tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שיטה זאת טובה למערכות ביולוגיות, בהן מטבע הדברים צורונים פעילים רבים.
כמו גם למערכות מורכבות אחרות (כמו מי ים) ומכאן חשיבותה הרבה.
השיטות המסורתיות לניטור אנאליט בתמיסה (ספקטרוסקופיה מסורתית כמו שיטת JOB או שיטות אלקטרוכימיות כמו striping voltammetry) יעילות כאשר מדובר בצורון יחיד בתמיסה, אך קשה ליישמן לתמיסה המכילה צורונים שונים.
תרומתו של הצורן הנוסף לבליעה באורך הגל שמצאנו תלויה בתכונות הבליעה שלו ובריכוזו בתמיסה הנבדקת, נתונים שאינם ידועים בדרך כלל.
לכן, לשם מדידת ריכוז של צורון נתון בדגימות "טבעיות" (כאשר שאר המרכיבים, רכוזם המדויק ולפעמים אף מהותם, אינם ידועים), בכל שיטה אנליטית, יש צורך לאפס תרומות של צורנים אחרים.
על צורך זה באה לענות שיטת "הוספה סטנדרטית".
מכאן ואילך יעסוק כל הערך ביישום השיטה בספקטרוסקופיה, לצורך פשטות.
אותם עקרונות תקפים לכל שאר היישומים.
בשיטה זו מודדים את הבליעה בתמיסה בה מנטרים את האנאליט.
אחר כך מוסיפים כמות ידועה של הצורון הנמדד לתמיסה ומודדים שוב את הבליעה, ממשיכים להוסיף כמויות ידועות, נהוג למדוד כחמש מדידות.
על ציר ה-X תוספת הריכוז, על ציר ה-Y הבליעה.
אם העבודה נעשיתה תחת מגבלות חוק בר-למברט, התוצאה היא ישר.
החיתוך בין הישר לבין ציר ה-X הוא ריכוז האנאליט בתמיסה המקורית.
מפני שהחיתוך עם ציר-X היא התוספת שתיצור בליעה אפסית, ומכיוון שהישר המצטייר מתייחס לתוצאות של בליעת צורון האנאליט, התוצאה היא כמות האנאליט שיש לגרוע מהתמיסה כדי לקבל אפס בליעה, כלומר ריכוז הצורון בתמיסה.
הוספיס (מלטינית: Hospitium, בארמית "אושפיז", מילולית: "מלון", על פי האקדמיה ללשון העברית: מֶרְכָּז לְטִפּוּל תּוֹמֵךְ) הוא טיפול ופילוסופיית טיפול המתמקדת בפליאציה של חולים סופניים, הקלת הכאב והתסמינים מהם הם סובלים.
השם הוספיס מתייחס בדרך כלל הן לטיפול, הן לפילוסופיה הטיפולית והן למוסד בו מוענק הטיפול.
הטיפול בהוספיס מתמקד בהרגעה של תסמינים של חולים סופניים או חולים חשוכי מרפא, בין אם התסמינים פיזיים, רגשיים, רוחניים או חברתיים.
כניסה לטיפול הוספיס אין משמעו ויתור על טיפולים רפואיים, כי אם החלפת מטרות טיפולים אלו.
מרכיב חשוב נוסף בתחום רפואה זה, מלבד הדאגה לחולה עצמו, הוא הטיפול במשפחתו של החולה והדרכתם בהתמודדות עם הקורה סביבם.
רפואת ההוספיס המודרנית כוללת טיפול מקל לאלו שאינם בני טיפול והבראה בבתי חולים, בתי אבות אך גם מספקת את הטיפול לאלו המעוניינים לבלות את ימיהם האחרונים בבתיהם שלהם.
תפיסה זו כבר נוצרה במאה ה-17, אך מרבית העקרונות המנחים תחום זה, לפיהם עובדים העוסקים במקצוע, פותחו בשנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי סיסלי סאונדרס .
בישראל, ב-2009 באמצעות חוזר מנכ"ל, הודיע משרד הבריאות שהוא מאמץ את הגדרת ארגון הבריאות העולמי, לפיה טיפול פליאטיבי הוא גישה טיפולית אשר משפרת את איכות החיים של חולים ובני משפחותיהם, בהתמודדות עם מחלות חשוכות מרפא.
חוזר זה קובע דרכי יישום טיפול פליאטיבי בבתי החולים ובקופות החולים.
בארצות הברית, ההגדרה הרפואית של טיפול ההוספיס היא טיפול הניתן לכל אלו המעוניינים בו, בבית או בכל מוסד אחר, אשר מאובחנים כחולים סופניים עם תוחלת חיים קצרה משישה חודשים.
נכון לשנת 2007, למעלה ממיליון איש קיבלו טיפול הוספיס בארצות הברית לבדה, כאשר האבחנה של רובם הגורף של החולים הייתה סרטן.
אורך הטיפול הממוצע בשירותי ההוספיס של חולים אלו היה 65 יום.
היסטוריונים מאמינים כי ההוספיס הראשון נוסד במאה ה-11, סביב 1065, עם התחלת מסעות הצלב, בהם קיבלו הצלבנים למוסדות ההוספיס את כל אלו שסבלו ממחלות חשוכות מרפא.
בתחילת המאה ה-14 פתחו מסדר אבירי ההוספיטלרים של הקדוש ג'ון בירושלים (Knights Hospitaller of St.
John of Jerusalem) את ההוספיס הראשון ברודוס.
מטרתו המוגדרת של המוסד הייתה לספק מקלט לנוסעים וצליינים, כמו גם דאגה לחולים סופניים.
לאורך ימי הביניים פרחו מוסדות ההוספיס השונים ברחבי יבשת אירופה, אך עם ירידת קרנם של המוסדות הדתיים בערוב ימי הביניים, נזנחו מוסדות אלו.
בצרפת של תחילת המאה ה-17 עבר ההוספיס תחייה רעיונית על ידי מסדר האחיות של הקדוש וינסנט דה-פאול (Daughters of Charity of Saint Vincent de Paul).
הרעיון צבר תפוסה עם הקמת L'Association des Dames du Calvaire על ידי Jeanne Garnier בשנת 1843 ועם הקמתם של עוד שישה מוסדות נוספים עד השנה 1900.
במקביל, התפתחה רפואת ההוספיס במספר מקומות נוספים:
אנגליה: במהלך המאה ה-19 הציג העיתון הבריטי לרפואה (British Medical Journal) את הצורך בשיפור הרפואה הניתנת לחולים סופניים בתנאים סניטריים סבירים.
המלצות אלו יושמו עם הקמתו של המוסד Friedenheim בלונדון בשנת 1892. המוסד הציע 35 מיטות לחולים נוטים למות משחפת.
הקמתו והצלחתו של המוסד הובילו לפתיחתם של ארבעה מוסדות הוספיס נוספים עד 1905.
אוסטרליה: מספר הוספיסים שונים הוקמו במדינה, כאשר הבולטים בהם היו זה שהוקם באדלייד בשנת 1987 ו-Home of Peace שהוקם ב-1902.
באירלנד מוסד ההוספיס המרכזי היה "ההוספיס של גברתנו הקדושה" שהוקם בשנת 1845 על ידי מסדר האחיות הדתיות של הצדקה (Religious Sisters of Charity).
לאורך 100 שנות פעילות המוסד (1845 – 1945) הוא טיפל בכ-20,000 אנשים שסבלו ממחלות חשוכות מרפא רבות, העיקריות בהם שחפת וסרטן.
עם השנים הרחיב המוסד את פעילותו עם פתיחתם של סניפים בסידני (1890), במלבורן ובניו סאות' ויילס (1930).
ב-1905 נפתח הסניף הלונדוני של המסדר, על שם סנט ג'וזף, בו עבדה סיסלי סנדרס בשנות ה-50 ופיתחה את תפיסתה הטיפולית.
שירות ההוספיס יכול להינתן למטופל בבית אבות, במתקני הוספיס ייעודיים ואף בבתי חולים, אולם הנוהג הרווח הוא לטפל בחולים אלו בביתם.
המטפלים העיקריים הם הרופא המטפל ואחות ההוספיס וצוות רב מקצועי .
שיטת הטיפול כוללת ביקורים תכופים לחולה, כמו גם ביקורי חירום.
בין הקשיים הכרוכים ברפואת ההוספיס ניתן למצוא התנגדויות מקצועיות, טאבו חברתי ופחד אנושי מהמוות.
מרבית הקשיים הללו נובעים מהעיסוק הגלוי והפתוח בסוגיית המוות ואי הנוחות שהדבר גורם למטפלים, למטופלים ולבני משפחתם.
בישראל שירות ההוספיס הוא חלק מסל הבריאות.
קיימות מספר מחלקות הוספיס, כאשר המוכרת בהן שוכנת במרכז רפואי שיבא, במבנה בן 21 מיטות.
הוספיסים נוספים פועלים בבית החולים הדסה הר הצופים ובבית החולים הצרפתי.
כמו כן קיימים מספר שירותי הוספיס הפועלים מחוץ לבתי החולים.
הוסטל איילון (Hostel Ayalon) הוא אולפן הקלטות וחדר חזרות ברחוב בן שמן 6 בתל אביב.
המקום נשמר כפי שהוא מאז שנות ה-70.
הוסטל איילון הוקם בשנת 2005 על ידי המוזיקאי אריאל שלם (Ariel De Lion), כמלכ"ר של מוזיקאים, משוררים ואמנים ויזואליים.
בתחילת שנות ה-80 בנה במקום יובל ריבלין אולפן הקלטות.
את המקום, שהיה מתחם לופטים נטוש, בנה יובל בעידודה של יונה וולך (חברתו לחיים) שהייתה בשלבים מתקדמים של מחלתה, ורצתה בעצם להגשים את משאלת לבם שלה ושל אהובה הצעיר להקים אולפן הקלטות.
לאחר פטירתה של וולך ב-1985, העביר יובל ריבלין בתחילת 1986 את הבעלות למפיק מדנמרק, רלף לויטן.
המקום התפרסם בעת זו בעיקר בזכות ריב משפטי מתוקשר בין לויטן לצביקה פיק.
ב-2005 העביר לויטן את המקום למוזיקאי אריאל שלם, אשר הקדיש את העשייה האמנותית במקום ליונה וולך.
במהלך השנים 2005 - 2010 פעל כמקום לעשייה אמנותית ומוזיקלית מחתרתית בשיתוף פעולה עם הצימר, בית פתקית, גרילה תרבות ובצלאל.
