tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
משם עבר ללמוד בפקולטה למשפט בינלאומי ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה ממלכתית של טביליסי.
את הלימודים הוא סיים בשנת 1995, עם תואר שני והמשיך, עד לשנת 1998, לדוקטורט בתחום הומניטריות בינלאומית וחוק הפליטים הבינלאומיים (תחום ביחסים בינלאומיים).
משנת 1995 היה ז'ווניה מעורב, מלבד במספר רב של משרות ממשלתיות בכירות, במספר תוכניות חינוכיות במסגרת המסלול למחקרים פוליטיים ודמוקרטיים באוניברסיטת לידס שבממלכה המאוחדת, ומשנת 1998 בתוכנית הפליטים והחוק הבינלאומי באוניברסיטת ברמינגהאם.
ממאי 1995 עד נובמבר 1998 כיהן ז'ווניה בתפקידים שונים במשרד החוץ של גאורגיה.
מנובמבר 1998 עד יוני 2002 כיהן כמזכיר הראשון, קונסול, בשגרירות גאורגיה בישראל.
מיוני 2002 עד נובמבר 2003 כיהן כסגן שר האוצר של גאורגיה, עד שהועבר לתפקיד סגן שר החוץ של גאורגיה, תפקיד שמילא עד מרץ 2005, אז מונה לתפקיד שגריר גאורגיה בישראל ובקפריסין.
עוד בטרם מונה לתפקיד שגריר גאורגיה בישראל, בתפקידו כסגן שרת החוץ של גאורגיה, היה ז'ווניה מעורב בתקרית השחתת דיוקן שותא רוסתוולי במנזר המצלבה.
לראשונה ביקר בישראל בשנת 1988 יחד עם אמו היהודייה.
במרץ 2005 נכנס ז'ווניה לתפקידו.
את כתב האמנתו הגיש לנשיא משה קצב בשפה העברית, אותה למד בבית הספר של הסוכנות היהודית בטביליסי.
אחד הדברים הראשונים שעשה עם היכנסו לתפקיד הייתה הבקשה לשנות את שם המדינה בעברית מגרוּזיה לגאורגיה.
הבקשה, שהופנתה לאקדמיה ללשון העברית ולמשרד החוץ הישראלי, נענתה בחיוב, ומאז אותה בקשה מקפידים בכלי התקשורת ובמשרדי הממשלה לקרוא למדינה "גאורגיה" ולתושביה "גאורגים".
ב-9 בדצמבר 2008 מונה ז'ווניה לשר לפיתוח כלכלי של גאורגיה.
ב-2019, לאחר שעמד בראש קמפיין הבחירות של נשיאת גאורגיה סלומה זוראבישווילי, היא מינתה אותו לשגריר גאורגיה בישראל בפעם השנייה.
לאשון מריט הוא אצן אמריקאי, אלוף אולימפי (בייג'ינג 2008) ופעמיים אלוף עולם (ברלין 2009 ומוסקבה 2013) בריצת 400 מטר.
מריט זכה ב-11 מדליות עולמיות מהן 8 מדליות זהב.
הוא מדורג שני בהיסטוריה בצבירת מדליות זהב, אחרי יוסיין בולט מג'מייקה (11) ובצבירת מדליות בסך הכל, אחרי יוסיין בולט (14).
הוא סיים את לימודיו בתיכון וודרו וילסון.
הוא למד שנה אחת באוניברסיטת מזרח קרוליינה עד שחתם על חוזה עם חברת נייקי, שלא אפשר לו להתחרות במסגרת המכללות בארצות הברית (NCAA).
הוא נרשם ללימודים באוניברסיטת אולד דומיניון בנורפוק שבווירג'יניה.
בשנת 2004 באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בגרוסטו, איטליה הוא זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר כשקבע תוצאה של 45.25 שניות.
הוא זכה בעוד שתי מדליות זהב במסגרת ריצות השליחים 4x100 מטר ו-4x400 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2007 שנערכה באוסקה, יפן זכה מריט בשתי מדליות.
מדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 43.96 שניות אחרי האצן האמריקאי ג'רמי וורינר שקבע זמן של 43.45 שניות ולפני אצן אמריקאי נוסף אנג'לו טיילור שקבע זמן של 44.32 שניות.
במסגרת ריצת השליחים 4x400 מטר יחד עם טיילור, דרולד ויליאמסון וג'רמי וורינר הוא זכה במדליית זהב בזמן של 2:55.56 דקות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) הסיפור היה הרבה יותר מוצלח.
היה צפוי מאבק צמוד בין אלוף העולם והאלוף האולימפי ג'רמי וורינר למריט.
מריט זכה במדליית הזהב בריצת 400 מטר לפני וורינר בפער הגדול ביותר שהיה באולימפיאדות במקצוע זה בין המקום הראשון לשני.
מריט קבע תוצאה של 43.75 שניות, שיא אישי שמיקם אותו במקום החמישי בכל הזמנים.
זמנו של וורינר היה 44.74 שניות.
שלישי סיים הרץ האמריקאי דייוויד נוויל שקבע זמן של 44.80 שניות.
האמריקאים גרפו את כל שלוש המדליות במקצוע זה כמו באולימפיאדה הקודמת, באתונה.
הוא הוסיף מדליית זהב במסגרת ריצת השליחים 4x400 מטר.
הרביעייה האמריקאית קבעה זמן של 2:55.39 דקות.
באפריל 2010 התפרסם כי מריט נכשל בשלוש בדיקות רצופות, בין החודשים אוקטובר 2009 וינואר 2010 באימרוץ.
הוא טען כי השתמש במוצר ללא מרשם, ExtenZe, להגדלת הפין שלו ולא קרא את האותיות הקטנות כדי לבדוק את המרכיבים של המוצר, אשר מכיל את דהידרואפיאנדרוסטרון שהוא סטרואיד אסור בשימוש.
הוא מרגיש מבוכה, השפלה והצהיר כי עשה טעות טיפשית, ילדותית ואגואיסטית ומקובל עליו השהייה בת שנתיים.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשנת 2011 בטגו, קוריאה הדרומית זכה מריט בשתי מדליות, זהב וכסף.
בשלב המוקדמות הוא קבע את תוצאת השנה בעולם 44.35 שניות.
באליפות העולם שנערכת במוסקבה שברוסיה באוגוסט 2013 זכה מריט בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש של 43.74 שניות, לפני בן ארצו טוני מק'קוויי (44.40 שניות) ולוגלין סנטוס מהרפובליקה הדומיניקנית (44.52 שניות) ובריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:58.71 דקות, לפני ג'מייקה (2:59.88 דקות) ורוסיה (2:59.90 דקות).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה מריט במדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 43.85 שניות, אחרי וייד ואן ניקרק מדרום אפריקה שקבע שיא עולם חדש של 43.03 שניות, שיפור לשיא העולם הוותיק בן 17 השנים של מייקל ג'ונסון מארצות הברית (43.18 שניות) וקיראני ג'יימס (43.76 שניות).
לארס קריסטיאנסן (נולד ב-18 באפריל 1972 בסונדבורג שבדנמרק) הוא כדורידן עבר דני ששיחק בנבחרת הלאומית של דנמרק ובקבוצת קולדינג.
קריסטיאנסן התחיל לשחק כדוריד בשנת 1976 כבר בגיל 4 בקבוצת וידאר סונדבורג ושיחק שם עד שנת 1990. לאחר מכן הוא עבר לריב HK, שם שיחק שנתיים, ובשנת 1992 הוא עבר לקבוצת KIF קולדינג.
בשנת 1996 עבר לקבוצת SG פלנסבורג.
בנוסף לכך לארס קריסטיאנסן הוא שיאן ההופעות והשערים של נבחרת דנמרק בכדוריד.
ב-2010, חזר קריסטיאנסן לקבוצת נעוריו, KIF קולדינג שבדנמרק.
בסיום עונת , פרש קריסטיאנסן ממשחק הכדוריד.
לב (בבולגרית: лев), שפירושו בשפה הבולגרית הקדומה אריה, היה ההילך החוקי של בולגריה.
לב אחד מתחלק ל-100 סטוטינקי.
המטבע הונפק לראשונה בשנת 1881 מגובה בתקן הזהב.
בעת יציאתו לשוק היה שוויו של לב אחד שווה ערך לפרנק צרפתי אחד.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוצמד הלב לרייכסמארק הגרמני בשער המרה של 32.75 לב לרייכסמארק אחד.
עם הכיבוש הסובייטי ב-1944 הוצמד הלב לרובל של ברית המועצות בשער המרה של 15 לב לרובל אחד.
בשנת 1943 הופסקה הטבעתן של מטבעות עקב ערכן הנמוך.
בשנת 1952 עקב אינפלציה מצטברת, הונפק לב חדש בשער של 100 לב ישן ללב חדש אחד.
עם התמוטטות הקומוניזם והתאמת הכלכלה לרעיונות החדשים הייתה בבולגריה אינפלציה גבוהה שגרמה לפיחות ניכר בשער המטבע.
במטרה להילחם באינפלציה נקבע ב-1997 שער חליפין קבוע של 1000 לב למארק גרמני אחד.
ב-1999 במסגרת צעדים כלכליים נרחבים ובמטרה לחזק את אמון הציבור במטבע, הונפק לב חדש בשער המרה של 1,000 לב ללב חדש.
הלב החדש הוצמד למרק הגרמני בשער של 1:1.
עם הקמת גוש האירו, הוצמד הלב לאירו בשער של 1.95583 לב לאירו.
ב-1 בינואר 2026 יצא משימוש, ובמקומו עברה בולגריה להשתמש באירו.
לב הוא שם פרטי סלאבי לגברים.
נפוץ במדינות מזרח אירופה דוברות שפות סלאביות.
זו הגרסה הרוסית של השם הנפוץ באירופה "לאו" או "לאון" שמקורו יווני (Λέων) ולטיני (Leo או Leon), שפירושו "אריה".
