tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במחקר שנערך באוניברסיטה הפתוחה 49% מהנשאלים דיווחו על אלימות פנים אל פנים, לעומת 27% שדיווחו על אלימות רשת בשנת 2014. בשנת 2008 רק 8% התלוננו על אלימות רשת וב-2012 התלוננו 16% מהנשאלים על אלימות מסוג זה.
הטרדה ברשת אינה שונה במידה רבה מהטרדה במרחב הפיזי, הגורמים והסיבות של שניהם דומים והם עלולים לגרום לאותם נזקים.
למרות זאת למרחב האינטרנטי יש מספר מאפיינים אשר גורמים להבדלים בין השניים ולהעצמה של ההטרדה:
אנונימיות מוחלטת - הכותב משתמש בכינוי חד פעמי, בשונה מגולש רגיל המשתמש בשמו האמיתי או בכינוי איתו הוא מזוהה לאורך זמן.
האנונימיות המוחלטת מאפשרת חוסר עכבות ואצל אנשים מסוימים משחררת רוע מוחלט.
חוסר נראות - התוקף והנפגע אינם באותו החלל, מה שמאפשר לתוקף חופש להביע רגשות שליליים בצורה מוגזמת, מבלי להתחשב בנורמות ובמגבלות של העולם האמיתי.
חשיפה רחבת היקף - בבריונות רגילה ההצקה הייתה תחומה במעגל החברים הקרוב או בבית הספר.
באינטרנט ההטרדה יכולה לצבור תאוצה בקלות ולהגיע לכמות עצומה של אנשים.
הרבה פעמים מבלי שהתוקף מודע לכדור השלג שגלגל.
חוסר מפלט - בעבר לקורבן היה מקום מפלט מההטרדה בביתו.
בהטרדה האינטרנטית הקורבן עשוי להיות חשוף גם בביתו.
להטרדות באינטרנט, כמו להטרדות רגילות, עלולות להיות השפעות פסיכולוגיות עמוקות על ילדים, כמו דיכאון נפשי וליצור טראומות שיישארו עם הילדים לכל אורך חייהם.
האתגר המרכזי המסתמן במרחב המקוון הוא שלילדים יש פחות אסטרטגיות התמודדות עם הפגיעה בהשוואה לפגיעה במרחב הפיזי.
מחקר שנעשה הוכיח מספר תוצאות חמורות של בריונות הרשת על הקורבנות.
לדוגמה הילדים מפתחים הערכה עצמית נמוכה והם חווים העצמה של מגוון רגשות כגון: פחד, תסכול, נקמה, כעס ודיכאון.
הטרדה באינטרנט לרוב תגרום לילדים להתרחקות חברתית והסתגרות בבית.
ישנם מקרים קיצוניים בהם הבריונות אף דחפה את הילדים לקצה, וגרמה להתאבדותם.
המקרים הידועים בארצות הברית בהם בריונות הרשת הובילה להתאבדותם של הקורבנות הם: , ו.
בקנדה, התאבדותה של אמנדה טוד זכתה להדים נרחבים ברשת בשל סרטון באתר יוטיוב שהעלתה, המתעד את התדרדרותה.
המקרה הידוע ביותר של התאבדות בעקבות בריונות רשת בישראל הוא של דודאל מזרחי.
ב-2011 התאבד בישראל דודאל מזרחי, בן ה-15, לאחר שסבל מבריונות בבית הספר וברשת כשהופצו עליו סרטונים, תמונות, ותגובות מטרידות ברשת החברתית פייסבוק.
דו"ח המדיה השנתי על הרגלי השימוש של בני נוער בסמארטפונים ואינטרנט מצביע על כך שכ־70% מבני הנוער נפגעו ברשת יותר מפעם אחת.
במקרים קיצוניים, הבריונות דחפה נערים צעירים לקצה והובילה אותם להתאבדות.
בריונות ברשת היא תופעה שכיחה בעידן האינטרנט, בה נעשה שימוש ברשתות החברתיות והאינטרנט בכדי לפגוע באדם או קבוצה.
הכפשת שם הקורבן ומניעת שיקומו
בריונות ברשת מזמן הפסיקה להישאר רק ברשת, אם האדם הנפגע חשב לרגע כי יש לו מקום מפלט בחברה התשובה היא לא.
רבים מהבריונים ברשת הם אנשים מחיי היומיום של הקורבן המחפשים דרך לנקמה ופגיעה בו.
רבים המקרים בהם שיימינג ובריונות ברשת הפכו להצקות, השפלות ונידוי חברתי בבתי הספר ובסביבה של אותו קורבן רשת.
דבר זה קורה עקב כך שהרשתות החברתיות פתוחות לכולם וכאשר אדם חווה אלימות ברשתות הבריון יוצר מעין חותם קבוע, הגורם שהאדם לא יכול להימלט מעברו או טעויותיו, כיוון שהאינטרנט לא שוכח וכל הכתוב בו נשאר לתמיד.
וכך למעשה הבריון פוגע גם בתדמית והאופי של האדם וגם לא נותן לו אפשרות לשיקום.
עקב כך קורבנות רבים נוטים לחוסר ביטחון, רגישות יתר, חוסר הערכה עצמית, דיכאון, כעס ועוד אין ספור השלכות נפשיות.
הנפגע מרגיש חשוף ללא הגנה ומקום לברוח אליו, וחושש שהתחושות שלו וההתנהגות של הבריונים ברשת לא יפסקו.
על פי מאמרים רבים, קורבן הבריונות אשר לא מצליח לנקות את שמו ולהתמודד עם ההשפלות החוזרות, עשוי להתבודד מהחברה, להסתגר ולהגיב בתוקפנות כלפי הסובבים אותו.
הוא נמנע ממפגשים חברתיים ונמצא בקושי הסתגלות עם הסביבה.
וישנו סיכוי גבוה שהקורבן ינהג בהתנהגויות סיכוניות כמו שימוש בסמים ואלכוהול, משחיתנות, היעדרות מבית הספר ובמקרים חמורים עקב תחושת בידוד הוא עלול להידרדר לאלימות ופשע.
השפעה נוספת שנגרמת עקב הבריונות היא הרצון לנקמה.
קורבנות רבים לא מוצאים נחמה בדבר חוץ מהרצון לפגוע חזרה באותה הדרך לאדם או הקבוצה שפגעו בהם, וכך למעשה המעגל לא נפסק ומצטרפים לתופעה עוד קורבנות ועוד בריונים.
ברשתות החברתיות ניתן להכיר אנשים חדשים דרך האינטרנט, "חברים", מבלי לדעת באמת אם "החבר" הוא אכן ילד בן 15 או איש בן 40. חלק מהסכנות באינטרנט הן היכולת להתחזות לאדם אחר בתוך שניות עקב הקלות ביצירת משתמש פיקטיבי בשניות.
דבר אשר נוכלים ואנשים מסוכנים לוקחים בו יד.
אך ברשתות אלו לא מחוברים רק מבוגרים אלא גם ילדים הניתן לרמות אותם בקלות למפגש או לשליחת תמונה מינית.
אחת הסכנות העיקריות למשתמשים באינטרנט הוא "סכנת קשר"= הקורבן יכול להאמין כי מדבר עם אדם שהוא חבר שלו ולהסכים למפגש פנים אל פנים, לחשוף פרטים אישיים על עצמו ואף לשלוח אליו תמונות מיניות.
הקורבן לא יודע מי נמצא מאחורי המקלדת ומה מטרתו האמיתית.
ישנה האופציה להתחזות ברשת, אדם פותח משתמש מזויף ברשתות החברתיות ממניע מסוים אם זה בכדי להשפיל אדם אחר וליצור עמוד שנאה כלפיו בו הוא מפרסם תמונות סרטונים והדברים אישיים.
אם זה כדי להטריד מינית ולהשיג אינטראקציה עם אנשים ברחבי הרשת כדי להשיג מטרה מינית.
ואם זה בכדי להונות אנשים ולסחוט אותם למטרות כספיות.
בשל התגברותה של התופעה החלו לנקוט בפעולות להגברת המודעות אליה, ופעולות למניעה.
סרטוני הדרכה, וקבצים העוסקים בגלישה בטוחה ברשת ניתנים להשיג באתרים ממשלתיים.
באוקטובר 2014 נער ישראלי צילם סרטון המתעד את בריונות הרשת שחווה.
כתגובה הנשיא רובי ריבלין הזמין אותו לבית הנשיא, ויחד הם צלמו סרטון המגנה אלימות ברשת.
עמותות העוסקות בגלישה בטוחה באינטרנט נותנות עצות כיצד להימנע מבריונות רשת, וכיצד להתמודד איתה.
בנובמבר, 2018 הוקם גם מוקד טלפוני משטרתי ייעודי לדיווח והגנה על קטינים ברשת.
לאור הפגיעות הרבה של בני נוער לחוויות של דחייה חברתית ובריונות רשת בגיל ההתבגרות מאמצים רבים מופנים כיום לאיתור מוקדם של מצוקה של בני נוער באמצעות הרשתות החברתיות.
הרשתות החברתיות משמשות לעיתים כפלטפורמות נוחות לשיתוף רגשי וקריאה לעזרה.
במחקריו של יעקב אופיר, פסיכולוג קליני וחוקר תחום הפסיכולוגיה של הילד בעידן המקוון, נמצא כי פוסטים של בני נוער עם תכנים דיכאוניים מנבאים בצורה משמעותית את קיומה של הפרעת הדיכאון ב'עולם האמיתי', במרחב הפיזי.
לא זו בלבד אלא, חוויות של דחייה חברתית וקורבנות לבריונות מותירים עקבות דיגיטליות, סימנים סמויים בפעילות של המתבגרים ברשתות החברתיות.
אף שתחום מחקר זה נחשב עדיין כתחום צעיר, יש בפופולריות העצומה של אתרי הרשתות החברתיות משום הזדמנות חסרת תקדים לזיהוי מוקדם של קורבנות לבריונות רשת בקרב מתבגרים.
היא שיתפה פעולה עם יוניצף והשירות מופעל ברחבי העולם.
בארץ עמותה בשם אקדמיית מצמיחים עוסקת בביריונות רשת ומעבירה קורסים וסדנאות למורים ותלמידים להפחתת אלימות ברשתות החברתיות ולהעלאת תחושת השייכות בין תלמידי הכיתה במרחב הווירטואלי.
