tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לסצנת דפוס זו שייכים הסיפורים על אברהם, שרה והגר וסיפור יעקב, רחל ולאה.
שמה הוא מן השמות של תכשיטים במקרא: שוהם, עכסה, וחלאה.
דמותה של פנינה לפי חז"ל
על הפסוק "אמר רב נחמן בר אבא: הייתה פנינה משכמת ואומרת לחנה: אין את עומדת ומרחצת את פניהם של בנייך כדי שילכו לבית הספר?
ובשש השעות הייתה אומרת לה: חנה, אין את עומדת ומקבלת בנייך שבאו מבית הספר?"
על פי התלמוד: "הייתה פנינה מכעיסה ומצערת את חנה לשם שמים, כדי שתתפלל לה' שיזכה אותה בילד, וזו כוונת הכתוב 'בעבור הרעימה' - כדי שתתפלל, שתתרעם על שהיא עקרה ותתפלל".
פנינה טורנה (נולדה ב-25 בנובמבר 1962 בישראל) היא שחקנית ומעצבת אופנה המתמחה בשמלות כלה ושמלות ערב, בישראל וברחבי העולם.
היא הופיעה בסדרות, בתוכניות יומיות וכן בתוכנית מציאות בטלוויזיה בישראל ובעולם.
היא קנתה את פרסומה בעולם בעיצוב ומכירת שמלות כלה ובמסגרת תוכנית מציאות לכלות "Say Yes to the Dress" .
פנינה טורנה נולדה לשאול ורות עסיס בשנת 1962 והיא הבכורה מבין 4 בנות שנולדו לזוג.
בלידתה ניתן לה השם פרלה, כשמה של סבתה, ובעברית פירושו פנינה.
אביה הוא דיפלומט ישראלי שמוצאו מאלכסנדריה, מצרים ומוצא אמה מטנג'יר, מרוקו.
היא השלימה את לימודי התיכון ואחר כך התגייסה לשירות חובה בצה"ל.
בתום השירות הצבאי החליטה לפנות לקריירת המשחק ונרשמה לבית ספר למשחק בפריז, צרפת.
שם נישאה ונולד לה בנה היחיד, דוד.
לאחר כ-10 שנות שהות בפריז, טורנה חזרה לישראל עם בנה, ופתחה חנות קטנה בתל אביב, עם תופרת-עוזרת אחת.
למרות שהיא עצמה לא למדה תפירה, השתיים החלו ליצור בגדי ערב ושמלות לשימוש יום-יומי.
טורנה החלה לייצר שמלות כלה בשנת 1992, כאשר עיצבה שמלת כלולות לאשה שחתונתה הופרעה ממטחי טילים, ותמונת שמלתה פורסמה בהבלטה בעיתונות.
בעקבות כך הפכה טורנה את חנותה לסלון לכלות.
החל משנת 2005 טורנה מציגה את עיצוביה בבית הכלבו הגדול לכלות, "קליינפלד" (Kleinfeld Bridal Salon), במנהטן, ניו יורק.
בנוסף להופעות אורח ולתוכניות מיוחדות במסגרת תוכנית הטלוויזיה "Say Yes to the Dress", טורנה מככבת בארצות הברית בסדרות טלוויזיה נוספות, כולל "Ten Years Younger".
כן הופיעה בתוכנית החדשות "Good Morning America" של רשת ABC, בתוכנית "What Would You Do?" ובערוץ VH1.
טורנה מציגה גם במסגרת "שבוע הכלות" בניו יורק הנערך מדי שנה.
היא נמצאת שבועיים בחודש בניו יורק ובשאר זמנה היא מבקרת בחנויות המציגות את עיצוביה ברחבי העולם, במדינות ארצות הברית, קנדה, איי בהאמה, ישראל, איטליה, יוון, גרמניה, קרואטיה, אנגולה, דרום אפריקה וסין.
היא כוללת את משפחתה בעסקיה; בעלה, דוד לבנשטיין, מנהל את עסקיה, אחותה כוכב היא אומנית האיפור שלה ובנה עובד במחלקת העיצוב הגרפי.
בשנת 2009 השתתפה בתוכנית הריאליטי "האח הגדול VIP עונה 1" וסיימה במקום הרביעי בגמר.
בין השנים 2009–2015 שיחקה את דמותה של מוניק, אשתו של רובי פולישוק בסדרה הטלוויזיונית "פולישוק".
טורנה הופיעה בישראל בתוכנית הריאליטי "מאסטר שף VIP" בשנת 2015 והגיעה למקום השני בגמר.
טורנה חובבת בידור ואירוח, גננית מסורה וכן אספנית של אופנת וינטג', תחביב שהתפתח אצלה במהלך העשור בו שהתה בפריז.
בקולנוע הופיעה טורנה בסרטים "חולה אהבה בשיכון ג'" (1995) ו"אנשים כתומים" (2014).
לקוחותיה של טורנה כוללים ידוענים וכוכבי מוזיקה:
כוכבת הסדרה האמריקאית "עקרות בית אמיתיות", קים זולציאק, לבשה 3 שמלות כלה של טורנה בעת חידוש נישואיה.
השחקנית וכוכבת הסדרה "עקרות בית אמיתיות", ניני ליקס, נשאה מחדש לבעלה בשמלה של טורנה המכוסה במאות אבני סברובסקי.
דניאל ג'ונאס חגגה את יום הנישואים השישי עם בעלה הזמר קווין ג'ונאס (מהאחים ג'ונאס), כשהיא לבושה בשמלת ערב בעיצובה של טורנה.
שמלות בעיצובה של טורנה מככבות גם בסרטים ובסדרות טלוויזיה ואינטרנט: הזמרת אשנטי לבשה שמלה של טורנה באירוע של ה-MTV.
קים קטרל לבשה שמלה בעיצובה בסרט "סקס והעיר הגדולה 2".
ג'ניפר גארנר לבשה שמלה של טורנה בסרט "ארתור", השמלות מופיעות גם בסדרת רשת ריאליטי "Love & Hip Hop Live" המשודרת בערוץ VH1 בארצות הברית.
לצד הקריירה העיצובית, טורנה עצמה משתתפת בסדרות טלוויזיה שונות.
בעבר הופיעה בישראל בסדרות הטלוויזיה "תמונות יפואיות", ו"ג'וני" וגם בסרט "חולה אהבה משיכון ג'".
בשנת 2009 הופיעה בישראל בתוכנית הריאליטי הטלוויזיונית "האח הגדול VIP", יחד עם מנחם בן ושימי תבורי, השתתפה בעונה השנייה והשלישית של סדרת הטלוויזיה "פולישוק" וגילמה את מוניק, אשתו של השר.
כן הופיעה בתוכנית המציאות הישראלית "מאסטר שף VIP" שהחלה את שידורה בתחילת 2015, והגיעה בגמר התוכנית למקום השני.
השיר "חברה" של הזמרת ריטה נכתב במקור על טורנה, בעקבות ירידתה מן הארץ.
פנינה אורטרגר (29 בדצמבר 1921 – 4 בספטמבר 2014) הייתה טייסת קרב בחיל האוויר הסובייטי בחזית הדרום-מערבית במלחמת העולם השנייה, סגנית מבקר המדינה במחוז בוכרה באוזבקיסטן ופעילה בתנועת הבריחה באירופה לאחר מלחמת העולם השנייה.
נולדה בשם פנינה פרל פוקסמן בכפר זלבייה, בווהלין (שהיה אז בתחומי פולין וכיום נמצא באוקראינה) לאשר פוקסמן וקיילה (לבית שוסטר).
אביה שירת כקצין בחיל האספקה במלחמת רוסיה–יפן ואמה הייתה בת למשפחה אמידה שחלקם (הורי האם והדוד) נרצחו ב-1918, בכפר אוסניצק, על ידי פורעי פטליורה הלאומנים האוקראינים.
המשפחה עברה לגור בעיירה רוקיטנה הסמוכה, שם למדה פנינה בבית הספר תרבות והייתה חברה פעילה בשומר הצעיר.
סיימה לימודיה בגימנסיה "תרבות" בסארני בגיל 16.5 וב-1939 החלה ללמוד כלכלה וסוציולוגיה באוניברסיטת לבוב שהייתה באותה עת אוניברסיטה פולנית.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה עברה העיר לשליטת ברית המועצות.
ביוני 1941 גויסה לחיל האוויר של הצבא האדום, מאחר שהשתתפה בחוג לטיסנאות במסגרת לימודיה באוניברסיטה, עברה קורס טיס מקוצר בבסיס חיל אוויר דרניצה שליד קייב, ושובצה בטייסת של מטוסי U-2 (הידועים גם בשמם פוליקארפוב PO-2) שהיו מאוחר יותר גם בשימוש טייסות הנשים שזכו לכינוי מכשפות הלילה (נעשו מבצעיות ביוני 1942).
במסגרת תפקידה ביצעה טיסות סיור ומודיעין, הפצצות ליליות של אזורי כינוס, מחנות עורפיים ובסיסי אספקה, בשטחים שנכבשו על ידי הגרמנים, צניחות מאחורי הקווים לצורך העברת מידע ומסמכים לפרטיזנים ועוד.
לאחר תקופה של 300 שעות טיסה מבצעית נפגע מטוסה והיא צנחה, פצועה, בשטח כיבוש גרמני; היא חולצה על ידי פרטיזנים ופונתה לבית החולים הצבאי שבקגן אוזבקיסטן.
בעקבות פעילותה הקרבית הוענקו לה שלוש מדליות סובייטיות אחת מהן על השתתפותה בקרב להגנת העיר סבסטופול.
לאחר החלמתה מונתה לסגנית מבקרת המדינה של מחוז בוכרה באוזבקיסטן.
בתקופה זו אף שירתה כקצינת ליווי ברכבות שהובילו פצועים לעורף במזרח ומגויסים לחזית במערב.
עם סיום המלחמה נודע לה גורל משפחתה: הוריה ואחיותיה נרצחו ב-י"ג אלול 27 באוגוסט 1942 בגיא ההריגה בסארני ביחד עם שאר יהודי העיירה רוקיטנה.
היא שבה לפולין ולפעילות בשומר הצעיר והייתה פעילה בתנועת הבריחה.
במשך שלוש שנים פעלה באירופה ובמאי 1948 עלתה ארצה באניה "קדמה".
נישאה לזליג אורטרגר, ניצול יחיד ממשפחתו שנספתה כולה בשואה, שעלה ארצה ב-1933 והיה ממייסדי קיבוץ משמר השרון.
לזוג נולדו בת (אדריכלית ברכה אור אורטרגר) ובן (פרופ' לגנטיקה ולרפואת ילדים אבי אור אורטרגר).