ב-2009 הוציא שלם אלבום אוסף הנושא את השם הוסטל איילון, בו השתתפו כ-60 אמנים מתחומי המוזיקה, השירה והאמנות הוויזואלית.
האלבום יצא בהוצאת התו השמיני והאוזן השלישית ובהוצאה מוגבלת של כ-1,000 עותקים.
באלבום יש קטע שירה בקולה של יונה וולך באדיבות קול ישראל, והאלבום הוקדש לזכרה.
אריאל שלם (Ariel de Lion), "הוסטל איילון" (אסופת אודיו, וידאו ושירה בהוצאת התו השמיני, 2009)
הוֹסטֶל (בא מהמילה הלטינית עבור "אכסניה") היא מסגרת מגורים מותאמת, עבור אנשים בוגרים עם לקות, שמצד אחד אינם יכולים לגור כאנשים עצמאיים, אך מצד שני, אינם זקוקים למסגרת אשפוזית מלאה.
על פי רוב, הוסטל הוא דירה בבית משותף רגיל, עם דיירים אחדים עם לקויות, שאליה מגיעים מדריכים ומטפלים.
בחלק מהמקרים, ניתן בהוסטל סיוע מטעם המדינה, או מתורמים, בתשלום שכר הדירה.
הוסטלים רבים מנוהלים בידי עמותות.
הוסטל עשוי להיות מסגרת שיקומית, שהדיירים נמצאים בה עד שהם לומדים להתמודד עם לקותם והופכים לאנשים עצמאיים.
במקרים אחרים, הדיור בהוסטל הוא דיור מוגן ואין אפשרות פשוטה לפנות משם דייר שאינו מתאים עוד להוסטל.
הבחירה באופי ההוסטל תלויה לעיתים קרובות בפרוגנוזה של הדיירים.
אנשים, שעשויים לגור בהוסטל, בישראל:
אנשים עם מוגבלות שכלית קלה
אנשים עם הפרעה נפשית (כגון הפרעה דו־קוטבית)
אנשים עם הפרעת דחק פוסט-טראומטית (כגון נפגעי אונס)
אנשים עם אוטיזם שלא הצליחו להשתלב בחברה בחוץ
אנשים במצבים קיצוניים, כגון התמכרות או התנהגות עבריינית
אנשים מפלחי אוכלוסייה אחרים, שעשויים לגור בהוסטלים, במקומות אחרים בעולם:
אנשים עם נטייה להפוך לדרי רחוב
הוסקוורנה (Husqvarna) היא יצרנית שוודית של אופנועי שטח, אופנועי כביש וסופרמוטו מקצועיים בעלי מנועי ארבע פעימות ושתי פעימות.
החברה החלה בייצור אופנועים בשנת 1903 בעיר הוסקוורנה (Huskvarna) בשוודיה, כחברת בת של יצרנית הנשק הנושאת שם זה.
בדומה ליצרניות אופנועים אחרות, הוסקוורנה החלה בייצור אופניים עוד בסוף המאה ה-19. ב-1903 החלה לייצר אופנועים כשבתחילה נעשה שימוש במנועים שנרכשו מחברות אחרות ושאר המכלולים יוצרו במפעל בשוודיה על סמך הידע שנצבר מתחום האופניים.
ב-1918 החלה החברה אף לייצר את המנועים בעצמה ובכך הפכו האופנועים לכאלו המיוצרים באופן מלא במפעל.
ב-1920, לאחר שחתמה על הסכם מכירת כלים לצבא השוודי, הוקם מפעל נפרד לייצור מנועים.
המנוע הראשון שיוצר במפעל היה כולו מתכנון החברה.
היה זה מנוע כפול צילינדרים בתצורת V ב-50 מעלות, בנפח 550 סמ"ק, 4 פעימות, עם מנגנון שסתומים צידי (בדומה למנועים שיוצרו באותה תקופה על ידי הרלי-דייווידסון ואינדיאן).
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20, השתתפה הוסקוורנה במרוצי מרוצי אופנועי גרנד פרי בקטגוריות הנפח 350 ו-500 סמ"ק.
ב-1939 כבר נחשבה ליצרנית האופנועים השוודית הגדולה במדינה.
למרות הישגים וניצחונות רבים בתחום מרוצי האספלט, שמה של החברה יצא בזכות אופנועי האנדורו והמוטוקרוס מתוצרתה, מאחר שהיא נחשבת ליצרנית דומיננטית בתחום לאורך השנים, עם 14 אליפויות עולם בקטגוריות הנפח 125, 250 ו-500 סמ"ק במוטוקרוס, וכן 24 תוארי אליפות עולם בתחום האנדורו ו-11 ניצחונות במרוץ הבאחה המפורסם.
ב-1977 זיהתה אלקטרולוקס, מהתאגידים הגדולים בשוודיה, את הפוטנציאל העסקי הרב שבעולם ייצור האופנועים, ורכשה את הוסקוורנה.
בשנת 1987 נמכרה חטיבת האופנועים של הוסקוורנה לחברת קג'יבה האיטלקית, והועברה כולה לעיר ווארסה באיטליה שם המשיך היצור על סמך תוכניות הקודמות משוודיה וכן פותחו מנועים חדשים לאורך השנים.
שמה של החברה עודכן ל-Husqvarna AG.
בעקבות המעבר לאיטליה פרשו מהוסקוורנה מספר מהנדסים שהקימו באופן עצמאי בשוודיה את מפעל האופנועים הוסאברג.
ביולי 2007 נרכשה הוסקוורנה האיטלקית על ידי יצרנית האופנועים והמכוניות הגרמנית BMW תמורת סכום של כ-93 מיליון אירו.
תוכניתה של BMW הייתה להמשיך ולייצר את האופנועים באיטליה כחברה נפרדת ובכך להימנע מפיתוח מקביל של אופנועי שטח תחת המותג הגרמני.
בפרסומיה, טענה BMW כי תוכניותיה למותג החדש שבאמתחתה היא "להיות לגרסה הדו גלגלית של מה שה"MINI" לחטיבת המכוניות של BMW".
לאחר שנתיים רצופות של ירידה מתמשכת במכירות הוסקוורנה, הודיעה BMW ב-31 בינואר 2013 כי חברת ההחזקות Pierer Industrie AG, הנמצאת בבעלותו של סטפן פירר (מנכ"ל ושותף יצרנית האופנועים האוסטרית KTM), רכשה את מלוא הזכויות על שמה של הוסקוורנה.
סטפן פירר הודיע כי הייצור יעבור למפעל KTM אשר במאטינגהופן, אוסטריה.
האופנוע הראשון של הוסקוורנה על אדמת אוסטריה ירד מפס הייצור ב-11 באוקטובר 2013. מאחר שהבעלות על KTM כוללת גם את הבעלות על המותג הוסאברג (שנרכש על ידי KTM ב-1995), הודיעה היצרנית כי המותגים יתאחדו חזרה לכדי מותג אחד תחת השם הוסקוורנה והמותג הוסאברג יחדל מלהתקיים.
מחלקות השיווק, מכירות ופיתוח של הוסאברג הועברו באופן מלא לפעילות תחת השם הוסקוורנה.
שנתיים לאחר מכן, ב-2015 עם הצגתו של דגם ה-701 סופרמוטו, הכריזה הוסקוורנה על חזרתה לתחום יצור אופנועי הכביש עם זוג דגמי אופנועים בנפח 375 סמ"ק (ונקראים "401") ואופנוע נוסף בנפח 693 סמ"ק (המשתייך לדגמי ה-"701").
שמות סדרות אופנועי הכביש החדשים, הנקראים בשוודית כ-Svartpilen ("חץ שחור") ו-Vitpilen ("חץ לבן"), שואבים את השראתם מדגם ה-Silverpilen ("חץ כסוף") שהושק ב-1955 כאופנוע פורץ הדרך של הוסקוורנה: הראשון שנבנה לטובת רכיבת שטח מקצועית עם משקל של 75 ק"ג בלבד, ושימוש ראשון במתלה קדמי טלסקופי ושיכוך הידראולי למתלים מלפנים ומאחור.
מספר אופנועים בודדים יובאו לישראל במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 בייבוא אישי ותחת כנפי יבואנית דוקאטי באותן שנים.
אופנועי מוטוקרוס בודדים הוברחו ארצה באופן בלתי חוקי במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20. במחצית השנייה של 2008, בעקבות המהלך של BMW העולמית לרכישת המותג, החל ייבוא מוסדר של אופנועי הוסקוורנה לישראל על ידי קמור חברה לרכב, יבואנית BMW לישראל.
היבוא נמשך עד לאמצע 2013, ליחידות האחרונות שעוד נותרו במפעל האיטלקי ולאחריהן הופסק הייבוא עד ליוני 2014, עת התחילה חברת עופר אבניר בייבוא הוסקוורנה מחדש לישראל, הפעם ממפעל KTM באוסטריה.
גַּאיוּס וַואלֶנְס הוֹסְטִילִיָאנוּס מֶסִיוּס קְוִוינְטוּס אוֹגוּסְטוּס היה קיסר רומאי ששלט במשותף עם טרבוניאנוס גאלוס במהלך שנת 251.
נולד למצביא הצבאי הרומי ומי שעתיד להיות קיסר גאיוס מסיוס קווינטוס דקיוס ואשתו האצילה הרומאית הרניה קופרסניה אטרוסקילה.
הוא נולד כלל הידוע בשנת 230 או בסמוך לכך בעיר סִירְמִיוּם, בירת הפרובינציה הרומית פאנוניה (סרמסקה מיטרוביצה, סרביה).
עם עליית אביו לכס המלוכה הוא זכה לכבוד וחינוך השמורים לנסיך רומאי אך חיי בצל אחיו הבכור והמועדף הרניוס אטרוסקוס שאף זכה לשבת לזמן קצר על כס המלוכה לצד האב.
בתקופת השלטון של בני המשפחה היה מצב האימפריה הרומית היה בכי רע, ומפקדי צבא רומאיים מפרובינציות שונות מרדו כנגד השלטון המרכזי בתקווה לתפוס את כיסא הקיסרות או לקרוע נתחים מגוף האימפריה.
תקופת שלטונם הקצרה נחשבת לשיא של משבר המאה ה-3 במהלכו התחלפו 25 קיסרים על כס השלטון, והקיסרות חוותה משברים צבאיים, מדיניים וכלכליים חמורים.
