tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לרנר טען כי האחריות להימנעות מאינפלציה ומשפל כלכלי מוטלת על המדינה בגלל יכולתה ליצור כסף או למסותו.
רנדל ריי, סטפני קלטון, ביל מיטשל ופבלינה ר.
טשרנבה אחראים להחייאת הרעיונות של לרנר וקודמיו.
בפברואר 2019 פורסם ספר הלימוד האקדמי הראשון שהתבסס על התאוריה.
הכלכלנית סטפני קלטון פירטה כמה השלכות למדיניות הכלכלית שנובעות מהשקפות MMT במרץ 2019:
במסגרת MMT, מדיניות פיסקלית (כלומר, החלטות מיסוי והוצאות ממשלתיות) היא האמצעי העיקרי להשגת תעסוקה מלאה.
כלומר המדינה אחראית לביסוס הגירעון התקציבי ברמה הנחוצה כדי להגיע לתעסוקה מלאה.
לפי גישת המיינסטרים, המדיניות המוניטרית (כלומר התאמות שנעשות בידי הבנק המרכזי לשיעורי הריבית ולמאזן הנכסים) היא המנגנון העיקרי.
גישת המיינסטרים מניחה שיש ריבית מסוימת נמוכה מספיק או מאזן נכסים גדול מספיק של הבנק המרכזי שיניבו בסופו של דבר תעסוקה מלאה.
קלטון טוענת, לעומת זאת, כי הפחתת הריבית אינה יעילה בשפל, מכיוון שעסקים הצפויים לרווחים חלשים ולמעט לקוחות לא ישקיעו אפילו בריבית נמוכה במיוחד.
הוצאות הריבית הממשלתיות עומדות ביחס לשיעורי הריבית, כך שהעלאת הריבית היא סוג של תמריץ כלכלי (היא מגדילה את הגירעון התקציבי ומכניסה כספים למגזר הפרטי), ואילו הפחתת הריבית היא פעולת צנע.
המדינה יכולה להבטיח השגת תעסוקה מלאה - היא יכולה ליצור משרות מובטחות בתקופות שפל.
על פי גישת MMT, מדיניות פיסקלית מרחיבה של הממשלה יכולה להגדיל את יתרות הבנקים, מה שיכול להוריד את הריבית.
על פי כלכלני המיינסטרים, מדיניות פיסקלית מרחיבה עלולה לגרום לריבית גבוהה יותר.
עם זאת קלטון מודה שבפועל תחת המדיניות הנוכחית הבנק המרכזי יעלה את הריבית קצרת הטווח במצב אינפלציוני וכך יביא לעליית הריביות במשק.
כך ינוטרל האפקט הראשוני מרסן הריבית של ההרחבה הפיסקלית.
ב-2017 החל להתעורר באגף הליברלי של המפלגה הדמוקרטית בארצות הברית עניין רב ב-MMT, מתוך הערכה שהיא מצדיקה הגדלת גירעונות וכך תאפשר מימון תוכניות שאפתניות לביטוח רפואי לכול, למלחמה בעוני ובהתחממות הגלובאלית.
בעקבות מגפת הקורונה ולאור ההוצאות התקציביות העצומות שממשלות היו מוכנות להוציא כדי לשקם את הכלכלות במהלכה, היו שכתבו: "אנו כולנו תומכי MMT עכשיו", מכוונים לכך שהחשש מגרעונות ומחובות לאומיים איבד כוחו, דבר ש-MMT הטיפה לו לאורך שנים.
התאחדות האגרוף העולמית הוא איגוד האגרוף המקצועי הבינלאומי הוותיק ביותר.
זהו אחד מארבעת ארגוני האגרוף החשובים (לצד IBF ,WBC ו-WBO) המתאמים קרבות אגרוף ברמה עולמית.
בשנת 1921 הוקם בארצות הברית ארגון התאחדות האגרוף הלאומית (National Boxing Association).
בשנת 1962, שם הארגון שונה להתאחדות האגרוף העולמית.
דירוג התאחדות האגרוף העולמית כולל את המתאגרפים החזקים בעולם בשבע עשרה קטגוריות משקל.
התאוריה המוזרה של אור וחומר הוא ספר עיון מאת הפיזיקאי ריצ'רד פיינמן בנושא אלקטרודינמיקה קוונטית (QED).
זהו סיכום של הרצאות, שערך פיינמן בפני סטודנטים לתואר ראשון, והוא מנסה להסביר את יסודות התאוריה לקהל הרחב, ללא שימוש במתמטיקה מורכבת.
פיינמן מתאר בספר את ההסבר הקוונטי לתופעות יומיומיות רבות כמו החזרה של אור, שבירה של אור, התאבכות וכן האינרטאקציה בין אלקטרון, פוטון ופוזיטרון.
הספר יצא לאור בישראל בשנת 1988, בהוצאת הקיבוץ המאוחד, בתרגומו של פרופ' דוד פונדק.
מקורו של הספר הוא ברצון של פיינמן להסביר את תאוריית הקוונטים להדיוטות ולסטודנטים מתחילים, ביניהם ידידתו אלקיס מאטונר.
לבסוף הכין פיינמן סדרת הרצאות שאותן הציג בתחילה בפני סטודנטים בניו זילנד שבה פחד פחות להכשל.
ההרצאות עלו יפה ופיינמן ערך סדרה של ארבע הרצאות בקאל-טק.
ההרצאות הוקלטו סוכמו ונערכו על ידי ידידו של פיינמן, מפיק הסרטים ראלף לייטון, שתרם רבות להפיכת ההרצאות לספר שיהיה מובן לקהל הרחב.
פיינמן מעיר כי הוא מעדיף לתאר לקהל חלקים בתאוריה שאותם הפיזיקאים מבינים היטב על פני הצגת חלקים מוזרים ואולי מעניינים יותר בתאוריה הקוונטית.
לכן הוא בחר ב-QED ובהסבר האינטראקציה בין אור (פוטונים) לחומר, או ליתר דיוק, אלקטרונים.
פיינמן פותח בהסבר קצר על ההיסטוריה של תורת הקוונטים.
הוא מתאר מיזוג של כמה תחומים נפרדים למספר מצומצם של תאוריות.
לדוגמה הקול והתנועה נחשבו בתחילה דברים שונים, עד שהתברר שקול הוא תנועה של אוויר.
בהמשך התברר שגם חום ניתן להסביר מתוך חוקי התנועה.
בשנת 1873 מיזג ג'יימס קלרק מקסוול את תיאור התופעות בתחום החשמל והמגנטיות יחד עם תיאור האור והאופטיקה, על פי הנחה כי אור הוא גלים אלקטרו-מגנטיים.
באזור שנת 1900 פותחה תאוריה פיזיקלית כדי להסביר את החומר, שנקראה תורת האלקטרון של החומר.
התאוריה התפתחה והציגה את האטום כבנוי מחלקיקים זעירים הטעונים במטען חשמלי, עם גרעין אטום כבד ובעל מטעון חיובי במרכז האטום ואלקטרונים רבים הסובבים את הגרעין שיש להם מטען שלילי.
ניסיונות להבין את תנועת האלקטרונים סביב הגרעין במונחים של תנועה, כאילו היו כוכבי לכת מסביב לשמש, נחלו כישלון מוחלט.
פיתוח מערכת חוקים אחרת להתנהגות האטום ארכה זמן רב משום שהתופעות ברמה האטומית נראו מוזרות לגמרי ובלתי מובנות ל"שכל הישר".
בשנת 1926 הוצגה תאוריה בשם מכניקת הקוונטים שהסבירה את התנהגות האלקטרונים בחומר.
התאוריה נראית מעוותת ו"נוגדת את השכל הישר" אך למעשה אינה כזו.
המילה קוונט אמורה לבטא את החלק בתאוריה שנראה שעומד בניגוד לשכל הישר.
מכניקת הקוונטים הסבירה היבטים רבים נוספים כמו מדוע אטום חמצן מתרכב עם שני אטומי מימן ויוצר מולקולת מים.
לכן מכניקת הקוונטים היא היסוד של הכימיה.
התאוריה הצליחה להסביר את הכימיה ותכונות שונות של החומר ולכן נחשבה הצלחה כבירה.
בשנת 1929 פיתחו מספר פיזיקאים את התחום של "אלקטרודינמיקה קוונטית" שניסתה להתאים את התאוריה האלקטרומגנטית של מקסוול לתאוריה הקוונטית.
אך תאוריה זו נקלעה לצרות.
כאשר ניסו להשתמש בתאוריה כדי לחשב דברים באופן מקורב היא עבדה היטב.
אבל ניסיון לקבל דיוק טוב מעט יותר של התוצאות דרש חישוב תיקון קשה מאוד עד שהחישוב הפך לאינסופי ולכן רמת הדיוק בתאוריה עצרה.
פול דיראק השתמש בתורת היחסות כדי לפתח את תורת היחסות של האלקטרון, אך תאוריה זו לא לקחה בחשבון את פעולות הגומלין בין האלקטרונים לאור.
בתאוריה זו נטען כי לאלקטרון יש מומנט מגנטי שעוצמתו היא 1 בדיוק ביחידות המתאימות.
בהמשך התברר כי הערך המדויק של גודל זה הוא 1.00118 התיקון היה צפוי בגלל הדינמיקה בין אור לבין אלקטרונים, והיה צפוי כי הוא יוסבר על ידי אלקטרודינמיקה קוונטית, אולם במקום להגיע למספר 1.00118, החישוב הגיע למספר אינסופי - כלומר לתוצאה לא נכונה.
בעיה זו של חישוב גדלים באלקטרודינמיקה קוונטית נפתרה בשנת 1948 על ידי ג'וליאן שווינגר, שינאיצ'ירו טומונאגה ופיינמן עצמו (על פועלם זה הוענק להם פרס נובל לפיזיקה בשנת 1965).
שווינגר היה הראשון שחישב תיקון על ידי "משחק קליפות" חדש והגיע לתוצאה של 1.00116 והדבר העיד כי החוקרים התקרבו לתאוריה טובה יותר.
לבסוף החוקרים הגיעו לתאוריה אלקטרו-קוונטית שבאמצעותה ניתן לחשב חישובים, ותאוריה זו מוצגת בספר.
בזמן כתיבת הספר התאוריה הזו קיימת כ-50 שנה ללא שינוי, והיא שבה ונבחנה בדיוק רב הולך בטווח רחק של ניסויים, ואין הבדל משמעותי בין התאוריה לבין הניסוי.
