tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זאבינה בראון () שזכתה פעם נוספת, 8 שנים לאחר זכייתה הראשונה בקרב שבע.
טרינה האטסטאד () שזכתה פעם נוספת, 4 שנים לאחר זכייתה הראשונה בהטלת כידון.
סרגיי בובקה () שזכה בכל שש אליפויות העולם שנערכו בקפיצה במוט.
לארס רידל מ() שזכה בארבע אליפויות עולם ברציפות בזריקת דיסקוס.
מייקל ג'ונסון () שזכה בשלוש אליפויות עולם ברציפות בריצת 400 מטר.
היילה גבריסלאסי () שזכה בשלוש אליפויות עולם ברציפות בריצת 10,000 מטר.
אלן ג'ונסון () שהגן על תוארו בריצת 110 מטר משוכות.
וילסון קיפקטר () שהגן על תוארו בריצת 800 מטר.
איוון פדרוסו () שהגן על תוארו בקפיצה לרוחק.
ג'ון גודינה () שהגן על תוארו בהדיפת כדור ברזל.
חאבייר סוטומאיור () שזכה בפעם שנייה, לאחר 4 שנים בקפיצה לגובה.
נבחרת השליחים 4x400 מטר של ארצות הברית () (ג'רום יאנג, אנטוניו פטיגרו, כריס ג'ונס וטיירי וושינגטון) שסיימה במקום הראשון (2:56.47 דקות), נפסלה בשנת 2009 לאחר שהתברר שפטיגרו השתמש בהורמון הגדילה (GH) ובאריתרופויאטין (EPO) בשנים 1997 - 2003.
אלכסנדר באגץ' () שניצח בהדיפת כדור ברזל (21.47 מטר) נפסל לאחר שנמצא שהשתמש בסטרואידים.
התחרות קפיצה לגובה האנה האגלנד 1.99 מטר אולגה קליטורינה
(*) נבחרת השליחים של ארצות הברית, ג'רום יאנג, אנטוניו פטיגרו, כריס ג'ונס וטיירי וושינגטון ניצחה בריצת השליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:56.47 דקות, אך נפסלה בשנת 2009 לאחר שפטיגרו הודא שהשתמש באימרוץ (HGH-הורמון גדילה ו-EPO-אריתרופויאטין) בשנים 1997 - 2003.
(**) אלכסנדר באגץ' מאוקראינה ניצח בתחרות הדיפת כדור ברזל בתוצאה של 21.47 מטר, אך נפסל לאחר שנמצא שהוא השתמש בסטרואידים.
שם האתלט התחרות שלב בתחרות תוצאה מיקוםטומי כפרי ריצת 100 מטר מוקדמות 10.64 שניות 73אסף בימרו מרתון 2:37:45 שעות 59אבי טיירי קפיצה משולשת מוקדמות 16.45 מטר 23קונסטנטין מטוסביץ' קפיצה לגובה מוקדמות 2.28 מטר 9 גמר 2.29 מטר 7דני קרסנוב קפיצה במוט מוקדמות 5.70 מטר 12 גמר 5.50 מטר 9
אליפות העולם באתלטיקה 1999 הייתה אליפות העולם השביעית באתלטיקה, שנערכה בין 20 באוגוסט ל-29 באוגוסט 1999 באצטדיון האולימפי שבסביליה, ספרד.
בתחרות השתתפו 1,821 אתלטים ואתלטיות מ-201 מדינות, ב-46 תחרויות (22 לנשים ו-24 לגברים).
ארצות הברית () זכתה במקום הראשון עם 10 מדליות זהב ו-17 מדליות בסך הכול, רוסיה () דורגה במקום שני עם 5 מדליות זהב ו-12 מדליות בסך הכול וגרמניה דורגה במקום שלישי עם 4 מדליות זהב ו-12 מדליות בסך הכול.
אלכס אברבוך () השיג את המדליה הראשונה של ישראל באליפות העולם באתלטיקה, כאשר הצליח לזכות במדליית ארד בקפיצה במוט (5.80 מטר).
באליפות זו נקבעו שני שיאי עולם חדשים, 1 לנשים ו-1 לגברים.
סטייסי דרגילה () קבעה שיא עולם בקפיצה במוט בתוצאה של 4.60 מטר.
מייקל ג'ונסון () קבע שיא עולם בריצת 400 מטר בתוצאה של 43.18 שניות (השיא הנוכחי, 2014).
אסטריד קומברנוס () זכתה בהדיפת כדור ברזל בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב.
מריון ג'ונס () זכתה בריצת 100 מטר בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב.
קתי פרימן () זכתה בריצת 400 מטר בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב.
גבריאלה סאבו () זכתה בריצת 1500 מטר בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב.
גייל דיברס () זכתה בריצת 100 מטר משוכות בפעם השלישית במדליית זהב.
מוריס גרין () היה האתלט המצטיין באליפות לאחר שזכה ב-3 מדליות זהב בפעם השנייה ברציפות, בריצת 100 מטר, בריצת 200 מטר ובריצת שליחים 4x100 מטר.
מייקל ג'ונסון () זכה ב-2 מדליות זהב בריצת 400 מטר בשיא עולם חדש היחידי בין הגברים ובפעם הרביעית ברציפות ובריצת שליחים 4x400 מטר, אך מדליית הזהב בריצת השליחים נלקחה ממנו לאחר שאנטוניו פטיגו נימצא שהשתמש באמרוץ.
היילה גבריסלאסי () זכה בריצת 10000 מטר בפעם הרביעית ברציפות במדליית זהב.
וילסון קיפקטר () זכה בריצת 800 מטר בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב.
איוון פדרוסו () זכה בקפיצה לרוחק בפעם השלישית ברציפות במדליית זהב.
הישאם אל גרוז' () זכה בריצת 1500 מטר בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב.
תומאס דבוז'אק () זכה בקרב עשר בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב.
אבל אנטון () זכה בריצת מרתון בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב.
קולין ג'קסון () זכה בריצת 110 מטר משוכות בפעם השנייה במדליית זהב.
התחרות ריצת 100 מטר מריון ג'ונס 10.70 שניות אינגר מילר 10.79 שניות אקטריני טאנו 10.84 שניות ריצת 200 מטר אינגר מילר 21.77 שניות בוורלי מקדונלד 22.22 שניות מרלן פרייזר
1 גרמן סקוריגין מרוסיה, שסיים ראשון בהליכה תחרותית ל-50 ק"מ בתוצאה של 3:44:23 שעות, נפסל בנובמבר 2001 בשל אמרוץ.
2 רביעיית השליחים מניגריה, שסיימה שלישית בתוצאה של 37.91 שניות, נפסלה ב-31 באוגוסט 2005, לאחר שאינוסנט אסונזה נמצא חיובי בבדיקת סמים מיוני 1999.
3 רביעיית השליחים מארצות הברית, שסיימה ראשונה בתוצאה של 2:56.45 דקות, נפסלה בשנת 2008 לאחר שאנטוניו פטיגרו הודה שהשתמש בהורמון הגדילה (HGH) ובאריתרופואטין (EPO) בין השנים 1997–2003.
שם האתלטית התחרות שלב בתחרות תוצאה מיקוםסבטלנה גנזדילוב ריצת 100 מטר משוכות מוקדמות 13.47 שניות 35אולגה דור ריצת 400 מטר משוכות מוקדמות 57.23 שניות 24
אליפות העולם בג'ודו היא תחרות ג'ודו שמארגן איגוד הג'ודו העולמי.
התחרות נערכת מדי שנה (מלבד בשנים בהן מתקיימים המשחקים האולימפיים), והיא תחרות הג'ודו החשובה בעולם אחרי התחרות שבמשחקים האולימפיים.
אליפות העולם הראשונה נערכה בטוקיו ב-1956. השתתפו בה גברים בלבד, ולא הונהגו בה קטגוריות משקל.
אלוף העולם הראשון היה היפני שוקיצ'י נצוי.
גם ב-1958 נערכה אליפות העולם בטוקיו, וב-1961 נערכה לראשונה מחוץ ליפן, בפריז.
הייתה זו גם הפעם הראשונה שבה אלוף העולם לא היה יפני, לאחר שבקרב הגמר גבר ההולנדי אנטון חסינק על אלוף העולם היוצא, קוז'י סונה.
באליפות העולם שנערכה ב-1965 בריו דה ז'ניירו הונהגו לראשונה ארבע קטגוריות משקל: עד 68 ק"ג, עד 80 ק"ג, למעלה מ-80 ק"ג וקטגוריית משקל פתוחה.
מאז אותה שנה הוחל גם בקיום אליפויות באופן סדיר יותר - אחת לשנתיים (למעט ב-1977, אז בוטלה האליפות).
באליפות העולם שנערכה ב-1967 בסולט לייק סיטי הונהגו שש קטגוריות משקל: עד 63 ק"ג, עד 70 ק"ג, עד 80 ק"ג, עד 93 ק"ג, למעלה מ-93 ק"ג וקטגוריית משקל פתוחה.
באליפות העולם שנערכה בפריז ב-1979 הורחב מספר קטגוריות המשקל לשמונה: עד 60 ק"ג, עד 65 ק"ג, עד 71 ק"ג, עד 78 ק"ג, עד 86 ק"ג, עד 95 ק"ג, למעלה מ-95 ק"ג וקטגוריית משקל פתוחה.
ב-1980 נערכה לראשונה אליפות עולם לנשים, בניו יורק.
באליפות העולם לנשים הונהגו גם כן שמונה קטגוריות משקל: עד 48 ק"ג, עד 52 ק"ג, עד 56 ק"ג, עד 61 ק"ג, עד 66 ק"ג, עד 72 ק"ג, למעלה מ-72 ק"ג וקטגוריית משקל פתוחה.
בעוד שבתחרויות הגברים הפגינו הג'ודאים היפנים דומיננטיות מוחלטת, שמונה אלופות העולם הראשונות הגיעו משש מדינות שונות, ואף אחת מהן לא הייתה יפנית.
החל מאותה שנה ואילך, נערכו גם אליפויות העולם לנשים אחת לשנתיים, בשנים שבהן לא התקיימו אליפויות עולם לגברים.
באליפות העולם שנערכה באסן ב-1987, אוחדו אליפויות העולם לגברים ולנשים, והן נערכות מאז במסגרת אחת.
