tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ללא אצטדיון משלה, הקבוצה שיחקה את משחקיה הראשונים במגרשים שונים באתונה.
הנשיא הראשון של א.א.ק, קונסטנטינוס ספאנודיס (1871–1941), עיתונאי וחברו של ראש הממשלה היווני דאז, אלפתריוס וניזלוס, עתר לממשלה להקצות אדמה להקמת מגרש ספורט.
ב-1926 נתרמה אדמה בפרבר האתונאי פילדלפיה החדשה, שהייתה מיועדת במקור לשיכון פליטים, לטובת מתחם אימונים למהגרים.
א.א.ק החלה להשתמש בשטח זה לאימוניה באופן לא רשמי, ובשנת 1930 המגרש הוחכר לקבוצה.
בהמשך אישר וניזלוס את התוכניות לבניית אצטדיון חדש לקבוצה, אצטדיון ניקוס גומאס ששירת את המועדון ב-70 השנים הבאות.
המשחק הביתי הראשון התקיים בנובמבר 1930, והיה משחק ראווה נגד אולימפיאקוס אשר הסתיים בתיקו 2–2.
בשנת 1928 פרצה מחלוקת בין פנאתינאיקוס, אולימפיאקוס וא.א.ק לבין התאחדות הכדורגל היוונית שרק הוקמה, כאשר המועדונים החליטו לפרוץ מעבר לגבולות אתונה ויצרו את "ברית POK" (ראשי התיבות של הקבוצות, כאשר האות K מסמלת את המילה קונסטנטינופול בשמה של א.א.ק.), והחלו לארח באופן עצמאי קבוצות מחוץ לאתונה למשחקי ידידות.
בעקבות המחלוקת לא השתתפו שלוש הקבוצות בעונה הראשונה של הליגה היוונית שיצאה לדרך, ובשנת 1929 הסתיימו הדיונים וקבוצות אתונה הוכנסו לליגה היוונית.
בשנת 1932 זכתה א.א.ק לראשונה בגביע היווני, עת ניצחה בגמר 5–3 את קבוצת אריס סלוניקי.
הקבוצה התפארה בכוכבים כגון קוסטאס נגרפונטיס הוותיק שהיה שחקן באחד המועדונים המקוריים בקונסטנטינופול, קלינטיס מרופולוס, תריפון צנטיס, מיכאליס דלאביניאס, גיורגוס מגריאס וספירוס סקלאבונוס.
הקבוצה המשיכה להצליח לאורך שנות ה-30, כשהשיא היה אליפות ראשונה ודאבל בשנת 1939. תחת אימונו של שחקנה לשעבר, קוסטאס נגרפונטיס, זכתה הקבוצה באליפות שנייה בשנת 1940. העונה שלאחר מכן נפסקה עם תחילת מלחמת איטליה–יוון, ובעקבות הפלישה הנאצית ליוון נערכו רק אליפויות מחוזיות עד תום מלחמת העולם השנייה ב-1945.
בהדרכתו של המאמן האנגלי, ג'ק בבי, ובהנהגת השחקנים הוותיקים, מרופולוס, צנטיס, דלאביניאס ומגריאס, ובחיזוקם של קוסטאס פוליס, גיורגוס גוליוס ופאבלוס אמנואלידיס, זכתה א.א.ק.
בגביע בשנת 1949 (ניצחון 2–1 על פנאתינאיקוס) ובשנת 1950 (ניצחון 4–0 על אריס סלוניקי).
הקבוצה אף ניצחה באליפויות מחוז אתונה בשנת 1950 ובשנת 1952, אבל משחקי הפלייאוף הארציים לא שוחקו עקב זימונם של שחקנים רבים בקבוצה למחנה האימונים של הנבחרת הלאומית.
בתחילת שנות ה-50 החלו את דרכם בקבוצה הכוכבים של הדור הבא, ג'יאניס קנאקיס, אנדראס סטאמטיאדיס והשוער סטליוס סרפידיס.
ביחד עם פוליס ואמנואלידיס הוותיקים זכתה הקבוצה בגביע של שנת 1956, לאחר ניצחון 2–1 על אולימפיאקוס במשחק הגמר.
בשנת 1957 הצטרף לקבוצה אחד החלוצים הטובים ביותר באותו עידן, קוסטאס נסטורידיס שעבר מפאניוניוס לאחר שנה של הסגר מאז עזב את קבוצתו הקודמת מכיוון שלא הושג הסכם העברה בין המועדונים.
בשנים 1958 ו-1959 סיים נסטורידיס כמלך השערים של הליגה, אך הקבוצה לא זכתה בתארים וסיימה פעמיים ברציפות במקום השני אחרי אולימפיאקוס.
את הקבוצה אימן באותה עונה ג'נו קסאקנאדי והובילו אותה נסטורידיס ופאפיואנו יחד עם הוותיקים סרפידיס וסטאמטיאדיס והצעירים אלקוס סופיאנידיס, סטאליוס סקבופילאקאס, גיורגוס פטרידיס, מאנוליס קנלופולוס ומילטוס פאפאפוסטולו.
הקבוצה המשיכה בהצלחות עם זכייה בגביע בשנים 1964 ו-1966, ובשנת 1968 זכתה באליפות נוספת לאחר שובו של קסאקאנדי לעמדת המאמן ובזכות שחקנים מוכשרים כגון קוסטאס ניקולאידיס, גיורגוס קראפסקוס ואנדראס פאפמנואיל.
לקבוצה היוונית הראשונה שמגיעה לרבע גמר גביע אירופה לאלופות, תחת הדרכתו של המאמן היוגוסלבי ברנקו סטנקוביץ', וברבע הגמר הודחה על ידי הקבוצה הצ'כוסלובקית ספרטק טרנבה.
לאחר הצטרפותם של אפוסטולוס טוסקאס והשוער סטליוס קונסטאנטינידיס זכתה הקבוצה באליפות נוספת ב-1971.
פאפיואנו מונה לקפטן הקבוצה, ובעונת 1976/1977 הפכה א.א.ק.
לקבוצה היוונית הראשונה שהעפילה לחצי גמר גביע אופ"א, לאחר שהדיחה את דינמו מוסקבה, דרבי קאונטי, הכוכב האדום בלגרד וקווינס פארק ריינג'רס.
בחצי הגמר הפסידה הקבוצה ליובנטוס, שזכתה בגביע אופ"א בתום העונה.
באותה תקופה צורף לקבוצה החלוץ תומאס מארבוס מפאניוניוס, מלך שערי הליגה היוונית בכל הזמנים, ויחד עם באייביץ' יצר חוליית התקפה חזקה.
מארבוס היה מלך שערי הליגה פעמיים ברציפות כאשר זכתה הקבוצה בדאבל ב-1978 ובאליפות נוספת ב-1979.
עם נשיא חדש, מיקאליס ארקאדיס, ותחת הדרכתו של המאמן הלמוט סנקוביץ', זכתה א.א.ק.
בגביע היווני בשנת 1983, לאחר ניצחון 2–0 על פאוק סלוניקי במשחק הגמר שהתקיים באצטדיון האולימפי החדש באתונה, משערים של מארבוס והקפטן ואנגליס ולאצ'וס.
גם המשיכה להיאבק על האליפות, שהגיעה בסופו של דבר בשנת 1989. תחת הדרכתו של שחקנה לשעבר דושאן באייביץ', לאחר ניצחון 1–0 על אולימפיאקוס במשחק המכריע של העונה שנערך באצטדיון האולימפי.
טאקיס קראגיוזופולוס הבקיע את שער הניצחון והוביל את הקבוצה לאליפות ראשונה בעשור זה.
בתחילת העונה הבאה זכתה הקבוצה גם בסופרקאפ, לאחר שניצחה בפנדלים את פנאתינאיקוס.
בעקבות הזכייה באליפות בנתה א.א.ק.
את אחת הקבוצות הטובות ביותר בהיסטוריה שלה, בהנהגתו של סטליוס מנולאס ובכיכובם של טוני סאבבסקי, דניאל באטיסטה, ואיוס קאראגיאניס, ואסיליס דימיטריאדיס, גיורגוס סאווידיס, אלכוס אלכסנדריס ורפיק סבנדזוביץ'.
ב-1990 זכתה הקבוצה בגביע הליגה היחיד ששוחק ביוון, לאחר שניצחה את 3–2 אולימפיאקוס במשחק הגמר, ולאחר מכן זכתה בשלוש אליפויות רצופות (1991, 1992, 1993).
לקבוצה היוונית הראשונה שהעפילה לשלב הבתים של ליגת האלופות, לאחר שהדיחה בסיבוב המוקדם את גלאזגו ריינג'רס.
הוגרלה לבית שכלל גם את אייאקס ומילאן, שתי הקבוצה שהגיעו בסופו של דבר לגמר בתום העונה, וסיימה במקום האחרון בבית אחרי קזינו זלצבורג שסיימה במקום השלישי.
בגביע העשירי שלה, לאחר שניצחה 7–1 את אפולון סמירניס במשחק הגמר.
בסוף השנה מונה למאמן פטרוס ראבוסיס, שחקן העבר של הקבוצה, והוביל את הקבוצה לזכייה שנייה בסופר קאפ לאחר ניצחון על פנאתינייקוס בפנדלים.
כמו כן הוא הוביל את הקבוצה לגביע שני ברציפות בשנת 1997, שוב בזכות ניצחון בפנדלים על פנאתינייקוס.
הקבוצה החתימה שחקנים מוכשרים כגון דמיס ניקולאידיס, קריסטוס קוסטיס, ואסיליוס ציארטאס, קריסטוס מאלדניס, אנדראס זיקוס ומיקאליס קאסאפיס, והגיעה פעמיים ברציפות לרבע גמר גביע אירופה למחזיקות גביע.
בעונת 1996/1997 הדיחה בשמינית הגמר את אולימפיה ליובליאנה והודחה על ידי פריז סן-ז'רמן, ובעונת 1997/1998 הדיחה את שטורם גראץ והודחה על ידי לוקומוטיב מוסקבה.
בשנת 1999 ארגן נשיא המועדון לשעבר, דימיטריס מליסאנידיס, משחק ידידות נגד פרטיזן בלגרד בבלגרד, במחווה של סולידריות ומחאה נגד הפגזות נאט"ו בסרביה, ושחקני ואנשי הקבוצה הפרו את האמברגו הבינלאומי ונסעו לבלגרד.
המשחק הסתיים בתיקו 1–1 לאחר 60 דקות, מכיוון שהאוהדים הסרבים פרצו למגרש להודות לשחקנים.
בגביע ה-12 תחת הדרכתו של המאמן ג'יאניס פאתיקאקיס, לאחר ניצחון 3–0 על איוניקוס במשחק הגמר משערים של דמיס ניקולאידיס, מילן פטקוב וקריסטוס מאלדניס.
