tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החל מינואר 2024 הוא מכהן כמנכ"ל קבוצת פנינסולה, שהיא חברה ציבורית ותיקה בתחום האשראי החוץ-בנקאי.
מאז שנכנס לתפקיד כמנכ"ל, צמח תיק האשראי של החברה מרמה של 1.250 מיליון ש"ח לרמה של כ-1.7 מיליארד ש"ח.
כהן הוסיף תחומי פעילות חדשים לפנינסולה, בכלל זה פעילות של ליווי פיננסי מלא של יזמים בפרויקטים של התחדשות עירונית, וכן נוספה פעילות של הוצאת ערבויות פיננסיות.
פעילות זו כבר הגיעה להיקף של כ-200 מיליון ש"ח, עם לקוחות המאפשרים מכירות צולבות לפעילויות המסורתיות של החברה.
הון עצמי של כ־550 מיליון שקלים.
ג'קי כהן נשוי לאריאלה ואב לשלושה ילדים.
ג'קי ברנס היא שחקנית וזמרת אמריקאית, הידועה בעיקר מעבודתה בתיאטרון מוזיקלי.
ברנס נולדה ב־4 באוקטובר 1980 וגדלה ב וב שבקונטיקט.
בשנת 2002 סיימה לימודי תואר בתיאטרון באוניברסיטת קונטיקט.
במהלך שש שנותיה הראשונות כשחקנית הופיעה ברנס בתיאטראות אזוריים ברחבי ארצות הברית.
בשנת 2009 השתתפה בהפקת ברודוויי זוכת פרס טוני של המחזמר "שיער", והופיעה בצוות המקורי בהפקת אוף ברודוויי של .
בין יולי 2010 ליוני 2011 גילמה את אלפבה בסיבוב ההופעות הארצי הראשון של "מרשעת", ובספטמבר 2011 שבה לגלם את התפקיד בהפקת ברודוויי של המחזמר, עד תחילת 2013. את מקומה ירשה כוכבת התיאטרון ההולנדית .
בהמשך הופיעה ברנס במחזמר "אם/ אז" מאת ו, כסטנד־ביי לדמות הראשית אליזבת, שגולמה על ידי אידינה מנזל.
המחזמר, בבימויו של מייקל גרייף, הועלה לראשונה בבכורה עולמית בתיאטרון נשיונל בוושינגטון די.
סי., ולאחר מכן עבר ל־ בברודוויי.
הופעתה הראשונה של ברנס כאליזבת התקיימה ב־14 במאי 2014, לאחר שמנזל חשה ברע במהלך המערכה הראשונה.
בשלושת הימים שלאחר מכן הופיעה ברנס לכל אורך המופע.
ב־27 בינואר 2016 הצטרפה ברנס לסיבוב ההופעות הארצי של "אם/ אז" כאליזבת במשרה מלאה.
היא החליפה את מנזל ששיחקה בשבע הערים הראשונות, והחלה בדאלאס, טקסס.
היא נשארה עם ההפקה עד סיום הריצה, שנסגרה ב־14 באוגוסט 2016.
ב־31 ביולי 2017 חזרה ברנס לגלם את אלפבה בהפקת ברודוויי של "מרשעת", ארבע וחצי שנים לאחר הפעם האחרונה שבה גילמה את התפקיד.
היא הופיעה את הופעתה האחרונה ב־14 ביולי 2018. את מקומה ירשה .
ברנס מחזיקה בשיא של השחקנית שכיהנה בתפקיד אלפבה למשך התקופה הארוכה ביותר בברודוויי.
ב־31 באוקטובר 2018 החלה ברנס להופיע כאלפבה בסיבוב ההופעות הארצי השני של "מרשעת", עם כגלינדה.
היא הופיעה בסן דייגו ובלוס אנג'לס, לפני שהופיעה בהופעתה האחרונה בתפקיד בסולט לייק סיטי ב־24 בפברואר 2019.
במרץ 2023 גילמה ברנס את התפקיד הראשי, שודדת הבנקים , בהפקת "Cowboy Bob" ביוסטון.
בשנת 2024 הצטרפה ברנס לצוות השחקנים של , מחזמר המבוסס על סרט באותו שם, וגילמה את טס – התפקיד שגילמה שר בסרט.
Revolution(s) – אמה (4 באוקטובר 2025 – 22 בנובמבר 2025) – Goodman Theatre, שיקגו, אילינוי
– מחזמר מקוון שהוצג כסדרת רשת – ג'ואן מקארת'ר
כל ילדיי – פרק אחד
בשנת 2019 הופיעה ברנס בפרק 3 של הפודקאסט של הקומיקאי ריק גלסמן, Take Your Shoes Off.
בשנת 2021 הופיעה ברנס בפרק 14 של פודקאסט מעריצי מרשעת, .
פרס לשחקנית הטובה ביותר (זכייה)
לשחקנית הטובה ביותר במחזמר על מרשעת (מועמדות)
ג'קלין לי בובייה קנדי אונאסיס הייתה רעייתו של נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי וכיהנה כגברת הראשונה של ארצות הברית בשנים 1961–1963.
ג'קלין נולדה בעיר סאות'המפטון שבלונג איילנד, למשפחה ניו יורקית מהחברה הגבוהה.
היא בתם של ג'ון ורנו בובייה השלישי (1891–1957) סוכן בורסה ממוצא צרפתי, ואשתו ג'נט נורטון לי (1906–1989), בתו של נשיא בנק.
אמה היא צאצאית למהגרים מאירלנד שנמלטו מן המדינה בזמן "רעב תפוחי האדמה הגדול" במאה ה-19. אחותה היא לי רדזיוויל.
בשנת 1947 השלימה את לימודי התיכון, שאת חלקם בילתה בצרפת.
במהלך לימודיה גילתה כישרון ללימוד שפות ושלטה בצרפתית ובספרדית באופן שוטף.
לאחר אירוסין שלא עלו יפה לסוכן בורסה, פגשה בחבר בית הנבחרים ג'ון פ.
קנדי במסיבה, לאחר שזכתה בתחרות כתיבה מטעם הירחון "ווג".
השניים התארסו, ונישאו ב-12 בספטמבר 1953, בניופורט שברוד איילנד.
לבני הזוג נולדו ארבעה ילדים: ארבלה (נולדה ללא רוח חיים בשנת 1956), קרוליין בובייה קנדי (נולדה ב-1957), ג'ון פיצג'רלד קנדי הבן (1960–1999), ופטריק בובייה קנדי (מת יומיים לאחר לידתו בשנת 1963).
קנדי ניצח בבחירות לנשיאות בשנת 1960, וב-20 בינואר 1961 הושבע לתפקיד נשיא ארצות הברית.
אחרי תקופת נשיאותו של אייזנהאואר, שאופיינה בתדמית אפורה של המוסד הנשיאותי, בלט הזוג הצעיר (ג'קלין קנדי הייתה בת 32 בעת כניסתה לתפקיד), שלו היו ילדים צעירים מאוד – אירוע לא שכיח באותו הזמן בבית הלבן.
לראשונה כלל הבית הלבן פעוטון, בריכת שחייה, חדר משחקים ובית עץ במדשאה.
ג'ון קנדי הקפיד להצטלם כשהוא משחק עם ילדיו.
ג'קלין קנדי החליטה להפוך את הבית הלבן למרכז תרבותי, שייצג את ההיסטוריה האמריקאית.
בנובמבר 1961 הכריזה על הקמת ועדה היסטורית לשימור הבית הלבן, ואף כתבה ספר "הבית הלבן: מדריך היסטורי" שהיה לרב מכר.
מכירות הספר סייעו במימון השיפוצים.
ב-14 בפברואר 1962 ערכה לכתבי טלוויזיה סיור נרחב בבית הלבן, שמטרתו הייתה להסביר לציבור כי השיפוצים נעשים למטרה ציבורית, וכי הבית הלבן הוא יותר ממשכנו של הנשיא – מדובר בסמל להיסטוריה האמריקנית, ולגדולתה ועוצמתה של אמריקה.
בנוסף לכך קנדי החלה מסורת לפיה הגברת הראשונה מעצבת מדי שנה עץ חג מולד בחדר הכחול שבבית הלבן ובוחרת נושא שילווה את העץ ויאפיין אותו.
הזוג הנשיאותי שידר סוג של זוהר שהיה עד אז נחלתם של כוכבי קולנוע בלבד.
מעריצי קנדי כינו את הבית הלבן "קמלוט" על-שם טירתו האגדית של המלך ארתור ובין באי הבית הלבן היו משוררים, סופרים, מדענים, כוכבי קולנוע וספורטאים.
ג'קלין קנדי ליוותה את בעלה במסעות רבים אל מחוץ לארצות הברית, ונפגשה עם שועי עולם: שארל דה גול (אשר שיבח אותה על הצרפתית המעולה שבפיה, וידיעתה הנרחבת בהיסטוריה ובתרבות צרפת) והאפיפיור יוחנן העשרים ושלושה, וכן נסעה בלוויית הנשיא לדרום אמריקה, קנדה, הודו ופקיסטן.
במהלך המסע לצרפת התבדח קנדי כי "אציג עצמי לקהל – אני האיש שמלווה את ג'קלין קנדי לפריז, ונהנה מכל רגע".
הייתה זו חזות מבודחת וזוהרת, אך מתחתיה היה זרם עכור של טרגדיות אישיות.
הנישואין בין בני הזוג היו רעועים כמעט למן ההתחלה, ולמעשה היו אמורים להסתיים בגירושין, אילולא נישאו השניים בחתונה קתולית.
קנדי ניהל מספר קשרים עם נשים אחרות, וג'קלין קנדי הייתה ידועה בכך שאהבה ליטול סופי שבוע ארוכים, שהחלו כבר ביום רביעי והסתיימו ביום שני, בנפרד מבעלה.
טרגדיה נוספת שהטילה את צילה על חיי הזוג קנדי הייתה מות בנם, פטריק, בהיותו בן מספר ימים, באוגוסט 1963.
ב-22 בנובמבר 1963, כאשר ליוותה ג'קלין קנדי את בעלה במהלך מסע למדינות הדרום נרצח הנשיא קנדי ובמקומו מונה לתפקיד הנשיא לינדון ג'ונסון.
ג'קלין קנדי עברה עם ילדיה לניו יורק, שם ניהלה חיים הרחק מעין הציבור.
