tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1959, פתחה ארצות הברית קונסוליה בפריטאון והעלתה אותה לדרג של שגרירות כאשר סיירה לאון זכתה בעצמאות מהממלכה המאוחדת ב-1961. על פי מחלקת המדינה של ארצות הברית, היחסים הדיפלומטיים של ארצות הברית עם סיירה לאון מתוארים כ"לבביים", עם קשרים אתניים בשתי המדינות המקבלות את ההיסטוריה הבילטרלית באופן הולך וגובר.
אלפי תושבים ממוצא סיירה-לאוני מתגוררים כיום בארצות הברית.
בתחום הכלכלי, בשנת 2006, סך הסיוע הדו-צדדי של ארצות הברית לסיירה לאון בכל הקטגוריות עמד על 29.538 מיליון דולר אמריקני.
הסיוע האמריקני התמקד בגיבוש השלום, הדמוקרטיה וזכויות האדם, החינוך והבריאות, ובמיוחד במאבק באיידס ופיתוח משאבי אנוש.
נכון למרץ 2014, שגריר ארצות הברית בסיירה לאון הוא ג'ון הובר.
שגריר סיירה לאון בארצות הברית הוא אייץ'.
סיירה לאון מחזיקה בשגרירות אשר בוושינגטון די.
יחסי ארצות הברית–סיישל הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית לבין הרפובליקה של סיישל.
שנת 1963 הייתה תחילתה הרשמית של הנוכחות האמריקנית בסיישל, כאשר תחנת המעקב של חיל האוויר של ארצות הברית נבנתה והופעלה במאהה.
מבניי תחנת המעקב של ה-USAF מוקמו על קרקע שהושכרה מממשלת סיישל (4.5 מיליון דולר בשנה).
בתחנה היו חמישה אנשי חיל האוויר במדים (שני קצינים ושלושה סמלים), 65 עובדים של לורל קורפוריישן וג'ונסון אינסטרומנטס ו-150 עובדים סיישלים.
תחנת המעקב של חיל האוויר האמריקאי נסגרה רשמית ב-30 בספטמבר 1996.
מתנדבים של חיל השלום שירתו בסיישל בין השנים 1974 ל-1995. הקונסוליה האמריקאית נפתחה במאי 1976 והפכה לשגרירות לאחר עצמאותה של סיישל ביוני 1976.
השגרירות נסגרה לאחר מכן באוגוסט 1996, וארצות הברית פתחה סוכנות קונסולרית ב-2 בספטמבר 1996 כדי לספק שירותים לתושבי סיישל.
הסוכנות נמצאת תחת השגחה של שגרירות ארצות הברית בפור לואי, מאוריציוס.
שגריר ארצות הברית למאוריציוס גם הוא מוכר על ידי סיישל.
ראשי השגרירות ארצות הברית (כל נושאי המשרות בפור לואי, מאוריציוס) כוללים את השגריר, סזאר קבררה.
יחסי ארצות הברית – סינגפור הם היחסים הבילטרליים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין רפובליקת סינגפור.
סינגפור וארצות הברית חולקות מערכת יחסים קרובה מאוד ומצוינת.
על פי דו"ח המנהיגות הגלובלית של ארצות הברית, 77% מסינגפור אישרו את הנהגת ארצות הברית תחת ממשל אובמה בשנת 2010, אלא שדירוג זה ירד מעט עד ל-75% בשנת 2011, אך עדיין נשאר אחד מן הדירוגים הגבוהים ביותר מתוך כל המדינות שנבדקו באזור הפסיפי של אסיה.
ארצות הברית פתחה לראשונה קונסוליה בסינגפור בשנת 1836, כאשר האי היה חלק מיישובי המצרים של האימפריה הבריטית.
סינגפור וארצות הברית מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים מאז עצמאותה של סינגפור ב-1965. מאמציה של סינגפור לשמור על צמיחה כלכלית ויציבות פוליטית ותמיכתה בשיתוף פעולה אזורי תואמים את המדיניות האמריקנית באזור ויוצרים בסיס מוצק ליחסים ידידותיים בין שתי המדינות.
מייסון "האנק" הנדריקסון (יליד 1945), דיפלומט אמריקאי שנשוי לקצין שירות החוץ, אן דרז, כיהן כמזכיר הראשון של שגרירות ארצות הברית כשגורש מממשלת סינגפור במאי 1988.
לפני גירושו הוא ארגן לפרנסיס סאו ולפטריק סונג ביקור בוושינגטון, לפגישה עם פקידים אמריקנים בהסדר של הנדריקסון.
לאחר שובם, עצרה אותם סינגפור תחת חוק ביטחון הפנים.
על פי הצהרותיהם של סאו וסונג, בזמן שהוחזק במעצר, טענה ממשלת סינגפור כי הנדריקסון ניסה להתערב בענייניה הפנימיים של סינגפור על ידי טיפוח אנשי האופוזיציה ב"קונספירציה מרקסיסטית".
סגן ראש הממשלה הראשון, גו צ'וק טונג, טען כי הקונספירציה לכאורה של הנדריקסון הייתה יכולה להוביל לבחירתם של 20 או 30 פוליטיקאים של האופוזיציה לפרלמנט, אשר לדבריו עלול להוביל לאפקטים "נוראים", ואולי גם להדחת ממשלת סינגפור.
בעקבות גירושו של הנדריקסון, שיבחה מחלקת המדינה האמריקנית את הופעתו בסינגפור והכחישה כל מעשה לא ראוי שלו.
בתגובה, מחלקת המדינה גירשה גם את רוברט צ'ואה, דיפלומט סינגפור בכיר בדרגה שווה למייסון, מוושינגטון.
סירובו של משרד החוץ לנזוף בהנדריקסון, יחד עם גירוש הדיפלומט הסינגפורי, עורר מחאה בסינגפור על ידי הקונגרס הלאומי לאיגודים המקצועיים; הם נסעו באוטובוסים סביב שגרירות ארצות הברית, קיימו עצרת בהשתתפות ארבעת אלפים פועלים, ופרסמו הצהרה הקובעת כי ארצות הברית "חמקנית, יהירה ובלתי מהימנה".
מסמך של קרן מורשת העריך כי התגובה הציבורית הזועמת של סינגפור לפרשת הנדריקסון הייתה אולי תגובה לסיום הזכאות של סינגפור למערכת הסיוע הכללית של ההעדפות, אשר סיפקו פטורים ממכס על היצוא הסינגפורי לארצות הברית.
פסגת ארצות הברית-קוריאה הצפונית בסינגפור (2018)
בשנת 2018 ערכה ארצות הברית בסינגפור את הפסגה בינה ובין קוריאה הצפונית.
הפסגה התקיימה בין נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ למנהיג קוריאה הצפונית קים ג'ונג און ב-12 ביוני 2018 במלון "קפלה" באי סנטוסה בסינגפור.
זו הייתה הפגישה הראשונה בין נשיא ארצות הברית מכהן לבין המנהיג העליון של קוריאה הצפונית, על רקע שיפור שחל ביחסי ארצות הברית-קוריאה הצפונית.
לאחר הפסגה הצהיר קים ג'ונג-און כי ארצו תפעל לפירוק מלא של חצי האי הקוריאני מנשק גרעיני.
במהלך הפסגה נפגש טראמפ עם ראש ממשלת סינגפור, לי הסיין לונג שבירך את שני המנהיגים במכתבים נפרדים שנשלחו אליהם על התוצאה המוצלחת של הפסגה וייחל להצלחת שתי המדינות ביישום ההסכם שנחתם.
במהלך פסגת איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה בשנת 2015, כאשר נשיא ארצות הברית ברק אובמה נפגש עם ראש ממשלת סינגפור לי הסיין לונג, תיאר אובמה את מצב היחסים הדו-צדדיים כ"מאוד חזקים".
ארצות הברית וסינגפור חתמו על הסכם הסחר החופשי הדו-צדדי ב-6 במאי 2003; ההסכם נכנס לתוקף ביום 1 בינואר 2004. הגידול בהשקעה האמריקנית בסינגפור ומספר האמריקאים המתגוררים שם מרבים ומחזקים הזדמנויות ליצירת קשר בין סינגפור וארצות הברית.
כמו כן, סינגפור היא מדינת VWP.
לסינגפור יש יחסים צבאיים ארוכי טווח עם ארצות הברית.
ארצות הברית מוכרת נשק לסינגפור ומספקת גישה לבסיסים שלה כדי לאמן את השירותים החמושים של סינגפור מחוץ למדינת עירם הקטנה.
על פי הסכם המסגרת האסטרטגית של ארצות הברית-סינגפור, מספר ספינות קרביות של חיל הים האמריקני נפרסות באופן סינכרוני לסינגפור.
בעקבות ההרס של חוף המפרץ של ארצות הברית על ידי הוריקן קתרינה, שלושה מסוקי CH-47 צ'ינוק סינגפוריים ושלושים ושמונה אנשי צוות של חיל האוויר המלכותי ממחלקת אימונים שבסיסו בגראנד פריירי, טקסס, סייעו בפעולות ההקלה החל ב-1 בספטמבר.
בשנת 2011, נמנו יותר מ-4,300 סינגפורים הלומדים בארצות הברית, הנתון הגבוה ביותר מזה 10 שנים.
מספר הסטודנטים הסינגפורים הלומדים בארצות הברית גדל ב-7 אחוזים מאז 2010. אוניברסיטאות אמריקאיות עם מספר רב ביותר של סינגפורים הן בין היוקרתיות ביותר בה, הכוללות את אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת סטנפורד, ואוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בנוסף למספר ההולך וגדל של סטודנטים הלומדים בארצות הברית, סטודנטים מקומיים רבים בסינגפור אף העדיפו ללמוד בבתי הספר האמריקאים.
שגריר ארצות הברית בסינגפור, דייוויד אדלמן, אמר כי מספרם הגבוה של הסינגפורים הלומדים בארצות הברית משקף כי היחסים בין סינגפור לארצות הברית מעולם לא היו טובים יותר.
