tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1989, עם תום לימודיו, הצטרף ל, שם שיחק במחזות "מקבת'" של שייקספיר, ו"גם הוא באצילים" של מולייר.
במרץ 1990 שיחק בהצגת היחיד "תעתועון" על פי ספרו של יצחק בן-נר, שעיבד וביים אילן תורן, בפסטיבל תיאטרונטו הראשון.
על משחקו במחזה זכה ב"פרס על שם נסים עזיקרי", במקום הראשון.
באותה שנה השתתף בהצגה "החולה המדומה".
במשך השנים הופיע בהצגות: "קן הקוקיה", "המלט", "מחכים לגודו", "גם הוא באצילים", "שלוש אחיות", "העלמה ז'ולי", "תעתועון", "חמץ", "שבעה", "השחף", "פופקורן", "שתי טיפות מים", "קופסה שחורה", "מלחמה" ו"הבוגד הקטן".
בשנת 2007 עלתה בתיאטרון הבימה ההצגה "תמונות מחיי הנישואין" בבימויו של הויברגר ובהשתתפותו.
ההצגה היא עיבוד חופשי לסרטו של אינגמר ברגמן.
על הבמה שיחק הויברגר לצד ליליאן ברטו.
באותה שנה עלתה בתיאטרון הבימה ההצגה "אנה קארנינה", על פי לב טולסטוי, שם שיחק הויברגר לצידם של יבגניה דודינה, אלכס אנסקי, יובל סגל ועוד.
בשנת 2008 עלתה הצגה נוספת בבימויו, בתיאטרון הבימה, "אלינג", עיבוד לספר של הסופר הנורווגי אינגוור אמביורנסן, בהשתתפותם של דב נבון, אורי הוכמן, קארין אופיר ועוד.
בשנת 2010 הופיע באחד משני התפקידים הראשיים בהצגה "ארוחה עם אדיוט".
ב-2017 שיחק בקומדיה "חיית מחמד" מאת פרנסיס ובר בתיאטרון בית ליסין.
החל מיולי 2016 שיחק במחזה "גלנגרי גלן רוס" שעלה בתיאטרון חיפה, של המחזאי דייוויד מאמט, בעיבוד המבוסס על סרט באותו שם.
בשנת 2020 שיחק במחזה "הנשים של ג'ייק" בתיאטרון חיפה מאת ניל סיימון ובבימויו של אלון אופיר.
ב-2019 שיחק בהצגה "יש רופא באולם", הפקה משותפת של תיאטרון חיפה בשיתוף התיאטרון הלאומי הבימה.
ב-2022 שיחק בהצגה "זוג" בתיאטרון בית ליסין, וב-2023 שיחק בהצגה "הדה גאבלר" בכיכובה של מגי אזרזר בתיאטרון בית ליסין.
ב-1985 שיחק בתפקיד זעיר ושימש כאיש תפאורה בסרט "קומפוט נעליים".
בשנת 1987 שיחק במחזמר הטלוויזיוני "פיגומים", לצדם של חנה רוט, אלברט כהן ושמעון ישראלי, ובבימויו של אורי פסטר, עם מוזיקה של קובי אושרת.
בשנת 1991 שיחק בסרט "שרה אהרונסון" בבימויה של אורנה בן דור.
בין השנים 1993–1997 השתתף בתוכנית המערכונים המצליחה "החמישייה הקאמרית", בה שיחק לצד קרן מור, שי אביבי, דב נבון ומנשה נוי.
התוכנית הפכה את הויברגר ושאר השחקנים למפורסמים.
בהמשך שיתף פעולה עם שאר שחקני התוכנית בסרט "כלבים לא נובחים בירוק" של יוחנן ארביב וארנה ארביב, וכן בסדרת הדרמה "הבורגנים" (2004-2000).
ב-1993 גילם את יוסף באו בסרטו של סטיבן ספילברג "רשימת שינדלר", וגילם את גבריאל בסרטו של חגי לוי "שלג באוגוסט" לצד שי אביבי ואביגיל אריאלי.
ב-1995 גילם את נועם בסרטו של רוני ניניו "שחקנים", המספר את סיפורה של שנה אחת בחייהם של בוגרי בית ספר למשחק המחפשים את דרכם אל בימת התיאטרון.
ב-1999 גילם את סא"ל אלון שגיב ("קרמבו") בסרטו של דרור שאול "מבצע סבתא", דמות המבוססת על דמותו של טל שאול.
ב-2003 גילם את בחו, מנהיג קבוצת שודדים בסרטו של דובר קוסאשווילי "מתנה משמיים", לצד מוני מושונוב.
ב-2004 שיחק בסרט הטלוויזיה "לנצח עם מיקי ברקוביץ'" בתפקיד אורן שטיינר, שחקן כדורסל לשעבר.
ב-2006 גילם את מוישה ולדמן, ניצול שואה בתל אביב של שנות ה-60, בסרטו של חנן פלד "מכתבים לאמריקה".
ב-2007 גילם את עצמו בסדרת הטלוויזיה "בשורות טובות" של שי אביבי, ואת אדון ליבוביץ' בסרט "הבוגד הקטן".
בנוסף גילם את אבנר במיני-סדרה של ניר ברגמן "להוציא את הכלב".
ב-2008 גילם את מיכאל נוימן בסדרת הדרמה "בטיפול" לצד אסי דיין ואיילת זורר.
ב-2010 החל לגלם את עידו וינר, החוקר המרכזי החדש ביחידה, בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "הבורר", את תפקידו המשיך גם בעונה הרביעית.
באותה שנה גילם את ראש הישיבה הרב יאיר בסדרת הטלוויזיה "חיים אחרים", שביים אריק רוטשטיין, וכן את תפקיד עודד ספרא, המאהב של נעמי (מלאני פרס), בסרט "התפרצות X" בבימויו של איתן צור.
ב-2011 החל לגלם את שאול אגמון, ראש ממשלת ישראל, בסדרת הטלוויזיה "ילדי ראש הממשלה", הסדרה שודרה במשך שתי עונות.
בשנת 2014 שיחק בסרט השווייצרי "שחר" שצולם בישראל, בבריטניה ובגרמניה, ושיחק לצד שחקנים ישראלים וזרים.
בשנת 2015 שיחק בסרט שביים אופיר לובל "מה כבר יכול לקרות?!" בתפקיד פקח-משנה שלום פרנקו.
ובסדרה "להרוג את הסבתא" ששודרה ב-yes.
בשנת 2017 שיחק את דמותו של משה דיין בסרט הטלוויזיה "האיש שניסה למנוע מלחמה" של גדעון גנני העוסק בניסיונותיו של לוי אשכול למנוע את מלחמת ששת הימים.
ב-2018 שיחק הויברגר בסרט אין בתולות בקריות.
בשנת 2019 שיחק בסרט "בשורות טובות" שביים ארז תדמור וגם בסדרה "זה לא הגיל" בקשת 12.
בשנת 2020 גילם את דמותו של אודי אשכנזי בסדרה "נורמלי", המבוססת על דמותו של אסי דיין.
באותה השנה גם שיחק בעונתה השנייה של הסדרה "שטוקהולם" ובסדרה "מנאייכ" שעלו שתיהן בכאן 11.
בשנת 2021 השתתף בסרט "הבית ברחוב פין" בתפקיד הבעלים של בית בושת.
בין השנים 2020- 2023 שיחק בסדרה קופה ראשית בכאן 11. בסדרה גילם את דמותו של מנהל סניף הסופר השכן.
בשנת 2023 גילם בשנית את משה דיין בסרטו הבינלאומי של גיא נתיב "גולדה", לצד הלן מירן בתפקיד גולדה מאיר.
בשנת 2024 גילם את דמותו של מוני בסדרה "הסודות של מוני - הסיפור האמיתי".
שעלתה בקשת 12, ומגוללת את שנותיו האחרונות של מנהל מכבי תל אביב מוני פנאן, ששם קץ לחייו.
ב-1990 החל בזוגיות עם מעצבת התאורה נועה לב ממנה יש לו שני ילדים.
השניים נפרדו ב-2011, לאחר 21 שנות נישואים.
ב-2011 עד 2012 היה בזוגיות עם השחקנית ריקי בליך.ב-2012 החל בזוגיות עם האמנית דנה יהלומי, השניים נישאו ב-2015. מזוגיות זו נולדו לו שני ילדים.השניים נפרדו ב-2021. התגורר בתל אביב.
בשנת 2007 נפתחה חקירה נגדו בעקבות תלונה על הטרדה מינית אשר בעקבותיה נדרש לעימות מול המאפרת שהתלוננה, לבסוף התלונה נסגרה.
ב-2024 הצגה בכיכובו, המבוססת על הסרט "מבצע סבתא", בוטלה לאחר בעיות התנהגות מתמשכות מצדו של הויברגר, ובהן אמירה פוגענית בעלת אופי מיני, שהושמעה במהלך חזרה גנרלית בנוכחות 250 איש.
לא הוגשה תלונה אך מנהל התיאטרון, גדי צדקה, החליט לפטרו מהתפקיד בסיום אותה חזרה.
באפריל 2025 חשף הויברגר כי אובחן עם הפרעת מאניה דיפרסיה, וכן עם מחלת הסרטן מסוג סרקומה, ממנה נפטר ב-28 באוגוסט 2025. לאחר הספדים בתיאטרון "הבימה" הובא למנוחות בבית העלמין ירקון.
1990 - פרס על שם ניסים עזיקרי
2008 - פרס קלצ'קין לשחקן המצטיין על תפקידיו בהצגות "תמונות מחיי נישואין" ו"אנה קרנינה".
2009 - פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה.
פקח שלום פרנקו ציפורי חול איש קעקועים 2018 אין בתולות בקריות יהודה רכבת קלה2019בשורות טובותבנצי2021הבית ברחוב פיןראובן2022הנפש הטובהעוזי2023גולדהמשה דיין
רמי הסמן (נולד ב-28 בספטמבר 1958) הוא איש פרסום, מרצה וחוקר לשיווק מדיני וחברתי, ומראשי המאבק באיידס בישראל.
הסמן אובחן כנשא HIV במהלך הקריירה שלו כאיש פרסום ואסטרטגיה שיווקית, ומאז ניתב את פעילותו המקצועית-התנדבותית להנהגת המאבק במגפה ולקידום המודעות הציבורית לנושא.
הסמן נולד בתל אביב, ובין השנים 1962-1968 חי עם משפחתו בשיקגו, ארצות הברית.
הוא למד בתיכון עירוני א' בתל אביב וסיים ב-1977. בתקופת לימודיו שימש כיושב-ראש סניף תל אביב של ארגון 'נוער לנוער' ( 1975-1976).