ב-1994 נערכה לראשונה אליפות עולם לנבחרות, בנפרד מאליפויות העולם הרגילות.
באליפות מסוג זה מתחרות נבחרות של מדינות הכוללות חמישה ג'ודאים, כל אחד בקטגוריית משקל אחרת.
האליפויות לנבחרות נערכו בתחילה אחת לארבע שנים.
האליפות הראשונה הייתה לנבחרות גברים בלבד, וב-1998 הוחל בעריכת טורניר גם לנבחרות לנשים.
מאז 2006 נערכות האליפויות לנבחרות אחת לשנה, למעט בשנת 2009.
באליפות העולם שנערכה בבירמינגהאם ב-1999 נערך שינוי נוסף בקטגוריות המשקל, ורוב הקטגוריות שהונהגו אז הן הקטגוריות הנהוגות גם כיום.
מספר הקטגוריות לגברים ולנשים נותר שמונה, אך החלוקה הפנימית השתנתה.
מאז אליפות העולם שנערכה ברוטרדם ב-2009 נערכות אליפויות העולם אחת לשנה, למעט בשנה שבה נערכים המשחקים האולימפיים.
באליפות העולם שנערכה בפריז ב-2011 בוטלה קטגוריית המשקל הפתוחה.
באותה שנה נערכה במסגרת האליפות גם אליפות העולם לנבחרות, וכך היה גם ב-2013.
המתחרים בכל קטגוריית משקל מתחלקים לארבעה בתים.
בכל בית נערכים ארבעה או חמישה שלבים של קרבות (בהתאם למספר המשתתפים), בשיטת נוק אאוט.
ארבעת המנצחים בשלבי הגמר של הבתים מעפילים לשלב חצי הגמר, ושני המנצחים בשלב זה מתחרים זה מול זה בקרב הגמר.
המנצח בגמר זוכה במדליית זהב והמפסיד זוכה במדליית כסף.
ארבעת המפסידים בשלבי הגמר של הבתים מעפילים לשלב חצי הגמר של בית הניחומים.
שני המנצחים בשלב זה מתחרים מול שני הג'ודאים שהפסידו בקרב חצי הגמר הכללי.
שני המנצחים בקרבות אלה זוכים שניהם במדליית ארד.
הנתונים בטבלה מעודכנים נכון לסיום אליפות העולם בג'ודו 2021.
יפן היא מולדת הג'ודו, ובאליפויות העולם הראשונות נהנו היפנים מדומיננטיות ברורה.
כשהחלו אליפויות העולם לנשים ב-1980, זכו הג'ודאיות האירופאיות בהישגים רבים יותר, ורק באליפות העולם שנערכה ב-1984 בווינה זכתה ג'ודאית יפנית ראשונה במדליית זהב.
אליפות העולם שנערכה בבלגרד ב-1989 הייתה הראשונה בה זכו הג'ודאים הגברים היפנים בפחות ממחצית מהתארים - שלושה מתוך שמונה, אף שעדיין היה זה יותר מאשר כל מדינה אחרת.
דווקא באליפות העולם הראשונה שנערכה ביפן מאז שנות ה-50, אליפות העולם שנערכה בצ'יבה ב-1995, זכו הגברים היפנים בשתי מדליות זהב בלבד, בדיוק כמו הצרפתים.
אף על פי כן נותרו בראש טבלת המדליות, בשל מספר גבוה יותר של מדליות כסף וארד.
גם באליפות העולם שנערכה בפריז ב-1997 זכו היפנים בשתי מדליות זהב בלבד, בעוד שהמשלחת הקוריאנית צברה שלוש מדליות זהב.
לראשונה דורגו היפנים במקום השני בטבלת המדליות של הגברים, אך דורגו במקום הראשון הכללי, בזכות הישגי הנשים.
ב-1999 חזרו היפנים להיות הגורם הדומיננטי בענף, והם זכו במחצית מדליות הזהב, הן בתחרויות הגברים והן בתחרויות הנשים.
עם זאת, באליפות הבאה, שנערכה במינכן ב-2001, נרשם שפל חדש מבחינת היפנים, לאחר שרק ג'ודוקא יפני אחד, קוסיי אינווה, זכה במדליית זהב, לעומת שלושה ג'ודאים רוסים.
גם אז, דורגו לבסוף היפנים במקום הראשון בזכות הישגי הנשים.
גם באליפות שנערכה ב-2007 בריו דה ז'ניירו זכה רק ג'ודאי יפני אחד במדליית זהב, והגברים דורגו רק במקום השלישי, אחרי ברזיל וצרפת, אך המשלחת כולה דורגה ראשונה, שוב בזכות הישגי הנשים.
אליפות העולם שנערכה ברוטרדם ב-2009 הייתה הראשונה בהיסטוריה שבה אף גבר יפני לא זכה באליפות העולם, ושבעת התארים התחלקו בין שני קוריאנים, אוקראיני, מונגולי, צרפתי קזחי ורוסי.
שלושה תארים בהן זכו הנשים הספיקו כדי להשאיר את המשלחת היפנית בראש טבלת המדליות.
במגרש הביתי בטוקיו, זכו היפנים בעשרה מתוך 16 התארים באליפות העולם של 2010 (ארבעה גברים ושש נשים).
באליפות העולם שנערכה בפריז ב-2011 זכו הגברים בשתי מדליות זהב והנשים בשלוש, ובסך הכל ב-17 מדליות.
המשלחת הצרפתית צברה רק 7 מדליות, אך 6 מתוכן היו מדליות זהב, ולכן לראשונה בהיסטוריה דורגה לפני יפן בטבלת המדליות.
מדליות אישיות בלבד (ללא מדליות קבוצתיות).
הג'ודאית הישראלית הראשונה שזכתה במדליה באליפות העולם בג'ודו הייתה יעל ארד, שזכתה במדליית ארד באליפות העולם שנערכה ב-ברצלונה 1991, בקטגוריית המשקל של עד 61 ק"ג.
שנתיים מאוחר יותר, בהמילטון 1993, זכתה במדליית כסף.
באליפות העולם שנערכה בריו דה ז'ניירו 2013 הייתה ירדן ג'רבי לישראלית הראשונה שמוכתרת כאלופת העולם, לאחר שזכתה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל של עד 63 ק"ג.
| טשקנט ||align=center| || נבחרת ישראל בג'ודו| נבחרת מעורבת
אליפות העולם באתלטיקה באולם היא תחרות שמאורגנת על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF).
התחרות היא אחת מתחרויות האתלטיקה הגדולות בעולם.
האליפות מתקיימת פעם בשנתיים בתחילת עונת האתלטיקה בחודש במרץ.
התחרות הראשונה נערכה בפריז, צרפת בשנת 1985 ונקראה בשם משחקי העולם באולם ולכן אינה נחשבת כאליפות העולם הראשונה באולם.
מריה מוטולה (), זכתה ב–9 מדליות, מהן 7 מדליות זהב, 1 כסף ו-1 ארד, כולן בריצת 800 מטר.
נטליה נזרובה (), זכתה ב–9 מדליות, מהן 7 מדליות זהב ו-2 כסף.
מדליות זהב, 2 בריצת 400 מטר ו-5 בריצת שליחות 4x400 מטר.
איוון פדרוסו (), זכה ב–5 מדליות זהב ברציפות, בקפיצה לרוחק.
סטפקה קוסטדינובה (), זכתה ב–5 מדליות זהב, בקפיצה לגובה.
חאבייר סוטומאיור (), זכה ב–5 מדליות, מהן 4 מדליות זהב ו–1 ארד, בקפיצה לגובה.
סרגיי בובקה, זכה ב–4 מדליות זהב, 3 מהן במדי נבחרת () ואחת במדי נבחרת (), בקפיצה במוט.
סטפן הולם (), זכה ב–4 מדליות זהב בקפיצה לגובה.
מיכאיל שניקוב (), זכה ב-4 מדליות זהב בהליכה ל-5 ק"מ.
ולרי אדמס (), זכתה ב-4 מדליות זהב ו-1 ארד בהדיפת כדור ברזל.
ילנה איסינבייבה (), זכתה ב-4 מדליות זהב ו-1 ארד בקפיצה במוט.
גייל דיברס (), זכתה ב-3 מדליות זהב בריצת 60 מטר, מדליית זהב בריצת 60 מטר משוכות ומדליית כסף ב-60 מטר משוכות.
אליפות העולם באתלטיקה 2003, הייתה אליפות העולם התשיעית באתלטיקה, שנערכה בין 23 באוגוסט ל-31 באוגוסט 2003 בסטאד דה פראנס שבפריז, צרפת.
בתחרות השתתפו 1,679 אתלטיות ואתלטים מ-198 מדינות, ב-46 תחרויות (22 לנשים ו-24 לגברים).
ארצות הברית () זכתה במקום הראשון עם 8 מדליות זהב ו-16 מדליות בסך הכל, רוסיה () דורגה במקום שני עם 7 מדליות זהב ו-19 מדליות בסך הכל (יותר מכל מדינה אחרת) וצרפת () דורגה במקום שלישי עם 3 מדליות זהב ו-8 מדליות בסך הכל.
באליפות זו, נקבעו שתי התוצאות הטובות בהיסטוריה, בהליכה תחרותית ל-20 ק"מ (ג'פרסון פרז, - 1:17:21 שעות) ול-50 ק"מ (רוברט קוז'ניובסקי, - 3:36:03 שעות), ולא נקבע אף שיא עולם חדש בתחרויות שנערכו באצטדיון (הן בתחרויות המסלול והן בתחרויות השדה).
לעומת זה, נקבעו 8 שיאי אליפות חדשים, 5 לנשים ו-3 לגברים.
טורי אדוארדס () זכתה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף.
מדליית זהב, בריצת 100 מטר ומדליות כסף, בריצת 200 מטר ובריצת שליחות 4x100 מטר.
מריה מוטולה () זכתה בפעם השלישית במדליית זהב בריצת 800 מטר.
הסטרי קלוטה () זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בקפיצה לגובה.
טטיאנה לבדייבה () זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בקפיצה משולשת.
ייפסי מורנו () זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב ביידוי פטיש.
אוניס ברבר () זכתה בפעם השנייה במדליית זהב בקפיצה לרוחק ובמדליית כסף בקרב שבע.
מירלה מניאני () זכתה בפעם השנייה במדליית זהב בהטלת כידון.
