tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בהמשך אותה שנה, החל מנדלסון להקליט את האלבום "יובל המנוול 2: אזרחות טובה".
האלבום כולל שירי מחאה בהם משולבים תכנים מתוכנית הלימוד לאזרחות.
החל מ-2020 משתתף מנדלסון בסדרה פלמ"ח בערוץ TeenNick בתפקיד מנחם בגין.
ביוני 2020 יצא אלבום הילדים "מגש הקצב" של המוזיקאי והקולנען הישראלי נדב הולנדר, פרויקט מוזיקלי המבוסס על טקסטים של המשורר נתן אלתרמן בהשתתפותו של מנדלסון יחד עם ענת מושקובסקי ורוני וגנר.
במסגרתו ביצע את השיר "על מות האימפריה".
בשנת 2022 הופיע בעונה השנייה של מקיף מילאנו בתור אפי.
מנדלסון מתגורר בתל אביב, נשוי ואב לשלושה.
עוסק כמורה לאזרחות ולקולנוע בבית הספר התיכון בליך שברמת גן.
הצורה הגאומטרית (2013) (בהשתתפות הלובסטרים)
יובל המנוול – שירים לבלה (2016)
יובל מנדלסון והמסע לפולין (2019) (בהשתתפות המסע לפולין)
המסע נמשך (2022) (בהשתתפות המסע לפולין)
דגנרט במקלט (2024) (אלבום דמו)
המסע בדם (2025) (בהשתתפות המסע לפולין)
עוד משקאות חריפים (2024) (מיני-אלבום)
חתולים על סירת פדלים – דובל'ה (2012)
גירושים נפלאים – להב סוקצבר (2009)
החדש של עומרי גורדון – קורמוש (2015)
גרעינים – אפרים המופלא (2016)
יובל סגל (נולד ב-3 בספטמבר 1971, י"ג באלול ה'תשל"א) הוא שחקן, יוצר, קומיקאי ודוגמן ישראלי.
סגל נולד בעפולה ובילדותו עברה המשפחה להתגורר בכפר סבא.
סבו היה המשורר והמתרגם אליעזר כגן ודודתו היא השחקנית תחיה דנון.
הוא נקרא על שם דודו, רב"ט יובל שמואלי, שנספה בצוללת דקר.
בצעירותו עסק בסיף והיה אלוף ישראל במספר קטגוריות גיל.
באמצע שנות התשעים החל לדגמן, והוביל קמפיינים של חברות אופנה, בהן "המשביר לצרכן".
כמו כן, השתתף בפרסומות רבות.
בשנת 1996 זכה בפרס דוגמן השנה בטקס פרסי האופנה.
בשנת 1997 החל ללמוד משחק בבית הספר למשחק של יורם לוינשטיין, והתקבל ללהקת השחקנים של "הבימה".
בשנה הראשונה ללימודיו קיבל את התפקיד הטלוויזיוני הראשון שלו בתפקיד משני בסדרת הדרמה של איילת דקל ואורי ענבר "כחול עמוק" אשר שודרה בערוץ 2 בזכיינית טלעד.
בשנת 1998 גילם סגל את דני ז'ואני בסדרה הקומית "שמש" בערוץ 2.
בין ההצגות בהן השתתף ב"הבימה" ניתן למצוא את "במלחמה כמו במלחמה", "עקב אכילס", "צורה לאהבה", "זוגיות" ו"הנאהבים והנעימים".
כמו כן השתתף ב"דצמבר" בתיאטרון בית ליסין.
בשנים 1998־2001 שיחק בסדרת הטלוויזיה "טירונות" בתפקיד רועי ממן.
ב-1999 השתתף בסרט הקולנוע "זמן אוויר" בתפקיד מיכה.
בשנת 2001 הנחה ביחד עם רמה מסינגר, את שעשועון הטלנובלות "מלכת הלבבות" בערוץ ויוה.
אחד מסרטיו המשמעותיים של סגל היה "מתנה משמיים" של דובר קוסאשווילי משנת 2003. משחקו זיכה אותו במועמדות לפרס אופיר.
באותה שנה השתתף ב"הייתה לי ילדות מאושרת" של אורי סיון.
בנוסף באותה השנה שיחק בסדרת הדרמה של ערוץ 2 "טיפול נמרץ" גילם את דמותו של יונתן ברעם.
בשנת 2004 שיחק בסרטו של מרק רוזנבאום "לרקוד" בתפקיד יקי.
באותה שנה החל להשתתף בסדרת המערכונים "קצרים".
באותה תקופה החל להנחות את תוכנית הקולנוע בערוץ הראשון "טלסינמה".
ב-2006 שיחק סגל בסדרת הדרמה של HOT "פרשת השבוע", בתפקיד אלישע בן דוד.
בשנים 2006־2007 שיחק בקומדיית המצבים "החיים זה לא הכל", לצד אבי קושניר וענת וקסמן, שם גילם את אהוד (טל) המורה לריקוד, וב-2011 חזר לגלם את אהוד באחד הפרקים בסדרה.
סגל הוביל יחד עם קרן מור ועם שחר חסון את הקמפיין של חברת כרטיסי האשראי "לאומי קארד" משנת 2008 עד 2021.
בשנים 2010–2012 שיחק בסדרת הדרמה קומית "טקסי דרייבר" שאותה גם יצר וכתב, ושיחק בתפקיד ראשי את יגאל לוי.
בשנת 2012 החל לשחק בהצגת הבימה "שרי המלחמה", שם גילם את גבע, שר הביטחון.
ב-2013 שיחק בעונתה השנייה של "חסמבה דור 3" בתפקיד יואב צור.
באותה השנה גם השתתף במחזה "עובד בשביל שניים" בתיאטרון בית ליסין, מאת ריצ'רד בין, עם אלי יצפאן, נועם פנחסוב, ענת מגן-שבו ועוד, בבימויו של משה קפטן.
ב-2014 שודרה עונתה השנייה של הסדרה "פלפלים צהובים", שם גילם את ד"ר גביש.
באותה שנה שיחק בסרט "אפס ביחסי אנוש", בתפקיד בועז, מפקד הבסיס.
בנוסף באותה השנה גם השתתף כאורח בתוכנית "הכל הולך", המשודרת בערוץ 13.
בשנים 2014־2017 גילם את דמותו של פרופסור לנדאו בסדרה "מתים לרגע".
ב-2015 החל לשחק בסדרה הדרמה של יס "פאודה", בתפקיד מורנו, מפקד יחידת המסתערבים.
באותה שנה החל לשחק גם במחזות "ארוחת פרידה" ו"אילוף הסוררת" בתיאטרון בית ליסין.
ב-2016 שיחק בסדרה הקומית "סופשלי".
באותה השנה גם הופיע בתפקיד הראשי בסרטו של איתן גרין "חדרי הבית".
ב-2019 הופיע בתפקיד של איציק מסיקה בסדרה "בת אל הבתולה".
בנוסף באותה שנה השתתף בסדרה "נחמה" של הקומיקאי והשחקן רשף לוי.
כמו כן מגלם תפקיד ראשי במחזה "מיזרי" שהועלה במרץ 2019 בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2020 החל להשתתף במחזה "אלוהי הקטל" בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 2022 השתתף בעונה השמינית של "רוקדים עם כוכבים" בקשת 12 והודח שני.
בשנת 2023 שיחק בסדרה הקומית "קופה ראשית" בתפקיד איציק.
באותה שנה שיחק בסדרת הנוער "פול ספיד" בתפקיד אדי שגב מנהל נבחרת ישראל.
בשנת 2024 שיחק בסדרה "פטריק" בתפקיד איציק "ראש משפחת פשע".
בשנת 2025 שיחק בתפקיד הראשי את דמותו של גונן שגב בסרט "השר שהפך למרגל", ששודר בקשת 12.
סגל נשוי למיה ישראלי, בתו של אלי ישראלי ולהם שלושה ילדים.
יובל (דוד) פרי (נולד ב־1966) הוא זמר מזרחי.
יובל פרי פרץ לתודעת חובבי הז'אנר הטורקי במוזיקה המזרחית במהלך שנות ה-90. חלק ממילות השירים והעיבודים לאלבומיו נעשו יחד עם שיקו חייק שיותר מאוחר פנה לקריירת סולו משלו, וחלק מהלחנים הם עיבודים למוזיקה טורקית מסורתית.
תוכניהם של שיריו נעים בין נושאים טראגיים, ייסורי אהבה ואהבה נכזבת אשר מולבשים על גבי נעימות עצובות, לבין תכנים יומיומיים ושמחים המולחנים על גבי נעימות "חפלה".
חלק מתכניו של פרי ידועים בבוטות שלהם, לדוגמה השיר "איזה כוסית", זאת בניגוד לרוב זמרי הז'אנר המזרחי אשר תוכניהם בעלי אופי רומנטי ומסורתי יותר.
גורם נוסף אשר תרם לפרסום של פרי בתחילת דרכו, היה הופעותיו הססגוניות, בהן הוא הופיע עוטה גלימה ולראשו כתר, וכינה את עצמו "יובל פרי המלך".
לימים, לאחר שחזר בתשובה, חזר בו פרי מהלבוש היהיר והעדיף תדמית צנועה יותר.
את שירו הראשון, "אשה, למה את בוכה", הקליט פרי עם חברו הטוב, זמר הנשמה תמיר חדד.
שיר זה היה לאבן דרך בחייו המוזיקליים של פרי ושל חדד.
לאחר הרשעתו של חדד, פרי שב לכתיבה עצמאית וכתב את השיר "דואט הפרידה".
יובל סמו (נולד ב-20 ביוני 1969) הוא קומיקאי, חקיין, שחקן וסטנדאפיסט ישראלי.
הוא התפרסם לראשונה בתוכנית המערכונים "דומינו" כחבר בהרכב הקומי "שלישיית פרוזאק", יחד עם שלומי קוריאט ואופיר לובל ולימים גם כאחד מחברי הקאסט של תוכנית הסאטירה הפופולרית "ארץ נהדרת".
סמו נולד וגדל בקריית אליעזר שבחיפה לדליה, מזכירה בבית ספר, ויוסי, יליד בולגריה, שהיה במקצועו מורה לנהיגה וטייס אזרחי.
אביו תרם משמעותית לקריירה שלו, בשלל סרטונים שיובל פרסם ברשתות החברתיות וגרפו מיליוני צפיות.
את שירותו בצה"ל עשה בחיל חימוש ושם הכיר את עמי סמולרצ'יק.
