tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כוחות אחרים של האיחוד ריתקו באותו זמן חלקים מצבא הקונפדרציה לאזור שבין שתי הבירות, היוו איום מתמיד על כוחות מדינות הדרום, והגבילו בהכרח את יכולתו להקצות חיילים לטפל באיום החדש.
המהלך של הצפוניים החל בנחיתה בפורט מונרו (Fort Monroe) ובהתקדמות לכיוון צפון-מערב בחצי האי וירג'יניה (Virginia Peninsula), ונראה כמצליח בשלבים הראשונים.
חוסר הצלחתם של כוחות הצפון שליד וושינגטון, שאיימו עד אז להתאחד עם הנוחתים, יחד עם בואו של המצביא הדרומי רוברט לי אל הזירה היטו את כפות המאזניים לטובת הדרומיים, והתקפות הנגד שנערכו בפיקודו בקרבות שבעת הימים בישרו את סופה של מערכת חצי האי.
צבא הצפון נסוג מפאתי ריצ'מונד.
ארמיית הפוטומק הפליגה ב-17 במרס 1862 מאלכסנדריה, וירג'יניה (Alexandria, כעשרה ק"מ מדרום לוושינגטון הבירה).
היה זה מבצע הובלה ענק שכלל מעל 70,000 חיילים, מעל 15,000 סוסים, 44 סוללות ארטילריה, כ-1,150 עגלות ועוד טונות של ציוד ואספקה.
כל אלה, מובלים ב-389 כלי שיט, נחתו בפורט מונרו שבקצהו הדרומי של חצי האי וירג'יניה, שם היו כבר כ-50,000 חיילים נוספים של הצפון.
קו הווריק והמצור על יורקטאון
הנוחתים החלו להתקדם צפונה מערבה במעלה חצי האי בארבעה באפריל.
מגע ראשון עם כוחות הקונפדרציה נוצר למחרת, ולאחר שהנוחתים עברו כשלושים ק"מ, בטחנת לי (Lee's Mill), על גדות נהר הווריק (Warwick), שזרם ממזרח למערב כמעט לכל רוחב חצי האי.
במקום היה מערך הגנה דרומי, שנעזר בסכרים על הנהר שהופעלו כדי להפכו למכשול מים רציני.
המפקד הדרומי במקום ג'ון מגרודר (Magruder), שהיה, בנוסף, מפיק תיאטרון חובב, פיקד על ארמיית חצי האי שהיה כוח קטן בהרבה, כעשירית מן הכוח של מקללן, הניע הלוך ושוב "תגבורות", שהיו למעשה חיילי פלוגה אחת.
יחד עם מעשי הונאה בעלי אפקט דומה עם הארטילריה שעמדה לרשותו, מגרודר "שכנע" את הצפוניים שכוחו חזק משהיה באמת.
הצפון, שלא ציפה להתנגדות באזור זה, הפסיק את התקדמותו, התחפר במקביל לקו ההגנה של הדרומיים, וקידם לצורך המשך הקרב את הארטילריה הכבדה שלו.
הדרומיים, מצידם, קידמו אף הם תגבורות לחזית, וכוחם גבר בהדרגה עד לכ-35,000 חיילים.
בנוסף, מקללן הטיל מצור על יורקטאון (Yorktown), ולשם כך ריכז צבא הצפון במקום מערך ארטילרי אדיר שכלל, בין היתר, יותר מ-70 תותחים כבדים, ו-41 מרגמות כבדות.
שני הצדדים נעזרו בתצפיות באמצעות כדור פורח לצורך הפקת מידע על היריב.
במשך שארית אפריל המשיכו כוחות הקונפדרציה, שמספרם הגיע באותה עת לכ-57,000 חיילים, ושעליהם פיקד כעת ג'ונסטון ישירות, לתגבר ולחזק את מערכי ההגנה, וזאת בזמן שמקללן קידם את תותחי המצור לקראת התקפה.
ג'ונסטון, שפיקפק ביכולת צבאו לעמוד בהתקפה הצפויה, שעמדה להיפתח בחמישה במאי, ובעיקר בהרעשה המסיבית שתלווה אותה, החל בחשאי לפנות ציוד ואספקה מן הקו.
בשלושה במאי הוא פתח בהרעשה קצרה וחייליו חמקו.
להפתעת מקללן, שסבר שכוחות הקונפדרציה חזקים משהיו למעשה ולכן יעמדו ויילחמו, נמצא הקו ריק.
במצור על יורקטאון ובקו הווריק אבדו לאיחוד 182 חיילים ולקונפדרציה כ-300.
מקללן שלח מחצית מארמיית הפוטומק, כ-41,000 חיילים, ברדיפה אחרי חיילי הקונפדרציה הנסוגים.
הכוח נתקל בכוחותיו של ג'ב סטיוארט (J.E.B.
"JEB" Stuart), ששימשו משמר עורפי של צבא הדרום, בעוד הצבא גופו נסוג צפונה באטיות בדרכים הבוציות.
ליד ויליאמסבורג (Williamsburg) שבווירג'יניה, ניצב חלק מצבא הקונפדרציה, כ-32,000 חיילים, על עמדו, ובהישענות על ביצורים שהוכנו חלקית מראש (העיקרי שבהם "פורט מגרודר", Fort Magruder, "מצודת מגרודר"), השיב מלחמה כדי לעכב את חיילי האיחוד המתקדמים.
כשהסתערו הרודפים, בחמישה במאי, הם נהדפו.
התקפת נגד של הקונפדרציה, שהוביל מייג'ור ג'נרל ג'יימס לונגסטריט (Longstreet) נהדפה אף היא.
הקרב לא הוכרע, אם כן, אך מטרתו של צבא הדרום, עיכוב כוחותיו של מקללן, על מנת לאבטח את המשך הנסיגה, הושגה בעיקרה, במחיר 1,682 אבדות.
לאחר הקרב ליד ויליאמסבורג המשיך צבא הקונפדרציה בנסיגתו צפונה מערבה בכיוון ריצ'מונד.
באותו קרב השתתפה, כאמור, מחצית, בקירוב, מארמית הפוטומק.
האחרים השתתפו בניסיון לאיגוף אמפיבי של צבא הקונפדרציה מכיוון נהר יורק (York) התוחם את חצי האי מצפון וממזרח.
בשל ההפתעה שבנסיגה המוקדמת של צבא הקונפדרציה מעמדותיו שליד יורקטאון, ההתארגנות לרדיפה הייתה איטית.
בשבעה במאי כוחות האיחוד נחתו באלת'מס לנדינג (Eltham's Landing, "מנחת אלת'ם"), ליד ווסט פוינט, וירג'יניה (West Point.
בשונה מווסט פוינט שבמדינת ניו יורק), במקום בו מסתעף נהר הפאמאנקי (Pamunkey) מנהר היורק, ללא התנגדות, פרט לכמה יריות אקראיות.
צבא הקונפדרציה הקצה שתי חטיבות כדי למנוע את ניתוק דרך נסיגתו על ידי הנוחתים.
שתי החטיבות הצליחו במשימתן, עכבו את כוחות האיחוד לזמן ארוך דיו, ומהלך הנחיתה לא הצליח לנתק את דרכי הנסיגה של עיקר צבא הדרום.
צבא הקונפדרציה סבל 48 אבדות לעומת 194 של צבא האיחוד.
צבא הדרום נסוג בשבועות הבאים למבואות ריצ'מונד, והתבצר בין נהר הג'יימס (James), הזורם מדרום וממערב לעיר, ובין יובלו הצ'יקהומיני (Chickahominy), הזורם מצפון וממזרח לה, כאשר צדו השמאלי של קו ההגנה נשען על זה האחרון, שרוב גשריו נהרסו כאמצעי זהירות (ותוקנו במהרה על ידי צבא האיחוד).
מערך ההגנה נעזר גם בכך שבעונת האביב אזור אפיק הצ'יקהומיני הפך לביצתי.
מקללן ריכז את צבאו מול האגף השמאלי של הקונפדרציה, הן כיוון שנהר הפאמאנקי אפשר לו נתיב אספקה נוח, אותו ניצל ביעילות, הן כדי לאבטח הגעת תגבורות צפויות מאותו כיוון בדרך היבשה.
נסיגת כוחות הקונפדרציה אילצה אותם לחשוף גם את גדות נהר הג'יימס שתוחם את חצי האי ממערב ומדרום, ואלה נותרו מוגנים אך ורק על ידי הספינה המשוריינת "וירג'יניה".
כוחות של האיחוד תפסו לנוכח התנגדות קלה את נורפוק (וירג'יניה), נמל הבית של ה"וירג'יניה", לא הרחק משפך הנהר, בעשירי למאי.
לנוכח סכנת הניתוק, חיפשה "וירג'יניה" מפלט, ונהר הג'יימס נותר חופשי לתנועות צבא האיחוד עד למבואות ריצ'מונד.
המחסום האחרון בפני גישה לבירת הדרום דרך הנהר הייתה פורט דרלינג (Fort Darling, 'מצודת דרלינג') שעל דרורי'ז בלאף (Drewry's Bluff, "צוק דרורי"), המשקיפה על עיקול חד בנהר, כ-11 ק"מ מהעיר.
ב-15 במאי ניסו חמש ספינות תותחים, ביניהן ה-USS מוניטור, לפרוץ מבעד למחסום, ולאחר קרב תותחים, שנודע בשם קרב דרורי'ז בלאף, בו ספגו אבדות: 14 הרוגים ועשרה פצועים, פנו לאחור.
מספר אבדות הקונפדרציה היה 15.
ב-27 לחודש קיבל מקללן ידיעה על כוח גדול של הקונפדרציה העושה דרכו להנובר קורט האוז (Hanover Court House, "בית המשפט של (מחוז) הנובר"), על גדתו הדרומית של הפאמאנקי, כ-25 ק"מ צפונית לריצ'מונד, וסמוך למסילת הברזל אליה.
הדבר נראה כמסכן את נתיב התגבור היבשתי מצפון, שלבואו עדיין קיווה מקללן.
אי לכך, נשלח כוח בן כ-12,000 חיילים בפיקודו של בריגדיר ג'נרל פיץ ג'ון פורטר (Porter) לטפל באיום הפוטנציאלי.
הכוח הדרומי, קטן מכפי שסברו הצפוניים, מנה כ-4,000 חיילים, בפיקודו של בריגדיר ג'נרל לורנס או'בריאן בראנץ' (Branch), שנשלחו לאבטח את קו המסילה.
