tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
1. מדד תוחלת חיים צפויה (LEI), שמתבסס על תוחלת החיים בלידה =
מדד ממוצע של שנות לימוד (MYSI)=
מדד שנות לימוד צפוי (EYSI)=
מדד הפיתוח האנושי ("HDI") הוא הממוצע ההנדסי של המדדים הנ"ל, על פי הנוסחא:
LE = תוחלת החיים הצפויה בלידה.
MYS = מספר שנות לימוד ממוצע עד גיל 25.
EYS = מספר שנות לימוד צפוי החל מגיל 5.
GNIpc = הכנסה לאומית גולמית לנפש, על פי מדד שווי כוח הקנייה.
דו"ח הפיתוח האנושי משנת 2010 מספק סקירה היסטורית של מגמות הפיתוח האנושי ב-135 מדינות, הכוללות 92% מאוכלוסיית העולם.
הממוצע העולמי של מדד הפיתוח האנושי עלה מ-0.48 בשנת 1970 ל-0.68 בשנת 2010, עם הרחבה משמעותית במדדי בריאות וחינוך והכפלת ההכנסה לנפש.
מדד זה מושפע במיוחד ממדינות בעלות אוכלוסיות גדולות כמו סין והודו אבל גם כאשר מתייחסים לממוצעים ללא משקל לפי אוכלוסייה, מה שמראה את הביצועים הממוצעים של מדינות, ניתן לראות מגמות דומות של שיפור.
כמעט כל המדינות והאזורים הראו שיפור במדד הפיתוח האנושי, כאשר ההתקדמות המהירה ביותר נרשמה במזרח אסיה ובאזור האוקיינוס השקט, אחריה דרום אסיה והמדינות הערביות.
שלוש מדינות בלבד – הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, זמביה וזימבבואה – רשמו ירידה ברמת הפיתוח האנושי מאז 1970.
הדוח משתמש במדד סטייה מהצפוי (Deviation from fit) כדי להעריך את התקדמות המדינות ביחס לציפיות על בסיס HDI התחלתי.
המדינות שהתקדמו ביותר הן עומאן, סין, נפאל, אינדונזיה וערב הסעודית, כאשר חלקן אף לא נחשבות בדרך כלל לסיפורי הצלחה כלכליים, אך השיגו הישגים משמעותיים בתחומי חינוך ובריאות.
הדוח מדגיש כי ההתקדמות בפיתוח אנושי אינה תמיד מתואמת עם הצמיחה הכלכלית בלבד, וכי מדינות רבות השיגו שיפור ניכר ברמת החיים ובמדדים החברתיים גם ללא קפיצה משמעותית בהכנסה לנפש.
המדינות המובילות מגוונות לא רק מבחינת האזור שלהן אלא גם באופן השגת ההצלחה שלהן.
צמצום פערים בין מדינות עניות לעשירות
מדד הפיתוח האנושי מצביע על מגמה של צמצום הפער בין מדינות עניות לעשירות בתחומי הבריאות, החינוך וההכנסה.
בין 1990 ל-2010, הפער במדד הפיתוח האנושי הצטמצם בכ-20%, ובמדינות רבות נרשמה התקדמות משמעותית.
דוגמה לכך היא בנושא תוחלת החיים - במערב אפריקה, ב־1970 אדם שנולד בגמביה יכול היה לצפות לחיות עד גיל 41, לעומת 74 בנורווגיה; ב-2010 תוחלת החיים בגמביה עלתה ל-57, בעוד שבנורווגיה היא עלתה ל-81, מה שמצמצם את הפער ביותר מרבע.
גם במדינות כמו מאלי, נפאל ועומאן היו עליות ניכרות ב-HDI.
עם זאת, לא כל המדינות חוו שיפור: חלק מאפריקה הדרומית והמדינות לשעבר בברית המועצות רושמות ירידות בתוחלת החיים או ברישום החינוך.
באופן כללי, רוב המדינות המתפתחות נהנו מהתקדמות מהירה ומשמעותית במדדים בסיסיים של בריאות וחינוך.
מקום ראשון בדירוג לאורך השנים
מדד הראש (או אינדקס צפאלי, באנגלית: cephalic index) הוא היחס בין רוחבו המרבי של הראש לבין אורכו המרבי.
לעיתים מוכפל הייחס ב-100 לשם נוחות.
המרכיבים הנמדדים לצורך חישוב מדד הראש הם הרוחב המרבי של העצמות המקיפות את הראש, מעל לעצמות הרקה (מאחורי עצם הלחי), והאורך המרבי בין הנקודה הבולטת ביותר בעצם המצח (בין הגבות) ובין הנקודה הבולטת ביותר בחלקו האחורי של הראש.
המדד הוגדר בידי הפרופסור לאנטומיה השוודי אנדרס רציוס במחצית הראשונה של המאה ה-19 ונעשה בו שימוש באנתרופולוגיה פיזית לסיווג שרידים אנושיים שנתגלו באירופה.
אמינותו ותועלתו של המדד עורערו בעקבות מחקריו של פרנץ בועז בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20 והיחס המתואר במדד נחשב לתוצאה של השפעות סביבתיות.
בשנת 2002 טען צמד חוקרים אשר בחן מחדש את מקורותיו של בועז באמצעות טכניקות סטטיסטיות כי צורת הראש נקבעת באופן יחסי במידה רבה הודות לתורשה.
כיום לא נעשה עוד שימוש במדד הראש לבוגרים, אלא לשם תיאור הופעה חיצונית של יחידים.
בנוסף, לא נמצא קשר בין המדד לבין התנהגות.
מאידך, עדיין נעשה שימוש במדד זה להערכת גילם של עוברים לצרכים משפטיים או למעקב הריון, תחום בו הבדלים בצורות גולגולת שונות בין אוכלוסיות שונות עדיין נחקר.
לפי הערכים של מדד הראש מוגדרות הקטגוריות הבאות:
"דוליכוצפאליים" (dolichocephalic), או "מאורכי ראש": ערך קטן מ-75% בקרב נשים ומ־65% בקרב גברים.
"מזוצפאליים" (mesocephalic), "מזוקרניאלים" (mesocranial), או "ראשים בינוניים": הערך בתחום שבין 75% - 80% בקרב נשים ובין 65% - 75% בקרב גברים.
"ברכיצפאליים" (brachycephalic), "ברכיקרניאלים" (brachycranial), או "קצרי ראש": הערך גדול מ-80% בקרב נשים ומ־75% בקרב גברים.
ברפואה, מדד הזהב היא בדיקת אבחון הנחשבת למדויקת ביותר בנמצא לקביעת קיומה של מחלה.
בהרחבה, מדד כזה יתן תמיד תשובה מדויקת לשאלה בינארית בכל תחום, לאו דווקא ברפואה.
למדד זהב תאורטי יש רגישות של 100% וסגוליות של 100% (אם אין מדד כזה הרי שהכינוי יוכל להתייחס למדד הקרוב ביותר לכך), כלומר הבדיקה תזהה את כל החולים כחולים ואת כל הבריאים כבריאים ללא תוצאות חיוביות שגויות או שליליות שגויות.
לרוב מדדי זהב אינם אפשריים או בעייתיים לביצוע במסגרת אבחון חולים.
חלקם יקרים ומורכבים לביצוע, אחרים מסוכנים וכרוכים בתהליכים פולשניים כמו ניתוחים או ביופסיות וחלקם נערכים בצורה שאינה מאפשרת טיפול יעיל כמו בדיקה הכוללת מעקב לאורך זמן או נתיחה שלאחר המוות.
את מדדי הזהב מחליפות בקליניקה הפרקטית בדיקות אבחון אחרות, מעשיות יותר, שרמת דיוקן ויכולת הניבוי שלהן מוערכות ביחס למדדי הזהב.
כאשר נמצאות בדיקות אבחון מדויקות יותר ממדדי הזהב הקיימים, הן מחליפות אותם והופכות למדדי הזהב החדשים.
מדד טריינור הוא מדד כלכלי אשר פותח על ידי ג'ק ל.
טריינור, ומודד את רמת הסיכון של תיק השקעות באמצעות בדיקת תשואת נייר הערך מעבר לתשואתו של נכס חסר סיכון, וזאת כפונקציה של הבטא של התיק.
הנחת היסוד של המדד היא תיק השקעה שאינו מפוזר בצורה מספיקה.
ככל שהתוצאה של המדד גבוהה יותר כך הקרן טובה יותר.
כמו מדד שארפ, מדד טריינור (T) אינו מכמת את הערך המוסף, אם בכלל, של ניהול תיקים פעילים.
דירוג של תיקים על בסיס מדד טריינור שימושי רק בהנחה שהתיקים הם תתי תיקים שמהווים חלק מתיק רחב ומגוון ביותר.
אם זה אינו המקרה, תיקים עם סיכון שיטתי זהה, אך בעלי סיכון כולל שונה יהיו מדורגים בדירוג דומה,
כלומר לתיק פחות מגוון בעל אותו מדד טריינור יהיה סיכון כולל גבוה יותר, הנובע מסיכון לא-שיטתי גבוה אשר אינו מתומחר בשוק.
שיטה נוספת של לדירוג תיקים הוא אלפא של ג'נסן, אשר מכמת את התשואה העודפת מעל ממוצע שוק המניות לפי המודל לתמחור נכסי הון הידוע כCAPM.
כיוון ששתי שיטות הדירוג מבוססות על סיכון שיטתי בלבד, הן ידרגו תיקים באופן זהה.
מדד מחירי הדירות הוא מדד מחירים, המחושב בטכניקות סטטיסטיות ומשתנה מזמן לזמן, אשר מיועד למדוד את השתנות מחירי הדירות בישראל.
בסיס המדד נקבע לפי מחיר הדירות הממוצע בשנת 1993. מבחינה מעשית, חשיבות המדד בכך שניתן להצמיד מחירים נקובים, למדד זה, כגון בחוזים.
המדד (בדומה למדדים האחרים) מוצג בנקודות המבטאות את היחס של רמת המחירים לרמה שנקבעה בתקופה מוגדרת (הקרויה "תקופת הבסיס") שבה רמת המחירים היא 100 נקודות.
בכל תקופה נמדדת רמת המחירים הממוצעת ומחולקת לרמת המחירים בתקופת הבסיס ומוצגת בנקודות השקולות לאחוזים המתקבלים בחלוקה זו ולא בערכים כספיים מוחלטים.