לאחר שירותו הצבאי עבד כמחסנאי בחברת החשמל לישראל, וכעבור שנה החל לעבוד כנהג בחברת הקוסמטיקה לוריאל.
בנוסף עבד בעבודות מזדמנות, ובכללן עבודה במוסך, בגינון, מלצר קייטרינג, מחלק עיתונים ופועל בניין.
במקביל למד בבית הספר למשחק "בית צבי".
הקריירה שלו החלה כחלק מההרכב הקומי "שלישיית פרוזאק", במסגרת העונות השלישית והרביעית של תוכנית המערכונים "דומינו".
בשנת 2000 גילם בהצגת הילדים "מתקן החלומות" את התפקיד הראשי של אלכס מתקן החלומות.
בין השנים 2001–2003 שיחק בתיאטרון בהצגה "תסתכלו עלי" ב"צוותא" (שם החליף את חנן לדרמן שחזר בתשובה באותה התקופה).
בשנת 2004 שיחק בסרט "אהבה קולומביאנית" ובסרט הטלוויזיה "לנצח עם מיקי ברקוביץ'".
בשנת 2006 שיחק בשני פרקים של הטלנובלה "השיר שלנו" בתפקיד כורכום.
מאז שנת 2007 משתתף בתוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת".
בין הדמויות שגילם בתוכנית היו אהוד יערי, מוש בן ארי, מירי רגב, אבו מאזן, חסן נסראללה, מלכת אנגליה, בצלאל סמוטריץ', מנחם בגין, אורי אורבך ועוד.
לאורך השנים השתתף סמו בתוכניות טלוויזיה רבות נוספות, הן כשחקן אורח והן כשחקן קבוע, וביניהן: "טירונות", "הרצועה", "החיים זה לא הכל", "שידורי המהפכה", "דומינו", "החברים של נאור", "שמונה דקות ביום", "הפיג'מות", "המופע של אדיר מילר", "כל שבת שנייה", "חדשות מפתיעות", "אולי הפעם", "הפרלמנט", "שחקן זר".
במספר סדרות אף גילם את התפקיד הראשי: "זנזורי", "השוטר הטוב" ו"אלישע".
כמו כן, בשנות ה-2000 שיחק בתפקידי משנה במספר סרטים ישראלים, כדוגמת "בקרוב יקרה לך משהו טוב" ו"יוסי וג'אגר".
ב-2010 שיחק בסרט הקומדיה של שחקני "ארץ נהדרת" – "זוהי סדום".
בחנוכה 2013 השתתף סמו במופע "X פסטיגל" בתפקיד זיק - ליצן המשמש כעוזרו של המנהל הרשע (מריאנו אידלמן) של "הקרקס המכושף".
בשנת 2015 החל סמו לשחק בתפקיד הראשי את דמותו של אלישע בקומדיית מצבים לילדים "אלישע", וכן היה גם חלק מיוצרי הסדרה.
על תפקידו בסדרה זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה.
בשנת 2020 החל לשחק בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "אבא מטפלת", של ערוץ TeenNick.
על תפקידו בסדרה זכה בתחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער.
בשנת 2021 החל סמו לשחק בסדרה "שקופים".
באוקטובר 2023 השתתף בהקלטה המחודשת לשיר "יותר מזה אנחנו לא צריכים" של שלמה ארצי עם שאר משתתפי "ארץ נהדרת", לזכר הנרצחים ולמען החטופים והנעדרים במלחמת חרבות ברזל.
סמו היה הפרזנטור של חברת האשראי "ישראכרט", בשנים 2013-2024, לנעליו נכנסו אגם רודברג ומיכאל אלוני
בשנת 2024 שיחק בתפקיד הראשי בסדרה הקומית "הסוכן" בערוץ TeenNick.
ב-10 בנובמבר 2025 נודע כי יעלה בקרוב מופע סטנדאפ ראשון אחרי 30 שנות קריירה בהם עוד לא ניסה בדבר
סמו נשוי לשחקנית דנה אברהם-סמו, ולזוג שלושה ילדים.
שנהפרויקטתפקידהערות2002יוסי וג'אגר"פסיכו"תפקיד משני2004אהבה קולומביאניתסדרן בנתב"ג2006בקרוב יקרה לך משהו טובזוהרתפקיד משני2010זוהי סדוםרפאל
שנהפרסקטגוריהפרויקטתוצאה2017פרס האקדמיה לטלוויזיההשחקן הטוב ביותר בסדרה לילדים ונועראלישע2021פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוערהשחקן הטוב ביותר בסדרה קומיתאבא מטפלת2022פרסי נבחרי השנה של פרוגישחקן ראשי בסדרת נוערפרסי הטלוויזיה לילדים ולנוערהשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית
יובל לוי (1932 – 5 באוגוסט 2024) היה עורך דין ישראלי, השותף הבכיר והמייסד בשותפות הנושאת את שמו.
לוי נולד בתל אביב וגדל בירושלים.
בתיכון למד בגימנסיה העברית רחביה בירושלים ובויטינגהם קולג' באנגליה, שם שהה בזמן מלחמת העצמאות.
לוי למד במסגרת העתודה האקדמית משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים וב-1955. הוא התגייס לצה"ל ושירת בפרקליטות הצבאית ושימש תובע צבאי בפיקוד צפון.
במסגרת זו היה התובע במשפטם של סגן מאיר מוזס וסמל מאיר יעקבי שנתפסו בסוריה במהלך מבצע צרצר ולאחר חזרתם לארץ הואשמו והורשעו במסירת סוד לאויב, לוי הביע צער על תפקידו בפרשה ותמך במתן חנינה לשניים 49 שנים לאחר מכן.
הוא שירת כתובע צבאי ראשי של חיל הים, כתובע צבאי ראשי של חיל האוויר וכיועץ משפטי של הממשל הצבאי בסיני.
הוא המשיך לשרת במילואים עד 1987. ייצג את האלוף שמואל גונן בפני ועדת אגרנט, ייצג את חיל האוויר בוועדת החקירה של אסון הנ"ד ואת האלוף יהושע שגיא בפני ועדת כהן.
סיים תואר שני ודוקטורט במשפטים באוניברסיטת ייל ב-1960. בשובו מונה לחבר סגל הפקולטה למשפטים בשלוחת האוניברסיטה העברית בתל אביב ובהמשך באוניברסיטת תל אביב, כיהן כפרופסור חבר משנת 1982 וכפרופסור אמריטוס משנת 2002.
היה שותף במשרד קומיסר ושות', אשר היה באותם ימים מן המשרדים המובילים בישראל, ובשנת 1973 ייסד פירמה עצמאית.
בשנת 2015 התמזג משרדו עם משרדו של דוד תדמור למשרד תדמור-לוי ושות', ובשנת 2022 התמזג משרד זה עם משרד יגאל ארנון ושות' למשרד ארנון, תדמור-לוי.
יובל לוי פעל שנים רבות בעניינים ציבוריים: כחבר בוועדה המייעצת לרשות החברות, כחבר בוועדה לשינוי הדין הפלילי וכן בוועדה לפיקוח ואחריות בחברות ציבוריות.
באמצע שנות השבעים התקבלה החלטת ממשלה על מינויו של פרופסור לוי ליועץ המשפטי לממשלה, אולם הוא סירב לקבל את התפקיד, ותחתיו מונה פרופסור אהרן ברק.
עיקר עבודתו האקדמית, במסגרת אוניברסיטת תל אביב, הייתה בדין הפלילי.
יובל לוי הוביל משפטים אזרחיים מן המובילים והמתוקשרים במדינת ישראל.
ב-2005 ייצג לוי את החברות כאל ודיינרס בתובענה ייצוגית גדולה שהוגשה כנגד חברות האשראי.
התביעה נדחתה על ידי בית המשפט העליון.
נפטר ב-5 באוגוסט 2024 ונקבר בבית הקברות בקיסריה.
יובל פרידמן (נולד ב-30 ביוני 1971) הוא תסריטאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
בין היתר, פרידמן הוא בין יוצרי תוכנית הטלוויזיה "ארץ נהדרת" והסרט "בית"ר פרובנס", שהיווה למעשה חלק מפרויקט הגמר שלו כסטודנט בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
יובל פרידמן הוא אחיהם של הקומיקאי טל פרידמן ושל ד"ר אריאל פרידמן, מרצה לתקשורת במכללת אורנים, אוניברסיטת תל אביב והאוניברסיטה הפתוחה.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה2024תסריט בתוכנית סאטירה ומערכוניםהיהודים באים זכייה
יובל נעימי (נולד ב-31 באוגוסט 1985) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הגארד.
נעימי שיחק בצעירותו במחלקת הנוער של הפועל ירושלים.
בשנת 2003 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-30 במרץ במשחק ליגת העל מול עירוני נהריה.
זה היה המשחק היחיד בו שיחק עונת .
בעונת שיחק נעימי ב-5 משחקים בלבד בליגה, אך נכלל בסגל הפועל ירושלים לגביע יול"ב, בו זכתה הקבוצה ב-.
מאחר שלא קיבל דקות משחק רבות בירושלים הוא הושאל למכבי ראש העין ששיחקה בליגה הלאומית.
בסיום עונת 2004/05 הוא הושאל שוב, הפעם למכבי גבעת שמואל.
הוא שותף בכל 30 משחקי הקבוצה בעונת , ואף על פי שלא הרבה לקלוע הוא נבחר לתואר תגלית העונה בליגת העל בכדורסל.
הוא הצליח להישאר עם הקבוצה בליגת העל, לאחר חזרה דרמטית בסיום העונה מהמקום האחרון בליגה.
בעונת , אף על פי שקלע 6.9 בממוצע למשחק (שיא הקריירה שלו עד לאותה עת), הוא לא הצליח למנוע את ירידת הקבוצה לליגה הלאומית.
בשנת 2007 האריך נעימי את חוזהו בהפועל ירושלים, אך בעקבות ריבוי הגארדים בקבוצה הושאל לעירוני אשקלון.
באשקלון קיבל נעימי לראשונה הזדמנות לשמש כשחקן בכיר, והוביל את אשקלון לעונה מוצלחת (מקום חמישי) תוך שהוא קולע 14.4 נקודות בממוצע למשחק.
בקיץ 2008 חזר נעימי להפועל ירושלים, הפעם כשחקן מפתח, וסיים את העונה עם ממוצע של 10.3 נקודות למשחק.
בעונה שלאחר מכן כבר מונה לקפטן הקבוצה, ורשם בממוצע 12.2 נקודות ו-4.3 אסיסטים בלמעלה מ-30 דקות למשחק.
