tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא גם למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1899, והחל לעסוק בעריכת דין בדלאוור.
עם פרישתו מההוראה נטל תפקיד פעיל יותר בפוליטיקה, והפך ליושב ראש ועדת המפלגה הדמוקרטית בדלאוור מ-1892 עד 1896. הוא ביקש את המועמדות הדמוקרטית לשנת 1894 לחבר בית הנבחרים, אך הפסיד לסמואל בנקרופט, שהפסיד בעצמו בבחירות.
הנדי נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1896, כשהביס את חבר בית הנבחרים הרפובליקני המכהן ג'ונתן ויליס.
במהלך קדנציה זו כיהן עם סיעת המיעוט הדמוקרטית בקונגרס ה-55. הוא ביקש להיבחר מחדש בשנת 1898, אולם הפסיד לרפובליקני ג'ון הופקר, איש עסקים מסמירנה וקרוב משפחה של אשתו.
בסך הכול כיהן מ-4 במרץ 1897 עד 3 במרץ 1899, בתקופת ממשלו של נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי.
לאחר מכן, נשאר הנדי פעיל בפוליטיקה, השתתף בוועידות הלאומיות הדמוקרטיות של 1900, 1904 ו-1908, והפסיד בבחירות לתובע הכללי של המדינה ב-1904. הוא התמודד על הכהונה בבית הנבחרים פעם נוספת, ב-1908, אך הפסיד לרפובליקני ויליאם הילד.
הנדי מת ב-3 בפברואר 1922 בווילמינגטון, דלאוור ונקבר בבית הקברות גלנווד בסמירנה, דלאוור.
בתו, מרגרט, הפכה לרופאה בולטת בווילמינגטון.
היא עסקה בכך במשך חמישים וחמש שנה, והייתה מובילה בהקמת מאגרי חלב לפגים.
אנדרו וייאת' צייר את דיוקנה וקרא לו "רופא ילדים".
לויס ראגנהילד קאפס היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-24 של מדינת קליפורניה בשנים 1998–2017. היא חברת המפלגה הדמוקרטית.
מחוז הקונגרס שייצגה, שנספר כמחוז ה-22 בין 1998 ל-2003 וכמחוז ה-23 בין 2003 ל-2013, כלל את המחוזות סנטה ברברה וסן לואיס אוביספו בשלמותם וחלק ממחוז ונטורה.
קאפס נולדה בשם לויס ראגנהילד גרימסרוד בליידיסמית' שבוויסקונסין, בתם של סולווייג מגדלנה (לבית גוליקסון) ויורגן מילטון גרימסרוד, שהיה כומר לותרני.
משפחות שני הוריה היגרו לארצות הברית מנורווגיה.
מאז 1964 היא מתגוררת בסנטה ברברה.
היא למדה באוניברסיטת הפסיפית לותרנית, שם השלימה לימודי תואר ראשון בסיעוד.
ב-1964 השלימה תואר שני במדע הדתות בבית הספר לתאולוגיה של אוניברסיטת ייל, ובשנת 1990 קיבלה תואר שני נוסף בחינוך מאוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה.
בשנת 1960, בזמן שלמדה בייל, נישאה לוולטר קאפס, סטודנט לתאולוגיה שלימים הפך לפרופסור בולט למדע הדתות באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה.
וולטר נפטר בשנת 1997, ובתם הבכורה נפטרה גם היא בשנת 2000. קאפס עבדה במשך 20 שנה כאחות וכפעילה בתחום הבריאות בבתי הספר הציבוריים של סנטה ברברה, וכן לימדה חלקית חינוך לגיל הרך במכללת עיריית סנטה ברברה.
בתה, לורה קאפס, נישאה לביל ברטון, יועץ פוליטי שכיהן כסגן דובר הבית הלבן בממשלו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
וולטר קאפס נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1996 בהתמודדות חוזרת מול הרפובליקנית אנדראה סיסטרנד.
עם זאת, הוא נפטר מאוטם שריר הלב ב-28 באוקטובר 1997, תשעה חודשים בלבד לאחר שהחל את כהונתו.
לויס, אלמנתו הטרייה, התמודדה בבחירות המיוחדות שנערכו ב-10 במרץ 1998 למילוי מקומו וניצחה את מועמד המפלגה הרפובליקנית טום בורדונרו.
היא הושבעה לתפקידה בקונגרס ה-105 ב-17 במרץ אותה שנה.
בנובמבר שלאחר מכן התמודדה בשנית מול בורדונרו שוב בבחירות הכלליות וניצחה, וכך החלה את כהונתה המלאה הראשונה.
בשנת 2000 הצליחה קאפס לשמור על מושבה כנציגת מחוז הקונגרס ה-22, לאחר שניצחה את מייק סטוקר הרפובליקני עם 53% מהקולות.
בכך הפכה לדמוקרטית הראשונה שייצגה מחוז זה במשך יותר מקדנציה אחת בתוך למעלה מ-50 שנה (המחוז – שנקרא המחוז ה-11 מאז הקמתו ב-1943 ועד 1953, המחוז ה-13 בשנים 1953–1975, והמחוז ה-19 בין 1975 ל-1993 – היה בשליטת הרפובליקנים ברציפות מאז 1947, עד שוולטר קאפס הושבע לתפקידו ב-1997).
במהלך כהונתה בקונגרס תוארה קאפס כ"ליברלית איתנה".
ב-2006 פרסם כתב העת "Washingtonian" את רשימת "הטובים והגרועים של קונגרס", בה נקבע כי קאפס היא חברת הקונגרס הנחמדה ביותר.
באפריל 2015 הודיעה קאפס כי אין בכוונתה להתמודד לתקופת כהונה נוספת בבחירות 2016 ועל פרישתה מהחיים הפוליטיים.
לוֹכסן או קו נטוי (/) (בנוסף גם סלש; מאנגלית: "Slash") הוא סימן כתב המצויר באמצעות קו אלכסוני הנוטה מימין למעלה או משמאל למטה.
השימוש בסימן זה מקורו ברומא העתיקה והוא המקור של הפסיק (גרסה מקוצרת למעשה של הלוכסן).
הלוכסן משמש לקישור בין שתי מילים שונות או שני משפטים שונים על מנת לצרפם יחד (ולהדגיש שהמילים חליפיות במשפט / היינו ניתן לקרוא את המשפט עם כל אחת מהמילים בנפרד / ניתן לקרוא כל אחד מהמשפטים והוא חלופי למשפט שקדם לסימן הלוכסן.) לדוגמה:
הסונטות של ויליאם שייקספיר/פרנסיס ביקון הן...
שימוש נפוץ בלוכסן נעשה בביטוי "ו/או".
הקונה ו/או המוכר ו/או השוכר רשאים כל אחד ואחד...
הביטוי הלוגי "או" מכיל גם את הביטוי הלוגי "וגם", ולכן בטקסט העוסק בלוגיקה הביטוי "א' או ב'" נכון כאשר לפחות אחד ממרכיביו נכון.
עם זאת, בשאר התחומים (לדוגמה בכתיבה משפטית) נהוג ש"או" שולל את האפשרות ששתי הטענות יהיו נכונות ('אבוא אליך בשתיים או בארבע' שולל את האפשרות שאבוא בשתי השעות גם יחד) ולפיכך נחוץ הצירוף "ו/או".
בשירה נוטים להשתמש בלוכסן כדי לסמן את הסוף של שורה בשיר.
במתמטיקה מסמן הלוכסן את פעולת החילוק, לדוגמה:
a / b = x שפירושו x שווה a חלקי b
כמו כן משמש הלוכסן לסימון שבר, לדוגמה:
יוניקוד מציע שני לוכסנים חלופיים אשר מאפשרים תצוגה משופרת של שברים: "לוכסן חילוק" (Division Slash, יוניקוד U+2215), המשמר את כיוון זרימת הטקסט בפסקה בה הוא נמצא, ו־"סוֹלִידוּס" (Solidus, יוניקוד U+2044), המזרים את הטקסט משמאל לימין:
תצוגה של השבר תשע שש־עשריותעם לוכסן רגילעם לוכסן חילוקקידוד עם לוכסן חילוק בפסקה עם זרימת טקסט מימין לשמאל9/169/1616∕9<sub>16</sub>∕<sup>9</sup> עם סולידוסקידוד עם סולידוס 9⁄16<sup>9</sup>⁄<sub>16</sub>
במחשבים משתמשים בלוכסן לעיתים קרובות כתו מפריד בין חלקים של נתיב (לדוגמה בנתיבי הקבצים במערכות Unix ובכתובות אינטרנט).
ברוב שפות המחשב משמש הלוכסן כאופרטור של חילוק.
בשפות תכנות רבות משמשים שני לוכסנים // כהתחלה של הערה בת שורה אחת.
ב-HTML ו־XML משמש הלוכסן כסימון לסיום תכונת מקטע, לדוגמה: מסיים מקטע של טקסט מודגש שמתחיל בהוראה: .
ניתן להשתמש בלוכסן כסימן מפריד בין מרכיביו של תאריך.
לפי השיטה האירופאית לסימון תאריך "16/9/2003" ולפי השיטה האמריקאית לסימון תאריך "9/16/2003" יסמל את היום ה-16 בחודש ספטמבר בשנת 2003.
על פי הסימון בבריטניה הסימון 7/8 May משמעו הלילה שבין ה-7 ל-8 במאי, בעוד שהסימון 7-8 May משמעו שני הימים גם יחד.
בטרם עברה בריטניה לשיטה העשרונית נהגו לסמן בלוכסן את ההבדל בין לירות שטרלינג, שילינגים ומטבעות פני
לוך נס זהו לוך, אגם עמוק של מים מתוקים, הנמצא בהיילנדס בסקוטלנד.
האגם הוא גוף המים הגדול ביותר לאורכו של השבר הגאולוגי הקרוי גלן אלבין או "הגלן הגדול" (גלן בגאלית סקוטית: עמק) שמתחיל באינוורנס בצפון ונגמר בפורט ויליאם בדרום; חלק מתוואי התעלה הקלדונית שמחברת בין הימים בשני קצותיו של גלן אלבין עובר בלוך נס.
לוך נס מורכב מסדרת אגמים אשר נוצרו כתוצאה מהפשרת קרחוני ענק בסוף תקופת הקרח האחרונה.
לוך נס הוא האגם השני בגודלו בסקוטלנד, שטחו כ-56 קמ"ר (שליש משטח הכנרת).
