tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הספינונה נחשב לכלב סקרן, קל לאימון ורגיש מאוד, ולכן מתאים לעבוד עם ילדים ועם אנשים סעודיים.
הכלב דינמי ואקטיבי אך אינו נוטש את בעליו בזמן הריצה ונעלם במרדפי שווא.
הכלב נוטה להזיל כמויות גדולות של ריר.
כמו כל הכלבים הגזעיים גם הספינונה נוטה לסבול מבעיות רפואיות, אך בעזרת טיפול מסור ובעיקר הרבעה והכלאה מבוקרת ניתן לשמור על בריאותו.
ב-2004 הקנל קלב באנגליה לאחר מחקר מעמיק העריך את אורך חייו של הספינונה ב-8.7 שנים.
ספינגוליפידים (Sphingolipid) הם קבוצה של ליפידים הנגזרים מהאמינו אלכוהול האליפטי ספינגוזין.
ספינגוליפידים הם חלק מהליפידים הבונים ממברנות ביולוגיות.
הספינגוליפידים מצויים בעיקר ברקמות עצבים והם בעלי תפקיד חשוב בהעברת אותות ובזיהוי התא.
ספינגוליפידים בנויים משלד של ספינגוזין אשר מחובר, בצידו האחד, לקבוצות פולריות כמו אתנולאמין, סרין או כולין, ובצידו השני מחובר, בקשר אמידי, לקבוצת אציל (בדרך כלל חומצת שומן).
בנוסף לשייר ההידרופובי של קבוצת השומן, לספינגוליפידים יש קבוצה אליפטית (ולכן הידרופובית) שנייה, שמקורה מהשלד של ספינגוזין קבוצה זו תהיה קבועה לכל הספינגוליפידים, בעוד שהקבוצה שמקורה בחומצת שומן יכולה להשתנות, באורכה ובדרגת הרוויה שלה בין ספינגוליפידים שונים.
ישנם שלושה סוגים עיקריים של ספינגוליפידים:
סרמידים הסוג הפשוט ביותר של ספינגוליפיד.
הם מכילים שרשרת חומצת שומן המחוברת דרך קשר אמידי לספינגוזין.
ספינגומיילינים מכילים מולקולות של פוספורילכולין או פוספורואתנולאמין המחוברות בקשר אסטרי לקבוצה ה-1-הידרוקסי של הסרמיד.
סרמיד עם סוכר אחד או יותר המחוברים בחיבור בטא-גליקוזידי בעמדה ה-1-הידרוקסיל.
ניתן למיין את קבוצת הגליקוספינגוליפידים לתתי הקבוצות: סרברוזידים וגנגליוזידים.
בסרברוזידים קיים גלוקוז יחיד או גלקטוז ב-1-הידרוקסי, ובגנגליזידים קיימים, לכל הפחות, שלושה סוכרים, אשר אחד מהם חייב להיות חומצה סיאלית.
ספינגוליפידים מסונתזים ברשתית התוך-פלזמית (ER) ובגולג'י והם נפוצים בעיקר בממברנה הציטופלסמתית (35%-20%) ובאנדוזומים, שם הם מבצעים את רוב תפקודיהם.
בנוסף, הם עוברים בין אורגנלות.
העברה מתבצעת על ידי ואסיקולות ועל ידי טרנספורט מונומרי בציטוזול.
הספינגוליפידים נעדרים מהמיטוכונדריה ומהרשתית התוך-פלזמית.
נוטים להאמין כי ספינגוליפידים מגנים על פני התא מפני פקטורים סביבתיים מזיקים על ידי יצירת מעטפת דו שכבתית ליפידית, המספקת הגנה כימית ויציבה מכנית.
נמצא כי מספר קומפלקסים של ספינגוליפידים מעורבים בפעילויות ספציפיות כגון זיהוי התא והעברת אותות (סיגנלים).
היכולת לשמש בהעברת אותות קשורה בעיקר לאינטראקציות ספציפיות של קבוצה סוכרית הקשורה לליפיד (גליקוליפיד) עם ליפידים דומים או חלבונים הנמצאים בתאים שכנים.
לאחרונה, צורות פשוטות של ספינגוליפיד כמו סרמיד וספינגוזין-1-פוספט, נתגלו כמתווכים בשרשרת מעבר האותות המעורבת בתהליך האפופטוזה (מוות תאי מתוכנן), ברבייה ובלחץ.
ספין-אוף (מאנגלית: Spin-off) הוא תהליך שבו חברה מנתקת מעצמה חברה בת על ידי חלוקת מניות החברה הבת כדיבידנד לבעלי המניות.
פעמים רבות חברת אם סופגת הפסדים בדוחותיה כתוצאה מפעילות גרועה של חברת הבת.
כדי להתמודד עם הבעיה מחלקת החברה האם את מניות החברה הבת כדיבידנד לבעלי המניות של החברה האם.
החברה האם מוצגת כעת בניכוי החברה הבת, והפעילות של החברה הבת אינה משתקפת בדוחותיה הכספיים.
ההון העצמי של החברה הבת נגרע מההון העצמי של החברה האם ולכן החברה האם שווה פחות לאחר ביצוע הספין אוף.
עם זאת בעבור בעל המניות של החברה האם אין כל הבדל כי למרות הירידה בערך מניות החברה האם הוא מקבל מניה של החברה הבת השווה להפרש (דלתא) שנוצר.
במצב החדש שנוצר תיבחן החברה הבת בנפרד מהחברה האם.
כעת החברה האם יכולה להציג את הנתונים שלה ללא החברה הבת, והחברה הבת תידרש לשפר את ביצועיה.
דירקטוריון החברה הבת יהיה מצוי כעת בביקורת משמעותית יותר מאשר היה בעבר.
הספין אוף כתהליך לא לגיטימי
למרות שבעקרון הספין אוף הוא מהלך כשר ובריא, פעמים רבות הוא מנוצל כדי לעקוף כללים תאגידיים שונים בעיקר מתחום דיני ניירות הערך.
ספין אוף היה טכניקה שאפשרה לחברות פרטיות להפוך לציבוריות וזאת ללא התהליך המפרך הנדרש לשם כך.
חברה פרטית הייתה מוצאת שלד בורסאי או חברת שלד כלשהי ומתקשרת עימם בחוזה מורכב.
ראשית, חברת השלד הייתה מקימה חברה בת.
שנית, החברה הבת הייתה רוכשת מניות מהחברה הפרטית בעבור סכום הנמוך מערכן האמיתי.
שלישית, חברת השלד הייתה מבצעת ספין אוף למניות החברה הבת ובכך הופכת את מניות החברה הפרטית למניות נסחרות.
בדרך זו ניתן היה להחדיר לשוק מניות של חברות שלא הגישו למשל תשקיף או שלא עמדו בכללי הבורסה.
סְפינג' או סְפֶנג' (נהגה שְׁפינְג', בפי יהדות ג'רבה 'סְפינגָ'ה ביחיד וספינג' לרבים.
בפי יהדות לוב ספנז', בערבית: السفنج אלספינג'; תרגום: הספוג), הוא מאכל מבצק שמרים אשר מטוגן בשמן עמוק או חצי עמוק בדומה לסופגנייה ומעליו מפזרים סוכר, סירופ או דבש מדולל.
המאכל מזוהה עם יהדות צפון אפריקה והוא נטול מוצרי חלב.
לספינג' שתי צורות עיקריות: חישוק וצורה שטוחה.
בגלל חג המימונה הצורה המוכרת יותר בציבור הישראלי היא חישוק (עיגול עם חור במרכזו הנראה כמו דונאט); צורה זו קיימת גם בחלק מהמטבח התוניסאי.
בג'רבה, תוניסיה ולוב הספינג' נפרס על ידי לחיצת אצבעות לצורה שטוחה וכמעט מעוגלת, ובמטבח הלובי צורתו דומה אך גדולה ועבה יותר מגרסתו בג'רבה ובתוניס.
בלוב לעיתים הוא מוגש עם ביצה מטוגנת עליו או עם פולים וכמון.
צורת החישוק התפתחה ככל הנראה באזור אל אנדולוס ושם נקראה בשם איספנג {isfenğ}.
היא הגיעה לצפון אפריקה עם גירוש יהודי ספרד, ומאוחר יותר עם גירוש המורים.
הספינג' הפרוס הוא מאכל קדום יותר שהיה חלק מהמטבח הפיניקי והכנעני וכנראה חדר לאירופה על ידי היוונים.
הוא אף קדם למאכלים האירופאים והאמריקאים כמו הדונאט הספרדי, בורמואלוס ומאכלי בצק מטוגנים בשמן עמוק אחרים כמו הפריטר.
את הספינג' נהוג לאכול במועדים אלו:
בחג החנוכה, בו מסמלים לפי המסורת את השמן שנמצא במקדש.
הוא ניתן לתינוק כאשר יוצאת לו שן ראשונה.
בקרב יהודי צפון אפריקה נהוג שלמוחרת החתונה, כשהחתן והכלה מגיעים לבית ההורים, מקבלים את פניהם בכפית דבש, ולאחר מכן מגישים ספינג' עם דבש וכוס תה.
יהודי אלג'יריה נהגו לאכול ספינג' לאחר אמירת הסליחות ותפילת שחרית בחודש אלול, כדי לעודד את האנשים והצעירים שהתעוררו מוקדם לסליחות.
במרוקו ובתוניסיה היה הספינג' מאכל שהיה מקובל מאוד על ילדים.
למשל, בעת הליכתם למוסד הלימודים, היו עוצרים אצל המוכר ומקבלים את הספינג' מושחל על חוט מעץ הדקל.
ספין סיטי היא קומדיית מצבים אמריקאית שהופקה ושודרה במשך שש עונות, בשנים 1996–2002. בישראל שודרה הסדרה בערוץ 2 בזכיינית "קשת", וכעבור מספר שנים בשידורים חוזרים בערוץ הוט 3.
הסדרה מתמקדת בראש העירייה של ניו יורק, רנדל וינסטון (השחקן בארי בוסטוויק), ובצוות העובדים שלו.
הדמות המרכזית בסדרה, ומי שאחראי למעשה לניהול ענייני העיר, הוא סגן ראש העירייה, מייק פלאהרטי (מייקל ג'יי פוקס).
מייק מצטיין בעבודתו, אך מתקשה בהתמודדות עם חייו האישיים, בעיקר משום שהוא מזניח אותם לטובת הקריירה.
