tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אף על פי שהיא מבהירה לישי שזה היה חד-פעמי, כעבור חצי שנה הם עדיין יוצאים ביחד, מאוהבים, אבל בסתר.22הסוד הגדול - חלק ב'9 ביולי 2019אחרי גילוי הסוד הגדול והמעבר המפתיע של ישי לבית המשפחה, כולם מנסים להתמודד.
דניאל צריך להתמודד עם זה שהוא עובד במועדון הגלישה עם ישי ועכשיו כולם יודעים שישי המאהב של אמא שלו.33בייבי16 ביולי 2019בייבי, האקסית של ישי חוזרת פתאום לחייו.
חבר של דניאל, אלמוג, מזמין אותו לחתונה של אחותו - לדניאל אין כל כוונה ללכת.
אהובה וחבריה לדיור המוגן זקוקים לכסף ומוצאים אותו במקום לא צפוי.44אינטרבנשן23 ביולי 2019שותפו הבכיר של מייקל במשרד עורכי הדין של טליה נפטר, וטליה מנסה להתמודד על המשבצת שהתפנתה.
ישי תופס את דניאל מעשן ומחליט לקחת את תפקיד ההורה.
אהובה משנה דברים בצוואתה.55החולה המדומה30 ביולי 2019שמוליק משקר שנותרו לו חודשיים לחיות על מנת לקבל יחס מועדף מפני טליה.
טליה חושדת בו שהוא לא באמת חולה, אבל מסתבכת בעצמה בפרשת הטרדה במשרד.66פליאו6 באוגוסט 2019טליה מחליטה להתחייב לתזונת פליאו, אבל לא בטוח שזה הדבר הנכון בשבילה.
שמוליק יוצא עם בחורה צעירה בשם מירין, כך לפחות הוא חושב.77פרצוף אירוני13 באוגוסט 2019ניצן מגלה לפתע שהיא בהיריון, מה שמוביל לרצף טעויות משעשעות.
ישי לא עומד מנגד כשטליה רוצה להחליף את המכונית שלה, ומתערב בתהליך בצורה אובססיבית.
טליה משפצת קעקוע ישן שלה.88סופר קוק20 באוגוסט 2019טליה וישי משתתפים בתוכנית הריאליטי "מהומה במטבח", מה שמחייב את ישי להפר נדר שלו מימי הצבא.
ניצן יוצאת לקורס קצינים, ולתכנים שעוברים בקורס יש השפעה קיצונית עליה.99רעמסס27 באוגוסט 2019 התרגשות רבה לקראת הופעה של ישי ולהקתו "רעמסס" במוקה ביצ'.
לקראת האירוע טליה מחליטה לרענן את הפנים קצת עם הזרקה של חומר חדשני שעיינה ממליצה לה עליו.
אלמוג נופל במוקה ביצ' ושובר את הרגל.
מספר הפרק(בסדרה)מספר הפרק(בעונה)שם הפרק101ביקור החותנתריקי, אימו של ישי, רבה עם אלי בעלה, עוזבת את הבית ומופיעה אצל טליה וישי.
דניאל מקבל מרשם מפוקפק לכדורים נוגדי חרדה משימי הקב"ן ונמרוד מסתבך בשערורייה בבית הספר.112דהבמתגלה שלנמרוד יש חברה בשם דהב ודניאל עושה הכול כדי שהקשר ישרוד.
טליה מפתיעה את ישי ומצטרפת אליו ולמשפחתו לקטיף במושב.
ניצן פונה למחוזות המאגיה השחורה.123רחמיםטליה מגלה שלישי יש שם אמצעי והוא מסתיר אותו.134ערב חברהשמוליק מוביל "ערב גברים" מפוקפק.145האקזיטשמוליק מנסה לעקוץ את נמרוד.156הלו קיטיישי מחסל כריש בחוף.167שקוריטידניאל מגלה ייעוד מפתיע בחייו.178באנו למילואיםישי ומוקה מקבלים צו שמונה189הצעת נישואין חלק א'ישי וטליה יוצאים לקמפינג וישי מתכוון להציע לטליה נישואין אבל הכל משתבש
מבקר הטלוויזיה נדב מנוחין כתב בוואלה תרבות ביקורת מעורבת, וציין כי למרות שהסדרה (...) "מניבה סצנות רבות בנאליות ולא עד כדי כך מצחיקות, אחת לאיזה זמן מגיע טוויסט חביב, המצלמה אוהבת את מסיקה, ושתי דמויות בסדרה קורעות מצחוק".
בידיעות אחרונות כתב מבקר הטלוויזיה עינב שיף כי "נדמה כי היוצר, רועי עידן, שאף לשלב את מסורת הפאן של הקומדיה הרומנטית עם הומור מעט יותר אקסצנטרי, כדי להדגיש את החריגות של הסיטואציה.
אלא שזהו גם עקב אכילס העיקרי של "זה לא הגיל", שלא מצליחה לשלב בין האגפים השונים.
לדוגמה, סצנה קריטית כמו חשיפת הקשר מוותר על אמינות (למה שמישהי שאינה טליה תפתח לישי את הדלת במפגש כה גורלי?) לטובת רצף פאנצ'ים לא מבריק במיוחד."
על ההפקה המוזיקלית בסדרה אחראים איתי צוק ורוני בראון.
שיר הנושא של הסדרה: "זוכרת את הים", מבוצע על ידי מסיקה.
המוזיקאי אליה רוסיליו כתב את השיר והלחין אותו יחד עם איתן דרמון.
זה התחיל בנאפולי הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית משנת 1960 בבימויו של מלוויל שייבלסון, עם סופיה לורן, קלארק גייבל, ויטוריו דה סיקה והילד השחקן קרלו אנג'לוטי ("מריאטו") בתפקידים הראשיים.
זה הסרט האחרון של קלארק גייבל שיצא לאקרנים עוד בחייו.
סרטו האחרון, יוצאי הדופן, הוקרן לאחר מותו.
הסרט צולם ברובו בקפרי ומקצתו בנאפולי.
הסרט מתאר קשר רומנטי בין עורך דין אמריקאי מבוגר ומבוסס ואישה איטלקית צעירה המתפרנסת מהופעות במועדונים.
גייבל היה אז בן 59 ולורן בת 26.
סופיה לורן הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע.
סופיה לורן שרה ורוקדת שני שירים שהפכו ללהיטים - "אתה רוצה להיות אמריקאי" (Tu Vuò Fà L'Americano) ו"קארינה".
מייקל המילטון (קלארק גייבל), עורך דין מפילדלפיה, מגיע לנפולי כדי להיפגש עם עורך הדין האיטלקי מריו ויטלה (ויטוריו דה סיקה) כדי לסדר את ענייני רכושו של אחיו המנוח ג'וזף.
ויטאלה מגלה לו שלאחיו הייתה מאהבת איטלקייה ונולד להם בן, ננדו (קרלו אנג'לוטי), שמתגורר אצל דודותי לוצ'יה (סופיה לורן) בקפרי.
ג'וזף ואהובתו האיטלקייה נספו בתאונה בים ולוצ'יה "אימצה" את ננדו.
מייקל מגיע לקפרי ונפגש עם לוצ'יה וננדו.
לוצ'יה מתפרנסת כזמרת ורקדנית במועדון לילה וננדו מסתובב יחף ברחובות, מוכר פרחים ותמונות של לוצ'יה עד שתיים לאחר חצות.
מייקל מחליט לאמץ את ננדו ולהביאו לארצות הברית לפני שייצא לתרבות רעה.
בפילדלפיה מחכה לו ארוסתו שעימה הוא היה צריך להתחתן.
הוא דוחה את חזרתו ולאחר מריבות טלפוניות הוא מבטל את תוכניתו להתחתן.
בינתיים מתחילים יחסים בין מייקל וסופיה למרות ההבדלים הגדולים ביניהם מבחינת גיל, השכלה וראיית עולם.
הם מטיילים באתרי התיירות של האי כמו "המערה הכחולה" ונהנים מכל רגע.
לוצ'יה מסרבת להיפרד מננדו ומייקל מנהל נגדה משפט שבו מייצג אותו ויטלה.
נושא נאום באיטלקית ואחר כך באנגלית על חשיבות הישארותו של ננדו באיטליה.
השופט פוסק לטובת לוצ'יה ומייקל מתכונן לעזוב.
לוצ'יה מגיעה למסקנה שייתכן שלננדו יהיה יותר טוב בארצות הברית ומחליטה לוותר.
מייקל וננדו מגיעים לנאפולי ועומדים לעלות על רכבת לרומא מייקל רואה שננדו עצוב, מבין לליבו, נותן לו כסף ושולח אותו לקפרי.
כשהרכבת מתחילה לנסוע הוא מתעשת, יורד ממנה במהירות ומגיע לקפרי לחבק את לוצ'יה לשמחתו של ננדו.
זה הזמן הוא אלבומו השני של הזמר החסידי אברהם פריד.
האלבום יצא ב-1982 בחברת גל פז.
רוב השירים באלבום הולחנו על ידי יוסי גרין.
האלבום יצא ב-1982 ובו 10 רצועות עם שירים חסידיים בעברית ואנגלית של גדולי המלחינים במוזיקה החסידית.
האלבום כולל חידושים לשירים כמו "והיו למשיסה" של הרב שלמה קרליבך, השיר "אתה בחרתנו" של מנחם אירנשטיין בביצוע פרחי שירה חדשה והשיר "אשר ברא" של ברוך צ'ייט שבוצע במקור על ידי שלישיית בוני ירושלים.
"זה הנפט של סקוטלנד" היא סיסמה פוליטית שמשמשת לעיתים קרובות את המפלגה הלאומית הסקוטית (ה-SNP) במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 כאשר הביעו תמיכה בעצמאות סקוטלנד.
הביטוי נתבע מאחר שהרבה מהכסף שיושג באמצעות הנפט שמתגלה ממול חופי סקוטלנד, באזור הים הצפוני לא יועיל לסקוטלנד באופן משמעותי מאחר שהאחרונה היא חלק מבריטניה, הסיסמה והרעיון שמאחורה נחשבים שנויים במחלוקת בעיקר בדיונים אשר דנים לגבי הכדאיות הכלכלית של מדינה סקוטית עצמאית.
המפלגה הלאומית הסקוטית השתמשה בביטוי במהלך קמפיין הבחירות שערכה בפברואר 1974 ובאוקטובר 1974.
