tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשעת הלחימה היו בעמדה שני מפקדים ולאחר מכן מפקד אחד בלבד, אשר הגנו בגופם על האזרחים שהסתתרו במיגונית.
בעמדה זו חוסלו מספר מחבלים שניסו לחדור לבסיס וגם ממנה בסיכומו של הקרב לא צלחה חדירת מחבלים.
הצטרפות סגל הפיקוד לקרב והמרדף אחר המחבלים
סמוך לשעה 9:00 מפקד החטיבה אל"ם אלעד אדרי, סגל הפיקוד הבכיר של הבא"ח ומפקדים בכירים נוספים, הגיעו מביתם והצטרפו ללחימה בקרב.
אליהם הצטרפו בהמשך כוחות מגדודים קדם ורם, ויחד השלימו את פינוי הפצועים ואת חילוץ גופות ההרוגים, והחזירו את השליטה על הבסיס לכוחות ההגנה של החטיבה.
בשעה 14:30 הקרב על זיקים הגיע לסיומו לאחר סריקה וטיהור של כל מרחב הבסיס.
בשעות הלילה המאוחרות של 7 באוקטובר, הגיעו כוחות של חניכי קורס מפקדים וצוערי ההשלמה של חטיבת החילוץ וההדרכה, על מנת לנהל את משימת ההגנה על הבסיס.
במהלך חמש היממות שלאחר יום פתיחת המלחמה, חוליות מחבלים המשיכו להגיע למרחב ולתקוף את הבסיס.
מדי כמה שעות הגיעו המחבלים לעמדות ההגנה ההיקפית השונות וביצעו ירי מנגד וניסיונות חדירה לבסיס.
יחד עם כוחות נוספים ויחידות מיוחדות, לוחמים מחטיבת החילוץ וההדרכה יצאו למבצעי סריקה וטיהור נרחבים במרחב הבסיס והבסיסים השכנים לו כדי לאתר ולחסל את שרידי הכוח התוקף.
ב-6:30 בבוקר 9 באוקטובר 2023 הכוח הותקל לראשונה, כאשר זיהה חמישה מחבלים, שהתקדמו לעבר סבך המקיף את הבסיס כמקום הסתתרות.
לאחר מספר דקות, ממרחק של כ-10 מטרים, פתחה חוליית המחבלים באש לעבר הכוח, שהשיב באש מיידית.
צוות קיצון פלוגתי זה הגן במשך כשבועיים על המחנה ואיפשר לכוחות לנוע בתוכו וגם להמשיך לחסל אויבים.
בקרב על בסיס זיקים בבוקר 7 באוקטובר, נהרגו שבעה מחיילי הבסיס (ארבעה לוחמים ושלוש לוחמות): רס"ן מפקד הפלוגה, סרן סגנית מפקד הפלוגה, סגן מפקדת מחלקה, סגן מפקד מחלקה, סמ"ר נהג המ"פ, סמ"ר מפקדת טירונים וטוראי לוחם חילוץ והצלה.
תשעה מפקדים וחיילים נוספים נפצעו וכן אשת הרב מיכל אלון.
ב-15 בנובמבר ביקר ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בבסיס ונפגש עם המפקדים והלוחמים שלקחו חלק בקרב בבסיס זיקים, ושמע מהם על אירועי הלחימה בעמדות השונות.
קרבות קצינים וחיילים עצמאיים בשטח העוטף
סגן אלוף ירדן שוקרון, מפקדת גדוד שחר בחטיבה, הגיעה בבוקר 7 באוקטובר מביתה שבאופקים אל מפקדת מחוז הדרום שבבסיס אורים, אליו חדר כוח מחבלים גדול.
בדרכה לשם, שהייתה רצופה חסימות וחילופי אש, היא אספה שני לוחמים מהגדוד.
בשער הבסיס ספגו אש כבדה של נשק קל ושל טילי RPG, והושלכו עליהם מטעני חבלה.
בקרב שהתפתח במקום הסתערה שוקרון בראש הכוח הקטן, והללו הרגו ארבעה מחבלים, מה שהביא לסיום הלחימה בבסיס.
לאחר הקרב באורים הובילה שוקרון את הלחימה של כוחות הגדוד במרחב העיר אופקים, בסריקות מבית לבית ובלכידת מחבלים שהסתתרו בעיר והמתינו להזדמנות לרצוח תושבים נוספים.
במקביל ללחימה כנגד המחבלים, טיפלו כוחות גדוד שחר גם באירועי הרס שנגרמו מפגיעת טילים שנורו מרצועת עזה ופגעו בבתי העיר.
בבוקר מתקפת הפתע, קצין החטיבה רס"ן פיני דדון, תושב הקיבוץ גבים, יצא מביתו מוקדם בבוקר בעקבות שמיעת ירי ורקטות במרחב עוטף עזה.
בעת ההגעה לשער הקיבוץ, הוא נתקל בשמונה מחבלים שהמתינו במארב בשער הקיבוץ.
בהתקלות הראשונה, נפגע בידו משני כדורים, אך המשיך לנסוע לעברם בניסיון לבלום את כניסתם אל הקיבוץ.
אולם בהמשך נפגע מכדור בראשו.
למרות פציעתו המשיך להילחם ולהכווין את מערך האבטחה הקיבוצי לעבר המחבלים.
כתוצאה מפעולתו זו נסוגו המחבלים משער הקיבוץ.
אזרחית ופרמדיק מהקיבוץ סייעו לו רפואית ובכך הצילו את חייו.
ב-7 באוקטובר חדרו מחבלים לקיבוץ בארי.
באותו היום נלחמו גדוד רם בפיקוד סגן אלוף אביחי הרשטיק וגדוד תבור בפיקוד סגן אלוף שיראל כהן בקרב ההגנה על הקיבוץ.
במהלך הקרב, בוצעה חבירה לכוחות החטיבת החי"ר הצפונית של אוגדת עזה לסיוע בפינוי היישוב ובהכוונת הכוח לחילוץ משפחות שהיו נצורות בבתיהן מתחילת מתקפת הפתע.
במהלך הלילה והיום שלאחריו פעלו כוחות שני הגדודים לחילוץ תושבים נצורים מתוך הבתים תחת אש מחבלים.
לאחר הקרבות, לכידת המחבלים והסרת האיום, החלו חיילי היחידה בפינוי פצועים.
הפינוי נמשך כ-24 שעות והושלם עם הגעתם של התושבים ליעדם בבתי המלון והארחה ברחבי הארץ.
הפעולה בוצעה בשיתוף של גורמים רבים בהם: פיקוד העורף, פיקוד הדרום, אוגדת עזה ויחידת הניוד.
פינוי ישובי העוטף תחת אש
ב-7 באוקטובר בערב, החליטה ממשלת ישראל על עדכון תוכנית "מרחק בטוח", אשר מהותה היא פינוי האוכלוסייה האזרחית, על פי תוכנית מבצעית בהתאם להנחיות צה"ל.
הפינוי המתוכנן כלל 24 יישובים בעוטף עזה, שמנו 15,818 תושבים, לבתי מלון בכל רחבי הארץ.
החטיבה הקצתה שתי מסגרות גדודיות, גדוד רם וגדוד תבור, לגדוד 9214 של חטיבת החי"ר הצפונית ולגדוד 931 של חטיבת הנח"ל, לצורך פינוי יישובי עוטף עזה בטווח 0–3 ק"מ מהגבול, ומניעת פגיעה בשל אירועי הרס וסיוע חילוץ באזרחים ששהו באותה העת ביישובים בשלהי המתקפה.
אילוץ המשימה היה מבצעי מיידי.
בהמשך, כוחות נוספים של החטיבה סופחו למבצע הגנת הגזרה הדרומית תחת נפת לכיש.
פעילות הכוחות בפינוי אזרחים נעשתה תחת אש ואיומים שונים, בין היתר של פעילי חמאס שנעו בשטח.
כחלק ממהלך פינוי אוכלוסיית עוטף עזה בידי כוחות החטיבה, הוטל על גדוד תבור לפנות את קיבוץ מגן, בו התחולל קרב.
ביום שני 9 באוקטובר, פינה הגדוד את הקיבוץ.
במהלך המבצע פונו כ-150 תושבים מבתיהם, חלקם בעלי צרכים מיוחדים, שנזקקו לתמיכה בפינוי.
הפינוי נעשה תחת אש, התקפת רחפני נפץ וניסיונות חדירה לקיבוץ, בשיתוף חברי כיתת הכוננות של הקיבוץ.
לוחמי הגדוד מיפו את הקיבוץ, ביצעו סריקות מבית לבית ונתנו מענה וסיוע (פינוי ואבטחה) מהקיבוץ, שנמצא בסיכון, ועד לנקודות קליטה סדורות שארגנה רשות חירום לאומית.
ב-11 בנובמבר החלו כוחות החטיבה לקחת חלק בתמרון הקרקעי ברצועת עזה של מלחמת חרבות ברזל.
תחילה הצטרף כוח מגדוד שחר מחטיבת החילוץ לפעילות הכוחות יחד עם צוותי קרב חטיבתיים מאוגדה 162 למשימות שונות בהתאם למומחיותיהם ובכללן משימות סריקת מבנים ואיתור אמצעי לחימה.
במהלך הקרבות ברצועת עזה, סא"ל שוקרון וחיילי הגדוד שבפיקודה ביצעו משימות לחימה מתקדמות יותר, לעיתים קרובות בחוד החנית באזורים כמו ג'באליה ושג'אעיה שם פרץ נתיבים בשטח בנוי.
הם עשו שימוש בציוד הנדסי וחילוץ שיועד במקור למשימות אחרות.
הם התאימו אותו לפריצת דרכים ויצירת מעברים בין בניינים, תוך שבירת קירות בטון, פריצת דלתות נעולות והסרת מחסומים.
מפקד החטיבה, אל"ם אלעד אדרי, תיאר זאת כהפיכת הגדוד "מגן הנדסי" שסלל דרכים חדשות עבור שאר הכוחות.
לדברי שוקרון, "ללוחמות היו יתרונות מסוימים בשדה הקרב, ביניהם קור רוח, מוטיבציה גבוהה ויכולת אינטואיציה.
באחד הקרבות הצליחו לוחמות הגדוד לנטרל מצב של שימוש חמאס ב"מגן אנושי" של נשים וילדים, בדרך שפרטיה נשארו חסויים".
כמו כן, לוחמי הגדוד הצטרפו ללוחמי צוות קרב של חטיבה 460, ויחד איתם פעלו במרחב מחנה הפליטים שאטי שבעיר עזה.
לאחר עבודת כוחות החילוץ, התגלתה קומה תת-קרקעית, שבה אותרו אמצעי לחימה וחומרים מודיעיניים של חמאס.
בשבוע השביעי למלחמה, נכנס צה"ל לבית החולים שיפא בעיר עזה.
