tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המוזיקה שלו שימשה ביותר מ-50 סרטי קולנוע בין השנים 1962 ל-2004. ה"שיר לזכר בנג'מין בריטן" הופיע בסרט "הנאהבים מפריז" של לאיוש קאראס (1991) ובסרטו של מייקל מור "פרנהייט 9/11", כרקע למתרחש לאחר התקפות ה-11 בספטמבר 2001 בניו יורק.
בישראל, קטע מתוך היצירה "Te Deum" הופיע בסדרת הדרמה טירונות,
קטע מתוך יצירה "Fur Alina" הופיע ב"אנאפאזה" של להקת בת שבע.
אֵרוֹ הוא מחוז בדרום צרפת, אחד ממחוזות חבל אוקסיטניה.
קיבל את שמו מנהר הארו העובר בשטחו.
זהו המחוז ה-34 במספר במחוזות צרפת.
מחוז ארו היה לאחד מ-83 המחוזות המקוריים שנוצרו במהלך המהפכה הצרפתית ב-4 במרץ 1790. הוא נוצר מחלק מחבל לנגדוק הקדום.
בזמנו חבל הארץ היה ממגדלי הכרמים, אך בתחילת המאה ה-20 כרמיו נחרבו בעקבות מחלה קשה וצניחה במכירות, דבר אשר גרם לאלפי פועלים במחוז להתמרד.
ההתמרדות דוכאה ביד קשה בידי ממשלת ז'ורז' קלמנסו.
מחוז ארו מוקף במחוזות אוד, טארן, אביירון, גארד, ובמפרץ הים התיכון הנקרא "מפרץ האריה" (Golfe du Lion).
המחוז מגוון מבחינה גאוגרפית: בדרום חופים רבים, בצפון הרי הסֶבֶנים, ושטחים חקלאיים ביניהם.
בשטח המחוז עוברים הנהרות אוד, אוֹרְבּ, ארו, ונהר וידוּרְל.
משנת 1945 עד שנת 1979 היה ז'אן באן נשיא המועצה הכללית של מחוז ארו.
בהמשך נכנס למשרה זו ז'ראר סומד והחזיק בה תקופה ארוכה, עד שנת 1998, כאשר החליף אותו אנדרה וזינייה.
וזינייה, כמו באן בזמנו, הוא חבר המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית.
בשנת 2015 הוא הוחלף בידי קלבר מסקידה.
ארהרד מילך (; 30 במרץ 1892 – 25 בינואר 1972) היה גנרל-פלדמרשל בלופטוואפה, סגנו של הרמן גרינג במשרד התעופה והשר דה פקטו במשרד זה, ממוצא יהודי למחצה.
לאחר המלחמה הועמד לדין כפושע מלחמה, ונגזר עליו מאסר עולם, עונש שקוצר בשנים הבאות.
ארהרד מילך נולד ב-30 במרץ 1892 בעיר וילהלמסהאפן שבסקסוניה התחתונה.
אביו, אנטון מילך, היה יהודי אשר שירת בחיל הים הקיסרי בגרמניה, ואמו, קלרה, נוצרייה.
האב היה רוקח, שניהל בית מרקחת קטן.
זמן קצר לאחר הולדתו של ארהרד מילך התגרשו הוריו, וקלרה מילך עברה עם שני בניה ארהרד ו-וורנר להתגורר בברלין.
לאחר סיום בית ספר תיכון ניסה ארהרד מילך להתקבל לבית ספר לקצינים של חיל הים, אך מועמדותו נדחתה בשל מוצאו היהודי.
הוא התנדב לצבא והחל את שירותו בגדוד תותחנים בעיר קניגסברג.
בשנת 1912 סיים קורס קצינים והועלה לדרגת לויטננט (סגן-משנה).
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נשלח לחזית המערבית.
תחילה היה קצין מטה באגד ארטילרי, ולאחר מכן הועבר לחיל האוויר, שם היה תצפיתן אווירי, קצין מודיעין ולקראת סוף המלחמה מונה למפקד כנף בחיל האוויר הגרמני.
את המלחמה סיים בדרגת האופטמן (מקביל לסרן).
לאחר סיום המלחמה התיר חוזה ורסאי לגרמניה להחזיק צבא בן 100,000 איש בלבד (צבא זה כונה "רייכסווהר").
בצבא זה נותר מספר מצומצם מאוד של קצינים (כ-4,000).
קצינים רבים אולצו לעזוב את הצבא, ומילך היה אחד מהם.
לאחר שחרורו מן הצבא יסד מילך יחד עם גוטהרד סשנברג, חברו מהשירות הצבאי, חברת תעופה, אשר הפעילה קו אווירי בין דנציג לריגה.
החברה פעלה תחת חסותה של חברת ההובלה "האפאג לויד".
בשנת 1924 עבר מילך לחברת התעופה יונקרס.
בשנת 1926 התמזגו החברות יונקרס ו-DAL לחברה אחת – לופטהאנזה, וארהרד מילך מונה למנכ"ל החברה המאוחדת.
במהלך עבודתו בחברה יצר מילך קשרים עם צמרת המפלגה הנאצית ואף הפך לידידו הקרוב של הרמן גרינג.
הוא דאג להקצות אחד ממטוסי לופטהאנזה לרשותו של אדולף היטלר והעביר כל חודש כ-1,000 מרק מחשבונות החברה לחשבונו הפרטי של גרינג.
לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933 מונה ארהרד מילך לתפקיד המזכיר המדיני במשרד התעופה.
משרד זה הוקם כמסווה לחיל האוויר העתיד לקום (לפי חוזה ורסאי נאסר על גרמניה להחזיק במטוסי קרב).
במסגרת תפקידו היה מילך אחראי על רכש המטוסים והחימוש שלהם.
באותה שנה הוענקה לו דרגת אוברסט (אלוף-משנה).
הדרגה הוענקה באופן חשאי, היות שרשמית לגרמניה לא היה חיל האוויר.
בשנת 1935 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור של הלופטוופה, והפעם באופן רשמי.
עלייתו של מילך בסולם הדרגות הייתה מהירה – כבר בשנת 1938 הוא קודם לדרגת גנרל אוברסט.
מילך תמיד ניסה להסתיר את העובדה כי אביו היה יהודי, אם כי מפקדו, גרינג, היה מודע לכך.
לפי חוקי הגזע הנאצים נחשב מילך למישלינג ולכן היה אמור להיות מסולק מחיל האוויר הגרמני.
גרינג מנע זאת, באומרו שבלופטוופה: "רק אני מכריע מיהו יהודי!".
בשנת 1935 פתח הגסטפו בחקירה רשמית נגד מילך על מנת לחקור את שורשיו היהודיים.
כדי להפסיק את החקירה כתבה אמו של מילך לראש משטרת האגן פריץ היינריך הרמן, כי הוא ואחיו נולדו מרומן מחוץ לנישואין, שניהלה עם דודה המנוח קרל ברויאר.
בעקבות מכתב זה הוצאה למילך תעודת לידה חדשה, בה היה רשום ברויאר כאביו הביולוגי.
מהלך זה גרם להפסקת החקירה של הגסטפו.
בתחילת אפריל 1940, לקראת הפלישה הגרמנית לנורווגיה, קיבל מילך תפקיד פיקודי – מפקד הצי האווירי ה-5 (Luftflotte 5).
בתפקיד זה השתתף בפלישה לנורווגיה, בלגיה וצרפת.
על פועלו בתפקיד זה הוענקה למילך דרגת גנרל-פלדמרשל.
בנובמבר 1941 מונה מילך לתפקיד המפקח הכללי של הלופטוופה, במקום הגנרל ארנסט אודט, אשר התאבד, עקב כישלונו בתפקיד זה.
במסגרת תפקידו היה מילך אחראי על התעשייה האווירית הגרמנית.
בשנת 1944 חבר מילך ליוזף גבלס והיינריך הימלר בניסיון להדיח את גרינג מתפקידו.
השלושה ניסו לשכנע את היטלר, כי גרינג הוא האשם הבלעדי בכישלון הלופטוופה בחזית המזרחית.
הניסיון נכשל, מה שגרם דווקא להדחת מילך עצמו מתפקיד המפקח הכללי של הלופטוופה.
הוא עבר למשרד החימוש, שם עבד תחת אלברט שפר.
לאחר המלחמה נתפס מילך בידי חיילים בריטים והושם במעצר.
בזמן משפטי נירנברג בשנת 1946 שימש כעד במשפטם של פושעי המלחמה העיקריים.
הוא העיד מטעם ההגנה, אל מול האישומים נגד גרינג.
משפטו של מילך היה השני מתוך שנים-עשר משפטי נירנברג הנוספים, בהם נידונו אנשי ממשל, צבא ותעשייה נאצים בפשעי מלחמה בפני בית דין צבאי של ארצות הברית.
המשפטים נערכו ב"היכל הצדק" בנירנברג.
במשפטו הואשם ארהרד מילך בביצוע פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות.
כתב האישום הוגש ב-14 בנובמבר 1946. בפסק הדין סיכם השופט מייקל א.
מוסמנו את סעיפי כתב האישום:
ארהרד מילך מואשם בכך שביצע ביודעין פשעי מלחמה כמבצע עיקרי וכמסייע לפעילויות שהיו כרוכות בהעסקת כוח אדם בתנאי עבדות ובכך שבאופן מודע ומרצון השתתף בפעילויות שהיו כרוכות בשימוש בשבויי מלחמה לצורך ביצוע פעולות מלחמתיות בניגוד לאמנה בינלאומית ולחוקים ולמנהגים של מלחמה.
הנאשם מואשם בכך שבאופן מודע ומתוך רצון השתתף בפעילויות הכרוכות בביצוע ניסויים רפואיים קטלניים על נבדקים מבלי שנתנו הסכמתם.
באישום השלישי הנאשם מואשם באחריות להעסקת כוח אדם בתנאי עבדות ובביצוע ניסויים רפואיים קטלניים, כפי שמתואר בשני האישומים הראשונים, אלא שכאן הקורבנות הנטענים הם אזרחים גרמנים ואזרחי מדינות אחרות.
התובע הראשי במשפטו של מילך היה בריגדיר גנרל טלפורד טיילור.
בישיבת בית הדין מיום 20 בדצמבר 1946 הודיע מילך כי הוא מכחיש את אשמתו ביחס לכל האישומים.
דיוני המשפט החלו ב-2 בינואר 1947 ונמשכו עד 17 באפריל 1947, אחיו ד"ר וורנר מילך שימש כעורך דינו.
