tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשל חוקי הבחירות בתאילנד, סרטה לא יכול היה להחזיק או להיות בעל מניות בכל חברה תוך כדי כהונה בתפקיד נבחר.
בגלל זה, ב-8 במרץ 2023, הוא העביר את כל מניותיו לבתו, צ'נאדה תביסין, כולל מניותיו בסנסירי, שהסתכמו ב-4.4% ממניות החברה.
ב-17 באוגוסט 2023, הגיש איש העסקים והפוליטיקאי חובית קמולוויזיט תלונה כדי לחקור את הטיפול של סרטה ברכישת קרקע בבנגקוק ב-2019, בה האשים את סרטה ואת החברה לשעבר שלו בהעלמת מס.
סרטה הגיש תביעת לשון הרע בסך 500 מיליון באט נגד הערותיו של צ'וביט על פרשת סראסין במסיבת עיתונאים ב-3 באוגוסט.
לסרטה יש קשרים חזקים עם יינגלאק צ'ינוואט, שניהם ראשי ממשלה לשעבר של תאילנד.
הוא היה אחד משלושת המועמדים לראשות הממשלה של מפלגת Pheu Thai לצד בתו הצעירה של טקסין, Paetongtarn Shinawatra, והיועץ המשפטי לממשלה לשעבר, Chaikasem Nitisiri, בבחירות הכלליות בתאילנד ב-2023.
במהלך המשבר הפוליטי בתאילנד בשנים 2013–2014, סרטה התנגד לוועדת הרפורמה הדמוקרטית העממית.
לאחר ההפיכה ב-2014, הוא נאלץ להתייצב במועצה הלאומית לשלום וסדר באולם המלכותי של צבא תאילנדי.
בנובמבר 2022, הוא הודיע שיבקש חברות במפלגת Pheu Thai.
במהלך הבחירות הכלליות בתאילנד 2023, הוא נבחר לאחד משלושת המועמדים של Pheu Thai לראשות הממשלה ב-5 באפריל 2023. הוא החל את הקמפיין שלו ב-Khlong Toei בבנגקוק, בזמן שנשא את נאומו הראשון במחוז פיצ'יט.
באמצע אפריל במחוז לואי, הוא נשא נאום שבו אמר ש-Peu Thai לא יקים קואליציה עם פאלאנג פראצ'ראת' והאומה התאילנדית המאוחדת בשל מעורבותם בהפיכה ב-2014.
לאחר הבחירות ב-14 במאי, מפלגת Pheu Thai קיבלה את כמות המושבים השני אחרי מפלגת Move Forward, ובסופו של דבר יצרה קואליציה עם Move Forward ו-6 מפלגות נוספות.
עם זאת, Pita Limjaroenrat לא הצליח להשיג מספיק קולות בסיבוב הראשון של ההצבעה לפרלמנט ב-13 ביולי.
המועמדות השנייה של פיתה נחסמה לאחר מכן ב-19 ביולי.
מפלגת Pheu Thai הקימה לאחר מכן קואליציה חדשה ללא "Move Forward", שהתרחבה ב-7 באוגוסט וכללה את מפלגת Bhumjaithai.
לאחר מכן, הקואליציה התרחבה שוב לכלול את מפלגת פאלנג פרצ'ראת' ומפלגת האומה התאילנדית המאוחדת, בניגוד להבטחת הבחירות שלהם, בזמן שסרטה הסביר זאת לציבור כצעד הכרחי.
בעקבות דחיית בית המשפט החוקתי בתאילנד של עתירה מאת היועמ"ש לחקור את החוקתיות של דחיית הפיטה על ידי הפרלמנט, התקיים סבב נוסף של הצבעה לפרלמנט ב-22 באוגוסט, כאשר סרטה נשא נאום בפני הפרלמנט המתאר את מטרותיו כראש הממשלה לפני שיענה על שאלות.
הצעתו נתמכה על ידי תאקסין.
סרטה נבחר על ידי הפרלמנט להיות ראש ממשלת תאילנד ה-30 לאחר שמונה על ידי מפלגת Pheu Thai.
הן מבית הנבחרים והן מהסנאט, סרטה זכה ב-482 קולות מתוך 728 קולות משולבים.
סרת'ה תמך לעיתים קרובות בראש הממשלה לשעבר תאקסין, שהודח בהפיכה ב-2006. ב-2010 לבש חולצה אדומה ועליה פניו של תאקסין לאחר שנבחר לראש קבוצת הכדורגל המלכותית בנגקוק פולו.
הוא גם מתח ביקורת על ראש הממשלה דאז, פריות צ'אן-אוצ'ה על טיפולו במגפת הקורונה בתאילנד ותמך בהפגנות הפרו-דמוקרטיות 2021–2022. במהלך הקמפיין שלו ב-2023, הוא הצהיר שהוא לא יוביל ממשלת Pheu Thai שהייתה בקואליציה עם האומה התאילנדית המאוחדת ו-Palang Pracharat.
סרטה מזדהה כליברל בנושאים חברתיים.
סרטה הצהיר כי הוא מתנגד לגיוס חובה.
בנוסף, הוא תומך בקיימות סביבתית, זכויות להט"ב ותוכנית ארנק דיגיטלי שתבטל את השימוש במזומן במדינה.
בראיון ל-FAROSE ב-2023, סרטה הבהיר את עמדותיו בנושאים כלכליים.
הוא הצהיר שהוא מאמין ב"קפיטליזם עם אמפתיה".
כמנכ"ל לשעבר ואיש עסקים שנכנס לאחרונה לפוליטיקה, הוא מאמין שקפיטליזם ואמפתיה לעניים יכולים ללכת יד ביד.
הוא קבע כי "יש לדון באמפתיה ובהבנה על הבעיות השונות הנלוות לפער כלכלי ואי שוויון חברתי".
עם מפלגתו Pheu Thai, הוא התחייב לעורר את הכלכלה ולהילחם בעוני באמצעות העלאת שכר המינימום ותוכנית 'ארנק דיגיטלי'.
סרטה נבחר על ידי הפרלמנט להיות ראש הממשלה של המדינה ב-22 באוגוסט 2023. מוטלת עליו החובה להתכונן להרכבת קבינט ולהציג מדיניות לפרלמנט לגבי העבודה בארבע השנים הבאות.
ב-23 באוגוסט, המלך אישר את סרטה תאוויסין להיות ראש הממשלה ה-30 של תאילנד.
מסמך האישור פורסם באתר האינטרנט של Royal Gazette.
באירוע, סרטה גם נשא את נאומו הראשון כראש ממשלה.
ב-16 באוגוסט 2024 הודח על ידי בית המשפט החוקתי של תאילנד, לאחר שמינה לממשלתו עורך דין שריצה בעבר תקופת מאסר.
הוא נשוי לפאקפילאי תאוויסין, מומחית ברפואת אנטי-אייג'ינג.
הוא אספן של תיקי נסיעות קלאסיים, כמו אלה שיוצרו על ידי לואי ויטון.
סרטה הוא גם אוהד של קבוצתת הכדורגל ליברפול, וגם תורם לאקדמיית סנסירי המאמנת שחקני כדורגל בתאילנד.
12 סרטי האנימציה המקוריים של יקום די סי הם סדרה של סרטי אנימציה אמריקאיים של גיבורי-על המבוססים על דמויות וסיפורים של DC קומיקס.
מ-2007 עד 2022, הסרטים הופקו בעיקר על ידי אולפני האנימציה של האחים וורנר, אך לאחר מכן נפלו תחת אולפני DC אנימציה.
סרטים רבים הם בדרך כלל פרויקטים עצמאיים שהם עיבודים של יצירות פופולריות או סיפורים מקוריים.
מ-2013 עד 2020, יקום סרטי האנימציה של DC היה תת-קבוצה של סדרה זו שהציגה כמה סרטים שהתרחשו ביקום משותף, המושפע בעיקר מ"The New 52".
לאחר סיום ה-DCAMU, ה-Tomorrowverse הושק באותה שנה, החל בסופרמן: איש המחר.
נכון לשנת 2024, ליין ה-DCUAOM הוציא 58 סרטים שהרוויחו סך של 253 מיליון דולר במכירות בארצות הברית וקנדה, ממוצע של 5.4 מיליון דולר לסרט.
בניגוד לסרטי האנימציה הקודמים של DC (שברובם היו מעורבים גם ברוס טים והיו חלק מהיקום המצויר של DC), הסרטים בסדרה מכוונים לקהל מבוגר יותר, ולרוב מכילים שפה גסה, אלימות חזקה יותר, סצנות מיניות ונושאים בוגרים יותר.
נכון לשנת 2022, יצאו לאקרנים 47 סרטים עלילתיים וארבעה עשר סרטים קצרים, כאשר סרטים נוספים מתוכננים לצאת לאקרנים עתידיים עד 2023.
מבחינת המשכיות, הסרטים הם בדרך כלל עצמאיים, כאשר יוצאים מן הכלל הם סופרמן ובאטמן: אויבי הציבור וסרט ההמשך שלו סופרמן / באטמן: אפוקליפס, ליגת הצדק: המשבר בשני כוכבי הלכת וסרט ההמשך שלו ליגת הצדק: אבדון, יקום סרטי האנימציה של יקום DC, וה-Tomorrowverse.
מ-2007 עד 2015, רוב הסרטים בוימו על ידי אנדריאה רומנו בקול, כשהאחרון היה ליגת הצדק: אלים ומפלצות, בעוד שהסרטים מאז 2016 החל מבאטמן: דם רע בוימו על ידי ווס גליסון.
הסרטים משוחררים בדרך כלל ישירות לווידאו, אבל, באטמן והארלי קווין, המוות של סופרמן, באטמן: הבדיחה ההורגת ושלטון הסופרמנים זכו גם להגיע לאקרנים לזמן מוגבל בבתי הקולנוע.
הפנטגון פרסם רשמית את שלושת הסרטונים הראשונים בשנת 2020, ואישר את האמיתות של הסרטונים שהודלפו ב-2019 במסגרת שתי הצהרות ב-2021.
ב-14 בנובמבר 2004 חקר טייס הקרב דייוויד פרייבור בנושאת המטוסים האמריקנית נימיץ תנועה חשודה במכ"ם של שאירעה מול חופי דרום קליפורניה.
לטענת פרייבור המפעיל ציין בפניו שנושאת המטוסים פרינסטון זיהתה תנועת כלי טיס חריגה באותו המיקום שבועיים לפני התקרית כאשר כלי הטיס הגיע משום מקום בגובה 24,000 מטרים מעל פני הים, לפני שהוצא צנח לעבר הים באופן מואץ, עצר בגובה 6,100 מטרים מעל פני הים, וריחף במקום.