בין הכוחות שעסקו בחשיפת המנהרות התת-קרקעיות מתחת לבית החולים היה גם גדוד קדם בפיקודו של סא"ל ביאני ח'יר, שכלל בפעילות זו לוחמת אחת, סמ"ר זיו, הלוחמת הראשונה שפעלה במנהרות תת-קרקעיות בעזה.
המנהרות כללו תוואי מסועף באורך של עשרות מטרים, חדרי לחימה, מסתור ושהייה, חדרים ממוזגים, מטבח ושירותים - שאפשרו שהייה ממושכת במקום.
כמו כן נמצאו במקום אמצעי לחימה רבים וגם ראיות לכך שבעבר שהו במנהרות חטופים.
חשיפת המנהרות היוותה הישג מודיעיני ומבצעי חשוב לכוחות צה"ל.
החל מתחילת חודש דצמבר, כוחות של גדוד תבור בפיקודו של סא"ל שיראל כהן וגדוד רם בפיקודו של אביחי הרשטיק, סייעו לכוחות המתמרנים של אוגדה 98 בחאן יונס שברצועת עזה.
הכוחות ביצעו משימת מורכבות בניהן משימת חילוץ לכוד מטנק שספג פגיעת נ.ט (נגד טנק).
ב 22 בינואר הוקפצו לוחמי ולוחמות חטיבת החילוץ וההדרכה לזירת אירוע אסון אל-מע'אזי בו נפלו 21 לוחמי צה"ל.
עם הגעת כוחות חטיבת החילוץ לזירה, בוצעו הערכת מצב, סריקות ומאמצי חילוץ בשיתוף יחידת החילוץ הארצית, 669, יחידת עוקץ וכוחות מאוגדה 143. למשימה זו נבחרו רק חמישה - צוות ייעודי, הכולל שני קצינים.
תחילה, הלוחמים חילצו ארבעה נפגעים, שלא היו בין החיים.
ב-23 בינואר, בסמוך לשעה 2:00 לפנות בוקר, כוחות צוות סיימו את פעולות החילוץ ויצאו חזרה לשטח ישראל.
ב-20 באוקטובר הודיעה רשות החירום הלאומית (רח"ל) במשרד הביטחון על הפעלת תוכנית "מרחק בטוח" לפינוי יישובים בגבול הצפון לבתי הארחה במימון המדינה.
כ-15 אלף איש מכ-5,000 משפחות בקריית שמונה היו אמורים להתפנות לחדרי מלון ברחבי הארץ שהוקצו על ידי המלונות באמצעות התאחדות המלונות ומשרד התיירות.
זו הייתה משימה פינוי הגדולה ביותר שידעו מדינת ישראל וצה"ל.
ב-23 באוקטובר, כארבעה ימים לאחר שהחל פינוי ישובי קו הצפון, ובתוכם קריית שמונה, הקצה פיקוד הצפון של פיקוד העורף למשימה זו את מפקדי ולוחמי "בית הספר למקצועות" של חטיבת החילוץ, לסיוע בניהול המבצע למתן סיוע חירום בפינוי לתושבים בקריית שמונה שזקוקים לכך ושיבוצם לבתי מלון שונים.
העברת המשימה לצה"ל נעשתה לאחר עומס רב של פניות למרכזייה העירונית חדר מלחמה (חמ"ל) סוכנות הנסיעות אמסלם טורס, שסייעה לעירייה לנהל את פינוי התושבים.
צוות לוחמי הגדוד בנה ותכנן בנוהל קרב מזורז תוכנית מלאה שמפרטת את פינוי קריית שמונה, וזאת בשיתוף פעולה עם יחידת הקישור לרשות המקומית ועיריית קריית שמונה.
המשימה בעיקרה התמקדה באזרחים בשל הקושי הרגשי לפנות את אזור המגורים והבית לתקופה לא ידועה.
מעל 85 אחוזים מהתושבים פונו, רבים מהנותרים הם עובדים חיוניים שהיו מוכרחים להישאר.
יחד איתם מדור הכשרות יסוד, מדור הכשרות חילוץ ואב"כ ביצעו משימות מענה אזרחים בסוגיות מורכבות של התגוננות ושהייה במרחב, ואף במצבים בהם אזרחים היו נצורים בביתהם.
ב 29 בינואר מחבל חמוש בסכין ניסה לדקור את הלוחמים שהגנו על ציר מעמדה צבאית בתקוע הערבית שבחטיבת עציון.
מפקד ושתי לוחמות מגדוד תבור, חתרו למגע והגיבו בירי לעבר המחבל החמוש וחיסלו אותו.
ב-19 בנובמבר הוקפץ צק"פ של גדוד תבור לתת מענה לקריסת מבנה על כוח של צהל מאוגדה 98 ששהה בשטח לבנון.
חטיבת הֶהרים (חטיבה 810) היא חטיבה מרחבית תחת פיקודה של אוגדת הבשן בפיקוד הצפון של צבא ההגנה לישראל.
החטיבה מופקדת על אזור החרמון והר דב ומתמחה בלוחמה הררית ובתנאי מזג אוויר קיצוניים.
החטיבה הוכרזה ב-19 במרץ 2024 במהלך מלחמת חרבות ברזל.
החטיבה החליפה את חטיבת החרמון (810), עליה פיקד אל"ם אבינועם אמונה בעת סגירתה.
חטיבת החרמון 810 שהייתה אחראית בשנים האחרונות על גזרת החרמון, התמזגה לתוך החטיבה החדשה וגזרתה החדשה תכלול גם את גזרת הר דב ובכך תהיה אחראית על כל גזרת ההר בחלקה הצפוני של אצבע הגליל.
בסוף יוני 2024 קיימה החטיבה תרגיל חטיבתי ראשון ובכך הפכה למבצעית.
באמצע אוגוסט 2024 רשמה החטיבה ציון דרך משמעותי, כאשר ביצעה את ההישג המבצעי ראשון — איתור ותקיפה מדויקת של משגר רקטות באזור כפר חמאם, שכוון לעבר קריית שמונה.
בדצמבר 2024, לאחר נפילת משטר אל-אסד, לוחמי שלדג, בסיוע כוח מילואים מהחטיבה, השתלטו על מרחב החרמון הסורי.
היחידה פעלה נגד תשתיות חזבאללה בהר דוב.
שםתקופת כהונההערות לירון אפלמן 2024– מפקדה הראשון
חטיבת הנחתים האמפיבית (בטורקית: Amfibi Deniz Piyade Tugayı), או יחידת הקומנדו האמפיבית (בטורקית: Amfibi Komando), היא יחידת נחתים המיועדת למבצעים מיוחדים של חיל הים הטורקי, בסיסה של היחידה נמצא בפוקה ליד איזמיר.
ההיסטוריה המודרנית של חטיבת הנחתים הטורקית, בפיקודה של קבוצת לוחמה אמפיבית, החלה בשנת 1966 עם היווצרות הכוח הראשון לפלישה רגלית מן הים, שהיה למעשה גדוד הנחתים הראשון.
סגן האדמירל כמאל קאיאג'אן דחף להקמתו של הגדוד, שהוקם ב־15 בספטמבר 1966 בבסיס הימי בגאלג'וק.
מפקדת הכוחות הוקמה במרסין באפריל 1971. גדוד הנחתים האמפיבי השני הוקם ב־1973, ומפקדת רגימנט הנחתים האמפיבי הוקמה ב־18 באפריל 1974, לפני הפלישה לקפריסין.
רגימנט הנחתים האמפיבי לקח חלק בפלישה לקפריסין דרך הים, ב־20 ביולי 1974, אבטח את ראש החוף ותרם להצלחה משמעותית.
הרגימנט השתתף גם ב"מבצע השלום השני", עם הצלחה במשימות שניתנו לו.
בשל ההצלחה ב"מבצע השלום בקפריסין", ב-15 בנובמבר 1983, העניק ראש המטה הכללי את מדליית הזהב "אומץ לב יוצא דופן והקרבה עצמית".
לאחר הפלישה לקפריסין ב־1974, גדוד הנחתים השלישי, גדוד התמיכה האמפיבי, הוקם ב־1979 באיזמיר.
בכך הושלם ארגון היחידה ברמת הרגימנט.
בשנת 1980, גדוד הנחתים האמפיבי השלישי נפרס באופן זמני במרסין כדי להשלים משימות ניהול של ממשל צבאי.
בתקופה 1985-1992 נערכו תרגילים רבים בטורקיה ומעבר לים, ובוצעו משימות הרתעה בים האגאי ובים התיכון.
רגימנט הנחתים האמפיבי השתתף גם במבצעים בסוריה ובלוב בהנהגתו של אדמירל גירסל צ'יפינר.
חטיבת המודיעין היא יחידה והגוף המרכזי באגף החקירות והמודיעין של משטרת ישראל שאחראי לאיסוף מודיעין בתחומי לוחמה בטרור ופלילים, והיא חלק מקהילת המודיעין הישראלית.
החטיבה משמשת כגורם המקצועי המוביל את תחום המודיעין במשטרה וכן אחראי לכלל נושאי המודיעין ובאחריות מטה להפעלת מערכי המודיעין, הבילוש והאזנות הסתר, תיאום מבצעי ומחקרי ולנושא המודיעין בתחומי הביטחון והסדר הציבורי.
חטיבת המודיעין מופקדת, מטעם משטרת ישראל, על הקשרים עם האינטרפול.
כמו כן, חטיבת המודיעין אחראית לפעילות המבצעית של משטרת ישראל בחו"ל, במלחמתה בעבריינות ולהפעלת נציגי המשטרה בחו"ל.
חטיבת המודיעין גם מופקדת על שמירת ביטחון השדה במשטרת ישראל, לשם אבטחת מידע, סינון ביטחוני ומניעה של דליפת מידע ושיבוש פעילות המשטרה.
אחריות לגיבוש תמונת מצב מודיעינית לצורכי תכנון שנתי ורב-שנתי של פעילות המשטרה.
איסוף ידיעות בנושאים שבתחום אחריותה של המשטרה, אגירתן, הערכתן והפצתן.
הצגת חומרי מודיעין ותוצרי מודיעין בפורומים שונים.
פיקוח והנחיה מקצועית בתחומי אחריות החטיבה בשגרה אל מול יחידות השטח השונות.
אחריות מקצועית למערך הסינון הביטחוני וביטחון המידע במשטרת ישראל.
אפיון, בחינה והתאמה של ציוד ואמצעים טכניים ייעודיים לשימוש מערך האיסוף של משטרת ישראל.
גורמי החטיבה המקצועיים השונים אחראיים, כל אחד בתחומו, להפעלתו המקצועית של כלל מערך המודיעין של המשטרה הפרוס בכל יחידות המשטרה ברחבי הארץ.
מערך זה, ככלל, אמון על בניית תמונת מצב כוללת ועדכנית בכל תחומי הפשיעה ובתחומי הסדר הציבורי והפעילות החבלנית העוינת עבור מקבלי ההחלטות, ברמת המטה וברמת השטח – במטרה לאפשר ביצוע הערכת מצב, קביעת מדיניות וקבלת החלטות.