המדד מחושב על סמך נתוני המערכת הממוחשבת כרמ"ן (כרטסת מחירי נדל"ן) בשיטה ההדונית (המקובלת במרבית המדינות המתקדמות בעולם) המתגברת על בעיית שינוי האיכות המאפיינת מוצרים הטרוגניים במאפייניהם.
המדד כולל דירות חדשות ודירות יד-שנייה.
המדגם המשמש לקביעת המדד הוא העסקאות שבוצעו ב-67 יישובים עירוניים ב-9 אזורים גאוגרפיים: ירושלים, תל אביב, חיפה, גוש דן, מרכז, דרום, שרון, צפון וקריות.
המדגם אינו כולל דירות שנבנו בבניה עצמית וקבוצות רכישה.
בשונה ממדדי מחירים אחרים המתפרסמים על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, נתוני הבסיס לחישוב המדד אינם נאספים על ידי עובדי הלמ"ס, אלא מתבססים על דיווחי המוכרים לרשות המיסים.
מסיבה זו, המדד המפורסם לגבי התקופה האחרונה ולפעמים גם לתקופה הקודמת לה, הם ארעיים וצפויים להשתנות לאחר קבלת מלוא בנתונים שדווחו לרשויות המס.
נתונים אלה מדווחים על ידי המוכרים על פי החוק בטווח של 50 ימים ממועד החוזה.
המדד הוא דו חודשי והוא אינו רכיב במדד המחירים לצרכן אלא מהווה תוצר סטטיסטי חשוב נפרד.
המחירים והשינויים נמדדים בשקלים חדשים.
המדד הושפע בעבר מהתנודתיות בשער החליפין של הדולר האמריקאי.
כיום, כתוצאה מהעובדה שמחירי הדירות נקובים בשקלים השפעת שע"ח של הדולר הפכה לזניחה.
מדד העוצמה היחסית ובאנגלית (Relative Strength Index (RSI הוא מתנד (אוסצילטור) בו נעשה שימוש בשיטת הניתוח הטכני.
המתנד מראה את עוצמת המחיר על ידי השוואה בין תנודות מעלה ומטה של מחירי הסגירה של נייר הערך.
ה-RSI פופולרי משום שקל יחסית לפרש את משמעותו.
הוא פותח בשנת 1978 על ידי ולס ויילדר ופורסם בחוברת מקצועית שעוסקת במחירי סחורות עתידיות.
המונח עוצמה יחסית עשוי להתייחס גם לעוצמת נייר הערך ביחס לשוק הכולל או לענף אליו משתייך הנייר.
לדוגמה מניה שעולה ב-2% כאשר יתר השוק עולה ב-1%.
ערך זה איננו מתייחס לאבחנה זו ביחס לשוק או לענף.
עבור כל יום יחושב שינוי כלפי מעלה U או שינוי כלפי מטה D.
בכל יום שהשינוי יהיה כלפי מעלה פירוש הדבר ששער הסגירה גבוה מזה של היום הקודם.
או במצב ההפוך בו נרשמת ירידה ביחס ליום הקודם:
אם שער הסגירה היום זהה לזה של אתמול, הן U והן D שווים לאפס.
את הממוצע U מחשבים בעזרת ממוצע נע מעריכי ומשתמשים במספר ימים N כגורם החלקה, וכך גם לגבי D.
היחס בין שני הממוצעים נקרא העוצמה היחסית.
את התוצאה הזו אנו ממירים למדד העוצמה היחסית בין הערכים 0-100.
ניתן לכתוב מחדש את הביטוי כדי להדגיש את הדרך בה RSI מבטא את העלייה כיחס של העלייה הכוללת:
EMA הוא ממוצע נע אקספוננציאלי (הגדרתו ר' במונח "ממוצע נע").
EMA בדומה ל"ממוצע נע משוקלל" מתחשב גם הוא יותר בנתונים האחרונים ופחות בנתונים ה"ישנים".
ה-EMA משתמש בעיקרון בכל נתוני העבר של המחיר.
חשוב ללכת מספיק זמן אחורנית, או במקום זאת להתחיל את הנתונים ב"ממוצע נע" פשוט - ממוצע מחיר של N ימים.
ואז להמשיך עם הנוסחה הרגילה של EMA
פרשנות: ויילדר המליץ על תקופת החלקה של 14 ימים.
ויילדר התייחס לנייר ערך כקנוי ביתר אם RSI הגיע ל-70, זאת אומרת שהסוחר צריך לשקול למכור את הנייר.
במקביל, אם RSI ירד ל-30 הנייר נחשב כמכור ביתר.
העיקרון הוא שאם ישנה פרופורציה גבוהה של תנודות יומיות לאותו כוון זה אירוע קיצוני והמגמה עשויה להתהפך.
לעיתים משתמשים ברמות של 80 ו-20 וניתן לגוון בהתאם לתנאי השוק (בשוק פרי ייתכן שנעלה את הערכים כלפי מעלה).
עליות או ירידות גדולות בניירות ערך ישפיעו על RSI, אבל באותה מידה זה יכול להיות איתות קניה או מכירה שגוי.
לכן הדרך הנכונה להשתמש ב-RSI היא כמתנד משלים לאינדיקטורים טכניים אחרים.
מדד מונסל (במקור, Munsell color system) הוא דרך ייצוג (Notation) של צבע במרחב צבע תלת-ממדי בדיד, על פי שלוש תכונות: רוויה (Chroma), בהירות (Value) וגוון (Hue).
מרחב צבע זה נוצר על ידי אלברט הנרי מונסל בתחילת המאה ה-20.
אף על פי שמדדי צבע מוקדמים יותר ייצגו גוונים וצבעים על פי תכונות שונות, מונסל היה הראשון שיצר מערכת של שלוש תכונות ניצבות, שאינן משפיעות זו על זו.
מדד זה התבסס על תגובות אמפיריות ומדידות של נבחנים, ותגובותיהם לגוונים שונים.
ביסוס זה סייע לשמור על מעמדו של המדד כפופולרי וידוע גם לאחר שמדדי גוון מדויקים יותר פותחו.
מהמדדים השונים שהיו קיימים בתקופת פיתוחו של מדד מונסל, רק הוא שרד בשימוש נפוץ במאה ה-21.
ניתן להציג את מדד מונסל כשלוש קואורדינטות במרחב גלילי.
שלוש הקואורדינטות מציינות נקודה על חתך הגליל: גוון, שניתן למדוד במעלות על חתך הגליל; רוויה, שהיא רדיוס הנקודה מהמרכז; ובהירות, שהיא נקודת גובה החתך.
המרחב הוא בדיד, ומורכב מ"קוביות" בעלות צבע שונה.
בגליל תאורטי שלם, יהיו מעל 10,000 גוונים שונים.
בפועל, צורת הגליל אינה מושלמת, היות שכל גוון משיג רוויה (רדיוס) מקסימלי שונה בבהירות (גובה) שונה.
הגליל מחולק לעשרה פלחים, כל אחד מייצג משפחת גוונים מסוימת.
חמישה הם "גוונים ראשיים": אדום, צהוב, ירוק, כחול וסגול; חמישה נוספים מהווים "גוני ביניים": כחול-סגול, סגול-אדום, אדום-צהוב (כתום), צהוב-ירוק וירוק-כחול.
עשרת הפלחים מיוצגים באותיות, בהתאם לאות הראשונה של הגוון באנגלית: R,Y,G,B,P לגוונים הראשיים, ו-YR, GY, BG, PB ו-RP לגוני הביניים.
כך ניתן לחלק את מימד הגוונים לערכים במספרים טבעיים שבין 1 ל-10.
חלוקה קטנה יותר, בה כל גוון מקבל 10 תתי-גוונים, תחלק את המימד ל-100 חלקים שווים, הממוספרים במספרים טבעיים בין 1 ל-100. בערבוב כל שני גוונים, המצויים על אותו קוטר בחתך הגליל, יתקבל גוון אפור (ללא רוויה וגוון) בבהירות החתך.
מדד מונסל מציין את הבהירות על ידי חלוקת המימד שבין שחור מוחלט ללבן מוחלט לאחד עשר חלקים, הממוספרים בין 0 (שחור) ל-10 (לבן).
ביניהם תשעה גוני אפור, המסודרים באופן הדרגתי ובדיד משחור ללבן.
כך גוון המצוין כ"בהירות 2" יהיה כהה מאוד, וגוון ב"בהירות 9" יהיה כמעט לבן.
רוויה נמדדת על רדיוס הגליל, כאשר גוון המצוי קרוב יותר למרכז הגליל דומה לאפור (שהוא נטול רוויה) וגוון שקרוב יותר לדופן הגליל בוהק יותר, וקל יותר להבחין בגוונו הייחודי.
אף על פי שמתארים את מרחב הצבע של מונסל כגליל, בו לכל גוון בכל בהירות רמת רוויה מקסימלית זהה, בפועל אין הדבר כך.
הגוונים סגול סיגלית (Violet) ואדום חסומים ברוויה בבהירות גבוהה, היות שהעין האנושית מתקשה להבחין בגוונים בקצה הסקאלה של האור הנראה; בדומה, צהוב וירוק בבהירות גבוהה מגיעים לרמות רוויה גבוהות במיוחד.
לכל גוון מידת רוויה מקסימלית שונה בבהירות שונה, כך שצהוב מגיע לרוויה מקסימלית בבהירות גבוהה בלבד, וסגול בבהירות בינונית-נמוכה בלבד.
מידת הרוויה נמדדת במספרים מ-0 ומעלה, לרוב עד 12; המספרים הגבוהים יותר (ונדירים יחסית, תלויי גוון ובהירות) מגיעים ל-30. ככלל, גוונים ברוויה של מעל 20 קשים מאוד לשחזור באמצעות צבע הנמשח על עצם אמיתי, וגוונים הקרובים ל-30 לא ניתנים לתצוגה על צג LCD כלל.
הדוגמה מטה מתארת את ההבדל בין הגוונים Y צהוב ו-PB כחול-סגול.
החצי הימני של התרשים הוא משטח דו-ממדי (רוויה X בהירות) של הגוון PB בדרגה 5 (באמצע הפלח), ומראה כיצד הרוויה המקסימלית של הגוון מושגת רק בבהירות בינונית (5-6).
