tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
התפקיד כולל טיפול ומעקב לנשים במהלך הריונן, הכנה ללידה והורות, מעקב אחרי הלידה, גיל הילדות, גיל ההתבגרות, בגרות וזקנה.
אחיות הקהילה עובדות בשיתוף פעולה מלא עם רופאי המשפחה ורופאי הילדים בקופה.
תפקידי האחות בקופת חולים רבים.
העבודה השגרתית של האחות מתבצעת בעיקר בחדר האחות, עבודה זו כוללת בין היתר לקיחת דגימות דם, בדיקות מעבדה, מדידת סימנים חיוניים כגון לחץ דם, סיטורציה ודופק, בדיקות אק"ג, הערכת משקל וגובה, הזרקות, חבישות, מתן תרופות ונוזלים דרך הוריד, מעקבי הריון ועוד.
אחד התחומים שאחיות קופת חולים נוטלות בו חלק משמעותי הוא טיפול בחולים כרוניים: חולי אי ספיקת לב, סוכרת, יתר לחץ דם וחולים אונקולוגיים.
האחיות מנהלות את הטיפול בחולה הכרוני, כולל מעקב ותכנון של תוכניות התערבות ברמה שנתית, ובנוסף הן מבצעות מעקב אישי אחר מטופלים.
הן מתדרכות את החולים בנוגע לטיפול במחלתם, ואופן השימוש במכשירי מעקב אחרי מצבם הבריאותי כגון: אופן השימוש בגלוקומטר לחולי סוכרת, הדרכה לשימוש במד לחץ דם לסובלים מיתר לחץ דם וכדומה.
בנוסף אחיות הקהילה בכל קופות החולים מזמנות חולים כרוניים למעקבים והדרכות, לדוגמה: אחיות מזמנות מטופלים הסובלים מסוכרת לבדיקה תקופתית של אומדן כף רגל סוכרתית, וכן עוברות עם החולה על ערכי בדיקות הסוכר שלו, מבצעות אומדן היענות לטיפול התרופתי על ידו, ומפנות לתזונאית במקרה הצורך.
בכל קופות החולים במדינת ישראל פועלת תוכנית למדידת איכות הבודקת את איכותם של השירותים בקופת החולים בתחום המניעה, האבחון, הטיפול והשיקום הניתנים על ידי הצוות הרפואי.
המדדים הנבדקים עוסקים בעיקר בתחומים של סוכרת, לב וכלי דם, אסתמה, בדיקות סקר לסרטן, חיסונים ותחום רפואת הילדים.
האחיות בקופת חולים מעורבות בתוכנית זו.
תפקיד האחיות בתוכנית זו הוא מעקב אחר חולים עם מדדים לא טובים, ערנות למצבם של החולים, ביצוע הדרכות לצורך קידום בריאות וכן קבלת אחריות על מדד לצורך קידומו.
תפקיד נוסף שאחיות לוקחות בו חלק משמעותי הוא ביקורי בית למטופלים המרותקים לביתם.
רוב האחיות המשתתפות בביקורי הבית עושות זאת בנוסף על עבודתן במרפאה.
ביקור בית מהווה אחד מדרכי התקשורת בין אחות הקהילה ליחיד ולמשפחתו.
ביקור הבית מאפשר לאחות להכיר את המטופל ומשפחתו בסביבתם הטבעית, וכן מאפשר לאחות לאמוד את יכולת המשפחה לטפל בבן המשפחה המרותק.
לפני הגעת האחות היא אוספת את כל הנתונים הרלוונטיים אודות המטופל מרשומות המרפאה, ומתכננת אומדנים בהתאם.
היא מתאמת מראש עם המטופל או עם בן משפחתו את זמן הגעתה, מסבירה להם על מטרת הביקור ומתאמת עימם ציפיות מהביקור.
במהלך הביקור האחות מבצעת אומדן של המטופל ומשפחתו בהיבטים שונים - פיזי, נפשי, רגשי וחברתי.
היא בוחנת את מערכת היחסית בין המטופל לבני משפחתו או המטפל שלו, ובודקת האם הסביבה הפיזית של ביתו מותאמת לצרכיו - המצב התברואתי של הבית, הימצאות הציוד הביתי הנדרש למטופל, בטיחות המטופל, גודל וצפיפות הבית.
האחות עושה אומדנים למצבו הפיזי והנפשי של המטופל - מצב רוחו, מראהו החיצוני, אומדן גופני - פצעי לחץ, בצקות, בדיקת סימנים חיוניים ואומדנים שונים בהתאם למצבו הבריאותי.
היא נותנת זמן למטופל ולמשפחתו להעלות שאלות ובעיות בנוגע למצבו ולטיפול בו, וכן לתאר צרכים שיש להם.
את כל המידע הנאסף היא מתעדת בתיקו האישי של המטופל ורושמת המלצות להמשך התערבות בהתאם לצורך.
+תחומי הטיפול הסיעודי במסגרת הקהילה:תחוםתיאורמרפאת אחיותמרפאת אחיות משמשת כליבה התפקודית של הסיעוד בקופות החולים ונותנת שירות לכלל המבוטחים בכל הגילאים ובמגוון רחב של נושאים בתחומי קידום בריאות, מניעת מחלות וחולי.תחנות לבריאות המשפחהייעוד האחות הוא לסייע לאם ולילוד לצלוח את שלב הינקות והילדות, תוך בניית סביבה תומכת להתפתחות תקינה ובריאה.
האחות מחסנת, מאתרת סימנים לעיכוב ודואגת להפנות לגורמים המתאימים תוך מעקב ותמיכה במשפחה.
האחות עובדת במסגרת צוות רב מקצועי, במרפאות הראשוניות, במרפאות רופאים מומחים לאונקולוגיה ובמסגרת טיפולי בית.טיפול תומך בחולים סופנייםאחות המתמחה בטיפול, איזון כאב ותמיכה של חולים בסוף חייהם ובני משפחותיהם.
האחות עובדת בצוות רב מקצועי.טיפול בפצעים ומרפאות פצעטיפול בפצע הוא תחום בו לאחות השפעה ייחודית על תוצאי הטיפול הקליניים של החולה.
האחות פועלת במסגרות שונות: מרפאה ראשונית, מרפאת מומחים וכן במסגרת טיפולי בית.קשר ובקרהאחד מאתגרי מערכת הבריאות היא שמירה על רצף הטיפול בין בית החולים והקהילה.
אחות הקש"ב נמצאת בצומת זו ומשפיעה על מעבר זה, ומארגנת עבור המטופל את התנאים הנדרשים לו להמשך טיפול בקהילה.חדרי ניתוחעבודה בצוות רפואי במסגרת חדרי ניתוח לפעולות זעירות וקטנות.מרכזי טיפול יוםהאחות שותפה לתהליכים של אבחון וברור מקרים קליניים במסגרת של טיפול יום מבוגרים או ילדים.
כמו כן, האחות מטפלת ומשגיחה על מטופלים הנוטלים תרופות מיוחדות בקהילה.מוקדי רפואה דחופההאחות משתלבת בעבודה רפואית דחופה עבור מטופלים מעבר לשעות העבודה הסדירות במרפאות הקהילה.
האחות עובדת בשיטה של מיון מטופלים (טריאז') וטיפול במצבים של טראומה זעירה, חולי וחרום.מוקד אחיות טלפוניהאחות משמשת קו ראשון למטופלים הפונים באמצעות הטלפון והזקוקים לעצה רפואית, הדרכה או סיוע.
המוקד פועל 24/7.תיאום וריכוז תחומיםכגון הנשמה, סטומה, ניהול סיכונים, איכות, הנקה, בריאות הציבור, טיפולי בית, פצעים.
+תפקידי האחות מאתגרים, מגוונים וכוללים:תפקידתיאוראחות מרפאההאחות מקבלת ראשונה את הפונים, בודקת וקובעת סדרי קדימות.
מבצעת טיפולים סיעודיים בהתאם לכללי המקצוע ובהתאם להנחיות של הרופא או האחות האחראית למרפאה.
עוסקת בקידום בריאות, מניעה ומחסנת באופן עצמאי.
האחות כפופה למנהלת הסיעוד במרפאה.אחות כפראחראית לניהול מקצועי, ארגוני ותקציבי של הסיעוד במרפאה.
אחראית על טיפול כוללני מתמשך ובטוח במטופלים ובמשפחותיהם, בתחומי ריפוי ומניעה בכל רמות המנע, על פי סטנדרטים מקצועיים.
האחות כפופה למנהלת המנהלת.מנהלת סיעוד במרפאה ראשונית או במרפאה יועצתאחראית על ניהול הסיעוד במרפאה.
חברה בצוות הניהולי של המרפאה.
אחראית לפעילויות, תהליכים וסטנדרטים בתחומים עליהם מופקדת המרפאה.
אחראית מקצועית להבטחת איכות הטיפול והשגת יעדים קליניים.
האחות כפופה למנהלת, לרופא המרפאה ומקצועית למנהלת הסיעוד במנהלת.אחות במוקד מידע בריאותיאחראית על מתן הדרכה, הנחיה ומידע טלפוני ללקוחות הפונים למוקד המידע הבריאותי בכפוף למדיניות הכללית בתחום המקצועי והשירותי.מרכזת קורס על־בסיסימרכזת את הלימודים בתוכנית הכשרה להתמחות מקצועית בבית הספר.
שותפה לגיוס וקליטה של סטודנטים לקורס.
מעריכה ומבקרת את יישום התכנית.
מלמדת בתוכנית בהתאם לתחומי התמחותה.מרכזת בכירה תחום מקצועישותפה לבנייה ועדכון תוכניות הכשרה בחטיבה בהתאם להנחיות משרד הבריאות.
אחראית להפעלת תוכניות ההכשרה.מדריכה קליניתמרכזת את ההוראה (עיונית וקלינית) בתחומי ההתמחות.
אחראית לשילוב מורים או מדריכים בתחום ההוראה.
מתכננת ומבצעת פעולות להערכת הנלמד בהוראה העיונית והקלינית.
אחד התפקידים החשובים של אחות בקהילה, הוא קידום בריאות.
כלומר, על האחות מוטלת האחריות להדריך את המטופלים לשמירה על אורח חיים בריא, במטרה למנוע היארעות של מחלות אקוטיות וכרוניות.
ההכרחיות של האחות בקידום בריאות הקהילה, נובע בעיקר כתוצאה מהזדקנות האוכלוסייה והעלייה בתוחלת החיים.
