tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במרוצת השנים עבד בקה במסילות ברזל בעיר הולדתו.
ב-14 בדצמבר 1889 נישא באקה למרגריטה, ובשנת 1891, החל לעבוד במקומון הספרדי La Voz del Pueblo, שם הכיר את אנטוניו לוסרו, שלימים מונה למזכיר המדינה הראשון של ניו מקסיקו.
בשנת 1900, הפך בקה לפעיל של המפלגה הדמוקרטית.
בשנת 1912, עם הצטרפותה הרשמית של ניו מקסיקו למדינות ארצות הברית, מונה בקה לסגן המושל ויליאם מקדונלד.
בתקופת כהונתו, פיתח את חוקת המדינה, תוך מאבק למתן חינוך דו-לשוני (באנגלית ובספרדית) לכל אזרחיה.
לאחר שכהונתו של מקדונלד הגיעה לקיצה, הציעו תומכי המפלגה הדמוקרטית בניו מקסיקו לבקה להפוך למושל השני של המדינה.
תחילה סירב, אך במרוצת הזמן נענה לבקשת המפלגה, והושבע לתפקיד המושל, ב-1 בינואר 1917.
הוא נפטר ב-18 בפברואר 1917, בעת כהונתו, מחלות בריאותיות רבות.
הוא נטמן בבית העלמין בהר קאלווארי בלאס וגאס, עיר הולדתו.
לאחר שנפטר, נבנה מחוז חדש בניו מקסיקו לזכרו, מחוז דה בקה.
אזנדוזאורוס (שם מדעי: Azendohsaurus; פירוש השם: "לטאה אזנדה") הוא סוג נכחד של זוחל דיאפסיד מהקבוצה ארכוזאורומורפה, הקרובה לארכוזאורים.
הוא התקיים במרוקו ומדגסקר של הטריאס שלפני 235–231 מיליון שנה מזמננו.
המאובנים של הזוחל התגלו בחפירות במרוקו ב-1972 שבהם התגלו שרידי לסתות ושיניים והוא נקרא בידי החוקר "ז'אן מישל דוטואיט" (Jean-Michel Dutuit), אשר כינה אותו לכבוד הכפר אזנדה שבהרי האטלס שם התגלה.
זוחל זה היה בעל דמיון שנבע מאבולוציה מתכנסת לדינוזאור קדום דמוי-זאורופוד, מה שנראה ממבנה הלסתות העדינות ומבנה השיניים דמויי-העלים שנועד ללחך צמחייה.
הוא הגיע לאורך 2 עד 3 מטרים והיה בעל גולגולת קטנה עם צוואר בינוני באורכו.
הגוף היה מעוגל ונמוך עם זנב קצר וגפיים חזקות מכופפות מצידי הגוף ובעלות טפרים ארוכים.
הזוחל היה קרוב משפחה של השרינגזאורוס ובעל קירבה רחוקה יותר לטרילופוזאורוס - כל אלה היו זוחלים בינוניים שמילאו במשך ראשית הטריאס גומחה אקולוגית דומה לזאורופודים הקדומים והיו בעלי מבנה שלד ולסתות דומה, אשר התאים לתזונה צמחונית מהעצים.
אַזֶנקוֹט (אוזנקוט) הוא שם משפחה יהודי-מרוקאי.
ישנן שתי סברות למקור שם משפחה זה:
אזנקוט הוא שם מרוקאי, שפירושו "איילה" בברברית מרוקאית.
במרוקו אף קיים שבט בעל שם זהה באזור אקה איזנקאד (Akka Izenkad), דרום-מערב מרוקו, סמוך לנווה המדבר טאטא .
השבט אזנקוט פרש את חסותו על יהודים באזור.
השינוי שחל במקרים מסוימים בהגיית השם מאזנקוט לאיזנקוט, כמו במקרה של הרמטכ"ל לשעבר גדי איזנקוט, הוא או בהשפעה צרפתית בימי הכיבוש הצרפתי על מרוקו, או בשל כתיב שגוי בזמן העלייה לארץ ישראל.
משפחות יהודיות שהיגרו מרוסיה ומפולין למרוקו.
אף על פי שזהו הסבר המניח את הדעת למקור השם, הוא כמעט בוודאות איננו סביר; אייזנקוט רחוק מלהיות שם נפוץ בקרב יהודי אירופה.
השם מתועד בתפוצת יהדות ספרד כבר ב.
התיעוד הראשון של השם היה בדמותו של רבי סעדיה אזנקוט שמקורו בעיר מרקש, ונדד להולנד, שם היה מורה של התאולוג השווייצרי יוהאן היינריך הוטינגר .
כמו כן ידוע ממשפחה זו רבי שלמה אוזנקוט שהיה דיין וראש ישיבה במרקש.
מתקן אזעקה הוא מנגנון שנותן אות אזעקה קולי, ויזואלי או אחר כדי להתריע בפני בני אדם על בעיה או מצב הדורשים טיפול דחוף.
התקני אזעקה מוקדמים היו לעיתים קרובות פעמונים, תופים, כלי נגינה אחרים, או כל פריט שהשמיע קולות חזקים יוצאי דופן שמשכו את תשומת הלב של האוכלוסייה הסובבת.
משרוקיות שימשו את המשטרה במאה ה-19. שריקות קיטור שימשו בקטרים, בספינות ובמפעלים כאזעקה.
עם הופעת החשמל, הומצאו מגוון מכשירי התרעה נוספים, כגון זמזמים, צופרים, סירנות, אורות מהבהבים וצבעוניים, ואזעקות אחרות לכל מטרה.
חלק מהאזעקות משלבות גם הודעות מוקלטות המושמעות במערכות הכריזה ומנחות את האנשים כיצד לפעול.
מבנים רבים מצוידים באזעקות אש, החל מגלאי עשן ביתי עצמאי ועד למערכת אזעקה מתוחכמת שיכולה להפעיל מערכות כיבוי אש בבניינים באופן אוטומטי.
תעשיות רבות פיתחו תקנים למכשירי אזעקה, והצבעים אדום, כחול וצהוב מוכרים בדרך כלל כצבעים הקשורים למכשירי אזעקה, כאשר אורות מהבהבים מציינים לעיתים קרובות מצבים דחופים.
תגובות אנושיות לאזעקה יהיו תלויות לרוב בחינוך, פסיכולוגיה או התנהגות של אחרים בסביבה.
כתוצאה מכך, בחלק מהמקומות, למשל בבנייני משרדים גבוהים, מבוצעות בדיקות למערכות אזעקה ומתקיימים תרגילים קבועים כדי לתרגל מענה מתאים של בני אדם.
התקני אזעקה שנועדו לגרום לפינוי בניין מאוכלס, כמו אזעקות אש, עשויים להיות מתוכננים כך שהם יקשו או אפילו יכאיבו במכוון את השהות בבניין על מנת לעודד את הדיירים לעזוב.
בכל סוג של אזעקה, נדרש לאזן בין הסכנה של אזעקות שווא (הנקראות "תוצאות חיוביות כוזבות") – האזעקה שמופעלת בהיעדר בעיה – או אזעקה שלא מופעלת כאשר כן קיימת בעיה ממשית (המכונה "שלילית כוזבת").
אזעקת שווא עלולה לבזבז משאבים ואף להיות מסוכנת.
לדוגמה, אזעקות שווא של שריפה עלולות לבזבז כוח אדם של כבאים, מה שהופך אותם ללא זמינים לשריפה אמיתית.
בנוסף, אזעקות שווא עשויות לגרום לאנשים להתעלם מאותות אזעקה, וכך אולי להתעלם ממצב חירום ממשי: כמו במשל של איזופוס על הילד שצעק זאב.
ישנם סוגים רבים של התקני בטיחות אזעקה.
אזעקת אש המשמשת כדי לתת לדיירי בניין התרעה על שריפה אפשרית ולתת להם זמן להתפנות.
התקני אזהרה ברכב הנשמעים כאשר הוא נע בקרבה לגוף אחר, כגון בנסיעה לאחור.
צפירה, שלעיתים קרובות מלווה באורות צבעוניים מהבהבים, ברכבי חירום המגיבים למצב חירום.
מערכות התרעה הנמצאות במתקני ייצור כגון תחנות כוח, בתי זיקוק ומפעלים כימיים, משמיעות אזעקה המפנה את תשומת הלב של המפעילים בחדר הבקרה לאירוע הדורש את התערבותם.
מתקני אזעקה אישיים הם מכשירים נישאים המאפשרים להפעיל אזעקה בעוצמה גבוהה במקרה של תקיפה או מצוקה.
בחלק מבתי הספר בארצות הברית הותקנו מערכות המשמיעות אזעקה במקרה שמתרחש ירי בבית הספר, כך שתלמידים ומורים יוכלו לתפוס מחסה.
אזעקה כללית המושמעת בספינה יכולה להורות לאנשי הצוות לאייש את עמדותיהם או להתכנס ביחד עם הנוסעים בנקודות הכינוס - אופי האזעקה מוגדר באמנה הבין-לאומית לבטיחות החיים בים והיא מורכבת מ-7 או יותר מקטעים קצרים של צופר הספינה ובסופן מקטע אחד ארוך.
קיימת גם אזעקה המצביעה על נטישת הספינה - אזעקה מסוג זה לא תופעל לעולם באופן אוטומטי ולא באמצעות הודעות מוקלטות.
אזקיאל איסוקן הנטי הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת החלוץ בהפועל רמת גן גבעתיים.
הנטי גדל במחלקות הנוער של פליינג ספורטס ומילאן.
הוא הושאל ממילאן לספציה מהסרייה ב', לפרוג'ה מהסרייה ג' ולגוריצה ולאולימפיה ליובליאנה מליגת העל הסלובנית.
בהמשך חתם על חוזה קבוע באולימפיה ליובליאנה, וב-19 בפברואר 2016 חתם בלוקומוטיב מוסקבה מליגת העל הרוסית.
בהמשך שיחק בקבוצות בניאס מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות, MOL וידי ופושקש אקדמיה מליגת העל ההונגרית, אוסייק מליגת העל הקרואטית, סלובן ברטיסלאבה מליגת העל הסלובקית, אל-חזם מליגת העל הסעודית ואפולון לימסול מליגת העל הקפריסאית.
ב-5 בינואר 2024 שוחרר מהמועדון.
בינואר 2024 חתם במועדון ספורט אשדוד עד לסיום העונה.
