tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לברומר 24 הופעות במדי נבחרת ישראל, מהן אחת זכורה במיוחד בה כבש שער מרחוק במשחק הידידות נגד נבחרת ברזיל באצטדיון רמת גן ב-1995. את שערו הנוסף במדי הנבחרת כבש בשנת 1996 מול נבחרת רוסיה במסגרת מוקדמות גביע העולם בצרפת.
לאחר פרישתו ממשחק מונה ברומר בעונת 2005/2006 לעוזר המאמן במכבי תל אביב, תחת המאמן הראשי ניר קלינגר.
לאחר מכן החל לאמן ילדים ונערים והועסק בבית ספר לכדורגל של מועדון ספורט הוד השרון.
בעונת 2012/2013 אימן את קבוצת נערים ב' של בית"ר טוברוק ולקראת עונת 2013/2014 הצטרף לצוות האימון במחלקת הנוער של מכבי תל אביב.
במכבי תל אביב שימש ברומר כעוזר מאמן של קבוצת נערים א', מאמן העשרה ומאמן הגנה בקבוצות מחלקת הנוער של המועדון.
ביולי 2008 מונה ברומר לעוזרו של טל בנין בנבחרת נערים א' של ישראל.
הוא עבד במשרה זו במשך שמונה שנים במקביל לעבודתו במועדונים, עד שביולי 2016 קודם לתפקיד המאמן הראשי בנבחרת נערים א'.
מנהלה המקצועי החדש של נבחרת ישראל יוסי בניון, מונה במרץ 2022, ופיטר את המאמן הזמני של הנבחרת מרקו בלבול מאימון הנבחרת הבוגרת וגם מתפקידו המקורי בנבחרת הנוער, וזאת בשל חילוקי דעות מקצועיים.
מיד לאחר מכן מונה ברומר כמאמן זמני של נבחרת ישראל הבוגרת, לצמד משחקי הידידות מול גרמניה ומול רומניה בסוף חודש מרץ 2022.
ב-3 במרץ 2024 התמנה ברומר כמנהל מחלקת הנוער של מכבי תל אביב.
גדי מורן (16 במאי 1938 – 1 בינואר 2016) היה מתמטיקאי ישראלי, פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת חיפה.
מורן נולד בקיבוץ יגור, בן שני לרוחמה לבית פולאק ולאריה לייב מורן (ולטר), שניהם מהעיר ברסטצ'קו שבווהלין, פולין (כיום אוקראינה).
אח לשלמה מורן, פרופסור למדעי המחשב, לרמי ולבלהה.
התגייס לצה"ל בשנת 1956 והתנדב לצנחנים.
לחם במלחמת סיני, במסגרתה השתתף בצניחה במיתלה.
סיים קורס קצינים כחניך מצטיין, והצטרף לסיירת צנחנים בה שירת כסגנו של יאיר פלד, מפקד הסיירת; לאחר מותו של פלד החליף אותו מורן בתפקידו לתקופה קצרה.
בתחילת שנות ה-60 עבר עם רעייתו להתגורר בקיבוץ געש.
סיים תואר שני בכימיה פיזיקלית, במקביל לתואר ראשון במתמטיקה.
בשנת 1972 קיבל תואר דוקטור במתמטיקה מהאוניברסיטה העברית בירושלים בהנחיית פרופסור עזריאל לוי.
בשנת 1972 נסע לפוסט-דוקטורט וללימודי השתלמות בגרמניה ובארצות-הברית, וב-1975 הצטרף כחבר סגל למחלקה למתמטיקה באוניברסיטת חיפה.
תחומי מחקרו כללו קומבינטוריקה, תורת הקבוצות, לוגיקה מתמטית, אלגברה, תהליכים דינמיים, מרחבים טופולוגיים מסודרים, תורת הגרפים וחבורות סימטריות.
נישא בשנת 1966 לאסתר לבית יבור, ונולדו להם חמישה ילדים.
בינואר 2016 נהרג בתאונת דרכים על ידי רכבת סמוך לגשר הרכבת על נחל אורן, בשמורת חוף עתלית.
גדי ענבר (נולד ב-12 בנובמבר 1949) הוא מחזאי, במאי ורעיונאי ישראלי.
ענבר נולד לשרה ויוסף (שכיהן במשך שנים כיו"ר הוועד האולימפי הישראלי, וכמזכיר מרכז הפועל).
גדל והתחנך בקיבוץ גבעת חיים איחוד.
סיים את שירותו הצבאי כקצין מודיעין בחטיבה בחיל השריון.
ב-1979 סיים לימודי משחק בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים וב-1983 לימודי בימוי באקדמיה האמריקאית לאמנויות הבמה בניו יורק.
בזמן שהותו בניו יורק, בשנים 1980–1984, כיהן כשליח ארגון הסטודנטים הישראלי, בתפקיד מנהל משרד הנסיעות של איסתא.
במקביל, הקים בניו יורק את "תיאטרון יאיר" (על שם אחיו שנהרג במלחמת יום הכיפורים), שהעלה הפקות בנושאים ישראליים ויהודיים.
במסגרת עבודתו בענף הפרסום, כיהן כקופירייטר בכיר, ובהמשך גם כמנהל קריאטיבי במשרדי פרסום גדולים, ובהם: "טמיר כהן", "דחף", "צרפתי שטרנשוס", "ורשבסקי פרייליך דובר".
כמו כן היה מנהל קריאטיבי במספר מערכות בחירות לכנסת.
ביים להקות צבאיות, כתב וביים לתוכניות טלוויזיה (כ"זהו זה!"), ושימש במאי ומורה לדרמה בבתי הספר למשחק.
המחזה "Mike - Laisse Nous T'aimer" פרי עטו הועלה בספטמבר 2010 בתיאטרון ה"Comédia" שבפריז, למשך כשמונה חודשים, והיה מועמד לפרס מולייר הצרפתי לשנת זו, בקטגוריית המחזמר הטוב ביותר.
בשנים האחרונות מחלק את זמנו בין תל אביב ללוס אנג'לס, שם הוא משמש, לצד עבודתו כמחזאי, גם מורה לדרמה ומרכז סדנאות משחק.
הוא חי עם בן זוגו עמיר פלג.
בשנים האחרונות חזר ענבר לארץ עם בן זוגו ושני ילדיו.
חברת ההפקה TOOMIX הכריזה החודש שהיא תעלה את המחזמר של גדי ענבר "מיקה שלי" בגרסה חדשה ועדכנית בבמויו של צדי צרפתי ובכיכובה של משי קליינשטיין בתפקיד מיקה בחודש מרץ 2026
"הבחורים בדלת ממול" - בתיאטרון הלאומי הבימה
"כסף של אחרים", "הגולד האחרון", "הוא הלך בשדות", "ביבר הזכוכית" (עם חנה מרון בתפקיד הראשי), "גשם שוטף", "אחרון ימיה" (עם אורנה פורת בתפקיד הראשי), "ינשופים" - בתיאטרון באר שבע
"דלתות", "כמעט אבוד" - בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער
"דרך החופש" - בתיאטרון הספרייה
המחזמר "סיסי הנסיכה", המחזמר "מי שחלם" (עם גילה אלמגור, עודד תאומי, חני נחמיאס, הראל סקעת, בתפקידים הראשיים), המחזמר "מיקה שלי" (המבוסס על שיריו של המלחין יאיר רוזנבלום) - בתיאטרון המסחרי
המחזמר "שיער" בתיאטרון הספרייה, 2002.
מחזהו "הדיירת" בבימוי אתי רזניק, מועלה בשנת 2016 בתיאטרון הספרייה, עם עידית טפרסון ומורן טחן בן-אריה
מחזהבמאיתיאטרוןאלמנותגדי ענברפסטיבל עכו1987אחרון ימיהגדי ענברתיאטרון באר שבע2000ינשופיםגדי ענברתיאטרון באר שבע2002מיקה שליגדי ענברתיאטרון רמת גן ובית צבי2003מייק (מחזה מוזיקלי בהשראת סיפור חייו של הזמר הישראלי-צרפתי מייק ברנט)מיכה לבינסוןתיאטרון בית ליסין2008מי שחלםגדי ענברתיאטרון מסחרי2008גשם שוטףגדי ענברתיאטרון באר שבע2000אח יקרעודד קוטלרתיאטרון הקאמרי2015הדיירתאתי רזניקתיאטרון הספרייה2016מיקה שלימשה קפטןתיאטרון הבימה2018
גדי לי הוא מוזיקאי קנדי-יהודי, הידוע בעיקר בכסולן, הבסיסט, והקלידן של הלהקה הקנדית ראש.
לי הצטרף ללהקת ראש לבקשתו של חבר ילדותו אלכס לייפסן והחליף את הבאסיסט והסולן ג'ף ג'ונס שפרש מהלהקה.
לי ידוע בזכות יכולות הנגינה בגיטרת הבס, אשר זוכות לשבחים רבים מצד מוזיקאים ולפרסים רבים מצד מגזינים ומבקרי מוזיקה.
השפעתו על עולם המוזיקה ניכרת ומוזיקאים רבים ברחבי העולם מגדירים אותו כמקור השראה והשפעה.
בין המוזיקאים האלו נמנים הבסיסטים קליף ברטון (מטאליקה), סטיב האריס (איירון מיידן), ג'ון מיונג (דרים ת'יאטר), לס קלייפול (פריימוס) וטים קומרפורד (Rage Against the Machine).