ככל שאחוז האוכלוסייה המבוגרת עולה, מקרי התחלואה ושיעורי הפניה לטיפול רפואי גדלים.
כמו כן בין האחות קהילה למטופל ולמשפחתו נוצר קשר אישי עמוק, והיא מאוד משמעותי עבורו.
קשר זה מחזק את ההשפעה של האחות על המטופל, ומהווה עבורו מקור לייעוץ והכוונה בנושאים בתחום הבריאות ושמירה על אורח חיים בריא
האחות כמקדמת בריאות פועלת בשלושה מישורים של מניעה:
מניעה ראשונית - פועלת על האוכלוסייה הבריאה על מנת למנוע תחלואה.
דוגמאות למניעה ראשונית: הדרכה להימנעות מעישון, לתזונה נכונה, לפעילות גופנית, ומתן חיסונים.
מניעה שניונית - פועלת על אוכלוסייה בסיכון לפתח מחלות שונות.
במניעה זו נעזרים בבדיקות דם ובבדיקות סקר על מנת לאתר מחלות בשלב מוקדם ככל האפשר, ולטפל בהם בצורה יעילה ומהירה כדי למנוע החמרה.
מניעה שלישונית - פועלת על אוכלוסייה חולה, במטרה לשמור על איכות חיים האופטימלית ביותר עבורם, ולמנוע סיבוכים והחמרה של המחלה.
דוגמאות: שיקום לנפגעי שבץ, איזון סוכרת בחולי סוכרת, אומדן כף רגל סוכרתית לחולי סוכרת, מדידת לחץ דם תקופתית לסובלים מיתר לחץ דם ומחלות לבביות.
האחות בקהילה מתעדת את כל הנתונים אודות המטופל בתיקו הממוחשב במרפאה, והמחשב מתריע לאחות כאשר יש צורך לזמן מטופל לבדיקה מסוימת, בהתאם למצבו ולפרוטוקולים הרפואיים הקיימים.
אחות מומחית קהילה היא אחות שעברה הכשרה מתאימה ובסמכותה לבצע פעולות רפואיות ללא פיקוח רפואי.
על האחות להיות בעלת תואר שני ומעלה, כאשר אחד התארים הוא בסיעוד.
כמו כן עליה להיות עם ותק של חמש שנים לפחות כאחות קהילה, וכן עליה להיות בוגרת קורס על בסיסי רלוונטי.
תוכנית ההכשרה בישראל אורכת שנה ומחולקת לשניים, חצי השנה הראשונה בה לומדים לימודים אקדמיים ובחצי השנה השנייה מקיימים התנסות קלינית.
מקצוע אחות מומחית קהילה החל בארצות הברית, שם הוא הוגדר כמקצוע שמסייע לרופא בקופת החולים.
עם השנים התפתח המקצוע והיווה מעין תחליף לעבודת הרופא בקהילה.
אחות מומחית קהילה עובדת בקופות חולים ללא סמיכות לרופא, ובסמכותה להחליט במצבים מסוימים כגון: אבחון של מחלות מסוימות, הפניה להמשך בירור רפואי וביצוע בדיקות עזר, מתן מרשמים לתרופות, והחלטה על ביצוע טיפולים מסוימים כגון הכנסת צנתר לכיס השתן.
אחות זו ממלאת תפקידים של רופאים בתחומים שונים הכולל את: רופאי המשפחה והפנימאים, רופאי הילדים, רופאי הנשים, רופאי העור, התזונאים, הפיזיותרפיסטים ואף הפסיכותרפיסטים.
אחות מומחית קהילה היא תחת פיקוחו של הרופא הראשוני בקופת חולים, אף על פי שהיא כביכול עובדת לבד ובעלת סמכויות נרחבות, עליה לציית לפקודות הרופא ובסמכותו להאציל לה תפקידים וסמכויות מסוימים.
קיימים הבדלים רבים בין תפקיד אחיות הקהילה בארץ לתפקיד אחיות הקהילה במדינות שונות בעולם.
ישנם מדינות, כגון ארצות הברית ואנגליה, אשר בהן תפקיד האחות מומחית קהילה מאוד נפוץ ומפותח.
לאחיות אלו ישנן סמכויות נרחבות יותר מאחיות רגילות.
בישראל החלו להכיר במושג אחות מומחית קהילה רק בשנים האחרונות, ולכן בארץ לא קיים מספר גדול של אחיות מסוג זה.
הבדל נוסף הוא הטיפול של אחות קהילה במטופלים כרוניים.
בארצות הברית ואנגליה, כל אחות מקבלת הכשרה שונה מחברתה לגבי הטיפול בקהילה, ובהתאם לכך עבודתה בפועל.
ישנן אחיות אשר קיבלו הכשרה מינימלית אשר מאפשרת להן לבצע פעולות בהוראת רופא בלבד.
לעומתן ישנן אחיות שקיבלו הכשרה נרחבת יותר המאפשרת להן לנהל טיפול למטופל כרוני באופן עצמאי.
ישנן אחיות שבהתאם להכשרה שלהן הן נותנות טיפול ביתי למטופל ובכך מסתכמת עבודתן, וישנן אחיות שעובדות בצמוד לרופא במרפאה כי זו ההכשרה שקיבלו.
בישראל חלוקת תפקידים זו אינה קיימת, ומידת מעורבות האחות בטיפול תלוי באיזו קופת חולים היא עובדת, וכן יכול להשתנות בהתאם להנהלה של המרפאה.
אחיות בישראל עם אותה הכשרה לעיתים יפעלו בהתאם להוראת רופא בלבד ולעיתים ינהלו את הטיפול החולה הכרוני באופן עצמאי הכולל ביצוע הדרכות ומעקבים רפואיים.
כמו כן אחיות שעורכות ביקורי בית למטופלים יעשו זאת בנוסף לעבודתן במרפאה.
בנוסף לאחיות בארצות הברית ואנגליה יש סמכות חלקית לרשום מרשמי תרופות לחולים לעומת האחיות בישראל שלא קיימת סמכות כזאת כלל.
בישראל קיימות תוכניות למדידת איכות המשפיעה ומערבת את כל האחיות בארץ, אך בארץ אין תגמול כספי למדדי איכות אילו.
לעומת זאת בארצות הברית לא כל האחיות מעורבות בתוכניות מדדי איכות והם משפיעים רק על כשליש מכלל האחיות.
אולם האחיות בארצות הברית שכן שותפות לתוכניות אלו מקבלות תגמול כספי על כך.
מילובקה הוא בית אחוזה על גדות הוולגה בכפר מילובקה, מחוז עבר הוולגה, שבמחוז איוואנובו, 3 ק"מ ממרכז עיר התיירות פליוס.
האחוזה נבנתה בסוף המאה ה-18. היא השתייכה למשפחת צ'רניוב, עד שבסוף המאה ה-19 נרכשה האחוזה על ידי התעשיין גריגורי גורבונוב.
לאחר מהפכת 1917, האחוזה ננטשה ונזנחה.
היא קיבלה חיים שניים בשנת 2008, כאשר נשיא רוסיה ובהמשך ראש הממשלה דמיטרי מדבדב עם משפחתו, החלו להגיע באופן קבוע לאחוזה המשוחזרת שהורחבה לשימוש בעת חופשות הקיץ.
מאז, העיתונות כינתה לעיתים קרובות את המקום "מעונו של מדבדב" ו"הדאצ'ה של מדבדב".
בספטמבר 2016, סרטון חקירה של הקרן למניעת שחיתות של אלכסיי נבלני, שהוקדש לבניה הבלתי חוקית במקום, הביא לתהודה בתקשורת.
ב־2 במרץ 2017 שחררה הקרן את הסרטון "הוא לא דימון בשבילכם", שנגע שוב בנושא האחוזה.
האחוזה עם פארק ממוקמת על הגדה הימנית הגבוהה של הוולגה, על שטח הכפר מילובקה (דה יורה בשטח הכפר אף שחלק ממנו מחוץ לתחום שיפוטו).
המבנה האדריכלי הוא מסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-20 והוא בקנה מידה מלא של "אחוזה משפחתית" מתקופת הזוהר של אחוזות האצילים הרוסיות.
מייסד בית צ'רנייב היה הקצין גרנדיר וסילי איוואנוביץ' צ'רנייב, שקיבל את סמל האצולה שלו ב-25 בנובמבר 1751 מידי הקיסרית יליזבטה פטרובנה לאחר שהשתתף ההפיכה הצבאית שהביאה אותה לשלטון.
האחוזה סודרה על ידי צאצאיו בתקופת שלטונה של יקתרינה השנייה ליד הכביש המוביל מפליוס לנרכטה.
בראשית המאה העשרים בנה התעשיין גריגורי גורבונוב בית קיים בן שתי קומות.
האחוזה הוחרמה על ידי הבולשביקים בשנת 1918; במשך 90 השנים הבאות היא ננטשה ונזנחה ולא נעשה בה כל שימוש.
בשנת 2008 מושל מחוז איוואנובו, מיכאיל מן, עורר בנשיא רוסיה דמיטרי מדבדב עניין באחוזה.
ב-4 באוגוסט 2008 עגנה היאכטה הנשיאותית "רוסיה" סמוך לעיירה פליוס וראש המדינה הסתובב בעיר, מה שהשאיר עליו רושם בל יימחה.
מאז, ההשקעות הפדרליות הופנו באופן פעיל לפליוס במסגרת התוכנית לפיתוח תיירות פנים וחוץ.
בפייננשל טיימס נטען כי מאז 2008 העיר פליוס הופכת במהירות למקבילה הרוסית לאתר הנופש האמריקאי בלונג איילנד".
במהלך כהונתו כנשיא עד מאי 2012 ביקר מדבדב בפליוס תשע פעמים.
לדברי נובאיה גזטה, אחוזת מילובקה נקנתה במכירה פומבית ב-2008 על ידי קרן פרויקטים ללא כוונת רווח אזורית בשם "דאר", שפעילותה קשורה למשפחת מדבדב.
על פי העיתון לנינגרדסקאיה פרבדה, האחוזה נקנתה מידי ממשלת מחוז איוואנובו תמורת 66 מיליון רובל.
קרן דאר נמצאת בבעלות חברת לויט השייכת לנובאטק, אחת מיצרניות הגז הגדולות ברוסיה.
איליה אליזייב, יו"ר מועצת הפיקוח של קרן דאר, שהוא גם סגן יו"ר מועצת המנהלים של גזפרומבנק, הוא חבר נעוריו של מדבדב, הם למדו יחד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת לנינגרד.