לקראת משחקי מוקדמות יורובאסקט 2009 זומן נעימי לסגל נבחרת ישראל בכדורסל, במדיה שיחק גם בטורניר עצמו וביורובאסקט 2011. ב- הוא זכה בפרס השחקן השישי בליגת העל בכדורסל.
ב-8 ביוני 2012 חתם נעימי לעונה אחת בטריומף ליוברצי הרוסית, בה השתכר בכ-700,000 דולרים.
ב-8 באוגוסט 2013 חתם במכבי תל אביב לשלוש עונות, אך כבר ב-4 בדצמבר שוחרר מהקבוצה בעקבות הסגל הרחב ומיעוט בדקות משחק.
ב-10 בדצמבר 2013 חתם נעימי בהפועל אילת עד תום העונה.
בקיץ 2014 חתם לשנתיים בבני הרצליה.
ב-15 ביולי 2015 חתם לעונה בעירוני נס ציונה, אך בסוף העונה, לאחר שנס ציונה ירדה לליגה הלאומית, הוא עבר לסקפאטי באסקט מהליגה האיטלקית השנייה בכדורסל, בה השתכר כ-130 אלף דולר.
הוא סיים את העונה כמלך האסיסטים של ליגת המשנה ו-15.7 נקודות בממוצע.
בקיץ 2017 עבר לפורלי, גם היא מליגת המשנה האיטלקית.
באוגוסט 2018 חתם במכבי עירוני רחובות מהליגה הלאומית.
על אף הציפיות שהקבוצה תתמודד על עלייה לליגת העל, בסיום עונת ירדה רחובות לליגה הארצית.
בפברואר 2020 חתם באליצור "איתו" אשקלון מהליגה הלאומית.
ב-18 בספטמבר 2020 הודיע נעימי על פרישה מכדורסל, בגיל 35.
יובל נעים (נולד ב-8 בינואר 1967) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
נעים החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל רמת גן, ובאמצע שנות השמונים עלה לקבוצה הבוגרת.
בשנת 1989 היה שותף לעלייתה לליגה הלאומית, הליגה הבכירה דאז.
אולם, לאחר שנה בלבד חזרה הקבוצה לליגה השנייה.
בשנת 1993 עזב נעים את הפועל רמת גן ועבר לשחק בהפועל צפרירים חולון.
בסיום אותה עונה נשרה רמת גן לליגה השלישית בפעם הראשונה בתולדותיה.
נעים חזר להפועל רמת גן ועזר לה לחזור לליגה הארצית ושיחק בקבוצה שנתיים נוספות.
משחקו האחרון בקבוצה, באצטדיון המכתש נגד הפועל טייבה, פוצץ 20 דקות לסיום כשרמת גן מובילה בתוצאה 0:2, וזאת בטענה שנגח באפו של הקוון.
בעקבות התקרית הורחק נעים עד לסיום אותה עונה.
בקיץ 1996 עבר נעים לבני יהודה תל אביב, ולאחר עונה אחת נדד להכח רמת גן.
בהמשך שיחק גם בהפועל אור יהודה ובמכבי רמת עמידר, ובשנת 2001, בגיל 34, פרש ממשחק פעיל.
לאחר שפרש מונה נעים למאמנה של מכבי רמת עמידר וכבר בעונתו הראשונה רשם הצלחה כאשר העלה את הקבוצה מליגה א' לליגה הארצית.
נעים המשיך לאמן את רמת עמידר במשך 3 שנים נוספות, ולאחר האיחוד בין הכח רמת גן מכבי רמת עמידר בקיץ 2005 שימש כסקאוט של הקבוצה המאוחדת, הכח עמידר רמת גן.
במחזור ה-7 של עונת 2005/2006 התמנה נעים למאמנה של קבוצת נעוריו, הפועל רמת גן, והצליח להשאיר את הקבוצה בליגה הארצית על אף פער של 13 נקודות מהקו האדום, ואף זכה איתה בגביע הטוטו של הליגה הארצית.
בעונה שלאחר מכן עלה עם הקבוצה לליגה הלאומית וזכה עם הקבוצה פעם נוספת בגביע הטוטו.
בשנת 2009 שבה הפועל רמת גן תחת הדרכתו לליגת העל לאחר 19 שנות היעדרות.
את עונת 2009/2010 סיימה הקבוצה במקום ה-14 וניצלה מירידה לליגה הלאומית לאחר ניצחון במשחק מבחן מול הפועל כפר סבא מהליגה הלאומית.
בקיץ 2010 עזב נעים את הפועל רמת גן וחתם בבני סכנין, אך לאחר מספר שבועות פוטר מהקבוצה, עוד לפני תחילת משחקי הליגה.
ב-17 באוקטובר 2010 נעים מונה למאמנה של הפועל פתח תקווה, ובאפריל 2011, לאחר סכסוך מתמשך עם תומר סיני, מבעלי המועדון, החליטו נעים והנהלת הקבוצה על סיום תפקידו.
ביוני 2011 נעצר נעים, בצוותא עם חברו בן כהן, כחלק מ"פרשת הכדור המרכזי", בחשד שסחטו באיומים את גל חצור, מבעלי הפועל פתח תקווה.
באוגוסט 2011 חתם יובל נעים לשנה אחת במועדון בית"ר ירושלים, במקומו של דוד אמסלם שהתפטר מתפקידו לפני תחילת העונה.
בפברואר 2012 התפטר מתפקידו עקב חוסר הצלחת הקבוצה תחת הדרכתו.
בינואר 2013 מונה נעים למאמנה של הפועל עכו, כמחליפו של שמעון הדרי, לאחר שהקבוצה נקלעה למקום האחרון בטבלה.
בתום העונה הצליח נעים להשאיר את הקבוצה בליגת העל.
בעונה שלאחר מכן סיים את העונה עם הקבוצה במקום העשירי בליגה, וב-25 במאי 2014 סיים את תפקידו במועדון.
באוגוסט 2014 מונה נעים למאמנה של הפועל אשקלון, לאחר שירדה לליגה א'.
תחת הדרכתו של נעים, רשמה הקבוצה שתי עליות ליגה תוך שתי עונות, כאשר בתום עונת 2015/2016 העפילה הקבוצה לליגת העל.
כמו כן, באותה העונה זכתה הקבוצה בגביע הטוטו לליגה הלאומית.
בעונת 2016/2017 הוביל נעים את הפועל אשקלון להישארות בליגת העל, לראשונה בתולדותיה, לאחר ניצחון 1:2 על עירוני קריית שמונה במחזור הסיום של העונה.
ב-12 בפברואר 2018 סיים נעים את תפקידו בהפועל אשקלון, לאחר ארבע שנים כמאמן הקבוצה.
ב-23 בנובמבר 2018 מונה נעים למאמן מועדון ספורט אשדוד, אך פוטר לאחר עשרה מחזורים.
ב-17 בדצמבר 2019 חתם על חוזה לשנה וחצי כמאמנה של הפועל אשדוד מליגה א' דרום.
ב-18 באפריל 2021 סיים את דרכו בקבוצה.
ב-17 באוקטובר 2021 מונה למאמן שמשון כפר קאסם.
ב-8 באפריל 2023 מונה למאמן הפועל ראשון לציון.
ב-13 בדצמבר 2023 פוטר מתפקידו.
ב-24 בדצמבר 2023 מונה למאמן סקציה נס ציונה.
יובל סגל (נולד ב-6 בדצמבר 1980, כ"ח בכסלו ה'תשמ"א) הוא שחקן, מדבב ותסריטאי ישראלי.
בנעוריו למד בבית הספר לאמנויות תל אביב במגמת תיאטרון.
שירת בצה"ל בתפקיד צלם צבאי בחיל החינוך והנוער, שם הכיר את אילן רוזנפלד, עודד פז וקובי פרג', שלצידם שיחק מאוחר יותר בסדרה "הפיג'מות".
בהמשך למד בבית הספר למשחק "New Actors Workshop" בניו יורק, אצל מורים נודעים כגון מייק ניקולס, ג'ורג' מוריסון ופול סילז.
סגל החל את דרכו ב"רחוב סומסום" בגיל שש.
בשנת 1991 השתתף בסדרה "יום יומן" שהועלתה בערוץ 2 הניסיוני, המגוללת את עלילותיו של צ'סטר צ'יטה וחברתו חגית.
בהמשך הופיע בתפקידי אורח בסדרות "מה שנקרא", "קריאת כיוון" ובשנת 1995 בסדרת הדרמה "סיטון".
ב-2004 ובשנים 2006–2015 השתתף בסדרה "הפיג'מות", לה גם כתב סגל משנת 2003. בשנת 2007 השתתף בסדרה "קפה קר-סול" ובאותה שנה השתתף בסדרה "העיר שלנו".
בשנת 2009 השתתף בתוכנית "הטבח המתוסבך" לצד עודד פז.
בשנת 2012 השתתף בסדרה "קאמבק" בערוץ קומדי סנטרל ו"תעלומות מהאגדות" בערוץ לוגי.
החל משנת 2014, השתתף בסדרה "החפרנים".
בנוסף, השתתף בעונה השנייה של הסדרה "שנות ה-80".
שימש כתסריטאי בסדרות "משפחה שולטת" ו"סברי מרנן".
בשנת 2015 כיכב בסדרה "מיכל הקטנה והמפלצות" ששודרה בערוץ הופ!, לצידה של מיכל ויצמן.
בשנת 2016 שיחק בסדרה "דן ומוזלי", וכן בסדרה "הקלמרים".
בשנת 2017 כיכב בתוכנית "לילה הופ" ששודרה בערוץ הופ!.
באותה שנה הגיש בתוכנית "אבודים בריבוע" של החינוכית.
ב-2018 שיחק תפקיד משנה ב"אחותי קפצה כיתה" בערוץ KidZ, ובסדרת הדרמה "להעיר את הדב".
בערוץ הופ, השתתף סגל באותה שנה בספין אוף של "מיכל הקטנה והמפלצות", "מיכל הקטנה והמפלצות - זמן לזוז".
ב-2019 שיחק תפקיד כפול בסדרה "בצפר" בתפקיד המורה גלית צור, ובתפקיד אב הבית אריה.
באותה השנה גם השתתף בסרטון שהועלה לערוץ היוטיוב של עודד פז בשם "הפיג'מות – איחוד בבידוד".
החל מ-2022 משתתף בסדרה "כראמל" בתפקיד ספ.
בנוסף, שיחק בעונה השלישית של "פלמ"ח" בתור גוראן, חבר ועדת אונסקו"פ.