אחריות לניתוח כולל של המידע הקיים ממגוון המקורות ולהפקת תמונת מודיעין עדכנית והערכות מודיעין עתיות, כבסיס לגיבוש מדיניות הארגון ברמה האסטרטגית והטקטית.
אחריות מחקרית מקצועית לגיבוש תמונת מודיעין כוללת וממוקדת בתחומי הפח"ע, הסדר הציבורי, האמל"ח, הפלילים והאישים המאוימים מיחידות המשטרה ואחריות לביצוע מחקר פלילי, תשתיתי ושוטף בתחומי הפשיעה השונים.
אחריות לביצוע מחקר עומק אסטרטגי וארוך טווח, דינמי ומשתנה על בסיס מיפוי שוטף של תמונת המצב ותוצר של הערכת איומים עתידיים, אחריות מקצועית כוללת לתחומי ההערכה וההזנה במ"י.
לצורך ביצוע המשימות קיימים במחלקה שלושה מדורים – מדור מחקר תשתיתי, מדור מחקר אסטרטגי, מדור סדר וביטחון, וכן חוליית מודיעין גלוי וחוליית הערכה ארצית.
מדור איסוף – עוסק בהיבטים המקצועיים של כלל מערך איסוף המודיעין והבילוש במשטרת ישראל.
מדור זה כולל את חוליית מודיעין בתי הסוהר האמונה על הקשר עם שירות בתי הסוהר ועל מתן חוות דעת מקצועיות בכל הנוגע לאסירים.
חוות דעת אלו ניתנות אך ורק לגופים משפטיים הדנים בסוגיות השונות הנוגעות לאסירים.
מדור טכנולוגיה מבצעית – עוסק בהתאמה ובפיתוח של אמצעים טכנולוגיים שונים לצורכי המשטרה.
אחריות להפעלה המבצעית של נציגי משטרת ישראל בחו"ל.
אחריות מטה לתיאום מבצעי בפעילות חוצת מחוזות בכלל תחומי הפשיעה החמורה.
אחריות לפיתוח, לקיום ולריכוז קשרי העבודה של משטרת ישראל אל מול קהיליית המודיעין.
ריכוז והובלת תהליך העבודה המשטרתי בתחום התקיפה האסטרטגית המשולבת: הלבנת הון, חילוט ומאבק בארגוני פשיעה.
אחריות לתיאום פעילות מבצעית בנמלים למניעה ולסיכול החדרת סמים לישראל תוך קיום שיתוף פעולה עם המכס.
ניהול קשרי העבודה עם ארגון האינטרפול והמדינות החברות בו.
ריכוז תחום חיקורי דין וסיוע משפטי לישראל ומישראל בכל תחומי הפשיעה, שיתוף פעולה עם נציגי המשטרות הזרות ועם הנציגויות הדיפלומטיות בארץ.
פיתוח הדרכות והכשרות בתחומי התקיפה הכלכלית, ארגוני הפשיעה ועבירות הסמים.
קביעת מודלים לתקיפה משותפת ותיאום פעילות מול רשויות פיקוח ואכיפה מבית.
במלחמת חרבות ברזל נלחמה חטיבת הנגב (חטיבה 12) ברצועת עזה.
החל ב-7 באוקטובר 2023, פעלה החטיבה באזור עוטף עזה, ובהמשך לחמה במרחב צפון הרצועה.
תחילה פעלה תחת פיקוד עוצבת סיני ובהמשך תחת אוגדה 162. במערכה זו נהרגו שניים מלוחמי החטיבה.
בבוקר 7 באוקטובר 2023, במהלך חג שמחת תורה, פתחו ארגוני חמאס והג'יהאד האסלאמי במתקפה נרחבת על יישובי עוטף עזה.
המתקפה כללה ירי מסיבי של רקטות, חדירה של אלפי מחבלים לשטח ישראל דרך פרצות בגדר הגבול, ופגיעה באזרחים ובכוחות הביטחון.
באירועים אלה נהרגו למעלה מאלף אזרחים וחיילים ישראלים, ונחטפו למעלה מ-250 בני אדם לרצועת עזה.
כוחות הביטחון, ובהם יחידות צה"ל, משטרת ישראל והימ"מ, לחמו בשעות הראשונות כאשר הם בנחיתות מספרית משמעותית.
ביום מתקפת הפתע הוזנקו כוחות החטיבה לסייע בקרבות הבלימה באזור הטבח בפסטיבל נובה.
החטיבה פעלה יחד עם כוחות נוספים במטרה להדוף את המחבלים ולהחזיר את האזור לשליטה מלאה.
לאחר בלימת מתקפת המחבלים, פינתה החטיבה עשרות גופות וכלי רכב פגועים שהיו מפוזרים על פני שטח של עשרות קילומטרים מרובעים בנגב המערבי, וזאת עוד בטרם טוהר השטח ממחבלים חמושים.
עם כניסת כוחות צה"ל לרצועת עזה בסוף אוקטובר 2023, פשטה חטיבת הנגב על העיירה בית חאנון.
בלילה שבין 28 ל-29 באוקטובר תקפה עוצבת סיני את מרחב בית חאנון.
את ההתקפה הוביל גדוד 6863 של החטיבה.
ב-13 וב-14 בנובמבר נהרגו שניים מלוחמי החטיבה, בקרב שהתנהל בסמוך לבית הספר של אונר"א בעיירה.
בין החודשים ינואר לאפריל 2024, ביצעו גדודי חטיבת הנגב תעסוקה מבצעית בגזרת רמאללה.
ב־19 במאי 2024 הצטרף חפ"ק המח"ט והפלת"צ מהחטיבה ללחימה בעיר רפיח, במסגרת תמרון של אוגדה 162. הלחימה התנהלה בשטח עירוני צפוף ונמשכה מספר שבועות.
בסיום המשימות, הועברה האחריות על הגזרה לאוגדת עזה.
החל מ-1 בינואר 2025, תפסה חטיבת הנגב אחריות על חלק ממרחב מסדרון נצרים.
החטיבה נשארה בפעולה באזור מסדרון נצרים עד תחילת הפסקת האש, אז הועברה למרחב הפרימטר.
ב-13 ביוני 2025 בשעה 5:00 הוקפצה החטיבה וכוחות שלה התמקמו בגבול ירדן–ישראל.
ב-9 בספטמבר 2025 הופעלה החטיבה לחזית הצפון במסגרת ההפעלה השמידה החטיבה תשתיות חזבאללה במרחב דרום לבנון.
חטיבת הלוגיסטיקה הפועלת במסגרת אט"ל, היא יחידה צבאית העוסקת באספקה, תחזוקה ושינוע של ציוד, חומרים וכוח אדם.
החטיבה אחראית על מגוון רחב של תפקידים לוגיסטיים, החל מרכש ורכש חומרים ועד להפעלת מערך ההובלה והתשתיות.
מרכזת מספר מחלקות שמוציאות את התכנון הלוגיסטי אל הפועל
תגשםתפקידמפקדמחלקת לוגיסטיקה ומבצעיםאחראית לתאם את פעילות אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה, כמו גם לתכנן תוכניות לטווח ארוך, לספק מידע רלוונטי לגופים צה"ליים, ולבקר ולפקח על יחידות האגףאל"ם אלעד בננומחלקת שוה"ם ותשתיותמחלקה המובילה ייזום, תכנון, תקציב, ביצוע ואחזקת תשתיות היבשה ומימוש פרויקטי שוה"ם.
אחראית על הפעלת המנהלות לפרויקטים שבאחריות זרוע היבשה, וכן על מוכנות מערך הבינוי של צה"ל בשגרה והפעלתו בחירום ובמלחמה.
שםתקופת כהונה הערותתא"ל פיני בן מויאל2020 - 2023תא"ל אלי עזר2023-2024לימים רמ"ט אט"לתא"ל מוטי מזרחי2024 -
החטיבה ה־780 של המודיעין הצבאי היא חטיבת סייבר התקפית הפועלת במסגרת פיקוד הסייבר של צבא ארצות הברית, ומהווה את החטיבה ההתקפית היחידה בתחום לוחמת הסייבר בצבא האמריקאי.
החטיבה מבצעת פעולות סייבר תוקפניות להשגת אפקטים מבצעיים, הן עבור כוחות היבשה והן עבור כוחות משותפים (Joint Forces), כחלק מהמאמץ הכולל בתחום הלחימה הקיברנטית.
החטיבה נחשבת ליחידה המרכזית בלוחמה התקפית במרחב הסייבר בצבא ארצות הברית, ופועלת לצד כוחות נוספים בסביבת הסייבר המבצעית של פיקוד הסייבר האמריקאי (USCYBERCOM).
חטיבת הצנחנים של רמקה הייתה חטיבת צנחנים של הלופטוואפה שפעלה בזירת הים התיכון במהלך מלחמת העולם השנייה.
שמותיה הנוספים של היחידה היו חטיבת הפאלשירמייגר אפריקה וחטיבת היגר ה-1 של הלופטוואפה.
החטיבה הוקמה בשנת 1942 ונשלחה להצטרף לקורפוס אפריקה בצפון אפריקה.
יחידתו של רמקה לחמה במהלך המתקפה של קורפוס אפריקה לעבר תעלת סואץ, ולחמה לצד דיוויזיית הרגלים האיטלקית ה-25 "בולוניה", לפני שההתנגדות הבריטית התייצבה ליד העיירה אל-עלמיין.
הפעולה הבריטית הביאה לניתוקה של החטיבה, שלא הצליחה לנוע במהירות קווי הקרב עקב מחסור בתחבורה.
החטיבה ספגה אבדות כבדות (כ-450 איש) בלחימה בעודה מכותרת מכל עבר, אך הצליחה ללכוד שיירת אספקה בריטית שנשאה מזון ודלק.
על כך העיר רמקה מאוחר יותר שההפתעה המבורכת ביותר הייתה הטבק ומוצרי המותרות.
באמצעות המשאיות שלכדו, כ-600 ניצולים הצליחו לחזור לקווים הגרמניים.
לאחר מכן, החטיבה השתתפה בנסיגה לתוניסיה.
מפקד החטיבה, הרמן-ברנהרד ראמקה, הועבר חזרה לגרמניה, שם עוטר בתוספת עלי האלון לצלב האבירים של צלב הברזל, והפיקוד הועבר למיקור הנס קרוה.
שארית החטיבה נכנעה כחלק מכניעת ארמיית הפאנצר אפריקה במאי 1943.