פיינמן מתאר את "מסחטות" הדיוק שבהן חוקרים מנסים לשפר את דיוק התוצאות והתאוריה במשך השנים.
קבוע דירק בניסויים בזמן הוצאת הספר היה 1.0015965221, כאשר יש אי ודאות בגודל 4 לגבי הספרה האחרונה.
התאוריה של QED קובעת את קבוע דיראק בגודל 1.0015965246 עם אי ודאות גדולה פי 5 לעומת הניסוי.
להמחשת מידת הדיוק הדבר דומה למדידת המרחק בין לוס אנג'לס לבין ניו יורק, שעומד על כ-5000 ק"מ, ברמת דיוק שלא תרד מהעובי של שערת אדם.
ברמה זו של דקדקנות נבחנת התאוריה מאז שנת 1948 בתחומי התאוריה והניסוי.
ערכים רבים של QED נמדדו ברמת דיוק דומה ונמצאו דומים להפליא לתחזיות התאוריה.
טווח המדידות נע בגדלים שבין כמאה פעמים הרדיוס של כדור הארץ, ועד למרחקים שערכם כמאית מהרדיוס של גרעין האטום.
פיינמן מציין כי בראייה לאחור, QED מתארת מגוון רחב של תופעות.
בזמן כתיבת הספר, התאוריה התמודדה עם כל תחומי הפיזיקה למעט נושא הכבידה, ולמעט תופעות רדיואקטיביות הכוללות את שינוי רמות האנרגיה בגרעין.
תופעות כמו בערה של בנזין, בועות סבון, דרגות קושי של מלח או נחושת או קשיחות הפלדה מוסברות כולן על ידי התאוריה.
דבר זה אינו ידוע בוודאות שכן במרבית התופעות בתחומים כמו כימיה או ביולוגיה ברמה היומיומית מעורבות רמות עצומות של אלקטרונים, ויש קושי חישובי לתאר את כולן.
אולם בניסוי מעבדה שבהם מעורבים רק מעט אלקטרונים, ובתנאים פשוטים, האלקטרודינמיקה פועלת יפה מאד, ולמרות מאמצים רבים מצד הפיזיקאים למצוא פגמים בתאוריה ולתקן אותה לא נמצא בה פגם.
לפיכך פיינמן מתאר אותה כ"היהלום בכתר הפיזיקה" - ההישג הגדול ביותר שלה נכון לזמן כתיבת הספר.
פיינמן מעריך כי התאוריה עשויה להיות אב טיפוס לתאוריות חדשות ומקיפות יותר שיסבירו גם תופעות גרעיניות, בתוך גרעיני האטומים.
אף כי מדובר בסוגי חלקיקים שונים מאוד זה מזה, כמו קווארקים, גלואנים - כולם "משחקים" לפי ה"סגנון" הקוונטי שמוצג בספר.
לשם הפשטות מתמקד הספר רק בפוטונים ובאלקטרונים.
הדרך שבה הם פועלים היא מוקד העניין של הספר.
מדוע קהל לא משכיל מתקשה להבין מרצה לפיזיקה
בחלק אחר של המבוא מביא פיינמן סיבות מדוע יתקשה קהל שלא למד פיזיקה להבין את דברי המרצה.
קושי אחד הוא שפיזיקאים משתמשים בשפה מקצועית, וכאשר הם מדברים על מושגים כמו עבודה או אנרגיה או אור יש לה משמעות שונה ממשמעות המילה המקובלת.
קושי אחר הוא שכאשר מתארים את הטבע, אנשים אינם מבינים מדוע הטבע מתנהג כך.
פיינמן מעיר כי איש אינו יודע מדוע הטבע מתנהג באופן מסוים ולא אחר.
קושי נוסף הוא כי ייתכן ואנשים בקהל של הפיזיקאי יתקשו להאמין כי הטבע מתנהג כפי שהוא מתנהג, שכן הדברים לא נראים הגיוניים.
פיינמן מעיר כי פיזיקאים למדו להתמודד עם בעיה זו - אין זה חשוב אם הם אוהבים תאוריה מסוימת, או אם היא קלה להבנה, או מסתדרת עם "השכל הישר" - אלא אם היא מצליחה לחזות מראש תוצאות של ניסויים.
QED נראית כמו אבסורד מוחלט לשכל הישר, אבל היא מתאימה במלואה לניסיון.
פיינמן טוען כי הטבע הוא מוזר ואבסודרי - וכי דווקא ניתן להתענג על כך.
הספר עוסק בנושאים שבזמן הוצאת הספר לימדו אותם בשנה השלישית או הרביעית של תואר שני בפיזיקה.
לכאורה יהיה זה בלתי אפשרי להסביר אותם לקהל לא משכיל.
פיינמן מסביר זאת על ידי משל.
מעט כוהנים בני המאיה, ידעו לבצע חישובים מתמטיים לשם צפייה בכוכבים, ואילו רוב בני המאיה, לא ידעו חשבון.
אם היינו פונים לאחד המתמטקאים הקדומים האלה, כאנשים שאינם יודעים כיצד לבצע חיסור ומבקשים ממנו להסביר מתי יזרח כוכב חמה, הוא היה יכול לבחור באחת משתי דרכים.
האחת היא ללמד אותנו "להטים" של חיבור וחיסור על ידי נקודות וקווים, והשנייה היא אם יסביר לנו שהפרש בין 584 ל-236 דומה שאם ניקח 548 גרגרים ונספור החוצה 236 מהם יהיו לנו את מספר הגרגרים שהם התשובה.
זו דרך פשוטה אבל לא יעילה במיוחד.
הדרך הראשונה יעילה בהרבה אבל היא דורשת שנות לימוד והיא מסובכת יותר להבנה.
כך גם בחומר שהוא נושא הספר.
פיינמן מתאר מה עושים הפיזיקאים כאשר הם חוזים מראש את התנהגות הטבע, אבל הוא לא מתכוון להסביר בספר זה את ה"להטים" שיאשפרו לנו לבצע את זה בצורה יעילה.
שכן לשם כך יש לאמן סטודנטים לפיזיקה במשך כ-7 שנים.
במונח "אור" פיינמן מתכוון לכלל הספקטרום של קרינה אלקטרומגנטית - החל בגלי רדיו וכלה בקרני X וגמא.
מרבית הספר עוסק בהתנהגות של אור אדום, אבל התאוריה מתייחסת לכלל סוגי הקרינה.
פיימן מדגיש כי האור בנוי מחלקיקים הקרויים פוטונים.
פיזיקאים הגיעו למסקנה זו שכן יש בידם מכשיר רגיש מספיק, המשמיע "קליק" בכל פעם שאור פוגע בו.
כאשר מפחיתים את עוצמת מקור האור, העוצמה של כל "קליק" אינה נחלשת אבל מספרם יורד.
לכן אור דומה ל"טיפות גשם", כאשר כל "טיפה" היא פוטון.
כאשר מקור האור הוא אחיד, הטיפות הן בעלות גודל אחיד.
דוגמה למכשיר רגיש דיו להבחין בפוטון בודד הוא גלאי המכונה "מכפיל אור" - הפוטון פוגע בלוח מתכת הטעון במטען חשמלי חיובי, וגורם להתזת אלקטרון מלוח זה, האלקטרון פוגע בלוח מתכת נוסף שטעון גם כן במטען חיובי וגורם להתזת מספר אלקטרונים.
כך הדבר ממשיך במשך כ-10 עד 12 פעמים, עד שיש מספיק אלקטרונים כדי להפעיל רמקול חשמלי.
דבר זה נמצא בניגוד למה שחלק מהאנשים למדו בבית הספר, לפיה יש שניות ביחס לאור בכך שהוא מתנהג הן כגל והן כחלקיק.
בחלק הראשון של הספר הוא מתאר את התופעות האלה על ידי הסברים של תאוריית QED.
החזר חלקי של אור ממשטח זכוכית
פיינמן פותח בסבר החזרה חלקית של אור שפוגע במשטח זכוכית.
בחלק הראשון של הספר הוא מתייחס לאור כאילו היה מוחזר מפני המשטח עצמו ומתעלם מכך שלמעשה האור חודר את המשטח, מקיים אינטראקציה מסובכת עם האלקטרונים בתוכו ומוחזר לפעמים.
בניסוי אחד מתואר אור שפוגע בגוש זכוכית, חלקו מגיע לגלאי אור בתוך הזכוכית וחלקו מוחזר מהזכוכית ומגיע לגלאי אחר.
רוב האור מגיע לגלאי הראשון וכארבעה אחוזים מוחזרים מהזכוכית.
עולה מכאן שאלה מה המנגנון שגורם לכך שחלק מהפוטונים ממשיכים בדרכם וחלק מוחזרים.
עלו תאוריות שונות לכך אבל הן נכשלו, כיום פיזיקאים יכולים להגיד את התוצאה רק באופו הסברותי - הם יודעים מה ההסתברות לכך שפוטון יחזור מהמשטח אבל לא את התוצאה לגבי פוטון בודד.
אם נחליף את גוש הזכוכית בלוח זכוכית דק עם משטחים מקבילים, ניתן לצפות כי תהיה החזרה משני המשטחים.
הצפי הוא כי 4% יחזרו מהמשטח העליון ו-4% מהמשטח התחתון של לוח הזכוכית ונקבל החזר של 8%.
בפועל אין הדבר כך - לפעמים יש החזר של 16% ולפעמים מגיעים ל-10% או 0% החזר.
ניסויים הראו כי הדבר תלוי בעובי לוח הזכוכית.
שיעור הפוטונים המוחזרים נע באופן מחזורי כתלות בעובי לוח הזכוכית - בין 16% ל-0% ואז חזרה ל-16% וכך הלאה.
ניתן לצפות במחזוריות זו ללא סימני דעיכה במשך כ-100 מיליון מחזורים כלומר גם בזכוכית בעובי 50 מטרים.
תופעה אלה מקשה על השאלה כיצד "מחליט" הפוטון אם לחזור או לא לחזור מהמשטח הקדמי של הזכוכית.
ניוטון ניסה מספר פעמים לנסח תאוריה שתסביר זאת אבל נאלץ להודות בכישלונו.
שנים רבות לאחר מכן הוסבר ההחזר החלקי על ידי "תורת הגלים" שהניחה כי האור מתנהג כגל.
אך תאוריה זו קרסה כאשר פותחו מכשירים רגישים דיים כדי לבצע ניסויים באור חלש הפוגע במכפיל אור.
לפי תאורית הגלים עוצמת האות הייתה אמורה להחלש, אבל עוצמה זו לא נחלשה אלא רק האותות הפכו נדירים יותר.