בית הדין מצא את מילך אשם בסעיפים 1 ו-3 בכתב האישום, אולם זיכה אותו מאישום מספר 2. ב-17 באפריל נידון מילך למאסר עולם בבית הכלא רבדורף (Rebdorf), סמוך למינכן.
בשנת 1951 הומתק עונשו ל-15 שנות מאסר, בהחלטת הנציב העליון לשטחי הכיבוש האמריקאי בגרמניה, ג'ון ג'.
הוא שוחרר ביוני 1954. את שארית חייו בילה בעיר דיסלדורף, שם גם מת ב-25 בינואר 1972.
אַרְוָד (בפיניקית: 𐤀𐤓𐤅𐤃, ארוד; משם לאכדית Ar-ua-di, למצרית קדומה jrtw או jrṯw, ליוונית Αραδος), כיום אַרְוָאד (מפיניקית לערבית أرواد), היא עיירה סורית אשר שוכנת על האי רואד שבים התיכון, על חורבות עיר נמל חשובה מהעת העתיקה בשם זה.
העיירה ממלאת את כל שטח האי, שאורכו הוא 710 מטר ורוחבו 515 מטר.
ארווד מרוחקת 3 ק"מ מטרטוס, הנמל השני בגודלו בסוריה.
נכון ל־2021 ארווד היא עיירה המתבססת בעיקר על דיג.
קיימים בעיירה ממצאים היסטוריים של שרידי העיר הפיניקית במקום, כמו מקדש לאל דגון.
מקור שם העיר הוא מהשם הפיניקי 𐤀𐤓𐤅𐤃 (ארוד), המופיע גם בתנ"ך.
משם התגלגל השם לאכדית בגרסאות שונות כ־Ar-ua-da, כ־A-ru-a-di, כ־Ar-ma-da כ־A-ru-da, וכ־A-ru-ad-da, למצרית עתיקה כ־ỉrtw או ỉrṯw, וליוונית כ־Άραδος (אַרַדוֹס).
בנוסף, כונתה ביוונית גם "אנטיוכיה שבפייריה " (Αντιόχεια της Πιερίας).
גלגולים מאוחרים יותר של השם הם לטורקית כארווד (Arvad), וכארפד (Arpad), ולערבית כארואד (أرواد).
סטראבון מספר שהעיר נוסדה על־ידי פליטים מצידון.
העיר מוזכרת במכתבי אל־עמרנה כעיר בעלת צי אוניות גדול.
מלך גבל מתלונן בפני פרעה, על הסכנה הצפויה לעיר מספינות אנשי ארוד.
במכתב של אבימלך מלך צור מספר שזמרי־הדה מלך צידון המורד כרת ברית עם אנשי ארוד, והם כינסו את אוניותיהם, מרכבותיהם ואנשי צבאם כדי לכבוש את צור.
המלך האשורי תגלת פלאסר הראשון כבש את האזור, וקיבל מנחה מגבל, צידון וארוד; הוא הפליג על אוניות אנשי ארוד למרחק של "שלוש שעות כפולות" מהעיר ארוד האי לעיר צומור אשר בארץ אמורו.
בימי אשורנצירפל השני שמלך במאה ה־9 לפנה"ס, הוטל על העיר מס, הוא מציין שהיא שוכנת בלב ים.
בשנת 853 לפנה"ס השתתף מתן־בעל מלך ארווד בקרב קרקר עם כח של 200 רגלים במלחמה נגד שלמנאסר השלישי.
אדד־ניררי השלישי ציין שהוא הזקיף את צלם מלכותו ב"ארוד השוכנת בלב ים".
בשנת 734 לפנה"ס, נכנע מלך ארוד מתן־בעל לתגלת פלאסר השלישי, הפך לווסאל שלו והוזכר בין מגישי המנחה אליו.
גם בתקופתו של סנחריב (704–680 לפנה"ס) העיר שילמה מס לאשור, תחת מלך העיר עבדי־לִיאְתִי.
בימי אסרחדון (681–669 לפנה"ס), בנו של סנחריב, מוזכרת העיר ומלכהּ מתן־בעל בין המלכים המתכנסים מארץ חֿתִי, עבר הנהר וידננה, עליהם הטיל אסרחדון לשלוח חומרי בנייה ופסלים גדולים לארמונו בנינוה.
על פי הכתובות האשוריות היא הייתה מוגדרת כעיר פניקית, שמה ברשימות נכתב אַרֻאַדִ, אַרֻדַ ועוד.
במהלך מסעו הראשון של אשורבניפל (668–627 לפנה"ס) נגד מצרים, עשרים ושניים מלכי הלבנט וקפריסין באו אליו להגיש לו מנחות ולנשק את רגליו, וביניהם ויכין־לוּ מלך ארוד, והוא הכריחם ללוות עם כוחותיהם ואוניותיהם את חייליו בים וביבשה.
במסעו השלישי, מיד לאחר שהביס את בעל מלך צור המורד, אשובניפל סיפר שיכין־לוּ מלך ארוד "היושב בלב הים" ומלכי תובל וקיליקיה "שלא נכנעו לאבותיו" לדבריו, נכנעו לעולו, והביאו לו את בנותיהם (בתיאור דומה לתיאור על בעל מלך צור).
לאחר מותו או היעלמותו של יכין־לו, בניו עזיבעל, אביבעל, אדוניבעל, שפטבעל, בדבעל, בעל־ישופו, בעלחנן, בעלמלך, אבימלך ואחימלך הגרים "בלב הים" באו אליו עם מתנות ונישקו את רגליו.
אשורבניפל הסתכל בתענוג על עזיבעל והמליך אותו על ארוד, ואת אחיו הלביש בבדים מעוטר בצבעים ובצמידי זהב והעמידם לפניו.
בתקופת נבוכדנצר מלך בבל העיר מוזכרת כמעלת מס לבבל, שמה ברשימות ארמד.
ההיסטוריון הרודוטוס מציין שאחד מראשי הצי של חשיארש היה מארדוס (היא אַרְוַד).
בשנת 333 לפנה"ס, לאחר קרב איסוס, הגיע אלכסנדר מוקדון לפיניקיה, ונפגש עם סטרטון, בנו של גרעשתרת (גראוסטרטוס ביוונית) מלך ארוד וסביבתה, בזמן שהמלך עצמו שרת בצי של הפרסי בדומה לשאר מלכי פיניקיה וקפריסין; סטרטון הבטיח שארוד, מרת , , סיגון וכל המקומות שבשליטתו ובשליטת אביו ייכנעו לאלכסנדר.
ואכן, בזמן המצור על צור, הצטרף גרעשתרת מלך ארוד לאלכסנדר.
בתקופה ההלניסטית, מוזכרת העיר בכתובים כעיר נמל משגשגת.
סטראבו מציין בכתביו שהעיר הייתה בנויה על אי, מלא בבתי מגורים רבי קומות; הוא מספר שמקורות המים שלה היו בורות באי, או שנהגו להביא מים מהיבשה.
שטחה החקלאי של האי היה ביבשה מצומור ועד נהר ארנת, משם קבלה את אספקת הדגן, שמן ויין.
עדויות אפיגרפיות מעידות על סוחרים אַרְוָדִים ביוון מהתקופה ההלניסטית.
לארווד היו מספר ערי־בת כפופות לה על היבשה, ביניהן טרטוס ("אנטי־ארדוס", מול־ארוד ביוונית), קרן, מרת , אנידרה, בלנאיה ופלטוס; ביניהן, קרן הייתה הנמל היבשתי של ארווד.
בתקופה הרומאית חלה נסיגה בחשיבותה של העיר והיא חרבה בתקופה הביזנטית.
במאה ה־13, העיר שמשה כראש גשר לצלבנים.
זה היה המקום האחרון שהם החזיקו לפני תבוסתם הסופית במאבק עם המוסלמים על השליטה בארץ ישראל.
האי נכבש בשנת 1302 על ידי הממלוכים.
אנשי העיר מוזכרים בספר בראשית בתולדות בני נח, בתיאור השושלת של כנען נכתב .
העיר מוזכרת בספר יחזקאל כאשר יחזקאל נושא קינה על העיר צור ומספר כי ארוד הייתה בין הערים שקיימו קשרים עם צור: ; בני ארוד אף היו חלק מאנשי המשמר של צור:
ארהרדט פוסט ; 23 בספטמבר 1881, ברנדנבורג - 1 באוגוסט 1947, ברלין) היה שחמטאי גרמני.
בתחילת הקריירה שלו חלק פוסט מקום 3–6 בתחרות הנובר 1902, חלק מקום 7–8 בתחרות קובורג 1904 ומקום 12–13 בתחרות ברמן 1905 (ניצח: ליאו פליישמן).
פוסט הגיע למקום השביעי בתחרות אוסטנדה 1906.
פוסט הגיע למקום השני בתחרות ברלין 1907, אחרי ריצ'רד טייכמן.
בשנת 1910 ניצח פוסט בדו-קרב נגד וילהלם קוהן בתוצאה +3-6=3 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו).
בשנת 1914 חלק מקום 13–14 בתחרות שהופסקה במאנהיים (ניצח: אלכסנדר אלכין).
בשנת 1917 חלק מקום 3–4 בתחרות ברלין (ניצחו: פאול יונר וולטר ג'ון).
פוסט ניצח בתחרות המבורג 1921, בהקדימו את פרידריך זמיש.
פוסט ניצח בתחרות "באד אוינהאוזן" בשנת 1922 בהקדימו את קארל קארלס.
בשנת 1923 חלק מקום 2–3 בתחרות פרנקפורט (ניצח: ארנסט גרינפלד).
בין השנים 1933–1945 היה פוסט מנהל של התוכנית הנאצית "השח של גרמניה הגדולה" והיה מארגן ראשי של כמה מתחרויות השחמט החזקות ביותר באירופה.
שטוטגרט 1939 (אליפות אירופה הראשונה, ניצח: יפים בוגוליובוב), מינכן 1941 (אליפות אירופה השנייה, ניצח: יסטה סטולץ), זלצבורג 1942 (תחרות ששת רבי האמנים, ניצח: אלכסנדר אלכין) , מינכן 1942 (אליפות אירופה, ניצח: אלכסנדר אלכין), זלצבורג 1943 (תחרות ששת רבי האמנים, ניצחו: פאול קרס ואלכסנדר אלכין).
ארובה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת סיאול (1988).
אף שהיא מהווה אוטונומיה בריבונות הולנדית, יש לה ועד אולימפי נפרד, ולפיכך גם משלחת נפרדת למשחקים.
