tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טטסואו שימה (Tetsuo Shima) - האנטגוניסט הראשי של "אקירה".
חברו הטוב ביותר של קנדה וחבר בכנופייתו אשר בסופו של דבר הופך ליריבו.
בתחילת הסיפור הוא מעורב בתאונה, אשר גורמת לו להציג כוחות טלפתיים.
הוא מגויס על ידי הקולונל ומסומן כמספר #41. אולם, עם התפתחות כוחותיו, יציבותו המנטלית של טטסואו מתערערת עד לכדי שגעון, וידידותו עם קנדה מתנפצת.
עם התקדמות הסיפור, הוא הופך לסגנו של אקירה, לפני שמאבד שליטה על כוחותיו.
טטסואו נקרא על שם דמות מהמאנגה Tetsujin 28, טטסואו שיקישימה.
קיי (Kei) - חברת תנועת המחתרת הטרוריסטית שבהנהגת נציג הממשלה נזו.
אחותו של לוחם המחתרת ריו.
היא וקנדה אינם מסתדרים לראשונה, אם כי במהלך הסיפור השניים מתקרבים אחד לשנייה ומתאהבים.
קיי היא מדיום חזקה שאינה יכולה להשתמש בכוחות משלה אלא לתעל את יכולותיהם של אחרים דרכה.
נלקחת תחת חסותה של ליידי מיאקו וממלאת תפקיד חשוב בקרב הסופי.
הקולונל - ידוע כקולונל שיקישימה בגרסאות אחרות.
ראש פרויקט ממשלתי סודי העורך מחקרים על בני אנוש בעלי כוחות טלפתיים, ביניהם טטסואו ואקירה.
למרות שבתחילה הוא נראה כאנטגוניסט, הקולונל הוא למעשה איש של כבוד וחייל מסור שנשבע להגן על נאו-טוקיו מחורבן נוסף על ידי אקירה.
הילדים (Esper children) - שפני ניסוי בפרויקט הממשלתי המסומנים כמספרי מחקר.
גופותיהם כשל ילדים אך הם למעשה בשנות ה-40 לחייהם, אם כי גופם הפיזי ופניהם התבגרו.
סיבה זו נעוצה אולי בעקבות הניסויים והניתוחים שערכו עליהם, הכוחות שלהם או שאולי הסמים שניתנו להם כדי לשמר את כוחותיהם.
הם אלה ששורדים את חורבן טוקיו.
קיוקו (Kiyoko) - מסומנת כמספר #25. ילדה שברירית וחלשה אשר מרותקת למיטה.
יש לה יכולת טלפורטציה וחיזוי.
טקאשי (Takashi) - מסומן כמספר #26. הילד הראשון שהוצג שגרם לתאונה של טטסואו כהגנה עצמית.
נהרג בטעות על ידי נזו, אך הוחזר לחיים בכרך האחרון יחד עם שאר הילדים.
מסארו (Masaru) - מסומן כמספר #27. מרותק פיזית לכיסא גלגלים/כסא מרחף.
אקירה (Akira) - מסומן כמספר #28. ילד רגיל למראה אך בעל יכולות טלקינטיות עוצמתיות וכמעט אלוהיות.
אחראי להשמדת טוקיו ולפרוץ מלחמת העולם השלישית, למרות שהדבר לא נעשה ביוזמתו (כוחותיו חזקים לאין שיעור עד כי פעולה פשוטה של טלפורטציה יכולה ליצור גל הדף בהיקף הרסני).
לאחר המלחמה הוא הוחזק בתא הקפאה באתר האצטדיון האולימפי שעתיד להיבנה.
זמן קצר לאחר שהתעורר מחדש בידי טטסואו, הוא גורם לחורבן של נאו-טוקיו בעת עימות בין קנדה לכוחותיו של הקולונל.
נהפך לקיסר אימפריית טוקיו הגדולה.
שלא כמו שאר הילדים, אקירה לא הזדקן והוא במקור ילד אוטיסט, אשר כוחותיו דיכאו את אישיותו המקורית ואשר השאירו אישיות שאינה יכולה לדבר או להביע רגשות.
בסוף העלילה הוא נורה כשהוא מנסה לאלץ על האנושות לעבור תהליך אבולוציוני.
או אז, הוא מתאחד עם חבריו וחוזר לאישיותו המקורית.
דמותו של אקירה מבוססת על שד מסרט האנימה Saiyuki של אוסמו טזוקה.
קאי (Kai) - ידוע גם כקאיסוקי.
חבר בכיר בכנופייתו של קנדה.
אינו ממלא תפקיד חשוב בתחילה, אך נעשה דומיננטי בהמשך.
ימאגאטה (Yamagata) - חבר כנופיית האופנוענים של קנדה, משמש כיד ימינו.
נהרג בכרך הראשון על ידי טטסואו לאחר שניסה לירות בו.
ג'וקר - מנהיג לשעבר של כנופיית הליצנים, המורכבת ממכורי סמים.
ממלא תפקיד משני בתחילה, אך בהמשך נעשה לבן בריתם של קנדה וקאי.
נזו (Nezu) - חבר פרלמנט אשר מנהיג את תנועת המחתרת נגד הממשלה.
מורה רוחני לקיי וריו ומתיימר להציל את האומה מפני הביורוקרטים המושחתים שמכהנים בתפקיד.
מתברר מאוחר יותר שנזו מושחת לא פחות, והוא מבקש להשיג כוח לעצמו.
הוא בוגד באחרים, ומנסה לקחת שליטה על אקירה.
הוא מנסה להרוג את ריו, אותו הוא חושב כחבר קבוצתה של ליידי מיאקו.
ריו יורה בנזו, ונזו מביים את מותו וחוזר מאוחר יותר.
הוא מנסה לירות באקירה לפני שזה יילקח לחזקתו של הקולונל.
הוא מחטיא ויורה בראשו של טקאשי.
נורה ונהרג בידי אנשיו של הקולונל.
ריו (Ryu) - חבר של קיי בתנועת המחתרת ומתיימר להיות אחיה, אולם לא כך המקרה.
במהלך העלילה, ריו נוטש את דרכי הטרור, עוזר לג'ורג' ימאדה ומדריך את קנדה לתאו של אקירה היכן שמוחזק טטסואו.
בכרך האחרון, ריו יורה באקירה, אך נהרג לאחר ששברי המעלית נופלים עליו.
צ'יוקו (Chiyoko) - אישה קשוחה ומיומנת בכלי נשק.
טוענת שהיא דודתה של קיי.
הדוקטור - ידוע כדוקטור אונישי בגרסאות אחרות.
המדען הראשי של פרויקט המחקר הסודי אשר משמש כיועצו של הקולונל.
כאשר אקירה משוחרר מההקפאה על ידי טטסואו, הדוקטור אינו מצליח לתפוס מחסה וקופא למוות.
מיאקו (Miyako) - שפנת ניסויים לשעבר הידועה כציון מספרי #19. הכוהנת הגדולה במקדש של נאו-טוקיו, ובת ברית חשובה של קנדה וקיי בהמשך.
בת בריתו של נזו בתחילה.
יש לה תפקיד חשוב בקרב הסופי במחיר חייה.
סקאקי (Sakaki), מוזו (Mozu) ומיקי (Miki) - ילדות חזקות ובעלות כוח, ההולכות בדרכיה של מיאקו.
נשלחו להילחם נגד הילדים, הצבא, קנדה ונזו כדי לשחרר את אקירה.
מופיעות רק בכרך השלישי, ונהרגות בידי כוחות הצבא.
הנזירים - עוזריה של ליידי מיאקו, מתעלים ומעצימים את כוחה.
קאורי (Kaori) - ילדה צעירה המופיעה לקראת סופו של הסיפור.
משמשת כאחת משפחות המין של טטסואו וגם שומרת על אקירה.
נהרגת על ידי עוזרו של טטסואו.
טטסואו מנסה להחזירה לחיים אך נכשל.
אימפריית טוקיו הגדולה - צבא קטן אשר עולה מחורבות נאו-טוקיו לאחר השמדתה בידי אקירה.
מורכבת מפנאטיים מוטרפים אשר מעריצים את אקירה כקיסר בגלל ה"ניסים" שהוא מבצע.
אולם, מרכז הכוח נעוץ ב"ראש ממשלתו" של אקירה, טטסואו.
הצבא חסר כל ארגון ומשמעת, ומסרב לקבל עזרה חיצונית.
נאבק במאמיניה של ליידי מיאקו.
בסוף הסיפור, קנדה וחבריו לוקחים על עצמם את שם האימפריה, מגרשים את האמריקנים והאומות המאוחדות מנאו-טוקיו ומכריזים עליה כמדינה ריבונית.
הקפטן - עוזרו של טטסואו, אופורטוניסט המתחזה לחסיד פנאט שלו, אשר משרת תחתיו אך למעשה חותר כנגדו.
במהלך הקרב בין טטסואו לחיילי המארינס, הוא נקלע לאש צולבת ונהרג על ידי גז בקטריאלי.
איש הציפורים - אחד מחברי פלוגת הסער המיוחדת של טטסואו, המשמש כמערכת אבטחה.
עוטה כיסוי עיניים ועומד לרוב מעל חורבות בניינים כצופה על שטחה של האימפריה.
מרומז כי כוחותיו הטלפתיים מאפשרים לו לחוש מראות וצלילים ממרחק רב.
נהרג על ידי ימאדה, אשר מפילו מגובה רב.
איש הביצים - איש גוץ ושמן, חבר בפלוגת הסער המיוחדת של טטסואו.
פוגש בימאדה וחיילי המארינס באצטדיון האולימפי.
משתמש בכוחו כדי למחוץ את ליבו של אחד מהחיילים, אך מוצא להורג בידי ימאדה.
ג'ורג' ימאדה (George Yamada) - חייל יפני-אמריקני אשר נשלח למשימה להתנקש בחייהם של אקירה וטטסואו בחלקו השני של הסיפור, לאחר שאקירה החריב את נאו-טוקיו.
נראה כפרוטגוניסט בתחילה, אך הופך לדמות מרושעת לאחר שמתבררים מניעיו האמיתיים בנוגע לנאו-טוקיו.
הוא מתכנן להרוג את שני בעלי הכוחות בעזרת חיצי רעל ביולוגיים.
מצוותים אליו חיילי מארינס למשימה באצטדיון האולימפי, לאחר שהמקום הפך לבסיסה של אימפריית טוקיו הגדולה.
