tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תוצאה סופית מתמודדת מיס תבל 1966 – מרגרטה ארווידסון סגנית ראשונה – סאטו שרלוטה אסטרינג סגנית שנייה סגנית שלישית סגנית רביעית – אביבה ישראלי 15 המועמדות הסופיות – עדנה ראד לוסנה
מיס תבל 2021 הייתה תחרות מיס תבל (מיס יוניברס) ה-70 במספר.
התחרות נערכה באילת שבישראל, ב-13 בדצמבר 2021, וזו הייתה הפעם הראשונה בה ישראל אירחה את התחרות.
בתחרות זו העבירה אנדראה מזה המקסיקנית, זוכת תחרות מיס תבל 2020, את הכתר ליורשת שלה, הרנאז סאנדאו ההודית.
בתחרות זו ייצגה את ישראל מלכת היופי לשנת 2021, נועה כוכבא.
נציגת מרוקו, פאטימה-זאהרה חאייאט, ייצגה את מדינתה בתחרות, וזאת כאשר מאז 1978 מרוקו לא יוצגה בתחרות זו.
נציגת דרום אפריקה, לאללה מסוואנה (Lalela Mswane), ייצגה את מדינתה בתחרות, וזאת לאחר ניסיונות לשכנעה, כולל מצד ארגונים שונים, שלא להשתתף בתחרות עקב קיומה בישראל, ולאחר שדווח כי ממשלת דרום אפריקה הסירה את תמיכתה בה.
נציגת יוון בתחרות הייתה סופיה אראפוגיאני.
נציגת הפיליפינים בתחרות הייתה ביאטריס לואיג'י גומז.
קלמנס בוטינו , זוכת מיס צרפת 2020, שנבחרה לייצג את מדינתה, נמצאה חיובית בבדיקת קורונה לאחר שהגיעה לישראל, וחויבה בבידוד למשך 14 ימים.
כמו כן דווח, שלפני הגעתה לישראל עברה בדיקת קורונה, ונמצאה שלילית.
נציגת ארצות הברית הייתה אל סמית' , שזכתה קודם לכן בתחרות מיס קנטאקי .
מיסה מצושימה (ביפנית: 松島美紗; נולדה ב-1991) היא קפטן בחיל האוויר היפני והטייסת הקרבית הראשונה ביפן.
מצושימה נולדה ב-1991 בעיר יוקוהמה.
בהשראת הסרט "אהבה בשחקים", היא החליטה שהיא רוצה להיות טייסת קרבית.
היא החלה ללמוד טיסה באקדמיה להגנה לאומית של יפן במרץ 2014. ב-2016 היא קיבלה את רישיון הטיס שלה.
היא שימשה בתחילה כטייסת תובלה והצלה, אולם זמן קצר לאחר מכן החלה לעבור אימונים כטייסת קרבית לאחר שמסלול זה נפתח בפני נשים.
ב-23 באוגוסט 2018 היא הוסמכה כטייסת הקרבית הראשונה בתולדות יפן.
היא משובצת בטייסת הקרב הטקטית ה-305 של הכנף האווירית החמישית ומטיסה מטוס מיצובישי F-15J.
מיסאינפורמציה () או מידע מוטעה הוא מידע שגוי או מטעה.
מיסאינפורמציה הוא מידע שגוי שמופץ ללא כוונה להטעות ודיסאינפורמציה הוא מידע מטעה ושקרי במכוון.
דיסאינפורמציה – מידע שגוי או מטעה באופן מכוון
פייק ניוז – מידע שגוי או מטעה באופן מכוון, המוצג כידיעה חדשותית
תאוריית קונספירציה – נרטיב חוזר ושקרי כנגד טענה המקובלת בציבור ובמדע, הטוען למזימות סודיות וזדוניות
דוגמאות מוקדמות למיסאינפורמציה כוללות את הפסקווינדות, עלבונות כלפי יריבים פוליטיים שהופצו בתקופת הרנסאנס האיטלקי.
בשנת 1835 התפרסמה בעיתון The Sun בניו-יורק סדרת מאמרים שתיארה את החיים על הירח.
לימים נקראה הפרשה מתיחת הירח הגדולה.
מידע מוטעה הופץ במהלך משברי בריאות רבים.
לדוגמה, מידע שגוי על טיפולים אלטרנטיביים הופץ במהלך התפרצות אבולה בשנים 2014–2016.
מידע מטעה (דיסאינפורמציה) ומידע מוטעה (מיסאינפורמציה) מעמיסים "רעש" על סביבת החדשות, מפחיתים את האמון בחדשות ומעלים את האמון ב"מציאות לא אמיתית".
ממחקרים עולה כי ישנן קבוצות אוכלוסייה מסוימות, כגון קשישים, שלהן סיכוי גבוה יותר להשתכנע ממידע מוטעה ברשתות.
עצם החשיפה למידע מוטעה מגבירה את האמון בו.
כשהציבור מסתמך באופן נרחב על מידע שאינו נכון, ההחלטות החברתיות עלולות להיות לא אופטימליות, והחלטות אישיות עלולות להיות מנוגדות לאינטרס האישי של הפרט.
אחת הדרכים החשובות ביותר לקביעה אם מידע הוא אמין היא קריאה לטרלית.
בקריאה לטרלית בודקים אם המידע מופיע גם במקורות מידע מאומתים, כמו ערוצי חדשות מסורתיים.
דרך אחרת לקבוע אם מידע הוא עובדתי היא להשתמש בשכל הישר.
ישנם אתרי אינטרנט שנועדו לסייע לאנשים להבחין בין עובדות לבדיות.
לדוגמה, האתר פייק ריפורטר אשר עוסק בחקירה, חשיפה וסיכול של פעילות זדונית ברשת בישראל, הכוללת הפצת דיסאינפורמציה וקונספירציות, מבצעי השפעה זרים, שיח שנאה והתארגנויות אלימות ושניתן לדווח בו על תכנים אלה.
האתר FactCheck.org שבודק עובדות בתקשורת, במיוחד סיפורים פוליטיים ויראליים.
אפשר גם להעלות לאתר שאילתות.
ישנם אתרים המתמחים במידע שגוי בנושאים ספציפיים.
DeSmog, לדוגמה, מפרסם מידע אמין בנושא משבר האקלים על מנת להתמודד עם מסעות הפרסום השקריים המופצים על ידי מכחישי אקלים.
אתרים אחרים כמו ויקיפדיה וסנופס הם גם משאבים בשימוש נרחב לאימות מידע.
מיס תבל 1952, או מיס יוניברס 1952, הייתה תחרות יופי מיס תבל הראשונה, שהתקיימה באודיטוריום המוניציפלי בלונג ביץ', קליפורניה, ארצות הברית ב-28 ביוני 1952.
בסוף האירוע, השחקנית פייפר לורי הכתירה את ארמי קוסלה מפינלנד כמיס תבל 1952.
מתחרות מ-30 מדינות וטריטוריות השתתפו בתחרות של שנה זו.
את התחרות הנחה בוב ראסל.
התחרות כללה את כתר הנישואין האימפריאלי של רומנוב, שהיה בבעלותו של צאר רוסי.
נציגת ישראל בתחרות הייתה מלכת היופי אורה ורד, ונציגת נורווגיה הייתה אווה רויין.
תוארמתמודדתמיס תבל 1952 - ארמי קוסלהסגנית ראשונה - אלזה קאנאניונאפואה אדסמןסגנית שנייה - נטאיזי מבראקיסגנית שלישית - ג'ודי דןסגנית רביעית - רנטה הוי10 הראשונות - אולגה לורנס פרז
מיסוד הוא תהליך שבו פעילות חברתית הופכת לפעילות מושרשת בחברה, לרוב בעקבות תהליכים סוציולוגיים שונים, כך שהיא נתפסת כחלק מהמציאות האובייקטיבית.
שמות נרדפים למיסוד הם השתגרות ובדומה רוטיניזציה (מלשון רוטינה) פעולה חברתית החוזרת על עצמה שוב ושוב עד שמתקבעת כעומדת בפני עצמה, לעיתים במנותק מהכוונה המקורית של הפעולה.
לעיתים, מיסוד מתייחס אל הקמת מוסדות חברתיים והפיכתם לפורמליים.
מאפייני מיסוד בהקשרי פעילויות חברתיות
ביסודו של תהליך המיסוד עומדת הקניית משמעות מעבר להגדרתה התכלתית של פעילות חברתית מסוימת.
תאוריות המיסוד מתארות התפתחות שבה פעילות מסוימת של בני אדם התחילה משיקולים רציונליים אך לאורך זמן הפעילות התקבעה והשיקולים הרציונליים התמעטו.
לדוגמה, צפייה קבועה במשחק כדורגל שתכליתה הנאת הצופה ועדכון לגבי המתרחש בעולם הספורט, עשויה לסגל לעצמה ערך מוסף הנלווה למטרות אלו (כלומר, הצופה מעוניין בצפייה הקבועה מעבר להנאה לעדכון שהוא מקבל ממנה, ולא יהיה מוכן להחליפה גם בתחליפים המשרתים מטרות אלו בצורה עדיפה).
ערך מוסף זה הוא הערך הממסדי של הצפייה והוא שהופך אותה למוסד.
מיסוד אינו תהליך מוחלט ובמציאות לרוב פעילויות וארגונים מכילים מאפיינים מוסדיים בצד מאפיינים שאינם כאלו.
למשל, זוג צעיר נהג לאכול אצל הוריו ארוחת שבת כל שבוע כיוון שרצה לחסוך בהוצאות.
עם השנים, וגם כאשר הזוג הפך מבוסס כלכלית ובעל ילדים, הנוהג של ארוחת שבת אצל ההורים התמסד כהכרחי ורצוי ללא קשר לסיבה המקורית לארוחה.
מאפייני מיסוד בהקשרי מוסדות חברתיים
אחד המאפיינים של מוסד הוא תובענות.
כל המוסדות מנסים לשלוט על היבט אחד או יותר של חיינו.
כך, למשל, בית ספר, אוניברסיטה, ביטוח לאומי וכו'.
ארווינג גופמן, בחיבורו על המוסדות הכוללניים הציג קטגוריה חדשה למיון מוסדות: מוסדות כוללניים.
שתלטנות - המוסד כופה את חוקיו על החוסה, מי יותר ומי פחות.
סוציאליזציה - החוסה לומד על מיקומו החברתי החדש, על תפקידיו ועל כללים אחרים.