לאחר מכן, האחוזה, על פי מקורות מסוימים, נותרה בבעלות קרן דאר, על פי מקורות אחרים, היא נתרמה למדבדב.
בשנת 2009 החלו עבודות רחבות היקף לשחזור והרחבת האחוזה, שבזכותן הפך הרכוש הרעוע והפארק הנטוש למתקנים ממשלתיים מוגנים במיוחד עם אחוזה, בתי מלון, מבני עזר, ארבורטום, בריכות, אתר סקי, חוף מלאכותי ומזח על הוולגה.
בספטמבר 2016, חקירה של הקרן למניעת שחיתות של אלכסיי נבלני, שהוקדשה לפיתוח ותקצוב האחוזה בשנים 2011–2016, טענה כי במקום נבנו מבנים חדשים, בית מלון, שלושה מסוקים, מזח פרטי ומדרון סקי.
מהשטח הכולל של המתקן המיוחד ל-80 דונם.
עלות השיפוץ נאמדה בכ-25–30 מיליארד רובל, כשנבלני ציין נתונים אלה כסימני שחיתות.
נושא השימוש באחוזה על ידי דמיטרי מדבדב עלה גם בסרטון שלו "הוא לא דימון בשבילכם".
ליד בית המגורים יש חוות ציד בשטח של יותר מ-4,000 דונם.
הבעלות על האתר נמצאת בידי חברת "אוריון" (השם הישן של קרן "דאר").
על פי העיתון סובסדניק החל ממרץ 2017, "שיעורי השוק הנוכחיים - מכירת הזכות לחכירה של דונם אחד באזור איוואנובו למשך 49 שנים - מתחילה מ-2 מיליון רובל." כשההערכה היא שהחברה החכירה את השטח ל-49 שנים מידי המחוז.
השפעה על עיר התיירות פליוס
בשנת 2013, מושל מחוז איוואנובו, מיכאיל מן, הביע את דעתו כי התעניינותו של דמיטרי מדבדב בפליוס הובילה לפיתוח רחב היקף של אשכול התיירות והתשתיות הקשורות לכך.
לדבריו, העיר קיבלה כספים פדרליים, מערכת אספקת חשמל וביוב חדשה, נבנו כבישים והגדה שוחזרה.
נטען כי מדבדב משך אליו פטרוני אמנות לשיקום מוחלט של כנסיית התחייה ומוזיאון הנוף, הקמת מרכז התרבות לויטנובסקי, שיפוץ "הר לויתן" (בו אייר יצחק לויתן סקיצה לציור "מעל השלום הנצחי").
במאי 2011 פרסמה פוליטיקאית מהאופוזיציה מריה ליטווינוביץ' מכתב פתוח מעובדי בית הבראה לשחפת בפליוס שחששו לסגירתו האפשרית, וכי הדבר יכול להיות קשור לבניית ביתו של דמיטרי מדבדב.
לדברי מיכאיל מן, אין קשר בין סגירת בית ההבראה לבניית בית המגורים הנשיאותי; הוא העלה את הנושא בפני משרד הבריאות עוד בשנת 2006, וההחלטה התקבלה להגביר את האטרקטיביות אתר נופש למשקיעים ותיירים.
ב-12 ביוני 2012 סערת הוריקן הורידה מאות עצים בחורשות ליבנה המפורסמות, שנתפסו בציוריו של לויתן.
בסוף אוגוסט 2012, מספר כלי תקשורת דיווחו מהתושבים המקומיים כי על פי החשד חורשות הליבנה שאותן צייר לויתן נכרתו כדי לרצות את דמיטרי מדבדב ובנו, האלרגי לאבקת ליבנה.
בסתיו 2012 החלו עבודות השיקום למלא את ההפסדים הטבעיים של החורש, ובאביב 2013 ניטעו 600 עצים צעירים.
אחוזת סמואל גולדווין היא אחוזה בבוורלי הילס, קליפורניה שנבנתה על ידי דגלאס הונולד וג'ורג' ורנון ראסל בשנת 1934 עבור מפיק הסרטים סמואל גולדווין ואשתו פרנסס הווארד.
האחוזה הייתה בבעלות משפחת גולדווין עד שנת 2015; השנה בה הזמרת-יוצרת טיילור סוויפט רכשה ושיפצה אותה.
האחוזה הפכה לציון דרך לאומי היסטורי בשנת 2017.
האחוזה תוכננה על ידי דגלאס הונולד וג'ורג' ורנון ראסל בסגנון האדריכלות הג'ורג'יאנית.
זו הייתה האחוזה הראשונה אותה השניים עיצבו.
השטח שלה משתרע על פני שטח של 1,000 מטר רבוע והוא מורכב משתי קומות העשויות מלבנים ומטיח מעובד.
בנוסף, יש בה לובי המוביל לחדרים בקומת הקרקע, בה יש חדר אוכל.
מעבר לכך, הקומה הראשונה כוללת ארבעה חדרי שינה ובקומה השנייה ישנו חדר שינה נוסף בצורת סוויטה.
כמו כן, ישנה סוויטה נוספת המשמשת לאירוח והיא נמצאת מעל המוסך הפרטי של דיירי הבית.
האחוזה כוללת גם ספרייה אשר שימשה גם כחדר הקרנה כאשר הדלתות החיצוניות שלה הובילו לפטיו גדולה.
בחצר הבית ישנה בריכת שחייה, מגרש טניס ופינה מיוחדת לכלי עבודה.
הבית מעוטר בין היתר בווילונות ירוקים.
האוורד נתנה חופש מלא להונולד וראסל בכל הנוגע לעיצוב האחוזה, אך התנאי היחיד שלה היה שהיא תהיה בצע לבן.
בביוגרפיה של גולדווין שנכתבה על ידי א.
סקוט ברג, נאמר כי האחוזה הייתה מעין "בית לבן בוהק, ושתי כנפיו יצרו זווית קהה ומסבירת פנים".
עוד נכתב בביוגרפיה כי "עיצוב הבית עם הרשמיות המחמירה שלו והשמרנות המאופקת שלו שיקף את הבנתה של הווארד ואת רצונו של גולדווין למעמד ולכבוד אותו חיפש מאז הגעתו לארצות הברית כמהגר אנאלפביתי".
האחוזה שוכנת על אחד מתוך שלושה מגרשים הנמצאים בלורל ליין.
המגרש הראשון נתפס על ידי במאי אחר, השני היה ריק וכך השלישי.
הווארד הבחינה במגרש השלישי, שמצא חן בעיניה.
כתוצאה מכך, היא שכנעה את בעלה לרכוש אותו.
אחת הסיבות שהם רצו להקים בית על המגרש הזה היא העובדה שלא היה להם חדר מקרן בביתם, אך גם מסיבות נוספות כמו סיבות חברתיות.
האחוזה נבנתה במשך שנתיים על ידי ריצ'רד דיי ואלכסנדר גוליצן עם חללי פנים שנבנו על ידי פועלים מאולפן הסרטים מטרו גולדווין מאייר, כאשר בנובמבר 1934 סיימו לבנות אותה באופן סופי.
מעבר להיותה של האחוזה בית מגורים, הזוג עצמו השתמש בה גם ליצירת וצילום סרטים שהפיק גולדווין.
אף על פי שהיה לו רכב ונהג צמוד, גולדווין היה הולך כל יום שלושה קילומטרים ברגל מהאחוזה ועד האולפנים בהם עבד בהוליווד כשהנהג שלו נסע אחריו.
לאחר שהגיע לגבול בוורלי הילס ומערב הוליווד, הוא היה נכנס לאוטו ונוסע את שאר הדרך וכך גם עשה הפוך בסופו של יום.
גולדווין טען כי ההליכה עזרה לו לשמור על כושר גופני והוסיף כי "הרגיש שהחמצן נכנס למוח שלו".האוורד משכה תשומת לב בזכות המפגשים החברתיים והמסיבות שערכה באחוזה, במהלכם לעיתים קרובות גם התארחו שלל ידוענים, ביניהם: אירווינג ברלין, אברל הארימן ומארי נורטון הארימן.
המסיבות היו נחשבות לאקסקלוסיביות והיה קשה להיות חלק מהן.
בנוסף לכך, היו נוהגים לערוך ארוחות ערב מפוארות בערב השנה החדשה עם מספר מצומצם של אורחים, דבר אשר משך תשומת לב רבה.
במהלך ארוחות הערב, השתתפו ידוענים כמו קול פורטר, אלזי דה וולף, גרי קופר, הרולד ארלן, ג'ק בני, שארל בואייה, פרנק קפרה, מרלן דיטריך, קלארק גייבל, הווארד הוקס, ג'יימס הילטון, סידני האוורד, מירנה לוי, ג'ינג'ר רוג'רס, דייוויד או.
סלזניק, וולטר ונגר, ג'ון היי ויטני, לורטה יאנג וחמישים אורחים נוספים.
בשנת 1956 לכבוד יום הולדתו של גולדווין בנתה האוורד עבורו מגרש קרוקט.
גולדווין חיבב את המשחק ושיחק בו באופן קבוע כאשר הזמין גם חברים לביתו לשחק במשחק, ביניהם מייקל רומנוף.
בשנת 1971 התרחש באחוזה טקס הענקת מדליית החירות הנשיאותית במהלכו הוענקה המדליה לגולדווין עצמו, על ידי ריצ'רד ניקסון.
גולדווין נפטר באחוזה בשנת 1974 כשהיה בן 94. בנו של גולדווין, סמואל, עבר לגור בה בשנת 1976 והוא חי שם עד מותו ב-2015.
האחוזה הועמדה למכירה מספר פעמים מאז שנת 2008, ובין היתר הועמדה למכירה בשנת 2015 תמורת 29 מיליון דולרים לאחר מותו של סמואל.
בספטמבר 2015 היא נמכרה לזמרת-יוצרת טיילור סוויפט, בעלות של 25 מיליון דולרים.
מאז רכישת האחוזה, סוויפט פעלה להחזרתו למצבו המקורי באמצעות האדריכל מוניק שנק.
העבודות שביצעה כללו שיקום חלונות, בנייה מחדש של עמודים בבריכת השחייה ושימור העיטורים שעיטרו את חזית הבית.
סוויפט ביקשה להכיר באחוזה כנקודת ציון מקומית על ידי ועדת מורשת התרבות של בוורלי הילס ומועצת העיר בוורלי הילס.
נוח פורי, סגן יו"ר ועדת מורשת התרבות בבוורלי הילס, אמר בפגישה כי האחוזה היא "אחת מהגדולות בעיר הזו" והוסיף שהיא "חשובה מאוד להיסטוריה של העיר".
