tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם נפילת בונקר המפקדה במילא 18 בידי הגרמנים, אדלמן היה בין המפקדים והלוחמים של אי"ל שיצאו מהגטו דרך תעלות הביוב ברחוב פרוסטה ב-10 במאי 1943. בין המפקדים שיצאו איתו היו ישראל קאנאל, צביה לובטקין, טוסיה אלטמן, יהודה ונגרובר, הירש ברלינסקי, אליעזר גלר וטוביה בוז'יקובסקי.
הלוחמים הועברו ליערות לומיאנקי, כ-7 ק"מ צפונית לוורשה, במטרה להצטרף לפרטיזנים, באמצעות משאיות שארגן שמחה רותם (קז'יק)..
הוא הצטרף לארגון המחתרת הקומוניסטי "ארמייה לודובה", והשתתף, בשנת 1944, במרד ורשה נגד השלטון הנאצי.
אחרי המלחמה נשאר בפולין, למד רפואה ועסק בקרדיולוגיה בלודז'.
בשנת 1976 הצטרף לוועדת ההגנה של הפועלים (Komitet Obrony Robotników), ולאחר מכן היה חבר בתנועת "סולידריות", והשמיע את קולו בנושאים שונים הקשורים לזכויות האדם והתנגדותו לציונות.
באפריל 1983 החרים את הטקס לציון 40 שנה למרד גטו ורשה, כאות מחאה נגד המשטר הצבאי שהטיל וויצ'ך ירוזלסקי ואמר כי .
באפריל 1988 לא הוזמן לאירועים לציון 45 שנה למרד גטו ורשה, עקב פעילותו בתנועת סולידריות, והוא ארגן טקס של התנועה ברחבת האנדרטה לזכר גטו ורשה בו השתתפו עשרות אלפים.
הוא גם מתח ביקורת על השתתפות גורמים מחוץ לפולין, ביניהם גם ישראלים באירועים הרשמיים, בטענה כי כל קבוצה המגיעה לפולין מזרימה כספים ודולרים ועוזרת ליחסי הציבור הפולניים, ומחזקת את משטרו הצבאי של ירוזלסקי.
בשנת 1978 כתבה הסופרת הפולנייה האנה קראל (Hanna Krall) ספר על אדלמן, "Zdążyć przed Panem Bogiem" ("להקדים את אלוהים"), שבו הוא מספר הן על המרד והן על חייו כרופא וכאדם אחרי השואה.
הספר היה מבוסס על סדרת ראיונות שערכה קראל עם אדלמן, בהן חשף פרטים חדשים על המרד.
הספר יצא לאור בעברית ב-1981. בשנת 2023 יצאה הספר לאור בתרגום חדש לעברית, במלאת 80 למרד גטו ורשה.
בשנים 1989–1993 כיהן כחבר הסיים – הבית התחתון של הפרלמנט הפולני.
בשנת 1998 קיבל מנשיא פולין אלכסנדר קוואשנייבסקי את העיטור הגבוה ביותר בפולין, מסדר הנשר הלבן.
באפריל 1993 במסגרת האירועים לציון 50 שנה למרד גטו ורשה השתתפה גם משלחת מישראל, שעמה נמנה ראש הממשלה יצחק רבין.
אדלמן הוזמן לטקס כגיבור לאומי וכחבר תנועת "סולידריות" של הנשיא לך ולנסה.
אדלמן העביר ביקורת על הניסיון הישראלי לנתק את מרד גטו ורשה משורשיו הפולניים ולספחו למורשת הקרב של צה"ל, ומשלחת ישראל לחצה על כך שאדלמן לא יהיה בין הנואמים בטקס וכך הוסכם.
אך שהגיע תורו של ולנסה להניח את זר נשיא פולין על האנדרטה, הוא ניגש אל אדלמן שהיה בקהל והזמין אותו להצטרף אליו.
ב-2006 ביקר את מפלגת חוק וצדק הימנית-שמרנית, שבבחירות 2005 תפסה את המקום הראשון עם 27.0% מהקולות, על כך שהיא מקדמת כלי תקשורת אנטישמיים בפולין.
בקיץ 2007 יצאה לעיר לודז' שבפולין משלחת בני נוער מטעם סינמטק ירושלים, במטרה לצלם סרטים תיעודיים.
אחד הסרטים שצולמו עסק במארק אדלמן, והתמקד בעובדה שהנערים הישראלים לא שמעו אודותיו מעולם כיוון שהוא אנטי-ציוני.
במהלך הצילומים ביקרו חברי המשלחת בביתו של אדלמן וערכו ראיון עמו.
אדלמן היה נשוי לאלינה מרגוליס-אדלמן (שרדה את השואה הודות לפעילות של מריאן פאלסקי), שנפטרה בשנת 2008, ולזוג נולדו בן ובת.
הם נפרדו בשנות ה-80 והיא עברה לגור בפריז.
הוא נפטר ב-2 באוקטובר 2009 בפולין ונקבר בבית הקברות היהודי בוורשה.
היה אחרון מפקדי מרד גטו ורשה ששרד.
סרט הקולנוע "באפילה" שיצא בשנת 2011, הוקדש לזכרו.
ב-2012 יצאה לאור בעברית הביוגרפיה של אדלמן.
ב-2023 נחשפה סדרה של הקלטות של שיחות בין אדלמן ושמחה רותם (אחד מהלוחמים הבולטים של מרד גטו ורשה) בהם דנו ותיעדו את מהלך המרד.
הגטו לוחם: צעירי הבונד בגטו ורשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001.
והייתה גם אהבה בגטו, הוצאת דרור לנפש, 2014.
מארק אוברמארס (בהולנדית: Marc Overmars; נולד ב-29 במרץ 1973) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת הקיצוני השמאלי, ושימש כמנהל הספורטיבי בקבוצת אייאקס ההולנדית.
אוברמארס, שהיה ידוע במהירותו, שיחק בליגות הבכירות בהולנד, אנגליה וספרד, וזכה בין היתר בליגת האלופות בעונת 1994/1995 עם אייאקס, ובארבעה תוארי אליפות בהולנד ובאנגליה.
הוא ייצג את נבחרת הולנד בשני מונדיאלים ובשתי אליפויות אירופה.
אוברמארס החל את הקריירה בקבוצת גו אהד איגלס, בה החל את דרכו בגיל 14. הוא הגיע עד הקבוצה הבוגרת של המועדון, במדיה שיחק בעונת , לפני שעבר לקבוצת וילם II.
בתום עונה אחת בקבוצה, חתם אוברמארס באייאקס ההולנדית, אותה אימן אז לואי ואן חאל, שהתרשם ממגוון היכולות והעמדות השונות בהן יכול אוברמארס לשחק.
אוברמארס רשם את הופעת הבכורה שלו במדי אייאקס ב-16 באוגוסט 1992, וכחודשיים אחר כך כבש את שער הבכורה שלו במועדון.
אייאקס סיימה את העונה במקום השלישי בטבלה, והודחה ברבע גמר גביע אופ"א, אך סיימה את העונה כמחזיקת הגביע ההולנדי לאחר ניצחון 6-2 בגמר על הירנביין.
עקבות הופעותיו, זכה אוברמארס בתואר כדורגלן העונה בהולנד.
לקראת עונת , הביסה אייאקס את פיינורד 4-0 במשחק הסופר קאפ ההולנדי, ואוברמארס כבש את השער הרביעי לזכות קבוצתו במשחק.
במהלך העונה כבש אוברמארס 12 שערים, ואייאקס זכתה באליפות הולנד בפער של 25 נקודות מסגניתה, פיינורד.
עונה אחר כך, אייאקס השלימה זכייה שנייה ברציפות באליפות, וזכתה גם בליגת האלופות לאחר ניצחון 1-0 על מילאן בגמר.
אוברמארס סייע להעפלתה של אייאקס לגמר, כשכבש מול באיירן מינכן בשלב חצי הגמר, ופתח בהרכב גם במשחק הגמר.
אוברמארס זכה להתעניינות ממועדונים רבים באנגליה, ביניהם מנצ'סטר יונייטד, אך העדיף להישאר באייאקס לשנתיים נוספות.
בדצמבר 1995 נפצע אוברמארס בברכו, מה שגרם לו להפסיד את המשך העונה.
למרות זאת, המשיכה הקבוצה לאליפות שלישית ברציפות ולהופעה נוספת בגמר ליגת האלופות.
בעקבות חקיקת חוק בוסמן, אייאקס נחלשה מאוד לקראת עונת , ועל אף חזרתו של אוברמארס לפעילות כבר בחודש באוגוסט, לא הצליחה הקבוצה לשחזר את הצלחתה וסיימה רביעית בלבד בטבלה.
אוברמארס כבש שני שערים במהלך העונה.
ביוני 1997, עם סיום העונה, חתם אוברמארס על חוזה לחמש שנים בקבוצת ארסנל מהפרמייר ליג.
מאמן הקבוצה, ארסן ונגר, זיהה את הפוטנציאל של הקשר וזקף לזכותו את ניסיונו במועדון גדול המתמודד על תארים, בהתייחסו לעברו באייאקס.
אוברמארס פתח בצורה טובה את העונה, אך ירידה חדה ביכולתו וביכולת הקבוצה, הובילו אותה עד למקום בחמישי בטבלה.
אוברמארס זכה לביקורות מצד האוהדים והעיתונאים על התנודות ביכולתו.
עם זאת, עם פתיחת שנת 1998 חזר אוברמארס ליכולתו הטובה, והוביל את הקבוצה לסדרת ניצחונות שהציבו אותה כמועמדת לתואר.
בחודש מרץ פגשה ארסנל את מנצ'סטר יונייטד למשחק בין שתי הטוענות לכתר, ואוברמארס כבש את שער הניצחון לזכות ארסנל בדקה ה-80, שהגדיל את הפער לזכות ארסנל בטבלה לשש נקודות, שלושה מחזורים לסיום.
ארסנל הבטיחה את האליפות בניצחון על אברטון, בו אוברמארס כבש צמד.
באותו החודש פגשה ארסנל את ניוקאסל יונייטד במשחק גמר הגביע האנגלי, ואוברמארס כבש את השער הראשון במשחק לזכות ארסנל, שהשלימה זכייה בדאבל.
עם פתיחת עונת , כבש אוברמארס את השער הראשון בניצחון 3-0 על מנצ'סטר יונייטד במסגרת מגן הצדקה.
בחודש פברואר 1999, כבש אוברמארס שער שנוי במחלוקת מול שפילד יונייטד במסגרת הגביע האנגלי.