טקסים פורמליים - טקסים שהם חלק מחוקי המוסד;
'סמכות מקבילה' - הזכות של כל מי ומי מהסגל להטיל מרותו על כל חוסה
'סמכות פרטנית' - הזכות של הסגל לרדת לפרטים האינטימיים ביותר של החוסים.
'סמכות מרחיבה' - הזכות של הסגל לעונש לא חייבת להיות קשורה לסוג העבירה.
ריכוז מחשבות החוסים בדברים זניחים
סלנג מוסדי (לשני הצדדים, החוסים והסגל)
הפגנת האישיות על ידי כניסה לצרות
מיסה קריאוז'ה (Misa Criolla), המכונה בעברית גם מיסה קריאולה, היא יצירה מוזיקלית שנכתבה בשנות ה-60 של המאה ה-20 על ידי המלחין הארגנטינאי אריאל רמירס.
זכתה לביצועים רבים בכל רחבי העולם.
מיסה קריאוז'ה נכתבה למקהלה ומבוצעת על ידי מקהלה וסולן (בדרך כלל טנור), כלי הקשה וכלים אותנטיים דרום-אמריקאיים.
יש בה שילוב של מקצבים עממיים ואלמנטים של ליטורגיקה עתיקה.
זהו גם ייחודה – היא שואבת את עוצמתה מההיצמדות אל המקורות המוזיקליים, השפה המקומית, והפולחנים שהשתמרו ברחבי המדינה.
Kyrie: מבוסס על מקצבים איטיים – ה"וידאלה" וה"באגואלה" – מהמישורים ההרריים בצפון-מערב ארגנטינה.
Gloria: מכיל Carnavalito - Yaravi – מקצבים מצפון-מערב ארגנטינה.
Credo: בקצב ה-Chacarera מצפון המדינה.
Sanctus: מבוסס על מקצבים בוליביאניים בסגנון Carnaval cochabambino.
Agnus Dei: מבוסס על מקצבי estilo pampeano מערבות הפמפס בדרום אמריקה.
היצירה נכתבה בין השנים 1963–1964 על ידי רמירס.
ב-1964 הוקלטה בגרסה המקורית בביצוע מקהלת ה-Basílica del Socorro בהדרכת חסוס גבריאל סגאדה ורביעיית הגברים "לוס פרונטריסוס" ויצאה לאור על גבי תקליט.
בצדו השני של התקליט הוקלטה יצירה נוספת של רמירס ופליקס לונה, "Navidad nuestra" שבטעות נחשבת על ידי רבים כחלק מ"מיסה קריאוז'ה".
ב-1965 הושמעה מיסה קריאוז'ה בהופעה פומבית ראשונה בתיאטרון קולון (Teatro Colón) בבואנוס איירס.
ב-1967 הופיעו רמירס ולהקתו עם היצירה בסדרת הופעות ראשונות באירופה שארגנה חברת פיליפס.
משנות ה-70 ואילך צברה היצירה פופולריות עצומה, שהביאה להקלטות וביצועים רבים על ידי אמנים בכל העולם.
בין המפורסמים שהשתתפו בביצוע קטעי הסולו: זמר הטנור חוסה קאררס, הזמר היווני יורגוס דאלארס והזמרת מרסדס סוסה.
בריאיון למעריב סיפר רמירס כי לצורך כתיבתה עבר בכל רחבי ארגנטינה, ביקר בכפרים הנידחים ביותר וליקט מקצבים וסגנונות שונים.
את החומר שריכז בידיו ערך בצורת מיסה.
כאשר הביא אותה לראשונה למנהל אולפן הקלטות, נדחה בטענה כי היצירה חסרת ערך, ורק לאחר שכנועים רבים הסכים להקליטה.
מהגרסה הראשונה של המיסה נמכרו במשך 5 שנים רק 5,000 עותקים.
לאחר שהפכה למבוקשת שב רמירס לאותו אולפן הקלטות והקליט אותה מחדש בגרסה שהפכה אותה לפופולרית בכל רחבי העולם.
לדבריו, נמכרו למעלה מ-30 מיליון עותקים של היצירה בביצועיה השונים.
בישראל בוצעה היצירה לראשונה ב-1965 על ידי מקהלת צדיקוב.
ב-1969 בוצע הפרק "La peregrinación" מתוך היצירה "Navidad nuestra" על ידי להקת גייסות השריון במסגרת תוכניתה "פשוט שריונר", בתרגום חופשי של רימונה דינור, "שיר תפילה".
לפי אותה מנגינה חיבר אהוד מנור את השיר "הנה שנה עוברת" שבוצע על ידי הפרברים.
בשנת 1982 הופיעו אריאל רמירס יחד עם חיימה טורס, נגן הצ'רנגו המקורי, ודומינגו קורה (נגן כלי ההקשה), הסולן סמבה קיפילדור ורביעית "האנדים" בכל רחבי ישראל כעשר פעמים.
ההופעה האחרונה באותו סיור, בבנייני האומה בירושלים, שודרה ברשת א' של קול ישראל.
איתם הופיעה המקהלה הקאמרית של תל אביב.
ב-2001 ביקר רמירס בישראל למופע מיוחד בו השתתף בעצמו בביצוע היצירה יחד עם נגנים וכלי נגינה אותנטיים, בהשתתפות הטנור חוויאר רודריגס ובליווי המקהלה הקאמרית תל אביב.
המיסה נחשבת, החל מוועידת הוותיקן השנייה, כאחת המיסות הראשונות שהתפרסמו בשפה מודרנית.
מיסוך גרעיני הוא מונח בכימיה המתייחס לשדה המגנטי שיוצרים אלקטרונים הנמצאים בסביבתו של גרעין האטום.
ככל שסביבת הגרעין עשירה יותר באלקטרונים, השדה המגנטי שתנועתם משרה הוא גדול יותר, ומכיוון שהוא הפוך בכיוונו לשדה המגנטי של הגרעין עצמו, הוא מקטין (ממסך) את השדה המגנטי האפקטיבי של הגרעין.
לכן, קבוצות פונקציונליות שדוחפות אלקטרונים לסביבת הגרעין יגרמו למיסוך חזק יותר, ואילו קבוצות שמושכות אלקטרונים מהגרעין יקטינו את המיסוך, כלומר יגרמו לשדה מגנטי גרעיני אפקטיבי חזק יותר.
המיסוך הגרעיני גורם להיסט של ספקטרום התהודה המגנטית הגרעינית של גרעין האטום לערכי ppm גבוהים יותר ולשדה נמוך יותר.
זאת מכיוון שהתדירות הנדרשת על מנת לגרום לתהודה בגרעין ממוסך היא נמוכה יותר.
תכונה זו, מאפשרת להבחין ולהבדיל בספקטרום התמ"ג בין גרעינים המצויים בסביבה כימית שונה.
מיסוך כימי היא פעולה שמבוצעת במהלך אנליזה כימית שכוללת הוספה של גורם מְמַסך (חומר B) שנועד להגיב עם החומר המְמוּסך (חומר A) ולבודדו כדי למנוע ממנו (חומר A) להגיב עם חומר אחר (חומר C) שמוספים במהלך האנליזה.
צורות בידוד שונות של החומר הממוסך (אופי התרכובת עם הגורם הממסך):
יצירת תרכובת חזקה ויציבה (קומפלקס לדוגמה) בין החומר הממוסך לגורם הממסך - על ידי כך נמנעת תגובה בין החומר הממוסך לחומר האחר שהוסף (חומר C), ולמעשה החומר הממוסך נשאר מבודד.
יצירת תרכובת שמתפרקת לאט - בשיטה זו לאחר הוספת הגורם הממסך נוצרת תרכובת אשר קצב פירוקה נמוך.
כלומר, במהלך האנליזה, כאשר מוספים חומר אחר, התרכובת של החומר הממוסך והגורם הממסך לא מספיקה להתפרק (כמות זניחה מספיקה להתפרק ולמעשה המערכת לא מגיעה לשיווי משקל).
התרכובת של החומר הממוסך והגורם הממסך לא בהכרח יציבה יותר מהתרכובת שתיווצר במצב של שיווי משקל בין החומר הממוסך והחומר האחר שהוסף.
Myst (עברית: מיסט) היא סדרה של משחקי הרפתקה ממוחשבים בת חמישה כותרים שנוצר על ידי האחים רובין ורנד מילר.
הגרסה הראשונה הופצה למחשבי מקינטוש בשנת 1993. גרסאות נוספות הופצו לחלונות, PlayStation Portable, נינטנדו DS.
בישראל הסדרה שווקה על ידי הד ארצי, המשחק השלישי תורגם לעברית.
השחקן במיסט משחק את דמותו של הזר, המגיע דרך ספר קישור לאי מיסט.
באי מוצא הזר מספר ספרי קישור נוספים, המובילים לעולמות אחרים (הנקראים במשחק "עידנים"), שנכתבו על ידי האומן והחוקר אטרוס.
תוך כדי סיורים בעידנים, מגלה השחקן רמזים, אשר לאט לאט מתווספים ליצירת תמונה על העולם שאליו הגיע, ועל הדמויות אותן הוא מכיר במהלך המשחק.
מיסה פפה מרצ'לי, או "המיסה של האפיפיור מרצ'לוס" היא מיסה בולטת ביצירותיו של ג'ובאני פלסטרינה.
מיסות אפיפיוריות הושרו בעבר בטקסי הכתרת האפיפיור, ובפעם האחרונה בהכתרת פאולוס השישי בשנת 1963.
"מיסה פפה מרצ'לי" בנויה, כרוב המיסות מתקופת הרנסאנס, מקיריה, גלוריה, קרדו, סנקטוס/בנדיקטוס ואגנוס דאי, אף כי פרק האגנוס דאי מורכב משני חלקים, בניגוד לשלושה המקובלים.
המיסה חוברה בסגנון חופשי ולא התבססה על קנטוס פירמוס או פארודי.
אולי משום כך היא איננה עקבית מבחינה תימאטית כמו מיסות אחרות של פלסטרינה, הבנויות על פי מתכונת קבועה.
ביסודה זו מיסה בשישה קולות (אף כי באגנוס דאי יש הכפלה, שבעטיה יש בפרק זה שמונה תפקידי שירה), אם כי השימוש במלוא הכוחות נשמר לקטעי שיר מסוימים בטקסט, וצירופי הקולות משתנים לכל אורך היצירה.
המוזיקה כתובה בעיקר בסגנון הומופני, דקלומי, כמעט ללא חפיפת טקסט ותוך העדפה כללית לבלוק-קורדס, כך שהטקסט, שלא כמו במיסות פוליפוניות רבות במאה ה-16, נשמע בבירור בביצוע.
