tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כיום מתקיים הטורניר אחת לארבע שנים, למרות שבמהלך השנים ההפרש השתנה לעיתים קרובות, עקב סיבות שונות.
האליפות נוסדה בשנת 1975, ולפיכך היא נחשבת לאליפות היבשתית הוותיקה ביותר בכדורגל הנשים.
בשנים הראשונות של הטורניר, אופיינה התחרות בשליטה של נבחרת טאיוואן, שזכתה בשלוש מארבע האליפויות הראשונות.
לאחר מכן, נבחרת סין ביססה את עצמה כנבחרת הטובה באסיה, לאחר שזכתה בשבע אליפויות רצופות בין השנים 1986 ל-1999. בעשור הראשון של המאה ה-21 הפכה קוריאה הצפונית לנבחרת הדומיננטית, כשאספה לחיקה שלוש אליפויות.
בשנת 2006 הצטרפה אוסטרליה לקונפדרציה, וביחד עם נבחרת יפן, הפכו לשתיים מהנבחרות החזקות ביבשת.
מאז 1991, משמש הגביע כטורניר העפלה לגביע העולם, כאשר שבע נבחרות אסייתיות כבר זכו לייצג את היבשת בטורניר היוקרתי.
אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20 (בספרדית: "Campeonato Sudamericano Sub-20 "Juventud de América), מוכרת גם בשם אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל לנוער, הוא טורניר כדורגל המאורגן על ידי פדרציית הכדורגל הדרום אמריקאית CONMEBOL בו משחקות נבחרות הכדורגל עד גיל 20 של אמריקה הדרומית.
הטורניר משמש בנוסף גם כמוקדמות גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 משנת 1977 וכמוקדמות משחקי הכדורגל במשחקים האולימפיים משנת 2007.
הטורניר הראשון נערך בוונצואלה בשנת 1954 והשתתפו בו נבחרות הכדורגל עד גיל 19. המשחקים שוחקו במתכונת זו עד 1977 (הטורניר השמיני שהתקיימו בוונצואלה בפעם השנייה בתולדותיה) אז הוחלט על העלאת תקרת הגיל ל-20. במסגרת השינוי הפכה התחרות גם כמוקדמות גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערכו לראשונה ב-1977.
התחרות כוללת שני שלבי בתים בו משתתפות עשר הנבחרות הרשומות ב-CONMEBOL.
בשלב הבתים הראשון מחולקות הנבחרות לשני בתים של חמש נבחרות מהן עולות שלוש נבחרות לשלב בית הגמר המשוחק בשיטת ליגה בת סיבוב משחקים אחד.
האלופה נקבעת בתום שלב הגמר ויחד איתה מעפילה הנבחרת שסיימה במקום השני לגביע העולם ולמשחקים האולימפיים (כל תחרות שנייה שכן התחרות נערכת אחת לשנתיים בעוד שהמשחקים האולימפיים נערכים אחת לארבע שנים) ואילו הנבחרת שסיימה שלישית מעפילה רק למשחקי גביע העולם לנוער.
נבחרת ברזיל היא שיאנית הזכיות עם 12 זכיות בתואר.
היא מקדימה את נבחרת אורוגוואי לה 7 זכיות כשהאחרונה הייתה בשנת 1981.
בשנים האחרונות המתחרה העיקרית של ברזיל היא נבחרת ארגנטינה לה 4 זכיות בתואר שמתוכן 3 מאז שנת 1997. שלוש נבחרות אלו נחשבות לנבחרות המצליחות בתולדות הכדורגל הדרום אמריקאי.
בנוסף לשלושתן זכו גם נבחרת קולומביה (2 זכיות) ונבחרת פרגוואי (זכייה אחת).
נבחרת פרגוואי - זכייה אחת (1971).
שנה מארחת אלופה סגנית 1954 אורוגוואי ברזיל 1958 אורוגוואי ארגנטינה 1964 אורוגוואי פרגוואי 1967 ארגנטינה פרגוואי 1971 פרגוואי אורוגוואי 1974 ברזיל אורוגוואי 1975 אורוגוואי צ'ילה
מהטורניר הבא בשנת 1977 הועלתה תקרת הגילאים מ-19 ל-20.
אליפות אירופה בשחמט לשנת 2015 הייתה הפעם ה-16 שבה התקיימה אליפות אירופה בשחמט.
בתחרות שנערכה במלון רמדה בירושלים בין התאריכים 23 בפברואר - 8 במרץ 2015, השתתפו 250 שחמטאים מ-33 מדינות, כמחציתם רבי-אמנים, והיא התנהלה בשיטה השווייצרית ב-11 סיבובים.
התחרות הסתיימה בניצחונו של רב-אמן הרוסי יבגני נאייר, שצבר 8.5 נקודות מ-11 אפשריות.
אחריו סיימו, לפי הסדר, רבי-האמנים הבאים: הצ'כי , הפולני והרוסי , שצברו 8 נקודות כל אחד.
עם המעפילים לגביע העולם 2015, שנערך בבאקו, נמנו שלושה רבי-אמנים ישראלים שצברו 7.5 נקודות כל אחד: איליה סמירין, מקסים רודשטיין ותמיר נבאתי.
אליפות אירופה בשחמט 2015 הייתה מהתחרויות החזקות ורבות המשתתפים שהתקיימו בישראל מאז ומעולם, בנוסף להיותה אחת מתחרויות השחמט החשובות בעולם שנערכו בשנת 2015 והפעם הראשונה בה נערכה אליפות אירופה בישראל (שמשויכת לאירופה בשחמט, כמו בתחומי ספורט אחרים).
בהיותה תחרות פתוחה היא אפשרה לישראלים רבים, בעיקר לצעירים רבים שביניהם, הזדמנות נדירה לשחק למול ולצד שחמטאים מהחזקים באירופה.
בנוסף, התחרות הייתה אחד ממסלולי העפלה לגביע העולם בשחמט (שנערך בבאקו בספטמבר-אוקטובר 2015) - העפילו אליו 23 המסיימים במקומות הראשונים (לא כולל אלו שהבטיחו את מקומם בגמר גביע העולם קודם לכן דרך מסלול העפלה אחר, שפינו מקום לבאים בתור בדירוג הסופי בתחרות).
לציון האירוע הנפיק השירות הבולאי בול מיוחד.
את התחרות במלון רמדה אירחו עיריית ירושלים והאיגוד הישראלי לשחמט (בראשות יושב הראש משה שלו, שיזם את הבאת התחרות לירושלים) והיא נערכה בחסות איגוד השחמט האירופי (ECU).ראש מנהלת התחרות היה עמירם קפלן, ומנהל התחרות רמי טל.
בראש צוות השופטים עמד השופט הבינלאומי אלמוג בורשטיין (ששימש גם כסגן השופט הראשי באליפות העולם בשחמט 2013) בסיוע סגנו, השופט הבינלאומי אשוט ורדפטיאן מארמניה (שהוא גם יו"ר ועדת החוקה של פיד"ה).
עם השופטים הנוספים נמנו השופטים הבינלאומיים הישראלים ויקטור גלטמן, אלון שולמן ומרדכי שורק וכן רב-אמן רם סופר.המשחקים הועברו בשידור ישיר באינטרנט, מלווים בפרשנות אלוף ישראל ל-1984 אלון גרינפלד ורב-אמן רונן הר צבי (שהוחלף באחד מימי התחרות על ידי אלוף ישראל ב-2000 ושיאן גינס לשעבר, אליק גרשון).
דובר התחרות, שסיקר את התחרות באתרי שחמט בישראל ומחוצה לה, היה האמן הבינלאומי יוחנן אפק.
טקס הפתיחה בהנחיית ליאור סושרד התקיים ב-23 בפברואר 2015 בהשתתפות ראש עיריית ירושלים ניר ברקת, שרת התרבות לימור לבנת, נשיא איגוד השחמט ושופט העליון בדימוס, תיאודור אור, יושב ראש מפעל הפיס, עוזי דיין וחבר הכנסת ניסן סלומינסקי, שתמך בגיוס משאבים לקיום האליפות בישראל.
חבר כנסת נוסף שהתארח באליפות ונתן את הגונג לסיבוב האחרון היה זאב אלקין.
ראש הממשלה, בנימין נתניהו, שלח מכתב ברכה למשתתפי התחרות ומארגניה."בדברי ברכה ובחלוקת הפרסים הכספיים בטקס הסיום, שנערך ב-8 במרץ 2015, התכבדו נשיא איגוד השחמט האירופי, הגאורגי זוראב אזמאיפרשווילי (אלוף אירופה לשעבר); מזכיר האיגוד האירופי, היווני תאודורוס צורנאצוגלו ונשיא איגוד השחמטאים המקצוענים (ואלוף אירופה בשנת 2001) רב-אמן אמיל סוטובסקי."
קרן הפרסים בתחרות עמדה על 100,000 אירו, לפי החלוקה הבאה: 93,750 לפרסים ראשיים ו-6,250 לפרסים לשחקנים מפתיעים.
התחרות הייתה פתוחה לכל, כללה 11 סיבובים והתנהלה לפי השיטה השווייצרית, בין התאריכים 23 בפברואר ל-8 במרץ 2015. בכל יום מימות השבוע, למעט שבת, התקיים סיבוב.
קצב המשחקים היה 90 דקות ל-40 המסעים הראשונים ועוד חצי שעה לסיום המשחק, בתוספת של 30 שניות למסע החל מהמסע הראשון.
שיטת התרת הנקודות (שובר שוויון) נקבעה לפי הסדר הבא: 1. מד הכושר הממוצע הגבוה ביותר של יריבים קאט 1 (ללא היריב החלש ביותר) 2. בוכהולץ קאט 1 3. בוכהולץ 4. מספר הניצחונות.
בתחרות השתתפו 250 שחמטאים (מספר המשתתפים הנמוך ביותר מאז 2006), מתוכם 146 (58%) בעלי אחת משתי הדרגות הבכירות ביותר: 113 (45%) רבי-אמנים ו-33 (13%) אמנים בינלאומיים.
מספר המשתתפים הרב ביותר לאחר ישראל (על המשלחת הישראלית - ראו להלן) היה מרוסיה (42 שחמטאים, מתוכם 25 רבי אמנים ו-5 אמנים בינלאומיים), אוקראינה (13 שחמטאים: 11 רבי אמנים ושני אמנים בינלאומיים) וארמניה (9 שחמטאים, מתוכם 7 רבי אמנים) וטורקיה (9 שחמטאים: 5 רבי אמנים ו-4 אמנים בינלאומיים).