נוואנקוו קאנו השתלט על מסירה מכדור חוץ שהייתה אמורה לחזור לשחקני שפילד, שהרחיקו אותו לצורך טיפול בשחקן פצוע.
הוא מסר לאוברמארס, שכבש מקרוב.
בעקבות השער הלא ספורטיבי, הציע ארסן ונגר לקיים משחק חוזר, ובקשתו התקבלה.
אוברמארס כבש גם במשחק החוזר, בו ניצחה ארסנל 2-1. ארסנל הודחה מהגביע על ידי מנצ'סטר יונייטד, שהמשיכה לזכייה בתואר, וכן לזכייה באליפות.
בעונת סיימה ארסנל במקום השני בטבלה, ובעונה זו כבש אוברמארס את השלושער הראשון שלו לזכות ארסנל, בניצחון על מידלסברו בנובמבר 1999. משחקו האחרון של אוברמארס במדי ארסנל היה גמר גביע אופ"א 2000, בו הפסידה ארסנל לגלאטסראיי מטורקיה בבעיטות הכרעה.
בשנת 2008 בחרו אוהדי ארסנל את שחקניהם הגדולים בהיסטוריה, ואוברמארס דורג במקום ה-12.
בקיץ 2000, לאחר סיום טורניר יורו 2000, הביעו מספר קבוצות באירופה עניין באוברמארס, ביניהן אלופת איטליה דאז, לאציו.
בסופו של דבר, העדיף אוברמארס לחתום בברצלונה.
בנוסף להעברתו, החתימה ברצלונה גם את חברו לקבוצה, עמנואל פטי.
סכום ההעברה הוערך בכ-25 מיליון ליש"ט, והציבה את אוברמארס ככדורגלן ההולנדי היקר בכל הזמנים.
הופעת הבכורה של אוברמארס בברצלונה הייתה מול קבוצתו לשעבר, ארסנל, בטורניר אמסטרדם.
הוא ערך את משחק הבכורה שלו בליגה הספרדית ב-8 בספטמבר, ושבועיים אחר כך כבש את שער הבכורה שלו במדי ברצלונה, במשחק הליגה מול ראסינג סנטנדר.
אוברמארס בילה ארבע עונות במדי ברצלונה, אך פציעות חוזרות ונשנות, בעיקר בברך, מנעו ממנו מלהפוך לשחקן מפתח.
בתקופה זו ברצלונה הפגינה יכולת ירודה, והחליפה מאמנים לעיתים תכופות, וכך בארבע העונות לא זכה אוברמארס בתארים עם ברצלונה.
עם סיום עונת , הודיע אוברמארס כי נכנע לפציעות שמונעות ממנו להפגין את יכולתו על המגרש, ופרש ממשחק פעיל בגיל 31.
ביולי 2008, לאחר שהשתתף במשחק המחווה לחברו יאפ סתאם שפרש מכדורגל, והפגין במשחק יכולת גבוהה, החלו להגיע אליו הצעות לחזור ולשחק באופן מקצועני.
חודש אחר כך, הודיע אוברמארס כי הוא חוזר לשחק במדי קבוצת נעוריו, גו אהד איגלס, מליגת המשנה בהולנד.
בתום עונה אחת, בה רשם 24 הופעות ליגה אך לא כבש, הודיע אוברמארס בשנית על פרישה בגיל 36.
אוברמארס החל את הקריירה הבינלאומית שלו בנבחרת הולנד בפברואר 1993 תחת המאמן דיק אדבוקאט, במשחק מול במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994. אוברמארס כבש כעבור חמש דקות, והולנד ניצחה בתוצאה 3-1. אוברמארס נכלל בסגל נבחרתו למונדיאל 1994 בארצות הברית, והוא שותף בכל חמשת משחקיה של הולנד שהודחה על ידי בשלב רבע הגמר.
בזכות הופעותיו בטורניר, זכה אוברמארס בתואר השחקן הצעיר הטוב ביותר בטורניר.
במסגרת מוקדמות יורו 1996 הפגין אוברמארס יכולת טובה ואף כבש שלושער מול , אך החמיץ את הטורניר עצמו עקב הפציעה בברך במדי אייאקס.
הוא שב לפעילות לקראת מונדיאל 1998 בצרפת, וזומן לסגל הסופי של הנבחרת אותה אימן אז חוס הידינק.
אוברמארס פתח בכל משחקי נבחרתו בשלב הבתים ובשמינית הגמר, ואף כבש בניצחונה של הולנד 5-0 על .
הוא נפצע באימון לקראת משחק רבע הגמר מול והיה אמור להחמיץ את המשחק, אך לבסוף נכנס כמחליף בדקה ה-64. בכך החמיר אוברמארס את פציעתו, מה שגרם לו להחמיץ את משחק חצי הגמר מול ברזיל, בו הודחה נבחרתו בבעיטות הכרעה.
לקראת טורניר יורו 2000 שוב סבל אוברמארס מפציעה, אך הצליח להתאושש בזמן כדי להכלל בסגל כבר למשחק הראשון מול .
הוא עלה כמחליף בדקה ה-78, ועשר דקות אחר כך היה מעורב במהלך שהוביל לכדור עונשין לזכות נבחרתו, ממנו כבש פרנק דה בור את שער הניצחון.
אוברמארס פתח בהרכב בשני משחקיה הנותרים של נבחרתו בשלב הבתים וסייע לה להעפיל לרבע הגמר.
בשלב זה פגשה הולנד את והביסה אותה בתוצאה 6-1, אוברמארס כבש את שני שעריה האחרונים של נבחרתו במשחק.
בחצי הגמר, אוברמארס שיחק לכל אורך הפסדה של הולנד ל בבעיטות הכרעה.
אוברמארס שותף בשמונה מתוך עשרת משחקיה של הולנד במוקדמות מונדיאל 2002, ממנו לא הצליחה להעפיל לטורניר.
לאחר שנה של היעדרות, חזר אוברמארס לסגל הנבחרת של המאמן דיק אדבוקאט למוקדמות יורו 2004. הוא זומן גם לבגל הסופי לקראת הטורניר, ובעצתו של אדבוקאט, לא התאמן יותר מפעם אחת ביום.
בשלב הבתים עלה אוברמארס לשתי הופעות כמחליף, ולא שותף במשחק אחד.
הוא נותר על הספסל גם בניצחונה של הולנד על בבעיטות הכרעה ברבע הגמר.
משחקו האחרון בנבחרת היה בשלב חצי הגמר, אוברמארס פתח בהרכב והוחלף במחצית המשחק, שבו הפסידה הולנד ל.
ב-11 שנותיו בנבחרת, רשם אוברמארס 86 הופעות, בהן כבש 17 שערים.
בפברואר 2005, הפך אוברמארס לבעל מניות בקבוצת נעוריו, גו אהד איגלס.
כחודשיים אחר כך הוא הצטרף לצוות הניהול של המועדון.
בשנת 2011 הוא החל, במקביל, להעביר אימון אחד בשבוע לקבוצת הנוער של אייאקס.
בתום עונת , הודיע אוברמארס כי הוא עוזב את תפקידו בגו אהד איגלס, אותו ביצע בהתנדבות, בין היתר בעקבות מצבה המאכזב של הקבוצה בטבלה.
ביוני 2012 התמנה אוברמארס לתפקיד המנהל הספורטיבי של אייאקס.
בפברואר 2022 הוא פוטר מתפקיד המנהל הספורטיבי באייאקס לאחר ששלח הודעות בלתי ראויות לנשים במועדון.
השחקן הצעיר המצטיין במונדיאל: 1994
מארסיאס היא שמה של יצירה פיסולית מעשה ידי הפסל אניש קאפור שהוצגה באולם הטורבינה של מוזיאון טייט מודרן בלונדון כיצירה השלישית ב"סדרת יוניליוור", במימון חברת יוניליוור.
היצירה הותאמה לממדיו הנרחבים של אולם הטורבינה, וכיצירות אחרות של קאפור גם יצירה זו מנסה לבחון את הקשר בין הקיום להיעדרות, ובין המוצק לבלתי מוחשי.
היצירה מורכבת משלושה מעגלי פלדה המקושרים זה לזה בממברנה של PVC.
שנים מהמעגלים ממוקמים בשני קצותיו של האולם, והשלישי מבין המעגלים תלוי מעל הגשר שבמרכז האולם.
קאפור החל לעבוד על הפרויקט בינואר 2002. מטרתו של קאפור הייתה למלא את החלל הרחב של האולם ולכן היצירה משתרעת לכל אורכו.
קאפור התייחס אל האולם כאל תיבה אותה יש למלא, תוך שעליו לעקוף את המכשול (הגשר) המצוי במרכזה.
המהנדס ססיל בלמונד סייע לקאפור כיועץ הנדסי של הפרויקט.
צבעה של הממברנה נותן הרגשה שמדובר ב"עור שקולף מאדם" כדברי קאפור.
שמה של היצירה - "מארסיאס" מתייחס לשמו של סאטיר במיתולוגיה היוונית שהכעיס את האל אפולו עד שאפולו קילף את עורו מעליו בעודו בחיים.
בעוד שהצבע של היצירה "שייך לארצי, לגופני" כדברי קאפור, המיקום שלה - מרחף בחלל האולם שייך ל"רוחני".
קאפור אמר כי היצירה נועדה "להפוך את הגופני לשמיימי".
מארק-אנדרה רפלוביץ' , היה סופר ומשורר צרפתי ממוצא יהודי-אוקראיני שפעל רוב חייו באנגליה.
הוא ידוע היום בעיקר בשל חברותו ולאחר מכן יריבותו עם אוסקר ויילד, וכן בזוגיותו עם המשורר והכומר ג'ון גריי.
רפלוביץ' נולד בפריז למשפחת מהגרים יהודית שהגיעה שנה לפני כן מאודסה שבאוקראינה.
הוא למד שנה אחת באוקספורד (1882), ולאחר מכן הושעה משם.
בשל עושרו הרב, פתח סלון בלונדון בו היו חיי חברה נודעים.
בין האורחים שבאו אליו היה גם המשורר הצעיר ג'ון גריי, שסיים בתקופה זו את מערכת היחסים הזוגית שלו עם אוסקר ויילד.
דרך ויילד שהיה ידיד משותף, הכיר רפלוביץ' את גריי, והם החלו ברומן סוער שנמשך שנים ארוכות.
