tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סמל מועצה אזורית הגליל העליון 2010 בסמל מופיעים עגורים, המסמלים את נדידת הציפורים הידועה באגמון חולה ואת הצבע הירוק של מרחבי המועצה, מעל שם המועצה בירוק.
סמל מועצה אזורית הגליל התחתון מורכב ממגן בעל שדה לבן, מוטען בעץ אלון גדול ובחזיתו אייל אפור סמל מועצה אזורית מבואות החרמון מורכב ממגן בעל שדה לבן ובו ציורי עצים, שדות חרושים ובתים על רקע שתי פסגות מושלגות המסמלות את החרמון.
סמל מועצה אזורית מגידו 1952 מורכב מחותם ועליו ציור המציג שדה חרוש ויישוב עם מגדל מים לרקע גבעות האזור.
לצד הציור נמצאת שיבולת חיטה שנועדה לסמל את אופייה החקלאי והכפרי של המועצה.
מעל הציור מופיע סמל אריה.
סמל מועצה אזורית מטה אשר מורכב מצורת כד שתחתיתו מלאה מים, ובתוכו סמל ירוק המזכיר עץ.
סמל מועצה אזורית מעלה יוסף מורכב מחותם עגול בעל שדה לבן המוטען בעץ ירוק.
סמל מועצה אזורית מרום הגליל מורכב מציור בצבע ירוק בהיר, חופת עצים שדרכה ניתן לראות סצנת נוף של רכס הרים ויישוב למרגלותיו.
סמל מועצה אזורית משגב המוטיב המרכזי בסמל הוא שם המועצה בעברית ובערבית, מעוטר בספירלה המורכבת עיגולים בצבעים אדום, כתום, ירוק וכחול.
סמל מועצה אזורית עמק הירדן מורכב ממגן מעוגל בעל שדה כחול כשראשו מזכיר צריח טירה.
המטען המרכזי בסמל הוא מפת הכנרת בלבן.
סמל מועצה אזורית עמק המעיינות המוטיב המרכזי בסמל הוא שם המועצה, ומעל קו מעוגל המזכיר צורת גבעה, שמעליה זורחת שמש צהובה.
סמל מועצה אזורית עמק יזרעאל 24 בנובמבר 1980 מורכב משני חלקים סימטריים היוצרים ביחד צורה של ספר פתוח, כשחלקם התחתון תחום בצורת גל.
בתוך כל אחת מן הצורות נמתחים שלושה קווים שנפגשים בנקודה אחת, ויוצרים ביחד תמונה המזכירה שדה חרוש, ומנקודה זו צורת עיגול צבועה בירוק.
רשימה זו כוללת את הסמלים שבהם נעשה שימוש במחוז חיפה של מדינת ישראל לפי סוג הרשות המוניציפלית ולפי סדר הא'-ב':
סמלשימושתאריך אימוץתיאור סמל חיפה 22 ביוני 1936 מורכב ממגן בעל מסגרת אדומה ושדה תכלת, בחלקו התחתון משולש בצבע כחול.
המשולש מוטען בספינה שטה בים, בעוד ששאר הסמל מוטען במגדלי אבן.
לסמל כתר בדוגמת מבצר ישן משולב עם ענף זית.
סמל אום אל-פחם 6 בדצמבר 1960 סמל אור עקיבא מורכב ממגן בעל שדה כחול המוטען בחותם עגול שחצוי ל-2 בצורת ברק, בחציו השמאלי ציור של מבנים עתיקים ובחציו הימני ציור של מבנים חדשים, בראש החותם סמל של לוחות הברית הקורן בדומה לשמש.
בתחתית הסמל הפסוק "והיה ראשיתך מצער ואחריתך ישגה מאוד" סמל באקה אל גרביה חותם עגול המורכב משלושה חלקים בצבעי כחול, אפור וירוק המוטענים בלבן בצריח מסגד, שדות חרושים, ציפור ופרח.
סמל חדרה 1941 מורכב ממגן שבראשו במל העיר מוקף בעלים משני צידיו.
במרכז הסמל ציור של עץ אקליפטוס.
מימין לעץ מופיעים ציורים המסמלים את עברה של העיר כגון שרידי החאן, קני סוף, וספינת מעפילים.
משמאל לעץ ציורים המסמלים את עתידה של העיר כגון עצי פרדס ויבול חקלאי ומגדל מים ובתיה הראשונים של העיר.
בשולי הסמל קלף ועליו פסוק מספר תהילים.
סמל טירת כרמל מגן בעל מסגרת חומה, מוטען בציור של עץ בצבעי חום, על רקע כחול ולבן.
סמל נשר 24 באוקטובר 1962 מורכב ממגן בעל מסגרת לבנה ושדה לבן המוטען בציור נוף.
מעל הסמל כתר בצורת ציפור נשר בצבע חום.
ציור הנוף מורכב מארבע גבעות מצלבות בצבעי ירוק ואדום.
בחזית הסמל ציורי מבנים: משמאל, מפעל וארובה שמסמלים את הייסוד התעשייתי של היישוב ובעיקר את מפעל המלט.
מימין, בתי מגורים הבנויים על הגבעות ומעל חומת לבנים הרוסה, המסמלות את הקמת העיר, כבתי שיכון לעולים שהוקמו על חורבות הכפרים שקדמו להם.
במרכז הסמל עץ בעל עלים לבנים שמסמל את צמיחתה והתפתחותה של העיר.
סמל קריית אתא 1 בינואר 2016 הסמל מורכב מצורות גאומטריות היוצרות ביחד את המילה "אתא" בכתב מחובר, הנע בצבעיו מירוק לכחול.
הסמל עוצב על בסיס העשן היוצא מארובות הסמל הקודם, ונועד ליצור מראה של גבעות, של סמל האינסוף ושל צורת הדי-אן-אי.
סמל קריית ביאליק 2016 מורכב ממגן בעל מסגרת כחולה ושדה תכלת מוטען בציור של ספר אשר בו נכלל בצד ימין סימני תווי נגינה ובצד שמאל סמל העיר הישן, עיצוב של האותיות ק' ו-ב', ראשי התיבות של שם העיר, בצורת בית.
תווי הנגינה מסמלים את שאיפה של קריית ביאליק להיות "בירת הספרות והשירה של ישראל" ואת כך שנקרא על שמו של המשורר הלאומי של ישראל, חיים נחמן ביאליק.
סמל קריית ים פברואר 1963 מגן בעל מסגרת שחורה מחומשת, חצוי בפועל במרכזו על ידי קו שחור.
בצידו השמאלי סירה שטה בים ובצידו הימני מבנים ועצים.
סמל קריית מוצקין מרץ 2012 מורכב ממגן בעל שדה כחול ובו תמונת נוף של מגדל, שמסמל את מגדל המים של העיר, עץ, שמסמל את היותה עיר ירוקה ואת צמיחתה וסירה השטה בים שמסמלת את מפרץ חיפה ואת המעפילים שיישבו את העיר, ובאו בדרך הים.
בראש הסמל נזר בצורת קני המנורה, המסמלת את האור ואת מדינת ישראל.
בתחתיתו קלף ועליו שם העיר.
סמלשימושתאריך אימוץתיאור סמל בנימינה-גבעת עדה 2003 מורכב משם המועצה המלווה בסמלי שני היישובים המרכיבים אותה: בנימינה וגבעת עדה.
סמל ג'סר א-זרקא מבנהו כמגן הפוך על גשר או אקוודוקט, ובתוכו ציור של כפר בו ניתן לראות צריח מסגד סמל דלית אל-כרמל 2013 צורתו עלה תאנה ובתוכו סמל בצורת אשכול ענבים ובו 10 סמלים קטנים.
בעבר היה לדלית אל-כרמל סמל אחר עם מקאם הנביא אבו אברהים במרכז וגפנים סביבו.
סמל זכרון יעקב מגן חום המחולק ל-4 רבעים בצבעי חום ולבן.
ברבע העליון הימני נבל, ברבע התחתון הימני אשכול ענבים, ברבע השמאלי התחתון שיבולת חיטה וברבע השמאלי העליון עץ על רקע שדות וגבעות.
סמל חריש מגן בעל מסגרת כחולה ושדה לבן.
בראשו שם העירייה, בתחתיתו סמליל עצים ובתים על גבעה.
סמל כפר קרע מגן בעל מסגרת אדומה, ציור הכפר, מתחתיו יונה ושיבולי חיטה.
הסמל מבוסס ויטראז' במבנה המועצה.
סמל עספיא 22 בספטמבר 1966 מלבן מוטען בזר פרחים מעוגל ובליבו המילה "שלום" סמל ערערהסמל פרדס חנה-כרכור 1970 ריבוע ובו ציור של גלגל שיניים, עליו תחריט של מגדל מים, ובתכך התחריט איור של עט כתיבה ועץ.
סמל קריית טבעון מגן בעל מסגרת ירוקה ושדה ורוד המוטען באיור של רקפת.
סמל רכסים מורכב מחמישה משולשים חופפים היוצרים מראה של רכס הרים.
סמלשימושתאריך אימוץתיאור סמל מועצה אזורית אלונה חותם עגול בצבעי שחור ולבן מוטען במגן ובו עץ אלון ושם המועצה.
בראש החותם אשכול ענבים ובתחתיו הפסוק "הזורעים בדמעה ברינה יקצרו".
סמל מועצה אזורית זבולון מורכב מצורת צריח בעל שדה כחול, מוטען בנוף של גבעות ירוקות על רקע תכלת ולפניו שיבולת חיטה לבנה ושם המועצה.
סמל מועצה אזורית חוף הכרמל חותם עגול בצבעי כחול ולבן המוטען בציו רנוף הכולל גבעות הסמוכות לחוף ים, סמל להר הכרמל הסמוך לים התיכון.
עוד בסמל שיבולי חיטה, עמוד רומי וספינה השטה בים.
סמל מועצה אזורית מנשה ינואר 2007 חותם עגול בצבעי שחור ולבן המוטען בציור של ראם בדומה לשסמלו של שבט מנשה.
רשימה זו כוללת את הסמלים שבהם נעשה שימוש במחוז תל אביב של מדינת ישראל לפי סוג הרשות המוניציפלית ולפי סדר הא'-ב':
סמלשימושתאריך אימוץתיאור סמל תל אביב-יפו1925 מגן בעל שדה ירוק מוטען בחותם עגול בעל מסגרת אדומה ושדה לבן, ובתוכו איור של מגדלור על שפת ים.
הסמל מוטען גם ב-7 כוכבים מחומשים, כסמל לדגל שבעת הכוכבים שבחזונו של בנימין זאב הרצל.