האגם נודע בגלל המפלצת המיתולוגית שנצפתה בו, כביכול, וקרויה לכן "המפלצת מלוך נס".
מאז התאוריות על המפלצת מלוך נס, היו עדויות ואנשים שטענו שראו אותה.
באפריל בשנת 1934 התפרסמה תמונה שפרסם מרמדיוק וודרהל, שבה ראש של יצור משונה מגיח מהאגם, לאחר זמן התמונה התבררה כמזויפת.
התברר שהוא רצה לנקום בחבריו לאחר שלגלגו לו, לכן הוא רצה למתוח אותם.
לכן הוא בנה דגם של ראש מחימר שחיבר לסירת צעצוע.
בנו צילם את התמונה מזווית מרוחקת כדי שתיראה אמינה.
אחד ההסברים לקיומה של אגדת המפלצת הוא ריבוי צלופחים באגם, שייתכן שאנשים טועים לראות בהם מפלצת.
טענה זאת אוששה באמצעות דגימת ה-DNA של מימי האגם, שנמצאו בה כמויות גדולות של DNA של צלופחים.
לוּל הוא סוג של מכלאה, המיועדת לעופות אשר בדרך כלל מוגבלים ביכולת התעופה או שאינם מסוגלים לעוף, בין אם באופן טבעי, ובין אם אופן מלאכותי בגין קיצוץ נוצות התעופה בכנפיהם.
עופות שחיים בלול הם תרנגולות, שלווים, תרנגולי הודו, אווזים, ברווזים ועוד.
ישנם סוגים רבים של לולים, בהתאם לצרכים השונים של המגדלים.
הסיווג הבסיסי ביותר, עם זאת, הוא ללול ביתי, ולול מסחרי.
לול ביתי לרוב יהיה מיועד למספר תרנגולות מצומצם.
התנאים הבסיסיים להם זקוקה תרנגולת הם תא הטלה מרופד ויחסית מבודד, אזור מוגן מפגעי מזג האוויר, ואזור שינה (תא ההטלה והאזורים הייעודיים יכולים להיות חופפים כולם) ושטח לשוטטות, ליקוט זרעונים וציד חרקים.
ישנם מגדלים שבוחרים שלא לספק תנאים אלו לעופותיהם, אך זהו בבחינת חסך לעוף.
מגדלי עופות רבים נוהגים לשחרר את עופותיהם במשך חלק או כל היום.
בלילה נוהגות התרנגולות ללון במקום גבוה העוזר להם להתגונן מטורפים.
תרנגולות חופשיות נמצאות בסיכון מוגבר לטריפה על ידי טורפי בר או כלבים, ולפיכך יש מגדלים אשר ישתמשו בלול כהגנה על התרנגולות בחלק של היום בהתאם לתנאי הסביבה.
חתולים אינם מסוגלים לצוד תרנגולת בוגרת בריאה.
כיום אחוז בתי האב בעולם המערבי שברשותם לול ביתי קטן עולה בהתמדה.
בבתים צמודי קרקע עם חצר או גינה ניתן בקלות יחסית להקים לול קטן, לצריכת ביצים או בשר.
לול מסחרי, או לול תעשייתי הוא מתקן המשמש בחקלאות לגידול תרנגולות לצורכי תעשיית הבשר או הביצים.
לולים בהם מגדלים גזעי עופות הן לבשר והן להטלת ביצים (אלה נקראים גזעים דואליים) היו נפוצים בחקלאות המסורתית, אך כיום הם הולכים ונעשים נדירים.
אם כן, קיימים מספר סוגי לולים מסחריים הנפוצים כיום:
לולים בהם מגדלים עופות לייצור ביצים.
לולים אלו מחזיקים עופות מגזעים שנבררו להטלה מהירה ותכופה של ביצים (למשל לגהורן או לוהמן).
רוב לולי ההטלה בישראל הם לולי סוללה, בהן מוחזקות התרנגולות בכלובים קטנים.
אפרוחים מתחילים את חייהם במדגרה, ומשם מועברים על גבי מסוע לנקודת המיון - זכרים ונקבות.
הזכרים והאפרוחים הפגומים (בעלי מומים) מושמדים, והנקבות נשלחות במשלוח ממוזג אל הלול.
בלול מוכנסות חמש נקבות לכלוב זעיר, ומגודלות כחצי שנה עד תחילת ההטלה.
מרגע זה, יקראו התרנגולות בלול "להקה".
הלהקה תטיל עד שתפוקתה תרד (לרוב בגיל שנה וחצי), ואז יומתו העופות בהלם חשמלי.
כמות הביצים לתרנגולת בממוצע היא אחת ליום - הרבה מעבר לתפוקה של תרנגולת אורגנית או של תרנגול בר.
כדי להגיע למספר זה, גזעי תרנגולות ההטלה עברו השבחה.
בלולים מסוימים, נהוגה מניעת מזון מהתרנגולות במשך תקופה של כעשרה ימים עד שבועיים, במקביל להפחתת התאורה בלולים.
פעולה זו תביא תוך מספר שבועות לחידוש הטלת הביצים בקצב מוגבר.
תהליך זה נקרא השרה כפויה.
לולי הטלה בהם התרנגולות מוחזקות בלולים מרווחים, או שכלל אינן מוחזקות בכלובים, מכונים "לולי חופש" .
לול בו מגדלים את האפרוחות המיועדות לתעשיית הביצים בראשית חייהן, עד לתחילת תקופת ההטלה.
לול בו מגדלים עופות לבשר.
בלול זה מגדלים עופות מגזעים שנבררו לגדילה מרובה (כמו למשל רוק לבן) עד הגיעם לבגרות.
דרכו של אפרוח המיועד לבשר מתחילה במדגרה, שבה הוא בוקע מביצתו.
מיד לאחר הבקיעה, ולעיתים עוד טרם הבקיעה, האפרוחים מקבלים חיסונים על פי חוק ועל פי דרישות השירותים הווטרינריים.
במדגרה ממיינים את האפרוחים לזכרים ונקבות.
משם הם מובלים ללול הפיטום במשאית ממוזגת, בתוך תבניות של כ-100 אפרוחים.
האפרוחים מפוזרים בלול ומואכלים במזון עתיר חלבונים במשך כ-6 עד 7 שבועות, ולאחר מכן נאספים ומובלים למשחטה.
הנקבות המגיעות למשקל שיווק כשבוע לפני הזכרים, ויוצאות לשחיטה, בעוד הזכרים נשארים בלול לתקופה של שבוע נוסף.
רוב העופות גדלים ללא מתן תרופות, למעט טיפולים קלים במהלך השבועיים הראשונים לחייהם.
לול בו מגדלים להקות רבייה של עופות, כדי שיטילו ביצים שיוכנסו למדגרה ומהן יבקעו אפרוחים לפיטום או להטלה.
בלולי החושך המשמשים לגידול פרגיות כבדות או לגידול הודיות לרבייה, נדרשת אטימות מוחלטת למעבר אור מבלי לוותר במאומה על צורכי האוורור.
לולי החושך נבנים לעיתים כלולים אטומים בעלי דופן מלאה ובחלקם כוללים וילונות הניתנים לפתיחה.
בכל מקרה במצב סגור הדרישה היא " 0 אור " וילונות החושך הם וילונות שחורים אטומים ומכוסים בחלקם העליון "בשמלה" כדי להבטיח אטימות מלאה לאור במצב סגור.
בהרכבת דפנות הלול העשויות פנל מבודד, שמים דגש חזק על אטימות לאור המושגת באמצעות חומרי אטימה שחורים מיוחדים מברשות ופרטי אטימה אחרים מיושמים בדלתות ובשערים כמו גם סביב כל ההתקנות החודרות את הקירות.
ללולי חופש, מאפיינים רבים של לול ביתי: זהו לול עם תאים פתוחים ומרווחים יחסית.
הלול פתוח לשדה, בו גדלים עשבים מהם התרנגולות ניזונות.
צואת העופות, הנחשבת לדשן משובח במיוחד, מדשנת את השדה וכך הוא ממשיך לצמוח ולגדול.
בנוסף לכך התרנגולות מקבלות לעיתים תערובת עם מעט הורמונים המזרזת את הטלת הביצים.
לול אורגני הוא לול חופש שבו התרנגולות לא מקבלות תוספות מזון מלאכותיות כגון הורמונים.
בהתאם להחלטת החקלאי, ללול חופש עשויות להיות פונקציות משולבות: הטלה, רבייה, פיטום, ופרגייה גם יחד.
עם זאת, לרוב נהוג להפריד בין פונקציות שונות של הלול, מסיבות שונות.
כך, למשל, אפרוחים מופרדים מתרנגולים זכרים בוגרים, משום שלזכרים מסוימים יש נטייה לפגוע באפרוחים.
דוגמה נוספת, לול הטלה מופרד מלול רבייה, מסיבות כשרות.
ארגונים שונים להגנה על בעלי חיים מוחים כנגד תעשיית הלולים, וכנגד לולי סוללה בפרט.
לטענתם, לעופות המגודלים בלולים לא ניתנות זכויות בסיסיות, כגון חופש תנועה, היכולת להתנקות, וכיוצא באלה.
בנוסף, הארגונים מוחים כנגד טכניקות שונות לטיפול בעופות, כגון קיטום מקור, השרה כפויה, מיון אפרוחים ועוד.
ארגונים מסוימים נוטים להשוות בין התנאים הניתנים לעופות בלולים התעשייתיים, לאלו שניתנו לאסירים במחנות ההשמדה בשואה.
ארגונים רבים טוענים כי על אף שטיפול ללא כאב או סבל לבעל החיים יביא לייקור מוצרי מזון מן החי, חובתם המוסרית של בני אדם היא לטפל בחמלה בבעלי החיים שברשותם.
חלק מן הארגונים מפצירים בצרכנים לרכוש ביצי חופש בלבד, ואילו חלקם דוגלים בהימנעות מוחלטת מאכילת עוף וביצים.
בכתבה שפורסמה בינואר 19 בעיתון האקונומיסט, קיים תיאור של התעוש בלולים אשר מביא לפגיעה קשה בתנאי המחיה: "בלול של משק עופות אחד מחוץ לקולצ'סטר, בדרום-מזרח אנגליה, אלפי תרנגולות יושבות על ערימות צואתן.
המבנה ינוקה רק אחרי שהתרנגולות יישחטו, ובינתיים הן סובלות מכוויות בגלל חשיפה לאמוניה ונאבקות כדי להצמיח נוצות.
