tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באותו היום פתחה הממשלה בדיונים בבית הנבחרים על הקדמה של הבחירות ויום לאחר מכן נקבע שהבחירות לפרלמנט הבריטי ייערכו ב-12 בדצמבר.
ממשלת ג'ונסון השנייה: אישור ההסכם ופרישה
בבחירות הכלליות שנערכו ב-12 בדצמבר 2019, זכתה המפלגה השמרנית ב-365 מושבים בבית הנבחרים.
הניצחון העניק למפלגה רוב מוחלט של יותר מ-50% מהמושבים (326) ויתרון של 80 מושבים על פני מפלגות האופוזיציה.
הבטחת הבחירות המרכזית של ג'ונסון הייתה לפרוש מהאיחוד עד 31 בינואר 2020 וסיסמת הבחירות שלו הייתה "Get Brexit Done".
לאחר הבחירות, ב-20 בדצמבר 2019, אישר בית הנבחרים את ההסכם עם האיחוד האירופי, ברוב של 358 תומכים מול 234 מתנגדים.
ב-22 בינואר 2020 הפרלמנט הבריטי אישר סופית את הצעת החוק לאישור ההסכם, ברוב של 342 תומכים מול 234 מתנגדים, זאת לאחר שבית הנבחרים דחה מספר תיקונים שהוצעו על ידי בית הלורדים ובית הלורדים החליט לא להציע תיקונים נוספים.
יום לאחר מכן הצעת החוק קיבלה את אישור המלכה ובכך הפכה לחוק מחייב.
הפרלמנט האירופי אישר את ההסכם ב-29 בינואר, ברוב של 621 תומכים מול 49 מתנגדים.
זו הייתה ההצבעה האחרונה של נציגים בריטיים בפרלמנט האירופי.
27 המדינות הנותרות באיחוד נתנו את הסכמתן הסופית להסכם כשאישרו אותו פה אחד במועצה האירופית.
ב-31 בינואר, בשעה 23:00 שעון לונדון, חצות שעון בריסל, ההסכם יצא לפועל והממלכה המאוחדת פרשה מהאיחוד.
מייד עם פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד החלה תקופת מעבר שנמשכה עד 31 בדצמבר 2020. במהלך תקופת המעבר נשמר הסטטוס קוו והצדדים דנים על הסכם קבע.
ב-12 ביוני 2020 הודיעה הממלכה המאוחדת רשמית שהיא לא מעוניינת בהארכה של תקופת המעבר.
מחלוקות בנושא הברקזיט, בעיקר סביב צפון אירלנד, נמשכו לאחר מכן.
בחלק משנת 2021, סבלה הממלכה ממחסור בעובדים, שקושרה לברקזיט ולמגפת הקורונה בממלכה המאוחדת.
ממשלת בריטניה הכחישה את הקשר לברקזיט.
במהלך 2021, טענו צרפת ובריטניה שההסכם הופר ביחס לזכויות הדיג.
נושאים מרכזיים במשא ומתן על תנאי הפרישה
בהסכמים של ממשלות מיי וג'ונסון עם האיחוד האירופי הסכימו הצדדים שדרושה תקופת מעבר (Transition Period) שתאפשר להם לדון בהסכמי הסחר בין האיחוד והממלכה.
למעשה, בכל הנוגע למסחר ולכללים רגולטוריים ההסכמים דנו במה שיקרה במהלך תקופת המעבר, ולא ביחסים לטווח הארוך שייקבעו במסגרת הסכמים שייחתמו במהלכה.
תקופת המעבר הייתה אמורה להימשך עד דצמבר 2020 עם אופציה להארכה לשנתיים נוספות אם שני הצדדים ירצו בכך.
במהלך תקופת המעבר הסדרי המסחר שהיו קיימים לפני הפרישה נשארו בתוקף - הממלכה המאוחדת נשארה בשוק האירופי המשותף, באזור הכלכלי האירופי ובאיחוד המכסים האירופי.
הממלכה המאוחדת המשיכה לתרום לתקציב האירופי סכומים זהים לאלה שתרמה לפני כן.
בנוסף הממלכה המאוחדת נשארה כפופה להחלטות בית הדין האירופי לצדק, לחוקים ולכללי הרגולציה של האיחוד.
הייצוג של הממלכה המאוחדת במוסדות האירופים נפסקה מיד עם יציאתה מהאיחוד, כך שנוצר מצב שבו אזרחי הממלכה היו כפופים למוסדות ולחוקים שעליה אין להם השפעה.
ג'ייקוב ריס-מוג לדוגמה טען שתקופת המעבר הופכת את הממלכה המאוחדת ל"מדינת וסאלים".
לשני ההסכמים צורפו הסכמות על קווים מנחים להסכמים עתידיים.
הם קוראים להסכמי סחר חופשי ותנועות הון חופשיות ומקדמים שיתוף פעולה בתחומים רגולטוריים ומשפטיים שונים.
בהקשר זה, ההבדל המשמעותי בין ההסכמים הוא סעיף שקורא לתנאים רגולטוריים שוויוניים (level playing field), שימנעו עיוות של המסחר בין הצדדים ויאפשרו תחרות הוגנת על בסיס ערכים משותפים ושאיפה משותפת לטפל בנושאים שונים כגון שינויי האקלים.
בהסכם של מיי סעיף זה היה חלק מחייב בהסכמות ואילו בהסכם של ג'ונסון הוא עבר להצהרה הפוליטית הבלתי מחייבת.
בהצהרה הלא מחייבת של ההסכם עם ממשלת ג'ונסון נמחקו המשפטים שקובעים שהממלכה המאוחדת "תשקול ליישר קו עם האיחוד האירופי בתחומים הרלוונטיים", שהיחסים יהיו "קרובים ככל האפשר" להסדר הנוכחי, ושהבסיס לדיון על הסכמים עתידיים יהיה השאיפה לאזור מכס משותף.
שינויים אלה פורשו על ידי גורמים בתעשייה הבריטית כסימן לכך שממשלת ג'ונסון פועלת להשיג הסכמים עתידיים שירחיקו את הממלכה המאוחדת מהתקנות הרגולטוריות האירופאיות ויאפשרו לה יותר גמישות, אך עלולים להוביל לחיכוך רב יותר במעבר סחורות בין הצדדים ובכך לגרום להפסדים כספיים.
דוח של מכון "הממלכה המאוחדת באירופה משתנה" העריך שההסכם של מיי, אם היה מתקבל ואם ההסכמים העתידיים היו בהתאם לרוח של הצהרות ממשלתה, היה מביא לירידה של 4.9% בהכנסה לנפש; ההסכם של ג'ונסון, אם ההסכמים העתידיים יהיו ברוחו, יוביל לירידה של 6.4% בהכנסה לנפש.
לפי אותו הדוח פרישה ללא הסכם הייתה מובילה לירידה של 8.1% בהכנסה לנפש.
הרפובליקה של אירלנד היא חברה באיחוד האירופי והמדינה היחידה שלה גבול יבשתי עם הממלכה המאוחדת, למעט הגבול בין ספרד לגיברלטר (טריטוריה בריטית שמעבר לים).
הגבול עובר לאורך 499 קילומטר בתוך האי האירי ומפריד בין אירלנד לצפון אירלנד, שהיא חבל ארץ בממלכה המאוחדת.
הכניסה של אירלנד והממלכה המאוחדת ב-1 בינואר 1993 לשוק האירופי המשותף, יחד עם הסכם יום שישי הטוב, שנועד להסדיר את הסכסוך בצפון אירלנד, הביאו בהדרגה לפירוק נקודות הביקורת לאורך הגבול בין שתי המדינות.
ב-2005 פורקה נקודת הביקורת האחרונה והגבול הפך ל"בלתי נראה" - אנשים ורכבים שעוברים את הגבול לא צריכים להציג תעודות או להצהיר על סחורות.
עם הפרישה של הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי ומהשוק האירופי המשותף, הגבול בין אירלנד לצפון אירלנד הפך לגבול חיצוני של האיחוד האירופי.
החשש של שני הצדדים הוא שמצב זה יוביל להקמה מחדש של גבול "קשיח".
הצורך בגבול קשיח יתעורר אם אירלנד והממלכה המאוחדת יהיו תחת משטרי מכס וחוקים רגולטוריים שונים בנוגע, למשל, לסניטציה ומניעת התפשטות של מחלות.
האפשרות של גבול קשיח נתפסת כאיום על הכלכלה של שתי המדינות וכמסוכנת להמשך השלום בצפון אירלנד.
גם האיחוד האירופי וגם הנושאים והנותנים מטעם הממלכה המאוחדת הסכימו שאופציה זו אינה מתקבלת על הדעת.
מניעת היווצרותו של גבול קשיח מצריכה הסדרים שקשורים במעבר סחורות בין אירלנד לצפון-אירלנד, באופן שיאפשר אכיפה של משטרי המכס והרגולציה השונים.
הסכמים בנוגע לסוגיה הושגו שלוש פעמים: בהסכמי ממשלת מיי שכשלו, בהסכמי ממשלת ג'ונסון, ולאחר הפרישה בהסכמים המכונים "מסגרת וינדזור".
נכון לאפריל 2023, האיחוד האירופי והממלכה המאוחדת נמצאים בתהליך של יישום מסגרת וינדזור.
הסוגיה בהסכם של ממשלת מיי עם האיחוד האירופי
לפי הסכם הטיוטה בין ממשלת מיי והאיחוד האירופי, האופציה הראשונה עבור שני הצדדים היא שבמהלך תקופת המעבר לאחר הברקזיט ייחתמו הסכמי סחר ויימצאו הסדרים רגולטוריים שיאפשרו את השארת הגבול באי האירי פתוח.
למקרה שבו לא יימצאו תנאים כאלה נוספה להסכם אמנה נפרדת המסדירה את סוגיית הגבול עם אירלנד.
הצעת הטיוטה של האיחוד האירופי מפברואר 2018 הייתה שצפון אירלנד בלבד תישאר חלק מאיחוד המכסים האירופי, בעוד בריטניה הגדולה תוכל להחליט על מדיניות מכס עצמאית.
תוכנית זו מכונה באופן לא רשמי "הבקסטופ הצפון-אירי" (Northern-Ireland only Backstop).
משמעות התוכנית היא שהמסחר בין אירלנד לצפון אירלנד יוכל להתקיים ללא חיכוך הקשור במכס ולא יהיה צורך במחסומים לאורך הגבול ביניהן, אבל הים האירי יהווה מחסום מכס בין בריטניה הגדולה לבין צפון אירלנד.