תאוריית QED אינה מסבירה מדוע פוטון מסוים חוזר ממשטח זכוכית אלא מה הסתברות להחזרה של פוטונים ממשטח בעובי נתון.
פיינמן מציע את שיטה פשוטה לביצוע חישובי הסתברות התנהגות פוטונים.
אורך החיצים בחזקת שתיים הוא ההסתברות להתרחשות מקרה.
המונח הטכני לחיצים אלה הוא "משרעות הסתברות"
לדוגמה כאשר מדובר על החזרה מבלוק זכוכית (משטח החזרה יחיד) יהיו לנו חיצים באורך 0.2 אשר ייצרו ריבוע בשטח של 0.04 ולכן יתאימו להסתברות של 4%.
כדי לחשב שני מקרים או יותר של הסתברויות עלינו לחבר את החיצים יחד עד לקבלת חץ סופי שריבועו יראה את גודל ההסתברות.
לכן לדוגמה אם נניח לשם הפשטות שפוטון יכול להיות מוחזר משני משטחים, קדמי ואחורי, יש לחבר את שני חצי ההסתברות יחד, וחץ ההסתברות הסופי יראה את ההסיכוי שתהיה החזרה.
כדי לחשב את כיוון החיצים, מניחים כי יש שעון עצר תאורטי שהמחוג שלו מסתובב במהירות רבה.
המחוג עוצר כתלות בזמן שעבר מרגע עזיבת מקור האור ועד לפגיעה במקור האור.
הכיוון שעליו מצביע המחוג הוא כיוון החץ.
כאשר הפוטון פוגע במשטח האחורי, כיוון החץ הוא הפוך לזה של כיוון המחוג.
כאשר משטח הזכוכית דק מאד, זמן התנועה של הפוטון שהוחזר מהמשטח הקדמי, זהה כמעט לזמן התנועה של פוטון שחזר מהמשטח האחורי.
כיוון שחץ ההסתברות מהמשטח האחורי הפוך בכיוונו, החץ שנוצר מחיבור שני החיצים הוא חץ באורך קטן מאוד ולכן החזר האור ממשטח כזה יהיה אפסי.
כאשר מגדילים את עובי משטח הזכוכית במעט, נגיע למצב שבו החץ האחורי יוצר זווית של כ-90 מעלות עם החץ השני, נקבל חץ גדול יותר ולכן נקבל הסברות גבוה יותר להחזר.
כאשר נגדיל עוד קצת את עובי משטח הזכוכית, נגיע למצב שבו מחוג העצר במקרה של החזר מהמשטח האחורי, עצר אחרי זמן כזה, כך שהמחוג הפוך למחוג של המשטח הקדמי.
היות שבמשטח אחורי אנחנו הופכים את כיון חץ ההסתברות, שני חיצי ההסתברות הם באותו כיוון - כלומר גודל חץ כולל של 0.4, המשטח שייווצר מחץ סופי זה יהיה בגודל של 0.16 שמייציגם החזרה בסיכוי של 16%.
בהמשך אם נמשיך להגדיל את עובי הזכוכית הזווית בין שני חיצי ההסתברות שוב תפחת באופן מחזורי עד שנשוב לגודל החזר של אפס, וכך הלאה במחזורי הכפלה נוספים.
כתמי צבע בשמן צף על מים
פיינמן מסביר כיצב נוצרים צבעים שונים בבועת סבון בכתם שמן בשלולית מים.
קרום כתם השמן הוא דק ודומה ללוח הזכוכית מהדוגמה הקודמת.
עובי הקרום אינו אחיד ולכן אחוזי ההחזר ממנו שונים במקומות שונים.
אם נאיר את הכתם באור אדום בלבד, נוכל לראות אזורי החזר של הצבע האדום, עם אזורים אחרים שחורים, ללא החזר.
אם נאיר את הכתם באור כחול, נוכל לראות אזורי החזר ממקומות אחרים.
דבר זה נובע מכך שמחזורי השינוי בהחזר האור בין 0% ל-16% הם מהירים יותר ביחס לאור כחול לעומת אור אדום, זאת מפני שמהירות הסיבוב ב"שעון העצר" לגבי אור כחול היא מהירה יותר לעומת "שעון העצר" של אור כחול.
לכן יהיו אזורים שיחזירו אור אדום, אור כחול, אף אחד מהם או את שניהם (העין שלנו תראה במקרה זה צבע סגול).
כאשר נראה את השלולית עם כתם השמן באור שמגיע מהשמש נראה שלל צבעים שונים שמשתנה כל הזמן, עקב השינוי בעובי חלקים שונים בכתם השמן.
כאשר נראה את אותה שלולית בשעות הלילה עם מקור אור מונו-כרומטי כמו מנורות נתרן נראה רק כתמים צהובים עם אזורים אחרים שחורים.
תופעה זו של החזר חלקי של אור לבן משטחים מכונה "צבעוניות הקשת" והיא מופיעה במקומות רבים כמו הצבעוניות של טווסים זכרים או צופיות.
התאוריה הנייטרלית של אבולוציה מולקולרית היא תאוריה מדעית הגורסת כי רוב השינויים האבולוציוניים המתרחשים ברמה המולקולרית, ורוב השונות הגנטית בתוך המינים ובין המינים נובעת מסחף גנטי אקראי של אללים מוטנטים שהם נייטרליים ביחס לברירה טבעית.
התיאוריה חלה רק על אבולוציה ברמה המולקולרית, והיא תואמת לאבולוציה פנוטיפית המכוונת על ידי הברירה הטבעית כפי שנקבע על ידי צ'ארלס דרווין.
התאוריה הנייטרלית פותחה על ידי הביולוג היפני מוטואו קימורה ב-1968. בתחילה הייתה שנויה במחלוקת אבל כיום היא מקובלת על רוב הביולוגים ומשמשת בסיס לנושא של שעונים מולקולריים.
התיאוריה הוצגה על ידי הביולוג היפני מוטואו קימורה בשנת 1968, ובאופן עצמאי על ידי שני ביולוגים אמריקאים, ג'ק לסטר קינג ותומס יוז ג'וקס , בשנת 1969. היא תוארה בפירוט על ידי קימורה במונוגרפיה שלו מ-1983, The Neutral Theory of Molecular Evolution .
ההצעה של התיאוריה הנייטרלית גררה מחלוקת נרחבת "נייטרליסטי-סלקציוניסטי" על הפרשנות של דפוסים של סטייה מולקולרית ופולימורפיזם של גנים, שהגיעה לשיאה בשנות ה-70 וה-80.
מוטציה נייטרלית היא כזו שאינה משפיעה על יכולתו של האורגניזם לשרוד או להתרבות.
מכיוון שכך היא אינה מושפעת מכוחות הברירה הטבעית אלא מסחף גנטי אקראי.
פסאודוגנים – גנים נייטרלים - גנים שבעברו של האורגניזם היה להם תפקיד משמעותי אבל בהווה שלו הם אינם משועתקים או מתורגמים לחלבונים.
עם זאת הם מועברים מדור לדור כחלק מהגנום.
גנים אלה הם שימושיים לצורך שעונים מולקולריים שכן אין הם משחקים תפקיד אבולציוני – ולכן אינם מושפעים מהברירה הטבעית.
חלק גדול מהגנים הם נייטרלים – בבני אדם מוערך כי הדבר נוגע לכ-95% מהגנום – הוא אינו משנה את תפקוד האורגניזם ומתאים לשימוש בשעונים מולקולריים.
"קוד מנוון" – קוד גנטי ששתי גרסאות שונות שלו מתרגמות לאותו חומצה אמינית – לדוגמה CUC ו-CUG מתרגמות לחומצה אמינית לאוצין.
פרוש הדבר שאותו חלבון ייווצר משתי גרסאות של קוד גנטי.
ומכאן שאין השפעה על הפנוטיפ אך יש השפעה על הגנוטיפ.
קוד מנוון יכול ליצור מוטציות נייטרליות גם בתוך גנים הלא נייטרלים.
גנים פעילים שכן משפיעים על הפנוטיפ (התפתחות איברים, אברונים, תהליכים ביולוגיים, התנהגות וכו') מושפעים מברירה טבעית – מוטציות אקראיות שיש בהם יושפעו מהברירה הטבעית ולכן מוטציות מזיקות בגנים אלה מנופות החוצה במהירות.
לעומתן, מוטציות נייטרליות אינן מושפעות מהברירה הטבעית ולכן נשארות בגנום, דבר זה פותח פתח להשתמש בסוגים אלה של קודים גנטיים כדי להעריך את קצב השעונים המולקולריים.
חלק מן המוטציות עוברות קיבוע גנטי – כלומר הן מגיעות לשכיחות של 100% או קרוב לכך והופכות להיות הנורמה.
כאשר מוטציות גנטיות נייטרליות מתקבעות הן עושות זאת בצורה מקרית לגמרי, בשונה מהברירה הטבעית.
הזמן הגאולוגי ארוך מספיק כדי לקבע חלק מהמוטציות הנייטרליות.
דבר זה מהווה בסיס לחישוב של שעון מולקולרי ספציפי.
הקצב שונה מגן לגן אבל הוא אופייני לגנים מסוימים.
בדומה לשעון רדיומטרי שיש בו מגוון גדול של קצבי שינוי, גם בקצב השינוי של הגנים הקצבים שונים מאוד – בקצב השתנות של גנים המכתיבים היסטון הקצב הממוצע הוא מוטציה אחת במיליארד שנים, ואילו אצל גנים לפיברינופפטיד הקצב מהיר פי 1,000 – מוטציה פעם במיליון שנים.
ביולוגים משווים בין גנים מקובעים נייטרלים של שני בעלי חיים הקיימים בזמננו כדי לנסות להעריך כמה זמן עבר מאז היה להם אב קדמון משותף.
התאוריה הפוליטית הרביעית הוא ספר פוליטי מאת הפילוסוף הפוליטי, האנליסט והאסטרטג הפוליטי רוסי אלכסנדר דוגין.
הספר, שפורסם לראשונה בשנת 2009, מתווה מסגרת לאידאולוגיה פוליטית חדשה, אותה דוגין מציע כחלופה לשלוש האידאולוגיות הדומיננטיות של המאה ה-20 - ליברליזם, קומוניזם ופאשיזם.
בספר דוגין מבקר ליצור תיאוריה פוליטית חדשה לחלוטין שתתעלה על מה שהוא מזהה כחסרונות העיקריים של שלושת התיאוריות הפוליטיות הדומיננטיות של המאה ה-20 - ליברליזם, פשיזם וקומוניזם.
