tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הטבלה הבאה מסכמת את השיטה עבור שרשראות של עד 12 פחמנים:
לדוגמה, האלקאן הפשוט ביותר הוא מתאן, CH_{4}, והפחמימן בעל תשעה פחמנים הוא נונאן, CH3CH2CH2CH2CH2CH2CH2CH2CH3, או בצורתו המקוצרת והמקובלת CH3(CH2)7CH3.
אלקאנים טבעתיים מקבלים את התחילית "ציקלו", לדוגמה ציקלובוטאן הוא C4H8 ו-C6H12 הוא ציקלוהקסאן.
אלקאנים מסועפים, כלומר כאלה שיש להם קבוצות של מתמירים (קבוצות השונות ממימן) המסתעפות מן השרשרת הראשית, יקבלו תוספת לתחילית המציינת את הסיעופים והמתמירים השונים.
מתמירים נפוצים הם קבוצת אלקיל, אשר למעשה מהוות התפצלות של שרשרת פחמנית משנית מתוך השרשרת הראשית.
שם הקבוצה החדשה הוא כמו בטבלה למעלה עם סיומת יל (yl).
לדוגמה: שמה הטריוויאלי של התרכובת (CH_{3})_{2}CHCH{3} הוא איזובוטאן, והשם התקני שלה הוא 2-מתילפרופאן (2-methylpropane).
כאשר מדובר בשרשרת כה קצרה לא חייבים לציין את מספר הפחמן שאליו מחוברת הקבוצה החדשה ואפשר לכנות את החומר מתיל פרופאן.
קיים עירפול מסוים בקשר למיקום הפחמן הראשון באלקיל (הקבוצה שנוספת לשרשרת העיקרית); מקובל לבחור במספר הנמוך האפשרי לספירה.
לדוגמה: (CH_3)_2 CHCH_2 CH_3 (איזופנטאן) יקרא 2-מתילבוטאן ולא 3-מתילבוטאן.
אם יש מספר אלקילים זהים בגודלים, מחוברים לשרשרת הראשית, יבוא פסיק בין המספרים המציינים את המיקום של האלקיל על השרשרת והתרכובת תקבל תחילית די, טרי, טטרה וכו'.
אם נוספות קבוצות אלקיליות שונות, הן נכתבות לפי סדר הא"ב עם הפרדה בעזרת פסיקים.
במתן שמות מתייחסים לשרשרת הארוכה ביותר כאל השרשרת העיקרית, ולכן השם הנוסחתי תמיד יכיל "מתילפרופאן" ולא "פרופינמתאן", על אף שאין הבדל בנוסחת המבנה המשתמעת משני השמות.
אם יש תרכובת המורכבת מכמה שרשראות מסועפות, מונים את הספירה מנקודת החיבור של השרשרת העיקרית.
לדוגמה: השרשרת השמאלית נקראת 4-(1-מתילפרופיל)אוקטאן.
סיומת: אין קבוצות פונקציונליות על השרשרת הראשית ולכן אין צורך בסיומת מיוחדת.
שם מרכזי: אורך השרשרת העיקרית הוא 8 פחמנים, ולכן השם המרכזי יכיל אוקטה.
כל הקשרים בין הפחמנים הם קשרים יחידים ומכאן שהוא אלקאן.
לסיכום, הסיומת היא אוקטה + אן = אוקטן.
מהפחמן הרביעי בשרשרת האוקטן, מחוברת שרשרת צד.
את המספר 4 רושמים בתחילת השם ואת שם שרשרת הצד רושמים בסוגריים.
בשרשרת הצד יש 3 שלושה פחמנים (פרופ), בין כולם קשר יחיד (אן).
שרשרת הפרופאן היא מתמיר על שרשרת האוקטאן, מתמירים מקבלים שינוי שם – במקום פרופאן היא נקראת פרופיל.
בנוסף מחובר פחמן בודד (מתאן) לתחילת שרשרת הצד.
היות שגם הוא מסתעף נקרא לו מתיל במקום מתאן.
אלקֶנים הם פחמימנים עם קשר כפול, ואלקינים הם פחמימנים עם קשר משולש.
אלקֶנים מקבלים את הסיומת אֶן (ene) עם המספר המצביע על מיקום הקשר הכפול בשרשרת.
אם יש מספר קשרים כפולים, תבוא הסיומת -דיאן או -טריאן וכו' בהתאם למספר הקשרים הכפולים, עם תנועת א נוספת באמצע המילה.
לאיזומרים הפשוטים מהצורה של ציס וטראנס נכתבים עם הקידומת המתאימה, כלומר: ציס-פנטן או טראנס-פנטן.
לאיזומרים מורכבים יותר יש להשתמש בכללי קאן אינגולד.
אלקינים מקבלים את שמותיהם בצורה דומה, כאשר הסיומת היא -אִין (yne) המצביע על קשר משולש, לדוגמה: פרופִין או אתִין.
עבור כהלים (R-OH) לוקחים את הסיומת -אוֹל ומצמידים אותה לשם האלקאן המתאים להם לפי מספר הפחמנים.
גם כאן הספרה 1 באה לציין את מקום הקבוצה הפעילה.
אם לשרשרת העיקרית יש כמה קבוצות הידרוקסיליות (קבוצות OH), תיכתב הסיומת -דיאול, -טריאול וכך הלאה, לפי מספר קבוצות ההידרוקסיליות.
לדוגמה: 1,2-אתאנדיאול (השם הטריוויאלי הוא אתילן גליקול) היא CH_2OHCH_2OH.
אם יש יותר מקבוצה פעילה אחת, תבוא הקידומת "הידרוקסי", כמו במקרה של חומצה הידרוקסיפרופאנואית, CH_3CHOHCOOH.
קבוצה פעילה המורכבת מהלוגנים תקבל תחילית בהתאם לשם ההלוגן כמו כלורו-, ברומו- וכו.
קטונים (R-CO-R) מקבלים את הסיומת -און עם מספר המציין את מקום הקבוצה הפעילה.
לדוגמה: 2-פרופאאון (אצטון) CH_3COCH_3. אם יש יותר מקבוצה פעילה אחת, החומר יקבל את הקידומת אוקסו-.
אלדהידים (R-CHO) מקבלים את הסיומת -ַאל.
היות שקבוצתם הפעילה יכולה לבוא אך ורק בסוף השרשרת, אין צורך במספר המציין את מקום הקבוצה הפעילה.
HCHO הוא מֶתַנַאל (פורמלדהיד) ואילו CH_3CHO הוא אֶתַאנַאל (אצטילדהיד).
אם יש קבוצות פעילות נוספות, הפחמן האלדהידי תמיד נספר ראשון.
אם האלדהיד הוא חלק משרשרת גדולה יותר ויש צורך בתחילית, משתמשים בתחילית אוקסו כמו בקטונים.
לדוגמה חומצה 3-אוקסופרופאנואית CHOCH_3COOH כאשר המספר יציין את סוף השרשרת.
אם הפחמן של הקבוצה הקרבונילית לא נמצא בתוך השרשרת (כמו במקרה של ציקלואלדהידים) משתמשים בתחילית "פורמיל" או הסיומת -"קארבאלדהיד.
חומצות קרבוקסליות מקבלות את הסיומת – "ַאנוֹאִית".
כמו לאלדהידים, הפחמן הקרבוקסילי הוא הראשון, אך לא מציינים את מספרו.
לדוגמה חומצה מֶתַאנוֹאִית (פורמית) – HCOOH וחומצה אתאנואית (חומצת חומץ) CH3COOH.
אם יש מספר קבוצות קרבוקסיליות על אותה שרשרת אז תבוא הקידומת – "די", -"טרי" וכו'.
במקרה הזה הפחמנים הקרבוקסילים לא נחשבים לחלק מהשרשרת ולא מונים אותם בספירה הכללית.
דוגמה: חומצה ציטרית נקראת חומצה 2 הידרוקסי 1,2,3 פרופאנטריקרבוקסילית ולא חומצה 2 קרבוקסי הדרוקסיפנטאנואית.
אתר (R-O-R) מורכבים משתי שרשרות פחמנים, המחוברות באטום חמצן.
השרשרת היותר קצרה נחשבת לראשונה, ומקבלת את הסיומת -אוקסי, ואילו השרשרת הארוכה הופכת כולה לסיומת של השרשרת הקצרה.
לדוגמה מתאאוקסיאתאן –CH3OCH2CH3 אם החמצן לא מחובר לסופה של השרשרת העיקרית, יבוא מספר המציין את מיקום החמצן.
אסטר (R-CO-O-R) מקבל את הסיומת -"וֹאַט" לשרשרת הקרבונילית.
לדוגמה: מתיל מתַאנוֹאַט הוא CH3COOCH3, HCOOCH3 הוא מתיל אתנואט.
אם הקבוצה האלקילית לא מחוברת לקצה השרשרת, מיקום קשר האסטר, יקבל את הסיומת -איל.
לדוגמה: 2 בוטיל פרופאנאט – CH3CH2CCH3OOCH2CH2CH3
אמינים (R-NH2) נקראים על פי שרשרת האלקאן עם הסופית -אמין לדוגמה: מתילאמין – CH3NH2 אם יש צורך, מציינים את מיקום הקשר האמיני והתרכובת מקבלת את הקידומת "אמינו".
אמינים שניוניים (מהצורה של R-NH-R) השרשרת הארוכה ביותר מחוברת לאטום החנקן ומקבלת את השם של האמין הראשוני.
לשרשרת השנייה מתייחסים כמו אל אלקיל עם הקידומת "אן".
לאמינים השלישוניים קוראים בצורה דומה.
לדוגמה: אן-מתילאתאנאמין – CH3NHCH2CH3 או אן - מתילאתילפרופאנאמין – CH3CH22N(CH3CH2CH2CH3
אמידים (R-CO-NH2) מקבלים את הסיומת "אמיד" אין צורך לציין את המיקום, היות שהם תמיד מסיימים את השרשרת.
לדוגמה אתאנאמיד (אצטאמיד) הוא CH_3CONH_2 במקרה של אמיד שניוני או שלישוני משתמשים בכללים של האמינים השניוניים והשלושוניים.
אם הטבעת היא שרשרת הפחמנים הארוכה ביותר במולקולה, מתייחסים לציקלואלקאנים ותרכובות ארומטיות כאל השרשרת המרכזית ומונים את מיקום הקבוצות הנוספות על פני הטבעת.