בסקר שערך מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל בנושא מניעת בריונות ברשת וקידום התנהגות בריאה, נמצא כי ספרות המחקר מצביעה על ארבע התערבויות עיקריות שמועילות:
תוכניות הכשרה למורים, הורים ותלמידים
תוכניות מניעה, פיקוח וניטור של בית הספר לצורך הגנה מסכנות הרשת, סינון וחסימת תכנים, הגברת מעורבות ובקרת הורים
העלאת מודעות ופיתוח אחריות אישית – דרך הקניית ידע, טיפוח אקלים חברתי מיטבי ותוכניות עמיתים שבהן התלמידים מוכשרים כ"שגרירי סייבר" המונעים פגיעה ברשת
תוכניות טיפול באירועי פגיעה ברשת – אפיקי מידע ודיווח, מתן ייעוץ ותמיכה נפשית.
הסקר גם הצביע על רכיבי הצלחה של תוכניות שנמצאו יעילות (ניתוח משולב של 24 מחקרי הערכה):
תוכניות שבהן נעשו ניטור ומדידת תוצאות
תוכניות ממושכות (ולא פעילות חד-פעמית)
פיתוח מודעות לבריונות ברשת והבנה של חוויות הקורבן
מעורבות של הורים והדרכה הורית
לימוד נורמות והגדרת כללי התנהגות לתקשורת ברשת
פיתוח אחריות אישית חברתית ואקלים חינוכי מיטבי בכיתה
בארצות הברית קיימת חקיקה כנגד בריונות רשת משנת 2007 במספר מדינות מצומצם.
ב־1 בינואר 2009 נכנס לתוקף אחד החוקים הראשונים בארץ המתמודדים ישירות עם בריונות החקיקה.
החוק מעניק למנהלי בתי הספר סמכות להעניש תלמידים שביצעו פעילות בריונית מקוונת או לא מקוונת.
המחוקקים מעוניינים לתקוף את הנושא על ידי חקיקה חדשה המציעה להוציא מחוץ לחוק שימוש באמצעים אלקטרוניים כדי לכפות, להפחיד, להטריד או לגרום לאחר מצוקה רגשית משמעותית.
בנוסף על כך התאבדות של נערים בעקבות בריונות הובילה לשינוי בחקיקה, בנושא פרטיות באינטרנט.
הורי הילדים רצו את פרטי התקשורת הפרטיים של ילדם, כדי שיוכלו להבין מדוע התאבד, ומי "אשם".
הרשתות החברתיות סירבו לבקשת ההורים, אך בית המשפט הכריז כי אם ילד מתחת לגיל שמונה עשרה נוטל את חייו הוריו יוכלו לקבל גישה לתכתובות הדואר האלקטרוני, והפעילות ברשתות החברתיות.
ההחלטה פתחה את הנושא לדיון וחקיקה.
בישראל אין חקיקה ספציפית כנגד בריונות רשת.
למרות זאת מרבית ממעשי הבריונות נכללים בקטגוריה של עברות פליליות ועל כן ניתן להשתמש בחוקים אלו כנגד בריונות הרשת.
החקיקות הנוגעות בנושא הן: חוק הגנת הפרטיות התשמ"א, חוק איסור לשון הרע וחוק מניעת הטרדה מאיימת.
האחרון מאפשר לכל מי שנפגע ומרגיש איום לשלוות חייו, לפרטיותו, לחירותו ולגופו לפנות לבית המשפט ולקבל צו שיאסור על הצד השני להטריד.
הפרת הצו גוררת סנקציה של מעצר.
למרות החוקים שיכולים להוות פתרון משפטי לבריונות, זו אינה דרך הטיפול הטובה ביותר.
מכיוון שגם לאחר הוכחת הפגיעה עדיין יש להתמודד עם הבעיה של האנונימיות ברשת והוכחה כי אכן האדם המתעלל ישב בצידו השני של המחשב.
לכן עדיף להקדים תרופה למכה ולפעול בצורה של מניעה.
יש לנהל עם הילדים שיחות בנושא שיעלו את המודעות בנושא וכך הם יבינו את ההשלכות של מעשיהם או יפנו לעזרה בעת הצורך.
בריוני הרשת עשויים לפרסם ברשת האינטרנט תמונות, קטעי וידאו או טקסטים פוגעניים על אנשים או לשלוח את התוכן הפוגעני למספר רב של אנשים מבלי להתחשב בזכותו של הקורבן לשמור על פרטיותו.
לעיתים רבות בריוני רשת עשויים גם לשלוח לקורבנותיהם איומים, דברי שטנה והודעות לא רצויות בעלי תוכן מיני, בעוד שאחרים עשויים להפיץ מידע שקרי על הקורבן.
כמו כן, בריוני רשת עשויים לחשוף מידע אישי על הקורבנות (כגון שם, כתובת אמיתית, או מספר טלפון אמיתי) באתרי אינטרנט או בפורומים או עשויים להתחזות לקורבן על מנת לפרסם מידע בשמם במטרה לפגוע במוניטין של הקורבן על ידי מניפולציה אנשים נגדו.
ב-2011 שודר סרט הטלוויזיה "בריונות ברשת".
הסרט עוקב אחרי נערה, טיילור היילריג' (אמילי אוסמנט) שעוברת בריונות ברשת, לאחר שנרשמה לרשת חברתית בה רשומים כל חבריה בבית הספר.
במהלך הסרט רואים איך אנשים הקרובים לטיילור פועלים בבריונות נגדה ללא מחשבה, כמו אחיה, שגרם לבריונות להתחיל, וחברתה הטובה שסייעה לבריונות נגדה דרך משתמש מזויף.
אבל האמירות שלהם צוברות תאוצה, עוד אנשים מצטרפים ללעג עד שטיילור מנסה להתאבד.
היא מתחילה טיפול ומגלה כי רבים עוברים בריונות רשת.
כחלק מתהליך החלמתה היא מחליטה לפעול כנגד התופעה, ואמה מנסה להוביל מהלך חקיקה שיאפשר לפעול כנגד בריוני רשת.
אחד הדברים שמודגשים בסרט הוא הקלות שבה בריונות מתרחשת, וכי האמירה הקטנה ביותר מובילה לנידוי חברתי.
הדבר הנוסף המודגש בסרט הוא שאפשר וכדאי לטפל בתופעת הבריונות ברשת.
ב-2015 יצא סרט הטלוויזיה הבריטי "בריון ברשת", שעוקב אחרי נערה בשם קייסי (מייזי ויליאמס).
קייסי לוקחת תרופות אנטי דיכאוניות ובן זוגה לשעבר פרסם זאת בחשבון הטוויטר שלו.
פגועה מאוד, קייסי נוקמת בו על ידי פריצה לחשבונו, שם היא כותבת דברים פוגעניים על פעילותו המינית.
אותו הפורץ שעזר לקייסי לנקום, משתלט גם על המחשב שלה.
הוא מאיים לפרסם תמונות עירום שלה אם היא לא תשתף פעולה, וקייסי נלכדת.
אותו הפורץ טוען שהוא עוזר לקורבנות בריונות רשת, וכשקייסי אומרת לו שהוא לא עוזר לה, הוא צוחק ומסביר כי היא לא הקורבן, אלא הבריון.
הוא עובר איתה על פעולות רבות שעשתה שלעגו לאנשים אחרים.
נערה אחת שלעגה לה התאבדה לבסוף.
קייסי מנסה להתחמק מהאשמה ללא הצלחה.
הפורץ מכריח אותה לקחת כדורים על מנת למנוע ממנו לפרסם את התמונות.
קייסי עושה זאת עד כי הסתכנה במנת יתר.
לבסוף היא בורחת והפורץ מפרסם את תמונות העירום שלה.
גם בסרט זה, מודגש כי מאוד קל ללעוג למשהו ברשת חברתית, אבל לעג מהסוג הזה יוצא מכלל שליטה.
בסרט גם מודגש כי אנשים שהם בריונים ברשת לא מבינים בכלל את ההשלכות של מעשיהם.
הם אינם חושבים על עצמם כבריוני רשת.
כל מה שהם עשו זה "ללחוץ על כמה כפתורים, ולכתוב משפט באינטרנט".
הם לא נוכחים בחייהם של קורבנותיהם ולכן לא מבינים את הנזק שגורמים לו.
מדיניות הסרת תכנים ברשתות החברתיות
הסרת תכנים ברשתות החברתיות היא למעשה פגיעה בחופש הביטוי.
הזכות לחופש הביטוי הוא עקרון יסוד ששורשיו עמוקים, ואשר הוכר גם בדין הבינ"ל.
ההכרה בחופש הביטוי מעוגנת במספר אמנות בינ"ל, אשר המרכזית שבהם היא האמנה הבינ"ל של ארגון האומות המאוחדות לזכויות אזרחיות ופוליטיות (ICCPR - International Covenant on Civil and Political Rights) בסעיף 19(2).
הזכות לחופש הביטוי בישראל הוכרה מימיה הראשונים של המדינה החל בבג"ץ קול העם אשר הכיר בעקרון ובפסיקה נוספת מאוחרת יותר.
ככל זכות, אף הזכות לחופש הביטוי אינה מוחלטת.
הסייגים על הזכות שהוכרו בישראל ועוגנו בחקיקה ובפסיקה דומים לסייגים המוכרים בדין הבינלאומי ובמדינות רבות אחרות בעולם.
למשל: הזכות לשם טוב ולפרטיות אמירות גזעניות, הסתה לגזענות פגיעה בביטחון המדינה הסתה לטרור.
לרשתות החברתיות יש תנאים להם נדרש המשתמש להסכים כחלק מהשימוש ברשת שאם יפר אותן התוכן שלו יוסר.
החברות אינן מצהירות כי הן מחויבות להגן על חופש הביטוי בתנאי השימוש.
אך הן מזכירות את חופש הביטוי כנימוק לאי הסרה של תכנים.
מדיניות הסרת תכנים ברשתות חברתיות מרכזיות
מדיניות הסרת התכנים של פייסבוק אומרת שבהתאם לחומרת ההפרה ולהיסטוריה של האדם בפלטפורמה הוא יקבל אזהרה.
אך אם ימשיך ממשיך להפר את המדיניות של פייסבוק ייתכן שהוא יוגבל או שהפרופיל שלו יושבת.
