tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא עבד שישה ימים בשבוע ו-12 שעות ביום.
לאחר סיום יום העבודה היה עליו ללכת 4 ק"מ כדי להגיע לבית הספר ערב שבו למד.
בגיל 17 הוא נבחר להיות מזכיר איגוד הכורים המקומי, צעדו הראשון בדרכו הפוליטית.
ב-1881 הכריז האיגוד על שביתה בדרישה להעלאת השכר, אך השביתה נחלה כישלון וכתוצאה ממנה איבד פישר את מקום עבודתו.
לאחר שמצא עבודה במכרה אחר, הוא הוביל גם שם את הכורים לשבות כדי להעלות את שכרם ב-1885. הפעם פישר לא רק פוטר, אלא גם הוכנס לרשימה השחורה של בעלי המכרות.
עקב חוסר יכולתו למצוא עבודה, היגרו פישר ואחיו לקווינסלנד ב-1885. אף על פי שעזב את מולדתו, שמר פישר על מבטאו הסקוטי כל ימי חייו.
גם כאן עבד פישר בכרייה והועסק כנהג קטר, לאחר רכש את הכישורים הנדרשים לכך ב-1891. באותה שנה הוא נבחר להיות נשיא איגוד נהגי הקטרים וגם היה פעיל בארגון הכורים ונבחר להיות נשיא הסניף המקומי של הארגון.
ב-1891 נבחר פישר להיות יושב הראש הראשון של סניף מפלגת הלייבור בעיר מגוריו, גימפי.
ב-1893 הוא נבחר למועצה המחוקקת של קווינסלנד מטעם הלייבור ובשנה שלאחר מכן הוא נהייה סגן מנהיג סיעת הלייבור במועצה.
בנאום הבכורה שלו הוא לחץ לקיצוץ של 50% בהוצאה על ביטחון והכריז על תמיכתו באיחוד אוסטרליה.
נושא נוסף שמשך את תשומת לבו היה העסקתם של פועלים מאיי האוקיינוס השקט במטעי הסוכר, נוהג שהן פישר והן מפלגת הלייבור התנגדו לו.
ב-1896 הוא איבד את מושבו באספת הנבחרים לאחר מסע בחירות שבו הוא הואשם על ידי מתחרהו בהיותו מהפכן ואנטי-קתולי, האשמות שפורסמו על ידי העיתון "גימפי טיימס".
באותה שנה הוא הגיב להאשמות אלו על ידי כניסה לשותפות בהקמתו של עיתון חדש בשם "האמת של גימפי" (Gympie Truth).
בהיותו ערוץ לפרסום המסרים של מפלגת הלייבור, מילא העיתון חלק חשוב בחזרתו של פישר לפרלמנט ב-1899. הפעם ניהל פישר מסע בחירות יעיל, במסגרתו תואר מתחרהו כתומך בעבודה שחורה על הרעות החולות הכלכליות והחברתיות הקשורות בה.
בממשלה שנבחרה בעקבות בחירות אלה בראשותו של אנדרסון דאוסון, שכיהנה שבעה ימים בלבד, אך הייתה הממשלה הראשונה בעולם מטעם מפלגת לייבור כלשהי, כיהן פישר כשר לעבודות ציבוריות.
מפלגות הלייבור במדינות השונות של אוסטרליה וחברי הפרלמנטים מטעמם היו חלוקים בדעותיהם בנוגע לשאלת איחוד אוסטרליה.
עם זאת, פישר היה תומך נלהב באיחוד והוא ניהל את מסע הבחירות של תומכי האיחוד במשאל העם בקווינסלנד.
פישר העמיד עצמו לבחירה בבחירות הראשונות לפרלמנט האוסטרלי שהתקיימו ב-1901 וזכה בהם.
בסופה של אותה שנה נשא פישר לאישה את מרגרט אירווין, בתה של בעלת הבית שלו לשעבר.
בבחירות של 1903 שיפרה מפלגת הלייבור את מעמדה וזכתה במספיק מושבים בפרלמנט כדי להיות בשורה אחת עם שתי המפלגות האחרות.
כאשר ממשלתו של אלפרד דיקין התפטרה ב-1904, היא הוחלפה על ידי ממשלת הלייבור הראשונה בראשותו של כריס ווטסון שכיהנה במשך 4 חודשים בשנת 1904. פישר הפגין לראשונה את כישוריו כשר כשכיהן כשר המסחר והמכס בממשלתו של ווטסון.
ב-1905, לאחר נפילתה של הממשלה קודם פישר להיות סגן מנהיג המפלגה.
בבחירות של 1906 נבחר דיקין לכהן שוב כראש הממשלה, אף על פי שהלייבור זכה ביותר מושבים בפרלמנט מאשר מפלגתו של דיקין, המפלגה הפרוטקשוניסטית.
כאשר ב-1907 התפטר ווטסון מתפקידו כמנהיג המפלגה, ירש אותו פישר בתפקידו.
פישר נחשב למבין גדול בסוגיות כלכליות, היה טוב יותר בטיפול בחברי המפלגה, היו לו יחסים טובים יותר עם המנגנון המפלגתי ועם האיגודים המקצועיים והיה מצוי יותר בקו המדיני של המפלגה.
הוא לא היה שותף לגישתו של יוז בנוגע לסחר חופשי או לדעותיהם של יוז וווטסון בנושאי ביטחון, ומאוחר יותר בנוגע לגיוס החובה.
במונחים פוליטיים הוא היה ראדיקלי, שניצב באגף השמאלי של מפלגתו.
בוועידת המפלגה של 1908 דרש פישר את ייצוגן של נשים בפרלמנט:
על רקע חילוקי דעות בין מפלגת הלייבור לבין המפלגה הפרוטקשוניסטית בסוגיות כמו קצבאות זקנה, מיסי קרקעות, המימון להקמת הצי המלכותי האוסטרלי, העלאות מחירים נפלה ממשלתו של דיקין בנובמבר 1908.
פישר הרכיב את ממשלתו הראשונה שהייתה ממשלת המיעוט היחידה בראשותו.
ממשלתו הראשונה של פישר גם דאגה לחקיקתו של חוק הפיצוי לימאים, שבמסגרתו שולמו פיצויים לימאים שהועסקו בספינות אוסטרליות ושנהרגו או נפצעו בעת מילוי תפקידם.
פישר דאג לתיקון החוקה כדי שתיתן סמכות לממשלה הפדרלית בנושאי עבודה, שכר ומחירים, הרחיב את כוחו של הצי, מיסד אימונים צבאיים לנוער, הרחיב את קצבאות הזקנה, הנהיג מס קרקעות, סלל קו רכבת לאורך היבשת, החליף את הלירה שטרלינג במטבע אוסטרלי חדש, הדולר האוסטרלי ודאג להגנת מחירים לענף הסוכר.
במאי 1909 התמזגו אנשי האגף השמרני של המפלגה הפרוטקשוניסטית ואנשי מפלגת הסחר החופשי למפלגה הליברלית, בעוד שאנשי האגף הליברלי של המפלגה הפרוטקשוניסטית הצטרפו למפלגת הלייבור.
כשלצידו רוב של חברי הפרלמנט, הצליח דיקין להפיל את ממשלתו של פישר, שבקשתו מהמושל הכללי לפזר את הפרלמנט, נדחתה.
בבחירות הכלליות של 1910 זכתה מפלגת הלייבור ב-16 מושבים נוספים בפרלמנט וסך כל חברי הפרלמנט מטעמה היה 42 מתוך כלל 72 המושבים.
בנוסף זכתה המפלגה ב-22 מתוך 36 מושבי הסנאט.
מצב זה אפשר ללייבור שליטה על שני הבתים וכך הוקמה ממשלתו השנייה של פישר, שהייתה ממשלת הרוב הראשונה באוסטרליה שנבחרה בבחירות, הממשלה הראשונה שנתמכה ברוב בסנאט וממשלת הרוב הראשונה בעולם מטעם מפלגת לייבור כלשהי.
113 החוקים שנחקקו בתקופת כהונתו זו של פישר עלו במספרם אף על כמות החוקים שנחקקו במהלך כהונתו השנייה של דיקין.
ממשלה זו היוותה את שיא מעורבותו של הלייבור בפוליטיקה.
הייתה זו תקופה של רפורמות שלא הייתה כדוגמתה עד לשנות הארבעים.
פישר ביצע רפורמות רבות בתחומי ההגנה, בסוגיות חוקתיות, בכלכלה, בתחבורה ובתקשורת וברווחה.
הוא השיג את רובם המוחלט של היעדים של ממשלתו הראשונה, כמו הנהגתם של קצבאות זקנה ונכות, קצבאות לאמהות, פיצויי עבודה, הנפקת שטרות הנייר, הקמתו של הצי המלכותי האוסטרלי, סלילתו של קו הרכבת הטרנס-יבשתי, הרחבת ההרכב של בית המשפט העליון, ייסודה של קנברה והקמתו של Commonwealth Bank of Australia.
ממשלתו השנייה של פישר הנהיגה גם תעריפי דואר אחידים בכל אוסטרליה, נקטה באמצעים לשבירת המונופולים, דאגה לפיקוח על שעות העבודה ועל שכר ותנאי העבודה ותיקנה את חוק הפיוס והבוררות של 1904. מס הקרקעות, שהוביל לפירוקן של אחוזות הקרקע הגדולות ופתח את הדרך ליצירתן של חוות קטנות, חוקק אף הוא.
במקביל הוכנסו עובדי המגזר החקלאי ועובדי המדינות והממשל הפדרלי תחת הגדרתו של חוק הבוררות.
בנוסף, הוקדם גיל הפנסיה לנשים מ-65 ל-60. הנהגתן של קצבאות האמהות הייתה רפורמה משמעותית ביותר, שכן היא אפשרה לנשים ללדת יותר ויותר תחת פיקוחם של רופאים, ובכך הביאה לירידה בתמותת התינוקות.
הונהגה זכות קדימה לחברי איגודים מקצועיים בקבלה לתעסוקה ממשלתית, בעוד שחוק הפיצויים לימאים של 1911 וחוק הניווט של 1912, שיפרו את תנאי התעסוקה של הימאים.
חלה ליברליזציה בזכאות לקבלת קצבאות.
מדצמבר 1912 ואילך, לא נאלצו מתאזרחים חדשים להמתין שלוש שנים לקבלת קצבאות.