זליג אורטרגר נפטר ב-1979 ופנינה נפטרה ב-2014.
עם שובה לפולין חברה פנינה לחבריה מהשומר הצעיר שישבו בעיר ביטום ופעלה ביחד איתם לאיסוף יתומי מלחמה מבתי יתומים, מנזרים ומשפחות פולניות.
בקבוצת הילדים בראשה עמדה נכללו הן ילדים והן בני נוער.
ביום שלאחר הפוגרום בקיילצה (4 ביולי 1946) מיהרה הקבוצה לעזוב את פולין ושמה פעמיה לעבר מחנות העקורים באזור הכיבוש האמריקאי.
הקבוצה בראשותה חצתה את אירופה, דרך צ'כיה ואוסטריה עד להגעה למחנה העקורים באד רייכנהאל שליד מינכן, בגרמניה.
הדרך כללה גנבת גבולות באמצעות טיפוס רגלי במעברי הרים, שימוש באמצעי תחבורה שסיפקו קצינים יהודיים בצבא ארצות הברית וכו'.
קבוצת הילדים בראשה עמדה (שכונתה בפיה בשם "הילדים שלי") עלתה במארסיי (11 ביולי 1947) על האניה אקסודוס על מנת להפליג לארץ.
היא עצמה המשיכה בפעילות באירופה ועלתה בזהות שאולה, בשם חוה דרים, ביוני 1948 באניה "קדמה".
הצליחה להתחמק ממעצר בעתלית בעזרת נהג האוטובוס שהוביל את העולים למעצר והגיעה לרמת גן אל בני המשפחה שחיכו לה.
פנינה אלדר (נולדה ב-1934 בארגנטינה) היא עובדת סוציאלית ישראלית, ממקדמי שיטות טיפול ושיקום אלכוהוליסטים בישראל, ומייסדת האגודה למניעת אלכוהוליזם בישראל.
אלדר נולדה בארגנטינה ועלתה ללא משפחתה לישראל ב-1955. התגוררה בקיבוץ בחן, נישאה, ובהמשך נולדו לה 4 ילדים.
ב-1957 עברה עם בעלה לבאר שבע, שם החלה ללמוד ב"מכון להכשרת עובדים סוציאליים", ובמקביל עבדה במחלקה לעובדים סוציאליים.
בנוסף שימשה כחברת מזכירות ב"התאחדות עולי אמריקה הלטינית" וסייעה בקליטת עלייה.
ב-1962 הצטרפה לבעלה לשליחות בבואנוס איירס, שם מונתה למנהלת המחלקה הסוציאלית של הקהילה היהודית בעיר, הקימה איגוד עובדים סוציאליים של הקהילה, וכן הקימה ארגון גג של הקרנות והמוסדות של הקהילה.
עם חזרתה לישראל עבדה כעובדת סוציאלית בעיירות פיתוח.
ב-1966 מונתה למנהלת השירותים הסוציאלים של בית החולים לילדים נכים של איל"ן, שם פעלה לקידום שיקומם של המטופלים במוסד במטרה להוציאם במהרה להתמודדות עצמאית בקהילה.
ב-1970 הצטרפה לשליחות נוספת של בעלה בדרום אמריקה - בצ'ילה, שם למדה לתואר שני בחינוך בריאות הציבור וכתבה עבודת תזה על אלכוהוליזם.
כשחזרה לישראל, ב-1973, מונתה למפקחת תחום ילד ונוער במשרד הסעד במחוז ירושלים והדרום.
במסגרת עבודתה שמה לב שילדים רבים הוצאו מבתיהם על ידי משרד הסעד למשפחות אומנה ולמוסדות, בשל בעיות אלכוהוליזם של אחד ההורים, שהביאו לאבטלה ואלימות שלו כלפי בני המשפחה.
בכך הייתה מהראשונים שחשפו את בעיית האלכוהוליזם בארץ.
אלדר התנגדה לפתרונות שהציעה המדינה בתקופה זו במצבים אלו - סיוע כספי לבת הזוג ולילדיה, מימון אחזקת הילדים במוסדות, ובמקרים חמורים אשפוז של ההורה האלכוהוליסטי במוסדות ללוקים בנפשם.
היא החלה לפתח ולקדם שיטת טיפול שונה באלכוהוליסטים - בתוך ביתם ובסיוע המשפחה והקהילה.
ב-1974 הקימה לראשונה בישראל תחנה ניסיונית לגמילה מאלכוהול, בבית שמש.
בעקבות ההצלחה בקרב המטופלים הראשונים שלה, ששוקמו במסגרת הקהילה, הוקם במשרד הסעד "השירות לטיפול באלכוהוליסטים".
ב-1976 הקימה אלדר את "האגודה למניעת אלכוהוליזם בישראל", שפעלו בה מגוון אישי ציבור.
במסגרת האגודה הקימה מחלקת מחקר לגבי פתרונות לבעיית האלכוהוליזם בישראל, וכן מחלקת הסברה ומניעה.
בנוסף ניסתה לקדם חקיקה בכנסת בנושא האלכוהול.
ב-1980 קיבלה מלגה ללימודי המשך בתחום הטיפול באלכוהוליזם, באוניברסיטת רטגרס בניו יורק.
לאורך שנות פעילותה במשרד הרווחה כראש היחידה לגמילה מאלכוהול, עד 1988, הקימה עוד 9 מרכזי גמילה והכשירה אנשי צוות רבים שפעלו בשיטת השיקום שפיתחה.
אחד מהמרכזים שהוקמו היה מעון גמילה אשפוזי בתנאי פנימייה, הראשון בארץ, אותו ניהלה 9 שנים.
מרכז טיפולי נוסף שהקימה היה הוסטל שיקומי לאלכוהוליסטים בודדים וחסרי דיור ותעסוקה.
אלדר גם לימדה וסייעה לאורך השנים לאנשי מקצוע אחרים להקמת מרכזי טיפול באלכוהוליסטים בדרום אמריקה (בהונדורס, אקוודור, גואטמלה, בוליביה וארגנטינה).
ב-1991 החלה לעסוק בתחום התמכרויות נוסף - הימורים כפייתיים, והייתה מהראשונים שחשפו וחקרו תחום זה בישראל.
באותה שנה הקימה את "מכון אלדר" לטיפול בהתמכרויות, והתמחתה בין השאר בגמילה מהימורים.
במכון החלה להציע טיפולים אישיים, משפחתיים וקבוצתיים בתחום ההתמכרויות.
לאורך השנים השתתפה בהשתלמויות וכנסים בינלאומיים בתחום זה.
כן הקימה את "העמותה למניעת הימורים כפייתיים בישראל", שמרכזת פעילות התנדבותית של בני משפחות של מהמרים ואנשי מקצוע.
בשנת 2000 ערכה סקר ראשון בתחום זה, בשיתוף מכון הסקרים "דחף" של מינה צמח, ובו עלה בין השאר כי אחוז גבוה מבני הנוער המהמרים הוא ממעמד סוציו-אקונומי גבוה יחסית.
ב-2002 ערכה סקר אינטרנט שעסק בהימורים בקרב קשישים בישראל.
באותה שנה גם הגישה הצעה ליועץ המשפטי לממשלה אליקים רובינשטיין להקצאת כספים מתוך רווחי הגרלות מפעל הפיס לפעילויות הסברה ומניעה של הימורים, ותרמה לקידום חוק הגבלת גיל ההימורים שהוגש לכנסת.
פנינה ברט-צדקה (נולדה ב-14 בנובמבר 1958) היא שחקנית ובמאית תיאטרון ישראלית.
משמשת כמנהלת האמנותית של התיאטרון העברי.
פנינה ברט נולדה וגדלה בקיבוץ בית זרע בעמק הירדן, הצעירה מבין שלוש בנות.
אמה, חנקה, ציירת, נהרגה בתאונת דרכים כשפנינה הייתה בת 12, ואביה, צבי, היה מדריך חקלאי בענף הבננות.
לאחר שירותה הצבאי כמדריכת קורס מ"כיות בבה"ד 12, חזרה לקיבוץ, עבדה במשך שנתיים בחינוך נוער ולמדה במקביל תיאטרון במכללה של תיאטרון הקיבוץ.
היא בוגרת בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים (1985-1982).
מוריה הבולטים בסמינר היו גזה פרטוש, בנימין צמח, חנן שניר ורנה ירושלמי.
בתום הלימודים, עזבה פנינה ברט את הקיבוץ, עברה לתל אביב והתחילה את חייה המקצועיים כשחקנית תיאטרון.
ב-1985 הצטרפה ל"תמונע" - קבוצת תיאטרון תנועה, מיסודה של נאוה צוקרמן, ושיחקה בתפקיד הראשי בהצגה "תשתו קפה".
ב-1986 שיחקה באנסמבל תמונע בהצגה "5 צעקות" (עיבוד בימתי לספרו של מילן קונדרה, "הקלות הבלתי נסבלת של הקיום").
הבכורה התקיימה בפסטיבל ישראל, ועלתה גם על הבימות בפסטיבל אדינבורו, בבולטימור, בפילדלפיה ובניו יורק.
בהמשך שיחקה ברט בשלוש הפקות ב"אנסמבל עיתים" במסגרת תיאטרון הקאמרי ובבימויה של רנה ירושלמי: היא גילמה את המלכה גרטרוד ב"המלט", לצד שולי רנד כהמלט ורמי הויברגר כמלך קלאודיוס; גילמה את קטה במחזה "וויצק", לצד שולי רנד, דינה בליי ועפרון אטקין.
ב-1993, נבחרה פנינה ברט לגלם את יוליה, בהצגה "רומיאו ויוליה" של אנסמבל עיתים הקאמרי, כשבתפקיד רומיאו לצידה משחק גדי צדקה, שלימים הפך לבן זוגה לחיים וליצירה והקים עימה את "התיאטרון העברי".
עם סיום לימודי המשחק ובמקביל לעבודתה באנסמבל תמונע, שיחקה פנינה ברט בתיאטרון ילדים ונוער בתפקיד שרה אהרנסון ב"שרה גיבורת ניל"י", בתפקיד רונה בטרילוגיית "המשפחה" וב"תרנגול כפרות".
ביחד עם עוד שלושה מחבריה יזמה את ההצגה "די לסמים", שהפכה להפקה הראשונה של "תיאטרון השעה", שם המשיכה ושיחקה גם בהצגות: "חנה סנש" בתפקיד קטרינה סנש; "מרד" בתפקיד האמא, "אב"י" בתפקיד דבורה בן יהודה, ו"ילדי קורצ'אק" בתפקיד סטפה.