סמל אור יהודה2017 מורכב מצורות גאומטריות הפורצות ממרכז אחד לכל הכיוונים.
צירוף הצורות מרכיב את המילה "אור" שהוא חלק משמה של העיר.
כמו כן, הצורה הגאומטרית הימנית (בכתום) יוצרת את האות האנגלית C, שהיא תחילתה של המילה Center (מרכז).
סמל בני ברק מגן בעל שדה כחול, מוטען בשמש זורחת בין שתי גבעות.
בתחתית הסמל קלף ועליו שם העיר ועליו מוטבעת צורת לוחות הברית בצבע צהוב.
סמל בת ים1950 מגן כחול מוטען בסירת מפרש אדומה שטה בים.
בראש הסמל גלגל בצבעי אדום ותכלת, וקלך המוטען בשם העיר ושישה כוכבים משושים צהובים.
סמל גבעתיים מגן ובו איור נוף של יישוב כפרי על רקע הרים.
סמל הרצליה מגן בצבע כחול תכלת כצבע דגל ישראל ובראשו שם העיר.
על המגן מופיעים שבעה כוכבים בצבע דמוי-זהב כסמל לחזון שבע שעות העבודה של הרצל.
בתחתית המגן מופיע גלגל תעשייתי - סמל לענפי החרושת והמלאכה ומצדיו ענפי שיבולת ופרי הדר כסמל לענפי החקלאות.
במרכז המגן מופיעה ספינה המציינת את קרבתה של העיר לים התיכון.
סמל חולון1946 מגן בעל מסגרת כחולה ושדה תכלת המייצג שמיים כחולים (לפעמים מופיע בלבן).
במרכז הסמל עץ שקמה ירוק הצומח מדיונצ חול כתומה תלולה.
צורת הדיונה יוצרת אלכסון לאורך הסמל שמחלק אותו לשניים.
ברקע ניתן לראות בתי אבן קטנים.
לסמל כתר בצורה המזכירה מגדל מים ומשני צידיו צורות כחולות, אשר משרות לכל הכתר מראה של ביצורי טירה.
לאורך הצורה חקוקה הכתובת "אף על פי כן ולמרות הכל", הלקוחה מהשיר "ארץ ישראל" מאת המשורר דוד שמעוני.
סמל קריית אונו1954 איור של עץ הדר המורכב מעיגול ירוק ובתוכו שלושה עיגולים כתומים קטנים, ממנו יוצא קו שחור כלפי מטה, גזע העץ, ומשני עבריו עלים ירוקים גדולים.
ציור זה וצבעיו, כתום וירוק, מסמלים את הפרדסים שבאזור ואת הצבעוניות והיופי של העיר.
מאחורי העץ יש חומת אבנים שמסמלת את הבניה בעיר.
סמל רמת גן1958 מגן בעל שדה ירוק מוטען בצורת כוכב משושה מעוגל, המזכיר מגן דוד, ומוקף ב-7 כוכבים משושים לבנים קטנים.
בתוך צורת הכוכב הגדול איור נוף המציג שמש זורחת ומאירה את הסמל.
במרכז הכוכב עץ תמר, מתחתיו טנא ובו אשכול ענבים ופירות הדר ויצולי מחרשה מופיעים לרוחב הסמל.
בחלקו הימני התחתון של הכוכב מצוירת חומת אבן, כסמל לתנופת הבניה בעיר, ושני העצים הצומחים ממנה מסמלים את היותה עיר גנים.
בצידו השמאלי של הכוכב מבנה תעשייה עם ארובה מסמל את התעשייה שהוקמה בעיר.
סמל רמת השרון איור בצבע ירוק של מגדל מים ועליו צללית לבנה של ניצני הדרים.
סמלשימושתאריך אימוץתיאור סמל אזוריולי 1970 מגן בעל שדה תכלת חצוי באלכסון על ידי פס שחור.
לאורך הפס מפוזרים 7 כוכבים מחומשים לבנים.
משמאל לאלכסון השחור איור של מבנה אבן עתיק ומתחתיו שיחי צבר.
מימן לאלכסון השחור מאויר יישוב לצד שדות, ובו מבני תעשייה ופרדסים, כסמל לאזור המודרנית.
סמל כפר שמריהו מגן בכל שדה ירוק, בראשו שם המועצה.
במרכז הסמל איור של בית שמריהו לוין, על שמו קרוי היישוב, ומתחתיו איור של שדות ופרח.
רשימה זו כוללת את הסמלים שבהם נעשה שימוש במחוז המרכז של מדינת ישראל לפי סוג הרשות המוניציפלית ולפי סדר הא'-ב':
סמלשימושתאריך אימוץתיאור סמל אלעד הסמל מורכב ממגן בצורת טרפז שבחלקו העליון מגרעת בצורת חצי עיגול.
צורה זו משווה לסמל צורה של לוחות הברית.
המגן בעל מסגרת כחולה ושדה לבן ובו צורת קרניים בצבע תכלת בהיר המשווה מראה שבו המטען המרכזי בסמל, שם העיר, מפיץ את הקרניים.
מתחת לשם העיר עץ אלה שצומח מתוך דפי ספר פתוח.
סמל באר יעקב 13 בנובמבר 1958 מורכב ממגן מעוגל החצוי לשנים על ידי שיבולת חיטה באלכסון.
בחציו העליון ציור של שדה ירוק על רקע כחול ובראש הסמל שם המועצה.
בחציו התחתון איור של עץ תפוז כסמל לענף הפרדסנות שהיה רוב הגידול החקלאי במועצה ובאר, שמסמלת את הבאר הרומית הקדומה בשטח המועצה שנחפרה מחדש עם הקמתה למציאת מים, שניהם על רקע כתום.
הסמל מאפיין את אופיו החקלאי של היישוב שנוסד כמושבה ב-1907. סמל גבעת שמואל מגן בעל תמונת נוף בה רואים את מבני העיר, מגדל מים, ונחל.
בראש הסמל קלף גדול ועליו שם העירייה.
סמל הוד השרון מגן בעל מסגרת ושדה ירוקים, חלקו התחתון אדום וממנו צומח עץ הדר בעל צורה של גלגל שיניים.
בתחתית הסמל מופיעים שמותיהם של ארבע המושבות שהתאחדו ב-1964 ליצירת העיר.
סמל טייבה סמל טירה מגן בעל מסגרת שחורה ושדה לבן, מוטען בציור של עץ דקל, מסגד וספר.
הצבעים בסמל הם צבעי הלאומיות הכלל-ערבית.
סמל יבנה 1986 הסמל סימטרי בצורתו ומורכב מפסים ישרים ועגולים בצבעי כחול וכתום.
הצבעים מחולקים לפי 6 אזורים שיוצרים בפועל 3 חלקים בסמל, שכל אחד מהם מסמל תקופה אחרת בהיסטוריה של העיר.
בעי הסמל נועדו לסמל את מיקומה הגאוגרפי של העיר בסמוך לחוף הים, הצבע הכחול מסמל את הים ואת שני הנחלים החוצים את העיר: נחל שורק ונחל יבנה, והכתום את צבע החול עליו יושבת העיר.
סמל יהוד-מונוסון 1951 מורכב ממגן בעל מסגרת לבנה ושדה כחול.
הסמל חצוי לאורך בציור של עץ דקל, המוזכר בתנ"ך, הוא עץ הנותן פרי מתוק ושייך לארבעת המינים.
המוטיבים הנוספים בסמל הם, גור אריה יהודה מנתץ שלשלאות, מבני מגורים ומבני תעשייה ומחרשה.
בתחתית הסמל מופיע פסוק מברכת יעקב ליהודה, בה מכיר בו כמנהיג של שאר האחים.
סמל כפר יונה 1958 מגן ירוק ולבן מוטען באיור נוף שהמוטיב המרכזי בו הוא עץ פרי עמוס בפירות אדומים.
הסמל נתמך בשתי שיבולי חיטה משני צידיו.
סמל כפר סבא 1953 הסמל מורכב ממגן בעל מסגרת ירוקה ושדה כתום, מוטען בחותם עגול הכולל ציור של החאן בכפר סבא, שהיה המבנה הראשון בה וכיום משמש כבית העירייה, ומשני צידיו עצי האקליפטוס שניטעו לידו ב-1906. בראש החותם שנת הקמת העיר, כלומר בנייתו של החאן, 1903 והשנה העברית תרס"ג.
בראש הסמל שם העיר, מתחתיו איורים של מבני מגורים ותעשייה ובסמוך עליהם עצי פירות הדר.
צבעי הסמל, ירוק וכתום, הם צבעיהם של עץ ההדר שהיה חלק מרכזי בחקלאות בעיר במשך שנים רבות.
סמל כפר קאסם 10 בינואר 1991 סמל לוד הסמל מורכב ממגן מוטען בקשת אבן, המהווה מעין "שער פתוח לכל באיו", מאחוריו צללית של עץ המסמל את החורשות הנמצאות באזור העיר, ולמרגלותיו שדה חרוש, המסמל את סביבתה החקלאית.
בשני צידי הסמל ענפים על עלים ובתחתיתו פסוק מספר ירמיהו: "ושבו בנים לגבולם".
סמל מודיעין-מכבים-רעות פברואר 1996 איור בגווני ירוק של הר, לפניו מבנה ואורבה ממנה יוצא עשן אדום.
סמל נס ציונה 13 בנובמבר 1958 מורכב ממגן בעל שדה ירוק המוטען בפרח לבן בעל שלושה עלי כותרת.
בכל עלה כותרת מוטען ציור אחר: דבורה, תפוזים, גלגל שיניים ופטיש.
מתחת לפרח סרט כחול ועליו שם העיר, והם מוקפים ב-7 כוכבים מחומשים זהובים.
בראש הדגל סרט בצבעי לבן-כחול-לבן-כחול-לבן.
סמל נתניה 1951 מגן בצבעי כחול-לבן כצבעי דגל ישראל, וכתום, כצבע התפוזים שגדלו בפרדסי נתניה.
במרכזו מופיע הפרח חבצלת השרון.
בחלקו העליון של הסמל, ארובות מעלות עשן.
סמל פתח תקווה נובמבר 1958 הציור במרכז הסמל הוא העתק של הציור המקורי שהתנוסס על הבול העברי הראשון, והוא כולל שלושה מרכיבים מרכזיים: מחרשה, שדות, עץ תפוזים.
בתחתית הסמל מוטבע הפסוק , הלקוח מספר משלי.
