tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אדם דוחק בו לעבוד בבית המשפחה כמתורגמן, כדי לפרוע את התשלום.
די מהר, אדם, כמו גם דפנה (אביגיל אריאלי), בתם בת השש עשרה של אסיה ואדם, מבינים כי גבריאל ואסיה היו למאהבים.
מלחמת יום הכיפורים פורצת, אדם לוחץ על גבריאל להתגייס לצה"ל ומאז הוא והמכונית של סבתו נעלמים.
המלחמה נגמרת וגם עסקאות חילופי השבויים שאחריה מסתיימות.
אדם לוקח עמו את נעים (אווס חטיב), נער ערבי שעובד במוסך שלו, כדי לפרוץ לדירת הסבתא ולחפש את גבריאל או רמזים על אודות מיקומו.
השניים מגלים כי הסבתא התאוששה.
הסבתא מייעצת לאדם לחפש את גבריאל בלילות ולא בימים.
לכן אדם מתחיל לעבוד בלילות, עם נעים, בגרירת מכוניות מתאונות דרכים.
דפנה מתעקשת להצטרף אליהם לעבודה ומתחילה לנשור מבית הספר ולהתקרב אל נעים.
בתקופה זו, טלי (נועה אייזיק), חברתה לספסל הלימודים של דפנה, מתחילה להתקרב אל אדם אביה של חברתה.
תחילה היא מסירה את הבגד העליון של בגד הים שלה, על מנת לחשוף את גופה העליון.
לאחר מכן היא מזמינה אותו לשדה, מלטפת אותו, ולמרות התנגדויותיו, ומעצוריו, בסופו של דבר הם שוכבים.
לאחר מכן הוא אומר לה שזו הייתה טעות וחולשה מצידו.
באחד הלילות אדם מוצא, באתר תאונת פגע וברח, חלק מהפח של המכונית שברשות גבריאל.
הנהג של המכונית השנייה, שהייתה מעורבת בתאונה, מספר לאדם שבמכונית הבורחת היו חרדים והם נסעו לכיוון ירושלים.
אדם ממקד את חיפושיו בשכונת מאה שערים ומוצא את גבריאל.
גבריאל מספר שהוא גויס לחזית המלחמה וברח משם עם חרדים, שבאו לשמח את החיילים.
בסמיכות זמנים, סבתו של גבריאל נפטרת ואסיה מבקשת ממנו לעזוב, לדבריה, כך שלא ישוב לראותם עוד.
בעת חזרת אדם, אסיה וגבריאל הביתה, הם תופסים את נעים ודפנה לאחר קיום יחסי מין.
אדם מחזיר את נעים לכפרו ומפטר אותו.
ברגעי הפיטורין ליד הכפר, אדם מושיט לו חבילה גדולה של שטרות על מנת שיחזור ללימודים.
בשובו הביתה, אסיה ממתינה לו, ומספרת לו על הפרידה מגבריאל.
מרדכי בן זאב - מנהל המוסך
רמי ברוך - מורה למתמטיקה בבית הספר
"המאה" היא סדרת דרמה אמריקאית שעלתה לשידור בשנת 2014. הסדרה מבוססת על ספר בעל אותו שם, הראשון בסדרה מאת קאס מורגן, ועובדה לטלוויזיה על ידי ג'ייסון רוטנברג.
מתרחשת 97 שנים לאחר שמלחמה גרעינית השמידה כמעט לחלוטין את החיים על פני כדור הארץ.
המשאבים בתחנה מוגבלים, ולפיכך כל פשע, ללא תלות בטבעו וברמת חומרתו, גורר אחריו עונש מוות בחלל ("ריחוף"), וזאת למעט אם לנאשם טרם מלאו 18 שנים.
לאחר שהתברר כי כשל קריטי במערכת ייצור החמצן של התיבה מחייב דילול אוכלוסייה מיידי - מאה עבריינים צעירים נשלחים אל פני כדור הארץ בניסיון אחרון לבדוק, האם בכל זאת ניתן להתקיים על פני הכוכב.
הצעירים נאבקים בסכנות מן הטבע ומאבקים בינם לבין עצמם.
במהרה הם מגלים כי למעשה לא כל אוכלוסיית בני האדם הושמדה, וכי בכדור הארץ קהילות נוספות של ניצולים, הארציים ואנשי ההר.
אנשי השמיים, המכונים גם כ"סקייקרו", הוא מונח המשמש את האדמנים לתאר אדם שבא מן התיבה, אנשי השמיים הם צאצאי בני אדם ששרדו את האפוקליפסה הגרעינית 97 שנים קודם לכן.
לאחר כמעט מאה שנה מאז האפוקליפסה, התיבה הייתה צריכה לשרוד עוד מאתיים שנה כדי להבטיח כי שהקרקע של כדור הארץ ראויה למחיה.
לאחר שהמשאבים של התיבה החלו להידלדל מהר מהמתוכנן, נשלחו מאה עבריינים צעירים המכונים "המאה" לכדור הארץ כדי לראות אם אפשר לחיות בו.
קלארק גריפין מגולם על ידי אלייזה טיילור עונות
יחד עם המאה היא נשלחת אל הקרקע, שם היא מנסה להבטיח את הישרדותם על ידי השגת מזון ומשאבים ההכרחיים לקיומם ובשירותה המתמשך כרופאת הקבוצה.
בעונה הראשונה היא ניהלה זוגיות עם פין אך הם נפרדו ולאחר מכן הרגה אותו בהמתת חסד מאהבה כדי שלא יסבול את מותם של 18 האדמנים שרצח.
לאחר המוות של פין, היא במערכת יחסים קצרה עם מנהיגת האדמנים, לקסה, שמסתיימת במותה של לקסה.
בעונה החמישית היא פוגשת נטבלידה בשם מאדי, היחידה (חוץ מקלארק) ששרדה את פריימפיה על הקרקע, שהיא מאמצת והופכת לביתה.
קלארק היא הדמות הראשונה ברשת The Cw שהיא ביסקסואלית.
בלאמי בלייק מגולם על ידי בוב מורלי עונות
בלאמי בלייק (בוב מורלי): בלאמי היה בחור צעיר הנחוש להגן על אחותו הצעירה אוקטביה שנשלחה למאסר.
לאחר שהתגלה שהתיבה שולחת אסירים לכדור הארץ, ביצע בלאמי פשע כדי להסתנן לתיבה.
במהירות הוא הופך את עצמו למנהיג מרגע שהספינה נחתה על כדור הארץ, ועד מהרה השתלט על המחנה.
לבלאמי נמאס להיות תחת שליטה של מישהו אחר ושינהלו את חייו, לכן הוא לקח את החופש החדש שלו כיכולת לעשות מה שהוא רוצה ללא חוקים, ורוב הילדים הסכימו עמו.
במהלך הסדרה בלאמי הופך ביחד עם קלארק למנהיג המאה ומתבגר בהדרגה ולוקח יותר אחריות על מעשיו.
בלאמי הוא בן זוגה של אקו.
בעונה 7 הוא מצטרף לכת השחר השני וקלארק הורגת אותו.
אוקטביה בלייק מגולם על ידי מרי אבג'רופולוס עונות
אוקטביה בלייק (מרי אבג'רופולוס): אחותו הקטנה של בלאמי, נערה צעירה חסרת מעצורים, לאחר שבילדותה הוחבאה על ידי אמה מתחת לרצפה כדי להסתיר את זהותה מהרשויות, כי בתיבה אין אפשרות לגדל יותר מילד אחד.
לאחר שנתפסה הובאה למעצר, ולאחר מכן נשלחה עם המאה לאדמה.
על פני כדור הארץ היא ניצבת בפני אתגרים רבים: ללמוד להיות חופשייה, להיאבק על הישרדותם של המאה ולהילחם עם השדים של עצמה.
הייתה אהובתו של לינקולן אך נפרדו עקב מותו.
לאחר שלקחה שליטה על הבונקר בעונה החמישית נהפכה ל"מלכה האדומה" והתרחקה מכל הקרובים אליה, בעונה השישית היא מתמודדת עם השדים שלה ולומדת לחזור לעצמה בסוף הפרק האחרון נעלמה.
שהתה בסקיי רינג למשך עשר שנים, ובזמן הזה דיוזה והופ הפכו למשפחה שלה.
עצרה את המלחמה האחרונה מלהתקיים ובכך שינתה את השפיטה והצילה את כל המין האנושי מהכחדה.
רייבן רייס מגולם על ידי לינדזי מורגן עונות
רייבן רייס (לינדזי מורגן): הייתה מכונאית ב"תיבה", נערה חכמה ובעלת חוש הומור ציני.
היא נמלטת לכדור הארץ בעזרת אמה של קלארק.
היא לא חלק רשמי מן המאה אך הצטרפה אליהם למחנה.
הייתה חברתו של פין אך נפרדו כי אהב את קלארק.
היא עזרה למאה ליצור קשר עם ה"תיבה", וכן לבנות פצצות ולייצר תחמושת לרובים.
בסוף העונה הראשונה ג'ון מרפי ירה לה ברגל, ובמשך הסדרה היא נאלצת ללכת עם קביים.
ג'ספר ג'ורדן מגולם על ידי דבון בוסטיק עונות
ג'ספר ג'ורדן (דבון בוסטיק) (עונות 1-4): ג'ספר היה נער צעיר בתיבה, הרפתקני ואמיץ ובעל חוש הומור ילדותי אך אינטליגנטי.
הוא הגיע למעצר לאחר שהוא וחברו הטוב ביותר, מונטי גרין, נתפסו על גידול מריחואנה בתיבה.
ג'ספר היה חלק גדול מהקבוצה של המאה שהתאחדו כנגד המלחמה בארציים.
ג'ספר שימש גם ככימאי הראשי של המאה.
לאחר מותה של בת זוגו מאיה החל לסבול מדיכאון ובסוף העונה הרביעית התאבד ממנת יתר.
מונטי גרין מגולם על ידי כריסטופר לרקין עונות
מונטי גרין (כריסטופר לרקין) (עונות 1–5): נער חכם וגאון טכנולוגי שגדל בתיבה בתחנת החקלאות ביחד עם חברו הטוב ג'ספר.
הוא הגיע למעצר, לאחר שהוא וג'ספר נתפסו על גידול מריחואנה בתיבה.
על כדור הארץ הוא הפך לנכס יקר לבני הנוער ולאנשי השמיים בשל הידע הנרחב שלו בתרופות ובהנדסת מחשבים, וגם החל לתחזק זוגיות עם חברתו הרפר, הקריב את עצמו בסוף עונה 5 כדי לחיות עם אהובתו הרפר בלי מוות ובלגנים וכדי למצוא לכל שאר האנשים מקום להקים בו חיים.