אצל יהודים במזרח אירופה בתקופת האמנציפציה, בהשפעת המגמות להסתגלות והתבוללות (אקולטורציה) בסביבה התרבותית והלשונית, בא השם "לב" להחליף את השם העברי "אריה" ואת הגרסה היידי שלו "לֵייבּ".
אין קשר בין המילה העברית "לב", המציינת איבר בגוף, לבין השם הרוסי.
במספר שפות סלאביות משמש השם "לב" כתחליף לשמות הקיסרים הביזנטיים והאפיפיורים שנקראו "לאון".
בישראל ניתן השם גם לנשים יהודיות, בעקבות המשמעות העברית של המילה, אך שם זה נדיר יחסית.
לארס ארן פרולאנדר (בשוודית: Lars Arne Frölander; נולד ב-26 במאי 1974) הוא שחיין עבר שוודי בעל קריירה ספורטיבית של 19 שנים.
פרולאנדר נולד בבודן וגדל באורנאס שבבורלנגה.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשפילד, בריטניה באוגוסט 1993 זכה פרולאנדר במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:19.33 דקות, אחרי רוסיה (3:18.80 דקות) ולפני גרמניה (3:20.13 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1994 זכה פרולאנדר בשתי מדליות, זהב וכסף.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה באוגוסט 1995 זכה פרולאנדר בשתי מדליות, כסף וארד.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 53.89 שניות.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה פרולאנדר במדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם ואלין, הולמרץ ואנדרס לירברינג בתוצאה של 7:17.56 דקות, אחרי ארצות הברית (7:14.84 דקות) ולפני גרמניה (7:17.71 דקות), כשחיין שלישי הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:48.98 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסביליה, ספרד באוגוסט 1997 זכה פרולאנדר בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.85 שניות, לפני דניס סילאנטייב מאוקראינה (53.27 שניות) ופרנק אספוזיטו מצרפת (53.28 שניות).
מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.51 שניות אחרי אלכסנדר פופוב מרוסיה (49.09 שניות) ולפני אולג ריכלביץ' מבלארוס (49.84 שניות).
נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום חמישי, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:50.03 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:21.77 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1998 זכה פרולאנדר בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.79 שניות, אחרי מייקל קלים שקבע שיא תחרות חדש של 52.25 שניות ולפני ג'ף היוגיל (52.90 שניות) שניהם מאוסטרליה ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.53 שניות, אחרי פופוב שקבע שיא תחרות חדש של 48.93 שניות וקלים (49.20 שניות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיסטנבול, טורקיה ביולי 1999 זכה פרולאנדר ב-4 מדליות, 1-זהב ו-3 ארד.
מדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.61 שניות, לפני ג'יימס היקמן מבריטניה (52.97 שניות) וסילאנטייב (53.04 שניות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:21.02 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביולי אותה שנה זכה פרולאנדר ב-4 מדליות, 1-זהב, 2 כסף ו-1 ארד.
מדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.23 שניות בפעם השלישית ברציפות, לפני תומאס רופראט מגרמניה (53.38 שניות) והיקמן (53.44 שניות).
מדליות כסף במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.96 שניות, אחרי ירה הארד מפינלנד (23.88 שניות) ולפני פוסטר (24.02 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:40.43 דקות, אחרי רוסיה (3:39.29 דקות) ולפני אוקראינה (3:40.91 דקות).
מדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.24 שניות, אחרי פופוב (48.61 שניות) וואן דן הוחנבאנד (48.77 שניות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.80 שניות.
באולימפיאדת סידני (2000) זכה פרולאנדר במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר.
נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.22 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 48.93 שניות ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:19.60 דקות, כשחיין שני הוא שחה ב"זינוק שליחים" את המשחה בתוצאה של 48.12 שניות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה, יפן בשנת 2001 זכה פרולאנדר ב-3 מדליות, אחת מכל סוג.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2002 זכה פרולאנדר בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.85 שניות, אחרי הארד (23.50 שניות) ורופראט (23.78 שניות).
נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.59 שניות ובמשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.34 שניות ובמקום שישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:39.91 דקות.
באולימפיאדת אתונה (2004) השתתף פרולאנדר במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי, אך הרביעייה השוודית פסלה.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באיינדהובן, הולנד במרץ 2008 זכה פרולאנדר במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:36.85 דקות, אחרי רוסיה שקבעה שיא אירופה חדש של 3:34.25 דקות וקרואטיה (3:36.32 דקות), הוא שחה ב"זינוק שליחים" את סגנון הפרפר בתוצאה של 52.21 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.99 שניות, במקום 13 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 53.27 שניות ובמקום 22 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 50.14 שניות
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, בשנת 2009 סיים פרולאנדר במקום עשירי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:13.38 דקות, כשחיין שני הוא שחה את המשחה ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 48.12 שניות ובמקום 31 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.27 שניות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 2010 זכה פרולאנדר במדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:15.07 דקות, אחרי רוסיה שקבעה שיא תחרות חדש של 3:12.46 דקות וצרפת (3:13.29 דקות), כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 48.34 שניות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 סיים פרולאנדר במקום 12 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.34 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 11 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:17.07 דקות, כשחיין שלישי הוא שחה ב"זינוק שליחים" את המשחה בתוצאה של 48.79 שניות ובמקום 16 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:38.34 דקות, הוא שחה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 51.65 שניות.
לב היא רשת בתי קולנוע והפצת סרטים ישראלית.
הרשת הוקמה על ידי איז'ו ונורית שני ב-1981, כאשר נפתח "קולנוע לב" בדיזנגוף סנטר בתל אביב.
איז'ו שני הוא עורך דין שקנה בשנות ה-70 של המאה ה-20 את אולפני "גבע" בגבעתיים והפיק סרטים של אפרים קישון ואסי דיין ואחרים.
ב-1981 החליט לרכוש את בתי הקולנוע בדיזנגוף סנטר וכך החלה הרשת לפעול.
נורית שני ניהלה את הרשת תחת הקפדה על הקרנת סרטי איכות מרחבי העולם, ולא קולנוע "מיינסטרים" הוליוודי.
החברה מפיצה ומקרינה כ-30 סרטים מדי שנה, ולה כ-60 אלף מנויים פעילים ברחבי הארץ.
בנוסף לסרטים המוקרנים בלעדית בלב, הרשת מפיצה סרטים המוקרנים בכל בתי הקולנוע ובבתי הקולנוע שבבעלותה מופצים סרטים בבעלות חברות אחרות.
בנוסף מוקרנים סרטי הרשת גם בחיפה, באודיטוריום של מוזיאון טיקוטין לאמנות יפנית.
בעבר פעלו גם "לב חדרה" בקניון לב חדרה, "לב אביב" בקניון רמת אביב ו-"לב רמת־גן" בקניון ביאליק ברמת־גן.
גם פעל בעבר קולנוע לב בהוד השרון שגם הוא נסגר עקב חוסר ביקוש.
ב-27 במרץ 2023 השתתפה רשת הקולנוע לב בהשבתת המשק כצעד התנגדות לרפורמה המשפטית שקידמה ממשלת ישראל השלושים ושבע.
בנוסף, הרשת מחזיקה בזכויות הפצה ובמדיה ביתית של ארכיון סרטים גדול ומגוון תחת השם "סרטי שני" ו"סרטי לב", שהופצו ב-DVD.
בנובמבר 2024, נסגרו בתי הקולנוע בשוהם ובמנדרין (חוף הצוק) ככל הנראה בעקבות חוסר ביקוש.
הסוכן הכתום הוא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס גרין לנטרן ביקום DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Green lantern #25 מיוני 2008 ונוצרה על ידי הכותב ג'ף ג'ונס והמאייר אית'ן ואן סקייבר.
לארפליז משתמש באורה הכתום של תאוות הבצע, הנובעת מתוך הספקטרום הרגשי.
אחרים יכולים להשתמש באור זה, אולם לארפליז אינו מרשה זאת מפאת חמדנותו הרבה.
הוא משתתף בקשת הסיפור "הלילה האפל ביותר" של שנת 2009. ללארפליז אין כל ערך לרגשות האחרים מלבד רגש החמדנות, כיוון שאין הם מספקים לו דברים חומריים כמותו.
לפי ג'ונס, שמו של לארפליז הוא הלחם המילים "לארד" (lard, שומן חזיר) ו"סליז" (sleaze, נאלח).
האל ג'ורדן אינו מזהה אותו בתחילה, ומכנה אותו בשם גונזו על שום דמיונו לדמות מסדרת החבובות.
לארפליז הוא הראשון ולמשך הרבה מאוד זמן גם היחיד שהשתמש בכוחו של האור הכתום.
סיפור מקורו תואר במהלך שיחה בינו לבין האל ג'ורדן.
לפני מיליארדי שנים, לארפליז השתייך לגילדת גנבים קטנה שגנבה ממצאים עתיקים מכוכב הלכת מאלטוס, כולל תיבה מסתורית ששוויה נאמד במחיר מערכת כוכבים שלמה בידיו של הקונה הנכון.
כתגובה, שומרי היקום שלחו את ציידי האדם שלהם כדי לרדוף אותם.
אלה אשר הצליחו להימלט מצאו מפה שהייתה שייכת לשומר היקום לשעבר קרונה ואשר גילתה את מקום הימצאם של אוצרות.
הגילדה עשתה את דרכה למערכת הכוכבים וגה, לכוכב הלכת אוקארה.
שם הם גילו מקדש ובתוכו סוללת כוח המכילה את אורה הכתום של תאוות הבצע.
הפושעים הרגישו כי הכוח "מדבר" אליהם, ולחמו אחד בשני בשביל להשיג אותו.
בסופו של דבר, שומרי היקום וציידי האדם שלהם מצאו אותם וביניהם החל עימות.