בין המשתתפים נמנו שבעה, מחצית מאלופי אירופה בעבר (בסוגריים שנת זכייתם בתואר): אמיל סוטובסקי (2001), מרומניה (2005), מקרואטיה (2006), יאן נפומניאשצ'י (2010), מרוסיה (2011), מאוקראינה (2013) ו מרוסיה, האלוף היוצא (2014).
27 מהמשתתפים היו מדורגים בתחילתה בין 100 השחמטאים הבכירים בעולם, לפי מד כושר (נכון ל-1 בפברואר 2015):
דירוגשחמטאימדינהמד כושרדירוג בעולם1דויד נבארה273519ניקיטה ויטיוגוב2735203פבל אליינוב2727264יאן נפומניאשצ'י2714325אטיין בקרו2711366פרנסיסקו ואייחו פונס2706417מקסים מטלקוב2695508אלכסנדר מויסיינקו2695519יורי קריבורוצ'קו26925310אלכסנדר ריאזנצב26885511אנטון קורובוב26875612איבן צ'פרינוב26816013סנן סיוגירוב26786114יבגני אלכסייב26776215ארנסטו אינרקייב267565סרגיי ז'יגלקו26756417הרנט מלקומיאן26736718בוריס גראצ'ב26707219ויקטור לזניצקה26707320גבריאל סרגיסיאן26687521יורי קוזובוב26677622אלכסנדר מוטיליוב26657823דויד האוול26638124איבן סאריץ'26618425מקסים רודשטיין26608826ולדימיר אקופיאן26608927ליביו-דיטר ניסיפיאנו2654100
אף על פי שהתחרות מכונה לעיתים "אליפות אירופה לגברים" (להבדיל מאליפות אירופה לנשים, המתקיימת כל שנה, ב-2015 נערכה בגאורגיה) זו תחרות פתוחה, בה משתתפות גם נשים ונערות.
באליפות זו השתתפו, שתי בעלות דרגת רב-אמן לנשים - מריה מנאקובה מסרביה ואלכסנדרה גוריאצ'קינה, ילדת הפלא הרוסייה בת ה-16, שזכתה בשנתיים הקודמות ברצף באליפות העולם עד גיל 20 לנערות; ושתי בעלות דרגת אמן בינלאומי לנשים - אלופת ישראל ל-2014, אולגה גוטמחר וקמליה-אדריאנה צ'ובאנו מרומניה.
כמו כן, השתתפו בתחרות אלופת ישראל לנשים ל-1986, שולמית ורדי פדרובסקי, ואלופת ישראל לבנות עד גיל 16 ל-2014, לימור אלטשול וסגניתה, מיכל להב.
נערים וילדים ישראלים בולטים שהשתתפו בתחרות: אביטל בורוחובסקי, אורי קובו, עומר רשף, יבגני זנן, אייל גרינברג, אריאל ארנברג, סער דרורי, יאיר פרחוב, דוד גורודצקי, יהונתן בקלצ'וק, אור ברונשטיין, עומר קלי, דן פולג ושקד תפארת.
המשתתפים הצעירים ביותר בתחרות היו עומר גונן וליאור דוואק, בני שבע מאלקנה.
בתחרות התקיימו 125 משחקים בכל אחד מ-11 הסיבובים.
הסיבוב הראשון בשיטה השווייצרית מיטיב, על פי רוב, עם השחמטאים במחצית העליונה של הדירוג הראשוני מפני שהם משחקים עם שחמטאים במחצית התחתונה של הטבלה, הנמוכים מהם במאות נקודות מד כושר (בתחרות כמו זו).
101 מתוך 125 משחקי הסיבוב הסתיימו בהכרעה.
מתוכן ארבע הפתעות, כאשר שני רבי אמנים ישראלים בכירים היו בין המפסידים: רב-אמן יבגני פוסטני חבר נבחרת ישראל (בעל מד כושר 2647) הפסיד לאלוף ישראל לשעבר, אמן בינלאומי נתן בירנבוים, שמד כושרו נמוך משלו ב-300 נקודות (2347).
איתי וסטרייך, בן 17 ממתן, תלמיד הכפר הירוק, ללא דרגה בינלאומית, חולל את ההפתעה המרעישה בתחרות (ואחת מהסנסציות הגדולות בתולדות ישראל) כשניצח בשחור את אלוף ישראל המכהן (שזכה באליפות ישראל בשנת 2014) רב-אמן ויקטור מיכלבסקי, שמד כושרו גבוה משלו ב-630 נקודות.
מתוך 24 משחקים שהסתיימו בתיקו, 10 ישראלים המדורגים בחצי התחתון שהפתיעו את יריביהם היו: רב-אמן יהודה גרינפלד, אמנים בינלאומיים אילון נקר, איגור ביטנסקי, אמני פיד"ה - הנערים יבגני זנן ואריאל ארנברג, וכן סער דרורי, אלכס זלטין, משה גל, דן פולג ואלנתן הוכמן.
מנגד מקסים רודשטיין, הישראלי הבכיר בתחרות (המדורג שני בישראל, לאחר בוריס גלפנד, סגן אלוף העולם לשעבר, שבדומה לשחמטאים נוספים מהשורה הראשונה באירופה, לא השתתף באליפות) סיים אף הוא את משחקו בתיקו.
לאחר הסיבוב השני 26 שחמטאים צברו שתי נקודות (מתוך השתיים האפשריות).
עם צוברי שתי הנקודות נמנו ישראלי אחד, רב-אמן תמיר נבאתי; ואמן בינלאומי אחד (כל היתר רבי-אמנים), האיטלקי אוגולקן קנמזלפ.
לאחר הסיבוב השלישי 5 רבי-אמנים צברו את מקסימום שלוש הנקודות: דויד נבארה מצ'כיה, אנטון קורובוב מאוקראינה, יבגני נאייר מרוסיה, יורי וובק מאוקראינה וקונסטנטין לופולסקו מרומניה.
אחריהם דורגו 37 שחמטאים שצברו 2.5 נקודות, וביניהם רבי-האמנים הישראלים איליה סמירין, אמיל סוטובסקי ומקסים רודשטיין.
קורובוב (המדורג 11 בדירוג ההתחלתי), שהתמודד מול לופולסקו, היה היחיד שניצח מבין 7 הלוחות הראשונים ובעקבות זאת נטל לבדו את ההובלה עם מלוא 4 הנקודות.
אחריו דלקה חבורה בת 8 שחמטאים שצברו 3.5 נקודות, שכללה את סמירין וסוטובסקי.
במשחקי הצמרת אליינוב ניצח את גריגוריאן.
המשחקים הבאים הסתיימו בתיקו: קורובוב-נבארה, קמפינסקי-מוטיליוב, וובק-סמירין ונאייר-סוטובסקי.
בעקבות זאת, קורובוב שמר על ההובלה הבלעדית עם 4.5 נקודות.
עם הדבוקה בת 15 רבי-אמנים עם 4 נקודות נמנו סמירין וסוטובסקי.
במשחקי הצמרת נפומניאשצ'י בלבן ניצח את קורובוב, ברטל בשחור ניצח את נבארה, סרגיסיאן בלבן ניצח את קמפינסקי ומוטיליוב בלבן ניצח את וובק.
המשחקים הבאים הסתיימו בתיקו: נאייר-אליינוב, דובוב-ניסיפיאנ, סמירין-שימנוב וסוטובסקי-וולוקיטין.לאחר הסיבוב הובילו ארבעה רב-אמנים שצברו 5 נקודות: הרוסים נפומניאשצ'י, מוטיליוב, סרגיסיאן והפולני ברטל.
תוצאות עשרת הלוחות ראשונים, בהם התמודדו שלושה ישראלים:
ברטל : סרגיסיאן גבריאל 0.5:0.5
האוול : לופולסקו קונסטנטין 0:1
שימנוב אלכסנדר : חיסמטולין 0.5:0.5
לאחר הסיבוב הובילו תשעה רבי-אמנים שצברו 5.5 נקודות: קורובוב, נפומניאשצ'י, מוטיליוב, סרגיסיאן, וולוקיטין, האוול, פופוב, ברטל וניסיפיאנו.
נפומניאשצ'י בלבן ניצח את האוול ושאר משחקי הצמרת הסתיימו בתיקו: ניסיפיאנו-קורובוב, סרגיסיאן-וולוקיטין, פופוב-מוטיליוב וברטל-אליינוב.
בעקבות ניצחונו נפומניאשצ'י (שדורג רביעי בתחילת התחרות), נטל את ההובלה עם 6.5 נקודות.
אחריו הצטופפו 13 שחמטאים שצברו 6 נקודות, ביניהם סמירין, שעלה לשחק בסיבוב השביעי בלוח השני, ורודשטיין שעלה ללוח החמישי.
עם צוברי 6 הנקודות בולט אמן בינלאומי איליה איליושנוק (היחיד בחבורה שאינו רב-אמן), בעל מד כושר 2450, שדורג בתחילת התחרות בחצי התחתון של הטבלה (מקום 128).
במשחקי הצמרת נבארה, בלבן, ניצח את נפומניאשצ'י; קורובוב, בלבן, ניצח את סמירין; ונאייר בלבן ניצח את ניסיפיאנו.
המשחקים הבאים הסתיימו בתיקו: סרגיסיאן-פופוב, מוטיליוב : ברטל, וולוקיטין-רודשטיין ואיליושנוק-חיסמטולין.
במשחקי הצמרת קורובוב, בלבן, הפסיד לנאייר; ואליינוב, בלבן, ניצח את חיסמטולין.
המשחקים הבאים הסתיימו בתיקו: נבארה-סיוגירוב, פופוב-נפומניאשצ'י, סרגיסיאן-איליושנוק, מוטיליוב-וולוקיטין וברטל-רודשטיין.
נפומניאשצ'י בלבן ניצל את ברטל, שאר שמונת משחקי הצמרת הסתיימו בתיקו: נאייר-חיסמטולין, צ'פרינוב-נבארה, רודשטיין-מטלקוב, וולוקיטין-קורובוב, סיוגירוב-פופוב, וובק-לזניצקה, קאן-סרגיסיאן ואיליושנוק-מוטיליוב.
יבגני נאייר מרוסיה ניצח בתחרות.
ניצחונו היה די מפתיע מפני שדורג במקום 37 בתחילת התחרות.
23 המסיימים במקומות הראשונים היו זכאים לעלות לגמר גביע העולם שנערך בחודשים ספטמבר-אוקטובר 2015 בבאקו.
עם שחמטאים אלו נמנו שישה (ביניהם סמירין) שכבר הבטיחו את מקומם בעקבות הישגם באליפות אירופה 2014. בעקבות זאת, ששת השחמטאים הבאים בדירוג הסופי (ביניהם נבאתי) עלו גם הם לגמר גביע העולם.