בנוסף לעבודתו בלהקה הוציא אלבום משל עצמו בשנת 2000 בשם My Favorite Headache שלא זכה לשבחים רבים.
משנת 1996 לי, עם שני חבריו ללהקה, הוא קצין במסדר קנדה (OC)
גדי לי הוא יהודי ממוצא פולני, ויליד לניצולי שואה מפולין.
הוא מגדיר את עצמו כאתאיסט יהודי.
גדי דגון נולד במלבורן, אוסטרליה, לאב ניצול השואה ולאם שגדלה בתל אביב.
ב-1960 עלה עם משפחתו לישראל וגדל בצהלה.
אביו, לאון דגון, היה מתקן מצלמות, ואחר-כך סוכן של חברת פולארויד בישראל וצלם אוויר בחיל האוויר.
גדי דגון החל לצלם למחייתו בגיל שלוש עשרה.
בצה"ל שירת כצלם בחיל השריון.
היה עוזרם של הצלמים גברא מנדיל, מיקי אסטל ובן לם.
ב-1977 הקים ביחד עם רמי רוטהולץ את הירחון "מבט ספורט" שיצא לאור במשך שנה.
ב-1978, אדם ברוך, שהפך למורו ורבו, קיבל אותו לעבודה בירחון "מוניטין".
דגון היה צלם המערכת הראשון של ירחון זה.
בנוסף, עבד בשביל מעריב, ידיעות אחרונות, הארץ, גלובס, העולם הזה ו"שישי", מגזין אותו אדם ברוך הוציא.
היה בעל טור במוסף הארץ, בימים שדב אלפון שימש כעורך המוסף.
דגון צילם פוליטיקאים שונים במערכות בחירות רבות, כמו בנימין נתניהו, שמעון פרס, יצחק שמיר ועוד.
הוא עבד ביחד עם הבולטים שבמעצבים הגרפיים בישראל, בהם דוד טרטקובר, גדעון עמיחי וצבי לוין.
החל מ-1990, מאז שאוהד נהרין התמנה למנהלה האומנותי של להקת בת שבע, הפך דגון לצלם הבית של הלהקה.
הוא צילם להקות מחול עצמאיות.
בתיאטרון הרבה לעבוד עם חנוך לוין וצילם את דיוקנו הידוע.
החל מ-1996 צילם את רוב הצילומים של תיאטרון גשר.
שימש במשך 16 שנה צלם הבית של האופרה הישראלית והיה צלם הבית של התיאטראות החאן ותמונע.
צילם חלק ניכר מהצגותיהם של תיאטראות בית ליסין והבימה.
דגון צילם בעיקר ריטואלים, טקסים, תנועה ודיוקנאות.
השתתף בהרבה מאוד תערוכות צילום.
מנישואיו נולדו לו שני ילדים.
בנו הבכור, מיכאל דגון, הוא שף ותקליטן.
דגון נפטר ב-25 בינואר 2021 בגיל 64. הותיר אחריו את אשתו ושני ילדיו.
נילי דגן, מאחורי המלחמה רואים את הים: שירים, אבן חושן, 2010.
בן בר-שביט (עורך), חנוך לוין תיאטרון – צילום גדי דגון, 2010.
מרדכי עומר (אוצר), גרפיטי בכיכר יצחק רבין נובמבר 1995, מוזיאון תל אביב לאמנות, 1996.
עופר כליף, חסר לך בורג: המדריך הישראלי לתיקונים ולאחזקת הבית, עם עובד, 2005.
קרן קיימת ומצלמת: תמונות מהקופסה הכחולה 1903–2003, חברת החשמל, 2003.
יהודה ליטני, לא על החומוס לבדו: חומוס, שמן זית, מראי מקום, דניאלה די-נור, 2000.
אבות ובנות, דניאלה די-נור, 2000.
העמדת פנים, מוזיאון לאמנות ישראלית, 1990.
אילן גולדהירש; טל ברודי, סל של חרוזים, ד.
אני כישלון של ישבן – דיבור אודות אלוהים – תיאטרון תמונע.
רוקד עם מצלמה – גלריית ברוורמן, אוצרת נעמי אביב (2008)
גרפיטי בכיכר רבין – מוזיאון תל אביב לאמנות, אוצר מרדכי עומר (1995).
העמדת פנים – המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן, אוצרת נעמי אביב (1990).
גדי פּוֹלַק הוא אמן, צייר ופסל חרדי ממוצא רוסי.
בחלק ניכר מספריו שיתף פעולה עם הרב ברוך חייט.
גדי פולק נולד באודסה שבברית המועצות.
משפחתו הייתה משפחה של מוזיקאים, וזו גם הקריירה שיועדה לו.
הוא למד פסנתר במשך 4 שנים, אך בגיל 10 ביקש מאביו ללכת לבית ספר לאומנות.
בגיל 15 ניסה להתקבל לאקדמיה לאומנות, במגמת פיסול.
לדבריו, העדיף פיסול משום שלא אהב להתעסק עם צבעי שמן.
הוא לא התקבל, ולפיכך חזר הביתה ושימש במשך שנה כשוליה של אמן מפורסם.
לאחר שנה הוא התקבל לאקדמיה, שם למד במשך 4 שנים.
לאחריהן שירת ב במשך שנתיים; לאחר חצי שנה של שירות הוא עבר לשרת בעיתון של הצבא, כגרפיקאי.
לאחר סיום השירות הצבאי עבד בחברת פרסום.
לאחר כמה שנים עלה לישראל, שם חזר בתשובה.
לדבריו, הקטליזטור שלו לחזרה בתשובה היה לאחר שכומר ביקש ממנו לאייר עבורו תנ"ך.
לאחר שעלה לארץ למד לימודים מלאים בישיבה.
הוא נישא בארץ והוא מתגורר במודיעין עילית.
בבקרים הוא לומד בכולל עם הצייר דוד גולדשמיט, המתגורר אף הוא בשכונה.
לאחר נישואיו פנה פולק ליוני גרשטיין, אמן חרדי מפורסם, וביקש ממנו להשיג לו לקוחות לאיור ספרים.
בהמשך פגש את הרב ברוך חייט, אז החל שיתוף הפעולה הפורה שלהם והוא הוציא עמו מספר רב של ספרים בתחום קומיקס חרדי.
בהמשך החל פולק להוציא ספרים משלו כשהוא כותב ומאייר את תוכנם.
חלק מספריו תורגמו לאנגלית, יידיש ורוסית.
ספרו "א אידישע קאפ" הפך לרב מכר במגזר החרדי, ומכר כ־30 אלף עותקים תוך חודשים ספורים, רף מכירות גבוה מאוד בחברה החרדית.
גדי פולק העביר קורס לציור אקדמי באופן חד פעמי.
מסע הפלאות למידות הטובות (The Incredible Voyage To Good Middos), כתיבה: ברוך חייט
האוצר הגנוז באי של תיקון המידות (The Lost Treasure Of Tikun HaMiddos Island), כתיבה: ברוך חייט, 2002
המלכודת המסוכנת של שודדי הים המושחתים (The Terrifying Trap of the Bad Middos Pirates), כתיבה: ברוך חייט, 2003
פלאי האלף בית (אותיות – My Friends The Alef Beis), כתיבה: ברוך חייט, 2005
כפר התורה (Torah Town), כתיבה: ברוך חייט
מילה אחת יותר מדי, מאת אלישבע עמר
אל תתנו לפנצ'רים קטנים לקלקל שמחות גדולות, כתיבה: ברוך חייט, 2015
צללי הפיראטים: ההגה בידיים שלך (Shadow Pirates: The wheel is in your hands), כתיבה: ברוך חייט, 2022
פורימשפיל: סיפור קורותיהם ומעשיהם של גיבורי מגילת אסתר, 2003
מעשה שלא היה (על פי משליו של המגיד מדובנה), 2004
שבע כבשות לבדנה, הוצאת פלדהיים, 2007
בית ה' נלך, (בשיתוף עם רות בייפוס).
א אידישע קאפ 3 סיפורים, ה'תשע"ט 2019
שנים עשר שבטיא, ה'תשפ"ג 2023
גדי ביטון (נולד ב-29 בספטמבר 1965) הוא רקדן, מרקיד, כוריאוגרף, מנהל אמנותי ומפיק אירועי מחול.
כיהן כיו"ר המדור לריקודי עם ופולקלור ישראלי במשרד התרבות והספורט עד לשנת 2021, חבר במדור תרבות בקהילה וחבר במועצה הישראלית לתרבות ואמנות.
בעבר שימש כנציג תחום ריקודי העם באקו"ם.
ביטון מנהל האמנותי של פסטיבל מחול כרמיאל משנת 2019.
ביטון נולד וגדל באשדוד במשפחה חרדית בת תשעה ילדים.
בגיל 11 עבר ללמוד במסגרת פרויקט מחוננים בבר-אילן ומשם לישיבה תיכונית בירושלים במגמת אלקטרוניקה ומחשבים.
חשיפתו הראשונה לריקודי העם הייתה בהרקדת חוצות בירושלים, בהיותו תלמיד הישיבה התיכונית "קריית נוער".
בזמן שירותו הצבאי רקד בלהקת חיל האוויר.
בהיותו מפקד מעבדת מכ"ם מוטס בחיל האוויר, ניתנה לו האפשרות והוא עבר קורס מרקידים צה"לי בתמורה להנחיית ערב הרקדה שבועי בבסיס.
לאחר מכן רקד בשנים 1985–1988 בלהקת המחול ענבר ראשון לציון, בניהולו האמנותי של הכוריאוגרף מושיקו הלוי.