הצד השמאלי של התרשים מציג את הגוון צהוב 5, וממחיש כיצד הרוויה המקסימלית מושגת רק בבהירות גבוהה (7-8).
במהלך המאות ה-18 וה-19 בוצעו מספר ניסיונות לייצור מרחב צבע בדיד בשלושה ממדים, בצורות שונות.
טוביאס מאייר יצר מרחב בצורה פירמידה משולשת כפולה ב-1758, יוהאן היינריך למברט עם פירמידה בודדת ב-1772, פיליפ אוטו רונגה יצר מרחב כדורי ב-1810, ואחריו נוצרו מרחבים חרוטיים, בצורת חצי-כדור ואף קובייה זקורה על פינתה.
ככל שהמודלים התאורטיים לתיאור מרחב הצבע הפכו יותר מדויקים, ניתן היה להבחין כי אף מודל לא מייצג את כלל הצבעים הניתנים לראייה - ובנוסף, המודלים התאורטיים לא כללו מדידות אמפיריות של יכולת ההבחנה האנושית בין גוון לגוון.
מונסל יצר את מרחב הצבע במטרה להדריך אמנים צעירים באופן מדויק.
הרעיונות לגבי המדד התבססו על חלוקה לשלושה ממדים ניצבים, על מנת שגוונים לא יידרשו בשמות (כגון "אפרסק", "לילך" וכדומה, עיקרון שמונסל רשם בכתביו כ"מטופש ומטעה") אלא בנקודות ציון עשרוניות.
העבודה על מדד מונסל החלה ב-1898 והסתיימה עם פרסום "A Color Notation" ב-1905. היו מספר רב של אי-דיוקים לגבי המודל התאורטי שהוצע באטלס זה, וגרסה מתוקנת ומלאה יותר יצאה לאור ב-1929 בשם Munsell Book of Color.
לאחר סדרות של מדידות אופטיות יצאה מהדורה מחודשת בשנות הארבעים, שעיצבה את מדד מונסל כמבוסס אמפירי.
בתורת המשחקים, ערך שפלי משמש כמדד למידת ההשפעה של כל חבר על תהליך קבלת ההחלטות במשחק שיתופי.
מדד זה נקרא מדד הכח של שפלי ושוביק והוא פותח על ידי שפלי ושוביק בשנת 1954.
במשחק שיתופי נתונה קבוצה של שחקנים, ופונקציית תועלת שקובעת את השווי במשחק של כל תת-קבוצה של השחקנים (קואליציה).
משמעות השווי של קואליציית שחקנים היא התועלת של הקואליציה במשחק, אם שחקני הקואליציה יחליטו להתאגד כדי לשתף פעולה.
הבעיה היא למצוא חלוקה הוגנת של הזכייה בין כל השותפים, שתתחשב בכח המיקוח של כל שותף ושותף, שנובע מהתרומה שלו לכל קואליציה.
מדד הכוח של שפלי ושוביק הוא פונקציה המתאימה לכל משחק פשוט את ערך שפלי שלו.
משחק פשוט הוא סוג של משחק שיתופי בצורה קואליציונית בו שוויה של קואליציה הוא או 1 (קואליציה מנצחת) או 0 (קואליציה מפסידה).
משחק ייקרא מונוטוני אם לכל שתי קואליציות S ו־T, המקיימות , מתקיים
כעת, עבור משחק פשוט ומונוטוני , ועבור שחקן כלשהו ניתן לחשב את ערך שפלי: השווי של כל קואליציה הוא 0 או 1 ובהתאם תרומתו של כל שחקן לשווי הקואליציה יכול להיות 0 או 1.
תרומת שחקן לקואליציה היא 0: כאשר S קואליציה מנצחת ולכן קואליציה S יחד עם שחקן מכילה את קואליציה S.
ממונוטוניות נובע שהיא קואליציה מנצחת גם כן.
מקרה נוסף הוא כאשר קואליציה S יחד עם שחקן היא קואליציה מפסידה ולכן ממונוטוניות נובע שכל תת-קואליציה של קואליציה מפסידה היא מפסידה ולכן קואליציה S מפסידה גם היא.
תרומת שחקן לקואליציה היא 1: כאשר S קואליציה מפסידה וכאשר שחקן מצטרף אליה היא הופכת למנצחת.
כלומר, הביטוי מהנוסחה השקולה לחישוב ערך שפלי, המייצג את תרומת שחקן לקואליציה, מקבל את הערכים 0 או 1.
לכן הנוסחה השקולה לחישוב ערך שפלי הופכת לפשוטה:
כאשר בסכימה עוברים על כל הקואליציות המפסידות S שהוספת השחקן הופכת אותן למנצחות.
הבוחרים בתהליך קבלת ההחלטות יכולים להיות מוצגים כשחקנים במשחק פשוט ומונוטוני עם N שחקנים, כאשר שחקנים עם העדפות זהות יוצרים קואליציה.
שווי קואליציה יהיה 1 כאשר חברי הקואליציה הם אלה שמכריעים את תוצאת המשחק ללא קשר לבחירתם של השחקנים מחוץ לקואליציה, קואליציה כזו תקרא "מנצחת".
בדומה, שווי קואליציה יהיה 0 כאשר חברי הקואליציה לא יכולים להשפיע אפילו לא במעט על תוצאת המשחק.
בהתבסס על ערך שפלי, הסיקו שפלי ושוביק שכוחן של קואליציות לא בהכרח פרופורצינליות לגודלן.
כוחה של קואליציה או כוחו של שחקן נמדדים על פי מספר הפעמים בהן השחקן או הקואליציה הם אלה המשפיעים על תוצאת המשחק.
כאשר רוצים לקבל החלטה בנושא מסוים נסדר את כל מקבלי ההחלטות (שחקנים) מימין לשמאל לפי מידת תמיכתם בעניין.
הימני ביותר יעמוד התומך ביותר ברעיון והשמאלי ביותר יעמוד המתנגד הקיצוני ביותר.
ביניהם יעמדו כל שאר מקבלי ההחלטות לפי מידת הסכמתם.
לאחר שנסדר את כל המצביעים לפי הסדר ישנו שחקן מסוים שאם יצביע בעד, גם כל השחקנים שעמדו מימינו יצביעו בעד מכיוון שהם הרבה יותר תומכים ממנו וההצעה תתקבל.
אם שחקן זה יצביע נגד אז כל השחקנים משמאלו יצביעו גם הם נגד מכיוון שהם הרבה פחות מסכימים ממנו ולכן ההצעה לא תתקבל.
כלומר שחקן זה הוא בעצם זה שמכריע את הכף ומכאן כוחו.
כאשר יש צורך להכריע במספר נושאים מדד הכוח של שפלי ושוביק של שחקן מסוים הוא בעצם ההסתברות שהשחקן יהיה השחקן שמכריע את הכף.
ככל שההסתברות של השחקן גבוהה יותר להיות שחקן כזה זה מעיד על כוח והשפעה גדולים יותר על קבלת ההחלטות.
מדד הרעב העולמי הוא כלי סטטיסטי רב ממדי שנועד לתאר את מצב הרעב במדינות שונות.
המדד מעודכן פעם בשנה, והוא משקף את ההתקדמות והכישלונות במאבק העולמי כנגד רעב.
המדד הוכן ופותח על ידי המכון הבינלאומי לחקר מדיניות המזון (International Food Policy Research Institute, בראשי תיבות IFPR), ופורסם לראשונה ב-2006 יחד עם המלכ"ר הגרמני " Welthungerhilfe" (סיוע לרעבים בעולם).
מאז 2007 הצטרף הארגון ההומניטרי האירי "Concern Worldwide" ("דאגה לעולם כולו") לקבוצה כמוציא לאור נוסף.
מדד GHI לשנת 2009 חושב עבור 121 מדינות מתפתחות ומדינות בשלבי מעבר, מתוכן דורגו 84. הדו"ח השנתי מתרכז בכל פעם בנושא עיקרי: בשנת 2009 נבדק היחס בין רעב לשוויון מגדרי.
נושא נוסף שנבחן הוא ההשלכות של המשבר הפיננסי על מצב הרעב בעולם.
בנוסף לדו"ח GHI השנתי פורסמו דוחות נוספים.
ב-2008 פורסם דו"ח על מדד הרעב במדינות השונות של הודו (India State Hunger Index או בראשי תיבות ISHI), וב-2009 פורסם מדד הרעב המפורט על פי האזורים המנהליים של אתיופיה.
המדד מדרג מדינות בסולם של 100 נקודות, כש-0 מייצג את התוצאה הטובה ביותר ("אין רעב"), ו-100 מייצג את המצב הגרוע ביותר, אף שבפועל אף מדינה לא משיגה אחת משתי נקודות קיצון אלו.
ככל שהמספר גבוה יותר, כך מצב התזונה באותה מדינה גרוע יותר.
ערכים נמוכים מ-4.9 מייצגים "רעב בדרגה נמוכה", ערכים בין 5 ל-9.9 מייצגים "רעב בינוני", ערכים בין 10 ל-19.9 מציינים "רעב רציני", ערכים בין 20 ל-29.9 מייצגים "רעב מדאיג" וערכים מעל 30 מייצגים בעיית "רעב מדאיג ביותר".
מדד הרעב מחבר שלושה מדדים בעלי משקל שווה:
אחוז האנשים הסובלים מתת-תזונה מתוך כלל האוכלוסייה
שכיחות ילדים מתחת לגיל חמש הסובלים מתת-משקל.
אחוז תמותת הילדים מתחת לגיל חמש.
המידע ששימש להכנת המדד לשנת 2009 הוא מהתקופה שבין 2002 ל-2007 - המידע העולמי העדכני ביותר לשלושת המרכיבים של GHI.
המידע על תמותת ילדים הוא משנת 2007 והמקור הוא יוניצ"ף.
מדד GHI לשנת 2009 ומדד הבסיס של GHI לשנת 1990 שחושב מחדש אינם ניתנים להשוואה ישירה מול מדדים של GHI שחושבו עבור שנים קודמות.
דו"ח המדד לשנת 2009 מראה כיצד השתנה מצב הרעב משנת 1990 ברמת כל מדינה, ברמת האזורית וברמה העולמית.
ברמה העולמית ירד המדד העולמי בקרוב לרבע מ-20 ל-15.2 נקודות.
בהתעלם ממגמה חיובית זו, המאבק העולמי כנגד רעב קופא על שמריו ואינו משיג את יעדיו בקצב סביר.