סמל קלנסווה חותם עגול העטוף בקלפים, במרכז איורים של מבנים ועליהם תמונות של תותי שדה ופרח.
סמל ראש העין 1 בדצמבר 1968 סמל מורכב ממגן בעל שדה כחול המוטען בראשו באיור של כנפי נשרים ובתחתיו מזרקה.
במכנפי הנשרים יוצאות קרני אור בצבע צהוב וקרן אור מרכזית לבנה המאירה את המזרקה ובתוך אורה איור בתי מגורים קטנים לצד עצים.
קרני האור הצהובות יוצרות דוגמה שמכונה "מרבד הקסמים".
בתחתית הסמל קלף צהוב ובו שם העירייה.
סמל ראשון לציון 1943 בסמל מופיעים ענפי החקלאות השונים שהיו מקור הפרנסה העיקרי של תושבי המושבה במשך שנים רבות: גפן ואשכול הענבים, כתובת "מצאנו מים" ובאר עם דלי מים, עץ הדר עם פירות, שדות, בניין תעשייה ועשן.
סמל רחובות 1890 מורכב ממגן שבו נראים שני תפוזים תלויים מענף ומגן דוד קטן, מיקרוסקופ וספר פתוח.
סמל רמלה 1952 מגן בעל שדה ירוק כהה, ובו נראים בלבן ענף ועלי עץ זית, זכר לכרמי הזית הנרחבים מהם ייצרו הן שמן והן סבון ושהיו מרכיב משמעותי בכלכלת העיר, גלגל שיניים המדגיש את פיתוחה התעשייתי של העיר ומגן דוד המסמל את זהותה של העיר כעיר עברית הקולטת עלייה.
סמל רעננה 1963 הסמל מורכב מצורה המזכירה תלתן שמסמל את עץ ההדר ששולח את פירותיו לכיוונים שונים.
צורת העץ מוטענת בשם העיר ומאחוריה מגדל מים העומד מעל בריכת מים, מעל שם העיר בסמל משלושים המייצגים גגות רעפים וגגותיהם של מבני תעשייה.
סמלשימושתאריך אימוץתיאור סמל מכבים-רעות 13 בינואר 2007 סמל נוה מונוסון איור של בית ועץ ומעליהם קשת בענן.
סמלשימושתאריך אימוץתיאור סמל אבן יהודה מגן מחולק לארבעה וכל חלק מוטען בסמל אחר: שדה, תרנגול, עץ תפוזים ומכון התערובת.
סמל אליכין 20 במרץ 1990 מגן בעל שדה תכלת עליו ציורי בתים ועץ.
שמש אדומה זורחת מחלקו התחתון ובראש קלף ועליו שם המועצה.
סמל בית דגן מגן בעל מסגרת כחולה ושדה לבן, במרכזו מגן דוד ממנו עולה להבה, מימין איור של יישוב ומשמאל איור של קרניים ירוקות.
סמל בני עי"ש ינואר 1986 הסמל עגול, חצי התחתון תחום בצורת גלגל שיניים כתומה עליה רשום שם המועצה.
במשאל הסמל ענף זית המסמל את הכמיהה לשלום.
סמל גדרה נובמבר 1958 מורכב מחותם עגול מוטען בציור נוף של גבעוות צהובות על רקע כחול וחום, עליהם צומחים עצים ירוקים.
מתחת לנוף הכיתוב "עלה נעלה וירשנו אותה כי יכול נוכל לה" מפרשת שלח לך.
בחלק התחתון של מסגרת החותם הפסוק מספר יהושע "בית יעקב לכו ונלכה" ובחלק העליון הכיתוב "בית ועד לחברת בילו בירושלים תובא".
סמל ג'לג'וליה מגן מחולק לארבעה רבעים.
מוטענים בציורים שונים: שמש זורחת מעל שדות חרושים, צריח מסגד, חורבות מבנה קדום ועץ.
סמל גן יבנה אוגוסט 1968 מגן ירוק מוטען באיור לבן של בתי מגורים ותפוזים כתומים.
סמל גני תקווה 1973 מגן ובו ציור של נוף העיר, בה מגדלי מגורים לצד בתים צמודי קרקע ומגדל מים.
במרכז הסמל עץ דקל גדול על שדות חרושים.
סמל כוכב יאיר צור יגאל סמלה הרשמי של המועצה מורכב מסמלי שני היישובים המרכיבים אותה, שמש ובה איור של בית מגורים על גבעות ירוקות, סמל צור יגאל, וכוכב מחומש צמוד לבית מגורים, סמל כוכב יאיר.
הסמל נכלל בסמליל הממותג של המועצה שכולל את שמה ואיור של עלי כותרת צבעוניים.
סמל כפר ברא מגן בעל שדה צהוב מוטען בחציל ולצידו ענפים.
סמל מזכרת בתיה מגן מחולק לארבעה רבעים המוטענים באיורים שונים: בית כנסת, עץ תפוז, איור של כיכר יישוב עם מזרקה, ואשכול ענבים.
סמל סביון סמליל מודרני בצבע ירוק המזכיר צורת פרח.
סמל קדימה-צורן 2003 מגן בעל מסגרת כתומה, ושדה חצוי לשני חלקים, החצי הימני ירוק והחצי השמאלי לבן.
הצד הימני הירוק מוטען בשם המועצה, הצד המשאלי הלבן מוטען באיור של עץ תפוז, שמסמל את הפרדסים הרבים שהיו מאפיינים את המושבה החקלאית.
מתחת לעץ איורים בכתום של טרקטור וחקלאי חורשים את אדמת המועצה, כולם מסמלים את אופייה החקלאי של המועצה.
בתחתית הסמל איור של שני ענפים.
במרכז הסמל משולש הפוך ובו איור של יישוב חקלאי, שדות חרושים וגבעות, שנועד לסמל גם הוא את אופייה החקלאי של המושבה.
סמל קריית עקרון סמל עגול הכולל ציור של משפחה על רקע עץ ומגדל מים.
סמל שוהם צורתו מלבן בעל מסגרת ירוקה ושדה לבן.
במרכז הסמל שם היישוב, ממנו צומח עץ ירוק ושמש צהובה.
הצבע הירוק השולט בסמל מסמל את נוף היישוב ובתיו "הטובלים בירוק".
העיגול הצהוב מסמל את השם והשקיעות הנראות מהיישוב.
סמלשימושתאריך אימוץתיאור סמל מועצה אזורית ברנר מגן בצורת יהלום, מוטען בסצנה של טרקטור חקלאי חורש שדה על רקע פרדס.
מאחורי הטרקטור שני גלגלי שיניים.
סמל מועצה אזורית גזר מורכב ממגן בצבעי לבן וסגול, בנוי משרטוט תל גזר מתחתיו שרטוט המערות שנמצאו בתל.
בקצה התחתון כד המסמל את העתיקות שנמצאו בתל.
סמל מועצה אזורית גן רווה מגן בעל מסגרת כחולה ושדה לבן, מוטען בציור של יישוב לצד שדות חרושים בצבע אדום על חוף הים.
סמל מועצה אזורית דרום השרון חותם עגול ובו ציור של תל אפק, למרגלותיו שדות חרושים ונחל הירקון, בחזית החותם איור של עץ.
סמל מועצה אזורית חבל יבנה חותם עגול מוטען במבנה בית המדרש של ישיבת כרם ביבנה לצד שדות חרושים.
משני צידי הסמל אשכולי ענבים.
סמל מועצה אזורית חבל מודיעין חותם עגול, במרכזו לפיד בוער, על רקע שדות חרושים וגבעות.
משני צידי הלפי ענפי עצים.
סמל מועצה אזורית חוף השרון מגן לבן מוטען באיור של שדות חרושים לצד חוף ים.
סמל מועצה אזורית לב השרון מגן בעל מסגרת ירוקה ובו שמש כתומה שוקעת מעל שדות חרושים.
בצד הסמל ענף עץ תפוז.
סמל מועצה אזורית נחל שורק 2017 מורכב מאיור של שתי גבעות חרושות בצבעי ירוק ובורדו, על גבעה אחת יישוב עם מנורה, על גבעה שנייה מגילת ספר תורה.
בחזית הסמל איור של אשכול ענבים.
סמל מועצה אזורית עמק חפר מגן בעל מסגרת צהובה, חצוי במרכזו לשני חלקים, בחלק השמאלי איור של דג ובחלק הימני איור של יישוב עם מגדל מים ועץ תפוזים.
סמל מועצה אזורית שדות דן סמליל מודרני הכולל את שם המועצה, ממנו יוצאים זיקוקים.
רשימה זו כוללת את הסמלים שבהם נעשה שימוש במחוז ירושלים של מדינת ישראל לפי סוג הרשות המוניציפלית ולפי סדר הא'-ב':
סמלשימושתאריך אימוץתיאור סמל ירושלים 20 בפברואר 1949 מורכב ממגן ובו אריה שואג, על רקע חומות ירושלים ומסביבם עלי זית.
סמל בית שמש מגן מעוגל בעל שדה לבנים צהובות, מוטען באיור כחול של שמש זורחת בין ההרים, מתחתה איור של כף בנאים, פטיש וענף עץ זית.
סמלשימושתאריך אימוץתיאור סמל אבו גוש סמל מבשרת ציון מגן בעל שדה ירוק, מוטען באיור של עץ צומח מעל יישוב בין הרים.
סמל קריית יערים איור של הרים ועצים, לצד לוחות הברית.
האיור מוקף בקו ירוק ובו שם המועצה.
סמלשימושתאריך אימוץתיאור סמל מטה יהודה חותם מרובע ירוק, כולל אריה כסמל שבט יהודה, שתי שיבולים וגלגל חרושת המסמלים את ענפי הפעילות הכלכלית המתנהלים בתחום המועצה.
גלריית רפלקס לאמנות מודרנית היא גלריית אמנות באמסטרדם, הולנד.
הגלריה הוקמה בשנת 1986 על ידי האוצרים לקס וריה דניאלס.
בשנת 1998 הצטרף בנם אלכס לצוות כאוצר.
אחת התערוכות הראשונות מפורסמות במקום הייתה תערוכה בשם המוזיאון המיניאטורי, אוסף של כ־1300 יצירות אמנות קטנות של אמנים מפורסמים, שהוצגו בגלריה בשנת 1991. בשנת 1995 פתחה הגלריה חנות בתוך חלל התצוגה בשם Multiple Choice.
חנות זו הפכה מאוחר יותר לגלריה שהתמקדה בהצגת עבודות של אמנים צעירים ועכשוויים ובשנת 2003 קיבלה את השם Reflex New Art Gallery.
