tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ארצות הברית ובריטניה אינן שואפות לספח לעצמן שטחים לא להן.
הן לא תסכמנה לשום שינוי טריטוריאלי שאינו תואם את רצון העמים הנוגעים בדבר.
תכובד זכות העמים להגדרה עצמית.
שתי המעצמות תדאגנה למציאת דרכים לשיפור הביטחון על ידי פירוק נשק.
שאיפה לשיתוף פעולה כלכלי בין כל העמים.
משמעות המגילה/אמנה הייתה הן במישור המוסרי - "רצון מוסרי" משותף לשני העמים, והן במישור המעשי - עקרונות שעל-פיהם קבעו שתי המדינות את דרכן המשותפת בתקופת המלחמה ואף לאחריה.
הוועידה נערכה בקזבלנקה, מרוקו בינואר 1943 בין צ'רצ'יל לרוזוולט.
הוחלט על פתיחת חזית שנייה באירופה כדי להקל על ברית המועצות, על החזית הדרומית 1943–1945 בצפון אפריקה, על חיסול צוללות גרמניות, על הגברת ההפצצות על גרמניה ועל מתן סיוע לסין.
במהלך הוועידה הופגשו הגנרל אנרי ז'ירו והגנרל שארל דה גול (אשר התחרו שניהם על הפיקוד על הכוחות הצבאיים הצרפתיים במושבותיה של צרפת, ועל כוחות צרפת החופשית), על מנת לנסות ולהשיג הסכמה שתאפשר פעולה משותפת.
על אף שניתנה הצהרה משותפת מטעם שני האישים (בלחצם של צ'רצ'יל ורוזוולט) נותר הסכסוך בעינו, עד לפרישתו של ז'ירו בשנת 1944. החלטה נוספת שהתקבלה במהלך ועידת קזבלנקה היא לדרוש מגרמניה ומבעלות בריתה כניעה ללא תנאים.
ועידת קהיר נערכה בקהיר, מצרים בין 22 בנובמבר ל-26 בנובמבר 1943, בין רוזוולט, צ'רצ'יל, וגנרליסימו צ'יאנג קאי שק מסין.
הוועידה עסקה בהיערכות בעלות הברית נגד יפן, ובמצב הרצוי באסיה שלאחר המלחמה.
ועידת טהראן, שבה נפגשו לראשונה צ'רצ'יל ורוזוולט עם סטלין, נערכה בין 28 בנובמבר ל-1 בדצמבר 1943 בטהראן, איראן.
אושרה התוכנית לפלישה לנורמנדי כדי לפתוח "חזית שלישית" ואחרונה באירופה.
סטלין הביע התנגדות נחרצת להקמת גרמניה מאוחדת.
הוסכם לשמור על עצמאות איראן, שהייתה למעשה תחת כיבוש בעלות הברית.
הוחלט על הגשת סיוע לטיטו ביוגוסלביה, שנחשב בעיני כל כמורד הגדול ביותר בנאצים.
חשיבות הוועידה הייתה בעצם כינוס שלושת המנהיגים של המעצמות המובילות את המלחמה בגרמניה.
כמו כן הושגה הסכמה על הפלישה לנורמנדי שתביא להכנעתה הסופית של גרמניה.
הכינוס השני של "שלושת הגדולים" היה ביאלטה, חצי האי קרים, ברית המועצות, בינואר 1945. על רקע התבוסה המתקרבת של גרמניה ועליית כוחן של רוסיה וארצות הברית (וירידת כוחה של בריטניה), שררו חילוקי דעות מהותיים בתחום הפוליטי בין המעצמות.
חילוקי הדעות התמקדו בכמה נושאים שהוחלט בהם:
לגבי גרמניה החליטו כי תחולק לארבעה אזורים - רוסי, בריטי, אמריקני וצרפתי.
כמו כן תוקם ועדת פיקוח צבאית משותפת לבעלות הברית שמרכזה בברלין (מזרח גרמניה).
לגבי פולין (שהייתה תחת כיבוש הצבא האדום ותחת שליטת ממשלה זמנית פרו - קומוניסטית) הוחלט שגבולה המזרחי יהיה כפי שהיה לפני המלחמה (קו קרזון) וגבולה המערבי ייקבע בוועידת השלום (למרות שסטלין רצה להרחיקו מערבה ככל האפשר).
לגבי בעיית הפיצויים מגרמניה שאף סטלין לזכות בפיצויים מרביים, אך בעלות הברית סירבו לרושש את גרמניה.
הוחלט למסור את ההכרעה לוועדת פיצויים משותפת.
נוסף על כך דנו בוועידה על הקמתו וארגונו של האו"ם ורוסיה הסכימה להיכנס למלחמה נגד יפן תמורת הזכויות הכלכליות והצבאיות בסין שנלקחו ממנה לאחר מפלתה מיפן ב-1904.
הוועידה השלישית של שלושת הגדולים נערכה בפוטסדאם (ליד ברלין) באמצע יולי ועד ראשית אוגוסט 45. הפעם הרכב הוועידה היה שונה: את ארצות הברית יצג הנשיא הארי טרומן, שהיה סגן נשיא ארצות הברית והתמנה לנשיא לאחר מותו של פרנקלין רוזוולט.
את בריטניה יצג רה"מ אטלי, מפני שצ'רצ'יל עזב באמצע הדיונים עקב תבוסת מפלגתו בבחירות בבריטניה.
יוסיף סטלין המשיך לייצג את ברית המועצות.
מצב המלחמה גם הוא היה שונה: גרמניה הובסה, ויפן עמדה לפני איון שתיים מעריה.
לשתי תופעות אלו משמעות רבה בהחרפת היחסים בין ברית המועצות לארצות הברית ובריטניה.
סטלין הרגיש שהוא נמצא בעמדה מצוינת נוכח כיבושיו הצבאיים.
הוא זעם על הפסקת הסיוע האמריקאי לרוסיה וכן על הניסוי המוצלח של ארצות הברית בטריניטי, ניו-מקסיקו – פצצת ביקוע גרעיני.
טרומן נקט גם הוא בעמדה תוקפנית.
הוא חש, כמו גם שר-החוץ שלו, בירנס, בסכנה הרוסית ובצורך לבלמה בניגוד לקודמו.
באו ידיעות מהארצות הכבושות במזרח אירופה שהוכיחו שהן הופכות להיות קומוניסטיות.
רוסיה גם סרבה להצהיר שהעמים המשוחררים יבחרו את ממשלותיהם.
ארצות הברית חוזקה בזכות פצצת האטום, כלי הנשק האדיר.
בוועידת פוטסדאם הוחלט לגבי הדרכים שבהן יש לעקור את הנאציזם מגרמניה, נקבע קו הגבול המזרחי של גרמניה עם פולין ואושרה מחדש חלוקתה של גרמניה ואוסטריה.
לא היה בכל זה לפתור את הבעיות הקשות שנתגלעו בין ברית המועצות לבין המערב.
בחוזה נכללו הסדרים בדבר תשלומי פיצויים, התחייבות לשמירה על זכויות מיעוטים אתניים וזכויות הפרט; וכן שינויים טריטורייליים שונים.
בנוסף הוחלט על חלוקת קוריאה בין ברית המועצות לבין ארצות הברית: קוריאה הצפונית - לברית המועצות, וקוריאה הדרומית - לארצות הברית.
פגישה, חצי פגישה הוא שירה של רחל המשוררת, אשר נכתב בתל אביב ב-13 באפריל 1925.
השיר נלמד בבתי הספר התיכונים במוסדות החינוך הממלכתי בישראל במסגרת תוכנית הלימודים בספרות, כחלק מלימודי החובה לבגרות.
נושא השיר הוא אהבה בין בני זוג, שזכרה העז מתעורר לאחר פגישה קצרה ביניהם.
הדוברת הנשית בשיר, שהוא גם תיאור ביוגרפי של המשוררת, נכנעת לרגשות המתעוררים בעקבות הפגישה ואף מודה בכוחם המחיה עבורה.
יש הטוענים כי הפגישה המתוארת נערכה עם אהובה זלמן שזר (שהיה לנשיאה השלישי של ישראל, כעבור כארבעים שנה).
השניים לא נפגשו שנים אחדות והפגישה ביניהם הייתה חטופה, כפי שתיארה רחל: "חצי פגישה, מבט אחד מהיר".
השיר הולחן על ידי המלחין והזמר חנן יובל, והושר לראשונה על ידי יובל, דורית ראובני ודני כץ במופע "ערב שירי המשוררת רחל", בשנת 1974. כל השירים במופע היו מלחניו של יובל, והם, ובכללם שיר זה, תועדו על גבי אלבום שיריו, ששמו כשם המופע.
עם זאת, השיר זכה ללחן מוקדם יותר ומוכר פחות מזה של יובל.
ב-1967 הולחן השיר על ידי דינה עמלי, חברת קיבוץ כפר סאלד.
היא עצמה הייתה שותפה לביצועו כחברת "צוות הווי הדרכה" בשנת 1969, במסגרת התוכנית "מותר לחלום", בעיבודו של אמיתי נאמן.
שנתיים לאחר מכן שרה את השיר, בלחנה של עמלי, "להקת כפר סאלד" (בעיבוד אלברט פיאמנטה), במסגרת פסטיבל "ניחוחי חציר".
השיר בביצוע זה הופיע בתקליט ורשות השידור אף צילמה לו וידאו קליפ שהוקרן בערוץ הראשון.
השיר זכה לפרסום בעקבות לחנו של יובל.
בעקבות זאת, הביטוי שטבעה בו המשוררת, "פגישה, חצי פגישה", נעשה מקובל בתרבות העברית הישראלית, לתיאור פגישה חטופה שהיא בעלת משמעות, אך קצרה או שיעדיה לא מוצו.
רסיסים מהמטאור נמצאו באגם צ'ברקול.
האובייקט לא זוהה טרם כניסתו לאטמוספירה היות שמסלולו גרם להסתרתו עקב בהירות השמש.
האקדמיה הרוסית למדעים העריכה כי למטאור, שנקרא KEF-2013, הייתה מסה של 9,000 טון, והפיצוץ האווירי התרחש בגובה של 30 עד 50 קילומטר מעל האדמה.
האנרגיה שהשתחררה מוערכת ב-500 קילוטון TNT, פי 33 מפצצת האטום שהוטלה על הירושימה.
המטאור לא זוהה על ידי מכ"ם לפני שהתפוצץ.
מטאור צ'ליאבינסק הוא אירוע נדיר בו מטאור פוגע בקרבת אזור מיושב.
