tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא פרש בקיץ 1925. אולם, הוא התקשה להיפרד מהכדורגל, חתם בארסנל בפעם השלישית בינואר 1926, והשתתף בשאר משחקי הליגה באותה עונה.
משחקו האחרון בארסנל היה מול מנצ'סטר סיטי ב-20 במרץ 1926, בגיל 41 שנים ו-159 ימים.
בעקבות כך הוא קבע שיא כשחקן המבוגר ביותר המופיע במדי המועדון.
רתרפורד עזב את ארסנל בפעם האחרונה בקיץ 1926; הוא השתתף ב-232 משחקים והבקיע 27 שערים עבור המועדון.
לאחר מכן הוא שיחק בקלפטון אוריינט במשך עונה אחת, ולבסוף פרש ב-1927. ב-1928 הוא חזר מפרישתו וחתם בטנברידג' ולס ריינג'רס, אך השתתף רק במשחק אחד בגביע ה-FA.
לאחר פרישתו הוא עבר להתגורר באזור ניסדן שברובע ברנט הלונדוני, וניהל חנות לממכר משקאות חריפים.
ספ ובוב, אחיו של ג'וק, היו גם כן כדורגלנים מקצוענים.
בנו, ג'ון "ג'יי ג'יי" רתרפורד, היה שחקן של ארסנל באותה תקופה כמו אביו, אך השתתף רק במשחק ליגה אחד.
גרג רתרפורד, נינו, הוא אתלט שזכה מטעם הממלכה המאוחדת במדליית כסף בקפיצה לרוחק במסגרת אליפות אירופה באתלטיקה 2006.
ג'ון הארדי "ג'וק" רובסון היה שוער כדורגל סקוטי.
רובסון נולד בעיירה הסקוטית אינרליית'ן, ושיחק בעמדת השוער למרות שלא היה גבוה.
בזמן מלחמת העולם הראשונה שירת ברגימנט הצבא הבריטי סיפורת' היילנדרס; לאחר שחזר לביתו בתום המלחמה שיחק במועדון המקומי וייל אוף ליית'ן.
בנובמבר 1921 הוא הוחתם על ידי ארסנל, ובתחילת דרכו היה השוער השלישי לאחר ארנסט ויליאמסון וסטיבן דאן.
רובסון היה שוער נמוך ולא מנוסה, וסיכוייו לשחק בהרכב הראשון היו נמוכים.
אולם, לאחר שוויליאמסון ודאן הפגינו יכולת נמוכה הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול בולטון וונדררס ב-26 בדצמבר 1922. המשחק הסתיים בניצחון 5-0 לטובת ארסנל, ורובסון שמר על מקומו בהרכב.
רובסון השתתף בשאר משחקי עונת 1922/1923, וב-12 משחקים הוא לא ספג שער.
בעונה וחצי שלאחר מכן הוא היה השוער הראשון של ארסנל; המועדון לא דורג בצמרת הליגה באותה תקופה, והיה על סף ירידה לליגת המשנה ב-1924 וב-1925, כאשר אחת הסיבות להישארותו היא יכולתו הטובה של רובסון.
אולם, החל מסוף 1924 נאלץ רובסון לחלוק את אפודת השוער הראשון עם השוער החדש דן לואיס.
בבורנמות' הוא שיחק במשך מספר שנים, ובסך הכל ביותר מ-40 משחקי ליגה.
ג'ורג' אבלה (במלטית: Ġorġ Abela, באנגלית: George Abela; נולד ב-22 באפריל 1948) הוא נשיא מלטה לשעבר.
הוא סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת מלטה בשנת 1975 ומיד לאחר מכן מונה ליועץ המשפטי של הסתדרות העובדים המלטזית הכללית.
בשנת 1982 מונה ליושב ראש ההתאחדות לכדורגל המלטזית.
בתפקידו זה עסק אבלה רבות בשיפור תנאי האימונים של נבחרת הכדורגל המלטזית וקידם רבות את מעמדה הבינלאומי של הנבחרת.
בשנת 1992 מונה אבלה לסגן מזכ"ל מפלגת הלייבור המלטזית ולאחראי על קשרי החוץ של המפלגה.
לאחר ניצחון מפלגת הלייבור בבחירות הכלליות שהתקיימו בשנת 1996 מונה ליועצו המשפטי של ראש ממשלת מלטה אלפרד סנט.
שנה לאחר מינויו התפטר אבלה מתפקידו עקב חילוקי דעות קשים עם סנט.
לאחר התפטרותו ניתק אבלה את קשריו עם מפלגת הלייבור המלטזית וחזר לעיסוקו כעורך דין פרטי.
בשנת 2008 שב אבלה לפעילות פוליטית והתחרה על תפקיד מנהיג מפלגת הלייבור המלטזית.
לאחר כישלונו בבחירות אלה, מונה אבלה על ידי מנהיג המפלגה החדש, ג'ורג' מוסקט, לאחראי על קשרי החוץ של המפלגה.
בשנת 2009 הציע ראש ממשלת מלטה, לורנס גונצי, את אבלה כמועמדו למחליפו של נשיא מלטה, אדוארד פנק אדאמי, שסיים את תקופת כהונתו.
היה זה פעם ראשונה במלטה בו הציע ראש ממשלה מועמד לנשיאות מהאופוזיציה.
אבלה נבחר לנשיא ברוב קולות בפרלמנט המלטזי, בחירה אשר סימלה במידה רבה את הפופולריות הרבה לה זוכה אבלה מצד אוכלוסיית המדינה.
בשנת 2014 הוחלף על ידי מארי לואיז קוליירו פרקה.
אבלה נשוי למרגרט, עובדת באוניברסיטה העתיקה של מלטה ומנהלת משרד עורכי הדין של המשפחה.
בנו, רוברט אבלה, הוא ראש ממשלת מלטה החל מינואר 2020.
ג'וּקְבּוֹקְס (מאנגלית: Jukebox) הוא מכשיר אוטומטי למחצה המאפשר להשמיע שירים נבחרים מתוך מלאי תקליטים, תקליטורים או מספריית קובצי מוזיקה דיגיטליים, לרוב על ידי הפעלה באמצעות מטבעות.
הנגנים המוזיקליים הראשונים בשוק אשר אפשרו לנגן מוזיקה באמצעות מטבעות היו – תיבות נגינה ופסנתרים שהופעלו באמצעות מטבעות.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19 החליפו את המכשירים הללו מכונות אשר ניגנו הקלטות של שירים ומנגינות במקום מכשירי נגינה פיזיים שניגנו רק מנגינות.
בשנת 1890 לואיס גלאס וויליאם ס.
ארנולד המציאו את הפטיפון הראשון שעבד על מטבעות.
ניבלאק המציא פטנט על מנגנון שמסוגל להחליף תקליטים באופן אוטומטי.
המצאה זו הובילה לפיתוחו של הג'וקבוקס הראשון שאפשר לבחור תקליטים.
מכשיר זה הוצג לראשונה לציבור בשנת 1927. בהדרגה החלו להיכנס לשווקים מכונות ג'וקבוקס שהיו בעלי רמות גבוהות יותר של אוטומציה.
מכונות הג'וקבוקס הכילו בהמשך גם אפשרות לעקוב אחר הפופולריות של השירים – מה שאפשר לבעלי המכונות להשאיר במכשירים את התקליטים הפופולריים יותר ולהחליף את התקליטים הפחות פופולריים.
מכונות הג'וקבוקס היו בשיא הפופולריות בין שנות הארבעים עד אמצע שנות השישים, ובמיוחד בשנות החמישים בתקופה בה מוזיקת הרוק אנד רול הייתה בשיאה.
במהלך שנות ה-80 החליפו התקליטורים את התקליטים בתור המדיה הנפוצה ביותר במכונות הג'וקבוקס המודרניים.
בשנת 1999 הושק הג'וקבוקס הדיגיטלי הראשון.
דגם זה הכיל ספרייה גדולה במיוחד של קובצי מוזיקה דיגיטליים אשר אוחסנה על גבי המכשיר ואשר התעדכנה באופן אוטומטי באמצעות לוויין.
בעבר מכונות הג'וקבוקס זכו לפופולריות רבה בעיקר משום שהן הכילו לרוב את השירים החדשים ביותר בשווקים, משום שהם הציעו מבחר שירים והשמיעו אותם ללא פרסומות וכמו כן, משום שהן הציעו אמצעי לשליטה בתכנים מוזיקליים אשר לא היו זמינים באותו העת באמצעים טכנולוגיים אחרים.
הפופולריות של מכונות הג'וקבוקס דעכה במהלך העשורים האחרונים, בעיקר בעקבות העלייה בפופולריות של נגני השמע הדיגיטליים האישיים, ובשל הנגישות של המוזיקה כיום באמצעות האינטרנט.
בשל המגמות הללו לציבור הכללי כיום יש עניין מופחת בהרבה בלשלם כסף תמורת השמעת שירים בודדים במקומות ציבוריים.
ג'ורג' פרנסיס אבוט היה מפיק תיאטרון אמריקאי, במאי תיאטרון וקולנוע, מחזאי ותסריטאי, שהקריירה שלו השתרעה על פני תשעה עשורים.
אבוט נולד בפורסטוויל שבניו יורק ולאחר מכן עבר לעיירה סלמנקה, שאביו נבחר לעמוד בראשה.
ב-1898 עברה משפחתו לשאיין שבוויומינג, שם למד באקדמיה הצבאית קירני.
כעבור מספר שנים משפחתו חזרה לניו יורק, והוא סיים את לימודי התיכון בהמבורג ב-1907. ארבע שנים מאוחר יותר הוא קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת רוצ'סטר שם כתב את מחזהו הראשון, "בהחלט לא מזיק", עבור המועדון הדרמטי של האוניברסיטה.
אבוט נסע לאוניברסיטת הרווארד ולקחת קורס בכתיבת מחזות מג'ורג' פירס בייקר.
תחת הדרכתו של בייקר כתב את המחזה "ראש המשפחה", אשר בוצע ב-1912 במועדון הדרמטי של הרווארד.
לאחר מכן הוא עבד במשך שנה כמנהל במה בתיאטרון קומפקטי בבוסטון, ומחזהו "האדם בביוב" זכה בתחרות מחזאות.
אבוט החל לפעול בברודוויי בשנת 1913. לאחר ששיחק בכמה מחזות בניו יורק, הוא החל לכתוב.
המחזה הראשון שלו שזכה להצלחה היה "גיא הסתיו" ב-1925. אבוט רכש מוניטין כ"שועל במה" פיקח, ולעיתים קרובות נקרא לפקח על השינויים בבימוי כאשר מופע היה נתקל בקשיים בחזרות ובהצגות ההרצה לפני מופע הפתיחה בברודוויי.