ב-20 באוקטובר 1968 הכריזה על נישואיה לאיל הספנות היווני אריסטוטלס אונאסיס ועל כוונתה לעזוב את ארצות הברית, כיוון שלדעתה בני משפחת קנדי "מהווים מטרה" למתנקשים.
הכרזה זו באה שלושה חודשים אחרי התנקשות נוספת בבן משפחת קנדי, שבה נרצח אחיו של ג'ון קנדי, רוברט קנדי.
הנישואים לאונאסיס (שעזב למען ג'קלין קנדי-אונאסיס את זמרת האופרה מריה קאלאס) לא עלו יפה, והזוג חי בנפרד במשך רוב הזמן.
ב-15 במרץ 1975 הלך אונאסיס לעולמו, והשאיר לקנדי-אונאסיס ירושה נכבדה.
בעשרים השנים האחרונות לחייה שימשה קנדי-אונאסיס עורכת בהוצאה-לאור "דאבלדיי", וחייתה בניו יורק.
בן זוגה בשנים אלו היה התעשיין וסוחר היהלומים הבלגי מוריס טמפלסמן.
לאחר מותה מסרטן בשנת 1994, נקברה קנדי-אונאסיס לצד בעלה הראשון, הנשיא המנוח ג'ון קנדי בחלקת הקבר הנשיאותית בבית הקברות הלאומי ארלינגטון שליד וושינגטון.
ג'קסון היא חברה אמריקאית המתמחה בייצור גיטרות חשמליות וגיטרות באס.
החברה החלה לייצר גיטרות באופן עצמאי לאחר ההתנתקות משרבל בשנת 1978. הגיטרה הראשונה הייתה גיטרת ה-v רודס, על שם רנדי רודס מלהקתו של אוזי אוסבורן.
לאחר האיחוד עם IMC עבר המפעל לאונטריו, קליפורניה.
בגיטרות של ג'קסון משתמשים לעיתים קרובות בסגנונות המטאל עם נטייה למטאל כבד יותר מהגיטרות של גיבסון (בעיקר לס פול).
בנוסף הגיטרות של ג'קסון לעיתים בעלות עיצוב ייחודי ואגרסיבי, כמו שניתן לראות בדגמים כמו רודס, קינג V וקלי.
ג'קסון היא עיר הבירה של מדינת מיסיסיפי בארצות הברית, ומשמשת גם כעיר הממשל של מחוז הינדס, לצד העיר ריימונד.
ג'קסון היא גם העיר הגדולה ביותר במדינה בכמות תושביה.
במפקד האוכלוסין של שנת 2010, מנתה האוכלוסייה בעיר 173,514 נפש.
בשנת 2013 הוערכה האוכלוסייה בכ-172,638. חמישה מחוזות מרכיבים את האזור המטרופוליטני של העיר, והם מונים יחדיו מעל חצי מיליון נפש (מבחינה מנהלית מצורפת לעיר גם העיר יאזו הסמוכה, וסך האוכלוסין מגיע ל-557,385 נפש).
הסלוגן הנוכחי של העיר הוא "ג'קסון - עיר עם נשמה".
העיר נקראת על שמו של אנדרו ג'קסון, נשיאה ה-7 של ארצות הברית.
אינדיאנים התיישבו בסביבת העיר במשך אלפי שנים לפני הגעת האירופאים.
האזור סופח לידי ארצות הברית בשנת 1820 ובאותה השנה מתיישבים לבנים החלו להתיישב גם הם בסביבה, ובשנים שלאחר מכן האינדיאנים עברו מאדמותיהם.
האזור נחשב באותן השנים למרכז סחר.
בשנת 1821 האספה הכללית של מיסיסיפי החליטה על הצורך בבניית בירה חדשה למדינה.
לאחר חיפושים רבים, סביבת ג'קסון נמצאה מתאימה להקמתה של העיר, ובניית העיר הוכרזה ב-28 בנובמבר 1821. הוחלט לקרוא לעיר על שמו של אנדרו ג'קסון, אשר לחם בסביבת מיסיסיפי במלחמת 1812. ג'קסון נבחר כמספר שנים מאוחר יותר לנשיא ארצות הברית.
בזמן מלחמת האזרחים האמריקנית, ג'קסון הפכה למרכז תעשייתי אסטרטגי עבור קונפדרציית המדינות של אמריקה, זאת למרות אוכלוסייתה הקטנה.
בשנת 1863 נכבשה העיר על ידי צבא האיחוד.
גם אחרי המלחמה נמשכה המתיחות הגזעית הרבה בין הלבנים לאפרו-אמריקאים, אשר המשיכו להיות מופלים לרעה על ידי החוק המקומי עד שנות ה-60 של המאה ה-20. ההתאוששות מהמלחמה הייתה אטית מאוד ונמשכה עד תחילת המאה ה-20.
בתחילת המאה ה-20, חלה צמיחה משמעותית בעיר ונפתחו בה קווי רכבת רבים.
בשנות ה-30 נתגלו בסביבת העיר שדות גז טבעי, דבר שתרם לפיתוח העיר.
בתקופת חוק היובש פרחו בעיר בתי הקזינו הבלתי- חוקיים.
התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח הייתה פעילה בעיר למשך עשרות שנים, ופעילותה התגברה בשנת 1960, עם הפגנות רבות.
באותה השנה האוכלוסייה האפרו- אמריקאית היוותה יותר מ-35% מאוכלוסיית העיר, וחוקי ג'ים קרואו המפלים אותה לרעה היו בתוקף.
ב-24 במאי התקיים אירוע מחאה גדול, כאשר למעלה מ-300 אפרו-אמריקאים הפרו את חוקי ההפרדה באוטובוסים.
מטרתם של המפגינים הייתה להגיע באוטובוסים מוושינגטון די.
ועד לניו אורלינס, לואיזיאנה, אך הם נעצרו באלימות בג'קסון.
מעצרם האלים הוביל לחשיפה תקשורתית רבה ברמה ארצית.
לאחר מכן החלו גם חרמות על בתי עסק המפלים לרעה שחורים.
ב-12 ביוני 1963 נרצח בעיר פעיל זכויות האדם מדגר אוורס על ידי פעיל קו קלוקס קלאן, דבר שהוביל למהומות ציבוריות עזות.
התנועה דעכה לאחר אישורם של חוק זכויות האזרח בשנת 1964 וחוק זכות ההצבעה בשנת 1965, אשר ביטלו למעשה את כלל החוקים המפלים.
חוץ מהמתחים הגזעיים, קרו עוד כמספר תהליכים ואירועים בג'קסון במהלך שנות ה-60. ביוני 1963 התבצעה בעיר השתלת הריאה המוצלחת הראשונה בהיסטוריה.
המטופל עבר את הניתוח, אך נפטר 18 יום לאחר מכן מאי-ספיקת כליות.
בשנת 1968 הפכה ג'קסון למרכז הקלטות למוזיקת גוספל, בלוז ומוזיקת נשמה.
מבין האמנים הרבים שהקליטו בה אפשר למנות את פול סיימון.
שנת 1970 התאפיינה במחאות אלימות רבות כנגד מלחמת וייטנאם.
ב-15 במאי שני סטודנטים נהרגו ו-12 נפצעו על ידי המשטרה בהפגנה כנגד המלחמה.
זאת כ-18 יום לאחר שארבעה סטודנטים נהרגו במהומות דומות באוהיו.
מהומות אלו היו חלק מהתסיסה החברתית הלאומית.
במהלך רוב המאה ה-19 ג'קסון הייתה עיירה קטנה, למרות היותה עיר בירה.
בתחילת המאה ה-20 חלה בה צמיחה רבה מאוד.
השיא בכמות התושבים היה בשנת 1980, כאשר גרו בה למעלה מ-200,000 תושבים.
מאז חלו תהליכי פרוור שהקטינו את כמות התושבים.
הירידה הואטה בתחילת המאה ה-21.
שני גזעים או יותר- 0.9%
בספטמבר 1967 ארגון ה-KKK הפציץ את בית הכנסת הרפורמי "בית ישראל" וכחודשיים לאחר מכן הופצץ ביתו של רב הקהילה.
הרב וקהילתו תמכו בזכויות האזרח של האפרו-אמריקאים.
מאז סוף המאה ה-20 ג'קסון היא המרכז היהודי הגדול במדינה, לאחר שמשכה אליה אנשי מקצוע יהודים רבים.
הרומן העזרה מאת קתרין סטוקט מתרחש בעיר ג'קסון בתחילת שנות השישים של המאה ה-20. הסופרת יודורה ולטי נולדה וחיה בעיר.
היא כתבה רבות על סביבת העיר, ואף זכתה בפרס פוליצר על כתיבתה בשנת 1973. ביתה בעיר הפך למוזיאון.
סופר נוסף שהתגורר בעיר היה הסופר האפרו-אמריקאי ריצ'רד רייט אשר גר בה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, וכתב רבות על היחסים הגזעיים בדרום ארצות הברית.
ג'ק רוזוולט "ג'קי" רובינסון היה שחקן בייסבול אמריקאי.
ב-1947 הפך רובינסון לשחקן השחור הראשון במייג'ור ליג בייסבול (MLB).
הופעת הבכורה של רובינסון עבור קבוצת ברוקלין דודג'רס הביאה לסיום 60 שנות הפרדת שחקנים לפי צבע עורם וסימנה את הסרת "מחסום הגזע" בבייסבול.
רובינסון נולד בקיירו שבג'ורג'יה אך ב-1920 המשפחה עברה לפסדינה שבקליפורניה אחרי שאביו נטש את המשפחה.
לאחר סיום התיכון למד רובינסון במכללה הזוטרה, פסדינה ג'וניור קולג'.
ב-1940 הוא עבר ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) והיה חבר בנבחרות הבייסבול, פוטבול, כדורסל ואתלטיקה קלה.
ב-1945 אחרי שהשתחרר מהצבא, הצטרף רובינסון לליגת השחורים ושיחק עבור הקנזס סיטי מונרכס בקנזס סיטי שבמיזורי.
בסוף השנה חתם על חוזה בברוקלין דודג'רס.
את רובינסון החתים בראנץ' ריקי, המנג'ר של הדודג'רס לאחר ראיון ממושך וחילופי דברים שזכו לפרסום.
ריקי שאל את רובינסון האם יוכל להישאר שליו לנוכח מתקפות גזעניות, רובינסון השיב בשאלה, "האם אתה מחפש כושי שיפחד להילחם חזרה?" וריקי ענה לו שהוא מחפש מישהו שיהיה אמיץ מספיק בשביל לא להחזיר מלחמה.
