tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כמה סיעות מימין ומשמאל פעלו לביטול הממשל הצבאי על אוכלוסיית המיעוטים בישראל, אך הפסידו בהצבעה בנושא זה והצליחו לבטל, בשלב ההוא, רק את הממשל הצבאי על הדרוזים.
ובכל זאת, ביטא צעד זה את תחילתו של השינוי בגישתה של המדינה כלפי אזרחיה הלא יהודים.
סיום משפטו של אדולף אייכמן והוצאתו להורג, פרשת המדענים הגרמנים במצרים, תפיסתו של המרגל הישראלי וולפגנג לוץ בקהיר, כינון היחסים הדיפלומטיים עם גרמניה המערבית וכמובן, תפיסתו ותלייתו בדמשק של המרגל הישראלי אלי כהן, הסעירו אף הם את הרוחות ונידונו בכנסת.
לקראת סוף כהונתה של הכנסת החמישית חלו שינויים אחדים במפה הפוליטית, ואלו הטביעו את חותמם על הכנסת, במידה זו או אחרת.
פרשת לבון, שלא ירדה מסדר-היום גם בשנים אלו, בעיקר בגלל עמדתו של דוד בן-גוריון, הביאה בסופו של דבר לפרישתם של שמונה מחברי מפא"י, בראשותו של דוד בן-גוריון, ולהקמת רשימת הפועלים הישראלית (רפ"י).
המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י) התפצלה אף היא על רקע תמיכת החברים הערבים של המפלגה בפן-ערביזם בהנהגתו של גמאל עבד-אל-נאצר.
החברים הערבים ומאיר וילנר (מהחותמים על הכרזת העצמאות של מדינת ישראל) הקימו את הרשימה הקומוניסטית החדשה (רק"ח).
תנועת החרות ויותר ממחציתה של המפלגה הליברלית הישראלית הקימו גוש פוליטי אחד – גח"ל (גוש חרות ליברלים), שהיווה מעתה סיעה בכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת השישית הקימה גם מפא"י, שנחלשה בשל פרישת רפ"י, גוש פוליטי עם אחדות העבודה.
חוק איסור גידול חזיר, התשכ"ב-1962 - קובע "לא יגדל אדם חזירים, לא יחזיקם ולא ינחרם", אך מתיר זאת במקרים מסוימים.
חוק גנים לאומיים ושמורות טבע, התשכ"ג-1963 - עוסק בהסדרת הקמתם והפעלתם של גנים לאומיים ושמורות טבע.
חוק פיצויי פיטורים, תשכ"ג-1963 - מסדיר את תשלום פיצויי פיטורים לשכיר עם סיום עבודתו אצל מעסיקו.
חוק איסור לשון הרע, תשכ"ה-1965 - עוסק בהגנת כבודו של אדם ושמו הטוב באמצעות הטלת איסור על פרסום ביטויים העלולים להשפילו ולבזותו.
חוק מרשם האוכלוסין, התשכ"ה-1965 - מסדיר את פעולתו של מרשם האוכלוסין, שבו נרשמים פרטי מידע הנוגעים לתושב ישראל.
חוק התכנון והבנייה, התשכ"ה-1965 - מסדיר את פעולתם של מוסדות התכנון בישראל מהרמה הארצית עד לרמה המקומית, את ועדות הערר, תוכניות המתאר (ארצית, מחוזית, ומקומית), שימור אתרים, סלילת דרכים, סידורים לנגישות נכים, סדרי הרישוי וכיוצא בזה.
חוק הגנת כינויי מקור, תשכ"ה-1965 - עוסק בהגנה על כינויי מקור, בעקבות הצטרפותה של ישראל ל"הסדר ליסבון" העוסק בנושא זה.
חוק תגמול לחייל הנפגע בהצלת חיי הזולת, תשכ"ה-1965 - קובע כי "חייל שהקריב חייו או נעשה נכה עקב הצלת אדם מסכנת קיפוח חייו, דינו לכל דבר כדין נכה צבא-הגנה לישראל או חייל שנספה במערכה, לפי העניין".
חוק הרשויות המקומיות (בחירות), תשכ"ה-1965 - מסדיר את הבחירות לרשויות המקומיות (עיריות ומועצות מקומיות, אך לא מועצות אזוריות).
כהונתה של הכנסת השישית החלה ב-22 בנובמבר 1965, בעקבות הבחירות שנערכו ב-2 בנובמבר אותה שנה.
את ישיבתה הראשונה פתח נשיא המדינה זלמן שזר, ולאחר מכן העביר את ניהול הישיבה לזקן חברי הכנסת, דוד בן-גוריון.
מייד אחר כך נבחר קדיש לוז ליושב ראש הכנסת, לכהונתו השלישית ברציפות.
לוז היה המועמד היחיד, והוא נבחר בתמיכתם של 102 מחברי הכנסת וללא מתנגדים.
הייתה זו הכנסת הראשונה שישבה במשכן הכנסת, שבנייתו הושלמה בשנת 1966.
בדומה לכנסת החמישית, גם הכנסת השישית מילאה את ימיה.
הבחירות לכנסת השביעית התקיימו במועדן, 28 באוקטובר 1969, וכהונתה של הכנסת השישית נמשכה עד ה-17 בנובמבר 1969.
אלה היו תוצאות הבחירות עם תחילת כהונתה של הכנסת השישית:
מפלגה מושבים בכנסת המערך 45 גח"ל 26 מפד"ל 11 רפ"י 10 מפ"ם 8 ליברלים עצמאיים 5 אגודת ישראל 4 רק"ח 3 קידמה ופיתוח 2 פועלי אגודת ישראל 2 שיתוף ואחווה 2 העולם הזה - כוח חדש 1 מק"י 1
לראשונה מאז הקמת מדינת ישראל, התמודדה מפלגת השלטון, מפא"י, כשבראשה לא עומד דוד בן-גוריון, אלא לוי אשכול, שהחליף אותו כיושב ראש המפלגה וכראש הממשלה ב-1963. ביוזמתו של אשכול התמודדה מפא"י ברשימה משותפת עם אחדות העבודה - פועלי ציון שנקראה רשימת המערך לאחדות פועלי ארץ ישראל ("המערך הראשון").
הרשימה ניצחה בבחירות, לאחר שזכתה ב-45 מושבים (בכנסת החמישית היו לשתי המפלגות יחדיו 50 מושבים).
בן-גוריון פרש מהמפלגה והקים מפלגה עצמאית, רפ"י, שכללה גם כמה מצעירי מפא"י, ובהם משה דיין, שמעון פרס ויצחק נבון.
בן-גוריון קיווה לנגוס בכוחו של המערך באופן שיאפשר לו לאחר הבחירות להרכיב ממשלה, ואף לשוב ולהתאחד עם מפא"י לאחר שאשכול, פנחס לבון ואנשיהם יסולקו ממנה.
עם זאת, זכתה המפלגה ב-10 מושבים בלבד.
גם בימין נרשם איחוד, בין תנועת החירות לבין המפלגה הליברלית, שהתמודדו לראשונה ברשימה משותפת - גח"ל.
הרשימה זכתה ב-26 מושבים (לעומת 34 מושבים בהן זכו שתי המפלגות ביחד בכנסת החמישית), והייתה למפלגה השנייה בגודלה.
כמה מחברי המפלגה הליברלית, בראשותו של משה קול, פרשו ממנה בעקבות האיחוד, והתמודדו ברשימה נפרדת, ליברלים עצמאיים, שקיבלה 5 מושבים.
מפלגה נוספת בה חל פילוג הייתה מק"י.
חילוקי דעות באשר לעמדת המפלגה בנוגע להענקת פרס לנין לשלום לנשיא אלג'יריה אחמד בן בלה, שקרא להשמדת ישראל, יצר קרע במפלגה וגרם לפרישתם של חברי המפלגה הערבים ושל כמה חברים יהודים אנטי ציונים.
רק"ח קיבלה בבחירות אלה 3 מושבים, ואילו מק"י נותרה עם מושב אחד בלבד.
מפד"ל ומפ"ם איבדו כל אחד מושב אחד (11 ו-8 מושבים, בהתאמה), ואילו אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל שמרו על כוחן, עם 4 ו-2 מושבים, בהתאמה.
גם מפלגות הלוויין של מפא"י, קידמה ופיתוח ושיתוף ואחווה, שמרו על כוחן, עם שני מושבים לכל אחת.
לראשונה, נבחרה לכנסת גם רשימת העולם הזה - כוח חדש, שקיבלה מושב אחד.
לוי אשכול הרכיב את הממשלה ה-13, שהושבעה ב-12 בינואר 1966. הקואליציה כללה את הסיעות שהרכיבו גם את הממשלה ה-12: המערך, מפד"ל, פאג"י, שיתוף ואחווה וקידמה ופיתוח, ואליהן נוספו גם סיעות מפ"ם והליברלים העצמאיים.
הקואליציה מנתה, עם הקמת הממשלה, 75 חברי כנסת.
ב-1 ביוני 1967, במהלך תקופת ההמתנה, הצטרפה לקואליציה גם סיעת רפ"י.
עם פרוץ מלחמת ששת הימים הצטרפה לקואליציה גם גח"ל.
עם הצטרפותה של גח"ל מנתה הקואליציה 111 חברי כנסת, וכל הסיעות פרט לאגודת ישראל, רק"ח, מק"י והעולם הזה היו חברות בה.
סגנו, יגאל אלון, כיהן כראש הממשלה בפועל, עד שב-17 במרץ 1969 הרכיבה גולדה מאיר ממשלה חדשה.
הקואליציה התבססה על אותן סיעות שהרכיבו את קודמתה, ואולם מספר החברים בהן הצטמצם מעט, ל-104, עקב פרישתם של מספר חברי כנסת מסיעותיהם.
שינויים בהרכבי הסיעות במהלך כהונתה של הכנסת
בדצמבר 1967 החליטה ועידת רפ"י להתאחד עם המערך, וב-21 בינואר 1968 הוקמה מפלגה חדשה, שכללה את המפלגות שהרכיבו את המערך - מפא"י ואחדות העבודה - פועלי ציון, ואת רפ"י - מפלגת העבודה.
תשעה מחברי רפ"י הצטרפו למפלגה, ואילו יושב ראש המפלגה, דוד בן-גוריון, הקים סיעת יחיד.
במאי אותה שנה פרש חבר הכנסת יזהר הררי מסיעתו, הליברלים העצמאיים, והצטרף אף הוא למפלגת העבודה.