לאחר שרותו הצבאי בצה"ל (1978-1982) כקצין נ"מ הוא סיים לימודי תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים, לימודי תואר שני בבית הספר למנהל עסקים של האוניברסיטה, וקיבל דיפלומה בפרסום בינלאומי מטעם איגוד הפרסום הבינלאומי (IAA).
במהלך הקריירה המקצועית שלו ניהל הסמן את מחלקות המחקר והאסטרטגיה ("פלנינג") במשרדי הפרסום גיתם ופוגל-לוין, והיה מראשוני האסטרטגים בענף הפרסום בישראל.
הוא עסק בפיתוח וביישום של מודלים אסטרטגיים בתחום הפרסום והתקשורת השיווקית, ושימש כיועץ אסטרטגי למשרדי ממשלה שונים, לגופים ציבוריים ולתאגידים במגזר הפרטי.
במקביל ריכז את תחום לימודי הפרסום במכללה למנהל, לימד מנהל עסקים בבית הספר לתיירות של משרד התיירות, ושימש כמזכיר איגוד הפרסום הבינלאומי בישראל.
בשנת 1996 אובחן אצל הסמן נגיף הHIV (הגורם למחלת האיידס) בשלב מתקדם.
הוא עזב את עבודתו בחברת הפרסום והחל בפעילות התנדבותית ב"בלה דואגת" - זרוע הסברה ממוקדת לקהילה הגאה של הוועד למלחמה באיידס, שנועדה להילחם בהתפשטות מגפת האיידס בישראל ולהקל על חייהם של אנשים החיים עם הנגיף.
הסמן הביא עמו את ניסיונו כפרסומאי וכאיש תקשורת שיווקית, והפרויקט הראשון שניהל היה הפקת חוברת הסברה בשם "יש חיים אחרי האיידס", שחולקה חינם לחולים ולנשאים.
בשנת 1997 שימש הסמן כיושב ראש מטה המאבק של ארגוני האיידס בישראל.
גוף זה ריכז באותה תקופה את המאבק של ארגוני הבריאות בישראל על הכללת התרופות לטיפול במחלות האיידס, הסרטן והסוכרת בסל שירותי הבריאות, מאבק שלאחריו תוקן חוק ביטוח בריאות ממלכתי.
הוא כיהן גם כיושב ראש הנהלת הוועד למלחמה באיידס במשך שלוש שנים, שבהן עסק בשדרוג המאבק באיידס בישראל במישור הממלכתי, התקשורתי, החינוכי והארגוני.
במהלך שנים אלה גדל משמעותית תקציב הארגון, והוא הפך לאחד מארגוני הבריאות המשפיעים במדינה.
במקביל עסק בפעילויות נוספות במסגרת קהילת הלהט"ב בישראל.
בין היתר השתתף בהפקת אירועי הגאווה ובניהול מאבקים פוליטיים לטובת הקהילה.
בשנת 2003 זכה באות "יקיר הקהילה".
ב-2004 פרש הסמן מתפקידיו הרשמיים השונים, אך המשיך לשמש יועץ אסטרטגי חיצוני לארגוני האיידס והלהט"ב בפעילויותיהם.
כיום מרצה הסמן בתוכנית הבינלאומית של בית-הספר למנהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה, וחוקר בבית-הספר לממשל ולמדיניות בפקולטה למדעי החברה של אוניברסיטת תל אביב.
רמי ברוך (נולד ב-30 באוגוסט 1955) הוא שחקן ישראלי.
ברוך נולד וגדל בחיפה להורים ילידי רומניה.
אביו רצה שיהיה לשני בניו תואר אקדמי, ולכן ברוך למד הנדסת אלקטרוניקה ועסק בזה במשך תקופה.
כשהיה בן 17 התגלתה גלאוקומה בשתי עיניו, עינו השמאלית נפגעה, למרות טיפולים ממושכים.
עקב המחלה לא גויס לצבא.
החל לימודי משחק בבית צבי, אך לאחר שלושה חודשים הופסקו לימודיו.
בוגר החוג למשחק של אוניברסיטת תל אביב.
בתיאטרון הקאמרי בו ברוך משחק מאז שנת 1986 כיכב בהצגות ב"ריצ'רד השלישי" של שייקספיר בתפקיד הרוצח, מדבידינקו ב"השחף", פודלויקסין ב"שידוכים", ב"עוץ לי גוץ לי" מאת אברהם שלונסקי ודובי זלצר בתפקיד האישון ולאחר מכן בתפקיד המשרת.
ב-2007 שיחק ברוך את השופט למקה ב"הרטיטי את ליבי" (חנוך לוין) ועל תפקיד זה זכה בפרס שחקן השנה לתפקיד הראשי.
בשנת 1986 ברוך ביים ושיחק בהצגת היחיד "פוזה" מאת יוני עופר.
בתיאטרון בית ליסין הופיע בהצגות "פן" ו"ריקודו של ג'ינגיס כהן".
במרכז התיאטרוני בנווה צדק בהצגה "הפטריוט", בתיאטרון הסמטה בהצגות "איש הרוח, הזונה והליצן", "הבשורה".
בתיאטרון תמונע בהצגה "שעונים" מחזה מאת דן קלאנזי בבימוי לי גילת מגלם את בנימין השען.
בתיאטרון ילדים ונוער נחמן בהצגה "נחמן".
באפריל 2011 העלה בתיאטרון הקאמרי הצגת יחיד בשם "משפט פולארד" העוסקת בפרשת יונתן פולארד.
ב-1 באוגוסט 2011 היא הוצגה בכנסת בהזמנתם של ח"כ רונית תירוש ויו"ר השדולה למען פולארד ח"כ אורי אריאל, בנוכחות חברי כנסת נוספים.
ב-11 בספטמבר 2011 הודיע שלא יסכים להופיע עם ההצגה בקריית ארבע מטעמי מצפון.
בשנת 2012 גילם את דוד בן-גוריון במחזהו של אברהם ב.
כמו כן באותה שנה שיחק בהצגה "הם יורים גם בסוסים".
בשנת 2014 גילם את וניה במחזהו של כריסטופר דוראנג "וניה, סוניה, מאשה ושפיץ" בקופרודוקציה של תיאטרון חיפה והתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2015 גילם את יהושע מעיין (האב) במחזהו של גדי ענבר "אח יקר" בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2015 גילם גם את האב צביקה במחזהו של דרור קרן "על האש" בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2017 גילם את האח אנדריי במחזהו של אנטון צ'כוב "שלוש אחיות" בהפקה משותפת של תיאטרון הקאמרי ותיאטרון הבימה.
בשנת 2018 החל לגלם את "יאגו" במחזה אותלו של שייקספיר בתיאטרון הקאמרי.
באותה שנה הוא הפך לפרזנטור של קרן קיימת לישראל ביחד עם עדן בן זקן וגילם את דוד בן-גוריון.
לא בא בחשבון" של תיאטרון הקריאה מיסודו של תיאטרון מיקרו, לצידם של מרים זוהר, עדי ביילסקי וניב פטל.
בשנת 2022 שיחק את התפקיד הראשי במחזה "מותו של סוכן" בתיאטרון הקאמרי, לצד לאורה ריבלין.
רבים הגדירו את משחקו המשכנע כ"תפקיד חייו".
בשנת 2022 שיחק את הפרופסור אלכסנדר במחזה "וניה" בתיאטרון הקאמרי, לצד דרור קרן.
בשנת 2023 שיחק בתפקיד המלך ברנז'ה במחזה "המלך עומד למות", שעלה בתיאטרון הקאמרי בבימויו של עירד רובינשטיין.
בשנת 2020 השתתף בעונה השנייה של "ג'ודה" בתור גדעון, סוכן של היחידה הבדיונית למקרים על טבעיים סל"ע 48. ב-2023 שיחק בסרטה של מיכל בת אדם, "הילה".
בשנת 2024 השתתף בסרטה של סופי ארטוס "חליסה" בתפקיד רופא נשים.
1980 - הפרס הראשון בפסטיבל עכו על ההצגה "פונדק הרוחות" של נתן אלתרמן.
1984 - הפרס הראשון בפסטיבל עכו על משחקו ב"ריקודו של ג'ינג'יס כהן".
1994 - הפרס הראשון בתיאטרונטו על משחקו בהצגת היחיד "הנמר" לפי מחזה של דריו פו בבימוי עמי דיין.
1994 - פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה (פרס מלגה) של עיריית תל אביב-יפו.
1998 - "פרס התיאטרון הישראלי" לשחקן בתפקיד משנה על משחקו במחזה "הזונה מאוהיו" מאת חנוך לוין.
2001 - פרס השחקן המצטיין על שם אבנר חזקיהו.
2008 - "פרס התיאטרון הישראלי" לשחקן השנה על משחקו בהצגה "הרטיטי את לבי" מאת חנוך לוין.
פרס על שם אברהם בן-יוסף - חמש פעמים.
2016 - פרס השחקן המצטיין בחג המחזמר על תפקידו במחזמר המקורי "סירות בודפשט".
2020 - פרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל התיאטרון בסין על תפקידו בהצגה "אשכבה" מאת חנוך לוין.
2022 - פרס מפעל חיים מטעם התיאטרון הקאמרי.
רמי ברוך נשוי לשחקנית אסתי קוסוביצקי, ולהם שני ילדים.
רמי דואני (נולד ב-24 במאי 1987) הוא כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
דואני החל את הקריירה במחלקת הנוער של הפועל תל אביב, ובעונת 2006/2007 עלה לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון, וכבר במהלך הקיץ שותף במשחקי גביע הטוטו של הקבוצה.
במהלך העונה הפגינו שחקני ההגנה של הפועל תל אביב רמת משחק לא יציבה.
כתוצאה מכך, החליט צוות האימון של הקבוצה לצרף לסגל באופן קבוע את דואני ואת המגן דני בונדר, כמו גם את הקשר ביברס נאתכו.
ב-30 בדצמבר 2006 ערך דואני את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף בניצחון 4–3 על הכח עמידר רמת גן.
פחות מחודש לאחר מכן כבר פתח בהרכב לראשונה, בניצחון 2–0 על הפועל פתח תקווה, ולאחר מכן תפס מקום קבוע בהרכב הקבוצה.
באותה עונה ערך דואני 30 הופעות במדי הפועל תל אביב בכל המסגרות (מתוכן 3 במסגרת גביע אופ"א), וכבש 2 שערים - הראשון בתיקו 1–1 מול הפועל כפר סבא, והשני בניצחון 3–0 בדרבי מול מכבי תל אביב במחזור הסיום של העונה.