לדוגמה שלושת האיזומרים של קסילן: CH_3C_6H_4CH_3, מקבלים את התחיליות "אורטה-" ו"פארה-" הם 1,2-דימתילבנזן, 1,3-דימתילבנזן ו-1,4-דימתילבנזן.
גם הטבעת עצמה יכולה להיות הקבוצה הפונקציונלית ואז תקבל את הקידומת "ציקלו", כמו ציקלובנזן.
מונחי IUPAC הופכים למסובכים יותר לתרכובות המכילות יותר מטבעת אחת או מכילות קבוצות פעילות שונות המקושרות לטבעת, לדוגמה: פנול, פוראן, אינדול וכו'.
סדר העדיפות של הקבוצות הפעילות
כאשר התרכובות מכילות יותר מקבוצה פעילה אחת, סדר העדיפות יקבע את התחיליות והסיומות.
יוצאות מהכלל הן תרכובות בעלות קשרים כפולים או משולשים, אשר יכולות לקבל רק את הסיומת "אן" או "אין".
שיטת השמות הטריוויאליים היא השיטה הישנה לקרוא לתרכובות אורגניות או השם המסחרי של תרכובות אלו.
השמות הטריוויאליים מגיעים משתי קבוצות: אלקילית או ארילית הקשורות לקבוצה קרבונילית.
השמות הטריוויאליים של האלדהידים מגיעים מהשם המקביל של החומצה הקרבוקסילית עם סיומת -(א)לדהיד (פורמלדהיד, אצטלדהיד וכו').
מונטג'ארדינו (איטלקית Montegiardino) היא אחת מתשע הקסטלי המרכיבות את סן מרינו (Castelli), והיא העיר הקטנה במדינה מבחינת שטחה ואוכלוסייתה.
העיר ממוקמת בפינה הדרום-מזרחית של המדינה ומשתרעת על שטח של 3.31 קמ"ר.
בשנת 2007 התגוררו במונטג'ארדינו 809 תושבים, רובם בעיר עצמה, והיתר בכפר צ'רביולה (Cerbaiola) השייך לשטח שיפוטה.
הזכות לשלטון בעיר נמסרה לשליטת סן מרינו על ידי האפיפיור פיוס השני ב-1462, אך צבא סן מרינו נאלץ לשים אותה במצור בשל התנגדותה לסיפוח.
העיר פורקה לחלוטין ושוקמה מהריסותיה רק בשנת 1647.
בעיר שוכנת הפקולטה לכלכלה וטכנולוגיה של "אוניברסיטת סן מרינו" (Università degli Studi della Repubblica di San Marino).
קבוצת הכדורגל של העיר היא סי.פי לה פיוריטה.
מונט ביין דייוויס (Monnett Bain Davis; 13 באוגוסט 1893 - 26 בדצמבר 1953) היה דיפלומט אמריקאי.
בתפקידו האחרון כיהן כשגריר ארצות הברית בישראל.
הוא נולד בגרינקאסל, אינדיאנה ונקרא על שם סבתו מצד אימו.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שרת בחיל המשלוח האמריקאי לאירופה.
לאחר שחרורו התקבל לשירות החוץ האמריקאי ונשלח במסגרת תפקידו למספר רב של שגרירויות בעולם.
הוא החל את שרותו כקונסול בפורט אליזבת בדרום אפריקה, והיה בתפקידים שונים בסטוקהולם, שאנגחאי, סינגפור, ובואנוס איירס.
לאחר שמילא תפקיד מינהלי במשך שנים אחדות במזכירות המדינה בוושינגטון די.
סי., נשלח להיות ציר בדנמרק ואחר כך כשגריר בפנמה (1948–1951).
בזכות יכולתו בניהול משא ומתן נבחר לתפקיד שגריר ארצות הברית בישראל.
הוא החל את תפקידו בישראל בחודש ינואר 1951. השגריר דייוויס מת בשנתו בשגרירות ארצות הברית בתל אביב ב-26 בדצמבר 1953. גופתו הוטסה לארצות הברית והוא נקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
מרקוס מונטיין ועדי רוזנבלום הם צמד אמנים היוצרים בווינה ובלונדון.
מרקוס נולד בגראץ שבאוסטריה בשנת 1962. עדי רוזנבלום נולדה בחיפה בשנת 1962, למדה בית הספר לאמנויות יפות בווינה, שם הזוג נפגש בשנת 1992, ומאז הם יוצרים ביחד.
הזוג יוצר במגוון אמצעים ודרכים, בין השאר במיצגים, ציורים ווידאו.
היצירות המפורסמות ביותר שלהם כוללות ציורים גדולים של צעירים בסגנון הדומה לקומיקס, בסיטואציות יוצאות דופן.
הם הציגו בגלריות ברחבי העולם, בין השאר בגלריית טייט ובגלריית סאצ'י בלונדון ובביאנלה לאמנות בסאו פאולו.
בארץ הופיעו בגלריה זומר לאמנות עכשווית ובמוזיאון חיפה לאמנות.
מוּנָחוֹן או גְלוֹסָר הוא רשימה אלפביתית של מונחים מוגדרים בידע תחומי מסוים.
מונחון עשוי להופיע כפרסום נפרד או כרשימה הנספחת לפרסום אחר (ספר, מאמר).
המילים המבוארות שבקובץ עשויות להיות מונחים טכניים-מקצועיים, מילים חדשות, מילים נדירות, מילים שיצאו מכלל שימוש או מילים זרות.
מונחונים מופיעים על פי רוב בחיבורים עיוניים, אולם יש שהם מופיעים בסיפורת (לדוגמה, בספרי פנטזיה שעלילתם מתרחשת ביקום בדיוני).
ח'ר-ר-ח'ובולו הוא מונחון מהתקופה הבבלית, בין הראשונים שנוצרו על ידי האנושות.
מונטברדי פאלם ביץ' היא מכונית קונספט בתצורת מכונית ספורט, רודסטר, מתוצרת יצרנית מכוניות הפאר השווייצרית מונטוורדי אשר יוצרה בשנת 1974 והוצגה במרץ 1975 בתערוכת הרכב הבין-לאומית של ז'נבה.
מונטאן ד'ארג'נט או מונטה פראטה (Monte Prata; באופן מילולי: הר הכסף) היא גבעה בצפון מזרח גיאנה הצרפתית, ליד פוינט בהאג , על שפך נהר אויאפוק .
בשנת 1998, הגבעה הוכרזה כמוגנת על ידי , מכיוון שהתגלו בו 22 פטרוגליפים .
הגבעה מתנשאת לגובה של .
בשנת 1852, הוקמה בגבעה מושבת עונשין על מטע קפה לשעבר, והייתה מושבת העונשין החקלאית הראשונה.
המושבה נסגרה לבסוף ב-1910, והייתה כישלון כלכלי, מפני שאסירים רבים בה מתו או חלו.
מונח מטרייה הוא ביטוי או תיאור המשמש לכינוי קטגוריה רחבה של רעיונות, דברים, או תופעות שונות שיש להם דמיון או קשר מסוים.
מונחי מטרייה מאפשרים לדון בקבוצה רחבה של נושאים תחת מונח אחד כללי, מה שמקל על התקשורת וההבנה במגוון תחומים, כולל מדע, חברה, אמנות, ועוד.
לעיתים, שימוש במונח מטרייה עשוי להיות גם גורם לחוסר דיוק או להכללת יתר, מאחר שהוא מכליל תתי-קטגוריות ונושאים עדינים תחת כותרת אחת.
התכלית העיקרית של מונחי מטרייה היא לאפשר דיון רחב יותר ולהקל על התקשורת בין אנשים מתחומים שונים.
הם מסייעים בהבנה ובניתוח של תופעות מורכבות על ידי סינתוז של רעיונות רבים תחת מסגרת כוללת אחת.
בנוסף, הם יכולים לעזור לזהות ולהבין קשרים ודמיונות בין תופעות שונות.
במדע, מונחי מטרייה נפוצים בתחומים כגון ביולוגיה (למשל, "יונקים") וכימיה (למשל, "חומצות").
הם מאפשרים דיון ומחקר של קבוצות רחבות של תופעות תחת כותרת אחת.
בתחום החברתי והתרבותי, מונחים כגון "מוזיקת פופ" או "זכויות אדם" מספקים אפשרות לדון בקבוצות רחבות של תופעות ורעיונות.
בטכנולוגיה, המונח "בינה מלאכותית" מכליל מגוון רחב של טכנולוגיות ויישומים תחת מונח אחד.
בדיווחי החדשות, "מיליציות פרו-איראניות" היא דוגמה לאיגוד רשימה של ארגוני טרור תחת מכנה משותף של תמיכה איראנית.
מונטווידאו (בספרדית: Montevideo) היא עיר הבירה, הנמל המרכזי, והעיר הגדולה ביותר באורוגוואי.
מונטווידאו היא עיר עיקרית באורוגוואי, והעיר היחידה במדינה בעלת למעלה ממיליון תושבים.
במפרץ של העיר נמצא נמל ימי, אחד מהחשובים באמריקה.
בעיר נמצאות מצבות זיכרון ומוזיאונים רבים, וגם מבנים היסטוריים וכיכרות.
על פי מסד נתוני משאבי האנוש, מונטווידאו היא העיר בעלת איכות החיים הגבוהה ביותר באמריקה הלטינית.
נכון לשנת 2014, בעיר מתגוררים 1.95 מיליון תושבים, כ-58% מאוכלוסיית אורוגוואי כולה המונה 3.37 מיליון תושבים, נכון ל-2018.
לפי אחד הפירושים מקור השם "מונטווידאו" הוא במשפט הפורטוגזי "מונטה וידה או" ("Monte vide eu") – "אני רואה הר".
לפי פירוש אחר, מקור השם במשפט הספרדי שסומן באחת המפות של הספרדים: "Monte VI De Este a Oeste" – "ההר השישי מכיוון מזרח למערב".
שמה המלא של העיר הוא: "סן פליפה אי סנטיאגו דה מונטווידאו" – .
מונטווידאו ממוקמת בדרומה של אורוגוואי, על גדתו הצפונית של שפך נהר ריו דה לה פלטה, כ-190 ק"מ צפונית לבואנוס איירס, בירת ארגנטינה.
שדרת ה-18 ביולי היא העיקרית בעיר, והיא משתרעת מכיכר העצמאות עד לגבול שבין השכונות קורדון ופארק באטל.
במאה ה-17 הקימו הפורטוגזים באזור את קולוניה דל סקרמנטו, למרות הטענות הספרדיות על האזור, בעקבות חוזה טורדסיאס.