אולם, הנשק הביולוגי בו משתמש ימאדה אינו מכניע את טטסואו, שהורג אותו לבסוף.
פרויקט נוער עבריין ("Project "Juvenile A) - קבוצה בינלאומית של מדענים שחוקרים את אירועי החורבן של נאו-טוקיו.
חברי הפרויקט הם ד"ר דוברובסקי, ד"ר סימונס, ד"ר ג'וריס, ד"ר הוק, פרופסור ברנרדי וקרמה טאנג'י.
המטפלים (Caretakers) - רובוטים שנבנו בידי הצבא כדי להילחם בפולשים וכדי ליצור קשר עם שורדים במקרה של מלחמה גרעינית.
הם מוצגים במהלך הכרך השלישי כשהוטל משטר צבאי, לאחר שטטסואו משחרר את אקירה.
מאוחר יותר, הקולונל משתמש במטפל כדי להעביר את קיוקו למקדשה של ליידי מיאקו, וכן מטפל נוסף משודרג כדי לשמש ככלי לחימה של קנדה וקאי בקרב באצטדיון האולימפי.
סדרת המאנגה, אשר נוצרה על ידי קצוהירו אוטומו, פורסמה במקור במגזין Young Magazine בין השנים 1982 עד 1990. הסדרה לוקטה בהמשך ב-6 כרכים.
ב-18 ביוני 1988 יצא סרט אנימה המבוסס על המאנגה, בבימויו של קצוהירו אוטומו, יוצר המאנגה.
בשעה שרוב עיצובי הדמויות והתפאורות עובדו ישירות מהמאנגה בת 2,182 העמודים, עלילת הסרט בנויה מחדש ושונה לחלוטין מגרסתו המודפסת, ומקצצת הרבה מחלקה השני של המאנגה.
סרט האנימה מיוחס על ידי רבים כציון דרך במדיום האנימה, והוא הפך במהרה לסרט פולחן.
ככזה, הוא היווה השראה לסרטים שבאו אחריו.
משחק הרפתקאות המבוסס על סרט האנימה יצא לקונסולת ה-Nintendo Entertainment System בשנת 1988 בידי חברת Taito.
השחקן משחק בדמותו של קנדה, והסיפור מתחיל כאשר קנדה וחברי כנופיית האופנוענים שלו מוחזקים על ידי כוחות המשטרה.
בשנת 1994 יצא משחק פעולה לאמיגה CD32, ובשנת 2002 יצא משחק הפינבול Akira Psycho Ball לקונסולת פלייסטיישן 2 בידי חברת Bandai.
בשנת 2002 אולפני האחים וורנר רכשו את הזכויות להפקת רימייק לייב אקשן של הסרט.
לאורך השנים היו מספר ניסונות להשיק את ההפקה של הסרט, ולפחות חמישה במאים שונים ועשרה כותבים שונים היו מעורבים באותם הניסיונות.
בשנת 2017 פורסם לראשונה שהבמאי טאיקה ואיטיטי נבחר להיות הבמאי שיביים את עיבוד הלייב אקשן של הסרט.
אולפני האחים וורנר קבעו בהמשך שהסרט מתוכנן לצאת לאקרנים ב-21 במאי 2021, ושהצילומים לסרט מתוכננים להתחיל בקליפורניה ביולי 2019. עם זאת, משום שואיטיטי היה לבסוף מעורב בבימוי של הסרט "תור: אהבה ורעם", הוחלט לדחות למועד מאוחר יותר את תחילת הצילומים של הסרט.
AKIRA, Volume 5, , תאריך יציאה: דצמבר 2001
AKIRA, Volume 1, , תאריך פרסום: 13 באוקטובר 2009
אקין (בקזחית: ақын, בקירגיזית ורוסית: акын) הוא "בארד" עממי, משורר וזמר-יוצר מאלתר בתרבות עמי קזחסטן וקירגיזסטן.
האקינים נבדלים מהזמרים הקרויים "ז'יראו" שהם משוררים אפיים, מספרי סיפורים ומבצעי שירים.
האקינים מאלתרים בצורת רצ'יטטיב מלודי, תכופות בקול גרוני, כשהם מלווים את שירתם בדומברה - אצל הקזחים, או בקומוז (בקזחית:קיל-קוביז) אצל הקירגיזים.
הרפרטואר שלהם כולל שירים הקרויים "טרמה" או "טולגאו", וגם כן שירים אפיים.
אצל אוכלוסיות אנלפבתיות ברובן שאורח חייהם נוודי, בתקופות שלפני המשטר הסובייטי, מילאו האקינים תפקיד חשוב בביטוי המחשבות והרגשות, חשיפת העוולות והילול הגיבורים.
בימינו האקינים ידועים בביצוע שירי אייטיס או אייטיש - דואו תחרותי בין שני זמרים.
אצל עמים טורקים ומונגולים קיימים שמות נרדפים למילה "אקין", כמו "בחשי", "אשיק", "שמאן" או "קאם".
אצל בשקירים זמרים-יוצרים דומים נקראים "סֶסֶנים".
השם "חאפז" ניתן למי שיודע לדקלם את הקוראן בעל פה.
בשנת 2014 הכיר ארגון אונסק"ו באמנות הנגינה בדומברה בקזחסטן כמורשת תרבותית בלתי מוחשית.
טוקטוגול סטילגאנוב קוירוצ'ו (קודאיברגן אומורזאק אואולו) (1866-1941)
אקיקו יוסאנו (ביפנית: 与謝野 晶子; 7 בדצמבר 1878 – 29 במאי 1942) הוא שם עט של סופרת ומשוררת יפנית בשם הו שו, שהייתה מחלוצי הפמיניזם, פציפיסטית ופעילה חברתית שחיה בתקופת מייג'י, תקופת טאישו ובתחילת תקופת שווה.
היא הייתה בין המשוררות הפוסט-קלאסיות המפורסמות ביותר והשנויות ביותר במחלוקת ביפן.
יוסאנו נולדה למשפחת סוחרים אמידה מסאקאי במחוז אוסקה.
כבר מגיל 11 היא לקחה חלק משמעותי בניהול העסק המשפחתי שעסק במכירת יוקן וממתק שעועית.
בילדותה היא נהגה לקרוא יצירות ספרותיות, לרוב מספרייתו של אביה.
בתור תלמידת תיכון היא עשתה מנוי למיוג'ו והפכה לאחת התורמות העיקריות שלו.
עורך כתב העת, טקאן יוסאנו, לימד אותה את שירת הוואקה.
למרות שטקאן היה נשוי הוא התאהב באקיקו, ולבסוף הם התחתנו ב-1901 והתגוררו בפרבר של טוקיו.
אקים מיכיילוביץ' טמירוף היה שחקן קולנוע אמריקאי ממוצא ארמני, זוכה פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר ומועמד שני פרסי האוסקר על תפקידיו בסרטים "למי צלצלו הפעמונים" ו"הגנרל מת בשקיעה".
טמירוף נולד בעיר טביליסי ששכנה בשטח האימפריה הרוסית (כיום גאורגיה).
הוא התאמן לראשונה במשחק מקצועי ב"תיאטרון האמנותי של מוסקבה" תחת השחקן הרוסי האגדי קונסטנטין סטניסלבסקי והחל את דרכו בתיאטרון הרוסי.
במהלך מסע הופעות עולמי בו השתתף טמירוף הגיע לברודוויי והחליט להישאר ולנסות את מזלו בתחום בארצות הברית.
טמירוף עבד במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 בתעשיית התיאטרון האמריקאית ועל אף המבטא הרוסי הכבד שלו הוא הצליח לבסס את מעמדו כשחקן מן המניין.
הוא החל את דרכו בתעשיית הסרטים בהוליווד בתחילת שנות ה-30 בתפקידים קטנים.
הוא התגלה ב-1935 בזכות תפקיד קטן תחת בימויו של ויליאם ויילר בסרט "ההונאה העליזה" ובזכות תפקיד קטן בו השתתף בדרמה המוזיקלית "מריאטה השובבה".
בשנת 1936 טמירוף זכה למעמד של כוכב בזכות משחקו במותחן הפשע של לואיס מיילסטון "הגנרל מת בשקיעה" בתפקיד הגנרל הסיני יאנג עליו הוא הועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בנוסף השתתף בלהיטי הקולנוע של אותה השנה "אנתוני אדוורס" של מרווין לרוי ו"סיפורו של לואי פסטר" של ויליאם דיטרייל.
כשחקן מצליח הוא לוהק לסרטיו של ססיל ב.
דה-מיל "North West Mounted Police", "יוניון פסיפיק" ו"הפיראט" ולסאטירה הפוליטית "מק'גינטי הגדול" בתפקיד הבוס.
בשנת 1943 היה טמירוף לשחקן הקולנוע הראשון שזוכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בתור פבלו בעיבוד הקולנועי של סם ווד לספר "למי צלצלו הפעמונים", על תפקידו בסרט היה מועמד בפעם השנייה לפרס האוסקר.
כמו כן הוא הופיע בסרטו השלישי של בילי ויילדר "חמישה קברים לקהיר" בתפקיד פאריד בעל המלון ובדרמה "זרע הדרקון" בתפקיד הסוחר וו ליין.
בשנות ה-50 הופיע טמירוף בסרטיו של אורסון ולס "מגע של רשע" בתפקיד דוד ג'ו גראנדי ו"מר ארקדין".
בנוסף שיחק בדרמה ההיסטורית "אנסטסיה" בתפקיד בוריס צ'רנוב ובקומדיית המלחמה "יעקובובסקי והקולונל".
בשנות ה-60 הרבה טמירוף להשתתף בסרטים אירופאים כשהבולט מכולם היה הסרט המדע בדיוני הצרפתי של ז'אן-לוק גודאר "אלפאוויל", שבו שיחק בתפקיד הסוכן החשאי הנרי דיקסון.
טמירוף שיחק גם בסרט הפשע "האחד עשר של דני אושן", בדרמה המשפטית של אורסון ולס "המשפט" ובהפקה המצליחה של וולט דיסני "לויטננט רובינזון קרוזו".
טמירוף היה נשוי במשך כ-40 שנה לשחקנית הרוסייה תמרה שיין עד למותו ב-17 בספטמבר 1972 ממחלת הסרטן בגיל 72. הונצח בשדרת הכוכבים של הוליווד.
