tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בפברואר 2006 וול ביקר בישראל והרצה על Perl 5 ו-Perl 6 בכנס מפתחי קוד פתוח בנתניה.
לארי פלינט היה מוציא לאור אמריקאי, שעמד בראש חברת "לארי פלינט הוצאה לאור" .
מחזור המכירות השנתי של החברה הוא כ-150 מיליון דולר.
פלינט ניהל בארצות הברית מספר מאבקים פומביים; הבולטים בהם עסקו בתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית (הגנה על חופש הדת והביטוי).
הוא גם התמודד למשרות ציבוריות מספר פעמים.
פלינט סבל מהפרעה דו-קוטבית ובעקבות התנקשות בחייו הפך למשותק בפלג גופו התחתון.
פלינט נולד ב-1 בנובמבר 1942 בקנטקי, למשפחה ענייה מאוד.
מחוז הולדתו, מגופין, נחשב למחוז העני ביותר בכל ארצות הברית.
זמן קצר לאחר לידתו גויס אביו למלחמת העולם השנייה, שוחרר בשנת 1945 והתמכר לאלכוהול.
הוריו התגרשו בשנת 1952. פלינט עבר עם אימו למדינת אינדיאנה, בעוד אחיו הצעיר גודל על ידי סבתו, אם אימו.
לאחר שנתיים שב פלינט לחיות עם אביו בקנטקי.
בשנת 1958, בעת שהיה תלמיד כיתה ט' בתיכון, ברח פלינט מביתו ולמרות היותו בן 15 בלבד התגייס לצבא ארצות הברית בעזרת תעודת לידה מזויפת.
פלינט שוחרר מהצבא בתוך זמן קצר, בשל קיצוץ בתקנים, היות שבתקופה זו לא הייתה ארצות הברית מעורבת במלחמה.
לאחר שעבד תקופה קצרה ואף עסק תקופה קצרה בהברחת משקאות אלכוהוליים הוא שב והתגייס בעזרת אותה תעודת לידה מזויפת והצטרף לצי האמריקאי.
הוא הוכשר לתפקיד מפעיל מכ"ם ושירת על נושאת המטוסים הגרעינית "אנטרפרייז".
הוא השתחרר משירות בחודש יולי 1964.
בשנת 1965 הוציא מהבנק את חסכונותיו בסך 1,800 דולר וקנה לאימו בר בעיר דייטון באוהיו.
לאחר ששיפץ את המקום החל העסק מכניס כ-1,000 דולר בשבוע ובמהרה רכש פלינט שני ברים נוספים.
באותה תקופה עבד, לעדותו, עד 20 שעות ביום וצרך אמפטמינים כדי להישאר ער.
הברים שפתח היו בשכונות של המעמד הנמוך בעיר ולעיתים קרובות מצא עצמו מתמודד עם מהומות ומריבות בין לקוחותיו השתויים.
לאחר שבאחת המריבות כמעט והרג לקוח, החליט לפתוח בר בשכונה בה אוכלוסייה ממעמד סוציו-אקונומי גבוה יותר, אשר היה הראשון באותו אזור בו ההגשה נעשתה על ידי מלצריות חשופות חזה.
לבר זה קרא "מועדון האסלר" .
לאחר שנת 1968 החל פותח מועדונים מצליחים נוספים, באותה מתכונת, בערים נוספות באוהיו: קליבלנד, קולומבוס, סינסינטי וטולדו.
באותה תקופה יסד פלינט חברה, אשר עסקה בהשכרת אוטומטים למכירת מזון ומשקאות, תחום אשר אותה עת נשלט על ידי ארגוני פשיעה.
הוא גם רכש זיכיון להפקת עיתון לרווקים בעיר דייטון, אותו פרסם במשך שנתיים בטרם מכרו.
במרץ 1972 הוציא לאור את העיתון האסלר , עיתון שהודפס בשחור-לבן, על ארבעה עמודים ואשר נועד לספק מידע על מועדוניו.
הפרסום החדש התקבל באהדה כה רבה עד שבחודש מאי 1972 הוא הורחב ל-16 עמודים ובחודש אוגוסט ל-32 עמודים.
באמצע שנת 1973 החל מיתון בארצות הברית, אשר פגע קשות בעסקי מועדוני האסלר, וגרם לירידה חדה במספר הלקוחות.
פלינט שקע בחובות כבדים ובניסיון להציל את עסקיו החליט להפוך את עיתון האסלר לעיתון פורנוגרפי אשר יופץ בכל ארצות הברית.
לצורך ההון הראשוני להוצאת העיתון הוא השתמש בכספים אותם שמר לצורך תשלום מיסים על הכנסותיו ממועדוניו.
הגיליון הראשון של האסלר יצא לאור בחודש יולי 1974. אף שזכה לתשומת לב מעטה, עד מהרה רווחי העיתון החלו גואים והוא הצליח לשלם את חובו לרשויות המס.
בחודש נובמבר 1974 האסלר פרסם לראשונה עירום מלא, כולל פתח הנרתיק של המצולמות.
פלינט נאלץ לנהל מאבקים לפרסום כל ירחון היות שחברת ההפצה של העיתון טענה שהעיתון מציג תכנים מיניים בוטים מדי ואיימה להסירו מן הדוכנים.
ב-6 במרץ 1978, בעיצומו של מאבק משפטי אותו ניהל, בעניין פרסומי תועבה, במחוז גווינת, במדינת ג'ורג'יה, נורה פלינט יחד עם עורך דינו, סמוך לבית המשפט בעיר המחוז לורנסוויל.
רוצח סדרתי גזען בשם ג'וזף פאול פרנקלין, הודה בההתנקשות וטען כי חמתו בערה בו למראה תמונות בהן נראות יחד נשים מגזעים שונים על דפי האסלר.
פרנקלין נידון למאסר עולם על רצח אחר שביצע ומעולם לא הובא למשפט על ההתנקשות בפלינט.
אף שפלינט הודיע כי הוא מאמין לפרנקלין, היו שהטילו ספק בהיותו המתנקש.
עורך דינו של פלינט החלים לחלוטין מן הפגיעה, אולם פלינט החל לסבול כאבים בלתי פוסקים, התמכר למשככי כאבים ועבר ניתוחים חוזרים לקטיעת הולכה עצבית לצורך שיכוך הכאב.
לאחר ההתנקשות פלינט יצא כנגד הנצרות ועבר עם אשתו להתגורר באחוזה, ברובע יוקרתי של לוס אנג'לס.
נכון לשנת 2008 הוא התגורר בסנטה מוניקה, קליפורניה.
פלינט אף לקה בשבץ מוחי כתוצאה ממינון יתר של משככי כאבים, ומאז סבל מקשיים בדיבור.
בשנת 1976 יסד פלינט את חברתו להוצאה לאור.
החברה מפרסמת מספר ירחונים אשר הבולט בהם הוא "האסלר".
החברה אף עוסקת בהפצת פרסומים.
עד לשנת 1986 כל עיסוקה של החברה היה בתחום הפורנוגרפיה, אולם מאותה עת החברה מפיצה אף פרסומים בעלי אופי שונה ומקובל בשכבות רחבות יותר של האוכלוסייה.
בשנת 1996 מכר פלינט את החברה יחד עם מספר פרסומים לא פורנוגרפיים שאותם הוציא לאור.
בשנת 1998 החלה החברה אף בהפצת סרטים פורנוגרפיים שצולמו בחוזה עם פייר וודמן.
ב-22 ביוני 2000 פתח פלינט את קזינו האסלר, מועדון קלפים בפרברי לוס אנג'לס.
רבים שיערו כי לאור עברו של פלינט הוא יתקשה לקבל רישיון להפעלת המועדון, אולם מועצת ההימורים של מדינת קליפורניה העניקה לפלינט רישיון לניהול המועדון.
פלינט המשיך להחזיק במועדוני האסלר, ואילו אחיו מחזיק בחנויות המוכרות את המותג "האסלר".
פלינט אף הוציא לאור ירחון בשם "בקושי (בגיל) חוקי" ובו תצלומי עירום של נשים צעירות, אשר זה עתה מלאו להן 18 שנה, גיל המינימלי בו אישה יכולה להסכים בארצות הברית לשמש כדוגמנית עירום.
בשנת 2001 הוערך הונו של פלינט ב-400 מיליון דולר.
פלינט היה מעורב במספר מאבקים משפטיים אשר זכו לתשומת לב ציבורית בארצות הברית ואשר עסקו בגבולות חופש הביטוי ובפורנוגרפיה.
פלינט הועמד לדין לראשונה בסינסינטי, בשנת 1976, על פרסום תועבה ופשע מאורגן.
הוא נמצא אשם ונגזרו עליו 7–25 שנות מאסר, מתוכן ריצה שישה ימים בלבד בטרם בוטל פסק הדין מסיבות טכניות.
אחד מגלגוליה של תביעה זו הגיע בערעור לבית המשפט העליון של ארצות הברית.
בשנת 1976 הגישה נגדו קאתי קיטון, אשר הייתה אז חברתו של בוב גוצ'יונה, בעלי הירחון "פנטהאוז", תביעת לשון הרע, בטענה שפרסם בירחונו קריקטורה מבזה.
התביעה, אשר הוגשה במדינת אוהיו, נדחתה בטענת התיישנות.
קיטון שבה והגישה את אותה תביעה במדינת ניו המפשייר, שם נמכרו גיליונות מעטים (10,000-15,000 בחודש) ביחס לתפוצה של הירחון האסלר בכל ארצות הברית.
השאלה המשפטית - האם יכולה הייתה התובעת להגיש את התביעה במדינה זו לאור המכירות הדלות של הירחון?
- הגיעה לבית המשפט העליון של ארצות הברית בשנת 1983, אשר הכריע נגד פלינט וקבע כי הירחון בחר לעשות עסקים במדינת ניו המפשייר ועל כן קיימת סמכות מקומית לדון בתביעה.
פסק דין זה נלמד ברבים מבתי ספר למשפטים בארצות הברית בשיעורי סדר דין אזרחי, בנושא סמכויות שיפוט.
על פי הדיווחים, במהלך הדיון בבית המשפט העליון צעק פלינט באולם "שיזדיין בית המשפט!" וכינה את השופטים "שמונה מזדיינים וכוס אחת סמלית." (כשהוא מתכוון לשופטת סנדרה דיי או'קונור).
השופט הראשי וורן ברגר ציווה לאסור את פלינט באשמת בזיון בית המשפט, אולם האישום בוטל מאוחר יותר.