הספרדים גירשו את הפורטוגזים מהמבצר בסביבות שנת 1724. אז, ברונו מאוריציו דה זבלה – מושלה של בואנוס איירס – הקים במקום בסיס צבאי ב-24 בדצמבר 1726, כדי למנוע פלישות נוספות.
ב-1730 האוכלוסייה בבסיס גדלה, ובעקבות זאת ניתנה לו הזכות להקים קבילדו (בית עירייה), שהגדיל את התפתחות האוכלוסייה בו.
פרנסיסקו דה אלזבר הביא את המתיישבים הראשונים לבסיס מהאיים הקנריים.
ההתפתחות הכלכלית הראשונה בעיר התרחשה כאשר הכתר הספרדי העניק למונטווידאו את הזכות להיות נמל סחר העבדים היחיד במלכות המשנה של ריו דה לה פלטה, דבר שהרגיז את תושבי בירת מלכות המשנה, בואנוס איירס.
בשנת 1828, לאחר קבלת העצמאות של אורוגוואי, העיר הפכה לבירת המדינה החדשה.
העיר נפלה תחת השפעה בריטית כבדה מתחילת המאה ה-19, עד תחילת המאה ה-20, כדי למנוע שליטה כלכלית ארגנטינאית או ברזילאית.
בין השנים 1838 ו-1851 הדיקטטור הארגנטינאי, חואן מנואל דה רוסס צר שוב ושוב על העיר.
בין 1878 ל-1911, חברת רכבות בריטית בנתה רשת מסילות ברזל אקסטנסיבית, שחיברה בין העיר והנמל שלה לבין שולי המדינה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, תקרית מפורסמת שבה עורבה אוניית מערכה של כיס גרמנית התרחשה בפונטה דל אסטה, כ-200 ק"מ דרומית למונטווידאו.
לאחר קרב נהר לה פלטה עם הצי המלכותי הבריטי שהתרחש ב-13 בדצמבר 1939, האונייה נמלטה לנמלה של מונטווידאו, שנחשבה אז כנייטרלית.
כדי להימנע מהצלת צוות האונייה, מה שנחשב כהפסד בקרב, הקפטן האנס לנגסדורף הטביע את הספינה ב-17 בדצמבר.
לאנגסדורף התאבד יומיים לאחר מכן.
מאז שנת 2005 ראש עיריית מונטווידאו הוא ריקארדו ארליך, המכהן מטעם מפלגת השמאל במדינה.
בבחירות ארליך זכה ב-61% מן הקולות, בניצחון על פדרו בורדברי ממפלגת הקולורדו, שזכה בכ-21% מן הקולות.
ב-1884, האוכלוסייה גדלה ל-104,472 תושבים, שביניהם מהגרים רבים.
באמצע המאה ה-20, משטר צבאי וקפאון כלכלי פקדו את אורוגוואי, וגרמו להידרדרות כלכלית, שעוד משפיעה על המדינה כיום.
כפריים עניים רבים הציפו את העיר, בעיקר באזור סיודאד ויאג'ה.
לאחרונה, התאוששות כלכלית, וחיזוק הקשרים הכלכליים עם שכנותיה של אורוגוואי גרמו לחידוש ההתפתחות החקלאית.
תושבי מונטווידאו הם בעלי שורשים אירופים.
ספרדים ואיטלקים הם הנפוצים ביותר בעיר; אך ישנם גם תושבים עם שורשים אפריקאים, וקהילות יהודיות.
במונטווידאו מתגוררת כ-44 אחוז מאוכלוסיית אורוגוואי.
המחוז המקיף, קאנלונס, שבמהותו מהווה את פרווריה ושטחיה הכפריים של מונטווידאו, מכיל עוד כ-12% מאוכלוסיית אורוגוואי.
עם תחילת המאה ה-20 החלה ההגירה של יהודים לאורוגוואי.
החל משנות ה-60 ועד לשנת תשמ"ח (1986) כיהן כרבה של הקהילה החרדית בעיר הרב אברהם צבי בעק.
לקראת סוף המאה ה-20 החלו יהודים רבים לעזוב את המדינה, חלקם עלו לישראל.
בין השנים 1860 ו-1991 בנו הבריטים מערכת רכבות אשר קישרה את העיר עם כפרי הסביבה.
ונמל התעופה המשמש את העיר הוא נמל התעופה הבין-לאומי של קראסקו.
מונטווידאו נחשבת למולדת משחק הקלפים קנסטה.
משערים שהמשחק הומצא במונטווידאו בתחילת המאה ה-20 ומשם התפשט אל אירופה.
מונטגומרי היא עיר הבירה של מדינת אלבמה שבארצות הברית.
בנוסף העיר היא בירת מחוז מונטגומרי.
העיר נקראת על שמו של הגנרל ריצ'רד מונטגומרי שנהרג במהפכה האמריקאית.
אזור מונטגומרי היה מאוכלס במאה ה-18 על ידי אינדיאנים שגרו ביישוב שנקרא אקונצ'רטה (Ecuncharte).
בראשית המאה ה-19 הייתה תנועה גדולה של אמריקאים לכיוון אלבמה בתקווה להתעשר מגידול כותנה.
לאחר הניצחון על שבט הרד-סטיקס בקרב הורסשו-בנד בשנת 1814, הועבר חלק גדול מאלבמה, כולל אזור מונטגומרי לידי ארצות הברית ונפתח להתיישבות מואצת.
אנדריו דקסטר, רכש במיקום של העיר מונטגומרי דהיום שטח אדמה וייסד במקום את העיירה, ניו פילדלפיה, שמשכה אליה מתיישבים וסוחרים.
במקביל, רכשו קבוצה של אנשים מג'ורג'יה, בראשות הגנרל ג'ון סקוט, שטח צפונית מערבית לניו פילדלפיה והקימו בה את היישוב איסט אלבמה.
היישובים התחרו ביניהם על מהגרים שהגיעו לאזור ובעקבות ההצלחה של שניהם, הוחלט בשנת 1819, השנה בה הפכה אלבמה למדינה, על איחוד שני היישובים לעיר אחת שנקראה מונטגמרי, על שם גנרל שנפל במלחמת העצמאות האמריקאית.
בשנת 1847 הייתה מונטגומרי לבירת אלבמה.
העיר שימשה כמרכז מסחר בכותנה ועבדים לפני מלחמת האזרחים האמריקנית.
בפברואר 1861 התקיים במונטגומרי כנס של שש מדינות הדרום בו הוחלט על פרישה מארצות הברית והקמת הקונפדרציה.
בכנס זה הושבע ג'פרסון דייוויס לנשיא מדינות הקונפדרציה ומונטגומרי הוכרזה הבירה הראשונה של מדינות הקונפדרציה של אמריקה.
בשנת 1887 הוקמה במונטגומרי מכללה של מדינת אלבמה עבור שחורים, בעיקר כדי להכשיר מורים שחורים.
בשלושים השנים שלאחר מכן ידעה אלבמה הגירה גדולה מהאזורים הכפריים אל הערים, בעקבות התפתחות המיכון החקלאי וירידת הרווחיות בחקלאות.
האוכלוסייה הלבנה גדלה יותר מהאוכלוסייה השחורה, בעיקר מפני שרבים מהשחורים העדיפו להגר אל הצפון.
בשנת 1950 היו במונטגומרי כ-42,750 שחורים מתוך אוכלוסייה כוללת של 109,000.
בשנת 1950 היו רוב השחורים באלבמה בני המעמד הנמוך.
הם התפרנסו בעיקר מעבודת כפיים ועבודות שירות, רבים מהם בבסיסי חיל האוויר האמריקאי ליד מונטגומרי.
נשים שחורות רבות עבדו במשק בית אצל הלבנים.
במקביל התפתחה שכבה קטנה של שחורים בני מעמד הביניים שהתפרנסו ממתן שירותים של מקצועות חופשיים לשחורים שהלבנים סירבו לשרת.
הכומר מרטין לותר קינג החל את פרסומו כלוחם זכויות אדם בעת היותו הכומר של הכנסייה הבפטיסטית בשדרות דקסטר, בקרבת בניין הקפיטול המדינתי.
בשנת 1955 רוזה פארקס החלה את המאבק לזכויות אדם בסרבה לקום לאדם לבן באוטובוס.
היא נאסרה וכתגובה למאסרה החל חרם האוטובוסים של מונטגומרי אשר בסופו נאלצה העיר לבטל את ההפרדה הגזעית באוטובוסים.
צפיפות האוכלוסין היא 554 נפשות לקמ"ר.
אדוארד מונטגומרי קליפט היה שחקן קולנוע אמריקאי שהיה מועמד לארבעה פרסי אוסקר, הידוע בזכות אישיותו הקולנועית המיוסרת ותפקידי האופי ששיחק במהלך קריירת משחק מגוונת שנקטעה בשיאה, בשל מותו בגיל 45.
קליפט נולד בעיר אומהה שבנברסקה, לאתל פוג וויליאם ברוקס קליפט, בנקאי אמיד עם שורשים בדרום ארצות הברית.
לקליפט אחות תאומה בשם רוברטה, ואח גדול.
כבר בגיל 13 התגלה כישרונו הבימתי, ובמשך 10 שנים הופיע כנער על במות ברודוויי בטרם הגיע להוליווד.
הופעת הבכורה של קליפט בהוליווד הייתה בסרט "נהר אדום" (1948) בבימויו של הווארד הוקס בו כיכב ג'ון ויין.
כבר בסרט זה שיחק דמות מורכבת, של בן המתעמת עם אביו, ודמותו המורכבת, והמיוסרת במידת מה, עמדה בניגוד לתכונות הקשוחות והגבריות אותן סימל ג'ון ויין.
דמות מיוסרת זו תלווה אותו לאורך הקריירה הקולנועית שלו.
עוד באותה שנה היה מועמד לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בדרמת המלחמה "החיפוש" משנת 1948, שהוקרן בישראל בשם "איה בני", בבימויו פרד זינמן.
דמותו של קליפט נראתה כאידיאלית לדמות הגברית החדשה שלאחר מלחמת העולם השנייה – רגיש, מתוח ויפהפה.
דמות זו הביאה לכיכובו בסרטים רבים בתקופה זו, ולהפיכתו לכוכב הוליוודי מוביל.
"בת זוגו" הרומנטית בסרטים הייתה אליזבת טיילור, בסרטים כ"מקום תחת השמש" (1951), שהביא לו מועמדות נוספת לפרס האוסקר.
