tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במסגרת תוכנית בת שבע שנים, העמותה מסייעת לבני הנוער לסיים בית הספר תיכון בהצלחה, עם תעודת בגרות ולהתגייס לצבא.
העמותה מלווה אותם במהלך השירות הצבאי ולקראת סיומו ועד שנה לאחר השחרור, מכינה אותם להשתלבות מוצלחת בחיים האזרחיים.
התוכנית פועלת בשותפות עם רשת אורט ובאישור משרד החינוך.
טווח אסטרטגי - חוק "פתחון-לב למיגור העוני" המחייב את הממשלה ליישם, באמצעות רשות לטיפול העוני, תוכנית לאומית רב שנתית, רב מערכתית, הכוללת יעדים מדידים, לוחות זמנים ותקציבים משולבים בתקציב המדינה השנתי.
בשיא מגפת הקורונה, יזם משרד הפנים חלוקת כרטיסים נטענים לרכישת מזון, בתקצוב 700 מיליון שקלים.
כ-170 בתי אב בישראל קיבלו כרטיס נטען אשר סיפק להם מזון וכל מוצר נוסף.
כרטיס המזון הגיע עד לפתח הדלת של כל משפחה שהייתה זכאית לו על ידי 2 עמותות עיקריות שעשו את החלוקה בפועל: אשל ירושלים ופתחון לב.
בתחילת 2021, עתרה עמותת פתחון לב נגד תוכנית שר הפנים לחלוקת שוברי מזון בכרטיסים נטענים לכשני מיליון הזכאים להנחה בארנונה, שתוכננה על רקע ההרעה במצב הכלכלי בשל תקופת הקורונה.
בעקבות עתירת פתחון לב, הורה בית המשפט להקפיא את מיזם חלוקת כרטיסי המזון הנטענים.
בעקבות זאת, ח"כ אבוטבול תקף בדיון בכנסת את עמותת פתחון לב, בדיון שהתקיים במליאה לאחר החלטת ביה"מ ואמר שמנהלי העמותה מקבלים שכר עתק ולא דואגים לנזקקים.
מייסד ומנכ"ל העמותה ניסים ציוני הורשע ב-2005 במעשים מגונים והטרדה מינית בארבע נשים שעבדו תחתיו בעמותה.
באפריל 2018 הודיע על התפטרותו מהעמותה בעקבות חקירה המתנהלת בעניינו בפרשת עבירות המין בעובדת בעמותה.
בית המשפט איפשר לו להישאר בתפקידו אבל אחרי החלטת הוועד המנהל של העמותה, הוחלט להדיח אותו מתפקידו.
ב-2024 פורסם שהתיק מ-2018 נסגר בעילת חוסר אשמה.
אלי כהן הצטרף לעמותה ב-2011 כמנהל השיווק, מונה ב-2012 למנהל אגף גיוס המשאבים, וב-2018 מונה למנכ"ל העמותה.
מנכ"ל המועצה הציבורית של הארגון הוא האלוף לשעבר יוסי פלד.
פתח תקווה הוא סרט קולנוע ישראלי, מאת ובבימויו של תום שובל משנת 2007.
הסרט, דרמה באורך 25 דקות, הוא פרויקט הגמר של הבמאי והתסריטאי תום שובל, בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, בכיכובו של מכרם ח'ורי.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה במסגרת תחרות וולג'ין לסרטים קצרים בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2007. בנוסף לכך השתתף בעשרות פסטיבלים ברחבי תבל.
הסרט יצא באסופת דיוידי שמאגדת את 20 הסרטים המובילים בכל הזמנים של בית הספר סם שפיגל.
ג'וליאן (מכרם ח'ורי) בן השישים, הוא פועל שעבד במפעל דפוס ופוטר מעבודתו, אבל ממשיך להגיע לעבודה במשך חודשיים, למרות פיטוריו, כאילו כלום לא קרה.
נבחר כאחד מ-20 הסרטים המובילים בכל הזמנים בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
השתתף בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים - תחרות בינלאומית 2008.
השתתף בתחרות וולג'ין, פסטיבל הקולנוע ירושלים 2007
השתתף בפסטיבל Clermmond Ferrand, צרפת.
זוכה פרס הסרט הטוב ביותר פסטיבל Lucania, איטליה 2008.
זוכה פרס הסרט הטוב ביותר פסטיבל אילת 2008.
תפקיד יוצר הפקה גל גרינשפן צילום דויד רודוי עריכה אור שולמן
שם דמות שם שחקן ג'וליאן מכרם ח'ורי מאיה מאיה קניג שימי איציק קונפינו
פתח תקווה טרופרס (Troopers; מאנגלית: "חייל") היא קבוצת פוטבול מהעיר פתח תקווה המשחקת בליגת הפוטבול הישראלית.
בעונתה הראשונה בליגה () סיימה הקבוצה את החלק הסדיר של העונה במקום העשירי והאחרון במאזן 0-10.
בעונה שלאחר מכן, , סיימה הקבוצה במקום התשיעי במאזן 2-8 ולא העפילה לפלייאוף.
עונת הייתה הטובה ביותר של הקבוצה מאז הקמתה, והיא סיימה אותה עם מאזן 5-4. הקבוצה עלתה לווילד קארד, שם הפסידה לתל אביב פיונירס.
בעונת 2014-2015 סיימה הקבוצה במאזן 3-6, שהספיק לה להגיע לווילד קארד, שם הודחה על ידי חיפה אנדרדוגס.
פתחיה היה ממונה על קורבנות העוף שהוקרבו לבית המקדש מתורים ובני יונה של קינים והוא שימש כאחד מחמישה עשר הממונים הקבועים שהיו בבית המקדש.
המשנה מזהה אותו עם מרדכי היהודי.
להלכות קורבנות העוף שעליו אחראי פתחיה מוקדשת מסכת מיוחדת במשנה שהיא מסכת קינים.
פתחיה היה ממונה מטעם בדק הבית ובית המקדש על התורים ובני יונה בבית המקדש והיה מקבל את התשלום לקרבן.
רש"י במסכת מנחות מפרש שפתחיה היה ממונה על הקופה שבה היו מביאי הקינים מכניסים את תרומתם: .
רבנו גרשום מפרש שהוא היה אחראי על מכירת הקינים: .
תיאורו כממונה וזיהויו עם פתחיה
המשנה במסכת שקלים מתארת את חמישה עשר בעלי התפקידים החשובים בבית המקדש ופתחיה נכלל ברשימה המכובדת של הממונים:
פתחי דברים הוא קובץ של שלושה עשר סיפורים מאת ש"י עגנון, שיצא לאור בהוצאת שוקן בשנת 1977, הכרך השישי מתוך ספרי ש"י עגנון שיצאו לאחר מותו.
הסיפורים מתארים דמויות שונות בארץ ישראל, אחדות מהדמויות הוזכרו גם בסיפורים אחרים של עגנון, בהם "תמול שלשום", "שירה ו"עידו ועינם".
אחדים מהסיפורים או חלקים מהם פורסמו עוד בחיי עגנון בכתבי עת, ואחרים הובאו מכתב יד.
רוב הסיפורים אינם גמורים ומהווים סקיצות ראשונות שעגנון לא הספיק להשלימן.
צבאות השם - סיפורו של ר' שלום שניצל מהגיוס לצבא הצאר ולאחר חתונתו עלה לארץ ישראל.
הזדקנותו בארץ ישראל והשתוממותו מול מעשי הדורות החדשים, הסיפור מסתיים בכך שר' שלום מעודד את בניו להשתתף במלחמות ישראל.
הזיווג - חתן וכלה שנועדו זה לזה עוד מינקותם.
כנגן המנגן - מפגש בחולות יפו.
והמשך מעקב אחר הדמויות הנפגשות, הדמויות - מאשה ומרים כרצונעליון גרושותיו של הכנר המפורסם ויטוריו כרצונעליון (שעל שמו נקרא הסיפור), גדליה נחמיה פוסק, לידיה רוזנברג, מר שפלטלדר, ומר גלבוע.
בהמשך הסיפור רוזנברג ופוסק מתחתנים והכנר מחזיר את גרושותיו.
הדמויות כולם הופיעו כדמויות משנה ברומן תמול שלשום וסיפור זה בתחילה אף היה אמור להיות חלק מהרומן.
מישע מלך מואב - פגישתו של המחבר עם ידידו משכבר הימים, "האדריכל המפורסם" סיימון גאביל.
פורסם לראשונה בשנת 1946 בעיתון "הארץ".
ימים שעברו - בית דירתו של המחבר בירושלים, וסיפורה של משפחת המשרתת.
פתחי דברים - המחבר נפגש עם ידידו עזרא טריר.
הנשיקה הראשונה - נער עברי פוגש בבתו של אדמו"ר הלבושה בגדי כומר.
הסיפור שלא מצאתי לו שם
התמונה - ילדה ניצולת שואה מחפשת את הוריה על ידי פרסום תמונתה.
מר היילפרין אחיו של מר היילפרין - מר היילפרין מוצא את אחיו האובד דרך פגישה עם המחבר.
סיפור זה הוא כעין המשך לסיפור "הפקר" שבספר המעשים.
איברי המשיח - סיפור קצר על רבי אלעזר הקליר.
פורסם לראשונה בשנת תש"ד בכתב העת מאזנים.
הסימן - סיפור קצר על רבי שלמה אבן גבירול.
גרסה מורחבת מאוד של הסיפור, הקרויה אף היא "הסימן", נכללת בכרך "האש והעצים" ובכרך "עיר ומלואה".
הגלילה - טיול בארץ ישראל
פתחיה אבסייא (בסומלית: Fadxiya Cabsiiye, בערבית: فتحية إبسيآ) היא סופרת, מפיקה, במאית ושחקנית קולנוע סומלית-אמריקאית.
היא יוצרת סרטים תיעודיים ועלילתיים, וגם פרסמה רומן גרפי בשם The Imperceptible Peace Maker.
אבסייא היא מייסדת שותפה של הפרויקט "לאכול עם מוסלמים" אשר נועד לחבר בין מוסלמים ולא-מוסלמים במסגרת ארוחה עם סיפורים בתקווה לבנות גשרים בין שכנים וקהילות שונות, מדתות ותרבויות שונות.
היא עבדה בשביל מספר ארגונים, כולל המשרד לשירותי תעסוקה ומשפחה בקולומבוס, אוהיו, באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל, ובקול אמריקה.
היא עברה למינסוטה בסביבות 2010, וב-2013, היא הצטרפה ל-ECHO, עמותה המציעה שירותים לקהילות מהגרים.