הלהיט הגדול הראשון שלו היה המופע "ברודוויי", שכתב וביים בשיתוף עם פיליפ דאנינג, עלה בתיאטרון ברודהרסט בספטמבר 1926, ורץ 603 הופעות.
הפקות אחרות הצליחו גם הן, וזו הייתה ההתחלה של יצירת מופעים רבים בברודוויי.
הוא עבד גם בהוליווד כתסריטאי ובמאי, תוך המשך העבודה עם התיאטרון שלו.
ב-1957 ביים והפיק ביחד עם סטנלי דונן את הסרט המוזיקלי "משחקי הפיג'מה".
בין אלה שחייבים את תחילת הקריירה שלהם לאבוט היו ליאונרד ברנשטיין, סטיבן סונדהיים, בוב פוסי, איליין סטריץ', ג'ון קנדר, פרד אב ולייזה מינלי.
ב-1963, הוא פרסם את האוטוביוגרפיה שלו, "מר אבוט"
אבוט היה נשוי לעדנה לואיס מ-1914 עד מותה בשנת 1930 והיה להם ילד אחד.
השחקנית מרי סינקלייר הייתה אשתו השנייה בין השנים 1946-1951. היה לו רומן ארוך עם השחקנית מורין סטייפלטון בשנים 1968–1978, כשהיא הייתה בת 43 והוא בן 81, ולאחר עשור אבוט עזב אותה למען אישה צעירה.
אבוט היה אדם נמרץ שנשאר פעיל עד יום הולדתו ה-100, שיחק גולף ורקד.
הוא מת מאירוע מוחי ב-1995, במיאמי ביץ', פלורידה, בגיל 107. הניו יורק טיימס כתב בהספד עליו: "גברת אבוט סיפרה ששבוע וחצי לפני מותו הוא עוד הכתיב תיקונים למערכה השנייה של "משחק הפיג'מות" במוח צלול, בנוסף לעבודה על תחייתו של "דאם יאנקיז".
לפני שנה, בגיל 106, הוא הלך במורד המעבר במופע הפתיחה של "דאם יאנקיז" וקיבל מחיאות כפיים סוערות.
הוא נשמע אומר לעמיתיו, "חייב להיות כאן מישהו חשוב".
1926: "שיקגו" (במאי) – ההצגה שקדמה למחזמר
1935: "שלושה גברים על סוסים" (מחזאי, במאי)
1938: "הנערים מסירקיוז" (מחזאי, במאי, מפיק)
1945: "מיליארד דולרים בייבי" (במאי)
1949: "הבנים של גברת גיבונס" (מפיק, במאי)
1951: "עץ גדל בברוקלין" (מחזאי, במאי, מפיק)
1962: "דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום" (במאי)
1965: "פלורה, האיום האדום" (מחזאי, במאי)
1968: "החינוך של היימן קפלן" (במאי)
1994: "לעזאזל, יאנקיז" (חידוש, מחזאי, יועץ)
ג'וקו וידודו (באינדונזית: Joko Widodo; נולד ב-21 ביוני 1961) הוא נשיאה השביעי של אינדונזיה והראשון מבין נשיאי המדינה שאינו מגיע מהאליטה הצבאית והפוליטית של המדינה.
כיהן כנשיא משנת 2014 עד שנת 2024. עד לטקס השבעתו, שנערך ב-20 באוקטובר 2014, כיהן כמושל מחוז ג'קרטה.
הוא ידוע בראשי התיבות של שמו ג'וקווי (Jokowi).
הוא נולד בשם מוליונו (מאוחר יותר החליף את שמו לג'וקו) בעיר סוראקרטה שבג'אווה כבן הבכור של משפחה ממוצא ג'אוונזי.
מאחר שמשפחתו הייתה קשת יום, נאלץ לעבוד כבר בגיל בית ספר יסודי כדי לממן חומרי לימוד ודמי כיס.
בגיל 12 החל לעבוד בנגריית הרהיטים של אביו.
העסק הצליח תחילה אך וידודו נפל קרבן להונאה ונזקק לסיוע כספי מבני משפחתו.
וידודו נבחר ב-2005 לראש עיריית סורקארטה.
וידודו צבר אהדה בקרב התושבים הודות לסגנונו הפתוח ותוך שמירה על כללי מנהל תקין, כמו איסור על בני משפחתו לגשת למכרזים של העירייה.
כמו כן, צבר פופולריות על ידי שימוש בצעדים פומביים, כגון במקרה בו חברת החשמל הלאומית החשיכה את רחובות העיר כתוצאה מחוב בסך מיליון דולר של העירייה.
וידודו הגיע אישית למשרדי חברת החשמל ושילם את החוב באמצעות שטרות ומטבעות תוך ביקורת פומבית על חברת החשמל על צעדיה שאינם שוקלים את טובת הציבור.
הפופולריות לה זכה הביאה את שמו לתודעה הלאומית והוא צוין על ידי מספר אמצעי תקשורת אינדונזיים לאומיים כדמות מבטיחה.
ב-2012, לאחר שנבחר כמושל ג'קרטה, זכה וידודו במקום השלישי בבחירת "ראש העיר המצטיין בעולם" (לאחר ראשי העיר של בילבאו ופרת').
בנימוקי הפרס נכתב: "בעת ששימש כראש העיר של סורקארטה - ידועה גם בשם סולו - הפך ג'וקו וידודו עיר מוכת-פשע למרכז אזורי לתרבות ולאמנות, שהחל למשוך תיירות בינלאומית.
מסעו כנגד השחיתות הקנה לו את המוניטין של הפוליטיקאי הישר ביותר באינדונזיה.
ג'וקו וידודו נמנע מלקבל שכר בעת כהונתו כראש העיר בסורקארטה."
ב-2010 ו-2011, עוד בטרם מפלגתו בחרה בו כמועמד, כבר החל שמו לעלות בסקרים כמועמד למושל ג'קרטה.
הוא התמודד בבחירות למושלות מחוז ג'קרטה בשנת 2012, מטעם המפלגה הדמוקרטית האינדונזית - מאבק ונתמך גם על ידי מפלגת התנועה לאינדונזיה הגדולה .
בסיבוב הבחירות הראשון, שנערך ביולי 2012, זכה וידודו ל-43% מהקולות והקדים את המושל המכהן, פאוזי בובו, שזכה ב-32% מהקולות.
בסיבוב השני של הבחירות, שנערך בספטמבר 2012, זכה וידודו ב-54% מהקולות לעומת 46% של בובו.
כביטוי לרצונו לגשר על מתחים על רקע אתני ודתי בחר וידודו לרוץ למשרת המושל עם בסוקי צ'אהאיא פורנאמא , נוצרי ממוצא סיני, כמועמד למשרת סגן המושל (לאחר היבחרו לנשיאות החל צ'אהאיא לכהן כמושל).
וידודו זכה בשל הבטחתו לפוליטיקה חדשה, והוא נבחר בהיותו בן 50.
וידודו נחשב אחד המושלים הפעילים שהיו לג'קרטה.
הוא יישם את מדיניותו הקודמת מסורקארטה, שנקראה "בלוסוקאן", ועיקרה היה סיורים תכופים ומתוקשרים בשכונות המטרופולין, לעיתים קרובות, באזורים עניים, בשווקים ובסמטאות.
בסיורים אלו נהג להתלבש בפשטות ולשוחח עם העוברים והשבים על בעיותיהם; על יוקר המזון, בעיות הדיור והתחבורה.
סיורים אלו שסוקרו בתקשורת הביאו לו פופולריות רבה בג'קרטה ובאינדונזיה כולה.
גם אנשי המעגל הקרוב הקרוב אליו המשיכו איתו מתקופת כהונתו כראש עיר בסורקארטה, כולל סגנו צ'אהאיא.
זמן קצר אחרי בחירתו ב-2012 יצא וידודו בתוכנית ביטוח בריאות חדשה (כונתה KJS).
התוכנית הפכה במהירות לפופולרית ביותר, אך במקביל, יצרה מחלוקת.
הביקוש הרב לשירותים הרפואיים הביא לתורים ארוכים ולתופעה של תשלום לאנשים שנשכרו על מנת שימתינו בתור במקום המטופל האמיתי.
תופעות אלו הביאו לביקורת על וידודו ועל הפרלמנט האזורי של ג'קרטה על כך שקידמו תוכנית פופוליסטית שלא תוכננה היטב.
וידודו הגן על התוכנית וטען שהיא טובה אך נדרשת סבלנות ליישומה המוצלח.
כמו כן, קידם וידודו את בניית מערכת הסע ההמונים בג'קרטה.
למערכת, שבנייתה נדחתה זמן רב, נערך טקס מפואר של תחילת העבודות באוקטובר 2013. בנושא החינוך קידם וידודו תוכנית של תמיכה בסטודנטים מעוטי יכולת על ידי סיוע ברכישת ספרי לימוד וביגוד.
בתקופת כהונתו נסגרו שני שווקים מסורתיים שגרמו לעומסי תחבורה כבדים והועברו לבניינים סמוכים.
ב-2013 נפתחו חמישה שווקים מסורתיים חדשים וב-2014 נפתחו ארבעה נוספים.
בשווקים אלו לא נגבית שכירות מבעלי הדוכנים אך הם נושאים בעלות התחזוקה, המים והחשמל.
כמו כן, עסק וידודו בבעיית ההצפות הקיימת בג'קרטה.
הוא קידם שלושה פרויקטים: שניים של הרחבת מאגרים ואחד של נהר פסנגרהאן.
הפרויקטים הללו חייבו פינוי אוכלוסייה שישבה על גדות המאגרים והנהר.
מיזמי הפינוי והרחבת גופי המים בוצעו וב-2014 ירדה רמת ההצפות בג'קרטה.
וידודו הפעיל מספר מנגנונים להגביר את רמת השקיפות בממשל: הוא הפעיל נוהל שנקרא "Lelang Jabatan" (מכרז משרות ממשל) ובו לכל משרה שהוצעה במנגנון העירוני יכלו לגשת כל עובדי הממשל בתנאי שכישוריהם מתאימים ולאחר שעברו מבחן מסוים.
וידודו וסגנו פרסמו ברבים את שכרם החודשי ואת הביצוע הזמני של התקציב.
כמו כן, הוא עודד מנגנונים של תשלום מיסים באמצעות המרשתת ושימושים דומים בנושאי רכש, תקציב ותזרים מזומנים.