נמלים ורימות זוחלות על גופותיהן של תרנגולות שלא שרדו.
תעשיית בשר העוף היא עסק מלוכלך, אבל רווחי".
המאמר גם מצטט מחקר על האבסת העופות אשר הביאה לעליה לא פרופורציונלית בממדי גופן כך שמשקל העוף התעשייתי היום הוא פי 4.5 מאשר לפני 50 שנה "...המשקל הממוצע של עוף בגיל 56 יום היה 900 גרם ב-1957, 1,800 גרם ב-1978 ו-4,200 גרם ב-2005"
בעבר היה נהוג לקבוע מזוזה גם בלולים וכך נכתב גם בשולחן ערוך הסיבה לכך היא שבעבר היו מגורי החיות של האדם משמשים את האדם לצרכים נוספים כמו אחסון רהיטים לפעמים לבישול או אפייה ואפילו להלין בו אנשים בעת צורך גדול.
ולכן באופן שימוש כזה הייתה חובה לקבוע בו מזוזה.
כיום, הלולים מכילים עופות רבים והצחנה בהן גדולה והם לא נחשבים כדירת כבוד (בדומה לשירותים ולמקלחת) לכן אסור לקבוע בהם מזוזה.
לול היא תוכנית טלוויזיה בת ארבעה חלקים ששודרה בטלוויזיה הישראלית בין השנים 1969 ל-1973, חלק חמישי היה אמור להיות מופק בשנת 1973, אך עקב פרוץ מלחמת יום הכיפורים הפקתו בוטלה עקב חוסר זמן שידור.
התוכנית נכתבה והופקה על ידי חברת ההפקות "הגר" וקבוצת אמנים נוספים בהנהגתו ובבימוי של אורי זוהר ובועז דוידזון שכונתה בעקבות תוכנית זו "חבורת לול".
התוכנית כללה מערכונים, קטעי קישור ושירים והוקלטה באולפני ישראקול.
בשנת 1988 הפיק וביים צבי שיסל יחד עם אריק איינשטיין את הסרט "לול", שהכיל מקטעי שירים ומערכונים נבחרים, ששודרו במהלך התוכנית, וקטעים נוספים שצולמו מאחורי הקלעים.
תוכנית ראשונה - לול 1
התוכנית שודרה ב-17 ביולי 1970.
היא הורכבה בעיקר משירים וביניהם מונולוגים קצרים של אורי זוהר וצילומי רחוב.
הבלדה על יואל משה סלומון
כל השירים, למעט "היי טלוויזיה", "האיש על הצב" ו"הדוד סם", הופיעו באלבום "שבלול".
'הדוד סם' ו'האיש על הצב' הופיעו בתקליטון 'לול'.
תוכנית שנייה - לול 2
התוכנית שודרה ב-4 בדצמבר 1970.
היא הורכבה משירים וביניהם מערכונים שכללו פרודיות על תוכניות טלוויזיה, בהשתתפות אורי זוהר, אריק איינשטיין, שלום חנוך, צבי שיסל ואושיק לוי.
כל השירים הופיעו באלבום "פלסטלינה".
תוכנית שלישית - לול 3
התוכנית שודרה ב-18 באוקטובר 1971.
אני רואה אותה בדרך לגימנסיה
חמוץ חמוץ (פרודיה על השיר מתוק מתוק של יגאל בשן ולהקת פיקוד צפון)
כל השירים, למעט "חמוץ חמוץ", הופיעו באלבום "בדשא אצל אביגדור".
הקלטה של המערכון "חידון התנ"ך" הופיעה באלבום "יסמין".
'חמוץ חמוץ' הופיע בתקליטון 'לול 3'.
תוכנית רביעית - לול 4
רותי (לי כל גל נושא מזכרת)
השירים "רוח סתיו", "נומי נומי", "רותי", "לא פעם בקיץ" ו"יצאנו אט" בוצעו בהופעה חיה.
חלק מהשירים (רותי, יצאנו אט) הופיעו באלבום "ארץ ישראל הישנה והטובה".
השירים "אמא אדמה" ו"שיר של אחרי מלחמה" הופיעו באלבום "יסמין".
ל"שיר השוק" נכתבו מילים חדשות והוא הופיע מאוחר יותר בתקליט "סע לאט" כ"הבלדה על זומטי ולבטי".
"לול" כללה מערכונים וכן שירים שהפכו לקלאסיקה של הבידור ישראלי:
"עולים חדשים" - מערכון בו אריק איינשטיין ואורי זוהר מגלמים עולים חדשים שזוכים ללגלוג מהעולים הוותיקים יותר.
בהמשך מראים כיצד כאשר בכל דור העולים הוותיקים נוהגים ללגלג על מנהגיהם ותרבותם של העולים החדשים.
"לה מרמור, מאת פֵרְלֵשׁ" - מערכון אשר מציג את תופעת שגעון הכדורגל בישראל.
אב (אורי זוהר) ובנו מצפים לשידור משחק הכדורגל, אך במקומה משודרת אופרה בשם "לה מרמור, מאת פֵרְלֵשׁ" (בגילומם של איינשטיין, צבי שיסל וסימה אליהו, לבושים בבגדי רומאים).
האב והבן, שהתאכזבו מביטול תוכנית הספורט האהובה עליהם, מכלים זעמם במכשיר הטלוויזיה ומרסקים אותו במהלומות פטיש.
שם המלחין פרלש היה שם בדוי ושם "האופרה" רומז לשמה של האופרה "לוצ'יה די למרמור" של המלחין גאטנו דוניצטי.
נעשתה פארודיה למערכון, ובה במקום שידור משחק הכדורגל משודרת תוכנית דת בהנחיית אורי זוהר הלועג לצופים המבזבזים את זמנם בצפייה במשחקי כדורגל.
פרודיה נוספת נעשתה בתוכנית "מצב האומה", שבאותו יום שידור אורכה קוצר בגלל משחק כדורגל ששודר אחריהם.
"חידון התנ"ך" - פרודיה על מאפייניו של חידון התנ"ך.
לוכד החלומות הוא ספר מאת סטיבן קינג שנכתב בשנת 2001. עלילת הספר היא בעיקרה אימה ומדע בדיוני, אך משלבת בתוכה דרמת התבגרות.
האירועים המתוארים בספר הם, בעיקרם, מאבקם של ארבעת חברי ילדות בחייזרים המאיימים לכלות את כדור הארץ.
העלילה עוקבת גם אחר מפקד צבאי אשר מנסה בכוח הזרוע להביס את החייזרים, ללא כל התחשבות בקורבנות האזרחים ותוך מטרה לשמור על מעטה סודיות.
העלילה עוקבת אחר התבגרות החברים, לעיתים דרך "פלאשבק" בעיירה הדמיונית המוכרת של סטיבן קינג - דרי.
שם פגשו החברים בילד הלוקה בתסמונת דאון אשר העניק להם יכולות על טבעיות, כמו היכולת לתקשר באופן טלפתי זה עם זה, לקרוא מחשבות וכן הלאה.
בעת אירועי הספר החברים, מבוגרים עתה, נפגשים למסע ציד שנתי ביערות מיין עת שחללית חייזרית מתרסקת בקרבת מקום.
החייזרים, כמתגלה במהלך הספר, הם למעשה מספר ישויות נפרדות - דמוי אנוש אפור וא-מיני ומעין נבגים.
עם התפתחות העלילה מתגלה כי הישות השולטת היא דווקא הנבגים, המשתלטים על מוחותיהם של היצורים אשר נושמים אותם.
עם זאת, בהגיעם במגע עם בני האנוש תגובה ביולוגית מונעת ההשתלטות ובמקום זאת יוצרת מעין תולעת טפילית רעבתנית במעי הנדבקים.
התולעת אוכלת הנדבקים מבפנים עד אשר מכלה אותם ופורצת מהם, בסגנון המזכיר את החייזר מסרטי הקולנוע בסדרת הנוסע השמיני.
מסיבה זו כונו החייזרים "ריפלי", על שם גיבורת הסרט.
הצבא ממהר להטיל סגר על האזור ולהשמיד את החייזרים, אך בטרם שהם מצליחים במשימתם חיות בר רבות ומספר בני אדם נדבקים ב"ריפלי".
רובם מתים כתוצאה מהתפתחות התולעת, אך ג'ונסי, אחד מארבעת החברים, מגלה חסינות.
במקום לפתח התולעת גופו מחזיק מעמד, אולי בגלל היכולות הטלפתיות אשר התגלו אצלו אשר דומות לאלו של הנבגים, וג'ונסי מוצא כי הישות החייזרית השתלטה עליו.
חלק ניכר מעלילת הספר עוסקת בנסיונותיו של ג'ונסי לסכל את מזימת הישות, אותה הוא מכנה "מיסטר גריי", להעביר את ה"ריפלי" דרך אספקת המים לכלל אזור ניו אינגלנד ובכך להשתלט על כדור הארץ.
מאבק זה מתבצע בשורת דיאלוגים ודימויים פסיכולוגים.
בין השאר מנסה ג'ונסי לפתות את מיסטר גריי "לעבור צד" - לזנוח את מטרתו להפיץ את הריפלי ובמקום זאת לחיות דרך ג'ונסי כבן אדם לכל דבר.
ג'ונסי מכיר למיסטר גריי את תענוגות החיים האנושיים, אך מזועזע כשהוא מגלה שמיסטר גריי מגלה עניין בעיקר ברצח ואלימות.
למול ג'ונסי ומיסטר גריי מנסה הנרי, אחד מחברי הילדות של ג'ונסי, להציל את העולם.
הנרי, פסיכולוג הסובל מדיכאון קליני ושוקל להתאבד, דוחה מחשבות אלו בניסיון למצוא את ג'ונסי, לעצור אותו ולהציל אותו.
חבריהם האחרים - ביוור ופיט - נהרגו על ידי החייזרים.
הנרי עושה את דרכו ברגל מבקתת הציד של החברים דרך יערות מיין בניסיון להשיג את ג'ונסי ומיסטר גריי, אך בדרך נעצר על ידי כוחות הצבא אשר הטילו מצור על המקום.
שם הוא מגלה את תוכניתו המפלצתית של קורץ, איש קומנדו אשר נלחם בחייזרים ובריפלי זמן רב ומוכן להרוג אוכלוסייה אזרחית רבה כדי לעצור את התפשטות החייזרים ואף עצם הידיעה עליהם.
הנרי נלקח על ידי כוחות הצבא למחנה מעצר במקום יישוב קרוב, שם, לתדהמתו, כוחות הטלפתיה להם זכה מועצמים בזכות הנוכחות החיזרית.
