tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נציגי המשפחה מצויים בעיקר באוסטרליה, גינאה החדשה ואיי האוקיינוס השקט אך גם בדרום ומזרחה של אסיה, במדגסקר ובחופי מזרח אפריקה.
הקזוארינה קרויה על שם העוף האוסטרלי קזואר, על שום הדמיון של ענפיה לנוצותיו המשתלשלות כלפי מטה.
הענפים נושאים "ענפונים" גליליים דקים וירוקים הדומים למחטי אורן אך מחולקים לפרקים רבים, שסביבם ערוכים דוּרים של עלים דמויי קשקשים.
לאורך הענפים חריצים שבתוכם שקועות פיוניות בדומה לצמחים רותמיים.
חלק ממיני הקזוארינה הם חד־ביתיים, כלומר עצים הנושאים פרחים נקביים וזכריים, וחלקם דו־ביתיים, שיש בהם עצים זכריים ועצים נקביים.
הפריחה בסתיו ובחורף, בצבע חום.
הפרי דמוי אצטרובל בגודל סנטימטרים אחדים.
חלק ממיני הקזוארינה יכולים להתנשא לגובה של 20 מטר.
העצים אינם זקוקים להשקיה רבה ועמידים לזיהום אוויר, ולכן קל לגדלם באזורים עירוניים ולאורך כבישים.
עצי קזוארינה הובאו לארץ ישראל מאוסטרליה מראשית תקופת המנדט הבריטי ומשמשים כצמחי תרבות בגנים ובשדרות.
שדרת קזוארינות מוזכרת בשיר "בהיאחזות הנח"ל בסיני", של נעמי שמר, ששרה להקת הנח"ל.
עץ הקזוארינה מאת סומרסט מוהם, ספרית פועלים, 2017. תרגום מאנגלית: יהודה פורת.
קזוקו (ביפנית: 華族; מילולית: שושלת מפוארת) הייתה מערכת תוארי אצולה באימפריה היפנית, שהתקיימה מ-1869 ועד 1947.
לאחר רסטורציית מייג'י ב-1868, השיבה לעצמה האצולה היפנית המסורתית את מעמדה.
מספר חברי אצולה לקחו חלק פעיל בהדחת שוגונות טוקוגאווה, וכל המשרות בממשלת מייג'י החדשה נמסרו לחברי האצולה.
האליטה של תקופת מייג'י איחדה את מעמד האצולה עם הדאימיו לכדי מעמד אריסטוקרטי מורחב ב-25 ביולי 1868, וקבעה שמעמד זה נבדל מהמעמדות החברתיים האחרים - סמוראים לשעבר ופשוטי העם.
איטו הירובומי, ממנסחי חוקת מייג'י, שאף שהקזוקו יהיה מעמד שיגן על הקיסר ועל הממסד הקיסרי.
באותה עת, היו חברות בקזוקו 427 משפחות, כל חברי הקזוקו שלא הייתה להם משרה במחוזות יפן נאלצו להתגורר בטוקיו.
חוק מערכת האצולה מה-7 ביולי 1884, אותו העביר איטו לאחר ביקורו באירופה, קבע שממשלת מייג'י רשאית להעניק תואר קזוקו לאנשים שהיא מצאה שתרומתם למדינה הייתה רבה.
הממשלה אף חילקה את הקזוקו לחמש דרגות, שהתבססו על מערכת האצולה בבריטניה, אך שמותיהן התבססו על תוארי האצולה הסינית העתיקה:
חלוקת הדרגות למשפחות מהאצולה המסורתית נקבעה לפי הדרגה הגבוהה ביותר אליה הגיע מישהו מאבות המשפחה.
לפיכך, כל ראשי המשפחות מבית פוג'יווארה קיבלו את התואר "נסיך." ראשי משפחות אצולה מסורתיות אחרות קיבלו את התואר "מרקיז," וכך גם משפחת האצולה של איי ריוקיו.
חלוקת הדרגות לדאימיו-לשעבר התבססה על הכנסות האורז של המשפחה.
דאימיו בעלי הכנסה של 150,000 קוקו ומעלה קיבלו את התואר מרקיז, אלה עם 50,000 קוקו ומעלה היו רוזנים, וכן הלאה.
השוגון לשעבר, טוקוגאווה יושינובו, הפך לנסיך, ראש הענף הראשי של משפחת טוקוגאווה קיבל את התואר מרקיז, וראשי הענפים המשניים קיבלו את התואר רוזן.
בעלי התארים הגבוהים ביותר, נסיך ומרקיז, קיבלו מינוי אוטומטי לבית האצילים בדיאט של יפן עם קבלת התואר.
רוזנים, ויקונטים וברונים בחרו 150 חברים מתוכם, שישבו בבית האצילים.
תארים ומענקים ממשלתיים עברו בירושה לפי העדפת הבן הבכור, אף על פי שמשפחות קזוקו רבות אימצו ילדים מענפים שונים במשפחתם או ממשפחות אחרות, כדי למנוע את גוויעת הענף שלהם.
בתחילתה, כללה מערכת הקזוקו 509 אצילים, ועד 1928, בעקבות מינויים וקידומים, צמח המספר ל-954. הקזוקו הגיע לשיאו ב-1944, כשהיו חברים בו 1016 משפחות.
חוקת יפן מ-1946 ביטלה את מערכת הקזוקו, וחיסלה את השימוש בתוארי אצולה מחוץ למשפחה הקיסרית.
עם זאת, רבים מצאצאיהם של חברי הקזוקו ממשיכים למלא פקידים בכירים בחברה, בפוליטיקה ובכלכלה היפנית.
קזבלן הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת סרט מוזיקלי וסרט בורקס, בבימויו של מנחם גולן ובכיכובו של יהורם גאון בתפקיד הראשי.
התסריט נכתב על ידי מנחם גולן וחיים חפר, ועובד על בסיס המחזמר באותו שם משנת 1966. הסרט עלה לאקרנים בישראל ב-7 ביולי 1973, ונכון להיום הוא הסרט הרביעי הנצפה ביותר בתולדות סרטי הקולנוע הישראלים, עם 1,222,500 כרטיסים שנמכרו (אוכלוסיית המדינה באותה תקופה הייתה כ-2.8 מיליון תושבים).
כמו כן עלה לאקרנים בארצות הברית ב-8 במאי 1974.
בשיכון רעוע ביפו גרים ביחד עולים חדשים וותיקים – חלקם מאירופה וחלקם מארצות המזרח.
כמו כן, בשכונה מתגורר דייג מבוגר בשם מושיקו בביוף (אריה אליאס) אשר מנחה את עלילת הסרט.
בשיכון גר גם יוסף סימן־טוב (יהורם גאון), המכונה בפי כל "קזבלן" (או בקיצור: קָזָה).
קזבלן עלה לישראל ממרוקו כילד וגיבש סביבו חבורת בריונים ("הג'מעה"), המציקה לתושבי יפו בכלל ולתושבי השיכון בפרט, למשל על ידי יצירת רעש ומהומה ברחוב בשעת בוקר מוקדמת בה כולם עדיין ישנים.
קזבלן מתעקש כי רחל (אפרת לביא), בתו של מר פלדמן הפולני (יהודה אפרוני), מראשי השיכון היפואי, תאמר לו בוקר טוב, אך מר פלדמן מתנגד, מורה לרחל להיכנס הביתה, ואומר לקזבלן שהוא לא יודע מה זה כבוד.
השכנים חוזרים חזרה לבתיהם וקזבלן והג'מעה פוצחים בשיר הידוע "כל הכבוד".
תושבי השכונה יוצאים לעמל יומם, רובם בדוכנים בשוק, מדברים ואף מתעמתים ביניהם (השיר "כולנו יהודים").
רחל מגיעה לחנותו של יאנוש (יוסי גרבר), עולה מהונגריה, סנדלר ותושב השיכון, על מנת לתקן את הנעליים.
קזבלן וחבורתו מכנים את יאנוש "גולאש" בשל מוצאו.
יאנוש המאוהב ברחל על אף שהוא מבוגר ממנה בשנים רבות, מעניק לה נעליים חדשות איתן היא יוצאת החוצה ונתקלת בקזבלן שעדיין מתעקש שתאמר לו בוקר טוב, וחוסם את דרכה.
אביה (מר פלדמן) מגיע להגנתה בריצה, אך רחל משועשעת מכל המצב ומברכת את קזבלן בברכת בוקר טוב והוא מפנה לה את הדרך.
מר פלדמן והשכנים מביטים בו במבטי שנאה ובוז והוא הולך משם לבדו ומתגעגע לתחושת בית ושייכות (השיר "יש מקום").
בינתיים מחליטה עיריית תל אביב-יפו להרוס את שיכון העולים ביפו בטענה שהבתים רעועים ועלולים להיהרס בגשם הקרוב.
תושבי השיכון מחליטים לא לוותר ומקיימים אספה בה הם מחליטים לאסוף כסף כדי לחזק את השיכון על מנת שיהיה ראוי למגורים (השיר "דמוקרטיה").
קזבלן והג'מעה עוברים באספה ורואים את הכסף שנאסף וקזבלן מזהיר את מר פלדמן שהכסף "לא יקבל רגליים".
בהמשך אותו ערב, עוברת רחל ברחובות יפו בדרך לביתה לאחר הלימודים, ופוגשת ביאנוש אשר המתין לה מבעוד מועד.
הוא מציע לה לצאת איתו והיא מסרבת להצעתו, ויאנוש מתחיל לאחוז בה בכוח.
קזבלן, שעבר גם הוא במקרה באותו מקום, עוזר לרחל, מגרש את יאנוש ומלווה אותה לביתה.
בדרכם עוקבים אחריהם הג'מעה, אותם מגרש קזבלן כדי שלא יפריעו לו (הג'מעה המשועממים בשיר "מה קרה").
רחל נהנית מההליכה עם קזבלן ומזמינה אותו לארוחת צהריים בשבת בביתה.
קזבלן המאוהב מהסס אך מקבל את ההזמנה והולך לפגוש את הג'מעה.
בדרכו לשם, תוקפים אותו מאחור שני עובדיו של יאנוש, ששלח אותם כדי לנקום את השפלתו.
קזבלן המוכה והחבול פונה להתנחם במועדון הלילה של מאדאם רוזה, שם נמצאים חבריו (השיר "יפו").
מר פלדמן, אביה של רחל, מבין שקזבלן ליווה אותה הביתה ובא לשוחח איתו מחוץ למועדון.