גם דמותו בסרט זה היא דמות מיוסרת ולה צד אפל.
הסרט, המבוסס על סיפורו של תיאודור דרייזר, אינו מסתיים בסוף טוב הוליוודי טיפוסי.
בשנות ה-50 שיחק בסרטים שוברי קופות כ"מעתה ועד עולם" (1953) ובדרמת המתח של אלפרד היצ'קוק "אני מתוודה" (1953).
עניין מיוחד היה בהופעתו בתפקיד היהודי האמריקני נוח אקרמן, הנלחם נגד הנאצים במלחמת העולם השנייה, בדרמה "כפירי אריות" (1958) על פי ספרו של אירווין שו.
הסרט עורר עניין רב כשהוקרן, בשל העובדה שהציג דמויות של גרמנים כבני אדם, ולא כרשעים מוחלטים.
בין היתר שיחק בסרט מרלון ברנדו, אשר צבע את שערו לבלונד על מנת לגלם קצין גרמני.
הקריירות של קליפט וברנדו התחילו מנקודת התחלה דומה, וזמן מה היו ידועים בהוליווד כ"תאומי אבקת הזהב" בשל עלייתם המהירה למעמד של כוכבים.
קליפט דחה, על פי השמועה, את התפקידים הראשיים בסרט "שדרות סאנסט".
הוא נהג לברור היטב את תפקידיו, ושיחק בסרטי איכות כסרטו של ויטוריו דה סיקה "תחנה סופית" (Stazione Termini).
באמצע שנות החמישים לקח הפסקה בת 3 שנים מקריירת המשחק.
ב-12 במאי 1956, בעת הסרטת "ארץ עץ הגשם", לאחר שעזב מסיבה בביתה של הכוכבת אליזבת טיילור, התנגש קליפט עם מכוניתו בעץ.
טיילור ובעלה דאז מייקל וילדינג שמעו את קול ההתנגשות, הגיעו למקום והצילו את חייו.
קליפט עבר ניתוח פלסטי לשחזור פניו (על אף שאפו השבור נותר פגום), ואחרי שבועות ספורים חזר לשחק.
בסרט ניתן להבחין היטב בשינוי בפניו של קליפט לאחר התאונה.
התאונה הביאה להתמכרותו של קליפט לאלכוהול ולמשככי כאבים, ולהידרדרות במצב בריאותו.
בשנת 1960 כיכב קליפט לצד לי רמיק בסרטו של איליה קאזאן "נהר פראי", דרמה חברתית וסיפור אהבה על מהנדס המגיע לתכנן את הצפתו של עמק בטנסי בזמן השפל הגדול, ומתאהב באישה הנחושה להישאר בעמק ויהי מה.
תפקיד זה נחשב לאחד הטובים שבתפקידיו.
את המועמדות האחרונה לפרס האוסקר קיבל קליפט על תפקידו ב"משפטי נירנברג" (1961), שם שיחק את דמותו המיוסרת של עד התביעה, רודולף פיטרסן, קורבן למדיניות העיקור הכפוי של הנאצים.
על אף שתפקידו קיבל זמן מסך של דקות ספורות, הופעתו של קליפט בולטת אל מול הופעתם של כוכבים כברט לנקסטר, ספנסר טרייסי ומקסימיליאן של.
כן הופיע בשנת 1961 בסרט "יוצאי הדופן" לצדם של מרילין מונרו, וקלארק גייבל, שהיה זה סרטם האחרון.
מונרו, שסבלה אף היא מבעיות רגשיות, והייתה על סף ההתאבדות, תיארה את קליפט כ"אדם היחיד על הסט שמצבו גרוע משלי".
בשנת 1966 מת קליפט מסיבוכים שנגרמו מהתמכרותו לסמים ולאלכוהול.
בן זוגו באותה התקופה, לורנצו ג'יימס, מצא אותו מת במיטה לאחר שנפטר בלילה כתוצאה מהתקף לב.
הוא נטמן בבית העלמין הקווייקרי בניו יורק.
מונטה ורדה (בספרדית: Monte Verde – "ההר הירוק") הוא אתר ארכאולוגי חשוב בדרום-מרכז צ'ילה.
האתר נמצא על גדות נקיק צ'ינצ'יאואפי (Chinchihuapi), סעיף של נהר מאולין (Maullín) הממוקם כ-58 קילומטרים מהאוקיינוס השקט.
פעילות אנושית באתר מתוארכת, באמצעות תיארוך פחמן-14 של רכיבים אורגניים בו, לפני 14,500 שנים.
תיארוך זה נוגד את "השערת הקלוביס" הנפוצה, לפיה חדירת האדם ליבשת אמריקה החלה לפני 13,500 מסיביר דרך יבשת ברינגיה ואלסקה.
עם זאת, תיארוכים אלו נתונים במחלוקת בקרב הקהילה האקדמית.
מריו פינו (Pino), גאולוג צ'יליאני מהאוניברסידד אאוסטראל דה צ'ילה (Universidad Austral de Chile) וטום דיליי (Dillehay) החלו לחפור באתר מונטה ורדה בשנת 1977. מונטה ורדה הוא אחד האתרים הפתוחים מהתקופה הפרה היסטורית הנדירים שנתגלו באמריקות.
זאת, הודות לכך שזמן קצר לאחר נטישתו הוא כוסה באמדה בוצית העשירה בכבול ש"חתמה" אותו ברקבובית של חומרים אורגניים אשר שימרה את האתר וחפצים שונים בו, כולל רכיבים אורגניים.
שכבת כבול זאת גם אפשרה לבסס ולדייק את תיארוך האתר, כמתואר להלן.
הממצאים באתר כללו שרידי מבנה באורך של 4 מטר ורוחב 3 מטר, עם מסגרת מגזעי עצים ושרידי עורות חיות, אשר החוקרים פרשו כשרידי אוהל.
בתחום המבנה נמצאו כמה מקלעות קנה [סוף], בורות עם שרידי פחם, סביבם כלי אבן וסוגים שונים של עשבי-ים אכילים, זרעים, אגוזים, דלועים, וצמחים אחרים .
מחוץ לאוהל נחשפו שני מוקדי שריפה (אחים) גדולים שהחוקרים פירשו כמוקדים קהילתיים,  ולידם כלי כתישה.
במרחק  30 מ' משרידים אלה נחשפו שרידי מבנה אחר, קטן בצורת "עצם בריח" ובו שרידים של בעלי חיים (גומפוטרים ופליאו-למה), וכן כלי אבן ועץ שהחוקרים פירשו כראיות לשחיטה ועיבוד עורות במקום.
החוקרים פירשו ממצאים אלו כמעידים על שימוש קהילתי, כולל יצור כלים ועיבוד מזון.
ממצא נוסף הוא שרידים של צמחים שנלעסו.
צמחים אלו משמשים היום כצמחי מרפא לאינדיאנים.
באתר נמצאו גם מספר מיני בר של תפוחי אדמה, צואת אדם מאובנת (Coprolite), טביעת רגל שמשערים כי השתייכה לילד, כלי אבן וחבל.
מספר קטן של חלקי כלי אבן נמצאו בשכבה מוקדמת יותר, שתוארכה לפני 33,000  שנה.
בגלל מיעוטם נמנעים החופרים לראות בהם ראיות לפעילות אנושית בתקופה זאת.
ביקורות על הממצא, וחפירות נוספות
הממצאים לעיל מצביעים על נוכחות ופעילות אנושית במרחק אלפי קילומטר, וקדומים לפחות באלף שנה, מהאתרים הקדומים ביותר של תרבות קלוביס, (נתגלו לראשונה בקלוביס, ביו מקסיקו שבארצות הברית), שנחשבה לתרבות האנושית המוקדמת ביותר ביבשת אמריקה.
הם מחייבים להסיק על הגעה אנושית מוקדמת יותר, לא דרך צפון אמריקה (שאז הייתה חסומה על ידי קרחונים) אלא מכיוון האוקיינוס השקט.
לפיכך הם עוררו עניין רב וויכוחים סוערים.
בשנת 1997 ביקרה במקום קבוצה בת 18 חוקרים מובילים בפרהיסטוריה אמריקנית, ולאחר בדיקת הממצאים והאתר אישרו את ממצאי החופרים.
בין מי שעדיין מטילים ספק בולט סיוארט פידל (Fiedel) .
הוא חולק על זיהוי  חלק מן הממצאים (אך מסכים, למשל, שאת הנוכחות של עשבי ים במקום המרוחק עשרות ק"מ מן החוף קשה להסביר ללא פעילות אנושית).
טענתו העיקרית היא שהמיקום המדויק של הממצאים אינו ברור דיו בדוחו"ת החפירה ולכן התיארוך שלהם יכול להיות שגוי.
בתשובתם , ציינו החוקרים שאכן נפלו שגיאות הגהה בדוחו"ת, אך תיקונם מבהיר את הסתירות.
בנוסף, ביצעו סדרה של מדידות פחמן-14  מפורטות בשכבת הכבול שחותמת את הממצאים הארכיאולוגיים והראו שתחתיתה היא מלפני 14,500 שנה, ולכן הממצאים (ללא קשר למקומם המדויק) הם בהכרח מאותו גיל או מוקדמים יותר.
לאור חשיבותו הארכאולוגית והתרבותית של האתר, הוא הוגש כמועמד להכרה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 2004.
מונטֶה קרלו הוא הרובע העשיר ביותר מבין רובעי נסיכות מונקו הנמצאת לחופו של הים התיכון באזור הריביירה הצרפתית.
לעיתים מזוהה מונטה קרלו בטעות כעיר הבירה של מונקו, למרות שלנסיכות אין עיר בירה באופן רשמי - כל הנסיכות נחשבת לעיר אחת.
מונטה קרלו ידוע בזכות בית הקזינו, חיי הזוהר ונוכחותם של ידוענים בו.
רובע מונטה קרלו כולל בתוכו ארבע שכונות: מונטה קרלו (כשמו של הרובע), סן מישל, סן רומאן ולארווטו.
בשכונת מונטה קרלו מספר התושבים הקבועים הוא 3,500 ואילו ברובע מונטה קרלו מספר התושבים הכולל הוא 15,000. רובע מונטה קרלו גובל בעיר הצרפתית בוסוליי.
הרובע נוסד ב-1866, ומשמעות שמו היא "הר שארל" על שם שארל השלישי, נסיך מונקו (השם קרלו הוא הגרסה האיטלקית של השם שארל).
בשנות ה-50 של המאה ה-19 נקלעה המשפחה השלטת של מונקו לקשיים כלכליים.