פרייבור דיווח שהוא הבחין בכלי טיס סגלגל בצבע לבן אשר ריחף מעל האוקיינוס.
הוא העריך שכלי הטיס היה באורך 12 מטרים.
פרייבור וטייס נוסף, אלכס דיטריך, ציינו בראיון שבסך הכל ארבעה אנשים (שני טייסים ושני קציני מערכות נשק במושבים האחוריים של שני המטוסים) היו עדים לכלי הטיס במשך כ-5 דקות.
פרייבור ציין שכאשר החל להתקרב לזירה העב"ם החל לרחף מעלה עד שהוא נעלם.
בעקבות כך מטוסים נוספים הגיעו למקום על מנת לחקור את התקרית בהם ישב בין היתר קצין מערכות הנשק צ'אד אנדרווד.
בניגוד לפריבור, מטוס הקרב של אנדרווד היה מצויד במצלמת אינפרא אדום מתקדמת (FLIR).
אנדרווד הקליט את סרטון האינפרא אדום והיה זה שטבע לראשונה את המונח "טיק טק" לתיאור העב"מים אשר בעלי מראה של סוכריית טיק טק על סמך ההתרשמות שלו מצילומי מצלמת האינפרא אדום.
אנדרווד הסביר בשלב מאוחר יותר שחשב על המונח בהשראת חלקית של בדיחה מהסרט הקומי "טיסה נעימה" משנת 1980. אנדרווד ציין בהמשך שהוא היה פחות ממוקד בלראות את כלי הטיס במו עיניו והדגיש כי:
במהלך השנים 2014 ו-2015 טייסי קרב של נושאת המטוסים תיאודור רוזוולט פעלה מול החוף המזרחי של ארצות הברית כאשר הם הקליטו את הסרטונים שנודעים כיום בשמות "GIMBAL" ו-"GOFAST" כאשר הם דיווח שהבחינו בכלי טיס לא מוכרים.
ב-16 בדצמבר 2017 הניו יורק טיימס דיווח לראשונה על התקריות, ופרסם שני סרטונים, אשר קיבלו את השמות "FLIR" ו-"GIMBAL", אשר מתיימרים להראות את המפגשים של מטוסי נושאת המטוסים נימיץ ותיאודור רוזוולט עם כלי הטיס יוצאי הדופן, אשר נעו במהירות עצומה.
בנוסף, הוושינגטון פוסט פרסם בהמשך את הסרטון שזכה לשם "GOFAST".
הסרטונים, אשר כללו את תצוגת תא הטייס ותמונות אינפרא אדום, יחד עם אודיו של התקשורת בין הטייסים, סופקו בתחילה לעיתונות על ידי כריסטופר מלון, לשעבר סגן עוזר שר ההגנה למודיעין.
בערך באותו זמן, לואיס אליזונדו, אשר היה מנהל התוכנית המתקדמת לזיהוי איומים אוויריים וחלליים, התפטר מהפנטגון באוקטובר 2017 כדי למחות על סודיות הממשל וההתנגדות לביצוע החקירה, וקבע במכתב התפטרות שנשלח לשר ההגנה ג'יימס מאטיס כי התוכנית לא נלקחה ברצינות.
לפי מגזין Wired עותק של אחד הסרטונים היה קיים באינטרנט באתר פורומים העוסק בעב"מים, לפחות משנת 2007. בספטמבר 2019 דוברת הפנטגון סוזאן גוך אישרה שהסרטונים שפורסמו אכן צולמו על ידי טייסים אמריקנים, וכי מדובר במקרים הולכים וגוברים של תופעות אוויריות לא מזוהות בשמי ארצות הברית בשנים האחרונות.
ב-27 באפריל 2020 הפנטגון פרסם באופן רשמי את שלושת הסרטונים.
בפברואר 2020 הצי האמריקני אישר כי בתגובה לפניות, תדריכים מודיעיניים הוצגו בפני חברי הקונגרס על ידי פקידי משרד מודיעין הצי.
באפריל 2021 דוברת הפנטגון סוזאן גוך אישרה כי סרטוני וידאו, אשר צולמו במהלך 2019 על ידי אנשי צוות בנושאת המטוסים ראסל, זמינים כעת לציבור ובהם ניתן לראות כלי טיס משולש לא מזוהה בשמים.
הפנטגון אישר גם את האמיתות של תצלומים נוספים בהם ציינו שכלי הטיס נראו כמו "כדור", "בלוט" ו"ספינת אוויר מתכתית".
במאי 2021 גוף אישרה שסרטון נוסף אשר צולם על ידי אנשי חיל הים נבחן גם הוא כעת.
הסרטון, אשר צולם ב-15 ביולי 2019, מסיפון נושאת המטוסים אומהה, מראה לכאורה כלי טיס שמרחף מעל האוקיינוס ואשר צולם במצלמת אינפרא אדום במהלך שעות הלילה, בעודו נע במהירות על פני המסך לפני שהוא עוצר וצונח אל המים.
ב-19 באפריל 2023, הפנטגון פרסם סרטון שצולם על ידי כטב"ם מסוג MQ-9 ריפר בשמי המזרח התיכון בו נראה כלי טיס לא מזוהה אשר לטענת שון קירקפטריק, מנהל פרויקט לחקר עב"מים בפנטגון, דומה ל"כדור מתכתי" קטן.
עם זאת, קירקפטריק ציין שהם לא מסוגלים לזהות בבירור משהו מהסרטון הזה.
הוא ציין בראיון לחדשות ABC כי לא ניתן לתת הסבר לעצם הבלתי מזוהה מהסרטון, בשל מחסור בנתונים.
הסיקור הנרחב בתקשורת של הסרטונים הללו הוביל לספקולציות רבות, אשר לרוב הן פסאודו-מדעיות, מצד אנשים שונים לגבי מה שרואים בסרטונים.
הסברים שעלו מצד ספקנים כללו את האפשרות שמדובר אולי בתקלה במיכשור, באנומליה, באשליה אופטית,, או במטוסים רגילים (למשל, מטוסי נוסעים) או אולי בבלון מזג אוויר.
הסופר והאסטרופיזיקאי אדם פרנק ציין בכתבה בניו יורק טיימס שייתכן שהעב"מים בסרטונים הם מל"טים שנשלחו על ידי מדינות יריבות כמו רוסיה או סין במטרה לבחון את מערכות ההגנה האמריקניות.
גם האסטרונום האמריקני תומאס באניה ציין שיכול להיות שמדובר בסוג כלשהו של לוחמה אלקטרונית שבאה מסין או מרוסיה אשר מטרתה לצבור מידע מודיעיני לגבי מה בדיוק מערכות ההגנה האמריקניות מסוגלות לעשות.
דובר ראש המבצעים הימיים ציין כי אחד ההסברים האפשריים לעלייה בתקריות המדווחות עשוי להיות קשור בעלייה בזמינותן של מערכות אוויריות בלתי מאוישות כגון קוודקופטרים.
הסנטור האמריקני מרקו רוביו, אשר היה יושב ראש ועדת המודיעין של הסנאט באותה עת, ציין שהוא חושש שהעב"מים בסרטונים עשויים להיות טכנולוגיה סינית או רוסית.
בשנת 2023 דייוויד פראבור, הטייס מנושאת המטוסים נימיץ שהיה עד לעב"ם שצולם בסרטון FLIR, נתן עדות בשבועה בנוגע לתקרית בדיון של ועדת הפיקוח והרפורמה של בית הנבחרים.
באותו הדיון השתתפו טייס הקרב לשעבר ריאן גרייבס, וקצין המודיעין לשעבר דייוויד גראש.
פראבור חזר על טענותיו כי לפי דעתו הטכנולוגיה לה הם היו עדים מתקדמת בהרבה מהטכנולוגיות שנמצאות כיום בידי ארצות הברית.
דוח העב"מים שפורסם ביוני 2021
ב-25 ביוני 2021 משרד ראש המודיעין הלאומי פרסם דו"ח ראשוני אודות תופעת העב"מים אשר התמקד בעיקר בראיות שנאספו ב-20 השנים האחרונות מדיווחים של הצי האמריקני.
הדו"ח לא הגיע למסקנה לגבי מה הם בדיוק אותם העב"מים, משום שיש "מחסור בנתונים" המאפשרים לאמת אם מדובר בטכנולוגיות ארציות מתקדמות, או בכלי טיס שלא מהעולם הזה.
הדו"ח ציין שבמספר מצומצם של מקרים נראה שאותם כלי הטיס הפגינו יכולות טיסה יוצאות דופן, כולל מהירות גבוהה במיוחד, שבירת מחסום הקול מבלי לייצר בום קולי, יכולת תמרון גבוהה שלא נראתה מעולם, ויכולת לטבול בתוך מי האוקיינוס.
כמו כן צוין גם כי נדמה שחלק מאותם כלי הטיס נעים ללא אמצעי הנעה נראים לעין, וצוין כי המהירויות והתמרונים שלהם מתקדמים בהרבה מכל כלי הטיס הקיימים כיום.
כמו כן צוין כי ייתכן והתצפיות הללו הן תוצאה של שגיאות בחיישנים, זיוף או תפיסה שגויה של הצופה, ודורשות ניתוח קפדני נוסף.
הדו"ח הצביע על כך שברוב המקרים, צילומי הוידו של אותם כלי הטיס היו ככל הנראה של עצמים פיזיים.
הדו"ח העלה גם חששות שייתכן ואותם כלי הטיס מהווים בעיה לביטחונה של ארצות הברית, אולי למקרים של התנגשות אפשרית עם מטוסים אמריקאים, וכי הם עלולים להוות איום ביטחוני אם מדובר בכלי טיס זרים שאוספים מידע על ארצות הברית.
הדו"ח ציין גם כי חקירת הנושא תימשך.
ב-5 באוקטובר 2019 הסרטונים הוצגו בפרק 1361 בתוכנית הפודקאסט הפופולרית של ג'ו רוגן "The Joe Rogan Experience", ובמהלך אותו הפרק רוגן ראיין את דייוויד פראבור.
סרטוגה היא עיר במחוז סנטה קלרה, קליפורניה, ארצות הברית, הממוקמת באזור עמק הסיליקון, מערבית לסן חוזה.
סרטוגה נוסדה באמצע המאה ה-19 כמרכז תעשייתי קטן.