בשנת 2023 התארח בתוכנית הרדיו "קול האוניברסיטה" שהנחה צח שמעון.
בשנת 2025 השתתף בפרק 10 עונה 5 של קופה ראשית.
בנוסף, לוהק לסדרה ילדחרא בתפקיד אביגדור הפדופיל.
בזמן שירותו בצה"ל כצלם צבאי, פגש סגל את אילן רוזנפלד, קובי פרג' ועודד פז, לצידם שירת בענף תרבות בחיל החינוך והנוער.
השלישייה, שכיכבה בהצגה "מה קרה מלחמה" בשירותם הצבאי, הזמינה את סגל לכתוב איתם מערכונים קצרים.
חברת "טדי יזמות והפקות" הציעה לשלישייה להעלות את מופע הבמה של "מה קרה מלחמה" בסקטור האזרחי, וכעבור זמן מה הוצע להם לכתוב ולהופיע תוכנית לערוץ הילדים, "הפיג'מות", בבימוי רובי דואניאס ויואב צפיר.
בעונה השנייה החל סגל לכתוב לתוכנית כתסריטאי.
סגל הופיע בסדרה בתפקיד אורח כנתן קופרמן, דמות שכתב סגל לצד אלעד קוריש.
נתן הוא בן דודו הדי ג'יי של אילן ואחיינה של מלכה קופרמן, אשר הגיע מבאר שבע לעיר הגדולה תל אביב.
דמותו מאופיינת רגשנות יתר המתבטאת בבכי תכוף ומוגזם.
הוא נוטה לחזור על משפט קבוע לפני אירועים מרגשים, כדוגמת הקריאה "אמא!
יש לי דייט!" לפני פגישות רומנטיות.
נתן מתקשה לבסס מערכת יחסים יציבה, כשכל דייט שלו נכשל והוא נותר ללא בת זוג קבועה.
השינוי חל בעונה השמינית, שהוא פוגש את דנה בפרק הפתיחה והם מתאהבים.
לצד זאת נתן הוא גאון מחשבים ומתכנת מוכשר.
מיומנויותיו הטכנולוגיות הודגמו בעונה השישית, בה יצר מערכת מציאות מדומה בשם "גיים סטיישן".
נתן הופיע כדמות ראשית בעונות 4, 6–9, וכדמות אורחת בעונות 2 ו-5. בנוסף, בעונה החמישית הוא גילם את דמותו של אלוהים בתפקיד אורח, קו עלילתי שנמשך גם לעונה השישית.
בשנת 2009–2010 סגל עבד יחד עם רובי דואניאס על סדרה חדשה, ספין אוף לפיג'מות בשם "מנדלבאום בלש פרטי".
בנוסף חזר לגלם את דמותו של נתן בספיישל "הפיג'מות - איחוד בבידוד" (14 באפריל 2020) ובהופעות "עודד פז והקסדות" (2021–הווה).
במהלך שירותו הצבאי עסק סגל גם בכתיבת תסריטים ובבימוי.
כשהשתחרר התחיל לעבוד כתסריטאי בסדרה "הפיג'מות" (עונות 2–9), ומשם המשיך לסדרות "אליפים", "דאוס", "הנפילים", "מנדלבאום בלש פרטי", "משפחה שולטת" ו"סברי מרנן" בעונה השלישית ובעונה הראשונה והשנייה של קומדיית הנוער "אחותי קפצה כיתה".
בספטמבר 2019 יצר וביים את סדרת היוטיוב "אחשלירוח" בהשתתפות קווין רובין ולי בירן.
ב-2012 הצטרף יובל לתיאטרון הקאמרי.
"סטמפניו" – עיבוד של עדנה מזי"א לסיפור מאת שלום עליכם, בימוי עדנה מזי"א ויחזקאל לזרוב.
"אשכבה" שכתב וביים חנוך לוין.
"פאנק רוק" מאת סיימון סטיבנס, בימוי משה קפטן.
"מקבת'" מאת ויליאם שייקספיר בבימויו של המנהל האמנותי עמרי ניצן.
"כולם רוצים לחיות" מאת חנוך לוין ובבימויו של אודי בן-משה.
"גורודיש" מאת הלל מיטלפונקט ובבימויו.
"יהודים רעים" מאת ג'ושוע הרמון בבימויו של עמרי ניצן.
"מלון רנדוו" מאת ז'ורז' פדו בבימויו של אודי בן-משה.
"כטוב בעיניכם" מאת ויליאם שייקספיר בבימויו של אודי בן-משה
ניסיונו של סגל כשחקן תיאטרון החל בתיאטרון בית ליסין במחזות: "הבית של מרווין" מאת סקוט מק'פירסון בבימויו של איציק ויינגרטן; "שיחות עם אבי" מאת הארב גארדנר (בשיתוף עם תיאטרון חיפה) בבימויו של היי קיילוס; ו-"מכתב לנועה" מאת גורן אגמון, בבימויו של ויינגרטן.
בתיאטרון הילדים והנוער שיחק בהצגות: "אגדה על קערה ומצקת" מאת חיים אידיסיס בבימויה של צביה הוברמן; וב"סיפורי איתמר ורותי גם" מאת יאקי מחרז ובבימויו של ישראל גוריון.
בילדותו השתתף סגל בהצגות בבית הספר למשחק "בית צבי" בתפקידים של ילדים ונערים.
בין השאר שיחק ב"עושה הנפלאות", "ריצ'רד השלישי", "בית המלאכה", "איולף הקטן" ועוד.
בניו יורק שיחק בהצגות: "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים" מאת טום סטופארד, "מאכינל" מאת סופי טרדוול, "Nights before" מאת קירבי מיטשל ו-"Stories of love and liberation", המבוסס על סיפורים של טרי ג'ונס.
ב-2014 כתב סגל עבור "ברלינר הפקות" ותיאטרון "צוותא" את הצגת הילדים "ילד פלא", המבוססת על שיריו של קובי אושרת.
ההצגה, בבימויו של עודד פז, עלתה בקיץ 2014 על במות הארץ.
סגל החל לדבב בסרטים בגיל צעיר בסרט "רובין הוד" של חברת וולט דיסני בו דיבב את הארנב הקטן "נב-נב", והמשיך לדבב אצל שפרירה זכאי לאורך שנות ה-90 בסרטים כגון "פיטר פן" ו"צעצוע של סיפור" ובסדרות "רופרט הדוב", "דנבר הדינוזאור האחרון", "1001 אמריקות" ועוד.
בהמשך עזב את אולפנה של זכאי והחל לעבוד במרוצת השנים עם אולפני דיבוב נוספים.
סגל גם תרם את קולו לסרטים "משפחת סימפסון - הסרט", "מעבר ליער", "עידן הקרח 2", "תפוס ת'כריש", "חלום ליל קיץ", "מכוניות 3" בתפקיד ספידי מקווין (החליף את עפר שכטר), ולסרטים "החבובות" ו"החבובות - מבוקשות" בתפקיד מיס פיגי ופוזי הדוב.
סגל גם מביים ומתרגם דיבוב.
בין הסדרות והסרטים שתרגם: "בובספוג מכנסמרובע", "משפחת סימפסון - הסרט", "חברים על הכוונת", "חוות הקסמים", "צעצוע של סיפור 3", "מפלצת בפריז", "החבובות" וברדלי היען ב"קומבה" ואת ג'אפר באלאדין.
בשנת 2014 דיבב את דמותו של הדג בתוכנית הטלוויזיה "עולם הבובות הקסום של גלי" בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 2017 הגיש את פרקי התסכית "תנינה", שכתבה נורית זרחי עבור הטלוויזיה החינוכית.
בנעוריו, בשנת 1998, שיחק בסרט "באזז" המבוסס על רצח נהג המונית דרק רוט.
בשנת 2004 שיחק בסרט "אור" בבימויה של קרן ידעיה.
בשנת 2017 הצטלם לסרט "מועדון החנונים - הסרט" המבוסס על סדרה באותו שם, ושיחק לצד יואב רוטמן, שירן סנדל ורוני הדר.
בשנת 2022 שיחק בסרט "חומוס FULL טריילר" לצד מיכאל מושונוב, רונן דוידוב ועוד.
משנת 2021 הופיע במספר סרטוני מדע של מכון דוידסון
סגל הוא בנו של השחקן יוסי סגל ואחיינו של השחקן שמוליק סגל.
בת דודתו היא השחקנית אליאנה תדהר.
סגל נשוי לשחקנית והזמרת ירדן לויתן ולהם נולדו בת בשנת 2021 ובן בשנת 2025.
שנהפרסקטגוריהמועמדותתוצאה2022פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוערהשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמהכראמל
יובל מֶסנֶר (13 בפברואר 1965 – 15 באוקטובר 2021) היה מוזיקאי, צ'לן, יוצר ומפיק מוזיקלי ישראלי.
הורשע באונס קטינה, ועל כך ריצה עונש מאסר.
יובל מסנר נולד באוסלו שבנורווגיה, שם למד אביו רפואת שיניים.
כשהיה בן 5 חזרה המשפחה לישראל.
החל לנגן בצ'לו בגיל 8.
כתלמיד בבית הספר "רימון" הקים מסנר ב-1986 את להקת "טאטו" ובמקביל הצטרף גם להרכבי ג'אז שונים.
ב-1987 השתתף כנגן אורח באלבום "משינה 2" של להקת משינה.
באותה שנה הצטרף להרכב הג'אז האתני אנסמבל מזרח־מערב ושנה אחר כך היה שותף להקלטת אלבום הבכורה של ההרכב "זכרונות סיני".
ביולי 1989 השקה קטינה באלכוהול, קשר אותה למיטתו ואנס אותה פעמיים בזמן שהיא בוכה, שורטת אותו ומנסה להשתחרר מהחבלים שבהם קשר אותה.
הוא הורשע באונס קטינה, ונידון לחצי שנת מאסר בפועל ולשנת מאסר על תנאי.
פסק הדין עורר ביקורת בשל העונש הקל יחסית ולשונה של השופטת ויקטוריה אוסטרובסקי-כהן, שהרבתה לנזוף דווקא במתלוננת על התנהגותה.
ב-1990 הקים יחד עם דנה ברגר ועם דן תורן את להקת "בלאגן".
הלהקה התפרקה בתחילת 1992. באותה שנה השתתף ב"זורנה", האלבום השני של אנסמבל מזרח-מערב.