ב-28 בינואר 1969 אוחדו סיעות מפלגת העבודה ומפ"ם לסיעה אחת - המערך ("המערך השני").
בניגוד למפלגות האחרות, שהאיחוד ביניהם היה מוחלט, שמרה מפ"ם על מוסדות עצמאיים, והאיחוד היה רק במסגרת הסיעה בכנסת.
מפלגת העבודה ומפ"ם התמודדו ברשימה משותפת במהלך חמש מערכות הבחירות הבאות, ורק לאחר הבחירות לכנסת ה-11 התפלגה מפ"ם מהמערך.
הסיעה החדשה שהוקמה כללה את 45 חברי המערך הראשון, 9 חברי רפ"י, 8 חברי מפ"ם וחבר הכנסת הררי, ובסך הכל למעלה ממחצית מחברי הכנסת - 63.
ב-29 במרץ 1967 פרשו מגח"ל 3 חברי כנסת בהנהגתו של שמואל תמיר, שקרא תיגר על מנהיגותו של מנחם בגין, וקרא להחליפו נוכח כישלונו בבחירות.
השלושה הקימו את סיעת המרכז החופשי.
ב-11 בפברואר 1969 הצטרף אליהם חבר כנסת נוסף, שלמה כהן-צידון.
ב-5 ביולי 1966 התאחדו סיעות שיתוף ואחווה וקידמה ופיתוח, והקימו את סיעת שיתוף ופיתוח.
איחוד זה החזיק מעמד פחות מ-6 חודשים, עד ה-1 בינואר 1967. ב-11 באפריל 1967 פרש ג'בר מועדי מסיעת שיתוף ואחווה והקים את הסיעה הדרוזית הישראלית.
אליאס נח'לה פרש מקידמה ופיתוח ב-22 באוקטובר 1968 והקים את סיעת האחווה היהודית-ערבית.
האירוע הבולט ביותר במהלך כהונתה של הכנסת השישית היה מלחמת ששת הימים, שפרצה ב-5 ביוני 1967. במהלך תקופת ההמתנה שקדמה לה, הצטרפה רפ"י לקואליציה, ומשה דיין מונה לשר הביטחון.
ביום בו פרצה המלחמה, הצטרפה גם גח"ל לקואליציה, לראשונה מאז קום המדינה, והוקמה ממשלת האחדות הראשונה בתולדות המדינה.
כשבועיים לאחר המלחמה נערכו תיקוני החקיקה הדרושים לשם החלת החוק הישראלי במזרח ירושלים.
סוגיית גורלם של יתר השטחים שנכבשו במלחמה החלה להעסיק את חברי הכנסת עם סיום המלחמה, והיא עודנה מעסיקה את הכנסת.
ב-28 במרץ 1966 נאם במליאת הכנסת נשיא איסלנד, אאוסגייר אאוסגיירסון, והיה ראש המדינה הזר הראשון שעשה כן.
ב-30 באוגוסט 1966 נחנך משכן הכנסת במקומו הנוכחי בגבעת רם, לאחר שב-16 השנים הקודמות פעלה הכנסת בבית פרומין.
ישיבתה הראשונה של הכנסת במשכנה החדש התקיימה ב-31 באוגוסט.
ב-26 ביולי 1967 אישרה הכנסת את תקנון הכנסת.
ב-26 במרץ 1968 בחרה הכנסת בזלמן שזר לתקופת כהונה שנייה כנשיא המדינה.
שזר היה המועמד היחיד, והוא נהנה מתמיכתם של 86 מחברי הכנסת.
24 חברי כנסת נוספים שלשלו פתק לבן.
הייתה זו הפעם הראשונה בתולדות המדינה שראש הממשלה נפטר במהלך כהונתו.
יגאל אלון התמנה לראש הממשלה בפועל, עד ה-17 במרץ, אז הקימה גולדה מאיר את הממשלה ה-14. עם הרכבת הממשלה הייתה מאיר לאישה הראשונה, והיחידה עד כה, שמכהנת כראש ממשלת ישראל.
במהלך כהונתה של הכנסת השישית, אישרה הכנסת 259 חוקים, מהם 234 ביוזמה ממשלתית (90.3%) והיתר ביוזמה פרטית.
בין החוקים הבולטים שנחקקו בתקופת כהונתה של הכנסת השישית: חוק יסוד: הממשלה, חוק המקרקעין, , , , חוק ניירות ערך, חוק הבוררות, חוק המכר, , חוק משכן הכנסת ורחבתו, חוק ועדות חקירה, ועוד.
חוק יסוד: הממשלה - חוק יסוד הממשלה הוא חוק היסוד המסדיר את אופן הרכבת הממשלה, תפקידיה וסמכויותיה.
היה זה חוק היסוד הרביעי שנחקק, אחרי חוק יסוד: הכנסת, חוק יסוד: מקרקעי ישראל וחוק יסוד: נשיא המדינה.
חוק לתיקון פקודת סדרי השלטון והמשפט (מס' 10) - תיקון לפקודת סדרי השלטון והמשפט שנחקק בעקבות מלחמת ששת הימים, וקובע כי "המשפט, השיפוט והמינהל של המדינה יחולו בכל שטח של ארץ-ישראל שהממשלה קבעה בצו".
לאחר חקיקת החוק, הוציאה הממשלה צו שקבע כי המשפט, השיפוט והמינהל יחולו במזרח ירושלים.
חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 6) - תיקון זה לפקודת העיריות הוא מהלך משלים לתיקון פקודת סדרי השלטון והמשפט, והוא מסמיך את שר הפנים להרחיב את תחום שיפוטה של רשות מקומית לשטח שהממשלה הוציאה לגביו צו להחלת המשפט, השיפוט והמינהל, ללא צורך בהליך המקובל של ועדת גבולות.
באמצעות התיקון הורחב תחום השיפוט של ירושלים כך שנכלל בו גם השטח שהממשלה הוציאה לגביו צו.
חוק משכן הכנסת ורחבתו - החוק מסדיר את חסינות משכן הכנסת ואת תפקידיהם וסמכויותיהם של קצין הכנסת ומשמר הכנסת.
חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 8) - תיקון לחוק הבחירות לכנסת, שבין היתר מסדיר את הקמתה של ועדת הבחירות המרכזית ואת סוגיית ההצבעות בכלי שיט.
חוק הבחירות (דרכי תעמולה) (תיקון מס' 3) - תיקון זה מסדיר את שידורי תעמולת הבחירות בטלוויזיה.
חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 6) - תיקון זה קובע, בין היתר, כי יראו בחבלה שגרמה למותו של חייל בדרכו למחנה או ממנו כחבלה שנגרמה בעת מילוי תפקידו, וכן שינה חלק מהתגמולים הניתנים למשפחות שכולות.
חוק שירות המילואים (תגמולים) (תיקון מס' 4) - חוק המסדיר מתן תגמולים לסטודנטים המשרתים במילואים.
חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 5) - תיקון לפקודת העיריות המסדיר מחדש הוראות בעניין תשלום ארנונה.
חוק שהעניק הטבות כלכליות למפעלי תעשייה.
חוק זיכיון צינור הנפט - חוק המסדיר את הזיכיון שניתן לחברה המפעילה את קו צינור אילת-אשקלון.
- החוק מכונן את המועצה להסדר ההימורים בספורט, ומסדיר את תפקידיה ואת סמכויותיה.
חוק לעידוד השקעות הון (תיקון מס' 5) - תיקון לחוק לעידוד השקעות הון שמעניק הטבות מס לבעלי בניינים המיועדים להשכרה.
- החוק נועד לאפשר לרשויות שונות הגובות מסים להחליף ביניהן מידע אודות נישומים.
חוק החזרת תשלומים (התקנת טלפון וטלקס) - בעקבות הפחתת התעריף בגין התקנת קווי טלפון וטלקס, נחקק החוק שקובע החזר רטרואקטיבי למי ששילם את הסכום הגבוה יותר.
חוק לתיקון פקודת החוק הפלילי (מס' 28) - התיקון כולל שורה של שינויים בדרכי הענישה הקבועות בפקודת החוק הפלילי המנדטורי ובהן עדכון שיעורי הקנסות, ביטול עונשי מאסר הפחותים מחודש, וביטול החובה להטיל עונש חמור יותר במקרה של עבירה חוזרת.
כן בוטלו מספר עבירות ובהן הזמנה לדו-קרב וניסיון התאבדות.
חוק ביטול התיישנות בפשעים נגד האנושות - החוק קובע כי בעבירות לפי החוק בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת עם ובחוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם לא תהיה תקופת התיישנות.
חוק לתיקון פקודת הסמים המסוכנים (מס' 2) - התיקון קובע עבירה של הדחת קטין לשימוש בסמים.
חוק לתיקון פקודת שפיכתם של שמנים לתוך מי הים - התיקון מחמיר את הענישה בעבירות לפי הפקודה.
חוק לתיקון פקודת זכות היוצרים (מס' 2) - חוק המסדיר את סוגיית זכויות היוצרים בשידורי רדיו וטלוויזיה.
- חוק המקנה לנשיא בית המשפט העליון את הסמכות לקבוע איזו ערכאה תדון בהתרת נישואים של בני זוג שעניינם אינו בסמכותו הייחודית של אף בית דין דתי.
חוק החנינה - חוק המעניק חנינה כללית (למעט עבירות חמורות מסוימות) לאסירים ועל הפסקת הליכים פליליים, לרגל הניצחון במלחמת ששת הימים.
חוק הדיינים (תיקון מס' 3) - תיקון לחוק הדיינים הקובע כי הרבנים הראשיים יהיו נשיאי בית הדין הרבני הגדול, וכי בית הדין ידון בהרכב שלא יפחת משלושה דיינים.
כן הוסדרו דרכי מינוי אבות בתי הדין הרבני האזוריים.
חוק בתי המשפט (תיקון מס' 3) - החוק קובע כי את הרשמים בבתי המשפט ימנה נשיא בית המשפט העליון באישור שר המשפטים, ולא שר המשפטים.
חוק סמכויות חיפוש בשעת חירום (הוראת שעה) - חוק המקנה סמכויות חיפוש ותפיסה לשוטרים, חיילים וחברי הג"א לשם שמירה על ביטחון הציבור, או אם יש להם חשד שאדם נושא נשק שלא כדין.
חוק שירות עבודה בשעת חירום - חוק המסמיך את שר העבודה להוציא צווי ריתוק לעובדים חיוניים בשעת חירום.