בקיץ 2024 חתם בעירוני קריית שמונה אך בהמשך שוחרר בגלל עבירת משמעת וב-29 ביולי 2024 חתם במכבי בני ריינה.ב-17 בפברואר 2025 הודיע הקבוצה 4 מחזורים לסיום העונה שהנטי לא יכלל בסגל הקבוצה בשל כמה עבירות משמעת וסיים את דרכו במועדון.
ב-15 בינואר 2026 חתם בהפועל רמת גן גבעתיים.
אזעקת מלחמה היא מערכת התרעה סדירה המזהירה את התושבים מפני סכנה קרובה של תקיפה אווירית (במטוסים, טילים או רקטות וכלי טיס בלתי מאוישים).
באזורים הסמוכים לגבול נחוצה אזעקה גם להתרעה מפני תקיפה ארטילרית.
עם שמיעת האזעקה יש להיכנס למקלט, מרחב מוגן או מקום מוגן אחר.
אזעקה משמשת גם להתרעה על אסון טבע מתקרב, כגון רעידת אדמה או סופת טורנדו.
בתחילה נעשתה אזעקת מלחמה באמצעות שימוש בצופרים, ובהמשך נוספו עוד דרכים, כגון הודעה בשידורי רדיו וטלוויזיה והודעה בטלפון חכם.
זיהוי סכנה מתקרבת נעשה עוד מימי קדם באמצעות תצפיתנים, שתפקידם לזהות סכנות בראייה, ולהעביר התרעה ראשונית בדבר הסכנה שנצפתה.
בשנת 1925 הוקם בבריטניה חיל הצופים המלכותי , שכלל תצפיתנים שתפקידם להתריע מפני התקרבות של מטוסי אויב.
החיל פעל בהרחבה במלחמת העולם השנייה.
אמצעי עיקרי לזיהוי סכנה מתקרבת, המצריכה הפעלה של אזעקה, הוא מערכת מכ"ם.
המכ"ם נכנס לשימוש מבצעי נרחב במהלך מלחמת העולם השנייה במערכת צ'יין הום בבריטניה, בשלב הראשון באמצעות הקמת רשת של מערכות מכ"ם לאורך החופים כדי להתריע על מטוסים מתקרבים.
עם השתכללות אמצעי הלחימה ומכשירי המכ"ם משמש המכ"ם גם לאיתור סכנות נוספות, כגון טילים בליסטיים, רקטות ופגזים, ומערכת הבקרה המחוברת אליו מסוגלת לחשב את אזור הפגיעה הצפוי.
כיוון שעקמומיות כדור הארץ מגבילה את טווח הגילוי של מכשיר מכ"ם, ובכך מגבילה את הזמן שבין האזעקה לפגיעה, משתדלים להגביה מכשירי המכ"ם, ובכך להגדיל את טווח הגילוי ומשך ההתרעה.
דוגמה לכך היא מתקן המכ"ם בדימונה, הממוקם על שני מגדלים בגובה 400 מטרים.
פתרון נוסף להגדלת משך ההתרעה הוא מיקום מערכות המכ"ם קרוב ככל האפשר למקום שיגור הטילים והמפציצים, כפי שנעשה במערכות DEW Line ו-NWS שנועדו להתרעה מפני תקיפה שמקורה בברית המועצות.
אמצעי נוסף, קצר טווח, הוא זיהוי סכנה יבשתית או ימית באמצעות מצלמות דיגיטליות המותקנות על עמודי תצפית או בלוני תצפית, המחוברות למסכי מחשב הנסקרים בידי תצפיתניות.
זימונית - מיועדת לכבדי שמיעה
מסרון לטלפונים סלולריים - שימוש בטכנולוגיית Cell Broadcast כך שבזמן אזעקה התבצעה פריצה על ידי מערכות ההתרעה למערכות האנטנות הסלולריות של החברות השונות באזור הנתון ונשלח מסרון מיוחד לכל הטלפונים הסלולריים באזור המודיע על אזעקת אמת.
בטלוויזיה ובאתרי חדשות האזעקה מופיעה בכתובית על המסך.
עד 10 ביוני 1948 אזעקת המלחמה בישראל הייתה צפירה ממושכת וצפירת ההרגעה הייתה צפירה עולה ויורדת.
בתאריך זה הוחלפה משמעות שתי הצפירות, ומאז אזעקת מלחמה היא צפירה עולה ויורדת וצפירת ההרגעה היא צפירה ממושכת, שמבשרת לתושבים כי אפשר לחזור לשגרה.
מאז מלחמת המפרץ, צפירה הרגעה אינה בשימוש תדיר.
הפעלת האזעקה נעשית מרחוק באמצעות תקשורת אלחוטית ומערכת שליטה אשר מתקשרת עם כל הצופרים.
הפעלת האזעקה נעשית באזור שבו צפויה הסכנה, לפי חישוב אזור פגיעתו של אמצעי התקיפה (רקטה, טיל בליסטי וכדומה).
מיקוד אזור הסכנה השתכלל במרוצת השנים: בזמן מלחמת המפרץ, חולקה המדינה ל-6 אזורים גאוגרפים (א' עד ו'), שיגור טיל בליסטי מעיראק גרם לאזעקה באחד או יותר מאזורים אלו, בהתאם לאזור הפגיעה הצפוי.
בזמן מלחמת לבנון השנייה מספר אזורי הצפירה בישראל הורחב ל-25, ובמבצע צוק איתן (2014) היו 255 אזורי צפירה, בשנת 2019 היו 1,800 אזורי צפירה.
מערכות האזעקה בישראל שונות ומגוונות, כשיש אזעקות מסוימות הקשות לשמיעה בקרב בעלי לקות שמיעה או קשישים - שכאלו לרוב מגלים על אירוע החירום דרך האירוע עצמו ולא כהתרעה.
אזקיאל פורמן צ'יימברס היה פוליטיקאי אמריקאי ממדינת מרילנד.
צ'יימברס נולד ב-28 בפברואר 1788 בעיירה צ'סטרטאון שבמרילנד.
בשנת 1805 השלים את לימודיו בקולג' וושינגטון שבצ'סטרטאון.
הוא למד משפטים, הוסמך לעריכת דין בשנת 1808 והחל לעסוק במקצוע בעיר הולדתו.
במלחמת 1812 שירת כקפטן במיליציה המקומית, ופיקד על יחידה בקרב קאולק'ס פילד בשנת 1814. לאחר המלחמה קודם לדרגת בריגדיר גנרל במיליציה.
בשנת 1822 נבחר כחבר הסנאט של מרילנד.
צ'יימברס נבחר לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את מקומו של אדוארד לויד שהתפטר.
הוא נבחר מחדש ב־1831 וכיהן בתפקיד מ־24 בינואר 1826 ועד שהתפטר בעצמו ב־20 בדצמבר 1834. בסנאט כיהן כיו"ר ועדת מחוז קולומביה (בקונגרסים ה־21 עד ה־23).
לאחר כהונתו בסנאט מונה לשופט ראשי של המחוז השיפוטי השני של מרילנד, וכן לשופט בבית המשפט לערעורים של מרילנד, בין השנים 1834–1851. הוא קיבל את המינוי במקומו של השופט ריצ'רד טילמן ארל שהתפטר.
בשנת 1864 התמודד כמועמד המפלגה הדמוקרטית למשרת מושל מרילנד, אך נכשל בבחירות.
הוא נפטר בצ'סטרטאון ב-30 בינואר 1867, ונקבר בבית העלמין צ'סטר.
צ'יימברס היה בעל עבדים, והחזיק ברשותו את בית ויקס בצ'סטרטאון.
נכדתו הייתה הסופרת זנית' ג'ונס בראון.
אזקיאל גילברט היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי ממדינת ניו יורק.
הוא כיהן כחבר האספה המדינתית של ניו יורק וייצג את ניו יורק בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1793–1797.
גילברט נולד במידלטאון שבמושבת קונטיקט, ב־25 במרץ 1756. הוא למד לימודים קלאסיים ובשנת 1778 השלים את לימודיו בקולג' ייל.
בתקופת לימודיו בייל היה חבר באגודה הסודית "אחים באחדות" (Brothers in Unity).
לאחר מכן למד משפטים, הוסמך לעריכת דין והחל לעסוק במקצוע בהדסון, ניו יורק.
בשנים 1789 ו־1790 כיהן כחבר האספה המדינתית של ניו יורק.
בשנת 1793 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס השלישי כמועמד תומך הממשל, ונבחר מחדש לקונגרס הרביעי כמועמד המפלגה הפדרליסטית, וכיהן מ־4 במרץ 1793 ועד 3 במרץ 1797. לאחר תום כהונתו בקונגרס חזר לעסוק בעריכת דין.
בהמשך כיהן שוב כחבר האספה המדינתית בשנים 1800 ו־1801, ושימש כפקיד מחוז קולומביה בשנים 1813–1815. אזקיאל גילברט נפטר בהדסון, ניו יורק, ב־17 ביולי 1841.
גילברט היה גם בעל עבדים.
אזרחות היא חברות בקהילה פוליטית, בדרך כלל במדינה.
בניגוד לנתינות, שמשמעותה היא כפיפות לשלטון, האזרחות מניחה שותפות במערכת הפוליטית הכוללת מערכת מוגדרת של זכויות וחובות.
למונח אזרחות מגוון של משמעויות בתחום המשפט ובתחומים של מדעי החברה.
מקובל במשפט הבין-לאומי כי אזרחות היא מעמד הניתן לאדם פרטי, המגדיר את יחסיו כפרט עם מדינה כלשהי.
על פי גישה זו, כל האזרחים של מדינה כלשהי שווים במעמדם כלפי אותה מדינה, ואין סוגים שונים של אזרחות.
גישה זו מתבססת על המושג מדינת לאום, והיא התגבשה במהלך המאה ה-19 באירופה.
האזרחות כוללת חובות ואחריות של המדינה כלפי האדם האזרח, וזכויות וחובות של האזרח כלפי המדינה.
לאור זאת, האזרחות נחשבת לאחת מזכויות האדם (כך בהצהרת האו"ם בנושא זכויות האדם ובנושא זכויות הילד).
כיוון שמעבר בני אדם ממדינה למדינה מוסדר באמצעות הסכמים בין מדינות, חייב אדם להיות בעל אזרחות כדי לנוע בעולם.
לפיכך, האזרחות חיונית גם למימוש חופש התנועה, שאף הוא נחשב לאחת מזכויות האדם.
על פי אותה גישה, מקובל כי אדם שנולד בתחומיה של מדינה, גר בה מגורי קבע, ואין לו אזרחות אחרת, זכאי לאזרחות במדינה שבה נולד ושבה גר.