שיתוף הפעולה עם האנסמבל המשיך גם באלבומה השלישי "טקס דמיוני" משנת 1998. מסנר הצטרף באותה שנה ללהקת "אאורה" (יחד עם אורלי פרידר ואחיה, שרון בוזין) שהוציאה אלבום ראשון ב-1999.
מאז 1994 ניגן בעיקר עם ערן צור, ובין היתר גם הלחין את מילותיו של צור לשירים "ערב ב' כסלו" ו"פתאום נהיה קיץ".
בין השנים 1998–2003 הופיע גם עם גבריאל חסון.
בשנת 2001 ערך איחוד חד פעמי עם אלונה דניאל ועם ערן צור, לצורך ביצוע שיר בתוכנית הטלוויזיה "פרפר לילה".
האיחוד הפך אחר כך למופע קבוע שכלל שירים חדשים וגרסאות מחודשות לשירים ותיקים.
בתחילת 2004 יצא אלבום המופע בשם "רביעיית מסנר".
ב-2009 זכה בפרס קיפוד הזהב על הלחנת ההצגה "אדם זבי דם" בתיאטרון הסימטה.
כמו כן הלחין את המוזיקה להצגה "עשב השדה" באקדמיה לאמנויות המופע, וכן כתב לחנים ועיבודים להצגות "עפר ואפר/שפת ההר", "טוב", "הסוחר מוונציה", ו"נוף" בתיאטרון אלפא לאמנויות המופע תוך שיתוף פעולה עם הבמאי אברהם עוז, ולעוד מספר הצגות בתיאטראות פרינג' בתל אביב.
משנת 2010 ועד מותו היה חבר ב"אנסמבל תהילים".
חיבר את המוזיקה לסרטו העצמאי של אליאב לילטי "מעשייה אורבנית" (2012) וכמו כן למאות הצגות תיאטרון, מופעי מחול וסדרות טלוויזיה.
בספטמבר 2018 התעוררה מחאה עקב השתתפותו של מסנר בהופעת איחוד של להקת טאטו לצד ערן צור ואלונה דניאל, זאת על רקע הרשעתו באונס.
יובל מסנר נפטר ב-15 באוקטובר 2021 בגיל 56, לאחר מאבק בסרטן הריאה.
יובל נריה (נולד ב-9 ביולי 1952 בישראל) הוא מנהל התוכנית לטראומה נפשית ולהפרעת דחק פוסט-טראומטית בבית החולים הפסיכיאטרי של ניו יורק ואוניברסיטת קולומביה, שם הוא מכהן כפרופסור לפסיכולוגיה קלינית במחלקה לפסיכיאטריה.
זכה בעיטור הגבורה על פועלו במלחמת יום הכיפורים.
יובל נריה נולד לצפורה לבית גרליץ וליעקב נריה, יוצאי חטיבת הראל של הפלמ"ח.
אמו הייתה חובשת, ממלווי השיירות לירושלים בגדוד החמישי של חטיבת הראל במלחמת העצמאות, מן המפקדות הראשונות בנח"ל, שירתה בין היתר כקצינת ח"ן והשתחררה בדרגת סא"ל.
אביו היה מפקד גדוד ולאחר מכן מנהל חברת בנייה.
נריה גדל בחולון למד בתיכון קוגל והיה חבר קן השומר הצעיר בעיר.
התגייס לצה"ל בנובמבר 1970 ושירת בחיל השריון.
במהלך מלחמת יום הכיפורים השתתף כסגן מפקד פלוגת טנקים בגדוד 9 של חטיבה 14 שתפס את הגזרה הצפונית של תעלת סואץ והוכחד בימי הקרבות הראשונים.
לאחר מכן הצטרף לגדוד אחר והיה חלק מ"טנק הקצינים", ובהמשך מונה למפקד פלוגה מאולתרת בגדוד 79. נריה נלחם במספר קרבות קשים, בהם בקנטרה ובחווה הסינית, ונפגע בעת הלחימה.
על לחימתו הוענק לו עיטור הגבורה, האות הגבוה ביותר הניתן בצה"ל.
בשנת 1989 יצא לאור ספרו - "אש" - המביא את סיפורו של קצין שריון צעיר ותיאור עלילותיו בגזרת תעלת סואץ במלחמת יום הכיפורים.
בעקבות פרסום הספר התלוננו הוריו של סרן , שלחם עם נריה בטנק הקצינים ונפל בקרב, שהוא השמיט את פועלו של דביר וסילף חלק מסיפור האירוע.
בשנת 2002 פורסמה כתבה ובה הביע אל"ם (מיל') רמי מתן ביקורת על התנהלותו של נריה במהלך מלחמת יום הכיפורים ועל יחסו הפומבי לעיטור שקיבל מצה"ל.
עם זאת אורי רוזנשיין, שגם קיבל את עיטור המופת בקרב, יצא נגד הטענות של מתן.
בשנת 2014 עלה שוב עניין תפקודו של נריה, בעקבות מות אביו של נועם דביר, עמוס דביר, שביקש לכתוב ספר על אירועי טנק הקצינים, ושוב קבוצה של לוחמים יצאה להגנתו.
בשירות מילואים פיקד על גדוד 708 בעוצבת עשת במהלך מלחמת לבנון הראשונה.
נריה נמנה עם מקימי ארגון "שלום עכשיו" וחותמי מכתב הקצינים ב-1978. ב-1992 הוצב במקום ה-108 ברשימת מרצ בבחירות לכנסת השלוש עשרה.
נריה סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1977. סיים תואר שני בפסיכולוגיה ב-1982. עבודת המ.א.
שלו עסקה בעמדות והתנהגות של עבריינים צעירים ונכתבה בהנחיית פרופ' עמרם דולב ופרופ' שמחה לנדאו.
סיים דוקטורט בפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה בשנת 1994. עבודת הדוקטור שלו עסקה בפדויי שבי ממלחמת יום הכיפורים.
לימד עד שנת 1999 באוניברסיטת תל אביב.
אז נסע לשנת שבתון באוניברסיטת קולומביה בניו יורק ומאז נשאר לגור בעיר.
הוא חקר את השפעת פיגועי 11 בספטמבר על תושבי העיר, אחר כך מונה כפרופסור לפסיכולוגיה קלינית באוניברסיטת קולומביה.
בין מחקריו הבולטים, היה המחקר על שבויי צה"ל שפרסם ב-1995 יחד עם פרופסור זהבה סולומון, ובו הראו כי נפילה בשבי כרוכה בטראומה, שתוצאותיה מחייבות טיפול מקצועי ייחודי לפדויי השבי, זאת בניגוד לעמדת משרד הביטחון.
היה נשוי ליולי תמיר ובהמשך נישא למריאנה.
ב-2025 בריאיון עיתונאי ל-ynet הגדיר את עצמו "ישראלי שחי באמריקה", מחובר מאוד לארץ, מבקר כמה פעמים בשנה, אבל לא מתכוון לחזור.
הכורסה הירוקה, הוצאת כנרת זמורה דביר, 2025
יובל סיגלר (נולד ב-21 בדצמבר 1965) הוא עיתונאי, עורך ומוציא לאור בחברת "טיים אאוט ישראל" שמקבוצת יובל סיגלר תקשורת.
סיגלר נולד בראשון לציון וגדל בשכונת רמת אליהו שבראשון לציון.
בשירותו הצבאי היה מדריך בבית הספר לקצינים.
למד פילוסופיה ומנהל עסקים באוניברסיטה העברית, אך לא סיים את לימודיו.
למד קולנוע באוניברסיטת תל אביב ועזב את הלימודים לאחר שנה.
בגיל 24, ב-1990 הקים את הירחון קונטקסט.
שימש כמוציא לאור, מנהל ועורך העיתון.
העיתון פרסם ארבעה גיליונות בלבד, וכשנסגר טענו רבים מהעובדים כי סיגלר לא עמד בהתחייבויותיו הכספיות כלפיהם.
ב-1991 הקים את העיתון "נמר של נייר", שעסק בתחום המדיה והפרסום ושוגר למנוייו בפקס.
ב-1992 ייסד את הירחון "התקשורת" שעסק בתחומים דומים.
ב-1995 ייסד את אתר חדשות הפרסום והשיווק "אייס", אותו מכר בנובמבר 2009 לחברת "קו מנחה".
תחת זיכיון של המותג "Time Out", אותו קיבל ב-2002, מפרסם סיגלר את השבועון "Time Out תל אביב", ומדריכי תיירות בעולם.
ב-27 במאי 2010 יצא לאור גם הגיליון הראשון של "טיים אאוט ירושלים", אך נסגר לאחר כשנה עקב חוסר תקציב.
בעברו היה סיגלר אמון על המגזינים "360 מעלות", "התקשורת" ו-"yes", עיתון "ערוץ הילדים" ועיתוני הפקס "נמר של נייר" שעסק בפרסום ושיווק, "פקסדין" שעסקה בפסיקה ומשפט, "טעימות" ו"פרודקשן פוסט" שעסק בתעשיית ההפקות והטלוויזיה.
במאי 2002 קיבל את הזיכיון להוצאה לאור את המגזין "אטמוספירה" המופץ לנוסעי טיסות אל על.
באוקטובר 2002 קיבל את הזיכיון להוצאת מדריך התרבות והבילויים טיים אאוט בישראל.
בשנת 2013 רכש את פעילות אתר allmag ואת המגזינים בקבוצת מוטו תקשורת, ביניהם מסע אחר, נישה וגלילאו וביוני 2014 רכש את מגזין "את".
בשנת 2017 שימש כמוציא לאור של העיתון "גלובס" במשך מספר חודשים.
סיגלר היה נשוי במשך 6 שנים לזמרת אפרת גוש ולזוג, ילד.
יובל נח הררי (נולד ב-24 בפברואר 1976) הוא היסטוריון ישראלי ופרופסור מן המניין בחוג להיסטוריה ב.
מהאינטלקטואלים הישראלים הבולטים והמשפיעים ב.
ספריו, "קיצור תולדות האנושות", "ההיסטוריה של המחר" ו-"21 מחשבות על המאה ה-21", תורגמו ל-65 שפות ונמכרו בכ־50 מיליון עותקים (נכון ל-2025).
הררי נולד ב-1976 כבן הצעיר במשפחה יהודית בת שלושה ילדים וגדל בקריית אתא.
סביו וסבתותיו עלו ארצה מפולין, גרמניה ובוקובינה (כיום באוקראינה).
אביו, שלמה הררי, בלייברג בלידתו עבד כמהנדס בחברת "רפאל" והיה חובב היסטוריה.