השבטים הגרמניים שחשו את חולשת האימפריה החלו בסדרת פלישות נועזות אל מעבר לגבולות שחייבו את דקיוס לצאת לסדרת מערכות על מנת להדוף את הפולשים, בתקופה זו החלו הגותים את סדרת התקפותיהם על האימפריה הרומית, אחת ההתקפות המתועדות הראשונות הייתה בתקופת שלטונם של דקיוס והרניוס אטרוסקוס, כנגד תראקיה.
הצבאות נפגשו ב-25 ביוני 251 בקרב אבריטוס המכריע.
הקרב נערך בפרובינציית מואסיה בסמוך לעיר הבולגרית המודרנית ראזגרד, הצבא הרומאי נלכד בביצות שבשדה הקרב והושמד לחלוטין, הקיסר דקיוס עצמו היה בין הנספים וביחד עם הרניוס אטרוסקוס נרשם בספרי ההיסטוריה כקיסרים הרומאים הראשונים שנהרג במלחמה כנגד אויב זר.
עם מותם בחר הצבא הרומי את טרבוניאנוס גאלוס כקיסר, בעוד יורש העצר של דקיוס, בנו הצעיר הוסטיליאנוס יושב ברומא.
בצעד יוצא דופן הכריז טרבוניאנוס גאלוס על הוסטיליאן כשותף לו בתפקיד הקיסר כדי למנוע מלחמת אזרחים.
באותה שנה מת הוסטיליאנוס ממגפה שפרצה ברומא, וגאלוס מינה את בנו וולוסיאנוס כקיסר-שותף.
הוסטלר היא מכונית סופרמיני ממשפחת "Kit car" מתוצרת קונצרן הרכב הבריטי "British Leyland" , אשר מבוסס על דגמי מיני (מותג מכוניות) (סדרה "Mark II Mini"), שתוכננה ועוצבה בשנת 1978 בבריטניה.
מנוע 4 צילינדרים במספר גרסאות.
"Hustler 4" - מבוססת מיני (מותג מכוניות), בעלת 4 גלגלים.
"Hustler 6" - מבוססת מיני (מותג מכוניות), בעלת 6 גלגלים.
"Hustler Hellcat " - רכב שטח, בגרסאות 4/6 גלגלים.
"Hustler Sprint" - מבוסס על דגם ה"מיני קופה".
"Hustler Force" - דלתות קונבנציונליות, עומק מלא במקום זכוכית הזזה, בגרסאות 4/6 גלגלים.
"Hustler Rag Top" - יוצרה 1 יחידה, גרסת גג מבד, בתצורת 4 גלגלים.
הוסיקו (בספרדית: Hocico) הם צמד מוזיקלי מקסיקני, השייך לזרם האלקטרו אינדסטריאל.
פירוש המילה הספרדית "hocico" הוא חוטם, ומשמש במקסיקו כדרך לא מכבדת לתאר את הערותיו של מישהו שיוצא מפיהם (מקביל לביטוי "ג'ורה" בעברית).
סגנון הלהקה קיצוני ואפל עם סממנים גות'ים, אייקראג שר בג'רולינג והטקסטים עוסקים במוות, אלימות, שנאה, צביעות החברה האנושית ועוד.
לאגרויאם יש פרויקט צדדי הנקרא דולצ'ה ליקווידו (נוזל מתוק), ואילו לאייקראג יש פרויקט צדדי הנקרא רביה סורדה.
הלהקה הופיעה בשנת 2004 במועדון הסיטי הול בחיפה.
חבריה הגיעו גם לביקור בכותל המערבי.
בעקבות ביקור זה יצא הבוטלג, "חילול הקודש בארץ הקודש", שאותיות עבריות מופיעות על עטיפתו.
באחד מהראיונות אמרו חברי הצמד שהם מושפעים גם מסצנת הטראנס הישראלי שפרחה מאוד בשנות ה-90.
בקיץ 2018 הופיעה הלהקה במועדון הגגרין בתל אביב.
הוסר היא סדרת טלוויזיה רוסית מז'אנר הקומדיה בהפקתו ובכיכובו של הקומיקאי הרוסי גאריק חרלמוב, בהפקת חברת ההפקות של קומדי קלאב עבור רשת THT.
סוף אוגוסט 1812, במהלך מלחמת רוסיה-צרפת, צבאו של נפוליון על חצי מיליון חייליו מתקרב למוסקבה.
הצבא הרוסי מתבצר בכפר בורודינו.
הקצין גריגורי רילסקי מגדוד ההוסרים מרגל בשורות הצבא הצרפתי, נמלט עם מסמכים חשאיים מהחיילים הצרפתיים אל המחנה הרוסי ופוגש בדרך אישה יפה מכבסת בגדים בנהר ומתקשה לעמוד בפיתוי, אך נעלם לפתע.
בשנת 2020, בשטחי הפדרציה הרוסית של ימינו המדען הצעיר דמיטרי ז'וראבלב הקדיש עשר שנים ליצירת מכונת זמן בביתו למרגלות גורדי השחקים במוסקבה סיטי ואילו אשתו קטיה הרוויחה כסף ומימנה את בעלה.
או אז, בביתם מתגלה הסגן גריגורי רילסקי, מאבות אבותיה של קטיה הנוחת ברוסיה של ימינו היישר משנת 1812. כל הניסיונות להחזיר את הקצין לאחור נתקלים במכשול בדמות תקלה במכונת הזמן של דמיטרי ועד שזה יתקן אותה, רילסקי נאלץ לחיות ב.
גאריק חרלמוב - גריגורי רילסקי (הוסר)
פאבל רסומאחין - דמיטרי ז'וראבליוב
דמיס קאריבידיס - נפוליאון בונפרטה
הוסטומל (באוקראינית: Гостомель) היא עיירה במחוז קייב שבאוקראינה, מצפון-מערב לבירה קייב.
רשמית, העיירה היא חלק מתחום השיפוט של העיר אירפין.
העיירה ידועה בעיקר בזכות נמל התעופה הוסטומל, שמשמש כמרכז מטען חשוב.
כמו כן קיים בעיירה מפעל זכוכית.
הוסטומל ניזוקה קשות במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה בשנת 2022. בין ההרוגים בתקיפות הרוסיות היה גם ראש העיירה, יורי פריליפקו.
ב-1495, הדוכס הגדול של ליטא, אלכסנדר יגיילו העניק את הוסטומל של ימינו לאיוון דשקוויץ' הלינסקי.
ב-1509, אחרי המרד של גלינסקי, הועבר המקום מידי זיגמונט הראשון לסיימון פולוז (Seymon Poloz).
לפי האגדות, הוסטומל הייתה קיימת מאז העת העתיקה, אולם עדויות כתובות ראשונות מתוארכות רק לשנת 1494.
בשנת 1614, זיגמונט השלישי, מלך פולין ושוודיה העניק להוסטומל את זכויות מגדבורג.
במהלך מרד חמלניצקי השתלטו עליה המורדים והחזיקו בה עד לשנת 1654, אז, בעקבות הסכם פריאסלאב, עברה הוסטומל לידי רוסיה הצארית.
ביולי 1768נכבשה העיירה בידי המורדים ההיידמקים בפיקודו של איוון בונדרנקו.
בשנת 1866 הפכה הוסטומל למרכז עירוני, כשהיא צומחת באופן פעיל.
במסגרת מעמד זה העיירה הייתה עדה לרבים מהאירועים ההיסטוריים בתולדות אוקראינה.
ב-1962, תחת השלטון הסובייטי, הוכפפה הוסטומל לאירפין, כשהיא מוגדרת עיר בעלת משמעות אזורית.
ב-1972 הוגדל שטחה והיא כללה גם את הכפר מוסטישצ'ה.
ב-24 בפברואר 2022, ביום הראשון של הפלישה הרוסית לאוקראינה, הותקפה העיר ונמל התעופה שבקרבתה על ידי הצבא הרוסי בניסיון לכבוש אותה.
נשיא אוקראינה, וולודימיר זלנסקי אמר על המתרחש כי "כוח מוטס רוסי נמצא בנמל התעופה הוסטומל מחוץ לקייב, שבו מסלול המראה גדול, נעצר והוא מושמד".
במהלך התקיפות הושמד המטוס הגדול בעולם, האנטונוב An-225.
שבוע מאוחר יותר החלו הרוסים להשתמש בהוסטומל כבסיס קדמי לתקיפות בקייב.
הכוחות שנשלחו לקייב נתקלו בכוחות אוקראינים בבוצ'ה ובאירפין, ומספר יחידות רוסיות הושמדו באש תותחים ובתקיפות מזל"טים אוקראיניים מדגם באיראקטאר מתוצרת טורקיה.
ב-7 במרץ 2022 הרגו חיילים רוסים את ראש העיירה הוסטומל, יורי פריליפקו, בעת שסיפק מזון ותרופות לתושבים.
ב-2 באפריל אישרה אוקראינה שכוחותיה השתלטו על רוב מחוז קייב, וכי הוסטומל שוחררה.
ב-6 באפריל עדכן ראש כוחות צבא אוקראינה בהוסטומל כי 400 איש הפכו לנעדרים במהלך 35 הימים של הכיבוש הרוסי בהוסטומל.
בעיירה מספר מפעלים גדולים לצד עסקים קטנים ובינוניים.
בין החברות הגדולות שפועלות בהוסטומל ניתן לציין את אנטונוב, יצרנית המטוסים בבעלות הממשלתית, שמעסיקה 1,320 עובדים ו-OJSC, מפעל זכוכית המעסיק 800 עובדים.
מפעלים המתעסקים ישירות בחקלאות נמצאים בבעלות רנו, יצרנית הביגוד פרומין ואחרות.
בסמוך להוסטומל קיים מרכז ניסוי לתחבורת רכבות חשמליות בשם "קאפווי".
ב-24 בדצמבר 2019, נפתחה בהוסטומל תחנת טיהור וניקוי מים, שמטהרת 1,200 מ"ק מים מדי יום ומספקת אותם לבסיס צבאי.
נוכחות יהודית בהוסטומל מוזכרת לראשונה במסמך של גובה מיסים פולני משנת 1775. במסמך רשומים 7 יהודים, שמתגוררים בעיירה.
בשנת 1778 קיבל הבעלים של העיירה אישור לערוך 10 ירידי מסחר בעיירה.
ירידים אלו משכו אל העיירה סוחרים יהודים ובעלי המלאכה יהודים.
בשנת 1816 התגוררו בעיירה כ-150 יהודים.
בשנת 1831 נבנו בעיירה : מפעל לעיבוד עורות, מפעל להפקת סוכר, מבשלת בירה ומזקקה.
לעיירה הגיעו יהודים נוספים, כעובדים במפעלים החדשים.