בתיאטרון בית ליסין שיחקה בהצגה "33 וריאציות", לצד יונה אליאן ויצחק חזקיה ו"באחרון ימיה" לצד מרים זוהר ואילן דר.
בנוסף, במסגרת התיאטרון העברי, שיחקה לצד גדי צדקה בהצגה "הרופא וגרושתו", המספרת על במאי ואשתו השחקנית שנמצאים על סף גירושים ועושים חזרה על "הרופא וגרושתו" מאת ש"י עגנון.
בפסטיבל תיאטרונטו 2011 זכתה על תפקידה זה בפרס השחקנית על שם נסים עזיקרי ובפרס קרן רבינוביץ'.
באותו מעמד, זכתה "קברט ז'בוטינסקי" בפרס ההצגה הטובה ביותר.
שופטי הפסטיבל, גלעד עברון, שמעון מימרן ואילן דר, כתבו בנימוקים להענקת הפרס: "פנינה ברט-צדקה מגישה תפקיד בעל כוח רב, מרגש ביותר, מתוך שכנוע פנימי עמוק ומורכבות פנימית.
היא אינה מוכנה לראות את נכדה מוקרב בשם אותו אתוס והיא אינה מוכנה לשתוק יותר.
משחקה של ברט-צדקה מבטא את הקשת הרגשית הבלתי אפשרית הזו, שהיא ביטוי נאמן לצלקות של החיים בארץ הזו".
ב-2016 הופיעה בערב קריאה של שירה יוונית עתיקה בתרגומו של שמעון בוזגלו, יחד עם השחקן דורון תבורי ודורי פרנס, שהלחין וניגן את המוזיקה.
פנינה ברט היא תלמידתה של פרופ' לולה שנצר לפיתוח הקול והדיבור;
תלמידתה של ימימה אביטל, מפתחת שיטת החשיבה ההכרתית.
השתלמה אצל איוונה צ'בק, מאמנת הכוכבים ההוליוודית.
השתלמה אצל ניקי פלקס, בשיטת acting with passion - דרך משחק המבוססת על תורתו של וילהלם רייך.
פנינה ברט נשואה לגדי צדקה מאז 1994, הם מתגוררים בבנימינה והורים לשלושה ילדים.
שנה הצגה תפקיד תיאטרון מחזאי במאי 1984 קנאתה היחידה של אמר פסטיבל עכו ויליאם בטלר ייטס רינה ברוך 1985 תשתו קפה תפקיד ראשי, חסר שם אנסמבל תמונע נאוה צוקרמן נאוה צוקרמן 1985 בתחילת קיץ 1970 פסטיבל עכו עיבוד של אודי בן סעדיה לסיפור מאת א.ב.
שנה סרט תפקיד במאי 2011 הגדר (סרט חרדי) הרבנית טלי אברהמי 2012 עולמות (סרט חרדי) יואב לוסטיג 2015 יישור הדורים (24 דקות) האמא אריאל רבל2021הברךאמו של יהלוםנדב לפיד2025שפה זרהמיכל ברזיס ועודד בן נון
סדרה תפקיד ערוץ תסריטאי/יוצר במאי מפיק תמרות עשן יקירה הוט 3 עודד דוידוף, נח סטולמן עודד דוידוף אולפני הרצליה Abraham שרה הטלוויזיה האמריקאית
פנינה דמבינסקי (נולדה ב-10 בפברואר 1950) היא כדורסלנית עבר ישראלית.
שיחקה בעמדת הסנטר, רוב שנותיה בקבוצת הפועל תל אביב ושיחקה בנבחרת ישראל.
פנינה דמבינסקי נולדה בירושלים גדלה בתל אביב ולה אח תאום.
אחותה שושי דמבינסקי הייתה אף היא שחקנית כדורסל בהפועל תל אביב.
בנערותה הייתה שחיינית באגודת הפועל תל אביב.
בגיל 20 החלה לראשונה לשחק כדורסל במועדון.
היא הצטרפה לקבוצת הכדורסל של הפועל תל אביב ושיחקה בה בשנים 1970 - 1977. בהמשך שיחקה עונה אחת בהפועל מעגן מיכאל.
בשנת 1970 ו-1973 זכתה עם הקבוצה בגביע המדינה.
בגמר הגביע של שנת 1973 קלעה 26 נקודות.
במהלך שנותיה כשחקנית כדורסל זומנה לנבחרת ישראל.
בשנת 1972 השתתפה במשחקי קדם אליפות אירופה שנערכו באיטליה.
בסך הכלל השתתפה דמבינסקי ב-11 משחקים בנבחרת וקלעה 9 נקודות.
דמבינסקי למדה הוראה בסמינר לוינסקי ולאחר לימודיה שימשה במקביל לקריירה הספורטיבית, כמורה ומחנכת בפנימייה החקלאית "עירון" שבחדרה.
בשנת 1980 פרשה ממשחק, ויצאה לשליחות בקהילה היהודית בקייפטאון, דרום אפריקה כמורה לעברית.
ב-1985 שבה לישראל והצטרפה בעונת 1985/86 לקבוצת הפועל גבעת חיים.
לאחר עונה זו פרשה ממשחק.
בהמשך יצאה לשליחות נוספת בקהילה היהודית במלבורן, אוסטרליה.
לאחר מכן הייתה מורה לספרות והבעה בתיכון ויצו הדסה בנתניה, ובגיל 56 פרשה מהוראה.
פנינה אריאל היא סופרת ישראלית, הכותבת ספרים בנושאי ספרות נוער, ספרות ילדים וספרות בלשית.
פנינה אריאל נולדה ברחובות לאימה בלה (לבית פרידמן), ולאביה מיכאל (חיים משולם) שיבר.
בילדותה התגוררה מספר שנים בארצות הברית, בבוסטון ובסנטה ברברה שבקליפורניה, בעקבות עבודת אביה, שהיה פרופסור להנדסת חומרים ומדען קרינה גרעינית.
אריאל שירתה בשרות לאומי במגדל העמק במשך שנתיים בתפקיד קומונרית בבני עקיבא.
למדה במכללה ירושלים לתואר ראשון ביהדות ובייעוץ חינוכי, ולאחר מכן בתוכנית הסבה להוראת אנגלית במכללת דוד ילין.
מאז סוף שנות ה-80 היא מתגוררת עם משפחתה ביישוב הדתי דולב שבמערב חבל בנימין.
חיי היישוב משמשים רקע לספריה, שעלילתם בלשית.
במשך שנים רבות, הייתה פנינה אריאל פעילה בוועדות השונות ביישוב, ביניהן ועדת תרבות, ועדת בריכה וועדת קליטה, זאת בנוסף להיותה חברה במזכירות (הנהלת) היישוב ובוועדת ביקורת.
כמו כן עבדה כרכזת פעילויות נוער ומבוגרים מטעם המתנ"ס האזורי.
פעילויות אלה העמיקו את היכרותה עם הפן החברתי ועם הפן האנושי של היישוב.
בספריה, הכתובים כולם סביב עלילות בלשיות שונות, עוסקת אריאל בנושאים מורכבים כגון קשיים חברתיים, מוגבלויות פיזיות, הפרעות נפשיות ואלימות רגשית בתוך המשפחה.
הטיפול בנושאים רגישים אלו נעשה בכבוד ובעדינות, תוך התייחסות כנה וחשופה לתכנים העולים.
בספריה מופיעים הגוונים הייחודיים הבאים לידי ביטוי בקהילה קטנה ואינטימית, כמו גם ההתמודדות האישית של הפרט ושל החברה עם האחר ועם שונות בין אנשים..
במהלך השנים, עבדה פנינה אריאל, בין היתר, בתפקידים מורה לאנגלית ביסודי ובתיכון, רכזת פעילויות נוער ומבוגרים, מנהלת קרן תרומות, מוקדנית שרות ונציגת פניות הציבור בחברת עמידר, ואף יזמה, כתבה והפיקה פעילויות למסיבות בז'אנר "משחקי בילוש ", בהן המשתתפים פותרים תעלומה בלשית תוך משחק תפקידים.
אריאל עבדה גם ברשות לזכויות ניצולי השואה, המסייעת לניצולים למצות את זכויותיהם במשרד האוצר.
אריאל מאמינה כי התנסויות מגוונות מעשירות את עולמה הפנימי, ובאופן כלשהו יבואו לידי ביטוי בכתיבתה.
מפגשים דרך סל תרבות ארצי
המפגשים דרך סל תרבות ארצי מתמקדים בעיקר בספר "לא בא בחשבון", ומיועדים לכיתות ד'-ו'.
הסופרת משוחחת עם הילדים על תהליך הכתיבה, משלב הרעיון, דרך פיתוח העלילה ויצירת הדמויות ועד לספר השלם.
ומה קורה, למשל, כשהדמויות אינן מוכנות לשתף פעולה עם העלילה?
המפגש מלווה במצגת ובקטעי הקראה מתוך הספרים.
"מטבעות הכפר הנסתר", דני ספרים 2000: מטבעות עתיקים מתקופת החשמונאים נשדדים מאתר ארכאולוגי הסמוך ליישוב.
אלירז וחבריה נחושים למצוא את הגנב.
"שים פס רחב", פרוזה עשרה ידיעות ספרים 2002, 237 עמ': בעלי חיים נפגעים, ואביעד וחבריו מנסים לבדוק האם יש קשר למפעל הסטרט-אפ החדש שהוקם ביישוב.
החקירה הבלשית מכניסה אותם לעולם של תקשורת פס רחב, ועל הדרך לומד אביעד להתמודד עם בעיות הקואורדינציה שלו ולמצוא את מקומו בחברה.
הספר השתתף בתוכנית 'לקראת' של צו פיוס ומשרד החינוך.
כמו כן הופיע ברשימת הספרים המומלצים בקלסר החינוך החברתי של משרד החינוך.
"לא בא בחשבון", ספרית הפועלים 2012, 192 עמ': נועם בטוח שהוא הילד הכי דפוק בכיתה בחשבון.
הוא פשוט לא מצליח לראות את התשובות שיתר הילדים רואים ושהמורים רוצים לשמוע.
אבל יש דברים שנועם רואה והאחרים לא.
למשל, שנעלם כל הזמן כסף מקופת הכיתה, ושאחותו הגדולה מתנהגת פתאום כל-כך מוזר, בעיקר בכל מה שקשור באוכל.
רק שאת הדברים שנועם רואה, הוא לא תמיד מבין...
אז איך יוכל לגרום לאחרים סביבו להבין מה מתרחש לפני שהעניינים מתדרדרים ויוצאים מכלל שליטה?