ג'ון קפל () היה האתלט היחידי באליפות זו, שזכה בשתי מדליות זהב, בריצת 200 מטר ובריצת שליחים 4x100 מטר
הישאם אל גרוז' () זכה בפעם הרביעית ברציפות במדליית זהב בריצת 1500 מטר.
אלן ג'ונסון () זכה בפעם הרביעית במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות.
רוברט קוז'ניובסקי () זכה בפעם השלישית במדליית זהב בהליכה ל-50 ק"מ וקבע תוך כדי ניצחונו שיא עולם חדש (3:36:03 שעות).
פליקס סאנצ'ס () זכה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות.
ג'רום יאנג () שזכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר (44.50 שניות) ובריצת שליחים 4x400 מטר (2:58.88 דקות) נפסל כתוצאה מאמרוץ ונלקחו ממנו שתי המדליות.
בשנת 2004 נימצא שגם קלווין הריסון () שהשתתף בריצת השליחים השתמש בסמים.
נבחרת ישראל כללה 8 אתלטים, 4 נשים ו-4 גברים.
אירנה לנסקי הגיעה למקום 11 בריצת 100 מטר משוכות, הדירוג הגבוה ביותר מבין האתלטים הישראלים.
שם האתלט התחרות שלב בתחרות תוצאה מיקום אסף בימרו ריצת מרתון גמר ישיר 2:14:52 שעות, שיא ישראלי 27 היילה סטאין ריצת מרתון גמר ישיר לא סיים את הריצה - אלכס אברבוך קפיצה במוט מוקדמות לא עבר 5.60 מטר, גובה התחלתי - ואדים בביקין הטלת כידון מוקדמות 77.06 מטר 13
אליפות העולם בהוקי קרח היא טורניר הוקי קרח לגברים המתקיים כל שנה ומאורגן על ידי פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית (IIHF).
היא נערכה לראשונה באופן רשמי באולימפיאדת הקיץ באנטוורפן בשנת 1920. היא נחשבת לטורניר החשוב ביותר בזירה הבינלאומית בענף זה, בעיקר בקרב אוהדי הענף באירופה, למעט בשנים בהן מתקיימת אולימפיאדת החורף.
פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית נוסדה בשנת 1908 ואליפות אירופה בהוקי קרח, טורניר ההוקי קרח הבינלאומי המשמעותי ביותר לפני שהחלו טורנירי אליפות העולם, נערכה לראשונה בשנת 1910. הטורניר שנערך במסגרת אולימפיאדת אנטוורפן בשנת 1920 הוכר כאליפות העולם הראשונה בהוקי קרח.
בין השנים 1920 ל-1968, טורנירי ההוקי האולימפיים הוכרו גם כטורנירי אליפויות העולם לאותה שנה.
אליפות העולם הראשונה שנערכה כאירוע עצמאי הייתה בשנת 1930, בה השתתפו 12 מדינות.
1920 - 1928: הטורניר האולימפי כאליפות עולם בלעדית
באופן רשמי, פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית מכירה בטורניר שנערך באולימפיאדת אנטוורפן (1920) כאליפות העולם הראשונה.
זו הייתה למעשה הפעם הראשונה שנבחרות אירופיות, שעד אז התחרו במסגרת אליפות אירופה בלבד, פגשו את נבחרות קנדה וארצות הברית.
קנדה שלחה לטורניר את אחת מקבוצותיה כדי שתייצג אותה כנבחרת - כך היה עד שהוקמה בקנדה נבחרת לאומית ב-1963. הקבוצה שייצגה את קנדה באולימפיאדת אנטוורפן הייתה ויניפג פאלקונס.
איתה בטורניר שיחקו נבחרות ארצות הברית, צ'כוסלובקיה, שווייץ, שוודיה, צרפת ובלגיה.
קנדה זכתה בקלות בטורניר עם 27 שערי זכות מול שער חובה בודד, והוכתרה לאלופה האולימפית ולאלופת העולם הראשונה.
הטורניר הראשון נערך על פי חוקי ה-IIHF דאז - כל קבוצה שיחקה עם שבעה שחקנים על המגרש.
הטורניר שוחק בהיכל קרח מקורה שנבנה במיוחד לתחרות.
אורכה של זירת הקרח היה 56 מטר ורוחבה 18 מטר בלבד (זירות הקרח הבינלאומיות של היום הן בעלות אורך של 61 מטר ורוחב אופייני של 30 מטר).
המשחק שוחק בשתי מחציות בנות 20 דקות כל אחת, ותיקולי גוף - אבן הפינה של משחק ההגנה בהוקי קרח של היום - היו מותרים רק באזור ההגנה של כל קבוצה (בין הקו הכחול שלה לקצה הזירה שמאחורי שערה).
אחרי הטורניר החליטה ה-IIHF לאמץ את החוקים שהיו נהוגים בקנדה - מספר השחקנים על הקרח צומצם לשישה והמשחק חולק לשלושה שלישים בני 20 דקות כל אחד, בדומה להיום.
ב-1924 נערכה אולימפיאדת החורף הראשונה, והטורניר האולימפי בהוקי קרח - שהמשיך לשמש באופן רשמי גם כאליפות העולם - הועתק לאולימפיאדת החורף.
קנדה המשיכה לשלוט וזכתה בקלות גם באולימפיאדת שאמוני (1924) ואולימפיאדת סנט מוריץ (1928).
באולימפיאדת סנט מוריץ השתתפו 11 נבחרות - המספר הגבוה ביותר עד אז.
1930 - 1953: אליפות שנתית נפרדת והמשך השליטה הקנדית
בקונגרס ה-IIHF שנערך ב-1929 הוחלט שהגיע הזמן לארגן אליפות עולם נפרדת, שנתית, ולא לחכות 4 שנים עד שנבחרות אירופה תיפגשנה עם הנבחרות הצפון אמריקאיות - אם כי הוחלט שבשנים אולימפיות לא תערך אליפות עולם נפרדת, והטורניר האולימפי ימשיך לשמש רשמית גם כאליפות עולם.
אליפות העולם הראשונה שנערכה כטורניר נפרד, שלא במסגרת האולימפיאדה, נערכה תחת כיפת השמיים ב-1930 בשאמוני.
השתתפו בה 12 נבחרות - קנדה ו-11 נבחרות אירופיות.
האליפות השתבשה כאשר עלו הטמפרטורות באופן פתאומי, והקרח הפשיר.
בשל כך עזבה האליפות את שאמוני והמשיכה בברלין ובווינה.
קנדה, שנחשבה לרמה בפני עצמה באליפות, קיבלה כרטיס חופשי ישירות למשחק הגמר ולמעשה שיחקה באליפות משחק אחד בלבד.
בגמר הביסה קנדה את גרמניה 1:6 וזכתה באליפות.
בשנת 1931 התמודדו 10 נבחרות ושש מהן העפילו לסיבוב הגמר שנערך בשיטת ליגה.
המדליות הוענקו בהתאם למיקום הסופי של הנבחרות בבית הגמר.
עם זאת, באולימפיאדת לייק פלאסיד (1932) השתתפו ארבע נבחרות בלבד - בשל השפל הגדול, רק שתי נבחרות אירופיות (גרמניה ופולין) עשו את המסע היקר לצפון אמריקה כדי לפגוש את קנדה וארצות הברית.
בשני הטורנירים המשיכה קנדה להראות את שליטתה בזירה העולמית, כאשר בטורניר של 1931 סיימה עם מאזן של 24 שערים מול 0 שערי חובה.
עם זאת, בפעם הראשונה סיימה קנדה משחק ללא ניצחון - תיקו 0:0 מול שוודיה.
באליפות של 1933 נפל דבר, כאשר לראשונה הפסידה קנדה את התואר העולמי - ארצות הברית הייתה זו שזכתה בו.
מאמנה של ארצות הברית באותו טורניר היסטורי היה וולטר בראון, לימים אחד המנהלים החשובים בתולדות הספורט המקצועני האמריקאי ונשיא פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית.
קנדה המשיכה לשלוט בזירה העולמית וזכתה בכל אליפויות העולם עד 1939, למעט באולימפיאדת גרמיש-פרטנקירכן (1936), בה הפסד של קנדה לבריטניה בשלב המוקדם נגרר איתה לבית הגמר, ועלה לה בהפסד התואר האולימפי והעולמי.
בריטניה זכתה בתואר - התואר העולמי היחיד שלה מאז ועד היום.
באליפות של 1938 זכתה קנדה בעקבות ניצחון במשחק גמר.
זה היה משחק הגמר האחרון למשך עשרות השנים הבאות, ומאז ועד 1992 הוכרעה האליפות בשיטת ליגה.
מלחמת העולם השנייה עצרה את כל הפעילות העולמית בענף, ואליפות העולם חודשה ב-1947, אך עם היעדרותה הבולטת של קנדה.
ארצות הברית הייתה הנציגה הצפון אמריקאית היחידה באליפות יחד עם שבע נבחרות אירופיות, וללא גרמניה שסולקה מה-IIHF בעקבות המלחמה.
צ'כוסלובקיה זכתה בתואר לראשונה בתולדותיה.
קנדה החזירה לעצמה את התואר האולימפי והעולמי באולימפיאדת סנט מוריץ (1948), אך ב-1949 הפסידה את התואר, וצ'כוסלובקיה זכתה באליפות בפעם השנייה.
עם זאת, קנדה המשיכה להראות את שליטתה כאשר זכתה באליפויות העולם הבאות כולל אולימפיאדת אוסלו (1952).
בתווך, באליפות של 1951, חולקו לראשונה הנבחרות המשתתפות לשני דרגים - הדרג הבכיר, דרג A, עם שבע נבחרות, והדרג הנמוך, דרג B, עם שש.
אליפות העולם של 1953 נערכה שוב ללא קנדה, לאחר עימות אחד מני רבים בינה לבין פדרציית ההוקי הבינלאומית.
נשיא איגוד ההוקי החובבני של קנדה, שהיה הגוף שניהל את נבחרת קנדה בזירה הבינלאומית, טען שהנסיעות לאירופה - הן למשחקים רשמיים והן למשחקי ידידות - יקרות מדי, ושקנדה לא זוכה מהן להכנסות אף על פי שהנבחרת מעוררת עניין רב באירופה וממלאת את האולמות.
במקום זאת, נטען בקנדה, קנדה זוכה רק לביקורת על סגנון המשחק שלה.