עוד בשנת 1983, על רקע סירובו להסגיר את המקור לסרטי המעקב אחר ג'ון דלוריאן (מייסד חברת דלוריאן), הצטלם פלינט כאשר הוא לובש את דגל ארצות הברית כחיתול על אגנו ונכלא לשישה חודשים על ביזוי הדגל.
בסרטים נראה דלוריאן בעת מעצרו, כאשר סוכני ה-FBI מאיימים עליו.
בשנת 1988, פלינט זכה בערעור בולט בבית המשפט העליון נגד המטיף הנוצרי הידוע ג'רי פולוול.
פולוול תבע את פלינט בשנת 1983 על פרסום פוגעני ומלגלג בירחון "האסלר".
במודעה פרודית שהתפרסמה בגיליון נובמבר 1983 של "האסלר", המתחזה לפרסומת לליקר קמפרי, הופיעו שמו ותמונותו של פולוול ולצידה הכותרת "פולוול מספר על הפעם הראשונה שלו".
המודעה חיקתה מודעות אמיתיות למשקה בהן הופיע ראיון עם ידוענים שונים אשר סיפרו על הפעם הראשונה שבה שתו קמפרי.
אלא שבמודעה הפרודית הופיע ריאיון עם פולוול בו סיפר כי המגע המיני הראשון שלו היה עם אימו, בשעה שהיה שיכור, בשירותים.
בתחתית העמוד הופיע כיתוב קטן ובו נאמר: "מודעה פרודית - אין לקחת ברצינות".
פולוול תבע את פלינט בטענה כי הפרסום גרם לו לעגמת נפש, אולם תביעתו נדחתה.
בהחלטה נקבע כי אישי ציבור אינם יכולים לתבוע פיצויים "על גרימת עגמת נפש במזיד" כתוצאה מפרודיה אשר נעשתה עליהם.
לאחר מותו של פולוול בשנת 2007, הצהיר פלינט כי למרות הפערים ביניהם, הם הצליחו במהלך השנים ליצור ידידות והוסיף: "תמיד הערכתי את כנותו אף על פי שידעתי מה הוא מוכר והוא ידע מה אני מוכר."
בחודש אפריל 1998 הואשם פלינט בהפצת פרסומי תועבה, סרטי וידאו פורנוגרפיים, לקטינים בחנות בבעלותו בסינסינטי.
התביעה הסתיימה בשנת 1999 בהסדר טיעון לפיו הפסיק פלינט להפיץ סרטים פורנוגרפיים בסינסינטי.
בחודש יוני 2003 ניסתה התביעה לשוב ולהגיש את כתב האישום בטענה כי פלינט ואחיו הפרו את הסדר הטיעון משנת 1999 ושבו להפיץ חומר פורנוגרפי בעיר.
פלינט טען כי אינו מחזיק עוד בבעלות בחנויות האסלר בעיר סינסינטי ולכן אין מקום להעמידו לדין בגין הנעשה בחנויות.
מאבקיו המשפטיים של פלינט הוצגו ב-1996 בסרטו של הבמאי מילוש פורמן, "לארי פלינט: האיש והסקנדל".
את דמותו של פלינט גילם השחקן וודי הרלסון.
פלינט עצמו גילם בסרט דמות משנה של אחד השופטים.
לורנס מארק "לארי" סנגר הוא פילוסוף אמריקאי, ממייסדי ויקיפדיה, ממייסדי נופדיה ועורכה הראשון וכן מייסדה של אנציקלופדיית סיטיזנדיום.
משמש מנכ"ל קרן תקני הידע.
סנגר נולד בבלוויו, וושינגטון, לאביו, ביולוג ימי שחקר עופות ימיים ולאמו שהייתה עקרת בית.
הוא בעל תואר ראשון בפילוסופיה מאוניברסיטת ריד קולג' אותו קיבל בשנת 1991 וכן תואר דוקטור בפילוסופיה מאוניברסיטת המדינה של אוהיו אותו קיבל בשנת 2000.
סנגר היה מעורב בעבודה על אנציקלופדיות מקוונת מאז החל האינטרנט.
בין היתר שימש עורך ראשי של אנציקלופדיית נופדיה, בין השנים 2001 עד 2002 שימש כמארגן התוכן הראשי של ויקיפדיה וכעורך פעיל ראשי של אנציקלופדיית סיטיזנדיום.
סנגר הגה את הרעיון שמאחורי ויקיפדיה.
הצעתו של סנגר ליישם אנציקלופדיה מבוססת ויקי הוביל להקמתה של ויקיפדיה, בתחילה כפרויקט משלים לנופדיה.
סנגר היה עורך ראשי בתחילת דרכה של ויקיפדיה וכתב חלק ניכר מדפי המדיניות המקוריים של ויקיפדיה.
לאחר שעזב את הפרויקט, לימד סנגר פילוסופיה באוניברסיטת אוהיו וכן עבד עבור Encyclopedia of Earth.
ב-15 בספטמבר 2006 הכריז סנגר על הקמת סיטיזנדיום אותו השיק ב-25 במרץ 2007. סיטיזנדיום מייצג מאמץ להקים אנציקלופדיה אמינה.
סנגר שואף לגרום לכך שמודל האנציקלופדיה המקוונת יהיה אמין יותר.
סנגר מעביר הרצאות ברחבי העולם על האינטרנט וכתיבה ברשתות חברתיות.
בנוסף כותב ספרים, יועץ בנושאי קהילות מקוונות שיתופיות וכותב בלוג.
סנגר עזב את ויקיפדיה בשנת 2002 ומאז ועד היום נוהג לבקר במידה רבה את מיזם ויקיפדיה.
סנגר האשים את ויקיפדיה בנטייה לצד השמאלי של המפה הפוליטית.
במאמר שפרסם בבלוג שלו בחודש יוני 2021 ושזכה לתפוצה נרחבת ולהדים רבים, כתב סנגר על הנטייה השמאלית המובהקת בחלק מהערכים בוויקיפדיה באנגלית.
לארי וולטרס היה נהג משאית אמריקאי, שהתפרסם בעקבות טיסתו בעזרת בלוני הליום.
וולטרס נולד ב-19 באפריל 1949 בלוס אנג'לס ומילדותו חלם להיות טייס.
הוא ניסה להתקבל לחיל האוויר של ארצות הברית אך נפסל עקב ראיה ירודה.
לאחר שפרש מעבודתו החליט להגשים את חלומו.
ב-2 ביולי 1982 קנה 45 בלוני מזג אוויר ומילא אותם בהליום.
לאחר מכן חיבר אותם לכיסא, לבש על עצמו מצנח ולקח רובה אוויר בעזרתו התכוון לרדת על ידי פיצוץ הבלונים, רדיו CB, כריכים ומצלמה.
התכנון שלו היה לעלות מספר מטרים מעל הקרקע אך כשחבריו חתכו את החבל שחיבר את הכיסא לאדמה הוא עלה לגובה של כ-15 אלף רגל (כ-4,600 מטר).
תחילה הוא נמנע מלהשתמש ברובה מהפחד שאי יציבות תגרום לו להחליק למטה.
לאחר 45 דקות שהיה באוויר וכניסה למסלול נחיתה של שדה תעופה לונג ביץ' הוא התחיל לירות בבלונים אך לאחר שפוצץ כמה מהם הרובה שלו החליק.
הדבר גרם לו לרדת בכל זאת אך הכבלים של הבלון נתפסו בעמודי מתח גבוה ויצרו קצר ל-20 דקות באזור לונג ביץ'.
לאחר שירד מטה הוא נעצר מיד.
כשנשאל על מניעיו על ידי כתב הוא ענה: "בן אדם לא יכול רק לשבת".
בהמשך הוא עבד במספר עבודות והתאבד ב-6 באוקטובר 1993 בגיל 44 ביער לאומי אנג'לס.
וולטרס "זכה" בעיטור "שורד בסיכון" מטעם פרס דרווין ההיתולי על "מאמצו" להגיע לקריטריונים לזכייה (כלומר, מוות או סירוס).
לארי ג'ף מק'מרטרי היה סופר ותסריטאי קולנוע אמריקאי.
בספריו תיאר מק'מרטרי את אזורי הספר של ארצות הברית בשלהי המאה ה-19 ואת החיים בטקסס של ימינו.
בין יצירותיו – "תנאים של חיבה" (1975) ו"יונה בודדה" (1985) עליו זכה בפרס פוליצר.
מק'מרטרי עסק גם ביצירה קולנועית וטלוויזיונית.
הרומן "יונה בודדה" עובד לטלוויזיה למיני-סדרה וזכה במספר פרסי אמי.
"תנאים של חיבה" ו"הר ברוקבק", שמק'מרטרי השתתף בכתיבת התסריט שלו, עובדו שניהם לסרטים וזכו בפרסי אוסקר.
מק'מרטרי נולד בארצ'ר סיטי, טקסס לרות הייזל (לבית מק'לוור) וויליאם ג'פרסון מק'מרטרי שהיה חוואי.
מק'מרטרי גדל בחווה מחוץ לארצ'ר סיטי, העיר ששימשה מאוחר יותר כהשראה לעיר "תאליה" שהופיעה בכמה מיצירותיו.
הוא קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת צפון טקסס ותואר שני מאוניברסיטת רייס.
בשנת 1990 כתב את התסריט לסרט הטלוויזיה "מונטנה" שביים וויליאם גראהם לרשת הטלוויזיה TNT, וכיכבו בו בין היתר ג'ינה רולנדס ומייקל מדסן.
בנו של מק'מרטרי, ג'יימס מק'מרטרי, הוא כותב, זמר וגיטריסט.
אשתו הקודמת היא מרצה לאנגלית וחיברה אף היא מספר ספרים.
באפריל 2011 נישא מק'מרטרי בשנית לנורמה פיי קיזי, אלמנתו של הסופר קן קיזי.
הצגת הקולנוע האחרונה (1961): סיפורם של שני צעירים הגדלים יחד בטקסס.
עובד לסרט קולנוע ב-1971 בבימויו של פיטר בוגדנוביץ'.
תנאים של חיבה (1975): סיפור מערכת היחסים בין אם ובתה.
עובד לסרט קולנוע באותו שם ב-1983 בכיכובו של ג'ק ניקולסון.
טקססוויל (1987): ספר המשך להצגת הקולנוע האחרונה.
יונה בודדה (1985): מסעם של שני סיירים טקסנים, סרן אוגוסטוס מק'ריי ושותפו סרן וודרו קול, המעבירים את עדר הבקר שלהם מגבול מקסיקו למונטנה.
עובד למיני-סדרה טלוויזיונית בכיכובם של רוברט דובאל וטומי לי ג'ונס ב-1989.
