tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1990 אושר בעיר חוק המגביל בניית בניינים חדשים ואת גובהם כדי לא להסתיר את נופם של הרי החוף הצפוני.
אולם בשנים האחרונות ישנם קולות רבים הטוענים שיש צורך בבניינים גבוהים מאלה הקיימים כדי לגוון את קו הרקיע של העיר, וכתוצאה מכך נבנים כיום מספר בניינים העוברים את מגבלת הגובה, כשהגבוה מביניהם יגיע לגובה של 197 מטרים.
בוונקובר נמצאים מספר מוזיאונים וגלריות, ביניהם הגלריה לאמנות של ונקובר המחזיקה יותר מ-7,900 יצירות באוסף הקבוע שלה.
במוזיאון הימי ניתן למצוא את הספינה "סנט רוש", שהייתה הראשונה לשוט במעבר הצפון-מערבי ממערב למזרח.
המוזיאון לאנתרופולוגיה באוניברסיטת קולומביה הבריטית הוא מהמובילים בעולם בנושא תרבות האומות הראשונות של החוף הפסיפי הצפון-מערבי.
ונקובר היא מרכז אזורי חשוב בהתפתחות מוזיקה קנדית בז'אנרים שונים.
העיר הצמיחה להקות פאנק ורוק אלטרנטיבי חשובות כמו D.O.A ואמנים פופולריים בכל העולם כמו בריאן אדמס, שרה מקלכלן ועוד.
גם לאוכלוסייה הסינית הגדולה של ונקובר יש סצנת מוזיקה חשובה שייצרה מספר אמנים חשובים בתרבות הקנטונזית.
בדומה לכך מספר אמנים מהקהילה ההודית של ונקובר הפכו למפורסמים בבוליווד.
חיי הלילה של ונקובר הם די מוגבלים ביחס לערים אחרות.
הבארים והמועדונים נסגרים מוקדם והרשויות לא ששות לפתח את הסצנה.
למרות זאת מאז 2003 זמני הסגירה נעשים יותר גמישים וישנו ניסיון לפתח את אזור הדאונטאון כאזור בילויים.
האקלים הנוח של העיר וקרבתה לאוקיינוס, להרים, לנהרות ולאגמים הופכים אותה ליעד פופולרי לפעילויות בטבע.
אכן, אחוז המבוגרים השמנים (Obese) בוונקובר הוא רק 12%, נמוך מאוד יחסית לממוצע הארצי של 23%.
זוהי העיר הרביעית הכי רזה בקנדה, אחרי טורונטו, מונטריאול והליפקס.
בוונקובר יש כ-13 קמ"ר של פארקים, כשהגדול מביניהם הוא פארק סטנלי עם שטח של כ-4 קמ"ר.
באזור העיר ישנם מספר חופים גדולים שאורכם הכולל הוא 18 קילומטר.
קו החוף מאפשר סוגים רבים של ספורט ימי והעיר היא יעד פופולרי לאוהבי סירות.
בהרי החוף הצפוני ניתן למצוא שלושה אתרי סקי - הר סייפרס, הר גראוס והר סימור, כולם במרחק של עד שלושים דקות נסיעה ממרכז העיר.
מספר נהרות הנמצאים רק כעשרים דקות נסיעה מהעיר הם יעד לאוהבי מים לבנים, במיוחד בתקופות גשם והפשרת שלגים.
קבוצת הייצוג המקצוענית החשובה בעיר היא קבוצת ההוקי קרח ונקובר קנאקס המשחקת בליגת ה-NHL.
בוונקובר פועלות גם קבוצת פוטבול מקצוענית, בי.סי.
ליונס המשחקת בליגת הפוטבול הקנדית CFL, וקבוצת כדורגל מקצוענית, ונקובר וייטקאפס, שהצטרפה ב-2011 לליגת ה-MLS.
בין 1995 ו-2001 פעלה בעיר קבוצת NBA, ונקובר גריזליס, שעברה ב-2001 לממפיס.
ונקובר קנאקס היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית הפסיפי שבחטיבה המערבית.
הקבוצה נוסדה ב-1945 כקבוצה בליגות המשניות, ולאחר שה-NHL לא העניקה לה זיכיון בהתרחבות הגדולה של 1967, קיבלה אותה ה-NHL לבסוף לשורותיה כקבוצה מן המניין ב-1970.
הקנאקס לא זכו מעולם בגביע סטנלי, אחת משתי הקבוצות הוותיקות ביותר בליגה שטרם זכו בו.
ונקובר קנאקס קמה ב-1945 ושיחקה בליגה המשנית PCHL (ר"ת של Pacific Coast Hockey League).
במסגרת הליגה הזו זכתה הקבוצה בשתי אליפויות - בעונות 1945/46 (העונה הראשונה שלה) ו-1947/48.
ב-1952 התמזגה ה-PCHL עם ליגה נוספת כדי ליצור ליגה משנית חשובה וגדולה יותר, ה- WHL (ר"ת של Western Hockey League) שבניגוד לקודמותיה הייתה ליגה מקצוענית מלאה.
הקנאקס שיחקו בליגה המאוחדת, ומהלך השנים עברו בקבוצה כוכבי NHL לעתיד כמו ג'וני באוור, טוני אספוזיטו ואנדי בת'גייט.
הקבוצה שיחקה עד 1967 ב"ונקובר פורום", היכל שהיה ממוקם במרכז הירידים של העיר.
ב-1967, בציפייה להתחרות על זיכיון NHL במסגרת ההתרחבות שסיימה את תקופת "שש המקוריות", נבנה עבורה אולם ביתי חדש ומודרני - ה"פסיפיק קוליסאום".
ההתרחבות של 1967 הכפילה את גודל ה-NHL מ-6 ל-12 קבוצות, בין השאר כדי להתפשט מערבה ולמנוע מצב שבו ה-WHL תהפוך למתחרה ישירה שלה.
הציפייה הייתה שוונקובר תקבל את אחד הזיכיונות החדשים, בעיקר לאור הקמת ה"פסיפיק קוליסאום", אולם לבסוף נדחתה הבקשה של בעלי הקבוצה וכל ששת הזיכיונות ניתנו לקבוצות בארצות הברית.
עד היום חלוקות הדעות לגבי הסיבה לאי מתן הזיכיון לקנאקס ב-1967. אחת הסברות היא שההצעה של הקנאקס נתקלה בהתנגדות של הקבוצות הקנדיות הוותיקות - מונטריאול קנדיאנס וטורונטו מייפל ליפס - שלא שאפו לחלוק את תמלוגי שידורי הטלוויזיה בקנדה עם עוד קבוצה.
סברה אחרת אומרת שההצעה שהגישה הקבוצה ל-NHL הייתה חובבנית וברמה נמוכה, ובשל כך נפסלה.
לאור הכעס הגדול שהתעורר בקנדה על כך שלא ניתן זיכיון לעוד קבוצה בקנדה, ולאור איום בתביעה משפטית, העניק ה-NHL ב-1970 זיכיון לקבוצת משקיעים חדשה שקנתה את הקנאקס, והיא החלה את משחקיה כקבוצת NHL בעונת 1970/71 יחד עם באפלו סייברס.
אף על פי שוונקובר נמצאת על חוף האוקיינוס השקט, במערב קנדה, שובצו הקנאקס דווקא לבית המזרחי של הליגה - הבית שהכיל את רוב הקבוצות הוותיקות של הליגה ועלה ברמתו בהרבה על הבית המערבי.
הקנאקס התקשו מאוד בתחילת דרכם ולא הצליחו לעלות לפלייאוף בארבע העונות הראשונות שלהם בליגה.
לקראת עונת 1974/75, עם התרחבות נוספת של הליגה, אורגן מחדש מבנה הליגה ל-4 בתים, כאשר הקנאקס שובצו לבית שנקרא אז "בית סמיית'".
בפעם הראשונה סיימו הקנאקס את העונה הרגילה במאזן חיובי, זכו באליפות הבית ועלו לפלייאוף הראשון שלהם.
בסיבוב הראשון של הפלייאוף נוצחו הקנאקס על ידי מונטריאול קנדיאנס.
גם בעונת 1975/76 עלו הקנאקס לפלייאוף עם מאזן חיובי, ונוצחו על ידי ניו יורק איילנדרס.
הקנאקס עלו שוב לפלייאוף ברצף בין עונות 1978/79 ו-1980/81, אולם בכל שלוש הפעמים נוצחו בסיבוב הראשון, ואל עונת 1981/82 הגיעה הקבוצה בלא שניצחה סדרת פלייאוף מאז שהצטרפה ל-NHL.
כמו בכל העונות מאז 1976, סיימו הקנאקס את העונה הרגילה במאזן שלילי, אולם בפלייאוף הפתיעו הקנאקס בריצה מרשימה כשהדיחו את קלגרי פליימס, לוס אנג'לס קינגס ושיקגו בלאק הוקס, ועלו בפעם הראשונה לסדרת גמר גביע סטנלי.
בכל שלוש הסדרות נוצחו הקנאקס בשני משחקים בלבד.
כוכבי הריצה היו השוער ריצ'רד ברודר, המגן טייגר ויליאמס והחלוצים תומאס גרדין וסטן סמיל.
בסדרת הגמר פגשו הקנאקס את אלופת השנתיים הקודמות, ניו יורק איילנדרס.
במשחק הראשון בלונג איילנד עלו הקנאקס ליתרון סמוך לסיום, אולם טעות של ברודר שהתנגש באחד ממגיניו עלתה לקנאקס בשער שוויון ובהפסד בהארכה.
גם במשחק השני הקשו הקנאקס על האיילנדרס, אולם גם בו יצאו האיילנדרס מנצחים.
בשני המשחקים הבאים בוונקובר התקשו האיילנדרס פחות, ניצחו בשניהם בקלות יחסית וזכו בגביע סטנלי שלישי רצוף.
לאחר הריצה המפתיעה של 1982 שקעו הקנאקס שוב בבינוניות למשך שארית שנות ה-80. למרות הצטיינותו של הקפטן סטן סמיל, הקנאקס הגיעו לפלייאוף רק ארבע פעמים ובכולן נוצחו בסיבוב הראשון.
בתחילת שנות ה-90 חזרו הקנאקס להיות גורם משמעותי בליגה בזכות דור חדש של כוכבים - השוער קירק מקלין, הקפטן החדש טרבור לינדן והחלוץ הרוסי פאבל בורה שהגיע ככוכב מוכח מצסק"א מוסקבה.
בין 1991 ו-1993 עלתה הקבוצה ברציפות לפלייאוף, אך לא עברה את הסיבוב השני.
בעונת 1994 עלו הקנאקס בקושי לפלייאוף כמדורגים 7 בחטיבה המערבית.