התוכנית ספגה ביקורת בממלכה המאוחדת, ומיי עצמה טענה ש"אף ראש ממשלה בממלכה המאוחדת לא היה יכול להסכים לה".
הסיבה המרכזית להתנגדות ממשלת מיי הייתה ההתנגדות של המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית (DUP) בצפון אירלנד, שתומכת ביוניוניזם (שימור האיחוד המדיני בין צפון אירלנד לבריטניה הגדולה).
לתפיסת ה-DUP תוכנית כזו תערער את האיחוד בין צפון אירלנד לבריטניה הגדולה.
בעקבות הביקורת על טיוטת האיחוד האירופי, ממשלת מיי השיגה פשרה עם האיחוד האירופי לפיה לא רק צפון אירלנד, אלא הממלכה המאוחדת כולה תהווה "בקסטופ".
פתרון זה מכונה באנגלית UK-Wide Backstop.
לפי הצעה זו הממלכה המאוחדת כולה תישאר באיחוד מכסים עם האיחוד האירופי ותשמור על אחידות חלקית עם המשטר הרגולטורי של האיחוד האירופי.
כדי למנוע פגיעה באחידות המשטר הרגולטורי של האיחוד, צפון אירלנד תהיה מחויבת עוד יותר לתקנות ולחוקים של האיחוד האירופי.
הצעה זו הפכה לחלק מההסכם בין הממלכה המאוחדת לאיחוד במסגרת פרוטוקול מיוחד שעוסק בנושא.
תוכנית הבקסטופ בכלל הממלכה המאוחדת היוותה פשרה עבור האיחוד האירופי.
בכירים באיחוד טענו שההצעה לא הוגנת כיוון שהיא עשויה לאפשר לממלכה המאוחדת להתחרות עם האיחוד באמצעות קביעה של משטר רגולטורי ידידותי לעסקים ולהמשיך ליהנות מאיחוד המכסים וממעבר חופשי של סחורות.
מישל ברנייה, הממונה על המשא ומתן מטעם האיחוד האירופי, אמר ביוני שאפשרות זו לא מקובלת על האיחוד ושארבע החירויות של האיחוד (חופש תנועה של אנשים, סחורות, הון ושירותים) לא ניתנות לחלוקה.
בתוך הממלכה המאוחדת התוכנית ספגה ביקורת רבה, ולפי מרבית הפרשנים היא הסיבה המרכזית שמיי לא הצליחה לאשר את ההסכם עם האיחוד בפרלמנט.
על אף הפשרה שהרחיבה את הבקסטופ לממלכה המאוחדת כולה, נציגי ה-DUP בצפון אירלנד המשיכו להתנגד לתוכנית מחשש שהתנאי לפיו התנאים הרגולטוריים בצפון אירלנד יישארו קרובים יותר לתנאים של האיחוד האירופי יפגע באיחוד בין בריטניה הגדולה לצפון אירלנד.
היות שממשלת מיי השנייה הייתה ממשלת מיעוט שנסמכה על תמיכת ה-DUP לצורך השגת רוב בבית המחוקקים, התנגדות זו חיבלה ביכולתה לאשר את ההסכם.
על אף ההתנגדות של ה-DUP, רבים בצפון אירלנד תומכים בתוכנית הבקסטופ.
בבחירות לפרלמנט האירופי ב-2019 מפלגות צפון איריות שתמכו בבקסטופ זכו בכ-57% מהקולות.
מנגד, התוכנית גררה ביקורת של תומכי הברקזיט בתוך בריטניה הגדולה, שסברו שתוכנית הבקסטופ עשויה למנוע עצמאות כלכלית ורגולטורית אמיתית של הממלכה המאוחדת.
ההסדר אמור היה להיות זמני, אך לפי ההסכם הוא יישאר בתוקף עד שיימצא הסדר אחר שמאפשר את השארת הגבול בלתי נראה.
בחוות דעת משפטית שהיועץ המשפטי לממשלת מיי אולץ לפרסם נטען שהממלכה המאוחדת לא תוכל לבטל את ההסכם באופן חד צדדי ואין ערובה שהוא יתבטל בעתיד.
ההבנה שההסדר יכול להפוך לקבוע הגבירה את ההתנגדות של צירים שמרנים ששאפו להיפרדות משמעותית מחוקי האיחוד האירופי.
הסוגיה בהסכם של ממשלת ג'ונסון עם האיחוד האירופי
במהלך המשא ומתן עם האיחוד האירופי טען ראש הממשלה בוריס ג'ונסון שהוא משוכנע שניתן להגיע להסדר שישמור על גבול פתוח בין המדינות, אך טען גם שמשמעות תוכנית הבקסטופ היא ויתור של הממלכה המאוחדת על עצמאותה.
ב-11 בספטמבר 2019 הוא דחה על הסף את התוכנית בריאיון שנתן בפייסבוק, אך באוקטובר פורסם שהוא נוטה להסכים לפשרה בנושא.
ההסכם בין ממשלת ג'ונסון לאיחוד האירופי ביטל את תוכנית הבקסטופ, אך החליף אותה בתוכנית דומה שכונתה בתקשורת "פרונטסטופ" (frontstop).
לפי ההסכם, צפון אירלנד תיחשב באופן פורמלי לחלק מאזור המכס הנפרד של הממלכה המאוחדת כולה, אך תיישם לתקופה של ארבע שנים לאחר תום תקופת המעבר את תקנות המכס והרגולציה של האיחוד האירופי.
במהלך תקופה זו הים האירי יהווה מחסום מכס בין צפון אירלנד לבריטניה הגדולה.
בעוד שהבקסטופ אמור היה להיות תוכנית גיבוי שתופעל רק אם לא יושג הסדר אחר בתקופת המעבר, הפרונטסטופ אמור להיכנס לתוקף מייד לאחר תקופת המעבר ללא תלות בהסדרים שיוסכמו במהלכה.
לפי ההסכם, לא יהיה צורך לשלם מכס על מוצרים שמיובאים מבריטניה הגדולה לצפון אירלנד אם הם מיועדים לשימוש פרטי, או על מוצרים שניתן להוכיח שהם מיועדים להישאר בגבולות צפון אירלנד.
תשלום מכס לפי תקנות המכס של האיחוד האירופי יידרש עבור מוצרים המיובאים לצפון אירלנד ומיועדים לשימוש מסחרי ושלא ניתן להוכיח שהם יישארו בגבולות צפון אירלנד.
ההסכם לא מפרט מהם הקריטריונים להוכחה שמוצר מיועד לשימוש פרטי או מיועד להישאר בגבולות צפון אירלנד.
חוקי המע"ם של האיחוד האירופי יחולו על צפון אירלנד.
חודשיים לפני תום ארבע השנים, באוקטובר 2024, האספה של צפון אירלנד תוכל לדון על המשך ההסדר לתקופה של ארבע או שמונה שנים נוספות ולהצביע בנושא.
כדי לאשר הצעה להמשך ההסדר, צריך רוב של 60% מחברי האספה שמצביעים ותמיכה של לפחות 40% מתומכי היוניוניזם ו-40% מתומכי הלאומיות האירית.
אם האספה האירית תצביע נגד המשך ההסכם, תחל תקופת מעבר של שנתיים, עד ינואר 2027, שבמהלכה ההסדר יימשך והצדדים ידונו עם האיחוד האירופי על הסדרים חדשים.
מנגנון הסכמה זה, שלא היה קיים בהסכם של ממשלת מיי, נועד לענות על הביקורת שהופנתה כלפי תוכנית הבקסטופ של מיי ולהבטיח שהממלכה המאוחדת לא תחויב להמשיך לעד את ההסדר אם לא יימצא הסדר אחר המקובל על האיחוד האירופי.
המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית (DUP) הודיעה שתתנגד להסכם כיוון שהוא לא משרת את האינטרסים של צפון אירלנד ופוגע באיחוד בין בריטניה הגדולה וצפון אירלנד.
ראשי המפלגה אמרו שההסדר מסכן את הסכם יום שישי הטוב ועלול להביא לחידוש הסכסוך בצפון אירלנד.
ראשי ממשלות הממלכה המאוחדת בעבר, טוני בלייר וג'ון מייג'ור קראו לחברי הפרלמנט הבריטיים להתנגד להסכם בטענה שהוא מסכן את הסכם יום שישי הטוב ומפריד בין צפון אירלנד לבריטניה הגדולה.
מנגד, דייוויד קמרון ודייוויד טרימבל, לשעבר השר הראשון של צפון אירלנד וזוכה פרס נובל לשלום על פתרון הסכסוך בצפון אירלנד, הודיעו שהם תומכים בהסכם.
כל הנציגים הצפון-אירים בבית הנבחרים הצביעו נגד ההסכם.
ב-20 בינואר 2020 הנציגים באספה הצפון אירית הצביעו בעד החלטה שאישרה ש"האספה לא מסכימה לתת את הסכמתה" להסדרי הפרישה הנוגעים לצפון אירלנד.
הפרוטוקול לגבי צפון אירלנד היה לחלק מההסכם בין הממלכה המאוחדת לאיחוד האירופי, אך הוא עורר מחלוקת רבה ופוליטיקאים בריטים איימו מספר פעמים בביטול חד-צדדי של ההסכם.
עיקר הביקורת הושמעה מצד תומכי האיחוד בצפון אירלנד, שראו בהסדרי המסחר החדשים יצירת גבול מדיני דה פקטו בין צפון אירלנד לבריטניה.
בפברואר 2023, לאחר שבועות של משא ומתן, הגיעו האיחוד האירופי וממשלתו של רישי סונאק להסכם חדש, המכונה "מסגרת וינדזור".
ההסכם הושג בסיוע ארצות הברית.
באופן פורמלי, מסגרת וינדזור לא מבטלת את הפרוטוקול, אלא עורכת בו שינויים בהתאם לסעיף 164 בהסכם הפרישה, שמאפשר הסכמה על שינויים בתוך ארבע שנים מתום תקופת המעבר (כלומר, עד סוף 2024).
המסגרת אומצה רשמית על ידי שני הצדדים ב-24 במרץ 2023.
מסגרת וינדזור משנה את הסדרי מעבר הסחורות מבריטניה לצפון אירלנד.
בין השאר, המסגרת קובעת את ההסדרים החדשים הבאים:
סחורות שיעברו לצפון אירלנד במטרה להישאר שם יעברו ב"מסלול ירוק" שלא יצריך בדיקות ובירוקרטיה.
