tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
216, 215 ו-214, אך התקפותיו כנגד הכוח הרומאי בפיקוד מרקוס קלאודיוס מרקלוס נהדפו פעם אחר פעם.
במלחמת האיטלקים ברומא כבש המפקד האיטלקי גאיוס פאפיוס מוטיליוס את נולה בעורמה בשנת 90 לפנה"ס והציע ל-2000 חיילים רומאים ששהו בה לעבור למחנהו.
העיר נשארה כיס התנגדות סאמניטי עד תום המלחמה.
סולה, שצבאו צר על העיר במשך זמן רב, נאלץ מכורח הנסיבות לחזור לרומא, ונולה לא הוכנעה אלא בשנת 80.
בעת מרד ספרטקוס, בשנת 73, הייתה נולה אחת מהערים שנכבשו על ידי המורדים.
מאוחר יותר הפכה העיר למושבה רומית, ואוגוסטוס מצא בה את מותו בשנת 14. מאות שנים מאוחר יותר הפכה העיר למוקד עלייה לרגל לצליינים נוצרים לאחר שפאולינוס מנולה קבע בה את מקום מושבו והקים בה דיוקסיה.
בשלהי תקופת האימפריה הרומית נכבשה העיר ונבזזה על ידי המלך הוויזיגותי אלאריק הראשון בשנת 410, המלך הונדלי גאיזריק ב-453, ועל ידי שבטים סרקנים במאה התשיעית.
במאה החמש עשרה נכבשה על ידי שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה וחשיבותה ירדה מאוד לאחר רעידת אדמה שפקדה אותה.
בפומפיי הסמוכה נקרא אחד משערי העיר שער נולה, ואחד מהרחובות המרכזיים נקרא דרך נולה (Via di Nola).
אחד מהמפורסמים בילידי העיר הוא החוקר והאסטרונום ג'ורדאנו ברונו, הידוע גם כג'ורדאנו נולאנו, שהועלה על המוקד ופסלו מוצב בקמפו די פיורי ברומא.
בהלכות שבת, נולד הוא אחד מסוגי המוקצה האסורים בטלטול בשבת ויום טוב.
"נולד" הוא חפץ שלא היה קיים, לפחות במצבו הנוכחי, בערב שבת, כגון 'ביצה שנולדה בשבת', ועל כן הוא לא היה "מוכן" לשימוש בעת כניסת השבת ונחשב כמוקצה.
דיני 'נולד' נידונו בהרחבה במסכת 'ביצה'.
הכלל "מיגו דאתקצאי לבין השמשות אתקצאי לכולי יומא" (מתוך שהוקצה בבין השמשות הוקצה לכל היום), קובע שחפץ שהיה מוקצה בזמן בין השמשות יהיה מוקצה לכל יום השבת, גם אם במהלך היום הוא כבר אינו מוקצה בפני עצמו.
כלל זה חל רק אם מתקיימים שני תנאים:
האדם דחה אותו בידיו מלהיות ראוי.
למשל, אדם שהניח ענבים על גגו כדי שיתייבשו ויהיו לצימוקים, אסורים בשבת מדין "מיגו דאתקצאי"- האדם דחה אותם מדעתו, ובבין השמשות עדיין לא היו ראויים לאכילה.
כאשר מתקיים רק אחד מן התנאים, יש מחלוקת תנאים בנוגע להאם מותר להשתמש בדבר במהלך השבת.
ר' יהודה סובר שלא, ור' שמעון סובר שכן.
כך, לדוגמה, ר' שמעון יתיר לאכול פירות העומדים למכירה- כי הם ראויים לאכילה, למרות שהאדם דחה אותם מדעתו, ור' יהודה יאסור.
'מיגו דאתקצאי' הוא סוג נוסף של נולד- גם אם החפץ 'נולד' להיות ראוי לשימוש במהלך השבת, הוא אסור.
דוגמה לחפץ המוגדר כ'נולד' היא ביצה שהוטלה במהלך השבת או החג; זו הדוגמה שבאמצעותה נפתחת המסכת העיקרית שעוסקת בתחום זה, מסכת ביצה.
בספרות ההלכתית העדכנית קיימים דיונים רבים הדנים בדין "נולד" ובדברים האסורים בטלטול בגללו.
כך למשל דנים הפוסקים האם קיים איסור טלטול של קרח שנמס והפך למים, משום איסור "נולד".
פוסקי הדור הקודם, כחלק מדיון על היחס ההלכתי לחשמל, דנו האם יש מקום לאסור שימוש בחשמל בשבת, מדין "נולד".
נולה צ'לטון הייתה מחזאית, במאית תיאטרון ומורה למשחק ולדרמה ישראלית-אמריקאית.
פרופסור בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב.
כלת פרס התיאטרון הישראלי, כלת פרס כינור דוד (1974) וכלת פרס ישראל לאמנות הבמה לשנת תשע"ג (2013).
צ'לטון נולדה בניו יורק בשם סילביה טרוגר להורים יהודים שהיגרו מאודסה (אז חלק מן רוסיה) וגדלה בברוקלין.
אמהּ נפטרה משחפת כשהייתה בת 12. אביה התפרנס בדחק כחרט תכשיטים ורוכל מזון.
בגיל 17 נישאה ולאחר כמה שנים התגרשה.
היא למדה משחק בארצות הברית בשנות ה-50. בניו יורק ביימה בין היתר שתי הצגות באוף ברודוויי עם השחקן דסטין הופמן.
בשנת 1963 הגיעה לישראל כתיירת ומאז החליטה להישאר בארץ.
בישראל ביימה צ'לטון בין היתר את המחזות "הבובה ה-17" בתיאטרון הקאמרי, ואת הגרסה הישראלית למחזה הנודע "יחפים בפארק" (שמאוחר יותר עובד לסרט מצליח), בהפקת גיורא גודיק באולם נחמני ב-1965..בשנות ה-70 החלה לביים בסגנון התיאטרון התיעודי.
שיטת עבודתה התבססה על ראיונות, תחקיר ועבודה קבוצתית עם אנסמבל שחקנים שפעלה עמו באופן קבוע.
היא ביימה את המחזה הסאטירי "דו-קיום" שעסק בנושא הפלסטיני, את "אופניים לשנה" בנושא עיירות הפיתוח ואת "הימים הבאים" בנושא הזיקנה.
באותן שנים הקימה פרויקט בעיר קריית שמונה שהביא עמו מחזות חדשים והצגות ייחודיות.
בין המשתתפים בו היו תלמידיה באוניברסיטת תל אביב איציק ויינגרטן, עופרה ויינגרטן, מוני מושונוב, סנדרה שדה, שלמה בר אבא, חוה אורטמן, דליק ווליניץ, ארנון צדוק ועוד.
בשנים 1975–1973 עבדה בתיאטרון חיפה עם יהושע סובול על מחזהו ליל העשרים.
המחזה נכתב באלתורים עם השחקנים וזכה לאחר העלאתו בחיפה, להיות מוצג על במות רבות בישראל, כולל במות חובבים רבות.
ב-1976 ביימה בחיפה את ההצגה "קריזה", שהייתה אחת ההצגות הראשונות בישראל שעסקה בסוגיית האפליה העדתית כנגד האוכלוסייה המזרחית.
בשנת 1988 ביימה בתיאטרון הקאמרי את המחזה "חקירה" שכלל שני מחזות קצרים שכתבה דניאלה כרמי, "חדר קפיצים" ו"כל הזמן שבעולם לאכול שזיפים".
בשנת 1990 בימה בתיאטרון הבימה את המחזה "על עכברים ואנשים" מאת ג'ון סטיינבק.
בשנת 1992 ביימה את המחזה "יזראל טן פוינטס" מאת דניאלה כרמי בתיאטרון חיפה.
בשנת 1994 ביימה בצוותא תל אביב את המחזה "טיפולים אחרונים" מאת א.ב יהושע בהשתתפות גדליה בסר, ז'רמן אוניקובסקי, שמוליק קלדרון ומיקי מבורך.
בשנת 1996 ביימה את המחזה "הדוד וניה" מאת אנטון צ'כוב בתיאטרון הספרייה.
בשנת 1999 ביימה בתיאטרון הבימה את המחזה "זרים" מאת יהושע סובול בהשתתפות מוני מושונוב וסנדרה שדה.
בשנת 2001 ביימה בהפקה עצמאית את המחזה "על מה אנחנו מדברים כשאנחנו מדברים על אהבה", על פי סיפור מאת ריימונד קארבר.
בשנת 2003 ביימה את ההצגה "הומלסים" מאת איציק ויינגרטן בתיאטרון תמונע.
בשנת 2004 ביימה, במסגרת פסטיבל חיפה להצגות ילדים, את הצגת הילדים הדו-לשונית "סמיר ויונתן על כוכב מאדים" מאת דניאלה כרמי ובהשתתפות צחי גליק, אמיר לוי וחיים פיליבה..
בשנת 2005 ביימה את המחזה "זמן אמת" מאת יהושע סובול בתיאטרון הבימה..
בשנת 2006 נערך באוניברסיטת תל אביב אירוע מחווה לצ'לטון שיזם וביים תלמידה של צ'ילטון - חיים פיליבה, בהשתתפות עודד קוטלר, מוני מושונוב, סנדרה שדה, לאורה ריבלין, שלמה בראבא, יהושע סובול, אלי גורנשטיין ואחרים.
כשנתיים לאחר מכן עלה המופע שוב במסגרת "פסטיבל אישה" בחולון, בבימויו של חיים פיליבה ובניהולה האומנותי של תלמידתה דניאלה מיכאלי.
באותה השנה ביימה את ההצגה "חורף בקלנדיה", על פי ספרה של ליה נירגד בתיאטרון הערבי-עברי ביפו בשיתוף מכללת סמינר הקיבוצים..
בשנת 2008 ביימה את ההצגה "אדמה קדושה" של המחזאי האלג'יראי מוחמד קאסימי בתיאטרון החאן.
ההצגה עסקה בחיי משפחה פלסטינית בשטחים והתמודדות עם הכיבוש הישראלי.
עוד באותה השנה ביימה את ההצגה "בדואים"..
בשנת 2009 ביימה את ההצגה "דארפור בבית" מאת יהושע סובול.
בשנת 2010 ביימה בחאן את "סוף משחק" מאת סמואל בקט.
לכבוד יום הולדתה ה-90 ערך מועדון "צוותא" בתל אביב פסטיבל לכבודה, עם שלוש הצגות חדשות בבימויה.