בסיבוב הראשון פגשו את המדורגים 2 בחטיבה, קלגרי פליימס.
לאחר שנקלעו הקנאקס לפיגור 3:1 בסדרה, ניצחו בשני המשחקים הבאים בהארכה וכפו משחק שביעי ומכריע.
המשחק השביעי הגיע לשתי הארכות, ופאבל בורה כבש בהארכה השנייה את השער שהביא לקנאקס את העלייה לסיבוב השני.
הסדרות הבאות היו קלות יותר, והקנאקס הדיחו את דאלאס סטארס וטורונטו מייפל ליפס בחמישה משחקים כל אחת כדי לעלות לגמר גביע סטנלי שני בתולדותיהם.
בסדרת הגמר חיכתה לקנאקס ניו יורק ריינג'רס עם הקפטן מרק מסיה.
זו הייתה אחת הסדרות הנצפות ביותר בתולדות הליגה בשל הפופולריות של הריינג'רס והבצורת הארוכה ממנה סבלו - 54 שנים רצופות ללא זכייה בגביע סטנלי.
במשחק הראשון במדיסון סקוור גארדן, בעזרת הצטיינות של השוער מקלין שעצר 52 מכות לשערו, ניצחו הקנאקס ועלו ליתרון בסדרה.
הריינג'רס ניצחו במשחק השני, אולם יתרון הביתיות היה אצל הקנאקס כאשר הסדרה עברה לשני משחקים בוונקובר.
שער מוקדם של פאבל בורה הוביל את הקנאקס ליתרון במשחק השלישי, אולם בהמשך המשחק הורחק בעקבות מכה עם מקל ההוקי שלו בפניו של שחקן יריב.
הריינג'רס ניצחו 5:1 ועלו ליתרון בסדרה.
גם במשחק הרביעי הוליכו הקנאקס, 2:0, אולם שוב הפכו הריינג'רס את התוצאה וניצחו, והסדרה חזרה לניו יורק כאשר לריינג'רס יתרון גדול ואפשרות לזכות בגביע באולמם הביתי.
במשחק החמישי הפתיעו הקנאקס כשעלו ליתרון 3:0 בפתיחת השליש השלישי.
הריינג'רס חזרו תוך זמן קצר עם שלושה שערים והשוו, אולם הקנאקס ענו בשלושה שערים מהירים משלהם, ניצחו 6:3 והחזירו את הסדרה למשחק שישי בוונקובר.
גם במשחק השישי ניצחו הקנאקס.
שני שערים של הקפטן טרבור לינדן לא הספיקו לקנאקס במשחק השביעי, והריינג'רס ניצחו 3:2 כדי לזכות בגביע סטנלי היסטורי מבחינתם - גביע שסיים 54 שנות בצורת.
בעונות הבאות לא הצליחו הקנאקס לשחזר את ההצלחה.
ב-1994/95 הודחו בסיבוב השני של הפלייאוף על ידי שיקגו בלאקהוקס.
זו הייתה גם העונה האחרונה ב"פסיפיק קוליסאום" והקבוצה עברה לאולם חדש, "ג'נרל מוטורס פלייס".
הכוכב הרוסי אלכסנדר מוגילני הגיע לקבוצה וחזר לשחק עם חברו מצסק"א מוסקבה, פאבל בורה, אולם הקנאקס הודחו בסיבוב הראשון של פלייאוף 1996 על ידי קולורדו אוולאנש.
עונת 1996/97 הייתה רעה עוד יותר, והקנאקס כלל לא עלו לפלייאוף.
דור הכוכבים של ריצת הפלייאוף ב-1994 החל להתפרק, כאשר טרבור לינדן הועבר לניו יורק איילנדרס עם הגעתו של הכוכב הוותיק מרק מסיה מהריינג'רס.
ועונה לאחר מכן עזב גם פאבל בורה.
גם ב-1998 ו-1999 החמיצו הקנאקס את הפלייאוף.
עם זאת, הקנאקס החלו לבנות דור חדש של שחקנים לקראת תחילת המאה ה-21. טוד ברטוזי שהגיע מהאיילנדרס תמורת לינדן התגלה כחלוץ מוכשר.
כך גם החלוץ השוודי מרקוס נזלונד שהגיע ב-1996 והלך והשתפר.
בדראפט לקראת עונת 1999/2000, בשל מאזנם הגרוע בעונה הקודמת, הייתה לקבוצה את הבחירה מס' 2 הכללית.
הקנאקס לא הסתפקו בה, ורכשו בעסקה גם את הבחירה מס' 3. את שתי הבחירות הם ניצלו כדי לבחור את התאומים השוודים שנחשבו לכישרונות גדולים, הנריק ודניאל סדין, ששיחקו יחד מאז ילדותם בשוודיה ורצו להמשיך ולשחק ביחד.
הוותיקים מרק מסיה ואלכסנדר מוגילני עזבו, ולקבוצה הגיע ברנדן מוריסון, חלוץ מרכזי שהגיע מניו ג'רזי דווילס תמורת מוגילני.
בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 העלו הקנאקס את רמתם.
השילוב ההתקפי של ברטוזי, מוריסון ונזלונד התגלה כמוצלח, ובעונת 2000/01 חזרו הקנאקס לפלייאוף לראשונה מאז 1996. ללא נזלונד ששבר את רגלו לקראת סוף העונה הרגילה הובסו הקנאקס בסיבוב הראשון על ידי קולורדו אוולאנש.
עונה לאחר מכן, עם טרבור לינדן שחזר לקבוצה, שוב עלו הקנאקס לפלייאוף ושוב הודחו מוקדם - הפעם על ידי דטרויט רד וינגס.
עונת 2002/03 הייתה פורייה במיוחד עבור התקפת הקנאקס, כאשר נזלונד מסיים שני בליגה עם 104 נקודות וברטוזי מוסיף 97 נקודות (חמישי בליגה).
הקנאקס ניצחו סדרת פלייאוף לראשונה מזה שמונה עונות מול סנט לואיס בלוז, אולם בסיבוב השני הודחו בידי מינסוטה ויילד.
עונת 2003/04 עמדה בסימן תקרית קשה בה היה מעורב טוד ברטוזי במשחק באמצע העונה הרגילה.
סטיב מור, שחקן של קולורדו אוולאנש, ביצע תיקול קשה על מרקוס נזלונד שגרם לו לזעזוע מוח.
ברטוזי הנרגז הכה את מור מאחור, ומור נפל על הקרח כשפניו קדימה, ראשו פוגע במשטח הקרח ועליו נופלים ברטוזי ושחקנים נוספים.
כתוצאה מהתקרית סדק מור מספר חוליות בצווארו ונאלץ לפרוש ממשחק.
ברטוזי הושעה לשארית העונה, והתקרית הובילה גם להליכים משפטיים מצדו של מור נגד ברטוזי, הליכים שהסתיימו רק ב-2014 בהסכם פשרה שתנאיו נשמרו בסוד.
ללא ברטוזי הקנאקס הודחו בידי קלגרי פליימס בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
עונת 2005/06, לאחר העונה שבוטלה בעקבות סכסוך עבודה בליגה, החלה בצורה מבטיחה כאשר הקנאקס התחזקו בשני כוכבים מוכחים - אנסון קרטר וריצ'רד פארק.
אולם העונה הייתה בסופו של דבר לאכזבה, בעיקר מצידו של קו ההתקפה הראשון - נזלונד, מוריסון וברטוזי, שהרשימו בעונות הקודמות.
דווקא הקו השני, של קרטר והאחים סדין, הביא תוצאות טובות יותר.
לקראת סיום העונה מונה אלן ויניו, שהגיע מקבוצה-בת של הקנאקס בליגות המשניות, למאמן הקבוצה.
מיד אחרי מינויו של ויניו ביצעו הקנאקס עסקה גדולה עם פלורידה פנתרס שבמרכזה עבר טוד ברטוזי לפלורידה.
השחקן המרכזי שהגיע בתמורה היה השוער רוברטו לואונגו.
רכישתו של לואונגו התגלתה כהצלחה בעונת 2006/07, כאשר עונה מצוינת שלו הובילה את הקנאקס לפלייאוף.
הם פתחו אותו בניצחון מול דאלאס סטארס בארבע הארכות - המשחק הארוך ביותר בתולדות הקבוצה.
הקנאקס ניצחו בסדרה בשבעה משחקים, אולם הודחו בסיבוב השני בידי אנהיים דאקס.
למרות זאת, המאמן ויניו זכה בגביע ג'ק אדמס כמאמן העונה.
עונת 2007/08 הייתה מרובת זעזועים בקבוצה, כאשר שחקנים רבים נקלעו לפציעות ועסקאות רבות שינו את סגל הקבוצה.
הזעזוע הקשה מכל היה מותו של המגן הצעיר לוק בורדון בתאונת אופנוע.
סיום העונה היה רע מאוד, כאשר הקנאקס הפסידו שבעה משמונת המשחקים האחרונים של העונה והעלייה לפלייאוף חמקה מידיהם.
בעונת 2008/09 עזב את הקבוצה מרקוס נזלונד, והשוער רוברטו לואונגו מונה במקומו לקפטן.
זו הייתה הפעם הראשונה מאז 1947 ששוער מונה לקפטן קבוצה ב-NHL.
הקנאקס הגיעו עד הסיבוב השני בפלייאוף, והודחו בידי שיקגו בלאקהוקס.
עונת 2009/10 הייתה עונה שונה מקודמותיה.
האולם הביתי של הקבוצה, "ג'נרל מוטורס פלייס" (כיום רוג'רס ארנה) אירח את טורניר ההוקי קרח באולמיפיאדת החורף שהתקיימה בוונקובר.
שם האולם שונה ל"קנדה הוקי פלייס" בתקופת האולימפיאדה, עקב חוקי הוועד האולימפי הבינלאומי שאסרו לקרוא לו על שם תאגיד.
גם האולם הישן של הקבוצה, "פסיפיק קוליסאום", אירח תחרויות באולימפיאדה.
כתוצאה מכך שונתה תוכנית המשחקים של הקנאקס והם לא שיחקו בביתם במשך 6 שבועות רצופים (כולל פגרת האולימפיאדה שארכה שבועיים), ובסך הכל קיימו 14 משחקי חוץ רצופים - מסע משחקי החוץ הארוך ביותר בהיסטוריה של ה-NHL.
הקנאקס שוב הודחו בידי שיקגו בסיבוב השני של הפלייאוף.
בסיום אותה עונה זכה הנריק סדין בגביע ארט רוס לאחר שצבר 112 נקודות (שערים + אסיסטים), והיה לשחקן הראשון של הקנאקס שזכה בו.
עונת 2010/11 נפתחה בטקס לציון העונה ה-40 של הקנאקס ב-NHL.