כמו בחלק גדול מיצירתו הקונטרפונקטית של פלסטרינה, תנועת הקולות מתנהלת בעיקר צעד בצעד, והולכת הקולות דבקה ללא ערעור בחוקי המודוסים הדיאטוניים שקבע התאורטיקאי ג'וזפו צארלינו.
המיסה הולחנה לכבוד האפיפיור מרצ'לו השני, שכיהן במשך שלושה שבועות ב-1555. מלומדים שחקרו בנושא לאחרונה גורסים, שהמועד הסביר ביותר להלחנת המיסה היה ב-1562, אז הועתקה לכתב יד בבזיליקה די סנטה מריה מג'ורה שברומא.
המושב השלישי ומושב הנעילה של ועידת טרנטו היו ב-1562-1563 ובהם דנו בשימוש במוזיקה פוליפונית בכנסייה הקתולית והועלו חששות בנוגע לשתי בעיות: ראשית, שימוש בשילובי מוזיקה מעוררי התנגדות, כמו שירים חילוניים לטקסטים דתיים או מיסות, המבוססות על שירי יין או זימה.
שנית, האימיטאציה במוזיקה פוליפונית מטשטשת את מילות המיסה ומפריעה לדבקות האמונה של המאזינים.
ויכוחים סוערים התנהלו סביב השאלה, האם יש לאסור במפורש על הפוליפוניה בעבודת הקודש, ואי-אילו פרסומי משנה שהוציאו משתתפי הוועידה מזהירים משתי הבעיות שהוזכרו.
עם זאת, שום הכרזה רשמית מטעם הוועידה איננה מזכירה מוזיקה פוליפונית, מלבד יוצא מהכלל אחד – צו נגד שימוש במוזיקה שהיא, בנוסח של המועצה, "תאוותנית או לא טהורה".
החל בשלהי המאה ה-16 התהלכה סברה, לפיה השנייה בנקודות שהוזכרו, האיום באיסור השימוש בפוליפוניה מצד הוועידה בגלל הקושי בהבנת המילים, הייתה הסיבה שהניעה את פלסטרינה לכתוב את המיסה הזו.
סברו, שהסגנון הפשוט והדקלומי של "מיסה פפה מרצ'לי" שכנע את החשמן קארלו בורומאו, כאשר שמע את המיסה, שמוזיקה רב-קולית יכולה להיות ברורה ומובנת, ושמוזיקה כשל פלסטרינה היא יפה מכדי שתיאסר להשמעה בכנסייה.
ב-1607 כתב המלחין אגוסטינו אגזרי:
מיסה פארודית היא יצירה מוזיקלית הכתובה לטקסט של מיסה, על פי רוב מן המאה ה-16, העושה שימוש בריבוי קולות מיצירה מוזיקלית אחרת, קודמת, כגון קטע של מוטט או שאנסון חילוני, כחלק מן החומר המלודי שלה.
היא נבדלת משני הסוגים האחרים, הבולטים ביותר, של המיסה כיצירה מוזיקלית בתקופת הרנסאנס, קנטוס פירמוס ומיסת פרפרזה.
למושג "פארודיה", במובן זה, אין על פי רוב שום קשר להומור, בניגוד למובן המודרני של המילה; אם במקרים מסוימים נעשה באמת שימוש בשירי זימה חילוניים בחיבורי מיסות, הרי במקרים אחרים, תדירים בה במידה, הייתה זו מוזיקת קודש שאינה ליטורגית, כגון מוטטים, שהיוותה את הבסיס למיסות פארודיות.
המונח "מיסת אימיטאציה" הוצע כתחליף ל"מיסה פארודית", כמדויק יותר וקרוב יותר לשימוש המקורי, הואיל והמונח "פארודי" מבוסס על קריאה שגויה של טקסט משלהי המאה ה-16.
המיסה הפארודית הייתה פופולרית מאוד כמודל למיסות במהלך הרנסאנס: פלסטרינה לבדו כתב כ-50 יצירות מסוג זה, ובתום המחצית הראשונה של המאה ה-16 התקבל סגנון זה כצורה השלטת.
ועידת טרנטו, במסמך מתאריך 10 בספטמבר 1562, אסרה על השימוש בחומר חילוני, "...אל יתמזג דבר נאצה...
נרחיק מן המועצה כל מוזיקה המכילה, אם בשירה ואם בנגינת עוגב, כל מה שהוא תאוותני או טמא." עם זאת, הרפורמות קוימו בקפדנות אך ורק באיטליה; בצרפת כבר הביא שינוי בטעם לקיום רבות ממשאלות לבם של חברי המועצה, ובגרמניה התעלמו מהן, במידה רבה.
בהגדרתו הרגילה, המונח "מיסה פארודית" מתייחס אך ורק למיסות שבהן נעשה שימוש בקטע פוליפוני.
מיסות המשלבות רק קול אחד מן המקור הפוליפוני, שאיננו מטופל כקנטוס פירמוס, אלא עובר תוך עיבוד ושכלול בין קולות שונים, ידועות בשם "מיסות פרפרזה".
טכניקות פארודיות כוללות הוספה או גריעה של קולות מן היצירה המקורית, הוספת קטעים של חומר חדש, או הגבלת השימוש בקטע כזה רק לראשיתו של כל פרק של המיסה.
הוא המליץ גם על ניצול מספר רב ככל האפשר של רעיונות מן המודל.
מאת ז'וסקן דה פרה, וה-Missa de Dringhs מאת אנטואן ברימל.
החל באמצע המאה ה-16 שימשה טכניקת הפארודיה בחלק ניכר מן המיסות.
מיסוי דו-שלבי מתאר טכניקת חישוב מס החל על חברה ועל בעלי מניותיה לפיה רווחי החברה, אשר עליהם משלמת החברה מס חברות, יחויבו במס פעם נוספת, בשלב השני, בעת חלוקתם כדיבידנדים לבעלי המניות באותה חברה.
זאת כדי להשוות את שיעור המס השולי על היחיד לשיעור המס הכולל שישלם בעל מניות המושך דיבידנד מחברה שבבעלותו.
בישראל, יחיד המחזיק בחברה בבעלותו שילם בשנת 2011 מס חברות בשיעור של 24%, ועל היתרה (76%) שילם מס דיבידנדים בשיעור של 25% בעת חלוקתו לידי בעל המניות.
כלומר מס מצרפי של 43%.
מקרים בהם לא חל מיסוי דו-שלבי בישראל
על אף האמור לעיל, קיימים מצבים בהם לא חל חיוב דו-שלבי במס (כך שאחד משלבי המיסוי נדחה למועד מאוחר יותר).
כך לדוגמה, בחישוב מס החברות, מתבססת רשות המיסים על הדוחות הכספיים החשבונאיים של החברה, למעט במקרים בהם נקבע אחרת.
לעניין חלוקת דיבידנד, החוק הקובע הוא חוק החברות, המתיר חלוקה לחברה העומדת במבחן הרווח בסעיף 302ב לחוק – יתרת עודפים או עודפים שנצברו בשנתיים האחרונות, לפי הגבוה.
כך שייתכן מצב שגם אם החברה למעשה הפסידה כסף לצורך מס בשנה מסוימת, היא עדיין תוכל לחלק דיבידנדים מהכנסות שלא שולם עליהן מס חברות מפאת ההפסד לצורכי מס, ואלה יחויבו במס דיבידנד בלבד.
חלוקה אחרת שאינה מחויבת במס חברות יכולה לנבוע משיערוך נדל"ן שיש לחברה.
ההתקינה החשבונאית הבינלאומית מאפשרת להכיר ברווח או הפסד הנובעים משינוי בשווי ההוגן (השווי הכלכלי האמיתי בעסקה בתנאי השוק) של הנכס, במהלך תקופת דיווח, גם אם הנכס לא נמכר אלא נותר בידי החברה.
כלומר ייתכן רווח חשבונאי שאינו רווח לצורכי מס, כיוון שהחברה לא מימשה את הנכס.
חוק החברות למעשה מתיר גם במצב זה לחלק דיבידנד מאותם רווחים לא ממומשים (רווחים "על הנייר") שאינם חייבים במס הכנסה, (עד למועד המימוש בפועל של אותו נכס) אשר יחויבו במס דיבידנד בלבד.
התמודדות רשות המיסים עם מקרים אלה
נכון לדצמבר 2011, רשות המיסים טרם הכריעה בנושא אופן מיסוי דיבידנד המחולק מרווחים שטרם חויבו במס, אך נראה כי הרשות נוטה להטיל מס על דיבידנד כזה, באופן שישא את נטל המס המלא על היחיד בישראל (מיסוי זה יהיה מנוגד לעיקרון לפיו אין מס אלא בעת מימוש נכסים).
לחלופין שוקלת הרשות להתיר חלוקת דיבידנד רק מהכנסה ששולם בגינה מס חברות.
גישה זו מותירה מספר סוגיות בלתי פתורות.
כך למשל הדבר מנוגד לעיקרון המימוש (קרי: מס ישולם רק על רווח ממומש).
כמו כן, רשות המיסים תידרש להמשיך ולעקוב אחרי הנכסים המשוערכים, ואולי אף להחזיר מס ששולם (חלקו או כולו) בגין עליית הערך, במידה והערך בסופו של דבר ירד, ואולי אף הפך להפסד.
במדינות כמו ישראל וחלק ממדינות מזרח אירופה, בהן המשק מורכב מפירמידות של חברות החזקה המחזיקות זו בזו בשרשור, עלולה גישת הרשות ליצור עצירה של כספים בחברות שבתחתית הפירמידה, ולפיכך לעצור אפיק מימון חשוב במשק הישראלי – מימון באמצעות חברות בקבוצת חברות, המניידות כספים ביניהן, בין היתר באמצעות חלוקת דיבידנד.
פתרון אפשרי נוסף הוא למסות כל חלוקה לבעלי מניות כדיבידנד לצורכי מס, למעט הפחתת הון שתהווה החזר השקעה בגין השקעתם המקורית בחברה (חיוב המס בגין חלוקה כזו יהיה בצורת מס על רווח הון, כאשר בעלי המניות ימכרו את מניותיהם בחברה).
הצעה זו פשוטה ומונעת את הצורך לעקוב אחרי בעלי המניות, מועדי רכישת מניותיהם, מצב הנכסים שבידי החברה ועוד.
מיסוֹ (ביפנית: 味噌) הוא מוצר תיבול יפני מסורתי המשמש לתיבול רטבים, שימור ירקות ודגים, השריית בשר וירקות לפני אפייה, ובעיקר להכנת מרק מיסו, שמלווה כל ארוחה יפנית מסורתית.