הנסיך ביקש ליצור מקורות הכנסה חדשים לנסיכות ואישר הקמת קזינו בנסיכות על פי המודל שהיה קיים בגרמניה.
תחילה נפתח הקזינו (שמהווה כיום את המאפיין העיקרי של הרובע) ברובע אחר של הנסיכות ולאחר מספר מעברים נקבע מקומו הנוכחי.
ההצלחה של הקזינו לא הייתה מיידית עקב היעדר נגישות עבור אוכלוסיית אירופה.
הקמתה של תחנת הרכבת ב-1868 הגדילה מאוד את מספר המבקרים במונטה קרלו ואת הכנסות הרובע.
מונטה קרלו הוא אחד מאתרי התיירות המובילים באירופה והוא מארח זה עשרות שנים בני מלוכה וכוכבי קולנוע בחופשותיהם.
אתר התיירות הידוע ביותר הוא בית הקזינו, שבשליטת הממשלה.
אזרחי מונקו פטורים מתשלום מיסים אולם אסור להם להיכנס לאולמות המשחקים של בית הקזינו.
מסלול המרוצים Circuit de Monaco עובר ברובו ברחובותיה של מונטה קרלו.
מדי שנה מתקיים בו מרוץ גרנד-פרי של פורמולה 1. ראלי מונטה קרלו מתקיים גם הוא מדי שנה מאז שנת 1911.
במונטה קרלו מתקיים טורניר הטניס השנתי מונטה קרלו מאסטרס, טורניר בעל חשיבות רבה על משטח החימר, בו זכה החל מ-2005 רפאל נדאל במשך שמונה שנים ברציפות ובסך הכול 11 פעמים בין 2005 ל-2018.
בספר "קזינו רויאל" שחיבר איאן פלמינג ב-1953 וכן בסרטים שהופקו אודות ג'יימס בונד, הדמות הבדיונית של סוכן השירות החשאי הבריטי, הוצג בונד כמי שמבלה את זמנו באתר נופש ובקזינו הדומים בסגנונם לאלה של מונטה קרלו.
ב-1995 שימש מונטה קרלו כאתר הסרטה של הסרט גולדן איי בסדרת סרטי ג'יימס בונד.
מונטה קרלו והקזינו המפורסם הם אתר ההתרחשות של עלילת סרטו של אלפרד היצ'קוק – לתפוס גנב (1954).
בסרט כיכבה בתפקיד הראשי גרייס קלי (לימים נסיכת מונקו).
בסרט נכללת סצנה בה הדמות המגולמת על ידי גרייס נוסעת במכונית במהירות ובאופן מסוכן לאורך הכבישים המתפתלים והתלולים של מונקו ומונטה קרלו.
הסצנה מזכירה בדמיונה את הרקע למותה האמיתי של גרייס קלי ב-1982.
צ'ארלס מונטגומרי פלנטג'נט שיקלגרובר ברנז הוא דמות בדיונית בסדרת הטלוויזיה האמריקנית המצוירת משפחת סימפסון.
ודמותו מדובבת על ידי השחקן הארי שירר.
מר ברנז הוא האדם העשיר ביותר בעיר ספרינגפילד, והוא בעליה של תחנת הכוח הגרעינית בעיר, בה עובד בין השאר גם הומר סימפסון.
ברנז מסמל את פניה של אמריקה הקפיטליסטית, דבר המתבטא ברצונו להתעשר ולהגדיל את השפעתו כאיש עסקים, באי יכולתו לזכור את שמות עובדיו, ובחוסר תשומת לב ואכפתיות לבטיחות של עובדיו, דבר הבולט גם ביחסו חסר ההתחשבות למשרתו הנאמן ויועצו האישי, ויילון סמית'רס.
סימן הזיהוי העיקרי של מר ברנז הוא תנועת ידיו הערמומית, המלווה בשינון המילה "מצוין" וחיוך זדוני.
מעבר לכך, הוא נהנה במיוחד להשתמש בביטוי "שחרר את הכלבים" - משפט שאחריו כלבי השמירה שלו רצים להתקיף כל אדם אשר מתנגד לדעותיו, או מהווה עליו איום בצורה זו או אחרת.
הונו האישי הוערך ב-2010 על ידי מגזין פורבס בכ-1.3 מיליארד דולר.
בשנת 2006 הוא דורג במקום ה-45 במגזין "ויזרד" ברשימת האנשים המרושעים ביותר בכל הזמנים ובמגזין "אובסרבר", זכה במקום השלישי בדירוג "הבוסים הגרועים ביותר".
מר ברנז, שגילו המדויק אינו ידוע בבירור,( אך הוא נחשב לאדם הקשיש ביותר בעיר ספרינגפילד) הגיע למעמדו הרם כבנו המאומץ של איש עסקים אמיד, שבבעלותו "מפעל אטומים".
בצעירותו הוא נהנה מחיי נוחות, וכילד הנעים את זמנו החופשי בהתעללות בעובדים הזרים.
בבגרותו, התקבל לאוניברסיטת ייל, שם למד מדעים ומינהל עסקים וקיבל את התואר בשנת 1914. לאחר מכן הצטרף לצבא האמריקני ושירת במלחמת העולם השנייה בפלוגת הסער מספרינגפילד "חוליית הדגים המעופפים" תחת פיקודו של אייב סימפסון, אביו של הומר.
בהמשך הוא נשלח לחזית באוקיינוס השקט ואף הופל יחד עם אייב סימפסון על ידי חיילי קמיקזה יפנים.
כבר במהלך המלחמה ניתן היה לחזות באופיו הנצלני של ברנז, כשניסה לגנוב יצירות אמנות יקרות ערך.
בשל מעמדו כאיש בעל ממון רב, הוא הועסק לאחר המלחמה באופן אישי על ידי הנשיא הארי טרומן, ששכר את שירותיו כדי להעביר טריליון דולר לאירופה כמחווה של ארצות הברית לשיקום היבשה האירופית אחרי המלחמה, כחלק מתוכנית מרשל.
מר ברנז מתגורר בפאתי העיר ספרינגפילד באחוזה מפוארת מוקפת חומה וגדרות חשמליים.
הוא מוגן על ידי כלבי שמירה המחכים בציפייה לתקיפת אי אילו מסיגי גבול.
כשאינו במפעל ומשגיח על עובדיו, ברנז מבלה את זמנו בין חדריה הרבים של אחוזתו, שבהם מאוחסנים תחביביו הביזאריים.
בנוסף שמורים באחוזה פריטי אספנות ייחודיים, כגון צילום עירום היחיד של מארק טוויין, החליפה שבה צ'ארלי צ'פלין נקבר, והחרב המיתולוגית של המלך ארתור.
ברנז הוא אינו אהוד בספרינגפילד, ומעורר את סלידתם של תושבי העיר, בשל אופיו המתנשא והמרושע, הציניות האכזרית שלו, והשימוש לרעה בכוחו כאיש בעל ממון רב.
דוגמה קיצונית לכך, היא כאשר הוא חוסם את השמש לתושבים בעיר ספרינגפילד, על מנת להגדיל את צריכת החשמל אשר המפעל שלו מספק.
כתוצאה מכך, הוא נורה לאחר מכן על ידי מגי.
הוא אינו מעודכן בהתפתחויות הפוליטיות בעולם - ומתנהל כאילו העולם נעצר באמצע שנות ה-30 של המאה ה-20 המאוחרות.
למרות זאת, מר ברנז ניחן בכושר בלתי נלאה להתמודדות עם מפלות, ומתגלה כאיש עסקים כשרוני, אשר מאבד את הונו מספר פעמים, אך מצליח להתאושש בקלות ולזכות בנכסיו שוב.
הוא סובל מחולשה גופנית, דבר המתבטא במקרים בהם הוא נאלץ לבצע פעילות פיזית או מאמץ כלשהו מהפשוטים ביותר.
על מנת להתמודד עם קשייו הבריאותיים, ובתקווה להשאירו בחיים, הוא עובר טיפולים רבים.
מר ברנז גר ברחוב ממון מספר 1000 (הכוונה במקור למילה העברית).
בסוף העונה ה-15 הוא קונה את כל המדיה בספרינגפילד, ואף נחשף שהוא ראש ליגת הרשע (אם כי כל שאר החברים מתו מחוסר חמצן בחדר הסודי).
בעונה ה-21 נחשף שיש לו כרטיס חבר נצחי ב-אס אס.
דמותו של מר ברנז מושפעת ממספר אנשים.
יוצר הסדרה, מאט גרונינג, ביסס את עיקר הדמות על המורה שלו מבית הספר היסודי, מר ביילי.
כמו כן, הגינונים, הביטויים, סגנון ההופעה שלו מושפעים מדמויות נוספות ומושפעים מסרטים שונים.
מדבב הקול של מר ברנז, הארי שירר, (המדבב גם את סמית'רס) טוען כי מר ברנז הוא הדמות המועדפת עליו, למרות הקושי הכרוך בכך.
"מי ירה במר ברנז" הוא פרק בשני חלקים (פרק 128–129) המוקדש למעלליו של מר ברנז.
הפרק נוצר בהשראתו הישירה של אחד מפרקי הטלוויזיה המפורסמים בתולדות הטלוויזיה - "מי ירה בג'יי.
אר.?" בסדרה "דאלאס", ובו נעשית השוואה בין מר ברנז לבין איל הנפט הטקסני ג'יי אר יואינג.
חלק א' מספר על מציאת נפט בחצר בית הספר של ספרינגפילד, מה שגורם לתקוות גדולות בקרב תושבי העיר.
עם זאת, מר ברנז החמדן זומם להשתלט על הנפט.
בעת תצוגה פומבית של שאיבת הנפט, ברנז מפנה את הנפט לכיוונו, ומחצר בית הספר יוצאות טיפות אחדות.
כל תקוות העיר מתנפצות: בית הספר מפסיד כספים, ומבצע קיצוצים קריטיים.
בנוסף, אין כסף לשכור מורה הנגינה עבורו חסכה ליסה זמן רב.
כל אנשי העיר שונאים אותו, ובעיקר הומר, שלא מאמין שלמרות כל מאמציו ברנז לא זוכר את שמו.
בעקבות מחאתו של סמית'רס על מעשיו, ברנז מפטר אותו.
לאחר שהמתקן לחסימת השמש של ברנז מותקן, ברנז נראה צועד לכיוון מגרש החניה, כאשר הוא אומר:"ערב טוב.
