tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-26 ביוני 1933 מינה היינריך הימלר, מפקד האס אס, את אוברפיהרר תיאודור אייקה למפקד דכאו, מחנה הריכוז הנאצי הראשון שהוקם.
אייקה ביקש שתוקם יחידה מיוחדת שתהיה כפופה לו בלבד, והימלר אישר את בקשתו.
היחידה שהוקמה נקראה "אס אס ואכפרבנד" (SS-Wachverband, יחידת משמר).
ב-30 בינואר 1934 קודם אייקה לדרגת בריגדפיהרר, והחל לעצב את מחנה דכאו על פי תפיסותיו.
הוא ארגן את המחנה מחדש, ויצר נורמות מחודשות: ציות עיוור להוראות ומשמעת נוקשה לעצירים שכללה נוהלי ענישה מחמירים.
נורמות אלו אומצו אחר כך בכל מחנות הריכוז של הרייך השלישי .
לאחר ליל הסכינים הארוכות, ב-30 ביוני 1934, שבו נרצחו מתנגדיו של אדולף היטלר מן האס אה, התחזק מעמדו של אייקה; הוא נטל חלק מרכזי בטבח, ואחרי הטבח קודם לדרגת גרופנפיהרר, ומונה לתפקיד מפקד כל מחנות הריכוז וכל יחידות גולגולת המת.
דכאו הפכה למעין מרכז הכשרה לסגל המחנות; קצינים וחיילים משם הועברו למחנות אחרים, כמו זקסנהאוזן ואורניינבורג.
ב-1935 הוקם בדכאו מרכז אימונים לסגלי מחנות הריכוז.
רבים מהמגויסים בשלבים המוקדמים באו מקרב אנשי האס אה והאס אס הכללי (Allgemeine SS, אנשי אס אס שלא היו שייכים לגרעין הוואפן אס אס).
התפקידים הבכירים ביחידות גולגולת המת אוישו בכוח אדם מהמשטרה הגרמנית.
ב-29 במרץ 1936 הוגדרו שומרי מחנות הריכוז ויחידות המנהלה שלהם כאנשי יחידות גולגולת המת.
יחידות המת הוסיפו להתפתח: עד אפריל 1938 כבר כלל הארגון ארבעה רגימנטים, שבכל אחד מהם שלושה גדודים.
כל גדוד היה מורכב משלוש פלוגות חיל רגלים, פלוגה מסייעת ופלוגת רפואה, קשר ותחבורה.
בעת ההקמה הרשמית של יחידות גולגולת המת ב-1936, אורגנו היחידות כפלוגות (Wachtruppen); היחידות כללו שש פלוגות, כל אחת מהן באחד ממחנות הריכוז העיקריים.
כל יחידה נקראה על שם אזור בגרמניה:
יחידת בוואריה העילית (Oberbayern), במחנה הריכוז דכאו;
יחידת פריזלאנד המזרחית (Ostfriesland), הייתה מוצבת במחנה הריכוז אסטרווגן (Esterwegen);
יחידת אלבה במחנה הריכוז ליכטנבורג (Lichtenburg);
יחידת סקסוניה במחנה הריכוז זקסנבורג (Sachsenburg);
יחידת ברנדנבורג שירתה במחנות הריכוז אורנינבורג (Oranienburg) וקולומביה האוס (Columbia Haus), בברלין;
יחידת הנזה (Hansa) הייתה מוצבת בפהסבוטל (Fehisbuettel).
תיאודור אייקה היה מבחינה טכנית מפקד הפלוגה במחנה דכאו, אך היה ברור שבפועל הוא המפקד של כל היחידות.
ב-1935, עם גידול המחנות, אורגנו הפלוגות מחדש לגדודים (Wachsturmbanne).
בספטמבר 1935 נתן אדולף היטלר את ההכרה הרשמית ביחידות גולגולת המת כיחידות של המפלגה, והבטיח את מימון היחידות מתקציב המדינה.
בכך ביסס היטלר את מעמדן ואיפשר את התרחבותן: במרץ 1936 הגדיל הימלר את היחידות מ-1,800 איש ל-3,500 איש; ב-26 במרץ 1936 הוגדרו יחידות גולגולת המת כיחידות נפרדות מן האס אס הכללי, וניתנו לאנשיהן מדים מיוחדים משלהם.
היחידות היו כפופות למשרד המפקח הכללי על מחנות הריכוז, שהיה כפוף ישירות להימלר.
כמפקד יחידות גולגולת המת, המשיך תיאודור אייקה בארגון מערכת המחנות.
מחנות קטנים, כמו ליכטנבורג וזקסנבורג אוחדו עם מחנות גדולים יותר, ונסגרו.
באוגוסט 1937 היו בגרמניה רק ארבעה מחנות ריכוז גדולים: דכאו, זקסנהאוזן, בוכנוואלד וראוונסבריק.
ב-1938, לאחר האנשלוס (סיפוח אוסטריה לרייך השלישי) פיקח אייקה על הקמת מחנה ריכוז באוסטריה, מאוטהאוזן.
בספטמבר 1937, לאחר הארגון מחדש של מחנות הריכוז, אורגנו יחידות גולגולת המת מחדש בשלושה רגימנטים (SS-Totenkopfstandarten):
רגימנט בוואריה העילית, שבסיסו בדכאו;
רגימנט ברנדנבורג, שבסיסו היה בזקסנהאוזן;
רגימנט תורינגן (Thueringen), שבסיסו היה במחנה הריכוז בוכנוואלד.
לאחר סיפוח אוסטריה ב-13 במרץ 1938, הוקם רגימנט רביעי שנקרא אוסטמרק (Ostmark), ובסיסו היה במאוטהאוזן.
במהלך 1936 החל אייקה בהקמת יחידות צבאיות מתוך יחידות גולגולת המת.
יחידות אלה הפכו מאוחר יותר לדיוויזיית טוטנקופף שהייתה שייכת לוואפן אס אס.
הפיקוד על יחידות צבאיות אלה היה נתון במחלוקת; אייקה, כמפקד יחידות גולגולת המת (Führer der Totenkopfverbände), פיקד אישית על יחידות אלה, אך מכיוון שיחידות אלה היו יחידות צבאיות של האס אס, תבע "כוח הכוננות" (Verfügungstruppe), כוח האס אס שהפך מאוחר יותר לוואפן אס אס.
הוויכוח הוכרע ב-1940 לטובת ואפן אס אס, אך בשלב זה המטרה לא הייתה הקמת יחידות צבאיות אלא יצירת יחידות צבאיות מיוחדות למה שהוגדר "פעולות משטרתיות וביטחוניות" באזורים הכבושים.
אנשי יחידות גולגולת המת אומנו בידי המסגרות פנימיות, ללא התערבות חיצונית.
באימון הראשון, ב-1935, פונה מחנה דכאו כולו לכמה שבועות לצורך אימון אנשי היחידות.
ב-17 באוגוסט 1938 הגדיר צו של היטלר את יחידות גולגולת המת ככוח מילואים של כוח הכוננות.
הגדרה זו יצרה מצב של תנועת כוח אדם בלתי פוסקת בין יחידות הוואפן אס אס לסגל מחנות הריכוז, לאורך כל המלחמה.
עם זאת, מטרתו של הימלר הייתה הרחבת צבאו הפרטי, שכלל את יחידות גולגולת המת ואת כוחות המשטרה, שהיו תחת שליטתו של הימלר.
צו נוסף של היטלר, שניתן ב-18 במאי 1939 לבקשתו של הימלר, אישר את הרחבת יחידות גולגולת המת להיקף של 50,000 איש.
אותו צו הורה לצבא, למרות התנגדותו, לספק ליחידות ציוד צבאי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה מנו יחידותיו של אייקה ארבעה רגימנטים, כמוזכר לעיל, וכן רגימנט פרשים.
בנוסף, היו תחת פיקודו של אייקה שני גדודים שהוצבו בחשאי בעיר החופשית דנציג.
יחידות אלה לא נטלו חלק צבאי במערכה בפולין: יחידות גולגולת המת האחרות ויחידת ואפן אס אס שהשתתפה במלחמה, דיוויזיית הלייבשטנדרטה, היו כפופות ל-OKH, הפיקוד העליון.
לעומתן, שני הגדודים בדנציג היו כפופים ישירות להימלר, והם הופעלו כדי להטיל אימה על האזרחים הפולנים, על ידי רדיפת חיילים פולנים נמלטים, החרמת תוצרים חקלאיים ובהמות, עינוי ורצח מספר רב של מנהיגים פולנים - מנהיגים פוליטיים, בני אצולה, אנשי עסקים, אנשי דת, אינטלקטואלים - ויהודים.
התנהגותם של אנשי גדודים אלה עוררה שאט נפש ומחאה אצל קצינים בצבא הגרמני, מחאה שלא הובילה לדבר (מפקד הארמייה השמינית, גנרל אוברסט יוהנס בלאסקוביץ, הועבר מתפקידו בעקבות מכתבים ששלח בנושא).
לאחר כיבוש פולין אוחדו שלושת הרגימנטים של יחידות גולגולת המת עם יחידת האס אס "המשמר הלאומי דנציג" (SS Heimwehr Danzig), ובצירוף כמה יחידות סיוע שהועברו מהצבא הוקמה הדיוויזיה ה-3 של האס אס, דיוויזיית טוטנקופף, בפיקודו של אייקה.
מסתיו 1939 עד לאביב 1940 נעשה מאמץ רב לגיוס מתנדבים חדשים לדיוויזיה, מאמץ שהביא ליצירת 12 רגימנטים חדשים.
מאמץ זה נעשה כהכנה לפלישה הצפויה לצרפת.
אייקה הגדיר את המגויסים החדשים כעתודה לדיוויזיית טוטנקופף בלבד, והשתלט על ציוד צבאי של הוואפן אס אס שהיה מאופסן במחנות הריכוז לטובת יחידותיו; שאפתנותו של אייקה העלתה את חשדו של הימלר, ואת זעמם של ראשי הוואפן אס אס, פאול האוסר (Hausser) ויוזף דיטריך.
ביצועיה הירודים של דיוויזיית טוטנקופף בעת המערכה על צרפת, ותפקודו הירוד של אייקה במערכה זו באופן אישי, הביאו להחלטתו של הימלר לרסן את פקודו.
הוא ניצל בציניות דיווחים על מעשי זוועה שעשו חיילי יחידות גולגולת המת בצרפת כעילה להדחתו של אייקה מהפיקוד על הרגימנטים של יחידות גולגולת המת.