ניקולאידיס קיבל מאוחר יותר את פרס המשחק ההוגן של פיפ"א מכיוון שדיווח לשופט ששער שכבש הובקע ביד, וגרם לפסילתו.
במקום השני כאשר רק הפרש שערים טוב יותר העניק את האליפות לאולימפיאקוס, אך בגמר הגביע ניצחה א.א.ק.
3–0 את אולימפיאקוס וזכתה בגביע ה-13 של המועדון.
בקיץ 2002 מונה שוב דושאן באייביץ' למאמן הקבוצה, ותחתיו הגיעה הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות בעונת 2002/2003, לאחר שהדיחה את אפואל ניקוסיה.
בשלב הבתים הוציאה הקבוצה תיקו בכל ששת המשחקים, מול רומא, ריאל מדריד וראסינג גנק, סיימה במקום השלישי בבית עם שש נקודות והמשיכה לגביע אופ"א, שם הדיחה את מכבי חיפה אך בשמינית הגמר הודחה על ידי מאלגה.
בעונת 2003/2004 הגיעה שוב לשלב הבתים של ליגת האלופות והוגרלה לבית שכלל את מונקו, דפורטיבו לה קורוניה ופ.ס.וו.
איינדהובן, וסיימה במקום האחרון בבית.
לקבוצה הצטרפו ניקולאס לימפרופולוס ויואניס אוקאס, ואצטדיונה הביתי של הקבוצה נסגר לאחר שנפגע ברעידת אדמה שפקדה את אתונה ב-1999. הקפטן ניקולאידיס שוחרר עקב בעיות כלכליות, ובאייביץ' נאלץ להתפטר בשנת 2004 לאחר שהאוהדים מחו נגדו.
הקבוצה הגיעה למצב של פשיטת רגל, והפסידה את כל כוכבי יורו 2004 לקבוצות אירופאיות אחרות.
בשנת 2004 עמד דמיס ניקולאידיס בראשה של קבוצת אנשי עסקים שרכשה את המועדון והפך לנשיא המועדון.
ובעזרת האוהדים החל לייצב את המצבה הכלכלי של הקבוצה והצליח לבטל את החובות מול הנושים הרבים.
לאר מכן החל ניקולאידיס בהחזרת השחקנים שכיכבו בקבוצה בעבר, ומינה את שחקנה לשעבר של הקבוצה, איליה איביץ' למנהל הטכני ואת פרננדו סנטוש למאמן.
כתוצאה מכך מכרה הקבוצה כמות שיא של מנויים, למעלה מ-17,000 אלף.
בעונת הגיעה הקבוצה לגמר הגביע, בו הפסידה 0–3 לאולימפיאקוס, וסיימה את העונה במקום השני בליגה.
בעונת 2006/2007, תחת הדרכתו של המאמן הספרדי לורנס סרה פרר, הגיעה הקבוצה לשלב הבתים של ליגת האלופות לאחר שהדיחה את הארטס, והוגרלה לבית שכלל את מילאן, ליל ואנדרלכט.
צברה 8 נקודות, סיימה במקום השלישי והמשיכה לגביע אופ"א, שם הודחה על ידי פריז סן-ז'רמן.
לקראת עונת החתימה הקבוצה את הכוכב הברזילאי ריבאלדו מאולימפיאקוס, והודחה במוקדמות ליגת האלופות על ידי סביליה.
בגביע אופ"א עברה את שלב הבתים והודחה על ידי חטאפה בשלב 32 האחרונות.
בליגה סיימה במקום השני בפעם השנייה ברציפות, ובנובמבר 2008 מונה דושאן באייביץ' למאמן הקבוצה בפעם השלישית.
בתום עונת הגיעה הקבוצה לגמר הגביע היווני, בו הפסידה לאוליפיאקוס 14–15 בפנדלים.
בעונת 2010/2011 הגיעה הקבוצה לראשונה לשלב הבתים של הליגה האירופית, וסיימה במקום השלישי בבית.
במהלך העונה הוחלף המאמן באייביץ' במנואל חימנז, ובסופה זכתה הקבוצה בגביע היווני לאחר ניצחון 3–0 על אטרומיטוס במשחק הגמר.
אתונה לליגת המשנה לראשונה בתולדותיה, לאחר שסיימה במקום הלפני אחרון בטבלה, ובנוסף שלוש נקודות הורדו ממאזנה בעקבות התפרעות אוהדים במשחק מול פנאתינייקוס.
בעקבות מצב המועדון החליטה ההנהלה לא להתמודד בליגה מקצוענית בעונה הבאה ולרדת מרצון לליגה השלישית, על מנת לבנות את הקבוצה מחדש.
בעונת סיימה במקום הראשון בליגה השלישית ללא הפסד, ובעונת סיימה במקום הראשון בליגה השנייה ללא הפסד, וחזרה לליגה הבכירה.
בעונת סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה, וזכתה בגביע לאחר ניצחון 2–1 על אולימפיאקוס במשחק הגמר.
ובעונת 2016/2017 הודחה במוקדמות הליגה האירופית על ידי סנט אטיין.
בעונת 2017/2018 הודחה במוקדמות ליגת האלופות על ידי צסק"א מוסקבה ולאחר מכן העפילה לשלב 32 האחרונות בליגה האירופית והודחה על ידי דינמו קייב.
בתום העונה זכתה באליפות ה-12 בתולדותיה, 24 שנים אחרי האליפות הקודמת, והייתה קרובה לזכייה בדאבל אך בגמר הגביע הפסידה 0–2 לפאוק סלוניקי.
בעונת 2018/2019 העפילה הקבוצה לשלב הבתים בליגת האלופות, אך סיימה במקום האחרון בבית שכלל את באיירן מינכן, אייאקס ובנפיקה, לאחר שהפסידה בכל ששת משחקיה.
בליגה סיימה הקבוצה את העונה במקום השלישי בטבלה, ובגמר הגביע הפסידה בפעם השנייה ברציפות לפאוק סלוניקי שזכתה בדאבל.
בעונת 2019/2020 מונה מאסימו קאררה האיטלקי למאמן הקבוצה, שהוליך אותה לסגנות הליגה היוונית ולגמר הגביע היווני.
הוא עיט דו ראשי על רקע צהוב.
הסמל נוצר על ידי הפליטים היוונים מקונסטנטינופול שהגיעו לאתונה בחילופי האוכלוסין ההמוניים בעקבות מלחמת יוון–טורקיה והקימו את המועדון ב-1924. הסמל והצבעים נבחרו כתזכורת למולדת האבודה.
העיט הדו-ראשי מופיע בסמל הכנסייה היוונית-אורתודוקסית שבסיסה בקונסטנטינופול, והוא מסמל עבור הפליטים את האימפריה הביזנטית.
היא ביגוד צהוב במשחקים, וביגוד שחור בנסיעות.
בליגה היוונית אין תלבושות חוץ מיוחדות, אלא אם יש התנגשות בין הצבעים, וגם אז קבוצת הבית היא זו שמשנה את הביגוד.
יש שלושה סטים, כאשר השלישי הוא סט ביגוד כחול למקרה שהיא מארחת קבוצה עם תלבושת צהובה.
אצטדיון ניקוס גומאס שימש כמגרשה הביתי של א.א.ק.
לאחר הריסת האצטדיון עברה הקבוצה לשחק באצטדיון האולימפי שקרוי על שם ספירידון לואיס, ובו 70,000 מקומות.
האצטדיון, שממוקם בפרבר מארוסי שבצפון אתונה, נחשב לאחד ממתחמי תחרויות האתלטיקה באירופה.
האצטדיון עוצב בשנת 1979 ונחנך בשנת 1982.
בשנת 2007 נחתם חוזה בין ממשלת יוון לבין א.א.ק.
על בניית אצטדיון בין 50,000 מקומות בפרבר אנו ליוסיה ושיקרא "היכל א.א.ק", אך התוכנית בוטלה לאחר פשיטת הרגל של המועדון.
לאחר שהקבוצה נרכשה מחדש בשנת 2013 החלה בניית האצטדיון החדש במיקום בו שכן אצטדיון ניקוס גומאס בפרבר נאה פילדלפיה.
האצטדיון, אשר נקרא אצטדיון איה סופיה, נחנך באוקטובר 2022 ומכיל 31,800 מקומות ישיבה.
אתונה מגיעים מהפליטים היוונים שהיגרו לאתונה מקונסטנטינופול בעקבות חילופי האוכלוסין ההמוניים במהלך מלחמת יוון–טורקיה.
אוהדי הקבוצה מזוהים ברובם עם השמאל הפוליטי, ובשל כך יש למחנות האוהדים של הקבוצה חיבור אידאולוגי עם אוהדי הקבוצות אולימפיק מרסיי מצרפת וליבורנו מאיטליה, כמו גם עם הקבוצה הגרמנית סנט פאולי.
לקבוצה יש גם שני מחנות אוהדים בארצות הברית, האחד באסטוריה שבקווינס, ניו יורק, השכונה בעלת האוכלוסייה היוונית הגדולה ביותר באמריקה, והשני בדטרויט שבמישיגן.
בדטרויט אף קיימת קבוצה בשם "מועדון כדורגל א.א.ק." שמשחקת בליגה המקומית.
היריבה הגדולה ביותר של א.א.ק.
אתונה היא פנאתינאיקוס, והמשחק ביניהם מכונה "הדרבי של אתונה".
מלבד התחרות על הבכורה הספורטיבית בעיר, שורשי היריבות נעוצים בהבדלים המעמדיים בין אוהדי הקבוצות, שכן רוב אוהדי א.א.ק.
בשנותיה הראשונות היו מהגרים, ואילו אוהדי פנאתינייקוס השתייכו ברובם למעמד הגבוה באתונה.
יריבה נוספת של המועדון היא אולימפיאקוס מפיראוס, הקבוצה המעוטרת ביותר ביוון, ועמה היריבות ספורטיבית בעיקרה, אך התגברה בעקבות מעברו של אחד הסמלים הגדולים של א.א.ק.
דושאן באייביץ', שחקן ומאמן הקבוצה בעבר, לתפקיד מאמן אולימפיאקוס בשנת 1996, וכן בעקבות הזכייה השנויה במחלוקת של אולימפיאקוס באליפות בעונת 2007/2008, שהוכרעה לאחר שהוענק לאולימפיאקוס ניצחון טכני במשחק בו הפסידה, מכיוון שהקבוצה היריבה שיתפה שחקן שלא כחוק.
אתונה לפאוק סלוניקי מכונים "דרבי העיטים הדו-ראשיים", מכיוון שלשתי הקבוצה עיט דו-ראשי בסמל המועדון.