בנוסף, כל הישיבות בהן נטלו חלק וידודו וסגנו בסוקי, צולמו והועלו לערוץ היוטיוב של העיר.
פעולותיו בנושאי התקציב הביאו לעלייה בתקציב העיר מ-41 טריליון רופיה אינדונזית ב-2012 ל-72 טריליון רופיה ב-2014.
לאחר שמגוואטי סוקרנופוטרי, מנהיגת מפלגת האופוזיציה, בחרה בו כמועמד המפלגה לנשיאות.
יצאו וידודו וסגנו המיועד, יוסוף קאלה, למסע בחירות ברחבי אינדונזיה.
במיוחד בלט הביקור בפרובינציית פפואה המערבית שקיומה נתון במחלוקת.
הפופולריות לה זכה בעת ששימש כראש עיריית סורקארטה וכמושל ג'קרטה סייעה לו לצבור אהדה בכל רחבי המדינה.
לאחר שזכה במרב הקולות בסיבוב הראשון בבחירות לנשיאות, שנערך ב-14 במרץ 2014, התמודד וידודו ביולי 2014 בסיבוב השני מול קצין צבא ותיק, פרבואו סוביאנטו.
ב-22 ביולי 2014 הוא הוכרז כנשיאה הנבחר של אינדונזיה לאחר שזכה ב-53% מהקולות ולאחר שגבר על יריבו שפרש מהמרוץ עוד בטרם הושלמה ספירת הקולות.
וידודו הוא הנשיא האינדונזי הראשון שאינו מגיע מהאליטה הצבאית או הפוליטית במדינה.
הפרשן הפוליטי האינדונזי, סלים סעיד, הציג את נקודת הראות הפופולרית לגבי וידודו: "מישהו שהוא השכן שלנו, שהחליט להיכנס לפוליטיקה ולרוץ לנשיאות".
לאחר ניצחונו אמר וידודו כי כמי שגדל תחת שלטון "הסדר החדש" הרודני והמושחת, הוא לא ציפה שאדם בעל רקע מהמעמד הנמוך יוכל להפוך לנשיא.
הניו יורק טיימס דיווח כי וידודו אף אמר: "עכשיו, זה בהחלט דומה לאמריקה, נכון?
יש את החלום האמריקאי, והנה כאן יש לנו את החלום האינדונזי".
בצוע מיזמי פתוח בתקופת נשיאות ג'וקו וידודו
מתוך רעיון שנהגה בתקופת סוקרנו להקים סכר ליצור חשמל בג'אתיגדה נזקקה אינדונזיה להזיז 28 כפרים ב-4 תת-נפות בנפת סומנדאנג במחוז ג'אווה המרכזית, דבר שהשפיע על חייהם של 16 אלף אזרחים.
מיליון שדות יצרניים בשטח מצורף של 14,000 הקטאר (140 אלף מ"ר), היו אמורים להיות מוצפים.
הבצוע החל בשנת 2007. המיזם לווה בהפגנות נגד הפגיעה בחברה, בסביבה ובתרבות, משום שעשרות אתרי תרבות מהמאה השמינית לספירה הנוצרית מתקופת ממלכת פאג'אג'אראן היו אמורים לטבוע.
לפי מפגינים היה מספר האתרים שאמורים לטבוע 48 והמספר נכתב על שלט.
ב-31 באוגוסט 2015 הוצף במים השטח שנועד למאגר ג'אתיגדה.
המאגר נועד גם לספורט מים ונופש, ולאספקת מים מתוקים להשקיית 90 אלף הקטאר (900 אלף מ"ר) שדות יצרניים ב-3 נפות: צ'ריבון, אינדראמאיו, מאג'אלנגכא.
המיזם נועד ליצר גם 110 מגאוואט חשמל.
עלות המיזם הייתה 467 מיליון דולרים של ארצות הברית, שהיו שווי ערך ל-6.5 טריליון רופיה אינדונזית.
גם לאחר השלמת הקמת המאגר המשיכה המחאה להתקיים.
המקומות שהוצפו והמאגר נראים בסרטון ובו שיר מחאה בשפה הסונדנזית, HALIMUN JATIGEDE שמשמעותו: "ערפל ג'אתיגדה", שלבי בניית הסכר והמקומות שהוצפו נראים בסרטוני שני שירי מחאה נוספים בסונדנזית, אחד מהשירים קדם ליצירת המאגר.
נפח המאגר הוא 980 מיליון מטרים מעוקבים.
הסכר מתוכנן להיות בגובה 110 מטרים ובאורך 1,715 מטרים.
השלמת הסכר מתוכננת לשנת 2019.
באוקטובר 2016 חנך ג'וקווי את שדה התעופה מיאנגאס.
הג'יפ הקרבי הטקטי P6 ATAV
פותח החל משנת 2016, גם הוא מתוצרת אינדונזית.
הטרקטורון FIN KOMODO בגרסה אזרחית
לאחר שמאז שנת 2006 יצרה אינדונזיה 2 דגמים שנועדו לשימוש צבאי או כרכב חילוץ, החלה אינדונזיה ליצר טרקטורון בגרסה אזרחית בשנת 2017. נפח מנועו: 250 סמ"ק.
וידודו נישא לאשתו איריאנה ב-1986 ויש להם שלושה ילדים; גיבראן רקבומינג (נולד ב-1988), קהיאנג איו (נולדה ב-1991) וקייסאנג פנגרפ (נולד ב-1995).
וידודו ידוע כמעריץ מושבע של מוזיקת מטאל, במיוחד של הלהקות: מטאליקה, Lamb of God, לד זפלין ונפאלם דת'.
ג'וקסטה היא דמות בדיונית של גיבורת-על אנדרואידית המופיעה בחוברות הקומיקס האוונג'רס ביקום מארוול קומיקס.
דמותה הופיעה לראשונה בחוברת Avengers #162 מאוגוסט 1977, ונוצרה בידי הכותב ג'ים שוטר והמאייר ג'ורג' פרז.
ג'וקסטה היא אחת מיצירותיו של האנדרואיד אולטרון - שנוצר בידי המדען האנק פים - על מנת ליצור בת-זוג בדומה ל"אביו".
הוא והעביר את נשמתה של אשתו של פים ג'אנט ואן דיין/הצרעה לגופה האנדרואידי של ג'וקסטה, אך היא ברחה והזעיקה את האוונג'רס.
לאחר הקרב, נשמתה של ואן דיין חזרה לגופה וג'וקסטה נכבתה.
אולטרון הפעיל אותה באמצעות חלקי-נשמה בודדים שנותרו בגופה, ותוכנתה להיות נאמנה; היא בגדה בו, ועזרה לאוונג'רס להביס אותו.
היא הצטרפה באופן לא רשמי לקבוצה, ועזבה מעט לפני שהצטרפה באופן רשמי.
היא החלה לנדוד ברחבי ארצות הברית, ובנתה מחדש את אולטרון לפי פקודה.
היא עזרה לדבר ולאיש המכונה להרוס אותו, והקריבה את עצמה לשם כך.
היא נבנתה מחדש בידי סוכניו של הוד התפתחותו, עזרה לאוונג'רס והרסה את עצמה שוב כדי להרוס את בסיסו של הוד התפתחותו.
ראשה נמצא בידי איש המכונה, שהותקף בידי החייזר טרמינוס.
מאדאם האימה מצאה את ראשה האבוד של ג'וקסטה, וגרמה לכך שאיירון מן יהפוך אותה לבסיס מערכות נשקה החדש.
איירון מן הצליח לעורר את תודעתה של ג'וקסטה, שעזרה להביס את מאדאם האימה ונכנסה לשריונו של איירון מן.
היא נהרסה לכאורה בעקבות קרב נגד כת "בני ינסן" של אולטרון, אך התגלתה בחיים בגוף רובוטי אחר.
היא נראתה שוב בגופה הכסוף, נשלחה למשימה ביקום "הזומבים של מארוול" מטעם A.R.M.O.R, נלחמה בפלישת גזע הסקרול, הצטרפה לקבוצת האוונג'רס העוצמתיים, ועוד.
היא הצטרפה לסגל אקדמיית האוונג'רס, ונהרסה לכאורה כתכסיס שבו הצטרפה לג'רמי בריגס.
היא בגדה בו כשגילתה את תוכניתו לבטל את כוחותיהם של כל בעלי כוחות-העל בכדור הארץ, עזרה לאקדמיה נגדו והצטרפה מחדש כאשר האקדמיה נפתחה מחדש.
ג'ורג' אדמונד סטריט היה ארכיטקט בריטי, איש סגנון התחייה הגותית הוויקטוריאנית.
המבנה החשוב ביותר שתכנן הוא מתחם בתי המשפט המלכותיים במרכז לונדון.
סטריט נולד בלונדון ולמד אדריכלות באקסטר ובוינצ'סטר.
בראשית דרכו עבד במשרדו של ג'ורג' גילברט סקוט בשיקום ושחזור מבנים ישנים, בעיקר כנסיות בלונדון ובקורנוול.
ב-1849 פתח משרד אדריכלות משלו.
ב-1850 התמנה לאדריכל הדיוקסיה של אוקספורד, שם שיקם ותכנן מבנים עבור הכנסייה והאוניברסיטה של אוקספורד.
בין היתר תכנן את כנסיית סנט פיליפ וסנט ג'יימס בעיר (כיום משמשת את המרכז ללימודי המיסיון).
סטריט חקר את האדריכלות הגותית ויצא למספר סיורים באירופה על מנת להכיר מקרוב את שכיות החמדה של אדריכלות זו.
ב-1855 פרסם ספר מחקרי מאויר בקפידה בשם The Brick and Marble Architecture of Northern Italy ("ארכיטקטורת הלבנים והשיש של צפון איטליה"); ב-1865 ראה אור ספרו The Gothic Architecture of Spain ("האדריכלות הגותית של ספרד").
מחקריו אודות השימוש בצבעוניות בעיטורים הובילו לגישה הפוליכרומית בתחייה הגותית הבריטית, כלומר שימוש באריחים, רעפים ופריטי אבן בצבעים רבים.
ב-1864 בנה סטריט מחדש את הספינה הראשית של קתדרלת בריסטול.
ב-1869 התמנה לאדריכל הדיוקסיות של ריפון ושל יורק ולאדריכל הקתדרלות של סולסברי ושל קארלייל (קאמבריה).
כן הוזמן סטריט למספר מסעות באירלנד, בהם שיפץ מספר כנסיות, עבודות שנויות במחלוקת במסגרתן הרס בקתדרלת קרייסט צ'רץ' בדבלין חלקים "חסרי ערך היסטורי" לדבריו.