ב-15 באוגוסט 1940 הועבר אייקה מתפקידו; דיוויזיית טוטנקופף, הרגימנטים העצמאיים ויחידות העתודה שלהן הועברו לשליטת פיקוד הוואפן אס אס החדש, שזה עתה הוקם.
בפברואר 1941 הוחלפו כל סימוני היחידות כיחידות גולגולת המוות לסימון של הוואפן אס אס, למעט יחידות המשמר במחנות, שהמשיכו לשאת את סימול הטוטנקופף.
למרות זאת, דיוויזיית טוטנקופף עדיין הייתה קשורה ליחידות ששמרו על המחנות, וחייליה נשאו עדיין את סמל גולגולת המת כסימול היחידתי.
האימון הנוקשה שחיילים אלו זכו לו, על פי תפיסתו של אייקה שאין לגלות כל רחמים כלפי האויב, יצר יחידה שנודעה בשיטותיה האכזריות.
את חוסר יעילותם בצרפת ואת מעשי האכזריות שביצעו שם ניתן לייחס להיותם בריונים יותר מאשר חיילים.
ואולם, במהלך המלחמה הקשה בחזית המזרח, במהלכה הושמדה הדיוויזיה והוקמה מחדש פעמיים, הפכה הדיוויזיה לאחת מיחידות העילית של הצבא הגרמני.
מעט מאוד מן החיילים שהיו חלק מן הרגימנטים ב-1939 היו עדיין בדיוויזיה ב-1945.
עוד מימיהן הראשונים של יחידות גולגולת המת טיפח אייקה באנשיהן גישה של "קשיחות בלתי מתפשרת".
זה היה עקרון הליבה של יחידות גולגולת המת, שהשפעתו ניכרה בסגל המחנות זמן רב לאחר שאייקה עבר לפקד על דיוויזיית גולגולת המת.
מגויסים חדשים ליחידות עברו אימונים נוקשים וקשוחים ואינדוקטרינציה נאצית, שבנתה אצלם רגשות שנאה עזים כלפי אויבי המשטר.
אנשי היחידות איבדו כל רגש של חמלה כלפי אסירי המחנות.
במחנות עצמם קיימו אנשי יחידות גולגולת המת משטר אכזרי, נשלט וממושמע, כדי לשעבד את האסירים.
האווירה שנוצרה ביחידות אלו יצרה כמה מן הפושעים הנאציים הידועים ביותר, ובהם רודולף הס (מפקד אושוויץ), פרנץ ציראייס (מפקד מאוטהאוזן), קארל קוך (מפקד בוכנוואלד, זקסנהאוזן ומיידנק), ומקס קגל (מפקד ליכטנבורג, מיידנק, רוונסבריק ופלוסנבירג).
אייקה יצר סדר ומשמעת במערכת המחנות החל מראשיתה.
השיטה שקבע נקראה "שיטת דכאו", ועל פיה פעלו כל המחנות.
מפקד המחנה היה האחראי העליון על כל הנעשה במחנה, והיה אחראי ישירות לביטחון בו.
כל הנעשה במחנה נשלט ובוקר היטב, בשיטתיות אכזרית.
המחנות נותקו לגמרי מן החוץ, ונאסר על הוצאת מידע לגורמי חוץ כבר בשלבים הראשונים.
על כל "עבירה" של אסיר היו השומרים מחויבים לדווח למנהלת המחנה.
המנהלה לא אימתה את דברי השומרים מול דברי האסירים; ענישה ספונטנית נאסרה וכל עונש ניתן בידיעת המנהלה.
אופן ומידת הענישה הוגבלו ובוצעו על פי תכנון מראש, ועל פי מעין "קטלוג" מתוכנן.
בין העונשים: שלילת מזון, שלילת דואר, כליאה בצינוק חשוך, הלקאות, תליית האסיר מן הידיים (סטראפאדו) והוצאה להורג.
שומרים שירו למוות באסירים נמלטים נהנו מחסינות משפטית.
ב-1941 כבר היו מחנות הריכוז בגרמניה הנאצית מערכת ענקית בפני עצמה, בגרמניה ובשטחי הכיבוש.
בשלב זה של המלחמה כבר הוקמו מחנות השמדה, שהיו חלק ממערכת זו, ומחנות עבודה שאסיריהם נוצלו בכפייה לעבודה עבור האס אס.
מחנות העבודה הוכפפו למשרד הראשי למשק ומנהל של האס אס (SS-Wirtschafts-Verwaltungshauptamt, WVHA), והמפקח על מחנות הריכוז היה כפוף לראש ה-WVHA.
מבחינה מנהלית חולקו המחנות לשלושה: מחנות ריכוז, מחנות עבודה ומחנות השמדה.
ב-1942 הוכפף כל סגל המחנות לפיקוד הוואפן אס אס.
בדרך זו ניתן היה ליצור מנגנון קל יותר של תחלופה בין היחידות הלוחמות של הוואפן אס אס לבין השומרים במחנות, ולהעביר חיילים פצועים לתפקידי שמירה, ושומרי מחנות לתפקידי לחימה.
בדרך זו הועברו מתפקידם שומרי מחנות שנחשבו "רכים" מדי לתפקידם, או כאלה שאף סירבו לבצע הוראות או שגילו רחמים כלפי הקורבנות.
האיום בהעברה ליחידות הלוחמות, שהיו מעורבות בלחימה עזה ורבת נפגעים, היה תמריץ רב עוצמה לאנשי יחידות גולגולת המת להשתתף במעשי הזוועה.
מאידך, אנשי אס אס שסירבו לקחת חלק בביצוע פשעי מלחמה מעולם לא היו תחת איום בהוצאה להורג בשל סירוב כזה.
סרבנים כאלה הועברו ליחידות הוואפן אס אס הלוחמות.
בתוך המחנות התקיימה היררכיה פיקודית ומינהלית, שהייתה ייחודית למחנות הריכוז.
על כל מחנה פיקד קומנדנט (Kommandant), שנקרא לעיתים לאגרקומנדנט (Lagerkommandant).
לצידו היה אדיוטנט (שליש) וצוות מטה.
הפיקוד על צריפי המעצר, הבלוקים, היה בידי קצין שנקרא רפורטפיהרר (Rapportführer), שהיה אחראי על מפקד הנוכחות היומי ועל שגרת המחנה.
הפיקוד על כל צריף היה בידי בלוקפיהרר (Blockführer), מש"קים זוטרים שפיקדו על כיתה או שתיים של חיילי אס אס.
במחנות ההשמדה היה בלוקפיהרר שהיה אחראי על הזונדרקומנדו, והיה גם האחראי על הפעלת תאי הגזים.
השמירה על המחנה הייתה בידי יחידה נפרדת שנקראה גדוד המשמר (Wachbattalion).
מפקד הגדוד היה אחראי על הצבת השומרים למגדלי השמירה ועל הסיורים שנערכו סביב המחנה.
הגדוד היה מאורגן כמקובל בצבא, והיה בנוי בכיתות, מחלקות ופלוגות.
מפקד גדוד המשמר היה כפוף ישירות למפקד המחנה, וגודלה של יחידת השמירה נקבע על פי גודל המחנה.
במחנות הריכוז היו גם סגל רפואי ואנשי תחזוקה ואספקה.
בצידם היה משרד לביטחון שהיה מאויש באנשי הגסטאפו והאס דה (Sicherheitsdienst, שירות המודיעין של האס אס), שהיו מוצבים באופן זמני למחנה.
צוות זה היה כפוף למפקד המחנה, אך במקביל היה תחת הפיקוד הישיר של סיפ"ו (Sicherheitspolizei, איחוד כוחות משטרת הפלילים, קריפ"ו, והגסטפו, המשטרה החשאית; נודע בקיצור SiPo), ול-RSHA, המשרד הראשי לביטחון הרייך (Reichssicherheitshauptamt) של האס אס.
בשל כך לא נחשבו אנשי משרד זה כחלק אינטגרלי מסגל המחנה, ואנשי יחידות גולגולת המת התייחסו אליהם בחוסר אמון.
מעבר למערכת הפיקוד של אנשי האס אס התקיימה במחנה גם מערכת של פיקוד על ידי האסירים שזכו לאמון סגל האס אס.
אלו היו הקאפו, שביצעו מגוון תפקידים, כולל מינהל ופיקוח על קבוצות אסירים אחרות.
אנשי הזונדרקומנדו היו יהודים שהוכרחו לסייע בפעולת ההשמדה, בהכנסת אחיהם לתאי הגזים ובפינוי ושוד הגוויות לאחר הרצח.
עם זאת, הפעלת התאים עצמם הייתה תמיד בידי האס אס.
מערכת המחנות, שאורגנה על ידי אייקה, הייתה אחד ממוקדי הכוח החשובים של האס אס.
ניצול אסירי המחנות לעבודת כפייה היה מכשיר כלכלי רב ערך, שנתן ליחידות גולגולת המת עוצמה, אך קנה לה גם יריבים.
אחד מהחשובים שבהם היה ריינהרד היידריך, ראש המשרד הראשי לביטחון הרייך.
ואולם, הימלר רצה למנוע צבירה של כח רב מדי בידי אחד מפקודיו, ולכן מנע מהיידריך ומהארגונים שסרו למרותו, האס דה והגסטפו, לקבל שליטה על מחנות הריכוז.
תיאודור אייקה נותר מפקד המחנות עד ספטמבר 1939, אז מונה כמפקד דיוויזיית גולגולת המוות.
ב-1940 שולבה מערכת המחנות במשרד D של המשרד הראשי למשק ומנהל (Wirtschafts und Verwaltungshauptamt), בניהולו של אובר-גרופנפיהרר (גנרל) אוסוולד פוהל.
את מקומו של אייקה תפס ראש המטה שלו, גרופנפיהרר (תת-אלוף) ריכרד גליקס (Richard Glücks), שניהל את מערכת המחנות עד תום המלחמה.
במהלך 1942 היה מעורב גליקס במידה גדלה והולכת בביצוע הפתרון הסופי, השמדת יהודי אירופה.
הוא סיפק כוח אדם לביצוע מבצע ריינהרד, בו נרצחו 1,700,000 יהודים בארבעה מחנות השמדה - בלזץ, סוביבור, מיידנק וטרבלינקה.
המבצע עצמו נוהל על ידי אודילו גלובוצניק, מפקד כוחות המשטרה והאס אס (SS und Polizei führer) במחוז לובלין.