בניגוד למשחקי דרבי שמבוססים על הבדלים תרבותיים בין מחנות אוהדים, דרבי זה הוא ידידותי באופיו, מכיוון ששתי הקבוצות מייצגות את קהילת המהגרים מקונסטנטינופול, אשר חלקם התיישבו באתונה וחלקם בסלוניקי.
היריבות מבוססת בעיקרה על התחרות בין אתונה לסלוניקי, אך רבים מאוהדי שתי הקבוצות מגדירים את היריבה כ"קבוצה השנייה" שלהם.
הקבוצה היחידה שסיימה את כל ששת המשחקים בשלב הבתים של ליגת האלופות בתיקו (2002/2003)
הקבוצה היוונית היחידה שסיימה את שלב הבתים בליגת האלופות ללא הפסד (2002/2003)
הקבוצה היוונית היחידה שהגיעה לחצי גמר גביע אופ"א (1976/1977)
שיא קהל במשחק אחד: נגד פנאתינאיקוס באצטדיון האולימפי, 23 במאי 1986: 74,500 צופים
שחקן הרכש היקר ביותר: קרלוס גמארה מפלמנגו, 5 מיליון אירו בעונת 2001/2002
השחקן שנמכר בסכום הגבוה ביותר: סוקראטיס פאפאסטאטופולוס לגנואה, 3.8 מיליון אירו בעונת 2008/2009
שיאן ההופעות בליגה: מימיס פאפאיואנו - 480
מלך השערים בליגה: מימיס פאפאיואנו - 234
שיאן ההופעות באירופה: מיכאליס קסאפיס - 66
מלך השערים באירופה: דמיס ניקולאידיס - 26
קוסטאס נסטורידיס: 1958–1963 (5 פעמים ברציפות, שיא יווני)
המנון הקבוצה נכתב על ידי סטאליוס קזנצידיס ושר אותו לראשונה חלוץ הקבוצה, מימיס פאפאיואנו.
יוונית עבריתבית ראשוןAEK, AEK, AEK
איחוד הנשרים קורעים את הרשתותפזמוןEmbros tis AEK palikaria
ניצחון, ניצחון, ניצחוןבית שניAEK, AEK, AEK
והשם שלך מביא פחד בריאל (מדריד)פזמוןAEK, AEK, AEKא.א.ק, א.א.ק, א.א.ק
לימסול , היא קבוצת כדורסל קפריסאית מהעיר לימסול, המשחקת בליגת העל הקפריסאית.
הקבוצה הוקמה בשנת 1966, כאחד מצוות המועדונים שייסדו את ליגת הכדורסל הקפריסאית.
היא הקבוצה עם הכי הרבה זכיות באליפות הליגה.
יריבתה העירונית היא קבוצת אפולון לימסול.
החל מעונת 1994/95 משתתפת במפעלים אירופאים.
בעונת 2003/04 הודחה על ידי הפועל תל אביב בשמינית גמר היורופליג.
בעונות 2007/08, 2008/09 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר היורוצ'לנג', אך הודחה על ידי קבוצות דקסיה מונס-אנו ולה פורטזה בולוניה בהתאמה.
לִימָסוֹל הוא מועדון כדורגל קפריסאי המשחק בליגת העל הקפריסאית.
המועדון נחשב למועדון הרביעי בגודלו בקפריסין עם 6 אליפויות (האחרונה ב-2012) ו-7 גביעים (האחרון ב-2019).
אצטדיון הבית של המועדון הוא אצטדיון טסיריון בלימסול, שמכיל 13,331 מקומות ישיבה.
המועדון נוסד ב-4 באוקטובר 1930 על ידי סטאברוס פיטאס.
ב-6 בינואר 1931 רשם המועדון את משחקו הראשון בהיסטוריה נגד PSC, המשחק הסתיים בניצחון של א.א.ל.
1-6. בשנת 1939 זכה המועדון בתואר הראשון שלו הגביע הקפריסאי.
בשנת 1941 זכתה א.א.ל באליפות הראשונה שלה.
באליפות הראשונה שלה לאחר 44 שנים.
בעונת השתתף המועדון לראשונה בתולדתיו במפעל אירופי גביע אירופה לאלופות, אך הודח בסיבוב הראשון על ידי ריאל מדריד כאשר ריאל ניצחה 0–6 בשני המשחקים.
בעונת העפיל המועדון לראשונה בתולדותיו לשלב הבתים של הליגה האירופית לאחר שהודח מהסיבוב הפלייאוף של מוקדמות ליגת האלופות על ידי אנדרלכט והוגרל לבית עם: מרסיי, פנרבחצ'ה ובורוסיה מנשנגלדבך.
לימסול סיימה במקום האחרון עם 4 נקודות והודחה מהטורניר.
בעונת סיימה את הליגה במקום השביעי.
אֶריק רַנדוֹל שנברג במחוז לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית) הוא עורך דין וגנאלוג יהודי-אמריקאי המתמחה בתיקים הנוגעים להשבת רכוש יהודי גזול, בעיקר על ידי המשטר הנאצי בתקופת השואה.
שנברג התפרסם בתביעתה של מריה אלטמן להשבת ציורים של גוסטב קלימט מידי ממשלת אוסטריה לבעלותה המלאה.
רנדול שנברג נולד בקליפורניה למשפחה יהודית ממוצא אוסטרי.
אביו רונאלד שנברג היה משפטן.
אימו ברברה היא בתו של המוזיקאי אריך צייזל.
מצד אביו הוא נכד למלחין ארנולד שנברג.
שנברג סיים לימודי תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת פרינסטון ב-1988. בתוך כך למד תקופה קצרה באוניברסיטה החופשית של ברלין.
ב-1991 קיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת דרום קליפורניה, והוא נמנה עם סגל המרצים בבית הספר למשפטים שלה.
שנברג שותף במשרד עורכי דין בוּריס ושנברג (Burris and Shoenberg LLP) שבסיסו בלוס אנג'לס, קליפורניה.
שנברג כיהן כנשיא מוזיאון השואה בלוס אנג'לס בשנים 2005–2015. הוא עוסק בחקר אילנות משפחה של יהודי מרכז אירופה ופועל בהתנדבות כאוצר באתר Geni.com.
שנברג חבר בוועד המנהל של JewishGen ומחבר ספרי הדרכה בנושא הגנאלוגיה של יהודי אוסטריה ושל יהודי צ'כיה.
שנברג מתגורר עם משפחתו בפרוור ברנטווד במערב לוס אנג'לס.
הוא שומר מצוות כדרך היהדות הקונסרבטיבית בארצות הברית.
בדפי GENi שבפיקוחו מוצגים בני משפחתו גם בשמותיהם העבריים.
אריק רנדול שנברג נקרא בשם רונן, אשתו פמלה נקראת גם פנינה, ולילדיהם הוענקו השמות דורית שושנה, נתן נחמן אברהם ויוסף סמואל.
אחיו נקרא ראובן ואחיותיו – מרגלית ומלכה.
שנברג נודע כמי שפעל להשבת הציורים של האמן גוסטב קלימט שנבזזו על ידי הנאצים ממשפחת באואר-בלוך ונותרו בחזקת ממשלת אוסטריה.
היורשת החוקית של הציורים הייתה מריה אלטמן והתביעה לבעלותה עליהם הוגשה מטעמהּ.
הליכי המשפט היו מסובכים ונתקלו בהתנגדות עזה של האוסטרים, אך שנברג צלח את המכשולים המשפטיים והמדיניים, וב-2006 ניתן פסק הדין לטובת מריה אלטמן.
לאחר השבתן, מכרה אלטמן את היצירות לגלריות שונות ברחבי ארצות הברית בסכום כולל של מאות מיליוני דולרים, וחלק מהכספים נתרמו להקמת מוזיאוני שואה בארצות הברית.
המערכה להשבת הציורים זכתה לסיקור תקשורתי, והיא מוכרת מהספר "האישה בזהב"
ומהסרט שנוצר בעקבותיו ב-2015. את דמותו של שנברג מגלם בסרט השחקן ראיין ריינולדס.
שנברג הסביר בהרצאותיו לציבור את גלגולי התביעה המשפטית להשבת הציורים, ותיאוריו אינם זהים לגמרי לאלה שהוצגו בסרט.
הצלחתו של שנברג במאבק המשפטי על השבת הציורים לבעליהם העְשירה אותו, שכן שכרו חוּשב לפי ערכן של היצירות בשוק.
כתב העת California Lawyer העניק לו ב-2007 תואר "פרקליט השנה".
לאחר המשפט, כיהן כנשיא מוזיאון השואה בלוס אנג'לס, ועסק בפעילויות פילנתרופיות שונות ובמחקרים גנאלוגיים.
בשנת 2023 יצא הסרט "פיורטה" בבימויו של מתיו מישורי.
הסרט עוסק במסעם של שנברג ובנו המתבגר ג'ואי במטרה לחקור את ההיסטוריה המשפחתית שלהם.
במקביל, שנברג עבד עם "אנו – מוזיאון העם היהודי" על אפליקציה בתחום הגנאלוגיה שנועדה לאפשר לכל מבקר לגלות את הקשרים המשפחתיים שלו ועד כמה הוא מקורב לאישים גדולים בעם היהודי.
ארקמפביל קורין אנטוני (במלאיאלם: എ.കെ.
ആന്റണി; נולד ב-28 בדצמבר 1940) הוא פוליטיקאי הודי שכיהן כראש השרים של קרלה וכשר ההגנה של הודו.
אנטוני נולד ב-28 בדצמבר 1940 בצ'רת'לה שבטרוונקור (היום בקרלה) למשפחה קתולית.
אנטוני קיבל תואר ראשון באומנות ובמשפטים, ובמהלך לימודיו היה מעורב בתנועת הסטודנטים של הקונגרס הלאומי ההודי בקרלה.
ב-1966 היה אנטוני לנשיא תנועת הנוער.
עם הפיצול בתנועת הקונגרס ב-1969, הצטרף אנטוני לקונגרס (R) בהובלת אינדירה גנדי.
ב-1970 נבחר אנטוני לראשונה לאספה המחוקקת של קרלה.
בבחירות שנערכו בקרלה במרץ 1977 נצחה מפלגת הקונגרס, וקנות' קרונקראן הושבע כראש השרים מטעמה, אך הוא נאלץ להתפטר עקב פרשיית רג'אן , בה עונה למוות פ.
רג'אן במהלך מצב החירום בהודו והאחריות נפלה על קנות', שכיהן כשר הפנים של קרלה באותה תקופה.
אנטוני נבחר להחליף אותו, וב-25 אפריל 1977 הושבע לראש השרים של קרלה.