עד 1986 הייתה ארובה חלק מאוטונומיה הולנדית אחרת, האנטילים ההולנדיים, וספורטאים מארובה התחרו במסגרת המשלחת של האנטילים ההולנדיים.
עד כה, אף ספורטאי מארובה לא זכה במדליה אולימפית, והישגיהם של הספורטאים מארובה היו נמוכים למדי.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008), למשל, התחרו שני ספורטאים מארובה.
הג'ודוקא פידרד ויס הודח בסיבוב השני (לאחר שעלה אוטומטית מהסיבוב הראשון) והשחיין יאן רודזאנט סיים במקום ה-53 מתוך 64 במשחה ל-100 מטר חופשי.
ארובה מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים.
ארוואן רזאי (בפרסית: ارغوان رضائی, אלפבית לטיני : Aravane Rezaï; נולדה ב-14 במרץ 1987) היא שחקנית טניס מקצועית מצרפת.
דורגה בשיאה במקום 16 בעולם וכיום (ינואר 2012) במקום 123 בדירוג ה-WTA.
רזאי זכתה עד היום ב-11 תוארי יחידות (4 WTA ו-7 ITF).
ארו (Erró; נולד ב-19 ביולי 1932) הוא הכינוי של האמן האיסלנדי גומנדור דומנדסון (Guðmundur Guðmundsson), אשר נודע ביצירות בסגנון הפופ ארט והפוסט-מודרני, וביצירות בעלות מסר פוליטי.
לאחר שלמד באיסלנד, בגיל 20 התקבל לאקדמיה לאמנות של אוסלו, נורווגיה.
בשנת 1954 למד באקדמיה של פירנצה, ובהמשך ברוונה, שם התרכז בטכניקת הפסיפס.
בשנת 1958 עבר לפריז, שם התקבל על ידי הסוריאליסטים המקומיים בזרועות פתוחות.
בשנת 1963 נסע ארו לראשונה לניו יורק ובא במגע עם פופ ארט שהגיע לאופנה באותה תקופה.
ארו גר בפריז למעלה מחמישים שנה.
בדרך כלל הוא מבלה חלק מהחורף בתאילנד ובקיץ הוא נשאר בביתו בפורמנטרה שבספרד.
אחת מסדרות הציורים המפורסמות שלו עוסקת בדימויים של מאו דזה-דונג.
ארו היה נשוי לאמנית מרים בת-יוסף עד למותה ב-2023, ואב לבן.
ארהו (בכתב פין-יין: èrhú, בסינית: 胡琴, בו 二胡 במשמעות "שניים" כלומר שני מיתרים, ו-胡 במשמעות "ברברי", כשהכוונה לכלי קורדופוני "ברברי" עם שני מיתרים) הוא כלי קשת מסורתי סיני.
הוא משתייך למשפחת כלי הוג'ין (胡琴), כלים קורדופוניים ממקור "ברברי", כלומר זר.
ארהו הומצא לפני למעלה מאלף שנה וככל הנראה מקורו בכלי נגינה מאסיה המרכזית או ממונגוליה.
קיים כלי נגינה מונגולי מקורב לו, המכונה "מורין חור" או בשמו המלא "מורין טולויאי טאי קויור", כלומר "ויולה בעלת ראש של סוס", מילים שתורגמו לסינית כלשונן - "מאטו צ'ין" (马头琴 / 馬头琴).
אותו הכלי נמצא בשמות שונים ובגרסאות שונות (במיוחד מבחינת צורת תיבת התהודה) בקוריאה ובכל רחבי אסיה הדרומית: בווייטנאם נקרא "דן ני", בקמבודיה - "טרו", בלאוס - "סו".
הוא מוכר גם בתאילנד ובאינדונזיה.
ארהו מכונה לפעמים "הכינור הסיני" או "הפידל הסיני".
יש הרואים את מקורו של ארהו בכלי נגינה בשם "שיצ'ין" (xiqin) שהיה בשימוש השבט המונגולי שי (Xi) בימי שושלת טאנג (618-907).
מאוחר יותר בימי השושלות יואן (1206-1368), מינג (1368-1644) וצ'ינג (1644-1911) ידע ארהו שימוש נרחב במופעי האופרות הסיניות.התפתחו מספר אסכולות נגינה בכלי הזה.
החל מן המאה ה-20 חלה התפתחות יוצאת דופן בסגונות הנגינה, ביכולות הכלי ותנופה בייצורו.
האמן האחרון תרם הרבה להפיכת ארהו לכלי סולן.
בשנים הראשונות של השלטון הקומוניסטי בסין אחרי שנת 1949 הולחנו יצירות שלמות לארהו שנועדו לקונצרטים למוזיקה קלאסית לפי הדגם ה"מערבי", כולל עם תזמורות סימפוניות ובהרכבי מוזיקה קאמרית.
השם "אר-הו" מורכב משני סימנים.
הראשון מובנו "שניים" ויש סבורים שהוא קשור למספר מיתרי הכלי: שניים.
לפי הסבר אחר, הוא מבקש לציין כי ארהו הוא הכלי השני מסוג הוג'ין בתזמורות הסיניות המודרניות, אחרי גאוהו, לפי קריטריון הגובה אליו מגיע הרגיסטר שלו.
מובן השם "הוג'ין" הוא "כלי של בני הו" (וו הו או "חמשת שבטי הו") ונועד להזכיר כי מקורם של כלים אלה באזורים הצפוניים או המערביים של סין, בהם חיו נוודים בני הו בימי הממלכות הסיניות של פעם.
ארהו מורכב מתיבת תהודה, מעץ והנראית כמו תוף קטן.
היא עשויה הובנה או מעץ האלמוג.
במרבית המקרים יש לה צורת משושה (ליו צ'יאו) הנהוגה באזורים הדרומיים.
בצפון בונים אותה בצורת מתומן, לפעמים היא עגולה.
הפתח האחורי של התיבה נותר פתוח, בעוד הפתח מלפנים מכוסה בעור של נחש פיתון.
מתוך התיבה יוצא במאונך צוואר מעץ (אותם החומרים כמו תיבת התהודה), באורך של 81 סנטימטר ומצויד בשני מפתחות כוונון גדולים.
שני מיתרים (מכווננים ל"רה" ו"לה" בהתאמה) נמתחים מן המפתחות עד לתחתית התיבה.
קיימת גם גרסה קצת יותר גדולה ובעלת רגיסטר נמוך יותר, הקרויה "צונגהו" (中胡).
הצמרת של הכלי מקושטת בצורות שונות.
לוח התהודה יכולה להיות עשויה מלוחית עדינה מעץ, בעוד התיבה מיוצרת מ"דלעת בקבוק" מחוררת מאחור או מאגוז קוקוס.
הדגמים השכיחים ביותר הם בעלי לוח הרמונית מעור של בעלי חיים המבטיח את ההעברה החזקה ביותר של הצלילים.
אורך הקשת הוא 76 סנטימטר.
הוא מיוצר מקנה שהתעקל בעת בישול.
החלק הסיבי של הקשת, העשוי משערות של סוס, משולשל בין שני המיתרים.
לא ניתן להפריד את הקשת מהכלי אלא אם שוברים או מסירים אחד או שניים מן המיתרים.
התחזקות הצלילים נוצרת על ידי הרחקת המיתרים בעזרת ארבע אצבעות ממשטח תיבת התהודה, בעוד האגודל נשען על קצה הקשת.
השינויים בגובה הצלילים מושגים בעזרת נגיעת המיתרים באצבעות היד השנייה במקומות שונים לאורך צוואר הכלי.
לארהו כמה אפיונים יוצאי דופן: אין לו שריגים (להבדיל מהלאוטה) ואין לו שחיף (להבדיל מהכינור).
הרעדת עור הפיתון בעזרת הקשת יוצרת צליל מיוחד.
הנגן לוחץ על המיתרים בעזרת קצות אצבעותיו מבלי שהמיתרים יגעו בצוואר הכלי.
המיתרים קרובים מאוד זה לזה והיד השמאלית של האמן מנגנת עליהם כאילו על מיתר אחד.
המיתר הפנימי, הקרוב יותר לנגן, הוא בדרך כלל מכוונן ל D4 והמיתר החיצוני - ל-A4. המנעד המרבי של ארהו הוא שלוש וחצי אוקטבות - מ-D4 עד A7. הנגינה הממוצעת משתמשת משתיים וחצי אוקטבות.
המיתרים נעשו בעבר ממשי או ניילון אך בימינו משתמשים בעיקר במיתרי מתכת.
בבניית ארהו משתמשים בעצים כבדים וצפופים.
למשל, ב"זי טאן" (紫檀 ("דלעת הבקבוק האדומה") וסוגי עץ אחרים מן מן הגנוס "פטרוקרפוס", כמו פדאוק,"לאו הונג מו" (老红木 - "עץ אדום מזדקן"), "וו מו" (乌木 - עץ שחור) והונג מו (红木 - "עץ אדום") ארהו איכותיים במיוחד מיוצרים מחלקי רהיטים ישנים.
תיבת התהודה "צ'ין טונג" (琴筒 - Qín tong), הסוג הדרומי - בצורת משושה (ליו ז'יאו) או, פחות שכיח, בצורת מתומן (בה ז'יאו) בסוג הצפוני, נדיר יותר - עגולה.
הצליל המיוחד נוצר הודות לעור הנחש פיתון (צ'ין פי/שה פי) (琴皮/蛇皮 Qín pí/She pí ).
צמרת הצוואר, צ'ין טואו - (Qín tou 琴头), עקומה, עשויה עצם או בימינו פלסטיק, לפעמים מקושטת בראש דרקון.
מפתחות כוונון צ'ין ז'ואו ( Qín zhou 琴轴), עשויים עץ או בימינו גם ממתכת.
סיפית צ'יאן ז'ין (Qiān jin 千斤), עשויה חוט או, נדיר יותר וו ממתכת.
מיתר פנימי - ניי שיאן (Nèi xián 内弦) מכוונן ל D4 (רה) קרוב יותר לנגן.
מיתר חיצוני וואי שיאן ( Wai xián (外弦), בדרך כלל מכוון ל A4 (לה).
גשר צ'ין מה (Qín ma 琴码 ), עשוי עץ.
קשת - גונג (Gong 弓), עם מנגנון הברגה לשינוי מתח השערות.
מקל הקשת, עשוי במבמוק - גונג גן (Gong gan 弓杆).
שערות הקשת, בדרך כלל משערות סוס לבן גונג מאו (Gong máo 弓毛).