פייסבוק מעוניינת לתת הזדמנות ללמוד את הכללים ולפעול על פי כללי הקהילה והעונשים הצפויים למי שמפר אותם יהיו יחסים לחומרת ההפרה, לרבות השבתת חשבונות.
הפרות נמשכות, למרות אזהרות והגבלות חוזרות ונשנות, או הפרות המציבות סיכוני בטיחות חמורים, יובילו להשבתת חשבון.
במקרה שלך הונאה ותרמית פייסבוק תסיר תוכן שמטעה או מציג מצג שווא במתכוון, או מרמה או מנצל אחרים בדרכים אחרות לשם קבלת כסף או רכוש.
טוויטר הגדירה 18 חוקים שלפיהם אמורים לנהוג המשתמשים של הרשת ואם הם יפרו אותם הם יחסמו.
איומים אלימים יושעו באופן מיידי וקבוע.
במקרים נדירים של שימוש ב"שפה מוגזמת" (speech hyperbolic) לשם הדגשת רעיון או טענה.
תיתכן השעיה זמנית מגישה לחשבון.
אם לאחר שתתקבל אזהרה תתבצע הפרת מדיניות נוספת, החשבון יושעה לתמיד.
יוטיוב תסיר תוכן למי שמפר את כללי הקהילה.
בהפרה ראשונה לרוב תינתן אזהרה בלבד.
הפרה שנייה תגרור "פסילה ראשונה" והגבלת פעילות החשבון לשבוע.
בין השאר תיחסם האפשרות להעלות סרטונים, סיפורים ואירועי "לייב".
ב"פסילה שנייה" ולא תתאפשר העלאת תוכן לחשבון למשך שבועיים.
במקרה של הפרה שלישית של כללי הקהילה החשבון יוסר מיוטיוב לצמיתות.
הסרה נוספת תהיה בגלל הפרה של זכויות יוצרים.
לפי כללי טיקטוק כל תוכן המפר את כללי הקהילה יוסר מהרשת החברתית באופן מיידי.
במידה ואותו אדם יחזור על המעשה חשבונו יושעה.
טיקטוק אוסרת על כל תוכן הכולל אלימות קיצונית, התנהגות שנאה, פעילויות לא חוקיות וטובין מפוקחים, תוכן אלים וגרפי, התאבדות, פגיעה עצמית ופעולות מסוכנות, הצקה ובריונות, עירום מבוגרים ופעילות מינית.
היא דוגלת בבטיחות של קטינים המשתמשים ברשת וכן ביושרה ואותנטיות.
רק אם יש אינטרס ציבורי להשארת התוכן ברשת טיקטוק תחרוג מהכללים הרגילים.
בר (בריו) חקשור (נולד ב-20 באוקטובר 1989) הוא זמר-יוצר ישראלי.
חקשור נולד בנתניה בשנת 1989. בוגר ישיבת תורה ודעת בניו יורק ולימודי תיאוריה מוזיקלית ביחידה ללימודי חוץ של בית ספר רימון.
לאחר מכן חזר לארץ ושירת תקופה קצרה כזמר בלהקת הרבנות הצבאית.
הוא החל את דרכו המוזיקלית בשנות ה-2000, כאשר הלחין את השיר "ברשות מורי ורבותי" לזמר החסידי יעקב שוואקי, שאף פתח איתו את המופע הראשון שלו באמפי קיסריה, בשנת 2008.
בשנת 2010 חידש ניגון חב"ד שהתפרסם בבתי חב"ד בעולם, ואף הוזמן במיוחד לשיר את השיר ב-770 בניו יורק.
בשנת 2011 הוציא את אלבום הבכורה שלו "שיר ושבחה", שמתוכו התפרסמו הלהיטים "ברחמים" ו"אור הלבנה", שהוכתר בynet כאחד משירי השנה הגדולים לשנת 2010 במוזיקה היהודית.
בקיץ 2012 השתתף בפרויקט שירי שבת של חברת קוקה-קולה.
לקראת הימים נוראים של 2013 הוציא את האלבום "אנעים זמירות", הכולל ביצועים מחודשים לשירים שאהב.
שירו "נפלה עטרת ראשנו", התפרסם בהלווית מרן הרב עובדיה יוסף.
בשנת 2014 הוציא את אלבומו השלישי, "בריו 2", בו שיתף פעולה עם הנ נחים מחסידות ברסלב.
בשנת 2015 הוציא את השיר "לא נפסיק את השמחה" והכריז על סיום הקריירה במוזיקה היהודית.
בקיץ 2018 הכריז על חזרתו לקריירה אך הפעם במוזיקה הכללית, והשתתף במחזמר היהודי בבנייני האומה מול עשרות אלפי אנשים.
לקראת החגים הופיע לצד להקת "מיתרים" באוסטרליה, סינגפור, אפריקה, תאילנד והפיליפינים.
בשנת 2019 הוציא את שיר האהבה הראשון שלו "את הנשמה שלי", בעיבודו של יעקב למאי, שהפך ללהיט.
בזמן מגפת הקורונה בשנת 2020, שיתף פעולה עם אשת העסקים פנינה רוזנבלום בשיר שכתבה על המצב והפך לוויראלי ברשת כאשר הופיע איתה בערוץ 12. לקראת פסח באותה השנה הוציא את הסינגל הראשון מהאלבום "כמה כוח יש ביננו", כאשר בקליפ מככבת אשתו ספיר.
לרגל יום העצמאות הזמר רגב הוד חידש את הלהיט שלו "לא נפסיק את השמחה".
בדצמבר באותה שנה, הוציא את האלבום המוזיקלי "מכוון את הלב" אשר הופץ באופן מוגבל לרשת בלבד.
בזמן מבצע שומר החומות בשנת 2021, שוב שיתף פעולה עם פנינה רוזנבלום בשיר שכתבה על המצב, השיר הפך לויראלי ברשת ואף זכה לחיקוי בארץ נהדרת.
עוד באותה שנה, הוציא את אלבומו החמישי "להחזיר עטרה ליושנה", הכולל שירי אמונה.
בשנת 2022, לאחר מקרה אישי שעבר, שחרר את הסינגל "כשהכל יסתדר" בעיבודו של תמיר צור.
באותה שנה, הוציא את הסינגך "חייל גיבור שלי", שנכתב לזכר חללי צה"ל בעיבודו של דודו קומה.
בשנת 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל, הוציא את אלבומו השישי "אנחנו ננצח", הכולל שירים להנצחת חללי מערכת הביטחון.
בריו חקשור נשוי לספיר ואב לשניים.
'נפלה עטרת ראשינו' ו'כי המלכות' - סינגלים (2012)
בריוניקס (שם מדעי: Baryonyx) הוא סוג דינוזאור תרופוד ממשפחת הספינוזאוריים.
לבריוניקס היו שיניים קטנות, צרות ומחודדות בצורת חרוט.
אלה הן שיניים המזכירות את שיני התנינים או הדולפינים של ימינו.
הן שימשו לתפיסת טרף חלקלק, כמו דגים.
הבריוניקס תואר בשנת 1986 על ידי הפלאונטולוגים הבריטים אנג'לינה מילנר (Angela Cheryl
בעבר הסוג איברוספינוס (Iberospinus) נחשב למין בסוג זה אך ב-2022 הוא הופרד לסוג עצמאי.
ארכו של הבריוניקס היה כ-10 מטרים, והוא חי באירופה ובעיקר באנגליה לפני 120 מיליון שנים בתור הקרטיקון אם כי בעבר סברו שהוא חי בתור היורה.
הבריוניקס מופיע בעידן הקרח 3 בתור הטורף הענקי רודי שגדול יותר מהטירנוזאורוס והוא חובר לסמור באק (שהוציא לו שן תמורת עינו).
הוא מופיע גם בסרט ההמשך בהופעה בודדת.
הבריוניקס האמיתי היה קטן ממנו בהרבה (ואולם קרוב משפחתו, הספינוזאורוס היה הדינוזאור הטורף הגדול ביותר מעולם).
בריוניקס מצוי בסרטי פארק היורה (למעט השני) אך כשהוא נראה בתוך מפה, מוזכר או נצפה באינטרנט.
הבריוניקס נראה על המסך בסרט עולם היורה: נפילת הממלכה, שם פרט שחודר דרך תעלה, מתקיף את פרנקלין וקלייר בתוך חדר מחשבים, אך הם לוכדים אותו בפנים.
מאוחר יותר כמה בריוניקסים נתפסים ומובאים לספינה אך משוחררים.
בעולם היורה: עולם חדש נראים מספר בריוניקסים שנכלדו בשוק המלטזי ואחד מהם מצליח להשתחרר מהכלבים שלו, תוקף את ריין דלאקורט השרוע על הרצפה והורג אותו.
הוא מופיע גם בסדרות עולם היורה: מחנה הקרטיקון ובעולם היורה: תאוריית הכאוס, שם נראה זן בריוניקס עיוור ייחודי שנוצר בשיבוט.
הוא מוזכר בגרף בסדרה הכוכב דינוזאור בהשוואה לקרובו הספינוזאורוס, אשר ניזון לא רק מדגים.
הוא מוזכר גם בסדרה מפלצות חוזרות לתחייה גם כקרובו של הספינוזאורוס.
בריוניקס מוזכר בתוכנית ה-BBC "Dino Stampede".
פרטי בריוניקס נראים בסדרה "Dink, the Little Dinosaur".
כמו כן נראים פרטי בריוניקס במשחקי המחשב מלך הדינוזאורים ובמשחק "Savage Quest".
בנוסף הוא מופיע בסדרה הדינוזאורים!.
בריהל היא עיר בחבל הריין (ריינלנד), בתחום מדינת נורדריין-וסטפאליה אשר בגרמניה.
העיר מרוחקת כ-20 קילומטרים ממרכז העיר של קלן.
לאורך ההיסטוריה העיר נודעה כמקום מושבם של הארכיבישופים של הארכידיוקסיה של קלן.
בסוף המאה ה-12 או תחילת המאה ה-13 התגורר בעיר ר' שלמה, נכדו של ר' שמואל בר נטרונאי מקלן.
במאה ה-18 בנה קלמנס אוגוסט מבוואריה, הארכיבישוף שכיהן באותה תקופה, את טירת אוגוסטוסבורג וטירת פאלקנלוסט, אשר הוכרזו על ידי אונסק"ו בשנת 1984 כאתר מורשת עולמית.