שומרי היקום חששו מכוחו של האור הכתום, ולכן הציעו לשני חברי הגילדה הנותרים (לארפליז ובלוּק) עסקה: שומרי היקום יסחרו באור הכתום בתמורה לתיבה המסתורית, וזאת בצירוף שני תנאים נוספים.
האחד, השומרים מסכימים שלא להתערב בענייני האור הכתום כל עוד יישאר בתוך מערכת הכוכבים וגה.
שנית, רק אחד משני הגנבים רשאי להשאיר את הכוח לעצמו, מטעמי בטיחות.
לארפליז הסביר ששומרי היקום היו נואשים להשיג ידם על התיבה מכיוון שהיא כללה את ישות הפחד פאראלקס.
חברי הגילדה הנותרים הסכימו לתנאים ולחמו בינות עצמם עד מוות עד אשר לארפליז יצא כשידו על העליונה.
מתגלה בהמשך כי קבוצת "המפקחים" האומניפוטנטים ניסו בעבר ליצור כוח מקביל לחיל הפקחים הירוקים, ונכשלו.
הם חיפשו אחר מקור כוח חלופי לאור הירוק ומצאו אותו באור הכתום.
המפקחים עקבו אחר האור הכתום לכוכב לכת בשם אוקארה.
שם, הם מעמיקים לתוך ארמון תת-קרקעי ומוצאים את סוללת הכוח הכתומה.
כאשר הם מנסים לקחת אותה, חיל הפקחים הכתומים של לארפליז מתגברים עליהם והורגים אותם.
לארפליז זועם על הפרה בוטה זו של ההסכם בינו לבין שומרי היקום, והוא אינו מבדיל בינם לבין המפקחים.
בזמן זה, הפקח הירוק סטל רודף אחר חבר מחיל סינסטרו, אך המרדף מפסיק כשזה האחרון עובר במערכת הכוכבים וגה ומבקש מקלט מדיני.
סטל לא מוכן לעצור וממשיך לרדוף אחר מטרתו, למרות שהכניסה לחברי חיל הפקחים הירוקים אסורה.
כשחבר חיל סינסטרו נכנס למערכת הכוכבים וגה, הוא נאכל בידי בְּלוּם - מבנה אנרגיה כתום ותוצרתו של הסוכן הכתום.
בלום לוכד את סטל הרובוטי, גורם לו נזק משמעותי ומקעקע עליו את חותם חיל הפקחים הכתומים.
כאשר הפקחים הירוקים מצילים את סטל ומחזירים אותו לאואה, מבנה אנרגטי של לארפליז פורץ מתוך החותם ומתעמת מול שומרי היקום על הניסיון לגנוב את סוללת הכוח הכתומה.
למרות שהשומרים מפנים את תשומת לבו לכך שהמפקחים הם האחראים לכך, לארפליז מסרב להקשיב.
הוא מכריז שההסכם ביניהם מבוטל, ושהשומרים יכנעו לדרישותיו או שיעמדו בפני חרון אפו.
כתגובה, שומרת היקום סקאר משמידה את ההקרנה ומודיעה ששומרי היקום אינם נושאים ונותנים עם טרוריסטים.
קונפליקט זה מסמן את התחלת השלב הבא במבוא לאירוע הקרוסאובר "הלילה האפל ביותר".
שומרי היקום מוסיפים חוק לספר של אואה, ובו נכתב כי מערכת הכוכבים וגה אינה כבר מחוץ לתחום השיפוט של הפקחים הירוקים.
הדבר מאפשר לשומרים ולפקחים הירוקים לצאת למתקפה על וגה.
האל ג'ורדן נכלל במתקפה זו, והוא נושא בטבעת הכוח הכחולה פרי יצירתם של שומרי היקום גאנטת וסאיד.
בהגיעם לאוקארה, הפקחים נתקלים בכוח התנגדות שנוצר ממבני סוללת הכוח הכתומה של לארפליז.
הם מגלים שלטבעות הכוח הירוקות אין כמעט השפעה על הפקחים הכתומים והם נספגים לתוכם.
במהלך הקרב, ג'ורדן נפרד מהקבוצה ופוגש בסוכן הכתום.
בראותו את טבעת הכוח הכחולה על אצבעו של ג'ורדן, לארפליז מיד רוצה אותה לעצמו.
הוא נוגע בטבעת הכוח הכחולה אך נדחק בכוח לאחור מהאור הכחול (הטבעת עצמה מודיעה כי "התקווה היא חסרת אנוכיות").
הדבר מכעיס את לארפליז, שנושא ונותן עם ג'ורדן עליה.
למרות שג'ורדן מסכים להעניק ללארפליז את הטבעת, הוא מגלה שאינו יכול להסירה.
לארפליז מוצא שתשובה זו אינה מקובלת עליו.
הוא יוצר מבנה אנרגטי של גרזן וקוטע לכאורה את ידו של ג'ורדן.
כעת כשטבעת הכוח הכחולה לא מחוברת לג'ורדן, היא מקבלת את לארפליז לחיל הפקחים הכחולים.
למשך רגע קט, רעבונו המתמיד של הסוכן הכתום נרגע, אך מתברר כי טבעת הכוח הכחולה יצרה העתק כדי לרמות אותו.
הטבעת חשה בתקוותו של לארפליז, והיא גורמת לו להאמין שהוא השיג את טבעת הכוח הכחולה שהוא חשק בה כשלמעשה הוא כלל לא קטע את ידו של ג'ורדן.
במהלך לחימתם של הפקחים הירוקים בלארפליז ובמבני האנרגיה שלו, ג'ורדן מושפע זמנית מהאור הכתום לאחר שנגע בסוללת הכוח הכתומה (בחושבו שאם יגנוב אותה, לארפליז לא יוכל לפקד על מבני האנרגיה הכתומים).
לרוע המזל, מוסבר כי לארפליז היה בקשר ממושך מאוד עם סוללת הכוח הכתומה עד אשר היא הפכה לחלק ממנו, כמו שסוללת הכוח הראשית באואה היא חלק משומרי היקום.
ג'ורדן מכניע לבסוף את לארפליז על ידי כך שהוא משתלט על טבעת הכוח הכחולה שלו.
השומרים מבינים שאם הם ייקחו את סוללת הכוח מלארפליז, מישהו אחר ימצא אותה ויהפוך לסוכן הכתום החדש.
הם מחליטים לשאת עמו בדברים בשנית, כיוון שהם רוצים לדעת את מקום הימצאו בכל עת.
לאחר מכן, לארפליז שולח את חיל הפקחים הכתומים שלו למתקפה על אודים, עולם ביתם של חיל הפקחים הכחולים.
למרות שלארפליז נותר מאחור ומפקח על המתקפה, הוא שולח מבנה אנרגטי של עצמו אשר מצטרף אליה.
עם תחילתו של הלילה האפל ביותר, חיל חדש שמונע בידי כוח המוות (מאשר אור הנובע מהספקטרום הרגשי) מוצג ביקום DC: חיל הפקחים השחורים.
כאשר שבעת החילות נלחמים זה בזה, היד השחורה משחרר טבעות כוח שחורות שמחיות את המתים כדי לגייס חברים לשורותיהם.
חברי חיל הפקחים הכתומים מנסים לגנוב את סוללת הכוח הכחולה באודים, לתאוותו הגדולה של לארפליז הצופה מרחוק.
אולם, שמחתו קצרת מועד משום שטבעות כוח שחורות מסתננות לחדר ומחיות מחדש את הזהויות אותן גנב כדי ליצור את מבני האנרגיה הכתומים שלו.
הוא נמלט מכוח הפקחים השחורים שרודף אחריו, ודעתו מוסחת במידה כזו שמבני האנרגיה הכתומים שיצר באודים מתפוררים.
לארפליז ניצל בזמן בידי אטרוסיטוס, שדורש כי יעביר לרשותו את סוללת הכוח הכתומה.
השניים נכנסים לוויכוח על סוללת הכוח הכתומה עד שמבני האנרגיה המוחיים מחדש של לארפליז משיגים אותם בשנית.
הם ניצלים בידי סיינט ווקר, אינדיגו-1, האל ג'ורדן, קרול פריס, וסינסטרו, שמגיעים כדי לגייס את השניים להשמדת סוללת הכוח הראשית השחורה.
השניים קשים לשיכנוע, ולארפליז מוטרד מהעובדה שלשאר מנהיגי החילות יש שומרים אישיים משלהם.
כדי להשיג את שיתוף הפעולה שלו, שומרת היקום סאיד מסכימה לשמש כשומרת האישית שלו בסיום הקונפליקט.
לארפליז מסכים ומלווה את החבורה בדרכה לכדור הארץ, בסיס ההתרחשות של "הלילה האפל ביותר".
במהלך האירועים, שומר היקום גאנטת משכפל את טבעת הכוח של לארפליז כדי להעצים את כוחם של משתמשי האור כנגד כוחותיו של נקרון.
טבעת הכוח המשוכפלת יכולה לבחור משתמש אשר ישמש כסגן למשך 24 שעות.
למרות שלארפליז מוחה על כך שמישהו אחר ישתמש באור הכתום, הטבעת בוחרת בלקס לות'ר.
למרות הקונפליקט המתרחש סביבם, השניים מתעמתים זה מול זה עקב חמדנותם הרבה שאינה יודעת שובע.
לבסוף, לות'ר מופשט מכוחו, ולארפליז מוסר אותו לגיבורי הארץ מלא גועל.
הוא אומר לסינסטרו שזוהי הפעם הראשונה אי פעם שנתן למישהו משהו.
כמובטח, סאיד הופכת לשומרת האישית של לארפליז כאשר הוא דורש תשלום עבור השתתפותו בתוכניתם.
לארפליז מחפש אחר לות'ר ודורש לדעת מה כל כך חשוב לתושבי כדור הארץ.