בשנת 1848 הוקמה טחנת קמח בשם מטחנת מק'קארתי, שסיפקה קמח לתושבי האזור.
העיר קיבלה את שמה בעקבות ספא בשם סרטוגה ספרינגס שנבנה באזור, על שם אתר נופש מפורסם בניו יורק.
בראשית המאה ה-20, העיר הפכה למוקד חקלאי חשוב באזור לגידול ענבים, פירות ואגוזים.
שטח העיר סרטוגה הוא כ-32 קמ"ר.
העיר ממוקמת למרגלות הרי סנטה קרוז ומוקפת בשטחים פתוחים ויערות.
האקלים בעיר הוא ים-תיכוני, עם קיץ חם ויבש וחורף מתון עם גשמים.
כלכלת העיר מבוססת בעיקר על שירותים ומסחר.
בעיר מספר עסקים קטנים, חנויות, ומסעדות.
מרבית התושבים מועסקים בערים הסמוכות, ובפרט בענף הטכנולוגיה שבערי עמק הסיליקון הסמוכים.
בסרטוגה פועלים מספר בתי ספר ציבוריים ובתי ספר פרטיים, אשר ידועים ברמת החינוך הגבוהה שלהם.
בעיר ממוקם בית הספר התיכון סרטוגה היי סקול, הנחשב לאחד מבתי הספר המובילים במדינת קליפורניה.
בנוסף, בעיר ספריות ציבוריות, מרכזים קהילתיים, ומוסדות חינוך תרבותיים.
בעיר פועל מרכז האומנויות מונטבלו (Montalvo Arts Center), הממוקם באחוזה היסטורית ומציע תוכניות אומנות, מופעים ואירועים.
נוסף לכך, קיימות ספריות ציבוריות ומרכזי קהילה המספקים פעילויות חינוכיות ותרבותיות לתושבים.
סרטוגה מחוברת לרשת הכבישים של קליפורניה באמצעות הכביש המהיר 85, שמקשר אותה לערים סן חוזה וסאניווייל.
שירות האוטובוסים המקומי של VTA (רשות התחבורה של עמק הסיליקון) מקשר את העיר עם ערים נוספות באזור.
בעיר עצמה אין תחנות רכבת או רכבת קלה.
בעיר נמצא אתר גני האקונה (Hakone Gardens), המהווים גנים בסגנון יפני ומשמשים כמרכז לפעילויות פנאי ואירועים.
לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2020, בעיר סרטוגה מתגוררים כ-30,000 תושבים.
העיר מאופיינת באוכלוסייה מבוססת כלכלית ובעלי השכלה גבוהה יחסית.
אחוז גבוה מהתושבים מועסקים בתעשיות הטכנולוגיה וההייטק בערים הסמוכות, כגון סן חוזה וקופרטינו.
סרטי פרמאונט היא חברה אמריקאית להפקה והפצה של סרטי קולנוע, שמרכזה בהוליווד שבלוס אנג'לס, קליפורניה.
החברה היא חלק מתאגיד פרמאונט גלובל (לשעבר ויאקום).
זהו אולפן הסרטים הוותיק ביותר כיום.
ב-1912 נוסדו שתי חברות הפקה – חברת "פיימוס פליירס" של אדולף צוקור וחברת "לסקי" של ג'סי לסקי.
ב-1914 החלו "פיימוס פליירס" ו"לסקי" להפיץ את סרטיהן דרך חברת Paramount Pictures החדשה, שהייתה חברת ההפצה הכלל-ארצית המצליחה הראשונה.
במהלך השנים הפיקה פרמאונט והפיצה אלפי סרטים.
משנות ה-30 של המאה ה-20 עד שנות ה-50 של המאה ה-20 הפיקה החברה סרטים מצוירים קצרים.
ב-29 באוקטובר 2025 הודיעה החברה על סבב פיטורים נרחב כחלק מתהליך התייעלות רחב היקף.
מנכ"ל החברה, דייוויד אליסון, שלח לעובדים מזכר שבו נמסר כי מדובר בצעדים "הנחוצים להצלחת החברה בטווח הארוך".
בשלב הראשון פוטרו כ-1,000 עובדים, רובם בארצות הברית.
בסך הכול מתוכננת הפחתה של כ-2,000 משרות ברחבי העולם – כ-10% מכוח העבודה של פרמאונט.
הפיטורים נוגעים למחלקות הטלוויזיה, הקולנוע, הסטרימינג וההנהלה המרכזית.
עד סגירתה ב-2014 פעלה Paramount Digital Entertainment כחטיבה של אולפני פרמאונט.
Paramount Players ו-MTV Films פעילות כיום כחטיבות של החברה.
בשנים 1942–1967 פעלה חברת Famous Studios (מאוחר יותר נקראה Paramount Cartoon Studios) כחטיבה של סרטי פרמאונט, שהתמקד בסרטי הנפשה.
מסגירתה ועד 2011 יצאו מעט סרטי הנפשה של פרמאונט, אך החברה שימשה כמפיצה של סרטי דרימוורקס הנפשה בשנים 2006–2012. לקראת סיום החוזה עם דרימוורקס, ובעקבות הצלחת הסרט רנגו של פרמאונט עצמה, הוקמה בשנת 2011 Paramount Animation כחטיבה של סרטי פרמאונט הממוקדת בהפקת סרטי אנימציה.
אולפן פרמאונט נמצא בהוליווד החל מ-1927 והוא האולפן הגדול האחרון שעדיין שוכן בטריטוריה של הוליווד.
האולפן הוא אחד מסמליה המפורסמים של הוליווד ואטרקציה תיירותית.
סרטי וולט דיסני היא חברת הפקת סרטים אמריקאית וחברת בת של אולפני וולט דיסני, אשר נמצאת בבעלות חברת וולט דיסני.
החברה משמשת כחברת הבת העיקרית של אולפני וולט דיסני שמפיקה סרטי לייב אקשן באורך מלא וסרטי אנימציה באורך מלא תחת המותג דיסני.
אולפני החברה ממוקמים בעיר ברבנק שבקליפורניה.
סרטי האנימציה שמופקים על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני ואולפני פיקסאר נחשבים גם לסרטים שהופקו על ידי חברת סרטי וולט דיסני.
חברת ההפצה סרטי אולפני וולט דיסני מפיצה ומשווקת את כל הסרטים שמופקים על ידי חברת סרטי וולא דיסני.
דיסני החלה להפיק סרטי לייב אקשן במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20. חטיבת הפקת סרטי הלייב-אקשן של דיסני הפכה ל"חברת סרטי וולט דיסני" בשנת 1983 כחלק מתהליך הארגון מחדש של פעילות האולפנים של דיסני.
חברת סרטי וולט דיסני היא כיום אחת מחמש חברות הבת של אולפני וולט דיסני אשר ממוקדות ביצירת סרטי לייב אקשן, לצד אולפני מארוול, אולפני לוקאס פילם, אולפני המאה ה-20 ו־Searchlight Pictures.
סרטי החברה שזכו להצלחה המסחרית הגדולה ביותר
חברת סרטי וולט דיסני הפיקה לאורך השנים כמה מהסרטים המצליחים ביותר מבחינה מסחרית בתולדות הקולנוע.
חמשת סרטי הלייב אקשן של החברה שגרפו מעל למיליארד דולרים בקופות ברחבי העולם הם: שודדי הקאריביים: תיבה של איש מת (2006), אליס בארץ הפלאות (2010), שודדי הקאריביים: זרמים זרים (2011), היפה והחיה (2017) ואלאדין (2019).
שודדי הקאריביים היא סדרת הסרטים שהופקה על ידי החברה אשר זכתה להצלחה המסחרית הגדולה ביותר - חמשת הסרטים בסדרה גרפו לאורך השנים בסך הכל מעל ל-4.5 מיליארד דולרים בקופות ברחבי העולם.
סרטי קולומביה היא חברה אמריקאית להפקה והפצה של סרטי קולנוע שהפיקה והפיצה אלפי סרטי קולנוע.
החברה הוקמה ב-19 ביוני 1918 בשם כהן - ברנדט - כהן (Cohn - Brandt - Cohn Film Sales Corporation ובקיצור CBC Film Sales ובראשי תיבות CBC) על שם מייסדי החברה, האחים ג'ק והארי כהן וג'ו ברנדט.
החברה הפיצה את סרטה הראשון באוגוסט 1922. ב-10 בינואר 1924 שינתה את שמה לשם "סרטי קולומביה" (Columbia Pictures), וכעבור שנתיים הפכה לחברה ציבורית.
בשנותיה הראשונות הייתה "קולומביה" חברת הפקות קטנה בהוליווד, אולם היא גדלה במיוחד בסוף שנות העשרים, כתוצאה מעבודה מוצלחת עם הבמאי פרנק קפרה.
בשנות ה-30 כבר הייתה אחד מהאולפנים הגדולים בארצות הברית.
בשנת 1982 נרכשה החברה על ידי קוקה-קולה והחברה הבת שלה, "סרטי טריסטאר".
בשנת 1989 נרכשה על ידי התאגיד היפני "סוני".
כיום החברה נחשבת לחברת האולפנים החמישית בגודלה בעולם, היא נמצאת בשליטת "סרטי סוני" ומרכזה עדיין בהוליווד שבקליפורניה.
שמה של החברה והקמע שלה הם האנשה של ארצות הברית - דמותה של קולומביה מחזיקה בלפיד (רמז לפסל החירות).
באחד הגרסאות המקוריות הדמות החזיקה מקל בעל קצה עגול עם ראשי התיבות C.P.
- ראשי התיבות של השם של אולפני הסרטים Columbia Pictures.
סרטי רול הייתה חברה ישראלית אשר עסקה בהפקת סרטי קולנוע, תוכניות טלוויזיה ופרסומות (כולל תשדירי שירות, סרטי תדמית ותשדירי בחירות), כמו גם בהפצת סרטים והייתה בעלים של מספר בתי קולנוע.
עוד ב-1959 עסקו שלושת מקימי החברה, הצלם והמפיק ניסים לאון (ניצ'ו), והמפיקים יאיר פרדלסקי וישראל רינגל, בהפקת טלוויזיה חלוצית: הם הפעילו אולפן טלוויזיה במעגל סגור שהוקם לרגל יריד "יובל לתל אביב", בו השתתפו קארן דונסקי ומשה טימור.
חברי "סרטי רול" הקימו את החברה בתחילת שנות ה-60, לאחר שיצאו מחברת ההפקות המיתולוגית "סרטי גבע".