כרית צ'ין דיאן (Qín diàn 琴垫) מספוג, לבד או בד, היושבת בין המיתרים ולעור שמתחת לגשר, ונועדת לשפר את הצליל.
משענת צ'ין טואו (Qín tuō 琴托), חתיכת עץ נצמדת לקצה התחתון של תיבת התהודה, ויוצרת משטח חלק העשוי להישען על הרגל של הנגן.
בדרך כלל נגן הארהו מנגן בישיבה.
צלילי ארהו מזכירים את הקול האנושי ויכולים לחקות גם צלילים מן הטבע כמו קולות של צפורים או סוסים.
הכלי נודע בנגינתו המלנכולית אך יכול לנגן גם מנגינות עליזות.
בתזמורות הלאומיות הסיניות ארהו ממלא תכופות את תפקיד הכינור שבתזמורות המערביות.
בתזמורות סיניות קטנות יש בדרך כלל 2-6 נגני ארהו בעוד שבתזמורות גדולות 10 עד 12.
גנרל אוברסט ארהרד ראוס , היה מפקד בכיר בוורמאכט במלחמת העולם השנייה, ואחד משלושת האוסטרים היחידים שהועלו לדרגת גנרל אוברסט.
ראוס נולד ב-8 בינואר 1889 בוולפרמיץ במוראביה שהשתייכה לאימפריה האוסטרו-הונגרית.
בשנת 1909 התגייס ראוס לצבא האוסטרו-הונגרי, ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה, שאותה סיים בדרגת האופטמן.
לאחר המלחמה נשאר ראוס בצבא האוסטרי כקצין מטה, ובשנת 1936 הועלה לדרגת אוברסט.
לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הצטרף ראוס לוורמאכט, ומונה לראש מטה המחוז הצבאי ה-17 בווינה, ומשום כך לא השתתף בפלישה לפולין ובמערכה על צרפת.
ביוני 1940 מונה ראוס למפקד הרגימנט ה-243 שהפך ב-15 ביולי לרגימנט הממונע ה-4, וב-15 באפריל 1941 מונה למפקד חטיבת הרובאים ה-6 שהייתה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-6. במהלך מבצע ברברוסה פעלה הדיוויזיה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-41 בארמיית הפאנצר הרביעית שפעלה בגזרה הצפונית.
החטיבה בפיקוד ראוס פרצה את קו סטלין והתקדמה בלטביה ואסטוניה עד לפאתי לנינגרד.
ב-7 בספטמבר מונה ראוס למפקדה בפועל של דיוויזיית הפאנצר ה-6, ב-15 בספטמבר הועברה הדיוויזיה לקבוצת ארמיות מרכז, והשתתפה בקרב על מוסקבה כחלק מהקורפוס הממונע ה-56 בארמיית הפאנצר השלישית.
הדיוויזיה יחד עם דיוויזיות נוספות כיתרה 400,000 לוחמים סובייטיים בכיס ויאזמה.
במהלך מתקפת הנגד הסובייטית פיקד ראוס על הגנה מוצלחת של הדיוויזיה וכוחות נוספים שסופחו לה כנגד הרוסים.
באפריל 1942 נשלחה הדיוויזיה למנוחה בצרפת, שם מונה ראוס למפקד הדיוויזיה באופן רשמי ב-29 באפריל.
ב-24 בנובמבר 1942 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית והוכפפה לקורפוס הפאנצר ה-57, עמו השתתפה במבצע סערת חורף לחילוץ הארמייה השישית מסטלינגרד.
ב-10 בפברואר 1943 מונה ראוס למפקד הקורפוס ה-11 ופיקד עליו בקרב חרקוב השלישי ובקרב קורסק.
לאחר הכישלון בקרב קורסק הגן הקורפוס שבפיקוד ראוס על נסיגת הכוחות הגרמניים אל מעבר לנהר הדונייץ, ולאחר מכן לחם בקרבות הנסיגה אל נהר הדנייפר.
ב-4 בנובמבר 1943 מונה ראוס למפקד קורפוס הפאנצר ה-47, וב-10 בדצמבר 1943 מונה ראוס למפקד ארמיית הפאנצר הרביעית, ופיקד על הארמייה בבלימת המתקפה הסובייטית, לא מעט מהצלחת הארמייה נבעה מתפקוד מפקד קורפוס הפאנצר ה-48 הרמן באלק.
ב-21 באפריל 1944 מונה ראוס למפקד ארמיית הפאנצר הראשונה במקום גנרל הנס הובה שנהרג בתאונה, וב-15 באוגוסט 1944 מונה למפקד ארמיית הפאנצר השלישית.
ב-10 במרץ 1945 הודח ראוס מתפקידו על ידי היטלר, בעקבות כישלונו בבלימת הרוסים בקו האודר, וב-14 במאי נפל ראוס בשבי האמריקאי.
ראוס שוחרר מהשבי ב-30 ביוני 1947. לאחר שחרורו כתב ספרים על טקטיקות השריון, ועל קרבות שפיקד עליהם.
בשנת 1955 אושפז ראוס בבית חולים בווינה עקב דלקת ריאות, וב-3 באפריל 1956 מת ראוס והוא בן 67 שנים.
ראוס נקבר בווינה בטקס צבאי מלא ב-6 באפריל.
ארואנה כסופה (שם רשמי: גְּרוּם-לָשׁוֹן דּוּ-בִּינִי, שם מדעי: Osteoglossum bicirrhosum) היא דג גרם גדול החי באמריקה הדרומית בנהרות טרופיים.
היא ידועה עקב מנהגה לקפוץ באוויר ולהשיג טרף מחוץ למים, דבר שאינו אפשרי אצל רוב הדגים.
לדג זה גוף באורך 90 ס"מ, קשקשים גדולים וזנב מחודד בקצה עם "רעמת" קשקשים גדולה מתחילת הזנב למעלה ולמטה עד לקצה.
בניגוד לקרוב משפחתו Osteoglossum ferreirai, הוא כסוף ולא שחור.
מבנה גופו עוזר לו לקפוץ אל מחוץ למים לגובה כמה מטרים עד לענפים הנמוכים.
הוא בעל 2 זיזים מתחת לשפתו התחתונה והלסת חסרת שיניים אלא בעלת לשון גרמית שמועכת את הטרף.
הם חיים בטבע במים מוצפים באמזוניה ובנהרות קטנים כמו ה-Rupununi או ה-Oyapock.
הם מבלים ביערות מוצפים שם הם מחפשים יצורים קטנים וכן מתרבים ואחרי העונה הגשומה חוזרים לנהרות.
הם תופסים יצורים קטנים מהענפים הנמוכים, לאחר שהם אורבים להם במים ויכולים לתפוס עופות, עטלפים וזוחלים קטנים שטיפסו על עצים ביערות מוצפים, אך טרפם העיקרי הוא דגים קטנים, תולעים, סרטנים ויצורי מים קטנים אחרים ואף פירות שנפלו.
דגים אלה נחשבו לדגי נוי נפוצים הרבה שנים עד שחלה ירידה במספרם.
כיום הציד לא חוקי במדינות תפוצתם.
עם זאת לא נראה שהם בסכנת הכחדה.
ארובה משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
עד כה, אף ספורטאי נוער מארובה לא זכה במדליה אולימפית לנוער.
המשלחת הראשונה של ארובה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה ארבעה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט.
ספורטאי המשלחת לא הגיעו להישגים בענפים ג'ודו, שחייה ושיט.
ספורטאי המשלחת, בדומה לאולימפיאדת הנוער סינגפור, לא הגיעו להישגים בענפים אתלטיקה, שחייה ושיט.
ארובה סולרית (SUT ,Solar Updraft Tower או SCPP ,Solar Chimney Power Plant) היא הצעה לבניית תחנת כוח סולרית-תרמית לייצור חשמל, בטכנולוגיה הרותמת זרם אוויר קונבקטיבי להנעת טורבינות רוח.
טכנולוגיות זו אינה פולטת גזי חממה או גזים רעילים אחרים לאטמוספירה (למעט בתהליך בנייתה).
לפי רעיון זה, אנרגיית השמש מחממת אוויר תחת קולט גדול שבמרכזו נמצאת ארובה גבוהה הפתוחה משני צידיה.
עליית טמפרטורת האוויר גורמת להפרשים בצפיפות האוויר
בין עמודת האוויר בתוך הארובה, לבין האוויר מחוץ לארובה (האוויר בסביבה הטבעית שבו נמצא המתקן), אשר גורמים להפרשים בלחץ האוויר בין האוויר בתוך הארובה ומחוצה לה, דבר הגורם לאוויר להישאב לארובה ולהניע טורבינות.
רעיון דומה, המשתמש באותו עקרון פיזיקלי, אינו זקוק לקולט סולרי, אך זקוק לכמויות מים גדולות, הוא "ארובות שרב", פיתוח של פרופ' דן זסלבסקי מהטכניון.
ב"ארובות שרב" כיוון הרוח בארובה הוא כלפי מטה, בשונה מהארובה הסולרית שם כיוון הרוח הוא כלפי מעלה.
הארובה הסולרית בנויה משלושה חלקים עיקריים: קולט, ארובה וטורבינה.
הקולט הוא משטח אופקי על שטח נרחב מאוד המוצב בגובה של מטרים בודדים מעל פני האדמה ופתוח בצידיו על-מנת לאפשר לאוויר מהסביבה (ambient air) להיכנס.
תפקיד הקולט הוא לחמם את האוויר תחתיו (על ידי אפקט החממה), ולגרום לאוויר לנוע בתנועה קונבקטיבית לכיוון הארובה שמוצבת במרכזו.
הארובה, פתוחה בחלקה העליון והתחתון, כאשר בחלקה התחתון היא מחוברת לקולט בחיבור הדוק ללא דליפות אוויר.
זרם האוויר חולף דרך ומניע טורבינת רוח המוצבת בבסיס הארובה, וממשיך במעלה הארובה החוצה.
הטורבינה הפועלת על הפרשי לחצי אוויר, ממירה את האנרגיה האצורה ברוח לאנרגיה מכנית אשר מומרת לאנרגיה חשמלית על ידי גנרטורים קונבנציונליים.
בנוסף, כתוצאה מאפקט ארובה (stack effect) הארובה יונקת עוד ועוד אוויר חם מהקולט, ומאפשרת לעוד אוויר קר (יותר) מהסביבה להיכנס מצידי הקולט .