לות'ר אומר כי שני הדברים החשובים הם "כוח" (דבר שלארפליז כבר מחזיק בו) ו"שטח אדמה" (שאותו לארפליז מחליט שהוא רוצה לעצמו).
לארפליז מתיישב בעיירה מערבית ושולח את הפקחים הכתומים שלו כדי לגנוב עבורו דברים.
כשג'ורדן מתעמת איתו ואומר לו שעליו לעזוב לבדו, לארפליז אומר לו שאינו צריך לבזוז יותר את העיר משום שלמד אודות האגדה על סנטה קלאוס.
הוא מתכוון להכין רשימה של כל הדברים בהם הוא חפץ ולשלוח אותם לסנטה קלאוס.
כשג'ורדן מנסה להסביר ללארפליז שסנטה קלאוס אינו אמיתי, לארפליז אומר שהררי החומר אותו גנב מוכיחים כי ההפך הוא הנכון.
מתוסכל, ג'ורדן מגלה לו שהגיע אליו כדי ללמוד כיצד לכד את הישות הכתומה בסוללת הכוח שלו, ובכך ללכוד את האחרות ולשמור אותן מהישג ידה של הדמות המסתורית המנסה ללכוד אותן.
לפני שלארפליז מגלה לו, הקטור האמונד מגיע, נאבק בשניהם ובולע את סוללת הכוח הכתומה.
המעשה משחרר את ישות תאוות הבצע אופידיאן, שמשתלט על האמונד כמארחו.
לארפליז דואג מכך שאופידיאן השתחרר, בעיקר משום שהישות אינה מחבבת אותו כל כך.
ג'ורדן ולארפליז אינם מצליחים להתגבר על אופידיאן.
כאשר הם בורחים מפניו, לארפליז מודה כי לא היה כנה לגמרי לגבי בעלותו על סוללת הכוח הכתומה, וכי לו ולישות תאוות הבצע הכתומה יש יחסים אנטגוניסטים.
אולם, הוא ממהר להאשים את אופידיאן בקרע שנוצר ביניהם.
אופידיאן אומר שלארפליז הוא היחיד בכל היקום שהצליח להכניע אותו ולהפוך לסוכן הכתום, וכעת תורו של לארפליז להיכנע ולהפוך לחומר ביד היוצר.
או אז, אופידיאן מנסה לכלות את לארפליז, אך ג'ורדן עוצר בעדו.
לאחר מכן, תשוקותיו של הקטור האמונד גוברות על אלה של אופידיאן, והוא עוזב כדי לחפש אחר תשוקתו האולטימטיבית, קרול פריס.
ג'ורדן חייב להצילה בלאס וגאס, ולארפליז דורש לבוא עמו (לאחר שמצבו מתקרב לכדי היסטריה משום שהוא אינו יכול להתקיים ללא הסוללה שלו).
כאשר הם מגיעים ללאס וגאס, לארפליז שוכח את דבר קיומם של אופידיאן ושל סוללת הכוח הכתומה, ומתהולל לנוכח העושר הנגלה לפניו.
הוא נעצר בידי הטורף, ישות האהבה, שמאלץ אותו לחוות את עצבות ליבו המרוקן, וגורם לו לחשוב לרגע על משפחתו.
מאוחר יותר, לארפליז, ג'ורדן, קרול והטורף נלקחים לכוכב הלכת זאמארון בידי כוכבות הספיר יחד עם אברהם פוינט, מארחו של הטורף.
לארפליז נוכח כאשר קרול פריס מוכתרת למלכתן החדשה, ואומר שהוא רוצה להפוך למלכה.
כשהוא שומר על פוינט, לארפליז נדהם לדעת שפוינט יודע על עברו באמצעות חיבורו לטורף - שלארפליז נלקח מחיק משפחתו, וש"לארפליז" אינו שמו האמיתי.
לארפליז כמעט והורג את פוינט כדי למנוע ממנו להגיד את שמו.
הוא חוזר עם האחרים לכדור הארץ, שם הוא פוגש בצעירה שנבחרה כמארחת של ישות התקווה אדארה.
אדארה מודיע ללארפליז ההמום שהוריו עדיין חיים וכי הם מתגעגעים אליו.
בחג המולד, לארפליז זועם על כך שסנטה קלאוס לא העניק לו דבר שאותו ביקש.
הוא תוקף כל סנטה מחופש בעיירה ומנסה להמיס את הקוטב הצפוני, אך נעצר בידי ג'ורדן.
ג'ורדן אומר ללארפליז על רוח חג המולד, ועל כך שהיא מגיעה מנתינה.
בעצתו של ג'ורדן, לארפליז מוסר את כל הפריטים שבחזקתו, אך לאחר מכך מכריז שהוא אינו אוהב את רוח חג המולד.
ג'ורדן מציע שלארפליז יסתכל על רשימת הדברים ויבדוק האם הוא באמת זקוק לכל אחד מהם.
באותו לילה, לארפליז מסתכל על החלק ברשימתו בו כתב "משפחתי".
כאשר מתקפתו של קרונה כולאת את השומרים החדשים בספר השחור, ג'ורדן מצליח להימלט עם טבעות הכוח שלהם.
למרות שהוא משכנע את ג'ון סטוארט שלא להשתמש בטבעת הכוח הכתומה בגלל השפעותיה הפסיכולוגיות, ג'ורדן משתמש בהמשך בטבעת הכוח הכתומה בשילוב טבעת הכוח הצהובה של סינסטרו כדי להדוף את הפקחים הירוקים שטופי המוח מספיק זמן כדי שגאי גרדנר ישחרר את פאראלקס מסוללת הכוח הראשית וישיב אותם לקדמותם.
בזמן שהיה לכוד בספר השחור, לארפליז אולץ לחיות מחדש זיכרון ילדות של שעבוד.
הוא משוחרר מהספר השחור בהמשך יחד עם האחרים בידי קייל ריינר.
כאשר טבעת הכוח הכתומה חוזרת אליו, הוא מפוחד בתחילה ומבקש להרחיקה ממנו, אך ברגע שהיא עולה על אצבעו הוא שב לקדמותו וטוען כי היא שלו.
קייל ריינר, הפקח הירוק מסקטור הארץ, הפך ככל הנראה למגנט לטבעות הכוח של כל חילות הפקחים, מה שאילץ אותו להתמודד מול סגניהם של חיל סינסטרו, חיל הפקחים האדומים, כוכבות הספיר ושבט אינדיגו.
ריינר ניסה להשיג תשובות מאואה בעזרתו של סיינט ווקר מחיל הפקחים הכחולים, אך בדרכם טבעת כוח כתומה מתקרבת לריינר וסיינט ווקר אומר שאם קיימת טבעת כוח כתומה אחת סימן שמשתמשה הקודם מת.
אולם, סיינט ווקר לא מבחין בכך שטבעות כוח כתומות רבות מרחפות להן, כולן לא פעילות, כפי שנחזה במבוא ל"לילה האפל ביותר".
מתברר כי טבעת הכוח הכתומה שהגיעה לרשותו של ריינר היא בעצם המבנה האנרגטי גלומולוס המתחזה לטבעת בשעה שלארפליז עצמו מתקיף את שומרי היקום.
לארפליז טוען כי כוח בלתי ידוע ניסה לגנוב את הטבעת שלו ולהעניק אותה לריינר, ולכן לארפליז שלח את גלומולוס לחקור זאת כאשר הקשר שלו לטבעת היה חזק דיו.
בשעה שחקר את המקור לגנבת הטבעות, ריינר גילה שהעולמות היו מודעים לקיומו של לארפליז וזיהו אותו בכינוי 'החיה', ושליטם הוא המלאך אינוויקטוס.
המלאך אינוויקטוס מגלה כי לארפליז היה אחראי לגירושו מהיקום לפני עידנים וכעת הוא שב לנקום.
הסוכן הכתום הוא המשתמש הבלעדי של אור תאוות הבצע הכתום, בעזרת טבעת כוח וסוללת כוח כתומה.
כמה מהיכולות הבסיסיות שלו מתחלקות עם שאר החילות - תעופה, שדה כוח ויצירת מבני אנרגיה.
אולם, יכולתו היוצאת דופן של לארפליז היא אפשרותו לגנוב את זהויותיהם של אלה אשר הוא הורג.
לאחר מותם, מבנה אנרגטי כתום עולה מתוך גופם ומתווסף כחבר בחיל הפקחים הכתומים.
בהתאם, גם חברי החיל מסוגלים לגנוב את זהויותיהם של אחרים.
בכוחו של האור הכתום גם לספוג מבני אנרגיה ירוקים ואנרגיות מיסטיות.
בניגוד גמור לכך, אין הוא מסוגל לספוג את האור הכחול או הסגול.
כוחו של לארפליז מועצם על ידי קשר ממושך עם סוללת הכוח שלו.
כתוצאה מכך, הוא מסוגל לתחזק חיל פקחים שלם, אפילו אם הוא מופרד מהם.
שליטתו בטבעת היא כל כך גדולה, עד שהיה ליחיד ששמר על שליטה כאשר כוח מסתורי הפך את קייל ריינר ל"מגנט טבעות", דבר שגרם לכל טבעת כוח מכל מנהיג חיל להפרד מהמשתמש שלה.
אולם תופעת לוואי יחידה לקשר התמידי שלו לאור הכתום היא שלארפליז מצוי ברעב תמידי שאינו יודע שובע (דבר שנחלש בעקבות התערבותו של האור הכחול).
בהתבסס על תגובתו של לארפליז לכך שטבעת הכוח הוסרה ממנו, הטבעת הכתומה מסווגת כאחת משתי טבעות טפילות (השנייה היא טבעת האינדיגו) המשנה את המשתמש בה כדי שיתאים לה, מאשר לבחור משתמשים שיגלמו את הרגש שבה.