סחורות שעוברות בדרך לייצוא יעברו ב"מסלול אדום" שמחייב בדיקות.
ביטול על איסור הכנסת מוצרים שונים מבריטניה לצפון אירלנד, כגון נקניקיות שאינן קפואות.
פטור לצפון אירלנד מהמשך אכיפה של תקנות מסוימות של האיחוד האירופי, כגון מע"מ ומיסים על משקאות אלכוהוליים.
זכות התנגדות מצד האספה של צפון אירלנד (Stormont Break) – הסדר שנותן מענה לביקורת על כך שאזרחי צפון אירלנד מחויבים לפעול על פי תקנות וחוקים מסוימים של האיחוד האירופי, אך לנציגיהם אין השפעה על מוסדות האיחוד האירופי.
המסגרת מעניקה לאספה של צפון אירלנד זכות להתנגד לשינויים בכללי האיחוד, ולעצור את כניסתם לתוקף, אם 30 מחברי האספה, משתי מפלגות לפחות, חותמים על עצומה נגדם.
זכות זו קיימת רק בנוגע לשינויים משמעותיים ומהותיים בכללי האיחוד.
כל עוד הממלכה המאוחדת חברה באיחוד האירופי היא נדרשת לציית לעיקרון חופש התנועה של עובדים באיחוד האירופי .
כמו כן, אזרחים של הממלכה המאוחדת נהנים מהחופש שמקנה אותו העיקרון.
לפי עיקרון זה, אזרחים של המדינות החברות באיחוד יכולים לחיות ולעבוד בכל מדינה באיחוד ללא אפליה ותחת אותם התנאים שמוקנים לאזרחי המדינה המארחת.
תנאים אלה תקפים גם למדינות שמהוות חלק מהאזור הכלכלי האירופי ואינן חברות באיחוד (איסלנד, נורווגיה וליכטנשטיין) ולשווייץ שחתומה על הסכם נפרד עם האיחוד בעניין זה.
נכון ל-2017 כ-3.2 מיליון אזרחים של האיחוד האירופי חיו ועבדו בגבולות הממלכה המאוחדת וכ-1.2 מיליון אזרחים בריטיים חיו ועבדו במדינות אחרות באיחוד, כך לפי נאום שנשא ב-2017 מישל ברנייה.
באופן עקרוני, חופש התנועה של העובדים עשוי להתבטל מיידית כשמדינה פורשת מהאיחוד.
לאור זאת, מיליוני אזרחים זרים בממלכה המאוחדת ובאיחוד החלו לחשוש למעמדם אחרי שהממלכה תפרוש.
החשש הוא שהפרישה תשפיע לרעה על חופש התנועה של אזרחים זרים שכבר השתקעו במדינות מארחות ושהיא תשפיע גם על זכויותיהם בתחומים שונים, כגון חינוך, דיור, פנסיה, ובריאות.
חששות אלה לא תקפים לאזרחים אירים שחיים בממלכה המאוחדת ובריטים שחיים באירלנד, כיוון שהחוק לגבי אזור התנועה המשותף של הממלכה המאוחדת ואירלנד קדם להקמת האיחוד האירופי וחוקק באופן עצמאי על ידי שתי המדינות.
ההסכם בין ממשלת מיי לבין האיחוד האירופי הבטיח שמירה מלאה על הזכויות של אזרחים בריטיים שגרים ועובדים באיחוד ואזרחים של מדינות האיחוד שחיים ועובדים בממלכה המאוחדת.
עם זאת, אזרחי האיחוד שחיים בממלכה המאוחדת יצטרכו להגיש בקשה לתושבות.
חלק זה של ההסכם לא שונה בהסכם בין ממשלת ג'ונסון לבין האיחוד האירופי.
בנספח להצעת החוק שהציגה ממשלת ג'ונסון ליישום ההסכם עם האיחוד הוצע להקים מוסד עצמאי שיפקח על יישום ההסכם בכל הקשור לזכויות אזרחים זרים ויוכל לעתור נגד הממשלה במקרים בהם זכויות האזרחים הזרים לא יישמרו.
בינואר 2019 משרד הפנים הבריטי החל בפיילוט ל"תוכנית התיישבות" (EU Settlement Scheme) שבמסגרתה יכולים אזרחי איחוד שחיים חמש שנים או יותר בממלכה להגיש בקשה להתיישבות קבע.
התוכנית נפתחה רשמית ב-30 במרץ 2019 והמועד האחרון להגשת בקשה במסגרתה הוא 30 ביוני 2021. נכון לינואר 2020 כ-2.7 מיליון אנשים הגישו בקשה במסגרת התוכנית, ולפי הערכות 900,000 אזרחים נוספים של מדינות האיחוד אשר חיים בממלכה המאוחדת טרם הגישו בקשה.
אזרחים אירופאיים שחיים בממלכה המאוחדת פחות מחמש שנים יוכלו לקבל מעמד זמני עד שיחלפו חמש שנים מיום הגעתם ואז לבקש מעמד קבוע.
התוכנית ממשיכה לפעול תחת ממשלת ג'ונסון, אולם ארגונים שפועלים למען אזרחי האיחוד בממלכה המאוחדת טענו שממשלתו מערימה קשיים על מבקשי התושבות.
החלטה של הפרלמנט האירופי שהודלפה ב-12 בספטמבר 2019 ביקרה את ממשלת ג'ונסון בחריפות על יחסה לאזרחי האיחוד.
כחברה באיחוד האירופי הממלכה המאוחדת תרמה לתקציב האיחוד והתחייבה לתרום לפרויקטים ארוכי טווח, שחלקם אמורים להסתיים אחרי שפרישת הממלכה תצא לפועל.
התרומה של הממלכה המאוחדת לתקציב האיחוד (13.5% מהתקציב של 2016) הייתה אחד מהנושאים מעוררי המחלוקת שתומכי ברקזיט העלו בקמפיין לקראת משאל העם.
כחלק מהסכם הפרישה של ממשלת מיי עם האיחוד האירופי נקבע שהממלכה המאוחדת תהיה חייבת לשלם את הכספים שלהם התחייבה בעבר.
חלק זה של ההסכם נקרא רשמית "ההסדר הפיננסי" (financial settlement) ומכונה בתקשורת "חשבון הגירושין" (divorce bill).
חלק זה של ההסכם לא שונה בהסכם בין ממשלת ג'ונסון לבין האיחוד האירופי באוקטובר 2019.
לפי הערכות של המשרד הבריטי לאחריות תקציבית (גוף ציבורי עצמאי הממומן על ידי משרד האוצר הבריטי), שהתייחסו ל-31 באוקטובר 2019 כתאריך הפרישה, הסכום שהממלכה המאוחדת תצטרך לשלם הוא 32.8 מיליארד ליש"ט.
על בסיס הערכה זו, הסכום שהממלכה המאוחדת תשלם החל מפברואר 2020 הוא מעט פחות מ-30 מיליארד ליש"ט.
רוב הסכום ישולם עד 2022, אך הממלכה המאוחדת תמשיך לשלם סכומים קטנים יחסית עד תחילת שנות ה-60 של המאה ה-21.
הסדרת זכויות הדיג של דייגים אירופים באזור הכלכלי הבלעדי של הממלכה המאוחדת הייתה לנושא מרכזי במשא ומתן להסכם קבע בין הצדדים, זאת על אף שדיג מהווה רק 0.12% מהתמ"ג של הממלכה.
תחת מדיניות הדיג המשותפת של האיחוד האירופי , כל האזורים הכלכליים של המדינות החברות (200 מיל ימי מהיבשה) מהווים יחידה אחת בה דייגים אירופים רשאים לדוג, בכפוף למכסות שנקבעות במשא ומתן כל שנה.
לטענת הפוליטיקאים הבריטים, ההסכם בין הצדדים מ-1973 אינו הוגן, ומוביל לכך שכמות הדגים שדייגים אירופיים תופסים במים הכלכליים הבריטיים גבוהה פי שמונה מזו שדייגים בריטים תופסים במים הכלכליים של מדינות האיחוד.
שינוי מצב זה היה הבטחה מרכזית של בוריס ג'ונסון במהלך קמפיין הבחירות ב-2016, ובאוקטובר 2020 הוא הזהיר ש"בנושא הדיג, הפער בין הצדדים הוא למרבה הצער גדול מאוד, וללא ריאליזם וגמישות מצד האיחוד האירופי קיימת סכנה שהנושא לא יהיה בר גישור".
הנושאים והנותנים מטעם האיחוד האירופי ביקשו להשאיר את הסטטוס קוו על כנו.
נשיא צרפת עמנואל מקרון הציג את העמדה הנוקשה ביותר בנושא, ואמר שארצו תהיה מוכנה להסתכן בפרישה של הממלכה המאוחדת ללא הסכם, אם הנושא לא יוסדר באופן שמגן על דייגים צרפתים.
השפעת הפרישה על הממלכה המאוחדת
בינואר 2025, במלאת חמש שנים לברקזיט, סיכם עיתון האינדפנדנט את ההשפעות המרכזיות על הממלכה המאוחדת.
עלות הפעילויות הישירות שנדרשו לממלכה המאוחדת על מנת להתנתק מהאיחוד האירופי מוערכות בכ-30 מיליארד ליש"ט, ללא השפעות מאוחרות יותר.
היצוא לאירופה ירד ב-27 מיליארד ליש"ט בשנת 2022, והמגזרים העיקריים שנפגעו הם מזון, חקלאות ודיג.
להערכת משרד האוצר הבריטי, חלה ירידה של כ-15% בהיקף הסחר השנתי.
שיעורי המהגרים שנכנסו לממלכה המאוחדת לא ירדו, על אף שבוטל הסכם ההגירה עם האיחוד האירופי, ובתקופה זו נכנסו לממלכה המאוחדת כ-3,600,000 מהגרים.
כ-1.3 מיליון אירופאים עזבו את הממלכה המאוחדת.
נרשמה ירידה של כשליש ברישום סטודנטים ממדינות אירופה ללימודים באוניברסיטאות במדינה.
בסקר ממשלתי ענו כ-60% מהמשיבים שהברקזיט הזיק למדינה, ו-12% ענו שלדעתם ההסכם טוב.
פְּרִיתְ'וִוי (סנסקריט: pṛthvī, תרגום: ארץ) הוא טיל קרקע-קרקע בליסטי לטווחים קצרים (SRBM) המפותח על ידי ה-DRDO של הודו תחת "תוכנית הטילים המונחים" (IGMDP).