"יוצאת מהמשחק", הוצאת הקיבוץ המאוחד 2014, 222 עמ': כשרותם מתחילה לעבוד ב'משחקי בילוש', שבהם המשתתפים באירועי הבר-בת מצווה פותרים תעלומות מההיסטוריה, היא חושבת שהבעיה שלה תהיה רק להפעיל את מערכת ההגברה במקום אחיה הצעיר ארז – סוג של פסק זמן מהמתחים ומהמריבות בבית.
אבל תעלומות מהחיים מתערבבות בתעלומות שבמשחק, ועל הדרך מסבכות את ארז.
מסתבר שאין דבר כזה פסק זמן ממתחים וממריבות בבית, ורותם לא יכולה 'לצאת מהמשחק' כשאחיה הצעיר הולך ושוקע עמוק בצרות.ספר מוקלט בקריינות המחברת (אורך: 06:26:59) זכה בפרס במצעד הספרים תשע"ו.
פנינה היילפרין (נקראה גם פנינה הלפרין; 22 בנובמבר 1886, ורשה – 27 בפברואר 1980, רמת גן) הייתה אחת מראשוני הגננות העבריות בגולה ובארץ ישראל, משוררת ומתרגמת של שירי ילדים.
עם אישהּ יחיאל היילפרין הולידה את יונתן רטוש, מירי דור, צבי רין ועוזי אורנן.
פנינה היילפרין נולדה בוורשה בשם פוליה הוכברג, לאב, בעל מפעל עור קטן, רופא אוטודידקט ואפיקורוס, ואם סוציאליסטית בדעותיה.
עקב פעילותה הסוציאליסטית נאסרה לזמן קצר בוורשה.
לאחר שחרורה, הכירה את יחיאל היילפרין בשנת 1905 ועברתה את שמה לפנינה, וכך הפכה לפנינה היילפרין, על אף שמעולם לא נישאו כדת.
הם הקימו יחד משפחה בת 4 ילדים: אוריאל (לימים המשורר יונתן רטוש; 1981-1909), מרים (לימים הסופרת מירי דור; 1945-1911), גמליאל (לימים הבלשן צבי רין; 1998-1914) ועוזיאל (לימים הבלשן עוזי אורנן; 2022-1923).הם התאמצו מאוד שילדיהם יתחנכו בעברית בלבד.
בני הזוג פעלו רבות בתחום הכשרת גננות וטיפוח החינוך לגיל הרך.
לאחר מאבקים מול שלטונות פולין להוכחה כי יש בוורשה ילדים דוברי עברית כשפת אם, הם ייסדו גן-ילדים עברי, ומשהתבסס הגן, הקימו גם בית-מדרש עברי לגננות בוורשה, לצדו של יצחק אלתרמן, אביו של נתן אלתרמן.
אחת מתלמידות הסמינר הייתה קדיה מולודובסקי, שהפכה מאוחר יותר למשוררת יידית ידועה.
תלמידה אחרת הייתה שחקנית התיאטרון הידועה, חנה רובינא.
יחיאל ופנינה החלו לכתוב שירים וסיפורים לילדים בשל המחסור שהיה אז בספרות ילדים עברית.
בשנת 1918 חלו בניה, משה ואוריאל, בדלקת ריאות קשה, בעקבותיה מת משה.
הדבר החריף את יחסי פנינה עם יחיאל, שזה מכבר הזניח את משפחתו בעיסוקיו החינוכיים הרבים.
פנינה עלתה לארץ ישראל בשנת 1919 על סיפון האונייה "רוסלאן", שהפליגה מאודסה, עם בניה, אוריאל (לימים המשורר יונתן רטוש), וגמליאל צבי (לימים הבלשן צבי רין) ועם בתה מרים (לימים המשוררת והסופרת מירי דור).
בשנת 1920 הצטרף אליהם גם יחיאל.
לאחר שעלו בני הזוג היילפרין לארץ, הם המשיכו לעבוד בתחום החינוך לגיל הרך, פתחו בית מדרש לגננות, ופיקחו על כל גני הילדים בארץ.
בין השנים 1940–1955 ניהלה פנינה את ספריית בית ספר "ביאליק" בתל אביב.
היילפרין הרבתה גם לעסוק בכתיבת ספרות לגיל הרך ובתרגום של שירי ילדים מיידיש.
היא הייתה המתרגמת הראשונה לכמה משיריה הידועים של קדיה מולודובסקי.
ילדיהם של בני הזוג המשיכו בתחום הספרות והלשון.
בתם מירי דור, הייתה משוררת וסופרת.
בניהם היו המשורר יונתן רטוש, שהיה מייסד תנועת הכנענים בארץ, והבלשנים צבי רין ועוזי אורנן.
היילפרין תמכה גם היא בקו האידאולוגי של התנועה הכנענית, ובשנת 1970 הלכה בעקבות בנה, יונתן רטוש, והגישה עתירה לבית הדין הגבוה לצדק נגד שר הפנים, המסרב לרשום את מוצאה כעברייה.
פנינה היילפרין נפטרה בגיל 93 בעיר רמת-גן.
בהיותה גננת ועוסקת בתחום החינוך של הגיל הרך החלה היילפרין לכתוב שירי ילדים ולפרסמם בכתבי העת השונים.
חלקם הופיעו בשני ספרים שהוציאה הוצאת הספרים "הדר" בשנת תשל"ה: "פרפרים" ו "שלפוחיות".
הוצאה זו הוציאה גם את ספרי בנה, יונתן רטוש.
שיריה של היילפרין הולחנו רבות בידי המלחינים.
על חלק מהם נהגה לחתום בשם "דודה פנינה".
במכון גנזים, אשר ממוקם בספריית בית אריאלה בתל אביב ניתן למצוא בעיזבונה שלה ושל משפחתה את כתבי היד של מאות שירים, תרגומים, הצגות, משחקים ומערכי שיעור שכתבה לילדים.
כמו למשל השיר "ילד רך", שפורסם בספרה "שלפוחיות".
בין שיריה הנוספים שכתבה היילפרין לילדי הגן, נמנים השירים: "שואב מים", "הצרצר", "תזמורת", "מעשה בכלבלב" "כדור פורח" ורבים אחרים.
התרגום הראשון ממיטב שירי הילדים של קדיה מולודובסקי לעברית התפרסם ב-9 בפברואר 1934, במוסף של "דבר לילדים" משנת 1934 ובאיוריו של נחום גוטמן.
היה זה תרגום של השיר הידוע לקורא העברי בגרסתו המאוחרת של אלתרמן: גלגוליו של מעיל.
שמו של השיר במקור היידי היה: אַ מאַנטל פון אַ טונקעלן געוואַנטל (מעיל מאריג כהה).
שם השיר בתרגומה של היילפרין היה "יקטן", כנהוג באותה התקופה להתאים את השמות לעברית ולרוח התקופה.
היילפרין המשיכה לפרסם מספר תרגומים נוספים של קדיה מולודובסקי, שהתפרסמו בעיתון דבר לילדים: "שרה" (ידוע בגרסה המאוחרת כ"הילדה איילת" בגרסתו של נתן אלתרמן), "הגולם", "סנדלים" ועוד.
ספר הילדים הידוע של קדיה מולודובסקי בעברית, פתחו את השער, כולל את תרגומיהם של נתן אלתרמן, פניה ברגשטיין ולאה גולדברג, ואלו הן הגרסאות הפופולריות בעברית של שירי קדיה מולודובסקי.
עוזי אורנן, בנה, מספר על תקרית שארעה באחד הקיבוצים, בשנות החמישים, כאשר אמו הזמינה את קדיה מולודובסקי לדבר על יחיאל היילפרין ביום השנה למותו.
קדיה הופיעה והחלה לדבר ביידיש.
היילפרין ובניה ביקשו ממנה לעבור לעברית, שידעה היטב, אך קדיה סירבה וירדה מהבמה.
פנינה היילפרין, שראתה את עצמה כעברייה, ושבגני הילדים שניהלה עם בעלה, דיברו הילדים רק עברית, ושבניה נמנו על מייסדי התנועה הכנענית, לא יכלה באותה תקופה לצדד בנאום שיינשא בשפת הגולה.
פנינה עמיר-זמיר (1929 – 2011) הייתה אמנית וקדרת, ישראלית, ילידת רומניה.
פנינה עמיר נולדה ברומניה בשנת 1929. אביה מיכאל עמיר (ויסמן), היה פעיל ציוני וחבר הפרלמנט של רומניה.
בשנת 1940 עלתה לארץ ישראל עם משפחתה.
אחיה, כרמי ויסמן (עמיר) נפל במלחמת העצמאות בקרב בקרבת חוליקאת.
עמיר למדה ציור בפריז, צרפת.
לאחר שובה לישראל עבדה כשוליה במפעל הקרמיקה "לפיד" בתל אביב.
בשנת 1955 הצטרפה לסדנה האמנותית של מפעל "חרסה", שם הועסקה בעיטור ועיצוב כלים.
בשנת 1958 נשלחה להשתלמות אצל הקדר ג'ינבטיסטה ולנטיני, וכן להשתלמות בטכנולוגיה קרמית בפאנצה, איטליה.
בין השנים 1962-1959 לימדה טכנולוגיה של הקרמיקה ב"בצלאל".
בשנת 1960, לאחר פרישת נחמיה עזז מתפקיד ראש המחלקה האמנותית ב"חרסה", החליפה אותו עמיר עד לסגירת המחלקה בשנת 1965. במשך שנים רבות שימשה כמזכירה בהתנדבות של ארגון הקרמיקאים בישראל.
פנינה בריק (נולדה ב-12 בנובמבר 1957) היא זמרת ישראלית.
בריק נולדה בפולין ובהמשך עלתה לישראל.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 חברה לאנדריי צווייג וביחד היוו את הצמד המוזיקלי "פנינה ואנדריי".
ב-1976 שרה בתקליט שירי הילדים "במדינת הגמדים" לצד גבי שדה ובהפקתו של אמנון ברנזון.
בשנה זו גם לקחה חלק במופע המוזיקלי "אליהו הנביא המבשר".
בריק הייתה חברה בהרכב המוזיקלי "פלפל לבן", ובמסגרת הרכב זה ליוותה את חדווה עמרני בשיר "בלב אחד" שזכה במקום השני בפסטיבל הזמר והפזמון 1978. מ-1978 ועד 1983 הייתה חברה בלהקת סקסטה שזכתה להצלחה.
יחד עם הלהקה לקחה חלק בתחרויות הקדם אירוויזיון ובמספר פסטיבלי מוזיקה.
לאחר התפרקותה של "סקסטה" חברה ליאיר קלינגר ולחברתה ללהקה, רותי בן אברהם ויחד עם סילבן מרגי הקימו את ההרכב "ארבע לב אדום".
