tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביוזמתו של סטפן וורם החליטה הוועדה להקים את: "מרכז המחקר לשפות נכחדות" ואת "המסלקה הבינלאומית לשפות בסכנת הכחדה (ICHEL)" ולפרסם את "אטלס השפות בסכנת הכחדה בעולם" על סמך הנתונים שאספה.
הבלשן היפני שיגרו צוצ'ידה היה אמור להקים את מרכז המחקר וכך בשנת 1994 הוקמה באוניברסיטת טוקיו הוועדה שעסקה בכך עם טאסאקה צונודה בתפקיד המנהל הראשי.
בפברואר 2009 השיק אונסקו מהדורה מקוונת של האטלס שנפתח לציבור המכיל מידע רב יותר ממהדורות דפוס קודמות ומציעה למשתמשים אפשרות לספק משוב מקוון לאור העדכון המתמיד שלה באינטרנט.
אטמוספירה הייתה להקת רוק מתקדם עצמאית ישראלית אשר הוקמה ב-1975 בידי מוטי פונסקה ויובל ריבלין בגבעתיים.
הלהקה הייתה חלוצה בז'אנר הרוק המתקדם בישראל ביחד עם זינגלה, וכן חלוצה בז'אנר הרוק פסיכדלי שהגיע מחוץ לישראל בזכות להקות כגון פינק פלויד ויס.
הלהקה התפרקה ב-1978, והקלטותיה יצאו לאור רק כעבור רבע מאה.
הלהקה הוקמה על ידי מוטי פונסקה, יובל ריבלין, עובדיה "עודי" אהרוני, צוף פילוסוף ועמי ליפנר (מי אל-מה) כתלמידי בית ספר תיכון.
בהמשך הצטרפו אלון נדל ושנה מאוחר יותר גם אפרים ברק מלהקת זינגלה.
אטמוספירה הייתה מושפעת מאוד מלהקת יס הבריטית והייתה מיוחדת ברוק המתקדם הישראלי.
הלהקה הקליטה מספר קטעים בהקלטה ביתית, באולפן גלי צה"ל, ובהמשך באולפני קולינור וטריטון.
תחת התקליט חיפה הקליטו את היצירה "Cuckoo" ו-"Lady of Shallot".
ברק, חבר בלהקה זינגלה, שר בקול המזכיר את סולן להקת יס, ג'ון אנדרסון, ויחד הופיעו מספר הופעות בפסטיבל הרוק המתקדם של שאול גרוסברג בבית לסין, בבית החייל, בבית ציוני אמריקה, באמפי גני התערוכה, בפסטיבל נואיבה בסיני שאורגנו על ידי שוקי וייס, ועוד.
הפרויקט עצר ב-1977 ומשם החלו החברים להתפזר להרכבים אחרים.
הופעותיה הממוסדות הראשונות התקיימו באמצע 1976.
תמלילי השירים היו מאת משוררים אנגלים כמו ויליאם שייקספיר ואלפרד טניסון.
ב-2002 הוציא הלייבל MIO records את החומרים המוקלטים בדיסק כפול.
עובדיה "עודי" אהרוני – שירה (טרום הקלטות הלהקה באולפן)
שמואל ירון - מתופף בהרכב הראשוני.
מוטי פונסקה – גיטריסט ראשי
צוף פילוסוף – בסיסט (טרום הקלטות הלהקה באולפן)
אלון נדל – בסיסט ראשי
יובל ריבלין – קלידן ראשי (וכתיבת המוזיקה שהלהקה הקליטה באולפן)
מי-אל-מה/עמי ליפנר – מתופף ראשי
הלל יגל - קלידים, החליף את יובל ריבלין בזמן גיוסו לצה"ל, ועבד זמן מה עם מוטי פונסקה ומי אל-מה על חומר נוסף שהוא כתב, שלא הוקלט באולפן אבל בוצע בהופעה חיה בבית לסין ביחד עם הבסיסט אודי תמיר מזינגלה.
אטנבורוזאורוס (שם מדעי: Attenborosaurus) הוא סוג של זוחל ימי נכחד מסדרת הפלזיוזאוריה שהתקיים במשך היורה התחתון של אנגליה לפני 196 עד 189 מיליון שנה מזמננו.
סוג זה הכיל מין אחד, Attenborosaurus conybeari והוא תואר ב-1993 בידי החוקר האמריקאי רוברט בקר על סמך ממצאי מאובנים שהתגלו ב-1940 בדורסט, אנגליה ונחשבו למאובני פלסיוזאורוס.
שרידים אלה נהרסו במשך מלחמת העולם השנייה אך השרידים שוחזרו בגבס והופרדו לסוג עצמאי ממשפחת הפלסיוזאוריים.
שם הזוחל נקרא לכבוד החוקר ויוצר סרטי הטבע סר דייוויד אטנבורו.
זוחל ימי זה היה בעל צוואר ארוך, גולגולת שטוחה מוארכת מלאת שיניים חדות שמנעו מטרפו לברוח מהלסתות.
לפי השרידים של דגימה אחת הוא הגיע לאורך של 5 מטרים והיה בעל התמחות לחיים במים בדומה לדולפינים או לכלבי ים כשהוא ניזון בעיקר מדגים או מרכיכות ימיות.
לא ברור אם היה יכול לעלות ליבשה להטיל ביצים עקב גודלו.
השרידים שנמצאו מעידים על קיומם של רצועות עור דמויות צלחות שריון, שאולי עזרו לבעליהם לצלול לעומק.
זוחל ימי זה הופיע במשחק המחשב Jurassic World Evolution 2.
אטלסיאן היא חברת תוכנה אוסטרלית המפתחת מוצרים עבור מפתחי תוכנה, מנהלי פרויקטים וצוותי פיתוח תוכנה אחרים.
המטה העולמי של החברה נמצא בסידני, אוסטרליה, והמטה האמריקאי שוכן בסן פרנסיסקו.
נכון ל-18 בספטמבר 2022, שווי החברה עומד על כ-35.4 מיליארד דולר.
ברבעון הפיסקאלי הרביעי של 2022, אטלסיאן דיווחה כי היא מספקת שירות ל-242,623 לקוחות בלמעלה מ-190 מדינות, עם 10 מיליון משתמשים פעילים חודשיים.
לאטלסיאן יש צוותים ב-13 מדינות שונות, עם משרדים הממוקמים בין היתר באמסטרדם, אוסטין, בוסטון, ניו יורק, סן פרנסיסקו, מאונטיין ויו, מנילה, יוקוהמה, בנגלורו וסידני.
מייק קאנון-ברוקס וסקוט פארקור הקימו את אטלסיאן בשנת 2002. השניים נפגשו בעת לימודיהם באוניברסיטת ניו סאות' ויילס בסידני.
השם הוא נגזרת "אד הוק"' מהטיטאן אטלס במיתולוגיה היוונית, שנענש כדי להחזיק את השמים לאחר הפלת הטיטאנים ע"י האלים היוונים.
הגזירה באה לידי ביטוי בלוגו של החברה, ועד למיתוג מחדש של 2017 באמצעות דמות כחולה בצורת איקס המחזיקה את מה שמוצג כתחתית השמיים.
אטלסיאן הוציאה את מוצר הדגל שלה, ג'ירה – תוכנת מעקב אחר פרויקטים, באגים ובעיות, בשנת 2002. בשנת 2004, היא הוציאה את Confluence, פלטפורמת שיתוף פעולה צוותית המאפשרת למשתמשים לעבוד יחד על פרויקטים, ליצור תוכן ביחד ולשתף מסמכים ומדיה.
ביולי 2010 גייסה אטלסיאן 60 מיליון דולר בהון סיכון מקבוצת Accel.
ביוני 2011, אטלסיאן הודיעה על הכנסות של 102 מיליון דולר, עלייה של 35% לעומת השנה הקודמת לה.
בשנת 2014, כחלק מרה-אורגניזציה של החברה, חברת האם הפכה ל-Atlassian Corporation PLC בבריטניה, כאשר כתובתה רשומה בלונדון – על אף שהמטה בפועל נשאר בסידני.
בנובמבר 2015 הודיעה אטלסיאן על מכירות בסכום 320 מיליון דולר, ועל צירופה של שונה בראון לדירקטוריון החברה.
ב-10 בדצמבר 2015 ביצעה אטלסיאן את ההנפקה הראשונית שלה (IPO) בבורסת נאסד"ק, תחת הסמל TEAM, והעמידה את שווי השוק של אטלסיאן על 4.37 מיליארד דולר.
ההנפקה הפכה את מייסדיה למיליארדרי הסטארט אפ הטכנולוגיים הראשונים באוסטרליה.
לאטלסיאן אין צוות מכירות, והיא מסתמכת על שיווק באמצעות האתר שלה ובאמצעות השותפים שלה.
בשנת 2023 החברה ספגה מתקפה מצד קבוצת האקרים SiegedSec.
מוצרים נוספים של החברה כוללים את Crucible, FishEye, Bamboo ו-Clover ומיועדים לשימוש על ידי אנשי תוכנה.
FishEye, Crucible ו-Clover נכנסו לתיק ההשקעות של אטלסיאן באמצעות רכישת חברת תוכנה אוסטרלית אחרת, Cenqua, בשנת 2007. בשנת 2010, אטלסיאן רכשה את Bitbucket, מערכת שיתוף קוד, המתממשקת עם ג'ירה.
בשנת 2012, אטלסיאן רכשה את HipChat, תוכנת צ'אט לסביבות עבודה.
באותה שנה שחררה אטלסיאן גם את Stash, תיקיית גיט לארגונים, כאשר בהמשך שונה שמה ל-Bitbucket Server.
כמו כן, דאג בורגום הפך ליו"ר הדירקטוריון של אטלסיאן ביולי 2012.
בינואר 2017 הודיעה אטלסיאן על רכישת Trello בסכום של 425 מיליון דולר.
ב-7 בספטמבר 2017 השיקה החברה את Stride, חלופה לתוכנת הצ'אט במקומות העבודה הפופולרית Slack.
פחות משנה לאחר מכן, ב-26 ביולי 2018, הודיעה אטלסיאן שהיא עומדת לצאת מעסקי הצ'אט, ושהיא מכרה את הקניין הרוחני של HipChat ו-Stride למתחרה Slack Technologies, וכי היא עומדת לסגור את HipChat ו-Stride ב-2019. כחלק מהעסקה, אטלסיאן קיבלה נתח מסוים מסלאק.
ב-4 בספטמבר 2018 החברה רכשה את OpsGenie (כלי המייצר התראות בהתאם לטיקטים) תמורת 295 מיליון דולר.