בשנת 2012, חתמו סינגפור וארצות הברית על מזכר הבנות (MOU) כדי לשפר את שיתוף הפעולה בחינוך בין שתי המדינות.
זהו המזכר השני בין ארצות הברית וסינגפור בנושא חינוך.
המזכר הראשון שנחתם בשנת 2002 התמקד בעיקר בהוראה ובלמידה של השיטה המתמטית והמדעית של סינגפור.
מזכר ההבנות לשנת 2012 הגביר את הוראת המתמטיקה והמדעים, פיתוח המורים ומנהיגות בית הספר, מחקרים חינוכיים ומחקרים השוואתיים.
ממשלת ארצות הברית מממנת מבקרים מסינגפור מדי שנה במסגרת תוכנית המנהיגות הבינלאומית למבקרים (IVLP).
ממשלת ארצות הברית מציעה פרסי פולברייט כדי לאפשר לפרופסורים אמריקאים נבחרים ללמד או לערוך מחקר באוניברסיטה הלאומית של סינגפור ובמכון הלימודי בדרום מזרח אסיה.
הפרסים מעניקים מלגות לסטודנטים סינגפורים מצטיינים ללימודי תואר שני באוניברסיטאות אמריקאיות ולסטודנטים אמריקאים ללמוד בסינגפור.
ה-EWC וארגונים אמריקאיים פרטיים, כמו קרן אסיה וקרן פורד, גם הם תומכים בחילופי סינגפורים.
בנוסף לשגרירות סינגפור הממוקמת בוושינגטון הבירה, סינגפור מחזיקה בקונסוליה כללית בסן פרנסיסקו, קונסוליה בניו יורק (גם שירות קונסולרי אזורי במזרח קנדה לאחר סגירת הקונסוליה בטורונטו) וקונסוליות כבוד בשיקגו, מיאמי ויוסטון.
כיום, בתפקיד שגריר סינגפור בארצות הברית מכהן אשוק מירפורי.
שגריר ארצות הברית לשעבר בסינגפור, סטיבן ג.
גרין הוא הקונסול כבוד במיאמי בעוד היו"ר לשעבר של הוועדה הפדרלית לתקשורת, ניוטון נ' מינוו הוא קונסול הכבוד בשיקגו.
ארצות-הברית פתחה לראשונה את הקונסוליה בסינגפור, שהייתה אז חלק ממושבות המצרים הבריטיות, ב-1836, ומינתה את ג'וזף בלסטייה לתפקיד הקונסול.
שגרירות ארצות הברית בסינגפור הוקמה ב-4 באפריל 1966, תחת הנהגת שר האוצר, ריצ'רד ה.
קירק וגאר כיהן כשגריר ארצות הברית בסינגפור בין ספטמבר 2013 לינואר 2017.
דווח כי תפקיד השגריר בסינגפור הוצע לסגן היועץ לביטחון הלאומי של ארצות הברית לשעבר, קיי.
מקפרלנד; התפקיד דורש אישור על ידי הסנאט האמריקאי.
יחסי ארצות הברית–מזרח טימור הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית לבין הרפובליקה הדמוקרטית של מזרח טימור.
למזרח טימור ישנה שגרירות בוושינגטון, וכן משלחת קבועה בניו-יורק באומות המאוחדות.
ארצות הברית תמכה בתוכנית סיוע דו-צדדית גדולה לפיתוח מזרח טימור, ותרמה 20.6 מיליון דולר ב-2007, כמו כן היא תורמת כספים כחברה מרכזית במספר סוכנויות רב-צדדיות, ביניהן הבנק לפיתוח אסיה והבנק העולמי.
חיל השלום האמריקני פעל במזרח טימור מאז 2002, אך הוא השהה את פעילותו במאי 2006 בשל אי שקט וחוסר יציבות.
שגרירות ארצות הברית במזרח טימור ממוקמת בפראיה דה קוקוירוס, דילי.
כמו כן, שגרירת ארצות הברית במזרח טימור היא קרן קלארק סטנטון, מנהל משלחת הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID) הוא מארק אנתוני, קצין המדיני / כלכלי / מסחרי הוא רוברטו קוירוז, ונציג מזרד ההגנה האמריקני הוא רס"ן רון סרג'נט.
הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי החלה לתמוך בפיתוח של תהליכים דמוקרטיים, אפקטיביים, דמוקרטיים ופוליטיים במזרח טימור בשנת 1999. בין השנים 2001 ו-2008 תרמה הסוכנות 2,215,997$ לקרן הבין-לאומית למערכות בחירות, 3,619,134$ למכון הרפובליקני הבינלאומי (IRI) ו-3,728,490$ למוסד הלאומי הדמוקרטי (NDI).
יחסי ארצות הברית–מלזיה הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין מלזיה.
על פי סקרי דעת האזרחים בעולם שנערכו בשנת 2007, רק 27% מהמלזים רואים את ארצות הברית באופן חיובי, ככל הנראה בשל אי שביעות רצון ממדיניות החוץ של ארצות הברית נגד מדינות אסלאמיות אחרות.
עם זאת, נכון לשנת 2013, 55% ממלזיה ראו את ארצות הברית בחיוביות, אלא שהנתון חווה ירידה קלה ל-51% בשנת 2014. על פי אותו סקר שנערך ב-2014, 54% מהמלזים ענו כי הם בטוחים כי נשיא ארצות הברית לשעבר, ברק אובמה, יעשה את הדבר הנכון בעניינים בינלאומיים,
ולפי דוח המנהיגות הגלובלית של ארצות הברית לשנת 2012, 34% ממלזיה תמכו ההנהגה האמריקנית, עם 31% הסתייגויות ו-35% שאינם היו בטוחים.
סי.העיר הגדולה ביותרקואלה לומפור ניו יורק ממשלהמונרכיה חוקתית
דמוקרטיה ייצוגית רפובליקה פדרלית, משטר נשיאותי, רפובליקהמנהיג ראשוןטונקו עבדול רחמן ג'ורג' וושינגטוןמנהיג נוכחינג'יב רזאק (ראש ממשלה)
מוחמד החמישי של קלנטן (מלך קונסטיטוציוני) ג'ו ביידן (נשיא)שפות רשמיותמלאיתאנגלית ההמנון Negaraku (המדינה שלי) The Star Spangled Banner (הדגל זרוע הכוכבים) דתות עיקריות60.6% אסלאם
היחסים הפוליטיים בין המדינות נעשו מתוחים תחת שלטונו של מאהאטיר מוחמד.
טון ד"ר מהאטיר שלט בין השנים 1981–2003 והיה ביקורתי כלפי מדיניות החוץ של ארצות הברית, ובמיוחד על מדיניות החוץ של ממשל ג'ורג ווקר בוש.
אף על פי כן, היחסים הדיפלומטיים בין שני העמים לא מנעו מארצות הברית מלהיות אחת משותפות הסחר הגדולות ביותר למלזיה בתקופת כהונתו של טון ד"ר מהטיר.
ארצות הברית הייתה, ועודנה אחת משותפות הסחר הגדולות ביותר למלזיה, ונחשבה באופן מסורתי לבעלת הברית הקרובה ביותר של מלזיה.
ב-2002 הוקמה מועצת הידידות של מלזיה-ארצות הברית כדי לחזק את הידידות בין ממשלת מלזיה לבין ממשלת ארצות הברית.
דטוק אמין מוחמד נור, יו"ר השותפות הבינלאומית הרב-צדדית נגד האיומים הקיברנטיים (IMPACT), מונה למזכיר הכללי של המועצה.
המועצה ממוקמת בוושינגטון די.סי וממומנת על ידי חברות מלזיות מובילות המציעות ייעוץ בנושאים הקשורים ליחסים בין שתי המדינות.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות התחממו תחת הנהגתו של ראש הממשלה, נג'יב טון רזאק.
הדבר הוביל לביקורו הרשמי של נשיא ארצות הברית ברק אובמה במלזיה באפריל 2014, הביקור הראשון של נשיא ארצות הברית מאז 1966. הנשיא אובמה וראש הממשלה נג'יב פרסמו הצהרה משותפת, שבין היתר העלתה את היחסים בין ארצות הברית למלזיה לשותפות כוללת.
כיום, מלזיה וארצות הברית ממשיכות ליהנות מיחסים חמים.
ראש הממשלה נג'יב רזאק ונשיא ארצות הברית לשעבר ברק אובמה ידועים כחברים קרובים בערב חג המולד 2014, שני המנהיגים שיחקו יחד גולף בביתו של אובמה בהוואי.
ארצות הברית היא המשקיעה הזרה הגדול ביותר במלזיה.
בעוד שהנתונים הממלאים את מלוא טווח ההשקעות הזרות (כולל נפט וגז) אינם זמינים, חברות אמריקניות פעילות במיוחד בתחום האנרגיה, האלקטרוניקה והייצור ומעסיקות קרוב ל-200 אלף עובדים מלזים.
הערך המצטבר של ההשקעה הפרטית בארצות הברית במגזר התעשייה במלזיה הוא כ-15 מיליארד דולר.
בשנות ה-70, החברות האמריקניות, כולל אגילנט AMD, פיירצ'יילד סמיקונדקטור, פריסקייל, אינטל, טקסס אינסטרומנטס ו-ווסטרן דיגיטל, עמדו בראש תחום האלקטרוניקה המלזי, שמייצר מדי שנה מיליארדי דולרים של ציוד לרשתות האספקה העולמיות.
חברות נפט וגז מרכזיות בארצות הברית, ביניהן אקסון מוביל, קונוקו פיליפס, הס ומרפי, השקיעו מיליארדי דולרים בפיתוח משאבי האנרגיה של מלזיה.
המשקיעים האמריקאים האחרונים כוללים את הרשי, קלוג, בוס ודארדן.
ההשקעה המלזית בארצות הברית היא קטנה אך הולכת וגדלה, במיוחד בתחום הפנאי, המשחקים והביוטכנולוגיה.
חברות מלזיות משמעותיות הפועלות בארצות הברית כוללות את Genting's Resort World Casino ו-MOL Global.