דואני פתח בהרכב הקבוצה בכל משחקי גביע המדינה בעונה זו, ובסיומה זכה עם הקבוצה בגביע לאחר ניצחון על הפועל אשקלון במשחק הגמר.
בעונת 2007/2008 שמר דואני על מקומו בהרכב הקבוצה, אך כבר בתחילת העונה התדרדרה הקבוצה לתחתית הטבלה, ולאחר הגעתו של המאמן אלי גוטמן איבד דואני את מקומו לטובת אלין טופוזאקוב, ובהמשך העונה שותף בעיקר כמחליף.
בעונת 2008/2009 הושאל דואני לקבוצת הפועל כפר סבא מהליגה הלאומית, ובמדיה רשם 12 הופעות בכל המסגרות, וכבש שער אחד, מול מכבי אחי נצרת.
בעונת 2009/2010 חזר דואני לסגל הפועל תל אביב, אך לא קיבל דקות משחק מלבד שלושה משחקים בגביע הטוטו, ובחלון ההעברות של חודש ינואר 2010 הושאל למכבי אחי נצרת שנאבקה על ההישרדות בתחתית ליגת העל, אך לא הצליח לסייע לה להינצל מירידה לליגה הלאומית.
בעונת 2010/2011 חזר דואני להתאמן עם הפועל תל אביב, אך לא נכלל בסגל הקבוצה.
במהלך העונה שותף דואני במשחק דרבי מול מכבי תל אביב בגביע הטוטו, מכיוון שהקבוצה התייצבה למשחק עם שחקני נוער ומחליפים.
דואני כבש את השער הראשון במשחק שהסתיים בתיקו 3–3, אך לאחר מכן התברר שהוא שותף שלא כחוק, מכיוון שלא היה רשום בסגל הקבוצה בהתאחדות, ועל הפועל תל אביב נגזר הפסד טכני.
בהמשך העונה נפצע דואני במהלך אימון ולא חזר לשחק עד תום העונה.
לקראת עונת 2011/2012 חזר דואני בהדרגה לאימונים מלאים והתאושש מהפציעה, ובחלון ההעברות של חודש ינואר 2012 שוחרר מהפועל תל אביב וחתם בהפועל פתח תקווה.
דואני פתח בהרכב הקבוצה לראשונה במשחק מול הפועל חיפה, אך ארבעה ימים מאוחר יותר נפצע כבר בתחילת משחק גביע המדינה מול מ.ס.
דואני לא שיחק בהמשך עונה זו, ובסופה שוחרר מהמועדון ולא חזר לשחק כדורגל מקצועני.
לזכותו של דואני 20 הופעות בנבחרת הנוער של ישראל, במדיה כבש 3 שערים.
בנבחרת הצעירה של ישראל הופיע דואני לראשונה ב-10 בינואר 2007, במשחק נגד הנבחרת הצעירה של קפריסין.
דואני היה שותף להופעותיה של הנבחרת הצעירה ביורו 2007 לנבחרות צעירות, ובסך הכל רשם 9 הופעות במדי הנבחרת הצעירה.
רמי דה גורמון היה סופר, משורר ומבקר ספרות צרפתי.
רמי דה גורמון נולד ליד העיר ארז'נטן (כיום במחוז אורן שבחבל נורמנדי תחתית בצרפת) כנצר למשפחה נורמנית עתיקה שעסקה בהוצאה לאור ובהדפסה.
אביו היה הרוזן אוגוסט-מארי דה גורמון, ואמו - הרוזנת מתילד דה מונפור.
בין 1868 ו-1876 למד בבית הספר התיכון של העיר קוטאנס (כיום במחוז מאנש בחבל נורמנדי תחתית).
הוא היה תלמיד מצטיין שמוחו היה תמיד מלא דמיון.
ב-1876 עבר להתגורר בעיר הנמל קאן שבחבל מולדתו, שם למד משפטים.
ב-1879 קיבל תואר ראשון במשפטים ועבר להתגורר בפריז.
בנובמבר 1881 השיג משרה בספרייה הלאומית שבעיר, והתחיל לפרסם מאמרים בכתבי עת שונים ובהם "לה מונד".
החל ב-1882 פרסם יצירות היסטוריות שונות וב-1886 פרסם את הרומן הראשון שלו "מרלט" שעלילתו מתרחשת במחוזות ימי ילדותו, אך לא זכה להצלחה בציבור.
באותה שנה רמי דה גורמון שעד אז התעניין בהיסטוריה ובספרות עתיקה, גילה את תנועת הסימבוליזם באמצעות כתב העת "לה ווג" של המשורר הסימבוליסטי גוסטב קאהן.
רמי דה גורמון פגש בברט דה קורייר (ששימשה כמודל בסדנתו של הפסל אוגוסט סלזינגר) והיא הפכה למאהבתו.
במשך 1887 הוא כתב לה מכתבי אהבה נלהבים שאחרי מותו התפרסמו בשם "מכתבים לסיסטין".
הוא עבר להתגורר בביתה והשניים חיו שם יחדיו עד מותם.
ברט דה קורייר נשארה תמיד נאמנה לו ובהשראתה כתב את הרומן "סיסטין" (1890).
ב-1889 רמי דה גורמון היה אחד המשוררים הסימבוליסטים שייסדו את כתב העת לספרות "מרקור דה פראנס", אשר לו תרם במשך עשרים וחמש שנה ואשר נקשר בשמו קשר אמיץ.
ב-1892 פרסם את ספרו "המיסטיקן הלטיני" שבו תיאר את משוררי המזמורים הנוצריים ואת השירה הסמלית של ימי הביניים.
ב- 1896 פרסם את "ספר המסכות" הכולל תיאור ממקור ראשון של חיי המשוררים הסימבוליסטים בפריז.
באותה תקופה נתקף בזאבת העור שפגעה בפניו ובראייתו והשאירה צלקות.
מאז נשאר מסוגר בביתו אך יצא מדי פעם למשרדו ב "מרקור דה פראנס".
מכאן ואילך לא היו בעבורו אלא ספריו ועבודתו בכתב העת שבו פרסם קטעי רומנים, מחזות, שירים, מסות ומאמרים שבהם גילה את בקיאותו הרבה בספרות בשירה ובאמנות.
ב-1910 פגש בסופרת האמריקנית נטאלי קליפורד בארני שהתגוררה בפריז.
הוא התאהב בה וכתב לה מכתבי אהבה נלהבים, "מכתבים לאמזונה" שפורסמו ב-1914. אתה הוא ניאות לצאת מביתו ואפילו לערוך מסע קטן בנורמנדיה, אך מחלה שבה לקה מספר שנים לפני כן הגבילה את יכולתו להתנועע.
מלחמת העולם הראשונה גרמה לו לשברון לב, כי רוב חבריו יצאו לחזית וכתב העת "מרקור דה פראנס" לא הופיע מזה שנה תמימה.
רמי דה גורמון מת ב-1915 כתוצאה משבץ מוחי, ונקבר בבית הקברות פר לשז בפריז.
ברט דה קורייר ירשה את כל כתבי ידו ואת ספרייתו שאותם העבירה לאחיו, ז'אן דה גורמון, לפני שנפטרה שנה מאוחר יותר.
כעבור מספר שנים אחיו פרסם כמה מיצירותיו שעד אז לא ראו אור.
רמי דנון (נולד ב-12 ביוני 1943 – 3 באוקטובר 2019) היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, מחזאי ובמאי ישראלי.
רמי דנון נולד במרוקו ועלה לישראל עם משפחתו בגיל 6. במהלך שנות ה-60 למד דרמה ותיאטרון בסטודיו של נולה צ'לטון.
בשנת 1968 היה ממייסדי תיאטרון החאן בירושלים.
בתחילת שנות ה-70 למד בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, ולאחר מכן הצטרף לתיאטרון חיפה.
הוא היה נשוי לשחקנית תחיה דנון.
בנותיהם הן השחקניות חן דנון זקס והגר דנון.
דנון נפטר ב-3 באוקטובר 2019 בגיל 76, ממחלת הסרטן.
דנון שיחק בעשרות הצגות בתיאטרון חיפה, תיאטרון בית ליסין, תיאטרון באר שבע, הקאמרי והבימה.
כמו כן הוא הופיע בדרמות רבות בטלוויזיה ובסרטי קולנוע רבים, בהם סרט הטלוויזיה "לחם", שזכה לשבחים רבים.
סרטו הראשון היה "הצד השני" בבימויו של אורי זוהר (1968).
בשנת 1984 שיחק את פיטוסי בסרט "מאחורי הסורגים", שהיה מועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
באותו תפקיד שיחק גם בסרט ההמשך "מאחורי הסורגים 2" בשנת 1992. בשנת 1986 זכה בתפקיד השחקן המצטיין על תפקידו בסרט "חיוך הגדי", שאף ייצג את ישראל בפסטיבל ברלין.
בשנת 1987 גילם את איש המוסד אברהם בסרט "המרגל הישראלי בדמשק" (המרגל הבלתי נתפס), אודות חייו של המרגל הישראלי בסוריה אלי כהן.
ב-1990 שיחק את רס"ר בן שבת בסרט "נשיקה במצ"ח", תפקיד שלימים הפך לקאלט.
באותה השנה שיחק בסרט "הדרך לעין חרוד", אשר מבוסס על ספרו של עמוס קינן בעל אותו שם.
בשנת 2004 שיחק בסרט "משהו מתוק".
בטלוויזיה שיחק דנון בשנת 2003 בסדרה הקומית "חלומות מתוקים", סדרה בבימוי ארנון צדוק בהפקת הערוץ הראשון.
בשנת 2013 השתתף בסדרת הדרמה והמתח, "פצועים בראש" בדמותו של אהוד תמיר.
את הסדרה יצרו חנן סביון וגיא עמיר עבור "HOT".
ב-2016 שב לשחק לעונה השנייה.
בשנת 2014 גילם את רבי דנינו, בסרטה של רונית אלקבץ "גט - המשפט של ויויאן אמסלם".
מאז 1986 פנה דנון לתחום המחזאות והבימוי, כתב וביים עשרות מחזות, הן של מחזאים ישראלים והן מחזות מתורגמים.
בין 1992 ל-1995 כיהן דנון בצוות הניהול האומנותי של פסטיבל עכו.
בשנת 2003 ייסד את התיאטרון הקהילתי בעיר שדרות.
רמי בר חמא היה אמורא בבלי שחי בדור רביעי.
למד אצל רב חסדא, וחברו ללימודים שם היה רבא.
כך מוצאים בתלמוד דברים שמסר בשם רב ששת, ובשם רב נחמן ורבי יצחק.