בשנת 1985 הצטרף אל השלושה המפיק והבמאי נסים לוי.
ב-1992 הפכו את החברה הפרטית לחברת המניות "רול תקשורת".
ב-1993 הצטרף המפיק יצחק קול לאחר שהפסיד במכרז של ערוץ 2 ולאחריו גם עידו צוקרמן כמפיק ראשי.
ב-2001 רכשו את חברת ההפקה אולפני שביט והפכה שותפה בערוץ "טבע הדברים, ערוץ סגנון חיים".
ב-2005 מינה בית המשפט המחוזי של תל אביב מפרק לחברת "רול תקשורת", בשל חובותיה למס הכנסה ולנושים אחרים.
אולפניה בגבעתיים נרכשו על ידי חברות הפקה אחרות.
"חדווה ושלומיק", סדרת דרמה לערוץ הראשון בשנת 1971
"כן או לא", סדרת דרמה אינטראקטיבית לערוץ 1
"משחק מכור", תוכנית סאטירה והומור, ערוץ 2
סרטי סוני (קיצור של סרטי סוני בידור; באנגלית: Sony Pictures Entertainment) היא חברה בת אמריקאית של התאגיד היפני סוני האחראית להפקה והפצה של סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע.
מטה החברה שוכן בקולבר סיטי, קליפורניה שבארצות הברית.
בשנת 1989, רכשה סוני את חברת ההפקה האמריקאית "Columbia Pictures Entertainment" (סרטי קולומביה, סרטי TriStar כולל בתי קולנוע לואוס ועוד) מחברת קוקה-קולה בסכום של 3.4 מיליארד דולרים.
על אף המיזוג, החל משנת 1991 כל אחת מהחברות עוסקת בתחום נפרד: סרטי קולומביה מתמקדת בתחום ההפצה וההפקה של סרטי קולנוע, בעוד סרטי TriStar מתמקדת בתחום ההפצה וההפקה של סדרות טלוויזיה.
כמו כן, לאורך השנים הוקמו חברות בת רבות נוספות תחת שליטת החברה.
בנובמבר 2014 נפלה החברה קורבן למתקפת האקרים, שהביאה לחשיפת מידע חסוי רב ממחשבי החברה.
ב-2022 מכרה סוני את אולפני "MGM" (אשר החזיקה בהם מ-2005) לאמזון, בעקבות הפסדים כלכליים עקב תקופת הקורונה.
בספטמבר 2024, פורסם כי טוני וינצ'יקרה , מנכ"ל ויו"ר החברה, מתפטר מתפקיד המנכ"ל ב-2 בינואר 2025. ראבי אהוג'ה, נשיא וסמנכ"ל התפעול של החברה, יחליף אותו בתפקיד נשיא ומנכ"ל.
רשימה של חברות בת בשליטת סרטי סוני
סרטי יוניברסל היא חברה אמריקאית להפקת סרטי קולנוע והפצתם, אשר הוקמה ב-30 באפריל 1912.
החברה נמצאת כיום בשליטת חברת NBC Universal ונחשבת לאחת מששת אולפני הסרטים האמריקאים הגדולים ביותר.
סרטי החברה מופצים בישראל באופן בלעדי על ידי חברת טוליפ אנטרטיינמנט.
בשנת 1916 רשמה סימן מסחר על הלוגו Universal Moving Pictures.
בשנת 1931 הוציאה חברת סרטי יוניברסל את סרט האימה העל טבעי דרקולה ואת סרט האימה המד"בי פרנקנשטיין.
ב-28 באפריל 2016, נודע כי חברת הכבלים קומקאסט, בראשות סרטי יוניברסל, רוכשת את אולפני ההנפשה של דרימוורקס תמורת 3.8 מיליארד דולר.
האולפנים של סרטי יוניברסל ממוקמים בעמק סן פרננדו במחוז לוס אנג'לס שבקליפורניה.
משנות השישים האולפנים מציעים גם סיורים מיוחדים אשר הפכו את האולפנים לאטרקציה תיירותית בפני עצמה.
מחלקת ההפצה ומשרדי ההנהלה הנוספים של החברה ממוקמים בניו יורק.
חברת מפעילה רשת פארקי שעשועים עולמית שנקראת "יוניברסל פארק" (Universal Park):
הפארקים הגדולים של הרשת נמצאים בפאתי העיר אורלנדו בפלורידה, ארצות הברית סמוך לפארק דיסניוורלד, זאת על מנת להתחרות בפארק של חברת וולט דיסני.
סרטי יאקוזה (ביפנית: ヤクザ映画) הם סוגה קולנועית יפנית פופולרית שעוסקת בחייהם ומעשיהם של היאקוזה, המכונה גם המאפיה היפנית.
סרטי היאקוזה היו פופולריים במיוחד בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה שהתאפיינה בהתפתחות מרשימה של המודרניזציה כמו גם חדירתה של תרבות המערב וגם תקופת המיתון האחרונה, שהייתה תקופה של חששות לגבי עתידה של יפן.
על המצע הלא-בטוח של שתי תקופות אלו צמחו סרטי היאקוזה אשר טיפחו מיתוס של אנשי המאפיה שהופכים מאנשי פשע לדמות הרואית, ממשיכת דרכם של הסמוראים, שריד אחרון מן המאמינים בערכי יפן הטהורים, החיה בהתרסה בשולי החברה ונאבקת בחברה המודרנית ביפן.
הסרטים טיפחו מיתוס של דמות אידיאלית המגינה על החברה מנוכלים וזרים, זרים במקרה זה מתייחס בעיקר על חיילים אמריקאים המוצגים כפרועים במיוחד.
למעשה, את המיתוס ההירואי הזה של גיבורי מאפיה בעלי ערכים ועקרונות, טיפחו אנשי המאפיה בעצמם, בעזרתם של סופרים פופולרים.
הסרטים היו נפוצים במיוחד בתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, כשסרטי הסמוראים החלו להראות מיושנים ורשמיים מדי, והיוו תחליף מודרני לדמות הסמוראי מן העבר.
נינקיו אייגה, או "סרטי אבירים" היו הסוג הראשון של סרטי היאקוזה.
רובם הופקו על ידי טואי, בשנות ה-60. גיבור הסרט, לבוש תמיד קימונו, מוצג כדמות נערצת החיה שלא במסגרת החוק וקרועה בין הערכים הסותרים של חובתה ורגשותיה האישיים.
בשנות ה-70, זן חדש של סרטי יאזוקה הופיע: סדרות ה-Jitsuroku, או דוקודרמה.
סרטים אלו התבססו על סיפורים אמיתיים, וצולמו בסגנון דוקומנטרי, עם מצלמת וידאו ידנית.
הסגנון הזה היה פופולרי למדי.
בשנות ה-90 ירדה הפופולריות של ז'אנר זה.
נכון לתחילתם של שנות האלפיים, רובם מיוצרים בסגנון סרטי ניצול – תקציב נמוך ודגש על מהירות ההפקה.
יוצאים מן הכלל הם סרטיו המוערכים של טקאשי קיטאנו, אשר סרטי היאזוקה שלו מוכרים ברחבי תבל.
סרט הריסות הוא כינוי של תת-סוגה בקולנוע הגרמני, המתייחס לסרטים שנעשו בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה.
סרטים אלו, המתארים מדינה בשיקום, מקבילים באידאולוגיה ובאסתטיקה שלהם לנאו-ריאליזם האיטלקי.
סרטי הריסות נעשו במשך תקופה קצרה אחרי מלחמת העולם השנייה, בין השנים 1946–1949, ושיקפו את תקופת המעבר של גרמניה, מנפילת הרייך השלישי ועד לפירוקה לשתי מדינות.
בתקופה זו נוצרו כ-15 סרטים שניסו לשקף את הלך הרוח במדינה המנסה להשתקם לאחר המלחמה, את ההתמודדות עם העוני, ההריסות, והטראומה בגרמניה לאחר המלחמה.
סרטי ההריסות, כפי שמרמז שמם, תיארו עירוניות גרמנית בחורבות, את הריסות ההפצצות ואת השיקום וההתחדשות העירונית שעתידה לבוא על העיר.
הסרטים צולמו מחוץ לאולפנים, על רקע נופה העירוני של גרמניה ההרוסה, עובדה שהקנתה לצילום איכויות של סרט דוקומנטרי.
לעיתים, השחקנים בסרטים אלו, לא היו שחקנים מקצועיים (non actors).
סרטים מרכזיים כמו "גרמניה שנת אפס" משנת 1948, "הרוצחים שבינינו" משנת 1946 והסרט "אי-שם בברלין" משנת 1946, זכו להצלחה קופתית וביקורתית גדולה.
עם זאת, הקהל הגרמני חש מיצוי מסרטי ההריסות, שטיפלו בבעיות החברתיות העגומות ודרשו מבט מדוקדק לאחור אל העבר הנאצי.
בעקבות פינוי ההריסות ותקופת הנס הכלכלי, הקהל תבע עשייה קולנועית חדשה שתביט קדימה אל עבר עתידה הפורח כלכלית של המדינה.
להלן רשימה של סרטי קולנוע ישראליים, שהופקו בארץ ישראל ובמדינת ישראל והוקרנו מסחרית בבתי הקולנוע.
שנת פרסוםשם הסרטבמאישחקניםז'אנרפרסיםהערות 1948 בית הערבה (הבית במדבר)בן עויזרמן 1949אין ברירהיוסף לייטסדרמה 1949אין זו אגדהיוסף קרומגולד חווה אלפרשטיין (אגמון), אברהם סורוקה-דוריון, יהודה בן-משה
סרטי העשור הראשון של המאה ה-21
פרס וולג'ין/חג'ג' בפסטיבל ירושלים לקולנוע
סרטי העשור השני של המאה ה-21
בלייוויס, דן תורג'מןדן תורג'מןאופיר נהרי, גלית גיאת, מתי סרידרמה 2013בית לחםיובל אדלר, עלי ואקדיובל אדלרצחי הלויפעולה, דרמהפרס "ימי ונציה" בפסטיבל הסרטים של ונציה
העיצוב התלבושות הטוב ביותר2016ברשמיכל ויניקמיכל ויניקסיון נועם שמעון, הדס ג'ייד סאקורי, דביר בנדקדרמת נעורים2016סופת חולעילית זקצרעילית זקצרלמיס עמאר, רובא בלאל-עספור, הייתאם עומארי, חדיג'ה אל עאכד, ג'לאל מסרוהדרמהפרס אופיר:
פרס השחקן הראשי הטוב ביותר בפסטיבל ירושלים2016ג'נקשן 48אורן מוברמן, תאמר נפאראודי אלוניתאמר נפאר, סאמר קופטי, סלווה נקארה, סעיד דסוקי, אדיב ספדי, טארק קופטי, מאיסה עבד אלהאדידרמהפרס חביב הקהל בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין.