בראשית שנות ה-70 פרץ משבר האנרגיה של 1973 שהחמיר לאחר מלחמת יום הכיפורים שנערכה במזרח התיכון, כתוצאה ממשבר האנרגיה החלה לעלות האינפלציה בממלכה המאוחדת, את האינפלציה ליוו אחוזי אבטלה גבוהים ומיתון בכל הממלכה המאוחדת.
לפיכך טענו גורמים סקוטים כטיעון כלכלי למה עדיף שסקוטלנד צריכה להשאיר חלק מהממלכה המאוחדת.
המושג מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 משמש סיסמה יעילה ביותר על ידי המפלגה הלאומית הסקוטית, ביטוי זה עטף את הטענה שרק סקוטלנד העצמאית יכולה לנצל ולנצל באופן מלא את היתרונות הכספיים של המשאבים הלאומיים שלה, כולל צפון.
נפט וגז ים, לרווחת האוכלוסייה.
על פי ממשלת סקוטלנד, 64% ממאגרי הנפט של האיחוד האירופי קיימים במים הסקוטיים, ואילו מכון דייוויד הום הצהיר: "סקוטלנד יושבת על עתודות נפט וגז בשווי של עד 4 טריליון ליש"ט.
ההשקעה בשדות הנפט בים הצפוני וייצורם צנחה בחדות לאחר שהקנצלר השמרני ג'ורג 'אוסבורן הטיל מיסים עונשיים, וחתך את ההכנסות הצפויות שיכולה סקוטלנד העצמאית לתבוע.
זה לא בדיוק געגוע הוא שיר שכתב אריק איינשטיין והלחין יהודה פוליקר, משנת 2004, לעיבוד של יהודה פוליקר ויעקב גלעד.
השיר יצא כחלק מהאלבום שתי גיטרות בס תופים בהפקתם של ברי סחרוף ופיטר רוט.
השיר הוא אחד משיריו הידועים של איינשטיין משנותיו האחרונות ומתאר במילות השיר את חוויות ילדותו בתל אביב של שנות החמישים.
מילות השיר עוסקות במקומות ואנשים אשר זכורים לאריק איינשטיין.
קולנוע עדן: בית הקולנוע הראשון בתל אביב, אשר התחיל כראינוע.
המקום היחיד המוזכר שאינו בתל אביב.
"הצריף של האוהל", שבו שיחק אביו יעקב איינשטיין.
הצריף היה ממוקם על חוף הים, איפה שיוקם לימים מלון שרתון.
"מגרש עמירם החול מה זה חם": מגרש ספורט אשר שימש את אגודת מכבי תל אביב, והיה ממוקם היכן ששוכן כיום "גן דבורה אופמן" בצפון הישן.
"מכון שמשון": רשת מכוני כושר אשר הקים רפאל הלפרין.
"רצים שישים בשדרות קק"ל": אריק איינשטיין למד בבית החינוך ע"ש א"ד גורדון, אשר שכן ברחוב לסל (אשר גם הוא מוזכר בשיר) – רחוב קטן אשר מקביל לשדרות בן-גוריון, אשר לפני מותו של דוד בן-גוריון נקראו שדרות קק"ל.
"ברדיו שמוליק חד איזה חידון": הכוונה היא לשמואל רוזן אשר ערך והגיש תוכניות חידונים בקול ישראל בשנות החמישים.
אנשי קולנוע הוליוודיים: אדי קנטור, מרלן דיטריך, פרנק סינטרה, מרצ'לו מסטרויאני וברט לנקסטר.
בפזמון איינשטיין מבהיר שהוא לא בדיוק אדם נוסטלגי כמו שמציירים אותו:
זה גדל על העצים הוא סרט פנטזיה קומי אמריקאי משנת 1952, אשר בוים על ידי ארתור לובין ומככבים בו בתפקידים הראשיים איירין דאן (סרטה האחרון) ודין ג'אגר.
פולי בקסטר (איירין דאן) ובעלה פיל (דין ג'אגר) גרים בעיירה קטנה בקונטיקט עם שלושת ילדיהם - דיאן המתבגרת (ג'ואן אוונס), פליפ ומידג' (סנדי דשר).
פולי מתווכחת כל הזמן עם בעלה על הוצאות הבית הגדולות שהוא מתקשה לאשר לה.
היא נטעה שני עצים בגינה ויום אחד עף שטר של 5 דולר לידיו של פיל המופתע.
בעקבות שטר זה מגיעים עוד שטרות של חמישה ועשרה דולרים.
פולי חוגגת אך בעלה הישר טוען שזה כסף אסור ומביא אותו למשטרה משם משחררת את הכסף פולי בטענה שזה שלה.
פולי מגלה שמקור השטרות הוא בשני העצים החדשים.
השכנה המרחרחת גב' פרייר (אדית מייסר) מגיעה למשפחה כדי לבקש קצת סוכר, נתקלת במכלים עם השטרות וממלאת מתחת לבגדיה בשטרות.
פולי כותבת לשר האוצר על העצים ונציג השר מרצ'סון, עונה לה במכתב הומוריסטי בשיתוף נציג משרד החוץ ומס הכנסה שמודיע לה כי היא חייבת לשלם על כך מס ערך מוסף.
בינתיים פיל נוסע במסגרת עבודתו לבלטימור ופולי מנצלת את הכסף לסגירת המשכנתא, שיפוץ הבית וקניית מכשירים רבים ביניהם טלוויזיה.
ראלף בוון (ריצ'רד קרנה) הוא פקיד בבנק ומחזר נלהב של דיאן.
פולי מפקידה אצלו 700 דולר לכיסוי המשכנתא והוא שמח ונלהב וקונה לדיאן טבעת אירוסין.
הבעיה היא שהשטרות מתפרקים לאחר זמן כמו עלים נובלים.
מנהל הבנק חוקר את ראלף ולוחץ עליו לגלות מי הפקידה בידיו את השטרות המזויפים והמתפרקים.
ראלף לא רוצה לגלות שזו פולי והוא נכלא.
פולי משחררת אותו ומגלה שזו היא שהפקידה את הכסף שגדל לה על העצים.
עיתונאי ממולח שומע זאת ומיד מתפרסם העניין בכל ארצות הברית והמונים צובאים על הבית.
מגיעים גם נציגי משרד האוצר, החקלאות ומס הכנסה ומבקשים להשמיד את העצים שגורמים נזק אדיר לכלכלת המדינה.
הם משלמים לה עבור זאת אבל מתברר שהעצים מתו מוות טבעי מקור.
כעת נרגע המצב ופולי בודקת פריט בצורת מנורת אלדין שקנתה ומשפשפת אותו.
עשן יוצא ממנו ופולי מצפה לשד שייצא משם וימלא את בקשותיה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותאיירין דאןפולי בקסטרדין ג'אגרפיל בקסטרריצ'רד קרנהראלף בווןג'ואן אוונסדיאן בקסטראדית מייסרגב' פריירשכנהלס טרמייןמר מרצ'ינסוןנציג האוצרסנדי דשרמידג' בקסטר
זה לא אולפן שישי היא תוכנית בידור, המשודרת בקשת 12. שידור התכנית החל בשנת 2021, ומוגשת על ידי ארז טל וישראל קטורזה.
בעונה הראשונה של התוכנית דליה מזור סיכמה את העניינים החשובים שהיו במהלך השבוע, ולכך ארז טל וישראל קטורזה מגיבים באופן קומי.
ברוב פרקי התכנית בעונה הראשונה נכללה פינה, במסגרתה מותחים את ישראל קטורזה ומבהילים אותו.
בסיומו של כל פרק (החל מאמצע העונה הראשונה) מוקרנים ה שהתרחשו במהלך צילומי אותו פרק.
ב-4 בפברואר 2022 פורסם קדימון לעונה השנייה של התוכנית שעלתה ב-11 בפברואר 2022.
העונה השלישית עלתה לשידור בקשת 12 ב-11 בנובמבר 2022. בעונה הזאת יש פינה חדשה בכיכובו של אבי נוסבאום.
העונה הרביעית עלתה לשידור בקשת 12 ב-10 במאי 2024.
שנהפרסקטגוריהמועמד (ים)תוצאהמקור2024פרס האקדמיה לטלוויזיהתוכנית סאטירה ובידור"זה לא אולפן שישי" – עונה 3תסריט בתוכנית סאטירה ובידורארז טל, ישראל קטורזה, עידית הרשקוביץ, תומר לוין ואבי בלקין
"זה הכל משמים" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית מרגלית צנעני.
את השיר הוציאו לאור חברות התקליטים מרגול הפקות וביג בוס רקורדס בנובמבר 2004. הוא נכלל כרצועה השנייה מאלבום האולפן האחד-עשר של הזמרת גלה לי (2005).
"זה הכל משמים" נכתב והולחן על ידי מייק לוק והופק על ידי אסף לביא צנעני.
ב-2 בדצמבר 2004 נכנס השיר למצעד הסינגלים של תחנת הרדיו רשת ג' והגיע למקום ה-15. ב-6 בינואר 2005 עלה למקום השמיני – הדירוג הגבוה ביותר אליו הגיע.
ב-3 בפברואר יצא השיר מהמצעד לאחר תשעה שבועות רצופים.
לשיר "זה הכל משמים" לא הופק וידאו קליפ רשמי.
אולם ב-13 באפריל 2011 פורסם בעמוד היוטיוב הרשמי של צנעני אודיו של השיר.
זה לא שמה הוא סרט דרמה רוסי משנת 2022, בבימויה של וטה גרסקינה, על פי תסריט של ליליה אקופיאן ווטה גרסקינה.
בסרט מככבים סבטלנה חודצ'נקובה, יאקוב דיהל, וקטיה פדינה בתפקיד קולנועי ראשון.
הסרט הוצג בפסטיבל קאן הבינלאומי ה-72.
ליסה נטשה את ילדה בלידתה וכעת עשרים ושלוש שנים מאוחר יותר היא מנסה באובססיביות למצוא את הילד שלה.
החיפוש של ליסה מוביל אותה לילדה צעירה שלדעתה היא זו שהשאירה בבית יתומים.
ליסה מתחילה לרגל אחריה ופולשת לחייה אף על פי שבהמשך היא תגלה את האמת, שזו לא בתה.
בינואר 2019 פורסם שסבטלנה חודצ'נקובה ויאקוב דיהל הצטרפו לצוות השחקנים של הסרט.
הסרט הופק על ידי קונסטנטין פאם, סבטלנה חודצ'נקובה, קתרינה מיכאילובה, פולינה שליכט ואוקסנה שלמנובה.
צילומי הסרט החלו במרץ 2019.