בטירות אלו נהגו מנהיגי גרמניה המערבית לערוך קבלת פנים לראשי מדינה זרים שהגיעו לביקור ממלכתי.
בנוסף לטירות, מבין האתרים הידועים בעיר ניתן למנות את פארק השעשועים פנטזיהלנד ואת מוזיאון האמנות המוקדש ליצירותיו של הצייר מקס ארנסט, מחלוצי זרם הדאדא והסוריאליזם באמנות, שנולד בעיר.
בריונות מינית היא סוג של בריונות ואלימות מינית.
בריונות מוגדרת כהתנהגות אלימה המאופיינת בכוונה לפגוע באדם אחר, חזרה על הפגיעה וחוסר איזון במידת הכוח.
מאפיין חשוב נוסף הוא הפומביות של המעשה.
בריונות מינית היא בריונות המבוססת על מין הקורבן, מגדרו, נטייתו המינית או התנהגותו המינית.
קשת ההתנהגויות שאליה מתייחס המונח רחבה, החל מקריאה בשמות גנאי ועד הטרדה מינית פיזית.
בריונות מינית יכולה להתבטא באופן פיזי, מילולי או רגשי, ויכולה להיות גלויה או סמויה.
כאשר בריונות מינית מתרחשת באופן סמוי, היא נתפסת בטעות על ידי מפעיל הכוח, הקורבן או סביבתם כבריונות "רגילה" או אף כהתנהגות נורמטיבית.
המונח "בריונות מינית" מוכר בעיקר בבריטניה.
בישראל המונח אינו מצוי בשימוש נרחב, וההתנהגויות שאליהן הוא מתייחס מוגדרות על פי רוב כפרקטיקות של בריונות, הטרדה או תקיפה מינית בקרב בני נוער.
לעיתים בריונות מינית מתרחשת גם כלפי צוות בית הספר: מורות רבות מעידות כי חוו הערות סקסיסטיות או התנהגות מינית פוגענית מצד תלמידים בטווח גילאים משתנה, כגון צעקות על נטייתן המינית של המורות, שימוש בשפת גוף גסה כלפיהן, או גנבת תמונות אינטימיות שלהן והפצתן לכלל התלמידים או באתרי אינטרנט שונים.
ברחבי רשת האינטרנט ניתן למצוא ביטויים שונים של בריונות מינית, כגון הפצה ואיסוף של חומרים מיניים ופוגעניים, פרסום תכנים פוגעניים על בסיס מגדר או מיניות של אדם, העברת מסרים ותכנים הקשורים בצורה ישירה או עקיפה למין, מיניות ומגדר האדם, ואף יצירת קשר פוגעני על בסיס מיני.
הפער הטכנולוגי בין דור ההורים לדור הילדים והנוער מוביל לעיתים תכופות לחוסר בפיקוח והדרכה לשימוש נכון ברשת האינטרנט.
בני הנוער הם פלח האוכלוסייה שעושה את השימוש הרב ביותר באינטרנט.
הגלישה ברשת מאפשרת את כל המאפיינים של בריונות מינית כמו פומביות, חזרה על הפגיעה וחוסר היכולת של הנפגע להסתתר או למנוע את הפגיעה.
מאפיין נוסף שקיים ברשת הוא האנונימיות של הפוגע.
מסיבות אלה ואחרות, הרשתות החברתיות משמשות כר פורה עבור בני נוער ומבוגרים לבריונות מינית.
דוגמה לבריונות מינית ברשת היא קבוצות פייסבוק שבהן מדורגות תמונות חושפניות של נערים ונערות, המועלות באופן יזום על ידיהם.
לעיתים קרובות, התגובות בקבוצות אלו פוגעניות ומזלזלות, ומשום כך הן עלולות להביא לתוצאות קשות ביותר, ובכללן התמוטטות נפשית ואף התאבדות.
פרקטיקה נפוצה נוספת של בריונות מינית ברשת היא הפצה של תמונות וסרטונים מיניים באמצעי המדיה השונים, כמו אפליקציות מסרים או אתרים דוגמת פייסבוק.
במקרים אלה ההפצה נוטה להיות מהירה, וקיים קושי להתחקות אחר מסלולה ולאתר את מפיץ התוכן המיני.
נכון ל-2016, מפיצי תכנים כאלו נחשבים בישראל למטרידים מיניים, והחוק מטיל עליהם עד חמש שנים של מאסר בפועל.
במחקר שנערך בשנת 2001 בהשתתפות נוער בכיתות ז'- יב' עלה כי כ-35% מהבנות וכ-28% מהבנים עברו לפחות מקרה אחד של הטרדה עם היבט מיני במהלך השנה.
בנוסף, עלה כי על אף ששני המינים מוטרדים, קיים הבדל ביניהם בסוג ההטרדה ואופן התרחשותה, ובגיל שבו אירעה.
נראה כי אחוזי הפגיעה בקרב נערים ונערות דומים יחסית, אך ניתן לראות דפוסי פגיעה ברורים יותר בבית הספר נגד בנות: בנים המשמיעים הערות וכופים מגע לא רצוי באופן ספונטני נגד נערות.
כלפי בנים, דפוסי הפגיעה הם בעיקר מילוליים: שימוש בכינויים המרמזים על היעדר גבריות כפי שנתפסת על ידי נוער.
ממחקרים שנערכו בישראל עולה כי בנים ובנות אינם מזהים תשומת לב שאינה רצויה כהטרדה מינית, ואינם מבחינים בין התנהגויות נורמטיביות לבלתי נורמטיביות.
במחקר אחר שנערך בקרב מורים, כ-75% מהנשאלים לא היו מודעים לקיומה של מדיניות בית ספרית לטיפול באלימות מינית.
במחקר שנערך בנושא בריונות מינית ברשת, עלה כי כ-30% בקרב בני הנוער מציינים כי נשלח אליהם חומר מיני באינטרנט, כ-50% קיבלו הערות מילוליות מיניות באינטרנט וכ-60% נחשפו לפורנוגרפיה באינטרנט.
במחקר אחר עלה כי 19% מהצעירים המשתמשים באינטרנט מהווים מטרה לשידול מיני בכל שנה.
להבדיל מניצול מיני במרחב הפיזי, אשר מתרחש לרוב על ידי דמות מוכרת, הניצול המיני המתרחש ברשת מאופיין בכך ש-97% מההטרדות נעשות על ידי זרים וכ-99% מהקרבנות הם ילדים בגילאי 13–17 בלבד.
קורבנות של בריונות בכלל ובריונות מינית בפרט עלולים להגיע לכדי מצוקה פסיכולוגית הבאה לידי ביטוי בשינויי התנהגות קיצונים, כגון דיכאון, התבודדות או תוקפנות, וכן ברגשות עזים של אשמה ושנאה עצמית ובתפיסות מזיקות בנוגע לגוף ולזהות המגדרית או המינית.
נערים ונערות שחוו בריונות מינית נוטים להתאפיין בביטחון עצמי נמוך, חוסר אמון בסביבה, חרדות חברתיות ואחרות ופגיעה בבריאות הפיזית המתבטאת בכאבים ומחושים פסיכוסומטיים כמו כאבי ראש חזקים, כאבי בטן ונדודי שינה.
כמו כן, הם נוטים לדפוסים של התנהגות מסכנת כמו שימוש מופרז באלכוהול, שימוש בחומרים מאלחשים כמו סמים, היעדרות ממושכת מבית הספר, פגיעה עצמית וביטויים של אובדנות.
במקרים רבים קורבנות הבריונות המינית מגיעים לכדי אשפוזים במוסדות פסיכיאטריים ומפתחים תלות בתרופות ובעזרים חיצוניים כדי להצליח לתפקד בחברה באופן יומיומי.
לעיתים התופעות שמתעוררות אצל נערות ונערים בעקבות בריונות מינית ברשת או במרחב הפיזי חזקות ומשמעותיות כל כך, עד שהן שקולות לתופעות שמתעוררות אצל קורבנות אונס.
בריונות מינית מתרחשת פעמים רבות בתוך כותלי המוסד הלימודי עצמו, ובמקרים אלה קורבן הבריונות הופך פגיע יותר.
כאשר מקום הפגיעה הוא בית הספר, מקום אליו מחויב הקורבן להגיע בכל יום ולפגוש את המטרידים פעם אחר פעם, מתאפשר ביצוע של הפגיעה באופן חוזר ופומבי.
פגיעה מינית אשר מתרחשת באופן פומבי עלולה להיות בעלת השלכות מזיקות וקשות יותר מאשר פגיעה שנעשית באופן פרטי וחבוי: בגילאי העשרה, ההשפלה הפומבית גורמת נזק רב למוניטין של הנער או הנערה, פוגעת בכבוד ובמעמד החברתי, מעוררת שמועות שיש להילחם איתן, מערערת את הדימוי העצמי ועוד.
ביטויים של בריונות מינית נוטים להיתפס כמעשי קונדס או כמעשים הומוריסטיים.
מסיבות אלה ואחרות התופעה לא זוכה תמיד לטיפול והתייחסות, ודבר זה מאפשר לה להמשיך להתקיים ואף להיתפס כנורמטיבית.
מצב זה מוביל לערעור תחושת הביטחון אצל ילדים וילדות בבתי הספר, ולחוסר אונים שלהם ביחס לאפשרות להילחם נגד התופעה ולהתמודד עם הבעיה.
בריונות מינית ברשת מאופיינת באנונימיות של הפוגע, דבר המקשה על חשיפתו.
בנוסף, בפגיעה וירטואלית הנפגע אינו יכול להימלט מן הפגיעה, ואינו יכול לדעת מהו היקף ההפצה של התוכן הפוגע או לשלוט בהפצתו.
זאת ועוד, בדרך כלל התכנים אשר מועלים לרשת האינטרנט אינן מוסרים ממנה, כך שהתוכן הפוגע מצוי בה לעד.
כל אלה גורמים לכך שהנפגע מתקשה להגן על עצמו, נותר חשוף, ונתון לחסדי החברה.
התופעה של אלימות מינית בבתי הספר משליכה גם על היחס לנשים בחברה ועל ממדי האלימות נגד נשים: כאשר אין מענה הולם לבעיית ההטרדות והבריונות המינית, והן הופכות חלק מהנורמה המקובלת בבתי הספר, בני נוער (ונערות בפרט) לומדים כי אין להם למי לפנות על מנת להפסיק תופעות מעין אלה.