חוק גנים לאומיים ושמורות טבע (תיקון מס' 2).
חוק שאפשר לשר הביטחון להציב תנאים לפני הכרזה על גן לאומי בשטח צבאי או בשטח שיש לו לדעתו חשיבות ביטחונית וכן קבע כי הוראות החוק לא יחולו על מערכת הביטחון בגנים לאומיים המצויים בשטחים צבאיים.
חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 7) - תיקון לפקודת התעבורה המתיר את השימוש במצלמות המוצבות על גבי רמזורים כראיות.
חוק לימוד חובה (תיקון מס' 5) - תיקון לחוק לימוד חובה שבמסגרתו מוגדל מספר שנות לימוד החובה מ-8 שנים ל-10 (מגיל 5 ועד 15).
חוק פיקוח על בתי ספר.
חוק השמירה על המקומות הקדושים.
חוק המסדיר את רישויים של קבלנים בתחום זה.
חוק תחנת הכוח תל אביב - החוק נועד לעקוף את חוק התכנון והבנייה לשם הקמתה של תחנת הכוח רדינג ד' בתל אביב.
- החוק ביטל 21 חוקים מנדטוריים שאין בהם עוד שימוש, ובהם פקודת הסכמי מכס בין פלשתינה (א"י) וסוריה ובין פלשתינה (א"י) והלבנון (הקנאת תוקף חוקי), 1940, פקודת חיל הספר של עבר הירדן מזרחה, 1940, פקודת אסירים נכריים (חבישה), ועוד.
כהונתה של הכנסת השביעית החלה ב-17 בנובמבר 1969, בעקבות הבחירות שנערכו ב-28 באוקטובר אותה שנה.
את ישיבתה הראשונה פתח נשיא המדינה זלמן שזר, ולאחר מכן העביר את ניהול הישיבה לזקן חברי הכנסת הנוכחים, יצחק מאיר לוין (זקן חברי הכנסת השביעית בפועל, היה דוד בן-גוריון, שבחר לא לנכוח בישיבת הפתיחה כדי להימנע מלנהל אותה.
דוד בן-גוריון בכנסת זו, הוא עד היום נבחר הציבור המבוגר ביותר שהחל לכהן בתחילת כהונת כנסת – כהונתו בכנסת זו החלה בגיל 83).
מיד אחר כך נבחר ראובן ברקת ליושב ראש הכנסת.
לראשונה הוצעו שני מועמדים לתפקיד זה, ואולם בעוד שברקת נהנה מתמיכתם של 70 מחברי הכנסת (1 הצביע נגד ו-29 נמנעו), במועמדותו של חבר הכנסת אורי אבנרי תמכו רק שני חברי כנסת, בעוד ש-87 התנגדו ושלושה נמנעו.
הבחירות לכנסת השמינית היו אמורות להתקיים ב-30 באוקטובר 1973, ואולם בשל מלחמת יום הכיפורים, שפרצה ב-6 באוקטובר, נדחו הבחירות ל-31 בדצמבר, והכנסת כיהנה עד להשבעתה של הכנסת השמינית, ב-21 בינואר 1974, ובסך הכול תקופה של 4 שנים וחודשיים.
אלה היו תוצאות הבחירות עם תחילת כהונתה של הכנסת השביעית:
מפלגה מושבים בכנסת המערך 56 גח"ל 26 מפד"ל 12 אגודת ישראל 4 ליברלים עצמאיים 4 הרשימה הממלכתית 4 רק"ח 3 קידמה ופיתוח 2 פועלי אגודת ישראל 2 שיתוף ואחווה 2 העולם הזה - כוח חדש 2 המרכז החופשי 2 מק"י 1
בשלהי כהונתה של הכנסת השישית התמזגו המערך לאחדות פועלי ארץ ישראל (שכלל את מפא"י ואת אחדות העבודה - פועלי ציון), מפ"ם ורפ"י והקימו את סיעת המערך, שהתמודדה במשותף גם בבחירות לכנסת השביעית.
המפלגה זכתה ב-56 מושבים, ההישג הגבוה ביותר אליו הגיעה מפלגה כלשהי בישראל.
עם זאת, היה בהישג זה משום ירידה קלה בכוחו של המערך, שכן עם הקמתו, מנו חברי הסיעות שהרכיבו אותו 63 חברי כנסת.
ביתר המפלגות נרשמה תנודה קלה בלבד ביחס לתוצאות הבחירות לכנסת השישית.
בכוחן של 7 מתוך 13 הסיעות שהרכיבו את הכנסת לא חל כל שינוי.
המפד"ל קיבלה עוד מושב ועלתה ל-12, סיעת העולם הזה - כוח חדש הכפילה את כוחה לשני מושבים, ואילו רשימת ליברלים עצמאיים ירדה במושב אחד, לארבעה.
שתי רשימות חדשות נבחרו בפעם הראשונה לכנסת השביעית.
דוד בן-גוריון, שפרש מרפ"י עם הצטרפותה של המפלגה למערך, הקים את הרשימה הממלכתית.
המפלגה קיבלה 4 מושבים בכנסת.
שמואל תמיר, שקרא להחליף את מנחם בגין כמנהיג תנועת החרות נוכח כישלונותיו בבחירות, הקים מפלגה עצמאית, המרכז החופשי, שהתמודדה בנפרד מגח"ל, במסגרתה התמודדה תנועת החרות.
מפלגת המרכז החופשי קיבלה שני מושבים.
גולדה מאיר, שהייתה לראש הממשלה חודשים ספורים לפני הבחירות עקב פטירתו של לוי אשכול, לא התקשתה להרכיב ממשלה.
בדומה לממשלת אשכול, שמאז תקופת ההמתנה שלפני מלחמת ששת הימים הייתה ממשלת אחדות לאומית, הקימה גם מאיר ממשלה רחבה.
סיעות הקואליציה מנו 102 חברי כנסת, מסיעות המערך, גח"ל, מפד"ל, ליברלים עצמאיים, קידמה ופיתוח ושיתוף ואחווה.
גח"ל, שבממשלות האחדות הקודמות כיהנו שריה רק כשרים בלי תיק, קיבלה הפעם אחריות על משרדים ביצועיים, אף שיושב ראש המפלגה, מנחם בגין, העדיף להישאר שר בלי תיק.
כשמונה חודשים לאחר שהוקמה הממשלה ב-6 באוגוסט 1970 פרשה ממנה גח"ל על רקע הסכמתה של מאיר לדון בתוכנית רוג'רס.
הקואליציה נותרה רחבה ומנתה 76 חברי כנסת.
בשל דחיית הבחירות לכנסת השמינית, כהונתה של ממשלת ישראל החמש עשרה נמשכה 4 שנים ו-3 חודשים, יותר מכל ממשלה אחרת עד אז, שיא שנשבר על ידי הממשלה השלושים וארבע שכיהנה חמש שנים.
דוד בן-גוריון, שעמד בראש הרשימה הממלכתית, התפטר מהכנסת ביוני 1970, ופרש מהחיים הפוליטיים.
בעקבות פרישתו, פרש מהסיעה חבר הכנסת מאיר אביזוהר, שגרס שללא בן-גוריון אין טעם בקיומה של המפלגה, והקים סיעת יחיד.
אבנר חי שאקי הקים אף הוא סיעת יחיד, לאחר שפרש מהמפד"ל.
בבחירות לכנסת השמינית עמד שאקי בראש התנועה לשוויון חברתי.
שלום כהן, מסיעת "העולם הזה - כוח חדש", החל לפעול רבות בסוגיות עדתיות, למורת רוחו של יושב ראש המפלגה, אורי אבנרי.
בעקבות הקרע בין השניים פרש כהן מהסיעה והקים אף הוא סיעת יחיד.
בהמשך היה למזכ"ל הפנתרים השחורים.
ב-28 ביולי 1970 מונה סיף א-דין א-זועבי לסגן יושב ראש הכנסת, והיה לחבר הכנסת הערבי-ישראלי הראשון שמכהן בתפקיד זה.
ב-5 באפריל 1972 נפטר יושב ראש הכנסת, ראובן ברקת.
ב-9 במאי נבחר לתפקיד ישראל ישעיהו-שרעבי, שכיהן עד אז כיושב ראש ועדת הכנסת.
ב-10 באפריל 1973 בחרה הכנסת באפרים קציר לנשיאה הרביעי של מדינת ישראל.
קציר נתמך בידי 66 מחברי הכנסת, בעוד שבאפרים אלימלך אורבך תמכו 41 חברי כנסת.
תשעה חברי כנסת נוספים שלשלו פתק לבן.
ב-25 באוקטובר 1973, יום לאחר שהושגה הפסקת האש בין ישראל לבין סוריה ומצרים, חוקקה הכנסת בהליך בזק חוק לדחיית הבחירות, שנועדו להתקיים חמישה ימים לאחר מכן.
מהלך כהונתה של הכנסת השביעית, אישרה הכנסת 319 חוקים, מהם 279 ביוזמה ממשלתית (87.5%) והיתר ביוזמה פרטית.
במהלך כהונתה של הכנסת השביעית לא נחקקו חוקי יסוד חדשים, אך חוק יסוד: הממשלה תוקן, ונקבעה בו תקופת צינון של 100 ימים לשופטים, דיינים וקציני צבא בטרם ניתן יהיה למנותם לשרים.
חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 4) – תיקון זה, הידוע בשם חוק בדר-עופר, קבע מחדש את אופן חלוקת עודפי הקולות לאחר הבחירות.
חוק מבקר המדינה (תיקון מס' 5) – בתיקון זה נוסף למבקר המדינה תפקידו כנציב תלונות הציבור.
חוק הבחירות (דרכי תעמולה) (תיקון מס' 4) – בתיקון חקיקה זה נאסרה תעמולת בחירות באמצעות שימוש בכלי רכב ובאמצעות מודעות שלא הודבקו על לוחות מודעות.
כן הוסמך יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית להוציא צווי מניעה נגד ביצוע מעשה המהווה עבירה לפי החוק.
חוק ועדות חקירה (תיקון) – התיקון מסמיך ועדות חקירה להוציא דו"חות חלקיים ודו"חות ביניים, וכן נוספה עבירה של השפעה שלא כדין על חברי הוועדה
חוק הבחירות לכנסת (תיקון מס' 3) – תיקון בחוק הבחירות לכנסת המסדיר מחדש את אופן הצבעתם של שוטרים.
חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 7) – במסגרת תיקון זה הונהגו לראשונה דמי אבטלה.
חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 13) – במסגרת תיקון זה נקבעת קצבת נכות ונקבעות הוראות שונות לזכאותם של נכים לטיפולים שונים.
חוק התגמולים לנפגעי פעולות איבה – מסדיר מתן תגמולים ממדינת ישראל לנפגעי פעולות איבה.
חוק החיילים המשוחררים (הוראת שעה) – חוק זה מקנה שורה של הטבות והקלות לחיילים ששירתו תקופות ממושכות בשנה שהחלה עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים.
בין היתר, ניתנה לחיילים אלה עדיפות במכרזים, בקבלה למוסדות להשכלה גבוהה, בשיכון ובהלוואות לדיור, הנחה בתשלום שכר לימוד במוסדות להשכלה גבוהה, זכות ללמוד בחינם לשם קבלת תעודת בגרות, זכות לקבל בחינם הכשרה מקצועית הניתנת על ידי המדינה ומענקי סיוע לעובדים עצמאיים.
חוק מילווה מלחמה – החוק נחקק במהלך מלחמת יום הכיפורים, ונועד לאפשר את מימון הוצאות המלחמה באמצעות מלווה מהאזרחים.
חוק מס מקביל – חוק הקובע כי על המעסיקים להעביר למוסד לביטוח לאומי 2.7% משכרו של כל עובד, והמוסד יעביר את הכספים לקופות החולים.
חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים (תיקון מס' 3) – תיקון חקיקה המסמיך את שר התעשייה והמסחר להוציא צווים האוסרים על העלאת מחירים, לגבי מצרך מסוים או סוגי מצרכים, אדם מסוים, סוג מפעלים מסוים, או אזור מסוים בישראל.
חוק לעידוד השקעות (חברות עתירות הון) – חוק שהעניק הטבות כלכליות לחברות שהון המניות שלהן הוא 100 מיליון דולר לפחות, ושמטרותיהן הקמה, רכישה או הפעלה של מפעלים ועסקים בישראל.
חוק מס רכוש וקרן פיצויים (תיקון מס' 6) – התיקון מסמיך את שר האוצר לקבוע, כי ניתן יהיה לתת פיצויים לפי החוק גם בגין נזקים שנגרמו לנכסים מסוימים מחוץ למדינת ישראל.
התיקון נוסף בשל פעולות הטרור שהחלו נגד מטרות ישראליות בחו"ל.
חוק מס שירותים (מוסדות בנקאיים וחברות ביטוח) – החוק מטיל מס בשיעור של 3.5% על הכנסותיהם של מוסדות בנקאיים וחברות ביטוח.
חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) – חוק המסדיר את ההליכים הפליליים נגד קטינים.
חוק לתיקון דיני העונשין (שכר עבירה) – תיקון הקובע, כי אם אדם קיבל שכר תמורת ביצוע עבירה, ניתן להטיל עליו בנוסף לכל עונש קנס בשיעור פי שלושה מגובה שכרו, וכן קבע הוראות שונות לגבי חילוט חפצים שניתנו כשכר תמורת ביצוע עבירה.
חוק לתיקון דיני העונשין (עבירות מרמה, סחיטה ועושק) (תיקון) – התיקון מוסיף לספר החוקים עבירות של רישום כוזב במסמכי תאגיד ונטילת נכסים לשם סחיטה.
חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 4) – תיקון לחוק הנוער (טיפול והשגחה) הקובע, בין היתר, כי שופט רשאי למנוע את זימונו של קטין להעיד, או להפסיק את עדותו, אם סבר שמתן העדות עלול לסכן את שלומו של הקטין, וכן לקבל תחת זאת כראיה עדות שגבה חוקר נוער.
עוד קבע התיקון, כי בסמכותו של בית המשפט לכפות את התייצבותו של קטין בפניו או בפני מוסד שקבע, וכן הסמיך את המשטרה לסייע לפקידי הסעד באכיפת צווים.
חוק לתיקון דיני העונשין (עבירות שוחד) (תיקון מס' 5) – תיקון הקובע עונש של שלוש שנות מאסר על שוחד שנועד להשפיע על תוצאות תחרות.
חוק לתיקון פקודת החוק הפלילי (מס' 34) – במסגרת התיקון הוחמרה הענישה על עבירה של החזקת נשק לא חוקי ונקבעה תקופת מעבר בה ניתנה אפשרות למסור נשק בלתי חוקי לתחנות משטרה ללא סנקציה פלילית.
חוק דיני עונשין (דרכי ענישה) (תיקון מס' 2) – במסגרת תיקון זה נקבע, כי על קנס שלא שולם במועד תיווסף תוספת פיגור.
חוק לתיקון דיני העונשין (דרכי ענישה) (תיקון מס' 7) – התיקון קובע הוראות לגבי מי שהוטל עליו הן מאסר פלילי והן מאסר אזרחי.
חוק החוזים (תרופות בשל הפרת חוזה).
חוק יחסי ממון בין בני זוג.
חוק המכר (מכר טובין בין-לאומי).
חוק נכסי נפקדים (פיצויים) – החוק מאפשר מתן פיצויים לתושבים שנכסיהם הועברו לאפוטרופוס על נכסי נפקדים.
החוק הוא כללי, אך מיועד בעיקר לתושבי ירושלים המזרחית, אשר לא שופו עד חקיקת החוק, מאחר שבעת העברת הנכסים לאפוטרופוס, אלה היו תחת שלטון ירדן.
חוק לתיקון פקודת הראיות (מס' 2) – תיקון לפקודת הראיות הקובע כי הממצאים והמסקנות שבפסק דין חלוט במשפט פלילי יכולים לשמש ראיה לכאורה במשפט אזרחי.
חוק לתיקון פקודת הנזיקין (מס' 4) – תיקון לפקודת הנזיקין הקובע הוראות חדשות לגבי עוולת הסגת גבול.
חוק השבות (תיקון מס' 2) – תיקון לחוק השבות שהתקבל בעקבות בג"ץ שליט ועורר דיונים סוערים בשאלת מיהו יהודי.
חוק הבחירות למועצת הרבנות הראשית.
חוק שירותי הדת היהודיים (תיקון) – חוק המסמיך את שר הדתות להוציא למועצה דתית צו למלא חובה, או לבצע פעולה שהיא מוסמכת לעשותה והיא אינה עושה זאת, וכן למנות אדם אחר שיעשה זאת במקומה, על חשבונה.
חוק הסיוע המשפטי – מכוחו פועל הסיוע המשפטי במשרד המשפטים.
חוק העזרה המשפטית למדינות זרות (תיקון) – במסגרת תיקון זה, נקבעו הוראות לגבי מסירת חפצים שנתפסו לרשויות שיפוטיות, וכן נקבעו הוראות לגבי העברת אסירים ועצירים לחו"ל.
חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 7) – תיקון לחוק השיפוט הצבאי במסגרתו הוקם מוסד נציב קבילות חיילים.
חוק העיטורים בצבא הגנה לישראל וחוק העיטורים במשטרת ישראל ובשירות בתי הסוהר.
חוק יישוב סכסוכי עבודה (תיקון מס' 2) – תיקון זה קובע הוראות לגבי הסכמים קיבוציים במגזר הציבורי.
חוק עבודת נשים (תיקון מס' 3) – תיקון זה נועד לאפשר לנשים שאימצו ילדים לצאת לחופשה המקבילה לחופשת לידה.
חוק עבודת הנוער (תיקון מס' 6) – התיקון קובע כי כל נער עובד בן 15 עד 18 יהיה חייב בלימודים לשם הכשרה מקצועית.
חוק עבודת הנוער (תיקון מס' 5) – תיקון זה מתיר לבני נוער מגיל 14 לעבוד בתקופות שבהן יש חופשות מן הלימודים.
חוק לתיקון פקודת המשטרה וחוק לתיקון פקודת בתי הסוהר – תיקונים לפקודת המשטרה ולפקודת בתי הסוהר, שהבהירו כי בין המשטרה לבין השוטרים, ובין שירות בתי הסוהר לבין הסוהרים, לא מתקיימים יחסי עובד-מעביד בכל הנוגע לסוגיות של מינויים, שינויי דרגות, השעיות ופיטורים.
חוק פיצויי פיטורים (תיקון מס' 4) – חוק המקנה זכות לפיצויי פיטורים למי שהתפטר מעבודתו כדי להתגייס למשטרה או לשירות בתי הסוהר.
חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 11) (מבקר העירייה) – חוק המחייב עיריות, שבהן למעלה מ-30 אלף תושבים, למנות מבקר וקובע את תפקידיו וסמכויותיו, וכן מסמיך ערים קטנות יותר למנות מבקרים, אם יהיו מעוניינות בכך.
חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 13) – תיקון בפקודת העיריות הקובע, כי חברי המועצה רשאים לעיין בכל מסמכי העירייה.
חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (מס' 5) – תיקון חקיקה הקובע כי בכל רשות מקומית תוקם ועדת מל"ח, וכי הכנת משק לשעת חירום והפעלתו יהיו בין תפקידי הרשות המקומית.
חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (מס' 3) – החוק קובע, כי פושט רגל לא יוכל לכהן כחבר מועצה.
חוק לתיקון דיני הרשויות המקומיות (מס' 2) – התיקון מסמיך את הרשויות המקומיות לחייב בעלי עסקים לנקות את המדרכות שמול בתי העסק שלהם.
חוק לימוד חובה (תיקון מס' 8) – תיקון לחוק לימוד חובה המחמיר את הענישה על הורים שלא שולחים את ילדיהם לבית הספר, וקובע כי בית משפט הדן בעבירה כזו ישמע את חוות דעתו של עובד סוציאלי ושל היועץ בבית הספר.
חוק לימוד חובה (תיקון מס' 9) – בתיקון זה מוסמכת מערכת החינוך להורות על בדיקות רפואיות לתלמידים לשם קביעת התאמתם למוסדות חינוך מסוימים.
חוק המועצה להשכלה גבוהה (תיקון מס' 3) – התיקון אוסר על פתיחת מוסד להשכלה גבוהה ללא היתר מהמועצה להשכלה גבוהה.
חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 3) – חוק הקובע, כי מחירי התרופות יהיו אחידים, על פי קביעת שר הבריאות.
חוק לתיקון פקודת בריאות העם (מס' 4) – תיקון לפקודת בריאות העם הקובע הוראות לגבי איכותם התברואתית של מים.