בשנת 2012 ביימה את המחזה "פימה" בתיאטרון אנסמבל הרצליה, עיבוד לספרו של עמוס עוז "המצב השלישי", שכתבה עם אסף אופק.
בשנת 2019, במלאת שנה לפטירתו של עמוס עוז, חברה לשחקן דליק ווליניץ וביימה עימו את הצגת היחיד "פה ושם בארץ ישראל" המבוססת על ספרו.
מתחילת שנות ה-70 החלה ללמד בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב, ובה לימדה ברציפות עד פרישתה מהוראה.
במסגרת החוג העלתה שתי הצגות בעקבות מלחמת יום הכיפורים.
הראשונה, "מה אני חושבת על המלחמה", זכתה בפרס כינור דוד לשנת 1974. לאחר הטקס החזירה צ'לטון את הפרס במחאה על השמטת קטעי ההצגה מן הסיקור הטלוויזיוני.
ההצגה שנייה, "חברים מדברים עם גידי" (1975) עסקה ב, תלמיד החוג שנפל במלחמה.
בראשית שנות ה-80 קיבלה דרגת פרופסור אמן.
לאורך השנים כיהנה בתפקידים מנהליים שונים בחוג לתיאטרון ובפקולטה לאמנויות, ושימשה כמרצה בכירה במשך למעלה מארבעה עשורים.
בין היתר, לימדה קורסים שונים בדגש על תיאטרון פיזי, שיטות משחק ובימוי והדרכת שחקנים.
בשנת 2013 זכתה צ'לטון בפרס ישראל לאמנות הבמה.
בנימוקי ועדת הפרס, נכתב עליה:
באותה שנה הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, סרט על חייה ופועלה בשם "תפילת האדם".
יוצר הסרט הוא הבמאי אורי ברבש.
בעשור השני של המאה ה-21 הייתה שותפה בהקמת בי"ס תרבות לאמנים-מחנכים של תנועת תרבות.
צ'לטון נישאה לסופר ג'ון אוארבך, שנפטר בשנת 2002. השניים אימצו בת אחת שחיה כיום בארצות הברית.
צ'לטון נפטרה ב-8 באוקטובר 2021 בגיל 99 בביתה בקיבוץ שדות ים, והובאה למנוחות לצד בעלה בבית העלמין בקיבוץ.
1972 – פרס משה הלוי לאמנות הבמה מטעם עיריית תל אביב, על ההצגות "דו-קיום" ו"הימים הבאים" בסדנת התיאטרון העירוני חיפה
1974 – פרס כינור דוד על עיצוב "מה אני חושבת על המלחמה"
1979 – פרס מסקין, על ההצגה "סוף משחק בקרית גת"
1999 – פרס התיאטרון הישראלי, על מפעל חיים ביצירה
1999 – פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה מטעם עיריית תל אביב
2013 – פרס ישראל על מפעל חייה בתיאטרון
נוּל הוא מכשיר לאריגה, שיכול להיות ידני או ממוכן.
הוא משמש לאריגת בד, כשעליו מתוחים חוטי השתי כדי להקל את אריגת חוטי הערב.
יש מגוון של נולים, החל ממסגרות עץ קטנות, קרש עם מסמרים נולים שעומדים על השולחן או על רגליים כלשהן, נולים שעומדים על הרצפה.
חלקם מופעלים בעזרת דוושות, ובעזרתם מרים את בתי הנירים, וחלקם מופעלים רק באמצעות הידיים.
נולים ממוכנים מופעלים בכוח גלגלי מים או בחשמל.
חוטי השתי מושחלים לתוך נירים, שתלויים על בתי הנירים.
לנולים יכולים להיות החל משני בתי נירים ועד למעלה מ-30. ככל שיש יותר בתי נירים, כך ניתן לארוג דוגמאות יותר מורכבות.
האריגה נעשית על ידי שילוב חוטי ערב (החוטים שלרוחב הבד), בחוטי השתי (החוטים שלאורך יריעת הבד הנארג), חוטי היסוד באריגה.
האורג מרווח את חוטי השתי, בהרכבים שונים, כדי לאפשר את השחלת חוטי הערב ביניהם, כאשר חוט הערב יכול לעבור מעל או מתחת כל חוט שתי.
במכשיר ממוכן העלאת והורדת חוטי השתי נעשית באופן מכני.
במכשיר ידני, העלאת והורדת חוטי השתי נעשית או על ידי פדלים שמופעלים ברגליים, או בידיים ממש.
בנולים מכניים הבּוּכְיָר מחובר בעזרת כבלים לנול, בנולים ידניים הבוכיר [הסירה] שמוביל את חוט הערב, מושלך מצד לצד, בידי האורג.
המעביר את חוטי הערב בין שורות השתי.
דוגמאות האריגה השונותנוצרות על ידי סדר פתיחת חוטי השתי והעברת הערב ביניהם.
האורג צריך לתכנן מראש את אורך ורוחב האריג, את צפיפות האריגה, וכן את הדוגמה הרצויה לו.
נול יכול להיות גם קרטון נוקשה מאד, קרש עם מסמרים או מסגרת נוקשה, לרוב מעץ, שעליה אפשר למתוח את חוטי השתי, ולתוכם אורגים את חוטי הערב.
ישנם נולי מותניים שבהם האורגים קושרים את השתי למותניהם ובעזרת תנועות גופם מחזיקים את השתי מתוח.
ישנם נולים שמעמידים על שולחן וישנם נולים גדולים יותר שעומדים על הרצפה.
רוחבי הנולים קובעים את רוחבי הבד, אך יש אפשרות לארוג בדים כפולים, כלומר בשתי שכבות שמחוברות בצד אחד ולאחר הסרת האריג פותחים אותם לאריג כפול ברוחבו מרוחב הנול.
אפשר גם לארוג צינור, שתי שכבות שנארגות בו זמנית כשהן מחוברות בשני הצדדים, מעבירים את הבוכיר פעם בשכבה העליונה ופעם בתחתונה.
נוכלים עם סגנון הוא סרט קומדיית פשע אמריקאית משנת 1988, בבימויו של פרנק אוז ובכיכובם של סטיב מרטין, מייקל קיין, גלן הדלי ואנטון רוג'רס.
התסריט, אשר נכתב על ידי דייל לאונר, סטנלי שפירו ופול הנינג, מתמקד בשני נוכלים הפועלים בריביירה הצרפתית.
למרות שסרט זה איננו מוגדר באופן רשמי כרימייק, עלילתו עוקבת אחרי עלילת הסרט "סיפור לפני השינה" ("Bedtime Story" שהופץ בישראל בשם "נוכלים בריביירה") משנת 1964, בכיכובם של דייוויד ניבן ומרלון ברנדו.
הסרט מדורג כמספר 85 ברשימת 100 הסרטים המצחיקים ביותר, שפרסם ערוץ הטלוויזיה "בראבו".
הסרט חודש בשנת 2019 בסרט ששמו The Hustle.
לורנס ג'יימיסון (מייקל קיין) הוא אמן הונאה בריטי מעודן ומתוחכם הפועל במלונות היוקרה של הריביירה הצרפתית תחת עינו הפקוחה ושיתוף הפעולה של מפקד המשטרה המקומי, המפקח אנדרה (אנטון רוג'רס), הזוכה אף הוא לחלק מהשלל.
דאגתו היחידה של ג'יימיסון הוא אמן הונאה מסתורי הפועל תחת הכינוי "התן" המשמש לו כתחרות בסוג זה של הונאה, בו לובש ג'יימיסון דמות פיקטיבית, כובש את ליבה של אישה עשירה, ומרוקן את כיסה.
פושע אמריקאי זוטר בשם פרדי בנסון (סטיב מרטין) מגיע לעיירה בומון-סיר-מר (Beaumont-sur-Mer) בה פועל ג'יימיסון בחיפוש אחר קורבנות עשירים להונאה.
ג'יימיסון חושש כי הוא "התן", ודואג לכך שהמפקח אנדרה יעצור אותו, ויגרש אותו מהעיירה, אך הוא מגלה את זהותו האמיתית של ג'יימיסון, שב לעיירה ומתעמת עמו, בדרישה כי זה יאמן אותו באומנות ההונאה המתוחכמת, ובתמורה הוא ישתוק באשר לזהותו האמיתית.
ג'יימיסון מסכים לקחת את בנסון כמתלמד.
במשך השבועות הבאים הוא מטפח את נימוסיו, מרחיב את השכלתו, ומשתמש בו בהונאות שונות בתפקידים זוטרים.
לרוב "משחק" בנסון את תפקיד אחיו המוגבל שכלית של ג'יימיסון, רופרכט, שבשל התנהגותו הדוחה הוא משמש כעילה לפירוק הקשר עם נשים שאותם הונה ג'יימיסון ואין לו צורך עוד בחברתן.
כאשר החליט פרדי כי אין לו צורך עוד בחניכה, וכי הוא מוכן לצאת לדרכו, דורש ממנו ג'יימיסון לעזוב את העיר.
השניים מתערבים, ומי מהם שיצליח להוציא חמישים אלף דולר מקורבן נבחר יישאר בעיירה, ואילו השני ייאלץ לעזוב.
השניים בוחרים בתיירת בשם ג'נט קולגייט (גלן הדלי), אמריקאית צעירה ונאיבית, הנראית עשירה.
בנסון מתחזה לחייל נכה, שבשל טראומה רגשית איבד את השימוש ברגליו, ואילו ג'יימיסון מתחזה לפסיכיאטר שווייצרי המנסה להביא להחלמתו.
עלות הטיפול - חמישים אלף דולר.
במהלך התרמית מגלים השניים כי קולגייט אינה יורשת עשירה, אלא אישה פשוטה שזכתה במעט כסף בהגרלה, וכי הכסף שבכוונתה לתת להם הוא שארית כספה.
מה שגורם לרגשות אשמה אצל ג'יימסון וזה אינו מצליח לשכנע את בנסון לוותר על ההתערבות ואף מתערב עמו כי בנסון לא יצליח לשכנע ג'נט לקיים איתו יחסי מין.
כדי שלא ייכשל בהתערבותו ג'יימסון מסיע את ג'נט לנמל התעופה ומוותר לה על שכרו, בנסון שלא מאמין כי היא נסעה הגיעה לדירתה ולמרבה ההפתעה היא מחכה לו שם ואומרת כי היא מאוהבת בו ורוצה לקיים איתו יחסי מין, היא מבקשת ממנו לסגור את הווילון ואת הדלת.