הסבא מצד אמו, פנינה הררי לבית לוטינגר, אברהם (ברונו) לוטינגר
נולד בצ'רנוביץ, בבוקובינה (כיום צ'רניבצי באוקראינה).
במהלך מלחמת העולם השנייה, כיהודי ארצישראלי הוא לחם בשורות צבא בריטניה באירופה.
רעייתו פאני, לבית קוסובסקי, נולדה בהלברשטדט בגרמניה, במשפחה יוצאת פולין.
אביו של הררי הוא אחיינו של המשורר אנדד אלדן ובן הדוד של האמנית והפעילה החברתית אשכר אלדן כהן.
הררי למד בכיתת מחוננים במרכז חינוך ליאו באק בחיפה והחל ללמוד היסטוריה ויחסים בין-לאומיים כבר בגיל 17, במסגרת העתודה האקדמית.
הוא החל לשרת בחיל השריון, אולם שוחרר לאחר כמה חודשים בשל בעיה רפואית.
בשנים 1993–1998 למד לתואר ראשון ולתואר שני בחוג להיסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים.
התזה לתואר השני עסקה בלוגיסטיקה ואספקה בימי הביניים.
הוא עשה דוקטורט בג'יזס קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד, בהדרכתו של ד"ר סטיבן גאן (Gunn), בשנים 1998–2002. עבודת הדוקטורט עסקה בהשוואה של זיכרונות לוחמים מהמאות ה-15–16 לזיכרונות לוחמים מהמאה ה-20, וראתה אור כספרו הראשון.
הוא השלים בתר-דוקטורט בהיסטוריה כעמית יד הנדיב בשנים 2003–2005.
הררי התמנה למרצה בחוג להיסטוריה באוניברסיטה העברית בשנת 2005, למרצה בכיר בקביעות בשנת 2008, ולפרופסור חבר בספטמבר 2014. בשנים 2003–2011 היה מתאם התוכנית להיסטוריה עולמית באוניברסיטה העברית.
בנובמבר 2012 נבחר לחבר באקדמיה הצעירה הישראלית.
מחקריו עוסקים בעיקר בשלושה תחומים: היסטוריה צבאית של ימי-הביניים, ההיסטוריה של חוויית המלחמה, והיסטוריה עולמית.
נחשב מומחה גם בתחום האתיקה של בינה מלאכותית.
בשנת 2023 יצא נגד הרפורמה המשפטית, שאותה הגדיר כהפיכה משטרית המובילה את ישראל לדיקטטורה.
במהלך המחקר שערך בנושא המהפכה החקלאית והמהפכה התעשייתית לצורך כתיבת ספרו "קיצור תולדות האנושות", נחשף הררי ליחס האדם כלפי בעלי החיים והחליט לאמץ אורח חיים טבעוני.
לטענתו, הכלכלה, החברה, הפוליטיקה והדת בנויות על ניצול בקנה מידה עצום של מיליארדי חיות משק, תוך הכחשת הסבל שלהן.
הררי לוקח חלק בפעילויות התנועה לזכויות בעלי חיים: בדצמבר 2013 השתתף עם גארי יורופסקי בשני כנסים בנושא זכויות בעלי חיים שנערכו בתל אביב וברמת גן.
במאי 2015 השתתף עם אלכס הרשאפט בכנס לזכויות בעלי חיים שנערך באוניברסיטה העברית.
בספרו "ההיסטוריה של המחר", בפרק התודות, מספר הררי כי הוא מודט ויפאסנה, משנת 2000, שיטה שלמד ממורו ס.נ.
גואנקה (ספרו זה אף מוקדש לאותו מורה).
הררי כותב שם "לא יכולתי לכתוב את הספר הזה בלי הניסיון והידע שרכשתי באמצעות תרגול ויפאסנה במשך כ-14 שנים".
הררי השתתף בקורסים ויפאסנה בני 10 ימים, ואף בקורסים ארוכים בהרבה של עד 60 יום, בישראל ובעולם, והיום הוא מורה עוזר (Assistant Teacher) ומנחה קורסי ויפאסנה במרכזים המלמדים זאת על פי גואנקה.
במאמר בנושא במוסף הארץ תוהה הררי "אולי יש מקום לרתום את הטכניקות הללו (מדיטציות שונות כגון ויפאסנה) לטובת המחקר המדעי של התודעה?".
בעקבות כך אימץ הררי אלמנטים מהבודהיזם, בהם כפירה בקיום של נשמה ואני קבוע, ראיית הקיום כרצף של חוויות ותופעות ארעיות וחולפות ושימת דגש על אושר וסבל.
הררי הביע פעמים רבות תפיסות עולם, אשר יש המפרשים אותן כקרובות לטרנס הומניזם.
זוהי גישה פילוסופית המנסה להבין ולהעריך את האפשרויות להתגבר על 'מגבלותיו הביולוגיות' של האדם באמצעות קדמה טכנולוגית, וחיבור בין גוף האדם למכונות.
בספרו, "קיצור תולדות האנושות" משנת 2011, כתב: "נכון הוא הדבר, שאין לנו עדיין היכולת להשיג זאת, אך ניכר שאין מכשול טכנולוגי בלתי-עביר, אשר ימנע מאיתנו לייצר בני-אדם עליונים (Superhumans).
המכשולים המרכזיים הינם התנגדויות אתיות ופוליטיות, אשר האטו את המחקר בבני אדם.
ולא משנה כמה משכנעים טיעונים אתיים אלה עשויים להיות, קשה לראות כיצד הם יוכלו לעצור בעדו של הצעד הבא לאורך זמן, במיוחד כאשר מה שעל השולחן הינו האפשרות של הארכת חיי אדם לנצח, כיבוש מחלות בלתי-ניתנות לריפוי, ושדרוג של יכולותינו השכליות והרגשיות".
בינואר 2018 נשא הרצאה בוועידה של הפורום הכלכלי העולמי, שכותרתה: "האם העתיד יהיה אנושי?".
אותה שנה אמר באירוע של הפורום: "אנחנו אחד הדורות האחרונים של הומו-סאפיאנס.
בדור הבא, אנחנו נלמד כיצד להנדס גופים ותודעות".
בנובמבר 2019 בראיון לרשת החדשות CNN, אמר כי: "...
הדבר החיוני ביותר לדעת בנוגע לחיים במאה ה-21, הוא שבני אדם הם כעת חיות הניתנות לפריצה".
בכנס נוסף של הפורום הכלכלי העולמי, התייחס הררי לאחד מספריו, ואמר: "השאלה הפוליטית והכלכלית הגדולה של המאה ה-21, תהיה: בשביל מה אנו זקוקים לבני אדם?
או לכל הפחות: בשביל מה אנו צריכים כל-כך הרבה בני אדם?".
באתר האינטרנט שלו הביע הררי את העמדה לפיה הוא "איננו טרנס-הומאניסט", גרס כי "אמירותיו בעניין פריצה לבני אדם נועדו להזהיר מפני מה שממשלות רודניות עלולות לעשות באמצעות טכנולוגיה מתקדמת", וחידד כי הוא מאמין "שלאפשר שדרוג של בני אדם באמצעות בינה מלאכותית הוא רעיון מסוכן".
יחסיו עם הפורום הכלכלי העולמי
הפורום הכלכלי העולמי מקדם בין השאר גם נושאים החשובים להררי, כגון המאבק במשבר האקלים וטבעונות.
הררי הוא חבר בפורום הכלכלי העולמי, מרבה להשתתף בכנסיו, ומשתף פעולה עם יוזמותיו של בעליו ומנכ"לו, קלאוס שוואב.
בשנת 2020, תרם הררי כמיליון דולרים לארגון הבריאות העולמי, אשר פועל בשיתופי פעולה רבים עם הפורום הכלכלי העולמי.
ביולי 2018 בביקור בלוס אנגלס החליט הררי לא לשתף פעולה עם הקונסוליה הישראלית בעיר, בנימוק שמבחינתו מדובר ב"זרוע ארוכה של מדיניות ממשלת ישראל אשר מגבילה את חופש התקשורת, הביטוי, היצירה והמחשבה", זאת כמחאה בין היתר על חוק הפונדקאות וחוק הלאום.
בראיון עימו אמר הררי כי "הספרים שלי מצליחים לשנות לטובה את הדימוי של ישראל בקרב קהלים מגוונים, מסין ועד טורקיה.
עם זאת, אני מעדיף שלא להופיע כנציג רשמי של ממשלת ישראל הנוכחית, מכיוון שעבודתי כחוקר וכסופר מושתתת על היכולת לחקור, לחשוב ולכתוב באופן חופשי, ואילו ממשלת ישראל הנוכחית מערערת באופן שיטתי ומכוון את חופש התקשורת, חופש הביטוי וחופש המחשבה בישראל".
בתחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה, הצהיר הררי על תמיכתו באוקראינה.
הררי פעיל במחאה נגד הרפורמה המשפטית ואף נאם בחלק מההפגנות שמלוות את המחאה.
הוא מתח ביקורת חריפה על הציונות הדתית, שלדבריו פונה נגד ערכי הדמוקרטיה והשוויון ומובילה לחורבן הבית.
ביולי 2023, פרסם מאמר דעה ובו כתב, בתמצות עיקרי הדברים, כי "הממשלה קרעה את העם לגזרים", "יש לייצר חוזה חברתי חדש כי החוזה החברתי הנוכחי בישראל מת", "צריך לכונן אספה לאומית חדשה במקום כנסת ישראל הנוכחית", ונכון "לעצור את כל התהליכים במדינה עד שהדברים הללו יתרחשו".
מספר ימים לאחר מכן, התראיין להסכת של לקס פרידמן, בו נשאל בנוגע לדעותיו על בנימין נתניהו.
בראיון זה חזר על הטענות ממאמר הדעה שפרסם זמן קצר קודם לכן.
כן הוסיף, בתמצות עיקרי תשובותיו: "הם (חברי הממשלה) מנסים בגלוי להשיג כוח בלתי-נדלה, ומדברים בגלוי על כך שמן העת שיהיה להם את (הכוח) הזה, הם ייקחו את זכויותיהם של ערבים, של חברי הקהילה הגאה, של נשים, של יהודים חילונים...
לכן יש מאות אלפי ישראלים ברחובות...
אני הולך לרבות מן ההפגנות הללו...
אם ישראל, כמעצמה גרעינית, תהפוך לדיקטטורה פונדמנטליסטית, הדבר יכול להצית אש במזרח התיכון...
זה נובע מההבנה שהצלחה כלכלית לא תסייע לנו תחת דיקטטורה משיחית...".