הכוח המוביל של פורטר נתקל בחלק קטן מהכוח של הדרומיים בפיק'ס קרוסינג (Peake's Crossing, "הצטלבות פיק"), כ-6.5 ק"מ מדרום מערב להנובר קורט האוז, בצהריים, בגשם סוחף.
עם בוא הכוח העיקרי, נסו הדרומיים, כעת בנחיתות מספרית מכרעת, להנובר קורט האוז, ופורטר, להוציא שלושה רגימנטים שנותרו במקום, התארגן לרדיפה.
רגימנטים אלה נראו חשופים להתקפת הכוח העיקרי של בראנץ', שאכן תקף ונראה כגובר על יריביו.
פורטר מיהר לשגר חזרה שני רגימנטים לתגבור המותקפים, בראנץ', שהעריך קודם בחסר את הכוחות שלמולם עמד, נאלץ כעת לסגת אל מול עדיפות מספרית גדולה של הצפוניים.
אבדות האיחוד נעו בין 355 (מהם 62 הרוגים ו-70 שבויים) ל-397. אבדות הקונפדרציה היו כ-200 הרוגים וכ-730 שבויים.
ג'ונסטון, שחשש שריצ'מונד לא תוכל לעמוד במערכת מצור ממושכת, העדיף לתקוף את צבא האיחוד.
כשנודע לו שהתגבורת לה ציפה מקללן לא תגיע, בשל צורכי החזיתות האחרות, בחר לבצע את התקפתו במצב בו יש לכוחותיו עדיפות מקומית, 51,000 לעומת 33,000, וזאת כנגד כוחות האיחוד שחצו את נהר הצ'יקהומיני דרומה, מה גם שחלקם היו חיילים פחות מנוסים, יחסית.
כוחות אחרים של הקונפדרציה צריכים היו לרתק למקומם כוחות של האיחוד מצפון לנהר, על מנת שלא יתגברו את המותקפים.
ההתקפה החלה ב-31 במאי, לאחר שסופת רעמים בלילה הקודם הציפה את הנהר, הרסה את רוב הגשרים שעליו (שהיו בשימוש האיחוד) והפכה את הדרכים לבוציות.
בשל קשיים בתזמון ובתיאום בין כוחות המשנה השונים, עוצמת ההתקפה של הקונפדרציה הייתה חלשה יחסית, ואילו החיילים הצפוניים הפחות מנוסים, שעמדותיהם נחשבו לנקודת תורפה והותקפו במתכוון, עמדו בעוז.
עד שמערכם נפרץ, גרמו אלה לדרומיים אבדות כבדות.
הצפוניים נסוגו מזרחה לקו הגנה שני בסמוך למקום בשם "שבעה אורנים" (Seven Pines), כעשרה ק"מ ממזרח לריצ'מונד.
לנוכח איגוף של כוחות הקונפדרציה מצד ימין של מערך הצפוניים, החל קו זה לקרוס אף הוא.
אלא שתגבורות צפוניות, שעד אז אחרו להגיע, החלו לזרום מצידו הצפוני של הנהר, על הגשר היחיד שעוד נותר לפלטה.
גשר זה קרס ממש לאחר שהחייל הצפוני האחרון חצה.
עם דמדומים ג'ונסטון נפצע ופונה לריצ'מונד.
מייג'ור ג'נרל גוסטבוס וודסון סמית' (Smith), מחליפו, סבל מבריאות לקויה, ובנוסף, היסס באשר לצעדים הבאים שעליו לנקוט.
צבא הקונפדרציה חידש את התקפותיו בבוקר המחרת, ללא תוצאות ובצהרים נסוג.
הצפוניים לא ניסו לתקוף חזרה.
לאחר פציעתו של ג'ונסטון, וקשייו של סמית' להיכנס לנעליו, מונה רוברט לי למפקד הארמייה של צפון וירג'יניה, והוא שנתן לה את שמה.
בשבועות הראשונים שלאחר מינויו חיזק את הביצורים שמסביב לריצ'מונד.
פרט לכמה פשיטות שערכו כוחות הקונפדרציה, הייתה החזית שקטה.
בסוף יוני החל לי בסדרת התקפות נגד שנקראו קרבות שבעת הימים.
אם כי אף אחד מאלה לא נסתיים בניצחון מכריע של הקונפדרציה, מקללן נסוג מריצ'מונד, מה גם שברור היה שציפיותיו לתגבורות מוושינגטון נכזבו, כמוהן גם האפשרות שכוחות האיחוד שמסביב לוושינגטון יפרצו דרך קווי הקונפדרציה ויתאחדו עם צבאו.
בהמשך, באוגוסט, בעקבות התקפה של הדרומיים בסמוך לוושינגטון, נקראה ארמיית הפוטומק לסייע בהגנת עיר הבירה.
מערכת חיתום אלקטרוני למכליות דלק (SPDS - Sealed Parcel Delivery System) הנה מערכת למניעת גנבת דלק בידי נהג של מכלית דלק.
המערכת מתריעה על פתיחה של המכסים העליונים והתחתונים במכלית ומציינת את המיקום הגאוגרפי של הפתיחה באמצעות ג'י פי אס.
אם המיקום אינו נמצא ברשימת המקומות המורשים לפריקת הדלק (תחנת דלק), המערכת משדרת התרעה למרכז בקרה.
מערכת להעברת הסיגנל מהחיישן לקופסת בקרה - כבל או מערכת אלחוטית
כיום יש שתי מדינות בעולם שהנהיגו תקינה בנושא זה - הודו וישראל.
באירופה אין רגולציה אולם יש תקנים מחייבים.
החל מ-1 בינואר 2014 ניתן בישראל צו המחייב מכליות דלק להצטייד במערכת חיתום אלקטרוני על מנת לקבל דלק במסופי הדלק.
בעבר היו שתי חברות המוכרות על ידי מנהל הדלק ומשרד התחבורה: הייג'יטק - מתבססת בעיקר על פתרון אלחוטי; סיגנא - פתרון מבוסס רתמות לטנקים של חברת אימקו תעשיות.
החל מפברואר 2022, חברת סיגנא נמצאת בתהליכי פירוק מרצוןואינה פעילה יותר.
מערכת טוֹלָהוֹמָה או מערכת מרכז טנסי , הייתה מבצע צבאי אשר נערך בין 24 ביוני ל-3 ביולי 1863, ובמהלכו ביצעה ארמיית הקמברלנד של האיחוד בפיקוד מייג'ור ג'נרל ויליאם רוזקרנס את אחד התמרונים החשובים של מלחמת האזרחים האמריקנית.
תוצאת המערכה הייתה דחיקתם של כוחות הקונפדרציה ממרכז טנסי ואיום על העיר האסטרטגית צ'טנוגה.
ארמיית טנסי של הקונפדרציה בפיקוד גנרל ברקסטון בראג תפסה עמדות הגנה חזקות בהרים במרכז טנסי, עם מפקדה בעיר טולהומה .
באמצעות סדרה של התקפות הטעיה מתוזמנות היטב הצליח רוזקרנס לכבוש מספר מעברי הרים חשובים; בין היתר, נשק חדיש – רובה ספנסר נטען המחסנית – עזר להכריע את הכף.
כוחות הקונפדרציה סבלו מיריבות קשה בין גנרלים וממחסור באספקה, וכאשר כוחות האיחוד איימו לנתק את דרכי האספקה והתקשורת שלהם, נסוגו מטולהומה אל עבר צ'טנוגה, אשר שוכנת מצפון לגבול עם ג'ורג'יה על נהר טנסי.
המערכה הסתיימה באותו שבוע שבו התרחשו שני ניצחונות אסטרטגיים של האיחוד, בקרב גטיסברג ובמצור על ויקסבורג; רוזקרנס התלונן שהישגו לא קיבל את תשומת הלב הראויה.
עם זאת, אבדות הקונפדרציה במערכת טולהומה היו מועטות, וצבאו של בראג נותר חזק דיו על מנת להנחיל לרוזקרנס תבוסה בקרב צ'יקמוגה, חודשיים מאוחר יותר.
קרב נהר סטונס העקוב מדם (31 בדצמבר 1862 – 2 בינואר 1863) בין רוזקרנס לבראג במרפריסבורו, טנסי, הסתיים ללא הכרעה טקטית, אולם בעקבותיו נסוג בראג כ-30 מייל דרומה אל עמדות מגננה לאורך נהר דאק , מאחורי רכס ההרים אשר מקיף את אגן נאשוויל .
קבוצות של זקיפים הגנו על מעברי ההרים, ומסך סיור של פרשים הגן על האגפים, לאורך חזית של כ-70 מייל ממזרח למערב.
בראג, אשר מפקדתו שכנה בעיר טולהומה, היה מודאג מכך שרוזקרנס יתקדם ויתפוס את העיר האסטרטגית צ'טנוגה, צומת רכבות חיוני על נהר טנסי, והשער לצפון ג'ורג'יה.
כוח הפרשים שלו היה פרוש על פני חזית רחבה מכיוון שברמה הטקטית הוא היה מודאג מכך שרוזקרנס יאגף אותו, ויכריח אותו לסגת או להילחם מעמדה נחותה.
בראג הניח שהמתקפה תכה באגף שמאל שלו דרך מעבר גאי (Guy's Gap) הנוח לתנועה, אל כיוון שלביוויל ; מכיוון שכך, הציב את גייס הרגלים הגדול יותר שלו, בפיקוד לוטננט ג'נרל לאונידס פולק , בעמדות הגנה מבוצרות בשלביוויל.
שמונה מיילים לימינו של פולק, בעמדות מבוצרות בווֹרטרייס , היה מוצב הגייס של לוטננט ג'נרל ויליאם ג' הארדי , מגן על הדרך הראשית אל צ'טנוגה.
הגייס של הארדי היה בכוננות לתגבר את שלושת מעברי ההרים שמצפונו – (ממערב למזרח) מעבר בל-באקל (Bell Buckle Gap), מעבר ליברטי (Liberty Gap), ומעבר הובר (Hoover Gap).
מעבר הובר היה כמעט בלתי מוגן; היה זה מעבר צר באורך 4 מייל ברכס ההרים המפריד בין נהר דאק לנהר סטונס, אשר גובהו כ-400 מטר.
המעבר היה כה צר עד כי שתי עגלות היו יכולות רק בקושי לעבור זו לצד זו; הדרך נשלטה על ידי הפסגות שסביבה.
מחפורות וביצורים איתנים נבנו על מנת להגן על המעבר, אולם אלה היו מאוישים על ידי רגימנט פרשים אחד בלבד.