ב-2011, יצא הסרט התיעודי הראשון של אבסייא, Broken Dreams, סרט הבוחן את הזעקה הקולקטיבית שהתעוררה במינסוטה נגד הגיוס של נוער סומלי על ידי קנאים דתיים.
המקרה הביא תשומת לב לא רצויה של ממשלת ארצות הברית לקהילה הסומלית, במינסוטה וברחבי הארץ.
בעקבות היעלמויות של צעירים סומלים, ה-FBI השיקה את חקירת האנטי-טרור הגדולה ביותר מאז טרגדיית 9/11. ב-2014, אבסייא פרסמה את הרומן הגרפי The Imperceptible Peacemaker, דרך פלטפורמת פרסום עצמאי.
הספר הוא אלגוריה של לקיחת החוק לידיים, בו גיבור-העל יחד עם מיליארדר היי-טק מייצרים חליפה שמאפשרת לגיבור להפוך לבלתי-נראה, כדי להילחם עבור צדק ונגד עריצים ברחבי העולם.
אבסייא גם עבדה ב-PBS, רשת הטלוויזיה הציבורית, שם אירחה מספר רב של תוכניות ויצרה את הסרט התיעודי, Giving Thanks!
ב-2016 שיחקה אבסייא בסרט A Stray, דרמה בבימויו של מוסא סעיד על פליטה מוסלמית צעירה במיניאפוליס שפוגשת בכלב תועה.
ב-2015, יצא סרטה השני של אבסייא, סרט עלילתי, The Lobby, אותו היא כתבה וביימה, ובו כיכבה.
בכורת הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של מינאפוליס.
הסרט מספר על מערכת היחסים בין גבר לבן לבין אישה סומלית-אמריקאית.
ב-2017, היא שיחקה בסרטו של ארק טרטבר, First Person Plural, פרשנות מודרנית לסיפור רומיאו ויוליה.
ב-2018, החלה אבסייא קדם-הפקה על הסרט Grapes Of Heaven, על סופרת סומלית-אמריקאית שבורת לב, שמבקרת בעיר החוף ברברה, בסומלילנד, שם משורר סומלי מפורסם בשם בודהרי מת מלב שבור בשנות ה-1930..
"פתחו את השער: שירי ילדים" – הוא אחד מספרי הילדים הידועים של המשוררת היהודייה קדיה מולודובסקי, שחיברה אותם במקור ביידיש.
הספר מהווה לקט משיריה הידועים ביותר של המשוררת, שתורגמו לעברית על ידי נתן אלתרמן, לאה גולדברג, פניה ברגשטין, אברהם לוינסון, ויצא לראשונה בשנת 1945 בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
איורי הספר נעשו על ידי תרצה.
הספר זכה להצלחה רבה, יצא במהדורות שונות ואיורים שונים, והוא אחד מספרי הילדים הפופולריים.
כותר הספר נלקח משמו של השיר הראשון בלקט.
בנוסף, כולל הספר את שירי הילדים: "הילדה איילת", "מעשה בחבית" "גלגוליו של מעיל", ועוד.
קדיה מולודובסקי שימשה כגננת עברית ברוסיה עד שנת 1935, אז היגרה לניו יורק.
את שיריה היא כתבה ביידיש על ועבור ילדי הגן ברוסיה, שחיו בתנאי מצוקה.
אחד משיריה (גלגוליו של מעיל) מספר על מעיל גדל מידות שנתפר על ידי חייט עני לבנו הבכור, גדליהו גוץ, ואשר עבר בירושה לכל האחים והאחיות לפי סדר לידתם במהלך השנים, עד אשר התבלה לחלוטין ונעלם עת לבש אותו צעיר הבנים השובב, פרץ.
השיר מדבר אמנם על תנאים של עוני וחוסר יכולת לספק בגדים חדשים לילדים, אך נכתב בהומור ומשדר שמחת חיים.
שיר אחר מספר על הילדה איילת, שעל אף גילה הצעיר מוטלים עליה תפקידים רבים של עזרה להוריה בבית, אך כבר במטלה הראשונה שהיא עוסקת בה, היא משחקת עם הכפתורים שהיא אמורה לתפור ומפליגה בדמיונה איתם למחוזות רחוקים.
בשיר "מעשה בחבית" מתחבאה ילדה קטנה בתוך חבית מזעמו של אביה, אותה היא הופכת לארמון חלומותיה.
הספר מכיל שירים נוספים שחושפים ילדות ללא צעצועים, ללא פינוק של הורים, העסוקים בתלאות החיים, ועם זאת, אלו שירים מלאי דמיון והומור כי "קדיה יודעת להלביש מחלצות אהבה בתוך פרבר עוני".
תרגומי השירים הראשונים של קדיה מולודובסקי הופיעו בארץ בשנת 1934 בעיתון דבר.
פנינה היילפרין, רבקה דוידית ושמשון מלצר היו בין המתרגמים.
שמות הגיבורים של השירים עוברתו מהמקור היידי לשמות: יקטן, "יגיל והמעיל" וכדומה, כדי לקרב אותם לילדי הארץ.
בשנת 1945 הוציא הקיבוץ המאוחד, ביוזמתו של הפעיל התרבותי, זאב יוסיפון (יוסקוביץ), את הספר "פתחו את השער" המכיל את מבחר שיריה של קדיה מולודובסקי בתרגומם של טובי המשוררים בארץ: נתן אלתרמן, לאה גולדברג, פניה ברגשטיין ואברהם לוינסון.
הספר עוטר באיוריה המיוחדים של תרצה טנאי וכלל גם את מאמרו של יעקב פיכמן על המשוררת ושיריה.
בין השירים שנכללו בספר: "פתחו את השער" ו"נעליים" בתרגומה של פניה ברגשטיין; "הילדה איילת", "סנדליים", "גלגוליו של מעיל", "המכתב", "הקטטה" ועוד, בתרגומו של נתן אלתרמן; "מעשה בחבית", "מעשה בגיגית" ועוד - בתרגומה של לאה גולדברג; "כף אורז", "אצל איש עני ואביון" בתרגומו של אברהם לוינסון.
בראיון שנתנה קדיה מולודובסקי, שיבחה המשוררת את הוצאת הספר הנאה, וסיפרה ש"היום המאושר ביותר בחיי היה כשקיבלתי מארץ ישראל את ספר שיריי 'פתחו את השער' "
הבית הפותח את השיר: "פתחו את השער" לקדיה מולודובסקי, במקור ביידיש ובתרגומה לעברית של פניה ברגשטין:
הוצאת ספר של שירי ילדים המתורגמים מיידיש, כשההווי שלהם מבוסס על מציאות גלותית, הייתה פעולה יוצאת דופן בישראל של שנות הארבעים.
התרבות הארץ ישראלית, ובמיוחד זו הקיבוצית, טרחה להדגיש את קווי האפיון של ילדות חופשית ומשוחררת בארץ ישראל.
אין בספר כל זיקה לציונות והשמות לקוחים מאוצר השמות שנהגו לתת בגולה: גדליהו, לייזר, ביילה, וכדומה.
ואכן, בתרגומים הראשונים של השירים נהגו לשנות את השמות לכאלו שיש להם נופך עברי.
הוצאת הספר מהווה "דוגמה מעניינת לתהליך מתן תו ההכשר לדגם הדומסטי הגלותי והכנסתו לתרבות הארץ ישראלית, כל שכן לתרבות הקיבוצית, שקודם לכן השקיעה מאמצים רבים לקעקע את דגם הבית והילדות הגלותי", מסבירה מיכל חכם.
במסגרת תחילת עידן הפיוס עם הגולה, לא מסתירים השירים את ההווי הגלותי של חיים ללא צעצועים, בגדים שעוברים בירושה מאח לאחותו, או שמות גלותיים.
ככל שחולפות השנים חוזרים התרגומים להיות נאמנים למקור שכתבה קדיה מולודובסקי.
מהדורות והפקות נוספות של הספר
לאור הצלחתו של הספר הוציא הקיבוץ המאוחד במהלך השנים מהדורות רבות של הספר.
החל מהמהדורה ה-17, תשנ"ה, החל לצאת הספר באיוריו הצבעוניים של מושיק לין.
בנוסף, יצאו עשרות גרסאות מוקלטות של שירי הספר.
התיאטרון שלנו הפיק הצגה לילדים המבוססת על הספר.
פֶּתַח' עָלִי שָׁאָה קָאגָ'אר (בפרסית: فتحعلىشاه قاجار; 25 בספטמבר 1772 – 23 באוקטובר 1834) היה השאה השני של ממלכת פרס (איראן של היום) מבית השושלת הקאג'ארית.
שלטונו ראה שתי מלחמות נגד האימפריה הרוסית בהם פרס העבירה שטחים צפוניים בחבל הקווקז (דאגסטן, גאורגיה, אזרבייג'ן וארמניה) לידי רוסיה.
אפון תיאר את השאה שהוא: "מפורסם בקרב הפרסים בשלושה דברים: זקנו הארוך בצורה יוצאת דופן, מותניו דמויי הצרעה וצאצאיו."
פֶּתַח' עָלִי כפי שנקרא בצעירותו (כשם סבא-רבא שלו) נולד לשושלת הקאג'ארית העשירה, בת למוצא אזרי שהתמקמה לחופי הים הכספי בזמן שהאומה האיראנית הייתה מפולגת בין שושלת זנד, השושלת האפשארית, בלוצ'יסטן וטאפוריה.
בשנת 1794 דודו, אע'א מוחמד ח'אן קאג'אר, כבש את שטחי שושלת זנד ושנתיים אחר כך גם את שטחי השושלת האפשארית.
פתח' עלי מונה כמושל של פארס בשנת 1797 כאשר דודו השאה נרצח בעיר שושה כשלושה ימים לאחר שהאחרון כבש אותה.
לאע'א מוחמד השאה לא היו כל צאצאים ולכן עלי ירש את הכס הפרסי והפך לשאה.
רוב שלטונו התמקד באומנויות ושימור התרבות הפרסית.
עלי התעניין מאוד בקריאה ובידע כללי רב תחומי.
בשנת 1797 קרא את הגרסה השלישית המלאה של אנציקלופדיה בריטניקה ודבר מספר שפות אירופאיות, בהם אנגלית.
בין לבין השאה התעניין גם באדריכלות והורה לשחזר מקדשים עתיקים.
מנהיג גאורגיה אֶרֶקלֶה השני פעל לשחרור גאורגיה מהפרסים ויצר ברית עם רוסיה הקיסרית.
בשביל להעניש את המורדים הגיאורגים בשנת 1797 אע'א מוחמד ח'אן קאג'אר הורה על מבצע לבזיזה של טביליסי.