הוא מבקש מקזבלן שיניח לה ושימצא מישהי שתהיה "יותר מתאימה" עבורו, כשהוא רומז למוצאו המרוקאי של קזבלן.
קזבלן חוזר למועדון מאוכזב ובעלת המועדון מנסה לנחם אותו (השיר "רוזה").
קזבלן מגיע לבית משפחת פלדמן לארוחת הצהריים בשבת אליה הוזמן.
מר פלדמן מסרב להצטרף לשולחן ומכנה את קזבלן מהחדר השני גנגסטר.
רחל ואימה החורגת מנסות לשכנע את מר פלדמן להצטרף לשולחן ומשאירות את קזבלן לבד בחדר, והוא מבחין בקופסה המוחבאת שבה הונח הכסף שנאסף מתושבי השכונה.
הוא דוחף את הקופסה פנימה כדי שתוסתר טוב יותר.
הארוחה עוברת בצורה טובה, על אף שזוהי היתקלותו הראשונה של קזבלן המרוקאי עם המאכל גפילטע פיש (אותו הוא מעביר בהיחבא אל החתול).
במהלך הארוחה מתגלה כי קזבלן הוא גיבור מלחמה שקיבל צל"ש על חילוץ מפקדו הפצוע משדה הקרב, מה שגורם למר פלדמן להסתכל עליו קצת אחרת.
בסיום הארוחה, נוסעים קזבלן ורחל יחד לירושלים במכונית ש"ארגנה" חבורת קזבלן.
בזמן שהשניים מטיילים בירושלים מגיע יאנוש לביתו של פלדמן, כדי לשכנע אותו שיגיד לרחל להתחתן איתו ולהפציר בו שיעזבו יחד את השכונה למקום טוב יותר.
מר פלדמן מסרב לשתי הבקשות.
יאנוש המאוכזב מבחין גם הוא בקופסה שבה נמצא הכסף וגונב אותו.
כאשר קזבלן ורחל חוזרים מירושלים, ממתינה לקזבלן המשטרה, ועוצרת אותו בגין גניבת הכסף, לאחר שהתגלה כי הקופסה בה הוא נשמר ריקה.
מר פלדמן וכל תושבי השכונה משוכנעים שקזבלן הוא הגנב, ורק רחל בטוחה שזה לא הוא.
אביה סוטר לה כשהיא מתעקשת על כך מולו והיא נמלטת ממנו לחוף (השיר "אני כל כך פוחדת").
קזבלן נמצא במעצר וממתין לחקירתו.
הקצין החוקר שמגיע מתגלה כג'וש, מפקדו של קזבלן בצבא (מישה אשרוב), שאותו הציל בקרב בו לחמו.
המפגש בין השניים טעון וקזבלן מספר לו בתסכול ובמרמור על בדידותו ואכזבתו מכך שחבריו לשעבר מהצבא, איתם נלחם כתף אל כתף במלחמה ואותם הציל באמצע התופת בסחיבה על גבו, לא נותרו איתו כלל בקשר.
ג'וש אומר לו שעליו להפוך לאדם נורמטיבי ושלא צריך להיות לו אכפת מהזמנות שהוא כן או לא מקבל ממי שהיו חבריו למחלקה.
בינתיים הג'מעה דואגים לשיפוץ השכונה, ומביאים משאית, חומרים ומהנדס.
כל תושבי השכונה מתגייסים ומבצעים את השיפוץ.
כאשר פקחי העירייה מגיעים שוב כדי להודיע על הריסת השכונה, המהנדס מוסר להם את חוות דעתו כי מבני השכונה יציבים כעת ואין צורך בהריסתם.
בינתיים, ג'וש ממשיך בחקירה, אך קזבלן מסרב לומר שלא לקח את הכסף.
למרות זאת, ולמרות העובדה שטביעות אצבעותיו נמצאו על הקופסה (משום שדחף אותה פנימי יותר למחבוא), ג'וש מחליט לשחרר את קזבלן.
קזבלן חוזר ליפו ובמהלך הדרך לשם מבין כי עליו להשתחרר מתחושת המרמור והנחיתות (השיר "תרד ממני קזבלן").
הוא מגיע היישר לחנותו של יאנוש, שם הוא מוצא אותו יחד עם רחל שהגיעה כדי לומר ליאנוש שהיא יודעת שהוא הגנב.
קזבלן מוציא את רחל החוצה, ומסלק גם את שני עוזריו של יאנוש שתקפו אותו.
העוזרים בורחים, אך הג'מעה ממתינים להם כדי לנקום את התקיפה.
קזבלן נשאר לבד עם יאנוש בחנות, מכה אותו ושואל איפה הכסף.
אחרי דקות ספורות, קזבלן משליך את יאנוש החוצה כשבידיו של יאנוש קופסת נעליים ובה הכסף הגנוב, ואשמתו מוכחת לעיני כל תושבי השכונה.
המשטרה מגיעה ועוצרת את יאנוש, וג'וש מזמין את קזבלן אליו הביתה לשבת.
אביה של רחל וכל תושבי השכונה מבינים שהם מיהרו לשפוט את קזבלן וכי הם למעשה חייבים לו תודה.
הסרט מסתיים במעמד ברית המילה של בנם של זוג צעיר מתושבי השכונה, בה נקרא התינוק על שמו של קזבלן, והוא זוכה לכבוד כסנדק וכגיבור השכונה (מחרוזת מזמורי ברית מילה).
המחזה "קזבלן" נכתב על ידי יגאל מוסינזון לבקשת ארגון תל"ם (תיאטרון למעברות), שרצו מחזה שיפנה לעולים החדשים.
בספטמבר 1954 הוא הועלה כהצגה בתיאטרון הקאמרי בבימויו של שמואל בונים ובכיכובם של יוסף ידין וחיה הררית.
בשנת 1966 הפך המחזה למחזמר, בעיבודם של מוסינזון ויואל זילברג.
כמו כן, הסיפור רוכך וקזבלן - שבגרסה המקורית הואשם ברצח - הואשם בגרסת המחזמר בגנבה בלבד.
את המחזמר הפיק גיורא גודיק וביים יואל זילברג.
יהורם גאון, אשר כיכב בתפקיד הראשי, פרץ לתודעה הישראלית בזכות המחזמר וחזר לככב גם בעיבוד הקולנועי.
הסרט צולם בתקציב של 2.8 מיליון לירות ישראליות, בהפקה היקרה ביותר בישראל באותה תקופה.
משכורות העובדים היוו כ-700 אלף ל"י.
הצילום נעשה במצלמת פאנאוויזיון שנשכרה מאנגליה על גבי סרט צילום 70 מ"מ, והמוזיקה הוקלטה בשיטת סטריאו.
יהורם גאון, אתי גרוטס ואריה אליאס, אשר גילמו במחזמר המקורי את קזבלן, מריומה ומושיקו, חזרו לגלם את דמויותיהם בסרט.
במקביל לצילומים צולמה גם גרסה בשפה האנגלית בהשתתפות השחקנים המקוריים.
מתורגמנים מארצות-הברית ואנגליה עזרו בתרגום התסריט והשירים, והדריכו את השחקנים בהגייה נכונה.
את השירים כתבו דן אלמגור ועמוס אטינגר והלחין דובי זלצר.
נעימת הפתיחה היא מחרוזת אינסטרומנטלית ובה קטעים מהשירים העיקריים בסרט.
כל הכבוד – בביצוע יהורם גאון וחבורת קזבלן
כולנו יהודים – בביצוע אריה אליאס, אתי גרוטס וחבורת קזבלן
יש מקום – בביצוע יהורם גאון
דמוקרטיה – בביצוע אתי גרוטס, יענקל'ה בן-סירא וחבורת קזבלן
מה קרה – בביצוע חבורת קזבלן
יפו – בביצוע עליזה עזיקרי
רוזה – בביצוע יהורם גאון
אני כל כך פוחדת – בביצוע חוה אלברשטיין
תרד ממני, קזבלן – בביצוע יהורם גאון
מזמורי ברית מילה – בביצוע חבורת קזבלן ועוד.
בתחילת שנות ה-2000 השתתפו סמי הורי ואביטל אברג'יל בפרסומת ל"שמנת תנובה", שבה גילם הורי את דמותו של קזבלן וביצע את השיר "כל הכבוד".
באחד מפרקי העונה הרביעית של הסדרה "שנות ה-80" צופה ליליאן בסרט "קזבלן" ומעירה כי יהורם גאון הוא שחקן טוב.
שלום משיב לה בציניות שהדמות נראית כמו עובד זבל, ומכנה אותה "כזבלן".
באחד מפרקי הסדרה "צומת מילר" פוגש אדיר מילר חבר מהתיכון המכונה "אבי המגמד", בשל נטייתו להקטין ולהגחיך מעשים של אחרים.
בפרק נותן אדיר לדמותה של מאיה דוגמה מן העבר, ומספר כי במהלך הצגת בית ספר של "קזבלן", שבה גילם את הדמות הראשית, אבי שם לו סחוג בקפה והלעיג אותו בפני שאר המשתתפים.
קזון סיטי (בפיליפינית: Lungsod Quezon, "לונגסוד קזון"; גם השם האנגלי Quezon City ("קזון סיטי") וראשי התיבות שלו QC נפוצים; לעיתים נהגה קסון סיטי) היא עיר במטרופולין של מנילה, בירת הפיליפינים.
היא נמצאת צפון-מזרחית למנילה עצמה, על האי לוזון.
ב-2010 התגוררו בעיר למעלה מ-2.7 מיליון תושבים, מה שהופך אותה לעיר המאוכלסת ביותר בפיליפינים, יותר ממנילה עצמה.
קזון סיטי הייתה עיר הבירה של הפיליפינים בין 1948 ו-1976.
לפני שקזון סיטי הוקמה היו באזור בו היא נמצאת היום מספר יישובים.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 לנשיא הפיליפינים מנואל ל.
קזון היה חלום להקים עיר שתיהפך לבירה העתידית של הפיליפינים במקום מנילה ולמקום מושבם של הפועלים באזור.
ב-1938 הוא הקים קרן לקניית אדמות למען הקמת העיר וקנה כ-15 קילומטרים רבועים ממשפחה מקומית בשביל מטרה זו.
העיר הוקמה רשמית ב-12 באוקטובר 1939 ונקראה על שמו של קזון.
בגלל מלחמת העולם השנייה שפרצה באותה שנה ביצוע העברת הבירה התעכב.
לאחר המלחמה הוסדרו גבולותיה של העיר.
יישובים רבים באזור נכללו בתוכה, והועברו אליה שטחים מערים אחרות באזור, כמו קלואוקן, עד ששטחה היה למעלה מ-150 קילומטרים רבועים.