בשנת 1834 התגוררו בעיירה 395 יהודים.
בשנת 1861 נוסד בעיירה בית ספר יסודי יהודי.
לפי מרשם האוכלוסין שנערך באימפריה הרוסית בשנת 1897 התגוררו בהוסטומל 916 יהודים (כ46 % מכלל האוכלוסייה).
בשנת 1905 בוצעו שני פרעות ביהודי העיירה בידי איכרי הסביבה, שניזונו משמועות שקריות על רצח נזירים בידי היהודים.
במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה סבלו יהודי העיירה מפרעות של כנופיות פורעים מקומיות.
בשנת 1919 התפרעו בעיירה חיילי הצבא הלבן, בעקבות הפרעות ברחו כמעט כל היהודים מהעיירה לקייב וחזרו רק לאחר שהצבא האדום השתלט על העיירה.
בתום תום המלחמה עזבו יהודים רבים את הוסטומל ועברו לערים מרכזיות בברית המועצות.
באמצע שנות ה-20 נסגרו כל מוסדות הדת בעיר בידי השלטון הקומוניסטי.
נכון לשנת 1939 התגוררו בהוסטומל רק 165 יהודים (3.5 % מכלל האוכלוסייה).
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבשה הוסטומל על ידי הצבא הגרמני ב-24 באוגוסט 1941.אין מידע מדויק לגבי מספר היהודים שנשארו בעיירה, כאשר היא נכבשה על ידי הנאצים.
ידוע שכל היהודים שנותרו בהוסטומל גורשו לקייב ושם נרצחו בבאבי יאר.
לאחר המלחמה התגוררו כמה עשרות יהודים בהוסטומל.
רובם עזבו לאחר התפרקות ברית המועצות.
בשנת 1999 הקהילה היהודית בהוסטומל מנתה כ-20 חברים.
לא ידוע על נוכחות יהודית בעיר מאז שנות ה-10 של המאה ה-21.
הוסקר דו הייתה להקת פאנק רוק (Punk rock) אמריקאית שנוסדה בשנת 1979 בעיר סיינט פול, מינסוטה.
חברי הלהקה הקבועים היו הגיטריסט/סולן בוב מולד, הבסיסט גרג נורטון והמתופף/סולן גראנט הארט.
בתחילה הם זכו להכרה כלהקת פאנק הארדקור, ובהמשך עברו לסגנון רוק אלטרנטיבי.
הלהקה הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Everything Falls Apart, בשנת 1983 תחת הלייבל Reflex Records.
לאחר מכן חתמו על חוזה עם חברת התקליטים העצמאית SST Records והוציאו מספר אלבומים, ביניהם Zen Arcade שזכה לשבחים בשנת 1984. ב-1986 חתמו בחברת וורנר רקורדס והוציא לאור שני אלבומים נוספים.
חברי הלהקה נפגשו לראשונה בשנת 1979 כאשר גראנט הארט, בוב מולד, גרג נורטון ונגן הקלידים צ'ארלי פיין החלו לנגן יחד.
עם הזמן, החלו לבצע שירים מקוריים ולהתמקד בסגנון הפאנק הארדקור.
שם הלהקה נבחר במהלך חזרה על שיר של Talking Heads, כאשר לא הצליחו לזכור מילים בצרפתית והחלו לצעוק מילים משפות שונות, כולל "Hüsker Dü?" - משחק זיכרון פופולרי משנות ה-70.
לאחר שהוציאו מספר אלבומים בסגנון הפאנק הארדקור, החלו חברי הלהקה לשלב אלמנטים מלודיים יותר ביצירתם.
אלבומם Zen Arcade היה אלבום קונספט שעסק במסעו של נער היוצא מהבית להתמודד עם העולם.
האלבום זכה להצלחה רבה ונכנס לרשימות האלבומים הטובים ביותר של השנה.
בשנת 1987, בעקבות מתחים פנימיים ובעיות התמכרות, הודיע בוב מולד על פרישתו מהלהקה, והם הופיעו בפעם האחרונה בדצמבר אותה שנה.
חברי הלהקה המשיכו לקריירות מוזיקליות נפרדות, כאשר מולד הקים את Sugar, והארט הקים את Nova Mob.
Hüsker Dü נחשבת לאחת מהלהקות המשפיעות ביותר בז'אנר הרוק האלטרנטיבי, והשפעתה ניכרת על להקות רבות כמו נירוונה, גרין דיי ו־The Pixies.
הוסרים פולניים או הוסרים מכונפים (בפולנית: skrzydlata husaria) היו יחידות פרשים כבדים שפעלו בממלכת פולין והאיחוד הפולני-ליטאי בין 1503 לפירוקם ב-1776.
לבוש ההוסרים היה ראוותני וכלל שריון גוף (בין היתר קיראס) מעוטר בקישוטי זהב, קסדת בורגון או קסדת זיזאק, כמו גם כלי נשק רב-תכליתיים כגון חניתות, חרבות ארוכות, אקדחים, קרבינים, אלות, גרזנים, פטישי מלחמה ומכשי פרשים (נדזיאק).
ההוסרים נהגו לעטות כנפיים שהורכבו באופן מסורתי מנוצות של עופות דורסים, אשר חוברו לשריון או לאוכף במראה של כנפי מלאך.
ההוסרים המוקדמים היו יחידות פרשים קלות של לוחמים סרבים גולים שהגיעו לפולין מהונגריה כשכירי חרב בתחילת המאה ה-16. בעקבות הרפורמות של המלך סטפאן באטורי, הצבא הפולני אימץ רשמית את היחידה והפך אותה ליחידת פרשים כבדים, כאשר חיילים רבים גויסו מהאצולה הפולנית.
ההוסרים הפולנים נבדלו מההוסרים הקלים והלא-משוריינים שהתפתחו במקביל מחוץ לפולין והפכו לנפוצים ברחבי אירופה.
ההוסרים לקחו חלק במערכות הפולניות השונות של המאה ה-17 בין היתר כנגד העות'מאנים והשוודים, יכולתם הצבאית הגיעה לשיא במצור על וינה בשנת 1683, כאשר הם השתתפו בהסתערות הפרשים הגדולה ביותר בהיסטוריה והדפו בהצלחה את ההתקפה העות'מאנית.
מהקרב האחרון בו השתתפו בשנת 1702 (במהלך המלחמה הצפונית הגדולה) ועד לפירוקם הרשמי בשנת 1776, ההוסרים המיושנים הועברו בעיקר לתפקידים טקסיים.
הוף ון קלווה (Hof van Cleve) היא אחת משתי המסעדות הבלגיות היחידות בנות שלושה כוכבים במדריך מישלן האדום, ביחד עם מסעדת "הכרמלית" של השף חרט ון הקה.
השף הוא פטר חוסנס (Peter Goossens).
המסעדה נפתחה ב-1987 בבית חווה ישן על אחת מגבעות קראוסהאוטם.
היא נקראת על שם המשפחה שאכלסה את הבית עד 1968, משפחת ון קלווה.
על-פי הסכם עם הבעלים הקודם שאליה תצורף מסעדה בעלת כוכב במדריך מישלן האדום תגיש מטבח בראסרי.
מאז 1992 והפסקת פעולתה של המסעדה הקודמת, החלו לבשל מטבח עילי.
הדבר הוביל ב-1994 לכוכב מישלן הראשון ולניקוד של 17/20 ושלוש מצנפות בגו מיו.
ב-1998 קיבלה המסעדה את כוכבה השני.
המסעדה נבחרה במקום ה-14 במשאל 50 המסעדות הטובות בעולם בשנת 2007.
פטר חוסנס זכה בתואר "שף השנה" ב-2004 ממדריך גו מיו, מאז אותה שנה, המסעדה מחזיקה בניקוד של 19.5 מתוך 20 במדריך גו מיו.
באזור בנלוקס, הוף ון קלווה היא בעלת הניקוד הגבוה ביותר בגו מיו, למעט המסעדה ההולנדית Oud Sluis שמקדימה אותה, עם ניקוד של 20/20.
שף המסעדה הוא פטר חוסנס (Peter Goossens; נולד ב-1964 ב-Borsbeke).
בשנים 2007–2009 הוא הפעיל בראסרי במוזיאון לאמנויות יפות בבריסל.
הבראסרי הגיש מטעמים בלגיים מסורתיים.
חוסנס הוא אורח קבוע בתוכניות טלוויזיה.
הוא אחד השופטים בתוכנית "המסעדה שלי" (Mijn Restaurant) בתחנת הטלוויזיה הפלמית vtm.
בסתיו 2010 הוא היה אחד מהיזמים של התוכנית Njam!, בערוץ הבישול החדש Studio 100.
הופ היא עיר במדינת ארקנסו בארצות הברית.
היא משמשת כמושב מחוז האמפסטד.
בעיר נולדו הנשיא ה-42 של ארצות הברית ביל קלינטון, מושל ארקנסו לשעבר מייק האקבי ובתו, מושלת ארקנסו הנוכחית שרה האקבי סנדרס.
כיתה א' היא סדרת טלוויזיה חינוכית לילדים ששודרה בערוץ הופ!
הסדרה עוקבת אחר שני ילדים בשם שלום וחרצית, אשר בכל פרק מכינים את הצופים לקראת כיתה א'.
שלום (אבי יקיר) - אחד ממנחי התכנית, אחיה הגדול של חרצית ותלמיד בכיתה ב'.
חרצית (שני כהן) - אחת ממנחי התכנית, אחותו הקטנה של שלום, מתכוננת לעלות לכיתה א'.
צוק (אילן סביר) - כתב השטח של התכנית, תלמיד בכיתה א' אשר נוהג לשדר מבית הספר.
מאנו השוער (אברהם סלקטר) - שומר בבית הספר, מדי פעם מגיע לאולפן של שלום וחרצית ומספר להם סיפורים על מה שקורה בבית הספר.
לא זוכר את גיבורי סיפוריו.
נחשון כל יכול (אסף אשתר) - איש מצחיק עם כובע אשר מלמד את השפה העברית יחד עם כפפת המחשבות, במקור הוא הופיע ב"דפנה ודודידו" בתור "נחשון המנחש" ולאחר מכן הוא הופיע בסדרה משלו בשם "נחשון כל יכול".
בילי בוקוס (קארין אופיר) - קוסמת מקסימה אשר מלמדת חשבון יחד עם חבריה הכדורים המדברים.
הוף היא עיירה על גדות נהר זאלה בפינה הצפון-מזרחית של מדינת בוואריה שבגרמניה, בחבל פרנקוניה, בגבול צ'כיה ובאזור פיכטלגבירגה המיוער.