מזכיר העיתונות פול לאסיטר (ריצ'רד קינד) - ידוע במשרד כקמצן ופחדן.
ראש הצוות סטיוארט בונדק (אלן ראק), המחזר אחר כל הנשים במשרד ונוטה להיות סקסיסט.
האחראי לנושאי המיעוטים, קרטר הייווד (מייקל בוטמן), הומוסקסואל אפרו-אמריקאי.
יש לו כלב בעל נטיות אובדניות בשם ראגס.
כותב הנאומים גיימס הוברט (אלכסנדר צ'פלין), אדם תמים ומושפע בקלות.
מזכירתו של מייק, ג'אנל קופר (ויקטוריה דילארד).
מנהלת החשבונות ניקי פאבר (קוני בריטון).
בהמשך הסדרה מונתה ג'אנל למזכירתו של ראש העיר, וסטייסי פטרינו (ג'ניפר אספוזיטו) הצטרפה לצוות כמזכירתו של מייק.
צוות העובדים עסוק בעיקר בניסיונות לשפר את תדמיתו של ראש העיר, ולהסתיר את הטעויות הרבות שלו.
בשנת 1998 הודיע פוקס כי הוא חולה במחלת פרקינסון.
כדי לחלוק בעומס העבודה, צורפה לסדרה בעונה הרביעית (1999 - 2000) דמות חדשה - מנהלת מסע הבחירות קייטלין מור (הת'ר לוקליר).
מחלתו של פוקס החמירה, והוא החליט לעזוב את התוכנית בסוף העונה, כדי לבלות יותר זמן עם משפחתו ולגייס תרומות למחקר על מחלת פרקינסון.
לקראת העונה החמישית לוהק צ'ארלי שין לתפקיד סגנו החדש של ראש העירייה, צ'ארלי קרופורד.
הפקת הסדרה הועברה מניו יורק ללוס אנג'לס.
השינויים גרמו לאיבוד רייטינג, והמפיקים החליטו לבטל את הסדרה ב-2002, בסוף העונה השישית.
ספינוזאורוס (שם מדעי: Spinosaurus) הוא סוג של דינוזאור תרופודי שחי באזור צפון אפריקה של היום, מהעידן הקנומני עד לעידן האלביאני של תור הקרטיקון לפני 93-99 מיליוני שנים.
שרידים ראשונים של סוג זה התגלו לראשונה במצרים בעשור השני של המאה העשרים על ידי הפלאונטולוג הגרמני ארנסט שטרומר.
השרידים המקוריים האלו הושמדו בהפצצה במלחמת העולם השנייה, אבל בשנים האחרונות התגלו מספר חלקי גולגולת נוספים.
לא ברור אם המאובנים שהתגלו שייכים למין אחד או לשני מינים שונים מאותו הסוג.
המין הידוע יותר הוא המצרי (S.
aegyptiacus) אך ישנה אפשרות שקיים מין נוסף מרוקני (S.
עמוד השדרה הייחודי של הספינוזאורוס – מה שהעניק לו את שמו, שהפירוש הוא "לטאה קוצנית" – היה הארכה של החוליות וצמח עד לאורך של שני מטרים, הוא היה מכוסה בעור שיצר צורה הדומה למפרש, חוקרים אחדים העלו השערות לפיהן עמוד השדרה היה מכוסה בשרירים ויצר מראה של דבשת.
ל"מפרש" היו מספר ייעודים כמו ויסות חום הגוף ותצוגה.
מעריכים כי הספינוזאורוס היה הדינוזאור הטורף הגדול ביותר, גדול אף מהטירנוזאורוס ומהגיגאנוטוזאורוס.
אורך גופו נאמד בין 16 ל-18 מטרים ומשקלו נאמד בין 7 ל-9 טונות לפי ההערכות השמרניות ועד ל-20 טון לפי ההערכות המפריזות.
על אף שהספינוזאורוס מוכר היטב לחובבי הדינוזאורים בזכות הגודל, המפרש והגולגולת המוארכת שלו, הוא מוכר בעיקר בזכות מספר שרידים שנתגלו בתחילת המאה ונהרסו, ומעט שיניים וחלקי גולגולת שנתגלו החל משנות ה-90. עד עתה תועדו בפירוט רק הגולגולת ועמוד השדרה, בעוד שעצמות הגפיים לא נמצאו.
הלסת וחלקי הגולגולת שפורסמו ב-2005 הראו שלספינוזאורוס הייתה את אחת הגולגולות הגדולות מבין הדינוזאורים הטורפים באורך של 1.75 מטרים.
לגולגולת היה חוטם צר מלא בשיניים בצורת חרוטים ישרים וחלקים.
בכל צד של החלק הקדמי של הלסת העליונה בעצמות הפרה-מקסילה היו בין שש לשבע שיניים, ומאחורי החלק הקדמי היו עוד תריסר שיניים בכל אחת משתי הלסתות.
השן השנייה והשלישית בכל צד היו גדולות באופן משמעותי משאר השיניים בחלק בקדמי של הלסת העליונה, ויצרו חלל ביניהן ולבין השיניים הגדולות במקסילה האנטרית, שיניים גדולות בלסת התחתונה פנו לכיוון החלל הזה.
קצה החוטם שאיגד את השיניים הקדמיות הגדולות היה מורחב, ויצר פסגה קטנה שבלטה לפני העיניים.
המפרש של הספינוזאורוס נוצר מזיזים קוציים ארוכים שצמחו על גב החוליות.
הזיזים האלו יכלו להגיע לאורך של פי 11 מאורכן של החוליות מהן גדלו.
הזיזים היו מעט רחבים יותר בבסיסן מאשר בקצה, ולא היו דומים למוטות הדקים שנתגלו בשרידי הפליקוזאוריה כמו הדימטרודון והאדפוזאורוס.
הספינוזאורוס נתן את שמו למשפחה של דינוזאורים, הספינוזאוריים, שכוללת את הבריוניקס מדרום אנגליה, האיריטייטור (Irritator) והאנגהטורמה (Angaturama ; שהוא ככל הנראה שם נרדף לאיריטייטור) מברזיל, סוקומימוס מניגריה שבמרכז אפריקה, וכנראה גם את הסיאמוזאורוס (Siamosaurus) ששרידים מעטים מאוד שלו התגלו בתאילנד.
הספינוזאורוס הוא הקרוב ביותר לאיריטייטור, שחולק עמו את השיניים הישרות והחלקות, השניים כלולים בתת-משפחה.
ב-2003 הועלתה השערה שההולוטייפ ספינוזאורוס של שטרומר הוא כימרה , שהורכבה מחוליות הגב של קרכרודונטוזאור מסוג אקרוקנתוזאורוס ולסת תחתונה של תרופוד גדול שדומה לבריוניקס.
ההשערה הזאת נדחתה לאחרונה במספר מאמרים.
חלק ממאובני הספינוזאורוס ניזוקו בזמן המשלוח למוזיאון המדע של מינכן בגרמניה, והעצמות שנשארו אבדו לחלוטין לאחר הפצצה של בעלות הברית ב-1944.
לשני מינים של הספינוזאורוס ניתן שם: הספינוזאורוס המצרי (Spinosaurus aegyptiacus) והספינוזאורוס המרוקני (Spinosaurus marocannus).
הספינוזאורוס המרוקני סווג במקור על ידי דייל ראסל כמין חדש בגלל האורך של חוליות הצוואר שלו.
הנושא הזה נמצא במחלוקת עד היום כאשר חלק מהחוקרים טוענים שהאורך של חוליות הצוואר משתנה בין פרט לפרט ולכן לא רואים בספינוזאורוס המרוקני כמין שונה.
שישה ממצאים חלקיים של הספינוזאורוס תועדו.
הגודל המשוער של הפרטים האלו התאפשר בזכות השוואה לשרידים ידועים של דינוזאורים אחרים ממשפחת הספינוזאוריים.
האומדנים למטה לקוחים מבסיס הנתונים של התרופודים ומ (Dal Sasso et al, 2005).
IPHG 1912 VIII 19, תועד על ידי שטרומר ב-1915, היה ההולוטייפ.
ממצא זה המיוחס לפרט צעיר, הושמד במלחמת העולם השנייה.
למרות זאת, איורים מפורטים ותיאורים של הממצא נותרו.
לפי ההשערות הפרט הזה היה באורך של כ-14 מטרים ושקל בסביבות 6.7 טונות.
השרידים הורכבו משברים של הלסת העליונה, ומלסת תחתונה חלקית באורך של 750 מילימטרים, (הגולגולת נאמדה באורך של 1.45 מטרים והלסת באורך של כ-1.34 מטרים) 19 שיניים, 2 חוליות חלקיות של הצוואר, 7 חוליות גב, צלעות, ו-8 חוליות זנב.
זה הממצא אותו החשיבו לכימרה.
CMN 50791, תועד על ידי ראסל ב-1996, הוא ההולוטייפ של הספינוזאורוס המרוקני.
השרידים שנמצאו מורכבים מחוליית אמצע צוואר באורך 195 מילימטרים, לסת תחתונה קדמית ואמצע הלסת התחתונה.
MNHN SAM 124, תועד על ידי ראסל וטאקט ב-1998, מורכב מפרה-מקסילה חלקית, לסת עליונה חלקית, עצם וומר, ושברי לסת תחתונה.
מקור השרידים היה פרט שהיה באורך של כ-14 מטרים ושקל כ-6.7 טונות.
הגולגולת הייתה באורך של כ-1.42 מטרים.
Office National des Mines nBM231, תועד על ידי בופטו ואואג'ה ב-2002, מורכב מלסת תחתונה קדמית מתוניסיה שדומה מאוד לשרידים קיימים של הספינוזאורוס המצרי.
MSNM V4047, תועד על ידי כריסטיאנו דל סאסו ממילאנו ועמיתיו ב-2005, מורכב מפרה-מקסילה, לסת עליונה חלקית, ועצמות נחיר חלקיות, שביחד מגיעים לאורך של 988 מילימטרים.
הגולגולת העצומה הייתה באורך של 1.75 מטרים, והפרט כולו היה באורך של בין 16 ל-18 מטרים ושקל בין 7 ל-9 טונות.
UCPC-2, תועד גם הוא על ידי דל סאסו ב-2005, מורכב מפסגה קמורה מהאזור שנמצא לפני העיניים.
הסביבה בה התיישב הספינוזאורוס מובנת רק בצורה חלקית, היא כוללת חלק גדול מצפון אפריקה של היום.