הכוחות הרוסים ברחו מהעיר אך הפרסים לא יכלו לכבוש אותה מחדש עקב רצח אע'א מוחמד באותו הזמן.
בשנת 1804 החלה המלחמה הרוסית-פרסית השנייה.
הכוחות הרוסית פעלו לכיבוש דאגסטן דרך החוף הכספי ביודעם כי ריכוז הכוחות הפרסי ממוקם בגיאורגיה.
נגד רוסיה פתח עלי שאה יזם ברית צרפתית-פרסית עם נפוליאון בשנת 1807. המלחמה נמשכה עד 1813 כאשר מצבם של הפרסים כמו גם הצרפתים במלחמה התדרדר.
הפרסים חששו שאם מלחמה תימשך, הרוסים יכבשו את העיר הגדולה תבריז, שהרוסים עמדו כבר בשעריה.
בהסכם השלום שנקרא הסכם גוליסטן עברו שטחים רחבים מהקווקז מפרס לידי רוסיה.
בשנת 1826 עלי רצה להחזיר לפרס את האדמות שנלקחו במלחמה הקודמת והורה לבנו מיראז לצעוד בראש צבא של 35,000 חיילים ולספח את השטחים מחדש, צעד זה הוא שהחל את מלחמת רוסיה-פרס השלישית.
הפרסים התחברו לגורמים שונים ברחבי הקווקז בהם הצ'רקסים.
השנה הראשונה של המלחמה הייתה מאוד מוצלחת לפרס ובמהלכה נכבשו מחדש הערים לנצ'ראן, קובה ובאקו.
בשנת 1827 איוואן פסקביץ' החל מתקפת נגד רוסית ופלש לואראשאפאט, נחצ'יבאן וב-1 באוקטובר כבש צבאו את ירוואן.
לאחר 14 ימים הכוחות הרוסים נכנסו לתבריז ובינואר הרוסים הגיעו עד לימת אורמיה.
ב-2 בפברואר הוכרחו הפרסים לחתום את הסכם טורקמנצ'אי שהעביר לרוסים את כלל שטחי הקווקז שהיו בחזקת פרס.
ההסכם קבע את הגבולות בין פרס (כיום איראן) למדינות הקווקז הקיימים עד היום.
לאורך שלטונו עלי ערך מספר מלחמות עם האפגנים ועם האימפריה הדוראנית, מלחמות בהם פרס כבשה שטחים אסטרטגיים באזור העיר הראת.
עלי העסיק סופרים שיכתבו על מלחמותיו נגד רוסיה בהשראת כתביו של פֿירדוסי.
בשנת 1829 מתנגדים פרסים לרוסיה רצחו את אלכסנדר גריבוידוב, השגריר הרוסי בטהראן.
לאות התנצלות עלי שלח את בנו הנסיך ח'וסרו מירזה להתנצל באופן פורמלי בפני הצאר הרוסי, ניקולאי הראשון.
כאשר בנו האהוב היורשו עבאס מירזה נפטר בשנת 1833, עלי הכתיר את נכדו, מוחמד מירזה ליורש כס השאה.
ישנם כ-25 דיוקנים של עלי, חלקם נמצאים בממלכה המאוחדת כגון אחד הממוקם באוניברסיטת אוקספורד.
מבין השגרירים הרבים שביקרו את השאה רובם ייצגו אותו בתור אדם נמרץ, חזק ונאור.
בתקופת שלטונו הוסיף עלי לצד תוארו כשאהנשאה (מלך המלכים) הפרסי גם את התואר המונגולי כגן (חאן החאנים) אשר שימש את התואר המקביל במונגולית.
פַתְחָה (-َ) היא אחת מתנועות התשכיל בשפה הערבית.
היא מסומנת כקו אלכסוני קצר מעל האות.
הפירוש המילולי של המילה "פתחה" הוא "פתיחה, פֶּתח".
הגיית הפתחה דומה להגיית הפתח בעברית.
האות המאריכה של הפתחה היא אליף.
כאשר מתעתקים מערבית נהוג להחליף פתחה בפתח, וכאשר הפתחה מלווה באליף – בפתח שלאחריו א.
פתחה מציינת תנועה פתוחה לא מעוגלת, /a/, קצרה, בדומה לפתח העברי.
האות המאריכה של הפתחה היא אליף (ﺍ), ובהופעתה היא גורמת לביטוי /aː/.
לאחר פתחה יכולות להופיע גם האותיות המאריכות של התנועות האחרות, יא (ﻱ) וואו (ﻭ), כדי ליצור את הדיפתונגים /ai/ ו-/au/, בהתאמה.
בניבים הרבים מתרחשת במקרים רבים מונופתונגיזציה של תנועות אלה לכדי /eː/ ו-/oː/, בהתאמה.
את צליל ה/eː/ עשויים לסמן גם בפַתְחַה מקלובה, דהיינו בתמונת המראה של הפַתְחַה.
פתח הנשימה הוא חור בחלק העליון של הראש בבעלי-חיים מסוימים, שדרכו מתבצעת נשימת אוויר.
אצל לווייתני מזיפות, למשל, קיימים שני חורים.
הפתח הוא הומולוגי לנחיר של יונקים אחרים.
המיקום האחורי של פתח הנשימה מפחית למינימום את האנרגיה הנצרכת בעת נשימה על פני המים.
כאשר הלווייתנים מגיעים אל פני המים כדי לנשום, הם מוציאים אוויר בכוח דרך פתח הנשימה.
פעולה זו נראית לעיתים קרובות מרחוק כשפריץ לבן.
שקי אוויר מתחת לפתח הנשימה מאפשרים ללווייתנים להפיק צלילים לתקשורת, ועבור לווייתני שיניים, בביצוע איכון הד שקי האוויר הללו מלאים באוויר, שמשוחרר שוב כדי להפיק צליל באופן דומה לשחרור אוויר מבלון.
כאשר לווייתנים צוללים מתחת למים פקק האף שלהם מכסה את מעבר האף אל פתח הנשימה.
השרירים השולטים בפקק האף רפויים בזמן זה, אך כאשר הלווייתן עולה לאוויר השרירים הללו מתכווצים ומאפשרים לפתוח את פתח הנשימה.
ללווייתני מזיפות יש שני פתחי נשימה הממוקמים בצורת V ואילו ללווייתני שיניים יש רק חור נשיפה אחד.
חור הנשיפה של ראשתן גדול-ראש ממוקם משמאל לאזור הקדמי של החוטם, והוא למעשה נחיר שמאל שלו, בעוד שלנחיר הימני אין פתח.
פתחי וזמרי בעם היא תוכנית רדיו אקטואלית קומית בהגשת נועם פתחי ויותם זמרי המשודרת מאז יוני 2016. התוכנית משודרת ברדיו גלי ישראל, רדיו דרום ורדיו חיפה.
התוכנית זכתה בפרס אגודת העיתונאים לשנת 2018 בקטגוריית תוכנית המלל הטובה ביותר וכן בפרס תוכנית האקטואליה הטובה ביותר לשנת 2025.
התוכנית החלה את דרכה ברדיו גלי ישראל ביוני 2016. בתוכנית מתראיינים בקביעות שרים, חברי כנסת, אישי ציבור ומובילי דעת קהל נוספים, לצד פרשנים צבאיים ופוליטיים וכדומה.
הצמד מגדיר את התוכנית כתוכנית "פאנטואליה" – הלחם של fun ואקטואליה.
התוכנית מועברת גם בשידור חי בדף הפייסבוק של התוכנית, ובדף הפייסבוק האישי של נועם פתחי ויותם זמרי.
השעה הראשונה מוקדשת בדרך כלל לאקטואליה, פוליטיקה ונושאי ביטחון וכוללת פתיח פובליציסטי או הומוריסטי, ואחריו ראיון עם פוליטיקאי או עם עיתונאי או פרשן מדיני, פוליטי או צבאי.
השעה השנייה קלילה יותר ומוקדשת לנושאי תרבות, בידור, הומור, רשתות חברתיות וכו'.
לעיתים יש גם פעילות בה מעלים מאזינים על הקו ושואלים אותם שאלות שונות, חלקן נושאות פרסים.
את התוכנית נוהגים השניים לסיים באמירה: "האזנתם לתוכנית הפאנטואליה שקובעת את סדר היום אחרי שכולם עשו את זה פחות טוב".
שיר הפתיח נכתב על ידי פתחי וזמרי, והולחן על ידי ישי רזיאל.
הביצוע של גילן שחף ומיכל שפירא.
העיתונאי רביב דרוקר הגיש נגד המגישים ותחנת גלי ישראל, וכנגד עוד מספר אישיים וכלי תקשורת נוספים, תביעת דיבה בגובה מיליון וחצי שקל בטענה על "ביצוע עבירה פלילית של סחיטה באיומים כלפי שר הביטחון בני גנץ", זאת בעקבות טור שפרסם בעיתון "הארץ".
מנגד בכתב ההגנה נטען שתביעה זו היא "ניסיון פסול ונפסד לגדוע את הזכות הבסיסית לחופש ביטוי והבעה של הנתבעים".
בטקס פרס אגודת העיתונאים בתל אביב שהתקיים במסגרת כנס אילת ה-12 לעיתונות 2018, הכריזה ועדת הרדיו, בראשות אמנון נדב, על התוכנית "פתחי וזמרי בעם" כזוכת הפרס בקטגוריית תוכנית המלל שאינה אקטואליה הטובה ביותר.
לפי הודעת השופטים, הסיבה לזכייה היא היות התוכנית "בגובה העיניים, המשקפת מזווית ראייתם את המתרחש בזירה הדיגיטלית, "כיכר העיר" של ימינו.
גם בנובמבר 2025 זכתה התוכנית בפרס תוכנית האקטואליה הטובה ביותר לשנת 2025 על ידי אגודת העיתונאים בתל אביב, בכנס שהתקיים באילת.
פָתְחִי את שַׁי היא תוכנית אירוח סאטירית ישראלית בהנחיית שי גולדשטיין ונועם פתחי המשודרת בימי ראשון עד רביעי בשעה 22:30 בערוץ עכשיו 14.
במסגרת שינויים בלוח השידורים של עכשיו 14, ב-21 במרץ 2024 הודיע הערוץ ששי גולדשטיין ונועם פתחי יקבלו בו תוכנית משותפת.
ב-26 במרץ 2024 עלה לשידור הפרק הראשון של התוכנית שהגיע למקום השני במספר הצופים בין ארבעת ערוצי החדשות המובילים בישראל עם 6% צפייה.
תוכנית הטלוויזיה כוללת את הפינות הקבועות הבאות, בנוסף לשאר הפינות המשתנות בתוכנית שאותן לא ניתן לפרט:
"שי ופתחי מסכמים לכם את היום"
ראיונות עם שתי אישיויות מפורסמות.