אקים וולינסקי (רוסית: Аким Волынский; נולד בשם חיים לייבוביץ' פלקסר, רוסית: Хаи́м Ле́йбович Фле́ксер; 3 במאי 1863 ז'יטומיר - 6 ביולי 1926 לנינגראד) היה עיתונאי, מבקר ספרות, היסטוריון, עורך ותאורטיקן אומנותי (בעיקר של הבלט) רוסי ממוצא יהודי.
הוא נולד ב-1863 בשם חיים פלקסר.
בהיותו ילד הוריו התגרשו, לאחר גירושיהם אמו התנצרה ועברה יחד עם אקים לסנקט-פטרבורג.
בזמן לימודיו באוניברסיטה הוא החל לכתוב בשביל עיתונים יהודים-רוסיים, הוא כתב בשביל רזסוויט, רוסקי ייבראי וווסחוד.
ב-1884 הוא הוציא יחד עם זאב ברמן חוברת "פלשתינה" (Палестина).
ב-1888 הוא עבר לכתוב בעיתונות רוסית לא-יהודית והפסיק לכתוב על נושאים יהודיים.
החל מ-1892 היה עורך של כתב העת סברני וסטניק (עברית: המודיע הצפוני).
וולינסקי התפרסם בזכות עבודותיו הביקורתיות על הספרות הרוסית.
ב-1900 הוא פרסם עבודה אודות לאונרדו דה וינצ'י שהתקבלה בהערכה רבה באיטליה והוא קיבל מעמד של תושב כבוד מעיר מילאנו.
לאחר מהפכת אוקטובר הוא התמנה למנהל של בית הספר לכוריאוגרפיה בפטרוגראד.
זמן קצר לפני פרוץ מהפכת אוקטובר הוא התחתן עם רקדנית בלט מפורסמת אולגה ספסיבצבה שעליה השפיע רבות.
האקינקס (באנגלית acinaces; ביוונית ἀκινάκης) או אקינקה (כנראה בפרסית עתיקה akīnakah) הוא סוג של חרב קצרה או פגיון אשר שימש בעיקר באלף הראשון לפני הספירה באזור אגן הים התיכון, במיוחד על ידי המדיים, הסקיתים והפרסים, ולאחר מכן על ידי היוונים.
האקינקס הומצא על ידי הסקיתים, אבל הוא נעשה מפורסם על ידי הפרסים, ומהם התפשט בכל רחבי העולם העתיק.
את השפעתו ניתן לראות גם בעיצובים של כלי נשק סיניים כגון חרב הג'ינגלו.
הרומאים האמינו שמקור הנשק הוא ממדי.
בדרך כלל האקינקס הוא באורך של 35–45 סנטימטרים והוא בעל להב פיפיות.
גולת הניצב בדרך כלל חצויה או מסוג "אנטנה".
הנדן של האקינקיס בדרך כלל היה מעוטר ונחגר בראוותנות..
מאחר שהאקינקיס נראה כנשק תקיפה, ומאחר שהוא היה בדרך כלל שחוק יותר בצידו הימני, סביר להניח שהוא נועד לדקירות פתע מלמעלה למטה.
הדבר היחיד שטקסטים עתיקים אומרים על האקינקיס הוא שהאקינקיס הוא סוג של "חרב פרסית".
משום כך מחברים בלטינית לאורך ההיסטוריה נהגו לזהותו עם כלי נשק פרסיים רבים שהכירו.
בטקסטים לטיניים מימי הביניים מזהים את האקינקיס עם הסימיטר ודומיו.
פאולוס הקטור מייר מזהה את האקינקס עם הדוסאק, ובעבודותיהם של הישועים המתארות את יפן המילה אקינקס משמשת לתיאור הקטאנה.
עם זאת, הסימיטר הפרסי הוא נשק חדש יחסית שלא היה קיים בעת העתיקה ולכן אין לזהותו עם האקינקיס.
הפרסים בממלכה האח'מנית עשו שימוש בכמה סוגים של חרבות.
אומנות פרסית עתיקה מציגה בדרך כלל את שומרי הראש של המלך ואת האצילים החשובים כשהם חוגרים פגיונות אלכסוניים מצועצעים.
לעומתם באומנות יוונית מציגים אותם כשהם לובשים קופיס.
בגלל הבלבול הזה נדרשה עבודת בילוש כדי להבין מה הוא האקינקיס.
אחת הראיות היא שטקסטים יווניים ורומיים מזכירים לפעמים את האקינקיס שניתן על ידי המלך כאות חיבה.
דבר זה מצביע על כך שהאקינקיס הוא פגיון.
את השימוש הפולחני באקינקס אנו מוצאים במתנתו של המלך הפרסי חשיארש שנתן אקינקס כמנחה לים.
האקינקיס מוזכר באופן פולחני גם על ידי הרודוטוס (היסטוריה, VII, 54), בטקס החרטה הידוע בשם הלקאת הדרדנלים.
ראיה חזקה נמצאת בקטע בספר קדמוניות היהודים של יוסף בן מתתיהו שבו הנשק ששימש את הסיקריקים מתואר כך:
"...ואלה שנקראו סיקרקים, שהיו סוג של שודדים, נעשו רבים יותר מאי פעם, והשתמשו בחרבות קטנות, בגודלו של האקינקיס הפרסי, אבל מעוקלות כמו הסיקה הרומית, שעל שמה קיבלו השודדים את שמם..."
אקינורי נקיאמה (ביפנית: 中山 彰規; 1 במרץ 1943 - 9 במרץ 2025) היה מתעמל יפני, אלוף אולימפי, שזכה ב-10 מדליות מהן 6 זהב (מקסיקו סיטי 1968 ומינכן 1972) ואלוף עולם שזכה ב-12 מדליות, מהן 7 זהב (דורטמונד 1966 ולובליאנה 1970).
נקיאמה היה הספורטאי המעוטר ביותר במדליות זהב באולימפיאדת מקסיקו סיטי, עם 6 מדליות, מהן 4 מדליות זהב, ביחד עם ורה צ'סלבסקה מצ'כוסלובקיה.
מבין כל המתעמלים במשחקים האולימפיים, מדורג נקיאמה במקום שביעי בכל הזמנים, לפי מספר מדליות הזהב שאותן צבר ותשיעי בכל הזמנים, לפי סך כל המדליות שאותן צבר.
הוא למד באוניברסיטת צ'וקיו שבעיר הולדתו.
באליפות העולם שנערכה בדורטמונד, גרמניה בשנת 1966 זכה נקיאמה ב-6 מדליות: 3 זהב, אחת כסף ו-2 ארד.
מדליות זהב, בתחרות הקבוצתית הראשונה אי פעם, בתרגיל קרקע ובתרגיל מתח.
מדליית כסף, בתרגיל טבעות ומדליות ארד, בתחרות קרב-רב אישי ובתרגיל קפיצות.
אלוף אולימפי, הספורטאי המעוטר ביותר
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה נקיאמה ב-6 מדליות: 4 זהב, אחת כסף ואחת ארד והיה לספורטאי המעוטר ביותר במדליות זהב ביחד עם ורה צ'סלבסקה מצ'כוסלובקיה (6 מדליות: 4 זהב ו-2 כסף).
מדליות זהב, בתחרות הקבוצתית, בתרגיל טבעות, בתרגיל מקבילים ובתרגיל מתח.
מדליית כסף, בתרגיל קרקע ומדליית ארד בתחרות קרב-רב אישי בתוצאה של 115.65 נק', אחרי בן ארצו סוואו קאטו (115.90 נק') ומיכאיל וורונין מברית המועצות (115.85 נק').
נוסף לכך, הוא סיים במקום החמישי בתרגיל קפיצות ובמקום ה-12 בתרגיל סוס סמוכות.
באליפות העולם שנערכה בליובליאנה, סלובניה (באותה העת יוגוסלביה) בשנת 1970 זכה נקיאמה ב-6 מדליות: 4 זהב, אחת כסף ואחת ארד, יותר מכל מתעמל אחר באליפות.
מדליות זהב, בתחרות הקבוצתית, בפעם השנייה ברציפות, בתרגיל קרקע וכך הגן על תוארו, בתרגיל טבעות ובתרגיל מקבילים.
מדליית כסף, בתרגיל מתח ומדליית ארד, בתחרות קרב רב אישי.
באולימפיאדת מינכן (1972) זכה נקיאמה ב-4 מדליות: 2 זהב, אחת כסף ואחת ארד.
מדליות זהב, בתחרות הקבוצתית, בפעם הרביעית ברציפות בתולדות יפן ובתרגיל טבעות וכך הגן על תוארו.
מדליית כסף, בתרגיל קרקע ומדליית ארד, בתחרות קרב רב אישי בתוצאה של 114.325 נק', אחרי חבריו לנבחרת סוואו קאטו (114.650 נק') ואיזו קנמוצו (114.575 נק').
נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום החמישי בתרגיל מתח, אחרי ארבעת חבריו לנבחרת ובתרגיל מקבילים, במקום השישי בתרגיל סוס סמוכות ובמקום ה-12 בתרגיל קפיצות.
לאחר שפרש מספורט תחרותי, אימן נקיאמה התעמלות מכשירים באוניברסיטה שבה למד.
בהמשך, שימש כסגן יו"ר איגוד ההתעמלות של יפן.
בשנת 2005 זכה נקיאמה להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי בהתעמלות.
אקין אזטורק (; נולד ב-21 בפברואר 1952) הוא קצין לשעבר בדרגת גנרל בחיל האוויר הטורקי.
שימש כמפקדו ה-30 של חיל האוויר הטורקי, ופרש מתפקידו ב-4 באוגוסט 2015. לאחר פרישתו המשיך לכהן כחבר במועצה הצבאית העליונה.
ב-15 ביולי 2016 עמד בראש ניסיון כושל לבצע הפיכה צבאית בטורקיה, ולהדיח את הנשיא רג'פ טאיפ ארדואן.
נכון ליולי 2016, נמצא במעצר, דרגותיו ועיטוריו נלקחו ממנו, והוגשו נגדו האשמות בגין עבירות נגד הסדר הציבורי, טרור, קשירת קשר ובגידה במולדת.
אזטורק נולד ב-21 בפברואר 1952 בעיר גימיסאנה שבטורקיה.
בשנת 1973 סיים את לימודיו באקדמיה של חיל האוויר הטורקי, ולאחר מכן שרת כטייס קרב, למד במכללה צבאית והתקדם בסולם הדרגות.
בין השנים 1989–1991, אזטורק שימש כקצין המבצעים של טייסת מס' 141 של חיל האוויר הטורקי.