שלא כמו טבעת האינדיגו, הטבעת הכתומה זקוקה למי שכבר יש בו את יצר החמדנות.
כאשר המשתמש עונד אותה, היא מגבירה את היצר הטבוע בו, כפי שתואר בסיפור המקור כאשר לארפליז הרג את יתר חברי הגילדה שלו בחיפוש אחר הטבעת.
כאשר הוא טוען את טבעת הכוח שלו, לארפליז מדקלם את השבועה הבאה:
לארס רידל הוא אתלט עבר גרמני.
הוא אלוף אולימפי (אטלנטה 1996), חמש פעמים אלוף עולם מהן ארבע פעמים ברציפות (טוקיו 1991, שטוטגרט 1993, גטבורג 1995, אתונה 1997 ואדמונטון 2001) ואלוף אירופה (בודפשט 1998) בזריקת דיסקוס.
שיאו האישי בזריקת דיסקוס - 71.50 מטר, מהווה את התוצאה השישית בטיבה בכל הזמנים.
רידל נולד בצוויקאו שבסקסוניה וגדל בעיירה הסמוכה בתורם.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בספליט, באותה העת יוגוסלביה בשנת 1990 סיים רידל במקום 15 בתוצאה של 59.28 מטר.
לאחר התמוטטותה של מזרח גרמניה בשנת 1990 פסקו אימוניו הסדירים של רידל להתקיים.
אך למרות זאת החל להתאמן במהרה בהדרכתו של קרלהיינץ שטיינמץ במיינץ.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 זכה רידל במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 66.20 מטר, לפני אריק דה ברוין מהולנד (65.82 מטר) ואטילה הורבט מהונגריה (65.32 מטר).
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיים רידל רק במקום 14 בזריקת דיסקוס בתוצאה חלשה עבורו של 59.98 מטר ולא הצליח לעלות לשלב הגמר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1993 זכה רידל בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 67.72 מטר, לפני דמיטרי שבצ'נקו מרוסיה (66.90 מטר) ובן ארצו יורגן שולט (66.12 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, בפינלנד בשנת 1994 סיים רידל במקום 11. הוא לא התייצב לתחרות בשלב הגמר.
בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 58.66 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 זכה רידל בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא אליפות חדש של 68.76 מטר, לפני ולדימיר דוברובצ'יק (65.98 מטר) וואסילי קפטיוך (65.88 מטר) שניהם מבלארוס.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה רידל במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 69.40 מטר, לפני ולדימיר דוברובצ'יק (66.60 מטר) וואסילי קפטיוך (65.80 מטר).
שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה ב-14 באוגוסט בציריך, שווייץ הוא קבע שיא אישי של 71.06 מטר.
בתחרות שנערכה בוויסבאדן ב-3 במאי 1997 קבע רידל בזריקת דיסקוס שיא אישי חדש של 71.50 מטר.
שלושה חודשים לאחר מכן, באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון באוגוסט הוא זכה בפעם הרביעית ברציפות במדליית זהב בתוצאה של 68.54 מטר, לפני וירגיליוס אלקנה מליטא (66.70 מטר) ויורגן שולט (66.14 מטר).
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 1998 זכה רידל במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 67.07 מטר
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 זכה רידל במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.09 מטר, אחרי אנתוני וושינגטון מארצות הברית שקבע שיא תחרות חדש של 69.08 מטר ויורגן שולט (68.18 מטר) ולא הצליח לזכות בפעם החמישית ברציפות.
באולימפיאדת סידני (2000) זכה רידל במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 68.50 מטר, אחרי וירגיליוס אלקנה (69.30 מטר) ולפני פרנץ קרוגר מדרום אפריקה (68.19 מטר) ולא הצליח להגן על תוארו.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 זכה רידל בפעם החמישית במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 69.72 מטר, לפני וירגיליוס אלקנה (69.40 מטר) ובן ארצו מיכאל מלנבק (67.61 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 סיים רידל במקום רביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 66.28 מטר ולא הצליח להגן על תוארו.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיים רידל במקום שביעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 62.80 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 סיים רידל במקום תשיעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 63.05 מטר
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג בשנת 2006 סיים רידל במקום שמיני בזריקת דיסקוס בתוצאה של 64.11 מטר.
לאשקו (בסלובנית: Laško) הוא יישוב קטן במחוז (Savinjska) שבמרכז סלובניה, כ-10 קילומטרים דרומית לעיר צליה.
היישוב ממוקם בשטח שטיריה תחתית ההיסטורית, שהיא אחת מ-4 דוכסויות של האימפריה האוסטרו-הונגרית.
הנהר "סביניה" (Savinja) זורם דרך היישוב.
הטמפרטורה הממוצעת באזור בחודש ינואר היא מעט מתחת לאפס, הטמפרטורה הממוצעת בחודש יולי מגיעה ל-20 מעלות צלזיוס.
כמות המשקעים השנתית היא 1169.3 מ"מ, הסתיו מאופיין בגשמים ממושכים.
השלג יורד מהמחצית השנייה של אוקטובר עד אמצע אפריל.
בעיירה קיימת תחנת רכבת המקשרת אותה עם שאר אזורי המדינה.
ובנוסף קיים בית מלון גדול על שפת הנהר שהוא חלק מאתר נופש ובריאות הכולל ספא.
העיירה ידועה בעיקר הודות ל"פיבוברנה לאשקו", מבשלת בירה מקומית מפורסמת, המייצרת בין היתר את "בירה לאשקו" מאז שנת 1825. המבשלה היא נותנת החסות העיקרית לקבוצת כדורסל ייצוגית של היישוב זלטורוג לאשקו, המתמודדת בליגה הבכירה בסלובניה.
בתאריכים 10-14 בחודש יולי בכל שנה, נערך בלאשקו "פסטיבל בירה ופרחים", בו מקושטת העיירה כולה בזרי פרחים תוצרת מקומית, בתוספת מוזיקה, זיקוקים ובירה מקומית.
לארס פאבורג-אנדרסן (בדנית: Lars Faaborg-Andersen; 22 ביוני 1956 - 2 ביוני 2021) היה דיפלומט דני, כיהן כראש משלחת האיחוד האירופי לישראל בין השנים 2013-2017
פאבורג-אנדרסן היה בעל תואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת קולומביה (1982) ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת קופנהגן (1984).
בשנת 1984 החל לעבוד במשרד החוץ הדני.
בשנים 1987–1990 היה יועץ למשלחת דנמרק לאו"ם.
לאחר מכן עבד במחלקת פיתוח המדיניות במשרד החוץ הדני.
בשנים 1994–1998 כיהן כסגן שגריר דנמרק בדרום אפריקה.
לאחר מכן שימש כסגן מנהל מחלקת אסיה במשרד החוץ בארצו, ובשנים 2000–2003 כיהן כמנהל מחלקת המזרח התיכון ואמריקה הלטינית במשרד זה, כולל בעת שדנמרק שימשה נשיאה תורנית של האיחוד האירופי בחדשים יולי-דצמבר 2002. בתוקף כך היה שותף לניסוח תוכנית מפת הדרכים מטעם הקוורטט לענייני המזרח התיכון.
בשנים 2003–2008 שימש כסגן שגריר דנמרק לאו"ם.
לאחר מכן ועד 2013 שימש כשגריר דנמרק בוועדת הפוליטיקה והביטחון של האיחוד האירופי.
באותה שנה מונה לראש משלחת האיחוד האירופי לישראל במקום אנדרו סטנדלי.
כיהן עד ספטמבר 2017, עת הוחלף על ידי עמנואל ז'ופרה.
ב-28 בפברואר 2016 פתחו מתנחלים בקמפיין נגד אנדרסן תחת הכותרת "לרסן את אנדרסן".
בתגובה לקמפיין המשווה בינו לבין הרוצח הסדרתי הבדיוני חניבעל לקטר, פרסם האיחוד האירופי הודעת גינוי חריפה.
פאבורג-אנדרסן היה נשוי ואב לשניים.
בשנת 1976 ביקר בישראל ועבד כמתנדב בקיבוץ נאות מרדכי.
לארס ריקן הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בבורוסיה דורטמונד ובנבחרת גרמניה בעמדת הקשר.
ריקן הוא יליד העיר דורטמונד, והוא שיחק באיינטרכט דורטמונד בנעוריו, ובגיל 14 עבר לבורוסיה דורטמונד, שם שיחק לאורך כל קריירת הבוגרים שלו.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת הבכירה, ערך ריקן במרץ 1994 כאשר טרם היה בן 18, והפך לשחקן הצעיר ביותר ששיחק בקבוצה הבוגרת של בורוסיה דורטמונד, שיא שיישבר בהמשך על ידי נורי שאהין.
בעונה זו עדיין שיחק לסירוגין בקבוצת המילואים ובקבוצה הבכירה, ובעונת 1994/1995 הפך לשחקן קבוע בקבוצה הבכירה.
ריקן זכה עם בורוסיה דורטמונד בשתי אליפויות רצופות בשנים 1995 ו-1996. בשנת 1997 זכה ריקן עם בורוסיה דורטמונד בליגת האלופות בפעם הראשונה בתולדות הקבוצה, לאחר ניצחון 3:1 במשחק הגמר על יובנטוס.
במשחק זה ריקן עלה כמחליף בדקה ה-70 במקומו של סטפן שפויזאט, וכעבור 16 שניות הבקיע את השער השלישי של בורוסיה דורטמונד במשחק.
נכון לשנת 2015, שער זה נחשב לשער המהיר ביותר שהובקע אי פעם בגמר ליגת האלופות על ידי שחקן שעלה מהספסל.
במקביל, ערך ריקן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה במשחק במוקדמות מונדיאל 1998 מול נבחרת ארמניה, ובשנת 1999 היה חלק מהסגל הגרמני לגביע הקונפדרציות.