הקולט מורכב מלוחות זכוכית מזוגגת או חומר לא אטום אחר, כך שהוא מאפשר כניסה של אנרגיית שמש בגלים-קצרים, אם בקרינה ישירה או בקרינה מפוזרת, ומונע יציאה של גלים-ארוכים הנפלטים מהאדמה שהתחממה תחתיו.
לפיכך, האדמה תחת הקולט תורמת אף היא לחימום האוויר בתווך שבינה לבין גג הקולט.
במחקר על מודל קטן נמצא כי לסוגים שונים של משטחים תחת הקולט ישנה השפעה על ביצועיה של ה'ארובה הסולרית'.
לסוג החומר המונח על האדמה הייתה השפעה על טמפרטורת האוויר תחת הקולט ובכניסה לארובה, על מהירות הרוח ולכן על היעילות הכוללת.
יעילות טיפוסית של קולט תנוע בין 40-60%.
חישוב יעילות הקולט נשען על הפרמטרים הבאים: טמפרטורת האוויר במקום כניסת האוויר לקולט (או: טמפרטורת האוויר בסביבה הטבעית), עוצמת קרינת השמש (solar insolation), יכולתם של הלוחות המרכיבים את הקולט להעביר את קרינת השמש (Transmittance), הפסדי אנרגיה עקב חיכוך האוויר בגג הקולט, ויכולת המצע תחת הקולט לספוג חום.
כאמור, מבנה הקולט הוא שטוח ואופקי, אולם לקראת בסיס הארובה הניצבת במרכזו, גובהו של הקולט גדל בהדרגה וזאת על-מנת לאבד מינימום אנרגיית רוח עקב חיכוך, משום שתנועת הרוח משנה את כיוונה מתנועה אופקית (בקולט) לתנועה אנכית (בארובה).
עמידות הלוחות המרכיבים את גג הקולט יכול להגיע ל-20 שנה אם בנוי ממברנה פולימרית, או הרבה יותר אם בנוי מזכוכית.
קוטר הקולט במתקנים מסחריים יכול להגיע אף לקילומטרים ספורים.
המגדל הוא ארובה או צילינדר גבוה מאוד (במתקנים מסחריים 550–1000 מ') בקוטר של 50–130 מ'.
תפקיד הארובה הוא ליצור יניקה של האוויר החם המופק תחת הקולט הסולרי, כך שמסת אוויר תחלוף על פני טורבינת הרוח (או על פני מספר טורבינות) על-מנת להניעה.
הודות לזרם אוויר חם הנכנס לארובה מהקולט נוצר מצב בו עמודת האוויר בתוך הארובה פחות צפופה מהאוויר מחוצה לה, ולכן נוצרת יניקה.
הפסדי האנרגיה לטובת חיכוך האוויר בארובה נמוכים הודות ליחס נפח \ שטח-פנים טובים.
מהירות הרוח במגדל פרופרוציונאלית בקירוב להפרש של עליית הטמפרטורה בקולט ולגובהו.
עליית הטמפרטורה במתקן גדול היא כ-30–35 מעלות קלווין, דבר המניב מהירות רוח של כ־15 מ'\שנייה (כ-55 קמ"ש), מהירות לא גבוהה מדי שתאפשר כניסה לארובה לצורך תחזוקה ללא סכנות מרוח חזקה.
הטורבינות בארובה הסולרית היא החלק הנע היחידי בכל המתקן.
טורבינות אלו אינן פועלות כמו טורבינות רוח טיפוסיות בהן למהירות הרוח ישנה השפעה גדולה על הנעת הטורבינה, ושם מהירות הרוח לפני ואחרי הטורבינה אינה זהה.
הטורבינות הנידונות, ממירות דווקא את לחץ האוויר לאנרגיה סיבובית.
מהירות הרוח לפני ואחרי הטורבינה היא זהה.
ההספק של טורבינות אלו גדול בסדר גודל אחד לערך מטורבינות טיפוסיות.
ההספק שלהן הוא מכפלה של נפח האוויר החולף דרכן ליחידת זמן, בהפרשי לחץ האוויר סביב הטורבינה.
כאמור, הבדלי לחץ האוויר נובעים עקב עליית טמפרטורת האוויר.
האדמה תחת הקולט סופגת קרינת שמש ותורמת לחימום האוויר על ידי פליטת החום שספגה.
למעשה, פליטת החום של האדמה נמשכת גם לאחר שקיעת השמש כאשר אין כלל קרינת שמש על הקולט.
כך למעשה האדמה משמשת גם כאוגר אנרגיה.
על-מנת להעצים את אגירת החום במהלך שעות היום ואת שחרורה בשעות הלילה, ניתן להניח צינורות מים שחורים, שישמשו כמדיום לאגירת החום.
העצמה זו מתרחשת מאחר שקיבול החום של המים גדול מזה של אדמה בערך פי חמישה.
הצינורות אטומים כך שיש למלאם במים פעם אחת בלבד [איור 1].
ב[גרף 1] ניתן לראות תוצאות סימולציה של אגירת חום תחת הקולט.
הקו הצהוב מתאר את הספק המתקן באחוזים לאורך שעות היום כאשר המצע מתחת לקולט הוא אדמה.
ההספק המקסימלי המופק במצב זה (בשעה 13:00 לערך) הוא גם נקודת ייחוס בגרף ל-100% הספק.
ניתן גם לראות שבין השעות 9:00-17:00 שבהן ישנה קרינת שמש, ההספק המופק אינו נמוך מ־40%.
כמו כן, בשעות הלילה ההספק נמוך מאוד (5-10% לערך) בשל פליטת חום מועטה מהאדמה.
הקו הכחול והאדום בגרף מתארים שימוש בצינורות מים בגובה של 10 ו-20 סנטימטרים בהתאמה.
מאחר שצינורות המים סופגים אנרגיית שמש רבה במהלך היום, הם גורעים למעשה חלק מהאנרגיה שהייתה משמשת לחימום האוויר בשעות היום, ולכן, במצבים אלו ההספק המקסימלי יהיה נמוך מה-100% של נקודת הייחוס.
אולם בשל פליטת החום מצינורות המים בשעות הלילה ההספק יהיה מספיק גבוה על-מנת להגדיר את התחנה כפעילה לאורך כל שעות היממה.
כך, שימוש בצינורות מים בגובה של 10 סנטימטרים יפיק הספק מקסימלי של כ-50% (סביבות השעה 15:00), הספק מינימלי של 25% (בין 6:00-9:00) וממוצע של כ־35-40% בשעות הלילה.
באותו אופן, שימוש בצינורות מים בגובה של 20 סנטימטרים יפיקו הספק יותר מאוזן של כ-40% לאורך כל שעות היממה.
נציין שהשטח הכולל תחת כל עקומה הוא פחות או יותר זהה (התפוקה הכוללת ביממה) מאחר שכך או כך, הקולט ספג את אותה כמות האנרגיה במהלך היום.
שימוש בכמויות מים משתנות בצינורות מאפשרת אם כן להתאים את היצע אספקת החשמל לביקושים.
הספק הארובה הסולרית אינו תלוי רק ביעילות של כל אחד מחלקיו, אלא גם בתנאים המטאורולוגיים השׂוררים בסביבה הטבעית שבו הוא נמצא: בראש ובראשונה עוצמת קרינת השמש (solar insolation), וגם טמפרטורת האוויר (עם השפעה יותר נמוכה).
בסימולציה חישובית המראה את הקשר בין הספק המתקן לבין עוצמת קרינת השמש (W/m²), נמצא כי מעל עוצמת קרינה של 300W/m² ישנו קשר ליניארי בין עוצמת הקרינת ובין הספק המתקן.
נמצא גם שככל שטמפרטורת הסביבה נמוכה יותר, עבור אותה עוצמת קרינה, הספק המתקן יהיה גבוה יותר .
כמו כן, הספק המתקן פרופורציונלי למכפלה של גובה המגדל ושטח הקולט (או לנפח הצילינדר שנוצר ממכפלתם).
לכן באופן עקרוני, בסביבה נתונה, אותו ההספק יוכל להיות מופק על ידי מתקן בעל מגדל נמוך וקולט בשטח נרחב מאוד, או ליהפך.
אולם עיקרון זה טוב אך ורק בתור "חוק אצבע" שכן ככל ששטח הקולט הולך וגדל, כך ישנם יותר איבודי אנרגיה כתוצאה מחיכוך האוויר בגג הקולט.
פרמטר נוסף שמשפיע על הספק ויעילות המתקן הוא גובהה של הארובה: ככל שהמגדל גבוה יותר, כך יניקת האוויר מהקולט תהיה רבה יותר, דבר שמדרבן את התהליך הכולל של המתקן.
חישובים תאורטיים של הפקת אנרגיה חודשית מהמתקן הראו הסכמה טובה מאוד עם מדידות שבוצעו בפועל.
בשנת 1981 נבנה אב-טיפוס נסיוני לארובה הסולרית במנסנרס ספרד (כ-150 ק"מ דרומית למדריד) [תמונה 1].
המתקן נבנה על ידי חברה גרמנית בשם Schlaich-Bergermann ובמימון ממשלת גרמניה.
מטרת הקמתו הייתה לאמת על ידי מדידות את החישובים התאורטיים, ולבחון את השפעתם של סוגים שונים של רכיבי המתקן על הספק ויעילות המתקן, תחת תנאים מטאורולגים אמיתיים.
גובהה של הארובה היה כ-200 מטר, קוטרה כ-10 מטר, וקוטר הקולט כ־250 מטר.
למתקן הייתה טורבינה אחת, והספקה המרבי היה 50KW.
המתקן פעל בין השנים 1982–1989, והחשמל שהופק חובר לרשת החשמל המקומית.
מבחינת עמידות הלוחות המרכיבים את הקולט, נמצא כי זכוכית הוא החומר העמיד ביותר, ובנוסף מתנקה ביתר קלות בעת גשם.
לעומתה, לוחות של ממברנות פלסטיק מסוגים שונים נטו עם הזמן להיסדק.
חישובים תאורטיים של הפקת אנרגיה מהמתקן הראו הסכמה טובה מאוד עם מדידות שבוצעו בפועל.
לעומת טכנולוגיות ריכוז קרני שמש
מגדל שמש היא טכנולוגיה תרמו-סולרית אשר בדומה לארובה הסולרית, גם לה יש יכולת אגירת חום.
בטבלה להלן מוצגים מספר יתרונות של טכנולוגיית הארובה הסולרית לעומת CSP, בהם מחירי חשמל ותחזוקה נמוכים יותר, עלות הקמה נמוכה יותר, מבנה פשוט יותר, אי-שימוש במי קירור, ואולי היתרון החשוב ביותר - יכולת לרצף פעולה לאורך כל שעות היממה (לעומת יכולת אגירת חום של כ 6–10 שעות במתקני CSP).