"זה בא אליי" הוא סינגל של הזמרת הישראלית רוני דלומי, שיצא לאור ב-10 במרץ 2021. זהו השיר החמישי מתוך אלבומה הרביעי שטרם יצא.
השיר נכתב והולחן על ידי דלומי, ביחד עם איתי שמעוני וצליל קליפי, והופק על ידי ינון יהל, והוא בסגנון הפופ הלטיני, שאפיין את אלבומה הראשון, "קצת אחרת" ואת הסינגל הקודם שלה "רציתי שזה יכאיב".
השיר מאופיין באווירה אופטימית ועליזה, ודלומי מתארת בו כיצד הטוב מגיע אליה גם כשאינה מצפה לו.
הווידאו קליפ של השיר פורסם בערוץ היוטיוב של דלומי בסמוך לצאת הסינגל עצמו, ובוים על ידי תמר גורן.
הוא נוצר בהשראת טלנובלות ספרדיות.
דלומי נראית בקליפ כמוכרת בחנות פרחים, עוקבת אחרי גבר שמוצא חן בעיניה.
לאורך כל השיר הוא אינו מבחין בה, ורק בסופו הוא שם לב אליה.
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב, תוך שהעניק לו ציון של שלושה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה.
זה התחיל בלחישה הוא סרט דרמה בריטי בשחור-לבן משנת 1959.
התסריט מבוסס על המחזה "Serious Charge" מאת פיליפ קינג (1956).
זה סרטו הראשון של קליף ריצ'רד והוא מופיע בו כעבריין צעיר ששר לפעמים.
בסרט הוא שר את שירו המפורסם "בובה חייה" ("Living Doll").
העלילה היא על כומר שמואשם ללא עוול בכפו על ידי אנשי קהילתו בהטרדה מינית של קטין.
שם הסרט בעברית נובע מהעלילה - בתחילה מופיעה לחישה של האשמה חמורה נגדו שמתפשטת כאש בשדה קוצים וגורמת להחרמתו על ידי כל תושבי העיירה.
אף על פי שאין בסרט כל סצנה של חשיפה או יחסי מין, הוא אושר לצפייה בישראל רק מגיל 16.
הווארד פיליפס (אנתוני קווייל) הוא כומר בעיירה בדינגטון (שם פיקטיבי) בבריטניה.
הוא הגיע לעיירה לאחר שרות ארוך בצבא ופרט לעבודתו בכנסייה, הקים מועדון נוער ובו מתאמנים נערים באגרוף.
הווארד מופיע גם לפני בית המשפט לנוער בהגנה על קטינים עבריינים כמו קרלי תומפסון (קליף ריצ'רד).
הוא גר ליד הכנסייה עם אמו (אירן בראון) ומנהלת משק הבית מישל (ליליאן ברוז).
אחיו של קרלי, לארי (אנדרו ריי), גם הוא עבריין קטן המנהיג חבורת נערים שגורמים נזק בעיירה.
הוא מתעמת בסכין עם הווארד, אך זה גובר עליו.
לארי מחפש דרך לנקום בכומר.
הסטר פיליפס (שרה צ'רצ'יל) היא בתו של הכומר הקודם (נואל יולט).
היא רווקה בשנות ה-30 לחייה ומפחדת להישאר רווקה זקנה.
היא רוצה להינשא להווארד ואף מנשקת אותו באחת ההזדמנויות, אבל הוא דוחה אותה וגם היא מבקשת לנקום בו.
מרי ויליאמס היא חברתו של לארי ונמצאת בהריון ממנו.
היא מגיעה להווארד לבקש עזרה והוא מבטיח שיעזור לה.
בצאתה מדירתו מבחינה בה הסטר.
מרי רואה ברחוב את לארי מתנשק עם בחורה, נמלאת כעס, פורצת לכביש ונדרסת למוות.
הווארד מזמין את לארי לבירור ומטיח בו האשמות.
בתגובה גורם לארי הרס בדירה, פורע את בגדיו וברגע שנכנסת הסטר הוא אומר לה שהווארד ניסה "להתחיל איתו".
הסטר מקבלת זאת מיד והשמועות נגד הכומר הולכות ומתפשטות.
מאמינים מפסיקים להגיע לתפילות, שמשות ביתו של הכומר מתנפצות, צמיגי מכונית נחתכים והוא מקבל מכתבי נאצה.
הוא מתעמת עם אביו של לארי (פרסי הרברט) שתוקף אותו אך הוא מכריע אותו.
גב' פיליפס שחזרה מחופשה מוצאת את בנה אורז את חפציו וכותב מכתב התפטרות לבישוף.
היא מגיעה להסטר ומטיחה בה כי הציתה את השמועות על בנה כי דחה אותה.
הסטר מחליטה לחקור את לארי ומסתבר לה כי שיקר.
אנשי העיירה מבקשים מהווארד להישאר אך הוא בשלו.
הוא אינו רוצה להמשיך עם אנשים שדחו אותו.
הוא מתכונן לצאת עד שהוא רואה בכניסה לבית מכונית ובה קצינת מבחן (ג'ודית פירס) וקרלי תומפסון.
הוא מבין כי עליו לנסוע לבית המשפט, חוכך בדעתו ועולה למכונית.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותאנתוני קוויילהווארד פיליפסכומרשרה צ'רצ'ילהסטר פיטרסאנדרו ריילארי תומפסוןקליף ריצ'רדקרלי תומפסוןאירן בראוןגב' פיליפסליי מדיסוןמרי ויליאמסליליאן ברוזמישלנואל יולטמר פיטרסכומר לשעברפרסי הרברטמר תומפסוןג'ודית פירסקצינת מבחן
זה הדוד שלי הוא סרט קומדיה צרפתי משנת 1958 בבימויו של ז'אק טאטי שגם הפיק, כתב את התסריט ומשחק בו בתפקיד ראשי.
זה הסרט השני שלו (והראשון בצבע) שבו הוא מופיע בתפקיד מר הולו (Monsieur Hulot).
הסרט מבקר את מעמד הביניים הנובו רישי ואת תרבות הצריכה.
כמו בסרטיו האחרים של טאטי יש בסרט הזה מעט מאוד דיאלוג ושימוש במוזיקה ואפקטים קוליים במקום בדיבור.
הסרט זכה להצלחה גדולה בצרפת, בריטניה וברחבי העולם כולל בישראל.
בנוסף לגרסה הצרפתית, הופקה גם גרסה מקוצרת במקצת באנגלית.
הדיבור המועט דובב לאנגלית אבל רעשי הרקע והג'יבריש של האנשים נשארו.
טאטי זכה בפרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר ולפרס חבר השופטים בפסטיבל קאן והיה מועמד לפרס דקל הזהב ולמועמדוית ופרסים רבים אחרים.
מסייה ארפל (ז'אן פייר זולא) הוא תעשיין עשיר בעל מפעל מצליח למוצרי פלסטיק.
הוא גר בווילה בפריז עם אשתו (אדריאן סרבנטי) ובנם ז'ראר (ארלן בקור).
מאדאם ארפל היא עקרת בית שמסתובבת כל הזמן עם מטלית לניגוב אבק.
בבוקר היא מכינה את בעלה ליציאה, מנקה את תיקו ואת הרכב המהודר שלהם אליו מצטרף בנם ז'ראר בדרך לבית הספר.
מאדאם ארפל מקפידה על הניקיון בווילה.
אסור לדרוך על הדשא אלא על משטח אבן מסומן.
במרכז הגינה יש מזרקת מים היוצאת מפיו של דג ומופעלת על ידה רק כשמגיע אורח חשוב.
המטבח שלה עשיר במתקנים חשמליים לפתיחת וסגירת מגרות והפעלת מכשירי בישול שונים.
למאדאם ארפל יש אח בשם מסייה הולו (ז'אק טאטי) שמדאיג אותה.
הוא גר בסמוך בקומה שלישית בשכונה שעומדת להיהרס, אינו עובד ומשוטט כל הזמן כשהוא לבוש באותם הבגדים – מכנסיים ארוכים, כובע ומעיל גשם כשהוא מחזיק במטרייה ובפיו מקטרת.
הילד ז'ראר נמשך דווקא לדודו הולו.
הוא מסתובב בעיר עם חבריו והם מתנכלים לעוברים ושבים בעידודו של הדוד שמרכיב אותו על אופניים ממונעים.
מאדאם ארפל רוצה להכיר לאחיה את שכנתה העשירה (דומיניק מארי) ומזמינה את הולו למסיבה בחצר הווילה ביחד עם משפחת התעשיין פישאר (לוסיין רז'י).
הולו גורם למבוכה כאשר הוא פוגע בטעות במזרקת הדג שמתחילה להתיז לכל עבר.
מסייה ארפל מפתיע את אשתו במכונית מהודרת והיא מפתיעה אותו בדלת אוטומטית לחנייה אך הם נסגרים בחנייה והעוזרת ז'ורזט (איבון ארנו) מפחדת לעבור ליד העין האלקטרונית הפותחת את החנייה.
מאדאם ארפל משכנעת את בעלה שיעסיק את אחיה במפעל.
הולו מתרשל בתפקידו ובמקום שייצאו צינורות פלסטיק ישרים, הם יוצאים בצורת נקניקיות.
מסייה ארפל לוקח את אשתו למסעדה מפוארת ונותן לכנר שטר כסף כדי שינגן למענם.
באותו זמן מסתובב הולו בחוצות פריז עם ז'ראר.
לבסוף מחליט מסייה ארפל למנות את גיסו לסוכן נודד של המפעל והם נפרדים ממנו לדאבון ליבו של ז'ראר.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותז'אק טאטימסייה הולוז'אן פייר זולאמסייה ארפלאדריאן סרבנטימאדאם ארפלארלן בקורז'ראר ארפלאיבון ארנוז'ורז'טעוזרת ביתלוסיין רז'ימיסייה פישארתעשייןדומיניק מארישכנה
"This Dust Was Once the Man" (בעברית: "זה האבק היה פעם האיש") היא אלגיה קצרה שכתב וולט ויטמן ב-1871 לזכר אברהם לינקולן, הנשיא ה-16 של ארצות הברית, אותו העריץ ויטמן.
השיר נכתב שש שנים לאחר רצח לינקולן.
ויטמן כתב שלושה שירים קודמים על לינקולן, כולם בשנת 1865: "הו רב חובל", "עת הלילך באחרונה תוך החצר פרח" (When Lilacs Last in the Dooryard Bloom'd), ו"ישקטו המחנות היום" (Hush'd Be the Camps To-Day).