בזכות הישגם בתחרות זו עלו לגמר גביע העולם 10 שחמטאים מרוסיה (כ-24%, מוטיליוב עלה כבר מאליפות אירופה 2014) ו-4 מאוקראינה (כ-33%, אליינוב עלה כבר מאליפות אירופה 2014).
שני שחמטאים מטורקיה (כ-22%) הפתיעו ועלו אף הם.
פרסים מיוחדים והשגת ציונים לדרגות - שחמטאים הזרים
לצד פרסי הדירוג הכללי ופרסי איגוד המקצוענים הוענקו גם פרסים מיוחדים:
בשני הפרסים הראשונים לשחמטאים הוותיקים זכו רבי האמנים אלכסנדר בליאבסקי מסלובניה, ואלרי נברוב מאוקראינה ואלכסנדר חוזמן מישראל, שצברו 6.5 נקודות כ"א
בפרס הנער המצטיין זכה רב-האמן הפולני יאן-קשישטוף דודה, שצבר 6.5 נקודות
ארמן מיקאליאן הארמני בן ה-19 השיג ציון לרב-אמן (ביצוע תחרותי של 2554 ורווח של 19 נקודות במד כושר)
אלכסנדרה גוריאצ'קינה השיגה ציון לאמן בינלאומי (ביצוע תחרותי של 2554 ורווח של 17 נקודות במד כושר).
ישראל, המארחת, זכתה לייצוג הרב ביותר של המשתתפים.
10 שחמטאים ישראלים סיימו בחלק העליון של הטבלה, 8 בשליש העליון (לעומת 14 שהיו מדורגים בחצי העליון ו-6 בשליש העליון בתחילת התחרות), להלן:
פחות מ-10% מהמשתתפים הישראלים סיימו בחלק העליון של הטבלה.
אלוף ישראל, ויקטור מיכלבסקי וכן רבי-האמנים ארטור קוגן, טל בראון, דן צולר, גיל פופילסקי, יהודה גרינפלד, בוריס קנצלר ויעקב מוריי סיימו בחלק התחתון של הטבלה.
בפרס השלישי לשחמטאים הוותיקים זכה רב-אמן ואלכסנדר חוזמן שצבר 6.5 נקודות
בפרסים לשחמטאים המפתיעים זכו הישראלים: אייל גביזון בן ה-11, שצבר 5.5 נקודות; אורי כוכבי בן ה-13, שצבר 4 נקודות (36%); והאמן אוהד קראוס, שצבר 7 נקודות
בפרס השחקן הירושלמי המצטיין זכה אורי קובו בן ה-18, שצבר 5.5 נקודות.
אורי קובו השיג דרגת אמן בינלאומי (הביצוע התחרותי שלו היה 2456 והוא הרוויח 9 נקודות במד כושר)
דוד גורודצקי בן ה-15 (ביצוע תחרותי של 2358 ורווח של 73 נקודות במד כושר) ופיליפ זיסמן (ביצוע תחרותי של 2394 ורווח של 39 נקודות במד כושר) השיגו דרגת אמן פיד"ה.
פנחס קנטרג'י, חסיד חב"ד, השיג ציון כפול לרב-אמן
אוהד קראוס השיג ציון כפול ראשון: לרב-אמן ולאמן בינלאומי (ביצוע תחרותי של 2545 ורווח של 85 נקודות במד כושר)
במהלך התחרות הוצגה טכנולוגיה חדשנית של חברת צ'סויז'ן (שמנכ"לה הוא צחי שלו, בנו של יושב ראש האיגוד הישראלי לשחמט), המשדרת בשידור ישיר את המשחק באמצעות טלפון חכם ובנוסף מתעדת את המסעים
במלון רמדה בירושלים התקיימו, במקביל לתחרות, האירועים הבאים:
דו-קרב על התואר אלוף ישראל עד גיל 6 בין צמד מנצחי אליפות ישראל עד גיל 6 יובל וולפסון וסהר פנסו.
הדו-קרב הסתיים בניצחונו של וולפסון.
לאחר מכן, התמודדו השניים עם האמן הירושלמי, יוליוס טלסין בן ה-84, שגבר על שניהם.
מארגני האירועים היו ליאור אייזנברג, יו"ר ועדת הנוער ומנהל המועדון הארצי "שחמט לכל" וחגי פרנק, קצין העיתונות ושופט באליפות אירופה
סמינר בניהולו של השופט הראשי בתחרות, אלמוג בורשטיין, לקידום שופטים לדרגת שופט פיד"ה.
עם 16 המשתתפים בסמינר נמנו רב-האמן רם סופר, האמן בינלאומי מיכאל קליינבורג ושתי אמניות בינלאומיות, אנג'לה בורסוק ואילנה דוד גלאז
בשבתות, בהן הייתה הפסקה בתחרות, השתתפו השחמטאים בסיור מודרך בירושלים ובטיול מאורגן לים המלח ולמצדה.
במוצאי השבת לאחר הטיול, נערכה תחרות שח-בירה בפאב הירושלמי "התקליט".
המשתתפים נדרשו לגמוע לפחות 5 קנקני בירה של חצי ליטר כל אחד במהלך תחרות שחמט בזק בת 9 סיבובים.
המנצח בתחרות היה האמן הבינלאומי הרוסי סרגיי צ'כוב שצבר 7.5 נק' מ-9 אפשריות.
את הפעילויות ארגן האמן הירושלמי פיטר גוחבט, מדריך טיולים במקצועו.
בפורים התקיים בקניון הדר בירושלים הפנינג שחמט ססגוני.
עשרות ילדים בשלל תחפושות שיחקו שחמט עם העוברים ושבים ושחמט זוגות בינם לבין עצמם, אל מול הקהל.
אליפות אסיה באתלטיקה היא תחרות המאורגנת על ידי התאחדות האתלטיקה האסייתית.
התחרות מתקיימת אחת לשנתיים מאז שנת 1973. בשנת 1977 פרצה מחלוקת עם התאחדות האתלטיקה הבינלאומית לגבי שיתופה של ישראל במשחקים ועקב כך בוטלו המשחקים באותה שנה.
כתוצאה מכך בין השנים 1979 עד 1989 נקראה התחרות בשם "משחקי אסיה באתלטיקה".
בסופו של דבר נפתרה הבעיה עם המעבר של ישראל להתחרות במסגרת אליפות אירופה.
אליפות אירופה בשחמט היא תחרות שחמט שנתית שמאורגנת על ידי איגוד השחמט האירופי.
התחרות הראשונה נערכה בשנת 2000 ומאז היא נערכת על בסיס שנתי.
רק בשנת 2020 התחרות בוטלה בעקבות מגפת הקורונה.
מנצח התחרות זוכה בתואר אלוף אירופה בשחמט.
מספר ממשתתפי התחרות, שצברו את התוצאות הטובות ביותר, מעפילים לגביע העולם בשחמט, ומשתתפות מעפילות לתחרויות העפלה לתואר אלופת העולם בשחמט.
נשים יכולות להשתתף בתחרות לנשים או בתחרות הפתוחה.
אליפות אירופה לאומות באתלטיקה היא תחרות אתלטיקה בינלאומית המאורגנת על ידי התאחדות האתלטיקה האירופית, בין מדינות אירופאיות בשלושה דרגים שונים.
בשונה מרוב תחרויות האתלטיקה, לא ניתנות מדליות לאתלטים יחידים על כל מקצוע, אלא לקבוצה שזוכה במספר הנקודות הגבוה ביותר בסיום התחרות.
התחרות התקיימה לראשונה ב-2009, והחליפה את תחרות הגביע האירופאי, שהתקיימה במתכונות שונות מאז 1965. התחרות מתקיימת אחת לשנתיים (בשנים אי-זוגיות) במדינות שונות.
מי שהגה את הקמת תחרות הגביע האירופאי היה ברונו זאולי, נשיא הוועדה האירופית באיגוד האתלטיקה העולמי.
הוא רצה לקיים תחרות בה ישתתפו כל המדינות האירופאיות, בה הן יתחרו אחת נגד השנייה במקצועות מסלול ושדה.
ב-2008 הוחלט לשנות את מתכונת התחרות ואת שמה הרשמי לשם הנוכחי.
במתכונת זו היו ארבעה דרגים של מדינות, בכל דרג מתחרים בעשרים מקצועות לגברים ונשים.
בדרג הראשון והשני השתתפו 12 מדינות, ובדרג השלישי והרביעי 14 מדינות.
בכל שנה שלוש מדינות הודחו מהדרג הראשון, ושלוש המדינות הראשונות מהדרג השני החליפו אותן.
מהדרג השני, השלישי, והרביעי עלו וירדו שתי קבוצות.
ב-2018 שונתה מתכונת התחרות כך שבדרג הראשון התחרו רק 8 מדינות, בשני ובשלישי 12 מדינות.
כמו כן הוחלט כי התחרות תתקיים רק אחת לשנתיים ולא באופן שנתי כמקודם.
החל מ-2023 שונתה מתכונת התחרות ל-3 דרגים בלבד, בכל אחד מהם 16 מדינות.
כמו כן הוחלט לרכז את התחרויות של כל הדרגים בעיר מארחת אחת, ולא תחרויות נפרדות לכל דרג בערים שונות.
ב-2023 הוחלט לכלול את הטורניר במסגרת המשחקים האירופיים (2023) בפולין.
מדריד שיועדה את אליפות אירופה לאומות באתלטיקה ב-2023, תחכה לארח אותה ב-2025. בשל חוסר האטרקטיביות של האליפות ב-2023 בפולין הוחלט שוב לפצל אותה כך שהדרג הבכיר יתקיים ב-2025 כמתוכנן במדריד, אך דרג ב' ודרג ג' יתקיימו בנפרד.
ירושלים הגישה הצעה לאירוח האליפות לדרגים אלו ב-2025 אך מאריבור בסלובניה נבחרה לארחם.
בכל מקצוע מתחרה אתלט או אתלטית מכל מדינה.
הניקוד מוענק לפי מיקומם הכללי במקצוע, כך שהמקום הראשון מקבל מספר נקודות מרבי, והמקום האחרון מקבל מספר מינימלי של נקודות.
לדוגמה, בדרג בו יש 16 מדינות, המקום הראשון בכל מקצוע יקבל 16 נקודות, השני 15 וכן הלאה.
הנבחרת המנצחת היא זו שהשיגה את כמות הנקודות המצטברת הגבוהה ביותר.
בשנה זו, הנבחרת הישראלית התחרתה בדרג הרביעי, סיימה במקום הראשון ועלתה לדרג השלישי.