הגלריה מציגה למעלה מ-30 אמנים ו-6 תערוכות שנתיות המוצגות בה בכל שנה.
בין האמנים המוצגים במקום - אנדרו מור, נובויושי אראקי, דניאל פירמן, גאווין טורק, מרקוס הרווי וישומסה מורימורה, וכן תצוגות מתחלפות של אמנים שונים.
התערוכות כוללות מגוון יצירות, ביניהן מיצגים, ציורים, צילומים ופסלים.
רשימה זו כוללת את הסמלים שבהם נעשה שימוש במחוז יהודה ושומרון של מדינת ישראל, לפי סוג הרשות המוניציפלית ולפי סדר הא'-ב':
סמלשימושתאריך אימוץתיאור סמל אריאל1978 מגן בעל תמונת נוף הררי על רקע זריחת השמש.
הסמל מבטא את מיקומה של העיר בהרי השומרון.
הסמל עוצב על ידי דליה לוי, תושבת העיר.
סמל ביתר עילית סמל מעלה אדומים סמל מודיעין עילית מגן בצבע תכלת עם תמונת כתר המסמל כתר התורה.
בתחתית הסמל קלף ועליו שם העיר.
סמלשימושתאריך אימוץתיאור סמל היישוב היהודי בחברון
סמלשימושתאריך אימוץתיאור סמל אורנית סמל אלפי מנשה1985הסמל עוצב על ידי שלומי גולן.
שמש - המסמלת מיקום היישוב במזרח
ארובה - המסמלת את ארובות תחנת הכוח אורות רבין, אותן ניתן לראות ממצפה הנוף שביישוב
שם היישוב - משולב בטופוגרפיה של גבעות מערב השומרון, אזור בו שוכן היישוב
מסגד - מסמל את הכפרים הערבים השכנים ליישוב והשאיפה לדו-קיום בין תושבי האזור סמל אלקנה סמל היישוב עוצב על ידי מרדכי צונץ, ובו נראה מבנה המשטרה הישן בראש הגבעה כשבחזיתו ניצב עץ זית.
סמל אפרתהסמל עוצב על ידי משה מושקוביץ, ראש המועצה הראשון של אפרת.
הוא כולל את המרכיבים הבאים:
הנבל המציין כי דוד המלך מלך בחברון.
על שני צידיו הנבל גפנים ובקצותיו רימונים - שני פירות אלה נמנים עם שבעת המינים ואופיינים לאזור.
במרכז הנבל ניצב אריה המביט לשמאל - זהו סמל שבט יהודה.
האריה ניצב על מבנה מערת המכפלה השוכנת בחברון הסמוכה - מסמלת את הזיקה ההיסטורית היהודית למקום.
בתחתית הנבל הרים עגולים ובתים - מסמלים את בתי חברון והרי יהודה.
קצות נבל הן בצורת שופרות - מסמלים את הגאולה.סמל שער שומרון 2022 הסמל עוצב על ידי יולי צ'רניאק תושבת המועצה.
טופוגרפיה - הרי מערב השומרון, האזור בו שוכנת המועצה.
צומח - עצים נמוכי קומה האופיינים לאזור.
חי - בלב הסמל, צבי ארץ ישראלי בעת זינוק, מייצג תנופה והתפתחות.
מגורים - בית רעפים כפרי קטן, מתוך חזון חלוצי המתיישבים ליישוב כפרי וקהילתי.
בעיצובו המקורי, במרכז הסמל היה ניצב אייל ולא צבי.
כשנבחר להיות לסמל המועצה הרשמי תושבים ציינו כי באזור נמצאים צבאים ולא איילים, במהרה עודכן הסמל לעיצובו הנוכחי.
סמלשימושתאריך אימוץתיאור סמל מועצה אזורית שומרון סמל מועצה אזורית מגילות סמל מועצה אזורית מטה בנימיןסמל של המועצה הוא סמלו של סמל שבט בנימין - זאב.
בברכת יעקב לבנימין ברך אותו "בנימין זאב יטרף בבקר יאכל עד ולערב יחלק שלל" (בראשית מט' כז').
סמל מועצה אזורית גוש עציוןהאלון בודד אשר עומד במרכז גוש עציון קרוב ליישוב אלון שבות הוא הסמל של המועצה.
סמל מועצה אזורית הר חברון סמל מועצה אזורית בקעת הירדן
גלריית המלך היא הגלריה המרכזית לאמנות בארמון בקינגהאם, ביתו של המונרך הבריטי, בלונדון.
בגלריה מוצגות יצירות אמנות מהאוסף המלכותי (שחלק הארי של יצירותיו מאז פתיחתו הוצגו באופן קבוע והוחזקו בנאמנות עבור האומה ונשמרו באופן פרטי) על בסיס מתחלף.
הגלריה מהווה את האגף הדרומי הבולט ביותר של הארמון.
הכניסה/יציאה שלו היא נבנתה במקום בו עמדה הקפלה המלכותית שנהרסה בבליץ - המתקפות האוויריות הגרמניות במלחמת העולם השנייה.
הגלריה נפתחה ב-1962; ב-37 השנים הבאות ביקרו בגלריה כ-5 מיליון מבקרים, עד לסגירתה ב-1999 (1999 עד 2002) לצורך הרחבה ושיפוץ.
ההרחבה, הוזמנה מהאדריכל ג'ון סימפסון.
ב-21 במאי 2002, הגלריה נפתחה מחדש על ידי אליזבת השנייה במסגרת חגיגות יובל הזהב למלכותה.
הוא פתוח לציבור במהלך היום במשך רוב ימות השנה.
ממאי עד אוקטובר 2019, גלריית המלכה הכילה תערוכה של 200 רישומים של לאונרדו דה וינצ'י מהאוסף המלכותי.
גלריית המקלט היא גלריה חברתית לאמנות יהודית עכשווית הממוקמת בשכונת מקור ברוך בירושלים, ומנוהלת על ידי נעה לאה כהן.
הגלריה הוקמה ב-2003 על ידי קהילת חוזרים בתשובה בראשות איקא ישראלי, פופיק ארנון ואורי זוהר, במטרה לתת מקום לאמנות גם בחברה החרדית בה הנושא מודחק.
בשנים הראשונות שלומי ברוש היה האוצר הראשי ביחד עם האמנית פנינה פרנק, לאחר מכן הגלריה נוהלה על ידי נעה לאה כהן.
בשנת 2016 הגלריה נקראה רשמית ע"ש איקא ישראלי בטקס בהשתתפות אורי זוהר, יו"ר העמותה ישראל גליס ובהנחיית סיון רהב-מאיר.
במקום מתנהלות תערוכות דו חודשיות, ומועברים שיעורים באמנות.
ב-2018 ייסדה הגלריה את כתב העת "קול.
נכון ל-2025 יצאו 13 גיליונות של כתב העת.
עזרת נשים (2018) תערוכה העוסקת בנושא האשה במגזר החרדי, במסגרת פסטיבל מנופים, בירושלים.
האמניות נעמי טנהאוזר ושרה קוטלר חברו יחדיו לתערוכה והישירו מבט על נראות הנשים החרדיות.
האמניות עסקו בסוגיית עיבוד הזהות שלהן כנשים במרחב הישראלי והירושלמי כדיאלוג של הנכחה, נראות והפנמה של קודים חברתיים ותרבותיים.
באותה שנה, 2018, הקימה הגלריה את גרפידוס, פסטיבל גרפיטי חרדי בסגנון אמנות הרחוב שהתקיים בשכונה החרדית מקור ברוך בשיתוף עם הקהילה.
רוסלנד (2019) התערוכה נפתחה בהשתתפותו של נתן שרנסקי, אסיר ציון ויו"ר הסוכנות היהודית לשעבר.
התערוכה שבה אל הימים בהם רוסיה הקומוניסטית דגלה בנתק מכל סממן של דת או עולמות רוחניים אחרים.
התערוכה בהשתתפות חמישה אמנים שהתקרבו ליהדות והביעו את עצמם חזותית, ניסתה ללכוד מעט מרוח התקופה.
נון.צדיק.מזרח (2019) בהשתתפות האמן ז'אק ז'אנו במסגרת שבוע העיצוב ירושלים.
מאגנום אופוס (2020) החשיפה הראשונה של ג'ארד ברנשטיין, אמן שעלה מארצות הברית.
בגלריית המקלט נערכו למעלה מ-20 תערוכות במסגרת פסטיבל מנופים, פסטיבל מקודשת, אירועי יום הסובלנות ועוד.
גִּלְשׁוֹנִית (שם מדעי: Pantala) היא סוג של שפירית במשפחת הטיסניתיים.
שני המינים בסוג הם שפיריות בגודל בינוני עד גדול, בצבעי צהוב-כתום עמום, שתפוצתם כמעט כלל עולמית.
בישראל מצוי המין גלשונית נוודת.
זכר נקבה שם מדעי תפוצהPantala flavescens (Fabricius, 1798) – גלשונית נוודת כלל עולמיתPantala hymenaea (Say, 1840) צפון, מרכז ודרום אמריקה
גִּלְשׁוֹנִית נַוֶּדֶת (שם מדעי: Pantala flavescens) היא מין של שפירית ממשפחת הטיסניתיים, אחת משני המינים היחידים בסוג גלשונית (Pantala).
היא תוארה לראשונה על ידי יוהאן כריסטיאן פבריציוס בשנת 1798. היא נחשבת לשפירית הנפוצה ביותר על פני כדור הארץ, עם אוכלוסייה גדולה בכל יבשת מלבד אנטארקטיקה, אם כי נחשבת לנדירה באירופה.
הגלשוניות הנוודות עורכות מסע רב-דורי שנתי של כ-18,000 ק"מ; כדי להשלים את הנדידה, פרטים בודדים עפים יותר מ-6,000 ק"מ - אחת מנדידות החרקים הארוכות ביותר הידועות.
בישראל היא חולפת נפוצה במהלך הנדידה שלה, בין החודשים אוגוסט עד נובמבר.
השפירית הבוגרת מגיעה לאורך של 4.5 ס"מ, עם מוטת כנפיים של בין 7.2–8.4 ס"מ.
הצד הקדמי של הראש צהבהב עד אדמדם.
החזה בדרך כלל בצבע צהוב עד זהוב עם קו כהה ושעיר.
ישנם גם פרטים עם חזה חום או זיתי.
לבטן יש צבע דומה לזה של החזה.
הכנפיים שקופות ורחבות מאוד בבסיסן.