השיר לא משך תשומת לב רבה, אם כי התקבל בחיוב ונותח מספר פעמים.
השיר מתאר את לינקולן כמי שהציל את ארצות הברית מ"הפשע המרושע ביותר בהיסטוריה", שורה שלגביה קיימות פרשנויות סותרות.
הפרשנות הדומיננטית היא הקמת מדינות הקונפדרציה של אמריקה או העבדות.
למרות שהשניים מעולם לא נפגשו, המשורר וולט ויטמן ראה את אברהם לינקולן, הנשיא ה-16 של ארצות הברית, מספר פעמים בין 1861 ל-1865. ויטמן הבחין לראשונה במה שמתאר חוקר ויטמן גרגורי אייזליין כ"הופעתו הבולטת" ו"כבודו חסר היומרות" של הנשיא הנבחר.
ויטמן כתב שהוא סומך על "הטאקט העל-טבעי" של לינקולן ועל "הגאונות המערבית האידיומטית (ייחודית)".
הערצתו ללינקולן גברה לאחר מכן.
הוא כתב באוקטובר 1863, "אני אוהב את הנשיא באופן אישי".
ויטמן החשיב את עצמו ואת לינקולן כ"צפים באותו זרם" ו"מושרשים באותה אדמה".
ויטמן ולינקולן חלקו דעות דומות על עבדות והאיחוד, ונקודות דמיון צוינו בסגנונות הספרותיים ובהשראות שלהם.
ויטמן הכריז מאוחר יותר כי "לינקולן מתקרב אלי כמעט מכל אחד אחר".
כנשיא, לינקולן הוביל את האיחוד במלחמת האזרחים האמריקנית.
בסיפורים שלא אומתו לינקולן קרא את אוסף השירה עלי דשא (Leaves of Grass) של ויטמן במשרדו, ועוד סיפור בו לינקולן אמר "טוב, הוא נראה כמו גבר!" כשראה את ויטמן בוושינגטון הבירה, אבל הדיווחים האלה עשויים להיות פיקטיביים.
רצח לינקולן באמצע אפריל 1865 ריגש מאוד את ויטמן, שכתב כמה שירים במחווה.
"הו רב חובל", "עת הלילך באחרונה תוך החצר פרח" (תרגום שמעון הלקין), "ישקטו המחנות היום", ו"זה האבק היה פעם האיש" נכתבו כולם כמשכים לאוסף שירי ויטמן, הלמות תופים (Drum-Taps).
השירים אינם מזכירים במפורש את לינקולן, למרות שהם הופכים את מות הנשיא למעין מות קדושים.
ויטמן כתב את השיר ב-1871 ופרסם אותו באשכול "מזמור הקבורה לנשיא לינקולן" ב"מעבר להודו", אוסף שירה משלים לעלי דשא.
השיר פורסם מחדש באשכול "זיכרונותיו של הנשיא לינקולן", לראשונה במהדורת 1871–1872 של עלי דשא.
זהו השיר היחיד באשכול זה שלא הופיע לראשונה באוספי השירה הלמות תופים או בהמשכיהם של אוספים אלה.
השיר לא תוקן לאחר פרסומו הראשון.
בניגוד לשירים הקודמים של ויטמן על לינקולן, המתארים אותו כמנהיג, כידיד או כ"נשמה חכמה ומתוקה", כאן הוא מתואר כאבק, כפשוטו.
מבקרת הספרות הלן ונדלר (Vandler) מחשיבה זאת כאפיטף של לינקולן.
ויטמן "מנכס לעצמו את האבק".
היא טוענת שהאפיטף אינו מאוזן.
מחצית ממשמעות השיר מצויה ב"אבק הזה", ושלושים המילים הבאות מהוות את החצי השני.
היא מציינת שאבק הוא קל, בעוד לינקולן עצמו מחזיק ב"משקל היסטורי מורכב".
בשורה השנייה מציינת ונדלר את ההבדל בין 'עדין' (gentle), שהיא מחשיבה כמילה "אישית", לבין המתאר הסופי, ה"רשמי", של 'החלטי' או 'נחוש' (resolute).
מפתיע אותה שלינקולן לא מתואר בפועל פעיל, אלא כ"ראשון בין שווים", primus inter pares, היד המנחה הזהירה של האומה.
ויטמן כותב בשורה השלישית: "הפשע המרושע ביותר בהיסטוריה הידוע בכל ארץ או עידן".
הביטוי "הפשע הכי מרושע" הגיע ככל הנראה מתיאורי הקרב של הרמן מלוויל.
מלוויל נחשב כמי שהתכוון לעבדות, אך חוקר ויטמן אד פולסום כתב בשנת 2019 כי "הפשע המרושע ביותר" שתיאר ויטמן אינו עבדות, אלא רצח לינקולן או התנתקות קונפדרציית המדינות של אמריקה.
הפירוש האחרון היה מועדף על ידי חוקרי ויטמן.
לאחר שטען בעד הפרשנות לפיה הכוונה היא לפרישת הקונפדרציה, כתב אדוארד הפשטטלר (Huffstetler) באנציקלופדיה של וולט ויטמן ש"זה האבק" מבטא את "הטון המר" של ויטמן כלפי הדרום הפורש.
ב-Lincoln and The Poets כתב ויליאם וילסון בטס (Betts) שההתנקשות בלינקולן היא שאליה כיוון ויטמן בדברו על "הפשע המרושע ביותר".
לעומתו, ונדלר כתבה שוויטמן כתב "הפשע המרושע ביותר" בהייחסו לעבדות.
רוי מוריס, היסטוריון מתקופת מלחמת האזרחים, מחשיב את הפשע כ"מלחמת אזרחים קורעת לב שמילאה את בתי החולים של הבירה בגופות ההרוסות של חיילים צעירים ויפים".
ב-Secular Lyric, הפרופסור האנגלי ג'ון מייקל משווה בין השיר ל-Book of Common Prayer, באומרו שהשיר מדגיש את "חומריות הגוף" ומעביר צער באמצעות "אנדרסטייטמנט", לשון המעטה, בכך שהוא לא משתמש בשיטות רטוריות סטנדרטיות להעברת תחושה.
בעיני מייקל, ההתייחסות לשימור האיחוד על ידי לינקולן הופכת את ההתנקשות שלו למשמעותית יותר.
מייקל מדגיש את הפשטות של תיאור לינקולן כאבק, ומציין שוויטמן אינו מסתמך על מטפורות או אמצעים פיוטיים אחרים כדי להעביר את מותו של לינקולן, בניגוד לשיר "הו רב חובל" שמנצל את מטפורת ספינת המדינה והופך את לינקולן לדמות מעין-דתית.
במקום זאת, ויטמן מאלץ את הקורא להתמודד עם המציאות הקשה של המוות, שכן לינקולן הצטמצם לעפר.
חוקר הספרות דיק נאברס (Nabers) מציין כי ויטמן אינו מזכיר את שחרור העבדים באפיטף ומקפיד שלא לייחס את הצלת האיחוד ללינקולן עצמו.
במקום זאת הוא אומר שהיא נשמרה "תחת ידו של [לינקולן]".
נאברס משווה בין השיר לשירו של מלוויל "The House-Top" וכן הרומן Clotel של ויליאם וולס בראון.
השורה האחרונה של השיר הופכת את הביטוי השגור "ארצות הברית ניצלה" ל"הצילו את איחוד המדינות הללו".
ונדלר מסיקה לפי התחביר שהאיחוד הוא שיאו של השיר.
ונדלר קובעת שלשיר יש "תמציתיות ושתקנות רומאית".
כך הופך ה"אבק [...] שווה במשקלו להצלת האיחוד".
כך מעצימה ונדלר בניתוחה את חשיבותו של לינקולן: הוא הקריב עצמו, והפך לאבק, וכך הציל את האיחוד.
בשנת 1943, מבקר הספרות הנרי זיידל קנבי (Canby) כתב ששיריו של ויטמן על לינקולן נודעו כ"שירי לינקולן בה"א הידיעה" וציין את "הקווים העדינים" של "זה האבק".
בארטון כתב ב-1965 שללא ההצלחה של "הו רב חובל" ו"זה האבק", יתר שירי מלחמת האזרחים של ויטמן היו מושכים מעט תשומת לב ומוסיפים מעט למוניטין של ויטמן.
הפילוסופית מרתה נוסבאום מחשיבה את האפיטף כ"אחת האמירות הפשוטות והרהוטות ביותר של ויטמן".
בשנת 1965, רמזי קלארק, התובע הכללי של ארצות הברית, הקריא חלק מהשיר בפני ועדת המשנה של ועדת המשפט של בית הנבחרים של ארצות הברית במהלך דיון על ענישה על רצח הנשיא לאחר רצח קנדי.
"זה הכל בשבילך" הוא שיר שכתב והלחין ידי המוזיקאי דני סנדרסון ונכלל באלבומו קופץ לשניה.
שירו של סנדרסון מתכתב עם היצירה דון קישוט גיבור הרומן הידוע של מיגל דה סרוואנטס.
גיבור השיר דומה לדון קִישוֹט בהתנהלותו, והוא תמים ורומנטי, אך השיר נכתב במקור על דמות אחרת – יענקלה או יעקב, שמככב בכמה שירים של סנדרסון כמו בשיר "ביום ובלילה" של להקת כוורת, שסנדרסון היה ממקימיה.
השורה הפותחת הייתה תחילה "הו יענקל'ה, אל תהיה כל כך תמים".
סנדרסון ביקש מיהודית רביץ לשיר עימו את השיר אך היא סירבה, והמליצה לשנות את שמו של הגיבור מיעקב "למשהו יותר טוב".
השורה "לְאָן הַבַּרְוָזִים עָפִים כְּשֶׁהָאֲגַם קָפוּא?" לקוחה מספרו של ג'יי די סאלינג'ר התפסן בשדה השיפון.
לדברי סנדרסון, "שמונה שנים חייתי בניו־יורק ולא פעם הרגשתי קצת כמו קולפילד".
את הדואט שרה עם סנדרסון מזי כהן.
במשך השנים שרו איתו את השיר זמרות רבות, בהן יובל דיין ומירי מסיקה, כשאירח אותן בהופעותיו.
השיר צורף לאלבומו קופץ לשניה שיצא בשנת 1990 ברגע האחרון.
באוקטובר 2001 שודר ברשת ג' "מצעד שירי דני סנדרסון".
השיר נבחר לשיר האהוב ביותר.
בשנת 2023 ביצע אמיר שורוש גרסת כיסוי לשיר במסגרת הסדרה קופה ראשית.