המקצועות בהם ישראלים סיימו באחד משלושת המקומות הראשונים הם:
בשנה זו ישראל סיימה במקום האחרון בדרג השלישי וירדה בחזרה לדרג הרביעי
המקצועות בהם ישראלים סיימו באחד משלושת המקומות הראשונים:
לאחר שירדה לדרג הרביעי, בשנה הזו ישראל סיימה במקום הראשון וחזרה לדרג השלישי
בשנה זו ישראל סיימה במקום האחרון בדרג השלישי וירדה לדרג הרביעי
בשנה זו ישראל סיימה במקום השלישי בדרג הרביעי, וזו השנה הראשונה בה ישראל לא הצליחה לעלות לדרג השלישי מיד לאחר שירדה ממנו.
בשנה זו, בשונה משנים קודמות, ארבע הנבחרות הראשונות עלו דרג.
ישראל סיימה במקום השלישי, ועלתה לדרג השלישי.
בשנה זו התחרות האירופית לדרג השלישי התקיימה באצטדיון הדר יוסף בתל אביב.
ישראל סיימה במקום השמיני מתוך שתים עשרה בדרג השלישי, ולא ירדה דרג.
זו הפעם הראשונה בה נבחרת ישראל מצליחה לשמור על מקומה בדרג השלישי.
ישראל סיימה את התחרות במקום השמיני מתוך 12 בדרג השלישי.
ב-2021 לא השתתפה ישראל בתחרות, בשל הדבקות של אתלטים במשלחת בנגיף קורונה.
עקב כך, ירדה ישראל לליגה הנמוכה ביותר.
אך פורמט הטורניר ב-2023 השתנה וצומצם ל-3 דרגים שכל אחד כולל 16 מדינות כך שישראל נותרה בדרג השלישי (הנחשב הנמוך ביותר בפורמט החדש מ-2023).
בתחרות בפולין השתתפו 37 אתלטים ואתלטיות ישראליים.
בתום בתחרות ישראל סיימה במקום השלישי, אחרי אירלנד ואוסטריה, והעפילה לדרג השני.
אליפות אסיה בכדורגל חופים היא תחרות כלל אסייאתית דו-שנתית (בעבר הייתה תחרות במתכונת שנתית) בכדורגל חופים בין נבחרות אסיאתיות בכדורגל חופים.
תחרות זו מוכרת גם כמוקדמות גביע העולם בכדורגל חופים של יבשת אסיה.
התחרות נוסדה לראשונה בשנת 2006 לאחר ש-FIFA ציינה את הדרישות לכל הקונפדרציות כדי להתחיל את טורניר המוקדמות שיקבע מי הנבחרות הטובות ביותר מכל קונפדרציה אשר תעפלנה לגביע העולם בכדורגל חופים ותייצגנה את היבשת שלה.
אסיה זכתה בשלושה מקומות שיהיו בגביע העולם בכדורגל חופים, כך שהמנצחת במוקדמות, סגניתה והמנצחת במשחק על המקום השלישי הן הנבחרות היחידות שיעפילו וייצגו את יבשת אסיה.
לפני שנת 2006, לא הייתה שיטה עקבית או מספר מקומות בהעפלה לגביע העולם.
הנבחרות מיבשת אסיה פשוט הוזמנו לשחק בגביע העולם, מבלי להתחרות על הזכות להעפיל למפעל זה במסגרת תחרות מוקדמת.
הנבחרת המצליחה ביותר היא יפן, שזכתה שלוש פעמים בתואר.
נבחרת יפן נחשבת לנבחרת המצליחה ביותר, משום שהיא העפילה לגביע העולם בכדורגל חופים מכל תשעת טורנירי המוקדמות, אם זה מהמקום הראשון, השני או השלישי.
מאז שנת 2011, כשגביע העולם הפך להיות תחרות שמתקיימת אחת לשנתיים, כך גם תחרות אליפות אסיה, שהפכה להיות תחרות דו-שנתית.
שנהשחקן2006 - 2009לא חולק2011 יחיא אל-עראמי2013 אוזו מוריירה2015 אוזו מוריירה2017 מוחמדלי מוכתרי2019 אוזו מוריירה
שנהשחקןשערים2006 - 2009לא חולק -2011 טאקשי קאוואהראזוקה איסאק אל-מסל82013 מוסלם מסיגר112015 טקסוקה גוטו82017 מוחמדלי מוכתרי122019 אוזו מוריירה
שנהנבחרת2006 - 2015לא חולק2017 איראן2019 איחוד האמירויות הערביות
הרשימה להלן מציינת את ציר הזמן של הנבחרות האסיאתיות בגביע העולם בכדורגל חופים מאז שהוכרו לראשונה על ידי FIFA בשנת 2005.
1st - זוכה2nd - סגנית3rd - מקום שלישי4th - מקום רביעיq - העפילה לטורניר הבאR1 - סיבוב ראשון (שלב הבתים)QF - רבע הגמרמארחת
בשנת 2005, לא נערכה תחרות מוקדמות אסיה לגביע העולם בכדורגל חופים ולכן נבחרת יפן ונבחרת תאילנד נבחרו לייצג את יבשת אסיה.
אליפות אסיה בג'ודו היא תחרות ג'ודו הנערכת על ידי איגוד הג'ודו האסייתי.
תחרויות הגברים החלו בשנת 1966 ונערכו בערך כל ארבע שנים עד שנת 1991, אז התחרות הפכה לאירוע שנתי (מלבד השנים בהן נערכו משחקי אסיה).
תחרויות הנשים נערכו לראשונה בשנת 1981 ומלבד התחרויות בשנים 1984/85, תחרויות הנשים נערכות מאז באותו אירוע יחד עם תחרויות הגברים.
רקע כחול — כחלק ממשחקי אסיה.
אליפות אירופה לאומות באתלטיקה 2019 נערכה בין ה-9 באוגוסט ל-11 באוגוסט 2019 בארבע ערים שונות.
תחרות הסופר ליג נערכת בבידגושץ', פולין, תחרות הליגה הראשונה נערכת בסאנס , נורווגיה, תחרות הליגה השנייה נערכת ב, קרואטיה ותחרות הליגה השלישית נערכת בסקופיה, צפון מקדוניה.
לקראת התחרות, הוחלט להפחית את מספר המדינות המתחרות בסופר ליג ל-8 במקום 12 משנת 2021, ולפיכך, חמש מדינות יודחו מהסופרליג, מהליגה הראשונה ומהליגה השנייה במקום שלוש מדינות, ורק מדינה אחת מכל דרג תעלה לדרג הגבוה יותר, במקום שלוש מדינות.
התחרות קפיצה לרוחק קפיצה משולשת קפיצה לגובה קפיצה במוט הדיפת כדור ברזל זריקת דיסקוס הטלת כידון יידוי פטיש
גברים מקצוע נשיםשםתוצאהמקוםשםתוצאהמקוםאבירם שוורצברד6.97 מטר10קפיצה לרוחקמרינה רייבר5.60 מטר9תום יעקובוב16.39 מטר2קפיצה משולשתמרינה רייבר12.25 מטר9צור ליברמן2.06 מטר5קפיצה לגובהחנין נסאר1.77 מטר8לב סקוריש5.10 מטר5קפיצה במוטנעמה ברנשטיין3.85 מטר4איתמר לוי17.89 מטר5הדיפת כדור ברזלענבל כהן13.72 מטר9דניס וליאולין51.65 מטר9זריקת דיסקוסאסטל ולאנו51.84 מטר7ויקטור זגינאיקו54.69 מטר10יידוי פטישיבגניה זבולוטני55.60 מטר7ניקולאי גילימוביץ'61.82 מטר8הטלת כידוןמרגריטה דורוז'ון45.43 מטר7
אליפות אירופה הרביעית בשחייה (בריכת 25 מטר), נערכה בסטוונגר שבנורווגיה, בין 3 ל-4 בדצמבר 1994.
סנדרה פולקר - השחיינית המצטיינת של האליפות לאחר שזכתה ב-2 מדליות אישיות ו-2 מדליות קבוצתיות, כולן זהב
אליפות אירופה בשחייה נערכה ברומא, איטליה מה-11 באוגוסט ועד ה-21 באוגוסט 2022. התחרויות בשחייה, שחייה אומנותית וקפיצה למים נערכו במרכז הספורט פורו איטליקו והשחייה במים פתוחים ובקפיצה למים מגובה באוסטיה, שכונה גדולה של רומא, הנמצאת ליד הנמל העתיק של רומא.
דוד פופוביץ' () קבע במשחה הגמר במשחה ל-100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 46.86 שניות.
דוד פופוביץ' () קבע בשלב חצי הגמר במשחה ל-100 מטר חופשי שיא אירופה חדש של 46.98 שניות.
מריט סטיינברכן (), זכתה ב-7 מדליות, 4 זהב מהן 2 אישיות, 1 כסף אישית ו-2 ארד.
סימונה קואדרלה (), זכתה ב-3 מדליות אישיות, 2 זהב ו-1 כסף.
מרגריטה פנציירה (), זכתה ב-2 מדליות זהב אישיות.
תומאס צ'קון (), זכה ב-6 מדליות, 4 זהב מהן 2 אישיות ו-2 כסף מהן 1 אישית.
כרישטוף מילאק (), זכה ב-5 מדליות, 3 זהב מהן 2 אישיות ו-2 כסף מהן 1 אישית.
ניקולו מרטיננגי (), זכה ב-4 מדליות, 3 זהב מהן 2 אישיות ו-1 כסף.
דוד פופוביץ' (), זכה ב-2 מדליות זהב אישיות.
התחרות 4x100 מטר חופשי 4x200 מטר חופשי 4x100 מטר מעורב
התחרות מקפצה גמישה ממטר אחד מקפצה גמישה מ-3 מטר קפיצה סינכרונית ממקפצה גמישה מ-3 מטר פלטפורמה קשיחה מ-10 מטר קפיצה סינכרונית מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר
התחרות קפיצה סינכרונית מעורב ממקפצה גמישה מ-3 מטר קפיצה סינכרונית מעורב מפלטפורמה קשיחה מ-10 מטר תחרות קבוצתית
מקום מדינה זהבכסףארד סך הכל
התחרות תחרות קבוצתית ל-5 ק"מ
התחרות יחידה תרגיל חופשי יחידה תרגיל טכני דואט תרגיל חופשי דואט תרגיל טכני קבוצתי תרגיל חופשי קבוצתי תרגיל טכני קבוצתי קומבינציה קבוצתי Highlights
16 שחיינים (4 שחייניות ו-12 שחיינים) השתתפו באליפות זו.