עצם תיעודו על ידי מספר רב של אנשים בזמן אמת, קידם מאוד את חקר המטאורים.
האובייקט עשוי להיות מסווג ככדור אש או "bolide" על פי דון יומנס, ראש תוכנית SpaceGuard להגנה מפני גופים קרובי ארץ של נאס"א.
אירוע כזה מכונה "פרץ אוויר", כלומר, פיצוץ של מטאור בזמן מעברו דרך האטמוספירה.
על פי ההערכה הראשונית של סוכנות החלל הפדרלית של רוסיה Roskosmos, המטאור נע לאורך מסלול נמוך במהירות של כ-30 ק"מ לשנייה.
למרות הסמיכות למעבר אסטרואיד דואנדה, אירוע שקרה כ-15 שעות לאחר מכן, האסטרונומים הגיעו למסקנה כי שני האירועים אינם קשורים זה לזה.
המטאוריט היה מסוג כונדריט העשוי ברובו מסלע ולפיכך היה פגיע יותר בכניסתו לאטמוספירה (יחסית למטאוריט ברזלי), דבר המסביר את התפרקותו באוויר.
בשעות שלאחר האירוע, התגלה חור בקוטר 6 מטרים באגם צ'ברקול הקפוא.
קבוצה של מדענים מהאוניברסיטה הפדרלית של אורל הצליחה לאסוף 53 דגימות מסביב לחור ומאוחר יותר התברר כי מקורן במטאוריט.
דגימות אלו לא עלו בגודלן על 1 סנטימטר.
ביוני 2013, דיווחו מדענים רוסים כי מיפוי מגנטי מתחת למיקום החור באגם הצביע על הימצאותו של גוף בגודל 60 סנטימטרים בתחתית האגם.
הוערך כי משקלו של העצם הוא 300 קילוגרמים.
לאחר מבצע שנמשך מספר שבועות הועלה המטאוריט מתחתית האגם ב-16 באוקטובר 2013. מסתו הכוללת היא 654 קילוגרמים וזה הוא הרסיס הגדול ביותר שנמצא מהמטאוריט.
בנובמבר 2013, שוחרר צילום וידאו ממצלמת אבטחה המראה את הפגיעה של המטאוריט באגם צ'ברקול.
זו היא הפגיעה המצולמת הראשונה בהיסטוריה של מטאוריט.
הוסק כי חלק זה של המטאוריט פגע באגם במהירות של 225 מטרים לשנייה (64% ממהירות הקול).
דווח על כ-1,500 פצועים, בהם שניים קשה, בעיקר מחלונות זכוכית שבורים שהתנפצו על ידי גל ההדף.
כ-3,000 מבנים בשש ערים ברחבי האזור נפגעו בשל הפיצוץ וההשפעות סביבו.
התפוצצות המטאור בשמיים יצרה אור מסנוור ובוהק רב והטילה צללים חזקים באור היום בצ'ליאבינסק.
האור הבוהק נראה גם במחוז סברדלובסק, במחוז אורנבורג, ואפילו בקזחסטן.
"פגישה לאין קץ" הוא שיר שכתב המשורר העברי נתן אלתרמן.
זהו השיר השני בקובץ השירים "כוכבים בחוץ" שפורסם בשנת 1938, ונחשב לאחת מפסגות יצירתו של אלתרמן.
יש הרואים בשיר זה מפתח להבנת המורכבות בשירתו של נתן אלתרמן.
נושא השיר (האדם או הדבר עליו נכתב השיר) אינו מובן מהשיר עצמו, וניתן לפירושים שונים, כגון: ירושלים, אישה אהובה, המדינה, השירה, ואחרים.
ניתן למצוא בשיר רמזים לכל אחד מהפירושים האפשריים.
השיר עמוס סמלים וטכניקות ספרותיות.
אוקסימורון - הביטוי "פִּתְאומִית לָעַד".
גם שם השיר "פגישה לאין קץ" הוא אוקסימורון (פגישה על פי הגדרתה תחומה בזמן).
הרמזים מקראיים - בשיר מספר הרמזים לספרי התנ"ך בכלל, ולשיר השירים בפרט.
הכותב, שבתחילת השיר מדבר על הנֶצַח בו ישאף אל אהובתו שאינה מושגת, מסיים את השיר באופן היחיד שבו יוכל להגיע אל מושא אהבתו: במותו.
בשיר קיימות מספר הקבלות למגילת שיר השירים:
הרקע: בשיר השירים המשוררת היא הרעיה האלמונית, ששרה על דודה האנונימי.
בשיר של אלתרמן המשורר האנונימי שר על אישה (או דמות אחרת) אלמונית.
השיר הולחן בידי נעמי שמר ובוצע לראשונה בידי "השלושרים" ב-1970. לאחר מכן חודש על ידי זמרים רבים, בהם אריק איינשטיין, חוה אלברשטיין, יגאל בשן, אסף אמדורסקי, עמיר בניון, עופר לוי, עידן רפאל חביב, רן דנקר ומעיין בלוויס.
בשנת 1999 הלחין יונתן בר גיורא מוזיקה שעוטפת את הקראת השיר על ידי יוסי בנאי.
הביצוע יצא באלבום "פגישה לאין קץ - יוסי בנאי מגיש נתן אלתרמן".
פגיעות פיצוץ הן סוג מורכב של פגיעות טראומה המתרחשות כתוצאה מחשיפה ישירה או בלתי ישירה לפיצוץ, הנגרם על ידי חומרי נפץ שונים.
פגיעות אלה מתעצמות כאשר הפיצוץ מתרחש בחלל סגור.
סיווג פגיעות פיצוץ לפי דרגות חומרה
פגיעות פיצוץ מסווגות לארבעה סוגים: פגיעות פיצוץ מדרגה ראשונה, פגיעות פיצוץ מדרגה שנייה, פגיעות פיצוץ מדרגה שלישית ופגיעות פיצוץ מדרגה רביעית.
פגיעות פיצוץ מדרגה ראשונה נגרמות מגל הדף.
אלו צפויות במיוחד כאשר אדם קרוב לתחמושת מתפוצצת, כמו מוקש, רימון ועוד.
האוזניים לרוב מושפעות מלחץ גלי ההדף, ואחריהן הריאות והאיברים החלולים במערכת העיכול.
פציעות במערכת העיכול עשויות להופיע באיחור של שעות או אפילו ימים.
פגיעות פיצוץ תלויות בזמן ובלחץ: הגדלת הלחץ או משך הזמן שלו יחמירו את הפגיעה גם כן.
באופן כללי, פגיעות פיצוץ ראשוניות מאופיינות בהיעדר פציעה חיצונית, לכן לעיתים קרובות לא מאובחנות ומזלזלים בחומרתן.
דרגת וחומרת פגיעות פיצוץ ראשוניות תלויות לא רק בעוצמת שיא ההדף, אלא גם בפרמטרים אחרים כגון מספר פסגות (שיאי) ההדף, זמן ההפוגות בין פסגות הדף אלו, תדר התהודה, והדחף האלקטרומגנטי, בין היתר.
יש הסכמה כללית כי פגיעות רסיסים, משך הפגיעה והפרשי הלחצים הם הגורמים העיקריים המשפיעים על חומרת פגיעות הפיצוץ ממדרגה ראשונה.
לפיכך, התמקדו מחקרים קודמים בעיקר בהשפעות פגיעות הדף ראשוניות על איברים מכילי גז כמו הריאות, ואילו פגיעת ראש טראומטית כתוצאה מפגיעות הדף ראשונית לא זכתה ליחס מיוחד.
פגיעת פיצוץ בריאות מתייחסת לחבלה ריאתית חמורה, דימום או נפיחות עם נזק לנאדיות הריאות וכלי דם, או שילוב של אלה.
זה הוא הגורם השכיח ביותר למוות בקרב אנשים שבאופן ראשוני שרדו פיצוץ.
פגיעות משניות נגרמות מרסיסים וחפצים אחרים העפים מעוצמת הפיצוץ.
פציעות אלה עשויות להשפיע על כל חלק בגוף, ולפעמים לגרום לחדירת טראומה עם דימום נראה לעין.
לעיתים האובייקט המועף עלול להיות מוטבע בגוף, ולהקשות על איבוד דם החוצה.
עם זאת, ייתכן דימום פנימי נרחב בתוך חלל הגוף.
פגיעות פיצוץ מדרגה שנייה עלולות להיות קטלניות, ולכן פצצות חבלניות רבות תוכננו ליצור רסיסים.
מרבית הנפגעים בפיצוץ הם מפגיעות פיצוץ משניות.
פצצות מסוימות, כגון כאלו המכילות מסמרים, תוכננו בכוונה כדי להגדיל את הסיכוי לפגיעות משניות.
במקרים אחרים, הפיצוץ עצמו הוא שגורר יצירת רסיסים מהסביבה, למשל זכוכית המתנפצת בעקבות הפצצה.
תזוזה עזה של אוויר על ידי הפיצוץ יוצרת הדף אוויר שיכול להעיף קורבנות כנגד עצמים מוצקים.
פציעות מסוג זה נקראות פגיעות פיצוץ מדרגה שלישית.
פציעות מסוג זה עלולות להציג פציעות יבשות וחודרניות, ובכלל זה שברים בעצמות או פגיעת ראש דו צדדית.
ילדים, בגלל משקלם הנמוך יותר יחסית למבוגרים, נמצאים בסיכון מוגבר לפגיעה שלישונית.
פגיעות פיצוץ מדרגה רביעית, או כל פגיעות נוספות בעלות שמות שונים, הם כל הפגיעות האחרות שלא נכללו בשלוש הקטגוריות הקודמות.
אלה כוללים כוויות הבזק, פציעות מחיצה ופציעות בדרכי הנשימה.
קטיעות גפיים טראומטיות נוטות לגרום במהירות למוות, ועל כן הן נדירות בניצולים, והם מלוות לעיתים קרובות על ידי פציעות משמעותיות אחרות.
שיעור החומרה של פגיעה בעין יכול להיות תלוי בסוג הפיצוץ.
פגיעה פסיכיאטרית, שבחלקה עשויה להיגרם על ידי נזקים נוירולוגים הנגרמים במהלך הפיצוץ, היא הפגיעה מדרגה רביעית הנפוצה ביותר, והפרעת דחק פוסט טראומטית עשויה להשפיע על אנשים שלא סבלו מפגיעות נוספות לחלוטין.
חומרי נפץ מסדר גבוה מייצרים גל הלם קולי בעל לחץ יתר, בעוד שחומרי נפץ מסדר נמוך שורפים (בעירה תת-קולית) ולא מייצרים גל לחץ יתר .