כשחיי בחללית עם הרפר נולד בנו ג'ורדן עד שהם מתו מזקנה.
ג'ון מרפי מגולם על ידי ריצ'רד הרמון עונות
ג'ון מרפי (ריצ'רד הרמון): נשלח עם המאה לכדור הארץ.
הוא הוגלה מהמחנה של המאה בשל הריגה, אך חזר בהמשך.
בהתחלה היה בחבורתו של בלאמי, אך לאחר שנחשד ברצח ולס וגרם למוות, הוא הוגלה מהמחנה.
בעונה השנייה הוא מחפש את "עיר האורות" עם ג'אהא, ובדרך פוגש את אמורי שהופכת לבת זוגו.
בהמשך הם נפרדים וחוזרים, מרפי במשך כל העונות מתהפך בהתנהגותו אך רואים שיש לו לב טוב ובסוף העונה השישית אף עוזר לחבריו.
הציע נישואים לאמורי בעונה השישית.
פין קולינס מגולם על ידי תומאס מקדונל עונות
פין קולינס (תומאס מקדונל) (עונות 1–2): נער צעיר שנענש בתיבה על בזבוז חמצן, לאחר שחיפה על בת זוגו רייבן, ולאחר מכן נשלח לכדור הארץ ביחד עם המאה.
על כדור הארץ פין היה נחוש למצוא שלום בין המאה לארציים, ואף ניסה ליצור ברית בעזרת לינקולן.
במשך שהותם בכודר הארץ פין וקלארק התאהבו ונפרדו עקב הגעתה של רייבן אך לעולם לא הפסיק לאהוב את קלארק.
בעונה השנייה פין מחפש אחרי קלארק שנעלמה, ומאבד את עשתונותיו כדי למצוא אותה במהלך חיפוש בכפר של "ארציים".
במהלך התקף זעם/חרדה הוא יורה והורג 18 אדמנים.
לאחר האישומים נגדו הוחלט להוציאו להורג.
קלארק ניסתה למנוע את הוצאתו להורג אך אינה מצליחה.
כדי למנוע ממנו סבל במהלך העינויים בידי האדמנים, קלארק הורגת אותו בהמתת חסד מאהבה.
וולס ג'אהא מגולם על ידי אלי גורי עונה
ולס ג'אהא (אלי גורי) (עונה 1): חבר ילדות של קלארק ובנו של ת'לוניוס ג'אהא.
ביצע פשע כשנודע לו שקלארק נמצאת בין מאה הנשלחים למשימת ההישרדות על כדור הארץ, כדי שיוכנס לקבוצה.
עקב התנהגותו של אביו, שהוציא עבריינים להורג על פי חוקי התיבה, ולס היה די שנוא בקרב המאה.
על האדמה ניסה ולס לשמור על הסדר, דגל למען הבחירה המוסרית יותר וניסה לגרום לכולם להסתדר.
ולס הגן על קלארק תמיד ואהב אותה.
הוא נרצח על ידי שארלוט, מתוך נקמה על מות הוריה על ידי אביו.
ניית'ן מילר (ג'רוד ג'וזף): אחד מהמאה.
בין ה-48 שנכלאו בהר ות'ר, בעונה השלישית מתגלה כהומוסקסואל.
אביו הוא ראש המאבטחים של מחנה ג'אהא ואחד משורדי הנפילה לכדור הארץ.
הרפר מקינטייר (צ'לסי רייט) (עונות 1-5): אחת מהמאה ומבין ה-48 שנכלאו בהר ות'ר, במהלך הסדרה הרפר מתגייסת למשמר ארקדיה ובמהלך המלחמה נגד א.ל.י היא נהיית בת זוגו של מונטי גרין ואמו של גורדון.
בעונה החמישית נודע שהיא מתה בזקנתה ממחלה גנטית.
שארלוט (איזבלה וידוביץ') (עונה 1): ילדה צעירה שהוריה נהרגו בתיבה.
רצחה את ולס כנקמה על מות הוריה בידי אביו של ולס.
לאחר שג'ון מרפי רודף אחריה, היא התאבדה על ידי קפיצה מצוק.
זואי מונרו (קייטי סטיוארט) (עונות 1–3): אחת מהמאה שנשלחו לכדור הארץ.
נהרגה על ידי ערפל רעיל של הארציים.
ג'ון מבגה (אהרון מיקו) (עונה 1, אורח ב-3): אחד מהמאה שנשלחו לכדור הארץ.
קונור (ג'וש סטובה) (עונה 1): אחד מהמאה שנשלחו לכדור הארץ.
נהרג על ידי ג'ון מרפי.
פוקס (ג'נביב בושנר) (עונות 1–2): אחת מהמאה שנשלחו לכדור הארץ.
אנשי השמיים שנותרו בתיבה לאחר ירידת המאה לכדור הארץ גילו דרך הצעירים שכדור הארץ אכן ראוי למחיה בסוף העונה הראשונה כולם מורידים תחנות מסוימות של התיבה לכדור הארץ אך לא כולם מצליחים לשרוד.
בהמשך הסדרה מקום מושבם של אנשי השמיים הוא מחנה ג'אהא.
בעונה השלישית הצטרפו אנשי השמיים בתור השבט ה-13 בקואליציה של המפקדת לקסה.
אביגייל גריפין מגולם על ידי פייג' טורקו עונות
אביגיל "אבּי" גריפין (פייג' טורקו) (עונות 1-6): אמהּ של קלארק.
ובהמשך אהובתו של מרקוס, ניסתה תמיד לעזור ולשמור על קלארק.
משמשת בתור דמות אם לרייבן ולג'קסון.
בסוף העונה השישית נהרגת על ידי ראסל בכך שמשתיל בראשה את אשתו ולבסוף קלארק מרחיפה אותה בחלל כאשר מבינה שזאת לא אמא שלה.
מרקוס קיין מגולם על ידי הנרי איאן קיוזיק עונות
הפך לקנצלר המכהן בכדור הארץ ובהמשך אהובה של אבי.
חבר קרוב של אינדרה ומכובד בקרב האדמנים.
סבל מאובדן דם בסוף עונה חמש, אבל בעונה 6 העבירו אותו לגוף חדש בעזרת הטכנולוגיה של הפריימים, אבל הוא מתאבד כדי להציל את חבריו ואהובתו.
ת'לוניוס ג'אהא מגולם על ידי איזאיה וושינגטון עונות
ת'לוניוס ג'אהא (איזאיה וושינגטון) (עונות 1–5): הקנצלר של התיבה ואביו של ולס.
לאחר מספר ימים בחלל לבד הוא מצליח להינצל ומגיע לכדור הארץ ובהמשך מתבלבל בדרכו ועוזר לא.ל.י ובתחילת העונה החמישית מת.
אריק ג'קסון (סאצ'ין סאהל): עוזרה ואיש אמונה של ד"ר גריפין.
הומוסקסואל ובן זוגו הנוכחי של נייט מילר.
ג'ספרו סינקלייר (אלסנדרו ג'וליאני) (עונות 1–4): היה מהנדס בתיבה.
נהרג על ידי קארל אמרסון בעונה שלוש.
משמש בתור דמות אב לרייבן, וחוזר לה בתור הזיה שעוזרת לה לא לוותר על החיים.
צ'ארלס פייק (מייקל ביץ') (עונה 3): נתקל במשלחת מארקדיה בעונה השלישית ומסתבר שהוא מתחנה אחרת מהתיבה שארקדיה חשבה שאבדו.
הופך לצ'נסלור ומסית את ארקדיה נגד האדמנים, ולבסוף גם רוצח את לינקולן.
אוקטביה הרגה אותו בסוף העונה השלישית.
קייל וויק (סטיב טאלי) (עונה 1–2): היה מהנדס בתיבה, ירד לכדור הארץ עם שאר אנשי השמיים.
יצא עם רייבן לזמן קצר בין עונה 2 לעונה 3, אך היא נפרדה ממנו.
דיאנה סידני (קייט ורנון) (עונה 1): הקנצלרית לשעבר שמתחילה מרד נגד המשטר החדש והיא נחושה להגיע לכדור הארץ, לבסוף ספינת הנחיתה שלה התפוצצה בעקבות סיבוכים ממאונט וות'ר והיא מתה בתוכה.
ג'ייק גריפין (כריס בראונינג) (עונה 6,1): בעלה של אבי ואביה של קלארק.
הוצא להורג על הניסיון לפרסם מידע קריטי לגבי תקלה במערכות תומכות החיים ובמהירות התדרדרות מצבה של ה"תיבה".
בריאן (ג'ונתן ווטיסל) (עונות 3–4): בן זוגו לשעבר של מילר.
ורה קיין (כריסטן וילס) (עונה 1): אמו של מרקוס קיין.
שומוואי (טרי צ'ן) (עונה 1): עוזרה של דיאנה סידני.
נכלא, וסידני רוצחת אותו ומזייפת שזאת התאבדות.
האנה גרין (דונה יאמאמטו) (עונה 3): אמו של מונטי וחלק מתומכיו של פייק.
לאחר ניסיונה בשליטת א.ל.י לרצוח את אוקטביה, מונטי יורה בה והורג אותה.
המודעות שלה מופיעה מאוחר יותר בעיר האורות.
דייוויד מילר (כריס שילדס) (עונות 2–4): אביו של ניית'ן מילר, עומד בראש המאבטחים בתיבה.
ג'ינה מרטין (ליה גיבסון) (עונה 3): הייתה בת זוגו של בלאמי בתחילת העונה השלישית, עד למותה בפיצוץ הר ות'ר.
שון גילמר (שיין ג'ונס) (עונה 3): שומר במשמר ארקדיה ועוזרו של צ'ארלס פייק.
קארה קופר (קירה זגורסקי) (עונה 5): אחת מאנשי השמיים שמתגוררת בבונקר במהלך 6 השנים, יד ימינה של אוקטביה.
ריילי (בן סאליבן) (עונה 4): נער שהיה חי בתיבה וירד עם השאר לכדור הארץ, הוא היה חלק מתחנת החקלאות ובלאמי ובריאן הצילו אותו מידי אזגדה.
מקליבן (שון מנדס) (עונה 3 פרק 1): הופעת אורח
בני אדם ששרדו את גל הקרינה מלפני 97 שנים והמשיכו לחיות בכדור הארץ, הם מחולקים ל-12 שבטים בהנהגת מפקד/ת עם דם לילה.
בעונה השלישית הצטרפו אנשי השמיים לברית והפכו לשבט ה-13. בתחילה היו בין האדמנים לאנשי השמיים יחסי עוינות אך בהמשך הסדרה הם למדו לקבל אחד את השני.