ב-1868 נבחרה תוכניתו של סטריט, שהיה אחד מ-11 אדריכלים שהגישו הצעות להקמת בתי המשפט המלכותיים בלונדון.
סטריט התמנה לאדריכל היחיד של המתחם (פנים וחוץ).
העבודות להקמת המבנה החלו ב-1873 והתקדמו באיטיות תחת פיקוחו.
סטריט לא זכה לראות בהשלמת המבנה, שנחנך בדצמבר 1882, כשנה לאחר מותו.
ב-1866 נבחר לעמית האקדמיה המלכותית לאמנויות וב-1871 התקבל כחבר מלא ופרופסור לאדריכלות ולהיסטוריה של האדריכלות בימי הביניים.
היה נשיא המכון המלכותי לאדריכלים בריטים (RIBA), חבר האקדמיה האוסטרית למדעים (דאז, האקדמיה המלכותית של וינה) וחבר לגיון הכבוד הצרפתי, עבור שרטוטיו לתערוכה העולמית של פריז (1878).
ג'ורג' אנדרו אולה היה כימאי יהודי הונגרי ואמריקאי.
מחקרו עסק בהפקת קרבוקטיונים באמצעות סופר-חומצה.
על מחקרו זה, זכה בפרס נובל לכימיה לשנת 1994.
מחקרו על סופר-חומצות ושימושן במחקר על תהליך הקרבוקציה, הניב גם את חומצת הקסם של אולה, שזכתה בשמה הודות ליכולת המדהימה של החומצה להמיס שעוות נרות.
חומצת הקסם היא בעצם תערובת של חומצת לואיס, אנטימון פנטאפלואוריד וחומצה פלואורוגופרתית (חומצת ברונסטד).
ג'ורג' אולה נולד ב-1927, בבודפשט בירת הונגריה, למשפחה יהודית.
סיים דוקטורט באוניברסיטה הטכנית של בודפשט ועזב את הונגריה ב-1956.
כיהן כפרופסור לכימיה ולהנדסה באוניברסיטת דרום קליפורניה ועמד בראש "מכון לוקר לחקר ההידרוקרבונים" (Loker Hydrocarbon Research Institute) אותו ייסד.
פרסם כ-1,400 מאמרים מדעיים ועל שמו רשומים 120 פטנטים.
כתב יותר מ-20 ספרים, כולל ספר על "כלכלת מתנול" והוענקו לו עשרות פרסים יוקרתיים, בנוסף לפרס נובל, לרבות 15 תוארי כבוד מאוניברסיטאות ברחבי העולם.
בשנת 2013 קיבל יחד עם פרופ' סוריה פרקש את פרס ראש הממשלה לחדשנות בתחום תחליפי נפט.
מחקרים בתחום הקרבוקטיונים, חומרי ביניים בתגובות אורגניות שהבנת התנהגותם מאפשרת הבנה ושליטה בסינתזה האורגנית.
ג'וקר הוא סרט מותחן פסיכולוגי אמריקאי עטור פרסים משנת 2019 בבימויו של טוד פיליפס, אשר כתב את התסריט יחד עם סקוט סילבר והפיק אותו עם בראדלי קופר ואמה טילינגר-קוסקוף.
הסרט מבוסס על דמויות של חברת DC קומיקס ומככב בו חואקין פיניקס בתפקיד הג'וקר.
הסרט הוא סיפור מקור אפשרי לדמותו של הג'וקר, ומתרחש בתחילת שנות ה-80. העלילה עוקבת אחר ארתור פלק, קומיקאי סטנד-אפ כושל המאבד בהדרגה את שפיות דעתו ופונה לחיי הפשע והכאוס בעיר גות'אם סיטי.
נוסף על פיניקס מככבים בסרט גם רוברט דה נירו, זאזי ביטס, פרנסס קונרוי, דאגלס הודג', שיי ויגהאם, ביל קאמפ, ברט קאלן, גלן פלשלר, מארק מארון וג'וש פייס.
הסרט הופק על ידי אולפני האחים וורנר ו-DC Films והופץ בידי האחים וורנר.
פיליפס שאב השראה מעבודות מחקר שנעשו לדמויות סרטי שנות ה-70 של מרטין סקורסזה (שהיה מפיק הסרט לפני שעזב את הפרויקט) כגון "נהג מונית", "מלך הקומדיה" שבשניהם כיכב דה נירו כדמויות מעורערות בנפשן כמו פלק בסרט.
הרומן הגרפי "באטמן: הבדיחה ההורגת" היווה בסיס לסיפור המסגרת של הסרט, אך פיליפס וסילבר לא חיפשו אחר קומיקס ספציפי כמקור השראה.
פיניקס נשקל לגלם את התפקיד עוד מאז פברואר 2018, כאשר עבודת הליהוק הושלמה בחודשים יולי-אוגוסט.
צילומי הסרט התרחשו בניו יורק, ג'רזי סיטי וניוארק בין ספטמבר לדצמבר 2018. "ג'וקר" הוא סרט באטמן הראשון שקיבל סיווג צפייה R עקב האלימות הרבה והתוכן הבוטה המוצגים בו.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים של ונציה ה-76 ב-31 באוגוסט 2019, שם זכה בפרס הראשי, פרס אריה הזהב לסרט הטוב ביותר.
הסרט זכה לביקורות מנוגדות מצד המבקרים.
בשעה שמשחקו של פיניקס, עבודת הבימוי של פיליפס, הפסקול של הילדור גואנדוטיר, התסריט ועיצוב ההפקה אל מול הצילום זכו לשבחים ברחבי העולם, הטון האפל ותיאורן של המחלה הנפשית ושל האלימות המוצגת בו זכו לתגובות מעורבות.
הסרט גם העלה דאגות בנוגע לעידוד מעשי אלימות.
אולמות הקולנוע באורורה שבהם התרחש פיגוע הירי במהלך הקרנת "עלייתו של האביר האפל" ב-20 ביולי 2012, סירבו להקרין אותו.
הסרט שבר שיאי הכנסות והכניס מעל למיליארד דולרים להפקת הסרט והשחקנים, מה שממקם אותו במקום השביעי ברשימת הסרטים המכניסים ביותר של שנת 2019 ובמקום הראשון ברשימת הסרטים בסיווג R המכניסים ביותר.
הסרט זכה במספר רב של פרסים והוקרה.
בטקס פרסי האוסקר ה-92, הסרט קיבל 7 מועמדויות (כולל לסרט הטוב ביותר) ומתוכן זכה בשתיים: פרס לשחקן הטוב ביותר (חואקין פיניקס) ופרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר (מלחינה: הילדור גודנאדוטיר), כאשר השניים זכו גם בפרס גלובוס הזהב ובפרס באפט"א באותן קטגוריות.
בעקבות ההצלחה האדירה של הסרט, מעריצים רבים ברחבי העולם קוראים מאז יציאת הסרט ליצירת סרט המשך עם פיליפס ופיניקס.
בשנת 1981, הליצן וקומיקאי הסטנד-אפ ארתור פלק גר עם אמו פני בגות'אם סיטי.
העיר מלאה בפשע ובאבטלה שמותירים חלקים מהאוכלוסייה מרוששת וענייה.
ארתור סובל מהפרעה נוירולוגית הגורמת לו לצחוק, לרוב בזמנים לא הולמים, ותלוי בשירותי הרווחה לצורך טיפול תרופתי.
לאחר שכנופיה תוקפת אותו בסמטה, עמיתו לעבודה רנדל משאיל לו אקדח.
ארתור מזמין את שכנתו, אם חד-הורית בשם סופי, להופעת הסטנד-אפ שלו והם מתחילים לצאת מיד אחרי שארתור עוקב אחריה.
בעודו מופיע כליצן בבית חולים לילדים, האקדח נופל מכיסו.
רנדל משקר שארתור ביקש לקנות אקדח ממנו וארתור מפוטר.
בהיותו ברכבת התחתית ועדיין באיפור הליצן שלו, מכים את ארתור שלושה אנשי עסקים שיכורים, עובדי תעשיות ויין.
הוא יורה בשניים מהם מתוך הגנה עצמית והורג את השלישי כדי למנוע ממנו למסור עדות.
מעשי הרצח זוכים לגינוי מראש העיר המיועד, המיליארדר תומאס ויין, שמתייג את אותם אנשים שמקנאים באנשים מצליחים יותר כ"ליצנים".
הפגנות נגד עשירי העיר פורצות ברחבי גות'אם סיטי, כשמפגינים עוטים מסכות ליצן בדמותו של ארתור.
קיצוצים במימון מרסקים את התוכנית לשירות סוציאלי, וכך נותר ארתור ללא תרופות.
מופע הקומדיה של ארתור משתבש; הוא צוחק ללא שליטה ומתקשה לספר את הבדיחות שלו.
מנחה תוכנית האירוח מוריי פרנקלין לועג לארתור על ידי הצגת סרטונים מהמופע בתוכניתו.
ארתור מוצא מכתב שכתבה פני לתומאס ויין, בטענה שארתור הוא בנו הלא חוקי, ונוזף באמו על כך שהסתירה את האמת.
באחוזת ויין, ארתור מדבר עם בנו הצעיר של תומאס, ברוס, אך בורח לאחר עימות עם המשרת אלפרד פניוורת'.
שני בלשי משטרת גות'אם מגיעים לחקור את מעורבותו של ארתור ברציחות, ופני לוקה בשבץ ומאושפזת בבית חולים.
באירוע פומבי, ארתור מתעמת עם תומאס וויין, שאומר לו שפני אינה יציבה נפשית והיא לא אמו הביולוגית.
ארתור מסרב להאמין בכך וגונב את התיק הרפואי של פני מבית החולים הממלכתי של ארקהם.
מהפרטים העולים בתיק, ארתור מגלה שפני אימצה אותו כתינוק ואיפשרה לחברה המתעלל לפגוע בשניהם.
פני טוענת כי ויין ניצל את השפעתו כדי לבדות את האימוץ ושלח אותה למקלט כדי להסתיר את הרומן ביניהם.
ארתור נסער מהגילויים, הולך לבית החולים והורג את פני.
הוא חוזר לביתו ונכנס לדירתה של סופי ללא הודעה מוקדמת.
סופי המבוהלת אומרת לו לעזוב, ומתגלה שהמפגשים ביניהם היו אשליות של ארתור ולא התרחשו באמת כאשר ארתור מחקה תנועת אקדח עם ידו כאות התאבדות למרבה אימתה של סופי.
ארתור מוזמן להופיע בתוכניתו של מוריי בגלל הפופולריות הבלתי צפויה של הסרטונים שלו.