פורי אמר כי הם "נרגשים" מכך שהבעלים הנוכחיים "ישמור על האחוזה הזו ויוצאו את הכסף במטרה להחזירו למצבו הקודם".
היא השתמשה באחוזה בשביל להקליט את אלבומה השמיני Folklore מכיוון שלא יכלה לעשות זאת באולפן הקלטות שלה עקב מגפת הקורונה.
אחות זרה הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2000. הסרט הופק במימון המועצה הישראלית לקולנוע ו"שידורי רשת".
נעמי היא בעלת חיים מושלמים כביכול, יש לה בית יפה, בעל נאמן ומשפחה תומכת, אך שגרת חייה היום-יומית כמעט שוברת אותה, והיא על סף קריסה.
בעקבות זאת, היא מסכימה להכניס לביתה את ניגיסט, עובדת זרה מאתיופיה, השוהה בארץ באופן בלתי חוקי.
המפגש בין השתיים חושף בפני נעמי עולם חדש והיא חווה היכרות עם חייהם של הזרים בחברה הישראלית.
על אף העולמות השונים, מהם מגיעות שתי הנשים, הולכת ומתבהרת המצוקה המשותפת ששתיהן חווות, ובכך מתאפשרת הידידות הזמנים של שתי הבנות מרקעים שונים.
זאת על רקע החברה הישראלית והתושבים הזרים החיים בתוכה.
הסרט זכה ב"פרס וולגין לסרט הטוב ביותר" בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
אחוזת מודיאנו הוא מבנה מגורים מפואר שהיה אחד ממבני המגורים של בני משפחת מודיאנו היהודית-איטלקית, אחת ממשפחות ה'פראנקוס' העשירות והחשובות בסלוניקי, יוון.
מאז 1970 המבנה משמש כמוזיאון הלאומי לפולקלור של מקדוניה היוונית.
המבנה ממוקם בסלוניקי, בשדרות וסיליסיס אולגאס, ברובע אקסוכון.
האחוזה נבנתה בשנת 1906 לפי התכנון הארכיטקטוני של האדריכל אלי מודיאנו, בנו של בעל האחוזה הגביר היהודי-איטלקי יעקב (ג'קוב) מודיאנו שהיה בתחילת המאה ה-20 ראש הקהילה היהודית בסלוניקי ואחד משבעת טובי העיר.
האחוזה היא אחת הדוגמאות הבודדות בסלוניקי, לבית בורגני בסגנון אקלקטי.
האדריכל, אלי מודיאנו הוסיף לסגנונו האקלקטי - בעיקר על המעקות ודלתות המתכת של הכניסה הראשית - אלמנטים של אר נובו, הזרם האמנותי החדש שהיווה השראה לאדריכל במהלך לימודיו באקול סנטרל פריז ובתכנון מבנים ארכיטקטוניים.
תצורת החזיתות מאופיינת בחלוקה ל-3 מרכיבים: בסיס-תיכון-כותרת (חלק עליון), עם סיתות אבן לא סדיר בבסיס, מסדים גלויים ופתחים גדולים בחזית הדרומית-מערבית.
המבנה בעל ארבעה מפלסים, בשטח כולל של 1,200 מ"ר.
כל מפלס מכיל חלל מרכזי גדול בצורת מתומן, שסביבו חדרי המגורים בצורה א-סימטרית.
אסימטריה זו, הבאה לידי ביטוי בשני סוגי החזיתות, אופיינית לאדריכלות האקלקטית אך גם לציוריות (פִּיטוֹרֶסְקִי) .
חזית מקורה בת שתי קומות מחברת את החזית הדרומית והמערבית לרצף אחד ובו עמודים וקשתות אליפטיות מסביב.
ה"אכסדרה" (גלריה) הדו-קומתית הזו, המשקיפה על הים ממערב ועל רכס האולימפוס מדרום, הפכה את האחוזה לייחודית ונבדלת מאחוזות אחרות בסלוניקי.
האחוזה נבנתה בשנת 1906 עבור הגביר יעקב מודיאנו ומשפחתו.
ב-1913, מיד לאחר כיבוש סלוניקי על ידי יוון, הוא נקנה על ידי הממשלה היוונית וניתן לקונסטנטינוס הראשון, מלך יוון ולמשפחת המלוכה.
לאחר מכן הוא ניתן למפקד העליון של מקדוניה, ושימש כמבנה מגורים של המלך גאורגיוס השני.
בשנת 1947 הוקם בבניין בית הספר לרפואה צבאית ובתחילת שנות ה-60 בית הספר לתאולוגיה.
בשנת 1970 החל לשמש כמוזיאון לפולקלור ואתנולוגיה של מקדוניה.
אחוזת לחמן היא מבנה העומד בפינת הרחובות חיים עוזר ומנחם אוסישקין בפתח תקווה, ובו שרידי יקב שהוכרזו לשימור, יקב פרידמן.
המבנה הוא בית האבן הראשון בפתח תקווה שהוקם ב-1884.
המבנה הוקם בשנת 1884 כאחוזת לחמן על ידי הרב אריה לייב פרומקין.
כך חודשה ההתיישבות בפתח תקווה שהופסקה בשנת 1880. האחוזה נבנתה על הקרקע של עובדיה לחמן, מעשירי גרמניה, שמינה את הרב פרומקין למנהלהּ.
באחוזה הקים הרב תלמוד תורה ופיתח משק חקלאי.
בשנת 1912 נרכש הבית על ידי אליעזר פרידמן, שהקים בו יקב שפעל עד שנות ה-60 של המאה ה-20, מרתפיו הרחבים של היקב סיפקו מקום מסתור לתושבי המושבה בהתקפה הרצחנית על המושבה במאורעות תרפ"א.
לאחר יותר מ־40 שנה, במקום נותר מבנה המזגגה של היקב, שבקירו המערבי שרידי מבנה הכורכר של בריכות היין וכן מרתף היין שכוסה.
במקום בו עומד המבנה שוכן חניון.
היקב זכה בהכרה על טיב מותגי הברנדי, קוניאק, סוברן ו"יין העצמאות" שייצר.
במקום יוצרו סוגי אלכוהול רבים, בכשרות למהדרין.
פרסומו היה גדול ואישים שונים שהגיעו לביקור בארץ ערכו ביקור ביקב; נין המייסדים סיפר על ביקור הברון רוטשילד ועל ביקור הרב קוק.
אחוזת לונדון היא השכונה המוסדרת הראשונה של כרכור שהוקמה על ידי יהודים ציונים מאנגליה, חברי ארגון "אחוזת לונדון א'".
חברי הארגון גייסו כספים ורכשו ב-1914 מהכשרת הישוב שטח אדמה גדול בצפון השרון.
ההתיישבות במקום החלה אחרי מלחמת העולם הראשונה והתושבים התמודדו עם קשיים רבים עד שהצליחו להתבסס על אדמתם.
עם הזמן הפכה השכונה לליבה של המושבה כרכור.
במסגרת הדיונים על קידום ההתיישבות בארץ ישראל יזם ארתור רופין (מנהל המשרד הארצישראלי) את רעיון האגודות בחו"ל.
מטרת יוזמה זו הייתה לרתום יהודים אמידים ברחבי העולם להפוך לשותפים בגאולת הארץ על ידי תרומה לאגודות שתפעלנה בשם התורמים כדי לרכוש שטחים וליישב בהם חלוצים כשאותם תורמים נשארו בעלי האדמות והיו יכולים להגיע ארצה להתיישב על אדמתם.
במודל זה הוקמו אחוזות במושבות מגדל, אחוזת פוריה, רחובות, רעננה, עין זיתים, שרונה, בלפוריה, כפר מל"ל ועוד.
בין ההתאגדויות של יהודים נוסדה באנגליה ב-15 במרץ 1913 התאגדות בשם "אחוזת לונדון א'" () בראשות יעקב מאיר זלקינד כשרבים ממייסדיה היגרו בתחילת המאה ה-20 לאנגליה מרוסיה הצארית בעקבות התערערות מצבם של היהודים שם.
אותם יהודים ראו את השהות באנגליה זמנית לקראת העלייה ארצה.
אגודה זו קיבצה קרוב ל-100 יהודים שתרמו לה כסף באופן קבוע דבר שאפשר לה לצבור כסף לרכישת אדמה בארץ ישראל במזומן.
בדצמבר 1912 רכשה חברת הכשרת הישוב כ-11,000 דונם בצפון השרון ובשפלת יהודה ובספטמבר 1913 רכשה החברה עוד 4,000 דונם בשרון מצפון לשטח המקורי.
מימון הרכישה נעשה על ידי יק"א כהלוואה לזמן קצר.
לאחר הרכישה חתמה יק"א על חוזה עם ארגון השומר כדי לשמור על האדמות מפני פלישת שבטים ערבים.
השומר שלחו למקום "קבוצת כיבוש" שכללה את השומרים אלכסנדר זייד, ציפורה זייד ומרדכי יגאל כשבין הפועלים נמנה דוד רמז.
הקבוצה עסקה בנטיעת אקליפטוסים לסימון גבולות השטח וחרישתו ובמקביל אפשרה לרועים טורקמניסטנים מישובי הסביבה תמורת מס מרעה (חלק מהעדר).
תמורת פעילותו קיבל ארגון השומר חצי אחוז משטח שנרכש עבור כרכור.
במהלך מלחמת העולם השנייה עזבה קבוצת הכיבוש את כרכור ובמקום נשארה קבוצת פועלים לעבד את השטח.
לאחר התיישבות החלוצים בכרכור מונה יעקב סמסונוב (מוכתר חדרה) למוכתר המושבה ולאחראי על הביטחון.
במהלך 1913 ו-1914 מכרה יק"א את האדמה בשרון למספר גורמים וארגונים כשבין גופים אלו הייתה אגודת "אחוזת לונדון א'" מאנגליה שחבריה רכשו במרץ 1914 כ-5,200 דונם מהשטח המקורי של הכשרת היישוב בשרון וכן כ-3,600 דונם מהשטח השני.
תמורת הרכישה שילמה האגודה מההון העצמי בתוספת הלוואה של 80,000 פרנק שנלקחה מיק"א.
האדמה שנרכשה נרשמה על שמו של מקס בודנהיימר ותוכנית הפיתוח של היישוב הופקדה בידיו של האגרונום ד"ר מלך זגורודסקי שהבטיח לתכנן "מושבה מודרנית".