ב-17 ביולי 1948 נשיא הפיליפינים באותה עת אלפידיו קירינו חתם על חוק שהסדיר את הגבולות בין קלואוקן וקזון סיטי והכריז עליה כבירת הפיליפינים.
ב-24 ביוני 1976 נשיא הפיליפינים פרדיננד מרקוס הורה על החזרת הבירה למנילה.
בשנת 2014 לציון 75 שנים להקמת העיר הונחה אבן פינה למגדל היהלום הפיליפיני שהיה מתוכנן להיות בגובה של 612 מ', אך בנייתו בוטלה.
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת אטנאו דה מנילה ואוניברסיטת הפיליפינים דילימן.
בקזון סיטי עוברים הקווים LRT-1 ו-MRT-2 של הרכבת הקלה של מנילה וכן קו MRT-3 של הרכבת התחתית של מנילה, המקשרים את קזון סיטי לכלל מטרופולין מנילה.
יש תוכנית להקמת עוד שני קווים נוספים של הרכבת הקלה שיעברו בעיר.
בנוסף התחבורה הציבורית בעיר משתמשת בג'יפנים ואוטובוסים.
קזואר מצוי (שם מדעי: Casuarius casuarius) הוא מין של קזואר, המצוי באינדונזיה, גינאה החדשה וצפון־מזרח אוסטרליה.
הקזואר המצוי הוא העוף השלישי בגודלו בעולם, קטן רק מהיען המצוי והסומלי, והעוף האסיאתי (לאחר הכחדת היען הערבי) והאוסטרלי הגדול ביותר (גדול גם מהאמו אך נמוך יותר ממנו).
קזואר חד-גדיל דומה לו בגודל הממוצע אך לא במרבי.
הנקבות מגיעות למשקל 58.5 ק"ג, בעוד הזכרים קטנים יותר ומשקלם 29 עד 34 ק"ג.
הקזואר הגדול ביותר שנבדק הגיע לגובה 190 ס"מ ולמשקל 85 ק"ג.
הזכר והנקבה דומים במראם, אם כי הנקבה גדולה יותר מהזכר, קסדתה גדולה יותר וצבעיה עזים יותר.
בטנו וגבו של הקזואר שחורים, עם פס אדום בין הבטן לצוואר.
מצווארו משתלשל דלדל אדום, צווארו וראשו כחולים, מקורו שחור, ומעליו יש קסדה חומה גדולה שמסייעת לקזואר לפלס את דרכו ביער.
גבו ובטנו של הקזואר שחורים, צווארו כחול ועורפו אדום.
צווארם וראשם של קזוארים צעירים דהויים יותר ופלומתם של אפרוחי קזואר מפוספסת בשחור ובצהוב.
הקזואר נפוץ לאורך גינאה החדשה, צפון אוסטרליה וכמה מאיי אינדונזיה המזרחיים כמו איי מאלוקו.
הקזואר חי בעיקר בסביבות יערות גשם טרופיים אך גם בסוואנות מיוערות וביערות מנגרובים והוא יכול להימצא עד לגובה 1,100 מטרים.
לעיתים קזוארים מתקרבים ליישובי אדם על מנת לחפש מזון.
הקזואר המצוי ניזון בעיקר מפירות שנפלו לקרקע, ביניהם מפירות הרעילים לבעלי חיים אחרים, אך גם מפטריות, חלזונות, חרקים ובעלי חוליות קטנים.
הקזוארים משמשים כמפיצי זרעים מצליחים של מספר צמחים בסביבתם.
הקזוארים בדרך כלל חיים כבודדים, מלבד בעונת הרבייה, שמתרחשת בסוף החורף או האביב.
לרוב הקזוארים טריטוריאליים; ואם פולש נכנס לטריטוריה של קזואר, הקזואר ינסה להפחידו על ידי סימור נוצותיו, הגבהת גופו ושריקה.
אם הפולש לא בורח, הקזואר עשוי לתקוף אותו בעזרת טפריו וקסדתו, אם כי היריב עוזב בעצמו.
הזכר בונה על הקרקע קן מחומרים צמחיים, שעוביו כ־5 עד 10 ס"מ ורוחבו כ־100 ס"מ, עבה דיו על מנת לנקז את הלחות מהביצים.
הנקבה מטילה 3–4 ביצים ירוקות, והזכר דוגר עליהן ומגדל את האפרוחים לבדו.
הקזואר בעל אופי אגרסיבי והוא נחשב לעיתים בתור "העוף המסוכן ביותר בעולם", עם זאת כנראה שיענים הורגים יותר אנשים מקזוארים.
הקזואר נוטה להגיב בהתגוננות עזה ואגרסיבית, תוך קפיצה לגובה ובה בעת בעיטה חזקה באמצעות הטפרים הארוכים והחדים שלו הדומים לפגיונות.
קזוארים מגוננים הן על אפרוחיהם והן על עצמם ועל הטריטוריה שלהם והם תוקפים אנשים וחיות בית (לקזואר אין טורפים טבעיים בבית גידולו).
לעיתים רחוקות קזוארים מגודלים כחיות מחמד בחוות, לרוב בעודם צעירים.
ואולם המפגשים של קזוארים עם אנשים ותקיפות בכלל הם נדירים.
רק מוות אחד דווח מבין אותם 150 תקיפות.
קזואר חד־גדיל (שם מדעי: Casuarius unappendiculatus) הוא מין של קזואר, שאנדמי לצפון גינאה החדשה ולאיים הסמוכים לה.
משמעות שמו הלטיני של המין, unappendiculatus, היא "חד־גדיל", ומתייחסת לדלדל היחיד שעל צווארו.
בטנו וגבו שחורים, ראשו כחול ומעליו יש קסדה חומה; על צווארו יש דלדל אדום או כתום.
כמו שאר מיני הקזואר, הקזואר חד־הגדיל ניזון בעיקר מפירות וגם מחיות קטנות.
הם משמיעים קריאות שמזכירות שריקה ונהמה.
אורכו וגובהו של הקזואר הם כ־1.5 מטרים.
הנקבה הנקבה צבעונית יותר וגדולה יותר מהזכר: משקלה הוא כ־58 ק"ג, בעוד משקלו של הזכר הוא כ־30 עד 37 ק"ג; מה שהופך את הקזואר חד־הגדיל למין העוף השלישי הכבד ביותר, לאחר הקזואר המצוי והיען.
הקזוארים חדי־הגדיל הם בעלי חיים יחידאים.
הנקבה פוליגמית; בעונת הרבייה, היא מטילה 3–5 ביצים ירקרקות בקן שבנה הזכר, ולאחר מכן עוזבת על מנת להזדווג עם זכרים אחרים.
הזכר מטפל בגוזלים כתשעה חודשים.
למרות אובדן בתי הגידול שלו, לקיחת הביצים והגוזלים על ידי ילידים וציד.
הקזואר לא נמצא בסכנת הכחדה.
קזואר בנט (שם מדעי: Casuarius bennetti) הוא המין הקטן ביותר של קזואר, שמצוי בגינאה החדשה, בבריטניה החדשה ובאי שבאינדונזיה.
הוא קרוי על שמו של ג'ורג' בנט, המדען הראשון שזיהה אותם כמין נפרד לאחר שהובאו מספר פרטים מגינאה החדשה לאוסטרליה.
בית הגידול המועדף עליו הוא יערות הרריים טרופיים וסובטרופיים, בגובה של עד כ־3,000 מטרים מעל גובה פני הים.
בשונה ממינים אחרים של קזוארים, לקזואר בנט אין דלדל.
כל גופם של הקזוארים שחור, מלבד צווארם, שצבוע בכחול עם כתמים ורודים, ולחייהם הוורודות.
מעל מקורם וראשם יש קסדה אפורה, שמסייעת להם לפלס את דרכם ביער.
הנקבות דומות לזכרים, אך גדולות מהן, צבעיהן בוהקים יותר וקסדותיהן גדולות יותר.
הקזוארים חיים כבודדים, וניזונים מפירות שנפלו, חרקים ובעלי חוליות קטנים.
הם מתקשרים בעזרת קולות "בום" בתדר נמוך, קרוב לסף התחתון של ספקטרום השמיעה האנושי.
בגלל איבוד בתי גידול, ציד והחזקה בשבי, קזואר בנט הוכרז כ"קרוב לסיכון" על ידי ארגון IUCN בין השנים 2004–2013. עם זאת, ב־2015 שונה הדירוג ל"ללא חשש" לאחר התייצבות בשיעורי הריבוי, והתמתנות הלחץ מפני סכנת הציד.
אנשי הקאראם מרמות גינאה החדשה מכנים עופות מעופפים ועטלפים "יאקט", ואת קזואר בנט, המין היחיד של עוף לא־מעופף שנמצא באזור זה, בשם "קובטי".
קזויו סג'ימה (ביפנית: 妹島 和世; נולדה ב-29 באוקטובר 1956) היא אדריכלית יפנית בינלאומית.
בין עבודותיה המרכזיות נכללים המוזיאון החדש לאמנות עכשווית בניו יורק ומרכז הלמידה של רולקס באוניברסיטת EPFL שבשווייץ.
הייתה האישה השנייה שזכתה בפרס פריצקר לאדריכלות.
ב-1981 סיימה סג'ימה תואר שני באדריכלות ב.
לאחר חניכות אצל האדריכל היפני טויו איטו היא פתחה חברה משלה ב-1987 בשם Kazuyo Sejima and Associates.
היא פתחה את החברה יחד עם , שהיה אדריכל נוסף אצל איטו, וקנתה לעצמה מוניטין לאומי כאשר בשנת 1992 זכתה בתואר "אדריכלית השנה" על-פי .
נישיזאווה רצה לפתוח משרד משלו ב-1990, אך סג'ימה שכנעה אותו להישאר בחברה ובשנת 1995 הם הקימו את חברת Sejima and Nishizawa and Associates, או בקיצור .
ב-1997 כל אחד מהם הקים משרד משלו ועסק בפרויקטים בקנה מידה קטן בעוד שבזמן השותפות עבדו על פרויקטים שאפתניים וגדולים.
דוגמה לכך היא ה-O-Museum שנבנה בעיר נאגנו בין השנים 1995–1999. כמו ברוב העבודות המשותפות של השניים היה קשה להצביע של מי הרעיונות וההצעות כיוון שעבדו באופן צמוד ואינטנסיבי.
פרויקט נוסף עליו עבדו יחד היה המוזיאון לאמנות עכשווית של המאה ה-21, קנאזווה, שנבנה בין השנים 1999–2004, שמאופיין בעיצוב עגול עם חזית זכוכית.