לאחר שרובינסון הסכים לתנאים הוא צורף ב-1946 לקבוצת הבת של הדודג'רס מליגת המשנה, מונטריאול רויאלס.
עונה לאחר מכן הצטרף לקבוצה הבכירה.
ב-15 באפריל 1947 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת ה-MLB במשחק הביתי נגד בוסטון ברייבס.
במהלך קריירת הבייסבול שלו סבל רובינסון מהתקפות גזעניות מילוליות ופיזיות.
הנהלת הדודג'רס ומאמנה נתנו גיבוי לרובינסון חרף מחאות שחקנים במועדון, כמו כן איימה הליגה להשעות שחקנים מקבוצות יריבות אם יחרימו את המשחקים מול רובינסון.
בשנתו הראשונה בליגה הוא נבחר לשחקן הטירון (רוקי) הטוב ביותר מטעם עיתון הספורט "ספורטינג ניוז" וגם זכה בפרס שחקן הטירון הטוב ביותר, שחילקה הליגה עצמה בפעם הראשונה.
כעבור שנתיים, ב-1949 הוא זכה בפרס השחקן הטוב ביותר של הנשיונל ליג.
רובינסון השתתף שש פעמים בסדרת הגמר של הליגה, הוורלד סיריס, ושש שנים ברציפות הוא נבחר לקבוצת הכוכבים של הליגה (All Stars).
ב-1962 צורף רובינסון להיכל התהילה של הבייסבול.
ב-1987 הוחלט ב-MLB לקרוא לפרס רוקי העונה על שמו של רובינסון.
ב-15 באפריל 1997, 50 שנה אחרי הופעת הבכורה שלו, הוציאה ה-MLB את מספר חולצתו של רובינסון, 42, משימוש בכל הקבוצות כאות כבוד על הישגיו.
ב-15 באפריל 2004, ציינו ב-MLB בפעם הראשונה את יום ג'קי רובינסון, יום שבו כל סגלי הקבוצות והשופטים לובשים את המספר 42 לכבודו של רובינסון.
הסרט 42 מספר את סיפורו.
על שמו של רובינסון נקרא הכביש המחבר את הרבעים ברוקלין וקווינס בעיר ניו יורק.
ג'קלין וילסון היא סופרת אנגליה שהתפרסמה בעיקר בספרות ילדים.
ספריה ידועים בכך שנוגעים בנושאים כגון אימוץ וגירושים, באופן שנגיש לקוראים הצעירים.
מאז שפרסמה את ספרה הראשון בשנת 1969, הוציאה לאור מעל למאה ספרים.
וילסון נולדה בעיר באת', אנגליה והחלה לכתוב סיפורים בגיל שש.
הספר הראשון שלה היה פרויקט בית ספרי ושמו היה "התולעים", שהיא כתבה בגיל תשע.
היא פרסמה מספר סיפורים, שלא הצליחו במיוחד עד שב-1991 היא כתבה את "הסיפור של טרייסי ביקר" שאיתו היא התפרסמה בכל רחבי העולם, ספר זה הפך גם בהמשך לסדרת טלוויזיה.
ספריה של וילסון עוסקים בנושאים רגישים כגון אימוץ, גירושים, חברות, זהות, בריונות, סוגיות חברתיות והפרעות נפשיות.
וילסון חוקרת מבנים משפחתיים מגוונים כמו משפחות חד הוריות, משפחות מעורבות ואומנה.
היא לא נרתעת מלדבר על מריבות בין הורים, גירושין ובעיות של בריאות הנפש.
בכמה מספריתה עולות בעיות של זהות, הערכה עצמית, שייכות והתמודדות עם גיל ההתבגרות.
ב-2003 סקר שערך ה-BBC מצא כי ארבעה מתוך מאה הספרים הפופולריים בבריטניה נכתבו על ידי וילסון, וארבעה עשר מתוך מאתיים הספרים הנפוצים ביותר פרי עטה.
בשנת 2008 הפכה לחברה במסדר האימפריה הבריטי, בדרגת מפקדת.
הייתה מועמדת לפרס אנדרסן לשנת 2014. כמה מספריה של וילסון הפכו לסדרות בטלוויזיה הבריטית.
ב-1965 התחתנה עם הצייר מילאר וילסון.
בשנת 2004 הודיעה כי נישואיהם הסתיימו.
באפריל 2020, הודיעה כי נמצאת במערכת יחסים עם בעלת חנות ספרים בשם טריש, לה אף הקדישה ספר.
בהמשך חשפה כי היא וטריש התגוררו יחדיו משנת 2002. הזוג מתגורר באלפריסטון, מזרח סאסקס.
הוצאת משכל, תל אביב 2004
2005 (הספר עוסק בחייהן של חמש בנות ובחברות המתפתחת ביניהן דרך מפגשי לינה הנערכים בבתיהן ומשלב נושאים כמו חברות, קבלה חברתית, משפחה ומעלה את כוחה של תמיכה הדדית במערכות יחסים).
תל אביב, 2006. (סיפורן של זוג תאומות, זהות, שאמן נפטרה ודברים רבים בחייהן משתנים).
תל אביב, 2007 (טרייסי בת העשר חיה בפנימייה ומשתוקקת למצוא בית חם ואוהב ומקווה שאמה תבוא לבקר אותה).
2010 (הספר עוסק בבעיות של דימוי גוף בקרב נערות ובהפרעות כגון אנורקסיה ובולימיה).
מתוקות קטנות: שתי ילדות שונות מאוד – ידידות יוצאת דופן אחת.
ג'קלין פרני מדליה (OAM) היא שחיינית אוסטרלית פאראלימפית.
היא אלופה פאראלימפית בעלת 11 מדליות, מהן 8 מדליות זהב, כולן ב והייתה לספורטאית המעוטרת ביותר באולימפיאדה זו.
פרני נולדה בבריזביין, קווינסלנד שבאוסטרליה ואובחנה כלוקה בשיתוק מוחין.
סבה, פיטר פרני, הוא מאמן שחייה שאימן את השחיינית שיבון פאטון שזכתה בשש מדליות זהב פאראלימפיות ב, וקיבל את תואר אביר מסדר אוסטרליה על תרומתו לענף השחייה במדינה.
פרני השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים ב.
היא התחרתה בשלושה מקצים, וזכתה במדליית הארד בכל אחד מהם.
במקצה ל-50 מטרים חופשי (קטגוריה S8) היא סיימה במקום השלישי עם תוצאה של 32.37 שניות, אחרי האמריקאית אמנדה אברלוב שזכתה בכסף עם 32.20 שניות, וססיל דראבש נורלנד הנורווגית שניצחה עם 32.09 שניות.
במשחה ל-100 מטר חופשי סיימה בזמן של 1:08.56 דקות, וזכתה במדליית ארד נוספת אחרי הת'ר פרדריקסן הבריטית שעצרה את השעון על 1:08.48 דקות וג'סיקה לונג שזכתה במדליית הזהב עם תוצאה של 1:06.91 דקות.
גם במשחה ל-400 מטר בסגנון חופשי זכתה פרני במדליית ארד שלישית, כשסיימה בתוצאה של 4:57.21 דקות, אחרי פרדריקסן שזכתה במדליית כסף נוספת עם 4:54.49 דקות ולונג שזכתה במדליית הזהב עם 4:50.17 דקות.
באליפות העולם בשחייה לנכים שנערכה באיינדהובן, הולנד בשנת 2010 זכתה פרני בשתי מדליות כסף.
במקצה ל-100 מטר בסגנון חופשי זכתה סיימה במקום השני עם תוצאה של 1:09.08 דקות, ובמשחה ל-400 מטר חופשי זכתה במדליית כסף נוספת כשעצרה את השעון על 5:11.39 דקות.
ב סווגה פרני להתחרות בקטגוריה S7, והייתה לספורטאית המעוטרת ביותר במשחקים כשזכתה בשמונה מדליות זהב פאראלימפיות.
פרני פתחה את המשחקים עם שיא פאראלימפי בשלב המוקדמות של המשחה ל-100 מטר חזה עם תוצאה של 1:23.34 דקות, תוצאה אותה שיפרה במקצה הגמר כשקבעה שיא פאראלימפי חדש של 1:22.84 דקות, לפני הגרמנייה קריסטן ברוהן והאמריקאית קורטני ג'ורדן.
את המשחה ל-50 מטר פרפר היא ניצחה עם תוצאה של 35.16 שניות, לפני בריאנה נלסון הקנדית שסיימה ב-36.03 שניות ומין הואנג הסינית שזכתה בארד עם 36.50 שניות, ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי זכתה במדליית זהב נוספת עם שיא עולם של 2:54.42 דקות.
במשחה ל-100 מטר חופשי קבעה פרני שיא פאראלימפי נוסף כשעצרה את השעון על 1:09.39 דקות, לפני ג'ורדן שזכתה במדליית הכסף עם 1:11.63 דקות וסוזנה רוג'רס הבריטית שסיימה שלישית עם 1:12.61 דקות.
על שש המדליות האישיות הוסיפה פרני שתי מדליות זהב קבוצתיות.
במקצה ל-4X100 חופשי סייעה לנבחרתה לזכות במדליית הזהב עם שיא עולם של 4:20.39 דקות, לפני המשלחת האמריקאית שסימה ב-4:24.57 דקות, והמשלחת הבריטית המארחת שסיימה את המקצה בזמן של 4:24.71 דקות.
ומקצה ל-4X100 מעורב עזרה לנבחרת לזכות במדליית זהב נוספת עם תוצאה של 4:53.95 דקות.
בשנת 2012 זכתה פרני בתואר שחיינית הנכה של השנה בעולם.
בשנת 2014 זכתה בתואר 'אשת השנה הצעירה של אוסטרליה' .
בשנת 2014 זכתה במדליית מסדר אוסטרליה.
ג'קלין ג'יל "ג'קי" קולינס הייתה סופרת, תסריטאית ושחקנית קולנוע וטלוויזיה בריטית ממוצא יהודי.
כתבה שלושים ושניים ספרים, שנמכרו נכון ל-2015 בחצי מיליארד עותקים.
כל ספריה נכנסו לרשימות רבי המכר השונות בעולם, 27 מתוכם לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
הספרים תורגמו לכארבעים שפות שונות.
חלק גדול מספריה הפכו גם לסרטי קולנוע וטלוויזיה או סדרות טלוויזיה מצליחות.