גם כאן יש שונות מסוימת עם כנפיים בצבע זיתי, חום וצהוב.
באי הפסחא ישנם פרטים עם כנפיים שחורות.
הכנפיים השקופות עשויות לקבל גוון צהבהב קרוב לקצה.
העיניים בעלות הצבע הערמוני-אדום תופסות את מרבית הראש, כאופייני אצל שפיריות.
נקבות מראות כמה הבדלים בהשוואה לזכרים.
המקרה הרווח הוא שלזכרים יש בטן אדמדמה-צהובה עם דוגמה שחורה, בעוד שלנקבות חסר הגוון האדמדם בבטן.
לזכרים כתם צהוב-זהוב בבסיס הכנפיים האחוריות וכתם חום צר בקצה האחורי של הכנפיים.
לנקבות חסרים הכתמים החומים בקצה הכנפיים.
אצל זכרים יבשתיים, אורך הקוּלִית, חלק הרגל הארוך ביותר, משתנה; יש להם גם כנפיים קדמיות ארוכות יותר וכנפיים אחוריות קצרות יותר מאשר לנקבות.
עם זאת, לנציגי האיים יש כנפיים קדמיות ואחוריות ארוכות יותר מהנקבה, והקולית זהה אצל שני הזוויגים.
ישנם הבדלים נוספים בין פרטים יבשתים לאלו מהאיים, במיוחד מבחינת צבע.
אלו מהאיים בדרך כלל גם כהים יותר.
אורכה של הנימפה בין 24–26 מ"מ.
היא ירוקה בהירה עם כתמים סגולים בהירים.
העיניים העגולות פונות הצידה בתחתית הראש, ולבטן ולזנב צורה קהה.
הלוחות הצדדיים הזוגיים על המקטע האחד עשר של הבטן, מה שנקרא פראפרוקט (paraproct), חלקים במבט מהצד.
הלוח הגבי של המקטע האחד עשר, הקרוי אפיפרוקט (epiproct), בערך באותו אורך כמו הפראפרוקט או ארוך יותר.
לחלקי הפה (palpus) יש 12–14 זיפים ולכן פחות מאשר ל-P.
hymenaea שיש לה 15–18 זיפים.
ניתן לבלבל בינה לבין מין הגלשונית השני P.
hymenaea, אך לאחרונה יש כתם חום בולט בבסיס הכנף האחורית והיא בדרך כלל כהה מעט בצבעה.
ייתכן לטעות בזיהויה עם מינים מהסוג Tramea , אך להם בדרך כלל פס ייחודי על כנפיהם האחוריות.
כרגיל אצל משפחת הטיסניתיים, אין טקס חיזור מובחן.
הנקבות עשויות להזדווג פעמים רבות, אך בדרך כלל רק פעם ביום.
לאחר ההזדווגות, זוג השפיריות עפות יחד, כאשר הנקבה מטילה את הביצים בעוד הזכר נשאר מחובר אליה.
התטולה מורכבות מכ-500 עד 2000 ביצים בצורת אליפסואיד
הנימפות מתפתחות תוך 38 עד 65 ימים, מה שמאפשר לשפירית זו להתרבות במים זמניים או אפילו בבריכות שחייה.
עם זאת, נראה שהנימפות רגישות מאוד לטמפרטורה.
תוחלת החיים אינה ידועה ובשל ניידותם הגבוהה כמעט בלתי אפשרי לקבוע אותה.
הנימפות של הגלשונית הנוודת, בדומה לכל השפיריות, הן טורפות.
הן מחפשות מזון באופן פעיל ואוכלות באופן חסר הבחנה למדי כל מיני חסרי חוליות מימיים, כגון זחלי חרקים ימיים ושרימפסים קטן (Peracarida).
אפילו ראשנים ודגים קטנים משמשים מרכיב בתזונתן.
השפירית הבוגרת אוכלת בעיקר חרקים מעופפים קטנים כמו יתושים, נחילי נמלים מעופפות וטרמיטים.
אלו שפיריות בולטות מאוד; הן נצפות בנחילים מעל שדות אורז, מגרשי משחקים או שטחים פתוחים.
הן עפות ללא לאות, בתעופה נודדת אופיינית במשך שעות מבלי לנחות כלל.
מהירות התעופה שלהן היא עד 5 מטר לשנייה.
במיוחד בסתיו, הן עפות בנחילים גדולים, תוך ניצול תרמיקות.
ישנו דיווח אחד המדבר על "ענן" המכסה שטח של 34 קמ"ר.
בתעופה רגילה, אוכלוסיות האיים שומרות על גובה של 2.5 מטרים מעל הקרקע ומפסיקות לעוף בתנועות תרמיות עולות.
האוכלוסיות היבשתיות עפות בגבהים של שלושה עד ארבעה מטרים, ואינן מפסיקות לעוף גם במזג אוויר גרוע.
אלו מאי הפסחא הסתגלו והפסיקו את הרגלי הנדידה שלהם, משום שמעוף מעל הים הפתוח פירושו בדרך כלל מוות בטוח.
בעת הנחיתה, היא תופסת תנוחה אנכית.
כמו כל השפיריות, הכנפיים משוטחות במרוחק מהגוף במנוחה.
לגלשונית הנוודת יש תחום תפוצה נרחב מאוד, בין קו הרוחב 40 בערך או בתוך איזותרמה 20° (אזורים בעולם שבהם הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא מעל 20 מעלות צלזיוס), ועד בערך קו הרוחב ה-50 צפון בצפון אמריקה.
באירופה יש תצפיות מזדמנות בלבד של המין, כאשר מקור התצפיות המהימנות עד כה בעיקר מהים האגאי ומהיבשת הסמוכה.
תצפיות במין זה מאנגליה או צרפת מוטלות בספק וייתכן שנובעות מהגעת פרטים עם משלוחי בננות.
הסבר למיעוטו באירופה של מין נפוץ זה הוא אפקט המחסום של הסהרה, אשר מייצר רוחות שליליות, כמו רוחות שירוקו אשר יובשן הופך את מעבר השפיריות לכמעט בלתי אפשרי.
הגעתן לאזורים הסובטרופיים והטרופיים חופפת לאזור ההתכנסות הבין-טרופי.
ראיה נוספת להעדפתן לרוחות לחות היא שהגלשונית נודדת לטמיל נאדו בדרום-מזרח הודו רק לאחר המונסון השני, אשר מביא את הגשם לאזור זה.
בשאר הודו, לעומת זאת, הן מגיעות עם המונסון הראשון שמייצר גשם.
תצפיות ועדויות איזוטופיות יציבות מצביעות על כך שהם נודדים מהודו או מעבר לה לאפריקה מעבר לים הערבי.
תצפית שנערכה לאחרונה מעידה על כך שהמסע עשוי להתחיל במזרח החל ממגהלאיה שבהודו.
הרוחות במהלך הנדידה מהודו ליבשת אפריקה אינן חזקות כמו הרוחות הסומליות, ולכן ישנן מספר עצירות ביניים בדרך באיים המלדיביים, סיישל ומוזמביק.
במהלך המסע חזרה, נחילים נודדים מתחילים להגיע לחוף המערבי של הודו ממאי ואילך, רוכבים על הרוחות החזקות של סומליה, ומשלימים את המסע מאפריקה להודו, המשתרע על פני כ-3000 ק"מ במעוף רציף.
זוהי השפירית אשר מגביהה מעוף יותר משאר השפיריות, היא תועדה ברום של 6,200 בהרי ההימלאיה.
היא הייתה גם מין השפיריות הראשון שהתיישב מחדש באטול ביקיני לאחר הניסויים הגרעיניים שם.
יתר על כן, זהו מין השפיראי היחיד באי הפסחא.
נראה כי פרטים אלה מהווים מאגר גנטי קטן, שמקורו באוכלוסיות היבשתיות, אשר יוצר אט אט טקסון חדש באמצעות סחף גנטי.
המין אינו יכול לחרוף באזורים קרים יותר כמו דרום אוסטרליה ודרום קנדה, ולכן האוכלוסייה שם מתחדשת מדי שנה על ידי פרטים נודדים חדשים.
על פי מחקר שנערך לאחרונה על ידי ביולוגים באוניברסיטת ראטגרס בניוארק, מין שפירית זה הוא החרק הנודד למרחקים הארוכים ביותר הידועים בעולם.
נתונים גנטיים שנלקחו משפיריות ברחבי העולם מצביעים על כך שחרקים קטנים אלה עוברים מרחקים עצומים כדי להזדווג וכך יוצרים מאגר גנים עולמי.
מחקר נוסף הגיע למסקנה שלמין יש אוכלוסייה פאנמיקסית כמעט עולמית.
מידול של תעופת שפיריות, עתודות אנרגיה ומהירויות רוח באוקיינוס ההודי מצביע על כך שהגלשונית הנוודת מבצעת את הנדידה הרציפה הארוכה ביותר הידועה בהשוואה לגודל גופו בכל ממלכת החי.
באופן ספציפי, נתיב הנדידה המתואר ממאלה, האיים המלדיביים, לקייפ האפון, סומליה, הוא באורך של יותר מ-2500 ק"מ וכולל מסע של 50.7 מיליון אורכי גוף של שפירית ללא כל אפשרות לעצור למנוחה.
בדומה לשמה בעברית, השמות העממיים באנגלית הם "wandering glider" ו-"globe skimmer", ומתייחסים להתנהגות הנדידה שלה.
גם פירוש השם הגרמני Wanderlibelle הוא "שפירית נודדת".
בהונג קונג, שמה מתורגם כ"שפירית טייפון" מכיוון שהיא מגיעה עם או זמן קצר לפני הגשם העונתי.
השם היפני הוא ウスバキトンボ (usubaki-tombo) שמתורגם כ"שפירית צהובה עם כנפיים עדינות".
באופן דומה, השם הדרום קוריאני הוא '된장잠자리' (שמתורגם כ"שפירית דונג'אנג") משום שצבעה דומה לדונג'אנג, משחת שעועית קוריאנית.
בשם המדעי Pantala flavescens, משמעות שם הסוג Pantala היא "כולה הכנפיים", המרמז על כנפיה הגדולות והארוכות.
שם המין הספציפי flavescens מגיע מלטינית, ומשמעותו "צהבהב", בהמתייחס לגוון הזהוב הייחודי שלה.
המין תואר לראשונה בשנת 1798 תחת השם Libellula flavescens על ידי פבריציוס.
התיאור הראשון של ההולוטיפ נמצא במוזיאון הזואולוגי של אוניברסיטת קופנהגן, שנלקח מנקבה שנאספה מהודו.