חברי ארגון "אחוזת לונדון" התכוננו להתיישב באדמה שרכשו בשרון אך פרוץ מלחמת העולם הראשונה עיכב תהליך זה ואילץ את בעלי הקרקע, כמו גם את המוסדות בארץ, למצוא דרכים ליישב במקום, באופן זמני, עובדים שיעבדו את הקרקע וישמרו עליה.
רק עם סיום המלחמה החלו ראשוני המתיישבים להגיע ארצה.
המשפחות הראשונות (משפחות ברשך-דייוויס, לוינסון, שנברג והאריס) שהגיעו התיישבו תחילה בתל אביב ורק בפברואר 1920 נשלח ארצה ישראל עוזרמן כדי לנהל את ההתיישבות בכרכור.
מאורעות תרפ"א, שפרצו ב-1921, אומנם לא הגיעו לצפון השרון אך הביאו את מלך זגורודסקי לתכנן מחדש את המושבה כך שיינתן מענה ביטחוני לתושבים ובהתאם לכך צופפו הבתים.
במקביל פעלה האגודה באנגליה להרחיב את מספר חבריה ולשם כך הנפיקה מניות נוספות.
כדי לסייע לעולים ארצה שלחה האגודה באנגליה צריפי עץ בעזרתם נבנו הבתים הראשונים ובהם "בית האחוזה" (ששימש תחילה למגורי העולים וב-1929 הפך למבנה ציבורי בו שכנו גן הילדים, בית הספר, בית הכנסת, המרפאה, מגורי הרופאה, משרד המושבה וסוכנות הדואר בה היה הטלפון היחיד במושבה) בסיועו של הקבלן טוביה קרופיק.
בסך הכל עלו ארצה כ-15 מכ-100 משפחות האגודה.
בשנים הראשונות התמקד המאמץ של המתיישבים בחפירת בארות מים והבארות שנחפרו הפיקו מים מועטים שהספיקו לצורכי התושבים ולא לחקלאות ורק ב-1932 נמצאו מים שופעים בבאר שנחפרה עד עומק של 165 מטר.
מים אלו אפשרו למתיישבים לטעת פרדסים ולשפר את הכנסתם.
ב-1924 החליטו המתיישבים למכור כ-2,000 דונם מאדמת האחוזה להקמת המושב כרכור.
אוכלוסיית המושב כללה 5 משפחות מ"אחוזת לונדון" ומספר דומה של משפחות מ"המרכז החקלאי".
עם התפתחות המושבה כרכור "נבלע" המושב על ידי המושבה ורק רחוב הנקרא "המושב" מנציח ניסיון התיישבותי זה.
אחוזת לונדון הייתה השכונה היחידה בכרכור עד 1934 אז הוקמה שכונה נוספת של פועלים.
עם השנים הפכה השכונה למרכז המושבה כרכור שהתאחדה עם פרדס חנה.
"אחוזת לונדון" תחומה כיום (פחות או יותר) בין רחוב הנשיא במערב, רח' המייסדים במזרח, רח' דגניה בצפון ורח' אחוזה בדרום.
ניתן עדיין להבחין במספר בתי אחוזה שהוקמו על ידי המתיישבים (כולל ביתו של דוד האריס).
"בית האחוזה" שופץ ב-1987 והפך לספרייה עירונית.
היישובים גן השומרון, כפר פינס ועין עירון הוקמו על אדמות שהיו שייכות בעבר למתיישבי אחוזת לונדון.
אחות, אחות היא קומדיית מצבים אמריקאית בכיכובן של התאומות טיה וטמירה מאורי, אשר מגלמות אחיות תאומות שהופרדו בלידתן ונפגשות שוב כנערות.
הסדרה עלתה לשידור לראשונה ב-1 באפריל 1994 בערוץ ABC, והייתה חלק מהליין הקומי של TGIF.
היא הסתיימה ב-23 במאי 1999 בערוץ The WB, לאחר ששודרו 119 פרקים במהלך שש עונות.
בפרק הפיילוט התאומות מתאחדות במקרה בעת קניות בקניון יחד עם הוריהן המאמצים.
טיה לנדורי (בגילומה של טיה מאורי) היא תאומה שגדלה בדטרויט, שם אמה המאמצת, ליסה (בגילומה של ג'קיי הארי), עובדת כתופרת.
טמירה קמפבל (בגילומה של טמירה מאורי) גדלה בפרברים, שם אביה המאומץ, ריי (בגילומו של טים ריד), מנהל חברת לימוזינות מצליחה.
לאחר האיחוד הבלתי צפוי, ריי מסכים בחוסר רצון שליסה וטיה יעברו לגור איתם, כדי למנוע את הפרדת התאומות מחדש.
השכן של הבנות הוא רוג'ר אוונס (בגילומו של מרקיז יוסטון), נער חנון שמאוהב בשתי הבנות.
בסדרה ישנם רגעים רבים בהם טיה וטמירה שוברות את הקיר הרביעי ופונות ישירות לקהל.
בעונה האחרונה, כאשר הבנות עוברות ללמוד בקולג', דמותו של רוג'ר נעלמת מהסדרה, אך הוא חוזר להופעת אורח בפרק הסיום.
בעונה החמישית, לשתי הבנות יש חברים קבועים: טייריק סקוט (בגילומו של רונרקו לי) הוא החבר של טיה, וג'ורדן בנט (בגילומו של דיון ריצ'מונד) הוא החבר של טמירה.
טיה לנדורי (טיה מאורי): טיה היא אחת התאומות הראשיות בסדרה.
היא גדלה בדטרויט יחד עם אמה המאמצת ליסה.
טיה נחשבת ליותר אחראית ורצינית מבין התאומות, ולרוב היא זו שמנסה לשמור על הסדר והשליטה במצבים.
טמירה קמפבל (טמירה מאורי): טמירה היא התאומה השנייה, אשר גדלה בפרברים עם אביה המאומץ ריי.
טמירה נחשבת ליותר שובבה, פזיזה ולרוב מוצאת את עצמה במצבים משעשעים ולא צפויים.
ליסה לנדורי (ג'קיי הארי): ליסה היא אמה המאמצת של טיה.
היא תופרת במקצועה, ודמותה מצחיקה ואנרגטית.
ליסה היא אמא חמה ואוהבת, עם גישה קצת לא קונבנציונלית לחיים.
ריי קמפבל (טים ריד): ריי הוא אביה המאומץ של טמירה.
הוא איש עסקים מצליח שמנהל חברת לימוזינות.
ריי הוא דמות יותר רצינית ומסודרת, ומנסה לשמור על המשמעת והסדר בבית.
רוג'ר אוונס (מרקיז יוסטון): רוג'ר הוא השכן הצעיר והמעצבן של טיה וטמירה.
הוא מאוהב בשתי הבנות, אף על פי שהן דוחות את ניסיונותיו החוזרים ונשנים.
טייריק סקוט (רונרקו לי): טייריק הוא החבר של טיה בעונות המאוחרות של הסדרה.
הוא בחור אדיב ובעל אופי טוב, שמסייע לטיה להתמודד עם אתגרים שונים.
ג'ורדן בנט (דיון ריצ'מונד): ג'ורדן הוא החבר של טמירה בעונות המאוחרות של הסדרה.
כמו טמירה, הוא חובב הרפתקאות ואוהב להשתעשע ולהתנסות בדברים חדשים.
הסדרה "אחות, אחות" הייתה מועמדת וזכתה במספר פרסים במהלך שידוריה, בהם פרסי אמי, פרסי NAACP Image Awards, פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון, פרסי אומן צעיר ופרסי Teen Choice Awards.
בין הפרסים, הסדרה זכתה בפרס אמי ב-1995 עבור תאורת הסדרה ובפרס NAACP Image Awards בקטגוריות השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית (טיה וטמירה מאורי) והשחקנית התומכת הטובה ביותר (ג'קי הארי).
טירת נאדסדי היא בית אחוזה בסגנון ניאו גותי שתוכנן על ידי אישטוון לינזבאוור.
האחוזה מתפרשת על על פני 24 דונם בכפר Nádasdladány, בהונגריה.
הטירה נבנתה בין השנים ל-1873 עד 1876, והייתה שייכת למשפחת נאדסדי.
בטירה צולמה תוכנית הריאליטי "הבוגדים".
כמו כן הטירה שימשה לצילומי חוץ של טירת הערפדים בסדרת סרטי העולם התחתון.
לאבותיה של משפחת נאדסדי היו אחוזות באזור כבר במאה ה-14. הרוזנים של שמידג רכשו את הטירה בלדאני ב-1736. לאופולד נדאסדי קנה את הטירה מקארולי שמידג ב-1851, ששמה שונה מאוחר יותר ל-Nádasdladány על שם המשפחה.
במאה ה-19 שולבו באחוזה מערכות תאורה ואספקת מים, גז וטלפון וכן נבנתה תשתית ביוב.
בנוסף לתנורים ולקמינים המסורתיים, החימום סופק על ידי מערכת הזרמת אוויר חם עם דוד במרתף הטירה.
מאפיין מיוחד של המבנה הוא שהמטבח אינו ממוקם בטירה, אלא במבנה נפרד שהוקם בגן; אספקת המזון מן המטבח אל הבניין הראשי התבצעה בעזרת קרונית הנעה על מסילות תת-קרקעיות.
בבניין הייתה כנסייה פרטית, שנחנכה ב-1885. לאחר מלחמת העולם השנייה ובריחתה של משפחת נאדסדי, הבניין נשדד.
הטירה הועברה לרשות משרד הביטחון ב-1982. בין השנים 1982 עד 1994 הבניין היה עזוב ונטוש; בשל היעדר פעולות תחזוקה בסיסית, בשנים אלו מצב המבנה הידרדר באופן משמעותי.
בחורפים מסוימים הוא הוצף שוב ושוב ואף מערכות החימום לא תפקדו כלל, כתוצאה מכך חיפויי העץ של היכל האבות והספרייה התמלאו בפטריות עובש.
אחד החדרים היפים ביותר בטירה הוא היכל האבות, אשר בו מוצגים פורטרטים בגודל מלא של בני המשפחה המפורסמים ביותר.
בין החדרים של הטירה המרוהטת בפאר, הספרייה בולטת בפתרונות עיצוב פנים יוצאי הדופן שלה.
תקרות מחופות עץ, עמודים מעוצבים ומעקה ברזל יצוק על הגלריה משלימים את מערכת המדפים האלגנטית.
בעלי המלאכה המפורסמים ביותר של התקופה יצרו את נברשות הברזל המעוטרות, את המעקה של גלריית הספרייה, את חיפויי הקירות, את הריהוט של חדר הספרייה ואת חלונות הוויטראז' של היכל האבות.