ביולי נפגש גליקס עם הימלר, כדי לדון עמו בביצוע ניסויים רפואיים באסירי המחנות.
כל הוראות ההשמדה יצאו ממשרדו של גליקס אל מפקדי המחנות, אנשי יחידות גולגולת המת.
הוא אישר אישית רכישת ציקלון בה לשימוש באושוויץ.
לקראת סיום המלחמה הופעלו אנשי יחידות גולגולת המת להסתרת עקבות ההשמדה.
הם הרסו את המחנות, הוציאו להורג אסירים חולים ותשושים, והצעידו בצעדות מוות אסירים אחרים, כדי להרחיק אותם מכוחות בעלות הברית המתקרבים.
מאות אסירים פוליטיים הוצאו להורג לקראת סיום המלחמה על ידי אנשי יחידות גולגולת המת, כדי למנוע את שחרורם.
עם התקרבות צבאות בעלות הברית נטשו אנשי יחידות גולגולת המת את המחנות והסתירו את זיהוים הידוע לשמצה.
השמירה במחנות הועברה לידי חיילים ואזרחים שגויסו כחיל עזר של האס אס.
לא מעטים מאנשי יחידות גולגולת המת נעצרו ונשפטו, אך רבים אחרים נמלטו מעונש לאחר המלחמה.
יחידה במינה הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוג קומדיה רומנטית סאטירית שיצא לאקרנים בשנת 1999. את הסרט ביימה ג'יימי באביט, והתסריט נכתב על ידי בריאן ויין פטרסון.
במרכז העלילה עומדת מייגן בלומפילד, נערת תיכון סטרייטית העוסקת בעידוד.
למרות שהיא חיה חיים מאושרים ו"נורמטיביים", חבריה ומשפחתה משוכנעים כי היא לסבית ומחליטים לעשות לה התערבות, ובה הם משכנעים אותה להישלח למחנה סגור המעביר טיפולי המרה לבני נוער הומואים ולסביות על מנת להירפא מנטייתה המינית.
יחידה במינה הוא סרטה באורך מלא הראשון של ג'יימי באביט.
על הסרט השפיעו מאמר עיתונאי שקראה באביט על תרפיה רפראטיבית, וכן ניסיון הנעורים שלה בתוכניות גמילה שונות.
ב"יחידה במינה" משתמשת באביט בדמותה של נערה המגלה את נטייתה המינית על מנת לבחון סוגיות של קונסטרוקטיביזם חברתי והטרונורמטיביות בחברה.
נושא עיקרי נוסף בסרט הוא חלוקה דיכוטומית של תפקידי מגדר וביקורת לועגת להם, והדבר בא לידי ביטוי בצורה מוקצנת בתפאורה ובתלבושות של הסט המחולקים בגסות לצבעים של ורוד וכחול.
הסרט מציג ביקורת חברתית, לעיתים לועגת, לתפיסות החברתיות בנושא מיניות ומגדר ואלמנטים פארודיים על סטיגמות וסטריאוטיפים על תחומים אלו, תוך שימוש בדמויות של צעירים המתעמתים על זהותם המינית.
הן התפאורה והן סגנונו הצילומי של הסרט מאופיינים בסגנון קאמפ קלאסי שהושפע, בין היתר, מסרטיו של ג'ון ווטרס ומצילומיו של דייוויד לה-שאפל.
מייגן (נטשה ליון) היא תלמידת תיכון בת 17, נערה ממוצעת שאוהבת עידוד ויוצאת עם שחקן פוטבול בשם ג'ארד.
היא נערה ממושמעת שחיה עם הוריה הנוצרים ומשקיעה בלימודים לקראת הקבלה לקולג'.
למרות שיש לה חבר, היא לא אוהבת להתנשק איתו ומעדיפה לדמיין את חברותיה לקבוצת העידוד.
עובדה זו, יחד עם העניין שהיא מתעניינת בצמחונות ובזמרת מליסה אתרידג', מביאה את חבריה הקרובים ומשפחתה למסקנה שהיא למעשה לסבית, אבל אינה מודעת לכך.
קרוביה מפתיעים אותה בהתערבות ומזמנים למקום את ההומו לשעבר מייק (רופול), ומודיעים לה שהיא נשלחת למחנה בשם "כיוונים אמיתיים" (True Directions) המעביר את חניכיו תרפיה רפראטיבית במטרה "לשנות את נטייתם המינית הלא טבעית ולתקן אותם".
בלית ברירה, נוסעת מייגן עם הוריה למחנה שם מקבלת את פניה בעלת המקום הסמכותית מרי בראון המציגה בפניה את תוכנית חמשת השלבים של "כיוונים אמיתיים".
התוכנית דומה לתוכנית שנים עשר הצעדים של "אלכוהוליסטים אנונימיים", ומי שמסיים את התוכנית בהצלחה נגמל מנטיותיו והופך לסטרייט.
במחנה מייגן פוגשת את מייסדת המקום מרי בראון (קת'י מוריארטי) השומרת על כללי המשמעת הנוקשה של המקום, את הבן שלה רוק, וקבוצת נערים ונערות שהגיעו למקום על מנת "להירפא" מההומוסקסואליות שלהם.
בעידודם של גברת בראון וחבריה למחנה מודה מייגן, בחוסר רצון, בהיותה לסבית.
עובדה זו אינה מתיישבת עם החינוך הדתי ושמרני שקיבלה והיא נלחצת, ועושה את מרב המאמצים להפוך לסטרייטית.
בשלב מסוים היא אף מגלה שני נערים, דולף וקלייטון, מתמזמזים.
היא צורחת בבהלה וגורמת לעזיבתו של דולף ולהענשתו של קלייטון המושם בבידוד.
במהלך השהות במחנה מייגן מתיידדת עם נערה אחרת במקום בשם גראהם (קליאה דובאל) שבניגוד אליה מרגישה בנוח עם הנטייה המינית שלה, אך הגיעה למחנה מחשש לנידוי על ידי משפחתה.
שני חניכים לשעבר, "הומואים שנגמלו" לשעבר, לארי ולויד, מעודדים את החניכים הנוכחיים ב"כיוונים אמיתיים" לבצע מרד במרי בראון ולוקחים אותם לגיי בר שם היחסים בין מייגן לגראהם הופכים לרומן אינטימי.
כאשר מרי מגלה את הביקור בבר, היא מאלצת את החניכים להקים משמרת מחאה מול ביתם של לארי ולויד הכוללת שלטים וססמאות הומופוביים.
באחד הלילות מייגן וגראהם חומקות מהמחנה על מנת לקיים יחסי מין ומתאהבות האחת בשנייה.
לאחר שמרי מגלה על הרומן, מייגן נאלצת לעזוב את "כיוונים אמיתיים".
לאחר שהשלימה עם זהותה המינית היא נותרת חסרת בית ועוברת להתגורר עם לארי ולויד.
גראהם, שפוחדת מאביה, נותרת במחנה.
מייגן ודולף, אשר גם הוא מתגורר לארי ולויד, מתכננים לזכות בחזרה בגראהם וקלייטון שנשארו במחנה.
מייגן ודולף מתגנבים לטקס הסיום ב"כיוונים אמיתיים" ודולף משכנע בקלות את קלייטון לברוח.
מייגן מפצירה בגראהם להצטרף אליהם, אך היא מסרבת בחוסר רצון.
מייגן מבצעת קטע עידוד ובו היא מצהירה על אהבתה לגראהם ומשכנעת אותה להימלט עמה.
השתיים עוזבות את המקום עם קלייטון ודולף.
בסצנה האחרונה של הסרט נראים הוריה של מייגן מגיעים לפגישה בארגון "הורים, משפחות וחברים של לסביות והומואים" על מנת להשלים עם נטייתה המינית של בתם.
"יחידה במינה" הוא סרטה הראשון באורך מלא של ג'יימי באביט.
לפי כן ביימה שני סרטים קצרים: "Frog Crossing" משנת 1996, ו-"Sleeping Beauties" משנת 1999. שניהם הוקרנו בפסטיבל סאנדנס.
באביט ומפיקת הסרט אנדריאה ספרלינג חיפשו מימון להפקתו, ופנו למייקל ברנס שהיה סמנכ"ל חברת ההשקעות "Prudential Financial" והראו לו את התסריט לסרט.
לדברי באביט, הן הציגו את עלילת הסרט במשפט "שתי תלמידות תיכון מתאהבות האחת בשנייה במהלך שהותן במחנה לתרפיה רפראטיבית".
ברנס העניק להן תקציב ראשוני של חצי מיליון דולר שהוכפל עם תחילת הפקת הסרט.
באביט, שאמּה מנהלת בית הבראה בשם "כיוונים אמיתיים" לצעירים עם בעיות סמים ואלכוהול, רצתה בתחילה לעשות סרט קומדיה על גמילה באמצעות תוכנית שנים עשר הצעדים.
לאחר שקראה כתבה על בחור שחזר ממחנה תרפיה רפראטיבית שגרם לו לשנוא את עצמו, היא החליטה לשלב את שני הרעיונות.
עם חברתה אנדריאה ספרלינג, היא הגתה את הרעיון לסרט קולנוע על מעודדת צעירה שהולכת למחנה מיוחד כדי לעבור טיפול המרה.
הן בחרו בדמות המעודדת כדמות ראשית משום שהיא "...פסגת החלום האמריקאי, והיא החלום האמריקאי על נשיות".
באביט רצתה שהסרט ייצג את ההתנסות הלסבית מנקודת מבטה של לסבית נשית, וזאת לעומת סרטים אחרים שיצאו באותה התקופה שהציגו לסביות כבוצ'ות, כלומר, לסביות גבריות (למשל גו פיש שיצא בשנת 1994 או אשת האבטיח שיצא שנתיים לאחר מכן).
כמו כן ביקשה באביט לעשות סאטירה על נצרות שמרנית קיצונית ועל קהילת הלהט"ב.
באביט חשה שאינה מקצועית מספיק על מנת לכתוב את התסריט לסרט בעצמה, והיא גייסה לשם כך את בריאן ויין פטרסון בוגר בית הספר USC לאמנות הקולנוע שבאוניברסיטת דרום קליפורניה.
לפטרסון עצמו היה ניסיון בטיפולי המרה רפראטיביים כאשר עבד במרכז רפואי לעברייני מין.
הוא אמר שרצה לכתוב סרט שלא רק יבדר אנשים, אלא גם יעורר בהם כעס ורצון להעלות לדיון את הסוגיות בהן הוא עוסק.