"זה היה ביתי" הוא שיר שכתב והלחין הזמר-יוצר הישראלי מני בגר, כרצועה השנייה מאלבום הסולו "רוק תל אביב" על ידי חברת התקליטים סי.בי.אס.
השיר הגיע למצעדים השנתיים בשני ביצועים שונים: המקורי של בגר, וגרסת כיסוי של הילה הררי, בגר וכלא 6, שהוציאו את גרסת החידוש שלהם בעקבות תוכנית ההתנתקות.
את השיר עיבד ירוסלב יעקובוביץ'.
במאי 1981, מני בגר הוציא לאור את אלבום הסולו "רוק תל אביב", וברצועתו השנייה נכלל השיר "זה היה ביתי".
השיר נכנס למצעדי הפזמונים של רשת ג' ושהה שם במשך שבועיים.
לאחר מכן, בשיאו הגיע למקום הרביעי, ובמצעד השנתי של גלגלצ דורג במקום ה-18.
"זה טוב זה טוב" הוא שיר שנכתב על ידי אליעוז רבין והולחן על ידי רוני וייס.
השיר ידוע בביצוע שלישיית שוקולד מנטה מסטיק.
השיר יצא בשנת 1976. השיר בוצע לראשונה בתוכנית מיוחדת לקראת אירוויזיון 1976. שלישיית הבנות, נבחרה על ידי ועדה מיוחדת לייצג את ישראל באירוויזיון.
השלישייה ביצעה שלושה שירים: "זה טוב זה טוב", "קשת בענן" שכתבה והלחינה דרורה חבקין, אמור שלום שנכתב על ידי אהוד מנור והולחן על ידי מתי כספי שהוא השיר שנבחר לייצג את ישראל בתחרות.
השיר נכלל באלבומה האולפן השני של השלישייה שיצא בשנת 1976. במצעד הפזמונים העברי השנתי לסיכום שנת תשל"ו, הגיע השיר למקום השישי.
"זה בראש שלך" הוא פזמון ישראלי שנכתב על ידי אריק איינשטיין והולחן בידי שם טוב לוי.
השיר נכלל באלבום פסק זמן, שיצא לאור בשנת 1984.
בעת העבודה על השיר "זה בראש שלך" הגיע אריק איינשטיין לביתו של שם־טוב לוי עם שורת הפתיחה, וביקש לבדוק איתו את האפשרויות ההלחנתיות בפסנתר.
באותה תקופה הושפע לוי ממוזיקת ג'אז אמריקאית, ובהתאם לכך הלחין מנגינה מתאימה.
כאשר ניגן אותה בפני איינשטיין ושאל אם להמשיך באותו כיוון, השיב איינשטיין שהמוזיקה מזכירה לו את ניו יורק, בעוד הוא חיפש צליל מקומי יותר.
בעקבות זאת הלחין לוי גרסה חדשה, שאיינשטיין חש כי היא מתאימה לרוח השיר.
איינשטיין היטיב לזהות התאמה בין מילים למוזיקה.
כאשר לא נוצר חיבור משכנע בין הטקסט ללחן, נכתבו לעיתים כמה לחנים עד שנמצאה התאמה מספקת.
לוי הלחין לעיתים שתיים או שלוש מנגינות לאותו טקסט, עד שנבחרה זו שהתאימה ביותר.
לאחר שסיים את העבודה על תקליט, גילה איינשטיין עניין מיידי בפרויקט הבא.
כאשר הבחין שלוי בחר להתמקד בכיוונים אחרים, פנה לשתף פעולה עם מוזיקאים נוספים, ובהם יוני רכטר ומיקי גבריאלוב.
הוא העדיף תהליך יצירה הרמוני ולא כפוי, וכאשר שוב נמצאה התאמה בין דרכיהם, חזר לשתף פעולה עם לוי.
לאה שבת וקורין אלאל מתוך האלבום לו באת – נשים שרות שם טוב לוי (2006)
זה וזה גורם הוא עיקרון הלכתי, המתקיים כאשר שני גורמים, אחד אסור ושני מותר, הביאו לתוצאה שלישית.
בתלמוד מובא שבדין זה וזה גורם נחלקו תנאים.
הרמב"ם פוסק שזה וזה גורם מותר:
והסביר האבני מילואים, שבשונה מביטול ברוב, בו נדרש שההיתר יהיה מרובה מהאיסור, בזה וזה גורם, שהמדובר הוא רק על "גורם בעלמא", גם אחד באחד בטל, כשהגורם האסור אינו גורם יחיד.
בשערי יושר ביאר שיש תמיד עדיפות לגורם המותר על הגורם האסור, משום שהעולם ביסודו מותר, כל עוד לא נאסר:
תנור שהוסק באיסורי הנאה (כגון קליפות של פירות ערלה – הפת שנאפית בתנור נחשבת שנעשתה על ידי שני גורמים: התנור (המותר) והעצים (האסורים).
בצק שחימצו אותו על ידי שאור חולין (מותר לכל אדם) ועל ידי שאור תרומה, שאינה מותרת אלא לכהנים – הבצק הוחמץ על ידי שני מרכיבי השאור, ולכן מותר גם לזרים.
עץ שצמח מפרי ערלה שנשתל - העץ נחשב שצמח מהפרי (האסור) ומהקרקע (המותרת) - ולכן מותר.
בדין מעמיד כתב הרמ"א, שכאשר יש שני מעמידים, אחד אסור ואחד מותר, לא חלה החומרה של דין מעמיד, והוא בטל בשישים ככל איסור אחר.
נחלקו תנאים לגבי ייחוס בהמה לאביה.
הדבר נוגע, למשל, לאיסור אותו ואת בנו לא תשחטו ביום אחד, האם הוא נוהג באם או גם באב.
זו היא המחלוקת האם אין חוששין לזרע האב.
לגבי בהמה אסורה, כגון פרה שאסורה בהנאה מדין שור הנסקל, שהתעברה משור היתר, נאמר בתלמוד שהוולד מותר, משום זה וזה גורם.
בין הראשונים יש שסברו שהדבר נאמר לשיטת הסוברים 'חוששים לזרע האב', שלשיטתם האב המותר והאם האסורה גרמו ליצירת הוולד.
לעומתם חילקו תוספות, שהדיון אם חוששין לזרע האב או לא, אינו תקף ביחס לשאלה אם זה וזה גורם, כיון שבמקרה שבו יש גורם של היתר וגורם של איסור, לכל הדעות מתחשבים בזרע האב כגורם של היתר.
לכן, כאשר השאלה היא האם האב גרם להיווצרות הוולד, יחול בו דין זה וזה גורם.
ואילו כאשר השאלה היא אם לייחס את הוולד לאביו (כבנו או כמינו של האב), יהיה הדבר תלוי ב'אין חוששין לזרע האב'.
ז'וניור ז'וזה קורייה (בפורטוגזית: Júnior José Correia; נולד ב-22 באוקטובר 1996 בביסאו שבגינאה ביסאו), הידוע בכינוי זה טורבו (בפורטוגזית: Zé Turbo), הוא כדורגלן מגינאה ביסאו המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת מכבי בני ריינה מליגת העל הישראלית ובנבחרת גינאה ביסאו.
זה טורבו גדל במחלקות הנוער של ריאל ספורט קלוב, ספורטינג ליסבון ואינטר מילאנו, ושיחק בקבוצות הבוגרות של טונדלה, מרבייה, קטניה, אולהאננסה, ניואל'ס אולד בויס, קלוב נסיונל, שפהאוזן, גראסהופרס ציריך, נאנטונג ז'יון, אל-מרח'יה, ניז'ני נובגורוד וא.א.ל.
ב-12 בספטמבר 2025 חתם במכבי בני ריינה מליגת העל הישראלית.
ב-14 ביוני 2023 ערך זה טורבו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה ביסאו, בניצחון 1-0 על נבחרת סאו טומה ופרינסיפה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023. הוא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר, וערך בו שלוש הופעות, בהן הבקיע שער אחד, בהפסד 4-2 לנבחרת גינאה המשוונית במסגרת שלב הבתים.
זה הולך לכאוב היא מיני-סדרת דרמה קומית רפואית בריטית, שנוצרה בידי אדם קיי ומבוססת על ספר הזיכרונות שכתב באותו שם.
הסדרה הופקה בשיתוף פעולה בין "BBC" לבין "AMC".
העלילה מתמקדת בחייהם של רופאים מתמחים העובדים במחלקת יולדות וגינקולוגיה בבית חולים של שירות הבריאות הלאומי הבריטי (NHS), ועוקבת אחר חייהם המקצועיים והאישיים תוך בחינת ההשפעות הרגשיות של עבודה בסביבה רפואית לחוצה ותובענית.
הסדרה מתמקדת במיוחד בדמויותיהם של אדם קיי, בגילומו של בן וישו, ושל שרוטי אצ'ריה, בגילומה של אמביקה מוד, כאשר השניים מתקדמים בהיררכיה הפנימית של בית החולים.
הדמויות הראשיות שוברת לעיתים את הקיר הרביעי ופונות ישירות אל הצופים, אמצעי סגנוני המשלב בין הומור לדרמה.
המיני-סדרה כוללת שבעה פרקים, ועלתה לראשונה ב-8 בפברואר 2022 בערוצים "BBC One" ו-"BBC iPlayer".
בארצות הברית, עלתה המיני-סדרה לשידור בפלטפורמת "" ב-2 ביוני 2022; ובישראל, ברשתות "HOT" ו-"yes".
הסדרה היא עיבוד בדיוני לספר זיכרונות באותו השם מאת אדם קיי.
העלילה מתרחשת בלונדון בשנת 2006, ומתמקדת בקבוצת רופאים מתמחים העובדים במחלקת יולדות וגינקולוגיה עמוסה בבית חולים של שירות הבריאות הלאומי הבריטי (NHS).
הסדרה נודעת בכנות הישירה שבה היא מתארת את העבודה בתחום היילוד והגינקולוגיה, ובוחנת לעומק את ההשפעות הרגשיות והנפשיות של העבודה בסביבה רפואית לחוצה ותובענית.
היא עוסקת גם במחסור בתמיכה המערכתית ברופאים צעירים ובהיעדר ההכרה בהישגיהם המקצועיים.
במקביל, נפרשות לאורך הפרקים גם מערכות יחסיהם וחייהם האישיים של הרופאים המתמחים.