היותו עשיר בחלבונים, ויטמינים ומינרלים מעניקה לו חשיבות תזונתית במטבח היפני.
טעמו מלוח בעיקרו, אך מרכיבים וזמני תסיסה שונים, עשויים להשפיע על טעמו ועל צבעו.
המיסו מיוצר על ידי התססת פולי סויה באמצעות העובשים Aspergillus oryzae או Aspergillus sojae המכונים ביפנית קוג'י, מלח בריכוז גבוה וכן תוספת של דגנים, כגון אורז או חיטה.
צבעו נע בין צהבהב ("מיסו לבן", ביפנית: שירומיסו, 白味噌) המאפיין מיסו מופחת מלח עם זמן תסיסה קצר שמקובל באזור קיוטו, ועד לחום ("מיסו אדום", ביפנית: אקאמיסו, 赤味噌) עבור מיסו שעבר תסיסה ארוכה עם אחוז מלח גבוה יותר ובנוכחות שמרים.
טעמו החזק והייחודי נוצר בתהליך ההתססה, בה משתחררות חומצות אמינו כתוצאה מפירוק חלבוני הסויה ע"י האנזימים המופרשים על ידי העובש.
באותו תהליך, אנזימים מפרקי עמילנים מפרקים את הפחמימות המצויות בחומר התסיסה.
צבעו וטעמו של המיסו שלא עבר פסטור ממשיכים להתחזק גם כשהוא שמור במקרר.
מיסו ביפן מקוטלג לפי הדגן עליו מופק הקוג'י.
הוא קרוי kome לאורז, mugi לשעורה ו-mame לסויה.
שורשיו של המיסו נעוצים ככל הנראה בסין, בה מוזכר המיסו בכתבים מהמאה ה-3 לפנה"ס והוא שימש בין השאר כמרכיב עיקרי בתזונתם של הבודהיסטים הצמחוניים.
במאה ה-6 הגיע המיסו ליפן יחד עם הבודהיזם, ונקרא אז "הישִיו" או "שי".
עם השנים התפתחו שיטות הייצור ונוצרו סוגים שונים שנועדו למטרות שונות.
המיסו משמש גם כרכיב תרבותי חשוב בתרבות היפנית.
על פי המסורת, בליל הכלולות, החתן מזמין את הכלה למרק מיסו, מה שמסמל הזמנה ליחסי מין.
כיום, המנהג אינו מקובל, והוא התפתח לגרסה שונה שהעיקר בה הוא הגשת המרק בחתונות.
כיום המיסו נפוץ מאוד במטבח היפני, אך גם בארצות סמוכות כמו קוריאה וסין, ובשנים האחרונות הפך לפופולרי ברחבי העולם.
מיסטוק הוא כינוי לעיסת עמילן ומים.
לעיסה זו תכונות ייחודיות, הדומות לאלו של נוזל לא ניוטוני והיא מתפקדת גם כמוצק וגם כנוזל תחת תנאי כוח שונים.
השם המוצע לעיסה זו (Oobleck) לקוח מתוך הסיפור של דוקטור סוס "Bartholomew and the Oobleck" בתרגום לעברית "גדליהו והמיסטוק".
מיסטוק הוא תערובת עמילן ומים כחצי מנפחו לכל היותר.
הכמות המדויקת תלויה בלחות היחסית שקיימת בעמילן ומשתנה לפי סוג העמילן.
התמיסה מושפעת מתנאי האחסנה וטמפרטורה.
לרוב, נהוג להוסיף מים עד לקבלת תערובת בסמיכות בינונית.
השם "Oobleck" (מיסטוק בעברית) נגזר מהספר "Bartholomew and the Oobleck" שפורסם ב-1949 על ידי דוקטור סוס (תיאודור זויס גייזל) בסיפור, המלך דרווין מזמין מהקוסמים שלו ליצור חומר חדש שייפול מהשמיים במקום גשם או שלג, והתוצאה היא חומר ירוק ודביק הנקרא "Oobleck" שגורם לכאוס בממלכה.
השם הפך למונח מדעי מקובל לתיאור נוזלים לא-ניוטוניים מסוג זה, במיוחד תערובות של קורנפלור ומים .
הספר עורר עניין מדעי רחב ומחקרים מתקדמים בתחום הנוזלים הלא-ניוטוניים, כולל מחקרים באוניברסיטת שיקגו ו-MIT על המנגנונים הפיזיקליים של חומרים אלה.
כיום, המיסטוק משמש ככלי חינוכי נפוץ בהוראת מדעי הטבע, פיזיקה וכימיה, ומאפשר הדגמה מעשית של עקרונות מדעיים מורכבים בצורה נגישה וחווייתית לתלמידים.
אפיון איכותי של התנהגות המיסטוק בקנה מידה גדול
במבט-על, נהוג למיין חומרים רבים כנוזלים או מוצקים (למעט גז).
אחת הדרכים למיון היא בדיקת תגובת החומר לשינוי צורתו ללא שינוי נפחו ("מאמץ גזירה").
התנגדות החומר לשינוי צורתו באופן הפיך (כלומר, כשנסיר את המאמץ יחזור לצורתו המקורית), תסווג אותו כנוזל.
ואילו אם החומר אינו מתנגד לשינוי צורתו, או מתנגד רק באופן בלתי-הפיך, תוך חיכוך פנימי ויצירת חום, הוא יסווג אותו כמוצק.
אולם זו הגדרה מופשטת ובפועל ההגדרות נוזל ומוצק הן מקרי גבול אידיאליים, ורוב החומרים יסטו מהן במידה מסוימת.
רוב הנוזלים, אם ננסה לשנות את צורתם מהר מספיק, יגיבו גם באופן הפיך, כמוצקים.
לדוגמה, אם נכה באצבע במהירות על משטח הפנים של דבש (או תמיסת עמילן תירס), התחושה המתקבלת תהיה כשל נגענו במוצק.
רוב המוצקים, אם ננסה לשנות את צורתם לאט מספיק, יגיבו גם באופן בלתי-הפיך, תוך חיכוך ויצירת חום, כנוזלים.
למשל, צמר גפן שתונח עליו משקולת: תחילה הוא יימעך, והמשקולת תרד במהירות, עד לנקודה שבה ההתנגדות ההפיכה (האלסטית, כמו של קפיץ) של צמר הגפן תאזן בדיוק את משקל המשקולת.
אך למעשה המשקולת ממשיכה לרדת ולדחוס את הצמר גפן אך בקצב איטי מכפי שיהיה אפשר לראות.
חומר המתנגד לשינוי צורתו רק באופן הפיך נקרא מוצק אלסטי.
חומר המתנגד לשינוי צורתו רק באופן בלתי-הפיך (בזרימה) נקרא נוזל צמיג, או נוזל ניוטוני.
כאמור, רוב החומרים סוטים משני מצבי הקיצון הללו, והסטיה תלויה במהירות שבה מנסים "להפריע" להם.
לתחום הביניים הזה בין שני מצבי הקיצון, שיש בתוכו מגוון רחב מאוד של התנהגויות, יש מגוון של שמות.
מי שרוצה להדגיש את הסטיה של החומר מהתנהגות של נוזל ניוטוני, יקרא לו זורם לא-ניוטוני.
מי שרוצה להדגיש את סטיית החומר מההתנהגות הקיצונית השנייה של מוצק אלסטי, יקרא לו חומר רך.
ובכל מקרה, אפשר להשתמש במונח הנייטרלי של חומר ויסקואלסטי, כלומר כזה המתנהג חלקית כנוזל צמיג וחלקית כמוצק אלסטי.
אפיון מולקולרי להתנהגות המיסטוק בקנה מידה קטן
כל מה שנאמר עד כאן נוגע לאפיון איכותי של התנהגות החומר בקנה מידה גדול.
שאלה נפרדת היא, מהם המנגנונים הפועלים בקנה המידה הקטן (למשל, זה המולקולרי) והאחראים להתנהגות הוויסקואלסטית.
התשובה איננה כללית אלא תלויה בסוג החומר.
לדוגמה, בתמיסות מרוכזות של פולימרים (דוגמת עמילן התירס), הגורם ששולט בהתנהגות האלסטית (ההפיכה) הוא הליפוף והשזירה של מולקולות הפולימר הארוכות זו בזו.
בתגובה להפרעה מהירה, אין המולקולות מספיקות להשתחרר מהתסבוכת, אלא רק להימתח ולהתכווץ כרשת, והחומר מגיב כמוצק אלסטי.
בתמיסות כאלה המנגנון ששולט בהתנהגות הבלתי-הפיכה (זרימה צמיגה) הוא "הזדחלות" (רפטציה)– על פני זמן ארוך דיו מצליחות המולקולות הארוכות להזדחל ולזרום זו ביחס לזו, בדומה לדרך שבה אנו מצליחים לשלוף אטרייה אחת מתוך ערמת ספגטי.
תחרות מפורסמת היא בניית מבנה יעיל מספיק לשמירת ביצים כך שיוטלו ממבנה גבוה ויישארו שלמות.
בשל תכונותיו המיוחדות של החומר, בפגיעתו בקרקע הוא מתקשה ומווסת את הפגיעה וכך שומר על שלמות החפץ מפני שבירה, ועל התכונות הנוזליות שלו באופן חלקי בחלק העליון בו הונחה הביצה.
על פי חוק המתקף, ככל שזמן העצירה של הביצה גדל, הכוח העוצר אותה קטן.
בשפת האנרגיה – אנרגיית התנועה של הביצה מומרת לאנרגיה ויסקואלסטית המתבטאת בתכונותיו המיוחדות של החומר ובסוף התהליך לאנרגיית חום.
מיסוי ירוק (או מיסוי אקולוגי; באנגלית: Ecotax או Ecological taxation) מתייחס למסים שנועדו לקדם פעילות אקולוגית בת-קיימא באמצעות תמריצים כלכליים.
מדיניות כזו יכולה להשלים או למנוע את הצורך בגישות רגולציה (שליטה ובקרה) שונות.
לעיתים קרובות, הצעת מדיניות מיסוי אקולוגי היא ניסיון לשמור על ההכנסות הכוללות ממס על ידי הפחתת מיסים אחרים באופן יחסי (לדוגמה: מיסים על עבודת אדם ומשאבים מתחדשים); הצעות כאלה ידועות כשינוי מס ירוק למיסוי אקולוגי.