לאחר מכן רואים את ג'יימסון שוחה בבריכה אשר בביתו כשלפתע הוא מקבל שיחת טלפון בה נאמר לו כי למרות שלקח אותה לדירתה היא נראתה שם מיד לאחר שבנסון עלה לשם ג'יימסון מקבל את תבוסתו ומחכה כי בנסון יבוא לביתו להתרברב בניצחונו .
מיד לאחר שהיא טסה בנסון מגיעה לשדה ללא בגדים וטוען כי הם בכלל לא קיימו יחסי מין היא בקשה ממנו ללכת להתקלח וכשיצא היא נעלמה יחד עם בגדיו וכספו של בנסון.
ג'יימסון מסתכל מיד בתיק ורואה כי במקום 50 אלף דולר נמצאים שם הבגדים של בנסון יחד עם פתק בו היא מספרת שהיא התן.
בסיום הסרט יושבים בנסון וג'יימסון מול הים ומשוחחים.
הם הולכים ביחד אל עבר הבית מה שמסמן שהם מתחילים לעבוד ביחד.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותסטיב מרטיןפרדי בנסוןמייקל קייןלורנס ג'יימיסוןגלן הדליג'נט קולגייטאנטון רוג'רסאנדרהמפקח המשטרהברברה האריספאני יובאנקסהגברת מאומההאיאן מקדרמידארתורדנה אייביגב' רידמייגן פייהגברת מאוקלהומהפרנסס קונרויהגברת מפאלם ביץ'לואיס זוריךניקוס
הסרט קיבל ביקורות חיוביות ולציון 88% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 32 ביקורות.
שנה פרס קטגוריה תוצאה 1989 פרס גלובוס הזהב מייקל קיין - השחקן הטוב ביותר
נוית בראל (נולדה ב-1977 באשקלון) היא משוררת, עורכת, מבקרת ספרות, מתרגמת וחוקרת ספרות ישראלית.
העורכת של סדרת הספרים "הדשא הגדול" בהוצאת פרדס ושל סדרת הספרים "היום קצר" בהוצאת ידיעות אחרונות, עורכת כתב העת הספרותי "הליקון", ועורכת ראשית של הוצאת הספרים "הליקון".
בעלת תואר דוקטור מבית הספר למדעי התרבות באוניברסיטת תל אביב.
הוסמכה על ידי החוג לתורת הספרות באוניברסיטת תל אביב בהצטיינות יתרה.
את עבודת התזה כתבה בהנחיית ד"ר תמר יעקבי בנושא "הרטוריקה של הציטוט: דמויות מקראיות בשירה עברית מודרנית כמקרה מבחן".
את עבודת הדוקטורט כתבה בהנחיית פרופ' מיכאל גלוזמן בנושא הפואטיקה של דליה רביקוביץ'.
ערכה את "ספר קישוני", חמישים הסיפורים הקצרים הטובים ביותר מאת אפרים קישון במלאת עשור למותו וערכה מהדורה מחודשת לסיפור מאחורי הגדר מאת חיים נחמן ביאליק.
מ-2020 משמשת עורכת כתב העת ועורכת ראשית של הוצאת הספרים "הליקון".
שירים, מאמרים, רצנזיות ותרגומים של בראל פורסמו בעיתונים ובכתבי עת כולל עיתון 77, דקה, מעין, אורות, שבו, גג, אפיריון, בינתיים, הכיוון מזרח, כתובת, מאזנים והליקון.
בראל מפרסמת משיריה וממסותיה כמעט רק בכתב העת הו!
נמנית עם צוות המבקרים והמראיינים של המוסף "ספרות ותרבות" של "ידיעות אחרונות" בעריכת אלעד זרט.
ב-2005 הוציאה את ספר ביכוריה, "רֹשֶם" בהוצאת גוונים.
ב-2011 הוציאה ספר שירים נוסף, "ממש".
על ספרה זה זכתה בפרס רמת גן לספרות ליצירת ביכורים, אך ויתרה עליו כשהתברר שמדובר בספרה השני.
ב-2016 פרסמה את קובץ השירים "מחדש" בהוצאת עם עובד.
"רוב שירי הספר הם שירי אהבה", אומרת בראל, "החלטתי באופן שקול, ואחרי שבספרי הקודם הפניתי את המבט החוצה, להפנות את המבט אל תוך קירות הבית".
בשנת 2025 ראה אור "באמת", ספר השירה הרביעי שלה, בסדרת "ריתמוס" של הוצאת "הקיבוץ המאוחד".
על ספר זה אמרה בתוכניתו של רינו צרור בגלי צה"ל (31 בדצמבר 2024): "ההתכוונות שלי הייתה אל השפה בספר הזה, כי המציאות הפכה לאימה של ממש.
רוב השירים בספר נכתבו אמנם לפני הטבח והמלחמה, אבל הייתה בהם עדות לאימה מתקרבת, כאילו מישהו דורך קשת ומכוון חץ שעתיד לפגוע, ואנחנו מתלבטים אם ללכת כפופים כדי להגן על עצמנו או אם להזדקף ולהאמין שנוכל לתפוס את החץ הזה לפני שיפגע בנו".
בראל הייתה חברה בקבוצת המשוררים גרילה תרבות, והייתה אחת הכותבות המרכזיות בכתב העת "מטעם" שערך יצחק לאור.
שיריה תורגמו לאנגלית, לגרמנית, לרומנית, לערבית ולספרדית.
השתתפה באנתולוגיות שירה רבות, בהן "אדומה", "מלכה עירומה", "לצאת", ו"השירים הכי יפים בעברית".
לימדה ספרות באוניברסיטת תל אביב, במכללת עלמא ובאוניברסיטה הפתוחה.
השתתפה בפסטיבלי שירה רבים, ביניהם "פסטיבל מטולה", "פסטיבל מטר על מטר", "פסטיבל שדה בוקר", "פסטיבל תל אביב לשירה", "פסטיבל שער הבינלאומי לשירה מבית הליקון" ו"פסטיבל מייד אין ג'רוזלם של 'בית אבי חי'".
בשנת 2017 זכתה בראל בפרס היצירה לסופרים עבריים על שם ראש הממשלה לוי אשכול לשנת תשע"ז.
רושם, הוצאת גוונים, 2005. ספר שירה.
ממש, הוצאת עם עובד, 2011. ספר שירה.
מחדש, הוצאת עם עובד, 2016. ספר שירה.
באמת, סדרת ריתמוס של הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2024. ספר שירה.
בראל נולדה להורים יוצאי טריפולי שבלוב.
אחיה הבכור של בראל נהרג בקרב ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים.
מתגוררת בתל אביב עם בן זוגה, הפרסומאי ומחבר ספרי הילדים שני גרשי.
נולונביי היא עיירה בטריטוריה הצפונית שבאוסטרליה.
העיירה הוקמה בסוף שנות השישים כדי לשכן בה עובדי מכרה בוקסיט ובני משפחותיהם וכן נבנה בה נמל מים עמוקים.
העיירה שוכנת 996 ק"מ ממזרח לבירת הטריטוריה דרווין.
אוכלוסיית העיירה מנתה 3,933 תושבים במפקד 2011.
האזור הוא מקום מושבם של שבטים אבוריג'ינים מזה 40,000 שנים.
האירופאי הראשון שהיה במקום הוא החוקר מתיו פלינדרס שהגיע לאזור ב-1803 במסגרת מסע ההפלגה שלו סביב לאוסטרליה.
ב-1963 החליטה הממשלה הפדרלית להקים במקום מכרה בוקסיט.
תושבי היישוב ירקאלה (Yirrkala) משבט היולנגו (Yolngu) התנגדו לכך חריפות והגישו עצומה לבית הנבחרים האוסטרלי.
המהלך משך תשומת לב בקנה מידה לאומי ובינלאומי.
ב-1971, כאשר נותרה הממשלה בעמדתה, עתרו אנשי השבט לבית המשפט.
הם הפסידו בעתירה מאחר שבתי המשפט היו אז כבולים לעקרון הטרה נוליוס שעל פיו לא הוכרה בעלות על האדמות של האבוריג'ינים מלפני תקופת ההתיישבות האירופאית.
עם זאת, השופט הכיר בשימוש הדתי והכלכלי שעשו העותרים באדמות ובכך נסללה הדרך להכרה בזכויות הקרקעיות של האבוריג'ינים באוסטרליה.
כביש הגישה לעיירה הוא דרך לא סלולה באורך של יותר מ-700 ק"מ ונדרש אישור מיוחד כדי לנסוע בו.
לפיכך רוב האספקה והמבקרים בעיירה מגיעים אליה בדרך הים או האוויר.
נולונביי נוסדה על ידי חברת אלומיניום שווייצרית כדי לשכן בה את עובדי מכרה הבוקסיט ואת מפעל התכת האלומיניום שמופק ממנו.
ב-2007 רכשה חברה קנדית את הבעלות על המכרה.
בנקודת זמן מסוימת הייתה אוכלוסיית העיירה מורכבת מתושבים מיותר מ-100 מדינות ובשנות השבעים היא מנתה כ-3,500 תושבים.
בנובמבר 2013 הודיעה החברה הקנדית על סגירת מפעל התכת האלומיניום ומקור התעסוקה היחיד במקום נותר מכרה הבוקסיט.
עקב כך פוטרו כ-1,100 עובדים, כרבע מתושבי העיירה וצעדים ננקטים כדי לפתור את מצוקת האבטלה.
כיום, תחומי העיסוק בנולונביי הם דיג, ציד ואומנויות מסורתיות.
נוֹישְׁטְרֵלִיץ היא עיר במחוז מקלנבורגישה-זנפלטה שבמדינת מקלנבורג-מערב פומרניה שבגרמניה.
העיר שוכנת לחופו של אגם צירקה (Zierker See) שבמחוז האגמים של מקלנבורג.
בין השנים 1738 ו-1918 הייתה נוישטרליץ בירתה של דוכסות מקלנבורג-שטרליץ ולאחר מכן של הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שטרליץ.
בין השנים 1994-2011 היא הייתה בירת מחוז מקלנבורג-שטרליץ.
השם שטרליץ מקורו בשפתם של השבטים הפולאבים, Strelci, ומשמעותו "יורה", או "לירות".
הכפר שטרליץ מוזכר לראשונה ב-1278. הכפר גדל להיות עיירה קטנה במשך המאות הבאות.
במאה ה-17 שטרליץ הייתה חלק מדוכסות מקלנבורג-גיסטרוב (Mecklenburg-Güstrow), שהפסיקה להתקיים עם מותו של הדוכס האחרון בשנת 1695. לאחר מכן הוקמה הדוכסות החדשה מקלנבורג-שטרליץ ב-1701. הדוכסות הקטנה כללה את המחוז של היום ואת המובלעת מסביב לרצבורג (Ratzeburg), שכיום נמצאת בשלזוויג-הולשטיין.