לטענתו, בעוד שאותן האידאולוגיות הפוליטיות עיצבו את העולם המודרני, אף אחת מהן לא מסוגלת לספק מענה הולם למשברים הקיומיים והתרבותיים של המאה ה-21. לטענתו הליברליזם הפכה לאידאולוגיה הדומיננטית בעקבות המלחמה הקרה, ובפועל הביסה את האידאולוגיות האחרות.
עם זאת, הוא מאשים את הליברליזם בקידום אינדיבידואליזם מופרז, בשחיקה של המבנים החברתיים המסורתיים ובטיפוח תרבות אשר לועגת לעבר.
במקום לנסות לבחור בפשיזם או בקומוניזם כחלופות לליברליזם, דוגין מציע לשלב אלמנטים נבחרים משלושת האידאולוגיות, במטרה "לנטרל ולנקות" את ההיבטים השליליים של אותן האידאולוגיות, כמו הגזענות והאתנוצנטריות שבאים עם הפשיזם או החומרנות שבאה עם הקומוניזם.
האידאולוגיה החדשה הזו, אותה הוא מכנה "התיאוריה הפוליטית הרביעית", תהיה לטענתו אידאולוגיה נצחית ואוניברסלית, ותדחה את תפיסת ההתקדמות הליניארית של קידמה חברתית אשר לטענתו עומדת בבסיס המחשבה הליברלית.
לטענתו האידאולוגיה החדשה תשים דגש על מסורות תרבותיות וזהות קולקטיבית.
מת'יו היימבך מנהיגה לשעבר של המפלגה הפוליטית הנאו-נאצית האמריקנית מפלגת הפועלים המסורתית הצהיר בעבר על זיקה לתאוריה הפוליטית הרביעית.
ארגון הימין הקיצוני הברזילאי Nova Resistência הצהיר גם על כך שהארגון דוגל בעקרונות של התאוריה הפוליטית הרביעית.
לספר הייתה השפעה ניכרת במיוחד ברוסיה, בה רעיונותיו של דוגין עולים בקנה אחד עם התנועה האירואסיאנית אשר דוגלת ביצירת גוש גאופוליטי אותו תוביל רוסיה, ואשר מתנגדת להגמוניה הליברלית המערבית.
"התאוריה של מרגריט" הוא סרט צרפתי- שווייצרי שנכתב ובוים על ידי אנה נוביון ויצא לאקרנים בצרפת ובשוויץ בחודש נובמבר 2023. הסרט הוצג בקטגוריית "הקרנות מיוחדות" בפסטיבל קאן 2023 .
הקרנת הסרט בבתי הקולנוע בישראל החלה בחודש מאי 2025.
מרגריט הופמן דוקטורנטית בת 25 בשנת לימודיה האחרונה, סטודנטית יחידה בין הסטודנטים למתמטיקה באוניברסיטה היוקרתית אקול נורמל סופרייר (ENS) בפריז עומדת להשלים את עבודת התזה שלה על השערת גולדבך, בעיה מתמטית חשובה שעדיין לא נמצאה לה הוכחה, ואמורה להציג אותה בסמינר לעמיתיה למחקר.
קודם להצגת עבודתה, מודיע לה המנחה לורן ורנר , כי הסכים זה עתה להנחות סטודנט נוסף לדוקטורט, לוקאס סאוולי, סטודנט מבריק מאוניברסיטת אוקספורד.
תוך כדי הצגת עבודתה, מתערב לוקאס בשאלה שבעקבותיה מגלה מרגריט טעות גורלית המפריכה את ההוכחה שעליה עבדה.
מרגריט, חשה שעולמה קורס ועוזבת את אולם הסמינר בפתאומיות.
המנחה מייעץ לה לשנות את נושא התזה שלה ולעבוד עם פרופסור אחר מעתה והלאה.
אבל מרגריט המרגישה פגועה מחליטה להתפטר מאוניברסיטת ENS ולהפסיק ללמוד מתמטיקה, שהיוותה עד כה את כל חייה.
עזיבת האוניברסיטה מהווה עבור מרגריט יציאה מהבועה שבה חיה עד אז.
ובעקבותיה היא פוגשת אנשים שונים מאוד ממנה, אחת מהן נועה, אישה צעירה רקדנית שאוהבת לבלות, הופכת לשותפה שלה לדירה וחושפת אותה לחיים שונים מאלו שהייתה רגילה אליהם בעבר.
לפרנסתה מתחילה מרגריט לעבוד כמוכרת בחנות נעליים.
בעוד שתי הנשים הצעירות נאבקות לשלם את שכר הדירה, מתחילה מרגריט לשחק מה-ג'ונג, משחק שבו היא מתמחה והופכת כמעט לבלתי מנוצחת.
היא משתתפת בטורנירים מחתרתיים שמארגן אדם ממוצא סיני והופכת אותם למקור ההכנסה העיקרי שלה בייחוד לאחר שהיא מאבדת את עבודתה בחנות הנעליים בגלל סירובה לציית לדרישות סדר לא הגיוני.
אמה , סוזן שמרגריט לא הודיעה לה על עזיבת האוניברסיטה והמנחה לורן ורנר, מודאגים לה ומנסים להחזיר אותה למסלול המחקר.
ורנר פונה אליה בבקשה שתכתוב יחד איתו ועם לוקאס סאוולי מאמר מדעי, אשר מבוסס בחלקו על עבודתה של מרגריט, אך היא מעדיפה להתנתק ואינה רוצה עוד כל קשר למנחה לשעבר או ל-ENS.
עם זאת, חוזרת מרגריט בהדרגה לחיפוש הוכחה להשערתו של גולדבך.
בהתחלה לבדה, תוך כדי צביעה מחדש של קיר חדרה בשחור כדי שיוכל לשמש לה כלוח.
לאחר מכן היא יוצרת קשר עם לוקאס סאוולי, מתוך הערכתה לכישוריו ולמרות היריבות ביניהם.
הם מתחילים לעבוד על הפתרון באופן קבוע, ותוך כדי כך נוצר קשר בין שני המתמטיקאים, שמתפתח למשיכה הדדית.
מרגריט מבינה שהיא מאוהבת, בפעם הראשונה בחייה.
חיפוש הפתרון להשערת גולדבך מערער את בריאותה הנפשית של מרגריט וגורם לה להיכנס לקיבעון אובססיבי.
היא מנצלת עזיבה זמנית של נועה, שותפתה לדירה וצובעת קירות נוספים בשחור עליהם היא בודקת ביום ובלילה את הנוסחאות המתמטיות המיועדות להביא לפתרון.
היא אף מסתכסכת עם לוקאס ומגרשת אותו.
עם חזרתה של נועה, היא לוקחת את העניינים לידיים ומשכנעת את מרגריט לעבור לגור עם אמה לזמן מה.
במהלך שהותה עם אמה מגיעה מרגריט לפריצת דרך לכיוון ההוכחה.
בינתיים, לוקאס ולורן ורנר מוזמנים לכנס בלוזאן.
מרגריט מחליטה להגיע לשם ללא הזמנה כדי לקבל מלוקאס חוות דעת על התקדמותה.
היא אכן התקדמה בהוכחת ההשערה ותוך כדי הצגתה ללוקאס על לוחות הקיר בכנס, עוברת השמועה באולמות הכנס ובאולם מתאספים מספר מתמטיקאים הנלהבים מנוסחאות אותן רושמת מרגריט.
היא זוכה למחיאות כפיים חמות וגם לורן ורנר המגיע לאולם מתגאה לומר שהיא תלמידתו.
הבמאית אנה נוביון הסתייעה במתמטיקאית הצרפתייה אריאן מזארד כיועצת לכלל ההיבטים המתמטיים של הסרט.
לדברי הבמאית, המשוואות המוצגות בסרט הן אותנטיות כולן.
"עד כדי כך שהסרט אפשר לאריאן מזארד להשיג התקדמות אמיתית בפתרון השערת גולדבך לפני הצילומים".
השערת גולדבך נבחרה כנושא התזה של מרגריט משום שהפירמידה של גולדבך אפשרה להציג את הבעיה בצורה קולנועית, בעוד שאריאן מזארד טענה דווקא לטובת בחירת נושא העיוותים של ייצוגי גלואה .
אנה נוביון בחרה באלה רומפף לתפקיד מרגריט לאחר שפגשה אותה וצפתה בה במהלך דיון ארוך, מבלי לערוך לה מבחן: "ידעתי שזו היא",אמרה הבמאית.
השחקנית, מצידה, עבדה עם אריאן מזארד, במשך ארבעה חודשים, ארבע שעות בשבוע, על מתמטיקה, שאת נוסחאותיה למדה בעל פה כדי ליצור רושם טבעי ביותר בסרט.
ז'אן-פייר דארוסין, בתפקידו של לורן ורנר, קרא גרסאות רבות של התסריט ועשה חזרות עם אלה רומפף כדי למצוא את הדינמיקה שלהן לפני הצילומים.
הצילומים התקיימו, במאי 2022 בין היתר, באקול נורמל סופרייר (ENS) של אוניברסיטת פריז למדעים ולספרות (PSL).
המוזיקה לסרט הולחנה על ידי פסקל בידאו, מוזיקאי שעבד בעבר עם הבמאית על סרט קודם ולדבריה יצר מוזיקה לירית ורומנטית המבטאת את עושר נשמתה של מרגריט.
פרס סזאר 2024, פרס לומייר ופרס מבקרי הקולנוע בפריז לשחקנית המבטיחה - אלה רומפף
פרס סזאר 2024: מועמדות לפרס השחקן המבטיח לג'וליאן פריסון
פסטיבל קאן 2023 פרס CST לטכנאית קולנוע צעירה עבור אן-סופי דלזרי, מעצבת תפאורה
פסטיבל הסרטים של קאבורג 2023 - הפרס הגדול של הקהל
פסטיבל קאן 2023, נבחר להקרנה במסגרת מושב מיוחד.
התאחדות הכדורגל האנגלית היא הגוף הממונה על ענף הכדורגל באנגליה (ובמושבות הכתר ג'רזי, האי מאן וגרנזי).
ה-FA, אשר נוסדה בשנת 1863, היא ההתאחדות הכדורגל העתיקה בעולם.
כלליה ותכתיביה של ההתאחדות האנגלית השפיעו באופן מכריע על חוקת משחק הכדורגל המודרני והתפתחותו, ומסיבה זו היא נחשבת לאחד הגופים המשפיעים ביותר בתולדות הספורט.