מטה החטיבה בפיקוד גנרל-מיור הרמן-ברנהרד ראמקה
הגדוד הראשון, רגימנט הצנחנים השני
הגדוד הראשון, רגימנט הצנחנים השלישי
הגדוד השני, רגימנט הצנחנים החמישי
הגדוד השני, רגימנט הארטילריה המוצנח השביעי
פלוגה א', גדוד משחיתי הטנקים השביעי
פלוגה ב', גדוד ההנדסה המוצנח
גנרל-לויטננט הרמן-ברנהרד ראמקה (1 באפריל 1942 – 18 בנובמבר 1942)
חטיבת כרמלי – (חטיבה 2; בעבר נקראה חטיבה 165 וחטיבה 612) היא חטיבת חי"ר במילואים בצה"ל, ואחת משלוש חטיבות יוצאי חטיבת גולני, יחד עם חטיבת אלכסנדרוני וחטיבת עודד.
החטיבה כפופה לעוצבת המפץ, אוגדת מילואים בפיקוד צפון.
בימינו מצטרפים אל החטיבה יוצאי גדוד 13 של חטיבת גולני.
בפקודת המבנה הארצי מנובמבר 1947 החליט דוד בן-גוריון להקים מתוך גדודי ופלוגות החי"ש בערים ובמחוזות ארבע חטיבות סדירות, שהפכו בהמשך לשש, ולהתחיל בגיוס כל הכוח המסוגל ללחימה.
בצפון הקימה מפקדת "ההגנה" את חטיבת לבנוני שנקראה בתוכניות המוקדמות "חטיבת הצפון" וכללה את כל המרחב שמזכרון יעקב וצפונה.
מפקד החטיבה היה משה זליצקי (לימים משה כרמל) והיא כללה את כל כוחות החי"ש במרחב.
ב-28 בפברואר 1948 פוצלה החטיבה לחטיבת גולני בנפת יזרעאל, הכנרת, גלבוע ועד תל חי וחטיבת כרמלי (על שם הר הכרמל) באזור חיפה ונפת זבולון (כלומר חיפה והגליל המערבי).
במקביל פעלה בגזרה חטיבת יפתח של הפלמ"ח.
למסגרת החטיבה הוכפפו שלושה גדודים – 21 (שגרעינו בני נשר-יגור, נהריה והקריות שמצפון לחיפה), 22 (שגרעינו סטודנטים מהטכניון) ו-23 (שהוקם מיחידת "הדרי" – חיל משמר העם של חיפה ועולים חדשים, בעיקר שארית הפליטה).
במהלך המלחמה הוקם גדוד נוסף – 24, גם הוא על בסיס יחידת "הדרי" ועולים חדשים (שארית פליטה).
עם הקמת המדינה מנתה חטיבת כרמלי 2,238 חיילים ומפקדים.
עיקר פעילותה של החטיבה הייתה בכוננות לקראת תפיסת הבסיסים הלוגיסטיים של הבריטים בסביבת חיפה עם עזיבתם ובמיוחד הנמל ודרכי הגישה אליו ובתי הזיקוק.
החטיבה ערכה פעולת נקם כנגד הכפרים בלד א-שייח' (בימינו בתחומי נשר) לאחר טבח בתי הזיקוק ב-30 בדצמבר 1947 שבו נהרגו כמה מתושבי הכפר.
ב-14 במרץ 1948 פוצצו חיילי גדוד 21 של החטיבה את מנהרות הרכבת בראש הנקרה וזאת כדי למנוע מעבר כוחות מלבנון דרך המסילה.
ב-27 במרץ 1948 יצאה שיירה של החטיבה שנודעה בשם שיירת יחיעם, לעקוף את עכו ולהביא אספקה ליישובי הצפון.
השיירה הותקפה סמוך לנהריה ונגרמו לה אבדות קשות.
באפריל 1948 התמודדה החטיבה עם צבא ההצלה בקרבות משמר העמק ורמת יוחנן.
באפריל 1948 סיימה החטיבה בהצלחה את הקרב על חיפה, הודות לתכנון המדויק ולהיכרות עם הסביבה והמתקנים.
כך הצליחה החטיבה תוך פחות מ-24 שעות לתפוס את כל הבסיסים הבריטיים והמפעלים האסטרטגיים בעיר.
החטיבה הכניעה את ההתנגדות הערבית והשתלטה על העיר.
החטיבה צרה על עכו למשך כחודשיים והכניעה אותה לאחר פלישת צבאות ערב ולאחר מבצע בן עמי (שנקרא על שם בן עמי פכטר שהיה מפקד גדוד בחטיבת כרמלי ונפל בשיירת יחיעם).
מפקד החטיבה הראשון היה משה כרמל והשני היה מרדכי מקלף, לימים הרמטכ"ל השלישי של צה"ל.
עם הקמת צה"ל הפכה כרמלי לחטיבת צה"ל.
לאחר הכרזת המדינה השתתפה החטיבה בפיקודם של משה כרמל ולאחר מכן בפיקודו של מרדכי מקלף, בכל קרבות חזית הצפון ובטיהור כל אזור הגליל, במהלך מלחמת העצמאות.
בנוסף נטלה חלק במבצעי יצחק, דקל, ברוש וחירם.
החטיבה ספגה אבדות כבדות בניסיון שכשל לכבוש את ג'נין במבצע יצחק וגם בנפילת שיירת יחיעם.
מספר הגדוד הרכב תאריך הקמה פעילות עיקרית מפקדים ואנשי מפתח 21 גדוד "נפת זבולון" כלל 3 פלוגות, פלוגה 11 חבל נהריה מפקדה: יעקב פונדק, פלוגה 12 – חבל קריות מפקדה חיים בן-דוד.
פלוגה 13 – חבל יגור מפקדה חנן זלינגר (על שמו שכונת תל חנן בעיר נשר), ולאחר נפילתו יוסי האס.
דצמבר 1947 אבטחת התחבורה בגזרת מפרץ חיפה והגליל המערבי.
פעולת הגמול בבלד א-שייח' (נשר), שיירת יחיעם, מבצע בן עמי.
קרבות רמת יוחנן, מבצע דקל והדיפת הצבא העיראקי ליד ג'נין.
בן עמי פכטר, אהרן יריב 22 אנשי חי"ש טכניון ("פלוגת הסטודנטים"), ותיקי חי"ש ומגויסים מהעיר חיפה.
דצמבר 1947 אבטחת תנועה בחיפה, פעולת הגמול בבלד א-שייח' (נשר), מבצע ביעור חמץ לשחרור חיפה, מבצע בן עמי.
לאחר הקמת צה"ל, קרבות משמר הירדן ומבצע חירם.
מרדכי מקלף ואחריו בן ציון ענבר 23 אנשי חי"ם מחיפה (פלוגת "הדרי") וחיילים משוחררים מהצבא הבריטי דצמבר 1947 סיוע לחטיבת "עודד" בקרבות משמר הירדן, מבצע ברוש מקסים כהן, צבי בן ארי 24 גדוד המשמר הנייד של חי"ם חיפה דצמבר 1947 אבטחת הכרמל מקיבוץ יגור ועד עתלית, כיבוש עין חוד.
עם הקמת צה"ל הוסב לגדוד סיוע חטיבתי (כלל פלוגת סיור ופלוגת משוריינים) שמעון יפתח
גדוד 21 – נפת זבולון
גדוד 21 ששמו היה "נפת זבולון" הוקם רשמית כגדוד ג´ של חטיבת "לבנוני" ביום 25 בדצמבר 1947 במסדר שנסקר על ידי מפקד הגדוד בן עמי פכטר בגבעת שמיר ליד רמת יוחנן ליד בניין ששימש לפני כן כמרכז אימונים (בימינו חוות הצופים).
תחום החבל היה מנקודה שבין שער העמקים וג'למי עד מבואות חיפה, ומחרייבה שעל הר הכרמל ועד מבואות עכו.
היישובים שנכללו בחבל היו: יגור, כפר חסידים, נשר, רמת יוחנן כפר המכבי, אושה, שמיר (לפני מעברו לגליל), קריית אתא, חרייבה, מחצבות 4.5, צ'ק פוסט, הקריות אפק (לפני כן משמר הים), כפר מסריק ועין המפרץ.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה שלח ארגון ההגנה את אנשיו לקורסים ואימונים.
לקראת סוף שנת 1947 התקיימו גיוסים בצפון הארץ.
אנשי החי"ש נשלחו למשקי הגליל המערבי לקדם פלישה.
למחרת כ"ט בנובמבר התגייס חלק מהגדוד והוקמו הבסיסים בנשר, רמת יוחנן, חרייבה, מחצבות 4.5 בקריות ובגליל המערבי.
החבל הכיל יישובים יהודים, יישובים ערבים כוחות צבא בריטיים וכוחות הלגיון הערבי.
לחבל נודעה חשיבות משום שישב על דרכים חיוניות ומפעלים חשובים כגון בתי הזיקוק, מפעל נשר למלט, בית המלאכה של הרכבת בתי המלאכה של סולל בונה ועוד.
בתחילה גיוסים קטנים במבנה כוחות של כוננות ולאחר מכן במסגרות גדולות יותר.
הגיוסים כללו את בני המקום שגדלו בארץ וגם עולים חדשים ששהו מספר חודשים בארץ והתגוררו ב"מעון עולים" בנשר.
פלוגה 11 – חבל נהריה – מפקדה היה יעקב פונדק (שועל).
לפלוגה היו שלושה בסיסים – בסיס מצובה שמפקדו היה גדעון דוניץ, בסיס יחיעם מפקדו היה משה שינרמן, בסיס שבי ציון מפקדו משה שואבי.
פלוגה 12 – חבל קריות מפקדה היה חיים בן-דוד.
לפלוגה היו שלושה בסיסים – בסיס רמת יוחנן שמפקדו היה יעקב שאודר, בסיס כפר המכבי מפקדו היה יעקב ברסלב, בסיס אפק מפקדו מיכאל מנייביץ.
פלוגה 13 – חבל יגור מפקדה היה חנן זלינגר שנהרג ב־1 בינואר 1948 בפעולת התגמול בבלד א-שייח' על טבח בתי הזיקוק.
לפלוגה היו חמישה בסיסים – בסיס יגור שמפקדו היה דב פיק, בסיס "ח'רייבה" (מחצבה של בית חרושת נשר למלט) מפקדו היה אברהם בורנשטיין, בסיס נשר מפקדו יוסקה גלילי, בסיס ק"מ 4.5 מפקדו היה יוסקה וונדרמן, בסיס צ'ק פוסט מפקדו היה שלמה קמינקר (קמין)
בעת הקמתו היו בגדוד 140 לוחמים.
רק 40% מהם צוידו בנשק.
הנשק עבר בין הלוחמים על פי פעילות הגדוד.
בקרבות מלחמת העצמאות נהרגו 149 לוחמי הגדוד על פי הפירוט הבא.
לאחר מלחמת העצמאות התארגנה החטיבה מחדש והפכה לחטיבת מילואים צפונית עם בסיס בעמקים.
החטיבה תפקדה כחטמ"ר העמקים (או בשמו האחר "חטמ"ר צמח") עד לשנת 1974.