קולינס נולדה בפדינגטון שבלונדון, בתם השנייה של אלסה בסנט, בריטית אנגליקנית, מורה לריקוד ומארחת במועדון לילה, ובעלה ג'וזף ויליאם קולינס, יהודי דרום אפריקאי, סוכן אמנים, שבין לקוחותיו היו גם שירלי באסי, הביטלס, טום ג'ונס, רוג'ר מור ופיטר סלרס.
אחותה הבכורה, ג'ואן קולינס, היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה מפורסמת, והיו לה גם שני אחים צעירים - ביל וג'ושוע.
קולינס סיפרה שכבר בגיל 8 החלה לכתוב סיפורים, שחבריה ללימודים אהבו מאוד בשל אופיים הסקסי.
בעקבות חוסר ההצלחה נטשה קולינס את שדה המשחק וחזרה אליו רק לאחר שהתפרסמה כסופרת ואז כבר שיחקה (במספר סדרות טלוויזיה), בתפקיד עצמה בלבד.
ב-1960 נישאה קולינס לראשונה לוואלאס אוסטין, ממנו נולדה לה בת אחת, טרייסי (1961) וממנו היא התגרשה ב-1964. ביוני 1965, היא נישאה לבעלה השני אוסקר לרמן, הבעלים של גלריית אומנות ומועדון לילה, אשר לו היא נשארה נשואה עד מותו ב-1992. מנישואין אלה נולדו לקולינס עוד שתי בנות: טיפאני (1967) ורורי (1969).
קולינס התגוררה בלוס אנג'לס, ארצות הברית, מקום המהווה רקע למרבית ספריה, העוסקים בדרך כלל בהוליווד ואנשיה.
היא נחשבה לאחת הסופרות העשירות ביותר בבריטניה וכנראה אף בעולם כולו.
נפטרה ב-19 בספטמבר 2015 מסרטן השד.
דבר המחלה הוסתר מהציבור והייתה זו היא עצמה שחשפה אותו ימים אחדים לפני מותה בריאיון למגזין People.
חמשת ספריה האחרונים נכתבו בתקופה שמאז האבחנה ועד הפטירה.
בזמן פטירתה נאמד הונה בסך כ-180 מיליון דולר.
ספרה הראשון של קולינס "The World Is Full of Married Men" יצא לאור ב-1968, בהוצאת W.H.Allen, לא מעט בעידודו של אוסקר לרמן בעלה השני.
הספר עורר סערה רבתי, בשל התיאורים המיניים הבוטים שהופיעו בו.
זו גם הייתה אחת הסיבות כנראה להצלחתו של הספר בבריטניה ובארצות הברית, כמו גם להחרמתו במדינות אחרות בעולם ובראשן אוסטרליה.
הספר הוסרט רק ב-1979, בעקבות הצלחתם של שנים מספריה הבאים של קולינס, שהפכו אף הם באותן שנים לסרטי קולנוע - "The Stud" וההמשך שלו - "The Bitch".
את שיר הנושא של הסרט שרה זמרת הפופ רוק הוולשית בוני טיילר, והוא הפך לאחד מלהיטיה המצליחים.
הספר השני שהוציאה קולינס לאור, שנה אחרי צאתו של סיפרה הראשון ובאותה הוצאה לאור, היה "The Stud".
ב-1978 היה ספר זה לספרה הראשון שעובד לסרט קולנוע.
תוכניות להסרטתו החלו כבר באמצע שנות השבעים, אך מסיבות שונות הן לא צלחו.
ירידה שחלה באותה תקופה בקריירה של אחותה של קולינס, ג'ואן, גרמה לג'ואן לשכנע את קולינס למכור לה את זכויות ההסרטה של הספר.
והייתה זו ג'ואן קולינס שגרמה בסופו של דבר להסרטת הספר, כאשר היא עצמה משחקת בו בתפקיד הראשי.
קולינס הייתה לראשונה גם שותפה לכתיבת התסריט.
הצלחתו המסחררת של הסרט גרמה לנסיקתה מחדש של הקריירה הקולנועית של ג'ואן קולינס, אשר המשיכה וכיכבה גם בסרט שנעשה על פי ספר ההמשך "The Bitch".
ב-1971 יצא לאור, גם הפעם בהוצאת W.H.Allen, ספרה השלישי של קולינס "Sunday Simmons And Charlie Brick", אשר בסופו של דבר היה לספר הראשון שקולינס כתבה ואשר לא זכה לגרסה קולנועית משלו.
עם זאת, גם ספר זה כקודמיו וכמו גם אלה שבאו אחריהם, רובם ככולם היו לרבי מכר עולמיים.
שמו של הספר שונה במהלך השנים פעמיים ולבסוף הוא נקרא "Sinners".
לטענת רבים הוא מבוסס על דמותו של פיטר סלרס, עמו הייתה קולינס מיודדת באותן שנים ואשר אביה היה אז הסוכן שלו.
ספרה התשיעי - "Hollywood Wives", שיצא לאור ב-1983 בהוצאת "HarperCollins", נמכר ביותר מחמישה עשר מיליון עותקים.
ב-1985 הוא עובד על ידי מפיק העל אהרון ספלינג, למיני סדרת טלוויזיה, ששודרה ב-ABC והייתה מהמיני סדרות הטלוויזיוניות המצליחות ביותר של שנות ה-80.
קולינס הייתה גם תסריטאית קולנוע וטלוויזיה פורייה.
אוסקר לרמן בעלה של קולינס היה שותף להפקתו של סרט זה.
ב-1990 כתבה קולינס את התסריט ואף הייתה שותפה להפקתה של מיני סדרה טלוויזיונית על פי שני הספרים הראשונים בסדרת לאקי שלה - "Chances" (מ-1981) ו-"Lucky" (מ-1985).
אחת השחקניות במיני סדרה זו הייתה סנדרה בולוק.
כעבור שנתיים כתבה קולינס את התסריט הטלוויזיוני והפיקה גם את הספר השלישי בסדרה זו - "Lady Boss" (שנכתב ב-1990).
לתקופה קצרה אף הייתה קולינס מארחת בתוכנית אירוח טלוויזיונית שלא הצליחה במיוחד ולאחר מכן מארחת לסדרת סרטי טלוויזיה, על פי סגנון כתיבתה.
כמו כן כתבה ב-1998 ספר שהופיע בהמשכים בעיתונות וגיבורתו הייתה מדיסון קסטלי, עיתונאית חוקרת.
גיבורה זו כיכבה גם בשניים מספריה שנכתבו בשנות האלפיים.
THE WORLD IS FULL OF MARRIED MEN, 1968 - רק ב-1979 יצא לאקרנים סרט הקולנוע על פי ספר זה
THE STUD, 1969 - ב-1978 היה ספר זה לסרט הקולנוע הראשון שנעשה על פי ספר של קולינס
THE BITCH, 1979 - עובד באותה שנה גם לסרט באותו שם.
זהו ספר המשך לספר, שיצא לאור עשר שנים קודם לכן
CHANCES, 1981 - הספר הראשון בסדרת לאקי.
היה ב-1990 למיני סדרה טלוויזיונית
HOLLYWOOD WIVES, 1983 - ב-1985 הופקה מיני סדרה טלוויזיונית על פי הספר
LUCKY, 1985 - השני בסדרת לאקי.
ב-1990 עובד ספר זה יחד עם קודמו למיני סדרה טלוויזיונית
LADY BOSS, 1990 - הספר השלישי בסדרת ספרי לאקי.
ב-1992 עובד גם ספר זה למיני סדרה טלוויזיונית
VENDETTA, 1995 - הרביעי בסדרת לאקי
POWER, 1998 - Paris Connections הפרק הראשון בספר מדיסון קסטלי הראשון, שפורסם בהמשכים - הספר המלא עובד גם לסרט שנקרא
DANGEROUS KISS, 1999 - הספר החמישי בסדרת לאקי
LETHAL SEDUCTION, 2000 - ספר קסטלי המלא הראשון - השני בסדרה
HOLLYWOOD WIVES: THE New Generation, 2001 - עובד באותה שנה גם לסרט טלוויזיה, שהיה סרטה האחרון של פארה פוסט
DEADLY EMBRACE, 2002 - ספר מדיסון קסטלי השלישי
Goddess of Vengeance, 2011 - השביעי והאחרון עד כה בסדרת ספרי לאקי
ספרי ג'קי קולינס בעברית (רשימה חלקית)
אהבות ומזימות, תרגום: דפנה בן יוסף, הוצאת מודן, 2008.
מאהבים ושחקנים, תרגום: שלומית הנדלסמן, הוצאת מודן, 2007.
פיתוי קטלני, תרגום: נורית לוינסון, הוצאת מודן, 2004.
נשיקה מסוכנת, תרגום: נורית לוינסון, הוצאת מודן, 2002.
ריגוש, תרגום: נורית לוינסון, הוצאת מודן, 2001.
נקמתה של לאקי, הוצאת מודן, 2000
ילדי הוליווד, הוצאת מודן, 1995
כוכב אמריקאי, תרגום: עלינא ארשטיין, הוצאת שלגי - רמדור, 1993.
אשת קריירה, תרגום: עלינא ארשטיין, הוצאת שלגי - רמדור, 1991.
כוכב רוק, הוצאת כתר, 1990
לאקי, תרגום: משה בראון, הוצאת זמורה ביתן, 1988.
בעלים ובוגדים, תרגום: אליעזר כרמי, הוצאת מ.
העולם מלא גברים נשואים, הוצאת ספרי שחף, 1987
לאן נעלמו הגברים כולם, הוצאת חותם, 1987
ההזדמנות, תרגום: דפנה לוי, הוצאת ספרי שחף, 1986.
נשות הוליווד, תרגום: אליעזר כרמי, הוצאת מ.
העולם מלא נשים גרושות, הוצאת כתר
ג'ון לסלי "ג'קי" קוּגן היה שחקן אמריקאי שהחל את הקריירה כילד בסרטים אילמים.
תפקידו הידוע ביותר מתקופה זו הוא בסרט "הנער" של צ'ארלי צ'פלין, משנת 1921. שנים רבות לאחר מכן, בשנות ה-60, התפרסם בדמותו של הדוד פסטר בקומדיית המצבים "משפחת אדמס".
בבגרותו תבע את אמו ואת אביו החורג על כך שבזבזו את הכספים שהרוויח כשחקן בילדותו, והביא את שלטונות קליפורניה לחוקק חוק ראשון מסוגו שמגן על רווחיהם של בדרנים ילדים, שנודע בשם "חוק קוגן" (Coogan Act).