הוא בשימוש "פיקוד הכוחות האסטרטגיים" (לפעמים הפיקוד האסטרטגי הגרעיני) ומיועד לשאת ראש נפץ גרעיני.
פרויקט טילי הפרית'ווי כלל פיתוח שלושה וריאנטים לשימוש הצבא, חיל האוויר וחיל הים.
הגדרות הפרויקט הגדירו מראשית הפרויקט את:
פרית'ווי III (מכונה SS-350) מיוצר משנת 2004. גרסה לחיל הים.
פריקת פיקת הברך היא פציעה בברך אשר בה הפיקה גולשת החוצה ממקומה, לרוב לכיוון צידי.
ברוב המקרים לאחר הפריקה הברך עקומה, כאובה ונפוחה.
סיבוכים אפשריים הם שבר של הפיקה או דלקת פרקים.
האבחנה מתבצעת על ידי ניתוח הסימפטומים המתאימים לפריקה של פיקת הרגל ומאומתת על ידי צילום רנטגן.
הכאב לאחר הפציעה יורגש מיידית.
התזוזה של הפיקה תגרום לנפיחות בברך.
קיים מצב שבו הפיקה שהייתה מחוץ למקומה לזמן קצר יכולה לחזור, ולמרות זאת עדיין יורגשו כאבים ונפיחות.
תזוזה של הפיקה ממקומה הנראית לעין.
הרגל של המטופל נוטה להתקפל למרות שהרגל נמצאת במנוחה.
גורם מקדים לפריקה של הפיקה הוא היצמדות בשרירים של מותח המחתלה הרחבה (tensor fasciae latae muscle) וגיד האיליוטיבאל בשילוב עם חוסר איזון בשריר הארבע ראשי בין הראש הלטרלי לראש המידאלי של השריר.
עם זאת אנשים עם זווית Q, הזווית בין קו האגן ועצם הירך, גדולה הם גנטית בעלי נטייה גדולה יותר לפציעה מסוג זה עקב הגדלת רוחב הזווית שבו עצם הירך והשוקה נפגשים.
סיבה נוספת היא תסמונת דחיסת הצד הלטראלי של פיקת הברך, אשר יכול להיגרם מחוסר איזון או דלקת במפרקים.
הפתופיזיולוגיה של הברך היא מורכבת, ויש בה רקמות רכות או ליקויים בחריץ הפטלופמורלי.
הסימפטומים של הפריקה גורמים לשריר הארבע ראשי לדיספלזיה ולרגישות לשינויים קטנים אשר יכולים להשפיע על מערכת השרירים השולטת על תנועות המפרקים.
גורם נוסף היא גנטי, ל-24% מהאנשים שעברו פריקה של הפיקה יש קרובי משפחה שגם חוו זאת.
פריקה של הפיקה מתרחשת בספורט אשר מערב סיבוב של הברך.
פגיעה ישירה בברך יכול להזיז את פיקת הברך מחוץ למפרק.
לאנשים בעלי זווית Q גדולה מהרגיל תהיה יותר נטייה לפציעות ברך כמו פריקות, בעקבות קו ישר של משיכה שעובר בשריר הירך הארבע ראשי, מתחיל בקוץ הכסל הקדמי העליון (ASIS) ומגיע עד למרכז הפיקה.
טווח נורמלי של זווית Q לגברים הוא פחות מ-15 מעלות ולנשים פחות מ-20 מעלות, ומכאן שנשים נמצאות בסיכון יותר לפגיעה.
במצב של פיקה גבוהה, הפיקה יושבת גבוה על הברך מהרגיל.
תפקוד תקין של הראש המידיאלי של השריר הארבע ראשי מייצב את הפיקה.
ירידה בתפקודו של שריר זה תביא לחוסר יציבות של פיקת הברך.
כאשר יש יותר מדי מתח על עצם הפיקה, הרצועות ייחלשו ויהפכו רגישים לקריעת הרצועות או הגידים, דבר אשר יכול להוביל לתזוזה של הפיקה ממקומה.
סיבה נוספת לפריקה של הפיקה היא כאשר חריץ הטרוכלאה (גלגלת) כבר לגמרי שטוח ומצב זה מוגדר בתור דיספלזיה של הטרוכלאה (גלגלת).
העובדה כי אין חריץ בעקבות העובדה שעצם הטרוכלאה (גלגלת) כבר שטוחה יכולה לגרום לפיקה להחליק משום שאין מה שיחזיק אותה במקומה.
פיקת הברך הוא משולש עצמות ססמואידיות אשר מחוברים על ידי גיד.
היא מונחת בחריץ הפטלופמורלי (שקע ספוגי בקצה עצם הירך), שבו עצם הירך פוגשת את עצם השוק.
מספר מיתרים וגידים מחזיקים את הפיקה במקום ומאפשרים לה לנוע במעלה ובמורד החריץ הפטלופמורלי, כאשר הרגל מתכופפת החלק העליון של הפיקה מתחבר לשריר הארבע ראשי באמצעות גיד הארבע ראשי, האמצע אל ראש השריר המדיאלי והלטרלי של הארבע ראשי, והתחתון לראש עצם השוקה דרך גיד הפיקה, שהוא המשכו של גיד הירך.
הרצועה הפתלופמורלית המדיאלית נצמדת אופקית בברך הפנימית לגיד של השריר האדקטור מנגוס.
במהלך פריקה של הפיקה, זהו החלק שהכי נפגע.
לבסוף, הרצועה החיצונית של הברך והרצועה האמצעית של הברך מייצבים את הפיקה משני צידיה.
כל אחד מהחלקים האלו בברך יכול להיפגע במהלך פריקה של הפיקה.
פריקה של הפיקה יכולה להיגרם על ידי:
פגיעה ישירה אשר מעיפה את הפיקה מחוץ למפרק.
תנועה סיבובית של הברך או הקרסול.
כדי להעריך את מצב הברך, הרופא יכול לבצע בדיקה לפיקה על ידי הזזת פיקת הברך קדימה ואחורה בזמן שהפציינט מכופף את הברך ב-30 מעלות, או על ידי שכיבה על הגב כאשר הברך נמתחת ממצב מכופף.
פיקה שמחליקה לרוחב נקרא סימן ג'יי (J) אשר מצביע על חוסר איזון בין הראש המדיאלי למבנים הרוחביים בברך.
הפיקה היא עצם ססמואידית צפה אשר מוחזקת במקומה על ידי גיד שריר הארבע ראשי וגיד הרצועה של הפיקה.
תרגילים שונים אשר עובדים על חיזוק השרירי הארבע ראשי יכולים לסייע למנוע את הפריקה של הפיקה.
לעומת זאת, רוחב שריר הארבע ראשי חזק ומהודק מידי יכול להיות הגורם לפריקה של הפיקה.
במקרה זה, מומלץ לחזק את שרירי הירך המדיאלי ואת הראש המדיאלי וכמו כן, למתוח את השרירים הרוחביים.
ניתן להוסיף תמיכה חיצונית סביב הברך באמצעות מכשירים כגון מדרסים לברך או טייפ קינזיולוגי אשר יכול לעזור כדי למנוע פריקה של הפיקה או פציעות אחרות הקשורות לברך.
מכשירי התמיכה החיצונית עובדים על ידי מתן חופש תנועה במרחבים הרצויים ומסייעים לעכב תנועות שיכולות לגרום תנועה חריגה ופציעות.
תוספי מזון כמו גלוקוזאמין ונוגדי דלקת שאינם סטרואידים יכולים לסייע למזער סימפטומים אשר מעידים על נטייה לפרוק את פיקת הברך.
יישור של מפרק הברך עשוי להיות מלווה בחזרה עצמונית של פיקת הברך למקומה.
ואולם, כמחצית המקרים של פריקת פיקה יתארו אי-נוחות בקדמת מפרק הברך ולעיתים ממש מצב של פריקות חוזרות של הפיקה במהלך פעילות.
בעת תכנון תוכנית הטיפול, רופאים לוקחים בחשבון גורמים אשר יכולים לגרום לפציעות כגון עצמות שנשברו או רקמה רכה.
כמו כן, נלקח בחשבון גיל החולה, רמת פעילות והזמן הדרוש כדי לחזור לעבודה ו/או לאתלטיקה.
כאשר מופיעות פריקות חוזרות של הפיקה יכולה להיווצר מגבלה בתפקוד וכן עלולות להיגרם פגיעות חוזרות בסחוס המפרק.
על כן ניתן להציע טיפול ניתוחי אשר במהלכו מבצעים חיזוק ושחזור של הרצועה המייצבת העיקרית של הפיקה אשר נקראת רצועה פתלופמורלית מדיאלית.
רצועה זו נחשבת למייצב העיקרי של הפיקה ועל כן פותחו שיטות ניתוחיות שמאפשרות לשחזר את פעולתה.
לאחר הניתוח נדרש שיקום הנמשך ברך כלל 3-4 חודשים עד חזרה לפעילות ספורט.
ניתוח ברכיים עבור אנשים צעירים שעדיין גדלים יכול לגרום לעיכוב בגדילה נורמלית של איברים בברך.
ישנם גם סיכונים לסיבוכים כגון תגובה נגדית להרדמה או זיהום.
רופאים בדרך כלל ממליצים על ניתוח רק כאשר מבנים אחרים בברך ספגו נזק חמור, או באופן ספציפי כאשר יש:
הפרעה מוחשית של הרצועה הפתלופמורלית המדיאלית ושל הראש המדיאלי של הארבע ראשי.
דרישות אתלטיות ברמה גבוהה בשילוב עם גורמי סיכון מכניים ומנגנון פגיעה ראשוני שאינו קשור למגע.
תוכנית שיקום יעלה מקטינה את הסיכויים לפציעה חוזרת של הברך ולבעיות כגון תסמונת כאב פטלופמורלי ודלקת מפרקים ניוונית.
השיקום מתמקד בשמירה על כוח ועל טווח התנועה כדי להפחית את הכאב ולשמר את הבריאות של השרירים ורקמות סביב מפרק הברך.
ההיארעות השנתית של פריקות פיקת הברך נעה בין 7:100,000 - ל-43:100,000, כתלות בגיל ובאוכלוסייה הנבדקת.
מרבית המחקרים העוסקים בפריקות של פיקת הברך מדווחות על שכיחות גבוהה יותר בנשים.
מעטים מהמחקרים מדווחים על מספר שווה של פריקות בנשים ובגברים, וחלק קטן אף מדווח על היארעות גבוהה יותר בגברים.