גל ההדף הנוצר מהפיצוץ, מתחיל בפעימה אחת של לחץ אוויר מוגבר, שנמשך כמה אלפיות שנייה.
הלחץ השלילי (יניקה) של גל ההדף בא מיד לאחר הגל החיובי.
משך זמנו של גל ההדף, כלומר, הזמן שהאובייקט בדרכו של גל ההלם נתון להשפעות הלחץ, תלוי בסוגו של חומר הנפץ ואת מרחקו של האובייקט מנקודת פיצוץ.
גל ההדף מתקדם ממקור הפיצוץ כתחום של גזים דחוסים ומתרחבים במהירות, אשר מחליף נפח שווה של אוויר במהירות גבוהה מאוד.
המהירות של גל ההדף באוויר עלולה להיות גבוהה ביותר, בהתאם לסוג וכמות חומרי הנפץ ששמשו.
פרט הנמצא בדרכו של פיצוץ יהיה נתון לא רק ללחץ ברומטרי עודף, אבל גם ללחץ של הרוח במהירות הגבוהה נוסעת ישירות מאחורי חזית ההלם של גל ההדף.
סדר הגודל של הנזק עקב גל ההדף תלוי בשיאו של הגל הראשוני החיובי בלחץ (בהתחשב בכך שלחץ יתר של 60-80 PSI או 414-552 kPa נחשב לפוטנציאלי קטלני), משך הזמן של לחץ היתר, המדיום שבו הוא מתפוצץ, המרחק מגל ההדף המתרחש, מידת ההתמקדות בשל אזור או קירות סגורים.
לדוגמה, פיצוצים ליד או בתוך משטחים מוצקים קשיחים מוגברים פי 2 עד 9 פעמים בשל השתקפותו של גל ההלם.
כתוצאה מכך, אנשים שבין הפיצוץ לבניין סובלים בדרך כלל פעמים עד שלוש פעמים את מידת פגיעה בהשוואה לאלו בשטחים פתוחים.
פציעות הנגרמות על ידי פיצוץ עלולות לגרום לנזק מוחי נסתר והשלכות נוירולוגיות פוטנציאליות.
התסמונת הקלינית המורכבת שלה נגרמת על ידי השילוב של כל השפעות הפיצוץ, כלומר, מנגנונים יסודיים, תיכוניים, שלישוני ורבעוני פיצוץ.
פציעות אלו בדרך כלל באות לידי ביטוי בצורה של טראומה מרובה, כלומר פציעה המערבת איברים מרובים או מערכות איברים.
דימום מאיברים שנפגעו, כגון ריאות או מעי גורם לחוסר חמצן בכל האיברים החיוניים, כולל המוח.
נזק בריאות מקטין את פני השטח לספיגת חמצן מהאוויר, הפחתת כמות החמצן המועבר למוח.
הרס רקמות יוזם את הסינתזה ושחרור של הורמונים או מתווכים לדם אשר, כאשר מועברים למוח, הם משנים את תפקודו.
גירוי של קצות העצבים ברקמה פריפריאלית פגועה ו/או באיברים גם תורמים משמעותית לנוירו-טראומה שמקורה בפגיעות פיצוץ.
אנשים שנחשפו לפיצוץ באים לידי ביטוי לעיתים קרובות באיבוד זיכרון לאירועים של לפני ואחרי הפיצוץ, בלבול, כאבי ראש, פגיעה בתחושת המציאות ופגיעה ביכולת קבלת החלטות.
חולים עם נזק מוחי הנרכש בפיצוצים לעיתים קרובות מפתחים באופן פתאומי ולא צפוי נפיחות במוח ועוויתות בכלי הדם למרות ניטור רציף.
עם זאת, התסמינים הראשונים של נפגעי פיצוץ נוירוטראומי עלולים להתרחש חודשים או אפילו שנים לאחר האירוע הראשוני, ולכן הם מסווגים כפגועי מוח משניים.
המגוון הרחב של תסמינים כולל ירידה במשקל, חוסר איזון הורמונלי, עייפות כרונית, כאבי ראש, ובעיות בזיכרון, בדיבור ובאיזון.
שינויים אלה הם לעיתים קרובות מתישים ומפריעים לפעילויות יומיומיות.
מכיוון שהפגיעות בנפגעי הפיצוץ מומעטות בערכן לעיתים, זמן יקר עלול לאבוד לצורך טיפול מניעתי ו / או בזמן שיקום.
פגישה לאין קץ הוא אלבום סולו של הזמר הישראלי יגאל בשן, שיצא בשנת 2009. האלבום מורכב מגרסאות כיסוי של שירים עבריים מהקלאסיקה הישראלית.
את האלבום עיבד הגיטריסט דורון מזרחי, אותו הפיק מוזיקלית יחד עם יגאל בשן.
האלבום זכה לביקורות טובות ושיר הנושא שלו, "פגישה לאין קץ", הושמע רבות ברדיו.
הרעיון לחדש שירים עבריים קלאסיים עלה במוחו של בשן עוד בשנות ה-70, כשהקליט את השיר "עין גדי", אבל נדחה על ידו כל פעם לטובת יצירת תקליטים חדשים.
הרעיון התממש רק כשפגש בדורון מזרחי והשניים הקליטו סקיצה לשיר "בית הערבה".
פגישה עיוורת הוא סרט קומדיה ישראלי שיצא בשנת 2003 בבימויו של הבמאי חיים בוזגלו, עם ירון פינק ושירז טל בתפקידים הראשיים.
את שיר הנושא של הסרט, "חמניות מול השמש", ביצעה לאה שבת.
העלילה היא קומדיה רומנטית המספרת על פגישה עיוורת בין גבר לאישה הנקראים רון ומאיה.
רון מיכאל (ירון פינק) הוא דיפלומט ישראלי, שבתפקידו הוא נספח התרבות של ישראל בפריז.
מאיה בן דור (שירז טל) היא מתרגמת סרטים תל אביבית, העובדת על תרגום הסרט "נוטינג היל".
רון הגיע חזרה לארץ במטרה לסיים את תהליך גירושיו מאשתו דפנה (סמדר קילצ'ינסקי) ויד הגורל מזמנת לשולחנו כרטיס ביקור ועליו שמה של מאיה בן-דור מתרגמת הסרטים.
מבלי שהוא שם לב הכרטיס נכנס ביחד עם הסיגריות לכיס המקטורן שלו.
לאחר שרון מצא את הכרטיס הוא מתקשר אליה מפריז, וכשהוא שומע את קולה הוא נבהל ומנתק, ומכאן ואילך מתחיל ספור אהבה יוצא דופן.
כמה ימים לאחר מכן מתחילים להגיע אל מאיה זרי ורדים בכל שעה עגולה במשך אותו היום עם פתקים אנונימיים.
אז, מתחילות להגיע גלויות ממוספרות ואנו מתוודעים לדוור משעשע, המביא את המכתבים עד לדלתה של מאיה.
גלויות המגיעות לא ברצף ובאקראיות, כל יום כמה גלויות, שלבסוף יוצרות מצדן האחד תמונה שלמה ומאחור על גבן סדרה של משפטים רומנטיים במגוון שפות לתרגום.
לבסוף מגיעה מעטפה גדולה ובתוכה צילומי פוטו קופי של כל חלקי גופו של הגבר מלבד פניו.
כאשר בסופו של דבר מזמין ירון את מאיה להיפגש עמו בצרפת, אך הפגישה לא מתנהלת לפי התכנון המקורי.
פגישה עם רוני קובן היא תוכנית ראיונות תיעודית בהגשת העיתונאי רוני קובן, המשלבת בין מפגש אינטימי לכיתת אמן המארחת מדי שבוע דמויות מתחומים שונים.
התוכנית מצולמת בלופט עירוני שעוצב כחלל עבודה.
שיטת הראיון של רוני קובן אינו בפורמט הנפוץ אלא משתמשת בטכניקות דוקומנטריות במטרה לייצר ראיון אותנטי יותר.
האורחים עוברים ראיון המשלב בין שיחה אינטימית לסיטואציות דוקומנטריות כגון: נגינה, אלתור מוזיקלי או דרמטי, צפייה משותפת בקטעי וידאו מחייו של האורח, דיאלוג למול קיר גדוש תמונות אישיות וקטעי עיתונות מחיי המרואיין.
בתוכנית מתארחות דמויות בתחומים שונים כגון: פוליטיקה, כלכלה, תרבות, תקשורת וספורט.
בין המרואיינים בעבר: זאב רווח, איתי אנגל, עידן רייכל, רמי פורטיס, ענת וקסמן, יעקב אחימאיר, אורלי לוי-אבקסיס, גילה אלמגור, יובל סמו, ליא קניג, דניאלה לונדון דקל, איימן סיכסק, אלונה פרנקל, ירדנה ארזי, ריקי גל, חנה לסלאו, תם אהרון, שלמה ארצי, אביהו מדינה ואף יהודה בארקן בהופעתו האחרונה לפני מותו.
יש לציין כי כל אחד מהמרואיינים קיבל פרק אחד בתוכנית, מלבד שלושה אורחים שהופיעו בשני פרקים: יגאל גואטה (בעונה 3 ובעונה 9), שולי רנד (בעונה 5 ובעונה 9) ובן כספית (בעונה 1 ובעונה 10).
חלק מהראיונות עסקו בנושאים אקטואליים בהתאם לזמן צילום הפרקים.
כך למשל עונה 4 הושפעה ממגפת הקורונה בישראל והמחאה נגד ממשלת ישראל ה-35, עונה 7 מהרפורמה המשפטית והמחאה נגדה, ועונה 8 ממלחמת חרבות ברזל.
התוכנית הופקה על ידי "ארצה הפקות", נרכשה לשידור על ידי התאגיד כאן ומשודרת בכאן 11. העורך הראשי של התוכנית הוא אמיר בן-דוד.