רוזקרנס חנה עם צבאו במרפריסבורו כמעט חצי שנה לאחר קרב נהר סטונס.
הוא ניצל את הזמן להצטיידות מחדש, בניית בסיס אספקה, ואימון הצבא; אולם חלק מהסיבות לחנייה הממושכת הייתה אי נכונותו להתקדם בדרכים הבוציות בחורף.
הוא קיבל פניות רבות מהנשיא אברהם לינקולן, מזכיר המלחמה אדווין סטנטון, והגנרל המפקד הנרי האלק לחדש את המערכה מול בראג, אולם הדף את כולן במהלך החורף והאביב.
באביב החל מייג'ור ג'נרל יוליסס גרנט את השלב האחרון והמכריע של מערכת ויקסבורג, כאשר צלח את המיסיסיפי מדרום לוויקסבורג והחל בתמרון עמוק בלב מדינת מיסיסיפי.
הדאגה העיקרית של הממשל הייתה שאם רוזקרנס ימשיך לחנות ללא מגע עם האויב, תפנה הקונפדרציה יחידות מצבאו של בראג בניסיון להקל את הלחץ שהפעיל צבאו של גרנט על ויקסבורג, מיסיסיפי.
לינקולן כתב לרוזקרנס: רוזקרנס תירץ בתגובה שאם יחל לנוע בראג עשוי להעביר את מרבית צבאו למיסיסיפי ולאיים על מערכת ויקסבורג של גרנט עוד יותר.
כך, בהמנעו להתקיף את בראג, הוא בעצם עוזר לגרנט.
התסכול בוושינגטון מחוסר הפעילות של רוזקרנס היה גדול עד כדי כך שהאלק איים עליו בהדחה.
צבאו של בראג סבל מההמתנה הממושכת.
האזור בו שהו חייליו, אשר נודע בשם "השממה", היה אזור אדמה חקלאית גרועה אשר הקשה עליו לתספק את צבאו בעודו ממתין להתקפה של רוזקרנס.
באופן אירוני, למרות שצבאו היה מוצב על מנת לשמור על האספקה החקלאית של הדרום אשר שונעה במסילות רכבת דרך צ'טנוגה, צבאו שלו היה קרוב לרעב בעוד מרבית האספקה זרמה אל הארמייה של צפון וירג'יניה של גנרל רוברט א' לי במזרח.
הגנרלים הכפופים לבראג היו קרובים למרד בעקבות חוסר שביעות רצונם מאופן ניהולו את מערכת קנטקי (קרב פריוויל) ואת קרב נהר סטונס .
נשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס הגיב למשבר בכך ששלח לזירה את גנרל ג'וזף א' ג'ונסטון על מנת לחקור את מצבו של הצבא.
דייוויס הניח שג'ונסטון, אשר היה בכיר מבראג, ידיח את בראג וייקח פיקוד על הצבאות בשטח.
אולם, ג'ונסטון הגיע אל הזירה ומצא את ארמיית טנסי במצב טוב.
הוא אמר לבראג שצבאו הוא "המאורגן ביותר, המצויד ביותר, והממושמע ביותר בקונפדרציה." ג'ונסטון סירב באופן מפורש לכול הצעה לתפוס את הפיקוד, מכיוון שדאג מדעת הקהל אשר תחשוב שניצל את המצב לתועלתו האישית.
כאשר דייוויס הורה לג'ונסטון לשלוח את בראג לריצ'מונד, ג'ונסטון דחה את הפעולה בגלל שאשתו של בראג נפלה למשכב.
כשזו כבר חזרה לאיתנה, ג'ונסטון לא היה מסוגל ליטול את הפיקוד בגלל סיבוכים רפואיים שנבעו מפציעתו בקרב סבן פיינס בשנת 1862.
במהלך החורף והאביב עסקו שני הצדדים בפעילות המועדפת – אם כי בדרך כלל חסרת התועלת – של שליחת פשיטות פרשים.
כמעט שליש מצבאו של בראג היה מורכב מפרשים - 16,000 רוכבים אל מול 9,000 אצל האיחוד.
בפברואר יצא מייג'ור ג'נרל ג'וזף וילר מן הקונפדרציה, בראש שתי בריגדות פרשים, לפשיטה על פורט דונלסון (קרב דובר ), אולם כשל בניסיונו לתפוס את חיל המצב בדובר או להפריע לתנועת הספנות של האיחוד בנהר קמברלנד.
במרץ שלח רוזקרנס יחידת פרשים בניסיון לנתק את קווי האספקה של בראג, אולם זו נכשלה ואולצה להיכנע בקרב תומפסון סטיישן .
עוד במרץ, פשט בריגדיר ג'נרל נייתן בדפורד פורסט מן הקונפדרציה על קווי התקשורת של רוזקרנס בברנטווד , תחנה על מסילת הרכבת בין נאשוויל לדקאטור, בפעולה שנודעה כקרב ברנטווד .
מייג'ור ג'נרל ארל ואן דורן מן הקונפדרציה אשר הובא אל הזירה על ידי ג'ונסטון, לא היה בטוח מה היא משימתו, ומי ישרת תחתיו.
במהלך החודשים פברואר עד מאי ניסה אך לא הצליח לנתק את קווי האספקה של רוזקרנס; המבצעים כללו שני קרבות פרשים מצפון לספרינג היל בחודש מרץ, והמרדף של פורסט אחר הפשיטה של קולונל אבל סטרייט אשר נלכד באלבמה בחודש אפריל.
ואן דורן נרצח במאי, ופורסט קיבל את הפיקוד על כל כוחות הפרשים באגף שמאל של צבאו של בראג.
הכוחות שהביא ואן דורן ממיסיסיפי הוחזרו למדינת מוצאם במאי.
בתחילת יוני יצא בריגדיר ג'נרל ג'ון האנט מורגן מן הקונפדרציה לפשיטה המפורסמת לעבר אינדיאנה ואוהיו , מבצע אשר היסטוריון הפרשים סטיבן ז' סטאר כינה "מטורף מבחינה צבאית", והסתיים בנפילתו בשבי שישה שבועות אחר כך.
בתקופה זו איבדו כוחות הקונפדרציה כ-4,000 פרשים, אולם גרמו לרוזקרנס לחשש מסוים לגורל קווי האספקה שלו.
כוחות האיחוד איבדו כ-3,300 פרשים, ללא הישגים משמעותיים.
בשני ליוני שלח האלק הודעת טלגרף אל רוזקרנס ואיים שאם לא יתחיל בפעולה, חלק מכוחותיו ישלחו למיסיסיפי לתגבר את גרנט, שבאותה העת כבר החל במצור על ויקסבורג, אך היה מאוים מעורפו על ידי כוחותיו של ג'וזף א' ג'ונסטון.
רוזקרנס שלח שאלון למפקדי הגייסות והדיוויזיות שלו בתקווה לתעד את התמיכה בעמדתו — שבראג לא שלח עדיין תגבורות משמעותיות לג'ונסטון במיסיסיפי, שהתקדמות ארמיית הקמברלנד לא תמנע תגבורות כאלה ממילא, ושתנועה מיידית היא לא רעיון טוב.
חמישה עשר מתוך שבעה עשר הקצינים הבכירים תמכו בעמדתו, והרוב נגד תנועה מיידית היה מוחץ.
המתנגד היחיד היה מייג'ור ג'נרל ג'יימס גרפילד, אשר מונה לתפקיד ראש המטה אך לאחרונה.
ב-16 ביוני שלח האלק הודעה בוטה: "האם בכוונתך לנוע קדימה באופן מיידי?
נדרשת תשובה ברורה, כן או לא." רוזקרנס הגיב לאולטימטום: "אם במיידי הכוונה להערב או מחר, אז לא.
אם הכוונה מיד כאשר כל ההכנות יושלמו, למשל חמישה ימים, כן." שבעה ימים אחר כך, בבוקר 24 ביוני, דיווח רוזקרנס שארמיית הקמברלנד החלה בפעולה כנגד בראג.
ארמיית הקמברלנד בפיקודו של רוזקרנס מנתה בתחילת המערכה כ-60,000 איש, אשר היו מאורגנים באופן הבא:
גייס XIV בפיקוד מייג'ור ג'נרל ג'ורג' הנרי תומאס, אשר מנה 26,058 חייל;
גייס XX בפיקוד מייג'ור ג'נרל אלכסנדר מ' מק'קוק , אשר מנה 16,047 חייל;
גייס XXI בפיקוד מייג'ור ג'נרל תומאס ל' קריטנדן , אשר מנה 17,023 חייל;
גייס עתודה בפיקוד מייג'ור ג'נרל גורדון גריינג'ר, אשר מנה 20,615 חייל;
גייס פרשים בפיקוד מייג'ור ג'נרל דייוויד ס' סטנלי , אשר מנה 12,281 חייל.
ארמיית טנסי בפיקודו של בראג מנתה כ-45,000 חיילים, והייתה מאורגנת באופן הבא:
הגייס של פולק, בפיקוד לוטננט ג'נרל ליאונידס פולק , אשר מנה 14,260 חייל;
הגייס של הארדי, בפיקוד לוטננט ג'נרל ויליאם הארדי , אשר מנה 14,949 חייל;
גייס הפרשים של וילר, בפיקוד מייג'ור ג'נרל ג'וזף וילר , אשר מנה 8967 חייל;
גייס הפרשים של פורסט, בפיקוד בריגדיר ג'נרל נייתן ב' פורסט, אשר מנה 4,107 חייל.
הטעיה, ותפיסת המעברים (23–24 ביוני)
התנועות הראשונות במערכה החלו למעשה ב-23 ביוני כאשר יחידות מקורפוס העתודה של גריינג'ר, בצירוף דיוויזיית פרשים בפיקוד מיטצ'ל מגייס הפרשים, החלו נעות מערבה ממרפריסבורו אל עבר טריון, במה שהיה תחילתו של מהלך הטעיה מורכב.
מהלך זה תוכנן לחזק את הנחתו של בראג שהמאמץ העיקרי של האיחוד יונחת על אגפו השמאלי בכיוון שלביוויל.
באותו זמן, דיוויזיה בפיקודו של ג'ון פאלמר מן הגייס ה-XXI נעה מזרחה אל עבר בריידיוויל, הרחק מעבר האגף הימני של בראג, היכן שאיימה לדחוק את כוחות הפרשים של הקונפדרציה לאחור, ולנוע אל מנצ'סטר, בעורף קווי ההגנה של הקונפדרציה.