עיצוב התפאורה והתלבושות בסרט הוא ממאפייניו הבולטים, וסגנונו הקאמפי בא לידי ביטוי בתלבושות הדמויות במחנה המחולקות באופן גס לביגוד ורוד עבור נשים וכחול עבור גברים, וחדרי המעונות במחנה מעוצבים באותו סגנון.
באביט אמרה כי העיצוב והתחושה הוויזואלית שמעביר הסרט הושפעו בין היתר מסרטיו של ג'ון ווטרס, מעבודתו של דייוויד לה-שאפל, מהסרט המספריים של אדוארד ומהסגנון העיצובי של מוצרי ברבי.
היא רצתה שההפקה והתלבושות ישקפו את התמות המרכזיות של הסרט, וייצרו את ההפרדה בין עולמה הקודם של מייגן (בו הצבעים הבולטים הם כתום וחום) לבין העולם המזויף של "כיוונים אמיתיים" בו הצבעים מבליטים את ההבדל בתפקידי מגדר ואת הפרדת העיסוקים המגדרית.
באביט ליהקה לתפקיד גראהם את קליאה דובאל, ששיחקה קודם לכן בסרטה הקצר "Sleeping Beauties".
דרך דובל ליהקה באביט חלק גדול מצוות השחקנים, ביניהם מלאני לינסקי והשחקנית הראשית נטשה ליון.
ליון ראתה את התסריט של הסרט במקרה במכוניתה של דובאל, ולאחר מכן פנתה אל הסוכן שלה בנוגע להשתתפות בו.
היא הכירה את הסרט הקצר של באביט שבו דובאל השתתפה, והייתה מעוניינת מאוד לעבוד עם באביט.
היא לא הייתה הבחירה הראשונה לתפקיד הראשי של מייגן.
במקור נבחרה שחקנית אנונימית שהייתה מעוניינת בתפקיד, אך היא דחתה אותו לבסוף כיוון שלא רצתה שמשפחתה הדתית-נוצרית תראה את פניה על כרזת הסרט.
לזמן קצר שקלה באביט ללהק לתפקיד מייגן את השחקנית רוסריו דוסון, אך מפיקת הסרט שכנעה אותה לוותר על דוסון כיוון שהיא היספנית, ולכן אינה מתאימה לגלם דמות של אמריקאית טיפוסית.
באביט רצתה שאת התפקיד של מייק יגלם הקומיקאי ארסיניו הול, אך לדבריה הוא סירב כיוון שהרגיש לא בנוח לגלם דמות של הומוסקסואל.
לתפקיד נבחר לבסוף אמן הדראג קווין ושחקן הטלוויזיה רופול, וזו אחת ההופעות היחידות שלו בסרט קולנוע כגבר ולא כדראג קווין.
מרי בראון - קת'י מוריארטי
הסרט אינו עוסק רק בזהות מינית ומגדרית, תמות מרכזיות בו הן קונסטרוקטיביזם חברתי ותפקידי מגדר.
אחת הדרכים בה באביט מדגישה את מה שהיא מכנה "את המלאכותיות של ההבנייה מגדרית" היא באמצעות שימוש בצבעים ורוד וכחול לביגוד השונה של הגברים והנשים.
יחידה חוזרת הוא מספר טבעי שכל ספרותיו הם אחדות, כגון 1, 11 ו-11111. המספרים שהם יחידות חוזרות משתנים מבסיס ספירה אחד למשנהו.
היחידה החוזרת בבסיס b שלו n ספרות מסומן .
לפי ההגדרה של ייצוג מספר בבסיס ספירה b יחידה חוזרת הוא סכום הטור ההנדסי:
כאשר הבסיס הוא בסיס אונרי (b=1) כל מספר הוא יחידה חוזרת ומתקיים .
לפי הנוסחה לסכום טור הנדסי, לכל בסיס מתקיים:
למשל בבסיס עשרוני הנפוץ יחידות חוזרות הם מספרים מהצורה:
מקרה פרטי חשוב הוא בבסיס בינארי (b=2), אז מתקבל:
כלומר היחידות החוזרות בבסיס בינארי הם מספרי מרסן.
אם מתחלק ב- אז מתחלק ב-.
זאת בהסתמך על הזהות האלגברית הבסיסית:
לכן פריק אם פריק ו- יכול להיות ראשוני רק אם ראשוני.
המשפט ההפוך אינו נכון - ייתכן כי ראשוני ו- פריק.
בשל העניין הרב בבדיקת ראשוניות ופירוק לגורמים חוקרים רבים חיפשו יחידות חוזרות ראשוניים.
היחידות החוזרות הראשוניים הראשונים בבסיס עשרוני הם .
נכון לשנת 2010 היחידה החוזרת הגדול ביותר החשוד כראשוני הוא ולא נמצא חשוד אחר עד ל-.
משערים כי בבסיסים מסוימים (למשל עשרוני ובינארי) ישנם אינסוף יחידות חוזרות ראשוניים, אולם טרם הוכח מקרה כזה.
ידועים בסיסים בהם יש רק מספר סופי של יחידות חוזרות ראשוניים.
למשל ידוע כי לכל n מתקיים ש-3 תמיד מחלק את 2n+1 או את 2n-1 (כי הוא בוודאי לא מחלק את 2n והוא חייב לחלק אחד מבין שלושה עוקבים) ולכן בבסיס 4: הוא תמיד פריק למעט במקרה .
בדרך דומה מראים כי הוא היחידה החוזרת הראשוני היחיד בבסיס 8, ושאין כלל יחידות חוזרות ראשוניים בבסיס 9.
מקרה חשוב במיוחד הוא מציאת יחידות חזרות ראשוניים בבסיס בינארי, הלו הם מספרי מרסן ראשוניים.
ראשוניים כאלה משמשים למציאת מספרים משוכללים (מכל מספר מרסן ראשוני ניתן לבנות מספר משוכלל), ובאופן יחסי, קל לבדוק את הראשוניות שלהם.
לכן המספרים הראשוניים הגדולים ביותר הידועים כיום הם מספרי מרסן.
השערת גורמאגטיג היא ההשערה שהמספרים היחידים שהם יחידות חוזרות עם יותר משלוש ספרות בשני בסיסים שונים (לא כולל בסיס אונרי), הם 31 (בבסיס 2 ו-5) ו-8191 (בבסיס 2 ו-90).
יחידות אודיו היא ספריה ברמת מערכת המסופקת על ידי Core Audio ב-Mac OS X, שפותחה על ידי חברת אפל.
יחידות אודיו הן קבוצה של שירותי ממשק תכנות יישומים המסופקת על ידי מערכת ההפעלה ליצירה, עיבוד, קבלה, או העברה של זרמי אודיו בזמן כמעט-אמיתי עם השהיה (latency) מזערית.
זה יכול להיחשב כשווה ערך לתבנית התוספת פופולרית, VST של שטיינברג.
בגלל הדמיון הרבים בין יחידות אודיו ו-VST, מספר טכנולוגיות גלישה חינם ומסחריות זמינות (למשל סימביוזה ו-FXpansion VST-AU מתאם).
Mac OS X מגיע עם יחידות אודיו המאפשרות לבצע time-stretch לקבי שמע, להמיר אודיו לקצב דגימה (sampling rate) מסוים ולהזרים אותו על פני רשת תקשורת מקומית.
היא גם מגיעה עם אוסף של תוספות כגון מסנני EQ, מעבדים דינמיים, עיכוב, reverb, וכלי Soundbank סינתיסייזר.
יחידות העונג (בקוריאנית: 기쁨조, קיפּוּמג'וֹ) הן קבוצות נשים ונערות, כ-2,000 במספר, המוחזקות בידי שליט קוריאה הצפונית ומשמשות כאמצעי בידור ולסיפוק תענוגותיו (בעלי אופי מיני בעיקרן) של השליט ומקורביו בצמרת המפלגה השלטת.
יחידות העונג נוסדו ב-1978 בזמן שלטונו של קים איל-סונג, סבו של השליט הנוכחי, ולאחר מותו ב-1994 עברו לשמש את קים ג'ונג-איל, הבן שהחליפו בשלטון.
לפי דיווחים בעיתונות הדרום קוריאנית, יחידות העונג ששימשו את קים ג'ונג איל פורקו בעקבות מותו בדצמבר 2011. הנשים "המפוטרות" נדרשו לחתום על הסכם סודיות בנוגע לפעילותן ביחידה וקיבלו סכום של כ-4,000 דולר ומתנות שונות ששימשו ככל הנראה כדמי שתיקה.
לפי מספר עדויות, השירותים ניתנים לעיתים במסגרת מסיבות רוויות אלכוהול והימורים.
כל יחידת עונג הורכבה משלוש קבוצות בעלות תפקידים שונים:
מאנג'וֹקג'וֹ (만족조) - קבוצת סיפוק (המעניקה שירותים מיניים)
הֵנגבּוֹקג'וֹ (행복조) – קבוצת שמחה (המעניקה שירותי עיסוי)
גאמוּג'וֹ (가무조) – קבוצת ריקוד ושירה (שחברותיה נדרשות לעיתים לרקוד בעירום חלקי)
נערות ונשים צעירות גויסו ליחידות העונג בהתאם לקריטריונים ממשלתיים (אחד מהם שהן חייבות להיות בתולות).
לאחר גיוסן הן עברו תקופת אימונים מפרכת, כאשר חלקן נשלחו מעבר לים כדי להשתלם בטכניקות העיסוי.
הנשים בילו את תקופת שירותן במתחם סגור, כמעט ללא קשר עם משפחותיהן או העולם החיצון.
חברות יחידות העונג פרשו בדרך כלל בגילאי 22–25 ופעמים רבות נישאו לחברים בצמרת השלטון או לקציני צבא, כאשר חברוּתן לשעבר ביחידות העונג נשמרת בסוד.
יחידה לטיפול נמרץ ביִּלּוֹד, או בקיצור: טיפול נמרץ יִלּוֹדים (בשמה המקובל פַּגִּיָּה; באנגלית מקובלים ראשי התיבות: NICU – Neonatal Intensive Care Unit, או ICN – Intensive Care Nursery) היא יחידה לטיפול נמרץ המתמחה בטיפול ביילודים חולים, או כאלה שנולדו בלידה מוקדמת, בדרך כלל עד השבוע ה-34.
היחידה הראשונה לטיפול נמרץ ביילוד תוכננה בידי לואיס גלוק ונפתחה בבית החולים ייל-ניו הייבן , שליד בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ייל בניו הייבן, קונטיקט.