בתוכניתבעונהשם המרואיין/תתאריך שידורמקורי331רון בן ישי8 באוקטובר 2018342לוסי אהריש15 באוקטובר 2018353יועז הנדל22 באוקטובר 2018364צרויה שלו29 באוקטובר 2018375יוסי מרשק12 בנובמבר 2018386ענת וקסמן19 בנובמבר 2018397סתיו שפיר17 בדצמבר 2018408שאול אמסטרדמסקי24 בדצמבר 2018419ארקדי דוכין31 בדצמבר 2018
בתוכניתבעונהשם המרואיין/תתאריך שידורמקורי421ריטה27 באוקטובר 2019432אברי גלעד443גורי אלפי454גיא רולניק465אסף גרניט476עינת נתן487דודו טסה498חנה לסלאו22 בדצמבר 2019509אביגדור פלדמן29 בדצמבר 20195110יעקב אחימאיר5 בינואר 20205211חיים באר12 בינואר 20205312גל גבאי19 בינואר 20205413נתן דטנר29 בינואר 20205514ירון לונדון5 בפברואר 20205615סיון רהב-מאיר12 בפברואר 20205716אושרת קוטלר5817יגאל גואטה5918גברי בנאי6019יעל ארד6120מיקי רוזנטל6221גילה אלמגור6322מכרם ח'ורי
שנה טקס קטגוריה מועמדות תוצאה2019 תוכנית ראיונותעונה ראשונה2020 תוכנית ראיונותעונה שנייה2021 תוכנית אירוח/תרבותעונה שלישית2022 תוכנית אירוחאו ראיונותעונה חמישית2023 תוכנית אירוח וראיונות,תרבות ופנאיעונה שישית2024 תוכנית אירוח וראיונות,תרבות ופנאיעונה שביעית2025 תוכנית אירוח וראיונות,תרבות ופנאיעונה שמינית
פגישה מקרית הוא סרט דרמה רומנטית בריטי משנת 1945 עם טרוור הווארד וסיליה ג'ונסון בבימויו של דייוויד לין.
התסריט נכתב על ידי נואל קאוורד, והוא מבוסס על מחזה קצר שלו בשם Still Life משנת 1936.
המוזיקה המלווה את כל אורך הסרט היא הקונצ'רטו לפסנתר מס' 2 של סרגיי רחמנינוב בביצוע הפסנתרנית איילין ג'ויס .
בעקבות הסרט עלתה הפופולריות של הקונצ'רטו הזה.
דייוויד לין היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
סיליה ג'ונסון הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
הסרט מועמד לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
הסרט זכה גם בפרס דקל הזהב בפסטיבל הקולנוע בקאן.
מכון הסרטים הבריטי בחר בסרט זה במקום שני ברשימת הסרטים הבריטיים הטובים ביותר במאה ה-20 לאחר האדם השלישי.
לאורה ג'סון (סיליה ג'ונסון) היא עקרת בית כבת 40, נשואה עם שני ילדים בעלה אוהב אותה אך לא מראה לה רגשות.
את חייה המשעממים היא מגוונת פעם בשבוע ביום חמישי בו היא נוסעת העירה, עורכת קניות, מחליפה בספרייה, צופה בסרט וחוזרת לביתה.
באחת הפעמים, בעודה ממתינה לרכבת שתחזיר אותה, נכנס לעיניה גרגיר חצץ.
היא פונה לעזרה במזנון התחנה, ושם היא פוגשת באלק הרווי (טרוור הווארד).
הוא אומר לה שהוא רופא ומצליח להוציא את הגרגיר מעינה.
היא מודה לו והם נפרדים.
ביום חמישי הבא הם נפגשים שוב במזנון התחנה ומתוודעים זה לזה.
אלק מספר לה על עבודתו הרפואית, וכי הוא נשוי עם שני ילדים.
הוא מחליף עמית שלו בעיר מדי יום חמישי.
כעבור מספר פגישות כאלה הידידות ביניהם מתהדקת.
הם מבלים בטיולים, מסעדות וצפייה בסרטים.
אלק מתוודה בפניה כי הוא התאהב בה והיא גם מודה באהבתה.
הרומן מתלהט והיא מסכימה להיכנס לדירה שאלק שוכר מעמיתו סטיבן.
היא מוכנה להתמסר לאלק, אך בגלל בואו הבלתי צפוי של סטיבן היא נמלטת בכניסה אחורית אחוזה בפחד והרגשת אשמה.
היא משוטטת ברחובות ומעוררת את חשדו של שוטר כי היא זונה.
בפגישה הבאה היא מודיעה לאלק כי היא מסיימת את הקשר אתו, והוא מודיע לה כי קיבל משרה ביוהנסבורג, והוא נוסע לשם עם משפחתו.
הם נפרדים בחטף במזנון התחנה.
לאורה חוזרת לביתה ובעלה מבחין בסערת נפשה, אך מקבל אותה באהבה.
לאורך הסרט מסופרת העלילה בקולה של לאורה כאילו היא מתוודה בדמיונה בפני בעלה.
פגישה עם משורר הוא ממואר (ספר זיכרונות) מאת לאה גולדברג, אשר יצא לאור לראשונה בשנת 1952 בהוצאת ספרית פועלים.
בשנת 2009 ראתה אור מהדורה מחודשת של הספר.
בממואר העלתה גולדברג את זיכרונותיה מהיכרותה עם אברהם בן-יצחק (סוֹנֶה) (1950-1883), מן המשוררים החידתיים שקמו בשירה העברית החדשה.
חוקרים ומבקרים רבים מסמנים את "פגישה עם משורר" כאחת מפסגות כתיבתה של לאה גולדברג בפרוזה, וכחיבור שהשפעתו על יוצרים ישראלים רבים חורגת מתחומו הצר יחסית.
לאה גולדברג פגשה את אברהם בן-יצחק (שם משפחתו האזרחי היה סוֹנֶה) סמוך להגעתו לארץ בשנת 1938. בן-יצחק היה מבוגר מגולדברג בעשרים ושמונה שנים, והיה אהבת חייה הגדולה ביותר.
חוקרת הספרות חמוטל בר-יוסף מציינת בספרה "לאה גולדברג" כי גולדברג העריצה את אהבת השלמות של בן-יצחק ואת גישתו חסרת הפשרות ללשון השיר.
חשוב היה לגולדברג להדגיש שבשיריו של בן-יצחק יש לא רק הלך נפש אלא גם גרעין פילוסופי, שהם מתארים את רגעי האחדות הסודית של המשורר עם "הקוסמוס"
בספרה "אולי מבט אחר" מטעימה חוקרת הספרות עפרה יגלין כי לא ניתן להצביע על קו מסוים בגוף שיריה הגדול של גולדברג ולומר כי מקורו באחד-עשר השירים שבן-יצחק מסר לפרסום בחייו.
לשיטתה של יגלין, היה זה רושם המפגש עם תובנותיו ביחס לשירה אשר חלחל אל שיריה של גולדברג והזין אותם, בצד השפעות נוספות, באורח מוסווה ועקיף.
היחסים בין גולדברג לבן-יצחק נמשכו לסירוגין עד למותו של בן-יצחק בשנת 1950. בספרו "פגישות עם לאה גולדברג", מציין חוקר הספרות והמבקר א.ב.
יפה כי לאורך השנים, התרחקה גולדברג מ"חבורות ספרותיות" ושקשרי הידידות שלה הצטמצמו בהדרגה.
בן-יצחק היה אחד האנשים הבודדים שאת חברתו המשיכה לבקש
מרשימות היומן של גולדברג מתגלה עוצמת ההשפעה של בן-יצחק על חייה.
כך למשל כתבה גולדברג ברשימת היומן מ-28 ביולי 1939: "".
יפה מבחין בספרו כי במילה "היה" רומזת גולדברג לסירובו העקשני של בן-יצחק לפרסם את שיריו.
כפי שמתגלה ברשימת יומן נוספת מ-10 בינואר 1941, הערצתה של גולדברג לבן-יצחק גבתה ממנה לפרקים מחיר רגשי וחברתי כבד: "מה שאינני יכולה לסלוח לו, הוא זה שנטל ממני את כל הטעם לפגישות עם בני-אדם אחרים.
כי כולם נראים טפשים לעומתו.
ומה שמוזר ביותר, לא חסרי-מוח בלבד, אלא גם חסרי-לב.
הזכות הזאת, להכיר אדם זה, הייתה גם לאסון".
את מחזור שיריה "על הפריחה", אשר פורסם לראשונה בשנת 1940 בספר "6 פרקי שירה", הקדישה גולדברג לאברהם בן-יצחק.
גולדברג עצמה תפסה את המחזור בתור אחד מפסגות שירתה.
בשנת 1948, ראה אור קובץ שיריה השלישי ששמו כשם המחזור.
בר-יוסף טוענת בספרה ששירי הספר מעידים על כך שאהבתה של גולדברג לבן-יצחק עמדה אז במרכז עולמה הפנימי לא פחות מאשר מלחמת העולם.
יתר על-כן, במאמרו "אל המציאות" עומד חוקר הספרות עדי צמח על קווי הדמיון בין דמותו של בן-יצחק כפי שהיא מתוארת בממואר "פגישה עם משורר" לבין דמותו אלברט ארין, אהובה של נורה ברומן של גולדברג "והוא האור" (1946).
נוסף על מחזור השירים "על הפריחה", פרסמה גולדברג שיר-דיוקן המוקדש לבן-יצחק ונושא את שמו.
בממואר "פגישה עם משורר" המספרת מציינת כי את השיר חיברה בשנת 1938 או בשנת 1939 ובאמצעותו ניסתה לתת כמה קווים לדמותו של המשורר.
לדבריה, "בשיר [בן יצחק] נתפס ביתר הצלחה מאשר בפרוזה" וכך מתארת אותו גולדברג בשיר (תוך השוואה בין תיאור פניו ולבין תאורי טבע תוך שימוש במוטיב של אור):
בן-יצחק נפטר ב-29 במאי 1950, יום הולדתה השלושים ותשעה של גולדברג.
ביומנה תיארה גולדברג את התרוקנות עולמה נוכח האובדן: "ביום הולדתי, ב-29 במאי, מת סונה.
מאז, בעצם, אין חשיבות לכל דבר זולת העובדה הזאת." כמה חודשים לאחר מותו רצתה גולדברג להתחיל בכתיבת הממואר עליו, אך בהתחלה היא נתקלה בקשיים רבים.
כך היא ציינה ברשימת יומן מ-4 באוגוסט 1950: "אינני יכולה עדיין לגשת לכתיבה עליו.
מעולם לא חשבתי שזה יהיה קשה כל כך".
יפה מסביר בספרו כי מחד גיסא ביקשה גולדברג לכתוב ספר שיביע את הערכתה הרוחנית ואת יחס ההערצה שלה כלפי האיש והמשורר, ומאידך גיסא היא חששה מפני חשיפה עצמית יתרה.
החוקרת עפרה יגלין טוענת בספרה כי את המודל הספרותי אשר הלם את כוונותיה מצאה גולדברג במונוגרפיה שחיבר המשורר הגרמני ריינר מריה רילקה על הפסל אוגוסט רודן.
ב"פגישה עם משורר" שני חלקים: הראשון אישי-זכרוני והשני עיוני.