רמי בר חמא נחשב לתלמיד חכם חריף, ועל כל שאלה שנשאל היה עונה על פי ההיגיון ("מסברה"), ולא רק בהסתמך על מקורות קודמים לו ("מברייתא"), בשונה מרב ששת שהיה עונה תמיד בהסתמך על המקורות הקודמים לו.
הלך מחשבה זה של רמי בר חמא גרם לתלמידו רב יצחק בריה דרב יהודה לנטוש את הלימודים אצלו, ולעבור ללמוד אצל רב ששת.
רמי בר חמא נפטר בגיל צעיר (על פי חלק מהמקורות בגיל 27).
מפאת גילו הצעיר, לא הספיק לקבל את התואר רב באופן רשמי.
רמי בר חמא היה אחיו של רב עוקבא בר חמא, והם נישאו לשתי אחיות - הבנות של רב חסדא, רבו של רמי בר חמא.
אודות כך מסופר בתלמוד כי רמי בר חמא וחברו, רבא, ישבו לפני רבם רב חסדא שהחזיק את בתו הקטנה, ורב חסדא שאל אותה למי מהם היא רוצה להינשא, והיא ענתה "עם שניהם".
לימים נישאה לרמי בר חמא, וכאשר הוא נפטר, נישאה לרבא.
רב חסדא, חותנו של רמי בר חמא העריכו ביותר, ואף התבטא כי בעקבות חתניו שהיו גדולי הדור, הוא מעדיף שיהיו לו בנות מאשר בנים.
לפי המובא במסכת ביצה הוא היה חותנו של רב אשי, ולפי היימן זו היא הגרסה הנכונה (למרות שבמסכת חולין מובא אחרת).
לפי גרסה זו, אמר עליו רב אשי שהיה "מרא דעובדא", [=מדקדק במעשיו (רש"י)].
אמנם ברוב כתבי היד גם במסכת ביצה הגרסה כמו בחולין.
נכדו של רמי בר חמא, בן בתו, היה האמורא אמימר.
בגמרא מסופר כי אמו כתבה לו להוריש לו את נכסיה בשעת בוקר, אך באותו היום בשעת ערב כתבה כנ"ל לבנה / אחיו מר עוקבא, הלך רמי לרב ששת ופסק לטובתו, הלך אחיו מר עוקבא לרב נחמן ופסק לטובת מר עוקבא.
התפתח ביניהם ויכוח אך לבסוף הוכרע כרב נחמן.
רמי גרשון (נולד ב-12 באוגוסט 1988) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם והמגן השמאלי.
כיום הוא סקאוט במחלקת איתור שחקנים של מכבי חיפה מליגת העל.
גרשון נולד וגדל בראשון לציון למשפחה יהודית ממוצא ייוני ועיראקי.
בצעירותו שיחק גרשון בקבוצת הנוער של הפועל ראשון לציון.
בשנת 2008 שיחק בקבוצה הבוגרת של הפועל ראשון לציון ששיחקה בליגה הארצית, וכבר בעונה הראשונה ששיחק בבוגרים הוביל אותה להעפלה לליגה הלאומית.
לאחר סיום העונה, מספר קבוצות בכירות התעניינו ברכישתו של גרשון, ביניהן סגנית אלופת ליגת העל, הפועל תל אביב ואלופת ליגת העל מכבי חיפה.
לבסוף, לאחר שסירב גרשון לחתום חוזה ארוך טווח בהפועל ראשון לציון יצא באמצעות סוכנו, דודו דהאן, למבחנים במועדון הבלגי, סטנדרד לייז' ולאחר שלושה שבועות מבחנים החליט המועדון הבלגי לשאול את גרשון לעונה אחת עם אופציה לרכישה.
בעונתו הראשונה בסטנדרד לייז' היה גרשון שחקן ספסל ובמהלך כל עונת ערך חמש הופעות בלבד בכל המסגרות: שתיים בליגה הבלגית, שתיים בליגה האירופית ואחת בגביע הבלגי.
אף על פי כן, בסיום העונה החליטה סטנדרד לייז' לרכוש את כרטיס השחקן של גרשון, אולם השאילה אותו לקורטרייק הבלגית, על מנת שיצבור דקות משחק.
לאחר שנה וחצי מוצלחות בקורטרייק, חזר גרשון לסטנדרד לייז' בחלון ההעברות של ינואר 2012 ושיחק בה עד תום העונה.
בתחילת העונה שלאחר מכן נפצע, ושותף רק במשחק ליגה אחד.
ב-7 בינואר 2013 הושאל גרשון לקבוצת סלטיק הסקוטית עד תום העונה, וכבר במשחקו הראשון בקבוצה כבש שער במשחק מול אינוורנס.
בהמשך לא זכה גרשון לדקות משחק רבות, אך בתום העונה זכה עם הקבוצה בדאבל.
לקראת עונת חזר גרשון לבלגיה, וחתם לשנתיים בקבוצת ואסלנד-בוורן.
במחזור הפתיחה של הליגה הבקיע את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה, במשחק מול גנט, שהסתיים בתוצאה 1–1.
ב-27 במאי 2014 חתם גרשון לארבע עונות בגנט מליגת העל הבלגית.
את הופעת הבכורה שלו במדי גנט ערך גרשון במחזור הפתיחה של הליגה בהפסד קבוצתו 0–1 לסרקל ברוז'.
כבר בעונתו הראשונה בקבוצה הפך לשחקן הרכב קבוע, כבש שער אחד ב-38 הופעות.
זכה עמה באליפות הראשונה בתולדותיה, ובהעפלה אוטומטית לשלב הבתים של ליגת האלופות.
באוגוסט 2015 נאלץ גרשון לעבור ניתוח בברכו, וכתוצאה מכך החמיץ את רוב העונה.
בפברואר 2016 חזר לשחק והספיק לשחק שלושה משחקים במסגרת הליגה הסדירה, תשעה נוספים בפלייאוף האליפות, ומשחק אחד בשמינית גמר ליגת האלופות בהפסד 0–2 לוולפסבורג הגרמנית.
ב-13 באוגוסט 2017 חזר גרשון לישראל וחתם לחמש שנים במכבי חיפה.
בינואר 2018, אחרי עזיבתו של הקפטן דקל קינן מונה גרשון לקפטן הקבוצה, עד שהוחלף על ידי נטע לביא.
עד מהרה, לנוכח יכולתו ופציעות שמהן סבל, נדחק גרשון לספסל.
בפברואר 2021 סיכם בבני יהודה,, אך לבסוף הוחלט להשאירו במכבי חיפה בשל הרחקתם של כמה משחקני הקבוצה לאחר אירוע אלים בסופו של הדרבי החיפאי.
במחזורים האחרונים לעונת 2020/2021 תפס בהרכב את מקומו של בוגדן פלאניץ' הפצוע והיה שותף פעיל לזכייה של חיפה באליפות המדינה.
ב-5 באוגוסט 2021 כבש את שער הבכורה במדי מכבי חיפה בניצחון 2–7 על HB טורסהאבן בקונפרנס ליג של אופ"א.
את שערו הראשון בליגת העל הבקיע גרשון ב-6 בנובמבר 2022 במדי מכבי חיפה, במשחקה מול בית"ר ירושלים שהסתיים בתוצאה 1–4. גרשון הבקיע את השער הרביעי במשחק.
ב-9 בדצמבר 2025 הודיע גרשון על פרישתו מהכדורגל.
בשנת 2008 החל לשחק בנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21 והיה אחד משחקניה המובילים במוקדמות אליפות אירופה (היורו) עד גיל 21 בשנת 2011, אולם לא הצליח להוביל עמה לאליפות, לאחר שזו סיימה את בית המוקדמות במקום השני בלבד.
בסך הכל ערך גרשון 11 הופעות במדי הנבחרת הצעירה.
ב-12 באוקטובר 2010 ערך גרשון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל הבוגרת, במשחק נגד יוון במסגרת מוקדמות יורו 2012, בו הפסידה ישראל 1–2. בסוף אותו קמפיין הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2–0 על מלטה.
ב-22 במרץ 2013, הבקיע את השער השלישי של ישראל במשחקה הביתי מול פורטוגל של כריסטיאנו רונאלדו, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014 שהסתיים בתיקו 3–3.
מ-2014 הוא בזוגיות עם הדוגמנית הישראלית נטע אלחמיסטר.
בנובמבר 2023, נולד בנם הראשון ובינואר 2025 נולדה להם בת.
גרשון בעל תואר ראשון בחינוך וחברה, עם התמחות בספורט, ותואר שני במנהל עסקים מ.
רמי וייץ (נולד ב-11 במרץ 1953) הוא שדרן ספורט ישראלי המשדר בערוצי ספורט 1 של צ'רלטון, ובעבר בערוצי ספורט 5. נחשב מבכירי שדרני הספורט בישראל.
וייץ החל את דרכו ככתב במחלקת הספורט של ערוץ 1 ב-1975, וכעבור מספר שנים עבר למחלקת החדשות ושימש ככתב משפטי במבט לחדשות.
ב-1987 חזר לשדר ספורט, ולאחר שיורם ארבל עזב את רשות השידור ב-1990 הפך יחד עם מאיר איינשטיין לאחד משני השדרים המובילים בערוץ.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 שידר את משחקי ליגת העל בכדורגל וליגת האלופות.
במקביל לעבודתו בערוץ הספורט, שידר וייץ כדורגל ישראלי בתוכנית "הדקה ה-91" ברשת ולאחר מכן בטלעד, זכייניותיה דאז של ערוץ 2. הוא אף המשיך לשדר במונדיאל 1998, יורו 2000 ויורו 2004, אם כי עבור הערוץ הראשון.
שידר בשנים אלו גם את מכבי תל אביב בכדורסל במסגרת טורניר היורוליג בשנים 2003–2005, השנתיים בהן זכתה הקבוצה ביורוליג.
בשנת 2003 עבר וייץ לשדר עבור ערוצי הספורט של צ'רלטון (ערוצי "ספורט 1"), אבל המשיך לשדר עבור ערוץ הספורט במשחקי ליגת האלופות ובהזדמנויות אחרות.
בזמן עבודתו בצ'רלטון, ידע וייץ רגע מביך כאשר דווח עליו ביולי 2012, כי הלך לישון במהלך משחק ששידר בשלהי חודש ינואר של אותה שנה, במסגרת הגביע הספרדי, בין אספניול ומיראנדס .
בסוף שנת 2009 השתתף בתפקיד אורח בטלנובלה האלופה כאיתן, מנהל התוכנית של זהבה אבוקסיס.
