tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בפארק מצוי גן בוטני, המשתייך למדינת מערב אוסטרליה.
הוא משתרע על שטח של 180 אלף מטרים מרובעים ומצויים בו למעלה מ-12 אלף מיני צמחים.
הוא הוקם לקראת משחקי חבר העמים הבריטי בפרת' בשנת 1962, אם כי נחנך רק ב-1965. מצויה בו מחלקה מדעית העוסקת במחקר נרחב.
בפארק שוכנת גלריה לאמנות אבוריג'ינית המציגה את עבודותיהם של אמנים ממדינות מערב אוסטרליה והטריטוריה הצפונית.
בנקודה הגבוהה ביותר בפארק הוקם בשנת 1966 מגדל ה-DNA – מגדל מתכת סלילי בגובה של 15 מטרים ובו 101 מדרגות, המדמה בצורתו מולקולת DNA.
בפארק ניצב שעון הזיכרון לאדית קוואן (Cowan) – האישה הראשונה שנבחרה לכהן בבית מחוקקים באוסטרליה (נבחרה ב-1920 לפרלמנט של מדינת אוסטרליה המערבית).
ברחבי הפארק מצויים מסלולי הליכה וביניהם מסלול הזיכרון לשביל קוקודה, לזכר החיילים האוסטרלים שלחמו בשביל זה בפפואה גינאה החדשה במלחמת העולם השנייה.
הפעלת הפארק והדרכת המבקרים בו מסתייעת בעבודתם של מתנדבים מקומיים.
פארק צ'אטוצ'אק (בתאית: สวนจตุจักร) הוא פארק עירוני ברובע צ'אטוצ'ק, שבבנגקוק, תאילנד.
זהו גם שמה של תחנת רכבת תחתית MRT שעוברת מתחת לפארק.
זהו אחד הפארקים הישנים בבנגקוק.
עבודות הפיתוח החלו בשנת 1975 על אדמה שנתרמה על ידי חברת הרכבת הממשלתית של תאילנד.
הפארק נפתח לציבור בשנת 1980. בצמוד לפארק ישנם עוד שני פארקים שיחד יוצרים את הריאה הירוקה הגדולה ביותר בבנגקוק: פארק המלכה סיריקיט ופארק ואצ'ירה בנג'אטאט.
בתחומי הפארק ישנו אגם מלאכותי עם גשרים וגינת פרפרים וחרקים.
פארק קייב-רוס (באוקראינית: Парк Київська Русь) הוא מתחם תרבותי, מסחרי ובידור בכפר קופצ'יב, מחוז קייב, אוקראינה.
הפארק נפתח בשנת 2008 בתוך אתר ששחזר את הקרמלין של קייב שהיה קיים במאה החמישית עד המאה השמינית לספירה על ידי ועדת מומחים בנושא.
האתר משמש גם בתור מוזיאון פעיל ומרכז לשעשועים.
פארק רוח הצדק הוא פארק בעיר וושינגטון די.
הפארק ממוקם מדרום לרחוב סי (C Street), מצפון לרחוב די (D Street), ממערב לשדרות דלוור דרום-מזרח (Delaware Avenue Southwest), וממזרח לשדרות ניו ג'רזי דרום-מזרח (New Jersey Avenue Southeast), בסמוך מדרום לבניין רייבורן, ומדרום לבניין הקפיטול.
הפארק הוא חלק ממתחם הקפיטול.
הפארק הוא גג ירוק מעל חניון תת-קרקעי (שגובהו 6 קומות תת-קרקעיות) שנבנה על ידי אדריכל הקפיטול על מנת לשמש את בנייני המשרדים של קונגרס ארצות הברית.
הוטחה ביקורת באדריכל הקפיטול על הקמת הפארק ומבנהו, העדרן של כניסות לפארק ממספר כיוונים, שאלות בנחיצות החניון, וכן בכך שלצורך בניית החניון נהרסו מספר מבנים, ובהם אכסניית ג'ורג' וושינגטון .
פארק קליין-גליניקה הוא פארק בסגנון גן אנגלי בפאתי דרום-מערב ברלין, בגרמניה.
הוא ממוקם בפרוור ואנזה ברובע שטגליץ-צלנדורף.
הפארק, הקרוב לגשר גליניקה (המכונה "גשר המרגלים"), פתוח לקהל הרחב.
הפארק הוא חלק מאתר המורשת העולמית מכלול "הארמונות והגנים בפוטסדאם-ברלין" של ארגון אונסק"ו.
בתוך מכלול זה הוא אחד מחמשת הפארקים העיקריים.
האחרים הם פארק סנסוסי, הגן החדש (נוייר גרטן), פארק בבלסברג ואי הטווסים.
רק פארק סנסוסי עולה על פארק גליניקה במכלול הפארקים של פוטסדאם במגוון סגנונות הגינון.
הפארק עוצב בעיקר בזכות מאמציו של אדם אחד, קרל, נסיך פרוסיה, שהיה מעורב בצורה אינטנסיבית במימון ובתכנון הפארק.
הפארק משתרע על פני כ-1,160 דונם.
בשנת 1682 הזמין פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, המכונה "הנסיך הבוחר הגדול", את הראשונה, טירת הציד גלינקה, ליד הכפר הנטוש קליין-גלינקה שסבל קשות במלחמת שלושים השנים.
בטירה היה גן עם ארבע בריכות קרפיונים.
מדרום לטירה היה פארק חיות בר מגודר.
מצפון גן עצים ושני כרמים.
האזור היה מקושר לפוטסדאם כבר מ-1660 באמצעות גשר גליניקה הראשון שהיה בנוי בעץ.
בשנת 1715, בזמן שלטונו של המלך פרידריך וילהלם הראשון, המכונה "המלך-החייל", הפכה הטירה לבית חולים צבאי עבור חיילים בהסגר.
בשנת 1747 קנה מנהל בית החולים ד"ר מירו (Dr.
Mirow) את גן העצים ואת הכרם החדש שהוזנחו מאז מותו של "המלך-החייל" והקים שם אחוזה שבה מלבד חקלאות פעלו כבשנים ללבנים וסיד.
בשנת 1758 הפכה הטירה עצמה לבית חרושת לטפטים שהפך לבית יתומים בשנת 1827. החל משנת 1789 נבנה הכביש בין ברלין לפוטסדאם והפריד באופן ברור בין הטירה לשעבר ובין האחוזה החדשה.
לאחוזת מירו היו בעלים שונים עד שהמפקד הפרוסי לוטננט גנרל קרל פון לינדנאו (Carl von Lindenau) קנה אותה בשנת 1796, והפך אותה ל.
לאחר ש רכש את האחוזה בשנת 1814, הוא הזמין את אדריכל הנוף הפרוסי פטר יוזף לנה לתכנן פארק בשנת 1816. החלק הראשון היה בהשראת גינון הנוף האנגלי.
בשנת 1822 הביא אדריכל הנוף הנודע של גרמניה, הנסיך הרמן פון פיקלר-מוסקאו, את אדריכל הנוף האנגלי (בנו של אדריכל הנוף האנגלי הגדול ) לגליניקה.
לאחר שובו לאנגליה עיצב ג'ון רפטון את סלסלת הרדנברג (Hardenberg basket, צורה של ערוגת פרחים) בהשראה כביכול מסלסלת עץ המכילה ערוגת ורדים בגליניקה.
בנובמבר 1822 נפטר הקנצלר הרדנברג.
בשנת 1824 האחוזה נמכרה לקרל, נסיך פרוסיה.
מדוע הבן השלישי הרווק של המלך הפרוסי היה הבן הראשון שקיבל נחלה משלו היא תעלומה שלא נפתרה.
בזמן שהאחוזה הוסבה לארמון גליניקה, שתוכנן על ידי קארל פרידריך שינקל, הנסיך קרל פיתח את הפארק יחד עם לנה ואדריכלי נוף אחרים בעשורים הבאים למצבו כיום.
בתוך משפחת המלוכה הפרוסית הוא כונה "סר צ'ארלס גליניקה" בשל היותו אנגלופיל נלהב.
עם זאת הוא מעולם לא נסע לאנגליה כיוון שהוא התנגד לפוליטיקה הבריטית כמו אחותו האנגלופילית שרלוטה, אשתו של הצאר ניקולאי הראשון.
הנסיך קרל נסע כמה פעמים לסנקט פטרבורג לבקר את אחותו, שם הוקסם במיוחד מ, שהיה מעוצב כגן נוף אנגלי קלאסי.
פארק גליניקה היה ידוע היטב לאצולה האירופית מכיוון שכללי הטקס לביקורים מדיניים בבירת פרוסיה חייבו לבקר גם את הנסיך קרל בגליניקה.
ב-14 באוגוסט 1858 ביקרו המלכה ויקטוריה ובעלה אלברט בארמון ובפארק גליניקה.
מוקדם יותר באותה שנה נישאה בתם ויקטוריה לאחיינו של קרל, נסיך הכתר פרידריך וילהלם מפרוסיה.
לאחר שהפארק נקרא באופן רשמי פארק הנסיך קרל מפרוסיה (Park des Prinzen Carl von Preußen) מאז שנת 1824, שונה לשמו לפארק הנסיך פרידריך לאופולד מפרוסיה (Park des Prinzen Friedrich Leopold von Preußen) בשנת 1885. בנו של קרל, פרידריך קרל ירש אותו בתפקיד, אבל מת שנתיים בלבד לאחר מות אביו.
הנכד פרידריך לאופולד ירש את הארמון ואת פארק גליניקה.
למרות ההוראה בצוואתו של קרל כי היורשים ישקיעו מדי שנה 30,000 גולדמרק בפארק הזניח פרידריך לאופולד את הפארק.
כאשר גרמניה הפכה לרפובליקה בשנת 1919 נותרו ארמון ופארק גליניקה חלק מרכושו של הנסיך.
הארמון והפארק סבלו מהזנחה נוספת כאשר פרידריך לאופולד עבר ללוגאנו בשווייץ ולקח עמו כמה יצירות אמנות כדי לשלם את חובותיו.
בשנת 1924 קנתה המדינה הפרוסית את החלק של פארק בטכרברג (Böttcherberg).
תוכנית פיתוח משנת 1928 לאזור זה לא בוצעה.
כוונתו של פרידריך לאופולד למכור את שטחי ההרחבה של הפארק משנת 1841 נחסמה על ידי המדינה הפרוסית, וכתוצאה מכך תבע הנסיך את המדינה בבית המשפט, תביעה שהסתיימה עם מותו של הנסיך בשנת 1931.
לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה ב-1933 קנתה עיריית ברלין את מרבית הפארק בשנים 1934 ו-1935. , של ברלין (בפועל ראש העיר) לחץ על האפוטרופוס החוקי של היורש (קטין) למכור את חלקו והשתמש בנכסים שהוחרמו של מנהל הבנק ואספן האמנות הגרמני ממוצא יהודי על מנת לשלם.
משפחת הנסיך שמרה על אזור משולש בדרום-מערב הפארק, כולל הארמון ומגרש התענוגות.
הפארק נפתח לציבור בשם "פולקספארק גליניקה" (Volkspark Glienicke, "פארק העם גליניקה") המעיד על כוונתו הפופוליסטית של ליפרט.
הפתיחה הרשמית הייתה ביום הולדתו של אדולף היטלר.
בשנים שלאחר מכן נפגע הפארק, למשל מהשינויים בכביש ברלין-פוטסדאם שהפך לחלק מ מספר 1. לאחר שהתמנה רשמית לראש עיריית ברלין בשנת 1937, תכנן יוליוס ליפרט לקבל את גליניקה כמעונו הרשמי ולרכוש את החלק הנותר שלא היה בבעלות העיר.
בשנת 1940 פוטר ליפרט ממשרתו לאחר שהתווכח עם היטלר לגבי הארגון מחדש של ברלין, והארמון הפך לאחר מכן לבית חולים צבאי.
לאחר מלחמת העולם השנייה עלו רעיונות להפוך את הפארק למתחם ספורט ענק בברלין המערבית קרוב לגבול לשטח הכיבוש הסובייטי בגרמניה ונדחו.
בשנת 1952 הפך הפארק לשמורת טבע.
ארמון גליניקה וכמה מבנים אחרים על ידי קארל פרידריך שינקל ותלמידיו שוקמו מאז שנות ה-50, אבל רק ב-1969 החליט ממשל העיר ברלין המערבית שהפארק עצמו הוא יצירת אמנות.
מאז 1978 מחלקה מיוחדת לשימור ושיקום גנים היסטוריים התמקדה בטירגארטן ובפארק גליניקה.
בשנת 1981, "שנת שינקל", העניקה העירייה מימון ציבורי נוסף, ובשנת 1982 כל המכלול של הארמון והפארק נרשם כמונומנט היסטורי וגן היסטורי בהתאמה.
חומת ברלין לאורך כביש ברלין-פוטסדאם מצד אחד גרמה להריסתם של כמה בקתות בסגנון שווייצרי בחלקו של פארק בטכרברג מדרום לכביש, אך מאידך הביאה לבנייה מחדש של הכביש לממדיו המקוריים.
לאחר איחוד גרמניה נרשמו הארמונות והפארקים של פוטסדאם וברלין כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-1 בינואר 1991. מאז שנת 1992 הפארק הוא חלק מאזור ההגנה המיוחד של האיחוד האירופי לציפורי בר "יער דיפלר המערבי" (Westlicher Düppeler Forst).
בשנת 2000, הקרן לארמונות ולגנים הפרוסים בברלין-ברנדנבורג, שהוקמה בשנת 1995, השתלטה לצמיתות על מגרש התענוגות והגנים הסמוכים לארמון.
שאר הפארק נשאר כחלק מרובע שטגליץ-צלנדורף.
פארק גליניקה כולל גן פרחים, בהתאם להנחיות העיצוב של אדריכל הנוף האנגלי האמפרי רפטון עבור גן הנוף האנגלי הקלאסי.
משנת 1816 ואילך יצר לנה את הגן ואת מגרש התענוגות, אחת מיצירותיו המוקדמות הנחשבת לאחת מיצירות המופת שלו.
מגרש התענוגות הוא נוף טבעי לכאורה, אך עם זאת כל העיצוב של לנה הוא מלאכותי ואמנותי.
האזור פותח בין הארמון, הכביש ובית שומר הגשר.
לנה שכנע את הרדנברג להרחיב את הפארק באמצעות רכישה של אחוזה חקלאית קטנה (המכונה בצפון גרמניה בידנרי Büdnerei), על שטח מישורי.
בשל עיצוב הנוף של לנה נעלמה הטופוגרפיה של הבידנרי המקורית ושל ארבע טרסות לגידול פירות ויין (צפונית לבידנרי).
ערוגות פרחים אליפטיות ועגולות עם גבולות מטרקוטה בצורת אופייניות לגן החצר ולמגרש התענוגות.
השיקום המודרני של הערוגות הסתייע באבני גבול מקוריות שהתגלו במרתף של ביתן הסקרנות.
הערוגות מוקפות באבנים מתחת לקרקע כדי למקד את ההשקיה, ולכן יש במגרש התענוגות צינורות השקיה רבים.
מהניסיון שנלמד מהתקנת צינורות ההשקיה מחרס בשנת 1824 באי הטווסים השכן, שהחזיקו מעמד רק עשר שנים, הוחלט להתקין בפארק גליניקה צינורות ברזל יקרים.
צינורות אלו סופקו בשנת 1838 על ידי חלוצת התעשייה הפרוסית חברת FA Egells, יחד עם תחנת השאיבה שפעלה עם מנוע קיטור שיוצר גם הוא על ידי אותה חברה, מתנה מאביו של קרל.
האדמה בערוגות הפרחים הייתה של קרקע תחוחה שאפשרה החלפה מהירה של צמחים.
יש כמה ערוגות מעוצבות צורנית הגובלות באשכרוע המוסיפות למגרש התענוגות היבט מלאכותי, למשל, ערוגת עלי האלון ליד מזרקת האריות וערוגת הדיאנה או ערוגת פליניוס הזקן בביתן הקזינו.
בולטת במיוחד ערוגת השושנים דמוית הפלר דה ליס מתחת לחלונות השינה של קרל בחזיתו המערבית של הארמון.
הערוגה היא בצורת שלט הרלדי המתייחס לאחותו הצעירה של קרל, לואיזה, נסיכת פרוסיה (1808–1870), שהייתה נשואה לנסיך פרדריק, נסיך הולנד.
היא תמכה מאוד בשליחת בצלים של פרחים לקרל.
נטיעת ורדים כמעט ולא הייתה קיימת בגליניקה, בניגוד לגנים הסמוכים פארק בבלסברג ואי הטווסים.
מגרש התענוגות בגליניקה הוא יותר דימוי של מתחם וילות רומאיות כמתואר על ידי פליניוס הצעיר מאשר השתקפות של געגועים לאיטליה.
פרגולה של צמחים מטפסים ופריסטיל של השלישים הם המקשרים האדריכליים בין גן החצר ומגרש התענוגות.
במגרש התענוגות עצמו יש אלמנטים אדריכליים אחדים:
שרלוטה ובעלה, הצאר הרוסי, נכחו בפתיחה הרשמית של המזרקה ב-2 ביוני 1838. על המעקה שמאחורי המזרקה, המחולק על ידי גרם מדרגות מהארמון, הוצבו ארבעה פסלים אלגוריים מטרקוטה (נוצרו בסביבות 1855) המתארים מסחר, מדע, אמנות וצבא כאבני היסוד של המדינה וארבע העונות.
יוצר הפסלים היה ככל הנראה אלכסנדר גילי (Alexander Gilli), תלמידו של כריסטיאן דניאל ראוך שהיה "פסל החצר" בגליניקה.
סילון המים התחלף לאורך השנים.
בהתחלה נפלט סילון מים פשוט כלפי מעלה מפסל טריטון.
מאוחר יותר זה השתנה לצורת ציצית ופעמון.
מים קלחו גם מפסלי האריות.
מזרקת האריות הפכה לסמל לפארק גליניקה.
הנוף מהכביש אל המזרקה עם הארמון ברקע היה הנושא הנפוץ ביותר בוודוטות הרבות של פארק גליניקה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הייתה המזרקה הרוסה.
במהלך השיקום בין 1960 ל-1964 היה צורך לחדש את רוב החלקים שמעל פני האדמה.
חמישים שנה לאחר מכן שוב היו במזרקה ליקויי בנייה חמורים.
לאחר נפילת עץ על המזרקה לא ניתן היה לעכב את השחזור יותר.
כשהתחילה העבודה בשנת 2009 התגלו ונחקרו ליקויים נוספים.
השחזור הושלם באוגוסט 2010 במימון משמעותי של תרומות פרטיות.
הביתן המכונה סקרנות (Neugierde) מתוארך לשנת 1796, ונבנה מחדש בסדר דורי קפדני על ידי שינקל בשנת 1825. שמו נובע מהעובדה שניתן היה לצפות ממנו על התנועה בכביש הסמוך ברלין-פוטסדם דרך התריסים מבלי שהצופה היה נראה לעוברים ושבים.
בסביבות 1848 הפך הביתן למחסן של אוסף אמנות.
נעשה שימוש משני באבנים באולם הכניסה.
במקביל הותקנה ארקדה פלורנטינית רנסאנסית ככיסוי על חזית הגן.
הארקדה נרכשה בשנת 1842 מאספן האמנות הרוסי שהתגורר בפירנצה.
ה תוכנן על ידי לודוויג פרזיוס ונבנה באתר של חממה נאו-קלאסית עם (שנבנה לאחר 1796) בשנת 1840. מבנה דמוי תולוס חצי עגול עם גג עץ חצי חרוט היה המקום העיקרי לשתיית תה.
בצד התחתון של הגג מצוירות שתים עשרה אלוהויות.
מכיוון שיש 14 שטחים מצוירים, הוסיפו את בכחוס ואמפיטריטה לשנים עשר האלים האולימפיים.
במקור בעמוד האמצעי היה פסל פרספונה מאבץ יצוק שתוכנן על ידי אוגוסט קיס, שהוחלף מאוחר יותר בעותק שיש של פליסיטס פובליקה מהאנדרטה בכיכר מקס-יוזף שפיסל כריסטיאן דניאל ראוך במינכן.
על המרפסת ניצבת קערת גרניט מאת כריסטיאן גוטליב קנטיאן (Christian Gottlieb Cantian) שקרל ירש לאחר מות אביו בשנת 1840. לסטיבדיום היה תפקיד החוצץ בין מגרש התענוגות לכביש.
הייתה לו גם מטרה הפוכה למטרה של ביתן הסקרנות.
מסיבת התה של הנסיך הייתה הצגה בפני פשוטי העם המסתכלים למטה על בניין גבוה ויוקרתי.