הנריק סדין מונה לקפטן החדש של הקבוצה במקום השוער רוברטו לואונגו, שוויתר על התפקיד.
הקנאקס הפיקו את העונה הרגילה הטובה בתולדותיהם, כאשר לואונגו הצטיין בשער, קווין ביאקסה בלט בהגנה, והאחים סדין הובילו את ההתקפה והתמקמו שניהם בצמרת המבקיעים של הליגה.
דניאל סדין סיים את העונה עם 104 נקודות וירש את אחיו התאום כזוכה בגביע ארט רוס.
הנריק סיים עם 94 נקודות.
הקנאקס זכו בפער משמעותי בגביע הנשיאים כבעלי המאזן הטוב בליגה לראשונה אי פעם, ובפעם הראשונה בתולדותיה התייצבה הקבוצה לפלייאוף כשהיא מדורגת ראשונה בחטיבה המערבית.
בסיבוב הראשון פגשו הקנאקס את האלופה, שיקגו בלאקהוקס.
הקנאקס השמיטו יתרון של 3:0 בסדרה, ונאלצו לשחק משחק שביעי מכריע שהגיע להארכה.
שער של אלכסנדר בורוז הביא לקנאקס את הניצחון במשחק ובסדרה, והדיח את האלופה.
הסיבובים הבאים היו קלים יותר - הקנאקס הדיחו בשישה משחקים את נאשוויל פרדטורס ובחמישה משחקים את סן חוזה שארקס בגמר החטיבתי, ועלו בפעם השלישית בתולדותיהם לסדרת הגמר על גביע סטנלי, שם פגשו את בוסטון ברואינס.
הסדרה הגיעה למשחק שביעי ומכריע לאחר שבששת המשחקים הראשונים ניצחה כל אחת מהקבוצות את משחקיה הביתיים, אם כי ניצחונותיה של בוסטון היו גבוהים במיוחד ואילו ניצחונותיה של ונקובר היו כולם על חודו של שער.
במשחק השביעי כשלו הקנאקס בביתם, הובסו 4:0 והחמיצו הזדמנות לזכות בגביע סטנלי לראשונה בתולדותיהם.
אוהדי הקנאקס, שהתקשו להשלים עם ההפסד, עוררו מהומות ברחובות ונקובר שכללו מעשי ונדליזם וביזה בהיקף נרחב.
לאחר מפח הנפש של ההפסד בגמר, המשיכה הקבוצה להראות את יכולתה במהלך העונה הרגילה של 2011/12. הקנאקס התחרו בצמרת הליגה, ולמרות פיגור אחרי קבוצות הצמרת האחרות במרבית העונה עלה בידיה לעבור את סנט לואיס בלוז ולזכות במקום הראשון בחטיבה המערבית.
במשחק האחרון של העונה ניצלו הקנאקס הפסד של מובילת המזרח, ניו יורק ריינג'רס, כדי לסיים את העונה במקום הראשון בליגה כולה ולזכות בגביע הנשיאים בפעם השנייה ברציפות.
הציפיות הגבוהות לקראת הפלייאוף הפכו לאכזבה נוספת, כאשר לוס אנג'לס קינגס, המדורגים 8 במערב, הדיחו את הקנאקס כבר בסיבוב הראשון.
המאפיין של הצלחה בעונה הרגילה וכישלון בפלייאוף חזר על עצמו גם עונה אחת לאחר מכן, כאשר הקנאקס זכו באליפות הבית הצפון-מערבי ועלו לפלייאוף מהמקום השלישי בחטיבה המערבית, אך בפלייאוף גילתה הקבוצה יכולת ירודה והובסה על ידי סן חוזה שארקס בארבעה משחקים בלבד.
רצף העליות לפלייאוף של הקבוצה נעצר בעונת 2013/14, כאשר הקנאקס החמיצו את הפלייאוף לראשונה מאז 2007/08. לאחר עונת 2014/15 בה עלתה הקבוצה לפלייאוף ושוב נוצחה בסיבוב הראשון, החמיצה הקבוצה שוב את הפלייאוף בארבע העונות לאחר מכן.
זכייתה של סנט לואיס בלוז בגביע סטנלי ב-2019 הותירה את הקנאקס, ואת באפלו סייברס שהצטרפה לליגה יחד איתה, כקבוצות הוותיקות ביותר בליגה שטרם זכו בגביע סטנלי.
בתווך, עם סיום עונת 2017/18, תם עידן בקבוצה, כאשר הנריק ודניאל סדין הודיעו על פרישה ממשחק.
בעונת 2019/20 נעצרה טרם זמנה עקב מגפת הקורונה חזרו הקנאקס לפלייאוף, לאחר שמוקמו במקום השביעי החטבה המערבית עם עצירת העונה.
בסיבוב המוקדם המיוחד שנוסף לפלייאוף הבליטו הקנאקס את הקפטן בו הורוואט ואת השוער השוודי יאקוב מרקסטרום, שהעלו את רמתם והובילו את הקנאקס לניצחון על קלגרי פליימס ולאחר מכן בסיבוב הראשון על האלופה המכהנת סנט לואיס בלוז, תוך הפגנת רוח לחימה בלתי מתפשרת.
את רוח הלחימה לקחו איתם הקנאקס לסיבוב השני, מול וגאס גולדן נייטס העדיפה בהרבה.
למרות היעדרות של מרקסטרום מהמשחקים האחרונים בסדרה, ולמרות שהגולדן נייטס הפגינו את עליונותם בכל משחקי הסדרה, הצליחו הקנאקס לנצח שלושה משחקים ולכפות הכרעה במשחק שביעי.
השוער המחליף תאצ'ר דמקו, שהחליף את מרקסטרום בשלושת המשחקים האחרונים, הצטיין במיוחד והקשה מאוד על התקפת הגולדן נייטס.
לבסוף הצליחו הגולדן נייטס להתגבר על הקנאקס העקשנים ולהדיח אותם.
השוער המצטיין מרקסטרום עזב את הקבוצה לאחר אותה עונה, ובמקומו הגיע לקבוצה בריידן הולטבי שביסס את עצמו כאחד השוערים הטובים בליגה במדי וושינגטון קפיטלס.
עונה חלשה של הקבוצה הסתיימה במקום האחרון בבית הצפוני שהוקם במיוחד לאותה עונה, ועונה חלשה נוספת ב-2021/22 הסתיימה גם היא ללא פלייאוף.
הקבוצה ניסתה לשנות את המצב בשינויים רבים בסגל לפני ובמהלך עונת 2022/23, כולל עזיבתו של הקפטן בו הורוואט; אך הקבוצה שוב נכשלה ולא עלתה לפלייאוף.
עונת 2023/24 הייתה עונת מפנה בקבוצה.
המגן קווין יוז, שמונה לקפטן במקום הורוואט, הצטיין בשני צידי הזירה כשרשם 17 שערים ו-75 אסיסטים, ובסך הכל 92 נקודות מעמדת המגן; יוז זכה בסיום העונה בגביע נוריס כמגן המצטיין של העונה בליגה.
לצידו הצטיינו השוער תאצ'ר דמקו שהשתלט על עמדת השוער הראשון בקבוצה, והחלוץ ג'יי טי מילר שסיים את העונה עם 37 שערים ו-103 נקודות בסך הכל.
הקנאקס זכו באליפות הבית הפסיפי עם 50 ניצחונות ו-109 נקודות בטבלה.
עם פציעתו של דמקו במשחק הראשון של הפלייאוף השתלט על עמדת השוער הלטבי ארתורס שילובס, ה-MVP של אליפות העולם 2023 בה הוביל את נבחרת לטביה למדליית ארד היסטורית.
שילובס הצטיין בפלייאוף, ולצד מילר ויוז שהמשיכו לככב בפלייאוף עברו הקנאקס את נאשוויל פרדטורס בשישה משחקים בסיבוב הראשון - אך בסיבוב השני שמטו הקנאקס יתרון 3:2 בסדרה מול אדמונטון אוילרס, והודחו במשחק שביעי ומכריע באולמם הביתי.
בעונה שלאחר מכן שוב חזרה הקבוצה והחמיצה את הפלייאוף.
בדצמבר 2025, בעסקה גדולה, ויתרו הקנאקס על הקפטן והמגן המצטיין שלהם קווין יוז, שהועבר למינסוטה ויילד תמורת שלושה שחקנים (אחד מהם האמריקאי-ישראלי זאב בויום) ובחירת דראפט בסיבוב הראשון ב-2026.
מסורת אוהדים מפורסמת החלה ב"פסיפיק קוליסאום" בעונת 1981/82 כאשר רוג'ר נילסון, שהיה מאמן זמני בקבוצה, ביקש למחות על שיפוט שלדעתו קיפח את קבוצתו באחד המשחקים.
הוא קשר מגבת לבנה למקל הוקי ונופף בו, כמסמן לשופטים על כניעתו.
המסורת התפשטה מאז לקהל, ומכונה "כוח המגבת" (towel power).
מסורת נוספת של אוהדי הקבוצה הייתה האנשים הירוקים (The Green Men), שני אוהדים של הקבוצה שבמשך שש עונות, מאז 2009, נהגו לשבת בצמוד לתיבת העונשין של הקבוצה היריבה לבושים בחליפות גוף ירוקות-זרחניות.
כאשר שחקן של הקבוצה היריבה נשלח לתיבת העונשין, האנשים הירוקים התגרו בו בתנועות ריקוד מוזרות, תוך שימוש באביזרים ושלטים משונים.
השניים הפכו לאטרקציה במשחקי הקבוצה ובליגה בכלל, הוצגו באופן תדיר במסכי הווידאו במשחקי הבית של הקנאקס, ואוהדים רבים נהגו להצטלם איתם לפני המשחק.
אחרי עונת 2014/15 "פרשו" האנשים הירוקים וחדלו ממנהגם.
בעונת 2024/25 האנשים הירוקים חזרו לפעילויות.
ונקובר הוא אי בדרום־מערב קנדה באוקיינוס השקט, צמוד לחוף המערבי של קנדה.
האי ונקובר הוא הגדול ביותר במערב קנדה וה-42 בגודלו בעולם, עם שטח של 32,134 קילומטרים רבועים.
האי משתייך לפרובינציית קולומביה הבריטית של קנדה.
אוכלוסייתו היא השנייה בגודלה בין איי קנדה.
האי נקרא על שם האדמירל ג'ורג' ונקובר אשר חקר את חופי האוקיינוס השקט בין השנים 1791–1794. בצידו המזרחי נמצא אי התגליות שגם הוא התגלה באותו מסע.
אורכו של האי ונקובר הוא 460 קילומטר, רוחבו 100 קילומטר ושטחו 32,134 קילומטר רבוע.
החוף המערבי של האי טרשי, רצוף מפרצים, פיורדים ומצוקים.