למה את/ה כל כך שמח/ה?" לאחר מכן נישמעת ירייה, וברנז משוטט ברחובות העיר, פצוע אנוש, ונשכב על שעון השמש הגדול שבכיכר העיר, מחוסר הכרה.
הוא הובהל לבית החולים, אבל המשטרה אובדת עצות: כמעט כל אנשי העיר חשודים, מפני שברנז גרם עוול כמעט לכולם.
חלק ב' נפתח בבית החולים, ואז בתחנת המשטרה בחקירת ניסיון ההתנקשות.
משני העדים היחידים, מגי סימפסון והעוזר הקטן של סנטה, כלבו של בארט, אפילו הכלב חשוד.
כל אחד מבני משפחת סימפסון חשוד באופן אישי: ליסה כועסת בגלל ביטול שיעורי הג'אז, בארט כועס על הנזק שנגרם לכלבו, מארג' כועסת על חסימת השמש, והומר כועס על שמר ברנז לא מצליח לזכור את שמו.
סמית'רס נופל כחשוד העיקרי ונעצר, אבל בזכות סייד שאו מל וקראסטי הליצן מוכחת חפותו.
כמו קודם, החשד נופל שוב על כל אנשי העיר, אבל חקירה משטרתית מצמצמת את החשודים (לאחר שמתגלה שחלקם בכלל לא מסוגלים להחזיק אקדח, או שהקליע שפגע בברנז אינו תואם את כלי הנשק שלהם).
מתגלה ש-DNA שעל האקדח שירה בברנז הוא של בן משפחת סימפסון.
בינתיים, מר ברנז מתעורר, וממלמל באופן בלתי נשלט את השם "הומר סימפסון" בלי הפסקה.
בשביל תושבי העיר זו הוכחה מספיקה, וסמית'רס מציע את ירושתו של ברנז למי שיהרוג את הומר.
כאשר כולם מתאספים בחדרו של ברנז שנייה לפי שהומר הורג אותו, מתעורר ברנז להכרה, ומסביר לתושבי עיר שהומר הוא לא זה שירה בו.
מי שירה בו, למרבה ההפתעה, הייתה מגי סימפסון.
כאשר ברנז ראה אותה במגרש החניה, הוא ניגש למכוניתם של הסימפסונים (שלא היו בתוכה), וראה שלמגי יש סוכרייה על מקל.
אחרי קרב קשה, מצליח ברנז לחטוף למגי את הסוכרייה, אבל האקדח שלו נשמט מכיסו לידיה של מגי.
מגי לוחצת על ההדק לכיוון חזהו של מר ברנז ויורה בו.
בבית החולים, ברנז מבקש לאסור את מגי, אבל השוטר ויגם לא מאפשר זאת.
למרבה האירוניה, מגי הייתה היחידה בעיר שברנז לא גרם לה עוול, ושלא הייתה לה סיבה למעשה.
מונטה קאסינו (באיטלקית: Monte Cassino) היא גבעה סלעית בגובה 520 מטר המצויה כ-130 ק"מ דרום-מזרחית לרומא (איטליה) וכ-80 ק"מ צפונית לנאפולי.
הגבעה נמצא כ-2 ק"מ מערבית לעיירה קאסינו (והאתר הרומי קאסינום המצוי על הגבעה).
באתר הקים בנדיקטוס מנורסיה את מנזרו הראשון שלו בסביבות 529, ולמעשה הקים בכך את המסדר הבנדיקטיני.
המנזר היה אחד החשובים באירופה של ימי הביניים.
המנזר הוקם על אתר פגאני קדום, שהיה עדיין פעיל כמקדש לאפולו כשבנדיקטוס הקדוש הגיע למקום, ניתץ את פסלי אפולו והרס את המקדש.
הוא הקדיש את האתר ליוחנן המטביל.
בנדיקטוס לא עזב את המקום עד מותו - הוא כתב שם את כללי בנדיקטוס הקדוש שהפכו לעקרונות המייסדים של התנועה הנזירית במערב; פגש את המלך האוסטרוגותי טוטילה; ושם מת.
ב-577 הרסו ושרפו הלומברדים את המנזר.
מאז המנזר הוחרב ושוקם פעמים מספר, ברוב הפעמים הוקם מנזר גדול יותר ומפואר יותר מקודמו.
המנזר, כאחד הוותיקים מאלו ששרדו (כמו גם זה שבאי לרה) זכה למעמד ולהוקרה כסמל לקדושה.
בתחילת 1944 הייתה הגבעה אתר קרבות מרכזי במלחמת העולם השנייה.
במהלך הקרב על מונטה קאסינו הצליחו כוחות צבא אנדרס וצבא צרפת החופשית, אחרי מאמצים רבים, לכבוש את הגבעה.
בעקבות ההתנסות בהפצצת המנזר כתב וולטר מ' מילר את ספרו היחיד "הימנון ללייבוביץ".
מונטה מריו (באיטלקית: Monte Mario) היא הגבעה הגבוהה ביותר בעיר רומא, בירת איטליה.
בשיאה, מתנשאת הגבעה לגובה של 139 מטרים מעל פני הים.
הגבעה נמצאת בצפון מערב העיר, ונקראת על שם הקרדינל מריו מליני אשר היה הבעלים של הגבעה במהלך המאה ה-15, ובנה עליה וילה רחבת ידיים.
כיום מהווה הגבעה חלק משמורת טבע.
בראש הגבעה נמצאת הכנסייה והמנזר בשם סנטה מריה רוזריו, וכן, במקום בו עמדה וילה מליני ניצב כיום מצפה כוכבים ומוזיאון לאסטרונומיה על שם קופרניקוס (Museo Astronomico Copernicano)
על הגבעה נמצא אחד מארבעת הקמפוסים של אוניברסיטת לויולה שיקגו.
מונטה סובסיו (באיטלקית: Monte Subasio) הוא הר שגובהו 1,290 מטר במרכז הרי האפנינים.
על מדרונו המערבי בנויה העיר אסיזי (מרכז שלטוני מימי רומא העתיקה), ובתחתית המדרון הדרומי העיר ספלו .
במורדות ההר נמצאת מצודת "סאסו רוסו" (Sasso Rosso, באיטלקית:"ההר האדום").
במאה ה-12 היא הייתה מקום מושבן של קלרה מאסיזי ואגנס הקדושה מאסיזי, אשר לפי המסורת היו בנותיו של פבורינו סקיפי, ה"נסיך" של המצודה.
מוצאו היה ממשפחת רומית מכובדת ובבעלותו היו אדמות האזור.
בשנת 1208 נתן אב המנזר של המסדר הבנדיקטיני המקומי כנסייה קטנה בפורציונקולה (Porziuncola) לפרנציסקוס מאסיזי, מייסד מסדר הפרנציסקנים.
האבנים שנחצבו מההר נצבעו בצבע עץ אורן, המהווים סמל למבני הפרנציסקנים, בלוחות שהוצבו בעיר אסיזי לרגל הכרזתה כאתר מורשת עולמי.
בהר סובסיו פארק טבעי גדול הנקרא פרקו דל מונטה סובסיו (Parco del Monte Subasio), בו ניתן ללמוד על חיות הבר ועל הצומח - מבחינת נוף הצומח השולט בו, המינים העיקריים הבולטים בנוף, והחברות העיקריות - של מרכז איטליה.
מרכז המבקרים של הפארק "Gruppo Umbro Mineralogico Paleontologico" מציג תערוכה מתמדת של נושאים גאולוגיים ופליאונטולוגיים.
הרקע להם תהליך היווצרות שיפוע ההר.
ההר נוצר מאינטראקציה בין גורמים אנדוגניים ואקסוגניים.
הגורם האנדוגני הוא היווצרות שכבות משקעים ימיים בעידנים גאולוגיים שבין 210 מיליון שנה (מזוזואיקון) עד 10 מיליון שנה (מיוקן).
הגורם האקסוגני המקובל (אולי בטעות) הפעילות הוולקנית.
התצוגה במרכז כוללת שלושה חדרים:
הראשון מציג את תהליך היווצרות של מאובנים והעידנים הגאולוגיים שבהם מתגלים מאובנים.
השני מציג את ההר עצמו על הסלעים שבו והמאובנים שנמצאו בו.
השלישי עורך השוואה בין מאובני האזור לבין אחרים שנמצאו ביבשת אירופה.
מונטה אליס הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הרכז והקלע.
מונטה אליס הוא בוגר בית ספר תיכון לניר בג'קסון.
בעת לימודיו בתיכון הוא שיחק במסגרת נבחרת הכדורסל שלו, ובמשך ארבע שנות משחק השיג ממוצעים סטטיסטיים גבוהים של 28.9 נקודות, 4.9 אסיסטים, 5.2 ריבאונדים ו-3.1 חטיפות.
ב-2005, בעונתו האחרונה בתיכון, הוא נבחר יחד עם גרג אודן לשחקן השנה בליגת התיכונים מטעם המגזין "Parade", ול"אול-אמריקן" (נבחרת השנה בתיכונים) מטעם המגזין "USA Today".
במהלך אותה עונה הוא קלע 72 נקודות, שיא אישי בעבורו, במשחק נגד תיכון גרינווד.
אליס סיים את קריירת התיכונים שלו כקולע השני בטיבו בתולדות מדינת מיסיסיפי, עם 4,167 נקודות.
הוא עמד בפני לימודים באוניברסיטת המדינה של מיסיסיפי, אך לבסוף העדיף מעבר ישיר מהתיכון לליגת ה-NBA ללא לימודים באוניברסיטה - דבר שנאסר שנה לאחר מכן על ידי נציב הליגה דייוויד סטרן.
אליס נבחר במקום ה-40 הכללי בדראפט ה-NBA בשנת 2005, על ידי קבוצת גולדן סטייט ווריורס.
בעונת הרוקי שלו, , אליס קיבל דקות משחק מועטות מאוד, אך לקראת סיום העונה השתפר מעמדו והוא תפס מקום בחמישייה הפותחת של הקבוצה.
ממוצעיו בסיום העונה עמדו על 6.8 נקודות, 2.1 ריבאונדים ו-1.6 אסיסטים ב-18.1 דקות למשחק.
בעונת הציג אליס שיפור גדול ביכולתו וקלע 16.5 נקודות בממוצע למשחק - שיפור של 9.7 נקודות לעומת הממוצע בעונה הקודמת.
הוא סייע לקבוצתו להעפיל למשחקי הפלייאוף לראשונה מזה 13 שנים.