יתרה מזאת, הבריונים התוקפים לומדים כי הם יכולים להמשיך ולנהוג באלימות.
בגיל ההתבגרות לומדים שני המינים איך להתייחס לבני המין השני, מתחילות להתעצב הזהות המינית והנטייה המינית ומתרחשת הלמידה של נושאי האינטימיות והמין.
כאשר באותן שנים מתרחשת בריונות מינית, הפגיעה היא ארוכת טווח ועלולה להיחרט בזהות הקורבן.
בריונות מינית כלפי צוות לימודי פוגעת באיכות תפקודו.
כאשר מורות מוטרדות, הן עלולות לחוש אי נוחות, מתח וחשש, נפגעת יכולתם לתפקד ולמצות את כישוריהן ולשמש כדמות סמכות אל מול תלמידיהן.
בריוני האנה היא שחקנית אנגלייה שהייתה מועמדת לפרס אוליבייה.
האנה נולדה בפורטסמות', בתם של מורה ושל מפקד בדימוס בצי המלכותי הבריטי.
אחרי שסיימה את הלימודים עבדה בפאב בסאות'המפטון.
היא התקבלה ללימודים באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) וקיבלה מענק לימודים מקרן על שם לורנס אוליבייה (Laurence Olivier Bursary).
האנה כיכבה בסדרה הקומית "מי רצח את הבוס?" בתפקיד כריסטין.
היא מוכרת בעיקר מהופעתה בסדרת הטלוויזיה "מיילדת".
בעונות הראשונות הדמות שגילמה הייתה אחות מיילדת ונקראה סינתיה מילר.
בהמשך הסדרה מחליטה סינתיה לפנות לחיים דתיים ולהיות נזירה, אז משנה את שמה לאחות מרי סינתיה.
היא חיה בבית נונאטוס יחד עם שאר הנזירות וממשיכה לעבוד כאחות.
היא הייתה מועמדת לפרס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה על תפקידה בדמות מרי טילפורד במחזה "שעת הילדים".
עוד בתיאטרון הופיעה האנה במחזות "Earthquakes in London", "Every Good Boy Deserves Favour", "איש הכריות", ו"סוס מלחמה".
ב-2014 ילדה האנה את הילד הראשון שלה.
שנה סרט תפקיד הערות 2010צומת בחיים לואיז המלצרית2024המלכה השישיתאלן
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2003 Reversals סטודנטית סרט טלוויזיה 2011 Life's Too Short ברנדה סדרת טלוויזיה (פרק אחד) 2012 מי רצח את הבוס?
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2011 שעת הילדים The Children's Hour מרי טילפורד מועמדות לפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה
בריז'יט מארי-קלוד מקרון היא מורה לספרות, לצרפתית ולתיאטרון, רעייתו של נשיא צרפת עמנואל מקרון והגברת הראשונה של צרפת.
בריז'יט מקרון נולדה בשם בריז'יט טרונייה (Trogneux) באמיין שבצרפת.
היא הייתה הצעירה מבין ששת הילדים של הוריה.
הוריה היו בעלי עסק לייצור שוקולד, שבבעלות המשפחה במשך חמישה דורות משנת 1872. כיום מופעל העסק על ידי חברה שבבעלות אחיינה.
בשנת 1974 התחתנה עם בנקאי.
הם גרו בטרושטרסהיים ונולדו להם שלושה ילדים, בשנים 1975, 1977 ו-1984.
בשנות ה-80 החלה ללמד ספרות בבית ספר בשטרסבורג.
בשנת 1989 התמודדה בבחירות על מקום במועצת העיר טרושטרסהיים, אך הפסידה, ומאז לא התמודדה על תפקיד ציבורי.
בשנת 1991 עברה המשפחה לגור באמיין.
בשנות ה-90 היא לימדה צרפתית, לטינית ותיאטרון בבית ספר תיכון באמיין, שם פגשה לראשונה את עמנואל מקרון, כשהיה בן 15 ולמד בכיתות ספרות שעליהן הייתה אחראית.
הם החלו לנהל מערכת יחסים, אך הוריו התנגדו לכך; הם העבירו אותו לתיכון בפריז, ודרשו מבריז'יט לא להיפגש עם בנם עד שיגיע לגיל 18, אך מקרון המשיך להיפגש איתה, למרות שהיא מבוגרת ממנו ב-24 שנים.
בשנת 2006 היא התגרשה וכעבור שנה התחתנה עם עמנואל מקרון.
היה לה תפקיד מרכזי ופעיל בקמפיין של בעלה במהלך הבחירות לנשיאות צרפת 2017. יועץ בכיר בקמפיין אמר שנוכחותה הייתה חיונית עבור מקרון.
בריונות במשחקי רשת, הידועה גם בשם גריפינג או באנגלית Griefing ("גרימת צער".
מלשון Grief: באנגלית: "צער") היא אסטרטגיית התנהגות לא רצויה במשחקי רשת מקוונים, הכוללת הטרדת שחקנים והפרעה למהלך התקין של המשחק, לעיתים תוך כדי ניצול לרעה של תכונות במשחק.
בדומה לבריונות בחיים מחוץ לרשת, בריון המשחקים (Griefer) עשוי להפיק הנאה ממעשיו, ובניגוד לצ'יטר, שעשוי אף הוא להפריע למהלך התקין של המשחק, הבריון אינו עושה מעשים אלו על מנת להשיג יתרון אסטרטגי על יריביו, אלא עושה זאת אך ורק לשם ההנאה שבעשיית נזק, בדומה להתנהגות טרול.
המונח האנגלי לתופעה, "Griefing", הופיע לראשונה, בהקשר של משחקי וידאו, בקהילות Usenet שעסקו במשחק התפקידים ההמוני Ultima Online בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000, ותפס תאוצה גם בקהילות גיימינג נוספות דוברות אנגלית, שאינן עוסקות בהכרח במשחקי תפקידים, כמו במשחק היריות המקוון קונטר סטרייק.
בעוד שזהו מונח חדש יחסית, התנהגות בריונית במשחקי רשת אינה תופעה חדשה כלל וכלל, ומתוארכת להופעתם של משחקי התפקידים מרובי-המשתתפים הראשונים, שכונו Multi-User dungeons או בקיצור MUDs, שם היו נפוצים שחקנים ש"התפרצו" למשחק במטרה לבצע "אונס וירטואלי" בשחקנים ששיחקו בו.
מאמר בשם "A Rape in Cyberspace" שפורסם בשבועון הניו-יורקי וילג' ווייס תיאר תופעת "אונס וירטואלי" שקרתה באחד ממשחקי התפקידים האלו.
בקהילת הגיימינג בטייוואן נפוץ השימוש במונח "White-eyed" (לבני-עיניים) כדי לתאר Griefers, מטאפורה המתארת שחקנים שאכן מסתכלים פיזית על מסך המחשב אך לא באמת רואים את מעשיהם ומסיקים מסקנות על התנהגותם.
המונח כולל גם פעולות בריוניות ששחקנים נוקטים בהן שאינן ספציפיות למשחקי מחשב בלבד כגון קללות, גניבה משחקנים אחרים, ורמאות.
בעוד שהתנהגות שכזו עשויה לכלול אספקטים קלאסיים של בריונות רשת למשל: הטרדה, קללות, איומים וכיוצא בזה, דפוסי ההתנהגות של בריוני משחקים עשויים להשתנות ממשחק למשחק, בהתאם לסוג המשחק, התכונות והמכניקות שהוא מציע, ומה שיתפרש כבריונות במשחק מסוים עשוי להתפרש כמכניקת משחק לגיטימית לחלוטין במשחק אחר.
פעולות העשויות לחבל במאמציה של קבוצת השחקן להצליח.
למשל: שחקן היורה בכוונה על חברי קבוצתו, משמיד אלמנטי מפתח במשחק, חוסם את הגישה אליהם, או מזין את חברי קבוצתו במידע שגוי.
לכידה של שחקנים אחרים באזורים שקשה לצאת מהן.
לדוגמה, שחקן שיש ברשותו כישוף טלפורטציה המאפשר לו לשגר שחקנים אחרים בקבוצתו, יכול ללכוד שחקן אחר שחסרה לו יכולת זו באזור שלא ניתן לצאת ממנו אלא על ידי טלפורטציה.
פעולות שנועדו לבזבז את זמנם של השחקנים.
לדוגמה, ביצוע משימות בקצב איטי במיוחד, התחבאות מפני אויב ללא כל מטרה ממשית, עזיבת המשחק לפרקי זמן ממושכים.
פעולות שנועדו להרוס התקדמות של שחקנים: במשחקי "ארגז חול" (לדוגמה מיינקראפט) הדבר עשוי להתבטא בהריסת מבנה עליו עבד שחקן אחר במשך זמן רב.
במשחקי מרוצים הדבר עשוי להתבטא בהשארת רכב בכוונה באמצע מסלול המרוצים במטרה ששחקנים אחרים יתנגשו בו וישמידו את רכבם.
ניצול לרעה של באגים (לדוגמה: "הקרסה" של שרת המשחק על ידי ביצוע פעולה הגורמת לקריסתו) או של תכונות המשחק.
העמסה על שרתי המשחק על מנת להאט את פעולתו.
הפרה בכוונה של תנאי השימוש במשחק שנקבעו על ידי מנהלי המשחק.
התחזות למנהלי משחק או לשחקנים אחרים באמצעות חיקוי שמותיהם או (במקרה של משחקי רשת בהם השחקן נדרש לעצב אווטאר) מראם החיצוני.
הטחת האשמות שווא בשחקנים אחרים (שחקן המאשים אחרים בהיותם צ'יטרים ללא שום הוכחה ממשית).
פרסומי ספאם; הצפת הצ'אט (או שיחה קולית) במשחק בתוכן חסר פשר, פרסומי או פוגעני.
העלאת תמונות פרופיל לא ראויות (תמונות עירום, זוועה וגועל-נפש, או כוללות ניבולי פה) במשחקים בהם השחקן מזדהה על ידי תמונת פרופיל.
הפרה של כללי משחק-תפקיד (roleplay) בעולמות משחק הדורשים זאת.
הריגת שחקנים אחרים ללא שום מטרה וללא התראה מראש.