בעונה הרביעית אחרי ניצחונה של אוקטביה בקרב על הבונקר היא מאחדת את כל השבטים לשבט אחד והופכת למפקדת.
לינקולן מגולם על ידי ריקי ויטל עונות
לינקולן (ריקי ויטל) (עונות 1–3): לוחם טריקרו מטון די סי.
לאחר מכן, מפתח אהבה אליה מה שגורם לו להיחשב כבוגד בחבר האדמנים.
עוזר לחברי המאה מספר פעמים, מה שגורם לו להצטייר כבוגד בקרב אנשיו.
בעונה השלישית פייק מוציא אותו להורג.
אנייה (דיצ'ן לקמן) (עונות 1–2): המנהיגה של טריקרו במשך העונה הראשונה וחלק מהשנייה.
מתה בעונה 2. בעבר, הייתה המנטורית של לקסה.
אינדרה (עדינה פורטר): מנהיגה את טריקרו לאחר מותה של אניה.
בתחילה היא התנגדה לאנשי השמיים, ולאט לאט התחילה לקבל אותם.
לימדה את אוקטביה להילחם ושימשה בתור ה'מנטורית' שלה.
לקסה (אלישיה דבנם קארי) (עונות 2–3): מפקדת האדמנים מטריקרו, שקולה ובעלת קול ההיגיון בטבע הכאוטי של הארציים, אך חסרת רחמים ובעלת עוצמה רבה.
לאחר חתימת ברית שיתוף הפעולה בין האדמנים ואנשי התיבה היא חברה לקלארק ולימדה אותה על מנהיגות.
היא גם גילתה רגשות רומנטיים כלפי קלארק, אחר במהלך הקרב על הר ות'ר בגדה בקלארק כדי לשחרר את חבריה האדמנים שהיו כלואים בהר.
לאחר מכן התחרטה על מעשיה והיא וקלארק הפכו לזוג.
בעונה השלישית נרצחה בטעות על ידי טיטוס, והופיעה בעיר האורות כשעזרה לקלארק.
בסוף העונה השביעית, השופט לוקח את צורתה בתור האהבה הכי גדולה של קלארק.
נייקו (טיי אולסון) (עונות 2–4): חברו הטוב ביותר של לינקולן משבט העצים.
המרפא של טון די סי.
נהרג על ידי הרחפנים של אלי.
ניילה (ג'סיקה הרמון): בת לאבא טריקרו ואמא אזגדה, אבל מזדהה וחיה בתור טריקרו.
בתחילת העונה השלישית עזרה לקלארק להימלט מרואן שחיפש אחריה.
במהלך הסדרה שכבה עם קלארק מספר פעמים, אבל זה לא התפתח לזוגיות.
גאיה (טאטי גבריאל) (עונות 4-7): בתה של אינדרה שהפכה לשומרת הלהבה בפוליס.
טריסטן (ג'וזף גט) (עונות 1–2): גנרל של טריקרו.
מרקוס קיין יורה בראשו והורג אותו.
גוסטוס (אלכס פאונוביק) (עונה 2): עוזרה של המפקדת לקסה.
בגד בה בכך שניסה להרוס את הברית עם אנשי השמיים, ועל כך הוציאה אותו לקסה להורג.
טיטוס (ניל סנדילנדס) (עונה 3): שומר הלהבה ושומר של לקסה.
ניסה להרוג את קלארק ולהאשים בכך את מרפי, אבל בטעות ירה בלקסה במקומה.
לאחר שאונטרי עלתה לשלטון, שיסף את גרונו והטביע את עצמו באמבטיה.
רוהאן מגולם על ידי זאק מקגוואן עונות
רוהאן (זאק מקגוואן) (עונות 3–4): נסיך אזגדה, בתחילה מנסה לקחת את קלארק בשבי לניה מלכת אזגדה אבל בהמשך מתיידד איתה והופך לבן ברית, לאחר שלקסה הרגה את אמו הוא מוכתר למלך.
רוהאן נהרג בקרב על הבונקר מגשם רדיואקטיבי.
אקו מגולם על ידי טסיה טלס עונות
אקו (טסיה טלס): ארצית משבט אזגדה הנאמנה מאוד לשבטה.
בסוף עונה 4 עלתה לחלל עם ספייסקרו (רייבן, בלאמי, אמורי, מונטי, מרפי והרפר) וגרה בתיבה למשך שש שנים.
בת זוגו של בלאמי עד מותו.
גרה בסקיי רינג (טבעת השמיים) למשך חמש שנים.
בסוף עונה 6 מתגלה כי שמה האמיתי הוא "אש".
אונטרי (רייהנון פיש) (עונה 3): לוחמת אזגדה בעלת דם הלילה, אכזרית ורעה כלפי כל אזרחי פוליס ונשבעת לחסל את כל אנשי השמיים, הופכת את עצמה למפקדת לאחר מותה של לקסה בעזרת רואן, הופכת את מורפי לשומר הלהבה.
נהרגת על ידי ג'אהא כשהוא בשליטת א.ל.י ומכניס אותה למוות מוחי כדי למנוע מקלארק לשים בתוכה את הלהבה.
המלכה ניה (ברנדה סטרונג) (עונה 3): ניה הייתה מלכת האזגדה אמו של רואן שניסתה להפיל את לקסה, אך נהרגה בידיה.
ידוע שלפני התרחשות הסדרה, היא הרגה את בת זוגה לשעבר של לקסה, קוסטיה, במטרה לדעת את סודותיה של לקסה.
אמורי (לואיזה אוליברה) (עונות 2-7): חסרת שבט בגלל המום בידה היא נחשבת לחריגה אצל האדמנים.
היא ואחיה יצאו לחפש אחר עיר האורות ונתקלו בג'אהא ומרפי באזור המת.
היא הופכת לבת זוגו של מרפי ובהמשך לארוסתו.
גרה בתיבה למשך שש שנים ביחד עם ספייסקרו (בלאמי, אקו, מרפי, הרפר, רייבן ומונטי) ובזמן הזה הופכת לתלמידה וחברה טובה של רייבן.
אחת מהדמויות היחידה בסדרה שפונות למרפי בשמו הפרטי (ג'ון).
אוטן (מיק ביסקוב) (עונות 2–3): אחיה של אמורי.
השני (אחרי ג'אהא) שלוקח את הגלולה של עיר האורות, והופך לשותף למסע של ג'אהא בדרכו חזרה אל 'מחנה ג'אהא'.
כשהם מגיעים לעיר של סקייקרו, שבינתיים הפכה לארקדיה, שון גילמור יורה בו בכניסה בעקבות ההוראות של הצ'נסלור החדש, פייק, לא להכניס אדמנים.
מאדי (לולה פלנרי) (עונות 4-7):משבט העמק הרדוד, בתה המאומצת של קלארק בעלת דם לילה.
אשר הייתה המפקדת עד שהלהבה נהרסה.
בסוף העונה השביעית, בעקבות שבי אצל כת השחר השני היא נהפכת למשותקת בכל גופה ומתעלה.
בסצנה האחרונה, היא אינה חוזרת לאדמה עם שאר הדמויות הראשיות, בידיעה כי קלארק אינה תרצה שהיא תחיה למטה בלי ילדים בגילה.
לונה (נדיה היקלר) (עונות 3–4): משבט הסירה, לוחמת אמיצה וחברתו של לינקולן, היחידה שנשארה משבטה.
נלחמה בקרב על הבונקר, ורצתה שאם היא תנצח אז כולם ימותו.
איליאן (צ'אי הנסן) (עונה 4): משבט 'טרישנקרו', בעונה השלישית בלע את הצ'יפ של אלי, ועקב כך רצח את כל משפחתו.
אקו ירתה לו חץ בגרון שלא הרג אותו, אבל אוקטביה הורגת אותו מתוך רחמים.
האנשים שחיו בתוך ההר, מכיוון שגופם לא יכול להתמודד עם הקרינה ובמגע עמו הם נשרפים.
עקב כך הם חוטפים ארציים ולוקחים מהם דם, וכך הם מרפאים את עצמם.
בעונה השנייה קלארק ועוד 47 מחבריה נשבו על ידי אנשי ההר, לאחר שאנשי ההר הבינו שטיפול עם אנשי שמיים יעיל יותר מעם אדמנים.
לאחר שפרצה מלחמה בין קואליציה של האדמנים ואנשי השמיים לבין אנשי ההר, הרגה קלארק את כל אנשי ההר מלבד קארל אמרסון, שהצליח לברוח.
בעונה השלישית, קלארק מקבלת הזדמנות להוציא להורג את אמרסון, השורד האחרון מאנשי ההר.
קלארק חסה על חייו, אך בהמשך העונה הורגת אותו מתוך הגנה עצמית, לאחר שהוא תוקף אותה.
מאיה וי (איב הרלו) (עונה 2): אחת מאנשי ההר שהתקרבה לג'ספר והפכה לאהובתו.
נהרגה כשקלארק ובלאמי החליטו להוציא את תושבי ההר להורג ולהציף את מפלס 5 בקרינה כדי להציל את המאה.
ברי) (עונה 2): נשיא הר ות'ר, נהרג על ידי קלארק כדי לאיים על בנו של דאנטה שישחרר את המאה.
קייג' וואלס (ג'וני וויתוורת') (עונה 2): בנו של דאנטה, נשיא הר ות'ר, תפס את השלטון לאחר שקלארק ברחה מהר ות'ר, והתחיל לקחת דם ומח עצם מהאסירים.
לאחר שאנשי השמיים החלו לשחרר את האסירים והרגו את אביו הוא ברח מהר ות'ר, אך לינקולן מצא אותו והרג אותו.
לורליי סינג (רקהה שארמה) (עונה 2): עבדה כדוקטור בהר ות'ר, עוזרת של קייג' שלבסוף נהרגה על ידי דליפת קרינה שבלאמי יצר כדי שירוויח עוד זמן להציל את המאה.
וינסנט וי (איאן טרייסי) (עונה 2): אביה של מאיה, נהרג על ידי חייליו של קייג' וואלס בניסיון להציל את המאה.
תאגיד אליג'ס היא חברת כרייה שביצעה משימות בין כוכביות כדי שאסטרואידים וכוכבי לכת יוכלו להמשיך להתקיים לפני חורבן כדור הארץ בשנת 2048. אליג'ס IV היא אחת הספינות שבבעלות החברה שהובילה אסירים.
מיילס שו (ג'ורדן בולגר) (עונה 6–5): עבד בעבר בחברת אליג'ס בתור טייס של ספינות החלל, במסגרת עבודתו הוא הוביל את האסירים באליגיוס IV עד שהמרד, שרמיין דיוזה נתנה לו לחיות רק אם יעבור לצד שלהם וחסה על חיו.