ב-1712 נשרפו עד היסוד העיירה והמצודה.
לאחר אסון זה חיו הדוכס ומשפחתו בבקתת הצייד שלהם שליד אגם זירקר שמצפון-מערב לשטרליץ.
סביב מקום זה נבנתה העיר החדשה של נוישטרליץ (שטרליץ החדשה).
העיר נעשתה לבירה הרשמית של דוכסות מקלנבורג-שטרליץ ב-1736.
נוישטרליץ נותרה למקום מושבם של הדוכסים עד לשנת 1918 והייתה לבירתה של "המדינה החופשית מקלנבורג-שטרליץ" (Freistaat Mecklenburg-Strelitz) בין השנים 1918-1933. ב-1934 מוזגה המדינה עם מקלנבורג-שוורין (Mecklenburg-Schwerin) ויחד הם היוו את הגאו של מקלנבורג.
העיר העתיקה של שטרליץ המשיכה להתקיים לאחר השריפה של 1712 ככפר קטן שסופח לנוישטרליץ ב-1931.
כאשר נכנסו לנוישטרליץ כוחות הצבא האדום ב-30 באפריל 1945 שמו קץ לחייהם 681 מתושבי העיר.
מרכז העיר מתאפיין באדריכלות מתקופת הבארוק.
לב העיר היא כיכר השוק (Marktplatz) כשלידה ניצבים הכנסייה שנבנתה בין השנים 1768-1778 ובניין העירייה שנבנה בשנת 1841 על ידי פרידריך בוטל (Friedrich W.
Buttel), מתלמידיו של קארל פרידריך שינקל.
הארמון בסגנון הבארוק נהרס ב-1945, אך גני הארמון עדיין קיימים.
כמו כן ראויים לציון האורנג'רי (Orangerie) מהמאה ה-18, ששימש בעיקר כבית קיץ, כנסיית הארמון שנבנתה בשנים 1855-1859 בסגנון התחייה הגותית האנגלית והמקדש בסגנון נאו-קלאסי שבו ניצב העתק של פסל האלה הבה.
אמיל קרפלין, שנחשב לאבי הפסיכיאטריה המודרנית נולד והתגורר בנוישטרליץ.
מנואל אגודו דוראן (בספרדית: Manuel Agudo Durán נולד ב-15 באוקטובר 1986 בסנלוקר דה ברמדה שבאנדלוסיה, ספרד), הידוע בכינוי נוליטו (בספרדית: Nolito), הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקיצוני השמאלי.
נוליטו החל את הקריירה המקצוענית שלו במדי ברצלונה אתלטיק, שיחק מספר פעמים במדי ברצלונה לפני שעבר לבנפיקה ליסבון הפורטוגלית.
נוליטו הושאל מבנפיקה לגרנדה ולאחר מכן שב באופן קבוע לספרד, עת הצטרף לסלטה ויגו.
נוליטו הצטרף בנעוריו למערכת הנוער של קבוצה מקומית בעיר הולדתו, אלגיידה.
בגיל 14 הצטרף לסנלקניו, קבוצה נוספת מעיר הולדתו, וב-2005 החל לשחק בקבוצת הבוגרים של המועדון.
ב-2006 עבר נוליטו לאסיחה, קבוצה אנדלוסית ששיחקה אז בליגה השלישית.
בעונתו הראשונה בקבוצה היה נוליטו בעיקר שחקן מחליף, וב-31 הופעות בליגה הבקיע פעמיים.
בעונתו השנייה שם, עונת 2007/08, התבסס מעמדו של נוליטו, והוא כבש 12 שערים ב-36 משחקים, מתוכם פתח ב-34.
בקיץ 2008, עבר נוליטו לברצלונה אתלטיק, קבוצת המשנה של ברצלונה, ששיחקה גם היא בליגה השלישית, תחת המאמן לואיס אנריקה.
בעונת 2008/09 שיחק נוליטו ב-28 משחקי ליגה, בהם הצליחה להבקיע 4 פעמים.
בעונה הבאה היה נוליטו שותף לעליית הקבוצה מהליגה השלישית לליגה השנייה, בכך שכבש 12 שערים ב-35 משחקים.
בעונת 2010/11 החל נוליטו להשתלב במשחקי הקבוצה הראשית של ברצלונה.
ב-3 באוקטובר 2010 נכנס נוליטו כמחליף במשחק הליגה בו ברצלונה סיימה בתיקו מול מיורקה.
נוליטו השתתף בשני משחקי גביע המלך נגד סאוטה.
בשני שבהם, ב-10 בנובמבר, הבקיע נוליטו שער ראשון במדי ברצלונה, בניצחון קבוצתו 5:1. עד סוף העונה שותף נוליטו במשחק גביע נוסף, מול אלמריה בשמינית הגמר, ובמשחק ליגה מול הרקולס אליקנטה, ב-29 בינואר 2011. בליגה השנייה עם קבוצת המשנה השתתף נוליטו ב-38 משחקים, בהם כבש 13 פעמים.
בתום עונת 2010/11 דחה נוליטו את הצעתה של ברצלונה לחוזה מקצועני בה, והוא חתם על חוזה לחמש שנים בבנפיקה ליסבון.
בבכורתו הרשמית במדי המועדון, ב-27 ביולי 2011 מול טרבזונספור במוקדמות ליגת האלופות, כבש נוליטו את אחד משני שערי קבוצתו שניצחה 2:0. נוליטו הבקיע גם במשחק הגומלין, ובכך תרם להעפלתה של בנפיקה לשלב הבא.
ב-20 באוגוסט הבקיע נוליטו בניצחון קבוצתו 3:1 על פירנסה, ובכך היה השחקן היחידי לצד אאוזביו שמבקיע בחמשת משחקיו הרשמיים במדי המועדון.
בעונת הבכורה שלו בבנפיקה הבקיע נוליטו 11 שערים ב-29 משחקי ליגה, והוא עזר לקבוצתו לסיים במקום השני ולזכות בגביע הליגה הפורטוגלית.
בעונתו השנייה בבנפיקה דעך מעמדו של נוליטו, ועד סוף 2012 פתח במשחק ליגה אחד ונכנס כמחליף בחמישה נוספים, בהם הבקיע שער בודד.
בחלון ההעברות של ינואר 2013, עבר נוליטו לגרנדה בהשאלה עד תום העונה.
נוליטו סייע לקבוצתו לסיים את העונה בליגה במקום ה-17 ובכך להישאר בליגה הראשונה.
נוליטו הבקיע 3 פעמים ב-17 משחקים, וכן גרם לשער העצמי שהבקיע כריסטיאנו רונאלדו, שהביא לגרנדה ניצחון ראשון על ריאל מדריד מזה 40 שנים.
לאחר ששב מן ההשאלה, עבר נוליטו לשחק במדי סלטה ויגו, תחת מאמנו בברצלונה אתלטיק, לואיס אנריקה.
בחודש ספטמבר הבקיע נוליטו 4 שערים והוא נבחר על ידי התאחדות הליגה כמצטיין החודש.
נוליטו עזר לסלטה לסיים במקום התשיעי.
הוא היה המבקיע המצטיין של הקבוצה באותה עונה עם 14 שערים ב-35 משחקים.
ב-1 ביולי 2016 חתם במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג לארבע שנים.
ב-13 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 1–2 על סנדרלנד.
ב-16 ביולי 2017 חתם נוליטו בסביליה לשלוש שנים עבור 9 מיליון אירו, וביוני 2020 חזר לסלטה ויגו שקיבלה אישור מיוחד עבור העסקה שהתבצעה מחוץ לחלון ההעברות.
ב-5 בספטמבר 2022 חתם נוליטו באיביזה מהליגה הספרדית השנייה.
נוליטו לא שיחק במדי נבחרותיה הצעירות של ספרד.
ב-18 בנובמבר 2014 ערך נוליטו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד הבוגרת, במשחק ידידות מול שנערך באצטדיון באלאידוס.
ב-29 במאי 2016 הבקיע לראשונה במדי הנבחרת, צמד בניצחון על במשחק ידידות.
שלושה ימים מאוחר יותר כבש צמד נוסף, במשחק ידידות בו ניצחה ספרד 6:1 את .
נוליטו נכלל בסגל הנבחרת ליורו 2016.
נוכרייה היא סדרת ספרים רב-סוגתיים ומספר סיפורים קצרים מאת הסופרת דיאנה גבלדון, הכוללים אלמנטים של רומנים היסטוריים, רומנטיקה, מסתורין, הרפתקה, ופנטזיה/מדע בדיוני.
הסדרה עובדה לטלוויזיה ב-2014 על ידי רשת Starz, וכן לרומן גרפי (2010), ואלבום מוזיקלי (2010).
הסדרה משודרת בישראל בשם "זרה".
גבלדון כתבה סדרה נוספת על בסיס דמות משנית מסדרת נוכרייה, לורד ג'ון גריי, שסגנונה הוא בעיקר סיפורי מסתורין היסטוריים.
"נוכרייה" סובבת סביב סיפורה של קלייר רנדל, אחות צבאית בריטית ששירתה במלחמת העולם השנייה ונוסעת בזמן לסקוטלנד של 1743, בתקופת מרידות היעקוביטים.
היא נקלעת לשבט מקנזי, אחד השבטים הסקוטיים בעלי החשיבות באזור.
זרותה וחוסר ההתמצאות ביחס למנהגי המאה ה-18 בסקוטלנד, ומבטאה האנגלי המובהק ממחוז אסקס, מקשים עליה בתחילה להסתגל למקום ומביאים את המקומיים לחשוד בה.
לאחר זמן, בזכות ידע בסיסי ברפואה הנובע מהיותה אחות במקצועה, בזכות קיסמה האישי, ולאחר שהיא מוכיחה במספר רב של מבחנים את נאמנותה, היא מתחברת לשבט מקנזי ומתקבלת לתוכו, אם כי לאורך כל הספרים ופרקי הסדרה הטלוויזיונית, היא נחשבת כ"סקסונית" נוכרייה.
במהלך הזמן היא נישאת לג'יימס פרייזר, מלוחמי הרמה הסקוטית, ובעל אחוזה מקומית.
היא מתחילה לחיות את חייה כמקומית, ואף מסייעת ליעקוביטים במלחמתם להשיב את בית סטיוארט הקתולי ולהפיל את בית הנובר הפרוטסטנטי.