חוק לתיקון פקודת בריאות העם (מס' 5) – חוק המסדיר את פעילות השירות הסניטרי ומסמיך את שר הבריאות לקבוע הוראות לגבי השקיה במי שופכין ולקבוע מפרטים למכשירים רפואיים ועוד.
חוק לטיפול בחולי נפש (תיקון) – תיקון הקובע הוראות לגבי תשלום בגין אשפוז במוסד לחולי נפש.
חוק חגורות בטיחות ברכב – חוק המחייב לראשונה נהגים ונוסעים היושבים במושב הקדמי להשתמש בחגורת בטיחות.
חוק הספנות (ימאים) – חוק המסדיר את העיסוק במקצועות הימאות.
חוק הטיס (תיקון מס' 2) – תיקון המסדיר את הפעלתם של מנחתים.
חוק רשות הנמלים (תיקון) – תיקון המוציא את נמל תל אביב ונמל יפו מאחריותה של רשות הנמלים, ובכך קבע כי נמלים אלה יחדלו לשמש כנמלי סחורות.
חוק המים (תיקון מס' 5) – תיקון לחוק המים הקובע הוראות לגבי מניעת זיהום מים.
חוק לתיקון פקודת המכרות (מס' 2) – תיקון חקיקה הקובע הוראות לגבי שיקום מחצבות.
חוק חוקרים פרטיים ושירותי שמירה.
חוק האזרחות (תיקון מס' 3) – תיקון לחוק האזרחות המסמיך את שר הפנים לתת אזרחות למי שזכאי לאזרחות מכוח חוק השבות, עוד בטרם הגיע לישראל, אך הביע נכונות להשתקע בה.
חוק כלי היריה (תיקון מס' 4) – תיקון אשר, בין היתר, מחייב קבלת מידע ממשרד הבריאות על מחלות נפש לפני מתן רישיון נשק, וכן מסדיר את השימוש בכלי ירייה בסרטים ובהצגות.
חוק זכויות מטפחים – חוק המסדיר את זכויותיהם של מטפחי זני צמחים.
חוק מועצת הפירות (ייצור ושיווק).
חוק לתיקון פקודת העתיקות (מס' 2) – התיקון אוסר על מכירה ומסירה של עתיקות למי שאינו תושב ישראל ללא רישיון.
חוק לביטול פקודת הפיקוח על הבדואים – החוק מבטל פקודה מנדטורית שכללה הוראות ארכאיות ודרקוניות הנוגעות לפיקוח על המגזר הבדואי, ואשר לא נעשה בה שימוש.
כהונתה של הכנסת השמינית החלה ב-21 בינואר 1974, בעקבות הבחירות שנערכו ב-31 בדצמבר 1973. בחירות אלו נדחו בחודשיים בשל מלחמת יום הכיפורים.
את ישיבתה הראשונה פתח נשיא המדינה אפרים קציר, ולאחר מכן העביר את ניהול הישיבה לראש הממשלה, גולדה מאיר, שהייתה זקנת חברי הכנסת.
מיד אחרי כן נבחר ישראל ישעיהו-שרעבי לכהונה שנייה כיושב ראש הכנסת.
בעוד שבכנסות קודמות הוצג מועמד שהיה מקובל על רובן המוחלט של סיעות הבית, הציגה הפעם האופוזיציה מועמד מטעמה, בנימין הלוי.
ישעיהו-שרעבי נבחר ברוב של 70 מול 37. חמישה מחברי הכנסת נמנעו.
עם כינונה של הכנסת הוחלט להקים את הוועדה לענייני ביקורת המדינה.
עד אז דנו ועדת הכספים וועדת הכנסת בדו"חות מבקר המדינה.
בנוסף, יושב ראש ועדת הפנים שינה את שמה לוועדת הפנים ואיכות הסביבה.
הבחירות לכנסת התשיעית הוקדמו בעקבות התרגיל המבריק, והתקיימו ב-17 במאי 1977. כהונתה של הכנסת השמינית הסתיימה עם תחילת כהונתה של הכנסת התשיעית, ב-13 ביוני אותה שנה.
כנסת זו היא הכנסת עם המספר הגבוה ביותר של ח"כים שהיו לראשי ממשלה (שבעה מחבריה - מאיר, רבין, בגין, שמיר, פרס, שרון ואולמרט).
להלן תוצאות הבחירות והרכב הסיעות עם תחילת כהונתה של הכנסת השמינית:
מפלגה מושבים בכנסת המערך 51 הליכוד 39 מפד"ל 10 חזית דתית תורתית 5 ליברלים עצמאיים 4 רק"ח 4 רצ 3 קידמה ופיתוח 2 מוקד 1 רשימה ערבית לבדואים וכפריים 1
הבחירות לכנסת השמינית נערכו כחודשיים לאחר מלחמת יום הכיפורים, אך המלחמה השפיעה על תוצאות הבחירות רק באופן חלקי.
מפלגת השלטון, המערך, איבדה חמישה מושבים, אך נותרה המפלגה הגדולה ביותר, עם 51 מושבים.
הרשימה הממלכתית, המרכז החופשי והתנועה החוץ-פרלמנטרית, התנועה למען ארץ ישראל השלמה, חברו לגח"ל והתמודדו ברשימה משותפת, רשימת הליכוד.
הרשימה זכתה ב-39 מושבים, התחזקות משמעותית לעומת הישגי המפלגות בבחירות לכנסת השביעית, אז היו לשלוש המפלגות יחד 32 מושבים, ולגח"ל לבדה 26 מושבים.
המפד"ל איבדה שני מושבים, אך נותרה המפלגה השלישית בגודלה, עם עשרה מושבים.
לאחר שלוש מערכות בחירות בהן התמודדו בנפרד, שבו אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל להתמודד ברשימה משותפת, חזית דתית תורתית.
הרשימה זכתה בחמישה מושבים, אחד פחות מהתוצאה שהשיגו שתי המפלגות בנפרד בבחירות לכנסת השביעית.
מפלגת רצ, שהוקמה בידי שולמית אלוני, שכיהנה בכנסת השישית מטעם המערך, התמודדה לראשונה בבחירות וקיבלה שלושה מושבים.
רק"ח התחזקה משלושה לארבעה מושבים, ואילו מק"י, ששינתה את שמה למפלגת מוקד, לאחר שחברו אליה תנועות חוץ-פרלמנטריות, שבה וזכתה במושב אחד.
רשימת ליברלים עצמאיים שמרה על כוחה וזכתה בארבעה מושבים.
סיעות הלוויין של המערך, קידמה ופיתוח ורשימה ערבית לבדואים וכפריים, קיבלו שני מושבים ומושב אחד, בהתאמה.
גולדה מאיר הציגה את ממשלתה ב-10 במרץ 1974. הקואליציה התבססה על הסיעות שהיו שותפות גם בממשלתה הקודמת: המערך, המפד"ל וליברלים עצמאיים, וכן סיעות שיתוף ואחווה ורשימה ערבית לבדואים וכפריים.
68 חברי כנסת היו חברים בקואליציה, מעט פחות מ־76 חברי הכנסת שהיו חברים בקואליציה הקודמת.
המחאה הציבורית עקב מלחמת יום הכיפורים, שנתנה את אותותיה בבחירות רק באופן חלקי, התעצמה בעקבות מחאת היחיד של מוטי אשכנזי, ופרסום דו"ח הביניים של ועדת אגרנט ב-1 באפריל.
בעקבות הלחץ הציבורי הגישה מאיר את התפטרותה ב-11 באפריל, חודש בלבד לאחר שהרכיבה את הממשלה.
הממשלה המשיכה לכהן עד לכינונה של ממשלה חדשה ב-3 ביוני.
תקופת כהונתה של הממשלה, חודשיים ו-24 ימים, הייתה הקצרה מבין כלל ממשלות ישראל.
את הממשלה החדשה הרכיב יצחק רבין, שכיהן כשר העבודה בממשלתה קצרת הימים של מאיר.
רבין כיהן כשגריר ישראל בארצות הברית במהלך מלחמת יום הכיפורים, ולכן לא נתפס כחלק מהמחדל.
ממשלתו התבססה תחילה על 61 חברי כנסת בלבד, כאשר המפד"ל נותרה לראשונה מחוץ לקואליציה, ובמקומה צורפה סיעת רצ.
רבין ערך שינויים גם בהרכב השרים מטעם סיעתו.
משה דיין ופנחס ספיר נותרו מחוץ לממשלה, בעוד שמעון פרס ויהושע רבינוביץ' קודמו לתפקידי שר הביטחון ושר האוצר.
ב-29 באוקטובר הצטרפה המפד"ל לקואליציה, וזו התרחבה ל-71 חברי כנסת.
ימים ספורים לאחר מכן פרשה רצ מהקואליציה, במחאה על מינויו של יצחק רפאל מהמפד"ל, שנחשד בקבלת שוחד בפרשת תל גיבורים, לשר הדתות.
ב-14 בדצמבר 1976 נערכה בכנסת הצבעה על הצעת אי אמון שהגישה סיעת חזית דתית תורתית בשל חילול השבת שנגרם כאשר חלק משרי הממשלה לא הספיקו לחזור לביתם לפני כניסת השבת מטקס קבלת מטוסי ה-F-15 הראשונים של חיל האוויר.
שניים משלושת שרי סיעת המפד"ל נמנעו בהצבעה.
רבין החליט לראות את הצבעתם זו כהתפטרות.
הוא הודיע על כך בכנסת ב-20 בדצמבר, ובאותו לילה הגיש לנשיא המדינה את התפטרותו.
ב-5 בינואר 1977 הוקדמו הבחירות לכנסת התשיעית, ל-17 במאי 1977. צעד זה, שכונה "התרגיל המבריק" נועד לאפשר לממשלה לכהן עוד מספר חודשים כממשלת מעבר שלא ניתן להפילה, בשעה שהיא נשענת על מיעוט של 57 חברי הכנסת בלבד.
ב-15 במרץ 1977 פרסם דן מרגלית את פרשת חשבון הדולרים, שבה נחשף כי רבין ואשתו לאה החזיקו חשבונות בנק בלתי חוקיים בארצות הברית.
לאחר שהיועץ המשפטי לממשלה אהרן ברק קבע כי יש להעמידם לדין על כך, הודיע רבין כי לא יהיה מועמד המערך לתפקיד ראש הממשלה בבחירות הבאות.
הוא התכוון גם להתפטר מתפקידו, אך בשל היותה של הממשלה ממשלת מעבר, לא יכול היה לעשות זאת.