קוגן נולד ב-1914 בלוס אנג'לס, קליפורניה, לשחקן ג'ון הנרי קוגן ג'וניור ולליליאן ריטה (דוליבר) קוגן, בשם ג'ון לסלי קוגן.
הוא החל להופיע בגיל צעיר במופעי וודוויל ובקולנוע, בתפקיד שלא קיבל עליו קרדיט בסרט Skinner's Baby מ-1917. צ'ארלי צ'פלין גילה אותו בעת שהופיע בתיאטרון אורפאום (Orpheum Theatre) בלוס אנג'לס, שהציג מופעי וודוויל, כשרקד על הבמה ריקוד פופולרי.
לקוגן הצעיר היה כישרון טבעי וצ'פלין נהנה מהופעתו.
בעקבות הופעה זו ליהק אותו צ'פלין לתפקיד קטן בסרטו A Day's Pleasure (1919).
לאחר מכן הופיע בסרט "הנער" (1921) כשותפו הרגזן של "הנווד", ואז הופיע בתפקיד הראשי בסרט "אוליבר טוויסט" (1922) בבימויו של פרנק לויד.
כוכבו של קוגן דרך באותם ימים, והוא אף היה לאחד הכוכבים הראשונים שזכו למוצרים מסחריים הנושאים את דמותם, ובהם למשל חמאת בוטנים, מוצרי כתיבה, משרוקיות, בובות ותקליטים.
קוגן למד עם מורים פרטיים עד גיל עשר, אז החל בלימודיו בבית הספר היסודי.
בנערותו למד בכמה קולג'ים, וכן למד באוניברסיטת דרום קליפורניה ב-1932, ונשר מאוניברסיטת סנטה קלרה בשל ציונים נמוכים.
ב-4 במאי 1935, בגיל 20, היה קוגן מעורב בתאונת דרכים במחוז סן דייגו שבה נהרגו אביו וחברו הטוב ג'וניור דרקין (Junior Durkin), שהיה אף הוא שחקן בילדותו והופיע בסרטי הקלברי פין בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20. קוגן היה הניצול היחיד מהתאונה.
כשחקן בילדותו, הרוויח קוגן סכום המוערך בשלושה עד ארבעה מיליון דולר (48 עד 65 מיליון דולר לערך לפי השער ב-2012), אך הכסף בוזבז בידי אמו ואביו החורג, ארתור ברנשטיין, על מותרות כמו מעילי פרווה, יהלומים ומכוניות יוקרה.
אמו ואביו החורג של קוגן טענו כי ג'קי נהנה ושאב סיפוק ממותרות אלו.
אמו אמרה כי "אף פעם לא הבטחנו שנביא דבר מה לג'קי.
כל דולר שילד מרוויח לפני שהוא בן 21 שייך להוריו.
ג'קי לא יקבל אף פרוטה מהכסף שהרוויח", וטענה כי "ג'קי היה ילד רע".
כאשר קוגן נקלע לזמנים קשים, הוא ביקש מצ'ארלי צ'פלין סיוע, וצ'פלין העניק לו 1,000 דולר ללא כל היסוס.
הקרב המשפטי הוביל לדיון ציבורי בעניין שחקנים-ילדים והניע את חקיקת "חוק ההגנה על ילדים שחקנים", שנחקק בקליפורניה, הידוע גם בשם "חוק קוגן" (Coogan Law או Coogan Act).
החוק דורש שמעסיקו של שחקן-ילד ישמור 15% מהרווחים בקרן ייעודית (שנקראת לרוב "חשבון קוגן", Coogan Account), ומגדיר את הטיפול בנושאים כמו השכלה, שעות עבודה וימי מנוחה.
קוגן התגייס לצבא ארצות הברית במרץ 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר המתקפה על פרל הארבור, הוא ביקש לעבור לחיל האוויר האמריקאי כטייס דאון צבאי בשל כישורי התעופה שרכש כאזרח.
לאחר שסיים את בית הספר לטייסי דאון, מונה לנווט והתנדב למשימה מסוכנת עם "טייסת הקומנדו הראשונה" (1st Air Commando Group).
בדצמבר 1943 היחידה נשלחה להודו.
בזמן המערכה על בורמה, הטיס ב-5 במרץ 1944 חיילים בריטים שהשתייכו ליחידת הצ'ינדיטים בפיקודו של הגנרל אורד וינגייט, והנחית אותם בלילה בג'ונגל קטן, כ-150 קילומטר מאחורי הקווים היפניים.
לאחר המלחמה, קוגן חזר לשחק, בין היתר בטלוויזיה.
בשנים 1952–1953 הוא גילם את דמותו של סטוני קרוקט בתוכנית "Cowboy G-Men".
ב-1958 הופיע בסרט "לבבות בודדים" לצידו של מונטגומרי קליפט.
ב-1965 הופיע בתפקיד שוטר בסרטו של אלביס פרסלי "מטורף לנשים" ("Girl Happy").
הוא הופיע ארבע פעמים בסדרה המשפטית "פרי מייסון".
כמו כן הופיע בסדרות כמו "אהבה נוסח אמריקה" , "חבורת בריידי", "אני חולם על ג'יני", "משפחה שכזאת", "הנה לוסי" (עם לוסיל בול), "המופע של בריאן קית'", "המופע של אנדי גריפית'", "משפחת פרטרידג'", "המערב הפרוע" (The Wild Wild West) ו"הוואי חמש-אפס", עד לפרישתו באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20.
הוא המשיך להשתתף גם בסרטים אך ללא הצלחה דומה לזו שהייתה לו בילדותו.
הסרט אחרון בהשתתפו צולם בשנת 1984. בסרט זה הוא השתתף לצד השחקן הישראלי-אמריקאי סטיב בונד.
קוגן התחתן עם השחקנית בטי גרייבל ב-20 בנובמבר 1937, והתגרש ממנה ב-11 באוקטובר 1939. לאחר מכן נישא שלוש פעמים, ומנישואיו נולדו לו שני בנים ושתי בנות.
בתו לסלי דיאן קוגן (נולדה ב-24 בנובמבר 1953) הולידה את קית' קוגן (נולד ב-13 בינואר 1970), שהלך בעקבות סבו והחל לשחק בגיל חמש.
בין היתר הופיע באחד התפקידים הראשיים בסרט "Adventures in Babysitting" (1987) שזכה להצלחה קופתית.
שנתיים לאחר מות סבו, ב-1986, שינה את שמו מקית' אריק מיצ'ל לקית' קוגן.
אחיו הצעיר, רוברט קוגן (Robert Coogan; 12 בדצמבר 1924 – 12 במאי 1978), היה גם הוא שחקן בילדותו.
הוא שיחק בסרט "סקיפי" (1931), שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
ב-1 במרץ 1984 מת קוגן מדום לב, בגיל 69, במרכז הרפואי סנטה מוניקה בסנטה מוניקה, קליפורניה.
קוגן הונצח בכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
ג'קלין בארטון היא כימאית יהודיה אמריקאית, פרופסור במכון הטכנולוגי של קליפורניה.
אביה היה שופט בבית המשפט העליון של מדינת ניו יורק.
אמה הייתה יהודייה ילידת בלגיה.בארטון נשואה לפיטר דרבן, גם הוא פרופסור לכימיה במכון הטכנולוגי של קליפורניה.
סיימה תואר ראשון, בהצטיינות יתרה, במכללת בארנארד, המסונפת לאוניברסיטת קולומביה.
סיימה דוקטורט בכימיה אורגנית באוניברסיטת קולומביה ב-1978. בשנים 1979 -1980 עשתה פוסט דוקטורט במעבדות בל ובאוניברסיטת ייל.
הייתה פרופסור לכימיה במכללת האנטר בשנים 1980 - 1982. פרופסור לכימיה באוניברסיטת קולומביה בשנים 1983 -1989. מאז ועד היום (נכון לאוגוסט 2014) היא פרופסור במכון הטכנולוגי של קליפורניה.
בארטון הינחתה מעל 100 דוקטורנטים ופוסטדוקטורנטים (נכון לקיץ 2014).בארטון חברה בדירקטוריונים של דאו כימיקלים ומעבדות בל.
עיקר מחקרה הוא במשמעות הולכת אלקטרונים הופכית (transverse electron transport) לאורך סליל DNA דו גדילי.
פרס אלאן ווטרמן של האקדמיה הלאומית למדעים - 1985.
פרס אלי לילי של האגודה האמריקנית לכימיה לכימיה ביולוגיה - 1987.
פרס לכימיה (Pure Chemistry) של האגודה האמריקנית לכימיה - 1988.
חברת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים - 1991.
פרס מכון ויצמן למדעניות מצטיינות - 1997.
חברת החברה הפילוסופית האמריקאית - 2000.
חברת האקדמיה הלאומית למדעים - 2002.
המדליה הלאומית למדעים - 2011.
מחוז ג'קסון הוא מחוז בדרום החלק המערבי של מדינת אורגון בארצות הברית.
נכון למפקד של 2020 התגוררו במחוז 223,259 תושבים.
שטח המחוז הוא 7,257 קילומטרים רבועים ובירתו היא העיר מדפורד.
המחוז קרוי על שם אנדרו ג'קסון הנשיא השביעי של ארצות הברית.
במחוז יש 11 ערים ועיירות ו-34 קהילות (unincorporated communities).
היישוב הגדול ביותר הוא העיר מדפורד, המשמשת מושב המחוז מאז 1927.
במחוז שכנו בעבר כמה קבוצות אתניות של אינדיאנים: מודק (Modoc), שסטה, טקלמה (Takelma), לטגווה (Latgawa) ואומפקווה (Umpqua).
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-19 פלשו לאזור בני הקליקיטאט (Klickitat) מהצפון והדשוטס (Deschutes) מהדרום והתיישבו בו.
"הרשות המחוקקת הטריטוריאלית" יצרה את מחוז ג'קסון ב-12 בינואר 1852, מהחלק הדרום מערבי של מחוז ליין ושטחים שטרם חולקו דרומית למחוז דאגלס ולמחוז לשעבר אומפקווה.
בזמן יצירת המחוז הוא כלל שטחים שכיום שייכים למחוזות קוס, קארי, ג'וזפין, קלאמת ולייק.
גילוי זהב בעמקי הנהרות אילינוי ורוג בסמוך לג'קסונוויל ב-1852 והשלמת דרך העגלות שחיברה בין הנתיב לקליפורניה בדרום ולמחוז דאגלס בצפון גרמו לגידול בזרם המהגרים האירופאים.