קלייר מודעת לכך שבתוך שלוש שנים, ב-16 באפריל 1746, יתרחש קרב קלודן, המתקפה האחרונה של המורדים היעקוביטים בשטח בריטניה, בו הובסו תומכי צ'ארלס באופן מוחץ, ושבעקבותיו נרדפו שבטי הרמה ותרבותם כמעט והוכחדה.
קלייר מנסה בכל כוחה למנוע מקרב קלודן להתקיים, בסיוע בעלה ג'יימס פרייזר, בדרכים שונות, אולם ללא הצלחה.
ג'יימי, שידע שהיעקוביטים יפסידו בקרב בקלודן, אילץ את קלייר לחזור לזמן שלה, כדי לחסוך ממנה את תוצאות הקרב.
הוא עצמו חזר לקלודן מתוך כוונה למות בקרב.
קלייר הייתה בהריון עם ביתו של ג'יימי.
לאחר 20 שנה, גילתה קלייר שג'יימי שרד את הקרב.
הספרים הבאים עסקו במעבר של הזוג לאמריקה, החיים שלהם ושל משפחתם בשלוש עשרה המושבות והמהפכה האמריקאית.
Outlander (1991) (יצא בבריטניה ואוסטרליה בשם Cross Stitch), תורגם לעברית בשם נוכריה, הוצאת כנרת, 2009. תרגום: ארז אשרוב
Dragonfly in Amber (1992), תורגם לעברית בשם שפירית בענבר - הוצאת כנרת, 2012. תרגום: ארז אשרוב.
Voyager (1993) תורגם לעברית בשני חלקים:
חלק ראשון בשם נוסעת מעבר לזמן, הוצאת כנרת, 2015. תרגום: ברוך גפן
חלק שני בשם נוסעת מעבר לאוקיינוס, הוצאת כנרת, 2015. תרגום: ברוך גפן
Drums of Autumn (1996) שתורגם לשני חלקים :
חלק ראשון בשם תופי הסתיו, הוצאת כנרת, 2016. תרגום: ברוך גפן
חלק שני בשם תופי הסתיו חלק 2 הוצאת כנרת, 2016. תרגום: ברוך גפן
The Fiery Cross (2001) שתורגם בעברית לשני חלקים:
חלק ראשון בשם הצלב הבוער חלק 1, הוצאת כנרת, 2017 תרגום ברוך גפן.
חלק שני בשם הצלב הבוער חלק 2, הוצאת כנרת, 2017 תרגום ברוך גפן.
A Breath of Snow and Ashes (2005) שתורגם לעברית בשני חלקים :
חלק ראשון בשם משב שלג ואפר חלק 1, הוצאת כנרת, 2018. תרגום ברוך גפן.
חלק שני, בשם משב שלג ואפר חלק 2, הוצאת כנרת, 2019. תרגום ברוך גפן וקטיה בנוביץ'.
סיפורם של הורי רוג'ר מקנזי, דולי וג'רי, במשך מלחמת העולם השנייה, כשהם מגלים את סוד מעגל האבנים העומדות.
סיפור מסעם של ג'ואן מקנזי ומייקל מארי (בתו החורגת ואחיינו של ג'יימי פרייזר).
סיפור המתרחש בצרפת של שנת 1740, בו פוגשים את ג'יימי פרייזר הצעיר ואת חברו איאן מארי, כשהם משמשים כשכירי חרב.
מדריך לעולם נוכרייה, עם תקצירי הספרים, ביוגרפיות הדמויות, ומידע נוסף.
הרומן הגרפי על בסיס הספר "נוכרייה".
המשך המדריך לעולם נוכרייה, בעיקר לספרים שיצאו אחרי צאת המדריך הראשון.
הסדרה יצאה בגרסה מלאה (בקריינותה של דאווינה פורטר) וגרסה מקוצרת (בקריינותה של ג'רלדין ג'יימס).
גם חלק מספרי הסדרה "לורד ג'ון" קיימים כספרי אודיו, בקריינותו של ג'ף וודמן.
קלייר ביצ'ם רנדל פרייזר: אחות ממלחמת העולם השנייה, אישה עצמאית, נשואה לפרנק רנדל.
השניים, שהיו פרודים במשך המלחמה מחמת תפקידיהם, נוסעים לרמות סקוטלנד לירח דבש שני, וכן כדי שפרנק יוכל לחקור את ההיסטוריה המשפחתית שלו שם.
במשך טיול, קלייר נתקלת במעגל אבנים עומדות.
כשהיא עוברת בתוכו, היא מוצאת את עצמה באמצע מרידת היעקוביטים בראשות הנסיך צ'רלי הנאה.
הידע הרפואי והבוטני של קלייר מסמן אותה כמכשפה.
היא כמעט מוצאת להורג, אך ניצלת בזכותו של ג'יימי פרייזר, אציל צעיר מבין המורדים, לו היא נאלצת להינשא.
מהר מאוד היא מתאהבת בו, ומשם מתחיל סיפורו האפי של הזוג.
מגולמת על ידי קטרינה באלף בסדרת הטלוויזיה.
ג'יימס "ג'יימי" מקנזי פרייזר: בעלה של קלייר במאה ה-18, צעיר אדמוני עם עבר סבוך.
נרדף על ידי הצבא המלכותי בגלל היותו מורד בשירות הטוען-לכתר הפולש.
הוא יתום מהוריו ואינו יכול לתבוע את תואר ראש שבט מקנזי, השייך לו, בגלל מעמדו כפורע חוק.
בצעירותו, שימש ג'יימי כשכיר-חרב בשירות מלך צרפת, יחד עם חברו הטוב איאן מארי, שמאוחר יותר נישא לאחותו היחידה של ג'יימי, ג'ני.
ג'יימי נלכד מספר פעמים על ידי אדומי-המעילים, עונה ונידון למוות.
גבו מצולק קשות מהצלפות שספג כעונש.
בסדרת הטלוויזיה, מגולם על ידי סאם היואן.
פרנק רנדל: בעלה של קלייר במאה ה-20. פרופסור להיסטוריה שחוקר את הגניאולוגיה והמורשת המשפחתית שלו.
בסדרת הטלוויזיה, מגולם על ידי טוביאס מנזיס.
ג'ונתן רנדל (הידוע כ"ג'ק השחור"): הנבל של הסדרה, אחד מאבותיו של פרנק רנדל, וקצין בצבא הכתר במאה ה-18. הוא מפתח אובססיה לקלייר וג'יימי, ולא בוחל בשום אמצעי למרר את חייהם.
הוא דומה באופן מפחיד לפרנק.
קולום מקנזי: נגיד שבט מקנזי, דודו של ג'יימי.
הוא נותן לג'יימי מקלט מפני הצבא.
יש לו בן אחד, שאינו בנו הביולוגי, אלא של אחיו, דוגל.
בסדרת הטלוויזיה, התפקיד מגולם על ידי גארי לואיס.
דוּגֶל מקנזי: אחיו הצעיר של קולום, מנהיג בשורות המורדים היעקוביטים, המוביל את השבט שלו במלחמה בגלל הנכות של אחיו.
אביו הביולוגי של הבן של קולום, היימיש.
מנצל את הגב המצולק של ג'יימי כדי לגייס כספים ותמיכה למרד.
בסדרת הטלוויזיה, התפקיד מגולם על ידי גרהם מקטביש.
גייליס/גיילי דאנקן: אשתו של השופט המקומי, גייליס גם היא נוסעת בזמן, והגיעה משנות השישים של המאה ה-20. היא המאהבת של דוגל, ובהריון עם בנם כאשר היא נעצרת כמכשפה.
היא רוצחת את בעלה, ומנסה לנצל את קלייר בזמן שגם משמשת לה כחברה טובה.
בסדרת הטלוויזיה, התפקיד מגולם על ידי לוטה ורביק.
מורטה פיצגיבונס פרייזר: הסנדק של ג'יימי, וחברו לנשק.
בסדרת הטלוויזיה, התפקיד מגולם על ידי דאנקן לקרואה.
לירי מקנזי: נערה המאוהבת בג'יימי, ומקנאה בקלייר.
היא מפלילה את קלייר כמכשפה בתקווה שזה יחזיר את ג'יימי אליה.
בסדרת הטלוויזיה, התפקיד מגולם על ידי נל הדסון.
הסדרה "Outlander" עובדה לטלוויזיה, והעונה הראשונה שודרה ברשת Starz ב-16 פרקים, החל מאוגוסט 2014. עונה שנייה צולמה, ושודרה החל מחודש אפריל 2016 ברשת Starz.
בעברית תורגם שם הסדרה ל"זרה", במקום השם "נוכריה" שבו תורגמו הספרים.
את העיבוד לטלוויזיה כתב התסריטאי רונלד ד.
הסדרה, המתבססת על הספרים, מתארת באופן ריאליסטי קטעים אלימים, כולל קטעי אונס, קרבות, רצח, וכן עירום וסצנות סקס שונות.
הסדרה זכתה לשלוש מועמדויות לפרס גלובוס הזהב בדצמבר 2015 - לשחקן המשנה הטוב ביותר (טוביאס מנזיס, בתפקיד "בלאק ג'ק רנדל"), השחקנית הטובה ביותר (קטריונה באלף, בתפקיד קלייר רנדל), והסדרה הטובה ביותר.
באלף זכתה עבור התפקיד בפרס של האקדמיה לסרטי מדע בדיוני, פנטזיה ואימה, והסדרה זכתה בפרס אמי עבור הפסקול.
בספטמבר 2014, במהלך שידורה של הסדרה בארצות הברית, עלה מחדש נושא עצמאות סקוטלנד, מה ששפך אור מעניין נוסף על הסדרה.
בתאריך ה-1 ביוני, מציינים מעריצי הסדרה את יום נוכריה העולמי (World Outlander Day).
ביום זה הם נוהגים לחלוק את אהבתם לספרים ולסדרה, לאכול מאכלים סקוטיים, לשתות ויסקי, ללבוש חצאית משובצת ועוד שאר אלמנטים מקומיים ותקופתיים.
"נולדתי לשלום" הוא שיר שכתב והלחין עוזי חיטמן, ובוצע על ידי להקת "סקסטה".
את השיר כתב עוזי חיטמן לרגל הולדת בנו עידו, בעת שהתנהל המשא ומתן שלפני חתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים.
השיר מבטא את השאיפה לשלום, כשבאותה עת טרם חתמה מדינת ישראל על הסכם השלום עם מצרים.
חברות סקסטה ביצעו את השיר בפסטיבל הזמר והפזמון אף שכלל לא היו מעוניינות בכך, מאחר שהשיר היה מנוגד לקו המוזיקלי שלהן.