ב-18 במרץ 2019, החברה הודיעה כי רכשה את Agilecraft תמורת 166 מיליון דולר.
ב-17 באוקטובר 2019, אטלסיאן רכשה את חברת Code Barrel, יצרניות "אוטומציות לג'ירה".
ב-12 במאי 2020, רכשה אטלסיאן את , כלי שמייצר טיקטים מתוך שיחות סלאק, תמורת סכום לא ידוע.
ב-30 ביולי 2020, אטלסיאן הודיעה על רכישת Mindville, ספקית תוכנת ניהול שירותי IT, תמורת סכום לא ידוע.
ב-26 בפברואר 2021, אטלסיאן רכשה את חברת Chartio המספקת שירותי הדמיה ואנליטיקה מבוססות ענן.
אטלס רוחות הוא אטלס המכיל מידע על מהירות הרוח וכיוון הרוח באזורים שונים.
מידע זה כולל מפות, אך גם סדרות עתיות ונתוני שכיחות (סטטיסטיקה).
אטלס רוחות משמש בעת קבלת החלטה על מיקום מתאים לחוות רוח.
הנתונים הנדרשים עוסקים במהירות הרוח בגבהים שבטווח 30–100 מטר במשך תקופה של 10–20 שנים.
אטלס רוחות ראשון, שפורסם ב-1989, הוא אטלס הרוחות האירופי (European Wind Atlas).
רוסיה פרסמה אטלס רוחות בשנת 2000, ומצרים - בשנת 2006.
אטנולול היא תרופה שאושרה לשימוש רפואי בשנת 1975, דור שני של קבוצת חוסמי בטא, חוסמי קולטני בטא 1 המיועדת לטיפול בלחץ דם גבוה, תעוקת לב (אנגינה פקטוריס, כאבים בלב), הגנה מפני נזק נוסף על הלב, היפרתיארודיזם, תסמונת גמילה מאלכוהול וטיפול מונע למיגרנה.
אטנלול לרוב אינה מומלצת כטיפול קו ראשון עבור לחץ דם גבוה, ולרוב ניתנת בשילוב עם תרופות מורידות לחץ דם נוספות או לאחר כשל טיפולי של תרופות אחרות.
נקשרת באופן סלקטיבי לקולטני בטא 1 הנמצאים על גבי שרירים חלקים והלב.
קשירת התרופה גורמת לכך שקטכולאמין, ביניהם אפינפרין אינם יכולים להקשר ולהפעיל את הקולטן, מה שמוביל לירידה בפעילות המערכת הסימפטטית, וכתוצאה אטנולול מובילה לירידה בקצב הלב, ירידה בלחץ דם, והפתחה בכוח התכווצות הלב.
כאשר ניתנת במינונים גבוהים אטנולול מהווה גם אנטגוניסט תחרותי לרצפטורי בטא 1 הנמצאים בכלי הדם ודרכי הנשימה העליונות.
אטנולול יכול להינתן במתן פומי כאשר קיימות טבליות במינונים הבאים: 25 מ"ג, 50 מ"ג, 100 מ"ג.
בנוסף התרופה יכולה להינתן ישירות דרך הווריד כאשר המינון הוא 0.5 מ"ג/מ"ל.
אופן השימוש המקובל עבור מינון התחלתי הוא טבליה אחת של 50 מ"ג ביום, כאשר בהיעדר אפקט לאחר מספר שבועות ניתן להעלות מינון לטבליה אחת של 100 מ"ג ליום.
עבור חולים קשישים או חולים עם מחלה כלייתית ברקע נהוג לתת מינון נמוך אף מ־25 מ"ג ליום.
אין להפסיק את השימוש בתרופה בבת אחת מאחר שהדבר מעלה את הסיכון להתקפי לב, החמרה של אנגימה, הפרעות קצב ופרפור פרוזדורים.
לצורך הפסקת שימוש בתרופה זו יש לבצע תחילה ירידה הדרגתית במינון למשך כשבועיים טרם הפסקה מוחלטת.
רגישות יתר לקטכולאמינים נצפתה במהלך הגמילה.
יש לנקוט באמצעי זהירות כאשר ניתן לחולי סוכרת וחולי עם הפרעות בתירואיד.
יש לנקוט באמצעי זהירות במתן בהריון מאחר שהתרופה הוכחה כחוצת שלייה.
יש להימנע ממתן אטנולול בחולי אסתמה או מחלות חסימתיות אחרות.
קלונידין המשמש לטיפול ביתר לחץ דם או במיגרנה.
דיסופירמיד, קינידין או אמיודרון (להפרעות בקצב הלב).
דיגוקסין (לאי ספיקת לב), אדרנלין (ממריץ ללב).
איבופרופן ואינדומתצין או חומרים אחרים נוגדי דלקת לא סטרואידליים (לכאב ודלקת).
אינסולין או תרופות להורדת רמת הסוכר.
תרופות מפחיתות גודש באף, שיעול, נזלת או תרופות אחרות להצטננות (כולל תרופות שלא דורשות מרשם רופא).
אי ספיקת לב חמורה (CHF)
מצב המדמה את מחלת הזאבת
ארגון רופאי הילדים האמריקאי מתנגד למתן אטנולול בנשים מניקות עקב סיכון מוגבר להיפוגליקמיה וברדיקרדיה בתינוק.
תחילת ההשפעה: תוך 2–4 שעות
משך: 12-24 שעות (תפקוד כליות תקין)
זמן שיא פלזמה: 2-4 שעות
זמן מחצית חיים: ילדים 4.6 שעות, מבוגרים 6–7 שעות, יילודים <35 שעות, מחלת כליות סופנית 15–35 שעות
בעוד אטנולול נחשב לתרופה יעילה ליתר לחץ דם ותעוקת חזה, היו כמה חששות לגבי הבטיחות והיעילות שלה.
מחקר שפורסם ב-Journal of the American Medical Association בשנת 2008 מצא כי אטנולול היה פחות יעיל במניעת התקפי לב מאשר חוסמי בטא אחרים כגון מטופרולול.
בנוסף, כמה מחקרים העלו כי אטנולול עשוי להגביר את הסיכון לסוכרת באוכלוסיות מסוימות.
עם זאת, ממצאים אלה לא חזרו על עצמם באופן עקבי במחקרים אחרים.
אטנרספט , המוכר תחת השם המסחרי אנברל (Enbrel) בין היתר, הוא תרופה ביולוגית המשמשת לטיפול במחלות אוטואימוניות על ידי עיכוב פעילותו של גורם נמק הגידולים (TNF), ציטוקין דלקתי מסיס.
התרופה פותחה כחלבון היתוך באמצעות טכנולוגיית DNA רקומביננטי והיא מאושרת על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) לטיפול בדלקת מפרקים שיגרונית, דלקת מפרקים אידיופטית נעורים, דלקת מפרקים פסוריאטית, פסוריאזיס ודלקת חוליות מקשחת.
אטנרספט פועל כמעכב TNF ומפחית את התגובה החיסונית המוגברת האופיינית למחלות אלה.
בארצות הברית, אטנרספט מאושר לטיפול ב:
דלקת מפרקים שגרונית בינונית עד חמורה (מאושר בנובמבר 1998)
דלקת מפרקים נעורים רב-מפרקית בינונית עד חמורה (מאי 1999)
דלקת מפרקים פסוריאטית (ינואר 2002)
מחלת חוליות מקשחת (יולי 2003)
פסוריאזיס פלאקית בינונית עד חמורה (אפריל 2004)
באיחוד האירופי, התרופה מאושרת גם לטיפול במגוון מצבים נוספים, כגון דלקת מפרקים אידיופתית בילדים, פסוריאזיס כרונית חמורה בילדים וספונדילוארתריטיס צירית לא-רדיוגרפית.
אטנרספט מפחית את השפעת ה-TNFα הטבעי בגוף על ידי פעילות כקולטן מדומה (decoy receptor) הנקשר ל-TNF .TNFα הוא ציטוקין המיוצר על ידי לימפוציטים ומקרופאגים, ומשחק תפקיד מרכזי בתגובה הדלקתית על ידי גיוס תאי דם לבנים נוספים לאזורי דלקת והפעלת מנגנונים מולקולריים המגבירים דלקת.
אטנרספט, כחלבון היתוך, מחקה את פעילות הקולטנים המסיסים הטבעיים של TNF, אך בעל חצי-חיים ארוך יותר בדם, מה שמביא להשפעה ביולוגית ממושכת ועמוקה יותר.
אטנרספט הוא חלבון היתוך דימרי המורכב משני קולטני TNF מסיסים אנושיים במשקל 75 קילו-דלטון, המחוברים לחלק ה-Fc של נוגדן IgG1. הוא מיוצר באמצעות שילוב של רצפי DNA המקודדים לקולטן TNF-2 ולחלק ה-Fc של IgG1. המולקולה מכילה 6 N-גליקנים, עד 14 O-גליקנים ו-29 גשרי דיסולפיד.
אטנרספט פותח בתחילת שנות ה-90 על ידי ברוס א.
ביוטלר וצוותו במרכז הרפואי של אוניברסיטת טקסס בדאלאס.
הפטנט הראשון נרשם על ידי חברת Immunex ב-1989, והזכויות נמכרו לחברה זו ב-1995. התרופה אושרה לשימוש בארצות הברית בנובמבר 1998 ובאיחוד האירופי בפברואר 2000. בשנת 2002, חברת אמג'ן רכשה את Immunex.
אטנרספט עלולה לגרום למגוון תופעות לוואי, שחלקן שכיחות וקלות יחסית, בעוד שאחרות נדירות יותר אך עשויות להיות חמורות.
תופעות שכיחות כוללות תגובות מקומיות במקום ההזרקה, כמו אדמומיות, גרד, כאב, נפיחות או שטפי דם, אשר לרוב חולפות מעצמן בתוך ימים ספורים.
בנוסף, ייתכנו זיהומים בדרכי הנשימה העליונות, כמו סינוסיטיס וברונכיטיס, וכן דלקות בדרכי השתן.
תסמינים כלליים כמו כאבי ראש ועלייה קלה בחום גוף עשויים גם הם להופיע.
תופעות לוואי נדירות יותר כוללות תגובות אלרגיות חמורות, כגון פריחה נרחבת, נפיחות בפנים, בשפתיים או בלשון, ולעיתים אף קושי בנשימה – תסמינים המחייבים הפסקה מיידית של הטיפול ופנייה דחופה לרופא.