ביטון השלים קורס מרקידים מוסמכים במכללת וינגייט והחל להרקיד במקביל לעיסוקו כטכנאי מחשבים.
משנת 2001 ביטון הוא חבר במדור תרבות בקהילה במשרד התרבות והספורט, בנוסף לכך משמש חבר במועצה הישראלית לתרבות ואמנות.
בינואר 2017 מונה גדי ביטון לראש מדור ריקודי העם והפולקלור הישראלי במשרד התרבות והספורט, לאחר שפעל שנים רבות להקמת מדור זה.
בין השנים 2005 ל-2009 כיהן כיו"ר ארגון המדריכים והכוריאוגרפים לריקודי עם בישראל ובתפוצות.
כחלק מפעילותו לקידום תחום המחול, השתתף ביטון בהקמת תחום המחול בבית ספר להסמכות והשתלמויות של מועדון הספורט באוניברסיטת תל אביב, והוא משמש בו כראש תחום מחול ומנהל בית הספר למקצועות המחול וכיועץ מקצועי לקורסים.
בשנים 2006–2008 היה אוצר תחום המחול והפולקלור בפסטיבל "100% אומנות", פסטיבל המשלב אוכלוסיית אומנים בעלי מוגבלויות
ובעבר שימש בהתנדבות כחבר בוועדת התרבות והאמנות של משרד המשפטים, שמטרתה קידום השוויון באומנות לאוכלוסייה מוגבלת.
באקו"ם, שימש ביטון כנציג תחום ריקודי העם, בדירוג פופולריות של שירים (בהשמעות פומביות), לטובת קביעת אופן חלוקת התמלוגים לבעלי הזכויות, וכיועץ לענייני זכויות יוצרים במחול הישראלי.
בשנת 2019 מונה ביטון למנהלו האמנותי של פסטיבל מחול כרמיאל.
בשנת 2021 התמנה למנהל הקרן ליוצרים עצמאיים במשרד התרבות.
בשנת 2022 ניהל אומנתית את פסטיבל המחולות בכרמיאל.
ביטון חיבר מעל 300 ריקודי עם במגוון רב של סגנונות (מוזיקה וכוריאוגרפיה) הנרקדים בכל רחבי הארץ והעולם, ובמהלך השנים זכה בעשרות פרסים בפסטיבלי מחול ארציים ובינלאומיים, ביניהם פסטיבל מחול כרמיאל.
ביחד עם אדי חסיד, ארגן ביטון ב-9 בספטמבר 2008 בתל אביב, במסגרת חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל, את אירוע הרקדת הזוגות הגדול ביותר בעולם, במסגרתו נשבר שיא גינס.
בין פעילותיו לקידום תחום ריקודי העם בישראל יזם ומפיק את פסטיבל "קמפ בתנועה" מאז שנת 2009, בו לוקחים חלק כ-3,000 רוקדים מהארץ ומהעולם.
בנוסף, ביטון יזם ב-2011 ובשיתוף פעולה עם עמותת "מחול ישראלי" מיזם שמטרתו חיבור נוער וצעירים לריקודי העם.
בהמשך מתוכננות רשויות נוספות להצטרף לפעילויות דומות.
ביטון יזם את פרויקט "צעד קדימה", פרויקט חידוש שירי ריקודי העם הקלאסיים בו לקחו חלק אמנים רבים ביניהם יואב יצחק, שלומי שבת, אביהו מדינה, סגיב כהן, גלעד שגב ועוד.
השקת האלבום הראשון בפרויקט התקיימה בספטמבר 2012.
ביום העצמאות של שנת 2015, הופיעו מאות רקדנים לא מקצועיים של ריקודי עם בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל, בניצוחו של גדי ביטון והבמאי רן צחור.
שנתיים מאוחר יותר, בשנת 2017 הפיק וחיבר כוריאוגרפיה ל"מיצג ה-70" - האייטם המרכזי בטקס המשואות בהר הרצל, את המופע ביים רן צחור והשתתפו באייטם כ-200 רוקדי עם לצד רקדני להקות מחול מקצועיים.
עוד בחגיגות ה-70 למדינת ישראל, יזם והפיק, בשיתוף משרד התרבות את אירועי רוקדים ה' באייר - ביום שישי, 20 באפריל 2018, ה' באייר, הוקמו ברחבי המדינה מאות במות ריקודי עם בליווי זמרים.
בשעה 16:00 בדיוק הושמעה בכל הבמות הכרזת העצמאות בקולו של בן-גוריון ומיד לאחריה ובבת אחת בכל רחבי הארץ, פרצו כל הרוקדים בריקוד "ישראל שלי", השיר הרשמי לחגיגות ה-70 לעצמאות ישראל, שביטון חיבר לו כוריאוגרפיה במיוחד לאירוע זה.
בשנת 2017 ייסד ביטון את פרויקט YeahBit - "מסיבת כושר" ישראלית.
גדי גולן (נולד בשנת 1955) הוא מהנדס אלקטרוניקה ישראלי, פרופסור לאלקטרוניקה, נשיא מכון טכנולוגי חולון מאוקטובר 2011 עד דצמבר 2012 ולאחר מכן נשיא מכללת אורט הרמלין ומרצה באוניברסיטת אריאל בשומרון בפקולטה להנדסת חשמל ואלקטרוניקה.
בשנת 1982 קיבל תואר ראשון בהנדסת חשמל מהפקולטה להנדסת חשמל בטכניון.
בשנת 1986 קיבל תואר שני בהנדסת חשמל ובשנת 1990 קיבל תואר דוקטור, שניהם מאוניברסיטת תל אביב.
יצא לפוסט-דוקטורט בקולג' האוניברסיטאי של לונדון.
בשנת 1991 הצטרף לסגל האקדמי של מכון טכנולוגי חולון.
היה דקאן הפקולטה להנדסת חשמל אלקטרוניקה ותקשורת וראש המרכז למיקרואלקטרוניקה ושכבות דקות.
באוקטובר 2011 מונה לנשיא המכון.
בדצמבר 2012 התבקש לסיים את כהונתו כנשיא המכון.
פיתח יחד עם פרופ' אדיר בר-לב, במסגרת האוניברסיטה הפתוחה, את הקורסים "מוליכים למחצה" ו"התקני מוליכים למחצה ומיקרואלקטרוניקה", ושימש מרכז ההוראה של קורסים אלו במשך שנים רבות.
תחומי המחקר שלו הם: מיקרוסקופיה אקוסטית, אלקטרואופטיקה, הוראה מרחוק באמצעות תקשורת מחשבים, מידענות, התקני גלי שטח אקוסטיים, מיקרואלקטרוניקה בשכבות דקות.
עומד בראש חטיבת ההתקנים האלקטרוניים של IEEE מאז 1996 והוא כמזכיר הסניף של IET ישראל.
עומד בראש הסניף הישראלי של SID – "החברה למידע תצוגות", והוא חבר הנהלה בהתאגדות המהנדסים SEEEI, האגודה הישראלית לתאי שמש ISES, והאגודה העולמית להנדסת הספק – CIGRE.
על שמו רשומים 15 פטנטים.
יזם שלש חברות הזנק בתחום ההתקנים החשמליים: ATCT, SILBID, MICRO-D.
גדי זהר (נולד ב-1945) הוא תת-אלוף בדימוס, ששימש ראש זירת טרור בחטיבת המחקר באמ"ן וראש המנהל האזרחי ביהודה ושומרון.
את לימודי התיכון עשה בבית הספר הריאלי בחיפה.
בין השנים 1970–1972 למד לתואר ראשון באוניברסיטת תל אביב.
זהר שירת למעלה מ-30 שנה בצה"ל.
בין השאר, היה שליש הרמטכ"ל דוד אלעזר בזמן מלחמת יום הכיפורים, שימש ראש זירת טרור ופלסטינים בחטיבת המחקר באמ"ן, נספח צבאי בשגרירות ישראל בוושינגטון, ומפקד יחידה 504. במרץ 1991 מונה לראש המנהל האזרחי.
לאחר אסון השייטת מונה לעמוד בראש ועדת חקירה שניסתה להסביר מה גרם לפיצוץ - מארב של כוח עוין או תאונה, ובהנחה שהיה מדובר בכוח עוין, האם וכיצד הושג המודיעין על הפעולה.
בסיכומי ועדת זהר נאמר במפורש:
הרמטכ"ל אמנון ליפקין-שחק לא קיבל את מסקנות ועדת זהר, וכך נותר דו"ח ועדת אופיר – הקובע שמדובר היה במארב אקראי – כמסקנה הרשמית.
זהר היה חבר במועצה לשלום ולביטחון.
בשנת 1995 ייסד את חברת Netacs Security.
זהר היה מנכ"ל עמותת מודיעין 10 לשימור מורשת יחידה 504.
גדי זהר, "ציונות מאוחרת באוגנדה – המודיעין למבצע אנטבה", בתוך: עמוס גלבוע ואפרים לפיד (עורכים): מלאכת מחשבת – 60 שנות מודיעין ישראלי – מבט מבפנים, ידיעות ספרים, 2008, עמ' 78–83.
גדי לסין (נולד ב-1967) הוא נשיא ומנכ"ל קבוצת שטראוס לשעבר.
גדי לסין נולד בקיבוץ רמת דוד להורים שעלו מארגנטינה, גדל בדימונה ובנתניה.