המראה הפנורמי והקומות העגולות עודדו את המבקרים לבחור מסלול משלהם מנגד למוזיאונים הליניארים הרבים הקיימים.
בשנת 2001 סג'ימה לקחה על עצמה משרת הוראה באוניברסיטת קיו של טוקיו.
באותו הזמן SANAA החלו את הפרויקטים הראשונים שלהם מחוץ ליפן: בית הספר צולפריין לניהול ועיצוב בגרמניה ו שבאוהיו.
עבודות בינלאומיות אחרות הראויות לציון כוללות את המוזיאון החדש לאומנות עכשווית בניו יורק שנבנה בין השנים 2003–2007, תיאטרון ומרכז התרבות של דה קונסטליני (El Kunstlinie) שנבנה בהולנד בין השנים 1998–2007, באוניברסיטת שווייץ לטכנולוגיה בלוזאן ("EPFL Learning Centre") שנבנה בין השנים 2005–2009 ו, צרפת שעוצב ב-2005 ונפתח לקהל הרחב ב-2012.
במהלך הקריירה שלה, קזויו סג'ימה וריו נישיזאווה זכו בפרסים רבים.
בין הבולטים שהם זכו יחדיו נכללים:
2025 - מדליית הזהב המלכותית של המכון המלכותי לאדריכלים בריטים.
2002 - מדליית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולספרות לזכרו של .
2010 - פרס פריצקר יחד עם ריואה נשיזאווה.
2022 - פרס פרמיום אימפריאלה יחד עם ריואה נשיזאווה.
סג'ימה התבקשה לתכנן את הרכבות והעיצוב הפנימי של רכבת האקספרס החדשה של חברת .
רכבת זו תהיה "רכבת הדגל של העתיד" של החברה.
כ-56 קרונות יבנו עד השנה 2018 עם עיצובה של סג'ימה.
קזואראים (שם מדעי: Casuariiformes) היא סדרה אפשרית של עופות קדומים חסרי שיניים החיים באוסטרליה ובגינאה החדשה ובה שתי משפחות: אמואיים (Dromaiidae) וקזואריים (Casuariidae).
עם זאת כמה חוקרים רואים באמו סוג במשפחת הקזואריים.
בעבר שתי המשפחות השתייכו לסדרה יענאים.
בני הסדרה התפתחו במיוקן באוסטרליה ובגינאה החדשה.
האמו מצוי במרכז יבשת אוסטרליה לעומת מיני הקזואר החיים ביערות גשם בצפון אוסטרליה וגינאה החדשה והם בעלי "קסדה" מעל לראשם, העוזרת להם לפלס דרך ביער.
בעבר היה סוג נוסף בסדרה - Diogenornis שחי באמריקה הדרומית ודמה למיני הננדו.
סוג אמו (Dromaius) - ייתכן ששייך למשפחת הקזואריים
מין אמו אי הקנגורו (Dromaius ater) - נכחד
סוג ללא מקור Diogenornis - נכחד
קזווין (בפרסית: قزوین) היא עיר הבירה של מחוז קזווין באיראן.
למשך מעל 40 שנה (1555–1598) הייתה קזווין עיר הבירה של האימפריה הספווית.
כיום ידועה העיר כעיר הבירה הקליגרפית של איראן.
העיר ידועה גם בשל הבקלווה, דפוסי שטיח, משוררים והשפעת האתנולקט הפהלוי על המבטא הפרסי המקומי.
העיר ממוקמת בצפון איראן, 165 ק"מ צפונית-מערבית לטהראן, בגובה 1,278 מטר מעל פני הים.
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על התיישבות באזור זה לפני כ-9,000 שנה.
שם העיר קזווין נגזר משמם של אנשי כספיאן , אשר על שמם נקרא גם הים הכספי.
העיר הנוכחית הוקמה ככל הנראה על ידי שאפור השני כשבנה לעצמו טירה על מנת להשליט סדר באזור.
בשנת 644, נכבשה העיר על ידי ערבים.
העיר נחשבת כאחת מ"ערי הספר" המוסלמיות דהיינו כעיר קדושה שאיננה מכה מדינה או ירושלים.
במהלך הפלישה המונגולית במאה ה-13 נפלה העיר לידי המונגולים ונחרבה על ידי הולאגו חאן.
מ-1548 עד 1598, קזווין הייתה עיר הבירה של האימפריה הספווית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה, הופצצה העיר בידי ברית המועצות.
בשנת 1921, הוביל רזא ח'אן יחידת פרשים מקזווין לטהראן להפיכה צבאית וייסד את שושלת פהלווי.
בשנת 1962 התרחשה רעידת אדמה קשה בחבל קזווין, אשר הרסה את כל התשתיות האזרחיות והחקלאיות.
מיימון קלעה - שרידי מבנה מסוף התקופה הסאסאנית
ארמון צ'הל סותון - מבנה מתקופת שאה תהמאספ.
כיום הוא מאכלס את מוזיאון הקליגרפיה
המסגד העתיק של קזווין - נבנה בפקודת הארון א-רשיד על בסיס מקדש אש קדום
מגדלי ח'רקאן - שני מבני מאוזוליאום מהתקופה הסלג'וקית בהם קבורים שני נסיכים סלג'וקים
הכנסייה הרוסית - נבנתה ב-1905 לרווחת הנוצרים שעבדו בעיר
"קזארוזה" היא מיני-סדרת טלוויזיה בת 3 פרקים בהפקת DAGO film עבור הערוץ הראשון ברוסיה המהווה עיבוד לספרו של לאוניד יוזפוביץ' באותו השם.
הסדרה הופקה בבימויה של אליונה דמיאננקו.
העלילה מתרחשת ברוסיה הסובייטית של שנת 1920. הזמרת הנודעת זינאידה קזארוזה מגיעה לסיבוב הופעות בעיירה קטנה בהרי אורל.
חברי מועדון חובבי שפת האספרנטו מזמינים את הכוכבת להופיע אצלם בשעות הערב, היא מסכימה ומתה על הבמה בידיו של החשוד המרכזי, האספרנטיסט סבצ'ניקוב, שהתאהב בזמרת וארגן עבורה את ההופעה.
הוא מנסה להבין מה גרם לרצח ורודף אחר הרוצח האמיתי.
מסתבר כי בעלה של הזמרת היה חבר המפלגה הסוציאל-מהפכנית.
העלילה מתרכזת במועדון חובבי האספרנטו בעיר פרם.
ב-1975, סבצ'ניקוב חוזר לעיר הקטנה בהרי אורל ורק אז הוא מגלה מי היה הרוצח האמיתי.
קז'מיירה ז'ולבסקה (בפולנית: Kazimiera Żuławska 22 בפברואר 1883 – 18 באפריל 1971) הייתה חוקרת שפות רומניות, מתרגמת, פעילת זכויות נשים וחסידת אומות עולם מפולין.
נולדה כקאזימיירה האניקי בצ'מריזי למשפחה בעלת קרקעות, בתם של איגנסי דיוניזי האניקי וזופיה לבית אוסטולסקה.
היא סיימה את לימודי הגימנסיה השנייה של ורשה, והוסמכה כמורה לחינוך ביתי.
היא למדה לימודי השפה הרומנית באוניברסיטאות בלבוב וברן.
בשנת 1907 התחתנה עם הסופר יז'י ז'ולבסקי.
עם בעלה ואחיו יאנוש היא טיפסה על האלפים והרי הטטרה.
היא ניהלה לזמן מה בית הארחה בזקופנה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה בעלה התנדב ללגיון הפולני ונהרג בשנת 1915.
לאחר הקמת פולין העצמאית, היא עזבה את זקופנה לטובת טורון עם בניה, וניהלה את בית ההארחה "זופיובקה" בעיירה אול.
לאחר שעברה לוורשה עבדה כפקידה בביטוח לאומי.
בוורשה עסקה בתרגום ספרות צרפתית וספרדית וספרי טיפוס הרים.
בסוף שנות העשרים חזרה לפעילות בליגת הנשים הפולנית.
במהלך מלחמת העולם השנייה היא הסתירה בדירתה יהודים, להם סייעה להשיג מסמכים מזויפים ולמצוא עבודה.
על מעשיה זכתה בשנת 1981 באות חסיד אומות העולם.
את האות היא קיבלה יחד עם בנה וורז'יניץ', שהיה שותף למעשה ההצלה.
היא חיה בוורשה עד מותה.
בוורשה ניהלה בית פתוח לאמנים ועסקה באמנות.
היא המשיכה לתרגם לפולנית, כולל הדרמה "ג'ודיטה" מאת צ'ארלס דה פיירט-צ'אפוי, שהועלתה על ידי קז'ימייז 'דז'מק בתיאטרון החדש בלודז' (10 בספטמבר 1960) ולאחר מכן בתיאטרון הטלוויזיה שביים סטניסלב וול (1960).
לאחר שיצאה לגמלאות נתמכה על ידי בניה - מארק, צייר אמן שחי בגלות בלונדון, יוליוש, סופר ונשיא מועדון פן, ווורז'יניץ' הצעיר ביותר (מוזיקולוג ומלחין).
קזואריניים (שם מדעי: Casuarinaceae) היא משפחה של צמחים בעלי פרחים בסדרת אלונאים, בדומה לאלוניים.
היא כוללת ארבעה סוגים של כ-90 עד 95 מינים של עצים ושיחים ירוקי עד.
כל המינים במשפחה שויכו בעבר לסוג קזוארינה (Casuarina).
מיני הצמחים של משפחה זו נפוצים באזורים הטרופיים של העולם הישן מהארכיפלג המלאי ועד הודו, אוסטרליה ואיים באוקיינוס השקט.
לרוב המינים אין שם מבוסס בעברית.
כל המינים הם עצים או שיחים ירוקי עד.
הם נראים מאוד דומים למחטניים מסוימים, אבל הם צמחים בעלי פרחים.
למינים רבים יש ענפים קטנים דמויי מוטות המתפקדים כעלים.
העלים האמיתיים, לעומת זאת, מצטמצמים לקשקשים משולשים קטנים.
העלים הקשקשים הם בדורים של ארבעה עד 16. אין עלי לוואי.
מיני הצמחים הם חד-ביתיים או דו-ביתיים מזוויגים נפרדים.
התפרחות נראות לרוב כמו חרוטים קטנים.
הפרחים החד מיניים מצומצמים מאוד.
הפרחים הזכריים מורכבים מאבקן אחד בלבד.