ציוריהם של שנים עשר האלים האולימפיים אולי נראים יומרניים, ובכל זאת הם ביטוי אמנותי לאופן בו האריסטוקרטים הפרוסים ראו את עצמם בעידן ה.
לאחר שגשר גליניקה נבנה מחדש באבן בשנת 1834 ביקש הנסיך קרל בית קיץ עגול בפינת הגן החדשה.
בהתבסס על דוגמאות עתיקות תכנן שינקל רוטונדה בה התקיימה מסיבת התה הראשונה ב-2 ביולי 1835. ביוזמת הנסיך קרל הוכתר הביתן בהעתק של .
כשהרוטונדה הושלמה היא נחנכה במסיבה גדולה ב-16 באוגוסט 1837. הרוטונדה, גשר האבן ובית המגורים "וילה שונינגן" (Villa Schöningen) על הגדה הנגדית של נהר ההאפל היוו מכלול ארכיטקטוני בפני עצמו.
המכלול נהרס כאשר גשר האבן הוחלף על ידי גשר הפלדה בשנת 1907. בשנת 1935 הורחקה הרוטונדה משם עם הרחבת כביש ברלין-פוטסדאם שהפך לחלק מרייכסשטראסה מספר 1.
מצפון לרוטונדה על קו החוף של אגם יונגפרנזה שוכן הקזינו הדו-קומתי משנת 1824. זה היה הבניין הראשון שעיצב שינקל עבור הנסיך קרל.
שמו מתייחס לבניין החד-קומתי ששימש בעבר למשחקי ביליארד ושינקל עיצב מחדש.
שמו קשור גם למקור האיטלקי של המילה "קזינו", והבניין דומה לאחוזות כפריות במפרץ נאפולי.
בסתיו ובחורף 1822–23 ליווה קרל את אביו ואת אחיו וילהלם במסע של ארבעה חודשים וחצי לאיטליה, שם בילו ארבעה שבועות באזור נאפולי בביקור באתרי החפירות של הרקולנאום ופומפיי.
צפונית לקזינו הייתה פריגטת דמה שתוכננה על ידי שינקל על חצי אי מלאכותי אשר ככל הנראה הוקם כגדה של אדמה רק במאה ה-18 ושימש רציף לספינות שהובילו לבנים ואבן גיר.
לאחר סגירת הכבשנים בשנת 1824 הפך חצי האי למעגן ונכלל בתכנון הגן.
מבנה העץ של הפריגטה עם שלושה תרנים גבוהים שימש סככת כלים עבור המלחים שהפעילו את הצי המיניאטורי של הנסיך.
פריגטת הדמה הייתה ייחודית באדריכלות הנוף הגרמנית.
יש להניח שהנסיך קיבל השראה לבנייה כזו מההפלגה כילד בן 13 על סיפון הפריגטה המיניאטורית (לואיזה הראשונה) אשר בשנת 1814 המלך הפרוסי פרידריך וילהלם השלישי קיבל כמתנה מהמלך הבריטי ג'ורג 'השלישי, שותפו לקואליציה במלחמות הנפוליאוניות.
לאחר סיום הקמת תחנת השאיבה בחוף בשנת 1838 תכנן פרזיוס חממות ואורנז'רי (חממת הדרים) ובנה אותם בשנת 1839. הבניינים הוקמו ממערב לביתן הכרכרות בקצה מגרש התענוגות בו עמדו קודם שלוש חממות קטנות.
הארקדה של האורנז'רי מקושרת לביתן הכרכרות הסמוך.
החממות, שלצידן מגדלי מים קטנים, היו מכוונות לדרום בקצה הגמלון הדרומי של האורנז'רי.
בחממות גידלו תאנים, אפרסקים, אננס, שזיפים ותותים.
השטח מול החממות שימש לערוגות שתילים נרחבות.
האורנז'רי וחלק אחד של החממות נהרסו בשנת 1940 ושוחזרו בשנת 1981.
בשנת 1850 הוקם חצר הקלויסטר בין הקזינו לחממות כמבנה האחרון במגרש התענוגות.
המטרה הרשמית של הבניין הייתה לשכן את האוספים הנרחבים של אמנות מימי הביניים ופסלים ביזנטיים שהיו בבעלותו של הנסיך קרל.
חלקי בניין היסטוריים נרכשו בוונציה כדי לשמש כשימוש משני בחצר הקלויסטר שם פיתח קרל את האוסף הראשון של יצירות אמנות ביזנטיות באירופה המודרנית.
הבניין תואר כהצהרה פוליטית על ידי הנסיך קרל בעקבות המהפכה של שנת 1848. הוא נחשב כמחווה לאימפריה הביזנטית כאחדות שניתנה מאלוהים של כס מלכות ומזבח בשלהי העת העתיקה ובימי הביניים.
יתר על כן, הוא נתפס כמחווה נסתרת לרוסיה ולסדר הפוליטי שלה כיוון שהצארים של רוסיה ראו עצמם כממשיכי דרכם של הקיסרים הביזנטיים.
חצר הקלויסטר מייצגת תערובת יוצאת דופן של ארכיטקטורה רומנטית המתארת את האווירה של תקופת הבנייה ואת התפקוד כמוזיאון, כביכול ארמיטאז' מאוחר מאוד עם יומרה מדעית ואמירה פוליטית.
חלק מהאוסף בחצר הקלויסטר היה אותו רכש קרל בעזרתו של המורה הקודם שלו, היינריך מניו פון מינוטולי (Heinrich Menu von Minutoli), שטיפח את התעניינותו של קרל בעתיקות.
כס המלוכה נשמר יחד עם אוצרות מימי הביניים בכספת דמוית קפלה.
בשנת 1871 השאיל קרל את כס המלכות לאחיו, הקיסר וילהלם הראשון שישמש ככיסאו של הקיסר בטקס הקיסרי בפתיחת הרייכסטאג הראשון בברלין.
קרל הוריש את כס המלכות בצוואתו לעיירה גוסלר.
התבליט היקר ביותר על קירות חצר הקלויסטר היה טונדו של הקיסר הביזנטי מסוף המאה ה-2. כיום מוצגת לציבור רק רפרודוקציה.
המקור הוא חלק מהאוסף הביזנטי של מוזיאון דמברטון אוקס בשכונת ג'ורג'טאון, בוושינגטון הבירה.
חצר בית הכרכרות ומגדל הארמון
חצר בית הכרכרות מתוארכת לשנת 1828 (בעיצובו של שינקל) ושוכן בה אוסף הכרכרות של קרל.
ארבע הקשתות מתייחסות לאגורה הרומית באתונה, ששינקל ובני דורו החשיבו כארכיטקטורת הקשת החשובה ביותר של "היוונים הקדמונים".
מגדל הארמון הסמוך לבית הכרכרות נבנה בשנת 1832 ושימש נקודת תצפית קשה לטיפוס.
קרל כינה את המגדל "קרל הטוב" (Guter Carl).
בשנת 1874 נבנתה על המגדל לוג'יה נאו-קלאסית מאוחרת לתצפית ובית הכרכרות הורחב, כולל קומה שנייה שהוסרה לאחר מלחמת העולם השנייה.
הריהוט מברזל יצוק שהיה פעם בגן נעלם.
בשל משקלו הרב הוא נשמר ככל הנראה בחוץ למסיבות התה בעונת הקיץ שנמשכה מ-1 במאי (יום הרכישה של גליניקה) ועד 3 בנובמבר (יום חגו של הקדוש הוברטוס, פטרון הציידים).
חלק מריהוט הגן תוכנן כנראה על ידי שינקל, חלקים אחרים היו בסגנון לואי ה-15 או ב.
ספסלי ברזל יצוק הונחו כנראה בנקודות תצפית קטנות יותר, למשל, פרגולת הלילך על גבעת לנה (כפי שהיא מכונה בימינו) או פרגולה של עצי טיליה.
הפרגולה של עצי הטיליה היא הפרגולה היחידה שאינה ארכיטקטונית בגליניקה שעדיין נראית כיום.
היא מורכב משמונה עצי טיליה בצומת ליד חצר הקלויסטר שהם שרידי עצי השדרה המסודרים הגאומטרית מסוף המאה ה-18. ה"ספינגנטרפה" (Sphingentreppe), גרם מדרגות נמוכות ליד מזרקת האריות והסטיבדיום, מכוסה בהדליה שתוכננה על ידי פרזיוס.
גרם המדרגות נקרא על שם פסלי הספינקס המוצבים למרגלות המדרגות, שכמו המדרגות הם מהחממה הנאו-קלאסית ההרוסה יחד עם חדר הגן באתר הסטיבדיום של ימינו.
ישנם כמה אלמנטים אדריכליים קטנים יותר במגרש התענוגות.
ליד מזרקת האריות רצפת פסיפס מסמנת אתר קדום למסיבות תה מתחת לעץ הטיליה של המלך לשעבר שהיה אחד העצים הבודדים המרשימים ביותר באחוזה.
מול ביתן הסקרנות נמצאת מזרקת "La Laitière".
זהו סלע תועה מעוטר פסל ברונזה של נערה חולבת.
הפסל היה מתנה לקרל מאת אחותו שרלוטה בשנת 1827. זה היה העתק של הפסל המקורי של הפסל הרוסי פאבל סוקולוב (1764–1835) במגרש התענוגות בארמון צארסקויה סלו.
הפסל מתייחס למשל על הנערה החולבת והדלי שלה מאת ז'אן דה לה פונטן.
העותק של ימינו נוצר בברית המועצות בשנת 1987. "מזרקת הנער" (Knabenbrunnen) ממוקמת באמצע מגרש התענוגות.
היא החליפה מזרקת זיכרון סנטימנטלית בשם "אנדרטה" (Monument).
היא נבנתה מחדש אחרי 1851 כ"מזרקת הנער" של ימינו.
היא נוצרה בהשראת טיוטת עיצוב מזרקות מאת פרידריך אוגוסט שטילר שפורסמה בשנת 1850 ועל בסיסה תוכננה מזרקת הצפרדע (ההרוסה) בסנסוסי.
עבור מזרקת הצפרדע יצר פרידריך וילהלם דנקברג (Friedrich Wilhelm Dankberg) פסל של ילד נושא קערה שהנסיך קרל הזמין העתק אבץ שלו.
על גבעת לנה, מוסתר למחצה בשיחים, מונח "סידור שרידי עמודים" (Säulentrümmer-Arrangement).
הסידור כולל שני קטעי עמודים של המקדש היווני העתיק של פוסידון בכף סוניו, כותרת מהפנתאון ברומא ועוד אחת מבזיליקת פאולוס הקדוש מחוץ לחומות ברומא.