חיטמן הקליט אף הוא את השיר, והוא יצא בשנת 1979 באלבום אוסף משיריו, שנקרא בשם "נולדתי לשלום".
במצעד בפזמונים העברי השנתי לשנת תשל"ט (1979) של רשת ג' הגיע השיר למקום התשיעי, ובמצעד השנתי של גלי צה"ל הגיע השיר למקום ה-22.
בשנת 1994 הוציא חיטמן את האלבום "עוזי שר חיטמן" ובו גרסה נוספת לשיר, שהכילה בנוסף למילים הקיימות גם בית נוסף בערבית.
נולדו להרוג היא סדרת טבע אמריקאית של החברה נשיונל ג'יאוגרפיק ששודרה בין 2001 ל-2004 ב-5 עונות בקריינותו של מת'יו מורגן.
בסדרה ישנם 31 פרקים באורך 48 דקות.
הסדרה שודרה גם בישראל בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק ובערוץ National Geographic WILD, בYes ובHOT, בשידורים חוזרים.
כמו כן היא יצאה בכמה מארזי DVD.
כל אחד מפרקי הסדרה עוסק במגוון בעלי חיים טורפים (או בכמה פרקים אוכלי נבלות או מוצצי דם) ודרכי הציד שלהם וגם דרכי ההתגוננות של הנטרפים בקשר לאותו נושא.
חלק מהנושאים עוסקים באזור חיות של הטורפים ואחרים בשיטות הציד או בסוג הטורף.
הצילומים הם אוספי תצלומים שצולמו בידי אנשי נשיונל ג'יאוגרפיק, המלווים במגוון אפקטים ותרשימים, המושכים את העין גם לנושאים שאינם נראים לצופה (למשל תרשים על פעילות של דגי חשמל או תצלמה תרמית של חושי נחשים).
לפני כל פרק ישנו פתיח קצר של תמונות בעלי חיים.
לאחר שבעת הפרקים הראשונים השתנה הפתיח לתצלומים אחרים אך המוזיקה נשארה.
בשנת 2011 שודרו עוד 4 פרקים לסדרה, בהם מלווים טורף אחד (אריה, עמלץ לבן, דוב קוטב ותנין) וכנראה שיצאו עוד פרקים דומים.
מדבר - הפרק מציג טורפים השוכנים במדבריות שונים ברחבי העולם כמו עכסנים, עכבר חגבים שצד עקרבים, קוקייה רצנית, כוס המחילות, זיקית נאמאקה וקויוט.
שונית אלמוגים - הפרק מציג טורפים החיים בשוניות אלמוגים כמו כרישון לבן-קצוות, מורנות, עקרבנון, דג חשמלן, דיונון, חלזונות ימיים, כוכבי ים וברקודה.
יער גשם - הפרק מציג טורפים החיים ביערות הגשם של אמריקה הדרומית כמו היגואר, עכביש טרנטולה שצד גומצן צעיר, עטלף שפת ארנבת בדיג, דולפין האמזונאס וארואנה כסופה.
ערבת עשב - הפרק מציג את הציידים של ערבות אפריקה כמו אריות, נמרים, שנבוב, לבלר, ברדלסים וכוח סלעים טורף קוברה יורקת.
מיניאטוריים - הפרק מציג טורפים קטנים שונים כמו נמלים ציידות, פשפשי מים, עכבישאים שונים, צרעות עכבישים וגמלי שלמה.
ביצה - הפרק מציג טורפים החיים בביצות ברחבי העולם כמו אליגטורים אמריקנים, נחש מים אירופי, צב האליגטור, קרקל צד קופי גונון ירוק מעץ, אנקונדה כהה ועכביש דייג עם טרף.
אוקיינוס - הפרק מציג טורפים החיים באוקיינוסים ובימים שונים כמו כריש כחול, דיונון הומבולדט, כריש טיגרי טורף אפרוחי אלבטרוסים, צב ים חום, דולפיננים וקטלנים תופסים גורי אריות ים.
קור - הפרק מציג טורפים החיים באקלים הקוטב ואזורים קרים נוספים כמו דוב לבן, קויוט, פומה רודפת אחרי ארנבת שלג, עיט זהוב, ויסעור ענק דרומי ואריה ים דרום-אמריקאי צדים פינגוויניים.
לילה - הפרק מציג טורפים פעילי לילה כמו תנים, קרקל, עטלפים שונים, לילית, עקרב מדברי, נחש בואה, סרוואל וחתול בית.
אי - הפרק מציג טורפים החיים על איים שונים (לרבות אוסטרליה) כמו האיי איי, טאיפן חופים, כוח ענק, כוח אוסטרלי, הפוסה ממדגסקר, עכסן סנטה קטלינה וחקייני גלאפגוס.
יער - הפרק מציג טורפים החיים ביערות שונים כמו גלגו וגלגו ענק ביערות אפריקה, שימפנזות צדים קופים, שונר צפוני, דביבון מצוי, נץ גדול, פיתון הודי ורב חנק מצוי.
מחבואים - הפרק מציג טורפים, בעלי שיטות הסוואה מתוחכמות או תעתועים אחרים, כמו ביטיס פרינגיי, דג חכאי, תמנונים, פיפה מצויה טורפת דגים, מוקסין מים צעיר ואף כמה צמחים טורפים.
מארב - הפרק מציג טורפים הממתינים לטרפם במארב עד לשעת כושר כמו נמרון מרגיי, נמר, זאב נהרות צפוני, קיימן תניני, דג עלה אמזוני, צב מטמטא, נחש בירית מצוי, נחש שוטני ופיתון סלעים אפריקני המכניע כוח נילוס בוגר.
נהר - הפרק מציג טורפים החיים בנהרות שונים כמו לוטרת ענק באמזונאס, אמודאי, דובי גריזלי מחכים לדגי סלמון, תנין היאור טורף גנואים, עיטמים שולים דגים, ודגי צלף.
עופות דורסים - הפרק מציג עופות דורסים שונים כמו עיט זהוב, בז נודד, בז מצוי, לילית צדה בלילה, נץ גדול עט על ארנבת, עיטם קולני והרפיה תופסת עצלן.
מלתעות - הפרק מציג טורפים בעלי לסתות קטלניות ושיניים חדות כמו כריש לווייתני זולל ביצי דגים, כוח ענק, תנינים, אריות, יגואר, צבוע מנומר וחום, מקורי המרבו והאנפה, לסתות של חסרי חוליות, קוברה מלכותית עם שיני ארס, אנקונדה בולעת קפיבארה ועמלץ לבן טורף דובי ים צעירים.
להקה - הפרק מציג טורפים הצדים יחד עם חבריהם טרף כמו פיראניות, דולפינים ואורקות, אריות, צבועים וזאבים, צרעות, נמלי גדוד וקבוצת שימפנזות ציידות.
כרישים - הפרק מציג מגוון מיני כרישים ואת שיטות הציד שלהם כמו עמלץ לבן טורף דובי ים, כריש כחול, כריש טיגרי, כריש לווייתני, כריש מלאך, פטישן וכרישון לבן-קצוות הצד בקבוצות בשוניות אלמוגים.
חתוליים - הפרק מציג את שיטות הציד של בני משפחת החתוליים כמו להקת אריות, נמרים, ברדלסים, יגוארים, חתול בר אפריקני, אוצלוטים, סרוואלים, טיגריסים וטיגריס סיבירי - הגדול שבחתוליים.
כלבים טורפים - הפרק מציג מיני כלבי בר שונים כמו זאב אפור, זאב טלוא, תן שחור גב, זאב הרעמה, זאב אתיופי, שועל אוזנן, שועל שלג המתנפל על אפרוחי אוריה, שועל אדום וקויוט הצד עכברים.
נחשים - הפרק מציג את שיטות הציד של נחשים שונים כמו עכסנים, קוברה יורקת, רב-פתן מלכותי האוכל נחשים אחרים, ביטיס גבוני, ממבה שחורה, פיתון סלעים אפריקני ואנקונדה טורפת קיימן.
מהירות - הפרק מציג טורפים מהירים ביותר או בעלי תגובות זריזות מאוד כמו בזים נודדים, דגי טונה, דולפינים ואורקות, ברדלסים, קויוטים, זאבים טלואים, אנטילוקפרות הבורחות מזאב, זיקיות בעלות לשון מהירה, לרוות שפירית וסוסון ים חוטף חסילון.
טפרים - הפק מציג טורפים בעלי טפרים קטלניות כמו עקרבים, סרטנים, עיטם לבן חזה הצד נחשי ים, עקב האריס הצד בלהקה, עטלף שפת ארנבת, חתולים, אריות, נמרים, טיגריסים, דובי גריזלי וגירית הדבש.
רעל - הפרק מציג טורפים ארסיים או נטרפים המשתמשים ברעל להגנה כמו עכביש קופצני, טרנטולות, ביטיס גבוני, קוברה הודית, חשופיות ים הניזונות משושנות ים, מדוזות וצרעות עכבישים בציד.
גלדיאטורים זעירים - הפרק מציג טורפים פרוקי-רגליים קטנים ולוחמניים כמו נמלים, זכרי איילית נאבקים, מושיות ועינפזיים אוכלים כנימות, צרעות, עכבישים כמו דינופידיים, גלגלניים ואלמנה שחורה צדה עקצן.
רוצחים חשאיים - הפרק מציג טורפים בעלי שיטות התגנבות וטריפה מיוחדות כמו עכביש הבועה, עכבישי מלכודת, נחש שוטני, נחשי מים, נחשי ביצים, בז נודד, עיט זהוב, עיטם לבן זנב, שלך, חתול בר ולהקת אריות.
לא נראים טורפים - הפרק מציג טורפים שלא נראים כטורפים ובעיקר בצמחים טורפים שונים.
בפרק נראים: שלפוחן מצוי, פיתיונאי הסרגסום הנראה כאצה וצמחים טורפים כמו מיני כדנתיים, נאדיד המים, טללית ודיונאה.
מרדף - הפרק מציג טורפים הרודפים במהירות אחרי טרפם ואף מתישים אותו כמו זאב ארקטי, טרסיוס מקפץ, סולה צפונית ומפרשן מפוספס זוללים דגים, עיט זהוב, עיטם לבן ראש חוטף דגים, ארי ים קליפורני וחמסנים מתנפלים על אפרוחי פינגווינים.
תחבולות תת-ימיות - הפרק מציג טורפים תת-ימיים בעלי תחבולות כמו זהרון, פיתיונאיים, אבנון השואב דגים אחרים ללועו במהירות, אבנונית, תמנוניים שונים כמו תמנון כחול טבעות, דיונון הרוקחים ומורנות.