"יחידות ההגנה של הנשים" הוא ארגון צבאי כורדי-סורי של נשים בלבד שהגיעו מקבוצות לאום שונות - כורדיות, ערביות, אשוריות, צ'רקסיות וכן מתנדבות מלאומים אחרים.
YPJ הוא המקבילה הנשית של היחידות להגנת העם (כורדית Yekîneyên Parastina Gel, YPG).
YPJ ו-YPG יחד הם הזרוע הצבאית של המפלגה הדמוקרטית המאוחדת בסוריה (PYD), הנוטלת חלק במלחמת האזרחים בסוריה בניסיון להגן על עצמאות כורדיסטן הסורית, ועל כן נלחמה במשטרו של בשאר אל-אסד שניסה לספח בחזרה את האזור עד לנפילתו והן בקבוצות המזוהות עם המדינה האסלאמית.
ככוח צבאי כפופות שתי היחידות כיום לארגון הגג הכוחות הסוריים הדמוקרטיים (SDF).
הארגון צמח מתוך תנועת ההתנגדות הכורדית.
הגדוד הראשון הוקם בתחילת מרץ 2013 בעיר ג'ינדריס.
לאחר שבוע הוקמו שלושה גדודים נוספים.
YPJ וארגון האח שלו, ה-YPG, חברו בלחימה כנגד קבוצות שניסו להביא את מלחמת האזרחים לתוך כורדיסטן הסורית, כגון המדינה האסלאמית.
הקרב הידוע ביותר שלהם הוא בקרב ההגנה על כובאני שבו נחלו הצלחה מרשימה בשנת 2014 לאחר לחימה קשה ביותר.
הארגון פועל גם מחוץ לגבולות סוריה, ולא רק עבור האוכלוסייה הכורדית.
כך למשל הציל הארגון ב-2014 בעיראק אלפי יזידים שהיו נתונים במצור של דאעש על הרי סינג'אר.
בשנת 2015 הצטרף הארגון לכוחות הסוריים הדמוקרטיים (SDF) במאבק כנגד האיום המשותף מצד ארגוני הטרור האסלאמיים הסוניים דאעש וג'בהת א-נוסרה.
YPJ ו-YPG גם יחד מסתמכים על קהילות מקומיות לאספקת מצרכים ומזון, בעוד שנשק וציוד רפואי הם מקבלים בעיקר מארצות הברית.
במהלך המצור על כובאני ארצות הברית העבירה אליהם 24 טונות של נשק קל ותחמושת, כמו גם 10 טון של ציוד רפואי.
YPJ תומכת באידאולוגיה של מנהיג הכורדים בטורקיה, עבדוללה אג'לאן הקורא להקמת קונפדרציה דמוקרטית לטובת הכורדים באזור.
נשים המבקשות להצטרף ליחידה חייבות להשקיע לפחות חודש בתרגול טקטיקות צבאיות ובלימוד המדיניות של אג'לאן.
כמו כן הן עוסקות בתורתו הפמיניסטית של אג'לאן המכונה בכורדית jineolojî, כלומר "מדע הנשים".הארגון זכה לשבחים על ידי פמיניסטיות בהתמודדות עם נושאי מגדר בחברה מסורתית ובהגדרה מחדש את תפקידי הנשים באזור.
רוז'דה פלאט, אחת מהמפקדות הבכירות בארגון, היא פמיניסטית מוצהרת, ומטרתה להוביל שינוי חברתי במזרח התיכון באמצעות שוויון בין המינים ושחרור הנשים הכורדיות והערביות מהמגבלות המוטלות עליהן בחברה המסורתית, הערבית והכורדית.
יחידה 88 - דב לבן הייתה יחידה בחיל השריון הישראלי.
היחידה החלה לפעול בשנת 1969 כ"יחידת סיור ופשיטה אמפיבית".
במהלך מלחמת יום הכיפורים לחמה היחידה בסיני ומעבר לתעלת סואץ.
יחידה 88 - דב לבן, הוקמה בשנת 1969 כיחידת סיור ופשיטה אמפיבית על ידי סגן אלוף יואל גונן, על מנת לאפשר תקיפת הפתעה דרך הים בעזרת כוחות שריון אמפיביים.
היחידה הייתה מושתתת על כלי רק"ם מתוצרת ברית המועצות: נגמ"שים אמפיביים מסוג BTR-50 וטנקים אמפיביים קלים מסוג PT-76 שנלקחו שלל.
פעולתה הראשונה של היחידה הייתה במבצע רביב, בו השתתפו נגמ"שי BTR-50 כשהם מאוישים ב-50 לוחמי סיירת חטיבה 7. במהלך מלחמת ההתשה נעשה ניסיון נוסף להשתמש ביחידה אך הכלים שקעו באזור אגם תמסח והפעולה בוטלה.
ב-1971, לאחר שחיילי היחידה שוחררו משירות סדיר, הוחלט להסב את היחידה ליחידת מילואים שהוגדרה כיחידת מתנדבים ונשלח אליה כוח אדם מובחר.
לתפקיד מפקד היחידה מונה סרן יוסף יודוביץ' ולסגנו מונה אמציה אטלס.
לאחר אימון הקמה בצאלים ובאל עריש כיחידת מילואים התמקמה היחידה במרחב שלמה על יד שארם א-שייח'.
בתחילת מלחמת יום הכיפורים הייתה היחידה תחת פיקוד חטיבה 274. עם פרוץ המלחמה נשלחה היחידה, יחד עם גדוד 225 מחטיבה 274 לאזור שארם א-שייח' ומשם עברה לא-טור, עד ה-15 באוקטובר.
לאחר מכן סופחה היחידה לחטיבה 14 ושירתה בשני צידי התעלה.
יחידת דב לבן לחמה בקרב החווה הסינית ובקרב מתחם אורחה, ובסיום המלחמה היחידה חזרה לאזור סרפאום להתארגנות.
במהלך ימי הקרבות נהרגו 18 קצינים ולוחמים מהיחידה ונפצעו 32 מתוך 126 קצינים ולוחמים.
היחידה פורקה ב-1974. לזכר לוחמי החטיבה הוקמה בשנת 2005 אנדרטה בפארק עוצבות השריון ליד לטרון, על ידי האמנים סידור כהן וגרשון היימן.
יחידה מעורבת - אריות הירדן הייתה תוכנית מציאות תיעודית ישראלית, העוקבת אחר טירונות קרבית ביחידה מעורבת (חיילים וחיילות) בגדוד "אריות הירדן" בבסיס מחנה מגן סיירים בדרום הארץ.
התוכנית שודרה בין ה-15 ביולי עד ה-3 בספטמבר 2018 בכאן 11 וכללה 10 פרקים.
הסדרה עוקבת אחר השירות המשותף בגדוד אריות הירדן, אחד מתוך ארבעת הגדודים המעורבים בצה"ל במהלך תקופת הכשרתו והעלאתו לקו בשירות הסדיר.
הסדרה מתעדת מקרוב את תהליך השירות המעורב, עוסקת בשוויון מגדרי ובאופן ביטויו בשטח.
תמהיל הדמויות בסדרה מורכב מחמישה בנים וחמש בנות מכל קצוות הארץ, שונים ומגוונים בעלי אג'נדות שונות.
כל דמות בסדרה מביאה למסך את עולם הערכים שלה יחד עם קונפליקט אישי המעלה בטירונים סימני שאלה במסגרת הצבאית ומחוצה לה.
על הטירונים ממונה סגל המפקדים ומפקדת מחלקה אחת, רגישה ונחושה להנחיל לחייליה את מורשת הגדוד ואת חשיבות השירות המעורב.
מספר הפרקשם הפרקתאריך שידור מקורי 1פרק הבכורה15 ביולי 20182הכניסה למסגרת17 ביולי 20183ההשבעה22 ביולי 20184אחים לנשק29 ביולי 20185אהבה מעבר לפינה5 באוגוסט 20186שבוע הפק"לים12 באוגוסט 20187מלחמת המינים19 באוגוסט 20188מי בנוי ללוחמה26 באוגוסט 20189השירות האמיתי2 בספטמבר 201810פרק סיום העונה3 בספטמבר 2018
לוחמי החילוץ הקרבי של חיל האוויר של ארצות הברית המכונים פארארסקיו הידועים גם בכינוי פי ג'י (PJs) נמנים עם לוחמי העילית של כוחות המבצעים המיוחדים של ארצות הברית (SOF).
הם כפופים לפיקוד הקרב (ACC) ולפיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר (AFSOC), ערוכים לפעולה בכל מקום בעולם.
תפקידם העיקרי חילוץ טייסים נוטשים, חילוץ כוחות נצורים או מנותקים, חילוץ חשאי מעבר לקווי האויב, טיפול רפואי ופינוי נפגעים משדה הקרב.
הם פועלים בתווך אוויר-ים-יבשה בסביבות מוגבלות לחילוץ והצלה מכל מקום, בכל מצב ובכל עת.
המוטו שלהם "למען יחיו אחרים" מסמל את מחויבותם להצלת חיים והקרבה עצמית.
המקבילה בישראל ליחידות אלה היא יחידה 669 יחידת החילוץ והפינוי הקרבי בהיטס של חיל האוויר.
הצורך להצניח כוח שיעניק טיפול רפואי ויסייע בחילוץ צוותי אוויר שמטוסם הופל בשטח אויב התפתח בדרום מזרח אסיה לקראת סוף מלחמת העולם השנייה.
הזמן שלקח לכוחות קרקע שנשלחו למעבה הג'ונגל כדי לחלץ את צוותי המטוסים נמשך לעיתים קרובות ימים אחדים, ובחיל האוויר של ארצות הברית הוחלט להכשיר כמה רופאים שיוצנחו לג'ונגלים כדי לטפל בצוותי המטוסים שהתרסקו.
רק לקראת סוף המלחמה נכנסו לשימוש ראשוני המסוקים למשימות אלה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוקם בחיל האוויר של ארצות הברית "שירות ההצלה האווירי" (Air Rescue Service) והוכשרו ראשוני הפארארסקיו.
ההכשרה כללה קורס פרמדיק, וחילוץ בכל סביבה אפשרית, כולל ג'ונגל, צוקים, שלג ובים.
תפקידם העיקרי היה להציל צוותים שהופלו מאחורי קווי האויב, אולם לעיתים קרובות הם נקראו למשימות חילוץ אזרחיות מורכבות בשל יכולותיהם המיוחדות.