72%-30 מהפריקות קשורות בספורט וב - 39%-28 מהפציעות ישנם שברי עצם-סחוס.
פריקת לסת מתרחשת כאשר שתי העצמות שנפגשות במפרק הלסת מתנתקות.
אין לבלבל עם תזוזות לסת, אשר מתרחשות כאשר המפרק עדיין מחובר חלקית לעצם.
לסת פרוקה גורמת לקשיים בפתיחת וסגירת הפה.
מצב זה עלול לגרום לכאב ראש קיצוני או חוסר יכולת להתרכז.
כאשר יישור השריר אינו מסונכרן, תהיה תחושת כאב בשל סיבוב לא רצוי של הלסת.
אם הכאב נשאר קבוע, ייתכן שיש צורך בניתוח, כדי ליישר את הלסת.
בהתאם לחומרת פריקת הלסת, משככי כאבים כגון אקמול עשויים לסייע להקלה ראשונית של כאב כרוני.
המפרק המעורב בפריקה זו הוא המפרק הלסתי-רקתי (TMJ).
מפרק זה ממוקם בנקודת המפגש בין עֱלִי הלסת התחתונה והעצם הטמפורלית.
השרירים המאפשרים את סגירת הפה הם: שריר המלעס, שריר הצדע, ושריר הכנפה התיכון.
השריר המאפשר את פתיחת הלסת הוא שריר הכנפה הצידי.
ישנן ארבע צורות שונות של פריקת הלסת: אחורית, קדמית, עליונה וצידית.
הצורה הנפוצה ביותר היא הקדמית.
פריקה קדמית מזיזה את הלסת התחתונה קדימה במידה והפה נפתח בצורה מוגזמת.
סוג פריקה זה יכול לקרות באופן דו צדדי או באופן חד צדדי לאחר פיהוק חזק.
השרירים הנפגעים בפריקת לסת קדמית הם שריר המלעס ושריר הצדע, אשר מושכים את הלסת התחתונה, ושריר הכנפה הצידי, שמרפה את עֱלִי הלסת התחתונה (אנ').
פריקה אחורית נפוצה במיוחד אצל אנשים אשר נפצעו לאחר שקיבלו מכה בסנטר.
פריקה זו דוחפת את הלסת אחורה ובכך משפיעה על יישור עֱלִי הלסת התחתונה (אנ') והזיז הפטמתי (אנ').
פריקה עליונה מתרחשת לאחר קבלת מכה, כאשר הפה נשאר פתוח.
כתוצאה מעוצמת הפגיעה, זווית הלסת זזה כלפי מעלה כאשר היא נעה לכיוון ראש העֱלִי.
פריקה צידית מזיזה את הלסת רחוק מן הגולגולת ובהרבה מקרים היא מתלווה לשברי לסת אחרים.
התסמינים בעקבות פריקת לסת יכולים להיות רבים והם משתנים בהתאם למנגנון הפריקה, לחומרת הפריקה ולמשך הזמן בו האדם סובל מהפגיעה.
תסמינים של לסת פריקה כוללים נשיכה לא תקינה שמרגישה לא תקינה, קושי בדיבור או בהזזת הלסת, חוסר יכולת לסגור את הפה באופן מלא, ריור בעקבות אי סגירת הפה, תחושה של שיניים לא מיושרות, וכאב עז
התסמין המיידי יכול להיות רעש חריקה חזק המופיע באוזן, ממש ליד עור התוף.
מיד לאחר מכן מופיע כאב עז, במיוחד בצד בו התרחשה הפריקה.
תסמינים לטווח קצר יכולים לנוע בין כאבי ראש קלים לכרוניים, כיווץ שרירים או כאבים בפנים, בלסת ובצוואר.
תסמינים של שבר בלסת כוללים דימום מהפה, חוסר יכולת לפתוח את הפה לרווחה ללא כאב, חבורות ונפיחות בפנים, קושי באכילה עקב כאב, אובדן תחושה בפנים בעיקר בשפה התחתונה וחוסר טווח תנועה מלא של הלסת.
רוב הפרעות הלסת התחתונה (TMDs) הם מגבילים את עצמם ולא מחמירות.
טיפול פשוט, יחד עם מעורבות וטיפול עצמי, ויחד עם שיטות טיפול ושיקום שמטרתן לחסל התכווצויות שרירים ולהחזיר קוֹאוֹרדִינָצִיָה מדויקת, נדרשים נוגדי דלקת שאינם סטרואידים (NSAIDs) משככי כאבים לשימוש לטווח קצר, על בסיס קבוע ולא על בסיס הצורך.
מצד שני, טיפול של הפרעת לסת תחתונה (TMD) כרונית יכול להיות קשה, והדרך הכי טובה להתמודד עם מצב זה היא על ידי גישת צוות; הצוות מורכב מרופא מטפל עיקרי, רופא שיניים, פיזיותרפיסט, פסיכולוג, פרמקולוג, ובמספר קטן של מקרים, מנתח.
שיטות שונות כוללות חינוך המטופל יחד עם שיטות טיפול עצמית, תרופות, פיזיותרפיה, סדים, ייעוץ פסיכולוגי, טכניקות הרפיה, ביופידבק, היפנוזה, וניקור מפרק (אנ').
כמו רוב הנקעים במפרקים, ניתן בדרך כלל לשחזר בהצלחה פריקת לסת לתוך העמדה הרגילה של הלסת על ידי בעל הכשרה רפואית מקצועית.
ניסיונות לתקן את מיקום הלסת ללא סיוע רפואי מקצועי עלול להוביל להחמרת הפגיעה.
המטפל יכול להיות מסוגל להחזיר את הלסת לתוך המיקום הנכון על ידי מניפולציה של האזור בחזרה למיקומה הנכון.
תרופות הרדמה כגון הרדמה כללית, מרפי שרירים, או במקרים מסוימים הרגעה, עשויות להיות נחוצות כדי להרגיע את שריר הלסת החזק.
במקרים חמורים יותר, ייתכן שיהיה צורך בניתוח כדי למקם מחדש את הלסת, במיוחד אם קיימים נקעי לסת חוזרים.
פריקת הלסת נפוצה עבור אנשים שעברו תאונות ברכב, אופנוע, או תאונות הקשורות לפעילויות ספורטיביות.
אנשים שעוברים פריקת לסת בדרך כלל לא פונים למחלקה לטיפול רפואי נמרץ.
ברוב המקרים, נקעי הלסת הם חדים ועלולים להשתנות כתוצאה ממניפיולציות קטנות.
לפי מחקר מסוים שנערך בתקופה של 7 שנים במרכז רפואי במחלקת המיון, רק 37 מקרים מתוך 100,000 היו מטופלים שפנו למחלקה בגלל פריקת מפרק הלסת.
פריקת ברך היא פציעה בברך שבה נוצר ניתוק מוחלט של המפרק בין עצם הירך לעצם השוקה.
הסימפטומים כוללים כאבי ברכיים וחוסר יציבות של הברך.
סיבוכים עשויים לכלול פגיעה בעורק הסובב את הברך, בדרך כלל בעורק בית הברך, או תסמונת תאים .
כמחצית מהמקרים מתרחשים כתוצאה של טראומה גדולה וכמחציתם מתרחשים כתוצאה מטראומה קלה.
בכמחצית מהמקרים המפרק חוזר למצב אנטומי תקין לפני הגעת האדם הפצוע לבית החולים.
בדרך כלל יש קרע של הרצועה הצולבת הקדמית, הרצועה הצולבת האחורית וגם באחת מן הרצועות הצדדיות.
אם ערך מדד לחץ הקרסול פחות מ-0.9, מומלץ להשתמש באנגיוגרפיה ממוחשבת, כדי לזהות פגיעה בכלי הדם.
אחרת, בדיקות גופניות חוזרות עשויות להספיק.
במקרים בהם המפרק נשאר מנותק, תבוצע החזרה למצב האנטומי הרגיל של המפרק על ידי ניתוח אורתופדי וקיבועו בדרך כלל תחת הרדמה פרוצדורלית .
אצל אלו עם סימנים לפציעה עורקית, מתבצעים ניתוחים מיידיים.
רק ב-10% מהמקרים נדרשת קטיעת חלק מהרגל.
פריקות ברך הן נדירות, מתרחשות בכ־1 ל-100 אלף איש בשנה.
הן שכיחות יותר אצל גברים מאשר אצל נשים, בפרט אצל גברים צעירים.
תיאורי פציעה זו מתוארכים לפחות משנת 20 לפנה"ס על ידי מגדלי צידון.
המפרק עלול להיות לא במקומו האנטומי הנורמלי.
מצב של אפוזיה מפרקית בו כמות הנוזל הפנים-מפרקי עולה, לא תמיד מתרחש.
כ 20% ממקרים עשויים לכלול פגיעה בעורק בית הברך, או לתסמונת התא וכן לפגיעה בעצב הפרונלי המשותף או בעצב הטיביאלי עשויה להתרחש.
אם מתרחשות פגיעות בעצבים, הן לעיתים קרובות לא יחלימו לגמרי.
כמחצית מהמקרים מתרחשים כתוצאה של טראומה קשה וכמחציתם מתרחשים כתוצאה מטראומה קלה.
טראומה קשה עשויה לכלול מקרים של נפילות מגובה משמעותי, התנגשויות ברכב ממונע או הולכי רגל שנפגעו על ידי רכב ממונע.
במקרים של טראומה קשה יש לעיתים קרובות פציעות אחרות.
טראומה קלה עשויה לכלול מעידה תוך כדי ריצה או פציעות ספורט.
אחד מגורמי הסיכון כוללים השמנת יתר.
המצב עשוי להתרחש גם במספר הפרעות גנטיות כגון תסמונת אליס-ואן קריבלד, תסמונת לארסן ותסמונות אהלרס-דנלוס.
כיוון שהפציעה מסוגלת לחזור למצב האנטומי הנורמלי שלה בעצמה, לפני שאדם מגיע לבית החולים, אבחנת הפציעה עלולה להתפספס.
במצב כזה האבחנה תתבסס על ההיסטוריה של הפציעה ובדיקה גופנית.
בדיקות אלו עשויות לכלול בדיקות כגון בדיקת המגירה , בדיקת לחץ פתולוגית , בדיקת הרצועות הבוטחות של המפרק ובדיקת הרצועה הצולבת האחורית של המפרק.
כמו כן עקב כאבים יהיה קשה לבצע בדיקה גופנית מדויקת.