ככל הנראה ספינוזאורוס היה אוכל דגים, כפי שמצביעות לסתותיו הארוכות, שיניו החרוטיות ונחיריו המורמים.
הראיה הישירה היחידה לתזונתו של הספינוזאורוס מגיעה מקרובו האירופאי בריוניקס שבקיבתו נמצאו גם קשקשי דגים וגם עצמות של איגואנודון צעיר, שן שנמצאה נעוצה בעצם של פטרוזאור דרום אמריקאי מרמזת שמדי פעם ניזונו הספינוזאורים מהארכוזאורים המעופפים האלו.
הספינוזאורוס היה ככל הנראה טורף אופרטוניסט הניזון מכל יצור קטן ממנו.
אפשר להשוותו לדוב הגריזלי של ימינו אשר מעדיף לדוג אבל הוא גם אוכל נבלות בגודל קטן ובינוני.
בעקבות מציאת מאובנים חדשים של ספינוזאורוס במדבר סהרה שבמרוקו ב-2008, נערך מחקר מקיף על ספינוזאורוס ובו הצליחו הפלאונטולוגים הצליחו לשחזר את מרבית השלד.
ממאובנים אלה עולה שרגליו של ספינוזאורוס היה קצרות יחסית ומותאמות יותר לשכשוך במים או לשחייה מאשר לתנועה משמעותית ביבשה.
מחקר זה חיזק את ההשערה כי ספינוזאורוס היה מימי-למחצה ובילה חלק ניכר מזמנו בתוך המים, בהם גם מצא את מזונו.
ב-1988, ציין אותו גם גרגורי פול כתרופוד הגדול ביותר באורך של 15 מטרים אבל אמד את משקלו בפחות מ-6 טונות.
מחקרים חדשים יותר, המתבססים על השרידים החדשים שנמצאו אומדים את אורכו של הספינוזאורוס ב-16 עד 18 מטרים ואת משקלו ב-7 עד 9 טונות.
מחקר שהתפרסם ב-2007 על ידי פרנסואה ת'ריאן ודונלד הנדרסון קרא תיגר על האומדנים הקודמים, בהסתמך על השוואת אורך הגולגולת הם קבעו שהאורך שנקבע במחקרים הקודמים היה גדול מדי ואילו המשקל קטן מדי, לפי אומדנם אורכו של הספינוזאורוס נע בין 12.6 ל- והמשקל בין 12 ל-20.9 טונות.
המחקר שלהם ספג ביקורות על כך שהשוו בין הספינוזאורוס לתרופודים גדולים אחרים ממשפחת הטירנוזאוריים ומאינפרא-סדרת הקרנוזאורים למרות שמבנה גופם שונה, ועל עבודות השחזור שעשו לגולגולת הספינוזאורוס.
גודלו המדויק של הספינוזאורוס יישאר שנוי במחלוקת עד אשר ימצאו שרידים שלמים יותר.
במחקר משנת 2014, הכולל ממצאי מאובנים שלמים יותר, אומת גודלו של הספינוזאורוס, על פי הערכות, לאורך של 15 מטרים, גובה של למעלה מ-4 מטרים ולמשקל של 22 טונות.
המפרש של הספינוזאורוס היה יוצא דופן, למרות שדינוזאורים אחרים מאותה תקופה ומאותו אזור, לרבות האורניתופוד אורנוזאורוס והזאורופוד רבאצ'יזאורוס (Rebbachisaurus) פיתחו ככל הנראה גם הם סוג של "מפרש" שצמח מחוליות גבם.
המפרש של הספינוזאורוס היה ככל הנראה בעל תפקיד זהה למפרש של הסינאפסיד מתור הפרם הדימטרודון, שחי עוד לפני שהופיעו הדינוזאורים.
הדמיון בין המפרשים השונים ניתן להסבר על ידי התפתחות במקביל (Parallel evolution).
יכול להיות שלמבנה על גבו של הספינוזאורוס הייתה יותר צורה של דבשת מאשר צורת מפרש, כפי שכתב ג'ק ביילי לאחרונה, השדריות של הספינוזאורוס הן לא מוטות דקים אלא רחבות לכל אורכן, בדומה למינים מסוימים של הביזון, ולכן ייתכן שתמכו במבנה רחב ושמן יותר בהשוואה למפרש מעור.
התפקיד של המפרש לא ברור, מדענים העלו מספר השערות ביניהן ויסות חום ותצוגה.
בנוסף ייתכן שמבנה כל כך גדול ובולט שימש להרתעה כנגד חיות אחרות.
אם המפרש היה משופע בכלי דם, הספינוזאורוס היה יכול להיעזר בפני השטח הרחבים של המפרש כדי לספוג חום, זה היה מרמז כי הספינוזאורוס היה הומיאותרמי רק למחצה אם בכלל וחי באזור אקלים בו הטמפרטורות בלילה היו נמוכות והשמים היו בדרך כלל לא מעוננים.
משערים כי הספינוזאורוס והאוראנוזאורוס חיו בגרסה מוקדמת של מדבר הסהרה או בגבולה, מה שמסביר את התפתחות המפרש.
ייתכן גם שהמפרש שימש לפליטת חום מהגוף ולא לקליטתו.
בשביל חיות גדולות, ששטח הפנים שלהן קטן יחסית לנפח גופן (העיקרון של הלדן), הרבה יותר בעייתי להיפטר מחום מיותר בטמפרטורות גבוהות מאשר להתחמם בטמפרטרות נמוכות.
המפרשים של החיות האלו הוסיפו להן הרבה שטח פנים בעבור תוספת מינימלית לנפח הכולל.
יותר מזה, אם המפרש היה מופנה בזווית ישרה כנגד הרוח, החיה יכלה לקרר את עצמה ביעילות באקלים החמים של אפריקה בתור הקרטיקון.
מבני גוף משוכללים של הרבה בעלי חיים מודרניים בדרך כלל משמשים לחיזור ולמשיכת בני זוג.
ייתכן שהמפרשים של הדינוזאורים האלו שימשו למטרה זהה בדומה לזנבו של הטווס.
שטרומר שיער כי היה הבדל בגודלן של השדריות העצביות אצל הזכרים והנקבות.
אם זה אכן היה כך, יכול להיות שלמפרשים היה צבע בולט אך תאוריה זו נשארה בגדר השערה בלבד.
יכול להיות שהמפרש שילב מספר תפקידים או אפילו את כולם ושימש גם לחיזור גם לוויסות החום וגם להרתעה כאשר החיה חשה מאוימת.
למרות שבאופן מסורתי הספינוזאורוס תואר כהולך על שתי רגליים, מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 הועלו מספר השערות שלפחות לעיתים הוא הלך על ארבע רגליו.
השערות אלה התחזקו לאחר גילויו של הבריוניקס, קרוב משפחה בעל ידיים חסונות.
ב-1997 ביילי תמך באפשרות של יציבה על ארבע הגפיים, וכתוצאה מכך נעשו שחזורים חדשים.
למרות זאת ההשערה הזו לא זכתה לתמיכה ונזנחה לפחות לגבי צורת ההליכה, אך זוהי אפשרות סבירה שהספינוזאורוס היה כורע על ארבע רגליו.
במאמר משנת 2014 שהתייחס לממצאים חדשים של ספינוזאורוס, הועלתה ההשערה שרגליו האחוריות היו קצרות מדי בעבור הליכה על קרקע מוצקה.
השחזור שנערך במסגרת המחקר הוא אקסטרפולציה המתבססת על גדלים של פרטים שונים, כזו המשערכת את גודלו המשוער.
הפליאונטולוג ג'ון האצ'ינגטון מהאוניברסיטה של לונדון הביע סקפטיות לגבי השחזור וטען כי יש להיזהר בהרכבת שחזור מפרטים שונים, מה שעלול להוביל ליצירת כימרה.
מחקר משנת 2018 קבע שלמרות הגילויים החדשים, ייתכן וספינוזאורוס היה דווקא כשיר להליכה זקופה בסביבה יבשתית, מאחר שמרכז המסה שלו נמצא סביב האגן, מה שאפשר לו לעמוד זקוף כמו תרופודים אחרים.
ב-2020 פורסם מאמר מאת הפלאונטולוג ניזאר איברהים ובו הוא מתאר מאובנים של עצמות הזנב של הספינוזאורוס.
חוליות הזנב כללו זיזים נוירלים (neural spines) גבוהים, שככל הנראה תמכו בסנפיר בשרני.
לפי ממצאים אלו זנבו של הספינוזאורוס היה דומה לזה של תנין וככל הנראה שימש אותו לשחייה במקווי מים כגון נהרות גדולים.
ממצא זה מרמז שהספינוזאורוס היה טורף מימי-למחצה, בדומה לתנינאים של ימינו, שבילה חלק ניכר מזמנו במים, שם הוא גם צד את מזונו.
הספינוזאורוס מופיע מזה זמן רב בספרים פופולרים על דינוזאורים, למרות שרק בזמן האחרון נאספה מספיקה אינפורמציה כדי ליצור תמונה מדויקת שלו.
באופן מסורתי הוא משוחזר כתרופוד זקוף על שתי רגליים, עם גולגולת דומה לגולגולותיהם של שאר התרופודים הגדולים ומפרש על גבו, השחזור השלדי של לפרנט ולאבוקט מ-1955 תרם לכך רבות.
הספינוזאורוס כיכב בסרט השלישי בסדרת הסרטים "פארק היורה" ב-2001 כזן שנוצר באופן לא-חוקי והיה גדול וחזק יותר מהטירנוזאורוס רקס ובאחת מסצנות הקרב ביניהם הוא שבר את מפרקתו של הטי רקס.
לאחר הופעתו בסרט הספינוזאורוס המשיך לככב במוצרים רבים הקשורים לסדרת הסרטים, כולל מספר משחקי מחשב כמו "Jurassic Park: Operation Genesis" של חברת ויונדי, Jurassic World: Alive, פארק היורה 3: בניית פארק, Jurassic World Evolution 2 וJurassic World Evolution.
בסרט הרביעי עולם היורה, יש מחווה במאבק הזה שבו הטירנוזאורוס מנפץ דרך שלד של ספינוזאורוס במאבק השיא סמוך לסוף הסרט..
בסרט עולם היורה: נפילת הממלכה נראה במסכים בחדשות השלד לפני שנהרס.