בעלי דם קר - הפרק מציג זוחלים ודו-חיים טורפים שונים כמו תנין ים, קיימן תניני טורף פיראניות, צב האליגטור, צפרדעים בעלות ראשנים קניבלים, זיקיות, כוחיים, הלודרמה מרירית, זעמן מלכותי מצוי הבולע נחש עכסן וקוברה טורפת נחש אחר.
חרקים מעופפים - הפרק מציג חרקים מעופפים טורפים כמו רימות זבובים, נמלים ציידות, חיפושיות רצניות, רימות של זבובי סוס, מושיות ועינפזיים אוכלים כנימות, גמלי שלמה, צרעות כולל צרעות טפיליות ואף צרעות פרזיטואידיות.
נולדתי בירושלים ואני עדיין חי הוא סרט קומדיה רומנטית שחורה ישראלי משנת 2019 שבוים על ידי יוסי עטיה ודוד אופק.
עטיה גם כתב את התסריט ומשחק בתפקיד הראשי.
הסרט הוקרן בבכורה ארצית בפסטיבל הקולנוע ירושלים במסגרת התחרות לקולנוע ישראלי עלילתי בו זכה בפרס לסרט הביכורים הטוב ביותר.
רונן מטלון (יוסי עטיה) שנולד וגדל בירושלים, מתחיל להעביר סיור בעקבות פיגועים מפורסמים ברחוב יפו.
במהלך אחד הסיורים הוא פוגש את אסיה מולאן (ליהי קורנובסקי) ירושלמית לשעבר תאבת חיים שגרה בברצלונה.
השניים מתאהבים ורונן נקרע בין כוחות החיים והמוות שסובבים אותו.
שם דמות יוסי עטיה רונן מטלון ליהי קורנובסקי אסיה מולאן איתמר רוט סיימון האריס טאישי טנאקה שוחאי אליק שמעונוב אבא רונן אנה סגן כהן תמרה קראוס
שנהארגוןקטגוריהפרסמועמד/יםתוצאהסימוכין2018סם שפיגלהחממה הבינלאומית לקולנועWork in Progressדוד אופק, יוסי עטיהפרס חברת ההפצה ARP Sélection2019פסטיבל הקולנוע ירושליםקולנוע ישראלי עלילתיסרט הביכורים הטוב ביותרנולדתי בירושלים ואני עדיין חיהתסריט הטוב ביותריוסי עטיההשחקן הטוב ביותריוסי עטיהחביב הקהלנולדתי בירושלים ואני עדיין חי
"נולדתי בירושלים ואני עדיין חי" הוא הסרט הראשון שהונגש לעיוורים וכבדי ראיה בתולדות פסטיבל ירושלים; הקרנת הבכורה הונגשה על ידי ארז טודרס.
הסיור נערך ברחוב יפו והתחקה אחרי פיגועי ההתאבדות שהתרחשו באזור בין השנים 2005–2010. הסיור תועד בסרטון קצר שזכה בתחרות הפיצ'ינג בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2015; הוא שימש בסיס לסרט קצר בן שמונה דקות בעל אותו שם שעטיה כתב וביים בשנת 2015.
הוא הופק על ידי איתן מנצורי, יהונתן דובק, רוני לוי וחברת ספירו סרטים; ויצא בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי, משרד התרבות והספורט, מועצת הפיס לתרבות ולאמנות, סם שפיגל ו-ARP.
נוכלות בלי חשבון הוא סרט דרמה-פשע אמריקאי משנת 2019, שנכתב ובוים על ידי לורן סקפריה.
הסרט מבוסס על מאמר שפורסם במגזין ניו יורק בשנת 2015 בשם "The Hustlers at Scores" מאת ג'סיקה פרסלר.
בסרט מככבות קונסטנס וו, ג'ניפר לופז, לילי ריינהרט, קיקי פאלמר, ג'וליה סטיילס, קארדי בי וליזו והוא עוקב אחר קבוצת חשפניות שמחליטות למעול בכספים של ברוקרים מוול סטריט שפוקדים את המועדון שלהן.
דסטיני (קונסטנס וו), אם יחידנית מניו יורק, הופכת לחשפנית כדי לתמוך במשפחתה.
חברותיה החשפניות בהנהגת רמונה (ג'ניפר לופז) מחליטות להונות ברוקרים ומנכ"לים מוול סטריט שפוקדים את המועדון שלהן כאשר תעשיית המין נקלעת למשבר כלכלי בשנת 2008.
שחקן דמות קונסטנס וו דסטיני / דורותי ג'ניפר לופז רמונה וגה קארדי בי דיימונד לילי ריינהרט אנאבל ג'וליה סטיילס אליזבת קיקי פאלמר מרסדס ליזו ליז מרסדס רוהל מאמא ונסה אספילאגה מנואלה אשר בתפקיד עצמומדליין ברוארדון
בפברואר 2016, הוכרז שג'סיקה אלבאום, ויל פרל ואדם מקיי יפיקו את הסרט תחת חברת ההפקות שלהם "Gloria Sanchez Productions".
במאי 2016, הצטרפה חברת ההפקות "Annapurna Pictures" עם מייגן אליסון וצ'לסי ברנארד כמפיקים בפועל.
באוגוסט 2018, הוכרז שג'ניפר לופז תככב בסרט ושלורן סקפריה תכתוב ותביים.
לופז תפקדה גם כמפיקה בפועל.
באוקטובר 2018 "Annapurna Pictures" פרשה מהפרויקט וחברת "STX Entertainment" רכשה במקומה את זכויות ההפצה; בנוסף, קונסטנס וו הצטרפה לצוות.
יתר המשתתפים בסרט הצטרפו במרץ-אפריל 2019.
צילומי הסרט החלו ב-22 במרץ 2019 בעיר ניו יורק והסתיימו ב-4 במאי 2019.
האי נולן הוא אי מכוסה קרח, הממוקם בתוך מדף הקרח סולזברגר מול חופי ארץ מארי בירד, שבאנטארקטיקה.
אורכו של האי 11 קילומטרים.
האי ממוקם 3.7 קילומטרים מצפון לרכס קורט.
האי מופה על ידי השירות האנטארקטי של ארצות הברית בין השנים 1939–1941.
האי נקרא על שמו של ויליאם ג'י.
Nolan), מצי ארצות הברית, שהיה מפעיל מכ"ם בספינת צי ארצות הברית גליישר (USS Glacier), בעונות המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958 ו- 1961–1962.
נוּכָלק , לשעבר בלה קולה (Bellacoola) היא קבוצה אתנית של ילידים הדוברים שפה המשתייכת למשפחת השפות של ה.
הם גרים על גדות הנהר בקולומביה הבריטית, בכפר דייגים שהיה מבודד עד 1955. כיום הכפר קומקוטס (Qomqots) שוכן ליד העיירה .
מבחינה תרבותית הם שייכים למכלול הקבוצות האתניות המכונה .
בלה-קולה הוא שיבוש של המילה שבה מכנים בני הקבוצה האתנית של ה את ה"נוכחלק".
במקור השם כלל את השבט בעל אותו שם, אך גם את בני הטליו (Talio), קימסקוויט (Kimsquit) וכמה מבני הקוואטנה (Kwatna) שהתגוררו בכפרים במפרצים המכונים זרוע בנטינק דרום (South Bentinck Arm) וזרוע בנטינק צפון (North Bentinck Arm) ובעמק בלה קולה, אך גם סביב המפרצים וקוואטנה (Kwatna).
אולם בשנות העשרים של המאה העשרים נטשו שבטים אלה את כפריהם והתמזגו עם הנוכלק.
רק בסוף שנות השבעים החלה הקבוצה האתנית של הבלה קולה לקרוא לעצמם "אומת הנוכלק" (Nuxalk Nation).
שפתם שייכת למשפחת השפות של הסייליש, ובכך הם יוצרים מובלעת בין העמים הסמוכים, הדוברים שפות ממשפחות השפות או אתבסקה.
תוך כדי כך הם פיתחו קווי דמיון תרבותיים גדולים עם הקבוצה האתנית של ההיילצוק, שכניהם, המדברים בשפת ואקש.
הנוכלק, אשר 1,714 מהם (נכון ל-2016) מוכרים כחברים בשבט, שייכים למועצה שבטית, .
הכפר הראשי לשעבר של בלה קולה, קומקוטס (Qomq'-ts), שכן בשפך הנהר באותו שם.
כמו בכל הקבוצות האתניות השייכות לסייליש של החוף, החברה חולקה לשלושה מעמדות: המעמד העליון האריסטוקרטי, חברי השבט ועבדים פשוטים.
הבתים המצוירים היו שייכים למשפחות במעמד הגבוה ביותר.
כל בן שבט היה קשור לאב קדמון מיתולוגי על ידי שושלות יוחסין.
כל אחד מאבות קדמונים אלו הגיע מאחת מפסגות ההרים שמסביב וירד מהן כדי לבסס שושלת.
קשרי נישואין קישרו בין השושלות והכפרים זה לזה, כאשר מקום המגורים נבחר בעיקר על פי משכנה של משפחת הגבר.
עם זאת, זה לא היה מחויב.
בבתי לוחות העץ הגדולים שכנו עד שש משפחות.
הטקסיים השבטיים היו מורכבים, אפילו בסטנדרטים של סייליש של החוף.
האלמנטים הדומיננטיים היו ה ושתי אגודות סודיות, סיסאוק (Sisaok) וקוסיוט (Kusiut).
רק ילדים של הצ'יף וקרובי משפחה מסוימים היו יכולים להיות חברים, אך רק לאחר טקס חניכה.
הטקס כלל פרישה מהקהילה ובשובו, הופעה בדמות במסכה המייצגת את עמדתו החדשה של החבר.
רוב חברי שתי האגודות הופיעו בפוטלאצ'ים ובהלוויות.
חברי הקוסיוט שלטו בטקסי החורף, כל אחד מהם קיבל שם ופטרון על טבעי שאת ריקודו ביצע.
הנוכלק חיו בעיקר מדיג אלתית, כמו גם מין הסמלט Thaleichthys pacificus (באנגלית Eulachon או גם Candlefish), שאותו עיבדו לייצר שמן.
את האילתית נהגו לייבש ולמכור כמוצר מסחרי.
בשנת 1793 הגיע ג'ורג' ונקובר למימי הנוכלק.