כשהאסירים הצליחו לקום מהשינה הוא הפך לסגן של שרמיין דיוזה ומגיע עם האסירים בחללית הגגרין.
נהרג מהחשיפה לגל גדול של קרינה בכוכב החדש "אלפא".
היה בן זוגה של רייבן לזמן קצר.
שרמיין דיוזה (איבנה מיליצ'וויק) (עונה 7–5): מנהיגת האסירים מהחלל, בעברה הייתה קצינה באריות הים, ולאחר מכן מחבלת מקצועית בפעולות טרור.
כשהייתה כלואה בספינה אליגיוס IV בשנת 2047 לקחה פיקוד על המרד שהתקיים והאסירים השתלטו על הספינה.
שכבה עם מקרירי כדי להעביר אותו לצד שלה, ומכך הרתה.
בעונה 6, בסקיי רינג, ילדה את בתה הופ והפכה למשפחה של אוקטביה.
מתה בעונה 7, לאחר שהקריבה את עצמה כדי להציל את האחרים.
פקסטון מקרירי (ויליאם מילר) (עונה 5): רוצח פסיכופת ואחד מהאסירים שמגיעים בחללית הגגרין.
שכב עם דיוזה פעם אחת ואבא של הופ.
וינסון (מייק דופוד) (עונה 5): אסיר בחללית הגגרין, רוצח סדרתי אכזרי.
נשך את צווארו של קיין, וגרם למותו מאובדן דם.
ניקי (אליינה הופמן) (עונה 7): הייתה אסירה בחללית, הגיעה לסנקטום ונחושה לנקום ברייבן לאחר שהיא הרגה את בעלה.
סנקטום היא עיר מדינה הנמצאת על ירח אלפא.
הוא נבנה כמקום מחיה למין אנושי מאז שהאדמה הפכה לפוריה.
ושם יש מגן קרינה המגן על אזרחי סנקטום מפני פולשים, צורות חיים מסוכנות, תנאים אטמוספיריים מזיקים ואירועים שמימיים, כמו התלקחויות זמניות על הירח.
סנקטום נבנתה על ידי ארבע משפחות של אסטרונומים, מדענים, רופאים ומכונאים בצוות המשימה של אליג'ס III \ מכדור הארץ.
משפחות אלה, המכונות גם ה-Primes, הפכו למנהיגות המלוכה של סנקטום בעלת מעמד מיוחד שבעזרת טכנולוגיה משוכללת הם מסוגלים לחיות לנצח על ידי צ'יפ שמועבר מגוף לגוף.
את הצ'יפים המציאה בקה (פרמהדה: המפקדת הראשונה), והם הונדסו מחדש על ידי גבריאל.
המשפחות נחשבות בתור אלים לתושבי העם.
ראסל לייטבורן (ג'יי אר בורן) (עונה 6–7) ראסל הוא מנהיג המשלחת לכוכב אלפא שהפך לאחר מכן גם למנהיג סנקטום, הוא בעלה של סימון ואביה של ג'וזפין.
ראסל מת על ידי שיידהדה שהשתלט על מוחו והרג אותו.
סימון לייטבורן (טאטיווה ג'ונס) (עונה 6) אשתו של ראסל הנאמנה אליו מאוד.
ג'וזפין לייטבורן (שרה תומפסון ואלייזה טיילור) (עונה 6) בתם של ראסל וסימון, אשר חיה שנים רבות אך בעלת אופי ילדותי ומפונק.
הוכנסה לגופה של קלארק במהלך העונה עד שבלאמי וגבריאל הצילו את חייה של קלארק ולמעשה הרגו את ג'וזפין.
צאצאיו של גבריאל מכונים כך כי זוהי קבוצה שמתפרסת על פני דורות של ממשיכי התנועה של גבריאל סנטיאגו, שהיה מתנגד נחרץ למדיניות של שליטי סנקטום אשר לוקחים חיים של אחרים למען חיי נצח.
צאצאיו של גבריאל הם מורדים בשלטון סנקטום הנוהגים לפלוש לאזור ולעשות הפיכות ברבריות.
גבריאל סנטיאגו (צ'וקו מודו) (עונה 6–7) בן זוגה לשעבר של ג'וזפין שהחל לתעב את השיטה של חיי הנצח, הוא פוגש את אוקטביה ודיוזה ביער ופוגש את שאר הקבוצה מכדור הארץ ועוזר להם למרוד בשליטי סנקטום.
חיי בסקיי רינג עם אקו, הופ ואורלנדו, איתם הוא מתאמן בלחימה ומתקרב לקבוצה.
שיידהדה הורג אותו בעונה 7.
ברדו הוא כוכב לכת מחוץ לכדור הארץ שהפך לבלתי מיושב, והשאיר אותו ללא אוויר שמאפשר קיום לבני אדם.
הדיסיפלים, הם קבוצה צבאית של בני אדם מתקדמים מאוד מבחינה טכנולוגית, שנוסדה על ידי אנשים שברחו מחורבן כדור הארץ ב-2051 והגיעו לכוכב ברדו דרך האנמולי.
הם מאומנים היטב, ממושמעים ונאמנים למנהיגם, והדמות המסתורית, המכונה "הרועה" שהיא למעשה ביל קדוגן, מנהיג כת יום הדין של שחר השני (מייסד הבונקר).
הם שולטים על האנומלי ומשתמשים בה כדי לנסוע בין כוכבי לכת.
ביל קדוגן (שם) (עונות 4,7): היה המייסד והמנהיג של כת יום השחר השני לאחר חורבן כדור הארץ הראשון וכעת הוא מנהיג הדיספלים.
לוויט (ג'ייסון דיאז) (עונה 7): בכיר בין הדיספלים, עזר לאוקטביה לברוח מהכוכב, אך לאחר מכן שנאלצה לחזור בחזרה, היא גילתה כי הוא הפך לשרת.
בעונה 7 הופך לבן זוגה של אוקטיביה.
אנדרס (ג'ייסון) (עונה 7): אחד ממנהיגי הדיספלים שנחוש למצוא את קלארק כי הוא חושב שהלהבה בראשה.
בקה פרנקו (אריקה סרה) (עונה 3-4,7): מדענית גאונה ועשירה, בעלת תחנת החלל 'פולריס' שחיה ב-2051 לפני החרבת כדור הארץ שנגרמה בגלל תוכנת המחשב שיצרה שיצאה מכלל שליטה.
לאחר שאוכלוסיית כדור הארץ הושמדה וכדור הארץ התמלא בקרינה, היא הזריקה לעצמה "דם לילה" שמאפשר לה לשרוד את הקרינה.
היא שרדה, ולבסוף נקברה בבונקר.
בקה המציאה את הלהבה (הטכנולוגיה שהיא רוחה של המפקדת), והייתה המפקדת הראשונה (פרמהדה) של האדמנים.
בעונה 4, רייבן רואה את דמותה בתור הזיה שמנסה לשכנע אותה למות.
בקה גם המציאה הרבה מין הטכנולוגיה של תאגיד אליג'ס, בין היתר את הצ'יפים של ה-PRAIME.
א.ל.י (אריקה סרה) (עונות 2–3, 6): א.ל.י היא תוכנת מחשב שנוצרה על ידי בקה שהחריבה את כדור הארץ.
הדמות לקחה את בקה בתור ה"אווטאר" שלה, היא לבושה בשמלה אדומה שפתיים אדומות וקוקו מתוח, הנבלית הראשית של העונה השלישית.
היא מתעוררת מחדש לאחר שג'אהא מוצא אותה באזור המת ולוקח את הצ'יפ.
היא משתלטת עליו והוא מציף אותה בכל השבטים, אך לבסוף קלארק משביתה אותה לא לפני שהיא מספרת לה שהעולם עומד להיחרב בפעם השנייה.
חוזרת בעונה 6 במוח של קלארק, ומחזירה אותה לחיים.
ג'ורדן ג'ספר גרין (שאנון קוק) (עונות 5-7): בנם של מונטי גרין והרפר מקנטייר.
כשהיה צעיר הוריו החליטו לשים אותו בשימור קריוני על מנת שבעוד 120 שנים הוא יוכל להראות לקלארק, בלאמי ושאר השורדים את כוכב הלכת החדש שהם עומדים להיות בו.
גם שמו הפרטי וגם שמו האמצעי מבוססים על ג'ספר ג'ורדן, חברו הטוב ביותר של אביו.
הופ דיוזה (שלבי פלנרי) (עונות 6–7) בתה של שרמיין דיוזה ופקסטון מקריי, גדלה על פננס יחד עם דיוזה ואוקטביה עד גיל 10. לאחר שדיוזה ואוקטביה נלקחו על ידי התלמידים חיה לבדה על סקיי רינג עם תלמיד בשם דב, שלימד אותה להילחם.
המאוזוליאום הממלוכי בצפת נמצא בדרומה של העיר העתיקה, סמוך למסגד האדום (אל-ג'אמע אל-אחמר) המכונה היום החאן האדום, שנבנה באזור הרובע הממלוכי לשעבר.
המאוזולאום הממלוכי בצפת הוקם בשנת 1372 על ידי המושל של צפת, מוט'פר א-דין מוסא אבן חאג' ארוקטאי, שמשל בצפת שנתיים בלבד, ושם הוצבו קברו, קבר אשתו וקבר של אדם שנוסף בתקופה יותר מאוחרת.
המבנה הוא דוגמה נדירה למבנה מאוזולאום ולאדריכלות ממלוכית בגליל.
הקבר הוא אתר ארכאולוגי שלא עבר שימור.
המבנה נבנה כבניין תורבה, שפרושו בטורקית – מבנה קבר (מאוזולאום), שיועד לשליטים ונכבדים מוסלמים.
מבני התורבה היו בדרך כלל מצולעים בעלי חדר אחד שבו הוצבו הקברים וכיפה עגולה או מצולעת על גגו.
במבנה קבר מסוג התורבה היו חלונות מסורגים שבעדן יכול הציבור לצפות על הקברים מבחוץ.
מבני התורבה היו מקושטים באבנים מסוגננות מבחוץ ובעיטורים שונים מפנים וכן כתובת המספרת על האדם הקבור בהן ופסוקים מהקוראן.
מצבות הקברים היו בדרך כלל פשוטות ומכוסות בבדים.
בירושלים נמצאו ארבעה קברי תורבה ממלוכים.
מבנה המאוזולאום בצפת משופע באלמנטים אדריכליים ממלוכים.
לבניין צורת מרובע וקירותיו בנויים מנדבכי אבן בזלת המשולבים באבן גיר לבנה.