בינואר 1978 התפצלה מפלגת הקונגרס בשאלת התמיכה באינדירה גנדי.
אנטוני חבר לקונגרס הלאומי ההודי (U) , פלג שהתנגד לאינדירה ונותר לכהן כראש השרים של קרלה עד אוקטובר 1978, אז התפטר כמחאה על החלטת ועדת הבחירות של הקונגרס להעניק את תמיכתה לאינדירה גנדי בבחירות ביניים.
ב-1993 נבחר אנטוני לרג'יה סבהה ושימש כשר לאספקה אזרחית למשך שנה ב-1994 בממשלת פ.
נרסימהה ראו, אך התפטר בעקבות שערורייה.
במרץ 1995 חזר אנטוני לכהן באספה המחוקקת של קרלה ולמשרת ראש השרים, שוב לאחר התפטרותו של קנות' קרונקראן , שהסתבך בפרשת שחיתות.
בבחירות בקרלה ב-1996 הפסידה מפלגת הקונגרס, ואנטוני היה למנהיג האופוזיציה.
בבחירות לאספה המחוקקת של קרלה ב-2001 ניצחה מפלגת הקונגרס בראשות אנטוני, והוא שב לכהן כראש השרים.
בעקבות הבחירות ללוק סבהה ב-2004, בהם לא זכתה הקונגרס במושב אחד בקרלה, נאלץ אנטוני להתפטר מתפקידו כראש השרים.
ב-2005 נבחר אנטוני בשנית לרג'יה סבהה, ובאוקטובר 2006 צורף לממשלת מאנמוהאן סינג כשר ההגנה.
הוא כיהן בתפקיד עד תום ממשלת סינג השנייה ב-2014, כשהוא אחד משרי ההגנה בעלי הכהונה הארוכה ביותר בהודו.
בבחירות לרג'יה סבהה באפריל 2022 הודיע אנטוני כי לא יתמודד לכהונה נוספת ברג'יה סבהה.
ב-17 במרץ 1985 נישא אנטוני לאליזבת', ולהם שני בנים.
נס ציונה היא אגודת ספורט ומועדון כדוריד ישראלי מהעיר נס ציונה, המתמודד בליגת העל בכדוריד.
הקבוצה נוסדה בשנת 1980 בעיר נס ציונה על ידי מני ויצמן ויוסי גבע.
הקבוצה נחשבה עד תחילת עונת כאחת מהקבוצות המובילות בענף; חלק משחקני הקבוצה שיחקו בנבחרת ישראל.
הקבוצה מטפחת מחלקת נוער מצליחה.
בעונות – סיימה הקבוצה כמדורגת רביעית בארץ, ובעונת סיימה הקבוצה את העונה כאשר היא מדורגת שלישית בארץ.
בעונת הידרדרה הקבוצה לתחתית הטבלה ולא התמודדה על האליפות בפלייאוף.
הקבוצה משחקת בתלבושת בצבעים כתום וכחול.
עד דצמבר 2013 שיחקה הקבוצה באולם צימרמן, אשר שנפתח ב-1987 והכיל כ-500 מקומות.
בעקבות קריסת הגג באולם בסופה חורפית הוחלט להרוס את האולם.
בעקבות זאת עברה הקבוצה לשחק בהיכל הספורט לב המושבה במשך כשלוש שנים.
באוקטובר 2016 נחנך בעיר היכל הספורט צימרמן החדש המכיל 420 מקומות, והקבוצה עברה לשחק בו.
ההיכל נבנה בעלות של כ-17 מיליון שקלים וכולל גם חדר כושר.
בעשור האחרון העפילה הקבוצה שלוש פעמים למעמד חצי גמר גביע המדינה, ובשנת 2018 הגיעה לגמר גביע השופטים, שם הפסידה לרמת השרון.
למועדון מחלקת נוער רחבה ופעילה, הנחשבת לאחת הבולטות בישראל.
קבוצות הנוער של נס ציונה מתחרות באופן קבוע בצמרת הליגות הצעירות וזוכות לעיתים קרובות בתארים ארציים.
המחלקה מתמקדת בפיתוח שחקנים צעירים מהעיר והסביבה, ורבים מבוגריה משתלבים בקבוצה הבוגרת ובליגות הבכירות בישראל.
בין השחקנים הבולטים שגדלו בא.כ נס ציונה ניתן למנות את ניבו לוי, אמיר לנגליב, ברק פריד, עמית כהן ואחרים.
א.כ נס ציונה מקיימת פעילויות קהילתיות שונות בעיר, ובהן שיתופי פעולה עם מוסדות חינוך ועמותות.
בשנים האחרונות פועל המועדון לשילוב ילדים עם צרכים מיוחדים בפעילויות האגודה ובמשחקים, במטרה לעודד הכלה ומעורבות חברתית.
המועדון מזוהה עם העיר נס ציונה ועם קהל האוהדים המקומי.
משחקי הבית באולם צימרמן מאופיינים באווירה משפחתית וקהילתית, המשקפת את הקשר ההדוק בין המועדון לתושבי העיר.
אַלְקְמָאר (בהולנדית: AZ Alkmaar, או בשמה המלא: Alkmaar Zaanstreek), מוכרת גם בראשי תיבות: AZ (מבוטא: אָה-זֵד), הוא מועדון כדורגל מהעיר אלקמאר שבהולנד.
מועדון הכדורגל נוסד בשנת 1967 בשם א.ז.
67, כתוצאה מאיחוד המועדונים "אלקמאר 54" ו"פ.צ.
מגרשה הביתי של הקבוצה הוא "AFAS Stadion" שמכיל 17,023 מקומות.
תחת המחויבות והנאמנות שהקדישו למועדון האחים הבעלים קיס וקלאס מולנאר, היה א.ז.
67 מועדון מצליח לקראת סוף שנות ה-70 ובתחילת העשור של שנות ה-80. ב-1981 זכה המועדון באליפות הולנד והגיע לגמר גביע אופ"א.
אחרי שהאחים מולנאר עזבו את המועדון החלה הקבוצה להידרדר.
ב-1988 ירדה אלקמאר לליגה השנייה בהולנד.
בסוף שנות ה-90 השקיע איש העסקים דירק שרינגה כספים רבים במועדון.
ההשקעה העצומה במועדון הובילה להחייאתו מחדש והחזרתו לצמרת הליגה ההולנדית הבכירה.
ב-1998 חזרה אה-זד לליגה הראשונה.
בעונת המועדון ערך הופעה מחודשת במסגרת גביע אופ"א, והגיע לשלב חצי הגמר, שם הודח על ידי ספורטינג ליסבון הפורטוגלית משער שספג בהארכה.
באותה עונה סיים המועדון במקום השלישי בליגה והבטיח את הופעתו בגביע אופ"א בעונה שלאחר מכן.
במאי 2009 הוכתרה אלקמאר בפעם השנייה בתולדותיה כאלופת ליגת העל ההולנדית בהנהגת מאמנה, לואי ואן חאל.
כמה חודשים לאחר מכן הופיעה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בליגת האלופות.
היא הוגרלה לאותו הבית עם סטנדרד ליאז' (בלגיה), אולימפיאקוס (יוון) וארסנל (אנגליה).
היא סיימה במקום האחרון בבית לאחר שהשיגה שלוש תוצאות תיקו.
אחת מהן הייתה במגרשה הביתי במשחק מול ארסנל ב-20 באוקטובר 2009, כאשר מנדס דה סילבה כבש את שער השוויון בתוספת הזמן.
בעונת הגיעה אלקמאר עד לשלב רבע גמר הליגה האירופית, שם הודחה על ידי ולנסיה הספרדית.
בדרכה לשם היא חלפה על פני אנדרלכט ואודינזה.
באותה עונה סיימה הקבוצה את הליגה המקומית במקום הרביעי, זאת לאחר שברוב שלבי העונה הוליכה את הטבלה.
בעונת זכתה הקבוצה בגביע ההולנדי אחרי שהדיחה בחצי הגמר את אייאקס (0–3) וניצחה בגמר את פ.ס.ו איינדהובן (1-2).
בעונת שיחקה הקבוצה בשלב הפלייאוף בליגה האירופית.
הקבוצה ניצחה את קבוצת אטרומיטוס מיוון ועלתה לשלב הבתים.
בשלב הבתים הוגרלה בבית עם הקבוצות פאוק סולניקי היוונית, מכבי חיפה הישראלית ושחטר קראגנדי הקזחית.
הקבוצה סיימה את הבית במקום הראשון והעפילה לשלב 32 האחרונות.
אחרי שחלפה על סלובן ליברץ' (צ'כיה) ועל אנז'י מחצ'קלה (רוסיה) פגשה הקבוצה בשלב רבע הגמר את בנפיקה ליסבון (פורטוגל) והודחה בתוצאה 0–3 בסיכום שני המשחקים.
את העונה סיימה במקום השמיני בליגה ולא הצליחה להעפיל לאירופה דרך הפלייאוף.
בגביע ההולנדי הודחה AZ בשלב חצי הגמר בתוצאה 0–1 לאייאקס.
באותה עונה המועדון שבר את שיא המשחקים לעונה, עם 58 משחקים רשמיים.
את עונת סיימה הקבוצה במקום ה-3 בליגה אחרי שחלפה במחזורי הסיום על פיינורד וויטסה ארנהיים.
בגביע ההולנדי הודחה הקבוצה בשלב רבע הגמר אחרי הפסד 0–3 ל-טוונטה אנסחדה.
המיקום בטבלה העניק לקבוצה את הכרטיס למוקדמות הליגה האירופית.
בעונת סיימה הקבוצה אחרונה בביתה בליגה האירופית והודחה מהטורניר.
את אותה העונה סיימה הקבוצה במקום הרביעי בליגה.
במסגרת הגביע המקומי היא הודחה בחצי הגמר אחרי הפסד 1–3 ל-פיינורד.
בעונת השתתפה הקבוצה שוב בשלב הבתים של הליגה האירופית.
היא הוגרלה בבית עם הקבוצות זניט סנקט פטרבורג הרוסית, מכבי תל אביב הישראלית ודונדאלק האירית.
הקבוצה סיימה את הבית במקום השני והעפילה לשלב 32 האחרונות בו הודחה על ידי ליון הצרפתית.
את הליגה סיימה הקבוצה במקום השישי ולא הצליחה להעפיל שוב לליגה האירופית.
באותה עונה הגיעה הקבוצה מצפון הולנד לגמר הגביע ההולנדי בו הפסידה 0–2 לויטסה ארנהם.
בעונת הקבוצה סיימה במקום השלישי בטבלה עם 22 ניצחונות ובכך הבטיחה הופעה נוספת בליגה האירופית.