פישר שאף לכך שסמכות הממשלה הפדרלית תורחב בתחומים מסוימים, כמו הלאמתם של מונופולים.
במשאל העם של 1911 הוצגו בפני הציבור שתי שאלות בסוגיות הקשורות למונופולים ולסמכויות חקיקה.
שתי השאלות נדחו ברוב של 61% מתנגדים.
שש שאלות נוספות הוצגו במשאל עם של 1913 בנוגע למסחר, תאגידים, תעשייה, נאמנויות, מונופולים ורכבות.
כל השאלות הללו נדחו גם הן ברוב של 51% מתנגדים.
בבחירות של 1913 הביסה המפלגה הליברלית בהנהגתו של ג'וזף קוק את הלייבור על חודו של מושב אחד בפרלמנט.
מפלגת הלייבור שמרה על שליטתה בסנאט וב-1914, קוק, שהיה מתוסכל משליטה זו שחסמה את הדרך בפני חקיקות, המליץ למושל הכללי החדש, סר רונלד מונרו פרגוסון, לפזר את שני בתי הפרלמנט כדי שיערכו בחירות חדשות.
היו אלה הבחירות הראשונות באוסטרליה שנערכו בעקבות פיזור כפול של שני בתי הפרלמנט והיחידות מסוג זה עד לבחירות של 1951. בעיצומה של מערכת הבחירות פרצה מלחמת העולם הראשונה, כששני הצדדים התחייבו שאוסטרליה תתמוך באימפריה הבריטית.
פישר הוביל מערכה ליצירתם של כוחות ההגנה של אוסטרליה כגוף עצמאי והתחייב שאוסטרליה "תעמוד לצידה של ארץ האם כדי לעזור לה להגן על עצמה עד לאיש האחרון ולשילינג האחרון".
מפלגת הלייבור זכתה בבחירות כששוב היא שומרת על רוב בשני בתי הפרלמנט ופישר הקים את ממשלתו השלישית.
פישר ומפלגתו יצאו מיד לדרך כשהם מארגנים צעדי ביטחון לתכנון ויישום של המאמץ המלחמתי האוסטרלי.
פישר ביקר בניו זילנד באותה תקופה ובילי יוז כיהן כראש הממשלה בפועל במשך חודשיים.
פישר והלייבור המשיכו ליישם את הבטחותיהם לחקיקה, כולל את חוק מימי נהר המארי של 1915, את חוק הסדרי המטען של 1915, את חוק רכישת הסוכר של 1915, וחוקי קרקעות שונים.
חוקים הנוגעים למלחמה שנחקקו באותה תקופה היו חוקי אמצעי הזהירות בזמן מלחמה (שהעניק למושל הכללי סמכויות ביטחוניות), חוק הסחר עם האויב, חוק מפקד האוכלוסין למלחמה, חוק הפשעים, חוק המענק לבלגיה וחוק ביטול החוזים עם האויב.
בדצמבר 1914 הועבר חוק תשלומי הגמלאות למלחמה, שהסדיר את תשלומי הגמלאות לחיילים פצועים או למשפחות חיילים שנהרגו.
באוקטובר 1915 דיווח העיתונאי קית' מרדוק על המצב בגליפולי על פי בקשתו של פישר, ועדכן אותו ש"חששותיו התגשמו".
הוא תיאר את המערכה כ"סדרה של אסונות" וכ"אחד הפרקים הנוראיים בהיסטוריה שלנו" וסיכם:
פישר העביר את הדוח הזה ליוז ולשר ההגנה, ג'ורג' פירס, ובסופו של דבר פונו הכוחות האוסטרלים מגליפולי בדצמבר 1915. הדוח היה גם בשימושה של ועדת החקירה שבה היה פישר חבר כאשר מאוחר יותר שימש כנציב העליון של אוסטרליה בלונדון.
פישר התפטר מתפקידו כראש הממשלה ומחברותו בפרלמנט ב-27 באוקטובר 1915, לאחר שנעדר מדיוני הפרלמנט במשך שלושה ימים ללא הסבר.
שלושה ימים לאחר מכן נבחר בילי יוז להחליפו.
הנציב העליון של אוסטרליה בלונדון
פישר כיהן כנציב העליון השני של אוסטרליה בלונדון מ-1 בינואר 1916 ועד 1 בינואר 1921. הוא התנגד לגיוס החובה וכך היו יחסיו עם יוז קשים.
יוז ביקש מפישר את תמיכתו באמצעות מברק שלושה שבועות לפני משאל העם הראשון בנושא, אך פישר השיב לו שעקב תפקידו הוא מנוע מלהביע דעה.
משאל העם על גיוס החובה של 1916 נכשל לאחר ש-52% התנגדו ומשאל העם שנערך ב-1917 נכשל ברוב של 54% מתנגדים.
פישר ביקר את הכוחות האוסטרליים בבלגיה ובצרפת ב-1919 ומאוחר יותר העניק לפירס אלבום תמונות משדה המערכה מ-1917 ומ-1918, בו נראו התנאים הנוראיים שהיו מנת חלקם של החיילים.
הוועדה לחקר המערכה בדרדנלים, שבה היה פישר חבר, חקרה עדים בשנים 1916 ו-1917 והגישה את הדוח הסופי שלה ב-1919. היא הגיעה למסקנה שהמערכה תוכננה ובוצעה בצורה גרועה ושהקשיים הצפויים לא הוערכו בצורה ראויה.
הבעיות הוחמרו על ידי מחסור באספקה ועל ידי עימותים על רקע אישי וסחבת בדרגים הגבוהים.
480,000 חיילים של מדינות ההסכמה הוקצו למערכה זו, כשכמחצית מתוכם נהרגו.
שום מסקנות אישיות כלפי אישים פוליטיים או מפקדים צבאיים לא הוסקו.
פישר ביקש להמשיך לשרת כנציב העליון של אוסטרליה בלונדון כאשר ב-1921 הסתיימה תקופת כהונתו, אך יוז לא היה מוכן להתיר זאת.
עם שובו לאוסטרליה נעשו ניסיונות להבטיח את בחירתו מחדש לפרלמנט, אך פישר לא היה מעוניין בכך.
ב-1922 הוא שב ללונדון כדי לחיות חיי פרישה בסאות' היל פארק שבהמפסטד עד ליומו האחרון.
בשנותיו האחרונות נכנע פישר למחלת השיטיון, והוא איבד אף את היכולת לחתום את שמו.
הוא לקה בהתקף קשה של שפעת בספטמבר 1928 וב-22 באוקטובר 1928 הוא הלך לעולמו.
אנדרו פישר נטמן בבית הקברות פורצ'ן גרין שבמערב המפסטד.
בתום מלחמת העולם הראשונה, העניקה צרפת לפישר את אות לגיון הכבוד, אך הוא סירב לקבלו.
הוא סלד מעיטורים מכל סוג ודבק בגישתו זו כל ימי חייו.
מחוז הבחירה של פישר בקווינסלנד נקרא על שמו.
כמו כן נקרא על שמו פרבר בבירה קנברה כשרחובותיו של הפרבר נקראים על שם מושגים מעולם הכרייה כדי לשקף את עיסוקו של פישר לפני שנכנס לחיים הציבוריים.
ב-1930 הסיר ראש ממשלת בריטניה הראשון מטעם מפלגת הלייבור הבריטית, רמזי מקדונלד, את הלוט מעל יד זיכרון לפישר בבית הקברות של המפסטד.
בשנות השבעים הוקדש לזכרו גן זיכרון במקום הולדתו.
ב-1972 הוציא הדואר האוסטרלי בול הנושא את דיוקנו.
ב-2008 השיק ראש ממשלת אוסטרליה מטעם הלייבור, קווין ראד, ביוגרפיה על פישר שנכתבה על ידי דייוויד דיי.
באותה עת הוצג בפני ראד פרטי שהיה שייך לפישר, עט זהב שעליו חרותה חתימתו של פישר, שנשמרה בכספת במשך שמונים שנה.
אנדרו סקרבורו הוא שחקן אנגלי המוכר מהופעתו בתפקיד טים דרו בסדרה זוכת הפרסים "אחוזת דאונטון".
עוד הוא ידוע מתפקידים נוספים שלו בטלוויזיה בסדרות "לבבות ועצמות", "התנ"ך", "פונדק ג'מייקה", "Hidden" ו"נערות רעות".
סקרבורו הוא שחקן תיאטרון המופיע ברבים מהתיאטראות החשובים בלונדון, בהם תיאטראות וסט אנד, כמו גם בתיאטראות ברחבי בריטניה ובברלין.
סקרבורו נולד בהארוגייט שבצפון יורקשייר.
הוא למד בבית הספר בהארוגייט .
הופעת הבכורה המקצועית שלו הייתה על הבמה בתיאטרון הארוגייט בשלושה מחזות.
הראשון "מבקר המדינה" בתפקיד דובצ'ינסקי, אחריו ב"חלום ליל קיץ" בדמות אוברון, וכן במחזה "Genie of the Lamp", עיבוד פנטו בריטי לסיפור אלאדין ומנורת הקסמים.
הוא גילם את היתקליף במחזה על פי הרומן "אנקת גבהים" מאת אמילי ברונטה.
ב-1995 שיחק בתפקיד רנלדו בהפקה של תיאטרון אלמיידה של המחזה "המלט" בכיכובו של רייף פיינס.
בטלוויזיה הופיע סקרבורו לראשונה בסדרת הדרמה הפופולרית של ה-BBC "חדר מיון".
עוד שיחק בתפקידים שונים בדרמות טלוויזיוניות כגון בסדרה "The Bill" של ITV, ב-"Streets of Gold", בסדרה המשטרתית "Heartbeat", בסדרת הדרמה "Touching Evil", ובסדרה "עדות אילמת" של BBC One.
הוא השתתף בתפקיד אורח באופרת הסבון "קורוניישן סטריט" בדמות הארווי רובן.
בשנת 2000 שיחק סקרבורו בסרט הטלוויזיה "ג'ייסון והארגונטים" בהפקת רשת הולמרק.
הוא כיכב בתפקיד קווין ספירס בסדרה "נערות רעות" של ITV, בדמות סטיוארט דיימונד בסדרה "סקס, רובים ופרברים" של ערוץ 5, מארק בסרט הטלוויזיה "The Innocent", מייקל אוון בדרמה הקומית "לבבות ועצמות", ובתפיד שופט שלום במיני-סדרה "פונדק ג'מייקה" ב-BBC One.