בפרחים הנקביים, שני עלי שחלה (שחלילים) מתמזגים לשחלה עליונה; עמוד העלי מסתיים בשתי צלקות.
ההאבקה היא על ידי הרוח (אנמופיליה).
הפירות הוא אגוזים, הזרעים ברובם בעלי כנפיים.
לשורשי המינים במשפחה יש סימביוזה עם החיידקים מהסוג פרנקיה (Frankia) המקבעים חנקן.
מאז שהבוטנאי האוסטרלי פיצל את הסוג קזוארינה במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 מסווגים במשפחת הקזואריניים ארבעה סוגים עם כ-95 מינים:
: כ-61 המינים נמצאים באוסטרליה.
: שני מינים בלבד, האחד בפיליפינים והשני בבורנאו ומערב גינאה החדשה.
(שם נרדף Quadrangula): כ-14 המינים נמצאים מהאזור הביוגאוגרפי של ועד לאיים בדרום-מערב האוקיינוס השקט.
קזוארינה: 14 המינים נמצאים באוסטרליה ובאיים שמצפון לה.
קזאנדיבי (בטורקית: Kazandibi) הוא קינוח מסורתי ומתוק הנפוץ בטורקיה.
הקינוח מורכב מחלב סוכר וקמח אורז שאותם מערבבים יחד ומרתיחים עד לקבלת מרקם דמוי פודינג, לאחר מכן יוצקים את התערובת למחבת רחבה ורדודה ומבשלים על אש נמוכה עד שהתחתית הופכת למקורמלת.
נהוג להגיש את הקינוח כשהוא קר ובליווי קינמון טחון או פיסטוקים מרוסקים.
למאכל גרסאות שונות ומלבד הגרסה הבסיסית, קיימות גרסאות על בסיס שוקולד, בתוספת פירות, אגוזים ושקדים, וגרסה טבעונית.
קזביאנקה הוא שיר מאת המשוררת האנגלית פלישה דורותיאה הימנס, אשר פורסם לראשונה ב-"The Monthly Magazine", כרך 2, אוגוסט 1826.
השיר כתוב במשקל של בלדה, בחריזת אבאב.
הוא עוסק בסיפורו האמיתי של ילד צייתן הממתין לפקודות אביו, מבלי לדעת שאביו כבר אינו בין החיים.
לא מובהר בשיר, שנכתב באנגלית, מה לאומיותו של הילד, אך לפי המקרה האמיתי, ידוע כי מדובר בילד צרפתי.
השיר מנציח מאורע אמיתי שהתרחש בשנת 1798 במהלך קרב הנילוס בין הצי הבריטי והצרפתי ב-1 באוגוסט על סיפון ספינת הדגל הצרפתית ל'אוריינט (L'Orient).
ג'יוקנטה, בנו הצעיר (גילו ניתן במקורות שונים כעשר, שתים עשרה ושלוש עשרה) של מפקד הספינה לוק-ז'וליאן-ג'וזף קזביאנקה נשאר בעמדתו ונספה, כאשר בשעה 22:00 הגיעה האש למאגר התחמושת של הספינה, ול'אוריינט נהרסה בפיצוץ אדיר שפגע בספינות סמוכות.
בגרסאות של המנס ושל אחרים לסיפור, קזביאנקה הצעיר מסרב לנטוש את עמדתו בהיעדר פקודות מאביו.
יש המספרים כי בגבורה רבה הוא הצית את מאגר התחמושת, כדי למנוע את לכידת הספינה על ידי הבריטים.
מספרים כי הוא נראה על ידי מלחים בריטים על ספינות תוקפות משני הצדדים, אך לא ברור איך ניתן לדעת כל פרט אחר מן הסיפור, פרט לעובדת מותו של הנער.
המנס, אשר לא מתיימרת להציע היסטוריה, אלא שיר בהשראת העובדות, כותבת:
אך יפה ובהיר הוא ניצב,
גאה אם כי ילדותית הצורה.
הוא לא ינטוש בסעור הלהבות
האב הזה, מוטל חיוור ממוות,
אצל המנס הילד קורא שוב ושוב לאביו באופן מכמיר לב ומבקש הוראות: "'אמור, אבא, אמור/האם משימתי הושלמה?'" "'דבר, אבא!' שוב הוא בכה/'אם אני יכול כבר לעזוב'" ובשלב זה קולו נבלע ב"יריות רועמות" עד שהוא "צעק שוב בקול/'אבי!
האם חייב אני להישאר?'" אך, אבוי!
היא מסיימת בתשבחות לספינה ולילד כאחד:
אשר מילאו חלקם יפה -
אך אבד שם דבר יותר נעלה,
שיר זה היווה חלק חשוב במקראות של בתי הספר היסודיים בבריטניה ובארצות הברית במשך תקופה של כמאה שנה שנפרשה בערך משנות ה־1850 ועד שנות ה־1950. כיום הוא מוזכר בעיקר כמם או סיסמה, וכנושא לפרודיות .
אולי כדי להצדיק את שיבוצו בתרבות דוברת האנגלית, יש עורכים מודרניים הטוענים שגם משוררים צרפתים הדהדו את המאורע, בפרט אנדרה שנייה ואקושר לברון, אך שנייה הוצא להורג ארבע שנים לפני קרב הנילוס, ולא יכול היה לכתוב על האירוע.
טענות אלו לאילן יוחסין ספרותי נראות מלאכותיות.
הסיפור מוזכר בספר "דרקולה " של ברם סטוקר.
בפרק VII, בדיווח בעיתון על סערה, הטייס המת של הספינה דמטר מושווה ל"קזביאנקה הצעיר".
השורה הראשונה של השיר משמשת ככותרת וכהשראה לסיפור הקצר "הילד עמד על הסיפון הבוער" מאת ססיל סקוט פורסטר.
בגרסה זו הגיבור, אד ג'ונס, נשאר בעמדתו על סיפון USS Boon הפיקטיבית במהלך קרב מידוויי.
שריפה פורצת בשיפולי הספינה, מתחת לעמדתו בחדר המכונות, אבל ג'ונס נשאר בתחנתו ונצלה באיטיות בזמן שהקרב משתולל.
בסיום הקרב הוא משוחרר מעמדתו על ידי חוליית בקרת נזקים.
נפגע כוויות, הוא בכל זאת שורד את המלחמה.
בספר Swallowdale מאת ארתור רנסום, הדודה הגדולה מתומרנת כשהיא מטילה על ננסי ופגי בלקט ללמוד את השיר, מבלי להבין שהן כבר יודעות אותו.
בספר בית ארדן מאת אדית נסביט, הילדים מזכירים את השיר כדוגמה לדקלומים שהתאמנו עליהם.
דורות של תלמידי בית ספר יצרו פרודיות על פי השיר.
שיר אחד, שנזכר על ידי מרטין גרדנר, עורך של "השירים הזכורים ביותר", היה:
הילד עמד על הסיפון הבוער,
הוא מצא חפיסת סבון שנהב
ספייק מיליגן גם כתב פרודיה על פתיחת השיר:
הילד עמד על הסיפון הבוער
ממנו כולם פרט לו נמלטים -
כמובן שהוא היה צריך להישאר
אריק מורקאמב יצר פארודיה נוספת:
המודרניסטית האמריקאית אליזבת בישופ יצרה שיר המבוסס על השיר הזה שנקרא גם הוא "קזביאנקה":
אהבה היא הילד עמד על הסיפון הבוער
מנסה לדקלם "הילד עמד על
בזמן שהספינה המסכנה ירדה בלהבות.
אהבה היא הילד העקשן, הספינה,
קזהקריינר הוא סוג של בריוורסט מעושן קלות המכיל חתיכות בשר חזיר חתוכות גס ו-10% עד 20% גבינה (למשל אמנטל) חתוכה לקוביות קטנות.
הם נמכרים בכל רחבי אוסטריה בסניפי Würstelstand (מילולית "דוכן נקניקיות").
המוצר הוא סוג של נקניקיות קרניולן.
קזהקריינר הומצא על ידי שני אנשים מאוסטריה עילית, השף הרברט שוך מבוכקירכן ופרנץ תאלהאמר בסוף שנות ה-60.
ניתן לבשל, לצלות בתנור או בגריל את הקזהקריינר.
המקורי מוגש עם חרדל וחזרת טרייה חתוכה, סוגים אחרים עם חרדל וקטשופ, אפשר לפזר עליו גם אבקת קארי.
מנה פופולרית היא נקניקיית קזהקריינר בלחמנייה, שבה מוגשת הנקניקייה בחתיכה חלולה של לחם לבן עם חרדל או קטשופ.
ה-Käsekrainer Bosna, הדומה לכריך, מכונה "קפקא" באזור לינץ.
אין לבלבל את קזהקריינר עם נקניקיית ברנר (Berner sausage), נקניקיית וינה (בגרמנית אוסטרית: פרנקפורטר) חתוכה לאורכה, ממולאת בגבינת אמנטלר ועטופה בקותל חזיר צלוי.
באפריל 2012 הודיעה סלובניה כי תבקש לקבל את שם המוצר "Krainer" (על שם קריין, השם הגרמני של אזור קרניולה בסלובניה) להיות מוגן על ידי האיחוד האירופי.
זה היה גורם לשינוי שם הנקניקייה האוסטרית הזו.
ב-15 ביוני 2012 הגיעו אוסטריה וסלובניה לפשרה.
סלובניה יכולה לקבל את המונח "Kranjska Klobasa" מוגן על ידי האיחוד האירופי.
אותן נקניקיות עדיין ניתן לקרוא באוסטריה "Krainer Wurst" או קזהקריינר.
קזאלה (באיטלקית: ASD Casale Foot Ball Club, בעבר AS Casale Calcio) הוא מועדון כדורגל איטלקי, מהעיר קזאלה מונפראטו במחוז פיימונטה שבאיטליה.
הוא מועדון הכדורגל ותיק ששיחק בעונה השנייה של סרייה א'.
המודעון שיחק בליגה העליונה במשך 4 עונות עד לעונת 1934.
המועדון נוסד בשנת 1909. במאי 1913 הוא היה המועדון האיטלקי הראשון שניצח את מועדון אנגלי תוך ניצחון 2:1 על רדינג.
זה היה הפסד היחיד של רדינג בסבב משחקים באיטליה.
בהמשך המועדון ניצח באליפות איטליה בכדורגל 1913/1914. בעונת 1929/1930 הוא ניצח בתחרות סרייה ב' ועלה לליגה העליונה.
הוא שיחק בה מספר עונות עד שירד לליגת משנה.