אזורי הפארק המרוחקים הופרדו ממגרש התענוגות על ידי קירות, גדרות או מה שמכונה גדרות מוסתרות, ובכך שמרו על חיות משק וחיות בר שהסתובבו בפארק המרוחק.
באמצע הפארק של היום שוכן החלק של "כרי הדשא הגדולים" (Großer Wiesengrund).
בחלקו המערבי נמצא החלק של "שביל רכס החוף" (Ufer-Höhenweg) שממשיך צפונה בחלקו אל "חצר הצייד" (Jägerhof).
בצפון-מזרח החלק של ה"קרפתן" (Karpathen) הוא פארק הררי עם מדרונות תלולים.
החלק הדרומי וממזרח לכרי הדשא הגדולים משתרע חלק שנשלט על ידי "העמקים המיוערים" (Waldtäler-Partie).
מדרום לכביש ברלין-פוטסדם נמצאים פארק בטכרברג (Böttcherberg-Park) עם אזור הבקתות האלפיניות בסגנון שווייצרי ו"גן ארמון הציד" הצמוד (Jagdschlossgarten).
"שביל רכס החוף", "כרי הדשא הגדולים", החלק של "חצר הצייד" והחלק של "העמקים המיוערים" הם שמות משניים שכן השמות המסורתיים של קרל ומשפחתו אינם ידועים.
עיצוב הפארק של לנה מאופיין בנקודות תצפית מפתיעות רבות בפארק עצמו כמו גם במכלול התרבותי של פוטסדאם.
גם השילוב הרציף של כרי הדשא אופייני ללנה.
ערוגות פרחים צורניות, בריכות שוקקות חיים מעוצבות וחלקי פארק הרריים מעוצבים אופייניים לאדריכלות נוף של הרמן פון פיקלר-מוסקאו.
הנסיך קרל איחד בגליניקה את שתי הגישות, אולם החלקים המערביים של הפארק מראים בבירור את מעשה ידיו של לנה.
פיקלר החל את הראשון משמונה ביקוריו אצל הנסיך קרל בגליניקה רק בשנת 1853, באותה שנה פרש גנן החצר פרידריך שויאן (Friedrich Schojan), שכבר שירת את הרדנברג.
שויאן הוחלף באוגוסט גיזלר (August Gieseler) שעבד בעבר בפארק מוסקאו.
1824 הייתה שנה עמוסה עבור קרל בגליניקה.
מלבד העבודות האדריכליות עם שינקל ופרזיוס הוא עבד עם לנה ושויאן בנוגע לתכנון הפארק והזמין כמה שיותר עצים לשתילה בסתיו ובאביב.
בשלב הראשון נרשמה שתילה של כ-26,000 עצים, בעיקר אלונים, צפצפות, עצי רוביניה ועצי לילך.
המספר העצום של העצים חייב למאמץ לוגיסטי גדול.
בשטח הפארק באותה תקופה נטיעות בקנה מידה עצום של בין 40,000 עד 50.000 עצים התרחשו בשנים הראשונות.
רכישת השתילים הייתה קשה אף על פי שרובם היו שתילי צעירים נפוצים.
כשמשתלות העצים והיערות התרוקנו במהירות משתילים, נאלץ לנה, שהיה האחראי, לחפש באזורים רחוקים יותר, במיוחד ביערות המדינתיים לודרסדורף (Lüdersdorf) באוקרמרק (Uckermark, אזור היסטורי בצפון-מזרח גרמניה של ימינו).
במקומות החשופים יותר בפארק ניטעו עצים בני 40 שנים בעלויות גבוהות במהלך השנים הבאות.
רוב הפארק היה נגיש באמצעות רשת דרכי פארק ושבילי הליכה.
שבילי הליכה בלבד נוצרו בשטחים קשים.
במדרונות תלולים מאוד היו זמינים שבילים עם מדרגות שאבדו כאשר רוב הפארק הפך ל"פארק העם" (Volkspark) בתקופת גרמניה הנאצית.
שביל אחד עם מדרגות עבר על פני החלק המכונה קרפתן, דרך אחרת קישרה בין כביש הפארק הראשי, לבין שמשיית הציד הגדולה.
היו גם שבילים עם מדרגות כדי להגיע לחלקים התחתונים של גשר האלנוס (Erlenbrücke) בחלק של שביל רכס החוף.
סיור בפארק גליניקה באמצעות כרכרה נעשה על הדרייב (Drive), כביש הפארק הראשי, שהחל בשער האמצעי, כיום מדרגות לא בולטות בכביש ברלין-פוטסדאם (Königstraße).
כאשר הורחב הכביש והפך לרייכסשטראסה 1 הועלה מפלס הרחוב לגובה הפארק.
השער האמצעי כבר לא היה בגובה של כרי הדשא הגדולים מה שחייב הקמת מדרגות.
מהארמון כביש הדרייב, המאפשר תצפית על חצר בית הכרכרות, פנה צפונה לאורך רכס החוף עם ה"אוהל" כנקודת התצפית הגבוהה ביותר.
קרוב לחצר הצייד לאחר עיקול חד למדי, פנתה דרך הפארק בשנים הראשונות דרומה לכרי הדשא הגדולים.
רק בסוף שנות ה-30 של המאה ה-19 עם השלמת שלושת ה"נקיקים" עם הגשרים הרלוונטיים על רכס החוף ובניינים כמו בית חצר הגנן עם מגדל המים הצמוד של תחנת השאיבה הגדילה משמעותית את מספר הנופים בתוך הפארק לאורך קווי התצפית מכביש הדרייב.
עם הרחבות הפארק לאחר 1840, הורחב גם כביש הדרייב כדי לכלול את החלקים החדשים בצפון ובמזרח.
מספר פעמים עוצבה העקומה בצפון מחדש לרדיוס גדול יותר המאפשר מסלול חדש בצפון שהציע למשל נוף נהדר של אי הטווסים מכביש הדרייב.
דרך הפארק המרכזית הפכה דרמטית יותר במזרח.
מסכר היא הובילה לנופים בולטים בדרום-מזרח לתוך ה"נקיקים" המעוטרים בסלעים תועים.
לאחר מעבר ההרמיטאז' ירד כביש הדרייב לחלקים המיוערים, ומשם בעיקול גדול מערבי הוא עלה לקצה מדרון תלול שהיה מרשים יחסית לטופוגרפיה האזורית הרגילה.
מנקודות תצפית ניבט נוף מרהיב למרחקים ארוכים על המכלול התרבותי בפוטסדאם.
בשער העליון נחצה כביש ברלין-פוטסדאם והסיור המשיך לפארק בטכרברג.
לאחר עלייה תלולה נוספת הציע מדרון אלכסנדרה (Alexandrabank) מבט אל הערוץ שם.
ברונדל (Rondell) היה הסיור ממשיך בדרך כלל לפארק בבלסברג הסמוך.
בסיור קצר יותר הכרכרה הייתה נוסעת מהרונדל דרך השער האמצעי בחזרה לארמון.
חומר גס כוסה בחומר דק גרגיר.
הכביש נבנה כשמרכזו גבוה משוליו להבטיח שגשם יזרום במהירות מעל פני השטח.
במדרונות היו בשולי דרכי הפארק מרזבים צרים ושטוחים שהוקפו על ידי חלוקי של סלעים תועים המונעים סחיפה.
בצמתים המרזבים חצו את הכביש.
פארק רָמות מְנַשֶּׁה או מרחב ביוספרי רמות מנשה הוא שמורה ביוספרית, המשתרעת על פני 84,000 דונם בחבל הארץ רמות מנשה.
הפארק כולל בתחומיו יערות, שמורות טבע, שטחי חקלאות ושדות מרעה, כמו גם שישה יישובים כפריים: מושב עין העמק והקיבוצים גלעד, דליה, רמת השופט, עין השופט ורמות מנשה.
כמו כן, הפארק הוא אחת משתי השמורות הביוספריות היחידות בישראל, כשהשנייה היא פארק הכרמל.
בתחומי הפארק ניתן למצוא יער מחטני, יער של אלון התבור, יער מעורב, שטחי בתה, שטחי חקלאות ומרעה, גבעות געשיות, אתרים ארכאולוגיים, נחלים ומעיינות.
בין האתרים הבולטים בפארק נמנים: עמק השלום, מערת הפלמ"ח, אנדרטת הקיבוצים, נחל השופט, מעין עין ריחניה, מאגר גלעד, נחל רז, גבעת הרקפות ויער הזורע.
לאחר השלמת כל הפעולות התכנוניות הדרושות וקבלת התואר הרשמי, ייקרא הפארק בשם "מרחב ביוספרי רמות מנשה".
ביוני 2011, לאחר קבלת התואר הרשמי, נקרא הפארק בשם זה.
בין בעלי החיים החיים בפארק ניתן למנות את טריטון הפסים, קרקל, צבי ארץ ישראלי, בז ומיני זוחלים.
בפארק גם חסרי חוליות רבים ומגוונים, לרבות חרקים ושבלולי יבשה.
רוב אזור רמות מנשה משמש כקרקע חקלאית או כשטחי מרעה אך בערוצי הנחלים ובאזורים מסוימים נשמרה הצמחייה הטבעית הכוללת סירה קוצנית, אלון התבור, חרוב, תורמוס ההרים, כלנית מצויה ורקפת מצויה (בחורף ובאביב), תות עץ ויערות מחטניים בנטיעת קק"ל.
פארק הצפרות ראש ציפור הוא חלק מפארק הירקון (גני יהושע) שבתל אביב-יפו, במפגש הנחלים איילון וירקון.
הפארק משתרע על פני כ-32 דונם של עצים, שטחים ירוקים ונחלים.
ממבט-על השטח מזכיר בצורתו ראש ציפור ומכאן שמו, נוסף על כך שהוא מהווה מרכז צפרות ויש בו מקווה מים קטן שמסביבו הוקמו סככות ומתקני מסתור לצפרים וצלמי טבע.
הפארק הוקם ב-2014 במטרה לחזק את המגוון הביולוגי וליצור מרחב המחבר בין הטבע לעיר.
הקמת הפארק היא פרי שיתוף פעולה של קק"ל, עיריית תל אביב-יפו, חברת גני יהושע והחברה להגנת הטבע וניהולו מתבצע על ידי חברת גני יהושע וקק"ל.
הפארק כולל מגוון בתי גידול המהווים מוקד משיכה לעופות מים, ציפורי שיר ובעלי חיים נוספים, הנהנים מפעילות יזומה לשמירת הצמחייה וליצירת מרחב מוגן עבורם.