סיים קורס קצינים בהצטיינות ושימש כקצין מודיעין ביחידת תצמ 5707 בחיל האוויר.
לסין הוא בוגר MBA מאוניברסיטת בן-גוריון, BA במנהל עסקים מהמכללה למינהל, את שניהם סיים בהצטיינות, ובוגר קורס המנכ"לים בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת הרווארד.
לסין החל לעבוד בקבוצת שטראוס ב-1993 כמקדם מכירות ובתקופה של עשרים שנים שימש במספר תפקידים ובהם מנהל אזורי למכירות והפצה, מנהל הפצה ארצי, מנכ"ל חטיבת המכירות וההפצה של שטראוס ישראל, מנכ"ל מחלבות שטראוס ומנכ"ל שטראוס ישראל.
בנוסף, עם כניסתה של קבוצת שטראוס לשוק הסלטים והמטבלים בארצות הברית, לסין שימש כמנכ"ל של חברת הסלטים של שטראוס בארצות הברית – סברה, בתוך שנה הפכה החברה למובילת שוק החומוס בארצות הברית.
לסין כיהן בתפקיד נשיא ומנכ"ל קבוצת שטראוס בין השנים 2009 ל־2018. מונה לתפקיד בגיל 41 ובתפקידו היה אחראי לסין על כלל הפעילות של קבוצת שטראוס, על חברותיה, בישראל ובכעשרים מדינות ברחבי העולם.
לסין הוביל את קבוצת שטראוס משווי שוק של 3.9 מיליארד ש"ח ביום כניסתו לתפקיד ועד לשווי שוק של 8.65 מיליארד ש"ח ביום פרישתו.
מאז שנת 2012 נבחר לאחד מחמישים המנהלים הטובים בישראל בדירוג העיתון כלכליסט כאשר בשנת 2017 דורג במקום ה-7.
בנוסף לתפקידו בשטראוס, שימש כיו"ר איגוד המזון (2008-2013), כיו"ר מועצת התעשיינים בהתאחדות התעשיינים (2014-2015).
וכחבר בפורום השולחן העגול הממשקי בראשות ראש הממשלה ובהשתתפות בכירי המגזר העסקי והמגזר השלישי.
כיהן בהתנדבות כיו"ר הקרן למיזמים לאומיים לשינוי חברתי, וייעץ כמנטור לסטודנטים בבי"ס למנהל עסקים MBA של המרכז הבינתחומי הרצליה.
בין השנים 2020 ל־2024 הוביל את מסלול המנטורים בפקולטה לניהול אוניברסיטת תל אביב.
בעבר שימש כדירקטור וחבר הנהלה בעמותת שובל המספקת רפואת שיניים לילדים נזקקים.
לסין נשוי לקארן ואב לשלוש בנות, גילי, נועה ודנה.
בתחילת מאי 2018 יצא לחופשת מחלה וכחודשיים לאחר מכן בתחילת יולי 2018 הודיע על פרישה מתפקיד מנכל הקבוצה.
נכון לשנת 2021 מכהן כדירקטור בחברות ICL, זוגלובק, אוריין, ואלקטרה מוצרי צריכה, מייסד ודירקטור בסטארטאפ Wonder Veggies, וחבר וועד מנהל בעמותת "אחריי!".
במקביל, לסין מספק ייעוץ עסקי וליווי עסקאות לחברות בארץ ובעולם.
בשנת 2025 הופיע ברשימת המייסדים של מפלגתו החדשה של נפתלי בנט, בה הוא מוביל את הצוות הכלכלי.
גד ג' גילבר (Gilbar; נולד ב-18 בפברואר 1944) הוא פרופסור אמריטוס בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה.
היסטוריון של הכלכלה והחברה של ארצות המזרח התיכון בעת החדשה.
כיהן כרקטור אוניברסיטת חיפה בשנים 1997–2000.
נולד בחיפה, לד"ר צבי (הרברט) ומרים (מרגה) זילברמן, ילידי גרמניה שעלו לארץ ישראל בתחילת 1934 ונישאו בחיפה זמן קצר לאחר מכן.
ילדותו עברה עליו בקריית מוצקין, בה למד בבית הספר "אחדות".
את לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר הריאלי העברי בחיפה; למד במגמה המזרחית וסיים את בית הספר ב-1962. למד במסגרת העתודה האקדמית של צה"ל לתואר ראשון בחוגים להיסטוריה של המזרח התיכון וכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים.
מוריו בירושלים - פרופ' גבריאל בר, פרופ' אוריאל הד ופרופ' שמעון שמיר – הטביעו חותם על גישתו לחקר ההיסטוריה של המזרח התיכון.
לאחר סיום לימודי התואר הראשון שרת בצה"ל (1966-69).
היה עוזרו של דוד פרחי והופקד על עריכת מחקרים במפקדת אזור יהודה ושומרון.
החל ללמד בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון במכון האוניברסיטאי של חיפה (לימים אוניברסיטת חיפה).
כאשר הוצעה לו על ידי מוסד זה מלגה ללימודי דוקטורט מחוץ לישראל, החליט לצאת לבית הספר ללימודים אוריינטליים ואפריקאיים של אוניברסיטת לונדון (SOAS), כדי לכתוב את עבודת הדוקטורט אצל פרופסור אן למבטון (Ann Katharine Swynford Lambton; 2008-1912) – פורצת הדרך הגדולה בחקר ההיסטוריה החברתית והפוליטית של איראן המודרנית.
עבודת הדוקטורט של גילבר "המהפכה החוקתית הפרסית: הרקע הכלכלי, 1906-1870" (The Persian Constitutional Revolution: The Economic Background, 1870-1906) דנה בתהליכים הכלכליים באיראן במאה ה-19 המאוחרת ובחנה את הקשרים והזיקות בין התפתחויות אלה לבין בואה של המהפכה החוקתית ב-1906.
מחקרים אלה שינו את התפיסה ההיסטורית ביחס לתפקידה ומקומה של יזמות מוסלמית במזרח התיכון בעת החדשה.
לאחר סיום לימודי הדוקטורט וקבלת התואר (1974) הצטרף לסגל החוג להיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת חיפה.
ב-1978 הועלה לדרגת מרצה בכיר וב-1994 לפרופסור מן המניין.
הוא פיתח בחוג את הוראת ההיסטוריה הכלכלית והדמוגרפית של המזרח התיכון והנחה עבודות גמר ודוקטור רבות בתחומים אלה.
בשנות כהונתו כרקטור פתחה האוניברסיטה את הפקולטה למדעי הטבע.
היה חוקר / פרופסור אורח במספר מוסדות אקדמיים בישראל ומחוצה לה: עמית במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית בירושלים, חוקר בכיר במרכז דיין באוניברסיטת תל אביב, פרופסור אורח באוניברסיטאות הרווארד וליהיי ומכון ראנד.
בשנים 1979 – 1993 נמנה עם עורכי כתב העת Asian and African Studies.
זכה במענקי מחקר מטעם מכון טרומן – האוניברסיטה העברית, בית הספר ללימודי המזרח ואפריקה (SOAS) - אוניברסיטת לונדון, קרן גרמניה –ישראל (GIF), המרכז הבהאי העולמי (BWC) והקרן הלאומית למדע (ISF).
אוניברסיטת אנקרה העניקה לו ב-1999 את התואר "עמית אוניברסיטת אנקרה" (Ankara Üniversitesi Dostu).
גד גילבר היה נשוי לאורה, פסיכואונקולוגית, פרופסור בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת חיפה, שנפטרה בינואר 2013. לזוג שלושה ילדים.
היסטוריה כלכלית של איראן בתקופה הקאג'ארית המאוחרת
הכלכלה האיראנית עברה שינויים חשובים בעשרות השנים האחרונות של המאה ה-19. שינויים אלה התבטאו לא רק בתוצר, בסחר החוץ, במצב המוניטרי, בהתפלגות ההכנסות ועוד, אלא גם בתופעות דמוגרפיות, חברתיות ופוליטיות חדשות.
גילבר מציג ומנתח התפתחויות אלה בשורה של מאמרים שהתפרסמו בשנות ה-1970 וה-1980.
סוחרים גדולים-יזמים מוסלמים במאה ה-19 הארוכה
אחת הפרדיגמות הבולטות בהיסטוריוגרפיה של המזרח התיכון היא שהתמורות הכלכליות החשובות שהתרחשו במאה ה-19 כתוצאה מהשתלבות האזור במערכת הכלכלית העולמית היו בראש ובראשונה פועל יוצא לפעילותם של סוחרים, יזמים ומשקיעים זרים ובני חסותם מעדות המיעוטים המקומיות (יוונים, ארמנים, יהודים, ערבים נוצרים ועוד).
מספר רב של עבודות גילבר מראה שפרדיגמה זו מופרכת: אנשי עסקים מוסלמים במרכזים מסחריים וכלכליים חשובים באיראן ובאימפריה העות'מאנית מלאו תפקיד חשוב ביותר בתהליכים הכלכליים החדשים ובהמשך לכך גם בהתפתחויות חברתיות ופוליטיות.
היסטוריה דמוגרפית של הפלסטינים ושל מצרים במאה ה-20
התפתחויות דמוגרפיות במזרח התיכון בעיקר בשתי חברות – החברה הפלסטינית והחברה המצרית – במאה העשרים עומדות במרכזו של הספר "דילמות אוכלוסייה במזרח התיכון" (Population Dilemmas in the Middle East, London 1996) ובמספר מאמרים נוספים בכתבי עת ובקבצים.