כמו בעונה שקדמה לה, הקבוצה הצליחה להעפיל שוב אל גמר הגביע ההולנדי אך לא הצליחה להניף את הגביע.
היא רשמה הפסד 0–3 לפיינורד.
שחקנה האיראני, אלירזה ג'האנבאקש, סיים כמלך שערי הליגה עם 19 כיבושים.
בעונת 2019/2020, הוליכה אלקמאר את טבלת הליגה, אז העונה נעצרה בעקבות מגפת הקורונה והעונה בליגה בוטלה.
באותה עונה השתתפה הקבוצה גם בליגה האירופית ושם הצליחה לעבור בית שכלל את מנצ'סטר יונייטד ופרטיזן בלגרד בזכות צמד של פרדי דרויף במחזור ה-5 שלב הבתים שהביא נקודה יקרה במשחק התיקו 2:2 מול הנציגה הסרבית.
את רב העונה הזאת (שנקטעה באמצע) שיחקה הקבוצה באצטדיונה הביתי של דן האג זאת בעקבות קריסת הגג באצטדיון של אלקמאר בקיץ שלפני תחילת העונה.
בעונת 2020/2021, סיימה הקבוצה במקום השלישי בטבלה כשהיא הכובשת בשנייה בטיבה בליגה עם 75 שערים.
מיירון בואדו וטון קופמיינרס סיימו עם 15 שערים כל אחד.
בעקבות העובדה שהליגה נעצרה עונה קודם לכן, זכתה אלקמאר בכרטיס לסיבוב השני במוקדמות ליגת האלופות, אך לא הצליחה להעפיל לשלב הבתים לאחר שהודחה על ידי דינמו קייב האוקראינית.
בליגה האירופית הודחה אלקמאר בשלב הבתים לאחר שריאל סוסיאדד הספרדית ונאפולי האיטלקית, מקדימות אותה.
בעונת 2021/2022, הקבוצה איבדה המון כוכבים משתי העונות המוצלחות הקודמות שלה.
למרות זאת, היא הצליחה לסיים במקום ה-4 בטבלת הליגה ולהגיע באמצעות הפלייאוף מצוין אל הקונפרנס ליג.
בגביע ההולנדי היא הודחה בחצי הגמר על ידי אייאקס, כאשר הפסידה בביתה 0–2. שני שחקניה הבולטים בעונה זו היו ואנגליס פבלידיס וג'ספר קרלסון שכבשו בהתאמה 16 ו-15 שערי ליגה כל אחד.
בקונפרנס ליג עצמה היא עברה את שלב הבתים שכלל את צ'.פ.ר.
יבלונץ אך בשלב 32 האחרונות הודחה על ידי בודו גלימט.
בפתיחת עונת 2022/2023 הוחתם במועדון דורדה מיכאילוביץ האמריקאי שנחשב להעברה היקרה ביותר בתולדות המועדון.
את הליגה סיימה הקבוצה במקום ה-4 כשלא הייתה רחוקה כלל מלתפוס את המקום השלישי על חשבונה של אייאקס.
בקונפרנס ליג הקבוצה הגיעה עד חצי גמר של אותה עונה שם הודחה על ידי ווסטהאם יונייטד עם הפסד כפול ו-3-1 בסיכום שני המשחקים.
בשמינית הגמר הדיחה את לאציו עם 2-4 בסיכום שני המשחקים אחרי ניצחון כפול של 1–2. בתום העונה נמכר טייאני ריינדרס לקבוצת מילאן האיטלקית.
מגן יוהאן קרויף (הסופר קאפ ההולנדי):
פוֹטְבּוֹל (בשוודית: AIK Fotboll, קיצור של Allmänna Idrottsklubben – מועדון הספורט הכללי) הוא מועדון כדורגל מהקומין סולנה במחוז סטוקהולם אשר בשוודיה.
המועדון נוסד בשנת 1891 ומשחק ברציפות בליגת העל השוודית מעונת 2006.
המועדון נוסד על ידי איסידור בֵּהרנס בשנת 1891 בעיר סולנה, במחוז סטוקהולם, בשם Allmänna Idrottsklubben, ובתרגום משוודית – מועדון הספורט הכללי, או מועדון הספורט הציבורי, ובראשי תיבות א.י.ק.
השם ייצג את השאיפה לפנות לקהל רחב של אוהדים, ולהכיל ענפי אתלטיקה מגוונים.
אל ענף הכדורגל נכנס המועדון בשנת 1896, אז נוסדה ליגת הכדורגל בשוודיה.
שנתיים לאחר מכן, בעונת 1898, כבר הצליחה הקבוצה לסיים שנייה בליגה.
כעבור שנתיים נוספות זכתה א.י.ק סולנה באליפות הראשונה בתולדותיה.
ב-1901 הקבוצה זכתה באליפות נוספת, שנייה ברציפות.
בשנים הראשונות של הליגה בשוודיה, עד לשנת 1909, זכתה קבוצת ארגריטה מהעיר גטבורג באליפות שוודיה עשר פעמים, אך בתווך זכתה גם א.י.ק סולנה בשתי אליפויות רצופות כאמור ושלוש פעמים סיימה במקום השני.
סולנה לא שיחקה בליגה השוודית בשנים 1902 ו-1903, ובשנתיים אלה שיחקו בליגה רק קבוצות מגטבורג.
ב-1902 שיחקה הקבוצה בליגה ששמה היה סְוֵנסקה בּולסְפֵּלְסְפֶרבונדֶטס טֵבְלינסרייה (ובתרגום "סדרת התחרויות של איגוד משחקי-הכדור השוודי") שהייתה מיועדת רק לקבוצות מסטוקהולם.
בשנת 1904 חזרה א.י.ק סולנה לליגה הראשונה לאחר שנתיים של היעדרות וסיימה במקום הרביעי.
בשנה שלאחר מכן חזר התסריט על עצמו.
חוסר ההצלחה של הקבוצה נמשך בשנים 1906 עד 1910, ואולם בשנת 1911 הניפה הקבוצה את גביע האליפות השלישי בתולדותיה.
לאחר מכן ידע המועדון עוד שלוש עונות יובש, ובשנת 1914 הוא זכה פעם נוספת באליפות, וכך קרה גם ב-1916. לאחר האליפות ב-1916 באו אליפויות בשנים 1923, 1932 ו-1937. מאז, במשך קרוב לחמישים שנה, לא זכתה הקבוצה באליפות.
באותן שנים גרועות בליגה היה המצב בגביע דווקא הפוך.
הקבוצה זכתה בגביע השוודי בשנים 1949, 1950 ו-1976. בשנת 1983 חזרה הקבוצה לזכות באליפות, עת זכתה באליפות התשיעית בתולדותיה.
בשנת 1992 זכתה הקבוצה שוב באליפות, לאחר תשע שנות המתנה, דבר שהקנה לה השתתפות במוקדמות ליגת האלופות, אך היא הודחה מהטורניר על ידי ספרטה פראג.
בשנת 1998 זכתה הקבוצה באליפות ה-10 שלה.
בשנת 2009 זכתה הקבוצה בדאבל, עם זכייתה באליפות ובגביע השוודי.
בשנת 2018 זכתה הקבוצה באליפות ה-12 שלה.
הקבוצה החלה את הופעותיה בעונת 1964/1965 במשחקי גביע האינטרטוטו.
הקבוצה סיימה במקום השני בבית הכולל את הקבוצות אנז'ה, אינטר ברטיסלאבה וסראייבו.
בעונת 1993/1994 הקבוצה שיחקה לראשונה בליגת האלופות.
הקבוצה הפסידה בסיבוב הראשון לספרטה פראג והודחה מהטורניר.
בעונת 1999/2000 הקבוצה שיחקה בפעם השנייה בליגת האלופות והגיעה להישג הטוב ביותר עד כה, שלב הבתים.
היא הוגרלה לבית שכלל את ארסנל, ברצלונה ופיורנטינה, וסיימה עם נקודה בודדת משישה משחקים, לאחר תיקו 0-0 ביתי מול פיורנטינה והודחה מהטורניר.
בעונת 2007/2008 בגביע אופ"א הגיעה עד לסיבוב הראשון (פלייאוף) והפסידה בו להפועל תל אביב.
בעונת 2010/2011 הגיעה עד לשלב הפלייאוף והפסידה בו ללבסקי סופיה.
בעונת 2012/2013, העפילה לשלב הבתים והוגרלה עם פ.ס.וו.
בעונת 2018/2019 הגיעה עד לשלב המוקדמות השני והפסידה בו לנורשלן.
בעונת 2019/2020 הגיעה עד לשלב הפיילאוף והפסידה בו לסלטיק.
בעונת 2022/2023 בקונפרנס ליג הגיעה עד לשלב הפיילאוף והפסידה בו לפ.ק.
סלובאצקו 1. בעונת 2025/2026 בקונפרנס ליג הגיעה עד לשלב המוקדמות השלישי והפסידה בו לגיור.
אַבְרָהָם בנימין יָפֶה (14 במרץ 1924 – 21 ביוני 2008), אשר נודע בכינוי א"ב יָפֶה, היה עיתונאי, סופר, עורך ומבקר ספרות ישראלי, יהודי יליד בסרביה (אז ברומניה).
במהלך חייו החזיק בתפקידים רבים באמצעי התקשורת, ובמיוחד בעיתונות, בישראל.
יפה נולד בשנת 1924 בעיר בלץ שבבסרביה, אז בממלכת רומניה.
אביו, המהנדס ירחמיאל יופה (רחמיל איזראילביץ' יופה) (יליד 1893) נמנה בשנות ה-30 של המאה ה-20 עם מנהיגי הקהילה היהודית המקומית ועם תומכי הציונות הרוויזיוניסטית.
אמו, חיה-רחל (רחל איסקובנה) (1980-1901) ששם נעוריה היה גם כן יופה, הייתה בת למשפחת סוחרים ואנשי עסקים.
אביה היה בעל בית חרושת לשמרים בסלובוזיה, בלץ.
יופה עלה לארץ ישראל ב-1940, ולמד בבית הספר הריאלי שבחיפה, ומאוחר יותר באוניברסיטה העברית בירושלים.
היה חבר בארגון "ההגנה" ושירת בצה"ל.
ראשית כתיבתו ברומנית (1939–1940) ובעברית מ-1943, ברשימות פובליציסטיות, ביקורת ספרות, רדיו וקולנוע.
היה חבר מערכת השבועון "במחנה" בין 1948 ל-1953. בתחילת שנות החמישים נמנה עם מייסדי 'המועדון לתרבות מתקדמת' ('צוותא') יחד עם אברהם שלונסקי.