הפתרון שנמצא היה שהחל מ-22 באפריל יצא לחופשה, וממלא מקום ראש הממשלה שמעון פרס כיהן כראש הממשלה בפועל.
סיעות קידמה ופיתוח ורשימה ערבית לבדואים וכפריים הצטרפו לסיעת המערך כבר בראשית כהונתה של הכנסת, ב-26 בפברואר 1974. הן פרשו ממנה לקראת סיום כהונתה של הכנסת, וב-8 בפברואר 1977 הקימו את הרשימה הערבית המאוחדת.
באפריל 1975 עזב אריה אליאב את המערך, וב-3 ביוני הקים יחד עם חברי סיעת רצ את סיעת יעד - התנועה לזכויות האזרח.
ב-27 בינואר 1976 התפצלה הסיעה לשניים: אליאב ומרשה פרידמן הקימו את הסיעה הסוציאל-דמוקרטית, ששינתה את שמה תוך זמן קצר ל"סיעה סוציאליסטית עצמאית", ואילו שולמית אלוני ובועז מואב שבו ונקראו "רצ".
לקראת הבחירות לכנסת התשיעית נערכו מספר פילוגים נוספים.
סיעת חזית דתית תורתית התפצלה לשני רכיביה, אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל.
הלל זיידל פרש מסיעת ליברלים עצמאיים, הקים את סיעת "אחדות" ובהמשך הצטרף לליכוד.
מרדכי בן-פורת פרש מהמערך והקים את תנועה להתחדשות ציונית חברתית.
במהלך כהונתה של הכנסת השמינית, אישרה הכנסת 360 חוקים, מהם 288 ביוזמה ממשלתית (80%) והיתר ביוזמה פרטית.
בכך קבעה הכנסת השמינית מספר שיאים בנוגע לחקיקה: מספר החוקים הגבוה ביותר (בכנסת השביעית נחקקו 319 חוקים), מספר החוקים הרב ביותר שמקורם בהצעות חוק פרטיות (72, לעומת 40 בכנסת השביעית), ואחוז החוקים הגבוה ביותר שמקורם בהצעות חוק פרטיות (בכנסת השביעית מקורם של 12.5% מהחוקים היה בהצעות חוק פרטיות).
חוק יסוד: משק המדינה - חוק היסוד החמישי שנחקק, קבע עקרונות כלליים לגבי גביית מסים ואגרות, שימוש בנכסי המדינה ותקציב המדינה.
חוק יסוד: הצבא - חוק היסוד השישי שנחקק אשר עיגן את מרותו של הצבא לממשלה, קובע את דרך מינויו וכפיפותו של הרמטכ"ל, וכן קובע כי אין להקים כוח מזוין פרט לצה"ל אלא בחוק.
הצורך בחוק היסוד היה חלק ממסקנות ועדת אגרנט.
חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 30) - תיקון לחוק הביטוח לאומי שקבע הוראות לגבי תשלום תגמולים לחיילי מילואים.
חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 28) - בתיקון זה נוסף ביטוח מפני אובדן כושר עבודה כתוצאה מתאונה.
חוק הנוער (טיפול והשגחה) (תיקון מס' 5) - החוק הטיל חובת דיווח לפקיד סעד על רופאים, אחיות, עובדי חינוך, עובדי סעד ושוטרים המטפלים בקטין שסבל מפגיעה בריאותית או נפשית, ושיש להם חשד שהפגיעה נגרמה על ידי האחראי עליו.
חוק הביטוח הלאומי (תיקון מס' 6) - תיקון לחוק הביטוח הלאומי בו נוסף פרק שעניינו ביטוח זכויות עובדים בפשיטת רגל ופירוק תאגיד.
חוק הפיקוח על מעונות (תיקון) - החוק הסמיך בתי משפט להורות על סגירת מעונות כחלק מהליך פלילי.
חוק משפחות חיילים שנספו במערכה (תגמולים ושיקום) (תיקון מס' 10) - בתיקון חקיקה זה הוסמך שר הביטחון לקבוע בתקנות כי בהתקיים תנאים מסוימים, מעסיקים יהיו חייבים להמשיך ולהעסיק בני משפחות שכולות עד הגיעם לגיל 70, אם אלו יהיו מעוניינים בכך.
חוק לתיקון פקודת מס הכנסה (מס' 22) - רפורמה במס הכנסה בעקבות המלצות ועדת בן-שחר, אשר בין היתר הרחיבה את מדרגות המס, יצרה את מנגנון נקודות הזיכוי וקבעה הצמדות אוטומטיות למדד המחירים לצרכן.
חוק לתיקון פקודת הבנקאות (מס' 10) - החוק נועד להגן על לקוחות הבנקים במקרה של שביתה.
חוק לתיקון פקודת התעבורה (מס' 14) - תיקון לפקודת התעבורה, שהתנה חידוש רישיון רכב בתשלום אגרת הרדיו עבור מכשיר הרדיו שברכב.
חוק לתיקון דיני העונשין (הפסקת הריון) - החוק החליף את ההוראות המנדטוריות שקבעו איסור על הפלות מלאכותיות, קבעו נסיבות מקלות יותר בהן ניתן לבצע הפלה ואת הפרוצדורה לאישור הפלות.
חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 7) - בתיקון זה נוספו הוראות בנוגע לעבירות של ברירת קנס.
חוק סדר הדין הפלילי (תיקון מס' 4) - מספר תיקונים בחוק סדר הדין הפלילי, שכללו הוראות בנוגע לנסיבות שבהן בית משפט יכול להורות על מינוי סניגור לחשוד או נאשם, בנוגע לפסלות שופט ובנוגע לנאשמים שאינם כשירים לעמוד לדין.
חוק לתיקון דיני העונשין (עבירות מרמה, סחיטה ועושק) (תיקון מס' 3) - בתיקון זה נוספו הוראות שנוגעות לעבירות שנעברו בידי מנהלים או עובדים בתאגיד.
חוק לטיפול בחולי נפש (תיקון מס' 2) - התיקון אפשר את אשפוזם של עצורים במוסדות פסיכיאטריים, על יסוד חוות דעת פסיכיאטרית.
חוק הסעד (טיפול במפגרים) (תיקון מס' 2) - תיקון אשר הסדיר את הטיפול בעצורים ונאשמים שאובחנו כסובלים מפיגור שכלי.
חוק לתיקון פקודת החוק הפלילי (מס' 37) - החוק קבע עבירה של עיסוק בזנות בנסיבות שיש בהן משום מטרד לדרי הסביבה או הפרעה לתנועה בדרכים.
העונש המרבי שנקבע לעבירה זו הוא שנת מאסר.
חוק לתיקון דיני העונשין (משחקים אסורים, הגרלות והימורים) (תיקון מס' 2) - החוק הסמיך מפקד מחוז במשטרה להוציא צו סגירה למקום שנערכים בו משחקים אסורים, הגרלות או הימורים.
חוק לתיקון פקודת בתי הסוהר (מס' 3) - תיקון לפקודת בתי הסוהר, שבין היתר הסדיר מחדש את מעמדם וסמכויותיהם של מבקרים רשמיים בבתי הסוהר.
חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים.
חוק לתיקון דיני המשפחה (מזונות) (תיקון) - החוק קבע, כי בקביעת תשלום מזונות לאישה יש להתחשב גם בהכנסותיה מנכסים וממקורות אחרים ולא רק בהכנסותיה מעבודה.
חוק לתיקון פקודת הנזיקין (מס' 5) - תיקון לפקודת הנזיקין בו נוספה עוולה של פגיעה בדמותו או בשמו של אדם - שימוש ללא הסכמתו בשמו, בכינויו, בדמותו או בקולו למטרות מסחריות.
חוק הבוררות (תיקון) - תיקון לחוק הבוררות, שהסדיר מחדש סוגיות של פסק בוררות חוץ, אשר קודם לכן היו מוסדרות בפקודה מנדטורית.
חוק הטיס (ביטחון בתעופה האזרחית) - החוק הסדיר אבטחת שדות תעופה וכלי טיס בעקבות ריבוי אירועי חטיפת מטוסים בשנות ה-70.
חוק הארכת מועדים - חוק שהסמיך את שר הביטחון להכריז על שירות מסוים כי הוא "שירות חירום".
משמעותה של הכרזה זו היא הארכתם של מועדים הקבועים בחיקוק ושל תוקפם של רישיונות, כלפי המשרתים בהם, וכן היא מאפשרת לבית משפט להאריך מועד הקבוע בחוזים מסוימים.
החוק נחקק כדי לתת מענה לחיילי המילואים שגויסו עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, ונותרו מגויסים חודשים ארוכים לאחר מכן.
חוק השיפוט הצבאי (תיקון מס' 8) - תיקון לחוק השיפוט הצבאי, אשר כונן את בית הדין הצבאי לתעבורה.
חוק שירות ביטחון (תיקון מס' 9) - תיקון לחוק שירות ביטחון שהסמיך פוקדים לקרוא למיועדים לשירות ביטחון לשם מתן אמצעי זיהוי.
חוק הפיקוח על מצרכים ושירותים (תיקון מס' 6) - תיקון לחוק שעסק בסייגים לעסקאות בציוד צבאי.
חוק עבודת נשים (תיקון מס' 5) - תיקון לחוק עבודת נשים שאפשר לנשים הרות להיעדר מעבודתן מספר שעות במהלך תקופת ההריון לשם בדיקות רפואיות הקשורות בהריון.
חוק שירות המדינה (גמלאות) (תיקון מס' 12) - התיקון קבע הוראות לגבי יציאה לגמלאות של שוטרים.
חוק שירות המדינה (משמעת) (תיקון מס' 4) - החוק הסמיך את ראש הממשלה להחיל את הוראות המשמעת, כלשונן או בשינויים, גם על עובדי שירות הביטחון הכללי והמוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
- חוק זה שינה את שיטת הבחירות לרשויות המקומיות וקבע כי בחירת ראש הרשות תהיה ישירה.
ב-1978 נערכו הבחירות הראשונות בשיטה זו.
- חוק אשר חייב את הרשויות המקומיות להעסיק יועץ משפטי.
חוק לתיקון פקודת העיריות (מס' 20) - תיקון לפקודת העיריות, שהחליף את תקנון ישיבות המועצה בתקנון חדש.
חוק הרשויות המקומיות (תרנים לאנטנות רדיו וטלוויזיה) - חוק אשר הסמיך את הרשויות המקומיות להורות כי בכל בניין לא תהיה יותר מאנטנה אחת.