מועדון שיחק בליגות נמוכות ללא הצלחה לעלות לליגה העליונה.
בשנים 1993 ו-2013 הוא הוקם מחדש עקב בעיות פיננסיות.
נכון לעונת 2024/25 הוא משחק בסרייה ד'.
הכוכב הגדול של הקבוצה היה אומברטו קליגאריס שיחק בשנים 1919–1928. הוא היה חבר נבחרת איטליה בכדורגל.
קזחסטן גובלת ברוסיה בצפון ובמערב, ברפובליקה העממית של סין במזרח, בקירגיזסטן ובאוזבקיסטן בדרום, בטורקמניסטן בדרום-מערב, בים הכספי במערב וכמעט במונגוליה במזרח אולם רוסיה והרפובליקה העממית של סין מפרידות את קזחסטן ממונגוליה.
שטחה של העיר בייקונור וסביבתה (כולל מתקן החלל) נמצא בשליטה ומינהל של רוסיה ששכרה את השטח עד לשנת 2050.
רוב תושבי קזחסטן הם מוסלמים והמדינה חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
השפה הרשמית של קזחסטן היא קזחית, שפה ממשפחת השפות הטורקיות.
השפה הרוסית משותפת לכלל חלקי האוכלוסייה הקזחית ונפצה בקזחסטן.
קזחסטן היא המדינה הגדולה ביותר באזור מרכז אסיה, המדינה התשיעית בגודלה בעולם מבחינת השטח, והמדינה הגדולה ביותר בשטחה ללא מוצא לים.
קזחסטן הוקמה ב־1936 כרפובליקה בברית המועצות, וב-16 בדצמבר 1991, בעקבות התפרקות ברית המועצות, הפכה למדינה עצמאית.
חלק מארסנל הנשק הגרעיני של ברית המועצות הוחזק בקזחסטן.
עם פירוקה של ברית המועצות ב-1991 הועבר הארסנל הזה לידי רוסיה, וקזחסטן חתמה על האמנה הבינלאומית למניעת הפצת נשק גרעיני (NPT).
קזחסטן הייתה בעבר חלק מהקיסרות הצארית הרוסית.
היא סופחה לאימפריה במהלך המאה ה-18-המאה ה-19. בעקבות המהפכה הקומוניסטית היא הוכרזה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקזחית, אחת מ-15 הרפובליקות שהרכיבו את ברית המועצות.
מאוחר יותר התנהלו על אדמת קזחסטן מספר פרויקטים סובייטים שאפתניים.
מבסיס זה שוגר לחלל ספוטניק הלוויין הראשון בעולם בשנת 1957, וממנו יצא יורי גאגרין למסע הראשון של אדם בחלל בשנת 1961.
קזחסטן הכריזה על עצמאות בשנות התשעים המוקדמות, מיד לאחר התפרקות ברית המועצות, והחלה כהונתו של הנשיא נורסולטן נזרבייב.
ב-10 בדצמבר 1997 העבירה קזחסטן את בירתה מאלמטי לאק-מולה, שמאוחר יותר שונה שמה לאסטנה.
לאחר הכרזתה כעיר הבירה עברה העיר תנופת בנייה מרשימה של מבני ציבור.
בבחירות שנערכו בשנת 1999, שנתיים לפני מועדן המקורי, ניצח נזרבייב בהפרש גדול והמשיך את כהונתו הארוכה.
ב-2007 נערכו בחירות יחסיות לבית הנבחרים לראשונה בתולדות המדינה, ומפלגת השלטון נוּר-אוֹטַאן זכתה בניצחון גורף עם 88% מן הקולות.
בבחירות הבאות, שהתקיימו ב-2011, עמדו אחוזי ההצבעה על 89.9%, מתוכם גרפה המפלגה 95.54% מהקולות.
ב-2015 נבחר נזרבייב פעם נוספת, ורבים האשימו אותו בזיוף ובנקיטת אמצעים לא הוגנים לקידום מועמדותו.
במרץ 2019 הודיע נזרבייב על התפטרותו, וסימן את יושב ראש הסנאט הקזחי, קאסים-ג'ומארט טוקאייב כיורשו, שאליו הועברו סמכויות הנשיא.
בעשור השני והשלישי של המאה ה-21 פרצו מהומות מחאה כנגד השלטון.
במהומות של סוף שנת 2021, שפרצו על רקע שינויים במחירי הדלק, הגדיר השלטון את המוחים כ"טרוריסטים", ביקש וקיבל סיוע צבאי מרוסיה, והנחה את החיילים לפתוח באש חיה על המפגינים.
על פי הערכות שפורסמו בכלי בתקשורת, לאחר 9 ימים של מהומות נפצעו כ-1,000 מפגינים ונעצרו כ-8,000. לאחר המהומות, הוצע לשנות את חוקת המדינה.
ביוני 2022 אושרו שינויים בחוקה.
הפרלמנט של קזחסטן הוא הרשות המחוקקת של רפובליקת קזחסטן מאז שנת 1995. החל מאותה שנה בראש המערכת המשפטית עומד בית המשפט העליון של קזחסטן.
נשיאותו של נורסולטן נזרבייב החלה בשנת 1990, לאחר צאתה של קזחסטן לעצמאות עם התפרקות ברית המועצות, ונגמרה עם התפטרותו ב-2019, לאחר 29 שנות שלטון אוטוריטרי למדי.
נזרבייב המשיך להחזיק בהשפעה מתוקף תפקידו כיו"ר מועצת הביטחון ו"מנהיג האומה", תואר המקנה לו סמכויות נרחבות וחסינות מהעמדה לדין.
כהונתו כיו"ר נקבעה ככהונה לכל החיים, אך בעקבות המהומות בקזחסטן בשנת 2022, הוא הוחלף בטוקאייב.
מקובל לחשוב שקזחסטן היא דמוקרטית יחסית לשאר מדינות מרכז אסיה.
עם זאת, הקהילה הבינלאומית וארגונים לא ממשלתיים מעלים האשמות על הפרת זכויות אדם מצד השלטון.
התקשורת מוחזקת על ידי קרוביו של הנשיא, והם מגבילים את זמן המרקע שניתן למתנגדיו.
רמת השחיתות השלטונית במדינה גבוהה מאוד (בשנת 2004 קזחסטן הייתה במקום 122 מ-146 מדינות ובשנת 2017 במקום 122 מ-180 מדינות).
לצורך המלחמה בשחיתות הוקמה הלשכה הלאומית למלחמה בשחיתות.
השירות החשאי של קזחסטן הוא סוכנות הביון הקזחית "ברלאו", שהחליפה בשנת 1991 את האגף הקזחי של הקג"ב הסובייטי.
"ברלאו" פועלת כמחלקת המודיעין של ק.נ.ב, הוועדה לביטחון לאומי של קזחסטן, האחראית לביטחון פנים.
מדיניות החוץ של קזחסטן נקבעת על ידי הנשיא והפרלמנט של המדינה, ומיושמת על ידי משרד החוץ.
הרפובליקה של קזחסטן מקיימת יחסים דיפלומטיים עם כל מדינות האו"ם.
השותפים הגאופוליטיים העיקריים של קזחסטן הם רוסיה, האיחוד האירופי, סין, יפן, ארצות הברית והנמרים האסיאתיים.
כמו כן, מאז שנת 2005 קזחסטן החלה בתהליכי אינטגרציה תרבותית וכלכלית עם מדינות ומחוזות טורקיות בפדרציה הרוסית (יקוטיה, אלטאי, טובה, חקסיה, אויגוריה וכולי).
קזחסטן היא חברה בארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, בארגון שיתוף הפעולה מרכז אסיה, מועצת המדינות דוברות טורקית, חבר העמים, ארגון האמנה לביטחון משותף, תוכנית השותפות הפרטית עם נאט"ו (מאז 1994), האיחוד הכלכלי האירואסייתי, ארגון שאנגחאי לשיתוף פעולה, פורום התייעצות לשיתוף פעולה באסיה, ארגון הסחר העולמי (מאז 2015) וכולי.
הנשיא נזרבייב קיים פעילות בינלאומית בנושאי דת, הכוללת קיום ועידה בין דתית תלת-שנתית בארמון השלום וההתפייסות בבירה אסטנה.
השלטון מנסה לקדם ערכים של רב-תרבותיות והבנה בין בני הדתות השונות בגלל אופייה הפלורליסטי של החברה הקזחית.
ב-10 באפריל 1992 מוסדו יחסים בין המדינות בתחילה ברמת קונסוליות.
באוגוסט 1992 הוקמה שגרירות ישראל בקזחסטן ובמאי 1996 הוקמה שגרירות קזחסטן בתל אביב.
ישראל ראתה חשיבות מיוחדת בכינון יחסים עם מדינה שרוב אוכלוסייתה מוסלמית.
באוקטובר 2006 הגיעה משלחת רשמית לישראל בראשות סגן ראש הממשלה מקסימוב.
בשנים 1995 (כשר חוץ) ו-2002 (כסגן ראש ממשלה) ביקר שמעון פרס בקזחסטן.
על פי מכון היצוא הישראלי היקף הסחר של ישראל מול קזחסטן הסתכם בשנת 2010 בכ-63 מיליון דולר (לא כולל חומרי אנרגיה), עלייה של כ־8.5% לעומת תקופה מקבילה אשתקד.
יצוא הסחורות בשנה זו הסתכם בכ-62 מיליון דולר, עלייה של כ-10% בהשוואה לתקופה מקבילה אשתקד, עם זאת נרשמת ירידה בהיקפי היצוא בהשוואה לשנים 2008 ו-2007. יבוא הסחורות של ישראל מקזחסטן נמצא בירידה מתמדת משנת 2008. בשנת 2010 הסתכם בכ-300 אלף דולר, ירידה של כ-66% בהשוואה לתקופה מקבילה אשתקד.
בדצמבר 2016 הגיע ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו לביקור ראשון של ראש ממשלה ישראלי במדינה.
ב-6 בנובמבר 2025 הודיע נציג נשיא ארצות הברית למזרח התיכון, סטיב ויטקוף, על הצטרפותה של קזחסטן להסכמי אברהם.
תעשיית קזחסטן מושתתת על בניית מכשירים ומכונות לחקלאות, ציוד מכני הנדסי וציוד צבאי ועל כריית מינרלים ועיבודם.
בקזחסטן 493 מרבצים המכילים 1225 סוגים של חומרי גלם מינרליים.