צילומי רנטגן, בדיקת CT, אולטרה-סאונד או MRI עשויים לסייע באבחון.
ממצאי רנטגן שעשויים להיות שימושיים בקרב המקרים בהם המפרק חוזר למצב אנטומי תקין במקרים של מרחב מפרק משותף, תת-קיבוע של המפרק או שבר סגונד .
כשערך מדד לחץ הקרסול נמוך מ -0.9, מומלץ להשתמש באנגיוגרפיה ממוחשבת.
אם ערך מדד לחץ הקרסול גדול מ -0.9, יש צורך לבצע בחינות גופניות חוזרות ונשנות במהלך 24 השעות הקרובות כדי לאמת זרימת הדם טובה באזור הפציעה.
ערך מדד לחץ הקרסול מחושב על ידי לקיחת לחץ הדם סיסטולי בקרסול וחלוקתו על ידי לחץ הדם הסיסטולי בזרוע.
ניתן לסווג את הפריקות לחמישה סוגים: קדמית, אחורית, רוחבית, אמצעית וסיבובית.
סיווג זה מבוסס על תנועת השוקה ביחס לירך.
פריקות קדמיות הן הנפוצות ביותר ואחריהן פריקות אחוריות.
הפריקות עשויות גם להיות מסווגות בהתבסס על סמך אילו מין הרצועות ניזוקה.
התנהלות ראשונית מבוססת לרוב על החייאה מתקדמת לטראומה.
אם המפרק נשאר פרוק ומקובע.
החזרה למצב האנטומי הנורמלי יכולה להעשות על ידי מתיחה פשוטה לאחר שהאדם קיבל סדורה פרוצדורלית .
אם המפרק לא יכול לחזור למצב האנטומי הרגיל בבית החולים במחלקת החירום, ניתוח חירום מומלץ.
אצל אלו עם סימנים של פגיעה בעורקים, מתבצע בדרך כלל ניתוח מיידי.
אם המפרק אינו חוזר למצבו האנטומי הרגיל, ייתכן שיהיה צורך בקיבוע חיצוני .
אם העצבים והעורקים לא נפגעו, הרצועות ככל הנראה יתאחו לאחר מספר ימים.
ניתוחים רבים עלולים להיות הכרחיים.
רק מתוך 10% מהמקרים נדרשת קטיעת חלק מהרגל.
פריקות בברך הן נדירות: הן מתרחשות כ -1 מתוך 5,000 פציעות אורתופדיות, וכ-1 פריקת ברך מתרחשת מדי שנה מתוך -100,000 בני אדם.
הן מתרחשות יותר אצל גברים מאשר אצל נשים, בפרט אצל גברים צעירים.
פריראזלומנאיה «Приразломная») היא אסדת קידוח נפט עמידה לקרח המיועדת לפיתוח שדה הנפט פריראזלומנאיה שבים פצ'ורה.
כיום זו אסדת הקידוח היחידה בעולם שמייצרת נפט על המדף הארקטי הרוסי.
האסדה נחנכה באפריל 2014 וב-2017, כבר הפיקה 5 מיליון טונות של נפט ארקטי.
הפלטפורמה ממוקמת במרחק 55 ק"מ צפונית לכפר ואראנדיי במחוז הניינץ ובמרחק 320 ק"מ צפונית מזרחית לעיר נריין-מאר.
רישיון לתפעול שדה פריראזלומנאיה נמצא בבעלות חברת Gazprom Neft Shelf LLC (חברת בת של גזפרום נפט).
הפלטפורמה נוצרה במיוחד לצורך פיתוח השדה ומבצעת את כל הפעולות הטכנולוגיות הדרושות כולל קידוח בארות, הפקה, אחסנה ומשלוח נפט למכליות, יצירת אנרגיית חום ואנרגיה חשמלית.
ייחודה של האסדה הוא היותה לאסדה הראשונה בעולם שמיועדת לייצור פחמימנים על האזור הארקטי בתנאים הקשים של שדות קרח נסחף.
הפלטפורמה מתוכננת לפעול בתנאי אקלים קיצוניים, עומדת בדרישות הבטיחות המחמירות ביותר והיא מסוגלת לעמוד בעומסי הקרח המקסימליים.
ב-8 בינואר 2020 הודיעו הנסיך הארי, דוכס סאסקס ומייגן, דוכסית סאסקס על החלטתם "לקחת צעד לאחור מחובותיהם כחברים 'בכירים' במשפחת המלוכה הבריטית", לחלק את חייהם בין הממלכה המאוחדת לצפון אמריקה, ולהפוך לעצמאיים כלכלית.
האירוע כונה בשם מגזיט (Megxit), הלחם של המילים "מייגן" ו"יציאה" ("Exit"), שהוא גם משחק על המילה "ברקזיט" ("Brexit") שהתייחסה לפרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי.
המושג הפך לטרנד מוביל ברשתות החברתיות ובאתרי החדשות, וסביבו נוצרו לא מעט ממים.
הפרישה מסמלת את פרישתם המשוערת של הזוג מחלק מגינוני הטקס המלכותיים, כמו גם את תוכניותיהם לעצמאות, תחת המותג החדש, "סאסקס רויאל" (Sussex Royal).
בפברואר 2021 הסתיימה "תקופת ניסיון" שהציבו הזוג לפני הפיצול הרשמי ממשפחת המלוכה.
העיתונאי והסופר טום ברדבי , חבר קרוב של הזוג, צוטט כאומר שבמהלך חופשה של שישה שבועות שלקחו השניים לכבוד חג המולד באי ונקובר שבקנדה, הועבר לבני הזוג מסר לפיו הם לא יהיו חלק מ"מלוכה מקוצצת" ("slimmed down monarchy") ושהם למעשה "מסולקים".
על פי ה"וושינגטון פוסט", הביוגרף המלכותי רוברט לייסי ציין שהנסיך צ'ארלס קידם בעבר משפחה מלכותית מצומצמת ועובדת.
סיבות נוספות שהועלו לפרישה היו היחס העוין המתמשך כלפי הזוג מצד כמה מצהובוני הממלכה הבריטית וטענות לגזענות כלפי הדוכסית.
הצהובון "הסאן" היה הראשון שטבע את המושג "מגזיט" ב-9 בינואר 2020 על מנת לתאר את ההודעה המפתיעה של הזוג בנוגע להחלטתם.
המושג הוא הלחם של המילים "מייגן" ו"יציאה" ("Exit"), בדומה למושג "ברקזיט".
על פי ה"וושינגטון פוסט" ההודעה נמסרה לאחר הדלפה ל"סאן" לגבי הדיונים בין הזוג למשפחה המלכותית לגבי החלטתם.
מספר ימים לאחר מכן הרחיבה התקשורת הבריטית בפרשנות לאירוע, וההערכות היו שהדוכסית היא הכוח המניע מאחורי ההודעה.
ה-BBC ציין שמושג נוסף, "סאסקסיט" ("Sussexit"), החל גם הוא להתבסס ברשתות החברתיות, אך לא הגיע לרמת הפופולריות של "מגזיט" בתקשורת בכללה.
מושגים נוספים הוצעו, אך לא תפסו כמו "מגזיט".
אחד המושגים היה "הצעד לאחור", שהוצע גם על ידי בני הזוג עצמם.
ההודעה אינה מהווה "התפטרות", מאחר שהדוכס אינו שליט, ואף אינו מוותר על תאריו (ובניגוד להתפטרות המלך אדוארד השמיני, הדוכס אינו מבקש שכר מלכותי).
על פי דיווחים שונים בני הזוג לא התייעצו עם המלכה לפני ההחלטה, והנסיך צ'ארלס "זעם".
ביום שני, ה-13 בינואר, דיווחה רשת ITV שהמלכה הזעיקה כמה מבני המשפחה הבכירים ל"התייעצויות דחופות" בבית סאנדרינגהאם, שזכתה לכינוי "פסגת סאנדרינגהאם".
הטיימס שיער שהשיחה תסתיים בהחלטה על "מגזיט קשה" או "מגזיט רך", ושפגישה מסוג זה של משפחת המלוכה היא חסרת תקדים.
בעקבות הפגישה יצאה הצהרה מטעם המלכה לפיה "לאור דיונים יעילים" המשפחה החליטה לקבל "תקופת מעבר במסגרתה יגורו הסאסקסים בקנדה ובממלכה המאוחדת".
ברחבי הממלכה הועלו שאלות לגבי משמעותה הפיננסית של ההחלטה עבור בני הזוג, בהתחשב בכך שעדיין יזדקקו לאבטחת אישים, ולאור 2.4 מיליון פאונד מכספי משלמי המיסים ששולמו עבור שיפוץ מגוריהם באחוזת פרוגמור.
חדשות NBC דיווחו על ניתוח כלכלי שערכה חברת "בראנד פיננסים" לפיו משמעות המהלך עלולה להיות משמעותית לכלכלה הבריטית.
סקר שערכה הממשלה הבריטית באמצעות אתר האינטרנט שלה, YouGov, העלה שלדעת שני שלישים מהציבור הזוג צריך להפסיק לקבל הקצבה מדוכסות קורנוול, המכסה 95% מההוצאות השנתיות של הזוג, בעוד שסקרים אחרים הראו שמספרים דומים תומכים בהפסקת התמיכה הפיננסית בזוג, והבעת מרמור מכך שהשניים לא התייעצו עם המלכה.
מוזיאון מאדאם טוסו הזיז את פסליהם של הדוכס והדוכסית מאזור התצוגה של חברי המשפחה המלכותית לאזור נפרד.
נייג'ל פרג', מנהיג תנועת הברקזיט בפרלמנט הבריטי, תיאר את ההודעה כ"מכתב התפטרות" והצהיר כי הזוג לא יוכל להמשיך למלא את חובותיו כלפי המלכה, חבר העמים הבריטי וארגוני החסות שלהם כשהם מתגוררים בקנדה.
האתר Leave.EU קיבל ביקורת על כך שהתייחס להארי בכינוי הגנאי המיזוגני "pussy-whipped".
נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ, התייחס לאירועים באומרו "אני לא חושב שזה צריך היה לקרות למלכה".
בקנדה, שהיא ממלכת חבר העמים הבריטי ושם מתגוררת הדוכסית מאז פרוץ הפרשה, התקבלה הידיעה בעיקר באופן חיובי וראש ממשלת קנדה, ג'סטין טרודו, בירך את הזוג על החלטתם להתגורר בקנדה.