רחובות לארדו (1993): המשכו של "יונה בודדה".
סרן וודרו קול ואחד מעובדיו מחברת "הט קריק", הבוקר פי איי, יוצאים למרדף אחר רוצח מקסיקני צעיר בשם ג'ואי גרזה.
גבר מת מהלך (1995): מסעם הראשון של קול ומק'ריי כסיירים טקסנים.
ב-1996 עובד למיני-סדרה בכיכובם של דייוויד ארקט וג'וני לי מילר.
ירח קומנצ'י (1997): קורותיהם של וודרו קול ואוגוסטוס מק'ריי בימים שלפני "יונה בודדה".
קול ומק'ריי משרתים כסיירים טקסנים ומשתתפים במרדף אחרי גנב סוסים קומאנצ'י בשם "קיקינג וולף" (זאב בועט).
ג'ו בל (2020): מבוסס על סיפורו האמיתי של ג'ו בל, אדם שיצא לטיול ברחבי ארצות הברית כדי להעלות את המודעות לבריונות עקב התאבדות בנו.
לארי סילברסטיין הוא איש עסקים, איל נדל"ן ופילנתרופ אמריקאי-יהודי.
סילברסטיין נולד, גדל והתחנך בברוקלין ניו יורק, למשפחה יהודית.
בילדותו אהב מוזיקה קלאסית וניגן בפסנתר.
הוא למד ב בניו יורק.
לאחר מכן, באוניברסיטת ניו יורק (NYU), והוא בוגר שלה מ-1952.
בזמן שהותו באוניברסיטה, סילברסטיין עבד במחנה קיץ; שם פגש את אשתו לעתיד, קלרה.
היא עבדה כמורה בבית ספר, והיוותה מקור ההכנסה העיקרי של השניים בשנותיהם הראשונות יחד, בזמן שסילברסטיין המשיך לימודיו ב (BLS).
סילברסטיין החל לעסוק בנדל"ן יחד עם אביו, הארי ג.
סילברסטיין, ולאחר מכן גם עם חברו הטוב (ולימים גיסו) .
בשנת 1957 הקימו יחדיו חברה שלימים הפכה להיות "", וקנו את בניינם הראשון במנהטן.
מנדיק וסילברסטיין המשיכו את עסקיהם לאחר פטירת האב בשנת 1966.
ב-1977 גיסו מנדיק ואחותו אניטה סילברסטיין התגרשו, וכך נגמר גם שיתוף הפעולה העסקי בין מנדיק לבינו.
מנדיק בתורו טען כי היה בין השניים גם חוסר הסכמה בנוגע לאסטרטגיית ההשקעה: הוא רצה לרכוש בניינים, בעוד שסילברסטיין רצה לבנותם.
בשלהי שנות ה-70, עסקיו של סילברסטיין התרכזו בעיקר במידטאון מנהטן ובמנהטן תחתית.
ב-1978, הוא כבר היה הבעלים של חמישה בניינים בשדרה החמישית ווול סטריט ומרכז קניות בקונטיקט.
בשנת 1980 קידם סילברסטיין את עסקיו בברודוויי, ובאותה שנה זכה במכרז שבעקבותיו תכנן לפתח ולהשכיר את הבניין בן 47 ה - מרכז הסחר העולמי 7.
ב-1983 מכר בניין בשדרה החמישית לחברת קוקה-קולה בסכום של כ-57.6 מיליון דולר, לאחר שקנה את המקום בכ-11.5 מיליון דולר 6 שנים לפני כן.
בשנים הללו קידם סילברסטיין את עסקיו, ובשנת 1991 השכיר בתנאים נוחים 20 קומות בבניין שקנה ברחוב וול סטריט לארגונים ללא מטרות רווח.
ב-1989 הגיש סילברסטיין לחברי כנסת ישראל, הצעה לסחר חופשי שיתנהל באזור הנגב שבישראל.
הפרויקט נכשל, אך למרות זאת זכה לתמיכה רבה מצד פוליטיקאים מובילים במדינה.
במהלך שנות ה-90, ניו יורק סבלה קשות מהשפעות נפילת הבורסה של 1987, דבר שהוביל להיצע רב של משרדים להשכרה במרכז הסחר העולמי.
מאחר שמכירת המקום לא יצאה אל הפועל, רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי החליטה לאפשר השכרה של המקום למשך 99 שנים, דבר שיצא לפועל על ידי הכרזה של הצעת מחיר.
בינואר 2001 ביצע סילברסטיין דרך חברתו "סילברסטיין פרופרטיס" ו"" הצעה לשכירת מרכז הסחר העולמי במחיר של כ-3.2 מיליארד דולר.
שלוש קבוצות השקעות שונות גם כן נלחמו על הזכות לשכור את המקום, ו הציעה כ-50 מיליון דולר יותר מסילברסטיין, שהציע את המחיר השני הגבוה ביותר.
ברגע האחרון קרן הנדל"ן וורנדו החליטה לסגת והצעתו של סילברסטיין התקבלה ביולי 2001 - וזאת הייתה הפעם הראשונה ב-31 השנים בהן הבניין היה קיים שהנהלתו השתנתה.
הסכם השכירות כלל את בנייני מרכז הסחר העולמי 1, 2, 4 ו-5 - כ-39 אלף מ"ר של שטח להשכרה (סילברסטיין עצמו הוציא מכיסו כ-14 מיליון דולר כדי להבטיח שהעסקה תתממש).
ניתנה לסילברסטיין הזכות הבלעדית לבנות את המבנה מחדש במקרה שייהרס.
סילברסטיין סיפר במספר ראיונות שנהג לאכול את ארוחות הבוקר שלו בחלונות הגבוהים של מגדלי התאומים שבארצות הברית, יחד עם שוכרים חדשים בבניין.
בבוקר ה-11 בספטמבר התעקשה אשתו שילך לתור אצל רופא העור שלו.
לאחר רצף פיגועי הטרור הקטלניים ביותר ברחבי המדינה, כל הבניינים במרכז הסחר העולמי האמריקאי קרסו (1, 2, 3, 4, 5, 6, ו-7) נהרסו או נפגעו ברמה שלא איפשרה את שיקומם.
קודם לכן, ביולי 2001, קבעו פוליסות ביטוח כי שווי המתחם הוא כ-3.55 מיליארד דולר.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר תבע סילברסטיין סכום של כ-7.1 מיליארד דולר בטענה שהתנגשות כל אחד משני המטוסים היוותה "מקרה ביטוח" נפרד בהתאם לפוליסה ולכן הנזק כפול.
חברות הביטוח ראו את הדברים אחרת, בעודן טוענות שהמקרה נחשב לתאונה אחת, והעניין עבר הליך משפטי ארוך.
לבסוף, בשנת 2007, לאחר משא ומתן ארוך עם חברת הביטוח "סוויס רה", סוכם על פיצוי בסך של 4.55 מיליארד דולר.
בתור המחזיק בזכויות ההשכרה במקום, הייתה ברשות סילברסטיין האופציה לבנותו מחדש.
לאחר התערבות הקונגרס האמריקני, ראש עיריית ניו יורק מייקל בלומברג ורשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי, ויתר סילברסטיין על חלק מהזכויות שהיו לו על המקום.
סילבסטיין תרם רבות לאוניברסיטת ניו יורק ולמרכז הרפואי של האוניברסיטה.
בנוסף, שימש כיושב ראש המגבית היהודית המאוחדת (UJA), וכגזבר המרכז היהודי הלאומי לרפואה ולמחקר.
ב-1956 נישא לקלרה, ולהם שלושה ילדים.
טובי אולרנווג'ו איובמי קאיודה , הידוע כלארי קאיודה, הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת החלוץ בגנצ'לרבירלי הטורקית.
קאיודה החל את הקריירה בקבוצת רד בול גאנה הגאנאית, ובפברואר 2010 חתם בקבוצת ASEC מימוסאס מחוף השנהב, מהמועדונים הבכירים במדינה.
לאחר מכן שיחק תקופה קצרה במועדון השווייצרי לוצרן.
במרץ 2013 התאמן קאיודה עם דינמו מינסק מבלארוס, אך לבסוף עבר להארטלנד מליגת העל הניגרית.
ב-12 בספטמבר 2013 הגיע קאיודה לישראל וחתם על חוזה לעונה אחת בקבוצת מכבי נתניה, שירדה בעונה שלפני כן לליגה הלאומית.
בעונתו הראשונה בקבוצה הגיע עמה לגמר גביע המדינה, והעפיל עמה לליגת העל לאחר שכבש עשרה שערים בליגה הלאומית והקבוצה סיימה במקום הראשון.
לקראת עונת האריך את חוזהו במועדון.
ב-20 בספטמבר 2014 כבש קאיודה את שער הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול מכבי פתח תקווה שהסתיים בתיקו 4-4. את העונה סיים עם 13 שערים, במקום השלישי בטבלת מלכי השערים של הליגה.
בסך הכל כבש קאיודה 23 שערי ליגה במכבי נתניה.
ב-17 במאי 2015 חתם קאיודה לשלוש שנים באוסטריה וינה האוסטרית בעסקה שמוערכת בכ-800 אלף יורו.
ב-2 באוגוסט 2015 הבקיע קאיודה את שערו הראשון במדי אוסטריה וינה.
את עונת הבכורה בקבוצה, סיים קאיודה עם 13 שערים כשהוא במקום השלישי בטבלת מלכי השערים של הליגה.
בעונת קאיודה הציג יכולת גבוהה והוביל את קבוצתו למקום השני בליגה האוסטרית ולקמפיין אירופי מוצלח.
קאיודה כבש 3 שערים מכריעים במוקדמות הליגה האירופית, שהעלו את הקבוצה אל שלב הבתים, בו כבש 2 שערים נוספים נגד רומא.
גם בליגה המקומית זכה להצלחה, כאשר סיים את העונה כמלך שערי הליגה האוסטרית עם 17 כיבושים.
ב-17 באוגוסט 2017 אוסטריה וינה הודיעה על מכירתו של לארי קאיודה למנצ'סטר סיטי.
ב-18 באוגוסט 2017 קאיודה נשלח בהשאלה לעולה החדשה לליגה הספרדית ז'ירונה.
ב-2 במרץ 2018 הושאל קאיודה לשחטאר דונצק עד לסוף העונה.
ב-8 ביוני 2018 חתם בשחטאר לחמש עונות.
קאיודה שיחק בנבחרת הנערים של ניגריה באליפות העולם עד גיל 17 שנערכה בשנת 2009. ב-3 במאי 2010 קיבל זימון ראשון לנבחרת עד גיל 20, והשתתף במוקדמות אליפות אפריקה לנבחרות צעירות שנערכה בלוב.