עד שנת 2000 היו ה-PJs חלק אינטגרלי של טייסות מסוקי החילוץ (RQS - Rescue Squadrons).
החל משנת 2000 אורגנו הכוחות בטייסות נפרדות ה"גרדיאן אנג'ל" ויכולות החילוץ הורחבו למגוון רחב יותר של משימות, הכוללות גם חילוץ באמצעות כלי רכב וכלי שיט.
ה-"גרדיאן אנגל" כפופים לפיקוד הקרב של חיל האוויר (ACC).
הם כוללים לוחמי חילוץ (PJs - Pararescuemen), קציני חילוץ קרבי (CRO - Combat Rescue Officers), מומחי מילוט והישרדות (SERE) ותומכי לחימה.
הם בעלי כושר פריסה גלובלי ויכולת פעולה עצמאית.
ה-PJs נמנים עם כוחות העילית של ארצות הברית והם הלוחמים המאומנים ביותר למבצעי חיפוש והצלה קרבי.
הם מומחים בלוחמה זעירה, בצניחה טקטית ובצלילה קרבית.
הם מרבים בעבודה עם מסוקי חילוץ, ויכולים לפעול עצמאית מצוידים בכלי רכב וכלי שיט ייעודיים הניתנים להצנחה.
ה-PJs מאומנים לצנוח בכל מקום, להתנייד, לחבור ולהילחם עם כוחות מבצעים מיוחדים אחרים.
הם מומחים בסריקה תת-ימית והנצלה, בחילוץ אנכי, בחילוץ מהים, מכלי טיס ורכב מרוסקים, וגם אחראים לאיסוף דגימות DNA וחומרים מסווגים ביעד.
בנוסף משתתפים ה-פי ג'יס במשימות נאס"א לחילוץ טייסי חלל לאחר נחיתתם בים.
הכשרתם נמשכת קרוב לשנתיים והיא בין קורסי ההכשרה המיוחדים ביותר בעולם.
ההכשרה ממיינת וכוללת סבולת ומאמצים גופניים, מסעות והישרדות, וכישורי קרב ונשק.
קורס הכרות - 9 שבועות בבסיס חיל האוויר לקלנד (Lackland AFB), טכסס.
ההכשרה ממיינת וכוללת מאמצי כושר גופני, מסלול מכשולים, מסעות, רפואת צלילה, עזרה ראשונה וכישורי נשק.
קורס צניחה בסיסי - 3 שבועות בבית הספר לצניחה של צבא ארצות הברית בפורט בנינג, ג'ורג'יה הכולל חמש צניחות.
קורס צלילה קרבית - 6 שבועות בבית הספר לצלילה קרבית של חיל האוויר (U.S.
הקורס מדגיש ניידות מתחת למים בתנאי פעולה שונים.
הוא כולל צלילות עד עומק 40 מטר, צלילה במערכת מעגל סגור, חיפוש תת-מימי והצלה בים.
השתלמות בהיחלצות ממטוס טבוע - יום אחד בבסיס האוויר של חיל הים בפנסקולה (Naval Air Station Pensacola), פלורידה.
קורס מילוט והישרדות - 2.5 שבועות בבית הספר ליסודות המילוט (U.S.
הקורס כולל לימוד טכניקות מילוט, הסתתרות, הישרדות, החלצות והתמודדות בשבי.
קורס צניחה חופשית - 5 שבועות בבית הספר לצניחה חופשית של צבא ארצות הברית בפורט בנינג, ג'ורג'יה.
קורס פרמדיק - 22 שבועות בבסיס חיל האוויר קירלנד (Kirtland AFB) באלבקרקי, ניו מקסיקו.
בוגרי הקורס מוסמכים כ-EMT-Paramedic במרשם הלאומי.
קורס התמחות בחילוץ - 24 שבועות בבסיס חיל האוויר קירלנד (Kirtland AFB) באלבקרקי, ניו מקסיקו.
הקורס מכשיר לוחמי חילוץ לכל יחידות החילוץ ברחבי העולם.
הוא כולל טיפול רפואי וחילוץ במתארים שונים, טיפוס הרים, ניווט, טקטיקות לחימה, צניחה ועבודה עם מסוקים.
בסיומו הבוגרים מקבלים את הכומתה האדומה, סמלם של הכוחות המוטסים.
קורס מבצעים מיוחדים בטייסת אימונים טקטיים מיוחדים (Special Tactics Training Squadron), בסיס חיל האוויר הורלבורט (Hurlburt Field), פלורידה.
במהלך קורס התמחות זה ה-PJs עוברים אימוני כוחות מיוחדים הכוללים לוחמה זעירה ואימוני קרב נוספים.
עם סיום הכשרתם מוצבים הלוחמים ליחידות החילוץ בפיקוד הקרב או בפיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר וממשיכים בקורס אימון מבצעי במסגרות אלו.
שמירת הכשירות המבצעית כוללת 39 מיומנויות שונות בהן צלילה, חילוץ הרים, הישרדות, נשק, חילוץ חבלים, חילוץ מכלי טיס וכלי רכב ואימוני צניחה.
בארצות הברית משרתים כ-500 אנשי פארארסקיו פעילים.
ה-CRO עוברים הכשרה דומה ללוחמי ה-PJs (למעט שלב הפרמדיק) והם מתמחים בפיקוד, בקרה וניהול אירועים.
תפקידם לתכנן, לתאם ולהוביל מבצעי חילוץ ברחבי העולם.
מומחי SERE משתתפים במשימות החילוץ.
הם מומחים להישרדות בכל מקום בעולם ומאמנים את כוחות המבצעים המיוחדים לשרוד ולהתמודד עם חקירות ותנאי שבי.
מסוקי HH-60G PAVE Hawk (גרסה משופרת של ה-בלק הוק) המשמשים כפלטפורמת חילוץ עיקרית.
מטוסי סופר הרקולס C-130J כפלטפורמה ארוכת טווח להצנחת PJs, לנחיתה על מסלולים מאולתרים ולפינוי רפואי.
מטוסי בואינג C-17 גלובמאסטר III היכול לשאת שני מסוקים בתא המטען ומאפשר פריסת כוחות לזירות מרוחקות.
ה-"גרדיאן אנגל" משתתפים במשימות המסוכנות ביותר שהצבא האמריקני מבצע.
כ-40% מהפעילות מתבצעת במסגרת מבצעים מיוחדים.
הם מופעלים לעיתים קרובות עם "אריות הים" וה"כומתות הירוקות".
המשימות מתאפיינות באילוצי זמן, אי ודאות, סיכון מבצעי גבוה ותנאים משתנים ויכולות להתרחש בכל עת ובכל מקום בעולם.
אימון למצבי בידוד וניתוק פוטנציאלים (הדרכת גופי משרד ההגנה ב-SERE)
תכנון מבצעי חיפוש והצלה קרבי
החדרת כוחות חילוץ לזירה (בדרך האוויר, הים או היבשה)
ביצוע פעולות ביעד (פתרון בעיות טקטיות, טכניות ורפואיות)
חילוץ ופינוי נפגעים ולוחמים מנותקים
טיפול רפואי בניצולים ותיחקור מודיעיני
פיקוד הקרב של חיל האוויר ACC
קבוצת החילוץ (RQG) ה-347, כנף 23, בסיס חיל האוויר מודי, ג'ורג'יה
טייסת חילוץ (RQS) ה-38 "גרדיאן אנגל"
טייסת חילוץ (RQS) ה-71 סופר הרקולס C-130J
קבוצת החילוץ (RQG) ה-563, בסיס חיל האוויר דייוויס מונטן, טוסון, אריזונה
טייסת חילוץ (RQS) ה-48 "גרידאן אנגל"
טייסת חילוץ (RQS) ה-68 יחידת ההדרכה של ה-"גרידאן אנגל"
טייסת חילוץ (RQS) ה-79 סופר הרקולס C-130J
כנף חילוץ (RQW) ה-920, בסיס חיל האוויר פטריק, פלורידה (מילואים)
טייסת חילוץ (RQS) ה-308 "גרדיאן אנג'ל"
טייסת חילוץ (RQS) ה-39 סופר הרקולס C-130J
טייסת חילוץ (RQS) ה-301 HH-60G PAVE Hawk (מילואים)
קבוצת חילוץ (RQG) ה-943, בסיס חיל האוויר דייוויס מונטן, טוסון, אריזונה
טייסת חילוץ (RQS) ה-306 "גרידאן אנגל"
טייסת חילוץ (RQS) ה-304 "גרדיאן אנג'ל" (מוצבת בפורטלנד, אורגון)
כנף חילוץ (RQW) ה-106 - נמל התעופה פרנסיס ס.
גברסקי, ווסטהמפטון (המשמר הלאומי של ניו יורק)
טייסת חילוץ (RQS) ה-103 "גרדיאן אנג'ל"
טייסת חילוץ (RQS) ה-102 סופר הרקולס C-130J
כנף חילוץ (RQW) ה-129 - שדה התעופה הפדרלי מופט (המשמר הלאומי של קליפורניה)
טייסת חילוץ (RQS) ה-131 "גרדיאן אנג'ל"
טייסת חילוץ (RQS) ה-130 סופר הרקולס C-130J
כנף 18, בסיס חיל האוויר קדנה, אוקינאווה, יפן
טייסת חילוץ (RQS) ה-31 "גרדיאן אנג'ל"
כנף 176, בסיס משותף אלמנדורף-ריצ'רדסון (המשמר הלאומי של אלסקה)
טייסת חילוץ (RQS) ה-212 "גרדיאן אנג'ל"
טייסת חילוץ (RQS) ה-211 סופר הרקולס C-130J
פיקוד חיילות האוויר של אירופה ואפריקה
כנף קרב ה-31, בסיס חיל האוויר אביאנו, איטליה
טייסת חילוץ (RQS) ה-57 "גרדיאן אנג'ל"
קבוצת משלוח אווירית ה-449, בסיס למונייה, ג'יבוטי
טייסת חילוץ (RQS) ה-82 "גרדיאן אנג'ל"
טייסת חילוץ (RQS) ה-81 סופר הרקולס C-130J
הטייסות הטקטיות המיוחדות (Special Tactics Squadrons - STS) מהוות את הזרוע הקרקעית של חיל האוויר במבצעים מיוחדים.
הן כפופות לפיקוד המבצעים המיוחדים (AFSOC).
הטייסות מורכבות מלוחמים בעלי התמחויות מיוחדות המצוותים לכוחות המבצעים המיוחדים ותומכים בהשתלבות הממד האווירי במבצע היבשתי.