ויילד לא סלח על כך, ומאז נעו יחסיהם בין קרירות לבין עוינות גלויה.
בין השאר כתב רפלוביץ' סיפור קצר, ובו שם ללעג את ויילד ואשתו קונסטאנס לויד.
ב-1896, בעקבות השפעתו של גריי, המיר רפלוביץ' את דתו לקתוליות.
מארק אנתוני אגוויר הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA.
אגוויר היה אחד מטובי השחקנים של דאלאס מאבריקס בה שיחק שמונה שנים, תקופה במהלכה השתתף בשלושה משחקי האולסטאר, ומאוחר יותר זכה בשתי אליפויות במדי דטרויט פיסטונס.
אגוויר מדורג במקום השלישי בדירוג הקליעות של דאלאס בכל הזמנים עם 13,930 נקודות, אחרי דירק נוביצקי ורולנדו בלקמן.
אגוויר נולד בשיקגו שבאילינוי, ובצעירותו שיחק כדורסל במסגרת נבחרתה של אוניברסיטת דה פאול.
בשלוש שנים בהן שיחק בה כיכב אגוויר במדי נבחרת האוניברסיטה לצד טרי קאמינגס, והיה אחד משחקני המכללות הבולטים בארצות הברית.
הוא קלע 24.5 נקודות בממוצע למשחק בשקלול כל עונותיו באוניברסיטה.
בעונת ה"" שלו בדה פאול, 1978/1979, קלע אגוויר 24 נקודות למשחק והוביל את הקבוצה להעפלה לפיינל פור של טורניר אליפות המכללות, שם הפסיד עמה לאוניברסיטת אינדיאנה שהובלה על ידי לארי בירד.
ב-1980 הוא זכה בפרס נייסמית' לכדורסלן המכללות המצטיין של העונה, כמו גם בארבעה פרסים נוספים של שחקן השנה - ע"ש אוסקר רוברטסון, ע"ש אדולף רופ, מטעם Associated Press ומטעם ה-UPI.
הוא קלע באותה עונה 26.8 נקודות בממוצע.
אגוויר היה חבר בסגל נבחרת ארצות הברית לאולימפיאדת מוסקבה ב-1980, אך הנבחרת לא השתתפה בסוף באולימפיאדה בשל חרם שהנהיגו האמריקאים על המשחקים.
לאחר שלוש שנים באוניברסיטת דה פאול פנה אגוויר לקריירה מקצוענית בשנת 1981.
אגוויר נבחר במקום הראשון בדראפט ה-NBA ב-1981, על ידי קבוצת דאלאס מאבריקס.
בעונתו הראשונה בדאלאס שותף אגוויר ב-51 משחקים בלבד ופתח בחמישייה בעשרים מתוכם, אך היה הקולע השני בטיבו בקבוצה עם 18.7 נקודות למשחק, שני רק לג'יי וינסנט.
בשל צירופו של אגוויר, בין היתר, השתפרה דאלאס ב-13 ניצחונות לעומת העונה הקודמת, אך עדיין סיימה במקום החמישי בלבד בבית המרכזי, עשרים משחקים מתחת לסן אנטוניו ספרס שסיימה ראשונה בבית.
במשך השנים הבאות הפגין אגוויר יכולת משחק טובה במדי דאלאס.
בעונת 1982/1983 הוא השיג ממוצעים של 24.4 נקודות ו-6.3 ריבאונדים למשחק, ובכך פתח רצף של שש עונות בהן לא ירד מ-22 נקודות למשחק.
הוא דורג במקום הראשון בקבוצתו בקליעות ובמקום השישי בליגה כולה.
הקבוצה המשיכה במגמת השיפור שלה והשיגה מאזן של 38 ניצחונות לעומת 44 הפסדים.
בעונת 1983/1984 קלע אגוויר 29.5 נקודות בממוצע למשחק שמיקמו אותו שני בדירוג מלך הסלים של הליגה, אחרי אדריאן דאנטלי.
הוא אף הוריד באותה עונה 5.9 ריבאונדים למשחק.
באותה עונה השתתף אגוויר לראשונה בקריירה שלו במשחק האולסטאר של ה-NBA ובעקבות יכולתו הטובה ביסס את מעמדו כשחקן המוביל של הקבוצה לצד רולנדו בלקמן, כאשר גם בראד דייוויס ופאט קאמינגס נתנו תרומה חשובה לקבוצה.
דאלאס העפילה באותה עונה לראשונה בתולדותיה למשחקי הפלייאוף עם מאזן של 39-43 וניצחה את סיאטל סופרסוניקס בסיבוב הראשון, בטרם הפסידה ללוס אנג'לס לייקרס בשלב חצי גמר המערב.
סך הנקודות של אגוויר באותה עונה (2,330) הוא הגבוה לעונה אחת בתולדות המועדון.
בכל אחת משתי העונות הבאות השיגה דאלאס מאזן זהה של 44 ניצחונות ו-38 הפסדים.
ב-1985 היא הודחה כבר בסיבוב הראשון של הפלייאוף, לאחר הפסד לפורטלנד טרייל בלייזרס; ב-1986 היא ניצחה את יוטה ג'אז בסיבוב הראשון, והגיעה עד לסדרה של שישה משחקים מול לוס אנג'לס לייקרס בסיבוב השני.
ב-1988 הוא הוביל את דאלאס לעונה של 53 ניצחונות ו-29 הפסדים ולהעפלה הראשונה בתולדותיה לגמר המערב, לאחר ניצחונות על יוסטון רוקטס ודנוור נאגטס בשני סיבובי הפלייאוף הראשונים.
בגמר המערב הצליחה לגרור את הלייקרס, אלופת הליגה לאותה עת, עד לסדרה של שבעה משחקים בטרם הפסידה.
הישג זה היה הגדול ביותר בתולדות המועדון, עד להעפלתו לסדרת הגמר הארצית בשנת 2006.
בפברואר 1989, אמצעה של עונת 1988/1989, הועבר אגוויר לקבוצת דטרויט פיסטונס, בתמורה לדאנטלי שהיה גם הוא אחד מהקלעים המצטיינים בליגה.
עד לסיום העונה היה אגוויר שחקן חמישייה קבוע בדטרויט, בה החל לשתף פעולה עם אייזיאה תומאס, וקלע 15.5 נקודות בממוצע למשחק.
הוא סייע לקבוצה לזכות באליפות ה-NBA לאחר ניצחון בסדרת הגמר על הלייקרס.
בעונת 1989/1990 שימש אגוויר בעיקר כשחקן העולה מהספסל, אף שפתח בחמישייה ב-40 מהמשחקים, וקלע 14.1 נקודות למשחק בדרך לזכייה של דטרויט באליפות שנייה ברציפות.
על אף היכולת הטובה שהפגין בעונותיו הראשונות בדטרויט, תפקידו בקבוצה פחת במהלך שלוש העונות הבאות בהן שיחק בה.
ב-1993 שוחרר אגוויר מדטרויט, וחתם על חוזה לעונה אחת בקבוצת לוס אנג'לס קליפרס.
לאחר סיום חוזהו הודיע על פרישה מכדורסל.
הוא סיים את הקריירה שלו ב-NBA עם 18,458 נקודות בסך הכול, וממוצעי קריירה של 20 נקודות ו-5 ריבאונדים.
כיום עובד כעוזר מאמן בקבוצת ניו יורק ניקס.
מארק אהרונסון (24 באוגוסט 1950 – 30 באפריל 1987) היה אסטרונום אמריקאי.
הוא למד במכון הטכנולוגי של קליפורניה, שם הוא קיבל תואר ראשון במדעים בשנת 1972. הוא השלים את עבודת הדוקטורט ב-1977 באוניברסיטת הרווארד עם התמחות בפוטומטריה של גלקסיות בתחום התת-אדום.
הוא הצטרף למצפה הכוכבים סטווארד באוניברסיטת אריזונה כשותף מחקר פוסט-דוקטורנט ב-1977 ונהיה פרופסור באסטרונומיה ב-1983. אהרונסון וג'רמי מולד זכו בפרס על שם ג'ורג' ואן ביאסנרואק ב-1981 ובפרס באסטרונומיה על שם ניוטון לאסי פירס ב-1984 מהארגון האמריקאי לאסטרונומיה.
כמו כן הוא זכה בפרס על שם ברט ג.
עבודתו התמקדה בשלושה נושאים: קביעת קבוע האבל (H0) על ידי שימוש בקשר טולי-פישר, מחקר של כוכבים עשירים בפחמן, והתפלגות המהירויות של כוכבים אלו בגלקסיות כדוריות ננסיות.
אהרונסון היה אחד האסטרונומים הראשונים אשר ניסה לזהות חומר אפל על ידי צילום בתחום תת-אדום.
הוא צילם הילה תת-אדומה של חומר לא ידוע סביב גלקסיות אשר ייתכן כי היא חומר אפל.
אהרונסון נהרג בתאונה בשעות הערב של ה-30 באפריל 1987, בחופה של הטלסקופ מאיאל אשר קוטרו 4 מטרים ונמצא במצפה הלאומי בקיט פיק.
אהרונסון נרמס בשל טריקת פתח תחתי בעקבות נפילת סולם בזמן תזוזת הטלסקופ.
מתג חשמלי על הפתח עצר באופן אוטומטי את מנוע סיבוב הכיפה, אך הכיפה המשיכה לנוע מספר רגעים, ואיפשרה לסולם לפגוע בדלת הפתח התחתי הנפתחת כלפי חוץ.
תצפיתנים לא היו אמורים לפתוח את היציאה התחתונה בזמן שהכיפה מסתובבת על מנת למנוע אפשרות זאת, וטעות זאת בתכנון תוקנה לאחר התאונה על ידי קיצור הסולם ותכנון הדלת של הפתח כך שהיא תיפתח הצידה, במקביל לקיר החופה.
בשנת 1989 נוסדה קרן לזכרו של מארק אהרונסון, לקידום מצוינות במחקר אסטרונומי.
הקרן מחלקת פרס כל 18 חודשים על ידי אוניברסיטת אריזונה ומצפה הכוכבים סטווארד.
אסטרואיד 3277 אהרונסון נקרא על שמו.
מארק אדי ג'ונסון הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
התפרסם בזכות תפקידו בתור דייב בקומדיה "ללכת עד הסוף".
אדי נולד בעיר יורק בהממלכה המאוחדת ולמד משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה שבלונדון.
אדי חי עם אשתו קלי ושלושת ילדיו בעיירה הכפרית רופורת' שביורק.