זיהומים חמורים יותר, כולל שחפת, דלקות ריאות, זיהומים רקמתיים עמוקים או ספסיס, דווחו אף הם במקרים מסוימים.
לעיתים נדירות תיתכן גם פגיעה בתפקוד מערכת הדם, המתבטאת בירידה בספירת תאי דם וכתוצאה מכך עייפות, חולשה או נטייה לדימומים.
בנוסף, קיימים דיווחים על התפרצות או החמרה של מחלות אוטואימוניות, כדוגמת זאבת.
אתאנרספט מורכב משילוב של שני קולטני TNF אנושיים מסיסים במשקל מולקולרי של 75 קילודלטון, המחוברים לחלק ה-Fc של נוגדן מסוג IgG1. שילוב זה יוצר חלבון היתוך דימרי מהונדס מלאכותית.
אתאנרספט הוא מולקולה מורכבת המכילה 6 N-גליקנים, עד 14 O-גליקנים ו-29 גשרים דיסולפידיים.
אטסון איון קלדרון (בספרדית: Ettson Ayón Calderón; נולד ב-26 במרץ 2001 בטיחואנה שבבאחה קליפורניה, מקסיקו) הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת לאון מליגת העל המקסיקנית ובנבחרת מקסיקו.
איון גדל במחלקת הנוער של טיחואנה, וב-24 באוקטובר 2021 ערך את הופעתו היחידה בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 3-1 לאוניברסידד נסיונל במסגרת המחזור ה-15 בליגת העל המקסיקנית לעונת .
בהמשך שיחק בקרטרו מליגת העל המקסיקנית, במדיה ערך 45 הופעות ליגה והבקיע שמונה שערים.
ב-1 ביולי 2024 חתם בלאון מליגת העל המקסיקנית.
ב-31 במאי 2024 ערך אמבריס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקסיקו, בניצחון 1-0 על נבחרת בוליביה במשחק ידידות.
אטמפו (Atempo) היא שלישיית ג'אז פסנתר מודרנית ישראלית, שהוקמה בשנת 2020 בתקופת מגפת הקורונה.
ההרכב מורכב מאיתי אברמוביץ (פסנתר), אלון שטרן (בס) ויואב לחוביצקי (תופים), ומבצע יצירה מקורית המשלבת ג'אז עכשווי עם השפעות ים־תיכוניות, לטיניות ואפריקאיות.
הלהקה פעילה בישראל ובאירופה והופיעה במספר סיבובי הופעות במדינות שונות.
הלהקה נוסדה בשנת 2020 על ידי אלון שטרן (בס), איתי אברמוביץ (פסנתר) ויואב לחוביצקי (תופים), שזיהו הזדמנות ליצירה משותפת בזמן הסגרים של תקופת הקורונה.
את אלבום הבכורה Masa Beha הקליטו בספטמבר 2021, והאלבום יצא בהוצאה עצמאית בתמיכת משרד התרבות, אקו"ם וקרן ליוצרים עצמאיים של מפעל הפיס.
ב-26 באוגוסט 2025 הקליטו את אלבומה השלישי באולפני יארא במרכז מוצרט למוזיקה ואומנויות בירכא.
המוזיקה של אטמפו משלבת ג'אז מודרני עם השפעות ים־תיכוניות, בלקניות, לטיניות ואפריקאיות, ומבוססת על יצירה מקורית של שלושת חברי ההרכב.
ביקורות בינלאומיות תיארו את ההרכב כטריו המציג "שליטה באמנות הספונטניות".
אטמפו הופיעה במספר סיבובי הופעות באירופה, בהם בגרמניה, פולין, צ'כיה, הולנד, בלגיה והונגריה, וכן במופעים בארצות הברית.
הלהקה הופיעה במועדוני ג'אז, בפסטיבלים ובאירועי תרבות, ובהם פסטיבל JxJ לסרטים ומוזיקה בוושינגטון.
Masa Beha (2021) – הוצאה עצמאית
אלבום שלישי (הוקלט ב-26 באוגוסט 2025)
אטראוס (יוונית: Ατρεύς) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית, בנו של פלופס (שעל שמו קרוי חצי האי פלופונסוס), אחי תיאסטס ואביהם של אגממנון ומנלאוס.
אטראוס ותיאסטס היו אחים תאומים, בניהם של פלופס, מלך אולימפיה והיפודאמיה, אשתו.
האחים הרגו את אחיהם החורג, כריסיפוס, הבן של פלופס ושל הנימפה אקסיוכה.
השניים קנאו בו ואמם, היפודאמיה, חששה שאביהם ידיח אותם ויעדיף את הבן הצעיר, לכן זרקו אותו לתוך באר (קיימות גרסאות נוספות לגבי מותו, אונס ורצח שביצע בו המחנך שלו או התאבדות בגלל האונס).
האב הזועם גירש את השלישייה מארצו והם מצאו מקלט במיקנה, שם תלתה האם את עצמה.
האחים שאפו להיות שליטי המקום במקום המלך הנעדר אאוריסתאוס.
על פי המסופר, אטראוס הבטיח לארטמיס להקריב לה את הצמר המשובח ביותר.
לאחר שמצא את גיזת הזהב הוא לא רצה להקריב אותה, לכן מסר אותה לאשתו, איירופה, כדי שתחביא אותה מפני האלה.
איירופה שהתאהבה בתיאסטס, האח של אטראוס, נתנה לו את גיזת הזהב ללא ידיעת בעלה.
תיאסטס ואטראוס התחרו על המלוכה במיקנה.
תיאסטס אמר לאטראוס שרק מי שיוכל להשיג את גיזת הזהב יהיה ראוי למלוך ואטראוס, שחשב שהגיזה ברשותו (אצל אשתו), הסכים לכך.
תיאסטס הציג את גיזת הזהב וזכה בכס המלוכה.
מאוחר יותר הביא אטראוס אישור מהרמס לכך שהוא זכאי למלוכה ועל כך השיב לו אחיו, שיחזיר לו את המלוכה, כשהשמש תנוע אחורה על מסילתה בשמים.
זאוס חולל נס זה ואטראוס זכה במלוכה.
בהזדמנות זו נודע לאטראוס על בגידת אשתו עם אחיו והוא תכנן את נקמתו.
אטראוס הזמין את תיאסטס למשתה התפייסות.
אטראוס הרג את בניו של תיאסטס ובישל את בשרם, פרט לידיהם ורגליהם.
בארוחה הגיש אטראוס לאחיו את בשר ילדיו (רעיון שאינו חדש במשפחה זו, ראו מה עשה טנטלוס לפלופס) בעזרת ידיהם ורגליהם.
תיאסטס ברח, אך חיפש דרך לנקום באחיו.
אורקל ניבא לתיאסטס שאם יביא לעולם בן מבתו, פלופיה, בן זה יהרוג את אטראוס.
תיאסטס עיבר את בתו ונולד להם בן בשם אייגיסתוס.
פלופיה הפקירה את בנה, אך רועה צאן מצא אותו והביא אותו אל אטראוס.
אטראוס גידל את אייגיסתוס והתייחס אליו כאל בנו.
כשאייגיסתוס בגר, הגיעה תיאסטס, סיפר לאייגיסתוס שהוא אביו וסבו והסית אותו נגד אטראוס.
אייגיסתוס הרג את אטראוס ויחד עם אביו/סבו תיאסטס מלך במיקנה והגלה את בניו של אטראוס, אגממנון ומנלאוס, אל ספרטה.
מלך ספרטה, טינדאראוס, השיא לגולים את בנותיו, קליטמנסטרה והלנה.
כשמת טנידאראוס, ירש אותו מנלאוס וכמלך ספרטה עזר לאחיו להפיל את אייגיסתוס ותיאסטס ולזכות במלוכה במיקנה.
לאחר שאגממנון יצא למלחמת טרויה בגדה בו אשתו, קליטמנסטרה, עם אייגיסתוס.
מהמלחמה חזר אגממנון המנצח כשהוא מביא איתו פילגש חדשה, את קסנדרה.
קליטמנסטרה ואייגיסתוס, רצחו את אגממנון ואת קסנדרה ואת ילדיהם, התאומים פלופס וטלדאמוס.
ילדי אגממנון, אלקטרה ואורסטס שאפו לנקום את מות אביהם.
אורסטס, יחד עם חברו פילאדס ובסיוע אחותו, אלקטרה, רצח את אמו, קליטמנסטרה, ואת אייגיסתוס.
לפי סיפורי המיתולוגיה היוונית על בית טנטלוס/פלופס/אטראוס (מקובל יותר הביטוי "בית אטראוס" למרות שאינו מייסד השושלת) רובצת קללה למשך 5 דורות.
פרט למעשה המזוויע שעשה טנטלוס, קיימת גם הקללה בה קילל מירטילוס את פלופס בשעת מותו וכמובן, המשך הזוועות במאבק שבין אטראוס וצאצאיו ובין אחיו תיאסטס וצאצאיו.
הקללה באה לסיומה רק עם המשפט של אורסטס באתונה, בה הוא מזוכה מאשמת רצח אמו.
בסדרת ספרי "חולית" של פרנק הרברט, בית האצולה Atreides (תורגם לעברית כ"בית אטריידס" או "בית אטריידיס" ולעיתים גם "בית אטרייאידס") נקרא על שם בית אטראוס, והרברט יצר הקבלות בין תולדות משפחת אטראוס במיתולוגיה היוונית לבין תולדות משפחת השלטון בחולית.
האֶטְרוּסְקִים הם עם שחי באטרוריה, אשר מזוהה כיום עם טוסקנה, אזור בצפון איטליה של ימינו, בטרם היווצרות הרפובליקה הרומית.
לא קיימת תמימות דעים לגבי מוצאם של האטרוסקים.
יש השערה המבוססת על האמור בכתבי הרודוטוס כי הגיעו מאזור לידיה שבאסיה הקטנה בערך במאה ה-10 לפני הספירה והתיישבו באזור שבין מקום מושבם של השבטים הקלטים מדרום להרי האלפים ובין לאטיום שבמרכזה של איטליה.
אזור זה נקרא על ידי האטרוסקים בשם אטרוריה.
על פי המחקר המודרני, כל העדויות שנאספו עד כה מצביעות על מקור ילידי של האטרוסקים.
יתר על כן, אין עדויות ארכאולוגיות לנדידתם של הלידים לאטרוריה.
העדויות המוקדמות ביותר לתרבות שניתן לזהותה כאטרוסקית מתוארכות לשנת 900 לפנה"ס: זוהי תקופת תרבות וילאנובה מתקופת הברזל, הנחשבת לשלב הקדום ביותר של הציוויליזציה האטרוסקית.