בעיר מתגוררים 47,296 תושבים, ובמחוז שמסביב 95,000 נוספים.
העיירה הוף מוקפת במחוז הוף הבווארי, אך אינה שייכת אליו.
למרות זאת, העיירה מהווה את המרכז המנהלי של המחוז.
במאה ה-6 החלו הסורבים הסלאבים להתיישב בסמוך לנהר הזאלה.
הם מוזכרים לראשונה בשנת 631 לספירה, בכרוניקה של פרדגריוס כבעלי ברית של השליט סאמו.
אזור הוף עבר לראשונה לשליטת בישופות וירצבורג במאה ה-9. בשנת 1007, האזור עבר לשליטת בישופות במברג, שהוקמה מתוך בישופות וירצבורג כדי להפיץ את הנצרות ברחבי האזור.
אמנם הוף הוגדרה כטרה אינקוגניטה בתקופה זו, אך היא לא היה מבודדת משאר העולם.
אף על פי שלא היה בעיירה מלך או נסיך, הוף שכנה על נתיב סחר מוגן וחשוב מאוד מאיטליה לים הבלטי.
הוף שימשה כמקום מנוחה למטיילים וסוחרים, במקביל להתפתחותם של השווקים בלייפציג, צוויקאו ונירנברג.
בנוסף על כך, התפתחה באזור תעשיית כרייה של כסף ובדיל מהרי העפרה הסמוכים.
נראה כי המאמצים המיסיונרים של בישופות במברג היו מוצלחים למדי בהוף, שכן בסביבות שנת 1080 קבוצת חקלאים (כנראה סורבים) התיישבה בהוף ובנתה קפלה.
הם קראו ליישובם "רקנזה", שמקורה ככל הנראה במילה הסלאבית המערבית שפירושה "נהר".
רקנזה נזכרת לראשונה במסמך שנכתב על ידי הכומר אלברטוס מסנט לורנצקירכה בשנת 1214 לבישוף של במברג.
ב-21 בינואר 1398 נפטר השליט פרידריך החמישי, רוזן העיר נירנברג, ואדמותיו חולקו בין שני בניו, יוהאן השלישי ופרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, וכך נוצרה נסיכות ביירוית.
הוף הייתה תחת נסיכות בית הוהנצולרן עד ה-2 בדצמבר 1791, ובמהלך תקופה זו נודעה בשם ה- ("העיר הוף, בירת ברנדנבורג הנסיכית בווגטלנד").
בינואר 1430 ולקראת סיום מלחמות ההוסיטיות נבזזה הוף על ידי חסידיו ההוסיטים של יאן הוס.
לכן, בשנת 1432, הוחלט על הקמת מיליציה שתגן על העיירה.
בשנת 1498 נבנה מגדל שמירה כדי לחזק את השמירה על העיר.
בשנת 1464 נבנו מחדש בית החולים והכנסייה הסמוכה אליו.
ב-1517 פרצה שריפה שהרסה עשרות בתים בעיר.
הוף עברה לשלטון פרוסי ב-2 בדצמבר 1791, כאשר המרקיז קרל אלכסנדר, המרקיז האחרון של נסיכות אנסבך ונסיכות ביירוית, מכר אותה למלך פרידריך וילהלם השני מפרוסיה, חבר בית הוהנצולרן .
ב-3 בנובמבר 1805 חתמו הפרוסים על חוזה פוטסדאם, והסכימו להיכנס למלחמת הקואליציה השלישית נגד נפוליאון אם לא יסכים לשלום תוך ארבעה שבועות.
חוזה זה יצא לפועל לאחר קרב אוסטרליץ ב-2 בדצמבר 1805, כאשר נפוליאון ריסק באופן מכריע את הקואליציה השלישית.
הדבר אילץ את השליח הפרוסי, הרוזן קרסטן מהאוגוויץ, לנהל משא ומתן על חוזה ידידות שהכריז על ברית בין פרוסיה לצרפת.
כחלק מחוזה זה, פרוסיה נאלצה לוותר על ברנדנבורג-אנסבאך.
במלחמת הקואליציה הרביעית (1806–1807) הוף נשלטה לזמן קצר על ידי הגנרל בוגיסלב פרידריך עמנואל פון טוינצין מהצבא הפרוסי.
טאונטציין נטש את הוף ב-8 באוקטובר 1806 והוף נכבשה בקלות על ידי פרשים קלים מידי הקורפוס הרביעי של נפוליאון בהובלת המרשל ז'אן-דה-דייה סו.
מיקומה הגאוגרפי של הוף הפך אותה לנקודת מוצא אידיאלית למסע של נפוליאון בסקסוניה, שהביאה זמן קצר לאחר מכן לניצחון המפורסם של נפוליאון קרב ינה-אאורשטדט.ב-4 בספטמבר 1823, העיר נהרסה כמעט לחלוטין בשריפה, כאשר90% מהבניינים נהרסו.
בשנת 1945 הוף נפגעה קלות מתקיפות אוויריות של בעלות הברית, אך עד סוף 1945 היא שיכנה פי שניים מאוכלוסייתה טרם המלחמה, וקיבלה פליטים דוברי גרמנית מבוהמיה השכנה.
בשנים 1945–1990 הוף שכנה בסמוך לגבול מסך הברזל שבין מזרח גרמניה למערבה.
הופכי כפל מודולרי הוא מושג במתמטיקה ובפרט בחשבון מודולרי.
באופן כללי, הופכי של מספר בפעולה * הוא מספר כך שמתקיים a*b=e כאשר לכל מספר a מתקיים a*e = a למשל, עבור מספרים רציונליים ההופכי של בכפל הוא הוא , ובחיבור a-.
כאשר עוסקים בחשבון מודולרי, שבו החשבון מתבצע עם מספרים שלמים בלבד, עדיין קיים מושג ההופכי.
ההגדרה הבסיסית נותרת זהה: הם הופכיים אם , כאשר הפעם הכפל הוא מודולרי כלומר במודולו של מספר טבעי n.
על פי ההגדרה הפורמלית, a,b הם הופכיים כפליים מודולריים מודולו n, אם .
לדוגמה, מודולו 9, ההופכי הכפלי של 2 הוא 5, מכיוון ש: .
על כן ניתן להגיד ש:
אפשר לבדוק ולהיווכח שאכן 5 הוא ההופכי של 2 בדוגמה זו, כלומר אחרי שנבצע פעולה והיפוכה נקבל בחזרה 3. מתקיים:
ל-a יש הופכי מודולו n אם ורק אם a ו-n זרים.
זאת מכיוון שחוג המספרים השלמים הוא תחום ראשי, עבור כל שני מספרים זרים a ו-n אפשר למצוא מספרים שלמים u ו-v כך ש- (משפט Bézout).
ניתן למצוא הופכי כפלי מודולרי באמצעות גרסה מורחבת של האלגוריתם האוקלידי.
ההופכי של איבר בחבורת אוילר הוא ההופכי הכפלי המודולרי שלו.
בהופכי כפלי מודולרי משתמשים בפתרון קונגרואנציות (משוואת מודולריות) בין השאר בעזרת משפט השאריות הסיני, ובתחום ההצפנה, ביצירת מפתחות RSA.
הוֹפְּלִיט (יוונית: òπλίτης) היה חייל רגלי בעל חימוש כבד נושא חנית בצבאות יוון העתיקה.
הוא הופיע לקראת אמצע המאה ה-8 לפנה"ס, אם כי השפעתם ניכרת החל משנת 700 לפנה"ס לערך.
הופליטים הרכיבו את מערך הפלנקס.
בעת העתיקה הלוחמים נדרשו בדרך כלל לקנות את כלי נשקם בעצמם, לכן בדרך כלל רק בעלי הרכוש בני-החורין יכלו לשרת בתור הופליטים.
בתקופות מוקדמות בדרך כלל אזרחי הפוליס שירתו בתור ההופליטים, אך בתקופות מאוחרות יותר, החל מהמאה ה-4 לפנה"ס, היו שכירי חרב רבים, אשר שירתו בתור הופליטים.
ההופליטים היו נפוצים מאוד ביוון העתיקה, במיוחד בתקופה הארכאית והקלאסית.
גם ארצות אחרות באגן הים התיכון השתמשו בחיילים בעלי חימוש דומה לזה של ההופליטים, אלה היו נפוצים בחצי האי האפניני אצל האטרוסקים, ברומא העתיקה עד המאה ה-4 לפנה"ס, ובקרתגו עד מסעותיו של חניבעל.
היתר הסתמכו בדרך כלל על חיל רגלים קל וחיל רגלים בינוני.
אפשר לראות גם בחיילים כבדים ממצרים העתיקה סוג של הופליטים, כי גם הם נלחמו במערך המזכיר פלנקס (וראו הצבא של מצרים העתיקה).
בתקופה הארכאית החל מהפך בלוחמה יוונית.
שכבה חברתית חדשה, שהתבססה על איכרים מבוססים ופועלים אמידים, הצטרפה לצבא.
לוחמים אלה לא השתייכו למעמד האריסטוקרטיה, אך היו עשירים דיים כדי לרכוש מערכת נשק.
אמנם מערכת כלי הנשק של ההופליטים מתוארכת לאמצע המאה ה-8 לפנה"ס, אך נראה שבתקופה זו מספרם לא היה גבוה במיוחד ונדרש זמן רב עד שחיילים אלה תפסו את הבכורה בצבאות היווניים.
יש מחלוקת בקרב החוקרים לגבי מועד הופעת ההופליטים וכתוצאה מכך גם על מידת השפעתם על הפוליטיקה הפנים יוונית.
אחדים דוגמת סנודגראס תומכים בתהליך הדרגתי ואילו אחרים דוגמת קרטלדג' טוענים להפיכה חדה ומהירה שהגיעה בבת אחת.
אחרים דוגמת מוריס דוחים את עצם קיומו של השינוי מהותי בטקטיקת הלחימה ודרך כך את עצם יצירת מעמד רחב וגדול של לוחמים שדרשו שינוי.
באמצע המאה ה-20 החוקרים חשבו שמדובר בשכבה צרה יחסית של איכרים עשירים, מה שלא מסביר את הענקת הזכויות הפוליטיות לשכבות רחבות של פשוטי העם.
מחקר נוסף העלה שמחיר הציוד של ההופליט לא היה גבוה במיוחד ועמד ככל הנראה על שכר של שלושה חודשים, ושכר חודש אחד היה מספיק לקנייתו של ציוד בסיסי.