החלק הראשון מורכב מאוסף של פרגמנטים הכולל שיחות שערכה המספרת עם בן-יצחק ומזיכרונות הנוגעים לדמותו.
המספרת "משרטטת" דיוקן ייחודי של המשורר, בתקווה "למסור מקצת מדמותו הרוחנית".
המשורר מתגלה כדמות חידתית ורבת-עוצמה החומקת מכל הגדרה.
כך למשל מתארת גולדברג ביראה את חשיבותו של בן-יצחק עבורה בפרק הראשון בממואר: "בשבילי היה, בראש ובראשונה, המשורר הגדול, לא בלבד בזכות שיריו אשר אהבתי, אלא גם בכל הדברים שאמר, בראייתו את העולם בכללותו ובפרטיו, אף באותה זיקה שבין כל דבר למציאות, שהִרבה להדגישה תמיד".
ריבנר מתאר את ייחודיות ה"אישיות" הניבטת מהדיוקן הפיוטי שיצרה גולדברג לדמותו של בן יצחק: "בקוראנו ספר זה אנו נוטים לחזור ולהרהר במה שכמעט נשכח מלבנו ושמו אישיות.
באותו מכלול מסוים וחד פעמי של מידות נפשיות ורוחניות, אינטלקטואליות, רגשיות ומוסריות שמעורר גם בנו את כוחותנו הנפשיים והרוחניים ומפעיל, מהיענות לו, את מידותינו האינטלקטואליות, הרגשיות והמוסריות".
בממואר מזהה גולדברג בבן-יצחק גילום של "תקופה": "היה כאילו לא שנים צרו את צורת האדם הזאת, אלא דורות.
ונדמה לי כי אדייק אם אומר, שכל ישותו הביעה לא גיל, אלא תקופה." כפי שמציינת החוקרת ענת ויסמן במאמרה, "הממואר כפולמוס", בן-יצחק היה עבור גולדברג המשורר בה"א הידיעה.
שרטוט הקווים לדמותו נועד ללכוד את האישיות החד-פעמית כמגלמת השקפת עולם, ראיית עולם או הרגשת עולם, על ערכיה ודקויותיה הסגוליים והטיפוסיים ביותר.
החלק השני של הספר, "על שירתו", הוא מסה שגולדברג דנה בה בכמה מאפיינים בולטים של שירת בן-יצחק באמצעות עיון בכמה משיריו.
הטיפול הפרשני בשירתו של בן-יצחק מתואר על ידי גולדברג בתור משימה מאתגרת המלווה ביראה רבה: "לא נקל לדבר על השירה הזאת ולנתחה.
הכול ציינו את העובדה שבשעתה הייתה היא כפלא: הוא היה המשורר העברי הראשון אשר מחוג השעון שלו הורה לא את הזמן היהודי הספציפי בלבד, אלא את הזמן שהיה אותה שעה לספרות העולמית".
בעיונה בשיר 'הלילה יעבור סער' לבן-יצחק, מזהה גולדברג שורת שיר אחת אשר לוכדת לדידה באופן מזוקק את הווייתו החד-פעמית של המשורר: "גְּלוּי-עֵינַיִם וּתְפוּשׂ-לַיְלָה".
להלן שורותיו של בן-יצחק בליווי הבחנותיה של גולדברג:
והרי 'גלוי-עיניים ותפוש-לילה' היא כמעט כל תמצית שירתו של אברהם בן-יצחק.
יסוד שירי נוסף עליו מצביעה גולדברג בשירתו של בן-יצחק הוא "תכלית דיוקה של הראיה", אותה היא מזהה בהתייחסותה הייחודית לשורה משירו "חורף בהיר":
"רציפות זו של שלושה שמות תואר לא זו בלבד שהיא פוקחת את עיני הקורא לראות את היום המתואר, היא גם נותנת לו תחושה שלמה של הדבר.
במונוגרפיה שכתב טוביה ריבנר על לאה גולדברג הוא מהלל איכות הפרוזה בממואר באופן הבא: "קסמו [של הספר] באותו משהו החומק מכל הגדרה והוא בלב לבה של כל יצירת אמנות אמיתית, וכן ביפי-רוחו, פשוטו כמשמעו.
בדפים אלה אנו נפגשים עם התרבות במיטבה ובלא מחיצות, לכאורה".
הסופר חיים באר תיאר את הממואר כ"ישות יהלומית מינימליסטית": "גולדברג ניסתה לשמר את רגעי הליבה מחייו של סונה, והתוצאה היא ספר שאין בו קטעי חיבור, אלא הוא כולו ישות יהלומית מינימליסטית.
אולי משום כך, ההרגשה בעת הקריאה בו היא שהמעשה האמנותי נעדר ממנו כביכול.
גם עטיפתו, שרק ענף אורן מופיע עליה, מרמזת על המינימליזם הזה.
השפעתו של הספר הזה עלי ככותב הייתה כל כך רבה, עד שהייתי רוצה להחיל את המבנה שלו על אחד מהספרים שאכתוב בעתיד, רק שאינני יודע כיצד לעשות זאת" (הארץ, 21.06.2016).
במאמרה "הממואר כפולמוס", טוענת ענת ויסמן כי על אף שנדמה ברובד הגלוי של הטקסט כי גולדברג "מבטלת את עצמה" נוכח הערצתה חסרת ההסתייגות לבן יצחק, הרי שמבני ההתכוונות הסמויים של היצירה מגלים דינמיקה מתוחכמת יותר.
לשיטתה של ויסמן, בממואר מתקיים "פולמוס מובלע" של גולדברג עם דמותו של בן-יצחק ועם הערכים שהוא מייצג.
העימות בין דמותו הרוחנית של בן יצחק לבין דיוקנה הרוחני של המספרת בא לידי ביטוי באמצעות סוגי המבע השונים והמתחלפים בממואר: המבדה, המסה והשירה.
המעברים בין סוגי המבע מסמנים לשיטתה של ויסמן את חילופי העמדות של המספרת בדיאלוג שהיא עורכת עם המשורר.
והמשורר אלי אליהו כתב כי הממואר אינו דיוקן של בן-יצחק גרידא, אלא גם דיוקנה העצמי ה"מפוכח" של גולדברג: .
"פגישה" הוא אלבום האולפן השישי של הזמרת הישראלית מרגלית צנעני.
האלבום יצא לאור בינואר 1991 בהוצאת חברת התקליטים האחים ראובני.
שנתיים לאחר צאתו של האלבום, הוציאה צנעני את אלבום האוסף השני שלה, להיטי זהב חלק ב'.
תשעה מתוך שנים-עשר שירי האלבום הולחנו על ידי מרגלית צנעני עצמה.
האלבום עובד והופק מוזיקלית על ידי צנעני ואייל קליין.
האלבום הוקלט באולפני "גל-קול" בבני ברק.
מתוך האלבום יצאו כסינגל המוביל "פגישה", ששימש כשיר הנושא, ושני הסינגלים הנוספים מתוכו היו "ידועה בציבור" ו"חלומות האתמול".
קלידים, פסנתר ותיכנות תופים: אייל קליין
גיטרה מזרחית ב"מחפשת אהבה": אביחי מליחי
תופים: ז'אן פול זימבריס, רע מוכיח ואביעד זנדני
הוקלט ב-1991 באולפני "גל קול" בבני ברק
טכנאי הקלטה: גרהאם ג'קסון ויורם יעקובס
פגיעות ברק אינן נפוצות בישראל, אך בממלכה המאוחדת מתים כשלושה אנשים בשנה כתוצאה מפגיעות ברק ובארצות הברית מתים כ-70 אנשים בשנה כתוצאה מפגיעות ברק.
פגיעות נפוצות הנגרמות ממכות ברק כוללות: כאבי שרירים, עצמות שבורות, דום לב, בלבול, לקות שמיעה ופרכוס אפילפטי.
כוויות הנגרמות ממכות ברק הן סוג של כוויות חשמליות המאופיינות בדפוס מיוחד של חבורות עוריות.
הסימנים הללו נוצרים מתחת לעור כאשר נימים מתפוצצים כתוצאה מפריקה חשמלית פתאומית והם לרוב מופיעים תוך שעות ספורות ונעלמים תוך ימים אחדים.
הסימנים לרוב מופיעים בפרק הגוף העליון.
מכת ברק יכולה להגיע לטמפרטורות של עד 28,000 צלזיוס בשבריר שנייה.
טמפרטורה הגדולה פי חמישה מהטמפרטורה ששוררת על פני השטח של השמש.
מכת ברק בעלת זרם חשמלי גבוה שאורכת למעלה משנייה יכולה לגרום לשחרור אנרגיה עצומה בעלת היכולת להמיס או לפחמן עצמים גדולים.
החום העצום שנגרם ממכת ברק יכול לגרום לכוויות ברקמות ואף נזרק לריאות על ידי הכוח העצום הנגרם בשל אוויר חם המתפשט במהירות, דבר שגם מזיק לדיפוזיה של מולקולות האוויר.
הזרם החשמלי העז יכול לגרום לאובדן הכרה; בנוסף, משוער שגם הפעימה האלקטרומגנטית הנגרמת ממכת ברק קרובה יכולה לגרום לדום לב.
פגיעות ברק יכולות להיגרם בארבע דרכים:
פגיעה מברק ש"ניתז" מעצמים קרובים
פעימה אלקטרומגנטית ממכות ברק קרובות
בעת פגיעה ישירה, המטען החשמלי פוגע קודם כול באדם.
בפגיעה מברק ש"ניתז" מעצמים קרובים, הברק פוגע קודם כול בעצם קרוב ולאחר מכן "קופץ" לאדם בדרכו לאדמה.
רוב הנפגעים מברקים נפגעים מפגיעה משנית, בה הברק פוגע קודם כול באדמה.
רוב הנפגעים מברק שורדים את הפגיעה אך סובלים מפציעה או נכות מסוימת.
הפגיעות הקריטיות ביותר נגרמות למחזור הדם, לריאות ולמערכת העצבים המרכזית.
ישנם נפגעים הסובלים מדום לב תוך שניות ספורות וזקוקים לטיפול מיידי.
אובדן הכרה הוא גם תסמין נפוץ ולעיתים נגרם בלבול או אמנזיה.
החייאה מיידית ללא הפרעות עד להשבת פעולת גזע המוח יכולה להעלות את סיכויי ההישרדות.
פגיעות בטווח הארוך הן לרוב נוירולוגיות כגון: אבדן זיכרון, הפרעות שינה, כאב כרוני וסחרחורת כרונית.
"פגישה לאין קץ - יוסי בנאי מגיש נתן אלתרמן" הוא אלבום אולפן של השחקן, זמר, כותב וחתן פרס ישראל, יוסי בנאי, שראה אור לראשונה בשנת 1999, בו הוא מגיש משירי המשורר נתן אלתרמן.