החיסרון הגדול של הארובה הסולרית הוא השטח העצום הדרוש להקמה של מתקן שכזה.
חברת EnviroMission האוסטרלית, הממוקמת במלבורן, היא חברה מסחרית שמאז שנת 2001 מתעתדת לבנות ארובה סולרית, אך ללא הצלחה נכון לרגע זה.
ארהרד קרוגר היה קצין גרמני באס אס ומפקד באיינזצגרופן במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה נתפס בשווייץ, הוסגר לגרמניה ב-1966, והורשע בפשעי מלחמה ב-1969.
קרוגר נולד וגדל מחוץ לגבולות גרמניה, בריגה, עיר הבירה של לטביה.
כבר בצעירותו קרוגר נחשף ליחס האנטישמי כלפי הקהילות היהודיות באזורים הבלטיים, דבר שחיזק את האמונה שלו בהיטלר ובאידאולוגיה הנאצית.
הוא התחיל את שירותו בורמאכט כמתנדב ביחידות האס אס, ועד מהרה איתגר את הנהגתו השמרנית הבלטית-גרמנית של וילהלם פון רודיגר וניסה לגרום למיעוט הגרמני הלטבי להצטרף לצבא הגרמני לפני מלחמת העולם השנייה.
ביולי 1937 ראש משרד הרווחה לגרמנים אתניים החדש, בדרגת אובר-גרופנפיהרר, וורנר לורנץ , הורה לאריך מנדל, מנהיג התנועה "קהילה לאומית" לשלב את קרוגר בהנהגת המשרד.
כפי שעשה עם המיעוטים באסטוניה, לורנץ איים להשתמש בשליטה שלו על הסובסידיות כדי לממש את רצונו.
בסתיו 1938 מנדל, תחת לחץ ממשרד הרווחה לגרמנים אתניים, התפטר, ופינה את מקומו למועמד אלפרד אינטלמן, שלא היה נאצי אך תמך בהיטלר.
אינטלמן שירת את מטרת המשרד היטב, היות שלא רק שהוא הזדהה עם המפלגה הלאומנית-סוציאליסטית, אלא הוא גם מצא חן בעיני הגרמנים הבלטיים הלא נאצים.
כך קרה שאינטלמן היה נציג המיעוטים הרשמי באזורים הבלטיים, אבל בפועל משרד הרווחה הסתמכו בעיקר על קרוגר בתור הנציג הראשי בלטביה.
בשיאו של משבר חֶבֶל הַסּוּדֶטִים והצהרותיו של היטלר כי אין לו אינטרסים טריטוריאליים נוספים באירופה, קרוגר הבטיח לחסידיו כי הפיהרר לא נטש אותם, ובכך רמז כי נותרה אפשרות לסיפוח.
בשל כך, שטורמבאנפיהרר (דרגה באס אס) קרוגר ננזף על ידי הממונים עליו ב-אס אס וב-משרד הרווחה לגרמנים אתניים.
מאוחר יותר, בספטמבר 1939, ביקר קרוגר בברלין, שם נמסר לו בסתר על תוכניות הנאצים למסור את לטביה ואסטוניה ליוסיף סטלין.
במסמך שפורסם לאחר המלחמה סיפר קרוגר:
קרוגר פעל כדי להבטיח את שלומם של הגרמנים הבלטים בכך שיפנו אותם ולאחר מאמצים רבים, 60,000 גרמנים בלטים הורשו לעזוב את אסטוניה ולטביה בסתיו 1939 כדי להתיישב בגרמניה.
בפגישה עם היינריך הימלר, ציין קרוגר את עוינות הקומוניסטים כלפי הגרמנים הבלטים בעקבות מלחמת האזרחים ברוסיה.
בפגישה שהתקיימה למחרת היום, לאחר שהימלר נועץ בהיטלר, הודיע לו ראש האס אס כי:
והוסיף כי הגרמנים הבלטיים ייושבו באזורים בפולין שסופחו לרייך.
בעקבות ההתקפה הנאצית במבצע ברברוסה על ברית המועצות, שטורמבאנפיהרר קרוגר הוצב באיינזצגרופן בין יוני לנובמבר 1941. הוא פיקד על יחידת איינזצקומנדו 6 של איינזצגרופה ג.
במהלך תקופת פיקודו, היחידה רצחה 100 יהודים בדוברומיל.
תחילה, הוטל על קרוגר להוציא להורג 307 יהודים, אך המספר הופחת לאחר שהתלונן.
הוא היה נוכח באופן אישי בהריגה.
קרוגר עוטר בצלב הברזל בזמן שפיקד על האיינזצקומנדו.
בנוסף לכך, היה קרוגר ראש הזונדרקומנדו שהוקם על ידי ה-אס דה.
בשנת 1943 התגייס לחטיבת האס אס.
כמו כן היה גם ראש השולחן הרוסי מיולי 1944.
בשנת 1944 התעניין האס אס בגנרל אנדריי ולאסוב ובתנועת השחרור הרוסית שלו.
בקיץ 1944, ראש משרד ההנהגה הראשי של האס אס, אובר-גרופנפיהרר גוטלוב ברגר, מינה במיוחד את קרוגר כמגשר הרשמי בין ולאסוב לאס אס.
עד 1962 התגורר קרוגר תחת שמות בדויים ברפובליקה הפדרלית של גרמניה, שווייץ ובולוניה.
ב-10 בינואר 1962 הוציא בית המשפט המחוזי בוופרטל צו מעצר עבור קרוגר, בחשד שהיה מעורב בטבח במהלך המלחמה.
לבסוף נעצר ב-31 בדצמבר 1965 בשטיינמאור-סוניקון בקנטון ציריך.
מדינת נורדריין-וסטפאליה הגישה אז בקשה להסגרה רשמית.
קרוגר טען שתקופת ההתיישנות של עשרים שנה לתביעה פגה, וכי ההרג היה מונע פוליטית.
עוד טען כי לא היה נוכח ברוב ההריגות, אך הודה במעורבות בפעולות תגמול לגיטימיות על פי החוק הבינלאומי.
עם זאת, בית המשפט הפדרלי בשווייץ דחה טענה זו והסכים להסגרתו.
לאחר ההסגרה לגרמניה המערבית, והוצאת צו מעצר שני ב-22 בפברואר 1966, הוחזק קרוגר במעצר החל מ-17 במאי 1966 עד 5 באוקטובר 1967. ב־31 ביולי 1969 נידון קרוגר על ידי בית המשפט המחוזי בטובינגן לשלוש שנים וארבעה חודשים בכלא בגין הרג המוני של יהודים במערב אוקראינה בין יוני 1941 לפברואר 1942.
אֲרוֹדִי (נקרא גם ארוד) הוא דמות מקראית, בנו השישי של גד ונכדם של יעקב ושל זלפה שפחת לאה.
לארודי היו שישה אחים: צפיון, חגי, שוני, אצבון, ערי ואראלי.
למשפחתו של ארודי קראו משפחת הארודי.
יש הסוברים שפירוש שמו הוא בעל החטוטרת.
בספר הישר מסופר שאמו של ארודי נקראה עוצית, והיא הייתה אשתו של גד.
בספר היובלים ארודי נקרא "ארדי".
יש מדרש האומר שארודי נקרא בשם זה משום שהיה תוקף ומתאכזר לאויביו וצריו כמו ערוד שנושך ומשבר עצם.
ארהרד יורגן קרל קביסטגארד (בדנית: Erhard Jørgen Carl Qvistgaard; 11 במאי 1898 - 8 במאי 1980) היה אדמירל דני אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא דנמרק בין השנים 1950–1962. במקביל שימש גם כיושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו בין השנים 1953–1954.
קביסטגארד נולד ברורופ ב-11 במאי 1898. ב-1919 הוא התגייס לצי המלכותי הדני ועבר הכשרה בבית ספר לקציני ים.
ב-1928 הוא הועלה לדרגת קפטן-לויטננט, וב-1931 החל ללמד בבית הספר לקציני ים.
בין השנים 1935–1938 שימש כמפקד צוללות בצי המלכותי, ולאחר מכן שימש כשלישו הצבאי של כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק עד 1945. ב-1946 הוא נשלח ללונדון כנספח לענייני אוויר וים בשגרירות הדנית.
ב-1949 הוא נשלח למלא תפקיד דומה בוושינגטון די סי, ובמקביל שימש גם כראש המשלחת הצבאית הדנית שהשתתפה בהסכמים להקמת נאט"ו.
ב-1 באוקטובר 1950 יצר משרד ההגנה הדני את תפקיד ראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) וקיבסטגארד נבחר להיות הראשון בתפקיד.
במסגרת זו היה עליו לגרום לפיקודים השונים של הצבא, הצי וחיל האוויר להכפיף את עצמם לפיקוד ההגנה.
הוא כיהן בתפקיד עד 30 בספטמבר 1962 - התקופה הארוכה ביותר בתולדות התפקיד עד עתה.
לאחר פרישתו החליף אותו האדמירל קורט רמברג.
עם פרישתו, פנה קביסטגארד לעולם העסקים וכיהן בדירקטוריון של הסניף הדני של חברת IBM עד שנת 1974 הוא נפטר בקופנהגן ב-8 במאי 1980.
ארהרד שמידט היה אדמירל של הצי הקיסרי הגרמני במהלך מלחמת העולם הראשונה.
שמידט נולד ב-18 במאי 1863 באופנבך על המיין, ובגיל 15 הצטרף לצי ושירת במגוון תפקידים בים וביבשה.
ביניהם היו תפקידים במשימות, כמפקד ובהכשרת צוערים.
רצונו להיות מפקד ספינה התקבל ב-1901 כאשר קיבל את הפיקוד על הסיירת המשוריינת פרינץ אדלברט.
הוא החזיק בתפקיד זה עד 1907. בשנים 1908 עד 1910 פיקד על אוניית המערכה הסן מסדרת בראונשווייג ולאחר מכן הועלה לדרגת קונטר-אדמירל כדי לפקד על השייטת השנייה של הצי הימי.
מאוחר יותר היה מפקד הארטילריה הימית.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה, הוא היה מפקד השייטת הרביעית, שהורכבה מספינות ישנות מסדרת ויטלסבאך.
במהלך קרב יוטלנד פיקד שמידט על השייטת הראשונה והשתמש בה כחלוץ כדי לפרוץ את הקווים הבריטיים בלילה.