ארצות הברית היא שותפת הסחר הרביעית בגודלה במלזיה ומלזיה היא שותפת הסחר ה-22 הגדולה ביותר של הסחר השנתי בארצות הברית בסחורות ובשירותים בשנת 2013 והסחר הכללי הסתכם ב-44 מיליארד דולר.
ארצות הברית ומלזיה פתחו במשא ומתן על הסכם הסחר החופשי הדו-צדדי ביוני 2005, אך לא חתמו על ההסכם לאחר שמונה סבבים של שיחות.
בשנת 2010 הצטרפה מלזיה לארצות הברית, אוסטרליה, ברוניי, קנדה, צ'ילה, מקסיקו, ניו זילנד, פרו, סינגפור ווייטנאם במשא ומתן על שותפות הטרנס-פסיפית (TPP) (יפן הצטרפה למשא ומתן ב-2013).
הסכם זה מבקש להרחיב את הגישה לשוק, לחזק את הגנות הקניין הרוחני ולתמוך בסטנדרטים גבוהים של עבודה וסביבה תוך טיפוח אינטגרציה כלכלית גבוהה יותר בקרב המשתתפים.
אולם, מאז חתימת ההסכם כבר עזבה ארצות הברית את TPP.
ארצות הברית ומלזיה נהנות משיתוף פעולה ביטחוני חזק.
מלזיה מארחת את המרכז האזורי של דרום מזרח אסיה למלחמה בטרור (SEARCCT), שבו יותר מ-2000 פקידים ממדינות שונות קיבלו הכשרה.
ארצות הברית היא בין המדינות הזרות ששיתפו פעולה עם המרכז בביצוע ובניית תוכניות.
ארצות הברית ומלזיה חולקות יחסים צבאיים חזקים עם חילופים רבים, אימונים, תרגילים משותפים וביקורים.
מרכז השלום של מלזיה מספק הכשרה לכוחות ממלזיה ולשומרי שלום אחרים, טרם הפריסה במשימות של האו"ם.
באמצעות יוזמת מבצע השלום העולמי, ארצות הברית תמכה במרכז מלזיה לשמירת השלום.
מהלך ביקורו של הנשיא אובמה באפריל 2014, הצטרפה מלזיה ליוזמת אבטחת הנשק הגרעיני.
ראש הממשלה נג'יב רזאק והנשיא ברק אובמה נפגשו בערב מפגש הביטחון הגרעיני בוושינגטון ב-12 באפריל 2010.
מפגש זה נחשב על ידי רבים כשיפור משמעותי ביחסים בין ארצות הברית למלזיה.
במהלך שיחתם, ביקש אובמה סיוע נוסף ממלזיה לבלום את התפוצה הגרעינית אובמה תיאר כאיום הגדול ביותר על ביטחון העולם.
בחודש יוני 2009 נג'יב ואובמה דנו בטלפון על נושא המשבר הפיננסי העולמי, סוגיות נוספות אודות הפצת נשק גרעיני ושני מלזים אשר שנעצרו בגואנטנמו.
במהלך המפגש הדגיש נג'יב כי מלזיה תומכת רק בתוכניות הגרעין המיועדות למטרות שלום.
נוכחותו של נג'יב במפגש הייתה חלק מביקור רשמי של שבוע בארצות הברית.
ב-21 באוקטובר 2013, מזכיר המדינה, ג'ון קרי ומזכירת המסחר פני פריצקר ביקרו בקואלה לומפור להשתתף במפגש היזמות העולמית.
המזכיר קרי ביקר במלזיה שוב מה-4 עד ל-6 באוגוסט 2015 על מנת להשתתף במפגש האזורי של ASEAN.
ב-26 באפריל 2014, הנשיא ברק אובמה ביקר במלזיה.
הוא הנשיא השני של ארצות הברית אשר ביקר במלזיה מאז לינדון ג'ונסון בשנת 1966.
להלן דיפלומטים ופוליטיקאים אמריקנים בכירים שביקרו במלזיה:
מזכירת המדינה, קונדוליזה רייס ביקרה בקואלה לומפור ביולי 2006
מזכירת המדינה האמריקנית, הילרי קלינטון, טסה לביקור בן 3 ימים בקואלה לומפור ב-3 בנובמבר.
שר ההגנה האמריקני רוברט גייטס ביקר במלזיה בנובמבר 2010.
התובע הכללי של ארצות הברית, אריק הולדר, ביקר בקואלה לומפור, מלזיה ביולי 2012.
שר ההגנה האמריקני צ'אק הייגל ביקר בקואלה לומפור, מלזיה באוגוסט 2013
שר האוצר של ארצות הברית, ג'ק לו, ביקר בקואלה לומפור, מלזיה בנובמבר 2013
נציג הסחר האמריקני, מיכאל פורמן ביקר בקואלה לומפור, מלזיה ארבע פעמים, ולאחרונה בחודש יולי 2014
משלחת דו-מפלגתית של הקונגרס האמריקאי בראשות פול ראיין, יו"ר ועדת הדרכים והאמצעים לבית ביקרה בקואלה לומפור, מלזיה בפברואר 2015.
שגרירות ארצות הברית במלזיה ממוקמת בג'לאן טון רזאק, קואלה לומפור.
להלן קציני ובעלי התפקידים העיקריים במסגרת השגרירות:
סגן ראש המשלחת - אדגרד ד.
יועצת פוליטית - טרסה פינרטי.
יועץ כלכלי - אנדרו ר.
יועץ לענייני ציבור - פרנק ויטאקר.
יועץ ניהול - ג'יימס קנט שטיגלר.
נספח ההגנה - ג'ון סגורה.
יועץ מסחרי - סטיבן ז'אק.
ספח חקלאי - כריס ריטגרס.
יחסי ארצות הברית–מונקו הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין נסיכות מונקו.
מונקו וארצות הברית החליפו פקידים קונסולריים זמן קצר לאחר תום מלחמת האזרחים האמריקנית.
הקונסול הראשון ממונקו לארצות הברית היה לואי בורג, שהציג את תעודותיו בשנת במאי 1986. הסוכן הקונסולרי הראשון בארצות הברית היה אמיל דה לות', הוסמך בפברואר 1874, אך משרה זו נסגרה והועברה לניס בשנת 1906.
אלבר הראשון, נסיך מונקו ביקר שלוש פעמים בארצות הברית.
מונקו אירחה חיילים אמריקאים במהלך מלחמת העולם הראשונה.
מ-1956 ועד מותה ב-1982 הייתה נשואה גרייס קלי, ילידת ארצות הברית, לרנייה השלישי, נסיך מונקו.
השניים ביקרו לראשונה בארצות הברית ב-1956.
בדצמבר 2006, היחסים בין המדינות שודרגו ממעמד של קונסוליה ליחסים דיפלומטיים מלאים.
זמן קצר לאחר מכן, קרייג סטייפלטון (שגריר צרפת) הוכר במונקו, והשגריר ז'יל נוגהס הפך לשגריר מונקו הראשון בארצות הברית.
בשנת 2009 סטייפלטון הוחלף על ידי צ'ארלס ריבקין.
לארצות הברית עדיין אין משלחת דיפלומטית הממוקמת במונקו, אבל ישנה שגרירות בפריז, וקונסוליה כללית במרסיי.
ב-3 בדצמבר 2013 החליפה מגואי מקאריו דוייל את נוגהס כשגרירה החדש של הנסיכות לוושינגטון די.
סי, בעקבות מינויה על ידי אלבר השני, נסיך מונקו.
השגרירה מקאריו דוייל הוא האישה הראשונה שהחזיקה בתפקיד בשגרירות.
ב-1939 נחתם הסכם הסגרה בין שתי המדינות.
הסכם על אשרות דרכון נחתם בשנת 1952. בנוסף, בשנת 2009 בוצע הסכם להחלפת מס.
היחסים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין הרפובליקה הסלובקית כוננו בשנת 1993 לאחר קריסת ברית המועצות וחלוקת צ'כוסלובקיה, וכיום שתי המדינות חברות בנאט"ו, ומתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים ביניהם.
על פי דו"ח המנהיגות העולמית של ארצות הברית לשנת 2012, 27% מהסלובקים מרוצים מההנהגה האמריקנית, כאשר 32% אינם מסכימים ו-41% אינם בטוחים.
נשיא ארצות הברית וודרו וילסון תרם רבות להקמת צ'כוסלובקיה, ו-14 הנקודות של הנשיא וילסון, כולל הזכות של קבוצות אתניות להקים מדינות משלהם, היו בסיס האיחוד של הצ'כים והסלובקים.
טומאש מסריק, נשיא צ'כוסלובקיה הראשון, ביקר בארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה, ועבד עם פקידים אמריקנים בפיתוח הבסיס של המדינה החדשה, ואף השתמש בחוקה האמריקנית כמודל לחוקה הצ'כוסלובקית הראשונה.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרה הממשלה הצ'כוסלובקית הגולה לצ'כוסלובקיה, והיחסים התקינים בין המדינות נמשכו עד לשנת 1948, כאשר הקומוניסטים תפסו את השלטון והקשרים התקררו במהירות.
הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה באוגוסט 1968 סיבכה עוד יותר את היחסים בין ארצות הברית לצ'כוסלובקיה.
ארצות הברית הפנתה את העניין למועצת הביטחון של האו"ם כהפרה של אמנת האו"ם, אך לא נקטה כל פעולה נגד הסובייטים.
לאחר מהפכת הקטיפה של 1989, היחסים הדו-צדדיים השתפרו מאוד, ודיסידנטים שפעלו בעבר בעידוד ארצות הברית ופעלו לשיפור זכויות האדם הגיעו לדרגות בכירות בממשלה.
הנשיא ואצלב האוול בביקורו הרשמי הראשון כנשיא צ'כוסלובקיה, נאם בפני הקונגרס האמריקני ונקטע 21 פעמים על ידי תשואות הנוכחים.
בשנת 1990, ביום השנה הראשון למהפכה, הבטיח הנשיא ג'ורג' בוש, בנוכחות קהל נלהב בכיכר ואצלב בפראג, תמיכה אמריקנית בבניית צ'כוסלובקיה דמוקרטית, וממשלת ארצות הברית אף עודדה באופן פעיל את השינוי הפוליטי והכלכלי.