בשנת 2011 עזב רמי וייץ את ערוץ הספורט.
באותה שנה, החל לשדר ביחד עם רון קופמן, משה פרימו ואחד הקולגות שלו, מאיר איינשטיין, בתוכנית רדיו יומית בתחום הספורט, אך עזב אותה לאחר תקופה קצרה.
בסוף שנת 2013 התפטר מצ'רלטון לאחר מחלוקות.
בקיץ 2014 וייץ חזר לערוץ ושימש שדרן במשחקי יורו 2016.
בשנת 2017 מונה וייץ לשדר הכדורגל הבכיר של תאגיד השידור כאן עם הקמתו, ולקראת מונדיאל 2018 מונה למנהל מבצע השידורים ולשדר הבכיר בטורניר, ושידר לראשונה את משחקי חצי הגמר והגמר, כשלצידו הפרשן מוטי איוניר.
וייץ ידוע בהקפדתו על הגיית שמותיהם של שחקנים באופן הנהוג במדינתם, על אף שספג ביקורת על כך במהלך השנים.
נכדו של איש קק"ל, יוסף ויץ, ואחיינם של פעילי הציונות רענן ויץ ויחיעם ויץ.
בתו, מיכל ויץ, היא מפיקת סרטים דוקומנטריים.
הסרט מציג קונפליקט ועימות בין הנרטיב המקובל ברוב חלקי משפחתה של הבמאית מיכל ואף בקרב רמי וייץ עצמו – ובין הנרטיב ה"ציוני-מידיי" המשתקף לטענתם ביומניו האישיים של סבם ואביהם המנוח, יוסף ויץ.
רמי ורד (נולד ב-9 בדצמבר 1963) הוא שחקן, קומיקאי, תסריטאי, מחזאי, במאי, סטנדאפיסט ומנחה טלוויזיה ישראלי.
נולד בשם רמי ברדוגו ברחובות להורים שעלו ממרוקו וגדל בשכונת קריית משה בעיר.
ורד שירת בצה"ל במערך ההגנה האווירית והשתתף כלוחם במלחמת לבנון הראשונה.
עם סיום שירותו הצבאי למד כלכלה וסטטיסטיקה באוניברסיטת תל אביב, והחל לעבוד תחילה כטכנאי אלקטרוניקה.
ורד בוגר תואר ראשון בחוג לאמנות התיאטרון מאוניברסיטת תל אביב, והתפקיד הראשון שלו כשחקן היה בתיאטרון הבימה ב-1991 במחזה "בחורים טובים".
ורד שיחק בתיאטרון הבימה עד 1992.
ורד החל את דרכו כסטנדאפיסט ב-1993 בקאמל קומדי קלאב בהשראתו של שמואל וילוז'ני ולאחר מכן גם במועדון הדומינו גרוס.
את דרכו כשחקן בטלוויזיה החל ורד ב-1997 בתוכנית של אלי יצפאן שנקראה "הערב עם אלי יצפאן" ששודרה בערוץ 2 כשכתב והשתתף לצד יצפאן במערכונים של "עזרא ונעים" חברים מבוגרים עיראקים.
בשנות התשעים היה ורד מכותבי התוכניות "זהו זה!" ו"לילה גוב".
בשנת 2000 השתתף ורד בתוכנית של דידי הררי שנקראה "דידי TV" וששודרה בערוץ 2.
בשנים 2001–2002 השתתף בפינה קומית בתוכניתו של יאיר לפיד בערוץ 2.
בשנים 2003–2004 הגיש עם מירי בוהדנה את התוכנית "מלך הכורסה" בערוץ 2.
בשנת 2007 השתתף ורד בתוכנית "גלגל החדשות" ששודרה בערוץ 2.
מספטמבר 2009 עד מרץ 2010 הגיש פינה קומית בזכיינית "רשת" ב"אברי גלעד - תוכנית האירוח".
בשנים 2009–2010 הנחה ורד לצד דניאל לפין תוכנית רדיו בגלי צה"ל בשם "ציפורי לילה מחפשות פואנטה".
בשנים 2014–2015 הגיש פינה בתוכנית "מדברים על זה" בערוץ 2.
בשנים 2014–2016 השתתף בסיטקום "משפחה שולטת".
בשנת 2017 יצר וכתב לצד רובי דואניאס את הסדרה "שמחות" ששודרה בערוץ 2 והשתתף בה.
כמו כן כתב הצגות לאמנים כציפי שביט ("שביט 2000" ו"ספונג'ה והעיר הגדולה"), אבי קושניר, אלי יצפאן ומאיר סויסה.
בשנת 2018 הועלה בתיאטרון הבימה מחזה פרי עטו של ורד, "קח את אבא שלך ולך לעזאזל" בכיכובם של אבי קושניר וריקי בליך.
בשנת 2019 הועלתה בתיאטרון בית ליסין ההצגה "עבדאללה שוורץ" מפרי עטו של ורד, בכיכובם של אבי קושניר וענת וקסמן.
ורד השתתף בעונה ה-11 של תוכנית הריאליטי "האח הגדול" והודח לפני הגמר של העונה.
בשנת 2022 הועלה בתיאטרון בית ליסין מחזה נוסף שכתב ורד, "ברוכים הבאים לגיהנום", אותו ביימה דפנה זילברג.
באותה השנה ביים ושיחק בהצגה "תירה כבר וזהו" מאת עופר קניספל, במסגרת "פסטיבל הקומדיה על שם אפרים קישון".
מ-2023 ורד הוא חלק מפאנל התוכנית "שומרי הסף".
באותה השנה השתתף ורד בסדרה "יניב".
ב-2025 הועלה בתיאטרון בית ליסין המחזה שכתב "לילה ברומא".
ב-1984 ורד נישא לנוגה, ולהם בן ושתי בנות.
בנו הוא אוטיסט, ובתו הקטנה מאומצת.
בשנת 2018 התפרסם בתקשורת מאבקו בעיריית פתח תקווה שהביא לפתיחת מרכז תעסוקה לאוטיסטים, שמקור הקמתו היה עבור בנו אסף.
ורד מתגורר בשכונת נווה עוז בפתח תקווה.
רמי בר אבא (לפעמים מוזכר בשם רבי אמי בר אבא).
היה אמורא בדור השלישי לחכמי בבל, ותלמידו של רב הונא.
רמי בר אבא העביר רבות מתקנותיו של רבי יוסי בציפורי, שהיו מסורות בידו, לבני דורו.
ביניהם: לא תלך אישה ובנה אחריה בשוק, משום מעשה שהיה, שאישה הלכה בשוק ובנה אחריה; בני אדם פרוצים, תפסו את בנה מאחריה, וכאשר נבהלה בראותה שבנה איננו, הם אמרו לה: בואי ונראה לך היכן בנך.
כך משכו אותה למקום מסתור, שם עינו אותה במעשים מגונים.
תקנה נוספת: בעבר, היה בית שימוש ציבורי שם נכנס כל החפץ בכך.
רבי יוסי תיקן שהנשים ידברו יחד בקול בעודן בבית השימוש, כדי שידעו אנשים שהן שם ולא יתקרבו למקום, דבר האסור משום צניעות וייתכן שגם משום ייחוד.
מזכיר רבים מאמרותיו של רב הונא, שעל פי הידוע לנו היה רבו.
על האדם ללמוד מוסר השכל מכל דבר.
למשל, מאיסור ערלה - שעל האדם לאפק ולמתן את עצמו מתאוות העולם, כמו שכשיצא הפרי מהעץ לא יחטוף אותו מיד לאכלו, כך גם לפני שמקיים מצוות עונה יבדוק שאשתו איננה נדה, והשוחט בעל חיים יפשיט את עורו לפני שאוכלו שמא ימצא טרפה.
(רמי בר אבא מסר דוגמאות נוספות במסכת ביצה).
רמי (בירושלמי רבי אמי) בר יחזקאל, היה אמורא בדור השני לאמוראי בבל, היה אחיו הצעיר של רב יהודה, ובנו של רב יחזקאל.
עלה לארץ ישראל, וביקר בבני ברק, אחר כך סיפר משבחה של ארץ ישראל שראה שם.
היו בידו ברייתות שהביא מתקופת שהותו בארץ ישראל, ולכן בתלמוד מביאים פעמים רבות ברייתות, בשמו לפעמים היה חולק על רב יהודה בדברי הלכה, ואומר לבני בית המדרש: אל תקשיבו לכללים הללו שכולל יהודה אחי בשמו של שמואל (או רב).
בין השאר, אנו מוצאים אותו עומד בקשרי לימוד עם רב עמרם אליו התייחס בתואר הכבוד "מר".
ככל הנראה מדובר ברב עמרם הראשון, תלמידו של רב.
רמי בר אבא היה אמורא בדור השישי לאמוראי בבל.
בתלמוד מובא ששאל שאלה הלכתית את רב פפא ורב הונא בריה דרב יהושע, ולפי גרסה אחרת (של הדקדוקי סופרים) הוא שאל את רב פפי ורב הונא בר תחליפא אודות ההלכה שאסור לסתור בית כנסת ישן עד שבונים את החדש.
השאלה נסובה אודות בית כנסת חדש שרצה רמי בר אבא לבנות לבני עירו, מאבני בית הכנסת של בית הכנסת של הישן, והסתפק האם מותר לו לסתור את בית הכנסת הישן במקרה כזה שכל מטרת סתירת בית הכנסת הישן הוא כדי לבנות את החדש.
לפי גרסת השאילתות, רמי בר אבא היה חותנו של רב אשי וככל הנראה, לפי סדר הדורות, מדובר ברמי בר אבא זה (ולא רמי בר אבא הראשון).
רֶמי גאייאר הוא הומוריסט צרפתי, אשר העלה סרטונים פופולריים ליוטיוב שצוברים מיליוני צפיות.
לאחר שאיבד את עבודתו בחנות נעליים, החל רמי להעביר את זמנו החופשי בלמתוח את הציבור.
רמי זכה לפרסום ראשון בטלוויזיה ב-2002 בגמר גביע צרפת.
כשהוא מוסווה כשחקן קבוצת הכדורגל לוריאן חגג את ניצחון הקבוצה עם השחקנים, לחץ את ידו של נשיא צרפת דאז ז'אק שיראק וחתם לצלמים, בלי שאף אחד שם לב לכך שהוא לא שחקן בקבוצה.
נכון למרץ 2023 לערוץ שלו יש מעל 7.2 מיליון משתמשים רשומים, סך הכל 120 סרטונים שפורסמו, לסרטון הנצפה ביותר שלו יש מעל 88.96 מיליון צפיות, ויש לו כ-1,925 מיליון צפיות באופן מצטבר.