הציר המרכזי במחקרים אלה היא בחינת זיקות הגומלין בין ההתפתחויות הדמוגרפיות, כלכליות ופוליטיות במחצית השנייה של המאה ה-20 בשתי החברות הנזכרות והדילמות שהתפתחויות אלה יצרו.
תנועות הגירה בקרב קהילות פלסטיניות בגדה המערבית ובכמה מארצות הפזורה והשפעתן על התפתחויות כלכליות ופוליטיות נדונו במספר פרקים בספר.
נושא מרכזי אחר בעבודה זו הוא הגידול המהיר באוכלוסיית מצרים ומדיניות תכנון המשפחה ("תנזים אל-אסרה") שהשלטונות גיבשו במסגרת המאמץ להביא לשינוי בשיעורי הפריון והילודה.
כלכלה פוליטית של מדינות ערב
שנות ה-1970 היו שנים של תפנית חשובה בהתפתחותן הכלכלית והמדינית של מדינות ערב, הן בקבוצת מדינות הנפט והן בקבוצת המדינות האחרות.
גדי לופו הוא משורר וסופר ישראלי הכותב שירי אהבה, שירה היסטורית, שירי הספד וקינה לחיילים שנפלו במערכות ישראל, וכן על העבר הצלבני והעות'מאני של העיר עכו ופרקים בהיסטוריה הצבאית של ישראל.
הוא בעל השכלה אקדמאית בתחום ההיסטוריה מאוניברסיטת חיפה.
בלימודיו התמקד בהיסטוריה של יוון העתיקה ורומא.
כתב עד כה שלושה עשר ספרי שירה, שני רומנים היסטוריים ואוטוביוגרפיה.
שיריו הוקראו במהלך השנים בתוכנית "בימת שיר" של אורלי מורג בקול המוזיקה והוזכרו בעיתון הארץ, בעיתונים אחרים ובאתרים, בקבוצת השראה צפונית, המתכנסת אחת לחודש בקפה מנדרין
במרכז הכרמל חיפה, ובמקורות שונים.
לופו הוא כותב פורה בפייסבוק ופרסם עד היום מאות רבות של שירים שכתב במסגרת הזאת וגם סיפורים בעיקר אוטוביוגרפים
בשנת 2006 קיבל מלגה מקרן עמו"ס שליד לשכת נשיא המדינה.
גדי לופו נשוי לעכסה לבית נייגר, ד"ר לביולוגיה מולקולרית, ואב לשניים.
בשירי אהבה וארוטיקה שחיבר מנסה גדי לופו להמשיך את דרכם של המשוררים אריה זקס ויעקב שטיינברג וליצוק לתוכם תכנים חדשים בתבניות עתיקות.
את ההשראה לשיריו הוא שואב מנשים שונות ששימשו לו כמוזות במהלך חייו ומרקע היסטורי ומספרים שונים.
אחד המוטיבים המשפיעים על שירת האהבה של גדי לופו הוא מעשה שמשון המשמש כמודל על להשראה המחברת בין חלומות וחולמים, דבורים ודבש, ונשים.
כל ספר הוא מעין מסע פואטי שעורך המשורר בגוף ובנפש, לתור אחר אמת נעלמת שהוא חפץ לגלותה.
המוטיב השמשוני עובר כשתי וערב בספריו השונים החל מנשיקת הנחש דרך השירים לשמשון ועד יופי ודבש החולמים.
מוטיב אחר שמשפיע על שירתו הוא אישה כמוזה כמקור השראה.
במוטיב זה ניכרת השפעה חזקה של תרבות יוון ורומא החל מהסיודוס והומרוס ועד לאובידיוס שכתבו את יצירותיהם בעידוד ובהשראת המוזות להן סגדו.
מוטיב זה אף הוא עובר כשתי וערב בספריו השונים, החל ממתנות הלשון דרך האגם הכחול ועד ליופי ודבש החולמים.
המוטיב השלישי הוא השירים שנכתבים בעקבות הדמויות והנופים במיתולוגיה היוונית-רומית.
למשל שירים על פרוטאוס, אודיסאוס, מנמוסינה, פנדורה, פלמדס, "גשם של זהב" ונהר הלתה בספרו מתנות הלשון, או הרמס, סירנות ו"מרכבות האלים" בספרו יופי, והילאס ואורפיאוס בספרו דבש החולמים.
המוטיב הרביעי – שירים שנכתבים בעקבות גיבורים היסטוריים: המלך הורדוס, נירון קיסר, גיום דה בוז'ה, טורקוואטו טאסו, קאראווג'ו וארטמיזיה ג'נטילסקי.
גדי לופו מנסה להעלות מחדש לתודעה את השירה ההיסטורית שהיא כמעט קול גווע בימינו אך קסמה בעבר לדורות רבים והיוותה מרכיב תרבותי חשוב.
בשירתו ההיסטורית על עכו הצלבנית מנסה המחבר לצייר בצורה פיוטית ופלסטית את הגדולה שאפיינה את עכו כבירת הצלבנים במאה ה-13, לקראת נפילת העיר בשנת 1291, לתאר את העיר בגבול הדק שבין מציאות לדמיון ולבטא יופי – קולות שנדמו בימינו.
נוסף לכך מאופיינת כתיבתו של לופו גם בכתיבת רומנים היסטוריים שהם מעין ביוגרפיות שבהן הגיבור מספר בגוף ראשון את קורות חייו מילדותו עד מותו.
כך הם ספריו על חיים פרחי הנקרא "זכרונות המועלם מעכו" ו - על האלוף שמואל גונן גורודיש הנקרא "אני גורודיש"
לופו גם כתב אוטוביוגרפיה על חייו עד גיל שלושים המסופרת בגוף ראשון בצורה של סיפורים קצרים המהווים כל אחד פרק בפני עצמו.
הכתיבה הסיפורית שלו מושפעת מאהבת הסיפור והמשיכה אליה עוד מימי ילדותו.
אבן שתיה, חיפה: הוצאת כרמל, 1996
נשיקת הנחש, ירושלים: הוצאת כרמל, 2005
בני האלמוות, ירושלים: הוצאת כרמל, 2006
היכן היית בשואה, אלוהים?, תל אביב: גוונים, 2008
שמשון, תל אביב: גוונים, 2009
הדרך לאלוהים, תל אביב, גוונים, 2010
מתנות הלשון, תל אביב: גוונים, 2011
האגם הכחול, תל אביב, גוונים, 2012
דבש החולמים, תל אביב, גוונים, 2014
עכו הצלבנית: שירים היסטוריים, תל אביב, גוונים, 2015
האביר מעכו: שירים היסטוריים על גיום דה בוז'ה, תל אביב, הוצאת צבעונים, 2016
חיים פרחי: זכרונות המועלם מעכו, תל אביב, הוצאת צבעונים, 2017
הילד מעכו: סיפורים אישיים (תל אביב, הוצאת צבעונים, 2021)
ישראל, הוצאת בין המילים 2024
גדי ירקוני (נולד ב-18 באוקטובר 1974) הוא אצן הנמנה עם הסגל הפאראלימפי של ישראל בענף ריצת מרתון לעיוורים ומחזיק שיא ישראלי בתחומו.
בנוסף הוא מנהל קליניקה פרטית לפיזיותרפיה, המתמחה בטיפול בספורטאים.
גדי ירקוני נולד במושב בית עובד שבישראל, למד בבית ספר יסודי גן רווה ששכן במושב בית חנן בין השנים 1980–1988. למד בתיכון בגבעת ברנר בין השנים 1988–1992.
במרץ 1993 התגייס לסיירת צנחנים, אחרי שנתיים וחצי בשירות נפצע ירקוני בלבנון בהיתקלות עם חזבאללה.
בפציעתו ירקוני איבד את ראייתו, לאחר הפציעה השתחרר מהשירות, ב-24 באוגוסט 1995, וכמה חודשים לאחר מכן קיבל כלב נחייה שמסייע לו כיום, בתפקוד היומיומי.
לאחר תקופת שיקום, ירקוני נרשם למכינה בהר הצופים להשלמת בגרויות שערכה כשנה.
לאחר מכן את לימודי תואר ראשון עשה באוניברסיטת תל אביב בלימודי פיזיותרפיה בין השנים 1998–2002.
ירקוני החל לעבוד כפיזיותרפיסט בשנת 2002, את הקליניקה הפרטית שלו ירקוני פתח בשנת 2010. הקליניקה מתמקדת בספורטאים ורצים למרחקים ארוכים.
ירקוני משלב את המקצוע שלו יחד עם הריצה כתחביב.
כאיש מקצוע גדי ירקוני מבין את תחום הריצה מבפנים וכך מצליח להבין את המטופלים ואת הבעיות הנלוות לריצה לעומק, נוסף לכך השילוב תורם רבות להבנתו את השפה המשותפת עם הרצים.
גדי ירקוני בעברו התעסק בספורט כתחביב ולא בצורה מקצועית.
ירקוני רץ מרתון כחמש שנים.
בין מרתון אחד לשני, הוא רץ עשרה קילומטרים נוסף על כך הוא משתתף בחצאי מרתונים.
האימונים מתבצעים בסיוע של רץ מלווה ומאמן.
המלווה צריך להיות ברמה יותר גבוהה משל ירקוני.
במשך השבוע המלווה מצטרף לאימונים של ירקוני שלוש פעמים בשבוע, ביתר הימים גדי ירקוני רץ עם מכרים וחברים קרובים, לעולם הוא לא רץ לבדו.