נראה שהצמיחה הכלכלית הייתה רבה, וכנראה, שכבות רחבות בציבור היו יכולות להרשות לעצמן לממן ציוד כזה, וייתכן שעד מחצית מאזרחי הפוליס היו מסוגלים לשרת כהופליטים.
הופליטים הופיעו לראשונה במאה השמינית לפנה"ס ביוון העתיקה.
מקור השם נגזר מהמילה היוונית הופלון - מערך כלי הנשק ההתקפיים.
הם קיבלו את התנופה הגדולה ביותר ביוון התיכונה והדרומית, המשופעת בעמקים צרים ורמות טרשיות, קרקע שלא מתאימה ללוחמת פרשים.
השירות בחיל זה נחשב למעשה מכובד ביותר, והשתמטות משירות לא הייתה מקובלת.
ההופליטים היו בדרך כלל לוחמים לא סדירים.
רוב השנה עסקו בפעילות אזרחית, אך בעתות מלחמה ארזו את ציודם שהיה שמור בדרך כלל בביתם ולא במחסן מרכזי והתייצבו לשירות.
מבחינה קרבית, נדרשו מההופליט משמעת וכושר גופני מעולה כדי שלוחם חלש לא יביא לקריסת המערך כולו.
היות שהתוצר החקלאי המקומי היה מצרך חשוב, היעד הישיר של הביזה בידי הצבאות היווניים היו שדות אויביהם המובסים.
לפיכך, העונות שבהן נערכו הקרבות היו עונות הקציר והאסיף.
המערכות היו בדרך כלל קצרות, ולרוב הוכרעו בקרב אחד, בשל שתי סיבות עיקריות:
החיילים הם אנשים בעלי אדמה שזקוקה לעיבוד, ולכן אינם מסוגלים להיעדר לתקופה ארוכה.
הכנות לקרב נעשו בידי החייל האינדיבידואלי, ונבצר מההופליט לסחוב עמו מזון רב, היות שציודו הכביד עליו מאוד.
ההופליטים הטובים ביותר בתקופה הארכאית (בסביבות 800 לפנה"ס - 500 לפנה"ס) ובתקופה הקלאסית (בסביבות 500 לפנה"ס - 323 לפנה"ס) באו מספרטה.
ההופליטים הספרטנים התאפיינו במדים אחידים, דבר שלא היה נפוץ בעת העתיקה.
על מגנם צוירה אות למבדה גדולה המסמלת את ארצם ("לאקדמון" בלשונם), ולגופם עטו גלימה בצבע אדום עז.
ההופליטים הספרטנים סודרו בדרך כלל בעומק של שמונה שורות, בעוד שהופליטים מפולייס (צורת הרבים של "פוליס") סודרו בדרך כלל בעומק של 12 שורות.
ההופליטים הוכיחו את עליונתם על פני החי"ר הקל והבינוני במלחמת פרס–יוון (ראשית המאה ה-5 לפנה"ס), שבמהלכה הביסו צבאותיהם את הפרסים בקרב פלטאיה וגרמו להם אבדות איומות בקרב תרמופילאי.
אחרי קרב קונקסה (אמצע המאה ה-5 לפנה"ס), שסימן את שיאו של מרד אחיו של מלך פרס, כורש הצעיר, קיבלו הפרסים החלטה אסטרטגית לשכור שכירי חרב הופליטים מיוון, וכמאה שנה לאחר מכן, בזמן פלישתו של אלכסנדר הגדול, היו בפרס כ-50,000 הופליטים.
עם הזמן, הפכו ההופליטים לחיל הדומיננטי בצבאות יוון, ודחקו את רגלי החיילים הקלים, והקרבות הוכרעו למעשה בעזרתם.
לוחמת ההופליטים הגיעה לשיאה תחת מנהיגותו של סטרטגוס יליד תבאי, אפמינונדס.
הוא היה הראשון שחילק את ההופליטים שלו באופן לא-שווה וחיזק את אחד האגפים על חשבון המערך הכללי.
היו אמנם ניסיונות מוצלחים לחזק את האגפים על חשבון המרכז, כמו למשל בקרב מרתון, אך היו אלו פתרונות מקומיים, שלא התפתחו לכדי טקטיקה כוללת כמו אצל אפמינונדס.
אחרי מותו של אפמינונדס בקרב מנטיניאה ה-2 (362 לפנה"ס) ירד קרנה של תבאי, אך ההופליטים המשיכו לשלוט בטקטיקה עד הרפורמות של פיליפוס השני, אשר שינה את חימושם של ההופליטים ויצר את הפלנגיט.
לפי רוב העדויות, הפלנגיטים צוידו במגנו של הפלטסט הנקרא פלטה, והחליפו את הדורי הקצרה יחסית בסריסה שהגיעה לאורך של עד 6 מטרים.
למרות החניתות האימתניות, הפלנקס המקדונית הייתה ניידת מאוד, הודות לתרגול הרב ושילובו של חי"ר קל כתמיכה ללוחמים הכבדים.
הפלנגיטים נפוצו בכל העולם ההלניסטי, למעט בארץ האם היוונית, שם הם נזנחו לטובת הפלטסטים, ורק ספרטה שמרה על ההופליטים שלה עד כיבושה על ידי רומא באמצע המאה ה-2 לפנה"ס.
הופליט היה צריך לרכוש לעצמו חנית (דורי - δόρυ), חרב קצרה, קסדה, שריון גוף, מוקיים, מגן יד, ומגן גדול עגול.
להגנתו חבש ההופליט קסדה כבדה לראשו.
ביוון העתיקה היו מקובלים שני סוגים עיקריים של קסדות.
לשתי הקסדות היו וריאנטים מקומיים, שלא היו שונים באופן מהותי מהדגמים העיקריים.
קסדה זו סוגרת את הראש מכל צדדיו ללא חרכים לאוזניים, לכן היא מקשה על השמיעה וכאן טמונה נקודת התורפה שלה.
בנוסף לכך, הקסדה מגנה על הלחיים, חלק מהלסת התחתונה, המצח והסנטר.
הקסדה מורכבת מיציקת ברונזה אחת, והיא עוטרה עם שיער בהמות צבוע.
עם הזמן החלו להוסיף חרך לאוזניים לקסדה זו.
הקסדה השנייה היא קסדת "פילוס" עם מגנים ללחיים או בלעדיהם.
קסדה זו הייתה קלה יותר ואיפשרה שדה ראייה רב יותר ואף שמרה על אוזני החייל פתוחות לשמוע פקודות.
על אף יתרון שדה הראייה ויכולת טובה יותר לשמוע, הקסדה הקורינתית הייתה נפוצה יותר מקסדת "פילוס" שכן ההגנה שהיא נתנה הייתה טובה יותר.
הפקודות שניתנו במערך הפלנקס היו מעטות ולכן אפשר היה להזניח את יכולת ההקשבה לטובת ההגנה.
הפקודות החשובות ניתנו בעזרת חצוצרות ואפשר היה לשמוע אותן בקלות גם עם קסדה מהסוג הקורינתי.
היו גם סוגים אחרים שהיו שילוב של שני הסוגים הראשונים.
בנוסף לקסדה, החייל הגן על עצמו במגן עץ עם ציפוי ברונזה גדול הנקרא "אספיס".
המגן היה עגול בצורתו וקוטרו הגיע לגודל אימתני של מטר אחד לערך.
המגן שקל בין 6 ל-8 קילוגרם.
הוא כוסה בעור משני צדיו כאשר על החלק החיצוני הופיע ציור כלשהו, בדרך כלל של בעל חיים או נושא כלשהו מהמיתולוגיה.
פולייס מסוימים קבעו סימן זהה על מגיני כל החיילים, כך הספרטנים ציירו את האות למדא (האות הראשונה במילה "לאקדמונים").
על מנת לבדל את עצמם מיתרת היוונים, האתונאים ציירו את הינשוף ואילו התבאים את הספינקס.
פרט למיגון זה הופליט חבש שריון גוף עשוי ברונזה.
השריון היה קשיח והקשה על התנועה.
הוא היה חזק מאוד ועמד בהצלחה בפגיעתם של מרבית כלי הנשק של התקופה.
השריון עבר התפתחות משריון "פעמון", שנקרא כך בשל צורתו, הדומה לפעמון - השריון התרחב כלפי מטה על מנת להקל על תנועת הגפיים, לשריון "שרירי" שנקרא כך כי דימה את מבנה הגוף הגברי המושלם עם שרירים בולטים וחטובים.
הסוג השני היה יקר יותר, אך נוח יותר.
הופליטים דלי-אמצעים הסתפקו בשריון עשוי פשתן מחוזק שיכול היה להגן בהצלחה לא מבוטלת נגד פגיעות חצים, אך לא עמד כמובן נגד פגיעת חניתות וחרבות.
בנוסף לכך הגן ההופליט על רגליו ועל ידו הימנית, אשר לא הייתה מוגנת במגן, עם לוחיות ברונזה.
הציוד הסטנדרטי שקל כ-30 קילוגרם.
בשל מערך הלחימה הסטנדרטי של ההופליטים במבנה צפוף של פלנקס, כלי הנשק האופייני לחייל זה היא חנית הדקירה.
חניתו של ההופליט היווני נקראת "דורי" ואורכה הגיע לכדי 2 עד 3 מטרים.
החנית הייתה עשויה מעץ קשה עם חוד מברונזה יצוקה.
למאזן הייתה לה גולת ברונזה בתחתיתה.
המאזן איפשר גם להשעין את החנית על הקרקע בלי לחשוש מחדירת רטיבות לתוך העץ.
בנוסף הייתה להופליט חרב קצרה למדי בשם "קסיפוס" אשר אורכה לא עלה על 60 ס"מ.
ההופליט השתמש בחרבו רק אם החנית נשברה.
החנית הייתה הנשק הראשי שכן במערך צפוף כל כך אין מספיק מקום להנפת חרב יעילה.
חימושם של ההופליטים הכתיב את האופן שבו הם יתפרסו בשדה הקרב.
המגן העגול הגדול היה כבד מדי להדיפת מהלומות האויב והיה קשה לתמרן איתו כדי להימנע מפגיעת חצים.
יתרה מכך, חלקו השמאלי של המגן הגדול לא כיסה את גופו של החייל והיה "מבוזבז".
מצד שני, חלקו הימני של החייל היה חשוף לפגיעה.
כתוצאה מכך, מערך צפוף של חומת מגנים כשחלקו השמאלי של המגן מסוכך על החייל שעומד מימין התבקש בנסיבות האלה.
חומת מגנים זו נקראת פלנקס.
