tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כדי לכתוב את הפסקול עבור הסרט, נשכר ביוני 2013 המלחין הנרי ג'קמן, שציין כי "מדובר בחמישים אחוז הפקה הכוללת את כל הטריקים שלמדתי משנותיי בתעשיית המוזיקה, אבל יש גם שילוב של מוזיקה סימפונית, תמתית וגבורתית - כולן מתמזגות ליצירה מוזיקלית אחת, שאני מקווה שתהיה קוהרנטית.
כל המוזיקה של הסרט הולחנה ונכתבה בידי הנרי ג'קמן.
עם תקציב של 170 מיליון דולר, הסרט החזיר את סכום ההשקעה בו כבר בסוף השבוע הראשון להקרנתו, ועד כה זכה להכנסות של קרוב ל-710 מיליון דולר.
מאז הקרנת טרום הבכורה שנערכה לעיתונאים ב-13 במרץ 2014, אתר הביקורות Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון 89% בהתבסס על 232 ביקורות (207 מתוכן "טריות" ו-25 מתוכן "רקובות"), באומרו כי "בהיותו מותח ונבון מבחינה פוליטית, הסרט הוא יציאה מרשימה בקאנון של הנוקמים ובטוח להלהיב מעריצים מושבעים של מארוול".
זאת ועוד, קהל הקוראים העניק לו ציון 95%, בהתבסס על 181 אלף ביקורות.
אתר הביקורות Metacritic, שמשתמש בציון של ממוצע משוקלל, העניק לסרט ציון 70 מתוך 100, בהתבסס על 43 ביקורות עד כה.
טוד מקארתי מהוליווד ריפורטר ציין ש"הסרט לוקח צעד אמיץ בצמצום גרפיקת התלת־ממד לכדי מינימום לטובת החייאת ההנאה שבאקשן ישן וטוב, ומפתיע בפיתוח הדמויות וביצירת מתח ואינטריגות".
סקוט פאונדס ממגזין וראייטי מציין שמדובר ב"מקבץ של קליף האנגרים חסרי נשימה שמוכתבים בידי הז'אנר, אך עשירים ברגעים שקטים של דמויות שהפכו את הסרט הראשון למיוחד במינו בקרב סרטי מארוול.
מארק היוז ממגזין פורבס מציין לשבח את התמות הפוליטיות של הסרט, ואומר ש"מדובר ביותר מסתם סרט המשך של סרט גיבורי-על.
זהו מותחן ריגול, הרפתקה חסרת מעצורים ודרמה רצינית שמשקפת נושאיים חברתיים ופוליטיים בוערים של ימינו".
המגזין אנטרטיינמנט ויקלי ציין שסצנת המכלית בפתיחת הסרט מודלה בתור "משימת התגנבות של מטאל גיר סוליד".
כך גם לפי מגזין Eye For Film, שציין שסצנת הפתיחה "תיראה מוכרת ללא ספק לכל מי שאי פעם שיחק במטאל גיר סוליד 2".
בינואר 2014, מגזין וראייטי ציין כי אנתוני וג'ו רוסו ישובו לביים סרט שלישי בסדרה.
כריס אוונס ישוב לגלם את קפטן אמריקה וקווין פייגי ישמש שוב כמפיק.
שכירתם מחדש של צמד האחים, שלושה חודשים בלבד לפני צאתו לאקרנים של "קפטן אמריקה: חייל החורף", הגיעה כתוצאה מהקרנות מבחן מוצלחות עם בכירים מאולפני מארוול.
הקפוצ'ין המקונן (שם מדעי: Cebus olivaceus), ידוע גם בשם קפוצ'ין בכיין, הוא מין של קוף מסוג קפוצ'ין שחי בצפון ברזיל, גיאנה, גיאנה הצרפתית, סורינאם, ונצואלה ואולי קולומביה.
הקפוצ'ין הבכיין חי ביערות גשם ונודד מרחקים גדולים ביער במהלך היום.
הם ניזונים מפירות, חלקי צמחים אחרים, חסרי חוליות קטנים, ולעיתים נדירות גם בעלי חוליות קטנים.
הם לעיתים מורחים על גופים רבי-הרגליים, כנראה כהגנה מפני יתושים.
הקפוצ'ין הבכיין הוא קוף פוליגמי שחי בקבוצות של 5–30 פרטים.
קפוצין שחור-פס (שם מדעי: Sapajus libidinosus),הוא מין קוף מסוג קפוצ'ין כהה שחי בערבות הסראדו בברזיל, אמריקה הדרומית.
בעבר הוא נחשב לתת-מין של קפוצ'ין מצויץ (Sapajus apella) או של קפוצין אזרה (Sapajus libidinosus paraguayanus).
הקפוצינים בעלי פרווה זהובה עם כפות, זנב וציצת ראש שחורים-חומים עם עור ורוד.
הם בעלי ידיים חזקות והם יודעים להשתמש בכלים.
המזון המועדף עליהם הוא פרי של דקל ברזילאי אותו הם מכינים בצורה מיוחדת: הם בודקים ליד העץ אילו אגוזים בשלים, כורתים אותם מהעץ, חושפים בשיניהם את הקליפה ומחכים שבוע.
כעבור שבוע האגוז נהיה רך יותר והם לוקחים אותו לאזור זרוע באבני גיר.
מעל אבנים אלה הם מניפים אבנים חזקות יותר שמגיעות ממקום גבוה יותר ביער.
הם מטיחים אותה נגד האגוז עד שהוא מתפצח.
אך צריכים שנים רבות של למידה עד להתקדמות.
זה למעשה מבין הפרימטים הבודדים חוץ מהשימפנזה המשתמשים דרך קבע בכלים.
הקפוצינים חיים ביער ושם מוצאים מסתור מעופות דורסים היכולים להפתיע אותם בשטח הפתוח.
הם מגיעים לאזור זה רק לבקר את עצי הדקל.
קפוצ'ין לבן-ראש או קפוצ'ין לבן-ראש קולומביאני (שם מדעי: Cebus capucinus) הוא מין קוף מסוג קפוצ'ין, הנפוץ באמריקה המרכזית ואמריקה הדרומית.
הקפוצ'ין בעל פרווה שחורה עם חזה צהוב, שערות ראש ולחי צהובות ופנים ורודות-לבנות (ולא לבנות כשמו).
קופים אלה חברתיים מאוד והם פעילי יום הנוטים לנוע על ענפי העצים ביערות הגשם בחיפוש אחר מזון.
כמו רוב הקופים הוא אוכל-כול הניזון מפירות, זרעים, חרקים, ביצים, דבש ולעיתים גם מחולייתנים קטנים.
מספר קופים התאימו את עצמם לחיים בביצות מנגרובים בהם יש כמה חסרי חוליות כמו סרטנים קצרי בטן וצדפות.
לפתיחתם של אלה מסוגלים הקפוצ'ינים להקיש בחוזקה על אבנים עד שתיפתח הקונכייה והם יוכלו לחלץ ממנה את הדייר.
הקפוצ'ינים מפתחים מיומנות מגיל צעיר בשימוש זה.
מספר חיות, כגון האגוטי וטאיאסו לבן-שפתיים, נוהגים לעקוב ביער אחרי להקות הקפוצ'ינים בתקווה שיפילו מזון לקרקע.
המין קפוצ'ין לבן ראש פנמה (Cebus imitator) נחשב בעבר לתת-מין של המין הזה.
אך בעקבות בדיקות גנטיות שהראו על שוני ניכר, הוחלט ב-2013 להפרידו למין אחר.
קפוצ'ין מצויץ (שם מדעי: Sapajus apella) הוא מין קוף מסוג קפוצ'ין כהה מאמריקה המרכזית ואמריקה הדרומית.
אורכו של הקפוצ'ין 32–57 סנטימטרים ומשקלו 1.9–4.7 קילוגרם.
הוא בעל גוף כתום-חום עם "כיפה" שחורה ופנים ורודות ונקיות יחסית משיער.
הגפיים שחורות והזנב גדול ויכול להיתפס בענפים.
קופים אלה חיים בין יערות הגשם של האמזונאס באמריקה הדרומית.
הם אוכלי כל הניזונים בעיקר מפירות וכן מחרקים, זחלים, ביצי ציפורים, דו-חיים וזחלים קטנים ואפילו עטלפים.
קופים אלה פעילים ביום בקבוצות קטנות של בין 5 ל-15 פרטים ובראשן זכר אלפא.
הזכר יתקוף כל זכר מסיג גבול.
קפוצ'ין כהה (שם מדעי: Sapajus) הוא סוג של קופים ממשפחת הצבוסיים החיים ביערות אמריקה המרכזית ואמריקה הדרומית.
סוג זה התפצל מהסוג קפוצ'ין (Cebus).
קופים אלה מזכירים את הקפוצ'ינים ודומים להם אך ראשם וגופם כהים יותר והראש גדול יותר.
אלו קופים נבונים הניזונים ממגוון מאכלים איתם הם מתמודדים באמצעות שכלם, ידיהם החזקות ולעיתים אפילו עם כלים שהם ממציאים, כמו אבנים המפצחות אגוזים.
אלו קופים החיים ביער בקבוצות קטנות.
מינים רבים בסוג נמצאים בסכנת הכחדה.
קָפּוּצ'ינים (שם מדעי: Cebinae) היא תת-משפחה של פרימטים ממשפחת הצבוסיים החיים באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית.
בתת-משפחה זו שני סוגים (שבעבר נחשבו לסוג אחד).
הקפוצ'ינים הם קופים שובבים החיים בין העצים ביערות הגשם של אמריקה הדרומית והמרכזית.
הם חיים במשפחות קטנות הנעות בין הענפים ומחפשים פריטים אכילים שונים.
מין קפוצ'ין לבן-ראש (Cebus capucinus)
מין קפוצ'ין לבן-חזית (Cebus albifrons)
מין קפוצ'ין מקונן (Cebus olivaceus)
מין קפוצ'ין קאפורי (Cebus kaapori)
מין קפוצ'ין מצויץ (Sapajus apella)
מין קפוצ'ין בלונדיני (Sapajus flavius)
מין קפוצ'ין גדול-ציצה (Sapajus robustus)
קפטן של קבוצת כדורגל הוא חבר קבוצה שנבחר להיות מנהיג הקבוצה על המגרש.
לעיתים קרובות הקפטן הוא אחד מהחברים המבוגרים או המנוסים יותר בקבוצה, שחקן שיכול להשפיע רבות על המשחק או בעל תכונות מנהיגות טובות.
קפטן הקבוצה מזוהה בדרך כלל על ידי ענידת סרט זרוע.