הריצה עם מלווה מתנהלת באמצעות רצועה, המחוברת למותנם של גדי ושל המלווה שלו עם גומי הקושר ביניהם.
על המלווה לא לעבור את גדי בריצה, כדי שלא ימשוך אותו קדימה, עליו לרוץ לאורך כל הדרך או במקביל לירקוני או מאחוריו.
בעבר רץ גדי ירקוני עם מלווה בשם אילון ברכפלד במרתון באולימפיאדה הפאראלימפית בלונדון שם אומן על ידי נילי אברמסקי.
ירקוני רץ עם המלווה חי פרחי ועם המאמן גזצ'ו יוסף מינואר 2013 ועד היום.
הקשר בין הרץ העיוור למלווה הוא קשר מאוד אינטימי, הרץ צריך לסמוך על המלווה לחלוטין מבחינה בטיחותית, ולכן הקשר הוא חזק עם בסיס של אמון יציב.
ירקוני מתאמן שישה ימים בשבוע קבוע, לפעמים יותר מאימון אחד ביום חוץ מימי שבת.
האימונים מתקיימים סביב המושב בו הוא מתגורר, בית עובד, או באצטדיון הדר יוסף.
צפוי לייצג את ישראל במשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016).
בשנת 2005 החליט ללמוד לגלוש סקי שלג.
בעזרתה של "עמותת ארז חילוץ הצלה ותרומה לקהילה" (בוגרי יחידת האלפיניסטים).
בסיועו של אייל ירימי מנהל פרויקט הדרכת סקי שלג לאנשים עם מוגבלויות קשות בקרב נכי צה"ל ונפגעי פעולות איבה.
החל ירקוני ללמוד לגלוש סקי שלג ומאז ועד היום הוא נחשב לאחד מגולשי הסקי העיוורים הטובים בארץ.
גדי ירקוני יוצא לאימוני סקי שלג בכל שנה בליווי מתנדבי עמותת ארז.
שיאו של ירקוני עומד על 2:48:56 שעות במרתון.
אולימפיאדה הפאראלימפית בלונדון 2012 במרוץ המרתון לעיוורים, במקום ה-13 בזמן של 3:01.51 שעות.
חצי מרתון בברלין, בזמן של 1:20:04 שעות.
בחצי מרתון זה קבע ירקוני שיא ישראלי.
נישא לניצן ב-2003 ואב לשלושה ילדים, המשפחה מתגוררת בבית עובד.
גדיאל (גדי) סיסו (נולד ב-1962) הוא קצין משטרה ישראלי בדימוס בדרגת ניצב, כיהן כראש אגף החקירות והמודיעין.
גדיאל סיסו נולד בישראל ושירת בצה"ל בחטיבת הצנחנים.
במשטרת ישראל שירת במגוון תפקידי פיקוד.
שירת ביחידת העיקוב של מחוז הדרום, שימש ראש מפלג מודיעין בימ"ר מחוז הדרום, עסק בחקירת הרצח של העבריין פנחס בוחבוט והקשרים בין השוטר צחי בן אור למשפחת פריניאן וסנ"צ יורם לוי, שהובילו להתפוצצות פרשת האחים פריניאן.
לסיסו נרשמה בגין התנהלותו בפרשה הערה פיקודית.
בתפקידו הבא שירת כנספח המשטרה בתאילנד.
ב-2007 מונה למפקדה הראשון של מחלקת הסיגינט המשטרתית באגף החקירות והמודיעין.
ב-2013 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה לראש היחידה הארצית לחקירת פשיעה בינלאומית וחמורה.
ביולי 2016 מונה לסגן ראש אגף החקירות והמודיעין.
בדצמבר 2017 הועלה לדרגת ניצב ומונה לראש האגף במקומו של מני יצחקי.
ביוני 2019 החליט בצעד חריג לבדוק מחדש את פרשת מחמוד קטוסה.
באפריל 2020 פרש משירותו במשטרה.
הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה, תואר שני בחינוך ותואר LL.B במשפטים.
עידן מור (נולד ב-22 ביולי 1979), המוכר בשם הבמה גדי וילצ'רסקי, הוא סטנדאפיסט, שחקן, אקטיביסט, סופר ותסריטאי ישראלי.
פעיל למען לגליזציה של קנאביס בישראל.
עידן מור (נולד בשם עידן אוניקובסקי) גדל והתחנך בחיפה.
כשהיה בן 13 התאשפזה אימו במחלקה הפסיכיאטרית בבית החולים רמב"ם עקב מאניה דפרסיה.
שירת בצה"ל בפלוגת החוד של גדוד 932 של חטיבת הנח"ל.
לאחר שחרורו מצה"ל למד בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה.
החל את דרכו כקומיקאי בשנת 2003, במסגרת ערבי הבמה הפתוחה במועדון התל אביבי "קאמל קומדי קלאב" ובהמשך שימש כחבר קבוע עד שנת 2008. במקביל הופיע בערבי אלתור במועדון "צוותא".
בשנת 2005 החל להופיע במסגרת מופע החימום של רועי לוי, עד שנת 2007, אז יצא במופע יחיד שנקרא "גבירותיי ורבותי".
בשנת 2009 יצא במופע יחיד בשם "עושה עבודה מהצחוק" וכן השתתף באחת התוכניות של "הלילה עם ליאור שליין".
בינואר 2019 התחיל מור פרויקט הדסטארט לספר שכתב על חייו כגדי וילצ'רסקי.
הספר "הספר של גדי" יצא בספטמבר אותה שנה.
בפברואר 2019 קבע בית המשפט שעל עידן מור לפצות שוטר תנועה ב-85 אלף שקלים בגין פוסט חריף שפרסם כנגדו בפייסבוק, לאחר שזה נתן לו דו"ח תנועה על נהיגה בשכרות.
במאי 2021 הוכרז על הקמת מותג משקאות קנאביס בשם GADI'S, ששווק בארצות הברית.
נכון ל-2024, החברה אינה משווקת מותג זה.
בדצמבר 2021 השתתף בפודקאסט "אבות וחרבות".
בפברואר 2022 החל להתמחות במשרד עורכי דין.
בינואר 2024 שיתף ברשתות הציבוריות שהוא לוקה בפוסט-טראומה מורכבת.
בשנת 2011 התפרסם במסגרת המחאה החברתית, כאשר השתתף בראיון בשידור חי בערוץ 1, תוך שהוא מוצג כאחד ממנהיגי המאבק, בעת שגילם דמות בדויה בשם "גדי וילצ'רסקי" בתחפושת של באטמן.
במשך חודש וחצי הוצגה הדמות בכלי תקשורת רבים ללא ידיעה שמדובר בשחקן.
בשיא המחאה אף נעצר מור על ידי המשטרה בעת שהפגין מול בית עיריית תל אביב תוך גילום דמות זו.
מאז המשיך במופעי סטאנד-אפ רבים ברחבי הארץ.
שם דמותו של "גדי וילצ'רסקי", המגולמת על ידי מור, מקור שם משפחתו ב"כיסא גלגלים" (wheelchair באנגלית, "ווילצ'ייר" בתעתיק עברי), כאשר בתחילה מור היה מעוניין לגלם דמות שמבוססת על נכה צה"ל עם כיסא גלגלים.
הדמות התעצבה בהמשך עם מראה חיצוני הכולל שיער ארוך, משקפיים אדומים, מגפון וחולצה עליה רשומה הסיסמה "חיפה לחיפאים".
הגבר, בשנות העשרים לחייו, מאופיין כחסר מעצורים, המעודד מחאה, לגליזציה של סמים קלים, טבעונות ומסיבות טבע.
הדמות מתגוררת בעיר חיפה, בעלת ביקורת על התנהלותה של העיר חיפה וכן על הקשר בין תושבי הקריות לתושבי חיפה; היא אף קוראת להפרדה פיזית בין התושבים.
וילצ'רסקי נוהג לצעוק את הביטוי "נחנקנו כבר, נחנקנו".
בשנת 2014 הוביל יחד עם לירון אטיה ורועי מישר קמפיין סאטירי בשם "תכל'ס" המייצר סרטונים בעלי ביקורת חברתית על חברות גדולות (בתחום הסלולר, התקשורת, משחות שיניים, חשמל, פיס ועוד) וכן תופעות חברתיות שונות (כדוגמה: "תעשיית החתונות").
באוגוסט 2016 הופיע וילצ'רסקי בסדרה הקומית "שותפים" בהוט קומדי סנטרל, לצד הסטנדאפיסט חן מזרחי.
ביולי 2016 השתתף בחגיגות מיליון העוקבים בפייסבוק לתוכנית הצינור.
לאחר שנפגשו עם חבר הכנסת יאיר לפיד, וילצ'רסקי והצוות עוכבו על ידי משמר הכנסת אשר החרימו את המגפון של וילצ'רסקי.
וילצ'רסקי אף עוכב לחקירה במשרדו של קצין הכנסת, לאחר ששידר בפייסבוק LIVE ממסדרונות הכנסת.
בינואר 2017 החל לשדר, יחד עם הסטנדאפיסטית לאה לב, תוכנית לילה סאטירית על מאורעות השבוע ברדיו 103 FM.
במאי 2017 הופיע בתפקיד אורח בסדרה החברים של נאור.
באוקטובר 2017 השתתף בפרסום תוכנית הצנרת יחד עם גיא לרר, מישל טרוני, דניס צ'רקוב וסמיון גרפמן.