ב-1917 הוא הוביל את מבצע אלביון, כוח משימה מיוחד לכיבוש האיים של הים הבלטי סארמאה והיומאה מול חופי אסטוניה.
על הישגיו הוענק לו עיטור פור לה מריט.
לבקשתו, הוא פרש ב-1918 בדרגת אדמירל, ובעקבות המלחמה הגדולה, הוא, כמו רבים מחבריו לשעבר בגיל דומה, לא הצטרף לרייכסמרינה.
הוא נשאר נאמן לרוח הצי הקיסרי.
מלבד מועמדותו כיו"ר כבוד של אגודת הצי של מינכן ("Marineverein München"), הוא מונה למנהיג הכבוד של הגאו של בוואריה.
שמידט מת ב-18 ביולי 1946 באשאו על האין.
ארהרד שמידט היה מתמטיקאי גרמני בלטי נאצי, שעבודתו השפיעה באופן משמעותי על כיוון המתמטיקה במאה העשרים.
שמידט נולד בטרטו במחוז ליבוניה (כיום אסטוניה).
המנחה שלו היה דויד הילברט והוא זכה לתואר דוקטור מאוניברסיטת גטינגן ב-1905. עבודת הדוקטורט שלו הייתה בשם "Entwickelung willkürlicher Funktionen nach Systemen vorgeschriebener" והיא הייתה עבודה על משוואות אינטגרליות.
יחד עם דויד הילברט הוא תרם תרומות חשובות לאנליזה פונקציונלית.
ארנסט צרמלו העניק קרדיט לשיחות עם שמידט על הרעיון והשיטה להוכחה הקלאסית שלו משנת 1904 למשפט הסדר הטוב מ"אקסיומת הבחירה", שהפכה לחלק בלתי נפרד מתורת הקבוצות המודרנית.
לאחר המלחמה, ב-1948, ייסד שמידט והיה לעורך הראשי הראשון של כתב העת "Mathematische Nachrichten".
במהלך מלחמת העולם השנייה שמידט כיהן בתפקידי סמכות באוניברסיטת ברלין ונאלץ לבצע החלטות נאציות שונות נגד היהודים - עבודה שהוא כנראה לא עשה טוב, שכן הוא ספג ביקורת בשלב מסוים על כך שלא הבין את "שאלת היהודים".
בחגיגת יום הולדתו ה-75 של שמידט בשנת 1951, דיבר מתמטיקאי יהודי בולט, הנס פרוידנטל, ששרד את שנות הנאצים, על הקשיים שעמם התמודד שמידט באותה תקופה ללא ביקורת.
עם זאת, הוא היה שמרן ולאומן, והגן על היטלר לאחר ליל הבדולח, ואמר לישי שור כי "נניח שעלינו להילחם במלחמה כדי לחמש את גרמניה מחדש, להתאחד עם אוסטריה, לשחרר את חבל הסאר ואת החלק הגרמני של צ'כוסלובקיה.
מלחמה כזו הייתה עולה לנו חצי מיליון צעירים.
אבל כולם היו מעריצים את המנהיג המנצח שלנו.
כעת, היטלר הקריב חצי מיליון יהודים והשיג דברים גדולים עבור גרמניה.
אני מקווה שיום אחד תקבל פיצוי אבל אני עדיין אסיר תודה להיטלר".
ארהאן מאשוביץ' (בסרבית: Ерхан Машовић; נולד ב-22 בנובמבר 1998 בנובי פאזאר שבסרביה, הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת בוכום מהבונדסליגה ובנבחרת סרביה.
מאשוביץ' גדל במחלקת הנוער של צ'וקאריצ'קי.
בשנת 2015 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הסרבית, ובסך הכל ערך 34 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-3 במאי 2017 חתם מאשוביץ' על חוזה לארבע שנים בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית.
טרנצ'ין מליגת העל הסלובקית, במדיה ערך 14 הופעות ליגה.
ב-19 ביולי 2019 הושאל להורסנס מליגת העל הדנית, במדיה ערך 18 הופעות ליגה.
ב-5 באוקטובר 2020 חתם על חוזה לשלוש שנים בבוכום מהבונדסליגה השנייה.
ב-5 ביוני 2022 ערך מאשוביץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סרביה, בניצחון 4-1 על נבחרת סלובניה במסגרת ליגת האומות 2022/2023.
ארו או יארו (במצרית העתיקה: סחת-ארו - קרוי גם "שדה הקנים" - לפי המיתולוגיה המצרית הוא חלק מהעולם הבא ("דואת") והוא מקום השקול לגן עדן או לשדות אליסיום שאליו מגיעים בני האדם הטובים אחרי המוות.
.הוא מנוגד ל"שדה הקרבנות" או "שדה חותפ" שאליו מגיעות אחרי המשפט נשמות החוטאים.
שדות הקנים "ארו" הם מקום שבו אין חולי, כאב או סבל.
שליט המקום הוא האל אוסיריס.
מיקומו נמצא במזרח, קרוב לזריחת השמש, בארכיפלג של איים.
בני האדם הטובים קמים שם לתחייה, חיים חיי נצח ועוסקים בציד ובחקלאות.
ארובות הידרותרמיות נוצרות כאשר גזים לוהטים פורצים מתחת למים באוקיינוסים עמוקים, בעקבות פעילות געשית.
מים קרים חודרים לתחתית הארובות ומקררים את הדפנות.
פעילות כימית יוצרת מולקולות מורכבות.
מהוות את הבסיס ליצירת מערכת ביוכימית שמובילה ליצירת מטבוליזם.
אחת התיאוריות המרכזיות באשר למקום ולתנאים שבהם נוצרו החיים הראשונים על פני כדור הארץ לפני כ 3.5מיליארד שנים היא השערת הארובות ההידרותרמיות (Hydrothermal vent hypothesis).
המים הנפלטים נושאים עמם מינרלים שונים, בהם תרכובות גופרית, ברזל, מימן מולקולרי (H2), מתאן (CH4), אמוניה (NH3) ומולקולות נוספות שיכולות לשמש חומרי מוצא לתגובות כימיות קדם-ביולוגיות.
תומכי השערה זו מציינים כי סביבת הארובות ההידרותרמיות מציעה תנאים יציבים יחסית לאורך מיליוני שנים, אשר אפשרו לתהליכים כימיים ראשוניים להתרחש בהדרגה.
הארובות מספקות מקור אנרגיה כימי (כגון תגובות חיזור־חימצון של גופרית וברזל), טווחי טמפרטורות מגוונים, סביבה מוגנת מקרינת השמש המזיקה ומבנים מינרליים נקבוביים שיכולים לשמש כ"נשאים" להצטברות מולקולות אורגניות.
בארובות אלה, ה-pH של הנוזלים גבוה במיוחד (בסביבות 9–11), והן עשירות במימן ובברזל דו-ערכי (Fe+2) תנאים המספקים מנגנוני חיזור חיוניים להיווצרות מולקולות קדם-ביולוגיות.
יש המציעים כי ממברנות תאיות פרימיטיביות נוצרו לראשונה במיקרו-מבנים (מיצלות) שנוצרו בארובות אלה.
מחקרים שנעשו בארובות הידרותרמיות עמוקות, כגון אלו הנמצאות באוקיינוס האטלנטי ובאוקיינוס השקט, גילו קהילות מיקרוביאליות עשירות המתבססות על כימוסינתזה – כלומר, הפקת אנרגיה מתרכובות כימיות ולא מאור השמש.
עובדה זו מצביעה על כך שגם החיים הראשונים לא היו בהכרח תלויים בפוטוסינתזה, ומחזקת את האפשרות שסביבת הארובות שימשה אתר הולדתם של החיים על פני כדור הארץ.
במסגרת השערת הארובות ההידרותרמיות, מוצע כי תנאי הסביבה המיוחדים של אזורים אלו – ובעיקר השינויים המחזוריים בטמפרטורת המים: בתוך הנקבים הזעירים בדפנות הארובה מתקיימים הבדלים קיצוניים בטמפרטורה בין פנים הארובה לבין המים החיצוניים הקרים.
במעברים אלו מתרחשים תהליכים הבאים:
בטמפרטורות גבוהות יחסית, במרכז הארובה קשרי מימן בין גדילים של נוקלאוטידים נחלשים, והשרשראות נפרדות (בדומה לשלב הדנטורציה ב-PCR).
במעבר למים קרים הטמפרטורה נמוכה יותר וקיים ריכוז גבוה של נוקלאוטידים חופשיים שמאפשר קשרים מחודשים בין הבסיסים המתאימים.
תהליך הדומה לשלב הפתיחה והארכה של שרשרת RNA או DNA.
תהליך זה – גם אם התרחש באופן איטי וספונטני – מהווה מנגנון טבעי אפשרי להכפלה עצמית של מולקולות נוקלאוטידיות, ללא צורך באנזימים.
החוקרים מציעים כי באמצעות מחזורים תרמיים מסוג זה, התאפשרה סלקציה מוקדמת לגדילים יציבים יותר או בעלי יכולת קיפול עצמי כמו ריבוזים (תלכידים שלRNA וחלבונים, שקדמו לריבוזומים), דבר שהאיץ את התפתחות עולם ה-RNA הקדם-ביולוגי.
חלבונים בעלי פעילות אנזימטית עשויים להתקבל גם ביצירת שרשרות פוליאמיניות באקראי במהלך מיליוני שנים,ובהמשך, על פי הקוד שבRNA.
בדומה לאנזימים פולימרז וטרנסקריפטז החיוניים להכפלת DNA.מכאן גם נובעת תמיכה בהשערת עולם ה-RNA, לפיה מולקולות RNA קדמו ל-DNA ולחלבונים, ושימשו הן כמאגר מידע גנטי והן כזרזים כימיים (אנזימים טבעיים).
בהמשך, תחת תנאים דומים, התפתחו גם אנלוגים ראשוניים של DNA – מולקולה יציבה יותר – אשר אפשרה שמירת מידע גנטי לטווח ארוך יותר והובילה בהדרגה להופעת המנגנונים הגנטיים המוכרים של החיים כיום.
הארובות הידרותרמיות התגלו לראשונה בשנות ה־70 של המאה ה־20 במהלך מסעות מחקר באוקיינוס השקט באמצעות צוללות מחקר.
מאז נערכו מחקרים רבים בעזרת רובוטים תת-ימיים וצוללות מאוישות, כמו Alvin.