בסדרה עולם היורה: מחנה הקרטיקון הספינוזאורוס מהסרט השלישי חוזר בעונה הרביעית, מתקיף את החבורה ובעקיפין מציל אותם מתקיפת סמילודון שהוא הורג.
בהמשך דריוס נאלץ להשתיל לו שבב אך הרובוט שלו מנוטרל לפני.
בעונה החמישית הוא חוזר כשהוא נשלט בידי דניאל המציג אותו לראווה למשקיעים, אף שהוא טורף בהמשך את מר גולד ונמלט, כמעט הורג את דניאל.
בהמשך דניאל ושכירי החרב שולטים בו שוב כדי להוציא מהחבורה את הסיסמאות למחשב.
לאחר שהחבורה מסרבת דניאל משליט אותו נגדם ומתחולל קרב בין שני הטירנוזאורוסיות לספינוזאורוס, במהלכו גובר הספינוזאורוס ששלט בידי דניאל בטירנוזאורוסית, נושך את צווארה ולכאורה הורג אותה.
אז החבורה בורחת אך דניאל מצליח לתפוס את דריוס מול הספינוזאורוס ומאלץ אותו לתת את הסיסמה ועדיין מנסה להרוג אותו אך דריוס ניצל בזכות קנג'י ובזכות שני הטירנוזאורוסיות הנלחמות בספינוזאורוס ומצליחות להכניע ולהבריח אותו סופית.
ספינוזאורוס בשם "ספיני" הופיע בסדרה "מלך הדינוזאורים" כאחד הדינוזאורים של צוות אלפא.
בספר "מגהמורפס 2: בעידן הדינוזאורים", שהוא חלק מסדרת אנימורפס שנכתבה על ידי ק.
אפלגייט, הדמויות רייצ'ל וטוביאס נלחמו בספינוזאורוס כשהם בדמותו של דיינוניכוס.
גם הספינוזאורוס וגם הדיינוניכוס הוצגו בטעות כאילו חיו בגיל המאסטריכט.
למרות שאפלגייט עלתה על הטעות שלה היה זה מאוחר מדי להוציא את הקטע מהספר והיא הוסיפה בסוף הספר הסבר מפיו של טוביאס כי - בתוך ההקשר של הסיפור - הפלאונטולוגים טועים לגבי התקופה של הסוגים האלו.
הספינוזאורוס הופיע גם בסדרה דוקומנטרית בטלוויזיה בשם הדינוזאורים האבודים של מצרים, שבה הוא שוטט באדמות הבוציות של מצרים בגיל הקרטיקוני.
ספינוזאורוס גם הופיע בסרט של העונה ה-37 של סופר סנטאי, Zyuden Sentai Kyoryuger, בסדרות הכוכב דינוזאור, פלאווורלד, דינו דן ובעונה 4 בסדרה בראשית.
בסדרת המאנגה והאנימה וואן פיס מאת אייצ'ירו אודה, הדמות פייג' וואן הוא פיראט שאכל פרי שנותן לו את הכוח להפוך להיות ספינוזאורוס.
ספיישל אולימפיקס הוא ארגון בינלאומי שמקדם את העיסוק בספורט בקרב בעלי הפרעות נוירו-התפתחותיות או הפרעות נפשיות.
הארגון הוקם בסוף שנות ה-60 בארצות הברית.
בשנת 2015 היו חברות בארגון 190 מדינות, בהן ישראל, ומאוגדים בו כ-2.3 מיליון ספורטאים.
ארגון ה"ספיישל אולימפיקס" נוסד מתוך אמונה שאנשים עם פיגור שכלי יכולים לעסוק בספורט יחידני וקבוצתי על אף מגבלותיהם, בעזרת הדרכה ותמיכה.
המוטיב המרכזי בספיישל אולימפיקס הוא "כל אחד יכול".
ייעוד הארגון הוא לספק פעילות שנתית ותחרויות בענפי ספורט אולימפיים לאנשים עם פיגור החל מגיל 8. פעילויות הספורט מושתתות על ערכים אוניברסליים, בהם זכות כללית להשתתפות, השתתפות בחינם, תחרות מול שווים ברמת הביצוע, כבוד והערכה על האימונים בדרך של מתן פרסים לכל.
מטרת העיסוק בספורט היא לשפר את כושרם הגופני ויכולתם הפיזית ובכך להעלות את הדימוי והביטחון העצמי שלהם הן בעיני עצמם והן בעיני משפחתם והקהילה בה הם חיים, וכך הם יוכלו להשתלב בחברה כאזרחים יוצרים ותורמים.
המעורבות בפעילות ספורטיבית ובספורט הישגי בפרט, מעניקה למשתתפים הזדמנות לחוות הצלחות, חוויית מנצחים, ונותנת להם הזדמנות להרגיש שווים.
בדגל ה"ספיישל אולימפיקס" נראים חמישה אנשים עומדים במעגל ונותנים ידיים, כמספר היבשות.
האנשים ללא זהות, להבדיל מהדגל האולימפי בו לכל טבעת יש צבע שמסמל יבשת.
האנשים עומדים במעגל, כיוון שבו אין ראשון ואין אחרון, וכך גם בארגון כולם שווים וכולם חברים של כולם.
כל אדם עם מוגבלות שכלית יכול להשתתף בפעילות הארגון.
ההשתתפות היא ללא תשלום, כדי לאפשר לכל ספורטאי לקחת חלק בפעילות, בלי קשר לרקע הסוציואקונומי שלו.
המאמנים חייבים לעבור הכשרה של חינוך מיוחד כדי לעסוק בתחום.
בתחרות, כל משתתף מתחרה מול השווים לו ברמת הביצוע, ללא תלות במדדים אחרים כגיל או מגדר.
גם במשחקים קבוצתיים התחרות מחולקת לרמות יכולת.
דוכן המנצחים כולל את המקום ראשון עד המקום שמיני.
כל משתתף מקבל פרס על הביצוע שלו, מתוך כבוד והערכה על האימונים והמאמץ.
בתחרויות בינלאומיות ובאולימפיאדה אסור ללבוש שום דבר המעיד על המדינה המיוצגת, וזה מתוך העיקרון שכולם שווים.
סיסמת הספיישל אולימפיקס היא "תן לי האומץ לנסות והכוח לנצח".
ביוני 1963 ארגנה יוניס קנדי שרייבר, אחותו של הנשיא ג'ון פ.
קנדי, מחנה קיץ לילדים בעלי מוגבלות שכלית בביתה שבמרילנד.
קנדי הקימה את המחנה מתוך רצון ושאיפה לכך שילדים בעלי מוגבלות שכלית יוכלו לקיים פעילויות ספורטיביות ולא להישאר בביתם מבלי לעשות דבר.
במהרה, מחנות נוספים הוקמו ברחבי ארצות הברית, במימונה של קרן משפחת קנדי.
המחנה הפך לאירוע שנתי, והקרן שלמשפחת קנדי העניקה מענקים לאוניברסיטאות ומרכזים קהילתיים כדי לקיים מחנות דומים.
יוניס קנדי שרייבר כתבה מאמר בו חשפה, כי אחותה רוזמרי נולדה עם מוגבלות שכלית קלה ועברה ניתוח לובוטומיה בשנת 1941 אשר הותיר אותה במצב מנטלי קשה וסיעודי עד יום מותה.
מאמר זה על משפחת הנשיא נתפס כ"קו פרשת מים" בשינוי עמדות הציבור כלפי אנשים עם מוגבלות שכלית.
מוגבלותה של רוזמרי סיפקה לקנדי שריבר חזון כולל על איך אנשים עם מוגבלות שכלית יכולים להתחרות בספורט יחדיו בפומבי.
לא פעם נאמר שהנכות של רוזמרי הייתה ההשראה של יוניס להקים את הספיישל אולימפיקס, אבל היא אמרה בריאיון ל"ניו יורק טיימס" ב-1995 שזה לא בדיוק המקרה.
"המשחקים לא צריכים להתמקד באדם אחד", היא אמרה.
מחקר משנת 1964 של ד"ר פרנק היידן, פרופסור לחינוך גופני מאונטריו, הוכיח שאנשים עם מוגבלות שכלית יכולים וצריכים להשתתף בפעילות גופנית.
הוא האמין שהיתרונות של פעילות כזו יראו בכל תחומי החיים של הספורטאים.
באותן שנים פיתח היידן רעיון למשחקים לאומיים, ועבודתו הביאה אותו לידיעת קרן קנדי.
הוא שיתף את רעיונותיו למשחקים לאומיים במהלך שנת שבתון בו עבד עבור הקרן.
אן מקגלון בורק, אז מורה לחינוך גופני במחוז שיקגו פארק, העלתה בשנת 1967 את הרעיון לתחרות אתלטיקה חד פעמית, כלל-עירונית, בסגנון אולימפי לאנשים עם צרכים מיוחדים.
היא פנתה לארגון צדקה בבקשה למימון האירוע, שם נאמר לה: "את צריך להתבייש בכך שאת מציגה ילדים מסוג זה לראווה".
כאשר פנתה לקרן קנדי, עודדה אותה קנדי שרייבר להרחיב את הרעיון מעבר לעיר, והקרן סיפקה מענק של 25,000 דולר לאירוע.
לאחר קיום התחרות הראשונה, בסתיו 1968, פתח ד"ר היידן את אחת מתוכניות הספורט הציבוריות המאורגנות הראשונות לאנשים עם מוגבלות שכלית, בעזרת בית ספר מקומי שהציע מקום במרכז הספורט שלו.
משחקי הספיישל אולימפיקס הראשונים נערכו ב-20 ביולי 1968, בשיקגו.
כ-1,000 ספורטאים מארצות הברית ומקנדה השתתפו באירוע שנערך במשך יום אחד, והיה מיזם משותף של קרן קנדי ומחוז שיקגו פארק.
במהלך המשחקים הראשונים הכריזה קנדי שריבר על הקמתה של הספיישל אולימפיקס וכי משחקים נוספים יתקיימו מדי שנתיים כ"אולימפיאדה בינלאומית דו שנתית".
ד"ר פרנק היידן שימש כמנהל המשחקים עד 1972, ולאחר מכן עסק בפיתוח בינלאומי של המשחקים.
צרפת שלחה את הספורטאים הראשונים מחוץ לצפון אמריקה למשחקים השניים שנערכו בשנת 1970. בשנת 1971, הוועד האולימפי של ארצות הברית נתן לספיישל אולימפיקס אישור רשמי להשתמש בשם "אולימפיאדה".