לאחר שאנשי הצבא מסיימים לחסל את החייזרים בקרבת חלליתם המקורקעת ואת חיות הבר עליהם השתלטו אשר ניסו לפרוץ את תחום ההסגר, בכוונתם לרצוח את האוכלוסייה האזרחית ששהתה במקום מחשש שאלו מודבקים, או שיחשפו את המאורעות אשר ארעו.
אוון, סגנו של קורץ, מתמרד ומחליט לעזור להנרי, כשזה מגלה לו שהסכנה האמיתית היא ג'ונסי - אשר הצליח לחדור את הסגר.
ביחד השניים עוזבים את מחנה המעצר, בעוד שהם מגלים שגם הם נדברו ב"ריפלי" וכי נבגים צומחים עליהם, על אף שנדמה כי אינם מפתחים את אותן תולעים טפיליות.
הנרי משכנע את אוון שעליהם לנסוע ל"דאדיץ" - אותו ילד הסובל מתסמונת דאון אשר העניק לחברי הילדות את כוחותיהם.
בבואם לדרי הם מגלים כי דאדיץ גוסס מלוקמיה, אך בכל זאת אוספים אותו בניסיון לעצור את ג'ונסי.
עם התפתחות העלילה מצליח הנרי ליצור קשר טלפתי עם ג'ונסי ורגע לפני שזה מזהם את מאגר המים - מצליח לתת לו הכוח הפסיכולוגי להתגבר על מיסטר גריי ולהפוך היוצרות.
על אף נסיונותיהם לשכנע את קורץ, אשר דלק אחרי אוון אכול נקם, כי על אף שנדבקו בריפלי הרי שהנבגים נסוגים כבר ונראה שאין סכנה - הוא מנסה להרגם.
לבסוף קורץ נהרג בעצמו, כמו גם אוון.
דאדיץ נפטר ממחלתו בעת המרדף אחר ג'ונסי.
בסיום הספר שני השורדים היחידים מהמאורעות, ג'ונסי והנרי, יושבים בביתם ומדברים על החוויה אשר עברו.
הם מתארים אותה כחוויה שעזרה להם להבין את עצמם ואת הווייתם יותר טוב.
הנרי כבר לא דיכאוני וג'ונסי מבין יותר את משמעותו בחיים.
קינג, כפי שהוא מסביר בדבר המחבר, כתב הספר בעודו מאושפז בבית חולים לאחר תאונת דרכים קשה שעבר.
הדבר משתקף גם בספר עצמו בתאונת דרכים אשר עובר ג'ונסי בתחילתו, הגורמת לו לתהות לגבי עצם קיומו בחיים ולגבי המוות, ובכלל תלויה כצל מעל דמותו לאורך כל עלילת הספר.
בתחילה ביקש לקרוא לספר "Cancer" (בתרגום לעברית - סרטן), אך נסוג מהרעיון בלחץ אשתו, אשר חששה שהדבר יהווה מעין "עין הרע".
עם זאת, מוטיב הסרטן חוזר פעמים רבות במהלך הספר, בעיקר בנאומו של קורץ להחדרת מורל בחייליו בעת שהם ניגשים להשמדת החייזרים - כי החייזרים הם סרטן אשר פוגע באנושות בעוד שהחיילים הם זריקת כימותרפיה.
אכן, ההדבקות ב"ריפלי" מזכירה סרטן - תאים הרסניים האוכלים את גוף הנדבקים מבפנים.
הספר קשור גם לספרים קודמים של קינג, בהם נדודי שינה וזה, המתרחשים גם הם בעיירה הדמיונית דרי.
הספר מזכיר כמה אירועים אשר התרחשו באותה עיירה, ואלו אף משפיעים במידה מסוימת על העלילה.
"לוכד החלומות" עובד לסרט קולנוע על ידי ויליאם גולדמן ויצא לאקרנים בשנת 2003. רוב הדמויות הראשיות גולמו על ידי שחקנים אלמוניים יחסית באותה עת, מלבד קורץ אשר גולם על ידי מורגן פרימן, על אף שתואר כלבקן בספר.
שינוי זה לא היה היחיד, ועלילת הסרט שונה למדי מעלילת הספר, לרבות סיום שונה לחלוטין.
במקום מרדף פסיכולוגי ודרמטי למאגר המים, מיסטר גריי מתעמת עם דאדיץ, המתגלה אף הוא כחיזר, שניהם עוברים שינוי צורה - מיסטר גריי למעין חרק גדול ודאדיץ ליצור שעיר ומגודל ונאבקים זה בזה בסצנת אקשן.
הסרט נחל כישלון ביקורתי גדול, אך זכה להצלחה מסחרית מסוימת, גם בזכות הקרנת סרטון מסדרת סרטי "המטריקס" לפניו - אשר זכתה לעניין רב.
לוֹך (אירית וגאלית סקוטית: Loch) הוא כינוי לגוף מים באירלנד ובסקוטלנד שיכול להיות מוקף יבשה, כגון אגם, וגם חלק מים כגון מפרץ או פיורד.
בסקוטלנד מכונים בדרך כלל בשם זה כמעט כל גופי המים.
היחיד שלא מכונה לוך הוא אגם מנטיית' , מכיוון שהמילה הסקוטית Laich דומה בהגייתה למילה האנגלית Lake, למרות שפירושה בסקוטית הוא דווקא לא אגם אלא "מקום נמוך".
באירלנד הכתיב האנגלי הוא בדרך כלל lough.
הלוך הידוע ביותר הוא לוך נס (Loch Ness) בזכות הסיפור על המפלצת מלוך נס; הוא גם אחד הגדולים בהם.
לוכים גדולים אחרים הם לוך לומונד , לוך או ולוך טאי .
באירלנד האגמים הגדולים ביותר הם לוך ניי (אירית: Loch nEathach, אנגלית: Lough Neagh) ולוך קוריב (Loch Coirib).
לוכסן שמאלי או לוכסן הפוך הוא סימן כתב שצורתו \, המשמש בתחום המחשבים.
התו נוסף לתקן ASCII על ידי בוב במר בשנת 1960.
בשפות מחשב רבות, כאשר התו מופיע בתוך מחרוזת, הוא משמש כ"תו מילוט" (escape sequence) על מנת לציין שלתו הבא אחריו משמעות שונה מהרגיל.
שימוש דומה יש גם בביטויים רגולריים.
מחוץ למחרוזת, בשפות תכנות רבות, כאשר התו מופיע כתו אחרון בשורה, הוא משמש כהוראה להתייחס לשורה הבאה כהמשך השורה הנוכחית, ולא כשורה חדשה.
במערכות ההפעלה CP/M, DOS ונגזרותיה (חלונות בגרסאותיה השונות, DR-DOS וכן הלאה), התו משמש כמפריד (delimiter) בין רכיבי המסלול (path), באופן דומה לתו / במערכת ההפעלה Unix ונגזרותיה.
בתורת הקבוצות, הלוכסן השמאלי מסמן הפרש: ההפרש בין קבוצה לקבוצה מסומן על־ידי , ושווה לקבוצת כל הנקודות אשר שייכות ל־ אך אינן שייכות ל־.
לוכד נחשים הוא אדם שהוסמך ומחזיק ברישיון לעסוק בלכידת נחשים שהגיעו לסביבה מיושבת, חדרו לתוך חצרות או בתים ובשל כך מהווים איום על התושבים.
לכידת נחשים מבוצעת ברישיון הניתן על ידי רשות שמורות הטבע והגנים.
בישראל הנחשים הם בעלי חיים מוגנים על פי חוק,בהיותם חיית בר וערך טבע מוגן.
לכן כל פגיעה בהם לרבות לכידה, הריגה, החזקה בשבי וכיוצא בזה נחשבת עבירה על החוק.
הפרעה לנחש חייבת להיעשות באישור מיוחד הנקרא "אישור פגיעה בערך טבע מוגן" הניתן על ידי רשות הטבע והגנים.
כל עבירה על חוק זה עלולה לגרור קנסות כבדים ואף עונשי מאסר בפועל.
רשות הטבע והגנים מקיימת קורסים ייעודיים להכשרת לוכדי נחשים נכון לשנת 2023 זמן ההמתנה הוא כשנה וחצי.
אחריותו של לוכד נחשים היא לכידת הנחש תוך פגיעה מינימלית בנחש עצמו, והעברתו ממקום הימצאו הנוכחי בסביבה מיושבת לשחרור בשמורת טבע, שם הנחש יקבל "הזדמנות שנייה".
שחרור הנחש נעשה בתיאום של לוכד הנחשים עם פקח שמורות הטבע האזורי.
במקרה ונתקלים בנחש במקום ציבורי, יש לפנות למחלקת התברואה או למוקד החירום ברשות המקומית, שכן נחש במקום ציבורי נמצא תחת אחריותם.
אם מדובר בשטח פרטי, יש לפנות ללוכד נחשים מוסמך.
לול הוא סרט קולנוע ישראלי, בבימוים של אריק איינשטיין וצבי שיסל, שיצא לאקרנים בשנת 1988. הסרט נערך מקטעי שירים ומערכונים נבחרים, שנבחרו מתוך סדרת תוכניות הטלוויזיה לול, הסדרה הייתה בעלת ארבעה חלקים, ושודרה בערוץ הראשון, בהפקת חברת "הגר", בין השנים 1969–1973, והוקלטה באולפני ישראקול וקולינור.
כוכבי סדרת הטלוויזיה, "לול", כונו לימים "חבורת לול".
בתוכנית השתתפו בין היתר: אריק איינשטיין, אורי זוהר, שלום חנוך, ג'וזי כץ, צבי שיסל, משה איש כסית, שמוליק קראוס, יהונתן גפן ואורחים נוספים, דוגמת: דורי בן זאב, דן שילון, תיקי דיין, אורי גרוס וטליה שפירא.
בשנת 1988 יחד עם עריכת הסרט, יצא לחנויות תקליט אלבום מוזיקלי המכיל שירים ומערכונים מתוך הסרט, בהפקתו של צבי שיסל תוצרת ישראל פונוקול.
בשנת 1994 הוסב התקליט לתקליטור.
באלבום זה מופיעים השירים: "אבשלום", "צא מזה", "כתבו עליו בעיתון", "אני אוהב לישון", "אמא אדמה", "למה לי לקחת ללב", "שיר מספר שמונה", "מה איתי", "אבישג", "אני ואתה" והמערכונים: "חידון התנ"ך", "סמי וסוסו", "אני אישה", "עולים חדשים", "הרומאים" ו"לה מרמור מאת פרלש".