"פתח תקווה" הוא שיר של להקת אינפקציה מאלבומה ככה מפנקים.
השיר מבטא את תדמיתה של פתח תקווה כעיר אפרורית ופריפריאלית וגם עזר לקבע את התדמית הזו.
גיא בן שטרית הלחין את ליין הגיטרות של הבית הראשון עוד לפני שמילות השיר נכתבו.
משפט המחץ של השיר, "אני לא מאמין שאני גר בפתח תקווה", הומצא על ידי ניר טרטר בעת נסיעה חזרה לפתח תקווה מחזרה של הלהקה, באזור צומת קפלן ארלוזורוב בעיר.
את המונולוג הפותח כתב ניר טרטר, ואת שארית הפזמון כתב גיא בן שטרית.
בשנת 2014 יצא קליפ הופעה לשיר מהופעת האיחוד של אינפקציה.
השיר נפתח בסולו גיטרות רגוע שנמשך כחצי דקה, שאחריו מצטרפים גיטרת בס ותופים.
המונולוג בשיר מספר על אדם, המגיע מפתח תקווה אל בר ב"עיר הגדולה" (כנראה תל אביב) ונפגש עם בחורה.
הם מתכוננים לקיים יחסי מין ולפתע הבחורה שואלת את הדובר מאיפה הוא.
המוזיקה הרגועה נפסקת בפתאומיות והגיטרה מבצעת את אפקט ההרמוניקס (Harmonics).
הזמר צועק את הפזמון של השיר שבו הוא מביע את מורת רוחו מכך שהוא גר בפתח תקווה ומהאופי של העיר הזו:
אחרי הפזמון יש סולו גיטרה ואז הפזמון חוזר.
גיא בן שטרית - גיטרה
ניר טרטר - שירה, פסנתר, קלידים
פתח שריף אבו אל-אמין היה מפקד חמאס בלבנון וכן חבר התנועה בחו"ל.
היה יו"ר התאחדות המורים של אונר"א ומנהל בית הספר "דיר יאסין" של אונר"א בלבנון.
הוא נהרג ב-29 בספטמבר 2024 בתקיפת חיל האוויר הישראלי במסגרת מבצע חיצי הצפון יחד עם אשתו, בנו ובתו, במחנה הפליטים אל-בס שבנפת צור בדרום לבנון.
לצד היותו מפקד תנועת החמאס בלבנון, פתח שריף היה יו"ר התאחדות המורים של אונר"א בלבנון.
במרץ 2024 אונר"א בלבנון הודיעה על השעייתו מתפקידו כמורה מטעם הסוכנות, בעקבות מה שתואר כ"הפרת הנהלים" של הסוכנות, לאחר שהילל את טבח 7 באוקטובר.
הוא הושעה למשך שלושה חודשים.
בעקבות השעייתו נערכה הפגנה של עשרות פעילים נגד ההחלטה, מול משרדי אונר"א בביירות, ובעקבות לחצים של ארגונים איסלאמיים הוא הושב לעבודתו.
על פי דובר צה"ל: "שריף היה אמון על תיאום הפעילות של חמאס מלבנון מול גורמי חזבאללה, וכן היה אחראי על מאמצי ההתעצמות של הארגון בלבנון בתחום גיוס פעילים ורכש אמצעי לחימה.
שריף הוביל את מאמצי בניין הכוח של חמאס בלבנון ופעל לקדם את האינטרסים של חמאס בזירה, הן מבחינה פוליטית והן מבחינה צבאית".
מחוז דרום לבנון הוא אזור הפעילות העיקרי של שלוחת חמאס בדרום לבנון, ופעיליה אחראים משם למרבית הירי לנהריה והקריות.
ב-29 בספטמבר 2024, במסגרת מבצע חיצי הצפון של חיל האוויר הישראלי, הוא נהרג בסיכול ממוקד יחד עם אשתו, בנו ובתו במחנה הפליטים אל-בס בנפת צור שבמחוז דרום לבנון.
התאחדות המורים בלבנון פרסמה הצהרה בעקבות מותו, בה נכתב כי הוא "מת כשהיד למען תמיכה בסוגיה הפלסטינית הצודקת שלמענה חי.
אנחנו מתחייבים בפני השהיד הגיבור שלנו שנקיים את הברית ונמשיך בדרכו".
פתחי עבדאללה מסעוד אבו מוע'לי הוא רופא ופוליטיקאי פלסטיני שכיהן בתפקיד שר הבריאות בממשלות הרשות הפלסטינית.
פתחי נולד בעיר שכם בשנת 1950, אך התגורר בילדותו בעמאן, ירדן.
הוא למד רפואה באוניברסיטת אתונה, יוון, והתמחה בבתי חולים ביוון בתחום מחלות חזה.
הוא עסק במקצועו כרופא בעמאן, וכמו כן עבד כיועץ במספר מוסדות בריאות ירדניים.
בשנת 1998 חזר לישראל ועבד כמנהל פרויקט פיתוח מערכת הבריאות במימון הבנק העולמי עבור משרד הבריאות הפלסטיני, במהלכו נבנו עשרות מרפאות במטרה לפתח את התשתית למתן שירותי בריאות ראשונית.
כמו כן פותחו פרוטוקולי טיפול רבים במחלות כרוניות, ופותחה מערכת ממוחשבת לביטוחי בריאות.
בין השנים 1999–2004 עבד בפרויקטים של שיתוף פעולה בין-לאומי בין משרד הבריאות הפלסטיני למוסדות תורמים בין-לאומיים.
בשנת 2004 עבר לעבוד עם ארגון הבריאות העולמי בירושלים, כמנהל תוכניות בריאות.
ביוני 2007 מונה לכהן כשר הבריאות בממשלת פיאד הראשונה, ולאחר מכן שמר על תפקידו גם בממשלת פיאד השנייה.
במהלך כהונתו, ב-2011, עלו כלפיו האשמות חריפות על שחיתות וחלוקת טובות הנאה למקורבים, והוגשה המלצה לפטר את אבו מוע'לי מתפקידו.
בתקופת כהונתו, ניסה לקדם הצטרפות של הרשות הפלסטינית לארגון הבריאות העולמי.
ב-3 באוגוסט 2023 מונה לכהן כיו"ר חבר הנאמנים של .
ב-1 באפריל 2024 הוקמה בפעם השלישית מועצת המנהלים של , ונשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס מינה אותו כחבר בה.
"פתח לי שער" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית טוהר גדסי.
הוא יצא לאור ב-24 במרץ 2025 באופן עצמי עם שאר רצועות אלבום הבכורה של גדסי, "טוהר".
אלבום הבכורה "טוהר" יצא לאור ב-24 במרץ 2025, וכלל עשרה רצועות באורך כולל של כ-29 דקות.
האלבום עוסק במסע אישי ורוחני של גדסי ומשלב סגנונות מוזיקליים כגון מוזיקה תימנית, פיוטים ופופ עכשווי.
לצד תכנים ביוגרפיים, כולל האלבום שיתופי פעולה עם בני משפחתה של גדסי, ובהם דואט עם אביה, הזמר יאיר גדסי.
השיר "פתח לי שער", הפותח את האלבום, יצא כסינגל שיווקי, והוא נחשב לאחד משיריה הבולטים של גדסי.
מילות השיר נכתבו על ידה בשיתוף עם אורי שכיב, והלחן הוא פרי יצירתה של גדסי בלבד.
השיר הופק מוזיקלית על ידי בן שופן, ומאופיין בהפקה מינימליסטית.
הוא עוסק בחיפוש רוחני וחיבור לאלוהות.
פתיחה בשחמט היא סדרה של מהלכים המתרחשים בתחילת המשחק.
אורכה של הפתיחה בדרך כלל 2 - 8 מהלכים, אך קיימות גם פתיחות מקובלות ארוכות יותר.
מספר המצבים האפשריים במשחק השחמט גדול בסדרי גודל רבים ממספר המצבים ששחמטאי - או תוכנת שחמט - עשויים לזכור.
בשל כך, שחקנים (וכותבי תוכנות) מתמקדים בחלקים של המשחק בהם מספר האפשרויות קטן יותר - בעיקר הסיום והפתיחה.
שחקני וחוקרי שחמט מכירים מאות רבות של פתיחות, שנותחו באופן תאורטי וניסיוני לעומק רב.
בחלק מהפתיחות התגלה כי היריב יכול להשיג יתרון נגדי, ועם זאת ישנם שחקני שחמט מסוימים שעדיין משתמשים בפתיחות אלו מאחר שלא כל השחקנים מכירים את התאוריה לעומקה.
ככל שהשחקן מכיר מגוון של פתיחות שונות, וריאנטים שונים על פתיחות אלו, הגנות שונות, גמביטים (הקרבות כלים יזומות) ותחבולות, כך הוא יכול להגיב באופן יעיל יותר למסעי היריב.
כך גם נחסך זמן יקר לו יזדקק השחקן בשלבים מאוחרים יותר של המשחק, אותם קשה יותר לצפות מראש.
לשחקנים יש לרוב פתיחה מסוימת שבה הם נוקטים ובה הם מומחים לכל התפתחות.
המקור העיקרי לידע וללימוד תורת הפתיחות הוא חיבור רב כרכים עבי-כרס בשם אנציקלופדיית פתיחות שחמט או ECO.
באנציקלופדיה זו כותבים מיטב רבי האמנים את ניתוחיהם, שחלקם שוחקו בפועל וחלקם תאורטיים.
מצויים שם אלפי וריאנטים לפתיחות השונות, והמסעים הנכונים, לדעתו של הכותב, בכל סיטואציה.
בנוסף קיימים ספרי פתיחות ממוחשבים המותאמים למרבית התוכנות הקיימות.
בנוסף יש ספרות ענפה מאוד העוסקת בפתיחות שחמט.
יש להשתדל שכל מסע יהווה איום על היריב בצורה כלשהי, למשל: לערער את העמדה שלו, להכות כלי בלי להפסיד כלי, להכות כלי בעל ערך רב מהכלי המכה, להשיג שליטה טובה יותר במרכז, לפרוץ לעבר עמדת המלך שלו ועוד אפשרויות.
יש לפתח את הפרשים למרכז הלוח לפני הרצים, כיוון שהפרש יעיל יותר מהרץ בסביבה צפופה (כמו זאת שנוצרת בשלב הפתיחה) בשל יכולת הדילוג שלו, לעומת הרצים אותם קל יחסית לחסום באמצעות רגלים.
הרצים יפותחו זמן קצר לאחר פיתוח הפרשים.