- חוק שנועד להבטיח את המשך הפעלתו של מקוה ישראל כבית ספר חקלאי, וזאת על רקע תוכניות להעביר את בית הספר למקום אחר ולשנות את ייעודו של השטח בו הוא נמצא.
חוק לתיקון פקודת הרוקחים (מס' 5) - חוק שהסמיך את הרשויות המקומיות לקבוע תורנויות של בתי מרקחת שיפעלו מעבר לשעות העבודה המקובלות.
חוק לתיקון פקודת רופאי שיניים (מס' 6) - רפורמה ברישוי רופאי שיניים.
חוק גנים לאומיים ושמורות טבע (תיקון מס' 3) - התיקון הסדיר את התנאים והאופן של הכרזה על אתרים לאומיים.
חוק גנים לאומיים ושמורות טבע (תיקון מס' 4) - התיקון קבע כי ביטול הכרזה על גן לאומי או שמורת טבע, או על חלק מהם, טעון אישור ועדת הפנים ואיכות הסביבה של הכנסת.
חוק לתיקון פקודת המשטרה (מס' 4) - תיקון לפקודת המשטרה שהסדיר את מעמדו של המשמר האזרחי.
חוק השמות (תיקון): תיקון לחוק השמות, אשר, בין היתר, אפשר לתת לילד את שמות המשפחה של שני הוריו וכן קבע הוראות לגבי רישום שמו של אביו של ילד במקרה שזהותו אינה ידועה.
- חוק שעוסק בהנצחתו של דוד בן-גוריון.
חוק מימון מפלגות (תיקון) - תיקון לחוק מימון מפלגות, אשר הסדיר את סוגיית המימון במקרה של התפלגות סיעה.
חוק המועצה לאיסור ושיווק של ירקות (תיקון מס' 2): התיקון אסר על השמדת עודפי ירקות בכמויות בלתי סבירות ללא היתר משר החקלאות או ממנכ"ל משרד החקלאות.
חוק הגנת סמלים - מהותו היא הגנה על סמלים ודגלים ומניעת שימוש בלתי מורשה בהם.
לכנסת זו נבחרו 47 חברי כנסת שלא כיהנו בכנסות קודמות:
המערך (20): יצחק רבין, אהרן יריב, נוזהת קצב, יוסי שריד, אסתר הרליץ, מנחם הכהן, אברהם גיבלבר, מיכה חריש, אליהו מויאל, אורה נמיר, חביב שמעוני, יעקב ז'אק אמיר, עמוס הדר, יעקב פרנק, יחיאל לקט, צבי אלדרוטי, מאיר תלמי, אהרן אפרת, יהודה דרניצקי, אליעזר רונן
הליכוד (18): איתן לבני, יצחק שמיר, מאיר כהן-אבידב, משה ארנס, גאולה כהן, אריאל שרון, יחזקאל פלומין, פסח גרופר, ידידיה בארי, ליאון דיציאן, חיים קופמן, יצחק פרץ, עקיבא נוף, אהוד אולמרט, אברהם יפה, ציטה לינקר, אמל נסראלדין, יגאל כהן
מפד"ל (3): אליעזר אבטבי, אהרן אבוחצירא, פנחס שינמן
רצ (2): בועז מואב, מרשה פרידמן
ליברלים עצמאיים (1): הלל זיידל
רשימה ערבית לבדואים וכפריים (1): חמאד אבו רביעה
בכנסת זו כיהנו 12 נשים, בשיא כיהנו 11 בו זמנית:
המערך (8): גולדה מאיר, חייקה גרוסמן, שושנה ארבלי-אלמוזלינו, נוזהת קצב, מטילדה גז, אסתר הרליץ, אורה נמיר, סנטה יוספטל
הליכוד (2): גאולה כהן, ציטה לינקר
רצ (2): שולמית אלוני, מרשה פרידמן
יוסף תמירהליכוד23 בפברואר 1975 - 13 ביוני 1977ועדת השירותים הציבורייםחייקה גרוסמןהמערךראשי הקואליציה והאופוזיציהיושב ראש הקואליציהמשה ורטמןהמערךראש האופוזיציהמנחם בגיןהליכודבאותה העת לא הוגדר התפקיד בחוק באופן רשמיבעלי תפקידים בכנסת מזכיר הכנסתנתנאל לורךקצין הכנסתיצחק בן גל
מפלגה מושבים בכנסת הליכוד 48 המערך 47 מפד"ל 6 אגודת ישראל 4 חד"ש 4 תמ"י 3 התחיה 3 תנועה להתחדשות ממלכתית 2 שינוי 2 רצ 1
הבחירות לכנסת העשירית, אשר התקיימו ב-30 ביוני 1981, כ"ח בסיוון ה'תשמ"א, היוו את קיצה של אחת ממערכות הבחירות הסוערות והקשות בתולדות מדינת ישראל.
הן הוקדמו ממועדן המקורי שנועד להיות ב־3 בנובמבר אותה שנה, ו' בחשוון ה'תשמ"ב.
בבחירות התמודדה מפלגת הליכוד בראשות מנחם בגין מול המערך בראשות שמעון פרס.
הליכוד, שפיגרה בסקרים בתחילת מסע הבחירות, עשתה כל שביכולתה על מנת להמשיך ולהחזיק בשלטון, ומערכת הבחירות רוויית המתחים העדתיים הייתה סוערת, קשה, ולעיתים אף אלימה.
הליכוד קיבלה בבחירות כעשרת אלפים קולות יותר מן המערך והקימה את הממשלה.
במהלך הכנסת העשירית כיהנו 2 ממשלות.
הראשונה הייתה ממשלת ישראל התשע עשרה בראשות מנחם בגין, בתמיכת רוב דחוק של 63 חברי כנסת, כאשר בהמשך התמיכה בה גדלה ל-66 ומאוחר יותר ל-67 ח"כים.
השנייה - ממשלת ישראל העשרים, בראשות יצחק שמיר, התבססה על רוב דומה וכיהנה עד לסוף כהונת הכנסת במשך כשנתיים.
האירוע המרכזי בזמן כהונתה של הכנסת העשירית היה "מבצע שלום הגליל", מבצע שיזם שר הביטחון אריאל שרון.
המבצע החל ביוני 1982, ויעדו המוצהר היה לסלק את ריכוזי המחבלים הפלסטינים מדרום לבנון.
יעדו הרחב יותר היה לגרום לבחירתה של ממשלה בלבנון שתחתום על הסכם שלום עם ישראל, ותביא לחיסול בסיסיו של אש"ף במדינה.
המבצע החל בקונצנזוס לאומי רחב, אולם הפך למוקד של מחלוקת קשה, שבאה לידי ביטוי בהפגנות ובדיונים סוערים בכנסת.
אלה הגיעו לשיאם אחרי הטבח במחנות הפליטים סברה ושתילה שליד ביירות, טבח שתוכנן ובוצע על ידי מיליציה של הפלנגות הנוצריות.
ועדת כהן, שמונתה בנובמבר 1982 לחקירת הנושא, מצאה כי גורמים פוליטיים וצבאיים ישראליים לא פעלו למניעת הטבח, וגרמה להתפטרותו של אריאל שרון מתפקיד שר הביטחון.
הסתבכותו של מבצע "שלום הגליל" היה אחד הגורמים שהביאו להתפטרותו של מנחם בגין מראשות הממשלה בספטמבר 1983.
אמנם בעקבות המבצע עברו מנהיגי אש"ף ומפקדותיה לתוניס, אולם פעולות הטרור נגד ישראל לא פסקו.
בפרשת קו 300 – פעולת טרור שבה חטפו ארבעה מחבלים אוטובוס – נהרגו שני מחבלים במהלך שחרור האוטובוס בידי כוחות הביטחון, אך השניים האחרים נהרגו לאחר שנתפסו חיים, והדבר הוביל לכמה חקירות לבירור נסיבות האירוע.
בד בבד עם המשך המאבק נגד אש"ף ונגד הטרור הוקמו ביהודה ושומרון אגודות הכפרים שנמנו עליהן פלסטינים מתונים, בתמיכת המנהל האזרחי, בתקווה שתקום הנהגה פלסטינית חלופית מתוכן.
כמו כן, בתקופת כהונתה של הכנסת העשירית החלו חיכוכים בין צה"ל לאוכולוסיה הפלסטינית, שהביאו בסופו של דבר לפרוץ האינתיפאדה הראשונה (במהלך כהונתה של הכנסת האחת עשרה).
הכנסת העשירית החילה את החוק הישראלי ברמת-הגולן, ובמהלך כהונתה והסתיימה הנסיגה מסיני ופינוי חבל ימית שהחל בשלהי הכנסת התשיעית בעקבות הסכם השלום בין ישראל למצרים.
תוכנית האוטונומיה שנכללה בהסכמי קמפ דייוויד לא קודמה.
במאי 1983 נחתם הסכם שלום בין ישראל ללבנון, אולם בתוך פחות משנה הודיע נשיא לבנון על ביטולו.
בתחום הכלכלי אירע במהלך כהונת הכנסת העשירית משבר מניות הבנקים, ובעקבותיה הפכה המדינה לבעליה של רוב מערכת הבנקאות הישראלית.
כמו כן, עלה לדיון מצבן הכספי החמור של הרשויות המקומיות.
לקראת סוף כהונתה של הכנסת העשירית הגיעה האינפלציה לרמה תלת-ספרתית, ועלתה לדיון תוכנית הדולריזציה של שר האוצר יורם ארידור.
בסופו של דבר תוכנית זו הובילה להתפטרותו.
בתקופה זו החליטה הממשלה על יישום שני פרויקטים גדולים ויוקרתיים: פרויקט תעלת הימים ופרויקט מטוס ה"לביא".
לשני הפרויקטים קמו מתנגדים, ובסופו של דבר בוטלו מסיבות תקציביות.
המתח האידאולוגי בין ימין לשמאל, בתוך הכנסת ומחוצה לה, עלה במידה רבה והגיע לשיאו ברצח פעיל "שלום עכשיו", אמיל גרינצוויג, בידי איש ימין ירושלמי במהלך הפגנה בירושלים.
בהפגנה נפצע חבר הכנסת לעתיד אברהם בורג.
באפריל 1984, כמה חודשים לפני הבחירות לכנסת ה-11, נתפסו אנשי המחתרת היהודית, שביצעו פעולות חבלה נגד פלסטינים, וקשרו קשר לפוצץ את מסגד אל-אקצא.