בסדרת הדרמה התקופתית "אחוזת דאונטון" גילם סקרבורו את טים דרו וזכה לביקורות נלהבות.
אנדרו ג'ורג' לאטה מק'נוטון ( 25 בפברואר 1887 - 11 ביולי 1966) היה גנרל ופוליטיקאי קנדי, אשר שימש כמפקד צבא קנדה, כמפקד הארמייה הראשונה, וכשר ההגנה של קנדה במהלך מלחמת העולם השנייה.
מק'נוטון נולד ב-25 בפברואר 1887 במוסומין שבקנדה.
הוא התגייס לצבא קנדה ב-1909, ובמקביל פיתח קריירה אקדמאית באוניברסיטת מקגיל.
השלים תואר ראשון בהנדסת חשמל בשנת 1910, וב-1912 השלים תואר שני.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, החזיק מק'נוטון בדרגת מייג'ור ומונה למפקד על סוללה שלוש במונטריאול.
בפברואר 1915 נשלח לצרפת כחלק מהקורפוס הקנדי.
הוא לחם בחזית המערבית ונפצע פעמיים.
הוא פיתח טקטיקות ארטילריה חדשות, ואף המציא שיטה לאיתור מטרות באמצעות אוסצילוסקופ.
מכיוון שהיה פטריוט, הוא מכר את ההמצאה לממשלת קנדה תמורת 10 דולר בלבד.
במרץ 1916 הועלה לדרגת לוטננט קולונל, והוחזר לבריטניה כדי לקבל את הפיקוד על בריגדת הארטילריה ה-11. ביולי הועברה הבריגדה לצרפת, וב-10 בנובמבר 1918, יום לפני סיום המלחמה, הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל.
ב-1922 מונה לסגן מפקד הצבא, וב-1929 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד הצבא.
במסגרת תפקידו זה, הוא פעל להביא למודרניזציה במיליציה.
בקיץ 1932 בעקבות המשבר הכלכלי העולמי של 1929, האבטלה בקנדה הגיעה לממדים אדירים.
מק'נוטון חשש שהמדינה על סף מהפכה, והציע לראש הממשלה ריצ'רד בדפורד בנט תוכנית שבה יהיה מעורב הצבא כדי להתגבר על האבטלה.
במסגרת תוכניתו הוקמו "מחנות סיוע" אשר בהם קיבלו אנשים מזון, קורת גג ולבוש וכן שכר זעום, בתמורה לעבודות שירות שונות כמו סלילת כבישים ובניית שדות תעופה למען המדינה.
הממשלה קיבלה את התוכנית בהתלהבות, אולם עד מהרה היא נתקלה בהתנגדות מצד גורמים אזרחיים.
המשמעת במחנות הייתה קפדנית מדי, התנאים בצריפים שבהם ישנו העובדים היו גרועים ולא היגייניים, השכר היה 20 סנט ליום בלבד, והעובדים היו למעשה מנותקים מהעולם.
נאסר עליהם לקרוא עיתונים או להשתמש ברדיו, וכאשר עזבו כדי לבקר את משפחותיהם לא הורשו לחזור.
בשל כך נודעו המחנות לשמצה כ"מחנות עבדים".
מאורעות אלו גרמו למק'נוטון לפרוש מהצבא ב-1935. מפרישתו עד שנת 1939 הוא היה ראש המועצה הלאומית למחקר של קנדה (NRC).
ב-17 באוקטובר 1939, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, חזר מק'נוטון והתגייס לצבא בדרגת מייג'ור גנרל, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-1, שלחמה במסגרת המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה.
בעקבות פלישת גרמניה לנורווגיה נתבקש על ידי צ'רצ'יל לשלוח את הצבא הקנדי לנורווגיה, אך סירב.
ביולי 1940 הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הקורפוס ה-7 של צבא בריטניה.
הקורפוס פורק בדצמבר של אותה שנה ועל בסיסו הוקם הקורפוס הקנדי.
הוא פיקד על הקורפוס הקנדי עד דצמבר 1941, ובמקביל פיקד על הקורפוס ה-1 עד 5 באפריל 1942. לאחר מכן מונה למפקד הארמייה הראשונה של צבא קנדה – הכוח הקנדי הגדול ביותר שהוקם בהיסטוריה.
שמו אף עלה כמועמד למפקד כוחות בעלות הברית במערב אירופה.
תחת פיקודו של מק'נוטון הארמייה לא השתתפה בקרבות, אולם הדיוויזיה ה-2 אשר הייתה חלק ממנה ספגה אבדות כבדות במהלך הפשיטה על דייפ.
בדצמבר 1943 הוא התפטר מתפקידו בשל בעיות בריאותיות.
בעידודו של ראש הממשלה ויליאם ליון מקנזי קינג הוא החל לפתח קריירה פוליטית.
ב-2 בנובמבר 1944 הוא התמנה לשר ההגנה במקומו של ג'יימס רלסטון אשר פרש בשל משבר הגיוס של 1944. הוא שר ההגנה היחיד בהיסטוריה של קנדה אשר מונה לתפקיד לא מטעם מפלגה כלשהי אלא מטעם הצבא.
עד לאותה תקופה, בגלל המלחמה אמנם היה גיוס חובה לצבא קנדה, אולם חיילים קנדים לא נשלחו מחוץ לגבולות הארץ אלא בהתנדבות.
רלסטון ניסה להפוך את השירות מעבר לים לחובה, בעוד קינג התנגד למהלך ורצה לשמור על מודל התנדבותי.
מק'נוטון תמך בתחילה בגישתו של קינג, אולם בהמשך שינה את דעותיו והמשיך במאמציו של רלסטון למורת רוחו של קינג.
קינג הפר את הבטחתו להמליץ על מק'נוטון כמושל הכללי של קנדה, והמליץ במקום על הרולד אלכסנדר.
ב-20 באוגוסט 1945 בעקבות ניצחון המפלגה הליברלית של קינג במהלך הבחירות ביוני של אותה שנה, פרש מק'נוטון מתפקיד שר ההגנה.
בין 1946–1948 הוא שימש כיושב ראש הוועדה לאנרגיה אטומית של האו"ם.
בין 1948–1949 שימש כשגריר קנדה לאו"ם ומתוקף כך היה חבר מועצת הביטחון.
מהמלך מרץ 1948 בעת שעלה הרעיון להעביר את ארץ ישראל למשטר נאמנות, הביע עמדה מסויגת בעד הרעיון, אך דרש שהוא יובא בהסכמה של המעצמות ושהמדינות המקדמות את ההצעה ישלחו כוחות שידאגו למימושה.
בפברואר 1948 היה נשיא מועצת הביטחון, בעת שהמועצה עסקה בסכסוך בארץ ישראל ובקשמיר והוא חזר לתפקיד הנשיא בינואר 1949. הוא נפטר ב-11 ביולי 1966 בגיל 79. נכדו הוא הגנרל אנדרו לסלי אשר שימש כמפקד צבא היבשה הקנדי בין השנים 2006–2010.
אנדרו פרנקלין "אנדי" פוזדר (נולד ב-11 ביולי 1950) הוא איש עסקים אמריקאי.
מאז שנת 2000 הוא משמש כיו"ר ומנכ"ל חברת CKE המפעילה מספר רשתות מזון מהיר בארצות הברית.
ב-1978 סיים תואר JD במשפטים מאוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, במהלך הלימודים שימש סגן עורך מגזין הביקורת המשפטית של האוניברסיטה.
במהלך שנות ה-80 נחשב פוזדר לאחד ממובילי המאבק נגד זכות ההפלה במדינת מיזורי.
לחברת CKE שהוא מנהל 3700 סניפי מזון מהיר בארצות הברית ו-40 במדינות נוספות, והיא מעסיקה כ-75 אלף עובדים.
החברה שילמה במהלך כהונתו מיליונים לעובדים בגין הפרת זכויותיהם החוקיות, וספגה ביקורת גם בגין פרסומות סקסיסטיות.
כמו כן התבטא כנגד העלאת שכר המינימום.
פוזדר היה תורם מרכזי לקמפיין הבחירות של דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית, וריכז גם את גיוס התרומות לקמפיין באזור קליפורניה.
פודזר נישא לליסה הנינג בשנת 1973 והתגרש ממנה בשנת 1987, לשניהם שני ילדים.
ב-1987 נישא בשנית עם דיאנה ל.
כיום יש לו שישה ילדים.
הוא מתגורר עם רעייתו בפרנקלין שבטנסי.
פוזדר מתואר כנוצרי קתולי אדוק.
לאחר ניצחונו של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית שנערכו ב-2016 הוא מינה את פוזדר למזכיר העבודה בממשלו.
ב-15 בפברואר 2017 ויתר פוזדר על המינוי לנוכח קשיים באישורו בסנאט.
פופאס הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל בצבא ארצות הברית, בתפקידו האחרון שירת כמפקד פיקוד כוחות צבא ארצות הברית.
פופאס נולד בג'יינסוויל שבויסקונסין, אביו ג'ורג' שירת בצבא ארצות הברית במהלך מלחמת קוריאה.
ב-1988 סיים לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית והתגייס לצבא.
שירת כמפקד פלוגה ברגימנט הצנחנים 505 של הדיוויזיה המוטסת ה-82 ופיקד על בית הספר לצניחה של הדיוויזיה.
שימש קצין מבצעים בגדוד השני של רגימנט הצנחנים 504 וקצין המבצעים של הרגימנט.
בשנים 2005–2008 פיקד על הגדוד השלישי ברגימנט הצנחנים 505, שבתקופתו הפך לגדוד המוטס החמישי ברגימנט הפרשים ה-73. תחת פיקודו לחם הגדוד בעיראק מאוגוסט 2006 עד נובמבר 2007. שימש קצין המבצעים של חטיבת המבצעים, הלוחמה בטרור והגנת המולדת במטות המשולבים.
פיקד על החטיבה הראשונה בדיוויזיה המוטסת ה-101, במאי 2011 קיבלה החטיבה בפיקודו אחריות על ארבעה מחוזות בגזרה הצפון מזרחית של אפגניסטן ולחמה באזור במשך שנה.
בתקופה זו איבדה 39 לוחמים.
ביולי 2012 מונה לסגן מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101, בפברואר 2013 קודם לדרגת בריגדיר גנרל ונשלח עם הדיוויזיה לאפגניסטן בה שהתה במשך שנה, ותפסה אחריות על הגזרה המזרחית.