האחריות הרשמית היחידה של קפטן המצוינת בחוקת המשחק היא להשתתף בהטלת המטבע לפני בעיטת הפתיחה (לבחירת שערים או הקבוצה שתתחיל) ולפני דו-קרב פנדלים.
בניגוד למה שנטען לפעמים, לקפטנים אין סמכות מיוחדת לפי החוקים לערער על החלטה של השופט.
עם זאת, השופטים רשאים לדבר עם הקפטן על ההתנהגות הכללית של הקבוצה בעת הצורך.
בטקס הענקת פרסים לאחר משחק, לדוגמה גמר גביע, הקפטן בדרך כלל מוביל את הקבוצה לקבל את המדליות.
כל גביע בו תזכה קבוצה יתקבל על ידי הקפטן, שיהיה גם הראשון שיניף אותו.
הקפטן גם בדרך כלל מוביל את הקבוצות מחדר ההלבשה בתחילת המשחק, ועליו מוטלת גם המשימה לנהל את חדר ההלבשה.
הקפטן בדרך כלל מספק נקודת ייחוס לקבוצה: אם המורל נמוך, הקפטן יהיה זה אליו ישאו השחקנים את עיניהם כדי להעלות את מצב הרוח של הקבוצה.
קפטנים יכולים להצטרף למאמן בבחירת האחד-עשר הפותחים למשחק מסוים.
בכדורגל נוער או פנאי, הקפטן לוקח על עצמו לעיתים קרובות תפקידים שברמות מקצועניות מוקצות למאמן או למנג'ר.
קפטן המועדון מתמנה בדרך כלל לעונה.
אם הוא לא נרשם למשחק מסוים, או עוזב את המגרש, סגן הקפטן יחליף אותו וייקח על עצמו את תפקידיו.
הקפטן המשחק הוא השחקן הראשון שמניף גביע אם הקבוצה זוכה בו, גם אם הוא לא קפטן המועדון.
דוגמה טובה לכך הייתה בגמר ליגת האלופות 1999, כאשר הקפטן ה"מכהן", פטר שמייכל, הניף את הגביע עבור מנצ'סטר יונייטד כאשר קפטן המועדון רוי קין הושעה.
בגמר ליגת האלופות 2012, קפטן המשחק פרנק למפארד (שהיה סגן הקפטן) הניף את הגביע של צ'לסי יחד עם קפטן המועדון ג'ון טרי שהושעה, לאחר שקיבל אישור מאופ"א.
סגן-קפטן הוא השחקן שצפוי להיות קפטן הקבוצה כאשר קפטן המועדון אינו על המגרש.
באופן דומה, חלק מהמועדונים ממנים גם קפטן שלישי, רביעי ואפילו חמישי שייקח את תפקיד הקפטן כאשר גם הקפטן וגם סגן הקפטן אינם זמינים.
גם לנבחרת לאומית יש קפטן, והוא לרוב השחקן הוותיק ביותר בה.
כמו בכדורגל מועדונים, גם קפטן הנבחרת יהיה הראשון להניף את הגביע בו זכתה הקבוצה, למשל אליפות אירופה או גביע העולם.
במונדיאל 1986, כאשר בריאן רובסון נפצע וסגן הקפטן ריי וילקינס הושעה משני משחקים בשל כרטיס אדום, פיטר שילטון הפך לקפטן נבחרת אנגליה לשארית הטורניר.
במהלך מונדיאל 2010, היו לנבחרת גרמניה שלושה קפטנים.
מיכאל באלאק היה קפטן הנבחרת מאז 2004, כולל במוקדמות המונדיאל, אך הוא לא שיחק בטורניר הגמר בגלל פציעה.
פיליפ לאם מונה לקפטן בדרום אפריקה, אך עקב מחלה שהוציאה אותו מהמשחק האחרון של גרמניה, בסטיאן שוויינשטייגר היה קפטן הנבחרת במשחק על המקום השלישי.
לאם הצהיר בראיון שהוא לא יוותר על סרט הקפטן כשבאלאק יחזור, מה שגרם למחלוקת מסוימת.
מאמן הנבחרת אוליבר בירהוף יישב את המחלוקת והצהיר: "פיליפ לאם הוא קפטן המונדיאל ומיכאל באלאק הוא עדיין הקפטן".
לאם הפך בסופו של דבר לקפטן הקבוע של גרמניה עד פרישתו, שכן באלאק מעולם לא זומן לנבחרת שוב.
הקפטנים נדרשים לשמש דוגמה אישית, ועלולים להיות מודחים, אם ינהגו שלא כראוי.
כך, ערן זהבי הושעה מנבחרת ישראל ב-2017 לאחר שזרק את סרט הקפטן במהלך המשחק נגד מקדוניה.
קפוצ'ין בלונדיני (שם מדעי: Sapajus flavius) הוא מין של קוף ממשפחת הצבוסיים שהוא אנדמי בטבע ליער האטלנטי של פאראיבה, פרנמבוקו ואלגואס שבצפון-מזרח ברזיל.
עקב תחום מחייתו הקטן והפגיעה ביערות בהם חי הוא נמצא בסכנת הכחדה חמורה.
בטבע נותרו ככל הנראה 180 פרטים בוגרים שלו, נכון לשנת 2015. ככל הנראה הוא חי בתחום של 200 דונם בלבד, מוקף ביערות גשם ובביצות.
קפוצ'ין זה כשמו בעל שיער בצבע בלונדיני עד זהוב והוא בעל רעמה קצרה לראשו.
אורכו מגיע ל-35–40 סנטימטרים ומשקלו ל-3–4 ק"ג.
הוא בעל זנב ארוך היכול ללפות ענפים ובעל זרועות חזקות.
הוא ניזון בעיקר מפירות, פרחים ויצורים קטנים ביער.
בדומה לשאר הקפוצ'ינים הוא חי בחבורות בהם גם זכרים וגם נקבות לצד צעיריהם אשר נעים בחבורות של עד 18 פרטים.
קפוצ'ין לבן ראש פנמה (שם מדעי: Cebus imitator) הוא מין של קוף מהסוג קפוצ'ין החי באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית.
מין זה סווג עד 2013 כתת־מין של קפוצ'ין לבן-ראש (Cebus capucinus) והופרד ממנו בעקבות בדיקות גנטיות.
קפוצ'ין זה הוא אחד מהקופים הידועים ביותר באמריקה המרכזית.
זהו קוף בעל גוון בלונדיני עם פנים ורודות, זרועות ופלג גוף תחתון שחור וזנב מתפתל ומעט לופתני, אך לא מספיק חזק לתלייה מענפים.
הקפוצ'ין מגיע לאורך 335–453 מ"מ ולמשקל 3.9 ק"ג, בינוני בגודלו.
הוא חי בחבורות גדולות של עד 40 פרטים ביער, בקבוצות אותם מנהיג זכר שליט ומחפשים מזון במשך הימים.
קוף זה הוא אוכל-כול מובהק המנצל כל אפשרות לגוון במזונו.
הוא חובב במיוחד פירות טרופיים כמו הפיקוס, מנגו, בננה ופירות שונים מהמשפחות חלבלוביים, פואתיים וברומליים.
הוא ניזון גם מאגוזים ופרחים וכן מיצורים קטנים כמו חרקים, עכבישים, רכיכות, סרטנים, צדפות וחולייתנים קטנים.
הקוף מיומן בשימוש באבנים כדי לפצח טרף כמו צדפות או סרטנים.
הקפוצ'ין מצוי גם בחיפושים לצד קופים נוספים כמו קוף עכביש, קוף סנאי ואף שאגן אדום ונצואלי.
קפטן אוניית דגל היה תוארו בצי המלכותי הבריטי של קפטן שהופקד על ההשטה והתפעול היומיומי של אוניית דגל בפיקוד סגן־אדמירל, תת־אדמירל או אדמירל (full admiral).
באוניית הדגל יכול היה לשרת גם קפטן של הצי (captain of the fleet), שמילא את תפקיד ראש המטה של האדמירל.
תוארו באונייה של קפטן אוניית הדגל היה "קפטן שני" (second captain).
ושל קפטן של הצי – "קפטן ראשון" (first captain).
את תפקיד קפטן אוניית הדגל מילא על פי רוב פוסט־קפטן צעיר, שהאדמירל פיקח עליו מקרוב, בעוד שאת תפקיד קפטן של הצי מילא פוסט־קפטן ותיק.
המונח "קפטן אוניית דגל", כמו גם "קפטן של הצי", היה שם תפקיד ולא שם דרגה.
קפטן אבו ראעד הוא הסרט הראשון שהופק בירדן מזה שנים רבות.
הסרט נכתב ובוים על ידי אמין מטאקלה שנולד בירדן.
אבו ראעד הוא אלמן המתגורר באחת מהשכונות צפופות האוכלוסין בעמאן שבירדן.
אבו ראעד עבד כפועל ניקיון בשדה תעופה של עמאן.
הוא איש צנוע, טוב לב, בודד וכל שנות חייו בתור שרת השתוקק לראות את העולם אך לא התאפשר לו מבחינה כלכלית.
בהמשך העלילה קבוצת ילדים בשכונה הענייה בה התגורר חשבה שהוא טייס בעקבות כובע הטייס שמצא אבו ראעד בתוך פח זבל בשדה התעופה, כך העניק להם רושם שהוא טייס והם מתחננים אליו שישתף סיפורים על מקומות מחוץ לעמאן.
הסיפורים שאבו ראעד מספר להם אך לא התרחשו באמת, מייצרי חברות בין הילדים לבינו.
בהמשך הסרט ילד בשם מוראד, ילד זועם וממורמר אינו מרוצה מתקוות השווא שמנחיל אבו ראעד בילדים ויוצא לחשוף את זהותו האמיתית.
אבו ראעד נטע בו את הרצון להיות טייס כפי שרואים בתחילת הסרט.
במקביל מתיידד אבו ראעד עם טייסת צעירה ושאפתנית בשם נור.
דרך החברות שלהם אנו למדים על הקשיים איתם צריכה להתמודד אישה בעמאן בשנות ה-2000.
פסטיבל הסרטים הבינלאומי בדובאי 2007.
פרס מוהר: השחקן הטוב ביותר, נדים סוואלחה.
פסטיבל הסרטים הבינלאומי של דורבן 2008.
פסטיבל סרטי חוץ של ניופורט 2008.
פרס חבר השופטים: השחקן הטוב ביותר נדים סוואלחה.
פרס חבר השופטים השחקנית הטובה ביותר: רנה סולטן.
פרס הבמאי הטוב ביותר בתחרות Golden Space Needle Award
פסטיבל הסרטים של NDACNE 2008.