כל השירים באלבום נכתבו על ידי "חבורת לול" ומבוצעים על ידי אריק איינשטיין, שלום חנוך וג'וזי כץ וכל המערכונים נכתבו על ידי אורי זוהר ואריק איינשטיין ומשוחקים על ידי "חבורת לול".
לוֹךְ סְטֵנֵס הוא לוך (אגם מים מתוקים) הממוקם באי מיינלנד באיי אורקני שבצפונה של סקוטלנד בממלכה המאוחדת.
הלוך נקרא על שם המחוז הכנסייתי בו הוא נמצא (מחוז סטנס), ומקור שמו בשם הנורדי של האזור "סטיינסוואטן" (Steinnesvatn).
הלוך הוא גוף המים המתוקים השני בגודלו באיי אורקני (אחרי לוך האראיי).
הלוך מקושר למפרץ סאונד, וממוקם 3.5 ק"מ צפונית מזרחית לסטרומנס.
הלוך היווה רקע לעלילת ספרו של וולטר סקוט "שודד הים" (The Pirate), ובו ממוקמות אבני סטנס – אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
בחצי האי שבין לוך סטנס ללוך הראי מצויה טבעת ברודגאר – אתר נאוליתי המהווה אף הוא אתר מורשת עולמית.
"לויתן, או החומר, הצורה והכוח של קהילייה כנסייתית ואזרחית" , שיצא לאור בלונדון בשנת 1651, הוא חיבור פילוסופיה פוליטית מאת תומאס הובס.
החיבור, הנקרא על שם דמותו המיתולוגית של הלווייתן המופיע בתנ"ך, נחשב לאחת מיצירות הפילוסופיה הפוליטית המשפיעות ביותר שנכתבו אי פעם.
הספר מחולק ל-4 חלקים - על האדם העוסק בטבע האדם ובהסבר טבעי שלו, ללא הזדקקות לכוח על טבעי; על ה-Commonwealth שעוסק בסוגי ממשל שונים; על Commonwealth נוצרי, וממלכת החושך (במובן של בערות).
הלויתן נכתב על ידי הובס בעקבות החשש מפני התמוטטות מערכות השלטון במהלך מלחמת האזרחים האנגלית ואי השקט האזרחי באנגליה למן התנתקות הכנסייה האנגליקנית מהכנסייה הקתולית על ידי הנרי השמיני ברפורמציה האנגלית ב-1534.
הספר נכתב על ידי הובס כנראה החל מ-1649, לאחר הוצאתו להורג של צ'ארלס הראשון.
הובס שהה באותה עת בגלות בצרפת, אליה נמלט ב-1640 מחשש לרדיפות הפרלמנט הארוך בגלל תמיכתו באבסלוטיזם.
הספר עוסק במהותו של האדם, במבנה החברה והלגיטימיות של הממשל, ונחשב לאחת הדוגמאות המוקדמות והמשפיעות ביותר להסבר עלייתו של השלטון המרכזי, הסבר שבניגוד לעבר לא הסתמך על דת או פילוסופיה מופשטת, אלא על רציונליות.
בספר, שנכתב במהלך מלחמת האזרחים האנגלית, טוען הובס לצורך בקיומה של אמנה חברתית בין האזרחים לבין השליט כדי למנוע מצב של מלחמת הכול בכול.
המדינה נועדה להגן על היחידים בתוכה מפני מצב הטבע.
הובס טען ששליט אבסולוטי וחזק מסוגל להשליט סדר ולמנוע כאוס חברתי.
טענה זו של הובס בנוגע לטבע האדם באה לידי ביטוי ביצירות מאוחרות יותר בנות זמננו כגון בספר תהליך התירבות מאת אליאס והמלאכים הטובים של טבענו מאת פינקר.
כמו כן שימשה כבסיס פילוסופי - תוך הנגדתו לתפיסת ז'אן ז'אק רוסו, שבנושא טבע האדם הייתה הפוכה בתכלית מזו של הובס - למחקריו בנושא ההיסטוריה של המלחמות של ההיסטוריון פרופ' עזר גת.
גת הראה במחקריו, כי בחשבון היסטורי כולל, גישתו 'הפסימית' של הובס עולה בקנה אחד עם ההתפתחות ההיסטורית החיובית במרכזה ירידה בכמות ובעוצמת המלחמות, זאת בניגוד מוחלט לאינטואיציה ולחוכמה המקובלת בנושא.
גת הראה, כי בניגוד גמור להשקפתו של רוסו אודות 'הפרא האציל', שלפני היות ציוויליזציה חי חיי נועם והרמוניה תחת גפנו ותחת תאנתו, האדם 'הקדמון' ניהל מלחמות שמד, שעדויות להן המשיכו לקבל תיעוד בחברות לקט ציד כמו זו שנשמרה על אדמת היבשת המוכרת היום בשם אוסטרליה.
לעומת זאת, תפיסתו 'הפסימית' של הובס, לפיה החיים היו תמיד "אלימים, מגעילים וקשים", נהיו מעט פחות כאלו ככל שהייתה יותר ציוויליזציה, כלומר "לוויתן" חזק יותר, שעל ידי כך שהפיל מוראו על הציבור, הביא להפחתת האלימות.
חלק ראשון - על האדם
הובס פותח את החיבור שלו על פוליטיקה בתיאור של טבע האדם.
הוא מציג דמות של האדם כחומר בתנועה, במטרה להראות באמצעות דוגמה כיצד ניתן להסביר כל היבט של האנושות באופן חומרני, כלומר ללא הסתמכות על נפש בלתי-גופנית וחסרת-חומר או על יכולת להבין רעיונות החיצוניים לתודעת האדם.
"החיים הם רק תנועת גפיים....
מהו הלב, אם לא קפיץ; ומהן העצבים, אם לא חוטים רבים; ומהן המפרקים, אם לא גלגלים רבים, המשמשים להנעת כל הגוף, כפי שהתכוון היצרן."
הובס ממשיך בהגדרת מושגים בצורה ברורה וללא סנטימנטים.
טוב ורע אינם אלא מונחים המשמשים לציון התאוות והתשוקות של הפרט, והתאוות והתשוקות הללו אינן אלא הנטייה להתקדם אל עבר או להתרחק מאובייקט מסוים.
תקווה היא לא יותר מתשוקה לדבר מסוים המשולבת בדעה שניתן להשיגו.
הוא מציע שהתאולוגיה הפוליטית השלטת באותה תקופה, הסכולסטיקה, משגשגת בזכות הגדרות מבולבלות של מילים יומיומיות, כגון "תמצית בלתי-גופנית" (incorporeal substance) שלדעת הובס הן סתירה במושגים.
הובס מציין את האדם לטובה ביחס לבעלי החיים האחרים בכך שהוא יכול לבחון מה ההשפעות של רעיון מסוים וכן מעלה נוספת של צמצום ההשלכות לכלליים כלליים.
אולם בני האדם שוגים גם ביצירת אבסורדים, ולפי הובס חשופים לכך במיוחד פילוסופים.
שכן אלו לא מתחילים את טיעוניהם מהגדרות או פרושים ברורים כפי שנהוג בגאומטריה.
בפרק 12 של החלק הראשון של הספר, הובס עוסק במהותה של הדת וזורע את היסודות לביקורת הדת ולימודי הדת.
הובס מבקר בעיקר את הדת של עובדי האלילים, ולא תוקף בצורה ישירה את הדת הנוצרית.
הובס מציין כי הדת נמצאת באדם בלבד ואין סימנים ל"דת" מחוץ לטבע האדם.
טבעה מושרש בכושרו המיוחד של האדם לחקור ולהרהר שאין בקרב בעלי חיים אחרים.
האדם נבדל מהחיה בכך שהוא סקרן - הוא מחפש סיבות לאירועים ובמיוחד שואל מה גורם לדברים טובים ורעים.
מאפיין נוסף של האדם הוא הכרה בקשר בין סיבה לתוצאה - אם תופעה מסוימת התחילה בזמן מסוים האדם מניחה שיש לה סיבה קבועה שעוררה אותה דווקא בזמן זה.
האדם גם זוכר קשר של קדם-תוצאה ומנסה להסיק ממנה את הגורמים, גם אם חלקם נסתרים.
כאשר בני אדם אינם יודעים את הסיבות האמיתיות (כמו מדוע יש גורל טוב או רע) הם מניח סיבות בדויות שמציע הדמיון שלהם או סומכים על "מומחים" מבחוץ.
הובס מוסיף כי הוודאות שקיימים גורמים לכל אירוע, יחד עם הרצון להימנע מרע ולבטוח בטוב, יוצרת אצל האדם דאגה תמידית לגבי העתיד.
מי שחושש יתר על המידה דומה לפרומתאוס הקשור לסלע, שאורב לו נחש של חרדה (מוות, עוני וכיוצא באלה), ורק השינה מביאה לו מרגוע קצר.
חשש זה מוליד את הדת.
הובס טוען כי הדת מתאפיינת ב-4 היבטים יסודיים:
אמונה ברוחות - נטייה לראות כוחות בלתי־נראים (כוח על טבעי - רוחות, שדים או "אלים") כאחראים לתופעות שאין להן הסבר ברור.
בורות ביחס לגורמים המשניים- חוסר היכולת לזהות את הסיבה המיידית שמביאה לתופעה, מה שמונע להבין את הקשר בין מה שקדם למה שבא בעקבותיו.
דבקות במושאי הפחד האנושי - יצירה או שמירה על חפצים, טקסים או פולחנים כדי לנסות לרצות או להרגיע את הכוחות הבלתי־נראים שמפיצים פחד (מוות, אסונות וכו').
בלבול בין גורמים לתחזיות - הסקת מסקנות על העתיד (מזל טוב או רע) מתוך אירועים אקראיים או מקריים, ועל־פי אמונות על "מזמין" אחראי לצירוף המקרים.
הובס מתאר את הפסיכולוגיה האנושית ללא כל התייחסות ל־summum bonum , או "הטוב העליון", כפי שעשתה החשיבה לפניו.
לפי הובס, לא רק שמושג ה־summum bonum מיותר, אלא שבשל השונות הרבה בתשוקות האנושיות אין למעשה אפשרות לקיומו.
כתוצאה מכך, כל קהילה פוליטית השואפת לספק את "הטוב העליון" לחבריה תמצא עצמה נתונה במאבק בין תפיסות שונות לגבי מהו אותו טוב, ללא דרך להכריע ביניהן — והדבר יוביל למלחמת אזרחים.