פרס הסרט הזר הטוב ביותר בפסטיבל טרייבקה.
פרס התסריט הטוב ביותר בפסטיבל ירושלים2019פול גזקובי מחטקובי מחטתובל שפיר, נאיה בינשטוק, קווין רובין, זהר ליבה, אורי פפר, עדן סבן, נדב גדג', אביגיל אריאלי, אלי אילדיסדרמה
+שנת פרסוםשם הסרטתסריטאי/תבמאי/תשחקניםז'אנרפרסיםהערות2020אסיהרותי פרי-בררותי פרי-ברשירה האס, אלונה איב, תמיר מולא, גרא סנדלר,
עדן חלילי, אור ברק, נדיה טיכונובהדרמהפרס אופיר:
פרס אופיר לסרט הטוב ביותר
האיפור הטוב ביותר2020סאבלטאיתן פוקסאיתן פוקסג'ון בנג'מין היקי, ניב ניסים, ליהי קורנובסקי,
מיקי קם, עומרי לוקאס, תמיר גינזבורגדרמה, רומנטיקה2020הנה אנחנודנה אידיסיסניר ברגמןשי אביבי, נועם אימבר, סמדי וולפמן, אפרת בן צור, אמיר פלדמן, שרון זליקובסקידרמה, קומדיה פרס אופיר לבימוי הטוב ביותר
פרס אופיר לשחקן הטוב ביותר
פרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר
קומדיה2021אחד בלבטליה לביאטליה לביאאביגיל הררי, רן דנקר, אלישע בנאי, אורלי זילברשץ, מאיר סויסה, יעל פולמןקומדיה,
רומנטיקה2021תמונת ניצחוןאבי נשר, לירז ברוש (סיפור עלילה), אהוד בלייברג (סיפור עלילה)אבי נשרג'וי ריגר, אמיר ח'ורי, אליאנה תדהר, תום אבני, אלישע בנאי, משי קלינשטיין, עלא דקה, נטע רוט, אדם גבאידרמה,
עיצוב התלבושות הטוב ביותר2021לשחרר את שוליאורי כץבן בכרציון ברוך, שלום מיכאלשווילי, אסי ישראלוף, לירון וייסמן, דוד שאול, אביה מלכה, קרולניה רודריגז נרנג'וקומדיה2021פול ספידקובי מחט, איתי מאירסוןקובי מחטקווין רובין, שירה לוי, אברהם ארנסון, נועם אימבר, חן אמסלם-זגורי, גל אמיתי, אקי אבני, בר כהן מוראדדרמה,
הרפתקה2021מישהו יאהב מישהוהדס בן אוריההדס בן אוריהאלישבע וייל, לייב לב לוין, יואב הייט, הדר כץדרמה2021אל תחכי לידני רייספלד, הילה מור רייספלדדני רייספלד, רועי גלוסקאעומר חזן, רז מזרחי, נאור ואטורי, ישראל אוגלבו, אורי גבריאל, טיילור מלכוב, עינת שרוף, רני בליירדרמה,
פשע2021ויהי בוקרערן קולירןערן קולירןאלכס בכרי, ג'ונה סולימאןדרמהפרס אופיר:
עיצוב אומנותי הטוב ביותר2021עוד סיפור אחדגורי אלפי, עומר ברק, דרור ויידמן, נועה ארנברג, גלית חוגיגורי אלפידינה סנדרסון, גורי אלפי, מעיין בלום, דניאל גל, ליאור אשכנזי, עדי חבשוש, גיה באר גורביץ', שני קליין, אביב אלוש, קובי פרג'קומדיה,
רומנטיקה2021תוכנית א'דורון פז, יואב פזדורון פז, יואב פזאוגוסט דיל, סילביה הוקס, מיכאל אלוני, עוז זהבי, ישי גולןדרמה,
מתח2021סינמה סבאיאאורית פוקס רותםאורית פוקס רותם דנה איבגי, אמל מורקוס, מרלן בג'אלי, רותי לנדאו, ח'אולה חאג'-דיבסי, ג'ואנה סעיד, יולי הרגיל-שדה, אסיל פרחאת, אורית סמואל, ליאורה לוידרמה פרס אופיר לסרט הטוב ביותר
פרס אופיר לבימוי הטוב ביותר
פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר
פרס אופיר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר
פרס אופיר לליהוק הטוב ביותר
פרס סרט הביכורים הטוב ביותר בפסטיבל ירושלים2022בוטיק פריזאורית בינדרמן-פאר,
פרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר
פרס אופיר למוזיקה מקורית הטובה ביותר
פרס אופיר לפסקול הטוב ביותר2022החבר השמן שליגודיס שניידר, ליאת אלקייםגודיס שניידרמי-רן מנקס, צחי סדן, אסף פרי, אפרת וינטראובדרמה, קומדיה2022הבשורה על פי יהודהשוש וולמןדן וולמןיובלי ליבני, דורון תבורי, עינב מרקלדרמה,
תקופתי2022הדרך לאילתיונתן רוזנקיאריונתן רוזנקיארשמואל וילוז'ני, יואל רוזנקיאר, אביבה נגוסה, דובר קוסאשווילי, אברהם סלקטר, מיכה רוזנקיאר, רוי קרניאל, דניאל סבגדרמה,
קומדיה פרס אופיר לשחקן המשנה הטובה ביותר
פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל ירושלים
פרס הצילום הטוב ביותר בפסטיבל ירושלים
פרס השחקן הראשי הטוב ביותר בפסטיבל ירושלים2022שער הפרחיםאריק משעלי, סמי שלום שטרית, חיים בוזגלוחיים בוזגלואריק משעלי, אנט כהן, חיים זנאתי, ריימונד אמסלם, הילה סעדה, אלברט אילוז, ישראל דמידוב, איציק זוהר, זאב רווח, מיטל פארן, אקסל אזולאי, איתי בוזגלו, יוגב קינן, ג'נט סבג, אורלי טובלי פולקדרמה,
ליהוק הטוב ביותר2023העיר הזאתעמית אולמן, עומר הברון (ג'ימבו ג'יי), עומר מורעמית אולמןעמית אולמן, עומר הברון, מוריה אקונס, אלון נוימן, עידן אלתרמן, איציק פצצתי, טונה, פלד, אקו מורגנשטרן, סימה ברמי, ראובן טדורס, טל טירנגלאופרת ראפפרס אופיר בקטגוריות:
פרס העיצוב האומנותי הטוב ביותר
יקי רייסנר, עמית מורשת, עמית רהב,
הליהוק הטוב ביותר2024קרוב אליתום נשרתום נשרליה אללוף, דריה רוזן, עידו טאקו, נטע גרטי, יעקב זדה-דניאל, אופק פסחדרמה זוכה פרס אופיר בקטגוריות סרט הטוב ביותר, הבימוי הטוב ביותר, העריכה הטובה ביותר ושחקנית ראשית הטובה ביותר.
פרס סרט הביכורים הטוב ביותר, פסטיבל הקולנוע ירושלים.
זכייה בקטגוריית Viewpoints בפסטיבל טרייבקה.2024ביתבני פרדמןבני פרדמןרועי ניק, ירדן תוסייה כהן, רמי ברוך, ניב מג'ר, דרור קרן, רועי ויינברג, אסתי קוסוביצקי, ריקי בליךדרמהפרס אופיר:
פרס אופיר לאיפור הטוב ביותר2025ההילולה 2 – החתונהשלום אסייג, דניאל אסייג, אור כהןשלום אסייג, יריב הורוביץשלום אסייג, דניאל אסייג
אמה מדינגקומדיה2025היםשי כרמלי פולקשי כרמלי פולקח'ליפה נאטור, מוחמד גזאוי, מרלן בג'אלי, הילה סורג'ון פישרדרמהפרסי אופיר:
פרס יוסי מולה למוזיקה2025נאנדאוריאתי ציקואתי ציקונטע ריסקין, רונאלד אוקרופירידזהדרמהפרסי אופיר:
פרס הצילום2025כן!נדב לפידנדב לפידאריאל ברונז, אפרת דור, נעמה פריס, עידית טפרסון, אלכסיי סרבריאקוב, שרון אלכסנדרדרמהפרסי אופיר:
הפסקול הטוב ביותר2025שפה זרהמיכל ברזיס, עמיטל שטרן, תום שובלעודד בן נון, מיכל ברזיסשרה אדלר, יחזקאל לזרובדרמה פרס אופיר לעיצוב אומנותי הטוב ביותר
פסטיבל הקולנוע ירושלים, פרס התסריט הטוב ביותר
סרטי טריסטאר היא חברת סרטים, הפקות והפצות אמריקאית.
החברה היא חברה בת של סרטי קולומביה, שבעצמה נמצאת בבעלות סרטי סוני.
הרעיון להקמת סרטי טריסטאר היה בשנת 1982, כאשר סרטי קולומביה, HBO ו-CBS, החליטו לפצל את העלויות ההולכות והגדלות של עשיית סרטים על ידי הקמת מיזם חדש.
בשנה זו הוקמה החברה, ובשנת 1983 קיבלה את השם Tristar Pictures.
החברה הייתה האולפן ההוליוודי הראשון שהוקם מאז חברת RKO, שהוקמה למעלה מיובל לפני כן.
ההפקה הראשונה של החברה, שפורסמה בשנת 1984, הייתה הסרט הטוב מכולם (The Natural) בכיכובו של רוברט רדפורד.
במהלך מיזם זה, רוב גרסותיה של טריסטאר יצאו ב-VHS או בווידאו ביתי של סרטי קולומביה-RCA (עכשיו סוני- סרטים ובידור ביתי), CBS/FOX וידאו (כיום CBS בידור ביתי ופוקס המאה ה-20 בידור ביתי), ו-HBO וידאו.
בנוסף, HBO הרוויחה זכויות הפצה בלעדיות לסרטים האלה, ורישיונות לשידורי טלוויזיה.
רשת CBS נשרה מהמיזם בשנת 1985, אף על פי שעדיין הופצו בה כמה מסרטיה של טריסטאר בווידאו ביתי לפחות עד שנת 1992. בשנת 1986, טריסטאר נכנסה לעסקי הטלוויזיה כ- TriStar Television.