פרס הקהל: הקולנוע העולמי, דרמטי.
פרסי תמונה [NAACP]: פרס תמונה 2009
פסטיבל הסרטים הבינלאומי של פאלם ספינגס פרס גון שלזינגר 2009
פסטיבל הסרטים הבינלאומי בפורטלנד פרס הקהל 2009
פסטיבל הסרטים העצמאי של רחובות חוף פרס זוכה הקהל 2008
פסטיבל הקולנוע הבינלאומי לקולנוע D של סקיפ סיטי מועמד לפרס הגדול 2008
פרס האמן הצעיר זוכה בפרס המיוחד בנוסף מונמד לפרס האמן הצעיר
פסטיבל הסרטים של SUNDANCE 2008.
פרס השופטים הגדול: הקולנוע הלאומי, דרמטי.
- נדים סוואלחה: אבו ראעד
- חוסין אל סוס: מוראד
- אודי אל קדיסי: טארק
- גאנדי סאבר: אבו מוראד
- דינה ראעד יג'ים: אום מוראד
אמין מטאלקה נולד ב-27 בפברואר 1976 בעמאן שבירדן, גדל בקולומבוס, אוהיו וחי בלוס אנג'לס.
אמין הוא סופר ובמאי זוכה סאנדס.
עיבוד קומדייה סט של צ'פליסק בלוס אנג'לס לעיצוב הנובלה הרוסית של דוסטויבסקי הרוסי הלבן
רון פוגל, מבקר קולנוע בכיר, מותח ביקורת על הסרט לדבריו: למרות שזהו הסרט הראשון של אמין מטאלקה ניכרת בו בגרות ויכולת שליטה בסרט ובשחקנים.
לפי רון הדבר המרשים ביותר בסרט הוא האיפוק והמינימליזם הנמשך לאורך הסרט, המצלמה לא זזה בחדות, השחקנים לוקחים את הזמן שלהם.
מבין השחקנים הרשימו ביותר את רון דווקא הילדים, חוסיין אל סוס המגלם את מוראד ואודיי אל קדיסי המגלם את טארק.
לדעתן של רון סרט זה הוא כיום הסרט הזר הטוב ביותר שהוצג בארץ, סרט שובה לב מקסים ומרגש.
קפוצ'ין שחור (שם מדעי: Sapajus nigritus) הוא מין קוף מסוג קפוצ'ין כהה שבמשפחת הצבוסיים.
הוא חי בדרום ברזיל ובצפון ארגנטינה בטבע.
בעבר נחשב לתת-מין של קפוצ'ין מצויץ.
הקפוצ'ין השחור מגיע לאורך 34 עד 44 סנטימטרים ולמשקל של עד 4.5 קילוגרם, דומה לקפוצ'ין המצויץ.
צבעו כהה יותר עם פרווה כהה-שחורה ופנים בהירות יותר עם שיער לחיים בלונדיני.
החזה חום-זהוב והזנב שעיר ושחור, מותאם לאחיזה בענפים.
הקפוצ'ינים חיים בג'ונגלים ויערות החופים בסביבתם, בלהקות קטנות של 6 עד 20 פרטים המנוהלים בהיררכיה נוקשה.
הם מבלים רוב הזמן בין העצים, אך ירדו לקרקע כדי ללקט אגוזים או חרקים ומזונות נוספים.
כמו מרבית הקופים הם אוכלי כל המנצלים כל פיסת מזון אפשרית.
הקפוצ'ין מצוי בסיכון בטבע עקב פגיעה בבית גידולו ועקב ציד ומסחר לחיות מחמד.
תת-המין הצפוני בעיקר נפגע מהפגיעה בבית גידולו והוא מצוי בסכנת הכחדה בטבע.
בעבר היה תת-מין נוסף - קפוצ'ין גדול-ציצה (S.
robustus), שכיום נחשב למין עצמאי.
אלה ואויה , הידועה כ"קפטן אלה" (كابتن إيلا), היא קצינה בצה"ל בדרגת רב-סרן, המכהנת כראש תחום תקשורת ערבית בחטיבת דובר צה"ל.
מכונה גם "דוברת צה"ל בערבית".
אלה ואויה נולדה בקלנסווה למשפחה מוסלמית.
היא התחנכה בבית ספר עתיד, שם סיימה גם את לימודיה התיכוניים.
היא בוגרת תואר ראשון בהצטיינות בתקשורת במכללה האקדמית נתניה, ובוגרת תואר שני בהצטיינות בממשל ושיווק פוליטי במרכז הבינתחומי הרצליה.
בשנת 2010 הקימה את מיזם "חיים משותפים" – קבוצה שמפגישה בין ערבים ויהודים על מנת ליצור הבנה בין-תרבותית ודו-קיום.
עוד לפני שירותה בצה"ל עסקה בתחום התקשורת, והייתה שדרנית ברדיו קול נתניה (השייך למכללה הארצית נתניה) למשך שנתיים, בתוכנית "בלערבי אחלה".
היא שימשה כיזמת ומפיקת הקמפיין "סליחה, לא גלשנו קצת?", שמטרתו לעורר מודעות לסכנות ברשת, וזכתה במלגת בנק הפועלים.
הייתה פעילה ברשתות החברתיות לעולם הערבי (זוכה לחשיפה בפייסבוק, בטיקטוק ובאינסטגרם), לצד התקשורת המסורתית והחדשותית.
היא התנדבה לשנת שירות לאומי בבית חולים מאיר בכפר סבא בשנת 2011. לאחר מכן, בשנת 2013, התנדבה לשירות בצה"ל, כחיילת הראשונה בצה"ל מאזור "המשולש".
לאור רגישות העניין, היא הסתירה את שירותה בצה"ל מבני משפחתה ומהסובבים אותה.
היא סיימה את הטירונות כחיילת למופת פלוגתית והחלה את שירותה כמש"קית ניו-מדיה במדור תקשורת ערבית בחטיבת דובר צה"ל תחת רב-סרן אביחי אדרעי.
במהלך שירותה השתתפה במבצעים רבים, בהם "צוק איתן", אינתיפאדת היחידים, "חגורה שחורה", "מגן צפוני", "שובו אחים" ומלחמת חרבות ברזל.
ב-2015 החלה את קורס הקצינים בבה"ד 1 ובמהלכו קיבלה את אות מצטיין הנשיא.
לאחר קבלת דרגות הקצונה, חזרה למדור ערבית בחטיבת דובר צה"ל, בו החלה את תפקידה כסגן ראש מדור תקשורת ערבית.
ב-2018 קיבלה את אות מצטיין ראש אגף המבצעים, אלוף אהרון חליוה.
בסוף 2019 הפכה את שירותה הצבאי לפומבי, והחלה ליצור את "קפטן אלה" – סדרת סרטוני הסברה על ישראל ועל צה"ל לחברה הערבית.
בפברואר 2026 נבחרה להחליף את דובר צה"ל בערבית אביחי אדרעי לאחר פרישתו מצה"ל.
לואויה חצי מיליון עוקבים בטיקטוק.
קפטורינוס (שם מדעי: Captorhinus; מילולית: "אף שתופס") הוא סוג של חולייתן נכחד שהתקיים במשך הפרם שלפני 299 עד 251 מיליון שנה מזמננו.
היה זה אולי מראשוני הזוחלים בעולם, שהיה קרוב ללבידוזאוריקוס ודומה במראהו לדו-חיים והמאובנים שלו התגלו באזורים רבים, ביניהם באוקלהומה, טקסס, אירופה, הודו, ברזיל וזמביה.
סוג זה תואר בידי החוקר אדוארד דרינקר קופ מגולגולת שהתגלתה בטקסס והשתייכה למין Captorhinus aguti.
קופ תיאר את הסוג בשמו עקב מבנה הלסת העליונה הפונה מעלה, לכאורה כדי לתפוס טרף (מילולית: "captor" - ללכוד בלטינית, "rhinus" - אף ביוונית).
בהמשך סוג זה קיבל שמות נרדפים שונים שזוהו כסוגים נפרדים, ביניהם: Bayloria, Eocaptorhinus, Hyponous, Hypopnous, ו-Paracaptorhinus.
זוחל זה הגיע לאורך 30 ס"מ, עם גולגולת באורך 7 ס"מ והיה בעל מראה של דו-חיים כמו הלפוספונדילים והוא היה בעל מבנה לטאי בעל גוף שטוח ורגליים בעלות מפרקים פשוטים שהיו נמוכים יחסית.
הגולגולת הייתה חרוטית בצורתה עם חוטם מחודד ושיניים חדות וחזקות כשהשיניים האחוריות דמו לאזמלים בצורתם, כשהלסת יכלה לנשוך בעוצמה.
ככל הנראה היה זה טורף שניזון מחולייתנים קטנים ממנו או שהיה אוכל כל שגיוון בצמחייה.
הוא עצמו כנראה נטרף בידי הטורפים הגדולים יותר של הפרם, ביניהם הפליקוזאורים כמו הדימטרודון והמשפחה Varanopidae.
קפטופריל (בלועזית captopril), היא תרופה ממשפחת מעכבי ACE אשר משמשת לטיפול ביתר לחץ דם ואי-ספיקת לב.
קפטופריל סונתזה לראשונה ב-1975 על בסיס פפטיד מארס הנחש צפעוני גומה והיא אושרה לשימוש רפואי ב-1980 כתרופה הראשונה ממעכבי ה-ACE (אנזים).
בישראל התרופה נמכרת תחת השמות המסחריים אצריל, קפטי, קפטופריל טבע ואינהבייס.
קפטופריל היא תרופה ממשפחת מעכבי ACE .
ACE (אנזים), מעורב בביקוע די פפטיד Angiotensin I והפיכתו ל-Angiotensin II שהוא הפפטיד הפעיל המעורב בכיווץ כלי דם והפרשת אלדוסטרון מבלוטת האדרנל.
אלדוסטרון מעודד את הכליות לשמור נתרן ומים בגוף מה שגורם יחד עם כיווץ כלי הדם, לעלייה בלחץ הדם.
עיכוב של האנזים ACE על ידי קפטופריל מונע יצירת אנגיוטנסין 2, ובכך התרופה מורידה את תנגודת העורקים בגוף ומרחיבה כלי דם פריפריים.
בנוסף יש ירידה בהפרשת אלדוסטרון, עלייה מתונה באשלגן בדם ופחות שמירה של נתרן ומים על ידי הכליות, כך שנפח הדם יורד.
כל אלו מובילים לירידה בלחץ הדם ולהקלה בפעילות הלב בהזרמת דם לגוף ובשאיבת דם מהגוף.