בקיץ 2019 יצא לאקרנים הסרט הקומי "בזמק", בו הופיע בתפקיד ראשי ואף היה שותף לכתיבת התסריט.
משלהי 2022 עידן הפסיק לבצע את הדמות גדי וילצ'רסקי.
בספטמבר 2013 הפגין מחוץ לביתו של שר האוצר, יאיר לפיד בדרישה ללגליזציה של סמים קלים.
בדומה, באפריל 2014, הוביל מחאת "השכמה" מחוץ לביתה של שרת הבריאות, יעל גרמן.
וילצ'רסקי ומפגינים המחופשים לפיות ועלי קנאביס ארגנו מסיבת טראנס רועשת בשעת בוקר מוקדמת מחוץ לביתה של גרמן ודרשו ש"תתעורר".
בתחילת דצמבר 2016 הצטרף לפרויקט 'החזית' בראשות הצינור- "הגיע זמן ארדן", יחד עם גיא לרר, אורן ליבוביץ' (יושב ראש מפלגת עלה ירוק ועורך מגזין קנאביס) ונוספים, הקורא ללגליזציה של קנאביס בישראל, כחלק מהפרויקט השתתף וילצ'רסקי במיצג ה"ארדלנה", במסגרת המיצג פורסם ברשתות החברתיות כי ספינה עם קנאביס בדרכה לישראל.
לאחר שוועדה מיוחדת בחנה את הנושא ובעקבות הלחץ הציבורי שנוצר, הודיע השר לביטחון פנים גלעד ארדן על שינוי מדיניות ההפללה של משתמשים בקנאביס לצריכה עצמית ועל מיקוד המאמץ בתחום ההסברה והחינוך.
וילצ'רסקי אף הנחה את "הפגנת הלגליזציה" בכיכר רבין, בה נכחו אלפי משתתפים.
ביולי 2018 הפיץ סרטון נגד ברית המילה, בו אמר שהניתוח פוגע בהנאה המינית ושבנו "הולך להיות ילד שלם".
במסגרת הבחירות לכנסת העשרים ואחת שהתקיימו במרץ 2019 התמודד במקום ה-18 במפלגת זהות שלא עברה את אחוז החסימה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-22 בספטמבר 2019 עזב את זהות ועבר למפלגת אדום לבן של עמי פינשטיין, בה הוא הוצב במקום הרביעי, אך גם זו לא עברה את אחוז החסימה.
גדי מאירי (נולד בטבריה ב-17 בפברואר 1965) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, כיהן כמפקד חטיבה 8 וכסגן מפקד חטיבה 460. מנהל השטח במפלגת יש עתיד ואף שובץ ברשימתה לכנסת.
מאירי בעל תואר ראשון ושני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה והמכללה לביטחון לאומי.
מאירי התגייס לחיל השריון, שירת כקצין בחטיבה 7, פיקד על פלוגה ו' בגדוד 77 של החטיבה, ובשנים 1996–1998 פיקד על הגדוד.
מאירי ביצע תפקידים שונים במטה מפקדת חטיבה 7 ועוצבת געש ופיקד על מגמת מפקדי פלוגות בקורס מ"פים מג"דים.
ב-2002 מונה למפקד חטיבה 8, חטיבת שריון בפיקוד הצפון.
בשנים 2005 עד 2010 שירת כראש צוות כשירות וכוננות ביחידת מבקר מערכת הביטחון.
בשנת 2010 השתחרר משירות הקבע, והוא ממשיך לשרת במילואים בתפקיד בכיר בפיקוד הצפון.
בדצמבר 2021 העניק הרמטכ"ל למאירי דרגת תת-אלוף במילואים.
מאירי עבד כמנהל שיווק ומכירות בחברת RSL –Electronics, המייצרת מוצרי בקרה ביטחוניים לצה"ל.
שימש כחבר במליאת מועצה אזורית עמק הירדן מטעם יישובו מ-2012 ועד בחירות 2018 לרשויות המקומיות.
משמש כחבר דירקטוריון בקרן קיימת לישראל ויו"ר ועדת הכספים של הארגון.
משנת 2020 משמש מבקר הפנים של בית התפוצות- "אנו" מוזיאון העם היהודי.
לקראת בחירות 2013 הצטרף למפלגת יש עתיד.
במסע הבחירות שקיימה המפלגה באותה תקופה התנדב מאירי לנהל עבור המפלגה את אזור הגליל התחתון והעמקים.
בתום הבחירות מונה למנהל השטח של המפלגה.
בין השנים 2013–2015 עסק בהקמת התשתית הארגונית של המפלגה ברחבי הארץ, שימור חיזוק והקמת מטות המפלגה ובנוסף ארגון וניהול מערכת הבחירות המוניציפלית שהתקיימה באוקטובר 2013.
המשיך בניהול מטות השטח גם בבחירות 2015 ואף שובץ ברשימת יש עתיד לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 פרש מאיר מיש עתיד.
מאירי נשוי ואב לשלושה, ומתגורר במושבה כנרת.
ביולי 2013 נפטר באופן פתאומי, הראל, בנו האמצעי, בגיל 15.5 מהתקף חריף של אסתמה.
אבריו של הבן נתרמו להשתלה.
גדי לוי (נולד ב-14 בדצמבר 1969) הוא במאי דיבוב, שחקן ומדבב ישראלי.
לוי נולד בישראל, שירת בגרעין נח"ל ובגדוד הנח"ל המוצנח.
בוגר לימודי משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
בשנת 1993 החל לדבב באולפני תומיתות לצד המדבבים שאולי הלוי, אסף אבידן ודן שצברג.
לוי דיבב בסדרות כגון "חבורת בטטה", "העולם האבוד", "בוב הבנאי", "טומי ואוסקר", "הדרדסים", "דן הדוור", "פנדה ג'ין ג'ין", "פימפה", "נזק", "פלינט בלש הזמן" ועוד.
החל משנת 2007 דיבב בווידאופילם אינטרנשיונל ובאלרום, לרבות "פלאנט 51", "מרטין על הבוקר", "מקושקשים", "החמישייה הסודית", "אדגר ואלן", "שלוש, שתיים, אחת - פינגווינים!" ו"בן 10".
בשנת 2016 דיבב את ססיל בסרט "רובינזון קרוזו", ושף בסרט "ברבי: יחידת הריגול".
בשנת 2017 דיבב את קילר קרוק בסרט "סרט לגו באטמן" ואת דמותו של זאהיר בעונה השלישית של "האגדה של קורה".
כמו כן, דיבב בסדרה "נאדי הבלש בארץ הצעצועים".
ב-2018 דיבב בהפקות "הנה בא הגראמפ", "עולמם הסודי של גמדי הגינה", "קודי קא-פאו", "ליגת הצדק בפעולה", "אחיות" ו"מפלצת של מלון 3: יוצאים לחופשה".
ב-2019 דיבב את דמותו של אשפיקס בסרט "אסטריקס ושיקוי הקסמים", את דמותו של בוריס באדינוב בסדרת הטלוויזיה "הרפתקאות רוקי ובולווינקל" ואת דמותו של ג'ובאני בוצ'י בסרט "הכוכב של אנדרה וטאטי".
ב-2020 דיבב בסרט "ויק ההורס" ובסדרה "דורג ואן דנגו".
בשנת 2021 דיבב בסדרה "בית הינשוף" את המנהל באמפ והקיסר בלוס, את אבא נבי בסדרה "ארנבונים אמיצים", את העכבר פיפ בסרט "דארטניאן ושלושת המוסקטרים", בסדרה "קרן אור כוכב" ודמויות שונות בסדרה "מיקי מאוס: כייף של בית" ובספיישל "מיקי מאוס: סיפורן של שתי מכשפות".
בשנת 2022 שימש כקריין בסדרת הטלוויזיה "סופר תוכים"; באותה שנה, דיבב את דמותו של קנסו בסדרה "קלאופטרה בחלל", והשתתף בתוכנית המרדף.
בשנת 2023 דיבב את פרנק הפלי בסרט "יומנו של חנון בכריסמס: מכת קור", כמו כן דיבב בסרט "קים פוסיבול: כה הדרמה".
בשנת 2024 דיבב בסרט "סנדי צ'יקס מצילה את ביקיני בוטום" ובסדרה "תעלומות ברבי: מרדף הסוס הגדול".
כיום, לוי מלמד במגמת תיאטרון במודיעין בית הספר אורט עירוני ד, כיתות י'-יב'.
לוי גרוש ואב לשלושה ילדים.
גד משה "גדי" ירקוני (נולד ב-4 באוגוסט 1967) הוא חבר קיבוץ נירים, כיהן כראש המועצה האזורית אשכול.
ירקוני נולד בקיבוץ נירים בשנת 1967 לעמליה, מורה להיסטוריה ומקרא, וצבי, נהג משאית.
לירקוני תואר הנדסאי תעשייה וניהול מהמרכז האקדמי רופין והוא בוגר קורס במנהל עסקים.
דירקטור בחברות "נירלט" ו"ניראל יזמות חקלאית".
ירקוני היה רכז המשק של נירים.
בירי פצצות מרגמה מרצועת עזה לעבר קיבוצו ב-26 באוגוסט 2014, כשעה לפני תום מבצע צוק איתן, נפצע ירקוני קשה ואיבד את שתי רגליו (מהירי נהרגו שניים מחברי הקיבוץ).
בינואר 2015 העיד בפני צוות הבדיקה של האו"ם בנושא עימות ישראל-עזה 2014 על נסיבות פציעתו.