ביולי 2024 הררי היה אחד הנואמים המרכזיים בכנס ארגוני השלום בהיכל מנורה שם אמר "מלחמה איננה חוק טבע, היא בחירה אנושית.
אפשר לבחור אחרת, ולהתחיל לעשות שלום.
כל המלחמות הובילו אותנו אל התהום.
הגיע הזמן לתת הזדמנות נוספת לשלום".
ב־2019 יובל נח הררי ובעלו, איציק יהב, ייסדו את סאפיינשיפ, חברה הפועלת לקידום שיתוף פעולה בינלאומי.
החברה מתמקדת במחקר, חינוך ופרסום ניירות עמדה בנוגע לאתגרים גלובליים.
משרדי החברה נמצאים בישראל ובאנגליה.
מנכ"לית החברה מאז היווסדה היא נעמה אביטל.
לאחרונה השיקה סאפיינשיפ גם עמוד אינסטגרם באנגלית.
בדצמבר 2024 יצא לאור אלבומו התשיעי של הזמר הישראלי עברי לידר, "חלק לא נפרד מאחרים", בו הררי משתתף ברצועה "אלוהים שלי 2.0".
ביולי 2025 חצה ערוץ האינסטגרם של הררי את רף מליון העוקבים.
יובל נח הררי נשוי לאיציק יהב, בעבר מפיק מופעי תיאטרון וכיום מנהלו האישי.
הררי זכה בפרס "מונקאדו" למאמרים על היסטוריה של החברה להיסטוריה צבאית.
פעמיים (ב-2009 וב-2012) זכה בפרס פולונסקי למקוריות ויצירתיות במדעי הרוח שמעניקה האוניברסיטה העברית.
ספרו "קיצור תולדות האנושות" זכה בפרס הספר האקדמי של השנה של איגוד המוציאים לאור האקדמיים הבריטי.
ספרו "ההיסטוריה של המחר" זכה בפרס הנדלזבלאט שמוענק בגרמניה לספר כלכלי משפיע ומעורר מחשבות ובפרס "הספר החכם של השנה" של האוניברסיטה היגלונית.
ספרו "21 מחשבות על המאה ה-21" כובד כספר הידע של השנה על ידי כתב העת הגרמני Bild der Wissenschaft.
בשנת 2015 זכה בפרס סטימצקי, המחולק לסופרים שספריהם היו הנמכרים ביותר בשנה החולפת.
בשנת 2018 היה מועמד לפרס יאן מיכלסקי, על ספרו "ההיסטוריה של המחר".
בשנת 2019 קראו האסטרונומים הפולנים מיחאי זוינובסקי (Michał Żołnowski) ומיחאי קוסיאק (Michał Kusiak) אסטרואיד על שמו - (495287) Harari.
קיצור תולדות האנושות – יצא לאור בשנת 2011 בהוצאת דביר.
הספר סוקר את מהלך ההיסטוריה האנושית מהופעת האדם ועד ימינו, תוך התמקדות בנקודות המפנה החשובות ותהליכי המפתח של ההיסטוריה.
הספר זכה להצלחה עולמית, תורגם לכשלושים שפות ומכר כשמונה מיליון עותקים.
עתיד לשמש בסיס לפרויקט דוקומנטרי, אותו יביים אסיף קפדיה ויפיק רידלי סקוט.
המחזה צעד – תמונות מחיי המין האנושי נכתב בהשראת הספר על ידי צבי סהר.
ההצגה הועלתה על ידי אנסמבל עיתים בקאמרי ביולי 2023.
ההיסטוריה של המחר – יצא לאור במרץ 2015 בהוצאת דביר.
הספר חושף את האמונות והסיפורים שעיצבו את חיינו.
הספר זכה בפרס יאן מיכלסקי.
21 מחשבות על המאה ה-21 – יצא לאור באוגוסט 2018, בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר.
הספר מאגד מספר מאמרים, חלקם מבוססים על מאמרים שפורסמו כבר בעבר, ודן בסוגיות הטכנולוגיות, הפוליטיות, החברתיות והקיומיות של המין האנושי בהמשך המאה ה-21.
תולדות האנושות / היסטוריה מאוירת – ספר בשני חלקים, החלק הראשון יצא לאור באוקטובר 2020 והחלק השני יצא במרץ 2022 בהוצאת כנרת זמורה ביתן.
הספר הוא גרסת קומיקס דיגיטלית המציגה את התפתחותו של האדם בכל רחבי כדור הארץ.
זהו מסע הרפתקני אל העבר.
היצורים שלא עוצרים: איך בני האדם השתלטו על העולם – ספר מאויר וצבעוני, לילדים ונוער.
יצא לאור באוקטובר 2022 בהוצאת דביר.
נקסוס - קיצור תולדות המידע, מתקופת האבן לבינה המלאכותית - ספטמבר 2024 בהוצאת דביר.
הספר "Renaissance Military Memoirs: War, History and Identity, 1450-1600" ("זכרונות צבאיים מתקופת הרנסאנס: מלחמה, היסטוריה וזהות") יצא לאור בשנת 2004 בהוצאת Boydell & Brewer.
הספר מבוסס על עבודת הדוקטור של הררי.
הספר מתאר את המבצעים המיוחדים בימי הביניים, כגון התנקשויות, חטיפות, פעולות חבלה והסתננויות.
הוא מנסה להראות שהם מילאו תפקיד מכריע בעולם המלחמה של ימי הביניים ולעיתים היטו את הכף במערכה או במלחמה.
הספר עוסק במקום של חוויית הפרט בתרבות המלחמה המערבית, ובוחן את הצורה שבה אנשים חווים מלחמה וחושבים עליה.
הוא מתאר את היווצרותה של תרבות המלחמה המודרנית.
ספרו של יובל נח הררי, קיצור תולדות האנושות, נבחר על ידי נשיא ארצות הברית לשעבר ברק אובמה כאחד הספרים החשובים לקריאה והוא השווה אותו לביקור שלו בפירמידות של גיזה.
דורג במקום השני ברשימת עשרת ההיסטוריונים המשפיעים ביותר כיום על ידי האתר academicinfluence.com.
יש המותחים ביקורת על הררי בשל קביעות שאינן מבוססות ולעיתים אף סותרות את הקונצנזוס המדעי, ומצביעים על כשלים וסתירות פנימיות בשיטתו או בכתביו.
הפילוסוף פרופסור מאיר בוזגלו מבקר חלק מהקביעות של הררי וטוען כי יש בספר תיאורים חדים ואף מבריקים, אולם לעיתים הם אינם עומדים בפני הביקורת, כמו הטיעון כי "ביסוד הפוליתיאיזם עומדת תפיסה מטפיזית האומרת שיש אל יחיד אדיש", או ההגדרה של אושר וסבל כמאזנים שונים של תחושות גופניות, וכן בדוגמאות נוספות.
עם זאת, בוזגלו ממליץ לקרוא את ספריו של הררי, משום שיש בהם הרבה אינפורמציה, הרבה מאוד תובנות מרתקות, מעוף ובעיקר עניין.
הכלכלן ד"ר אורי כץ טוען כי כתיבתו של הררי בנושאים כלכליים לוקה בבורות, חוסר הבנה ותקיפת אנשי קש.
כך למשל תיאורו לגבי מקורות המהפכה התעשייתית עומד בסתירה מוחלטת לספרים ולמאמרים של בכירי החוקרים בהווה ובעבר, ובניגוד ל"עשרות ספרים עבי כרס" שנכתבו בנושא.
ד"ר משה רט כתב כי "למרבה הצער, עיון בספריו מגלה שההילה שנקשרה לאיש רחוקה מאוד מלהיות מוצדקת.
ספריו ומאמריו של הררי מלאים בכשלים, שגיאות, סתירות עצמיות וחוסר הבנה מביך של רבים מהנושאים עליהם הוא כותב" וכי "מאמרו של הררי (בנוגע לתרומה השולית של היהדות לאנושות) לוקה בכשלים לכל אורכו".
ביחס למאמר זה כתב הרב והפילוסוף מיכאל אברהם כי "יובל נח הררי לא מאכזב.
כל כך הרבה שטויות, דמגוגיה, הנחות המבוקש והנחות לא מבוססות, במאמר אחד.
זה קשקוש שהוא אפילו יותר מרוכז מאשר בספריו".
הרב חיים נבון כתב כי "שני ספריו של יובל נח הררי ("קיצור תולדות האנושות" ו"ההיסטוריה של מחר") הם פרויקט מרשים של היסטוריה ופילוסופיה, אך בכמה סוגיות אנושיות מרכזיות נראה שהאידאולוגיה גוברת על האמת".
קו ביקורת נוסף מתמקד בכך שהררי מציג את מצבו של המין האנושי כיום דרך עדשה צרה של אתוס אינדיבידואליסטי נאו-ליברלי.
דני גוטוויין קובע שספרו של הררי "21 מחשבות על המאה ה-21" מציג עמימות מכוונת שנמנעת מלבקר את מוקדי הכוח ואת השיח שאותו הם מקדמים: "הוא מפקיע סוגיות אלה מהקשריהן החברתיים, מציג אותן כבלתי פתירות מבחינה פוליטית והופך את ההתמודדות אתן לעניין אישי".
בדומה לגוטוויין, גיל חיזי טוען שהפרשנות שהררי מציג למגפת הקורונה ממשיכה להציב במרכז את יחסו של הפרט אל טכנולוגיות המידע, בהמשך לנטייתו של הררי להמעיט את הדיון בנושאי רווחה, התאגדויות חברתיות ותפיסות עולם תלויות תרבות.
תומר לביא מוסיף ומזהיר שעל פי תורתו המוסרית של הררי, היחיד עסוק בזכויותיו הפרטניות ונמנע מלהתחייב לחמלה לשאר בני המין האנושי.
בעקבות הסכמתו להשמטת ביקורת על שלטון פוטין בתרגום לרוסית של ספרו "21 מחשבות על המאה ה-21", נשמעה טענה שהררי בגד בערכים שהוא עצמו מטיף להם.
הררי השיב לביקורת זו שללא הסכמתו לשינויים מעטים בספר, הוא לא היה מאושר לפרסום ברוסיה.
הוא הוסיף שרוסיה היא מדינה לא דמוקרטית והוא לא היה מוכן לשנות את הרעיונות והמסרים המרכזיים, אך כדי שהספר ייצא לאור ברוסיה, הוא היה מוכן לשינוי הדוגמאות.
הוא ציין, "אני חושב שהתשלום של שינוי דוגמאות ספורות שווה את הרווח של הגעה לקהל הרוסי".