החל ממאי 1991 עד שנת 1993 הוא שימש כמפקד הטייסת.
בין השנים 1993–1996 הוא שימש כקצין פרויקטים ומפקד מחלקת הדרכה במטה חיל האוויר.
בין 1996–1998 הוא שימש כנספח הצבאי הטורקי בישראל.
עד שנת 2000 היה מפקד מבצעים בבסיס חיל האוויר המרכזי ה-6 בבנדירמה.
בשנת 2000 קודם לדרגת בריגדיר גנרל, וכיהן כראש מחלקת הדרכת טייסים.
בשנת 2004 הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ומונה כמפקד מבצעים בבסיס חיל האוויר המרכזי ה-9. בשנת 2006 הוא מונה כמפקד מבצעים בבסיס חיל האוויר המרכזי ה-2. בשנת 2008 הוא התמנה לראש המודיעין של חיל האוויר.
בשנת 2009 הוא הועלה לדרגת לוטננט-גנרל, ובשנת 2011 הפך למפקד פיקוד ההדרכה האווירית.
ב-22 באוגוסט 2013 הוא הועלה לדרגת גנרל, וב-30 באוגוסט מונה למפקד ה-30 של חיל האוויר הטורקי.
במהלך שירותו ביצע גנרל אזטורק 5800 שעות טיסה ב-30 סוגי מטוסים שונים במהלך קריירת טיסה בת 43 שנים.
ב-4 באוגוסט 2015 הודיע על פרישתו מתפקיד מפקד חיל האוויר, אולם גם לאחר פרישתו המשיך לכהן כחבר במועצה הצבאית העליונה.
לאחר ניסיון ההפיכה הצבאית בטורקיה ב-15 ביולי 2016, היה אזטורק בין 2,839 אנשי הצבא שנעצרו ב-16 ביולי בידי ממשלת ארדואן.
הוא אף נחשד כמי שהוביל את הקשר, ועל פי כלי תקשורת התומכים בארדואן הוא אף הורה למורדים: "תפסו את ארדואן חי או מת".
עם זאת, השתתפותו במרד אינה וודאית.
עוד לפני כן הוא נחשד שתכנן הפיכה במדינה, והואשם בכך שהוא שומר על קשר עם פטהוללה גולן השוהה בגלות בארצות הברית.
על פי סוכנות הידיעות הטורקית "אנדאלו", אזטורק הודה בתכנון ההפיכה, בעוד דיווחים אחרים טענו שהוא הכחיש כל קשר אליה וטען כי: "איני האדם שתכנן או עומד מאחורי ניסיון ההפיכה שהתרחשה בסוף השבוע, ואיני יודע מי עשה זאת".
על פי ערוצי הטלוויזיה הפרטיים "האברטורק" ו-NTV, אזטורק טען שכאשר פרץ המרד הוא שהה באחד מבסיסי חיל האוויר עקב ביקור אצל אחד מנכדיו, וכשנודע לו על פרוץ המרד הצליח להניא חלק מהקושרים מלקחת בו חלק ואף להציל שני קצינים בכירים הנאמנים למשטר שהוחזקו שם.
אקירה סוזוקי (יפנית: 鈴木 章; נולד ב-12 בספטמבר 1930) הוא כימאי יפני, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 2010.
סוזוקי נולד באי הוקאידו שביפן.
הוא למד באוניברסיטה באי ולאחר קבלת הדוקטורט שלו, שימש באוניברסיטה כעוזר פרופסור.
בשנים 1963–1965 עבד כסטודנט יחד עם הרברט בראון באוניברסיטת פרדו, ולאחר שחזר לאוניברסיטת הוקאידו שימש כפרופסור מן המניין שם.
בשנת 1994 פרש מאוניברסיטת הוקאידו.
ב-2010 הוענק לסוזוקי פרס נובל לכימיה, יחד עם ריצ'רד הק ואי איצ'י נגישי, על תגובות מצומדות בעזרת זרז פלדיום בסינתזה אורגנית.
אקין אומוטוסו הוא במאי קולנוע, תסריטאי ושחקן ניגרי.
אביו קולה אומוטוסו ואחותו יוואנדה אומוטוסו שניהם סופרים.
אקין אומוטוסו נולד בניגריה וגדל באילה איפה שבמדינת אוסון בניגריה.
משפחתו היגרה לדרום אפריקה בשנת 1992 לאחר שאביו, קולה אומוטוסו, קיבל משרה אקדמית באוניברסיטת הכף המערבי בדרום אפריקה.
המשרה של אביו עודדה את אומוטוסו ללמוד באותה אוניברסיטה, שבה קיבל דיפלומה בתורת הנאום ובדרמה.
אומוטוסו נכנס לתעשיית הבידור בזמן שלמד באוניברסיטה.
תפקיד הבכורה שלו כשחקן היה בסרט Sunjata של מארק פליישמן.
בזכות משחקן בסרט זה זכה אומטוסו בפרס פלר דה-קאפ (Fleur du Cap) לתלמיד המבטיח בשנת 1995. הוא השתמש בכסף שקיבל על תפקידי המשחק הראשונים שלו על מנת לממן את בימויים של הסרטים הקצרים הראשונים שלו, The Kiss of Milk ("נשיקת החלב"), The Nightwalkers ("הולכי הלילה") ו-The Caretaker ("המשגיח").
עד 1999, הוא כתב הסרט הראשון שלו באורך מלא, ששמו God is African ("אלוהים הוא אפריקאי").
הסרט יצא לאור בשנת 2003. ב-2003 הקים אומוטוסו יחד עם רובי ת'ורפ ועם קגומוטסו מטסוניאנה חברת הפקות שלה קראו T.O.M Pictures, כאשר שמה הוא ראשי התיבות של שלושת שמות מקימיה.
אומוטסו ציין גם כי הוא קיבל מענק ליצירת הסרט מקרן הפיתוח של נשות אפריקה ("African Women's Development Fund").
בזכות הסרט זכה בשנת 2016 בפרס הבמאי הטוב ביותר בטקס פרסי הקהל לקולנוע "אפריקה מג'יק" במדינת לאגוס.
בריאיון עם אזאניה מוסאקה (Azania Mosaka), הוא תיאר את האווירה בתעשיית הסרטים של דרום אפריקה כסביבה המאפשרת ליוצרי סרטים שאפתניים להוציא לפועל את רעיונותיהם.
הוא הודה במיוחד למענקים הכספיים שמעניקים מחלקת המסחר והתעשייה (Department of Trade and Industry) וקרן הקולנוע והווידאו הלאומית (National Film and Video Foundation; NFVF) המכין מעוניינים ביצירת סרטים לתעשייה.
2014 - הקטור והחיפוש אחרי האושר
סרטים וסדרות טלוויזיה שביים או הפיק
2022 - רייז - הסיפור של משפחת אנטטוקומפו (אנ')
אקיסי דלתא, היא שחקנית ויוצרת קולנוע מחוף השנהב.
דלתא נולדה בדימבוקרו שבחוף השנהב ב-1960. היא מעולם לא זכתה ללמוד בבית הספר.
את הקריירה שלה התחילה בתור רקדנית ודוגמנית, ואז שיחקה בסרטו של לאונרד גרוקה Comment ça va ובמספר סרטים של אנרי דיפארק.
ב-2002 היא יצרה את סדרת הטלוויזיה Ma Famille.
אקלטדטה (שם מדעי: Ekaltadeta) הוא סוג נכחד של כיסאי בן סדרת הקנגוראים אשר חי באוסטרליה של סוף תקופת האוליגוקן עד המיוקן.
מאובניו התגלו במערת ריברסליי שבקווינסלנד, צפון אוסטרליה.
התגלו בסוג שני מינים, ב-1985 בידי החוקרים האוסטרלים מייק ארצ'ר ו.
המשמעות של שמו בשפת האבוריג'ינים ופירושו: "שיניים חזקות".
הוא קרובו של קנגוריל המושק החי כיום בצפון אוסטרליה.
יונק זה דמה במראהו לקנגורים החולדתיים, אך היה גדול בהרבה והגיע לאורך 1.2 מטר ולמשקל 15 קילוגרם.
מבנה הגולגולת חושף שהיה בעל שיניים קדמיות גדולות המופנות קדימה ושיניים חותכות מצידי הלחיים ומאחורי השיניים הקדמיות שהיו גדולות וחדות מאוד, התאמה לתזונה של אכילת כל או לאכילת בשר.
ניבים אלה היו שונות משיני טורפים מובהקים כמו החתולים, אך דומות לשיני דוביים או שועלים, אשר מותאמים ללעיסת בשר והיו גדולות מכדי לאכול חרקים.
לקנגורו קדום זה היו מספר אויבים כמו לטאת המגלניה ואריה הכיס.
לצידו חיו קנגורים ענקיים כמו הפרופלאופוס והפרוקופטודון.
נודע במיוחד כיוצר סדרת המאנגה המצליחה "דרגון בול".
עבד גם כמעצב של דמויות למספר משחקי וידאו פופולריים כגון סדרת "Dragon Quest", "Chrono Trigger" ו-"Blue Dragon".
נחשב לאחד האמנים ששינו את ההיסטוריה של המאנגה, שכן יצירותיו היו בעלות פופולריות רבה, והיו מקור השפעה לאמני מאנגה רבים.
טוריאמה נולד בעיר קיוסו אשר במחוז אאיצ'י שביפן.
טוריאמה החל לגלות עניין רב בציור עוד בגיל צעיר.
העניין שלו בציור גדל באופן ניכר לאחר שצפה בסרט של דיסני "על כלבים וגנבים" אשר יצא לאקרנים ב-1961. לטענתו סדרת המאנגה אסטרו בוי מאת אוסמו טזוקה, אליה נחשף כאשר היה בבית הספר היסודי, הייתה סדרת המאנגה הראשונה שגרמה לו להתעניין בסדרות מאנגה.
בנוסף לכך, לטענתו במהלך ילדותו הוא גילה גם עניין רב בתוכנית הטלוויזיה היפנית אולטרה-מן ובמסדרת סרטי הקאייג'ו גאמרה.
לטענת טוריאמה היה זה מובן מאליו שהוא ימשיך ללימודים בתיכון אשר ממוקד בעיצוב אומנותי.
למרות התנגדות עזה מצד הוריו, טוריאמה היה משוכנע שהוא יצליח להתחיל לעבוד כמאייר בתום לימודיו במקום שימשיך הלאה ללימודים באוניברסיטה.