ההתאחדות חברה בהתאחדות הכדורגל האירופית (אופ"א) והעולמית (פיפ"א), ומחזיקה במושב קבוע בוועדת הכדורגל הבינלאומית (IFAB).
כל מועדוניה המקצועיים של אנגליה נדרשים להיות חברים בהתאחדות הכדורגל האנגלית.
ה-FA אחראית למינוי מאמנה של נבחרת אנגליה בכדורגל וכן להנהלתן של כל הנבחרות הלאומיות.
כיום ה-FA היא הגוף החולש על ליגת הכדורגל הבכירה באנגליה, הפרמייר ליג.
הפוטבול ליג, הכוללת את הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, הליגה הראשונה והליגה השנייה, מפעילה גם היא מנגנון פיקוח משל עצמה, וכך גם שאר מערכות הליגות הפנימיות, לדוגמת הפוטבול אליאנס.
בנוסף, ה-FA לוקחת חלק חשוב בפיתוח הכדורגל כענף ספורט לאומי באנגליה ומשקיעה רבות בתמיכה בקבוצות כדורגל חובבניות ואזוריות, והחילה חוק שחקני בית במטרה לפתח שחקני כדורגל מקומיים.
כיום, נשיא ההתאחדות הוא הנסיך ויליאם מוויילס, שהחליף בתפקיד את הנסיך אנדרו, דוכס יורק.
קודם לפגישתה הראשונה של התאחדות הכדורגל בלונדון ב-26 באוקטובר 1863, לא היה אוסף כללים קבועים ומקובלים אוניברסלית למשחק הכדורגל.
מייסדי ההתאחדות ביצעו בחינה מחודשת של כללי המשחק במהלך שישה מפגשים שהתפרסו על פני חודשיים.
באחרונה שבהן, החליט גזבר ההתאחדות, שהיה נציגה של אחת הקבוצות המייסדות, כי הוא וקבוצתו פורשים מההתאחדות נוכח הסרתן של שתיים מהצעותיו, האחת המתירה לרוץ עם הכדור בידיים, והשנייה המאפשרת לחסום ריצה מעין זו על ידי פגיעה פיזית בשחקן הרץ.
בעקבות זאת הוקם איחוד הרוגבי האנגלי בשנת 1871. משחק הכדורגל המודרני הראשון שנערך על פי כללי ה-FA התקיים במורטלייק ב-19 בדצמבר 1863 בין מורליז בארנס לריצ'מונד, והסתיים בתיקו מאופס.
ההתאחדות לא אחראית באופן ישיר על הליגות השונות באנגליה, ואלו מנוהלות על ידי מערכות פנימיות (לדוגמה, הפרמייר ליג מנוהלת במשותף על ידי מועדוניה וההנהלה שהם בוחרים, והפוטבול ליג מפקחת על הליגות שבמסגרת מפעל זה).
התאחדות הטניסאים המקצוענים , הידועה בראשי התיבות ATP, הוא הגוף המנהל של סבבי הטניס המקצוענים לגברים – סבב ה-ATP, סבב ה-ATP צ'לנג'ר וסבב אלופי ה-ATP (טורנירים של שחקני עבר).
בחסות ה-ATP מתקיימים כל הטורנירים המקצוענים לגברים בעולם המעניקים פרסים כספיים ונקודות בדירוג עולמי, פרט לטורנירי הגרנד סלאם (הרמה הגבוהה ביותר), וסבב הטניס העולמי של ה-ITF המכונים "טורנירי הפיוצ'ר" (הרמה הנמוכה ביותר), שנמצאים תחת הפדרציה הבינלאומית לטניס (ITF).
ההתאחדות הוקמה בספטמבר 1972 על ידי דונלד דל, ג'ק קרמר וקליף דרייסדייל כדי להגן על האינטרסים של שחקני טניס מקצוענים, ודריסדייל היה לנשיא הראשון של הארגון.
משנת 1990, האגודה מארגנת את סבב ה-ATP שהוא סבב הטניס העולמי לגברים וקישרה את כותרת הסבב עם שם הארגון.
זהו הגוף המנהל של הטניס המקצועי לגברים.
בשנת 1990 הארגון נקרא "ATP Tour", אשר שונה ב-2001 ל-ATP בלבד והסבב נקרא ATP Tour.
בשנת 2009 שונה שם הסבב שוב והיה ידוע כ-ATP World Tour, אך שונה שוב ל-ATP Tour עד 2019. זוהי התפתחות של תחרויות הסיור שנודעו בעבר בתור טורנירי טניס גראנד פרי וטניס באליפות העולם (WCT).
המטה העולמי של ה-ATP נמצא בלונדון.
ATP Americas יושבת בפונטה ודרה ביץ', פלורידה; מטה ATP האירופאי נמצא במונקו; ו-ATP International, המכסה את אפריקה, אסיה ואוסטרליה, נמצא בסידני, אוסטרליה.
הארגון נוסד בשנת 1972 על ידי ג'ק קריימר, דונלד דל וקליף דרייסדייל, ונוהל לראשונה על ידי ג'ק קריימר, כמנהל בכיר, וקליף דרייסדייל, כנשיא.
ג'ים מקמנוס היה חבר מייסד.
קרמר יצר את מערכת דירוג השחקנים המקצועית, שהחלה בשנה שלאחר מכן ובשימוש עד היום.
משנת 1974 עד 1989, סבב הגברים נוהל על ידי תת-ועדה בשם המועצה הבינלאומית לטניס מקצועית לגברים (MIPTC).
הוא הורכב מנציגים של פדרציית הטניס הבינלאומית (ITF), ה-ATP ומנהלי טורנירים מרחבי העולם.
ה-ATP ביקש (הצעה שהתקבלה) שה-MIPTC יתחיל לבצע כלל בדיקות סמים, מה שהופך את הטניס לספורט המקצועני הראשון שהקים תוכנית לבדיקת סמים.
במאי 1973 הושעה ניקולה פיליץ', הטניסאי מספר אחת של יוגוסלביה, על ידי איגוד טניס הדשא הלאומי שלו, שטען שסירב לשחק במשחק גביע דייוויס עבור ארצו מוקדם יותר באותו חודש.
ההשעיה הראשונית של תשעה חודשים, בתמיכת הפדרציה הבינלאומית לטניס הדשא (ה-ILTF), צומצמה מאוחר יותר על ידי ה-ILTF לחודש אחד בלבד, מה שאומר שפיליץ' לא יורשה לשחק בווימבלדון.
בתגובה ה-ATP איים בחרם, וקבעו שאם פיליץ' לא יורשה להתחרות, אף אחד לא יתחרה.
לאחר שניסיונות אחרונים לפשרה נכשלו ה-ATP הצביע בעד חרם וכתוצאה מכך 81 מהשחקנים המובילים, כולל האלוף המכהן סטן סמית' ו-13 מתוך 16 הגברים המוגרלים, לא התחרו באליפות ווימבלדון 1973. שלושה שחקני ATP, איליה נסטסה, רוג'ר טיילור וריי קלדי הביעו את מחאתם נגד החרם ונקנסו על ידי ועדת המשמעת של ה-ATP.
בשאר התחרויות בהמשך חזרו הטניסאים להתחרות.
ב-1988 הסבב עדיין נוהל על ידי מנהלי הטורנירים וה-ITF.
הייצוג וההשפעה המצומצמת של השחקנים במועצת הטניס המקצועית הבינלאומית לגברים (MIPTC) כמו גם חוסר שביעות הרצון מהדרך בה הספורט נוהל ושיווקו הגיעו לשיאם במרד שחקנים בשנת 1988 בראשות מקצועני טניס פעילים, כולל דאז, מדורג 1 בעולם, מאטס וילאנדר.
שינה את כל מבנה הסבבים.
בתחילת 2022 כתגובה לפלישה הרוסית לאוקראינה, העביר ה-ATP את תחרות סנקט פטרבורג הפתוחה 2022 מסנקט פטרבורג לקזחסטן.
במאי 2022, ה-ATP שללה מטורניר ווימבלדון את נקודות הדירוג העולמי שלו בגלל החלטת הטורניר לדחות כניסות של שחקנים רוסים ובלארוסים.
שרת התרבות של בריטניה, נדין דוריז, העירה כי החלטת ה-ATP תשלח את "המסר השגוי לחלוטין הן לפוטין והן לתושבי אוקראינה".
טורנירים בסבב ה-ATP מחולקים למספר דרגות, בהתאם לכמות הנקודות המחולקת בהם: מאסטרס 1000 של סבב ה-ATP (ATP Tour Masters 1000), סדרת 500 של סבב ה-ATP (ATP Tour 500 series) וסדרת 250 של סבב ה-ATP (ATP Tour 250 series).
בנוסף, ה-ATP גם אחראי על סבב הצ'לנג'ר (ATP Challenger Tour), עבור טניסאים שמדורגים נמוך מכדי להתקבל לטורנירים בסבב ה-ATP.
טורנירי גראנד סלאם, טורניר הטניס האולימפי, גביע דייוויס, גביע הופמן וסבב הטניס העולמי של ה-ITF (רמה מתחת לסבב הצ'לנג'ר – נקרא גם "טורניר הפיוצ'ר") אינם מאורגנים על ידי ה-ATP, אלא על ידי ה-ITF או הוועד האולימפי הבינלאומי (IOC).
עונת התחרויות בסבב ATP מתחילה בראשית ינואר ומסתיימת באמצע נובמבר.
בתקופה שבין אמצע נובמבר ותחילת ינואר אין טורנירי ATP אך יש טורנירי צ'לנג'ר וטורנירי פיוצ'ר.
במהלך העונה יש שבוע ללא טורנירי ATP, כי בו מתקיימים משחקים בגביע דייוויס.
בשבועות שבהם מתקיימים טורנירי מאסטרס לא מתקיימים טורנירי ATP נוספים, אך בשאר השבועות יש לרוב 2–3 טורנירים במקביל.
שמונת הטניסאים ושמונת הזוגות שזכו במרב הנקודות במהלך השנה, מוזמנים לשחק בטורניר האחרון בעונת הטניס של סבב ה-ATP, גמר ה-ATP.
החל מ-1 בינואר 2020, אנדריאה גאודנזי הוא יו"ר ה-ATP ומאסימו קלולי הוא המנכ"ל.
מארק יאנג הוא סגן היו"ר, דייוויד מאסי הוא סגן הנשיא בפועל של האזור האירופי ואליסון לי עבור הקבוצה הבינלאומית.
מועצת המנהלים של ה-ATP כוללת את היו"ר, יחד עם שלושה נציגי טורניר ושלושה נציגי שחקנים.