עם זאת, הובס קובע שישנו summum malum, או הרע העליון: הפחד ממוות אלים.
קהילה פוליטית יכולה להתבסס ולהתאגד סביב הפחד הזה.
מאחר שאין summum bonum, הובס טוען כי המצב הטבעי של האדם אינו נמצא בקהילה פוליטית השואפת לטוב העליון.
אך להיות מחוץ לקהילה פוליטית פירושו להימצא במצב אנרכי.
בהתחשב בטבע האדם, בשונות התשוקות האנושיות ובצורך במשאבים מוגבלים כדי למלאן, מצב הטבע, כפי שהובס קורא לתנאי האנרכיה הזה, חייב להיות לדעתו מלחמה של כולם נגד כולם.
גם כאשר שני אנשים אינם נלחמים זה בזה, אין ערובה שהאדם השני לא ינסה להרוג אותו על רכושו או פשוט מתוך תחושת כבוד פגועה, ולכן עליהם להיות במשמרת תמידית זה כנגד זה.
ואף ראוי לתקוף באופן יזום את השכן.
"בזמן שבני אדם חיים בלי כוח כללי שישמרם כולם יראים הריהם באותו מצב הקרוי מלחמה.
ומלחמה כזו היא של כל אדם נגד כל אדם.
שכן "מלחמה" אינה מתמצתת בקרב בלבד או במעשה הלחימה, אלא בתקופה של זמן שבה הרצון להתעמת בקרב ברור דיו"
הובס טוען כי בהיעדר ביטחון, לא ניתן לקיים כל דבר טוב אחר:
לפי הובס, הרצון להימנע ממצב הטבע — המקום שבו summum malum, כלומר סבירות גבוהה למוות אלים — מהווה את "כוכב הצפון" של ההיגיון הפוליטי.
זה מצביע על מספר "חוקי טבע", אף שהובס מבהיר במהירות שאין לכנותם "חוקים" במובן ההולם, שכן אין מי שיכול לאכוף אותם.
הדבר הראשון שהשכל מציע הוא לשאוף לשלום, אך כאשר אי אפשר להשיג שלום — להשתמש בכל יתרונות המלחמה.
הובס מציין באופן מפורש שבמצב הטבע אין כל מושג של צדק או עוול, וכל אדם חייב להיחשב כבעל זכות על כל דבר.
החוק השני של הטבע הוא שעל בני האדם להיות מוכנים לוותר על זכותם לכל הדברים כל עוד אחרים מוכנים לעשות כך, לצאת ממצב הטבע, ולהקים קהילייה (commonwealth) שתהיה לה הסמכות לצוות עליהם בכל דבר.
הובס מסיים את החלק הראשון בציינו עוד שבעה־עשר "חוקי טבע" שמאפשרים קיום של שני החוקים הראשונים ובתיאור כיצד השליט מייצג את העם גם כאשר הם אינם מסכימים אתו.
את כריכת הספר אייר האמן הצרפתי אברהם בּוֹס , והאיור נעשה לפי בקשתו של הובס.
האיור ממחיש בצורה גרפית את הרעיונות המוצגים בספר.
במרכז האיור ניצב הריבון כמי שמורכב מהמוני אנשים אשר גבם מופנה כלפי המתבונן.
האנשים הם מי שהסכימו לכונן ביניהם ברית לכדי מדינה.
הריבון אוחז בידיו הן את החרב (הכוח הצבאי) והן את השרביט (הכוח הכנסייתי) - משמע הוא שולט באופן מוחלט בכל מוסדות החיים.
בחלק התחתון של התמונה מוצגים הכלים והאמצעים שבשליטת הריבון: כלי האלימות וההגנה (משמאל) וכלי השכנוע והחינוך הקשורים בכנסייה ובאוניברסיטאות (מימין).
הספר יצא לאור לראשונה באנגלית ב-1651. מהדורה נוספת של הספר, בלטינית, ראתה אור באמסטרדם ב-1688, במהדורה שכללה את כל כתביו של הובס.
המהדורה הלטינית אינה שווה באופן מלא למהדורה האנגלית.
הובס יצר גם מהדורה מיוחדת שנכתבה על קלף בכתב ידו, על מנת להגישה לצ'ארלס השני, שישב בפריז באותה עת.
ההגשה למלך סוכלה עקב מעורבותו של אדוארד הייד, הרוזן השלישי מקלרנדון, שהתנגד לספר.
לויתן: או החומר, הצורה והשלטון של קהיליה כנסייתית ואזרחית, ספרים א'-ב' (תרגם מאנגלית: יוסף אור), ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשכ"ב.
לויתן, או, החומר, הצורה והכוח של מדינה כנסייתית ומדינתית ספרים א'-ד' (עורך: מנחם לורברבוים; תרגום: אהרן אמיר), ירושלים: שלם, תש"ע-2009.
לויקרבאד היא עיירת מרחצאות וסקי, השוכנת במחוז לויק (Leuk) של קנטון ואלה בדרום-מערב שווייץ.
העיירה שוכנת על רכס האלפים הברניים בגובה של 1,400 מטר מעל פני הים ומתגוררים בה 1,411 תושבים.
בזכות המעיינות החמים הרבים שלה ומרחצאות מהגדולים ביותר באירופה היא אחד מיעדי הנופש הפופולריים ביותר בשווייץ ויש בה בתי מלון ודירות נופש רבים מאד.
מעל העיירה נמצא מעבר ההרים גמי (Gemmi), שגובהו 2322 מ'.
מהמאה החמישית לספירה שימש המעבר כדרך המחברת את קנטון ואלה עם קנטון ברן והאלפים הברניים.
כיום ישנה מעלית גונדולה שעולה מהעיירה למעבר ההרים וזהו אזור טיולים ונופש פופולרי מאוד.
אזור טורנט (Torrent) שמדרום לעיירה משמש בחורף כאתר סקי, וכאזור לטיולים ופעילויות ספורט בקיץ.
שתי מעליות גונדולה מעלים את גולשי הסקי מהעמק, ובאתר קרון נוסף, רכבל כיסאות (6 מושבים) ושני טי-ברים.
באתר 17 מסלולי סקי, באורך כולל של 50 ק"מ, ויש בו גם פארק שלג.
עיקר האטרקטיביות של אתר הסקי היא בשילוב שלו עם המרחצאות החמים.
מרחצאות הוקמו במקום כבר בתקופה הרומית.
כיום יש בלויקרבאד מרחצאות גדולים וחדישים.
בלויקרבאד 65 מעיינות חמים מהם זורמים כל יום 3.9 מיליון ליטר מים מינרליים, בחום של 51 מעלות צלזיוס.
זהו אתר הספא הגדול ביותר בהרי האלפים עם 30 מרחצאות.
אל העיירה ניתן להגיע ברכב או באוטובוס מתחנת הרכבת של לויק (Leuk).
לויתן (בשמו הרשמי: 3566 Levitan) הוא אסטרואיד הנמצא בחגורת האסטרואידים, ושהתגלה על ידי לודמילה זוראולוה, אסטרונומית רוסיה ב-24 בדצמבר 1974 במצפה כוכבים בחצי האי קרים.
האסטרואיד נקרא על שמו של הצייר היהודי-רוסי יצחק לויתן.
לול הוא רהיט המיועד לתינוקות (בדרך כלל לאחר שלמד לשבת) ולפעוטות, עד לתקופה בה הם לומדים ללכת.
בניגוד למיטת תינוק, המשמשת תינוקות ופעוטות בעיקר בעת שהם ישנים, הלול משמש אותם בעיקר בעת שהם ערים, ונועד לאפשר להם שהייה בטיחותית ללא השגחה צמודה של מטפל.
ללול תבנית של תיבה, שהתינוק יושב או עומד על בסיסה (רצפת הלול), שהוא מזרן רך.
דפנות הלול הן בדרך כלל סורגים אנכיים (או וריאציה אחרת של סורגים), המאפשרים לצפות על התינוק וכן לתינוק לראות את סביבתו, מבלי לצאת מהלול.
לולים יוצרו תחילה מעץ, ומאוחר יותר יוצרו גם מחומרים פלסטיים.
דפנות הלול גבוהות מגובהו של התינוק, כך שנמנעת ממנו האפשרות לצאת מהלול.
מכיוון שהלול תופס שטח ניכר, על פי רוב הלול בנוי בצורה שניתן לקפלו או לפרקו ולהרכיבו מחדש במהירות.
לעיתים מצויד הלול בגלגלים בבסיסו, כך שניתן להזיזו בקלות ממקום למקום, ואף לטייל עם התינוק (עגלול).
לוך רנוך הוא לוך (אגם) מים מתוקים שאורכו כ-15 ק"מ, והוא ממוקם במחוז פרת' וקינרוס שבסקוטלנד.
הלוך ממוקם בכיוון - מערב - מזרח, ורוחבו הממוצע כקילומטר.
בקצהו המזרחי נשפך האגם לנהר טומל.
שטחו של האגם 19 קמ"ר.
לחופו הדרומי של הלוך נמצא פארק יער טיי, וממערב ללוך נמצא אזור ביצת רנוך.
הלוך משמש כיום לאתר תיירות ודיג.
לוך ניי (Lough Neagh) הוא אגם מים מתוקים הגדול בצפון אירלנד, כ-51.5 קילומטרים מערבית לבלפסט.
זהו האגם הגדול ביותר באי האירי, בממלכה המאוחדת ובאיים הבריטיים.
הוא משתרע על פני שטח של 396 קמ"ר.
משקעים עתיקים במפרץ טומה, הכניסה לאגם בחופו הצפוני-מערבי, הניבו את הממצאים האנושיים הוותיקים ביותר שתועדו באירלנד.
שרידים ארכאולוגיים אחרים נמצאו באי קוני.
שמו של האגם האגם ניתן לו בעקבות שמו האירי של האל דגדה (Dagda), ומשמעותו "האגם של דגדה".
לוכגילפהד היא עיירה המהווה את המרכז המנהלי של מחוז ארגייל וביוט שבסקוטלנד.
העיירה שוכנת בקצהו של לוך גילפ, שהוא סעיף של לוך פיין ועל גדות תעלת קירנן.
לוכגילפהד הוקמה ב-1790, זמן קצר לאחר השלמת סלילתה של הדרך בין אינוורארי לבין קמפבלטאון.