הצלחה זו של ריקן הביאה את מאמן נבחרת גרמניה רודי פלר לזמנו לסגל הנבחרת למונדיאל 2002. הנבחרת הגרמנית הפסידה במשחק הגמר באותו מונדיאל בתוצאה 2:0 לנבחרת ברזיל, אך ריקן לא שותף לאורך כל המונדיאל ולו לדקה אחת, ולאחר המונדיאל לא זומן יותר לסגל הנבחרת, בה הבקיע שער אחד ב-16 הופעות.
לאחר מונדיאל 2002 נפצע ריקן שוב, ולא הצליח לבוא לידי ביטוי הן בבונדסליגה והן בנבחרת, ובשלב מסוים אף הורד לקבוצת המילואים של בורוסיה דורטמונד על ידי המאמן תומאס דול, עקב ירידה חדה ביכולתו.
ביוני 2007 הודיע ריקן על פרישה מכדורגל, אך השתתף בפברואר 2008 במחנה אימונים של קבוצת קולומבוס קרו מליגת ה-MLS האמריקאית, ואחריו חזר לבורוסיה דורטמונד.
ביוני 2008 הוחתם ריקן על ידי המנהל הספורטיבי של בורוסיה דורטמונד מיכאל צורק כמאמן בקבוצת הנוער, במקביל לכך שימשיך לשחק בקבוצת המילואים ששיחקה אז בליגה האזורית המערבית.
בפברואר 2009 פרש ריקן ממשחק פעיל באופן סופי.
ריקן צבר 301 הופעות בבונדסליגה במדי בורוסיה דורטמונד, בהן הבקיע 49 שערים.
ריקן מדורג במקום החמישי בטבלת שיאני ההופעות של בורוסיה דורטמונד בכל הזמנים.
לארס שטינדל הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
שטינדל שיחק בעיקר בשלושה מועדונים - בקרלסרוהה בה התחיל וסיים את הקריירה, הנובר 96 ובורוסיה מנשנגלדבך.
לשטינדל 11 הופעות וארבעה שערים במדי נבחרת גרמניה, עמה זכה בגביע הקונפדרציות 2017.
שטינדל גדל במועדון הנוער של קרלסרוהה, ובעונת 2006/07 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ששיחקה אז בליגה האזורית הדרומית, שהייתה השלישית בהיררכיית הליגות בגרמניה.
בעונת 2007/08 ערך שתי הופעות בקבוצה הבכירה של קרלסרוהה, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה, ובעונת 2008/09 קיבל הזדמנויות רבות הרבה יותר בקבוצה הבכירה, כשבמקביל המשיך לשחק בקבוצת המילואים.
קרלסרוהה נשרה אל הבונדסליגה השנייה באותה עונה, ושטינדל נשאר במועדון עונה אחת נוספת.
בעונת 2009/10 הופיע שטינדל ב-33 משחקים בבונדסליגה השנייה במדי קרלסרוהה והבקיע תשעה שערים, אך הקבוצה סיימה במקום העשירי בלבד ולא הצליחה לשוב לבונדסליגה.
בתום עונה זו עזב שטינדל את קרלסרוהה, וחזר לבונדסליגה כאשר חתם בהנובר 96.
שטינדל שיחק בהנובר במשך חמש עונות, והפך לקשר שמקומו בהרכב יציב יחסית, כאשר הקבוצה מצליחה לשמור על מקומה בבונדסליגה.
בעונת 2011/12 הגיע שטינדל עם הנובר לרבע גמר הליגה האירופית, כאשר הבקיע שני שערים במפעל זה באותה עונה, והקבוצה הודחה באותו שלב על ידי אתלטיקו מדריד במפגש כפול.
בעונת 2014/15 הבקיע שטינדל עשרה שערים במדי הנובר, וזו הייתה העונה המוצלחת ביותר שלו בקבוצה, שגרמה לקבוצות צמרת להתעניין בו.
בתום עונה זו חתם שטינדל בבורוסיה מנשנגלדבך, לאחר שצבר 131 הופעות ליגה בהנובר, בהן הבקיע 19 שערים.
באוגוסט 2015 ערך שטינדל את הבכורה שלו במדי בורוסיה מנשנגלדבך בניצחון 1–4 על פ.צ.
סנט פאולי במסגרת הגביע הגרמני.
את עונת 2015/16 סיימו שטינדל וגלדבאך במקום הרביעי בבונדסליגה, על אף פתיחת עונה עם חמישה הפסדים רצופים.
בקיץ 2016 מונה שטינדל כקפטן הקבוצה, לאחר שהקפטן הראשי מרטין שטרנצל פרש מכדורגל, וקפטן המשנה גרניט שאקה עבר לארסנל.
לקראת עונת 2023/2024 חזר לקבוצה בה גדל, קרלסרוהה ששיחקה בבונדסליגה השנייה.
שטינדל ערך 24 הופעות והבקיע ארבעה שערים בעונה זו.
לשטינדל הופעות במדי נבחרות גרמניה הצעירות.
ביוני 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה הבוגרת, בתיקו 1-1 מול נבחרת דנמרק במשחק ידידות.
שטינדל פתח בהרכב במשחק זה, ובישל את שער השוויון בדקה ה-88 ליושוע קימיך שהבקיע בבעיטת מספרת.
שטינדל נכלל בסגל נבחרת גרמניה לגביע הקונפדרציות 2017, והבקיע במשחק הפתיחה מול נבחרת אוסטרליה את השער הראשון בניצחון הגרמני בתוצאה 2–3. בהמשך שלב הבתים הבקיע שטינדל שער נוסף בתיקו 1-1 מול נבחרת צ'ילה.
במשחק הגמר, שוב מול נבחרת צ'ילה, הבקיע שטינדל את שער הניצחון של בדקה ה-20 מבישול של טימו ורנר, והעניק לגרמניה ניצחון 0–1 וזכייה בגביע הקונפדרציות.
לב הייתה סיעה פוליטית קצרת ימים שהתקיימה למשך דקות ספורות בימי כהונת הכנסת החמש עשרה.
חברי הכנסת רוני מילוא ויחיאל לסרי פרשו ממפלגת המרכז והקימו את סיעת לב, שהצטרפה מיד לליכוד.
אחרי שאריאל שרון הצליח להקים את ממשלת ישראל העשרים ותשע ב-2001 בעקבות ניצחונו בבחירות המיוחדות לראשות הממשלה, התחילו השערות כי חבר הכנסת רוני מילוא ממפלגת המרכז התכוון לחזור לשורות מפלגת הליכוד.
ב-22 במאי 2002 אמר מילוא לחברי מפלגת המרכז כי הוא רוצה לחזור לליכוד ושהוא רוצה שיבואו איתו.
מפלגת המרכז לא הצטרפה לממשלתו הראשונה של אריאל שרון מיד עם הקמתה ב-7 במרץ 2001, אלא עשתה זאת באיחור של כמעט חצי שנה - ב-29 באוגוסט.
רוני מילוא מונה להיות השר לשיתוף פעולה אזורי, ודן מרידור נהיה לשר בלי תיק הממונה על שירותי המודיעין.
לאחר מכן, ב-6 בנובמבר 2002, פרשו רוני מילוא ויחיאל לסרי ממפלגת המרכז והקימו את סיעת "לב", אשר התקיימה דקות ספורות בלבד לפני שהתמזגה עם מפלגת הליכוד.
לָאשָׁה שַׁאווְדָאתוּאַשְׁווִילִי (בגאורגית: ლაშა შავდათუაშვილი; נולד ב-31 בינואר 1992) הוא ג'ודוקא גאורגי המתחרה בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג.
שאוודאתואשווילי הוא אלוף אולימפי מלונדון 2012, סגן האלוף האולימפי מטוקיו 2020 וזוכה מדליית ארד מריו 2016.
באפריל 2012, זכה במדליה המשמעותית הראשונה שלו כאשר זכה במדליית ארד באליפות אירופה בקטגוריית עד 66 ק"ג כאשר ניצח את דויד לארוס הצרפתי.
ב-29 ביולי 2012, הוא זכה במדליית זהב באולימפיאדת לונדון 2012 לאחר שניצח בגמר את ניקלוס אונגווארי ההונגרי והפך בגיל 20 לאלוף אולימפי.
באליפות אירופה 2013, זכה לאשה במדליית הזהב לאחר שניצח יריב מרוסיה בגמר.
בשנת 2014 עבר שאוודאתואשווילי לקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג וזכה באותה שנה בשתי מדליות כסף בגראנד פרי טביליסי וגראנד פרי בודפשט.
בשנת 2015 הוא זכה בגראנד פרי זאגרב ובשתי מדליות ארד בגראנד פרי טביליסי וגראנד סלאם אבו דאבי.
בשנת 2016 זכה בגראנד פרי אלמטי ובשתי מדליות ארד בגראנד פרי דיסלדורף וגראנד פרי טביליסי.
באליפות אירופה באותה שנה שנערכה בקאזאן זכה במדליית הכסף.
ב-8 באוגוסט זכה שאוודאתואשווילי במדליית ארד באולימפיאדת ריו 2016 לאחר שניצח את שגיא מוקי הישראלי באיפון בקרב על המדליה.
בפברואר 2017 זכה שאוודאתואשווילי במדליית כסף בגראנד פרי דיסלדורף.
ב-16 בדצמבר, הוא זכה במדליית כסף בטורניר המאסטרס היוקרתי שנערך בסנט פטרבורג לאחר שניצח את דירק ואן טיכלט הבלגי בשמינית הגמר, את גנבאטרין אודבייר ממונגוליה ברבע הגמר ואת גיוסג'ון בובוייב האוזבקי בחצי הגמר, בגמר הפסיד לאלוף העולם המכהן, סואיצ'י האשימוטו היפני.
באליפות אירופה 2020, הוא זכה במדליית הכסף לאחר ניצחון בחצי הגמר על פאביו באזילה האיטלקי והפסד בגמר לוויקטור סטרפו הרומני.