ב-12 באפריל 2011 זומן לסגל הנבחרת עד גיל 20 למשחקי אליפות אפריקה לנבחרות צעירות שנערכה בדרום אפריקה, ולאחר מכן השתתף עמה באליפות העולם עד גיל 20 ב-2011 וב-2013. ב-23 במרץ 2017 ערך את הופעתו בנבחרת הבוגרת בתיקו 1-1 נגד .
מלך השערים בליגה האוסטרית: 2016/2017
לארי כהן (נולד ב-7 בנובמבר 1987) הוא כדורגלן עבר דרום אפריקאי-ליטאי ממוצא יהודי ששיחק בעמדת הבלם.
לארי כהן הוא בנו של הכדורגלן הדרום-אפריקאי מרטין כהן.
הוא התחיל את הקריירה שלו בג'ומו קוסמוס עימה עלה לליגת העל בתום עונת אך עונה לאחר מכן ירד עימה בחזרה לליגה השנייה.
בקיץ חתם בבידווסט וויטס במדיה לא רשם ולו דקת משחק אחת ובתום העונה שוחרר מהמועדון.
בינואר חזר לליגה השנייה כאשר חתם בוויטבנק ספרס.
בקיץ חתם במפוטלנגה בלק אקס אך שוחרר כעבור זמן קצר וחתם בצ'יפה יונייטד.
לאחר שהציג יכולת טובה במדי צ'יפה, ב-13 בפברואר 2013 עבר למורוקה סוואלוס בה הפך לשחקן חשוב בהרכב המועדון.
בשנת 2015 הוא עבר לאייאקס קייפטאון ובפברואר פרש מכדורגל.
לאחר שלא קיבל זימון לנבחרת דרום אפריקה החליט לייצג את נבחרת ליטא מאחר שמשפחתו של כהן היא בעלת שורשים ליטאים והוא זכאי לאזרחות ליטאית.
במרץ הוא נכלל בסגל הנבחרת לקראת המשחק נגד במסגרת מוקדמות יורו 2016 אך לא שיחק באף משחק רשמי.
לארי פיין היה קומיקאי ושחקן קולנוע יהודי-אמריקאי.
נולד בפילדלפיה בשם לואיס פיינברג למשפחה יהודית.
החל את דרכו ככנר במופעי וודוויל.
בשנת 1925 חבר לקומיקאי טד הילי, ונעשה חלק מהרכב הקומיקאים "שלושת המוקיונים", לצד האחים מו הווארד ושמפ הווארד.
במסגרת ההרכב כיכב במספר קומדיות, בתחילה בהפקת אולפני מטרו גולדווין מאייר, ולאחר מכן, בשנות ה-30' וה- 40', בהפקת אולפני קולומביה תחת המפיק ג'ולס וייט.
בסך הכל הופיע ב-206 סרטים קצרים כחלק מהרכב הקומיקאים.
בסרטם של האחים פארלי משנת 2012, "the Three Stooges", גולמה דמותו של פיין על ידי השחקן שון הייז.
לארי דארנל יוז הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 13 עונות בליגת ה-NBA בעמדות הקלע והרכז.
ממוצעיו לאורך הקריירה הם 14.1 נקודות, 4.2 ריבאונדים, 3.1 אסיסטים ו-1.5 חטיפות למשחק.
יוז נולד וגדל בעיר סנט לואיס שבמיזורי, ובשנת 1997 הוביל את קבוצת הכדורסל של תיכון "Christian Brothers" לאליפות התיכונים של מיזורי.
היה חבר ילדות של הראפר נלי, ואף הופיע בקליפ של שירו "Dilemma".
לאחר מכן למד באוניברסיטת סנט לואיס במשך שנה אחת, ורשם במדי קבוצתה ממוצעים של 20.9 נקודות, 5.1 ריבאונדים, 2.4 אסיסטים ו-2.2 חטיפות למשחק.
באותה עונה העפילה סנט לואיס לטורניר אליפות המכללות, בפעם החמישית בלבד בתולדותיה, והודחה בסיבוב השני מול האלופה שבדרך - אוניברסיטת קנטקי.
יוז נבחר בבחירה השמינית בדראפט ה-NBA לשנת 1998 על ידי פילדלפיה 76'.
בעונתו הראשונה ב-NBA קלע 9.1 נקודות למשחק כמחליפו של אלן אייברסון בעמדת הקלע, ובמהלך עונתו השנייה נשלח בטרייד לגולדן סטייט ווריורס, שם פרח יוז וחל שיפור מטאורי במשחקו.
עד סיום אותה עונה היה יוז הקלע הבולט בקבוצה, כשקלע 22.7 נקודות למשחק, והפך לחלק משלד הקבוצה הצעירה, ליד הפורוורד אנטואן ג'יימיסון.
ב-9 באפריל 2000 קלע יוז שיא קריירה של 44 נקודות בניצחון קבוצתו על דנוור נאגטס.
בשתי העונות הבאות קלע כ-14 נקודות למשחק עבור הווריורס, שצירפו בינתיים גם את הרכז גילברט ארינאס.
בסיום עונת , עם תום חוזהו בקבוצה, חתם בשורות וושינגטון ויזארדס ל-3 העונות הבאות עבור כ-15 מיליון דולר.
בוושינגטון עבר לשחק בעמדת הרכז, כשפתח לצד צמד שחקני הכנף מייקל ג'ורדן וג'רי סטקהאוס.
בסיום אותה עונה פרש ג'ורדן ממשחק בפעם השלישית, ויוז חזר לשתף פעולה עם הרכז הצעיר גילברט ארינאס, שחבר אליו בקו האחורי של הויזארדס.
בעונת הצטרף אל יוז וארינאס גם אנטואן ג'יימיסון, ושלושת השחקנים קלעו יחד 67.1 נקודות למשחק - המספר הגבוה ב-NBA לשלישיית שחקנים מאותה קבוצה.
הייתה זו עונתה הטובה ביותר של וושינגטון זה 26 שנים, כשרשמה מאזן של 45 ניצחונות ו-37 הפסדים, והעפילה לשלב השני של הפלייאוף.
בסיום העונה נבחר יוז לחמישיית ההגנה של העונה לאחר שהיה מלך החטיפות של ה-NBA, עם 2.9 בממוצע למשחק.
מלבד חטיפות, רשם יוז באותה עונה שיאי קריירה גם בממוצע נקודות (22.0), ריבאונדים (6.3) ואסיסטים (4.7).
לקראת עונת חתם בקליבלנד קאבלירס על חוזה ל-5 עונות עבור 70 מיליון דולר.
בתקופתו בקליבלנד המשיך להציג יכולת סולידית כשחקן חמישייה קבוע (כ-14.3 נקודות למשחק), לצד הכוכב הצעיר לברון ג'יימס, אך תרומתו הכללית הייתה מאכזבת ביחס לציפיות הגבוהות ממנו וחוזה העתק עליו חתם.
בעונת העפילה קליבלנד לסדרת גמר ה-NBA, לראשונה בתולדות המועדון, אך הקאבלירס הובסו בתוצאה 4-0 מול סן אנטוניו ספרס.
יוז נפצע במהלך המשחק השני של סדרת הגמר, וקלע עד פציעתו 2 נקודות בלבד ב-44 הדקות שקיבל בסדרה.
באמצע עונת הועבר יוז בטרייד לשיקגו בולס, יחד עם דרו גודן, שאנון בראון וסדריק סימונס, בתמורה לבן וולאס וג'ו סמית'.
לאחר כשנה, במהלכה הפך לשחקן ספסל, נשלח בטרייד לניו יורק ניקס, במדיה שיחק כשנה אחת.
בפברואר 2010 נשלח לסקרמנטו קינגס, אך שוחרר ממנה כעבור חמישה ימים.
עד סיום עונת שיחק עבור שארלוט הורנטס ב-14 משחקים, ובעונה הבאה לא שיחק כלל.
בתחילת עונת חתם באורלנדו מג'יק, ולאחר כחודשיים נופה מהקבוצה לאחר שקלע עבורה 1.3 נקודות למשחק בלבד.
בסיום אותה עונה פרש ממשחק, בגיל 33.
לארי דונל נאנס האב הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק במשך 13 עונות בליגת ה-NBA, בעמדת הפאוור פורוורד.
ממוצעיו לאורך הקריירה הם 17.1 נקודות, 8.0 ריבאונדים, 2.6 אסיסטים ו-2.2 חסימות למשחק.
בנו, לארי נאנס הבן, נבחר בדראפט ה-NBA 2015 על ידי לוס אנג'לס לייקרס.
נאנס נולד וגדל בעיר אנדרסון שבקרוליינה הדרומית.
בין השנים 1977–1981 למד באוניברסיטת קלמסון (קרוליינה הדרומית), ושיחק עבור קבוצת הכדורסל שלה.
בעונת ה שלו הוביל את הקבוצה להישג השיא בתולדותיה - העפלה לשלב "שמונה הגדולות" (רבע הגמר) בטורניר אליפות המכללות.
בארבע שנותיו בקלמסון רשם ממוצעים של 11.5 נקודות ו-6.7 ריבאונדים למשחק.
נאנס נבחר בבחירה ה-20 של דראפט ה-NBA לשנת 1981 על ידי קבוצת פיניקס סאנס.
בעונת הרוקי שלו מיעט לקבל דקות משחק, אך בעונתו השנייה החל לשמש כשחקן חמישייה קבוע, לצד דניס ג'ונסון, וולטר דייוויס, מוריס לוקאס ואלבן אדמס, והעמיד ממוצעים של 16.7 נקודות, 8.7 ריבאונדים ו-2.6 חסימות למשחק.
בסוף-שבוע האולסטאר זכה בתחרות ההטבעות הראשונה ב-NBA, בעונת השתתף לראשונה במשחק האולסטאר, ובעונת קלע שיא קריירה של 22.5 נקודות בממוצע למשחק.
בשש וחצי עונותיו בפיניקס השיג ממוצעים של 17.3 נקודות ו-7.8 ריבאונדים למשחק, ועזר לקבוצה להעפיל ארבע פעמים לשלב הפלייאוף (1982–1985).
במהלך עונת נשלח נאנס לקליבלנד קאבלירס בטרייד שהעביר לפיניקס, בין היתר, את הרוקי קווין ג'ונסון.
לצד הרכז מארק פרייס והסנטר בראד דוהרטי, הפך נאנס את הקאבלירס לאחת הקבוצות החזקות באזור מזרחי, תחת המאמן לני וילקינס.