עימותים בין כורי הזהב והאינדיאנים הובילו למלחמה ב-1853, שהמשיכה לסירוגין עד התבוסה הסופית של חבורת הלוחמים האחרונה בפיקודם של הצ'יפים המכונים ג'ון וג'ורג' על ידי כוח משותף של צבא ואזרחים ב-29 במאי 1856 בעיקול הגדול של נהר האילינוי.
לאחר הכניעה כינס הממשל את כל האינדיאנים לתוך שמורות, החל בינואר 1856 שקבוצה ראשונה הוצעדה לשמורת האינדיאנים גרנד רונד (Grand Ronde Indian Reservation) מערבית לסיילם.
במרוצת החודשים הבאים אולצו קבוצות נוספות לעקור עד שבמאי 1857 כמעט כל בני השסטה, הטקלמה, והלטגווה יושבו מחדש בשמורת סילץ (Siletz Reservation), הקיימת גם כיום.
כמושב המחוז הראשון נקבעה העיירה ג'קסונוויל ב-1853. עם זאת, האוכלוסייה בג'קסונוויל הלכה והתמעטה עקב הידלדלות שדות הזהב המקומיים ובניית קו הרכבת מסילת הברזל קליפורניה ואורגון ב-1880. קו רכבת זה עקף את ג'קסונוויל ובמקום זאת עבר דרך מדפורד, השוכנת 8 קילומטרים מזרחית לג'קסונוויל.
מדפורד הלכה והתפתחה בשל קו הרכבת והמסחר והפיתוח שהביא בעוד שג'קסונוויל הלכה והידרדרה.
ג'קסונוויל הדפה את כל ההצעות להעביר את מושב המחוז עד 1927 שאז מדפורד נבחרה לבסוף כמושב המחוז.
במרץ 2004 היה מחוז ג'קסון לראשון מבין 35 המחוזות של אורגון שהלכו בעקבותיו ליישם תוכנית וולונטרית להגן על בתים השוכנים באזורים המוגדרים ממשק יער-עיר מפני אש.
התוכנית חייבה בעלי בתים ליצור שביל אש ברוחב של לפחות 75 סנטימטרים סביב בתיהם, והשפיעה על 12,000 בעלי בתים.
ב-2007 הפכה התוכנית לחובה לבעלי בתים רבים עקב האיום לתביעת נזיקין אם הרכוש שלהם היה מעורב בשריפה.
ב-15 במאי 2007 הצביעו התושבים שלא לפתוח מחדש את 15 הספריות הציבוריות במחוז, שנסגרו מאז 6 באפריל בשל מחסור במימון.
זו הייתה סגירת הספריות הגדולה ביותר בתולדות ארצות הברית.
הספריות נפתחו מחדש חצי שנה אחר-כך למספר שעות קטן יותר ב-24 באוקטובר 2007.
שטח המחוז, על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, הוא 7,260 קילומטרים רבועים, שמתוכם 7,210 קמ"ר אדמה ו-47 קמ"ר (0.6%) מים.
המחוז גובל במחוזות אורגון ג'וזפין ממערב, קלאמת ממזרח ודאגלס מצפון, ובמחוז סיסקיו שבקליפורניה מדרום.
בתחומי המחוז שוכנים המונומנט הלאומי קסקייד-סיסקיו (Cascade–Siskiyou National Monument), הפארק הלאומי קרייטר לייק (חלקי), היער הלאומי קלאמת (Klamath National Forest) (חלקי), היער הלאומי הנהר רוג – סיסקיו (Rogue River-Siskiyou National Forest) (חלקי) והיער הלאומי אומפקווה (Umpqua National Forest) (חלקי).
בר קריק (Bear Creek), יובל של הנהר רוג (Rogue River), וכל אגן הניקוז שלו שוכנים בתחומי מחוז ג'קסון.
מרכזי האוכלוסייה של מדפורד עם קרוב ל-80,000 תושבים, אשלנד (Ashland) עם מעל ל-20,000 תושבים, פניקס (Phoenix) עם כ-4,500 תושבים, טלנט (Talent) עם מעל ל-6,000 תושבים וסנטרל פוינט (Central Point) עם מעל ל-17,000 תושבים שוכנים כולם לאורך היובל.
היובל נשפך לנהר רוג בסמוך לתצורות הלבה המכונות "סלע השולחן העילי והתחתי" (Upper and Lower Table Rock).
צפיפות האוכלוסין היא 28 תושבים לקילומטר.
על פי מפקד האוכלוסין של 2010 התחלקה האוכלוסייה כלהלן:
88.7% – לבנים ממוצא אירופי
10.7% – היספאנים או לטינו אמריקנים
השאר בני גזעים שונים (שחורים, אסייאתים, רב-גזעיים וכו')
השפה הנפוצה היא אנגלית, אם כי במפקד האוכלוסין של שנת 2000 דיווחו 9.4% שנהגו לדבר בביתם בספרדית.
ענפי הכלכלה העיקריים במחוז ג'קסון הם בריאות, חקלאות, עץ, תעשייה ותיירות.
מחוז ג'קסון כולל מעל ל-40,000 דונם של מטעים והוא חולק יחד עם מחוז ג'וזפין את האפלאסיון עמק רוג ואפלגייט (Rogue Valley and Applegate).
מחוז ג'קסון הוא מקור לסטיאטיט, אחד הסוגים של המינרל טלק המוכר בכינוי "אבן-סבון", סוג אבן מקובל לפיסול ויצירת חפצי אומנות.
הדרך הירוקה של בר קריק (Bear Creek Greenway) – שטח משני צדי ערוץ הנהר בר קריק בין אשלנד לסנטרל פוינט.
המאפיין הבולט ביותר הוא שביל אופניים מכוסה אספלט באורך 33 קילומטרים שהוא פופולרי בין רוכבי אופניים ומחליקי גלגיליות, בייחוד באביב ובקיץ.
מערבולת אורגון (Oregon Vortex) – מגוון תופעות שהן אשליות אופטיות של כביש מכושף בסמוך לעיירה גולד היל (Gold Hill).
ג'קי צרפתי (נולד ב-14 בינואר 1969) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת הקשר אחורי, וכיום מעביר חוגי כדורגל לילדים.
ג'קי צרפתי, בנו של הכדורגלן סמי צרפתי ואחיו של הכדורגלן גיא צרפתי, החל את קריירת המשחק במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, וכבש את שער הבכורה שלו בבוגרים נגד בית"ר ירושלים בעונת 1988/1987. ג'קי צרפתי ערך 102 הופעות ו-7 שערים (בכל המסגרות) במדי הבוגרים של מכבי תל אביב.
בעונת 1988/1987 היה שותף לזכייתה של הקבוצה בגביע המדינה, תחת הדרכתו של גיורא שפיגל.
לאחר מכן עבר צרפתי להפועל בת ים לעונה אחת בה כבש 5 שערים.
צרפתי סיים את הקריירה שלו בנחלת יהודה מליגה א' שם שיחק חצי עונה עד שהוא קרע את הצולבת והוא הודיע על פרישה ממשחק פעיל בגיל 32.
צרפתי כיום מאמן חוגי ילדים בתל אביב.
ג'קי שריל רוזן היא פוליטיקאית יהודייה-אמריקאית המכהנת כנציגת מדינת נבדה בסנאט של ארצות הברית.
בנובמבר 2018 נבחרה לתפקיד זה, לאחר שקודם לכן כיהנה כנציגת המחוז השלישי של נבדה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ב-1979 סיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת מינסוטה.
בתקופת לימודיה החלה לעסוק בתכנות מחשבים, בתום הלימודים עברה ללאס וגאס בעקבות הוריה.
היא עבדה כמתכננתת ומפתחת תוכנה במספר חברות בנבדה בהן סיטיבנק, סאות'ווסט גז וסומה והקימה חברת ייעוץ עצמאית.
בשנים 2013–2016 שימשה נשיאת הקהילה של בית הכנסת "נר תמיד" בהנדרסון, בית הכנסת הרפורמי הגדול ביותר באזור עמק לאס וגאס.
בינואר 2016 פנה אלייה הארי ריד, הסנאטור הפורש ממדינת נבדה ושכנע אותה להתמודד בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לנציגות מחוז הקונגרס השלישי של נבדה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוני 2016 זכתה בבחירות המקדימות ובנובמבר 2016 זכתה בבחירות הכלליות.
ביוני 2017 דווח כי רוזן מתכוונת להתמודד לסנאט ב-2018 מול דין הלר, הסנאטור הרפובליקני המכהן.
היא גברה בבחירות על הלר ונכנסה לתפקידה בינואר 2019. בבחירות לסנאט ב-2024 גברה על יריבה סם בראון ונבחרה לתקופת כהונה נוספת.
רוזן נשואה ללארי, רדיולוג במקצועו, ואם לבת אחת.
ג'קלין אלן סמית' היא שחקנית ואשת עסקים אמריקאית ממוצא יהודי.
היא מוכרת מהופעתה בתפקיד קלי גארט בסדרת הטלוויזיה "המלאכיות של צ'רלי" (1976–1981), והייתה השחקנית היחידה שהופיעה בסדרה מתחילתה ועד לסיומה.
סמית' חזרה וגילמה את אותה דמות בהופעת קמע בסרט "המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה" מ-2003. תפקידים נוספים שלה בקולנוע היו "Nightkill" (מ-1980) ו"דז'ה וו" (1985).
בתחילת שנות השמונים של המאה העשרים החלה לפתח מותגי בגדים ובשמים משלה.
תחילת הקריירה של סמית' הייתה ב-1969 בפרסומות טלוויזיה.
ב-1976 לוהקה לסדרה "המלאכיות של צ'רלי", לצדן של קייט ג'קסון ופארה פוסט.
התוכנית קידמה את הקריירה של שלוש השחקניות לקראת כוכבות, שכלל הופעה שלהן בשער טיים מגזין.
ב-1981 הייתה סמית' מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה על הופעתה בסרט הטלוויזיה "ג'קלין בובייה קנדי".
במשך עשרים השנים הבאות כיכבה במספר רב של סרטי טלוויזיה ומיני-סדרות בהן "Rage of Angels" (מ-1983), "ג'ורג' וושינגטון" (1984), "קליידוסקופ" (1990) וב"סיוט לאור היום" (1992).