בן וישו – אדם קיי
אמביקה מוד – שרוטי אצ'ריה
אלכס ג'נינגס – נייג'ל לוקהארט
רורי פלק ביירן – הארי מיור
אשלי מקגווייר – ויקי הוטון
ג'וזי ווקר - "טרייסי המלחיצה"
האנה אונסלו – אריקה ואן האגן
רוזי אקרמן – פולה ואן האגן
סופי וינקלמן – קת'לין מולנדר
בספטמבר 2017 פורסם כי חברת "Sister Pictures" רכשה את זכויות העיבוד הטלוויזיוני לספר הזיכרונות "זה הולך לכאוב" מאת אדם קיי, אשר מונה גם לתסריטאי הראשי ולמפיק בפועל של הסדרה.
הזכויות נרכשו לאחר מכרז שבו השתתפו שתים-עשרה חברות.
לצדו של קיי מונו נעמי דה-פיר וקייטי קרפנטר כמפתחות וכמפיקות בפועל.
דה-פיר ציינה כי רצתה ליצור את הסדרה מתוך תחושת דחיפות לספר סיפור על שירות הבריאות הלאומי, אותו תיארה כ"מערכת אדירה וחיונית".
ביוני 2018 הודיע פיירס ונגר, מנהל מחלקת הדרמה של ה-BBC, על הזמנת הסדרה בהיקף של שמונה פרקים עבור "BBC Two", בהפקה משותפת עם "AMC", אם כי בפועל הופקו שבעה פרקים.
חברות ההפקה המעורבות כוללות את "Sister" (חברה גלובלית שהוקמה באוקטובר 2019 וקלטה לתוכה את "Sister Pictures"), "Terrible Productions", "BBC Studios" ו-"AMC Studios", כאשר "BBC Studios" הופקדה על ההפצה הבינלאומית.
את הבימוי הובילה לוסי פורבס בפרקים 1–4, ואילו טום קינגסלי ביים את פרקים 5–7. מונה קורשי מונתה כמפיקה בפועל מטעם ה-BBC, ולצדה שימשו כמפיקים בפועל ג'יין פת'רסטון, ג'יימס פארל, קריסטין ג'ונס וכן נשיא-שותף של "AMC Studios", דן מקדרמוט.
פסקול הסדרה הולחן ובוצע בידי ההרכב "Jarv Is", בהובלת ג'ארוויס קוקר, אשר תיאר את המוזיקה כ"שיר אהבה ל-NHS".
בכל אחד מפרקי הסדרה משולב לפחות שיר אחד עם מילים מאת קוקר.
אלבום הפסקול המלא יצא להפצה דיגיטלית במרץ 2022 בלייבל "Rough Trade Records", ומהדורת תקליט ויניל הופצה באוקטובר 2022.
ביוני 2020 לוהק בן וישו לגילום דמותו של אדם קיי.
הליהוק זכה לאישור מלא מצד הגופים המעורבים בפרויקט.
ונגר ציין כי הצטרפותו של וישו שיקפה את איכות התסריטים, ואילו מקדרמוט הביע שביעות רצון מהשגת "כישרון מבוסס" לפרויקט.
בשלב מוקדם הצטרפה אמביקה מוד לצוות השחקנים בדמותה של שרוטי אצ'ריה, רופאה מתמחה במיילדות וגינקולוגיה.
מוד קיבלה את התסריטים הראשונים באמצע 2020 וסיפרה כי כבר לאחר קריאת הפרק הראשון חשה שהתפקיד "נועד לה".
ביוני 2021 פורסמו פרטי הליהוק של שאר הדמויות המרכזיות, שכללו אנשי צוות רפואי ואנשים מחייו האישיים של אדם.
בין השחקנים שלוהקו נמנים מישל אוסטין כטרייסי, מיילדת חדת-לשון; קדיף קירוואן כג'וליאן, עמית יריב; אשלי מקגווייר כוויקי הוטון; ואלכס ג'נינגס כנייג'ל לוקהארט, הממונה הישיר של אדם.
דמויות מחייו האישיים של אדם כוללות את בן-זוגו, הארי מיור, בגילומו של רורי פלק ביירן, את אמו, ורוניק, בגילומה של הארייט וולטר, ואת חברו הטוב, גרג, בגילומו של טום דוראנט-פריצ'רד.
בספטמבר 2021 חשף מייקל וורקאיי כי השתתף בצילומי הסדרה, ותיאר את העבודה עם וישו וקיי כ"חלום".
בנובמבר 2021 אישרה ג'וזי ווקר את השתתפותה.
ליהוקים נוספים כללו את ג'יימס קוריגן ואת אליס אור-יואינג.
באחד הפרקים הופיעה הדראג קווין הבריטית בהופעת קמע כסדרנית במועדון לילה.
צילומי המיני-סדרה החלו בפברואר 2021 והסתיימו ביוני 2021. במספר סצנות שוברים אדם ושרוטי את הקיר הרביעי ופונים ישירות אל הצופים.
צילומי החוץ של בית החולים נערכו בבית החולים "אילינג" שבלונדון.
בדצמבר 2021 פורסם כי BBC החליטה לשדר את המיני-סדרה בערוץ "BBC One" במקום ב-"BBC Two", כפי שתוכנן תחילה.
הסדרה עלתה לשידור בבריטניה ב־8 בפברואר 2022, כאשר אורכו של כל פרק כ-45 דקות.
בארצות הברית עלתה המיני-סדרה לשידור בשירות הזרמת המדיה "" החל מ-2 ביוני 2022.
המיני-סדרה זכתה לשבחי ביקורת נרחבים.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes" היא קיבלה את הציון 95% על סמך 43 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 9/10. בקונצנזוס המבקרים נכתב כי .
אתר "Metacritic", המשתמש בממוצע משוקלל, העניק למיני-סדרה את הציון 91/100 על בסיס 20 ביקורות, דבר המעיד על "הערכה אוניברסלית".
כתב העת "רדיו טיימס" דירג את פרק הבכורה בציון 5 מתוך 5 כוכבים.
המבקרת לורן מוריס ציינה כי מדובר ב"דרמה קומית מרשימה עם צוות שחקנים חזק, המלווה בפסקול עמוס להיטי אמצע שנות האלפיים".
לעומת זאת, לוסי מנגן מ"הגארדיאן", שהעניקה לפרק הראשון 4 מתוך 5 כוכבים, כתבה כי הסדרה "אינה חוסכת אגרופים בתיאור הקשיים שבחיי רופאים צעירים".
רייצ'ל קוק מ-"New Statesman" ציינה מנגד כי חוסר הסימפתיה של חלק מהדמויות מהווה בעיה.
אד קאמינג מ-"The Independent" שיבח את הליהוק של וישו לתפקיד הראשי וכינה אותו "בחירה נבונה", תוך השוואה דרמטית לסדרות רפואיות אחרות.
קייטי רוזינסקי מ-"Evening Standard" שיבחה את האווירה הנוסטלגית של תחילת שנות האלפיים ואת הופעתו של וישו, שלדבריה מעניק לסדרה תחושת אותנטיות גם ברגעים הכאוטיים.
היא הדגישה גם את צוות השחקנים המשני, וציינה במיוחד את אמביקה מוד כ"תגלית בולטת בתפקידה הטלוויזיוני הגדול הראשון" ואת קדיף קירוואן כ"מהנה בעליונותו כג'וליאן".
ג'ק קינג מ-"GQ" תיאר את קו העלילה של שרוטי כ"העלילה המשנית המצמררת והמרגשת ביותר בסדרה", וכינה את הופעתה של מוד "פריצת הדרך הטלוויזיונית הראשונה של 2022".
ג'ולייט פירס, מנהלת סיעוד ומיילדות ב-"Isle of Wight NHS Trust", שיבחה את הסדרה וכינתה אותה "מצחיקה ושוברת-לב" וכתזכורת לרגשות האנושיים שמאחורי אנשי הרפואה.
חברת הפרלמנט הבריטי ג'ס פיליפס (מפלגת הלייבור) שיבחה את הסדרה על הדגשת הלחצים בעבודה בשירות הבריאות הלאומי.
עם זאת, הסדרה עוררה גם ביקורת ציבורית.
בעוד שחלק מהצופים ראו בה תיאור מדויק של החיים במחלקת יולדות, אחרים האשימו אותה במיזוגניה.
כתבת "הגארדיאן" הארייט שרווד דיווחה כי היו צופים שטענו שהסדרה מציגה לידות כחוויה טראומטית ומדירה נשים לכדי "גופים חסרי סוכנות".
מילי היל, מחברת "The Positive Birth Book", האשימה את יוצרי הסדרה בסקסיזם ובמיזוגניה.
כמו כן דווח כי נשים הרות קיבלו המלצות ממיילדות להימנע מצפייה בסדרה.
הפרק הראשון של הסדרה נצפה 4,753,000 פעמים בשירות "BBC iPlayer" במהלך שנת 2022 בלבד, נתון שהציב אותו במקום העשירי ברשימת התוכניות הנצפות ביותר בפלטפורמה לאותה שנה.
זה הולך לכאוב הוא ספר זיכרונות מאת הקומיקאי והכותב הבריטי אדם קיי, שיצא לאור בשנת 2017 בהוצאת "Picador".
הספר הוא אוסף של רשומות יומן שכתב קיי במהלך הכשרתו הרפואית בשנים 2004–2010, בעת שעבד כרופא מתמחה במסגרת שירות הבריאות הלאומי (NHS) בבריטניה.
הספר עוסק בסוגיות פוליטיות ומערכתיות הקשורות למערכת הבריאות הציבורית, ובמתחים החברתיים שבין הציבור הרחב לבין רופאים מתמחים, שלדברי קיי סובלים מהזנחה מערכתית.
קיי משלב הומור חריף ואירוניה באנקדוטות אישיות מחייו המקצועיים, המתארות את התקדמותו בהכשרה הרפואית ואת החלטתו לפרוש בסופו של דבר מהמקצוע.
הספר מבוסס ברובו על יומן אישי שכתב קיי במהלך תקופת הכשרתו הרפואית במסגרת עבודתו בשירות הבריאות הלאומי (NHS) בבריטניה.
כתיבת היומן הומלצה לו כחלק מ"רפלקציה מקצועית", שבמסגרתה תיעד חוויות קליניות חריגות או משמעותיות לאורך הכשרתו.
כחמש שנים לאחר פרישתו מהרפואה הוסר קיי רשמית מפנקס הרופאים, ובעקבות זאת נדרש להשמיד את כלל התיקים הרפואיים שברשותו.
תהליך זה הוביל אותו לעיין מחדש ביומן הרפלקטיבי שכתב במהלך עבודתו.