במשחקים השלישיים בשנת 1972, שלחו 10 מדינות ספורטאים.
משחקי החורף של הספיישל אולימפיקס נערכו לראשונה בפברואר 1977, בקולורדו.
מאז נערכים משחקי הקיץ ומשחקי החורף כל ארבע שנים.
ארגון האומות המאוחדות הכריז על שנת 1986, שנת הספיישל אולימפיקס.
בשנת 1988, האולימפיאדה המיוחדת הוכרה רשמית על ידי הוועד האולימפי הבין-לאומי.
המשחקים הראשונים שנערכו מחוץ לארצות הברית, היו משחקי החורף של 1993 בזלצבורג, אוסטריה.
נשיא אוסטריה היה ראש המדינה הראשון שפתח את המשחקים באופן אישי.
ב-2003 יצאו משחקי הקיץ לראשונה מתחום ארצות הברית והתקיימה בעיר דבלין באירלנד, מכיוון שמוצא משפחת קנדי הוא מאירלנד.
בשנת 2007 נערכו המשחקים בשאנגחאי, וב-2011 המשחקים התקיימו באתונה.
ב-2015 המשחקים התקיימו שוב בארצות הברית, בעיר לוס אנג'לס.
ב-2019 המשחקים התקיימו באבו דאבי.
בנוסף לכך מתקיימות לטורניר מהדורות יבשתיות.
המשחקים האחרונים ביבשת באירופה התקיימו ב-2014 בבלגיה וב-2022 במלטה.
ישנן מדינות שאף מקיימות משחקים לאומיים משלהן.
ישראל קיימה טורניר מסוג זה לראשונה בספטמבר 2016.
בקיץ 2003 השתתפה משלחת ישראלית במשחקי הקיץ הראשונים מחוץ לארצות הברית, בדבלין, אירלנד.
המשלחת הישראלית מנתה 32 משתתפים וזכתה ב-29 מדליות, מהן 14 מדליות זהב.
בנובמבר 2005, באליפות אירופה של הספיישל אולימפיקס, זכו חברי המשלחת הישראלית ב-11 מדליות בטניס שולחן.
בתחילת שנת 2007 73 ספורטאים ישראלים נבחרו לייצג את ישראל בספיישל אולימפיקס שנערכו בשאנגחאי שבסין, אולם בגלל מחסור תקציב הוחלט תחילה לבטל את המשלחת.
לבסוף נשלחה משלחת מצומצמת שזכתה בשורה של מדליות, כולל 7 מדליות לשחיינית טל חודרוקובסקי.
במשחקי הספיישל אולימפיקס שנערכו בלוס אנג'לס ב-2015 המשלחת מישראל מנתה 40 משתתפים שזכו ב-60 מדליות.
במרץ 2019 ישראל השתתפה במשחקי הספיישל אולימפיקס שנערכו באבו דאבי.
המשלחת הישראלית מנתה 25 ספורטאים ו-7 מאמנים ב-4 ענפי ספורט: באולינג, שחייה, כדורסל וג'ודו.
ביולי 2019, יעקב תומרקין, שחר פאר, אריק זאבי, איתי שכטר וספורטאים נוספים התגייסו לקמפיין גיוס המונים לפעילות בישראל.
במאי 2022 יצאה משלחת ישראלית לאליפות אירופה של הספיישל אולימפיקס במלטה, היא מנתה 22 חברים ושבה עם 18 מדליות.
המשלחת מומנה בגיוס המונים ותמיכה של מרכז הפועל.
בנוסף באותה החודש קיבלה העמותה הכרה ממשרד התרבות והספורט וסיוע של מיליון שקל.
בינואר 2023 משתתפים מישראל היו אמורים להשתתף במשחקי החורף של הארגון שייערכו בקאזאן, רוסיה והמשלחת מישראל הייתה אמורה לכלול 20 ספורטאים ב-2 ענפי ספורט: ריצה בשלג וסקי.
המשחקים היו אמורים להתקיים במקור בשוודיה כבר בינואר 2019, הם בוטלו עקב חוסר תקציב.
אחר כך נבחרה קאזאן לארח אותם בינואר 2022, הארגון העולמי הודיע שהמשחקים יידחו לשנת 2023 אולם לבסוף בוטלו המשחקים בגלל הפלישה הרוסית לאוקראינה.
בספטמבר 2016 התקיים טורניר "המשחקים הלאומיים" של ספיישל אולימפיקס ישראל בדומה לטורנירים לאומיים שנערכים בארצות אחרות.
הטורניר התקיים ברובו ב"מכון וינגייט" בנתניה בתאריכים 25–27 בספטמבר בהשתתפות של כ-1,200 ספורטאים מתחרים במקצים תחרותיים וחובבים לצד אירועים נוספים למשפחותיהם וכלל 11 ענפי ספורט: אתלטיקה קלה, כדורגל, כדורסל, טניס, שחייה, ג'ודו, באולינג, חתירה בקייאקים, רכיבת אופניים, רכיבה על סוסים ופעילות מוטורית.
אש הלפיד הוצתה ב-18 בספטמבר ב"גן הוורדים" בירושלים ומשם יצא למסע של שבוע ברחבי הארץ עד שהגיע ליעדו, האמפיפארק של מכון וינגייט, שאירח את טקס הפתיחה.
באוקטובר 2022 אמורים להתקיים "המשחקים הלאומיים" של ספיישל אולימפיקס באזור הגליל בהשתתפות כ-1000 ספורטאים.
טקס הפתיחה נועד להתקיים ב"אגמון החולה".
משתתפים מישראל החלו לצאת לתחרויות בחו"ל ולקיים מסגרות פעילות בענפי השחייה, כדורגל וכדורסל.
ב-1987 נוסד ארגון מתנדבים בישראל לניהול פעילות הספיישל אולימפיקס בישראל.
בין פעילי הארגון בישראל היה מאמן הכדורסל רלף קליין.
הארגון החל לגייס תרומות לפעילותו, שהתרחבה בהדרגה במשך השנים.
ב היו רשומים כ-3,000 משתתפים בענפים רבים כולל: שחייה, כדורגל, כדורסל, טניס, טניס שולחן, באולינג, ג'ודו, רכיבת אופניים ואתלטיקה קלה.
בנובמבר 2005 החליט הוועד האולימפי בישראל לתמוך בפעילות הארגון בישראל.
במהלך 2017 פורק הארגון הישראלי של הספיישל אולימפיקס, לאחר שנשלל רישיונו על ידי הארגון הבינלאומי, בגלל טענות של פעילים רבים על ניהול כושל ונפוטיזם.
הטענות העלו בפני הארגון הבינלאומי בעת ביקור של הנהלת הארגון בתחרות שנערכה בישראל.
בין השאר טענו פעילים רבים כי חברי משלחת ישראל שנשלחו במהלך השנים לאירועים קודמים היו ברובם קורבי משפחה של מנהלי הארגון בישראל.
לאחר חקירה החליט האיגוד האירופי-אסייתי של הספיישל אולימפיקס, להקים עמותה חדשה בישראל.
שי פירון מונה ליו"ר העמותה, והג'ודוקא הישראלי אריק זאבי לחבר הוועד המייעץ שלה.
עמותת ספיישל אולימפיקס הישראלית החדשה פועלת בשם ספיישל אולימפיקס ישראל - הארגון הישראלי לספורט משלב.
ב-23 בנובמבר 2018, התקיים אירוע ההשקה של העמותה החדשה, בבית הנשיא בירושלים אותו אירח נשיא המדינה ראובן ריבלין; באירוע נכחו חברי הכנסת, כדורגלנים, ובעלי תפקידים מהאיגוד האירופי-אסייתי של הארגון.
בספטמבר 2018, ישראל השתתפה בפורום מנהיגות הנוער הגלובלי של הארגון, ואותה ייצג ספורטאי הארגון הישראלי, אלעד סבן, אשר היה מנהיג הנוער הישראלי היחידי מטעם הארגון הישראלי; הפורום היה במסגרת חגיגות ה-50 שנה של הארגון הגלובלי.
במאי 2022 קיבלה העמותה הכרה ממשרד התרבות והספורט וסיוע של מיליון שקל.
ספינגומיילין הוא פוספוליפיד שהוא גם ספינגוליפיד, כלומר הוא בעל שלד ספינגוזין, כוהל אמיני שבקצה אחד מכיל שרשרת פחמימנית ארוכה (בדומה לחומצת שומן), ובקצה השני שייר הידרוקסיל.
על אחד מהפחמנים של שלד הספינגוזין מצויה קבוצת אמין (קבוצה המכילה אטום חנקן).
אל קבוצת האמינו קשורה בקשר אמידי חומצת שומן ולשייר ההידרוקסיל קשור שייר פוספוריל כולין בקשר אסטרי.
הפוספוריל כולין ממלא את תפקיד קבוצת הזרחה והכוהל הנוסף: הוא מורכב מהכוהל כולין, אליו קשורה בקשר אסטרי קבוצת זרחה.
קבוצת הזרחה היא זו הנקשרת לספינגוזין.
ספינגומיילין מצוי בממברנות של כל היצורים האאוקריוטים, ובעיקר בממברנת התא.
ריכוזו גבוה בעיקר במערכת העצבים מכיוון שהוא מרכיב עיקרי במיילין – מעטפת שומנית העוטפת את העצבים, ובכך מסייעת להעברת האות העצבי למרחקים גדולים.
טרשת נפוצה היא מחלה המאופיינת בהידלדלות הספינגומיילין והמיילין, דבר הגורם לליקויים בתפקוד העצבי.
הספינגומיילין תואר לראשונה בספרו של ג'ורג טודיקום על המוח שהתפרסם בשנת 1884. בספר זה תואר הספינגומיילין כתרכובת שמרכיביו הם ספינגוזין, חומצת שומן וכולין.
מבנה הספינגומיילין תואר לראשונה על ידי לודביג פיק ומקס ביאלכובסקי בשנת 1927. בשנת 1930 הוכח שהספינגומיילין הוא בעצם תערובת של מולקולות בעלות חומצות שומן שונות.
בתחילת שנות ה-60 היה ידוע שמחלת נימן פיק קשורה להצטברות ספינגומיילין בגוף ונעשה מחקר מקיף על המבנה המדויק של הספינגומיילין.
בשנת 1964 הצליח דוד שפירא לסנתז ספינגומיילין ובעקבות זאת בשנת 1966 ייצרו שפירא ד"ר קנפר ורוסקו בראדי ספינגומיילין מסומן בפחמן 14. בעזרתו הצליח לקדם את המחקר במחלת נימן פיק.