בשנים 2002 עד 2004 הופיעה מדי פעם בסדרת הדרמה "המחוז", וב-2012 שיחקה בתפקיד אוליביה הודג'ס בשני פרקים בסדרה "זירת הפשע" (CSI).
ג'קלין אלן סמית' נולדה ביוסטון שבטקסס למרגרט אלן ולג'ק סמית' (נולד בשם ג'ייקוב קופרשמידט).
אביה היה יהודי ממוצא רוסי, ואמה הייתה נוצרייה ממוצא אנגלי, סקוטי, אירי וולשי.
היא למדה בבית הספר התיכון מירבו ב.
לאמאר וסיימה את הלימודים ב-1964. אחר כך למדה באוניברסיטת טריניטי בסן אנטוניו.
אחר הקולג' עברה סמית' לגור בניו יורק בתקווה להיות רקדנית בלט.
שאיפותיה השתנו לכיוון הדוגמנות והמשחק כשמצאה עבודה בפרסומות טלוויזיה ובמודעות פרסומת, בהן עבור מותג המוצרים לחיטוי הפה ליסטרין.
ב-1968 הוצע לה התפקיד של ויקטוריה וינטרס בסדרת הדרמה לשעות היום "Dark Shadows", אבל היא דחתה אותו.
ב-1971 הייתה הדוגמנית (נערת ברק) עבור "שמפו ברק" (Breck Shampoo).
לאחר שנים אחדות הצטרפה לשחקנית / דוגמנית פארה פוסט כדוגמנית עבור שמפו Wella Balsam.
ב-21 במרץ 1976 שיחקה סמית' לראשונה בתפקיד קלי גארט בסדרה "המלאכיות של צ'רלי".
התוכנית שודרה תחילה כסרט טלוויזיה בכיכובן של סמית', קייט ג'קסון ופארה פוסט (שהופיעה בשם פארה פוסט-מייג'ורס) בתפקיד חוקרות פרטיות עבור סוכנות הבילוש טאונסנד אוסשייטס, שמנוהלת בידי המולטי-מיליונר שהנשים לא פגשו מעולם.
צ'ארלס טאונסנד (בקולו של ג'ון פורסיית') היה מקצה משימות ונותן עצות בטלפון לצוות הנשים בניהולו אותן כינה בשם "מלאכיות".
בצוות היו שני גברים שעזרו להן בעיקר במשרד ולעיתים בשטח, בגילומם של דייוויד דויל ודייוויד אוגדן סטירס.
התוכנית זכתה לרייטינג גבוה במדד נילסן, שגרמה לרשת להפיק סדרה שלמה עם כל הדמויות הראשיות מלבד סטירס.
הסדרה ששידוריה החלו ב-22 בספטמבר 1976, רצה במשך חמש עונות.
הסדרה שזכתה להצלחה גדולה בארצות הברית וברחבי העולם, גרמה להפקת מוצרים הקפיים בעיקר בשלוש העונות הראשונות, בהן קלפי אספנות, בובות אופנתיות, פוסטרים, פאזלים, ציוד לבית הספר, מכוניות צעצוע ומשחקי קופסה, שבכולם מופיעה דמותה של סמית'.
"המלאכיות" הופיעו גם בשערים של מגזינים רבים החל ממגזיני מעריצים וכלה ב-"TV Guide" ובמגזין טיים.
פארה פוסט עזבה את הסדרה בסוף העונה הראשונה ושריל לאד החליפה אותה בהצלחה, ונשארה עד סיום הסדרה.
ג'קסון עזבה בסוף העונה השלישית, ומחליפותיה היו בתחילה שלי האק ואחר כך טניה רוברטס.
סמית' גילמה את הדמות של קלי בכל חמש העונות של הסדרה עד 1981. כמו כן שיחקה בדמות זו בתפקיד אורח בפרק פיילוט של "The San Pedro Beach Bums", ובסרט הקולנוע משנת 2003 "המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה".
השחקנית כריסטינה צ'יימברס גילמה את דמותה של סמית' בסרט הטלוויזיה "Behind the Camera: The Unauthorized Story of Charlie's Angels".
תפקידה הראשון של סמית' מחוץ ל"המלאכיות של צ'רלי" היה ב-1977 בסרט הטלוויזיה של CBS בשם "Escape from Bogen County".
ב-1978 הופיעה בתפקיד ג'ויס חבר בסרט "The Users" יחד עם טוני קרטיס וג'ון פורסיית'.
ב-1980 כיכבה סמית' לצדו של רוברט מיצ'ם במותחן "Nightkill".
אחרי סיום הסדרה "ל"המלאכיות של צ'רלי" ב-1981 כיכבה סמית' בתפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה עטור השבחים "ג'קלין בובייה קנדי" והייתה מועמדת על הופעתה בדמות ג'קלין קנדי לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר.
ב-1983 כיכבה סמית' בדמות ג'ניפר פרקר בסרט הטלוויזיה "זעם המלאכים" המבוסס על רומן מאת סידני שלדון.
ב-1986 גילמה סמית' שוב את אותה דמות בסרט ההמשך "Rage of Angels: The Story Continues".
כמו כן שיחקה בעיבודים לרומנים מאת דניאל סטיל כגון "קליידוסקופ" (1990) ו"אלבום משפחתי" (1994).
ב-1985 כיכבה סמית' בסרט הקולנוע "דז'ה וו" שביים בעלה טוני ריצ'מונד.
ב-1989 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "כריסטין קרומוול" המתרחשת בסן פרנסיסקו.
באותה שנה הוענק לה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בשנים 2002 עד 2004 שיחקה סמית' בתפקיד ונסה קאוואנה בסדרת הטלוויזיה "המחוז".
היא חזרה וגילמה את קלי גארט בתפקיד קמע בסרט הקולנוע "המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה", והייתה "המלאכית" היחידה שהופיעה גם בגרסה הקולנועית.
באוגוסט 2006 התאחדה סמית' עם חברותיה המלאכיות, קייט ג'קסון ופארה פוסט, בהופעה בטקס פרסי האמי ה-58 כמחווה למפיק אהרון ספלינג שנפטר באותה שנה.
הופעתה זו הובילה את המפיקים של ערוץ בראבו להציע לה להנחות את תוכנית הריאליטי "Shear Genius" ששודרה לראשונה במרץ 2007. סמית' הנחתה את התוכנית בשתי העונות הראשונות.
במרץ 2010 חזרה סמית' לשחק אחרי הפסקה של חמש שנים בתפקיד אורח בסדרת הדרמה של NBC "חוק וסדר: מדור מיוחד".
ב-2012 כיכבה סמית' בסדרה "CSI" בתפקיד אוליביה הודג'ס, אמו של דייוויד הודג'ס (בגילומו של וולאס לנגהאם).
ב-1985 נכנסה סמית' לעולם העסקים כשהציגה את הקולקציה שלה של בגדי נשים עבור רשת החנויות Kmart.
היא הייתה חלוצת הרעיון של ידוענים המקדמים את המותגים שלהם.
בעונה ה-15 של "משפחת סימפסון" הקדישו את הפרק "The Fat and the Furriest" להצלחותיה העסקיות של סמית'.
במאי 2009 החל צוות סרטי תעודה לצלם את חייה בבית, תיאור פילוסופיית העיצוב שלה ויחסיה עם Kmart.
עסקיה התפרשו לתחום של ריהוט לבית והיא השיקה קו מוצרים של מצעים ואביזרים לאמבטיה.
בספטמבר 2008 השיקה סמית' קולקציית פאות עבור "פאות פולה יאנג" בשם STYLE.
בעלה הראשון היה השחקן רוג'ר דייוויס לו הייתה נשואה בין השנים 1968 עד 1974. ב-1978 התחתנה עם דניס קול, שחקן שהופיע פעמים אחדות בסדרה "המלאכיות של צ'רלי".
בני הזוג התגרשו ב-1981. באותה שנה נישאה סמית' לאיש הקולנוע טוני ריצ'מונד.
לבני הזוג נולדו שני ילדים, גסטון (יליד 1982) וספנסר מרגרט (נולדה ב-1985).
הם התגרשו ב-1989. מאז 1997 נשואה סמית' למנתח הלב ברד אלן.
ב-2003 נאבקה סמית' במחלת הסרטן.
ב-2010 השתתפה בסרט דוקומנטרי על סרטן השד בשם "1 a Minute".
ג'קי שרוף הוא שחקן קולנוע הודי.
הוא פועל בתעשיית הקולנוע ההודי (בוליווד) כארבעה עשורים, ונכון לשנת 2020 הופיע בלמעלה מ-250 סרטים ב-13 שפות (הינדית, קונקאני, קאנדה, מראטהית, אורייה, פנג'אבי, בנגלית, מלאיאלאם, טמילית, גוג'ראטית, בוג'פורית, טלוגו ואנגלית).
זוכה 3 פרסי פילמפייר (האוסקר ההודי) וכן פרסי קולנוע נוספים.
שרוף נולד בשם ג'אי קישן קאקובאי שרוף במומבאי.
אביו, קאקובהאי הריבהאי שרוף, היה גוג'ראטי ואמו, ריטה חוריניסה, הייתה אויגורית מקזחסטן.
הם התגוררו במלבר היל, מומבאי.
לפני שנכנס לתעשיית הקולנוע, שרוף דגמן במספר פרסומות.
הבמאי והמפיק סובהאש גאי העניק לו את שם הבמה שלו - "ג'קי" - כאשר ליהק אותו לסרטו Hero.
שרוף היה שופט בתוכנית המציאות India's Magic Star, ששודרה בערוץ Star One ההודי.
הופעת הבכורה הקולנועית של שרוף הייתה בשנת 1982, בסרטו של דוו אנאנד, Swami Dada.
בשנת 1983, הבמאי סובהאש גאי ליהק אותו לתפקיד הראשי בסרטו המצליח Hero, לצידה של מינקאשי סשאדרי.
שרוף המשיך לשתף פעולה עם גאי במספר סרטים.
אחרי Hero, הוא הופיע במספר סרטים נוספים שזכו להצלחה, ביניהם Andar Baahar, Jaanoo ו-Yudh.
בשנת 1986 שרוף הופיע בסרט Karma שהיה אחד מהסרטים הרווחיים ביותר בקופות של 1986. סרטו הבא היה Kaash.
בין הסרטים המאוחרים יותר בהם השתתף: Dahleez ו-Sachché Ká Bol-Bálá, אשר זכו לשבחים מצד המבקרים, אך נכשלו בקופות.