הממוצעים העולמיים אינם מראים את ההבדלים הדרמטיים בין אזורים ומדינות.
בהשוואה למדד GHI משנת 1990 ירד מדד GHI לשנת 2009 ב-13% באפריקה שמדרום לסהרה, ב-25% בדרום אסיה, וב-32% במזרח הקרוב ובצפון אפריקה.
ההתקדמות הרבה ביותר הושגה בדרום-מזרח אסיה ובאמריקה הלטינית בהן ירד מדד ה-GHI במעל ל-40%.
אפריקה שמדרום לסהרה, ודרום אסיה שותפות לתוצאות הגבוהות ביותר למדד GHI אזורי (22.1 ו-23.0 בהתאמה), אבל המחסור במזון בשני האזורים נובע מסיבות שונות.
הבעיה העיקרית בדרום אסיה היא השכיחות הגבוהה של ילדים מתחת לגיל חמש הסובלים מתת-תזונה, שסיבתה תזונה חסרה ורמת החינוך שמקבלות נשים.
לעומת זאת, מדד GHI הגבוה באפריקה שמדרום לסהרה נובע מתמותת ילדים גבוהה ומאחוז גבוה של אנשים שכמות הקלוריות שהם צורכים נמוכה מהנדרש.
הדו"ח מראה כיצד חוסר היציבות הפוליטית וההתמוטטות הכלכלית הגבירו את הרעב במספר ארצות באפריקה שמדרום לסהרה ובקוריאה הצפונית.
השוואה בין תוצאות מדד GHI לשנת 2009 ובין הדירוג המקביל של מדד פער המגדר העולמי (Global Gender Gap Index) של הפורום הכלכלי העולמי לשנת 2008 מראה כי קיים מתאם בין רעב לבין אי-שוויון מגדרי - בייחוד חוסר שוויון בחינוך ובבריאות.
מדד הרפינדל-הירשמן הוא מדד לריכוזיות בענפים במשק, המהווה גם אינדיקטור מקובל לרמת התחרותיות בהם.
מדד הדמוקרטיה הוא מדד שנערך ומפורסם על ידי קבוצת האקונומיסט, המוציאה לאור של מגזין האקונומיסט הבריטי.
מטרת הדו"ח לנסות ולהציג מדד כמותי של רמת הדמוקרטיה ב-167 מדינות ברחבי העולם.
המדד פורסם לראשונה בשנת 2006, תחילה עודכן בכל שנה זוגית, ובהמשך החל להתעדכן בכל שנה.
המדד כולל 60 אינדיקטורים (שאלות) ביניהם עד כמה הבחירות מתקיימות באופן חופשי והוגן, רמת השקיפות והשחיתות במוסדות השלטון, חופש הביטוי והעיתונות, שמירה על זכויות אזרח, מידת האיזון בין הרשויות ועוד.
המדד לא פורסם במסגרת אקדמית, והוא לא נבדק בתהליך של ביקורת עמיתים.
כל מדינה המופיעה במדד מקבלת ציון על סולם הנע בין 0 ל-10, כאשר ציון של עשר מציין רמה דמוקרטית גבוהה.
ציונה של כל מדינה נקבע על פי שכלול של ציון ממוצע של חמש קטגוריות מרכזיות: תהליך הבחירות, תפקוד הממשל, מעורבות פוליטית, תרבות פוליטית וזכויות האזרח.
הדירוג בקטגוריות נעשה על פי 60 שאלות קבועות זהות הנענות מדי שנה על ידי מומחים.
שמות המומחים אינם מתפרסמים, זאת כפי שנוהג העיתון עם כל הכתבים המופיעים בו.
תהליך הבחירות ופלורליזם – למשל, קיום בחירות חופשיות, והענקת זכות הצבעה לכלל האזרחים.
תפקוד הממשל – למשל, האם הפוליטיקאים שנבחרים על ידי הציבור הם אלו שקובעים את מדיניות הממשלה בפועל?
אפקטיביות האיזונים ובלמים בין הרשויות הממשלתיות, ויכולת הממשל לקבל החלטות באופן חופשי, ללא כפייה מצד גורמים צבאיים, או גופים אחרים, מקומיים או זרים.
מעורבות פוליטית – למשל, מידת מעורבותם הפעילה של אזרחי המדינה במערכת השלטון - אחוז הצבעה, ייצוג מיעוטים אתניים ונשים, חברות במפלגות וארגונים פוליטיים ואזרחות פעילה.
תרבות פוליטית – למשל, החשיבות של תרבות דמוקרטית לאזרחי המדינה, בה נמדדת מידת הקונצנזוס החברתי התומך בדמוקרטיה מתפקדת, אחוז האוכלוסייה התומך במשטר צבאי, ומידת המסורת של הפרדת דת ומדינה.
דמוקרטיות מלאות הן מדינות שבהן חירויות האזרח וחירויות היסוד הפוליטיות אינן זוכות רק לכבוד, אלא גם מחוזקות על ידי תרבות פוליטית אשר מסייעת לשגשוג של ערכים דמוקרטיים.
למדינות אלו יש מערכת תקפה של בלמים ואיזונים, מערכת משפט עצמאית שהחלטותיה נאכפות, ממשלות שמתפקדות כראוי ואמצעי תקשורת מגוונים ועצמאיים.
למדינות אלה יש רק מעט בעיות בתפקוד הדמוקרטי.
דמוקרטיות פגומות הן מדינות שבהן הבחירות הוגנות וחופשיות, וחירויות אזרחיות בסיסיות מכובדות, אך עשויות להיות להן בעיות, למשל: פגיעה בחופש התקשורת ודיכוי קל של אופוזיציה פוליטית ומבקרים.
למדינות אלו יכולים להיות פגמים משמעותיים גם בהיבטים דמוקרטיים נוספים, כגון תרבות פוליטית לא מפותחת, רמות נמוכות של השתתפות בפוליטיקה וסוגיות בתפקוד הממשל.
משטרי כלאיים הם מדינות בהן מתבצעות הונאות בחירות באופן קבוע, מה שמונע מהן להיות דמוקרטיות הוגנות וחופשיות.
למדינות אלה יש בדרך כלל ממשלות שמפעילות לחץ על אופוזיציה פוליטית, רשויות משפט לא עצמאיות, שחיתות נרחבת, הטרדה ולחץ המופעלים על התקשורת, שלטון חוק לקוי, תרבות פוליטית לא מפותחת, רמות נמוכות של השתתפות בפוליטיקה וסוגיות בתפקוד הממשל.
משטרים אוטוריטריים הם מדינות שבהן פלורליזם פוליטי אינו קיים, או שהוא מוגבל מאוד.
מדינות אלו הן לרוב מונרכיות אבסולוטיות או דיקטטורות.
ייתכן שיהיו בהן כמה מוסדות דמוקרטיים קונבנציונליים, אך לאלה תהיה משמעות זעומה.
הפרות וניצול לרעה של חירויות האזרח הן דבר שבשגרה, הבחירות (אם הן מתקיימות) אינן הוגנות או חופשיות, התקשורת היא לרוב בבעלות המדינה או בשליטתן של קבוצות הקשורות למשטר, מערכת המשפט אינה עצמאית וצנזורה ודיכוי של ביקורת על השלטון הם דבר שבשגרה.
לאורך השנים 2006–2019 הממוצע העולמי הראה תנודות משתנות, שנעו על טווח הציון 5.44–5.55. ירידה משמעותית יותר החלה החל משנת 2020, בה התמודדו מדינות העולם עם מגפת הקורונה, באופן שהגביל באותה עת את חירויות האזרח עם פרקטיקות דוגמת סגרים.
במדינות רבות הייתה התאוששות של מדד הדמוקרטיה בשנת 2022, על רקע היציאה מתקופת הקורונה, אולם מדינות אחרות אימצו את ההגבלות באופן קבוע יותר.
נכון למדד של שנת 2024, המדדים של השנים 2008, 2014 ו־2015 היו המדדים בעלי הממוצע העולמי הגבוה ביותר, והמדדים בשנים 2021–2024 היו הנמוכים ביותר, כאשר זה של שנת 2024 הוא הנמוך שנמדד אי פעם.
מדד הדמוקרטיה על פי סוג המשטר
הטבלה הבאה מתייחסת לנתוני המדד משנת 2024:
סוג המשטר מספר המדינות אחוז המדינות במשטר זה אחוז מאוכלוסיית העולם תחת משטר זה דמוקרטיה מלאה 25 15.0 6.6 דמוקרטיה פגומה 46 27.5 38.4 משטר כלאיים 36 21.6 15.7 משטר סמכותני 60 35.9 39.2
אוכלוסיית העולם בנתונים אלו היא סך כל האוכלוסייה של 167 המדינות שנסקרו במסגרת המדד.
מדד הדמוקרטיה על פי אזור
הטבלה הבאה מתייחסת לנתוני המדד לשנת 2024:
אזורממוצע דירוג לשנת 2024ממוצע בזמן תחילת המדד, שנת 2006מערב אירופה8.388.60אמריקה הצפונית8.278.64אמריקה הלטינית5.616.37מרכז ומזרח אירופה5.355.76אסיה ואוסטרלאסיה5.315.44אפריקה שמדרום לסהרה4.004.24המזרח התיכון וצפון אפריקה3.123.53ממוצע כולל5.175.52
במדד של שנת 2023 עקפה מערב אירופה לראשונה את אמריקה הצפונית בתור האזור המדורג עם הציון הממוצע הגבוה ביותר (אם כי זה קרה בעקבות שיפור בדירוג במערב אירופה, אלא בירידה בדירוג של אמריקה הצפונית).
הדירוג הממוצע של אזור זה עמד בתחילת המדד על 8.60, אולם לאחר המשבר הכלכלי של 2008 ירד בחדות ל-8.45, ומאז שמר על טווח דירוג של 8.35–8.45, למעט השנים 2020 ו־2021 (דירוגי 8.29, 8.22 בהתאמה) בהם הצטרף האזור למגמת ההיחלשות העולמית במדד על רקע מגפת הקורונה.
בשנתיים שלאחר המגפה, אזור מערב אירופה הפגין את ההתאוששות המהירה ביותר מירידת הדירוג העולמית של תקופת הקורונה.
במדד רק קנדה וארצות הברית מסווגות לאמריקה הצפונית, ומאחר ששתיהן בעלות דירוג גבוה יחסית (8.69 ו-7.85 בהתאמה) אמריקה הצפונית היא בעלת ממוצע גבוה.