בשנים שלאחר מכן הופיעו תיאורים נוספים עם שמות שונים.
בשנת 1805, פאליזו דה בובואה הגדיר פרט מניגריה בתור Libellula viridula.
בסביבות שנת 1823, האנטומולוג הבריטי ג'יימס דייל, בכתב יד שלא פורסם, תיאר זכר שלכאורה לכוד בנורפוק תחת השם Libellula sparing halli.
כיום הוא נמצא במוזיאון להיסטוריה של הטבע של אוניברסיטת אוקספורד.
בשנת 1839, האנטומולוג הגרמני הרמן בורמייסטר כינה זכר שנאסף בצ'נאי בשם Libellula analis (כיום באוסף הזואולוגי של אוניברסיטת האלה-ויטנברג) וזכר נוסף מברזיל בשם Libellula terminalis (כיום במוזיאון להיסטוריה של הטבע של וינה).
בשנת 1910, נוקה הבלבול כאשר ריצ'רד אנתוני מוטקובסקי זיהה שכל המינים הללו הם שמות מינים נרדפים.
תיאור שנערך ל-Sympetrum tandicola (Singh) משנת 1955 מזכר שנאסף בהימלאיה והופקד בסקר הזואולוגי של הודו, קולקטה, זוהה כשייך ל-Pantala flavescens בשנת 1973.
הגלשונית הנוודת במצב שימור "ללא חשש", כלומר זהו מין בטוח (נפוץ, יציב, בעל אוכלוסייה גדולה ותחום תפוצה נרחב) ברחבי העולם.
מעמד זה הוענק ב-30 בדצבמר 1985. בארצות הברית, יש לו את מעמד ההגנה הלאומי המקביל N5. בקנדה, לעומת זאת, הוא נמוך יותר עם N4 אשר אומר שהוא לכאורה בטוח - לא נפוץ אבל לא נדיר, אך עם סיבה מסוימת לדאגה בטווח ארוך.
אפילו ברמה זו, הוא זוכה למעמד של מין מוגן במדינות רבות בארצות הברית ובקנדה.
גלריית ווקר לאמנות היא הגלריה הלאומית של צפון אנגליה, ומאז פתיחתה בשנת 1877 מהווה את משכן האוסף האמנותי המרכזי של ליברפול.
רבות מהיצירות החשובות באוספה מוצגות בעיר במשך קרוב למאתיים שנה.
ההיסטוריה של הגלריה ושל אוספיה משקפת את מחויבות תושבי ליברפול לאמנות ואת נדיבותם של מנהיגי העיר, שדאגו להבטיח גישה ציבורית לאוספים.
שורשיה של גלריית ווקר נטועים בראשית המאה ה-19. בשנת 1819 רכש המוסד המלכותי של ליברפול 37 ציורים מאוספו של ויליאם רוסקו, עורך דין, פוליטיקאי והיסטוריון מקומי, שהיה בין הראשונים שאספו אמנות איטלקית ופלמית מוקדמת.
לאחר קריסת עסקיו של רוסקו הצילו חבריו את האוסף ופעלו לשימורו למען קידום האמנויות בעיר.
בשנת 1843 נבנתה גלריה ייעודית ברחוב קולקוויט, ובשנת 1852 התקבל בפרלמנט חוק שהתיר הקמת ספרייה, מוזיאון וגלריה ציבורית בליברפול.
מוזיאון ויליאם בראון נפתח ב־1860, ותערוכת הסתיו הראשונה של ליברפול נערכה בו ב־1871. רווחי התערוכות שימשו לרכישת יצירות לאוסף העירוני - המהלך הציבורי הראשון מסוגו בבריטניה.
בשנת 1873 הציע אנדרו ברקלי ווקר, מבשל בירה ואיש ציבור, לממן הקמת גלריה חדשה לכבוד כהונתו כראש העיר.
הוא תרם 20,000 ליש"ט לבניית הבניין, ואבן הפינה הונחה בשנת 1874 על ידי הנסיך אלפרד, דוכס אדינבורו הגלריה נפתחה ב־6 בספטמבר 1877 על ידי הרוזן ה־15 מדרבי וזכתה לביקורם של למעלה מ־300,000 איש בארבעת חודשי פעילותה הראשונים.
בין הרכישות הראשונות נמנו ציורים כ"ומתי ראית את אביך בפעם האחרונה?" מאת ויליאם פרדריק יאמס ו"דבר חלומו של דנטה" מאת רוזטי.
רכישות נוספות של יצירות מאת האמנים הפרה־רפאליטים ואמני אסכולת ניולין הרחיבו את האוסף, שצמח למאות יצירות עד סוף המאה.
בתחילת המאה ה־20 נוספו לאוסף תרומות משמעותיות מאזרחים ואצילים מקומיים, ובהן ציורים מאת ווטס, וינדוס ורודן.
בשנת 1931 נסגרה הגלריה להרחבה שנבנתה בסיוע תרומות נדיבות של תעשיינים מקומיים.
לאחר פתיחתה מחדש ב־1933 הוצגו בה עבודות של פיקאסו וגה־גנין, והאוסף הועשר באוסף הציורים של הלורד ווֵוֶורטרי, בנו של אנדרו ווקר.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימשה הגלריה את משרד המזון, והאוספים פוזרו לשמירה עד תום המלחמה.
לאחר המלחמה נמסרה לגלריה קולקציית רוסקו של המוסד המלכותי בליברפול.
בשנת 1951 נפתחה מחדש, ואליה נוספו תרומות חשובות, בהן דיוקן עצמי מאת רמברנדט ו"מולי רגליים ארוכות" מאת ג'ורג' סטאבס.
בשנות ה־50 נפתחו בסטודיו שימור ופעילות חינוכית, ובשנת 1957 נערכה תערוכת הציור הראשונה של ג'ון מורס – אירוע אמנות דו־שנתי שהפך למסורת קבועה.
בשנות ה־60 נוספו לאוסף יצירות מאת רובנס, סרה, דגה, מונה וסזאן, ונערכו תערוכות רטרוספקטיביות לאמנים פרה־רפאליטים.
בשנת 1986 הוכרה הגלריה כגלריה לאומית במסגרת "המוזיאונים הלאומיים של מרסיסייד".
בשנת 1995 צורף לאוסף אוסף וֶלד־בלנדל של רישומי מאסטרים קדומים, ובהם פטר פאול רובנס, גווידו רני ומנטניה.
לקראת סוף המאה ה־20 עברה הגלריה שיפוץ נרחב במסגרת פרויקט National Museums Liverpool Into the Future.
עם פתיחתה המחודשת בשנת 2002 הורחבו האולמות ונפתחו גלריות חדשות לתערוכות מתחלפות, כשהתערוכה הראשונה הוקדשה לצייר ג'ורג' רומני.
כיום נחשבת גלריית ווקר לאמנות לאחת הגלריות הציבוריות המרכזיות בבריטניה, והיא משלבת אוספי אמנות היסטוריים עם תצוגות עכשוויות ופעילות חינוכית ענפה.
גלשנאים או "למורים מעופפים" (שם מדעי: Dermoptera), היא סדרה במחלקת היונקים, בה משפחה יחידה, גלשניים (Cynocephalidae), בה שני סוגים, ובכל אחד מהם מין יחיד: גלשן מלאי (Galeopterus variegatus) וגלשן פיליפיני (Cynocephalus volans), וישנם גם שני מינים קדומים שנכחדו, הנמצאים בסוג נפרד.
הגלשנאים מצויים בדרום-מזרח אסיה, והם שוכני-עצים הדואים מעץ לעץ בעזרת קרומי-עור המתוחים בין ידיהם.
הגלשנאים פיתחו את שיטת הדאייה כחלק מההסתגלות לחיים בצמרות העצים, כאמצעי קל לעבור בין העצים השונים.
קרומי העור מאטים את מהירות הנפילה, בדומה למצנח, והגלשנאים אף יכולים לכוון את כיוון דאייתם.
למרות זאת, הם אינם עפים.
טעות נפוצה זו בדבר תעופתם לכאורה היא זו שהביאה לכינוי השגוי "למורים מעופפים", המכיל טעות נוספת - שכן הגלשנאים אינם קרובים כלל למשפחת הלמוריים.
משקלם של הגלשנאים נע בין קילוגרם אחד לשני קילוגרמים, ואורך גופם נע בין 35 ל-40 סנטימטרים, כשהגדול יותר הוא גלשן מלאי.
ראשם קטן, זרועותיהם דקות, זנבם בינוני, ובאופן כללי גופם רזה וקליל.
בשני צדדי ראשם עיניים המותאמות לראייה בינוקולרית טובה, ואוזניים קטנות יחסית.
אף על פי שהם חיים על העצים, הגלשנאים אינם ניחנים בכושר טיפוס טוב, ועל גבי העץ הם מתקדמים בעיקר בעזרת קפיצות קלות.
באוויר, על כל פנים, הם נעים בקלות: הגלשנאים מסוגלים לעבור בדאייה אחת עד 70 מטרים, תוך איבוד גובה מינימלי.
הגלשנאים הם בעלי-חיים ליליים וביישנים, החיים רק ביערות הטרופיים של דרום מזרח אסיה.
מכיוון שכך, יחסית מעט ידוע על אורחות-חייהם.
ידוע שהם אוכלי-צמחים הניזונים בעיקר מעלים, ענפים, פרחים, מוהל ופירות.
הטורפים העיקריים של הגלשנאים הם עופות דורסים שונים, ובייחוד העיט הפיליפיני (Pithecophaga jefferyi).
מין יחיד בסוג, גלשן פיליפיני (Cynocephalus volans)
גלשן שלג או סנובורד הוא לוח קשיח המשמש כאמצעי להחלקה על שלג, המאפשר לעומד עליו לגלוש במורד מדרון מושלג.
שלא כמו בסקי האלפיני הקלאסי, בו נעשה שימוש במגלשיים, בגלישה על סנובורד מופנה צד גופו של הגולש לכיוון ההתקדמות של הגלשן.
הסנובורד מחובר לנעלי הגולש בעזרת תופסנים (bindings).
הטיפוס הראשון של הסנואובורד המודרני נבנה על ידי ג'יק ברטון.
קיימים שני סוגים של סנובורד, סנובורד רך וסנובורד קשה.
צורת הסנובורד הרך מורכבת משני חצאי עיגול המחוברים ביניהם בשתי קשתות קעורות כלפי פנים.