שםמשחהשלב בתחרותתוצאהמיקום נבחרת אביב ברזלי כריסטיאן פיצ'וגין רון פולונסקי אנסטסיה גורבנקו 4x100 מטר מעורב מוקדמות 3:50.67 דקות 1:02.34 1:00.93 53.14 54.26 8 נבחרת אביב ברזלי כריסטיאן פיצ'וגין רון פולונסקי אנסטסיה גורבנקו 4x100 מטר מעורב מוקדמות פסילה </small> 8
אליפות אסיה בכדורגל נשים 1991 היא המהדורה השמינית של האליפות אסיה בכדורגל נשים שארגנה קונפדרציית הכדורגל של אסיה.
הטורניר נערך ביפן והתקיים מ-26 במאי עד ה-8 ביוני 1991. האליפות שימשה כטורניר המוקדמות לגביע העולם הראשון לנשים, שנערך מספר חודשים לאחר מכן בסין.
במשחק הגמר נפגשו המארחת יפן וסין - האלופה המכהנת.
בסיום המשחק, שנערך בפוקואוקה, ניצחה סין 0-5 וזכתה בטורניר בפעם השלישית ברציפות.
בעקבות מיקומן כשלוש הראשונות, העפילו סין, יפן וטאיוואן ישירות לגביע העולם כנציגות של אסיה.
אליפות אסיה בכדורגל נשים 1997 היא המהדורה ה-11 של האליפות אסיה בכדורגל נשים שארגנה קונפדרציית הכדורגל של אסיה.
הטורניר נערך בסין והתקיים מ-5 בדצמבר עד ה-14 בדצמבר 1997. האליפות שימשה כטורניר המוקדמות לגביע העולם לנשים, שנערך שנתיים לאחר מכן בארצות הברית.
הראשונה והשנייה בכל בית עלו לחצי הגמר יחד עם נבחרת אחת מהמקום השלישי שסיימה עם מרב הנקודות.
במשחק הגמר נפגשו קוריאה הצפונית וסין - המארחת והאלופה המכהנת.
בסיום המשחק, שנערך בגואנגדונג, ניצחה סין 0-2 מצמד של ליו אילינג וזכתה בטורניר בפעם השישית ברציפות.
בעקבות מיקומן כשלוש הראשונות, העפילו סין, קוריאה הצפונית ויפן ישירות לגביע העולם כנציגות של אסיה.
אליפות אסיה בכדורגל נשים 2003 היא המהדורה ה-14 של האליפות אסיה בכדורגל נשים שארגנה קונפדרציית הכדורגל של אסיה.
הטורניר נערך בתאילנד והתקיים מ-8 ביוני עד ה-21 ביוני 2003. האליפות שימשה כטורניר המוקדמות לגביע העולם לנשים, שנערך מספר חודשים לאחר מכן בארצות הברית.
הייתה זו אליפות אסיה האחרונה ששימשה כטורניר הזמנה, והחל מ-2006 הוחלט שיהיו משחקי מוקדמות שיכריעו אלו נבחרות ישתתפו בטורניר הגמר.
הראשונה בכל בית עלתה לחצי הגמר יחד עם נבחרת אחת מהמקום השני שסיימה עם מרב הנקודות.
במשחק הגמר נפגשו סין וקוריאה הצפונית - האלופה המכהנת.
בסיום המשחק, שנערך בבנגקוק, ניצחה קוריאה הצפונית 1-2 בהארכה וזכתה בטורניר בפעם השנייה ברציפות.
מכיוון שסין העפילה אוטומטית לגביע העולם כמארחת המקורית (איבדה את האירוח מספר חודשים לפני הטורניר בעקבות התפשטות מחלת הסארס), היא לא נחשבה כנציגה של אסיה בטורניר.
קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית (שסיימו ראשונה ושלישית) העפילו ישירות לגביע העולם כנציגות היבשת, ואילו יפן שסיימה במקום הרביעי נשלחה לפלייאוף הבין-יבשתי מול מקסיקו על כרטיס נוסף לטורניר.
בסיום משחקים אלו, ניצחה יפן 2-4 והעפילה גם היא לגביע העולמי.
אליפות אסיה בכדורגל נשים 2006 היא המהדורה ה-15 של אליפות אסיה בכדורגל נשים שארגנה קונפדרציית הכדורגל של אסיה.
הטורניר נערך באוסטרליה והתקיים מ-16 ביולי עד ה-30 ביולי 2006. האליפות שימשה כטורניר המוקדמות לגביע העולם לנשים, שנערך שנה לאחר מכן ברפובליקה העממית של סין.
במשחק הגמר נפגשו המארחת אוסטרליה וסין.
בסיום המשחק, שנערך באדלייד מול 5,000 צופים, ניצחה סין 2-4 בדו-קרב פנדלים וזכתה בטורניר בפעם השמינית בתולדותיה.
מכיוון שסין העפילה אוטומטית לגביע העולם כמארחת, היא לא נחשבה כנציגה של אסיה בטורניר.
אוסטרליה וקוריאה הצפונית (שסיימו שנייה ושלישית) העפילו ישירות לגביע העולם כנציגות היבשת, ואילו יפן שסיימה במקום הרביעי נשלחה לפלייאוף הבין-יבשתי מול מקסיקו על כרטיס נוסף לטורניר.
בסיום משחקים אלו, ניצחה יפן 2-3 והעפילה גם היא לגביע העולמי.
אליפות אירופה בשחייה פאראלימפית , עד 2018 נודעה כאליפות אירופה בשחייה של IPC, היא אליפות אירופה בשחייה תחרותית בה מתחרים ספורטאים עם מוגבלות.
האליפות מאורגנת על ידי הוועד הפאראלימפי הבין-לאומי (IPC) ונחשבת לתחרות השלישית בחשיבותה בשחייה פאראלימפית אחרי תחרויות השחייה במשחקים הפאראלימפיים ואליפות העולם.
אף על פי שהתחרות מיועדת במקור רק למדינות אירופה, ברוב התחרויות השתתפו גם ספורטאים מיבשות אחרות ואף זכו במדליות.
שנהמיקוםתאריכיםהכי הרבה מדליות12009 רייקיאוויק, איסלנד18–24 באוקטובר22011 ברלין, גרמניה3–9 ביולי32014 איינדהובן, הולנד4–10 באוגוסט42016 פונשל, פורטוגל30 באפריל – 7 במאי52018 דבלין, אירלנד13–19 באוגוסט62020 פונשל, פורטוגל16–22 במאי72024 פונשל, פורטוגל21–27 באפריל
נכון ל-2021. בסגול מסומנות מדינות שהוזמנו לתחרות כאורחות.
ישראל השתתפה באליפות אירופה בשחייה פאראלימפית כבר מהמהדורה הראשונה ב-2009, וסיימה בה עם חמש מדליות (ארבע מדליות זהב ומדליית ארד אחת).
מאז השתתפה ישראל בכל האליפויות, ובכל אחת מהן זכתה לפחות במדליה אחת.
בין הספורטאים שייצגו את המדינה וזכו במדליות היו יואב ולינסקי (6), אראל הלוי (4), ענבל פיזרו (10), עמי דדאון (13), מארק מליאר (11) איאד שלבי (6), ורוניקה גירנקו (1) ואריאל מליאר (1).
לאחר סיום האליפות ב-2024 מדורגת ישראל במקום ה-11 במדליות בכל הזמנים, עם 62.
אליפות אירופה בשחייה פאראלימפית 2024 התקיימה בפונשל, פורטוגל בין 21 ל-27 באפריל 2024. זו הייתה המהדורה השביעית של האליפות והשלישית שהתארחה בפורטוגל.
איטליה סיימה בראש טבלת המדליות, ואחריה אוקראינה והולנד.
ישראל זכתה ב-14 מדליות באליפות: 6 זהב, 5 כסף ו-3 ארד.
האליפות הייתה פתוחה גם למדינות שאינן אירופיות כדי להציע לספורטאים ולנבחרות הכנה לקראת תחרויות השחייה במשחקים הפאראלימפיים פריז 2024.
איטליה סיימה עם הכי הרבה מדליות זהב, 26, והובילה גם במספר המדליות בנשים.
אוקראינה סיימה עם מרבית המדליות, 68, בפעם החמישית ברציפות, וסיימה ראשונה גם במדליות במקצי הגברים.
פורטוגל המארחת סיימה במקום ה-20 עם 3 מדליות, כולן מכסף.
ישראל סיימה במקום השמיני עם 14 מדליות באליפות: 6 זהב, 5 כסף ו-3 ארד.
משלחת ישראל לתחרות זכתה באליפות להישג שיא של 14 מדליות (6 זהב, 5 כסף ו-3 ארד).
אליפות אירופה בשחייה נערכה בבלגרד, סרביה מה-10 ביוני ועד ה-23 ביוני 2024.
ברבורה סימנובה () זכתה ב-4 מדליות אישיות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד
אנסטסיה גורבנקו () זכתה ב-4 מדליות זהב, מהן 2 אישיות
אינה קשלי () זכתה ב-2 מדליות זהב אישיות
דוד פופוביץ' () זכה ב-2 מדליות זהב אישיות
כרישטוף מילאק () זכה ב-2 מדליות זהב אישיות
אפוסטולוס כריסטו () זכה ב-2 מדליות זהב אישיות
אליפות אסיה בכדורגל נשים 2008 היא המהדורה ה-16 של אליפות אסיה בכדורגל נשים שארגנה קונפדרציית הכדורגל של אסיה.
הטורניר נערך בווייטנאם והתקיים מ-28 במאי עד 8 ביוני 2008.
אליפות אסיה בכדורגל נשים 1975, שבאופן רשמי נקראה טורניר גביע אסיה בכדורגל נשים , היא המהדורה הרשמית הראשונה של אליפות אסיה בכדורגל נשים.
הטורניר נערך בהונג קונג והתקיים מ-25 באוגוסט עד ה-2 בספטמבר 1975. לפיכך היא נחשבת לאליפות היבשתית הוותיקה ביותר בתולדות כדורגל הנשים.
את האירוע יזמה קונפדרציית כדורגל הנשים האסייתי (ALFC), גוף שפעל באופן עצמאי באותן שנים עד שקיבל הכרה מה-AFC בשנת 1986. בטורניר השתתפו שש נבחרות – ארבע חברות בקונפדרציה (הונג קונג, מלזיה, סינגפור ותאילנד) ושתי נבחרות אורחות (אוסטרליה וניו זילנד).
אינדונזיה וטאיוואן – שתי החברות הנוספות ב-ALFC, לא לקחו חלק באליפות.
כל הנבחרות הוקמו במיוחד לכבוד אליפות זו, וערכו את משחק הבכורה שלהן במהלכה.