קפטופריל ניתנת באופן פומי (דרך הפה) בטבליות או בתמיסה והיא משמשת כתרופה ללחץ דם גבוה, לאי ספיקת לב ולחולי סוכרת הסובלים מפגיעה בכליות.
כאשר המינון ואופן הנטילה מושפע מהבעיה אותה רוצים לפתור, מגיל המטופל ומהיסטוריה רפואית של המטופל.
תופעות לוואי הנפוצות ביותר של התרופה הן פריחה ושיעול, תופעות אלו נעלמות לאחר מספר ימים רצופים של נטילת התרופה.
בנוסף, תופעה נפוצה היא ירידה חדה בלחץ הדם במנות הראשונות של הטיפול.
תופעות פחות נפוצות הן עילפון, סחרחורת, בצקת בשפתיים, בפנים ובגפיים (ידיים ורגלים).
יכולה להיות בצקת גם בגרון ובלשון המפריעה לנשימה, במצב זה יש לפנות למיון.
אסור להשתמש בתרופה במצבים הבאים
אירועי עבר של בצקות ברגלים, בידיים, בפנים ובשפתיים.
חולים הסובלים ממחלה אוטואימונית (למשל, זאבת שמקורה בתרופות).
נשים בהריון בטרימסטר שני או שלישי.
אין התווית נגד לטרימסטר ראשון, אך קפטורפיל אינה תרופת הבחירה.
בנוסף מומלץ להימנע משתיית אלכוהול בנטילת התרופה, כיוון שאלכוהול עלול להוריד יותר את לחץ הדם ולגרום לאיבוד הכרה ועילפון.
כמו כן, קפטופריל יכולה לגרום לסחרחורות, בעיקר בתחילת הטיפול או בשינוי המינון, לכן מומלץ להימנע מנהיגה, כשיש תחושת סחרחורת וערפול.
כמו כן, בתחילת הטיפול עדיף ליטול את התרופה לפני השינה, כאשר נוטלים אותה על בטן ריקה.
זמן מחצית החיים של קפטופריל הוא 1.9 שעות.
זמן זה יכול להתארך בהתאם למצבים בריאותיים שונים, למשל במצב של אי-ספיקת לב זמן מחצית החיים מתארך ל-2.06 שעות.
התרופה פעילה בגוף ל-8–12 שעות.
קפטופריל ניטלת דרך הפה, כאשר התחלת התגובה היא 15–30 דקות מזמן הנטילה, ושיא התגובה מתחיל לאחר 60–90 דקות.
50% מהמטבוליזם של התרופה נעשה בכבד ובניגוד לרוב מעכבי הACE, קפטופריל אינה קדם-תרופה (prodrug), כלומר המטבוליזם של התרופה בכבד הופך אותה לצורה הלא פעילה.
95% מההפרשה של קפטופריל נעשית דרך הכליות.
בשנות השישים המאוחרות המדען ג'ון ר.
ויין חקר מנגנונים לוויסות לחץ הדם בגוף.
בעזרתו של מדען נוסף מברזיל, סרז'יו הנריק פריירה, קבוצתו של ויין מצאה כי ארס הנחש צפעוני גומה , מכיל פפטיד אשר מעכב את ACE ובכך גורם לירידת לחץ דם חמורה.
בשנת 1975 סונתזה לראשונה קפטופריל בתור אנלוג של הפטטיד המעכב את ACE בארס הנחש.
בשנת 1980 אושרה קפטופריל לשימוש רפואי והיא היוותה מעכב ה-ACE הראשון שסונתז.
בהוקי קרח, הקפטן הוא השחקן שהוגדר על ידי קבוצה כאדם היחיד המורשה לדבר עם השופטים בנוגע לפרשנויות של כללים כאשר הקפטן נמצא על הקרח.
ברוב רמות המשחק כל קבוצה חייבת להגדיר קפטן אחד ומספר קפטנים חלופיים (בדרך כלל שניים או שלושה) שמדברים עם השופטים כשהקפטן על הספסל.
קפטנים לובשים "C" (קיצור באנגלית של Captain) על הסוודרים שלהם, בעוד שקפטנים חלופיים לובשים "A" (קיצור של Alternate captain).
רשמית לקפטן אין אחריות או סמכות אחרת, אם כי ייתכן שיהיה לו, בהתאם לליגה או לקבוצה הפרטנית, תפקידים לא רשמיים שונים, כגון השתתפות בטקסי טרום משחק או אירועים אחרים מחוץ למשחק.
כמו ברוב ענפי הספורט הקבוצתיים שמציינים קפטנים, הקפטן הוא בדרך כלל שחקן מכובד ומנהיג הקבוצה.
על פי חוקי פדרציית ההוקי קרח הבין-לאומית וליגת ההוקי הלאומית, השחקן היחיד שמותר לו לדבר עם שופטים על פירושים של חוקים הוא הקפטן, או אם הקפטן אינו על הקרח, הקפטן החלופי.
אף על פי שהחוקים אינם מציינים כל הבחנה אחרת בין הקפטן לחבריו לקבוצה, לקפטן יש תחומי אחריות רבים כלפי הקבוצה, במיוחד בהוקי מקצועני באמריקה הצפונית.
הקפטן הוא מנהיג חדר ההלבשה, וגם מייצג את דאגות השחקנים בפני ההנהלה.
הקפטן נחשב לעיתים קרובות לנציג הראשי של הקבוצה לציבור, ולפעמים אחראי לארגון האירועים החברתיים של הקבוצה ולביצוע אירועים טקסיים על הקרח, כגון חלוקת פרסים או עימותים טקסיים.
קבוצות ה-NHL אינן צריכות לקבוע את אותו שחקן כקפטן ממשחק למשחק, למרות שרוב הקבוצות כן עושות כך.
כאשר קפטן הבוסטון ברואינס טרי או'ריילי פרש, ריי בורק וריק מידלטון נבחרו כקפטנים משותפים של הקבוצה לעונת 1985-86. מידלטון לבש את ה-"C" במהלך משחקי הבית ובורק במשחקי חוץ במהלך המחצית הראשונה של העונה, והשניים התחלפו למחצית השנייה.
הסדר זה נמשך עד שמידלטון פרש ב-1988 ובורק הפך לקפטן היחיד.
חלק מהקבוצות שמות שניים (כגון באפלו סייברס בעונות 2005-06 ו-2006-07) או שלושה (כגון ונקובר קנאקס בעונת 91–1990) קפטנים לעונה.
חלק מהקבוצות מחליפות קפטנים במקום לשמור על קפטן לתקופה ממושכת (המינסוטה ויילד החליפה קפטן כל חודש או חודשיים עד לעונת 10–2009, כאשר מיקו קויבו נבחר לקפטן הקבוע הראשון מאז הקמת הקבוצה).
עם זאת, במהלך כל משחק ה-NHL, רק שחקן אחד יכול להיות מוגדר רשמית כקפטן.
קפטנים הם בדרך כלל שחקנים ותיקים, אם כי מדי פעם נבחרים שחקנים צעירים יותר.
הבחירה נתפסת לעיתים קרובות כרגע חשוב לקבוצה, וכזה שיכול להשפיע על הביצועים של הקבוצה (והקפטן החדש שמונה).
קפטנים נבחרים באמצעים שונים: במקרים מסוימים, קבוצות ערכו הצבעות בין שחקניהן לבחירת קפטן הקבוצה, בעוד שבהזדמנויות אחרות, הבחירה נעשתה על ידי הנהלת הקבוצה.
קפטנים נבחרים לרוב בשל הוותק שלהם במשחק ושנות השירות במועדון הנוכחי שלהם.
עם זאת, שחקני קבוצה זכיינית - כוכבים נוכחיים או מתפתחים - זכו גם הם להפוך לקפטנים.
למרות שלא נדרש, קפטנים רבים שימשו בעבר כקפטנים חלופיים של הקבוצה שלהם.
מספר בחירות או הסרה של קפטנים ב-NHL היו שנויים במחלוקת, יותר מאשר ליגות הספורט המקצועניות האחרות בצפון אמריקה.
לדוגמה, בנבחרת קנדה בהוקי קרח, המנכ"ל דאז בובי קלארק בחר באריק לינדרוס לאולימפיאדת החורף של 1998, שנחשבה לשנויה במחלוקת משהו שכן לינדרוס נבחר על פני קפטני NHL ותיקים יותר כמו סטיב אייזרמן, ריי בורק וויין גרצקי.
קלארק אף היה מנכ"ל פילדלפיה פליירס בו שיחק לינדרוס באופן מקצועי.
בשנת 2000, כאשר היחסים בין קלארק ולינדרוס הידרדרו במהלך משא ומתן על חוזה שנוי במחלוקת והטיפול של הקבוצה בעקבות פציעותיו של לינדרוס, אריק דז'ארדן הפך לקפטן הקבוצה.
המאמן הראשי של טמפה ביי לייטנינג, ג'ון טורטורלה, הסיר את דרגת הקפטן מוונסן לקבליה לאחר חילוקי דעות לגבי כישוריו ומצב תרגולו של השחקן.
בשנת 1980, דאריל סיטלר התפטר בכעס מדרגת הקפטן על ידי ניתוק ה-"C" מהחולצה שלו מטורונטו מייפל ליפס עם מספריים, במחאה על הסחר של הרולד באלרד עם חברו הטוב לני מקדונלד.
באלרד השווה את פעולותיו של סיטלר לשריפת דגל.
הכללים של ה-IIHF, NHL והוקי קנדה אינם מאפשרים לשוער להיות מוגדר כקפטן על הקרח, בשל האתגר הלוגיסטי של קיום דיונים על חוקי ממסר השוער בין שופטים ומאמנים ולאחר מכן לחזור לרחבת השער.
ה-NHL הציגה חוק האוסר על השוער להיות קפטן לאחר עונת 48–1947.
קבוצות עשויות להגדיר קפטנים חלופיים.
קפטנים חלופיים לובשים את האות "A" על החולצות שלהם באותו אופן שבו קפטן הקבוצה לובש את האות "C".
ב-NHL, קבוצות יכולות למנות קפטן ועד שני קפטנים חלופיים, או שהן עשויות למנות שלושה קפטנים חלופיים ולפיכך אף קפטן.
לקבוצה עם שחקן-מאמן לא חייב להיות קפטן או קפטן חלופי.
בדרך כלל יש לקבוצה שלושה קפטנים חלופיים כאשר הקבוצה לא בחרה קפטן, או כאשר הקפטן המשרת נפצע ומחמיץ משחק.
בליגת ההוקי הלאומית, מקובל שלקבוצה יהיו שלושה קפטנים חלופיים אם אף אחד לא מונה כקפטן, הקפטן הנוכחי נעדר או השוער נקרא כקפטן.