הוא עבד בתחילה במשך שלוש שנים במשרד פרסום בעיר נגויה בו הוא התמקד בעיצוב פוסטרים עד שלבסוף הוא החליט להתפטר.
טוריאמה התמודד בתחילה עם אתגרים פיננסיים לאחר שהתפטר בהיותו בן 23 בלבד.
באותה העת הוא שלח מאנגה שהוא יצר לתחרות של יוצרי מאנגה חובבים של המגזין "Weekly Shōnen" של החברה קודנשה.
אף על פי כן, משום שהוא הגיש את היצירה מאוחר מדיי היא לא נכללה באותה התחרות.
למרבה המזל, Weekly Shōnen Jump, מגזין שונן אחר, הסכים לקבל את יצירתו משום שבאותה העת הם פרסמו גם מאנגות נבחרות שנשלחו על ידי יוצרים חובבים.
קאזוהיקו טורישימה, אשר בהמשך יהפוך לעורך של המגזין, קרא ואהב את המאנגה של טוריאמה, אך היא לא הייתה זכאית להשתתף בתחרות משום שהמאנגה הייתה פרודיה על מלחמת הכוכבים ולא יצירה מקורית.
טורישימה שלח לטוריאמה מברק בו הוא עודד אותו להמשיך לצייר ולשלוח לו מאנגה אחרת במקום זאת.
בעקבות כך טוריאמה יצר את המאנגה "Wonder Island" שהייתה יצירתו הראשונה של טוריאמה שפורסמה ב-Weekly Shōnen Jump במהלך שנת 1978, אך למרבה הצער היא דורגה במקום האחרון בסקר קוראים.
בתחילה תכנן לפרוש מתעשיית המאנגה משום ש"Wonder Island" לא זכה להצלחה, אך בשל עקשנותו הוא המשיך לצייר מאנגות במשך שנה שלמה.
למרות שחלק גדול מאותם המאנגות שיצר בתחילת דרכו לא זכו להצלחה, טוריאמה למד רבות במהלך אותה התקופה והפיק הנאה רבה מתהליך היצירה.
בעידודו של טורישימה הוא החליט ליצור מאנגה עם דמות ראשית נשית, ובעקבות כך הוא יצר את המאנגה "Tomato the Cutesy Gumshoe" במהלך 1979 אשר זכה למידה מסוימת של הצלחה.
אקירה טוריאמה זכה להכרה עולמית נרחבת כיוצרה של סדרת המאנגה "Dr.
Slump", אשר פורסמה בין השנים 1980 ל-1984 וזיכתה אותו בפרס שוגקוקאן.
בשנת 1984 החל בפיתוחה של הסדרה "דרגון בול", שפורסמה מדי שבוע במגזין "Weekly Shōnen Jump" עד לשנת 1995. הסדרה נחלה הצלחה מסחרית חסרת תקדים והפכה לאחת המצליחות בהיסטוריה, עם מכירות העולות על 300 מיליון עותקים ברחבי העולם.
במהלך תקופה זו הפיק טוריאמה 519 פרקים אשר אוגדו ב-42 כרכים, המקיפים יחד יצירה אפית רחבת היקף של כ-9,000 עמודי תוכן.
הפופולריות העצומה של המותג הובילה ליצירת זיכיון מדיה מסועף, הכולל סדרות טלוויזיה, סרטי אנימה, משחקי וידאו ומגוון רחב של מוצרים נלווים.
יצירות המאנגה של טוריאמה לאחר "דרגון בול" נטו להיות קצרות למדי (100–200 עמודים) וכוללות את "גו!
למרות הנסיקה המטאורית של "דרגון בול", בחר טוריאמה לחתום את הסדרה בשיאה במטרה להתקדם לשלב הבא בקריירה המקצועית שלו ככותב.
במקביל לעבודתו בתחום המאנגה, תרם טוריאמה את כישוריו כמעצב דמויות בולט בתעשיית הגיימינג, ועיצב את הדמויות האיקוניות של סדרת משחקי "Dragon Quest", "Chrono Trigger" ומשחקי הלחימה "Tobal No.
יצירותיו המאוחרות יותר התאפיינו בפורמטים קצרים וממוקדים של עד כמאתיים עמודים, וביניהן ניתן למנות כותרים דוגמת "Sand Land", "Cowa!" ו-"Jaco the Galactic Patrolman", אשר שימרו את סגנונו הייחודי והשפיעו על דורות של קוראים ויוצרים.
בשנת 2012 טוריאמה היה מעורב ביצירת סרט האנימה "דרגון בול Z: קרב האלים".
כחלק מעבודתו, סיפק טוריאמה את הרעיון הכללי לעלילה וכן לקח חלק בעיצוב כמה מהדמויות החדשות, בעוד שעל כתיבת הסטוריבורד ואיור המאנגה היה אחראי קומיקסאי צעיר יחסית בשם טויוטארו, שהמשיך לעבוד על רעיונותיו של טוריאמה בכתיבת המאנגה גם לאחר סיום סדרת האנימה ב-2018.
טוריאמה היה גם מעורב בהפקת סרטי הקולנוע דרגון בול סופר: ברולי ודרגון בול סופר: סופר הירו, שעלו לאקרנים ב-2018 ו-2022 בהתאמה, וכן בהפקתה של סדרת האנימה העתידית "דרגון בול דאימה", סדרת ספין-אוף חדשה בעולם של דרגון בול.
טוריאמה נישא לאמנית המאנגה יושימי קאטו ב-2 במאי 1982. לאורך השנים קאטו סייעה לעיתים לטוריאמה ביצירת המאנגה "Dr.
Slump" כאשר היה צורך בכך.
לבני הזוג נולדו שני ילדים: בן בשם סאסקה (נולד ב-1987) ובת בשם קיקה (נולדה ב-1990).
טוריאמה התגורר יחד עם אשתו בקיוסו.
ב-1 במרץ 2024 טוריאמה נפטר כתוצאה מדימום תת-קשיתי חריף בהיותו בן 68. הלווייתו נערכה באופן פרטי כאשר רק בני משפחתו נכחו בה.
חברת ההפקה של טוריאמה הייתה זו שפרסמה לראשונה את הידיעה על מותו, כשבוע לאחר ההלוויה ב-8 במרץ.
עם היוודע דבר פטירתו, ולאור ההצלחה הרבה של יצירותיו (ובפרט: דרגון בול), אישים מפורסמים, צוותי תרגום הסדרה ברחבי העולם ואף אנשים פרטיים משלל הגילים הביעו את תנחומיהם והערכתם על יצירותיו ופועלו הרב (דוגמת: עמנואל מקרון, ג'קי צ'אן ואבי מאיר - המדבב של גוקו בעברית).
בנוסף מספר מדינות אף הכריזו על יום אבל (דוגמת: יפן ואל-סלוודור).
אקיס צוחאדזופולוס היה פוליטיקאי יווני ששימש בין השנים 1981– 2004 כשר במספר משרדי ממשלה מטעם מפלגת התנועה הסוציאליסטית הפאן-הלנית, המוכרת גם בראשי התיבות "פאסוק" (ΠΑΣΟΚ).
בין היתר כיהן שלוש פעמים כשר הפנים וכמו כן כשר הביטחון בממשלות אנדראס פפנדראו וקונסטנדינוס סימיטיס.
הוא נמנה עם מקימי מפלגת פאסוק.
נבחר לפרלמנט היווני לראשונה ב-1981, וכיהן בו עד שנת 2007. ב-1 בינואר 2011, בעקבות האשמות במספר שערוריות שחיתות, בהן "פרשת הצוללות היוונית", הצביע הפרלמנט היווני בעד העמדתו לדין.
ב-7 באוקטובר 2013 הורשע בהלבנת הון, ולמחרת נגזרו עליו 20 שנות מאסר.
באפריל 2018 שוחרר מהכלא בגלל בעיות בריאות.
הוא למד הנדסה אזרחית באוניברסיטה הטכנית במינכן, ובשנת 1967 קיבל תואר שני בהנדסת כלכלה.
ב-27 באוגוסט 2021 נפטר צוחאדזופולוס בבית חולים באתונה מהתקף לב.
בשנת 1968 הצטרף לתנועת PAK (התנועה הליברלית הפאן-הלנית).
הוא חבר-מייסד של מפלגת פאסוק.
מאז שנת 1974 עד 1 בנובמבר 1990 שימש מזכיר הוועד המרכזי של המפלגה.
ב-1995 נבחר לחבר בקבינט הלאומי ביטחוני היווני.
ב-1996 נבחר למזכיר הפוליטי של המפלגה.
בין נובמבר 1995 לינואר 1996 החליף את ראש הממשלה אנדראס פאפאנדראו (שנבחר ב-1995).
ב-1997 נבחר לסגן יושב ראש סיעת מפלגת הסוציאליסטים האירופאים.
במהלך הקריירה הפוליטית שלו החזיק צוחאדזופולוס במספר תפקידי שרים בממשל היווני :
בשנת 2004 הופנתה כלפיו ביקורת רבה על ידי התקשורת ובקרב הזירה הפוליטית היוונית בגלל חיי מותרו שניהל.
כונה משום כך סוציאליסט "נציג של סוציאליזם השמפניה".
הביקורת הגיעה בעקבות חתונת הפאר של אקיס בפריז ושהייתו במלון "ארבע העונות" היוקרתי בבירת צרפת.
שם גם נראה נוסע במכונית יגואר כחולה.
צוחאדזופולוס נהג לבלות בחופשות פאר, התגורר בבתים יקרים (בין היתר התגורר לתקופה מסוימת בבית צמוד קרקע שניתן היה לתאר כ"אחוזה" בשכונה פסיכיקו היוקרתית של אתונה) ועוד.
אקלוגיט הוא סלע מותמר מאפי המורכב בעיקר מגארנט ומאומפציט.
צבעו של הסלע נובע ממרכיביו העיקריים, כלומר ירוק ואדמדם.
הסלע נחשב למאפיין לסלעים מותמרים בתנאים גבוהים של טמפרטורה ולחץ ולכן שם הסלע "אקלוגיט" משמש כמונח שמאפיין סלעים כאלו כפציאס.
בגלל תכולת הפירוקסן הגבוהה בסלע, יש לו משקל סגולי גדול יחסית לסלעים מותמרים אחרים.
בדרך כלל מקורו של האקלוגיט בסלעים בזלתיים קבורים שמגיעים לטמפרטורות וללחצים בהם הפלגיוקלז מפסיק להיות יציב.