היעדרותה של קנדה הותירה את הבמה לנבחרת שוודיה, שזכתה באליפות העולם בפעם הראשונה.
קנדה שבה לאליפות העולם ב-1954, ומצאה שם את יריבתה המושבעת לשנים הבאות - ברית המועצות.
באליפות העולם 1954, שנערכה בשוודיה, השתתפה לראשונה ברית המועצות, והראתה באופן מיידי את שייכותה לצמרת העולמית.
למשחק המכריע בינה ובין קנדה הגיעו שתי הנבחרות לאחר שניצחו בכל משחקיהן; במשחק ביניהן הביסה ברית המועצות את קנדה 2:7 וזכתה באליפות, כבר בהשתתפותה הראשונה.
מכאן והלאה החל עידן חדש בו נאבקו קנדה וברית המועצות על השליטה בענף; בעוד שקנדה החזירה לעצמה את התואר העולמי ב-1955, זכתה ברית המועצות בתואר האולימפי באולימפיאדת קורטינה ד'אמפצו (1956) וחזרה באופן רשמי להיות גם אלופת העולם.
האליפות הבאה, ב-1957 סימנה את העלייה המהירה של מעמד הענף בברית המועצות בכך שברית המועצות קיבלה לראשונה את אירוח האליפות; אך בשל פלישת ברית המועצות להונגריה, החרימו רוב מדינות המערב, ובהן קנדה וארצות הברית, את האליפות, ובכך נמנע עימות נוסף בין קנדה וברית המועצות.
לאחר שתי זכיות רצופות של קנדה באליפות, הופתעו הן קנדה והן ברית המועצות על ידי נבחרת ארצות הברית, שזכתה במדליית הזהב באולימפיאדת סקוו ואלי (1960) ואיתה - בתואר העולמי.
ב-1961, עם עליית מספר הנבחרות שביקשו להשתתף באליפות העולם, נוסף לה דרג שלישי - דרג C.
1963 - 1969: תחילת הדומיננטיות הסובייטית
ב-1963 חל מהפך בגישתה של קנדה להוקי קרח הבינלאומי.
בעוד שעד אז שלחה קנדה, כנבחרת לאומית, קבוצה מאחד המועדונים שלה, הוחלט על הקמת נבחרת לאומית ייעודית שתייצג את קנדה במפעלים הבינלאומיים.
ההחלטה התגלתה ככישלון מקצועי חרוץ; הנבחרת הקנדית הייעודית לא היוותה יריבה של ממש לברית המועצות, והתקשתה מאוד גם מול נבחרות הצמרת האירופיות האחרות.
הבמה נותרה פנויה עבור נבחרת ברית המועצות, שזכתה מאותה שנה ואילך ב-8 אליפויות עולם רצופות, כאשר צ'כוסלובקיה ושוודיה תפסו את מקומה של קנדה כמתחרות העיקריות שלה.
1970 - 1976: פרישתה של קנדה והמשך הדומיננטיות הסובייטית
ב-1970 התגלע משבר נוסף בין ה-IIHF וקנדה, חריף בהרבה מקודמיו.
קנדה דרשה לפתוח את אליפות העולם לשחקנים מקצוענים, בטענה שהשחקנים האירופים - בעיקר אלה ממזרח אירופה - הם חובבנים דה יורה, אך דה פקטו הם מקצוענים לכל דבר ועניין.
כשהפדרציה סירבה לבקשתה, פרשה קנדה מהמפעלים הבינלאומיים - היא לא השתתפה באליפויות העולם ולא שלחה נבחרות הוקי קרח לאולימפיאדת החורף באותה תקופה.
האליפות של 1970, שנועדה להתקיים לראשונה בקנדה, הועברה בבהילות לשוודיה.
הבמה באליפות העולם נשארה פתוחה להמשך של שליטה סובייטית, כאשר מתחרתה העיקרית באותה תקופה הייתה נבחרת צ'כוסלובקיה.
עם זאת, באותה תקופה החליטה ה-IIHF מספר שינויי חוקה משמעותיים, שהשפיעו על אופי המשחק באליפות העולם.
בין השאר, הוחלט לאפשר תיקולי גוף בכל שטח זירת הקרח, ולא רק באזור ההגנה - אימוץ של חוק שהיה קיים כבר בליגת ה-NHL.
בנוסף, חויבו השחקנים לחבוש קסדות מגן, והשוערים חויבו ללבוש גם מסכות הגנה על פניהם.
בנוסף, המעמד המתחזק של אליפות העולם - בעיקר בקרב האוהדים האירופים - שכנע את ה-IIHF שיש להפריד את אליפות העולם באופן מוחלט מהאולימפיאדה, ולקיים אליפות עולם גם בשנים אולימפיות; ב-1972 התקיימה לראשונה אליפות עולם בשנה אולימפית.
ב-1975 נבחר נשיא חדש ל-IIHF, הגרמני גונתר סבצקי.
סבצקי ראה כמטרה ראשונה לכהונתו את פתרון המשבר עם קנדה, והחזרתה למפעלים העולמיים.
הוא השיג את מטרתו, כאשר ב-1976 החליטה ה-IIHF לפתוח את אליפות העולם לשחקנים מקצוענים - החלטה שאיפשרה את שובה של קנדה למפעלים הבינלאומיים.
אליפות העולם של דרג A, שהתקיימה מדי שנה בחודשים פברואר ומרץ, נדחתה לאפריל ומאי - אחרי סיום העונה הרגילה בליגה ה-NHL; כך התאפשר לשחקני NHL שקבוצותיהם לא עלו לפלייאוף, או הודחו ממנו בשלב מוקדם, לחבור לנבחרותיהם וליטול חלק באליפות.
האליפות של 1977 הייתה האליפות המקצוענית המלאה הראשונה, והראשונה בה השתתפה קנדה לאחר שובה; גם נבחרות אחרות שהיו להן שחקנים ב-NHL, כמו ארצות הברית, שוודיה ופינלנד, התחזקו.
למרות זאת, נבחרת ברית המועצות נשארה הנבחרת הדומיננטית באליפות העולם, עד פירוק ברית המועצות ב-1991.
כמות הנבחרות המשתתפות באליפות העולם המשיכה לגדול, ולאליפות נוסף דרג נוסף, רביעי - דרג D, ב-1987.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 לא התקיימו אליפויות עולם בשנים אולימפיות; לכן לא נערכו אליפויות בשנים 1980, 1984 ו-1988. עם זאת, בניגוד לתחילת דרכה של אליפות העולם, הזוכות באולימפיאדות בשנים אלה לא הוכרו כאלופות עולם.
אחרי 1988 חזרו אליפויות העולם להיערך מדי שנה, גם בשנים אולימפיות.
1989 - 1992: נפילת מסך הברזל ופירוק נבחרות ברית המועצות וצ'כוסלובקיה
בסוף שנות ה-80, עם תחילת נפילת מסך הברזל, שינויים שחלו במפת אירופה השפיעו בצורה מכרעת גם על נוף ההוקי קרח באליפות העולם.
נבחרת ברית המועצות עוד זכתה באליפויות העולם של 1989 ו-1990, ובמקום השלישי באליפות של 1991, בטרם התפרקה עם פירוק ברית המועצות.
האליפות של 1992 שהתקיימה בצ'כוסלובקיה, היוותה סוף של עידן.
נבחרת חבר המדינות, שהחליפה לזמן קצר את נבחרת ברית המועצות פורקה גם היא ולא השתתפה באליפות.
נבחרת רוסיה הוכרה על ידי ה-IIHF כיורשתה של ברית המועצות, ונשארה בדרג A; שאר הנבחרות של מדינות ברית המועצות לשעבר - ביניהן אוקראינה, בלארוס, לטביה וקזחסטן - נאלצו להתחיל את דרכן מהדרגים הנמוכים של האליפות.
עם זאת, הכמות והאיכות של הנבחרות החדשות שכנעה את ה-IIHF להגדיל את כמות הנבחרות בדרג העליון, שעמד על 8, והאליפות של 1992 כללה 12 נבחרות בדרג העליון.
האליפות של 1992 הייתה משמעותית בהיבט נוסף - לאחר עשרות שנים בהן נערכה האליפות בשיטת ליגה, נכנעה ה-IIHF ללחץ ולביקורת שנשמעה על כך שלעיתים האליפות כבר מוכרעת עוד לפני המשחק האחרון שלה, והאליפות חזרה להיות מוכרעת בשלבי נוקאאוט, כאשר משחקים שמסתיימים בשוויון גם לאחר הארכה מוכרעים בדו-קרב מכות עונשין.
במשחק הגמר ניצחה שוודיה את פינלנד וזכתה באליפות; לפינלנד זו הייתה מדליה ראשונה באליפות העולם אי פעם.
במדליית הארד זכתה הנבחרת המארחת, צ'כוסלובקיה, בהופעתה האחרונה; עם פיצול צ'כוסלובקיה, הפכו הערים שאירחו את האליפות - פראג וברטיסלאבה - לבירות של שתי מדינות שונות, צ'כיה וסלובקיה בהתאמה.
1993 - ההווה: אליפויות פתוחות ושקולות
אליפות העולם של 1993 הייתה הראשונה שנערכה כאשר השינויים באירופה הושלמו ברובם - הנבחרות שהרכיבו בעבר את צ'כוסלובקיה ויוגוסלביה צורפו למעגל אליפויות העולם.
את הנבחרת החזקה של צ'כוסלובקיה החליפה בדרג העליון נבחרת צ'כיה, שה-IIHF הכיר בה כיורשתה של צ'כוסלובקיה, בעוד נבחרת סלובקיה נשלחה להתחיל את דרכה מהדרגים הנמוכים.
הנבחרות החדשות הראו את כוחן כבר באותה אליפות - רוסיה זכתה בה לראשונה כמדינה נפרדת, וצ'כיה הראתה גם היא את כוחה כמדינה נפרדת, כשזכתה במקום השלישי.
שלוש האליפויות הבאות סימנו אירועים היסטוריים: ב-1994 זכתה קנדה באליפות, לראשונה מאז 1961 ולראשונה בעידן הפתוח; ב-1995 זכתה פינלנד לראשונה בתולדותיה באליפות; באותה שנה זכתה השלימה נבחרת סלובקיה, בהנהגת כוכב נבחרת צ'כוסלובקיה לשעבר פטר שטיאסטני, את המסע שלה מהדרגים הנמוכים אל הדרג העליון כשזכתה באליפות העולם דרג B.