רק לאחר שתנועות הטעיה אלה יצאו לדרך, כינס רוזקרנס את מפקדי הגייסות שלו ותידרך אותם בפירוט על המערכה שאך זה החלה.
תוכניתו המורכבת של רוזקרנס, אשר עמדה לבחון את ששת חודשי האימונים המפרכים שהעביר את צבאו, הייתה מבוססת על הנעת הגייס של גריינג'ר מערבה לעבר אגף שמאל של בראג על מנת לאיים על דרכי הגישה אל שלביוויל, בעוד עיקר צבאו מבצע איגוף ענק ממזרח סביב אגף ימין של בראג.
בעוד בראג מרוכז בעמדה המבוצרת בשלביוויל, על תומאס הוטל לצעוד דרום מזרחה על הדרך הראשית אל מנצ'סטר, אל עבר מעבר הובר באגפו הימני של הארדי.
מכיוון שהמעבר היה מוגן בכוחות קלים בלבד, מהירות הייתה מרכיב הכרחי בתוכניתו של רוזקרנס.
במהלך האביב ביקש רוזקרנס שוב ושוב תגבורות פרשים אשר נדחו על ידי וושינגטון, אולם הוא קיבל אישור להסב חטיבה רגלית ליחידה רכובה.
החטיבה של קולונל ג'ון ת' וילדר מן הדיוויזיה של ריינולדס – 1500 איש מהרגימנטים אינדיאנה-72, אילינוי-98 ו-123 – מצאו סוסים ופרדות בסביבה, והצטיידו בגרזנים לקרבות פנים אל פנים, מה שהקנה להם את כינוי הגנאי "חטיבת הגרזן".
עם זאת, ברשותם היה נשק חדיש וקטלני יותר – רובה ספנסר נטען מחסנית בת שבעה כדורים , בו הצטיידו כל הלוחמים.
לחטיבה של וילדר הייתה את יכולת התנועה וכוח האש, וכן מוראל יחידה גבוה, מרכיבים חיוניים בהובלת התקפת ההפתעה על מעבר הובר לפני שיתוגבר.
החטיבה של וילדר הצליחה לנוע במהירות אל מעבר הובר ולתפוס אותו כבר ביום הראשון של הקרב, מה שהקנה להם מאוחר יותר את הכינוי "חטיבת הברק".
יריבם, רגימנט פרשים-1 מקנטקי, התכתש מולם קצרות תוך כדי נסיגה אל מול הלחץ, אולם כשל בהגנה על המעבר.
הפרשים מקנטקי התפרקו כיחידה לוחמת, וחשוב מכל, כשלו בתפקידם לספק מודיעין לפיקוד ארמיית הקונפדרציה.
למרות שכוח הרגלים העיקרי היה הרחק מאחורי החטיבה הרכובה של וילדר, הוא החליט להמשיך אל מעבר למעבר הובר, ולהיערך להגנה בטרם יגיעו תגבורות הקונפדרציה.
שתי חטיבות של הקונפדרציה, אחת בפיקוד ויליאם ב' בייט והשנייה בפיקוד בושרוד ג'ונסון, בסיוע מעט ארטילריה, פתחו בהתקפת נגד על עמדתו של וילדר, אולם נהדפו באמצעות מטחי אש כבדים מרובי הספנסר נטעני המחסנית.
כוחות הקונפדרציה ספגו כ-146 אבדות, אל מול 61 אבדות לווילדר.
החטיבה של וילדר הגנה על המעבר עד אשר הגיע כוח הרגלים העיקרי מן הגייס ה-XIV ואיבטח את המעבר מפני התקפות נגד נוספות.
מפקד הגייס, גנרל תומאס, לחץ את ידו של וילדר ואמר: "בפעולתך האמיצה היום היצלת את חייהם של אלפי אנשים.
לא ציפיתי להגיע למעבר בפחות משלושה ימים."
שישה מייל מערבה, במעבר ליברטי , התחולל קרב דומה.
היחידה המובילה מן הגייס של מק'קוק, רגימנט אינדיאנה 39 בפיקוד קולונל תומאס הריסון, הייתה גם היא יחידת רגלים רכובה חמושה ברובי ספנסר.
מספר זקיפים של הקונפדרציה אשר נפלו בשבי גילו כי רק שני רגימנטים של הקונפדרציה מגינים על המעבר.
בלא להמתין לכוח הרגלים העקרי שלו, מק'קוק הורה לבריגדה של בריגדיר ג'נרל אוגוסט ויליץ' לנוע קדימה במהירות האפשרית.
ויליץ' פרש רגימנט בכל צד של הדרך, והחל להתקדם במעלה המדרון.
התקפה חזיתית אל מול ביצורי הקונפדרציה היה בלתי אפשרית, ובמקום החל קרב איגופים אל מול הבריגדות של בריגדיר ג'נרל סנט ג'ון ר' לידל ובריגדיר ג'נרל פטריק קליבורן .
לקראת הערב הגיעה בריגדת איחוד נוספת לסייע לוויליץ' בהתקפה, וכוחות האיחוד דחקו את כוחות הקונפדרציה כחצי מייל מעבר לכניסה הדרומית אל המעבר.
היום הראשון של המערכה עבר תחת גשם כבד, מזג אוויר אשר נמשך 17 ימים נוספים.
(חיילי האיחוד הפיצו במהלך המערכה את השמועה ההומוריסטית ש"טולהומה" מורכבת מצירוף המילים היווניות "טולה" - שמשמעה "בוץ", ו"הומה" - שמשמעה "עוד בוץ".) הגשם האט את תנועות כוחות האיחוד, אולם היום הסתכם ב"ביצוע מושלם של תוכניתו של רוזקרנס" על ידי ארמיית הקמברלנד.
צבא האיחוד שלט על שני מעברים חיוניים ברכס ההרים, והיה בעמדת זינוק לאגף את צבאו של בראג מימין.
איגוף, ונסיגה לטולהומה (25–27 ביוני)
ב-25 ביוני, בייט וג'ונסון חידשו את מאמציהם לסלק את כוחות האיחוד ממעבר הובר, בעוד קליבורן ניסה לעשות את אותו דבר במעבר ליברטי.
שני המאמצים נכשלו, אם כי קליבורן הצליח לדחוק את ויליץ' לזמן מה, עד שהיגיעו תגבורות, והנחיל לרגימנט פנסילבניה ה-77 שיעור אבדות של 20%.
רוזקרנס עצר את התקדמות הארמייה של הקמברלנד בגלל מצבן הבוצי של הדרכים.
בראג לא הצליח לנצל את ההפוגה שהעניק לו רוזקרנס כיוון שמפקדי הפרשים שלו לא העבירו לו מודיעין מדויק - פורסט לא מסר מידע על חולשת אגף ימין של האיחוד, ווילר לא דיווח על תנועת הגייס של קריטנדן דרך בריידיוויל לכיוון עורף המערך של בראג.
ב-26 ביוני למד בראג על היקף הלחימה באגף ימין שלו, והבין שהפעילות באגף שמאל היא הטעיה.
הוא הורה לפולק לצאת עם הגייס שלו למסע ליילי למרפריסבורו דרך מעבר גאי, ולתקוף את כוחות האיחוד במעבר ליברטי מאחור, בעוד הארדי תוקף אותם מן החזית.
פולק התנגד למשימה מפאת קושיה, ובראג ביטל אותה לבסוף כאשר הבין את עוצמת האיום מאת הגייס של תומאס.
באותה העת רוזקרנס הורה למק'קוק לסגת ממעבר ליברטי צפונה, לעקוף את שיפולי ההרים, ולנצל את הפריצה שהשיג תומאס במעבר הובר.
הארדי תרם גם הוא לקשייו של בראג.
חוסר האמון ששרר בין הקצינים הבכירים של ארמיית טנסי (של הקונפדרציה) בחודשים האחרונים גרם לכך שהייתה מעט תקשורת ישירה ביניהם בנושאי אסטרטגיה.
כתוצאה מכך, לפולק והארדי לא הייתה הבנה ברורה של תוכניותיו של בראג.
הארדי התלונן על חוסר ההתאמה של העמדה בטולהומה.
אילו היה מורה לכוחותיו לסגת לכיוון מנצ'סטר, היה יכול אולי לנהל קרב נסיגה והשהיה ולעכב את רוזקרנס במידה מספקת על מנת לאפשר לבראג לפתח התקפת נגד.
הבריגדה הרכובה של וילדר הגיעה למנצ'סטר ב-8 בבוקר ב-27 ביוני, והדיוויזיה שלו כבשה את העיר עד שעות הצהריים.
המצאות כוחות האיחוד במנצ'סטר היוותה איום חמור על עורפו של הארדי.
דרך הנסיגה שבחר הארדי הפכה את התקפתו של תומאס לאפקטיבית יותר, ולא הותירה לבראג ברירה, אלא להורות ב-27 ביוני לפולק והארדי לסגת לטולהומה.
הדיוויזיות של רוסו ובראנון מן הגיס של תומאס התקדמו לעבר וורטרייס בעוד סטוארט (מן הגייס של הארדי) נסוג.
במערב, גריינג'ר וסטנלי, אשר היו מוצבים עדיין מול מעבר גאי, קיבלו הוראה לנסות להתקדם קדימה.
הפרשים של סטנלי טאטאו בקלות את שאריות פרשי הקונפדרציה, והגיעו אל ביצורי שלביוויל, שהיו נטושים כמעט לחלוטין אחרי נסיגתו של פולק.
בריגדת הפרשים של קולונל רוברט מינטי, אשר כונתה "בריגדת הסייף", יצאה להסתערות רכובה על הביצורים וכבשה אותם.
פשיטה לעורף האויב, ונסיגה לצ'טנוגה (28 ביוני – 3 ביולי)
ב-28 ביוני יצאה הבריגדה של וילדר לפשיטה על מנת לחבל בתשתית הרכבת בעורפו של בראג.
מטרתם הראשונה הייתה העיירה דשארד, אשר שכנה על קו הרכבת נאשוויל-צ'טנוגה, אשר היווה את עורק האספקה היחידי לצבאו של בראג.
נהר אלק אשר עלה על גדותיו בעקבות הגשמים היווה מכשול רציני, אולם הבריגדה פירקה טחנת קמח בקרבת מקום ובנתה ממנה רפסודה, בה השתמשו על מנת להשיט את תותחי ההוביצר שלהם אל מעבר לנהר.
הבריגדה הביסה חיל-מצב קטן בדשארד, הרסה כ-300 מטרים של פסי רכבת, ושרפה את מחסני הרכבת שהכילו מנות קרב של הקונפדרציה.