בניגוד לאלבומים סטנדרטיים, השירים באלבום זה אינם מולחנים למנגינה, אלא מוקראים יחד עם מוזיקה מקורית שכתב המוזיקאי יונתן בר גיורא לאלבום זה.
האלבום יצא לאור בשנת 1999 ביוזמתו של המפיק האומנותי רפאל (רפי) קינן.
קינן ביקש מפורשות מבר-גיורא ללכת עם הטעם שלו עד הסוף, אבל בר-גיורא הרגיש, לדבריו, שיד חופשית זה אתגר מפחיד, מכיוון שהוא קיבל לידיו מוצר מוגמר ויוסי בנאי הוא "אמן ענק של ניואנסים דקים.
יש לו קצב פנימי מדהים, והלכתי עם המקצב שלו".
על סגנון השירים כתבה הדרה לוין ארדי כי "הלחנים רווי רגש אך רחוקים ממלודרמטיות.
'הבכי' מקבל מכות דיסטורשונים רוקיסטיות ו'שיר לאשת נעורים' מלווה בסווינג מהיר מתחת לטקסט, שנלקח בטייק אחד מאולתר של הג'אזיסטים אלי מגן, איתן איצקוביץ וג'ס קורן, המדגיש דווקא את ההסתכלות האפלולית של העיר 'מזווית של פרבר'".
האלבום מכר קרוב ל-25,000 עותקים.
על ההוצאה המקורית נכתב: "על המוזיקה אחראי יונתן בר גיורא.
פסנתר לירי, נגיעות בלוז, ליטופי ג'אז, רמיזות קלאסיות, קריצה לאלקטרוני, השראה מנינו רוטה, ועוד.
כל טוב אמיתי שמטופל הפקתית כמו שצריך ומשרת היטב את הטקסט: מרגיש אותו נכון, אך לא מנסה להתבלט"
שר החינוך דאז, יוסי שריד, קיבל עותק של האלבום מבנאי ואמר כי החיבור בינו לבין אלתרמן הוא "מופת תרבותי".
באלבום מגיש בנאי שירים נבחרים מתוך ספרי השירה של נתן אלתרמן כוכבים בחוץ, שמחת עניים, עיר היונה וחגיגת קיץ.
בנוסף לקלידים וסמפלר שנוגנו על ידי יונתן בר גיורא וירון בכר, באלבום משתתפים גם הנגנים אלי מגן על קונטרבס, איתן איצקוביץ' על תופים, אהרוני בן ארי ובועז רימר על גיטרות, יהודית דמרי על הכינור, ראלי מרגלית על הצ'לו, ג'ס קורן על הסקסופון ורמי בר גיורא על האקורדיון.
המיקסים נעשו על ידי ראובן שפירא באולפנו של ירון בכר.
האלבום הודפס בהדפסה מיוחדת, בתוספת ספרון, שעוצבה על ידי עדי שטרן, (היום נשיא בצלאל), ונכרך בהדבקה מיוחדת בעבודת-יד.
הדפסת האלבום הופסקה לאחר מותו של בנאי בשנת 2006.
בשנת 2010 ראה האלבום אור בהוצאה מחודשת לכבוד שנת המאה להולדתו של אלתרמן.
למהדורה זו נוספו שלושה שירים חדשים שלא הופיעו במהדורה המקורית: "לבדך", "על קביים" ו"שיר השקר".
כמו כן, עברו כל שירי האלבום מיקס מחודש וחלק מכלי הנגינה הוקלטו שוב.
על ההוצאה המחודשת נכתב: "במלאת 10 שנים למותו מחזירים את האלבום הזה למדפים, ובצדק.
יוסי בנאי קורא את שירי אלתרמן בלווי מוזיקה של יונתן בר גיורא, ואיך הוא קורא!
פתאום לשיר האלתרמני יש חיים.
פתאום אתה מקשיב למילים, חש אותן, נכנס לאווירת מסתורין מפתה." (יוסי חרסונסקי, "עיון ביקורת").
בשנת 2014 יצא האלבום להפצה דיגיטלית.
בשנת 2019 שולב הטראק "טיול ידוע" מהאלבום בפסקול הסרט הדוקומנטרי "להאיר את יוסי".
ירח (נתן אלתרמן / יונתן בר גיורא)
אֶת הלילה שלך (נתן אלתרמן / יונתן בר גיורא)
שיר משמר (נתן אלתרמן / יונתן בר גיורא)
ערב בפונדק השירים הנושן וזמר לחיי הפונדקית (נתן אלתרמן / יונתן בר גיורא)
נשבעתי עיניי (נתן אלתרמן / יונתן בר גיורא)
הנה העצים (נתן אלתרמן / יונתן בר גיורא)
שיר השקר (נתן אלתרמן / יונתן בר גיורא) (במהדורה המחודשת משנת 2010 בלבד)
שיר לאשת נעורים (נתן אלתרמן / יונתן בר גיורא)
איגרת (נתן אלתרמן / יונתן בר גיורא)
השיר הזר (נתן אלתרמן / יונתן בר גיורא)
עוד חוזר הניגון (נתן אלתרמן / יונתן בר גיורא)
הזר מקנא לחן רעייתו (נתן אלתרמן / יונתן בר גיורא)
הלאה (נתן אלתרמן / יונתן בר גיורא)
האם השלישית (נתן אלתרמן / יונתן בר גיורא)
עוד אבוא אל סיפך (נתן אלתרמן / יונתן בר גיורא)
סיום (נתן אלתרמן / יונתן בר גיורא)
על קביים (נתן אלתרמן / יונתן בר גיורא) (במהדורה המחודשת משנת 2010 בלבד)
פגישה לאין קץ (נתן אלתרמן / רפי קינן)
ניגון עתיק (נתן אלתרמן / יונתן בר גיורא)
זווית של פרבר (נתן אלתרמן / יונתן בר גיורא)
הבכי (נתן אלתרמן / יונתן בר גיורא)
טיול ידוע (נתן אלתרמן / יונתן בר גיורא)
ליל קיץ (נתן אלתרמן / יונתן בר גיורא)
לבדך (נתן אלתרמן / יונתן בר גיורא) (במהדורה המחודשת משנת 2010 בלבד)
פגיעוּת של מבנים היא מדד להיותו של מבנה חשוף לנזק.
עמידות מוחלטת תקבל את הערך 1, ופגיעות מוחלטת את הערך 0. כלומר, העמידות היא 1 פחות הפגיעות.
פגיעות מבנים במקרה של רעידת אדמה מוגדרת כ-"שיעור הנזק שייגרם למבנה כלשהו כתוצאה מתאוצות הקרקע בעוצמה סייסמית נתונה באתר נתון"..
הפגיעות היא למעשה הפרמטר שנותן את המימד הכמותי לסולמות להערכת העוצמה סייסמית.
זו מוערכת על בסיס תצפיות אודות איכות הבנייה (שמבטאת את רמת פגיעות המבנה) ודרגת הנזק שנגרמה למבנה זה.
לעוצמה הסייסמית מתאם ברמה גבוהה יחסית למשתנה של תאוצת הקרקע המקסימלית באתר.
העוצמה הסייסמית מהווה בסיס להכנת תרחישים לרעידות אדמה עתידיות.
התרחיש מתבסס על הערכה בדבר העוצמה הסייסמית הצפויה בכל ישוב או בשכונה של עיר גדולה.
על פי מטריצות פגיעות המתבססות על תצפיות ברעידות אדמה רבות, ניתן להעריך ברמת מובהקות גבוהה יחסית, את ההתפלגות היחסית של הפגיעה במבנים על פי איכותם, ועל פי דרגות הנזק שייגרמו להם - ראו דוגמה במטריצת הפגיעוּת משמאל.
ניתן לשפר את עמידות המבנים וממילא להקטין את פגיעותם, זאת על ידי חיזוקם.
מסוף שנת 2005, מתקיים בישראל ניסיון ממוסד להקטין את פגיעותם של בניינים משותפים המשמשים למגורים.
זאת באמצעות תוכנית המתאר הארצית לחיזוק מבנים קיימים בפני רעידות אדמה - תמ"א 38. הבתים המועמדים לחיזוק הם אלה שנבנו לפני שנת 1980, כשטרם בנו בישראל בהתאם ל.
הבעיה העיקרית בעמידות רוב הבתים הללו, היא העובדה שהם בנויים על עמודים, שרגישים במיוחד לכוחות גזירה אופקיים שמתרחשים בעת רעידת אדמה.
בתים משותפים שנבנו החל משנת 1992, עמידים במיוחד בפני רעידות אדמה, וזאת עקב העובדה שמשנה זו יש לבנות בכל בניין כזה, ע"פי חוק, ממ"דים (מרחב מוגן דירתי).
חדרים ממוגנים אלה, שבנויים ומחוברים יחדיו לכל גובה הבנייה, בנוסף לפיר המעלית שבדר"כ מותקנת בבניינים הללו, מוסיפים אלמנט משמעותי של זיון למבנה.
על פי רוב התכנון של מבנים לוקח בחשבון את העומס עליהם הנובע ממשקלם.
תכנון מודרני, כאמור לעיל, מביא בחשבון גם מאמצים שעלולים לנבוע מרעידות אדמה.
יחד עם אלה עלולים מבנים להיחשף לסוג נוסף של מאמצים, הנובעים מהדף של פיצוץ כתוצאה מפעילות מלחמתית או מטרור.
כמו במקרה של רעידת אדמה, חשיפה של מבנה בעל עמידות נמוכה להדף פיצוץ עלולה להסתיים באסון דוגמת הפיגוע באוקלהומה סיטי.
שלא כמו במדידה של עמידות לרעידות אדמה, המבוססת על סטטיסטיקות והסתברויות ידועות לעוצמת רעידות אדמה, הרי שעוצמת פיצוצים מעשי ידי אדם אינה ניתנת לחיזוי.
עם זאת, בשני המקרים מדובר בחשיפת המבנה לעוצמות גבוהות של אנרגיה, ולכן חלק מהפתרונות ישימים לשני סוגי הסיכון (דוגמה לפתרון כזה הם ממ"דים).
פגיעוּת חברתית היא מדד להשפעה אפשרית על חברות ועל יחידים של מגוון תופעות כגון מתח ולחץ נפשי, התעללות, הדרה חברתית ואף סכנות טבע.
הפגיעות החברתית מתייחסת לחוסר יכולתם של אנשים, ארגונים וחברות לעמוד בפני השפעות שליליות ממספר גורמי לחץ שהם נחשפים אליהם.