בעקבות כך, באליפות העולם של 1996 סלובקיה השתתפה לראשונה בדרג העליון כמדינה נפרדת, ומאז ועד היום לא ירדה ממנו - ולמעשה הפכה לנבחרת מהחזקות בעולם, עם זכייה באליפות העולם ב-2002 ושתי הופעות נוספות במשחק הגמר נכון ל-2018.
השיפור שחל אצל הנבחרות שיצאו מברית המועצות וצ'כוסלובקיה לשעבר הביא את ה-IIHF להגדיל שוב את כמות הנבחרות בדרג העליון, ומהאליפות של 1998 ועד היום עומד מספרן על 16.
ב-1998, בניסיון לקדם את הענף באסיה, החליטה ה-IIHF לשריין מקום באליפות העולם של הדרג העליון לנבחרת ממזרח אסיה שתעלה מטורניר מוקדם.
נבחרת יפן התגלתה כדומיננטית מבין הנבחרות המזרח אסיאתיות, אך גם כלא תחרותית ברמה העולמית הגבוהה.
בכל האליפויות בהן השתתפה זכתה יפן במקום ה-16 והאחרון, למעט באליפות של 2004 שם זכתה במקום ה-15. לאחר אותה אליפות בוטל המקום המשוריין למזרח אסיה, ויפן ירדה לדרגים הנמוכים יותר של האליפות.
אף נבחרת ממזרח אסיה לא הגיעה לדרג העליון מאז ועד 2017, כאשר נבחרת קוריאה הדרומית הפתיעה וזכתה במקום השני באליפות העולם דרג 1A שהעניק לה כרטיס לדרג העליון ל-2018 - הפעם הראשונה שנבחרת ממזרח אסיה עולה לדרג העליון בזכות תוצאות על הקרח.
דרגים 1 ו-2 התקיימו בשני טורנירים נפרדים ומקבילים בני 6 נבחרות כל אחד, כאשר הראשונה בכל טורניר עלתה דרג לשנה הבאה האחריה, והאחרונה בכל טורניר ירדה דרג.
שתי אלופות הטורנירים המקבילים בדרג 1 עלו לדרג העליון, והחליפו בו את שתי האחרונות באליפות העולם של הדרג העליון.
ב-2010 נערכה אליפות העולם בגרמניה.
ב-2013 חל שינוי נוסף במבנה הדרגים, כאשר ה-IIHF נוכחה לדעת שבדרגים 1 ו-2 קיימים הבדלי רמות משמעותיים בין הנבחרות.
בעקבות כך פוצלו דרגים 1 ו-2 לשני דרגים נפרדים כל אחד, ובכך הפכה האליפות לבעלת שישה דרגים.
ב-2020, עם עליית כמות המשתתפות, חל שינוי נוסף כאשר הדרג הנמוך מבין השישה - דרג 3 - פוצל גם הוא לשני דרגים נפרדים, ונוסף דרג נמוך יותר, דרג 4 - כך שהאליפות מתקיימת בשמונה דרגים שונים.
אליפויות העולם במאה ה-21, בעידן שבו למדינות רבות יש ייצוג בליגת ה-NHL, הפכו להיות פתוחות ושקולות יותר; הדומיננטיות באותה תקופה התחלקה בין נבחרות קנדה, צ'כיה, רוסיה ושוודיה, ובמידה פחותה יותר - גם בין פינלנד, סלובקיה וארצות הברית.
ב-2020, לראשונה מאז מלחמת העולם השנייה, בוטלה אליפות עולם מתוכננת.
האליפות של הדרג העליון שנועדה להיערך בשווייץ וכל אליפויות הדרגים הנמוכים בוטלו עקב מגפת הקורונה COVID-19. ביטול אליפויות הדרגים הנמוכים בשל המגפה נמשכה גם ב-2021, בעוד אליפות הדרג העליון נערכה, אך התקיימה ברובה ללא קהל.
ב-2022, עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה, הושעו נבחרות רוסיה ובלארוס מאליפות העולם שנערכה בפינלנד.
אליפות העולם 2023 שעמדה להיערך ברוסיה נלקחה ממנה והועברה לפינלנד ולטביה.
נכון ל-2025 נבחרות רוסיה ובלארוס עדיין מושעות מאליפויות העולם.
המתכונת העכשווית של אליפות העולם כוללת 16 נבחרות בדרג העליון, המתמודדות על תואר אלופת העולם, ו-6 נבחרות בכל אחד משבעת הדרגים הבאים - 1A, 1B, 2A, 2B, 3A, 3B ו-4 - כך שמספר המשתתפות בכל הדרגים הוא 58 נבחרות ב-8 דרגים.
בין הדרגים מתקיימת תנועת נבחרות כמו בשיטת ליגה - אלופות הדרג עולות לדרג גבוה יותר בשנה הבאה, והמסיימות אחרונות יורדות לדרג נמוך יותר (בין הדרג העליון לדרג 1A עוברות שתי נבחרות בכל כיוון כל שנה).
אליפות העולם של הדרג העליון מתקיימת בסוף אפריל ותחילת מאי בכל שנה.
16 נבחרות הדרג העליון מחולקות לשני בתים בני 8 נבחרות כל אחד.
הנבחרות משחקות מול חברותיהן לבית בשיטת ליגה, כאשר משחקים המסתיימים בתיקו ממשיכים להארכה בשיטת "שער זהב" ולדו-קרב חבטות עונשין במקרה הצורך.
שיטת הניקוד היא "3 נקודות חובה למשחק": אם המשחק מסתיים בהכרעה בזמן החוקי, המנצחת מקבל 3 נקודות בטבלת הבית.
אם המשחק מוכרע בהארכה או חבטות עונשין, המנצחת מקבלת שתי נקודות בטבלה, והמפסידה - נקודה אחת.
4 הראשונות בכל בית עולות לשלב רבע הגמר שמתחיל את שלבי הנוקאאוט.
הראשונה בכל בית פוגשת את הרביעית מהבית האחר, והשנייה בכל בית - את השלישית בבית האחר.
עם סיום שלבי הנוקאאוט, מתקיים משחק הגמר והמנצחת בו היא אלופת העולם לאותה שנה.
שתי הנבחרות שסיימו כל אחת אחרונה בבית שלה יורדות דרג, ובשנה שלאחר מכן משחקות בדרג 1A.
האליפויות של הדרגים הנמוכים - מדרג 1A עד דרג 4 - מתקיימות במהלך חודש אפריל, וכוללות 6 נבחרות בכל דרג.
הנבחרות משחקות זו מול זו בשיטת ליגה, כאשר שיטת הניקוד זהה לשיטה בשלב הבתים של הדרג העליון - שיטת "3 נקודות חובה למשחק".
הראשונה בכל דרג עולה לדרג שמעליו בשנה שלאחר מכן, והאחרונה בכל דרג יורדת לדרג שתחתיו.
בדרג 1A, שתי הראשונות עולות לדרג העליון.
מאז תחילת העידן הפתוח ב-1977 האליפות פתוחה לכל השחקנים - חובבנים ומקצוענים, כולל שחקני ליגת ה-NHL.
מאחר שאליפות העולם של הדרג העליון נערכת בחודשים אפריל ומאי, במקביל לתחילת פלייאוף ה-NHL, שחקני ה-NHL שיכולים להשתתף בה הם בעיקר כאלה שקבוצתם לא עלתה לפלייאוף.
במהלך הטורניר מצטרפים לעיתים שחקנים מקבוצות שהודחו מהפלייאוף בשלב מוקדם, וחלק מהנבחרות שיש להן שחקנים רבים ב-NHL שומרות מקום בסגליהן במיוחד לשם כך.
כל השחקנים חייבים להיות אזרחי המדינה אותם הם מייצגים, וחייבים להיות מעל גיל 18 (שחקנים מתחת לגיל 18 ומעל גיל 16 רשאים להשתתף עם היתר מיוחד).
שחקן בעל יותר מאזרחות אחת, או שמשנה את אזרחותו, רשאי לעבור ולייצג מדינה אחרת, בתנאי ששיחק במדינתו החדשה מעל פרק זמן מסוים.
מעבר שכזה אפשרי רק פעם אחת לכל שחקן.
נבחרת ישראל בהוקי קרח משתתפת באליפות העולם באופן קבוע מאז 1992. הישג השיא שלה הושג ב-2005, כאשר אליפות העולם חולקה לארבעה דרגים, וישראל עלתה בפעם היחידה בתולדותיה לדרג 1, שהיה אז הדרג השני בטיבו בעולם.
ישראל שרדה בדרג 1 שנה אחת בלבד.
נכון ל-2024 ישראל שייכת לדרג 2A, הדרג הרביעי בטיבו.
כל הזוכות במדליות באליפות העולם
אליפות העולם באתלטיקה 2005, הייתה אליפות העולם העשירית באתלטיקה, שנערכה בין 6 באוגוסט ל-14 באוגוסט 2005 באצטדיון האולימפי שבהלסינקי, פינלנד.
בתחרות השתתפו 1,891 אתלטיות ואתלטים מ-196 מדינות, ב-47 תחרויות (23 לנשים ו-24 לגברים).
ארצות הברית () זכתה באליפות עם 14 מדליות זהב ו-25 מדליות בסך הכל, רוסיה () דורגה במקום שני עם 7 מדליות זהב ו-19 מדליות בסך הכל ואתיופיה () דורגה במקום שלישי עם 3 מדליות זהב ו-9 מדליות בסך הכל.
באליפות נקבעו שני שיאי עולם כולם לנשים.
ילנה איסינבייבה () קבעה שיא עולם בקפיצה במוט בתוצאה של 5.01 מטר ואוסליידיס מננדס () קבעה שיא עולם בהטלת כידון בתוצאה של 71.70 מטר.
טירונש דיבאבה () זכתה בשתי מדליות זהב אישיות, בריצת 5000 מטר ובריצת 10000 מטר
לורין ויליאמס () זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר ובריצת שליחות 4x100 מטר.
ג'סטין גאטלין () זכה בשתי מדליות זהב אישיות, בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר.
רשיד רמזי () זכה בשתי מדליות זהב אישיות, בריצת 800 מטר ובריצת 1500 מטר.
ג'רמי וורינר () זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר ובריצת שליחים 4x100 מטר.
טטיאנה קוטובה () שזכתה במדליית כסף בקפיצה לרוחק (6.79 מטר) נפסלה על אימרוץ.