אוסה הוא קוד דיווח נאט"ו לסדרה של ספינות טילים מתוצרת ברית המועצות שנכנסה לשירות בשנות השישים והייתה לנפוצה בעולם.
האוסה פותחה בראשית שנות השישים ונועדה להוות סדרת ספינות טילים משופרת באופן משמעותי ביחס לספינות הטילים שיוצרו עד אז מסדרת קומאר שנכנסו לשירות בחיל הים הסובייטי ובחילות הים של מדינות ברית ורשה בשנות החמישים.
מהירות האוסה המרבית 38 קשר.
סטי"לי האוסה יוצרו בשני דגמים עיקריים: אוסה 1 ואוסה 2 שהיה בעל מנועים חזקים יותר ושיפורים בשאר מערכות הנשק.
ספינות האוסה השתתפו במלחמת יום הכיפורים בחיל הים הסורי ובחיל הים המצרי.
מסטי"לים אלה שוגרו עשרות טילי סטיקס, שלא פגעו, נגד סטי"לים של חיל הים הישראלי בקרבות טילים כגון קרב לטקיה, קרב דמיאט ועוד.
במהלך המלחמה הוטבעו מספר סטי"לים מדגם אוסה בקרבות טילים ובירי תותחים.
ספינות האוסה משרתות עד היום בחיל הים המצרי והסורי.
ספינופס (שם מדעי Spinops) הוא סוג דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים שחי בקרטיקון העליון באלברטה שבקנדה באמריקה הצפונית.
ספינופס ידוע ממאובן הולוטייפ NHMUK R16390 שכלל את עצמות ה-parietal והקורה האמצעית של העטרה, וכן ממאובנים NHMUK R16308 הכוללים עצם parietal, עצם לסת תחתונה (dentary) ושברי גפה בלתי מזוהים; מ-NHMUK R16306 הכולל גולגולת לא שלמה המשמרת רק את חלקה העליון; ו-NHMUK 16309 הכולל עצם squamosal חלקית.
אף אחד מהמאובנים לא נמצא כחלק משלד שנשמר בצורה השומרת על מבנה הגוף, אך הם נמצאו כולם באותו מצע עצמות, באזור הצפוני ("Steveville Badlands") של הפארק הפרובינציאלי דינוזאור שבאלברטה, קנדה.
שתי גולגולות לא שלמות ומאובנים של הספינופס נתגלו לראשונה ב-1916 על ידי צייד המאובנים המסחרי צ'ארלס הזליוס שטרנברג ובנו לוי שטרנברג ליד נהר רד דיר (Red Deer River) בדרום אלברטה.
ונשלחו למוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון, שמימן את משלחת המחקר.
האוצר שבחן את המאובנים פטר אותם כחלקיים מידי לתצוגה ושלח אותם לאחסנה במחסני המוזיאון, שם נותרו זנוחים במשך למעלה מ-90 שנה.
במכתב ששלח הפלאונטולוג הבריטי ארתור סמית' וודווארד מהמוזיאון הבריטי לשטרנברג הוא קרא להם "שום דבר מלבד זבל".
המאובנים תוארו לראשונה רק ב-2011 על ידי צוות פלאונטולוגים בראשות אנדרו פארקה, שהכריז עליהם כמין חדש בשם Spinops sternbergorum.
על פי מבנה גולגולתו הספינופס היה שייך לתת-משפחת הצנטרוזאורים המאופיינים בקרן אף ארוכה ומפותחת ובקרני גבה מנוונות.
העטרה הקצרה שלו כללה שני זיזים מעוקלים שהתעקלו כלפי מטה ושני זיזים או קרניים בחלקה העליון שהזדקרו כלפי מעלה.
הוא היה קרוב במראהו לצנטרוזאורוס ולסטירקוזאורוס.
הוא חי כ-76 מיליון שנה לפני זמננו.
ספינופס קיבל את שמו מאנדרו פארקה, מייקל ריאן, פול בארט, דארן טנקה, דניס ברמן, מארק לוון ומארק גרהאם ב-2011 והמין הטיפוסי הוא Spinops sternbergorum.
שם הסוג "ספינופס" נגזר מלטינית ויוונית עתיקה: spin פירושה עמוד שדרה ו-ops פירושה פנים.
השם מתייחס לקרניים ולזיזים שעיטרו את העטרה והפנים של הספינופס.
שם המין נקבע כמחווה למגלי המאובנים צ'ארלס הזליוס שטרנברג ולוי שטרנברג.
את קצות קני החרטום והירכתיים של אחדות מהן עיטר גליף עץ שבלולי או ראש דרקון.
בספינות אלו הפליגו הוויקינגים בים הבלטי, ואף יצאו למסעות הרחק מארצות מוצאם בסקנדינביה אל איסלנד, איי פארו, גרינלנד, ניופאונדלנד, הים התיכון, הים השחור וחופי אפריקה הצפונית.
ספינות ככלל, מהוות אבן יסוד חשובה במיוחד בתרבות הסקנדינבית.
בספינות נעשה שימוש הן למטרות מעשיות והן לשימושים של פולחן דתי.
בהשפעת המתאר הגאוגרפי של ארצות סקנדינביה המתאפיין בהרים גבוהים וקשי גישה בתוך הארץ, ביחד עם חופים מפורצים וקלים לגישה, הביא להתפתחות קשרי מסחר ותנועה באמצעות ספינות בדרך הים.
הממלכות הוויקינגיות התפתחו ביישובים לאורך החופים כאשר הים הצפוני משמש אותן לצורכי הגנה והתפתחות.
השליטה על החופים הייתה המפתח להישרדות הקהילות וחייבה התפתחות של מיומנות בניית כלי שיט.
החשיבות הרבה של כלי השיט המשולבים במרקם החיים והתרבות בסקנדינביה העניק להם גם מימד של חשיבות דתית וטקסית בהקשר הדתי.
הספינות הפכו לסמלים המבטאים עוצמה ותעוזה.
בתקופת האלף הראשון לספירה נהגו לקבור את הוויקינגים המכובדים והאצילים ביחד עם ספינתם בדרכם לעולם הבא.
בשיאה של התקופה הוויקינגית הפך טקס הקבורה של המלכים לאירוע המוני רב רושם שבו הועמסה גופת המלך ביחד עם משרתיו הנבחרים, בעלי החיים האהובים עליו ורכוש רב על גבי ספינה שנשלחה לעומק הים והוצתה.
תבליטים של ספינות הוטבעו על גבי מטבעות והתנוססו על דגלים כהמחשה לחשיבותן ושילובם העמוק בעולמם וחייהם של הוויקינגים.
קנור (knǫrr) או קנאר הוא השם שהעניקו עמי הצפון לספינות שנועדו להפלגות באוקיינוס האטלנטי.
היו אלו ספינות משא, אורכן הממוצע כ-16 מ', רוחבן כ-4.6 מ' וקיבולת המטען שלהן עד 122 טונות.
הדחקן עמד על 50 טון.
הקנורים חצו מעשה שגרה את צפון האוקיינוס האטלנטי כבר לפני מאות שנים, כשהם מובילים חיות משק ואספקה אל גרינלנד.
ספינות אלה היו מסוגלות לגמוא 75 מיילים (121 ק"מ) ביום, צוותן מנה 20–30 איש, והן שימשו בעיקר להפלגות ארוכות ומסוכנות.
הן הונעו בכוח הרוח, כשהמשוטים משמשים להן לעזר כאשר השתרר דמך רוח.
צורת המבנה של הקוגים, אותן ספינות מסחר כרסתניות בהן השתמשו ערי ברית הנזה בים הבלטי, הושפעה מקווי הגוף של הקנור.
קארב או קארבה (Karve) הייתה ספינה קטנה, דומה בצורתה לקנאר, ששימשה להסעת אנשים ולהובלת חיות משק ומשאות לאורך החופים ובמים רדודים.
רוחבה הגיע לכ-5 מ' ואורכה לכ-21 מ', והיא הונעה – בנוסף למפרש – על ידי 16 משוטים.
הספינות הארוכות (Langskip) היו כלי השיט המלחמתיים של הוויקינגים מסקנדינביה ואיסלנד ושימשו למסחר, תגליות גאוגרפיות ולוחמה במהלך התקופה הוויקינגית.
את ראשית התפתחותן קובעים החוקרים עוד בתקופת האבן, עם המצאת האומיאק (umiak) - סירה אינואיטית פתוחה העשויה מעורות בעלי חיים שנמתחו על גבי שלד עץ.
המשכה במאה ה-9 בדמותן של ספינות שהתגלו בנידם ובקוולסונד.
הספינה הארוכה הגיעה לשיא התפתחותה בין המאה ה-9 למאה ה-13. מאפייני המבנה והצורה של אוניות אלו נשתמרו במסורת בניית הסירות הסקנדינבית עד לימינו אנו.
מהירותן הממוצעת של הספינות הוויקינגיות הייתה 5–10 קשרים, ומהירותה המרבית של ספינה ארוכה בתנאים אופטימליים הגיעה ל-15 קשרים בקירוב.
הספינות הארוכות יכלו לשאת על סיפונן עד כ-100 בני אדם.
המאפיין המשותף לכל דגמי הספינות הארוכות הוא גוף צר וארוך ובעל קווים נאים.
השוקע הנמוך של הספינה אפשר להשיט אותה במים רדודים שעומקם מטר אחד בלבד ולהעלותה אל החוף.
משקלה הנמוך אפשר את גרירתה ביבשה והורדתה למים מחדש בנקודה אחרת.
חרטומה וירכתיה של הספינה הארוכה היו זהים, ולכן יכלה להפוך מיד את כיוון השיט מבלי להסתובב.
תכונות אלה היו לתועלת רבה במימי הצפון, שם נשקפת לספינות סכנה מקרחונים וקרח צף.
ספסלי החתירה בספינות הארוכות תפסו כמעט את מלוא אורכו של הגוף.
הדגמים המאוחרים נשאו מפרש רוחבי על תורן יחיד, אשר החליף את החותרים או סייע להם בחתירתם, במיוחד בהפלגות ארוכות.
את הספינות הארוכות ניתן לסווג על פי גודלן, מאפייני המבנה שלהן או השימוש לו נועדו.