הנגרות נעשתה על ידי אנדרה טאק, יצרנית הרהיטים ההונגרית, על פי העיצובים של סמו פצ'.
אוסף התמונות והספרים שהיו שייכים בעבר לטירה מוחזקים כיום בידי המוזיאון הלאומי ההונגרי, בעוד שחלק מהספרים נמצאים בבעלות הספרייה הלאומית של סצ'ני ומוזיאון טירת קזתי.
הבניין הוכרז כאנדרטה ברשימת השימור הלאומית בשנת 1993, ולאחר מכן הפך לרכושה של המדינה ההונגרית, לניהול הנכס של הנאמנות הלאומית לאנדרטאות.
השיקום החל עם שיפוץ החזית בספטמבר 2009. הטירה והפארק שלה מתפקדים היום כמוזיאון.
במסגרת תוכנית הטירה הלאומית, שופץ המבנה: הציורים הוחזרו להיכל האבות, קומת הקרקע שוחזרה ונבנו בה בית קפה וחנות מזכרות.
"אחוזת ילדים" היא מוסד חינוכי ופנימייה של ויצו שנמצא על הכרמל בחיפה.
נוסד ב-1941 על ידי בנימין יונס עבור יתומי אסון הפאטריה אך בהמשך נקלטו במקום ילדים חסרי בית או כאלו שהוצאו מבתיהם.
המוסד פעיל מאז היווסדו ועד היום כשבממוצע מתחנכים בו כמאה תלמידים.
המבנה, בו נוסדה לימים "אחוזת ילדים", נבנה בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 על רכס הכרמל על מגרש בשטח של כ-13 דונם.
המבנה היה בבעלות גדליהו וילבושביץ, מבעלי בית החרושת שמן, ונקרא על שם אימו, שרה וילבושביץ.
ב-1933 תרם וילבושביץ את המבנה לויצו שהשתמשה בו לקייטנות קיץ כשבשאר השנה עמד מוזנח.
התורם התנה את התרומה בכך שהמוסד ייקרא "הקייטנה הארצית על שם שרה וילבושביץ".
בשלהי 1940, תקופת המנדט הבריטי, התכוונו הבריטים לגרש מעפילים למאוריציוס.
כאוניית גירוש נבחרה הפאטריה והבריטים העלו את המגורשים אליה.
כדי לעכב את הגירוש הטמין ארגון ההגנה פצצה באונייה, בעת שזו עגנה בנמל חיפה, במטרה לגרום לה נזק קל.
הפצצה התפוצצה ב-25 בנובמבר 1940 ובניגוד למתוכנן פערה חור גדול בדופן הספינה שגרם לטביעתה המהירה.
בעקבות האסון נותרו ילדים רבים ללא הורים והיה צורך לטפל בהם מיידית.
ויצו לקחה עליהם אחריות והעבירה אותם תחילה ל"מעון עולים" על הכרמל ובהמשך למבנה על הכרמל שתרם וילבושביץ.
לניהול המוסד הוזעק בנימין יונס שהיה, באותה עת, מדריך בכפר הילדים מאיר שפיה.
יונס פעל להפוך את המקום ממקום לטיפול בילדים למוסד חינוכי שנועד להיות בית חם לניצולים הדואג לכל מחסורם ומעניק לה טיפול גופני ונפשי.
לשם כך גויס צוות חינוכי וטיפולי שעבד וגר במוסד.
בבית ובקרקעות מסביבו שלטה העזובה וחלק מחיי היום יום של הילדים במקום, בשנים הראשונות, היה "להפריח את השממה" על ידי סיקול אבנים ונטיעת עצים וצמחים.
במהרה הפך המקום כתובת לקליטת ילדים במצוקה וגורמים כמו עליית הנוער, לשכות הרווחה ואחרים הפנו לשם ילדים.
בין השאר נקלטו במקום ילדיהם של מגויסי הבריגדה היהודית, ילדים פליטי שואה, ילדי מעברות ועוד.
עד 1960 התחנכו במקום כ-1,500 חניכים כשעיקר התמיכה הכספית הגיעה מסניף ויצו באוסטרליה.
נציגת ויצו ומחזיקת תיק הרווחה בעיריית חיפה, רחל כהן-כגן, אימצה את המוסד וכמי שגרה בקרבת מקום נהגה לבקר בו תכופות.
היא גייסה את ידידה, הארכיטקט יוחנן רטנר, לתכנן את חדר האוכל של הפנימיה, ששימש גם לצורך אירועים, חגיגות וקונצרטים.
הילדים עצמם בחרו לקרוא למוסד החדש בשם "אחוזת ילדים".
מתחילת העליות נפוצה השיטה של הכשרה מקצועית במוסדות חינוך כשלצד לימודים עיוניים הוכשרו חניכי המוסדות בעבודה מעשית ובעיקר בעבודת האדמה והחקלאות.
מיקומה של "אחוזת ילדים" על רכס הכרמל, ללא אדמה חקלאית ברת עיבוד, ולאור הקרבה למפעלים, תעשייה וחרושת עודדו חידוש חינוכי, ה"שוליאות".
הרעיון היה לשלב לימודי יסוד עיוניים עם הכשרה מקצועית כדי להכשיר ולהכין את החניכים ליציאה לעבודה.
ב-1953 נסע יונס להשתלמות של האו"ם שעסקה בשוליאות של נערות ונערים.
פרקטיקה זו הייתה מקובלת באירופה המערבית ובסקנדינביה שם הכשירו מפעלים ובעלי מלאכה בני נוער במקצועות שונים במטרה לשלבם בתעשייה.
השתלמות זו הביאה את יונס למחשבה ליישם מודל זה גם בפנימיית "אחוזת ילדים" ולשם כך רתם את אורט ואת הטכניון לפרויקט.
המסלול יועד לילדים בכיתות ט' עד יב' שנשלחו לעבוד במפעלים ובתי מלאכה בחיפה וסביבתה ובשעות הערב למדו 'בתיכון ערב' שהתקיים במוסד בניהולו של אהרון בורשטיין ולימדו בו בעיקר סטודנטים מהטכניון.
שכרם של אותם תלמידים הועבר בשנתיים הראשונות לפנימייה למימון הוצאות החיים שלהם ובשנה השלישית הפך השכר לחיסכון לילדים.
ב-1961 נחנך במוסד בניין חדש, בתרומת נשות ויצו אוסטרליה, שנועד לשכן את חניכי המוסד והשוליות.
מאז, הוקמו בשטח הפנימייה גם בית ספר, בית תרבות ומתקני התעמלות וספורט.
ב-1999, החליטו הנהלת המוסד, נשיאת ויצו, משרד הרווחה (בשיתוף משרדי הבריאות והחינוך) לשנות את אופי "אחוזת ילדים" ולהוסיף פנימייה טיפולית לקליטת נוער עם בעיות התנהגותיות וכאלו לאחר אשפוזים במוסדות פסיכיאטריים בעלי בעיות התנהגות על רקע נפשי, ריגשי וסביבתי.
ב-2009 קיבלה הפנימיה, דרך האפוטרופוס הכללי, חלק מעיזבונה של הילדה מאירהוף ששימש לבניית "בית הילדה".
בית חדש זה איפשר לקלוט חניכים צעירים בגילאי 8-12. מאחר שהמוסד משרת תלמידים בגילאי חטיבת ביניים ותיכון, התלמידים הצעירים לומדים בבתי ספר לחינוך מיוחד מחוץ לפנימיה.
במשך השנים גדל הלחץ ממשרד הרווחה לקלוט בפנימייה לאחר אשפוז כך שבסופו של דבר הוסבה הפנימייה לטיפול בבני נוער כאלו בלבד.
ב-2024 חולקו 80 חניכי אחוזת ילדים לשתי פנימיות של 40 חניכים (פנימיה אחת לבנות ולילדים הצעירים, והפנימיה השנייה לבנים בגילאי 12-18).
ב"אחוזת ילדים" פועלים כיום חטיבת ביניים ותיכון המאפשרים לחניכים השגת בגרות מלאה וזאת לצד לימודים עמלניים.
במקום פועלת תחנה לשירות טיפולי הכולל אחות, פסיכיאטר, פסיכולוגים, עובדים סוציאליים ומטפלים שונים בתחומי אמנות, מוזיקה, בעלי חיים ועוד.
במקום קיימים, בנוסף, מגרש ספורט, חדר כושר, חדרי מוזיקה, קונדיטוריה, סדנת ספרות וחדרי מלאכה, חממה טיפולית, פינת חי ועוד.
מטרתו של המוסד להחזיר את החניכים תפקוד נורמטיבי בחברה הכולל גיוס לצה"ל ולשרות לאומי.
הצוות כולל בוגרי תיכון הפועלים במסגרת שנת שירות.
מבני הפנימייה מוגדרים כאתר מורשת מטעם המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
פרס חינוך מחוזי בשנת 2021
את "אחוזת הילדים" ייסד בנימין יונס ב-1941. יונס ומשפחתו גרו במוסד וב-1973 פרש לגמלאות.
אחריו ניהל את המקום אהרן עפרוני.
החל מ-2005 ניהל את המקום יוסי סרגוסי עד פרישתו לגמלאות בשלהי 2024.
על אחזיהו מסופר בספר מלכים, ובמקבילה בספר דברי הימים.
השם אחזיהו הוא שם תאופורי המורכב מהרכיב "אחז" ומהרכיב התאופורי "יהו", רכיב תאופורי מקוצר לשם האלוהות יהוה.
משמעות השם היא שהאדם שמכונה בשם זה נאחז- נסמך, ניצל, נעזר- בה'.
אחזיהו הוא בנו של יהורם מלך יהודה, ואמו היא עתליה נסיכת ממלכת ישראל.
לפיכך הוא נצר משותף לשני בתי המלוכה הגדולים של ממלכות ישראל ויהודה, בית דוד ובית עמרי, ככל הנראה כתוצאה מהברית שנחתמה בין שתי הממלכות.
התנ"ך רואה במוצאו מבית אחאב את הסיבה לכך שעשה את הרע בעיני ה', שכן לאחר מות אביו, קיבל עצות מאנשי בית אחאב ומאמו.
לאחר שאחיו נספו בפשיטת הפלשתים על ירושלים, נותר אחזיהו כיורש הלגיטימי, ו"יושבי ירושלים" המליכו אותו, לפי ספר מלכים בעודו בן 22 שנה, ולפי ספר דברי הימים בעודו בן 42 שנה, הוצעו מספר אפשרויות ליישוב הסתירה על ידי פרשני התנ"ך.