בבוקר שלמחרת רכבו לשולי הגבעות של הרי קמברלנד, והיגיעו לעיירה סוואני , שם הרסו את ענף קו הרכבת לכיוון מק'מינוויל.
למרות שרדף אחריהם כוח עדיף מספרית, חזרה "בריגדת-הברק" למנצ'סטר בצהריי 30 ביוני, ללא אבדות כלל.
בראג לא היה מוטרד במיוחד מן הפשיטה בעורפו, והנזק לקו הרכבת תוקן במהירה.
כוחותיו חיכו בביצורים בטולהומה למתקפה החזיתית של רוזקרנס, אשר הייתה מתוכננת ל-1 ביולי.
עם זאת, פולק היה מודאג מגורלו של הצבא במקרה שקו האספקה שלו ינותק — ולו באופן זמני — ויעץ לבראג לסגת.
הארדי, שאיבד אמון בבראג, לא יעץ לסגת, אך גם לא הביע תמיכה באפשרות להישאר ולהילחם.
יום לאחר מכן, ב-30 ביוני בשעה 3 אחר הצהריים, נתן בראג את הפקודה לנסיגה ליילית אל מעבר לנהר אלק.
בהחלטתו לסגת לפני התקפת כוחות האיחוד ויתר בראג על ההזדמנות להנחיל לארמיית קמברלנד אבדות כבידות.
ארמיית טנסי תפסה עמדות מדרום לנהר אלק, אולם הארדי ופולק שכנעו את בראג לנוע עוד דרומה, אל העיירה קוֹואֵן .
ההיסטוריון סטיבן וודוורת' כתב: "ההתקדמות הנחושה והחכמה של כוחות האיחוד, ביחד עם חילוקי הדעות הבלתי פוסקים וחוסר שיתוף הפעולה של הגנרלים שלו, דומה כי שברו את בראג פיזית ונפשית." הוא סבל מאוסף מחלות, ובכללן התפרצות מכאיבה של פרונקלים אשר מנעה ממנו לרכב על סוסו ולסייר בשדה הקרב.
העמדה בקוואן הייתה בלתי מתאימה למגננה, והארמייה נשארה שם רק עד ערב 2 ביולי.
ב-3 ביולי הורה בראג על נסיגה לצ'טנוגה מבלי להתייעץ עם מפקדי הגייסות שלו.
הצבא חצה את נהר טנסי ב-4 ביולי; מרדף פרשים שניהל פיל שרידן לא הצליח ללכוד את המשמר האחורי של בראג לפני שזה חצה את הנהר.
ב-7 ביולי כבר חנו כל כוחות הקונפדרציה ליד הר לוקאאוט , בסמוך לצ'טנוגה.
טולהומה נחשבת מערכה "מבריקה" על פי היסטוריונים רבים.
אברהם לינקולן כתב, "איגוף כוחותיו של בראג בשלביוויל, טולהומה וצ'טנוגה הוא הדוגמה הטובה ביותר לאסטרטגיה שאני מכיר." דייוויד סטנלי, מפקד גייס פרשים של האיחוד, כתב "כל סטודנט של המקצוע הצבאי אשר רוצה ללמוד מערכה לדוגמה, ייקח את המפות והפקודות לתנועות היומיות של גנרל רוזקרנס במהלך המערכה.
אין דוגמה טובה יותר לאסטרטגיה מוצלחת במהלך כל המלחמה ממערכת טולהומה."
צבא האיחוד דחק את כוחות הקונפדרציה ממרכז טנסי בסופגו אבדות קלות בלבד.
מספר האבדות שדווחו על ידי האיחוד היה 569 (83 הרוגים, 473 פצועים, 13 שבויים ונעדרים).
בראג לא ערך רשימת אבדות; אבדותיו, כך טען, היו "זניחות".
אולם, כוחות האיחוד שבו 1634 חיילי קונפדרציה, בעיקר מהגייס של הארדי.
במהלך הנסיגה, כאשר רכב בראג אל הרי טנסי, הוא אמר לבישופ צ'ארלס קווינטרד, הכומר של רגימנט טנסי ה-1, שהוא "שבור לחלוטין", ושהמערכה הייתה "אסון גדול".
רוזקרנס לא קיבל את ההכרה הציבורית לה היה זוכה בנסיבות אחרות.
ביום בו הסתיימה המערכה פתח רוברט א' לי בהסתערות של פיקט והובס בקרב גטיסברג.
ביום שלמחרת, נכנעה ויקסבורג לגרנט.
שר המלחמה סטנטון שלח טלגרף לרוזקרנס: "צבאו של לי הובס; גרנט ניצח.
לך ולצבא האציל שלך יש עתה הזדמנות להנחית את מכת הסיום על המרד.
האם תבזבז הזדמנות זו?" רוזקרנס זעם על היחס כלפיו וענה, "קיבלתי את הודעתך המעודדת על נפילת ויקסבורג ותבוסתו של לי.
נראה כי אינך מכיר בעובדה שצבא אציל זה גרש את המורדים ממרכז טנסי.
…בשם צבא זה אני מבקש כי משרד המלחמה לא יתעלם מאירוע כה גדול רק מכיוון שאינו כתוב באותיות של דם."
רוזקרנס לא פעל מיידית על פי עצתו של סטנטון "להנחית את מכת הסיום על מרד".
הוא עצר להתארגנות מחדש ובחן את דרכי הפעולה שלו בשטח ההררי שלפניו.
ב-16 באוגוסט חידש רוזקרנס את המערכה, ובסדרת תמרונים גרם לבראג לסגת מצ'טנוגה אל החלק הצפוני של ג'ורג'יה.
אולם, במהרה התברר כי צבאו של בראג הובס רק חלקית.
צבאו קיבל תגבור מארמיית צפון וירג'יניה של לי, ובספטמבר תקף בראג את רוזקרנס בקרב צ'יקמוגה, וזכה בניצחון המשמעותי היחיד של הקונפדרציה בזירה המערבית של המלחמה.
צבאו המוכה של רוזקרנס נסוג לצ'טנוגה ובראג הטיל עליו מצור.
מערכת לגילוי חדירות היא התקן או תוכנה המנטרת את המערכת או תעבורת הרשת, חושפת ומתריעה על פעולות חשודות, ניסיונות גישה בלתי מורשים, התקפות על הרשת או כל פעולה אשר מנוגדת לחוקים שהוגדרו מראש.
כל פעולה המפרה את החוקים שנקבעו מדווחת למנהל המערכת ונרשמת במערכת מידע וניהול אירועים (SIEM) המבדילה בין אזעקות שווא לבין פעילות זדונית כגון: ניסיונות כניסה כושלים, שימוש יתר בכרטיס אשראי, הפעלת מערכות שלא לצורך, הוספת הרשאות יתר למשתמשים שונים ועוד.
למערכות IDS מספר שיטות לאיתור וניתוח תעבורת רשת:
זיהוי חתימה - שיטה זו משמשת לאיתור התקפות על ידי חיפוש תבניות ספציפיות או על ידי הכרת דפוס הפעולה של הקובץ הזדוני בדומה לאנטי וירוס.
זיהוי חריגים (זיהוי אנומליות) - שיטה זו משמשת לזיהוי התקפות לא ידועות.
שיטה זו אינה מתבססת על הכרת דפוס פעולה ידוע מראש אלא מחפשת תבניות שונות במטרה לחשוף פעולות שלא זוהו בעבר.
מערכת איתור חדירה לרשת (NIDS - Network Intrusion Detection System) - ממוקמת בנקודה אסטרטגית, עוקבת אחר כל תעבורת הרשת ואינה מחפשת אחר שינויים בקובצי המחשב.
תפקידה לאתר שינויים והתקפות בתעבורת הרשת כגון: עומס בשעה לא סבירה, התקפות DDoS וכוח ברוטלי.
בסוף התהליך המערכת תפיק דו"ח אירועים ותשלח אל מנהל הרשת להמשך בדיקה.
מערכת לגילוי חדירות מבוססת מחשב מארח (HIDS - Host Intrusion Detection System) - בוחנת שינויים בקובצי מערכת ההפעלה של מחשב או התקן בודד, עוקבת אחר אירועים ופעולות חשודות ומדווחת עליהם למנהל המערכת.
המערכת מפיקה קובץ Image של תצורת המערכת הנוכחית ותשווה אותו אל מול הקובץ הקודם, במידה וקובצי מערכת שונו או נמחקו היא תדווח על כך.
מערכת לגילוי חדירה בהשוואה לחומת אש
מערכת לגילוי חדירות (IDS) עוקבת ובוחנת את כל הרשת, כאשר היא מזהה פעילות חשודה היא מתריעה ומעבירה את המידע אל הגורמים הרלוונטיים.
לעומת זאת חומת אש (Firewall) מזהה חדירות ומונעת אותן, היא נראית כלפי חוץ, מגבילה את הגישה אל הרשת בעת הצורך אך אינה מתריעה על התקפות מתוך הרשת.
רעשים ברשת עשויים להגביל את אפקטיביות המערכת בגילוי אחר ניסיונות פריצה.
למערכות IDS מספר גדול של אזעקות שווא כך שלעיתים הן מתעלמות מהתקפות אמיתיות.
התקפות רבות מכוונות כנגד תוכנות מגרסה מסוימת ולפעמים מיושנת, יש צורך בעדכון קבוע של חתימות וקבצים המותאמים לגרסת היישום.
לרוב, מנות מוצפנות אינן מזוהות על ידי מערכות לגילוי חדירות והמערכת עשויה שלא להבחין בקבצים חשודים או בפעילות זדונית.
ישנן מספר שיטות שבעזרתן ניתן לחמוק מזיהוי:
זיוף כתובות IP / שימוש בפרוקסי - טכניקה זו עשויה להקשות על מנהל הרשת באיתור מקור ההתקפה וסימון כתובת ה-IP כחשודה.
פיצול מנות / שליחת מנות חלקית - טכניקה זו עשויה לבלבל את המערכת ולגרום לה לחשוב שהקובץ אינו חשוד.
הימנעות משימוש בהגדרות ברירת מחדל - המערכת עשויה לזהות קובץ זדוני שנוצר ב-Metasploit בפורט ברירת המחדל מספר 4444.
שינוי דפוסי פעולה - מערכות לגילוי חדירות, מתבססות על דפוסי פעולה קבועים וזיהוי חתימות של כלי התקפה רבים.
במידה והמטען שנשלח על ידי כלי התקיפה יהיה שונה ממה שהמערכת לגילוי חדירות מצפה לקבל, יוכל התוקף לחמוק מגילוי.