עומקה של פלנקס טיפוסית מהתקופה הקלאסית היה 8–12 שורות.
יחד עם זאת, היו גם פולייס שנערכו בפלנקס עמוקה יותר.
התבנים, למשל, הקימו מערך עמוק יותר של 25 שורות ובמחצית השנייה של המאה הרביעית לפנה"ס הגדוד הקדוש נערך בעומק של 50 שורות.
צורת הלחימה הזאת הייתה מקובלת בעולם העתיק ואפשרה את ניצול המיגון הכבד של חיל הרגלים בלי אימונים מיוחדים דוגמת אלה שזכו להם הלגיונרים ברומא.
המערך הצפוף לא אפשר ניידות וגמישות גדולים.
דאגתו העיקרית של המפקד הייתה נתונה לשמירת השורות כדי למנוע פרצות בחומת המגנים.
ברגע שהשתבשו השורות היו ההופליטים טרף קל לחיילים קלי-חימוש ולפרשים.
היות שהחייל החזיק את המגן ביד שמאל, ההופליטים נטו לנוע ימינה לאורך הקרב, על מנת להכניס את פלג גופם הימני החשוף מתחת למגן של החייל השכן.
לכן האגף הימני נחשב למובחר, ושם הוצבו החיילים האמיצים ביותר.
השורות הראשונה, השנייה והאחרונה נשמרו לעשירים והמכובדים שבלוחמים והשורות הפנימיות נשמרו לנחותים שבלוחמים.
למרות שהפלנקס נראתה כגוף מגושם, היא הייתה בעלת יכולת ניידות רבה בשטח פתוח והסתערותה בדרך כלל הייתה מצליחה לשבור התנגדות של חיילים קלים יותר.
הטקטיקה הייתה פשוטה למדי: שני הגושים התקרבו אחד לשני, האיצו את ההליכה לריצה קלה לקראת ההתנגשות והתנפלו אחד על השני.
בשל מבנה הפלנקס רק השורות הראשונות היו יכולות להשתמש בחניתותיהן כדי לפגוע באויב.
השורות האחרות שימשו כעתודה להחלפת החיילים מהשורה הראשונה שנפלו בקרב.
תפקיד אחר היה דחיפת השורות הראשונות קדימה כדי שאלה ימוטטו את המערך היריב.
צבאות המורכבים מהופליטים לא הצטיינו בלוחמת מצור.
כמה גורמים היו אחראים לבעיה זו.
במרבית המקרים, אפילו ביצור קל היה יכול לעמוד בפני הסתערות ההופליטים.
כתוצאה מכך, במרבית המקרים העדיפו הצרים את הרעבת חיל המצב ולא הסתערות ישירה על המעוז המבוצר.
בנוסף לעבודת הביצור המצוינת שעשו הארכיטקטים היוונים, גם ההופליטים עצמם לא התאימו ללחימה מהסוג הזה.
על מנת לפרוץ למעוז מבוצר היה על ההופליט לצלוח את החומה.
היו לו שלוש אפשרויות לעשות כן: לעלות עליה בסולם, לחפור מנהרה תחתיה או להפילה.
המיגון הכבד שנשא התאים בעיקר לקרבות פנים מול פנים והיה למעשה חסר תועלת בטיפוס על סולם, לכן רק במקרים נדירים ביותר ניסו ההופליטים את מזלם בטיפוס על החומה.
בנוסף לכך, ההופליטים היו מאומנים להילחם במבנה צפוף בחברת הופליטים אחרים ולא בקרבות יחידים על שטח צר ורעוע כמו חומה.
גם חפירת מנהרות לא הייתה מקובלת עליהם.
הקרקע ביוון היא סלעית ברובה וקשה מאוד לחפירה.
בנוסף לכך, המגינים היו יכולים לגלות את התעלה ולצאת להתקפת נגד חזקה נגד החופרים.
כתוצאה מכך, גם השימוש באופציה הזאת היה נדיר ביותר.
האופציה האחרונה הייתה הפלת החומה.
הפלת חומות אבן בעזרת קליעים לא הייתה אפשרית בתקופה הקלאסית בשל העדר מכונות מצור מתאימות ולכן המקום היחיד שניתן היה להפיל בעזרת איל ניגוח היה השער.
המהנדסים היוונים הכירו בעובדה זו ולכן השערים היו מבוצרים במגדלים רבים ובביצורים נוספים שהקשו מאוד את מלאכת הפריצה על הצרים.
יתרה מכך, גם אילו הצליחו לפרוץ את החומות היו הצרים נכנסים למבוך רחובות מתפתלים וצרים ולא היה להם סיכוי ליצור את הפלנקס שהייתה המבנה היחיד שיכול היה להביא לידי ביטוי את מלוא עוצמתו של ההופליט.
הופה היי הייתה להקה ותוכנית טלוויזיה ישראלית מצליחה לילדים ולכל המשפחה אשר הופיעה וצולמה ברחבי ישראל במהלך שנות השמונים ושנות התשעים של המאה העשרים.
סדרת הטלוויזיה של הופה היי הופקה לטלוויזיה מיוני 1986 עד נובמבר 1995 והכילה 63 פרקים.
הסדרה שודרה בערוץ הראשון במסגרת מחלקת התוכניות לילדים ונוער.
את העיבוד לעונה הראשונה של תוכנית הטלוויזיה יצר השחקן והקומיקאי מאיר סוויסה.
את התוכנית וההופעות ניהלו מוזיקלית יורם צדוק שגם הלחין חלק גדול מהשירים של ההרכב השני (יגאל אבי ופררה) ובעצם היה מעבד ומנהל מוסיקלי רוב הזמן.
לפניו היו לתקופה קצרה אילן הראל ואבנר חודורוב.
בעקבות הצלחת סדרת הטלוויזיה בקרב ילדי ישראל, במהלך שנות פעילותה הופיעה הלהקה ברחבי ישראל בשמונה מופעים מצליחים והוציאה שבעה אלבומים.
מוצרים נלווים נוספים של הופה היי אשר נמכרו לאורך השנים כוללים ספרים, קלטות וידאו וחטיף שוקולד.
ב-2025 הוקם הרכב שלישי ללהקה בשם "הופה היי הדור הבא" והופקה סדרת רשת באותו השם ששודרה ביוטיוב.
הלהקה הוקמה בשנת 1985 לאחר שעוזי חיטמן כתב את השיר "כמו צועני" לקדם האירוויזיון, ופנה אל יגאל בשן בבקשה שיבצע אותו.
בשן, אשר סירב בתחילה, הסכים לבצע את השיר בתנאי שעוזי חיטמן יצטרף אליו לביצוע.
בחזרות למופע הם צירפו אליהם את הכנר יונתן מילר, וביחד השלישייה שנקראה בהתחלה "כמו צועני" על פי שם השיר שאותו ביצעה בקדם-אירוויזיון של אותה שנה.
אף על פי שהשיר זכה רק במקום השני בתחרות (אחרי השיר "עולה עולה" של יזהר כהן), והשלישייה נשארה בארץ, הוא הפך ללהיט גדול.
מעודדים מההצלחה, כתבו בשן וחיטמן את השיר "אנחנו נשארים בארץ", אשר הפך ללהיט גדול והוכתר כ"שיר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשמ"ה-1985 של רשת ג'.
הצלחת השיר הביאה את השלישייה לצאת במופע מצליח בישראל.
לאחר הקדם הם השתתפו בפסטיגל 1985 עם אותו השם הזמני, "כמו צועני", וביצעו את השיר "ארץ הצבר", שזכה במקום השני.
שנה לאחר מכן פנתה מנהלת תוכניות הילדים והנוער של הערוץ הראשון אל השלישייה עם הצעה לככב בתוכנית לכל המשפחה, וכך התוכנית "הופה היי" עלתה לשידור ב-22 ביוני 1986, בהשתתפות אותה שלישיית "כמו צועני" - יגאל בשן, יונתן מילר ועוזי חיטמן.
באותה השנה יצא ספר ראשון ללהקה שנקרא "הופה היי" הכולל את סיפורי העלילות של העונה הראשונה של התוכנית.
שם התוכנית ושיר הנושא "הופה היי" הפך לבסוף גם לשמה של השלישייה, ובמקור יגאל בשן כתב והלחין את השיר עבור גידי גוב אשר ביצע אותו לראשונה עם מילים אחרות בפסטיבל שירי הילדים ב-1983 וזכה עמו במקום השני.
בכל שבוע הופיעה השלישייה במקום אחר בארץ, והתוכנית הייתה מבוססת על תקלות וההרפתקאות שקורות להם בדרך.
ציפי שביט השתתפה כאורחת קבועה בעונה הראשונה של התוכנית כציפי קפיץ, שתמיד מופיעה משום מקום ומנסה לשכנע את חברי השלישייה שיתנו לה להצטרף אליהם להופעה.
במהלך התוכנית יחד עם חברי הלהקה הייתה העז שנקראה לילוש שנסעה עם "הופה היי" בכל רחבי הארץ לכל ההופעות, כשבפרק אחד הייתה אם לגדי שלא היה לו שם (שהוא היה במציאות בנה האמיתי של לילוש), ובסוף העונה השנייה שידכו אותה לתיש שניתן לו השם צ'ופצ'יק.
התוכנית "הופה היי" זכתה להצלחה עצומה בקרב הילדים גם בטלוויזיה וגם על הבמה.
בשנת 1987 עלתה הצגה שנקראה "הופה היי" והשתתפו בה חברי השלישייה עם איגור בוריסוב וצמד לוליינים בשם לופט גישפט.
הלהקה הוציאה שני אלבומים מצליחים: "הופה היי" ב-1986 ו"הופה היי 2 - כמו צועני" ב-1987.
ב-1986 הקליטו חברי הלהקה את השיר "מה נשאר לי" שהיה השיר של השירותרום של אותה השנה.
בין השנים 1987–1988 עלתה העונה השנייה של הסדרה, שבה היה ספי ריבלין אורח קבוע שגילם תפקידים שונים, לרוב עם שותפה, כשבין השחקניות שהופיעו איתו היו: עירית ענבי, שרי צוריאל, אסנת וישינסקי וטליה שפירא.
במקביל, השלישייה יצאה בהצגה חדשה לילדים יחד עם ספי ריבלין ועירית ענבי, ולהצגה יצא גם ספר ב-1987 שנקרא "ההופהיצ'יקים והתרנגולת".
ב-1987 השלישייה הוציאה אלבום חדש למבוגרים בתור שלישיית "כמו צועני", כדי להזכיר שהלהקה אינה מופיעה ומקליטה רק לשכבת הגיל הצעיר.