אם הקבוצה בוחרת שלא למנות קפטן, היא אינה רשאית למנות קפטן חלופי רביעי.
כאשר הקפטן מחוץ לקרח או לא זמין למשחק, כל קפטן חלופי על הקרח אחראי למילוי תפקידו הרשמי של הקפטן כקשר עם השופטים.
קבוצות ה-NHL יכולות לבחור קפטנים חלופיים ממשחק למשחק או למנות קפטנים חלופיים קבועים לעונה.
בצפון אמריקה, קפטנים חלופיים ממלאים רבים מאותם תפקידי מנהיגות ובניית הקבוצה כמו הקפטן.
בעונת 70–1969 היו לבוסטון ברואינס שלושה קפטנים חלופיים (ג'וני בוצ'יק, פיל אספוזיטו ואד ווסטפול) במקום קפטן עם ה-C.
עם זאת, מכיוון שבוצ'יק היה הבכיר ביותר מבין השלושתם, הוא היה הראשון שקיבל את גביע סטנלי כאשר הקבוצה זכתה באליפות ב-1970 וב-1972.
ב-NCAA, קבוצה יכולה להגדיר קפטן חלופי אחד שימלא את תפקיד הקפטן, אם הקפטן לא יהיה זמין עקב פציעה או עונש.{
האות "C" או "A" מחוברת לחולצה של קפטן הקבוצה והקפטנים החלופיים (בדרך כלל תפורה ברמות משחק גבוהות יותר, אם כי קיימים סמלים נשלפים כך שניתן לשנות בקלות את הסימון "C" או "A").
הייעוד ממוקם באופן מסורתי בצד שמאל של הסוודר, אם כי חוקי ה-IIHF, NHL ו-NCAA מציינים רק שהוא חייב להיות ב"מיקום בולט בחזית" של הסוודר של השחקן.
לארבע קבוצות ב-NHL יש סוודרים שבהם מיקומו של הסמל בחזית לא משאיר מספיק מקום בצד שמאל עבור האות: דטרויט רד וינגס, שממקמים את האות בצד ימין של חולצות הבית מאז 08–2007 העונה, בעוד שלאריזונה קויוטיס, קרוליינה הוריקנס וניו ג'רזי דווילס יש חולצות חלופיות שבהן הסימן של הקפטן נמצא בצד ימין.
בעונה האחרונה של איגוד ההוקי העולמי (1978-79), פול שמיר, הקפטן של אדמונטון אוילרס, לבש "K" (עבור Kapitan) על הסוודר שלו במקום "C", כהצדעה הן על אישיותו והן על העיר אדמונטון, למורשת האוקראינית.
סטיב אייזרמן שימש כקפטן דטרויט רד וינגס במשך 20 שנים/19 עונות (1986-87 עד 2005-06) ו-1,303 משחקים במהלך אותה תקופה, הטווח הארוך ביותר בהיסטוריה של ה-NHL הן בשנים והן במשחקים.
ריי בורק מבוסטון ברואינס היה בעבר הקפטן בעל הקדנציה הארוכה ביותר בתולדות ה-NHL בין השנים 1985-86 עד 1999-2000, בהיותו קפטן משותף בשלוש העונות הראשונות.
דניאל אלפרדסון מחזיק בשיא כקפטן האירופי בעל הכהונה הארוכה ביותר ששירת במשך 14 שנים/13 עונות (1999-2000 עד 2012-13) כקפטן אוטווה סנטורס.
השיא של אלפרדסון הושווה על ידי זדנו חארה, ששימש כקפטן הבוסטון ברואינס גם במשך 14 עונות בין 07–2006 ל-20–2019. בראיין בלואוז היה הקפטן הצעיר ביותר בתולדות ה-NHL, ששימש כקפטן הזמני של מינסוטה נורת'סטארס מינואר עד מאי 1984, במהלך היעדרותו של קרייג הרטסבורג מהרכב הקבוצה, בשל פציעה.
קפטן ה-NHL הקבוע הצעיר בהיסטוריה הוא קונור מקדייוויד, שהוכרז כקפטן על ידי אדמונטון אוילרס ב-5 באוקטובר 2016, בגיל 19 שנים ו-266 ימים.
+ תאריך מדויק של בראיין בלואוז כקפטן זמני טרם נקבע.
קפטן הנורת'סטארס, קרייג הרטסבורג, נפצע ב-3 בינואר 1984, ובלואוז הפך לקפטן זמני זמן קצר לאחר מכן בינואר 1984.
התאריך הרשום הוא המשחק הראשון של לינדן בעונת 92–1991 כקפטן קבוע.
צ'ארלי גרדינר היה הקפטן הראשון של ה-NHL שנולד באירופה שהוביל את קבוצתו לתואר גביע סטנלי (1934).
דריאן האטצ'ר הפך לקפטן יליד ארצות הברית הראשון שזכה בגביע סטנלי ב-1999. דניאל אלפרדסון היה הקפטן הראשון יליד אירופה ומאומן שהוביל קבוצת NHL לגמר גביע סטנלי (2007), בעוד שניקלאס לידסטרם היה הקפטן הראשון שנולד והתאמן באירופה כדי להוביל קבוצת NHL לתואר גביע סטנלי (2008).
מרק מסיה היה שחקן ה-NHL הראשון שזכה בגביע סטנלי כקפטן של שתי קבוצות שונות: אדמונטון אוילרס ב-1990 והניו יורק ריינג'רס ב-1994. סידני קרוסבי הפך לקפטן הצעיר ביותר ב-NHL שזכה בגביע סטנלי ב-2009 בגיל 21 שנים ו-10 חודשים.
הקפטן הצעיר ביותר שהוביל את קבוצתו לגביע סטנלי בתולדות הגביע הוא מייק גרנט ממונטריאול ויקטוריאס 1895, שהיה אז בן 21 שנים וחודשיים.
דירק גרהם הפך לקפטן ה-NHL הראשון ממוצא אפריקאי כאשר מונה לקפטן של שיקגו בלקהוקס במרץ 1989. ג'רום איגינלה, שהפך לקפטן קלגרי פליימס ב-2003, צוטט על ידי ESPN בתור הקפטן השחור הראשון בתולדות ה-NHL.
ברייס סלבדור היה קפטן ניו ג'רזי דווילס מ-2013 עד 2015. קייל אוקפוסו היה קפטן באפלו סייברס בעונת 2022–2023.
בהיסטוריית ה-NHL, היו שישה שוערים ששירתו בקבוצתיהם כקפטנים:
ג'ון רוס רואוץ' (טרונטו סנט פטריקס): עונת 25–1924
ג'ורג' היינסוורת' (מונטריאול קנדיאנס): עונת 33–1932
רוי וורטרס (ניו יורק אמריקנס): עונת 33–1932
אלק קונל (אוטווה סנטורס): עונת 33–1932
צ'ארלי גרדינר (שיקגו בלאק הוקס): עונת 34–1933
ביל דרנן (מונטריאול קנדיאנס): המחצית השנייה של עונת 48–1947
לפני עונת 49–1948, ה-NHL ביצעה שינוי בחוקים, שאסר על שוערים להיות קפטנים או קפטנים חלופיים.
הדבר אירע בשל תגובה לתלונות של יריבים של מונטריאול קנדיאנס, שהתלוננו שדרנן עזב את רחבת השער שלו כדי להתווכח עם השופט בנקודות אסטרטגיות במהלך המשחקים, מה שגרם לפסקי זמן לא מתוכננים.
חוק זה מכונה לעיתים "חוק דרנן".
אף על פי שהקנאקס מינו את השוער רוברטו לואונגו לקפטן הקבוצה בעונות 09–2008 ו-10–2009, מכיוון שהוא לא יכול היה להיות הקפטן הרשמי של קבוצתו במהלך המשחקים, וילי מיטצ'ל היה הקפטן על הקרח, שימש כקשר עם השופטים.
הנריק סדין ומטיאס אלונד ביצעו היבטים טקסיים של העמדה כמו עימותים לפני משחקים.
קפטן אן היא סדרת אנימציה אמריקאית-קנדית בת 34 פרקים שהופקה בין השנים 1989–1991 המבוססת על משחקי וידאו מהחברות נינטנדו, קפקום, קונאמי, וכדומה.
גיבור הסדרה, קווין קין, נער מתבגר מנורת'רידג', קליפורניה, וכלבו, דיוק, נשאבים ליקום אחר, הידוע בתור וידאולנד, דרך מערבולת שנוצרה בטלוויזיה שלו.
קווין נועד להגשים נבואה עתיקה, ולהפוך לגיבור "קפטן אן" (נינטנדו) ולהציל את וידאולנד מכוחות הרשע, ובראשם אמא-מוח, שכמעט הצליחה ללכוד את ארמון הכוח ולכבוש את כל וידאולנד.
קווין, אשר חמוש בזאפר ובחגורה עם שלט NES מובנה, ודיוק נפגשים עם צוות האן, שמורכב מהנסיכה לנה (השליטה של וידאולנד), סיימון בלמונט, מגה מן, ואיקרוס (פיט).
בהתחלה, אף אחד מהם אינו מאמין ביכולותיו של קווין.
לאחר שלנה נחטפת על ידי האויבים, הצוות יוצא יחדיו למשימת חילוץ שבסופה קווין מקבל את אמון הצוות.
קווין קין (Kevin Keene) - מנהיג הקבוצה והדמות הראשית של הסדרה.
בהרבה פרקים, הוא מנסה לשמש תפקיד של אח גדול לדמויות הסובלות מבעיה מיוחדת.
כאשר הגיע לווידאולנד, צויד בחגורה ותיק אקדח בעלי שלט משחק מובנה (שלט משחק של נינטנדו אשר מסוגל לעצור את הזמן או לתת לקווין מהירות עצומה למרחקים קצרים) ואקדח נינטנדו אשר מפרק את האויבים לגורמים.
הוא לרוב מכונה קפטן אן על ידי שאר חברי הצוות, חוץ מהנסיכה לנה שבאופן קבוע פונה אליו בשמו הפרטי.
הוא לובש ג'ינס, חולצה צהובה וז'קט קולג' אדום עם שרוולים לבנים.
על הג'קט שלו מופיעה האות "N".
הנסיכה לנה (Princess Lana) - שליטת ממלכת וידאולנד.
קווין וסיימון מתחרים על ליבה.
דיוק (Duke) - כלבו של קווין.
דיוק לובש בנדנה מסביב לצווארו.
סיימון בלמונט (Simon Belmont) - צייד ערפדים שחצן ומתנשא, מופיע בסדרת משחקי "קאסלבניה".