הצורך לקדם את שחרורם של אסירי ציון בברית-המועצות ולהעלותם ארצה, והגידול שחל בממדי הירידה מהארץ היו אף הם נושאים שהעסיקו את הכנסת העשירית.
המפלגות הדתיות ניצלו את הרוב הדחוק של הממשלה כדי להמשיך בשינוי הסטטוס-קוו בענייני דת שהחל בכנסת התשיעית.
חלק מהצלחותיהם: הפסקת טיסות "אל על" בשבת, צמצום מתן אישורי עבודה בשבתות ובחגים והחמרה בנושא הכשרות.
בתקופה זו הגביר הארגון "אתרא קדישא" את פעילותו, ובעיית הקברים באתר הבנייה של מלון "חמת" בטבריה עלתה לדיון בכנסת.
חוקים בולטים שאושרו בכנסת העשירית:
חוק התקשורת (בזק ושידורים), ה'תשמ"ב-1982
חוק החזקת תעודת זהות והצגתה, ה'תשמ"ג–1982
חוק איסור הונאה בכשרות, ה'תשמ"ג-1983
חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון, ה'תשמ"ג-1983
חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של מוצרי טבק, ה'תשמ"ג-1983
חוק לעידוד מחקר, פיתוח וחדשנות טכנולוגית בתעשייה, ה'תשמ"ד-1984
חוק להגנה על השקעות הציבור בישראל בנכסים פיננסיים, ה'תשמ"ד-1984
תאריך חבר הכנסת היוצא חבר הכנסת המחליף רשימה סיבה16 באוקטובר 1981משה דייןיגאל הורביץתל"םנפטר16 בינואר 1982משה חריףעדנה סולודרהמערךנהרג בתאונת דרכים19 בינואר 1982משה ארנסמיכאל קליינרהליכודהתפטרות (מונה לשגריר בארצות הברית)18 באוקטובר 1982דוד שיפמןאריאל וינשטייןנפטר22 במרץ 1983חיים הרצוגנחמן רזהמערךהתפטרות (מונה לנשיא המדינה)16 במאי 1983דניאל רוזוליוחיים רמוןהתפטרות19 ביוני 1983שמחה ארליךאברהם הירשזוןהליכודנפטר7 במרץ 1984חנן פורתצבי שילוחהתחיההתפטרות
הכנסת האחת עשרה החלה בתאריך 13 באוגוסט 1984, בעקבות תוצאות הבחירות לכנסת האחת עשרה מ-23 ביולי 1984, וכיהנה עד 21 בנובמבר 1988. זו הכנסת הראשונה שמילאה את ימיה מאז הכנסת השביעית, והכנסת השנייה באורכה, אחרי הכנסת השלישית.
את ישיבת הפתיחה של הכנסת פתח נשיא מדינת ישראל חיים הרצוג, ומסר את ניהול הישיבה ליוסף בורג זקן חברי הכנסת, שהחזיק בתפקיד עד בחירת שלמה הלל נציג המערך לתפקיד יושב ראש הכנסת.
אלו הן תוצאות הבחירות והרכב הסיעות עם תחילת כהונתה של הכנסת האחת עשרה:
הרשימה המתקדמת לשלום – 2 מושבים
אגודת ישראל – 2 מושבים
גוש רשימות מושבים בכנסת גוש הימין הליכוד, התחיה-צומת, מפד"ל, מורשה, כ"ך, אומץ, תמ"י.
55 מושבים גוש השמאל המערך, ר"צ, שינוי, חד"ש-הפנתרים השחורים.
54 מושבים גוש המרכז יחד.
3 מושבים חרדים ש"ס, אגודת ישראל.
6 מושבים ערבים הרשימה המתקדמת לשלום.
תוצאות הבחירות יצרו שוויון בין גוש הימין לגוש השמאל, ועל כן לא היה מנוס מהקמתה של ממשלת אחדות לאומית, שהתבססה על רוטציה בראשות הממשלה בין מנהיג מפלגת העבודה למנהיג הליכוד.
עבודת הכנסת נפגעה כתוצאה מהעובדה ש-97 מחברי הכנסת – 81 מהם מהמערך ומהליכוד – נמנו עם הקואליציה, ועל מנת לאפשר לחברי האופוזיציה למלא את תפקידם כראוי הוכנסו שינויים בתקנון הכנסת, למשל, לגבי מספר חברי הכנסת הרשאים לבקש כינוס של הכנסת בזמן פגרה.
בבחירות לכנסת האחת-עשרה נבחרה לראשונה ש"ס, מפלגה חרדית ספרדית, ובניגוד למפלגות חדשות רבות אחרות היא הייתה למרכיב קבוע בכל הכנסות מאז ועד היום.
כניסתו של מאיר כהנא לכנסת בראשות רשימת כך, לאחר שבשלוש מערכות הבחירות שקדמו לבחירות לכנסת זו לא עברה רשימה זו את אחוז החסימה, הובילה לכמה תיקוני חקיקה, שנועדו למנוע מרשימות המסיתות לגזענות להיבחר לכנסת בעתיד.
באותם תיקונים נקבע גם שרשימות השוללות את אופייה הדמוקרטי של מדינת ישראל ואת היותה מדינתו של העם היהודי, לא יוכלו להתמודד בבחירות לכנסת.
בצד השני של הקשת הפוליטית, הופיעה בכנסת האחת-עשרה מפלגה ערבית-יהודית רדיקלית חדשה – הרשימה המתקדמת לשלום.
כמו כן, לאחר פרוץ האינתיפאדה הראשונה, בדצמבר 1987, פרש עבד-אלוהאב דראושה ממפלגת העבודה והקים מפלגה חדשה, מד"ע.
כחודש לאחר השבעת הכנסת ב-13 באוגוסט 1984, הרכיב שמעון פרס את ממשלתו, הממשלה ה-21, ממשלת אחדות לאומית בהשתתפות רבות מסיעות הבית מהצד השמאלי והימני של המפה הפוליטית.
בממשלה היו חברים תחילה 97 חברים ולאחר מכן ירדו ל-96.
לאחר שנתיים בתפקיד ראש הממשלה, פינה שמעון פרס את כיסא ראש הממשלה לשר החוץ יצחק שמיר, על פי הסכם הרוטציה בין הליכוד למערך והוקמה הממשלה ה-22, בראשות יצחק שמיר, שקיבלה בתחילה אמון של 96 ח"כים ולאחר פרישת שינוי מהממשלה 93 ח"כים.
אחד הנושאים הראשונים שהעסיקו את הממשלה ואת הכנסת היה משבר מניות הבנקים.
כדי לרסן את האינפלציה התלת-ספרתית ולייצב את הכלכלה, נקט שר האוצר יצחק מודעי, בשיתוף פעולה מלא עם ראש הממשלה שמעון פרס, מדיניות כלכלית תקיפה, שאמנם שיפרה את מצב המשק, אך הביאה לעלייה בשיעור האבטלה.
כמו כן, גרמה מדיניותו למשברים פיננסיים במגזרים רבים במשק.
עם תוכנית הייצוב הכלכלי נולד גם חוק ההסדרים, שאיפשר למשרד האוצר לשנות בקלות, ללא דיון ציבורי רציני, חוקים רבים על מנת לבצע את התוכנית הכלכלית.
אף שכבר אז הייתה התנגדות עזה לחוק ההסדרים, בשל הפגיעה שלו בפעולותיה של הכנסת כזרוע המחוקקת וכמפקחת על עבודת הממשלה, הפך חוק זה לבן לוויה קבוע לחוק התקציב השנתי.
נקודת ציון נוספת מבחינה כלכלית בתקופת כהונתה של כנסת זו היה פרסום דוח ועדת בייסקי בנושא הרצת מניות הבנקים והמפולת של מניות אלו, שהתרחשו בתקופת הכנסת הקודמת.
בתחום הביטחוני, ב-1985 נתקבלה בממשלה החלטה להוציא את צה"ל מלבנון, למעט מאזור הביטחון בדרום, וננקטה פעילות נמרצת לשחרור השבויים הישראלים שהוחזקו בידי ארגוני הטרור.
במהלך כהונתה של כנסת זו תוקנה הפקודה למניעת טרור, ונאסרו מגעים שלא מטעם הממשלה עם אש"ף ועם ארגוני הטרור האחרים.
התקפות טרור על אנשים בודדים, כמו רצח שני המטיילים ליד מנזר כרמיזן שבקרבת ירושלים ורצח הילד רמי חבה באלון-מורה, היו תכופות יותר.
נושאים רבים הקשורים לתהליך השלום, רובם שנויים במחלוקת, עלו לדיון בשנים אלו.
כמה מהנושאים הציבוריים המרכזיים בתקופת כהונתה של הכנסת האחת-עשרה היו למעשה ספיחים של פרשות שאירעו בתקופת כנסת הקודמת, למשל פרשת השב"כ, שפרצה בעקבות פרשת אוטובוס 300, ופרשת העמדתם לדין, מאסרם ושחרורם של רוב עצורי המחתרת היהודית.
נוסף עליהם, נדונו בכנסת אירועים רבים, למשל, נפילתו של הנווט רון ארד בשבי ה"חזבאללה"; משפט דמיאניוק; תפיסתו של יונתן פולארד על ידי הרשויות בארצות הברית בחשד שריגל לטובת ישראל; פרשת מרדכי ואנונו, הישראלי שמכר לעיתון לונדוני מידע על תוכנית הגרעין של ישראל, נחטף והובא ארצה על ידי המוסד והועמד לדין.
נושאים נוספים שהכנסת עסקה בהם היו בעיית הנשירה – הגירתם של יהודים שיצאו את ברית המועצות עם ויזות ישראליות לארצות המערב, המשבר במערכת הבריאות, לרבות סוגיית הרפואה השחורה ונושא השתלת האיברים, בעיית החינוך האפור ובריחת המוחות.
במהלך כהונת הכנסת האחת-עשרה ניסו המערך והליכוד להגיע להסכם על שינוי שיטת הבחירות ועל הנהגת שיטה מעורבת, כך שחלק מחברי הכנסת ייבחרו באזורי בחירה (בכל אזור בחירה ייבחרו 4–5 נציגים), וחלק מחברי הכנסת ימשיכו להיבחר בשיטת הייצוג היחסי, השיטה הנהוגה בישראל מאז הקמתה.
אף שהושג הסכם עקרוני בנושא זה, הניסיון נכשל משום שמרכז הליכוד דחה את ההצעה.