חופו המזרחי, לעומת זאת, שטוח יותר.
במרכז האי נמצא פארק סטראטקונה, המשתרע על שטח של כ-2,500 קמ"ר.
בתוכו נמצאת שרשרת הרים המכוסים קרח בכל השנה, ובהם הפסגה הגבוהה ביותר באי, שמגיעה לשיא של 2,195 מטר מעל גובה פני הים.
החוף המערבי של האי הוא בעל כמות המשקעים הממוצעת הגבוהה ביותר בצפון אמריקה, כ-6,650 מילימטרים בשנה.
לעומת זאת, בשל שרשרת ההרים במרכז האי, כמות המשקעים בחוף המזרחי נמוכה בהרבה, ומגיעה ל-635 מילימטר בשנה בסביבות העיר ויקטוריה, בדרום מזרח האי.
עיקר המשקעים יורדים בסתו ובחורף.
שלג נדיר באזורים הנמוכים, אבל שכיח בפסגות ההרים.
הטמפרטורות באי הן ממוזגות עם ממוצע שנתי של C° 10.
הפאונה באי דומה לזו שבחוף המערבי של היבשת עם הבדלים קלים.
למשל, דוב גריזלי, אייל קורא, בואש, קיפוד וזאב ערבות אינם נמצאים באי אף על פי שהם שכיחים ביבשת.
אחד המינים במשפחת הסנאיים, המרמוט של האי ונקובר, אנדמי לאי.
תת-המין רוזוולט של האייל הקנדי נמצא בקנדה רק באי ונקובר.
באי גם אוכלוסייה גדולה של הפומה.
באי שכיחים הדגים טרוטה וסלמון.
קרוב למחציתה מתגוררת בוויקטוריה רבתי, הממוקמת בקצה הדרום מזרחי של האי.
ערים נוספות באי הן נניימו, פורט אלברני, פארקסביל, קורטניי וקמפבל ריבר.
קיימת מפלגה בשם מפלגת האי ונקובר שדוגלת ליצירת אוטונומיה לאי.
באי שלוש אוניברסיטאות: אוניברסיטת ויקטוריה (UVic), אוניברסיטת האי ונקובר (VIU), ואוניברסיטת רויאל רודס (RRU).
בנוסף פועלים בה מספר קולג'ים ועשרות בתי ספר פרטיים וציבוריים.
ונרה-1 הייתה הגשושית הפלנטרית הראשונה, תוצרת ברית המועצות, ששוגרה ב-12 בפברואר 1961 לעבר כוכב הלכת נוגה, כחלק מתוכנית ונרה.
הגשושית שקלה 643.5 ק"ג בצורת גליל שקוטרו 1.05 מטר ובראשו חרוט.
אורכה הכולל של הגשושית היה 2.035 מטר.
היא מולאה בחנקן יבש בלחץ של 1.2 אטמוספירות עם מאווררים פנימיים כדי שהחום יתפרש על כל הגשושית.
הגשושית צוידה בשני לוחות סולריים שטענו סוללות אבץ-כסף.
אנטנה באורך שני מטר תוכננה במטרה לשלוח מידע לכדור הארץ.
גם על הלוחות הסולריים ניצבו שתי אנטנות ששימשו לשמירה על קשר עם הגשושית.
הגשושית צוידה במכשירי מדידה שכללו מגנטומטר, מלכודת יונים, גלאי מיקרו-מטאוריטים, מונה גייגר וכלי למדידת קרינה קוסמית בעזרת נתרן יודי.
ניסוי שצורף לגשושית והוצמד לאחד הלוחות הסולריים מדד טמפרטורות על השכבה הדקה הניסיונית שעל ונרה 1. בגשושית השתמשו במנוע KDU-414 לתיקונים תוך-מסלוליים.
השליטה על הטמפרטורה התבצעה בעזרת לוחות ממונעים.
ונרה 1 שוגרה בשני שלבים.
קודם כל, שוגרה בעזרת משגר "מולניה" ("ברק" ברוסית) הגשושית ספוטניק 8 ששקלה 7 טון, והיא הוצבה במסלול חניה.
התחנה הבין-כוכבית האוטומטית שוגרה ממסלול של 229 × 282 ק"מ לעבר נוגה בעזרת מנוע ארבע-שלבי.
זו הייתה הדוגמה הראשונה ליעילות הרבה שבשיגור מתוך כלי במסלול.
המנוע 11D33 היה הראשון מסוגו שהציג הנעה בשלבים של טיל והציג שימוש ראשון במנוע מסוג "אולז'" - מנוע המניע טיל בסביבה חסרת משקל בעזרת דלק נוזלי.
שלוש מדידות טלמטריות מוצלחות נערכו ונאסף מידע לגבי רוח סולרית וקרניים קוסמיות קרוב לכדור הארץ ב-19 בפברואר, במרחק של 1,900,000 ק"מ מכדור הארץ בחלק של החלל שמושפע מהשדה המגנטי של ארץ.
אחרי גילוי הרוחות הסולריות בעזרת לונה 2, ונרה 1 סיפקה את הווידוא הראשון שהתופעה קיימת גם בחלקים עמוקים יותר של החלל.
אחרי שבוע המדידה הטלמטרית הרביעית כשלה ולא התבצעה.
עם עזרתו של טלסקופ הרדיו הבריטי במצפה הכוכבים ג'ודרל בנק יכול להיות שאותרו כמה אותות חלשים מונרה 1 בחודש יוני.
מהנדסים סובייטיים סבורים שוונרה 1 כשלה בגלל התחממות יתר של גלאי הכיוון הסולרי.
ונרה 1 הייתה אבן דרך חשובה בעיצוב והנדסת חלליות - היא הייתה הגשושית הפלנטרית המודרנית הראשונה והכלי הראשון שעוצב באופן שיאפשר שינויים תוך מסלוליים.
במהלך רוב טיסתה יוצבה בעזרת סיבוב.
לו הייתה מגיעה לנוגה היא הייתה נעזרת במיקום של ארץ ובמיקומה של השמש ומשתמשת בפעם הראשונה באנטנה פרבולית להעברת מידע.
ונרה 2 הייתה הגשושית השנייה בתוכנית החלל הסובייטית ונרה שעסקה במחקר כוכב-הלכת נוגה.
כמו קודמתה היא הוגדרה ברוסית כתחנה אוטומטית בין-כוכבית.
קודמתה, ונרה 1 הגיעה להישגים חסרי תקדים בחקר החלל ובחקר כוכבי לכת בפרט.
החללית תוכננה במשרד תכנון בראשות סרגיי קורוליוב.
היא שוגרה ב-12 בנובמבר 1965 תוך שימוש במשגר לוויינים וחלליות מדגם מולניה.
היא נשאה מערכת טלוויזיה במעגל סגור ומכשירי מדידה מדעיים שונים.
ב-27 בפברואר 1966 הגשושית חלפה במרחק של 24,000 ק"מ מנוגה ונכנסה למסלול הקפה הליוצנטרי.
מכשירי המדידה היו אמורים להתחיל לפעול ולאגור נתונים שהיו מתוכננים לעבור למרכז התקשרות לאחר חידוש הקשר עם החללית.
הקשר לא חודש ככל הנראה בעקבות חימום יתר של הגשושית.
בדרכה לנוגה נוצר 26 פעמים קשר עם הגשושית.
במהלך שידורים אלו נקלטו נתוני מדידות שונות.
לפני שאפילו אחד מיעדי המשימה שקשורות עם חקר נוגה הושג או נאסף מידע כלשהו על סביבתה כשלו המערכות של הגשושית אחרי שבמהלך תעופתה נותק הקשר עם מערכות השליטה שלה.
ונרה 4 הייתה הגשושית הרביעית בתוכנית ונרה הסובייטית ששימשה למחקר כוכב הלכת נוגה.
היא שוגרה ב-12 ביוני 1967 וכשהייתה במסלול מסתה היבשה הייתה 1,106 ק"ג.
היא שוגרה מ-"טיאז'ולי ספוטניק" ("לוויין כבד" בתרגום מרוסית) לעבר נוגה במטרה לחקור את האטמוספירה שלו.
ב-18 באוקטובר 1967 הגשושית נכנסה לאטמוספירה של נוגה ושחררה שני מדחומים, ברומטר, מד גובה לפי גלי רדיו, כלי מדידה לצפיפות אטמוספירית, 11 מודדי גזים, ושני משדרי רדיו ששידרו בגלי DM.
הרכב הראשי של הגשושית שנשא קפסולה אל נוגה נשא מגנטומטר, כלי למדידת קרינה קוסמית, ספקטרומטרי לימן-אלפא למדידת מימן וחמצן אטומיים, ומלכודות חלקיקים (לחיפוש רוח שמש).
הגשושית החזירה אותות והפעילה מערכת צניחה.
היא המשיכה לשדר עד שהגיעה לגובה של 24.96 ק"מ.
מקום נחיתתה נמצא קרוב לנקודת רוחב 19° צפון ונקודת אורך 38° מזרח.
ונרה 4 התבלטה בכך שהייתה הגשושית הראשונה שביצעה מדידות וניתוח של נתונים מקומיים על סביבתו של כוכב לכת שאינו כדור הארץ.
היא סיפקה ניתוח כימי על הרכבה של האטמוספירה בנוגה לפיו האטמוספירה מורכבת בעיקר מפחמן חד-חמצני ואחוזים אחדים ממנה מהווים חנקן.
אף על פי שהקפסולה לא הגיעה בשלמותה לשטח היא סיפקה מדידות ישירות ראשונות והוכיחה שנוגה הוא כוכב לכת חם מאוד ושהאטמוספירה שלו צפופה בהרבה מהמצופה.
ונרה 5 הייתה הגשושית החמישית בתוכנית ונרה הסובייטית ששימשה למחקר כוכב הלכת נוגה.
היא שוגרה ב-5 בינואר 1969. מסתה היבשה במסלול הייתה 1,130 ק"ג.
היא שוגרה מ-"טיאז'ולי ספוטניק" ("לוויין כבד" בתרגום מרוסית) לעבר נוגה במטרה לאסוף עוד מידע אטמוספירי בהמשך למשימתה המוצלחת של ונרה 4. היא סיפקה מידע חדש וחשוב לגבי האטמוספירה של נוגה.
מבנה ועיצוב הגשושית היה מאוד דומה לקודמתה אך בזכות מה שנלמד ממשימתה של ונרה 4 ונרה 5 עוצבה באופן שעשה אותה חזקה ועמידה יותר.
כשהתקרבה לאטמוספירה של נוגה הגשושית הראשית שחררה קפסולה במשקל 405 ק"ג שנשאה ציוד מדידה מדעי.
בעת שהקפסולה ירדה לעבר פני השטח של נוגה נפתח מצנח שמטרתו הייתה ירידה איטית לעבר פני כוכב הלכת.