יחד עם הרכב זה לקחה בריק חלק בקדם אירוויזיון 1985 עם השיר "הוא יבוא".
בנוסף הוציא ההרכב עוד מספר שירים וביניהם "הנערה עם השחפים".
בריק השתתפה בהפקת אלבומיה של ירדנה ארזי "נשמה צוענית" ו"עוד יום אחד".
בריק הייתה בת זוגו של מוטי רייף ונולדו להם זוג תאומים.
דארנא היא פנימיה בישראל לנערים בסיכון, שהוקמה בשנת 2015 על ידי עמותת דארנא-בית בטוח לנוער בסיכון.
הפנימייה ממוקמת בתוך מתחם המרכז האקדמי רופין בכפר מונש שבעמק חפר.
הפנימייה מיועדת לנערים בגילאי 14 עד 19, הנמצאים בסיכון גבוה ומופנים על ידי משרד הרווחה ובתי המשפט בהתאם ל"חוק הנוער".
דארנא פועלת לפי תפיסה שיקומית משולבת שנועדה להגדיל באופן משמעותי את סיכויי הנערים להשתקם ולהשתלב בחברה.
עמותת דארנא, שהוקמה בשנת 2011, שמה לה למטרה להעניק תשומת לב פרטנית ותמיכה אישית לנערים בסיכון גבוה במיוחד ולהגדיל באופן משמעותי את סיכוייהם להשתקם ולהשתלב בחברה באמצעות הקמת מסגרת בעלת תפיסה חינוכית שיקומית כוללת.
בשנת 2015 פתחה העמותה את פנימיית דארנא שפעלה במושב חבצלת השרון.
בקיץ 2020 עברה הפנימייה למשכן קבוע הממוקם במתחם המרכז האקדמי רופין.
מבנה הפנימייה תוכנן ונבנה בהתאמה לצורכי הנערים והטיפול בהם.
את העמותה והפנימייה מובילים תומר בוהדנה ואודי גלברד.
תומר בוהדנה, מנהל הפנימייה ומתווה הדרך החינוכית-טיפולית שלה, הוא איש חינוך שגדל בעצמו במוסדות מחוץ לבית.
אודי גלברד, יו"ר הוועד המנהל של העמותה, פרש מתפקידים בכירים בשוק ההון ופנה להתנדבות למען נערים בסיכון
הפנימייה יכולה לקלוט עד 24 נערים ומפוקחת על ידי רשות חסות הנוער.
עמותת דארנא פועלת על-פי תו "מידות" לאפקטיביות.
הנערים בדארנא, בני 14 עד 19, מופנים לפנימייה על ידי משרד הרווחה ובתי המשפט מתוקף "חוק הנוער".
רבים מהם חסרי עורף משפחתי ונפלטו ממסגרות חינוך ושיקום אחרות.
חלקם עברו על החוק וסובלים מקשיי הסתגלות ומפערים לימודיים גדולים.
הגישה החינוכית-טיפולית בדארנא היא ייחודית ומבוססת על ה"קרימינולוגיה החיובית" הגורסת כי ניתן להשפיע על ההתנהגות באמצעות חוויות חיוביות וחשיפה לנדיבות, כמיטיבים ומוטבים.
זאת בשונה משיטות הטיפול המקובלות המתמקדות במאפיינים שליליים ובהתנהגות לא נורמטיבית.
בהתאם לתפיסה החינוכית-טיפולית, פותחה בדארנא תוכנית שיקום המשלבת השכלה עיונית או מקצועית והעצמה אישית.
התכנית מותאמת לכל נער באופן פרטני.
תוכנית השיקום מעניקה לנערים כלים להתמודדות עם קשיים פיזיים ומנטליים וערכים של אהבת הארץ.
היא מסייעת להם לחוות הצלחה ולשקם את האמון שלהם בעצמם.
השינוי החיובי בדימוי העצמי משפיע על התנהגותם והישגיהם במישור החברתי והלימודי.
הנערים מפתחים אחריות אישית ולומדים להתחשב באחר ולצמוח כאנשים אחראים התורמים לסביבה.
תוכנית ההשכלה מיועדת להחזיר את הנערים למעגל הלימודים ומסייעת להם להשלים 10 שנות לימוד או 12 שנות לימוד, לקבל תעודת סיום מוכרת של משרד החינוך או תעודה מקצועית טכנולוגית, וכן לגשת לבחינות בגרות ולסיים את הלימודים עם תעודת בגרות מלאה.
הלימודים מתקיימים בכיתות לימוד הנמצאות בתוך הפנימייה.
צוות ההוראה כולל מורים מטעם משרד החינוך/תוכנית היל"ה, מורים מתגברים מטעם העמותה וקבוצת מתנדבים המעניקים לנערים תגבור פרטני.
תוכנית ההעצמה האישית היא תוכנית התערבות טיפולית המיועדת לחולל שינוי בדפוסי החשיבה וההתנהגות של הנערים באמצעות התנסות במגוון פעילויות מאתגרות וצבירת חוויות חיוביות.
בין כותלי הפנימייה מתקיימת "תוכנית 12 הצעדים" שנועדה להתמודד עם בעיות התמכרות והתנהגויות מסוכנות.
פנימיית עין כרמית היא פנימייה חינוכית הממוקמת בסמוך לשכונת עין כרם שבירושלים ולמאגר בית זית.
הפנימייה הוקמה בשנת 2001 ומנוהלת, נכון ל-2021, כממשיכת דרכה של פנימיית "כרמית" שכבר לא קיימת, על ידי האגודה לקידום החינוך ירושלים.
בפנימייה מתחנכים כ-130 חניכים בגילאי 12–18 (שכבות ז'–יב').
מנהל "עין כרמית" הוא אלון סגיר.
חניכי הפנימייה לומדים בבית ספר אזורי עין כרם.
בנוסף על כך, בפנימייה עצמה מופעלים מרכז למידה בשעות אחר הצהריים, משק חקלאי, מועדון חברתי, חוגים (כגון מוזיקה, תיאטרון, אמנות וכו') ועידוד התנדבות.
חניכי הפנימייה מתנדבים במסגרות רבות, ובהן אלווין ישראל, בית אבות בקריית מנחם ובשימור הטבע באזור עין כרם.
בנוסף על המדריכים העובדים במקום, פועלים בו גם מתנדבי שנת שירות מטעם התנועה הקיבוצית.
ומורים חיילים מטעם חיל החינוך והנוער.
בשנת 2017 זכתה הפנימייה בפרס החינוך מהמינהל לחינוך התיישבותי פנימייתי.
אחת מבוגרותיה הבולטות של הפנימייה היא שרת הקליטה בממשלת ישראל השלושים ושש פנינה תמנו-שטה.
פנינה מואיז (צרפתית: Penina Moïse ;23 באפריל 1797 – 13 בספטמבר 1880) הייתה משוררת יהודייה-אמריקאית.
פנינה מואיז נולדה בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית והייתה הבת החמישית מתשעה ילדים שנולדו להורים יהודים ממוצא צרפתי.
הוריה אברהם, ושרה מואיז, הגיעו לצ'ארלסטון ב-1791 מהעיר סנטו דומינגו בקריביים לאחר שנמלטו ממרד של עבדים שחורים.
אביה היה סוחר יליד אלזס ממשפחה יהודית ספרדית ואמה נולדה למשפחה יהודית עשירה שהתגוררה באי.
משפחתה החזיקה באי שדה של קני סוכר.
אחֵיה היו: שרי, אהרון, היימן, בנימין (יליד האיים), רחל, יעקב, אברהם ויצחק, (ילידי ארצות הברית).
לאחר שנמלטו לארצות הברית נותרה המשפחה עם רכוש מעט ואביה נפטר בהותירו את אימה חולה.
בגיל 12 היא יצאה לעזור בפרנסת משפחתה.
בצד זה היא למדה ופיתחה את כישוריה השפתיים.
בגיל 30 היא כבר הייתה משוררת נודעת ששיריה התפרסמו בכתבי עת חשובים של אותה תקופה, והיא הייתה לאדם היהודי הראשון שפרסם ספר שירה בארצות הברית.
היא הייתה חברה בחוג הספרותי של העיר צ'ארלסטון וסלון ביתה היה מקום מפגש לסופרים ואנשי רוח.
ב-1833 התפרסם ספרה הראשון - Fancy's Sketch Book.
עם התקנת עוגב בבית הכנסת קהל קדוש בית אלוהים בצ'ארלסטון, חיברה מואיז מזמורים רבים עבור הקהילה.
רבים ממזמוריה שולבו בסידור התפילה Union Reform Prayer Book.
עם התקפות כוחות הצפון על העיר צ'ארלסטון במלחמת האזרחים האמריקאית היא נמלטה כמו רבים אחרים מהעיר, אליה חזרה בסיום הקרבות.
מאותה תקופה התדרדר מצב עיניה עד שהגיע לכדי עיוורון גמור.
לפרנסתה פתחה בית ספר לבנות יחד עם אחותה האלמנה ובת אחותה.
בעזרת בת אחותה מואיז המשיכה לכתוב גם בימי עיוורונה.
היא נפטרה בצ'ארלסטון ב-13 בספטמבר 1880 בגיל 83. היא קבורה בבית הקברות ברחוב קומינג במקום בו קבורים אִימהּ, אביה וכמה מאחיה.
כל שיריה של מואיז נכתבו באנגלית.
מזמור אחד שלה בשם "מזמור לשבת" ממזמורי התפילה שכתבה, תורגם לעברית בידי צור ארליך
פנינה מוהנדו היא מחזאית ואשת תיאטרון טנזנית.
היא כיהנה כפרופסור באוניברסיטת דאר א-סלאם במחלקה לאומנויות יפות ואומנות הבמה.
פנינה מוהנדו נולדה בשנת 1948 למשפחת מורה במחוז מורוגורו שבטנגניקה, שאז הייתה מושבה בריטית וכיום טנזניה.
בשנת 1968 היא החלה ללמוד באוניברסיטת דאר א-סלאם וקיבלה ממנה תואר ראשון בתיאטרון, תואר שני בחינוך ובשנת 1983 תואר שלישי בבלשנות.
בסוף שנות ה-60 היא תמכה ברעיוניות אוג'מאה של נשיא ג'וליוס נייררה.
המחזה הראשון שלה Haitia (1972) מתאר את היתרונות של השיטה.
בהמשך היא התאכזבה מפער שנפתח בין הרעיון ליישום.
המחזות שלה משנות ה-80 מתרכזות בשחיתות שלטונית ומשחקי כוח של הפוליטיקאים.