איקרוס (Kid Icarus) - קשת, מסוגל לעוף בעזרת כנפיו, לובש טוגה וסנדלים, מופיע במשחק "Kid Icarus".
מגה מן (Mega Man) - רובוט חזק, מופיע בסדרת המשחקים בעלת אותו שם.
לינק וזלדה (Link and Zelda) - גיבורי סדרת המשחקים "האגדה של זלדה", מופיעים בהמשך בכמה פרקים
אמא מוח (Mother Brain) - דמות הנבל הראשית בסדרה, אמא-מוח היא מוח בצנצנת ענקית הצמאה לכוח.
בפרק הראשון, חייליה השתלטו על ארמון הכוח, והיא לכדה וגירשה את מלך וידאולנד לעולם המראה.
אצלה כל תחבולה היא חוקית אם בכך היא תשיג את מטרותיה.
היא מאוד שחצנית, כמעט כמו סיימון בלמונט.
היא משתמשת במראה מיוחדת כדי לרגל אחרי קבוצת האן משום שהיא מחפשת חולשות אותן תוכל לנצל.
יש לה גם זרועות מיוחדות בהן היא משתמשת כדי לחשמל או להמם את נתיניה הלא-מוכשרים בשביל לגרום להם לפעול יותר טוב בפעם הבאה.
המלך היפו (King Hippo) - מתאבק גדול חסר שכל אך בעל כוח רב.
הוא אכזרי וחד לשון, אך בדרך לרוב אלים לשותפו החציל.
החציל (Eggplant Wizard, "החציל המכשף") - חציל דמוי אנוש בעל עין אחת, מקורו בסדרת "Kid Icarus".
דוקטור ווילי (Doctor Wily) - מדען שעובד עבור אמא מוח.
דונקי גונג (Donkey Kong) - גורילה עצבנית ממין זכר, ששונאת אנשים שבאים לטריטוריה שלה.
מבוססת על סדרת משחקים בעלת אותו שם.
קפטן ג'יימס הוק הוא הנבל הראשי בסיפורו של ג'יימס מתיו ברי, "פיטר פן".
קפטן הוק הוא מנהיג שודדי הים ואויבו של פיטר פן.
לפי הסיפור, כרת פיטר פן את ידו של הוק ונתן אותה (עם שעון היד שעליה) כמזון לתנין הגדול; מאז משתמש הוק בוו ברזל , במקום יד.
התנין עוקב אחרי הוק במטרה לטעום שוב מבשרו, ותקתוקו של שעון היד שנשאר בקרבו מבשר על התקרבותו.
הוק מבטא שנאה רבה לפיטר פן ואף אובססיביות כלפיו; הוא חולם לראות את פיטר פן ו"הילדים האבודים" צועדים על קרש לקראת מותם בסיפון הג'ולי רוג'ר.
בספר פיטר וונדי חוטף הוק את ונדי, אשר בה הוא מאוהב, וזאת על מנת לפתות את פיטר פן, אשר רואה בוונדי את אימו המאמצת, לדו-קרב אחרון.
בסופו של הדו-קרב נאלץ הוק לבחור אם להיכנע או למות; הוא מעדיף להיאכל על ידי התנין מאשר להיכנע לפיטר, וזורק עצמו אל מלתעות התנין ומת.
לפני מותו הוא מצליח לנעוץ בפיטר פן את חרבו ומקניט אותו.
למרות מותו בספר המקורי, דמותו של הוק יצרה רושם רב בקהל הקוראים, ולכן רוב ספרי ההמשך שנכתבו לספר זה מוצאים דרך כלשהי להחזיר את הוק ולעסוק בו בעלילתם כאויבו של פיטר פן.
לפי הספר "פיטר ולוכדי הכוכבים", כינויו המקורי של הוק היה "שחורשפם".
בסרט "הוק" של סטיבן ספילברג משנת 1991 מגולם קפטן הוק בידי דסטין הופמן.
90 שנה בדיוק אחרי המחזה, הוק, ששרד את התנין, פיחלץ אותו ועשה ממנו מגדל שעון בכיכר הנמל, מחפש טעם לחייו אחרי שפיטר פן התבגר ועזב את ארץ לעולם לא לטובת חיי משפחה בורגניים בלונדון.
הוק מחליט לנקום בפיטר פן וחוטף את ילדיו על מנת לזמנו לדו-קרב חוזר.
טינקרבל לוקחת את פיטר פן – עכשיו עורך דין מבוגר ואפרורי – במטרה שיילחם בקפטן הוק ויציל את ילדיו.
הוק מקצה לטינקרבל שלוש יממות על מנת להפוך את פיטר פן לאתגר ראוי לשמו.
בינתיים הוק מתחבב על בנו של פיטר, ג'ק, אותו הוא מטפח על מנת לנקום בפיטר פן.
בסדרת הטלוויזיה של ABC "עד עצם היום הזה" (ובאנגלית Once Upon a Time), דמותו גולמה על ידי קולין אודונהיו במשך שש עונות (2–7) בה הוא הוצג כאדם שחזר למוטב.
בנו של ברנן ואליס ג'ונס ואחיו של ליאם ואהבת האמת של אמה.
אחרי מפגשו עם עוץ לי גוץ לי, הוק קורא לו בשם 'קרוקודיל', זאת מכיוון שעורו של עוץ לי גוץ לי שדומה לעור של קרוקודיל בגלל היותו האפל, ובנוסף אזכור לקרוקודיל שלקח את ידו.
בהמשך הוא פוגש את בלפייר, בנו של עוץ לי גוץ לי, ומלמד אותו על חיי הפיראטים.
כשהקללה מוסרת ממשיכים קורה והוק בתוכניתם.
כאשר הנרי נחטף לארץ לעולם לא, הוק מתלווה לגיבורים ולעוץ לי גוץ לי כדי להצילו, לאחר חזרתם לסטוריברוק והחילוף גוף בין פן להנרי, מבטלת רג'ינה את הטלת הקללה של פן, מה שגורם להוק ולשאר הגיבורים, פרט לאמה והנרי, לחזור ליער המכושף.
בחזרה ביער, נפרד הוק מהגיבורים ויוצא לחפש את הספינה שלו.
הם נלחמים מול זלינה, המכשפה המרשעת מן המערב ובסוף העונה הוא ואמה חוזרים בטעות בזמן ומצילים את אשתו של רובין הוד, וגם בטעות מחזירים את אלסה מהעבר.
לאחר שהם עוזרים לאלסה לחזור לביתה, ובמהלך הזמן הזה היחסים בין אמה והוק מתקרבים ועוץ לי גוץ לי לוקח להוק את הלב מכיוון שהוא צריך אותו כדי להשתחרר מהפגיון שלו, לבסוף מגורש עוץ לי גוץ לי על ידי בל.
נלחמים מול עוץ לי גוץ לי וחברותיו המרושעות.
אמה הופכת את הוק ל'אפל' בניגוד לרצונו בשביל שימשיך לחיית ולא ימות לאחר שנפצע מהאקסקליבר והוא כועס מאוד על כך.
בהמשך, הוא נהרג על מנת שהאופל לא יתקיים יותר ואמה והגיבורים יוצאים אחריו לשאול כדי להחזירו לחיים.
בתחילת העונה השישית הוא ואמה עוברים לגור ביחד ובסוף הוא מציע לה נישואין והוא מתחתן עם אמה ובסוף העונה השביעית מתגלה לנו שהביא עמה ילדה בשם הופ (Hope, "תקווה").
בסרט פן משנת 2015, קפטן הוק ופיטר פן משתפים פעולה כדי להדיח ולהרוג את הפיראט השולט בארץ לעולם לא, שחור-זקן.
בסיום הסרט נראה ששניהם מתיידדים והם מגייסים את הילדים האבודים.
בסרט המצויר של דיסני, מוצג הוק כפחדן וטיפש.
הוא קורא לעזרה לעיתים קרובות, ובגדיו נקרעים לאורך הסרט.
עם זאת, לדמותו כבוד עצמי.
בסרט נמצא הוו בידו השמאלית של הוק ולא ביד ימין כמתואר בספר.
הוק הופיע בסדרות נוספות של דיסני, כאויבו של מובי דאק, דודו של דונלד דאק, וכן בסדרות המצוירות של מיקי מאוס (כולל הסרט "Mickey's house of mouse / villians" כאחת הדמויות הראשיות).
הוא מופיע גם ב-"Kingdom Hearts", משחק של דיסני, וכן ב"ג'ייק והפיראטים מארץ לעולם לא".
וב"טינקרבל ופיית הפיראטים" בתור ג'יימס.
ב"דיג'ימון" ישנם שני דיג'ימונים המבוססים עליו: הוּקמון וקפטן הוּקמון.
ב"עולם הווינX" קפטן הוק מתואר כפושע ערמומי בעל אדרת שמסווה אותו.
טינקרבל מצמיחה לו את היד מחדש, והוא מחליף את הקרס ביד מכוסה כפפה.
קפטן נמו (Nemo, בלטינית פירושו "אף אחד") הוא דמות בדיונית פרי יצירתו של הסופר ז'ול ורן בספרו "20,000 מיל מתחת למים".
הוא מופיע כמפקד הצוללת נאוטילוס.
בסיום הספר הוא נעלם, בעת סחיפתה של הצוללת למערבולת.
הוא מופיע מחדש בספרו האחר של ז'ול ורן, "אי התעלומות".
ז'ול ורן מביא בספר "אי התעלומות" את הסיפור האישי של קפטן נמו ומגלה כי הוא היה למעשה נסיך הודי.
בספר "בת המעמקים" מאת ריק ריירדן, מופיעה אנה דקר, נינתו של קפטן נמו - הלא הוא הנסיך דקר.
לפי "אי התעלומות", שמו המקורי של קפטן נמו היה הנסיך דָּקָר, בנו של ראג'ה הודי.
בגיל עשר הוא נשלח ללימודים באירופה.
בכוונת אביו היה שבבוא היום יילחם לשחרור הודו משלטון האימפריה הבריטית.
הוא למד מדעים, ספרות ואמנות.
בתור מדען הוא הכיר את תגליות המדע.
בתור אמן הוא העריך יצירות אמנות ובהכירו היטב את אירופה, היה גם למדינאי.
הוא שנא את אנגליה ולכן הוא לא ביקר בה מעולם.
הוא חשב על הדרכים לבטא את שנאתו לאימפריה המושלת בארצו ועל הדרך לנקום בה.
בשנת 1849 חזר להודו, נשא לאישה בת אצילים ונולדו להם שני ילדים.
בשנת 1857 פרץ בהודו המרד הגדול.