הם כוללים בנוסף לקציני ולוחמי חילוץ (CROs ו-PJs) גם בקרי קרב, סיירי מודיעין ובקרי אוויר טקטים.
פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר (AFSOC)
קבוצת מבצעים מיוחדים ה-720 (720th SOG)
הטייסת הטקטית המיוחדת ה-17 (17th STS) - פורט בנינג, ג'ורג'יה.
הטייסת הטקטית המיוחדת ה-21 (21st STS) - שדה פופ, צפון קרוליינה
הטייסת הטקטית המיוחדת ה-22 (22nd STS) - בסיס משותף לואיס-מק'קורד, וושינגטון
הטייסת הטקטית המיוחדת ה-23 (23rd STS) - שדה הורלבורט, פלורידה
הטייסת הטקטית המיוחדת ה-26 (26th STS) - בסיס חיל האוויר קנון, ניו מקסיקו
קבוצת מבצעים מיוחדים ה-724 (724th SOG), שדה פופ, צפון קרוליינה
הטייסת הטקטית המיוחדת ה-24 - מסופחת לפיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים
הטייסת הטקטית המיוחדת ה-123 (123rd STS) (המשמר הלאומי האווירי), שדה סטנדיפורד, קונטיקט
הטייסת הטקטית המיוחדת ה-125 (125th STS) (המשמר הלאומי האווירי), נמל התעופה הבינלאומי של פורטלנד, אורגון
יחידה שקולה לאלבום היא יחידת מידה בתעשיית המוזיקה המגדירה את כמות צריכת המוזיקה השקולה לרכישת עותק אחד של אלבום.
דרכי צריכת המוזיקה הנמדדים כחלק מיחידה זו כוללות סטרימינג והורדה של שירים, זאת בנוסף למכירות אלבומים סטנדרטיות.
יחידת המידה נכנסה לשימוש במהלך העשור השני של המאה ה-21, כמענה לירידה החדה במכירות עותקי אלבומים במאה ה-21. מכירות עותקי האלבומים ירדו בכחצי משנת 1999 עד 2009, וציינו ירידה בתעשייה ממכירות אלבומים בשווי של כ-14.6 מיליארד דולר לכ-6.3 מיליארד דולר.
בפרמקולוגיה, היחידה הבין-לאומית (י"ב או IU בלעז) היא יחידת מדידה לכמות החומר; המסה או הנפח המהווים יחידה בינלאומית אחת משתנים בהתאם לאיזה חומר נמדד, והשונות מבוססת על הפעילות הביולוגית או ההשפעה הביולוגית, לצורך השוואה קלה יותר בין חומרים.
יחידות בינלאומיות משמשות לכימות ויטמינים, הורמונים, תרופות מסוימות, חיסונים, מוצרי דם וחומרים פעילים ביולוגית דומים.
יחידות בינלאומיות המשמשות בפרמקולוגיה אינן חלק ממערכת היחידות הבין-לאומית, והיא נבדלת מיחידת האנזים , המכונה גם "היחידה הבינלאומית לפעילות האנזים" או, בקיצור, "U" בלועזית.
חומרים ביולוגיים רבים קיימים בצורות או תכשירים שונים (למשל, ויטמין A בצורת רטינול או בטא-קרוטן).
מטרת הי"ב היא לאפשר לנו להיות מסוגלים להשוות בין אלו, כך שצורות או תכשירים שונים בעלי אפקט ביולוגי זהה יכילו את אותו מספר היחידות הבינלאומיות.
לשם כך, ועדת המומחים של ארגון הבריאות העולמי לתקינה ביולוגית מספקת הכנת תקן של גורם ביולוגי זה או אחר בתכשיר, קובעת באופן שרירותי את מספר היחידות הבינלאומיות הכלול בתכשיר הזה ומגדירה הליך ביולוגי להשוואת תכשירים אחרים של אותו גורם לתכשיר הייחוס.
מכיוון שמספר היחידות הבינלאומיות הכלול בחומר חדש נקבע באופן שרירותי, אין שום שקילות בין מדידות היחידות הבינלאומיות של גורמים ביולוגיים שונים.
לדוגמה, לא ניתן להשוות יחידה ביולוגית אחת של ויטמין E ליחידה ביולוגית אחת של ויטמין A בשום צורה שהיא, כולל מסה או יעילות.
שוויון והתאמה של יחידות בינלאומיות לחומרים שונים
כדי להגדיר את היחידה הבינלאומית לגורם ביולוגי נתון, נערך מחקר בינלאומי משותף על ידי ועדת המומחים של ארגון הבריאות העולמי לתקינה ביולוגית תוך שימוש במערכות בדיקת תכולה שונות בכמה מעבדות.
המטרה העיקרית של המחקר היא להגיע להסכמה בנוגע לשיטות הניתוח והגישה לתקינה כך שניתן יהיה להשוות בין תוצאות.
המחקר מתבצע באמצעות הכנות מטוהרות מאוד של החומר, בדרך כלל בצורת שעברה ליופיליזציה המכונים "תכשירי התייחסות בינלאומיים" או IRP.
כל הכנה מחולקת לדגימות שקולות במדויק, כאשר כל דגימה מאוחסנת באמפולה משלה שכותרתה קוד שתואם למקור אותו ה-IRP.
מבחני תכולה מבוצעים באמצעות הדוגמאות הללו ומכוילים על פי תקן היחידה הבינלאומית שהיה זמין בעבר.
תוצאות אלו יכולות להיות די משתנות; הערך הסופי של היחידה הבינלאומית לדגימות של IRP נתון נקבע על פי הסכמה.
IRP המספק את התוצאות הטובות ביותר ומציג את היציבות הטובה ביותר לטווח הארוך נבחר להגדרת היחידה הבינלאומית הבאה.
ה-IRP הזה מכונה אז "התקן הבינלאומי".
שווי ערך המשקלי של יחידה בינלאומית אחת
עבור חומרים מסוימים, שווי ערך המסה המדויקת של יחידה בינלאומית אחת משתנה.
כשזה קורה, המסה לשעבר של היחידה לחומר הזה מתבטלת רשמית לטובת מסה שחושבה לאחרונה.
ויטמין A: יחידה בינלאומית אחת מקבילה ביולוגית ל-0.3 מיקרוגרם רטינול או ל־0.6 מיקרוגרם בטא-קרוטן.
ויטמין C: יחידה בינלאומית אחת כוללת 50 מיקרוגרם L-חומצה אסקורבית.
ויטמין D: הפעילות הביולוגית של 40 יחידות בינלאומיות שווה למיקרוגרם אחד.
ויטמין E: יחידה בינלאומית אחת מקבילה ביולוגית לכ-0.667 מ"ג d-אלפא טוקופרול (2/3 מ"ג בדיוק) או ל-0.90 מ"ג dl-אלפא-טוקופרול .
אינסולין: יחידה בינלאומית אחת שוות ערך ל-0.0347 מ"ג אינסולין אנושי (28.8 יחידות בינלאומיות למיליגרם).
אוקסיטוצין: יחידה בינלאומית אחת שוות ערך ל-1.68 מיקרוגרם הפפטיד הטהור.
בעברית, בדרך כלל, משתמשים בקיצור מהשפה האנגלית.
על מנת להסיר את האפשרות להתבלבל בין האות "I" לבין הספרה "1", יש בתי חולים שכמדיניות מוצהרת מסירות את ה-"I", כלומר להשתמש רק ב-U או E כאשר מדברים וכותבים על מינונים.
בעוד שבתי חולים אחרים דורשים לכתוב את המילה "יחידות" (או מילים "יחידות בינלאומיות") בצורה המלאה.
(לדוגמה, ניתן לקצר "שלוש יחידות בינלאומיות לליטר" נכתב בצורת ראשי תיבות כ-"3U/L".
הסימן "ליטר" (L) פחות מושפע בכתיבה, שכן משתמשים בצורות כתיבה פחות מבלבלות).
יחידה משטרתית טקטית (יחידת עילית משטרתית או יחידת משטרה מיוחדת, בראשי תיבות: ימ"מ) היא יחידה מיוחדת של שוטרים-לוחמים הפועלת במסגרת המשטרה או הז'נדרמריה.
תפקידיהן של יחידות כאלו הם לוחמה בטרור, השתלטות וחילוץ בני ערובה, מאבק בפשיעה קשה ואלימות, מעצר מחבלים ופושעים מסוכנים, אבטחת אח"מים ועבודת משטרה חשאית.
היחידות המשטרתיות המיוחדות הן יחידות עילית, ומהוות את המקבילה האזרחית לכוחות מיוחדים של הצבא.
מלבד ההכשרה הלוחמים מתאמנים באופן קבוע על מנת לשמור על כשירות ולשפר את תפקודם.
הלוחמים מתאמנים הרבה עד שפעולות טקטיות נעשות באופן כמעט אוטומטי, דבר המאפשר להם להגיב במהירות ויעילות במצבי לחץ, כגון תחת אש.
יחידת השתלטות וחילוץ בני ערובה
תגובה מיידית לאירוע ביטחוני או אלים (כגון חמוש מסוכן שמתבצר במבנה או פותח בירי)
אבטחת אישיות חשובה מאוד ואירועים רגישים
פיתוח תרגולות לוחמה בטרור וחילוץ בני ערובה
צלפים, המומחים בקליעה מדויקת וצליפה בטווחים שונים
לוחמי טג"ח, המומחים בטיפוס, גלישת חבלים וסנפלינג - מטרתם לפרוץ למבנים מהתווך העילי
כלבנים המפעילים כלבי משטרה וכלבי תקיפה
חבלנים שמנטרלים מטעני חבלה וחפצים חשודים
פרמדיקים, שמעניקים עזרה ראשונה וטיפול רפואי בשטח
לוחמי היחידות המשטרתיות המיוחדות חמושים ברובה סער קרבין בתור רובה שירות, ובאקדח שירות, אותו הם נושאים גם מחוץ לפעילות ו"על אזרחי".
בנוסף חמושים הלוחמים בתת-מקלע, נשק אוטומטי וקטן היעיל לטווחים קצרים, ורובה שוטגאן לפריצת דלתות ולחימה בשטח בנוי.
רוב היחידות המיוחדות של המשטרה מפעילות צלפים החמושים במערכת נשק צלפים הכוללת רובה צלפים, כוונת טלסקופית, משתיק קול, דורגל או חצובה, ותחמושת צליפה.