בפועל, מדינות שונות קובעות כללי התאזרחות שונים (וראו להלן).
לעיתים ניתנת אזרחות לכל מי שנולד בתחומי המדינה, לעיתים ניתנת אזרחות למי שהוריו הם אזרחי המדינה, וקיימים קריטריונים נוספים.
חלק מהמדינות מתירות לאזרחיהן להיות גם אזרחים של מדינה אחרת במקביל.
מצב שבו אדם אינו מקבל אזרחות מאף מדינה נחשב בעייתי מאוד, אולם הוא קיים, במיוחד באזורים ששרויים בסכסוך והריבונות בהם אינה ברורה.
בני אדם כאלה מקבלים בדרך כלל חסות מארגון בין-לאומי (האו"ם או ארגון אחר), עד שתוסדר אזרחותם.
יש מדינות שמוכנות להעניק לבני אדם כאלה מעמד מיוחד של פליט עד שתוסדר אזרחותם.
המחקר הסוציולוגי בנושא האזרחות בוחן את האזרחות לא רק בצורה בינארית, דרך קבלתה או אי קבלתה של אזרחות רשמית, אלא בוחן גם את אופי האזרחות – את אופי הזכויות והחובות הניתנים לתושבי המדינה.
מכיוון שהזכויות והחובות אינן מתחלקות באופן שווה בין כלל האזרחים, הגדרה זו של אזרחות מאפשרת להתייחס לא רק לקיומה או אי קיומה של אזרחות, אלא אף לסוגים שונים ורמות שונות של אזרחות.
בעקבות כך, מקובל להתייחס גם לאזרחות של קבוצות – חוקרים רבים מצביעים על העובדה כי העובדה של קבוצות חברתיות שונות מאפיינים סוציו-דמוגרפיים וכלכליים שונים גורמים לכך כי האזרחות של קבוצות אלו היא שונה ומרובדת.
לדוגמה, אופיין של קצבאות ילדים משפיע על הזכויות של קבוצות אוכלוסייה מסוימות, המאופיינות במשפחות מרובות ילדים.
במחקר במדעי המדינה מקובל לחלק את התפיסות השונות כלפי ה"אזרחות" לשלוש קבוצות: התפיסה הרפובליקנית, התפיסה הליברלית והתפיסה הפרוגרסיבית
לפי התפיסה הרפובליקנית, "אזרחות" משמעה זיקה למדינה ולקולקטיב, והיא כוללת את הזכויות והחובות האזרחית והלאומית.
לפי התפיסה הליברלית, "אזרחות" משמעה בעיקר הזכויות של האינדיבידואל לממש את האוטונומיה שלו במסגרת ה'חירות' שמוענקת לו במסגרת האזרחות, והיא כוללת את זכותו של האזרח להשפיע על הפוליטיקה המדינתית.
לפי התפיסה הפרוגרסיבית, ל"אזרחות" משמעות מרכזית כזכותו של ה'פרט' לשוויון זכויות מהותי במדינה בה יש לו אזרחות, והיא כוללת את הזכות לפעול באופן אקטיבי להשיג אותו.
יוון העתיקה האזרחות הופיעה לראשונה בפולייס היווניות.
באתונה זכו למעמד זה בני שבעת השבטים ששלטו בה, ובני שבטים אלה היו זכאים, מתוקף היותם אזרחים, להשתתף באסיפות העיר ולהשפיע על ההחלטות שהתקבלו בה.
באתונה התפתחה התפיסה, השלטת במידה זו או אחרת עד ימינו, כי קבלת האזרחות מחייבת השלת זהויות פרטיקולריסטיות קודמות – מרגע שאדם הפך לאזרח, הוא מחויב להשיל מעליו את מחויבויותיו הקודמות, ובמקרה האתונאי – את מחויבותו לשבט שלו.
רומא ברומא שינתה האזרחות את פניה והייתה סטטוס משפטי – רק מי שהיה אזרח (Civitas, מילולית: שייך לציוויליזציה, כלומר בן תרבות) היה פרסונה משפטית, והיה זכאי לתבוע לדין אחרים ולהיתבע בעצמו.
כל מי שלא היה אזרח היה תחת אחריות חוקית של אזרח – עבד תחת אחריותו של בעליו, אישה תחת אחריותו של בעלה וכדומה.
לאחר התקופה הקלאסית חלה נסיגה הן בתפוצתו והן בתכולתו של מעמד האזרחות.
במסגרת הפיאודלית סטטוס זה לא היה קיים, והוא התקיים רק בחלק מן הערים, שלתושביהם הייתה אוטונומיה מסוימת מהשלטון הפיאודלי.
בערים אלו החזיקו המעמדות החזקים – בעיקר הסוחרים – באזרחות, שהקנתה להם הן זכויות פוליטיות והן זכויות משפטיות.
עם עליית חשיבותם של הסוחרים, במאות ה-16 וה-17, הם דרשו וקיבלו את הרחבת הסטטוס לו זכו בערים גם מחוץ להן.
בשלב זה האזרחות הייתה מוגבלת לבעלי רכוש בלבד, וכללה את מה שנקרא היום זכויות אזרחיות, כמו חופש הדיבור, זכות הקניין ועוד.
סטטוס זה התרחב לאיטו במאות השנים שלאחר מכן, בתהליך שכלל הן את הרחבת הקבוצות הנכללות באזרחות והן את אופי הזכויות שהוענקו.
שתי התפתחויות משמעותיות חלו בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 – צירופו של מעמד הפועלים לאזרחות ולאחר מכן הענקת אזרחות לנשים.
במחצית המאה ה-20 טען הסוציולוג תומאס המפרי מרשל כי תהליך ההתפשטות של האזרחות עומד להגיע לסיומו.
סיבה אחת לכך הייתה השתייכותו לגישת המודרניזציה ששלטה בסוציולוגיה באותם ימים, אך גם העובדה כי ברוב מדינות המערב, כמעט כל הקבוצות נהנו מאזרחות מסוג זה או אחר, ורמת הזכויות (בעיקר החברתיות) הגיעה לשיאים שטרם נודעו.
סוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21
התהליך העיקרי שהשפיע על אופי האזרחות מאז שנות השבעים של המאה ה-20 הוא הגלובליזציה.
עיקרו של תהליך זה הוא הרחבת הקשרים הבין-לאומיים, ובכך הוא מקטין את תלותו של היחיד במדינה ומקטין את חשיבותה ואת היקפה של האזרחות.
אחד מביטויי הגלובליזציה הוא התרחבותה חסרת התקדים של הגירת עבודה.
חוסר בידיים עובדות באירופה המערבית הביא לתנועה של הגירת פועלים מארצות עניות יותר, בעיקר ארצות אסלאמיות.
לאחר מספר שנים, היה ברור כי חלק מפועלים אלו אינם זמניים, אלא נשארים במדינות אלו יותר ממספר שנים, ואף מקימים בהן משפחות.
שאלת אופי האזרחות של מהגרי העבודה ויותר מכך – של צאצאיהם, היא שאלה שאיתה עדיין מתמודדות מדינות אירופה, ומנסות למצוא לה פתרון.
מדינות שונות מעניקות אזרחות באופן שונה ועל בסיס קריטריונים שונים.
הבדל ראשון נובע מאופן קבלת האזרחות.
בעוד במדינות רבות (צרפת, לדוגמה) נהוג אופן הענקת אזרחות טריטוריאלי – תושבי המדינה מקבלים אזרחות מעצם העובדה שהם חיים בתחום הטריטוריה שלה, במדינות אחרות (כמו בגרמניה) אופן הענקת האזרחות הוא תרבותי – זכאי לאזרחות גרמנית כל מי שמשתייך לתרבות הגרמנית, לפי קריטריונים מסוימים – בדרך כלל קריטריונים אתניים.
כך, גרמני אתני שמשפחתו חיה באוסטריה מזה מספר דורות זכאי לאזרחות גרמנית אך מהגר עבודה טורקי, שנולד בגרמניה וזו התרבות היחידה אותה הוא מכיר, אינו זכאי לאזרחות.
גם לגבי מדינה ספציפית, האזרחות אינה סטטוס אחיד.
קבוצות שונות מוכלות באזרחות באופן שונה ונהנות מזכויות שונות ומחובות שונות.
יש להדגיש כי אופן החלה שונה אין משמעו בהכרח רמה שונה של אזרחות – שתי קבוצות יכולות ליהנות מסוג שונה לחלוטין של אזרחות, אך אף אחד מהשניים לא יהיה עדיף על משנהו.
אופני הכלה שונים באזרחות, ועצם עובדת ההכלה או ההדרה, יכולים ליצור זהויות חברתיות חדשות או לעצב את הזהויות הקיימות באופן שונה.
כך, טקטיקה מסוימת של הענקת הטבות עשויה להפוך אוסף אנשים בעלי מכנה מסוים, שהיה חסר משמעות חברתית עד אז, לקבוצה חברתית בעלת זהות משותפת.
בישראל, לדוגמה, הביאו הטיפול והיחס הדומים לעולי ארצות האסלאם ליצירת מעמד חברתי חדש ובעקבותיו ליצירת קבוצה בעלת זהות ייחודית, שלא הייתה קיימת לפני תהליך זה – המזרחים.
זכות הילד לאזרחות היא זכות בסיסית המעוגנת באמנת זכויות הילד (1989).
הרגע הקובע למימוש זכותו של אדם לאזרחות הוא מועד לידתו.
מצב שבו ילד אינו רוכש אזרחות עם לידתו, עלול להותיר אותו במצב של חוסר אזרחות למשך שנים ארוכות, ולעיתים אף לאורך כל חייו, דבר הכרוך בהשלכות קשות ופגיעה בזכויות בסיסיות אחרות.
התפתחות ההכרה בזכות זו החלה בשנת 1924 בהצהרת ז'נבה בדבר זכויות הילד, בה נכתב כי יש להקדיש לילדים תשומת לב מיוחדת בשל היותם פגיעים וחשופים לסכנות מעצם היותם צעירים וחסרי שיקול דעת עצמאי והיכולת להגן על עצמם.
סעיף 15 לאמנת זכויות האדם(UDHR) משנת 1948 קובע כי לכל אדם זכות לאזרחות, אך הניסוח היה כללי וחל על קטנים ומבוגרים כאחד, מבלי להבדיל בין הקטגוריות.
עם זאת, ההכרה המפורשת בזכות הילד לאזרחות מופיעה בסעיף 24(3) לאמנה הבינלאומית לזכויות אזרח (ICCPR), אשר מוסיף קביעה ייחודית לילדים – " לכל ילד יש זכות לרכוש אזרחות ".