הנסיך דקר היה בראש המורדים, והוא נפצע עשר פעמים במהלך הקרבות.
המרד דוכא ומשפחתו הוצאה להורג.
הנסיך אסף אליו 20 איש מנאמניו ויחד עם שארית הונו הוא הגיע לאי נידח באוקיינוס האטלנטי.
באי הקים מספנה לבניית הצוללת נאוטילוס.
הוא תכנן את קיומו בים כך שלא יצטרך ליצור קשר עם בני אדם.
זאת, עד אשר פגש באוניית המלחמה האמריקאית "אברהם לינקולן".
ההמשך מובא בספר "20,000 מיל מתחת למים".
בטיוטה הראשונה לספר "20,000 מיל מתחת למים", שיצא לאור בשנים 1869–1870, קפטן נמו הוא אציל פולני.
האציל נושא עמו רגש נקם בשל רצח בני משפחתו בעת הדיכוי הרוסי את פולין בשנים 1863–1864. המוציא לאור של ספרי ז'ול ורן חשש כי שוק הספרים הרוסי יחרים את הספר החדש אשר פוגע בדימוי של האימפריה הרוסית שהייתה אז בעלת בריתה של צרפת.
לכן, בספר "20,000 מיל מתחת למים" נשאר המניע של קפטן נמו לשנאה ולנקמה בגדר תעלומה.
רק חמש שנים לאחר מכן, בשנים 1874–1875, עם פרסום ספרו "אי התעלומות", ז'ול ורן העלה על הכתב את הפרט שקפטן נמו הוא נסיך הודי לשעבר.
ז'ול ורן מציג את הדימוי האכזרי של קפטן נמו בתור מפקד הצוללת.
הוא רומז כי אולי הוא האחראי להיעלמות 200 כלי שיט באוקיינוסים.
בספריו הוא מציג את הפן האנושי שלו בהזדמנויות אחדות: שלוש פעמים בספרו "20,000 מיל מתחת למים" ופעם אחת ב"אי התעלומות":
הוא מציל את שלושת הנוסעים מטביעה בעת שנפלו מסיפונה של אוניית המלחמה האמריקאית "אברהם לינקולן", לאחר שפגע ביכולת ההיגוי שלה וגרם לה לאבד שליטה.
מספק מטילי זהב למימון מרד תושבי האי כרתים נגד הטורקים.
מסייע לשולה פנינים בחופי סרי לנקה שהותקף על ידי כריש.
העזרה היא פיזית תוך סיכון חייו במאבק בכרישים.
לאחר מכן, בעודו מחוסר הכרה הוא משאיר בקרבתו שק של צדפות אם הפנינה.
מגן ומסייע לצוות הניצולים מהכדור הפורח הנמצאים באי התעלומות.
ז'ול ורן משאיר את רגש השנאה ואת רצון הנקמה של קפטן נמו רק כלפי הממסד.
בשירם של אייס אוף בייס, "Captain Nemo", מתוך אלבומם, "Flowers", מתואר קפטן נמו כחכם באדם וכמי שמתרחק מחברת בני אדם ומעדיף לצפות על העולם ולפתור את חידותיו מתוך מצולות הים:
דון ואן וליט היה מוזיקאי ואמן אמריקאי.
את עיקר פרסומו הוא רכש תחת שם הבמה "קפטן ביפהארט".
המוזיקה של ואן וליט מוגדרת לרוב כרוק אמנותי ואוונגרד, ועל אף שהוא מעולם לא זכה להצלחה מסחרית בתחום זה, אמנים רבים ציינו את המוזיקה שלו כהשפעה.
נולד בשם דון גלן וליט (Don Glen Vliet) להורים בני מעמד הפועלים, וכבר מגיל צעיר התעניין באמנות, בעיקר בפיסול.
על אף שהוריו לא הביעו עניין מיוחד באמנות שלו, הוא זכה לפרסום מסוים בזכות כישרונו, ובגיל צעיר זומן על ידי מנחה טלוויזיה מקומי לעבוד ולפסל יחד איתו בתוכנית.
בנוסף, במספר ראיונות ואן וליט טען כי הוא קיבל הצעות למלגת לימודים בפיסול, אך הוריו סירבו.
בסופו של דבר, הוריו החליטו לעבור לגור במדבר מוהאבי בקליפורניה, שם הוא עתיד לבלות את רוב חייו.
במהלך לימודיו בית ספר תיכון בלוס אנג'לס, הוא פגש את פרנק זאפה, שלמד איתו באותה השכבה.
זאפה סיפר שבאותה התקופה, ואן וליט נהג "להתבודד בחדרו, לשמוע מוזיקה בקולי קולות ולצעוק לאמא שלו להביא לו עוד פחית של פפסי".
השניים כתבו באותה התקופה תסריט שנקרא "קפטן ביפהארט נגד אנשי הנהמה" (Captain Beefheart vs.
The Grunt People), אותו תכננו לעבד לסרט, אך הדבר מעולם לא יצא לפועל.
אחרי שנה בתיכון, החליט ואן וליט לפרוש ממנו, ועבר לנהל חנות נעליים.
אחרי שנה, הוא עבר יחד עם זאפה לסן ברנרדינו.
זאפה שכנע אותו לפצוח בקריירה כמוזיקאי, כיוון שזיהה את הפוטנציאל הטמון בו, במיוחד בשל מנעד קולו המרשים, שהתפרס על חמש אוקטבות.
בתחילת דרכו כמוזיקאי, ניגן ואן וליט עם להקות מקומיות שונות, ובסופו של דבר הוא הקים את "להקת הקסם" (The Magic Band) הראשונה, בעזרתו של הגיטריסט אלכס סנאופר (Alex Snouffer).
כל הלהקות איתן ינגן ואן וליט בעתיד יזכו לשם זה, וכמעט כל אחד מהמוזיקאים יזכה לכינוי משלו.
הכינויים שבחר ואן וליט היו מורכבים בדרך כלל משילובי מילים שהצחיקו אותו, ולא היו הגיוניים כמעט באף אחד מן המקרים.
הכינויים האלו גם הופיעו כקרדיטים על עטיפות האלבומים.
חברי "להקת הקסם" הראשונה היו דון ואן וליט ("קפטן ביפהארט", שם הבמה בו ישתמש בכל עבודותיו בתחום המוזיקה) כסולן, אלכס סנאופר ("אלכס סנט קלייר") כגיטריסט, דאג מון (Doug Moon) כגיטריסט, ג'רי הנדלי (Jerry Handley) כבאסיסט וויק מורטנסון (Vic Mortenson) כמתופף.
מורטנסון הוחלף זמן קצר לאחר מכן על ידי פול בלייקלי.
ההרכב ניגן במועדונים קטנים באזור לוס אנג'לס וזכה להצלחה כהרכב "מחתרתי", ובשנת 1966 הם חתמו על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים A&M.
עוד באותה שנה, הוציאה הלהקה שני סינגלים שזכו להצלחה בלוס אנג'לס.
מאוחר יותר בשנת 1966, ואן וליט ולהקת הקסם הקליטו כמה שירים, שעתידים להפוך לאלבומם הראשון.
השירים עצמם היו בעלי אופי נסיוני יחסית לאותה התקופה, והושפעו מאוד ממוזיקת הבלוז.
A&M דחו את ההקלטות בטענה שהמוזיקה יותר מדי נסיונית, והחליטו לסיים את שיתוף הפעולה ביניהם לבין הלהקה.
בוב קראסנוו (Bob Krasnow) שעבד עם אמנים מובילים דוגמת ג'יימס בראון, הסכים להחתים את הלהקה תחת הלייבל "בודהה".
עוד באותו הזמן, החליט ואן וליט לשנות את ההרכב של "להקת הקסם".
הוא צירף ללהקה את הגיטריסט ריי קודר (Ry Cooder) שיזכה בעתיד להצלחה רבה, ואת המתופף ג'ון פרנץ' (John French), אשר זכה לכינוי "דראמבו" (Drumbo).
ההקלטות תחת חברת "בודהה" נעשו באביב 1967, והתקליט יצא ב-29 ביוני תחת השם "מוגן כחלב" (Safe as Milk), אך לא זכה להצלחה מסחרית.
למרות זאת, האלבום קיבל ביקורות טובות מאוד ונחשב היום כאחת מהעבודות המוערכות ביותר של קפטן ביפהארט.
כמו כן, מספר מוזיקאים ציינו כי האלבום הזה חביב עליהם במיוחד.
כראיה, ג'ון לנון מלהקת החיפושיות רכש את התקליט פעמיים בשביל לקבל את המדבקה שצורפה אליו.
בשנת 1999 יצא האלבום על גבי דיסק (במהדורת מונו).
קודר עזב את הלהקה אחרי ההקלטות של "מוגן כחלב", ובמקומו צורף ללהקה הגיטריסט ג'ף קוטון (Jeff Cotton).
הרכב הלהקה באותה התקופה הייתה סנאופר, קוטון, האנדלי, פרנץ' וואן וליט, והם התחילו לעבוד באפריל 1968 על אלבומם השני.
במקור, שמו של האלבום אמור היה להיות "זה מגיע אליך בעטיפה חומה" (It Comes to You in a Plain Brown Wrapper), כאשר חלקו הראשון הוא הקלטות מהופעה חיה.
בסופו של דבר, הוחלט לוותר על הרעיון הזה, והאלבום יצא תחת השם "אישי בהחלט" (Strictly Personal).
המפיק של האלבום היה קראסנו, והוא יצא תחת הלייבל שלו שנקרא "בוהן כחולה" (Blue Thumb).
לפי ואן וליט, קראסנו "הרס" את האלבום על ידי הוספת אפקטים מיוחדים, ללא הסכמתו וידיעתו.
התקליט המקורי לא זכה להצלחה, ומעט מאוד עותקים שלו הודפסו מתלכתחילה, ולכן הוא זכה למעמד של "תקליט נדיר" בקרב המעריצים.
סנאופר עזב את הלהקה, והרכב הלהקה לקראת הקלטת האלבום השלישי, שנחשב ליצירת המופת של הלהקה היה: ביל הארקרלרוד (Bill Harkleroad), שזכה לכינוי "זוט הורן רולו" (Zoot Horn Rollo) כגיטריסט, מארק בוסטון (Mark Boston), שזכה לכינוי "רוקט מורטון" (Rockette Morton) כבאסיסט, ג'ון פרנץ' ("דראמבו") נשאר המתופף.
ג'ף קוטון זכה לכינוי "אנטנאי ג'ימי סמנס" (Antennae Jimmy Semens).
הלהקה התחילה לעבוד על האלבום השלישי, אלבום כפול, שנקרא בשם "העתק מסכת שמך" (Trout Mask Replica).