גאייר הופיע במספר אירועי ספורט, שעשועונים ועצרות פוליטיות.
גאייאר התפרסם בזכות סרטוניו המציגים את סגנון ההומור "השערורייתי", המערער את נורמות החברה:
גנבת כרטיס לוטו של מישהו והעמדת פנים שזכה.
הפיכת כיכר תנועה לבית ללא גג.
סרטוניו פורסמו בעיקר באתר stage6, אך היות שהאתר נסגר החל לפרסם את סרטוניו ביוטיוב.
לרוב, רמי מותח אנשים אחרים ותוכניות טלוויזיה.
מרבית מתיחותיו מתועדות על ידי חברו גרגורי לפרגו.
רוב הסרטונים של רמי הם מתיחות בסגנון מצלמה נסתרת, לעיתים קרובות הוא מסווה את עצמו בתלבושות מוזרות בשביל מתיחותיו.
בסרטונים מסוימים, גאייאר מלווה בקהל של חבריו, המתפקדים בתור פלאש מוב.
רמי צילם את מערכונו הראשון ב-1999 עם חברו במונפלייה, וב-2001, הוא השיק את אתרו nimportequi.com.
רמי השיג מוניטין ב-YouTube באמצעות פרודיות הרוקי בלבואה שלו, מתיחות בתחפושת פקמן, מתיחת עגלת מריו, וסרטוני הכדורגל שלו.
המתיחות האחרונות שלו כרוכות לעיתים קרובות בלבישת תחפושות ענק של חיות שונות כגון: חזיר, כלב, חתול, צב, חילזון, דבורה, כריש, קנגורו, עכביש, בונה, זבוב, גורילה, תרנגולת, פינגווין, ג'ירפה, ארנב, פרפר, עטלף וכבשה.
באתר הרשמי שלו, לגאייאר ישנם 1.35 מיליארד צפיות בכל סרטי הווידאו שלו.
כל סרטי הווידאו שלו הם בעלי לפחות 1,000,000 צפיות.
לווידאו הפופולרי ביותר שלו, "Kangaroo", מעל 70 מיליון צפיות.
רמי בר-ניב (נולד ב-1 בדצמבר 1945) הוא פסנתרן, מלחין ומורה ישראלי.
בר-ניב, ילד תל אביב, הוא בוגר הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה בעיר, שם למד פסנתר אצל קרול קליין והלחנה אצל פאול בן-חיים, אלכסנדר אוריה בוסקוביץ' ועדן פרטוש.
בשנת 1966 זכה במלגה מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל להמשך לימודיו במאנס קולג' למוזיקה בארצות הברית, שם למד אצל נדיה רייזנברג ואצל תאורטיקאי המוזיקה קרל שכטר.
במהלך קיץ 1968 למד בר-ניב אצל צמד הפסנתרנים ורונסקי ובאבין.
בר-ניב מופיע בקונצרטים ברחבי העולם.
ב-1974 ניגן את הקונצ'רטו לפסנתר מס' 23 של מוצרט עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח פול פאריי.
כמו כן הופיע בישראל בסדרת רסיטלים עם הכנר שלמה מינץ והרבה לנגן עם הרכבים קאמריים שונים בישראל ומחוצה לה.
בר-ניב היה המוזיקאי הישראלי הראשון שניגן במצרים לאחר חתימת הסכם השלום עם מצרים בשנת 1979. ממשלת ישראל העניקה לו את פרס "המבצע המצטיין" לשנת 1989.
בר-ניב חיבר מספר רב של שירים ויצירות קצרות, וכן ערך שירים חסידיים, שיצאו לאור במכון למוסיקה ישראלית, בהוצאת מוזיקה ישראלית ובהוצאת אור-תו.
טים פייג' מן הניו יורק טיימס תיאר את הופעתו של בר-ניב בנגינת הקונצ'רטו הראשון לפסנתר של שוסטקוביץ' בניו יורק כ"מבריקה ואפקטיבית".
בר-ניב הרבה להקליט לחברת CBS ולחברות אחרות, הן כסולן והן כנגן מוזיקה קאמרית.
בר-ניב הוא אביו של החצוצרן טל בר-ניב והשניים מרבים להופיע ברסיטלים משותפים.
רמי דותן (11 בנובמבר 1935 – 2 במרץ 2024) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, ששירת כקצין תחזוקה ראשי וכיו"ר האגודה למען החייל.
נולד בשם רחמים דבוש לדוד (גאלו) וניצריה דבוש בטריפולי שבלוב, במשפחה מסורתית-ציונית בת ארבעה ילדים.
למד בבית ספר איטלקי ואחר הצהריים בבית ספר עברי (לימודי עברית ותנ"ך).
דודו נהרג באחת ההפצצות על העיר.
אחיו הגדול הגיע כבר ב-1947 לארץ ישראל.
עלה לבדו בשנת 1949 עם 100 בני נוער באניה תאודור הרצל במסגרת עליית הנוער.
בשנת 1951 עלו הוריו והוא נאלץ להתחיל לעבוד בקטיף כדי לפרנס את המשפחה.
בהמשך עבד בפרדס כנגר אריזות עד לגיוסו לצה"ל בספטמבר 1953.
שירת בגבעתי (חטיבה 5) וזכה להוקרה כחניך מצטיין פלוגתי.
ושימש בהמשך נגד אפסנאות ומפקד ימ"ח.
בעקבות מות אמו ב-1956 החליט לחתום קבע.
הוצב בגדוד 52 (שריון) כקצין אפסנאות.
לאחר מכן שירת כמ"פ מפקדה של גדוד 52. בשנת 1962 עבר לחטיבה 7 והשתתף במלחמת ששת הימים כמ"פ מפקדה של גדוד 9, "עשת", בחטיבה 7. בשנים 1968 עד 1969 שירת כמפקד התחזוקה של חטיבה 7.
ב-1969 מונה לעוזר קצין התחזוקה של עוצבת געש בפיקוד הצפון.
ב-1971 שימש קצין האפסנאות של חטיבה 188, במסגרת זו זכה לשבחים מאלוף הפיקוד, מרדכי גור, על הסיוע שהגיש להעברת כלים משוריינים במסגרת מבצעי קלחת.
ב-1973 מונה לקצין התחזוקה של אוגדה 36 (תחת פיקודו של רפאל איתן).
במסגרת זו היה אחראי על המערך הלוגיסטי של כוחות צה"ל ברמת הגולן במהלך מלחמת יום הכיפורים.
ארגן שיירת אספקה (תחמושת, דלק, מזון ושתייה) לכוחות השריון בכל ערב ממחנה מנסורה לצומת וסט במרכז רמת הגולן.
בנוסף, דאג להובלת תחמושת בכמות מספקת עבור הטנקים בחזית הרמה.
בשנים 1975–1976 היה קצין התחזוקה במפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי, בין השאר במהלך מבצע אנטבה.
בשנים 1976–1980 היה קצין תחזוקה של פיקוד צפון.
באוגוסט 1980 התמנה לקצין תחזוקה ראשי (קתח"ר), תפקיד בו שימש עד 1984. במהלך כהונתו היה אחראי על האספקה במלחמת לבנון הראשונה ולאחר המלחמה עסק בהפקת לקחים ממנה, שלדבריו הדליקה נורה אדומה לגבי המערך הלוגיסטי.
לאחר שסיים כהונתו כקצין תחזוקה ראשי שימש נספח צבאי בדרום אמריקה.
עם פרישתו מצה"ל התמנה ליו"ר האגודה למען החייל תפקיד בו שימש מ-1990 ועד לשנת 2003.
שימש כדירקטור בחברת הבנייה "וילאר" משנת 1993.
בשנת 1989 התמודד על ראשות העיר חיפה מול אריה גוראל במסגרת רשימת הליכוד והגיע שני עם 38% מן הקולות.
רשימת הליכוד בראשותו זכתה ב-8 מושבים במועצת העיר מתוך 27.
היה חבר מועצת העיר חיפה במשך 25 שנים, בהן מילא שורה ארוכה של תפקידים: יו"ר איגוד ערים לכיבוי אש, יו"ר החברה הממשלתית-עירונית "שקמונה", יו"ר ועדת הכספים ויו"ר תאגיד המים העירוני "מי כרמל".
ב-2008 נבחר דותן בפריימריס של מפלגת קדימה בחיפה ושוריין ברשימתו של יונה יהב למועצת העיר.
זכה לתואר יקיר העיר חיפה לשנים 2019/2020.
דותן נפטר ב-2 במרץ 2024. הותיר אחריו את רעייתו, שני בנים ונכדים.
שירת כטייס קרב בחיל האוויר הישראלי.
היה משבויי צה"ל במלחמת ההתשה וישב בכלא המצרי במשך שלוש וחצי שנים.
עם שובו חזר לחיל האוויר, והגיע לפיקוד על בסיס רמת דוד.
רמי הרפז נולד בהרצליה, השישי משבעת ילדיהם של שפרה ושלמה הרפז (גולדנברג) (אחד מאחיו הוא האסטרופיזיקאי עמוס הרפז).
הוא נכד ליינן הראשי של יקב "כרמל מזרחי" בראשון לציון.
גדל בקיבוץ משמר העמק ובקיבוץ הזורע.
בנעוריו היה חבר בקלוב התעופה לישראל ובגדנ"ע אוויר.
בקורס האימון המתקדם טס על מטוסי אוראגן ולאחר מכן שירת כטייס קרב בטייסת מיסטרים ובטייסת סופר מיסטרים.
הדריך בבית הספר לטיסה ובקורס אימון מתקדם, שירת בטייסת העקרב והשתחרר מהשירות הסדיר ב-1961. עבד בקיבוץ הזורע ועשה שנת שירות בקיבוץ זיקים.
במלחמת ששת הימים שירת כסמ"ט א' בטייסת 107, טייסת מטוסי אוראגן, ושימש מוביל בכיר של מבני תקיפה.
הוא השתתף ב-24 גיחות מבצעיות בתקופת המלחמה, המספר הגבוה ביותר מבין טייסי הקרב בחיל האוויר.
לאחר המלחמה התגייס מחדש לשירות קבע.
עבר הסבה למטוסי מיראז' 3 ושירת בטייסת 117. בהמשך היה חבר בצוות הקליטה של מטוסי הסקייהוק ושירת בטייסת 109. היה חבר במשלחת הראשונה של חיל האוויר שיצאה לארצות הברית לקלוט את מטוסי הF-4 פנטום בחיל האוויר.