במהלך מלחמת ששת הימים החזיקה החטיבה מוצבים בגזרת הירדן ונטלה חלק במערכה על כיבוש צפון השומרון מוצבי הסורים בחוף המזרחי של הכנרת ודרום רמת הגולן.
ב-9 ביוני פקד דוד אלעזר, אלוף פיקוד הצפון, על מפקד חטמ"ר 2, יהודה גביש, לתקוף את המוצבים הסוריים תאופיק התחתונה ותאופיק העליונה כחלק המאמצים המשניים בתוכנית "מקבת".
המשימה הוטלה על גדוד נח"ל 908, בפיקוד שלמה חלמיש.
הגדוד נע על כביש צמח – מעגן – תל קציר – האון.
עוד בטרם החלה ההתקפה נפתחה על הגדוד הפגזה מתאופיק העליונה.
בהפגזה איבד הגדוד שני חיילים, ביניהם המג"ד חלמיש, וכמה חיילים נפצעו.
המח"ט הורה לעצור את התקדמות הגדוד לכיוון תאופיק.
ב-10 ביוני נעה החטיבה מעין גב צפונה, לאורך חוף הכנרת, תוך שהיא תופסת את כורסי ללא קרב ומגיעה לבקעת הבטיחה.
עם סיום מלחמת ששת הימים (ב-19 ביוני 1967) התגלה מטען חבלה סמוך לקיבוץ גשר שהיה תחת מרחבה של מפקדת חטיבת המילואים.
וכך הצטרפה החטיבה לשיטת המרדפים שפיתח חטיבת הבקעה.
במהלך המלחמה הפכה מפקדת חטיבת המילואים לחטמ"ר 612 – חטמ"ר העמקים, שהגן על מרחב עמק הירדן ועמק בית שאן.
במלחמת יום הכיפורים נטלה החטיבה (אז חטיבה 612) חלק בהגנת העמקים ורמת הגולן.
לאחר המלחמה הופרדה החטיבה מחטמ"ר העמקים ונקראה חטיבה 165. עד מלחמת של"ג ביצעה החטיבה תעסוקה מבצעית בגזרת לבנון וצפון רמת הגולן, בסיני ובבקעת הירדן.
במלחמת שלום הגליל, תחת פיקוד צבי פולג, נלחמה החטיבה בגזרה המערבית, בציר צור–צידון, צידון, עין אל חילווה וביירות.
בתקופת מלחמת של"ג ואחריה ביצעה החטיבה תעסוקה מבצעית במרחב ביירות ועל כביש ביירות–דמשק.
בשנת 2005, בעקבות דרישה של הלוחמים הוותיקים ומפקדי החטיבה, הוחזר לחטיבה השם ההיסטורי "חטיבה 2".
בימינו מורכבת החטיבה ברובה מיוצאי גדוד 13 של חטיבת גולני.
במלחמת לבנון השנייה ב-2006 השתתפה החטיבה בלחימה בגזרות המרכזית והמערבית בדרום לבנון תחת אוגדה 91 ובקרב עייתא א-שעב.
במלחמת חרבות ברזל גויסה החטיבה עם פרוץ המערכה, מחשש למימוש תוכנית ההתקפה של חזבאללה לתוך שטח ישראל.
החטיבה נערכה בהגנה במשך כמה חודשים בגבול הצפון תחת אוגדה 146, ובחלק מהזמן קבלה תחת אחריותה חלק מגזרת חטיבה 300. במהלך קרב ההגנה הכווינו גדודי החטיבה תקיפות ארטילריה וחיל האוויר אל עבר יעדי חזבאללה הסמוכים לגבול והרגו מחבלי חזבאללה שניסו לירות לעבר הגליל וכמו כן לחדור לשטח הארץ.
במספר אירועים נפגעו לוחמי החטיבה מירי טילי נ"ט וירי תלול מסלול.
במהלך קרב ההגנה הרגו לוחמי גדוד 22 מחבלים באמצעות מרגמות בעת שהיו ערוכים לירי לעבר הצפון.
במהלך אפריל 2024 המשיכה החטיבה את גיוסה לסבב נוסף תחת אוגדה 99 בכדי להחליף את אוגדה 162 בהגנה על מסדרון נצרים.
במהלך הלחימה הושמדו מאות מבני טרור, חוסלו למעלה ממאה מחבלי חמאס וגא"פ ובוצעו עשרות פשיטות פלוגתיות וגדודיות במרחב דרום העיר עזה ובהן חוסלו בקרבות פנים מול פנים עשרות מחבלים.
במהלך חודש יוני 2024 השלימה החטיבה מבצע אוגדתי במרחב זייתון ושכונת צברא בעזה.
ב-7 באוקטובר 2024 הצטרפה החטיבה ללחימה הקרקעית בלבנון כחלק מכוחות אוגדה 146. החטיבה פעלה בגזרה המערבית של דרום לבנון, כבשה את רכס הסולם בצידו הלבנוני שנבנה כחלק מתוכנית חזבאללה לכיבוש הגליל בשטחי סבך מבוצרים.
במהלך המבצע הראשון ארבעת הגדודים של החטיבה הוציאו מאות כלי נשק שונים והשמידו תשתיות אויב והחלו את תוכנית חישוף השטח הסבוך אל מול הגבול.
ב-19 באוקטובר בשעה 06:00 כבשו לוחמי גדוד 22 את ג'בל בלאט, מעוז חזבאללה שמתנשא לגובה של 754 מטרים מעל זרעית (מוצב כרכום מתקופת רצועת הביטחון) ללא נפגעים ובהשמדה ובריחה של מחבלי חזבאללה.
ב-23 באוקטובר בשעה 16:50 נתקל כוח של גדוד 22 מחטיבת כרמלי שפעלה במפנה צפוני יותר בחוליית מחבלים בפיר תת-קרקעי שהפעילו מטענים וזרקו רימונים אל עבר הכוח.
לוחמי הפלוגה זרקו רימונים והרגו את חמשת המחבלים.
אירוע זה היה האירוע היחידי במבצע חיצי הצפון בהיתקלות בתוך שטח סבוך ומבוצר.
במהלך חילופי האש נהרגו ארבעה לוחמי הגדוד: רס"ב (מיל') מרדכי חיים אמויאל, רס"ם (מיל') שמואל הררי, רס"ר (מיל') שלמה אביעד ניימן, ורס"ל (מיל') שובאל בן-נתן.
בנוסף נפצעו שישה לוחמים נוספים – שלושה מהם קשה ושלושה בינוני.
במהלך אחד עשר ימי המבצע כבש גדוד 22 את ההר וטיהר את חלקיו השונים לרבות העיירה מרווחין.
גדודים 21, 23 ו־24 פעלו בהמשך הרכס הסוני לקראת הרחבת המבצע על ידי חטיבת גולני בכיבוש הרכס השיעי.
בסיכום מבצע חיצי הצפון הוציאה החטיבה אלפי פריטי תחמושת והושמדו כליל עמדות חזבאללה.
כעבור שלושה חודשים הוקפצה החטיבה לסבב חמישי במלחמה אשר במהלכה הגינו על הגבול ברמת הגולן על ידי גדוד 24 ושטח החיץ בסוריה וגדודים 21, 22 ו־23 הגנו על ישובי הצפון מול לבנון בגזרה המערבית ובמהלכה המשיכה שיטת החישוף של הצד הלבנוני והוצאת אמצעי הלחימה במבצעים חשאיים.
בחודש נובמבר עד לחודש דצמבר 2025, חטיבת כרמלי ירדה שוב לרצועת עזה וביצעה את שלב עיצוב המרחב בעיירה ג'באליה באחריות גדוד 22 ובשכונת סג'אעיה על ידי גדודי החטיבה.
במהלך המשימה השישית חיסלו כוחות החטיבה לרבות גדוד 22 שהיתה תחת פיקוד חטיבה צפונית למעלה מ-35 מחבלים והשמידו אלפי תשתיות טרור והקימו חמישה מוצבים באזור "הקו הצהוב" של הסכם הפסקת האש הזמני בעזה.
החטיבה והגדודים השונים מונצחים בשמות של רחובות, גשרים וכיכרות בישראל.
גשר גדוד 22 בחיפה, לזכרם של לוחמי הגדוד שנפלו בקרב על חיפה
מחלף גדוד 21 בחיפה בין מחלף הקריות לגשר פז על כביש 4. המחלף מנציח את גדוד 21 שגם לחם בחיפה
קטע כביש 4 בכניסה לנהריה מדרום עד צומת נהריה, שמו גדוד 21
רחובות בשם חטיבת כרמלי קיימים בערים: חיפה, כרמיאל, חדרה, אשדוד, אופקים
רחוב על שם גדוד 21 ביישוב בן עמי בגליל מערבי
כיכר גדוד 21, חטיבת כרמלי בכביש 7212, בעיר נשר
רחוב גדוד 22 בעיר עכו
אנדרטת מלחמת העצמאות בעכו ברחוב בן עמי.
מנציחה את הנופלים מגדוד 21 וגדוד 22 מחטיבת כרמלי
חטיבת כוח אדם (בר"ת: חטכ"א) היא חטיבה במטה זרוע היבשה של צבא ההגנה לישראל.
החטיבה אחראית על כל תחום משאבי האנוש בזרוע היבשה וכפופה מקצועית לאגף כוח האדם במטה הכללי של צה"ל.
החטיבה אחראית על ניהול, פיתוח וטיפוח המשאב האנושי בזרוע היבשה.
ראש החטיבה הוא קצין בדרגת תת-אלוף ונקרא ראש חטיבת כוח האדם (רחכ"א).
ראש החטיבה הוא תא"ל אהוד ביבי.
איתור, תכנון, ניהול והקצאת תגבורות כוח האדם בזרוע היבשה.
תכנון האיוש, הקידום וסיווג כוח האדם בזרוע היבשה.
קביעת מדיניות הכשרת כוח האדם ופיקוח על ביצועה.
שםתפקידמחלקת כוח אדם סדירענף כ"א לחימה - אחראי על כלל לחימת חיל הרגלים, חיל האיסוף הקרבי וחיל הגנת הגבולות, חיל השריון, חיל ההנדסה וחיל התותחנים.
ענף לחימה מהווה כתובת מקצועית ורלוונטית ועוסק בעולמות בניין כ"א וכשירות המסגרות ללחימה.
ענף כ"א תומכ"ל - אחראי על כלל תומכי הלחימה ביחידות השונות בזרוע.
אחראי על מיון ושיבוץ חיילים בחילות התומכ"ל של זרוע היבשה ובהם חיל הלוגיסטיקה, חיל הטכנולוגיה והאחזקה וחיל הרפואה.
ענף תכנון מקורות - אחראי על תכנון חלוקת המקורות של לוחמים ותומכי הלחימה בזרוע.מחלקת כוח אדם מילואיםמורכבת ענף חוגרים מילואים, ענף סגל מילואים וענף תו"םמחלקת הסגלמורכבת מענף סגל סדיר, ענף תו"ב, ענף מעו"ף וענף פרטענף יח"שענף מד"ה
חטיבת ירושלים (חטיבה 16) היא חטיבת חי"ר במילואים בצה"ל, ואחת משלוש חטיבות יוצאי חטיבת הנח"ל, יחד עם חטיבת עציוני וחטיבת אלון.