ממשלת ארצות הברית התנגדה במקור לחלוקת צ'כוסלובקיה לשתי מדינות נפרדות, בשל החשש כי פיצול עלול להחמיר את המתחים הפוליטיים האזוריים הקיימים.
עם זאת, ארצות הברית הכירה הן בצ'כיה והן בסלובקיה ב-1 בינואר 1993, ומאז, היחסים בין ארצות הברית לסלובקיה נותרו חזקים מבחינה כלכלית, פוליטית ותרבותית.
בחירתה של ממשלה פרו-מערבית רפורמיסטית בסוף 1998 עודדה את הקשר ההדוק בין המדינות.
ארצות הברית סיפקה יותר מ-200 מיליון דולר אחרי 1990, כדי לתמוך בהקמת דמוקרטיה בריאה וכלכלת שוק בסלובקיה, בעיקר באמצעות תוכניות המנוהלות על ידי הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID).
סלובקיה וארצות הברית שמרו על קשרים דיפלומטיים חזקים, ועל שיתוף פעולה צבאי, ותיאום של סוכנויות אכיפת החוק.
משרד ההגנה האמריקני תרם באופן משמעותי לרפורמות הצבאיות בסלובקיה.
בנוסף, למאות אלפי אמריקנים שורשים בסלובקיה, ורבים מהם שומרים על קשרים תרבותיים ומשפחתיים חזקים עם הרפובליקה הסלובקית.
ב-8 ביוני 2003 נשלחו לעיראק כ-85 מהנדסים צבאיים סלובקים, כחלק מהכוח הרב-לאומי בעיראק בראשות ארצות הברית.
הם הוצבו במחנה אקו, ליד אל דיוואניה, ובעיקר השתתפו בפעולות נגד מיקוש.
בשנת 2004 הצטרפה סלובקיה לנאט"ו.
בשנת 2015 חיילים אמריקנים חצו את סלובקיה בדרכם להונגריה, על מנת להשתתף בתרגיל צבאי בשם Brave Warrior.
באוקטובר 2016 אירחה סלובקיה תרגיל אימונים צבאי בשם "מגן סלובקיה", שכלל גם כוחות צבא מארצות הברית, וכן חיילים מצ'כיה, פולין והונגריה.
ארצות הברית מחזיקה בסלובקיה שגרירות בברטיסלבה.
מאידך, סלובקיה מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די.
ו-12 קונסוליות בשיקגו, קולומביה, דאלאס, דנוור, דטרויט, אינדיאנפוליס, קנזס סיטי, מיאמי, מיניאפוליס, ניו יורק, פיטסבורג וסן פרנסיסקו.
יחסי ארצות הברית–מיקרונזיה הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין המדינות הפדרטיביות של מיקרונזיה.
השגרירות האמריקאית במיקרונזיה ממוקמת בעיירה קולוניה שבאי פונפיי.
השגרירה האמריקאית במיקרונזיה היא כרמן ג.
על פי ההסכם בין המדינות, לארצות הברית יש סמכות ואחריות מלאה להגנה על מיקרונזיה.
ניתן לשנות או לבטל את סמכות בהסכם הדדי.
במסגרת ההסכם תושבי מיקרונזיה רשאים לחיות, לעבוד וללמוד בארצות הברית ללא צורך בויזה.
כמות המיקרונזים המתנדבים לשרת בצבא ארצות הברית ביחס לנפש גדולה כפליים מהאמריקאים.
כמו כן, אמריקאים מורשים לחיות ולעבוד בחופשיות במיקרונזיה ללא צורך באשרה.
ארצות הברית הודיעה כי תשקיע כ-100 מיליון דולר בשנה לסיוע למיקרונזיה במהלך 20 השנים הקרובות.
ועדת הניהול הכלכלי (JEMCO) המורכבת מנציגי שתי המדינות אחראית להבטיח כי הכסף ישומש ביעילות, במטרה לטפח ממשל תקין וביטחון כלכלי.
ארצות הברית היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של מיקרונזיה.
יחסי ארצות הברית–מלטה הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין רפובליקת מלטה.
על פי סקר קהילתי אמריקאי שנערך בשנת 2010, ישנם בערך 35,103 אמריקאים-מלטזים המתגוררים בארצות הברית.
לפי נתוני דוח המנהיגות הגלובלית של ארצות הברית לשנת 2012. 21% מהתושבים המלטזים מאשרים את הנהגת ארצות הברית, 15% מתנגדים ו-64% אינם בטוחים.
שגרירות ארצות הברית במלטה ממוקמת בכפר טא' אלי, אשר נבנה לאחרונה על מנת להחליף את שגרירות ארצות הברית לשעבר, שנמצאה בפלוריאנה.
מלטה וארצות הברית הקימו יחסים דיפלומטיים מלאים עם עצמאותה של מלטה ב-1964; היחסים הכלליים בין המדינות חיוביים.
ארצות הברית תומכת במסע הפרסום של מלטה על מנת למשוך השקעות פרטיות, וכמה חברות הפועלות במלטה כבר בעלות השקעה פרטית מארצות הברית.
אלה כוללים, בין היתר, בתי מלון מרכזיים, מתקני ייצור ותיקון, ומשרדים מסוימים המספקים שירותים מקומיים ואזוריים.
מלטה נמצאת ברשימת תוכנית ויתור הוויזה בארצות הברית.
אזרחים מלטזים המחזיקים בדרכון ביומטרי מלטזי אינם דורשים אשרת כניסה על מנת להיכנס לשטח ארצות הברית.
יחסי ארצות הברית–מקדוניה הצפונית הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין רפובליקת מקדוניה הצפונית.
ארצות הברית ומקדוניה הצפונית נהנות מיחסים דו-צדדיים מצוינים.
על פי דוח המנהיגות הגלובלית של ארצות הברית לשנת 2012, 44% מקדונים תומכים בהנהגת ארצות הברית, עם 23% שהסתייגו ו-33% לא היו בטוחים.
ארצות הברית הכירה רשמית במקדוניה כמדינה ב-8 בפברואר 1994, ושתי המדינות יצרו יחסים דיפלומטיים מלאים ב-13 בספטמבר 1995. משרד הקישור האמריקני שודרג לשגרירות בפברואר 1996, והשגריר האמריקני הראשון לסקופיה הגיע ביולי 1996. התפתחות היחסים הפוליטיים בין ארצות הברית ומקדוניה הובילה למגוון שלם של מגעים נוספים בין שתי המדינות.
ארצות הברית, יחד עם בנות בריתה האירופיות, גינו בחריפות את יוזמי ההתקוממות של מקדוניה ב-2001 ותמכה באופן הדוק במאמצים המוצלחים של הממשלה ושל המפלגות הגדולות לגבש פתרון שלום, פוליטי, למשבר באמצעות במסגרת הסכם אוחריד.
בשותפות עם האיחוד האירופי ועם ארגונים בינלאומיים אחרים הפועלים במקדוניה, ארצות הברית מקדמת את יישום הסכם מקדוניה של ממשלת מקדוניה, ומטפחת שלום ויציבות ארוכי טווח במדינה.
מקדוניה ממשיכה לתרום תרומה חשובה ליציבות האזורית על ידי סיוע באספקה הלוגיסטית של כוחות השלום של נאט"ו (כולל ארצות הברית) בקוסובו.
כיום מקדוניה הצפונית וארצות הברית נהנות ממערכת יחסים משותפת במגוון רחב של נושאים פוליטיים, כלכליים, תרבותיים, צבאיים וחברתיים.
ארצות הברית תומכת בשאיפותיה של מקדוניה לבנות חברה דמוקרטית בטוחה, ותרמה כמויות גדולות של סיוע זר לדמוקרטיה ולרפורמות כלכליות, רפורמות ביטחוניות ופרויקטים לחיזוק שלטון החוק ושיפור החינוך.
סיוע דו צדדי שהוקצב למקדוניה במסגרת חוק התמיכה הכלכלית באירופה (SEED) הסתכם ב-320 מיליון דולר בשנים 1990–2004, כולל תמיכה תקציבית וסיוע נוסף לסיוע למקדוניה להתאושש מהמשבר ב-2001. מקדוניה קיבלה כ-37 מיליון דולר במסגרת פעולת הסיוע של SEED בשנת 2005.
הסוכנות האמריקאית לפיתוח בינלאומי (USAID) מחזיקה בתוכניות לקידום צמיחה מואצת במקדוניה, תמיכה במוסדות דמוקרטיים חזקים, ולסייע לחנך מקדונים לכלכלה מודרנית.
USAID מתמקדת בבניית יכולות עבור פקידי ממשל מקומיים, אשר יזכו ליותר סמכות ואחריות מהממשלה המרכזית.
השגריר המקדוני הנוכחי בארצות הברית הוא וסקו נאומובסקי.
בשנת 2008 חתמה ממשלת הרפובליקה של מקדוניה על הסכם מנהליים לשותפות אסטרטגית ושיתוף פעולה הדדי.
ההסכם נחתם על ידי מזכירת המדינה קונדוליזה רייס ושר החוץ של מקדוניה אנטוניו מילוסוסקי.
בעלי התפקידים בשגרירות האמריקאית כוללים את:
סגן ראש המשלחת - טום נברטיל
עניינים פוליטיים - דייוויד בורגר
עניינים כלכליים/מסחריים - דארן לאת'ם
עניינים ניהוליים - ברוס וילסון
יחסי ציבור - ראיין רולנדס
נספח ההגנה - קולונל כריסטופר בניה
שגרירות ארצות הברית במקדוניה הצפונית ממוקמת בסקופיה.
היחסים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין סלובניה כוננו בשנת 1992 לאחר התנתקות סלובניה מיוגוסלביה, וכיום שתי המדינות חברות בנאט"ו, ומתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים ביניהם.