בשנת 1987, רשת HBO, גם נשרה ממיזם TriStar וב־7 בספטמבר, סרטי קולומביה קנתה את מניות המיזם שלה וגם את של CBS, ובכך התמזגו קולומביה וטריסטאר לסרטי קולומביה בידור.
שתי החברות המשיכו לייצר ולהפיץ את הסרטים שלהן תחת השמות השונים.
הלוגו של החברה הוצג לראשונה בשנת 1984 (ניתן לראותו בראש הדף בצד שמאל).
בלוגו של החברה נראה פגסוס, שמסביבו נמצאים עננים כתומים, כמו בלוגו של סרטי קולומביה.
הלוגו הפך למעין סמל תרבותי.
הלוגו השני צויר במקור על ידי אלן ריינגולד והוצג לראשונה בשנת 1992, יחד עם לוגו סרטי קולומביה.
גרסת האנימציה נוצרה על ידי Intralink Creative בשנת 1993.
המוזיקה הנשמעת במהלך הקרנת הלוגו בתחילת כל סרט של טריסטאר, הולחנה על ידי דייב גרוסין.
סרטי סוני הנפשה היא חברת-בת של סרטי סוני המפיקה סרטי אנימציה.
החברה הוקמה במאי 2002. סרטי החברה מופצים על ידי סרטי קולומביה, וסרטי ה-DVD מופצים על ידי סרטי סוני.
הסרט הראשון של החברה היה חברים על הכוונת והוא הופץ בספטמבר 2006. הסרט הרווחי ביותר הוא ספיידרמן: ברחבי ממדי העכביש.
החברה שימשה תחילה להפקת אפקטים מיוחדים בסרטים של סרטי סוני וסרטי קולומביה.
לאחר שמנהלי קולומביה וסוני ראו את ההצלחה של סרטי האנימציה, הם החליטו כי החברה תשמש להפקת סרטי אנימציה
סרט האנימציה הראשון של החברה הוא חברים על הכוונת והוא הופץ בספטמבר 2006; בעקבות הצלחתו יצאו שני סרטי המשך ישירות ל-DVD.
הסרט השני של החברה הוא תפוס ת'גלים, שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר וזכה בשני פרסי אנני.
בספטמבר 2009 הופץ הסרט גשם של פלאפל, שהיה מועמד לארבעה פרסי אנני (כולל סרט האנימציה הטוב ביותר).
ב-2011 יצא הסרט הראשון של החברה המשלב אנימציה ולייב אקשן, הדרדסים, שהוא גם הסרט המרוויח ביותר של החברה.
ב-2007 החלה החברה שותפות עם ארמדן אנימציות.
הסרט הראשון שיצא במסגרת השותפות הוא שירות המתנות החשאי של ארתור.
סרט תאריך יציאה תקציב הכנסות להעז בגדול 13 בפברואר 2026 ספיידרמן: מעבר לממדי העכביש 18 ביוני 2027
משפחת מיטשל ומלחמתה במכונות 2
סרטי גבע בע"מ הייתה חברה ישראלית אשר עסקה בהפקת סרטי קולנוע.
חברת "סרטי גבע" הוקמה בשנת 1949, על ידי מרדכי נבון, יצחק אגדתי ויוסף נבון.
תחילה שכנה החברה במבנה זמני בגבעת רמב"ם שבגבעתיים.
החברה הייתה שותפה להפקת יומן קולון שהפך ב-1953 ליומן חדשות דו-שבועי המוכר בשם "יומני גבע".
הסרט התעודי הראשון של האולפן עסק במבשרת ציון.
בשנת 1958 עברה החברה למבנה מודרני בגבעתיים, ובו ציוד מתקדם, מעבדות, חדרי עריכה, ואולפן צילומים.
בשנת 1963 הפך מרדכי נבון למנהלה היחיד של החברה, עד למותו הפתאומי במהלך צילומי הסרט "שני קוני למל", בתחילת 1966.
בשנת 1967 נמכרו האולפנים והמעבדה של "סרטי גבע" לשותפות ישראלית-אמריקאית, בראשות אנשי העסקים יצחק (איז'ו) שני ויוסף דיאמנט, ושמם הוחלף ל"ברקי פטה המפריס", שהמשיכו את הפקת הסרטים הישראלים בשנות השבעים ובשנות השמונים.
במהלך השנים הפיקה "סרטי גבע" מאות יומני קולנוע, ירחונים לעולים, סרטי תעודה, סרטי הסברה וסרטים עלילתיים, ונתנה שירותי מעבדה ואולפן להפקות חיצוניות.
בספטמבר 2011 נהרס בנין "סרטי גבע" בגבעתיים ובמקום הוקמו שני מגדלי מגורים (מגדלי גבע).
רשימת סרטים עלילתיים של "סרטי גבע"
1956 – "מעשה במונית" בבימויו של לארי פריש.
1960 – "איי לייק מייק" בבימויו של פיטר פריי.
1963 – "חבורה שכזאת" בבימויו של זאב חבצלת.
1964 – "שמונה בעקבות אחד" בבימויו של מנחם גולן
1965 – "פיצוץ בחצות", קופרודוקציה ישראלית-צרפתית, בבימויו של הרווה ברומברג'ה.
סרטי טאצ'סטון הייתה חברת הפקות סרטים אמריקאית, שהייתה אחת מהחברות בזרוע ההפצה של אולפני וולט דיסני, כאשר הייתה בבעלות חברת וולט דיסני.
החברה הוקמה ב-16 בפברואר 1983 על ידי מנכ"ל חברת וולט דיסני דאז רון מילר בשם "Touchstone Films".
החברה הוציאה לאור סרטים המופנים לקהל בוגר יותר, לעומת הסרטים שיצאו לאור תחת התווית של וולט דיסני שהופנו לקהל צעיר יותר.
ב-2016, החברה פורקה סופית, אך נשארה בזכויות חברת וולט דיסני העולמית.
החברה היא מותג של חברת וולט דיסני, והיא אינה פעולה עסקית נפרדת ואינה קיימת כחברה נפרדת ועצמאית.
בשנים שלאחר הקמתה, החברה קיימה שותפות ביצירת סרטים עם חברות הפקה גדולות אחרות, ביניהן "Summit Entertainmanet", "סרטי ג'רי ברוקהיימר", "סרטי קולומביה", "האחים וורנר", "Icon Productions", "Imagine Entertainment", "DreamWorks" ועוד.
סרטי וולט דיסני נכנסו לעסקה ארוכת טווח עם DreamWorks הכוללת הפצה של 30 סרטים, במסגרת עסקה זו סרטי חברת DreamWorks שיצאו לאור יעברו דרך חברת Touchstone למשך שבע שנים החל משנת 2011.
באותו הזמן, השם "דיסני" היה סמל לסרטי ילדים ובכלל לתכנים הקשורים לילדים, והשימוש בשם של דיסני ייתכן והשפיע לרעה על ההכנסות מסרטים אחרים שהופנו לקהל מבוגר יותר, כגון "השטן ומקס דוולין" מ-1981 ו"טרון" מ-1982.
סרטי שפירא היא חברת הפקה והפצת סרטים ישראלית.
החברה הוקמה בשנת 1968 על ידי איש העסקים דוד שפירא והייתה מהראשונות שהתמחו בהפצת סרטי איכות וקולנוע לא-הוליוודי.
בין הסרטים שהפיצה בארץ היו כנופיות ניו יורק, טראפיק אמלי, 4 חודשים, 3 שבועות ויומיים וסרטים נוספים.
לעיתים אף לקחה חלק בהפקות סרטים מקוריות.
בשנת 1986 פתחה החברה בית קולנוע במתחם דיזנגוף סנטר, שנקרא קולנוע דיזנגוף ושימש כבית הקולנוע הראשי עבור הקרנות סרטי החברה.
בכך לקחה חלק במגמה של חברות הפצה והפקה מקומיות להיכנס גם לשוק הקרנת הסרטים.
בית הקולנוע פעל ברציפות במשך 25 שנים, אך חווה קשיים כלכליים בשל תפיסתו כבית קולנוע מיושן לעומת קומפלקסי קולנוע חדישים כסינמה סיטי ויס פלאנט.
בשנת 2011 החליטה החברה לסגור את בית הקולנוע, ולהתמקד בהפצת סרטיה בבתי קולנוע אחרים.
ניתן לצפות בארכיון סרטי החברה בשירות הסטרימינג וואלה!
החברה מנוהלת על ידי משפחת שפירא מעת הקמתה - עד 2003 היה דוד שפירא מנהלה, ועם פטירתו באותה השנה הפכה דליה שפירא, אשתו, למנהלת החברה.
רשימות סרטי האימה המכניסים ביותר בכל הזמנים כוללות את 50 סרטי האימה המכניסים בכל הזמנים ואת סרטי האימה המכניסים ביותר בכל שנה מהעשור השני של המאה ה-21 ללא התאמה לאינפלציה.
היקום הקולנועי של לזמן את הרוע הוא זיכיון האימה המכניס ביותר.
בשנת 2017 פורסם מאמר בו גרסו שסרטי אימה נחשבים לרווחיים בשל תקציבם הנמוך שמוביל להכנסות גבוהות.
עם זאת, טרם הצליח סרט אימה כלשהו לחצות את רף ההכנסות של 800 מיליון הדולרים ומעלה; אחת הסיבות היא הגבלת הגילים שחלה עליהם.
נכון לשנת 2023, סרט האימה המכניס ביותר הוא "זה" (2017), שהכניס למעלה מ-700 מיליון דולרים.
עד יציאתו, החזיק בתואר "החוש השישי" (1999) במשך 17 שנים, עם הכנסות של למעלה מ-672 מיליון דולרים.
בין 1975–1999 החזיק בתואר הסרט "מלתעות" (1978) שנחשב לקלאסיקה בסוגת האימה ולאחת מאבני הדרך החשובות בפרסומו ובהצלחתו של סטיבן ספילברג, שביים אותו.
הסרט קבע שיא גינס בתור "שובר קופות הקיץ הראשון".
סרט האימה "הנזירה" (2018) הכניס למעלה מ-115 מיליון דולרים בשבוע יציאתו לאקרנים, מה שהופך את פתיחתו לאחת מהגדולות בהיסטוריית הסוגה.
בשנת צאתו היה לסרט האימה המכניס ביותר והיה לסרט השלישי מהיקום הקולנועי של לזמן את הרוע שעשה זאת.