אין להתחיל בהתקפה על היריב לפני שפותחו כל הקצינים (פרשים, רצים וצריחים), או לפחות מרביתם, לעמדה שתתמוך בדרך כלשהי במתקפה.
אין להסיע כלי יותר מפעם אחת במהלך הפתיחה.
כלי יוסע יותר מפעם אחת במהלכי הפתיחה רק אם ניתן להשיג במסע זה משהו חשוב מהיריב (כלי או עמדה).
אין להסיע את המלכה בפתיחה.
למלכה אין מה לעשות מחוץ למקומה בפתיחת המערכה.
הפרת כלל זה יכולה לגרום לאיבודה או שהיריב ירדוף אותה בכליו ובכך יבוזבזו זמן ומסעים.
יש להמתין עם הוצאת המלכה עד שמטרת יציאתה תהא ברורה.
ביטחון המלך הוא מעל לכול.
כיוון שהמלך הוא מרכז המשחק.
יש להצריח מוקדם ככל האפשר.
יש לבצע הצרחה כבר במהלכי הפתיחה הראשונים (אלא אם בדחיית ההצרחה ניתן יהיה להשיג מהיריב משהו חשוב ויקר - כלי או עמדה).
רוב המשחקים מצריחים בצד המלך כי זה מחייב רק שני מסעים מקדימים במקום שלושה.
כאשר מצריחים לצד המלכה יש להזיז את המלכה, ופעמים רבות אין לה עמדה טובה בשלב מוקדם זה של המשחק.
לאחר ביצוע כל ההוראות - הוצאת כל הקצינים, הצרחה והזזת המלכה - הצריחים אמורים להיות מקושרים, כלומר להגן אחד על השני.
יש להעביר את הצריחים לטורים בהם אין כלי מאותו הצבע.
זאת מהסיבה הפשוטה שצריח נע בקו ישר ובאופן זה הוא "יכסה" את המספר הגדול ביותר של משבצות.
לכן יש להעביר את הצריחים בשלבי הפתיחה למרכז השורה הראשונה משום שאחד מן הטורים יפתח במוקדם או במאוחר במהלך הקרב.
הדיאגרמה הבאה מתארת מיקום טוב של כל כלי הלבן בהנחה שהשחור לא משחק, אולם במשחק יש לשים לב להזדמנויות השונות ולא להיתפש למצב מסוים.
אין להקריב כלי ללא תמורה כדאית.
החלטה להקריב כלי תיעשה רק אם יש ביטחון מוחלט שהתמורה מהיריב תהא בעלת ערך להתפתחות המשחק עבור המקריב.
כמעט בלי יוצא מן הכלל, אם היריב הכה כלי, חייל או כלי אחר, יש להכות ולקחת חזרה.
יש לשמור על העקרונות האלו, ועם זאת לא להגזים ולהיצמד אליהם כלשונם.
אין להיכנס למצבים שמפרים את העקרונות ללא סיבה מספיק טובה לכך.
בנוסף, כשם שמומלץ לשמור על העקרונות הללו, מומלץ לגרום ליריב להפר אותם, ולנצל מצבים שנוצרים מכך.
כך למשל אם היריב הוציא את מלכתו מוקדם מדי, מומלץ לרדוף אותה וכך לגרום ליריב להיות מגיב ולא יוזם.
עמדת הפתיחה בשחמט מציעה ללבן 20 מהלכים ראשונים אפשריים.
החלוקה הפשוטה ביותר של פתיחות השחמט היא :
פתיחות שלא מתחילות בחייל המלך או בחייל המלכה
מאחר שכל אחת מקטגוריות אלו כוללת פתיחות רבות בפני עצמה, נהוג לסווג את הפתיחות באופן מפורט יותר לפתיחות אב:
משחק פתוח או סימטרי (1.ה4 ה5) - פתיחות המתחילות בחייל המלך הלבן ונענות בחייל המלך השחור.
משחק חצי פתוח (1.ה4) - פתיחות המתחילות בחייל המלך הלבן ולא נענות בחייל המלך השחור.
משחק סגור (1.ד4 ד5) - פתיחות המתחילות בחייל המלכה הלבן ונענות בחייל המלכה השחור.
משחק חצי סגור (1.ד4) - פתיחות המתחילות בחייל המלכה הלבן ולא נענות בחייל המלכה השחור.
פתיחת איגוף (1.ג4 או 1.פ-ו3 או 1.ו4 או אחרות) - פתיחות שלא מתחילות בחייל המלך או בחייל המלכה אלא מאחד או משני האגפים.
פתיחה נדירה - פתיחות שאינן מהוות יתרון ללבן.
ניתן לסווג פתיחות שחמט גם לקטגוריות הבאות:
תת סיווג נוסף לחלק מהפתיחות הא-סימטריות ל-1. ד4 (משחק חצי סגור) הן המערכות ההודיות המשתמשות באסטרטגיית שחמט היפרמודרנית.
הפיאנקטו נפוץ ברבות מפתיחות אלו.
למרות שההגנות ההודיות פותחו בשנות העשרים על ידי שחקנים מהאסכולה ההיפרמודרנית, הן לא התקבלו במלואן עד ששחקנים סובייטים הראו בסוף שנות הארבעים שמערכות אלה טובות לשחור.
מאז, ההגנות ההודיות נעשו התגובות הפופולריות ביותר של השחור ל-1. ד4 מכיוון שהן מציעות משחק לא מאוזן עם סיכויים לשני הצדדים.
המהלך השני של הלבן הנפוץ הוא 2.ג4, תופס נתח גדול יותר מהמרכז ומאפשר את המהלך פ-ג3, כדי להתכונן להעברת הרגלי בערוגה ה ל- ה4מבלי לחסום את ערוגה ג.
הפתיחות מסווגות לחמש קטגוריות שונות המסומנות באותיות האנגליות A עד E, כאשר בכל קטגוריה מרוכזות פתיחות בעלות מהלכים דומים.
לדוגמה: מערכות כדוגמת ההגנה ההודית אשר פותחות ב-1. ד4 פ-ו6, מסומנות תחת האות E בקודים E00-E99.
פתיחה ספרדית הנקראת גם פתיחת רוי לופז או פתיחת רוי לופס (Ruy Lopez) היא אחד ממהלכי הפתיחה האפשריים והנפוצים במשחק השחמט.
הפתיחה הספרדית היא פתיחה המראה בפשטות את המאבק על המרכז והיא אחת מהפתיחות הנפוצות ביותר, גם אצל שחמטאים מתחילים וגם אצל רבי-אמנים מנוסים.
הפתיחה בעלת מספר רב של וריאציות.
הפתיחה נקראת על שמו של הנזיר הספרדי רוי לופס דה סגורה, שניתח אותה בספרו "ספר השחמט" (Libro del Ajedrez) בשנת 1561. במדינות רבות, הפתיחה נפוצה יותר בשם "הפתיחה הספרדית", על שם מוצאו.
ה4 ה5. הלבן מזיז את רגלי המלך ה2, והרגלי השחור בולם את התקדמות הלבן בכיבוש המרכז.
לכן יצטרך הלבן להיפטר מן הרגלי השחור.
פו3 פג6. הלבן מאיים עם הפרש על הרגלי השחור, ותוך כדי כך מפתח את הפרש.
בתגובה שולח השחור את הפרש כדי להגן על הרגלי ה5.
רב5. הלבן מתקיף עם הרץ את הפרש השומר על ה5, מכין את עצמו להצרחה ומייצב את הרגלי שלו כנגד המלך השחור, אך הוא מאפשר לשחור להסיע את הרגלים באגף המלכה ולאיים על הרץ הלבן, ללא איבוד טמפו.
באופן כללי, הלבן נוקט בטקטיקה של התקפה ולחץ במרכז ובאגף המלך, בעוד השחור ינסה לשמור על מעמדו במרכז ויבצע התקפת נגד באגף המלכה.
הפתיחה מכונה לעיתים "העינוי הספרדי", כי השחור צריך להאבק במשך זמן רב כדי להשיג בחזרה את השוויון.
מכאן מתפצלת הפתיחה לנוסחים רבים, כאשר כמעט לכל מהלך ישנן אופציות תגובה אלטרנטיביות שנחקרו לעומקן.
לרוב מחלקים את ההמשך לשתי קבוצות של וריאציות עיקריות:
קבוצת הווריאציות שבהן השחור מגיב עם הגנת מורפי 3...א6.
הסתעפויות שבהן השחור מגיב באופן שונה מן 3...א6.
הקבוצה השנייה כוללת וריאציות יותר ישנות ופשוטות, ולכן רוב השחקנים נוטים להגיב דווקא בקווים המנחים של הגנת מורפי.
הלבן עונה בהגנת מורפי, הנקראת על שמו של פול מורפי.
4. רא4 ד6 (הגנת שטייניץ מעוכבת).
ב:ג6 הלבן היה מגיב 5. פ:ה5 והשחור היה מפסיד רגלי.
ד:ג6 והלבן מגיב 5.פ:ה5 השחור היה מגיב 5. מה-ד4 ועכשיו השחור משיג את הרגלי שהלך במהלך הקודם.
הלבן עכשיו ישחק בדרך כלל 5. o-o או 5. ד4.
4.רא4, ד6 זוהי הגנת שטייניץ המושהית.
הגנה זו נחשבת פסיבית וכמעט ולא משוחקת במשחקים מודרניים.
הספרדית הפתוחה (5. 0-0 פ:ה4) מאפשרת לשחור משחק-נגד דינאמי.
היא הייתה פופולרית בסוף שנות השבעים ובשנות השמונים.
ופה ללבן שתי אפשרויות עיקריות:
9.פבד2 וכאן לשחור יש שלוש אפשרויות:
17.ו3, פו6 לשחור יש חולשה אחת בלבד (הרגלי הבודד ב-ה6) ויש לו סיכוי הגנה סבירים בהחלט.
משחקים בספרדית פתוחה הסתעפות 9...רג5
ועמדת השחור נראית די שבירה.
משחקים בספרדית פתוחה הסתעפות 9...רה7
זהו המסע העקרוני ביותר בעמדה.
משחקים בספרדית פתוחה הסתעפות 9...פג5
מכאן, גם לשחור וגם ללבן קיימים מספר המשכים אפשריים.
ד6 שחור יכול להחליף בסדר המסעים לשחק קודם 7. ...
0-0, כאשר הוא שומר לעצמו את האופציה לשחק ד5 בעתיד (התקפת מארשל).
9. ח3 עתה לשחור מספר אפשרויות:
9. ...פד7 זהו הרעיון של אלוף העולם לשעבר אנטולי קרפוב.
10.ד4 ולשחור בחירה בין שני וריאנטים:
מסע ששוחק על ידי בוריסלאב איבקוב, בוריס ספאסקי ומיכאל אדמס.