תשליב אבנים (jogglers) הנקרא אבלק בצבעים שונים, הוא אלמנט בנייה אופייני לתקופה הממלוכית.
בקיר החיצוני הדרומי מתחת לקשת הבנויה בתשליב (אבלק) של אבנים לבנות ושחורות, יש שני חלונות גדולים עם סורגי ברזל שנשמרו מזמן בניית הקבר.
הסורגים עבים ועגולים הערוכים בתבנית שתי וערב, כאשר המוטות האנכיים מושחלים דרך המוטות האופקיים עם גולות תפוחות בחיבורים.
החלונות פנו לעבר רחבה ואפשרו למבקרים לראות בעדם את הקברים ולהאזין לתפילות הדרשן שנועדו לעילוי נשמת הנפטרים.
משני צדי החלונות היו שתי כניסות, הכניסה הראשית המקורית הובילה לחדר צר וארוך המוביל אל חדר הקבורה המרכזי, מעל כניסה זו היה משקוף גדול ומסוגנן ומעליו הייתה קשת או גומחת כיפה מעוטרת נטיפים שנהרסה עם הזמן.
מעל המשקוף של פתח זה שולבה כתובת המספרת על בונה המקום, השנה ופסוקי קוראן.
מכתובת זו שרד רק חלק קטן.
בשלב מסוים בתקופה העות'מאנית, בשל ההרס, הכניסה הראשית נסגרה ונפתחה כניסה בצד השני של החזית הדרומית, במקום שהיה לפנים חלון.
כניסה זו הובילה ישירות לחדר הקבורה.
כיום הכניסה היא מהצד הצפוני של המבנה שנפתחה כנראה במאה ה-20.
מול החזית הדרומית הייתה רחבה שפנתה אל המסגד האדום, ושבתקופה העות'מאנית הוקמו עליה מבנים וחלקם קיים היום.
הקיר החיצוני המערבי של המבנה גם הוא מקושט בתשליב (אבלק) של אבנים שחורות ולבנות, יש שני חלונות עם סורגים מקוריים כדוגמת הסורגים בחלונות הדרומיים שנשמרו עד היום.
לקיר המזרחי צמוד בניין שנבנה בתקופה העות'מאנית ונראה כבר בציור משנת 1880.
בתוך המבנה יש שני חדרים צרים ומוארכים, וחדר קבורה מרכזי גדול ומרובע המכוסה כיפה הנסמכת על ארבעה מקמרים שבו הוצבו שלושת הקברים.
הקברים שהוצאו ממקומם כנראה בשנות השישים המאוחרות, נעלמו, אך בצילומים מסקר שנערך בראשית שנות החמישים על ידי האדריכל יעקב פינקרפלד נראים שלשה קברים, בשניים מהם יש ארבעה מוטות בפינות הקבר ובקצה העליון שלהם יש כדורי אבן אופייניים שנמצאים גם במצבות ממלוכיות בירושלים.
פירוט נרחב על תוכנית המבנה, מידות, הטכנולוגיה ושיטת הבנייה, הכשלים וההמלצות לטיפול במבנה שחלקים ממנו נהרסים בהדרגה, כתב אילן מזרחי בעבודת ב.א בלימודי שימור, במחלקה האקדמית גליל מערבי 2013.
בצד הדרומי של הקבר יש שלש כתובות אבן.
בכתובת הקדומה שנמצאת מעל פתח הכניסה הראשית המקורית חסר חלק וניתן לשער כי היא שייכת לשלב הקמתו של הבניין ב-1372, ונקבעה מעל המשקוף הגדול המוצב מתחת לקשת.
הכתובת השנייה שנקבעה מתחת לקשת המרכזית ומעל שני החלונות, היא מתקופה מאוחרת יותר מהתקופה העות'מאנית ובה חקוק צו שהוצא מטעם הסולטאן הממלוכי ג'קמק, שהופנה לפקידי השלטון בצפת ומורה להם לבטל את המיסים הבלתי חוקיים שהם גובים.
הכתובת השלישית המאוחרת ביותר משנת 1452, קבועה מעל הפתח מתחת לכתובת הראשונה והיא כוללת צו דומה מטעם אותו סולטאן המבטל את המיסים הלא חוקיים.
תרגום הכתובות נעשה על ידי הארכאולוג יגאל ידין.
בתקופה העות'מאנית שימש המאוזולאום כזאווייה, מבנה דת מוסלמי ששימש בית תפילה לדרווישים.
בשנת 1648 מתאר הנוסע העות'מאני אווליה צ'לבי שהגיע לצפת שבע זאוויות סופיות בצפת, שהגדולה מהן הייתה בסמוך למסגד האדום ברובע אל ווטאה וידועה בשם זוואיית בנאת שיח' חאמד.
זוואייה זו בלטה במבנה המפואר שלה.
הסופיות תפסה מקום חשוב בחיי הדת המוסלמיים בצפת, ולדעת יוסף ינון פנטון הייתה לה אף השפעה על תורת הקבלה שהתפתחה בעיר.
זוואייה זו פעלה בעליות וירידות מאות שנים.
לאורך התקופה העות'מאנית נעשו כמה שינויים במבנה שינויים בכניסות ותוספת כתובות, תוספת גומחת מחראב באחד מהעמודים בצד דרום בחדר המרכזי, ותוספת נדבכי אבנים בחלק העליון של המבנה.
בתוספת מאוחרת האבנים בנדבכים העליונים קטנות יותר ואיכות הבנייה נמוכה יותר, לעומת נדבכי הבנייה המקורית.
בציור משנת 1880 כבר נראית תוספת הנדבכים העליונים שהם הרוסים בחלקן, ובתמונה מ-1927 הנדבך העליון של המבנה נראה מתוקן אם כי הספיק כבר להתבלות.
פירוט השינויים שעברו על המבנה תיעדו על ידי אילן מזרחי בעבודתו.
בשנת 1949 הזמינה הוועדה לשמירת בניינים מוסלמיים דתיים במשרד הדתות, סקר של בניינים דתיים של המוסלמים במדינת ישראל.
מאיר, חוקר א"י; יעקב פינקרפלד ארכאולוג, אדריכל ומשמר בתים במחלקת העתיקות; וח.ז.
הירשברג, מנהל המחלקה המוסלמית במשרד הדתות.
במבוא לספר כתב מי שכיהן כשר הדתות הרב י.ל.
סקר זה ותוצאות עבודתם של החוקרים מעניקים את תמונת מצבו של המקום כפי שנראה לפני קום המדינה וכן את זהות הנקברים.
אחרי קום המדינה נמסר המבנה לאחריות עיריית צפת.
לא ברור מה היה במבנה עד שנות השבעים, יש בצפת הזוכרים אותו כגלריה של צייר במשך תקופה קצרה.
בסוף שנות השישים נמסר המבנה ללשכת "הבונים החופשיים" שניקו ושיפצו אותו, טייחו את קירותיו והפכו אותו למקום כינוס, לאחר מכן שימש את לשכת "בני ברית" בעיר.
בשנים האחרונות עבר לרשות העתיקות במחוז הצפון, שהשתמשה בו כמחסן.
בשנת 2016 נבנה במדרון הסמוך למבנה בית מגורים בעל שש קומות.
עם חפירת היסודות במדרון שמתחתיו נמצאו לפני שנים מעטות שרידים ארכאולוגיים שזוהו כמבנים מהעיר הממלוכית.
חלקם נחפרו בחפירות הצלה וכוסו עם בניית מבני הפרויקט "מצפה מירון".
שרידים של אלמנטים המזוהים עם אדריכלות ממלוכית נמצאים בשימוש משני בבתים פרטיים שנבנו בתקופה העות'מאנית.
רובם כוסו בצבע או בטיח.
בקירותיו החיצוניים של המבנה ניכרת התפוררות ונפילת אבנים ואף הכתובות בסכנה.
למרות פניות לרשות לא נעשה דבר לשימורו.
המבנה משמש את לשכת הרווחה בצפת.
במסגרת השיפוצים להכשרת המקום נוספו תריסי פלסטיק המכסים את החלונות והסורגים המקוריים ומסתירים את יופיים מעיני המתבוננים על המבנה מבחוץ.
על פי המלצות אילן מזרחי, איש רשות העתיקות, יש לפעול להצלת הקירות החיצוניים, שכן הבלייה, המים והאדם פוגעים בהם וחלקם עומד בפני קריסה.
גם אם ישמישו את המקום לצרכים עכשוויים, יש להימנע מתוספות הפוגעות במבנה ולשמור על חזותו.
בנובמבר 2020 בית משפט השלום הטיל על עיריית צפת קנס בסך של 20,000 ש"ח לאחר שנתבעה על ידי הוואקף האסלאמי בצפת ובטבריה, וזאת משום שהעירייה הפרה צו שיפוטי שניתן כנגדה בנוגע למבנה זה בכך שביצעה שינויים בנכס זה ומסרה אותו בניגוד לדין לאגף הרווחה.
המאהב הוא מחזה מאת הרולד פינטר, משנת 1962, שנכתב במקור לטלוויזיה, אך לאחר מכן הוצג על הבמה.
המחזה משקף את הניגוד של הביתיות הבורגנית עם כמיהה מינית.
כמו בדרמות של אנטון צ'כוב, חלק ממחזותיו של פינטר תומכים בפרשנויות "רציניות" ו"קומיות"; המאהב הועלה בהצלחה הן כקומדיה אירונית מחד והן כדרמה מאידך.
כפי שקורה לעיתים קרובות עם פינטר, המחזה כנראה מכיל את שניהם.
פינטר מוביל את הקהל להאמין שיש שלוש דמויות במחזה: האישה, הבעל והמאהב.
אבל המאהב שמגיע לבקר אחר הצהריים מתגלה כבעל שמאמץ את הדמות במשחק תפקידים מיני.
הוא משחק עבורה את המאהב: היא משחקת עבורו את הזונה.
תוך כדי ההצגה מביע הגבר (תחילה כמאהב ולאחר מכן כבעל) רצון להפסיק את משחק התפקידים, למורת רוחה של האישה.
לבסוף, הבעל עובר לפתע בחזרה לתפקיד המאהב.
הזוג מנסה לאזן בין הגינות בורגנית לבין פראות יצרית.
למראית עין ההסדר מבוסס על הסכמה הדדית כשלמעשה, במאמציהם לגבור איש על רעותו נחשפים דרמה של קנאה.
המחזה הוקרן במקור בהפקת טלוויזיה בת 60 דקות, בבימויו של ג'ואן קמפ-וולש, ששודרה ברשת ITV ב-28 במרץ 1963. בתפקיד הבעל/מאהב שיחק אלן באדל ובתפקיד האישה/פילגש שיחקה ויוויאן מרצ'נט.