פירוק ברית המועצות והצניחה בדרישה למוצרים הכבדים שייצרה קזחסטן הביאו להתכווצות חדה בכלכלתה מאז 1991 מחד ונפתחו אפשרויות חדשות למסחר בינלאומי של מדינת קזחסטן העצמאית קמה מאידך.
בשנים 1995-1997 ביצעה ממשלת קזחסטן רפורמות - מרבית הנכסים בבעלות ממשלתית הופרטו במהירות ועברו לידיים פרטיות.
באוגוסט 1998 החל משבר כלכלי ברוסיה - "משבר הרובל" - והמשבר פגע גם בכלכלת קזחסטן.
פיחות במטבע בשנת 1999 תרם ליציאה מהמשבר.
בשנים 2000-2007 נהנתה כלכלת קזחסטן מקצב צמיחה גבוה יחסית - התוצר של קזחסטן גדל בשיעור שנתי ממוצע של כ-10%.
יצוא הסחורות עלה בשיעור שנתי ממוצע של 23% כשבתוך ארבע שנים בלבד הכפיל את עצמו פי 2.5.
בסוף 2008, עם הירידה במחירי הנפט והסחורות והמשבר הכלכלי העולמי חלה ירידה בהיקף היצוא וירידה חדה יותר בהיקף התמורה לייצוא.
בשנת 2010 נאמד היקף התוצר המקומי גולמי של כלכלת קזחסטן בכ-137 מיליארד דולר, כאשר התוצר במונחי כוח קנייה נאמד בכ-194 מיליארד דולר - בשנה זו צמחה הכלכלה בשיעור של 7% בהשוואה לשנת 2009.
בשנים האחרונות נעשו ניסיונות לפתח גם את תעשיית התיירות בקזחסטן.
הוקמו מלונות חדשים ונערכו הקלות בתנאי קבלת ויזת ביקור למדינה.
קזחסטן אחת היצואניות הגדולות בעולם של נפט, גז טבעי ואלומיניום.
בהתאם להערכות בשטח קזחסטן נמצאים כ-3% מעתודות הנפט העולמי.
בהפקת נפט מעורבות מספר חברות מקומיות, חברות בינלאומיות גדולות מארצות הברית ואירופה אך גם חברות קטנות יחסית דוגמת קבוצת אסקום ממולדובה.
בשנת 1996 נחתם חוזה להקמת צינור נפט משדה טנגיז שבמערב קזחסטן לים השחור, וכך הבטיחה הממשלה יצוא נפט קבוע לשנים הקרובות.
לתנודות בשערי הנפט ישנה השפעה מתמשכת על כלכלת קזחסטן.
בשנת 1998 ירדו מחירי הנפט ירדו וכלכלת קזחסטן נפגעה גם מכך.
בשנת 1999 עלו מחירי הנפט.
בתחילת 2009, על פי British Petroleum (BP), היקף עתודות הנפט המוכחות היה 39.6 מיליארד חביות או 6.5 מיליארד טון, המהווה 3.2% של עתודות הנפט בעולם.
עתודות הנפט המוערכות בשדות הממוקמים באזור הים הכספי מהצד הקזחי בלבד מסתכמות ביותר מ-17 מיליארד טון.
עתודות הגז בקזחסטן בתחילת 2009 מסתכמות ב-1.82 טריליון מ"ק (לפי הערכות BP), המהווה 1.7% מייתרות העולם.
המרבצים המרכזיים של הגז בקזחסטן הם Karashyganak, Zhanazhol, Kyzyloy ואחרים.
מרבצי האורניום של קזחסטן אשר התגלו עד כה מסתכמים ב-1.69 מיליון טון, המהווים 21% של עתודות האורניום בעולם (מקום שני בעולם בשנת 2005).
החברה בבעלות המדינה Kazatomprom, שנוסדה בשנת 1997, אחראית על המסחר באורניום במדינה.
בשנת 2005, החברה מדורגת במקום השלישי בעולם בכריית אורניום (לאחר Cameco הקנדית ו החברה הצרפתית Cogema).
בשנת 2009 קזחסטן הגיעה למקום הראשון בעולם באספקה של אורניום מרוכז לשוק העולמי - הופקו 13.5 אלף טון בשנה, והנתון הזה הקדים את קנדה, אשר הייתה במשך 17 שנים במקום הראשון בתחום.
בשנת 2010 היקף כריית האורניום על ידי NAC Kazatomprom הסתכם ב-17,803 טון.
מהומות 2022 בקזחסטן הביאו לעליה עולמית במחירי האורניום.
במדינה יש מערכת של מסילות ברזל ורכבות המובילות לערים ראשיות.
נמלי התעופה הבינלאומיים הראשיים של קזחסטן הם נמל התעופה אלמטי ונמל התעופה אסטנה.
חברת התעופה הלאומית של קזחסטן היא אייר אסטנה, בעבר פעלה גם חברת אייר קזחסטן, אך הממשלה סגרה אותה.
שירותי תקשורת טלפון ואינטרנט מסופקים על ידי קזחטלקום שהיא חברה ממשלתית ונכללת בין החברות הגדולות במדינה.
קזחסטן היא המדינה התשיעית בגודלה בעולם מבחינת שטח, והייתה המדינה השנייה בגודלה בברית המועצות.
עם שטח של מעל שני מיליון קמ"ר, השווה ערך בגודלו לרוב מערב אירופה - קזחסטן היא המדינה התשיעית בגודלה בעולם.
והיא המדינה מוקפת היבשה (ללא מוצא לים) הגדולה בעולם.
בדרומה היא גובלת בים הכספי, שהוא האגם הגדול בעולם, ואין ממנו מוצא למקור מים אחר.
קזחסטן משתרעת על פני שני הצדדים של נהר אוראל, שערוצו נחשב כקו המפריד בין יבשת אירופה ליבשת אסיה.
לכן, לקזחסטן יש שטח בשתי יבשות: אירופה ואסיה.
קזחהפארק הלאומי קאטון-קרגאיסטן ממוקמת במרכז אסיה, אולם כעשירית משטחה נמצא ממערב להרי אורל, בשטח אירופה.
הבירה אסטנה ממוקמת במרכז המדינה.
מבחינה גאוגרפית היא מהווה חלק מהערבה האירואסייתית.
רוב שטחה של קזחסטן מורכב ממדבריות וערבות.
עם זאת, במדינה ישנם 8,500 נחלים ונהרות, שבעה מתוכם באורך למעלה מ-1,000 ק"מ.
48,000 אגמים, רובם קטנים, פזורים בכל רחבי המדינה.
האקלים במדינה משתנה בין העונות ונוטה להיות קיצוני.
כמו מדינות אחרות באזור מרכז אסיה, החורף הוא קר מאוד ובקיץ חם מאוד.
קזחסטן מחולקת ל-14 אזורים ו-159 מחוזות.
במזרח המדינה בשנת 2001 הוקם הפארק הלאומי קאטון-קרגאי, פארק לאומי הגדול במדינה.
תוחלת החיים במדינה היא 73.76 שנים.
שיעור הפריון עומד על כשלושה ילדים בממוצע באישה.
השפות המדוברות בקזחסטן הן קזחית ורוסית.
בשנים האחרונות גדל העניין במדינה בלימוד השפה האנגלית.
ממשלת קזחסטן מעוניינת ברומאניזציה/לטיניזציה של השפה ומשום כך החליטה כי בשנת 2025 האותיות הקיריליות בהן נכתבת השפה הקזחית יוחלפו באותיות הלטיניות.
על פי מפקד האוכלוסין של 2021, 69.3% מהאוכלוסייה בקזחסטן הם מוסלמים, ברובם סונים, 17.2% הם נוצרים, 13.3% חסרי דת או בחרו לא לענות על השאלה ו-0.2% דתות אחרות - בעיקר בודהיזם ויהדות.
בקזחסטן יש גם קהילה יהודית.
יש המעריכים כי יהודים ישבו באזור קזחסטן כבר לאחר גלות בבל וכחלק מפיזור היהודים באימפריה הפרסית.
בקזחסטן גרים כיום כ-2,500 יהודים.
רובם הם יהודים אשכנזים שהגיעו לאזור ממזרח אירופה בתקופת השלטון הסובייטי.
קזינו (באיטלקית: Casa da gioco; בתרגום חופשי: "בית משחק") הוא מקום המרכז פעילות הימורים במשחקי מזל מגוונים, כגון פוקר, בלאק ג'ק, רולטה, קלפים, מכונות מזל ועוד.
הקזינו מבוסס על תקוותם של האנשים לסכן מעט כסף על מנת להרוויח כסף רב.
אולמות הקזינו לרוב מפוארים ונוצצים במטרה להעצים את חוויית ההתעשרות.
על פי חוקי ההסתברות הסיכוי להרוויח אינו גדול, מה שמהווה את הבסיס הכלכלי להפעלת הקזינו, אך הריגוש שיש בניסיון לגרוף כסף גדול מפתה אנשים לנסות זאת.
בעוד מרבית הלקוחות מבקרים באופן חד פעמי או לא סדיר ומהמרים על סכומי כסף נמוכים, ישנם כאלו המהמרים על סכומים גבוהים ולעיתים מפסידים הון רב ואף שוקעים בחובות.
במקרים רבים ישנו קשר ישיר או עקיף בין אתרי קזינו לבין פשיעה.
רווחי קזינו עשויים לשמש כ"מכוני הלבנה" לכסף שחור.
כך ידוע שאת אתרי הקזינו בעיר ההימורים לאס וגאס הקימה ותחזקה המאפיה האמריקנית (בין היתר באגסי סיגל ומאיר לנסקי).
ימי השליטה של המאפיה בקזינו בארצות הברית חלפו מזמן, הודות לחקיקה, אכיפה ופיקוח הדוקים.
גם ברחבי אירופה הוקמו בתי קזינו בפיקוח מלא, וללא חשש של הגברת הפשיעה.
עקרון הפעולה המתמטי של הקזינו
אימרה ידועה היא ש"הבית תמיד מנצח" והכוונה היא שבסופו של דבר הקזינו תמיד ירוויח.
מאחורי אימרה זו מסתתרים שני עקרונות מתמטיים:
העיקרון הראשון הוא שבכל סוגי ההגרלות, ומשחקי הקזינו ביניהם, תוחלת הרווח היא חיובית לקזינו ושלילית לשחקן, או במינוח המקצועי "לבית יש יתרון".
למשל במשחק הרולטה יש לשחקן סיכוי של 48.6% = 18/37 אם הימר למשל על אדום (ויצא תא בצבע אדום), ובתמורה יקבל תשלום של 1:!