כענף ספורט, סנובורד נחשב כתת-ענף של הסקי, אבל בשנים האחרונות הענף התפתח להיות ענף ספורט עצמאי ואפילו נכנס למשחקי החורף של טורניר ה-X Games כענף ספורט עצמאי.
סנובורד נכלל לראשונה בתוכנית של אולימפיאדת החורף במשחקי נאגנו שהתקיימו ב-1998.
גמא (אות גדולה: Γ, אות קטנה: γ) היא האות השלישית באלפבית היווני.
ביוונית עתיקה נהגתה כגימ"ל (IPA: /ɡ/).
ביוונית מודרנית נהגית כגימ"ל רפה בעבר (IPA: /ɣ/ – כהגיית ע'ין בערבית).
הצירוף γγ נהגה נְגְּ, כמו במילה "אנגליה".
הצירוף γκ נהגה כגימ"ל בעברית.
הצירוף γι נהגה כאות Y באנגלית.
הצירוף γου משמש לתעתוק צליל W משפות זרות.
האות התפתחה לאותיות הלטיניות C ו-G ולאות הקירילית Г.
פונקציית גמא היא פונקציה שמרחיבה את המושג "עצרת" לשדה המספרים המרוכבים.
האות גמא מסמלת את קבוע אוילר.
האות מייצגת את הקרינה האלקטרו-מגנטית המייננת – קרינת גמא.
האות גאמא היא סמל לפוטון.
האות מייצגת את מקדם ההתפשטות הנפחית של חומר.
במכניקה, בבעיית האוסצילטור ההרמוני, האות מייצגת את המקדם של הנגזרת שראשונה של המשתנה.
בגיאופיזיקה מסמלת את המפל האדיאבטי.
גמא מסמלת משקל סגולי של נוזל/חומר בתחום ההידראוליקה.
באסטרונומיה, האות מסמלת את הכוכב השלישי בעוצמתו במערכת כוכבים.
בגמרא האות משמשת (תחת הכינוי "גאם") לתיאור צורה בעלת שתי צלעות עם זווית ישרה, או כדי לתאר אורך ורוחב של חפץ ("מידת גמיו").
בהלכה, האות משמשת כדימוי לצורה ההנדסית של הזווית הישרה, לדוגמה: "הייתה עשויה כמין קשת או גאם", כלומר, עיר שנבנתה בצורה של שתי זרועות הנראות כמו האות היוונית "גאם" (הגדולה).
וכן הרמב"ם בהלכות סוכה כתב: " היו לה שתי דפנות גמורות זה בצד זה כמין גם..."
במדרש גם כן האות משמשת כדימוי לאותה צורה הנדסית, לדוגמה המרגלים ששלח משה לתור את ארץ כנען "הלכו בגבוליה באורך וברוחב כמין גאם"
האות גמא מייצגת את הרגישות של מחיר הנגזר ביחס לשינוי בערך נכס הבסיס.
"גם הוא באצילים" היא קומדיית בלט למוזיקה של ז'אן-בטיסט לולי מאת המחזאי הצרפתי מולייר.
מולייר חיבר כמה וכמה קומדיות בלט, יצירות קלילות ומשעשעות ששילבו מוזיקה ומחול ושימשו בידור למלך ולבני המעמדות הגבוהים, אולם "גם הוא באצילים" נחשבת למוכרת ביותר.
הצגת הבכורה התקיימה ב-14 באוקטובר 1670 בארמון שמבור, ונכחו בה המלך לואי ה-14 ואנשיו.
המוזיקה למחזה חוברה בידי לולי שגם שיחק את הכהן הטורקי במערכה החמישית.
הדיפלומט לורן ד'ארבייה, שנחשב למומחה ללבנט, שימש כיועץ בהעמדת "הטקס הטורקי".
המחזה תורגם לעברית על ידי נתן אלתרמן ועל ידי נסים אלוני וגם הועלה בארץ מספר פעמים.
מר ז'ורדן (Jourdain) המסורבל והטיפש להוט להיות כאחד האצילים ולקנות לו שם ומעמד.
כדי להגשים את שאיפתו זו עליו להרחיב את השכלתו, ללבוש בגדים שבאופנה וללמוד גינוני אצולה.
לשם כך הוא מביא לביתו מורים המלמדים אותו מוזיקה, מחול, סיף ופילוסופיה, ומזמין בגדי פאר אצל החייט.
בתו של מר ז'ורדן, לוסיל, אוהבת בחור פשוט בשם קליאונט, אולם ז'ורדן אינו מתיר לה להינשא לו ושואף להשיא אותה לבן אצולה.
קליאונט ומשרתו קוביל לא אומרים נואש ורוקמים תחבולה משעשעת: השניים מתחפשים לנסיך עות'מאני ומתורגמנו, באים אל מר ז'ורדן ומספרים לו על רצונו של הנסיך לשאת לאישה את לוסיל בתו.
מר ז'ורדן נותן כמובן את ברכתו לנישואים אלה, כיוון שלא יכול לצפות לבעל בעל ייחוס רם יותר מזה לבתו.
הזוג המאושר מתחתן, וקליאונט וקוביל מטבילים את מר ז'ורדן בטקס היתולי, הנאמר כולו בג'יבריש טורקי, למממושי - תואר אצולה עות'מאני שאינו אלא פרי דמיונם.
גם לבוקרות יש רגעים קודרים הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוג דרמת קאמפ קומית אשר יצא בשנת 1993. הסרט מבוסס על רומן בעל שם זהה משנת 1976 ומאת טום רובינס, אשר גם מבצע את תפקיד המספר בסרט.
את הסרט ביים גאס ואן סנט ומככבים בו אומה תורמן, לוריין בראקו, אנג'י דיקנסון, נוריוקי מוריטה, קיאנו ריבס, ג'ון הרט, רוזאן בר וריין פניקס.
לאחר הקרנת הבכורה שלו במאי 1993 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, ובגין ביקורות שליליות של המבקרים, הוחלט לערכו שנית והוא הופץ מחדש שנה לאחר מכן, במאי 1994.
הסרט מציג את סיפורה של סיסי הנקשו (אומה תורמן), דוגמנית בעלת מוטציה מולדת אשר הקנתה לה אגודלים ענקיים, אליהם היא מתייחסת בתור מתנה.
היא חיה את חייה כטרמפיסטית ובמהלך מסעיה היא מגיעה לניו יורק, שם היא מדגמנת עבור איל הון טרנסוויסט (ג'ון הרט) בעל חברה לתמרוקים ומוצרי היגיינה לנשים, המכנה עצמו "הרוזנת".
הוא סבור כי הגיע הזמן שתאבד את בתוליה ועל כן מכיר לה בחור אינדיאני צעיר (קיאנו ריבס), צייר המשתייך לבוהמה של ניו יורק.
לאחר שהיא מעבירה זמן בחברתו היא מחליטה לשוב למסעותיה בדרכים.
הנקשו מגיעה לחווה חקלאית השייכת לרוזנת ומשמשת כבית הבראה, ושם היא מתחברת לקבוצת בוקרות ובראשן לבוננזה ג'ליבין (ריין פניקס), הנמלטת מכליאת היפנים בארצות הברית, ומתאהבת בה.
הבוקרות בחווה מנהלות אורח חיים פמיניסטי והן משגיחות על זן מסוים של עגוריים הנמצאים בסכנת הכחדה ומקננים בחווה.
הסרט עוסק באופן משעשע וביזארי בנושאים כמו שימוש בסמים פסיכדליים, ריח גוף, הומוסקסואליות, התמרדות, זכויות בעלי חיים ודת.
בורוז עצמו אדוארד ג'יימס אולמוס מוזיקאי ברביקיו ריבר פיניקס צלין
גם אנו שופטים היא סדרת טלוויזיה ששודרה בטלוויזיה החינוכית בשנת 1975.
הסדרה צולמה בשחור-לבן והציגה דילמות מחיי בני הנוער.
בכל פרק בסדרה הוצג סיפור עד לנקודה שבה נדרשה החלטה, וגיבורי הסיפור אמורים להחליט על הדרך הנכונה.
הסדרה נועדה להביא למודעות של בני הנוער נושאים ערכיים, ובהם סובלנות, פתיחות וקבלת האחר, באמצעות הצגת סיטואציות המשקפות נושאים אלה.
בתום הצגת הסיפור שודר מעין "משפט" שנערך באולפן ועוסק בנושא הסרט.
פרקים, עלילה ושחקנים (רשימה חלקית)
(סדר הפרקים ברשימה זו אינו תואם את סדר הפקתם המקורי)
טרנזיסטור - שאול (אורי גבריאל) עזב את חיי הפשע, מצא עבודה ולומד להיות חשמלאי.
הוא עמל במיוחד על פרויקט הגמר שלו, הטרנזיסטור.
אולם החברים העבריינים שלו, דוד (אבי לוזיה), בנימין (ארנון צדוק) וזקדיש (מוחמד בכרי), עושים הכול כדי להכשילו.
הם מלבינים את פניו ברבים.
הם מאלצים אותו ללוות מהם כספים כדי להוציא את חברתו, נילי (יפה גבאי) לבלות.
בסופו של דבר הם שוברים את הטרנזיסטור, והוא אורב להם עם מקל, מכה אותם ונעצר על ידי המשטרה.
בפרק משחקת גם רות פרחי, בתור אמא של שאול, דני בסיס, יצחק פלג, אבשלום סלע וגם שחקנים נוספים.
מים לשניים - שני חברים (רמי קול ויוסי ספירר) אובדים במדבר, עם כלי בודד למים, לשניהם.
האחד משגיח על שתיית מכסות מים אחראיות ואילו השני מנסה לשתות את כל המים וגם מאיים, מדי פעם, על חייו של הראשון.
בסופו של דבר, החבר הבלתי אחראי שוקע בפסימיות וחדל ללכת, ואילו החבר האחראי נוטש אותו וממשיך לבדו.
ונוס - גידי (מתי סרי) הוא תלמיד לשייט מפרשיות.
הוא חוזר עם צוותו במפרשית אל המרינה, באיחור ועם מפרש קרוע.
כתוצאה מזה, מורה השייט שלו (שלום קינן) מקרקע אותו ואת צוותו למשך שבועיים.
חיימק'ה (ספי ריבלין), מנהל ביד רמה בית ספר לשייט, אומר למורה שהמורה קשוח מדי עם התלמידים.
המורה והמנהל עוברים לדבר על ניהול יום המחרת.
המורה מספר כי ביום המחרת הוא יצטרך למהר ולהירשם עם ארוסתו לנישואים ברבנות, לפני שהרבנות תצא לפגרה.