עד לשנת 2022 היה אזור זה בעל הממוצע הגבוה ביותר, אולם בעקבות ירידה בדירוג של קנדה, עקף אותו אזור מערב אירופה.
הדו"ח מייחס את הירידה בדירוג של קנדה להגברת הקיטוב הפוליטי במדינה וירידה באמון הציבור במוסדות המדינה – מגמות שישנן זמן ממושך גם בארצות הברית.
מאז תחילת המדד האזור שמר על רמת דירוג אחידה למדי, על טווח של 8.56–8.64, עד לשנת 2021, אז הצטרף האזור למגמת ההיחלשות העולמית וירד אל הטווח 8.27–8.37.
הממוצע מושפע באופן מהותי מהתחזקות סממנים סמכותניים במספר מדינות, ביניהן וונצואלה, אל סלוודור, ניקרגואה, בוליביה והאיטי שמוגדרת בדו"ח כמדינה בקריסה (אלו הצטרפו בתחתית הרשימה האזורית גם לקובה).
אף על פי כן, בדירוג האזורי ישנן גם מדינות שבהן נרשמת התקדמות משמעותית בדמוקרטיזציה, דוגמת קולומביה ואורוגוואי, שנמצאת במקום ה־14 בדירוג העולמי ויחד עם קוסטה ריקה שתיהן נחשבות לדמוקרטיות המלאות היחידות של האזור.
לצד שלוש מדינות אלו בראש הדירוג האזורי נמצאת גם צ'ילה.
חלק מהאתגרים העומדים בפני הדמוקרטיזציה של האזור הם בעיית הקיטוב, חוסר אמון האזרחים במוסדות השלטון, שחיתות שלטונית, ופעילותם של ארגוני פשיעה בינלאומיים.
ארגוני הפשיעה של מרכז אמריקה, שעוסקים בעיקר בסחר בסמים, גורמים לפופולריזציה של מדיניות ממשלתית של דיכוי אגרסיבי, שפוגע באיכות הדמוקרטיה באזור.
במגמות באזור מעורבות כאשר מצד אחד ישנה עליה בדמוקרטיה במדינות שונות דוגמת ארמניה ואלבניה, וירידה באחרות דוגמת בלארוס וקירגיזסטן.
אולם התמודדות איתנה יחסית עם משברים באזורי מרכז אירופה, הבלטים והבלקן מצביעים לדעת מחברי הדו"ח על נקודה חיובית.
בסך הכל מסקנות עורכי הדירוג הוא שתמונת המצב בעשור זה מצביעה על תרבות פוליטית חלשה שמקורה בשילוב נסיבות של קושי בשמירה על שלטון החוק, נורמות של שחיתות סביב מוקדי כוח, נטייה לדחייה של ערכים דמוקרטים-ליברלים, מידה של כמיהה למנהיג "חזק" שיידע לעקוף חסמים ביורוקרטים.
נסיבות אלו הן קרקע המקשה צמיחה איכותית של דמוקרטיה.
לצד זאת, בתקופת הפוסט קורונה, המאופיינת בקשיים כלכליים, ובהשפעת מלחמת אוקראינה–רוסיה על האזור, החלה מגמה חיובית יותר של מעורבות אזרחית בפוליטיקה המקומית.
מצב הדמוקרטיה באסיה תנודתי מאוד לעיתים, כאשר למשל בשנת 2019 טיפסה תאילנד 38 מקומות בדירוג, כאשר השתפרה מ-4.63 ל-6.32, ומנגד באותה השנה ירדה הודו 10 מקומות עם ירידה מ-7.23 ל-6.90. בשנת 2020 הפכו לדמוקרטיות מלאות קוריאה הדרומית, יפן וטאיוואן שהצטרפו לניו זילנד ואוסטרליה בפסגה האזורית.
בתחתית הדירוג האזורי לשנת 2023 נמצאות אפגניסטן (0.26), מיאנמר (0.85) וקוריאה הצפונית (1.08) – שהן גם בעלות הדירוג הנמוך ביותר במדד העולמי כולו.
מבחינת חלוקה לתתי אזורים, אזורי דרום אסיה ודרום מזרח אסיה הם אלו בעלי הדירוג הנמוך ביותר למדד של שנת 2023, ואף נמצאים בהתדרדרות.
לצד זאת, אזורי צפון אסיה ואוסטרלאסיה בעלי דירוג גבוה יותר ומפגינים חוסן יחסי בשמירה על הדירוג גם בעתות משבר.
באפריקה שמדרום לסהרה נפוצים במיוחד משטרים סמכותניים, כאשר משטרים סמכותניים מלאים פעילים בקרוב למחצית מהמדינות המדורגות מאזור זה.
אזורים שונים באפריקה בעלי מגמות שונות בהקשר הדמוקרטי: בראש המדד באזור זה נמצאות מאוריציוס (8.14), בוטסואנה (7.73), כף ורדה (7.65) ודרום אפריקה (7.05) – בעיקר מדינות אפריקה הדרומית ומדינות-אי, ובתחתיתו הרפובליקה המרכז-אפריקאית (1.18), צ'אד (1.67) והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (1.68) – הנמצאות שלושתן בלב היבשת.
מערב אפריקה הוא אזור שחווה התדרדרות בשנים האחרונות, שבשיאה מספר הפיכות צבאיות במדינות האזור (לצד ניסיונות הפיכה אחרות שלא צלחו).
בחלק מהמקרים סייעה להתדרדרות השפעה ממדינות חיצוניות, בראשן רוסיה, המשפיעה על מדינות רבות באפריקה.
במדד של שנת 2022 ציינו מחברי הדו"ח שיפור מסוים בתרבות הפוליטית במדינות שונות באזור, שגרמו להתנגדות ציבורית בולטת יותר למשטרים הצבאיים במדינה.
לצד זאת, ציינו שאחד האתגרים של השלטונות המקומיים הוא העדר משילות על האזורים המרוחקים מהערים המרכזיות, לצד חוסר הסכמה על לגיטימיות השלטון המרכזי על כל הטריטוריות.
בדו"ח 2023 צוין כי בשני העשורים האחרונים 25 מתוך 54 המדינות באזור חוו לפחות הפיכה צבאית אחת.
חלק מהסיבות לכך על פי מחברי הדו"ח היא תמיכה ציבורית מסוימת בהפיכה, בעקבות חוסר שביעות רצון מהפוליטיקה הממוסדת לצד עוני נרחב באזורים מסוימים.
זהו האזור עם הממוצע הנמוך ביותר.
ההתדרדרות בדירוג מושפעת בין היתר מחוסר יציבות עקבי של מספר מדינות באזור, שחלקן התדרדרו למלחמות אזרחים בשנים האחרונות, לצד חוסר התמדה והתדרדרות דמוקרטית במדינות שהחלו לעלות בציון המדד לאורך השנים, דוגמת תוניסיה והרשות הפלסטינית.
לצד זאת ישנם אתגרים אזוריים נוספים דוגמת מיליציות מקומיות, קבוצות מורדים וכוחות צבאיים של מדינות זרות הפועלים בשטחן של מדינות במשבר.
הדו"ח מציין את האדישות והציניות בציבור הרחב לגבי האפשרות לשפר את מצב הדמוקרטיה במדינה, כגורם נוסף להתדרדרות במגוון מדינות באזור.
בראש המדד באזור זה נמצאת ישראל (7.80) – המדינה היחידה באזור שנמצאת בחצי העליון של הדירוג – ואחריה תוניסיה (5.51) ומרוקו (5.04) (שלוש המדינות היחידות באזור שלא מסווגות כ"משטרים סמכותניים), ובתחתיתו סוריה (1.43), סודאן (1.76) ולוב (1.78).
המדינות שעברו את השינוי הגדול ביותר
מאז תחילת המדד, מרבית המדינות במדד עברו לאורך השנים שינויים בדירוג, כאשר בדרך כלל נשארת המדינה באותה קטגוריה בה הייתה (דמוקרטיה מלאה/דמוקרטיה פגומה/משטר כלאיים/משטר סמכותני) ובמקרים מסוימים אף משתנה סיווג המשטר.
נכון לדירוג של שנת 2023 רק בישות מדינית אחת השתנה סיווג המשטר בשתי רמות מאז תחילת הדירוג בשנת 2006: הרשות הפלסטינית שירדה מדירוג 6.01 כדמוקרטיה פגומה לדירוג של 3.47 כמשטר סמכותני.
המדינות עם השיפור הגדול ביותר בדירוג
המדינות עם הפיחות הגדול ביותר בדירוג
נכון לשנת 2022 התחומים שאחראים להורדה היחסית של הדירוג של ישראל הם חירויות הפרט (5.88), תרבות פוליטית (6.88) ותפקוד הממשל (7.86).
לעומת זאת בתהליך הבחירות ופלורליזם ובמעורבות פוליטית, ישראל מקבלת ציונים גבוהים (מעל 9 בשניהם).
נכון למדד של שנת 2023, ישראל מדורגת במקום השישי במדינות המוגדרות דמוקרטיות פגומות אחרי מלטה וארצות הברית ומעל פורטוגל וסלובניה.
עם זאת, ישראל מובילה את הדירוג האזורי של אזור המזרח התיכון וצפון אפריקה, והיא המדינה היחידה באזור זה שנחשבת לדמוקרטיה.
בשנת 2021 קיבלה ישראל את הציון 7.97 (0.03 מלהיחשב כדמוקרטיה מלאה), ודורגה במקום ה-23, הגבוה בתולדותיה, בעיקר עקב כך שממשלת בנט לפיד שיתפה את הרשימה הערבית המאוחדת בקואליציה, צעד שהעלה את הציון בקטגוריות של שיפור תהליך הבחירות, פלורליזם ותפקוד מוסדות ממשלתיים.
בשנת 2022, עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושבע בה לא חברה מפלגה ערבית, ירד הציון ל-7.93, השני בגובהו אי פעם.
כמו כן הובע בדו"ח חשש מהניסיון להעביר בכנסת את פסקת ההתגברות, שעל פי האקונומיסט עלולה לסכן את חירויות האזרח בישראל.
בדו"ח של שנת 2023 ירד הדירוג של ישראל לציון 7.8, על רקע מלחמת חרבות ברזל והמהלכים שקידמה הממשלה בנוגע לבית המשפט העליון.