הסרט "מגרש השדים" (1973) היה למכניס ביותר בין 1973–1975. לסרט הייתה השפעה משמעותית על התרבות הפופולרית, כמו גם היותו ה"סרט המפחיד ביותר" נכון לשנת 2008 ברשימה שפורסמה על ידי אנטרטיינמנט ויקלי.
סרט נוסף שאינו נכלל ברשימה, אך הצליח לקבוע הישג חסר תקדים היה "פעילות על-טבעית" (2007) שהכניס 193.4 מיליון דולרים, מתקציב זעום של 15,000 דולרים בלבד.
בעקבות כך, כונה על ידי גורמים כמו הוליווד ריפורטר, כדוגמה אפשרית ל"סרט המשתלם ביותר בכל הזמנים".
סרט שזכה להצלחה דומה היה "פרויקט המכשפה מבלייר" (1999) שמתקציב של 200,000–500,000 דולרים בקירוב, הכניס למעלה מ-248.6 מיליון דולרים.
בסוף העשור השני של המאה ה-21, פורסם כי "זה" (2017) הוא סרט האימה המכניס ביותר לאותו העשור, כמו גם היותו סרט האימה המכניס ביותר בכל הזמנים באופן כללי.
2020 היא השנה הראשונה מזה 26 שנים בה לא יצא סרט אימה שהכניס למעלה מ-150 מיליון דולרים וזאת, בעקבות מגפת הקורונה שהובילה לסגירת בתי הקולנוע ברחבי העולם ולכישלונם של עשרות סרטי אימה וסרטים כלליים נוספים.
הסרט "בלתי נראה" שעלה לאקרנים בבתי הקולנוע בפברואר 2020, לפני ההסגרים העולמיים שהחלו במרץ 2020, הכניס בשלושה שבועות 143.1 מיליון דולרים, אך ירד מבתי הקולנוע בדומה לשאר הסרטים כבר ב-19 במרץ באותה השנה.
בשנת 2021, כאשר נפתחו חלק מבתי הקולנוע, הסרט "מקום שקט 2" (2020–2021) הכניס למעלה מ-290 מיליון דולרים והפך לאחד מ-20 סרטי האימה המכניסים ביותר.
עם זאת, הוקרן הסרט כבר במרץ 2020 בבכורה בניו יורק סיטי ועל כן, הוא קוטלג כסרט משנת 2020, אף על פי שהוא עלה לאקרנים ברחבי העולם בשנת 2021. בעקבות כך, הרווחים שהכניס בשנת 2021 (295 מיליון דולרים) שויכו לשנת 2020 ועל כן, הוא סרט האימה הרווחי ביותר לאותה השנה.
החל משנת 1953 בה "בית השעווה" הפך לשובר קופות, היו שמונה סרטים שהחזיקו בתואר "סרט האימה המכניס ביותר בכל הזמנים".
אותו הסרט הכניס למעלה מ-23 מיליון דולרים.
לאחר שבע שנים בהן החזיק בשיא, הצליח "פסיכו" להעפיל עליו, כאשר הכניס למעלה מ-32 מיליון דולרים.
בשנת 1968, שמונה שנים מאז שנקבע את השיא, הצליח הסרט "תינוקה של רוזמרי" להעפיל על "פסיכו" כאשר הכניס למעלה מ-33 מיליון דולרים.
בשנת 1973 ו-1975 חל מהפך בסצנת האימה כאשר יצאו שני הסרטים "מגרש השדים" ו"מלתעות".
הראשון מביניהם, הכניס למעלה מ-440 מיליון דולרים והיה לסרט האימה הראשון בכל הזמנים שעבר את רף 100–400 מיליון הדולרים; הוא החזיק בשיא במשך שנתיים, עד שהשני מביניהם הכניס למעלה מ-470 מיליון דולרים; שיא של כל הזמנים לסרט אימה.
"מלתעות" החזיק בשיא במשך עשרים-וארבע שנים, הישג שלא נרשם מעולם בשנית עבור סרט אימה.
בשנת 1999, עלה לאקרנים הסרט "החוש השישי" שהכניס למעלה מ-670 מיליון דולרים והעפיל על השיא של קודמו; הוא היה לסרט האימה הראשון בכל הזמנים שעבר את רף 500–600 מיליון הדולרים.
הסרט "זה" משנת 2017, חולל מהפך נוסף בסצנת האימה, כאשר הכניס למעלה מ-700 מיליון דולרים; סרט האימה הראשון בכל הזמנים שעבר את הרף הזה.
נכון לשנת 2023, הוא סרט האימה המכניס בכל הזמנים.
זיכיון האימה המכניס ביותר הוא היקום הקולנועי של לזמן את הרוע, הכולל כשמונה סרטים בסך הכול.
משנת 2013 ועד 2023 הכנסותיהם של תשעת הסרטים עומדות על למעלה מ-2,363,804,206 מיליארד דולרים.
הסרט המכניס ביותר ביקום הקולנועי הוא "הנזירה" (2018), שהכניס למעלה מ-365.6 מיליון דולרים.
זיכיון "הנוסע השמיני" היה למכניס ביותר לפרק זמן מסוים, אם כי סדרת סרטי "המסור" זכתה בשנת 2010 להיכנס לספר השיאים של גינס בקטגוריית "סדרת סרטי האימה המכניסה ביותר בכל הזמנים", עקב הכנסות קופתיות של $953,421,276 – יותר מכל סדרת סרטי אימה אחרת באותה העת.
הזיכיון "זה" הוא היחיד ברשימה הכולל שני סרטים בלבד.
סרטי האימה המכניסים ביותר לפי שנה
סרט האימה שובר הקופות הראשון, "בית השעווה", יצא לאקרנים באפריל 1953 והפך לסרט השביעי המכניס ביותר בעולם באותה השנה עם הכנסות של למעלה מ-23 מיליון דולרים.
סרטי האימה שיצאו בין 1954 ל-1959 לא הצליחו להכניס למעלה מ-10 מיליון דולרים, אם כי "קללתו של פרנקנשטיין" משנת 1957, הכניס למעלה משמונה מיליון דולרים.
בשנת 1960 חלה מהפכה בעולם הקולנוע, כאשר סרט האימה "פסיכו" הכניס למעלה מ-30 מיליון דולרים, מה שהפך אותו לסרט האימה המכניס ביותר בשנות ה-60 של המאה ה-20 ולסרט השני המכניס ביותר באותה השנה בה יצא.
סרט בולט נוסף שהיה למכניס ביותר ב-1963, "הציפורים", הכניס למעלה מ-11.4 מיליון דולרים.
עד שנת 1966 (השנה בה יצא "מלכת הדם") לא היו סרטי אימה שהצליחו להכניס למעלה מ-15 מיליון דולרים.
בשנת 1968 יצא אחד מסרטי האימה הפופולריים ביותר באותה העת, "תינוקה של רוזמרי" שהכניס למעלה מ-33.3 מיליון דולרים.
בשנתיים שלאחר מכן, לא הצליחו סרטי האימה לשחזר את הצלחת קודמיהם כאשר הכניסו כל אחד מיליון דולר (בקירוב) בלבד.
בשנת 1971 יצא הסרט "וילארד", שהכניס למעלה מ-14.5 מיליון דולרים.
בשנת 1973 יצא סרט האימה "מגרש השדים", לו הייתה השפעה משמעותית על התרבות הפופולרית וסצנת האימה בפרט.
הוא נחשב ל"סרט המפחיד ביותר" על ידי אנטרטיינמנט ויקלי.
בין היתר, "מגרש השדים" הוא הסרט המכניס ביותר בשנת 1973 מעבר להיותו סרט האימה המכניס ביותר (עד שנת 1975), עם הכנסות של למעלה מ-441 מיליון דולרים.
בשנה שלאחר מכן, הצליח הסרט "פרנקנשטיין הצעיר" להכניס למעלה מ-86 מיליון דולרים, מה שהמשיך את פופולריות האימה בבתי הקולנוע ובתרבות.
בשנת 1975 חל מהפך נוסף בעולם הקולנוע, כאשר הסרט "מלתעות" הופץ בבתי הקולנוע; הוא נחשב לקלאסיקה בסוגת סרטי האימה ולאחת מאבני הדרך החשובות ביותר באותה העת.
בנוסף לכך, היה לסרט המכניס ביותר באופן כללי שיצא באותה השנה.
במשך 24 שנים היה לסרט האימה המכניס ביותר, עד ש"החוש השישי" (1999) הצליח לעקוף אותו.
סרט ההמשך שלו, "מלתעות 2", שיצא לאקרנים ב-1978 שיחזר את הצלחתו כאשר הכניס למעלה מ-200 מיליון דולרים.
בשנה שלאחר מכן, יצא הסרט "הנוסע השמיני" שזכה להצלחה מסחרית גם כן.
לאותו הסרט צולמו מספר סרטי המשך שזכו להצלחה מסחרית גם כן.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 יצא הסרט "יום שישי ה-13", שנוצר בהשראת ההצלחה של "ליל המסכות"; הוא הפך לסרט האימה הרווחי ביותר ב-1980 עם הכנסות של למעלה מ-59 מיליון דולרים.
בשנת 1982 יצא לאקרנים "פולטרגייסט", שהשפיע בצורה ניכרת על סוגת האימה והפך למכניס ביותר בשנה בה יצא.
ב-1984 יצא לאקרנים סרט האימה שובר הקופות "גרמלינס" שקיבל ביקורות חיוביות באופן כללי והשפיע רבות על סוגת האימה גם כן; הוא הפך לסרט האימה המכניס ביותר בשנות ה-80 של המאה ה-20. בסוף שנות ה-80 יצא לאקרנים "בית קברות לחיות" שזכה להצלחה כאשר הכניס למעלה מ-57 מיליון דולרים.
לקראת סוף אותו העשור, יצא לאקרנים הסרט "החוש השישי" (1999) ששבר את השיא בן 24 השנים של "מלתעות" והפך לסרט האימה המכניס ביותר בכל הזמנים (עד שנת 2017), עם הכנסות של למעלה מ-672 מיליון דולרים.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 לא היה סרט אימה שלא חצה את הכנסות 150 מיליון הדולרים (המכניסים ביותר בכל שנה), והפופולריות שלהם התעצמה.
הסרט "מת לצעוק" משנת 2000 הכניס למעלה מ-275 מיליון דולרים, והוביל לכך שיצאו לו ארבעה סרטי המשך.