בשנת 1998, ביחד עם אמנדינה ליהאמבה, היא עבדה על פרויקט Tuseme שעסק בחינוך תלמידות בית הספר באמצעות תיאטרון.
מהונדו עשתה קריירה אקדמית מוצלחת.
בשנת 1982 היא מותנה לראש מחלקת אומנויות.
בשנת 1984 היא מונתה לפרופסור באוניברסיטה בה למדה.
בשנת 1998 מהונדו עזבה את האוניברסיטה ומונתה למנהלת Forum for African Women Educationalists, ארגון שעוסק בחינוך נשים ב-34 מדינות אפריקה.
משרדי הארגון היו ממוקמות בניירובי.
בשנת 2011 היא חזרה לטנזניה והמשיכה ללמד באוניברסיטה.
היא מונתה לפרופסור ללימודי אפריקה.
מהונדו פרשה ממנה לגמלאות בשנת 2018.
פנינה אליאני-שורוק (נולדה ב-13 באוגוסט 1953) היא משוררת וסופרת ישראלית.
שירים ומאמרים פרי עטה מתפרסמים בכתבי-עת שונים.
הנחתה מורים וניהלה פרויקטים לקידום נוער בעיריית בת ים ובעליית הנוער מטעם הסוכנות היהודית בירושלים.
עמדה בראש סניף הרצליה ליוצאי יהדות מרוקו, ממקימי תא סופרי הרצליה.
פנינה אליאני-שורוק נולדה בקזבלנקה, מרוקו.
עלתה ארצה ב-1961 והתגוררה בקרית-שמונה עד 1971. עוסקת במחקר והוראה, עורכת ערבי-שירה.
חברה בצוות כתיבה ופיתוח תוכניות לימודים בעיריית תל אביב.
למדה ספרות עברית וספרות משווה לתואר ראשון ושני ולימודים לתעודת הוראה באוניברסיטת בר-אילן.
אם לשלושה וסבתא לעשרה, מתגוררת בהרצליה.
אשה קשובה (ירושלים: סיני, 1989)
אהבה מרחם (תל אביב: ספרית פועלים, 2000)
אמא כותבת אותי (תל אביב: עקד, 2004)
משוטטת בדעתי (תל אביב: עקד, 2017)
כורכת חיים לכיכר לחם (עמדה, 2021)
כבת מלך יחידה: זוהר שושנה אגדה בת זמננו / מ.
אלחיאני, עריכה משותפת עם אשר כנפו (ישראל: ארכיב יהדות מרוקו בשיתוף ברית - כתב עת של יהדות מרוקו, 2012)
פנינה כספי מנדלסון (1916, ורשה, פולין – אפריל 1993, תל אביב, ישראל) הייתה סופרת ישראלית, ילידת פולין, פרסמה סיפורים קצרים ומחזות בכתבי עת שונים.
בימי חייה יצא לאור ספר אחד בלבד, ועוד שני ספרים מכתביה יצאו לאחר מותה.
נולדה בוורשה, פולין ב-1916. אמה טובה טאוב, ילידת יבלונקה, הייתה בתו של הרב יעקב טאוב.
אביה משה הכהן זילברברג שנמנה עם חסידי גור, מצא את פרנסתו בחנות מכולת בורשה.
ב-1924, עלתה המשפחה לארץ ישראל יחד עם אחי האם הרב יחזקאל טאוב, וכאן היו בין מייסדי המושב הדתי נחלת יעקב (בהמשך נקרא כפר חסידים).
בישראל שינו את שם המשפחה לכספי.
בילדותה חיו בכפר בצריף, ופנינה נשלחה על ידי הוריה לבית ספר פרטי לנערות.
ב-1931, והיא בת 15, החלה ללמוד הוראה בבית המדרש למורים מזרחי בירושלים, אך לא סיימה את הלימודים.
עברה להתגורר בתל אביב, ועבדה שם בעבודות מזדמנות.
בשנות השלושים החלה לפרסם סיפורים קצרים בכתבי עת שונים, בעידודו של אברהם שלונסקי.
סיפורה הראשון "ספק" פורסם בהיותה בת 17 (1933), בביטאון "המעלה".
סיפורים קצרים נוספים פורסמו ב"גזית", "דבר", "משמר", "מאזניים", "עתון 77" ו"עכשיו".
המשיכה לפרסם ספורים קצרים עד 1938 ומאז, במשך 30 שנה (עד 1968), הפסיקה.
ב-1948 נפל אחיה יעקב, בשיירת הל"ה בגוש עציון וביומניה דימתה את אהבתה העזה לאחיה - לאהבתו של גיבור הרומן "האיש בלא תכונות" לאחותו (ספרו הנודע של רוברט מוסיל).
כמו כן תיארה ביומניה את הקושי לספר על אחיה המת ביצירתה.
בספורה "שונה" מ-1968 היא מתארת לינץ' שנעשה בגיבור הסיפור ונראה שזה הרמז היחיד ביצירותיה - למות האח.
בשנות השישים התיידדה עם יונה וולך, והשתיים הפכו לחברות קרובות.
בביוגרפיה שכתב יגאל סרנה אודות וולך, סיפר אודות ידידותן ובין היתר ציטט את ההקדשה שכתבה וולך לכספי עם צאת ספרה דברים (1966): "לפנינה, לא פיצוי, אבל נחמה.
בנוסף הייתה חברה קרובה של המשוררת זלדה, וכן התחברה עם הסופרת שושנה שרירא.
ב-1980 יצא ספרה הראשון "שונה" על שם אחד הסיפורים שנכללו בו.
היה זה לקט של סיפורים קצרים שראו אור בכתבי עת שונים, וגרשון שקד ועזה צבי סייעו בהוצאתו.
הם גם ערכו את הספר.
ב-1995, שנתיים לאחר מותה, ראו אור ב"הוצאת יחדיו" עוד שני כרכים מיצירתה: "נשים" ו"הגשר" (גם הם בעריכתם של גרשון שקד ועזה צבי).
כרכים אלה מכילים סיפורים ומחזות כגון "הנסיך בעל שש האצבעות" (פורסם לראשונה ב"עכשיו", 1977), "לאור ירח" (פורסם ב"יחדיו", 1980), ו"הגשר" – מחזה אוטוביוגרפי שכספי כתבה במשך עשור, ועזה צבי ליקטה את פרקיו ממחברות שונות.
רונית גז במאמרה אודותיה, מציינת כי יש לשער שהעיסוק בנושאים אלה הרחיקו אותה מן הממסד הספרותי הגברי וכי מסיבה זו לא זכתה בהכרה בעודה בחיים.
לשניים נולד בן ב-1950 יאיר.
פנינה כספי חיה בתל אביב.
נפטרה בי"ד בניסן תשנ"ג, 5 באפריל 1993.
נשים: סיפורים (תל אביב: עכשיו, 1995) בעריכת גבריאל מוקד.
הגשר: קטעי יומן, סיפורים (ב'), מחזות (תל אביב: עכשיו, 1995) בעריכת לאה האן.
פנימית היא טורוס מתנפח המהווה את פנים הצמיגים הפנאומטיים.
הפנימית מנופחת באמצעות ונטיל ומתאימה למעטפת הצמיג.
הפנימית מספקת תמיכה מבנית ומתלה, בעוד שהצמיג מספק אחיזה ומגן עליה.
כיום, רוב צמיגי האופניים משתמשים בפנימיות, וכן צמיגי עגלות, מריצות ואופנועים רבים ובעבר מכוניות.
כיום רוב המכוניות משתמשות בצמיגים נטולי פנימית שיכולים לפעול בלחצים נמוכים וגבוהים ללא סיכון של צביטה או פיצוץ, בניגוד לצמיגי פנימית.
פנימיות גדולות משמשות לפעילויות פנאי שונות, כגון התקני ציפה ואבובים.
פנימיות הומצאו בשנות ה-1800 לשימוש עם צמיגים פנאומטיים, מכיוון שגלגלים סטנדרטיים באותה תקופה לא היו מלאים באוויר, והיו לא נוחים לרכיבה.
במהלך השנים, פנימיות יוצרו בצבעים שונים מעבר לשחור הטיפוסי, בהם אדום, לבן ואפור.
פנימיות צבעוניות אלו יוצרו לעיתים קרובות מגומי טבעי לעומת הפנימיות השחורות המגופרות הסטנדרטיות, מה שהפך אותן לגמישות יותר.
פנימיות שימשו בצמיגים למכוניות, משאיות ואופניים, אך משנות ה-50 ועד שנות ה-70, צמיגים ללא פנימיות החלו לשלוט במכוניות ומשאיות.
פנימיות עשויות בדרך כלל מתערובת של גומי טבעי וסינתטי.
גומי טבעי פחות נוטה לנקבים ולעיתים קרובות גמיש יותר, בעוד שגומי סינתטי זול יותר.
אופני מרוץ משתמשים לעיתים קרובות בפנימיות עם אחוז גבוה יותר של גומי טבעי בהשוואה לאופניים רגילים.
חלק מהיצרנים פיתחו גם סוגים אחרים של פנימיות אופניים, כגון אלו העשויות לטקס ו-TPU.
פנימיות יאטו בדרך כלל יותר מאשר גרסאות ללא פנימית עקב החיכוך בין המעטפת לפנימית.
פנימיות לרוב קלות יותר בממוצע, מכיוון שניתן לייצר אותן דקות יחסית.
עם זאת, פנימיות לטקס ו-TPU נועדו להיות קלות יותר ונוחות יותר לרכיבה.
לא ניתן לרכוב על צמיגי בעלי חישוק מתכת, בין אם עם פנימית או ללא פנימית, כשהצמיג מפונצ'ר, מכיוון שהצמיג עלול להיפרד מהחישוק.
לעומת זאת, בצמיגי טובולר הפנימית תפורה לצמיג, מה שמאפשר להם לרכוב עליהם במקרה של פנצ'ר.
צמיגים ללא פנימית מדווחים כנוחים יותר אם הם מותקנים כראוי.
פנינה נוה לוינסון (כ"ד באדר ב' תרפ"א, 3 באפריל 1921 – י"א באב תשנ"ח, 3 באוגוסט 1998) ידועה גם בשם העט "פנינה בת-שלה".
הייתה משוררת, סופרת, מתרגמת וחוקרת ישראלית ילידת גרמניה, לספרות מודרנית, ספרות של ימי הביניים ושל מדעי היהדות.
הייתה מרצה באוניברסיטה העברית בירושלים ומרצה אורחת שנים רבות באוניברסיטת היידלברג שם קיבלה תואר פרופסור לשם כבוד ב-1986.