17.רב2 כליו של הלבן ערוכים היטב וכל הוריאנטים נותנים לו יתרון קטן.
11.א4!, רב7 ( קיימות גם אפשרויות אחרות אך זה המסע הפופולרי ביותר בעמדה זו)
12.פא3, (זוהי המלצתו של קספרוב) ה:ד4
17.פבד2, מהג7 ולשחור רוב באגף המלכה (אם כי יש סכנות טקטיות שנובעות משליטתו של לבן במרכז).
וריאנט שנחשב חד ומסוכן מאוד.
זוהי התוכנית המרכזית של שחור- לנצל את רוב הרגלים באגף המלכה.
עתה גם המלכה וגם הצריח יכולים להצטרף להתקפה ועמדת השחור נראית מסוכנת קמעה.
נחשב עד שנות ה-70 של המאה ה-20 כתגובה הטובה ביותר של שחור, אך גם כיום משוחק רבות.
16. פב3 וללבן יתרון קטן.
זהו הווריאנט המרכזי ביותר בפתיחה הספרדית כולה.
9. ...פב8 הרעיון הבסיסי שמאחורי הברייאר הוא להעביר את הפרש ל-ד7 ואחר כך לשחק צה8 ו-רו8 החסרון של תוכנית זו הוא שהיא איטית.
,12.רג2 (תומך ברגלי ה4 כחלק מהתוכנית של העברת הפרש ל-ז3) צה8
17.רז5 שני הצדדים השלימו את התוכניות שלהם אולם התקפת הלבן באגף המלך כנראה מהירה יותר מהתקפת השחור באגף המלכה.
שחור מקריב רגלי על מנת לפתוח את המרכז ולקבל יוזמה.
מכאן שחור מקבל יוזמה להתקפה תמורה הרגלי שהוא הקריב.
שחור מאיים לשחק רז4 ומאוחר יותר רו3 ולאיים מט בז2. לבן נמנע מכך לרוב על ידי 15. רה3 רז4 16. מהד3 רו3 17. מהו1.
(הגנת שלימן או גמביט יאניש).
3...רג5 (הגנה קלאסית, נקרא גם הגנת קורדל).
3. רג5 - מהלך נוסף שנפוץ ברמות הנמוכות ונקרא הגנה קלאסית או הגנת קורדל על שמו של אוסקר קורדל, שחמטאי ועורך גרמני מהמאה התשע עשרה (ECO C64).
ככל הנראה זו התגובה הישנה ביותר לפתיחה הספרדית, ומכאן נובע שמה - ההגנה הקלאסית.
ללבן מומלץ להגיב 4. ג3 (במטרה להזיז לאחר מכן 5. ד4).
לשחור עדיף להמשיך בצורה סולידית עם 4...פו6 ומוביל להמשך אפשרי 5. 0-0 0-0 6. ד4 רב6!
הנקרא וריאציה בנלוקסית על שם איחוד המדינות בנלוקס.
בנוסף השחור יוכל להגיב גם בגמביט קורדל 4...ו5 (מוביל לעמדה מסובכת מעט) וללבן עדיף לדחות את הגמביט ולהגיב 5.ד4, ולא 5.פ:ה5 (בתקווה ל-5...פ:ה5 6.ד4 והחלפת כלים אך שחור יענה 5...מהה7!
ויתרון לשחור), וגם כי לאחר קבלת הגמביט 5. ה:ו5 יבוא 5...ד6 והשחור מאיים עם הרץ על ו5 ומשיג שוויון בקלות.
גם בווריאציה הבנלוקסית וגם בגמביט קורדל יש ככל הנראה יתרון קל ללבן, ולכן ההגנה הקלאסית אינה מומלצת כל כך לשחור.
הגנה ברלינאית היא אחת מהתגובות הסולידיות ביותר כנגד הספרדית.
בתחילת שנות ה-2000 היא הייתה פופולרית מאוד ( היא שוחקה בין השאר על ידי אלוף העולם ולדימיר קראמניק ורב-האמן אלכסנדר שירוב).
הרעיון הבסיסי הוא לשחק 3. ...פו6. וריאנט זה מוביל ברוב המקרים לסיומים עדינים בהם יש ללבן יתרון קטנטן.
כאן יש לשחור בחירה בין שתי תוכניות:
9.פג3 בעמדה זו יש לשחור אפשרויות רבות אולם בסופו של דבר זה כנראה סיום מעט נחות לשחור.
בין המלכודות הרבות האורבות לחובבי פתיחה זו מצטיינת בוותק ובפופולריות המלכודת שזכתה לכינוי "תיבת נוח".
אלפי חובבים נופלים עד היום במלכודת זו.
פשוט יותר 7. ד: ה5 לחיסול סכנה כלשהי
ואסור ללבן להכות את הרגלי למשל: 9. מה: ד4?, ג5 ועל כל נסיגה של המלכה יבוא 10....ג4.(לכידת הרץ)
פתיחה אנגלית היא פתיחה בשחמט.
בפתיחה זו הלבן נמנע מלכבוש את המרכז (למשל על ידי 1. ד2-ד4)
והוא מעדיף לנהל מאבק עקיף על השליטה בו על ידי הפתיחה האגפית: 1. ג4 ..., ובד בבד גם מנסה למנוע את כיבושו על ידי השחור.
הפתיחה האנגלית מקוטלגת בשיטת אנציקלופדיית פתיחות שחמט בין A10-A39.
להלן אחת מהאפשרויות המאפיינות את הפתיחה האנגלית בנוסח הנקרא "נוסח ארבעת הפרשים".
העמדה לאחר המסע השני של הלבן
הפתיחה האנגלית לאחר המסע השני היא ההגנה הסיציליאנית
העמדה לאחר המסע הששי העמדה לאחר המסע השביעיהעמדה לאחר המסע השמיני
הפתיחה האיטלקית או ג'וקו פיאנו (giucco piano-"משחק שקט") היא פתיחת השחמט בעלת התיעוד העתיק ביותר.
הפתיחה האיטלקית מסווגת בקודים C50-C54 באנציקלופדיית פתיחות השחמט.
לרץ הלבן ב-ג4 תפקיד מפתח, הוא מונע מהשחור להשתלט על מרכז הלוח באמצעות קידום הרגלי ל-ד5 וכן חולש על הערוגה הרגישה באגף המלך - ו-7. הלבן מתכנן לשלוט על המרכז באמצעות קידום הרגלי ל-ד4 ולתקוף את המלך השחור.
השחור מנסה לשחרר את עמדתו על ידי החלפת כלים ולפרוץ את המרכז על ידי ד5, או לנסות להגן על הרגלי המרכזי שלו ב-ה5.
פתיחה איטלקית היא אחת הפתיחות העתיקות ביותר שתועדו.
שחקן פורטוגלי בשם פדרו דמיאנו שיחק אותו בתחילת המאה ה-16 והשחקן האיטלקי ג'ואקינו גרקו שיחק אותה בתחילת המאה ה-17. פתיחה איטלקית הייתה פופולרית לאורך המאה ה-19, אך שיפורים מודרניים במשחק הגנתי של שחור הובילו לפתיחות אחרות להיות יותר פופולריות, כמו פתיחה ספרדית שהציע יותר הזדמנויות ללבן לנצח את השחור.
במשחק המודרני, רבי-אמנים הראו העדפה ברורה לפתיחה איטלקית משום שכיום פתיחה איטלקית עשירה בואריאנטים וזה עושה את המשחק של שחור למסובך.
המשכים העיקריים במהלך הרביעי של לבן הם:
4.ב-4, גמביט אוונס, שבו לבן מציע פיוני בתמורה להתפתחות מהירה
4.0-0, לעיתים קרובות בכוונה לפגוש את 4...פו6 עם 5.ד4, התקפת מקס לאנג, שבה לבן פותח את המרכז, או 5.ד3, עובר לפתיחה איטלקית
4.פו3 פג6, וריאציית ארבעת הפרשים
4.ד4, הגמביט האיטלקי, הנחשב לסדר מהלכים לא מדויק עקב התשובה 4...ר:ד4
מ:ו7 5.פ:ה5+ פ:ה5, גמביט ג'רום, פתיחה לא יציבה שבה לבן מקריב שני חלקים מתוך כוונה לחשוף את מלך השחור ולהשיג התקפת התאמה.
לבן משחק 4.ג3 כהכנה להתקדמות המרכזית ד2-ד4. התשובה העיקרית 4...פו6 נותחה לראשונה על ידי גרקו במאה ה-17. חלופוה אחרת היא 4...מהה7, מתוך כוונה להחזיק במרכז.
לבן יכול גם לנסות 6.ה5, שורה מועדפת על ידי יבגני סבשניקוב, כאשר המשחק בדרך כלל נמשך 6...ד5 7.רב5 פה4 8.ג:ד4 רב-6, עם שוויון משוער.
נדרש משחק מדויק כדי לבלום את התקדמות המוסרים.
ללבן יש כעת בחירה בין 7.סג3 ל-7.בס2. 7.סג3 מוביל בדרך כלל להתקפת מולר, קו אגרסיבי הכולל הקרבת חייל, אך הוא נזנח ברובה במשחקים ברמה גבוהה, שכן שחור צובר יתרון עם הגנה מדויקת.
7.דד2 מציע סיכויים שווים בערך.
7.פג3 (כולל וריאציה יוונית והתקפת מולר)
גרקו עודד התקפה על צריח המלכה של הלבן עם 8.0-0, מה שאפשר 8...פ:ג3!?, וריאציה יוונית.
מלכודת זו ידועה היטב, ושחור יכול להימנע ממנה על ידי משחק 10...ד5. מסיבה זו, המאסטר הסקוטי ג'יימס איטקן הציע 10.רא3!, מה שנותן ללבן את היתרון.
אחרי 9.ב:ג3, הטוב ביותר עבור שחור הוא 9...ד5!
בשנת 1898, השחקן הדני יירן מלר פרסם ניתוח של הואריאנט.
במה שידוע כיום כהתקפת מלר, לבן מקריב רגלי למען התפתחות ויוזמה.
נותח לתיקו עם המהלכים הטובים ביותר לשחור, למרות שלשחור יש הזדמנויות רבות לטעות.
זוכה בחייל שני, כמו בברצ'יי-פורטיש, בודפשט 1969.
אם לבן לא רוצה לאבד חומר אז הוא צריך לשחק, 7.רד2!, המהלך של גרקו, הוא אלטרנטיבה טובה.
7.פבד2 הוא גם מהלך טוב עבור לבן, אם כי הוא עדיין מציע שוויון משוער בלבד.