נציגי השחקנים נבחרים על ידי מועצת השחקנים של ה-ATP.
אזור בינלאומי: צ'ארלס האמפרי סמית'
מועצת השחקנים של ה-ATP, המונה 12 חברים, מוסרת החלטות מייעצות לדירקטוריון, שבסמכותו לקבל או לדחות את הצעותיה.
מועצת טורנירי ה-ATP מורכבת מ-13 חברים בסך הכל, מתוכם חמישה נציגים מאזור אירופה, יחד עם ארבעה נציגים הן מאמריקה והן מקבוצת הטורנירים הבינלאומית.
הדירוג של ה-ATP הוא השיטה שבה משתמשים בסבב על מנת לקבוע את רשימות הכניסה לטורנירי ה-ATP וכן כדי לקבוע מה הדירוג של שחקנים בטורנירים עצמם.
הדירוג הראשון ליחידים פורסם ב-23 באוגוסט 1973, ולזוגות ב-1 במרץ 1976. נקודות דירוג מוענקות לפי השלב בטורניר אליו השחקן הגיע, ולפי יוקרתו של הטורניר, כאשר טורנירי הגראנד סלאם מעניקים את הכמות הרבה ביותר של נקודות דירוג.
הדירוג העולמי מפורסם אחת לשבוע ביום שני (למעט בשבוע האמצעי של טורנירי גראנד סלאם, הנערכים למשך כשבועיים), ונקודות דירוג בהם שחקן זכה בטורניר מסוים נשמרות למשך 52 שבועות אחרי סיום הטורניר.
סך נקודות הדירוג לשחקן מחושבות מסיכום הנקודות שהשיג בטורנירים הבאים:
שמונת טורנירי החובה של מאסטרס 1000 של סבב ה-ATP (מתוך תשעת הטורנירים מסוג זה, רק טורניר מונטה קרלו איננו חובה)
שש התוצאות הטובות ביותר משאר הטורנירים (טורניר מונטה קרלו, טורנירים מסדרת 500 של סבב ה-ATP, טורנירים מסדרת 250 של סבב ה-ATP, טורנירי צ'לנג'ר וסבב הטניס העולמי של ה-ITF).
בסך הכל נכללים בחישוב 18 טורנירים לכל היותר, לא כולל אליפות סבב המאסטרס העולמי של ה-ATP שנחשבת לטורניר ה-19 עבור שמונת השחקנים המשתתפים בה.
שחקנים עם דירוג נמוך, בעטיו הם אינם יכולים להשתתף בטורנירי החובה (הגרנד סלאם והמאסטרס), מקבלים הקלה בחישוב נקודות הדירוג שלהם: לכל טורניר חובה שבו השחקן לא השתתף מפאת הדירוג שלו, ולא קיבל כרטיס לטורניר בדרכים אחרות, מספר התוצאות הטובות ביותר מטורנירים אחרים גדל באחד.
רשימת הכניסה לטורנירי גראנד-סלאם וסבב ATP נקבעת על פי הדירוג שהתפרסם 6 שבועות לפני תחילת הטורניר, לטורנירי צ'לנג'ר 3 שבועות מראש.
הדירוג בטורניר נקבע על פי הדירוג האחרון שפורסם בזמן ההגרלה, לרוב זה של השבוע הקודם.
להלן פירוט נקודות הדירוג בטורנירים הנחשבים לפי כל שלב:
להלן 10 הטניסאים בצמרת הדירוג (נכון ל־1 בינואר 2026):
ביקורת על הדירוג ודירוג חלופי
ישנם מספר נושאים אליהם הדירוג לא מתייחס ובשל כך מושמעת ביקורת כלפיו:
דירוג ה-ATP לא מתחשב בזהות היריב מולו טניסאי משחק.
למשל טניסאי צעיר שנכנס לדירוג ומדיח את הראשון בדירוג בסיבוב הראשון של הגראנד סלאם, יזכה עדיין לדירוג נמוך בלבד מה שנחשב ללא הוגן בעיני רבים (בענפים אחרים אתה יכול לקבל נקודות דירוג בהתאם לחוזק השחקן מולו שיחקת).
הדירוג מתחשב בתוצאות הטניסאים אך ורק במהלך השנה האחרונה (כאמור 52 השבועות האחרונים), כך שמספיקה שנה אחת לא טובה של שחקן לצנוח בדירוג בכמה דרגות מתחת לרמתו המקצועית האמיתית לדעתם של רבים.
הדירוג לא מכניס לפורמולת החישוב שלו את השוני בין המשטחים (מגרשים קשים / חימר /דשא /אולם) פרט לטורניר ווימבלדון.
למעשה יוכל להיות שחקן שיתמחה בסוג משטח מסוים בלבד ושחקן אשר יהיה טוב בכל המשטחים ולא יהיה לזה משמעות מבחינת הניקוד, אלא מבחינת הזכייה בנקודות בלבד.
אין דרישת קדם לכניסת שחקן למקום הראשון בעולם, מה שיכול לגרום למצב ששחקן יכול להיכנס למקום הראשון מבלי לזכות באחד מארבעת טורניר הגראנד סלאם שנחשבים לארבעת התארים החשובים בענף זה.
בשל כך חלק מאתרי הענף ומהחובבים משתמשים בדירוג ELO שפותר חלק מבעיות אלה.
ELO הוא שיטת דירוג שמחשבת יכולת יחסית של מתמודדים במשחקי סכום אפס, בהם הפסד של מתחרה אחד הוא רווח של האחר.
שיטת דירוג זו נועדה במקור לשפר את אופן הדירוג בשחמט, אבל בהמשך נעשה בה שימוש במגוון ענפים בארצות הברית כמו נבחרות כדורגל, NBA, NFL וה-MLB.
כך מודד אתר "Tennis Abstract" את הדירוג לגברים ולנשים בסבב ה-ATP.
במקרים בהם הטניסאי אינו מסוגל להתחרות בשל פציעה (בדירוג ה-WTA (נשים) נכלל גם חופשת לידה), עלול להיכנס לתוקף "דירוג מוגן".
מטרתו היא לאפשר התאוששות וחזרה הוגנת של הטניסאי אל הסבב לאחר פציעה, עבור טניסאים של הרמות הגבוהות בעיקר שכבר הוכיחו את מעמדם.
כל שחקן שנעדר מתחרויות במשך תקופת מינימום של 6 חודשים בשל פציעתו, רשאי להגיש בקשה עבור הגנת הדירוג שלו, באם בקשתו תתקבל בעת חזרתו לפעילות הוא יקבל את מיקומו הממוצע במשך 3 החודשים הראשונים בהם הוא נעדר.
שחקן בעל דירוג מוגן יכול לעשות בו שימוש למשך 9 טורנירים בהם הצטרך אותו על מנת להיכנס להגרלה בטורניר ברמתו (או לחלופין 9 חודשים מהרגע בו חזר לשחק).
שחקן שנעדר למשך למעלה משנה יוכל לעשות שימוש בדירוג המוגן למשך 12 טורנירים או 12 החודשים מהרגע בו חזר לשחק (עד שהמוקדם מביניהם מגיע).
התאחדות הכדורגל הארגנטינאית (בספרדית: Asociación del Fútbol Argentino, באנגלית: Argentine Football Association או בקיצור AFA) הוא הגוף הרשמי האחראי על הכדורגל בארגנטינה.
ההתאחדות מפעילה נבחרות כדורגל וליגות לגברים ונשים בתחומי גם בתחומי כדורגל דשא, קטרגל וכדורגל חופים.
ההתאחדות הארגנטינאית היא הוותיקה מבין התאחדויות הכדורגל באמריקה הדרומית ואחת הוותיקות בעולם.
היא גם נחשבת לאחת ההתאחדויות המצליחות ביותר בעולם הכדורגל.
ההתאחדות הוקמה ב-21 בפברואר 1893 והיא הצטרפה לארגון פיפ"א בשנת 1912. ב-1916 ייסדה יחד עם התאחדויות הכדורגל של אורוגוואי, ברזיל וצ'ילה את הקונפדרציה הדרום אמריקאית - CONMEBOL.
המשחק הרשמי הראשון של הנבחרת התקיים ב-16 במאי 1901 במונטווידאו מול המארחת אורוגוואי שהסתיים בניצחונה של ארגנטינה 2:3. משחק זה היה למשחק הבינלאומי הראשון שנערך מחוץ לאי הבריטי.
בשנת 1931 נוסדה ליגת העל הארגנטינאית ובמהלך השנים עברה שינויים רבים במתכונתה עד למתכונת הנוכחית.
מדליית הזהב - 2 (אולימפיאדת אתונה (2004) ואולימפיאדת בייג'ינג (2008))
מדליית הכסף - 2 (אולימפיאדת אמסטרדם (1928), אולימפיאדת אטלנטה (1996))
אליפות פאן אמריקה המקצוענית - 1 (1960)
התאחדות הימאים בארץ ישראל הייתה אגודה מקצועית של יורדי ים ביישוב בארץ ישראל, שפעלה למשך תקופה קצרה בשנות ה-30, ימי המנדט הבריטי.
הארגון הוקם בחודש אוגוסט שנת 1933 ביוזמה פרטית שמטרתה ריכוז בעלי מקצוע ימי בארץ.
הארגון נרשם כחוק, וכתובתו נרשמה ברחוב בוגרשוב 79 בשכונת נורדיה, תל אביב, כתובת מגורי משפחתו של רב החובל אריה גרבנוב ששימש נשיא האגודה.
גרבנוב וחברו בנימין לוין, ששימש מזכיר הארגון שבועות מספר, עסקו בריכוז ימאים מהיישוב ובקליטת ימאים עבריים שהגיעו לארץ, בכלל המקצועות והרמות, כדי לשלבם בעבודת ספנות.
ניסיון זה היה הניסיון השני להקמת ארגון מקצועי בענף.
הניסיון הראשון היה זה של רב החובל אריה באייבסקי בשנת 1925, אך ארגונו התפרק קרוב להיווסדו בשל מיעוט בעלי מקצוע ימי אז.
הארגון הצליח בתוך חודש לרכז 12 בעלי מקצוע.
גרבנוב אסף כסף, רשם חברת ספנות עברית בשם חופיה בע"מ, ויצא לחו"ל לרכוש אונייה ולהקים צי עברי תחת דגל עברי.
משנקנתה האונייה עמנואל בדנמרק, נקרא לשם לוין שיצא עם המכונאי אליהו רוזין, גם הוא ממייסדי הארגון, לסייע בידו.