סקר דעת קהל שנערך על ידי חברת פוסטמדיה העלה ש-61% מהקנדים היו רוצים שהנסיך הארי יהיה המושל הכללי של קנדה.
ההודעה הראשונה של בני הזוג התפרסמה ברשת אינסטגרם, והכילה קישור לאתר החדש שלהם, sussexroyal.com.
יתר הפרסומים של בני הזוג לגבי הודעתם פורסמו באתר זה.
את האתר בנה קנדי שהיה אחראי גם על האתר "The Tig" עבור מרקל ב-2017. העבודה על האתר הסתיימה במהלך חופשת חג המולד, כשהזוג שהה בקנדה.
לאחר ההודעה התפרסם כי הזוג הגיש בקשה לרשום את המושג "סאסקס רויאל" כסימן מסחרי לטובת שורה של מוצרים, כולל מוצרי ביגוד ומוצרים מודפסים, כשבמקביל התברר כי באיחוד האירופי נרשמה בקשה דומה על ידי אדם איטלקי.
על פי החוק הבריטי למילה "רויאל" (מלכותי) ולסמלי הכתר השונים יש הגנה מיוחדת תחת חוקי סימני המסחר והקניין הרוחני של הממלכה המאוחדת.
המלכה ביקשה לא להשתמש בסימן מסחרי זה, אחרת הזוג יהיה חשוף לתביעות.
לכן שינו את שם המותג ואת קרן הצדקה ל"ארצ'וול" על שם בנם ארצ'י.
ה"טיימס" דיווח שמרקל חתמה על עסקה עם אולפני ההנפשה של וולט דיסני לפיה תדבב עבורם דמות מונפשת, וציין שההסדר מציע רמז לגבי חייהם העתידיים של בני הזוג שינצלו את מעמדם כידוענים על מנת לסייע למטרות שיבחרו.
"הדיילי טלגרף" דיווח שבחודש אפריל 2020 ישיקו בני הזוג את "קרן סאסקס רויאל" שתיבנה על פי מודל של קרנות דומות כמו קרן אובמה, קרן קלינטון וקרן ביל ומלינדה גייטס.
בשנת 2023 פרסם הנסיך הארי ספר אוטוביוגרפי בשם "Spare" (בתרגום חופשי לעברית: "גיבוי"), בו הוא מתאר את חוויותיו כנסיך שבא לעולם, על פי תיאורו, במטרה לשמש כגיבוי לאחיו הגדול.
בספר מתאר הארי את חייו תוך שהוא מפנה ביקורת רבה כלפי אביו, אחיו, צלמי פפראצי ורבים נוספים.
בספר חושף הנסיך פרטים רבים מחיי הארמון, לרבות פרטים חסויים ואישיים לגבי משפחתו ואופן ההתנהלות בארמון.
הספר שבר שיאי מכירות רבים, כשמכר 1.4 מיליון עותקים כבר ביום הראשון לצאתו לאור.
ב-8 במאי 2018 הודיעה ארצות הברית על פרישתה מהסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית (JCPOA), הידועה גם בשם "הסכם הגרעין עם איראן".
נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ אמר בנאום הפרישה, כי ההסכם הנוכחי לא מונע מאיראן לפתח נשק גרעיני, אלא, למעשה, מאפשר לאיראן להמשיך להעשיר אורניום ובמשך הזמן להגיע לסף האפלה הגרעינית, ואז מרוץ חימוש גרעיני ייפתח.
טראמפ הוסיף: "היום יש לנו הוכחה מכרעת שההבטחה האיראנית הייתה שקר", והתייחס לחשיפת תוכנית הנשק הגרעיני של איראן שהציג ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו שבוע לפני כן.
ההסכם נחתם ביולי 2015 בין איראן לבין קבוצת ה-P5+1 – חמש החברות הקבועות במועצת הביטחון של האומות המאוחדות (סין, צרפת, רוסיה, הממלכה המאוחדת וארצות הברית) ובתוספת גרמניה.
בהצהרה משותפת לאחר ההודעה, מנהיגי צרפת, גרמניה והממלכה המאוחדת ציינו כי החלטת מועצת הביטחון המאשרת את ההסכם נותרה מסגרת משפטית מחייבת ליישוב הסוגיה.
החלטת ארצות הברית עוררה תגובות שונות: ממשלות, ארגונים בינלאומיים וחוקרים אמריקאים מתחו ביקורת על המהלך, בעוד שישראל, ערב הסעודית ובעלות בריתן, לצד חוגים שמרניים בארצות הברית, תמכו בפרישה.
באיראן עוררה הפרישה חשש להשפעה שלילית על הכלכלה המקומית.
ב-17 במאי 2018 הודיעה הנציבות האירופית על כוונתה להפעיל מחדש את חוק החסימה מ-1996, שמטרתו למנוע מחברות אירופיות לציית לסנקציות האמריקאיות על איראן.
בנוסף, הנציבות הורתה לבנק ההשקעות האירופי לקדם השקעות באיראן.
ביולי 2015 נחתם הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית (JCPOA) בין איראן לבין סין, צרפת, גרמניה, רוסיה, הממלכה המאוחדת, ארצות הברית והאיחוד האירופי.
ההסכם כלל הגבלות על תוכנית הגרעין של איראן בתמורה להסרת סנקציות כלכליות.
בהתאם להסכם, נדרש נשיא ארצות הברית לאשר מדי 90 יום כי איראן עומדת בתנאי ההסכם.
לקראת הודעת הפרישה האמריקאית מההסכם, הצהירה הסוכנות הבין-לאומית לאנרגיה אטומית כי איראן עמדה בהתחייבויותיה לפי ההסכם.
על פי מחלקת המדינה של ארצות הברית, ה-JCPOA אינו הסכם חתום או אמנה משפטית מחייבת, אלא מסמך הכולל התחייבויות פוליטיות בין איראן, מדינות ה-P5+1 והאיחוד האירופי.
המועמד לנשיאות ארצות הברית, דונלד טראמפ, ביקר בחריפות את ההסכם והתחייב לקדם הסכם חדש במקרה שייבחר.
טראמפ תיאר את ההסכם כ"אסון", "ההסכם הגרוע ביותר אי פעם" ו"כזה שעלול להוביל לשואה גרעינית".
באפריל ויולי 2017 אישר ממשל טראמפ כי איראן עומדת בתנאי ההסכם.
ב-13 באוקטובר 2017 הכריז טראמפ כי לא יאשר את עמידת איראן בהסכם בהתאם לחוק ביקורת הסכם הגרעין עם איראן 2015, בטענה כי הסרת הסנקציות איננה מידתית, אך לא הודיע על פרישה רשמית מההסכם באותה עת.
הסכם ה-JCPOA הסיר חלק מהסנקציות שהוטלו על איראן, והשעה אחרות באמצעות פטורים, כולל פטורים מסנקציות על נפט שהחלו בינואר 2012 ונדרשו לאישור תקופתי.
בשנת 2017 שקל נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ שלא לחדש את הפטורים, צעד שהיה שקול לפרישה מההסכם.
על פי ג'ארט בלאן, לשעבר בכיר בממשל אובמה, מאחר שההסכם אינו אמנה בינלאומית, אלא הסכם פוליטי בין מספר מדינות, לא נקבעה בו דרך פורמלית לפרישה, אך כל צד רשאי להפסיק לעמוד בהתחייבויותיו.
לאחר הודעת טראמפ, הצהירה נציגת מדיניות החוץ של האיחוד האירופי, פדריקה מוגריני, כי ההסכם נותר בתוקף, שכן אינו תלוי בארצות הברית לבדה.
מוגריני קראה להמשך פעולה קולקטיבית לשמירה על ההסכם, והצהירה כי "ההסכם הזה אינו דו-צדדי...
הקהילה הבינלאומית, והאיחוד האירופי בכלל זה, ציינו בבירור כי ההסכם קיים ויימשך להיות קיים".
נשיא צרפת, עמנואל מקרון, הזהיר מפני השלכות ביטחוניות לפרישה מההסכם, ואמר כי מהלך כזה עלול "לפתוח את תיבת פנדורה" ולהוביל להסלמה צבאית.
בסין, העיתון גלובל טיימס פרסם כי נסיגה אמריקאית מהסכם שנחתם על ידי ממשל קודם עלולה לפגוע באמינות הבינלאומית של ארצות הברית כמעצמה מובילה.
חלק מהדיווחים הצביעו על כך שנאומו של ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, בפני הקונגרס האמריקאי, בו תיאר את איראן כשקרנית, השפיע על החלטת דונלד טראמפ לפרוש מההסכם.
בסמוך לכך, ב־8 במאי 2018, הכריז טראמפ בבית הלבן על פרישת ארצות הברית מה־JCPOA, וטען כי "לב ההסכם היה בדייה ענקית" וכי "איראן שיקרה".
בניגוד לכך, מזכיר המדינה בארצות הברית, מייק פומפאו, והסוכנות הבין-לאומית לאנרגיה אטומית (IAEA), שבוחנת את עמידת איראן בהסכם, ציינו כי אין ראיות לאי־עמידה של איראן בהתחייבויותיה.
לעומת זאת, דייוויד מאקובסקי, חוקר מזרח־תיכון במכון וושינגטון, טען כי איראן לא חשפה את כלל המחקרים הקשורים לנשק גרעיני כדרוש בהסכם, בהתבסס על חומרים שהציג נתניהו בקריאה לחשוף אותם.
במרץ 2018 חשף הניו יורק טיימס כי ג'ורג' נאדר, לוביסט מטעם איחוד האמירויות הערביות (UAE), השפיע על אסטרטגיית גיוס התרומות של דונלד טראמפ.
נאדר יצר קשר עם מגייס הכספים המרכזי של טראמפ, אליהוט בראודי, וניסה לקדם בין השאר את הדחתו של מזכיר המדינה, רקס טילרסון, שהיה תומך בהסכם הגרעין, וכן את קידום גישה עוינת כלפי איראן וקטר.
מארק דובוביץ, מנכ"ל הקרן להגנת הדמוקרטיות (FDD), אשר היה בעבר מבקרים חריפים של JCPOA, טען מאוחר יותר כי פעל לשמר את ההסכם.
לפי פרסום של כתבי יד דוא"ל שנפרצו, FDD קיבלה מימון עקיף מג'ורג' נאדר באמצעות בראודי.
בניגוד לעמדותיהם של אנשי ממשל טראמפ כגון אייץ'.