במשך 53 דקות ב-16 במאי 1969 כשהקפסולה צנחה לאט בזכות המצנח היא החזירה מידע על האטמוספירה של נוגה.
היא נחתה בנקודות ציון 3 דרום ו-18 מזרח.
הגשושית גם נשאה מדליון ועליו סמל ברית המועצות ותמונה של לנין על רקע צידה האפל של נוגה.
התוצאות מהחלקים של ונרה 4, 5, ו-6 שנחתו על פני כוכב הלכת סיפקו נתונים כימיים וניתוחים חדשים ומדויקים הרבה יותר לגבי הרכבה האטמוספירה של נוגה בזכות המדידות שנערכו.
עם הידע על הצפיפות הגדולה באטמוספירה של נוגה עוצבו מצנחים קטנים יותר כדי לאפשר לקפסולות להגיע קרוב ככל האפשר לפני השטח ולהתרסק לפני שיאזל הכוח המפעיל את מכשירי המדידה שלהן.
ונרה 6 הייתה הגשושית השישית בתוכנית ונרה הסובייטית ששימשה למחקר כוכב הלכת נוגה.
היא שוגרה ב-10 בינואר 1969 מ-"טיאז'ולי ספוטניק" ("לוויין כבד" בתרגום מרוסית) לעבר נוגה במטרה להשיג מידע אטמוספירי בהמשך לקודמותיה ונרה 4 ו-5 ששוגרו לנוגה במטרה דומה.
מסתה היבשה במסלול הייתה 1130 ק"ג.
הגשושית נבנתה בדומה לוונרה 4 אך שוב כמו ונרה 5 היא עוצבה באופן שעשה אותה חזקה ויציבה יותר.
כשהתקרבה לאטמוספירה של נוגה שחררה הגשושית קפסולה במשקל 405 ק"ג עם ציוד מחקר מדעי.
בזמן הירידה לעבר נוגה נפתח מצנח כדי להאט את ירידתה לעבר פני כוכב הלכת.
הגשושית נכנסה לאטמוספירה של נוגה במהירות של כ -11.17 ק"מ בשנייה בשעה 06:05 UT ב-17 במאי 1969.
ב-17 במאי 1969 במהלך הירידה המואטת שאפשר המצנח הגשושית החזירה מידע במשך 51 דקות על האטמוספירה של נוגה.
היא נחתה בנקודות הציון 5° דרום 23° מזרח.
על סמך הנתונים שהתקבלו ממשימות ונרה 4, 5, ו-6, חשפו החוקרים מידע נוסף.
מדידות מדויקות יותר של הרכב האטמוספירה התבצעו בעזרת ניסויים כימיים.
משהתברר שהאטמוספירה צפופה הרבה יותר ממה ששיערו בעבר צוידה הגשושית במצנחים קטנים יותר כדי שתוכל לאסוף מידע כמה שיותר קרוב לפני השטח.
האטמוספירה כללה 97 אחוז דו־תחמוצת הפחמן, פחות משני אחוז חנקן ופחות מ-0.1 אחוז חמצן.
ונריוס הקדוש (באיטלקית: San Venerio; 560 לערך – 630) הוא קדוש נוצרי בכנסייה הקתולית.
מאז 1961 הוא נחשב לקדוש המגן של שומרי המגדלורים, של העיר לה ספציה ושל מפרץ לה ספציה.
לא קיימות עדויות מוצקות על חייו.
על פי ההגיוגרפיה, הוא נולד באי פלמריה והיה נזיר מתבודד במנזר באי טינו שבים הליגורי.
לאחר מכן שירת כאב מנזר עד למותו בשנת 630. לאחר מותו הוקם במקום מקדש קטן, ובמאה ה-11 הקימו בנדיקטינים מנזר לזכרו.
שרידי המנזר נמצאים בצפון טינו.
ונריוס היה הקדוש המגן של לוני, אך במאה ה-9 הותקפה העיר וחרבה מתקיפות נורמניות וסרצניות.
המושב של בישוף לוני הועבר לסרצנה ושרידיו של הקדוש הועברו לסן פרוספרו ברג'ו אמיליה והוא היה פטרון העיר לתקופת מה.
מאוחר יותר הועברו לאי טינו.
ונקובר רויאלס קנדיאנס הייתה קבוצת כדורגל מוונקובר שבקולומביה הבריטית שבקנדה, ששיחקה בליגת הכדורגל האמריקאית.
הליגה הוקמה מקבוצות שיובאו מליגות זרות אחרות.
מועדון ונקובר הפך למעשה למועדון הכדורגל סנדרלנד שמסנדרלנד, אנגליה.
לאחר סיומה של עונת , ארצות הברית עם "ליגת הכדורגל המקצועני הלאומית" על מנת להקים את ליגת הכדורגל הצפון אמריקאית (NASL) עם הקבוצות מהליגה האמריקאית לשעבר, ליצירת לוח משחקים חדש מהאיחוד.
קבוצת סן פרנסיסקו גולדן גייט גיילס התפרקה, ובעקבות כך זכויותיה הועברו לקבוצת "רויאל קנדיאנס"; לאחר מכן נקראה הקבוצה בשם החדש "ונקובר רויאלס".
הקבוצה, שקיימה את משחקיה הביתיים באצטדיון האימפריה, סיימה במקום הרביעי בבית הפאסיפי של ליגת NASL בעונת , ולאחר מכן סיימה את פעילותה.
ונקטרמן רמאקרישנן (בטמילית: வெங்கட்ராமன் ராமகிருஷ்ணன்; נולד בשנת 1952) הוא ביולוג מבני הודי במעבדת MRC לביולוגיה מולקולרית הפועלת בפאתי קיימברידג' באנגליה.
הוא עמית בטריניטי קולג' ומכהן כנשיא החברה המלכותית.
חתן פרס נובל לכימיה לשנת 2009 במשותף עם עדה יונת ותומאס סטייץ.
רמאקרישנן נולד בשנת 1952 בצ'ידמברם שבמדינת טאמיל נאדו בהודו.
סיים לימודי מכינה ללימודים אוניברסיטאיים באוניברסיטת אנמלאי שבטאמיל נאדו.
בשנת 1971 סיים לימודי תואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת מהראג'ה סיאג'יראו בברודה, במדינת גוג'ראט.
הוא עקר לארצות הברית, שם התאזרח, והשלים לימודי דוקטורט בפיזיקה באוניברסיטת אוהיו בשנת 1976 והמשיך בלימודי ביולוגיה במשך שנה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו לצורך מעבר מתחום הפיזיקה התאורטית לתחום הביולוגיה.
הוא שימש פוסט-דוקטורנט באוניברסיטת ייל וכן עבד במעבדה הלאומית ברוקהייבן במדינת ניו יורק.
בשנת 1977 החל לפרסם מאמרי מחקר בירחונים מקצועיים ועד היום פרסם 95 מאמרים.
בשנת 2000 פרסמה מעבדתו את המבנה של תת-יחידה 30S של הריבוזום והמבנה שהיא יוצרת עם אנטיביוטיקות שונות פרסום זה הוא אחד מתוך שורה של פרסומיו בנושא מבנה הריבוזום.
בעשור הראשון של המאה ה-21 פרסמה מעבדתו את המבנה האטומי של כל הריבוזום.
נוסף לכך, ונרה D תידרש לערוך מיפוי של אתרי הנחיתה על כוכב הלכת נוגה, במטרה להקים על כוכב הלכת בסיס לשהייה ארוכה בחלל, בסיס שאמור להסתמך על רכיבים של תוכנית ונרה.
ונרה עשויה להיות הגשושית הראשונה ששולחת הפדרציה הרוסית (כאשר גשושיות ונרה הקודמות נשלחו על ידי ברית המועצות).
ונרה D היא ספינת הדגל של דור חדש של גשושיות רוסיות שמיועדות להישלח לנוגה, ותוכלנה לשהות בחלל שעה וחצי יותר מן הגשושיות הסובייטיות הקודמות.
התכנון העיקרי הוא להרכיב את ונרה D על גבי משגר הפרוטון על מנת לשגרו לחלל, אולם ייתכן שעם ההתקדמות בפיתוח טיל השיגור אנגרה, כנראה שהגשושית תוצמד אל משגר האנגרה החדש.
ונרה 7 הייתה רכב חלל סובייטי, השביעית בתוכנית ונרה הסובייטית של גשושיות שנשלחו לכוכב הלכת נוגה.
זו הייתה החללית הראשונה שנחתה בהצלחה על כוכב לכת אחר ושדרה משם אותות חזרה לכדור הארץ.
כמו הגשושיות הקדומות של "תוכנית ונרה", הגשושית נבנתה במשרד "לאבוצ'קין".
בעקבות נתוני לחץ וטמפרטורה שהועברו על ידי גשושיות קודמות, מבנה החללית הותאם למידע מעודכן.
יחידת הנחיתה נבנתה מטיטניום במקום מסגסוגת אלומיניום.
בגשושית הייתה מותקנת סוללת עופרת-חומצה.
כשבועיים לפני הנחיתה נטענה הסוללה תוך שימוש בפאנלים סולאריים של הגשושית.
כתוצאה משדרוג שבוצע, משקל הגשושית ויחידת הנחיתה גדל באופן משמעותי והיה צורך להוריד ממנה את רוב מכשירי המדידה.
כמו כן היה צורך בשימוש במשגר לוויינים וחלליות חזק יותר.
הדבר גרם לצורך בביצוע שדרוגים במשגר מדגם מולניה.
החללית שוגרה ב-17 באוגוסט 1970 ונכנסה לאטמוספירה של נוגה ב-15 בדצמבר 1970. הגשושית נכנסה לאטמוספירה כשהיא מחוברת לרכב האם שלה לצורך שמירה על טמפרטורה נמוכה זמן רב ככל האפשר בתוך האטמוספירה החמה של כוכב הלכת.
הגשושית התנתקה מחללית האם ונפתח מצנח בגובה 60 ק"מ תוך דגימת ההרכב האטמוספירי וחשפה הרכב של 97% פחמן דו-חמצני.
מהירות הפגיעה בקרקע הייתה גבוהה מהמתוכנן (16.5 מטר לשנייה), כנראה כתוצאה מכשל בביצועי המצנח.
החללית ככל הנראה ניזוקה בנחיתה, אך שידרה את מדידת הטמפרטורה של 475 מעלות צלזיוס על פני השטח.
עקב תקלה בציוד המדידה רוב המכשירים לא הצליחו להעביר את הנתונים.
ונקוּבר היא עיר בגדה הצפונית של נהר קולומביה במדינת וושינגטון שבארצות הברית.
נכון לשנת 2010, בעיר 161,797 תושבים, והיא העיר הרביעית בגודלה במדינה.