החטיבה כפופה לעוצבת סיני, אוגדת מילואים בפיקוד הדרום.
החטיבה החלה דרכה כחטיבת חי"ש שפעלה במלחמת העצמאות והופקדה על הגנת מרחב העיר ירושלים.
אולם עם השנים השתנה הייעוד והרכב הכוחות, וכיום אין קשר בין החטיבה לבין ירושלים.
החטיבה לחמה בכל מלחמות ישראל.
לקראת סוף מלחמת העצמאות הוקמה חטיבת מחוז בירושלים על בסיס חטיבת עציוני (6).
באפריל 1949 הוקמה חטיבה (מחוז) 16 מאיחוד חטיבה 160, חטיבת מחוז ולוחמי ההגנה (חיילי חי"ש, חי"מ), האצ"ל, הלח"י והפלמ"ח ממרחב ירושלים.
ב-20 באוגוסט 1948 הוחלט על פיצול חטיבת עציוני (6) (שהייתה עם תשעה גדודים) לשתי חטיבות והקמת חטיבת המחוז בירושלים.
כמפקד חטיבת המחוז נקבע יצחק לוי (לויצה).
בינואר 1949 הוקמה חטיבה 160 במחוז המרכז.
מישאל שחם מונה כמפקד החטיבה.
חטיבת המחוז מוזגה לתוך חטיבה 160. באפריל 1949 מספרה השתנה ל-16 ונקבע שהחטיבה תהיה חטיבת העתודה למרחב ירושלים.
במהלך יוני 1949 שוחררו חיילי החטיבה שהיו בשירות חובה והחטיבה הפכה לחטיבת מילואים.
מטות החטיבה והגדודים עברו למחנה שנלר.
הרמטכ"ל החליט שמפקד חטיבה 16 יהיה גם מפקד המחוז.
לקראת סוף חודש יוני נקבע שמישאל שחם יהיה מפקד המחוז.
המבנה החדש הוקם על בסיס חיילים ומפקדים ירושלמים שהיו בחי"ש, חי"מ, אצ"ל, הפלמ"ח, חטיבת עציוני וחטיבת "המחוז" שפורקו.
מלבד משימות הביטחון השוטף הייתה החטיבה אחראית על "הקו העירוני" ועל יחידת "מצוף", שטיפלה בכל נושאי "הר הצופים" כולל השיירה הדו-שבועית שעלתה אליו בשטח שבשליטת ירדן משער מנדלבוים דרך שכונת שייח' ג'ראח.
בשנת 1953 יזם שחם הקמה של יחידה מיוחדת, שנודעה לימים בשם יחידה 101. הכוונה הייתה שהיחידה תהיה מיומנת ומאומנת לשם ביצוע פעולות מיוחדות מאחרי קווי האויב.
בדיונים במסגרת המטכ"ל דחה משה דיין, אז ראש אג"מ, את ההצעה, ולכן פעל שחם לקיום היוזמה במסגרת חטיבה 16. בראש היחידה העמיד את אריאל שרון.
אחרי ארבעה חודשים אושרה העברת היחידה לגדוד 890 מהצנחנים.
לפעילות היחידה במסגרת הצנחנים הייתה השפעה מרחיקת לכת על תפקודם ועל תפקוד יחידות נוספות בצבא.
נכנסו נורמות של העברת המלחמה לשטח האויב, נחישות, מקצוענות ודבקות במטרה.
חטיבה 6 – חטיבת עציוני וגדוד מוריה הירושלמים פורקו במשך שנת 1949 ותחילת 1950 וחייליהם הירושלמים הועברו לחטיבת מחוז ירושלים שהפכה לחטיבה 16. לזכר חטיבת עציוני/חטיבה 6 הוקמה בשנת 2011 אנדרטת "שלהבת עציוני" סמוך לטחנת הרוח במשכנות שאננים.
ב־1955 הוקמה מחדש חטיבה 6 כחטיבת חי"ר במילואים, וב־1958 שונה מספר לחטיבה 14. על מנת לשמר את שמה של חטיבה 6, הוחלט בשנת 2010 כי חטיבה 408 תישא את שמה ואת מורשתה.
בין המלחמות היה מטה חטיבת מחוז 16 אחראי לביטחון השוטף במרחב ירושלים ובפרוזדור ירושלים ובמיוחד בהר הצופים ובעמדות הקו העירוני.
הר הצופים היה בריבונות ישראלית ונחשב אזור מפורז לפי הסכמי שביתת הנשק.
הקו העירוני חצה את העיר לאורכה משכונת פאגי בצפון לקיבוץ רמת רחל בדרום.
חיילי החטיבה, פרט למטה מצומצם ששכן במחנה שנלר, שירתו במילואים באימונים ובביטחון שוטף באזורים שונים בארץ ובמיוחד בהחזקת הר הצופים ובאיוש הקו העירוני.
חלק מהמפקדים בחטיבה החזיקו בביתם נשק אישי ונדרשו בעת חירום לאייש עמדות בקו העירוני.
החטיבה גויסה לשירות מילואים לקראת מלחמת סיני בשנת 1956. היא התפרסה בירושלים והפרוזדור בכוננות לאפשרות של התלקחות בחזית המזרחית.
הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים התחולל ב-72 השעות הראשונות של המלחמה, בין הלגיון הירדני ובין צה"ל.
המטרות העיקריות של צה"ל בהגנה על ירושלים היו למנוע פריצה ירדנית בקו העירוני, למנוע את נפילתה של מובלעת הר הצופים לידי ירדן, ולמנוע מחטפים ירדניים בשטחה של ישראל.
תוכניות המחטפים הירדניים כללו את כיבוש הר הצופים וארמון הנציב.
תפקיד חטיבה 16 היה השתלטות על העיר העתיקה ודרום ירושלים עד בית לחם.
בדומה לתכנונים הירדניים היו לחטיבה 16 תכנונים ל"מחטפים" של שטחים אסטרטגיים באזור ירושלים והפרוזדור אליה.
למחרת הפעילו הגדודים 161 ו-163 את התוכניות בצורה זו או אחרת.
ב־4 ביוני פוצלה מפקדת החטיבה ממפקדת המחוז, והפיקוד על המחוז הועבר לאל"ם רפאל ורדי, יחד עם גדודי החי"ר קשיש.
ב-5 ביוני בשעה 9:40 פתח צבא ירדן במלחמה בגזרת ירושלים בירי נשק קל ולאחר מכן בהפגזה כבדה על ירושלים המערבית שבריבונות ישראל.
בתיווך האו"ם הושג הסכם להפסקת אש, אך ירדן הפרה הסכם זה תוך זמן קצר, והשתלטה בשעה 12:30 על ארמון הנציב.
ישראל הגיבה במתקפת נגד בשעה 15:15 וכבשה את ארמון הנציב באמצעות גדוד 161, הסיירת הירושלמית וכוח הטנקים של חטיבת ירושלים.
הימצאות טנקים בירושלים הייתה אסורה לפי הסכם שביתת הנשק, אך בפועל היו בירושלים טנקים במחנה שנלר ובמחנה סטף.
מתחמי ארמון הנציב והפעמון בצור באהר
בצהרי 5 ביוני 1967 הורה המטכ"ל הירדני על כיבוש השטח המפורז של ארמון הנציב.
פלוגה מוגברת מחטיבה 27 עם תול"רים, מקלעים ומרגמות, שהייתה באבו דיס, נכנסה לארמון.
בשעה 13:30 דיווח ראש משקיפי האו"ם, גנרל אוד בול, כי ארמון הנציב נכבש.
באותו הזמן הודיעו החיילים הישראלים שהיו בתצפית בעמדת "הבית הבודד" בשטח המפורז למפקד הקו, מ"פ ד' מגדוד 161, כי כוח ירדני מתקדם לכיוונם.
מפקד הקו רפי בנבנשתי הודיע למטה החטיבה ופתח באש מרגמות על מסלול התקדמות היחידה הירדנית.
פלוגות ה' ו-ב' בחוות הלימוד פתחו באש שטוחת מסלול ומרגמות על הירדנים המתקרבים.
בשעה 14:20 קיבל המג"ד דר פקודה לכבוש את מתחמי ארמון הנציב ולהתכונן להמשך כיבוש מוצב הפעמון בצור באהר.
בשעה 15:15 נפרץ שער מתחם הארמון ממערב על ידי הטנקים.
רוב הכוח התוקף המשיך לגבעה מזרחית לארמון, שנקראה "גבעת האנטנה" ובהמשך עמדת "הצומת" הנמצאת בהצטלבות עם הדרך לבית לחם.
פלוגה ה' (פחות מחלקה) מגדוד 161 נעה רגלית מחוות הלימוד ונתקלה באש מהחורשה המערבית של הארמון וסבלה הרוג וחמישה פצועים.
הכוח המשיך בתנועה וכבש את החורשה שמצפון, ממערב וממזרח לארמון ביחד עם חיילי הפלס"ר.
בשעה 16:00 החלו חיילים ממחלקה מוגברת של הסיירת ביחד עם כיתת-חיילים מפלוגה ה' בהתקפה על מוצב "הנקניק" שהיה מוגן על ידי פלוגה ירדנית אחת ובה כ-60 חיילים.
המוצב נבנה כדי להדוף התקפה ממערב ולא מצפון, ולכן הצליחו חיילי הסיירת לכבוש את המוצב בתוך כשעה, ללא אבדות.
תוך כדי כיבוש מוצב "הנקניק" אישר המטכ"ל גם את כיבוש מוצב "הפעמון" והכפר צור באהר.
בשעה 18:20 יצא כוח בהרכב מחלקת סיירים ושני תול"רים מהסיירת בפיקוד לנגוצקי ועוד שלושה טנקים, בפיקוד מג"ד 161 אשר דר לכיבוש "הפעמון".
הכוח חדר למוצב ממזרח והפתיע את הירדנים.
המוצב נכבש במהירות בקרב עז עד שעה 19:30. גדוד 62 פרץ את שדה המוקשים ממערב למוצב "הפעמון" וחבר לכוח של דר בשעה 22:00. במשך הערב החליפה פלוגה ב' את פלוגה ה' בחורשה מצפון לארמון.
למחרת בבוקר ספגה הפלוגה התקפת נגד מאש טנקים ירדנית עם נפגעים רבים.
אור ל-6 ביוני 1967, במקביל לפעילות חטיבה 10 בכיבוש מוצבי הרדאר, הופעל גדוד 163 של חטיבת ירושלים, בפיקוד סא"ל מיכאל פייקס.
הגדוד היה ערוך להגנה באותה גזרה ממבשרת ירושלים עד שער הגיא.