שימש סגן ראש אגף המבצעים האזוריים וראש מחלקת ניהול הכוח באגף המבצעים של המטות המשולבים.
בינואר 2017 מונה למפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101. ב-2019 מונה לקצין אג"ם של המטות המשולבים.
ב-2020 מונה למנהל המטות המשולבים ושירת בתפקיד עד יוני 2022 כאשר במקומו מונה ג'יימס מינגוס.
ביולי 2022 מונה למפקד פיקוד כוחות צבא ארצות הברית במקום מייקל גארט וקודם לדרגת גנרל.
הוא פרש מתפקידו בדצמבר 2025.
פופאס בעל תואר שני מאוניברסיטת המדינה של קנזס, בוגר המכללה למלחמה של צבא יוון, ושימש עמית בתוכנית הביטחון הלאומי של אוניברסיטת הרווארד.
נשוי לבת', אב לבן ולשתי בנות.
אנדרו ג'ורג' "אנדי" מקייב הוא משפטן אמריקאי שכיהן כמִשנה לראש ה-FBI, בין פברואר 2016 לינואר 2018, וכן כראש ה-FBI בפועל למשך 3 חודשים.
פוטר על ידי התובע ג'ף סשנס פחות מיומיים טרם פרישתו ביום הולדתו ה-50, עקב דוח ביקורתי פנימי, מה שמנע ממנו לקבל פנסיה.
מקייב סיים את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת דיוק בשנת 1990 ולאחר מכן באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס.
החל לעבוד ב-FBI ב-1996. מ-1 בפברואר 2016 מכהן מקייב כמשנה לראש ה-FBI.
ב-16 במרץ 2018 הודיע ג'ף סשנס על פיטוריו המיידיים מתפקידו.
לאחר שנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ פיטר את ראש ה-FBI ג'יימס קומי ב-9 במאי 2017, כיהן מקייב כראש ה-FBI בפועל.
מקייב הוסיף למלא את התפקיד עד 2 באוגוסט 2017, אז הושבע לתפקיד ראש ה-FBI כריסטופר ריי.
מקייב נשוי לג'יל, רופאת ילדים במקצועה ופוליטיקאית חברת המפלגה הדמוקרטית, שהתמודדה ב-2015 על מושב בסנאט של מדינת וירג'יניה.
אנדרו נוט הוא שחקן אנגלי.
ב-1993 שיחק בתפקיד דיקון סוארבי בעיבוד לספר "סוד הגן הנעלם".
הופעותיו הראשונות כשחקן היו בטלוויזיה הבריטית ובתוכניות רדיו.
נוט למד בסדנת התיאטרון אולדהם.
תפקידו החשוב הראשון היה ב-1993 בסרט "סוד הגן הנעלם" בו גילם את דמותו של דיקון סוארבי.
שנה אחר כך גילם את ג'ו גרין בסרט "הסייח השחור".
בסוף שנות התשעים של המאה העשרים שיחק בתפקיד ליאם שפרד באופרת הסבון "קורוניישן סטריט".
ב-2004 הופיע נוט בתיאטרון במחזה "נערי ההיסטוריה" מאת אלן בנט.
ההפקה של התיאטרון הלאומי יצאה לסיבוב הופעות ברחבי העולם, במהלכה שיחק בהופעת בכורה בתיאטראות ברודוויי.
נוט גילם את אותה דמות ברדיו ה-BBC, ובעיבוד הקולנועי של המחזה שביים ניקולאס הייטנר.
ב-2011 הופיע בפרק "ההמנון הלאומי" של סדרת האנתולוגיה "מראה שחורה".
עוד שיחק בסדרת הטלוויזיה "Drop Dead Gorgeous", בסדרה הקומית "גאווין וסטייסי" ובסדרת הדרמה "Spooks: Code 9" בתפקיד רוב.
הוא שיחק בתפקידי אורח בפרק אחד בסדרה "בננה" ובפרק בסדרה "האב בראון".
נוט נשוי ויש לו שתי בנות.
שנה שם תפקיד תחנה הערות 2000 Stockport...
שנה שם תפקיד הערות 2002 Grand Theft Auto: Vice City קנג'י קאסן משחק וידאו
שנה פרס קטגוריה עבור תוצאה 1994 פרס השחקן הצעיר (Young Artist Award) השחקן הצעיר הטוב ביותר בתפקיד ראשי סוד הגן הנעלם
אנדרו סטנטון הוא במאי קולנוע, תסריטאי, מפיק, אנימטור ומדבב אמריקאי של חברת פיקסאר.
אנדרו למד במכון לאמנויות קליפורניה (CalArts) בלוס אנג'לס, שם למד אנימציית דמויות.
לאחר סיום הלימודים נשכר סטנטון על ידי ג'ון קריספלוסי לעבוד ככותב בסדרת הטלוויזיה "Mighty Mouse, the New Adventure" באולפן של ראלף באקשי.
בינואר 1990 הוא הצטרף לפיקסאר ובכך הפך לאנימטור השני, ולעובד תשיעי של אולפני פיקסאר.
באותה תקופה החברה עדיין לא הייתה סטודיו לסרטי אנימציה, וקבוצת האנימציה שלה הוקדשה להכנת פרסומות בטלוויזיה.
הוא, ג'ון לאסיטר, פיט דוקטר וג'ו ראנפט חשבו ביחד על הרעיון לסרט צעצוע של סיפור, ולאחר שהקולנוען ג'וס וידון החליט ללכת לעשות סרט אחר, סטנטון החליט לנסות לעסוק בתסריטאות.
סטנטון כתב מחדש כל פיסת דיאלוג בסרט.
התסריט שהתקבל היה מועמד בטקס פרסי האוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר, המועמדות הראשונה בקטגוריה זו שניתנה לסרט אנימציה.
לאחר יציאת הסרט צעצוע של סיפור, ביקש לאסיטר מסטנטון לעזור לו לביים ולכתוב את הסרט הבא של פיקסאר באג לייף.
בשנת 1999 השתתף סטנטון בכתיבת הסרט צעצוע של סיפור 2, סרט שבו הוא גם שימש כמדובב לזורג.
לאחר מכן הוא השתתף בכתיבת הסרט מפלצות בע"מ.
בשנת 2003 הוציאה החברה את הסרט מוצאים את נמו, שהוא הסרט הראשון שבו סטנטון היה הבמאי היחידי.
את ההשראה לסרט הוא לקח מתחושתו שהאינסטינקטים שלו כאב להגן על ילדיו מונעים ממנו קשר יותר טוב עם בנו.
סטנטון ביים, כתב וגם דיבב בסרט.
בסרט זה הוא זכה בפרס האוסקר הראשון שלו.
בעקבות הצלחתו בסרט מוצאים את נמו, החל סטנטון לעבוד על סרטו הבא כבמאי וול-E, שבו הוא זכה בפרס האוסקר השני שלו.
לאחר רכישת חברת פיקסאר ידי חברת וולט דיסני בשנת 2006, סטנטון הפך לסגן נשיא היצירתיות של פיקסאר לצד פיט דוקטר.
בשנת 2012 סטנטון ערך את הופעת הבכורה שלו בבימוי סרט לייב אקשן עם הסרט ג'ון קרטר סרט המבוסס על הרומן של אדגר רייס בורוז, נסיכת מאדים.
הסרט קיבל ביקורות מעורבות, ונחשב לכישלון בקופות.
לאחר יציאת הסרט ג'ון קרטר, חזר סטנטון לפיקסאר לביים את הסרט מוצאים את דורי.
הסרט יצא לאור בשנת 2016 והיה להיט ענק באופן ביקורתי וכלכלי.
הוא השתתף בכתיבת הסרט צעצוע של סיפור 4 שיצא ב-21 ביוני 2019. בתחילה, כשהגיש את הרעיון לבמאי ג'וש קולי, קולי חשש מפני שהוא הרגיש שצעצוע של סיפור 3 הוא הסוף המושלם לסדרת הסרטים.
על פי הדיווחים, סטנטון אמר לקולי "צעצוע של סיפור 3 היה סיום טוב - אבל זה לא הסוף".
הוא הסביר שזה לא סיום הסיפור של וודי אלא סיום תקופתו של וודי עם אנדי.
מיד לאחר השיחה, קולי הסכים לביים את הסרט לצד לסטר.
על פי הדיווחים, סטנטון החל לכתוב את סיפורו של צעצוע 4 בסתר בזמן שהסרט השלישי עדיין היה בהפקה.
בנוסף לקריירה שלו בסרטי קולנוע השתתף סטנטון כבמאי, תסריטאי ומפיק בכמה סדרות טלוויזיה, ביניהם דברים מוזרים, סמוך על סול ולגיון.
בשנת 1991 נישא אנדרו לג'ולי, ונולדו להם 2 ילדים בן ובת.
שנהסרטבמאיתסריטאימפיקהערות1986Somewhere in the Arcticסרט קצר1987A Story1991קל וכבד1995צעצוע של סיפור1998באג לייף1999צעצוע של סיפור 22001מפלצות בע"מ2003מוצאים את נמו2008וול-Eברן-Eסרט קצר2010צעצוע של סיפור 32012ג'ון קרטר2016מוצאים את דורי2019צעצוע של סיפור 4TBAIn the Blink of an Eyeכןלאלא
שנהסרטדמותהערות1986Somewhere in the Arcticבאהרסרט קצר1987A Storyרנדי, יחידת גוּן1995צעצוע של סיפורפרסומת1998באג לייףאחד היתושים בסצנה עם קוטל החרקים1999צעצוע של סיפור 2זורג2000באז שנות אור ממפקדת הכוכב: ההרפתקה מתחילההאם החזיר2003מוצאים את נמוקראש, קולות נוספים2004משפחת סופר עלקולות נוספים2006מכוניותפרד2008וול-Eקולות נוספים2016מוצאים את דוריקראש, קולות נוספים
שנהסרטבמאיתסריטאימפיקכמות פרקים שהשתתף בהם1987Mighty Mouse: The New Adventures1319942 Stupid Dogs11995טימון ופומבה12017דברים מוזרים22018סמוך על סול12019לגיון12020עלילות מהלולאה1
לאורך הקריירה שלו זכה אנדרו ב-35 פרסים והיה מועמד 66 פעמים
פרס אוסקרשנהקטגוריהסרטשותפים לזכייה/מועמדותתוצאה1996התסריט המקורי הטוב ביותרצעצוע של סיפורג'וס ווידון, ג'ואל כהן, אלק סוקולוב, ג'ון לאסיטר, פיט דוקטר, ג'ו ראנפט2004התסריט המקורי הטוב ביותרמוצאים את נמובוב פטרסון, דייוויד ריינולדסהסרט המונפש הטוב ביותר2009התסריט המקורי הטוב ביותרוול-Eג'ים רארדון, פיט דוקטרהסרט המונפש הטוב ביותר2011התסריט המקורי הטוב ביותרצעצוע של סיפור 3מייקל ארנדט, ג'ון לאסיטר, לי אונקריץ'
פרס באפט"א לקולנועשנהקטגוריהסרטשותפים לזכייה/מועמדותתוצאה2002הסרט הטוב ביותרמפלצות בע"מדרלה אנדרסון, פיט דוקטר, דן גרסון2004הסרט הטוב ביותרמוצאים את נמוגרהאם וולטרס, לי אונקריץ'התסריט המקורי הטוב ביותרבוב פטרסון, דייוויד ריינולדס2008הסרט הטוב ביותרוול-Eג'ים מוריס2009סרט אנימציה הטוב ביותר2017סרט האנימציה הטוב ביותרמוצאים את דורי
אַנדרוּ מרטון היה במאי קולנוע, מפיק ועורך יהודי-הונגרי-אמריקאי.