העיר ממוקמת במרחק של 491 קילומטרים בלבד מהעיר ונקובר שבקולומביה הבריטית, קנדה.
שתי הערים קרויות על שמו של ג'ורג' ונקובר, ימאי ומגלה ארצות בריטי שבין השנים 1791-1795 חקר את החוף המערבי הצפוני של אמריקה.
עם זאת, ונקובר שבוושינגטון נוסדה 29 שנים לפני זו הקנדית, והכינוי לתחנת המסחר שהעיר האמריקאית הוקמה בסמיכות לה כ"פורט ונקובר" קדום אף עוד יותר.
במשך השנים הועלו מספר הצעות כדי להפחית את הבלבול הנובע מזהות השם של שתי הערים.
בין השאר הוצע להחליף את שם העיר ל"אולד ונקובר" ("ונקובר הישנה") או ל"פורט ונקובר".
כיום התושבים המקומיים נוהגים להוסיף לשם העיר הקנדית BC ("בריטיש קולומביה"), ולזו האמריקאית USA, או "וושינגטון".
וֶנצֶל פוּקס הוא קלרניתן אוסטרי.
פוקס למד בקונסרבטוריון של אינסברוק עם ואלטר קפר (Kefer) ובאקדמיה למוסיקה של וינה עם פטר שמידל.
הוא הופיע עם האופרה הממלכתית של וינה, התזמורת הפילהרמונית של וינה, האופרה העממית של וינה ועם תזמורת הרדיו של וינה.
בגיל 19 הפך פוקס לסולן תזמורת האופרה העממית בווינה, חמש שנים מאוחר יותר לסולן תזמורת הרדיו של וינה, ומשנת 1993 שימש כנגן הקלרינט הראשון בהתזמורת הפילהרמונית של ברלין.
מאז 2008 הוא מכהן כפרופסור בבית הספר למוזיקה על שם האנס הייזלר בברלין, בנוסף הוא מחזיק בתואר פרופסור לשם כבוד מקונסרבטוריון שאנגחאי והוא מוזמן רבות להעביר כיתות אומן ביפן וברחבי העולם.
פוקס חבר בהרכב כלי הנשיפה של סולני התזמורת הפילהרמונית של ברלין, אנסמבל השמיניה של הפילהרמונית של ברלין, אנסמבל מטרופוליס ותזמורת ה"סופר וורלד"
פוקס זכה בפרס משרד המדע והאומנות האוסטרי ובמספר פרסים בתחרות הלאומית הגרמנית למוזיקאים צעירים.
ונצל פרייהר פון וורם היה מפקד בכיר בצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה.
וורם נולד ב-27 בפברואר 1859 בעיר קרלין שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית.
קרלין הייתה בזמנו עיר עצמאית, אולם כיום היא פרבר של פראג, בירת צ'כיה.
הוא למד באקדמיה הצבאית הטכנית בווינה, ובשנת 1879 התגייס לצבא כלוטננט.
בשנת 1885 הועלה לדרגת אובר-לויטננט ולאחר מכן לדרגת האופטמן.
בשנת 1894 הועלה לדרגת מיור, ומונה לראש מטה רגימנט החי"ר ה-75, ומאוחר יותר לראש מטה הדיוויזיה ה-14 בברטיסלאבה.
בשנת 1895 הועבר למשרד המלחמה ומילא בו תפקידי מטה ופיקוד.
בשנת 1897 הועלה לדרגת אוברסטלויטננט, ומונה למפקד רגימנט החי"ר ה-76. בשנת 1900 הוא מונה לראש מטה הקורפוס החמישי בפרשבורג, והועלה לדרגת אוברסט.
בשנת 1906 הוא קיבל פיקוד על בריגדת החי"ר ה-19 בפלזן, והועלה לדרגת גנרל-מיור.
בשנת 1910 קיבל פיקוד על הדיוויזיה ה-19 בפלזן, ומאוחר יותר באותה שנה הועלה לדרגת לוטננט פילדמרשל.
בפברואר 1914 קיבל פיקוד על הקורפוס ה-16 בדוברובניק.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הועלה לדרגת פלדצוגמייסטר.
הקורפוס ה-16 שלו נכלל במסגרת הארמייה השישית של אוסקר פוטיורק.
הקורפוס שלו השתתף בניסיון הפלישה הראשון לסרביה ביולי - אוגוסט 1914. הפלישה נהדפה לחלוטין, כמו כן אף ניסיון הפלישה השני לסרביה בראשית ספטמבר נהדף.
הארמייה השישית פורקה ב-27 בדצמבר 1914. במהלך קרבות אלו, קנה לעצמו וורם שם של מפקד קשוח שדורש הרבה מחייליו, והואשם במנהיגות גרועה.
במאי 1915 הועבר הקורפוס שלו לחזית האיטלקית, הוא השתתף בקרבות הנהר איזונצו וב-2 במרץ 1916 עוטר במדליית ההצטיינות הצבאית.
ב-23 באוגוסט 1917 הועבר לחזית המזרחית קיבל פיקוד על הארמייה החמישית בווהלין.
לאחר מכן הועלה לדרגת גנרל-אוברסט, הגבוהה מגנרל אך הנמוכה מפילדמרשל.
תחת פיקודו השתתפה הארמייה בקרב הנהר פיאווה, והוא פיקד עליה עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה הוא פרש משירות צבאי, וחי בווינה עד מותו ב-12 במרץ 1921.
ונקובר וייטקאפס הוא מועדון כדורגל קנדי מהעיר ונקובר שבקולומביה הבריטית, המשחק באזור המערבי של ליגת ה-MLS הצפון אמריקנית הראשונה.
הווייטקאפס נוסדו במקור בליגת ה-NASL, אך מאז עברו גלגולים שונים עד קבלתם את הזיכיון להצטרף לליגת ה-MLS בשנת .
הווייטקאפס המקוריים נוסדו ב-11 בנובמבר 1973, על ידי קבוצת אנשים מהעיר, שכללה עורך דין, מנכ"ל של חברת הנדסה תעשייתית ובעלים של מסעדה.
הקבוצה שיחקה בליגת ה-NASL הישנה החל מעונת .
הווייטקאפס אף זכו באליפות ה-NASL (הסוקר בול, באנגלית: Soccer Bowl) בשנת , תחת המאמן טוני וויטרס, כשהם מדיחים בפלייאוף את ניו יורק קוסמוס ומנצחים בגמר, שנערך בניו יורק, את טמפה ביי רודיז.
שחקנים בולטים בקבוצה באותה תקופה היו אלן בול ובוב לנדרוצי.
הקבוצה שיחקה אז באצטדיון אמפייר, שהכיל 32,000 מקומות, שלעיתים קרובות התמלאו.
ב- עברה הקבוצה לשחק בבי סי פלייס, שיכל להכיל אז כ-60,000 מקומות.
באצטדיון זה נרשם השיא דאז לצופים במשחק כדורגל בקנדה - 60,342, נגד סיאטל סאונדרס ביוני 1983. כשהתפרקה הליגה, ב-, התפרקה גם הקבוצה.
ב- הוקם בעיר ונקובר מועדון בשם ונקובר 86', שבו היו שותפים אנשים רבים שהיו קשורים לוויטקאפס, ונחשב דה פקטו להמשך של זיכיון הוויטקאפס.
המועדון, שהיה בבעלות קהילתית, אף ניסה לרכוש את הזכויות לשימוש בשם "ונקובר וייטקאפס" מבעלי הזכות, אך זה דרש מחיר גבוה שהמועדון לא היה יכול לעמוד בו.
המועדון החל לשחק בליגת ה-CSL (ליגת הכדורגל הקנדית, באנגלית: Cnadian Soccer League) בעונת .
המועדון זכה בארבע אליפויות רצופות בין השנים —.
בשנת 1992 התפרקה הליגה, והקבוצה עברה לשחק בליגת ה-USL, שאחרי כן התמזגה לתוך ה-A-League, וזו הפכה בתורה ל-USL-1.
ב-26 באוקטובר 2000 קנה בעלי הקבוצה דאז, דייוויד סטדניק, את הזכויות על השם "ונקובר וייטקאפס" מג'ון לקסטון, חבר דירקטוריון לשעבר בווייטקאפס ששיחקו ב-NASL.
ב-2003 שונה השם למועדון הכדורגל וייטקאפס, או בקיצור וייטקאפס אף.
ב- זכה המועדון באליפות ה-USL-1, תוך שקבוצת הנשים שלו זוכה גם היא באליפות ה-W-League.
ב-2006 חזר המועדון להשתמש בשם המלא, "ונקובר וייטקאפס".
בעונת זכתה הקבוצה שוב באליפות ה-USL-1, ושנה לאחר מכן פרשה מהליגה, יחד עם מספר קבוצות נוספות, שביניהן הייתה מונטריאול אימפקט, כדי להקים מחדש את ה-NASL.
ניסיון זה לא צלח, ופדרציית הכדורגל של ארצות הברית הודיעה כי ה-USL וה-NASL לא יוכלו לפעול במתכונת של ליגה וליגת משנה, אלא הקבוצות משתי הליגות ישחקו בליגה מטעם הפדרציה, שתיקרא ליגת ה-USSF, במתכונת של חטיבה (דיוויזיה) לכל ליגה, בדומה לאופן שבו מתנהלת ליגת ה-NFL.
ב-24 ביולי 2008, הודיעה הנהלת ליגת ה-MLS כי הליגה מוציאה למכרז שני זיכיונות למועדונים חדשים שיצטרפו לליגה בשנת 2011. למחרת הודיעה הנהלת הווייטקאפס כי הקבוצה תתמודד על אחד משני מקומות אלו, ושהכדורסלן הקנדי סטיב נאש הופך לבעל מניות בקבוצה.
הצעת הקבוצה אושרה, יחד עם הצעותיהן של 6 קבוצות נוספות, והתקבלה סופית ב-18 במרץ 2009.
השנים הראשונות ב-MLS (2011 - הווה)
במסגרת היערכותה של הקבוצה לעונת ב-MLS היא חידשה את הצוות המקצועי, כשהיא ממשיכה עם טייטור ת'ורדרסון האיסלנדי כמאמן ראשי, וממנה את פול ברבר, ששימש בעבר כמנהלה של קבוצת טוטנהאם הוטספר מהפרמייר ליג, למנהל הקבוצה.
את העונה פתחה הקבוצה עם ניצחון 4:2 על טורונטו, אך ב-11 המשחקים הבאים לא הצליחה לנצח, ות'ורדרסון פוטר ובמקומו מונה כמאמן בפועל טום סוהן.
הקבוצה סיימה את העונה במקום ה-18 והאחרון בליגה, כשבמאזנה 18 הפסדי לעומת שישה ניצחונות ו-10 תוצאות תיקו בלבד.