נוסף על כך שסעיף 24, גם מחייב מתן אפשרות לילד לקבל אזרחות בטרם הגיעו לבגרות ומחייב רישום מידי לאחר הלידה כאמצעי להבטחת אזרחות והימנעות ממצב של חוסר אזרחות שעלול להוביל למצבי סיכון עבור הילד.
כמו כן הדגישה הוועדה לזכויות אדם כי אין להפלות בין ילדים שנולדו במסגרת הנישואין לאלה שנולדו מחוץ למסגרת הנישואין.
על פי סעיף 7 לאמנת זכויות הילד (CRC), המעגן אף הוא את הזכות לאזרחות, קיימת לילד הזכות להירשם מיד לאחר לידתו ומלידתו תהיה לו הזכות להיקרא בשם.
נובעת מכך הזכות לקבל אזרחות וככל האפשר הזכות להכיר את הוריו ולהיות מטופל על – ידם.
סעיף זה אינו מציין כי ישנה חובה לרכוש אזרחות על ידי לידה באותה מדינה ואינו מפרש אם יש זכות כזאת.
הזכות לאזרחות נחשבת "זכות מאפשרת", המהווה בסיס לכל אדם לזכויות הנובעות מהזכות לאזרחות.
רגע הלידה הוא השלב המרכזי להבטחת זכותו של אדם ל רכישת אזרחות, אי רכישת אזרחות בלידה עלולה ליצור השלכות ופגיעה בשירותים החיוניים הניתנים לאזרח ומבוססים על היותו אזרח, קרי שייכות למדינה המעניקה לו הגנה, חינוך, בריאות, חופש תנועה ועוד.
ילדים שאינם נרשמים כאזרחי מדינה והם נטולי מעמד וזכויות אינן יכולים לקבל את ההגנה הבסיסית המגיעה לאזרח.
כתוצאה מכך הם חשופים למצבי סיכון והיעדר היכולת לקבל שירותים חיוניים בסיסיים.
אמנת הילד מעגנת את הזכות לאזרחות בסעיף 7.
מספר אמנות בין-לאומיות שלא עסקו באופן מובהק בזכויות ילדים, כוללות בתוכן התייחסויות לזכויות ילדים:
אמנת 1961 - האמנה מחייבת מדינות להעניק אזרחות למי שנולדו בשטחן על ידי רכישה אוטומטית בלידה או על ידי הגשת בקשה.
מדינות שבוחרות להעניק אזרחות על ידי הגשת בקשה רשאיות להציב תנאים מסוימים כגון: הגשת הבקשה בין גיל 18-21, תושבות קבע במדינה, היעדר עבירות של ביטחון נגד המדינה או היעדר מאסר ממושך וכן שהמועמד יהיה חסר אזרחות.
באמנה זו סעיף 1(3) קובע שילד שנולד לאם בעלת אזרחות אותה מדינה ירכוש את האזרחו.
מהלך זה נועד למנוע את האפליה במדינות בהן רק האב יכול להוריש את זכות האזרחות.
האמנה האירופית בדבר אזרחות ECN משנת 1997 - האמנה הזאת מחמירה יותר מאמנת 1961 בכך שהיא דורשת מתן אזרחות למי שנולד במדינה לאחר 5 שנות תושבות חוקית וקבועה, בעודם קטינים.
והמלצה 13/2009 של מועצת אירופה, מחזקת את האמנה בקבועה שני עקרונות נוספים: רכישת אזרחות מכוח "דין הדם" כלומר לפי אזרחות ההורה, וכן לידה בשטח המדינה בתנאי שההורה הוא תושב קבע חוקי.
אמנה נוספת שמביאה אף היא את הרצון לצמצם את נושא חוסר האזרחות אצל ילדים היא האמנה לביטול אפליה נגד נשים CEDAW שבה סעיף 9(2) המחייב מתן זכות שווה לנשים להעביר את אזרחותן לילדיהן כאשר האב אינו יכול להוריש את אזרחותו.
האמנה האמריקאית, בסעיף 20 קובעת כברירת מחדל הענקת אזרחות מתוקף לידה במדינה למי שאין לו זכות לאזרחות אחרת.
ולבסוף בהאמנה האפריקאית לזכויות ורווחת הילד, בסעיפים 6(3) ו-(4) מציינת כי ילד ירכוש את אזרחות המדינה בה נולד אם לא הוענקה לו אזרחות אחרת.
למרות האמנות הבינלאומיות המצב הקיים כיום לגבי ילדים חסרי אזרחות עדיין חמור: המספר המדויק אינו ידוע, אך ה-UNHCR מעריך כי ישנם מיליונים ברחבי העולם – כשכשליש מהם הם ילדים, מה שהופך את נושא הילדים חסרי האזרחות לחשוב במיוחד.
החוסר נגרם ממגוון סיבות, כולל הפליה אתנית או דתית, מגבלות העברת אזרחות מהורים לילדיהם, יצירת מדינות חדשות או סתירות בין חוקי האזרחות, כמו במערב אפריקה ומיאנמר.
עם זאת, קיימים מקרים שבהם רצון פוליטי פתר מצבים כאלו, כמו בבנגלדש וברזיל.
סוגיה נוספת שנדונה באמנות האג משנת 1930, 1961 וכן באמנה האירופאית בשנת 1997, היא סוגיית הילדים האסופיים (foundling).
ילד אסופי הוא ילד שנמצא בשטחה של מדינה חברה באמנה, וייחשב בהיעדר הוכחה אחרת כמי שנולד באותו שטח להורים בעלי אזרחות של אותה מדינה.
כלל דומה מופיע גם בסעיף 6(1)(b) לאמנה האירופית בדבר אזרחות (ECN), המחייב להעניק אזרחות לאסופיים שנמצאו בשטח המדינה.
המטרה היא למנוע מצב שבו ילד שמוצאו אינו ידוע יישאר ללא אזרחות כלל.
באמנות אלו נקבע כי על מנת להסדיר את מעמדם של ילדים אלו הנמצאים בשטחה של מדינה, ייחשבו כמי שנולדו בשטח המדינה או להורים בעלי אזרחות המדינה אלא אם הוכח אחרת ובכך למנוע את היותם מחוסרי אזרחות.
מכיוון שזו גם אחריות המדינה לאפשר לכל ילד לקבל אזרחות והמערכת המשפטית והמנהלית נכשלות בכך שהילד ירכוש אזרחות הן למעשה לא מצליחות לספק לו "רשת ביטחון" שיבטיח שוויון.
הוועדה המפקחת התייחסה לזכות של ילדים לאזרחות והטילה את האחריות להבטחת ההגנה על הקטין על שלושה גורמים: המשפחה, החברה והמדינה.
המדינה חייבת להבטיח רישום של הילד מיד לאחר לידתו כדי להעניק לו אישיות משפטית, ולנקוט בכל האמצעים כדי להבטיח שלילד תהיה אזרחות ולמניעת מצב של חוסר נתינות.
כמו כן על המדינה להבטיח בחקיקה ובפרקטיקה כי אמצעי ההגנה ניתנים ללא הפליה, למשל בין ילדים אזרחים לילדים זרים, או בין ילדים שנולדו במסגרת נישואין לילדים שנולדו מחוצה לה.
הזכות לאזרחות נדונה בהרחבה בוועדה לזכויות הילד בהליך שהוגש נגד שווייץ, שם נקבע תקדים פרשני חשוב.המדינה חייבת לנקוט צעדים אקטיביים כדי להבטיח שהזכות לאזרחות תוכל להתממש בפועל.
כאשר מדינה בוחרת לגרש ילד חסר אזרחות למדינה ממנה הוא בה בידיעה כי שם לא יוכל לרכוש אזרחות, זוהי הפרה של סעיף 7 לאמנה.
בנוסף קבעה הוועדה כי על מדינה להתאים את הנהלים של בחינת בקשות מקלט להוראות האמנה על מנת למנוע הפרת זכויות המעוגנות באמנה.
רפובליקת אָזֶרְבַּיְיגָ'ן (באזרית: Azərbaycan Respublikası, ) ובקיצור אָזֶרְבַּיְיגָ'ן (באזרית: Azərbaycan, ) היא מדינה בעבר הקווקז שבדרום-מרכז אירואסיה הגובלת ברוסיה בצפון, בגאורגיה, בטורקיה (דרך נחצ'יבאן) ובארמניה במערב, באיראן בדרום ובים הכספי במזרח.
עיר בירתה של אזרבייג'ן היא באקו.
שטחה של רפובליקת אזרבייג'ן כולל את הרפובליקה האוטונומית של נחצ'יבאן מובלעת הגובלת בארמניה מצפון וממזרח, באיראן מדרום וממערב, ובטורקיה מצפון-מערב ברצועה קצרה של גבול.
שטחה של רפובליקת אזרבייג'ן כולל בנוסף שלוש מובלעות (קארקי, בארחודארלי ויוחארי אסקיפארה) בתוך ארמניה.
מאידך, מובלעת ארטסוואשן הכלולה בשטחה של ארמניה היא מובלעת בתוך אזרבייג'ן.
בהשוואה למדינות מוסלמיות אחרות נחשבת אזרבייג'ן לפתוחה יחסית וסובלנית רבה לדתות אחרות.
בחוקת אזרבייג'ן לא מוגדרת דת מדינה.
מרבית אזרחיה משתייכים לזרם האסלאם השיעי.
למרות זאת, הזהות המוסלמית של האזרים נוטה להיות מבוססת יותר על זיקה אתנית ותרבותית.
אזרבייג'ן הייתה מדינה בעלת רוב מוסלמי הנחשבת כבעלת משטר דמוקרטי לא-אדוק (הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן).
היא נוסדה בשנת 1918, והצטרפה לברית המועצות בשנת 1920, כשבאותה תקופה נודעה בשם אזרבייג'ן הסובייטית.
בתחילת שנת 1991, עם התפרקות המשטר הסובייטי, היא שבה והפכה לעצמאית.
ב-1992, במהלך מלחמת נגורנו קרבאך הראשונה, כבשה ממנה הרפובליקה הארמנית את חבל-הארץ נגורנו קרבאך, את השטחים המקיפים אותו, וכן גם מספר מובלעות נוספות.
רובם המכריע של אוכלוסיית אזרבייג'ן הם מוסלמים, והיא אף מדינה חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
ראש הממשלה הנוכחי הוא עלי אסדוב, ונשיא המדינה הוא אילהם אלייב.