על פי דו"ח המנהיגות העולמית של ארצות הברית לשנת 2012, 26% מהסלובנים מרוצים מההנהגה האמריקנית, כאשר 52% אינם מסכימים ו-22% אינם בטוחים.
בנובמבר 2016 נבחר דונלד טראמפ לנשיא ארצות הברית, ובכך הפכה אשתו מלניה טראמפ, שהיא ילידת סלובניה, לגברת הראשונה של ארצות הברית.
בתחילת שנות ה-70, פתחה סוכנות המידע האמריקנית (USIS) ספרייה ועיתונות אמריקנית ותרבותית בליובליאנה.
מפתיחתו ועד לשנת 1992 פעל המרכז האמריקאי לפיתוח יחסי גומלין קרובים בין ארצות הברית לרפובליקה הסוציאליסטית של סלובניה, שהייתה חלק מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
ב-23 בדצמבר 1990 הצביעו תושבי סלובניה במשאל עם על התנתקות מיוגוסלביה, וב-25 ביוני 1991, הכריזה סלובניה רשמית על עצמאותה.
בעקבות כך פרצה מלחמת עשרת הימים, שבמסגרתה נלחמו כוחות טריטוריאליים סלובניים נגד הצבא העממי היוגוסלבי.
ארצות הברית הכירה רשמית ברפובליקה החדשה ב-7 באפריל 1992, וכדי לפתח את היחסים הדיפלומטיים עם המדינה החדשה, פתחה ארצות הברית שגרירות חדשה בליובליאנה.
בשנת 2004 תמכה ארצות הברית בהצטרפותה של סלובניה לאיחוד האירופי ולנאט"ו.
ארצות הברית היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של סלובניה.
בשנת 2014 ייבאה ארצות הברית בשווי של 699.7 מיליון דולר מסלובניה, וייצאה אליה בשווי של 305.5 מיליון דולר.
במסגרת חוק התמיכה בדמוקרטיות המזרחיות (SEED), ארצות הברית סיפקה סיוע טכני בארגון הבנקאות והפנסיה, מדיניות התחרות, וארגון מחדש של החוב הלאומי, וסלובניה הייתה אחת המדינות הראשונות שזכתה להצלחה במסגרת התוכנית.
סלובניה היא חברה באיחוד האירופי ויחסיה המסחריים כפופים לחוק הסלובני, האיחוד האירופי וארצות הברית.
סלובניה תרמה סיוע לארצות הברית ולנאט"ו על ידי סיוע בהקמת כוח האכיפה בבוסניה והרצגובינה, ולאחר מכן תרמה מסוקים, אנשי רפואה, משטרה צבאית ופלוגת חיל רגלים לכוח הייצוב (SFOR), והיא ממשיכה להיות פעילה בכוח האיחוד האירופי.
ארצות הברית תמכה בהצטרפותה של סלובניה לנאט"ו במרץ 2004, וממשיכה לעבוד עם הצבא הסלובני כדי לקדם שיתוף פעולה גדול יותר ויכולת פעולה הדדית עם כוחות נאט"ו.
פיקוד אירופה של ארצות הברית מספק צוות קישור שעובד עם משרד ההגנה הסלובני, כדי לשפר את שיתוף הפעולה עם נאט"ו.
נכון ליוני 2008, לסלובניה היו 34 חיילים שהיו פרוסים בבוסניה והרצגובינה, 363 חיילים בכוח קוסובו, 65 חיילים במשלחת סיוע בינלאומי (ISAF) באפגניסטן, 2 מדריכים למשימת ההדרכה של נאט"ו בעיראק, 14 חיילים בלבנון (יוניפי"ל), 3 בסוריה (UNTSO), 15 במשלחת האיחוד האירופי בצ'אד ואחד בארצות הברית (CENTCOM).
באוקטובר 1997 הצטרפה סלובניה לקבוצת המדינות שאזרחיהן נהנים מהזכות של נסיעות ללא ויזה לארצות הברית, ומטיילים אמריקנים מקבלים הטבות הדדיות בסלובניה.
כ-17,000 סלובנים נוסעים לארצות הברית מדי שנה, וכ-20,000 אמריקנים מבקרים בסלובניה.
תוכנית פולברייט הממומנת על ידי ממשלת ארצות הברית, שולחת 6-8 חוקרים וסטודנטים לסלובניה מארצות הברית מדי שנה, ומארחת 6-8 חוקרים וסטודנטים מסלובניה בארצות הברית.
ארצות הברית מחזיקה בסלובניה שגרירות בליובליאנה.
מאידך, סלובניה מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די.
ו-12 קונסוליות בשיקגו, קליבלנד, דנוור, הונולולו, יוסטון, קנזס סיטי, נוקסוויל, מיאמי, מיניאפוליס, ניו יורק, פיטסבורג וסן פרנסיסקו.
יחסי ארצות הברית–מונטנגרו הם היחסים הבילטרליים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין רפובליקת מונטנגרו.
לפני 2006, ממשלת מונטנגרו השתתפה ביחסים בין סרביה ומונטנגרו וארצות הברית.
על פי דוח המנהיגות הגלובלית של ארצות הברית לשנת 2012, 26% מהמונטנגרינים תומכים בהנהגת ארצות הברית, כאשר 48% מסתייגים ו-26% אינם בטוחים.
היחסים בין ארצות הברית לבין נסיכות מונטנגרו החלו בשנת 1905 ונמשכו עד שסופחה לממלכת יוגוסלביה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, חילות האוויר של צבא ארצות הברית הפציצה את פודגוריצה בעקבות הכיבוש הנאצי במונטנגרו.
כאשר ג'וקאנוביץ' הופיע לראשונה על הסצנה הפוליטית, הוא היה בעל ברית קרוב של סלובודן מילושביץ'.
עם זאת, בשנים עד למבצע כוח מאוחד, הוא נעשה פרו-מערבי.
מילושביץ' וחברים אחרים בקואליציה השלטונית שלו נודו על ידי כל הממשלה המערבית, כך שהפך ג'וקאנוביץ' לאחד מהפוליטיקאים היחידים ביוגוסלביה שיצרו איתו קשר בגלוי.
ארצות הברית הכירה במונטנגרו ב-12 ביוני 2006 וקיימה איתה יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-15 באוגוסט.
ארצות הברית מחזיקה בשגרירות הממוקמת בפודגוריצה, בירת מונטנגרו.
מגוון של תוכניות סיוע אמריקאיות נמצאות כעת במונטנגרו על מנת לסייע בשיפור האקלים הכלכלי ולחזק את הדמוקרטיה.
תוכניות אלה כוללות יוזמות להכנת המדינה עבור הצטרפות לארגון הסחר העולמי ולקדם צמיחה כלכלית מקומית ופיתוח עסקי.
לארצות הברית ישנה מדיניות פעילה בנוגע לשיתוף פעולה צבאי עם הכוחות הצבאיים של מונטנגרו, בעיקר כדי לשפר את הסטנדרטים של המונטנגרינים, הדרושים כדי להיות חברים בנאט"ו.
דעת הקהל במונטנגרו בנוגע לחברות בנאט"ו תוארה כשלילית מאוד, בעיקר בשל הפצצת יוגוסלביה.
בחודש אוגוסט 2006, שר ההגנה, דונלד ראמספלד הגיע לביקור רשמי במונטנגרו, המחפשית תמיכה במלחמה בטרור.
בעקבות פגישת המזכיר עם ראש ממשלת מונטנגרו, מילו ג'וקאנוביץ', הוכרז כי מונטנגרו הסכימה לסייע למאמצי ארצות הברית בעיראק ובאפגניסטן, אם כי לא נעשו שום התחייבויות ספציפיות לסיוע.
הצי האמריקאי שמר על נוכחות קבועה בחוף מונטנגרו מאז 2003. ארצות הברית שלחה פעמים רבות משחתות לנמל בר עבור אימונים ימיים, תרגילים וסיור קבוע בים התיכון.
יחסי ארצות הברית–מולדובה הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין רפובליקת מולדובה.
על פי מפקד האוכלוסין לשנת 2000, ישנם 7,859 מולדובים-אמריקאים המתגוררים בארצות הברית.
על פי דוח המנהיגות הגלובלית של ארצות הברית לשנת 2012, 38% מהמולדובים תומכים בהנהגת ארצות הברית, 15% מתנגדים ו -47% אינם בטוחים.
ארצות הברית הכירה בעצמאותה של מולדובה ב-25 בדצמבר 1991 ופתחה את שגרירות ארצות הברית בקישינב, במרץ 1992. רפובליקת מולדובה פתחה את השגרירות המולדובית בוושינגטון בדצמבר 1993.
הסכם סחר המספק תעריף יחסי גומלין בין המדינות המועדפות ביותר נכנס לתוקפו ביולי 1992. בחודש יוני 1992 נחתם הסכם חברה פרטית להשקעות פרטיות, המעודד השקעות פרטיות בארצות הברית על ידי מתן הלוואות ישירות וערבויות להלוואות, ובחודש אפריל 1993 נחתם הסכם השקעה דו-צדדי.
מערכת ההעדפות הכלליות הוענקה באוגוסט 1995, וחלק מהסכום של ה-Eximbank היה זמין בנובמבר 1995.
בנובמבר 2006 אישר התאגיד האמריקאי מילניום קולג' את תוכנית המדינה הסופית של מולדובה בהיקף של 24.7 מיליון דולר למלחמה בשחיתות.
כמו כן, קבע התאגיד כי מולדובה זכאית להגיש בקשה לסיוע קומפקטי מלא וממשלת מולדובה מתכוננת להצעה הקומפקטית שלה.
שגריר ארצות הברית במולדובה, אסיף צ'אודרי, הגיע לתפקידו ב-24 בספטמבר 2008.
השגרירות האמריקאית כוללת בין היתר את השגריר, ג'יימס ד.
פטיט וסגנית מפקד המשלחת, ג'ולי סטופט.
יחסי ארצות הברית–נפאל הם היחסים הבילטרליים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל.
על פי דוח המנהיגות העולמי של ארצות הברית לשנת 2012, 41% מהנפאלים תומכים בהנהגת ארצות הברית, 12% מתנגדים לה ו-47% לא בטוחים.