לאחר השלמת כרייתה של תעלת קרינן ב-1801, הפכה העיירה לצומת דרכים חשוב.
ב-1830 קושרה לוכגילפהד לעיירה אובן.
ב-1831 נבנה בעיירה רציף שסייע לקשר אותה לגלאזגו ולערים ראשיות אחרות.
ב-1975, עקב מיקומה המרכזי, נבחרה לוכגילפהד להיות המרכז המנהלי של המחוז, במסגרת ארגון מחדש של השלטון המקומי.
לוכד חלומות (בשפת האוג'יבווה: asabikeshiinh) הוא פריט עבודת יד שעשוי מעץ ערבה שעליו טווים רשת ומקשטים אותו בפריטים מקודשים כגון נוצות או חרוזים.
מקורו במספר תרבויות אמריקאיות ילידיות.
לוכדי חלומות התחילו עִם עַם האוג'יבווה ואומצו לאחר מכן על ידי עמים באמצעות קשרי נישואים ומסחר.
החל מהופעת התנועה הפאן-אינדיאנית בשנות ה-60 של המאה ה-20 הם אומצו על ידי כל האינדיאנים.
עבור חלק מהם לוכד החלומות הוא סמל האחדות של העמים הילידים השונים והזדהות עם העמים הילידים בארצות הברית ועם האומות הראשונות.
עם זאת, קיימת טענה שלוכדי החלומות התמסחרו מדי, ושאנשים שאינם ילידים אמריקאים משתמשים בהם באופן בלתי ראוי.
לעם האוג'יבווה יש אגדה עתיקה על מקורו של לוכד החלומות.
לפי האגדה, אשת עכביש בשם אסיביקאשי טיפלה בילדים ובאנשים על האדמה.
אנשי האוג'יבווה נפוצו לכל קצוות אמריקה ולאסיביקאשי נהיה קשה להגיע לילדים.
לכן האמהות והסבתות טוו קורי עכביש קסומים לילדים מחישוקי עץ ערבה וגידים או חוטים עשויים מצמחים.
לוכדי החלומות סיננו את החלומות הרעים ונתנו רק למחשבות טובות להיכנס לשכל.
כשהשמש הייתה עולה, החלומות הרעים היו פשוט נעלמים.
על פי המסורת, האוג'יבווה בונים לוכדי חלומות באמצעות קשירות גידים בקורים סביב מסגרת בצורת דמעה או חישוק מעגלי, באופן שדומה לטוויית נעלי שלג.
לוכד החלומות נתלה מעל המיטה ומשמש קמע להגנה על אנשים ישנים, בדרך כלל ילדים, מסיוטים.
האוג'יבווה מאמינים שלוכד החלומות משנה את החלומות של האדם.
קווצ'ינסקי, "רק חלומות טובים יורשו לעבור את המסנן...
חלומות רעים יישארו ברשת וייעלמו באור היום." החלומות הטובים יעברו אותו ויחליקו מהנוצות אל האדם הישן.
בהדרגה הפכה התופעה נפוצה מחוץ לעם האוג'יבווה ומחוץ לקהילה הפאן-אינדיאנית.
סוגים שונים של "לוכדי חלומות", שרבים מהם לא דומים ללוכדי חלומות בסגנון המסורתי, מיוצרים ומשווקים על ידי קבוצות עידן חדש ואנשים פרטיים.
לפי הפרופסור להיסטוריה פיליפ ג'נקינס, עמים ילידיים רבים ותומכיהם רואים בכך אימוץ תרבותי (cultural appropriation) בלתי הולם.
לוך לומונד הוא לוך סקוטי של מים מתוקים שחוצה את שבר ההיילנדס.
זהו מקווה המים הגדול ביותר בבריטניה מבחינת שטח פנים.
הלוך מכיל איים רבים, כולל אינצ'מורין, אי המים המתוקים הגדול ביותר באיים הבריטיים.
לוך לומונד הוא יעד נופש פופולרי והוא חלק מהפארק הלאומי לוך לומונד והטרוסכס שהוקם בשנת 2002. השם "לוך לומונד" הוא עיוות של השם הגאלי Lac Leaman, שמשמעותו "אגם הבוקיצות".
לוך לומונד הוא לוך מים מתוקים בשבר ההיילנדס, שנחשב לגבול שבין השפלה הסקוטית (ה-Lowlands) לבין מרכז סקוטלנד וההיילנדס.
עומקו הממוצע הוא כ-37 מטרים, כאשר עומקו המקסימלי הוא 190 מטרים.
שטח הפנים שלו הוא 70 קמ"ר, ונפחו הוא 2.6 קמ"ק.
מבין כל הלוכים והאגמים בבריטניה, לוך לומונד הוא הגדול ביותר מבחינת שטח פנים, והשני הגדול ביותר (אחרי לוך נס) מבחינת נפח המים.
לחופו המזרחי של הלוך נמצא הר בן לומונד, שמתנשא לגובה של 974 מטרים, והוא הדרומי ביותר שבין פסגות מונרו הסקוטיות.
הלוך כולל בתוכו מעל 30 איים, תלוי בגובה המים.
חלק מהם גדולים במיוחד ביחס לגופי מים מתוקים אחרים בבריטניה.
אינצ'מורין, לדוגמה, הוא האי הגדול ביותר שנמצא בתוך גוף מים מתוקים בכל האיים הבריטיים.
חלק מהאיים הללו הם ככל הנראה קראנוגים (Crannogs) - איים מלאכותיים שהוקמו בתקופות פרהיסטוריות.
כשנודע שהוסר חלק ממוחו של סוויפט, ושבסמוך נמצא לב אדם של קורבן רצח נוסף, בצוות החקירה מבינים שהם מחפשים רוצח סדרתי.
חוקרת מגלאזגו, פקד בילוש לורן קיגלי, מגיעה לעיירה להוביל את החקירה.
צוות השחקנים כולל את דון ז'ילה בתפקיד הפסיכולוג המשפטי בלייק אלברייטון, ג'ון סשנס בתפקיד פקד פרנק סמיילי (הבוס של אנני), גריי או'בריין בתפקיד אלן רדפורד (בן זוגה של אנני), וויליאם אש בתפקיד לייטון תומאס, מדריך תיירים מקומי.
הסדרה צולמה בקיץ 2017 ושודרה בהולנד ובאוסטרליה בשם "לוך נס".
לאחר מכן שודרה בבריטניה בשם "הלוך".
הסיבה לשינוי השם לא ידועה, ייתכן כדי לא לבלבל את הצופים שעלולים לצפות לסדרה על המפלצת מלוך נס.
הסדרה קיבלה ביקורות מעורבות עד שליליות.
היא הופצה על גבי DVD בממלכה המאוחדת ב-17 ביולי 2017.
לורה פרייז'ר – סמלת בילוש אנני רדפורד
שיבון פינרן – פקד בילוש לורן קיגלי
דון ז'ילה – בלייק אולברייטון
ג'ון סשנס – פקד בילוש פרנק סמיילי
גריי או'בריין – אלן רדפורד
ויליאם אש – לייטון תומאס
פרייזר ג'יימס – אוליבר טנץ'
אלסטייר מקנזי – קרייג פטרי
ג'ון הפרנן – ד"ר סיימון מאר
ג'ורדן מקוראץ' – נייל סוויפט
קירן גלאצ'ר – ג'ונג'ו פטרסון
שונה מקיו – איווי רדפורד
ג'ק בנון – קירן וייטהד
אוליבר גרינול – ג'ורדן וייהד
סימון להביב – מהרי טונר
יואן סטמפר – קרופורד בקסטר
קונור מקארי – דזי טונר
ג'ורג' אנטון – דון מקגרליש
ויקטוריה לידל – אנגוסינה מקגרליש
רון דונאצ'י – איאן סאת'רלנד
הסדרה "Loch Ness" שודרה לראשונה ב-11 ביוני 2017 ברשת ITV.
ברחבי העולם הופצה הסדרה בשם "The Loch".
באוסטרליה שודרה לראשונה ב-20 באפריל 2017 בערוץ "BBC First", ובארצות הברית ב-19 ביוני 2017 בשירות הזרמת המדיה Acorn TV.
באוקטובר ובנובמבר 2017 שודרה הסדרה בערוץ CBC בקנדה, ובערוץ 13 ulica בפולין.
שידור הסדרה בהולנד החל ב-5 בנובמבר 2017 בערוץ RTL 4.
בישראל שודרה הסדרה בערוץ yesAction של הטלוויזיה בלוויין החל מ-16 במאי 2018, והיא זמינה לצפייה ב-yesVOD.
לול הוא פסקול המאגד שירים בולטים שהקליטה חבורת לול בתוכנית הטלוויזיה "לול" ששודרה בין השנים 1969–1973 בטלוויזיה הישראלית.
הפסקול יצא לאור על תקליט ויניל בשנת 1988, בצמוד לסרט "לול" שאיגד אף הוא קטעי שירים ומערכונים נבחרים מתוך התוכנית (שהיו בה 4 פרקים בסך הכל).
בשנת 1994 יצאה גרסה מחודשת לפסקול על גבי CD.
כל המערכונים נכתבו על ידי אורי זוהר ואריק איינשטיין
בויניל המקורי (1988) יצאו שני תקליטים:
בהוצאת CD מחודשת (1994): כל השירים + המערכונים בדיסק אחד (מסודרים לסירוגין).
גיטרה בס - מיקי גבריאלוב
גיטרות - חיים רומנו, רוב הקסלי, רוני דמול, שמוליק בודגוב
כלי הקשה - אהרל'ה קמינסקי
פסנתר - דוד קריבושיי, יעקב נגר
במאי הסרט לול :אורי זוהר
כתיבת המערכונים: אורי זוהר ואריק איינשטיין
משתתפים: אורי זוהר, אריק איינשטיין, משה איש כסית, צבי שיסל, דורי בן זאב, טליה שפירא, דן שילון, אורי גרוס וחבורת לול
עריכה אומנותית: אריק איינשטיין וצבי שיסל
תסריט: אורי זוהר, אריק איינשטיין וצבי שיסל
הפקת הסרט: צבי שיסל ומיכאל תפוח בשיתוף עם דורון ערן
עיצוב חזית עטיפת השירים: דוד טרטקובר
עיצוב העטיפה וחזית המערכונים: מנחם רגב
לוך או הוא גוף מים מתוקים גדול במחוז ארגייל וביוט בהיילנדס הסקוטיים.
בלוך מספר איים ולחופו נמצא הכפר לוך או.