בשש מתוך שבע עונותיו של נאנס בקליבלנד עלתה הקבוצה לפלייאוף ה-NBA, ובעונת אף הגיעו הקאבלירס לגמר המזרח, בו הפסידו לשיקגו בולס בשישה משחקים.
בתקופתו בקליבלנד השתתף פעמיים נוספות במשחק האולסטאר, ונבחר שלוש פעמים לאחת מחמישיות ההגנה של העונה.
בסיום עונת הודיע על פרישה ממשחק, בגיל 35. בשנת 1995 העלו הקאבלירס את גופייתו של נאנס עם המספר 22 לתקרת אולמם הביתי, כהוקרה על תרומתו לקבוצה.
לאורך הקריירה התאפיין נאנס כשחקן יציב במיוחד – ב-11 מתוך 13 עונותיו ב-NBA רשם ממוצעים של לפחות 16 נקודות ו-8 ריבאונדים למשחק.
כמו כן הצטיין בחסימת זריקות, כשממוצע הקריירה שלו עומד על 2.2 חסימות למשחק.
בעת פרישתו דורג במקום השמיני ברשימת החוסמים המובילים בתולדות ה-NBA, וראשון מבין השחקנים שאינם סנטרים.
לורנס מייקל "לארי" פאוסט היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1950–1962, והשתתף 8 פעמים במשחק האולסטאר.
ממוצעיו לאורך קריירת ה-NBA הם 13.7 נקודות ו-9.8 ריבאונדים למשחק.
פאוסט נולד בעיר פליינסוויל שבאוהיו, וגדל בפיטסבורג, פנסילבניה.
בין השנים 1946–1950 למד באוניברסיטת לה סאל שבפילדלפיה, ולאורך תקופתו בקבוצת הכדורסל שלה קלע 14.2 נקודות בממוצע למשחק.
פאוסט נבחר על ידי קבוצת שיקגו סטאגס בבחירה החמישית של דראפט ה-NBA לשנת 1950. לפני תחילת עונת התפרק מועדון הסטאגס, ופאוסט נבחר על ידי פורט ויין פיסטונס ב"דראפט הפיזור" של הקבוצה.
ב-22 בנובמבר 1950, במשחקו ה-12 בליגה, קלע פאוסט את הסל שהעניק לקבוצתו את הניצחון על מיניאפוליס לייקרס בתוצאה 18–19 - תוצאת הסיום הנמוכה בתולדות ה-NBA.
בעונת הוביל את הליגה עם 880 ריבאונדים בסך הכול, וממוצע הריבאונדים שלו (13.3 למשחק) הציב אותו במקום השני, אחרי ג'ורג' מייקן.
בעונות ו- הוביל פאוסט את הפיסטונס לגמר ה-NBA, לצד ג'ורג' יארדלי, ובשתי הפעמים הפסידו (לסירקיוז נשיונלס ולפילדלפיה ווריורס, בהתאמה).
בעונת עבר פאוסט בטרייד למיניאפוליס לייקרס, בה שיתף פעולה עם ורן מיקלסן ואלג'ין ביילור.
בפלייאוף העפיל עם הלייקרס לגמר ה-NBA, אך הפסיד לבוסטון סלטיקס בתוצאה 0–4. במהלך עונת עבר לסנט לואיס הוקס, אותה הובילו בוב פטיט, קליף הייגן וקלייד לאבלט לשתי הופעות בגמר ה-NBA ( ו-), שבשתיהן הפסידו לסלטיקס.
בסיום עונת פרש פאוסט ממשחק, בגיל 33.
ב-8 מתוך 9 עונותיו הראשונות ב-NBA נבחר פאוסט להשתתף במשחק האולסטאר, ובעונות ו- נבחר לחמישיית העונה הראשונה והשנייה, בהתאמה.
בעת פרישתו דורג תשיעי מבין קלעי ה-NBA בכל הזמנים, עם 11,198 נקודות, ו-8,041 הריבאונדים שאסף דירגו אותו רביעי ברשימת הריבאונדרים המובילים בתולדות ה-NBA, אחרי דולף שייס, בוב פטיט וביל ראסל.
לורנס ג'וזף "לארי" מולן ג'וניור הוא מוזיקאי ושחקן אירי, הידוע בעיקר בשל היותו המתופף של להקת הרוק האירית U2.
לורנס ג'וזף מולן ג'וניור נולד ב-31 באוקטובר 1961 בדבלין שבאירלנד, לאביו לורנס ג'וזף ולאמו מורין.
אביו היה עובד ציבור ואמו הייתה עקרת בית.
יש לו אחות גדולה בשם ססיליה והייתה לו אחות קטנה בשם מארי, אשר נפטרה ב-1973. בשנת 1976, נהרגה אמו בתאונת דרכים.
הוא למד בבית ספר למוזיקה בדבלין, שם החל לנגן בפסנתר בגיל 8, ובגיל 9 החל לנגן בתופים.
לפני שהקים את להקת U2, מולן היה חבר זמן קצר בתזמורת מצעדים, דבר אשר תרם לסגנון הנגינה שלו המזכיר תיפוף צבאי.
הוא חסך כסף ואביו עזר לו לקנות מערכת תופים.
אביו של מולן הציע לו לפרסם בלוח המודעות של התיכון בו למד מודעה לגבי חיפוש מוזיקאים עבור להקה חדשה.
U2 נוצרה ב-25 בספטמבר 1976 במטבח של מולן.
הלהקה, אשר כללה אז את מולן, בונו, דה אדג', דיק אוונס, אחיו של דה אדג', אדם קלייטון, איוון מקורמיק ופיטר מרטין נקראה בהתחלה Larry Mullen Band (הלהקה של לארי מולן), אך השם השתנה במהירות ל-Feedback, מכיוון שזה היה אחד ממונחי המוזיקה המועטים שחברי הלהקה הכירו.
מקורמיק ומרטין עזבו זמן קצר לאחר מכן, ושם הלהקה שונה ל-The Hype.
ממש לפני שהם זכו בתחרות כישרונות בלימריק, אירלנד, הם שינו את השם ל-U2 ודיק אוונס עזב את הלהקה.
מולן עזב את בית הספר ב-1978, לאחר שעבר את בחינות חטיבת הביניים.
בימיה הראשונים של הלהקה, עיקר תרומתו של לארי הייתה בנגינה על התופים, אך הוא הפך למעורב יותר בכתיבת השירים מאוחר יותר.
כאשר U2 עמדה לחתום על חוזה עם קולומביה רקורדס, החברה סירבה להחתים אותם אלא אם כן לארי יפוטר.
ניסיונו בתזמורת המצעדים תרם רבות לסגנון התיפוף שלו, דבר אשר מופיע בשירים רבים של U2 ומעורר בהם דימויים צבאיים.
במהלך ההקלטות של האלבום "Pop" ב-1996, מולן סבל מבעיות גב קשות.
ההקלטות נדחו כדי שהוא יוכל לעבור ניתוח.
כאשר הוא עזב את בית החולים והגיע לסטודיו, הוא מצא את שאר חברי הלהקה מתנסים יותר מתמיד במכונות תופים אלקטרוניים, בעיקר בהשפעתו של דה אדג', אשר התעניין במוזיקת דאנס והיפ-הופ.
מכיוון שהוא היה חלש מהניתוח, מולן לא התווכח יותר מדי ונתן לדה אדג' להמשיך להשתמש בתופים האלקטרוניים, אשר תרמו רבות לתחושה האלקטרונית של האלבום.
מולן סבל מדלקות בגידים לאורך הקריירה שלו.
כאמצעי להפחתת הדלקת והכאב, הוא החל להשתמש במקלות תופים מיוחדים אשר עוצבו על ידי חברת Pro-Mark.
הוא משתמש בתופים של חברת ימאהה ובמצלתיים של חברת פייסט.
הוא נבחר במקום ה-21 ברשימת 50 מתופפי הרוק הגדולים ביותר על פי מגזין סטיילוס.
מדי פעם מולן מנגן גם על קלידים וסינתיסייזר בהופעות, אך הוא כמעט אף-פעם לא שר.
מדי פעם במהלך סיבוב ההופעות Zoo TV הוא ביצע גרסת כיסוי של השיר "Dirty Old Town" של יואן מקול.
במהלך הופעות חיות של השיר "I'll Go Crazy If I Don't Go Crazy Tonight", מולן מסתובב על הבמה ומנגן על דג'מבה.
נאמר על מולן שיש לו חוש קצב על-טבעי.
בריאן אינו סיפר כי באחת הפעמים בהן עבד עם U2 על אלבום, מולן התעקש שמשהו לא בסדר בערוץ השמע.
אינו סידר אותו אחרת, אף על פי שהוא חשב שמולן טועה, אבל לאחר מכן גילה שמולן צדק ושהערוץ לא היה מתואם בכשש אלפיות השנייה.
מולן הודה שטכניקת תוף הבס שלו היא לא אחת מהנקודות החזקות שלו, ושהוא משתמש בתוף טם כדי ליצור את האפקט שהוא רוצה מאז תקופת The Unforgettable Fire (האש הבלתי נשכחת).
ב-1995 מולן אמר ש-"טכניקת תוף הבס שלי הייתה אז, כמו היום, לא לגמרי מפותחת, ומעולם לא הייתה לי הזדמנות להתאמן וללמוד כמו שעושים רוב האנשים.
בתזמורת המצעדים השתמשתי רק בתוף סנר וכאשר קיבלתי את מערכת התופים הראשונה שלי, לא למדתי איך להשתמש כראוי בכל החלקים ביחד...
לא יכולתי לנגן את מה שרוב האנשים יחשיבו כביט נורמלי לשיר, אז בחרתי בדרכים אלטרנטיביות."
מולן השתתף בהרבה פרויקטים מחוץ ל-U2, הכוללים שיתוף פעולה עם מריה מקי, ננסי גריפית' ואחד המפיקים של U2, דניאל לנואה.
ב-1990, מולן היה שותף בכתיבת השיר הרשמי לנבחרת הכדורגל הלאומית של הרפובליקה של אירלנד לכבוד גביע העולם בכדורגל.
הוא ניגן תופים גם ברבים מהשירים באלבומה של אמילו האריס אשר יצא ב-1995 ונקרא "Wrecking Ball".
מולן ואדם קלייטון הקליטו את שיר הנושא לסרט "משימה בלתי אפשרית" מ-1996. השיר הגיע למקום ה-8 במצעד הבילבורד של ארצות הברית, והיה מועמד לפרס גראמי לשיר הפופ האינסטרומנטלי הטוב ביותר.