Ganking: שחקן חזק ומצויד המגיע לאזורים בהם נמצאים שחקנים חלשים יותר והורג אותם.
(מקור המונח מהמשחק וורלד אוף וורקראפט)
Kill Stealing (מעוברת לרוב כ"קיוס"): מניעה משחקן אחר להרוויח גמול על הריגת מפלצת שהשחקן האחר היה אמור להרוג.
Camping (מעוברת לרוב כ"התקמפרות"): מונח זה יכול להתפרש בשתי משמעויות:
הישארות במקום אחד לאורך המשחק (לרוב מקום חבוי במפה, שאינו נראה לרוב ליתר השחקנים וקשה יחסית להגיע אליו) והריגה בהפתעה של שחקנים העוברים סמוך לאזור.
טקטיקה זו נפוצה בעיקר במשחקי יריות מקוונים.
הריגת שחקן, והמתנה באותו המקום בו הוא יחזור/עשוי לחזור לחיים, על מנת להורגו שוב.
הדבר נפוץ במשחקי יריות מקוונים בהם יש מספר מוגבל של נקודות בהם שחקנים מזדמנים, או במשחקים כמו וורלד אוף וורקראפט שם שחקן שמת יכול להחזיר עצמו לחיים על ידי "הליכה" (כרוח רפאים) אל גופתו במקום בו נהרג.
Aggroing: שחקן המושך איתו מפלצת חזקה במיוחד, או מספר רב של מפלצות, אל אזור בו נמצאים שחקנים חלשים יותר, ונעלם מזירת המשחק לאחר מכן.
Smurfing: דרך פעולה שנפוצה במשחקים תחרותיים בהם שחקנים מדורגים על פי כישוריהם.
שחקן מיומן שבבעלותו חשבון משתמש שנמצא בדירוג גבוה, פותח/רוכש מספר חשבונות נוספים כדי להיכנס למשחקים כנגד שחקנים המדורגים בדירוג נמוך יותר (ומיומנים הרבה פחות) ומנצח את כולם בקלות.
משחקים רבים, בעיקר משחקים בהם המודל העסקי מבוסס על מנוי חודשי, נוקטים פעולות כנגד בריוני משחקים, בטענה כי הימצאותם של שחקנים כאלו עלולה להרחיק שחקנים חדשים, דבר העשוי להביא להפסד כספי בטווח הארוך.
מפתחי משחקים עמלים על מציאת באגים שונים ותיקונם, על מנת שטרולים ובריונים פוטנציאליים לא יוכלו לנצלם לרעה.
דוגמה בולטת למשחק שמתמודד עם ריבוי תופעות בריונות והטרדות הוא Grand Theft Auto Online.
כדי להתמודד עם תופעה זו, מפתחת המשחק, Rockstar Games, מבצעת ללא הרף תיקוני באגים והתאמות למכניקות המשחק על מנת ששחקנים לא ינצלו אותם לרעה במטרה להרוויח כסף, להתנכל לשחקנים אחרים, לחבל במשימות קבוצתיות או לגרום לכך ששחקנים אחרים לא יוכלו לפגוע בהם במצבי משחק המעודדים לחימה.
בעוד שבמשחקי רשת רבים ישנו תקנון מסודר הכולל חוקים ותנאי שימוש, ושחקנים הקרויים "מנהלי משחק" ("אדמינים" או "ג'יאמים", GM - קיצור של Game Master) האמונים על אכיפתם, במשחקים אחרים הטיפול בטרולים ובבריונים מתבצע בשיטה הדומה למיקור המונים, בה שחקנים מדווחים על שחקנים "בעייתיים".
שחקנים שדווחו מספר רב של פעמים זוכים ל"דגל אדום" המתריע לשחקנים אחרים על התנהגותם, והם אף עשויים להיענש על ידי מנהלי המשחק.
חברות המפיצות משחקי וידאו דיווחו כי לפחות רבע מהתלונות המגיעות למחלקת שירות הלקוחות שלהן, עוסקות בגריפינג.
במשחק Second Life, שחקנים עשויים להחסם בגין הטרדה (הכוללת קללות, איומים, הטרדה מינית וכיוצא בזה) או בגין תקיפה (ירי בשחקנים אחרים, הכאתם או דחיפתם, ויצירת אובייקטים המונעים משחקן אחר ליהנות מהמשחק).
בחלק מהמשחקים של חברת בליזארד, התנהגות לא נאותה במשחק נאכפת על ידי עזרים תוכנתיים.
עם זאת, ישנם משחקים דוגמת EVE Online בהן פעולות מסוימות שנחשבות במשחקים רבים כבריונות הן פעולות לגיטימיות לחלוטין: ריגול עסקי, שוד ספינות חלל של שחקנים אחרים, והריגת שחקנים אחרים, גם אלו שציינו כי אינם מעוניינים להילחם בשחקנים אחרים.
בחלק ממשחקי התפקידים ההמוניים בהן לחימת שחקן-נגד-שחקן (PVP) היא אופציונלית, שחקנים יכולים להפעיל דגל מיוחד המציין את רצונם, או את אי רצונם להשתתף בקרבות PVP.
בכך, שחקן לא יוכל לתקוף שחקן אחר שכיבה את דגל ה-PVP שלו.
כמו כן, בשרתי מיינקראפט רבים ישנם חוקים נגד התנהגות לא נאותה הכוללת הריסה של מבנים ששחקנים אחרים בנו.
משחקים דוגמת GTA Online או Fallout 76 מציעים מערכות מוניטין שונות, המסמנות שחקנים שעוברים ללא הרף על חוקי המשחק כשחקנים בעלי מוניטין רע.
ב-GTA לדוגמה, שחקנים בעלי מוניטין שלילי ("Bad sport players") מועברים לשרתי משחק בהם נמצאים רק שחקנים בעלי מוניטין שלילי.
ב-Fallout 76, שחקנים בעלי מוניטין שלילי מסומנים כפושעים מבוקשים עם פרס על ראשם המעודד שחקנים אחרים למצוא אותם ולהורגם.
בפרק עשו אהבה, לא וורקראפט בסדרת הטלוויזיה המצוירת סאות'פארק גיבורי הסדרה משחקים במשחק "וורלד אוף וורקראפט" ומתמודדים עם בריון ההורג שחקנים אחרים "בשביל הכיף" ומשליט אימה בעולם המשחק.
בריונות והטרדות נגד להט"ב הן שם כולל לכל פגיעה, התעללות, או תקיפה שבוצעה נגד מי שנתפס/ת על ידי התוקף כהומוסקסואל, לסבית, ביסקסואל/ית, או טרנסג'נדר/ית.
הפגיעה יכולה להיות פיזית או מילולית.
ניתן לכלול תחת הגדרה זו גם התעללות, בריונות או תקיפות שבוצעו נגד הטרוסקסואל/ית שנתפס/ת על ידי התוקף כלהט"ב.
המונח המקביל באנגלית הוא gay bashing, כאשר הכוונה ב-bashing היא לאירוע אלים ספציפי, לצד שימוש בצורת הפועל bash (למשל במשפט "I was gay bashed").
פגיעות פיזיות נגד להט"בים כוללות לעיתים אלימות קיצונית ואף רצח, כמו במקרה של מת'יו שפרד, שהוכה באלימות קשה שהובילה למותו.
פגיעות מילוליות כוללות שימוש בהשמצות מיניות, גידופים, איומים ואיומים בנקיטת אלימות.
מצב כזה עשוי להתרחש גם בדיון פוליטי ולכלול סיסמאות אנטי-להט"ביות נפוצות.
בריונות נגד להט"בים כוללת פעולות מכוונות כלפי הקורבן, פעולות שליליות חוזרות ונשנות של אדם אחד או יותר כנגד אדם אחר, וחוסר איזון של כוח פיזי או פסיכולוגי.
קיימים מונחים דומים לכך, כמו בריונות נגד הומוסקסואלים (gay bullying), בריונות נגד לסביות (lesbian bullying), בריונות/פגיעות נגד קווירים (queer bullying/bashing) וכו'.
הומופוביה ובריונות נגד להט"ב הם נושאים ארוכי שנים שרלוונטיים גם בימינו, ותועדו רשמית ברחבי העולם מאז תועדו להט"בים.
הומופוביה בארצות הברית תועדה היטב בעיתונות של שנות ה-40 של המאה העשרים ותחילת שנות החמישים, כאשר הומוסקסואלים רבים אולצו לצאת מהממשלה על ידי ועדות שהוקמו על ידי הנשיאים הארי ס.
ג'ונסון מסיק כי הסנטור ג'ו מקארתי, הידוע לשמצה בהתקפותיו על קומוניסטים לכאורה בממשלה, הופעל לעיתים קרובות על ידי בעלי בריתו על מנת להוקיע הומוסקסואלים בממשלה, אך הוא התנגד ולא עשה זאת.
בהתבסס על שמועות שנאספו על ידי דרו פירסון, כתב אחד המוציאים לאור בנבדה בשנת 1952 כי גם מקארתי וגם יועצו הראשי, רוי כהן, היו הומוסקסואלים.
עורך וושינגטון פוסט, בנג'מין ק.
בראדלי, אמר כי "הושקע זמן רב בחקירת [אותן טענות], אף על פי שאיש לא התקרב ללהוכיח זאת".
שום ביוגרף מכובד של מקארתי לא קיבל את זה כסביר.
58% מהתלמידים ההטרוסקסואלים שהשתתפו בסקר (1,400 מתוך 2,400) מוצאים הערות הומופוביות כמרגיזות.
בנוסף, הארגון מצא כי סטודנטים שלא מושפעים ישירות מהומופוביה, ביפוביה או טרנספוביה היו פחות מודעים לכך.
הממצא הזה קשור למחקר שמתבצע באזור של פערים באמפתיה לכאב חברתי, שמצביע על כך שאלה שאינם חווים באופן ישיר כאב חברתי (במקרה הזה, בריונות) ממעיטים בעקביות בערכן של ההשפעות שלו, ולפיכך הם עשויים שלא להגיב כראוי לצרכים של אחד שחווה כאב חברתי.
Eagle, יחד עם מחקרים קודמים, מצא כי מורים והנהלת בית ספר עשויים להיות שותפים לבריונות נגד להט"ב, באמצעות שתיקתם או אי-התערבותם בנושא.