לעומת זאת, מחקר גנטי מ-2019 חשף כי מקור האטרוסקים הוא מהערבה האירואסייתית.
במאות השנים שחלפו מאז התיישבותם באיטליה פיתחו האטרוסקים תרבות מפותחת מאוד שהתחרתה בתרבותם של היוונים הקדמונים והמצרים הקדמונים, עמים שלאטרוסקים היו קשרים ענפים עמם.
גם עם הפיניקים שבמערב הים התיכון (קרתגו) קיימו האטרוסקים קשרים תרבותיים ופוליטיים.
במאות ה-8 וה-7 לפני הספירה השתלטו האטרוסקים לחלוטין על כל צפון ומרכז איטליה, אזור אשר נקרא מאז על שמם אטרוריה.
האטרוסקים הקימו באטרוריה מספר ערי מדינה שהיו מאוגדות ביניהן בקשרי גומלין.
בין הערים הבולטות: ויי, קירה, טרקוויניה (טרחנה), וטולניה, רוסלאי, פופולניה, וולצ'י, קולסיום, ארטיום, בולזנה, פרוג'ה, צ'יוסי, וולטרה וקורטונה.
בנוסף היו מספר ערים תחת שלטון אטרוסקי שלא היו חברות בהתאגדות זו.
אחת מהחשובות שבהן היא טרקוויניה.
במהלך המאה ה-3 לפנה"ס נפלו ערים אלו תחת מרותה של רומא באופן סופי.
בשנת 509 לפנה"ס (על פי המסורת הרומית) סילקו הרומאים את שליטיהם האטרוסקים מרומא.
ב-474 לפנה"ס הובס הצי האטרוסקי על ידי קואליציה יוונית, ומאז לא הצליחו לחדש את שלטונם בנתיבי ההפלגה.
מאז הובסו האטרוסקים בכל מלחמותיהם עם רומא עד לכיבושם המלא על ידה במאה ה-3 לפנה"ס וסופם שנטמעו בעם הרומי.
על פי הכתובים, שם עמם בלשונם היה רסנה (Rásna, Rasenna) אולם לא ידוע מה פירוש השם בלשונם.
היוונים כינו אותם טירניאנים והרומאים כינו אותם אטרוסקים, זהו השם המוכר היום עבורם.
השפה האטרוסקית נותרה בלתי מפוענחת במשך שנים רבות, ורק לאחרונה פוענחו מרבית כתביהם.
הם כתבו בפיתוח אטרוסקי של האלפבית היווני, אולם שפתם לא הייתה יוונית ועד היום אין הכרעה לאיזו משפחת שפות היא שייכת.
נמצאו מספר פסלים המעידים על תרבות מפותחת – פסל של זאבה מוצג במוזיאון הקפיטוליני, וכן כדים וחרסים מעוטרים.
על פי ממצאים ארכאולוגיים מסתבר כי המוות והנצחת המתים תפסו מקום חשוב בתרבותם.
ליד כל ערי האטרוסקים, נמצאו ערי מתים (נקרופוליס).
הסופר הפיני מיקה ולטארי כתב את הרומן היסטורי טורמס האטרוסקי ובו מידע רב על התרבות האטרוסקית.
מעמד הנשים בחברה האטרוסקית, היה גבוה למדי יחסית למושגים של העת העתיקה.
כך לדוגמה, בניגוד לנשים הרומאיות שקיבלו את שמן מבית האב שלהן, לנשים האטרוסקיות היו שמות פרטיים משלהן שהורשו לשמור עליהם גם לאחר החתונה.
לעיתים בקברים ובסרקופגים האטרוסקים נכתב שם הנפטר יחד עם שם אביו ואמו, בניגוד לנוהג המקובל אצל היוונים לכתוב את שם האב בלבד.
בפסלים רבים נראית האישה מסבה על צידה, תחת לשבת בצניעות כמנהגן של הנשים הרומאיות.
לעיתים נראות נשים מסבות עם גברים, ואף משתתפות במשחקים ובהצגות, בעוד באולימפיאדה לדוגמה הכניסה הייתה מותרת לגברים בלבד.
לנשות האצולה גם הותר להחזיק ברכוש פרטי, זכות שאצל היוונים הייתה שמורה לפרוצות בלבד.
ייתכן גם שלנשים היו זכויות יתר בעולם הבא.
זכויות אלו שניתנו לנשים נתפסו באופן שלילי ביותר בעיני היוונים והרומאים.
טיטוס ליוויוס מתאר ביצירתו "דברי ימי רומא", כיצד האטרוסקים נדהמו מפשטותה וצניעותה של לוקרטיה, בעוד נשותיהם שלהם היו שתייניות והוללות.
תאופומפוס מתאר באופן שלילי ביותר את נשות האטרוסקים:
ככל הנראה ליוויוס ותאופומפוס הגזימו בתיאוריהם, כיוון שבציורים ובפסלים אטרוסקיים אין תיאורי עירום.
מה גם שכל מערכות היחסים המתוארות הן מונוגמיות.
סרקופגים שונים כדוגמת סרקופג הזוג הנשוי מתארים יחס של קרבה רבה בין הבעל לאשה, ונראה אף שהבעל מפגין כבוד והערכה כלפי אשתו.
השמצות היוונים והרומאים נובעות ככל הנראה מכך שהיוונים והרומאים היו מורגלים בנשים צנועות ופשוטות, ונשים בעלות חופש כה רב נחשבו בעיניהם לזונות, ועמים שהעניקו זכויות יתר לנשים נחשבו בעיניהם לברברים.
אם כי ככל הנראה בהדרגה אימצו האטרוסקים את מנהגי שכניהם הרומאים והשתנה גם מעמדן של נשותיהם.
ישנם חוקרים הטוענים כי טרקיניוס פריסקוס, אחד ממלכי האטרוסקים, הוסיף חודשיים לשנה בת עשרת החודשים שהייתה נהוגה עד אז.
אך לאחר מותו חזרו ללוח שנה בן עשרה חודשים בלבד, עד נומה פומפיליוס שלו מיוחסת הוספת ינואר ופברואר על שם חגו של האל האטרוסקי פברואוס, הנחגג באידו של פברואר.
אטקסיית פרידרייך היא מחלה תורשתית הגורמת לנזק מתרחב למערכת העצבים.
לאטקסיית פרידרייך יש טווח תסמינים הנע בין הפרעות בהליכה ובעיות בדיבור לבין מחלות לב.
אטקסיה הוא מונח המתייחס לבעיות קואורדינציה כגון מגושמות או תנועות חריגות ולא תמידיות.
זהו מצב המתרחש במחלות רבות ובמצבים שונים.
האטקסיה של אטקסיית פרידריך נגרמת כתוצאה מניוון של רקמת עצב בחוט השדרה ושל עצבים ששולטים על תנועות שרירים בידיים וברגליים.
חוט השדרה הופך ליותר צר ותאי העצב מאבדים חלק ממעטפת המיילין שלהם (השכבה המבודדת שמכסה את רוב תאי העצב ומסייעת להאיץ את הולכת הדחפים העצביים).
החוקר דלאטיצקי ואחרים (2000) סיפקו תיאור כללי של המאפיינים הרפואיים, פתולוגיה, גנטיקה מולקולרית, ופתרונות טיפוליים אפשריים לאטקסיית פרידרייך.
המחלה נקראת על שם הפיזיולוג הגרמני ניקולאס פרידרייך, שהיה הראשון לתאר את המצב בשנות ה-60 של המאה ה-19.
אטקסיית פרידריך, על אף שהיא נדירה, היא האטקסיה המורשת השכיחה ביותר (50%), והיא משפיעה על 1-2 מתוך 100,000 אנשים בקירוב בארצות הברית.
זכרים ונקבות מושפעים באותה צורה.
בגלל האוכלוסייה ההטרוגנית באופן יחסי של קוויבק, מחקר קנדי משנת 1984 הצליח לאתר 40 מקרים של מחלת פרידרייך קלאסית מ-14 קרובי משפחה, שלא קושרו זה אל זה קודם לכן, אל ההורים המשותפים שהגיעו לצרפת החדשה ב-1634: ז'אן גויון ומת'ורין רובין.
אטקסיית פרידריך היא אטקסיה אוטוזומית רצסיבית מורשת מלידה והיא נגרמת על ידי מוטציה בגן X25 המקודד לפרטקסין, הממוקם על כרומוזום 9. החלבון הזה חיוני בתאי עצב ושריר לתפקוד נכון של המיטוכונדריה והמוטציה גורמת לייצור לא מספיק של פרטקסין.
דבר זה גורם, בין השאר, לניוון של רקמת עצב בעמוד השדרה.
הצורה הקלאסית של המחלה מופתה לקטע בכרומוזום שמסומן 9q13-q21; הגן המוטנטי מכיל חזרות של שלשת הבסיסים גואנין-אדנין-אדנין (GAA) באינטרון הראשון של "גן הפרטקסין" חזרה של מעל 20 שלשות תוביל לחוסר בחלבון.
אף על פי שבהרבה מקרים משווים ביניהן, אטקסיית פרידריך ודיסטרופיית שרירים הן מחלות שונות לחלוטין.
דיטסרופיית שרירים היא תוצאה של ניוון רקמת שריר ואילו אטקסיית פרידריך היא התוצאה של ניוון רקמת עצב הנגרם על ידי מוטציה של חזרה על שלשת נוקלאוטידים.
שתיהן נחקרות על ידי האגודה לדיסטרופית שרירים.
ישנם שני סוגים, הצורה הקלאסית והצורה המקושרת עם פגם גנטי בייצור ויטמין E.
לא ניתן להבחין ביניהן באופן קליני.
התסמינים מתחילים בערך בין גיל 5 ל-15, אבל עשויים להתרחש גם בגיל 20 עד 30. התסמינים כוללים כל צרוף, אבל לא בהכרח, של התופעות שלהלן:
מצבי לב קיצוניים (כלומר, סיביות של העליות, וכתוצאה מכך טכיקרדיה (קצב לב מואץ) והיפרטרופיה של הלב).
התסמינים מופיעים לפני גיל 25 עם התקדמות בהופעת ההליכה המקוטעת ונפילות תכופות.
המחלה מתקדמת מהפריפריה אל המרכז ומובילה לבסוף למוות.
התסמינים האלה הם איטיים ומתקדמים.
תצפית ארוכת טווח מראה שהרבה חולים מגיעים לשיא מבחינת חומרת התסמינים (פלאטו) בימי הבגרות המוקדמים שלהם.