באותה תקופה, בשנת 2015, התנהל בבריטניה סכסוך חוזים מתוקשר בין רופאים מתמחים לבין ה-"NHS", שבמהלכו האשים שר הבריאות דאז ג'רמי האנט את הרופאים הצעירים ב"חמדנות".
התבטאויות אלו שימשו זרז עבור קיי לפרסם את הספר, כתגובה ציבורית המציגה את חוויותיו האישיות כרופא מתמחה ואת תנאי העבודה במערכת.
אדם קיי החל את הכשרתו הרפואית בשנת 2004 כרופא זוטר במסגרת השירות הבריאות הלאומי (NHS), לאחר שלמד בקולג' דאליץ' ובבית הספר לרפואה של המכללה האימפריאלית.
בתיאוריו ההומוריסטיים מתקופה זו הוא מספר, בין היתר, על מקרים חריגים שטיפל בהם, על הצלת חיים לראשונה, ועל משמרות לילה ממושכות במחלקת המיון.
באוגוסט 2005 קודם לתפקיד רופא בכיר זוטר, ובשלב זה החליט להתמחות במיילדות וגינקולוגיה — תחום אותו תיאר בכינוי היתולי.
באוגוסט 2007 קודם קיי לדרגת "מתמחה מתקדם", הדרגה השלישית בהיררכיה הרפואית, מתחת ליועצים הבכירים.
רשומות היומן מתקופה זו מתארות לידות מוצלחות לצד כישלונות, התמודדות עם בעיות פוריות ומחלות מין, וכן עומס עבודה קיצוני שכלל חוסר שינה, שעות נוספות ללא תשלום, מחסור בהכרת תודה מצד המערכת, שינה מזדמנת בחניון בית החולים, וקושי ממשי לצאת לחופשות או ימי מחלה.
קיי מתאר כיצד הלחץ המתמשך פגע בבריאותו ובחייו החברתיים, והוביל אותו לא אחת לשקול פרישה.
עם זאת, תחושת הסיפוק שבעזרה למטופלים – מסיוע לזוגות להרות ועד ליילוד תינוקות רבים בלילה אחד – היא שלדבריו החזיקה אותו במקצוע, וגרמה לו לחוש כ"גיבור-על זוטר".
באוגוסט 2010 קודם לדרגת "מתמחה מתקדם-בכיר".
ביומנו הוא מתאר כיצד העלייה בדרגה הביאה עמה אחריות כבדה יותר, שכן מעתה היה עליו לשמש כתובת עליונה למצבי חירום רפואיים חמורים.
ב-5 בדצמבר 2010 ביצע קיי ניתוח קיסרי ביולדת שסבלה משליית פתח שלא אובחנה מראש.
במהלך הניתוח חולצה תחילה השליה ולאחר מכן העובר, שנולד ללא רוח חיים ולא ניתן היה להחיותו.
ניתוק השליה גרם לדימום מסיבי, ולאחר ניסיונות כושלים לעצור את הדימום, בוצעה כריתת רחם לאחר אובדן דם נרחב.
היולדת הועברה לטיפול נמרץ וקיי עודכן כי מצבה קריטי.
אף שפעל בהתאם לנהלים המקובלים, ושגילוי השליה היה אמור להיעשות בבדיקות קודמות, קיי שקע בדיכאון והטיל ספק חוזר ונשנה בהתנהלותו.
חודשים אחדים לאחר האירוע התפטר מתפקידו כרופא.
הנושא המרכזי בספר הוא הזנחה מערכתית ופגיעה מתמשכת ברופאים צעירים.
קיי מתאר תנאי עבודה קשים, הכוללים שעות עבודה ממושכות ללא תגמול, קושי לצאת לימי מחלה או חופשה בשל מחסור בכוח אדם, חוסר שינה גם בזמן משמרת, ותחושת תת-תגמול כלכלי.
לדבריו, שכרו ההתחלתי כרופא מתמחה היה נמוך עד כדי כך שעבודה בשכר מינימום הייתה משתלמת יותר.
תחושת ההזנחה החריפה לאחר האירוע הטראומטי שסיים את הקריירה שלו, כאשר לא הותר לו לקחת חופשה להתאוששות נפשית ולא הוצעה לו תמיכה טיפולית כלשהי.
נושא נוסף הוא האנשת הרופאים ושבירת דימוי ה"כל-יכולים".
קיי מתאר כיצד הציבור מצפה מרופאים להיות זמינים תמיד, לתפקד ללא רבב ולהימנע מטעויות, תוך התעלמות מהיותם בני אדם בעלי מגבלות.
הוא מדגיש כי טעויות הן בלתי נמנעות, במיוחד בתנאים של עייפות ולחץ מתמשך.
בספר הוא מזכיר מקרים שבהם שגה, ובהם פציעה קלה של יילוד במהלך ניתוח קיסרי – תוצאה, לדבריו, של חוסר שינה מצטבר.
שילוב נושאים אלו יוצר ביקורת ישירה על התבטאויותיו של ג'רמי האנט, שטען כי רופאים פועלים ממניעים חומריים.
קיי מציג את הספר כעדות לכך שמרבית הרופאים אינם מונעים מתאוות בצע, אלא מתמודדים עם תנאים קשים למען שליחות מקצועית, ובכך מבקש לעורר מודעות ציבורית ולתמוך במאבק הרופאים הצעירים מול ה-NHS.
עם צאתו לאור בספטמבר 2017 זכה הספר לשבחים על שילוב בין הומור חד לבין הצגת מציאות חייהם של רופאים מתמחים.
ביקורת בעיתון "The Scotsman" ציינה כי הספר "יגרום לעיניים לדמוע… ואף עלול לגרום לחנק קל בזמן שתיית תה חם", והדגישה את חשיבותו הציבורית כיצירה "חיונית ורלוונטית, שראוי שתהיה קריאת חובה לכל מי שנושא באחריות פוליטית או כלכלית לשירותי הבריאות באנגליה".
בשנת 2024 נכלל קטע מתוך הספר כחומר מקור בבחינות הגמר באנגלית במערכת החינוך בבריטניה.
מאז פרסומו זכה הספר להוקרה רחבה ולמספר פרסים ומועמדויות:
2017 – זכייה בפרס "Books Are My Bag – ספר העיון של השנה"
2018 – מועמדות לפרס "British Book Awards – ספר עיון נרטיבי של השנה"
זמן קצר לאחר פרסום הספר בספטמבר 2017 רכשה "Sister Pictures", באמצעות המפיקה נעמי דה-פיר, את זכויות עיבודו הטלוויזיוני של הספר.
הזכויות נרכשו לאחר מכרז שבו השתתפו שתים עשרה חברות הפקה שונות.
העיבוד הטלוויזיוני נכתב בידי אדם קיי עצמו, ופותח על ידי קייטי קרפנטר ודה-פיר, ששימשו גם כמפיקות בפועל.
ב-6 ביולי 2018 הודיעה "BBC" כי הסדרה תופק על ידי "Sister Pictures" ותשודר בערוץ "BBC Two" כדרמה קומית בת שבעה פרקים.
בפועל, בפברואר 2022 שודרה הסדרה בערוץ "BBC One".
"זה עולם קטן" היא אטרקציה בפארקי השעשועים של חברת וולט דיסני.
האטרקציה נמצאת בדיסנילנד בקליפורניה; בממלכת הקסם בדיסניוורלד, בדיסנילנד שבפריז, בדיסנילנד שבטוקיו ובדיסנילנד שבהונג קונג.
אטרקציה זו הכוללת נסיעה בסירה הופעלה לראשונה ביריד העולמי של ניו יורק בשנת 1964. לאחר מכן הועברה לדיסנילנד.
חזית האטרקציה, הממוקמת ב"עולם האגדות" היא שעון גדול שסביבו צועדות בובות המסמלות תרבויות שונות.
בגן סביב החזית הצמחייה גזומה בצורות של בעלי חיים.
אטרקציה זו נחשבת לאחת האטרקציות הפופולריות ביותר בפארקי דיסני.
בחודשים נובמבר ודצמבר מקושטות הבובות בלבוש מיוחד לקראת חג המולד.
ונוספים שירים מיוחדים של חג מולד לפסקול.
בתוך האטרקציה נוסעים המבקרים בסירות המושטות בתעלות, וסביבם שרות בובות אודיו - אנימטרוניקס הלבושות בתלבושות לאומיות שונות בשפות שונות.
הסירות שטות דרך מספר חדרים:
החדר הארקטי - המייצג את קנדה וסקנדינביה - הבובות שרות בשוודית.
חדר אירופה - בו הבובות שרות בגרמנית, אנגלית במבטא בריטי, צרפתית ואיטלקית.
חדר אסיה - בו שיר הנושא מושר באנגלית וביפנית.
חדר אמריקה הלטינית בו שיר הנושא מושר בספרדית.
חדר אפריקה - בו שיר הנושא מושר באנגלית עם מקצב תופים.
חדר אוסטרליה ואוקיאניה - בו שיר הנושא מושר באנגלית במבטא אוסטרלי.
חדר יערות הגשם - בו השיר מושר בלווי תופים מפולינזיה.
החדר האחרון מציג בובות מכל תרבויות העולם.
מספר בובות בלבוש בוקרים ואינדיאנים מייצג את ארצות הברית.
תצוגת שתי בובות של חתן וכלה יהודיים נמצאת בדיסניוורלד, פלורידה.
שיר הנושא נכתב באנגלית על ידי האחים שרמן :
לעברית תורגם השיר בשתי צורות.
השיר עצמו מופיע בכמה סרטים של דיסני כגון "מלך האריות" ו"שובו של ג'אפר".
באחד הפרקים של "שלום סומסום" השיר מבוצע בגרסה דו לשונית של עברית וערבית.
בפרק "שיר מעצבן" של "הקונצונים" המשפחה לא הצליחה להפסיק לשיר את השיר וניסו להיגמל ממנו.
השיר "דולוק היא מקום מושלם" מתוך הסרט "שרק" מהווה מעין פרודיה לשיר.
שני השירים אינם חולקים מלודיה או הרמוניה משותפת, אולם שניהם מושרים בסול מז'ור וחולקים משקל חריזה דומה.
הצבע זהוב הוא גוון של הצבע "צהוב" ו"אוכרה" הקרוב ביותר לזה של המתכת זהב.
צבעו של הזהב נקרא "צהוב מתכתי".
התחושה החזותית המקושרת עם המתכת זהב היא בוהק מתכתי.