נכון לשנת 2012, הסטודנטים הנפאלים הם הקבוצה ה-11 הגדולה ביותר של סטודנטים זרים הלומדים בארצות הברית, המהווים 1.3% מכלל הסטודנטים הזרים הלומדים באמריקה.
ארצות הברית כוננה יחסים רשמיים עם נפאל בשנת 1947 ופתחה את שגרירותה בקטמנדו בשנת 1959. היחסים בין שתי המדינות תמיד היו ידידותיים.
יעדי המדיניות של ארצות הברית כלפי נפאל מתמקדים בסיוע בבניית חברה שלווה, משגשגת ודמוקרטית.
מאז 1951, סיפקה ארצות הברית לנפאל יותר מ-791 מיליון דולר כחלק מהסיוע הכלכלי בין השתיים.
בשנים האחרונות, הסיוע הכלכלי הדו-צדדי השנתי של ארצות הברית דרך הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID) עמד על כ-40 מיליון דולר.
הסוכנות האמריקאית תומכת בפיתוח החקלאות, הבריאות, תכנון המשפחה, הגנת הסביבה, הדמוקרטיזציה, הממשל, והאנרגיה בנפאל.
הסוכנות תמכה גם בתהליך השלום של נפאל, וכן בהכנות לקראת הבחירות לאספה המכוננת.
ארצות הברית אף תורמת למוסדות בינלאומיים ולארגונים וולונטריים פרטיים הפועלים בנפאל.
עד כה, סך התרומות מארצות הברית לארגונים רב-צדדיים הפועלים בנפאל מתקרב ל-725 מיליון דולר נוספים.
חיל השלום השהה זמנית את פעילותו בנפאל בשנת 2004 בשל חששות ביטחוניים, והפסיק באופן רשמי את פעילותו בנפאל ב-2006.
ברי התמנה לשגריר נפאל ב-25 באוקטובר 2018. ברי החליף את הדיפלומטית אליינה ב.
טפליץ , שמשמשת כיום כשגרירה האמריקאית בסרי לנקה והמלדיביים.
להלן בעלי התפקידים בשגרירות האמריקאית בנפאל:
סגנית ראש המשלחת – פטרישיה א.
יועצת לענייני ניהול – קטלין מ.
מנהל הסוכנות האמריקאית – דייוויד אטנברי
מנהל כלכלי-פוליטי – מייקל ב.
ראש הקונסוליה – פטריק מקניל
קצינת יחסי הציבור – סוזן פרקר-ברנס
קצינת הביטחון האזורי – קארן א.
קצינת איכות הסביבה האזורית – טרייסי א.
מפקד פוליטי / צבאי – קווין קוסטנזי
נספח ההגנה – קולונל גרגורי וינסטון
היחסים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין פולין כוננו באופן רשמי בשנת 1919. מאז 1989 היחסים בין המדינות הם חזקים ביותר, ופולין היא אחת מבעלות הברית של ארצות הברית היציבות ביותר באירופה.
בנוסף, שתי המדינות חברות בנאט"ו.
פולנים רבים היגרו לארצות הברית במהלך המאה ה-19, והקימו קהילה פולנית אמריקאית גדולה.
מרד נובמבר הפולני בשנת 1830 זכה לסיקור אוהד ונרחב בארצות הברית, ולאחר דיכויו בשנת 1831 המשיכו העיתונים האמריקאיים לפרסם ידיעות ממקורות בריטיים וצרפתים המתעדים את דיכוי הפולנים על ידי רוסיה.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית איבדו האינטלקטואלים האמריקנים עניין בעצמאותה של פולין.
היסטוריונים טענו כי הנשיא אברהם לינקולן עצמו אהב את הפולנים, אך בחר שלא להתערב בענייני אירופה מחשש שיתמכו בקונפדרציה.
ההיסטוריון טום דלאהיי הצביע על התמוטטות קריטית ביחסים בין "קואליציית קרים" (בריטניה, צרפת ואוסטריה) לבין רוסיה, עם עצמאותה של פולין כסיבה מרכזית לקונפליקט.
אהדתם של הרוסים הייתה לטובת מדינות הצפון, ולינקולן הביע מדיניות של אי התערבות כלפי "הבעיה הפולנית" של רוסיה.
בכך הוא התנכר לפוליטיקה הבריטית והצרפתית והתקרב לרוסים, ותרם למאזן כוחות לטובת הצאר.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, כוננה ארצות הברית יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה הפולנית השנייה שהוקמה באפריל 1919, אך היחסים בין שתי המדינות היו מרוחקים, בשל מדיניות האי-התערבות של ארצות הברית.
במהלך מלחמת העולם השנייה היו השתיים חלק מבעלות הברית, אך היה תיאום מועט בלבד בין ממשלת ארצות הברית לממשלת פולין הגולה שישבה בלונדון.
ב-5 ביולי 1945 הכירה ממשלת ארצות הברית בממשלה הקומוניסטית שהוקמה בוורשה על ידי הממשלה הסובייטית, ובכך נטשה את הממשלה הפולנית בגולה.
שגרירות ארצות הברית בוורשה הוקמה מחדש ב-5 ביולי 1945.
אחרי 1950 פולין (או הרפובליקה העממית של פולין מאז 1952) הפכה לחלק מהגוש המזרחי, וככזה, נחשבה לאויבת של ארצות הברית במהלך המלחמה הקרה.
לאחר עליית גומולקה לשלטון בשנת 1956 החלו היחסים עם ארצות הברית להשתפר.
עם זאת, במהלך שנות ה-60 חזרה פולין למדיניות של תמיכה מלאה ובלתי מעורערת ביעדי מדיניות החוץ הסובייטית.
כמו כן בשל ניתוק היחסים עם ישראל לאחר מלחמת ששת הימים, גרמה שוב לצינון היחסים.
היחסים בין ארצות הברית לפולין השתפרו משמעותית לאחר שאדוורד גרק החליף את גומולקה, והביע את התעניינותו בשיפור היחסים עם ארצות הברית.
בשנת 1972 נחתם הסכם קונסולרי בין המדינות.
בשנת 1974 היה גרק המנהיג הפולני הראשון שביקר בארצות הברית.
עלייתה של תנועת סולידריות בשנת 1980 העלתה את התקווה כי יירשם שיפור בקשרי החוץ של פולין, כמו גם בפיתוח המקומי שלה.
במהלך תקופה זו, ארצות הברית סיפקה 765,000,000 דולר לסיוע חקלאי.
אך מכיוון שזכויות האדם וחופש הפרט לא שופרו, ביטלה ארצות הברית את מעמד המדינה המועדת לפולין בתגובה להחלטת הממשלה הפולנית לאסור את סולידריות בשנת 1981. בשנת 1987 הותרה פעילותה של תנועת סולידריות בחזרה, ובתגובה שודרגו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות.
לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי בפולין בשנת 1989, התחממו היחסים בין המדינות.
כל ממשלות פולין מאז תמכו בצורה החזקה בהמשך הנוכחות הצבאית והכלכלית האמריקנית באירופה, ופולין היא אחת מבעלות הברית הבולטות ביותר של ארצות הברית.
בשנת 1999 הצטרפה פולין לנאט"ו והפכה לבעלת ברית רשמית של ארצות הברית, ובמסגרת זו היא סייעה לארצות הברית במלחמה בטרור, מלחמת אפגניסטן ומלחמת עיראק, שבה הכוחות הפולנים היוו מרכיב חשוב מכוחות הקואליציה.
פולין משתפת פעולה עם ארצות הברית בסוגיות כמו דמוקרטיזציה, אי הפצת נשק גרעיני, זכויות אדם, שיתוף פעולה אזורי במרכז אירופה ובמזרחה, ורפורמה באומות המאוחדות.
הנשיא ברק אובמה ביקר בפולין ב-27–28 במאי 2011, והוא נפגש עם ראש ממשלת פולין דונלד טוסק ועם נשיא פולין ברוניסלב קומורובסקי.
מנהיגי ארצות הברית ופולין דנו בסוגיות כלכליות, צבאיות וטכנולוגיות.
בשנת 2017 ביקר נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, בביקור החוץ השני שלו בפולין, והוא נפגש עם נשיא פולין אנדז'יי דודה.
הנשיא טראמפ והנשיא דודה קיימו אז מסיבת עיתונאים משותפת בטירה המלכותית בוורשה, ובה הנשיא טראמפ הודה לעם הפולני ולנשיא דודה על קבלת הפנים החמה שקיבל בוורשה.
טראמפ אמר: "הברית החזקה שלנו עם פולין ועם נאט"ו נותרה קריטית להרתעת הסכסוך ולהבטיח שלא תתרחש שוב מלחמה בין המעצמות הגדולות, וכי העולם יהיה מקום בטוח יותר.
כמו כן, אמריקה מחויבת לשמור על שלום וביטחון מרכז ומזרח אירופה".
ארצות הברית מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה ו-2 קונסוליות בקרקוב ופוזנן.
מאידך, פולין מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די.
ו-12 קונסוליות באטלנטה, בוסטון, שיקגו, סינסינטי, דנוור, הונולולו, יוסטון, לאס וגאס, לוס אנג'לס, מיאמי, ניו יורק, פילדלפיה, פיניקס, פיטסבורג, ראלי, סן פרנסיסקו, סנט לואיס וסן ואלי.
היחסים הסרבים-אמריקאים הם יחסים בילטרליים בין ממשלותיהן של ארצות הברית של אמריקה והרפובליקה של סרביה שהחלו לראשונה ב-1882. בין השנים 1918 ו-2006 קיימה ארצות הברית יחסים עם ממלכת יוגוסלביה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה (לימים סרביה ומונטנגרו), שסרביה נחשבת ליורשתה המשפטית.
בשלהי המאה ה-19 ניסתה ארצות הברית לנצל את נסיגה של האימפריה העות'מאנית מהבלקן תוך כינון יחסים דיפלומטיים עם מדינות הלאום החדשות של האזור, בהן סרביה.
שתי המדינות היו בעלות ברית במלחמת העולם הראשונה.