השטחים הכלולים בשטחה של אזרבייג'ן המודרנית נחשבים למקורן של ציוויליזציות פרהיסטוריות.
לאזור היסטוריה בת אלפי שנים של שלטונות מתחלפים, הלאום האזרי התגבש בעת החדשה המאוחרת.
לפני חידוש העצמאות בשנת 1991 ידעה אזרבייג'ן תקופת עצמאות קצרה במשך כמעט שנתיים (1918–1920).
העדות המוקדמת ביותר להתיישבות אנושית בשטחה של אזרבייג'ן מתוארכת לתקופת האבן המאוחרת וקשורה לתרבות הגורוצ'אי של מערת אז'יק.
ההתיישבות המוקדמת כללה את הסקיתים במהלך המאה ה-9 לפני הספירה.
בעקבות הסקיתים, הגיעו מדיים איראנים לשלוט באזור שמדרום לנהר אראס.
המדיים האיראנים יצרו אימפריה עצומה בין השנים 900 ל-700 לפני הספירה, ששולבה באימפריה האחמנית בסביבות שנת 550 לפני הספירה.
האזור נכבש על ידי האחמנים והוביל להתפשטות הזורואסטריזם.
מהתקופה הסאסאנית ועד התקופה הספאווית
האימפריה הסאסאנית הפכה את אלבניה הקווקזית למדינה קליינטית בשנת 252, בעוד המלך אורנייר אימץ רשמית את הנצרות כדת המדינה במאה ה-4. למרות השלטון הסאסאנידי, אלבניה נותרה מדינה עד המאה ה-9, בעודה כפופה לחלוטין לאימפריה הסאסאנית, ושמרה על המלוכה שלה.
למרות היותו אחד מהווסלים הראשיים של הקיסר הסאסאני, למלך האלבני היה רק מראית עין של סמכות, והמושל הסאסאני החזיק ברוב הסמכות האזרחית, הדתית והצבאית.
במחצית הראשונה של המאה ה-7, אלבניה הקווקזית, עברה לשלטון מוסלמי נומינלי עקב הכיבוש המוסלמי של פרס שכלל הכיבוש המוסלמי של אזרבייג'ן.
הח'ליפות האומיית הדפה הן את הסאסאנים והן את הביזנטים מדרום הקווקז והפכה את אלבניה הקווקזית למדינה קליינטית לאחר שהתנגדות נוצרית בראשות המלך ג'וונשיר דוכאה ב-667. את הריק הכוחני שהותירה שקיעת הח'ליפות העבאסית מילאה שושלות מקומיות רבות כמו הסלארים, הסאג'ידים והשאדידים.
בתחילת המאה ה-11, השטח נתפס בהדרגה על ידי גלי הטורקים האוע'וזים ממרכז אסיה, שאימצו אז שם אתני טורקומני.
הראשונה מבין השושלות הטורקיות הללו שהוקמו הייתה האימפריה הסלג'וקית, שנכנסה לאזור הידוע כיום כאזרבייג'ן ב-1067.
האוכלוסייה הפרה-טורקית שחיה בשטחה של אזרבייג'ן המודרנית דיברה מספר שפות הודו-אירופיות וקווקזיות, ביניהן ארמנית ושפה איראנית, אזרית עתיקה, שהוחלפה בהדרגה בשפה טורקית, השילוב בין השפות הוביל שפה האזרית של ימינו.
כמה בלשנים הצהירו גם שהדיאלקטים הטאטיים של אזרבייג'ן האיראנית ושל הרפובליקה של אזרבייג'ן, כמו אלה שדיברו על ידי הטאטים, הם צאצאים מהאזרית העתיקה.
במאה ה-11 פלשו לאזור אזרבייג'ן של היום נוודים טורקמנים והתגבשו ללאום האזרי.
משנת 1050 התעוררה התרבות האזרית לחיים והגיעה להישגים גדולים בתחומי האדריכלות והאמנות.
במאות הבאות הייתה אזרבייג'ן בשליטת המעצמות השכנות (רוסיה, טורקיה ופרס).
השם 'אזרבייג'ן' היה עד ימי הביניים המאוחרים מזוהה עם החלק של אזרבייג'ן של היום שהיה בשליטת פרס, ואילו שאר האזורים נודעו בשם "אלבניה".
עד לפני דורות אחדים עדיין היה אזור אלבניה מכונה בשם "אלבניה הפרסית".
אזרבייג'ן הפרסית שימש לפרסים כבסיס מלחמה נגד הכוזרים, ששלטו על חלקים מאלבניה.
לאחר מאבקים בין האימפריה הרוסית לבין הממלכה הפרסית במסגרת מלחמת רוסיה-פרס (1813-1804) על השליטה באזור, נחתם בשנת 1813 הסכם גוליסטן, והמדינה חולקה סופית בין רוסיה ופרס לאורך נהר אראס.
תחת שלטונה של האימפריה הרוסית תועשה אזרבייג'ן הרוסית, ואזור העיר באקו היה לאחד מהמקומות הראשונים בעולם שהפיקו בהם נפט, הכלכלה צמחה בד בבד עם הכלכלה הרוסית, ואזרבייג'ן סיפקה לרוסיה נפט גולמי, כימיקלים ומוצרי מזון ויין.
משאבים אלה נוצלו ודולדלו אמנם על ידי ברית המועצות, אך גם במאה ה-21 אזרבייג'ן ממלאת תפקיד חשוב באספקת נפט וטקסטיל.
במהלך אפריל-יולי 1918 בבאקו שלטה קומונת באקו שהייתה ממשל סובייטי.
לקראת סתיו 1918 ממשל זה הופל ואזרבייג'ן ניצלה את מלחמת האזרחים שבערה ברוסיה, והכריזה עצמאות; בכך הייתה לרפובליקה האסלאמית הראשונה בהיסטוריה.
אבל כבר שנתיים לאחר מכן, ב-1920 פלש הצבא האדום לאזרבייג'ן וכבשהּ, והיא נעשתה חלק מהפדרציה הטראנסקווקזית, ובכך הייתה לדרומית שברפובליקות ברית המועצות במערב אסיה.
ב-1924 סופח החבל נגורנו קרבאך לרפובליקה האזרית והיא הייתה תחת השלטון האזרי המוסלמי.
שלוש הרפובליקות שנכללו ברפובליקה הפדרלית (ארמניה וגאורגיה יחד עם אזרבייג'ן) פוזרו ב-1936, אך נשארו במסגרת אחת, ואזרבייג'ן הייתה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית במסגרת ברית המועצות.
במלחמת העולם השנייה כשברית המועצות סיפחה את צפון איראן לשליטתה, היה זה הממשל האיראני שגדע באיבם סימנים ראשוניים של תנועת עצמאות אזרית.
תחת השלטון הסובייטי הוגבר עוד יותר התיעוש של אזרבייג'ן ונעשתה בה קולקטיביזציה של החקלאות.
בשלהי ימי ברית המועצות החלו הארמנים שחיו בחבל נגורנו קרבאך לדרוש להסתפח לארמניה, ובשנות ה-90 הביאו דרישותיהם למלחמה.
באוקטובר 1991 הכריזה אזרבייג'ן על עצמאותה.
ב-1993 התחילה המערכת הפוליטית של אזרבייג'ן להתייצב, עם עלייתו לשלטון של ראש המפלגה הקומוניסטית לשעבר חיידר אלייב.
ב-1994 לאחר שהתברר שבים הכספי מצויים מרבצי נפט וגז טבעי עצומים, בשליטת אזרבייג'ן, נחתמו שורה של הסכמים בין מדינות המערב לבין אזרבייג'ן, על עסקה ענקית לפיתוח שדות הנפט והגז והעברתם למערב.
ב-1998 אלייב נבחר מחדש לנשיא, במערכת בחירות שהועלו בה חשדות לאי סדרים.
מלחמת נגורנו קרבאך הראשונה פרצה מיד לאחר הכרזת העצמאות של אזרבייג'ן.
המלחמה הייתה ארוכה (תחילה פוליטית) נגד ארמניה על השליטה בחבל נגורנו קרבאך.
לחימה כוללת התפרצה לקראת סוף החורף של שנת 1992, כאשר ארמניה החליטה לתקוף במפתיע את האזרים.
הארמנים כבשו את חבל נגורנו קרבאך, הצבא האזרי שלא היה מוכן למלחמה נסוג.
תיווך בינלאומי על ידי קבוצות שונות לא נחל הצלחה ביישוב הסכסוך.
באביב 1993 כבשו כוחות ארמנים אזורים מחוץ לחבל עצמו, ובכך הביאו לאיום של התערבות צבאית של מדינות אחרות באזור.
בסוף המלחמה היו הארמנים בשליטה מלאה על המובלעת של נגורנו-קרבאך ובנוסף לכך בשטחים שהיוו 9% משטחה המקורי של אזרבייג'ן אשר מחוץ למובלעת.
כ-230,000 ארמנים מאזרבייג'ן וכ-800,000 אזרים מארמניה ומנגורנו-קרבאך נעקרו ממקום מושבם עקב המלחמה.
המלחמה הסתיימה בניצחון מוחץ של ארמניה, ובמאי 1994 הוכרזה הפסקת אש באזור הודות לתיווך רוסי, כשהחבל נגורנו קרבך מקבל אוטונומיה רחבה.
בנוסף, החלו שיחות שלום בתיווכו של "הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה".
במלחמה נהרגו כ-35,000 בני אדם משני הצדדים.
הארמנים השלימו את ההשתלטות על החבל ב-1994, וכבשו גם אזור חיץ מסביב לו, המהווה כשמונה אחוזים משטח אזרבייג'ן.
במלחמה השתמשה אזרבייג'ן רבות בנשק ישראלי.
הלחימה בין המדינות התחדשה בספטמבר 2022. בינואר 2023, ניתקה את קווי האספקה אל חבל נגורנו קרבאך.
לאחר תשעה חודשים, פתחה אזרבייג'ן במלחמת נגורנו קרבאך השלישית וכבשה את נגורנו קרבאך בסיוע של נשק שסופק מישראל.
הנשיא נבחר לכהונה בת חמש שנים ואחראי, בין השאר, על מינוי השרים בממשלה.
בית המחוקקים האזרי מונה 125 חברים אשר נבחרים בבחירות כלליות.
הנשיא וראש הממשלה אינם חברים בבית המחוקקים.
חוקת אזרבייג'ן מכריזה על שוויון זכויות ללא הבדל דת, גזע ומין, אך בפועל מתרחשות הפרות רבות של זכויות האדם באזרבייג'ן, על פי דיווחים של ארגוני זכויות האדם.