מדינות העולם בחרו להתמודד עם פליטת גזי חממה בדרכים שונות.
בשנת 2015 בהתכנסות ועידת האקלים של האו"ם בפריז, נחתם הסכם פריז העוסק בהפחתת פליטת גזי חממה, מזעור הנזק הקיים ומימון הטיפול בפליטת גזי חממה על ידי מדינות העולם.
על ההסכם חתמו 195 מדינות, כולל ישראל.
בשנה האחרונה האיחוד האירופי לוחץ על המדינות החברות בו להנהיג מס פחמן ומאיים להטיל מכסים על יבוא ממדינות שלא יעשו כך.
החל מ־2026 מנגנון התאמת פחמן בגבול של האיחוד האירופי יתחיל לפעול.
הכוונה היא לגרום לחברות המייצאות מוצרים לאירופה לשלם עבור פליטות גזי החממה, את אותו המחיר שמשלמות החברות באיחוד האירופי.
במסגרת הסכם פריז, ישראל התחייבה למדרג הפחתת הפליטה של גזי חממה החל מ-10.1 טון לנפש ב־2015 ל־7.7 טון ב-2030. לצורך עמידה ביעדים, נדרשו מספר צעדים כאשר אחד מהם הוא מעבר לכלי רכב פחות מזהמים וסוגי דלק נקיים.
הוועדה הבין משרדית למיסוי ירוק
בשנת 2008 הוקמה הוועדה למיסוי ירוק, ועדה בין משרדית שכללה את משרד התחבורה והבטיחות בדרכים, משרד התשתיות והמשרד להגנת הסביבה.
מטרת הוועדה הייתה המלצה על מיסוי רכב ירוק בתחבורה בתחומי: כלי רכב, דלק ותשתיות.
הגדלת המיסוי על שימוש בכלי רכב – המיסוי על השימוש ברכב, קטן מההשפעות החיצוניות הנגרמות כתוצאה מהשימוש בו, מכאן קיומה של הצדקה כלכלית להגדלת המיסוי על שימוש זה.
הוועדה הגיעה למסקנה זו על ידי השוואה בין אומדן העלויות החיצוניות בארץ לפי חברת פארטו המסתכם בכ-6 אחוזי תוצר לעומת המיסוי על ענף הרכב שהסתכם בשנת 2004 ב-3.4 אחוזי תוצר.
מיסוי מסוג זה, מס פיגו, מפנים השפעות חיצוניות וככזה הוא מס המתקן עיוות בהקצאת מקורות לעומת מרבית המיסים הגורמים לעיוות בהקצאתם.
העלאת המיסוי על הרכיב המשתנה – כמות השימוש ברכב.
יצירת שונות במיסי קניה ואגרות – בהתאם לגיל הרכב ולמידת הנזק הסביבתי (ובכלל זה רכב כבד, מוניות, אגרה עודפת על רכב שעבר הסבה לגפ"מ).
שינוי תחשיב שווי הטבת רכב צמוד – קביעת שווי השימוש באתר רשות המיסים.
כשיעור ממחיר המחירון של הרכב, בשונה משיטת קבוצות המחיר שהייתה נהוגה, כדי לתמרץ הצמדת כלי רכב ירוקים המקנים הטבות במס קניה.
הפעלת מערכת מס שתעודד שימוש בסוגי דלק ירוקים, כגון: ביו דיזל ותמסה סוגי דלק מזהמים, כגון: מזוט.
פטור ממס לאביזרים לטיפול בגזי פליטה.
אגרות גודש – מיסוי המבוסס על גודש בכבישים תו הפעלת שונות בהתאם למועד ואורך הנסיעה ועוד.
פדיון חניה – עידוד צמצום הגעה ברכבים פרטיים למקומות עבודה על ידי תמורה כספית לשכר כחלף דמי החניה שלא בשימוש.
במקביל לעיקרי ההמלצות שפורטו לעיל הומלץ על נקיטת צעדים משלימים שונים:
שינוי במדיניות השכר – צמצום רכיבי אחזקת רכב המחייבים אחזקת רכב והמרתם ברכיבים אחרים.
פיתוח מערכות יעילות של תחבורה ציבורית – כדי שזו תהווה אלטרנטיבה אמיתית לשימוש ברכב פרטי, יש לשפר תדירויות, מתן עדיפות ברמזורים, קביעת נתיבים ומחלפים ייעודיים.
בעולם הכלכלי תחבורה ציבורית היא מוצר בעל השפעה חיצונית חיובית על המשתמשים האחרים, ועל כן מעבר נוסעים לשימוש בה מגדילה את כדאיות הפעלתה ומשפרת את רמת השרות ליתר המשתמשים.
מדיניות המעודדת הקטנת התלות בתחבורה – פיתוח אזורי הליכה, מסלולי רכיבה באופניים, נסיעות משותפות, פיתוח אזורי מסחר, בלוי, פארקים ומוסדות לימוד בקרבת מקומות מגורים.
מיסוי רשויות – מנגנון תמריצים וקנסות בהתאם לנפח התחבורה ומקומות החניה בעיר.
רפורמת המס הירוק יצאה לדרך בישראל לראשונה בשנת 2009.
אחד השינויים המשמעותיים היה אופן חישוב מס קנייה המוטל על כלי רכב חדשים, שהגיע מעט לפני יישום הרפורמה לשיעור של 75% מערך הרכב.
מספר שנים לפני כן עמד על 90% וירד באופן מדורג עד שנת 2008, שנה בה המס היה אמור לרדת עד ל-72%.
ירידה זו נבלמה בעקבות הרפורמה הירוקה.
הרפורמה כללה מצד אחד הגדלת המיסוי ל־90% לכלל כלי הרכב, ומצד שני הפחתה במס (עד לסכום של כ־16,000 ש"ח) לרכב חשמלי, רכב היברידי ולרכב רגיל לפי דרגת הזיהום בתוך טבלה של 15 מדרגות זהום.
המחשבה מאחורי הרפורמה הייתה שמכיוון שרכב הוא מוצר נורמלי, מחירם האטרקטיבי של כלי הרכב הירוקים יגרום לצרכנים וליבואנים להעדיף אותם על פני המזהמים ועם הזמן גם תיווצר השפעה עקיפה של מחירון כלי הרכב החדשים על מחירון המכוניות המשומשות.
תוכנית מיסוי ירוק מחייבת פרסום של רמת צריכת הדלק ודרגת הזיהום בעת פרסום כלי רכב למכירה.
הנוסחה האירופאית לחישוב פליטת גז מזהם ממכוניות התחשבה רק בפליטה של פחמן דו-חמצני CO2 שהוא הגורם להתחממות גלובלית.
בישראל בחרו להתחשב בארבעה גזים נוספים הפוגעים ישירות בבני אדם.
בנוסף הוחלט לצמצם את מתן ההטבות הניתנות לעובדי מדינה שבבעלותם רכב הפרטי, וזאת כדי שאלו לא יהוו תמריץ להחזקת רכב פרטי.
לאחר חצי שנה מתחילתה, הרפורמה עודכנה למקסימום מס של 83%.
התכנון היה בכל שנה לקצץ בהטבות, מתוך כוונה ששוק כלי הרכב יצעד לכיוון הירוק ובשנת 2020 כבר לא יהיה צורך בתמריצים והמס יהיה אחיד לכל סוגי המכוניות בשווי של 83% מערך הרכב ובונוס הפחתת מס בהתאם לכמות פליטת המזהמים, לפי המדד הירוק.
בחודש יולי 2013 עדכן המשרד לאיכות הסביבה את שיעורי המיסוי הירוק על כלי רכב.
בשנה זו רוב המכוניות המיובאות היו ברמת זהום נמוכה והמערכת ביקשה מצד אחד לתמרץ קנייה של מכוניות מזהמות פחות וכן להתמודד עם אובדן ההכנסות שנגרמו עקב הפחתת המיסים על המכוניות הירוקות מאז 2008.
בינואר 2013 ממשלת ישראל החליטה על תוכנית פעולה שתפחית את התלות הישראלית בדלק.
במסגרת זו הוקמה ועדה בין משרדית לגיבוש מדיניות מיסוי למגוון מקורות האנרגיה לתחבורה ולמתקני תשתית או תדלוק מבוססי תחליפי נפט.
הוועדה בחנה גם את העלויות החיצוניות הנגרמות משימוש בסוגי דלק מזהמים לחשמל ותעשייה ופרסמה בחודש מרץ 2016 את מסקנותיה.
המסקנות מבדיקה זו היו כי גובה הבלו המוטל על סוגי דלק לחשמל ולתעשייה אינו משקף את העלויות החיצוניות שלהם.
הפנמת העלויות יכולה להגדיל את היעילות הכלכלית במשק, ובנוסף, להגדיל את הכנסות המדינה וכך לאפשר הפחתה של מיסים אחרים.
לפיכך, הוצע להעלות בהדרגה על פני מספר שנים את שיעור הבלו על סוגי דלק בסקטורים אלו, באופן שייטיב לשקף את העלויות החיצוניות הנגרמות משימוש בהם.
בחודש מרץ 2018 יצאה רפורמת המס הירוק השנייה לדרך.
מטרת הרפורמה התמקדה בהעלאת שימוש בגז טבעי בענפי התחבורה הציבורית, התעשייתית ויצור החשמל.
הפחתת השימוש בסולר ובפחם הנחשבים למזהמים סביבתיים מרכזיים.
החזון היה עצמאות אנרגטית לישראל, עידוד הצמיחה והשקעה בגז טבעי.
השינויים במיסוי שבוצעו במסגרת הרפורמה:
ביטול הישבון הבלו על הסולר בצורה מדורגת עד שנת 2023.
העלאת הבלו על גז טבעי דחוס החל משנת 2024 ובתנאי שיפעלו לכל הפחות 25 תחנות תדלוק בגז טבעי
העלאת המיסוי על פחם ליצור חשמל – החל ממרץ 2019. בשאיפה שתופסק לחלוטין עבודת תחנות הכוח המתבססות על פחם עד שנת 2030.
קביעת רף נמוך יותר של מיסוי הגז הטבעי העתידי.
מנתוני החטיבה לתכנון וכלכלה ברשות המיסים עולה כי בעקבות רפורמות המס הירוק, בשילוב רפורמות נוספות בתחום הרכב, שיעור המס האפקטיבי נע בטווח שבין פחות מ-10% לרכב 'נקי' (חשמלי עם אבזור בטיחותי) למעל ל־100% לרכבי יוקרה עם מנועים מזהמים.