זו לא הייתה בחירה פופולרית בקרב שחקנים אנושיים, אך נראה שהיא מומלצת על ידי מנועי מחשב.
שחור יכול לנסות להחזיק נקודת חוזק במרכז ב-ה5 עם 4...מהה7, מהלך שהופיע לראשונה בכתב היד של גטינגן משנת 1500 בערך.
מהלכים אחרים עבור שחור נחשבים לגרועים.
עם 4.ד3, לבן משחק פתיחה איטלקית (באיטלקית, "משחק שקט מאוד", שם שניתן על ידי אדולף אנדרסן).
לבן שואף לפיתוח איטי של המשחק, תוך כדי שהוא דוחה את הדחיפה ל-ד4 עד שניתן יהיה להתכונן.
על ידי הימנעות מעימות מיידי במרכז, לבן מונע שחרור מוקדם של מתח באמצעות חילופי כלים ונכנס למשחק תמרון עמדתי.
4.פג3 פו6 5.ד3 הוא גמביט ג'ואוקו פיאניסימו הנדחה.
4.ד3 ו-5 הוא גמביט לוקיני הלא שקט; יכול לבוא 5.פז5 ו-4, וריאציית דובואה.
אם לבן משחק ג2-ג3, העמדה יכולה לקבל כמה מאפיינים של פתיחה ספרדית אם הרץ נסוג ל-ג2 דרך ב-3. רעיון זה אומץ על ידי כמה רב-אמן, כמו אניש גירי, כדי להימנע מהגנת ברלין [פתיחה ספרדית, וריאצית ההחלפה] המתוחכמת בפתיח הספרדית.
לבן יכול לשחק גם בואריאנט-ב4 ו-א4, לרדוף אחרי הרץ השחור ולתפוס מקום בצד המלכה.
למרות המוניטין האיטי והמשתנה שלה, וריאציה זו הפכה פופולרית יותר לאחר שאומצה על ידי ג'ון נאן בשנות ה-80. סדרי המהלכים הנפוצים הם 4.ג3 פו6 5.ד3 (ECO C54), וטרנספוזיציה מפתיחת רץ המלך: 2.רג4 פו6 3.ד3 פג6 4.פו3 רג5 5.ג3 או 5.0-0 ד6 6.ג3.
להלן 17 משחקים של שחקני על (מד כושר מעל 2700 הן ללבן והן לשחור).
כל המשחקים למעט אחד שהתקיים בשנת 1995 שוחקו לאחר שנת 2008.
החלופות העיקריות ל-3...רג5 [שזאת הפתיחה האיטלקית עצמה] הן 3...פו6 המכונה הגנת שני הפרשים, 3....רה7 (הגנה הונגרית), 3...ד6 (פתיחה לא מקובלת המכונה פתיחה סמי-איטלקית [באיטלקית סמי זה חצי]), 3...ז6, 3...פד4 (גמביט בלקבורן-שילינג) ו-3...ו5.
ואריאנטים עיקריים בפתיחה מחולקים לפי קודי אנציקלופדיית פתיחות שהם C50-C54:
C50 איטלקית, הכל חוץ מוואריאנטים עם 4.ג3 ו-4.ב4
פתחלנד הוא כינוי ישראלי לאזור ערקוב בלבנון אשר נשלט במשך כ-10 שנים על ידי ארגון הפת"ח ואחר כך הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף).
אין לשטח זה גבולות רשמיים, אך מדובר על האזור הדרום-מזרחי של לבנון (הבקאע), סמוך לגבול עם ישראל, בעיקר באזור החרמון.
הכינוי לאזור ניתן על ידי אלוף פיקוד הצפון הישראלי ב-1969, דוד אלעזר.
רצועת ערקוב היא אזור הררי בגזרה המזרחית של דרום לבנון, במורדות הר החרמון.
רצועה זו נתחמת על ידי ישראל בדרום, נהר החצבאני במערב, העיירה הדרוזית חצבאיה בצפון, וגבול ישראל-סוריה בהר דב במזרח.
בסוף שנת 1968 חדרו לרצועת ערקוב קבוצות של חברי ארגונים פלסטיניים, לצורך אימונים ולאחר מכן לצורך ירי קטיושות ומארבים לעבר ישראל.
בסוף שנות ה-60 ניסתה ממשלת לבנון לעצור את פעילות המחבלים בשטחה, אבל הצליחה בכך באופן חלקי בלבד.
בעקבות זאת, נחתם ב-1969, בתיווכו של נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר, הסכם קהיר, שהעניק לאש"ף שליטה וחופש פעולה נרחבים בדרום לבנון, בתמורה לאי-התערבותו בקונפליקט האתני בלבנון.
הסכם קהיר הפך למעשה את אזור ערקוב לשטח פלסטיני ריבוני והסדיר לו קו אספקה מסוריה במזרח.
הארגונים החמושים של הפלסטינים, ובראשם הפת"ח, אשר גורשו מירדן באירועי ספטמבר השחור ב-1970, התמקמו באזור הדרום-מזרחי של לבנון, לעומק השטח.
הם מצאו במקום אוכלוסייה תומכת - פליטים פלסטינים שממשלת לבנון התירה להם לשהות במחנות פליטים באזור, בתנאי שלא יירו משם לעבר ישראל.
פעילות זו הייתה חלק ממלחמת האזרחים הכוללת בלבנון, ובעקבותיה קיבע ערפאת את מעמדו כשליט מעשי בשטח.
משם ירו אנשיו קטיושות אל עבר יישובי צפון הארץ, ושלחו חוליות טרור לבצע פיגועים על אדמת ישראל, ביניהם: הפיגועים בכביש החוף ובמשגב עם.
ב-12–13 במאי 1970 פשט צה"ל במסגרת מבצע קלחת 2 על בסיסי מחבלים בשישה כפרים בפתחלנד.
צה"ל נחל הצלחות מקומיות, אך לא פתר את בעיית פתחלנד, שכן הסורים העבירו מיד מאות לוחמים נוספים לאזור, וחדירות המחבלים לתוך ישראל התחדשו.
בינואר 1971 נחנכה על בסיס נחל שיאון דרך גדעון 26 ק"מ אורכה המובילה למוצבי צה"ל בהר דב ומשקיפה לעבר ה'פתחלנד'.
הדרך משמשת גם כציר חלופי למוצבי החרמון.
ב-9 באוקטובר 1973, בזמן מלחמת יום הכיפורים, נורו מן הפתחלנד 30 פגזי קטיושה.
לאחר הקרבות בקיץ 1982, נפוצה הנוכחות הפלסטינית המזוינת הזאת צפונה לעבר בקעת הלבנון.
המונח חזר לשימוש לאחר השתלטות החמאס על רצועת עזה ביוני 2007 במסגרת עימות חמאס-פת"ח ברצועת עזה.
אמצעי התקשורת תיארו את שליטת החמאס ברצועת עזה ושליטת פת"ח ביהודה ושומרון כחלוקת הרשות הפלסטינית לשתי ישויות - חמאסטן ופתחלנד (או פתחסטן, השימוש בסיומת סטן נפוץ יותר בהתייחסות לחמאס ופחות בהתייחסות לפתח, שכן הסיומת "סטן" מזוהה עם עולם האסלאם ובהתאם עם המדיניות האסלאמיסטית של חמאס).
בשנות ה-70 של המאה ה-20 היה השם "פתחלנד" כינוי גנאי לדף האמצע בעיתון יום שישי של ידיעות אחרונות שבו כתבו עיתונאים שזוהו עם השמאל הישראלי, דוגמת סילבי קשת, עמוס קינן ואחרים.
פתחיה בן יעקב מרגנסבורג (נדפס גם "רגנשבורג" או "רטיסבון") היה נוסע יהודי מפורסם בן המאה ה-12, שכתב תיאור של מסעו.
הוא ערך מסע מגרמניה לבבל ולארץ ישראל וביקר בכל הקהילות היהודיות בדרך.
פתחיה היה אחיו של רבי יצחק הלבן, מבעלי התוספות.
בשנת 1175 לערך החליט פתחיה לצאת למסע לארץ ישראל ובבל.
הסיבות שהניעוהו לנסוע אינן ידועות בבירור, אך ככל הנראה רצונו היה להשתטח על המקומות הקדושים.
הוא יצא קודם כל לפולין וביקר אחר-כך ברוס של קייב, קרים, ממלכת הכוזרים, גאורגיה, ארמניה, כורדיסטן, בבל, סוריה וארץ ישראל.
בבבל התרשם מאוד מצורת הלימוד בישיבות בבל וממעמדן הנכבד של הקהילות, שבראשן המשיכו לעמוד ממשיכי הגאונים.
פתחיה אף זכה להמלצה מממשיכי גאוני בבל, שבכל אשר ילך היהודים המקומיים יראו לו את קברי הצדיקים.
כשהגיע לארץ ישראל גילה מצב שונה מאוד מהקהילה בבבל.
בארץ ישראל נותרו יהודים מעטים אחרי מסעי הצלב, ואפילו בירושלים, אליה הגיע לפני שנת 1187, גילה רק יהודי אחד, צבע במקצועו, שנשאר בהיתר מיוחד מהצלבנים, שהשתמשו בשירותיו.
בין הקהילות היהודיות בארץ-ישראל, נוסף על ירושלים, הוא מונה גם את חברון, עכו וטבריה.
מידע רב אפשר למצוא בסיפוריו גם לגבי קברי הצדיקים והמקומות הקדושים שבהם המחבר מתמקד.
חלק מתיאוריו בנושא זה שימשו חוקרים בדורות מאוחרים יותר לגילויים מחדש של קברי צדיקים.
משום מה, ספרו של פתחיה לא מזכיר את חזרתו לגרמניה אחרי ביקורו ביוון.
ככל הנראה התיאור אבד, או שפתחיה לא ייחס לו חשיבות.
ככל הנראה חזר פתחיה למולדתו לא יאוחר משנת 1217, שנת פטירתו של רבי יהודה החסיד, שכתב חלק מספרו של פתחיה.
בכמה ערים בארץ קרויים רחובות על שמו.
בספרו של פתחיה מוזכרים בהרחבה רק מסעותיו בארץ ישראל, בבל וסוריה.
ככל הנראה לא הוא כתב את ספרו, אלא יהודה בן שמואל החסיד, לפי תיאור מסעותיו, ומשערים כי גם אחרים ערכוהו.
לדעת יהושע פראוור, תיאור המסע של פתחיה עבר לפחות שתיים וכנראה שלוש עריכות שונות לפני שקיבל את צורתו הידועה כיום.
ההוצאה הראשונה של ספרו בדפוס ראתה אור בשנת 1595 בפראג, בשם "סיבוב".