במלחמת ההתשה השתתף בגיחות מבצעיות רבות, תחילה בטייסת 109, טייסת סקייהוק בה שובץ עד הגעת הפנטומים שנרכשו, ולקח חלק בפשיטה על האי גרין ובמבצע רביב.
לאחר הגעת הפנטומים שירת בטייסת 69 כקצין מערכות, השתתף בהפצצות סוללת נ"מ בשדה התעופה פאיד, הפצצת סוללת נ"מ בג'איפה, מטס הרתעה מעל דמשק בינואר 1970, מבצעי פריחה, תקיפת נמל ראס בנאס ומשחתת שעגנה בו, במבצעי שיער ובגיחות נוספות.
במהלך מבצע שיער 7 ב-30 ביוני 1970 נפגע מטוסו מטיל נ"מ והוא נאלץ לנטוש את המטוס יחד עם הנווט, אחיקר אייל, מעל שטח מצרים.
במהלך תקופתו בשבי עבר חקירות ועינויים קשים, הוא הפך למנהיג השבויים הישראליים שהיו אסורים בכלא עבסייה שבקהיר באותה תקופה: אנשי צוות האוויר מנחם עיני, יצחק פיר, אבינועם קלדס, עמוס לויטוב ועמוס זמיר; קצין המילואים דן אבידן; הצנחן דוד לוי; ושני אנשי השק"ם שנשבו ליד תעלת סואץ, מוטי כהן ומוטי בבלר.
הרפז וחבריו הטייסים תרגמו לעברית את הספר "ההוביט" במה שנודע כתרגום הטייסים.
הוא השתחרר מהשבי בנובמבר 1973, לאחר מלחמת יום הכיפורים.
במהלך תקופת שביו נולדו לו תאומות.
לאחר חזרתו מהשבי חזר לשרת כטייס בחיל האוויר, הוא פיקד על טייסת ושימש סגן מפקד בסיס עציון.
ב-1977 מונה למפקד בסיס רמת דוד תפקיד בו כיהן עד ינואר 1980. הוא המשיך לשרת במילואים ושימש כמדריך בבית הספר לטיסה עד 1993 ומפקד מנחת מגידו בחירום, עד פרישתו משירות המילואים ב-2016.
לאחר שחרורו מצה"ל כיהן כמנכ"ל מפעל פלסטופיל-הזורע במשך שש שנים ולאחר מכן כעובד במחלקת הנדסת המוצר ומנהל פיתוח בחברה.
היה חבר קיבוץ הזורע, היה נשוי לנורית ולזוג נולדו 5 ילדים, בנם הצעיר ארז נפטר במהלך טיול בבוליביה.
הבן אמיר הרפז שירת גם כן כטייס קרב בחיל האוויר וסיים בדרגת אלוף-משנה.
הרפז נפטר ב-24 בינואר 2019, מעט לפני יום הולדתו ה-80. הוא הובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ הזורע.
רמי דוידוף (נולד ב-16 באוקטובר 1980) הוא מוזיקאי, זמר יוצר, תסריטאי ושחקן ישראלי.
דוידוף הוא יליד ירושלים ובוגר תיכון לאומנויות ירושלים ובוגר בית ספר רימון למוזיקה.
רמי הוא אחיו הצעיר של הבמאי עודד דוידוף.
בשנת 2006 הקים דוידוף את להקת הרוק אטלנטיקה.
בהמשך "אטלנטיקה" פתחה את פסטיבל הקולנוע בבריכת הסולטן שבירושלים בהקרנת הבכורה של הסרט "מישהו לרוץ איתו".
בשנת 2007 כתב והלחין דוידוף שיר בשם "הכל דבש" בעונה ראשונה בה גם שיחק בתפקיד אורח.
בשנת 2009 יצא אלבום ראשון של להקת "אטלנטיקה", "שוב בבוקר", שנכתב והולחן באמצעות רמי דוידוף והופץ על ידי חברת "התו השמיני".
מבין השירים באלבום השיר "בן המלך" נבחר לשיר נושא בפסקול הסרט "מישהו לרוץ איתו", המבוסס על ספרו של דויד גרוסמן בו שיחק בתפקיד יהונתן "הבולדוג".
בשנת 2011 "תמרות עשן" עונה שנייה הקליט והפיק גרסת כיסוי לשיר של מאיר אריאל "לא יכול להוריד ממך את העיניים" כשיר סיום לעונה בה שיחק גם בתפקיד האח וויסמן.
בשנת 2015 הוציאה להקת "אטלנטיקה" את אלבומה השני "אין לי מה" שנכתב והולחן באמצעות רמי דוידוף, בהפקתו של רן שם טוב.
מבין שירי האלבום "גטה פיקס", "נרקומן", "אין לי מה" ו"אף אחד לא חייב לך" שהושמעו בפסקול הסדרה אטלנטיקה בהפקת הוט 3 המגוללת את סיפורה של הלהקה האמיתי התסריט נכתב באמצעות רמי דוידוף ביחד עם חברו שגיא אזולאי.
בהמשך שנת 2016 בתום מסע הופעות ארצי חיממה להקת "אטלנטיקה" את להקת הרוק "דיפ פרפל" בפסטיבל הרוק שנערך בלייב פארק ראשון לציון.
את קריירת המשחק וכתיבת התסריטים, החל רמי דוידוף כתלמיד בתיכון לאומניות בירושלים.
בתחילה ביים וכתב סרטים קצרים ביחד עם חברו שגיא אזולאי.
ביניהם: "סוליקו עם ארמונד", "לא רוצחים בשבת" ו"שמחת זקנתי".
בשנת 2006 גילם את תפקיד "יהונתן הבולדוג" לצידו של צחי גראד בסרט "מישהו לרוץ איתו".
בשנת 2008 שיחק בסדרה "הכל דבש" בתפקיד אורח כמוזיקאי פלרטטן.
בשנת 2010 שיחק בסדרה "נבלות" - מיני דרמה בהפקת הוט 3, בתפקיד אורח.
באותה השנה שיחק בסדרה "תמרות עשן" בתפקיד האח וויסמן.
בשנת 2011 שיחק בעונה שנייה בתפקיד האח וויסמן.
"מרסדס" סרט גמר של מכללת תל חי גילם תפקיד ראשי לצידה של ליא קניג.
בשנת 2012 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "הדילרים" שכתב דוידוף יחד עם שגיא אזולאי, בהפקתם של האחים אדרי ודוד מנדיל ובבימויו של אחיו עודד דוידוף.
קומדיית פשע שכונתית המצולמת בשכונת רמות השכונה בה גדל.
בהשתתפות יובל שרף וצחי גראד.
בשנת 2015 כתב וייצר את הסדרה "אטלנטיקה" בהפקת חברת הוט.
דרמה קומית בת 12 פרקים, סדרה המגוללת את הסיפור של להקת אטלנטיקה הירושלמית, בדרכה להוצאת אלבום ראשון.
בפרק הסיום של הסדרה השתתפו בהופעת אורח חברי להקת "דיפ פרפל" איאן גילן ורוג'ר גלובר אשר גילמו את הלהקה עצמה.
בשנת 2016 שיחק בסדרה "בתולות 2" בהפקת הוט 3 בתפקיד ציון.
רמי ורקוט (נולד ב-26 ביוני 1980 בגראנד-סינת'ה) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק כשוער.
ורקוט שימש כשוער מחליף בקבוצת מונפלייה בין השנים 1996-2002, כאשר בתקופה זו צבר 36 הופעות ליגה בלבד.
בעונת 2004-2005, הושאל ורקוט לשטרסבורג, לתקופה קצרה ביותר בה צבר 8 משחקים בלבד בין קורותיה של שטרסבורג.
בעקבות פציעתו של גרגורי קופה ב-2007, ורקוט קיבל את אפודת השוער הראשון של ליון, ושיחק את שארית העונה בשערה של ליון, עד לחזרתו מהפציעה של קופה.
במהלך תקופה זו, ורקוט עצר פנדל גורלי במשחק ליגת האלופות מול שטוטגרט הגרמנית, ובכך סייע לליון להעפיל לשלב שמינית גמר המפעל.
באוגוסט 2012, ורקוט הפך להיות שוערה הראשון של ליון שנית, זאת לאחר מעברו של הוגו לוריס לטוטנהאם הוטספר.
בסיומה של עונת 2012-2013, ורקוט שב לספסל קבוצתו, ואיבד את אפודת השוער פעם נוספת לאנתוני לופש.
ביוני 2014, ורקוט עזב את ליון אחרי 12 שנים, כאשר חתם על חוזה לשנתיים בעולה החדשה לליג 1, קון.
רמי דומונסל היה ראש עירייה, מוציא לאור, פעיל המחתרת הצרפתית במלחמת העולם השנייה וחסיד אומות העולם.
דומונסל למד משפטים ולאחר מכן הצטרף להוצאה לאור "טלנדייה" (Tallandier) והיה מנהלה.
משנת 1935 היה ראש עיריית אבון (Avon, Seine-et-Marne) שליד פונטנבלו שבצרפת.
בתקופת מלחמת העולם השנייה וגם לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה המשיך דומונסל בתפקידו כראש עיריית אבון ובמקביל היה חבר המחתרת הצרפתית.
הוא סייע ליהודים להימלט מצרפת הכבושה לתחומי משטר וישי.
הוא הסכים לפרסם בהוצאתו רק את כתביהם של סופרים שלא שיתפו פעולה עם הכיבוש הגרמני.
כמו כן סיפק מסמכי זהות מזויפים ליהודים, מסמכי קיצוב מזון ומסמכי מעבר מזויפים, כדי להקל עליהם לעבור לצרפת של וישי.
הוא ארגן למשפחת פליטים יהודיים מגרמניה שעמדו בפני סכנת גירוש למחנות ההשמדה במזרח אירופה, מסתור בבית אמו האלמנה.
רוב בני משפחה זו חיו בבית אמו עד השחרור, באוגוסט 1944. אחד מבני המשפחה שנתפס ואף נכלא במחנה ריכוז בצרפת עצמה, שוחרר בזכות מסמכים מזויפים שסיפק לו דומונסל.
במאי 1944 נעצר דומונסל על ידי הגסטפו לאחר שניסה לשחרר את אחד מחברי מועצת העיר אבון, שנכלא על ידי הגרמנים.
הוא נשלח למחנה הריכוז קומפיין מצפון לפריז, ומשם למחנה הריכוז נוינגמה בגרמניה, ושם נספה.
על שמו של רמי דומונסל נקרא רחוב בפריז בו שוכנת הוצאת טלנדייה, "רחוב רמי דומונסל" .
בשנת 1985 הוכר דומונסל על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
רמי דמרי (נולד ב-27 ביוני 1972) הוא מפיק קולנוע וטלוויזיה, בעלי חברת ההפקה "פרקסיס" (PRAXIS).