הם ושלושה ימאים מהאגודה יצאו לנמל אולבורג בדנמרק.
עמנואל וצוותה העברי נעלמו בים בראשית שנת 1934 וגורלם לא נודע, ועמם חדלה האגודה הראשונה שהקימו להתקיים.
התאחדות הכדורגל האיטלקית (באיטלקית: Federazione Italiana Giuoco Calcio) היא הגוף האחראי על הכדורגל באיטליה.
היא אחראית על כל קבוצות הכדורגל ונבחרות הכדורגל ועל כל הליגות והגביעים באיטליה.
התאחדות הכדורגל נוסדה בשנת 1898, חברה בפיפ"א מאז 1905 וחברה באופ"א מאז 1954. ההתאחדות אחראית בין השאר על ליגת העל האיטלקית ועל ליגת המשנה האיטלקית וכן גם על יתר הליגות הנמוכות יותר, קופה איטליה והסופר קאפ האיטלקי, וכמו כן אחראית על נבחרת הגברים, נבחרת הנשים והנבחרות הצעירות של איטליה.
נשיא ההתאחדות האיטלקית הנוכחי הוא רוברטו פבריסיני.
התאחדות הטיפוס הספורטיבי והאתגרי בישראל (בעבר: מועדון המטפסים הישראלי ולפני כן המועדון האלפיני הישראלי) היא עמותה רשומה, שמטרתה קידום ספורט הטיפוס בישראל.
במועדון חברים מאות מטפסים, ביניהם מטפסים ספורטיביים, מטפסי סלע ואלפיניסטים.
המועדון הוא הגוף היציג של ספורט הטיפוס ומוכר על ידי מינהל הספורט ככזה.
הוא פועל כיום בעיקר בטיפוס צוקים, ופחות בטיפוס אלפיני.
המועדון חבר בהתאגדות הבינלאומית של האיגודים האלפיניים.
המועדון הוקם בשנת 1939 ונקרא במקור "המועדון האלפיני הארץ-ישראלי".
המועדון נוסד על ידי משה (מוסא) חבצלת (1904–1981), שהיה גם הנשיא הראשון של המועדון, ויועד בעיקר לעולי מרכז אירופה, ששאפו להקים מועדון סקי.
בהיעדר אתרי סקי בארץ ישראל, עברו לעסוק בטיפוס אלפיני, שבתורו הפך לטיפוס סלע.
האמיר עבדאללה, סבו של המלך חוסיין, ואבי סבו של המלך עבדאללה, היה חבר במועדון האלפיני הארץ-ישראלי.
המועדון נרשם כעמותה בשנת 1987 ופועל כמוסד ללא כוונת רווח.
מטרות המועדון הן להרחיב את חוג המטפסים ואת המתקנים לטיפוס בישראל תוך הנחלת ערכי טבע והשמירה עליו, מקצועיות ובטיחות.
המועדון מעודד את חבריו להיפתח לסוגים שונים של טיפוס.
בשנת 2011 שינה המועדון את שמו ל"מועדון המטפסים הישראלי".
השינוי התבצע במטרה לפנות לכל המטפסים בישראל, ולא רק לאלו המגדירים עצמם "מטפסים אלפיניים".
למעט השם, מטרות המועדון נותרו כשהיו.
התאחדות היא הגוף היחידי בישראל המפיק את אליפויות ישראל ושולח מטפסים לתחרויות בין לאומיות.
כתוצאה מהכרה זו שונה שוב השם בשנת 2019 להתאחדות הטיפוס בישראל, וכך הוא מוכר כיום בישראל ובעולם.
בין הפעילויות הבולטות של המועדון: פיתוח אתרי טיפוס ומסלולים חדשים, הוספת מסלולים לאתרים קיימים, שיפור הבטיחות במסלולי הטיפוס השונים ותמיכה במשלחות טיפוס בעולם.
כמו כן, עורך המועדון פעילויות היכרות, קורסי טיפוס, וכינוס מפגשים ובהם הרצאות לקידום הידע המקצועי והבטיחותי של המטפסים.
המועדון התקין ציוד ומינה אחראים לתחזוקתם של מספר אתרי טיפוס: שילת, אתר בית אריה, מצוק גיתה ורכס רמים.
בנוסף לכל אלו, מספק המועדון שירותים לחבריו כדוגמת תיקון נעלי טיפוס וביטוח המכסה תאונות טיפוס.
המועדון מפרסם עלון ומקיים אתר אינטרנט ופורום פעיל בנושא טיפוס, ובו סיפורים, מאמרים, מידע מקצועי ועדכונים על אתרי טיפוס חדשים ומתחדשים.
התאחדות הכדורגל הרוסית, רשמית "איגוד הכדורגל הרוסי" היא הגוף המנהל את הכדורגל ברוסיה.
האיגוד מארגן את ליגת העל הרוסית, מערכת ליגות הכדורגל במדינה, ואת הנבחרת הלאומית של רוסיה.
מקום מושבה של ההתאחדות בבירת רוסיה, מוסקבה והיא נוסדה ב-1912 כאיגוד הכדורגל הכל רוסי (Всеросси́йский футбо́льный сою́з), שהיה ארגון הכדורגל הלאומי של האימפריה הרוסית.
ההתאחדות חברה בפיפ"א משנת הקמתה וחברה באופ"א מאז 1954 במסגרת התאחדות הכדורגל הסובייטית.
בשנים 1934–1992, הכדורגל הרוסי נוהל בידי "פדרציית הכדורגל הסובייטית".
רשמית תאריך הלידה של הכדורגל הרוסי הוא 12 (24) באוקטובר 1897 – באותו יום נערך משחק הכדורגל המתועד הראשון בין מועדוני כדורגל ברוסיה.
והחל משנת 1910 בקהילת הכדורגל הרוסית התגלגל הרעיון להקים ארגון מאוחד לניהול הכדורגל במדינה.
למעשה, רעיון כזה כבר הונח בפני ראשי ליגת הכדורגל הפטרבורגית מטעם מנהלי ליגת הכדורגל המוסקבאית, להקמת התאחדות.
השתתפות הנבחרת הרוסית בתחרויות בינלאומיות הייתה מותנית בהקמת ארגון כדורגל לאומי שיוכר על ידי פיפ"א.
לפני אולימפיאדת סטוקהולם, בתחילת שנת 1912 הוקמה ועדה זמנית להקמת איגוד כדורגל כל-רוסי, הוועדה הורכבה מראשי ליגות הכדורגל של מוסקבה, סבסטופול וסנקט פטרבורג.
חברי הוועדה היו: קארל ברטרם, רוברט פולד (מטעם מוסקבה); אדוארד מקפרסון, הרולד הארטלי, א.
פירסון, גאורגי דיופרון (מטעם פטרבורג) וס.
האספה המכוננת התכנסה בתחילת ינואר 1912 בסנקט פטרבורג במסעדת "וינה" («Вена») בפינת רחובות מאלוי מרסקוי וגורחובאיה וייסדה ב-6 (19 על פי הלוח הגריגוריאני) בינואר אותה שנה את איגוד הכדורגל הכל רוסי (Всеросси́йский футбо́льный сою́з).
האספה בחרה ליו"ר האיגוד החדש את ארתור דייווידוביץ' מקפרסון (נשיא ליגת הכדורגל הפטרבורגית).
לחברי היושב ראש מונו רוברט פולדה וג.
גארטליי, למזכירים מונו גאורגי דיופרון, ק.
ברטרם, לחשב הכלכלי מונה שינץ הפטרבורגי.
כאגודות ספורט מייסדות נחשבות מועדוני הכדורגל הידועים ביותר של הקיסרות הרוסית – חוג הספורט החובבני הפטרבורגי (P KLS) ומועדון הספורט סוקולניקי (SKS) ממוסקבה.
בנוסף נרשמו רשמית כחמישים מועדונים רוסיים והאיגוד ארגן את ליגת הכדורגל הסטודנטית של סנט פטרבורג.
ב-17 (30) ביוני 1912 – שנת ייסודה – האיגוד הוכר על ידי FIFA ובאותה עת האיגוד הכיל את התאחדויות הכדורגל של סנקט פטרבורג, מוסקבה, אודסה, ריגה, קייב, חרקוב ולודז' והאיגוד כלל 52 ארגונים מרחבי האימפריה הרוסית כולה.
נציגי רוסיה הראשונים בפיפ"א היו גאורגי דיופרון ורוברט פולדה.
הארגון פורק בשנת 1917 עם פרוץ מלחמת האזרחים ברוסיה.
ההתאחדות הסובייטית לכדורגל הוקמה ב-1934, ב-1947 הוכרה על ידי פיפ"א וב-1954 הוכרה על ידי אופ"א.
ככלל, ההתאחדות הייתה ארגון ספורט ציבורי שניהל את הכדורגל הסובייטי, מאז נוסד.
מטרת הארגון הייתה לפתח את הפופולריות של הכדורגל בברית המועצות.
ב-27 בדצמבר 1934 המועצה הסובייטית לתרבות פיזית ייסדה את חטיבת הכדורגל הסובייטית (Секция футбола СССР) כארגון ציבורי לניהול הכדורגל.
ראש החטיבה הראשון היה אלכסיי סוקולוב.
באותה עת, תחת משרד הספורט הסובייטי (Спорткомитет СССР) התקיימה מחלקה שאף היא ניהלה את הכדורגל הסובייטי.
אולם פיפ"א הכירה רק בחטיבת הכדורגל, כמייצגת ברית המועצות החוקית היחידה.
מערך דו-ניהולי זה התקיים עד 1972.
ביולי 1947, בקונגרס פיפ"א בלוקסמבורג פיפ"א הכירה בחטיבת הכדורגל הסובייטית וב-27 בספטמבר אותה שנה בקונגרס פיפ"א שנערך ברוטרדם הוחלט לקבל את החטיבה כחברה מוכרת בפיפ"א.
הוחלט שבאופן קבוע ברית המועצות תציג מועמד מטעמה לסגן נשיא פיפ"א, כאשר הנציג הסובייטי הראשון היה ולנטין גרנאטקין, שב-1950 ניהל את חטיבת הכדורגל הסובייטית.
ב-6 במאי 1959, בכנס המכונן הוקמה התאחדות הכדורגל של ברית המועצות (Федерация футбола СССР), כקודמותיה ההתאחדות עסקה בארגון אליפות המדינה, תקשורת בינלאומית ופיתוח הכדורגל בכללותו.
ליו"ר ההתאחדות הראשון נבחר ו.