ספרו הראשון, "שירה ומציאות", יצא לאור בשנת 1951. כתיבתו של יפה עסקה בביקורת הספרות העברית והכללית, בעיקר הצרפתית, תוך השוואות ביניהן, וכן בתחום הקולנוע ויוצריו.
ב-1950 הצטרף למערכת העיתון "על המשמר" ושימש עורך המוסף הספרותי של העיתון, "הדף לספרות", עד שנת 1984. במסגרת תפקיד זה עודד יוצרים בראשית דרכם וקידם העלאת נושאים הקרובים ללבו.
קודמיו בתפקיד היו אברהם שלונסקי ולאה גולדברג.
בשנים 1951–1952 הגיש סדרת משדרים על ספרות צרפתית ב-BBC.
בהמשך עבד בתחנת הרדיו "קול ישראל" בשנים 1954–1965. בין השנים 1977 ו-1982 ייצג את ישראל בארגון הסופרים הבינלאומי.
כחבר מפ"ם החל את דרכו במסגרת הביקורת 'הסוציאל-ריאליסטית' והיה מקורב ליוצרים מרכזיים מהשמאל הפוליטי, במיוחד אברהם שלונסקי ולאה גולדברג.
ספריו על חייהם ועל יצירתם מבוססים על היכרות אישית עמם ועל פעילותו המתמשכת לצדם, והם משלבים 'ממוארים' עם מחקר ספרותי, מעמדה של 'צופה מעורב'.
ספרים אלה הם מספרי היסוד על יוצרים אלה ועל התקופה ואווירתה.
בין הפרסים שקיבל: פרס פיכמן, פרס טלפיר, פרס ברנשטיין, פרס אקו"ם, פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים (1996) ופרס משרד החינוך לתרגומים (2000).
יפה נפטר ב-21 ביוני 2008 ממחלת ריאות.
הוא היה נשוי ליהודית לבית אוברלנדר, ילידת ז'שוב 1930, ונולדו לו שני ילדים.
אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית וכולל בין היתר יומנים, הזמנות ותצלומים.
יפה היה קרוב לסופרי 'דור בארץ', שבראשית דרכם נתנו ביטוי לחוויית מלחמת העצמאות.
ביקורתו ליוותה את הספרות העברית לדורותיה, החל בסופרי ההשכלה ומבקריה, כגון אברהם אורי קובנר ואברהם פפירנא, דרך סופרי שלהי תקופת ההשכלה וראשית דור התחייה, כדוד פרישמן, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי ויוסף חיים ברנר, והמשך בסופרים בני דורו, בהם אברהם שלונסקי, לאה גולדברג, נתן אלתרמן, יעקב הורוביץ ורפאל אליעז.
במרכז ספריו עומדים המאבקים בין ה'חדש' וה'ישן' כחלק מהדינמיקה הידועה של חידוש ושינוי מתוך רציפות והמשך.
במקביל לכתיבתו על הסופרים ועל הספרות הישראלית, חקר את תרומתם של סופרים יהודים ברומניה לספרות הרומנית, השתתף בכתיבת האנתולוגיה 'שרשים וסער, על סופרים יהודים בלשון הרומנית' (1972) ופרסם את מחקרו 'בשדות זרים' (1996).
יפה היה בעל השקפות מוצקות על הספרות הכללית והספרות העברית בת זמננו.
בהקדמה לספרו "חדש מול ישן", כתב:
יפה שילב בדרכו ראייה מקיפה של הרציפות ההיסטורית של התרבות והספרות, יחד עם פתיחות גדולה לחדש ולשונה.
עריכתו את "הדף לספרות" ב"על המשמר" הונעה מאמונה רבה בתפקיד הספרות בחיי הלאום ובהתפתחות התרבות.
מדי שבוע דאג לשלב במוסף ספרות זרה וספרות עברית, מקור בצד תרגום, ישן וחדש.
בד בבד פרסם יצירות חדשות של בני דורות ספרותיים רבים ושילב בפעולתו ראייה מקיפה של התרבות, יחד עם הקפדה על האתיקה העיתונאית ועל ערכי הלשון העברית.
שירה ומציאות, בהוצאת ספריית פועלים (1951)
צ'ארלי צ'אפלין, חייו ויצירתו (1953)
שלונסקי - המשורר וזמנו (1966)
פגישות עם לאה גולדברג (1984)
לאה גולדברג - תווי דמות ויצירה (1994)
בנוסף ערך את הספרים וכתבי העת הבאים (רשימה חלקית):
'ילקוט אשל' מאמרי שלונסקי (1960),
'שרשים וסער : אנתולוגיה של סופרים יהודים בלשון הרומנית', (ערוכה בידי ק"א ברתיני, אברהם בנימין יפה, דורה ליטמן-ליטאני), הוצאת עקד, תל אביב, 1972.
'מרסל ינקו / אלבום איורים', (כולל מסת מבוא), גבעתיים, 1982.
כן ערך בצירוף מבואות את כתביהם של סופרים, בהם מנחם מנדל פייטלסון, יעקב פיכמן, שלמה צמח, יעקב רבי ושלמה טנאי.
תרגם מספריהם של רנה לאלו, אל מירודן ומיכאל סבסטיאן.
תרגומו לספרו של מיכאל סבסטיאן, "נשים", יצא לאור בשנת תש"ז-1946, בעת שיפה היה בן 22.
אָתוּנָה הוא מועדון כדורסל יווני מהעיר אתונה, המתמודד בליגת העל היוונית ובליגת האלופות.
המועדון צמח להיות אחד ממועדוני הפאר היוונים, תוך זכייה ב-8 אליפויות הליגה היוונית, 5 פעמים בגביע היווני והשתתפות בגמר הליגה האירופית.
במועדון שיחקו טובי הכדורסלנים באירופה ובהם: ג'ייק צאקאלידיס, ג'ון רוברט הולדן, קורט רמביס ורבים אחרים.
בסיום עונת 2010/2011 ירדה הקבוצה לליגה אתניקי A2, שהיא ליגת המשנה היוונית.
ולאחר עונה אחת ירדה לליגה השלישית.
בסיום עונת 2012/2013 העפילה לליגה השנייה.
ובסיום עונת 2013/2014 העפילה בחזרה לליגת העל.
בעונת 2015/2016 התמודדה הקבוצה ביורוקאפ, שם סיימה את דרכה בשלב הבתים הראשון במקום החמישי בבית ו'.
בהובלת המאמן דרגן שקוטה הקבוצה זכתה בעונת 2017/2018 בליגת האלופות בכדורסל ובאותה עונה זכתה גם בגביע היווני.
לרנקה , היא קבוצת כדורסל קפריסאית מהעיר לרנקה, המשחקת בליגת העל הקפריסאית וביורופקאפ.
הקבוצה היא ההמשך הישיר של קבוצת פזופוריקוס לרנקה.
הקבוצה הוקמה בשנת 1994, לאחר איחוד מועדונים בעיר לרנקה (פזופוריקוס לרנקה ואיפא לרנקה.
ואילו קבוצת איפא שיחקה בליגה השנייה.
בעונת 2012/13 זכתה הקבוצה באליפות החמישית, לאחר ניצחון בסדרת הגמר מול קבוצת אפואל ניקוסיה 3-1. בתחילת עונת 2013/14 זכתה הקבוצה בסופרקאפ לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת אתאה אגומיס 52-57.
צבעי הקבוצה הם: צהוב וירוק.
ועל סמלה מצויר דיוקנו של המצביא היווני קימון, ששחרר את קפריסין מידי האימפריה הפרסית.
החל מעונת 1989/90 הקבוצה משתתפת במפעלים אירופאים.
בעונת 1993/94 הדיחה הקבוצה את הפועל אילת מגביע קוראץ'.
לַרְנָקָה הוא מועדון כדורגל קפריסאי מהעיר לרנקה, המשחק בליגת העל הקפריסאית.
המועדון נוסד בשנת 1994 לאחר איחוד של שני מועדונים מהעיר: איפא לרנקה ופזופוריקוס לרנקה.
למועדון יש קבוצת כדורגל, קבוצת כדורסל לנשים וגברים וקבוצת כדורעף לנשים.
צבעי המועדון הם צהוב וירוק, המסמלים את אדמירל קימון, שנהרג בהגנה על העיר קיטיון (לרנקה העתיקה) בקרב גדול בקפריסין מול הפרסים בשנת 450 לפנה"ס.
בעונת 1996/1997 הקבוצה הופיעה לראשונה באירופה במסגרת גביע אירופה למחזיקות גביע.
בסיבוב המוקדמות הקבוצה ניצחה את קבוצת קוטייק מארמניה ובסיבוב הראשון הקבוצה הפסידה לברצלונה.
לרנקה בתואר אחד, הגביע הקפריסאי בשנת 2004, כשניצחה את א.א.ל.
לימסול בתוצאה 2-1. הקבוצה הגיעה לשני גמרים נוספים, אך בשניהם נוצחה על ידי אפואל ניקוסיה: 0–2 לאחר הארכה בשנת 1996 ו-2–3 בשנת 2006.
שני המועדנים שהובילו לאיחוד, זכו בנפרד במספר תארים: "איפא לרנקה" זכתה בשלוש אליפויות, שמונה גביעים וגביע סופר-קאפ קפריסאי, ואילו "פזופוריקוס לרנקה" זכתה בשתי אליפויות וגביע.
הקבוצה העפילה לשלב הבתים של הליגה האירופית בעונת 2011/12 לאחר ניצחון על רוזנבורג, מלאדה בולסלאב ופלוריאנה.
הקבוצה סיימה במקום האחרון בבית והודחה מהטורניר.
תארים של הקבוצות הקודמות לפני האיחוד
קוֹפֶּנְהָגֶן (בדנית: AG København) הייתה קבוצת כדוריד מהעיר קופנהגן שבדנמרק, שהתחרתה בליגה הדנית בכדוריד.
הקבוצה נוסדה בשנת 2010 וזכתה פעמיים באליפות הליגה הדנית.
היא אף הגיעה לפיינל פור של ליגת האלופות האירופית.
הקבוצה אירחה את משחקיה באולם בלרפ סופר ארנה.
קופנהגן נוסדה ב-7 בינואר 2010 על ידי יספר נילסן, בעל מניות בעיר, מאיחוד קבוצת הכדוריד של המועדון פ.צ.
הקבוצה העפילה לליגת הכדוריד הבכירה בתום עונת , כשבעונה זו זכתה גם בגביע הדני.
ב-28 באפריל 2012 הגיעה הקבוצה לפיינל פור של ליגת האלופות בכדוריד לאחר שגברה על ברצלונה.
קופנהגן לאתלטיקו מדריד בתוצאה 25:23. בתום העונה זכתה באליפות בפעם השנייה ברציפות.