לאזרבייג'ן יש יחסים מצוינים עם ישראל, למרות היותה מדינה מוסלמית שיעית.
בין המדינות ישנו סחר נרחב במשאבים, ונכון ל-2009, כ-50% מהנפט הנצרך בישראל מיובא מאזרבייג'ן וישראל מוכרת לאזרבייג'ן מערכות נשק מתקדמות.
במרץ 2023 פתחה אזרבייג'ן שגרירות בתל אביב, כך הפכה אזרבייג'ן למדינה המוסלמית-שיעית הראשונה הפותחת שגרירות במדינת ישראל.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 סבלה המדינה מאבטלה גבוהה וירידה ברמת החיים, בין השאר בשל הסכסוך המתמשך עם ארמניה.
בתחילת המאה ה-21 התפתחה תעשיית הנפט והגז במדינה וחל גידול בשטחים המעובדים, שהובילו לצמיחה גבוהה בתוצר המקומי הגולמי השנתי.
מוצרי התעשייה העיקריים הם מוצרי תעשיית הנפט, דשנים, כימיקלים, מלט, מוצרי בשר, טקסטיל וקוויאר.
החקלאות באזרבייג'ן מהווה כשליש מהתוצר המקומי הגולמי.
כ-18% משטח אזרבייג'ן מעובד בחקלאות שלחין ומושקה בעיקר בהשקיה מלאכותית.
בנוסף קיים ענף דיג בים הכספי במזרח אזרבייג'ן וענף משק חי של גידול צאן ובקר באזור הרי הקווקז.
באזרבייג'ן ישנם שדות גדולים של נפט וגז טבעי, אבל הפוטנציאל שלהם נוצל רק באופן חלקי בשל אי היציבות הפוליטית באזור וחוסר בהשקעות מצד השלטון הסובייטי של ברית המועצות.
עם זאת, כ-70% מההכנסות של אזרבייג'ן מיצוא מקורם במוצרי נפט.
הפקת נפט מבוצע על ידי חברה ממשלתית שהיא חלק של משרד האנרגיה.
אזרבייג'ן נמצאת באירואסיה וגובלת ברוסיה ובגאורגיה בצפון, בארמניה במערב, באיראן בדרום ובים הכספי במזרח.
האקלים באזרבייג'ן הוא צחיח בכל חלקי המדינה פרט לאזור הדרום-מזרחי.
באזור הדרום-מזרחי הטמפרטורה נעה בין 6 מעלות צלזיוס בחורף ל-26 מעלות בקיץ (ממוצע).
באזורים ההרריים, הטמפרטורה נעה בין 12 מעלות בקיץ ל-9 - בחורף.
כמות המשקעים השנתית נעה בין 200 ל-400 מ"מ בשנה.
הכמות הנמוכה ביותר נמדדת בדרך-כלל באזור הצפון-מזרחי.
באזור הדרום-מזרחי, לעומת-זאת, האקלים לח בהרבה וכמות המשקעים יכולה להגיע ל-1,300 מ"מ בשנה.
ברוב חלקי המדינה, העונות הגשומות ביותר הן האביב והסתיו ואילו הקיץ הוא העונה החמה ביותר.
פני השטח של אזרבייג'ן מאוד הרריים (הרי הקווקז) ו-50% הם ההרים הנמצאים במרכז המדינה.
במזרח קיים שטח מישור רחב המשתפל לעבר הים הכספי.
מקווי המים של המדינה הם ימת מינגאצאור וקוּרָה ויובליו - הגדול ביניהם הוא אראס/אראקס.
אוכלוסיית אזרבייג'ן מונה כ-10.1 מיליון איש.
ממוצע הילודה הוא 1.7 לאישה.
תוחלת החיים הממוצע היא 66.87 שנים.
השפה העיקרית והרשמית היא אזרית, שפה הקרובה לטורקית.
אזרבייג'ן היא חלק ממדינות ברית המועצות לשעבר ומשום כך השפה הרוסית נפוצה בה.
המיעוט הגדול ביותר הם הלזגינים שמנו ב-2009 2% מן האוכלוסייה.
1.3% מהאוכלוסייה היא ממוצא רוסי.
בעבר, הייתה אוכלוסייה זו גדולה יותר אך תושבים רוסים רבים יצאו מן המדינה לאחר שקיבלה עצמאות.
אזרים רבים היגרו לאזרבייג'ן מארמניה בעקבות הסכסוך הממושך בין שתי המדינות.
מנגד, כמעט כל אוכלוסיית הארמנים באזרבייג'ן התיישבה במוקד הסכסוך - חבל הארץ נגורנו קרבאך.
מלבד הקבוצות האתניות שנזכרו לעיל, ישנן עוד קבוצות אתניות קטנות באזרבייג'ן, בהן טלישים (עם איראני קטן) וטורקים.
רוב מכריע של תושבי אזרבייג'ן הם מוסלמים, רובם שיעים ומיעוטם סונים.
מיעוט קטן משתייך לדת הנוצרית, בדרך כלל לנצרות האורתודוקסית.
מלבד אלה ניתן למצוא באזרבייג'ן קהילות קטנות ממגוון דתות וכתות.
רוב תושבי אזרבייג'ן מתייחסים לדת כעניין סמלי ומסורתי וגישתם לחיים היא חילונית בעיקרה.
באזרבייג'ן מתגוררים יהודי ההרים (נודעים גם בכינויים "יהודים קווקזים"), לכל המאוחר, מהמאה ה-3–5 לספירה.
עם התפתחותה של תעשיית הנפט בבאקו גדלה הקהילה שעד אז כללה רק את יהודי ההרים, כתוצאה מהגירת אשכנזים מאזור תחום המושב שבאימפריה הרוסית לשעבר.
בשנת 1979 נמנו בה כ-35 אלף תושבים יהודים.
בתחילת המאה ה-21 מנתה הקהילה היהודית, לפי הערכות שונות, בין כ-16 אלף לכ-30 אלף יהודים בקרב אוכלוסייתה, רובם המשתייכים לקהילת יהודי ההרים ("קווקזים"), אם כי בנוסף להם גם כ-5 אלף אשכנזים ועוד כמה מאות יהודים גאורגים.
בבירה האזרית באקו ישנם שני בתי כנסת, בעיר האזרית קובה קיימים שני בתי כנסת ובית מדרש, ובעיר אוגוז שני בתי כנסת נוספים.
יותר מ-50% מאוכלוסיית אזרבייג'ן היא עירונית ויותר מ-40% מהאוכלוסייה היא כפרית.
בבירה באקו ובסביבותיה מתגוררים כשני מיליון תושבים.
המוזיקה של אזרבייג'ן מאופיינת בשילוב השפעות טורקיות, רוסיות ומערביות.
באזרבייג'ן פועל תיאטרון דרמה רוסי עוד מהתקופה שאזרבייג'ן הייתה חברה בברית המועצות.
המנהל הוא אלכסנדר שרובסקי, חברו של ראש הקהילה היהודית-אשכנזית קנדי זלמנוביץ.
כדורגל ושחמט הם בין ענפי ספורט הפופולריים במדינה.
במאי 2012 אירחה את תחרות האירוויזיון בעיר הבירה באקו.
ביוני 2015 אירחה את המשחקים האירופיים הראשונים בבאקו.
בעונת הפורמולה 1 של 2016 גרנד פרי אירופה נערך בעיר הבירה באקו.
בשנת 2019 אירחה אזרבייג'ן את גמר הליגה האירופית של אופ"א.
אזרח עובד צה"ל או עובד צה"ל (בראשי תיבות: אע"צ או ע"צ) הוא אדם המועסק על ידי משרד הביטחון, ועובד במסגרת צה"ל.
חלק מעובדי צה"ל אינם לובשי מדים.
אזרח עובד צה"ל אינו נמנה עם מערך שירות הקבע, והוא נטול דרגות, למרות שהוא עשוי לשמש במעמד של נגד או של קצין.
בצה"ל מועסקים כיום כ־7,400 עובדי צה"ל, מרביתם ביחידות הכפופות לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל).
נהוגות שתי דרגות לעובדי צה"ל: בח"ג (בחזקת חוגר) - מרבית הע"צים; בח"ק (בחזקת קצין) - מיעוט הע"צים, כאלו הממלאים תפקיד המקביל לתקן רב-סרן ומעלה.
בצה"ל מועסקים עובדים במגוון רחב של תחומים: עובדי ייצור, עובדי הוראה, מחסנאים, טכנאים, הנדסאים, מהנדסים, עיתונאים, רופאים, פסיכולוגים ואנשי לוגיסטיקה, יועצים ארגוניים ועוד.
משך עבודתם בצה"ל ארוך יחסית למשך השירות של משרתי קבע וחלקם מתמידים במערכת 30 שנה ואף יותר, מאחר שאזרחי עובדי צה"ל פורשים לגמלאות בגיל המקביל בדרך כלל לגיל הפרישה במגזר הציבורי, שהוא גבוה מגיל הפרישה הצבאי.
מרבית התקנים המאוישים על ידי עובדי צה"ל מיועדים רק לעובדי צה"ל, אך לעיתים יכולים להיות מאוישים על-ידי אנשי קבע.
הארגון היציג של עובדי צה"ל הוא ארגון עובדי צה"ל, שבראשו עומד מאיר בן הרוש.
אזרח ותיק הוא מושג המחליף בהקשרים שונים את המושג זקן.
המושג "אזרח ותיק" בעברית הוא תרגום שאילה מ-senior citizen באנגלית, שנטבע בארצות הברית בשנת 1938 במסגרת קמפיין פוליטי.
האתר של "מילון קיימברידג'" מגדיר senior citizen כ"polite expression for an old person" (ביטוי מנומס לזקן), ותיאור זה יפה גם לביטוי המקביל בעברית.
המושג "אזרח ותיק" מוגדר בחוק האזרחים הוותיקים, התש"ן-1989 כ"תושב ישראל שהגיע, לפי הרישום במרשם האוכלוסין, לגיל הפרישה כמשמעותו בחוק גיל פרישה, התשס"ד-2004".
בשנת 2021 גיל הפרישה לגברים היה 67 ולנשים – 62. החל משנת 2022 עולה גיל הפרישה לנשים ב-4 חודשים מדי שנה, ובשנת 2032 יהיה גיל הפרישה לנשים 65.
בצד הגדרה פורמלית זו, המושג "אזרח ותיק" מציין אדם זקן, בהקשרים מסוימים, במקום המושגים "זקן" ו"קשיש", כנהוג על פי גישת התקינות הפוליטית (אם כי לאחר מקרים רבים של תקיפת קשישים בשנת 2008, חזר השימוש במילה "זקן").