בעקבות המצב המוזר של ניהול הכדורגל בידי שני איגודי ספורט נערך ב-1972 ארגון מחודש בהתאחדות הכדורגל הסובייטית והחל מאותה שנה ירדה רמתה של הנבחרת בטורנירים בינלאומיים.
בשנים 1972–1982 הנבחרת כשלה בניסיונותיה להעפיל למונדיאל ולאירו, כולם הבחינו בכך שהנבחרת הייתה בשיאה כאשר נוהלה בידי שני ארגונים – איגוד כדורגל ציבורי והתאחדות כדורגל ממלכתית.
לכן ב-1990 הוקמה מחדש התאחדות הכדורגל הסובייטית.
ב-8 בפברואר 1992 הוקם איגוד הכדורגל הרוסי.
לנשיא נבחר ויאצ'סלב קולוסקוב (שבשנים 1990 - 1991 היה גם ראש ההתאחדות הסובייטית).
ההתאחדות היא ארגון ציבורי שמנהל את הכדורגל הרוסי.
ביולי 1992 פיפ"א הכירה בהתאחדות הכדורגל הרוסית כיורשת התאחדות הכדורגל הסובייטית.
הכדורגל הרוסי בשנות ה-90 ידע עליות ומורדות, בעיקר מורדות ונשיא ההתאחדות לא פעל רבות לשיפור המצב ובמשך כל שנות כהונתו ספג ביקורת רבה.
באפריל 2005 לנשיא ההתאחדות נבחר ויטאלי מוטקו, מי שהיה נשיא מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג.
ברם, רוסיה כשלה בניסיונותיה להעפיל למונדיאל 2010 בדרום אפריקה לאחר שהפסידה לסלובניה ומוטקו סולק מההתאחדות, גם משום שכיהן במקביל כשר הספורט והנוער והנשיא הרוסי דמיטרי מדבדב הכריז אז, כי כל נציגי המדינה והפוליטיקאים חייבים להתפטר מתפקידיהם בארגונים הציבוריים השונים, ביניהם גם אגודות הספורט.
במקום מוטקו מונה ניקיטה סימוניאן לממלא מקומו ובפברואר 2010 נבחר סרגיי פורסנקו לנשיא ההתאחדות.
פורסנקו, היה מנכ"ל מועדון הכדורגל זניט סנקט פטרבורג והוא אחיו של שר החינוך והמדעים הרוסי, אנדריי פורסנקו.
מרגע כניסתו לתפקיד ניסה פורסנקו לערוך רפורמה משמעותית בכדורגל הרוסי, על מנת להתאים את הליגה למקבילותיה ממערב היבשת.
מאז 1936 הליגה נערכה בשיטת "סתיו-אביב"; היא נפתחה במרץ והסתיימה בדצמבר ויו"ר ההתאחדות פורסנקו ביקש לערוך את הליגה בשיטת "אביב-סתיו", על מנת שתיפתח במרץ ותסתיים במאי - בדומה לליגות המערב אירופיות.
תוכניתו זכתה לתמיכת חברי ההתאחדות ובעונת 2011/2012 יצאה לדרך הליגה במתכונתה החדשה; היא נפתחה במרץ והסתיימה במאי שנה אחר כך.
אולם, הנבחרת הרוסית שוב חוותה דעיכה ביכולותיה ולא השיגה כדורגל משכנע, ביורו 2012 הודחה הנבחרת כבר בשלב הבתים לאחר תבוסה מוחצת מול הנבחרת הספרדית ובשלב מוקדמות יורו 2016 לא הצליחה לשלוט בראשות הטבלה ולאחר ביקורת על התנהלות המאמן האיטלקי פאביו קאפלו, זה הודח והוחלף במאמן הרוסי לאוניד סלוצקי.
בספטמבר 2015 נערכו בחירות לראשות ההתאחדות ושוב מונה ויטאלי מוטקו ליו"ר איגוד הכדורגל הרוסי.
אך הנבחרת שוב כשלה בטורניר גדול והודחה מיורו 2016 כבר בשלב הבתים.
בדצמבר 2018 הודיע ויטאלי מוטקו כי הוא עוזב את תחום הכדורגל ולא ינהל את האיגוד.
בפברואר 2019 נבחר אלכסנדר דיוקוב לנשיא ההתאחדות.
בשנת 2019 נחנכה ליגת הכדורגל לנוער המהווה לליגה הבכירה בכדורגל לשחקנים עד גיל 17.
ההתאחדות פורקה ב-1917 והוחלפה בפדרציית הכדורגל הסובייטית.
התאחדות הכדורגל הפולנית (בפולנית: Polski Związek Piłki Nożnej או בקיצור PZPN), הוא הגוף המנהל את הכדורגל בפולין.
הוא מארגן את כל הליגות הפולניות, את הגביע הפולני, את סופר-הגביע הפולני, את גביע הליגה ואת נבחרות הגברים והנשים הפולניות.
משרדי ההתאחדות שוכנים בבירת פולין, וורשה.
הפדרציה העצמאית הוקמה באפריל 1919 עת שיוסדה אוטונומית התאחדות הכדורגל הפולנית (PFU אז) שהייתה חלק שהתפלג מהתאחדות הכדורגל האוסטרית.
בין השנים 1911 ל-1919 שיחקה הנבחרת הלאומית של פולין שלושה משחקים באצטדיון קזמי.
הקבוצה הייתה מבוססת בעיקר משחקנים מהעיר לבוב.
בספטמבר 2008 הושעתה המנהיגות של התאחדות הכדורגל הפולנית על ידי הוועד האולימיפי הפולני בגלל "הפרת החוקים שלה בצורה רציפה ובוטה".
שנה קודם לכן, משרד שר הספורט הפולני עשה ניסיון להשתלט על PZPN, ואולם פיפ"א איימה כי תשעה את פעילות ההתאחדות כיוון שאסרה כל התערבות ממשלתית.
ב-30 באוקטובר 2008 הפך גז'גוז' לאטו לנשיא החדש של PZPN.
התאחדות הכדורגל הנורווגית (בנורווגית: Norges Fotballforbund או בקיצור NFF), הוא הגוף המנהל את הכדורגל בנורווגיה.
ההתאחדות הנורווגית הוקמה ב-1902, הצטרפה לפיפ"א ב-1908 ולאופ"א ב-1954.
ההתאחדות אחראית על ניהול נבחרות הגברים והנשים של נורווגיה, וכן על הליגות השונות.
נשיא ההתאחדות הנוכחי הוא אינגב האלן.
נכון ל-1 בינואר 2004 רשומים בהתאחדות 1,814 מועדוני כדורגל ו-373,532 כדורגלנים פעילים.
ההתאחדות הנורווגית שיתפה פעולה עם ההתאחדויות של דנמרק, שוודיה ופינלנד בניסיון לקבל את הזכות לארח את יורו 2008, אך הצעתן המשותפת הפסידה לזו של אוסטריה ושווייץ.
ההתאחדות הוזמנה על ידי ההתאחדות השוודית להגיש הצעה משותפת לאירוח יורו 2016, והפעם הן הפסידו לצרפת.
התאחדות הכדורגל הגאורגית (בגאורגית: საქართველოს ფეხბურთის ფედერაცია או בקיצור GFF) הוא הגוף המנהל את הכדורגל בגאורגיה.
ההתאחדות מארגנת את ליגת העל הגאורגית ואת נבחרת גאורגיה בכדורגל.
ההתאחדות הוקמה ב-1990, והצטרפה לפיפ"א ולאופ"א ב-1992.
רשימת נשיאי התאחדות הכדורגל הגאורגית
התאחדות ההתעמלות הבין־לאומית היא הפדרציה הבין־לאומית של ענף ההתעמלות התחרותית הבין־לאומית.
מטה ההתאחדות נמצא בלוזאן, שווייץ.
ההתאחדות נוסדה ב-23 ביולי 1881 בליאז', בלגיה מה שהופך אותה לארגון הספורט הבין־לאומי הוותיק ביותר.
במקור היא נקראה "הפדרציה האירופית להתעמלות" ועד לשנת 1921 היו בה שלוש חברות - בלגיה, צרפת והולנד, אולם כאשר קבוצות לא אירופאיות הצטרפו אליה, שונה שמה לזה הנוכחי, וכיום מסונפות תחתיה 128 פדרציות וארבעה איגודים יבשתיים.
ההתאחדות או הפדרציה כותבת את הכללים הקובעים את ניקוד הביצוע של המתעמלים בשבעה תחומים: התעמלות אמנותית, התעמלות מכשירים, טרמפולינה, התעמלות אירובית, התעמלות אקרובטית, פס אקרובטיקה, ופארקור.
בנוסף, הפדרציה היא הרשות האחראית לקבוע אם מתעמלים מבוגרים מספיק כדי להשתתף באולימפיאדה, זאת במטרה להגן על מתעמלים צעירים.
המוסדות המרכזיים של הפדרציה הם הנשיא וסגן הנשיא, הקונגרס, שנערך כל שנתיים, הוועד הפועל, המועצה ושבע ועדות טכניות - עבור כל אחד מהדיסציפלינות.
הסמליל של הפדרציה עוצב בשלושה צבעים - לבן, כחול וכתום - בצורת עיגול, במטרה לסמל את אחדות בעולם תוך ייצוג אחדות הזמן והמקום, כל אלה מצביעים על אופיו האוניברסלי של הספורט וההתאחדות.
התאחדות ההנהגה הדרומית-נוצרית הוא ארגון אפרו אמריקאי לזכויות אזרח.
הארגון תרם רבות למאבקים לשוויון זכויות של התנועה לזכויות האזרח במחצית השנייה של המאה ה-20. הארגון הוקם על ידי מרטין לותר קינג וראלף אברנטי ב-1957, קינג היה נשיאו הראשון עד להירצחו.
הארגון הוקם כדי לרתום את כוחם הציבורי של הכנסיות המאחדות פעילות של אפרו-אמריקאים לאחד אותן ולהביא למודעות ציבורית ותקשורתית את המאבק נגד הפרת זכויות אדם ונגד גזענות.
הטקטיקה שבחר קינג שילבה הפגנות ללא שימוש באלימות שהופנו נגד מערכת חוקי האפליה הגזעית בדרום ארצות הברית, ואלו זכו להד תקשורתי רחב.
פעילות נוספת הייתה חקיקת חוק זכות ההצבעה (1965), שנתן לרשויות הפדרליות כלים לאכיפת התיקון ה-15 לחוקת ארצות הברית, שכבר עיגן חוקתית את איסור האפליה במתן זכות בחירה על רקע גזעי ב-1870. החוק הוצג על ידי הנשיא לינדון ב.