השיטה המקובלת ביותר לסיווג היא על פי מספר ספסלי החתירה, מה-Karvi בעלת 13 הספסלים ועד ל-Busse, שבה היו על פי ממצאים ארכאולוגיים כ-34 ספסלים.
הספינות הארוכות היו עיקר כוחם של הוויקינגים בים.
הן היו על פי רוב רכושם של בעלי אדמות שחיו בקרבת החוף, וגויסו בעיתות מלחמה לשירותו של המלך כאשר הוא נזקק לכוח ימי.
הספינות הארוכות שימשו אומנם את עמי הצפון לצורכי לחימה, אך הן היו מובלות חיילים להנחתת הלוחמים בחוף ולא ספינות מלחמה לעריכת קרבות ימיים.
במאה ה-10 נהגו לעיתים לקשור כמה ספינות יחד, כדי ליצור משטח יציב ללחימה פנים אל פנים כביבשה.
ספינות אלה כונו על ידי אויביהם של הוויקינגים בשם "אוניות דרקון" על שום ראש הדרקון שהתנוסס במרומי קנה החרטום.
הספינות הוויקינגיות על דגמיהן השונים, נבדלות מספינות אחרות מאותה תקופה בעיקר בכושר השיט שלהן וקלות משקלן.
תכונות אלה הושגו בעיקר בשל הליווח המרועף (כדוגמת רעפים) של גוף הספינה.
הלוחות, לרוב מעץ אלון, היו דקים יחסית, בעובי של כ-2 ס"מ.
הלוחות המרועפים הותקנו החל מן השדרית שבתחתית הספינה ובמעלה הגוף.
הם חוברו במסמרים העשויים ברזל דל פחמן אשר מנע את תהליך הקורוזיה שלהם כתוצאה מן המגע עם מי הים.
המרווחים בין הלוחות נאטמו בנעורת פשתן.
יכולות השיט של הספינה הוויקינגית אפשר ביצוע מסעות הפלגה ארוכים ורחוקים ברחבי האוקיינוס האטלנטי ולא רק לאורך החופים של ארצות הצפון.
הדבר דרש שיפור תואם גם ביכולת הניווט אשר לא התבסס רק על ידע אישי ומסורות של מידע בעל-פה.
ממצאים ארכאולוגיים שנויים במחלוקת מעלים את האפשרות כי הוויקינגים עשו שימוש במצפן המתבסס על תנועת השמש ועל "אבן שמש" המייצרת קיטוב של האור העובר דרכה ומאפשר לקבוע את הכיוון גם כאשר השמש מוסתרת על ידי העננים.
ספיירנט תקשורת היא חברה בינלאומית לבדיקות טלקומוניקציה הממוקמת בקרואלי, מערב סאסקס, בריטניה.
היא רשומה בבורסת לונדון (LSE: SPT, OTC Pink: SPMYY).
שווי החברה הוערך בכ-485 מיליון דולר (יולי 2015).
החברה נוסדה בשנת 1936 על ידי ג'ק בואות'ורף בשם "Goodliffe Electric Supplies".
בשנת 1949 שינתה את שמה ל"Bowthorpe".
בשנת 1989 רכשה את חברת "אופטימה אלקטרוניקס" בשנות ה-90 התפתחה במהירות עם בועת הדוט-קום.
עם רכישת חברות נוספות כגון "Adtech" ב 1997, כבר הופיעה מדי פעם במדד FTSE 100.
במהלך ההתפתחות השילה מעצמה את מערך ההגנה והרכב וקנתה ב-1999 את החברה האמריקאית "Netcom Systems" ואת "DLS" הקנדית.
שנה לאחר מכן רכשה את חברות התקשורת "Hekimian", "Zarak Systems" ו "Net-Hopper".
במהלך אותה שנה (2000) שינתה את שמה שוב, הפעם ל"Spirent" (השאלה מהמילים inspired innovation).
ב-2004 קבוצת רד-בינת החלה לשווק מוצרי ספיירנט בישראל.
ב-2012, עם התפתחות טכנולוגיות הענן, רכשה את "Mu Dynamics" ו "Metrico Wireless" כדי לחזק את אחיזתה בנושאים רלוונטיים.
ביולי 2014 רכשה מחברת Avaya את חטיבת הטכנולוגיה של Radvision, שהוקמה במקור על ידי קבוצת רד-בינת, היושבת בתל אביב.
בשנת 2017 רכשו את היחידה מנהליה והיא הוקמה כחברה חדשה בשם Softil.
ספינוזאוריים (שם מדעי: Spinosauridae) היא משפחה של דינוזאורים תרופודים שחיו בתקופת יורה עליון עד קרטיקון תחתון ומאובניהם נמצאו בכל היבשות.
לכמה ממיני דינוזאורים אלה היה מפרש גב גדול, כאשר הבולט שביניהם היה הספינוזאורוס הענקי שהיה הגדול שבטורפים היבשתיים אי-פעם.
היו להם לסתות צרות ודמויות תנין שעזרו להם לתפוס טרף חלקלק והיו להם זרועות ארוכות עם טפרים חדים.
כנראה שהם חיו בקרבת נהרות ואגמים וצדו דגים.
ספינאמיד (safinamide) הוא החומר הפעיל בתרופה קסדגו (xadago).
המשמשת כטיפול מוסף (add-on) למחלת פרקינסון, במהלך אפיזודות "קיפאון" (Off episodes).
לתרופה מנגנוני פעולה רבים, בכללם עיכוב של מונואמין אוקסידז B.
ספינאמיד משמש לטיפול במחלת פרקינסון אידיופתית, כטיפול מוסף עבור אנשים הנוטלים מנה קבועה של לבודופה (Levodopa – L-Dopa) בלבד או בשילוב עם תרופות אחרות למחלת פרקינסון, לסיוע במצבי "קיפאון" כאשר לבודופה מפסיקה לפעול.
התרכובת התגלתה במקור ב-Farmitalia-Carlo Erba, אשר נרכשה על ידי פרמסיה בשנת 1993. בשנת 1995, פרמסיה התמזגה עם אפג'ון.
ספינאמיד נחשף לראשונה בשנת 1998. במסגרת ארגון מחדש משמעותי באותה שנה, הועברו כל הזכויות עבור ספינאמיד, לחברה חדשה בשם "ניורון פרמסוטיקלס" (Newron Pharmaceuticals), אשר פיתחה את התרופה, עד שזו נמכרה ל- Merck KGaA מקבוצת מרק בשנת 2006.
בשנת 2007, החל ניסוי קליני שלב III, שתוכנן להתנהל עד 2011. אולם באוקטובר 2011, קבוצת מרק הודיעה כי כל הזכויות לפיתוח התרכובת יחזרו לחברת ניורון, משום שחברת מרק רצתה לתת עדיפות לפרויקטים אחרים וכי היא הנמיכה את הערכותיה לגבי פוטנציאל השוק של ספינאמיד.
מנהל המזון והתרופות האמריקני (FDA), סירב לקבל את הבקשה לאישור של ניורון שהוגשה בתחילת שנת 2014, בשל סיבות טכניות.
ניורון הגישה את הבקשה מחדש בדצמבר 2014. באביב 2015, סוכנות התרופות האירופית (EMA) אישרה את התרופה.
ספינאמיד היא התרופה הראשונה כנגד מחלת פרקינסון, שזכתה לאישור, מזה עשר שנים.
ספינאמיד אושרה על ידי ה- FDA בארצות הברית במרץ 2017 עבור אנשים עם פרקינסון הנוטלים לבודופה\קרבידופה (levodopa/carbidopa), במהלך אפיזודות "קיפאון".
מחלת פרקינסון (רטטת) היא מחלה ניוונית של מערכת העצבים, המאופיינת בהפרעות מוטוריות טיפוסיות.
המחלה מופיעה כאשר תאי עצבים במוח אינם מייצרים את המוליך העצבי, דופמין, בכמות מספקת.
לעיתים, המחלה גנטית, אך רוב המקרים אינם קשורים לתורשה.
חשיפה לכימיקלים בסביבה עלולה למלא תפקיד בהתפתחות המחלה.
תסמיני המחלה מתחילים באופן הדרגתי, לעיתים בצד אחד של הגוף ומאוחר יותר הם משפיעים על שני צידי הגוף.
התסמינים עלולים לכלול: רעידות של הידיים, הזרועות, הלסת והפנים, נוקשות של הזרועות, הרגליים והצוואר.
איטיות בתנועה ושיווי משקל וקואורדינציה גרועים.
ספינאמיד הוא בעל התוויות נגד באנשים עם מחלת כבד חמורה, עם לבקנות, רטיניטיס פיגמנטוזה, נוירופתיה סוכרתית חמורה, אובאיטיס ומחלות אחרות של הרשתית.
שילוב עם מעכבים אחרים של מונואמין אוקסידז (MAO) ופטידין מהווה אף הוא התווית נגד.
ספינאמיד אינו בטוח לנטילה על ידי נשים בהיריון.
התרופה מופרשת בחלב אם וההשפעות על תינוקות אינן ידועות.
תופעות לוואי נפוצות במהלך הניסויים הקליניים (יותר מאשר ב-1% מהאנשים) כללו: בחילה, סחרחורת, עייפות, נדודי שינה, תת-לחץ דם תנוחתי וכאבי ראש.
לא נמצא הבדל משמעותי לגבי ההיקרות של השפעות אלה, בין ספינאמיד לבין אינבו.
בניסויים בחולדות (אך לא בקופים), נצפו רטינופתיות.
השפעות צפויות של מינון יתר הן יתר לחץ דם, תת-לחץ דם תנוחתי, הזיות, אי-שקט פסיכומוטורי, בחילה, הקאות ודיסקינזיה.
בניסויים, אדם יחיד נחשד כי קיבל מינון יתר על פני חודש; התסמינים היו: בלבול, נמנום ומידריאזיס (אישונים מורחבים) ואלה נעלמו לחלוטין לאחר הפסקת השימוש בתרופה.
אין בנמצא תרופת נגד (אנטידוט).
אינטראקציה עם טיראמין, חומר שנמצא במזונות שונים, צפויה מאותה סיבה, אך חומר זה לא נכלל במחקרים.
ספינאמיד לא צריך להינתן עם אופיואידים; התגלו מספר תגובות קטלניות.
אינטראקציה תאורטית נוספת היא עם תרופות עם זיקה לנשא (חלבון) ABCG2(הידוע גם בשם BCRP), כגון פיתבסטטין, מתוטרקסט, ציפרופלוקסצין, פרבסטטין ודיקלופנק; מחקר עם דיקלופנק לא הראה רלוונטיות קלינית.