הנבחרת האוסטרלית יוצגה ברובה על-ידי מועדון סנט ג'ורג'-בודפשט ונבחרת ניו סאות' ויילס, ולכן משחקיה באליפות לא נחשבו למשחקים בין-לאומיים רשמיים של אוסטרליה.
עם זאת, בשנת 2023 העניקה התאחדות הכדורגל האוסטרלית לשחקניות המשתתפות קרדיט על הופעותיהן בטורניר, גם אם המשחקים עצמם אינם נספרו כהופעות רשמיות.
ההחלטה עוררה מחלוקת ציבורית: ג'ולי דולאן, הקפטנית הרשמית הראשונה של נבחרת אוסטרליה משנת 1979, טענה שהמהלך "מוחק" את תהליך הקמת הנבחרת האמיתי ומעוות את ההיסטוריה של כדורגל הנשים במדינה.
הנבחרות חולקו לשני בתים של שלוש קבוצות, כאשר שתי הראשונות מכל בית העפילו לחצי הגמר.
במשחק הגמר נפגשו ניו זילנד ותאילנד.
בסיום המשחק, שנערך מול 11,573 צופים, ניצחה ניו זילנד 1-3 וזכתה בטורניר.
הייתה זו הפעם היחידה שניו זילנד השתתפה באליפות אסיה ולא באליפות אוקיאניה.
בסך הכול נערכו עשרה משחקים (כולם באצטדיון הממשלה), שבהם הובקעו 35 שערים – ממוצע של 3.5 שערים למשחק.
נבחרת המצטיינות של הטורניר כללה שחקניות מכל הנבחרות המשתתפות: 5 מאוסטרליה וניו זילנד, 4 מהונג קונג, מלזיה ותאילנד ו-3 מסינגפור.
דווח כי הפרס למצטיינות היה אמור להיות טיול לאירופה, אך ככל הנראה זה לא התממש.
אליפות אסיה בכדורגל נשים 1977 , היא המהדורה השנייה של אליפות אסיה בכדורגל נשים.
הטורניר נערך בטאיוואן והתקיים מ-2 באוגוסט עד ה-11 באוגוסט 1977.
בטורניר השתתפו שש נבחרות - ארבע שלקחו חלק בטורניר הראשון שנערך שנתיים קודם, ואליהן הצטרפו יפן והמארחת טאיוואן שבאותם ימים הייתה בכלל חלק מקונפדרציית הכדורגל של אוקיאניה.
נבחרת טאיוואן הוקמה במיוחד לכבוד אליפות זו, וערכה את משחק הבכורה שלה במהלכה.
הנבחרת היפנית יוצגה על-ידי מועדון הכדורגל של ג'ינאן, ולכן משחקיה באליפות לא נחשבים למשחקים בין-לאומיים רשמיים של יפן.
במשחק הגמר נפגשו המארחת טאיוואן ותאילנד - הפיינליסטית מהאליפות הקודמת.
בסיום המשחק, שנערך בטאיפיי, ניצחה טאיוואן 0-1 וזכתה בטורניר בפעם הראשונה בתולדותיה.
נבחרת המצטיינות של הטורניר כללה שבע שחקניות מהאלופה טאיוואן, שתי שחקניות מתאילנד ושתי שחקניות מסינגפור.
אליפות אסיה בכדורסל לגברים היא טורניר הכדורסל הראשי, הנערך אחת לשנתיים, בין נבחרות הכדורסל מאסיה ומאוקיאניה.
האליפות, המאורגנת על ידי פיב"א אסיה, משמשת גם כטורניר המוקדמות באסיה לאליפות העולם ולמשחקים האולימפיים.
שמה הקודם של אליפות זו היה "אליפות הקונפדרציות של אסיה בכדורסל".
אליפות הקונפדרציות של אסיה נפתחה במנילה ב-1960, ומטרתה הייתה להעלות את הקבוצה האסייתית הטובה ביותר לטורניר הכדורסל של המשחקים האולימפיים.
בארבע התחרויות הבאות זכתה שלוש פעמים באליפות, בעוד ניצחה בגמר את הפיליפינים ב-1965. נבחרות , יפן ופיליפינים זכו בשלושת הטורנירים שלאחר מכן, עד שנבחרת סין זכתה לראשונה בטורניר בשנת 1975 ומאז הפכה לדומיננטית.
קוריאה מדורגת ראשונה מבין הקבוצות שסיימו כסגניות, בעוד אחריה נמצאות יפן ו.
נבחרת הפיליפינים נחלשה במהלך השנים, עקב הפוליטיקה סביב הכדורסל במדינה.
בתחילת המאה ה-21 שונה שם האליפות ל"אליפות פיב"א אסיה בכדורסל".
במהלך הטורניר של 2007 התחרו הנבחרות המערביות בכבוד כנגד הקבוצות המזרחיות החזקות, מה שהתבטא בגמר בין שתי הנבחרות המערביות איראן ו.
סיבה עיקרית לכך היא השליחה של השחקנים המשניים של נבחרת סין לטורניר (כאשר השחקנים הבכירים התאמנו לקראת אולימפיאדת בייג'ינג 2008).
העיר ווהאן בסין אירחה את הטורניר האחרון שנערך ב-2011.
החל מ-2017 משתתפות בטורניר נבחרות מאוקיאניה בעקבות ביטול אליפות אוקיאניה בכדורסל.
אליפות פיב"א אפריקה הידועה גם בשם אליפות אפריקה בכדורסל, היא אליפות כדורסל הגברים היבשתית של אפריקה.
האליפות מפגישה את נבחרות הכדורסל הטובות ביותר באפריקה, ומנוהלת על ידי פיב"א אפריקה, התאחדות כדורסל המסונפת לפיב"א.
האליפות משמשת גם כטורניר המוקדמות לאליפות העולם בכדורסל ולטורניר הכדורסל במשחקים האולימפיים.
אליפות אפריקה נערכת אחת לשנתיים.
שנה זוכה 1999 למינה דיאוורה 2001 מיגל לוטונדה 2003 מיגל לוטונדה 2005 אולימפיו סיפיראנו 2007 ז'ואקים גומז 2009 ז'ואקים גומז 2011 סאלח אל-מאג'רי2013 קרלוס מוראיס2015 צ'מברלין אוגוצ'י2017 איקה דיוגו2021 מכרם בן רומדאן2025 צ'ילדה דונדאו
אליפות אסיה בפורמולה רנו היא סדרה של מרוצי מכוניות מסוג פורמולה בעל מנוע של חברת רנו עם קיבולת 2 ליטר המתקיימת באסיה.
האליפות היא אחת מני רבות אשר מהוות חלק מ"תוכנית פיתוח נהגים של רנו" המתרחשות באזורים שונים בעולם בהן מתחרים במכוניות מרוץ מסוג פורמולה רנו בעלי נפחי מנוע 1.6 ליטר, 2 ליטר ו-3.5 ליטר.
התחרות מתקיימת מאז שנת 2002 במסלולים הממוקמים בסין ובמלזיה.
שלדת המכוניות המשתתפות היא של יצרנית השלדות האיטלקית Tatuus.
האליפות מחולקת ל-7 אירועים כאשר בכל אירוע מתקיימים שני מרוצים בני 10 הקפות כל אחד.
חלוקת נקודות על פי מיקום בסוף כל מרוץ:
הישראלי אלון דאי הוא המנצח של אליפות זו לשנת 2009.
אליפות ארצות הברית פרטים ארגון מפעיל WWE מותג סמאקדאון תאריך יצירה 1 בינואר 1975 האלוף הנוכחי כרמלו הייס תאריך זכייה 19 בדצמבר 2025
(שודר ב-26 בדצמבר 2025) שמות קודמים אליפות ארצות הברית במשקל כבדשל NWA (Mid-Atlantic)(1975–1981)
אליפות ארצות הברית במשקל כבדשל NWA (בלתי מעורערת)(1981–1991)
אליפות ארצות הברית במשקל כבדשל WCW(1991–2001)
אליפות ארצות הברית של ה-WCW(2001)
אליפות ארצות הברית היא אליפות היאבקות מקצועית של ארגון ה-WWE.
האלוף הנוכחי הוא כרמלו הייס.
אליפות ארצות הברית הייתה ידועה במקור כ"אליפות ארצות הברית במשקל כבד של NWA".
האליפות נוצרה בארגון MACW ב-1 בינואר 1975, על ידי ג'ים קרוקט הבן, הבעלים של ארגון ה-MACW.
האלוף הראשון בתולדותיה של החגורה היה הארלי רייס.
בשנת 1988, טד טרנר (הבעלים של הארגון ההיאבקות הגדול ביותר בזמנו, ה-WCW) קנה את האליפות והפך אותה לאליפות המשנית של ארגון ה-WCW.
במרץ 2001 הארגון WWE רכש את הארגון WCW ובכך האליפות עברה ל-WWF ושמה שונה ל"אליפות ארצות הברית של WCW".
בסדרת ההישרדות 2001, אליפות ארצות הברית התאחדה עם האליפות הבין יבשתית ואליפות ארצות הברית הושבתה זמנית.
ביולי 2003, האליפות הוחזרה לפעילות והאליפות הפכה להיות כאליפות משנית בתוכנית סמאקדאון.
שם שנים אליפות ארצות הברית במשקל כבד של NWA (גרסת Mid-Atlantic) 1975–1981 אליפות ארצות הברית במשקל כבד של NWA (הגרסה הבלתי מעורערת) 1981–1991 אליפות ארצות הברית במשקל כבד של WCW 1991–2001 אליפות ארצות הברית של WCW 2001–2003 אליפות ארצות הברית של ה-WWE 2003–הווה
מתאבק זכייה מספר תאריך הזכייה מספר ימים בהחזקת התואר מיקום אירוע הערות 1 הארלי רייס 1 1 בינואר 1975 183 טלהאסי, פלורידה האוס שואו זכה בתואר לאחר שניצח בטורניר על האליפות.
2 ג'וני ולנטיין 1 3 ביולי 1975 93 גרינסבורו, צפון קרוליינה האוס שואו — פנויה — 4 באוקטובר 1975 — — — האליפות התפנתה לאחר שוולנטיין סיים את קריירת ההיאבקות שלו בפציעה.
3 טרי פאנק 1 9 בנובמבר 1975 18 גרינסבורו, צפון קרוליינה האוס שואו זכה בתואר לאחר שניצח בטורניר על האליפות.
18 ג'ימי סנוקה 1 1 בספטמבר 1979 231 שרלוט, צפון קרוליינה האוס שואו הביס את ריקי סטימבוט בגמר טורניר על התואר.