בזמן שהוא מתכונן עם איפור המבוסס על מסיכת ליצן וצובע את שיערו בירוק, מבקרים בביתו חבריו לעבודה לשעבר, גארי ורנדל אשר באו לנחמו על מותה של אמו בזמן שרנדל רוצה לוודא שהוא לא ידליף על כך שהוא נתן לו את האקדח.
ארתור רוצח את רנדל באכזריות רבה באמצעות מספריים מכיוון שגרם לפיטוריו מהעבודה, אך משאיר את גארי ללא פגע בשל יחסו הטוב לארתור בעבר.
לאחר המפגש הרצחני ארתור משלים את איפורו ולובש חליפה מהודרת אדומה וכתומה ורוקד על גרם המדרגות על יד ביתו כסמל השתחררות מחייו השבורים.
בדרך לאולפן, ארתור נרדף על ידי שני הבלשים אל רכבת מלאה מפגינים עטויי מסכות ליצנים.
אחד מהשוטרים יורה בטעות על מפגין ומעורר מהומה, מה שמאפשר לארתור להימלט מהזירה בזמן שהמפגינים מכים את הבלשים באכזריות למרבה הנאתו של ארתור.
ארתור מבקש ממוריי להציג אותו כג'וקר, כהתייחסות ללעגו הקודם של מוריי.
ארתור יוצא לקהל וזוכה לקבלת פנים חמה עם ריקוד, אך מתחיל לספר בדיחות חולניות, מודה שהרג את הגברים ברכבת ומבקר את האופן בו החברה נוטשת ומבזה את החיים בשוליה.
לאחר שהוא אומר למוריי שהזמין אותו לתוכנית על מנת ללעוג לו, ארתור הורג אותו ונעצר על ידי שוטרים בזמן שמהומות פורצות ברחבי העיר.
פורע אחד מגיע למשפחת ויין בסמטה ורוצח את תומאס ואשתו מרתה אך חס על ברוס.
מתפרעים שגונבים אמבולנס מתרסקים ברכב המשטרה הנושא את ארתור ובכך משחררים אותו.
הוא רוקד לשמחת הקהל ומבחין שהוא מדמם מפיו.
הוא משתמש בדם כדי לצייר חיוך אדום על פניו ובכך הוא הופך להיות באופן רשמי הג'וקר.
בבית החולים ארקהם, ארתור צוחק לעצמו אחרי שנעצר; כשהפסיכיאטרית שלו שואלת אותו מה מצחיק הוא עונה לה שהיא לא תבין את הבדיחה בזמן שהוא שר את השיר That's Life של פרנק סינטרה שהתנגן כשיר הנושא של מוריי פרנקלין ומראים את ברוס הקטן מתאבל על הוריו בסמטה.
לאחר מכן; הוא בורח במורד המסדרון, מותיר אחריו שובל של עקבות דם מה שמרמז שהוא רצח את הפסיכיאטרית.
השיר ממשיך להתנגן ברקע כשהוא בורח מפני צוות האחים שרודף אחריו.
חואקין פיניקס – ארתור פלק/הג'וקר, קומיקאי סטנד-אפ כושל הסובל ממחלה נפשית וזוכה להתעלמות מצד החברה, כאשר היסטוריית ההתעללות שעבר גורמת לו להפוך לפושע דמוי-ליצן בעל תפיסת עולם ניהיליסטית.
פיניקס היה מעוניין ליצור סרט בעל תקציב נמוך שיישא אופי מחקרי אודות נבל קומיקסי, באומרו שהסרט "מרגיש מיוחד במינו, שמתרחש בעולם משלו...
יכול מאוד להיות שזה יהיה הסרט שהכי יפחיד אתכם מכולם".
לצורך התפקיד, פיניקס השיל כ-24 ק"ג ממשקלו וביסס את הצחוק שלו לפי סרטוני וידאו של אנשים הסובלים מצחוק בלתי נשלט.
בנוסף, הוא היה מעוניין לגלם דמות שקהל הצופים לא יכול להזדהות עמו, ולא חיפש מקור השראה משחקנים קודמים אשר גילמו את הדמות.
רוברט דה נירו – מוריי פרנקלין, מנחה תוכנית אירוח שמשחק תפקיד בהתדרדרותו של ארתור.
דה נירו ציין כי דמותו בסרט היא מחווה לדמות שגילם בסרט "מלך הקומדיה" - קומיקאי שמפתח אובססיה למנחה תוכנית אירוח.
זאזי ביטס – סופי דומונד, אם חד-הורית ציניקנית המשמשת כמושא אהבתו של ארתור.
ביטס, מעריצה מושבעת של פיניקס, אמרה כי זהו כבוד גדול לשחק לצידו ושהיא למדה ממנו רבות בזמן הצילומים.
פרנסס קונרוי – פני פלק, אמו של ארתור הסובלת ממחלה נפשית ואשר עברה התעללות מצד בן זוגה לחיים.
עבדה בעבר בשביל תומאס ויין.
האנה גרוס - פני פלק הצעירה
ברט קאלן – תומאס ויין, פילנתרופ מיליונר שרץ לתפקיד ראש העיר.
שלא כמו בקומיקס המקורי ובשאר עיבודים, הוא מגלם תפקיד חשוב בסיפור המקור של הג'וקר ואופיו פחות סימפתי מהעיבודים הקודמים שנעשו לדמות.
דאגלס הודג' – אלפרד פניוורת', משרתם האישי של בני משפחת ויין.
דנטה פריירה-אולסון – ברוס ויין הצעיר, שעתיד ברבות הימים להפוך לאויבו המושבע של הג'וקר, באטמן.
שחקני משנה נוספים כוללים את גלן פלשלר וליי גיל מגלמים את רנדל וגארי, עמיתיו לעבודה של ארתור.
ביל קאמפ ושיי ויגהאם מגלמים שוטרים במשטרת גות'אם.
מארק מארון מגלם את ג'ין אופלנד, מפיק בתוכנית האירוח של פרנקלין.
ג'וש פייס מגלם את הויט ווהן, סוכנו האישי של ארתור.
בריאן טיירי הנרי מגלם פקיד בבית החולים ארקהם.
בן וורהייט מגלם בנקאי מוול סטריט אשר נרצח בידי ארתור ברכבת התחתית.
גארי גולמן מגלם קומיקאי המופיע במסעדה לפני מופעו של ארתור ובריאן קאלן מגלם את חבייר, עמיתו לעבודה של ארתור.
פיניקס היה מעוניין ליצור סרט בעל תקציב נמוך שיישא אופי מחקרי אודות נבל קומיקסי מאז 2014. עם זאת, פיניקס לא חשב שהסרט צריך בהכרח להיות מבוסס על דמותו של הג'וקר מכיוון שנעשו עיבודים רבים לדמותו.
סוכנו האישי הציע לו להיפגש עם אולפני האחים וורנר אבל פיניקס דחה את הרעיון.
באופן דומה, הרעיון לביים סרטים מבוססי קומיקס הוצע לבמאי טוד פיליפס, אך הוא חשב שהם "צעקניים" מדי ולא עניינו אותו.
לדבריו, הסרט "ג'וקר" נוצר מרעיון שלו ליצור סרט קומיקס שונה ומחובר יותר למציאות.
הוא נמשך לדמותו של הג'וקר משום שלא חשב שהיה עיבוד קולנועי מקיף עליו עד עכשיו - דבר שיקנה לו חופש אמנותי נרחב יותר.
פיליפס העלה את הרעיון שלו לסרט "ג'וקר" לאולפני האחים וורנר אחרי הקרנת סרטו "כלבי מלחמה" באוגוסט 2016. לפני שביים את "כלבי מלחמה", פיליפס היה ידוע בזכות סרטי הקומדיה שלו "רוד טריפ" (2000), "מועדון החברים" (2003) ו"בדרך לחתונה עוצרים בווגאס" (2009).
הסרט "כלבי מלחמה" סימן את המעבר שלו לטריטוריה מטרידה.
במהלך הקרנת הבכורה לסרט, פיליפס הבין ש"כלבי מלחמה" לא יותיר השפעה עמוקה על הצופים (או כדבריו, "לא יעלה את העולם באש") ושאל את עצמו מה באמת אנשים רוצים לראות.
הוא הציע שסרטי DC ישנו את טון הסרטים שלהם מאולפני מארוול המתחרים על ידי הפקתם של סרטים עצמאיים ובתקציב נמוך.
אחרי הצלחת הסרט "וונדר וומן", סרטי DC החליטו להוריד את הפוקוס על האספקט המשותף שבסרטי היקום הקולנועי של DC.
באוגוסט 2017, אולפני האחים וורנר הכריזו על הפרויקט ואישרו שטוד פיליפס יביים את הסרט, תחת הפקתו של מרטין סקורסזה.
לפי הוליווד ריפורטר, השחקן ג'ארד לטו (שגילם את דמותו של הג'וקר בסרטי היקום הקולנועי) לא היה מרוצה מקיומו של פרויקט נפרד מהעיבוד שלו לדמות.
זאת ועוד, באוקטובר 2019 נודע כי לטו מרגיש "מוטרד ומוקצה" כאשר גילה שאולפני האחים וורנר - שהבטיחו לו סרט עצמאי על הג'וקר - נתנו לטוד פיליפס להמשיך עם הפרויקט שלו.
אולפני האחים וורנר ביקשו מפיליפס ללהק את לאונרדו דיקפריו לתפקיד הראשי, מתוך תקווה ששותפתו רבת השנים עם מרטין סקורסזה תגרום לבמאי הוותיק להשתתף בפרויקט.
אולם, פיליפס אמר שהוא חשב ללהק רק את פיניקס לתפקיד, ושהוא וסילבר כתבו תסריט המותאם לו ולאישיותו.
"המטרה לא הייתה להציג את חואקין פיניקס לתוך עולם הקומיקס הקולנועי אלא להציג את עולם הקומיקס הקולנועי ליקום של חואקין פיניקס".
פיניקס ציין שברגע שגילה על קיומו של הפרויקט הוא התלהב משום שזה היה סוג הסרט שרצה לעשות.
הוא תיאר אותו כייחודי וכסרט שאינו מרגיש כמו סרט אולפנים טיפוסי.
לקח לו זמן להתמסר לתפקיד מאחר שהרגיש מאוים מגודלו, באומרו "לפעמים בסרטים מסוג זה יש ארכיטיפים פשוטים ומינימליסטים, והדבר מאפשר לקהל הצופים להרחיק את עצמו מהדמות, בדיוק כמו שאנחנו עושים בחיים האמיתיים, כשקל לנו להגיד על מישהו שהוא רע ואנחנו לא".