השפעות אלה נובעות בין השאר ממאפיינים הטמונים באינטראקציות חברתיות, במוסדות ובערכי תרבות.
בקרב ילדים מוגדרת הפגיעות החברתית כ"מצב שיש בו סיכון להתעלמות או אף לדחייה אקטיבית של הילד על ידי בני גילו".
מבחינה מחקרית השאלה היא כיצד מודדים או מעריכים את מידת הפגיעות של אדם כלשהו, או אוכלוסייה כלשהי, וכיצד מאתרים תבחינים וסמנים לביצוע הערכה זו.
פגיעוּת רגשית היא חוויה של כאב הנובעת מאי יכולת להתמודד עם דחייה, איום, ביקורת, עוינות, לחץ, טראומות וסיכונים מהסביבה האנושית.
היא מייחסת למישהו בסביבה כוונה להזיק לתפיסת העצמי, לזכויות או לערך העצמי וגורמת לתגובת כאב.
היא מבחינה בפרטים רגשיים המופנים כלפיה ביתר עוצמה מאצל האחרים.
פגיעות רגשית על פי הגדרתה של ברנה בראון "מאופיינת על ידי אי-ודאות, סיכון והיחשפות רגשית".
בראון סבורה שרמת הפגיעות היא המדד לאומץ: להיות פגיע, זה להרשות לעצמנו להיות חשופים.
בלב רגשות כמו צער, בושה, פחד ואכזבה נמצאת הפגיעות.
אך לדעתה, גם בלב האהבה, השייכות, האותנטיות, יצירתיות, אומץ ואחריות קיימת הפגיעות.
אנשים שמסוגלים להתמודד עם רמת פגיעות גבוהה הם אנשים בעלי תחושה של ערך עצמי, שיש להם תחושה חזקה של אהבה ושייכות, מאמינים שהם ראויים לכך ומתנהלים בלב שלם.
יש להם את האומץ להיות לא מושלמים, לחוש חמלה עצמית וכתוצאה מכך גם חמלה ואמפתיה כלפי אחרים.
אנשים שאינם מסוגלים להתמודד עם רמת פגיעות גבוהה נוטים להקהות את פגיעותם על ידי שימוש והתמכרות לאמצעים חיצוניים - אכילה, צריכת אלכוהול וסמים.
לעיתים קרובות המאבק העצמי בפגיעות מביא לכעס שהוא בעצם דרך לפורקן של כאב, ולחוסר סובלנות.
וכך הם מפתחים עמידות רגשית.
לפגיעות יש שני פנים, פן אחד נובע מיחסים הנתפסים כפגיעה מידי הזולת.
הפן האחר הוא היכולת להכיר בשבריריות, בחוסר הוודאות ובמורכבות של עצמנו בעולם.
פגיעות ממקור חיצוני היא חלק מאופן שבו חווים את הרגשות בעוצמה גבוהה כנגרמים על ידי מקור חיצוני.
זהו אופן חוויה רגשנית, כלומר היא נסובה על כך שמישהו הזיק לתפיסת האני או לזכויות או להערכה העצמית.
היא אינה תלויה בעצמי אלא ביחס הזולת כלפיו.
פגיעות נובעת בחלקה מהעמדת העצמי במרכז, סוג של אגוצנטריות המלווה בהערכה עצמית נמוכה המאוימת ומותנה תמיד על-ידי הסביבה.
לפיכך, היא מעבירה את יכולת ההתמודדות מידי הפגיע אל הפוגע וסביבתו.
הכל מתקבל כאישי וכנגד העצמי, אפילו אם אין למעשה קשר ממשי אליו.
זו פרשנות קיצונית אמנם לאירועים של הסביבה האנושית אך היא די אופיינית לתגובות רגשניות.
רגשנות ופגיעות כאופן של חוויה גורמות לכך שאדם אינו לוקח אחריות על רגשותיו ואינו מודע לתרומתו למצב או לאירוע שגרם לפגיעה.
הוא מזהיר את סביבתו שהוא מאוד רגיש ופגיע ולכן הסביבה אחראית להתחשב ברגישויותיו.
פגיעות מלווה בחשיבה טורדנית והתחשבנות עם הפוגע, אך עשויה לתרום לרפלקסיה אם משכילים לראות את האחריות והמעורבות העצמית בפגיעה, ומבינים שיש אחריות ואולי גם אשמה בעיצוב אופי היחסים.
פגיעות קשורה בחוסר מודעות לגבולות, לציפיות ולדרישות.
מעמידים את העצמי במרכז, וכל פעולה שאדם עושה מולו נתפס כקשור בו ונשפט כנוגע לו, או כמתעלם ממנו.
התחשבות יתר בצרכינו ופגיעותנו מגבילה את התנהגותו של האחר כלפינו והוא נדרש להתוות בעצמו את גבולות הקשר.
חוסר גבולות לא מאפשר תחושת נפרדות והבחנה בין העצמי לבין האחר והתבוננות באירועים בעין ביקורתית.
האחר חייב לשים את הגבולות כדי להגן על עצמו, מפני הנפגע.
עם זאת, כשלא יודעים מה הדבר שפוגע או עסוקים כל הזמן באיך לא לפגוע, הקשר הספונטני הולך לאיבוד.
הפן השני של הפגיעות כרוך דווקא ברגישות ובהבחנה בפרטים רגשיים אצל העצמי ואצל הזולת.
זו דרך להכיר בהיותנו לא מושלמים, טועים ובורים, בעיקר בנושא הרגשי.
כך אהבה ואינטימיות כרוכות בפגיעות, משום שנוצרת תלות בין האוהבים שעלולה לגרום לחיכוכים.
פגיעוֹת ועלבון עלולים להפחית אהבה ולהגביר חרדה.
נראה שפגיעוֹת חוזרות ונשנות שוברות אמון וגורמות להפניית עורף ולאטימות, המגבירות את הכאב.
עם זאת, אהבה מאפשרת התוודעות למצוקות של האחר שעשויות לעורר חמלה לכלל יצורי האנוש.
במקום הכי רגיש, בו חשופים לביקורת, גם נבחנים ומקבלים משובים, שקשה להתעלם מהם, לא להקשיב, להיות שווי נפש.
ככל שהקשר קרוב יותר כך החשיפה והסיכון בו רבים יותר, כי הוא נוגע באזורי החולשה והפגמים וגם כי יש יותר מה להפסיד.
אפשר לשרטט את הגבול של האינטימיות עד המחסום בו נפגעים או פוגעים.
אנשים רגישים יפתחו מודעוּת לסיבות הפגיעה ויוכלו להתמודד איתה טוב יותר.
פגיעות נובעת מדימוי עצמי התלוי באדם קרוב, וקשורה בחשש שאיננו אהובים דיינו.
הבדלים במזג, פערים במנגנוני השפה, התפרצויות רגשיות בלתי נשלטות, כל אלו גורמים לפגיעוֹת שמדגישות את המתח והלחץ בתוך הקשר.
הפגיעוּת חוסמת אפשרויות להתנגד, מפריעה ליכולת להעז לשנות את המצב, ולא מאפשרת רגיעה.
היא מחזירה לחוויית ילדות של ילד שנפגע, ילד שמבטלים את ערכו, שלא מבינים אותו.
היא מובילה להסתגרות ברחמים עצמיים של 'אף אחד לא מבין אותי'.
לעיתים היא מלווה בדמעות, כהודאה במצב ובקשת נחמה וקריאה לעזרה, וההכרה ברגשות הכואבים יוצרת אמפתיה אצל הפוגע.
התוודעות והכרה בפגיעות, מאפשרות להתמודד עם המפגעים ובד בבד לא להתכחש לחולשה ולהתפתח בעזרתה.
זה תלוי בעיקר בהערכה העצמית, אם הפגיעה אינה הופכת לדפוס ולחלק מהיחסים.
שחרור מדפוסי פגיעות מאפשר להתבונן באירועים עצמם בריחוק כלשהו ובלי תלות בדאגה ובריכוז העצמי.
ככל שמונעים על ידי פחד מפגיעה, כן נמנעים מאינטימיות.
ונוצר קונפליקט בין הפגיעות לאינטימיות, אף שהיא מובנת בתוך האינטימיות.
ייתכן שאין באמת פוגע ונפגע, אלא מסלול של תגובות פגיעות, שבמהלכו כבר לא ברור מי הפוגע ומי הנפגע.
נוצר קונפליקט ופגיעות הדדית מלווה בהתחשבנות.
כדי לשמר יחסים עמוקים ומשמעותיים צריך לקטוע את המסלול הזה.
גבריאל רעםמונה שלושה גורמים שתורמים לפגיעה רגשית אצל בני זוג: אינטימיות, הבדל באישיות וכוחנות מצד הפוגע.
סיבה נוספת היא, שבני זוג נפגעים בגלל שהם לוקחים את הנאמר באופן אישי, כאילו הכוונה היא לפגוע: כדי לפגוע עליך להיות קרוב, וככל שאתה יותר קרוב לפרטנר כך אתה יכול יותר לפגוע בו.
מכאן שאינטימיות היא כר פורה לפגיעות רגשיות.
ככל שיש יותר אינטימיות כך על הבגרות הרגשית להתפתח.
בגרות רגשית מתקיימת כשמפתחים יכולת לקחת את האחר בזוגיות כפי שהוא ולא לפי הטוב או הרע שהוא גורם לנו, כשמרכז הכובד של האישיות נע מהרודנות של האגו אל העולם ואל אנשים אחרים ולהתעלות מעל כאב הפגיעות.
"הדרך היחידה לא להיפגע במערכת יחסים מלבד פיתוח בגרות רגשית, היא לצמצם את האינטימיות."
המונח נקשר לעיתים עם עמידות נפשית.
אך אינו מבוסס על אותם מרכיבים.
עמידות רגשית דומה לאטימות שמשמעותה: קהות, נוקשות, סגירוּת.
כלומר, הרגשות אינם נחווים בעוצמה גבוהה.
אצל אנשים רציונליים, בעלי שליטה עצמית בהתנהגותם או אנשים שהם 'מנותקי חרדה' (במושגים של ג'ון בולבי), שהתנתקו מרגשותיהם, בדרך כלל בעקבות טראומה או הורות לקויה, יחוו פחות פגיעות משום שהם אינם מאפשרים לאירועים רגשיים לנגוע בנפשם ולחדור אליהם.
פגיעות עלולה להפוך לדפוס שליטה באחר: האחר מאוים על ידי האדם הקרוב ומפחד שיפגע בו.