כחלק מהתקפה כוללת של חטיבה 10 על מוצבי הרדאר הסתערה פלוגה של הגדוד על מוצב רדאר 3 והשתלטה עליו עד השעה 22:00. השלב הראשון של ההבקעה בגזרה זו הסתיים בשעה 2:00 לפנות בוקר.
לאחר מכן נע הגדוד להתארגנות בעין כרם לקראת תנועה לכיבוש שכונת אבו תור.
החל משעות הבוקר של 6 ביוני הוחל בהכנות לכיבוש שכונת אבו תור, שמדרום לעיר העתיקה.
כל פלוגה בגדוד הייתה אמורה לתקוף עמדה אחת במקביל, בסיוע טנקים של כוח קמארה שחיפו על ההתקפה מרכס חוות הלימוד וכביש עין רוגל.
פלוגה ג' בפיקוד משה חביב תקפה בשעה 15:45 את עמדת "לולב", העמדה הירדנית הדרומית ביותר.
פלוגה ד' בפיקוד אלי קדר הסתערה על עמדת "אריה", כבשה אותה והחלה בכיבוש הבתים שבין עמדת "לולב" הדרומית ועמדת "בית המחלקה".
במהלך הקרב הצטרף חפ"ק המג"ד לכוחות המסתערים; בהיתקלות עם חיילים ירדניים שניסו לסגת נהרג המג"ד, סא"ל מיכאל פייקס.
פלוגה ה' (המיוחדת) בפיקוד יעקב אבן נעה לכיוון "בית המחלקה" וכבשה אותו.
פלוגה ב' בפיקוד עוזי ילובסקי, שנועדה לתקוף את העמדה הצפונית ביותר, "בית התריסים הצהובים", ספגה אש ארטילרית כבדה כאשר נערכה להתקפה.
ארבעה חיילים נהרגו, רבים נפצעו וההתקפה התעכבה ב-45 דקות.
למרות האבדות הצליחה הפלוגה לכבוש את יעדה.
בשעה 18:00 הושלם כיבוש אבו תור.
הקרב היה קשה במיוחד, גם בשל העובדה שהירדנים ציפו להתקפה וידעו מאיזה כיוון היא תבוא.
15 חיילים ישראלים נהרגו בקרב.
כניסת חטיבת ירושלים לעיר העתיקה
ב-7 ביוני 1967, כמעט באותה שעה שבה נכנס חפ"ק מח"ט 55 דרך שער האריות, נכנסו דרך שער האשפות שתי פלוגות מגדוד 163 של החטיבה הירושלמית, בפיקוד מפקד הגדוד החדש, יוסף ברוש (כאמור לעיל, המג"ד הקודם, מיכאל פייקס, נהרג ביום שלפני כן בעת כיבוש אבו תור).
פלוגה ד', נעה מערבה אל תוך הרובע היהודי והרובע הארמני.
הרובע השולט על שכונת המוגרבים ואזור הכותל.
פלוגה א' נתקלה באש עם כניסתה לעיר.
היא נכנסה לשכונת המוגרבים לכיוון הכותל אך נעצרה לא רחוק ממנו עקב חשש להיתקלות עם הצנחנים.
באותו יום בשעות הצהריים הורה הפיקוד לחטיבה הירושלמית לנוע דרומה ולכבוש את העמדות הירדניות שמדרום לעיר.
גדוד 62, בפיקוד סא"ל רוטשילד, נע מרמת רחל ותקף את מוצבי מר אליאס וטבלייה (גבעת המטוס), ביחד עם פלוגה א' מגדוד 161, ובמקביל כבשה הפלס"ר החטיבתי את ג'בל אבו ע'וניים (כיום שכונת הר חומה) והמשיכה לגוש עציון וחברון דרך פאתי בית לחם.
גדוד 161 נכנס לבית לחם, בית ג'אלה ובית סחור.
גדוד 68 המשיך דרומה עד לחברון יחד עם הפלס"ר.
גדוד 163 התארגן לתנועה למחרת, ב-8 ביוני, ונע דרומה עד מדרום לחברון.
בשנים שלאחר מלחמת ששת הימים ועד למלחמת יום הכיפורים השתנה הייעוד של חטיבת המחוז 16. החטיבה קיבלה אחריות לנפות בית לחם וחברון, ובאוגוסט 1967 קיבלה את נפת רמאללה מחטיבה 4. בנובמבר 1967 הועברה האחריות לגבול עם ירדן לחטיבה 80, שהייתה הייסוד לחטיבת הבקעה.
בתחילה פעל הממשל הצבאי בנפות החטיבה דרך החטיבה, אך עם הקמת מפקדת אזור יהודה ושומרון ב־20 בדצמבר 1967 הועברה האחריות לנפות הממשל הצבאי אליו, והחטיבה התרכזה בצרכי הביטחון השוטף בלבד.
לרשות החטיבה הועמדו מעת לעת כוחות סדירים וכוחות מילואים לפעילות ביטחון שוטף.
הפעילות התרכזה בלחימה במחבלים, וכללה עבודה משותפת הדוקה עם שירות הביטחון (השב"כ) ועם משטרת ישראל וכוחות משמר הגבול.
מלחמת ההתשה בבקעת הירדן התרחשה בשנים 1969–1970 לאורך גבול ישראל-ירדן, במקביל למלחמת ההתשה שניהלו ישראל ומצרים סביב תעלת סואץ.
במלחמה זו התעמתה ישראל מול ארגוני הטרור הפלסטיניים ומול ממלכת ירדן.
צה"ל הגיב גם בצורה הגנתית: יצירת קו הגנה לאורך נהר הירדן שכלל גם (בפעם הראשונה בצה"ל) מוצבים, גדר מערכת ודרכי טשטוש.
בגזרת פיקוד המרכז התרכזה בלחימה בארגוני המחבלים שפעלו הן בתוך הגדה המערבית, אך ובעיקר לאורכו של הגבול עם ירדן.
הפעולות התבצעו בעיקר על ידי כוחות חי"ר ושריון סדירות.
כוחות המילואים לקחו חלק רק באחזקת המוצבים כחלק ממאמץ הבט"ש לאורך גבול הירדן וכחיל מצב, בתוך השטח, תחת פיקוד המושלים הצבאיים בנפות.
מפקדת חטיבת המחוז 16 המשיכה לשאת בתואר "חטיבת ירושלים".
אומנם חלק מהמשימות הקשורות לעיר עצמה כמו טקסי הר הרצל בערב יום העצמאות, הטקס בכותל המערבי, טקסים צבאים בכנסת והאחריות הצבאית לפעילות "חבצלת" נותרו באחריותה, אך לא הייתה זו עוד פעילות צבאית אינטנסיבית.
האחריות לביטחון השוטף במרחב העיר ירושלים שהתרחבה, עברה כולה למשטרת ישראל.
זו נעזרה אומנם במפקדת החטיבה בכל הקשור לתיאום עם פיקוד המרכז ולתגבור כוחות מתוך הצבא, אך האחריות הישירה התמוססה.
למעשה הקשר הצבאי היחיד לעיר הפך להיות באמצעות מחוז הג"א ירושלים, שבאותה עת המשיך לפעול בכפיפות ישירה לחטיבה ובכפיפות מקצועית למפקדת הג"א.
הפעילות הצבאית לתגבור מרחב הבירה התמצתה במאמצים לאבטחה מוגברת של מרחב העיר בתקופות החגים (למשל באבטחת ירושלים והכותל ביום הכיפורים).
פעילות מיוחדת באחריות החטיבה קיבלה משנה תוקף ב-1970 כששוגרו לעבר העיר רקטות "קטיושה" מתוך השטח במרחב נפת בית לחם.
החטיבה ערכה מעת לעת סיורים אוויריים ואחרים לאיתור מוקדם של הצבת משגרים לעבר מטרות במרחב העיר.
באביב 1973, הוחלט כי מפקדת החטיבה תתוגבר בפונקציונרים נוספים ותשמש כמפקדת מצעד צה"ל לציון 25 שנים למדינה.
תוואי המצעד נקבע בחלקו במזרח ירושלים, כך שמלבד הפעילות הארגונית רחבת ההיקף, נדרשה החטיבה לתכנן ולפקוד על האבטחה הפיזית של המצעד, במעגל הקרוב כמו גם במעגלי אבטחה היקפיים.
מטה החטיבה, שהחל מ-1969 היה בפיקודו של אל"ם דוד (ג'וקי) הגואל, נותר בעינו.
פונקציונרים סדירים ייחודיים כמו קמ"ן וקצין קשר, עברו הסבה מ"הקו העירוני" לפעילות בט"ש אינטנסיבית, כמפקדה מרחבית ששלטה על הפעילות הצבאית בנפות הממשל.
סדר הכוחות במילואים של החטיבה נותר בעינו, כגוף חריג בנוף הצה"לי.
הסד"כ הענק של עשרה גדודים (ארבעה גדודי חי"ר, ארבעה גדודי חי"ם, גדוד מרגמות כבדות ויחידת (גדוד) נ"ט בצד יחידות חטיבתיות נוספות (לעיתים כפולות של החטיבה ושל המחוז) כמו פלוגת הסיור, פלוגות רפואה ופלוגות הספקה נותר כשהיה.
יחידות אלו הוחזרו לאחר מלחמת ששת הימים למחסני החירום שלהן במרחב ירושלים.
מאותה עת הן הפכו למאגר כוח אדם פיקודי / צה"לי לביצוע תעסוקות בט"ש בשטחי הגדה המערבית ורצועת עזה ובפעילות השוטפת של החזקת הקווים בעיקר בגבול עם ירדן.
מעת לעת בהתאם לגרף אימונים דליל במיוחד, זכו הגדודים לאימון קצר.
הסיירת דאגה לעצמה וכדי לשמור על רמה איכותית הצליחה לארגן לעצמה אימונים תכופים יותר.
גדודי חטיבה 16, בתקופות תעסוקה, איישו את קווי המוצבים בגבולות ויחידות של החטיבה קיבלו פיקוד על גזרות בבקעת הירדן ובעמק בית שאן.
חיילי החטיבה השתתפו במרדפים אחרי מחבלים שפעלו בשטחי הגדה וכאלה שחצו את גדר המערכת וסבלו אבדות.
באוגוסט 1973 מונה למפקד חטיבת ירושלים זאב עופר.
עם פתיחת המלחמה מוצבים רבים כותרו וכולם הורעשו במטחי ארטילריה כבדים ששיתקו אותם.
החבירה למוצבים מכותרים הייתה בעיה שהציקה מאוד לפיקוד הישראלי, ופיקוד הדרום יזם התקפות רבות לחילוץ החיילים המכותרים.
רק מוצב אחד – בודפסט – נותר בידיים ישראליות.
מבצעי החילוץ נערכו באופן עצמי, ללא מעורבות וסיוע של כוחות אחרים.
מבצעי החילוץ התחילו בגזרה הצפונית ב-7 באוקטובר, ונמשכו עד 9 באוקטובר.