הסקוטי מרטין רני מונה כמאמן לקראת עונתה השנייה של הקבוצה בליגה.
הקבוצה רכשה חלק נרחב מהסגל הראשוני שלה בדראפט ההרחבה של שנת 2010 בליגת ה-MLS.
בעונה הבאה השיגו הוויטקאפס תוצאות טובות בהרבה, עם מאזן של .
הווייטקאפס העפילו גם לפלייאוף ה-MLS, והיו בכך לקבוצה הקנדית הראשונה להגיע למעמד זה.
בפלייאוף הם הודחו בסיבוב הראשון בידי לוס אנג'לס גלאקסי.
בעונת 2013 סיימה הקבוצה במקום השביעי במחוז המערבי וה-13 בליגה כולה, עם מאזן של , ולא העפילה לפלייאוף.
חוזהו של רני לא חודש בתום העונה ובמקומו מונה הוולשי קרל רובינסון.
בפגרה באותה שנה עבר אחד משחקני המפתח של הקבוצה בעונותיה הראשונות, קמילו, לליגת העל המקסיקנית, תוך שהוא מפר את חוזהו הקודם ומאלץ את קבוצתו החדשה לשלם מחיר מוגדל על ההעברה.
בעונה הראשונה של רובינסון על הקווים סיימה הקבוצה במקום החמישי במערב והתשיעי הכללי, אך הודחה בסיבוב הראשון בפלייאוף על ידי דאלאס.
בעונה זו הייתה הקבוצה מוונקובר הקבוצה הקנדית שדורגה במקום הגבוה ביותר בליגה, דבר שהקנה לה כרטיס לליגת האלופות של CONCACAF - לעונת 2015/2016 שלה, עקב שינוי הפורמט של האליפות הקנדית שתוכנן לעונה הבאה.
עונת 2015 הייתה המוצלחת ביותר בהיסטוריה של ונקובר ב-MLS, כשהיא מתחרה בה גם בליגת האלופות.
בליגה סיימה הקבוצה במקום השני במערב והשלישי הכללי, עם מאזן של , והעפלה אוטומטית לחצי גמר המחוז בפלייאוף, שבו הפסידה לפורטלנד טימברס, שהמשיכה לזכייה באליפות.
בליגת האלופות שובצה הקבוצה לבית מוקדם עם קבוצת דפורטיבו אולימפיה מליגת העל ההונדורית ועם סיאטל סאונדרס מה-MLS, וסיימה אותו במקום השלישי והאחרון עם ארבע נקודות בלבד.
עקב הישגיה בליגה באותה עונה זכתה ונקובר בכרטיס לליגת האלופות של CONCACAF גם לקראת עונת 2016/2017. בעונה הבאה הציגו הווייטקאפס יכולת ירודה בליגה, וסיימו במקום השמיני האזורי, שהשאיר אותם ללא כרטיס לפלייאוף.
בליגת האלופות, לעומת זאת, סיימה הקבוצה את שלב הבתים עם מאזן מושלם, שהציב אותה במיקום נוח לקראת הפלייאוף.
בסיבוב הנוק-אאוט הראשון, רבע הגמר ניצחו הווייטקאפס את ניו יורק רד בולס בתוצאה מצטברת של 3-1. בחצי הגמר
רשמה הקבוצה הפסד בתוצאה כוללת של 4-1 לטיגרס מליגת העל המקסיקנית.
מעודכן לתאריך 8 באוגוסט 2025
הערה: רק שערים בעונה הסדירה של ה-MLS נספרו.
ונריה ריאלה (בפיימונטזית: La Veneria, באיטלקית: Venaria Reale) היא קומונה ועיירה במטרופולין של טורינו במחוז פיימונטה.
היא ממוקמת כ-8 קילומטרים צפונית-מערבית לטורינו.
העיירה מפורסמת בזכות רג'ה די ונריה ריאלה, המעון המלכותי הגדול של בית סבויה שנבנה בסוף המאה ה-17 והוכר ב-1997 על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
ונריה ריאלה גובלת בקומונות: רובסומרו, קזלה טורינזה, דרואנטו, בורגרו טורינזה, טורינו, פיאנצה וקולניו.
בנוסף לארמון המלכותי הגדול, ישנם גם המעונות המלכותיים של בורגו קסטלו הנמצאים בתחום הפארק האזורי לה מנדריה.
בזמן העתיק נקרא המקום אלטסאנו (אוטסאן בפיימונטזית) והתקיים מהתקופה הרומית.
במאה ה-16 נחלק לשני כפרים: אלטסאנו העילית ואלטסאנו התחתית.
האחרון שימר את שמו, נקרא כיום אלטסאנו ומהווה חלק בוונריה ריאלה של היום.
הכפרים השתייכו למשפחת ביראגו המילאנזית ונקנו על ידי קרלו אמנואלה השני, דוכס סבויה.
ב-1658 הטיל על האדריכל אמדאו די קסטלמונטה לתכנן את המתחמים המלכותיים.
רג'ה די ונריה ריאלה - המעון המלכותי של בית סבויה
המרכז ההיסטורי של העיירה שתוכנן על ידי מתכנן הארמון המלכותי, אמדאו די קסטלמונטה
ונקה מיהרה (בנורווגית: Wenche Myhre; נולדה ב-15 בפברואר 1947) היא זמרת נורווגית.
מיהרה נולדה בפרבר של אוסלו, בהיותה בת שלוש עשרה קיבלה חוזה הקלטות על ידי מפיק מוזיקלי, זאת לאחר שזכתה בתחרות כישרונות שאורגנה על ידי העיתון "Verdens Gang".
ב-1963 שלושה משיריה דורגו גבוה בטבלאות מצעדי הפזמונים, באותה שנה הופיע לראשונה בסרט בקולנוע.
היא ייצגה את גרמניה המערבית באירוויזיון 1968 עם השיר "Ein Hoch der Liebe" והייתה במקום השישי.
היא השתתפה מספר פעמים ב-"Melodi Grand Prix", תחרות המוזיקה הנורווגית בה הזוכה מייצג את נורווגיה באירוויזיון.
ב-1968 הופיעה בסרט הקומדייה "Mannen som ikke kunne le" שזכה להצלחה בנורווגיה.
ב-1986 הנחתה את התחרות הגרמנית המקדימה לאירוויזיון שבאותה שנה נורווגיה מדינתה אירחה את התחרות.
בין 2004–2006 היא ביצעה סיבוב הופעות ביחד עם הזמרות סיב מאלמקוויסט וגיטה הנינג.
ב-2009 היא דיבבה את מאמא אודי בדיבוב הנורווגי של הנסיכה והצפרדע.
היא הייתה נשואה מספר פעמים ולה ארבעה ילדים.
ונק (בהונגרית: Vének) הוא כפר זעיר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
ישנו תיעוד להימצאות של 6 יהודים בונק בשנת 1880.
ונרה 8 הייתה גשושית בתוכנית ונרה הסובייטית, תוכנית שהוקמה לצורך חקר כוכב הלכת נוגה הידוע בכינויו ונוס (בלטינית Venus).
הגשושיות של ונרה פותחו על ידי ברית המועצות בין השנים 1961–1964 במטרה לאסוף מידע חדש שלא התגלה עד כה על כוכב הלכת נוגה.
כחלק מהתוכנית שוגרו 16 גשושיות אל כוכב הלכת נוגה, 8 מתוכן נחתו בהצלחה והעבירו מידע על פני השטח של הכוכב, 3 מתוכן העבירו בהצלחה מידע הנוגע לאטמוספירה של הכוכב.
גשושיות ונרה היו המכונות הראשונות שהצליחו לחדור לאטמוספירה של כוכב אחר, לנחות על אדמת כוכב אחר, להחזיר תמונות של פני השטח ולבצע מיפוי מכ"ם של הכוכב ועל כן התוכנית נחשבת כהצלחה.
כל הגשושיות תוכננו במשרד תכנון לאבוצ'קין ברשות גאורגי בבקין (עד לשנת 1970).
ונרה 8 היא אחת מהגשושיות ששוגרו כחלק מתוכנית ונרה לכוכב הלכת נוגה בתאריך 27 במרץ בשנת 1972.
הגשושית שוגרה ממסלול חנייה ארצי אל כוכב הלכת וזאת במטרה להמשיך במחקרים שעשו הגשושיות לפניה.
המטרות העיקריות שלשמן שוגרה הן:
הנחתת הנחתת על פני הקרקע.
שידור נתונים על האטמוספירה, לחץ אטמוספירי, טמפרטורה, ריכוז המימן ותכולת האבק.
מדידת זרימתה של פלסמת השמש לכוכב הלכת.
אנליזות כימיות של האטמוספירה - לוודא אם יש בה גופרית ,ברום, יוד וכספית, (החוקרים הרוסיים הניחו כי על הקרקע ובמספר שכבות באטמוספירה מצויות מתכות כמו אבץ ועופרת בפאזה נוזלית, והם ניסו להוכיח השערה זו).
מדידת הרכבה הכימי של אדמת הנוגה וטיב הסלעים.
מדידת תנאי האור על הקרקע.
מדידת התווך בין-כוכבי במהלך טיסתה של הגשושית.
הנחיתה בוצעב -22 ביולי 1975. הירידה אל פני הקרקע החלה עם ההתנתקות של הנחתת כאשר המהירות ההתחלתית היא 41,696 קמ"ש.
כאשר הנחתת התייצבה, הבלימה האווירודינמית האטה את המהירות ל־900 קמ"ש.
בזמן זה על הנחתת לעמוד בעומס של g 350. אחרי שהנחתת עברה את קו הגובה 70 ק"מ, גובה בו מצויים העננים, הופעלה הטלמטריה והוחל בשידור הנתונים לכדור הארץ.
במקביל מד הגובה החל גם כן לעבוד והמצנח נפרש.
בשלב הסופי המצנח הראשי נותק.
הנחיתה הייתה בצד המואר של הנוגה במקום שניתן לראותה מכדור הארץ, מה שאִפשר לתקשר אִתה.
הנחיתה מוגדרת בסופו של דבר כנחיתה מוצלחת ללא תקלות או פגמים במהלכה.
לאחר הנחיתה העברת הנתונים בוצע במשך כ-50 דקות.
במהלך השהות של ונרה 8 בחלל ובעיבור מידע שהוחזר למרכז התקשורת התגלו ממצאים רבים.
ראשית, התגלה כי ההרכב הכימי של קרקע הכוכב (כוכב נוגה) באתר הנחיתה דומה לזה של כדור הארץ, ונמצאו יסודות רדיואקטיביים שונים באותו היחס שבו הם מצויים בסלעים געשיים רבים בכדור הארץ.