הספר יצא ב-24 מהדורות מאז ותורגם לכל השפות העיקריות של אירופה.
לדעת פראוור, תיאור המסע היה אחד מהחיבורים הגאו-היסטוריים החשובים ביותר בזמנו.
לדבריו, תיאור-מסע דומה בהיקפו נכתב באירופה רק כעבור כמה מאות שנים.
תיאוריו, סיפוריו וציוניו משמשים עד היום מקור אמין וחשוב לחקר חיי היהודים במזרח בעת ההיא.
בארץ ישראל משמש ספרו כבסיס לחקר ידיעת-הארץ בתקופתו.
עדותו על המקומות הקדושים ועל ערים בארץ משמשת חוקרים בתחומי ידיעת הארץ השונים.
הרב פתחיה מנקין (י"ז בכסלו תרמ"ב דצמבר 1881 - י"ט בטבת תש"ז ינואר 1947) היה רב של מספר קהילות ברוסיה.
אביו של הרב משה צבי נריה.
נולד בי"ז בכסלו ה'תרמ"ב לאביו ר' אריה לייב, שהיה גר בפולטבה שברוסיה (כיום באוקראינה).
אביו נודע כצדיק, נדיב וירא שמים, נצר למשפחה של למדנים ורבנים.
אחות אביו הענא רבקה הייתה אשתו השלישית של רבי יצחק ירוחם דיסקין.
בבית המשפחה נהגו להתארח רבנים ושד"רים רבים, חלקם מארץ ישראל.
בבחרותו למד בישיבת מיר, בישיבת לומז'ה, ובישיבת ראדין אצל "החפץ חיים".
הוסמך לרבנות בווילנה אצל הרב איסר זלמן מלצר.
קיבל סמיכה גם מהרבנים משה מרדכי אפשטיין, ברוך בער לייבוביץ, רפאל שפירא מוולוז'ין ומשה בצלאל לוריא.
קודם חתונתו, ביקש ללמוד תורה ודעת גם בחצרות החסידיות, והוא ביקר במשך תקופה של מספר חודשים בעיירה לובביץ' בחצרו של רבי שלום בער שניאורסון ולמד בישיבתו.
בישיבות התפרסם כתלמיד חכם, ונלקח להיות חתנו של "המגיד מווילקה" ששימש ברבנות בלודז'.
לאחר נישואיו לרחל, למד בישיבת סלבודקה ובישיבת וולוז'ין.
כששב ללודז' שימש כר"מ בישיבת "תורת חסד".
בחודש אדר ב' ה'תרע"ד נתמנה כרבה של העיירה דשקובקה (דשקאוקה ), ליד מוהילב שברוסיה.
לאחר מכן שימש ברבנות בקהילות קניאז'יץ (קניאז'יצי ), קרוצ'ה וסעננא (סיינו).
בני הקהילות שבהן שימש ברבנות חיבבו אותו מאוד, עקב היותו דרשן כשרוני שידע להקסים ולרתק את הקהל.
לאחר תלאות ורדיפות דת רבות ברוסיה, עלה ארצה בסיוע הרבנות הראשית בכ"ג בתמוז תרצ"ג עם אשתו וארבעה מילדיו, והתגורר בפתח תקווה.
הוא לא קבל על עצמו משרת רבנות בארץ ישראל.
לדברי בנו, הרב משה צבי נריה, היו לכך סיבות אחדות: התלאות שעבר ברוסיה גרמו לו חולשה והביאו לו מחלות.
עם זאת, גם כאשר כיהן כרב ברוסיה הוא חיפש קהילות קטנות על מנת שיוכל לעסוק בלימוד ובכתיבת ספרים.
כתב היד של ספרו הראשון עוד חובר ברוסיה.
כן הוא גם סבר שיש לתת לאנשים צעירים את היכולת להתקדם והוא חשש שיתפוס את מקומם.
נפטר בי"ט בטבת ה'תש"ז ונקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.
בנו הרב משה צבי נריה עלה ארצה לפניו והוציא לאור את הספר "כרם פתחיה", מתוך כתב היד של אביו, שהוברח מרוסיה.
כאשר עלה הרב מנקין ארצה, הוא השלים שני חלקים נוספים של הספר.
"כרם פתחיה" זכה לקבל הסכמה מהרב אברהם יצחק הכהן קוק, רבה של ארץ ישראל.
הרב קוק הגדיר את הספר: "ויחשב בין הספרים המצוינים רבי ערך שהתחברו בדורינו".
הספר כרם פתחיה נסב על ביאור אגדות המובאות בתלמוד.
בספרו הוא חילק את האגדות - "גפניו" - ל"שריגים", באומרו: "אסור לייגע את הקורא, כל חלוקה וכל הפסקה מקילה עליו".
כן חיבר את הספרים: "פרדס פתחיה" על פרשיות השבוע, "דעת רש"י" ובו הערות המתייחסות לפירוש רש"י לתורה ו"דבר המלך" על הרמב"ם.
לאחר מותו, ערך בנו הרב משה צבי נריה את כתבי היד שהותיר והוציא לאור את הספר אורחות פתחיה ואת הספר חדושי אורח חיים ונחלת אבות - פירוש על פרקי אבות.
בספר ארחות פתחיה תשובות הלכתיות שכתב המחבר, ביניהן פסיקות חדשניות ומקוריות, כגון זיהוי האקליפטוס כאחד ממיני הערבה, והכשרתו לנטילה בארבעת המינים בחג הסוכות.
בנו הוא הרב משה צבי נריה.
פתיחה 1812 , הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1997, שנכתב ובוים על ידי מנשה נוי.
הסרט מגולל את סיפורו של חייל בגדוד שריון (עמי סמולרצ'יק), שבערב אחד בתום יום אימונים מפרך, מספרת לו חברתו (טינקרבל) שהיא בהריון.
היא מפצירה בו לבוא אליה, ולבסוף הוא נעתר לבקשתה ומנסה לצאת מהבסיס הצבאי.
הוא פונה למפקדו (אורי גוטליב) ולמפקד שמעליו (תומר שרון), ואחרי שהם מסרבים לשחררו, מתחילה סדרה של אירועים בהם משתלט החייל על טנק.
הוא מניע אותו לעבר משרד המפקד, תוך שהוא מאיים בשיגור פגז אל עבר המשרד שהמפקד וחברתו (שירה גפן) בתוכו.
באותה שעה מפקד הגדוד (ג'וליאנו מר) נמצא בישיבה עם מפקד החטיבה, בה הוא נדהם לגלות שבתרגיל הקרוב הוא לא יקבל אף גבעה להשתלט עליה, סימן למערכת היחסים העכורה בין המח"ט למג"ד.
המצב החדש שנוצר מוסיף למצבו הסבוך של הגדוד.
כעת מתחילה מערכת יצירתית של לחצים פנימיים בגדוד, במטרה לפתור את הבעיה של החייל על הצד הטוב ביותר, ומבלי שהמח"ט יידע על כך.
פִּתְחת רפיח היא אזור גאוגרפי הנמצא מדרום וממערב לעיר רפיח, בקצהו הצפון מזרחי של חצי האי סיני.
האזור הוא מישורי עם קרקע חולית אך עבירה בחלקה לרכב.
הפתחה משתרעת על פני שטח של כ-250 קמ"ר.
גבולה הצפוני בים התיכון והדרומי בשטחי החוליות של חולות חלוצה והמשכן מעבר לגבול המצרי.
גבולה המזרחי הוא העיר רפיח והמערבי הוא חולות שיח' זוויד וביר א-ח'רובה.
באזור זה נסללה מסילת הברזל שחיברה בין רפיח ואל עריש ונסללו כבישי אורך ורוחב.
כמו כן, הוקמו בזמן מלחמת העולם השנייה, מדרום מערב לרפיח, מחנות גדולים של הצבא הבריטי.
הנקודה המרכזית באזור היא צומת רפיח אשר בו מצטלבים כביש עוקף עזה (המשכו של כביש 4) הממשיך לכיוון אל עריש וכביש רפיח - קוסיימה.
מיקומה האסטרטגי של הפתחה כמעבר המועדף בין ארץ ישראל וחצי האי סיני הביא לכך שניטשו עליה שלושה קרבות גדולים במלחמות בין ישראל ומצרים במאה ה-20. בשלושת הקרבות הללו הוחזקו מערכי פתחת רפיח על ידי הצבא המצרי והותקפו על ידי צה"ל.
בשנים בהן החזיקה ישראל בסיני, ממלחמת ששת הימים ועד הסכם השלום בין ישראל למצרים, הוקמו בפתחת רפיח מספר מושבים וקיבוצים של מתיישבים ישראלים.
יחד עם העיר ימית, אשר הוקמה מצפון לפתחה, על שפת הים התיכון, נקרא אז האזור "חבל ימית".
בעקבות הסכם השלום ופינוי סיני על ידי ישראל, פונו יישובים אלו ונהרסו.
באזור הפתחה יושבים בדואים ממטות הרמילאת והסוורכה (בהיגוי המקומי - סוורכי).
בתחילת המאה ה-20 ניסו גורמים ציוניים, ברוח תוכנית אל עריש הגנוזה של הרצל, לרכוש אדמה באזור פתחת רפיח על מנת ליישב שם יהודים.
ניסיון מסוג זה נערך על ידי סוכן קונסולרי בריטי בעזה בשם אלכסנדר קנזביץ.
קנזביץ רשם במצרים "חברה אנגלית מצרית" שרכשה אדמות ברפיח, אך העניין הסתיים במפח נפש עקב פגם בזכויות הבעלות של הקרקעות, ופעולותיהם של הבריטים, שלא רצו לראות התיישבות יהודית במקום.
בשנת 1929 ביצעה חברת אפ"ק בדיקה על מנת לברר את זכויות הבעלות בקרקע.
נמצא כי קנזביץ ושותפיו מכרו לאפ"ק קרקע, אך זכות בעלותם בקרקע לא הייתה ודאית.
זכות הבעלות מעולם לא הובררה עד תומה, והעניין התפתח לפרשה משפטית ופוליטית.
בינואר 1917 התנהל סביב מבואות העיירה קרב רפיח בין הצבא העות'מאני ובין חיל המשלוח המצרי שהסתיים בניצחון בריטי.
בין סוף 1948 ויוני 1967 עמדה פתחת רפיח שלוש פעמים במוקד המערכות שבין צבא מצרים וצה"ל.
במסגרת מבצע חורב פשטו בסוף דצמבר 1948 יחידות של חטיבת הנגב מתוגברות ביחידות מחטיבת הראל ומחטיבה 8 על ציר עוג'ה אל-חפיר - אבו עגילה והשתלטו על מספר נקודות בסיני.