במקום נעשה שיקום אקולוגי לקרקעות חמרה ולבתי גידול לחים.
הוא משמש כתחנת מעבר לציפורים נודדות, כחלק מרשת אתרי הצפרות של כנפי קק"ל בישראל, הפרושים מאגמון החולה שבצפון ועד פארק הצפרות באילת שבדרום.
הפארק פתוח בכל ימות השבוע בשעות האור, הכניסה חינם.
הפארק הושק בשנת 2014 ונמסר לאחריות תחזוקה של חברת גני יהושע באפריל 2017. עלות הקמתו נאמדה בכ-17 מיליון ש"ח, אשר מומנו בין היתר על ידי ידידי קק"ל באוסטרליה ובצרפת.
בשנות ה-20 של המאה ה-21 נבנה כל שנה סכר זמני הסוכר את נחל איילון ומאפשר את ביצוע העבודות להקמת המסילה הרביעית באיילון.
עד כה נצפו כ-150 מינים של עופות שונים שחלקם נודדים, זוחלים כגון צבים, לטאות כמו זיקית מובהקת, נחשים כמו זעמן שחור, צפע מצוי דו-חיים כמו: צפרדע נחלים וקרפדה ירוקה ויונקים כגון: קיפוד מצוי, תן זהוב, ומכרסמים כמו חולד ועכברים.
בפארק גם עשרות חרקים וביניהם: פרפרים, דבורים, שפיריות, שפריריות, חיפושיות ועוד.
בפארק צומחים גם עצי פרי כמו: תאנה, רימון, תות, חרוב ועוד) וגם צמחי מים.
פארק רוני הוא פארק זיכרון ציבורי, שהוקם בשנת 2024 בצפון היישוב צור יצחק שבתחום מועצה אזורית דרום השרון.
הפארק משתרע על שטח של כ־6 דונם, ונחנך לזכרה של סמל רוני אשל, תצפיתנית צה"ל, שנרצחה במהלך מתקפת ה־7 באוקטובר 2023 על ידי מחבלי חמאס בבסיס שבו שירתה בעוטף עזה.
הפארק מהווה אתר הנצחה פתוח ונגיש לציבור, המשלב טבע, נוף וזיכרון.
רוני אשל, בתם של איל אשל ושרון מלכי אשל, שירתה כתצפיתנית בחמ"ל הגזרה הצפונית של רצועת עזה.
בבוקר שבת, כ"ב בתשרי תשפ"ד, 7 באוקטובר 2023 – יום שמחת תורה – פתחה חמאס במתקפת טרור רחבת־היקף נגד יישובי עוטף עזה ובסיסי צה"ל.
בשעה 04:00 לפנות בוקר החלה רוני את משמרתה בחמ"ל.
בשעה 06:29 זיהתה חדירה של מחבלים דרך מספר נקודות בגדר והעבירה התרעות לגורמים הרלוונטיים.
במשך שעות פעלה בקור רוח, העבירה התרעות והזעיקה כוחות, עד שהמצלמות כבו.
בשעה 09:27 שלחה הודעה אחרונה לאִמה ובה כתבה: "אמא אני בסדר, לא לדאוג לי, אני גם אוהבת אותך", לצד ארבעה לבבות.
לאחר כשש שעות לחימה, חדרו מחבלים לבסיס, השליכו רימונים אל תוך החמ"ל והעלו אותו באש.
רוני נהרגה במקום בגיל 19, אך גופתה זוהתה רק כעבור 34 יום בבוקר ה-9.11.2023 על ידי צה"ל ולמעשה היא נחשבה נעדרת עד לאותו יום.
היא הובאה למנוחות בבית העלמין הצבאי בכפר סבא.
היא הותירה הורים, אחות ואח.
פארק רוני הוקם ביוזמת הוריה של רוני, מתוך רצון להקים מרחב זיכרון פתוח, טבעי ואישי, שישקף את אופייה ואהבותיה – לטבע, לפשטות ולחיים.
הקמת הפארק התבצעה בשיתוף פעולה עם המועצה האזורית דרום השרון ומשרד הביטחון.
הפארק נחנך בטקס רשמי שהתקיים ב־31 באוגוסט 2024, במעמד נשיא המדינה יצחק הרצוג, מנכ"ל משרד הביטחון דאז אלוף (מיל') אייל זמיר (לימים הרמטכ"ל ה-24), בני משפחתה של רוני, הרמטכ"ל לשעבר חבר הכנסת גדי אייזנקוט, חברי הכנסת מירב בן ארי ויזהר שי, חברותיה ליחידה, נציגי צה"ל, אנשי ציבור ותושבים מהאזור.
בחודש ספטמבר 2025 יצאה המשפחה בקמפיין גיוס המונים לטובת פיתוח מתקדם של הפארק בהתאם לחזון שמייצג את רוני קישור לתרומה.
הפארק כולל שבילים, טרסות נוף, גן תצפית, פינות ישיבה ושלטי זיכרון.
המקום תוכנן לשקף את אופייה השקט והצנוע.
תכנונו הופקד בידי משרד "איזי בלאנק אדריכלי נוף".
הפארק ממוקם על גבעה בשוליים הצפוניים של צור יצחק, וכולל נקודות תצפית לנוף פתוח ושבילים נוחים להולכי רגל ולרוכבי אופניים.
בפארק מוצבות עמדות התצפיתניות שבהן המבקרים יכולים להתנסות ועליהן מוקרנות תמונות וסרטונים של רוני.
משפחתה של רוני ביקשה ליצור מרחב שינציח את חייה ולא רק את מותה.
לדבריהם, לא רצו "אבן קרה", אלא "מקום שיש בו נשימה, חיים".
הפארק עוצב בהתאם לאישיותה – צנוע, פתוח, ללא סמלים צבאיים, וכולל קטעים שכתבה, נוף פתוח ותחושת שקט.
בפארק נשתלו 19 עצי פרי שונים, כמניין שנותיה של רוני בעת נפילתה, מתוך מטרה שקהל האורחים והילדים יוכלו לקטוף בעצמם את הפירות מהעצים ולהנות מהטבע והחופש כפי שהמשפחה ביקשה לזכור את רוני..
הפארק נחנך בטקס במעמד נשיא המדינה יצחק הרצוג, בני משפחתה של רוני, חברותיה לשירות, קצינים ונציגי ציבור.
נשיא המדינה אמר בדבריו: "רוני הייתה חומת מגן חיה", וציין את תרומתן של התצפיתניות למערך ההגנה של צה"ל.
פארק קרוטון פוינט הוא פארק במחוז וסטצ'סטר, במדינת ניו יורק.
הפארק ממוקם על שפך נהר קרוטון לנהר ההדסון, והוא גולל מספר אטרקציות להנאת הציבור, כגון שדה תעופה למטוסים מיניאטוריים, נקודה להשקת סירות, שטח לקמפינג באוהלים ובקרוואנים, השכרת בקתות, סקי קרוס קאנטרי, דיג, אזורי פיקניק, שבילי הליכה וטיול, מוזיאון, מגרש משחקים וחוף רחצה.
במאה ה-19 הייתה משפחת אנדרהיל בעלת האדמה המשמשת כיום כפארק קרוטון פוינט.
במקום היה גם מפעל לבנים.
כמה מבנים שנבנו מלבנים אלו עדיין עומדים בקרוטון פוינט.
הפארק הוא גם ביתם של מספר אתרים היסטוריים, כגון מרתפי יין מאחוזה ישנה.
חלק ניכר מהאדמה עליה שוכן הפארק כיום היה אתר של פסולת, שהופעלה על ידי ממשלת מחוז וסטצ'סטר בין השנים 1927 ל-1986. מאז נאטמה המזבלה, ושוחזרה לשטח ירוק.
מפה משנת 1931 מציגה את אזור המזבלה כביצה בשם Senasqua.
פארק שעשועים הוא מתחם המכיל מתקני שעשועים וסוגים נוספים של אטרקציות ובידור.
בשונה מגינה ציבורית או גן שעשועים, פארק שעשועים הוא גדול יותר, מכיל יותר אטרקציות, מסוגל להכיל כמות גדולה למדי של מבקרים והשימוש בו נעשה תמורת תשלום.
קהל היעד שלו הוא רחב וכולל את כל קבוצות הגיל.
קיימים פארקי שעשועים זמניים או נודדים, אך מרבית פארקי השעשועים קבועים במקומם.
פארק נושא הוא פארק שעשועים שבו המתקנים מאורגנים לפי אזורים, ולכל אזור יש נושא.
דוגמה היא ארץ המערב הפרוע וארץ הפנטזיה בדיסנילנד.
מקובל לחשוב שדיסנילנד שבקליפורניה, ארצות הברית הוא הפארק הנושאי הראשון.
עם זאת, עוד לפניו היו קיימים פארקי נושא כהוליוודי וורלד, שנושאו חגים, וחוות התות של נוט, שהוא למעשה פארק הנושא הראשון באמריקה.
ב-1902 הוקם המתקן הראשון בפארק השעשועים בקוני איילנד ארצות הברית, שנקרא "מסע אל הירח".
ומשם השתרש השם לונה (ירח בלטינית) פארק.
במאה ה-21 ישנו מגוון גדול של פארקי נושאים כגון "יורודיסני" "פארק אירופה" ו"אפטלינג".
לאחר המאה ה-20 ישנה מגמה חדשה גם להקים ברחבי העולם פארקי שעשועים בתוך "מתחם סגור" כגון: אי החלומות במוסקבה.
סוגי המתקנים העיקריים בפארקי שעשועים:
מתקני קליעה למטרה מסוגים שונים
עיקר ההכנסות של פארקי השעשועים נובע מדמי כניסה עבור כל מבקר.
מדיניות הכניסה מתפצלת לשני סוגים עיקריים:
הכניסה לפארק משולמת רק בעת הכניסה.
לאחר הכניסה כל המתקנים ללא עלות.
דוגמאות לכך ניתן לראות בלונה פארק תל אביב וסופרלנד שבראשון לציון.
המבקר משלם פעם אחת בלבד ואין צורך בהוצאת הארנק בצורה מתמדת.
תכנון יעיל יותר של רווחים לפארק בכך שהפארק יודע להעריך ברמת מאקרו חישובי רווח והפסד בפשטות.
תשלום ראשוני גבוה למבקר יכול להרתיע את המבקר.
עומס בכניסות הראשיות בקופות הפארק.
הכניסה לפארק ללא תשלום, אך לאחר הכניסה כל מתקן משולם בעלות שונה.