כבר מייד בתום לימודיו התיכוניים בשנת 1922, הוא "צלל" למים העמוקים כאשר אלפרד דישי לקח אותו איתו לווינה.
הוא עבד בחברת סשה בבירת אוסטריה, בעיקר כעורך, לרבות עם הכוכב הצרפתי של הסרט האילם מקס לינדר, שצילם שם סרט.
כעבור כמה חודשים הבחין בו ארנסט לוביטש, אשר פיתה את הצעיר המוכשר לעבור להוליווד בשנת 1923.
לאחר שצבר ניסיון אמריקאי, חזר לאירופה.
בשנת 1927 כבר היה העורך הראשי של חברת טוביס בברלין, ואז בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, בווינה, היה עוזר הבמאי והעורך בסרט בשם "1-1" של גזה בולווארי וסטיב סקיי.
הוא הציג את עצמו לראשונה כבמאי בסרט אנגלי בשנת 1929. בשנת 1934, יצר ההרפתקנות שלו הביא אותו לטיבט עם משלחת גרמנית.
סרטו שצולם אז, "שד ההימליה" הוא אחד היצירות המרכזיות של הקריירה שלו.
בשנת 1935 יצר בבודפשט את סרטו ההונגרי היחיד (העלמה הנשיאה (Elnökkisasszony).
בין השנים 1936 לבין 1939 היה חלק מצוות ההפקה של הבמאי היהודי-הונגרי-בריטי, לימים סר אלכסנדר קורדה בלונדון.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה עבר מרטון לצמיתות לארצות הברית.
לא היה לו מה לחפש באירופה רודפת היהודים.
משנות ה-40 של המאה ה-20 ועד שנות ה-50 עבד בעיקר בחברת MGM.
בשנת 1954 הקים חברת הפקות יחד עם איבאן טרז', לואי ב.
ב-1954 ביים את הסרט "אש ירוקה בכיכובה של גרייס קלי.
ההפקות החשובות ביותר של מרטון נוצרו ברוח האקזוטיות, הטבע והמשיכה (אטרקציה).
הפעילות הטלוויזיונית שלו משמעותית גם היא, כאשר סרטי טבע וסדרות רבות קשורות בשמו.
הקריירה שלו כמנהל פעולה (action director) שווה לפחות לעבודתו כבמאי.
פעולות מרהיבות ועריכות סצנה קשורות בשמו, כמו מרוץ הכרכרות בסרט בן חור או סצנות הקרב "פרידה מנשק".
הוא עבד עם במאים מובילים בהוליווד, ביניהם פרנק קפרה, ג'ורג' קיוקור, פרד זינמן, ג'וזף מנקייביץ' או מייק ניקולס.
סערה על טיבט – Storm over Tibet 1951, ארצות הברית
היום הארוך ביותר, 1962, ארצות הברית
הצלב השביעי, 1944, ארצות הברית, במאי: פרד זינמן
בן חור, 1959, ארצות הברית, במאי: ויליאם וילר
קלאופטרה, 1963, ארצות הברית, במאי: יוזף מנקייביץ'
מלכוד 22, 1970, ארצות הברית, במאי: מייק ניקולס
גיבורי קלי, Kelly's Heroes, 1970, ארצות הברית, במאי: בריאן ג' האטון
התן, 1973, The Day of the Jackal ארצות הברית, במאי: פרד זינמן
אהבה נצחית, 1929, Eternal Love ארצות הברית, במאי: ארנסט לוביטש
עשיר מופלג, 1932, Ein steinreicher Mann במאי: אישטוואן סקיי
אנדרו מאטאראזו הוא שחקן ברזילאי-אמריקאי, הידוע בעיקר מתפקידו כגייב בסדרת הטלוויזיה "זאב צעיר" בעונתה האחרונה.
מאטאראזו נולד בסאו פאולו, ברזיל אך גדל בעיקר במיאמי, פלורידה.
הוא דובר פורטוגזית, אנגלית וספרדית.
אמו ג'ייד מאטאראזו היא פעילה בקהילת האמנים הלטינית הן בעבודה שלה והן בסיוע בחשיפת אמנים בינלאומיים אחרים לקהלים אמריקאים.
אף על פי שהופיע על הבמה מאז ילדותו, החליט מאטאראזו לשחק בקולנוע לאחר שצפה בריבר פיניקס בסרט "אני והחבר'ה".
הוא למד בת'ורפ, סארי שליד לונדון בבית הספר האמריקני (TASIS) וכן למד זמן מה באוניברסיטת לאמנויות (פילדלפיה) ובמכון לאמנויות קליפורניה (CalArts) בלוס אנג'לס.
בלוס אנג'לס, מאטאראזו, קיבל תפקידים בסדרת סרטים קצרים במעגל הפסטיבלים שרצו בפסטיבל הסרטים טרייבקה ובפסטיבל הקולנוע בקאן.
הוא שיחק בתפקידים קטנים בכמה סדרות טלוויזיה, בין היתר "בנות", "מעמידות פנים", של רשת MTV, "מחשבות פליליות" ברשת CBS ו"ללא מילים" ששודרה ABC.
מאטאראזו נבחן לתפקיד לסדרת הטלוויזיה "זאב צעיר" בשנת 2016 אך לא קיבל את התפקיד שלשמו קרא.
שבועיים לאחר מכן, המפיק הבכיר של "זאב צעיר", ג'ף דייוויס, יצר קשר עם השחקן כדי לומר שהם רוצים את מאטאראזו לשלושה פרקים.
לאחר מכן דייוויס וכותבי הסדרה הרחיבו את התפקיד דרך סיום הסדרה והפכו את דמותו של מאטאראזו לאחד הנבלים העיקריים של העונה.
שנה סרט תפקיד הערות 2013 West Hollywood Motel אלכסGeography ClubDQFללא קרדיט 2015 הפמליה רייבר קיד 2021 יש לו את זה לוגן
אלפרדו קסטרו פרק: "Safe to Fall"
אנדרו מייקל רמזי היה סופר יליד סקוטלנד.
רמזי, בנו של אופה, נולד באייר, סקוטלנד ב-9 בינואר 1686. בצעירותו נמשך רמזי לדרכו של ג'ורג' גארדן שהיה מנהיג בכנסייה האפיסקופלית.
רמזי למד בקהילה של גארדן ברוזהארטי, סקוטלנד, שם תרגלו שקט.
ה"שקטיזם" (Quietism) היה פופולרי בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-17 לפני שנאסר על ידי האפיפיור אינוקנטיוס האחד עשר מאחר שנחשב לכפירה.
השקט מעודד התבוננות במקום מדיטציה, מחשבה שקטה במקום תפילה קולית.
הוא גם מחליף את השילוש הקדוש בשכינה.
"השקט" הוביל את רמזי לחיות ברחבי אירופה, במיוחד בצרפת.
בשנת 1710 נסע רמזי ופגש את מאדאם גויון (Madame Guyon), שהייתה מיסטיקנית צרפתייה ומנהיגה ב"תנועת השקט".
שלא כמו שחשבו 30 ל-40 שנה קודם לכן, מאדאם גויון הורתה למאמיניה להתמקד ברעיון של אהבה טהורה.
אף על פי שמעולם לא דרשה מאף אחד מאנשי קהילתה להמיר את דתו לקתולית, היא עודדה את רמזי והוא המיר את אמונתו לקתוליות.
בזמן שהותו בצרפת היה רמזי מעורב בפעילותה של התנועה היעקוביטית.
בשנת 1721 כתב רמזי מאמר, שהורחב ויצא לאור מחדש שנה לאחר מכן בנוגע לפוליטיקה של בריטניה.
במאמר הוא דגל בהחזרתו של ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט לכס המלוכה.
הוא גם תמך בהדחת בית הנבחרים לטובת סנאט אריסטוקרטי שייעץ למלך.
הוא ריכך את הרעיון של סילוק בית הנבחרים במאמר שהתפרסם מאוחר יותר.
בשנת 1723 קיבל רמזי תואר אבירות ממסדר סנט לזרוס בירושלים, שהיה במקור קבוצה של אבירים צלבנים שהגנו על עולי רגל בדרכם לארץ הקודש במהלך מסעי הצלב.
שנה לאחר מכן הוא נסע לרומא, שם הפך למורה פרטי של צ'ארלס אדוארד סטיוארט המכונה, "הנסיך היפה צ'ארלס", (הידוע גם בשם "הטוען לכתר הצעיר") אשר היה בן 3 וחצי.
רמזי אף תמך בתביעה של אביו של צ'ארלס, ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט, לכס המלוכה הבריטי יחד עם יעקוביטים אחרים.
תככי החצר גרמו לרמזי לחזור לפריז באותה שנה.
כשחזר לפריז, החל רמזי לכתוב את יצירתו המפורסמת ביותר "מסעות סיירוס" שיצאה לאור בשנת 1727. הספר הביא לפרסומו ולהכרה בינלאומית.
בשנת 1729 נסע ללונדון ונבחר לחבר בחברה המלכותית.
לא ברור מתי רמזי הצטרף לבנייה החופשית.