מדד הידרופתיות , הוא השינוי באנרגיה החופשית המתרחש במולקולה כאשר היא עוברת מסביבה הידרופובית לסביבה הידרופילית, ומהווה הלכה למעשה מדד למידת ההידרופיליות או ההידרופוביות שלה.
כאשר המדד שלילי, משמעות הדבר היא שהמעבר הביא לשחרור אנרגיה חופשית, או במילים אחרות, שהמולקולה מתמוססת בקלות רבה יותר בסביבה החדשה בהשוואה לסביבה הקודמת.
מדד חיובי, לעומת זאת, משמעותו שכדי להעביר את המולקולה לסביבה החדשה יש להשקיע אנרגיה.
המדד מיוצג ביחידות של יחידת אנרגיה ליחידה מולרית, בדרך-כלל kcal/mol.
כל מולקולה מאופיינת במדד הידרופתיות הייחודי לה, בתנאים של סביבת מוצא, סביבת יעד ותנאים פיזיקליים מוגדרים (טמפרטורה ולחץ).
ככלל, ככל שיש במולקולה קבוצות קוטביות רבות יותר, היא תאופיין במדד הידרופתיות שלילי יותר, שכן הן יוצרות קשרי מימן רבים עם מולקולות המים של הסביבה, ואילו ככל שיש למולקולה יותר קבוצות ארומטיות, מדד ההידרופתיות שלה יהיה חיובי יותר.
למדד ההידרופתיות חשיבות רבה במחקר ביוכימיה של חלבונים ובהנדסה גנטית, לבחינת מידת ההידרופיות או ההידרופיליות של חומצות האמינו השונות, ושל רצפים שלהן.
הערכת ההידרופתיות של רצף חומצות האמינו של חלבון קרומי יכולה לסייע לחוקר להעריך את המבנה המרחבי שלו, ולקבל מושג על המכוונות בה הוא ממוקם בקרום.
מידע זה הוא רב ערך בחקר החלבונים, ולו תועלת יישומית רבה במחקר הביורפואי בפרט והביוטכנולוגי בכלל.
מדד התחרותיות העולמי מתפרסם מדי שנה, מאז שנת 2004, על ידי הפורום הכלכלי העולמי ומשמש בסיס לדו"ח התחרותיות העולמי אותו מפרסם הארגון.
המדד משלב נתונים מיקרו-כלכליים ומקרו-כלכליים וכן היבטים עסקיים של תחרותיות למדד בודד.
כלכלת שווייץ מובילה את המדד ככלכלה התחרותיות ביותר בעולם, זאת לאחר שכלכלת ארצות הברית אשר הובילה במדד במשך מספר שנים, ירדה בדירוג לאחר משבר הסאבפריים והמשבר הכלכלי העולמי של 2008 וכן לאור אי-יציבותה המקרוכלכלית.
מאז שנת 2004 המדד, והדו"ח המבוסס עליו, מדרגים את כלכלות העולם לפי יכולת התחרותיות והקדמה של הסביבה העסקית שלהן.
המדד מבוסס על מחקרים כלכליים אמפיריים ותאורטיים עדכניים והוא מכיל למעלה מ-110 משתנים, שני שלישים מהם מקורם בסקר דעות מנהלים, שליש ממקורות ציבוריים כגון מאגרי המידע של ארגון האומות המאוחדות.
המשתנים מאורגנים ב-12 נושאי ליבה, כל נושא מייצג שטח שעורכי הדו"ח רואים בו כבעל חשיבות לקביעת תחרותיות.
סקר דעות מנהלים מתבסס על מדגם של מנהלים מובילים בארצותיהם.
מספר העונים לשאלות הסקר גדל מדי שנה ובשנת 2010 הגיבו לסקר למעלה מ-13,500 מנהלים ברחבי העולם.
הדו"ח מציין כי ככל שמדינה מתפתחת, רמת השכר נוטה לטפס, וכדי לקיים את רמות השכר הגבוהות יותר, פריון כוח העבודה חייב להשתפר כדי שהמדינה תהיה תחרותית.
בנוסף, הגורמים לעלייה בפריון משתנים ממדינה למדינה בהתאם לדרגת התפתחותה הכלכלית, כך למשל, הגורמים לשיפור בפריון בשוודיה יהיו שונים מן הגורמים לשיפור בפריון בגאנה.
מדד התחרותיות מחלק את המדינות לשלושה שלבים לפי דרגות התפתחותן: מונעות-גורם, מונעות-יעילות, מונעות-חדשנות.
התקדמות בדרגות פירושה עלייה במורכבות שבפעולת הכלכלה הלאומית.
מדינות שכלכלתן מונעת-גורם מתחרות על בסיס גורם טבעי, בעיקר כוח עבודה בלתי מיומן ומשאבי טבע.
חברות במדינות אלה מתחרות על בסיס מחיר מוצריהן והן מוכרות מוצרי יסוד או סחורות, בעוד שהפריון הנמוך בהן משתקף אף ברמות שכר העבודה.
כדי לקיים תחרותיות בשלב זה של ההתפתחות הכלכלית, תחרותיות תלויה בעיקר על תפקוד יעיל של מוסדות ציבוריים ופרטיים (נושא ליבה 1), תשתיות מתאימות (נושא ליבה 2), מסגרת מקרו-כלכלית יציבה (נושא ליבה 3), ומערכות בריאות וחינוך טובות (נושא ליבה 4).
ככל שרמת השכר עולה עם התקדמות בהתפתחות הכלכלית, מדינות עוברות לכלכלה מונעת-יעילות, עת שהן חייבות להתחיל לפתח תהליכי יצור יעילים יותר ולהעלות את איכות המוצרים.
בשלב זה תחרותיות הופכת להיות מונעת יותר על ידי השכלה גבוהה והכשרה מקצועית (נושא ליבה 5), שוקי סחורות יעילים (נושא ליבה 6), שוקי עבודה יעילים (נושא ליבה 7), שווקים פיננסיים מפותחים (נושא ליבה 8), היכולת לרתום את יתרונות הטכנולוגיות הקיימות (נושא ליבה 9), וגודל השוק המקומי והבינלאומי (נושא ליבה 10).
בשלב ההתפתחות הכלכלית השלישי, כלכלת המדינה הופכת להיות מונעת-חדשנות והיא מסוגלת לא רק לקיים רמת שכר גבוהה יותר אלא אף רמת חיים גבוהה, אם העסקים במדינה מסוגלים להתחרות בשוק במוצרים חדשניים או ייחודיים.
בשלב זה, חברות חייבות להתחרות על ידי יצור מוצרים חדשים ושונים תוך שימוש בתהליכי היצור המתוחכמים ביותר (נושא ליבה 11) ובאמצעות חדשנות (נושא ליבה 12).
מתאור נושאי הליבה של המדד ניתן להבין מדוע ההשפעה של כל נושא על הדירוג במדד התחרותיות משתנה ממדינה למדינה, כפועל יוצא של שלב התפתחות כלכלתה.
לכן, בעת חישוב מדד התחרותיות העולמי, נושאים שונים מקבלים משקל שונה בהתאם לממוצע רמת ההכנסה לנפש במדינה.
המשקל היחסי שניתן לכל נושא מסביר באופן הטוב ביותר את הגידול בשנים האחרונות.
כך למשל, נושאי תחכום הליכי יצור וחדשנות (נושאי ליבה 11 ו-12) יקבלו משקל של 10% מן הציון הסופי במדינות בעלות כלכלה מונעת-גורם, בעוד שבמדינות בעלות כלכלה מונעת-חדשנות יקבלו 30%.
את הסקר בישראל מבצעת מטעם הפורום הכלכלי העולמי התאחדות התעשיינים בישראל.
הטבלה מציגה רק את 30 המדינות הראשונות בדירוג מדי שנה.
מדד השקעה או מדד תשואה כוללת הוא מדד ניירות ערך העוקב אחר ניירות הערך המרכיבים אותו ומניח כי הדיבידנדים המחולקים בו הושקעו מחדש בניירות הערך שבמדד.
כתוצאה מכך המדד אינו יורד כאשר ישנה חלוקה של דיבידנד.
וזאת בשונה ממדד מחיר אשר מתעדכן מטה בהתאם לחלוקת הדיבידנד.
דוגמה למדדים מסוג זה הם מדדי הבורסה בתל אביב כגון מדד תל אביב 35.
מדד השקעה (tracking) הוא מדד שתוכנן לשמש את המשקיעים לצורך ניהול השקעות, כלומר המשקיעים יכולים לחקות את תשואת המדד במדויק על ידי החזקה מדויקת של מרכיבי המדד.
מדדי ההשקעה המנייתיים של הבורסה מפורסמים באופן רציף במהלך יום המסחר וכוללים רק מניות שנכללות במאגרי המניות למדדים.
"מדד השקעה" – מדד המשקף את השינויים בשערי ניירות הערך הכלולים במדד בתוספת השקעה של תקבולי הדיבידנד ו/או הריביות שחילקו ניירות הערך הכלולים במדד;
"מדד GTR – "מדד Return Total Gross – מדד השקעה, המשקף את השינויים בשערי ניירות הערך הכלולים במדד בתוספת השקעה של %100 מתקבולי הדיבידנד ו/או הריביות שחילקו ניירות הערך הכלולים במדד, ללא ניכוי מס;
"מדד NTR – "מדד Return Total Net – מדד השקעה, המשקף את השינויים בשערי ניירות הערך הכלולים במדד בתוספת השקעה של %100 מתקבולי הדיבידנד ו/או הריביות שחילקו ניירות הערך הכלולים במדד, לאחר ניכוי המס המשולם בגינם;
"מדד מחיר" – מדד המשקף את השינויים בשערי ניירות הערך הכלולים במדד ללא השקעה של תקבולי הדיבידנד ו/או הריביות שחילקו ניירות הערך הכלולים במדד;
הבורסה עורכת ומחשבת שלוש משפחות של מדדי השקעה:
מרבית מדדי המניות, שהבורסה עורכת ומחשבת, הם מדדים רציפים.
מדדי תל-בונד על איגרות חוב תאגידיות (Corporate Bond Indices)
משפחת מדדי תל-בונד, שהבורסה עורכת ומחשבת, הם מדדים רציפים.
מדדי איגרות חוב ממשלתיות (Government Bond Indices)
מדדי איגרות החוב הממשלתיות הושקו בשנות ה-80 המוקדמות ומחושבים בתום המסחר לפי שערי הנעילה של איגרות החוב.