אדי התפרסם לראשונה לצדו של רואן אטקינסון בעונה השנייה של קומדיית המצבים "הקו הכחול הדק" בתפקיד הבלש גארי בויל.
כמו כן כיכב בסיטקום "עדיין עומד" את הדמות הראשית ביל מילר ששודרה במשך ארבע עונות, החל מ-2002.
בשנת 2011 החל לשחק בסדרת הפנטזיה של HBO, "משחקי הכס" בה הוא גילם את המלך רוברט באראתיאון.
את הופעת הבכורה שלו בקולנוע הבריטי ערך אדי בדרמה הקומית השנונה "ללכת עד הסוף" משנת 1997, בתור דייב, נשוי שמן ומובטל שמצטרף בעקבות מצבו הכלכלי למופע חשפנות ראוותני אותו מארגן חברו גאז (רוברט קרלייל) .
את צעדיו הראשונים בהוליווד עשה בקומדיות הילדים "ג'ק פרוסט".
בנוסף כיכב בסרט ההמשך "הפלינטסטונס: ויוה רוק וגאס", בו החליף את ג'ון גודמן בתפקיד פרד פלינטסטון.
ב-2001 שיחק במותחן הפעולה התקופתי "סיפורו של אביר" בתור רולנד חברו הנאמן של האביר ויליאם תאצ'ר (הית' לדג'ר) ובקומדיה "מת לצחוק" בתור סיסקו המשרת של לאנס ברטון (כריס רוק).
ב-2002 הופיע בעיבוד הקולנועי לרומן הבדיוני "מכונת הזמן" בתפקיד דייוויד פילבי חברו של הפרופסור אלכסנדר הרטדייגן (גיא פירס).
ב-2010 גילם אדי את הנזיר טאק בסרטו של רידלי סקוט "רובין הוד" ואת הבלש שון הו'ארין שמנסה להפליל את בארני פנופסקי (פול ג'יאמטי) החשוד ברצח בדרמה הקומית "הסיפור על פי בארני".
טרילוגיית כיפה אדומה (2009) - סרט טלוויזיה של ערוץ 4
החיים לאחר המוות נפלאים (2010)
הסיפור על פי בארני (2010)
מולר - מארסק (בדנית: A.P.
Møller – Mærsk Gruppen), הידועה בשם מארסק, היא קונצרן דני הפועל במגוון רחב של מגזרים עסקיים, בעיקר בתחום התחבורה והפקת אנרגיה.
מארסק היא חברת אוניות המכולות ואוניות אספקה הגדולה בעולם מאז שנת 1996. בחודש אפריל 2022 הודיעה גם על הקמת חברת שילוח אווירי
מטה חברת מארסק נמצא בקופנהגן, דנמרק.
לחברה סניפים ב-135 מדינות ברחבי תבל וכ-108,000 עובדים.
נכון לשנת 2012, החברה מדורגת במקום ה-152 בין החברות הציבוריות הגדולות בעולם, על פי דירוג כתב העת Fortune.
מולר - מארסק כחברת ספנות דנית בשם Dampskibsselskabet Svendborg, אשר נוסדה בשנת 1904 על ידי פיטר מארסק מולר (Peter Mærsk-Møller) ובנו ארנולד פיטר מולר (Arnold Peter Mølle; ראשי תיבות שמו הם אה.
אחד מארבעת ילדיו של אה.
מולר, ארנולד מארסק מק'קיני מולר (Mærsk Mc-Kinney Møller) הפך בשנת 1939 שותף בחברה ועם מות אביו, בשנת 1965, התמנה למנהל החברה, משרה בה החזיק עד לשנת 1993. מארסק מק'קיני הלך לעולמו בשנת 2012.
הלוגו של החברה נקבע על ידי מייסדה, פיטר מארסק מולר, אשר היה נוצרי אדוק.
בלוגו מופיע כוכב משובע לבן על רקע כחול, וזה נקבע על ארובת האונייה שנצבע בשחור.
זאת לאחר שאשתו לורה החלימה ממחלה קשה.
במכתב שכתב לאשתו באוקטובר 1886 הסביר כי הכוכב על הארובה הוא "לזכר הלילה שבו התפללתי בעבורך וביקשתי סימן: אם יופיע כוכב בשמיים האפורים והמעוננים, פירושו של דבר שהאל נענה לתפילותי." אותו סמל הפך ללוגו של קבוצת מארסק כולה.
פעילויותיה העסקיות של קבוצת מארסק מאורגנות במספר חטיבות עסקיות: אוניות מכולות ופעילויות נילוות; חברת APM Terminals המפעילה מסופי מכולות בנמלים; מכליות, אסדות ופעילויות נילוות; פעילות בתחום הגז והנפט; פעילות קמעונאית; מספנות, חברות תעשייה אחרות והשקעות בבנק הדני (Danske Bank) וחברות אחרות.
שינוע מכולות ופעילויות נילוות היא החטיבה העסקית הגדולה ביותר בקבוצת אה.
מולר - מארסק, והכנסותיה מהוות כמעט מחצית מהכנסות הקבוצה כולה.
החטיבה מפעילה שירותי מכולות ברחבי תבל, כולל שירותי לוגיסטיקה, פתרונות שילוח ומסופי מכולות, תחת השמות המסחריים: קווי מארסק (Maersk Line), ספמרין ודמקו (Safmarine, Damco).
מאז שנת 1996 מארסק היא חברת אוניות המכולות הגדולה בעולם.
קווי מארסק היא היחידה העסקית הגדולה ביותר בקבוצת מארסק בשיעור הכנסותיה ובמספר עובדיה.
החברה מעסיקה כ-22,000 עובדים בעולם ומפעילה קווי מכולות ברחבי תבל באמצעות כ-550 אוניות שלהן קיבולת כוללת של כ-2.2 מיליון TEU.
החל משנת 2006 ועד לשנת 2012 קווי מארסק הפעילו את דגם אוניות המכולות הגדול בעולם, E-class.
האוניה הראשונה בדגם זה, Emma Maersk, אשר נבנתה במספנות בדנמרק, נכנסה לשירות באוגוסט 2006 וקיבולתה 14,770 TEU, מאז נבנו עבור מארסק שבע אוניות נוספות מאותו הדגם.
בפברואר 2011 מארסק הזמינה 20 אוניות מכולה גדולות עוד יותר, מסדרת Triple E, ממספנות דייוו בקוריאה הדרומית בקיבולת של 18,000 TEU.
האונייה הראשונה בדגם זה סופקה ב-14 ביוני 2013 ונקראה Mærsk Mc-Kinney Møller על שם המייסד של קווי מארסק.
מטה חברת APM Terminals, בבעלות מלאה של קבוצת מארסק, נמצא בהאג, הולנד.
החברה אחראית להפעלת מסופי מכולות ב-56 נמלים בעולם, הפזורים ב-36 מדינות על פני חמש יבשות וכן 155 יחידות עסקיות הנותנות שירותי מכולות יבשתיים ב-47 מדינות.
בין הנמלים ומסופי המכולות שמפעילה החברה נמצאים:
אירופה: אוסלו, אורהוס, אלחסירס (Algeciras), ברמרהבן (Bremerhaven), ג'ויה טאורו (Gioia Tauro), גטבורג, זיברוגה, לה הבר, פורטסמות', פותי, רוטרדם.
צפון אמריקה: צ'ארלסטון, יוסטון, ג'קסונוויל, לוס אנג'לס, מיאמי, מוביל, פורטסמות', טקומה.
דרום אמריקה: בואנוס איירס, קייאו
המזרח התיכון: בחריין, סלאלה (עומאן), עקבה, פורט סעיד
אסיה: וונג טאו (וייטנאם), קולומבו, דאליין, גואנגג'ואו, קובה, מומבאי, צ'ינגדאו, טיינג'ין, שאנגחאי, יוקוהמה.
אפריקה: אביג'אן, אפפה (ניגריה), קוטונו, דואלה, לואנדה, מונרוביה, פוינט נואר (הרפובליקה של קונגו), פורט אליזבת, טנג'יר.
מכליות, אסדות ופעילות ספנות אחרת
מכליות, אסדות ופעילות ספנות אחרת היוו 8.8% ממחזור העסקים של הקבוצה בשנת 2008 ו-25% מן הרווח של הקבוצה לאותה שנה.
חטיבה זו מפעילה את חברת מארסק מכליות (Maersk Tankers), מארסק שרותי אספקה, קידוחי מארסק וחברות נוספות.
חברת מכליות מארסק הפעילה בשנת 2009 140 מכליות לשינוע נפט וגז טבעי, בהן מכליות נפט גולמי, מכליות מוצרי נפט, ומכליות גז טבעי.
כל המכליות בשרות מארסק בנויות בשיטת דופן כפולה להגברת הבטיחות ולמניעת נזקים סביבתיים.
מאז שנת 2009 יישמה החברה שיטות להפחתת זיהום האוויר הנגרם מאוניותיה, בדרך של הפחתת מהירות האוניות.
חברת קידוחי מארסק פועלת בקידוחי נפט וגז ברחבי תבל ומספקת שירותים לחברות חיפושי נפט וגז שונות.
לחברה אסדות קידוח ודוברות קידוח.
מארסק שירותי אספקה מפעילה אוניות אספקה וגוררות לצורך הפעלת אסדות קידוח.
חברת Maersk Oil נוסדה בשנת 1962 כאשר מארסק זכתה בזיכיון לחיפושי נפט וגז ולהפקתם בשטחיה הכלכליים של דנמרק בים הצפוני.
מאז התפתחה החברה והיא עוסקת בחיפושי נפט וגז באזורים שונים בעולם ומפיקה למעלה מ-600 אלף חביות נפט מדי יום ולמעלה מ-28 מיליון מ"ק גז טבעי מדי יום.
רוב תפוקת הנפט והגז של החברה מרוכזת בים הצפוני, באזורים בשליטת דנמרק ובריטניה, אולם החברה מפיקה גם בקאטר, אלג'יריה וקזחסטן.
בשנת 2008 תרמו ההכנסות מפעילות נפט וגז 68% מכלל רווחי הקבוצה.
מארסק מפעילה חברה להכשרת בעלי מקצוע לתעשיות שונות, כך למשל, בתעשיית קידוחי הנפט והגז, טורבינות רוח ועוד.
לחברה מרכזי הכשרה בסבנדבורג ואסברג בדנמרק, באברדין וניוקאסל בבריטניה, סטוונגר בנורווגיה, צ'נאי בהודו, פורט הרקורט בניגריה, ובחריין.