משערים, כי הפך לחבר במסדר כאשר נסע ללונדון בשנת 1729. ללא קשר לכך, בצרפת הוא התחבר לבונים החופשיים והיה הנואם הגדול של המזרח הגדול של צרפת, (Le Grand Orient de France).
ב-1737 הוא כתב את חיבורו הנודע הנקרא "ברכה למתקדשים - מאת מסייה דה רמזי, הנואם הגדול של המסדר", אותו נשא כנאום.
בנאום זה הוא קישר לראשונה את הבונים החופשיים עם האבירים הצלבנים.
הייתה זו סטייה מהדעה הרווחת שהתפתחה בלשכות האופרטיביות של אירופה.
בנאומו הוא לא הזכיר את אבירי הטמפלרים, אם כי ניתן היה להבין, כי התייחסותו לאבירים הצלבנים הייתה למעשה התייחסות מרומזת לאבירים הטמפלרים.
בשנת 1737 שלח רמזי את הנאום לקרדינל אנדרה-הרקול דה פלורי, השר הראשי של לואי ה-15, שהיה הסמכות הדתית העליונה בצרפת.
בהתכתבותו הוא ביקש מהקרדינל ברכה כנסייתית על עקרונות הבונים החופשיים וקבע כי "החובות המוטלות עליך על-פי צו, הן להגן על אחיך בתוקף סמכותך, להאיר את עיניהם בידיעותיך, לחזק אותם בהתאם מעלותיך, לספק את צורכיהם, לשכוח כל הטינה האישית, ולשאוף לכל מה שעשוי לתרום לשלום ואחדות החברה."
באותה תקופה, לכנסייה כבר היו בעיות עם העקרונות השונים של אגודת ישו (הישועים), ובהתחשב בעובדה, כי הטקסים של הבונים החופשיים נתפסו בחברה אז כמגוחכים, סירב הקרדינל פלורי לתת את ברכתו.
הוא גם האמין כי בהתייחסות מרומזת לאבירי הטמפלרים, עלול הדבר להראות לא טוב בצרפת.
כל זה גרם לאפיפיור לאסור את פעילותם של הבונים החופשיים בשנה שלאחר מכן.
רמזי נפטר ב-6 במאי 1743 בסן-ג'רמן-אן-לה, אשר באיל דה פרנס.
אנדרו ליס הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי, המוכר מתפקידו כלוסיאן קאסל בסדרה "המקוריים" ברשת The CW, ובשל השתתפותו בסרטי האימה "הסר חבר: רשת אפלה" ו"אי האשליות".
הוא למד במכון לאמנויות הבמה בסידני בשנים 2005–2007.
זמן קצר לאחר סיום לימודיו, החל להופיע בטלוויזיה.
תפקידיו הראשונים היו כמה הופעות אורח באופרת הסבון הפופולרית "קרוב רחוק".
הוא גם הופיע בהופעות אורח בסדרות הטלוויזיה "City Homicide", "H2O", ובמיני- סדרה "הפסיפיק".
בשנת 2009 הצטרף ליס לסדרת הטלוויזיה "Rescue: Special Ops" בהפקת ערוץ 9 האוסטרלי, ובה הוא הופיע בתפקיד ראשי.
ליס הופיע בהפקת התיאטרון של המחזה "חלום ליל קיץ" בשנת 2009. בשנת 2011 הוא הופיע בשלישיית פרסומות קצרות של חברת הנסיעות האוסטרלית "STA Travel Australia", שכותרותיהן היו: "Move", "Eat" ו-"Learn".
בשנים 2015-2016 ליס שיחק בתפקיד לוסיין קאסל בסדרת הדרמה העל טבעית "המקוריים".
+ שנה סרוט תפקיד הערות2017 יחסים פתוחים נתניאל ביזמארק 2018 הסר חבר: רשת אפלה דיימון הורטון ערי טרף הרברט מליפנט2020אי האשליותוויל
אנדרו ויליאם נמבהארד הוא כדורסלן קנדי המשחק בעמדת הרכז באינדיאנה פייסרס.
נמבהארד בחר לשחק כדורסל עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת פלורידה.
בעונתו הראשונה בקבוצה העמיד ממוצעים של 8.0 נקודות, 2.9 ריבאונדים ו-5.4 אסיסטים למשחק.
בתום העונה הכריז על מועמדותו לדראפט 2019 ב-NBA, אך משך את מועמדותו והמשיך לעונה נוספת בפלורידה, בה העמיד ממוצעים של 11.2 נקודות, 5.6 ריבאונדים ו-3.0 אסיסטים למשחק.
גם בתום עונת 2019/2020 הכריז כי יתמודד בדראפט 2020 ב-NBA, אך שוב התחרט והפעם בחר לעבור לשחק עבור אוניברסיטת גונזגה.
בעונתו הראשונה בקבוצה העמיד ממוצעים של 9.2 נקודות, 2.4 ריבאונדים ו-4.4 אסיסטים למשחק.
בעונתו השנייה העמיד ממוצעים של 11.8 נקודות, 5.8 אסיסטים, 3.4 ריבאונדים ו-1.6 חטיפות למשחק ובחר להתמודד בדראפט 2022 ב-NBA.
בדראפט נבחר נמבהארד בבחירה ה-31 על ידי אינדיאנה פייסרס.
הוא הצטרף לסגל הקבוצה לקראת טורניר ליגת הקיץ של ה-NBA, ובמשחק הבכורה שלו בטורניר קלע 5 נקודות והוסיף 5 ריבאונדים ו-5 אסיסטים בניצחון 96–84 על שארלוט הורנטס.
ב-22 ביולי 2022 חתם על חוזה רוקי על סך 8.6 מיליון דולר לארבע עונות בקבוצה, שהפך לחוזה הרוקי הגדול בהיסטוריה שקיבל שחקן שהיה בחירת סיבוב שני בדראפט.
אנדרו למברו (; נולד ב-25 במאי 1998) הוא זמר אוסטרלי ממוצא יווני־קפריסאי, ייצג את קפריסין באירוויזיון 2023, שהתקיים בליברפול שב.
למברו נולד ב-1998 למשפחה יוונית־קפריסאית בסידני, אוסטרליה.
הוא למד נגינה על פסנתר בבית הספר למוזיקה של AMS.
בגיל 5 זכה במקום הראשון בתחרות כישרונות שערך בית ספרו, כששר את "דו-רה-מי" מתוך צלילי המוסיקה.
בשנת 2013 העלה גרסת כיסוי שלו לשיר "My Immortal" של אוונסנס בערוץ היוטיוב שלו.
הביצוע שלו ל-"Stay with Me" של סם סמית' שותף על ידי ערוץ מוזיקה שבסיסו בספרד, ופרסם את למברו עוד יותר.
בשנת 2015 השתתף בתחרות The X Factor אוסטרליה, והגיע לעשרים האמנים האחרונים בתחרות.
באותה שנה חתם על חוזה הקלטות עם סוני ATV.
סינגל הבכורה שלו, "Throne", יצא לאור ב-2021. ב-2022 השתתף ב-Eurovision – Australia Decides, הקדם האוסטרלי לאירוויזיון 2022, עם השיר "Electrify", שדורג במקום השביעי עם 51 נקודות.
ב-17 באוקטובר הוכרז כי למברו עתיד לייצג את קפריסין באירוויזיון 2023. שירו, "Break a Broken Heart", יצא לאור כמה חודשים אחר כך.
ב-11 במאי 2023 ביצע למברו אותו על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2023. עם הקראת התוצאות של שלב זה הוא נמנה בין האמנים שהעפילו לגמר.
כך, בתום הקראת הניקוד מהצבעות הקהל בבית, שהתווסף לניקוד מהשופטים, סיים השיר במקום ה-12, כשבסך הכל קיבל 126 נקודות.
אנדרו רוס מקמהן הוא זמר-יוצר אמריקאי.
הוא היה הסולן, הפסנתרן וכותב המילים העיקרי של הלהקה Something Corporate והיוצר העיקרי של הלהקה Jack's Mannequin והוא מופיע בסולו תחת השם שלו ותחת הכינוי שלו Andrew McMahon in the Wilderness.
ב-30 באפריל 2013, המיני-אלבום הראשון שלו, "The Pop Underground", יצא.
האלבום הראשון שלו, "Andrew McMahon in the Wilderness" יצא ב-14 באוקטובר 2014. ספר הזיכרונות שלו, "Three Pianos", יצא ב-26 באוקטובר 2021.
משפחתו של מקמהן עברה דירות לעיתים קרובות מכיוון שאביו עבד בקמעונות.
כאשר מקמהן היה בכיתה ד', המשפחה שהתה לזמן קצר בקליפורניה כדי לתמוך במשפחה של אמא שלו אחרי מות אחיה.
לאחר מות אחי אמו, שהיה אמן, מקמהן קיבל השראה להתעסק במוזיקה והחל ללמד את עצמו פסנתר.
משפחתו של מקמהן החליטה להשתקע בקליפורניה זמן קצר לפני שהגיע לכיתה ח'.
מקמהן החל לנגן בפסנתר בגיל 9. בשנה לאחר מכן, הוא החל לנגן סולואים בפסנתר לפני שהוא ידע לקרוא תווים.
מאוחר יותר הוא החל לקחת שיעורים בפסנתר.
מקמהן הקים את להקתו הראשונה, Left Here, עם חברים מהתיכון וחברים לעתיד בלהקה Something Corporate, קווין "קלאץ'" פייג' על גיטרה בס ובריאן אירלנד על תופים ב-1997. למרות שהם זכו בתחרות להקות, הם התפרקו זמן קצר לאחר מכן.
מקמהן הקליט אלבום דמו סולו בשם "Andrew McMahon" עם עזרתם של כמה מחבריו, כולל הגיטריסט ג'וש פרטינגטון אשר הוא פגש בשנה השנייה שלו בתיכון.
ב-1998 הם הקימו את הלהקה Something Corporate יחד עם רובן הרננדז שניגן בגיטרת קצב.
מקמהן פגש את שאר חברי הלהקה בתיכון, ומאוחר יותר החליט על השם Something Corporate כבדיחה.
הלהקה הוציאה את הדמו הראשון שלה, "Ready...
Break", ב-2000, מה שהוביל לעסקת אלבומים עם חברת דרייב-ת'רו רקורדס.
חברת דרייב-ת'רו רקורדס הוציא את המיני-אלבום הראשון של הלהקה, "Audioboxer", שנה לאחר מכן.