מדיניות זו לא נהוגה בישראל.
המבקר משלם עבור מתקן שהוא רוצה ליהנות ממנו.
גמישות גבוהה בעלויות מתקן בצורה פרטנית.
התעייפות ותשישות שנובעת מתשלום פרטני למתקן.
המבקרים עלולים להוציא פחות על אוכל ומתנות.
פארקי אתר הנופש דיסנילנד בקליפורניה: דיסנילנד, ההרפתקה הקליפורנית של דיסני
פארקי אתר הנופש דיסניוורלד בפלורידה: ממלכת הקסם, אפקוט, אולפני הוליווד של דיסני וממלכת החיות של דיסני
פארקי אתר הנופש אולפני יוניברסל: אולפני יוניברסל פלורידה ואיי ההרפתקאות בפלורידה
פארק "פורט אוונטורה" בברצלונה ופארק "וורנר" במדריד, ספרד.
הפארקים של רשת ששת הדגלים (סיקס פלאגס) ארצות הברית
אלטון טאוורס, חוף בלאקפול ותורפ' פארק בבריטניה
אתר הנופש "לגולנד": בבריטניה, גרמניה, דנמרק, קליפורניה, פלורידה ומלזיה
פארקי "דיגרלנד" בבריטניה ובארצות הברית
סידר פוינט וקינגס איילנד באוהיו, ארצות הברית
הפארקים של רשת "סי וורלד" באורלנדו, סן אנטוניו וסן דייגו
לונה פארק בקוני איילנד, ניו יורק
דרייטון מנור ריזורט , באנגליה, הממלכה המאוחדת
קיימות יוזמות שטרם התממשו להקים בישראל פארקים גדולים, ביניהן "פארק פלאים" ביציאה מדימונה, ו"נגב-פארק" - לונה פארק ופארק מים לצד פארק מוטורסיטי בין חצרים ובאר שבע.
במהלך השנים מספר יוזמות נוספות כשלו או לא התממשו, ביניהם "פארק אקווריה" באילת, ו"דודו-לנד" בדימונה שקידם דודו טופז.
משחקי מחשב בנושא פארקי שעשועים
1999 - לונה פארק עולמי מבית Bullfrog (שווק בישראל בגרסה עברית בהפצת חברת הד ארצי)
2002 - הדרדסים בלונה פארק (בישראל שווק המשחק בהפצת הד ארצי)
2011 - הרפתקאות דיסנילנד שיצא בלעדית ל-Xbox 360 ומשתמש ב-Kinect
בעיר ניו יורק, מדינת ניו יורק, ארצות הברית, מספר רב של שמורות טבע, גנים ציבוריים ופארקים.
עשרת הפארקים הגדולים בעיר ניו יורק לפי שטחם
פארק מפרץ פלהאם, הברונקס, 11.22 קמ"ר.
החגורה הירוקה של סטטן איילנד, סטטן איילנד, 9.37 קמ"ר.
פארק פרש קילז, סטטן איילנד 8.9 קמ"ר.
פארק ואן קורטלנד, הברונקס, 4.64 קמ"ר.
פארק פלאשינג מדוז, קווינס, 3.63 קמ"ר.
פארק מרין, ברוקלין, 3.23 קמ"ר.
פארק ברונקס, הברונקס, 2.91 קמ"ר.
פארק אלי פונד, קווינס, 2.65 קמ"ר.
רוזוולט, סטטן איילנד, 2.6 קמ"ר.
בעוד שמקלט חיות הבר של מפרץ ג'מייקה גדול יותר מכל הפארקים המפורטים, בשטח של 37.05 קמ"ר, היא אינה מדורגת מכיוון שהיא שמורת חיות בר ולא פארק לשימוש פעיל.
הפארקים בעיר ניו יורק בחלוקה לפי רבעים
פארק יוליוס ריצ'מן (בעבר נקרא פארק אקו)
פארק בולינג גרין - הפארק העתיק בעיר ניו יורק.
החגורה הירוקה של סטטן איילנד
פארקים, חוויות ומוצרי דיסני , או בשמה הקודם פארקים ואתרי נופש של וולט דיסני היא מחלקה של חברת וולט דיסני המנהלת ומקימה את פארקי השעשועים של החברה ברחבי העולם.
מחלקת הפארקים ואתרי הנופש נוסדה בשנת 1971 בשם "מתקני השעשועים של וולט דיסני" (Walt Disney Attractions) כאשר הוקם פארק השעשועים השני של החברה - ממלכת הקסם בדיסניוורלד שבפלורידה.
אתר הנופש נוסד על ידי וולט דיסני בשנת 1955 בעירה אנהיים השוכנת באוראנ' קאונטי, קליפורניה.
דיסנילנד הפכה במהרה לשם דבר בכל העולם.
הפארק הפך רשמית ל"אתר הנופש דיסנילנד" בשנת 2001 עם הקמת פארק ההרפתקה הקליפורנית של דיסני.
מלון דיסנילנד, המלון הקליפורני הגדול של דיסני, מלון פרדייס פיר של דיסני
אתר הנופש דיסניוורלד נפתח בשנת 1971 עם הקמת פארק השעשועים ממלכת הקסם בתמה של ממלכת הקסם - הדומה לדיסניוורלד.
באתר בעת שנפתח הוקמו שלושה מלונות.
שטח האתר כפול משטח האי מנהטן - כאשר נכון לשנת 2006 רק רבע מהשטח נוצל.
האתר הוא יעד התיירות הגדול ביותר בכדור הארץ ובו ארבעה פארקי שעשועים, שני פארקי מים, מרכז קניות ובידור, עשרות מלונות ושמונה מגרשי גולף.
אולפני דיסני אם ג'י אם
חוף הסערה של דיסני - פארק מים
לגונת טייפון של דיסני - פארק מים
דאונטאון דיסני ובו הפארק המקורה דיסניקווסט
אתר הנופש טוקיו דיסני הממוקם באוריאסו בצ'ייבה שבפרברי טוקיו נפתח בשנת 1983. דיסנילנד שבטוקיו דומה בתכנונה ובעיצובה לדיסנילנד שבקליפורניה.
בשנת 2001 נפתח באתר פארק שעשועים שני - טוקיו דיסניסי.
באתר מספר מלונות, שניים מהם בבעלות דיסני.
באתר מבנה מגרש החנייה הגדול ביותר בעולם.
האתר מנוהל ונמצא בבעלות חברת ארצות המזרח - זכיין של חברת וולט דיסני.
האתר עוצב ונבנה על ידי חברת הבת של חברת וולט דיסני - וולט דיסני אמג'ינירינג.
מלון אמבסדור של דיסני ומלון מירהקוסטה
אתר הנופש הרביעי של החברה נפתח בפריז בשנת 1992 בשם "אתר יורודיסני".
השם שונה בשנת 1994 על מנת לקשר את האתר עם ה"מותג" הרומנטי של העיר פריז במטרה לשפר את רווחיות הפארק שבאותה עת היה בהפסדים כבדים (הפארק עצמו אינו מצוי בעיר פריז, אלא בפרבר העיר במרחק 30 ק"מ ממנה).
באתר שני פארקי שעשועים, מרכז קניות, אתרי מחנאות ושישה מלונות בבעלות חברת וולט דיסני (כמו כן באתר מספר רב של מלונות אחרים).
האתר מנוהל על ידי חברת יורו דיסני SCA הנמצאת בבעלות חברת וולט דיסני.
מלון דיסנילנד, מלון ניו יורק של דיסני, מלון מועדון מפרץ ניו פורט של דיסני, אכסניית סקויה של דיסני, מלון שאיין של דיסני, מלון סנטה פה של דיסני, חוות דייבי קרוקט של דיסני.
אתר הנופש החמישי של החברה (והשני באסיה) נפתח ב-12 בספטמבר 2005 בהונג קונג.
האתר מנוהל על ידי חברת פארקי השעשועים הבינלאומיים של הונג קונג - בבעלות משותפת של חברת וולט דיסני וממשלת הונג קונג.
מלון דיסנילנד ומלון הוליווד של דיסני
קו הספנות דיסני שייך אומנם לחטיבת הפארקים ואתרי הנופש של החברה, אולם הקו מהווה למעשה ענף נפרד של סוגי אתרי הנופש של החברה.
הקו נוצר בשנת 1995 עם הזמנת בניית שתי ספינות.
הספינות עוצרות באי פרטי של החברה באיי בהאמס - קאסטאווי קי - אי שתוכנן על ידי וולט דיסני אמג'ינירינג.
פארקים ואתרי נופש שלא נבנו
תוכניותיה של החברה להקים פארק בשם אמריקה של דיסני בווירג'יניה לא הוצאו אל הפועל בשל התנגדות של תושבי הסביבה.
התוכניות של החברה להקים גרסה של החוף המערבי לאפקוט בשם ווסטקוט לא הוצאו אל הפועל בשל קשיים כלכליים של החברה שנגרמו לאחר הקמת יורודיסני.
במקום נבנה מאוחר יותר פארק ההרפתקה הקליפורנית של דיסני.
תוכנית אחרת שדנו בה ולא הוצאה אל הפועל הייתה להקים בקליפורניה, באזור לונג ביץ' פארק בסגנון טוקיו דיסניסי.
באותה עת הייתה בבעלות החברה האוניה קווין מארי והתוכנית הייתה שקו הספנות דיסני יעגון וייצא מהפארק, אולם גם תוכנית זו בוטלה עם הקמת הפארק בטוקיו.
מנכ"ל חברת וולט דיסני רוברט איגר הודיע כי מטרותיה של החברה הם הקמת פארקי שעשועים והרחבת הפארקים מחוץ לארצות ברית.
בינואר 2005 ערכה החברה בדיקה שטחים באוסטרליה העשויים לשמש אתר לפארק עתידי, באתר הנופש בהונג קונג ישנו שטח לא מנוצל היכול לשמש פארק שעשועים נוסף, וכך גם באתר הנופש בפריז.
1954 - החברה מודיעה לציבור על תוכניותיה להקמת פארק דיסנילנד באנהיים שבקליפורניה.
1955 - 17 ביולי - חנוכת דיסנילנד על ידי וולט דיסני.
1965 - החברה מודיעה לציבור על תוכניותיה להקים פארק שעשועים בפלורידה.
1971 - 1 באוקטובר - פתיחת ממלכת הקסם; תחילת הפעלת אתר הנופש דיסניוורלד עם הקמתם שני מלונות ואזור מחנאות בשטח אתר הנופש; מותו של רוי דיסני.