כמו כן עולה, כי הופקו לקחי העבר וכי נוסחת חישוב "הציון ירוק" מתעדכנת באופן שוטף במטרה לשמור על יעילותם של התמריצים ולהדביק את קצב השינויים הטכנולוגיים בעולם, אשר מפחיתים את רמת הפליטות.
עדכון שוטף ימנע הישנותה של תופעת העבר אשר גרמה לירידה בלתי מבוקרת במס הקניה, שהביאה כפי שנראה להלן בסעיף הבא, לעליה בכמות כלי הרכב והחרפת תופעות הלוואי השליליות הנלוות.
העדכון האחרון בוצע בינואר 2021 ובימים אלו מתבצעת גם בדיקת עומק של גובה העלויות החיצוניות מתחבורה בישראל ואלו ישמשו בהמשך לעדכון הנוסחה.
הביקורות על הרפורמה הירוקה בישראל
הרפורמה הירוקה בישראל על שלביה השונים זכתה מדי פעם לביקורות נוקבת בעיתונות הכלכלית בעיקר על כך שהתובנות היו נכונות אך יישומן היה בלתי מספק בעיקר מסיבות פוליטיות ומאינטרסים כלכליים.
כמו כן נבחנה הרפורמה על ידי הכלכלן הראשי של משרד האוצר והן על ידי ועדה כלכלית של ה-OECD
סקירת הכלכלן הראשי באוצר יצאה בשנת 2018 תחת הכותרת: "המיסוי הירוק – תועלת נמוכה ועלות גבוהה" ועיקריה:
רפורמת המיסוי הירוק הפחיתה את כמות כלי הרכב המזהמים שיובאו לארץ.
בלי קשר לרפורמה, ישראל כמו ברוב מדינות העולם החמירו את הרגולציה הממשלתית והבינלאומית לגבי צריכה של חמשת המזהמים העיקריים המנויים לעיל.
אי לכך נרשמה ירידה בכל סוגי הפליטות הללו בהשוואה למצב לפני השקת הרפורמה בשנת 2009 ללא קשר אליה.
הבחינה הנכונה של תרומת הרפורמה צריכה אם כך להיות מחושבת לאחר הפחתת הירידה שהתרחשה בכל מקרה עקב הרגולציה.
בשנת 2010 תועלת הרפורמה עלתה על עלותה, אולם עלות הרפורמה גדלה במהירות ועלתה על התועלת בכל אחת מהשנים 2011–2016. לצד הפחתת המזהמים, גרמה הרפורמה לאובדן הכנסות ממסים, כך שמבחינת עלות תועלת הרפורמה לא עמדה במבחן, כשלמעשה על כל שקל של חיסכון בפליטות מזהמים שילמנו ב-2–4 ש"ח הקטנת הכנסות.
הרפורמה השפיעה על הגדלת כמות כלי הרכב ומגמה זו לא נלקחה בחשבון.
אמנם כל מכונית בפני עצמה מזהמת פחות אבל בעקבות הורדת מחירי המכוניות הקטנות בעיקר, הפכו אלה למוצר זול ואטרקטיבי.
ריבוי כלי הרכב, השיג את המטרה ההפוכה לשמה בוצעה הרפורמה: הוביל לגידול בזיהום האוויר, בגודש בכבישים ובתאונות הדרכים.
המלצות הדו"ח היו לצמצם את הטבת המיסוי הירוק ב-50% לפחות.
בבחינה עכשווית ולאחר העדכון האחרון באוגוסט 2020 עולה שלמרות ההמלצות, רובן של המכוניות ההיברידיות שמרו על הטבת המס.
נכון ל-2015 המיסים בישראל המוטלים על אנרגיות מזהמות, הם מהגבוהים ב-OECD וקשורים בעיקר לרכישת כלי רכב.
מיסים אלו אחראים לכמעט 3% מהתוצר ו-10% מכלל הכנסות המיסים בישראל.
הדו"ח הכלכלי הדו-שנתי של OECD שפורסם בספטמבר 2020 כולל בעיקר ביקורת על מדיניות מיסוי הרכב בישראל ומאבחן כי מדיניות זו תגרום לנזקים חמורים בתחום זיהום אוויר ועומס תנועה.
הדו"ח מתייחס למספר נקודות ומציע הצעות לשיפור:
מיסוי הרכב צריך לשקף את העלויות החיצוניות השליליות של השימוש: זיהום אוויר, גודש בכבישים, תשתיות ורעש.
על ישראל לקבוע בנוסף למיסוי הירוק גם אגרת גודש ותעדוף התחבורה ציבורית, אחרת זיהום האוויר בעיקר בערים הגדולות ילך ויחמיר והעומס על הכבישים ילך ויגבר.
כבר כיום התנועה בישראל צפופה יותר מזו שברוב מדינות ה-OECD.
הטלת עלויות גבוהות יותר על חנייה במרכזי ערים.
הורדת מס הקנייה לכלי רכב ברמת זיהום נמוכה, שתתאפשר לאור העלאת הגביה כתוצאה מהסעיפים הקודמים.
בעקבות לחץ גובר מצד האיחוד האירופי, המליצו בשנת 2020 כלכלני בנק ישראל על מיסוי פליטת פחמן כדי להפחית פליטות גזי חממה וקיימו ביוני 2020 בשיתוף המשרד להגנת הסביבה סדנת מומחים באשר למנגנונים הקיימים.
ראש הממשלה, בנימין נתניהו התייחס לכך בוועידת האקלים הבינלאומית בבריטניה בדצמבר 2020 ואמר כי עד לשנת 2030 האנרגיה הסולארית תספק יותר משליש מכלל החשמל של ישראל, ועד 2050 כבר יהיה מעבר מלא לאנרגיות מתחדשות.
המהלך קשור לדבריו גם לשיתוף הפעולה החדש עם בחריין והאמירויות.
מומחים שונים מטילים ספק בדברים וטוענים כי המדינה לא הגיעה ליעדים קודמים שהציבה לעצמה ולא נראה כי קימות תוכניות מתאימות או מהלכי חקיקה עתידיים בכיוון ושבניגוד לכל הגיון היא אף מקדמת פרויקטים חדשים של גז ונפט.
מיסוי בישראל חל על יחידים ועל חברות, על פי חוק יסוד: משק המדינה.
המיסים העיקריים בישראל הם מס הכנסה, מס רווח הון, מס ערך מוסף, דמי ביטוח בריאות ומס שבח מקרקעין.
שורשיו של המיסוי בישראל הם בשלטון העות'מאני ובשלטון הבריטי, שקדמו להקמת המדינה.
המכס, כמס המוטל על סחורה המועברת ממדינה אחת לשנייה, הופיע לראשונה במאות ה-18 וה-19. עד אז הוטל המס על העברת סחורות בדרך של תשלום עבור השימוש בדרכים, מעבר בגשר שעל פני נהר, שימוש בנמל וכן עבור הגנה בהעברת אנשים או סחורות ממקום למקום.
מדיניות המכס בארץ ישראל בתקופה העות'מאנית נקבעה בהתאם לעקרונות השיטה הטורקית בעניין ועד שנת 1838 חל איסור על סחר חוץ.
בשנת 1838, שנת הרפורמות הגדולות בטורקיה, בוטל האיסור על יבוא ויצוא סחורות בחוזים מסחריים ונקבע מכס על יבוא בשיעור של 5% מערך הסחורה ומכס על יצוא בשיעור של 2.12%.
הבסיס החוקי לגביית המכס בתקופת המנדט הונח בפקודת המכס (1929), פקודת גבול המכס (1924), פקודת תעריף המכס והפטורים (1937) ושורה ארוכה של פקודות, תקנות וצווים.
עם התבססותו של השלטון המנדטורי בארץ, עלתה חשיבותו של המכס ובמרוצת הזמן, היווה המכס את המקור העיקרי להכנסותיה של הממשלה המנדטורית בכלל וממסים בפרט.
עם הנהגתו של מס הכנסה בארץ, החל לרדת חלקו של המכס בכלל הכנסותיה של הממשלה המנדטורית ממסים.
מרביתם של שיעורי המכס בתקופת המנדט היו שיעורים קצובים.
הקמת מדינת ישראל הביאה לשינוי במדיניות הכלכלית של הממשל בארץ ובכלל זה גם שינוי במדיניות המכס.
מס הכנסה הוטל בארץ ישראל, לראשונה, בתקופת המנדט הבריטי, בשנת 1941 כאשר היו בארץ כמיליון וחצי תושבים.
כניסתו שינתה את פני מערכת המיסים בתקופת המנדט.
הבסיס עליו הוטל המס היה "יכולת התשלום", שנקבעה על יסוד ההכנסה השנתית הכוללת תוך מתן ניכויים שונים.
על ההכנסה השנתית החייבת במס הוטל מס בשיעורים העולים עם ההכנסה (שיעור המס השולי נע בין 5%-30%).
עם כינונה של המדינה קיבלה הממשלה בירושה מממשלת המנדט, מחלקת מס הכנסה מצומצמת למדי.
מספרם של הנישומים שהיו ידועים למחלקה זו ב-15 במאי 1948 היה 88,560. ב-21 במאי 1948 התפרסמה ההסמכה הכללית להעברת סמכויות מממשלת המנדט לממשלה הזמנית, ומכוחה סמכויות הגבייה של מושלי המחוזות לפי, בין השאר, פקודת המיסים (גבייה) ופקודת מס הכנסה, הועברו לשר האוצר.
ב-1 ביולי 1976 פורסם חוק מס ערך מוסף והותקנו התקנות להפעלתו, שש שנים לאחר ששר האוצר פנחס ספיר מינה ועדה ציבורית בראשות השופט שלמה אשר, לבחינת ההיערכות להטלת המס מבלי לגרום לעיוותים כלכליים וחברתיים.
בסעיף 1 לחוק יסוד: משק המדינה נקבע: "מיסים, מילוות חובה ותשלומי חובה אחרים לא יוטלו, ושיעוריהם לא ישונו, אלא בחוק או על פיו".
בישראל מוטל מגוון רחב של מיסים, על פי חוקים מתאימים, כגון: מס הכנסה על פי פקודת מס הכנסה, מס ערך מוסף על פי חוק מס ערך מוסף, מס שכר ומס שכר ורווח על פי חוק מס ערך מוסף.
גביית המיסים בישראל מוטלת על משרד האוצר, והוא מבצע זאת באמצעות רשות המסים בישראל, שהוקמה בשנת 2004 על מנת לאחד את כל גופי גביית המיסים בישראל תחת קורת גג אחת.