בד בבד עם היותו של אקלוגיט סלע מותמר, חוקרים רבים משערים כי הוא יכול להיווצר בצורה ספונטנית בשכבות העליונות של קרום כדור הארץ, בתנאים שהיו מצויים בתקופת הפרקמבריון ולכן ניתן להגדיר אותו גם כסלע פלוטוני.
אקירה טוזאווה (ביפנית: 戸澤 陽, Tozawa Akira; באנגלית: Akira Tozawa; נולד ב-22 ביולי 1985) הוא מתאבק יפני, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית הדגל Raw.
אליפות יאנג גאן מתחת U-30 של ACW (פעם אחת)
אליפות פתחו את השער האמיץ (פעם אחת)
אליפות פתחו את שער אואראי (פעם אחת)
אליפות פתחו את השער המשולש (פעמיים) - עם BxB האלק ונאוקי טאניסאקי (1), מסאטו יושינו ו-T-הוק (1)
אליפות פתחו את השער התאום (3 פעמים) - עם BxB האלק (2) ושינגו טקאגי (1)
ליגת זוגות הרפתקת הקיץ (2011) - עם BxB האלק
ליגת זוגות הרפתקת הקיץ (2012) - עם BxB האלק ונאוקי טאניסאקי
PWI דירג אותו במקום ה-92 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2018
טורניר על אליפות צפון אמריקה של NXT (2018)
אקינשולה אקיניימי (בנורווגית: Akinshola Akinyemi; נולד ב-12 ביולי 1993) הוא כדורגלן נורווגי המשחק בעמדת הבלם בגרורוד.
אקינשולה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הולמליה ולאחר מכן הצטרף למחלקת הנוער של וולרנגה.
ב-10 באוגוסט 2012, אקינשולה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–3 נגד אוד גרינלנד.
בקיץ איקיינמי, חתם בדרובאק-פרוגן ולאחר מכן חתם בגרודוד.
בינואר , חתם אקינשולה בסאנס אולף.
בקיץ חתם אקינשולה בלוקומוטיב פלובדיב מליגת העל הבולגרית, קבוצתו הראשונה מחוץ לנורווגיה.
ב-27 באוגוסט 2020 חתם במכבי נתניה מליגת העל, ב-29 בינואר 2021 שוחרר מהקבוצה.
בקיץ , אקיניימי חתם ברופוס.
אקירה יושינו (ביפנית: 吉野 彰; נולד ב-30 בינואר 1948) הוא כימאי יפני וזוכה פרס נובל לכימיה ב-2019. הוא עובד בתאגיד אַסַהִי קַאֶסִי ופרופסור באוניברסיטת מיגו שבנגויה.
הוא ייצר את סוללת הליתיום-יון הבטוחה הראשונה, שנעשה בה שימוש נרחב במחשבים ניידים ובטלפונים הסלולריים.
נולד בסיוטה שביפן ב-30 בינואר 1948. קיבל תואר ראשון במדעים ב-1970 ותואר שני בהנדסה ב-1972 מאוניברסיטת קיוטו ודוקטורט בהנדסה מאוניברסיטת אוסקה ב-2005. במהלך שנות לימודיו במכללה, הצטרף למסלול שלימד קניצ'י פוקואי.
אקירה יושינו בילה את כל חייו הלא אקדמיים בתאגיד אַסַהִי קַאֶסִי.
מייד לאחר שסיים את התואר השני שלו הוא הלך לעבוד באַסַהִי קַאֶסִי.
הוא החל לעבוד במעבדת קוואסאקי בשנת 1982 וקודם להיות מנהל פיתוח המוצרים עבור סוללות יונים בשנת 1992. ב-1994 הוא מונה למנהל הפיתוח הטכני של יצרנית ה-Lib ב-Battery Corp,חברת מיזם משותף של אסהי קאסי וטושיבה.
יושינו הפך ב-2003 לעמית בתאגיד ו-2005 מונה להיות מנכ"ל העבודה באסהי קאסי.
מאז 2017 הוא פרופסור באוניברסיטת מייג'ו ומעמדו בתאגיד אהסי קאסי השתנה לעמית של כבוד.
בשנת 1981 החל יושינו במחקר על סוללות נטענות באמצעות פוליאצטילן.
פוליאצטילן הוא פולימר אלקטרו-מוליך שהתגלה על ידי הכימאי הידקי שיראקאווה, שזכה על כך בפרס נובל לכימיה בשנת 2000. ב-1983 יושינו המציא אב טיפוס סוללה נטענת באמצעות תחמוצת ליתיום קובלט (licoo2), (שהייתה הבסיס לסוללת הליתיום יון).
1998: פרס הטכנולוגיה הכימית לשנת 1998 מטעם האגודה לכימיקלים ביפן.
1999: פרס טכנולוגיית חטיבת הסוללות מטעם האגודה האלקטרוכימית
2001: פרסי איכימורה בתעשייה - פרס על הישג ראוי
2003: ציון לשבח למדע וטכנולוגיה מאת שר החינוך, התרבות, הספורט, המדע והטכנולוגיה - פרס המדע והטכנולוגיה, קטגוריית הפיתוח.
2004: מדליה עם סרט סגול, מממשלת יפן.
2011: פרס יאמאזאקי-טייצ'י מטעם הקרן לקידום מדע החומר והטכנולוגיה של יפן.
2012: מדליית IEEE לטכנולוגיות סביבתיות ובטיחות מטעם IEEE
2014: פרס צ'ארלס סטארק דרייפר
אקירה סונה (ביפנית: 素根輝; נולדה ב-9 ביולי 2000) היא ג'ודוקא יפנית המתחרה בקטגוריית המשקל מעל 78 ק"ג, אלופה אולימפית מטוקיו 2020 ואלופת עולם (2019 ו-2023).
סונה נולדה בשנת 2000 בעיר קורומה שביפן ובגיל שבע החלה להתאמן בג'ודו בעקבות שלושת אחייה.
היא צברה הצלחות בגילאי נוער, כאשר בשנת 2017 זכתה באליפות יפן לתיכונים ובאליפות העולם לנוער.
בדצמבר 2016, סונה זכתה במדליה הראשונה שלה בתחרות בוגרים כאשר זכתה במדליית כסף בגראנד סלאם טוקיו.
באפריל 2017 היא זכתה לראשונה באליפות יפן לבוגרים ובשנת 2018 זכתה במדליית זהב בתחרויות הג'ודו של משחקי אסיה.
באליפות העולם 2019 אשר נערכה בטוקיו, זכתה סונה לראשונה בתואר העולמי לאחר שניצחה את כל חמשת קרבותיה באיפון; בחצי הגמר היא ניצחה תוך 27 שניות את קאירה סאיט הטורקייה ובגמר גברה בזכות עונשים על אידאליס אורטיס הקובנית.
באולימפיאדת טוקיו 2020, זכתה סונה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל הכבדה ביותר, מעל 78 ק"ג.
היא החלה את התחרות האולימפית בסיבוב השני, שם ניצחה באיפון את רז הרשקו הישראלית דקה לסיום הקרב.
ברבע הגמר היא ניצחה באיפון את קיירה סאיט הטורקייה 17 שניות לסיום ובחצי הגמר ניצחה שוב באיפון את אירינה קינדזרסקה האזרית לאחר כשלוש דקות של קרב.
בגמר התמודדה סונה מול אידאליס אורטיס הקובנית, אותה ניצחה באיפון לאחר 8:51 דקות של קרב.
בנוסף למדליה בתחרות האישית, זכתה סונה במדליית כסף יחד עם נבחרת יפן בתחרות הקבוצתית.
באליפות העולם 2023 אשר נערכה בטשקנט, זכתה במדליית זהב במשקל 78+ ק"ג לאחר שניצחה בגמר את ג'וליה טולופואה, בנוסף זכתה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית.
באולימפיאדת פריז סיימה סונה במקום השביעי לאחר שהפסידה לקיירה אוזדמיר מטורקיה, ולא עלתה לקרב בבית הניחומים.
בנוסף זכתה במדליית כסף עם נבחרת יפן בתחרות הקבוצתית, למרות שלא השתתפה באף קרב.
שנה קטגוריה עיר מדינה 2018 גראנד פרי חוחחוט סין 2018 מאסטרס גואנגג'ואו סין 2019 גראנד פרי זאגרב 2019 גראנד סלאם אוסקה 2021 גראנד סלאם טשקנט 2022 גראנד סלאם טוקיו
אקיס וגלתאה הם זוג מהמיתולוגיה היוונית שנזכרים בהמשך במטמורפוזות של אובידיוס.
אובידיוס מתאר את סיפור אהבתם של בן האנוש אקיס ונימפת הים גלתיאה.
כאשר הקיקלופ פוליפמוס בקנאתו הורג את אקיס.
גלתיאה הופכת את אהובה לדימוי נצחי של נהר.
הסיפור הפך לנושא של שירים, אופרות, ציורים ופסלים מתקופת הרנסאנס ואילך.
גלתיאה מתוארת אצל הומרוס והסיודוס כאהובה ביותר בין חמישים נימפות הים (ניריאידות) שעוררה את חיזוריו של הבלתי סביר ביותר הקיקלופ הסיציליאני פוליפמוס.
על פי מטמורפוזות של אובידיוס, גלתיאה מופיעה כאהובתו של אקיס בנו של פאן ונימפת ים (ביתו של נהר סימטו), יום אחד כאשר פוליפמוס ראה אותם ליד הים התעוררה קנאתו והוא שלף סלע ענק מצידו של הר אטנה ופגע באקיס והרגו, גלתיאה הפכה את דמו של אקיס לנהר הסיציליאני אקיס.
בתקופת הרנסאנס והבארוק הנושא הפך לפופולרי בספרד, לואיס דה גונגורה כתב שיר אפי - "האגדה על פוליפמוס וגלתיאה" שיצא לאור ב־1627 כהרחבה של הנושא אותו הוציא לאור לואיס קאריו אי סוטומאיור בשנת - 1611, והנושא מצא ביטוי אופראי בסרסואלה (אופרטות ספרדיות) של הקומפוזיטור אנטוניו דה ליטרס משנת 1708.
בצרפת, הקדיש ז'אן-בטיסט לולי את האופרה "אקיס וגלתיאה" (1686) לסיפור זה.
באיטליה ג'ובאני בונונצ'יני הלחין אופרה של מערכה אחת: "פוליפמוס" בשנת 1703.