לאחר המלחמה, סרביה התאחדה עם מונטנגרו ושטחים שהיו בעבר בידי האימפריה האוסטרו-הונגרית על מנת ליצור מדינה סלאבית דרומית מאוחדת, שתיקרא בשם יוגוסלביה.
ליוגוסלביה היו יחסים דיפלומטיים עם ארצות הברית עד ראשית מלחמת העולם השנייה.
במהלך מלחמת העולם השנייה ביוגוסלביה, ארצות הברית תמכה בצ'טניקים המלוכנים על פני יריביהם, הפרטיזנים הקומוניסטים.
הצ'טניקים הפסידו בסופו של דבר לפרטיזנים ויוגוסלביה הפכה למדינה קומוניסטית חד-מפלגתית כאשר יוסיפ ברוז טיטו עומד בראשה.
מיד לאחר המלחמה, היו ליוגוסלביה וארצות הברית יחסים דיפלומטיים בקושי.
תום המלחמה הביא גם להגירה המונית של פליטים מיוגוסלביה, שרבים מהם היו סרבים שהגיעו בסופו של דבר אל אמריקה.
הגירה זו עזרה ליצור את התפוצה הסרבית הגולה בארצות הברית.
חלק מן הפליטים הסרבים שהתיישבו בארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה היו גולים אנטי-קומוניסטים שניסו לערער את טיטו במהלך המלחמה הקרה, תוך שימוש בארצות הברית כמקום למטרתם האנטי-קומוניסטית.
במהלך התפרקותה של יוגוסלביה התערבה ארצות הברית בסכסוכים לוחמניים וכלכליים כאחד בבלקן, בייחוד בסרביה, שנודעה אז כ"רפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה" (אחת ממדינות שירשו את הרפובליקה הסוציאליסטית פדרלית של יוגוסלביה).
ארצות הברית הטילה סנקציות הרפובליקה הפדרלית והובילה את מסע ההפצצות של ארגון האמנה הצפון-אטלנטית נגד יוגוסלביה ב-1999. בתקופה זו פרץ גל נוסף של הגירה סרבית, ופליטים סרבים רבים עקרו לארצות הברית.
בשנות ה-2000 היחסים של ארצות הברית עם הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה הושבו על כנם, אך מצב זה השתנה כאשר מונטנגרו פרשה מהאיחוד ב-2006, ולאחר מכן סרביה הייתה המדינה היחידה מבין הרפובליקה האחרונה של יוגוסלביה שקיימה עם ארצות הברית יחסים.
קוסובו הכריזה באורח חד-צדדי על עצמאות מסרביה בפברואר 2008, מהלך בו הכירה ארצות הברית.
יחסי ארצות הברית–מאלי הם היחסים הבילטרליים הרשמיים, הפוליטיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין רפובליקת מאלי.
היחסים, בעודם ידידותיים מבחינה היסטורית, שונו בצורה קיצונית בהפיכה הצבאית של מאלי בשנת 2012, שהדיחה את הממשלה הדמוקרטית הקודמת.
השגריר האמריקאי הנוכחי למאלי הוא ג'יליאן מילובנוביק, והשגרירות ממוקמת בבמקו, בירת המדינה.
על פי סקר דעת קהל עולמי, 79% מהמאליאנים רואים את ארצות הברית בחיוב.
על פי דוח המנהיגות העולמית של ארצות הברית לשנת 2012, 87% מהמאליאנים תומכים בהנהגת ארצות הברית, 10% מסתייגים ו-4% לא בטוחים, הדירוג השני בגודלו עבור כל מדינה שנסקרה באפריקה.
ממשלת מאלי הייתה שותפה חזקה של ארצות הברית במאמציה להילחם בתקריות אלימות קיצוניות, אך ארצות הברית השעתה רשמית את היחסים הצבאיים איתה בעקבות ההפיכה הצבאית.
למרות ההשעיה הרשמית של היחסים הצבאיים, הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית המשיכו לפעול במשימות חשאיות במאלי, כפי שנחשף ב-20 באפריל, כאשר טויוטה לנד קרוזר נמצאה מרוסקת בנהר ניז'ר אשר הכילה שלוש גופות של חיילי קומנדו אמריקאים ושלוש נשים.
מאלי הייתה שותפה אזורית במלחמה העולמית בטרור.
ואף שימשה כמקום עבודה לבדיקת תרופות חדשות נגד מלריה לשימוש על ידי אזרחים אמריקאים, עבור מחקר שישפיע על אפריקה.
USAID, חיל השלום וארגונים אחרים של ממשלת ארצות הברית ממלאים תפקיד משמעותי בטיפוח הפיתוח הכלכלי והחברתי.
לפני ההפיכה הצבאית של מרץ 2012, גם תוכניות הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי חיזקו את המאמצים לבסס את תהליך השלום בצפון מאלי ואת האינטגרציה החברתית-כלכלית והפוליטית של האזור.
בתגובה להפיכה, כל הסיוע מארצות הברית נותק.
יחסי ארצות הברית–סנט לוסיה הם היחסים הדו-צדדיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית ובין סנט לוסיה.
לארי לאון פאלמר מכהן כיום כשגריר ארצות הברית בסנט לוסיה.
ארצות הברית תומכת במאמציה של ממשלת סנט לוסיה להרחיב את הבסיס הכלכלי שלה.
ממשלת סנט לוסיה שיתפה פעולה עם ארצות הברית בבעיות ביטחוניות.
הסיוע האמריקני מועבר בעיקר באמצעות סוכנויות רב-צדדיות, כגון הבנק העולמי ומשרד הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי בברידג'טאון, ברבדוס.
לחיל השלום, שמפקדתו המזרחית של הקאריביים ממוקמת בסנט לוסיה, יש 22 מתנדבים בה, שעיקרם פיתוח עסקי, חינוך ובריאות.
תוכניות סיוע ביטחוני של ארצות הברית מספקות הכשרה מוגבלת ליחידת השירותים הצבאיים למחצה, ולמשמר החופים.
בנוסף, סנט לוסיה מקבלת סיוע אמריקני נגד סמים ובפרויקטים לבנייה אזרחית הומניטרית.
סנט לוסיה וארצות הברית משתפות פעולה במאבק בפשיעה בינלאומית ובסחר בסמים.
סנט לוסיה היא נקודת מעבר מושכת לסוחרים בגלל מיקומה.
שתי הממשלות חתמו על הסכמים בילטרליים שונים, כולל הסכם אכיפת חוק ימי, הסכם סיוע משפטי הדדי ואמנת הסגרה.
יותר אמריקנים מבקרים בסנט לוסיה מכל קבוצת לאום אחרת.
בשנת 2005, מספר התיירים המבקרים הסתכם מעל ל-700,000, בעיקר מארצות הברית, מבריטניה, ומהקהילייה הקריבית.
ארצות הברית אינה מקיימת נוכחות דיפלומטית בסנט לוסיה.
השגריר ופקידי השגרירות הם תושבי ברבדוס ולעיתים קרובות נוסעים לסנט לוסיה.
גארזה הוא סגן ראש המשלחת, איאן קמפבל הוא היועץ המדיני/כלכלי, קלייד הווארד הבן הוא הקונסול הכללי, ג'ייק אלר הוא נספח העבודה האזורי והקצין לעניינים מסחריים, ג'ון רוברטס הוא קצין יחסי הציבור, וקייט ראפטרי הוא מנהלת חיל השלום.
יחסי ארצות הברית–סנט וינסנט והגרנדינים הם היחסים הדו-צדדיים, השיתופיים, הפוליטיים והמדיניים בין ארצות הברית וסנט וינסנט והגרנדינים.
לארצות הברית ולסנט וינסנט יש יחסים בילטרליים מוצקים.
שתי הממשלות עוסקות בהשמדת גידול מקומי במריחואנה ובמאבק בסחר בסמים.
ב-1995 חתמו ארצות הברית וסנט וינסנט על הסכם אכיפת חוק ימי.
ב-1996 חתמה ממשלת סנט וינסנט והגרנדינים על הסכם הסגרה עם ארצות הברית.
בשנת 1997 חתמו שתי המדינות על הסכם סיוע משפטי הדדי.
ארצות הברית תומכת בממשלת סנט וינסנט והגרנדינים ובמאמציה להרחיב את הבסיס הכלכלי שלה ולספק רמת חיים גבוהה יותר לאזרחיה.
הסיוע האמריקני מתועל בעיקר באמצעות סוכנויות רב-צדדיות כמו הבנק העולמי.
לארצות הברית יש 10 מתנדבים של חיל השלום בסנט וינסנט והגרנדינים, שעובדים בחינוך האוריינות הראשוני.
צבא ארצות הברית אף מספק סיוע באמצעות בנייה ופרויקטים אזרחיים הומניטריים.
מספר קטן יחסית של אמריקאים - פחות מ-1,000, מתגוררים באיים.
לארצות הברית אין נוכחות רשמית בסנט וינסנט, למעט משרד חיל השלום.
השגריר ופקידי השגרירות הם תושבי ברבדוס ולעיתים קרובות נוסעים סנט וינסנט.
שגרירות ארצות הברית כוללת, בין היתר:
שגרירת ארצות הברית - לינדה ס.
סגן ראש המשלחת - ו.
נספח עבודה אזורי - ג'ייק אדלר
עניינים מסחריים - ג'ייק אדלר
קצין יחסי ציבור - ג'ון רוברטס
מנהלת חיל השלום מנהל - קייט ראפטרי
יחסי ארצות הברית–מאוריציוס הם היחסים הדו-צדדיים המתנהלים בין ארצות הברית לבין מאוריציוס.
הייצוג הרשמי של ארצות הברית במאוריציוס מתוארך לסוף המאה ה-18. הקונסוליה האמריקאית הוקמה בשנת 1794 ונסגרה ב-1911. היא נפתחה מחדש ב-1967 והועלתה למעמד השגרירות במסגרת עצמאותה של מאוריציוס ב-1968. כיום מחזיקה ארצות הברית שגרירות בפור לואי, מאוריציוס.