פנינה נוה לוינסון נולדה כפאולה פס בברלין, גרמניה.
היא הייתה בתם של מרדכי-אברהם פס ושפרה (סבינה) פפלנצגרבן, שניהם ממוצא פולני.
בילדותה למדה בימי ראשון השכלה דתית מרגינה יונאס, שהייתה האישה הראשונה בגרמניה ובעולם שהוסמכה לרבנות.
משפחת פס, שהיית ציוני, החליטה לעזוב את גרמניה בשנת 1935, בעקבות עליית הנאצים לשלטון ולהגר לארץ ישראל.
בארץ התיישבה המשפחה בתל אביב, שם למדה נוה בבית הספר התיכון גאולה.
לאביה הייתה חנות טבק פס ברמת גן.
ב-1939 עברה להתגורר וללמוד לירושלים.
נוה למדה לימודי יהדות וחינוך באוניברסיטה העברית בירושלים והייתה האישה הראשונה שקיבלה באוניברסיטה תואר דוקטור (1952) מהפקולטה ללימודי יהדות.
בשנים שלאחר מכן, שיתפה פעולה עם מרטין בובר והפילוסוף ישעיהו ליבוביץ, ערכה ותרגמה את כתבי היד שלהם.
בין 1961–1962 הייתה חוקרת באוניברסיטה העברית, עסקה בהוראה והרצאות על ספרות בקורסים שונים.
חקרה בעיקר ספרות ימי הביניים וספרות מודרנית אך גם נשים ביהדות.
נוה הייתה פעילה בחוג הירושלמי ליהדות מתקדמת, ושימשה כ"דרשנית".
בשנת 1958, היא ושלום בן-חורין ייסדו את בית הכנסת הר-אל, בית הכנסת הליברלי הראשון בישראל, בירושלים.
הייתה חברת מערכת של האנציקלופדיה העברית בין השנים 1950 ל-1960.
בשנת 1967 רולף רנדטורף, פרופסור לתנ"ך בפקולטה לתאולוגיה באוניברסיטת היידלברג, הזמין אותה להיות פרופסור אורחת באוניברסיטה.
שם פגשה את הרב נתן פיטר לוינסון , שכבר היה אז הרב הראשי של באדן.
השניים נישאו ולאחר מכן הקימו מרכז משלהם למחקר יהודי ליברלי והיו מעורבים באופן פעיל גם בדיאלוג נוצרי-יהודי.
תאולוגים פרוטסטנטים מתחילים למדו אצלה על הזרמים הדתיים השונים ביהדות כמו גם פרשנות רבנית, היסטוריה אינטלקטואלית, פילוסופיה יהודית ועוד, ובכך קיבלו פרספקטיבה חדשה על המימד היהודי של הברית החדשה.
היא שימשה מרצה אורחת באוניברסיטת היידלברג ובאוניברסיטה לחינוך של היידלברג, כ-20 שנה.
ב-1986 הפכה לפרופסורית לשם כבוד.
נוה נישאה לגרהרד וולפגנג בהם, ממנו התאלמנה ב-1951. לאחר מכן נישאה לזאב נוה, ממנו התגרשה.
ב-1970 נישאה בגרמניה לרב נתן פיטר לוינסון שהיה רב (רפורמי) של קהילות דרום גרמניה ומרצה ליהדות בהיידלברג לו הייתה נשואה עד יום מותה.
נולדו לה שני ילדים: מרים (מירי) גלוזמן-בהם (נולדה: 1946) ועודד נוה (נולד: 1953).
נפטרה בירושלים בי"א באב תשנ"ח, 3 באוגוסט 1998 ונטמנה בקיבוץ חולתה.
נוה לוינסון כתבה בתחילה בגרמנית.
בסוף שנות ה-40 תחילת שנות ה-50 פרסמה שירים וסיפורים בעברית בעידודם של מוריה אשר ברש, יצחק למדן ושמואל הלקין.
היא פרסמה מאמרים בכתבי-עת רבים: "הדים", "גליונות", "התקופה", "יד לקורא", "קשת", "פרוזדור", "תרביץ", "מאזנים" ובמוספים הספרותיים של "הארץ", "על המשמר", ו"למרחב".
בשנת 1962 פורסם ספרה "על הספרות העברית החדשה" בהוצאת פרנק ורלג.
נוה תרגמה מאיטלקית, צרפתית וספרדית לעברית.
המתרגם גאיו שילוני ציין כי "הברדלס" הוא אחד הספרים הקשים לתרגום מאיטלקית, וכן שיבח את הדיוק בתרגום הסונטות של מיכאלאנג'לו "תוך שמירה קפדנית על רוח השיר ועל צלילו".
יעקב אבן חן שיבח אף הוא את תרגומיה מספרדית לעברית של שיריו של שגריר ונצואלה בישראל ויסנטה חרואסי.
היא תרגמה שירים עבור כתבי עת, כגון שיריה של גבריאלה מיסטרל, שיריהם של סלווטורה קווזימודו.
דינו קמפאנה , ג'וזפה אונגארטי ועוד.
לזכר לודביג יונס, מאת היינץ פוליצר, פ.
תרומת היהודים לתרבות העולם, מאת בצלאל (ססיל) רות, ניומן, תשכ"א
הברדלס, ג'וזפה תומאזי די למפדוזה, עם עובד, תשכ"א 1961
שירים, ויסנטה חרואסי, המכון המרכזי ליחסי תרבות ישראל-אמריקה האיברית, ספרד ופורטוגל, תשכ"ג 1963
אנציקלופדיה לספרות כללית, ערוכה בידי יוסף ת.
שירים ורישומים, מיכאל-אנג'לו בואונרוטי, עקד, תשכ"ד
היהדות והמדע זאב משה פלאוט, פרוזדור, תשכ"ה 1964
שירה גיילית חדשה: ארבעה משוררים, מבחר ומבוא: דאהי או הוויינה , עם הספר, 1966
מבחר יצירות, חואנה דה איברבורו, עם הספר, 1966
לקט כתבים, יהודה אריה ממודינא, מוסד ביאליק, ספרית דורות, תשכ"ח 1968
כל שירי יעקב פראנסיש, מוסד ביאליק, תשכ"ט 1969
1961 – פרס ורבורג של האוניברסיטה העברית בירושלים
1964 – פרס ליאו בק עבור מחקר על הספרות העברית החדשה מתקופת ימי הביניים ועד ימינו.
פנינה רוזנבלום (נולדה ב-30 בדצמבר 1954) היא אשת עסקים בתחום מוצרי הקוסמטיקה, דוגמנית צמרת ושחקנית בעברה, זמרת, כוכבת מדורי רכילות, וחברת הכנסת מטעם הליכוד בכנסת ה-16 למשך כארבעה חודשים (דצמבר 2005 – אפריל 2006).
פנינה רוזנבלום נולדה וגדלה בפתח תקווה לצבי (הלמוט), יוצא גרמניה ותקווה, ילידת עיראק.
כשהייתה בת שנה ושמונה חודשים נטש אביה את הבית וניתק קשר עם המשפחה.
ילדותה עברה עליה בדוחק בשכונה ליד השוק בפתח תקווה.
ב-1986, לאחר שאיתרה את אביה בגרמניה, גילתה רוזנבלום שיש לה עוד שני אחים-למחצה ממנו: פרידה והייקו.
בשנת 1971 הופיעה רוזנבלום לראשונה בסרט "מלכת הכביש", ואמה תבעה לאסור את הקרנת הסרט בשל העובדה שרוזנבלום הופיעה בו בחזה חשוף, אך תביעתה נדחתה.
בהמשך אותה שנה נבחרה לסגנית שנייה של "מלכת המים".
אירועים אלה היו תחילת קריירת הדוגמנות שלה.
בתחילת שנות השבעים ניגשה לתחרות מלכת היופי ותמונתה הופיעה כאחת המועמדות בשבועון "לאשה" אך לאחר מכן חשבה שהפסד בתחרות יזיק לקריירה שלה ופרשה ממנה.
בתחילת 1974 התגייסה לצה"ל ושירתה בלהקות צבאיות, וכעבור שבעה חודשי שירות השתחררה מצה"ל.
בשנת 1975 הקליט צביקה פיק את השיר "רינה טיל", שכתבו אהוד מנור ופיק; השיר מספר על רוזנבלום ועל הניסיון לגייס אותה לצה"ל.
רוזנבלום הופיעה גם כאורחת בסדרה "ניקוי ראש".
היא המשיכה את קריירת הדוגמנות שלה והייתה דוגמנית מובילה בישראל, ובארצות הברית (שם התגוררה מספר שנים ונקראה פנינה גולן, שם שביטלה כשחזרה לישראל).
בנוסף השתתפה כשחקנית בסרטים "עם ישראל חי" (בתפקיד עצמה), "לא לשידור" ו"כאסח", וכן במערבון הספגטי הישראלי-איטלקי "אקדח האלוהים".
עסקה בפעילות ציבורית, ביחסי ציבור ובעיתונות.
כתבה טורים למגזינים "זמנים מודרניים", "ראש אחד", "מוניטין" ו"לאשה".
בשנות השמונים ניסתה רוזנבלום את כוחה כזמרת ולמדה לנגן על סקסופון.
בשנת 1982 כתב לה יורם מארק-רייך, מנהיג להקת "קילר הלוהטת" את השיר "אני לא בלונדינית טיפשה", אבל אף על פי שהתכוונה לבצע ולהקליט אותו, היא כנראה נסוגה מהרעיון.
היא השתתפה בתחרות הקדם-אירוויזיון 1983 עם השיר "תמיד אישה" (הקרדיט למילים וללחן היה שלה משום שדני רובס ביקש שלא לציין את שמו), שהגיע למקום האחרון.
ב-2004 הקליטה רוזנבלום את השיר "חיה את החלום" כשיר הנושא של תוכניתה "החיים על פי פנינה" ב.
בעקבות השיר "תמיד אישה" והעובדה שלא הייתה זמרת מקצועית, הפכה רוזנבלום למושא ללעג ולמעט שיר זה, לא זכו שיריה הנוספים להצלחה דומה.
בשנת 1989 הקים איציק אבנרי את חברת הקוסמטיקה על שמה - "פנינה רוזנבלום בע"מ".
רוזנבלום מנהלת אותה עד היום.
מאז 2017 בנוסף למוצרי קוסמטיקה החברה החלה לשווק גם מוצרי .
רוזנבלום התמודדה יחד עם אבי בלשניקוב ברשימה עצמאית בשם "פנינה רוזנבלום" בבחירות לכנסת ה-15 בשנת 1999, אך כשלה ולא עברה את אחוז החסימה, לאחר שחסרו לה כ-4,700 קולות.