בשנה שלאחר מכן, יצא הסרט "חניבעל" שהפך לאחד מסרטי האימה המכניסים ביותר, עם הכנסות של למעלה מ-350 מיליון דולרים.
בשנת 2002 יצא הסרט "סיינס" שהכניס למעלה מ-400 מיליון דולרים.
בשנת 2003 ו-2004 יצאו "מת לצעוק 3" ו"ואן הלסינג" שזכו להצלחה מסחרית רבה.
"הצלצול 2" שיצא לאקרנים בשנת 2005 הפך לסרט האימה המכניס ביותר באותה השנה, עם הכנסות של למעלה מ-160 מיליון דולרים.
לקראת סוף אותו העשור, יצאו הסרטים "מת לצעוק 4" (2006), "אני האגדה" (2007), "קלוברפילד" (2008) ו"פעילות על-טבעית" (2009) שהמשיכו לייצב את הפופולריות של סרטי האימה ברחבי העולם והכניסו למעלה מ-150 מיליון דולרים כל אחד.
האחרון מביניהם פותח במקור כסרט עצמאי והוקרן בפסטיבלי קולנוע שונים ב-2007 והכניס 193.3 מיליון דולרים מתקציב של 15,000 דולרים; הישג חסר תקדים בעולם הקולנוע.
העשור השני של המאה ה-21 היה ליחיד בו יצאו חמישה סרטים שהצליחו להכניס למעלה מ-400 מיליון דולרים, מה שהמשיך את הפופולריות של סרטי האימה.
כבר בשנת 2010 יצא לאקרנים הסרט "האויב שבפנים: החיים שאחרי" שהכניס למעלה מ-300 מיליון דולרים, ובשנה שלאחר מכן יצא "פעילות על-טבעית 3" שהכניס למעלה מ-200 מיליון דולרים בהתאמה.
בשנת 2012 ו-2013 יצאו "פרומתאוס" ו"מלחמת העולם Z" שהפכו לשוברי קופות, וב-2014 יצא לאקרנים סרט האימה "אנאבל" מהיקום הקולנועי של לזמן את הרוע, שהפך ליקום האימה המכניס ביותר בכל הזמנים.
סרט האימה המכניס ביותר בשנת 2016 היה "לזמן את הרוע 2", מאותו היקום גם כן.
בשנת 2017 חלה תפנית היסטורית בעולם הקולנוע, כאשר יצא לאקרנים הסרט "זה", ששבר את השיא בן 17 השנים של "החוש השישי" (1999), והפך לסרט האימה המכניס ביותר בכל הזמנים, כמו גם אחד מהסרטים המכניסים ביותר בכל הזמנים.
ב-2018 המשיכה סוגת האימה לזכות להצלחה רבה, כאשר יצא לאקרנים הסרט "הנזירה" שהכניס למעלה מ-365 מיליון דולרים.
בשנה שלאחר מכן, יצא הסרט "זה: חלק 2" שהכניס למעלה מ-470 מיליון דולרים.
לקראת תחילתן של שנות ה-20 של המאה ה-21 חווה עולם הקולנוע פגיעה חסרת תקדים בעקבות מגפת הקורונה, שהובילה לסגירתם של בתי הקולנוע השונים ברחבי העולם.
סרט האימה היחיד משנת 2020 שהכניס למעלה מ-50 מיליון דולרים הוא "בלתי נראה" שזכה להצלחה קופתית רבה (ביחס לאותו המצב), כמו גם היותו אחד מהסרטים היחידים באופן כללי שזכו להצלחה כזו באותה העת.
בשנת 2021, בעקבות פתיחתם של בתי קולנוע רבים הצליח הסרט "לזמן את הרוע 3: בשליחות השטן" להכניס למעלה מ-200 מיליון דולרים; סרט האימה המכניס ביותר באותה השנה.
בשנת 2022, המשיכה סוגת האימה לזכות להצלחה קופתית עם מספר סרטי אימה שחצו את רף 100 מיליון הדולרים, כשהמוביל הוא "סמייל", שהכניס למעלה מ-215 מיליון דולרים בסך הכול; הוא תואר כ"התקף חרדה מתמשך".
בשנת 2023 הכניסו שני הסרטים "הנזירה 2" ו"חמישה לילות אצל פרדי", למעלה מ-270 מיליון דולרים; השני מביניהם העפיל והפך למכניס ביותר באותה השנה.
בשנה העוקבת, 2024, חלה תפנית כאשר הפריקוול "הנוסע השמיני: רומולוס" הכניס למעלה מ-350 מיליון דולרים; זהו סרט האימה המכניס ביותר עד אמצע שנות ה-20 של המאה ה-21.
סרטי יונייטד קינג היא חברה ישראלית להפקה, שיווק והפצה של סרטי קולנוע, תכנים בידוריים, ואף תוכני DVD ובלו-ריי אשר הוקמה בשנת 1974 בידי משה אדרי ולאון אדרי בתל אביב.
אחרי שהשניים רכשו בשנת 2006 את NMC הם מיתגו אותה כחברת "NMC יונייטד" המפיקה ומפיצה סרטים, וכן מייצגת אומנים.
החברה בעלת זכויות הגדולה בישראל על מרבית התוכן הישראלי במוזיקה ובסרטים.
כ-4 שנים לאחר שהקימו את NMC, משה אדרי וליאון אדרי ושותפיהם ל-NMC, החלו בשנת 1974
הסרט הראשון שהפיצה היה "סופרמן" בשנת 1978 של ריצ'רד דונר.
בשנים שלאחר מכן, האחים אדרי שינו את שם החברה ל"סרטי יונייטד קינג" על מנת להפיק ולממן סרטים.
ראסל, "היא" של ספייק ג'ונז, "יפה לנצח" של פאולו סורנטינו, "ויפלאש" של דמיאן שאזל ורבים נוספים.
במקביל להפצת סרטים הוליוודיים וזרים, החברה אף הפיצה סרטים ישראליים כגון; "בופור", "לבנון", "סוף העולם שמאלה", "ללכת על המים", "אביבה אהובתי, "אמור, "הסודות", "תפוחים מו המדבר", "הערת שוליים", "הקפות", "הנוער", "זוהי סדום", "לצוד פילים" ו"סיפור על אהבה וחושך".
החברה מחזיקה בזכויות יוצרים של מרבית הסרטים הישראליים, אותם גם הפיצה כסרטי DVD, והפיקה רבים בדגש על היצירה הישראלית.
האחים אדרי בעבר עבדו בשיתוף פעולה עם יורם גלובוס ומנחם גולן, והקימו את חברת ההפצה והסרטים "גלובוס גרופ – יונייטד קינג וידאו" (או בקיצור: גלובוס יונייטד).
במרץ 2002, החברה חנכה את רשת בתי הקולנוע "סינמה סיטי" אשר בבעלותה.
באותה עת, נוסף על כך, כחלק מתמיכתה בקולנוע הישראלי קיבלה סרטי יונייטד קינג את תפקיד שימור ארכיון אוצרות הקולנוע הישראלי, והיא משמרת ומפיצה סרטים ישראליים.
בעקבות הקמת סינמה סיטי, הקימה החברה את סטודיו "DVD מאסטר" לעריכה וסאונד ושוחזרו בו כ-400 סרטים.
החברה פתחה גם את מתקן ה-DCP הראשון לקולנוע דיגיטלי בארץ.
"לילה טוב ובהצלחה" ו"משחקי שלטון" של ג'ורג' קלוני
"האנה", "איש אינו יודע" ו"המשאלה" של הירוקאזו קורה-אדה
"הילד עם האופניים" ו"יומיים ולילה" של ז'אן-פייר ולוק דארדן
"כוננות עם שחר" של קתרין ביגלו
"הזאב מוול סטריט" של מרטין סקורסזה
"חלום אמריקאי" של דייוויד או.
"יפה לנצח" של פאולו סורנטינו
משנת 1937 ואילך אולפני וולט דיסני הפיקו והפיצו סרטי אנימציה ומשנת 1940 גם סרטי לייב-אקשן באופן עצמאי או במסגרת שיתופי פעולה עם חברות הפקה נוספות.
האולפן הראשי המוקדש להפקת סרטי אנימציה הוא אולפני האנימציה הנוכחיים של וולט דיסני, אך הפקות מקבילות אחרות הצטרפו לקו הראשי הזה, המיוצר מקטעים פנימיים של דיסני וסניפים זרים, או בהפקה משותפת עם אולפנים עצמאיים.
סרטי התעודה של Disneynature אינם כלולים ברשימה זו.
סרטי אנימציה שהופקו על ידי אולפני וולט דיסני ויצאו לאקרנים
להלן רשימת הסרטים העלילתיים המונפשים שהופקו על ידי אולפני האנימציה של וולט דיסני ויצאו במקור לאקרנים בבתי הקולנוע.
הפקות אנימציה משותפות של פיקסאר ודיסני
להלן רשימת הסרטים העלילתיים המונפשים שהופקו על ידי אולפני פיקסאר, בהפקה משותפת עם אולפני וולט דיסני.
כל הסרטים ברשימה שלהלן הם סרטי תלת־ממד.
להלן רשימת סרטי ספין אוף מונפשים שהופקו על ידי אולפני וולט דיסני כתוספת לזיכיונות קיימים, והופצו במקור בבתי הקולנוע.
להלן רשימת סרטים הקולנוע מסוג לייב-אקשן שהופקו בשיתוף עם אולפני וולט דיסני והופצו במקור בבתי הקולנוע.
הנסיך הלוחם מדונגל The Fighting Prince of Donegal אחריי, בחורים!
סרטים שהופקו ישירות לשוק השכרת סרטי הווידאו
להלן רשימה של הסרטים המונפשים והסרטים הלא מונפשים שהופקו על ידי אולפני וולט דיסני ויצאו במקור ישירות לשוק השכרת סרטי הווידאו.
רבים מהסרטים הללו הם סרטי המשך לסרטי קולנוע באורך מלא של אולפני וולט דיסני.
להלן רשימת הסרטים העלילתיים שהופקו על ידי אולפני וולט דיסני המכילים סצנות לייב-אקשן בשילוב עם דמויות אנימציה.
שנת יציאה לאקרנים בארצות הברית שם הסרט בעברית שם הסרט המקורי באנגלית 1 1997 –Under Wraps 2 1998 –You Lucky Dog 3 1998 – Brink!
סרטי שפטסברי היא חברת הפקת סרטים קנדית.
היא פועלת בתחום הפקת סרטי קולנוע, סדרות טלוויזיה ומוצרים שונים במדיה דיגיטלית.