המיני-אלבום קיבל ביקורות טובות ומשך את תשומת הלב של החברה המפיצה של חברת דרייב-ת'רו, חברת אם-סי-איי.
בגלל עסקת ההפצה של החברות, חברת אם-סי-איי החתימה את Something Corporate והלהקה הוציאה את אלבומה הראשון בחברה גדולה, Leaving Through the Window במאי 2002.
הלהקה קידמה את האלבום על ידי כך שהופיעה בהופעות ברחבי ארצות הברית, אשר כללו את הבמה המרכזית בפסטיבל ואנס וארפד טור.
היא גם חיממה את ניו פאונד גלורי בסיבוב ההופעות האירופאי שלה.
Something Corporate הוציאה את האלבום השני שלה, "North", בחברת גפן רקורדס בסוף 2003. מאז 2004, הלהקה לא נמצאת בחוזה עם אף חברת תקליטים.
ב-4 בדצמבר 2009, Something Corporate הודיעה על הופעת איחוד בפסטיבל Bamboozle Left 2010 והוסיפה לאחר מכן הופעה נוספת בפסטיבל Bamboozle Chicago 2010. באוגוסט 2010, הלהקה התאחדה לסיבוב הופעות.
ב-3 בספטמבר 2022, Something Corporate התאחדה וביצעה חמישה שירים בהופעה לכבוד יום ההולדת ה-40 של מקמהן.
הדחף המקורי לפרויקט הסולו של מקמהן Jack's Mannequin היה השיר "Locked Doors" שהוא הקליט בדצמבר 2003. הוא הרגיש שהשיר שונה מדי מחומר הקודם של Something Corporate.
הוא הבין שאם הוא אי פעם יחליט להוציא אותו, הוא יעשה את זה באלבום סולו ולא באלבום של Something Corporate.
בסוף קיץ 2004, חברי הלהקה הרגישו מותשים מחודשים של הופעות והחליטו על הפסקה.
האלבום הראשון של הלהקה שנקרא "Everything in Transit" יצא באוגוסט 2005. האלבום השני של Jack's Mannequin שנקרא "The Glass Passenger" יצא בספטמבר 2008. האלבום השלישי של Jack's Mannequin שנקרא "People and Things" יצא באוקטובר 2011.
ב-12 בנובמבר 2012, Jack's Mannequin הופיעה בהופעה האחרונה שלה תחת השם הזה.
ביוני 2013, יצא דיסק ו-DVD של ההופעה ששניהם נקראו "Live From The El Rey Theatre".
מקמהן החליט להוציא מוזיקה חדשה תחת השם שלו.
יחד עם הבטחה למוזיקה חדשה, הוכרז שהוא יחמם את פאן בסיבוב ההופעות שלהם בתחילת 2013 ויצא לסיבוב הופעות באביב 2013. בהופעות הסולו של מקמהן השתתפו ג'יי מקמילן ומייקי "דה קיד" ווגנר מ-Jack's Mannequin, וג'ו באלרו, זאק קלארק וג'רמי האצ'ר.
ב-30 באפריל 2013, מקמהן הוציא את המיני-אלבום "The Pop Underground" בהפקתם של מאר ויליאמס וטוני הופר.
הוא הופיע עם להקה O.A.R בסיבוב ההופעות שלהם Sounds of Summer באוגוסט.
ב-2 באפריל 2013 יצא הסינגל "Synesthesia".
בינואר 2013, מקמהן נכלל ברשימת יוצרי השירים לעונה השנייה של הסדרה של NBC "סמאש".
השיר "I Heard Your Voice in a Dream" זכה לשבחי המבקרים והיה מועמד לפרס אמי למוזיקה ומילים.
ב-11 ביולי 2014, מקמהן פרסם באתר שלו שהמהלך הבאה בקריירה המוזיקלית שלו יהיה להופיע ולהוציא מוזיקה תחת הכינוי Andrew McMahon in the Wilderness.
ב-16 ביולי 2014, הוא הוציא את הסינגל הראשון תחת הכינוי הזה בשם "Cecilia and the Satellite" על שם בתו סיסליה.
במהלך קיץ 2004, מקמהן הופיע עם מאט נתנסון וגאווין דגרו בהכנה לאלבום הסולו הראשון שלו, "Andrew McMahon in the Wilderness".
האלבום יצא ב-14 באוקטובר 2014. מיני-אלבום בשם "The Canyons" יצא ב-20 בנובמבר 2015.
מקמהן חימם את ויזר ופאניק!
אט דה דיסקו בסיבוב ההופעות שלהם Weezer & Panic!
מקמהן כתב יחד עם לינדזי סטרלינג את השיר "Something Wild" וביצע אותו איתה.
השיר הופיעה באלבום של סטרלינג "Brave Enough" והוא הופיע בכתוביות של הסרט "חברי הדרקון אליוט".
אלבום הסולו השני שלי, "Zombies on Broadway", יצא ב-10 בפברואר 2017. ב-6 בינואר, מקמהן הוציא את הסינגל "So Close".
מקמהן יצא לסיבוב הופעות לקידום האלבום ב-2017 באמריקה הצפונית, בריטניה ויפן.
מקמהן ולהקתו חיממו את בילי ג'ואל בשלוש הופעות.
ב-18 במאי 2018 יצא הסינגל "Ohio" מתוך אלבום הסולו השלישי של מקמהן, "Upside Down Flowers".
ביום שיצא האלבום יצא הסינגל "Teenage Rockstars".
ב-6 בנובמבר 2019, מקמהן וזאק קלארק הודיעו שניהם שקלארק יעזוב את להקת Wilderness.
ב-2020, מקמהן הופיע בסיבוב הופעות בדרייב-אינים וביצע את כל האלבום "Everything in Transit" כדי לחגוג 15 שנה לאלבום יחד עם שירים אחרים של Something Corporate ו-Wilderness.
באותה השנה הוכרז שמורגן פארוס תצטרף ל-Wilderness.
ב-31 ביולי יצא הסינגל "Get On My Wave" שמקמהן כתב יחד עם קינג טאף.
ב-1 בינואר 2021 יצא הסינגל "New Year Song".
ב-10 ביוני, הוכרז על סיבוב הופעות לקידום ספר הזיכרונות של מקמהן "Three Pianos".
בספטמבר, מקמהן ערך הופעה באנהיים, קליפורניה לחגוג את יום ההולדת ה-40 שלו.
כחלק מההופעה, התרחש איחוד בהפתעה של Something Corporate.
ב-18 באוגוסט 2022, מקמהן הוציא את הסינגל "Stars".
ב-10 באוקטובר יצא הסינגל "Skywriting".
ב-16 בנובמבר יצא הסינגל "VHS".
ב-22 בדצמבר יצא הסינגל "Built to Last".
ב-11 בינואר מקמהן גם פרסם את שם אלבום הסולו הרביעי שלו, "Tilt at the Wind No More" האלבום אמור לצאת ב-21 במרץ 2023.
אנדרו מקמהן - שירה, פסנתר, קלידים, מפוחית (2013 - הווה)
מורגן פארוס - כינור, קלידים, שירה(2020 - הווה)
מייקי "דה קיד" ווגנר: בס, קלידים, שירה, גיטרה, כלי הקשה (2013 - הווה)
ביולי 2006, מקמהן ייסד ארגון צדקה ללא מטרות רווח בשם "The Dear Jack Foundation" כדי לגייס כספים למחקר סרטן.
ב-26 באוקטובר 2021, מקמהן פרסם את הספר "Three Pianos: A Memoir".
ב-27 במאי 2005, מקמהן נאלץ לבטל את כל ההופעות הבאות שלו.
אחרי בדיקה רפואית שהייתה קשורה למקרה של דלקת במיתרי הקול, מקמהן אושפז בבית חולים בניו יורק היכן שהוא אובחן בלוקמיה לימפוציטית חריפה ב-1 ביוני, אותו היום שבו הוא סיים להקליט את "Everything in Transit".
בחודשים הבאים, מקמהן קיבל טיפולים שונים בזמן שהוא עדכן את הבלוג שלו במצבו.
ב-23 באוגוסט, האלבום "Everything in Transit" יצא ובאותו יום מקמהן עבר השתלת תא גזע שאחותו קייטי מקמהן תרמה לו.
ב-2 בדצמבר, מקמהן חגג את היום ה-100 לאחר השתלת תא הגזע בהופעה ראשונה מזה חצי שנה.
מקמהן התחתן עם קלי האנש בדצמבר 2006. הבת שלהם, סיליה, נולדה ב-2014.
סרט דוקומנטרי בשם "Dear Jack" יצא ב-8 באוקטובר 2009. הסרט מתאר את מאבקו של מקמהן בלוקמיה.
אנדרו בארי מור היה פוליטיקאי אמריקאי מאלבמה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלבמה ה-16 בשנים 1857–1861, בעת פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית.
אנדרו מור נולד במחוז ספרטנבורג שבקרוליינה הדרומית כבנם של ג'יין וצ'ארלס מור, מגדל כותנה וותיק מלחמת העצמאות של ארצות הברית ומלחמת 1812. אביו של מור רכש ב-1820 קרקע במחוז פרי שבאלבמה, ולשם עברה המשפחה, אף על פי שאנדרו נשאר ללמוד בבית ספר בקרוליינה הדרומית עד שב-1826 הצטרף למשפחתו.
לאחר שלימד במשך שנתיים בבית ספר במריון שבמחוז פרי, למד מור משפטים בקריאה עצמית, וב-1833 התקבל ללשכת עורכי הדין.
במשך שמונה שנים הוא כיהן כשופט שלום במחוז פרי.
ב-1839 נבחר מור מטעם המפלגה הדמוקרטית לבית הנבחרים של אלבמה.
ב-1842 הוא נבחר לכהונה נוספת, ובסופו של דבר כיהן בבית הנבחרים ארבע תקופות כהונה רצופות.
הוא עבד בשיתוף פעולה הדוק עם המושל בנג'מין פיצפטריק לטובת פירוקו של הבנק המדינתי.
מור קידם את העברת בירת אלבמה למונטגומרי ונשא את הנאום האחרון בבניין בית הנבחרים הישן בבירה הקודמת טסקלוסה.
ב-1846 חידש מור את עיסוקו בעריכת דין.
ב-1848 הוא היה אלקטור עבור מועמד הדמוקרטים לואיס קאס.