התחרות קפיצה לגובה יורי קרימרנקו 2.32 מטר ויקטור מויה
שם האתלט התחרות שלב בתחרות תוצאה מיקום היילה סטאין ריצת מרתון - 2:17:26 שעות 21 וודג' זבדיה ריצת מרתון - 2:21:57 שעות 37 אסף בימרו ריצת מרתון - 2:23:58 שעות 47
אליפות העולם ה-15 באתלטיקה נערכה בין ה-22 באוגוסט ל-30 באוגוסט 2015 באצטדיון הלאומי בבייג'ינג שבסין.
לראשונה בתולדות אליפויות העולם זכתה קניה באליפות, עם 7 מדליות זהב, 6 מדליות כסף ו-3 מדליות ארד ובסך הכל 16 מדליות, לפני ג'מייקה (7 זהב, 2 כסף, 3 ארד - 12 בסך הכל) וארצות הברית (6 זהב, 6 כסף 6 ארד - 18 בסך הכל - מובילה במספר המדליות).
רוסיה , שזכתה באליפות הקודמת סיימה רק במקום שמיני, עם 4 מדליות בסך הכל, 2 זהב 1 כסף ו-1 ארד.
סין המארחת, דורגה במקום עשירי עם שיא של 9 מדליות מהן 7 מדליות כסף, יותר מכל מדינה אחרת.
ישראל , זכתה במדליית כסף, 14 שנים לאחר הזכייה הראשונה במדליית כסף במסגרת אליפויות העולם וסיימה את האליפות במקום ה-25, המקום הטוב ביותר שסיימה בו.
אשטון איטון () קבע בקרב עשר שיא עולם חדש של 9045 נקודות, שיפור של 6 נקודות לשיאו הקודם בן ה-3 שנים.
נקבעו 4 שיאי אליפות חדשים, כולן לנשים.
דפנה סחיפרס () קבעה שיא אליפות חדש בריצת 200 מטר בתוצאה של 21.63 שניות, שיפור לשיאה בן ה-28 שנים של זילקה מילר () - 21.74 שניות.
אניטה ולודרצ'יק () קבעה שיא אליפות חדש ביידוי פטיש בתוצאה של 80.85 מטר, שיפור לשיאה בן השנתיים של טטיאנה ליסנקו () - 78.80 מטר.
ורוניקה קמפבל-בראון, נטשה מוריסון, אליין תומפסון ושלי-אן פרייזר-פרייס () קבעו בריצת 4x100 מטר שיא אליפות חדש של 41.07 שניות, שיפור לשיא בן השנתיים של ארצם - 41.29 שניות.
אלמז איינה () קבעה שיא אליפות חדש בריצת 5000 מטר בתוצאה 14:26.83 דקות.
שלי-אן פרייזר-פרייס () זכתה בשתי מדליות זהב, ובפעם השנייה ברציפות והשלישית בכלל במדליית הזהב בריצת 100 מטר
אליסון פליקס () זכתה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף.
מדליית זהב בריצת 400 מטר ומדליות כסף בריצות שליחים 4x100 מטר ו-4x400 מטר
דפנה סחיפרס () זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב בריצת 200 מטר ובשיא אליפות חדש ומדליית כסף בריצת 100 מטר
אליין תומפסון () זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב בריצת שליחות 4x100 ומדליית כסף בריצת 200 מטר
ורוניקה קמפבל-בראון () זכתה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב בריצת שליחות 4x100 ומדליית ארד בריצת 200 מטר
שריקה ג'קסון () זכתה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב בריצת שליחות 4x400 ומדליית ארד בריצת 400 מטר
זוזאנה היינובה () זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית הזהב בריצת 400 מטר משוכות
קתרין איברגואן () זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית הזהב בקפיצה משולשת
יוסיין בולט () זכה ב-3 מדליות זהב, בריצת 100 מטר, בריצת 200 מטר ובריצת שליחים 4x100 מטר
מו פארח () זכה בשתי מדליות זהב, בפעם השלישית ברציפות בריצת 5000 מטר ובפעם השנייה ברציפות במדליית הזהב בריצת 10000 מטר
לאשון מריט () זכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר ומדליית כסף בריצת 400 מטר.
אזקייל קמבוי () זכה בפעם הרביעית ברציפות במדליית הזהב בריצת 3000 מטר מכשולים
אסבל קיפרופ () זכה בפעם השלישית ברציפות במדליית הזהב בריצת 1500 מטר
פאבל פאיידק () זכה בפעם השנייה ברציפות במדליית הזהב ביידוי פטיש
אשטון איטון () זכה בפעם השנייה ברציפות במדליית הזהב בקרב עשר וקבע שיא עולם חדש.
התחרות ריצת 100 מטר יוסיין בולט 9.79 שניות ג'סטין גטלין 9.80 שניות אנדרה דה גראס
התחרות קפיצה לגובה דרק דרואין 2.34 מטר גוואי זינג סין
בודן בונדרנקו 2.33 מטר לא חולק קפיצה במוט שונסי ברבר 5.90 מטר רפאל הולצדפה 5.90 מטר פאוול וויצ'כובסקי
נבחרת ישראל לאליפות כוללת חמישה ספורטאים, מתוכם שלוש נשים ושני גברים.
לראשונה, בתולדות האתלטיקה הישראלית, אתלטית ישראלית, זכתה במדליה באליפות עולם.
חנה קנייזבה-מיננקו זכתה בתואר סגנית אלופת העולם.
שם האתלטיתמקצועשלב בתחרותתוצאהמיקוםאולגה לנסקיריצת 200 מטרמוקדמות 23.63 שניות 46חנה קנייזבה-מיננקוקפיצה משולשת מוקדמות 14.27 מטר 5 גמר14.78 מטר, שיא ישראלמרגריטה דורוז'וןהטלת כידוןמוקדמות 61.04 מטר 16
שם האתלטמקצועשלב בתחרותתוצאהמיקוםדונלד סנפורדריצת 400 מטר מוקדמות לא השתתף -דמיטרי קרויטרקפיצה לגובהמוקדמות 2.22 מטר 33
אליפות העולם באקרובטיקה היא אליפות עולם שבה מתחרים בהתעמלות אקרובטית.
את התחרות מנהלת התאחדות ההתעמלות הבין-לאומית.
אליפות העולם נערכת החל משנת 1974 ומתחרים בה בחמש קטגוריות - זוג גברים, זוג נשים, זוגות מעורבים, שלישיות לנשים ורביעיות לגברים.
האליפות נערכת פעם בשנתיים אבל בין השנים 2000-1994 האליפות התקיימה פעם בשנה.
מכיוון שהתעמלות אקרובטית היא אינה ענף ספורט אולימפי אליפות העולם היא התחרות החשובה ביותר בענף.
אליפות העולם באתלטיקה באולם ה-16 נערכה בין ה-17 במרץ ל-20 במרץ 2016 בפורטלנד, אורגון שבארצות הברית.
באליפות נערכו 26 תחרויות (13 לנשים ו-13 לגברים) בהשתתפות 148 מדינות ו-547 אתלטים.
בריאן תיסן-איטון () ואשטון איטון () זוג נשוי, זכו כל אחד במדליית זהב בקרב רב.
אף שיא עולם לא נקבע באליפות זו.
שני שיאי אליפות נשברו, ביומה הראשון של האליפות, אחד לנשים ואחד לגברים.
ג'ן שור (), קבעה בקפיצה במוט שיא אליפות חדש של 4.90 מטר.
רנו לאבילני (), קבע בקפיצה במוט שיא אליפות חדש של 6.02 מטר.
אשלי ספנסר (), הייתה לאתלטית היחידה שזכתה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב, בריצת שליחות 4x400 מטר ומדליית כסף, בריצת 400 מטר.
בריטני ריס (), זכתה בפעם השלישית במדליית זהב בקפיצה לרוחק.
גנזבה דיבאבה (), הגנה על תוארה בריצת 3000 מטר וזכתה בפעם השלישית במדליית זהב.
ניה אלי (), הגנה על תוארה בריצת 60 מטר משוכות.
נטשה הייסטינגס (), זכתה בפעם השלישית במדליית זהב בריצת 4x400 מטר
אשטון איטון (), זכה בפעם השלישית ברציפות בקרב שבע.
פאבל מסלק (), הגן על תוארו בריצת 400 מטר.
רנו לאבילני (), זכה בפעם השנייה בקפיצה במוט.
אליפות העולם בהוקי קרח 2016 היא אליפות העולם ה-80 במספר של פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית, שנערכה בין ה-6 ל-22 במאי 2016, במוסקבה ובסנקט פטרבורג שברוסיה.
הייתה זו הפעם השלישית שרוסיה מארחת את הטורניר לאחר אליפויות 2000 ו-2007. ארבע פעמים נוספות הטורניר נערך במוסקבה בתקופת ברית המועצות (בשנים 1957, 1973, 1979 ו-1986).
אלופת העולם מ-2015, קנדה, הגנה על תוארה וזכתה שוב באליפות לאחר שגברה על פינלנד במשחק הגמר בתוצאה 2:0. מארחת הטורניר, רוסיה, סיימה במקום השלישי.
ב-17 בספטמבר 2010 נערך בסלובניה קונגרס IIHF שבמסגרתו הוכרזו המדינות המתמודדות על אירוח אליפות העולם בשנת 2016:
לטביה סירבה להגיש מועמדות רשמית והגישה מועמדות (שנכשלה) לארח את אליפות 2017.
ב-13 במאי 2011 בקונגרס שנערך בברטיסלאבה נבחרה רוסיה לארח את האליפות עם הערים מוסקבה וסנקט פטרבורג.
הבחירה באה לאחר שדנמרק ואוקראינה משכו את מועמדותן.
האולמות שנבחרו לארח את המשחקים הם:
קומפלקס הספורט "יובילייני" בסנקט פטרבורג, שאירח את משחקי אליפות העולם בהוקי קרח 2000.
מוסקבה סנקט פטרבורג היכל הקרח VTB היכל הספורט יובילייני קיבולת: 12,100 קיבולת: 7,300
נבחרת קנדה פינלנד רוסיה ארצות הברית צ'כיה שוודיה גרמניה דנמרק סלובקיה נורווגיה שווייץ בלארוס לטביה צרפת הונגריה קזחסטן
שתי המדורגות אחרונות, הונגריה וקזחסטן, ירדו לדרג 1A - הדרג השני של אליפות העולם.