נכס הבסיס של מדדים אלה מורכב מאיגרות החוב שמנפיקה ממשלת ישראל ומאופיינות בסדרות גדולות וסחירות יחסית.
מדד השלום העולמי הוא דו"ח שמופק על ידי המכון לכלכלה ושלום (IEP) המודד את רמת השלום של מדינות העולם.
הגורמים העיקריים המשפיעים על המדד הם רמת האלימות והפשע בתוך גבולות המדינה, ורמת האיום החיצוני עליה מפני מדינות וגורמים אחרים.
המדד פורסם לראשונה בשנת 2007 ביוזמת יזם הטכנולוגיה האוסטרלי סטיב קיללי והוא הראשון המדרג 163 מדינות בעולם על פי מידת השלום והשלווה השוררים בהן.
פרסום מדד השלום העולמי נתמך בידי דמויות ציבוריות בעלות שם עולמי כגון קופי אנאן, הדלאי למה, דזמונד טוטו, מוחמד יונוס, ג'ימי קרטר ואחרים.
הניסיון למדוד ולכמת את רמת השלום והשלווה של מדינה כלשהי קשור בעיקר לרמת האלימות והקונפליקטים הפנימיים והחיצוניים שבהם היא מעורבת.
בנוסף לכך מתבצעת הערכה של רמת ההרמוניה והלכידות החברתית הפנימית שלה.
הפרמטרים השונים מעריכים את רמת הביטחון האישי בקרב האזרחים בחברה כאשר הנחת המוצא היא שרמת פשע ואלימות נמוכה, מיעוט תקריות טרור, הפגנות אלימות ומבנה פוליטי יציב, משקפות היטב את ההרמוניה החברתית והשלווה.
איסוף הנתונים מתבסס על עבודתם של מספר גופי מחקר והערכה ביניהם "" (UCDP) באוניברסיטת אופסלה בשוודיה, "" (EIU), "מרכז המידע של האו"ם לעניין פשיעה ופעילות פלילית" (UNSCT), , "" בחסות המכון לחקר מדיניות פשיעה ומשפט (ICPR) בבירקבק קולג', אוניברסיטת לונדון, "" (IISS) ו"המכון הבין-לאומי לחקר השלום בסטוקהולם" (SIPRI).
המספר הנומינלי של עימותים פנימיים וחיצוניים
מספר ההרוגים כתוצאה מעימותים חיצוניים
מספר ההרוגים כתוצאה מעימותים פנימיים
רמת הארגון של העימותים הפנימיים
אופי יחסי החוץ של המדינה עם שכנותיה
כמות הפליטים והעקורים ביחס לכלל האוכלוסייה
כמות מעשי הרצח לכל 100,000 איש
כמות האסירים לכל 100,000 איש
מספר אנשי משטרה וביטחון פנים לכל 100,000 איש
רמת ההוצאה הצבאית ביחס לתל"ג
מספר אנשי כוחות הביטחון השונים
מספר כלי הנשק הקונבנציונלים שיובאו לכל 100,000 איש
מספר כלי הנשק הקונבנציונלים שיוצאו לכל 100,000 איש
רמת התמיכה הכספית של המדינה בכוחות שמירת השלום של האו"ם
כמות כלי הנשק הכבדים והגרעיניים
קלות הגישה של אזרחים לנשק קל.
מדדים נוספים לבחינת רמת השלום והשלווה במדינה אשר לא מובאים בחשבון אך בעלי משמעות והשפעה מהותית עליה הם:
רמת המשילות והתפקוד של גורמי הממשל השונים
רמת האמונה הדתית של התושבים ושילובה בחיים הלאומיים
הממצאים העיקריים העולים ממדד השלום והשלווה העולמי הם:
קיים מתאם חיובי בין רמת השלום והשלווה במדינה מסוימת לבין רמת ההכנסה, ההשכלה, והלכידות החברתית בקרב אזרחיה.
במדינות שבהן שוררת רמה גבוהה של שלום ושלווה מתקיימת גם רמה גבוהה של שקיפות שלטונית ורמה נמוכה של שחיתות.
מדינות המתאפיינות ברמה גבוהה של שלום ושלווה הן בדרך כלל קטנות, יציבות ומהוות חלק מברית אזורית.
על פי הדוח משנת 2023 המדינה שבה רמת השלום והשלווה היא הגבוהה בעולם היא איסלנד, והיא שומרת על מעמדה זה ברציפות מאז 2008. אחריה בדירוג דנמרק, אירלנד, ניו זילנד, ואוסטריה.
ארצות הברית מדורגת במקום ה-131, וישראל במקום ה-143. המדינה שמדורגת הכי נמוך היא אפגניסטן, שמדורגת במקום ה-163 ומעליה תימן וסוריה שמדורגות במקום ה-162 וה-161 בהתאמה.
הדו"ח משנת 2025 מדרג במקומות הראשונים את איסלנד, אירלנד, ניו זילנד, אוסטריה, שווייץ, סינגפור, פורטוגל, דנמרק, סלובניה ופינלנד, ואילו בסוף הרשימה נמנות רוסיה, אוקראינה, סודאן, קונגו, תימן, אפגניסטן, סוריה, דרום סודאן, ישראל ומאלי, כאשר ישראל התדרדרה למקום ה-155 מתוך 163 המדינות הנכללות במדד.
לטענת האקונומיסט, המדד מוטה לטובת מדינות אשר רמת ההוצאה הצבאית שלהן נמוכה מאוד או לא קיימת כלל, וזאת מכיוון שמדינות אחרות הדואגות לביטחונן, ולשם כך מקיימות רמת הוצאה צבאית גבוהה יותר.
האקונומיסט טוען עוד יש לתת משקל בעיקר למגמות המדד בהקשר של רמת השלווה במדינה כלשהי.
ביקורת נוספת היא שהמדד אינו משקלל אלימות נגד נשים וילדים, ובכך מטה כלפי מעלה את מיקומן של מדינות דוגמת מצרים וסין.
לעומת זאת פרופסור ג'פרי זאקס משבח את פרסום המדד אשר מסב את תשומת לב העולם לבזבוז המשאבים הנובע מעימותים אלימים, אשר יכלו להיות מופנים לקידום החינוך, הבריאות, מניעת עוני, ושמירה על משאבי הטבע והסביבה.
מדד האנטישמיות בעולם הוא מדד שיצרה הליגה נגד השמצה, למדידת קיומה ועוצמתה של האנטישמיות ברחבי העולם, וחלוקתה על פי מדינות, דתות, גילים ועוד.
בשנים האחרונות ערכה "הליגה נגד השמצה" סקרים מקיפים למדידת האנטישמיות באירופה, בארצות הברית ובשאר העולם.
המדד העולמי הראשון פורסם במאי 2014 ועל פיו, כרבע מאוכלוסיית העולם היא בעלת דעות אנטישמיות (על פי הגדרת החוקרים).
כמחצית המוסלמים בעולם וכרבע מהנוצרים הם אנטישמיים לפי הגדרה זו.
בקרב תושבי יהודה ושומרון ורצועת עזה שוררת האנטישמיות הנרחבת ביותר (93%) ומיד אחרי כן עיראק (92%) ומדינות אחרות במזרח התיכון.
בשוודיה, הולנד, הפיליפינים ולאוס יש הכי פחות בעלי דעות אנטישמיות (עד 5% מהאוכלוסייה בלבד).
הסקר הכלל עולמי הראשון אי פעם למדידת עוצמתה של האנטישמיות, נערך על ידי הליגה נגד השמצה במשך כשמונה חודשים, החל מיולי 2013 ועד פברואר 2014, בקרב כ-53,000 בני אדם בוגרים, דוברי 96 שפות שונות ב-102 מדינות וטריטוריות בעולם.
שיטת המחקר התבססה על הצגת 11 סטריאוטיפים יהודיים, אשר נחשבים לנפוצים בקרב אנטישמיים לדעת עורכי המחקר, בפני כל נשאל.
מי שהשיב לגבי לפחות שישה מההסטריאוטיפים הללו, "שהם קרוב לוודאי נכונים", הוגדר על ידי עורכי המחקר, אנטישמי.
הסטריאוטיפים הנחשבים אנטישמיים שהוצגו בפני הנשאלים היו:
היהודים נאמנים לישראל יותר מאשר ל-(שם המדינה הספציפית בה גר אותו נשאל).
ליהודים יש יותר מדי כוח בעולם העסקים.
ליהודים יש יותר מדי כוח בשוקי ההון הבינלאומיים.
ליהודים לא אכפת מה קורה למי שאיננו משלהם.
ליהודים יש יותר מדי שליטה על ענייני העולם.
אנשים שונאים יהודים בגלל האופן שבו היהודים עצמם מתנהגים.
היהודים חושבים שהם טובים יותר מאנשים אחרים.
ליהודים יש יותר מדי שליטה על ממשלת ארצות הברית.
ליהודים יש יותר מדי שליטה על התקשורת העולמית.
היהודים מדברים יותר מדי על מה שקרה להם בשואה.
היהודים אחראים למרבית המלחמות בעולם.
יצוין כי היו גם מי שביקרו את שיטות המחקר של עורכי הסקר המסיבי של הליגה נגד השמצה.
למשל, נטען כנגדם כי הגבול לציון מי שאינו אנטישמי, לעומת מי שהוגדר על ידם כאנטישמי, הוא דק מדי.
וכי מי שהשיב בחיוב לגבי חמישה מהסטראוטיפים הנ"ל איננו אנטישמי באמת וההבדל בינו לבין מי שהשיב בחיוב על שישה מהם, אינו בהכרח כה משמעותי.
מבקר אחר, חוקר השואה מנפרד גרסטנפלד, תהה מדוע לא הוכנס ולו סטראוטיפ אנטישמי אחד הקשור בישראל.
גרסטנפלד היפנה למחקרים אשר הציגו בפני נשאליהם סטראוטיפ אנטישמי שכזה - "ישראל מנהלת מלחמת השמדה כנגד הפלסטינים".
הוא טען, שלו היו מציגים גם כאן סטראוטיפ מסוג זה, היה מדד האנטישמיות באירופה עולה בהרבה.
תוצאות המחקר הראו ש-26% מבני האדם הבוגרים ברחבי הגלובוס הם בעלי דעות אנטישמיות.