במהלך העונה הוא השתתף במשחק בין שחקני השנה הראשונה והשנייה בליגה, במסגרת סוף-שבוע האולסטאר.
בעקבות היכולת המרשימה שלו, הוא נחשב לשחקן העתיד המבטיח ביותר של גולדן סטייט.
בסיום אותה עונה הוא זכה בפרס השחקן המשתפר של העונה ב-NBA, לאחר שגבר בשלושה קולות בלבד על קווין מרטין מסקרמנטו קינגס שסיים שני במשאל.
כוכבה הגדול של גולדן סטייט, ג'ייסון ריצ'רדסון, עזב את הקבוצה בקיץ 2007. בעקבות כך גדל בצורה משמעותית תפקידו של אליס בקבוצה, מאחר שהוא החל לשחק לעיתים רבות גם כקלע, מלבד בתפקידו הקבוע עד כה כרכז.
החל מעונת אליס הפך לאחד מהשחקנים המובילים בגולדן סטייט, והנהיג את קבוצתו מספר פעמים בשלבים המכריעים של משחקים.
אליס קבע בעונה זו ממוצעים של 20.2 נקודות ו-5 ריבאונדים למשחק, ובין היתר השיג שיא אישי של 39 נקודות במשחק נגד ניו ג'רזי נטס בינואר 2008. סטפן א.
סמית', פרשן ESPN, אמר על אליס כי "יש לו מספיק פוטנציאל כדי להיות דומיננטי כמו מייקל ג'ורדן וצ'ארלס בארקלי".
לפני עונת דיווח אליס לראשי גולדן סטייט על פציעה בקרסולו, ועל כך שהיא נגרמה בעת אימון הקבוצה.
אף על פי כן, ראשי הקבוצה חשדו, בשל חומרת הפציעה, שסיבתה היא אחרת, ולאחר חקירת העניין התברר כי הפציעה נגרמה בתאונה בעת שאליס רכב על אופניים ממונעים.
מאחר שפעילויות מסוכנות מסוג זה היו אסורות על פי חוזהו של אליס, הוא הושעה מ-30 משחקים בנוסף לזמן שבו נעדר בעקבות הפציעה.
אליס חזר לשחק בינואר 2009, ובאפריל קלע שיא קריירה של 42 נקודות במשחק נגד סקרמנטו קינגס.
הוא סיים את העונה עם ממוצע של 19 נקודות למשחק.
בפתיחת עונת 2010/2011 שיפר אליס את שיאו האישי ל-46 נקודות.
באותה עונה, נחשב לשחקן המוביל בקבוצתו עם ממוצעים של 25.5 נקודות, 3.5 ריבאונדים ו-5.6 אסיסטים והתעלה גם על סטפן קרי שהיה בראשית דרכו.
למרות זאת קבוצתו לא העפילה לפלייאוף.
במרץ 2012 עבר ב יחד עם קוואמי בראון ואפיי יודו למילווקי באקס, תמורת אנדרו בוגוט וסטיבן ג'קסון.
במילווקי באקס מונטה אליס לא הצליח במיוחד, ובתחילת עונת 2013-14 עבר לקבוצת דאלאס מאבריקס, שם שיחק שתי עונות עד שעבר לאינדיאנה פייסרס.
אליס שוחרר מהפייסרס ביולי 2017.
מונטגיו בראונלאו פארקר היה איש צבא בריטי, בנו השני של הרוזן ממורלי, והרפתקן שקשור באחת החפירות הארכאולוגיות השערורייתיות ביותר שאירעו בארץ ישראל.
לאחר שהשתחרר משירותו הצבאי נפגש עם הפיני ואלטר יובליוס שטען כי ידוע לו, מעיון בכתבי יד עתיקים, היכן בירושלים קבורים אוצרות בית המקדש שבנה המלך שלמה, ובעיקר ארון הברית.
פארקר התלהב מהרעיון, גייס כספים רבים, ויצא בשנת 1909 לירושלים.
כדי לחסום באיבן כל לשון רעה וביקורת שעלולות היו לצוץ בירושלים על המשלחת שהתנהלה בסודיות רבה, גייס פארקר למשלחתו את חוקר המקרא, תושב ירושלים האב לואי-איג וינסאן מבית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה בירושלים.
לווינסאן לא הייתה זכות החלטה בקביעת האסטרטגיה של החפירה, כלומר היכן בדיוק יש לחפור, אך הוא הורשה לתעד את השרידים שנמצאו בחפירות.
תחילה התרכזה העבודה בגבעה שמעל למעיין הגיחון ובסביבתו.
במערכת מחילות שנחפרו בעפר נתגלו קברים קדומים, קטע מביצור עבה, ופריטים נוספים.
כן נוקתה נקבת השילוח מן הטין שהצטבר בה מימי קדם, וכאן נחשפו גם מנהרות קצרות נוספות.
המשלחת גם חפרה את פיר וורן.
משלא נמצאו האוצרות המבוקשים באזור המעיין פנו בשנת 1911 אל הר הבית עצמו.
פארקר הצליח לשחד את מרבית שומריו המוסלמיים של המתחם הקדוש אך ככל הנראה לא את כולם.
משעבדו בחשאי בלילות, גילה זאת מי מהשומרים שלא היה בסוד העניין והרים קול זעקה שהביאה למהומה רבתי של תושביה המוסלמים של ירושלים.
פארקר ואנשיו נמלטו בעור שיניהם מן הארץ.
הפרשה עוררה הדים בעיתונות המקומית והבין-לאומית.
תגובה אחרת הייתה של הברון רוטשילד (הנדיב הידוע) אשר שנה לאחר מכן רכש חלקת קרקע גדולה על המדרון המזרחי של הגבעה ושלח את הארכאולוג היהודי הצרפתי ריימון וייל לחפור בה (1913–1914).
זמן קצר לאחר שוך הסערה הוציא האב וינסאן לאור את דוח החפירה, בשתי גרסאות – צרפתית ואנגלית.
למרבה האבסורד, מחפירה שערורייתית יצא דין וחשבון מדעי חשוב ביותר.
כך יכול היה וינסאן לקבוע סופית כי הגבעה הדרומית מזרחית של העיר, שבה איתר קברים מתקופת הברונזה הקדומה I, היא אומנם הגבעה היחידה בכל הסביבה שיש בה שרידים כה קדומים, ולכן בהכרח יש לזהותה עם עיר דוד המקראית.
ניקוי נקבת השילוח ובעקבות כך מדידתה המדויקת בידי וינסאן הייתה לתיעוד מדויק ביותר, המשמש את המחקר הארכאולוגי עד ימינו.
מונטגומרי "סקוטי" סקוט הוא מהנדס ממוצא סקוטי ביקום הבדיוני של זיכיון מסע בין כוכבים.
הדמות, אשר גולמה לראשונה על ידי השחקן הקנדי ג'יימס דוהאן בסדרה "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", הופיעה לאחר מכן גם בסדרה "מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה", בשבעה סרטי קולנוע, בפרק "Relics" של "מסע בין כוכבים: הדור הבא" ובמספר רב של ספרים, חוברות קומיקס ומשחקי וידאו.
בשנת 2009 גילם סיימון פג את הדמות, בסרט הקולנוע "סטארטרק".
ג'יימס דוהאן לוהק כמהנדס האנטרפרייז עבור הפיילוט השני של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" – "Where No Man Has Gone Before" משנת 1966 – על פי המלצתו של במאי הפרק ג'יימס גולדסטון, שעבד איתו בעבר.
הדמות כמעט ולא נכללה בסדרה, לאחר שיוצר הסדרה ג'ין רודנברי שלח הודעה לדוהאן, בה כתב כי הם "לא חושבים שאנחנו צריכים מהנדס בסדרה".
רק בזכות התערבותו של סוכנו של דוהאן הדמות נשארה בסדרה.
דוהאן ניסה מגוון של מבטאים עבור התפקיד, והחליט להשתמש במבטא סקוטי על בסיס זה שהוא חושב שאנשים סקוטים הם המהנדסים הטובים ביותר.
היה זה דוהאן עצמו שבחר את שמה הפרטי של הדמות – מונטגומרי – על שם סבו מצד אמו, ג'יימס מונטגומרי.
מונטגומרי סקוט נולד בלינלית'גוו, סקוטלנד, בשנת 2222. דוהאן טען שהמבטא שלו מבוסס על מבטא סקוטי ששמע פעם.
במהלך האירועים של מסע בין כוכבים, סקוטי מחזיק בדרגת לוטננט קומנדר ומשמש כקצין השני בשרשרת הפיקוד של ספינת החלל אנטרפרייז והמהנדס הראשי הידוע כ"מחולל ניסים".
הידע והכישורים הטכניים של סקוטי מאפשרים לו לגבש פתרונות בלתי שיגרתיים ויעילים של הרגע האחרון לבעיות קשות.
זהותו של סקוטי קשורה באופן ישיר לאנטרפרייז עצמה, והדמות מתייחסת לעיתים תכופות באופן אבהי כלפי הספינה.
לעיתים קרובות הוא משמש כמתווך בין תוכניותיו הטקטיות השאפתניות של הקפטן ג'יימס ט' קירק לבין מה שאפשרי לבצע מבחינה טכנית בתחום היכולות של ספינת החלל.
למרות שלפעמים הוא מפקד על הספינה כאשר קפטן קירק והקצין הראשון ספוק נעדרים ממנה, מתוקף תפקידו כקצין הבכיר השלישי, סקוטי טוען בפרק "Relics" של "מסע בין כוכבים: הדור הבא" כי הוא "מעולם לא רצה להיות משהו אחר מלבד מהנדס".
סקוטי פיקח על השיפוצים של ספינת החלל אנטרפרייז לפני האירועים המתרחשים בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: הסרט" (שנת 1979), והוא חלק מהצוות, כאשר האנטרפרייז מתעמתת עם חאן נוניאן סינג בסרט "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן" (שנת 1982).
סקוטי קודם לדרגת קפטן של הנדסה של ספינת החלל אקסלסיור בסרט "מסע בין כוכבים 3: החיפוש אחר ספוק" (שנת 1984), אך הוא דווקא מחבל בספינה החדשה שלו על מנת לעזור לאדמירל קירק לגנוב את האנטרפרייז על מנת להציל את ספוק.
סקוטי מצטרף אל הצוות של קירק על סיפון האנטרפרייז-A בסוף הסרט "מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה (שנת 1986).