המנהל מודיע כי ישתדל להגיע מוקדם להחליף את המורה, אך הוא לא מבטיח שיצליח לעשות זאת.
בבוקר המחרת, המורה מגלה בעזרת תחזית מזג האוויר, כי הים יפסיק להיות בטוח לשייט, בשעה שתיים.
המורה מעדכן את כל הצוותים, אך לא מצליח לעדכן את צוות המפרשית "ונוס", שעדיין עוגנת במעגנה.
המנהל מאחר לבוא אך מתקשר בטלפון.
המורה מעדכן אותו במצב ובדעתו שצריך לחפש את צוות הסירה "ונוס" באופן אישי ולדאוג שהם יידעו על תחזית מזג האוויר.
המנהל מתעקש שהמורה יכול לעזוב את המקום בלי למצוא את הצוות באופן אישי, אם רק ישאיר להם פתק.
המורה משאיר פתק על תורן המפרשית ויוצא ועוזב את שטח בית הספר.
המנהל מגיע למקום ומשתמש בגידי ובתלמידים האחרים שהוא מוצא, כדי לנקות את בית הספר.
הוא מסתפק בזה שגידי אומר לו, ש"ונוס" עדיין במעגנה.
הוא לא שולח איש לחפש את הצוות של ונוס.
בסביבות השעה שתיים אחר הצהריים, מתחילה רוח חזקה.
הרוח תולשת את הפתק מתורן המפרשית "ונוס".
מעט מאוחר יותר צץ צוותה של ונוס ומפליג איתה אל הים המסוכן.
חלק מהתלמידים קופצים ממנה, אך לא מצליחים לשחות אל החוף.
תלמיד אחד יורה זיקוק דינור אל האוויר, כאות מצוקה.
המנהל קורא לצוותי משטרה ומגן דוד אדום, ויוצא לחלץ את התלמידים בסירת מנוע.
כשהמורה חוזר אל בית הספר, הוא רואה את המנהל דרך חלון האמבולנס, המפנה את התלמידים אל בית החולים.
המנהל נותן בו מבט מאשים.
קמיקזה - רמי (יורם גל), המכונה "קמיקזה", הוא בחור טוב לב, עם נטייה לסכן את עצמו בשביל אחרים.
הוא מתערב בענייניהם של זרים, בהתמדה, כדי לפתור את בעיותיהם, לפי ערכיו שלו.
הוא מנסה להוציא בחורה זרה (רונה חיון) ממעגל הזנות ומסתבך עם עבריינים.
הם דואגים להעליל עליו עלילות שווא ולגרום לפיטוריו מהעבודה.
הם גם נותנים לו מכות ושוברים ציוד של מקום עבודתו, כך שעם פיטוריו, הוא זה שצריך לשלם פיצויים גבוהים למקום עבודתו.
שחקנים נוספים: מיקי רונן, מוטי שירן, אלי אסואד, מאיר צורף.
העיתון - מנהל בית ספר חקלאי (יעקב אלפרין) מטיל על תלמידו, מיקי (דליק ווליניץ), לנהל את עיתון בית הספר.
המנהל נותן הנחיות כלליות לזה, שרוח העיתון צריכה לשקף את רוח בית הספר, ושצריך להקפיד על זה בכתיבה.
מיקי מראיין את ראש מועצת התלמידים, וזה מספר לו, שהמנהל מכתיב למועצת התלמידים כל דבר, לא נותן לה לקבל שום החלטה חשובה והופך אותה לקישוט.
חבריו של מיקי מנסים לשכנע אותו לא לכתוב בעיתון כזה דבר, אולם הוא מחליט כן לכתוב.
המנהל קורא את הטיוטה המודפסת וסוגר את העיתון.
שחקנים נוספים: רבקה נוימן, יוסי בוקובזה.
ידיעה שגרתית - יעקב גיל (שי שוורץ) הוא עיתונאי גיבור מלחמת יום הכיפורים, שמשתעמם מכתיבת ידיעות שגרתיות.
הוא פונה לעורך, נתן ראובן (מישא אשרוב), בבקשה שישלח אותו למקומות עם מידע מסעיר.
העורך לא נענה לבקשתו ודורש ממנו לראיין את גדעון הזקן (אברהם בן-יוסף), לצורך ידיעה שגרתית וקטנה לרגל יום העצמאות.
גדעון הזקן נחשב לשותפו השקט של גיבור לאומי מסוים, שנפטר זה מכבר.
אותו גיבור, משמש בידי רבים לדוגמה ולמופת התנהגותי.
תחילה, גדעון הזקן מסרב לדבר.
בסופו של דבר גדעון מגלה, כי סיפור הגבורה של הגיבור הוא סיפור בדוי.
עורך העיתון מסרב לנפץ את המיתוס הלאומי והעיתונאי מתפטר.
חיה שחר משחקת את אשתו של העיתונאי, שגם היא מפצירה בו לוותר על ניפוץ המיתוס.
מסיבת גיוס - מועדון חברתי של נוער, שפרש מהלימודים ועובד, מתכונן למסיבת הגיוס לצבא, של שניים מחבריו.
אל המועדון מגיעה, תחילה בלווית אמה, נערה חדשה, בשם שולה, שלבושה בסגנון המוני ואינה עובדת.
הנערים לא מוכנים לקבל אותה בטענה שהיא מסתובבת עם עבריינים ושהיא תוציא להם שם רע, אולם המדריכים כופים את נוכחותה על הכלל.
שולה מתבררת כחברה סבירה במועדון, אך היא גורמת לבחורות נוספות מהמועדון ללכת איתה לדיסקוטקים ולהכיר עבריינים.
אחת מהנערות האחרות פורשת מעבודתה בעקבות שולה ומאמצת את אורח חייה.
חברי המועדון שוב דורשים מהמדרכים, ששולה לא תהייה חברה במועדון והמדריכים שוב מסרבים.
כתוצאה מזה, כמעט כל חברי המועדון עוזבים את המועדון.
מסיבת הגיוס נחגגת במועדור ריק.
שחקנים: לינדה ברון, אורה שריון, דידי לוקוב, בני זאדה, בני תורתי, אורנה פאר, חוה קאופמן, סיגל מנדלביץ, אבי בן-שטרית, מוטי שירין, נפתלי קדוש, דורית עמיר, אברהם שרעבי, מזל פלח, משה טוטונג'י, אלה שוחט.
ענת ואריק - ענת הסטודנטית ואריק טכנאי הטלפונים מתאהבים זה בזה ועוברים לגור ביחד.
חברו של אריק, בני, כבר כמעט חדל לראות אותו מרוב שאריק עסוק עם ענת.
אולם, לאט לאט מתגלעות בעיות ביחסי הזוג.
ענת הסטודנטית לומדת עד מאוחר בלילה ואריק חש בודד וזנוח.
בני מפתה את אריק להכיר מאהבת.
שחקנים: גליה גופר, שמעון קריסטל, יפה גבאי, שמעון כהן, רוני דותן.
מלכת יופי - שמעון (יהודה מור), סטודנט לאלקטרוניקה, עוזב את חברתו, חוה (אירית שטיינברג), שאותה הכיר בצבא.
הוא עוזב אותה בשביל אחותה היפה ממנה, דינה (אילנה גרף), שעדיין לומדת בתיכון.
ליבה של חוה נשבר והיא כותבת לו מכתבים כדי להסביר לו את זה, אך היא אינה שולחת אותם.
דינה זוכה בתחרות מלכת היופי של המועצה המקומית.
היא חולמת על קריירה בתחום ומסתובבת עם צלם האופנה, דידי (יוסי יבלונקה).
היא רוצה חיים טובים יותר משל אמה (רבקה גור) ומשל הוריו (חנה ריבר, רולף ברין) של שמעון.
חיים יותר טובים מחיי עקרת הבית, שצפויים לחוה.
שמעון רואה שדידי שולח ידיים לדינה ומזהיר אותו שיצלם את דינה רק בצניעות.
כתגובה, דידי לועג לשמעון, על זה ששמעון, כביכול, לא רוצה להיות בן זוג של אשת קריירה, אלא רק של עקרת בית.
בהמשך, דידי אכן לוחץ על דינה להצטלם גם בעירום, והיא עושה זאת.
דינה מתכוננת לטקס מלכת היופי של ישראל.
שמעון מגלה שהיא גם מצטלמת בתמונות עירום.
שמעון לוחץ עליה לעזוב את תחום הדוגמנות והיא מסרבת.
הוא עוזב אותה ומנסה לחזור אל חוה.
בפרק משחק מני פאר את עצמו, כמנחה תחרות יופי של המועצה המקומית.
קולו של חיים יבין נשמע בדיווח מטקס מלכת היופי של ישראל, שבפרק.
מוזיקה לחבורת רחוב - שלמה (שלום שמואלי), שמוצאו מזרחי, התקבל לתיכון יוקרתי, שבו רוב התלמידים אשכנזים.
בסופו של דבר, שלמה כנראה גם גורש מאותו בית ספר או עזב אותו.
שכניו של שלמה משחקים כדורגל ושוברים לו חלון בטעות.
הם לא מעריכים את תגובתו הקשה למקרה.
שלמה נזכר במשבר בבית הספר היוקרתי.
המשבר החל כשהוא ושני תלמידים נוספים, נעמה (רונית נטע) ורוני (דורון סופר) השתעממו בקונצרט בבית הספר, ויצאו ממנו.
נעמה ורוני שברו בטעות פסל יקר, שהוצב באופן רופף במסדרון.
נעמה ורוני מעלילים עליו, שהוא שבר את הפסל וכלל התלמידים מחליטים "ללכת לקראת שלמה", "לעשות לו טובה" ולמרות "הבעיות שלו", להגן עליו ולקחת אחריות קולקטיבית על שבירת הפסל.
שלמה מחליט לקחת אחריות אישית על שבירת הפסל, בטיעון שנמאס לו מהצביעות של התלמידים, שיושבים להקשיב לקונצרטים, שמשעממים את כולם.
הוא מודה בשבירה בפני המנהל (חיים שנער), שמתייחס לשבירת הפסל בחומרה רבה מאוד.
שחקנים נוספים: אהרון קאופמן, ענת יקיר, יורם דותן.
תעודת זהות - יאשה (אלכסנדר דולינוב), הוא עולה חדש מברית המועצות, שלא מוצא את מקומו בחברה הישראלית ומתכנן לרדת לארצות הברית.
יאשה מאוהב בנורית (רחל דיין), אחות של חלל מלחמת יום הכיפורים ורוצה שהיא תהגר איתו לאמריקה.