כל השירים באלבום נכתבו במהרה, בתקופה של כשלושה שבועות על ידי ואן וליט.
כדי ללמד את הנגנים את השירים, שרק ואן וליט את המנגינה כמו שהוא רצה שהיא תשמע לפרנץ', ואילו זה היה צריך לכתוב את התווים למנגינה עצמה.
הלהקה התאמנה במשך שמונה חודשים על מנת לנגן את השירים באלבום, שהיו קשים מאוד לביצוע.
הם התגוררו באותו בית קטן והתאמנו יומם ולילה, כאשר פרנק זאפה, שגם הפיק את האלבום, הוא זה שמימן אותם.
ואן וליט בעצמו לא תמיד היה נוכח בחזרות הלהקה, ואם כן היה נוכח, הוא היה ישן.
כל השירים באלבום נחשבים למאוד קשים להאזנה, ודורשים התרגלות לסגנון המיוחד.
ברבים מן המקרים, ינגן מוזיקאי אחד דבר אחד, בעוד השני ינגן במקצב אחר לגמרי באותו הזמן.
להקלטות הצטרף גם בן דודו של ואן וליט, ויקטור היידן, שזכה לכינוי "נחש המסקרה" (The Mascara Snake), שהשם שלו מופיע גם בדיאלוגים שנמצאים בין שירי האלבום.
האלבום יצא ב-16 ביוני 1969, תחת הלייבל "סטרייט" של פרנק זאפה.
האלבום לא זכה להצלחה מסחרית, אך למרות זאת הוא נחשב לאחת מיצירות המופת של ז'אנר הרוק.
האלבום זכה במקום ה-58 ברשימת 500 האלבומים הטובים ביותר אי פעם של מגזין הרולינג סטון.
במהלך ההקלטות של האלבום, התפנה ואן וליט לתרום לאלבומו של פרנק זאפה Hot Rats שיצא גם הוא בשנת 1969.
אחרי ההוצאה של "Trout Mask", הצטרף אל הלהקה המתופף ארט טריפ III (Art Tripp III), כנגן מרימבה.
הלהקה הקליטה את אלבומה הרביעי במאי 1970, והאלבום יצא בדצמבר אותה שנה, תחת השם "Lick My Decals Off, Baby".
המוזיקה באלבום ממשיכה את הקו שהתחיל ב-"Trout Mask", וגם בו המוזיקה נחשבת למאוד נסיונית ומאתגרת לאוזן.
חלק מהמעריצים של ביפהארט אפילו טוענים כי האלבום הזה טוב יותר מקודמו, בעיקר בשל אורכו הקצר יותר.
בנוסף, צולמו לאלבום שני וידאו קליפים כפרסומות לטלוויזיה, שנועדו לקדם את מכירות האלבום.
האלבום יצא גם הוא תחת הלייבל "סטרייט" של פרנק זאפה, אולם הוא הופק על ידי ואן וליט בעצמו.
הוא לא זכה להצלחה, והוא יצא בהוצאה מחודשת על דיסק בשנת 1991.
בשנת 1971 יצא האלבום "Mirror Man".
האלבום הכיל חומרים שהוקלטו בשנת 1967. שלוש מבין רצועות האלבום: "Mirror Man", "Tarotplane" ו-"25th Century Quaker" הן רצועות בלוז ארוכות שהוקלטו "חי באולפן" - בהקלטה אחת וללא אובר-דאבינג.
בשנת 1999 יצאה גרסה מורחבת של האלבום שנקראה "The Mirror Man Sessions" והכילה חמש רצועות נוספות.
לאחר מכן יצאו שני האלבומים הבאים של הלהקה: "ילד אור הזרקורים" (The Spotlight Kid) שלא הצליח מסחרית אך זכה לביקורות טובות ו"אזור ריק" (Clear Spot), שכקודמו גם הוא לא הצליח מסחרית אך זכה לביקורות טובות.
האלבום שיצא אחריהם, "Unconditionally Guaranteed", נחשב על ידי המעריצים לגרוע ביותר של ואן וליט וגם הוא לא זכה להצלחה.
האלבומים האחרונים היו פחות מוזרים וקשים להאזנה, דבר שאכזב חלק מהמעריצים שהאשימו אותו ב"התמסחרות" ובדיעבד גרם לכך שלא ימכרו כלל.
החיים של להקת הקסם היו קשים מאוד, ואחרי שהסתיימו ההקלטות של Unconditionally Guaranteed, החליטו פרנץ', טריפ, בוסטון והאקרלורד לעזוב את הלהקה, והקימו להקה אחרת בשם מלארד (Mallard).
ואן וליט הקים להקת קסם חדשה בעקבות העזיבה, וגם האלבום הבא, Bluejeans & Moonbeams לא זכה להצלחה.
הלהקה נקראה על ידי המעריצים "להקת הטרגדיה" (The Tragic Band), בגלל הסאונד המאוד קליל של האלבומים, שעומדים בניגוד מוחלט לסגנון הנסיוני והנועז של האלבומים הראשונים.
בשלוש השנים שלאחר מכן, 1975 עד 1977, ואן וליט לא הקליט אף אלבום, אך עבד על הקמת "להקת קסם" חדשה.
הלהקה החדשה הורכבה מריצ'רד רדוס (Richard Redus), ג'ף מוריס טפר (Jeff Moris Tepper), ברוס פאולר Bruce Fowler, אריק דרו פלדמן (Eric Drew Feldman) ורוברט ויליאמס (Robert Williams).
רוב חברי הלהקה הזו היו צעירים, שהעריצו את ואן וליט בשל עבודתו באלבומים קודמים.
האלבום הבא של ואן וליט, "חיה נוצצת" Shiny Beast (Bat Chain Puller), הוקלט במקור תחת הלייבל של זאפה, והתכנון היה שהם יצאו תחת השם Bat Chain Puller, אך זה מעולם לא קרה, והשירים יצאו תחת השם Shiny Beast בשנת 1978, תחת הלייבל של חברת האחים וורנר.
האלבום נחשב ל"חזרה למקורות" הנסיוניים והנועזים, ועל אף שלא זכה להצלחה מסחרית, הוא נחשב לאחד מאלבומיו הטובים ביותר.
עד היום נחשבים שלושת אלבומיו האחרונים (מה שנקרא בפי כל "אלבומי הקאמבק") לחלק מאלבומיו הטובים והפוריים ביותר.
לשיר הנושא צולם וידאו קליפ, שואן וליט ניסה למכור ל-MTV, אך אלה סירבו בטענה שהקליפ "מוזר מדי" ואינו מתאים לרוח הערוץ.
הקליפ מוצג כיום במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.
בסוף שנת 1982 החליט ואן וליט לפרוש ממוזיקה, חזר לגור בצפון קליפורניה, ופתח בקריירה כצייר.
ואן וליט פנה לקריירה בציור, כיוון שלטענתו הוא יכול להרוויח הרבה יותר כסף מעיסוק זה.
עם הפיכתו לצייר, נטש ואן וליט את שם הבמה שלו, "קפטן ביפהארט", ופרסם את הציורים שלו תחת שמו האמיתי, דון ואן וליט.
האמנות שלו, בדומה למוזיקה שלו, נחשבת ל"נסיונית", ומשויכת לזרם האקספרסיוניזם המופשט, אם כי ביסודה היא גולמית.
הציורים שלו זכו לביקורות טובות יחסית.
בשנת 2003 הקליט ואן וליט דרך הטלפון שיר לאלבום שמטרתו להעלות את המודעות לאיכות הסביבה, וזו ההקלטה הידועה האחרונה שעשה ואן וליט.
קפטן הוק הוא משחק פלטפורמה בהוצאת חברת מונולית' שיצא לאור בשנת 1997 למחשב האישי.
גיבור המשחק הוא חתול בשם קפטן קלאו (שמו המלא באנגלית: Captain Nathaniel Joseph Claw; קפטן נת'ניאל ג'וזף קלאו), שודד ים ומפקד על ספינת שודדים.
למרות השם שבו הופץ ונודע המשחק בישראל, לגיבור או למשחק בכללותו אין קשר, ישיר או מרומז, לקפטן הוק מספרי פיטר פן.
סיפור העלילה מתחיל כאשר ספינתו של קפטן קלאו מותקפת בלב ים על ידי הארמדה הספרדית, בשליחות הממלכה שבה קלאו הוא פושע מבוקש.
במהלך הקרב מובסים קלאו וצוותו, וקלאו נלקח בשבי.
בתא כלאו מוצא קלאו מכתב הטוען בתוקף לקיומו של "קמע תשע הנשמות" – חפץ קסום שבכוחו להעניק לבעליו כמעט-אלמוות ושהאגדה על אודותיו מוכרת לכול – וכן מצורפת למכתב פיסת מפה למציאת תשע אבני החן המרכיבות אותו.
קלאו מצליח לפרוץ את שלשלאותיו, להתגבר על שומר תאו ולברוח מהכלא.
המשחק מתחיל כאשר קפטן קלאו פותח במסעו מחוץ לתא, בכלא "לה-רוקה" (La Roca) שם הוא נאבק בחיילי הממלכה, לעבר היעד המסומן בפיסת המפה שבידו.
כך הוא ממשיך כאשר בכל פעם לקראת היעד הבא הוא מוצא פיסה נוספת מתוך המפה השלמה עם יעד נוסף, ובכל יעד ניצב קלאו מול דמות המחזיקה באחת מאבני החן של הקמע, וכדי להשיג את אבני החן יאלץ להביס את אותה דמות בקרב פנים אל פנים.
הדמות הראשונה היא לה-רו (LeRauxe), האדמירל שהביס את קלאו בלב ים ושבה אותו.
במהלך מסעו בעקבות פיסות המפה שבידיו קלאו מגיע לעיירה ובה הוא מגלה פרטים נוספים על חיפושי הקמע.
אויבו משכבר הימים, שודד הים אדום-זנב (Red Tail), גם הוא בדרכו להשיג את הקמע ובידיו שתיים מאבני החן.
היעד הסופי הוא אי הטיגריס (Tiger Island), בו נמצא המקדש – מקום משכנו של קמע תשע הנשמות.
קלאו מביס את אדום-זנב, נכנס למקדש ושם זוכה בקמע.
המשחק מכיל ארבעה עשר שלבים, כאשר באופן מכליל, כל זוג של שני שלבים עוקבים מתרחש באזור אחד במפה שקפטן קלאו מרכיב במהלך התקדמותו (אך לא באותו מקום, כך שיש שינוי בסגנון הסביבה בין שני השלבים למרות הדמיון ביניהם).