בחטיבה זו אף חברת תעופה, Star Air, המפעילה מטוסי מטען וכן מטוס מנהלים וכן חברת רכבות מטען ().
בין השנים הפעילה הקבוצה את חברת מארסק אייר (Maersk Air), חברת התעופה דנית.
החברה נמכרה בשנת 2005 לחברת השקעות איסלנדית ומוזגה לתוך חברת Sterling Airlines.
מָארְק-אַנְדְרֶה טֵר שְׁטֵגֶן הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת השוער בקבוצת ז'ירונה מהלה ליגה בהשאלה מברצלונה, ובנבחרת גרמניה.
מארק אנדרה טר שטגן נולד בעיר מנשנגלדבך והחל לשחק בקבוצת הנוער של המועדון המקומי בורוסיה מנשנגלדבך.
בשנת 2009 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון ובעונת הועלה לקבוצה הראשונה.
בתחילה הוא ישב על הספסל ובקושי שיחק, אבל מפני שהקבוצה דורגה אחרונה בליגה וספגה שערים רבים, החליט המאמן לעלות את טר שטגן שהיה אז שלושה שבועות לפני יום הולדתו ה-19.
המשך העונה היה מוצלח כאשר בששת המשחקים האחרונים של העונה ספג רק שלושה שערים, ומתוך ששת המשחקים הקבוצה ניצחה בשלושה וסיימה במקום ה-16, כאשר טר שטגן גילה יכולת טובה וכישרון רב.
בהמשך הקריירה שלו בקבוצה הציג יכולות טובות.
ב-19 במאי 2014 הוכרז טר שטגן כשוער החדש של המועדון הספרדי ברצלונה לאחר עזיבתם של ויקטור ואלדס וחוסה מנואל פינטו.
ברצלונה שילמה למנשנגלדבך עבורו 12 מיליון אירו.
בעונתו הראשונה בקבוצה הוחלט שישחק במסגרת ליגת האלופות וגביע המלך הספרדי בעוד קלאודיו בראבו יעמוד בשער הקבוצה במשחקי הלה ליגה.
ב-17 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 1:0 על אפואל ניקוסיה בליגת האלופות.
בסיום העונה זכה עם הקבוצה בטרבל - אליפות, גביע וליגת האלופות, ובתחילת עונת זכה עם הקבוצה בסופר קאפ האירופי בניצחון 5-4 על סביליה.
ב-12 בספטמבר 2015 ערך את הופעתו הבכורה בליגה בניצחון 2-1 על אתלטיקו מדריד.
בעונת , עם עזיבתו של שוער הליגה קלאודיו בראבו למנצ'סטר סיטי, קודם טר שטגן לעמדת השוער הראשון גם בליגה.
ב-25 באוגוסט 2023 חתם טר שטגן על הארכת חוזה בברצלונה ל-5 שנים נוספות.
ב-20 בינואר 2026 הושאל לז'ירונה מהלה ליגה עד לסוף העונה.
ב-2009 זכה עם נבחרת גרמניה עד גיל 17 באליפות אירופה עד גיל 17.
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 17: 2009
שוער העונה בבונדסליגה לפי קיקר: 2011/2012
מארק אדאמו הוא מלחין ולבריתן אמריקאי.
אדאמו, יליד פילדלפיה, למד באוניברסיטת ניו יורק ובאוניברסיטה הקתולית של אמריקה, שם סיים את לימודי התואר הראשון בהלחנה ב-1990. לאחר סיום לימודיו לימד הלחנה באוניברסיטת ניו יורק, באוניברסיטה העירונית של ניו יורק ובתיאטרון הלירי האמריקאי.
האופרה של אדאמו, "נשים קטנות", (1998), שלה כתב גם את הלברית המבוססת על ספרה של לואיזה מיי אלקוט, הנחילה לו את ראשית פרסומו.
בהמשך לכך התמנה למלחין הבית של האופרה של ניו יורק, משרה בה כיהן מ-2001 עד 2006. במסגרת זו ניהל את התוכנית להצגת מלחינים אמריקאים.
בשנת 2003 התמנה גם לרב-אמן ב"מרכז האטלנטי לאמנויות".
המוזיקה של אדאמו עושה שימוש בטכניקות של המאה ה-20 והמאה ה-21 וניכרות בה השפעות שונות ומגוונות, החל בתיאטרון מוזיקה וכלה בסריאליזם.
להקות אופרה בסן פרנסיסקו, דאלאס ויוסטון הזמינו אצלו ארבע אופרות באורך מלא, וכן קיבל הזמנות לכתיבת יצירות תזמורתיות וקאמריות מאת התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית, החלילן ג'יימס גאלוויי, זמר הבריטון תומאס המסון והמקהלה הקאמרית שאנטיקלר.
בביצוע כמה מיצירותיו, לרבות הפקות של "נשים קטנות", היה גם הבמאי.
מארק אדאמו חי בניו יורק עם בן-זוגו, המלחין ג'ון קוריליאנו.
"ליזיסטראטה", או "האלה העירומה" (2005)
"הבשורה של מריה מגדלנה" (2013)
"ויקטוריאנים מאוחרים" לזמר, קריין ותזמורת קאמרית (1994, נערך ותוקן, 2007; 25 דקות)
"ארבעה מלאכים: קונצ'רטו לנבל ותזמורת (2006; 25 דקות)
"מוזיקת אלקוט" (מתוך "נשים קטנות", לכלי מיתר וכלי הקשה (1999, נערך ותוקן 2007; 18 דקות)
פתיחה ל"ליזיסטראטה" לתזמורת (2006; 4 דקות)
"גארלאנדה" מקהלת נשים ופסנתר או פסנתר והרכב קאמרי (2006; 15 דקות)
"קנטטה דומינו: אטיוד על תהילים צ"ז" למקהלה מעורבת כפולה ופסנתר עם סולו סופרן (1999, נערך ותוקן 2009; 12 דקות)
Matewan Music: שלושה שירי עם למקהלה מעורבת א קאפלה עם סולו סופרן (1995, נערך ותוקן 2009; 13 דקות)
"המשורר דובר על שבח והלל" למקהלה מעורבת או למקהלת גברים א קאפלה (1995, נערך ותוקן 2009; 6 דקות)
"סגולה נעלה", למקהלה מעורבת כפולה א קאפלה (1997, נערך ותוקן 2009; 4 דקות)
"יופי ססגוני", למקהלה מעורבת א קאפלה (1995, נערך ותוקן 2009; 4 דקות)
"אלמנת המתחרה", מחזור של חמישה שירים למצו-סופרן, פסנתר וצ'לו (2009; 15 דקות)
מארק אוקרנד הוא בלשן אמריקאי, נודע בעיקר כיוצר השפה הקלינגונית.
מארק אוקרנד הוא חוקר של שפות האינדיאנים בארצות הברית.
בשנת 1982 כתב משפטים אחדים בשפה הוולקנית לסרט "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן".
בשנת 1984 יצר את השפה הקלינגונית עבור הסרט "מסע בין כוכבים 3: החיפוש אחר ספוק", ומאז כתב גם קטעים עבור הסרטים "מסע בין כוכבים 5: הגבול האחרון", "מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת".
הוא יצר גם קטעים בקלינגונית עבור הסרט "סטארטרק" משנת 2009, אך קטעים אלה נחתכו מהסרט.
עם זאת, הוא אמר שיש מעריצים הדוברים אותה ברמה טובה יותר ממנו.
הוא כתב גם כמה ספרים על השפה הקלינגונית, כמו "המילון הקלינגוני" (1985), "הדרך הקלינגונית" (1996), "קלינגונית לתייר הגלקטי" (1997) ועוד.
כמו כן המציא שפה מיוחדת עבור בני אטלנטיס בסרט "אטלנטיס: האימפריה האבודה".
מארק אובריאן היה עיתונאי, משורר, ופעיל חברתי למען אנשים עם מוגבלויות, למימוש זכותם לחיים עצמאיים, בארצות הברית.
מאבקו על זכותו למיניות הפך לסמל של הקמפיין למען הזכות למיניות של אנשים עם מוגבלויות.
הוא זכה להכרה וחשיפה ציבורית בעקבות שני סרטים שהופקו על חייו ותרומתו לחברה: הראשון בשנת 1997 "Breathing Lessons: The Life and Work of Mark O`Brien" והשני בשנת 2012 "מפגשים" - "The Sessions".
אובריאן היה צאצא למשפחת מהגרים מאירלנד.
בנם הבכור מארבעת ילדיהם של הלן וולטר.
מיום לידתו התגורר עם הוריו בבית סבו מצד אימו ברובע דורצ'סטר בבוסטון, מסצ'וסטס.
אביו וולטר אובריאן היה הראשון מבני המשפחה שסיים תואר ראשון בבי"ס למשפטים אוניברסיטת מסצ'וסטס והיה עורך דין במקצועו, ואימו עקרת בית.
בגיל שש חלה אובריאן בפוליו, בעטיה, לאחר 30 ימים בתרדמת, נותר משותק מצווארו בארבע גפיו.
שלושה שרירים בלבד תפקדו בגופו: בכף רגלו הימנית, בצווארו ובלסתו.
והוא נעזר בריאת ברזל לנשימה.
הוא היה מאושפז בבית חולים לילדים לטפול רפואי, ומקץ שנתיים כשנצפה שמסוגל היה להימצא מחוץ לריאת ברזל בשינה במשך חמישה לילות רצופים, הוצע על ידי הצוות הרפואי להעבירו למוסד סיעודי, למגורי קבע.
הוריו דחו את ההצעה, משהתברר להם הנתון הסטטיסטי שזמן חיים ממוצע של דייר במוסד סיעודי הוא 18 חודשים.
בסתיו 1957 כשהיה בן 8 עבר עם הוריו ואחיו הצעירים, קנט וקארן, לבית מותאם לריאת ברזל, בשכונת סטוגטון בבוסטון.
מורה מבית הספר היסודי לימדה אותו בבית.
אחותו קארן נפטרה מדלקת ריאות חודשיים לפני יום הולדתה השמיני, בינואר 1961. בשנת 1962 כשהיה בן 13 עבר ניתוח בעמוד השדרה, שבעקבותיו היה מסוגל לשבת בכיסא גלגלים, באותה שנה נולדה אחותו רחל.