1982 - 1 באוקטובר - פתיחת פארק מרכז אפקוט.
1983 - פתיחת פארק השעשועים הראשון של החברה מחוץ לשטח ארצות הברית - דיסנילד שבטוקיו.
1989 - פתיחת פארק השעשועים השלישי בדיסניוורלד - אולפני דיסני אם ג'י אם.
1992 - מוקם פארק יורודיסני במארנה לה ול שבקרבת פריז.
1994 - שינוי שם יורודיסני ל"דיסנילנד פריז" ושם "מרכז אפקוט" לאפקוט.
1995 - חברת וולט דיסני מודיעה על תוכניותיה להקים את ממלכת החיות של דיסני.
1997 - חברת וולט דיסני מודיעה על תוכניותיה להקמת פארק ההרפתקה הקליפורנית של דיסני ודאונטאון דיסני באתר הנופש דיסנילנד.
1998 - 22 באפריל - פתיחת ממלכת החיות של דיסני; השקת האוניה דיסני מג'יק.
1999 - החברה מודיעה על תוכניותיה להקים את פארק דיסנילד הונג קונג; השקת הספינה דיסני וונדר.
2001 - ההרפתקה הקליפורנית של דיסני ודאונטאון דיסני נפתחים ב-אתר הנופש דיסנילנד; טוקיו דיסניסי פארק השעשועים השני ב-אתר הנופש טוקיו דיסני נפתח.
2002 - נבנה פארק אולפני וולט דיסני - פארק השעשועים השני בפריז, ושמו של האתר משתנה ל-אתר הנופש דיסנילנד פריז.
2005 - דיסנילנד חוגגת את יובל החמישים להקמתה באירוע שנקרא "השיבה הביתה השמחה ביותר"; ב-12 בספטמבר נפתח אתר הנופש דיסנילנד הונג קונג.
2016 - נפתח אתר הנופש דיסני שאנגחאי
2020: בעקבות מגפת הקורונה, נסגרו כל הפארקים של דיסני למשך יותר משנה, וכתוצאה מכך פוטרו אלפי עובדים.
דיסנילנד למשל, נסגר למבקרים ב-14 במרץ 2020 ונפתח מחדש לאחר יותר משנה ב-30 באפריל 2021.
פארקוּר (Parkour) הוא ספורט אתגרי שפיתחו סבסטיאן פוקן (Sébastien Foucan) ודוד בל (David Belle) בצרפת בשנות ה-90 על יסוד תרגולי מכשולים של הקומנדו הצרפתי.
מקור השם "פארקור" הוא במילה Parcours בצרפתית שמשמעותה "דרך" או "מסלול".
לעיתים כולל הפארקור ניתור מעל גדרות, מעבר קירות, סיבובים, קפיצה מגג לגג ועוד, ואינו דורש ציוד כלל מעבר לנעלי ריצה.
בניגוד לריצה חופשית (Free Run), המתמקדת באסתטיקה של התנועה ובשלמותה, הפארקור מתמקד במהירות, במעבר יעיל, בחשיבה מהירה ובתנועה זורמת.
בפועל יש קוי דמיון בין התחומים עד כי לרוב לא ניתן להבדיל בין פרקור לריצה חופשית.
ענף הפארקור התפתח רבות בישראל בשנים האחרונות ובינואר 2016 הוקמה עמותה רשמית בשם "פארקור ישראל", השמה לעצמה כמטרה את קידום ענף הפארקור בישראל.
ב-28 בינואר 2018 נכנס הפארקור כענף פעיל תחת התאחדות ההתעמלות הבינלאומית (FIG) ונחשב לענף התעמלות.
אליפות העולם הראשונה בפארקור מתוכננת לשנת 2020.
בעקבות שידור תוכנית המציאות "נינג'ה ישראל" הפארקור החל לקבל אהדה והכרה מהציבור הישראלי.
ניתן להתאמן בפרקור במתקנים ציבוריים המיועדים לספורט אתגרי, כגון סקייטפארקים.
אך אלו אינם זמינים במקומות רבים, וחלק מהמתאמנים אף רואים באימונים במקומות מוסדרים דבר הנוגד את הפילוסופיה ה"חופשית" שבבסיס הפארקור.
לכן, צעירים רבים מתאמנים בשכונותיהם במקומות שאינם מיועדים לכך ואינם בטיחותיים, כגון פארקים, גני שעשועים, מגרשים, מבני משרדים ומבנים נטושים.
הועלו דאגות בתקשורת לגבי בטיחותם של אימונים אלו, כמו גם לגבי הפגיעה וההרס שנותרים במקומות ציבוריים שאינם מיועדים לאימונים אלו (כגון הרס קירות ומצבות במהלך אימון בני נוער בבית קברות).
פגיעות אלו מתרחשות למרות שפגיעה וחוסר כבוד כלפי הסביבה, האנושית והפיזית, מנוגדת לפילוסופיה של פארקור, סנטימנט שהונצח בסיסמה "Leave No Trace" (לא להשאיר עקבות).
כוחות הביטחון וההצלה מביעים דאגה מהסיכונים שבקפיצה ממקומות גבוהים במהלך האימונים, ומזהירים שלא להתאמן על גגות אלא להתאמן במקומות נמוכים.
חלק משוחרי פארקור מסכימים שאכן אין לעודד אימונים במקומות גבוהים.
מקור השם יאמאקאסי בשפת הלינגלה, אשר מדוברת ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו וברפובליקה של קונגו, משמעות הביטוי "גוף חזק, נפש חזקה או אדם חזק", אך פירושה בקרב דוברי השפה בצרפת קרוב יותר ל"אנרגיה גבוהה".
ריצה חופשית (מאנגלית: freerunning) היא ענף ספורט נפרד שהתפתח מהפרקור, אם כי הדמיון בין הענפים כה רב עד כי לרוב הביטויים משמשים לחלופין.
השוני העיקרי בין הענפים הוא הגדרת המטרות- בעוד בפרקור המטרה היא חציה מהירה ויעילה ככל הניתן מסלול מסוים, בריצה חופשית המטרה היא אינטראקציה אסתטית ומהנה עם המרחב ומתקניו.
דבר זה מתבטא גם בתחום הספורטיבי בכך שתחרויות ריצה חופשית מנוקדות לפי אסתטיקה ואתגר, בדומה להתעמלות על ענפיה, ולכן כוללים תרגילים אסתטיים כמו סלטות, בעוד תחרויות פרקור מנוקדות לפי מהירות, בדומה לתחרויות ריצה.
קט-פס וולט (Catpass vault) - ריצה לעבר מעקה, הנחת ידיים, מעבר הרגליים בין הידיים, נחיתה והמשך ריצה; השם תורגם ישירות מצרפתית, שמו בצרפתית Saut de Chat, "קפיצת חתול", לעיתים נקרא "מאנקי וולט" (Monkey Vault).
וולט (vault) - לקפוץ מעל או לעבור מכשול במיוחד עם שימוש של הידיים (לא בהכרח).
טְרָייסֶר (traceur) - אדם אשר עוסק בפארקור ומתאמן בספורט (תרגום מצרפתית: "קליע" או "חץ").
פֶרסיז'ן (Precision) - קפיצה מאובייקט לאובייקט עם נחיתה והישארות על האובייקט.
קאט ליפ (Cat Leap) - צבירת תנופה לעבר קיר, קפיצה, קיפול הרגליים ותפיסת הקצה על ידי הידיים, ומצב של תלייה.
וולראן (WallRun) - צבירת תנופה לעבר קיר, וטיפוס מהיר בעזרת בעיטה בקיר והיתלות על החומה בעזרת הידיים.
רול (Roll) - גלגול על הקרקע שבא לאחר נחיתה, כדי להקל על הברכיים.
בלאנס (Balance) - הליכה על מעקה דק תוך שמירה על שיווי משקל.
אנדרבָר (UnderBar) - השחלת הגוף דרך מרווח במעקה.
דיסמאונט (Dismount) - ממצב תלייה על מעקה (Cat Leap) קפיצה 180 מעלות אחורה.
פופ וולט (Pop Vault) - צבירת תנופה לעבר קיר, טיפוס מהיר בעזרת הרגל, מעבר עם היידים, נחיתה בצד השני והמשך ריצה.
רוורס וולט (Reverse Vault) - ריצה לעבר מעקה אחיזה במעקה עם הידיים קפיצה לעבור את המעקה לעזוב את הידיים וסיבוב של 360 מעלות.
קונג וולט (kong vault) - ריצה לעבר מכשול ארוך (שולחן למשל), צלילה על המכשול, הנחת הידיים, דחיפת הגוף קדימה ומעבר.
טיק טאק (Tic Tac) - האצה זוויתית לעבר קיר, קפיצה, צעד על הקיר עם הרגל הרחוקה ובעיטה עם הקרובה (טיק: אותו הדבר רק בלי הצעד).
דרופ (Drop)- קפיצה ממקום גבוה למקום נמוך.
טֶרן וולט (Turn Vault) - מעבר מכשול, סיבוב של 180 מעלות והיתפסות יציבה.
לייזי וולט (Lazy vault) - קפיצה מעל מכשול מהצד כאשר יד אחת מונחת עליו ויד שנייה עוזרת לדחוף לקראת הנחיתה.
וולספין (WallSpin) - ריצה לעבר אובייקט ישר או אלכסוני וקפיצה וסיבוב 360 מעלות מסביבו.
180 וולט (180 Vault) - כאשר הגוף נמצא בכל צורה, ואחיזה באובייקט מסוים וקפיצה 180 מעלות המקיף חצי מהאובייקט.
360 וולט (360 Vault) - כאשר הגוף נמצא בכל צורה, ואחיזה באובייקט מסוים וקפיצה 360 מעלות, המקיף את כל האובייקט.
ספייד וול (Speed Wall) - ריצה ותפיסה עם יד על אובייקט מסוים וסיבוב של 180 מעלות מעל האובייקט כשאתה רץ על הקיר.
קריין (Crain) - כאשר מזנקים מאזור נמוך לגבוה, והנחיתה מתבצעת כאשר רגל אחת מונחת לפני העלייה הסופית, ואחת בעלייה הסופית.
קאש (Kash) - קפיצה לעבר אובייקט, אחיזה באובייקט ומעבירים את הרגליים בין הידיים ועזיבה, וכאשר עוזבים, מניחים את הידיים שוב על האובייקט כאשר הידיים מאחורי גבכם, והרגליים מופנות למעלה.