כתוצאה מרוב התסמינים הללו, אדם שסובל מאטקסיית פרידרייך עשוי להזדקק ליותר התערבויות כירורגיות (בעיקר לעמוד השדרה וללב).
לעיתים קרובות, מחדירים מוט מתכת לאזור עמוד השדרה על מנת לסייע במניעת או האטת ההתקדמות של עקמת השדרה.
ככל שהתסמינים יחמירו, יהיה צורך באמצעי עזר כגון מקל הליכה או כיסא גלגלים כדי שהחולה יוכל לנוע באופן עצמאי.
ניד עיניים, תנועות עיניים מהירות, אי שליטה על תנועות השלד, פגיעה ביכולת הדיבור הנובעת מחולשה ומחוסר קואורדינציה של שרירי הדיבור כאשר בדרך כלל הדיבור חלש, איטי ולא מתואם, החטאה, היעדרות של רפלקסים גידיים, ויבלות מתפשטות בכף הרגל מופיעות בהרבה מקרים.
כמו כן, ישנו אובדן של חוש התנועתיות של הגוף.
ב-90% מהחולים יש בעיות בלב כגון שריעות הלב, היפרטרופיה סימטרית, רשרושים בלב והפרעות הולכה.
ניתן לקשר כ-20% מהמקרים עם סוכרת נעורים מסוג 1 או 2 או אי תפקוד של תאי β בלבלב.
אתרי הפתולוגיה הראשיים הם עמוד השדרה והעצבים ההיקפיים בהם מתרחשים עקמת השדרה והתדרדרות בנתיבים המוחיים-שדרתיים הנתיבים הצידיים המחברים בין קליפת המוח לעמוד השדרה, והעמודים האחוריים.
בעצבים ההיקפיים יש אובדן של סיבים מיילואידיים גדולים.
ניתן לטפל בתסמינים, אבל כיום אין טיפול המרפא את אטקסיית פרידרייך.
בארצות הברית מתנהלים כמה מחקרים על מנת למצוא פתרון לסוגיה זו.
טכנולוגיה מסייעת, כגון מסגרת עמידה (מכשיר שאנשים הזקוקים לכיסא גלגלים משתמשים בו כדי לעמוד ולנוע), עשויים לסייע בהפחתת הסיבוכים המשניים של שימוש ממושך בכיסא גלגלים.
אטרוריה הייתה ארץ עתיקה במרכז איטליה בעת העתיקה, ששטחה בימינו חופף למחוזות של טוסקנה, חלק מאומבריה וצפון לאציו.
הארץ הייתה מקור כוחם ומרכז ההתיישבות הראשי של האטרוסקים.
שטח אטרוריה השתנה בהתאם לכיבושי האטרוסקים, ובשיא כוחם השתרעו האטרוסקים באופן לא רציף מעמק הפו, דרך לאטיום ועד לקמפניה.
הגבולות של השטח האטרוסקי המצומצם היו בין נהר הארנו בצפון, הטיבר במזרח ובדרום, והים הטירני במערב.
ערי אטרוריה היוו את ערי המדינה החשובות והחזקות ביותר באיטליה לפני עלייתה של רומא.
למנות את: ויי, קאירה, טארקוויניי, וטולוניה, רוסלאי, פופולניה, וולסיניי, קולסיום, ארטיום, וולטרה וקורטונה.
שמה של הארץ ניתן בראשית המאה ה-19 לממלכת אטרוריה, ממלכה קצרת-ימים שהתקיימה בשטח טוסקנה, בחסות צרפת הנפוליאונית.
אטרופין הוא אלקלואיד טרופאני, המוגדר כתרכובת אורגאנית.
אטרופין ניתן לזיקוק מצמחים המפיקים באופן טבעי חומר זה.
אטרופין ניתן לזיקוק מצמח האטרופה הרפואית (Atropa belladonna), ומכאן שמו.
אטרופין ניתן לזיקוק גם מצמחים נוספים כגון צמח הדודא ושאר בני משפחת הסולניים.
בצמחים אלו, אטרופין הוא מטבוליט משני.
אטרופין הוא גם סם בעל השפעות שונות ומגוונות.
אטרופין הוא אנטגוניסט תחרותי לקולטן האצטילכולין המוסקריני (מהמילה מוסקרין) במערכת העצבים ההיקפית.
ברפואה, אטרופין הוא אחת התרופות הבסיסיות ביותר בעולם הרפואה המודרני, והוא מפורט ברשימת התרופות החיוניות של ארגון הבריאות העולמי.
באופן כללי, אטרופין מצמצם את פעילות מערכת העצבים הפאראסימפתטית.
פעילות מעין זו מצמצמת את פעילותם של כל השרירים ושל כל הבלוטות, המווסתים על ידי מערכת זו.
זאת, הודות לכך שאטרופין הוא אנטגוניסט תחרותי לקולטני אצטילכולין.
השפעה על הלב: אטרופין מגביר את קצב הפולסים החשמליים של קשר הסינוס-פרוזדור (SA-Node), מגביר את ההולכה החשמלית של הצרור פרוזדור-חדר (AV-Node) של הלב, ומתנגד לפעולת העצב התועה בלב (Vagus Nerve).
בנוסף, אטרופין חוסם קולטני אצטילכולין וכן מצמצם את פעילות הריריות בדרכי הנשימה, בפה ובלוע.
שימוש ברפואת עיניים וכטיפול לעין עצלה
שימוש מקומי בטיפות של אטרופין, משמש כציקלופלג (חומר מרחיב אישון) הפועל על העין באופן זמני, כך שהוא משתק את שרירי צמצום האישון ומותיר את האישון מורחב.
אטרופין מתפרק לאט, רק לאחר 7 עד 14 ימים, מכאן שהוא מתאים לטיפול רפואי באישונים מצומצמים (מיוסיס), כאשר נדרש בהם טיפול כזה למשך מספר ימים.
אופן פעולתו של האטרופין על העין מרחיב את האישון, תוך כך שהוא חוסם את קולטני שריר האישון.
שרירי האישון בדרך כלל פועלים על ידי גירוי של אצטילכולין.
חסימת קולטני האצטילכולין בשרירי האישון מביאה לשיתוק זמני של שרירים אלו ומרחיבה אותם (שרירים רפויים של האישון, מרחיבים את האישון ולא להפך).
זמן הפירוק של אטרופין הוא ממושך, על כן הוא אינו מתאים להרחבת אישונים לצורכי בדיקת העין (רופאי עיניים משתמשים ב"מרחיב אישון" אחר, המתפרק תוך זמן קצר).
שימוש נוסף של אטרופין הוא לטיפול בעין עצלה.
כדי לטפל בילד הסובל ממחלה זו, יש לגרום לו להשתמש רק בעין העצלה, דבר הנעשה לרוב על ידי השמת רטייה על העין הטובה.
במקום השימוש ברטייה, ניתן לטשטש את ראיית העין הטובה בעזרת אטרופין אשר משתק את השרירים הריסניים שאחראים על יכולת המיקוד, ובכך לאלץ את הילד להשתמש בעין העצלה כשהוא מסתכל למרחקים קצרים.
לאטרופין ולרטייה יש יעילות וסיכויי הצלחה זהים.
הזרקת אטרופין משמשת לטיפול בהפרעות קצב הלב מסוגים שונים.
לדוגמה, ברדיקרדיה כשקצב הלב נמוך ביותר (פחות מ-60 פעימות בדקה).
אטרופין הוא תרופה יעילה למצבים אלו, מפני שפעולתו של העצב התועה מווּסתת על ידי מערכת העצבים הפאראסימפתטית.
העצב התועה בדרך כלל מוריד את קצב פעולת הלב והואיל ואטרופין חוסם את פעולת המערכת הפאראסימפתטית (ובכלל זה פועל גם על העצב התועה) שימוש באטרופין גורם לעלייה בקצב הלב.
אטרופין יעיל גם בהפרעות הולכה אחרות, כמו (Second-Degree Heart Block Mobitz Type 1 (Wenckebach Block, וכן במצבים של קצב גבוה בסיבי הפורקיניה או במצבים של "קצב בריחה" ב (AV-Node-(AV-Nodal Escape Rhythm.
טיפול בפעולת יתר של ריריות ובתעוקה נשימתית
פעולתו של האטרופין על מערכת העצבים הפאראסימפתטית מפחיתה ריור, הפרשות לחה וזיעה.
עובדה זו מקנה לאטרופין יעילות בטיפול בהזעת יתר ובחרחורי גסיסה הנובעים אצל החולה מעודף ריר בחלל הפה ובגרון.
אטרופין אינו סם-נוגד (אנטידוט) להרעלת זרחן אורגני.
עם זאת, הואיל ואטרופין חוסם את קולטני אצטילכולין המוסקרניים, אטרופין משמש גם לטיפול במקרים של הרעלת זרחן אורגני חקלאי והרעלת גז עצבים, כגון (Tabun (GA, סארין, (Soman (GD, וגז VX.
כוחות צבא הנערכים לתקיפתם בנשק כימי נושאים איתם מזרקים אוטומטיים של אטרופין ושל Obidoxime.
באמצעות המזרקים הללו, ניתן להחדיר את האטרופין אל מחזור הדם במהירות, תוך הזרקתו אל שריר הירך.
מזרק אטרופין נכלל בערכות המגן שחולקו לתושבי ישראל לקראת מלחמת המפרץ.
אטרופין ניתן כחלק מטיפול בתסמינים הנגרמים בהרעלת זרחן אורגאני, כהפרשת ריר, דמעת, הזעת יתר, הקאה ואי שליטה בסוגרים.
חלק מהרעלים מסוג זרחן אורגאני מיועדים לעכב את פעילות האנזים אצטילכולין-אסטראז Acetylcholinesterase, המפרק את האצטילכולין.
אז, פעולת האצטילכולין הופכת להיות ממושכת, דבר הבא לידי ביטוי בכיווץ בלתי רצוני ממושך של כלל השרירים בגוף.
האטרופין נקשר לחלק מקולטני האצטילכולין המוסקריניים במקום האצטילכולין הטבעי וכך ההפרעה העצבית מצטמצמת.
תופעות לוואי ומנת יתר של אטרופין
מנת יתר של אטרופין גורמת לפרפורי לב, הפרעות קצב, סחרחורת, בחילה, ראייה מטושטשת, איבוד שיווי המשקל, אישונים מורחבים, קשיי בליעה, ייבוש הריריות, תחושת חום, בלבול, ובחלק מהמקרים הזיות (דליריום- delirium), ועוררות יתר.