המונח "יושבי ירושלים" מקביל למונח "עם הארץ" שהתערב בהמלכת יהואש בן אחזיהו.
לקראת סוף מלכותו הקצרה אחזיהו הלך עם דודו יהורם מלך ישראל (ובכך המשיך את הברית שהייתה בין יהודה לישראל בימי אחאב ויהושפט) למלחמה מול ארם ברמות גלעד, אשר בה יהורם נפצע, וכאשר יהורם הלך להתרפא ביזרעאל, אחזיהו בא לבקרו.
הוא נהרג על ידי יהוא כחלק ממרד יהוא בבית אחאב, בעיר מגידו.
משם הביאו אותו עבדיו לירושלים ושם הוא נקבר.
בספר דברי הימים מובא מקור אחר סותר שלפיו הוא התחבא בשומרון ומשם לקחו אותו לפני יהוא שהרג אותו.
אשתו של אחזיהו הייתה צביה מבאר-שבע ובנו יהואש היה בן שנה כשמת אביו והומלך שש שנים לאחר מכן כאשר הרגו את עתליה שתפסה את המלוכה שלא כדין.
הפרשנים רואים את מות אחזיהו כעונש לבית דוד על הברית עם ישראל, ובסיבת היותו שייך לבית אחאב.
לעומת זאת, קבורתו היא בזכות סבו יהושפט, כך שלפיהם אחזיהו הוא בעיקר הצאצא של אבותיו, ללא אישיות או מעשים משל עצמו.
אחזיהו מוזכר ככל הנראה בכתובת תל דן.
זוהי מצבת ניצחון שהקים אחד ממלכי ארם בעקבות ניצחון על ממלכת ישראל.
הכתובת מזכירה את יהורם בן אחאב מלך ישראל וכנראה אף את אחזיהו בן יהורם מלך יהודה, המכונה ככל הנראה בכתובת "[מל]ך בית דוד".
זוהי העדות הארכאולוגית החשובה ביותר, ואולי אף היחידה, לקיומו של בית דוד.
לפי חלק מהחוקרים הכתובת בתל דן מתארת את הרג אחזיהו ויורם על ידי מלך ארם בניגוד למתואר בתנ"ך, אך חוקרים אחרים חלקו על פירוש זה.
הבדלים בין המסופר במלכים לבין המסופר בדברי הימים
בדברי הימים מסופר על כך שאחיו נספו בפשיטת הפלשתים על ירושלים, ואילו במלכים לא מסופר על כך.
בדברי הימים מודגשת העובדה שהוא גם מבית אחאב ולכן היה רשע, בניגוד למלכים.
בדברי הימים מסופר כי אחזיהו מלך שנה אחת בירושלים והוא בן 42 בניגוד למלכים שמסופר שבמלכותו שנה אחת בירושלים היה בן 22.
בדברי הימים מסופר שלאחר הריגת יהורם בידי יהוא הספיק אחזיהו לברוח לשומרון והתחבא שם עד שנתפס בידי עבדי יהוא והובא אליו והוצא להורג.
בספר מלכים לעומת זאת אחזיהו נפצע על ידי עבדי יהוא בעת בריחתו בעיר יבלעם ומת מפצעיו בעיר מגידו.
אֲחַזְיָהוּ (במקרא נקרא גם: אֲחַזְיָה) היה מלך ישראל, לפי הכרונולוגיה המסורתית בשנים 852 עד 851 לפנה"ס.
הוא היה בנו של אחאב מלך ישראל ושל איזבל אשתו.
לאחר מות אחאב בשדה הקרב ברמות גלעד, עלה אחזיהו בנו על כס המלוכה, ושלט זמן קצר.
למרות שנאמר עליו "וַיִּמְלֹךְ עַל-יִשְׂרָאֵל שְׁנָתָיִם" (), הרי שמלכותו נמשכה, למעשה, חודשים ספורים בלבד, אלא שהיא התפרשה על פני שתי שנים מלכותיות (סוף שנה ראשונה ותחילת שנה שנייה).
המקרא מספר שאחזיהו עבד את הבעל וחטאו הוביל למותו.
כישלון הקמת צי בעציון גבר
המקרא מתאר את סירובו של יהושפט מלך יהודה לשתף את אחזיהו ביוזמה להקים צי מסחר במפרץ אילת.
פרשה זו נמסרה בצורה מקוטעת בשני המקורות המקבילים - בספר מלכים ובספר דברי הימים, אך שילוב שתי הנוסחות עשוי לתת תמונה מדויקת יותר.
משתי הגרסות ניתן להבין כי בתחילה התאחדו יהושפט ואחזיהו למפעל משותף של הקמת צי בעציון גבר על מנת להפליג לאופיר.
אולם, לאחר שהספינות התנפצו – אם בשל רוח סערה ואם בשל חוסר התמצאות בבניית ספינות – ראה, כנראה, יהושפט סימן רע בכך, וקיבל חיזוק לכך מדברי הנביא ממרשה, וביטל את התוכנית להליכה משותפת עם אחזיהו ובכך בא הקץ לתוכנית זו.
מאורע נוסף שנזכר בימי אחזיהו הוא מרד מואב בשלטון הישראלי.
ככל הנראה, עם מות אחאב, השתלט מישע מלך מואב על כל ארץ המישור והגיע עד נבו שמצפון למידבא.
המקרא איננו מפרט את הרקע למרידה זו, אך 'מצבת מישע' שופכת קצת אור על הפרשה.
בימי יורם אחיו של אחזיהו נעשה מאמץ משותף של ממלכות ישראל ויהודה לדכא את המרד על ידי מלחמה, אולם זה הסתיים ללא הכרעה.
המקרא מספר שאחזיהו נפצע בתאונת נפילה בארמונו, ושלח שליחים שישאלו במקדשו של בעל זבוב בעקרון אם ישרוד את פציעתו.
לאור מעשה זה נשלח אליהו הנביא להוכיח את שליחי אחזיהו במילים: .
השליחים שבו לאחזיהו ומסרו לו את דברי הנביא, ולאחר שהבין שמדובר באליהו שלח גדוד בן חמישים איש ללכוד אותו.
שר הגדוד קורא לאליהו להסגיר עצמו אך אליהו עונה באמירה: .
ואכן, השר וגדודו נשרפים באש שיורדת מן השמים.
אחזיהו שולח גדוד נוסף שמסיים את דרכו באותו האופן.
שר הגדוד השלישי נכנע לפני אליהו ומתחנן על חייו וחיי אנשיו.
לאחר שאלוהים מצווה עליו, אליהו חס עליו והולך איתו למלכו עם הנבואה שכבר בישר לשליחים, ואכן לאחר זמן קצר נפטר אחזיהו כדברי אליהו.
אָחָז מֶלֶךְ יְהוּדָה היה מלך יהודה אשר שלט בממלכת יהודה במשך תקופה של כמעט 20 שנה, לאחר שלטונם של עוזיהו סבו ויותם אביו ולפני שלטונו של חזקיהו בנו.
בין החוקרים יש מחלוקת לגבי תחילת תקופת מלכותו ולגבי מועד סיומה.
לכל הדעות, הן על פי המקרא והן על פי המקורות האשוריים, בתקופה שבין 733 לפנה"ס עד 727 לפנה"ס שימש אחז כמלך יהודה.
אחז הוא חלק מרשימה בת 53 דמויות מקראיות, שאושרו במחקר מבחינה ארכאולוגית כדמויות היסטוריות.
השם אחז הוא קיצור של השם התאופורי "אחזיהו" או "יהואחז" בהשמטת הרכיב התאופורי.
בכתובת של תגלת-פלאסר השלישי מופיע שמו המלא ia-ú-ḫa-zi.
לפי המסופר במקרא עלה אחז לשלטון בגיל 20 ובמשך 16 שנה שימש כמלך יהודה.
אולם, יש בין החוקרים כאלה הסבורים שמספר השנים אינו אלא חזרה על שנות המלוכה של יותם ומספר זה משולל יסוד היסטורי.
יש כאלה המונים את תקופת שלטונו של יותם רק החל ממותו של עוזיהו אביו.
לשיטתם, בזמן חיי עוזיהו, שימשו יותם ואחז כמושלים בפועל אך לא כמלכים.
בשנת 727 לפנה"ס עלה חזקיהו בן אחז למלוכה.
בניגוד לגישה זו, יש חוקרים הסופרים את ימי מלוכת אחז משנת מות יותם, 735 לפנה"ס ועד 715 לפנה"ס.
לשיטתם שנת 715 לפנה"ס היא שנת שלטונו הראשונה של חזקיהו.
בספר מלכים כתוב: "בן עשרים שנה אחז במלכו, ושש עשרה שנה מלך בירושלם, ולא עשה הישר בעיני ד'..." אחז מתואר בתנ"ך כמלך רשע עובד אלילים.
המאורע ההיסטורי המשמעותי שהתרחש בתקופת שלטונו של אחז הוא הברית שנכרתה בין פקח בן רמליהו מלך ישראל, לבין רצין מלך ארם-דמשק.
השניים כרתו ברית למלחמה משותפת כנגד ממלכת יהודה.
בין החוקרים יש מחלוקת הנוגעת לסיבת המלחמה ביהודה.
יש הסוברים כי דרישת רצין ופקח הייתה שממלכת יהודה תצטרף לברית כנגד אשור (ברית בה לקחו חלק גם הפלשתים, תושבי אשקלון ועזה).
ויש הסוברים כי מדובר היה בעניינים פנימיים - הגברת ההשפעה שהייתה לארם ולישראל על השלטון ביהודה ועל קידום ניסיון ההפיכה והעמדת בן טבאל בשלטון.
השלב הראשון בפעולתם של רצין ושל פקח היה לעורר את ממלכת אדום למרוד בשלטון ממלכת יהודה וזאת באמצעות סיוע ארמי לכוחות האדומיים:
לפי המסופר בדברי הימים ב, בימים ההם חדרו הפלשתים לשפלת יהודה מהמערב וכבשו ערים רבות, ואדומים חדרו ליהודה מן הדרום.
לאחר מכן, עלו צבאות ארם וישראל להילחם על ירושלים.
עם עליית האויבים על ירושלים, שלח אחז מכתב לתגלת-פלאסר השלישי בצירוף הכסף והזהב שהיו בבית המקדש ובאוצר המלך, כשוחד כדי שיסייע לו בלחימה.