מעוז בודפשט, המעוז היחיד שלא נפל בידי האויב והמשיך להילחם ללא הפסקה, בפיקודו של מוטי אשכנזי ובסיוע ישיר ומרכזי של שני טנקים מגדוד 9. כל שאר המעוזים לאורך התעלה פונו, או נפלו בידי המצרים.
שאר כוחות החטיבה והמחוז (מאורגנים בשלושה גדודי חי"ר, 4 גדודי חי"ם, גדוד מרגמות 120 מ"מ, גדוד נ"ט 90 מ"מ, סיירת, פח"ח, מחלקת הנדסה ועוד) גויסו בשבת, 6 באוקטובר, ותפסו מערכי הגנה בדרומה של בקעת הירדן וכן לאורכם של הצירים העולים לגב ההר לעבר ירושלים ורמאללה.
מפקדת החטיבה בפיקודו של אל"ם זאב עופר נערכה במעלה אדומים, מכאן שלטה על כוחותיה במערכי ההגנה אל מול חשש אפשרי להצטרפות ירדן למלחמה.
לגזרת החטיבה הוזרמו כוחות נוספים כולל גדוד טנקים מחטיבה 670, גדודי ארטילריה נגררים של פקמ"ז, גדודי מרגמות ונ"ט ממפקדת קצח"ר ועוד.
חיילי גדוד 68 שלא התגייסו לגזרת התעלה התייצבו במחסני החירום והקימו גדוד נוסף בפיקודו של סא"ל יעקב אבן.
מייד בגמר המלחמה הוחלט להעביר שניים מגדודי החי"ר של החטיבה ומפקדת החטיבה לפיקוד הצפון.
מפקדת החטיבה וגדוד 62 תוכננו להחליף את חטיבת גולני בג'ובאתא אל-ח'שב.
אולם, בשל מחסור בציוד חורף ואיכות הציוד האישי של החיילים הוחלט להעביר את החטיבה לגזרה המצרית כדי לתגבר את אוגדה 143 במרחב "אפריקה" שממערב לתעלת סואץ.
גדוד 62 בפיקודו של סא"ל שי רז נערך להגנה באזור הצליחה והגשרים עם פלוגה באזור החווה הסינית מול מובלעת הארמייה השלישית המצרית, ופלוגה שסופחה לחטיבה 55 באזור אסמאעיליה.
גדוד 161 בפיקודו של סא"ל גדעון מסד וגדוד 163 בפיקודו של סא"ל יעקב שריד ומחליפו סא"ל אלי קידר יחד עם גדוד המרגמות בפיקודו של סא"ל יוסי שושן, בפיקוד מפקדת החטיבה המח"ט אל"ם זאב עופר והסמח"ט סא"ל נחמיה שקד, נערכו מול חיילי חטיבת הצנחנים 150 המצרית בגזרת אסמאעיליה וקבר החייל האלמוני.
הסיירת בפיקוד רס"ן דרור ויגדור עסקה בסיורים במרחב החטיבה ובעיקר לאורך קו הפסקת האש הלא פורמלית.
הכוחות היו מגויסים במשך חמישה חודשים.
גדודי החי"ם של החטיבה יחד עם גדוד 68 המחודש נערכו כל העת להגנה במרחבי בקעת הירדן תחת פיקוד מאולתר בתחילה בפיקודו של אל"ם אליעזר אמיתי, שהיה מפקד החטיבה במלחמת ששת הימים.
מייד לאחר מלחמת יום הכיפורים נוצרו שתי התארגנויות בעלות השפעה ארוכות טווח, האחת התארגנות המחאה האישית, שהפכה ללאומית, של מוטי אשכנזי, מפקד מוצב בודפשט בזמן המלחמה.
והשנייה ההתארגנות לתמיכה במשפחות החללים, השבויים והנעדרים של גדוד 68 ונספחיו שמוסדה ברבות השנים על ידי צה"ל כולו.
בארגון מחדש לאחר מלחמת יום הכיפורים שונה מספרה של החטיבה ל-97 והיא אורגנה מחדש כחטיבת חי"ר מעולה תקנית.
מגדודי החי"ם נבנתה חטיבת חי"ר נוספת – 266. ב־1978 הוקמה פלס"ר 266 באימון ראשון ברפיח.
הפלס"ר כללה חיילים צעירים מהנח"ל, גולני וצנחנים.
החטיבות הועברו תחת פיקוד מפקדת אוגדה מרחבית 80 שהוקמה באיו"ש.
לאחר מכן נבנתה אוגדה מרחבית 720, שקיבלה את האחריות על דרום בקעת הירדן ומאוחר יותר על השטח של מרחב "יהודה".
גדוד 163 הועבר לחטיבת הבקעה.
חטיבה 266 נסגרה בתחילת שנות ה-90.
חטיבה 97 גויסה לקראת מלחמת שלום הגליל.
חטיבה 266 הייתה מגויסת לתקופת אימונים.
פלס"ר 266 פעל באזור הליטני ב־1983 ואחר כך ב־1984 צפונית לאגם קרעון מול הכוחות הסורים.
חטיבה 97 תפסה שטח באזור חאצביא לאחר סיום הקרבות ביולי 1982, ואף השתתפה במבצע טרף ב-22 ביולי.
חטיבה 266 הייתה מגויסת אך לא נכנסה ללבנון.
חטיבה 97 המשיכה לשרת בתעסוקה מבצעית בלבנון בשנים שלאחר מכן באזור בקעת הלבנון ואזורים אחרים.
לאחר המלחמה בשנות ה-80 הופעלה החטיבה בצורה מוגברת באזורי איו"ש.
במקביל ללחימה בקווים התפתחה פעילות מניעת פח"ע ענפה בתוך שטחי יהודה ושומרון.
מפקדת חטיבה 16 הפכה לחטיבה מרחבית וככזאת פיקדה על המבצעים ועל כוחות הבט"ש שפעלו במרחבי נפות יהודה: חברון, בית לחם ורמאללה.
במקביל פקדה מפקדת חטיבה 5 על הפעילות בנפות השומרון.
הפעילות המשולבת בשטח התבססה על המושלים הצבאיים בנפות, על שירות הביטחון (שב"כ) ועל זו של משטרת ישראל.
לרשותה עמדו מעת לעת הסיירת הפיקודית חרוב וכן כוחות סדירים וכוחות מילואים.
בשנת 1985 נסגרה חטיבה 266 (הפלס"ר פעל עד לפחות 1991 כולל פעילות בשכם וחברון) וחטיבת חיר"מ 97 הפכה לחטיבה 310.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 עברה החטיבה, שמספרה הוחלף ל-310, תהליך הצערה וקלטה חיילים מחטיבות החי"ר הסדירות של צה"ל: גבעתי, הנח"ל וגולני.
החטיבה השתלבה במשימות הביטחון השוטף של צה"ל בגזרות יהודה ושומרון (במסגרת ההתמודדות עם האינתפאדה הראשונה) וצפון הארץ.
במהלך כיבוש העיר ומעצר של עשרות מבוקשים, התבצרה ב־2 באפריל 2002 קבוצה של 39 מבוקשים חמושים ברובי סער ובמטעני חבלה, בכנסיית המולד.
הקבוצה, שבראשה עמד הקולונל עבדאללה דאוד, ראש המודיעין הפלסטיני בבית לחם, לקחה כבני ערובה את 46 הנזירים ששהו בכנסייה, ובנוסף כ-200 אזרחים, בהם נערים וילדים.
המשא ומתן איתם עורר הד רחב ועניין רב ברחבי העולם גם בגלל העניין הפוליטי וגם בגלל החשש לפגיעה במקום הקדוש לנצרות.
הנצורים קיבלו תמיכה מפעילי שמאל מחוץ לישראל.
לאחר כחודש של שירות שוחררה החטיבה והעבירה את האחריות על העיר בית לחם והמצור על המתבצרים בכנסיית המולד לחטיבת הצנחנים (35).
לאחר שבועות ארוכים של משא ומתן הושג ב־9 במאי הסכם על ידי צוות משא ומתן בכיר, והחל פינוי מדורג של אזרחים והגליית 26 מבוקשים מדרג הביניים לעזה.
במהלך ההתבצרות נהרגו לפחות שישה פלסטינים, חמושים, מבוקשים, ואנשי הרשות.
מסמכי שלל שנתפסו במהלך המבצע, חשפו כי בשנים שקדמו להתבצרות סבלו תושבי בית לחם, בעיקר תושביה הנוצרים, מהתנכלויות של כנופיות של מיליציות פלסטיניות חמושות, שבתוכן בולטים אנשי הפת"ח.
בעקבות מבצע חומת מגן גדל חופש הפעולה של צה"ל בשטחי יהודה ושומרון, ונוצרה מציאות ביטחונית חדשה.
גם החטיבה השתלבה באתגרים החדשים בהגנה על גבולות הארץ ואזרחיה.
החטיבה ביצעה אימונים רבים ואינטנסיביים, שיפרה את כשירותה והצטיידה בציוד לחימה חדיש.
כמו כן במהלך שנת 2003 בתקופת המח"ט אל"ם גיל ברק הוקם בחטיבה גדס"ר 6310, גדוד הסיור הראשון בחטיבות המיל' בצה"ל.
במסגרת הארגון מחדש של כוחות המילואים בצה"ל החלה החטיבה לקלוט חיילים משוחררים בעיקר מגדוד 50 "בזלת" של חטיבת הנח"ל שמהווים כיום את עמוד השידרה והזהות החטיבתית.
החטיבה ביצעה תעסוקות מבצעיות רבות בכל הגזרות בארץ וזכתה לאותות הצטיינות רבים עקב שירות מוצלח זה.
בשנת 2010 נערך בגבעת התחמושת בירושלים טקס שבו הוחזר לחטיבה 310 מספרה המקורי, 16, במעמד ראש העירייה.
עד שנת 2009 היה מפקד החטיבה גם מפקד משמר הכבוד בטקס פתיחת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ברחבת הכותל, אחראי על סידורי הקבורה של מנהיגי העם בחלקת גדולי האומה בהר הרצל, ואחראי על מצעדי צה"ל שהתקיימו בירושלים.
החטיבה גויסה למילואים במלחמת לבנון השנייה; מבצע עמוד ענן ובמבצע צוק איתן למשימות אבטחה גדודיות.
בספטמבר 2020 החטיבה הוכפפה לעוצבת סיני, לאחר שאוגדת האם של החטיבה, עוצבת עידן, נסגרה.
עם פתיחת המלחמה בטבח שבעה באוקטובר גויסו גדודי החטיבה, גדוד 8119, גדוד הסיור 6310 וגדוד 9207 ומפקדת החטיבה בצו 8. הגדודים סופחו לחטיבת הגפן וסייעו בטיהור יישובים מגזרת ניר עם ועד זיקים במערב ובעיר שדרות עצמה ממחבלי חמאס.