ההשפעות הקוגניטיביות של האטרופין, נובעות מכך שאטרופין חודר את מחסום הדם-מוח (BBB- Blood Brain Barrier).
ילדים ותינוקות רגישים במיוחד לאטרופין (Atropine fever).
סם הנגד (אנטידוט) לאטרופין הוא, Physostigmine או Pilocarpine.
אטרופין הוא תערובת של D-Hyoscyamine ושל L-Hyoscyamine, והוא חומר אלקלואיד טרופאני.
האטרופין הנפוץ ביותר בעולם הרפואה הוא אטרופין-סולפט.
זמן מחצית החיים של אטרופין הוא שעתיים, והוא אינו חוסם קולטנים ניקוטיניים.
האטרופין הוא מן התרופות הבסיסיות ביותר בעולם הרפואה המודרני, והוא מופיע ב"רשימת התרופות החיוניות" של ארגון הבריאות העולמי.
אטרופין נמצא בצמחים רבים ממשפחת הסולניים.
ישנם גם צמחים מסדרת הברוגמנסיה (Brugmansia) ומסדרת צמחי השיכרון (Hyoscyamus) המכילים אטרופין.
אטפומארוס הוא אל רפואה מהמיתולוגיה הקלטית.
פולחנו היה נפוץ באזור מובייר שבגאליה (צרפת של ימינו).
עם המפגש בין התרבות הקלטית והתרבות רומית, זוהה אטפומארוס עם האל אפולו מהמיתולוגיה הרומית.
מקדש לאל היה ממוקם בסן-סבין שבבוגון.
באתר התגלו פסלי סוסים שהועלו לו כמנחות.
מקור שם האל במילה הקלטית "אפו" שמשמעה "סוס".
משמעות שמו - "רוכב הסוסים הגדול" או "בעל הסוס הגדול".
אטפיח היא עיר במצרים התיכונה (חלקה הצפוני של מצרים העליונה) במחוז חלואן.
עד 17 באפריל 2008 הייתה העיר שייכת למחוז אל-גיזה.
מקור שמה בשם שהיה לה בתקופת מצרים העתיקה: Tpyhwt.
פירוש השם: "הראשון בפרות", והוא מתייחס לאלה חתחור.
בשפה הקופטית שם העיר הוא פַּטְפַּה, וזה הפך לאטפיח בערבית (أطفيح).
בתקופה היוונית – רומית במצרים היה שם העיר אפרודיטופוליס.
בחפירות הארכאולוגיות בעיר נמצאו נקרופוליס של חיות, קברים מהתקופה היוונית-רומית.
הארכאולוג והאגיפטולוג האנגלי פלינדרס פיטרי חפר באטפין בשנת 1911. הוא חפר באתר המתייחס לעיר הראשית של המחוז ה-22 של מצרים העליונה.
הוא חפר תקופה קצרה בשל התנגדותו של ג' דה מ' ג'ונסון, אשר חפר במקום והתנגד לאישור החפירה שניתן לפיטרי.
הפרסומים שלו מהחפירה התייחסו רק לעטורי קבר מהתקופה התלמאית של פרה קדושה אשר שמה "איסיס-הֵסַט" הופיע על כתובות בקבר.
ג'ונסון חפר באתר ומצא כמויות של פפירוסים בתוך הקברים.
האתר נחפר בשנת 2008 על ידי משלחת משותפת מצרית - צרפתית של אוניברסיטת חילואן במצרים, ואוניברסיטת מונפלייה מדרום צרפת.
אטרוריה הוא כיום פרוור של העיר סטוק און טרנט (סטוק שעל נהר הטרנט), במחוז סטפורדשייר באנגליה.
אטרוריה הייתה המרכז העיקרי והסופי של חברת הקדרות והחרסינה ודג'ווד.
ב-1769 העביר ג'וזאיה ודג'ווד את מרכז הייצור מברסלם לאטרוריה.
המקום נקרא על שם המחוז האיטלקי ההיסטורי אטרוריה, שבו התגוררו האטרוסקים הידועים ביצירות האמנות שלה.
אזור הייצור והמגורים כיסה 1400 דונם (או 360 אקר) ליד תעלת טרנט-מרזי.
במקום, לצד האחוזה של ודג'ווד (אטרוריה הול) היו גם בתי המלאכה של אטרוריה שהמשיכו לפעול כחלק מוודג'ווד עד 1950. כיום נמצא מפעל ודג'ווד בברלסטון, כ-10 ק"מ דרומית לאתר אטרוריה המקורי.
בין תושבי אטרוריה הול היה גם חלוץ ענף הצילום, תומאס ודג'ווד, ובאחוזה הוא פיתח רבות מן ההמצאות שלו.
לאחר שחברת ודג'ווד עברה מאטרוריה, המקום הוזנח והתדרדר.
בשנות ה-80 הפך האזור למוקד "פסטיבל הגנים של סטוק און טרנט" (Stoke-on-Trent Garden Festival) וכיום הוא מפותח.
במקום גם מספר בתי דפוס לעיתונות המקומית של סטוק און טרנט.
בנוסף, הוקם באטרוריה "המוזיאון התעשייתי של אטרוריה" (Etruria Industrial Museum), המוקדש לתקופת המהפכה התעשייתית, למוזיאון הוענק מעמד של מונומנט רשום.
אֶטְרוֹפּוֹלֶה (בבולגרית: Етрополе) היא עיר במערב בולגריה, בשטח מחוז סופיה, הממוקמת בסמיכות למדרונות הרי הבלקן ומרוחקת 87 קילומטרים מהבירה סופיה.
האזור יושב על ידי שבטים תראקים במהלך תקופת הברונזה המאוחרת.
בסמיכות לעיר נמצאו שרידים ארכאולוגיים מהמאה ה-5 לפנה"ס, עידן הממלכה התראקית.
מיקומה האסטרטגי של העיר בסמוך למעברי הבלקן הפך אותה ליעד צבאי חשוב ובעת העתיקה נכבש האזור על ידי פליפוס השני, בהמשך על ידי אלכסנדר הגדול, שבטים קלטים ובמהלך המאה ה-1 הפך לפרובינציה של האימפריה הרומית.
לאחר הפיצול באימפריה הרומית נשלט האזור על ידי האימפריה הביזנטית ובהמשך על ידי האימפריה הבולגרית הראשונה והשנייה.
במהלך המאה ה-14 נכבש היישוב על ידי צבא האימפריה העות'מאנית והפך בהדרגה למרכז אומנות בעיקר בתחום הצורפות והנפחות.
ב-24 בנובמבר 1877, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבש האזור על ידי צבא האימפריה הרוסית ובהמשך הפך חלק מנסיכות בולגריה, מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.
סמוך לאטרופולה פועל מכרה לכריית עפרה.
עוד פועל בעיר מפעל לעיבוד עץ, מחלבה, עיבוד עור ומפעל טקסטיל.
התחבורה הציבורית לאטרופולה מתבצעת באמצעות אוטובוסים.
באטרופולה שורר אקלים ממוזג והעיר מאופיינת בחורפים ארוכים וקרים יחסית ובקייצים קרירים יחסית.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 13oc.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 650 מילימטרים.
אוכלוסיית העיר מצויה במגמת קיטון, בשל שיעור תמותה העולה על שיעור הילודה ובשל שיעור הגירה שלילי, בעיקר הגירת עבודה.
בין 2002 ל-2010 קטנה אוכלוסיית אטרופולה בשיעור של 6.85 אחוזים.
מבחינת התמהיל המגדרי של האוכלוסייה עולה כי מחציתה גברים ומחציתה נשים.
אָטַקְסִיָּיה (Ataxia; בעברית: שִׁגָּשׁוֹן, שיגשון) היא חוסר קואורדינציה או תנועות מגושמות של הגפיים, שאינן כתוצאה מחולשת שרירים.
אטקסיה נוצרת כתוצאה מבעיות במערכת שיווי המשקל (המערכת הווסטיבולרית), המוחון, או מערכת תחושת המנח (המערכת הפרופריוצפטיבית).
אטקסיה יכולה להשפיע על תנועות עיניים, דיבור, גפיים ויציבה.
מקובל לחלק את סוגי האטקסיות לשלושה סוגים: אטקסיה וסטיבולרית, אטקסיה צרברלית ואטקסיה תחושתית (סנסורית).
מאופיינת בקיום של ורטיגו וניד (ניסטגמוס), ללא דיסארתריה.
הניד הוא באופן טיפוסי חד-צדדי ומודגש במבט לצד הנגדי של הפגיעה הווסטיבולרית.
כאשר מבקשים ממטופל עם אטקסיה וסטיבולרית לעמוד כששתי רגליו צמודות, הוא יהיה מסוגל לעשות זאת, אולם יתקשה לעשות כן כשעיניו יהיו עצומות.
אטקסיה וסטיבולרית יכולה להיגרם מנגעים המערבים את האוזן הפנימית, גזע המוח או הצרבלום.
אטקסיה כזו נוצרת מנגעים הקיימים על המוחון או אחד מחיבוריו של המוחון למוח הגדול או לגזע המוח.
המאפיינים הקליניים של אטקסיה כזו כוללים אי-סדירות בקצב התנועה, במקצבה, במשרעתה ובכוח של תנועות רצוניות.
לעיתים קרובות, אטקסיה צרבלרית קשורה לטונוס ירוד של השרירים – היפוטוניה – אשר מתייצג בצורה של שמירה לקויה על היציבה ולאפשרות הנעה של הגפיים בקלות בידי אדם אחר.
ההחזרים הגידיים במצב זה יהיו בעלי אופי של מטוטלת, ומבחן ריבאונד, הנקרא גם מבחן הולמס, שבו לוקחים את יד הנבדק, מבקשים ממנו להתנגד למשיכה ולאחר מכן עוזבים את היד בפתאומיות, יהיה חיובי, כלומר הנבדק יתקשה לעצור את תנועת היד והיא תפגע בפניו.
כמו כן, יהיה רעד בתנועה ודיסמטריה (קושי באמדן מרחק) של התנועה ככל שהגפה המעורבת תתקדם למטרה (אוברשוט של תנועה).
תנועות הדורשות שינויי כיוון מהירים, כמו הליכה, הן הנפגעות ביותר באטקסיה צרבלרית.
מאחר שהמוחון הוא בעל תפקיד חשוב בשליטה על תנועות העיניים, מחלות של המוחון מתבטאות לעיתים קרובות בהפרעה של תנועות העיניים, כגון קיום ניד או תנועות מעקב איטיות של העיניים.