רמי דמרי נולד בשנת 1972 וגדל בבאר שבע.
למד בבית ספר אמירים שבבאר שבע ולאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון התגייס לצה"ל בשנת 1990 והיה בגרעין נח"ל עמו התגייס לגדוד 50 המוצנח לחטיבת הנח"ל שם שימש כחובש קרבי ולאחר מכן כחובש פלוגתי.
בשנת 1995 התחיל ללמוד קולנוע במכללת ספיר שבשדרות ובמקביל עבד כצלם חדשות בערוץ 2. בין המורים שלו היו אורי סיון ורני בלייר.
במשך שנים השתתף רמי דמרי בהפקות רבות.
בשנת 2005 הוא הקים את חברת הפקה "פרקסיס" ביחד עם אביתר דותן וישי מור.
שותף ואחד מהמשקיעים הגדולים בסרטי חברת "פרקסיס" היה שלמה מוגרבי, אחד מראשוני הקולנוענים בישראל, בנו של יעקב מוגרבי שהקים את בית הקולנוע הראשון בתל אביב – קולנוע מוגרבי.
ב-2006 הפיק "פרקסיס" את הסדרה "כנגד כל הסיכויים" ("Against All Odds"), בבימוי של טום אייבי, 13 פרקים של דוקו-דרמה אמריקאית המספרת על מלחמות ישראל כראי היסטורי של הארץ ובתוכה סיפורי גיבורה וניסים.
ב-2007 נוצר הסרט "סוף שבוע בתל אביב", קופרודוקציה גרמנית-ישראלית בבימויו של דרור זהבי המספר סיפור אהבה בין ישראלית לערבי שמתכנן פיגוע התאבדות.
הסרט זכה בפרס "חביב הקהל" בפסטיבל במוסקבה ב-2008 והתמודד בתחרות הרשמית של פסטיבל הקולנוע ירושלים.
כמו כן, היה מועמד לשישה פרסי אופיר.
ב-2008 צולם והוקרן בבתי הקולנוע הסרט "אביב 41" שהופק על ידי "פרקסיס" ביחד עם Opus Film, TVP S.A., Canal+ בבימויו של אורי ברבש ובכיכובו של ג'וזף פינס.
הסרט צולם בפולין והיה הקופרודוקציה הראשונה בין פולין וישראל.
במקביל בשנת 2008 הפיקה "פרקסיס" קופרודקציות רוסיות ויפניות.
"דוד וכמאל", בבימוי קיקו קווסאקי העוסק בחברות אמיצה שנרקמת בין ילד יהודי-אמריקני לבין ילד ערבי, שניהם בני 9. גורלם של הילדים מצטלב בסמטאות העיר העתיקה בירושלים, כשכמאל חוטף את הפאוץ' של דייוויד.
באותה שנה הופק הסרט "מיקה ואלפרד", על פי הרומן מאת ולדימיר קונין, בבימוי ולדימיר פאטיאנוב ובכיכובו של מייקל יורק.
הסרט מגולל את סיפורו של מיקה פוליאקוב, תלמיד בכיתה ו' שבעקבות פציעה קשה פיתח מיומנות-על: באמצעות המבט בלבד מיקה מסוגל להרוג את כל מי שמתנכל אליו.
מיקה פותח בחיים חדשים שבה המציאות והמיסטיקה שלובות יחדיו.
עוד סרט ישראלי אחד יצא באותה השנה - "גחלים לוחשות" בבימויו של עלי נאסר.
הסרט מספר על ג'מאל, גבר בן 40, אשר נקרע בין אשתו עביר לבין אהבתו הראשונה.
בוקר אחד הוא מחליט לעזוב את עביר ואת הכפר בגליל, ויוצא לעיר הגדולה בעקבות אהובתו לילה.
החיפוש העצמי של ג`מאל מאפשר לבמאי להתמודד עם נושאים מורכבים בליבה של החברה הערבית.
הפיצ'ר הקולנועי צולם בשפה הערבית.
בשנת 2009 הופק הסרט האמריקאי "רימון הזהב" בבימויו של דן תורג'מן המספר את סיפורה של משפחה העולה מתימן עד מלחמות הקיום בארץ ישראל.
הסרט השתתף בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
ב-2009 בשיתוף עם הקרן הפולנית הלאומית הפיק רמי את הפרויקט, "ניו גייז" - סדנאות משותפות של סטודנטים ישראלים ופולנים שהפיקו יחד 7 סרטים קצרים על ההיסטוריה המשותפת של ישראל ופולין.
ב-2012 הופק הסרט "יותר איטי מלב" של יוני זיכהולץ וינאי גוז המספר את סיפורה של העיר תל אביב.
לילי שמחפשת גיבור לספר החדש שלה, פוגשת בנינו, אמן רחוב רומנטיקן ומציצן.
העניינים מסתבכים כשהיא מתחילה להתאהב בנינו, והוא מצדו מגלה את מניעיה האמיתיים.
ב־2010 רמי דמרי היה מפיק שותף בסרט של אבי נשר "פעם הייתי".
עלילת הסרט מתרחשת על רקע הניצחון במלחמת ששת הימים.
התסריט נכתב בהשראת הספר "בשבילה גיבורים עפים", מאת אמיר גוטפרוינד.
הסרט יצא לאקרנים ב-24 ביוני 2010. במרכז הסרט ניצבים זיכרון השואה בישראל והכמיהה לאהבה.
כמו כן הפיק רמי מספר הפקות דוקומנטריות, סדרות ופרויקטים:
"להיות איתך אבי נמני" בבימויו של אביעד פוהורילס.
הסרט שודר ערוץ 10 וסיפק הצצה נדירה אל תורת חיים של אגדת הכדורגל.
אביעד פוהורילס מלווה את שנת הפרישה רצופת המשברים ורוויית הדרמות של גדול שחקני מכבי תל אביב בכל הזמנים.
"משהו מתוק" בבימויו של דן תורג'מן.
עלילת הסרט נעה סביב תככים ומזימות המלוות את חיי המשפחה ממוצא מזרחי.
שלוש אחיות ממוצא מרוקאי גרות באותו בית.
הבת האמצעית מתחתנת, הקטנה אף היא קרובה לחופה.
מי שלא לוקחת חלק בחגיגת הנישואין, זו האחות הגדולה, שמופעל עליה לחץ גדול מאוד.
העניינים מסתבכים כאשר היא מתאהבת בארוס של אחותה הקטנה, וכל המושב בו גרה המשפחה הקטנה - כמרקחה.
"גדוד עליה" בבימוי של גוש פאדם ושודר ב-Yes.
זהו סיפורם של אולג ואלכס, מהגרים ומפקדים כריזמטיים.
סיפור של ניגודים ומאבקים יומיומיים העומדים בפניהם כעולים חדשים ותחושת הגאווה והשייכות שהם מוצאים "בגדוד העלייה".
הסרט מספק הצצה אל בועה חברתית מיליטריסטית, במדינה שנמצאת במלחמה מתמדת.
ב-2013 יצאה לאקרני טלוויזיה סדרה לילדים ישראליים דוברי רוסית "מקס ומילי" - סדרה, 8 פרקים, ששודרה ב-YesVOD
את מילי מגלמת לודמילה יסינסקה, זמרת ומגישת טלוויזיה.
ההפקה בשיתוף עם "אפלג'וס" מבית "עמי אלה תקשורת".
פרויקטים של רמי דמרי וחברתו "פרקסיס" היו מועמדים בקטגוריות שונות לפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע במשך השנים והסרטים שלו השתתפו בעשרות פסטיבלים.
רמי הדר (נולד ב-8 בנובמבר 1966) הוא מאמן כדורסל ישראלי המשמש כמאמנה של הפועל באר שבע דימונה מליגת העל.
הדר הוא בנו של כדורסלן העבר דני הדר.
בנעוריו שיחק כדורסל בהפועל קריית טבעון, שירת בצה"ל בשייטת ספינות הטילים של חיל הים, עבר קורס קצינים, והשתחרר לאחר חמש שנות שירות.
אימן במחלקות הנוער של הפועל גבעתיים ושימש עוזרו של המאמן חנוך מינץ בקבוצה הבוגרת.
בהמשך שימש מאמן נוער בהפועל חולון וב-1994 החליף את אילן קובלסקי כמאמן הקבוצה הבוגרת למשך חמישה מחזורים יחד עם מייק קרטר.
בתפקידו הבא אימן את בית"ר מגדל העמק.
לאחר מכן, במשך מספר שנים לא עסק באימון וניהל עסק שהקים למודלים בארכיטקטורה.
משנת 2005 ועד 2011 אימן שלוש קבוצות: את בית"ר בנימינה אותה העלה לליגה השנייה, את מכבי אשדוד ואת מכבי באר יעקב.
ב-3 בינואר 2011, במהלך אימון של קבוצתו באר יעקב, נפטר שחקן הקבוצה איתי לוי מדום לב.
ב-2012 מונה למאמנה של מכבי הוד השרון, שהפכה לקבוצת בת של מכבי חיפה.
בסיום העונה החליף את מיקי גורקה כמאמן ראשי במכבי חיפה, למשך 11 המשחקים האחרונים של העונה.
בעונת 13–2012 שימש עוזרו של בראד גרינברג באימון מכבי חיפה, שזכתה באותה עונה בתואר אליפות.
שתי עונות לאחר מכן קודם לעמדת המאמן הראשי במכבי חיפה, תפקיד שאותו נשא במשך שנתיים, במהלכן הגיע עם מכבי חיפה פעמיים לרבע גמר הפלייאוף.
לקראת עונת מונה לעוזר המאמן במכבי תל אביב, ובאוקטובר 2016, לאחר פיטוריו של המאמן הראשי ארז אדלשטיין, מונה למאמנה הראשי.
ב-26 באוקטובר 2016 התקיים משחק הבכורה שלו כמאמנה הראשי של מכבי תל אביב, בו ניצחה מכבי את גלאטסראיי במשחק ביתי במסגרת היורוליג.
בדצמבר התפטר הדר מתפקידו, לאחר רצף של הפסדים, שבסיומו תבוסה בתוצאה 83:58 שספגה קבוצתו במשחק חוץ נגד הכוכב האדום בלגרד.
הדר סיים את תפקידו ב-16.12.2016 לאחר 55 ימים עם מאזן של 11 ניצחונות מול 7 הפסדים.
ב-3 בינואר 2017, מונה הדר למאמן הפועל תל אביב וב-28 באפריל של אותה שנה, לאחר 115 ימים, התפטר מתפקידו.