באליפות העולם 2021 שנערכה בבודפשט זכה שאוודאתואשווילי לראשונה בתואר העולמי.
את ארבעת קרבותיו הראשונים הוא ניצח באיפון ואת שלב חצי הגמר נגד בילאל סילוגלו הטורקי ניצח בווזארי.
בגמר התמודד מול טומי מסיאס השוודי ולאחר תום ארבע הדקות ללא ניקוד ושני עונשים לחובתו של השוודי, נכנס הקרב לזמן ניקוד זהב במהלכו ספג יריבו את העונש השלישי שקבע את ניצחונו של שאוודאתואשווילי.
באולימפיאדת טוקיו 2020 זכה שאוודאתואשווילי במדליה האולימפית השלישית שלו, מדליית כסף בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג.
הוא החל את דרכו בסיבוב השני בו ניצח בווזארי את גיום שיין הצרפתי.
בשמינית הגמר הוא ניצח שוב בווזארי את אדן אלקסנדר חוסיין מג'יבוטי וברבע הגמר ניצח באיפון את ארת'ור מרגלידון הקנדי בתוך זמן ניקוד זהב.
בחצי הגמר ניצח בזכות עונשים את אן צ'אנג-רים הדרום-קוריאני לאחר יותר משמונה וחצי דקות של קרב.
בגמר התמודד מול שוהיי אונו היפני ולאחר ארבע דקות ללא ניקוד, הקרב נכנס לזמן ניקוד זהב במהלכו הוטל על צידו והפסיד בווזארי.
שנה קטגוריה עיר מדינה 2015 גראנד פרי זאגרב 2016 גראנד פרי אלמטי 2018 גראנד פרי טביליסי 2018 גראנד סלאם אבו דאבי איחוד האמירויות
לב אברמוביץ' גיטמאן היה יהודי סובייטי, שנלחם במלחמת העולם השנייה וקיבל עיטור גיבור ברית המועצות (בדף הענקת העיטור נרשם בטעות כלב אלכסנדרוביץ' גיטמן ).
הורד מכל הדרגות העיטורים והמדליות בעקבות הרשעה פלילית.
נולד ב־25 במרץ 1922 בעיר יקטרינוסלב.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון קיבל את המקצוע של מסגר.
בשנת 1941 גויס לצבא האדום, למרות העובדה כי בהיותו חולה עם צדרת כרונית לא היה מועמד לגיוס (הוא הסתיר את המחלה והודיע על אובדן כרטיס חוגר).
בשנת 1942 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
בליל ה-26 בספטמבר 1943, כמרגל של פלוגת הסיור מס' 496 של אוגדת הסיור מס' 236 של הארמייה ה-46 בחזית הערבה בקבוצה של שמונה עשרה מרגלי החטיבה חצה את הנהר דנייפר סמוך לכפר סושינובקה בנפת ורחנדנייפרובסק של מחוז דנייפרופטרובסק ברפובליקה האוקראינית.
תוך שהם מחסלים בשקט את העמדה הקדמית של ורמאכט, הצליחו המרגלים להיכנס עמוק לשטח האויב ולתפוס מאחז בגדה המערבית של הנהר.
בבוקר הצליחו הגרמנים לגלותם ובקרב שנמשך יותר מארבע שעות, הוא חיסל אישית כמה חיילים גרמנים ונפצע קשה.
מבין שמונה עשר המרגלים, שבעה נותרו בחיים והצליחו להחזיק את המאחז עד שהגיע תגבורת.
על פי צו של נשיאות ברית המועצות העליונה של ברית המועצות מה-1 בנובמבר 1943 הוענק לו עיטור גיבור ברית המועצות עם עיטור לנין ומדליית כוכב הזהב עם המספר 3694.
במשך מספר חודשים לאחר הפציעה החלים בבית חולים בעיר גורקי.
השתתף באירועים חברתיים, למרות פציעתו, כגון הגיע לכנס השלישי של הוועד היהודי האנטי-פשיסטי שהתקיים ב-2 באפריל 1944. בקיץ 1944 הוועדה הרפואית קבעה לו נכות השייכת לקבוצה ראשונה של נכויות.
לאחר שחרורו, למרות שנכות כזו הקנתה לו קצבה קבועה, עבד כמורה להכשרה תעשייתית בסדנאות בפנימיית ילדים תחילה בדנייפרופטרובסק, זמן מה בריגה אצל קרובים, ואז שב לדנייפרופטרובסק (לפי בתו, נאסר טרם כך במוסקבה).
בשנת 1953 נעצר למספר שבועות במסגרת מעצרים שנערכו כהמשך למשפט הרופאים.
זוכה במשפט הראשון, אך בערעור המדינה נגזרו עליו בין 20 ל-21 באפריל 1959 עשר שנות מאסר בפועל.
לפי זיכרונות בתו, כוכב הזהב נתלש ממנו עוד במהלך המעצר הראשוני אך לפי המסמכים הכתובים על פי צו של נשיאות ברית המועצות העליונה של ברית המועצות מ-5 בספטמבר 1960, בגין מעשים המשמיצים את תואר הגיבור שהוענק לו, נשללו ממנו כל הדרגות והעיטורים.
תחילה נשלח למאסר של שנה וחצי בכלא של העיר ז'ולטיה וודי ובהמשך הועבר לכלא של קריבוי רוג.
ב־3 במרץ 1961 שוחרר במסגרת חנינה כלל ארצית, ועבד כמסגר במחלקת ההרכבה של המפעל "קראסניי מטאליסט" (בתרגום "המתיך האדום") (בתו מזכירה מפעל אחר בו עבד: "דינאמו" שם גם קיבל עיטורים על הצטיינות בעבודתו).
למרות עתירות רבות שהוגשו לגביו, לא הוחזרו עיטוריו הצבאיים חזרה אליו אך בוטלו האישומים הפליליים ונקבע לו פיצוי של 14,000 רובלים.
נפטר ב־1 במרץ 1979 בדנייפרופטרובסק.
ונקבר בבית הקברות סורסקו-ליטובסקי בעיר.
ב-1946 נולדה לו ולאשתו הראשונה בת.
התחתן עם אשתו השנייה מריה ב-1959. היא נפטרה ב-2005.
לב-פלדה הוא רומן פנטזיה שנכתב על ידי הסופר האמריקאי ברנדון סנדרסון.
הספר פורסם לראשונה ב-24 בספטמבר 2013. הספר הוא הראשון בטרילוגיית הספרים "מלחמת הנפילים".
הסדרה מתארת עולם פוסט אפוקליפטי, בו ישות קוסמית המכונה "האסון" העניקה לאנשים אקראיים כוחות על טבעיים.
רבים מאלו השתמשו בכוחות אלה כדי להפיל ממשלות ולשעבד את שאר האנושות.
העולם השתנה לחלוטין כאשר אור אדום בלתי מזוהה, המכונה "אסון", העניק לאנשים רגילים כוחות על טבעיים.
אנשים אלו התפרסמו ונקראו בידי שאר האנושות "הנפילים".
בעזרת הכוח שקיבלו הפילו הנפילים ממשלות ושעבדו את שאר האנושות.
הסיפור מסופר מנקודת מבטו של ילד בשם דייוויד, שאביו נהרג על ידי אחד מהנפילים המכונה "לב-פלדה" כאשר דייוויד היה רק בן שמונה.
"לב-פלדה" הוא נפיל אשר יכול להפוך דברים לפלדה יכול לעוף וכמו כן גופו חסין לחדירת קליעים.
במהלך חייו דייוויד חקר רבות על הנפילים, כוחותיהם וחולשותיהם.
הוא מעריץ קבוצה של אנשים הנקראת "הנוקמים" אשר נלחמת בנפילים.
דייוויד רוצה להצטרף לקבוצה, אבל היא לא מוכנה לקבל אותו.
בסופו של דבר מצליח דייוויד לשכנע את "הנוקמים" לצרף אותו לקבוצה כאשר הוא מספר להם שראה את "לב-פלדה" מדמם וזאת למרות חסינות גופו לחדירת קליעים.
לאחר מסעות משותפים של דייוויד ו"הנוקמים" בלחימה כנגד הנפילים, הוא משכנע אותם לנקום ב"לב-פלדה" על כך שהחריב את עירו והרג את אביו.
דייוויד מאוהב במייגן, חברה בקבוצת "הנוקמים".
לאחר מכן, במרדף של האכיפה אחריהם מייגן נפצעת, ולבסוף מתה.
במקביל הם מצליחים לשבות את שצף (נפיל שמסוגל להעניק כח חשמלי) ומגלים שהוא לטובתם.
בסוף הספר הם מצליחים להרוג את אבי-ליל, ואת לב פלדה, ומגלים שקרב אש זה בכלל מייגן שעשתה אשליה שעבדה על כולם.
הספר זכה לביקורות חיוביות, והגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של ספרי נוער של העיתון New York Time.
אחד המבקרים כתב: "כמו רבים מהרומנים האחרים שלו, ברנדון סנדרסון יצר עולם חדש לגמרי, כל כך דמיוני, עמוק ושונה.
עולם שאתה נכנס לתוכו בלי שום מאמץ".
לארס רוסינג (בדנית: Lars Rosing; נולד ב-25 בינואר 1972) הוא שחקן דני-גרינלנדי.
אחיו של במאי הקולנוע אוטו רוסינג.
הוא נולד במאניצוק, עיירה במערב גרינלנד, וגדל באילוליסאט, עיר גדולה יותר בצפון.
מאוחר יותר התגורר רוסינג בנוק, בירת גרינלנד.
לארס רוסינג מגלם את הגיבור מאליק בסרט העלילתי הבינלאומי הראשון של גרינלנד "Nuummioq".
לארס רוסינג מתגורר ליד מונטריאול שבקנדה.