החלוקה האנטומית של הפגיעה במוחון היא זו אשר תשפיע על הסימנים הקליניים השונים:
נגעים באזורים הצדיים של המוחון – פלגי המוחון, האחראים על קואורדינציה של תנועה, טונוס בגפיים וויסות המבט לצד של הפלג – יגרמו לאטקסיה בחצי הגוף באותו צד של הנגע, לטונוס ירוד בגפיים, וכן לניד ולשיתוק של המבט לאזור הפגוע, כלומר חוסר יכולת להתבונן באזור הפגוע.
במצבים רבים הפגיעה היא משולבת ויש פגיעה בכל המוחון באופן מפושט.
במצבים אלו הקליניקה תהיה משולבת.
חולים עם אטקסיה צרבלרית, לא יוכלו לעמוד על בסיס צר, הן בעיניים פתוחות והן בעיניים סגורות, וייטו ליפול.
קיימת קבוצת מחלות תורשתיות המאופיינות בהתפתחות פרוגרסיבית של אטקסיה צרבלרית, כגון אטקסיה על שם פרידריך.
מחלות אלו מאופיינות בהשפעה מוקדמת על ההליכה, רובן מורשות בתורשה אוטוזומלית ומחמירות מדור לדור.
רוב המחלות האלו קשורות לחזרות של נוקלאוטידים.
במחלות אלו יש אטרופיה של המוחון, ולעיתים של גזע המוח, אולם על מנת לאבחן באופן סופי יש לערוך בדיקה גנטית.
מחלת משאדו-ז'וזף היא דוגמה של מחלה מסוג זה.
אטקסיה תחושתית נובעת מפגיעה של מסלולים האחראיים על התחושה עמוקה, ובפרט תחושת המנח, כלומר הימצאות הגוף ואיבריו במרחב.
פגיעה בתחושה עמוקה יכולה להיגרם כתוצאה מפגיעה בעצבים תחושתיים במערכת העצבים ההיקפית, בשורשי עצב תחושתיים, בעמודות האחוריות של חוט השדרה או באזור העניבה התיכונה (medial lemniscus) בו עוברות התחושות העמוקות.
התחושה של מנח המפרקים והגוף עוברת החל מגופיף פצ'יני, דרך קצות עצבים בקופסיות של מפרקים בגוף, המשך בסיבי עצב עטופים במיאלין ועד הקרן האחורית בעמוד השדרה.
משם המסלולים עולים ללא הצלבה בעמודות האחוריות של חוט השדרה, כאשר מידע מן הרגליים עולה באזור העמודה העדינה שהיא אמצעית יותר, ומידע מהידיים עובר באזור העמודה היתדית שהיא צדית יותר.
מסלולים אלו עושים סינפסה במוח המוארך, ולאחר מכן מצטלבים ועוברים לצד הנגדי, ממשיכים לתלמוס, ומשם מבצעים סינפסה נוספת ומגיעים לקליפת המוח הקודקודית.
אטקסיה סנסורית בדרך כלל מביאה לסימן רומברג חיובי, שבו המטופל מסוגל לעמוד על בסיס צר כשעיניו פקוחות, אך לא עצומות, וכן לתחושת מנח ותחושת רטט פגועות.
החזר אכילס מדוכא או חסר, בניגוד לסוגי אטקסיות אחרות, ולרוב אין ורטיגו, ניד או דיסארתריה.
זאת בשונה ממצב של אטקסיה וסטיבולרית.
בחולים עם אטקסיה סנסורית נפוצות תלונות של נימול או דגדוג ברגליים.
חולים אלו לרוב מדווחים על שיפור ההליכה כשהם מביטים ברגליהם בזמן ההליכה, או כשהם נעזרים במקל הליכה או יד של מלווה.
אטרוסיטוס הוא דמות בדיונית של נבל-על ואנטי גיבור המופיעה בחוברות הקומיקס גרין לנטרן ביקום DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Green Lantern Vol.4 #25 מדצמבר 2007 ונוצרה על ידי הכותב ג'ף ג'ונס והמאייר אית'ן ואן סקייבר.
אטרוסיטוס הוא אויבם של שומרי היקום ושל סינסטרו, הפקח הירוק לשעבר שלהם.
הוא משתמש באורו האדום של הזעם, הנובע מתוך הספקטרום הרגשי.
הופעתו הכרונולוגית הייתה בחוברת Green Lantern Vol.4 #29, בה היה שבוי של אבין סור, קודמו בתפקיד של האל ג'ורדן.
כאשר ציידי האדם העריקים ערכו מסע טבח בסקטור 666, אטרוס היה אחד מחמשת היחידים בסקטור כולו אשר נמלטו ממוות בטוח, לאחר שנאלץ לחזות במותם של אשתו ובתו שנהרגו בידי אחד מהרובוטים.
הוא קרא לעצמו בשם 'אטרוסיטוס', ויחד עם ארבעת הנותרים הקים איחוד טרוריסטי בשם 'חמש האינוורסיות'.
איחוד זה שם לעצמו למטרה להשמיד את שומרי היקום ואת כל מי שמשרת אותם באשר הוא, כשאטרוסיטוס משמש כמנהיגם.
חמש האינוורסיות ערכו ריטואל שנתן להם להציץ לתוך העתיד ולגלות את הנבואה אודות "הלילה האפל ביותר", שחזתה כי כל החיים ביקום יגיעו לקיצם.
האינוורסיות הקימו את "אימפריית הדמעות" במהלך ניסיונם להשמיד את שומרי היקום, אך הם הובסו ונכלאו בכוכב הלכת איסמאולט.
זמן מה לאחר מכן, אבין סור ערך ביקורים תכופים באיסמאולט והחל לשאול שאלות בנוגע ללילה האפל ביותר.
סור אף הרחיק לכת ושחרר את אטרוסיטוס מתוך מטרה שזה האחרון יובילו לכדור הארץ, מקום הולדתו של "השחור" אשר יביא לקץ החיים.
לאחר מכן, אטרוסיטוס נלקח בחללית לכדור הארץ (גם משום הנבואה כי טבעתו של אבין סור תכשיל אותו בבוא הימים כאשר יזדקק לה ביותר), כשהוא מרוסן תחת מבני אנרגיה ירוקים מטבעת הכוח של אבין סור.
הוא הטמיע פחד בשוביו, ו"הטומאה הצהובה" חלחלה לתוך מבני האנרגיה והחלישה אותם דיו כדי שאטרוסיטוס ימלט.
לאחר ששיסע את הגרין לנטרן בחזהו ופצע אותו אנושות, אטרוסיטוס קפץ מחלליתו של סור בטרם זו התרסקה בכדור הארץ.
לאחר שנחת ליד בסיס צבאי והרג מספר לא ידוע של חיילים, אטרוסיטוס דקלם לראשונה את מה שהפך בהמשך לשבועת חיל הפקחים האדומים, וכן ערך ריטואל אשר גילה לו את שם מבשרו של הלילה האפל ביותר: ויליאם האנד.
הוא יצר מכשיר ששימש כמוליך חיזוי קוסמי באמצעות חלקי נשק גנובים, ואשר הוביל אותו למיקומו של האנד.
ברגע שמצא את האדם אשר ישחק תפקיד חשוב בבואו של הלילה האפל ביותר, הוא תקף אותו ותכנן לקחת את איבריו הפנימיים בחזרה לאיסמאולט.
אולם, בטרם תוכניתו יצאה לפועל, סינסטרו והגרין לנטרן הטירון האל ג'ורדן עצרו בעדו והבהילו את האנד למקום מבטחים.
אטרוסיטוס השתמש במכשיר שבנה כדי להחליש את טבעות הכוח של שני הפקחים הירוקים, מה שאילץ אותם להשתמש רק בעורמתם הרבה כדי לגבור על אדון חמש האינוורסיות.
סינסטרו הצליח לטעון מחדש את טבעות הכוח דרך סוללת הכוח שלו, אך ידו של אטרוסיטוס עדיין הייתה על העליונה.
בדיוק כאשר הוא עמד לרסק את סינסטרו בעזרת מבנה אנרגטי של את, ג'ורדן השתמש בטבעת הכוח שלו כדי לפוצץ את המבנה הצהוב - דבר שהפתיע מאוד את אטרוסיטוס, שהאמין שטבעת הכוח הירוקה לא עובדת על הצבע הצהוב.
אטרוסיטוס הובס, נתחם בידי סינסטרו והובא לכוכב הלכת אואה, מקום מושבם של שומרי היקום.
מאוחר יותר הוא הוחזר לאיסמאולט בידי סינסטרו, היכן שהוא חזה שעולם ביתו של סינסטרו - קורוגר - יפול בקרוב לכאוס ואי-סדר.
דרך מעשה זה נרמז כי אטרוסיטוס היה זה שלמעשה שתל את זרעי נפילתו מחן של סינסטרו.
עם סיום מלחמת חיל סינסטרו, אטרוסיטוס נראה כשהוא יוצר סוללת כוח אדומה, המשתמשת בכוח הזעם.
הוא אומר שהקורבן הראשון שלו יהיה זה שקורא לעצמו "הפקח הירוק הגדול ביותר": סינסטרו, שעזב מזמן את חיל הפקחים הירוקים והקים חיל הנושא את שמו.
הוא גם רצח את קוּל מחמש האינוורסיות - חבר באימפריית הדמעות שאמר לאבין סור אודות הנבואה על הלילה האפל ביותר - על ידי הכאתו בסוללת הכוח.
בדרך זו, סוללת הכוח הראשונה הוטבלה בדם.
אטרוסיטוס רצח את יתר חברי חמש האינוורסיות, והשתמש בדם שלהם כדי לחשל טבעות כוח אדומות, סוללות כוח אדומות וסוללת כוח ראשית אדומה בכוכב הלכת איסמאולט.
הוא ענד את טבעת הכוח האדומה החדשה שלו והפך לפקח האדום הראשון.
אטרוסיטוס גייס רבים אחרים מכל רחבי היקום אשר הפגינו זעם וכעס רב, כולל הפקחית הירוקה לשעבר ליירה.
כמה מהם סבלו מידיו של חיל סינסטרו, ולכן אטרוסיטוס נשבע שחיל הפקחים האדומים יכחיד את סינסטרו עצמו מהקיום.
הוא הוביל את חברי החיל שלו למתקפה על סינסטרו בזמן שזה האחרון הועבר בידי הפקחים הירוקים מתאי הכלא באואה לעולם ביתו קורוגר למתן גזר דינו.