שגריר ארצות הברית למאוריציוס הוא דייוויד דייל ריימר.
היחסים בין ארצות הברית למאוריציוס הם לבביים ובעיקר סובבים סביב המסחר.
ארצות הברית היא שותפת הסחר השלישית בגודלה של מאוריציוס, אך מדורגת במקום ה-12 בייצוא למאוריציוס.
היבוא העיקרי מארצות הברית כולל חלקי מטוסים (עבור אייר מאוריציוס), מכונות אוטומטיות לעיבוד נתונים, יהלומים, תכשיטים, מכשירים לשידורי רדיו וטלוויזיה, ציוד תקשורת, מכונות חקלאיות, בנייה, תעשייה וציוד, מכונות מזל לקזינו, מנועים חיצוניים, ספרים, אנציקלופדיות וכימיקלים תעשייתיים.
הייצוא ממאוריציוס לארצות הברית כולל מוצרי ביגוד, סוכר, יהלומים לא תעשייתיים, תכשיטים, בעלי חיים, משקפי שמש, ורום.
בחודש ספטמבר 2006 חתמו ממשלות מאוריציוס וארצות הברית על הסכם מסגרת למסחר והשקעות במטרה להסיר מכשולים ולהגביר את קשרי הסחר וההשקעה בין שתי המדינות.
יותר מ-200 חברות בארצות הברית מיוצגים במאוריציוס.
ישנם כ-30 משרדים במאוריציוס המשרתים את השוק המקומי והאזורי, בעיקר בתחום טכנולוגיית המידע (IT), הטקסטיל, המזון המהיר, וסקטורי השירותים פיננסיים.
ארצות הברית מממנת תוכנית סיוע צבאית קטנה.
השגרירות מנהלת גם היא קרנות סיוע מיוחדות לקבוצות קהילתיות ולארגונים לא ממשלתיים, ולקרן דמוקרטית וקרן זכויות אדם.
יחסי ארצות הברית–סאו טומה ופרינסיפה הם היחסים ההדדיים המתנהלים בין ארצות הברית לבין סאו טומה ופרינסיפה.
מחלקת המדינה האמריקנית תיארה את היחסים עם סאו טומה ופרינסיפה כמצוינים.
סאו טומה ופרינסיפה החלה לפתח קשרי חוץ בעקבות עצמאותה ב-1975. ארצות הברית הייתה בין המדינות הראשונות שמינו שגריר לסאו טומה ופרינסיפה.
שגריר הסאו טומני הראשון בארצות הברית, תושב ניו יורק, הוסמך בשנת 1985.
בשנת 1986, נשיא סאו טומה ופרינסיפה, מנואל פינטו דה קוסטה ביקר בארצות הברית ונפגש עם סגן הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש.
כמו כן, ממשלת ארצות הברית אף מחזיקה מספר תוכניות סיוע קטנות בסאו טומה, המנוהלות על ידי ארגונים לא ממשלתיים או השגרירות בליברוויל.
באוגוסט 2002 דיווח ה-BBC כי סאו טומה ופרינסיפה הסכימה לארח בסיס ימי של ארצות הברית כדי להגן על אינטרסי הנפט שלה.
האיים נמצאים במיקום אסטרטגי, מפרץ גינאה, ממנו ארצות הברית יכולה לפקח על תנועת מכליות הנפט.
מאוחר יותר בשנת 2002, ביקר בסאו טומה סגן מפקד פיקוד אירופה של ארצות הברית, קרלטון וו.
ב-16 ביולי 2003 הודחה ממשלה של 140 אלף איש לתקופה קצרה בניסיון להפיכה צבאית.
מחלקת המדינה האמריקנית הצטערה לשמוע על הדחה זו וקראה למעורבים לשחרר את פקידי הממשלה העצורים.
ראשי ההפיכה החזירו את השלטון כעבור כמה ימים, כאשר הנשיא הבטיח להחזיר את השלטון הדמוקרטי.
ביולי 2005 ביקר משמר החופים של ארצות הברית עם צוות של 100 איש בסאו טומה ופרינסיפה במסגרת השתתפות בתרגיל יחסי ציבור.
קרלוס נבס, סגן נשיא האספה הלאומית אמר: "למרבה הצער, האמריקאים מעוניינים בסאו טומה בגלל הנפט, אך סאו טומה הייתה קיימת גם לפני כן."
בנובמבר 2007 חתמו ארצות הברית וסאו טומה ופרינסיפה על הסכם לסף המילניום של תאגיד המילניום בשווי של 8.66 מיליון דולר, שנועד לסייע למדינה לשפר את האינדיקטורים למדיניות הפיסקלית על ידי ייעול תהליכי רישום עסקים, מס ומכס.
שגריר ארצות הברית, שבסיסו בשגרירות בליברוויל, גבון, מוכר לסאו טומה כשגריר שאינו תושב.
השגריר וצוות השגרירות מבקרים באופן קבוע באיים.
השגרירה הלא-תושבת הנוכחית של ארצות הברית בסאו טומה ופרינסיפה היא סינתיה הלן אקווטה.
יחסי ארצות הברית–ניז'ר הם היחסים ההדדיים המתנהלים בין ארצות הברית לבין ניז'ר.
על פי דו"ח המנהיגות העולמי של ארצות הברית, 73% מהניז'רים תומכים בהנהגת ארצות הברית, 19% מתנגדים לה ו-9% לא בטוחים בכך.
יחסי ארצות הברית עם ניז'ר היו בדרך כלל קרובים וידידותיים, מאז ניז'ר השיגה עצמאות.
למרות שלסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי אין משלחת בניז'ר, סיוע רשמי שנתי בסך 30 מיליון דולר מנוהל באמצעות ארגונים לא ממשלתיים אמריקאיים ומקומיים עם תוכניות העוסקות באבטחת מזון, בריאות, ממשל מקומי, הכשרה לנוער, חינוך בנות, בקרת שחיתות ושיפור סביבה עסקית.
תוכנית חיל השלום של ארצות הברית בניז'ר החלה ב-1962. כיום ישנם כ-130 מתנדבים בניז'ר.
כמו כן, אורגנו חגיגות לכבוד ציון אירוע יום השנה ה-50 לתוכנית זו בניז'ר בספטמבר 2012.
בינואר 2013 חתמו ארצות הברית וניז'ר על הסכם המאפשר לארצות הברית להפעיל מל"טים בלתי חמושים משטחה של ניז'ר.
בחודש פברואר 2013, פרסה ארצות הברית 100 חיילים כדי לסייע באיסוף מודיעיני וכן תאפשר שיתוף מודיעיני לתמיכה בפעולות צרפתיות במאלי השכנה.
במרץ 2024, ניז'ר מוקיעה "בתוקף מיידי" את הסכם שיתוף הפעולה הצבאי עם ארצות הברית של אמריקה.
סגן מפקד המשלחת - דונלד קוראן.
נספח ההגנה - סגן-אלוף מארי קוקוטיאלו.
קצין ניהול משותף - דון ד.
קצין קונסולרי/כלכלי/מסחרי - ריצ'רד מ.
קצין יחסי הציבור - סטיבן ג'יי פוסיבאק.
מנהל חיל השלום בניז'ר - מרי אברהמס.
מנהל תוכנית הסוכנות במדינה — מארק וונטלינג.
ארצות הברית מפעילה מספר בסיסים צבאיים בניז'ר, כולל ארטליט ואגדז.
ארצות הברית מחזיקה שגרירות בניאמיי, ניז'ר.
יחסי ארצות הברית – ניקרגואה הם יחסים הדדיים בין ניקרגואה וארצות הברית.
לאחר שהוקעה בטרור, ארצות הברית נועדה לתמוך בגיבוש התהליך הדמוקרטי בניקרגואה עם בחירתו של הנשיא צ'מורו בשנת 1990. ארצות הברית קידמה פיוס לאומי, ועודדה את ניקרגואה לפתור את בעיותיה באמצעות דיאלוג ופשרה.
היא מכירה בכוחות פוליטיים לגיטימיים הפועלים על-פי התהליך הדמוקרטי ונמנעים מאלימות.
הסיוע האמריקני מתמקד בחיזוק המוסדות הדמוקרטיים, בגידול הצמיחה הכלכלית בת-קיימא ובתמיכה בבריאות ובחינוך הבסיסי.
ההחלטה על תביעות אזרחיות אמריקניות הנובעות מהפקעות מתקופת סנדיניסטה עדיין מהווה מכשול ביחסים בין המדינות.
סעיף 527 של חוק ההסמכה ליחסי חוץ (1994) אוסר על סיוע ותמיכה אמריקניים מסוימים בממשלה של מדינה שהחרימה רכוש אזרחי אמריקני, אלא אם כן נקטה הממשלה צעדים מתקנים מסוימים.
ביולי 2007 פרסם מזכיר המדינה כתב ויתור לאומי ארצי על זכותה של ניקרגואה בפתרון תביעות אזרחיות של ארצות הברית, וכן על התקדמותה הכוללת ביישום רפורמות פוליטיות וכלכליות.
יעדים מרכזיים אחרים במדיניות ארצות הברית בניקרגואה הם:
שיפור הכבוד לזכויות האדם ופתרון מצבים יוצאי דופן של זכויות אדם;
פיתוח כלכלת שוק חופשי ביחס לזכויות הקניין והקניין הרוחני;
הבטחת שליטה אזרחית אפקטיבית על מדיניות הביטחון וביטחון הפנים;
הגדלת האפקטיביות של מאמצי ניקרגואה למאבק בפשעים מעבר לגבול, כולל סחר בסמים, הלבנת הון, הברחת מהגרים בלתי חוקיים, סיוע לארגוני טרור ופלילים בינלאומיים וסחר בבני אדם;
רפורמה במערכת המשפט ויישום ממשל תקין.
מאז 1990, ארצות הברית סיפקה למעלה מ-1.2 מיליארד דולר כסיוע לניקרגואה.
כ-260 מיליון דולר מתוכם היו להקטנת חובות, ועוד 450 מיליון דולר לתמיכת איזון התשלומים.