לא ניתן לחקות זאת על ידי משטח צבע פשוט, מכיוון שהבוהק המתכתי נובע מזוויות פגיעות האור על שטח המתכת.
ולכן משתמשים באומנות בצבע מתכתי שלפחות מנצנץ כמו זהב.
התיעוד הראשון של השימוש במילה "מוזהב" לתיאור צבע מופיע בשנת 1300 באנגליה, וב-1423 תועד שימוש במילה זו לתיאור שיער בלונדיני.
גוני זהב שונים מצויים במספר צמחים ובעלי חיים בטבע, כגון פרג קליפורניה שפרחיו מלבלבים בצבע מוזהב, דג הזהב וקרפדה זהובה שמרבית גופם מוזהב, כלב גולדן רטריבר שפרוותו נוטה לזהוב, והעיט הזהוב שעורפו וקודקודו מוזהבים ובולטים.
צבע הזהב פופולרי למגוון שימושים בקרב בני האדם.
הצבע מקושר לסגנונות קישוטים שונים של פריטי מלכות.
הוא משמש לקישוט באדריכלות, באמנות, בעיצוב פנים ועוד.
זָהָב הוא יסוד כימי מתכתי מסדרת מתכות המעבר שסמלו הכימי Au (מלטינית: aurum) ומספרו האטומי 79. זהב אינו נוטה להיקשר כימית ליסודות אחרים ולכן ניתן למצוא אותו בטבע בצורתו הטהורה.
האיזוטופ היחיד של זהב בטבע הוא 197Au שהוא יציב לחלוטין.
מלבדו ידועים 35 איזוטופים אחרים, שלכולם זמן מחצית חיים קצר.
זהב משמש רבות בטכנולוגיה ובתעשייה בזכות מוליכותו החשמלית הגבוהה ועמידותו בפני קורוזיה.
זהב משמש גם לתכשיטים וחפצי נוי ובתחום זה ריכוז הזהב בסגסוגת נמדד בקרט, יחידה המודדת את מידת הזהב בסגסוגת.
נכון לסוף 2024, לאורך ההיסטוריה נכרו 216,265 טון זהב, ושווי כל הזהב הנכרה עמד על כ-20 טריליון דולר.
עקב פעילותו הכימית הנמוכה, זהב מופיע בטבע בדרך כלל כסגסוגת (כגון אלקטרום) או בצורתו החופשית, לעיתים קרובות בתור גרגירים זעירים, ולעיתים נדירות בתור גושים גדולים.
ריכוזו בקרום כדור הארץ הוא 0.03 חלקיקים למיליון (ppm) ומקורו המסחרי העיקרי הוא סלעים וולקנים.
גם מי ים מכילים זהב, בריכוז הנע בין 0.2–1 מיליגרם לטון מים.
תהליך זיקוקו ממי הים הוא יקר ולכן אין לו יישום מסחרי.
זהב כלורי (AuCl3) ו-HAuCl4 הן תרכובות הזהב הנפוצות ביותר.
דרגות החמצון הנפוצות של זהב הן 1+ ו-3+, אך בתנאים קיצוניים קיימת גם הדרגה 5+ (יחד עם פלואור - AuF5).
לזהב משקל סגולי גבוה, 19.32 גרם לסמ"ק.
בטבלה המחזורית נמצא הזהב בקבוצת יסודות 11, הכוללת מלבדו נחושת, כסף, ורנטגניום.
דרגות החמצון הנפוצות שלו הן 1+ ו-3+.
האלקטרושליליות של הזהב היא הגבוהה מבין כל המתכות ולפיכך הוא המתכת היחידה שניתן לבודד במצב חמצון שלילי -Au כמו בתרכובת צזיום אאוריד.
הזהב היא המתכת בעלת כושר המתיחה (ריקוע) הגבוה ביותר, עד כדי שגרם אחד של זהב יכול להימתח עד ל-66 קילומטרים.
תכונה נוספת המייחדת אותו מרוב המתכות האחרות היא הקושי הגדול שלו להתרכב עם חומרים אחרים, תכונת אדישות (אינרטיות).
הזהב אינו מתחמצן (מחליד) והוא עמיד בפני תגובת שיתוך עם חומצות או בסיס, מלבד מי מלך, המסוגלים להמיסו.
כיוון שהזהב אדיש, הוא נשאר מבריק כמעט בכל תנאי, ואפשר למצוא אותו כמו שהוא, למשל: בסינון זהב מחלוקי נחל בנהר, יימצא הזהב בולט בצבעו משאר האבנים.
גם בחפירות ארכאולוגיות נמצאים פריטי זהב ללא פגם כימי כלשהו.
צירוף תכונות אלו הופך אותו נוח לעיבוד.
תכונה זו והברק האופייני לזהב הקנו לו מעמד מיוחד וסמל חברתי באמצעות התקשטות בו, ושימושים טקסיים ויצוגיים רבים אחרים, כולל שימוש בו כבסיס לאמצעי תשלום.
הזהב מוליך חשמל, אך לא משתמשים בו לכך בשל העלות שלו.
זהב מוכר לאדם עוד מימי קדם והוא כנראה אחת המתכות הראשונות שהאדם השתמש בהן.
קיימות מספר עדויות לשימוש קדום בזהב, בהן עדות בכתב חרטומים משנת 2600 לפנה"ס ועדויות נוספות מאזורים גאוגרפיים עשירים בזהב ועד אגדות עמים בנושא.
בשנת 1514, ראשית ימי הקולוניזציה האירופית באמריקה, התחילה הפקת הזהב בקריביים, בידי האירופאים הקולוניאליסטים.
נקודת ציון זו המשיכה למאות שנות כריית זהב ביבשת, כאשר באזורים מסוימים, כמו פרו ובוליביה המודרניות, לווה ניצול האוכלוסייה בהגירה כפויה של צעירים לאזורי מכרות, מהלך ששינה את הדינמיקה החברתית המקומית.
במשך כל המאה ה-19 הובילו גילויי מחצבי זהב בעולם להגירות המוניות של הרפתקנים שקיוו להתעשרות מהירה.
גלים אלה נקראו הבהלה לזהב.
המפורסמת ביותר הייתה בהלת הזהב של קליפורניה בשנת 1849. אירוע ידוע נוסף היה הבהלה לזהב באלסקה שהונצחה בסרט בשם זה.
בהלות זהב נוספות במאה ה-19 אירעו בדרום אפריקה ובאוסטרליה.
הגירות אלו אחראיות במידה רבה להתיישבות בארצות הברית בפרט, ולעיצוב הפוליטי-דמוגרפי-כלכלי בעולם בכלל, והשפעתן הרבה ניכרת עד היום.
עד שנת 1910 מוצה יחסית מעט זהב מעפרותיו.
חישובים מעלים כי 70% מכלל הזהב שהופק בעולם מוצו מאז שנה זו.
משחר ההיסטוריה עד היום הופקה כמות זהב המשתווה בנפחה לשלוש בריכות אולימפיות בלבד
ריכוז הזהב המינימלי במחצב הדרוש להפקה מסחרית שלו יכול להיות זעיר: כחצי גרם לטונה.
קיימים גם מחצבי זהב עם ריכוזים גבוהים יותר, לעיתים 1–5 גרם ל-1,000 קילוגרם מחצב.
ניתן למצות זהב מסחף בעזרת טכניקות כימיות, כמיצוי בעזרת ציאניד ("הטכניקה הישנה", הזולה והמזהמת יותר) או בעזרת כלור.
בשנת 2000 נשפך ציאניד בסביבת אגם ברומניה וגרם לנזק סביבתי רב (מות עופות, דגים ועוד).
מאז 1880, הייתה דרום אפריקה המקור העיקרי (כשני שלישים) לזהב בעולם, העיר יוהנסבורג לדוגמה, הוקמה במיוחד לצורך זה.
זהב הופק גם בארץ ישראל.
דרומית למכרות הנחושת בתמנע, בהרי אילת (נחל רודד וסביבתו) היו מרבצי זהב קדומים שנוצלו בתקופה האסלאמית הקדומה.
הזהב הופק מסלעי הקוורץ בנחלי האזור על ידי טחינה באמצעות אבני רחיים ושימוש במתכת הכספית: זהב נמס בכספית נוזלית, ואז ניתן לחמם את התמיסה, עד שהכספית מתאדה והזהב נשאר.
ידוע במיוחד האתר הארכאולוגי נחל התחנות (ואדי-א-טוואחין שלמרגלות הר ידידה / נחל רודד).
זהב משמש בכמויות קטנות במעגלים חשמליים במכשירי אלקטרוניקה.
אחת משיטות ההפקה החדשות (יחסית) והנפוצות (כיוון שהן לא דורשות ציוד ומשאבים מיוחדים) מנצלת את הזהב המצוי בפסולת של מכשירי אלקטרוניקה.
במכשיר עצמו כמויות זהב קטנות, אך כיוון שניתן לקנות פסולת אלקטרונית לפי משקל בלבד, הפקת הזהב הופכת כלכלית.
להלן השימושים המסורתיים בזהב, חלקם עתיקים מאוד.
רובם אופנתיים, טקסיים או יצוגיים:
ייצור כתרים לשיניים ברפואת שיניים.
השימוש במטבעות זהב כאמצעי תשלום היה נפוץ מאוד בעבר.
כיום הם משמשים לאספנות והשקעה.
עלי זהב ואבקת זהב משמשים כתוספת קישוטית במאכלי גורמה ובמספר משקאות חריפים.
בתעשיית המזון הוא משמש כצבע מאכל (E175).
עלי זהב ואבקת זהב משמשים בציורים.
עלי זהב משמשים כאמצעי להבעת סגידה בחלק מהדתות.
את עלי הזהב שמים על הפסל המייצג אל מסוים.
חוטי זהב משמשים בבגדים שונים, בעיקר בבגדי יוקרה, או בגדים בעלי הקשר דתי.
מזהב מייצרים תכשיטים רבים, או לחלופין כמתכת לציפוי על מתכות זולות יותר כגון גולדפילד ליצירת תכשיטי אופנה זולים.
ל"זהב לבן" (סגסוגת המכילה זהב, פלטינה, פלדיום, ניקל ולפעמים גם אבץ) תפקיד כתחליף לפלטינה
גביעים ומדליות של מקום ראשון בתחרויות אולימפיות עשויים מזהב מסורתית.
שימושים נוספים בזהב (כגון בתעשייה) הם חדשים יחסית, ורובם נובעים מהולכת החשמל המצוינת שלו ומעמידותו בפני קורוזיה:
רכיבים אלקטרוניים במחשבים ומוצרי תקשורת.