הפקחים האדומים הפריעו במהלכו של קרב קטלני בין הפקחים הירוקים לבין כוחותיו של סינסטרו והרגו חברים משני הצדדים ללא כל אפליה.
לבסוף, סינסטרו נלכד והועבר לאיסמאולט לגזר דינו, בעוד האל ג'ורדן נותר למות בריק החלל.
לאחר הבאתו לאיסמאולט, אטרוסיטוס מיסמר את הפקח הירוק לשעבר לצלב בהמתנה לגזר דינו.
אולם, שלא כמו שומרי היקום שהאמינו במוות מהיר, אטרוסיטוס איחל לסינסטרו סבל על ידי נקמה באלו הקרובים אליו.
בין מטרותיו נכללו קורוגר, וכן בתו האבודה של סינסטרו, שאת זהותה למד אטרוסיטוס מריטואל הדמים שערך.
כאשר האל ג'ורדן וחיל הפקחים הכחולים הגיעו כדי להציל את סינסטרו, אטרוסיטוס גילה לג'ורדן נבואה נוספת - שומרי היקום יגזלו ממנו את אהבתו הגדולה ביותר, והוא יהפוך לעריק בשנית בעקבות מעשיו.
אולם, סינסטרו מאמין שנבואה זו היא פסיכולוגיה הפוכה של אטרוסיטוס כדי להטמיע בג'ורדן פחד בעקבות מעשי העבר הנפשעים תחת השפעתו של פאראלקס.
לאחר שהצילו את סינסטרו, הפקחים הכחולים מתחילים לעזוב אך ג'ורדן רוצה לשוב על עקבותיו ולהציל את ליירה, אך סינסטרו הרג אותה כדי להציל את ג'ורדן.
בהתקף זעם, ג'ורדן מתכונן לבצע את גזר הדין של סינסטרו בעצמו, בניגוד לרצונם של הפקחים הכחולים.
הזעם אותו חש ג'ורדן גורם לטבעת הכוח האדומה של ליירה להימשך אליו, מה שהופך אותו לחבר חיל הפקחים האדומים.
ג'ורדן התקיף את הפקחים הכחולים ואת סינסטרו, עד אשר סיינט ווקר מנהיגם עונד על אצבעו גם טבעת כוח כחולה.
הטבעת הכחולה שוללת את השפעתה של הטבעת האדומה ומשיבה את ג'ורדן למצב נורמלי.
לאחר מכן, ג'ורדן מתקיף את אטרוסיטוס, ומשתמש בכוחן של הטבעות הכחולה והירוקה כדי לפוצץ את האדומה בפניו.
הפקחים האדומים מובסים ונסוגים לצד האפל של איסמאולט, היכן שאטרוסיטוס מבצע ריטואל לגילוי עולם ביתם של הפקחים הכחולים.
באירועי "הלילה האפל ביותר", הפקחים האבודים מגיעים לאיסמאולט כדי להשיב את גופתה של ליירה, אך הם נתקלים באטרוסיטוס ובחיל הפקחים האדומים שלו.
במהלך הקונפליקט, מספר טבעות כוח שחורות נופלות על איסמאולט ומחיות מחדש את ליירה ואת ארבעת חברי האינוורסיות של אטרוסיטוס.
קוּל המוחיה מחדש קורע את ליבו של אטרוסיטוס מעליו, אך מכיוון שטבעות הכוח האדומות מחליפות את לבם של משתמשיהם, התקפה זו אינה הורגת את אטרוסיטוס.
לאחר מכן, אטרוסיטוס מופיע על כוכב הלכת אוקארה מתוך מטרה לגנוב את סוללת הכוח הכתומה של לארפליז.
אולם, מנהיגי החילות מצילים את השניים מפקחים שחורים ועוצרים את אטרוסיטוס.
הוא מוחזר לכוכב הלכת ריוט, היכן שרגש הזעם שלו מוחלף בתחושת אבל עמוקה על אובדן עולמו.
הוא מסכים להילחם בפקחים השחורים, אך גם מבטיח להרוג את שומרי היקום כשהקונפליקט יסתיים.
מנהיגי החיל עוקבים אחר סוללת הכוח השחורה לכדור הארץ ומלכדים את אורם כדי ליצור את אורה הלבן של הבריאה.
אולם, האור הלבן נכשל בהשמדת סוללת הכוח השחורה, ובמקום זאת גורם לכוח העומד מאחוריה להתחזק.
בעקבות כך, שומר היקום גאנטת משכפל את טבעות הכוח של מנהיגי החילות מתוך ניסיון להעצים את כוחותיהם.
שכפולה של טבעת הכוח האדומה של אטרוסיטוס מוצא את דרכו למירה, זוגתו של אקווהמן, מה שמגייס אותה באופן זמני לחיל הפקחים האדומים.
כאשר מנהיגי החילות וסגניהם מותקפים בידי הספקטר, שנשלט בידי כוח הפקחים השחורים, אטרוסיטוס חש בטבעה האמיתי של הרוח למרות שהושפעה בידי טבעת הכוח השחורה: שילוב של זעם ונקמה.
לאחר שהרוח השתחררה מכוח הפקחים השחורים, אטרוסיטוס מבקש לרתום את כוחו של הספקטר לצורך נקמתו בשומרי היקום.
כאשר פאראלקס משחרר את הספקטר, אטרוסיטוס מנסה להפוך אותו לישות הזעם האישית שלו, אך הוא נכשל משום שהספקטר אומר לו שזעם אמיתי של הכוח האלוהי אינו כוח שניתן לשחק בו.
בעקבות תבוסתם של הפקחים השחורים, אטרוסיטוס חוזר לאיסמאולט.
גאנטת וגאי גרדנר פונים אליו בבקשה להצטרף אליהם למשימה שהפרטים עליה לא ידועים.
למרות שנאתו הרבה לשומרי היקום, אטרוסיטוס מסכים ושולח את הפקחית האדומה בליז לעזור להם.
זמן מה לאחר מכן הוא הופיע בעיר ניו יורק לצד הפקח האדום דקס-סטאר החתולי בחיפוש אחר ישויות הספקטרום הרגשי.
השניים רוצחים מספר פושעים ברכבת התחתית.
כאשר הוא מבצע את ריטואל הדם שלו, אטרוסיטוס מגלה את מקום הימצאן של כל הישויות פרט לאיון ופאראלקס.
ג'ורדן, קרול פריס וסינסטרו מתעמתים מולו על מעשיו הנפשעים, אך אטרוסיטוס מצדיק את מעשיו, שלדבריו בוצעו כדי להציל חפים מפשע.
קרול מאשרת את דבר אמינותו, וזאת לאחר שגילתה ניצוץ של אהבה בליבו שלא היה קיים בפעם הקודמת שנפגשו.
דבריה מעוררים מחדש את זעמו, והוא מתקיף אותם.
מתגלה במהלך הקרב כי אטרוסיטוס גילה כיצד ליצור מבני אנרגיה בעזרת טבעת הכוח האדומה.
הקרב מופסק כאשר לובו מופיע ומנטרל את ג'ורדן.
הפקחים מתאחדים כדי להילחם בלובו, ואטרוסיטוס מגלה להם שהוא נמצא בכדור הארץ כדי לאתר את זה שלכד את ישויות הרגש.
מתברר מאוחר יותר, כי אטרוסיטוס שכר את לובו כדי לרכוש את אמונם של האחרים.
במהלך חיפושו אחר ישות הזעם האדומה "הקצב", אטרוסיטוס שורף אוטובוס המוביל אסירים באומרו ש"אלה הלוקחים חיים אינם ראויים להם".
אטרוסיטוס מאתר את הקצב, שעומד להשתלט על אדם שבתו נרצחה בידי אסיר העומד בפני גזר דין מוות.
למרות ניסיונותיו של הספקטר לעצור זאת, הקצב מצליח והורג את הפושע.
לאחר מכן, הקצב מנסה להשתלט על אטרוסיטוס, ומגלה שהיו לו אישה ובן שנהרגו בזמן מתקפת ציידי האדם.
בעזרתו של הספקטר, אטרוסיטוס הודף את הקצב ולוכד אותו בסוללת הכוח שלו.
הספקטר מנסה לשפוט את האדם שנשלט בידי הקצב, אך אטרוסיטוס חולק על כושר שיפוטו.
לאחר מכן, הספקטר מבטל את שיפוטו ואינו יכול לשפוט את אטרוסיטוס, באומרו שמשימתו של אטרוסיטוס היא "קדושה".
אטרוסיטוס חוזר לג'ורדן ולשאר השומרים החדשים (ג'ורדן, פריס, סינסטרו, לארפליז, סיינט ווקר, אינדיגו-1 והוא עצמו) בדיוק ברגע שדמות מסתורית העוטה גלימה מנצחת בקרב.
אטרוסיטוס תופס את הדמות בהפתעה בעזרת פרץ נפלם חומצתי מדמו, ומפנה את כל הזעם לשומרי היקום האצור בתוכו לכיוונו.
הדמות המסתורית, שמתבררת כשומר היקום העריק קרונה, אינו מחזיק בישות הזעם האדומה כדי לשלוט באטרוסיטוס, ולכן נופל קורבן להתקפותיו הפראיות.
הוא משתמש בישות כוח הרצון איון כדי להגן עליו, וכן בישות תאוות הבצע אופידיאן כדי לנטרל את השומרים החדשים שלא ילחמו בו.
קרונה לומד כי אטרוסיטוס לכד את הקצב בסוללת הכוח שלו, משחרר אותו משם והופך אותו לשלו.
אטרוסיטוס ושאר השומרים החדשים מובסים, והם מצטרפים ללארפליז שמנסה לאתר את ישות תאוות הבצע.
אטרוסיטוס ויתר השומרים החדשים עושים את דרכם לכוכב הלכת ריוט, שם איתר לארפליז את אופידיאן.
קרונה וישויות הרגש לא נמצאים, אך הקבוצה מגיעה לספר השחור.
בספר, הם מגלים שקרונה היה זה שתכנת את ציידי האדם למחוק את קיומם של אלה החיים בסקטור 666. אטרוסיטוס אומר כי הוא כבר ידע עובדה זו.
עד מהרה מופיעה חברת חיל סינסטרו ליסה דראק, מכניעה את כולם וכולאת אותם פרט לג'ורדן בספר השחור.
כאשר ג'ורדן נפגש עם גרדנר ב"בית הירוק", גרדנר אומר לו אודות העסקה אותה ערך עם גאנטת ואטרוסיטוס.
חלקה של העסקה קבע כי ברגע שקרונה יובס, הוא יימסר לידי אטרוסיטוס ויעמוד בפני צדק.