גילוים שינה את ההבנה המדעית על התנאים לקיום חיים בכדור הארץ ואף על האפשרות לקיום חיים בגופים שמימיים אחרים, כגון הירח אירופה של צדק או אנקלדוס של שבתאי.
ארו הוא נהר בדרום צרפת.
מקורו במורדות הר איגואל בהרי סבן.
הוא מגיע לים התיכון ליד אגדה.
הנהר היה ידוע בלטינית בשם Arauris (או Araura על פי סטראבון).
לעיתים השם נחשב כקדם-קלטי אף שהמרכיב Ara- מצביע על שורש קלטי.
נהר הארו זורם דרך המחוזות והעיירות הבאות:
ארו (על שם הנהר): גאנז', פזנה (בסמוך), אגדה.
החלק התחתון של הארו, מבסאן ועד לים באגדה, הוא ניתן לשייט.
2.5 הק"מ הנמוכים ביותר מושפעים מגאות ושפל, בעוד ק"מ אחד הבאים מהווים חלק מתעלת מידי.
שני קטעים אלה של הנהר מחוברים זה לזה ולתעלת דו מידי ממערב באמצעות תעלות חיבור קצרות ומנעול העגול של אגדה המפורסם.
בקצה העליון של הקטע של הארו המשמש את תעלת דו מידי, מנעול פראד מספק גישה לתעלת דו מידי ממזרח.
מעל מנעול זה, הנהר ניתן לשייט לעוד 4 ק"מ בערך.
יאלום הוא סופר ופסיכיאטר יהודי אמריקאי, מחשובי הפסיכולוגים בתחום הפסיכותרפיה האקזיסטנציאלית.
יאלום נולד ב-1931 בוושינגטון הבירה, ארצות הברית, להורים יהודים שהיגרו מרוסיה (במקור מפולין).
שימש בתפקיד פרופסור באוניברסיטת סטנפורד ועדיין מרצה לעיתים ברחבי ארצות הברית.
כתב שורה ארוכה של ספרים בתחום הפסיכולוגיה שתורגמו לשפות רבות.
ספרו הידוע והנמכר ביותר, "כשניטשה בכה", מתאר מפגשים דמיוניים בין הרופא ד"ר יוזף ברויר לבין הפילוסוף פרידריך ניטשה בווינה, 1882. ב-2007 הספר עובד לסרט בשם זהה.
ספרו "להביט בשמש" (2009) עוסק בהתמודדות האדם עם המוות.
כיום מתגורר יאלום בפאלו אלטו שבקליפורניה.
יאלום היה נשוי למרילין עד למותה ב-2019. היא סייעה לו רבות בספריו.
בנם, בן יאלום, מסייע אף הוא בכך.
יאלום דוגל בשילוב משמעותי של גישת הטיפול האקזיסטנציאלית, בה מודגשות השאלות הקיומיות על אודות מהות האדם, משמעות חייו, והתמודדותו עם מותו.
על פי גישת הפסיכותרפיה האקזיסטנציאלית מתמודד האדם עם ארבע חרדות מרכזיות שיכולות להיות מודעות או לא-מודעות:
החשש מההכרה כי האדם חופשי לעצב את חייו.
הרצון להיות מקושר לעולם ולא להיות מבודד ממנו.
יאלום שם פחות דגש על אבחון בעזרת המדריך האבחוני DSM IV של האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית, והדגיש יותר את הרעיון של "כאן ועכשיו" בטיפול פסיכולוגי ובחיים.
הטיף כנגד שיטות הלימוד בפקולטות לפסיכולוגיה של טיפולים קצרי טווח, והמליץ על ראיונות ארוכים וטיפול שוטף בפציינטים.
יאלום כתב 17 ספרים, מהם:
על הספה, הוצאת עם עובד, 1996
כל יום יותר קרובים, הוצאת כנרת זמורה ביתן- הספר מתאר את התהליך הטיפולי מנקודת מבטו של המטפל ומנקודת מבטה של המטופלת.
הוא משלב סיכומי פגישות אותם כתבו יאלום והמטופלת ג'יני אחרי המפגשים במהלך טיפול שנמשך ארבע שנים.
טיפול קבוצתי תאוריה ומעשה, הוצאת מאגנס וכנרת זב"מ (2006)
להביט בשמש, הוצאת דביר, 2009
(ביחד עם רוברט ברגר) אני מזמין משטרה, כנרת, 2011
בעיית שפינוזה, כנרת, 2012 - רומן היסטורי ופסיכולוגי על ברוך שפינוזה והשפעתו המורכבת על דמותו של אלפרד רוזנברג, האידאולוג הנאצי.
מלבד העובדות ההיסטוריות ונופך העלילה, הרעיונות שמביע שפינוזה בספר מבוססים על מאמר תאולוגי מדיני, תורת המידות (אתיקה) והאיגרות שכתב.
תיאור דמותו של רוזנברג מבוסס על נאומיו, כתיבתו האוטוביוגפית ודברי אחרים אודותיו
כולנו בני חלוף וסיפורים אחרים של פסיכותרפיה, כנרת, זמורה־ביתן, 2016
להיעשות אני: זיכרונותיו של פסיכיאטר, כנרת, זמורה־ביתן, 2018 - אוטוביוגרפיה
עניין של מוות וחיים, זמורה־ביתן, 2021. נכתב על ידו בשיתוף עם רעייתו מרילין
ב-2014 הוקרן בישראל הסרט התיעודי "הריפוי של יאלום".
ארווידאס רומאס סאבוניס (ליטאית: Arvydas Romas Sabonis; נולד ב-19 בדצמבר 1964 בליטא) הוא כדורסלן עבר ליטאי, הידוע כאחד מהסנטרים הטובים בהיסטוריית של הכדורסל האירופי.
היה ידוע גם בשל גובהו הרם, 2.21 מטרים.
סאבוניס החל את הקריירה שלו בז'לגיריס קובנה ב-1984, אותה הוביל באותה שנה לאליפות ברית המועצות.
ב-1985 נבחר בדראפט על ידי אטלנטה הוקס אבל לא עבר לשחק בליגת ה-NBA בגלל שטרם הגיע לגיל 21. שנה לאחר מכן נבחר על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס אבל סירב שוב.
ב-1989 עבר לשחק בוואיאדוליד ובריאל מדריד.
ב-1995 החל לשחק ב-NBA בפורטלנד.
ב-2003 לאחר שביסס את עצמו כאחד הסנטרים הגדולים בהיסטוריה חזר לשחק בקבוצת נעוריו.
משחקו האחרון בקריירה במסגרת הליגה האירופאית היה נגד מכבי תל אביב ביד אליהו.
המשחק זכה לשם "נס ז'לגיריס", לאחר שבשניות הסיום קלע דריק שארפ שלשה שכפתה הארכה, שבסיומה ניצחה מכבי והעפילה לפיינל פור.
לאחר שפרש מהכדורסל כיהן בתפקיד נשיא ז'לגיריס קובנה.
ב-2011 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל.
ב-27 בספטמבר 2011 לקה בהתקף לב, אושפז בבית חולים, אולם עד מהרה דווח כי לא נשקפת סכנה לחייו.
החל מאוקטובר 2011 הוא מכהן כנשיא איגוד הכדורסל הליטאי.
ב-2014 מספר 11 הופרש על ידי ז'לגיריס קובנה.
סאבוניס נשוי לאינגרידה ויש להם 4 ילדים, בהם דומנטאס סאבוניס, אף הוא כדורסלן.
סאבוניס דובר חמש שפות: ליטאית, פולנית, רוסית, ספרדית ואנגלית.
מדליית ארד עם נבחרת ברית המועצות באליפות אירופה (1983).
מדליית זהב עם נבחרת ברית המועצות באליפות אירופה (1985).
3 אליפויות ברית המועצות עם ז'לגיריס קובנה (1985-1987).
מדליית זהב עם נבחרת ברית המועצות באולימפיאדת סיאול (1988).
מדליית ארד עם נבחרת ליטא באולימפיאדת ברצלונה (1992).
מדליית ארד עם נבחרת ליטא באולימפיאדת אטלנטה (1996).
אליפות אירופה לקבוצות עם ריאל מדריד (1995).
4 פעמים שחקן השנה באירופה.
50 השחקנים הגדולים בתולדות פיב"א (1991).
ארווידאס מצייאוסקאס (בליטאית: Arvydas Macijauskas; נולד ב-19 בינואר 1980) הוא כדורסלן עבר ליטאי.
מצייאוסקאס נולד בקלייפדה, בליטא הסובייטית שבברית המועצות) והחל את הקריירה בקבוצות מקומיות בעיר הולדתו.
עקב כישרונו עבר בשנת 1999 לשחק בריטאס וילנה שאכלסה בין היתר כוכבים לעתיד כגון רמונאס שישקאוסקאס וארתוראס יבטוקאס.
זכה עם הקבוצה בשתי אליפויות ליטא ותוך זמן קצר הפך לאחד השחקנים המבוקשים ביבשת, זאת לאחר שכיכב באליפות אירופה 2003 שנערכה בשוודיה, בה זכתה נבחרתו במדליית הזהב.
בקיץ של שנה זו עבר לשחק בקבוצה הבסקית טאו ויטוריה.
בוויטוריה ביצר מצייאוסקאס את מעמדו כאחד הקלעים הטובים באירופה והראה את יכולתו לקלוע מכל מקום ומכל טווח.
לשיאו הגיע בשנת 2005 כאשר התמודדה קבוצתו בחצי גמר הפיינל פור של היורוליג מול צסק"א מוסקבה מארחת הטורניר שעד לשלב זה הפסידה פעם אחת בלבד באותה עונה.
מצייאוסקאס קלע 23 נקודות וקבוצתו חוללה הפתעה מרעישה בהדיחה את צסק"א לאחר ניצחון 85-78. במשחק הגמר התמודדה ויטוריה מול האלופה המכהנת מכבי תל אביב, והפסידה לה 90-78. מצייאוסקאס שנבחר לחמישיית העונה של היורוליג עבר לשחק בתום העונה בקבוצת ה-NBA ניו אורלינס הורנטס.
מצייאוסקאס לא השתלב בקבוצה בעונתו היחידה ב-NBA עד כה.
מכיוון שהוא נמוך ואיטי יחסית לעמדתו ב-NBA ואינו מסוגל לשחק כתור רכז בצורה אפקטיבית, הוא שיחק 19 משחקים בלבד לעונת המשחקים 2005–2006. בסיום העונה החליט לחזור לשחק באירופה וחתם על חוזה עתק בשורות אולימפיאקוס.