פיליפס וסילבר כתבו את התסריט לג'וקר בשנת 2017, והכתיבה נמשכה למשך שנה.
לדברי המפיקה אמה טילינגר קוסקוף ("הזאב מוול סטריט", "שתיקה", "האירי"), לקח זמן לקבל אישור על התסריט מהאולפנים, בעיקר בגלל דאגות על תוכנו האלים.
באופן דומה, פיליפס ציין שהיו "מיליוני משוכות" לעבור במהלך תהליך הכתיבה בגלל הדרך בה הדמות נתפסת.
הוא הוסיף וציין שבשעה שהתמות של הסרט משקפות את החברה המודרנית של ימינו, הסרט לא נועד להיות פוליטי באופיו.
בזמן שהג'וקר הופיע במספר סרטים קודמים, פיליפס חשב שיהיה זה אפשרי להפיק סיפור חדש לדמות, ובריאיון לעיתון הניו יורק טיימס אמר ש"זוהי רק אינטרפטציה נוספת, כמו שאנשים יעשו אינטרפטציות למקבת'.
התסריט שאב השראה מסרטים של סקורסזה כדוגמת "נהג מונית" (1976), "השור הזועם" (1980) ו"מלך הקומדיה" (1983), כמו גם סרטיו של פיליפס "בדרך לחתונה עוצרים בווגאס" (2009), "בדרך לחתונה עוצרים בבנגקוק" (2011) ו"הנגאובר 3: חוזרים לווגאס" (2013).
פיליפס גם ציין את "סרפיקו" (1973) ורשת שידור (1976) של סידני לומט, "קן הקוקייה" (1975) של מילוש פורמן, והסרט האילם "האיש שצוחק" (1928) של קונרד ויידט, ומספר סרטים מוזיקליים כמקורות השראה.
לדבריו, מלבד הטון האפל של הסרט, הוא לא החשיב אותו כשונה כל כך מסרטי "הנגאובר" שלו.
סיפור המסגרת של הסרט הושפע מהרומן הגרפי "באטמן: הבדיחה ההורגת" (1988) של אלן מור ובריאן בולאנד, שבו הג'וקר מתואר כקומיקאי סטנד-אפ כושל.
לדבריו של פיליפס, הסרט אינו עוקב אחר חוברות הקומיקס, וזה מה שהיה מעניין עבורו - לעשות סרט לא על דמותו של הג'וקר אלא תהליך ההפיכה לג'וקר.
בהמשך, פיליפס הבהיר וחידד את דבריו שהם לא חיפשו אחר קומיקס ספציפי אלא רק את אלה שהם אהבו מההיסטוריה הרחבה של הדמות.
פיליפס וסילבר מצאו שסיפור מקורו הידוע ביותר של הג'וקר - שבו הוא נופל למכל חומצה - היה לא מציאותי.
במקום זאת, הם השתמשו במספר אלמנטים מהמיתולוגיה של הדמות כדי להפיק מכך סיפור מקורי, שאותו פיליפס רצה שיהיה אותנטי ככל האפשר.
מפני שלג'וקר אין סיפור מקור אחיד בקומיקס, ניתן לפיליפס ולסילבר חופש אמנותי, והם דחפו אחד את השני בכל יום ביומו כדי למצוא דברים מטורפים יותר.
אולם, הם ניסו לשמור על טבעו הדו-משמעי של עברו על ידי הצבתו של הג'וקר כקריין לא מהימן - כאשר סיפורים שלמים הופכים להזיות שלו, ומשאירים את מספר המחלות הנפשיות שמהן הוא סובל כעובדה לא ברורה.
מסיבה זו, פיליפס אומר שכל הסרט פתוח לפרשנויות.
בעקבות הביצועים הכושלים של הסרט "ליגת הצדק" (2017) בקופות, המפיק וולטר המאדה החליף את ג'ון ברג בתפקיד ראש צוות ההפקה של סרטי DC באחים וורנר.
המאדה ארגן סדר בסרטים אשר היו בשלבי פיתוח, ביטל כמה מהם בעוד קידם את שלבי ההפקה של אחרים.
הסרט "ג'וקר" היה אמור להתחיל בשלבי צילומים בסוף שנת 2018 עם תקציב נמוך של 55 מיליון דולרים.
לפי הוליווד ריפורטר, אולפני האחים וורנר הרגישו מחויבים לקדם את פיתוחו של הסרט, ונתנו לו תקציב נמוך במאמץ לגרום לפיליפס לוותר על הפקתו.
ביוני של אותה שנה נשקל רוברט דה נירו לתפקיד משנה בסרט.
העסקה עם פיניקס נחתמה ביולי לאחר ארבעה חודשי שכנוע מצד פיליפס.
מיד לאחר מכן, האחים וורנר נתנו לפרויקט אור ירוק באופן רשמי, חשפו את שם הסרט ונתנו לו תאריך יציאה של 4 באוקטובר 2019. האולפנים תיארו את הסרט כ"מעשיה בעלת מוסר השכל ועבודת מחקר מחוספסת על אדם שזוכה להתעלמות מהחברה.
המפיקה אמה טילינגר קוסקוף, שעבדה עם סקורסזה לאורך השנים, הצטרפה לצוות ההפקה.
סקורסזה עצמו חשב לשמש כמפיק בפועל אך עזב את הפרויקט בשל התחייבויות אחרות לסרט "האירי".
אושר גם כי לסרט לא תהיה כלל השפעה לדמותו של הג'וקר כפי שגולמה בידי ג'ארד לטו, וכי הוא הראשון מבין סרטים עצמאיים בנפרד מהיקום הקולנועי של DC.
ביולי לוהקה זאזי ביטס לתפקיד משנה ודה נירו נכנס לשלבי משא ומתן כחודש לאחר מכן.
לאחר שהשחקנית פרנסס מקדורמנד סירבה להשתתף בסרט בתפקיד אמו של ארתור, לוהקה פרנסס קונרוי.
מארק מארון, כוכב הסדרה GLOW הצטרף לצוות השחקנים לאחר סיום צילומי העונה השלישית של הסדרה.
גם בריאן קאלן ואלק בולדווין התווספו בהמשך, אך בולדווין נאלץ לבטל את השתתפותו עקב אילוצים אחרים.
שלב הצילומים החל ב-10 בספטמבר 2018 בניו יורק סיטי.
מעט לאחר תחילת הצילומים הצטרפו לצוות השחקנים דה נירו, ברט קאלן, שיי ווינגהאם, גלן פלשלר, ביל קאמפ, ג'וש פייס ודאגלס הודג', כאשר קאלן החליף את אלק בלדווין.
בראדלי קופר הצטרף לצוות ההפקה כמפיק ולורנס שר שימש כמנהל הסינמטוגרפיה.
צילומיהם של הפגנות אלימות התרחשו ברציפי הרכבת התחתית ברחבי קנזינגטון, ברוקלין.
לדברי ביטס, פיליפס שכתב מחדש את כל התסריט במהלך ההפקה, ומפני שפיניקס הוריד הרבה ממשקלו לא הייתה אפשרות לצילומים מחדש של כמה מהסצנות.
פיליפס ציין שפיניקס יצא לפעמים אל מחוץ לסט הצילומים מפני שאיבד שליטה עצמית והצטרך לנקות את הראש, למרבית בלבולם של השחקנים האחרים - שחשבו שהם עשו משהו לא כשורה.
דה נירו היה היחיד שפיניקס לא עזב במהלך צילומי הסצנות עמו, ואמר ש"פיניקס היה מושקע מאוד במה שעשה, כמו שצריך להיות".
צילומים נוספים התרחשו בג'רזי סיטי ובניוארק, והסתיימו ב-3 בדצמבר 2018. במהלכם של הצילומים, וינגהאם ציין כי הם היו חוויה אינטנסיבית ומדהימה ביותר.
עבודת העריכה על הסרט החלה במרץ 2019 ובכנס החובבים CinemaCon היה קשה לפיליפס לדבר עליו משום שהפרויקט עדיין "קרם עור וגידים" ושקיווה לשמור על חשאיות.
הוא גם ציין שרוב הדיווחים על הסרט לא היו מדויקים, והרגיש שזה מפני שמדובר בסיפור מקור על דמות שאין לה מקור החלטי.
באוגוסט 2018, המלחינה הילדור גודנאדוטיר נשכרה למלאכת הלחנת הפסקול עבור הסרט.
גודנאדוטיר החלה לכתוב מוזיקה לסרט אחרי שקראה את התסריט ונפגשה עם פיליפס, שהיו לו רעיונות ברורים לגבי איך הפסקול יישמע.
היא עבדה על הפסקול לצד הלחנת מיני סדרת הדרמה ההיסטורית "צ'רנוביל".
היא ציינה שעבודה על שני הפרויקטים הייתה מאתגרת משום ששניהם שונים לגמרי.
הסרט מכיל גם את השירים "Send in the Clowns" של סטיבן סונדהיים, That's Life של דין קיי וקלי גורדון (ואשר נודע בעקבות ביצועו של פרנק סינטרה) ו-Rock and Roll Part 2 של זמר הגלאם רוק גארי גליטר.
הכללתו של השיר האחרון עוררה מחלוקת כאשר הוכרז שהזמר שביצע אותו (עבריין מין מורשע) יקבל עליו תמלוגים, אך לאחר מכן אושר כי הוא לא יקבל זאת.
תקציב הסרט נע בין 55 ל-70 מיליון דולרים, ונחשב בידי הוליווד ריפורטר כ"חלקיק" מעלותו של סרט מבוסס קומיקס סטנדרטי.
לשם השוואה, סרט הנבלים הקודם "יחידת המתאבדים" הופק בעלות של 175 מיליון דולרים.
"ג'וקר" הוא סרט באטמן הראשון לקבל סיווג צפייה R עקב "אלימות גואה ועקובה מדם, שפה והתנהגות מטרידה ותכנים מיניים קצרים".
פיליפס קידם את הסרט על ידי פרסום תמונות מסט הצילומים בחשבון האינסטגרם שלו.
ב-21 בספטמבר 2019 הוא פרסם סרטון של פיניקס בתחפושת הג'וקר, כשברקע מושמע השיר Laughing של להקת הרוק הקנדית The Guess Who.
בכנס החובבים CinemaCon שנערך ב-2 באפריל, פיליפס חשף את הקדימון הראשון לסרט, שיצא לאור אונליין למחרת.
הקדימון, שהכיל את השיר Smile מאת ג'ימי דורנטה, גרר אחריו תגובות חיוביות ששיבחו את משחקו של פיניקס והשוו אותו ל"נהג מונית" ו"רקוויאם לחלום".