הוא נעשה משותק ומנוע מלנהוג על פי דרכיו ולהיות חופשי בתגובותיו.
וגם להפך - החשש מלפגוע באחר יוצר מחסום מדיבור ודיאלוג, מחסום שהופך כה מקובע שלעיתים לאחר שנים שואלים מדוע לא התקיים דיאלוג וברור שהיה מקל ומפייס.
כדי להימנע מלהיפגע משתמשים במנגנוני הגנות כמו הדחקה וניתוק שאינם מאפשרים התקרבות.
הריחוק אוטם את ערוצי התקשורת.
חומת ההגנה מוצבת מול פניו של הפוגע והוא אינו יכול לחדור דרכה, יוצא מכך שגם הפוגע נפגע, כי לא מתאפשר דיאלוג וסליחה והבנה הדדיים.
והוא מתקשה לבקש סליחה או להתפייס, משום שתגובתו התקבלה כפגיעה, בלי שהתכוון לכך.
פגישה עם המוות הוא סרט קולנוע על פי ספרה של אגאתה כריסטי משנת 1938, שעלילתו מתרחשת בעיקר בירושלים.
הסרט הופק על ידי גולן גלובוס הפקות וקנון גרופ, וצולם בישראל בשנת 1987. הסרט היה אחת מהפקות הקולנוע הגדולות ביותר שנעשו בישראל, בתקציב של 6 מיליון דולר, ובכיכובם של פיטר יוסטינוב, לורן באקול, קארי פישר, ג'ון גילגוד, פייפר לורי, היילי מילס וג'ני סיגרוב.
בנוסף שיחק בסרט בתפקיד משנה דייוויד סול, כוכב הסדרה "סטארסקי והאץ'".
אמילי בוינטון, אם חורגת לשלושת ילדי בוינטון - לנוקס, ריימונד וקרול - ואמא לג'ינברה, סוחטת את סנגורו של עורך הדין המשפחתי, ג'פרסון קופ, וגורמת לו להשמיד צוואה שנייה של בעלה המנוח שהיה משחרר את הילדים משליטתה ומעניק להם ירושה של 200,000$ כל אחד.
היא לוקחת את עצמה, את הילדים ואת כלתה המשמשת כאחות, נדין לחופשה באירופה ובארץ הקודש.
בטריאסטה, הבלש הרקול פוארו נפגש עם ידידתו, ד"ר שרה קינג, שמתאהבת בריימונד בוינטון למורת רוחה.
ליידי ווסטהולמה, המזכירה שלה שהיא גם ארכאולוגית, העלמה קווינטון ועורכת הדין, קופ, עוקבים אחריהם גם הם.
הילדים מגלים את הצוואה השנייה מאז שאבא שלהם סיפר לנוקס לפני מותו ואמילי מצליחה להסתכסך עם השאר ולגרום לשנאה רבה כלפיה.
בחפירה, אחרי שהילדים יוצאים לטיול, אמילי נמצאת מתה עם סימני סיכה על פרק כף היד, מה שמרמז שהוזרקה לה באותה עת מזרק מלא רעל.
בעזרת חברו הוותיק, קולונל קרברי, פוארו חוקר ומתחיל לתשאל את הילדים, נדין, ד"ר קינג, ליידי ווסטהולמה, מר קופ ומיס קווינטון.
כאשר נמצא בקבוק תרופה ריק ומזרק השייך לד"ר קינג, פוארו מסיק כי לגברת בוינטון הוזרק מינון גבוה וקטלני של תרופה, המקביל לתרופה שלקחה לעיתים קרובות וניתנה על ידי נדין עקב בריאותה הרופפת.
מרבית צילומי הסרט נעשו בישראל בקיץ 1987, באתרים ביפו, בירושלים ובים המלח.
החלקים הראשונים של העלילה צלמו בטריאסטה, שבאיטליה.
בין חברי הצוות הישראלים היו, הצלם דוד גורפינקל, הארט דיירקטור אבישי אביבי וצלם הסטילס יוני המנחם.
הסרט יצאה לאקרנים ב-15 באפריל 1988 ונכשל בקופות.
פיטר יוסטינוב בתפקיד הרקול פוארו
לורן באקול בתפקיד ליידי ווסטהולמה
קארי פישר בתפקיד נדין בוינטון
ג'ון גילגוד בתפקיד הקולונל קרברי
פייפר לורי בתפקיד אמילי בוינטון
היילי מילס בתפקיד העלמה קווינטון
ג'ני סיגרוב בתפקיד ד"ר שרה קינג
דייוויד סול בתפקיד ג'פרסון קופ
ניקולס גאסט בתפקיד לנוקס בוינטון
ולרי ריצ'רדס בתפקיד קרול בוינטון
ג'ון טרלסקי בתפקיד ריימונד בוינטון
ענבר בזר בתפקיד ג'ינברה בוינטון
מייקל קרייג בתפקיד לורד פיל
פגישה ראשונה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנה אביטל.
הוא יצא לאור בשנת 1979, ורק שנתיים לאחר מכן נכלל כסינגל באלבום זינוק.
השיר נכתב על ידי עמוס קולק והופק על ידי נורית הירש.
ל"פגישה ראשונה" לא הופק וידאו קליפ רשמי, אולם ב-29 באוגוסט 2015 עלה אודיו רשמי שלו בערוץ היוטיוב הרשמי של הירש.
תחילה כתב קולק את השיר לסרט "אל תשאלי אם אני אוהב", אך בהמשך צירפה אותו אביטל לאלבומה השלישי, זינוק.
ב-27 בפברואר 1979 נכנס השיר למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' במקום ה-26. ב-30 במאי עלה למקום השני - המיקום הגבוה ביותר בו דורג במצעד.
ב-4 ביולי, לאחר 16 שבועות רצופים, יצא מהדירוג השבועי של תחנת הרדיו.
במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשל"ט הגיע "פגישה ראשונה" למקום ה-19.
פגיעה קטלנית הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1998. הסרט שייך לסוגת המדע הבדיוני וסרטי האסונות.
את הסרט ביימה מימי לדר על פי תסריט מאת ברוס ג'ואל רובין ומייקל טולקין, ומככבים בו השחקנים רוברט דובאל, טיה לאוני, אלייג'ה ווד, ונסה רדגרייב, מקסימיליאן של ומורגן פרימן.
הסרט יצא לאקרנים ב-8 במאי 1998, והופץ בצפון אמריקה על ידי סרטי פרמאונט ובשאר העולם על ידי סרטי דרימוורקס.
הסרט מתאר את ניסיונות העולם להתכונן ולהרוס כוכב שביט שקוטרו 7 מייל שעתיד להתנגש בכדור הארץ ולגרום להכחדה המונית.
הסרט יצא באותו הקיץ שבו יצא לאקרנים סרט נוסף שעוסק באותו נושא, "ארמגדון", שהצלחתו בקופות הייתה גדולה יותר, למרות שאסטרונומים טענו ש"פגיעה קטלנית" הוא המדויק יותר מדעית מבין השניים.
הסרטים זכו שניהם לביקורות דומות.
"ארמגדון" זכה לציון משוקלל של 38% בעוד "פגיעה קטלנית" זכה לציון משוקלל של 45% באתר Rotten Tomatoes.
"פגיעה קטלנית" הכניס 349 מיליון דולר ברחבי העולם, עם תקציב הפקה של 80 מיליון דולר.
זה היה הסרט האחרון של הצלם דיטריך לוהמן שנפטר לפני שהסרט יצא לאקרנים.
במאי 1998 התכנסה חבורת בני נוער, אסטרונומים חובבים, לצפייה בכוכבים.
ליאו בידרמן, נער צעיר, מבחין בגוף שמימי לא מוכר בשמי הלילה.
הוא והמדריך שולחים תמונה של הגוף לאסטרונום ד"ר מרקוס וולף, שמזהה שמדובר בכוכב שביט שנמצא במסלול התנגשות עם כדור הארץ.
ד"ר וולף נהרג בתאונת דרכים בדרכו להתריע בפני הגורמים הרלוונטיים על האסון המתקרב.
שנה לאחר מכן, העיתונאית ג'ני לרנר חוקרת פרשייה במסגרתה מזכיר האוצר של ארצות הברית, אלן ריטנהאוס, מנהל רומן עם אישה בשם "אלי", שהיא לכאורה פילגשו.
לאחר שהיא מתעמתת עם ריטנהאוס, היא נעצרת על ידי סוכנים פדרליים שלוקחים אותה לפגישה חשאית עם טום בק, נשיא ארצות הברית, שמבקש ממנה שלא לפרסם את הסיפור במשך 48 שעות, בתמורה לתפקיד מרכזי במסיבת העיתונאים אותה הוא מארגן במטרה לחשוף את הפרשה באופן פומבי.
לרנר, שמבינה שהסיפור אותו חשפה הוא גדול יותר מפרשיית אהבים של שר בממשלה, חוקרת ומגלה ש"אלי" ("Ellie") אינו שם של אישה, אלא ראשי התיבות ELE שפירושם "Extinction Level Event" (אירוע ברמת הכחדה).
יומיים לאחר מכן מכריז בק בפני העולם במסיבת העיתונאים שכוכב השביט "וולף-בידרמן" נמצא במסלול התנגשות עם כדור הארץ, וכי ההתנגשות, שצפויה להתרחש שנה לאחר מכן, עתידה להכחיד את האנושות.
הוא מספר שארצות הברית ורוסיה בונות חללית בשם "משיח" (Messiah) שצוותה יטוס לשביט ויסיט אותו ממסלולו בעזרת פצצות אטום.
ה"משיח" משוגרת זמן קצר לאחר מסיבת העיתונאים כשעל סיפונה חמישה אסטרונאוטים אמריקאיים, וקוסמונאוט רוסי אחד.
הצוות נוחת על פני השביט ומתחיל לחפור במטרה לשתול את פצצות האטום במעמקי השביט.
העבודה אורכת זמן רב יותר מהצפוי, והצוות עודנו על פני השביט כשסיבובו של השביט מפנה את האזור שבו הם נמצאים כלפי אור השמש.
כתוצאה מהשפעת אור השמש על פני השביט מתעוור אחד האסטרונאוטים, ואסטרונאוט אחר מועף אל החלל כתוצאה מפיצוץ הגזים המשתחררים מהשביט אל החלל עקב החום הרב.
יתר הצוות מצליח להימלט מהשביט, ומפוצץ את הפצצות.
במקום להסיט את מסלולו של השביט, הפצצות גורמות לכך שהשביט יתפצל לשני חלקים, ששניהם נמצאים עדיין במסלול התנגשות עם כדור הארץ.