פרופ' אריה אלדד כתב כי "השטחיות המובנית, המכוונת בכתביו של הררי, היא שתרמה לפרסומו העצום.
מומחים בהיסטוריה, בפרה־היסטוריה ובארכאולוגיה טחנו את חיבוריו לעפר דק - והוכיחו כי טיעוניו רצופי טעויות ומסקנותיו אינן מבוססות...
ההיסטוריון הררי מדבר כמלכת יופי שזה עתה נבחרה, המבטיחה לפעול להשכנת שלום עולמי, כמו ג'ון לנון, המבטיח שאם רק נעז לדמיין - העולם יהיה מושלם.
לא יהיו מדינות והרג ורכושנות.
האם הוא לא למד דבר על הכוחות המניעים בני אדם?"
יובל ינאי (נולד ב-24 במרץ 1980) הוא מדבב ושחקן ישראלי.
אביו, אבישי ינאי, הוא קבלן בניין; אמו, רבקה ינאי, היא סייעת לרופא שיניים ולו ארבעה אחים.
נולד בישראל, בגיל חודשיים טס לקנדה, שם חי עד גיל 12, אז שב לישראל.
למד לנגן על פסנתר מגיל ארבע ולנגן על גיטרה מגיל 12.
קריירת משחק בטלוויזיה בתיאטרון ועל במות
הוא בוגר הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין (2004–2007).
בתום לימודיו שיחק בהצגה "בן בהפתעה", פרי עטו של ריי קוני, בבימויו של רוני מנדלסון, הצגה שהחלה בסטודיו למשחק והמשיכה בתיאטרון המסחרי.
זכה על תפקידו בפרס השחקן המבטיח בפסטיבל עתיד תיאטרון 2007. אחר-כך שיחק ב"כך צחקנו", ערב מערכונים על פי חנוך לוין, בבימויו של שמעון מימרן שהוצגה בהבימה.
ינאי משחק בתיאטרון גשר מאז שנת 2007. תפקידו הראשון היה של יאקיש, בהצגה "יאקיש ופופצ'ה".
הוא שיחק ב"שוורץ וחיות אחרות", אסופה של שלושה סיפורים קצרים שחוברו להצגה אחת.
ינאי גילם את הארי, אב הבית, לפי סיפור מאת ברנרד מלמוד.
הוא גילם את דמותו של מנהל קרקס בסיפור "קשטנקה" של צ'כוב, שמספר על כלבה שמגיעה לקרקס.
בהצגת ילדים בגשר על פי משלי לה פונטיין שיחק ינאי שלל חיות: אריה, ינשוף, כלב.
בהצגה "הלילה ה-12" על פי שייקספיר, שיחק את סר טובי בלץ', אציל שיכור.
הוא שיחק בקומדיה המוקומנטרית "חמישה קילו סוכר", פרי עטו של גור קורן.
הוא שיחק ב"הרפר ריגן", סיפור מסע של הרפר ריגן (לאורה ריבלין).
ינאי גילם את דמותו של ג'יימס פורצ'יון, אותו הכירה ריגן באינטרנט והם קבעו להיפגש בחדרה במלון.
בהצגה "שש דמויות מחפשות מחבר", פרי עטו של פיראנדלו, גילם את דמותה של מאדאם פאצ'יה, דמות דראג, שהיא מנהלת בית זונות.
הוא היה מועמד לתפקידו לפרס התיאטרון הישראלי לשחקן המבטיח לשנת 2010. בהצגה "רביזור" מאת גוגול גילם את דמותו של מפקח המשטרה.
ינאי משחק כיום בהצגה "יונה ונער", על פי מאיר שלו, גילם את דמותו של ד"ר לאופר, וטרינר והגורו של היונים.
יובל ינאי משחק בתפקיד הראשי של יובל בר און בסדרה "משפחה לא בוחרים", ששודרה בערוץ 2, החל מספטמבר 2012. זהו עיבוד ישראלי של דניאל לפין וגאיה וילדמן ל"כולם אוהבים את ריימונד", קומדיית המצבים האמריקאית המצליחה.
לצידו משחקים נועה קולר, רוזינה קמבוס, שלמה בר-אבא ופיני קידרון.
הסדרה שודרה במשך 2 עונות עד אוגוסט 2013.
ינאי הצטלם לשני סרטי קולנוע: הוא שיחק בסרט העצמאי "גולם" של אדם דויטש ובסרטו של אדם סנדרסון "לוויה בצהריים", על פי ספרו של ישעיהו קורן.
במהלך השנים 2013–2014, השתתף בעונות 4–5 של סדרת הנעורים "השמיניה", המשודרת בערוץ הילדים של HOT, בתפקיד דמות הנבל אבשלום האריס, אחיו של דניאל (תום אבני).
בשנת 2014 שיחק בשני פרקים בסדרה הדרמה קומית "70 מיליון סיבות לעושר", בתפקיד רונן, פקיד הבנק.
בשנת 2016 שיחק בסדרת הטלוויזיה "נעלמים" של ערוץ ניקלודיאון בתפקיד בני הופמן, ראש המועצה של אשמורת ומארגן השוד של הבנק של יעקובסון.
בשנת 2017 שיחק במחזה "מלך הכלבים" בתיאטרון בית לסין ובמחזה "במנהרה" בתיאטרון גשר.
באותה שנה גם שיחק בשתי העונות של סדרת הנוער "אקדמיית החממה" בתפקיד אריק, סוכן ה-FBI הנוכל.
ב-2018 הופיע בסדרה שבאבניקים בתפקיד שעיה ברגמן.
באותה שנה החל לשחק בהצגה "לילה אחד מרקוביץ'" מאת יואב שוטן-גושן ועירד רובינשטיין ובבימויו, על פי ספרה של איילת גונדר-גושן, בתיאטרון בית ליסין, בתפקיד זאב.
ובסדרה קופה ראשית בתפקיד אפי משקיות מנדל בפרק "נס בקצבייה".
הוא הלחין מוזיקה למספר הצגות בסטודיו לסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
הקליט מוזיקה בדיסק של משה קליפר, בהפקתו של משה לוי
ב-2025 משחק במחזה "קרום" בתיאטרון גשר
ינאי דיבב בעשרות סרטים וסדרות מונפשות.
בשנת 2009 דיבב את בייבי ברנט בסרט "גשם של פלאפל".
בשנת 2011 דיבב את אנדי סמברג ב"פיניאס ופרב - מארחים".
החל משנת 2013 מדבב את אוקן בסרטי "לשבור את הקרח".
בשנת 2014 דיבב את אדווין קרבנקל בסרט "יצאת כוכב".
בשנת 2015 דיבב את בועות בסרט "בובספוג הסרט".
יובל ינאי נשוי מאז שנת 2011 לשחקנית מיכל שטמלר, ולהם 2 ילדים.
1. יהודי במקור, על פי הסיפור The Jewbird מאת ברנרד מלמוד.
2. שיחת חיות, על פי מחזה מאת פטריק בסון.
3. קשטנקה, על פי סיפור מאת אנטון צ'כוב יבגני אריה 2007 יאקיש ופופצ'ה יאקיש חנוך לוין יבגני אריה, שמעון מימרן
שנההצגהתפקידתיאטרוןמחזאיבמאי 2007 בן בהפתעה תפקיד ראשי תיאטרון הצפון: צוותא, תיאטרון הקומדיה ריי קוני רוני מנדלסון כך צחקנו פסטיבל הקומדיה של הבימה ערב מערכונים של חנוך לוין שמעון מימרן 2018 לילה אחד, מרקוביץ' זאב תיאטרון בית לסין יואב שוטן-גושן ועירד רובינשטיין על פי ספרה של איילת גונדר-גושן עירד רובינשטיין
שנהסרטתפקידתסריטאיבמאי 2013 לוויה בצהריים טוביה ארליך, תפקיד גברי ראשי על-פי ספרו של ישעיהו קורן אדם סנדרסון 2016 ילדי הסתיו דוקטור איתן גפני מוקרן בפסטיבלים שונים גולם (סרט עצמאי) ברי, תפקיד מרכזי אדם דויטש
בהשראת "הדלתות" וג'ים מוריסון ארז דריגס
גדי לוי 2009 גשם של פלאפל (סרט) בייבי ברנט הדס מוזס שרון כהן, עמיחי בר טוב כוח ג'י מפלצת בפריז (סרט) קולות רקע למעלה – תלת מימד (סרט) מפלצות נגד חייזרים (סרט) שרון כהן
יובל חיים עמידרור (הופנקו) (1912 – 22 בינואר 1961) היה מוזיקאי ומנצח ישראלי, מנהל קונסרבטוריון שולמית ומראשי תזמורת צה"ל.
נולד בתל אביב הקטנה, בנם של לינה (בתו של מרדכי אזרחי-קרישבסקי ונכדתו שלו חיים יעקב קרישבסקי) ומשה הופנקו.
את השם 'יובל' הציע יעקב שרתוק, כשמו של .
למד מוזיקה בקונסרבטוריון שולמית, שניהל אביו, וסיים את לימודיו בקולג' טריניטי למוזיקה בלונדון.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי וארגן את התזמורת של המתנדבים העבריים.
כמנצח התזמורת עמד בראשה בתהלוכה הראשונה של היחידות העבריות ברחובות תל אביב, בספטמבר 1942.
לאחר מות אביו, בשנת 1949, המשיך בנו יובל לנהל את הקונסרבטוריון.
לימים היה מראשי תזמורת צה"ל ועברת את שמו לעמידרור.
לאחר פטירתו שלו מוזג קונסרבטוריון שולמית עם קונסרבטוריון רון לקונסרבטוריון אחד - רון שולמית, בניהולו של דודו יריב אזרחי.
בנו אילן עמידרור היה מנהל הבמה והספרן של התזמורת הקאמרית הישראלית במשך עשרות שנים, ובתו יעל לויט היא חברת קיבוץ חצרים.
יובל ספרא (נולד ב-30 בדצמבר 1993), הוא אלוף ישראל בשחייה במים פתוחים.
מקום רביעי באליפות אירופה במשחה ל-25 ק"מ (הורן 2016).
ספרא נולד בחיפה וגדל בקריית אתא.
בילדותו עבר עם משפחתו לניגריה למשך שבע שנים.
הוא למד בבית הספר האמריקאי ושם החל להתאמן לראשונה בשחייה.
הוא חזר עם משפחתו לארץ והתגורר בתמרת שבעמק יזרעאל.
הוא מתאמן בנהלל בהדרכת אנדרי טוט בהפועל נצרת עילית.