מערכת כירורגית דה וינצ'י היא מערכת כירורגית רובוטית, מתחום הכירורגיה הרובוטית שיוצרה (ומיוצרת בפיתוח דגמים חדשניים) על ידי Intuitive Surgical ואושרה לביצוע פרוצדורות רפואיות על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) בשנת 2000,,
רובוט "דה וינצ'י" נועדה להקל על ניתוח מורכב באמצעות גישה פולשנית מינימלית, והיא נשלטת על ידי מנתח מן הקונסולה (לוח בקרה).
ניתוח רובוטי הוא ניתוח בו המנתח אינו מבצע את הפעולות הכירורגיות במו ידיו אלא בתיווך של מערכת זרועות מכנית האוחזת את מכשירי הניתוח (מספריים, מחזיקי מחט וכו') ומניעה אותם בתוך גוף החולה.
ללא תנועות המנתח – לא ינועו הזרועות ולא יתבצע הניתוח.
לפי היצרן, מערכת דה וינצ'י נקראת "דה וינצ'י", "בין השאר משום שמחקריו של לאונרדו דה וינצ'י על אנטומיה אנושית הובילה בסופו של דבר לתכנון הרובוט הראשון הידוע בהיסטוריה".
מערכות "דה וינצ'י" פועלות בבתי חולים ברחבי העולם, כולל בישראל, עם ניסיון של כ-200,000 ניתוחים שנערכו בשנת 2012. הניתוחים הנפוצים ביותר הם: כריתת רחם והסרת הערמונית.
הגרסה "Si" של המערכת עולה בממוצע מעט מתחת ל-2 מיליון דולר, בנוסף לכמה מאות אלפי דולרים של דמי אחזקה שנתיים.
חלוצי המנתחים של "מערכת כירורגית דה וינצ'י" בישראל הם האורולוגים הפרופ' ג'ק בניאל, הפרופ' עופר יוספוביץ והד"ר דוד קקיאשווילי.
מבנה "מערכת כירורגית דה וינצ'י"
מערכת דה וינצ'י מורכבת מקונסולה של מנתח שבדרך כלל נמצאת באותו חדר כמו המטופל, ועגלה בצד המטופל עם ארבע זרועות רובוטיות אינטראקטיביות הנשלטות מהמסוף.
שלוש הזרועות הן עבור כלים המחזיקים חפצים, והוא יכול לשמש גם אזמלים, מספריים, או אוחזים.
המנתח משתמש בקונסולות המאסטר הראשי כדי לתמרן את שלוש או ארבע הזרועות הרובוטיות של המטופל (בהתאם לדגם).
מערכת דה וינצ'י דורשת תמיד מפעיל אנושי, והיא משלבת מספר תכונות בטיחות המיועדות לצמצם את ההזדמנויות לטעויות אנוש בהשוואה לגישות המסורתיות.
"רובוט הדה וינצ'י" מורכב מ-2 חלקים: לוח הבקרה (קונסולה) לידו יושב המנתח הראשי, ומערכת זרועות הניצבת לצד החולה ומניעה את המכשירים והמצלמה.
עוזר המנתח והאחות עומדים לצד החולה בסמוך למערכת הזרועות ומסיעיים (באופן סטרילי) בתפעול הזרועות והחלפת המכשירים.
המצלמה הנמצאת במרכז שדה הניתוח משדרת תמונה דו-ממדית לצג דיגיטלי המצוי בסמוך לחולה (ואליו מביטים העוזר והאחות).
המנתח מביט ישירות אל לוח הבקרה בתוך הקונסולה ורואה, בדומה לניתוח הפתוח, תמונה תלת-ממדית של האיברים הפנימיים של המנותח ושל המכשירים, דבר המתאפשר בזכות התכונות הייחודיות של המצלמה.
זרועות הדה וינצ'י מופעלות באמצעות ידיות קטנות שבידי המנתח ודוושות לרגליים.
מערכת דה וינצ'י תוכננה לשפר את הפרוסקופיה הקונבנציונלית, שבה המנתח פועל בעמידה ממושכת, תוך שימוש במכשירים המוחזקים בידיו, שאין להם "מפרקים".
בלפרוסקופיה רגילה, המנתח חייב להסתכל למעלה מן המכשירים, ולצפות במסך וידאו דו־ממדי (2D) כדי לראות תמונה של האיבר המנותח.
המנתח צריך גם להסתמך על עוזר בצד המטופל שימקם את המצלמה כראוי.
לעומת זאת, העיצוב של מערכת דה וינצ'י מאפשר למנתח לפעול ממצב ישיבה במסוף, עם עיניים וידיים הממוקמות בקו אחד עם המכשירים ומשתמש בבקרות במסוף כדי להזיז את המכשירים ואת המצלמה.
מערכת דה וינצ'י היא מערכת רובוטית, המופעלת מרחוק על ידי כירורג ספציפי (אורולוג, כירורג כללי, גינקולוג, כירורג לב-חזה, כירורג אף אוזן גרון, וכדומה) מאפשרת לבצע את כל מהלך הניתוח מבלי צורך למקם בכל פעם את הרובוט בזווית חדשה.
המנותח משתחרר בדרך כלל אל ביתו בתוך 24–48 שעות.
יישומים קליניים ל"מערכת כירורגית דה וינצ'י"
Pyeloplasty – שחזור כירורגי או שינוי של אגן הכליה לניקוז לאפשר לשחרר לחץ על הכליות
"donor nephrectomy" – כריתת כליה של תורם לשם השתלת כליה
כריתת לבלב דיסטלי ("Pancreatectomy" )
הליך כירורגי לטיפול במחלת ריפלוקס גסטרוזופאגל ("Nissen fundoplication"
הליך כירורגי שבו השרירים של ה־cardia (בקיבה) נחתכים, ומאפשרים מזון ונוזלים כדי לעבור את הבטן (טיפול באכלזיה) "Heller myotomy"
ספלנקטומיה – ניתוח כריתת טחול
הליך כירורגי שבו מוסר חלק ממעי מן המעי הדק או המעי הגס ("Bowel resection" )
ניתוח מעקף קיבה לצורך הרזיה
אבלציה ("Ablation" ) של רקמת הלב
תיקון המסתם הצניפי (המיטרלי) (היצרות המסתם הצניפי, אי-ספיקת המסתם הצניפי) "Mitral valve repair"
מדיאסטינוסקופיה – (מדיאסטינוסקופיה הוא הליך המאפשר הדמיה של התוכן של ה-mediastinum, בדרך כלל לצורך קבלת ביופסיה.
כריתות גידולים בחלל המדיאסטינום (מייצר) וטיפול בפתולוגיות של הריאה וחלל בית החזה
בניגוד לכריתת רחם, הרחם נשמר והאישה שומרת על פוטנציאל הרבייה שלה
"Sacrohysteropexy" – הליך כירורגי לתיקון צניחת רחם
כריתה טרנסאלית של גידולים של מערכת העיכול העליונה: החגורה הלימפטית על שם ולדייר, לשון, בית הקול (לרינקס)
כריתת בלוטת התריס (Thyroidectomy )
כריתת נוירון ציר ("Spindle neuron" ) שמקורו בריאה
"da Vinci System" (ינואר 1999, בארצות הברית שנת 2000)
כמו בכל פרוצדורה כירורגית (קטנה כגדולה) גם בניתוחים באמצעות "מערכת כירורגית דה וינצ'י" יכולים להתרחש סיבוכים.
(רצוי להתייעץ לפני הניתוח עם הרופא המנתח והמרדים).
הסיבוכים הרפואיים כתוצאה מפרוצדורה כירורגית באמצעות "דה וינצ'י, אשר דווחו למנהל המזון והתרופות האמריקאי יחסית מעטים.
ב-14 שנים של פעילות ה"דה וינצ'י" בוצעו 1,750,000 פרוצדורות כירורגיות 144 מטופלים נפטרו, (על כל 12,152 ניתוחים נפטר 1 מנותח) 1,391 מטופלים נפגעו במהלך הניתוח, ודווחו על יותר מ-8,000 תקלות במכשיר הרובוטי.
מתוך 851 נשים שנותחו במחלקה גינקולוגית ב"Taipei Medical University Hospital" בטאיוואן באמצעות הרובוט "דה וינצ'י, 5.5% פיתחו סיבוכים, בחלקם הגדול מינוריים.
פציעות הרובוט "דה וינצ'י" הנפוצים ביותר כוללים:
פצעים במעי או בשלפוחית השתן
סיבוכים בזמן ניתוח באמצעות "מערכת כירורגית דה וינצ'י"
כל חיתוך, קרע, נקב, צריבה או פגיעה באיבר, במבנה או ברקמות, כולל, אך לא מוגבל: לאיברים חלולים (כגון: מעי, שלפוחית השתן), לאיברים מוצקים, כגון הטחול, הכליות, הלב, הריאות או הכבד, לשופכן, ולעצב.
איבוד מחט, פיסת כלי, חלקיקים או כל חפץ אחר המשמש במהלך הניתוח בגוף המטופל (בשדה הניתוח)
סיבוכי הרדמה (חלק מסיבוכי הרדמה: התקף לב, שבץ, קריש דם עמוק, עורק ריאות חסום, דלקת ריאות (זיהום ריאות חמור), פציעה שיניים, פגיעה בחוט הווקאלי ומוות)
סיבוכים לאחר ניתוח באמצעות "מערכת כירורגית דה וינצ'י" (רשימה חלקית)
מערכת יחסים של זוג מאותו המין היא מערכת יחסים זוגית רומנטית או מינית בין בני/בנות זוג מאותו המין.
המונח נישואים של זוגות מאותו המין מתייחס למקרים בהם ישנה הכרה ממוסדת ביחסים מסוג זה.
ניתן להשתמש במונח "מערכת יחסים חד-מינית" גם כאשר הנטייה המינית של המשתתפים במערכת היחסים אינה זהה, ולכן, משום שאנשים ביסקסואלים או הומוסקסואלים יכולים גם כן לקחת חלק במערכת יחסים חד-מינית, מערכת יחסים חד-מינית לא בהכרח תהיה "מערכת יחסים בין בני זוג הומוסקסואליים" או "מערכת יחסים בין לסביות".
לדתות השונות יש השקפות שונות על אהבה ויחסי מין בין אנשים מאותו המין.