שנית, התגלה גם כי בתקופות גאולוגיות קדומות יותר נוגה היה כנראה חם יותר והחומר שבו התרכך וזרם בו, וכי בזמן זה היסודות הכבדים נמשכו כלפי המרכז (הגרעין) בשעה שהקלים עם היסודות הרדיואקטיביים עלו אל פני השטח מקרום הכוכב.
צפיפות הקרקע באתר הנחיתה היא 1.5 גרם/סמ"ק.
החומר שממנו עשויה הקרקע במקום הנחיתה דומה מאוד לסלעי הגרניט הארציים ומכאן הסיקו כי הקרקע היא כנראה פריכה ומפוררת.
דברים אלו התגלו כתוצאה מהעובדה שונרה 8 נחתה בצד המואר בניגוד לונרה 7 שנחתה בצד החשוך.
לפי נתוניהן של שתי החלליות נקבע כי לא קיים הבדל בולט בין היום ללילה, הקרקע לא מתקררת.
בלילה הארוך אפקט החממה של האטמוספירה מונע את בריחת החום, והטמפרטורה שנמדדה במקום הנחיתה הגיעה ל־475 מעלות צלזיוס והלחץ האטמוספירי ל־90 אטמוספירות.
בגובה 48 ק"מ מהירות הרוח היא 176 קמ"ש וסמוך לקרקע 6.4 קמ"ש, וערכים אלה אישרו תצפיות מכדור הארץ אשר הניחו כי האטמוספירה נעה בכיוון תנועתה סביב עצמה והתגלה גם כי הרוח נעה מהצד החשוך לצד המואר.
ונרה 9 הייתה גשושית בתוכנית ונרה הסובייטית.
התוכנית הופעלה לצורך חקר כוכב הלכת נוגה הידוע בכינויו וונוס (בלטינית Venus) או ברוסית "ונרה".
הגשושיות הראשונות של התוכנית פותחו על ידי ברית המועצות בין השנים 1961–1964 במטרה לאסוף מידע חדש שלא התגלה עד כה על כוכב הלכת נוגה.
"ונרה 9" הייתה הגשושית הראשונה שהצליחה לבצע נחיתה והעבירה צילומים.
גשושיות "ונרה" היו הראשונות שהצליחו לחדור לאטמוספירה של כוכב אחר, לנחות על אדמת כוכב אחר, להחזיר תמונות של פני השטח ולבצע מיפוי מכ"ם של הכוכב ועל כן התוכנית נחשבת כהצלחה.
כל הגשושיות תוכננו במשרד תכנון "לאבוצ'קין" בראשות גאורגי בבקין (עד לשנת 1970).
ונרה 9 היא אחת מהגשושיות ששוגרו כחלק מ"תוכנית ונרה" לכוכב הלכת נוגה.
היא שוגרה ב-8 ביוני 1975 בעזרת משגר פרוטון K.
מספר ימים אחרי זה שוגרה גשושית ונרה 10. גשושיות אלו היו מדגמים משופרים בהם בוצעו שינויים בהתאם לנתוני לחץ וטמפרטורה על פני נוגה שהועברו מנוגה על ידי גשושיות קודמות.
הגשושית שוגרה ממסלול ביניים אל כוכב הלכת וזאת במטרה להמשיך במחקרים שעשו הגשושיות לפניה.
הגשושית כללה מקפת ויחידת נחיתה.
מטרת הגשושית הייתה לבצע נחיתה ולהעביר צילומים ותוצאות המדידות.
במהלך הטיסה פעמיים בוצע תיקון מסלול.
יומיים לפני הגעה ליעד בוצע ניתוק של יחידת הנחיתה מהמקפת.
לאחר מכן הגשושית עברה למסלול סביב נוגה ופעלה כתחנת ממסר להעברת מידע מפני השטח של נוגה.
בנוסף היא העבירה נתוני מדידות של המכשירים שהותקנו בה.
היא פעלה עד לדצמבר 1975.
הנחיתה המוצלחת בוצעה ב-22 באוקטובר 1975. במהלך הנחיתה היה שימוש במצנח במשך כ-20 דקות.
בזמן זה הועברו נתוני שכבת העננים של כוכב הלכת.
הקשר עם יחידת הנחיתה התקיים במשך 53 דקות.
כ-2 דקות לאחר הנחיתה החלה העברת צילומים שונים.
נתוני צפיפות הקרקע גילו שהצפיפות היא כ-2.8 גרם לסמ"ק.
הלחץ על הקרקע היה כ-90 אטמוספירות והטמפרטורה שנמדדה הייתה כ-465 מעלות צלזיוס.
בגלל תקלה באחת המצלמות לא היה ניתן לקבל צילום פנורמי.
ונרה 10 הייתה גשושית בתוכנית ונרה הסובייטית.
תוכנית הופעלה לצורך חקר כוכב הלכת נוגה הידוע בכינויו וונוס (בלטינית Venus) או ברוסית "ונרה".
"ונרה 10" הייתה הגשושית השנייה שהצליחה לבצע נחיתה והעבירה צילומים.
ונרה 10 היא אחת מהגשושיות ששוגרו כחלק מ"תוכנית ונרה" לכוכב הלכת נוגה.
היא שוגרה ב-14 ביוני 1975 בעזרת משגר פרוטון K.
מספר ימים לפני זה שוגרה גשושית ונרה 9. גשושיות אלו היו מדגמים משופרים בהם בוצעו שינויים בהתאם לנתוני לחץ וטמפרטורה על פני נוגה שהועברו מנוגה על ידי גשושיות קודמות.
יומיים לפני הגעה ליעד בוצע ניתוק של יחידת נחיתה מהמקפת.
לאחר מכך הגשושית עברה למסלול סביב נוגה ופעלה כתחנת ממסר להעברת מידע מקרקעית נוגה.
הנחיתה המוצלחת בוצע ב-25 באוקטובר 1975. במהלך הנחיתה היה שימוש במצנח במשך כ-20 דקות.
בזמן זה הועברו נתוני שכבת העננים של כוכב לכת.
הקשר עם יחידת נחיתה התקיים במשך 65 דקות.
נתוני צפיפות הקרקע גילו שצפיפות היא כ-2.8 גראם לסמ"ק.
לחץ על הקרקע היה כ-90 אטמוספירות והטמפרטורה שנמדדה הייתה כ-465 מעלות צלזיוס.
נתוני עוצמת האור הראו שלקרקעית נוגה מגיע כ-5%–10% מאור השמש בלבד, זאת לאור העננות הצפופה.
ונרה 12 , היא משימת חלל סובייטית בלתי מאוישת לחקר כוכב הלכת נוגה, כחלק מתוכנית ונרה.
ונרה 12 שוגרה ב־14 בספטמבר 1978 מכן שיגור 81/24 בקוסמודרום בייקונור.
לצורך כך הותקנו מכשירי מדידה בונרה 11, ונרה 12 וחללית "פרוגנוז 7".
הגשושית התנתקה מפלטפורמת הטיסה ב־19 בדצמבר 1978 ונכנסה לאטמוספירה של נוגה יומיים מאוחר יותר ב־21 בדצמבר במהירות של 11.2 ק"מ לשנייה.
היא ביצעה נחיתה רכה על פני השטח ב-06:30 שעון מוסקבה ב־21 בדצמבר, לאחר זמן ירידה של שעה בקירוב.
מהירות הנחיתה הייתה 7–8 מטר לשנייה.
מידע הועבר לפלטפורמת הטיסה להעברה מחודשת לכדור הארץ במשך 110 דקות אחרי הנחיתה.
לוונרה 11 ולוונרה 12 היו רכבי נחיתה עם שתי מצלמות שתוכננו להדמיית צבע.
היה עליה כרומטוגרף גז כדי לאמוד את הרכב האטמוספירה של נוגה ומכשירים לחקר קרינה סולרית מפוזרת.
מודול הטיסה עבר במרחק 34 אלף ק"מ מנוגה.
ב-13 בפברואר 1979 הוא חקר כוכב שביט C/1979 Y1 בעזרת ספקטרומטר אופטי שהותקן בו.
ב-5 במרץ 1979 נרשמה התפרצות קרינה שבהמשך זוהה כמגנטר.
הקשר עם הגשושית נותק ב-18 באפריל 1980
ונרה 13 , היא משימת חלל סובייטית בלתי מאוישת לחקר כוכב הלכת נוגה, כחלק מתוכנית ונרה.
ונרה 13 שוגרה ב־30 באוקטובר 1981 מכן שיגור 200/39 בקוסמודרום בייקונור.
ב-22 בפברואר 1982 החל הליך של קירור יחידת הנחיתה.
תהליך הקירור נמשך מספר ימים, ובסופו הטמפרטורה של תא מכשירי המדידה ביחידת הנחיתה הייתה 12 מעלות צלזיוס מתחת לאפס.
הגשושית התנתקה מפלטפורמת הטיסה ב-27 בפברואר 1982 ונכנסה לאטמוספירה של נוגה ב-1 במרץ.
במהלך הירידה היא הפעילה בלימה אווירודינמית ולאחריה מצנח בלימה שהתנתק בגובה 47 ק"מ.
בהמשך הגשושית נבלמה בעזרת מעצור אוויר.
היא ביצעה נחיתה רכה מוצלחת.
יחידת הנחיתה נשאה ציוד לחקר הטמפרטורה והתרכובת הכימית של הקרקע ושל האטמוספירה.
המכשיר "גרוזה-2" זיהה ברקים בנוגה.
לאחר הנחיתה הועברו צילומים פנורמיים.
בסך הכול בוצעו 14 צילומי צבע ו-8 צילומי שחור-לבן.
בעזרת מקדח נלקחו דגימות קרקע.
לאחר ניתוח הדגימות, התברר שהקרקע באזור הנחיתה היא בזלת.
נתוני מדידת הטמפרטורה הראו 464 מעלות צלזיוס והלחץ היה 92 בר.
על יחידת הנחיתה הותקן מיקרופון שהעביר רעש רקע של נוגה.
יחידת הנחיתה פעלה כ-127 דקות לעומת תכנון של 32 דקות בלבד.
יחידת הטיסה המשיכה להעביר נתוני מדידות של מכשירים שהותקנו בה.
התשדורת האחרונה בוצעה ב-25 באפריל 1983.
ונרה 14 , היא משימת חלל סובייטית בלתי מאוישת לחקר כוכב הלכת נוגה, כחלק מתוכנית ונרה.
ונרה 14 שוגרה ב־4 בנובמבר 1981 מכן שיגור 200/39 בקוסמודרום בייקונור.
ב-2 במרץ 1982 החל הליך של קירור יחידת הנחיתה.
תהליך הקירור נמשך מספר ימים, ובסופו הטמפרטורה של תא מכשירי המדידה ביחידת הנחיתה הייתה 15 מעלות צלזיוס מתחת לאפס.