סמוך להכרזת המדינה נחקקה פקודת סדרי השלטון והמשפט, שקבעה כי במדינת ישראל ימשיך להתקיים עיקר גופם של החוקים והתקנות הבריטיים שנחקקו בשנות המנדט הבריטי, ובכללם חוקי המיסים, כגון פקודת מס הכנסה.
במהלך השנים בוצעו תיקונים רבים בחוקי המיסים, אך שיטת המיסוי נותרה במהותה השיטה הטריטוריאלית.
תהליך הגלובליזציה ותכנוני מס אגרסיביים בשנות ה-90 (מהמפורסמים שבהם היה מכירת כרומטיס תמורת 5 מיליארד דולר בשנת 2000, מהם המדינה לא ראתה שקל אחד בגלל ההתאגדות והרישום בדלאוור ארצות הברית) אילצו את מקבלי ההחלטות לבצע מהפך בתפיסת מס ההכנסה בישראל.
מאחר שגם לשיטה הטריטוריאלית וגם לשיטה הפרסונלית יש חסרונות רבים, הוחלט לאמץ שיטה משולבת, המגדילה את רשת המס ומקטינה את היכולת להתחמק מתשלום מס.
משנת 2003 נהוגה בישראל "השיטה המשולבת": כל הכנסה שהופקה או נצמחה בישראל חייבת במס הכנסה בישראל, וכל הכנסה שהופקה על ידי תושב ישראל, גם אם הופקה בחו"ל, חייבת במס בישראל.
השיטה המשולבת מאפשר למדינה למסות כל מי שהפיק את הכנסה בישראל, גם אם מדובר בתושב חו"ל, ובמקביל למסות תושבי ישראל שהפיקו את הכנסתם מחוץ לישראל.
אמנות למניעת כפל מס באו להבטיח שאדם לא יחויב במס כפול (במדינת התושבות ובמדינה שבה הופקה ההכנסה) על הכנסתו בחו"ל.
מס הכנסה בישראל מעוגן בפקודת מס הכנסה.
המס מחושב על ההכנסה השנתית, ושנת המס מתחילה ב-1 בינואר ומסתיימת ב-31 בדצמבר.
כל תושבי ישראל משלמים מס הכנסה על ההכנסות שלהם בישראל ומחוצה לה.
תושבי חוץ חייבים במס רק על ההכנסות שלהם בישראל.
החוק מגדיר תושב בישראל אם "מרכז החיים" שלו הוא בישראל, כלומר - אם אדם שהה 183 ימים או יותר בישראל בשנת המס הנוכחית, או אם אדם שהה לפחות 30 ימים בישראל בשנת המס הנוכחית וכמו כן שהה בישראל 425 ימים או יותר בשנתיים הקודמות.
מקורות ההכנסה החייבים במס מפורטים בעיקר בסעיף 2 לפקודת מס הכנסה.
מקורות אלה כוללים הכנסה מעבודה ומעסק, הכנסה פסיבית מפיקדונות בבנקים ותוכניות חיסכון, הן בישראל והן בחו"ל, קצבה, דיבידנד, שכר דירה ועוד.
רווחי הון הנובעים ממכירת נכסים חייבים במס של 25%.
אף שחישוב המס הוא שנתי, גבייתו נעשית באופן שוטף: משכיר מנוכה המס בעת תשלום המשכורת, עצמאי חייב בתשלום מקדמות מדי חודש, וכדומה.
לחישוב מדויק של המס יש להגיש דוח שנתי לפקיד השומה, אך מרבית השכירים פטורים מחובה זו.
חברות ישראליות משלמות מס על רווחיהן בישראל וברחבי העולם.
חברה נחשבת לחברה ישראלית אם פעילותה מנוהלת ונשלטת בתחומי מדינת ישראל, או שהוקמה לפי חוקיה.
כאשר חברה כזו שילמה מס חברות בחו"ל, הסכום ששולם בחו"ל ינוכה מתשלומי המס בישראל, לשם מניעת כפל מס.
חברות לא-ישראליות חייבות במס רק על הכנסות שמקורן בישראל.
שיעור מס חברות כיום הוא 23%.
מס ערך מוסף (מע"מ) חל על מרבית המוצרים ושירותים, לרבות מוצרים ושירותים מיובאים, נכון לשנת 2025, עומד שיעור המע"מ בישראל על 18%.
פריטים מסוימים פטורים ממע"מ, כגון פירות וירקות לא מעובדים, סחורות ליצוא ומתן שירותים לתושבים זרים.
לצורכי חישוב מע"מ על סחורות מיובאות מוסיפים לערך הסחורה גם את עלות המכס, מס הקנייה והיטלים אחרים.
דמי ביטוח לאומי הם תשלום חובה שאינו מס, משום שניתנת בגינם תמורה ישירה למשלם: ביטוח המבטיח, בקרות האירוע המתאים, גמלאות מחליפות שכר (תגמולי מילואים, דמי לידה, דמי פגיעה בעבודה, דמי אבטלה ועוד).
בנוסף מזכים דמי הביטוח בקצבאות שאינן תלויות בגובה דמי הביטוח, ובהן קצבת אזרח ותיק וקצבת שאירים.
אופי זה של דמי הביטוח טומן בהם מס סמוי, משום שלמעשה בעלי ההכנסות הגבוהות מסבסדים את בעלי ההכנסות הנמוכות.
דמי ביטוח בריאות שאותם גובה המוסד לביטוח לאומי ומעביר לקופות החולים הם מס ייעודי.
מס בולים, על מסמכים שנחתמו, בוטל בשנת 2006.
מס ריבוי דירות הוטל מתחילת 2017 על מי שבבעלותו שלוש דירות מגורים ומעלה (ליתר דיוק: כאשר סך חלקי הבעלות בהן יחד הוא 249% ומעלה).
בנוסף לתרומתו להכנסות המדינה נועד המס להניע את בעלי הדירות למכור דירות אלה, ובכך לתרום להורדת מחירי הדיור, שהאמירו מאוד מתחילת המאה ה-21 ועד למועד הטלת המס.
מס זה בוטל בבג"ץ מס ריבוי דירות, בנימוק שבהליך החקיקה נפל פגם יסודי.
במדינת ישראל, רשות המיסים שבמשרד האוצר אחראית על גביית המכס ועל הבקרה בנמלי התעופה והספנות.
בראשית שנות המדינה נעשה שימוש אגרסיבי במכסים בשיעור גבוה והגבלות מנהלתיות כדי לאפשר התפתחות תעשיות ולהגן על הייצור המקומי.
בשנות ה-60 הורדו שיעורי המכס, אך הם הועלו מחדש לאחר מלחמת יום הכיפורים.
בשנת 1975 נחתם הסכם סחר חופשי עם השוק המשותף, שבו הסכימו מדינות השוק המשותף וישראל להפחית בהדרגה את המכס על יבוא ויצוא מישראל.
במהלך שנות התשעים הוחלט על מדיניות לפיה יש לחשוף את המשק הישראלי ליבוא מתחרה, באופן גורף ככל שניתן.
עם זאת מכסים רבים, כגון בתחום המזון, נותרו על כנם.
פקודת המכס קובעת כי ערך הסחורה המיובאת, שבגינו יש לשלם את מסי היבוא, הוא "מחיר העסקה" ששולם לספק בחו"ל, בצירוף "תוספות" המנויות בפקודה.
חלק מן התוספות שעליהן יש לשלם את המכס הן, לדוגמה, ההובלה והביטוח
הטבות מס לעולים חדשים ותושבים חוזרים
עולים חדשים ותושבים חוזרים זכאים להטבות שונות על פי חוקי המיסים.
מטרת ההטבות היא לספק תמריצים ליהודים לעלות לישראל.
תושב חוזר הוא מי שהתגורר בחו"ל במשך 10 שנים או יותר, או מי ששהה בחו"ל במשך 5 שנים וחזר לישראל בשנים 2007-2009. כמו כן הוגדרו הטבות נוספות להחזרת מדענים ויזמים לישראל.
פטור 10 שנה מדיווח על רווחים שמקורם בחו"ל
פטור ממסים למשך 10 שנים על הכנסות שמקורן מחוץ לישראל.
פטור זה כולל את כל ההכנסות, אקטיביות או פסיביות, כגון ריבית, דיבידנד, קצבה, תמלוגים ודמי שכירות על נכסים.
הטבות במס הכנסה לעולים חדשים: במהלך 18 החודשים הראשונים בישראל יקבל העולה 3 נקודות זיכוי במס הכנסה, במהלך השנה שלאחר מכן - 2 נקודות, ובשנה השלישית נקודה אחת.
בשנת 2021 הגבייה עלתה ל-384 מיליארד ש"ח.
תקבולי שכר דירה שמקבל נישום הם הכנסה שחלים עליה כללי מיסוי.
בחלק מהמדינות הכנסה זו פטורה ממס, באחרות המקבל חייב בדיווח בלבד, מדינות מסוימות ממסות את ההכנסה מס מלא וחלקן אף מחייבות את המשלם לנכות מס במקור ולהעבירו לרשויות המס.
חוקי המס במדינות שונות מסווגים באופן שונה את סוג ההכנסה, ועל פי הסיווג נקבע שיעור המס שיש לשלם.
מדינות רבות אינן עושות הבחנה בין הכנסה רגילה להכנסה מדמי שכירות, ועל כן, ההכנסה מתווספת לכל שאר ההכנסות וממוסה בהתאם.
מדינות אחרות, כמו ישראל, מפרידות בין סוגי הכנסות וקובעות שיעורי מס שונים להכנסות ממקורות שונים.
בישראל, תקבולי דמי שכירות במסגרת עסקו של המשכיר הם הכנסה החייבת במס הכנסה ככל הכנסה עסקית.
תקבולי דמי שכירות על ידי יחיד מהשכרת דירה בישראל שלא במסגרת עסקו אף הם בגדר הכנסה חייבת, אך חלים עליהם מסלולי מיסוי מופחת, שנוצרו על מנת לעודד השכרתן של דירות.
בהתאם להוראות סעיף 2(6) לפקודת מס הכנסה נקבע כי דמי שכירות שהפיק תושב ישראל שמקורם באחוזת בית, בקרקע או בבניין תעשייתי הם הכנסה חייבת.
שכר דירה המתקבל על ידי יחיד מהשכרת דירה למגורים בישראל שלא במסגרת עסקו, אף הוא בגדר הכנסה חייבת, אך חלים עליו מסלולי מיסוי מופחת, שנוצרו על מנת לעודד השכרתן של דירות.