בסרט "מסע בין כוכבים 5: הגבול האחרון" הוא מסייע לקירק, ספוק וד"ר ליאונרד מק'קוי להיחלץ מבית כלא צבאי, ולכבוש מחדש את האנטרפרייז החטופה.
סקוטי הורג את קולונל ווסט (רנה אוברז'ונואה) לפני שהאחרון מצליח לממש את מזימת ההתנקשות שלו כנגד נשיא פדרציית הכוכבים המאוחדת (קורטווד סמית'), בסרט "מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת" (שנת 1991).
סקוטי מצטרף אל קירק ואל פבל צ'כוב להפלגת הבכורה של האנטרפרייז-B בסרט "מסע בין כוכבים: דורות" (שנת 1994), ומציל את הספינה באמצעות להטוטים טכניים.
למרות שסקוטי מגלה כי איננו מסוגל עוד לשרת ביעילות כמהנדס ראשי, והוא נאבק על מנת להסתגל לחיים במאה ה-24, הוא בכל זאת מצליח להציל את האנטרפרייז, פעם אחת אחרונה, באמצעות הידע הטכני הרב שצבר.
בחודש ספטמבר 2007, פול מק'גיליאן נבחן לתפקיד סקוטי בסרט "סטארטרק" (2009) וקיבל את ברכת הדרך מכריס – בנו של ג'יימס דוהאן.
עם זאת, בתאריך 12 באוקטובר 2007 פורסם כי סיימון פג לוהק לתפקיד.
סקוטי, המגולם על ידי סיימון פג בסרט "סטארטרק" (2009), הוא קצין צי הכוכבים אשר תקוע במאחז מבודד, כעונש על שיגורו של הביגל הנדיר של האדמירל ג'ונתן ארצ'ר מכוכב אחד למשנהו – מבלי שיש לו מושג לאן הגיע הכלב בסופו של דבר.
בסיועו של ספוק פריים וג'יימס קירק, הוא מצטרף לצוות האנטרפרייז והופך להיות המהנדס הראשי של הספינה.
סלייט מכנה את ביצועים של פג כסקוטי בסרט כ"קומי-עסיסי".
בעקבות מותו של דוהאן בשנת 2005, כמה ערים סקוטיות פתחו בקמפיין על מנת שיוכרו כמקום "ההולדה הרשמי" של סקוטי.
תסריטים וחומרי הפקה תמכו בטענת היישוב לינלית'גוו כי הוא מקום הולדתו של סקוטי.
עם זאת, בפרק "Wolf in the Fold" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" משנת 1967, סקוטי אומר כי הוא "זוחל פאבים אברדיניים זקן", ומנהיגי העיר אברדין הציעו להקים במקום אנדרטה לשחקן ולדמות.
בהיותו של סקוטי המפעיל של מערכת השיגור של האנטרפרייז, המשפט "שגר אותי למעלה, סקוטי" (במקור: "Beam me up, Scotty") הפך לביטוי שגור בתרבות הפופולרית מעבר למעריצי מסע בין כוכבים.
זאת למרות שהביטוי המדויק מעולם לא נאמר באופן זה באף אחד מפרקי מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית או סרטי הקולנוע, בעוד שבמסע בין כוכבים: סדרת האנימציה נעשה בו שימוש לעיתים קרובות.
בסרט "מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה" נשמע קירק אומר: "סקוטי, שגר אותי למעלה".
דוהאן עצמו, לרגע קצר אחד, חזר לגלם את דמותו של סקוטי כהופעת קמאו בקומדיית הפעולה "מת לצחוק"; בין הפרודיות השונות הקיימות אודות סקוטי והמבטא שלו ניתן לכלול את וורלד אוף וורקראפט (2004), שיגעון בחלל (1987), השכונה של גופי, ביוויס ובאטהד, ו-"All That".
לאמן הראפ D4L יש שיר בשם "סקוטי", בו נעשה שימוש בדמות ובמסע בין כוכבים, כמו גם ההרכב Relient K בשירם "Beaming".
מונטגרנרו (באיטלקית Montegranaro; בלטינית Veregra) היא עיר בנפת פרמו בדרום מחוז מארקה, איטליה, 45 קילומטרים דרומית לעיר הנמל אנקונה, 10 קילומטרים ממערב לחוף הים האדריאטי.
העיר שוכנת על גבעה בשטח העמק של נהר "אטה מורטו".
מונטגרנרו נבנתה על שרידיה של העיר הרומית העתיקה "ורגרה" או "ברגרה".
שם העיר בא מהביטוי הלטיני "Mons Granarius" (גבעת דגן) ומתייחס לנוף הסביבתי ולאדמה הפורייה.
העיר היא אחד מהמרכזים העיקריים לייצור נעליים באיטליה.
תחנת הרכבת הקרובה לעיר נמצאת כ-10 קילומטרים מזרחית, בעיר החוף צ'יביטנובה מרצ'ה.
שדה התעופה הקרוב לעיר הוא נמל התעופה פליני בעיר רימיני.
קבוצת הכדורסל של העיר, סוטור מונטגרנרו, משתתפת בליגת העל האיטלקית בכדורסל.
מונטה (בצרפתית Monthey) היא עיר בעלת 17,000 תושבים, השוכנת בעמק הרון, בירת מחוז מונטה בקנטון ואלה, בשווייץ.
בשנת 2005 אירחה מונטה את משחקי החורף של הפסטיבל האולימפי האירופי לנוער.
למונטה יש מספר ערים תאומות, והן:
האי מונטגיו (בספרדית: Isla Montague) הוא אי בשפך של הנהר קולורדו במועצה האזורית מקסיקלי, במדינת באחה קליפורניה מקסיקו, והוא חלק מהדלתה של הקולורדו וחלק מאזור גאולוגי נרחב יותר הקרוי שקע סלטון.
ההפרש בין הגאות לשפל באזור הדלתה של הקולורדו הוא בין הגדולים בעולם, עד עשרה מטרים.
ובשיא הגאות, האי מונטגיו מוצף לגמרי.
אף שהאיים בדלתה השתנו מאוד במהלך השנים מופיע האי במפה משנת 1873.
האקלים באזור האי חם מאוד וצחיח, כשממוצע המשקעים בשנה הוא 60 מילימטרים.
האקולוגיה של האי מונטגיו עברה שינויים רדיקליים יחד עם אזור הדלתה של הקולורדו, שהאי הוא חלק ממנו, בשל הטיית מי הנהר והשימוש במימיו במעלה הזרם.
המים היחידים המגיעים לדלתה, למעט שיטפונות מדי פעם, הם שפכים מחקלאות.
ידוע על לפחות שבעה מינים של עופות מים המקננים באי מונטגיו.
האי הוא אחת משתי מושבות קינון פעילות של שחפית אלגנטית (Thalasseus elegans) במקסיקו.
במהלך מחקר בן שנתיים, התברר כי רבים מהקנים נהרסים בהצפות מהגאות, אבל לעומת זאת רק קנים מועטים נפלו קורבן לטריפה.
התגובה של העופות המקננים על האי מונטגיו לאירועי אל ניניו הייתה דרמטית כשמושבות של סולה לבנת-בטן (Sula leucogaster) התחלפו במושבות של סולה כחולת-רגל (Sula nebouxii) וגידול במספר העופות המקננים של שחפית גמדית אמריקנית (Sternula antillarum), שחפית אלגנטית ושחפית מלכותית (Thalasseus maximus), כמו גם גזרן אמריקני (Rynchops niger).
האי מונטגיו הוא אחד המקומות הבודדים שבהם ניתן למצוא את צדפת הדלתה של הקולורדו Mulinia coloradoensis, מין בסיכון של צדפה.
מין זה היה פעם נפוץ מאוד בשפך הנהר קולורדו, אבל כיום קיים במעט מקומות מבודדים.
הצטמצמות האוכלוסייה של הצדפה מוסברת בעליית מליחות המים בשל הטיית המים והשימוש בהם במעלה נהר הקולורדו.
בשנת 1981 גילתה Pemex, חברת הנפט הלאומית של מקסיקו, גז טבעי, וגרמה בכך למבול של בקשות לזיכיונות של חיפושי גז ונפט בעיר יומה שבמדינת אריזונה הסמוכה.
האזור נחקר במטרה לבדוק שימוש בכוח הגאות והשפל ליצירת חשמל.
מונטה סולארו (באיטלקית: Monte Solaro) הוא הר באי קאפרי במחוז קמפניה שבאיטליה.
גובהו 589 מטרים מעל פני הים, והוא הנקודה הגבוהה ביותר באי.
מסלע ההר הוא אבן גיר בדומה ליתר חלקי האי.
באזור ההר כ-900 מינים של צמחים, ובהם, בראש הפסגה עצי קטלב, אברש, ערער והדס, ובמורדות ההר, עצי תות, דפנה, אלת המסטיק, ועצי אורן.
בראש ההר חיה אוכלוסייה של בזים נודדים.
העלייה להר אפשרית באמצעות שבילים, או באמצעות רכבל כיסאות מאנאקפרי.
מנקודה סמוכה לתחנת הרכבל העליונה, ניתן לראות את שלושת סלעי הפאראגליוני(באיטלקית faraglioni) בים.
בראש ההר מספר שבילי הליכה למטיילים, בדרגות קושי שונות.
כמו כן, על הפסגה שרידי מצודת סנטה מריה (Eremo di Santa Maria a Cetrella) שנבנתה בתקופת נפוליאון, ובית קפה וגלידריה עם מרפסת תצפית נופית.
סר מונטגיו ג'ורג' נורת' סטופפורד (; 16 בנובמבר 1892 - 10 במרץ 1971) היה גנרל בצבא בריטניה, אשר פיקד על הארמייה ה-12 במהלך מלחמת העולם השנייה.
סטופפורד נולד בלונדון ב-16 בנובמבר 1892. הוא היה בנו של קולונל סר ליונל סטופפורד, ואשתו מייבל אמילי.
הוא היה נינו של הפוליטיקאי ג'יימס סטופפורד, הרוזן השלישי מקוורטוון.
הוא התחנך בוולינגון קולג, ולמד במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט.
בשנת 1911 הוא נכנס לשירות פעיל כלוטננט ברגימנט הרובאים השני, ושרת בהודו עד שנת 1914. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, הועבר לחזית המערבית, וב-10 ביוני 1916 הועלה לדרגת קפטן.
הוא סיים את המלחמה בדרגת מייג'ור.
על שירותו במהלך מלחמת העולם הראשונה אוזכר בשדרים (Mentioned in dispatches), והוענק לו הצלב הצבאי.