יחידות מיוחדות משטרתיות מצוידות ברימוני יד, בעיקר ברימוני הלם ורימוני גז שמטרתם להמם ולנטרל את החשודים ולא להרגם, אך לעיתים גם ברימוני רסס, שהם נשק קטלני לכל דבר ועניין.
לעיתים מפעילות יחידות אלו גם רובוטים (רובם מבוססים על רובוט חבלה), בעיקר לסיור, איסוף מודיעין וחבלה וסילוק פצצות.
ציוד שאיננו נשק כולל אמצעי קשר, אמצעי תצפית, אמצעי ראיית לילה וציין לייזר.
הלבוש כולל מדים, וסט מודולרי, אפוד מגן (העשוי מקוולאר ולעיתים מחוזק בלוח קרמי), קסדה, משקפי מגן, מסכת אב"כ, מסכות פנים ומגיני ברכיים ("ברכיות").
בישראל, משטרת ישראל מפעילה מספר יחידות מיוחדות, חלקן במסגרת משמר הגבול, ותפקידן העיקרי הוא לוחמה בטרור ומאבק בפשיעה קשה, כולל על רקע לאומני.
הימ"מ (ראשי תיבות של "יחידה מרכזית מיוחדת", אך לעיתים קרובות הם מפורשים כ"יחידה משטרתית מיוחדת") היא היחידה הלאומית של ישראל ללוחמה בטרור (לוט"ר) ויחידת ההשתלטות הלאומית הבכירה.
מטרתה לתת מענה לפיגועי מיקוח וחטיפת בני ערובה, הן על רקע לאומני והן על רקע פלילי.
בנוסף, חלק גדול מפעילותה כולל סיכול טרור, יירוט מחבלים (על ידי מעצר או הריגה), מאבק בפשיעה קשה, עבודת משטרה חשאית ומשימות מסווגות עבור שירות הביטחון הכללי.
הימ"מ נחשבת לאחת מיחידות הלוחמה בטרור הטובות והמנוסות בעולם.
בנוסף מפעיל משמר הגבול יחידות מסתערבים הנקראות ימ"ס, שמומחות במעצר מחבלים באמצעות הסוואה והתחפשות לערבים.
יחידות טקטיות נוספות במג"ב הן מתיל"ן, סמ"ג והחטיבה הטקטית של משמר הגבול, המשמשות ככוח התערבות מהיר.
המשטרה הכחולה מפעילה יחידות מיוחדות נוספות, העיקריות שבהן הן יחידת הגדעונים - יחידה מסווגת שעוסקת בלוט"ר, הסתערבות ואיסוף מודיעין משטרתי; "הסמויה" - יחידה מסווגת לאיסוף מודיעין משטרתי ומעקב אחרי פושעים; ומחלקת החבלה של משטרת ישראל שמוגדרת כיחידה מיוחדת בשל הסיכון הרב והמיומנות הגבוהה הכרוכים במקצוע החבלה וסילוק פצצות.
היס"מ - יחידת סיור מיוחדת - היא שם לכוחות סיור והתערבות של שוטרים-לוחמים שתפקידם לתת מענה מיידי לאירועי קיצון בשטח: טרור, הפרות סדר ומהומות אלימות.
אורך הוא גודל במרחב המשמש למדידת המרחק בין שתי נקודות.
במהלך השנים התפתחו בארצות שונות יחידות מידה שונות לאורך.
יחידת המידה הבסיסית לאורך במערכת היחידות הבין-לאומית היא המטר.
מהמטר נגזרות יחידות נוספות בשיטה זו, לדוגמה: מטר רבוע וניוטון (ק"ג כפול מטר חלקי שנייה בריבוע).
יחידות אורך נפוצות שמקורן בשיטה הבריטית הן:
מיל – שווה אצל הרומים לאלף צעדים כפולים ומובנה של המילה (Mille) בלטינית הוא "אלף".
יחידת מידה בשם זה הייתה קיימת גם ביחידות מידה תלמודיות ושווה במערכת המידות התלמודיות לאלפיים אמות שהם לרוב הדעות שוות לאלף מטרים, אך לפי שיטת הרב יחזקאל לנדא שממשיכה הידוע ביותר הוא החזון איש, היא שווה ל-1,160 מטרים.
יחידה בשם זו קיימת גם ביחידות המידה הבריטיות והאמריקניות ("מייל") והן שוות ל-5,280 רגליים, שהם אצל הבריטים 1,609.344 מטרים ואצל האמריקנים 1,609.347 מטרים.
ליגה – שווה לכ-5.15 קילומטרים, מחושב לפי המרחק שיעבור לוחם במשך שעה.
יחידת מידה זו הייתה קיימת גם זמן רב אחרי קיומה של האימפריה הרומית.
התרגום המדויק לשמו של ספרו המפורסם של ז'ול ורן הוא "20 אלף ליגות מתחת למים" ולא "20 אלף מיל מתחת למים" שהוא השם המוכר בעברית.
למדידת מרחקים גדולים מאוד, הנפוצים באסטרונומיה, משמשות היחידות הבאות:
שנת אור – המרחק שעובר האור בריק בשנה אחת.
מהירות היא גודל יחסי של גוף בתנועה.
המהירות מודדת את המרחק (אורך) שעובר הגוף בזמן מסוים.
אלה הן יחידות המידה הנפוצות למדידת מהירות:
מטר לשנייה (יחידות MKS) - זו יחידת SI למהירות
מייל לשעה (מהירות של כלי רכב, בארצות הברית)
קילומטר לשעה (מהירות של כלי רכב, בישראל ואירופה)
קילומטר לשנייה (מהירות של חלליות וגרמי שמים)
מהירות האור (בפיזיקה, למשל: אם מהירות של אלקטרון היא 0.997c אזי הוא נע במהירות של 299,099 ק"מ לשנייה)
למדידה של טמפרטורה משמשות בעיקר שלוש מערכות של יחידות מידה:
מעלות צלזיוס, שסימנן C°, נקראות על־שם האסטרונום השוודי אנדרס צלזיוס (Anders Celsius).
יחידה מידה זו נקבעה על־פי תכונות המים בגובה פני הים: נקודת ההתכה (הקיפאון) של המים היא C° 0, ונקודת הרתיחה של המים היא C° 100. הסולם מחולק באופן שווה בין שתי נקודות אלה.
להוציא חמש מדינות, משתמשים בסולם זה בכל העולם, הן בשימוש רשמי והן בשימוש יום־יומי.
היחידה קלווין, אשר מסומנת באות K, נקראת על־שם הפיזיקאי לורד קלווין.
קלווין היה הראשון שקבע ב־1841 את נקודת האפס על פי שיקולים מדעיים.
נקודת אפס זו, הנקראת "האפס המוחלט", היא מינוס 273.15 מעלות צלזיוס - זוהי הטמפרטורה הנמוכה ביותר האפשרית מבחינה פיזיקלית.
סולם קלווין מבוסס על סולם צלזיוס, אך מודד את הטמפרטורה החל מהאפס המוחלט.
מאחר שערכו של האפס המוחלט הוא C° 273.15−, נמצא שזו הסטייה בין שני הסולמות.
הקלווין היא אחת מיחידות ה־SI הבסיסיות, ומשמשת בעיקר לצרכים מדעיים.
מעלות פרנהייט, שסימנן F°, נקראות על־שם הפיזיקאי הגרמני דניאל גבריאל פרנהייט (Daniel Gabriel Fahrenheit).
השיטה מבוססת על נקודת ההתכה של תערובת שווה של קרח ומלח וטמפרטורת גוף ממוצעת של אדם בריא כנקודות מוצא.
בתחילה חילק פרנהייט את הסולם שלו ל־12 יחידות ומאוחר יותר חילק כל יחידה לשמונה, וכך נוצר סולם בן 96 מעלות.
לאחר מותו של פרנהייט אובחנה סטייה בסולם שלו, והסולם כויל כך שנקודת ההתכה (הקיפאון) של המים היא 32 ונקודת הרתיחה של המים היא F° 212. נקודת האפס בסולם זה היא הטמפרטורה שאליה יורד קרח כתוש כאשר מערבים אותו במלח.
שיטה זו משמשת באופן רשמי רק בחמש מדינות.
אייזק ניוטון היה ככל הנראה הראשון שהגדיר יחידת מידה מדויקת לטמפרטורה, סביב שנת 1700. בסולם ניוטון (Newton), נקודת האפס היא נקודת הקיפאון של המים (כמו בסולם צלזיוס), אך טמפרטורת הרתיחה של מים נמדדת ב־33 מעלות ניוטון, כך שגודלה של כל מעלה בסולם צלזיוס הוא 0.33 מגודלה של מעלה בסולם ניוטון.
מעלות ראומיר (Réaumur) היו נהוגות בצרפת.
בסולם ראומיר, נקודת האפס היא נקודת הקיפאון של המים, כמו בסולם צלזיוס; אולם גודלה של כל מעלה בסולם ראומיר הוא 0.8 מעלות צלזיוס.
כך, למשל, טמפרטורת הרתיחה של מים נמדדת ב־80 מעלות ראומיר.
בסולם רמר (Rømer), נקודת האפס נקבעה כטמפרטורה שבה קופאת תמיסה רוויה של מי מלח, ונקודת הרתיחה של המים הוגדרה להיות 60 מעלות רמר.
בסולם רנקין (Rankine), נקודת האפס היא האפס המוחלט, כמו בסולם קלווין, אולם גודל המעלה זהה לגודל המעלה בסולם פרנהייט.
כך, למשל, נקודת הקיפאון של המים היא 491.67 מעלות רנקין.
נוסחאות להמרה בין הסולמות העיקריים:
צלזיוס (TC) פרנהייט (TF) קלווין (TK) צלזיוס (TC) – פרנהייט (TF) – קלווין (TK) –
יחידת אגוז (נקראת גם: יחידה 621) היא יחידת קומנדו של זרוע היבשה בצה"ל, יחידה מובחרת והתנדבותית הפועלת תחת חטיבת עוז (חטיבה 89) המאגדת את יחידות הקומנדו של חיל הרגלים.
היחידה מתמחה בלחימה מיוחדת בשטח סבוך, בשדאות, הסוואה, פשיטה ופעולות חשאיות מעבר לגבול, וכן בלוחמה זעירה (לוחמת גרילה) – לחימת טווח קצר שבה איכותו ומקצועיותו של הלוחם מהוות את המרכיב העיקרי להצלחתה.
היחידה פועלת בכל זמן, בכל זירה ובכל גזרה תוך התמקדות בגזרת הצפון.