לאשה טלחאדזה (גאורגית: ლაშა ტალახაძე; נולד ב-2 באוקטובר 1993) מרים משקולות גאורגי, מחזיק בשיא העולמי הנוכחי בהנפה 225 ק"ג, בדחיקה 267 ק"ג, ובסך הכל, 492 ק"ג.
הוא נחשב לאחד מגדולי מרימי המשקולות אי פעם.
הוא אלוף אולימפי, בעל שלוש מדליות זהב ברציפות - ריו, טוקיו ופאריז, אלוף עולם ארבע פעמים, וחמש פעמים אלוף אירופה המתמודד בקטגוריית משקל כבד-על (+105 ק"ג עד 2018 ו-+109 ק"ג החל משנת 2018 לאחר שהפדרציה הבינלאומית להרמת משקולות ארגנה מחדש את הקטגוריות).
הוא זכה שלוש פעמים בתואר מרים המשקולות של השנה של הפדרציה הבינלאומית להרמת משקולות.
תחילת הקריירה וקטגוריית +105 ק"ג
טלחדזה ייצג את גאורגיה באליפות העולם בהרמת משקולות בשנת 2015, ובמקור סיים שני עם 454 ק"ג בסך הכל.
בדצמבר 2015 אלכסיי לובצ'ב (מדליסט הזהב המקורי ובעל שיא העולם בדחיקה ובסך הכל) נכשל במבחן סמים לאחר שנמצא חיובי לאיפמורלין.
הפדרציה הבינלאומית להרמת משקולות שללה את מדליית הזהב וביטלה את שיאי העולם שלו, וכתוצאה מכך טלחדזה הפך לאלוף העולם.
באולימפיאדת 2016 הוא הניף 215 ק"ג ובכך שבר את שיא העולם הקודם של 214 ק"ג, שקבע בהדד סלימי, אך שיא זה נשבר באותה אולימפיאדה.
עם זאת הוא קבע שיא עולמי חדש של 473 ק"ג בסך הכל וזכה במדליית הזהב עם 22 ק"ג בסך הכל יותר מזוכה מדליית הכסף גור מינאסיאן.
כבר בתחרות הראשונה לאחר זכייתו במדליית הזהב באולימפיאדת קיץ 2016, הוא קבע שיא עולם חדש בהנפה באליפות אירופה בהרמת משקולות 2017 עם 217 ק"ג.
באליפות העולם בהרמת משקולות 2017, שבר טלחאדזה שוב את שיא העולם בהנפה עם 220 ק"ג.
בחלק הדחיקה של התחרות הוא הרים 257 ק"ג ובכך קבע שיא עולמי חדש לסך הכל עם 477 ק"ג, ועבר גם את הסך הכל הגבוה ביותר בכל הזמנים של ליאוניד טראננקו משנת 1988. בתחרות הוא זכה בכל שלוש מדליות הזהב וקבע 2 שיאי עולם.
ב-2018 שינתה הפדרציה את חלוקת קטגוריות המשקל של המתחרים וביטלה את שיאי העולם הקיימים.
באליפות העולם בהרמת משקולות 2018 הניף 217 ק"ג, דחק 257 ק"ג ובסך הכל 474 ק"ג, משקלים שלא עברו את אליפות העולם הקודמת, אך עדיין העמידו אותו במקום הראשון בעולם בקטגוריית +109 ק"ג.
באליפות אירופה בהרמת משקולות 2019 הוא הניף 218 ק"ג וקבע שיא עולמי חדש בדחיקה של 260 ק"ג ושיא עולמי חדש בסך הכל של 478 ק"ג וזכה במקום הראשון.
באליפות העולם בהרמת משקולות 2019, הוא שחזר את שיאו מ-2017 עם הנפה של 220 ק"ג, וקבע שוב שיא עולמי חדש בדחיקה של 264 ק"ג ושיא עולמי חדש בסך הכל של 484 ק"ג וזכה במקום הראשון.
באליפות אירופה בהרמת משקולות 2021 הוא קבע שיא עולמי חדש עם הנפה של 222 ק"ג, דחק 263 ק"ג וקבע שיא עולמי של סך הכל 485 ק"ג וזכה במקום הראשון.
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכה במדליית זהב לאחר ששבר שלושה שיאי עולם: 223 ק"ג בהנפה, 265 ק"ג בדחיקה ובסך הכל 488 ק"ג.
ב אולימפיאדת פריז (2024) זכה במדליית זהב השלישית ברצף האולימפיאדות: 215 ק"ג בהנפה, 255 ק"ג בדחיקה ובסך הכל 470 ק"ג.
לָאשָּׁה בֵּכָּאוּרִי (בגאורגית: ლაშა ბექაური; באנגלית: Lasha Bekauri; נולד ב-26 ביולי 2000) הוא ג'ודוקא גאורגי המתחרה בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג.
בכאורי הוא זוכה מדליית הזהב מאולימפיאדת טוקיו (2020) ומאולימפיאדת פריז (2024).
בנוסף, הוא בעל מדליות זהב באליפות אירופה בג'ודו לשנת 2021 ובתחרות המאסטרס לשנים 2019 ו-2023.
בדצמבר 2019, בכאורי זכה במדליית הזהב במסגרת תחרות המאסטרס, שהתקיימה בצ'ינגדאו, סין.
בינואר 2021, הוא הוסיף לעצמו מדליה מסוג אחר באותה התחרות, שהתקיימה הפעם בדוחה, קטר, והייתה הפעם ארד.
חודש לאחר מכן, הוא זכה במדליית הזהב בגראנד סלאם תל אביב.
בחודש אפריל של אותה השנה, הוא זכה שוב במדליית הזהב, הפעם במסגרת אליפות אירופה, שהתקיימה בליסבון, פורטוגל.
באולימפיאדת טוקיו (2020), בכאורי החל את דרכו בסיבוב השני כאשר הוא גבר בשלב זה על פיוטר קוצ'רה הפולני.
לאחר מכן, הוא רשם ניצחונות על לי קוכמן הישראלי בשלב שמינית הגמר ודבלאט בובונוב האוזבקי בשלב רבע הגמר.
בשלב חצי הגמר, הוא גבר על מיכאיל איגולניקוב, שייצג את הוועד האולימפי הרוסי, כשבשלב הגמר הוא ניצח את אדוארד טריפל הגרמני וכתוצאה מכך זכה במדליית הזהב.
שנה קטגוריה עיר מדינה 2019 מאסטרס צ'ינגדאו סין 2021 גראנד סלאם תל אביב
לב היא מערכת כבלי תקשורת תת-ימית בים התיכון המקשרת בין איטליה, קפריסין וישראל.
מזארה, מחוז טראפני, סיציליה, איטליה
הכבל תוכנן להעביר נתונים בקצב של 20 ג'יגה-ביט לשנייה, בהתחלה בקצב 5 ג'יגה-ביט לשנייה.
הוא החל לפעול במרץ 1999.
הכבל מורכב מכבל עם 2 זוגות סיבים אופטיים.
הכבל משמש כיום בעיקר כגיבוי לכבל מד נאוטילוס החדש ובעל הקיבולת הגדולה יותר.
הכבל נקרא על שם גדעון לב, לשעבר מנכ"ל משרד התקשורת ומהוגי הפרויקט.
בפרויקט היו שותפות בין היתר חברת בזק, טלקום איטליה, וסיטה הקפריסאית.
לארס פיטר הנסן (; נולד ב-26 באוקטובר 1952) הוא כלכלן אמריקאי.
הנסן הוא פרופסור לשירות המצטיין על שם דייוויד רוקפלר לכלכלה, סטטיסטיקה ובית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת שיקגו, וזוכה פרס נובל לכלכלה לשנת 2013.
הנסן ידוע בעיקר בזכות עבודתו על שיטת הרגעים המוכללת (GMM), והוא גם מקרואקונומיסט מכובד, המתמקד בקשרים בין המגזר הפיננסי לכלכלה המקרו-כלכלית.
מחקרו הנוכחי מתמקד בפיתוח ויישום שיטות לתמחור חשיפות לזעזועים מקרו-כלכליים על פני אופקי השקעה שונים ובחקר ההשלכות של תמחור חוסר הוודאות לטווח הארוך.
הנסן סיים את תואר ראשון ושני במתמטיקה ומדעי המדינה באוניברסיטת המדינה של יוטה ודוקטורט באוניברסיטת מינסוטה.
לאחר מכן כיהן כמרצה ועוזר פרופסור באוניברסיטת קרנגי מלון לפני שעבר לאוניברסיטת שיקגו בשנת 1981.
הנסן ידוע בעיקר כמפתח הטכניקה האקונומטרית של שיטת הרגעים המוכללת (GMM), והוא כתב והיה שותף לכתיבת מאמרים המיישמים את השיטה לניתוח מודלים כלכליים בתחומים רבים, כולל כלכלת עבודה, פיננסים בינלאומיים, מקרואקונומיה ועוד.
השיטה של הנסן אומצה באופן נרחב בכלכלה ובתחומים נוספים בהם נדרש ניתוח של סביבות כלכליות מורכבות.
יחד עם שותפיו למחקר, הנסן יישם את שיטת GMM לחקר מודלים של תמחור נכסים.
יחד עם ראבי ג'גננת'ן, הוא הראה כי יחס השארפ של כל נכס פיננסי חייב להיות קטן לפחות כמו היחס בין סטיית התקן לממוצע של כל גורם הנחה מקרי; תוצאה זו ידועה כ"גבול הנסן-ג'גננת'ן".
יחד עם תומאס סרג'נט, הוא חקר את ההשלכות של תורת הבקרה הרובוסטית על מודלים מקרו-כלכליים.
ב-14 באוקטובר 2013, זכה הנסן יחד עם יוג'ין פמה ורוברט שילר בפרס נובל לזכרו של אלפרד נובל לכלכלה על "הניתוח האמפירי של מחירי נכסים".