לאחר מכן הצטרפה למפלגת הליכוד וניסתה להיבחר מטעמה לכנסת.
בבחירות המקדימות במרכז הליכוד, הגיעה רוזנבלום למקום ה-39. מפלגת הליכוד זכתה באותן בחירות ב-38 מנדטים, ורוזנבלום לא נבחרה לכנסת.
ב-14 בדצמבר 2005, לאחר שכבר הוחלט על פיזור הכנסת, הושבעה רוזנבלום לכנסת ה-16 מטעם סיעת הליכוד, לאחר שצחי הנגבי התפטר מהכנסת על רקע הצטרפותו למפלגת קדימה.
היא כיהנה בכנסת עד אפריל 2006. בבחירות המקדימות לרשימת הליכוד לקראת הבחירות לכנסת ה-17, נבחרה למקום ה-56 בלבד, והחליטה לפרוש מהחיים הפוליטיים.
בשנת 2006 חויבה, בבית הדין האזורי לעבודה בתל אביב, לשלם פיצויים לעובדים זרים שהעסיקה בביתה באופן לא חוקי.
בבחירות לכנסת ה-18 (2009) הוצבה במקום ה-46 ברשימת הליכוד לכנסת, אך לא נכנסה לכנסת.
בשנת 2009 התחרתה בעונה החמישית של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בערוץ 2 של רשת, לצד הרקדן דניס בלוצרקובסקי.
בשנת 2011 יצאה בקמפיין להפחתת העמלות והריביות בבנקים.
היא ביקשה את תמיכתם של חברי כנסת ואנשי עסקים במסע שתועד בראיון שהעניקה לנדב בורנשטיין.
בהמשך חברה לח"כ דני דנון לניסוח הצעת חוק שתפחית מיידית את העמלות והריביות.
בשנת 2012 היה לחברת הקוסמטיקה של רוזנבלום מחזור שנתי של כ-30 מיליון שקלים לשנה.
בשנת 2014 השתתפה עם בתה חן בעונה הרביעית של תוכנית המציאות "המירוץ למיליון" בערוץ 2 של רשת.
בעקבות פציעתה בראשית המירוץ היא ובתה היו הזוג הראשון שהודח.
ב-2018 הוציאה קליפ מחודש לשירה "תמיד אישה".
בשנת 2021 בזמן מבצע שומר החומות שיתפה רוזנבלום פעולה עם הזמר והיוצר בריו חקשור בשיר שכתבה על המצב בשם "בואו נרגע".
בשנת 2022 לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, הוציאה לאור את השיר שנקרא "בואו נתאחד".
בשנת 2023 בראשית מלחמת חרבות ברזל, הקליטה שיר שכתבה בעקבות המצב שנקרא "איפה הייתם בשביעי לעשירי".
בשנת 2024 הקליטה שיר שכתבה בעקבות המתקפה האיראנית על ישראל (אפריל 2024) שנקרא "איראן Don't shoot".
מאוחר יותר באותה השנה הקליטה שיר נוסף שנכתב בעקבות הלחימה בצפון בשם "צפון בוער".
בספטמבר 2024 הקליטה שיר בעקבות חיסולו של חסן נסראללה בשם "יא נסראללה".
בשל הצלחת השירים, באותה שנה החלה רוזנבלום להיות הפרזנטורית של אפליקציית "יאנגו דלי", כאשר כל פרסומת מלווה בשיר קצר בביצועה על האפליקציה.
בנוסף התראיינה מספר פעמיים לערוץ i24NEWS והשתתפה בתוכנית בכאן 11 ערב עם שי שטרן שם ביצעה עם אורנה בנאי את השיר "בטלו ת'חג"
בשנת 2025 הקליטה את השיר "LA BUENA VIDA" (לחיות את החיים)" לכבוד יום הולדתה השבעים, את השיר גם רצתה לשלוח לוועדה הבוחרת את השיר שייצג את ישראל באירוויזיון 2025 אך השיר נפסל מפני שרוזנבלום השיקה אותו לפני בחירת השיר המייצג מה שנגד את חוקי הפורמט.
במהלך השנה פנינה הוציאה גם את השיר "בוז לדוז" אותו השיקה ברבע הגמר של תוכנית המציאות הכוכב הבא לאירוויזיון 2025 ואת השיר "חות'ים" עקב חידוש התקפותיהם של ארגון החות'ים על ישראל בעקבות החזית בתימן.
מאוחר יותר באותה שנה כחלק מריאיון בתוכנית "פגישה עם רוני קובן" הקליטה את השיר "טראמפ" עם איש הטלוויזיה רוני קובן, ובנוסף באותה שנה הקליטה את השיר "איראן ביי ביי" בעקבות המתקפה האיראנית על ישראל.
לרגל סיום המלחמה וחזרת החטופים, היא הקליטה את השיר "תודה לאל".
ב-1992 נישאה למשה חיים הצעיר ממנה ב-13 שנים, והם אימצו מבית יתומים באוקראינה את בתם (ילידת 1993) ומבית יתומים ברומניה את בנם (יליד 1995) כתינוקות.
רוזנבלום עשתה זאת לדבריה, כיוון שלא יכלה להביא ילדים לעולם בעצמה.
הזוג התגרש ב-2001, נישא בשנית ולאחר זמן קצר התגרש שוב ב-2003.
ב-2004 נישאה בשלישית לאיש העסקים רוני סימנוביץ', גרוש ואב לשלושה ילדים מנישואיו הראשונים, בהם הדוגמנית קורל סימנוביץ'.
ב-2005 הודיעה רוזנבלום שהיא בהריון, אך עברה הפלה לאחר מכן.
ב-1992 רכשה רוזנבלום וילה ברמת גן, והדבר התפרסם כאחת מעסקאות הנדל"ן היקרות שנעשו בארץ, ובנוסף התפרסמו המסיבות שערכה בביתה.
ב-2011 היא עברה לגור בשכונת רמת אביב בתל אביב.
ב-2025 הבית הוצע למכירה, והיא קנתה דירה חדשה בפרוייט של האחים חג'ג' בנמל תל אביב.
פניצילין (Penicillin) היא קבוצת תרופות אנטיביוטיות מסוג בטא לקטם.
אנטיביוטיקה זו, המופרשת באופן טבעי על ידי זנים של פטריית העובש פניציליום, גורמת לעיכוב האנזים טרנספפטידאז המשתתף בבניית הפפטידוגליקן בדופן התא של חיידקים, ובכך גורמת להרס של תא החיידק.
הפניצילין התגלתה בשנת 1928 על ידי אלכסנדר פלמינג, והיא נכנסה לשימוש קליני נרחב למעלה מעשור לאחר מכן, לאחר שהווארד פלורי וארנסט בוריס צ'יין הצליחו לזקקה בצורה שאפשרה את פיתוחה כתרופה.
למעשה, זו האנטיביוטיקה הראשונה שנתגלתה והשנייה שנעשה בה שימוש קליני, אחרי הסולפונאמיד (סולפה).
לבנזילפניצילין, אב הטיפוס של הפניצילינים, פעילות נגד מרבית החיידקים הגראם-חיוביים, נגד נקדים גראם-שליליים ונגד מינים של חיידקים אל-אווירניים.
עד מהרה התגלו זני חיידקים עמידים לפניצילין, אולם הפיתוח של פניצילינים סינתטיים למחצה הרחיב את טווח הכיסוי החיידקי של התכשירים בקבוצה זו לזני Staphylococcus מפרישים פניצילינאז ולמתגים גראם-שליליים.
גילויה של הפניצילין חולל מהפכה ברוקחות וברפואה והביא למיגורם של זיהומים, שבעבר היו קטלניים וגרמו למותם של מיליונים.
כבר בשנת 1897 פרסם הרופא הצרפתי, אז סטודנט לרפואה במכון פסטר, ארנסט דושן, מאמר על יחסי הגומלין בין פטריות וחיידקים.
במאמר תיאר את עיכוב הגידול של חיידקי Escherichia coli על ידי הפטרייה Penicillium glaucum, אולם עבודתו לא זכתה להתייחסות ונשכחה.
מיד לאחר השלמת לימודיו התגייס לצבא ולא המשיך במחקר.
ב-1928 הבחין אלכסנדר פלמינג, רופא וביוכימאי, בזיהום פטרייתי על פני צלחת פטרי שבה גדלו חיידקי Staphylococcus aureus.
הזיהום עצמו היה שגרתי, אך הוא שם לב לכך שמושבות החיידקים בסביבת הפטרייה היו קטנות ופגועות יחסית למושבות החיידקים המרוחקות מהפטרייה.
פלמינג פרסם את ממצאיו בשנת 1929, אך הם לא עוררו עניין בקרב הציבור ובקרב עמיתיו המדענים כאחד.
הוא המשיך לחקור את הפניצילין, ומצא שהפניצילין היה חזק מכל חומר אנטיבקטריאלי אחר שהיה בנמצא עד לאותה העת.
לא זו בלבד, אלא גם שחומר זה נמצא לחלוטין בלתי מזיק לאדם וכך גברה תועלתו הרפואית פי כמה.
פלמינג אשר עבד לבדו חסר את הציוד הדרוש לביצוע מחקרים בסדר הגודל הנדרש, ומלבד זאת, לא הצליח לבודד את הפניצילין ולהפיק תמיסה טהורה ודומה, משום שבלתי אפשרי היה לגדל את הפטרייה בכמויות משמעותיות.
הוא חדל לעבוד עם הפניצילין בשנת 1934 וחדל לנסות לטפח זאת בשנת 1940.
צ'יין התחיל לעבוד עם הפניצילין לראשונה במעבדתו של פלורי ואף גילה תת-תרבית של אותה תרבית מקורית שהתגלתה על ידי פלמינג לראשונה.
היו שטענו שפלורי, אשר עמד בראש צוות המחקר, היה חסר ידע אמיתי בנושא, אך טענה זו נמצאה חסרת בסיס, שכן פלורי החל להתעניין בנושא עוד בתקופתו של פלמינג, וידיעותיו בנושא האנטיביוטיקה היו למעשה רבות מאוד.
היה זה גם צ'יין שהצליח לייצר לבסוף תמצית מזוקקת של פניצילין והחל להתנסות איתה.
צ'יין ופלורי החלו במהרה לנסות את האנטיביוטיקה על יצורים חיים והזריקו את הפניצילין הטהור לגופן של חיות מעבדה.
בעיה אחת נותרה בעינה והיא הפקת הפניצילין.
אמרה שהומצאה על יד חבריהם של פלורי וצ'יין למעבדה מדגימה זאת: .