קולדינג לאחר שפשטה את הרגל עם עזיבת הבעלים נילסן ביולי 2012.
קוּקְלִיָּה היה מועדון כדורגל קפריסאי, ששיחק בכפר קוקליה במחוז פאפוס שבקפריסין.
המועדון נוסד בשנת 1968 ושיחק בליגות הנמוכות של קפריסין לאורך השנים.
בסוף עונת 2006/2007 עלה מהליגה הרביעית לליגה השלישית בקפריסין.
המועדון שיחק 4 עונות ברציפות בליגה השלישית בקפריסין.
בסוף עונת 2011/2012 הגיע למקום הראשון בליגה השלישית ועלה בפעם הראשונה לליגה השנייה בקפריסין.
בעונת 2012/2013 הפסיד בסיבוב הראשון של הגביע הקפריסאי לקבוצת אתניקוס אחנס.
בסוף העונה עלה לליגת העל הקפריסאית בפעם הראשונה בהיסטוריה.
בעונת 2013/2014 הגיע לשמינית גמר הגביע הקפריסאי והפסיד לקבוצת ארמיס ארדיפו.
ב-9 ביוני 2014 מוזגו הקבוצות א.א.ק.
קוקליה וא.א.פ פאפוס למועדון כדורגל חדש – פאפוס.
מְתַכְנְנִים היא חברת אדריכלות ישראלית, אחת מחברות התכנון הגדולות בישראל, העוסקת בתכנון מיזמים בישראל ומדינות נוספות.
החברה מתכננת כ-1,500 מיזמים בשנה.
החברה בבעלות משותפת של הקיבוצים: אור הנר, בארי, גבים, גבעת ברנר, גניגר, דגניה ב', חצרים, כפר בלום, כפר עזה, מעין צבי, נען, עין כרמל, צרעה, רמת רחל, רעים, שפיים ושל מתכנניה הבכירים.
לחברה משרדים בתל אביב, קריית שמונה, צמח, חיפה ושער הנגב, ומוקדי פעילות בחו"ל דרך נציגויות ושיתופי פעולה עם חברות בינלאומיות.
המשרד הוקם על בסיס "המחלקה לתכנון של התנועה הקיבוצית המאוחדת", שהוקמה ב-1943 ופורקה ב-1990. תחילתה של המחלקה לתכנון הייתה במחלקות נפרדות לתכנון של הקיבוץ המאוחד ואיחוד הקבוצות והקיבוצים, שנקראו "המחלקה הטכנית" והתאחדו ב-1969. במחלקה לתכנון עבדו בין היתר אדריכלים, מהנדסים ואדריכלי נוף, ברובם חברי קיבוצים.
עיקר עבודתה הייתה בקיבוצים, ולמעשה, היא המקום שבו עוצבה דמותם החזותית של רוב הקיבוצים בישראל, כפי שהיו במחצית השנייה של המאה ה-20. במקביל, פעלה בקיבוץ הארצי "המחלקה הטכנית" שעסקה בתכנון דומה.
בשיא תנופת הבנייה בקיבוצים, בתחילת שנות ה-80, עבדו במחלקת התכנון כ-200 עובדים.
עם המשבר הכלכלי בקיבוצים החל שפל הולך ומעמיק בבנייה הקיבוצית, כולל במגזר התעשייתי, והמחלקה נאלצה לבצע מהלכי צמצומים שהסתיימו בפירוקה ב-1990 ובמכירתה לגורמים פרטיים.
במשרדיה, ששכנו בבית הקיבוץ המאוחד, החלה לפעול חברת "א.ב.
תכנון", ששינתה בהמשך את שמה ל"א.ב.
מיזמים עיקריים שבוצעו מחוץ לישראל בשנים האחרונות:
המיזם הישראלי הגדול ביותר שנעשה אי פעם בתחום החלב, המשתרע על שטח של 800 אלף מ"ר בווייטנאם.
המיזם תוכנן ובוצע בשיתוף עם חברות אפימילק וגליל הנדסה, והוא כולל מקבץ רפתות ענק, מכוני חליבה ומרכזים לוגיסטיים ומשכן 15 אלף פרות חולבות.
היקפו הכספי נאמד במעל 300 מיליון דולר.
לשם השוואה, המיזם גדול פי 11 מהרפת הגדולה ביותר בישראל ושווה לכ-15% מענף החלב הישראלי, נכון לשנת 2015.
תכנון להקמת עשרה כפרים באנגולה, המספק אזור מגורים וחלקה חקלאית לכל משפחה החיה בכפר.
המיזם תוכנן עבור חברת L.R.
בכפרים הוקמו מרכזים לוגיסטיים המספקים לחקלאים את כל התמיכה הדרושה לשיווק תוצרת טרייה ושירותים טכניים למסחר.
פיתוח התשתיות באזור כולו יצר מאות מקומות עבודה.
המושב בוונצואלה, תוכנן על שטח של 80,000 דונם דרומית לעמק קראקס בקרבת הים הקריבי בהשקעה ממשלתית של 400 מיליון דולר.
הפרויקט כולל 500 יחידות דיור, מוסדות חינוך ומתקנים חקלאיים.
שיתוף הפעולה בין המדינות שאינן מקיימות קשרים דיפלומטיים נעשה בתיווך של חברת הנדסה מבלארוס.
פעילות נוספת היא מיגון מוסדות חינוך באזור עוטף עזה, בהם מכללת ספיר, בתי ספר וגני ילדים בשטח כולל של 30 אלף מ"ר.
(אלמ) או בשמה המלא א.ל.מ.
רשת חשמל ואלקטרוניקה היא רשת חנויות למכירת מוצרי חשמל.
הוקמה בתל אביב בשנת 1978 על ידי צבי אהרונוביץ.
נובעים משמותיהם של מקימי הרשת: אדם ליאון ו-מנחם.
נכון לינואר 2026 מונה הרשת 53 סניפים בפריסה ארצית.
הרשת החלה את פעילותה בשנת 1978 בתל אביב במכירה של מוצרי חשמל גדולים כגון מקררים, מכונות כביסה, מייבשים ומזגנים.
ב-5% משוק החשמל בישראל ובכך מהווה החנות הקמעונאית הגדולה ביותר בשוק הישראלי.
בסוף שנת 2012 זכתה חברת מיניליין, מפעילת רשת א.ל.מ, במכרז להפעלת חנות למוצרי אלקטרוניקה בדיוטי פרי בטרמינל 3 שבנמל התעופה בן-גוריון.
ביוני 2017 זכתה החברה במכרז להפעלת חנות אלקטרוניקה בטרמינל 1 המחודש.
בפברואר 2019 הפסידה החברה במכרז רשות שדות התעופה לניהול שתי חנויות החברה בנתב"ג לרשת אופיס דיפו, וכך סיימה החברה את פעילותה בנמל התעופה.
סניפי החברה ממוקמים במרכזי מכירות, חלקם בתוך קניונים וחלקם במרכזים מסחריים.
משתתפת בירידי מוצרי חשמל פעמיים בשנה ביריד ספטמבר ויריד מרץ/אפריל באקספו תל אביב.
מוצרי הרשת כוללים מוצרים גדולים למטבח כגון מקררים, תנורים, כיריים, מדיחים ומכונות כביסה, מוצרי בידור כגון טלוויזיות וסטריאו ומוצרי פרודוקטיביות כמו טלפון חכם.
מגוון המוצרים משתנה ומתעדכן לאורך השנה וב-2019 הציעה הרשת יותר מ־10,000 מוצרים שונים מיצרנים שונים, הגדולים שבהם בוש, סימנס ואלקטרולוקס.
בדצמבר 2019 מונה אורי להב למנכ"ל הנכנס של א.ל.מ.
שיחליף את צביקה אהרונוביץ' שהקים וניהל את הרשת 41 שנה (1978-2019).
אורי מגיע מעולם הרכב אחרי שהיווה מנכ"ל לקבוצת סמל"ת יבואנית סובארו, פיאט, אלפא רומיאו ועוד.
אברהם אייזיק קינטנייה השלישי (בספרדית: Abraham Isaac Quintanilla III; נולד ב-13 בדצמבר 1963) הידוע באופן מקצועי בשם א.ב.
קינטנייה, הוא מפיק מוזיקלי, פזמונאי ומוזיקאי אמריקאי.
הוא מכונה בתור "מלך הקומביה" בשל השפעתו, בפרט על מוזיקת הקומביה; הוא אחיה הבכור של הזמרת סלינה, הידועה בשם "מלכת מוזיקת הטחאנו".
לאחר שהפיק וכתב רבים משיריה, הוא ייסד את הלהקות קומביה קינגס וקומביה אול סטארז.
במהלך הקריירה שלו, יצר עשרות להיטים שזכו להצלחה בין-לאומית.
יחד עם סלינה, אחותו הנוספת סוזט ואביו אברהם, הוא הפך לחבר בלוס דינוס בשנת 1980. כחבר בלוס דינוס, א.ב.
ניגן בגיטרה בס, הפיק וכתב שירים לסלינה שהפכו לסינגלים מצליחים כמו "Como la Flor", "" ו-"No Me Queda Más".
לאחר מותה של סלינה, הוא ייסד את הלהקות קומביה קינגס וקומביה אול סטארז.
אֲגֻדַּת סְפּוֹרְט רָמַת הַשָּׁרוֹן היא קבוצת כדורסל ישראלית מהעיר רמת השרון, המתמודדת בליגה הלאומית.
הקבוצה השתתפה בעבר בליגת העל.
קבוצת כדורסל הגברים היא מחלקה בתוך אגודת הספורט רמת השרון הכוללת בין היתר את קבוצות רמת השרון כדוריד, קבוצת כדורסל נשים, קבוצת פוטבול רמת השרון, בייסבול רמת השרון ואת מ.כ רמת השרון כדורגל נשים.
כל הקבוצות מלבד כדורסל הגברים משחקות בליגה הבכירה בתחומן.
הקבוצה השתתפה לראשונה בליגת העל בעונת , ובסך הכל במשך שבע עונות בשתי קדנציות: 1989–1992 ו-2002–2006. הקבוצה המאוחדת של רמת השרון/חיפה בעונת סיימה במקום השמיני והעפילה לשלב הפלייאוף מול קבוצת מכבי תל אביב.
בעונת ירדה הקבוצה לליגה לאומית, התפרקה ונרשמה מחדש בליגה ב'.
בעונת העפילה מליגה א' לליגה הארצית.
בעונת זכתה הקבוצה בגביע האיגוד לאחר ניצחון 204–165 בסיכום מפגש כפול בגמר מול בית"ר כפר יונה.
בסיום אותה עונה העפילה רמת השרון לליגה הלאומית בכדורסל.