מעשהו זה של אחז נעשה בניגוד לדבר ישעיהו, אשר עודד את המלך שלא להיכנע לרצין ולפקח, ודרש ממנו שיבטח באלהי ישראל בלבד.
אחז פונה אל מלך אשור במילים "עַבְדְּךָ וּבִנְךָ אָנִי".
הצירוף "עבדך ובנך" () הוא יחידאי במקרא וגם אינו מוכר מתעודות חוץ מקראיות.
בהתכתבות המלכותית האשורית השימוש הוא ב"עבדך" בלבד, גם אם הכותב הוא יורש העצר בעצמו.
לכן ייתכן שזהו ניסוח ספרותי פרי עטו של המחבר.
מסע צבא אשור הגיע למרחב של ארם וממלכת ישראל והציל את ממלכת יהודה מידם.
אולם, דבר זה עלה לממלכת יהודה בכך שאחז הפך לשליט-נשלט על ידי ממלכת אשור.
קשה להעריך כיצד השפיעה בקשת אחז ממלך אשור לסייע לו על מסע אשור.
האם היא זו שהניעה אותו לצאת נגד דמשק בשנת 733, או שבכל מקרה התכוון לחזור לאזור זה כדי למגר סופית את כוחה של דמשק מתוך מטרה לחזק את שליטתו בסוריה.
כתוצאה מכך הפרו רוב השליטים של האזור את שבועתם לתגלת-פלאסר ברגע שצבאו התרחק מהאזור.
עם זאת, אין כל הצהרה אשורית מפורשת על חטאם של רצין ופקח נגד תגלת פלאסר.
אחז עלה לדמשק לקדם את פניו של תגלת פלאסר השלישי.
הוא שלח את תוכנית המזבח אל אוריה הכהן הגדול ופקד עליו לבנות דומה לו בירושלים.
עם שיבת אחז מדמשק הוא הקריב קרבנות על גבי המזבח והורה על שינוי סדרי הפולחן.
תקופת שלטונו של אחז נודעה בשינויים דתיים רבים שנעשו בהשפעת עמי הסביבה.
בתוך כך: העברת בנים באש, עבודה בבמות, בניית מסכות לבעל.
בספר מלכים כתוב עליו "...ולא עשה הישר בעיני ה'..."
עדות נוספת לחומרת המעשים הדתיים שנעשו בימי אחז משתמעת במקרא גם מההערכה למעשי התיקון שעורך בנו חזקיהו אשר הורס מזבחות לאלים זרים בירושלים ומקבל מחמאות על כך מהנביאים.
אחז הקים את מבנה מדרגות שעון השמש המוזכר בנבואת ישעיהו למלך חזקיה (מלכים ב כ, יא).
חוקרים רבים קובעים את שנת מותו של אחז ל-727/728 לפנה"ס, אולם אדווין תילי קובע את שנת מותו ל-715/716 לפנה"ס וויליאם פוקסוול אולברייט ל-715 לפנה"ס.
היא תוכנית טלוויזיה ישראלית המיועדת לילדים ונוער ועוסקת בבעיות המטרידות אותם.
התוכנית שודרה בערוץ ניקלודיאון במקור בין השנים 2005 ל-2006 ובשידורים חוזרים עד לסיומה של התוכנית.
בעונה הראשונה – בהנחיית רוני דואני וג'ייסון דנינו-הולט – היו 14 פרקים.
בעונה השנייה – בהנחיית דואני ואלון ליטבק – היו 15 פרקים.
העונה הראשונה עסקה בעיקר בבעיות של ילדים בגילאי 10-12, והעונה השנייה בבעיות של בני הנוער, כגון אהבה, פער הדורות ובית ספר.
פאנל מיוחד של 9 - 10 ילדים דן בקצרה בנושא התוכנית, ולאחר מכן מוצג משאל רחוב שנערך באותו עניין.
בהמשך דנים משתתפי התוכנית בבעיה ובדרכים לפתרונה, ולפעמים גם מקבלים שיחת טלפון מאחד הצופים שמעוניין להיוועץ בפאנל.
לעיתים קרובות מתארחים ידוענים שונים בתוכנית.
כל פרק מסתיים בפינה הומוריסטית.
התוכנית, בהפקת "שמיים תוכן והפקות", עסקה בנושא מסוים מתוך שלל נושאים מגוונים בבעיותיהם של בני הנוער.
על הפן המקצועי אחראים יועצי מכון אדלר, שמלווים את התוכנית, ובסיומה של כל תוכנית עונים לשאלות גולשי אתר ניקלודיאון.
"אחי, איפה אתה?" הוא סרט קולנוע מסוגת קומדיית פשע מוזיקלית משנת 2000 שביים ג'ואל כהן.
הסרט הוא עיבוד מודרני לסיפור האודיסאה של הומרוס.
שם הסרט לקוח מהסרט מסעות סאליבן, שגיבורו האידיאליסט שואף להפיק סרט חברתי, המבוסס על ספר בדיוני בשם "אחי, איפה אתה?".
במדינת מיסיסיפי של שנת 1937, בתקופת השפל הגדול, יוליסס אוורט מק'גיל, או כפי שהוא מכונה, אוורט, נידון למאסר ולעבודות פרך בעוון עיסוק בעריכת דין ללא רישיון.
אוורט, בעל תחכום מסוים ויכולת השפעה על שני בורים מקומיים, פיט ודלמאר, שנידונו גם הם למאסר, בורח עימם מעבודות הפרך כדי לחזור אל עירו ואל אשתו.
כדי לשכנעם לברוח עימו, הוא מספר להם על אוצר בלום שאותו קבר בקרקעו של עמק המיועד להצפה, בטרם נכנס לכלא.
העלילה מסתבכת כאשר השלושה מאבדים את הדרך ופוגשים שלל דמויות מגוונות, שרובן מעכבות אותם ומעמידות אותם בסכנה.
תחילה מסיע את השלושה נהג עיוור של קרונית יד.
הוא מנבא שהם אכן ימצאו אוצר, אך לא את זה שהם מחפשים.
השלושה לנים באסם בביתו של וואש, דודנו של פיט, אשר מסגיר אותם לשריף המקומי קולי, והם נאלצים להימלט בעזרתו של בנו הקטן של וואש, הנוהג במכוניתו.
לאחר שהם נפטרים מהילד אוספים השלושה במכונית את טומי, גיטריסט שחור שטוען שמכר את נשמתו לשטן, בתמורה להצטיינות בנגינה.
כדי להשיג מזומנים, הם מקליטים עם טומי שיר, ומכנים עצמם בענווה "נערי הקרקע הבוצית" (The Soggy Bottom Boys) - מחווה ללהקת הבלוגראס האמיתית "נערי ההר הערפילי" .
הם שוב נאלצים להימלט מהמשטרה, ומבלי שידעו, השיר הופך ללהיט ברחבי דרום המדינה.
שם הם פוגשים לראשונה את מושל המדינה, פאפי או'דניאל, המתמודד לתקופה נוספת וזקוק ליחסי ציבור.
החבורה נקלעת לנהר שבו נשמעת שירה ענוגה של שלוש כובסות בנהר.
שירת הנשים מושכת את הגברים באופן בלתי נשלט, והן משקות אותם בוויסקי מתירס, עד לאובדן חושיהם.
כשהם מתעוררים משכרונם, פיט נעלם, ורק בגדיו נותרים על הסלעים, ומהם מגיחה קרפדה.
דלמאר מבין שהשלוש היו סירנות שהפכו את פיט לקרפדה.
בהמשך הם פוגשים את דן טיג הגדול שתום-העין, המשכנעם שהוא מוכר ספרי תנ"ך, ולאחר מכן שודד אותם ומועך באכזריות את הקרפדה-פיט.
אוורט מגלה שאשתו פני שינתה את שם משפחתה, סיפרה לבנותיהם שאביהן נדרס על ידי רכבת, ושהיא מאורסת לוורנון וולדריפ, איש יחסי ציבור.
אז מגלים השניים שפיט חי, והוא שוב אסיר בשלשלאות.
דלמאר לוחש לו באולם קולנוע: "חשבנו ש'תה קרפדה", ובתגובה לוחש פיט: "אל תחפשו את האוצר!" בלילה הם מתגנבים לתאו ומשחררים אותו.
בדרך, פיט מספר להם שהסירנות הסגירו אותו למשטרה, ושתחת עינויים נאלץ לספר להם על מקום האוצר.
בתגובה, מתוודה אוורט בפניהם שאין אוצר כלל.
פיט כועס מאוד, מפני שנותרו לו רק שבועיים עד שחרורו מהכלא, וכעת יגזרו עליו חמישים שנות מאסר, והוא צפוי להשתחרר בגיל 84. דלמאר מתנחם בכך שהוא יהיה רק בן 82.
בהמשך השלושה נקלעים לעצרת של ארגון KKK, שבה עומדים לתלות את טומי.
הם מצילים אותו, ובמהומה שפורצת, מתברר ש"המכשף הגדול" (תפקיד שהתקיים בארגון ה-KKK) הוא לא אחר מאשר הומר סטוקס, מתמודד אחר על משרת המושל.
אוורט משכנע את החבורה לסייע לו להשיב את אשתו, והם מתגנבים לאספת בחירות של סטוקס, מחופשים לנגנים עממיים.
הם מתחילים לשיר את שירם הידוע, ומופתעים כשהקהל מזהה אותו ומריע בהתלהבות.
סטוקס מזהה אותם, ודורש לסלקם, אך בכך הוא נחשף כמי שניהל את טקסי ה-KKK.
המושל או'דניאל מנצל את ההזדמנות, משנה את עורו ומכריז על חנינה לכל החבורה.
פני מסכימה להינשא לאוורט, בתנאי שימצא את טבעת הנישואין, שנמצאת בביקתה בעמק המיועד להצפה.
בהגיעם לעמק, מתברר שהשריף ואנשיו אורבים להם.
השריף מתכחש לחנינה שהעניק המושל, ומצווה לתלות אותם.
ברגע האחרון ובאורח נס, מגיע שיטפון שמטביע את השריף ואת כל צוותו, וממציא לידי החבורה את הטבעת האבודה.
הסצנה מזכירה את סיפור המבול התנ"כי, ובאופן סמלי החברים ניצלים מטביעה באמצעות ארון מתים שצף על פני המים.
כמו בסיפור האודיסאה, לסרט יש סוף טוב, אם כי אירוני ברוח הקומדיה השחורה: אוורט מעניק לפני את הטבעת, אך היא טוענת שזו אינה הטבעת הנכונה.
אולם בניגוד לאודיסאה, כל חבריו של אוורט שבים בשלום.