ב-1851 הוא מונה על ידי המושל הנרי קולייר לכהן כשופט בבית המשפט הנודד, תפקיד בו הוא כיהן עד 1857, כאשר קיבל על עצמו את מועמדות המפלגה הדמוקרטית למשרת מושל אלבמה.
בבחירות הכלליות נבחר מור לאחר שהיה המועמד היחיד.
במהלך תקופת כהונתו הראשונה זכו מערכת החינוך והעבודות הציבוריות לתשומת לב משמעותית.
הושלמה בנייתו של בית החולים לחולי נפש בטסקלוסה, וד"ר פיטר ברייס מונה כמנהלו הראשון.
בטלדגה הוקם המוסד לחרשים ועיוורים.
במוביל הוקם הקולג' הרפואי, שהיה מסונף לאוניברסיטת אלבמה.
מור קידם את המימון המדינתי, שהושלם על ידי מענקי קרקעות פדרליים לסלילת מסילת ברזל.
הוא נתן במיוחד עדיפות למאמצים לסלילת מסילת אלבמה ומסילת נהר אלבמה כדי לקשר את האזורים הדרומיים אל האזורים הצפוניים של המדינה.
כמי שנחשב אז למתון בסוגיית העבדות, הביס מור את ויליאם פ.
סמפורד הקיצוני בבחירות לכהונתו השנייה כמושל ב-1859. אף על פי שהוא היה מוטרד יותר מההגנה על מוסד העבדות לאחר הפשיטה של ג'ון בראון על מאגר הנשק הרפרס פרי, וירג'יניה באוקטובר 1859, המשיך מור לנקוט בצעדי זהירות.
על כל פנים, בית המחוקקים של אלבמה העביר בפברואר 1860 חוק להקמת ארגון צבאי מדינתי.
על פי החוק הוקמה ועדה צבאית שכללה את המושל, שליש צבאי, מפקח כללי, וקצין מנהל, ושעמדה בראש צבא של 8,000 מתנדבים.
בית המחוקקים גם אישר החלטה שעל פיה היה על המושל, במקרה של בחירתו לנשיאות ארצות הברית של מועמד רפובליקני, לערוך בחירות של נציגים לוועידה מדינתית "שתשקול, תחליט, ותעשה כל מה שנחוץ כדי להגן על האינטרסים של המדינה".
ב-24 בדצמבר 1860, הוציא מור צו לעריכת בחירות, שהובילו לכינוס ועידת הפרישה ב-1861.
בין הבחירות לנשיאות של 1860, בהן נבחר אברהם לינקולן, לבין התכנסות ועידת הפרישה של אלבמה ב-7 בינואר 1861, נקט מור בכמה צעדים החלטיים להגנת מצבה הפיננסי של אלבמה ויכולותיה ההגנתיות.
הוא האיץ בבנקים להשעות תשלומים במתכות יקרות ולבצע החלפת סכומים גבוהים באיגרות חוב מדינתיות.
הוא הורה למיליציה המדינתית לתפוס את מאגר הנשק של צבא ארצות הברית במאונט ורנון, בפורט מורגנס ובפורט גיינס שבמפרץ מוביל.
הוא גייס יותר מ-500 איש לסיוע למושל פלורידה מדיסון פרי בתפיסת המוצבים של צבא ארצות הברית בפנסקולה.
כאשר הוקמה ממשלת קונפדרציית המדינות של אמריקה במונטגומרי בפברואר 1861, עשה מור שימוש בהשפעתו כדי להבטיח את בחירתו של ג'פרסון דייוויס השמרן על פני ויליאם לונדס יניסי הרדיקלי יותר.
לאחר תום כהונתו כמושל, מונה מור כעוזר אישי מיוחד למושל ג'ון גיל שורטר, ופעל לתאם את רכישת והעברת האספקה לגנרל אלברט סידני ג'ונסטון בצפון אלבמה.
לאחר כניעתו של הגנרל רוברט אדוארד לי, נעצר מור על ידי הכוחות הפדרליים ונכלא במבצר פולסקי בסוואנה יחד עם מנהיגים אחרים של הקונפדרציה.
באוגוסט 1865 הוא שוחרר ושב למריון, שם חידש את עיסוקו בעריכת דין.
אנדרו מור נפטר במריון ב-5 באפריל 1873. הוא הניח אחריו את רעייתו מרי גורי, שאותה נשא לאישה ב-1832. הוא נטמן בבית הקברות פיירוויו שבעיר.
אנדרו מקולום הוא משקיע ואיש עסקים אמריקאי.
מקולום הוא מייסד שותף של פייסבוק והמנכ"ל הנוכחי של פילו.
מקולום למד באוניברסיטת הרווארד יחד עם מארק צוקרברג ואחרים בצוות המייסדים של פייסבוק.
הוא עבד בחברה מפברואר 2004 ועד ספטמבר 2007. בתחילה, הוא עבד על Wirehog, תוכנית לשיתוף קבצים מבית היוצר של פייסבוק, יחד עם אדם דאנג'לו.
מקולום חזר להרווארד קולג'י וסיים את לימודיו ב-2007 עם תואר ראשון במדעי המחשב.
מאוחר יותר הוא קיבל תואר שני בחינוך מבית הספר לחינוך באוניברסיטת הרווארד
מקולום היה חבר בצוות של אוניברסיטת הרווארד שהתחרה בתחרות התכנות הבין-לאומית של האגודה ה-31 למכונות מחשוב בטוקיו, והגיע למקום השני בתחרויות האזוריות מאחורי המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
מקולום היה המייסד השותף של JobSpice, שהיה כלי מקוון להכנת קורות חיים.
ב-20 בנובמבר 2014, מקולום הוכרז כמנכ"ל פילו חדש, במקומו של כריסטופר ת'ורפ.
אנדרו תומאס מקארתי הוא שחקן, סופר ובמאי טלוויזיה אמריקאי.
מקארתי נולד בווסטפילד, ניו ג'רזי, השלישי מבין ארבעה בנים.
אמו עבדה בעיתון, ואביו עבד בחברת השקעות.
מקארתי עבר לברנרדסוויל, ניו ג'רזי, כנער ולמד בתיכון ברנרדס ובבית הספר פינגרי.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, הוא נרשם ללימודים באוניברסיטת ניו יורק למשחק, אך גורש לאחר שנתיים.
התפקיד הראשי הראשון של מקארתי היה בסרט הקומדיה "הבוגרים" משנת 1983 לצד ז'קלין ביסט.
הוא היה חבר בקבוצת השחקנים הצעירים ההוליוודית של שנות ה-80 שכונתה על ידי התקשורת כ"חבורת הפרחחים ".
הקבוצה כיכבה בכמה סרטים, בהם חברים ויפה בוורוד.
מקארתי הופיע בסרטים מ-1987 "אהבה בחלון ראווה" ו-"צעירים במלכודת", עיבוד קולנועי לרומן של ברט איסטון אליס.
בשנת 1985, מקארתי שיחק עם דונלד סאת'רלנד וקווין דילון ב-"Heaven Help Us" (הידוע גם בשם "Catholic Boys") בתור מייקל דאן.
מקארתי ערך את הופעת הבכורה שלו בברודוויי ב-The Boys of Winter.
הוא חזר במהירות להוליווד ב-1988 כדי לככב בכמה סרטים, כמו Fresh Horses וקנזס.
בשנת 1989 שיחק בקומדיה, "סופשבוע אצל ברני".
הוא חזר לברודוויי ושיחק במחזה "סייד מן".
ההפקה זכתה בפרס טוני למחזה הטוב ביותר לשנת 1999. בשנת 2003, מקארתי היה אמור לשחק אורח בשני פרקים של חוק וסדר: כוונה פלילית.
עקב יחסים רעים עם כוכב הסדרה השחקן וינסנט ד'אונופריו, יוצר הסדרה דיק וולף ביטל את השתתפותו.
מאוחר יותר הצהיר וולף, "מר מקארתי עסק בהתנהגות בעייתית מהרגע שהוא הגיע לסט".
מקארתי חזר בו בהצהרה משלו: "פוטרתי בגלל שסירבתי לאפשר לשחקן אחר לאיים עליי באלימות פיזית, להציק לי ולנסות לכוון אותי".
מקארתי ביים מספר פרקים בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה המצליחה אחת שיודעת.
בשנים 2010 ו-2011, הוא הופיע בסדרה המצליחה צווארון לבן.
הוא חזר לסדרה בעונה הבאה כדי לביים את הפרק "Neighborhood Watch".
ב-2015, הוא ביים שלושה פרקים בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה המצליחה הרשימה השחורה בכיכובם של ג'יימס ספיידר ומייגן בון.
בשנת 2016, הוא כיכב בדרמה קצרת הימים המשפחה, ששודרה ברשת ABC.
מ-2020 עד 2021, היה לו תפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה ילדות טובות, ששודרה ברשת NBC.
באפריל 2022, מקארתי הצטרף לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה המתמחה בתור איאן סאליבן (עונה 5 אורח) מנתח ילדים נודע ואביו המנוכר של קייד.
ב-11 ביולי 2022, הוכרז שהוא מקודם לתפקיד חוזר לעונה השישית.
מקארתי החל לכתוב על טיולים ושימש כעורך בגדול במגזין "National Geographic Traveller".
בשנת 2017, הוציאה הוצאת אלגונקווין לאור את הרומן "YA" של מקארתי, Just Fly Away.
הרומן הופיע ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
ספר הזיכרונות של מקארתי על חייו והקריירה שלו בשנות השמונים, שכותרתו "Brat: An '80s Story", יצא לאור במאי 2021 על ידי הוצאת גרנד סנטרל.
בשנת 2023, הוציאה לאור הוצאת גרנד סנטרל את "Walking with Sam: A Father, a Son, and Five Hundred Miles Across Spain", ספר הזיכרונות של מקארתי על טרק שעשה בדרך סנטיאגו עם בנו סם בקיץ 2021.
בשנת 1992, מקארתי נכנס לתוכנית גמילה ומאז הוא פיכח.
בשנת 2004, פרסם שפעם הייתה לו בעיית אלכוהול רצינית, שהחלה בגיל 12.
ב-1999, מקארתי התחתן עם אהובתו מהקולג', קרול שניידר, 20 שנה אחרי שהם יצאו לראשונה.
בשנת 2002, שניידר ילדה בן, סם, שגם הוא שחקן.
ב-28 באוגוסט 2011, מקארתי התחתן עם הסופרת והבמאית האירית דולורס רייס.