בנוסף, הוא גם עבד עם המפיק דניאל לנואה על אלבומו "Acadie".
מולן וקלייטון שיתפו פעולה עם מייקל סטייפ ומייק מילס מלהקת אר.אי.אם.
ויצרו סופרגרופ בשם Automatic Baby - שילב של שמות שני האלבומים של U2 ואר.אי.אם - "Achtung Baby" ו-"Automatic for the People".
הלהקה הופיעה פעם אחת בלבד, ב-1993, בטקס כניסתו של ביל קלינטון לתפקיד נשיא ארצות הברית.
הם ביצעו גרסה משותפת של השיר "One" של U2.
תפקידו הראשון של מולן בסרט היה בסרטו של פיל ג'ואנו, "אנטרופיה".
הוא שיחק את עצמו יחד עם בונו.
הוא שיחק גנב בסרט "Man on the Train" יחד עם קיפר סאת'רלנד, סרט אשר יצא ב-2011. ב-2013 הוא השתתף בסרט המלחמה "להיפרד כל פעם מחדש" יחד עם ז'ולייט בינוש.
הסרט זכה בפרס בפסטיבל הסרטים העולמי במונטריאול.
מולן הכיר את בת זוגו, אן אצ'סון, בשנתם הראשונה בבית הספר התיכון, ויש להם שלושה ילדים.
מולן הוא בן דוד של השחקן קונור מולן.
כאשר U2 החלה להתפרסם, לארי החליט להוסיף לשמו את התוספת "ג'וניור" כדי שלא ייווצר בלבול עם אביו, אשר היה מקבל חשבונות מס גדולים שהיו אמורים להגיע לבנו.
הוא מעדיף לתת לשאר חברי הלהקה לעמוד באור הזרקורים בזמן ראיונות.
מולן זכה יחד עם U2 ביותר מ-60 פרסים, כולל 22 פרסי גראמי.
בטקס הגראמי, הלהקה זכתה שבע פעמים בפרס להקת הרוק הטובה ביותר, פעמיים בפרס אלבום השנה, פעמיים בפרס הקלטת השנה, פעמיים בפרס שיר השנה ופעמיים בפרס אלבום הרוק של השנה.
לארי דונל נאנס הבן הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת אטלנטה הוקס מליגת ה-NBA.
בנו של שחקן העבר לארי נאנס.
נאנס נולד באקרון, שבאוהיו לג'ייני ולארי נאנס.
אביו היה כדורסלן ושיחק בקבוצות פיניקס סאנס וקליבלנד קאבלירס בליגת ה-NBA.
נאנס החל לשחק כדורסל בתיכון רובאר שנמצא ליד אקרון, כבר בגיל 17 היה גובהו מעל שני מטרים והעמיד ממוצע של 18.2 נקודות, 9.5 ריבאונדים ו-3.0 חסימות למשחק בליגת התיכונים.
לאחר מכן עבר נאנס לשחק בנבחרת הכדורסל של אוניברסיטת ויומינג שם שיחק למשך 4 שנים בין השנים 2011–2015 והעמיד ממוצע של 11.3 נקודות, 6.6 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים.
נאנס הבן סובל ממחלת הקרוהן.
ב-2015 החליט נאנס להעמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA, ונבחר על ידי לוס אנג'לס לייקרס בבחירה מספר 27 בדראפט.
נאנס ערך את הופעת הבכורה שלו ב-6 בנובמבר 2015 שם קלע 6 נקודות, ולקח 6 ריבאונדים בניצחון של הלייקרס מול ברוקלין נטס.
לאחר מכן ב-26 בדצמבר השיג דאבל דאבל של 17 נקודות ו-11 ריבאונדים מול ממפיס גריזליס.
את העונה סיים נאנס עם ממוצעים של 5.5 נקודות ו-5.0 ריבאונדים למשחק.
במהלך עונת נשלח בטרייד לקליבלנד קאבלירס, יחד עם ג'ורדן קלארקסון, בתמורה לאייזיאה תומאס, צ'אנינג פריי ובחירת דראפט עתידית.
בסיום אותה עונה העפיל עם הקאבלירס לגמר ה-NBA, בו הודחו מול גולדן סטייט ווריורס בתוצאה 0–4.
ב-28 באוגוסט 2021 עבר נאנס לפורטלנד טרייל בלייזרס, בטרייד שכלל מעבר של לאורי מארקנן לקליבלנד קאבלירס, ושל דריק ג'ונס לשיקגו בולס.
לורנס רונלד "לארי" קוסטלו היה כדורסלן ומאמן כדורסל אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1954–1968, ואימן בה בין 1968–1980. זכה באליפות ה-NBA הן כשחקן בשנת 1967, והן כמאמן בשנת 1971. לאורך קריירת המשחק ב-NBA רשם ממוצעים של 12.2 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-4.6 אסיסטים למשחק.
קוסטלו נולד וגדל בכפר מינואה, הסמוך לסירקיוז שבמדינת ניו יורק.
בין השנים 1951–1954 למד באוניברסיטת ניאגרה, ובשלוש עונותיו כשחקן קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 15.0 נקודות בממוצע למשחק.
קוסטלו נבחר על ידי פילדלפיה ווריורס בבחירה ה-12 של דראפט ה-NBA לשנת 1954. בשתי עונותיו הראשונות ב-NBA שימש כמחליף בקבוצה שהובלה על ידי פול אריזין וניל ג'ונסטון, וקלע כ-7.3 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת נשלח לסירקיוז נשיונלס (אשר הפכה בהמשך ל"פילדלפיה 76'"), שם קיבל את תפקיד הרכז הפותח תחת המאמן פול סימור.
בכל 8 העונות הבאות הוביל את הקבוצה לשלב הפלייאוף, כשרשם ממוצעים של 13.7 נקודות, 4.1 ריבאונדים ו-5.0 אסיסטים למשחק.
בתקופה זו השתתף שש פעמים במשחק האולסטאר, ובעונת אף נבחר לחמישייה השנייה של העונה.
בעונות ו- הוביל את שחקני הליגה באחוזי קליעה מקו העונשין, כשקלע ב-88.1% ו-87.7%, בהתאמה.
בשנת 1965 עבר לשחק בקבוצת וילקס-בארה ברונס מליגת ה-EPBL, במדיה שיחק במשך עונה אחת.
בעונת חזר קוסטלו לפילדלפיה, וזכה עמה באליפות ה-NBA לאחר שגברה על סן פרנסיסקו ווריורס בסדרת הגמר.
קוסטלו עצמו תפקד באותה עונה כשחקן ספסל, בקבוצה שהובלה על ידי וילט צ'מברלין, האל גריר, בילי קנינגהם וצ'ט ווקר.
בעונה העוקבת הודחה פילדלפיה בשלב גמר המזרח, ובסיומה פרש קוסטלו ממשחק, בגיל 36.
מיד עם פרישתו ממשחק החל קוסטלו את קריירת האימון שלו, כאשר מונה למאמנה הראשון של קבוצת מילווקי באקס.
בעונת הבכורה של הבאקס ב-NBA, , ניצחה הקבוצה 27 משחקים בלבד (32.9%), אך בעונה הבאה הצטרף אליה כוכב המכללות לו אלסינדור (לימים "כרים עבדול-ג'באר") אשר הפך את מילווקי לאחת הקבוצות המובילות בליגה.
בעונת הוסיפו הבאקס את הרכז המנוסה אוסקר רוברטסון, ובעזרתו סיימה מילווקי את העונה עם המאזן הטוב בליגה (66–16) וזכתה בתואר האליפות הראשון שלה.
בשלוש העונות הבאות המשיכו הבאקס של קוסטלו להפגין דומיננטיות, ובעונת העפילו בשנית לגמר ה-NBA, אך הפסידו לבוסטון סלטיקס בתוצאה 3–4. בסיום אותה עונה פרש רוברטסון ממשחק, ושנה לאחר מכן עבר עבדול-ג'באר ללוס אנג'לס לייקרס, מה שהותיר את מילווקי כקבוצה בינונית ונטולת ציפיות.
קוסטלו פוטר מאימון הקבוצה במהלך עונת , לאחר יותר מ-8 שנים בתפקיד.
לקראת עונת מונה למאמן שיקגו בולס, אך פוטר מתפקידו לאחר פתיחת עונה של 20 ניצחונות ו-36 הפסדים.
בעונת 1979/1980 אימן את קבוצת "מילווקי דוז" (Milwaukee Does) מ"ליגת כדורסל הנשים המקצועית" (Women's Professional Basketball League).
משרת האימון האחרונה של קוסטלו הייתה בקבוצת הכדורסל של מכללת יוטיקה, אותה אימן עד שנת 1987.
ב-13 בדצמבר 2001 נפטר קוסטלו ממחלת הסרטן.
ב-2022 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל כתורם לכדורסל.
לארי הולמס ; נולד ב-3 בנובמבר 1949 בפנסילבניה) הוא מתאגרף מקצועי אמריקאי אשר היה אלוף העולם במשקל כבד (בתארים שונים) בין השנים 1978–1985. הולמס הגן על תאריו בהצלחה 20 פעמים; זהו מספר הגנות התואר הגבוה ביותר שהשיג אלוף עולם במשקל כבד לאחר ג'ו לואיס (25 הגנות) וולדימיר קליצ'קו (22).
הולמס הוא אחד מחמישה מתאגרפים בלבד שגברו על מוחמד עלי, והיחיד שניצחו בנוקאאוט.
לארי היה הרביעי בשנים-עשר ילדיהם של ג'ון ופלוסי הולמס.
בגיל שלוש-עשרה נשר הולמס מבית הספר והחל לעבוד בשטיפת מכוניות, בשכר של דולר אחד לשעה, כדי לעזור בפרנסת משפחתו.
מאוחר יותר עבד במחצבה, וכן כנהג משאית אשפה.
בגיל תשע-עשרה החל הולמס להתאגרף.
בקרב האחרון שלו כחובבן, ה-22 במספר, שנערך במסגרת המיונים לאולימפיאדת 1972, לחם הולמס בדווין בוביק.
בוביק שלט בקרב, ואף הפיל את הולמס לקרשים בסיבוב הראשון; הולמס שרד באמצעות אחיזה והישענות על יריבו.
שופט הזירה הזהיר אותו מספר פעמים, ולבסוף פסל אותו על אחיזותיו החוזרות ונשנות.
ב-1973, כשמאזנו כחובבן עומד על 19-3-0, עבר הולמס להתאגרף כמקצוען.