לשחקן יש גם סיכוי של 51.4% = 19/37 להפסיד אם הימר על אדום אבל יצא תא בצבע שחור, כך שתוחלת הרווח היא 2.7%- לשחקן.
לכל המשחקים וההימורים השונים שמציע הקזינו ניתן לחשב את תוחלת הרווח באופן דומה.
העיקרון השני הוא חוק המספרים הגדולים, כך שבסיבוב אחד או אפילו עשרה, הכל יכול לקרות והשחקן יכול לזכות בכולם, אבל לאורך זמן ארוך, אחרי עשרות אלפי סיבובי רולטה, הממוצע יהיה שווה לתוחלת הרווח והשונות תרד כמעט עד לאפס, והקזינו ירוויח את אותה תוחלת רווחה שתמיד לטובתו.
בשנות השלושים והארבעים של המאה ה-20 פעל על שפת הים בבת גלים בניין מפואר, שנודע כ"קזינו", אשר שימש את המעמד הגבוה והקצינים הבריטיים.
ואולם, בבניין זה לא התקיימו הימורים.
למרות עובדה זו, הוא נודע גם במאה ה-21 כ"בניין הקזינו", ובמשך שנים רבות עמד ללא שימוש.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 החלו לפעול לראשונה ספינות הימורים באילת, כדי לעקוף את האיסור על הפעלת בתי קזינו בישראל.
החל משנות ה-90 של המאה ה-20 התנהל בישראל ויכוח חריף בין המצדדים בפתיחת בתי קזינו בישראל ובין התומכים בהמשך האיסור על כך.
החוק הישראלי אוסר פתיחת קזינו בתחומי מדינת ישראל, כחלק מהאיסור על הימורים באופן כללי.
בפברואר 1991 הוגש לממשלה דו"ח הסיכום של ועדה ציבורית בראשותו של השופט בנימין כהן, שבדקה את הנושא וקבע:.
בשנת 1995 מונתה על ידי הממשלה ועדה ציבורית בראשות משה גביש כדי לבחון את הסדרת נושא הקזינו בישראל.
הוועדה קבעה שאת הקמת הקזינו והפיקוח עליו יש לעגן קודם כל בחקיקה ואף גיבשה הצעת חוק מפורטת, שכללה גם הגבלות על מי רשאים להמר בקזינו, איך מבטיחים שמכונות המזל לא ירמו את המשתתפים ואיך מונעים מגורמים בעלי עבר פלילי לעבוד בקזינו.
צוות בדיקה נוסף הוקם ומומן על ידי מפעל הפיס.
אך היוזמה הוקפאה ולא קודמה.
בעקבות הקמתה של הרשות הפלסטינית נפתח הקזינו ביריחו, שנכללה בשטחי הרשות.
קזינו זה משך מהמרים רבים מישראל, ובהם כאלה שהוסעו אליו בהסעות מאורגנות.
הכנסותיו נאמדו במאות מיליוני דולרים.
פעילות הקזינו ביריחו נפסקה עם תחילתה של האינתיפאדה השנייה והפצצתו מהאוויר על ידי חיל האוויר של צה"ל.
לאחר שנכשל הניסיון לפתוח מחדש את הקזינו ביריחו, הודיעו בנובמבר 2001 נציגי קזינו אוסטריה, מפעילי הקזינו (שבבעלות איש העסקים היהודי-אוסטרי מרטין שלאף), על כוונתם לרכוש אנייה שתשמש קזינו צף מחוץ למים הטריטוריאליים של ישראל במפרץ אילת.
ב-2005, לאחר שהחלו מגעים לחידוש המשא ומתן בין ישראל לפלסטינים, שוב היה ניסיון לפתוח מחדש את הקזינו ביריחו.
בשנת 2001 הונחה על שולחן הכנסת הצעת חוק, שעליה חתמו 25 ח"כים, להקמת קזינו חוקי ביוזמתו ומימונו של מפעל הפיס.
יו"ר מפעל הפיס באותה עת, אברהם כץ-עוז, קידם את הנושא כפתרון למאבק במאות מאורות קזינו לא חוקיות שהיו בערים הגדולות בישראל, הקזינו ביריחו ובטאבה, וספינות הימורים באילת.
ביוני 2003 הציג מפעל הפיס את תוכניתו להקמת קזינו לשר האוצר בנימין נתניהו, לראש הממשלה, אריאל שרון, ולמנכ"ל משרדו, אביגדור יצחקי (לימים חבר כנסת מטעם קדימה ויו"ר הקואליציה).
התוכנית כוללת חמישה בתי קזינו, כשהראשונים אמורים לקום באילת ובמצפה רמון.
נתניהו ואביגדור יצחקי תמכו בהקמת בתי קזינו בישראל, אך ראש הממשלה שרון התנגד.
בשנת 2007, אחרי שלוש שנים של הקפאת הטיפול בהקמת קזינו בישראל, ראש הממשלה אהוד אולמרט נרתם למאמצים להקמת קזינו.
אולמרט הורה להקים צוות בין-משרדי בראשות מנכ"ל משרד האוצר, ירום אריאב, במטרה לבדוק את ההיתכנות של הקמת קזינו בישראל ולהכין תוכנית אב לנושא.
בצוות היו חברים נציגים ממשרדי המשפטים, הרווחה, התיירות וביטחון הפנים וכן אנשי משטרת ישראל.
והוטל עליו לגבש חלופות למיקום הקזינו ולבחון את האפשרויות של הפעלתו בידי מפעיל ממשלתי או מסירת הזיכיון ליזם פרטי.
אך הצוות הבין-משרדי התפזר ללא החלטות.
בשנת 2010, נרתם למאמצים להקמת קזינו שר התיירות, סטס מיסז'ניקוב, שבקש שוב להקים ועדה ציבורית לבחינת הפעלת קזינו.
בספטמבר 2015, ביקש ראש הממשלה בנימין נתניהו משר התיירות, יריב לוין, ומשר התחבורה, ישראל כ"ץ, לבחון הקמת קזינו באילת.
בין השאר נשקלה האפשרות להקמת הקזינו במקום שדה התעופה באילת שהיה עתיד להתפנות או באחד מבתי המלון בעיר.
ב-17 בפברואר 2016 הקים ראש הממשלה נתניהו ועדה לבחינת פתיחת מתחם קזינו לתושבי חוץ בעיר אילת, שלטענתו תשקם את הכלכלה והתיירות באילת ויאפשר בין היתר פתיחת בית חולים נוסף בעיר, ופתיחת אלפי מקומות עבודה חדשים.
משרד התיירות המליץ להרחיב את היוזמה לבניית קזינו באילת ולבנות מתחם נפרד הכולל 2–4 בתי קזינו בעיר, במתחם שדה התעופה העירוני שמתפנה.
על פי משרד התיירות, שערך בחינה ראשונית בנושא, מסתמן כי מתחם כזה יהיה כדאי כלכלית אם יאפשר גם לאזרחים ישראלים להמר, ולא רק לבעלי דרכון זר כפי שנשקל תחילה.
החל מסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 הוקמו אתרי הימורים באינטרנט ותוך שנים ספורות זכה התחום לפריחה ופעל כמעט ללא הגבלה או רגולציה.
ב-1999 כבר פעלו כ-500 אתרי הימורים בעולם.
חברות ויזמים ישראלים היו בין הגורמים הפעילים ביותר בתחום.
בקיץ 1998 הונפקה החברה הישראלית הראשונה בתחום, חברת א.מ.ל.ד שהייתה בשליטת אנשי העסקים מוטי מנשה וראובן גבריאלי, שהקימה אתר קזינו באינטרנט בשם "בט אנד צ'ט".
החברה פעלה ממונקו וקפריסין, וגייסה הון בבורסה לניירות ערך בתל אביב, אך פשטה את הרגל ב-2001.
בישראל הגרלות והימורים אסורים בחוק, אך תחילה לא נאכף האיסור בפעילות באינטרנט.
מפעל הפיס היה בין הגורמים הראשונים שהחלו לפעול נגד ספקי שירותי הימורים באמצעות האינטרנט לתושבי ישראל.
ובהדרגה חסמו חברות האשראי את האפשרות להמר בכרטיסים שהונפקו בישראל, וגם על חברות הסליקה נאסר לספק שירות לאתרי הימורים בשפה העברית.
בשנת 2000 הקימו האחים עידו ושי רביב את האתר internet1x2 במדינת בליז, בה הימורים מותרים.
האתר אפשר למהמרים בישראל להמר על אירועי ספורט: כדורגל עולמי, פוטבול, בייסבול, אגרוף, טניס והוקי, וכן משחקי פוקר וקזינו.
בשנת 2009 נעצרו בחשד להפעלת רשת הימורים בלתי חוקית באינטרנט.
פוקר - משחק המבוסס על קבלת קלפים והחלפתם תוך כדי הימור על התוצאות.
רולטה - משחק המבוסס על גלגל שבו כדור המסתובב בגלגל, ההימור הוא על מיקום הכדור לאחר שהגלגל נעצר.
בלק ג'ק - משחק המבוסס על קלפים שסכומם אמור להגיע ל-21 או ליותר מהשחקן השני.
מלחמה - השוואת ערכי קלפים בין השחקן לבין הדילר והגבוה מנצח
קזימיר סברינוביץ' מלביץ' (באוקראינית: Казимір Север́инович Малéвич; רוסית: Казими́р Севери́нович Мале́вич; ) היה צייר ומעצב פולני-אוקראיני.
מלביץ' נולד בעיירה קונוטופ, בקרבת העיר קייב שבאוקראינה.
הוריו, סוורין מלביץ' ולודביקה לבית גלינובסקי, היו פולנים.
לעומת משפחת האב שהייתה ממוצא אצילי קתולי (ייתכן גם עם שורשים בלארוסים), במשפחת האם הדת השלטת הייתה עם זאת הנצרות האורתודוקסית.
מלביץ' היה הבכור מתוך ארבעה-עשר ילדים, כשרק תשעה הגיעו לגיל בגרות.
משפחתו העתיקה את מגוריה לעיתים קרובות, והוא בילה את מרבית ילדותו בכפרים ברחבי אוקראינה.
השפעת הנוף האוקראיני ניכרת בעבודתו האמנותית לאורך השנים.
מלביץ' רכש את הכשרתו בבית הספר לאמנות בקייב, בו למד בין השנים 1895-96. מאז ועד 1904 התגורר בקורסק, שם התחתן ב-1899. ב-1904 עבר מלביץ' למוסקבה בה למד באקדמיה לאמנות.
בעבודותיו המוקדמות המשיך את דרכם של האימפרסיוניסטים והושפע מהתנועה הפוביסטית.