גרפיטי שנמצא בשטח בית הספר וברכוש, וה"תמידיות היחסית" שלו, הם צורה נוספת של בריונות נגד להט"ב.
יש חוקרים שמציעים לכלול בני נוער שמטילים ספק במיניות שלהם בכל מחקר על בריונות נגד להט"ב, כי גם הם יכולים להיות רגישים להשפעותיה כמו תלמידים להט"בים.
מחקר שנערך על 78 נערים בני 11 עד 14 בשנים עשר בתי ספר בלונדון בין השנים 1998 ל-1999 העלה כי משיבים שהשתמשו במילה "גיי" כדי לתייג ילד אחר באופן מעליב התכוונו למילה כ"סתם בדיחה" או "סתם קללה", ולא כהצהרה על נטייתו המינית הנתפסת.
הסוציולוג האמריקאי מייקל קימל והפסיכולוג האמריקאי גרגורי הרק כתבו כי גבריות היא התנכרות לדברים נשיים וכי גברים מגבירים את תחושת הגבריות שלהם בכך שהם מכפישים את הנשי ובסופו של דבר את ההומוסקסואלים.
בהתבסס על רעיון הגבריות, שמגדירה את עצמה על פי מה שהיא לא, יש חוקרים שמציעים שלמעשה ההתנכרות לנשי עשויה להיות מיזוגיניה.
הנושאים הללו שלו נבחנו בשנת 2007, כאשר הסוציולוגית האמריקאית ש.
פסקו תיארה בספרה Dude, You're a Fag את מה שהיא מכנה "שיח המתרוממים" (fag discourse) בתיכון אמריקאי.
לנערים ונערות הומוסקסואלים ולסביות יש סיכוי גבוה יותר לדווח על בריונות.
באחד המחקרים, בנים שהיו קורבן לבריונות שכללה הקנטות על היותם הומוסקסואלים סבלו יותר מבריונות ומהשפעות שליליות בהשוואה לבנים שהיו קורבן לבריונות שכללה הקנטות מסוגים אחרים.
מתח, חרדה ודיכאון בקרב להט"בים
נערים ונערות הומוסקסואלים ולסביות יכולים לפתח צורות חמורות של דיכאון וחרדה כשהם גדלים.
כ-70% מהלהט"בים חווים הפרעה דיכאונית מז'ורית (MDD) בשלב כלשהו בחייהם.
עבור להט"בים, דיכאון יכול להיגרם על ידי כל אחד מהבאים: הערכה עצמית, לחץ להתאמה (לציפיות חברתיות וכו' – pressure to conform), דחק של המיעוט (Minority stress), יציאה מהארון, דחייה של המשפחה, הורות, יצירת קשרים ואלימות.
הערכה עצמית ולחץ להתאמה יכולים לגרום לחרדות בקרב בני נוער להט"בים.
כאשר אומרים להם איך להיראות ואת מי לאהוב, זה מכביד על ההערכה העצמית שלהם.
כשאנשים מעירים הערות על מי שהם, איך הם נראים, את מי הם אוהבים וכו' זה מתחיל לגרום להם להרגיש חוסר ביטחון, וכאילו הם לא מספיק טובים כפי שהם.
"יציאה מהארון" היא כאשר אדם להט"ב מצהיר/ה כי הוא/היא הומוסקסואל, לסבית וכו'.
יציאה מהארון יכולה להיות מאוד מלחיצה, ובני נוער זקוקים לתמיכה משפחתית בשלב הזה.
אך לעיתים קרובות הם חווים דחייה, ונשארים בהרגשה שהם לא רצויים ולא אהובים.
זה יכול להפוך אותם לספירלה יורדת של דיכאון.
הורות וגיבוש קשרים קשורים זה לזה מאוד.
רק במרץ 2016 אימוץ על ידי הורים להט"בים הפך לחוקי בכל 50 מדינות ארצות הברית.
אי היכולת להרות את ילדם שלהם יכולה כבר לגרום לדיכאון, אך שלילת הזכות לאמץ במדינות רבות בעולם גורמת ללהט"בים כאב ומתח נוספים.
דחק של המיעוט הוא מתח שחווים מיעוטים (במקרה זה להט"בים) בשל תכונותיהם (במקרה זה בשל נטייתם המינית או זהותם המגדרית).
אלימות יכולה להכניס כל אחד לדיכאון, בין אם האלימות היא סוג של התעללות פיזית, התעללות נפשית או התעללות מילולית.
אדם יכול להיות מוטרד (על ידי אחרים) עד כדי מצב שקשה לו לשאת את הדיכאון שלו, והוא כבר לא חווה שום אושר.
כל הגורמים הללו עובדים יחד ומקשים מאוד על התרחקות מדיכאון.
השפעות של בריונות על צעירים להט"בים
בריונות יכולה לגרום לקורבנות להרגיש עצובים באופן כרוני ולא בטוחים בעולם.
בריונות תשפיע על חוויתו של תלמיד בבית הספר.
חלק מהקורבנות עלולים לחוש משותקים ולהפסיק להשתלב בחברה כמנגנון התמודדות.
קורבנות אחרים של בריונות נגד להט"ב עשויים להתחיל לחיות עם ההשפעות של חוסר אונים נרכש.
סטודנטים להט"בים או כאלה שמטילים ספק במיניותם עשויים לנסות להתחזות להטרוסקסואלים על מנת למנוע בריונות נגד להט"ב.
התחזות כזו מבודדת את התלמיד מסטודנטים להט"בים (או כאלה שמטילים ספק במיניותם) אחרים, מבעלי ברית פוטנציאליים ומתמיכה.
גם מבוגרים שמנסים להתחזות להטרוסקסואלים עשויים לחוש את ההשפעות, מבחינה רגשית ופסיכולוגית, של מאמץ זה להסתיר את זהותם האמיתית.
אצל בני נוער להט"בים וכאלה שמטילים ספק במיניותם שחווים בריונות קיימת שכיחות גבוהה יותר של שימוש בסמים והידבקות במחלות מין וב-HIV, שעשויות להישאר איתם גם בבגרותם.
בריונות נגד להט"ב עשויה להיתפס גם כביטוי של מה שהאקדמאי האמריקאי אילן מאייר מכנה דחק של המיעוט (Minority Stress), שמשמעו עקה פסיכולוגית הנובעת מהשתייכות למיעוט מסוים המנסה להתקיים בתוך חברה רחבה יותר ומאתגרת.
ניתן לחלק את האלימות הלהט"בפובית במסגרות חינוכיות למפורשת ומרומזת.
אלימות להט"בפובית מפורשת כוללת מעשים גלויים שגורמים ללהט"בים להרגיש לא נעים, פגועים, מושפלים או מאוימים.
החברים והצוות החינוכי לרוב לא יתערבו כאשר הם עדים לתקריות אלה.
הדבר תורם לנרמול של מעשים כאלה, שהופכים למקובלים כאמצעי משמעת שגרתי או כאמצעי לפתרון סכסוכים בין התלמידים.
אלימות להט"בפובית – כמו בכל אלימות מגדרית הקשורה לבית הספר – אינה מדווחת דיו בגלל החשש מהקורבנות לנקמה, בשילוב עם מערכות דיווח, תמיכה ופיצוי לקויות או לא קיימות.
היעדר מדיניות, הגנה או פתרונות יעילים תורם למעגל אכזרי בו אירועים מסוג זה הופכים להיות נורמליים יותר ויותר.
אלימות להט"בפובית מרומזת, המכונה לעיתים 'אלימות סמלית' או אלימות 'מוסדית', עדינה יותר מאלימות מפורשת.
הוא כוללת ייצוגים או עמדות נרחבים שנראים בלתי מזיקים או טבעיים לקהילת בית הספר, אך מאפשרים או מעודדים הומופוביה וטרנספוביה, כולל הנצחת סטריאוטיפים מזיקים.
מדיניות והנחיות יכולות לחזק או להטמיע ייצוגים או עמדות אלה, בין אם במוסד בודד ובין אם במגזר חינוך שלם.
בדרך זו הם יכולים להפוך לחלק מהמנהגים והכללים היומיומיים שמנחים את ההתנהגות בבית הספר.
דוגמאות לאלימות להט"בפובית משתמעת כוללות:
הקביעה כי חלק מהמקצועות מתאימים יותר לתלמידים מסוימים על סמך נטייתם המינית או זהותם/ביטוים המגדרי (למשל, מדע לתלמידים גברים הטרוסקסואלים, ודרמה לסטודנטים גברים הומוסקסואלים).
לטעון כי זה נורמלי שלתלמידים הטרוסקסואלים תהיה יותר עשייה או השפעה (למשל, לדעותיהם של תלמידים להט"בים מתייחסים כשוליות ולא חשובות).
חיזוק סטריאוטיפים הקשורים לנטייה מינית או לזהות/ביטוי מגדרי בתוכנית הלימודים או בהכשרת מורים, כגון באמצעות דימויים ושיח (למשל, התייחסות להטרוסקסואליות כ'נורמלית').
חיזוק סטריאוטיפים הקשורים לנטייה מינית או לזהות/ביטוי מגדרי במדיניות, בכללים ובנהלים החינוכיים (למשל, אף על ידי אי-הכרה בכך שתלמידים להט"בים הם חלק מקהילת בית הספר ועל ידי אי-פירוטם במדיניות הרלוונטית).
בני נוער להט"בים מתמודדים עם הטרדות, איומים ואלימות.
מחקר שנערך בארצות הברית בשנת 1998 על ידי עמותת Mental Health America מצא כי סטודנטים שמעו עלבונות נגד הומוסקסואלים, כמו "הומו" (homo), "מתרומם" (faggot) ו"נקבה" (sissy), בערך 26 פעמים ביום בממוצע, או אחת ל-14 דקות.
במחקר שערך איגוד המורים והמרצים (Association of Teachers and Lecturers), איגוד של אנשי מקצוע בבריטניה, דווח כי המילה "גיי" (gay) היא המונח הפופולרי ביותר עבור גידופים שנשמע על ידי מורים על בסיס קבוע.
כשני שלישים מהתלמידים ההומוסקסואלים והלסביות בבתי ספר בריטיים סבלו מבריונות אנטי-הומוסקסואלית בשנת 2007, לפי מחקר שנערך על ידי יחידת החינוך בבתי הספר של קבוצת פעילי הלהט"ב סטונוול.