אורכו 41 ק"מ ורוחבו המרבי קילומטר.
הוא השלישי בגודלו מבין הלוכים בעלי מים מתוקים בסקוטלנד והארוך ביותר מביניהם.
כיוון הלוך מדרום מערב לצפון מזרח והוא מקביל בקירוב ללוכים הימיים לוך אטיב ולוך פיין .
נהר או מנקז את הלוך אל לוך אטיב ומשם לאוקיינוס האטלנטי.
בחלקו הצר ביותר של הלוך עברה בעבר מעבורת ששימשה להעברת בקר בין צידי הלוך.
השבטים מקארתור (Clan MacArthur) , קמפבל (Campbell), מקגרגורס (MacGregors) וסטיוארט (Stewart) חיו באזור הלוך.
ב-1308 רוברט הראשון, מלך סקוטלנד הביס את שבט מקדוגאל (Clan MacDougall) בקרב שנערך באזור כחלק ממלחמות העצמאות הסקוטית .
בשנת 1871 הוקם מלון בנקודה שסביבה התפתח לאחר מכן הכפר לוך או.
בשנת 1880 הוקמה בכפר תחנת רכבת.
קו הרכבת של מערב ההיילנדס עובר לאורך גדתו הצפונית של הלוך.
בעבר פעלה ספינת קיטור שיצאה מהכפר ועברה בכמה נקודות לאורך הלוך.
ב-1955 הונח כבל טרנס-אטלנטי באזור והוא חוצה את הלוך בחלקו הצר ביותר.
שתי תחנות כוח הידרואלקטריות פועלות בלוך.
תחנת כוח אינבראו (Inverawe), מבוססת על סכירת נהר או, העברת המים דרך תעלה תת-קרקעית והפקת החשמל בנקודה בה המים נשפכים מהתעלה חזרה לנהר בדרכו ללוך אטיב.
אתר נוסף שקשור לתחנה זו מפיק חשמל על ידי מעבר מים בסכר מסוג באראז' והנעת טורבינות.
תחנת הכוח והסכר הוקמו במהלך שנות החמישים ותחילת שנות השישים של המאה ה-20.
תחנת הכוח השנייה, תחנת קרואקן מבוססת על שיטת אנרגיה שאובה.
כשתפוקת החשמל עולה על הביקוש שואבים מים מהלוך לאגם מלאכותי שממוקם מעל הלוך.
כשהביקוש לחשמל בשיא, המים משוחררים ומניעים ארבע משאבות-גנרטורים שנמצאים במעבה ההר.
לוך או ידוע כאתר דיג של דגים מסוג טרוטה.
דגי סלמון שוחים בלוך, עוברים דרך סכר הבאראז' וממשיכים לנהר אורקי .
בלוך מספר איים ובהם חורבות טירות.
בקצה הצפוני נמצאים חורבות טירת קילצ'רן , אחת מהטירות המצולמות ביותר בסוקטלנד.
ניתן להגיע לטירה בשיט קצר או בהליכה.
כנסיית קונאן הקדוש וקפלת פינדוקה הקדוש (Chapel of St Fyndoca) נמצאות בכפר לוך או.
בחלקו הצר ביותר של הלוך ממוקמים שני מלונות, אחד בכל גדה.
הסופרת מארי סטיוארט גרה בכפר תקופה ארוכה עד מותה.
לוכד רוח (נקרא גם: מגדל רוח) הוא אלמנט אדריכלי מסורתי עתיק, המשמש ליצירת אוורור טבעי וקירור פסיבי במבנים שונים באזורים מדבריים או חמים.
לוכדי רוח מגיעים בעיצובים שונים: חד-כיווני, דו-כיווני ורב-כיווני.
לוכדי רוח נמצאים בשימוש נרחב בצפון אפריקה, במדינות מערב אסיה וסביב המפרץ הפרסי.
אלמנט זה היה קיים במשך 3,000 השנים האחרונות עד להמצאות החשמל והמזגן במאה ה-19. במחצית השנייה של המאה ה-20 נעשו מספר ניסיונות של אדריכלים להקים מבנים מודרניים בהם משולב לוכד רוח כדי להגביר את האוורור ולהקטין את צריכת מיזוג האוויר והחשמל.
באופן כללי עלות הבנייה של בניין מאוורר עם לוכד רוח היא פחותה משל בניין דומה עם מערכות חימום, אוורור, ומיזוג אוויר קונבנציונליות.
גם עלויות האחזקה נמוכות מביניינים עם מזגנים ומאווררים.
לוכדי רוח הם אף שקטים וממשיכים לתפקד גם כאשר אספקת החשמל נפסקת (עניין חשוב במיוחד במקומות בהם כוח הרשת אינו אמין ויקר, כמו הודו וקליפורניה).
החל מתחילת המאה ה-21 נעשים ניסיונות דומים לשלב מבנים אקולוגיים ביחד עם לוכד רוח.
לוכדי רוח מתוכננים לרוב לפי תנאי מזג האוויר המקומיים ומיקרו אקלים היות שלא כל הטכניקות יעילות בכל מקום.
באלגברה, לולאה היא מבנה אלגברי עם פעולה בינארית אחת ואיבר יחידה, שבו פעולות הכפל משמאל ומימין בכל איבר הן הפיכות.
בפרט, כל איבר הפיך מימין ומשמאל.
בלולאה אין מניחים אסוציאטיביות, ולכן ההפכיים מימין ומשמאל אינם מוכרחים להיות שווים.
לולאות מזכירות במבניהן את החבורות בכך שפעולת ה"חילוק" תמיד אפשרית אצלן, אך ההבדל העיקרי בין השניים הוא שהפעולה הבינארית בלולאת אינה צריכה להיות אסוציאטיבית.
ניתן להגדיר לולאה גם כקוואזי-חבורה בעלת איבר יחידה.
במתמטיקה, לולאה או מסילה סגורה היא תמונה רציפה של קטע (מסילה) כך שהתמונות של קצוות הקטע מתלכדות (כלומר, היא עקומה סגורה).
לולאה שהיא גם עקומה פשוטה נקראת גם עקום ז'ורדן, על שם התפקיד שיש לה במשפט העקום של ז'ורדן.
ניתן למפות את מעגל היחידה לכל לולאה, אך הכיוון ההפוך (מיפוי לולאה למעגל היחידה) מתאפשר רק אם הלולאה פשוטה.
לולאה היא טכניקת תכנות המשמשת לבקרת זרימה.
היא מבצעת סדר פעולות מספר פעמים, לפי הקוד אותו היא משמשת.
תוכנית מחשב בנויה כך שהיא מטפלת בפריט מידע אחד או במצב אחד בכל פעם.
כדי לחזור על התהליך עם פריט המידע הבא או המצב הבא, הוראה בתוכנית מסתעפת אחורנית וחוזרת ופונה להוראה הראשונה בסדרה.
טכניקה זו רבת עוצמה מכיוון שהיא מאפשרת לחזור על פעולות אלפי ומיליוני פעמים בהקשרים שונים בכל פעם.
דוגמה פשוטה וידועה לכך היא יצירת לוח הכפל באמצעות שתי לולאות אחת בתוך השנייה
לולאה שמתבצעת מספר קבוע מראש של פעמים (למשל, לולאת for בפסקל או repeat ב-C Shell).
לולאה שנבדקת בראשה על ידי ביטוי לוגי.
רק אם התנאי מתקיים, נכנסים ללולאה בפעם הראשונה וממשיכים בחזרה כל עוד הוא אמת (למשל, לולאת while בפסקל).
מבצעים את הלולאה בפעם הראשונה בכל מקרה ואחר כך בודקים את התנאי (למשל, לולאת repeat-until בפסקל ולולאת Do-While בג'אווה).
לולאת אוסף, לולאה שעוברים בה על כל האובייקטים באוסף (מערך, רשימה וכו') ומבצעים את תוכן הלולאה עליהם (למשל foreach ב-#C או perl).
דוגמה לפונקציית PL/I הבודקת האם מספר נתון הוא מספר ראשוני, תוך ביצוע לולאה עד לשורש הריבועי של המספר הנבדק:
לולאה ללא תנאי עצירה, או שתנאי העצירה שבה אינו מתקיים לעולם, נקראת לולאה אינסופית.
לרוב היא עשויה להיווצר עקב באג, אך היא עשויה להיות גם כלי תכנותי: ישנם הקשרים, כגון עבודה של שרתים, בהם אין סיבה להפסיק את העבודה בסיום של לולאה, או בכלל: מתאר פעולתו של השרת במקרה זה הוא לולאה אינסופית של קבלת בקשות מהלקוח וטיפול בהן.
לוּלָב (בהגיית יהודי תימן: לוֹלָב) הם עלעלים הדבוקים בראשית צמיחתם, טרם נפרדו זה מזה.
הוא מכונה בתורה בשם 'כפות תמרים' כאמור בספר ויקרא: .
את המילים כפת תמרים שבמקרא תרגם פרשן המקרא אונקלוס "לולבין".
יש הטוענים כי הלולב הוא חלופה למקור שאמור להיות כפות תמרים, הענף הנושא את אשכול הפרי, דהיינו את התמרים (הסנסנים).
מאחר שזהו זמן גדיד התמרים ומצופה שהמקרא יצווה על הבאת תמרים כמנחה למקדש.
אולם הטקסט המקראי כלל לא מציין שארבעת המינים הם מנחה אלא מציין "ולקחתם לכם" בניגוד למנחות אותם המקרא מתאר תמיד כ"הקרבתם לה' ", ואף גם שניים מארבעת המינים אינם מנחת פירות, אלא רק ענפים (ערבי נחל וענף עץ עבות), ולכן לא ניתן להבין מהמקרא שכפות התמרים מכילים את פירות התמר.
נוסף לכך, בתיאור המפורט של קורבנות חג הסוכות בספר במדבר מופיעות מנחות מפורטות אך לא מוזכרת הבאת פירות תמרים, ועוד שהמקרא מתיר להביא פירות למקדש רק לצורך ביכורים.
כמו כן, גם הלולב עצמו כשעליו פרוצים נראה כמו כף יד.
הזיהוי שלו כמעט ודאי: תמר מצוי - עץ הגדל בנאות מדבר בארץ ישראל, בבקעת הירדן ובצפון חצי האי סיני.
התמר אינו גדל באירופה ובעבר קהילות יהודיות באזורים אלה התקשו מאוד להשיגו.
התמר המצוי ידוע בעליו המיוחדים, הנותנים לארבעת המינים את המראה האופייני.