23 וואהו מקדניאל 1 8 באוגוסט 1981 24 גרינסבורו, צפון קרוליינה האוס שואו — פנויה — ספטמבר 1981 — — — הו מקדניאל נפצע.
24 הסמל סלוטר 1 4 באוקטובר 1981 229 שרלוט, צפון קרוליינה האוס שואו הביס את ריקי סטימבאוט בגמר הטורניר על התואר.
25 וואהו מקדניאל 2 21 במאי 1982 17 ריצ'מונד, וירג'יניה האוס שואו 26 הסמל סלוטר 2 7 ביוני 1982 76 גרינסבורו, צפון קרוליינה האוס שואו התואר הוענק לסלאוטר לאחר שמקדניאל נפצע.
2 28 בנובמבר 1985 182 גרינסבורו, צפון קרוליינה סטארקייד מגנום T.A.
— פנויה — 29 במאי 1986 — — — התפנתה לאחר שמגנום T.A תקף את נשיא הארגון, בוב גייגל 38 ניקיטה קולוף 1 17 באוגוסט 1986 328 שרלוט, צפון קרוליינה האוס שואו קולוף הביס את הו מקדניאל בטורניר "הטוב משבעה קרבות".
39 לקס לוגר 1 11 ביולי 1987 138 גרינסבורו, צפון קרוליינה האוס שואו 40 דאסטי רודס 1 26 בנובמבר 1987 141 שיקגו, אילינוי סטארקייד — פנויה — 15 באפריל 1988 — — — דאסטי רודס תקף את נשיא הארגון, ג'ים קורנט.
41 בארי וינדהאם 1 13 במאי 1988 283 יוסטון, טקסס האוס שואו וינדהאם הביס את ניקיטה קולוף בטורניר על התואר.
42 לקס לוגר 2 20 בפברואר 1989 76 שיקגו, אילינוי Chi-Town Rumble 43 מייקל הייז 1 7 במאי 1989 15 נאשוויל, טנסי WrestleWar 44 לקס לוגר 3 22 במאי 1989 523 בלופילד, וירג'יניה המערבית האוס שואו לוגר נהפך לאלוף עם ההחזקה הכי ארוכה בהיסטוריה של האליפות (17 חודשים).
45 סטן האנסן 1 27 באוקטובר 1990 50 שיקגו, אילינוי האלווין האבוק 46 לקס לוגר 4 16 בדצמבר 1990 210 סנט לואיס, מיזורי סטארקייד — פנויה — 14 ביולי 1991 — בולטימור, מרילנד המסיבה האמריקאית הגדולה האליפות התפנתה לאחר שלקס לוגר זכה באליפות העולם במשקל כבד של ה-WCW.
47 סטינג 1 25 באוגוסט 1991 86 אטלנטה, ג'ורג'יה האוס שואו סטינג הביס את "סטון קולד" סטיב אוסטין בטורניר על התואר.
48 ריק רוד 1 19 בנובמבר 1991 419 סוואנה, גאורגיה Clash of the Champions XVII — פנויה — דצמבר 1992 — — — האליפות התפנתה מכיוון שריק רוד נפצע.
49 דאסטין רודס 1 11 בינואר 1993 138 אטלנטה, ג'ורג'יה Saturday Night רודס ניצח את ריקי סטימבוט בקרב על המועמדות לתואר אך בנסיבות לא הוגנות ולכן ויתר על האליפות.
— פנויה — 29 במאי 1993 — — WorldWide קרב בין רודס לבין ריק רוד על התואר הסתיים בתיקו.
50 דאסטין רודס 2 30 באוגוסט 1993 119 אטלנטה, ג'ורג'יה Saturday Night רודס ניצח את ריק רוד בקרב על האליפות.
54 ג'ים דאגן 1 18 בספטמבר 1994 100 רואנוק, וירג'יניה Fall Brawl 1994: War Games דאגן ניצח את סטיב אוסטין בקרב של 33 שניות.
57 קנסוקה סאסאקי 1 13 בנובמבר 1995 44 טוקיו, יפן WCW World in Japan זכה בתואר בארגון NJPW.
58 וואן מן גאנג 1 27 בדצמבר 1995 33 נאשוויל, טנסי Starrcade: World Cup of Wrestling ניצח בקרב חושך באירוע שלם וצפה.
61 אדי גררו 1 29 בדצמבר 1996 77 נאשוויל, טנסי סטארקייד ניצח את דיאמונד דאלאס פייג' בטורניר על התואר.
סטארקייד 67 רייבן 1 19 באפריל 1998 1 דנוור, קולורדו Spring Stampede 68 גולדברג 1 20 באפריל 1998 77 קולורדו ספרינגס, קולורדו Monday Nitro — פנויה — 6 ביולי 1998 — — — התפנתה כשגולדברג זכה באליפות העולם במשקל כבד של ה-WCW והיה חייב לפנותה.
69 ברט הארט 1 20 ביולי 1998 21 סולט לייק סיטי, יוטה Monday Nitro ניצח את דיאמונד דאלאס פייג' על האליפות.
70 לקס לוגר 5 10 באוגוסט 1998 1 ראפיד סיטי, דרום דקוטה Monday Nitro 71 ברט הארט 2 11 באוגוסט 1998 76 פארגו, דקוטה הצפונית Thunder שודר ב-13 באוגוסט.
72 דיאמונד דאלאס פייג' 2 26 באוקטובר 1998 35 פיניקס, אריזונה Monday Nitro 73 ברט הארט 3 30 בנובמבר 1998 70 צ'טנוגה, טנסי Monday Nitro קרב ללא פסילות.
74 רודי פייפר 3 8 בפברואר 1999 13 באפלו, ניו יורק Monday Nitro 75 סקוט הול 1 21 בפברואר 1999 25 אוקלנד, קליפורניה SuperBrawl IX — פנויה — 18 במרץ 1999 — — — פונתה על ידי יושב ראש WCW, ריק פלייר.
76 סקוט סטיינר 1 11 באפריל 1999 85 טקומה, וושינגטון Spring Stampede ניצח את בוקר טי בטורניר על התואר.
— פנויה — 5 ביולי 1999 — אטלנטה, ג'ורג'יה Monday Nitro פונתה על ידי יו"ר WCW, ריק פלייר.
77 דייוויד פלייר 1 5 ביולי 1999 35 אטלנטה, ג'ורג'יה Monday Nitro ריק פלייר הענק לבנו, דייוויד, את התואר.
78 כריס בנואה 1 9 באוגוסט 1999 34 בויסי, איידהו Monday Nitro 79 סייקו סיד 1 12 בספטמבר 1999 42 וינסטון סיילם, צפון קרוליינה Fall Brawl 80 גולדברג 2 24 באוקטובר 1999 1 לאס וגאס, נבדה האלווין האבוק הקרב הופסק לאחר שסייקו סיד דימם קשות וגולדברג זכה באליפות.
81 ברט הארט 4 25 באוקטובר 1999 14 פיניקס, אריזונה Monday Nitro 82 סקוט הול 2 8 בנובמבר 1999 41 אינדיאנפוליס, אינדיאנה Monday Nitro קרב סולמות מרובע, גולדברג וסייקו סיד השתתפו גם.
סטארקייד סקוט הול נפצע בברך ובנואה קיבל את התואר.
84 ג'ף ג'ארט 2 20 בדצמבר 1999 27 בולטימור, מרילנד Monday Nitro קרב זה היה קרב סולמות.
— פנויה — 16 בינואר 2000 — סינסינטי, אוהיו Souled Out ג'ארט נפצע והאליפות פונתה.
85 ג'ף ג'ארט 3 17 בינואר 2000 84 קולומבוס, אוהיו Monday Nitro האליפות הוענקה לג'ארט על ידי הקומיסר של ה-WCW, קווין נאש.
— פנויה — 10 באפריל 2000 — דנוור, קולורדו Monday Nitro פונתה על ידי אריק בישופ ווינס רוסו בגלל שהארגון "אותחל".
86 סקוט סטיינר 2 16 באפריל 2000 84 שיקגו, אילינוי Spring Stampede ניצח את סטינג בטורניר על האליפות.
— פנויה — 9 ביולי 2000 — דייטונה ביץ', פלורידה מסיבה בחוף פונתה כי סטיינר הושעה מה-WCW.
87 לאנס סטורם 1 18 ביולי 2000 66 אובורן הילס, מישיגן Monday Nitro ניצח את מייק אוסום בטורניר על האליפות.
94 ריק סטיינר 1 5 בפברואר 2001 41 טופלו, מיסיסיפי Monday Nitro 95 בוקר טי 1 18 במרץ 2001 128 ג'קסונוויל, פלורידה Greed באותו זמן ה-WWE רכשו את WCW.
96 כריס קאניון 1 24 ביולי 2001 48 פיטסבורג, פנסילבניה סמאקדאון האליפות הוענקה לו על ידי בוקר טי והבעלים של ECW, סטפני מקמהן.
101 אדי גררו 2 27 ביולי 2003 84 דנוור, קולורדו נקמה גאררו ניצח את כריס בנואה בטורניר על האליפות.
102 ביג שואו 1 19 באוקטובר 2003 147 בולטימור, מרילנד ללא רחמים 103 ג'ון סינה 1 14 במרץ 2004 114 ניו יורק, ניו יורק רסלמניה 20 — פנויה — 8 ביולי 2004 — ויניפג, מניטובה סמאקדאון האליפות נלקחה מסינה לאחר שתקף את המנהל הכללי של סמאקדאון, קורט אנגל.
104 בוקר טי 2 29 ביולי 2004 68 סינסינטי, אוהיו סמאקדאון קרב הדחות בין ג'ון סינה, רנה דופרי, קנזו סוזוקי, רוב ואן דאם, בילי גאן, צ'ארלי האס ולות'ר ריינס.
סאמרסלאם 110 בוקר טי 3 21 באוקטובר 2005 35 רינו, נבדה סאמרסלאם — פנויה — 25 בנובמבר 2005 — שפילד, אנגליה סמאקדאון קרב בין האלוף, בוקר טי, לבין כריס בנואה על האליפות נגמר בהצמדה כפולה.
111 בוקר טי 4 13 בינואר 2006 40 פילדלפיה, פנסילבניה סמאקדאון ניצח את בנואה בקרב הטוב מחמש.
119 מאט הארדי 1 27 באפריל 2008 84 בולטימור, מרילנד באקלאש התואר הועבר ל-ECW יחד עם הארדי בדראפט.
120 שלטון בנג'מין 1 20 ביולי 2008 240 יוניונדייל, ניו יורק המסיבה האמריקאית הגדולה התואר חזר לסמאקדאון לאחר שבנג'מין הוחשב כמתאבק בסמאקדאון.