לאחר זמן קצר גאורג פרידריך הנדל הלחין את הקנטטה "אקיס, גאלאתיאה ופוליפמוס" (1708) וכאשר הוא עבר לאנגליה הוא העלה גרסה חדשה עם ליברית אנגלי של ג'ון גיי.
וולפגנג אמדאוס מוצרט ופליקס מנדלסון-ברתולדי הוציאו עיבוד עדכני משלהם המדגיש את פסטורליית האהבה של אקיס וגליתאה ונותן מקום מצומצם לפוליפמוס.
ניקולא פורפורה חיבר בזמן שהותו בלונדון אופרה בשם "פוליפמוס", ובהמשך המאה חיבר יוזף היידן אופרה ב-1763 אותה עיצב לרגל חתונה אימפריאלית עם תוספת לגבי נצחיות האהבה.
אקינקונמי איובמי אמו הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת פ.צ.
אמו נולד באיבדאן שבניגריה, והחל לשחק באקדמיית ברייטוויל, לפני שעבר ללאגוס והחל לשחק במחלקת הנוער של סידוס FC.
ב-8 ביוני 2020, לאחר יום הולדתו ה-18, חתם אמו על חוזה לארבע עונות בהמארבי מליגת העל השוודית.
ב-13 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-65 בניצחון בתיקו 2-2 נגד הלסינגבורג במסגרת המחזור ה-20 בליגה לעונת .
ב-12 בנובמבר הוא הבקיע את שערי הבכורה שלו במועדון, צמד שערים בניצחון 0–5 על גוטה במסגרת הסיבוב השני של הגביע השוודי לעונת .
בסך הכל ערך אמו שש הופעות ליגה בעונת , וזכה עם המארבי בגביע השוודי לעונת , כשהוא עורך שבע הופעות ומבקיע ארבעה שערים.
ב-17 באפריל 2021 הבקיע אמו את שער הבכורה שלו בליגת העל השוודית, בניצחון 0–2 על מיאלבי במסגרת המחזור השני לעונת .
בעונה זו, בעקבות עזיבה של אלכסנדר קצ'אניקליץ' אמו התברג בהרכב הפותח של המועדון.
בסך הכל ערך 35 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע תשעה שערים.
ב-31 בינואר 2022 חתם אמו על חוזה לחמש עונות בפ.צ.
ב-13 בספטמבר 2023 חתם באומוניה ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית.
אקינקונמי אמו זומן לנבחרת ניגריה הצעירה.
במסגרת זו הוא השתתף באליפות אפריקה והאליפות העולם עד גיל 19.
אקים בלייק הוא אתלט ג'מייקני, זוכה מדליית ארד באליפות העולם באולם (גלאזגו 2024) בריצת 60 מטר ואלוף אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית והקריביים (פריפורט 2022) בריצת 100 מטר.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית ביולי 2022 סיים במקום 18 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.19 שניות ובמקום רביעי בריצת שליחים 4x100 מטר, בתוצאה של 38.06 שניות.
אלוף אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית והקריביים
באליפות אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית והקריביים שנערכה בפריפורט, איי בהאמה באוגוסט אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב בריצת 100 מטר בשיא אליפות חדש של 9.98 שניות ומדליית ארד בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 38.94 שניות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה במרץ 2023 זכה במדליית ארד בריצת שליחים 4x100 בתוצאה של 37.76 שניות, אחרי ארצות הברית (37.38 שניות) ואיטליה (37.62 שניות).
באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו, הממלכה המאוחדת במרץ 2024 זכה במדליית ארד בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.46 שניות, אחרי כריסטיאן קולמן (6.41 שניות) ונואה ליילס (6.44 שניות), שניהם מארצות הברית.
אקירה (ביפנית: アキラ) הוא סרט אקשן-סייברפאנק יפני משנת 1988 בסגנון אנימה, אשר בוים על ידי קצוהירו אוטומו.
הסרט מבוסס על סדרת מאנגה באותו השם משנת 1982. עלילת הסרט מתרחשת בעתיד דיסטופי במהלך שנת 2019 ומתמקד במנהיג כנופיית האופנוענים שוטארו קאנדה שחברו, טטסואו שימה, מקבל יכולות טלקינטיות רבות עוצמה בעקבות תאונה, שמסכנים את קיומה של המטרופולין העתידני נאו-טוקיו.
בעוד שרוב עיצובי הדמויות והתפאורות עובדו ישירות מהמאנגה, עלילת הסרט בנויה מחדש ושונה לחלוטין מגרסתו המודפסת, ומקצצת הרבה מחלקה השני של המאנגה.
פסקול הסרט, אשר הושפע רבות ממוזיקת גמלאן אינדונזית מסורתית וכמו גם ממוזיקת נו יפנית, הולחן על ידי שוג'י ימאשירוגומי.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ביפן ב-16 ביולי 1988. עם השנים הסרט זכה למעמד של סרט פולחן בקרב רבים ברחבי העולם, ועם השנים הוא הצליח להרוויח מעל ל-80 מיליון דולרים ממכירות של VHS, DVD, ו-Bluray.
הסרט נחשב לאחד מסרטי האנימה המשפיעים והאייקוניים ביותר בכל הזמנים וכמו גם כאחד מסרטי הסייברפאנק המשפיעים ביותר בז'אנר.
הסרט תרם גם רבות לצמיחת הפופולריות של סרטי וסדרות האנימה בעולם המערבי ולצמיחה בפופולריות של סרטי וסדרות אנימציה שמיועדים בראש ובראשונה לקהל מבוגר.
בשנת 1988 טוקיו נהרסה כתוצאה מפיצוץ מסתורי שהוביל למלחמת העולם השלישית.
הסרט מתרחש בשנת 2019 בטוקיו הפוסט אפוקליפטית המכונה כעת "נאו-טוקיו".
טוקיו נבנתה מחדש על אי מלאכותי במפרץ טוקיו והיא הפכה שוב למטרופולין משגשג.
בהווה השחיתות רווחה בעיר וכמו כן ישנם הפגנות נרחבות רבות נגד השלטונות וגילויי אלימות נרחבים מצד כנופיות רחוב.
הממשל עורך ניסויים סודיים באנשים במטרה לגלות כיצד לרתום את כוח אנרגיה מסתורי המכונה "אקירה" אליו נחשפו אנשים במהלך הפיצוץ המסתורי שאירע בטוקיו ב-1988.
עלילת הסרט מתמקדת בקאנדה, חבר כנופיית אופנוענים צעיר ושחצן, ובחברו טטסו, אשר מקבל יכולות טלקינטיות לאחר התנגשות בכביש הראשי.
השלטונות, אשר חוששים מאסון נוסף כמו הפיצוץ שאירע ב-1988, מביאים את טטסו למתקן ממשלתי סודי בו הם עורכים בו ניסויים שונים.
לאחר שכוחותיו של טטסו יוצאים מכלל שליטה, הוא הופך להיות סכנה ממשית לטוקיו כולה.
שוטארו קנאדה - הגיבור הראשי.
קנאדה הוא המנהיג הכריזמטי והקשוח של כנופיית האופנוענים "הקפסולות".
קאי - חברת תנועת מחתרת בהנהגת נזו.
למרות שבתחילה היא לא מסתדרת עם קנאדה משום שהיא סבורה שהוא יהיר מדיי, עם זאת היא מתאהבת בקנאדה בהדרגה לאורך הסרט.
קאי מגלה בהמשך הסרט שיש לה יכולות טלקנטיות רבות עוצמה.
טטסואו שימה - בתחילת הסרט טטסואו הוא החבר הטוב ביותר של קנאדה, אך בהמשך הסרט הוא הופך לאויבו ולאנטגוניסט הראשי בעלילה.
טטסו מקבל יכולות טלקנטיות רבות עוצמה בעקבות תאונה בה היה מעורב בתחילת הסרט.
בעקבות כך הוא נלכד על ידי השלטונות אשר מעבירים אותו למתקן צבאי סודי על מנת לגלות כיצד לרתום את כוחותיו.
קולונל שיקישימה - קצין בכיר בצבא אשר אחראי על פרויקט צבאי סודי במסגרתו נערכים ניסויים באנשים בעלי כוחות טלקנטיים, בהם טטסואו ואקירה.
למרות שבתחילת הסרט נדמה כי הוא האנטגוניסט של הסרט, בפועל הקולונל הוא חייל מסור שמחויב להגן בכל מחיר על העיר ממתקפה נוספת.
הילדים (קיוקו, מסארו וטאקאשי) - ילדים לכאורה אשר בעלי כוחות טלקנטיים ואשר שנמלטו ממתקן צבאי סודי.
הם ממלאים תפקיד מכריע באירועי הסרט ויש להם קשר לישות המסתורית המכונה אקירה.
בעוד ששלושתם נראים לכאורה כילדים צעירים, בפועל שלושתם בשנות ה-30 המאוחרות לחייהם.
השלושה הם מכרים לשעבר של אקירה והם שרדו את הפיצוץ שאירע ב-1988 בטוקיו.
אקירה - ישות רבת עוצמה שקיומה ויכולותיה מהווים אלמנט מרכזיים בעלילת הסרט.
מיאקו - בעבר השלטונות ערכו גם בה ניסויים משום שגם לה יש כוחות טלקנטיים.
בהמשך הסרט מיאקו הופכת לבת ברית חשובה של קנאדה וקאי.
המוזיקה בפסקול הסרט הולחנה על ידי שוג'י ימאשירוגומי.
פסקול הסרט הושפע רבות ממוזיקת גמלאן אינדונזית מסורתית וכמו גם ממוזיקת נו יפנית.
לאורך השנים נעשו פעמים רבות שימושים בדגימות מפסקול הסרט במספר רב של שירי היפ הופ ושירי מוזיקה אלקטרונית.
בשנת 1988 חברת טאיטו הוציא לשווקים ביפן בלבד את משחק ההרפתקאות "אקירה" עבור קונסולת המשחקים Famicom.
טאיטו פיתחה באותה העת גם משחק וידאו נוסף של אקירה עבור הקונסולות סופר נינטנדו וסגה מגה דרייב, אך לבסוף הפיתוח של אותו המשחק בוטל.
בשנת 1994 חברת International Computer Entertainment הפיקה משחק וידאו המבוסס על הסרט עבור מחשב ה-אמיגה.
הסרט מיוחס על ידי רבים כציון דרך במדיום האנימה.