בשלביה המוקדמים של הקריירה המקצועית שלו שימש הולמס כיריב אימונים למוחמד עלי, ג'ו פרייז'ר, ארני שייוורס וג'ימי יאנג.
הוא השתכר היטב ולמד רבות.
"הייתי צעיר, ולא ידעתי הרבה.
אבל החזקתי מעמד מול החבר'ה האלה," אמר הולמס לימים.
"חשבתי, היי, החבר'ה האלה הם הכי טובים שיש.
אם אני מחזיק מעמד מולם עכשיו, למה אהיה מסוגל בהמשך?"
הולמס זכה להכרה כטוען לכתר לאחר ניצחון מפתיע על ארני שייוורס במרס 1978. הולמס זכה בהחלטה פה-אחד של השופטים לאחר קרב בן 12 סיבובים; שני שופטים העניקו להולמס את הניצחון בכל סיבוב וסיבוב, והשלישי - בכולם פרט לאחד.
הניצחון העניק להולמס הזדמנות להתמודד מול אלוף העולם מטעם מועצת האגרוף העולמית (WBC), קן נורטון.
הקרב מול נורטון היה קרב קשה וצמוד, בן חמישה-עשר סיבובים.
בסוף הסיבוב הארבעה-עשר שרר בין השניים שוויון מוחלט בכרטיסיות כל השופטים, שהעניקו לכל אחד מהם שבעה סיבובים.
את הסיבוב האחרון העניק שופט אחד לנורטון ושני שופטים להולמס, שזכה בקרב על חודה של נקודה אחת (שני שופטים ניקדו 143-142 לטובת הולמס, והשלישי 143-142 לטובת נורטון).
הולמס הגן על תואר ה-WBC שבע פעמים, כשהוא גובר, בין השאר, על ארני שייוורס, מייק וויורס וסקוט לדוקס.
בקרב השמיני להגנת התואר מתייצב מולו מוחמד עלי, ששב מפרישתו במטרה לזכות באליפות העולם בפעם הרביעית.
השניים נפגשים בשני לאוקטובר 1980. הולמס שולט בקרב באופן מוחלט, וזוכה בכל סיבוב וסיבוב בכרטיסי כל השופטים; בסוף הסיבוב העשירי עוצר אנג'לו דאנדי, מאמנו של עלי, את הקרב.
לאחר קרב זה זוכה הולמס להכרה כאלוף עולם, בין השאר על ידי מגזין האגרוף "הזירה".
לאחר הקרב הביע הולמס צער על המכות שנאלץ להנחית על עלי.
הוא הופיע בראיונות שלאחר הקרב כשדמעות בעיניו; כשנשאל לסיבת בכיו, השיב הולמס כי הוא מכבד מאוד את עלי; "לחמתי היום באחד המתאגרפים הטובים בעולם, ואת זה אי אפשר לקחת ממנו," אמר הולמס.
הולמס המשיך להגן על תאריו כנגד אלוף העולם לעתיד טרוור ברביק והאלוף לשעבר לאון ספינקס.
בקרב הבא, מול רנאלדו סנייפס, הופל הולמס לקרשים בסיבוב השביעי, אך עלה בידו לקום ולסיים את הקרב בנוקאאוט בסיבוב האחד-עשר.
הולמס אמר כי אלמלא קוני היה לבן, הוא לא היה מקבל את אותו תשלום כמו האלוף (שני המתמודדים קיבלו עשרה מיליון דולר עבור הקרב).
קוני עצמו סירב לענות על שאלות שעסקו בגזע, אולם כמה מאנשי צוותו לבשו חולצות עם הכיתוב "לא האיש הלבן, אלא האיש הנכון".
במגזינים טיים וספורט באיורים הופיע קוני, ולא הולמס, על שער הגיליונות שיצאו לקראת הקרב.
הנשיא רונלד רייגן דאג להתקנת טלפון מיוחד בחדר ההלבשה של קוני, כדי שיוכל לברך אותו אם יזכה; להולמס לא היה סידור דומה.
על פי הנהוג באגרוף, בעת הצגת המתמודדים בקרבות תואר מוצג הטוען לכתר ולאחריו האלוף המכהן, מתוך כבוד לאלוף; בקרב זה הוצג הולמס לפני קוני.
הקרב נערך מול 32,000 צופים, כשמיליונים נוספים צופים בו ברחבי העולם.
לאחר סיבוב ראשון סוער, הפיל הולמס את קוני בסיבוב השני; בשני הסיבובים הבאים הוביל קוני, כשהוא עושה שימוש במכת הדגל שלו, מכה חיצונית שמאלית (קוני היה מתאגרף שמאלי שלחם מעמידת מוצא ימנית).
אולם ככל שנמשך הקרב התעייף קוני, ובסיבוב התשיעי הוא נקנס בשתי נקודות בעקבות מכות מתחת לחגורה.
בסיבוב העשירי החליפו השניים מהלומות בעוצמה, ובסופו הנהנו בהערכה זה אל זה.
בסיבוב השלושה-עשר הפיל הולמס את קוני בשנית.
קוני הצליח לקום, אולם מאמנו, ויקטור ואלה, עצר את הקרב.
לאחר הקרב היו קוני והולמס לחברים קרובים.
לאחר מספר הגנות נוספות על התואר, נקבע להולמס קרב מול מרוויס פרייזר, בנו של אלוף העולם לשעבר ג'ו פרייז'ר.
מועצת האגרוף העולמית לא ראתה בעין יפה את הקרב מול פרייזר, שהיה מתאגרף לא מדורג ברמה נמוכה יחסית, ותבעה מהולמס שיתמודד במקום זאת עם הטוען הראשון לכתר, גרג פייג', או שהתואר יילקח ממנו.
להולמס הוצעו 3.1 מיליון דולר עבור הקרב עם פרייזר, ו-2.5 מיליון בלבד עבור הקרב הקשה יותר נגד פייג'; הולמס לא היה מוכן להילחם בפייג' עבור פחות מחמישה מיליון דולר.
הוא גבר על מרוויס פרייזר בקלות, בנוקאאוט בסיבוב הראשון, ובחודש הבא נלקח ממנו תואר ה-WBC.
מנגד, זכה הולמס בהכרה מטעם פדרציית האגרוף הבין-לאומית, ה-IBF, שנוסדה זה-מקרוב, והיה לאלוף העולם מטעמה.
הולמס הגן על תואר ה-IBF שלוש פעמים; הקרב השלישי, מול קארל "האמת" ויליאמס, היה קשה וצמוד במיוחד.
הטוען הצעיר לכתר הצליח להלום באלוף המזדקן, והולמס ניצח, בתום חמישה-עשר סיבובים, בהחלטה פה אחד, אולם בהפרש נקודות קטן.
רוב הצופים, ובהם המתאגרף הוותיק ארצ'י מור, שבעבר ניסה בעצמו להגיע להישג אותו ניסה כעת ספינקס להשיג, צפו ניצחון קל להולמס; ארצ'י מור אמר, "אני חושש שלארי יטחן אותו.
מייקל עשוי להיות מהיר יותר, אבל יש גבול לכמה מהיר אפשר להיות."
למרות התחזיות, גבר ספינקס על הולמס בהחלטה פה-אחד של השופטים.
הולמס הממורמר אמר, "רוקי מרסיאנו לא היה מסוגל אפילו לסחוב את מגן הביצים שלי." בקרב הגומלין שמר ספינקס על תוארו כשגבר על הולמס שוב, בהחלטת רוב השופטים (השופט ג'ו קורטז העניק את הניצחון להולמס, ושני השופטים הנותרים - לספינקס).
בשמיני לנובמבר 1986, שלושה ימים לאחר יום הולדתו ה-37, הודיע הולמס לראשונה על פרישה.
ב-22 בינואר 1988, הוצעו להולמס 2.8 מיליון דולר על מנת לחזור לזירה ולהתמודד מול אלוף העולם הבלתי מעורער דאז, מייק טייסון.
הולמס נענה, אולם נחל תבוסה משפילה מידי טייסון, שהפיל אותו לקרשים שלוש פעמים במהלך הסיבוב הרביעי בטרם עצר שופט הזירה את הקרב.
זו הפעם היחידה בקריירה שלו בה הובס הולמס בנוקאאוט.
לאחר הקרב פרש הולמס בשנית.
ב-1991 חזר הולמס לזירה, והיה שוב למתאגרף פעיל, כשהוא לוחם בעיקר במתאגרפים מדרגים נמוכים יחסית.
אולם בשביעי לפברואר 1992 עלה בידו לגבור, כנגד כל התחזיות, על ריי מרסר, מתאגרף מהשורה הראשונה שזכה במדליית זהב אולימפית במשקל כבד ב-1988. ניצחון זה זיכה את הולמס בהזדמנות להתמודד שוב על אליפות העולם, הפעם מול איוונדר הוליפילד.
הוליפילד ניצח את הולמס בהחלטה פה-אחד של השופטים.
בשמיני לאפריל 1995 פגש הולמס באוליבר מק'קול, שהחזיק בתואר אלוף העולם מטעם מועצת האגרוף העולמית (WBC).
הקרב היה צמוד, אולם בסופם של שנים עשר סיבובים העניקו שלושת השופטים את הניצחון למק'קול.
קרב האליפות האחרון של הולמס התרחש ב-24 בינואר 1997, והסתיים בהפסד בהחלטת רוב השופטים לבריאן נילסן הדני, שהחזיק בתואר אלוף העולם מטעם ה-IBF.
לאחר מספר קרבות נוספים, בהם גבר בין השאר על יריביו הוותיקים מייק וויורס וג'יימס "מרסק העצמות" סמית'.
ב-2002 ניצח הולמס את באטרבין, ותלה את הכפפות באופן סופי.
את הכסף שהרוויח בשנותיו כמתאגרף השקיע הולמס בעסקים באיסטון, עיר הולדתו, בה השתקע.
ב-2008 כללו העסקים שבבעלותו שתי מסעדות, מכון כושר, מועדון לילה, בניין משרדים ומזנון מהיר.
הוא היה אחד המגישים של תוכנית האירוח "מה הם חשבו לעזאזל?".
ב-2014 מכר הולמס את העסקים שבבעלותו לעורך הדין ג'רלד גורמן.
הולמס נשוי לדיאנה מאז 1979, ואב לקנדי הולמס וללארי הולמס ג'וניור.
מאזנו של הולמס כמתאגרף מקצועי עומד על 69 ניצחונות (מהם 44 בנוקאאוט ו-25 בהחלטת שופטים) ושישה הפסדים, מהם אחד בנוקאאוט וחמישה בהחלטת שופטים.