הפקת התיאטרון עלתה ב-18 בספטמבר 1963 בהפקה של המחבר, במסגרת הפקה שכלל גם את המחזה "הגמדים" של פינטר.
ההפקה ירדה מהבמה ב-5 באוקטובר.
ה"פייננשל טיימס" כתב: "המחזה הקטן עובד פשוט יפה, כמו חתיכת מכונות מיניאטוריות מותאמת בצורה מושלמת, אלא שהמכונות מתות והמחזה הזה מנצנץ בחיים".
1964 - תיאטרון הבימה, בתרגום תרצה אתר, בבימויו של ראובן מורגן, ובביצוע של דליה פרידלנד ואלכס פלג.
1992 - התיאטרון הקאמרי, בכיכובם של מיכאיל קוזקוב ששיחק וביים ואירינה סלזניובה.
2012 - התיאטרון הקאמרי, בכיכובם של מנשה נוי וקרן מור.
המאוזוליאום של לנין הוא מונומנט הממוקם לאורך חומת הקרמלין, בכיכר האדומה שבמוסקבה, בירת רוסיה, והוא מקום משכבו של ולדימיר איליץ' לנין.
גופתו החנוטה הושמה לתצוגת הכלל בשנת 1924, שנת מותו.
ביום מותו של לנין קיבלה הממשלה הסובייטית יותר מ-1,000 מברקים, מכל רחבי רוסיה, המבקשים לא לקבור את גופתו ולשמר אותה בדרך כלשהי, למען הדורות הבאים.
פרופסור אלכסיי אבריקוסוב, פתולוג רוסי חשוב, חנט את גופתו של לנין ב-22 בינואר כדי שתישאר שלמה עד לקבורה.
בליל 23 בינואר האדריכל אלכסיי שצ'וסב קיבל משימה לעצב ולבנות בשלושה ימים קבר שיאפשר לכל אלה המעוניינים להיפרד ממנו, לעשות כן.
ב-26 בינואר התקבלה החלטה להציב את ארון הקבורה בכיכר האדומה לצד חומת הקרמלין.
ב-27 בינואר בנה שצ'וסב חלקת קבר מעץ ובאותו היום הונח ארון המתים של לנין בתוכו.
למעלה מ-100,000 איש ביקרו בקבר בתוך חודש וחצי.
באוגוסט 1924 שיפר שצ'וסב את חלקת הקבר לגרסה גדולה יותר.
האדריכל קונסטנטין מלניקוב עיצב את הסרקופג (ארון קבורה עשוי אבן) של לנין.
המבנה נפתח לציבור ב-1 באוגוסט 1924.
בשנת 1929 התברר בוודאות שגופתו של לנין יכולה להישמר לתקופה ארוכה הרבה יותר.
הוחלט אפוא להחליף את המאוזוליאום הזמני מעץ למבנה קבוע העשוי אבן.
בבניית המאוזולאום נעשה בין היתר שימוש בשיש, פורפיר, קוורציט, גרניט ולברדוריט.
באוקטובר 1930 הושלמה בניית חלקת הקבר.
בשנת 1973 עיצב הפסל ניקולאי טומסקי סרקופג חדש.
ב-26 בינואר 1924 הוציא מפקד חיל המשמר (ה"גוורדיה") של רוסיה צו להציב משמר כבוד במאוזוליאום.
נהגו להחליף משמר זה בתדירות של אחת לשעה.
לאחר מאורעות המשבר הרוסי החוקתי של 1993, וכינונה של חוקת רוסיה, התפרק משמר הכבוד.
יותר מ-73 מיליון איש ביקרו במאוזוליאום של לנין בין השנים 1924 ו-1972.
למרות תיקונים קוסמטיים למיניהם, שנעשים לגופתו של לנין מדי שנה על ידי קברנים, אנשים תוהים אם גופתו אכן אמיתית בשל היותה מבריקה מאוד.
ייתכן שכמה חלקים בגופה מזויפים, או מזויפים חלקית לצורך הייצוגיות.
גם הממשלה הסובייטית וגם זו הנוכחית סירבו להגיב בנושא אמיתות הגופה.
עם מותו של יוסיף סטלין בשנת 1953, מוקמה גופתו החנוטה במאוזוליאום לצד גופת לנין, עד להוצאתה משם ב-31 באוקטובר 1961, כחלק מקמפיין הדה-סטליניזציה של יורשו, ניקיטה חרושצ'וב.
גופתו של סטלין נקברה מאחורי המאוזוליאום, בצמוד לחומת הקרמלין.
בחלקה זו, המכונה "בית הקברות של חומת הקרמלין", קבורים רבים ממנהיגי ברית המועצות וקברניטיה, והחלקה פתוחה לביקור הציבור.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 התכוון בוריס ילצין לסגור את המאוזוליאום ולהביא את לנין לקבורה בסמיכות לקבר אמו בסנקט פטרבורג, וזאת בהתאם לצוואתו.
הדבר לא צלח עקב התנגדות רבה מצד קומוניסטים ומדריכי תיירים.
ולדימיר פוטין, שאף הוא נדרש להכריע על עתידו של לנין, החליט שלא לקבור אותו בטענה שזה יפגע בכל אותם דורות שחונכו על לנין ודרכיו.
בשנת 2005 יצאה לדרך פרויקט בנייתו של בית העלמין הצבאי הפדרלי לזכר הנופלים, במחוז מוסקבה.
הוויכוח אם לקבור את לנין הועלה שוב וממשלת רוסיה הודיעה כי עם סיום הבנייה תועבר גופת הוגה המהפכה הבולשביקית אל בית העלמין - זאת בניגוד לצוואתו, בה ביקש לנין להיקבר לצד אמו בסנקט פטרבורג.
עם זאת, העברת הגופה לא בוצעה.
מאז 2005, המאוזוליאום של לנין נעטף בלוחות דיקט לקראת אירועי יום הניצחון ולאירועים המוניים אחרים שנערכים ב.
בספטמבר 2020, איגוד האדריכלים הרוסי יצא במכרז לשיפוץ המאוזוליאום להפיכתו למוזיאון, בצעד שעורר ביקורת רבה מצד המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית והקומוניסטים של רוסיה.
המאל הוא רחוב בלונדון שבאנגליה, המוביל מכיכר טרפלגר, מתחת לקשת האדמירליות בואכה ארמון בקינגהאם, ועובר מצפון לפארק סנט ג'יימס, מדרום לארמון סנט ג'יימס ומדרום מזרח לגרין פארק.
קרוב לארמון בקינגהאם, במרכז הרחוב, ניצבת אנדרטת ויקטוריה.
הרחוב נבנה בסוף המאה ה-19 כשהוא נועד לתהלוכות ממלכתיות, בדומה לשדרות דומות שנבנו בערים ראשיות בעולם, כמו וושינגטון, פריז, סנקט פטרבורג, ווינה וברלין, בשיא פריחת רעיון "מדינת הלאום".
מקור שמו של "המאל" בשימושו הקודם של אזור זה - היה זה מגרש שבו נהוג היה משחק כדור שנקרא "פאל מאל" (Pall Mall).
בעקבות הרחוב, כונו בשם "Mall" רחובות ראשיים בערים רבות במדינות דוברות אנגלית, לרוב בהגייה "מול", ובסופו של דבר הוא הפך שם גנרי לרחוב ראשי שבו חנויות - ומכאן המשמעות המודרנית באנגלית: מרכז קניות או קניון.
בתולדות היישוב העברי בארץ ישראל, המאורעות הוא כינוי שניתן לסדרה של התקפות של ערביי ארץ ישראל על תושביה היהודים.
המאורעות כונו על שם השנה (בלוח העברי) שבה התרחשו.
אומנם אלימות קשה כלפי יהודים בארץ ישראל התרחשה גם בעבר, לדוגמה הפרעות שהתרחשו בצפת ב-1834, על רקע תמורה מדינית, במהלך ניסיון מרידה של ערבים תושבי הארץ בשלטון החדש של מוחמד עלי.
ברם תולדות היישוב העברי על מאפייניו מתחילות בהיסטוריוסופיה הרווחת רק ברבע האחרון של המאה ה-19.
מאז מעת לעת נרצחו יהודים במסגרת פעולות איבה או בעת שניסו להגן על עצמם מפני שוד ואלימות.
למעשה רשימת נפגעי פעולות האיבה שמונה מדינת ישראל, מתחילה בשנת 1851 עם ההתנקשות באברהם שלמה זלמן צורף, ורשימת חללי מערכות ישראל מתחילה בשנת 1873 עם נפילתו של אהרון הרשלר, תושב שכונת משכנות שאננים ואחד משומריה, שנהרג בעת שהניס פורעים ערבים שתקפו את השכונה.
המאפיין של התאריכים הנ"ל הוא התמורה בחידוש וצמיחת היישוב היהודי בארץ ישראל כפי שהחלה לבוא לידי ביטוי בתקופת היציאה מהחומות בשנת 1860 בירושלים ובערים נוספות.
מאורעות בקנה מידה קטן החלו כבר בשנת 1886 עת הותקפה המושבה הצעירה פתח תקווה על ידי ערביי יהודייה.
התנגשות אלימה נוספת הייתה במאורעות יפו (פורים תרס"ח) ב-1908 ואחריהם באו סדרת מאורעות תר"פ (1919–1920), שהתרחשו תחת שלטון המנדט הבריטי.
בשנת תר"פ (1920) התרחש גל של התקפות על יישובים יהודיים בגליל ועל שכונות יהודיות בירושלים, שכונה 'מאורעות תר"פ'.
באצבע הגליל, ליד הגבול שבין שטח הכיבוש הבריטי לשטח הכיבוש הצרפתי, לחמו הערבים נגד הצרפתים והתקיפו גם את היישובים מטולה, איילת השחר, דגניה ב' ותל חי.
בקרב תל חי נפלו יוסף טרומפלדור ושבעת חבריו.
שישה יהודים נהרגו וכמאתיים נפצעו.
הבריטים הטילו את האשמה על היהודים.
נאסרו 19 ממפקדי "ההגנה", בראשם זאב ז'בוטינסקי, ונשפטו לשנת מאסר.
בתקופה זו נהרגו כ-30 איש, רבים נפצעו, רכוש ומקומות נפגעו וננטשו.
ההתקפה הערבית המזוינת הראשונה בתקופת המנדט הבריטי על היישוב כולו.
במאורעות שאירעו במהלך חודש מאי 1921 הותקפו שכונות יהודיות בגבול תל אביב-יפו, פתח תקווה, מקוה ישראל ויישובים נוספים.