הסרט השפיעה רבות על רבים מסרטי האנימה שבאו בעקבותיו ואמנים רבים בתעשיית המאנגה ציינו לאורך השנים שלסרט הייתה השפעה ניכרת על יצירותיהם.
הסרט הוביל גם לצמיחת הפופולריות של סרטי וסדרות האנימה מחוץ ליפן כמו גם להצלחה הרבה לה תזכה התרבות הפופולרית היפנית בעולם המערבי בעשורים הבאים.
הסרט השפיע רבות על יצירות סייברפאנק יפניות רבות, כולל סדרות מאנגה ואנימה כמו "הרוח שבמעטפת", "קאובוי ביבופ", ו"שירת האלף", ומשחקי וידאו יפנים כמו "Snatcher" של הידאו קוג'ימה, "מטאל גיר סוליד", ו-"Final Fantasy VII".
מחוץ ליפן הסרט היה בין היתר בעל השפעה מרכזית על סרטים הוליוודיים כמו "מטריקס", "עיר אפלה", "להרוג את ביל", "כרוניקה בזמן אמת", "לופר", "האביר האפל", "התחלה", "גודזילה", ו"ספיידרמן: ממד העכביש", תוכניות טלוויזיה כמו "באטמן: הדור הבא" ו"דברים מוזרים", ומשחקי וידאו כמו "Switchblade", וסדרת משחקי "Half-Life".
ג'ון גאטה ציין בעבר שהסרט היווה השראה אמנותית לאפקט זמן הקליע בסדרת סרטי המטריקס.
הסרט אוזכר גם כבעל השפעה על טרילוגיית סרטי הפריקוול של מלחמת הכוכבים וסדרת הטלוויזיה "מלחמת המשובטים".
הסרט היו גם בעל השפעה על יצירותיהם של מוזיקאים שונים לאורך השנים.
הווידאו קליפ לשיר של מייקל ג'קסון וג'נט ג'קסון "Scream" משנת 1995 כלל קליפים מהסרט אקירה.
קניה ווסט ציין בעבר שלסרט הייתה השפעה מרכזית על יצירותיו, והווידאו קליפ לשיר "Stonger" משנת, 2007 הכיל אף הומאז' לסרט.
האלבום "Tetsuo & Youth" של הזמר לופה פיאסקו נקרא על שם הדמות טטסו שימה.
האופנוע הפופולרי של קאנדה בסרט מופיע גם בסרטו של סטיבן ספילברג "שחקן מספר אחת", ובמשחק הווידאו של Cyberpunk 2077. בפרק הבכורה של העונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה המונפשת "ריק ומורטי" כוללת סצנה בה מורטי, ולאחר מכן ריק, הופכים למפלצות ענקיות שג'רי ובת' מכנים מאוחר יותר "אקירה".
שם הבמה של השחקנית הפורנוגרפית אסא אקירה נגזר גם הוא משם הסרט.
אקיקו איוואסקי (ביפנית: 岩崎明子, נולדה ב-13 בספטמבר 1970) היא פרופסורית יפנית לאימונוביולוגיה ולביולוגיה מולקולרית, תאית והתפתחותית באוניברסיטת ייל.
היא גם חוקרת ראשית במכון הווארד יוז למחקר רפואי.
מחקריה עוסקים בתחומים מגוונים של מערכת החיסון, כולל חיסונים, תגובת המערכת החיסונית למחלות זיהומיות, ולונג-קוביד.
איוואסקי נבחרה לאקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית בשנת 2018 והייתה נשיאת האיגוד האמריקאי לאימונולוגים בשנים 2023–2024.
איוואסקי נולדה באיגה, יפן, וגדלה תחת השפעת אביה, שהיה פיזיקאי, ואמה, שנאבקה למען זכויות נשים במקום העבודה.
היא עברה לטורונטו, קנדה, לאחר סיום התיכון, שם קיבלה תואר ראשון בביוכימיה ופיזיקה מאוניברסיטת טורונטו בשנת 1994. במהלך לימודיה, התעניינה תחילה במתמטיקה, אך בעקבות קורס אימונולוגיה ששינתה את מסלול חייה, החליטה להתמקד בתחום מדעי החיסון.
איוואסקי קיבלה את תואר הדוקטור באימונולוגיה מאוניברסיטת טורונטו בשנת 1998. לאחר מכן, היא השלימה פוסט-דוקטורט במכונים הלאומיים לבריאות (NIH) בארצות הברית.
בשנת 2000, איוואסקי הקימה את המעבדה שלה באוניברסיטת ייל.
איוואסקי תרמה תרומות משמעותיות לחקר מערכת החיסון, תוך התמקדות בתגובה המולדת של הגוף וביכולתה להנחות את התגובה החיסונית המותאמת.
בין מחקריה המרכזיים, היא חקרה את התגובות החיסוניות לווירוסים כמו נגיף השפעת ונגיף ההרפס.
במהלך עבודת הדוקטורט שלה, היא הייתה בין החוקרים הראשונים שהראו כי תאים מציגי אנטיגן נמצאים בדם, ולא בשריר כפי שחשבו בעבר.
ממצא זה סייע בהבנת האופן שבו חיסון DNA פועל.
אחד מההישגים החשובים של איוואסקי הוא פיתוח אסטרטגיית חיסון דו-שלבית המכונה "Prime and Pull".
השלב הראשון כולל חיסון קונבנציונלי, ואילו השלב השני כולל יישום כימוקינים לרקמה המיועדת על מנת למשוך תאי חיסון ולהגביר את ההגנה המקומית.
טכנולוגיה זו משמשת כיום בטיפול קליני למניעת סרטן צוואר הרחם.
במהלך מגפת הקורונה, איוואסקי הובילה מחקרים על התגובה החיסונית לנגיף ה-SARS-CoV-2, תוך התמקדות בהבדלים מגדריים בתגובות החיסוניות לנגיף וההשפעות ארוכות טווח של הקורונה.
איוואסקי נשואה לחוקר האימונוביולוגיה רוסלאן מדז'יטוב, והשניים מתגוררים יחד עם שתי בנותיהם.
איוואסקי ידועה כתומכת בולטת בנשים במדע, וקידמה זכויות כמו טיפול בילדים במחיר סביר והגברת המודעות למעמד הנשים במדע.
איוואסקי זכתה למספר פרסים יוקרתיים על תרומתה לעולם המדע, בהם:
פרס קרן בורוז וולקום בקריירה במדעי הרפואה (2000)
פרס אט'ל דונהיו לחוקרת בתחום בריאות האישה (2003)
פרס החוקרת הצעירה של חברת המחלות הזיהומיות של אמריקה (2003)
פרס סמפור ויוויין מילשטיין למצוינות במחקר על ציטוקינים ואינטרפרונים (2019)
פרס קרן קרונר-פרסניוס למחקר רפואי (2023)
בנוסף, נכללה ברשימת טיים 100 לשנת 2024.
אקיף אסגרוב (באזרית: Akif Əsgərov; 1 במאי 1940 – 18 בנובמבר 2023) היה פסל אזרי.
אסגרוב נולד בנחחיבן ב-1 במאי 1940. בשנים 1958–1963 למד בבית הספר לאמנות "עזים אזימזאדה", ובין השנים 1963–1969 במכון איליה רפין לנינגרד לציור, פיסול ואדריכלות.
בין השנים 1970–1972 היה חבר באיגוד האמנים של ברית המועצות.
עבודותיו נשמרות במוזיאון לאמנות וולגוגרד, גלריית טרטיאקוב, מוזיאונים ואוספים פרטיים בצרפת, גרמניה, ארצות הברית, טורקיה ואנגליה.
ב-10 בפברואר 2016, אסגרוב נבחר לחבר כבוד באקדמיה הרוסית לאמנויות.
הוא היה פרופסור באקדמיה הממלכתית של אזרבייג'ן לאמנויות יפות.
בשנת 1997 נערכה בבאקו תערוכה אישית של אסגרוב.
אַקִיס (Acis) הוא דמות מן המיתולוגיה היוונית, המוכרת מסיפור אהבתו לנימפת הים גלתיאה.
על פי המסורת, אקיס היה רועה צעיר ובנם של האל פאן, וחי בסיציליה.
הקיקלופ פוליפמוס, בנו של פוסידון, התאהב גם הוא בגלאתיאה, אך אהבתה ניתנה לאקיס.
השניים נהגו ללעוג לשירי האהבה של פוליפמוס, וזה, כשמצא אותם יחד, הרג את אקיס בכך שריסק אותו תחת סלע כבד.
מדמו של אקיס נבע פלג מים, אשר גלאתיאה הפכה לנהר וקראה לו על שמו.
הסיפור מסופר בידי אובידיוס בספר השלישי של מטמורפוזות.
עלילת אקיס וגלאטיאה שימשה גם בסיס לאופרה Acis and Galatea מאת גאורג פרידריך הנדל משנת 1732, לליברית מאת ג'ון גיי.
את ארץ ישראל נהוג לחלק לשלושה אזורי אקלים עיקריים, למרות היותה של ארץ ישראל קטנה יחסית, סוגי האקלים הם:
אקלים ים-תיכוני – רוב חלקה המרכזי והצפוני של ארץ ישראל נמצאים באזור של האקלים הים תיכוני, והיא האזור הדרומי ביותר בחצי הכדור הצפוני בעל אקלים זה.
האקלים הים תיכוני מאופיין בשתי עונות עיקריות: קיץ חם ודל במשקעים, עונות מעבר הפכפכות וחורף גשום (לעיתים בהרים הגבוהים אף מושלג).
באזורי האקלים הים תיכוני יורדים יותר מ-400 מ"מ של משקעים בשנה.
אקלים ערבתי, צחיח למחצה – מעין אקלים מעבר בין האקלים הים תיכוני לבין האקלים המדברי.
אי אפשר להגדיר במדויק היכן עובר הגבול בין סוגי האקלים, מפני שהשוני בין שנה לשנה בכמות המשקעים באזורי האקלים הערבתי הוא גדול מאוד.
באר שבע לדוגמה, נמצאת באזור של אקלים ערבתי.
באזורי האקלים הערבתי יורדים בין 200 ל-250 מ"מ של משקעים בשנה.
אקלים מדברי – רוב דרום הארץ נמצא באזור של אקלים מדברי ומהווה חלק מרצועת המדבריות הסובטרופיים העולמית.
זהו אזור צחיח ודל במשקעים במשך כל השנה, ולא יורדים בו יותר מ-200 מ"מ של משקעים במהלך השנה.
(60% משטח הארץ נמצאים בסוג אקלים זה).