כעבור כמה שבועות הגיעה לאזור משלחתו של אלכסנדר מקנזי שהתקבלה בכבוד רב והתייחסו אליה בנדיבות רבה.
בנוסקלסט (Nusqalst, "כפר גדול") הוא מצא ארבעה בתי לוחות עץ גדולים על גבעות, בתוספת שבעה קטנים יותר.
הוא הגיע גם לקומקוטס, שם מקנזי ותשעת חבריו עברו תחילה על פני בתים קטנים רבים, ושם פגשו לבסוף שישה בתים גדולים מאוד.
בהם התגוררו ארבעה גברים בלבד, ככל הנראה הצ'יפים ובני משפחותיהם.
לבסוף, מקנזי חרת כתובת על סלע בחוף האוקיינוס השקט שהגיע לחוף זה ברגל מקנדה ב-22 ביולי 1793 (למעשה יום קודם).
אזור המסחר של הנוכלק היה עצום, ומקנזי תהה כיצד הגיע לידיו של אחד הצ'יפים כפתור בדיל.
באותה תקופה הם כבר העבירו פרוות להיילצוק, שבתורם יצרו קשר עם סוחרי הפרוות האירופיים.
תחנת המסחר של חברת מפרץ הדסון בבלה קולה, פורט מקלפלין (Fort McLoughlin), ששכנה באי קמפבל, הייתה שם מאז שנות ה-30 של המאה ה-19.
עם בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-19, הגיעו אלפי מחפשי זהב לבלה קולה.
בשנת 1862 השתוללה מגפת אבעבועות שחורות, שהרגה ככל הנראה בין 70% ל-90% מאוכלוסיית השבט.
רוב הניצולים ויתרו על כפריהם והתגוררו בקומקוטס לאחר שנת 1863.
חברת מפרץ הדסון הקימה שם תחנה בשנת 1867, תחילה על ספינה ואחר כך ליד הכפר.
עם זאת, החברה ויתרה על התחנה בשנת 1882 ומכרה אותו לג'ון קלייטון (John Clayton), שמשפחתו המשיכה לנהל אותה לתוך המאה ה-20. אך סחר הפרוות כבר לא היה דומיננטי, אלא ייצוא של תפוחי אדמה, סלי קש ותגליפים.
גילופי החוף הצפון-מערבי, ובמיוחד עמודי הטוטם, התפרסמו בעולם תוך מספר שנים והפכו לפריט אספנות נחשק.
ובכל זאת, ממשלת קנדה ניסתה למחוק את התרבויות האינדיאניות.
הילדים של בלה קולה, כמו כל ילדי הילידים, חויבו ללכת לפנימיות לילדי האינדיאנים שבהם כבר לא הורשו להשתמש בשפת האם שלהם.
פולחנים נאסרו בתכלית, ובאחת הפעמים אפילו הופיעה ספינת תותחים מול הכפר כדי לאכוף בכוח את האיסורים, במיוחד של הפוטלאץ' (1884).
ב-30 באוקטובר 1894 הגיעו לבלה קולה 79 נורווגים ששמם ידוע.
עד אז התגוררו בקרב הנוכלק רק 8 אנשים לא ילידים.
הכומר כריסטיאן סאוגסטאד (Christian Saugstad) הביא לכאן את 74 האנשים מ במינסוטה, שעקרו משם עקב סכסוכים דתיים בתוך הכנסייה הלותרנית, ושנמשכו למקום על ידי התיאורים החיוביים של האתנולוג הנורווגי ב.
ייקובסן (BF Jacobsen), ותנאי ההתיישבות הנוחים באותה מידה שהציעה ממשלת הפרובינציה.
אליו הצטרפו חמישה נורווגים אחרים מסיאטל.
אחרי קבוצה זו הגיעו עוד 98 מתיישבים בשנה שלאחר מכן, כשכל אחד מהמתנחלים קיבל 160 דונם אדמה שעליהם היה אמור להקים בית.
סניף דואר הוקם בקריסטיאניה (Kristiania, שלימים נקראה האגנסבורג (Hagensborg) על שם הבעלים) ובית ספר.
בשנת 1904 החליטו המתיישבים להעביר את היישוב העיקרי שלהם לצדו הצפוני של הנהר, החלטה שגם בני הנוכלק יישמו.
למקום החדש היה קל יותר להגיע באמצעות ספינה.
נבנו גשרים והמקום שגשג עד שנות השלושים.
אך שיטפון כבד אילץ את המתיישבים לחזור ליישוב הישן בצד הדרומי, ולוותר על העיירה החדשה.
הציעו שירות שבועי מוונקובר לבלה קולה משנת 1906 ועד אמצע שנות החמישים של המאה ה-20. ביבשה היו רק שבילים מכאן עד לאזור צ'ילקוטין (Chilcotin area), ומשם שבילים לבהמות משא התפתלו בנוף הפראי.
עם זאת, האזור כנראה היה מתפתח אחרת לגמרי ללא מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1912 חלה תנופה קרקעית אמיתית בצפון-מזרח נפת אגם אוטסה (Ootsa Lake District).
חברת הרכבת של האוקיינוס השקט ומפרץ הדסון (Pacific and Hudson's Bay Railway) ראתה את האזור כנקודת סיום אפשרית למסילת הרכבות חוצה היבשת שלהם.
אך מלחמת העולם הראשונה ואז שקיעת הרכבות באמריקה הצפונית שמו קץ לפרויקט.
אפילו סלילת כבישים נכשלה בשנות השלושים של המאה ה-20 בשל העלויות העצומות.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הייתה אמורה "משלחת דובי הקוטב" לבנות דרך לאגם אנאהים (Anahim Lake), אך גם פרויקט זה בוטל.
בשנים 1952–1955 בנו תושבי בלה קולה כביש בשם כביש החופש (Freedom Road), אליו הממשלה תרמה 50,000 דולרים קנדיים.
כביש זה העניק לקנדה קשר שלישי לאוקיינוס השקט דרך הרי החוף.
במקביל, תעשיית העץ יצרה קרחות יער גדולים באזורי היערות העצומים.
תהליך זה החל כבר בסביבות 1900, אך התגבר בשנות הארבעים של המאה ה-20. בנוסף הוקמו מפעלי דגים וחוות דגים שפגעו במלאי הדגים העצום באזור.
הנוכלק הם בעלים של 7 שמורות.
הגדולה ביותר ובצורה משמעותית היא "בלה קולה 1" (Bella Coola 1).
היא משתרעת על שטח של 13.5 קילומטרים רבועים, השוכנת בשפך של הנהר באותו שם.
שמורת "נוססק 2" (Nooseseck 2) (53 דונם) ממוקמת בשפך הנהר באותו שם בגרין ביי (Green Bay), על מפרץ זרוע בנטינק צפון של תעלת בורק (Burke Channel).
גם מקור שמה של שמורת "טלאומי 3" (Taleomey 3, 2,023 דונם) הוא מנהר, אבל היא שוכנת על מפרץ זרוע בנטינק דרום.
"קווטלנה 4" (Kwatlena 4, 530 דונם) שוכנת על הנהר קוואטנה במפרץ קוואטנה.
שמורת "קמסקוויט 1" (Kemsquit 1, 2,032 דונם), לעומת זאת, נמצאת בפתח הנהר דין (Dean River).
שמורת "צ'צקה 2" (Chatscah 2; 1,732 דונם) שוכנת בשפך הנהר קימסקוויט (Kimsquit) בקצה הצפוני של תעלת דין, שם ממוקמת שמורת "נהר סקוקווילץ 3" (Skokwiltz River 3; 324 דונם).
בשנת 1996 היו רשומים 1,185 מבני הנוכלק, מתוכם 706 התגוררו בשמורה.
האוכלוסייה התאוששה מאסונות המאה ה-19, אך צאצאי המתיישבים האירופאים שולטים באזור.
כיום הנוכלק חיים בכפר משלהם, אך כבר אי אפשר להפריד את המבנים שלהם מאלו של העיירה בלה קולה.
השבט מנסה לשמר את המסורות הקיימות, וככל שניתן, להשיב את אלו שאבדו.
ההצלחה הראשונה הייתה הקמתה של בית הספר היסודי קיי-קיי-טיי (Kii Kii Tii Nursery School) בשנות ה-70 של המאה ה-20. משאב חשוב הוא בית הספר בשם Acwsalcta, שמשמעותו "מקום הלמידה".
מלמדים כאן טכניקות ואומנויות מסורתיות כמו גם שירה, ריקוד ושפת הנוכלק.
הסיבה להקמתו בשנת 1982 היו בעיות גדולות שהרחיקו לכת עד כדי כך ש-38 משפחות הוציאו את ילדיהן מבית הספר הרגיל.
בית הספר החדש פתח את שעריו בשנת 1987. ב-17 במאי 2007 חגג בית הספר 20 שנה להיווסדו כשהציב עמוד טוטם חדש.
גלן ארל בות' , הידוע בשם הבמה נולדג' (Knxwledge), הוא מפיק היפ הופ ופזמונאי אמריקאי מלוס אנג'לס.
מאז 2009, הוציא מעל 100 פרויקטים באמצעות בנדקמפ.
בשנת 2010 הוציא את אלבום הבכורה שלו, Klouds, באמצעות הלייבל "אול סיטי".
בשנת 2012 הוציא אוסף רטרוספקטיבי של 53 רצועות על קלטת, אשר פורסם על ידי "ליבינג רקורדס".
שיריו הם לעיתים קרובות שילוב של ז'אנרים שונים, בהם ג'אז, נשמה והיפ הופ.
בשנת 2015 הוציא את אלבום הבכורה שלו בלייבל "סטונס ת'רואו רקורדס", Hud Dreems, והפיק את הרצועה "Momma" באלבומו של קנדריק לאמאר, To Pimp a Butterfly, שזכה בפרס גראמי לאלבום הראפ הטוב ביותר בשנת 2016. באותה השנה, הוציא יחד עם אנדרסון פאאק, כצמד בשם "נו-ווריז", את האלבום Yes Lawd!.
עבודתו לצד אנדרסון פאאק זכתה לשבחי הביקורת.
במרץ 2020 הוציא את 1988, אלבומו השני בלייבל סתונס ת'רואו רקורדס.
נוכלת ושמה סו הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה קומית משנת 1991 בבימויו, בכתיבתו ובהפקתו של ג'ון יוז, עם ג'יימס בלושי, קלי לינץ' ואליסן פורטר בתפקידים הראשיים.
הילדה-שחקנית אליסן פורטר בת העשר זכתה ב"פרס האמן הצעיר" כשחקנית הצעירה הטובה ביותר בסרט קולנוע.