121 MVP 2 20 במרץ 2009 76 קורפוס כריסטי, טקסס סמאקדאון התואר הועבר ל-Raw לאחר שהמתאבק MVP הועבר לשם בדראפט.
122 קופי קינגסטון 1 1 ביוני 2009 126 ברמינגהאם, אלבמה Raw 123 המיז 1 5 באוקטובר 2009 224 וילקס-בארה, פנסילבניה Raw 124 ברט הארט 5 17 במאי 2010 7 טרנטו, אונטריו Raw קרב ללא פסילות וללא ספירות חוץ.
— פנויה — 24 במאי 2010 — טרנטו, אונטריו Raw התפנתה כשברט הארט נהפך למנהל הראשי של Raw.
126 המיז 2 14 ביוני 2010 97 שרלוט, צפון קרוליינה Raw ניצח את R-טרות', את זאק ריידר ואת ג'ון מוריסון בקרב מרובע.
127 דניאל בריאן 1 19 בספטמבר 2010 176 רוזמונט, אילינוי לילה של אלופים 128 שיימוס 1 14 במרץ 2011 48 סנט לואיס, מיזורי Raw התואר הועבר לסמאקדאון יחד עם שיימוס.
129 קופי קינגסטון 2 1 במאי 2011 49 טמפה, פלורידה חוקי אקסטרים קרב שולחנות, התואר הועבר חזרה ל-Raw יחד עם קינגסטון.
138 רוסב 1 3 בנובמבר 2014 146 באפלו, ניו יורק Raw Backstage Pass הקרב שודר ב-WWE Network לאחר סיומה של Raw.
139 ג'ון סינה 4 29 במרץ 2015 147 סנטה קלרה, קליפורניה רסלמניה 31 140 סת' רולינס 1 23 באוגוסט 2015 28 ברוקלין, ניו יורק סאמרסלאם קרב על אליפות ה-WWE העולמית במשקל כבד ועל אליפות ארצות הברית.
155 ברון קורבין 1 8 באוקטובר 2017 70 דטרויט, מישיגן גיהנום בכלוב הקרב היה קרב משולש בין ברון קורבין, איי ג'יי סטיילס וטיי דילינג'ר.
156 דולף זיגלר 2 17 בדצמבר 2017 9 בוסטון, מסצ'וסטס התנגשות של אלופים הקרב היה קרב משולש בין דולף זיגלר, ברון קורבין ובובי רוד.
— פנויה — 26 בדצמבר 2017 — רוזמונט, אילינוי סמאקדאון לייב דולף זיגלר ויתר על התואר, האלוף הגיע מטורניר של שמונה מתאבקים.
157 בובי רוד 1 16 בינואר 2018 54 בוסטון, מסצ'וסטס סמאקדאון לייב ג'ינדר מהאל ניצח בחצי הגמר את אקסבייר וודס ויותר מאוחר באותו הערב בובי רוד ניצח בחצי הגמר את מוג'ו ראוולי.
לאחר הקרב של רוד, המשרתים של מהאל תקפו את רוד ולאחר מכן הג'נרל מנג'ר, דניאל בריאן, נכנס והודיע שקרב האליפות לא יתקיים ברויאל ראמבל, אלא באותו הערב ובקרב בין השניים ניצח רוד.
158 רנדי אורטון 1 11 במרץ 2018 28 קולומבוס, אוהיו פאסטליין 159 ג'ינדר מהאל 1 8 באפריל 2018 8 ניו אורלינס, לואיזיאנה רסלמניה 34 הקרב היה קרב מרובע שכלל בנוסף את בובי רוד ורוסב.
160 ג'ף הארדי 1 16 באפריל 2018 90 הרטפורד, קונטיקט Raw האליפות הפכה להיות בלעדית לתוכנית סמאקדאון עקב "זעזוע המתאבקים".
166 ריי מיסטריו 1 19 במאי 2019 15 הרטפורד, קונטיקט כסף בבנק 167 סמואה ג'ו 2 3 ביוני 2019 20 אוסטין, טקסס Raw מיסטריו, שנפצע בכתפו באירוע כסף בבנק, החליט לוותר על חגורת האליפות ולהעניק אותה לסמואה ג'ו.
מתאבק פעמים ריק פלייר 6 לקס לוגר, כריס בנואה, ברט הארט, ג'ון סינה, וואהו מקדניאל 5 בלאקג'ק מוליגן, בוקר טי, ריקי סטימבוט 4
אליפות אפריקה בכדורגל נשים היא טורניר כדורגל נשים בינלאומי הנערך בין החברות ב-CAF, התאחדות הכדורגל של אפריקה.
הטורניר נערך בכל שנתיים החל משנת 1991.
לאורך רוב שנות הטורניר, היה הפרש גדול בין נבחרת ניגריה לבין שאר נבחרות היבשת שהתחרו נגדה, כאשר בכל שבעת הטורנירים הראשונים היא זכתה.
בשנת 2008 הגיע השינוי, ונבחרת גינאה המשוונית הדיחה את ניגריה בחצי הגמר וזכתה בסופו של דבר בטורניר כולו.
ארבע שנים לאחר מכן, היא זכתה שוב בטורניר וביססה את עצמה כאחת הנבחרות הטובות באפריקה.
מאז הקמתה, משמשת האליפות כטורניר המוקדמות לגביע העולם לנשים.
בשני הטורנירים הראשונים של האליפות, רק הזוכה הייתה מעפילה לגביע העולמי.
בטורניר השלישי הוחלט שגם האלופה וגם סגניתה מעפילות אוטומטית לגביע העולמי, ואילו בשנים שאחר כך התווסף מקום גם לנבחרות שסיימו במקום השלישי (2015) והרביעי (2023).
אליפות אפריקה בכדורגל נשים 2012, היא אליפות אפריקה בכדורגל נשים העשירית שארגנה קונפדרציית הכדורגל של אפריקה.
הטורניר נערך בגינאה המשוונית מ-28 באוקטובר עד ה-11 בנובמבר 2012. אף על פי שנבחרה כמארחת, לא העפילה גינאה המשוונית באופן אוטומטי לטורניר, אלא נאלצה להשתתף עם יתר הנבחרות במשחקי המוקדמות שהחלו בינואר 2012.
במשחק הגמר נפגשו דרום אפריקה (בפעם השישית בתולדותיה) והמארחת גינאה המשוונית - בהופעה שלישית בגמר.
בסיום המשחק, שנערך אל מול קהל של 20,000 צופים במלאבו, ניצחה גינאה המשוונית 0-4, וזכתה בתואר בפעם השנייה בתולדותיה.
ג'נובבה אנונמה, שהובילה את גינאה המשוונית עד לזכייה בטורניר, סיימה כמלכת השערים (6 כיבושים).
טיה וינו אינס נ'רהי (חוף השנהב)
אליפות אפריקה בכדורגל נשים 2008 היא אליפות אפריקה בכדורגל נשים השמינית שארגנה קונפדרציית הכדורגל של אפריקה.
הטורניר נערך בגינאה המשוונית מ-15 בנובמבר עד 29 בנובמבר 2008. נבחרת גינאה המשוונית העפילה באופן אוטומטי לטורניר בתור המארחת, ואליה הצטרפו שבע הנבחרות שניצחו במשחקי המוקדמות שהחלו בנובמבר 2007.
במשחק הגמר נפגשו דרום אפריקה (בפעם החמישית בתולדותיה) והמארחת גינאה המשוונית - בהופעת בכורה בגמר.
בסיום המשחק, שנערך באצטדיון הבינלאומי של מלאבו, ניצחה גינאה המשוונית 1-2, וזכתה בתואר בפעם הראשונה בתולדותיה.
ג'נובבה אנונמה, שהובילה את גינאה המשוונית עד לזכייה בטורניר, סיימה כמלכת השערים (6 כיבושים) ואף נבחרה לשחקנית המצטיינת.
אליפות אפריקה בכדורגל נשים 2014, היא אליפות אפריקה בכדורגל נשים ה-11 שארגנה קונפדרציית הכדורגל של אפריקה.
הטורניר נערך בנמיביה מ-11 באוקטובר עד ה-25 באוקטובר 2014. האליפות שימשה כטורניר המוקדמות לגביע העולם 2015, שנערך שנה לאחר מכן בקנדה.
נבחרת נמיביה העפילה אוטומטית לטורניר כמארחת, בעוד שאר שבע הנבחרות עלו מטורנירי המוקדמות שהחלו בפברואר 2014.
במשחק הגמר נפגשו ניגריה (בפעם התשיעית בתולדותיה) וקמרון - בהופעה שלישית בגמר.
בסיום המשחק, שנערך באצטדיון בוינדהוק, ניצחה ניגריה 0-2, וזכתה בתואר בפעם התשיעית בתולדותיה.
החלוצות דיזייר אופרנוזי ואסיסאט אושואלה, שכבשו את שני השערים בגמר, זכו בפרסי מלכת השערים והשחקנית המצטיינת של הטורניר, בהתאמה.
בעקבות מיקומן כשלוש הראשונות, העפילו ניגריה, קמרון וחוף השנהב ישירות לגביע העולם כנציגות קונפדרציית הכדורגל של אפריקה.
אליפות אפריקה בכדורגל נשים 2004, היא אליפות אפריקה בכדורגל נשים השישית שארגנה קונפדרציית הכדורגל של אפריקה.
הטורניר נערך בדרום אפריקה מ-18 בספטמבר עד ה-3 באוקטובר 2004. נבחרת דרום אפריקה העפילה אוטומטית לטורניר כמארחת, בעוד שאר שבע הנבחרות עלו מטורנירי המוקדמות שהחלו במרץ 2004.
במשחק הגמר נפגשו ניגריה (בפעם השישית ברציפות) וקמרון - בהופעה ראשונה בגמר מאז 1991. בסיום המשחק, ניצחה ניגריה 0-5, וזכתה בתואר בפעם השישית בתולדותיה.
פרפטואה נקווצ'ה, שכבשה רביעייה בגמר, סיימה כשחקנית המצטיינת וכמלכת השערים (9 כיבושים) של הטורניר.
אליפות אפריקה בכדורגל נשים 2010, היא אליפות אפריקה בכדורגל נשים התשיעית שארגנה קונפדרציית הכדורגל של אפריקה.
הטורניר נערך בדרום אפריקה מ-31 באוקטובר עד ה-14 בנובמבר 2010. האליפות שימשה כטורניר המוקדמות לגביע העולם 2011, שנערך שנה לאחר מכן בגרמניה.
נבחרת דרום אפריקה העפילה אוטומטית לטורניר כמארחת, בעוד שאר שבע הנבחרות עלו מטורנירי המוקדמות שהחלו במרץ 2010.