לארי זולוט הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי בגובה 1.98 מטרים, ששיחק בהפועל תל אביב ונבחרת ישראל.
זולוט נולד בארצות הברית למשפחה יהודית.
בוגר מכללת קווינס בניו יורק.
שיחק בנבחרת המכללה, בעמדה קדמית ואחורית וקלע במדיה בממוצע של 18.8 נקודות למשחק.
ביוני 1968 עלה זולוט לישראל והצטרף להפועל תל אביב.
זולוט היה חלק מחמישיית יהודים אמריקנים בקבוצה עם מרק טורנשיין, אייבן לישינסקי, אלן צוקרמן ובארי ליבוביץ'.
בעונתו היחידה בקבוצה, 1968/1969, היה שותף זולוט לזכייתה של הקבוצה בדאבל - אליפות, עם יתרון של שלוש נקודות בטבלה לפני מכבי תל אביב, כאשר זולוט קלע בממוצע של 10.3 נקודות למשחק; וגביע המדינה, לאחר שהפועל הביסה בגמר הגביע את מכבי תל אביב 70:88, כאשר בגמר קלע זולוט 4 נקודות.
בסיום עונה אחת, עזב זולוט את הקבוצה וחזר לארצות הברית.
בליגה הישראלית השתתף זולוט ב-23 משחקים וקלע 238 נקודות (ממוצע של 10.3 נקודות למשחק).
במדי נבחרת ישראל, השתתף זולוט ב-6 משחקים.
לארי נלסון סטיל הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק עבור פורטלנד טרייל בלייזרס מליגת ה-NBA בין השנים 1971–1980. ממוצעיו הכוללים לאורך הקריירה הם 8.2 נקודות, 2.9 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק.
בעונת זכה עם הטרייל בלייזרס באליפות ה-NBA, ובאוקטובר 1981 הפרישה הקבוצה את גופייתו, עם המספר "15".
סטיל נולד בעיר גרינקאסל שבאינדיאנה, ובין השנים 1967–1971 למד באוניברסיטת קנטקי.
ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה שיתף פעולה עם הסנטר דן איסל תחת המאמן אדולף ראפ, וקלע 10.4 נקודות בממוצע למשחק.
בדראפט ה-NBA 1971 נלקח סטיל בבחירה ה-37 על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס, במדיה שיחק בכל 9 עונותיו ב-NBA.
בעונת – העונה הראשונה בה נספרו חטיפות וחסימות באופן רשמי – הוביל את כל שחקני הליגה עם ממוצע של 2.68 חטיפות למשחק.
ב-16 בנובמבר 1974 קבע שיא מועדון של 10 חטיפות במשחק מול לוס אנג'לס לייקרס.
באותו משחק רשם סטיל גם 12 נקודות, 11 ריבאונדים ו-9 אסיסטים, ובכך כמעט השיג קוואדרופל-דאבל נדיר.
בעונת קלע שיא קריירה של 10.3 נקודות למשחק כשחקן ספסל, וסייע לפורטלנד לזכות באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה.
בסיום עונת פרש סטיל ממשחק, בגיל 30.
באוקטובר 1981 הפריש מועדון הטרייל בלייזרס את גופייתו של סטיל, עם המספר "15", ובסך הכול זכו לכבוד זה שישה שחקנים נוספים מקבוצת האליפות של עונת 1977. הפרשת גופייתו של סטיל, כמו גם אלו של שלושה מחבריו לקבוצה – בוב גרוס, לויד ניל ודייב טוורדזיק – נחשבת בעיני רבים כ"לא מוצדקת".
לארי יאנג (הידוע גם בשם ח'אלד יאסין; אוקטובר 1940 בניוארק – 30 במרץ 1978 בניו יורק) היה נגן ג'אז אמריקאי, שהתמחה בנגינה על אורגן ולסירוגין על פסנתר.
עבודתו המוקדמת של יאנג הושפעה מאוד מג'ימי סמית, אולם בהמשך הקריירה שלו הפך לחלוץ בפיתוחם של רעיונות מוזיקליים מקוריים ניסיוניים ומודאליים, כשהוא משתמש בעיקר באורגן Hammond B-3.
יאנג גדל בניוארק, ניו ג'רזי, ולמד בבית הספר התיכון לאמנויות בניוארק, שם החל להופיע עם להקת ג'אז מקומית.
בשנות החמישים יאנג ניגן עם להקות R&B שונות וצבר ניסיון רב כשבוא משתף פעולה עם אומנים כגון ג'ימי פורסט, לו דונלדסון, קני דורהאם, האנק מובלי ועוד.
יאנג התחיל להקליט אלבומים בחברת פרסטיז' כאומן ראשי משנת 1960. מהבולטים ביניהם היו Testifying, Young Blues Groove street.
ב-1964 חתם בחברת התקליטים Blue Note, וניתן להבחין כי המוזיקה שלו החלה להיות מושפעת יותר ויותר מג'ון קולטריין.
תקופה זו נחשבת לתקופה היצירתית ביותר שלו.
הוא הרבה לשתף פעולה כצלע שלישית בטריו עם הגיטריסט גראנט גרין והמתופף אלווין ג'ונס, ואף על פי שמרבית מהאלבומים הללו יצאו תחת שמו של גרין, Into Somethin''' (בתוספת סם ריברס בסקסופון) הפך לאלבום הבכורה של יאנג ב־Blue Note.Unity, שהוקלט בשנת 1965, נותר עד היום אלבומו הידוע ביותר.
באלבומיו האחרונים (Contrasts, Of Love and Peace, Heaven On Earth, Mother Ship) קל לשמוע השפעות ואלמנטים מהאוונגרד של שנות ה-60, כשהוא משתף פעולה עם מוזיקאים מקומיים מעיר הולדתו, ניוארק.
יאנג הפך באותה תקופה לחלק יצירתי בכמה מהרכבי הפיוז'ן המוקדמים ביותר: בתחילה ניגן ב Emergency עם טוני ויליאמס ג'ון מקלפלין ולאחר מכן הוא היה חלק מהאלבום פורץ הדרך :Bitches Brew'' של מיילס דייוויס .
במרץ 1978 הוא אושפז בבית החולים עקב כאבי בטן ולאחר זמן קצר נפטר.
למרות שסווג כמטופל שסבל מדלקת ריאות, סיבת מותו בפועל אינה ברורה.
לארי כהן, הוא שחקן ברידג' אמריקאי מקצועי ומורה לברידג' וכותב על ברידג'.
כהן זכה 25 פעמים באליפויות צפון-אמריקה בברידג'.
הוא ידוע כתאורטיקן בנושאי הכרזה בברידג'.
כהן ידוע במיוחד כמי שממליץ על שימוש בחוק סך הלקיחות, באנגלית: "Law of Total Tricks".
הספר To Bid or Not to Bid: The LAW of Total Tricks נחשב לעובדה התאורטית החשובה ביותר שלו על נושא חוק סך הלקיחות.
לארי כהן נולד בניו יורק.
בגיל 6 למד לשחק ברידג' מסבו וסבתו.
שיחק איתם ועם אחיו פול.
שנתיים אחרי זה סבו וסבתו עברו לגור בפלורידה.
רק בגיל 14 והוא חזר לשחק ברידג' עם חברים בבית ספר.
בגיל 15 התחיל לשחק בתחרויות ברידג'.
הוא הגיע להישגים עם כמה שותפים ובהם מרטי ברגן, דייוויד ברקוביץ ורון גרארד.
ב-2009 הודיע על פרישה ממשחק בתחרויות ברידג' ברמה הגבוהה, כדי להתמסר לכתיבה ומתן הרצאות בתחום, אם כי מאז השתתף במעט תחרויות כאלה.
הוא מתפרנס מהוראת ברידג, הוא מלמד ברידג' באוניות תענוגות ומרצה במועדוני ברידג' ברחבי ארצות הברית.
כהן זכה 25 פעמים באליפויות ארצות הברית וצפון אמריקה לפי הפירוט הבא:
פעם אחת זכה במקום ראשון ב Vanderbilt Cup בשנת 2005 ארבע פעמים סיים במקום שני בשנים 1990, 1993, 1998 ו-2004. תחרות זו היא אליפות ארצות הברית לקבוצות בשיטת נוק-אאוט.
פעמיים זכה במקום הראשון בתחרות Spingold (תחרות קבוצות חזקה של התאגדות הברידג' האמריקאית בשיטת נוק-אאוט) בשנים 1981 ו-1984. סיים במקום שני בתחרות זו בשנים 1983 ו 2009.
פעמיים זכה במקום הראשון בתחרות Reisinger בשנים 1985 ו-1991. רייזינגר היא אליפות צפון אמריקה לקבוצות בשיטת חישוב Board A Match.
3 זכיות במקום ראשון ב Grand National Teams בשנים 1994, 2007 ו-2008. תחרות זו היא אליפות ארצות הברית לקבוצות בשיטת נוק-אאוט.
בשנת 2005 סיים במקום השני.
3 זכיות במקום ראשון באליפות צפון-אמריקה לקבוצות Mitchell Board A Match בשנים 1984, 1991 ו-2007. סיים במקום השני בשנים 1998 ו-2008.
פעם אחת זכה במקום ראשו באליפות צפון-אמריקה לקבוצות מעורבות Chicago Mixed Board-a-Match בשנת 2002. סיים במקום השני בשנת 1994.
4 פעמים זכה במקום הראשון בתחרות Edgar Kaplan Blue Ribbon Pairs בשנים 1981, 1983, 1988 ו 1995. בשנת 1996 סיים במקום השני באותה תחרות.
פעם אחת זכה במקום ראשון ב-Keohane North American Swiss Teams בשנת 1995 פעם אחת סיים במקום שני בשנת 2006.
פעם אחת זכה במקום ראשון בתחרות Life Master Pairs בשנת 1983. סיים במקום השני בתחרות זו בשנים 1986, 1991 ו-2002.
שלוש פעמים זכה במקום ראשון ב-Silodor Open Pairs בשנים 2004, 2006 ו-2009. Silodor Open Pairs היא אליפות פתוחה לזוגות בשיטת ניקוד של Match Points.
פעמיים סיים במקום שני בשנים 1979 ו-2002.
מקום ראשון בתחרות Wernher Open Pairs בשנת 1996.
3 זכיות במקום ראשו בתחרות Von Zedtwitz Life Master Pairs בשנים 187, 1988 ו-1996.
זכה פעמיים בתחרות הקבוצות Cavendish Invitational Teams בשנים 1984 ו-1989. סיים במקום השני בתחרות זו בשנים 1986 ו-2000.