במקומן עלו לדרג העליון שתי המסיימות ראשונות באליפות העולם דרג 1A - סלובניה ואיטליה, שתצטרפנה ל-14 הנבחרות האחרות באליפות העולם בהוקי קרח 2017 שתערך בצרפת וגרמניה.
המבקיע המצטיין: ודים שיפצ'יוב (18 נקודות)
מבקיע השערים המצטיין: גוסטב ניקוויסט, פטריק ליינה (7)
אליפות העולם באתלטיקה באולם ה-15 נערכה בין ה-7 במרץ ל-9 במרץ 2014 בסופוט, פולין.
באליפות נערכו 26 תחרויות (13 לנשים ו-13 לגברים) בהשתתפות 138 מדינות וכ-600 אתלטים.
התחרויות התקיימו באולם ב הנמצא על הגבול בין סופוט לגדנסק.
ארצות הברית זכתה באליפות לאחר שזכתה ב-12 מדליות, 8 מדליות זהב, 2 מדליות וכסף ו-2 מדליות ארד.
במהלך האליפות נקבע שיא עולם אחד בלבד.
נבחרת ארצות הברית () בריצת שליחים 4X400 מטר קבעה שיא עולם חדש באולם של 3:02.13 דקות.
במהלך האליפות נקבעו 45 שיאים לאומיים חדשים.
פרנסינה מקורורי (), זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר ובריצת שליחות 4x400 מטר
אשטון איטון (), זכה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בקרב שבע.
9 ספורטאים נפסלו בגין אמרוץ בהם:
נבחרת רוסיה (), בריצת שליחות 4X400 מטר, שסיימה במקום רביעי נפסלה לאחר שבבדיקות הדם של קסניה ריזובה נמצאו שרידי טרימטזידין (Trimetazidine).
נטליה לופו (), שסיימה במקום חמישי בריצת 800 מטר נפסלה לאחר שבבדיקה התגלו שאריות של מת'ילהקסנמין (Methylhexanamine).
אנצ'ה הלטן (), שסיימה במקום 11 בהדיפת כדור ברזל, נפסלה לאחר שבבדיקה שנערכה לה בחודש פברואר נמצא כי השתמשה בסטרואידים אנבוליים.
יבגניה קולודקו (), שסיימה רביעית בהדיפת כדור ברזל, נפסלה ב-2016.
התחרות קפיצה לגובה מריה קוצינה
קמילה ליצ'וינקו 2.00 מטר לא חולק רות בייטייה 2.00 מטר קפיצה במוט יאריסלי סילבה 4.70 מטר אנג'ליקה סידורובה
אליפות העולם ה-16 באתלטיקה נערכה באצטדיון האולימפי בלונדון שבממלכה המאוחדת בין 4 באוגוסט ל-13 באוגוסט 2017.
, בעלת המשלחת הגדולה באליפות זו עם 167 אתלטים, זכתה באליפות לאחר שצברה 10 מדליות זהב, 11 מדליות כסף ו-9 מדליות ארד ובסך הכל 30 מדליות, יותר מכל מדינה אחרת.
התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF) החליטה להאריך את השעייתם של אתלטי רוסיה, שכבר הושעו מהשתתפות באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), בעקבות דו"ח הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט שקבע כי רוסיה נהגה באופן שיטתי לאמרץ את ספורטאיה, ובכך ימנע מהם להשתתף באליפות עולם זו.
עם זאת, 19 אתלטים מרוסיה קיבלו אישור להשתתף באליפות על בסיס אישי, תוך התניה שלא להגיע עם שום סממן מדיני לתחרויות.
סיום הקריירה של יוסיין בולט
הייתה זו התחרות האחרונה של יוסיין בולט מג'מייקה שנחשב לאחד האתלטים הגדולים בכל הזמנים.
באליפות עצמה הוא לא הצליח כמו שציפו הוא ומעריציו.
הוא זכה במדליית ארד בלבד בריצת 100 מטר ופרש מריצת השליחים 4x100 כרץ אחרון לאחר שהתכווצו שרירי רגליו.
בתום האליפות הפכה אליסון פליקס מארצות הברית הפכה לספורטאית המעוטרת ביותר באליפויות העולם הן בין הגברים והן בין הנשים וזאת לאחר שזכתה ב-16 מדליות בסך הכל, מהן 11 מדליות זהב, 3 מדליות כסף ו-2 מדליות ארד.
אינס הנריקס () קבעה בתחרות הליכה ל-50 ק"מ שיא עולם חדש של 4:05:56 שעות
אמה קובורן () קבעה בריצת 3000 מטר מכשולים שיא אליפות חדש ושיא אמריקה חדש של 9:02.58 דקות.
יוהאן דיניז () קבע בתחרות הליכה ל-50 ק"מ שיא אליפות חדש של 3:33:12 שעות
טורי בואי () זכתה בשתי מדליות זהב (ריצת 100 מטר וריצת שליחות 4x100 מטר).
פיליס פרנסיס () זכתה בשתי מדליות זהב (ריצת 400 מטר וריצת שליחות 4x400 מטר).
דפנה סחיפרס () זכתה בשתי מדליות, זהב (ריצת 200 מטר) וארד (ריצת 100 מטר).
קסטר סמניה () זכתה בשתי מדליות, זהב (ריצת 800 מטר) וארד (ריצת 1500 מטר).
בריטני ריס () זכתה בפעם הרביעית בקפיצה לרוחק.
דפנה סחיפרס () זכתה בפעם השנייה ברציפות בריצת 200 מטר.
מריה לאסיצקנה () זכתה בפעם השנייה ברציפות בקפיצה לגובה.
אניטה ולודרצ'יק () זכתה בפעם השנייה ברציפות ביידוי פטיש ובפעם השלישית בכלל.
וייד ואן ניקרק () זכה בשתי מדליות, זהב (ריצת 400 מטר) וכסף (ריצת 200 מטר).
ג'סטין גטלין () זכה בשתי מדליות, זהב (ריצת 100 מטר) וכסף (ריצת שליחים 4x100 מטר).
ג'רים ריצ'רדס () זכה בשתי מדליות, זהב (ריצת שליחים 4X400 מטר) וארד (ריצת 200 מטר)
מו פארח () זכה בפעם השלישית ברציפות בריצת 10,000 מטר.
פאבל פאיידק ) זכה בפעם השלישית ברציפות ביידוי פטיש.
כריסטיאן טיילור () זכה בפעם השנייה ברציפות בקפיצה משולשת ובפעם השלישית בכלל.
וייד ואן ניקרק () זכה בפעם השנייה ברציפות בריצת 400 מטר.
(*) רצו בשלב המוק דמות וזכו במדליה.
התחרות קפיצה לגובה מריה לאסיצקנה אתלטים נייטרלים מורשים 2.03 מטר יוליה לבצ'נקו 2.01 מטר קמילה ליצ'ווינקו 1.99 מטר קפיצה במוט קטרינה סטפנידי 4.91 מטר סנדי מוריס 4.75 מטר יאריסלי סילבה
שם האתלטמקצועתוצאהמיקום לונה צ'מטאי ריצת מרתון2:40:22 שעות41 מאור טיורי ריצת מרתון2:49:45 שעות63 ילנה דולינין ריצת מרתוןלא השתתפה -
שם האתלטיתמקצועשלב בתחרותתוצאהמיקוםחנה קנייזבה-מיננקו קפיצה משולשת מוקדמות 14.17 מטר 8 גמר 14.42 מטר 4מרגריטה דורוז'ון הטלת כידון מוקדמות 61.33 מטר14
שם האתלטמקצועתוצאהמיקום גירמה אמרה ריצת מרתון2:26:37 שעות62 מארו טפרי ריצת מרתוןלא סיים את המירוץ -
אליפות העולם בהוקי קרח 2017 היא אליפות העולם ה-81 במספר של פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית, שנערכה בין ה-5 ל-21 במאי 2017 בקלן שבגרמניה ובפריז שבצרפת.
לצרפת היה זה אירוח ראשון של אליפות העולם מאז 1951. גרמניה אירחה את האליפות בשנת 2010.
שוודיה זכתה בתואר והוכתרה לאלופת העולם, לאחר שגברה במשחק הגמר על האלופה מהשנתיים הקודמות, קנדה, בתום דו-קרב חבטות עונשין.
בתום הזמן החוקי והארכה בת 20 דקות עמדה התוצאה על 1:1. שוודיה ניצחה בדו-קרב חבטות העונשין 2:0, והתוצאה הסופית של המשחק נקבעה על 2:1.
אחת הנבחרות המארחות, גרמניה, הודחה בשלב רבע הגמר.
המארחת השנייה, צרפת, הודחה לאחר שלב הבתים.
נבחרות איטליה וסלובניה סיימו אחרונות בשלב הבתים, וירדו לדרג 1A.
במקומן עלו לדרג העליון ל-2018 נבחרות אוסטריה וקוריאה הדרומית, שזכו בשני המקומות הראשונים באליפות העולם דרג 1A.
לקוריאה הדרומית תהייה זו הופעה ראשונה אי פעם בדרג העליון, וזו הפעם הראשונה שנבחרת ממזרח אסיה מעפילה לדרג העליון בזכות תוצאות ולא בחסד מקום שמור.
הייתה זו הפעם הרביעית שהטורניר נערך ביותר ממדינה אחת, לאחר אליפות 1930 שנערכה בשלוש מדינות: צרפת, גרמניה ואוסטריה, והאליפויות ב-2012 ו-2013 שנערכו שתיהן בשוודיה ובפינלנד.
פריז, צרפתאקור הוטל ארנהתכולה: 14,510 קלן, גרמניהלאנקסס ארנהתכולה: 18,500
אליפות העולם בהוקי קרח 2018 היא טורניר אליפות העולם בהוקי קרח שנערך בקופנהגן ובהרנינג שבדנמרק, בחסות פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית והייתה האליפות ה-82 במספר.
נבחרת קוריאה הדרומית הופיעה לראשונה בדרג העליון של אליפות העולם, לאחר ששיחקה בדרגים הנמוכים בעבר,
וזו הייתה הפעם הראשונה שנבחרת ממזרח אסיה שיחקה בדרג העליון בזכות עלייה מדרג 1A ככל נבחרת אחרת (נבחרת יפן שיחקה בעבר מספר פעמים בדרג העליון בזכות מקום שנשמר לנבחרת ממזרח אסיה).