האזור בו נמצאה האנטישמיות הרבה ביותר הוא אזור המזרח התיכון וצפון אפריקה, אשר כ-74% מתושביו הם אנטישמים לפי הסקר, בעוד שבאוקיאניה ואמריקה נמצאו הכי פחות אנטישמים.
האוכלוסייה שנמצאה האנטישמית ביותר היא אוכלוסיית הרשות הפלסטינית, עם כ-93% מהתושבים שמוגדרים אנטישמים על פי הסקר.
המדינה הלא-ערבית האנטישמית ביותר היא טורקיה.
המדינה האנטישמית ביותר מחוץ למזרח התיכון וצפון אפריקה היא יוון, אשר לפי המחקר כ-69% מתושביה הם אנטישמים (בדומה לטורקיה), בעוד שהמדינה הכי פחות אנטישמית במזרח התיכון וצפון אפריקה היא איראן, שבה רק 56% אנטישמים.
המדינה האנטישמית ביותר באירופה, אחרי יוון, היא בולגריה (44%).
בשתי המדינות הללו יש מעט מאוד יהודים, כ-5,300 ביוון וכ-5,500 בבולגריה.
כ-49% מהמוסלמים בעולם הם אנטישמים, ואילו בקרב הנוצרים 24% הם כאלה (יותר בקרב הנוצרים האורתודוקסים ולאחריהם הקתולים ופחות בקרב הפרוטסטנטים).
קצת פחות אנטישמיות נמצאה בקרב הינדים (כ-19%), בודהיסטים (כ-17%) וחסרי דת (כ-21%).
צעירים יותר נוטים להיות פחות אנטישמיים מהמבוגרים, אף כי ההבדל איננו דרמטי מדי.
לגברים יש נטייה קלה להיות יותר אנטישמיים מאשר נשים.
משכילים נוטים להיות פחות אנטישמיים מפחותי ההשכלה, אבל במזרח התיכון וצפון אפריקה יש היפוך של התופעה ודווקא המשכילים יותר, הם גם היותר אנטישמיים.
היכרות עם יהודים מפחיתה כנראה את האנטישמיות, אף כי לא במידה רבה - במדינות בהן יש אוכלוסייה יהודית גדולה יותר, נמצאה מעט פחות אנטישמיות מאשר במדינות בהן יש פחות יהודים.
כ-38% מאוכלוסיית העולם מפריזים מאוד במספר היהודים וסבורים שהם מהווים יותר מעשרה אחוזים מהאנושות, כאשר בפועל חלקם היחסי נמוך מ-0.2%.
להלן טבלאות המציגות את מדד האנטישמיות בכל אזור בעולם (הנתונים נכונים לשנת 2014):
זמן קצר לאחר פרסום תוצאות הסקר, התקשר ראש ממשלת יוון אנטוניס סאמארס, לאברהם פוקסמן יו"ר הליגה נגד השמצה וביקש להיפגש עמו, לאור תוצאות הסקר, המראות כי יוון היא המדינה האנטישמית ביותר באירופה.
בראשית יוני 2014 נפגשו השניים ולדברי פוקסמן ביקש ממנו סאמארס לפתח יחדיו תוכנית פעולה נגד אנטישמיות ואולי אף ליצור מערך פנים ארצי לחינוך אזרחי המדינה בנושא.
מדד המחירים לצרכן בישראל מקורו ב"מדד המחירים לצרכן בארץ ישראל", שפורסם בתקופת המנדט הבריטי משנת 1922. הוא מחושב על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ומפורסם מדי חודש (עבור החודש הקודם).
הזמן, התפתחה ולוּטשה שיטת חישוב המדד והשימוש בו התרחב מעבר לתחום מדידת האינפלציה גם לתחום יחסי העבודה (תוספת יוקר, עוד מתקופת המנדט והסכמי שכר), הצמדה של התחייבויות כספיות ומיסוי.
ההודעה על מדד המחירים מתפרסמת מדי חודש (עבור החודש הקודם) ב-15 בחודש בשעה 18:30. אם ה-15 בחודש חל ביום שישי/ערב חג או שבת/חג, ההודעה מתפרסמת ביום שישי/ערב חג בשעה 14:00.
מדד המחירים לצרכן מודד את אחוז השינוי שחל במשך הזמן בהוצאה הדרושה לקניית "סל קבוע" של מוצרים ושירותים, שמחיריהם ניתנים למדידה סדירה.
"סל" זה מייצג את תצרוכתה של אוכלוסיית משקי הבית.
המדד משמש בעיקר להצמדות שונות, לקביעת תוספת היוקר, לתעריפי השכר ולניתוח מגמות המחירים במשק.
סל המוצרים והשירותים של מדד המחירים לצרכן מבוסס על ממצאים מסקרי הוצאות משקי הבית.
השינוי בערכו של המדד מייצג את השינוי שחל במחירי המוצרים הנכללים בסל מסוים, שנקבע אחת לתקופה.
השינוי במדד נאמד על פי שינויי המחירים לצרכן של כ-1,300 מוצרים ושירותים, שמחיריהם נאספים על ידי סוקרים, באמצעות פקידה בשטח, טלפון ואינטרנט, בכ-3,500 חנויות, עסקים ומשקי בית בכ-100 יישובים (לא כולל מדגם שכר דירה).
סל התצרוכת מורכב מ-10 תחומים עיקריים (בהם מזון, דיור, בריאות, הלבשה והנעלה, תחבורה ותקשורת, תרבות ובידור וכדומה), המורכבים מסעיפי משנה ותת סעיפים רבים.
לכל אחד מהמרכיבים יש חלק שונה במדד (המתבטא באחוזים), המבטא את האחוז מההוצאה החודשית של משפחה ממוצעת.
לדוגמה אם משקלו של סעיף הדיור הוא 252 נקודות מתוך 1000, אזי משפחה בישראל מוציאה בממוצע כ-.25.2 אחוזים מההוצאה החודשית שלה על דיור.
הואיל והרגלי הצריכה משתנים עם הזמן, הלמ"ס בונה כל שנתיים סל חדש כדי לשקף את השינויים הללו.
הצמדה: מדד המחירים לצרכן משמש בסיס להצמדה של חוזי שכר ומשכורות של עובדים, של מדרגות המס שהעובדים משלמים, של חוזים בשוק ההון (כגון: ניירות ערך, תוכניות חיסכון, הלוואות וכדומה) ושל הסכמים פיננסיים (כגון: תשלומי משכנתאות, תשלומי מזונות, פרמיות ביטוח וכדומה).
מדד ניכוי: המדד משמש להפיכת סדרות נתונים כספיים במחירים שוטפים לסדרות נתונים ראליים.
כך, למשל, השוואת הכנסותינו תאפשר לנו לדעת אם רמת חיינו השתנתה, רק אם ננטרל ממנה את השפעת המדד.
חקירת מחירים: סדרות המחירים ומדדי המחירים המפורטים של מצרכים ושירותים שבמסגרת המדד, מאפשרת ניתוח מגמות מחירים בשווקים השונים, חישובי מתח המחירים בשווקים השונים ומחקרים אמפיריים בנושא.
חישוב מדד המחירים לצרכן בישראל נערך בשלושה שלבים:
קביעת חלקם של המוצרים והשירותים השונים מסך ההוצאה, על פי ההוצאה על כל אחד מן המוצרים והשירותים בתקופת הבסיס.
איסוף וחישוב מדד מחירים לכל מוצר ושירות בנפרד.
המדדים הללו מביעים את השינוי במחיר המוצר.
עריכת ממוצע משוקלל של מדדי המחירים שחושבו (סעיף 2) בהתאם לחלקם של המוצרים והשירותים מסך ההוצאה (סעיף 1).
מאחר שמדובר במדד מחירים לצרכן, יהיה הסל מורכב ממוצרים ומשירותים הנצרכים על ידי הצרכנים שאליהם מתייחס החישוב.
השינוי בנקודות מחושב עבור כל מוצר או שירות לפי מחירו בתקופה נתונה ביחס לתקופת הבסיס, על פי המחירים שנרשמו בעסקים השונים.
חישוב המדד הכללי מתקבל כממוצע משוקלל של מדדי המחירים ומשקלם של כל המוצרים והשירותים שמחיריהם נמדדים במדד.
לעליית המדד מרמה של 100 נקודות לרמה של 110 נקודות משמעות זהה לעלייה מ-200 ל-220. לפיכך, קובעים את ערך המדד בנקודת זמן הקרויה "תקופת הבסיס".
עדכון הסל של מדד המחירים לצרכן
החל מינואר 1999, משקלות המדד מתעדכנים מדי שנתיים.
זאת בהתאם לתקנות של ארגון העבודה הבינלאומי (International Labour Organization) לעריכת מדד המחירים לצרכן, הממליצות לעדכן את סל המדד לעיתים תכופות, על מנת להקטין הטיות אפשריות במדד הנובעות משינויים בדפוסי הצריכה של האוכלוסייה.
סל התצרוכת שמחיריו נמדדים במדד המחירים לצרכן, מייצג את הרכב ההוצאות לתצרוכת של משקי הבית.
נתונים לגבי הרכב ההוצאות לתצרוכת של משקי הבית מתקבלים מסקר הוצאות משק הבית אשר נערך באופן שוטף בכל שנה.
אלה מייצגים את ההוצאות לתצרוכת של כ-2.3 מיליון משקי בית באוכלוסייה.
מרישומי ההוצאות על הסעיפים השונים, כפי שנמסרו על ידי משקי הבית שהשתתפו במדגם, חושבה ההוצאה החודשית הממוצעת למשק בית למצרכים ולשירותים שונים.
את השינויים ברמת המחירים של כל סעיף במדדים השונים אומדים על פי השינוי במחירי מדגם של מוצרים ושירותים שונים.
בחירת המוצרים במדגם נערכת לפי חשיבותם בהוצאות או בפדיון הנכללים במדד, ולפי יכולתם לייצג מגמות מחירים של קבוצות רחבות של מוצרים דומים.
מכיוון שמטרת המדד היא למדוד את השפעת השינויים במחירים על גודל ההוצאה הדרושה למשקי הבית לקיום רמת תצרוכת נתונה, הסל כולל רק מצרכים ושירותים המיועדים לתצרוכת.
מצרכים ושירותים שההוצאה על רכישתם מוגדרת כחיסכון לא נכללים בסל המדד.