כמעט כל אלה שהיו הקורבנות לבריונות חוו תקיפות מילוליות, 41% הותקפו פיזית ו-17% קיבלו איומי מוות.
עם זאת, המסגרת החדשה לשנת 2012 של אופסטד, מערכת הפיקוח הקיימת על בתי הספר, אכן שאלה את בתי הספר מה הם יעשו על מנת להילחם בנושא.
שיעור ההתאבדויות גבוה יותר בקרב להט"בים.
על פי מחקר של Jay and Young שנערך בשנת 1979, 40% מהגברים ההומוסקסואליים ו-39% מהנשים הלסביות בארצות הברית ניסו או חשבו ברצינות להתאבד.
באותו מחקר שנערך על ידי היחידה לחינוך בבתי הספר של קבוצת פעילי הלהט"ב סטונוול, סקר מקוון דיווח כי 71% מהמשתתפות שהזדהו כלהט"ביות ו-57% מהמשתתפים שהזדהו כלהט"בים שקלו ברצינות להתאבד.
פריז כי התאבדויות של בני נוער הומוסקסואלים מהוות עד 30 אחוזים מכלל התאבדויות הנוער בארצות הברית.
הדבר תורם לכך שהתאבדות היא הגורם השלישי למוות בקרב בני נוער בגילאי 10–24, על פי דיווח ה-CDC.
הארגון האמריקאי למניעת התאבדויות מצא כי בני ובנות נוער הומוסקסואלים, לסביות וביסקסואלים מנסים להתאבד בשיעור גדול פי שלושה עד שישה מזה של צעירים הטרוסקסואלים בגילים דומים.
היחידה לחינוך בבתי הספר מדווחת גם כי באותו סקר מקוון, 25 אחוז מהאנשים שהזדהו כלהט"בים ניסו להתאבד.
בשנת 1996, זכה ג'יימי נבוזני בתביעה בולטת (נבוזני נ' פודלסני) נגד גורמים בתיכון ציבורי באשלנד, ויסקונסין בו למד בעבר, על סירובם להתערב ב"ההתעללות המילולית והפיזית חסרת הרחמים על ידי חבריו ללימודים" אליה היה נתון ואשר הביאה לאשפוזו.
הנהלת בית הספר ידעה תקופה ממושכת אודות התקיפות ההומופוביות האלימות, אשר התרחשו בחלקן בזמן השיעורים, ואשר הלכו והחמירו עד למקרה תקיפה שבו נפצע נבוזני קשות מבעיטות רבות בבטנו, אושפז ונאלץ לעבור ניתוח.
אחרי המקרה נבוזני עזב את בית הספר וניסה להתאבד מספר פעמים.
בסופו של דבר הוא החליט לתבוע את הנהלת בית הספר.
במהלך המשפט, בית הספר התנער מאחריות, וטען להגנתו כי נבוזני הביא על עצמו את האלימות בשל היותו הומוסקסואל מוצהר.
בית המשפט קיבל את טענת בית הספר ודחה את התביעה.
ארגון למבדה , המתמחה במאבק על זכויות משפטיות של להט"ב ונשאי HIV, לקח על עצמו את המשך הייצוג המשפטי, ערער לבית המשפט המחוזי וזכה בניצחון גדול, כאשר בית המשפט קבע את אחריות הנהלת בית הספר לתלמיד, ופסק עליהם לשלם לנבוזני פיצויים בסך הקרוב למיליון דולר.
בעקבות הפסיקה, שהייתה נקודת המפנה בנושא זה, הגישו תלמידים רבים אחרים תביעות נגד בתי הספר שבהם למדו והותקפו, וכן חל שינוי עמוק בהתייחסות של המחוקקים ושל בתי המשפט והמחוקקים לזכויות התלמידים והחובה להגן עליהם.
מת'יו שפרד היה סטודנט אמריקאי באוניברסיטת ויומינג שעונה ונרצח בלאראמי, ויומינג באוקטובר 1998, בשל נטייתו המינית.
מותו הביא בסופו של דבר לחקיקה נגד בריונות כמו חוק מתיו שפרד וג'יימס בירד ג'וניור למניעת פשעי שנאה .
תלמיד התיכון דרק הנקל התמודד עם אי-התערבות מצד צוות בית הספר כאשר הוטרד שוב ושוב על ידי חבריו ברינו, נבדה.
תביעתו נגד בית הספר המחוזי וכמה מהמנהלים הסתיימה בפשרה בשנת 2002, בה הסכים בית הספר ליצור סדרה של מדיניות שתגן על תלמידים ותלמידות הומוסקסואלים ולסביות, ותשלם להנקל 451,000 דולר.
דמילולה טיילור הותקף על ידי כנופיית נערים מקומית ב-27 בנובמבר 2000 בפקהאם, דרום לונדון; הוא דימם למוות לאחר שנדקר בבקבוק שבור בירך, שניתק את עורק הירך.
BBC, דיילי טלגרף, הגרדיאן ואינדפנדנט דיווחו אז כי במהלך השבועות שבין הגעתו לבריטניה מניגריה לתקיפה הוא חווה בריונות ומכות, שכללו התבטאויות הומופוביות של קבוצת נערים בבית ספרו.
"הבריונים אמרו לו שהוא הומו".
הוא "אולי לא הבין מדוע מציקים לו בבית הספר, או מדוע ילדים אחרים התגרו בו על היותו 'גיי' – המילה הייתה חסרת משמעות עבורו".
הוא היה צריך לשאול את אימו מה המשמעות של המילה 'גיי', היא אמרה "בנים קיללו אותו ואמרו המון מילים איומות.
אימו דיברה על הבריונות הזו, אך המורים לא הצליחו להתייחס לזה ברצינות.
"היא אמרה שתלמידים האשימו את בנה בהומוסקסואליות והכו אותו ביום שישי האחרון".
חודש לאחר הרצח, אמר אביו, "דיברתי איתו והוא בכה שמציקים לו וקוראים לו בשמות.
קראו לו 'גיי' [במקום שמו האמיתי]".
שנתיים לאחר מכן, כשעוד לא היו הרשעות על העבירה, אמר פיטר טאצ'ל, פעיל למען זכויות להט"ב, למגזין New Statesman "בימים שקדמו לרצח שלו בדרום לונדון בנובמבר 2000, הוא היה נתון להתעללות ותקיפות הומופוביות אכזריות", ושאל מדוע הרשויות התעלמו מכך לפני מותו ואחריו.
בשנת 2009, קארל ג'וזף ווקר הובר, ילד בן 11 מספרינגפילד, מסצ'וסטס, תלה את עצמו עם כבל חשמל.
אימו אמרה שחבריו לכיתה בחטיבת הביניים בה למד הציקו לו וקראו לו "גיי" על בסיס יומי.
בשנת 2010, גבר הומוסקסואל מקמרון קיבל מקלט בבריטניה לאחר שדיווח כי הותקף על ידי אספסוף זועם בקמרון שראה אותו מנשק את בן זוגו.
שר התקשורת של קמרון, עיסא צ'ירומה, הכחיש את הטענה של רדיפת הומוסקסואלים.
טיילר קלמנטי התאבד ב-22 בספטמבר 2010, לאחר ששותפו לחדר באוניברסיטת ראטגרס הקליט בסתר את מפגשו המיני עם גבר אחר.
גבר בן 32 מפייזלי, סקוטלנד היה קורבן לבריונות והטרדות מצד המעסיק שלו בחברת הוצאה לאור בגלאזגו, לפני שפוטר.
מאוחר יותר הוא תבע את החברה וזכה ב-120,000 ליש"ט.
ב-14 באוקטובר 2011, הנער הקנדי ג'יימי האבלי, בנו של חבר מועצת העיר אוטווה אלן האבלי, התאבד לאחר שכתב בלוג במשך חודש על הבריונות האנטי-הומוסקסואלית איתה התמודד בבית הספר.
הבריונות החלה כבר בכיתה ז', כאשר התלמידים באוטובוס בו נסע ג'יימי ניסו להכניס סוללות לפיו מכיוון שהוא העדיף החלקה אומנותית על פני הוקי.
פיליפ פרקר, תלמיד הומוסקסואל מוצהר בן 14 בגורדונסוויל, טנסי, נמצא מת ב-20 בינואר 2012. הוא התאבד בשל בריונות שחווה בשל היותו הומוסקסואל.
אביו, שנקרא גם פיליפ, אמר ש"זה הבן שלי.
הוא לא היה צריך להרוג את עצמו כדי להתעורר לחיים".
לצד גופתו הונח מכתב, בו נכתב "בבקשה תעזרי לי אמא".
קנת וייסיון, תלמיד כיתה ט' בן 14 מתיכון דרום או'בריאן שבאיווה, תלה את עצמו במוסך של משפחתו לאחר בריונות אינטנסיבית שחווה בשל היותו הומוסקסואל, בריונות ברשת ואיומים על חייו בשנת 2012. התאבדותו סוקרה ברחבי המדינה והעלתה שאלות לגבי איזו אשמה יש לבריונים בהתאבדויות.
ג'יידן בל, נער בן 15 מלה גרנדה, אורגון, ניסה להתאבד בתלייה לאחר בריונות שחווה בשל היותו הומוסקסואל בשנת 2013. לאחר שנותקו ממנו מכשירי ההחייאה, בל מת בבית החולים OHSU.
אביו, ג'ו בל, החל בצעידה לאורך אמריקה, עבור העלאת המודעות בנושא בריונות נגד הומוסקסואלים, אך נפגע ונהרג על ידי משאית, כשהיה בחצי הדרך של המסע שלו.
עלי "עלי-רזא" פאזלי מונפרד היה צעיר איראני בן 20, שנחטף ונרצח באכזריות במאי 2021 על ידי שלושה קרובי משפחתו, סמוך לעיר אהוואז בפרובינציית ח'וזסתאן שבאיראן.
פטר קארלסון נרצל בשנת 1995 בשוודיה על רקע הומופובי.
ביוני 2010, מדינת אילינוי שבארצות הברית העבירה חוק (SB3266) שאוסר על בריונות נגד להט"ב וכל צורה אחרת של בריונות בבתי ספר.
בפיליפינים, יישמו המחוקקים את חוק הרפובליקה מס' 10627, הידוע גם בשם חוק נגד בריונות משנת 2013 (Anti-Bullying Act of 2013), בבתי ספר.