הטורניר החל ב-4 במאי והסתיים במשחק הגמר ב-20 במאי 2018 וזו הפעם הראשונה שבה דנמרק אירחה את אליפות העולם של הדרג העליון.
הקמע הרשמי של הטורניר היה ברווז, בהשראת הברווזון המכוער של הסופר הדני והמשורר הנס כריסטיאן אנדרסן.
אלופת הטורניר, שוודיה, הוכרזה כאלופת העולם לשנת 2018. בדומה לאליפות הקודמת שוודיה זכתה בתואר, בתום דו-קרב חבטות עונשין.
הפעם שוודיה פגשה במשחק הגמר את שווייץ.
בתום הזמן החוקי והארכה בת 20 דקות עמדה התוצאה על 2:2 ושוודיה ניצחה לבסוף בדו-קרב חבטות העונשין 2:1 והתוצאה הסופית של המשחק נקבעה על 2:3.
נבחרות בלארוס וקוריאה הדרומית, שסיימו אחרונות בשלב הבתים, ירדו לדרג 1A לשנה הבאה ובמקומן תשחקנה בדרג העליון של אליפות העולם ב-2019 שתי העולות מדרג 1A - בריטניה ואיטליה.
לבריטניה זו הופעה ראשונה בדרג העליון מאז 1994.
שתי מועמדות הגישו הצעות לארח את האליפות.
דנמרק היא היחידה שמדורגת בראשות טבלת הדירוגים של IIHF ומעולם עוד לא אירחה את הטורניר.
הצעתה היה לארח ברויאל ארנה בקופנהגן ובהיכל ייסקה בנק בוקסן בהרנינג.
שני האולמות הם בעלי קיבולת של כ-12,000 מושבים.
לטביה אירחת את אליפות העולם בשנת 2006. הצעתה הייתה לארח את הטורניר בארנה ריגה ובאולם נוסף שייבנה במיוחד עבור האליפות.
ההחלטה על זהות המדינה המארחת נפלה ב-23 במאי 2014, כשהצעתה של דנמרק זכתה לתמיכה של 95 קולות ואילו ההצעה הלטבית זכתה לתמיכה של 12 קולות בלבד.
קופנהגןהרנינג רויאל ארנהקיבולת: 12,500 ייסקה בנק בוקסןקיבולת: 12,000
נבחרת שוודיה שווייץ ארצות הברית קנדה פינלנד רוסיה לטביה צ'כיה סלובקיה דנמרק גרמניה צרפת נורווגיה אוסטריה בלארוס קוריאה הדרומית
אליפות העולם באולם ה-17 באתלטיקה שנערכה בברמינגהאם, בריטניה בין ה-1 ל-4 במרץ 2018. התחרויות באליפות התקיימו בארנה ברמינגהאם וכללו 26 תחרויות (13 לנשים ו-13 לגברים) בהשתתפות 144 מדינות וכ-630 אתלטים.
זאת הפעם השנייה בה מתקיימת האליפות בעיר, הפעם הקודמת הייתה בשנת 2003.
ארצות הברית זכתה באליפות לאחר שזכתה ב-6 מדליות זהב, 10 מדליות כסף ו-2 מדליות ארד.
במהלך האליפות נקבע שיא עולם חדש אחד וחמישה שיאי אליפות.
ברמינגהאם הגישה את מועמדות לארח את האליפות בשנת 2016 ובשנת 2018 לצד פורטלנד, אורגון שהתמודדה גם היא על אירוח שני האירועים.
אורגון זכתה באירוח האליפות הקודם, כך שברמינגהאם נשארה המתמודדת היחידה על אירוח האליפות הנוכחית.
הבחירה בפורטלנד לאירוח האליפות ב-2016 נבעה מכך שבריטניה אירחה בפרק זמן סמוך מספר אירועי אתלטיקה גדולים: אולימפיאדת לונדון (2012), אליפות העולם בחצי מרתון (2016) ואליפות העולם באתלטיקה (2017).
נבחרת השליחים של פולין קבעה שיא עולם חדש בריצת 4x400 מטר באולם של 3:01.77 דקות.
חמישה שיאי אליפות נשברו במהלך האליפות
תומאס וולש (), קבע בהדיפת כדור ברזל שיא אליפות חדש של 22.31 מטר, שיפור של 1.51 מטר לשיא הקודם.
כריסטיאן קולמן (), קבע בריצת 60 מטר שיא אליפות חדש של 6.37 שניות.
קנדרה הריסון () קבעה בריצת 60 מטר משוכות שיא אליפות חדש של 7.70 שניות.
סנדי מוריס () קבעה בקפיצה במוט שיא אליפות חדש של 4.95 מטר.
נבחרת הרצות של ארצות הברית קבעה שיא אליפות בריצת שליחים 4x400 מטר של 3:23.85 דקות.
אליפות העולם באתלטיקה באולם התקיימה לראשונה בשנת 1987 באינדיאנפוליס, ארצות הברית.
האליפות מהווה המשך להמשחקים העולמיים באולם שהתקיימו לראשונה בשנת 1985 בפריז, צרפת.
האליפות התקיימה בין התאריכים 6 - 8 במרץ.
באליפות השתתפו 401 אתלטים מ-85 מדינות.
מכיוון שהייתה זאת האליפות השנייה בלבד נקבעו במהלכה מספר שיאי אליפות רבים, בכל 11 מקצועות הנשים וב-10 מתוך 13 מקצועות הגברים.
אליפות העולם בהוקי קרח 2019 היא טורניר אליפות העולם בהוקי קרח שנערך בברטיסלאבה ובקושיצה שבסלובקיה, בחסות פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית והיא האליפות ה-83 במספר.
הטורניר החל ב-10 במאי והסתיים במשחק הגמר ב-26 במאי 2019. זו הייתה הפעם השנייה מאז פירוק צ'כוסלובקיה בה סלובקיה אירחה את אליפות העולם, לאחר שאירחה את האליפות ב-2011, גם אז בברטיסלאבה ובקושיצה.
ברטיסלאבה אירחה עוד פעמיים את האליפות, ב-1959 וב-1992, כחלק מצ'כוסלובקיה.
פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית הכריזה על סלובקיה כמארחת האליפות ב-15 במאי 2015, יחד עם הכרזת מארחות האליפות למספר שנים קדימה.
פינלנד זכתה באליפות בפעם השלישית בתולדותיה, ולראשונה מאז 2011 - גם אז בסלובקיה.
נבחרת בריטניה הופיעה לראשונה מאז 1994 בדרג העליון של אליפות העולם, לאחר שזכתה באליפות העולם דרג 1A ב-2018 והצליחה להימנע מהדחה.
נבחרות צרפת ואוסטריה שסיימו אחרונות בשלב הבתים ירדו לדרג 1A.
צרפת שיחקה בדרג העליון ברצף מאז 2008.
במקומן תשחקנה באליפות העולם בהוקי קרח 2020 נבחרות בלארוס וקזחסטן שזכו במקומות הראשונים בדרג 1A.
ברטיסלאבהקושיצה אונדריי נפלה ארנהקיבולת: 10,055 סטיל ארנהקיבולת: 8,378
אליפות העולם ה-17 באתלטיקה שנערכה באצטדיון ח'ליפה הבינלאומי בדוחה שבקטר בין התאריכים 27 בספטמבר – 6 באוקטובר 2019.
לראשונה באליפות העולם נערכה ריצת שליחים 4x400 מטר משולב, שתי רצות ושני רצים.
שלוש ערים התמודדו במכרז לאירוח האליפות:
דוחה נבחרה לארח את האליפות ב-18 בנובמבר 2014.
סיפאן חסן (), זכתה בשתי מדליות זהב אישיות בריצת 1500 מטר ובריצת 10,000 מטר.
שלי-אן פרייזר-פרייס (), זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר ובריצת שליחות 4x100 מטר
דלילה מוחמד (), זכתה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר משוכות בשיא עולם האישי היחידי ובריצת שליחות 4x400 מטר
כריסטיאן קולמן (), זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר ובריצת שליחים 4x100 מטר.
נואה ליילס (), זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 200 מטר ובריצת שליחים 4x100 מטר.
רביעיית השליחים של ארצות הברית (), (טיירל ריצ'רד, ג'סיקה בירד, ג'סמין בלוקר ואובי איגבוקי) קבעה בריצת שליחים 4x400 מטר מעורב (2 אתלטיות ו-2 אתלטים) שיא עולם חדש של 3:12.42 דקות.
רביעיית השליחים של ארצות הברית (), (וילברט לונדון, אליסון פליקס, קורטני אוקולו ומייקל צ'רי) קבעה בריצת שליחים 4x400 מטר מעורב (2 אתלטיות ו-2 אתלטים) שיא עולם חדש של 3:09.34 דקות.
דלילה מוחמד () קבעה בריצת 400 מטר משוכות שיא עולם חדש של 52.16 שניות.
ביאטריס צ'פקואץ' (), קבעה בריצת 3000 מטר מכשולים שיא אליפות חדש של 8:57.84 דקות, שיפור של למעלה מ-4 שניות לשיא האליפות הקודם של אמה קובורן (9:02.58 דקות) שנקבע ב-2017.
ראיין קראוזר () קבע בהדיפת כדור ברזל שיא אליפות חדש של 22.36 מטר, ושיפר את השיא הקודם שהיה שייך לורנר גינתר (22.23 מטר), ונקבע בשנת 1987, באליפות שנערכה ברומא.
כמה דקות לאחר מכן, תומאס וולש () שיפר את שיא האליפות של קראוזר לאחר שקבע תוצאה של 22.90 מטר, ולאחר מכן ג'ו קובץ' () שבר את שיאו של וולש, לאחר שקבע תוצאה של 22.91 מטר.
במהלך התחרות, גם דרלאן רומאני () קבע תוצאה טובה משיא האליפות הקודם של גינתר (22.53 מטר).
סיפאן חסן () קבעה בריצת 1500 מטר שיא אליפות חדש של 3:51.95 דקות, תוצאה המהווה גם שיא אירופאי חדש.
77.69 מטר קרב עשר ניקלאס קאול 8691 נקודות מייסל אויבו 8604 נקודות דמיאן וורנר 8529 נקודות
ריצת שליחים 4X400 מטר משולב (2 אתלטיות ו-2 אתלטים)