חלק גדול מהדתות האברהמיות מתייחסות ליחסי מין מחוץ לנישואים הטרוסקסואלים, כולל יחסי מין בין בני אותו המין, באופן שלילי, אם כי ישנם תמיד אנשים בכל קבוצה דתית שאינם בהכרח מסכימים עם העמדה/גישה המסורתית כלפי מערכות יחסים חד-מיניות.
יש הסוברים שלמערכת יחסים הטרוסקסואלים יש יתרונות אובייקטיביים על פני מערכת יחסים של זוג מאותו המין.
בתנאים דומים לאלה החלים על מערכת יחסים הטרוסקסואלית, גם בני זוג במערכת יחסים של זוג מאותו המין עשויים להיות מוכרים כידועים בציבור.
מערכת לדיווח ומעקב על עבירות תעבורה (וגם "נוהל 6") מוסדרת ב לפקודת התעבורה, המחייב תאגידים לקיים שירות טלפוני לדיווח על עבירות תנועה שמבצעים נהגים בכלי רכב שברשות התאגיד.
הסעיף נוסף לפקודה בתיקון שתחילתו ב-19 בספטמבר 2012.
על פי הערכות ישנן בישראל כ-300 אלף מכוניות המחויבות במדבקת הדיווח, ולמשרד התחבורה מגיעים בשנה רק מאות בודדות של דיווחים.
חובה דומה קיימת במדינות נוספות, בהן ארצות הברית ורוסיה.
תאגיד, המחויב להעסיק קצין בטיחות בתעבורה ומחזיק כלי רכב לשימוש עובדיו, ינהל מערכת לדיווח ומעקב על תלונות הציבור בגין נהיגה מסוכנת ועבירות תנועה ברכבים של התאגיד.
תאגידים ביטחוניים המנויים בחוק וכן מגן דוד אדום פטורים מהוראות סעיף זה, ויחולו עליהם הוראות פנימיות שלהם.
המערכת תכלול שירות טלפוני לקבלת התלונות, שיפעל לא פחות מ-10 שעות בימי העבודה של התאגיד, ומענה אוטומטי בשאר הזמנים
על כלי רכב תודבק מדבקה במקום בולט לעין.
קצין הבטיחות של התאגיד ידון בתלונוה עם מבצע העבירה ויחליט על המשך צעדים נגד הנהג.
קצין הבטיחות ידווח למשרד התחבורה והבטיחות בדרכים.
הפרת הוראות אלה עונשה קנס.
בעקבות החוק הוגדרה ב לתקנות התעבורה המדבקה הנדרשת:
מספר הטלפון יהיה עד 5 ספרות
כיתוב: "איך אני נוהג/ת?" או "איך הנהיגה שלי?"
גודל מדבקה: 10 על 40 ס"מ לרכב עד 8 מושבים, או 15 על 50 ס"מ לרכבים גדולים יותר
רקע המדבקה: צהוב או לבן
מאפייני הכיתוב: צבע שחור או כחול, לפחות בגובה 2.5 ס"מ ועובי 1 ס"מ ברכבים עד 8 מושבים, או לפחות 6 ס"מ ועובי 1.5 ס"מ ברכבים גדולים יותר
תאגיד שקיבל דיווחים על נהג שביצע ארבע עבירות נדרש לדווח על כך מיידית
עם התלונה החמישית יתווסף לדיווח גם אופן הטיפול בדיווח
קצין הבטיחות ידווח מדי שנה את מספר התלונות שהתקבלו בתאגיד ואופן הטיפול בהן, ובנוסף את מספר התאונות בהם נפגעו או נהרגו נוסעים במכוניות התאגיד.
קיימת ביקורת על היבטים שונים של החוק, כולל מטרתו, אופן יישומו, והשימוש בדיווחים המתקבלים בעקבותיו.
נטען כי מלכתחילה לא הוצג בסיס מחקרי או מדעי המראה כי שימוש בדיווחים הוא אמצעי מועיל, אלא סקר שהראה אפקטיביות בהפחתת מעורבות בתאונות.
נטען כי המדבקות מעודדות שימוש בטלפון נייד במהלך נהיגה שעלול לגרום להיסח דעת, דבר שעלול להיות מסוכן מיוחד במצב בו נדרשת ערנות מול נהג בעייתי.
ביקורת נוספת נסובה סביב העובדה כי אין חובה לנקוט באמצעים כלשהם, כולל אמצעים משמעתיים או אמצעי אכיפה כנגד נהגים שעליהם התקבלו דיווחים וכי ארגונים רבים כלל לא מגישים דיווחים למשרד התחבורה.
טענות שונות עלו גם לגבי אמיתות הדיווחים שמתקבלים, אל מול העובדה כי ישנם אמצעים טכנולוגיים שיכולים לבצע ניטור נתוני נסיעה, לנטר התנהגויות של נהגים בצורה אמינה ולספק נתונים נרחבים ואמינים יותר לגבי ההתנהגות בכביש.
מעורבותם של גורמים מסחריים בעלי אינטרס לקידום מוקדים טלפוניים הועלתה אף היא כביקורת נגד החוק.
מערכת חניה אוטומטית (APS) היא מערכת מכנית שנועדה למזער את השטח או הנפח הנדרשים לחניית מכוניות.
המערכת מספקת חניה למכוניות במספר מפלסים הממוקמים אנכית כדי למקסם את מספר מקומות החניה תוך צמצום השימוש בקרקע.
בשונה מחניונים מרובי מפלסים רגילים, מערכת החניה האוטומטית, מובילה באופן מכני מכוניות אל מקום החניה וממנו (ללא נהג) ובכך נכנס הרבה מהשטח המבוזבז לעומת חניון רב קומות רגיל.
הפטרנוסטר (מוצג מונפש משמאל) הוא דוגמה לאחד הסוגים המוקדמים והנפוצים ביותר של המערכת.
מערכת חניה אוטומטית יידועה בשמות נוספים כגון: מתקן חניה אוטומטי (APF), מערכת אחסון ושליפה אוטומטית של כלי רכב (AVSRS), מערכת חניה לרכב, חניה מכנית וחניה רובוטית.
הרעיון של מערכת החניה האוטומטית נולד בעקבות שני גורמים: צורך במקומות חניה ומיעוט קרקע זמינה.
השימוש המוקדם ביותר של מערכת חניה אוטומטית היה בפריז, בשנת 1905 בחניון Rue de Ponthieu.
המערכת כללה מבנה רב קומות מבטון עם מעלית מכוניות פנימית להובלת מכוניות למפלסים העליונים, שם החנו את המכוניות.
בשנות ה-20 הוקמה מערכת חניות דמוית גלגל ענק (עבור מכוניות ולא אנשים) בשם מערכת פטרנוסטר אשר הפכה לפופולרית מכיוון שהיא מאפשרת להחנות שמונה מכוניות בשטח המשמש בדרך כלל לחניית שתי מכוניות.
המערכת הייתה פשוטה מבחינה מכנית עם והייתה קלה לשימוש במקומות רבים, כולל בתוך מבנים.
החניון הראשון ללא נהג נפתח בשנת 1951 בוושינגטון די.
סי., אך הוחלף לטובת שטחי משרדים עקב עלייה במחירי הנדל"ן באזור.
בסוף שנות ה-40 וה-50 חל זינוק בשימוש במערכות חנייה בארצות הברית.
וחלק ממערכות אלה נותרו פעילות עד היום.
עם זאת, העניין במערכות האלה דעך עקב בעיות מכניות תכופות וזמני המתנה ארוכים לקבלת הרכב בחניון.
החניון הרובוטי האמריקאי הראשון נפתח בשנת 2002 בהובוקן, ניו ג'רזי.
בעוד העניין במערכות חנייה אוטומטיות פחת בארצות הברית עד שנות ה-90, אירופה, אסיה ומרכז אמריקה התקינו מערכות מתקדמות יותר מבחינה טכנית מאז שנות ה-70. בתחילת שנות ה-90, כמעט 40,000 מקומות חניה נבנו מדי שנה באמצעות מערכות חניה אוטומטיות ביפן.
נכון לשנת 2012, יש כ-1.6 מיליון מקומות חניה אוטומטיות ביפן.
מתקן החניה האוטומטי הגדול בעולם נמצא באל-ג'הראא, כווית, ומספק 2,314 מקומות חניה.מערכת החניה האוטומטית המהירה בעולם נמצאת בוולפסבורג, גרמניה, עם זמן שליפה של דקה ו-44 שניות.
בתחום המחשוב, מערכת חלונות היא תוכנה המנהלת בנפרד חלקים שונים של מסכי תצוגה.
זהו סוג של ממשק משתמש גרפי (GUI) המיישם את פרדיגמת WIMP (חלונות, אייקונים, תפריטים, מצביע) עבור ממשק משתמש.
לכל יישום פעיל מוקצה שטח ממסך התצוגה, שלרוב ניתן לשנות את גודלו ובדרך כלל הוא מלבני, כדי להציג את ממשק המשתמש הגרפי שלו למשתמש; חלונות אלו עשויים לחפוף, בניגוד לממשק ריצוף שבו הם אינם רשאים לחפוף.
בדרך כלל קיימת מסגרת סביב החלון.
התכנות הן של מסגרת החלון והן של ווידג'טים זמינים בתוך החלון, שהם אלמנטים גרפיים לאינטראקציה ישירה של המשתמש, כגון מחוונים, לחצנים וכו', מוקל ומפושט באמצעות שימוש בערכות כלים של ווידג'טים.
המרכיב העיקרי של כל מערכת חלונות נקרא בדרך כלל שרת התצוגה, אם כי כינויים חלופיים כגון שרת חלונות או קומפוזיטור נמצאים גם הם בשימוש.
כל יישום שרץ ומציג את הממשק הגרפי שלו בחלון, הוא לקוח של שרת התצוגה.
שרת התצוגה והלקוחות שלו מתקשרים זה עם זה באמצעות פרוטוקול תקשורת, הנקרא בדרך כלל פרוטוקול שרת התצוגה, שרת התצוגה הוא המתווך בין היישומים למשתמש.
הוא מקבל את כל הקלט מליבת מערכת ההפעלה, שבתורה מקבלת קלט מכל התקני הקלט המחוברים, כגון מקלדת, מכשירי הצבעה או מסך מגע, ומשדר אותו ליישום הנכון.
שרת התצוגה אחראי גם על הפלט של היישומים לצג המחשב.
השמע בדרך כלל לא מנוהל על ידי שרת התצוגה, אבל עוצמת הקול מטופלת בדרך כלל באמצעות יישומונים של ממשק המשתמש ושרת התצוגה הוא זה שמחליט אילו יישומים נמצאים בראש סדר העדיפויות בהגדרות השמע.