לתושב ישראל שהגיע לגיל המתאים ניתנת תעודת אזרח ותיק.
אזרח ותיק זכאי להנחות בתשלומי ארנונה בתנאים הקבועים בחוק, בנסיעה בתחבורה ציבורית ובדמי כניסה לגנים, אתרים ומופעים.
אזרח ותיק המקבל גמלה לפי חוק הבטחת הכנסה, זכאי להנחה בתשלום בגין תרופות הנכללות בסל שירותי הבריאות.
פעמים רבות אזרח ותיק הוא גמלאי, כלומר מתפרנס מקבלת פנסיה שאת הזכות לה צבר בעבודתו קודם שהגיע לגיל זקנה.
לצד זאת, חלק מהאזרחים הוותיקים לא צברו זכויות פנסיה ועליהם להתפרנס בדרכים אחרות: להמשיך לעבוד או להסתפק בקצבת אזרח ותיק של המוסד לביטוח לאומי, שבעבר נקראה "קצבת זקנה".
בשנת 2016 יזם המוסד לביטוח לאומי החלפה של המושג "קצבת זקנה" במושג "קצבת אזרח ותיק", בנימוק "הסתבר כי השימוש במונח "קצבת זקנה" יוצר אצל מרבית האוכלוסייה קונוטציות שליליות וסטריאוטיפים המובילים לפגיעה ברגשות האוכלוסייה הבוגרת".
יוזמה זו אושרה בכנסת בפברואר 2017, בתיקון לחוק הביטוח הלאומי.
המושג "אזרח ותיק" מופיע בחוקים נוספים, למשל חוק הבנקאות (שירות ללקוח), ונשען בדרך כלל על ההגדרה שבחוק האזרחים הוותיקים.
חוק הגנת הצרכן מגדיר אזרח ותיק "מי שמלאו לו 65 שנים", וקובע הגנה מיוחדת הניתנת לצרכן שהוא אדם עם מוגבלות, אזרח ותיק או עולה חדש.
אחד ממשרדי ממשלת ישראל הוא המשרד לשוויון חברתי שבשנותיו הראשונות נקרא המשרד לאזרחים ותיקים, ומטרתו הייתה "שיפור וקידום איכות חייהם של האזרחים הוותיקים בישראל".
אזרבייג'ן השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת אטלנטה (1996).
עד אולימפיאדת סיאול (1988) התחרו הספורטאים האזרים במסגרת המשלחת הסובייטית, ובאולימפיאדת ברצלונה (1992), שנערכה זמן קצר לאחר פירוק ברית המועצות, התחרו האזרים במסגרת המשלחת המאוחדת, שכללה ספורטאים מ-12 מבין 15 המדינות שקמו לאחר הפירוק.
הספורטאים האזרים זכו במשחקים ב-56 מדליות, מהן 9 מדליות זהב.
הענף הפורה ביותר הוא ההיאבקות, בו הושגו 28 מדליות, מהן ארבע מדליות זהב.
יתר המדליות הושגו בענפים ג'ודו, טאקוונדו, קליעה, אגרוף, קאנו/קיאק] וקראטה.
במשחקי החורף האולימפיים משתתפת אזרבייג'ן מאז אולימפיאדת נאגנו (1998), אך לא הגיעה בהן להישגים משמעותיים.
אזרבייג'ן לא אירחה מעולם את המשחקים האולימפיים.
באקו הגישה את מועמדותה לאירוח המשחקים ב-2016 וב-2020, אך בשני המקרים לא נכללה בין המועמדות הסופיות.
הספורטאי האזרבייג'ני הראשון שזכה במדליה אולימפית הוא המתאבק נאמיג עבדולאייב, שזכה במדליית כסף באולימפיאדת אטלנטה, המדליה היחידה לזכות אזרבייג'ן במשחקים.
ארבע שנים מאוחר יותר, באולימפיאדת סידני (2000), היה עבדולאייב לאזרבייג'ני הראשון שזוכה במדליית זהב אולימפית.
הקלעית זמפירה מפטחטדינובה זכתה אף היא במדליית זהב (בסקיט) והמתאגרף ווגאר אלקבארוב זכה במדליית ארד.
באולימפיאדת אתונה (2004) צברה המשלחת האזרית חמש מדליות.
המתאבק פאריד מנסורוב זכה במדליית הזהב היחידה.
מפטחטדינובה איבדה את תוארה מסידני, אך זכתה במדליית ארד.
קלעית נוספת, איראדה אשומובה, זכתה במדליית ארד בירי מ-25 מטר באקדח, וכן דורגה במקום השמיני בירי באקדח אוויר.
שני מתאגרפים זכו אף הם במדליות ארד, פואד אסלנוב ואגאסי ממאדוב.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) עלו הישגי האזרים ל-6 מדליות.
הג'ודוקא אלנור ממאדלי זכה במדליית הזהב היחידה, וג'ודוקא נוסף, מובלוד מיראלייב, זכה במדליית ארד.
שלושה מתאבקים אזרים זכו במדליות: רובשאן ביירמוב זכה במדליות כסף, וחטאג גזיומוב ומריה סטדניק זכו במדליות ארד.
וויטלי רחימוב שזכה במדליית כסף הורשע באימרוץ והמדליה נשללה ממנו.
במדליה השביעית, מדליית ארד, זכה המתאגרף שאהין אימראנוב.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכו האזרים ב-10 מדליות, ההישג הגבוה ביותר עד אז.
שש מהמדליות הושגו בהיאבקות: טוגרול אסגרוב ושריף שריפוב זכו במדליות זהב, רובשן באירמוב ומריה סטדניק במדליות כסף, ואמין אחמדוב ויוליה רטקביץ' זכו במדליית ארד.
שני מתאגרפים זכו במדליות ארד, טיימור ממדוב ומגמודרסול מז'ידוב, ולהישג דומה הגיע מרים המשקולות ולנטין חריסטוב.
המתאגרף מגומד עבדולחמידוב היה מעורב בשערוריית שיפוט כשהתמודד בשלב שמינית הגמר מול היפני סטושי שימיזו.
לאחר שעבדולחמידוב הוכרז כמנצח, הגישו היפנים ערעור.
התאחדות האגרוף הבין-לאומית הפכה את החלטתו של השופט, והדיחה אותו מהמשך המשחקים.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) האמירו הישגי האזרים ל-18 מדליות, המספר הגבוה אי פעם.
רק שישה מזוכי המדליות היו ילידי אזרבייג'ן, והיתר היו ילידי מדינות אחרות שעברו לייצג אותה: חמישה מרוסיה, ארבעה מאוקראינה, שניים מאיראן ואחד מקובה.
רק אחת מהמדליות הייתה מדליית זהב, בה זכה לוחם הטאקוונדו יליד רוסיה ראדיק איסייב.
שני לוחמי טאקוונדו נוספים, מילאד בייגי (יליד איראן) ופטימט אבקרובה (ילידת רוסיה) זכו במדליית ארד, ופרידה עזיזובה סיימה במקום החמישי.
המתאבקים האזרים צברו תשע מדליות.
טוגרול אסגרוב איבד את תוארו מלונדון וזכה במדליית כסף.
חטאג גזיומוב ומריה סטדניק זכו אף הם במדליות כסף, לשניהם הייתה זו המדליה האולימפית השלישית.
שריף שריפוב איבד אף הוא את תוארו מלונדון, וזכה במדליית ארד.
חאג'י אלייב, ג'בריל חסנוב, ראסול צ'ונאייב, סבאח שריאטי ונטליה סינישין זכו אף הם במדליות ארד.
רובשאן באירמוב, שזכה במדליות כסף בשתי האולימפיאדות הקודמות, הסתפק הפעם במקום החמישי, ויוליה רטקביץ' סיימה אף היא במקום החמישי.
הג'ודאים רוסטם אורוז'וב ואלמר גסימוב זכו במדליות כסף.
אוחרן ספרוב סיים במקום החמישי וממדאלי מחדייב סיים במקום השביעי.
המתאגרף לורנסו סוטומאיור זכה במדליית כסף, וקמראן שאחסובארלי זכה במדליית ארד.
שלושה מתאגרפים נוספים הודחו בשלב רבע הגמר: אלווין ממישזאדה, טיימור ממדוב ועבדולכדיר עבדולייב.
לראשונה זכו האזרים במדליות גם בענף הקאנו/קיאק: חותר הקאנו ולנטין דמיאננקו זכה במדליית הכסף במקצה ל-200 מטר והקיאקיסטית אינה אוסיפנקו-רדונסקה זכתה במדליית ארד במקצה ל-200 מטר וסיימה במקום השמיני במקצה ל-500 מטר.
אזרבייג'ן השיגה קווטה להשתתפותם של שני מרימי משקולות במשחקים, אך היא בוטלה עקב ריבוי מקרים של שימוש בחומרים אסורים, ואף מרים משקולות לא ייצג את אזרבייג'ן במשחקים אלה.
אזרח'ש (בפרסית: آذرخش; בעברית: ברק) הוא מטוס הקרב הראשון מתוצרת איראן.
באפריל 1997 הכריז הבריגדיר גנרל האיראני ארסטה, סגן ראש המטה הכללי של צבא איראן, כי ארצו הצליחה לתכנן, לבנות ולבחון מטוס קרב ראשון.
ב-17 במאי 2007 אמר מפקד חיל האוויר האיראני כי האזרח'ש הגיע לשלב של ייצור סדרתי.
ב-6 באוגוסט 2007 הודיע גם שר ההגנה האיראני כי האזרח'ש נכנס לשלב של הייצור אך הוסיף כי ייצור המוני "יחל בעתיד".
גורמים מערביים סבורים כי המטוס מבוסס במידה רבה על הנדוס לאחור של מטוסי קרב אמריקניים שנמכרו לאיראן בתקופה השאה: F-4, F-14 ובמיוחד F-5. מפרטי המטוס ויכולותיו לא פורסמו באופן רשמי.
אזרח שומר חוק הוא מותחן פשע אמריקאי משנת 2009, בבימויו של פ.
גארי גריי ובכיכובם של ג'יימי פוקס וג'רארד באטלר, התסריט נכתב על ידי קורט וימר.
העלילה מתרחשת בפילדלפיה שבפנסילבניה, ארצות הברית, ועוסקת באדם אשר מחליט לנקום את הירצחן של אשתו ובתו ולשם כך הוא נאבק במערכת המשפט והחוק.