ספיד (Speed) - ריצה לעבר אובייקט, מניחים יד אחת על האובייקט, קופצים מעל האובייקט צדדית/ישר (תלוי על כיוון הריצה), ודוחפים עם היד קדימה.
דאש (Dash) - ריצה לעבר אובייקט, קפיצה מעל האובייקט, והנחת שתי הידיים מאחורי גבכם ודחיפה עם שתי הידיים.
לייץ' (Lache) - אחיזה באובייקט עם הידיים והרגליים כלפי מטה, וקפיצה מאובייקט לאובייקט רק בעזרת הידיים.
ג'אמפ אפ (Jump Up) - ריצה לעבר המעקה וקפיצה עליו עם שתי הרגליים ביחד במדויק.
קריין (Crane) - ריצה לעבר הקיר וקפיצה עליו רגל אחרי רגל.
טרוולינג קונג (traveling kong) - ריצה לעבר שולחן רחב וארוך, קפיצת קונג או מאנקי רגילה עם מעיין "צעד" או שניים עם הידיים.
פרנסול - קאט ליפ עם סיבוב של 360 מעלות.
פארקים לאומיים, שמורות טבע ושטחים מוגנים אחרים מהווים כמעט שליש משטחה של ניו זילנד.
שטחים אלו משתרעים על יותר מ-80,000 קמ"ר, המהווים שטחים מוגנים מסיבות סביבתיות, תרבותיות, היסטוריות או מדעיות.
מחלקת השימור של ניו זילנד (Department of Conservation - DOC) הוקמה ב-1987 ומאז מנהלת את כל הפארקים הלאומיים ושמורות הטבע בניו זילנד, אחראית על פרויקטים של שיקום סביבתי, שימור מינים, הגנה מפני שרפות, סימון ואחזקת מסלולי טיול, מתקני קמפינג ובקתות ללינה בטרקים.
פארקו דל קארדטו (מאיטלקית: Parco del Cardeto) הוא פארק המשתרע על שטח של 140 דונם, במורד הר קארדטו, מעל המרכז ההיסטורי של העיר אנקונה.
פארק זה, הכולל אתרים היסטוריים ושמורת טבע, הוא הפארק הגדול של העיר, והוא נחנך בשנת 2005.
בין האתרים המרכזיים של הפארק מצוי בית הקברות העתיק של יהדות אנקונה שהוא מרכיב ב"מוזאון המרחב העירוני".
עיריית אנקונה מקיימת בפארק, מדי קיץ, פעולות תרבות לכל הגילים כולל הצגות תיאטרון, ערבי מוזיקה, וקונצרטים, כל זאת על רקע מבנה המגדלור הישן.
הפארק הוקם הודות ללחץ ציבורי, שגרם לכך שבאזור זה, הקרוב למרכז העיר, יוגדר תחום ירוק מוגן ותשמר איכות הסביבה.
בשנת 1972 האזור הוכרז "שמורה ירוקה".
הצעד המכריע ליישום התוכנית היה בשנת 1988, כאשר אותרו האתרים ההיסטוריים בתחומו ופרטי הטבע שנדרשה שמירתם.
לאחר שהתגברו על מכשולים מינהליים רבים, כולל משאל עם, נחנך הפארק בשנת 2005.
הפארק נמצא במורד ההר, במישור ללא מצוקים, במקום נוח לגידולי צמחים.
בין השיחים המצויים בפארק נמנים: רותם, עוזרר חד-גלעיני, יערה איטלקית, אולקס (שיח קוצני צהוב).
מקירות הבניינים צומחים סגוליות למיניהם (violaciocche), צלף ולוע הארי.
יפים במיוחד הנרקיסים הפורחים בבית הקברות היהודי.
בדרך למגדלור מופיעה פריחה מקדימה של תאנים.
השמורה כוללת גם עופות, בהם שחפים, בז מצוי וקורמורן.
במסגרת מוזיאון המרחב העירוני (Museo Diffuso Urbano) הופעלו אתרי הפארק.
מטרתו להציג את דמותה המגוונת של העיר: המרכז ההיסטורי - עתיקות ומונומנטים, העיר בהווה - רחובות וחומות ותולדות הכנסיות.
האתרים יטופחו, ישובו להיות חלק מהעיר ויהיו נקודת משיכה למבקרים בה.
אלו יכירו את הגיוון הרב שקם באנקונה.
כדי להשיג מטרה זו תתמקד תשומת הלב לאתרים נבחרים בתחומי העיר.
מסלול ביקורים ראשון הוגדר בתחום בית הקברות העתיק של העיר.
בוצע בו עבודה מקיפה לשיחזורו.
במוזיאון מרכז מידע על יהדות העיר, חייה הגשמיים והרוחניים וכך נחשפה תרומתה לעיר בתחומי החברה, תרבות והכלכלה.
בשנת 1428, במרחק קצר ממרכז העיר, הוקצב על ידי ממשל העיר שטח להקמת בית קברות ליהודים.
כמקובל ביהדות איטליה בית הקברות הוקם מחוץ לחומות העיר, ביציאה פורטה סן פיאטרו (porta San Pietro).
לאחר ארבעים שנה הורחב בית הקברות לשטח נוסף.
בשנת 1711 הוקם בית קברות נוסף בשטח אחר בעיר.
יש להניח כי ליהודי העיר היה בית קברות נוסף, שכן הם התגוררו בעיר מאות שנים קודם לכן.
בית הקברות היהודי מצוי במורדות הגבעות קפוצ'יני וקארדטו.
בבית הקברות אותרו 1,058 מצבות, מהן 700 במקומן המקורי.
178 מצבות הן עם כתובות עבריות מהמאה ה-15 עד המאה ה-19. המצבה העתיקה ביותר שזוהתה היא של ישי פינטו משנת 1552. חלק מהמצבות נפלו בשל חשיפת פני הקרקע במורד ההר.
המצבות הונחו לכיוון ירושלים כמקובל אצל היהודים.
המצבות נראות באור הראשון של הזריחה בצבען הלבן על רקע הצמחייה הירוקה.
בית הקברות נחשב לבית הקברות היהודי הגדול באירופה - אותרו בו מעל אלף אתרי קבורה.
הוא נחשב בין אלו השמורים ביותר.
בשנת 1860, על גבעת קפוצ'יני, בנקודת תצפית גבוהה, נבנה על ידי האפיפיור פיוס התשיעי המגדלור העתיק של העיר.
היה זה בתקופה שהעיר נכללה במדינת האפיפיור.
מראש המגדלור יש מראה פנורמי מקיף של העיר: המרכז ההיסטורי, נמל עמוק המים, ומבנה "המרפק" של העיר, שממנו בא שמה.
המבנה ספג נזקים במרוצת השנים, בין היתר בשתי מלחמות העולם, עקב רעידות אדמה והסחף באדמות ההר.
מסיבות אלו, בשנת 1965, הוקם מגדלור חדש, במרחק עשרות מטרים מהישן.
אחרי ארבעים שנה, הוחלט לשקם את המבנה הישן, ובכך לתת ביטוי למבנים ששרתו את העיר בעבר.
המבנה "La Polveriera Castelfidardo" הוקם במחצית השנייה של המאה ה-18. הוא שימש מבנה צבאי (Caserma Villarey) ויש בו אולמות גדולים.
היום משמש אודיטוריום ומקום לתערוכות.
מצודת קארדטו (Il Forte Cardeto) נבנתה על-יד הצרפתים שכבשו את העיר, יחד עם רוב איטליה
בשנת 1799. היא אפשרה להם להגן עליה לאחר היציאה מהעיר של השליטים מטעם האפיפיור.
המצודה הייתה מוגנת על ידי חפיר והמורדות התלולים של ההר.
במבנה שוכנת הפקולטה לכלכלה של אוניברסיטת מארקה.
המבנה שוקם במאה ה-19. הוא נמצא ליד אחת משלוש הכניסות לפארק, לפי התכנון, המבנה נועד להיות הכניסה הראשית לפארק, אבל בינתיים הוא נמכר לאוניברסיטה.
פארק שער הזהב הוא פארק עירוני גדול (4.12 קמ"ר) שנמצא בסן פרנסיסקו, קליפורניה.
הוא מעוצב כמלבן, ודומה לסנטרל פארק בניו יורק אך גדול ממנו ב-20%.
13 מיליון המבקרים שפוקדים אותו בשנה זיכו אותו במקום השלישי ברשימת הפארקים הפופולריים בארצות הברית.
העבודה על הפארק החלה כבר בשנות ה-60 של המאה ה-19, כאשר תושבי סן פרנסיסקו ביקשו ליצור לעירם פארק שיתחרה בפארק המפורסם של ניו יורק, הסנטרל פארק, אך היא הסתיימה רק כעבור עשור.
העבודה בוצעה בידי המהנדס האזרחי ויליאם המונד הול והאסיסטנט שלו, ג'ון מקלארן (שחי בפארק עד שמת ב-1943), והתנהלה בשטח בלתי־מיושב, מכוסה חול.
ב-1875 ננטעו במקום 60,000 עצים (בעיקר אקליפטוסים, אורנים וברושים) על מנת לייצב את החול.
המוזיאון, שנקרא על שמו של איל ההון מ.
דה יאנג, נפתח בינואר 1921. הוא מאכלס יצירות של מספר אמנים אמריקניים (הופר, למשל) ושימש במקור חלק מתערוכת אמצע החורף הבינלאומית של 1894 בקליפורניה - שארגן מר דה יאנג.
המבנה נבנה מחדש ונפתח לקהל ב-2005.
20,000 המטרים הרבועים של גן התה היפני בפארק שער הזהב מהווים את הגן היפני הציבורי הראשון בארצות הברית.
את הגן עיצב מאקוטו האגיווארה, לקראת תערוכת אמצע החורף הבינלאומית של 1894 בקליפורניה, וכלל בו אלמנטים שונים שנותרו עד היום: גשר דראם ובית התה, למשל.
מאוחר יותר נוספו לגן פגודה וגן זן.
אצטדיון קזאר, שנבנה בין 1922 ל-1925 בקצה הדרום-מזרחי של הפארק.
האצטדיון זכה לארח מספר תחרויות אתלטיקה ושימש כאיטדיון הבית של סן פרנסיסקו 49' בין 1946 ל-1970, וב-1960 אירח למשך עונה גם את האוקלנד ריידרס.
האצטדיון, שהכיל 59,000 מושבים, פורק ב-1989 והוחלף באצטדיון מודרני בעל 9,044 מושבים, שמחזיק בהעתק של קשת הבטון שהוצבה בכניסה לאיטדיון הישן.