במאורעות נרצחו עשרות יהודים ורבים נפצעו.
בין הנרצחים הסופר יוסף חיים ברנר.
מאורעות ב' בנובמבר תרפ"ב, התרחשו ב-2 בנובמבר 1921, וכללו אלימות של ערביי ארץ ישראל כלפי יהודים בירושלים במחאה על הצהרת בלפור שניתנה ארבע שנים קודם לכן.
במאורעות נהרגו חמישה יהודים וערבי אחד.
המאורעות נחשבים למבחן ראשון מוצלח של ההגנה.
בשל משכו הקצר של האירוע, הוא לא זכה לתהודה רבה.
סדרת תקיפות ומעשי טרור נגד היישוב, שהחלה לאחר הפגנה של בית"ר ליד הכותל המערבי באוגוסט 1929, שנערכה למען זכותם של היהודים להתפלל ליד הכותל ללא ההגבלות שהוטלו עליהם על ידי הבריטים.
המופתי חאג' אמין אל-חוסייני הסית את הערבים בטענה כי היהודים מנסים להשתלט על הר הבית.
הערבים תקפו שכונות יהודיות בירושלים.
רמת רחל וחלק משכונת תלפיות נהרסו, חולדה נשרפה ובאר טוביה נחרבה.
ברובע היהודי בחברון נערך טבח, נרצחו 69 יהודים ובא קץ ליישוב היהודי בעיר.
המרד הערבי הגדול (מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט)
המרד הערבי הגדול היה מהלך מאורגן של ערביי ארץ ישראל כנגד היישוב היהודי וכנגד השלטון הבריטי.
המרד שארך שלוש שנים פרץ ב-19 באפריל 1936, כשנרצחו תשעה יהודים ביפו ועשרות נפצעו.
ועדה ערבית בראשות המופתי חאג' אמין אל-חוסייני הכריזה על שביתה כללית של הערבים כדי לפגוע במשק היהודי שהיה תלוי בעבודה ערבית.
הערבים דרשו הפסקת העלייה, איסור מכירת קרקעות ליהודים והקמת ממשלה ייצוגית לפי היחס המספרי בין הערבים ליהודים, שהיה לטובת הערבים.
הערבים תקפו גם מטרות בריטיות והבריטים הגיבו בצעדי דיכוי צבאיים.
בראשית המאורעות נקטה הנהגת היישוב בהבלגה.
עם התגברותן השתנתה המדיניות והתפתחה "היציאה מן הגדר".
פלגות הלילה המיוחדות באימונו של צ'ארלס אורד וינגייט, "הידיד", ביצעו פשיטות ביישובי הערבים.
להגנת היישובים פעלה "ההגנה" באמצעות פלוגות השדה ומשטרת היישובים העבריים.
במישור ההתיישבות והכלכלה השיגו המאורעות תוצאה הפוכה מזו שנתכוונו לה הערבים; היישוב התארגן לביצוע עבודותיו ללא עזרת עובדים ערביים, עלו על הקרקע יישובי "חומה ומגדל" ונבנה נמל תל אביב כתחליף לנמל יפו.
במאורעות נרצחו כ-630 יהודים וכאלפיים נפצעו.
מייד עם החלטת העצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947 לפיה יסתיים המנדט הבריטי על ארץ ישראל ב-15 במאי 1948 ותוקמנה שתי מדינות יהודית וערבית, תקפו כוחות בלתי סדירים של ערביי ארץ ישראל, בצירוף כוחות ערביים בלתי סדירים, שנקראו צבא ההצלה, שבאו מעבר לגבולות הארץ את היישוב.
היה זה השלב הראשון של מלחמת העצמאות והוא נמשך עד ל-15 במאי 1948, למחרת הכרזת העצמאות, עת שצבאותיהן הסדירים של שבע מדינות ערב, פלשו למדינה שזה עתה קמה.
בשלב זה נערכה הלחימה בשלושה מוקדים: המוקד האחד – לחימה בערים המעורבות ירושלים, טבריה, צפת, חיפה ואזורי התפר שבין תל אביב ליפו.
הלחימה הייתה בהתקפות ירי וצליפות ובהפעלת מטעני נפץ.
המוקד השני – לחימה נגד היישובים היהודיים המבודדים שבאזורי שליטה ערבית, כדוגמת גוש עציון, רמת רחל, יחיעם וטירת צבי.
המוקד השלישי – לחימה על צירי התנועה.
ארגון ההגנה שיצא מן המחתרת פעל בעוז בשלושה מוקדים אלה.
במלחמה על הדרכים הופעלו שיירות של משוריינים מאולתרים, שהורכבו ממשאיות ששוריינו בלוחות מתכת, להבאת ציוד, מזון ותרופות ליישובים הנצורים ולירושלים.
מספר שיירות הושמדו, בחלקן או בשלמותן.
המפנה בלחימה חל באפריל 1948, כאשר ההגנה הפעילה תוכנית אסטרטגית בשם "תוכנית ד'", שבמסגרתה נערך מבצע נחשון לפריצת הדרך לירושלים בכוח של מספר חטיבות שפעלו בתיאום, במתכונת של צבא סדיר.
מבצע זה היה נקודת המפנה לטובת היישוב במלחמה עם ערביי ארץ ישראל.
אחריו בא מבצע הראל להעברת שיירה של מאות משאיות לירושלים הנצורה ומבצע מכבי לכיבוש לטרון שנכשל.
בה בעת נהדפה התקפת צבא ההצלה על משמר העמק.
עד להכרזת המדינה נכבשו יפו, החלקים הערביים של חיפה, טבריה וצפת, ועשרות כפרים ערביים.
מאידך פונו מספר יישובים יהודיים מבודדים וגוש עציון נכנע.
זה היה המצב בו עמד היישוב לקדם את הכרזת המדינה.
המאמין הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2001, שנכתב בהשראת סיפורו האמיתי של דניאל בורוס (בסרט נקרא "דניאל באלינט".
עלילת הסרט אינה חופפת במלואה לסיפור חייו של בורוס), על צעיר יהודי אשר מצטרף לתנועה הנאו-נאצית בארצות הברית.
הסרט נכתב על ידי מארק ג'ייקובסון, ובוים על ידי הקולנוען האמריקאי-יהודי הנרי בין.
מככב בו ראיין גוסלינג, כדניאל באלינט, יהודי שהופך לנאו-נאצי.
הסרט זכה בפרס חבר המושבעים של פסטיבל סאנדנס 2001 לסרט הדרמטי הטוב ביותר וכן זכה בפרס גיאורגי הקדוש של פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה ה-23 במספר.
הכנסות הסרט לא כיסו את הוצאותיו, אך הסרט זכה לאהדת הביקורת.
דניאל באלינט הוא צעיר בשנות העשרים לחייו ממשפחה יהודית, המתגורר בניו יורק, ותלמיד ישיבה לשעבר.
הוא מבטא אינטלקטואליות, ובעל השקפות נאו-נאציות ואנטישמיות אלימות.
בתחילת הסרט דניאל מתגרה בתלמיד ישיבה יהודי ומכה אותו.
לאחר שסיים להכות אותו, וללא שום תגובה מצידו של הבחור היהודי, דניאל צועק לבחור היהודי: "תכה אותי!
במהלך הסרט, מוצגת מספר פעמים סצנה מתקופתו כתלמיד צעיר בישיבה, ובה הוא מביע את דעתו על פרשת עקדת יצחק, שלפיה העקדה לא ביטאה את אמונתו של אברהם באלוהים, אלא את כוחו של אלוהים וצייתנותו של אברהם כלפי אלוהים ללא כל ספק.
דעתו זו של דניאל מכעיסה את מורהו, המסלק את דניאל מהכיתה, ולאחר מכן מורה לו לחזור.
סצנה זו היא עדות מוקדמת לתפישתו הריאלית של דניאל כלפי הסיפור וכלפי אלוהים, ואשר נוגדת את התפישה המקובלת ביהדות.
סצנה זו ביחד עם סצנה נוספת, שבה נראית האות העברית א' עוברת שינוי מורפולוגי לצלב קרס בכתב יד, ניתן להחשיב כעדויות לשינוי ההדרגתי שעבר דניאל מאורח חיים יהודי לתפישת חיים נאו-נאצית.
דניאל נוכח במפגש של פאשיסטים, המנוהל על ידי קרטיס זמפס (בילי זיין) ולינה מוביוס (תרזה ראסל), שם הוא גם יוצר קשר עם קרלה, בתה של לינה.
דניאל מביע את תמיכתו בהריגת יהודים ובפרט בבנקאי בשם מנזטי, אולם הוא זוכה ללעג מצד המשתתפים, וקרטיס ולנה מתנגדים לפגוע ביהודים מטעמים מעשיים, אם לא מוסריים.
לינה מתרשמת מדניאל ומזמינה אותו להציג בפני אנשים.
בהמשך, דניאל וחבריו הניאו נאצים מתקוטטים פיזית עם שני גברים אפרו-אמריקאיים, מושמים במעצר, ומשוחררים על ידי קרלה.
הוא מעביר את הלילה איתה, אבל חוזר לבית אביו, שם הוא מעיין במחברותיו, ומוצא גם אקדח חצי אוטומטי.
אחותו, לינדה, מבקרת אותו בפניו על תפישתו הנאצית, אבל היא גם דוחקת בו להישאר עמם לארוחת ערב.
גאי דניאלסן, עיתונאי שכותב מאמר על קבוצות שנאה בעקבות הפיגוע באוקלהומה סיטי, פוגש את דניאל לראיון במסעדה.
דניאל מביע את משנתו כלפי היהודים: "יהדות היא כמו מחלה...
(הגבר) היהודי הוא במהותו נקבה...
ברור שהיהודים שולטים בתקשורת ובבנקים...
הם חותרים תחת אורח החיים המסורתי ועוקרים את שורשי החברה...
עם אמיתי מפיק את הגניוס שלו מהאדמה, מהשמש, מהים, מהקרקע, כך הוא מכיר את עצמו.
אבל ליהודים בכלל אין קרקע".
העיתונאי מציין בתגובה: "יש את ישראל".
אולם דניאל שולל זאת: "אלה אינם יהודים...ראה את הישראלים, זו חברה חילונית בבסיסה.
הם אינם זקוקים יותר ליהדות משום שיש להם קרקע.
יהודי אמיתי הוא נודד, הוא נווד, אין לו שורשים ואין לו קשרים, אז הוא הופך כל דבר לאוניברסלי.
הוא לא יכול לדפוק בפטיש על מסמר או לחרוש שדה, אז כל מה שהוא יכול זה לקנות ולמכור, להשקיע הון ולהשפיע בערמה על שווקים...