בהמשך, השתתף בסרטים שזכו להצלחה מסחרית, בהם Ram Lakhan, Tridev ו-Parinda (עליו זכה בפרס פילמפייר עבור השחקן הטוב ביותר).
שרוף התחתן עם עיישה דאט, לימים - מפיקת סרטי קולנוע, ביום הולדתה, ב-5 ביוני 1987. הזוג מנהל יחד חברת מדיה, Jackie Shroff Entertainment Limited.
לשניים היו 10% ממניות ערוץ הטלוויזיה ההודי Sony TV במשך כ-15 שנה, עד שמכרו את החזקותיהם בשנת 2012. לשניים שני ילדים
בנו טייגר שרוף הוא שחקן בוליוודי מצליח ובתו קרישנה שרוף מעורבת בעסקיו של אחיה ונוהגת להופיע בטלוויזיה בתוכניות שונות.
שרוף הוא חבר לכל החיים במועדון הקולנוע והטלוויזיה הבינלאומי של האקדמיה האסיאתית לקולנוע וטלוויזיה.
לשרוף תואר דוקטור לאמנויות על תרומתו החשובה בתחום הקולנוע מאוניברסיטת אינברטיס.
יש לו חווה אורגנית, שבה הוא מגדל צמחים אורגניים, עצים ועשבי תיבול.
שרוף השתתף באירוע ההשקה של קרן ג'לדהארה (Jaldhaara Foundation) הפועלת למען מים, תברואה והיגיינה בקהילות מבודדות באסיה ובאפריקה.
שרוף השתתף בטקס חלוקת Hiru Golden Film Awards שהתקיים בשנת 2016 בסרי לנקה, כאורח מיוחד יחד עם שחקני בוליווד נוספים, כגון סוניל שטי, ניל ניטין מוקש, סרידבי, מדהורי דיקסיט וקאריסמה קאפור.
ג'קלין איבון הארי , הידועה בשם במה ג'קיי, היא שחקנית, זמרת, קומיקאית, במאית, ואישיות טלוויזיונית אפרו-אמריקאית.
היא ידועה עבור תפקידה בתור סנדרה קלארק, שהייתה החברה-אויבת של מרי ג'נקינס (בגילומה של מרלה גיבס), בסדרת הטלוויזיה של NBC "227" (1985-90), וכן בשל תפקידה כליסה לנדרי בסיטקום של ABC/WB "תאומות" (1994-99).
היא האפרו-אמריקאית הראשונה שזכתה בפרס אמי לשחקנית המשנה המצטיינת בסדרה קומית.
הארי נולדה בווינסטון סיילם, צפון קרוליינה, ב-1956, וגדלה בהארלם, ניו יורק להורים אפרו-אמריקאים.
הארי החלה ללמוד משחק בבית ספר תיכון לאומנויות במרכז מנהטן בניו יורק.
היא הייתה מורה להיסטוריה בבית ספר התיכון הטכני בברוקלין לפני שפתחה קריירת במה בניו יורק.
הופעתה הראשונה של הארי בברודוויי הייתה במחזמר A Broadway Musical, בו שיחקה חברת מקהלה.
במהלך שנות ה-1980 היא כיכבה במגוון הפקות בברודוויי ואוף ברודוויי, ובהפקות שתיירו ברחבי ארצות הברית.
ב-1994, הארי חזרה לבמה לאחר הפסקה, וכיכבה בתפקיד בילי הולידיי במחזה Lady Day at Emersons Bar and Grill.
אחר כך, היא גילמה את תפקיד המאדאם במחזמר The Boys from Syracuse.
באמצע-תחילת שנות ה-2000, היא הופיעה בהפקות נוספות, ביניהן The Sunshine Boys, Damn Yankees, ו-A Christmas Carol.
היא השתתפה גם בסבב הופעות ארצי בהפקתו של ג'יי.
הופעת הבכורה של הארי בטלוויזיה הייתה ב-1983, ב"עולם אחר", בתפקיד לילי מייסון, אותה גילמה עד 1986. ב-1985, הארי החלה לגלם את תפקיד סנדרה קלארק בסיטקום של NBC, "227".
במהלך הסדרה, הארי ומרלה גיבס החלו מחלוקת פרטית לגבי מי היא כוכבת הסדרה, אך מאז השתיים השלימו ואף שיתפו פעולה בפרויקטים נוספים לאחר תום הסדרה.
הביצועים שלה ב-"227" הובילו ליצירת סדרה על שמה, "Jackée", אך למרות הפופולריות של הפיילוט עם קהל הצופים, הסדרה לא התרוממה, והפיילוט מאז משודר בשידורים חוזרים כחלק מ-"227".
לאחר שעזבה הארי את "227" ב-1989, היא כיכבה מול אופרה וינפרי בעיבוד של הרומן של גלוריה ניילור The Women of Brewster Place.
ב-1990, היא כיכבה בפיילוט קומי של NBC We'll Take Manhattan, אשר שודר כתוכנית ספיישל בקיץ באותה שנה, אבל לא הפך לסדרה.
בסוף 1991, היא הצטרפה לצוות השחקנים של The Royal Family אחרי שכוכב הסדרה, רד פוקס, מת באופן בלתי צפוי.
היא כיכבה מול דלה ריס, שהייתה כוכבת אורחת קודם לכן ב-"227".
ב-1992, היא כיכבה בתור עוזרת המאמנת ב-Ladybugs.
ב-2000, הארי שימשה כפאנליסטית אורחת בחידוש התוכנית To Tell the Truth, ואף הופיעה בעונה השנייה של Celebrity Fit Club 2 ב-VH1 ב-2005. מ-1994 ועד 1999, הארי גילמה את ליסה לנדרי, האם המאמצת של דמותן של טיה מאורי ותמרה מוורי בסיטקום "אחות, אחות".
היה לה תפקיד חוזר בתור ונסה בסדרת UPN/CW "כולם שונאים את כריס" וכן תפקיד חוזר בסדרת BET Let's Stay Together.
ב-2012–2015, היא כיכבה בסדרה "המשפחה הראשונה", בה גם מרלה גיבס הופיעה בתפקיד חוזר.
ב-2014–2015, שיחקה במספר פרקים בסדרה "העולם של ריילי".
באותה שנה היא גם הצטרפה לגיבס בסרט Forbidden Woman.
ב-2016–2017 המשיכה להופיע במגוון תפקידי אורח, וב-2018 חזרה לתפקיד ראשי בסדרה The Paynes.
הארי הייתה האישה האפרו-אמריקאית הראשונה שזכתה בפרס אמי לשחקנית המשנה המצטיינת בסדרה קומית עבור "227" ב-1987. היא זכתה בפרס NAACP Image לשחקנית המשנה המצטיינת בסדרה קומית עבור "תאומות" שנתיים רצופות, ב-1999 ו-2000.
הארי הייתה נשואה בעבר למוזיקאי ג'רי ג'מוט ב-1980 עד לשנת 1984.
ב-1996 נישאה לאלג'ין צ'ארלס ויליאמס, נישואים שנמשכו עד 2003. הם אימצו ביחד בן, פרנק, בשנת 1997.
שנה תוכנית תפקיד הערות 1983–1986 עולם אחר לילי מייסון תפקיד ראשי 1985–1989 227 סנדרה קלארק תפקיד ראשי (עונות 1-4); תפקיד חוזר (עונה 5)
טימוצ'ין פביאן קוונג וואה אוזלואר הידוע בשם ג'קס ג'ונס הוא מפיק מוזיקלי, פזמונאי ודיג'יי בריטי.
הסגנון המוזיקלי של ג'קס ג'ונס מכיל בתוכו האוס ודיפ האוס.
ג'ונס התפרסם בזכות השיר "You Don't Know Me", שיצא בשיתוף עם הזמרת ריי, וזכה להצלחה בינלאומית כאשר נמכר בבריטניה בכ-2 מיליון עותקים, ואף הגיע בשיאו אל המקום ה-3 במצעד הסינגלים הבריטי.
לאחר מכן הוציא ג'ונס את הלהיט "Instruction", אשר שיחזר את הצלחת קודמו, ויצא בשיתוף עם דמי לובאטו וסטפלון דון.
ג'קס ג'ונס נולד ב-25 ביולי 1987, לשני הורים אשר עסקו בהוראה.
אביו הוא ממוצא טורקי, ואף ממוצא סיני.
בילדותו הקשיב בעיקר למוזיקת היפ הופ, רית'ם אנד בלוז, וגוספל.
אמו מן המוצא המלזי השמיעה לו בעיקר את המוזיקה של הזמרת האוסטרלית קיילי מינוג.
בשנת 2013, הוציא ג'קס ג'ונס את סינגל הבכורה שלו, "Go Deep".
בשנת 2014, השתתף ג'ונס בלהיט "I Got U", של דיוק דומונט.
השיר זכה להצלחה רבה, ואף בשיאו כבש את פסגת מצעד הסינגלים הבריטי, ואת פסגת המצעד שבאירלנד.
הקליפ של השיר זכה להצלחה רבה גם כן ביוטיוב, ונכון ל-19 ביולי 2018, מונה הצפיות שלו עומד על כ-253 מיליון צפיות.
בשנת 2015, יצא השיר "House Work", מייק דאן ומנק.
השיר לא זכה להצלחה רבה, ובשיאו הגיע אל המקום ה-60 במצעד שבסקוטלנד.
בשנת 2016, הוציא את הלהיט הבינלאומי שגרם לפריצתו, "You Don't Know Me", ביחד עם הזמרת ריי.
השיר נכנס אל המקום ה-2 במצעד שבפלנדריה, ובמצעד של ולוניה.
במצעד הסינגלים הבריטי, נכנס השיר אל המקום ה-3, ובכך הפך לשני המצליח ביותר של ג'ונס במצעד זה.
קליפ המילים של השיר צבר למעלה מ-200 מיליון צפיות, והקליפ הרשמי צבר קרוב ל-70 מיליון צפיות.
שנה לאחר מכן, הוציא ג'קס ג'ונס את השיר "Instruction", בשיתוף עם הזמרת האמריקאית דמי לובאטו, והזמרת סטפלון דון.
השיר זכה להצלחה נאה כאשר נכנס אל המקום ה-13 במצעד הסינגלים הבריטי.
ביוטיוב צבר קליפ השיר למעלה מ-83 מיליון צפיות, וכמה חודשים לאחר צאתו זכה למעמד זהב בבריטניה.