באותה השנה יצא ספר נוסף ללהקה.
"הופה היי" כיכבו גם בפסטיבל בצבעים טבעיים ב-1986 וזכו במקום הראשון עם השיר "שוטרים וגנבים" שכתב אהוד מנור והלחינו יגאל בשן ועוזי חיטמן.
בפסטיבל שירי ילדים ב-1987 זכתה השלישייה במקום הראשון עם השיר "בוא נחזור הביתה בשלום".
בחנוכה 1988 הופיעו בשן וחיטמן ללא מילר במופע הנקרא "מה יהיה חביבי?
יהיה הופה היי!",יחד עם להקת "הכל עובר חביבי", עזרא דגן, עירית דגן ואייל גפן.
באותה השנה יצא ספר נוסף ואחרון ללהקה שנקרא "הופה".
ב-31 בדצמבר 1988 השלישייה התפרקה.
בשנת 1989, בעקבות הביקוש הרב, הוחלט להחזיר את "הופה היי", ואת חיטמן ומילר שפרשו מההרכב החליפו לצד יגאל בשן שנשאר בהרכב אבי דור (שהופיע לפני כן בתפקיד אורח, באחד מפרקי העונה הראשונה ב-1986) ואהרון פררה, ואילו את לילוש החליף כלב לבן בשם דומדום.
ההרכב המחודש של הופה היי הופיע לראשונה בתוכנית ספיישל לחג פורים שנקראה "פירפורים: פרורי ג'אז לפורים" ושודרה במרץ 1990.
התוכנית עם הצוות החדש עלתה לשידור ב-24 במאי 1990 וזכתה להצלחה רבה.
בתוכנית טיילו המנחים ברחבי ארץ ישראל כאשר בכל תוכנית רוב המקומות בהם הגיעו היו מחולקים לשניים או שלושה פרקים, בשונה מהתוכנית עם ההרכב הראשון שכללה פרק יחיד.
התוכנית בהרכבה השני שעלתה לשידור בשנת 1990 שודרה עד 1995.
גם הפעם ההרכב זכה להצלחה גדולה בטלוויזיה (6 עונות), בחנויות (הוציאו 5 אלבומים) ועל הבמה (6 הצגות מצליחות מאוד).
"הופה היי" החדשה הוציאה חמישה אלבומים:
בשנת 1994 את "הופה היי- יופי של שירים".
בשנת 1996 את "הופה היי עשור", שהיה אוסף להיטים.
בשנת 1998 את "הופה היי - עצור!", בסימן זהירות בדרכים.
"הופה היי" החדשה כיכבה גם בשש הצגות:
בין השנים 1990–1991 כיכבו בהצגה שנקראת "הופה היי", יחד איתם השתתפו האחיות יוספי, אייל גפן והמוקיון והלוליין שיגניו.
ב-1991 כיכבה השלישייה במופע לפסח שנקרא "זהו הופה", יחד איתם השתתפו שלמה בראבא, מוני מושונוב, גידי גוב, והאחיות יוספי.
בין השנים 1992–1994 כיכבו בהצגה שנקראת "שלושה בעגלה אחת", יחד איתם השתתפה חני נחמיאס.
בין השנים 1994–1995 כיכבו בהצגה שנקראת "יופי של שכנים", יחד איתם השתתפו אסנת וישינסקי ודרור טפליצקי.
בין השנים 1996–1997 חברי הלהקה חגגו עשור לקיומה וציינו זאת בהופעה שכללה שירים מכל ההופעות ונקראה "הופה היי-עשור".
בין השנים 1998–2000 כיכבו בהצגה שנקראה "הופה היי עצור!"
בנוסף יצאו בדצמבר 1991 ארבע קלטות וידאו בהוצאת "קלסיקלטת" עם שמונה פרקים נבחרים מהסדרה.
ב-1993 לקחו חברי הלהקה ביחד עם חני נחמיאס חלק בפרסום של המעדן לילדים "דני" של שטראוס גרופ.
מ-1993 עד 1994 חברת "אסם" ייצרה שוקולד חדש וקראה לו "הופה היי".
בפרסומות בטלוויזיה ובשלטי החוצות כיכב יגאל בשן.
בשנת 1999 כיכבה השלישייה בתוכנית בנושא זהירות בדרכים שנקראה "חלום של נסיעה" שכללה שלושה חלקים ושודרה בערוץ הראשון.
ב-26 באוקטובר 2000 השלישייה התפרקה.
ההרכב השלישי ומחלוקת זכויות יוצרים
בספטמבר 2024 הכריז המפיק יגאל בן דוד על חזרתה של התוכנית בגרסה חדשה שצפויה לעלות בשנת 2025 תחת השם "הופה היי - הדור הבא".
בתגובה לכך מיקה בשן, אלמנתו של יגאל בשן שהקים את הלהקה עם עוזי חיטמן, טענה כי לא עודכנה על הפרויקט ומתכוונת לברר את המצב המשפטי עם עידו חיטמן, עורך דין לזכויות יוצרים ובנו הבכור של עוזי חיטמן.
בנוסף, תאגיד השידור הישראלי טען שהזכויות על "הופה היי" שייכות לו, ולא ניתן אישור לשימוש בשם או בפורמט לתוכנית חדשה.
מאידך, "בנדה הפקות" בבעלות בן דוד שהינו מפיק פרטי, טענו שהזכויות על המותג בבעלותו, ולבסוף הושגה פשרה וההרכב החדש אושר.
ב-16 במרץ 2025 נחשף ההרכב החדש של הופה היי שכולל את יונתן ווקס, ראם קופלוביץ וטימוטי סניקוב.
ב-8 באפריל 2025 עלתה סדרה מחודשת עם ההרכב החדש לצפייה ביוטיוב שכללה שמונה פרקים, ובסדרה עצמה השתתפו גם מעיין רחימה ונויה גבאי.
שני הפרקים האחרונים של הסדרה שודרו ב-25 במאי 2025.
להרכב החדש יש עמוד בטיקטוק שהחל בפעילות החל מה-23 במרץ 2025, וכן גם עמוד ביוטיוב שהחל בפעילות מה-1 באפריל 2025, ועמוד בפייסבוק שהחל בפעילות החל מה-11 בפברואר 2025.
החל מאוגוסט 2025 ההרכב החל להופיע בהצגה בשם "הופה היי המסע בעקבות הקסם", ולצד חברי ההרכב משתתפים בהצגה מעין רחימה, מני צור ונופר חיון.
ההצגה הראשונה התקיימה ב-16 באוגוסט 2025 בראשון לציון.
ל"הופה היי" יצאו ארבעה ספרים, שתי קסטות טייפ (בהן מסופרים פרקים של השלישייה הראשונה), ארבע קלטות וידאו בהפצת קלסיקלטת וחטיף שוקולד.
ב-1994 הופקו שני פוגים של "הופה היי" במסגרת פוגים של "הורוספוג" (של יגאל בשן ושל הכלב דום דום) שהייתה סדרת הפוגים של חברת "אוסם".
הופ פטריסיה פאוול הוא כדורגלנית עבר ומאמנת כדורגל אנגלייה, המאמן את קבוצת ברייטון אנד הוב אלביון.
פאוול נחשבת לאחת מחלוצות כדורגל הנשים באנגליה, וב-2003 הפכה לאישה השנייה שזכתה להיכנס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי הממוקם במוזיאון הכדורגל הלאומי במנצ'סטר.
פאוול נולדה בדצמבר 1966 באנגליה, וכבר בילדותה הופיעה בכותרות העיתונים כאשר חוקי ה-FA אסרו עליה לייצג את נבחרת בית הספר שלה כשהגיעה לגיל 11. זמן קצר לאחר מכן, היא החלה לשחק בקבוצת "לביאות מילוול".
במילוול שיחקה פאוול תחת המאמן אלן מיי, מנהל בכיר בבריטיש טלקום, ומי ששימש עבורה כמנטור ומקור השראה.
שנים אחר כך, כשפאוול מונתה למאמנת נבחרת אנגליה, שימש מיי כראש מערך סקאוטים שלה.
כשהייתה עדיין בבית הספר, ערכה פאוול את הופעת הבכורה של בנבחרת אנגליה, במשחק שנערך מול אירלנד ב-9 בספטמבר 1983. זמן קצר לאחר מכן, היא השתתפה עם הנבחרת באליפות אירופה הראשונה אי פעם, ובה אנגליה הפסידה במפגש הגמר הכפול לשוודיה.
שנה אחר כך, בקיץ 1985, זכתה פאוול עם אנגליה במונדיאליטו השלישי שנערך באיטליה, לאחר ניצחון 2-3 על המארחת.
ב-1991 השיגה פאוול את התואר הקבוצתי הראשון שלה, כשזכתה יחד עם מילוול בגביע האנגלי, לאחר ניצחון 0-1 בגמר על דונקסטר בלס.
אחרי עונה זו, היא עברה יחד עם מספר שחקניות ממילוול לקבוצת ברומלי בורו, שבדיוק הוקמה.
בהנהגה של פאוול, הצליחה הקבוצה להתקדם במהירות במעלה ליגות המשנה, עד שבסיום עונת 1994 העפילה לפרמייר ליג.
לגביע העולם 1995, שהיה הראשון בתולדות הנבחרת האנגלית, זומנה פאוול לסגל יחד עם חמש מחברותיה לקבוצה.
היא נכנסה כמחליפה בכל שלושת משחקיה של אנגליה בשלב הבתים, אך בהפסד 3-0 לגרמניה ברבע הגמר כבר לא שותפה.
שנה לאחר מכן, היא הגיעה להישג הקבוצתי הגדול ביותר בקריירה שלה - כשזכתה עם ברומלי בורו (ששינתה את שמה לקרוידון ליידיס) בדאבל.
היא שיחקה בקרוידון עוד שנתיים, ובסיום עונת 1998, לאחר הפסד בגמר הגביע האנגלי לארסנל, הודיעה על פרישה על מנת לקבל את משרת המאמנת הראשית בנבחרת אנגליה.
בגיל 31 בלבד, הפכה פאוול לאישה הראשונה אי פעם ולאדם הצעיר ביותר שאימן את הנבחרת הנשים של אנגליה.
משחקה הראשון כמאמנת היה ב-26 ביולי 1998, בהפסד 1-0 לשוודיה משער של מאלין מוסטרם.
חודש לאחר מכן היא אימנה במשחק התחרותי הראשון שלה, כשאנגליה הפסידה 2-0 לנורווגיה במסגרת מוקדמות גביע העולם 1999.