מספר כותבים תיארו את הקדימון כאפל ומחוספס, ויש שראו בו יותר כמותחן פסיכולוגי מאשר סרט קומיקס.
מארק המיל, אשר דיבב את דמותו של הג'וקר בבאטמן: איש העטלף הביע את התלהבותו בפוסט בטוויטר.
הקדימון קיבל יותר משמונה מיליון צפיות בשעות הראשונות להקרנתו.
ב-25 באוגוסט, פיליפס פרסם שישה קדימונים קצרים שכללו רצפי כתב וגילוי שהקדימון המלא השני יפורסם ב-28 באוגוסט.
יוצר הסרטים קווין סמית' שיבח את הקדימון ואת הייחודיות שלו וציין שהסרט עדיין יעבוד אפילו אם DC Comics לא הייתה קיימת.
באופן כללי, אתר החדשות "דדליין הוליווד" העריך שאולפני האחים וורנר השקיעו מעל ל-120 מיליון דולרים על קידום הסרט.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-31 באוגוסט 2019 בפסטיבל הסרטים של ונציה ה-76, שבו קיבל מחיאות כפיים מקהל הצופים למשך שמונה דקות וזכה בפרס אריה הזהב.
הוא הוקרן גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-9 בספטמבר.
אולפני האחים וורנר הפיצו את הסרט לאקרנים ב-4 באוקטובר ברחבי ארצות הברית, כאשר הקרנת הבכורה שלו בישראל הייתה ב-10 באוקטובר.
ב-19 באוקטובר, צבא ארצות הברית הפיץ אימייל שמתריע בפני אלימות אפשרית במהלך הקרנות הסרט וציין את הפופולריות לדמותו של הג'וקר בקרב קהילת האינסל.
אולם, ה-FBI והמחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית לא מצאו איומים מוחשיים בזמן הקרנת הסרט.
פיליפס עצמו הביע הפתעה לנוכח הרתיעה מהסרט, וציין כי זה קורה משום ש"הבעות זעם הן מצרך" וקרא למבקרי הסרט כמי שמשתייכים לשמאל רדיקלי.
פיניקס יצא באמצעו של ראיון של הדיילי טלגרף כאשר נשאל אם הסרט יכול לתת השראה למבצעי פיגועי ירי.
מאוחר יותר הוא חזר להשלים את הראיון, אך לא ענה על השאלה.
בעקבות כך לא הוזמנו עיתונאים להקרנת הבכורה של הסרט בתיאטרון הסיני שבשדרת הכוכבים של הוליווד, כשרק צלמים הורשו לגשת אל צוות ההפקה והשחקנים.
בעקבות בקשתן של משפחות שלושה הרוגים מפיגוע הירי באורורה במהלך הקרנת הסרט "עלייתו של האביר האפל" בשנת 2012, הסרט לא הוקרן בתיאטראות הקולנוע באורורה, קולורדו.
משטרת העיר ניו יורק ומשטרת לוס אנג'לס הגבירו נוכחות של שוטרים במהלך הקרנות הסרט, אך לא קיבלו איומים ספציפיים.
נכון ל-17 בנובמבר 2019, הסרט זכה להכנסות של מעל ל-322 מיליון דולרים בארצות הברית ובקנדה ובמעל ל-694 מיליון דולר ברחבי העולם, כאשר סך כל ההכנסות נאמד בכ-1,016 מיליון דולרים.
הסרט הוא המכניס ביותר בסיווג צפייה R.
לפי מגזין וראייטי, הסרט נמצא במסלול להפוך לאחד מסרטי גיבורי-העל הרווחיים ביותר בהיסטוריה, וזאת בהתחשב לתקציב הנמוך שבו הופק והיקף ההכנסות משבוע לשבוע מאז תחילת הקרנתו.
הסרט מחזיק בדירוג של 69% באתר הביקורות Rotten Tomatoes בהתבסס על 512 ביקורות (352 מתוכן "טריות" ו-160 מתוכן "רקובות"), ומציין שהסרט נותן לדמות המרכזית והידועה לשמצה שבו סיפור מקור מתקבל על הדעת ומצמרר, אשר משמש כמצגת גאונית לכוכב הראשי בה וכהתפתחות אפלה לקולנוע המבוסס על קומיקס.
אתר הביקורות Metacritic העניק לסרט ממוצע משוקלל של 59 מתוך 100 בהתבסס על 58 ביקורות מבקרי קולנוע.
חברת המחקרים CinemaScore העניקה לסרט דירוג +B מתוך סקאלת מדרוג שנעה בין A ל-F.
מגזין האובזרבר העניק לסרט ציון 4 מתוך 5 בציינו ש"לסרט 'ג'וקר' יש אס מנצח בדמות ביצועו המחשמל של חואקין פיניקס של אדם שיהפוך למלך".
מבקר נוסף של אותו מגזין קרא לסרט "מלא תעוזה ועוצמתי" והעריך את העובדה שהבמאי טוד פיליפס השתמש באלמנטים מסרטיו של מרטין סקורסזה כדי ליצור סיפור מקורי.
אתר הביקורות IGN נתן לסרט ציון מושלם, באומרו שהסרט "יעבוד באותה מידה כשם שמדובר בעבודה מחקרית מרתקת על דמות ללא כל מילכוד מהצד הקומיקסי שבו.
העובדה שמדובר בסרט גאוני מיקום באטמן הוא רק הדובדבן שבקצפת למעריצי דמות הקומיקס".
זאת ועוד, הכותב מצא שמדובר באלגוריה מצמררת למקרי הזנחה ואלימות ומתאר את הופעתו של פיניקס בתור הג'וקר כמרתקת וראויה לפרס אוסקר.
ברנדון דייוויס מאתר הביקורות ComicBook.com מצא שהסרט הוא עיבוד קולנועי מבוסס-קומיקס פורץ דרך, ושבעיניו הוא מפחיד יותר משאר סרטי האימה של אותה שנה.
בנוסף, הוא השווה את הסרט לסרט באטמן משנת 2008, "האביר האפל", שיבח את הסינמטוגרפיה ואת ביצועי השחקנים, וקרא לו סרט שצריך לראות כדי להאמין.
פיט האמונד מאתר החדשות "דדליין הוליווד" מצא שהסרט מגדיר מחדש את הג'וקר ושקשה להתנער ממנו.
הוא שיבח את הכתיבה ואת ביצועי השחקנים וסיכם את הסרט באומרו שמדובר ב"פיסה קולנועית מלאת תעוזה שמדברת לעולם שאנו חיים בו כיום בדרכים שמעט מאוד סרטים עושים.
פיטר טרברס ממגזין רולינג סטון ציין כי אין לו מילים בנוגע למשחקו של פיניקס, וקרא לו מעיק ביותר ואדיר בגודלו.
מנגד, דייוויד ארליך מאתר הביקורות IndieWire היה נטרלי יותר בדעותיו ונתן לסרט ציון +C.
הוא מצא שהסרט הוא סרט גיבורי-העל הנועז ביותר מאז "האביר האפל", ושמדובר ביצירה מלאת הסתה, מבולבלת ורעילה.
הוא ציין שהסרט ירצה את מעריצי הקומיקס ושיבח את משחקו של פיניקס, אך מתח ביקורת על מלאכת בימויו של טוד פיליפס ועל החוסר במקוריות.
גלן קני מ-RogerEbert.com נתן לסרט ציון 2 מתוך 4 ואף על פי ששיבח את ביצועי השחקנים וחשב שהסיפור עבד, הוא מתח ביקורת על המסר התרבותי שבו ועל עבודת הבימוי של פיליפס, וכי הסרט הוא נגזרת של יצירות קולנועיות מוקדמות יותר ושיש בה דגש יותר על חשיבות עצמית מאשר מוצר בידורי.
ביקורת מהאתר Onmanorama ציינה שהסרט מלא בקלישאות, ושהדבר המקורי היחיד הוא משחקו של פיניקס: "הסרט, תוך פירוט יתר ובכאב רב, מסביר כיצד ארתור פלק הופך לג'וקר כשהוא מיואש מהדרך בה העולם מתנהג אליו.
הודות לפיליפס וסילבר, פיניקס מציג את המלך של כל הליצנים".
סטפני זקרק ממגזין טיים פרסמה ביקורת שלילית וציינה שמשחקו של פיניקס הוא מוגזם מדי.
לדעתה פיליפס ניסה "לתת לצופים סרט שמדגיש רק את כל הריק שבתרבות שלנו", וכי העלילה כמעט ולא הייתה קיימת - "אפלה רק בדרך מתבגרת ומטופשת" ו"דחוסה בפילוסופיה מזויפת".
גלן ולדון מרשת הרדיו NPR מצא שהייתה חסרה בסרט חדשנות ושהגישה הסימפתית לדמותו של הג'וקר לא הייתה משכנעת ולחלוטין לא מעניינת.
עוד הוא מציין שהסרט מנסה בכל הכוח להתרחק מהקומיקס וכתוצאה מכך הופך לחיקוי של סרטים כדוגמת "נהג מונית".
פיטר ברדשאו מהגרדיאן קרא לסרט אכזבה, ואמנם שיבח את משחקו של פיניקס ואת המערכה הראשונה של הסרט, אך מתח ביקורת על האלמנטים העלילתיים הפוליטיים וכמו קודמיו חשב שמדובר בחיקוי סרטיו המוקדמים של סקורסזה.
הסרט "ג'וקר" גרף תגובות חיוביות בקרב אנשי תעשיית הבידור.
ראש מחלקת הקריאייטיב של DC Comics, ג'ים לי, שיבח את הסרט וציין שמדובר ביצירה עוצמתית, מחוספסת ומלאת נשמה.
נוסף על כך, הוא ציין שהסרט נשאר נאמן לדמות, אף על פי שהוא סוטה מחומר המקור.
השחקן מארק המיל, אשר דיבב את דמותו של הג'וקר בסדרות ובסרטי האנימציה, חשב שהסרט המציא מחדש את הדמות בצורה גאונית.
יוצר הסרטים התיעודיים מייקל מור קרא לסרט "יצירת מופת קולנועית" וציין שזו סכנה תרבותית אם אנשים לא יראו אותו.
השחקן ג'וש ברולין, אשר גילם את דמותו של תאנוס בסרטי היקום הקולנועי של מארוול מצא שהסרט עוצמתי באומרו ש"כדי להעריך במלואו את ה'ג'וקר' אני מאמין שאדם צריך לעבור משהו טראומתי בחיים שלו (מה שקורה לרובנו) או להבין מהי חמלה אמיתית".
הסרט "ג'וקר" עוסק בתמות של מחלה נפשית וההשפעה שלה.