הוא לוקח את אורח חייו של עם המושרש באדמה ואז הופך אותו לתרבות קוסמופוליטית...
זהו הדחף העמוק ביותר של הנפש היהודית למשוך בחוטי בד החיים עד שכבר לא נשאר מלבד חוט דק".
כאשר העיתונאי מגלה בפניו שהוא היה בקשר עם הרב סטנלי נדלמן, ויודע שדניאל יהודי, דניאל כועס, שולף את אקדחו, מכוון לפניו של העיתונאי, ומאיים להתאבד אם גאי יפרסם את האמת.
דניאל נוכח במפגש נוסף של הפשיסטים, שם הוא פוגש את דרייק, צלף מיומן.
בהמשך מתיידד עם בחור המומחה לחומרי נפץ.
דניאל וחבריו הנאו-נאצים הולכים למסעדה יהודית, שם הם לועגים לשמות המאכלים בתפריט, ומתגרים בעובדי המעדנייה על חוקי התזונה היהודיים, כגון איסור אכילת בשר וחלב יחדיו.
דניאל מציין פסוק מהתורה, "לא תבשל גדי בחלב אמו", אך מציין גם, שעופות אינם מספקים חלב.
דרייק נראה מתרשם מהידע של דניאל.
ההתגרות נמשכת עד אשר מתחילה קטטה פיזית.
לאחר זאת, דניאל וחבריו נדרשים על ידי בית המשפט להשתתף בהכשרת רגישות, מפגש עם ניצולי שואה, או לרצות מאסר.
במהלך המפגש הם מקשיבים לחוויותיהם של ניצולי שואה, כאשר אחד מהניצולים מספר על רציחת בנו הקטן על ידי חייל נאצי.
דניאל זועם על כך, שהאיש לא עשה דבר כדי להציל את בנו, אבל כל הניצולים טוענים שדניאל גם לא היה עושה דבר במקומו, והוא יוצא בכעס.
התמונה שבה דניאל נראה מאזין לסיפורו של הניצול תוך כדי הצמדת כפות ידיו אל פניו, משמשת כאחת מכרזות הסרט.
סיפורו של הניצול רודף אותו, ובהמשך הסרט דניאל מדמיין את עצמו גם כחייל הנאצי וגם את היהודי.
מאוחר יותר באותו לילה, דניאל ושאר חבריו הנאו-נאצים פורצים לבית כנסת, משחיתים את תכולתו, ושותלים פצצה מתחת לדוכן.
הם גם קורעים, רומסים ויורקים על ספר תורה, למרות שדניאל מוחה על מעשיהם, ובין היתר מגונן על אחת המגילות.
זו העדות הראשונה לרגש המתעורר אצל דניאל כלפי היהדות לאחר המפגש עם ניצולי השואה.
עם עזיבתם את בית הכנסת, דניאל לוקח עמו ספר תורה וטלית.
למחרת בבוקר מתברר, שהתכנון לפוצץ את בית הכנסת נכשל, משום שהקוצב קפא בשלוש עשרה דקות.
רב שהתראיין בנושא הסביר, כי אלוהים הגן על בית הכנסת.
בבקתתו, דניאל מנקה ומתקן את ספר התורה, ושוב רואה את עצמו כחייל הנאצי בסיפור שואה.
הוא לובש את הטלית מתחת לחולצתו, ומבצע הצדעה נאצית במועל יד יחד עם קריאת "וזאת התורה" בעברית.
מעשה זה מבטא את היותו יהודי במקור ביחד עם הווייתו הנוכחית.
דרייק מציע לדניאל להרוג יהודי, והם מתכננים להרוג את איליו מנזטי.
הם אורבים במרחק מסוים מבית כנסת, ולאחר שמנזטי יוצא ממנו, דניאל יורה לכיוונו אך מחטיא את מטרתו.
דרייק מבחין בטלית מתחת לחולצתו של דניאל ומבין שהוא יהודי.
דרייק מנסה לדקור את דניאל, אך האחרון יורה בו ונמלט.
הוא ממשיך להיפגש עם לינה וקרטיס, שרוצים להביא את תנועתם ועקרונותיהם הפשיסטיים למיינסטרים הפוליטי.
דניאל מסכים באי רצון לעזור להם לגייס כספים.
בהמשך דניאל מביע אמפתיה כלפי יהודים במפגש נוסף, ובסופו של דבר לינה אינה רוצה יותר בקשר עמו.
לאחר מכן נודע על כך, שאיליו מנזטי נרצח, ופרסומים בעיתונות ובטלוויזיה מנסים לקשור את דניאל למעשה הרצח.
קרלה רואה את ספר התורה שדניאל גנב מבית הכנסת, ומבקשת ממנו ללמד אותה עברית, לכאורה מסיבות אינטלקטואליות.
הם גם מתחילים לתרגל טקסים יהודיים.
דניאל מבקר באזור יהודי, ופוגש בסטיוארט, חבר מתקופת ילדותו ובארוסתו, מרים, שמזמינים אותו לתפילת ראש השנה בבית כנסת.
כאשר דניאל מגיע לבית הכנסת, נותר מחוץ להיכל, שם פוגש בין היתר באבי, המוזכר גם כילד בסצנה על פרשת עקדת יצחק.
אבי מכנה אותו אנטישמי, ומתפתח דיון על יהודים ועל ישראל.
בהמשך, מרים, שעובדת בפרקליטות המחוזית, מספרת לו שמחצית מהאנשים במפגשיה של לינה מביוס הם סוכנים המדווחים לפרקליט המחוזי.
מאוחר יותר היא מבקשת מדניאל להקליט שיחות בפגישה, כדי שתוכל לעזור לו עם האשמות אפשריות הצפויות עקב הריגתו של מנזטי.
הוא מסרב לכך, ומרים מודה שלא אכפת לה מהאמת, היא דואגת רק לדניאל.
כאשר יום הכיפורים מתקרב, דניאל קורא למרים, ומתעקש על לקיחת המקום של סטיוארט לשמש כחזן מעל הדוכן ביום כיפור.
לאחר כניסת יום הכיפורים, בשעות החושך, דניאל מגיע לבית כנסת עם ידידו, המומחה לחומרי נפץ, והם מתקינים פצצה מתחת לדוכן התפילה.
כאשר דניאל מגיע לבית הכנסת ביום הכיפורים במהלך התפילה, הוא עולה לדוכן וקורא מספר התורה.
במהלך השהות בבית הכנסת הוא שוב מדמיין את עצמו בסיפור שסיפר לו ניצול השואה, אך הפעם גם כחייל הנאצי וגם כאב היהודי.
כאשר נותרו חמש דקות למועד התפוצצות הפצצה, דניאל יורד מהדוכן, ומודיע כי יש פצצה בבית הכנסת ומבקש מכולם לעזוב את המקום.
דניאל עצמו לא עוזב את בית הכנסת.
לאחר זאת דניאל מוצג בחזון מיסטי, שבו הוא עולה במדרגות הישיבה שבה למד כילד.
בחזון הוא פוגש במורהו לשעבר בכל פעם שהוא עולה קומה במדרגות.
מורהו אומר בחזון, כי הוא רוצה לשוחח על עקדת יצחק, ואומר לדניאל כי ייתכן שצדק, שיצחק מת על ההר, ונולד מחדש בעולם הבא.
אבל דניאל מתעלם ממנו בכל פעם וממשיך לעלות במדרגות באופן אינסופי.
מורהו קורא לו להפסיק, ואומר לו כי "אין שום דבר למעלה".
המאוזוליאום של סנטה קונסטנצה (באיטלקית: Mausoleo di Santa Costanza) היא כנסייה ברומא, שנבנתה בימי הקיסר קונסטנטינוס.
כנסייה זו שימשה כמאוזוליאום, שבו נקברו בתו קונסטנטינה ואמו הלנה.
הכנסייה נקראה על שמה של קונסטנטינה עם הפיכתה לקדושה, זמן רב לאחר מותה בשנת 354 לספירה.
הכנסייה שופצה בשנת 1254 ושוב בשנת 1620.
ידוע כי קונסטנטינה בנתה בפטיסטריום על שטח שהיה, כנראה, ברשות המשפחה האימפריאלית.
במבנה זה היא הוטבלה, ביחד עם אחותה הלנה, בידי האפיפיור סילבסטר הראשון.
מבנה הכנסייה נחשב בעיני רבים למבנה זה.
עם זאת, בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בשטח המאוזוליאום בשנת 1992, נחשפו שרידי מבנה בעל צורת תלתן העשוי להיות אותו מבנה טבילה.
ליד המבנה עמדה כנסיית "Sant'Agnese fuori le mura", אשר פירוש שמה הוא "כנסיית אנגס הקדושה אשר מחוץ לחומות".
כנסייה זו נבנתה על קברה של אגנס הקדושה (Sant'Agnese) ואינה קיימת כיום.
הכנסייה תוכננה כמבנה רוטונדה ומבנה מרכזני עגול, כלומר מבנה בעל מרכז שהיה אופייני למבני הנצחה מן העת העתיקה.
ייתכן כי צורה זו הייתה אחת ההשפעות לצורתה של כנסיית הקבר בירושלים.צורתה החיצונית של הכנסייה כיום דומה לצורתה במאה הרביעית לספירה.
קוטרו של המבנה המעוגל הוא 29 מטרים.
סביב חדר עגול מרכזי הותקן אמבולטוריום, מעבר מעוגל המופרד מן החלל הפנימי על ידי שנים-עשר צמדים של עמודים.
באמבולטוריום נמצאים גם סדרה של קמרונות חבית הנשענים על קיר האמבולטוריום ועל העמודים וכן קפלות השקועות בקיר.
מעל העמודים מותקנים תריסר חלונות גדולים (כסמל לשנים-עשר השליחים).
מערך ארכיטקטוני כזה מציג התקדמות "מן הרעיון של מבנה הזיכרון המעגלי" באדריכלות הרומית אל יצירת מרחב בעל מרכז ברור ומואר.
מעברו השני של קיר האמבולטוריום נמצא אמבולטוריום נוסף, חיצוני, אולם צורתו שונתה מאז בניית הכנסייה.
אל מול הכניסה למבנה הוקמה קפלה השקועה בקיר, קפלה הגדולה משאר הקפלות שבמבנה ובה שוכן ארון הקבורה של קונסטנטינה.
בשנת 1256 נבנתה ליד המאוזוליאום כנסייה בצורת בזיליקה.
המבנה צופה בפסיפסים אשר נקבעו באמבולטוריום הפנימי ובכיפה.
נושאי הפסיפסים שבאמבולטוריום לקוחים מן האיקונוגרפיה של האמנות הפגנית.