ב-1978 לאחר ניסיונות חוזרים להתקבל לאוניברסיטה שנדחו על רקע היותו מונשם ותלותו בריאת ברזל, התקבל כסטודנט מן המניין בתוכנית לסטודנטים עם מוגבלויות (Disabled Students' Program) שהותאמה על ידי המרכז לחיים עצמאיים (Center for Independent Living - CIL) באוניברסיטת ברקלי.
בראשית לימודיו התגורר במעונות הסטודנטים ביחידת דיור שהותאמה לו, והסתייע במלווים בתשלום לביצוע פעולות היומיום, במטלות הלימודיות ובנגישות ברחבי הקמפוס.
בשנת 1979 עבר להתגורר בדירה מחוץ לקמפוס, שהותאמה לצרכיו.
בשנת 1980 כבר התנייד ברחבי הקמפוס עם כיסא ממונע, שתרם לעצמאותו ונגישותו.
בשנת 1982 קיבל תואר בוגר בספרות אנגלית.
הוא גילה עניין בשייקספיר ויצירותיו, ובבייסבול.
קשריו החברתיים התבססו על מפגשיו עם מלוויו והוא חש בדידות.
בקשותיו להתקבל ללימודי תואר שני בבית הספר לעיתונאות נדחו לפי הטיעון, שלא יוכל לעשות עבודת שטח כנדרש מעיתונאי, מפאת מוגבלותו.
ערעורו הביא לקבלתו והיווה תקדים, לאנשים עם מוגבלויות לשערי בית הספר לעיתונאות.
הוא למד במשך שנה, אך לא השלים את לימודיו.
לאחר עזיבתו את בית הספר לעיתונאות, עסק כעיתונאי ומשורר.
כחמש שנים לפני מותו הכיר את סוזן פרנבך (Susan Fernbach) שהייתה בת זוגו עד יומו האחרון.
אובריאן נפטר בביתו עקב סיבוך ברונכיטיס.
משפחתו וחבריו הקימו קרן מלגות למודים על שמו The Mark O'Brien Memorial Fund במחלקה לספרות אנגלית באוניברסיטת ברקלי למען סטודנטים עם מוגבלויות.
את כתביו הראשונים הקריא אובריאן בקצב הכתבה למלוויו, בהמשך למד להדפיס בעזרת מקל בפה על מכונת כתיבה חשמלית, ומאוחר יותר על מחשב.
מאמרו הראשון "How I Become a Human Being" שהתייחס לפרטים אוטוביוגרפיים ועסק בעצמאותם של אנשים עם מוגבלויות, הוכתב על ידו במשך ארבעה ימים, נדחה על ידי מגזינים באופן מנומס, עד שפורסם בשנת 1982 במגזין: Co-Evolution Quarterly לאחר שהעורך הראשי סנדי קלוז התרשם מהמאמר ולקח אותו כבן חסותו.
נושאי כתיבתו עסקו לרוב בספורט, דת ומוגבלות.
הוא ראיין אנשים עם מוגבלויות, בין השאר את האסטרופיזיקאי סטיבן הוקינג ואת מייסד "המרכז לחיים עצמאיים" באוניברסיטת ברקלי אד רוברטס (Ed Roberts), והביא למודעות תפיסות עולמם ומעשיהם.
פעילות חברתיות למען זכויות אנשים עם מוגבלויות
אובריאן צידד במודל החברתי, לפיו לחברה יש אחריות להבטיח שוויון הזדמנויות מלא למימוש הפוטנציאל האישי של כל חבריה.
כסניגור של "התנועה לחיים עצמאיים", הוא הדגיש את הצורך האוניברסלי של בני אנוש להיות בעלי שליטה בחייהם.
כל אדם יהיה בשלב מסוים בחייו מוגבל, ולכן מוגבלות צריכה להיחשב כבעיה של החברה ולא של הפרטים.
במשך מאות שנים, אנשים עם מוגבלויות נשמרו רחוקים מעיני כל במוסדות סעודיים סגורים ונמנעו מהם זכויות רבות וחופש בחירה לגבי חייהם.
בכתביו מזכיר אובריאן את אד רוברטס (Ed Roberts) ג'ודי יומאן (Judy Heumann) והלה צוקאס (Hale Zukas) ואחרים שהובילו את השינוי: תבעו את היציאה מהמוסדות, לחמו לפיתוח תוכנית ליווי לאנשים עם מוגבלויות באוניברסיטאות, למימון המדינה ברכישת כיסאות ממונעים ולחקיקת חוקים נגד אפליית אנשים עם מוגבלויות.
שינויים אלו הביאו להפחתת תופעת המיסוד, אך לא לביטולה.
הוא חש בר מזל כאזרח מדינת קליפורניה שבה התהוותה תוכנית עבור אנשים עם מוגבלויות, והביע את תקוותו שמדינות אחרות יצטרפו לכך.
במאמרו: "How I Became a Human Being" פרסם לראשונה את משנתו, ולאורך הקריירה העיתונאית, בכתיבתו ובשיריו.
הוא תיעב גילויי רחמים ואת דחיקתם לשוליים והדרתם של אנשים עם מוגבלויות, והביע את בקורתו והתנגדותו באיתנות להמתת חסד של אנשים עם מוגבלויות.
ב-1983 כתב לראשונה מאמר על מוגבלות ומיניות המתאר ראיונות שערך עם גברים ונשים עם מוגבלויות הפעילים מינית.
במאי 1990 פרסם מאמר אוטוביוגרפי חושפני במגזין "The Sun".
במאמר תיאר את הנסיבות שהובילו אותו להיפגש בשנת 1985 עם מטפלת סרוגייט.
מיניות ומחשבות על מין עוררו אצלו רגשות אשם ומבוכה.
כאדם קתולי אדוק פחד מפני האל, אך יותר מכך קיננו בו פחד ובושה מהוריו.
במאמר הוא מתייחס לתרבות המעריכה במיוחד נעורים, יופי ושלמות גופנית.
הוא מגדיר את עצמו כאדם מופנם, מכוער, מעוות שנגזר עליו גורל משמיים על ידי אל אכזר.
לטענתו, בבתי חולים שיקומיים העיסוק המרכזי הוא ברכישת מיומנויות לתפקודי חיים יומיומיים אך לא ניתן מקום כלל לנושאים חשובים כמו: פגיעה בדימוי עצמי, הזכות לאהוב ולהיות נאהב והזכות למיניות.
הטאבו סביב נושא המיניות ובעיקר זו של אנשים עם מוגבלות, (שנחשבים לעיתים קרובות לא מיניים), מביא לקושי ביכולתם של אנשים עם מוגבלויות העוברים שיקום במוסדות אלו לאהוב את עצמם ואחרים באמצעות מין, או לאהוב את גופם הלא מושלם.
בגיל 37 כשהוא ללא ניסיון מיני קיבל החלטה בהתייעצות עם הפסיכותרפיסטית שלו על התחלת טיפול מיני עם סרוגייט.
המגע הפיזי שהיה מוכר לו מאז שחלה היה בעיקרו רפואי, ונעשה בעיקרו על ידי אנשי מקצוע טיפוליים כגון: רופאים, אחיות ומטפלים.
בששת המפגשים שקיים עם הסרוגייט שריל כהן גרין (Cheryl Cohen-Greene) עבר תהליך של גילוי מיניותו ורכש מיומנויות של קרבה ואינטימיות בינו לבין עצמו ועד למגע מיני מלא עם הסרוגייט.
כשנה לאחר מכן, היה שרוי בדיכאון כשהבין כי המפגשים עדיין לא הביאו ליצירת קשרים רומנטיים.
על בסיס חוויות אלו של אובריאן נכתב הסרט "מפגשים".
בין השנים 1988 - 1993 קיבל אובריאן מענקים מ-Ingram Merrill Foundation והתרכז בכתיבת שירים.
בשירתו נתן ביטוי לנושאים אישיים מאוד בחייו, כמו גם למשחקי בייסבול ותוכניות טלוויזיה מועדפות.
הוא התנסה בשירה בסגנונות שונים: סונטות, האיקו, חריזה וחמשיר.
לדעתו, האומץ והדיוק משותפים לשירה ולכתיבה.
בשתי צורות הכתיבה, הניסיון להעביר מידע מורכב הוא באופן בהיר ותמציתי.
ספר שבו אוסף שיריו הראשון, "Breathing", יצא לאור בשנת 1990. ספרי שירה נוספים, "The Man in the iron Lung" (1997) ו-"Love and Baseball" (1998), ראו אור בהוצאה לאור Lemonade Factory שהקים יחד עם חברתו לחיים סוזן פרנבך (Suzan Fernbach).
A Disabled Man Quest for Independenc" נכתב במשותף עם גיליאן קנדל ויצא לאור בשנת 2003. בספר מגוללים חייו מרגע לידתו, המחלה שבעקבותיה נותר משותק ומאבקו לחיים עצמאיים.
בדפי הספר שזורים שירים וראיונות, בין השאר גם עם סטיבן הוקינג.
בספר מופיע גם הספד שכתב לאחר מות אימו, בהספד מודה אובריאן לאימו על המתנה הכי גדולה שהעניקה לו - עצמאות.
כמו כן, מופיע בספר הנאום שלו בטקס סיום בוגרי המחלקה לספרות אנגלית באוניברסיטת ברקלי, בו הוא מתייחס לשפה כהישג הגדול ביותר של האדם, לכוחה של המילה, ולתפקידה של בקורת עצמית בשמירה על רגישות בסביבה בה אנו חיים.
בהתבסס על חייו הופקו הסרטים:
"חייו ועבודתו של מארק או'בריאן" ("Breathing Lessons: The Life and Work of Mark O`Brien") שבוים על ידי ג'סיקה יו (Jessica Yu) בשנת 1997. סרט דוקומנטרי שתיאר את מאבקו לחיים פרודוקטיביים.
הסרט זכה בפרס אוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע, כסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר, בקטגוריית ה"סרט הדוקומנטרי הקצר".
הסרט "מפגשים" ("The Sessions") הופק בשנת 2012 על ידי הבמאי בן לוין, שבדומה למארק אובריאן חלה בפוליו בגיל שש, אך בניגוד אליו נעזר בקביים, ובהשראת המאמר ביסס סרט עלילתי.
הלן האנט הייתה מועמדת לאוסקר ולפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר.
ג'ון הוקס היה מועמד לגלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר.
שניהם זכו על משחקם בפרס האינדיפנדנט ספיריט.
הסרט זכה בפרס השופטים ובחירת הקהל בפסטיבל סאנדאנס.