הצגתו של הג'וקר תוארה כזו שמזכירה את אלה שמבצעים פיגועי ירי ואת תת-תרבות האינסל, כלומר אנשים מבודדים מהחברה אשר פונים לאלימות כדרך להתמודדות.
וג'וודה, האמונד וכריסטינה ניולנד מהגרדיאן מגדירים את הסרט כמעשיה עם מוסר השכל - התעלמות החברה מאלה שלא שפר עליהם מזלם יוביל ליצירתו של אדם כמו הג'וקר.
סטיבן קנט מדה וושינגטון אקזמינר תיאר את דמותו של ארתור פלק כתוצר תערובת המכיל אלמנטים משותפים של מבצעי פיגועי ירי ומפרש את המסר של הסרט כתזכורת לכך שאל החברה מחלחלים אנשים דמויי הג'וקר.
רובינסון מ-People's World מציינת שהסרט מהלך בגבול הדק שבין מחקר לבין קביעה עובדתית לדמותו של הג'וקר ושהוא "בחינה נחרצת של מערכת פגומה שיוצרת את המפלצות של עצמה".
כמה כותבים הביעו דאגה מכך שהצגתו הסימפתית של הג'וקר כמטורף רצחני יכולה לתת השראה לאלימות בעולם האמיתי.
ריצ'רד לאוסון מואניטי פייר מצא שהסרט סימפתי מדי כלפי "גברים לבנים שמבצעים פשעים מחרידים", ושהאידאולוגיות הסוציו-פוליטיות המוצגות בו הן "רוע שניתן להזדהות איתו בקלות בידי אנשים שמבצעים פיגועי ירי בבתי ספר, אולמות קונצרטים וכנסיות, שיורים למוות בגברים ונשים שהם חומדים ומקנאים בהם, שמשחררים רוח של אנימוס אנרכיסטי רע על העולם.
ג'ים ג'ראטי מנשיונל ריוויו חש דאגה ש"חלק מסוים מהאנשים הצעירים הכועסים, הפרנואידים והבלתי יציבים נפשית של אמריקה יצפו בחואקין פיניקס מתדרדר לשיגעון ומקבל דחף להתנקם בחברה על ידי פגיעה בכמה שיותר אנשים תוך הכרזה ש"מישהו סוף סוף מבין אותי!".
מנגד, מייקל שינדלר מ-Mere Orthodoxy לוקח דוגמה מתפיסות עולמם של זיגמונד פרויד וז'אק לאקאן ואמנם מסכים כי "ג'וקר" מציג פנטזיה סימפתית של הגשמת משאלות, אך זו בדיוק הסיבה שהסרט ידון בהרחבה באלימות העולם האמיתי על ידי כך שהופך את "אלה שנמצאים בשולי החברה לסהרורים כנועים וצייתנים".
בביקורת הסרט שלו, הפסיכיאטר קמרן אחמד מציין כי כפסיכיאטר הוא מתעב בדרך כלל תיאורים שליליים של אלה החולים נפשית אך כמעריץ באטמן הוא היה מלא תקווה.
עוד הוא הדגיש את הגורמים שבילדותו של ארתור כמו התעללות בילדים ואובדן וכן היסטוריה של מחלה נפשית כנקודת ההתחלה למצבו הרעוע.
הפסיכיאטרית האמריקנית אימאני ווקר, הידועה בשל הסדרה שלה Married to Medicine Los Angeles המשודרת בערוץ בראבו ואשר עובדת עם פושעים אלימים ובעלי הפרעות נפשיות, ניתחה את ההפרעות הנפשיות של ארתור ואת הנסיבות לכך אך גם ציינה שארתור ניסה לקבל עזרה לפני התדרדרותו.
לגבי האנשים החיים בעוני ושיש להם הפרעה נפשית היא מציינת ש"אנחנו כחברה אפילו לא מעמידים פנים שהם אנשים אמיתיים.
וזה מה שהסרט הזה עוסק בו.
מעולם לא היה לו סיכוי".
במהלך אירוע של תנועת חמשת הכוכבים באוקטובר 2019, הקומיקאי והפוליטיקאי האיטלקי בפה גרילו נאם נאום בעודו עוטה איפור של הג'וקר.
התייחסות לדמותו של הג'וקר הייתה גם במחאות אנטי-ממשלתיות ברחבי העולם.
במהלך המחאות בלבנון, קבוצת אמני גרפיטי בשם אשקם ציירו ציור קיר של הג'וקר כשהוא מחזיק בקבוק תבערה.
במהלך המחאות בצ'ילה בלוס אנחלס, אמרה הלקוחה מסרט ("אנחנו כולנו ליצנים") נכתבה למרגלות פסל.
"ג'וקר" נועד להיות סרט העומד בפני עצמו וללא כל סרטי המשך, וזאת אף על פי שאולפני האחים וורנר מתכוונים להשתמש בסרט זה כדי להריץ ליין סרטים חדש בשם DC Black הכולל תוכן אפל וניסיוני יותר.
בתגובה לכך, פיניקס ציין ש"אני לא מסוגל להפסיק לחשוב על זה...
אם יש משהו אחר שנוכל לעשות עם הג'וקר, זה יהיה מעניין".
עוד הוסיף וציין ש"לא רציתי באמת לעשות זאת לפני עבודה על הסרט.
לא יודע אם יש יותר מה לעשות...
האפשרויות של המקומות שאפשר ללכת איתן עם הדמות".
ב-15 בנובמבר, מעל לחודש מאז תחילת הקרנתו של הסרט ולאור הצלחתו בקופות, פיליפס ציין שהוא פתוח לרעיון הפקתו של סרט המשך, אך זה יהיה חייב להיות בתנאים מסוימים.
"זה לא יכול להיות רק סרט פרוע ומטורף על 'הנסיך הליצן של הפשע'.
חייבת להיות לו השפעה רעיונית באותה דרך שהסרט הזה עושה.
מפני שאני חושב שזה מה שבסופו של דבר גרם לסרט להתחבר לאנשים, מדובר במה שמתרחש מבפנים.
כל כך הרבה סרטים עוסקים בניצוץ.
אם אפשר יהיה ללכוד זאת שוב בדרך מציאותית, זה יכול להיות מעניין".
בתקשורת דווח שהאולפנים מפתחים סרט המשך, אך כאשר פיליפס נשאל על כך הוא אמר שעדיין אין תוכניות מעשיות לכך.
ב-20 בנובמבר 2019 הודיע הוליווד ריפורטר כי סרט המשך נמצא בפיתוח, כאשר פיליפס, סילבר ופניקס צפויים לחזור לתפקידם; עם זאת, דדליין הוליווד דיווחו באותו יום כי הכתבה של הוליווד ריפורטר הייתה שקרית וכי המשא ומתן אפילו לא החל.
פיליפס הגיב לדיווחים באומרו כי שוחח על סרט המשך עם האחים וורנר וזה נותר בגדר רעיון אפשרי, אך לא בפיתוח.
פיליפס אישר גם כי הסרט "באטמן" לא מתרחש באותו עולם כמו ג'וקר.
במהלך ראיון שנערך עם וראייטי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בפאלם ספרינגס, פיליפס הביע עניין בפיתוח ספין אוף שיתמקד בבאטמן, באומרו: "זה גותאהם יפהפייה.
מה שהייתי רוצה לראות זה התמודדות עם איך נראה באטמן מאותה גותהאם.
אני לא אומר שאני הולך לעשות את זה.
מה שהיה מעניין בעיניי זה הכללתו של באטמן בסרט שלנו היה, 'איזה סוג באטמן יצרה גותהאם?' זה כל מה שהתכוונתי אליו." ב-5 במאי 2021, בהוליווד ריפורטר אישרו כי מתוכנן סרט המשך לג'וקר.
על פי הדיווחים, מ-27 במאי, הבמאי טוד פיליפס חתם על כתיבת סרט המשך.
סרט ההמשך ג'וקר: טירוף בשניים נוצר לבסוף כמחזמר העוסק בהיכרות של הג'וקר עם הארלי קווין, אהובתו, אשר גולמה בידי הזמרת והשחקנית ליידי גאגא.
הסרט נקבע לעלות לאקרנים בחודש אוקטובר 2024.
ג'וקסיה (שם מדעי: Juxia) הוא סוג נכחד של יונק צמחוני מפריט פרסה ממשפחת ההירקודונתיים, אשר חי באסיה של אמצע עד סוף האאוקן שלפני 41.1 עד 37.7 מיליון שנה מזמננו.
המאובנים שלו התגלו בסין במחוזות חנאן ומונגוליה הפנימית ובצפון הודו והוא הוגדר ב-1964. הסוג הכיל 2 מינים: Juxia sharamurenense ו-Juxia borissiaki.
הג'וקסיה היה קרוב משפחה של הפרצרתריום שהיה גדול היונקים היבשתיים ועלה על משקל של 20 טון.
הוא היה קטן ממנו, בגודל של סוס ממוצע והיה בעל צוואר גבוה כמו של ג'ירף.
הגולגולת שלו הייתה ארוכה עם לסתות ארוכות וצרות ושפתיים עבות לרוחבם.
השיניים שלו היו ארוכות וחרוטיות בעלות חריצים והם לא התאימו ללעיסה של צמחייה קשיחה כמו עשב אלא יותר לאכילה של עלים או שרכים.
פרסתן זה חי ביערות גשם שהיו שופעים בעבר לאורך סין והודו.
נמצאו מספר מאובנים מקובצים שלו, אך לא ברור מהם אם הוא חי בקבוצות גדולות שחי בגפו והממצאים נבעו מפגיעה שקברה פרטים רבים יחדיו.
היו לו רגליים ארוכות וחזקות שהועילו בבריחה מהירה מטורפים, כמו רגלי הג'ירפות.
ככל הנראה הוא היה מאבותיו של הקרנף הענק ושל יונקים דומים, אשר החל לגדול יותר ויותר לאורך היערות הקדומים של הפלאוגן.
ג'ורג' אדני יול היה סטטיסטיקאי בריטי.
יול, הנחשב לאחד מחלוצי הסטטיסטיקה המודרנית, תרם תרומות למספר תחומים בסטטיסטיקה, והיה בין הראשונים שיישמו שיטות סטטיסטיות במדעי החברה.
יול נולד בסקוטלנד למשפחה מבוססת מהמעמד הגבוה.
חלק גדול מבני המשפחה היו קציני צבא, משרתי ציבור ומלומדים.
הוא התחנך בפאבליק סקול וינצ'צסטר קולג', ובגיל 16 החל ללמוד הנדסה ביוניברסיטי קולג' בלונדון.