בסיום עונת 2016/2017 לאחר 4 עונות רצופות בליגה הלאומית ירדה רמת השרון לליגה הארצית לאחר שסיימה את העונה במקום ה-13.
לאחר הניצחון העפילה הקבוצה לליגה הלאומית לאחר כשנתיים בליגה הארצית.
את עונת 2021/22 סיימה הקבוצה במקום ה-5 לאחר שהוליכה את טבלת הליגה לאורך 9 המחזורים הראשונים ללא הפסד.
בשלב רבע גמר הפלייאוף הודחה הקבוצה לאחר שהפסידה 1–3 לאליצור קריית אתא, לאחר שבמשחק הראשון שהתקיים בקריית אתא ניצחה רמת השרון, אך לאחר מכן הפסידה את שלושת המשחקים הבאים, כאשר במשחק האחרון הובסה 112–62 ברמת השרון.
מחלקת הנוער של האגודה מונה למעלה מ-600 שחקנים.
מלך הסלים של הקבוצה בכל הזמנים בליגה הראשונה הוא זופר אבדיה.
טְרֶנְצִ'ין (בסלובקית: Futbalový Klub AS Trenčín) הוא מועדון כדורגל סלובקי מהעיר טרנצ'ין המשחק בליגת העל הסלובקית.
המועדון נוסד בשנת 1992 תחת השם TJ Ozeta Dukla Trenčín (אגודת החינון הגופני אוזטה דוקלה טרנצ'ין) והחל את דרכו בליגה הצ'כוסלובקית השלישית.
בהמשך התאחד המועדון עם TTS טרנצ'ין.
המועדון שיחק במשך שלוש עונות בליגה הסלובקית השנייה, ומשנת 1997 הוא משחק בליגת העל.
בעונת השלים המועדון דאבל, כאשר זכה בפעם הראשונה בתולדותיו באליפות סלובקיה ובגביע הסלובקי.
בעונת זכתה הקבוצה בדאבל שני ברציפות.
במוקדמות הליגה האירופית של עונת 2017/2018 טרנצ'ין פגשה את בני יהודה תל אביב בסיבוב השני, הפסידה לה 3:1 בסיכום שני המשחקים והודחה מהטורניר.
אֶדְוַארְד מוֹרְגָן פוֹרְסְטֶר היה סופר ומסאי אנגלי, שרבים מספריו הוסרטו, והיה מועמד לפרס נובל לספרות בשש עשרה הזדמנויות שונות.
פורסטר נולד בלונדון לאב אדריכל.
הוא למד בקינגס קולג' באוניברסיטת קיימברידג' בין 1897 ל-1901 והתקבל כחבר בחבורת הדיונים "נושאי הבשורה", ששמם הרשמי היה "אגודת השיח של קיימברידג'".
במרכזו של החוג עמדה דמותו של הפילוסוף ג.
מור, שהשקפותיו ההומאניות-ליברליות השפיעו רבות על חברי הקבוצה.
רבים מן החברים ייסדו בהמשך את מה שנודע כ"קבוצת בלומסברי", שפורסטר היה חבר בה בעשור השני והשלישי של המאה ה-20. פורסט תיאר את קיימברידג' בתקופתו בספרו "המסע הארוך ביותר".
אחרי שעזב את האוניברסיטה סייר באירופה עם אמו והמשיך לחיות עמה בסארי עד מותה בשנת 1945. הוא יצא למסעות במצרים, בגרמניה ובהודו עם הקלאסיקן גולדסוורת'י לואוס דיקינסון בשנת 1914. בראשית שנות ה-20 הגיע שוב להודו ושימש כמזכירו הפרטי של המהרג'ה של דיואס.
את מסעו תיעד בספר "גבעת השטן", ולאחר ששב לאנגליה כתב את ספרו המפורסם ביותר "A Passage to India", שראה אור בשנת 1924.
פורסטר היה זה שגילה לעולם את שירתו של המשורר היווני קונסטנדינוס קוואפיס, שאותו הכיר בתקופה בה חי באלכסנדריה.
פורסטר פרסם חמישה רומנים בימי חייו ועוד אחד, "מוריס", הופיע זמן קצר אחרי מותו, אם כי נכתב קרוב לששים שנה קודם.
ספר שביעי, "קיץ ארקטי", לא סיים מעולם.
הרומנים המוקדמים שלו, המתרחשים באנגליה ובאיטליה, זכו לשבחי המבקרים אך מכירותיהם לא היו גדולות.
"אחוזת הווארד" (Howards End) משנת 1910 פרסם את שמו ברבים.
ספרו הראשון, "מקום בו מלאכים פוחדים לדרוך" (1905), מספר את סיפורה של ליליה, אלמנה אנגלייה צעירה שמתאהבת באיטלקי, ושל מאמצי משפחתה הבורגנית להשיבה הביתה ממונריאנו (המבוססת על סן ג'מיניאנו).
בשליחותו של פיליפ הריטון להחזיר אותה מאיטליה יש משהו מן המשותף עם זו של למברט סטרת'ר ב"השגרירים" של הנרי ג'יימס, יצירה שפורסטר דן בה באירוניה ובגישה שלילית משהו בספרו "היבטי הרומן" (1927).
"במקום שמלאכים יראים לדרוך" עובד לסרט על ידי צ'ארלס סטארידג' בשנת 1991.
ב-1907 יצא לאור ספרו השני של פורסטר "המסע הארוך ביותר" (1907), המתאר את דרכו של סופר מתלבט ומנהל בית ספר בווילטשייר, בסגנון המזכיר את אלה של תומאס הארדי וד.
הרומן השלישי של פורסטר, "חדר עם נוף" (1908), הוא הקליל והאופטימי ביותר שלו.
הוא החל לכתוב אותו כבר בשנת 1901 תחת הכותרת "לוסי", שכן הוא מספר את מסעה של לוסי האניצ'רץ' הצעירה לאיטליה עם דודניתה, והבחירה שהיא נדרשת לה בין ג'ורג' אמרסון, החופשי בדעותיו, לבין האסתטיקן המאופק ססיל וייס.
הספר עובד לקולנוע על ידי מרצ'נט ואייבורי בשנת 1987 והוקרן בישראל בשם "זיכרונות אהבה מפירנצה".
"אחוזת הווארד" מ-1910 הוא רומן שאפתני על מצבה של אנגליה, העוסק בקבוצות שונות במסגרת מעמדות הביניים האדוארדיים, המיוצגים על ידי משפחת שלגל האינטלקטואלית הבוהמיינית, משפחת וילקוקס העשירה וחסרת ההתחשבות ומשפחת באסט מהמעמד הבינוני-תחתון החותרת לשפר את מעמדה החברתי.
את הצלחתו הגדולה ביותר השיג פורסטר ב"מסע להודו" (1924).
הספר עוסק ביחסים בין מזרח למערב, כפי שהם נראים מבעד לעדשה של הודו בסוף תקופת השלטון הבריטי.
פורסטר מחבר בו יחסים אישיים עם פוליטיקה קולוניאליסטית באמצעות סיפורם של אדלה קווסטד האנגלייה וד"ר עזיז ההודי.
הספר עובד לסרט קולנוע בבימויו של דייוויד לין שהוקרן בישראל בשם "המעבר להודו".
לאחר ההצלחה של "מסע להודו" פורסטר כמעט לא כתב עוד סיפורת מלבד סיפורים קצרים, שנועדו רק לו עצמו ולחוג ידידים מצומצם.
בשנות ה-30 וה-40 היה פורסטר לשדרן רדיו מצליח ב-BBC.
הוא היה גם לאיש ציבור בקשריו עם האגודה ההומניסטית הבריטית.
לאחר מותו יצא לאור הספר "מוריס" (1971), זהו סיפור אהבה הומוסקסואלי, שגם הוא זכה לעיבוד קולנועי באותו השם של מרצ'נט ואייבורי הפקות בשנת 1987.
השקפותיו של פורסטר כהומניסט חילוני עומדות בלב יצירתו, שהדמויות בה משתדלות במקרים רבים להבין זו את זו, כדברי המוטו המפורסם של פורסטר, מעבר למחסומים חברתיים.
השקפותיו ההומניסטיות באות לביטוי במסה העיונית "דברים שאני מאמין בהם".
את שני ספריו הראשונים ניתן לכנות "הרומנים האיטלקיים".
בשניהם יש אזכורים למדריכי בדקר המפורסמים, והם עוסקים בתיירים אנגלים צרי-אופק בני המעמד הבינוני בארצות חוץ.
רבים מנושאיהם מופיעים בכמה מן הסיפורים הקצרים המקובצים ב-The Celestial Omnibus וב-The Eternal Moment.
נושא משותף נוסף ליצירותיו אלה הוא מוות פתאומי של דמויות.
שתי יצירותיו הנחשבות ביותר, "מסע להודו" ו"אחוזת הווארד", בוחנות את חוסר האפשרות לגשר על פערי מעמדות.
אף כי יש המייחסים ל"חדר עם נוף" משקל ספרותי פחות יחסית, הריהי יצירתו הנקראת והנגישה ביותר, ששמרה על פופולריות למעלה ממאה השנים שעברו מאז ההוצאה הראשונה.
גם המיניות מהווה נושא מפתח ביצירתו של פורסטר, ויש טוענים, כי אפשר לתאר את כתיבתו כנעה מאהבה הטרוסקסואלית לאהבה הומוסקסואלית.
הרומן שלו משנת 1914, "מוריס", שפורסם לאחר מותו ב-1971, בוחן את האפשרות לגשר על פערי מעמדות כחלק מיחסים הומוסקסואליים.
ההקדמה ל"מוריס" מתארת את מאבקו עם ההומוסקסואליות שלו עצמו, ונושאים דומים נחקרו בכמה כרכים של סיפורים קצרים בנושאים הומוסקסואליים.
פורסטר משתמש בסמלים כטכניקה ברומנים שלו, ונמתחה עליו ביקורת, מצד ידידו רוג'ר פריי למשל, על דבקותו במיסטיקה.
דוגמה לסימבוליזם שלו הוא עץ הבוקיצה ב"אחוזת הווארד"; הדמויות של מרת וילקוקס ברומן זה ושל מרת מור ב"מסע להודו" נושאות קשר מיסטי לעבר ומסוגלות איך שהוא לתקשר עם אנשים מעבר לחוגים שלהן עצמן.
אספקטים של הרומן, תרגום: ראובן צור, הוצאת ספרי דגה, 1964
כוונות טובות, (מקום בו מלאכים יראים לדרוך), תרגום מאיר ויזלטיר, הוצאת כתר, 1979
מסע להודו, 1981, הוצאת כתר, תרגום חיים גליקשטיין
המסע הארוך ביותר, 1990, הוצאת אור-עם, תרגום אסתר דותן