מארסיה הייתה מלכת בריטניה על פי ספרו של ג'פרי ממונמות' "ההיסטוריה של מלכי בריטניה".
אין כל תיעוד היסטורי למלכותה, והיא נחשבת לאחד המלכים האגדיים של בריטניה.
מארסיה הייתה אשתו של המלך האגדי גויתלין, ולאחר מותו, בשנת 363 לפני הספירה, עלתה לכס במלכות במקומו, כיוון שבנם המשותף, סיסיליוס השני, היה רק בן 7 שנים באותה העת.
מארסיה שימשה כמלכה העוצרת במשך כחמש שנים, עד מותה.
היא הוחלפה על ידי בנה.
מתוארת על ידי ג'פרי כאישה משכילה שהתעניינה באומנות ובמשפט.
הייתה זו שניסחה את סדרת החוקים לקס מרטיאנה.
חוקים אלה תורגמו לאנגלית עתיקה על ידי המלך אלפרד הגדול, ונוספו לחוקי מארסיה (Mercian Laws).
אוניל (נולד ב-12 ביוני 1964) הוא קצין בדימוס בדרגת מייג'ור גנרל.
שירת כמפקד כוחות צבא ארצות הברית באלסקה וכסגן מפקד פיקוד אלסקה, וכמפקד כוח דלתא.
אוניל גדל במדוסה שבמחוז אולבני בניו יורק, בנם של דונלד ושירלי.
הוא למד בפנימייה הקתולית לנערים לה סאל והיה שחקן מצטיין בנבחרת הפוטבול של בית הספר.
ב-1986 סיים תואר ראשון בחינוך גופני מאוניברסיטת נורוויץ' בורמונט, אחת מהמכללות הצבאיות הוותיקות בארצות הברית.
התגייס לצבא ארצות הברית ושירת כמפקד מחלקה רובאית, סגן מפקד פלוגה ומפקד מחלקת סיור בגדוד הראשון של רגימנט הפרשים החמישי בדיוויזיית הפרשים הראשונה.
לאחר מכן שימש קצין לוגיסטיקה גדודי ומפקד פלוגה רובאית בגדוד הראשון של רגימנט החי"ר ה-27 בדיוויזיית החי"ר ה-25 המוצבת בהוואי.
באפריל 1994 הצטרף לכוחות המיוחדים ושירת כקצין אימונים, מפקד פלוגה רובאית וקצין תכנון בפלוגת המפקדה בגדוד השלישי של רגימנט הריינג'רס ה-75.
ב-1998 עבר לשרת בכוח דלתא, שימש קצין מבצעים, מפקד פלגה, מפקדת פלוגת ההכשרות ומפקד פלוגת תקיפה B.
הוא שירת כקצין מבצעים במחלקת הלוחמה בטרור באגף המבצעים של המטות המשולבים ובמסגרת זו היה קצין חוקר עבור ועדת הבדיקה של אירועי הפגיעה במשחתת "קול".
ב"מבצע חופש לעיראק" פיקד על פלוגה מכוח דלתא שהוטסה ישירות מקרוליינה הצפונית למערב עיראק במטוסי C-17 לסייע בהשתלטות על סכר חדיתא.
ב-2004 מונה לראש מחלקת מבצעים בפיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים.
ב-2006 חזר לשרת בכוח דלתא ומונה לסגן מפקד לענייני מבצעים.
ביולי 2009 מונה למפקד כוח דלתא תפקיד בו שירת עד יולי 2011.
באוגוסט 2011 מונה לעוזר ראש מטה צבא ארצות הברית.
בדצמבר 2012 מונה לסגן מפקד הדיוויזיה ההררית העשירית וביולי 2013 קודם לדרגת בריגדיר גנרל.
במרץ 2015 מונה לסגן מפקד מרכז האימונים המשולב של פיקוד האימונים וההדרכה.
בדצמבר 2015 קודם לדרגת מייג'ור גנרל.
במאי 2016 מונה לראש מטה כוחות הצבא בפיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית.
ביולי 2017 מונה למפקד כוחות הצבא באלסקה וסגן מפקד פיקוד אלסקה.
ביולי 2019 סיים את שירותו הצבאי.
במהלך שירותו השתתף אוניל בכוח הייצוב בבוסניה והרצגובינה ופעמים רבות במבצעים מיוחדים במלחמת עיראק ובמלחמת אפגניסטן.
הוא עוטר במדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה, ארבע פעמים בלגיון ההצטיינות ושבע פעמים בכוכב הארד כולל אות V לאומץ לב.
אוניל בעל תואר שני בלימודים צבאיים מהמכללה לפיקוד ומטה של הצבא.
הוא נשוי לוונדי ואב לשני בנים.
מארסיאס הוא סאטיר מהמיתולוגיה היוונית.
מארסיאס הוא דמות מרכזית בשני סיפורים הקשורים במוזיקה: בראשון הוא מוצא את חליל האאולוס שזרקה האלה אתנה ומנגן בו.
בשני הוא מזמין את האל אפולו לתחרות מוזיקה בה הוא מפסיד גם את חייו.
לפי כמה מקורות הוא בנו של אולימפוס (בנם של הרקולס ושל אוּבּוֹיָה) ולפי אחרים של אויאגרוס או של היאגניס ואולימפוס הוא בנו או תלמידו.
אתנה השליכה את חליל האאולוס שלה (כלי נשיפה חד-קני או דו-קני שהיה בשימוש ביוון העתיקה) עם קללה אחרי שהאלות לעגו לה על מראה לחייה הנפוחות כשנגנה בו (או כשראתה את עצמה משתקפת כך במים).
מארסיאס מצא את האאולוס, לקח אותו והתמחה בנגינה בו (או שנשאר בחליל עוד זיכרון מנגינת אתנה).
פאוסניאס (גאוגרף וטייל יווני מהמאה ה-2 לספירה) העיד שראה "פסל של אתנה מכה את מארסיאס על שלקח את החלילים שביקשה להיפטר מהם לעולם".
מארסיאס, הרגיש שלמד לנגן באאולוס בכישרון כה רב שהזמין את אפולו, אל המוזיקה והאמנות, לתחרות נגינה שבה המנצח יעשה כעיני רוחו במנוצח.
אפולו ינגן בנבל (קיתארה), מארסיאס באאולוס, והמוזות תהינה השופטות.
היגינוס (סופר רומי) מספר שמארסיאס עזב מנצח את הסבוב הראשון, אבל כשאפולו הפך את הנבל וחזר על נגינתו, מארסיאס לא יכל לבצע זאת עם האאולוס ולכן הפסיד בתחרות.
לפי תאורים אחרים ליווה אפולו בשירתו את נגינת הנבל שלו.
כשמארסיאס מחה שהתחרות הייתה על נגינה בכלי מוזיקה ולא בקול, אפולו ענה שמארסיאס דווקא כן משתמש בקולו כשהוא מנגן באאולוס.
המוזות בכל אופן תמכו באפולו שהוכרז כמנצח.
אפולו, כעונש על חטא הגאווה (ההיבריס) של מארסיאס קשר אותו ופשט את עורו במערה בקלאינאי שבפריגיה.
אפולו אז תלה את העור על עץ אורן ליד אגם אאולוקרני שלפי סטראבון (היסטוריון וגאוגרף יווני שנולד במאה ה-1 לפנה"ס) היה מלא בקנים מהם הכינו פיות לחלילים.
אחיו של מארסיאס, נימפות, אלים, ואלות ביכו את מותו ודמעותיהם היו (לפי המטמורפוזות של אובידיוס) למוצא נחל מארסיאס בפריגיה הנשפך לנחל מֶאַנדֳר ליד קלאינאי.
הרודוטוס (היסטוריון וטייל יווני מהמאה ה-5 לפנה"ס) מדווח שעורו של מארסיאס עדיין מוצג במקום.
אפלטון לעומת זאת טען שהעור שימש להכנת נאד יין.
סיפור זה דומה מאוד לתחרות מוזיקלית אחרת בין אפולו לפאן (שניגן בחליל פאן).
השופט היה המלך מידאס וכשהוא הכריע לטובת פאן, העניש אותו אפולו והפך את אוזניו לאוזני חמור.
סיפור זה לפעמים משולב במקורות עם סיפורו של מארסיאס - ובמיוחד נפוצה הגרסה שבה מידאס שופט בתחרות עם מארסיאס.
מארסיאס מוזכר כמייצג או אף כממציא אומנות הנגינה בחליל או כמקבל את אומנות המוזיקה בכלל.
הוא היה עובד את קיבלי האלה-אם והלחין עבורה שיר בלווי חליל.
מארסיאס גם נקשר לדיוניסוס (כאחד ממשרתיו) שבתורו מזוהה עם ליבר - אל החירות הרומאי ופטרון הפלבס ברומא (שכבת העם הפשוט).
כך כנראה נקשר גם מארסיאס ברומא בזכויות ובחירות הפלבס ומאבקו באפולו כמאבק בין העם הפשוט לאצולה.
בני בית האב הפלבאי המרקי טענו שמוצאם ממארסיאס.
גאיוס מרקיוס רוטילוס (בן בית אב זה) היה לפלבאי הראשון שמונה לדיקטטור ולקנסור (משרות פוליטיות בכירות של הרפובליקה הרומית).
בתחילת המאה ה-3 לפנה"ס הוא העמיד בפורום הרומאי פסל של מארסיאס באזור הקומיטיום שם נערכו עצרות עם ונאומים פוליטיים.
הפסל נשאר לעמוד שם כ-300 שנה ונהיה כך קשור לזכות חופש הדיבור ולהפגנות הפלבס.
לפסל הייתה דמות של סילנוס הנושא נאד יין על כתפו השמאלית ומרים את ידו הימנית.
לעיתים קרובות הפסל שימש לתליית השמצות וגסויות.
צאצא של גאיוס זה, לוקיוס מרקיוס קנסורינוס הטביע מטבעות עם דמות מארסיאס חובש את המצנפת הפריגית מסמלת החירות בימי מלחמת המעמדות של סולה בשנות ה-80 לפנה"ס (לוקיוס לבסוף הוצא להורג בידי סולה המנצח שהגביל את זכויות הפלבס).
כמה קולוניות רומאיות העתיקו את המנהג הרומאי והעמידו גם כן פסל של מארסיאס בפורום שלהן כסמל לעצמאותן.
מארק אות הוא כדורגלן גרמני אשר משחק בעמדת החלוץ.
אות ערך הופעה אחת במדי נבחרת גרמניה בכדורגל.