מערכת חלונות מאפשרת למשתמש במחשב לעבוד עם מספר תוכנות בו זמנית.
שרת תצוגה או שרת חלון הוא תוכנית שהמשימה העיקרית שלה היא לתאם את הקלט והפלט של היישומים אל שאר מערכת ההפעלה והחומרה.
שרת התצוגה מתקשר עם היישומים באמצעות פרוטוקול שרת התצוגה, פרוטוקול תקשורת.
שרת התצוגה הוא מרכיב מפתח בכל ממשק משתמש גרפי, ובמיוחד במערכת החלונות.
פרוטוקולי תקשורת של שרתי תצוגה
דוגמה בולטת לשרת תצוגה היא שרת X.Org, שרץ על גבי הליבה (בדרך כלל ליבה דמוית Unix, כגון לינוקס או BSD).
הוא מקבל נתוני קלט משתמש (למשל מ evdev בלינוקס) ומעביר אותם לאחת האפליקציות הלקוחות שלו.
שרת התצוגה מקבל גם נתונים מלקוחותיו; הוא מעבד את הנתונים, הוא מבצע את הרכבת השכבות ובלינוקס הוא מעביר את הנתונים לאחד משלושה רכיבי ליבה – DRM, gem או Driver KMS.
הרכיב כותב את הנתונים לתוך ה-framebuffer ותוכן ה-framebuffer מועבר למסך המחובר ומוצג למשתמש.
אחד המימושים של קונספט שרת התצוגה הואX Window System, במיוחד הגרסה שבה נעשה שימוש בפועל – X.Org Server וספריות צד לקוח Xlib ו-XCB.
שרת X.Org הוא שרת תצוגה, אבל במימוש הנוכחי שלו הוא מסתמך על תוכנית שנייה, מנהל החלונות המרכיב, כגון Mutter או KWin, לביצוע ההרכבה.
שרתי תצוגה המיישמים את פרוטוקול שרת התצוגה של Wayland נקראים מרכיבי (או קומפוזיטורי) Wayland.
כמו כל שרת תצוגה, רכיב Wayland אחראי לטיפול בקלט ופלט עבור הלקוחות שלו, ובניגוד ל-X11 - אחראי גם על ההרכבה.
מרכיבי Wayland מתקשרים עם לקוחות Wayland באמצעות פרוטוקול שרת התצוגה של Wayland.
פרוטוקול זה מגדיר שלקוחות יכולים לכתוב נתונים ישירות לתוך ה-framebuffer באמצעות ה-API לעיבוד EGL.
שרת התצוגה עדיין יכול להחליט איזה חלון נמצא למעלה ולכן גלוי למשתמש וגם עדיין אחראי להעברת נתונים לגבי התקני קלט מ-evdev ללקוחותיו.
Wayland משמש במידה מסוימת בהפצות שולחן העבודה של לינוקס, כגון פדורה ואובונטו.
היא מתאימה גם למחשוב נייד ואומצה, למשל, על ידי הפרויקטים הממוקדים בסמארטפונים וטאבלטים Tizen, Sailfish OS ו-AsteroidOS.
ישנו מאמץ מתמשך להוסיף תמיכה ב-Wayland במערכת ההפעלה Chrome OS.
שרת התצוגה של Mir מגיע עם פרוטוקול שרת תצוגה משלו, השונה מאלה המשמשים את X11 ו-Wayland.
עם זאת, Mir תומך בנוסף בפרוטוקול X11. הוא פותח על ידי קנוניקל ונועד להיות שרת התצוגה המועדף עבור אובונטו.
החל משנת 2017, הוא הוחלף בשרת התצוגה של Wayland עבור מהדורות שולחן העבודה של אובונטו.
ישנם מימושים חופשיים של שרת התצוגה של Mir, הספריות libmir-server ו-libmir-client זמינות תחת הרישיון החופשי GPLv3.
גוגל פיתחה שרת תצוגה בשם SurfaceFlinger עבור אנדרואיד (מערכת הפעלה מבוססת ליבת לינוקס בעיקר למכשירים ניידים):
הכל באנדרואיד מוצג אל "משטח"; "משטחים" מיוצרים על ידי אפליקציות וממוקמים בתור המנוהל על ידי SurfaceFlinger.
עבור משפחת מערכות ההפעלה macOS של אפל, Quartz Compositor ממלא את המשימות של שרת תצוגה ושל מנהל חלונות במערכת החלונות.
עבור Microsoft Windows, מ-Windows Vista ואילך, Desktop Window Manager מאפשר שימוש בהאצת חומרה לעיבוד ממשק המשתמש הגרפי.
הוא נוצר במקור כדי לאפשר חלקים מחוויית המשתמש החדשה של "Windows Aero", שאפשרה אפקטים כמו שקיפות, החלפת חלונות תלת־ממדית ועוד.
הוא כלול גם ב-Windows Server 2008, אך דורש התקנת התכונה "חוויית שולחן עבודה" ומנהלי התקנים גרפיים תואמים.
מ-חלונות 8 ואילך לא ניתן להשבית את DWM והוא מבצע עיבוד גרפי באמצעות תוכנה אם לא מותקן כרטיס גרפי מתאים.
FramebufferUI – מערכת חלונות בתוך הליבה
HP Windows/9000 (בגרסאות מוקדמות של HP-UX)
קומפוזיטור קוורץ (Mac OS X)
עבור מערכות הפעלה ממשפחת Windows NT
מנהל חלונות שולחן העבודה (DWM) ב-Microsoft Windows (Vista ואילך)
מערכת יחסים פתוחה היא מערכת יחסים אינטימית שאינה מונוגמית מבחינה מינית.
המונח נבדל מפוליאמוריה בכך שהוא מתייחס בדרך כלל למערכת יחסים בה יש קשר רגשי ואינטימי ראשוני בין שני בני זוג, והם נותנים את הסכמתם לאפשרות לקיום קשרים אינטימים מיניים או רגשיים עם אנשים אחרים.
מערכות יחסים פתוחות כוללות כל סוג של קשר רומנטי (זוגות לא נשואים, זוגות נישואים, וכו') אשר "פתוח".
מערכת יחסים "פתוחה" מתקיימת בפועל כאשר לכל הפחות לאחד/אחת מבני הזוג ניתנה ההסכמה לקחת חלק במערכת יחסים רומנטית או מינית עם אנשים אחרים מחוץ לאותה מערכת היחסים.
הדבר מנוגד למערכת היחסים ה"סגורה" המסורתית, בה שני הצדדים מסכימים על כך שהם יהיו זה עם זו באופן בלעדי.
הקונספט של מערכות יחסים פתוחות הפך פופולרי לראשונה באזורים שונים ברחבי העולם במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20.
ישנם מספר סוגים שונים של מערכות יחסים פתוחות.
מערכות יחסים עם פרטנרים מרובים - מתקיימות בין שלושה אנשים או יותר אשר בהם לא מתקיימים קשר מיני בין כל הצדדים המעורבים.
מערכות יחסים היברידיות - מתקיימות כאשר אחד מבני הזוג אינו מונוגמי והשני מונוגמי.
סווינגינג - מערכות יחסים מהסוג הזה מתקיימות כאשר רווקים או בני זוג בזוגיות מחויבת עוסקים בפעילויות מיניות עם אנשים אחרים כפעילות פנאי או פעילות חברתית.
המונח יחסים פתוחים משמש לעיתים לסירוגין עם המונח פוליאמוריה, אך ראוי לציין ששני המנוחים אינם זהים.
האלמנט המשותף העיקרי לשני הקונספטים הוא המחסור בבלעדיות באותם הקשרים הרומנטיים או המיניים.
סווינגינג הוא סוג של מערכת יחסים פתוחה שבה בני הזוג בקשר מחויב עוסקים במקביל גם בפעילויות מיניות עם אנשים אחרים.
אנשים העוסקים בסווינגינג עשויים להתייחס לכך כפעילות פנאי או פעילות חברתית המוסיפה גיוון או ריגוש לחיי המין שלהם או נועדה לספק מענה לסקרנותם.
אנשים העוסקים בסווינגינג אשר לוקחים חלק ביחסי מין מזדמנים נוטים לטעון שיחסי מין בין סווינגרים לרוב מבוצעים באופן מכוון ולא מבוצעים בסתר ולכן לא דומים במהותם למעשי בגידה.
ישנם אף זוגות הרואים בסווינגינג כדרך אפשרית לחיזוק מערכת היחסים ביניהם.
נישואים פתוחים, אשר מכונים לעיתים גם "יחסים לא מונוגמים בהסכמה" או "CNM", הם סוג של נישואים בהם הצדדים המעורבים מסכימים באופן חד משמעי לכך שהבעל/האישה שלהם יהיו מעורבים בקשרים רומנטיים ו/או מיניים עם אנשים אחרים.
פוליאמוריה היא קיום של יותר ממערכת יחסים אינטימית אחת בו-זמנית כאשר כל אחד מהאנשים המעורבים מודע לכך ונותן/ת לכך את הסכמתו/ה.
בעוד ש"מערכת יחסים פתוחה" משמשת לעיתים כמילה נרדפת ל"פוליאמוריה" או "קשר פוליאמורי", המונחים אינם זהים.
המילה "פתוחה" במונח "מערכת יחסים פתוחה" מתייחס להיבט המיני של מערכת היחסים, בעוד שב"פוליאמוריה" אלמנט זה מתייחס לאפשרות לקיום קשרים אינטימיים עם אנשים אחרים (שעשויים להיות מיניים או לא להיות מיניים) במסגרת מערכות יחסים ארוכות טווח נוספות אותם מקיים/ת בן/בת הזוג.
המונחים "פוליאמוריה" ו"חברים עם הטבות" (Friends with benefits) הם מונחים חדשים יחסית, אשר הפכו נפוצים יותר במהלך המאה ה-21 לתיאור מערכות היחסים הללו, על אף שמערכות היחסים מהסוג הזה תמיד היו קיימות.
יש הסבורים שמערכות יחסים פתוחות מתרחשות בתדירות גבוהה יותר בדמוגרפיה מסוימת, כמו בקרב האוכלוסייה הצעירה בארצות הברית למשל, ובמיוחד בקרב האוכלוסייה המשכילה ממעמד הביניים בקולג'ים ולא בקרב אמריקאים לא משכילים ממעמד הפועלים, או בקרב אנשים ממיעוטים אתנים.
על פי סקר שנערך בשנת 2012 כ-4% מהנשאלים דיווחו שהם נמצאים במערכת יחסים פתוחה.