מחקר שבחן אינטראקציות אפשריות עם מעכבי אמידז הוא חלק מתוכנית הפיתוח שלאחר אישור התרופה.
לא נמצאו אינטראקציות רלוונטיות, הקשורות לאנזימי ציטוכרום P450 (CYP) בכבד, אף על פי שמסלול השבתה (אינאקטיבציה) אחד של ספינאמיד מסתמן כמתווך על ידי CYP3A4.
כמו תרופות קודמות כנגד מחלת פרקינסון, סלג'ילין ורסג'ילין, ספינאמיד הוא מעכב סלקטיבי של מונואמין אוקסידז B, המפחית פירוק של דופמין; בניגוד לשתי התרופות האחרות, פעולתו הפיכה.
ספינאמיד גם מעכב שחרור גלוטמט, דופמין וסרוטונין.
ספינאמיד נקשר גם לקולטני סיגמא, עם ערכי IC50, עבור עיכוב קישור, של 19 ננומולר (nM) עבור σ1 ו-nM 1,590 עבור σ2. בנוסף, ספינאמיד חוסם תעלות נתרן ותעלות סידן, אך, הרלוונטיות של חסימה זו, לגבי פעילותו האנטי-פרקינסונית, אינה ידועה.
ספינאמיד נספג במהירות וכמעט לחלוטין מן המעיים ומגיע לריכוזים הגבוהים ביותר בפלזמה לאחר 1.8 עד 2.8 שעות.
אין מטבוליזם רלוונטי של מעבר ראשון בכבד (first-pass metabolism); הזמינות הביולוגית הכוללת היא 95%.
החומר נקשר לחלבוני פלזמה ברמה של 88-90%.
החילוף החומרים אינו מובן היטב.
השלב העיקרי מתווך על ידי אמידזות אשר לא זוהו, ומייצרות חומצת ספינאמיד (NW-1153).
מטבוליטים רלוונטיים אחרים הם O-Debenzylated safinamide (NW-1199).
ה- amine N-dealkylated אשר עובר חימצון לאחר מכן, לחומצה קרבוקסילית (NW-1689), ולגלוקורוניד שלו.
בבדיקות עם מיקרוזומים של תאי כבד, נראה כי דה-אלקילציה מתווכת על ידי CYP3A4, אבל נראה כי אנזימי CYP אחרים, מעורבים גם כן.
חומצת ספינאמיד נקשרת לנשא אניונים אורגניים 3 (OAT3), אך כנראה, ללא רלוונטיות קלינית.
ספינאמיד עצמו נקשר אל ABCG2. לא נמצאו זיקות לנשאים נוספים, בניסויים מוקדמים.
Safinamide מסולק בעיקר (> 90%) בצורה של המטבוליטים שלו, דרך הכליה, עם זמן מחצית חיים של אלימינציה של 20 עד 30 שעות.
שימושים פוטנציאליים נוספים, עשויים להיות עבור תסמונת הרגליים העצבניות (restless legs syndrome - RLS) ועבור אפילפסיה (כפיון).
שימושים אלה נבחנו במהלך ניסויים קליניים שלב II, בשנת 2008, אך התוצאות אינן זמינות.
ספיישל חג המולד הקסום של מריה קארי הוא ספיישל חג המולד בכיכובה של מריה קארי.
הספיישל הוקרן בבכורה ב-4 בדצמבר 2020 באפל TV פלוס.
מריה קארי דיברה במקור על ספיישל חג המולד ברשתות החברתיות ופרסמה תמונה בה ניתן היה לראות שלושה כיסאות, עליהם היה כתוב שמה של קארי בנוסף לשני שמות נוספים, שמאוחר יותר התגלו כשמותיהן של הזמרות-יוצרות האמריקאיות אריאנה גרנדה וג'ניפר הדסון.
בסמוך ליציאת הספיישל, הוציאה קארי גם את הפסקול, .
סנופי, צ'ארלי בראון וחברי פינאטס
ספיישל טלוויזיוני (מאנגלית: Television special, בתרגום חופשי: תוכנית טלוויזיה מיוחדת) הוא תוכנית טלוויזיה או סרט טלוויזיה, המשודרים באופן חד-פעמי ובלתי תלוי, במקום סדרות ותוכניות אפיזודיות שנקבעו בלוח השידורים המקורי.
ישנם ספיישלים טלוויזיוניים רבים (כגון: חדשות, דרמה, קומדיה ותרבות), בפורמטים שונים (כגון: שידור חי, תיעודי, גרסת אולפן, הנפשה וסרט) וכן אורכי צפייה שונים (סרטים קצרים, סרטים עלילתיים, מיני-סדרה וסרטים באורך מלא).
בין סוגי הספיישלים הטלוויזיוניים הם:
עיבודים לאופרות, תיאטראות ברודוויי ומחזות זמר אחרים
פרופילי ידוענים, ראיונות או מופעי מחווה
מצעדים או תוכניות עונתיות: ספיישל חג המולד, מצעד חג ההודיה של מייסיס וסילבסטר
אירועי ספורט לא קבועים: משחקים אולימפיים וסופרבול
טקס הענקת פרסים: פרס אוסקר
מבזקי חדשות או סיקור אירועים
ספין הוא סרט טלוויזיה אמריקאי, מסוגת וידאו-דאנס, התבגרות ודרמה, אשר בוים על ידי מנג'ארי מקיג'אני על פי תסריט מאת קרלי שטיינר וג'וש א.
בסרט מככבים אוואנטיקה ואנדנפו, מירה סיאל, אבהאי דאול, אריאן סימהאדרי, מייקל בישופ, ג'אבריל קוק, קרי מדרס ואנה קאת'קארט.
שידור הבכורה של הסרט היה בארצות הברית בערוץ דיסני ב-13 באוגוסט 2021. בישראל הסרט שודר לראשונה בערוץ דיסני ישראל ב-31 באוגוסט 2021, במסגרת "ספיישל סוף הקיץ".
לאחר מות אמה, מתבגרת בשם ריאה קומאר עובדת במסעדה של משפחתה, בזמן שהיא סובלת מהסערות הרגשיות של אביה.
עם זאת, היא מתאהבת בתקליטן, דבר הגורם לתשוקתה למוזיקה להתעורר מחדש.
אוואנטיקה ואנדנפו בתור ריאה קומאר, מתבגרת ממשפחה רב לאומית, שמגלה את כישרונה האמיתי עם התאהבותה בתקליטן.
מירה סיאל בתור אשה, סבתה הרוחנית של ריאה.
אבהאי דאול בתור ארווינד, אביה של ריאה.
אריאן סימהאדרי בתור רוהן, אחיה הצעיר של ריאה.
ב-17 במרץ 2020 דווח על פיתוח הסרט עבור שירות הסטרימינג דיסני+, כמו כן פורסם שמנג'ארי מקיג'אני יביים את הסרט על פי תסריט מאת קרלי שטיינר, סלין גייגר וג'וש א.
בנוסף פורסם שזאנה דיוויין תהיה מפיקה בפועל.
ב-20 באוגוסט 2020 דווח שהסרט מפותח מחדש כאחד מסרטי ערוץ דיסני, כאשר רוב צוות ההפקה נשאר אותו דבר, למעט גייגר.
באותו חודש לוהקה אוואנטיקה ואנדנפו לתפקיד הראשי, ובחודש ספטמבר הצטרפו אליה מירה סיאל, אבהאי דאול, אריאן סימהאדרי, מייקל בישופ, ג'אבריל קוק, קרי מדרס ואנה קאת'קארט.
הצילום העיקרי של הסרט החל ב-5 באוקטובר 2020 בטורונטו, אונטריו, קנדה והסתיים ב-20 בנובמבר באותה שנה.
הסרט צולם גם בברמפטון, שם הקימו סט ששימש כמסעדה.
הסרט במקור היה אמור לצאת בשירות הסטרימינג של דיסני, דיסני+, אך לבסוף הוא הופץ בערוצי דיסני השונים.
הטיזר הראשון של הסרט הופץ במהלך פרק הסיום של העונה הראשונה של "הסודות של סאלפר ספרינגס".
שידור הבכורה של הסרט היה בארצות הברית בערוץ דיסני ב-13 באוגוסט 2021, כאשר צפו בו כ-0.54 מיליון צופים ואחריו שודר הספיישל "היורשים: החתונה המלכותית".
בישראל הסרט שודר לראשונה בערוץ דיסני ישראל ב-31 באוגוסט 2021, במסגרת "ספיישל סוף הקיץ".
ספין-דיקטטורים: פניה המשתנות של הרודנות במאה ה-21 הוא ספר במדע המדינה, מאת סרגיי גורייב, פרופסור לכלכלה רוסי המתגורר בצרפת, ודניאל טריזמן, פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
הספר בוחן כיצד דיקטטורים ואוטוקרטים מתמקדים בשיטות תעמולה כמו ספינים, דיסאינפורמציה ולוחמה פסיכולוגית על האוכלוסייה כדי לשלוט בדעת הקהל, לגרום לציבור לפחד מהאחר, ולשמר את השלטון הדיקטטורי, במקום שיטות של רדיפה פוליטית ודיכוי פוליטי שהיו נהוגות על ידי דיקטטורים בעבר, בהם יוסיף סטלין בברית המועצות ומאו דזה-דונג בסין.
על פי הספר, הספין-דיקטטורים הראשונים היו לי קואן יו בסינגפור ובמידה גבולית גם אלברטו פוג'ימורי בפרו, ושיטותיהם הועתקו על ידי ולדימיר פוטין ברוסיה, רג'פ טאיפ ארדואן בטורקיה, ויקטור אורבן בהונגריה, הוגו צ'אווס בוונצואלה, רפאל קוראה באקוודור, ורבים נוספים.
הספר מציג כיצד ספין-דיקטטורים משמרים את שליטתם בעם לא באמצעות כוח, צבא ודיכוי, אלא בעיקר באמצעות פופולריות.
אבל הפופולריות אינה מושגת באמצעים לגיטימיים ושוויוניים כמו בדמוקרטיה, אלא באמצעות שליטה מוסווית באמצעי התקשורת, צנזורה עצמית ותעמולה, וזאת לצד יישום הדרגתי של דמוקרטיה חלולה כדי להבטיח את שימור השלטון גם בתקופות שבהן הפופולריות של המשטר נמוכה.