מקמסטר, ששימש כיועץ לביטחון לאומי, ורקס טילרסון, ששימש כמזכיר המדינה של ארצות הברית, הביע ג'ון בולטון, לשעבר שגריר ארצות הברית באו"ם ולימים יועץ לביטחון לאומי, התנגדות נחרצת להסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית (JCPOA).
הוא התנגד לרעיון שניתן לתקן את ההסכם, ותמך בפרישה מלאה ממנו.
בולטון פרסם את עמדתו במאמר שפורסם ב-28 באוגוסט 2017 בכתב העת National Review שבו פירט תוכנית לפרישה מההסכם.
לאחר שמונה לתפקיד יועץ לביטחון לאומי במקומו של מקמסטר באפריל 2018, בולטון פעל לקידום הפרישה מה-JCPOA, שהתרחשה חודש לאחר מכן.
ב-6 באוגוסט 2020, הודיע הנציג המיוחד של מחלקת המדינה של ארצות הברית לענייני איראן, בריאן הוק, על התפטרותו.
ההתפטרות נתפסה בקרב גורמים מדיניים ותקשורתיים כהכרה בכישלונה של מדיניות ה"לחץ המקסימלי" שנקט ממשל טראמפ כלפי איראן.
הוק פרש מתפקידו סמוך להצבעה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות על הארכת האמברגו למכירת נשק לאיראן, שהיה צפוי לפקוע באוקטובר 2020. הערכות רבות גרסו כי רוסיה וסין יטילו וטו על הארכת האמברגו, דבר שיאפשר לאיראן לרכוש נשק ללא מגבלות בינלאומיות.
בהצבעה שנערכה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות, נדחתה ההצעה האמריקנית להאריך את האמברגו ברוב גדול של מדינות החברות: שתי מדינות הצביעו בעד ו-11 נמנעו.
בתגובה לתוצאות ההצבעה, הכריז טראמפ כי יפעיל את מנגנון ה-"snapback", מנגנון המאפשר השבת הסנקציות שהוסרו במסגרת ההסכם.
ארצות הברית טענה כי היא ממשיכה להיחשב כחברה בהסכם, על אף שפרשה ממנו בשנת 2018 – טענה שנדחתה על ידי בעלות בריתה האירופיות.
ב-8 במאי 2018, בשעה 14:00 זמן החוף המזרחי, הכריז הנשיא טראמפ על פרישתה של ארצות הברית מהסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
במהלך נאומו אמר כי מדובר ב"הסכם חד-צדדי נוראי שלא היה צריך להתקיים מעולם" והוסיף: "[הוא] לא הביא לשלווה, לא הביא לשלום, ולעולם לא יביא".
פרל הארבור (Pearl Harbor; מאנגלית: "מעגן הפנינים") הוא מפרץ באי אואהו אשר בהוואי, מערבית להונולולו.
חלק גדול מהמעגן ומהאדמות שסביבו הוא בסיס מים עמוקים של הצי האמריקני המאוכלס על ידי מפקדות צי האוקיינוס השקט של ארצות הברית.
בפרל הארבור תקפו היפנים את הצי האמריקאי – המתקפה על פרל הארבור ב-7 בדצמבר 1941. אירוע זה גרם לארצות הברית להצטרף למלחמת העולם השנייה.
פרל הארבור הוכרז כאתר היסטורי לאומי (National Historic Landmark) בארצות הברית.
פרל ג'אם היא להקת רוק שהוקמה ב-1990 בסיאטל, וושינגטון, ארצות הברית.
בצוותא עם נירוונה, אליס אין צ'יינס וסאונדגארדן הובילה הלהקה את פריצתו של ז'אנר הגראנג' לתודעה בתחילת שנות התשעים.
פרל ג'אם נחשבת לאחת מלהקות סצנת הגראנג' הגדולות היחידות שנותרו פעילות עד היום, והיא נהנית מבסיס מעריצים גדול שמסייע להופעותיה של הלהקה להיות מהפופולריות ביותר בעולם.
שורשיה של פרל ג'אם נעוצים בחלוצת הגראנג' גרין ריבר, להקה שהורכבה ב-1983 ממוזיקאים מלהקות שונות מסיאטל.
הלהקה כללה את סטון גוסארד, ג'ף אמנט, מרק ארם וסטיב טרנר (שניהם מאוחר יותר במאדהאני) ואלכס וינסנט.
גרין ריבר זכתה להצלחה בינונית לכל היותר ופעלה עד 1987. ב-1988 החלו גוסארד ואמנט לנגן עם סולן להקת מלפאנקשן, אנדרו ווד.
יחד, שלושתם יצרו את להקת מאת'ר לאב בון.
הלהקה זכתה להתעניינות הולכת וגוברת במהלך השנים 1988 ו-1989 והוחתמו בחברת התקליטים PolyGram רקורדס.
אלבום הבכורה שלהם, Apple, יצא ב-1990 אך מותו הטרגי של ווד ממנת יתר של הרואין במרץ של אותה השנה מנע ממנו להיות עד ליציאתו של האלבום.
בעקבות מותו של ווד והתפרקותה של מאת'ר לאב בון ב-1990, החליטו גוסארד ואמנט ליצור להקה חדשה.
הם צירפו אליהם את מייק מק'ריידי והחלו לפעול כשלישייה.
במהלך אותה התקופה כתב סולן סאונדגארדן, כריס קורנל, שני שירים לזכרו של ווד והשלושה נעתרו לבקשתו לסייע לו בהקלטתם של השירים.
הקלטות אלה צמחו לפרויקט שלם שזכה לשם "טמפל אוף דה דוג".
השם נלקח מתוך אחד הטקסטים של מאת'ר לאב בון.
בעזרתו של מתופף סאונדגארדן מאט קמרון (הצטרף לפרל ג'אם בסוף שנות התשעים) החלה החבורה להקליט שירים, שרבים מהם הוקלטו בסופו של דבר מחדש ליצירת הדמואים הראשונים של להקתם העתידית של גוסארד, אמנט ומק'ריידי.
אחד מהשירים נחשב עד היום לשיר של פרל ג'אם תחת השם Footsteps וגם לשיר של טמפל אוף דה דוג תחת שם שונה, Times of Trouble.
השלישייה שחסרה זמר ומתופף החלה לחפש לעצמה חברים נוספים, ביניהם גם מוזיקאים שלא הכירו קודם לכן מחוץ לסיאטל.
בין מוזיקאים אלה היה מתופף הרד הוט צ'ילי פפרז לשעבר ג'ק איירונס, שקיבל דמו של חמישה שירים על מנת להתרשם ולהעביר אותו הלאה לזמרים שלדעתו יתאימו לסגנונה של הלהקה.
איירונס ויתר על ההצעה למלא את עמדת המתופף אך העניק את הדמו לזמר מסן דייגו שהיה אחד ממכריו, אדי ודר.
ודר הקליט מיידית בביתו קטעי שירה עבור שלושה מקטעי הדמו ("Alive" ,"Once" ו-"Footsteps").
ודר תיאר מאוחר יותר את שלושת השירים כ"מיני-אופרה" שמתארת סיפור על גילוי עריות, טירוף ורצח.
ודר שלח את הדמו לסיאטל והשלישייה התרשמה ממנה עד כדי כך שביקשה מודר להגיע לסיאטל על מנת להצטרף מיידית ללהקה.
הלהקה התחילה לנגן עם ודר והוא אף שר באחד משירי טמפל אוף דה דוג, Hunger Strike.
המתופף דייב קרוסן הצטרף גם הוא ללהקה, שנקראה ואף הופיעה במשך תקופה תחת השם "מוקי בליילוק", על שם שחקן עבר בליגת ה-NBA.
הלהקה חויבה לשנות את השם כשחתמה בחברת התקליטים אפיק רקורדס מחשש לתביעה משפטית ולבסוף נבחר השם פרל ג'אם.
בראיון מאותה התקופה טען ודר כי השם פרל ג'אם הוא מחווה לסבתא-רבה שלו שנקראה Pearl, הייתה נשואה לאינדיאני והכירה מתכון לריבה (Jam) אינדיאנית מסורתית.
כיום מקובל לחשוב על סיפור זה כבדיחה של ודר.
המתופף קרוסן עזב את הלהקה מעט לפני השקתו של אלבום הבכורה Ten (ששמו מציין את מספר השחקן של מוקי בליילוק בניו ג'רזי נטס).
הוא הוחלף בידי מאט צ'מברלין.
לאחר שהשתתף במספר הופעות שאחת מהן תועדה בווידאו (הקליפ לשיר Alive), עזב צ'מברלין והצטרף ללהקת הליווי של תוכנית האירוח סאטרדיי נייט לייב.
בהמלצתו של צ'מברלין הצטרף ללהקה המתופף דייב אברוזיס, שהקליט עם הלהקה את שני אלבומיה הבאים.
פרל ג'אם הפכה לאחת מהלהקות המזוהות ביותר עם פריצתה של מוזיקת הגראנג'.
קורט קוביין התבטא בזעם כנגד פרל ג'אם בראיונות מאותה התקופה ותיאר את המוזיקה שלה כממוסחרת, כאשר יש המאמינים כי קוביין דיבר מתוך קינאה מאחר שהלהקה עברה במצעדי מכירות האלבומים את נירוונה.
קוביין התפייס לבסוף עם ודר והם הפכו לחברים, למרות שחוסר ההערכה של קוביין כלפי אמנט וגוסארד, על רקע סכסוכם עם חברו מרק ארם , נותר בעינו.
אלבום הבכורה של פרל גאם, Ten, כולל אחד עשר שירים העוסקים בנושאים אפלים כגון דיכאון, התאבדות, בדידות ורצח.
האלבום יצא ב-1991 והפיק שלושה להיטים גדולים: "Even Flow" ,"Alive" ו-"Jeremy".
הווידאו קליפ ל"Jeremy" היה להיט גדול ב-MTV וזכה בארבעה פרסי "וידאו מיוזיק" בטקס המסורתי של הערוץ.
אלבומה השני של הלהקה, .Vs, קבע שיא כאשר מכר 950,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו וכלל את הלהיטים "Daughter" ,"Dissident" ,"Go" ו-"Animal".
האלבום נקרא במקור Five Against One, שם שנלקח מתוך מילות השיר "Animal", אך שמו שונה ל-.Vs מעט לפני צאתו.
האלבום השלישי, Vitalogy, יצא ב-1994 והפך לשני הנמכר ביותר בהיסטוריה כשמכר מעל 877,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו.
השיר "Spin The Black Circle" זכה בפרס גראמי ב-1996 על שיר ההארד רוק הטוב ביותר.