פטור ממס – פטור מלא או פטור חלקי, בהתאם לתקרת ההכנסה משכר דירה שנקבעה לכך.
מס מופחת – מס בשיעור של 10% משכר הדירה, ללא זכות לניכוי הוצאות הכרוכות בהחזקת הדירה.
מס מלא – מס על פי מדרגות המס החלות על היחיד, או מדרגת מס מינימלית שנקבעה לדמי שכירות, על פי הגבוה מביניהם.
המס ישולם לאחר ניכוי הוצאות הכרוכות בהחזקת הדירה.
בראשית שנות ה-2000 היה ניסיון לבטל בהדרגה את מסלול הפטור, במסגרת תוכנית חומת מגן כלכלית, אך בסופו של דבר הפטור נותר על כנו תוך הקטנת התקרה הפטורה – בשנת 2005 התקרה ירדה ל-75% מסכומה לשנת 2004 ובשנת 2006 ל-50% מסכום התקרה לשנת 2004.
הפטור ממס ניתן מכוח חוק מס הכנסה (פטור ממס על הכנסה מהשכרת דירת מגורים).
חוק זה קובע את גובה הפטור, התנאים לפטור, תחולה, סייגים ועוד.
במסגרת חוק ההסדרים משנת 2007, הפכה הוראת השעה, אשר מכוחה ניתן הפטור בעבר, והוארכה בכל פעם שפגה, לעניין של קבע.
המסלול הפטור מורכב משני חלקים:
פטור מלא – אם סכום ההכנסה החודשית משכר דירה בכל חודש במהלך השנה נמוך מתקרת הפטור, יחול פטור מלא על הכנסה מהשכרת דירה למגורים.
פטור חלקי – אם סכום ההכנסה החודשית משכר דירה בכל חודש במהלך השנה גבוה מתקרת הפטור אך נמוך מכפל תקרה זו, יחול פטור חלקי על הכנסה מהשכרת דירה למגורים.
עבור דירה אשר נדרש עבורה פטור חלקי, ישולם על היתרה מס לפי המס השולי של המשכיר, ויותרו ניקוי הוצאות בחלק היחסי שלא הופטר ממס.
סכום הפטור צמוד למדד המחירים לצרכן, בהתאם לכללי .
בהתאם להוראות , השכרת דירת מגורים, יחיד רשאי לשלם מס מופחת בשיעור של 10% על הכנסות אלו.
מסלול זה אינו מאפשר לדרוש הוצאות שהוצאו בייצור ההכנסה או הוצאות פחת.
יחד עם זאת במכירת הדירה לצורך חישוב מס שבח ממכירת הדירה, יוקטן מחיר הרכישה המתואם בפחת אשר היה ניתן היה לנכותו, אילולא המגבלה שבסעיף.
יש לשלם את המס המופחת לכל המאוחר תוך 30 יום מתום שנת המס שבה התקבלה ההכנסה משכר דירה.
תשלום לאחר המועד לעיל יחייב את המשכיר בתשלום ריבית והצמדה על חוב המס.
במסלול זה יחול שיעור המס השולי של המשכיר על פי מדרגות המס.
לגבי הכנסות משכר דירה מדרגת המס הראשונה היא 31%, למעט מי שמלאו לו בשנת המס 60 שנה, שלגביו מדרגת המס הראשונה היא 10%.
המסלול החייב במס מלא מאפשר לדרוש הוצאות שוטפות שהוצאו בייצור ההכנסה, כולל הוצאות פחת.
אולם, בעת מכירת דירת המגורים, בחישוב מס שבח מקרקעין ינוכה משווי הרכישה המקורי רק הפחת שנדרש בעבר כנגד ההכנסה החייבת משכר דירה.
החל משנת 2003, תושב ישראל שהפיק הכנסה מדמי שכירות מחו"ל נישום גם בישראל, בכפוף לאמנות למניעת כפל מס.
על הכנסות מדמי שכירות המתקבלות על ידי יחיד מהשכרת מקרקעין מחוץ לישראל (דירות למגורים או מבנים אחרים) חלים שני מסלולי מיסוי:
מס מופחת – בשיעור של 15% משכר הדירה, ללא זכות לניכוי הוצאות הכרוכות בהחזקת הדירה.
מס מלא – על פי מדרגות המס החלות על היחיד, לאחר ניכוי הוצאות הכרוכות בהחזקת הנכס.
בגין הכנסה מחו"ל במסלול מס מלא יותר זיכוי בשל מסי חוץ ששולמו.
בהתאם להוראות , יחיד שהייתה לו הכנסה מדמי שכירות מהשכרת מקרקעין מחוץ לישראל רשאי לשלם עליה מס בשיעור של 15%, מסלול זה אינו מאפשר לדרוש הוצאות שהוצאו בייצור ההכנסה, למעט הוצאות פחת, ואינו מאפשר קיזוז, זיכוי או פטור מההכנסה מדמי השכירות או מהמס החל עליה, ואינו מאפשר קיזוז מס זר.
במסלול זה ניתן לנכות הוצאות שוטפות שהוצאו בייצור ההכנסה, כולל הוצאות פחת והוצאות מס זר בהתאם לכללי מניעת כפל מס.
במקרים מסוימים ידרש המשכיר לשלם דמי ביטוח לאומי בגלל ההשכרה.
וייתכן שלהשכרה תהיה השלכה גם על המיסים בעת מכירת הדירה.
מיסולונגי היא עיר במערב יוון, המשמשת כבירת היחידה האזורית אטוליה-אקארנאניה.
העיר הייתה זירת מצור דרמטי בעת מלחמת העצמאות של יוון והמקום בו בילה המשורר הבריטי הלורד ביירון את שנותיו האחרונות, בו מת ובו נקבר ליבו.
העיר שוכנת על חופי מפרץ פטרס ומייצאת מנמלה הקטן תוצרי דגים, טבק ויין.
הכביש המהיר יואנינה-פטרס (E55) עובר מצפון לעיר.
העיר נזכרת לראשונה בתיאור ונציאני של קרב לפנטו (1571) וייתכן ששמה הוא הלחם בסיסים של המילים "אמצע" ו"אגמים" באיטלקית (messo+laghi).
עד 1700 הייתה העיר, שלא הייתה גדולה בהרבה מכפר דייגים, תחת שלטון ונציה.
לאחר מכן עברה לידי האימפריה העות'מאנית.
בעת מרד אורלוב ב-1770 הגן צי העיר על מבואות מפרץ פטרס מפני צי הצבא העות'מאני.
בעת מלחמת העצמאות היוונית הייתה העיר מרכז חשוב ומבוצר של המורדים היוונים בשלטון העות'מאני, והייתה בשנים 1821-1823 מושב הסנאט של יוון היבשתית המערבית.
ב-15 באפריל 1825 החל מצור שני על העיר שנמשך כשנה תמימה עד ליציאתם של הכוחות החמושים מן העיר וכניעתה.
למרות הכניעה ביצע הצבא העות'מאני בפיקודו של אבראהים פאשא (בנו של מוחמד עלי (שליט מצרים)) טבח באוכלוסיית העיר ובחמושים שעזבו אותה.
עקב עמידתה ההירואית של העיר במצור הארוך והטבח שבסופו זכתה העיר במעמד של עיר קדושה (הייראס פוליס, ביוונית: Ιεράς Πόλεως Μεσολογγίου).
יום הטבח מאוזכר מדי שנה ביום ראשון של הדקלים בטקס בהשתתפות גורמים רמי-דרג בממשל ובצבא יוון הנערך ב"שדות הגיבורים" בעיר.
באותה עת שהה בעיר המשורר הבריטי הלורד ביירון שאהד את תנועת השחרור היוונית, והיה ממוביליה של התנועה הפילהלניסטית שהתפשטה באירופה בתמיכה במאבק היוונים לעצמאות.
בסוף 1823 הצטרף ביירון באופן פעיל למאבק היווני.
ב־19 באפריל 1824 מת במיסולונגי ממחלת המלריה בה לקה כאשר השתתף במלחמת העצמאות של יוון.
היוונים, המעריצים את זכרו, קברו את לבו מתחת לעץ בעיר בעוד גופתו נשלחה לאנגליה.
בקריפטוגרפיה, מיסור שלא לפרסום או מיסור שלא לציטוט ,, הוא פרוטוקול קריפטוגרפי בקוד פתוח המספק הצפנה מקצה-לקצה למסרים מיידיים.
המניע העיקרי מאחורי פיתוח הפרוטוקול הוא לספק אימות וסודיות השיחה, אך בניגוד לכלי הצפנה נפוצים כמו TLS לאפשר גם "יכולת הכחשה", כך שלא יהיה באפשרות צד שלישי או אפילו המתקשרים עצמם להוכיח בעתיד מיהו מקור שיחה שנעשתה.
OTR הועלה לראשונה במאמר שכותרתו: "תקשורת שלא לציטוט, או מדוע לא להשתמש ב-PGP" שפורסם באוקטובר 2004 על ידי Nikita Borisov, Ian Goldberg ו-Eric Brewer מאוניברסיטת ברקלי.
ההתעניינות בפרוטוקול OTR גברה בעקבות החשיפות המסעירות שליוו את פרשת סנודן, שה-NSA ביצע ועדיין מבצע האזנות סתר מאסיביות בכל העולם והוא משמש אבן דרך חשובה ומודל לחיקוי בהתפתחות ההצפנה המודרנית.
השאיפה כיום להבטיח פרטיות באמצעות הצפנה חזקה באופן כזה שלא תהיה לגוף מרכזי כלשהו סמכות או יכולת להפר אותה ובד בבד להסתיר מעיני המשתמש הלא מיומן בנושאי אבטחת מידע את כל המנגנון הקריפטוגרפי המסובך.
לאפשר שימוש חלק ואינטואיטיבי ללא צורך בהבנה יתרה של העיקרון התאורטי העומד מאחורי המערכת.
הם סיפקו ספריית צד לקוח כדי להקל על מפתחי תוכנות למסריים מידיים ליישם את הפרוטוקול של OTR.
תוסף של פידג'ין ו-Kopete מאפשרים ל-OTR להיות שמיש מעל כל פרוטוקול מסרים מיידיים שנתמך בידי פידג'ין או Kopete, בליווי תוספת שמאתרת אוטומטית כל שיחה עם עמית התומך בתוסף, מבלי להפריע לשיחות רגילות, שאינן מוצפנות.
OTR הוצע כאלטרנטיבה ל-PGP ומערכת S/MIME , "בסדנא בנושא פרטיות בחברה האלקטרונית".