הסרט עלה לאקרנים ב-16 באוקטובר 2009, בארצות הברית.
לאחר שאשתו ובתו נרצחות מול עיניו על ידי שודדים שפרצו לביתם, מגלה המהנדס קלייד שלטון (ג'רארד באטלר), כי אחד הרוצחים, קלרנס דארבי, לא יקבל עונש מוות כפי שקיווה ותחת זאת תתבצע עסקת טיעון, בה יפליל דארבי את שותפו לפשע, רופרט איימס ודארבי יקבל עונש מופחת.
שלטון מתחנן בפני התובע ניק רייס (ג'יימי פוקס), לוותר על העסקה ולדרוש עונש מוות עבור שני הרוצחים, אך רייס, ברצונו לשמור על אחוזי ההרשעות הגבוה שלו, מסביר לשלטון כי הראיות חלשות מכדי שיוכלו להשיג הפללה ועונש.
עסקת הטיעון נחתמת, ושלטון הרואה כיצד רייס לוחץ את ידו של דארבי לאחר חתימת העסקה, מרגיש נבגד.
עשר שנים לאחר מכן, איימס מוצא להורג בזריקת רעל.
בשל תקלה בהרכבה הכימי של הזריקה, שסיבתה לא מובנת, במקום מיתה מהירה הוא מת לאחר ייסורים.
המשטרה חושדת שקלרנס דארבי טיפל בהרכב הכימי של הזריקה, ודארבי מקבל הודעה טלפונית מאיש מסתורי המזהיר אותו מפני השוטרים המתקרבים אל ביתו, האלמוני מורה לדארבי לרוץ לכיוון מחסן נטוש שם מחכה לו מכונית כשבתוכה שוטר חסר הכרה, אך לאחר שדארבי נמלט במכונית, מתגלה השוטר כקלייד שלטון בעצמו.
שלטון מבתר את דארבי בעודו בחיים ולבסוף הורגו בייסורים.
המשטרה מוצאת את שרידיו של דארבי במחסן נטוש השייך לשלטון, והיא עוצרת את שלטון שלא מגלה התנגדות.
התובע ניק רייס מגיע לתא המעצר על מנת לחקור את שלטון.
הוא מברך את שלטון על הריגת דארבי ואומר לו ש"העולם טוב יותר בלעדיו".
לאחר מכן שלטון כביכול מודה ברצח ורייס קם לצאת, אך שלטון חוזר שנית על ההצהרה שלו ומראה כי היא מנוסחת בזהירות וכי הוא לא הודה למעשה ברצח.
שלטון מבטיח לרייס כי הוא יודה באשמה בתמורה למזרן נוח שיובא לתא המעצר שלו.
לאחר שרייס רואה כי אכן אין ראיות ברורות הקושרים את שלטון לרצח, הוא נאלץ להסכים לעסקה שמציע שלטון.
שלטון צועק ומקלל את השופטת, מואשם בביזיון בית המשפט ובקשת השחרור בערבות נדחית.
רייס מספק לשלטון את המזרן שביקש, ומקבל בתמורה את הודאתו של שלטון באשמת רציחתם של דארבי ואיימס.
שלטון מבקש מרייס שיביא לו לתא ארוחה יקרה בדיוק בשעה 1, ובתמורה הוא יגלה לו היכן נמצא מי שהיה עורך הדין של דארבי, ביל ריינולדס (ריצ'רד פורטנאו).
שלטון מקבל את ארוחת הצהריים כ-8 דקות מאוחר יותר ואז נותן לרייס את מיקומו של ריינולדס.
רייס וצוות החיפוש מגיעים למקום ומגלים כי הם איחרו בדיוק ב-8 דקות בהן נגמר החמצן לריינולדס והוא מת.
באותו הזמן רוצח שלטון את חברו לתא המעצר ומועבר לבידוד.
פרקליט המחוז ג'ונאס קאנטרל (ברוס מק'גיל) לוקח את רייס פגישה עם איש CIA (מייקל קלי) שעבד עם שלטון.
האיש מספר להם כי שלטון מומחה בייצור אמצעים קינטיים להריגה מרחוק, והיה הטוב ביותר בתחום, עד כדי כך ש"אם שלטון רוצה שתמות - אתה מת".
לשאלתם כיצד ניתן לעצור בעד שלטון, האיש עונה: "היכנס לתא שלו ותקע לו כדור בראש".
רייס וקאנטרל נלחצים מדבריו של איש ה-CIA ונפגשים עם השופטת ברץ' על מנת להגביל עוד יותר את צעדיו של שלטון גם במחיר הפרת זכויות האזרח שלו.
באמצע הפגישה עונה ברץ' לטלפון אשר מתפוצץ סמוך לראשה והורג אותה.
רייס נפגש עם שלטון שמסביר לו כי רצח השופטת הוא אינו נקמה אלא בא להראות את כישלונו של בית המשפט, אחר כך הוא מאיים על רייס כי אם לא יבטל את כל האישומים נגדו וישחררו עד השעה 6 בבוקר הוא יהרוג את כל אנשי משרדו של התובע המחוזי.
לאחר שהשעה 6 עוברת ושלטון לא שוחרר, עוזב צוותו של רייס את הכלא.
כאשר המתמחה של רייס, שרה, נכנסת למכוניתה, מתפוצצת המכונית ושרה נהרגת ביחד עם עוד כמה מעובדי המשרד אשר גם מכוניותיהם מתפוצות.
רייס מגיע למסקנה כי לשלטון יש שותף מחוץ לכלא.
במהלך לווייתה של שרה, מתפוצצת מכוניתו של פרקליט המחוז קאנטרל, והוא נהרג.
רייס מוזמן לפגישה עם ראש העיר אייפריל הנרי (ויולה דייוויס), המביעה את כעסה על כך שקלייד שלטון עדיין נמצא בעיר, לאחר הפגישה מכריזה ראש העיר על מצב חירום בעיר.
רייס מגלה במסמכים ישנים של שלטון כי בבעלותו מוסך ישן בסמוך לכלא.
הוא פורץ למוסך על מנת לערוך בו חיפוש, ומגלה שם ירידה למנהרה תת-קרקעית המובילה אל כל תא ותא בצינוק שבכלא.
רייס מבין כיצד שלטון יוצא מכלאו על-מנת לבצע את הרציחות ומבין גם מדוע רצח שלטון את האסיר בתאו על מנת שיועבר לבידוד.
הוא הולך במנהרה וכשהוא מגיע לתאו המבודד של שלטון הוא מגלה כי התא ריק.
בין מסמכיו הישנים של שלטון מוצא רייס אישור כניסה לבניין העירייה.
הוא מגיע לבניין ומגלה כי שלטון, מחופש למנקה, החביא פצצה המופעלת על ידי טלפון נייד בבניין, על מנת להרוג את ראש העיר ואת ראשי שירותי החירום בעת פגישתם בבניין.
רייס מעביר את הפצצה אל מתחת למיטתו שבתאו של שלטון, הוא מגיע לתא ונפגש עם שלטון שמציע לו עסקה נוספת.
רייס מסרב באומרו כי הוא "כבר לא עושה עסקאות עם רוצחים" (מקור כעסו של שלטון).
רייס אומר לשלטון כי אם יפוצץ את הפצצה "זה ילווה אותו עד רגעו האחרון".
שלטון שוקל מספר רגעים ולבסוף מתקשר למספר שמפעיל את הפצצה.
רייס אומר לו שוב כי "זה ילווה אותך עד הרגע האחרון שלך, דבר שיקרה עוד 25 שניות".
הוא יוצא מהתא ונועלו, ושלטון, שמבין שהפצצה מוחבאת בתאו, מתיישב, וברגעיו האחרונים הוא מסתכל בצמיד שהכינה בתו לפני מותה.
הסרט מסתיים כשרייס צופה יחד עם אשתו בהופעה של בתו המנגנת בצ'לו.
ג'יימי פוקס - ניק רייס
ג'רארד באטלר - קלייד שלטון
ויולה דייוויס - ראש העיר אייפריל הנרי
ברוס מק'גיל - ג'ונאס קנטראל
לסלי ביב - שרה לואל, המתמחה של רייס
קולם מיני - הבלש דאנינגן
רג'ינה הול - קלי רייס
מייקל קלי - איש ה-CIA
מייקל אירבי - הבלש גרזה
רוג'ר בארט - ברינגהאם בריאן
צילומי הסרט החלו בינואר 2009, והוא צולם באזור פילדלפיה, בין השאר בכלא הישן ברומדוז.
באטלר וחברת ההפקה שלו היו מפיקי הסרט.
במשך שנתיים של תכנון תכנן באטלר לשחק את ניק רייס, אך לבסוף הוא חשב שיהיה מעניין לשחק את קלייד שלטון.
הוא שאל את ג'יימי פוקס האם יסכים להחליף בין התפקידים.
פוקס הסכים באומרו כי "אהבתי את ביצועיו ב-300, חשבתי כצופה, שהייתי רוצה לראותו הורג אנשים בסרט".
הפסקול ל"אזרח שומר חוק" הולחן על ידי בריאן טיילר אשר ביצע אותו בעזרת תזמורת של 52 נגנים.
הסרט משתמש בשיר "Eminence Front" של להקת "The Who" המושמע באייפוד בזמן שקלייד שלטון אוכל את הסטייק בתאו בכלא.
הסרט יצא לאקרנים ב-16 באוקטובר 2009, הקרנת הבכורה התקיימה ב-15 באוקטובר במתחם Cineworld בגלאזגו, עיר הולדתו של ג'רארד באטלר.
הסרט קיבל ביקורות שליליות ברובן.
אתר "Rotten Tomatoes" דיווח כי כ-25 אחוזים מהמבקרים נתנו ביקורות חיוביות (מבוסס על 131 ביקורות).
הסרט הכניס בשבוע הראשון לצאתו כ-21,039,502 דולר, מה שממקם אותו במקום השני לשנת 2009, אחרי ארץ יצורי הפרא, בסך הכל הכניס הסרט 114,114,589 דולר.
כמו כן הסרט דורג רבות על ידי הצופים, באתרי אינטרנט שונים.
רוג'ר איברט נתן לסרט דירוג של שלושה כוכבים מתוך ארבעה.
ב-21 במאי 2022 פורסם שסרט המשך נמצא בפיתוח.
עוד נמסר, שקורט וימר ישוב לכתוב את התסריט, ואילו ג'רארד באטלר, יחד עם שותפו אלן סיגל, וכן לוקאס פוסטר , יחזרו לשמש כמפיקים.