אות התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של טוס לנגל, מועדון קטן הממוקם בדרום קלן.
בשנת 2004 הצטרף לקבוצת הנוער של פ.צ.
קלן, וב-2007 הוא עבר לוויקטוריה קלן .
בהתחלה הוא שיחק בקבוצת המילואים של המועדון, ובשנת 2010 הוא עלה לקבוצה הבכירה.
בעונה הראשונה שלו בקבוצה הבכירה, עונת 11–2010, אות לא שותף באף משחק ולכן הוחלט על שחרורו מהמועדון.
בחודש מאי 2012 עבר אות להירנפיין ההולנדית וחתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצה.
בעונת 2012/13, אות שיחק בעיקר עם הקבוצה הצעירה של הקבוצה (עד גיל 21), שבה כבש כבש 16 שערים ב-18 הופעות.
הוא הופיע בקבוצה הבוגרת רק 3 פעמים, וב-2 בספטמבר 2013 הוא הושאל לקבוצת הראקלס אלמלו.
בעונת 2012/13 אות שיחק כל העונה בקבוצה הבוגרת של הראקלס אלמלו, וברוב משחקי העונה הוא היה בהרכב הפותח של הקבוצה.
באותה עונה היו לו 31 הופעות, שבהן צבר 15 שערים ו-6 בישולים בכל המסגרות.
28 בספטמבר 2013 הוא כבש שלושער במשחק ליגה נגד וואלבייק.
כשחזר להירנפיין, הוא הופיע ב-37 משחקים וכבש 20 שערים בכל המסגרות.
אות גם כבש שלושער מול אוטרכט במדי הקבוצה הבוגרת של הרנפיין ב-30 באוגוסט 2014, והגיע למקום החמישי בטבלת הכובשים של ליגת העל ההולנדית.
אות זכה להתעניינות רבה מקבוצות ששיחקו בבונדסליגה, ולבסוף חתם בקבוצת הופנהיים הגרמנית ב-2 ביולי 2015. בעונה הראשונה שלו בקבוצה (2015/16) הוא הופיע 25 פעמים וכבש 8 שערים, כולל צמד על מיינץ 05 במסגרת הליגה.
בעונה השנייה שלו בקבוצה, עונת 2016/17, הופנהיים סיימה במקום הרביעי בבונדסליגה ולכן היא העפילה לשלב הפלייאוף של עונת 2017/2018 בליגת האלופות.
היא הוגרלה לשחק מול ליברפול.
אות כבש שני שערים בשני המשחקים מול ליברפול, אבל בסיכום שני המשחקים ליברפול ניצחה 3–6 והופנהיים הודחה מהפלייאוף.
בהמשך הופנהיים שיחקה בשלב הבתים של הליגה האירופית.
עונתו השלישית בקבוצה (2017/18) הייתה אחד מהרגעים הגדולים ביותר בקריירה של אות, שרשם בליגה 31 הופעות ו-14 שערים, כולל צמד על באיירן מינכן שזכתה באליפות באותה עונה.
הוא סיים במקום הרביעי בטבלת הכובשים בבונדסליגה.
ב-18 במאי 2018 נכנס אות לסדרת TOTS (קבוצת העונה) של פיפא 18.
בסוף עונת 2017/18, לאחר שהחוזה שלו בהופנהיים נגמר, הוא עבר בהעברה חופשית לשאלקה 04 ולאחר מכן הוא חתם בקבוצה על חוזה עד לשנת 2022. ב-3 בינואר 2020 הושאל לקבוצת נעוריו פ.צ.
באוקטובר 2018 ערך אות את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה, בתבוסה 0–3 להולנד במסגרת ליגת האומות.
אות הוחלף לאחר 68 דקות על ידי יוליאן בראנדט.
מארק אומברס הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
אומברס נולד בהרוגייט שבצפון יורקשייר.
הוא גדל בות'רבי והתחנך בבית הספר מאלסיס ואחר כך בבית הספר סדברג.
ב-1995 סיים תואר בספרות לטינית ויוונית ופילוסופיה באוניברסיטת אוקספורד.
הופעותיו המקצועיות הראשונות של אומברס היו בשנת 1997 בדרמות של ה-BBC "כיכר ברקלי" ו-"The Student Prince".
הופעת הבכורה שלו בתיאטרון הייתה בתפקיד ראשי בהפקה של "שודדי הים מפנזאנס" שהועלה בתיאטרון הפתוח בריג'נטס פארק בלונדון.
הבמאים טרוור נאן וג'ון קיירד ליהקו את אומברס בעונת התיאטרון של שנת 1999 של התיאטרון המלכותי הלאומי, והוא הופיע במחזות כגון "הסוחר מוונציה" שמאוחר יותר צולם ושודר ב-BBC.
אחרי שגילם את לורד סידני בסדרת הטלוויזיה "סקרלט פימפרנל" בכיכובו של ריצ'רד אי.
גרנט, חזר אומברס לתיאטרון הלאומי לגלם את פרדי בהפקה מחודשת משנת 2001 למחזמר "גבירתי הנאווה" שהועלה בתיאטרון דרורי ליין.
ב-2002 הופיע אומברס לצדו של צ'ואיטל אג'יופור במחזה "The Vortex" בהפקת מייקל גרנדייג' בתיאטרון דונמאר ורהאוס.
אחרי כן לוהק לתפקיד רוברט וינדרמיר לצדה של סקרלט ג'והנסון בסרט הקולנוע "אישה טובה".
ב-2005 שיחק לצדן של אנג'ליקה יוסטון ולורן באקול בסרט "These Foolish Things", ולצדו של ג'ון מלקוביץ' בסרט "משחק אותה קובריק".
עוד ב-2005 הופיע בתפקיד הראשי בדמות פרקין וורבק בדרמה ההיסטורית של ערוץ 4 הבריטי "הנסיכים במצודה".
ב-2006 שיחק אומברס בתפקיד ראשי במיני-סדרה "Blackbeard" לצדה של ג'סיקה צ'סטיין.
ב-2007 שיחק אומברס בתפקיד האורח במחזה "ביבר הזכוכית" לצדה של ג'סיקה לאנג בווסט אנד וזכה לשבחים.
בהמשך אותה שנה סטיבן סודרברג ליהק אותו לתפקיד רות' בסרט הביוגרפי "Che: Part Two".
ב-2008 כיכב אומברס בעונה השנייה של סדרת הדרמה של ה-BBC "מאהבות" ובסרט הטלוויזיה "בטבעת החנק" בתפקיד האדון לצדה של מישל דוקרי.
אומברס לוהק להפקה של Menier Chocolate Factory למחזמר "צ'ריטי המתוקה", שבה מופיע רק גבר אחד בתפקיד ראשי, ואומברס גילם את כל התפקידים של מושאי האהבה.
ב-2010 הועברה ההפקה לתיאטרון היימרקט.
ב-2011 הופיע אומברס בדרמה "Eternal Law" של רשת ITV, ובתפקיד פרנק האנטר במחזה "גרסת בראונינג" לצדה של אנה צ'נסלור בתיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר.
המחזה הועלה יחד עם המחזה "South Downs" מאת דייוויד הר.
באפריל 2012 הוצג המחזה בתיאטרון הרולד פינטר שבלונדון.
בנובמבר 2012 חזר אומברס לשחק ב-Menier Chocolate Factory, וגילם את פרנקלין שפרד בהפקה מחודשת זוכת פרסים של מריה פרידמן למחזה "מתגלגלים" (Merrily We Roll Along) מאת סטיבן סונדהיים.
ההפקה הועברה עם הקאסט המקורי לתיאטרון הרולד פינטר ב-1 במאי 2013. ההצגה זכתה בביקורות של 5 כוכבים, בפרס חוג המבקרים למחזמר הטוב ביותר, פרס איבנינג סטנדרד למחזמר הטוב ביותר, ובפרס אוליבייה להפקה מחודשת של מחזמר.
ההצגה צולמה והוקרנה בבתי הקולנוע ברחבי העולם.
מ-2014 עד 2016 שיחק אומברס בתפקיד מפקד כנף ניק לוקאס בסדרה "Home Fires" על מלחמת העולם השנייה של רשת ITV ו-PBS.
אחר כך שיחק בתפקיד רוברט וולש בסדרה "ארבעה ימים" של נטפליקס לצדה של קארי מאליגן.
באוגוסט 2017 שיחק שוב בתפקיד פרנקלי שפרד במחזמר "Merrily We Roll Along" עבור להקת התיאטרון הנטינגטון בבוסטון, שוב בבימויה של פרידמן.
מארק קווין אולברייטון הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת קשר האגף.
יליד עיר השוק טאמוורת', סטפורדשייר, החל לשחק כדורגל בגיל צעיר בקבוצה מקומית.
הוא הוצע לקבוצת וסט ברומיץ' אלביון, אך הקבוצה סירבה לקבלו.
בגיל 8 התקבל לאקדמיית הנוער של אסטון וילה.
לאחר שהרשים בקבוצות הנוער, ובקבוצת המילואים של אסטון וילה, לקראת עונת 2008/2009 החל להתאמן עם הקבוצה הבוגרת.
ב-26 בפברואר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו ככדורגלן מקצועני, בהפסד 0–2 של וילה לצסק"א מוסקבה במסגרת גביע אופ"א.
ב-15 ערך את הופעתו הראשונה בפרמייר ליג, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-68 במשחק הפתיחה של הפרמייר ליג לעונת 2009/2010, בו הפסידה קבוצתו 0–2 לויגאן את'לטיק.
ב-24 בספטמבר חתם על חוזה בוילה ל-3 עונות.
בעונה הבאה החל אולברייטון לקבל מקום מרכזי יותר בקבוצה.
את משחק פתיחת העונה רשם כשחקן הרכב פותח, ואף רשם שני בישולים בניצחון 0–3. את שער הבכורה שלו כבש ב-2 באוקטובר 2010, בהפסד 1–2 לטוטנהאם הוטספר.
את עונת 2010/2011 סיים אולברייטון עם 33 הופעות, בהן הבקיע 6 שערים.
ב-21 בדצמבר 2011, במשחק הביתי מול ארסנל, כבש את שער השוויון בדקה ה-54, שהיה גם השער ה-20,000 בתולדות הפרמייר ליג.
שער זה זיכה אותו בפרס של 20 אלף פאונד, סכום אותו תרם לצדקה.
המשחק הסתיים בניצחון ארסנל 1–2, לאחר שער של יוסי בניון בדקה ה-87.