בעקבות בחירתו לכנסת של חיים ילין, ראש מועצה אזורית אשכול, נערכו ביוני 2015 בחירות לראשות המועצה, בהן ניצח ירקוני את אורי נעמתי ורן גויטע לאחר שזכה ב-51% מקולות הבוחרים.
בבחירות 2018 לראשות המועצה ניצח את אפי ממושב אוהד, ברוב של 55.77%.
ירקוני טען במאי 2023 שתוכנית ההתנתקות לא הייתה טעות.
לאחר טבח שבעה באוקטובר ב-7 באוקטובר 2023, בראיון לערוץ 12 אמר שחמאס לא יכול להיות לצד מדינת ישראל.
בעקבות מתקפת הפתע נדרש להתמודד עם התרוקנות המועצה האזורית מרבים מתושביה, שפונו ממנה מחמת הירי המתמשך לעברה.
עקב מלחמת חרבות ברזל לא נערכו במועצה האזורית הבחירות לרשויות המקומיות בישראל בפברואר 2024, וירקוני המשיך בתפקידו.
לאור התמשכות המלחמה, הבחירות למועצה האזורית אשכול נדחו על ידי הכנסת ל-19 בנובמבר 2024. ירקוני לא הגיש את טפסי מועמדותו לראשות המועצה.
מחליפתו היא מיכל עוזיהו-פלג ממושב עין הבשור מאחר שהיא הייתה המועמדת היחידה שהגישה את טפסי המועמדות לבחירות לראשות המועצה.
ירקוני סיים את תפקידו כראש המועצה האזורית אשכול ב-3 בדצמבר 2024 לאחר כ-9 שנים בתפקיד.
ירקוני נשוי לשהם ואב לשלושה ילדים.
גדי אילן חזות (נולד ב-20 ביולי 1969) הוא כדורגלן עבר ישראלי אשר שיחק בעמדת המגן הימני.
נולד וגדל בשכונה ד' שבבאר שבע, לאלברט וז'קלין אזוט, שעלו ממרוקו.
חזות עשה את צעדיו הראשונים בכדורגל על מגרשי האספלט בשכונה ד' צפון בעיר הולדתו, והצטרף לנוער של הפועל באר שבע בגיל מאוחר יחסית.
חזות מתגורר עם משפחתו בבאר שבע.
בנו הוא קשר כדורגל הפועל באר שבע, איתי חזות.
גדי בלטיאנסקי (נולד ב-23 בינואר 1961 בסנטיאגו, צ'ילה) הוא מנכ"ל יוזמת ז'נבה, מרצה לדיפלומטיה ציבורית ומומחה לסכסוך הישראלי-פלסטיני, תהליך השלום הישראלי-פלסטיני וליחסי ארצות הברית – ישראל.
בעבר כיהן כיועץ תקשורת לראש הממשלה אהוד ברק, כחבר בצוותי המשא ומתן לשלום, כדובר שגרירות ישראל בוושינגטון וכעיתונאי בידיעות אחרונות.
בלטיאנסקי היה חבר מערכת ידיעות אחרונות בתפקידי כתיבה ועריכה.
הוא כיהן כדיפלומט בשירות החוץ הישראלי ושירת בין היתר, כקונסול במיאמי ודובר השגרירות בוושינגטון, ובארץ מילא שורה של תפקידים בהם יועץ לסגן שר החוץ יוסי ביילין וממלא מקום דובר המשרד.
בשנים 1998–1999 כיהן כיושב ראש ועד העובדים של המשרד.
בשנים 1999–2001 שימש כיועץ התקשורת של ראש הממשלה אהוד ברק והשתתף במשא ומתן לשלום עם סוריה והפלסטינים.
בשנת 2003 היה בין מקימי יוזמת ז'נבה ומאז מכהן כמנכ"ל הארגון העוסק בחינוך לשלום ובקידום התהליך המדיני.
כמו כן, שימש כיועץ אסטרטגי לפוליטיקאים ישראלים בכירים ולקמפיינים פוליטיים של מפלגות שונות.
בלטיאנסקי מרצה בכנסים בינלאומיים רבים ברחבי העולם, לרבות מטעם האו"ם ובאוניברסיטאות ומכוני מחקר.
בישראל הוא מלמד תקשורת ודיפלומטיה ציבורית.
לבלטיאנסקי תואר ראשון ביחסים בין-לאומיים ומדעי המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני במנהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד בארצות הברית.
כמו כן, הוא עמית קרן וקסנר.
גדי פורטנוי (נולד ב-18 באפריל 1985) הוא במאי, עורך ושחקן קומי ישראלי.
ב-1999 בגיל 14, החל לביים, לצלם, לערוך ולהגיש את המגזין העירוני של העיר ראש העין לערוץ הקהילתי.
ב-2001 הפיק והגיש ברדיו האינטרנטי "WFM" רדיו שהוקם בשיתוף מעריב לנוער.
בשנת 2012 ביים, ערך והשתתף בסדרה דירה 17 ששודרה כחלק מתוכנית המערכונים מצב כפית ב-Yes Comedy.
בתחילת 2014 עלתה בערוץ 2 תוכנית הלייט נייט "לילה תירס" בהגשת הצמד תירס סקסואל בה גדי ביים וערך את כל קטעי החוץ והמערכונים.
ביים וערך קטעי חוץ לתוכנית "עד כאן" המשודרת בתאגיד השידור כאן.
ביים וערך קטעי חוץ לתוכנית "מחר שבת" עם צביקה הדר, ביים וערך קטעי חוץ לתוכנית היום בלילה עם גורי אלפי ביים את כל קטעי החוץ בתוכנית "מתחת לעור" ששודרה בחינוכית.
ביים וערך את הסדרה "סחילנד" ששודרה בערוץ טדי בפרטנר TV.
היה במאי עריכות ועורך בתוכנית אנחנו במפה ששודרה בהוט.
ביים את תעודות הזהות של הכרישים לתוכנית הכרישים בקשת.
ביים, ערך והשתתף יחד עם יוצרים נוספים בתוכנית "טלוויזיה מהעתיד" המשודרת ברשת.
במקביל לעבודתו כבמאי גדי גם שיחק דמויות שונות במערכונים בתוכניות טלוויזיה קומיות, ביניהן - ארץ נהדרת, צחוק מעבודה, דובדבני וקובץ', ניצה ולחם ושיחק בקליפים ופרסומות.
ב-2017 החל לביים ולערוך פרסומות ביניהן פרסומות לדומינו'ס פיצה, קפה טורקי, ויטבתה.
בשנת 2019 ביים בין היתר, מספר פרסומות למקדונלד'ס.
דֵסְטַה (גדי) יִבַרקָן (נולד ב-1 בינואר 1981, כ"ה בטבת ה'תשמ"א) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת הליכוד ולפני כן – מטעם מפלגת תל"ם כחלק מ"כחול לבן".
כיהן גם כסגן השר לביטחון הפנים מטעם הליכוד, וכממונה על שילוב יוצאי אתיופיה, והיה פעיל חברתי בעיקר למען ישראלים יוצאי אתיופיה, וכן ראש מכינה קדם-צבאית.
דסטה יברקן נולד בכפר יהודי בסמיין שבצפון-מערב אתיופיה, לינגוסה אשטיה שהייתה חברה בחבר המושבעים של הכפר, ולאשטיה יברקן שהיה איש ציבור.
בשנת 1991 עלה לישראל עם משפחתו במסגרת מבצע שלמה.
בתחילה התגוררה המשפחה במלון בטבריה, ולאחר כחצי שנה עברו לאתר קראוונים בקיבוץ חולדה.
אחרי כשנתיים עברו להתגורר ברחובות.
התחנך בפנימיית בית הספר מקוה ישראל.
בגיל 16 השלים את לימודי התיכון, והחל בפעילות בקהילה כרכז חונכות בפרויקט החניכה "אח בוגר" ברחובות.
עם גיוסו לצה"ל, שובץ בחטיבת גבעתי, שם שירת בגדס"ר גבעתי.
סיים קורס קצינים ושירת כמפקד בגבעתי.
השתחרר בדרגת סרן ושב לפנימייה בה למד כדי לשמש מדריך נוער.
למד משפטים לתואר ראשון במכללה למינהל.
בשנת 2003 פרסם את ספר השירה "מתחיל מהתחלה", המספר את מסע הגבורה לישראל של יהודי אתיופיה, ואת תהליך ההתערות הקשה שהם נאלצו לעבור בישראל וקשיי הקליטה בה.
בשנת 2006 היה בין מקימי מטה המאבק לשוויון חברתי של עולי אתיופיה בישראל, יחד עם עורכת דין פנינה תמנו-שטה (בהמשך חברת הכנסת).
המטה היה שותף במאבק במסגרת פרשת הדם, במאבק למען הקייסים ובגיבוש תוכנית החומש לשילוב יוצאי אתיופיה בחברה הישראלית.
בשנת 2008, עתר לבג"ץ כנגד אי-מימוש התוכנית.
העתירה התקבלה והתוכנית יצאה לפועל.
בשנת 2008 עבד כלוביסט בחברת "פוליסי" של בוריס קרסני במשך כשמונה חודשים.
בשנת 2010 אישרה הממשלה הצעה שיזם יברקן להוסיף 13 קייסים ולאפשר להם סמכויות חוקיות לבצע טקסי דת, לבצע רישום נישואין, לערוך חופות, ולבצע ברית מילה.
בשנת 2016 מונה לראש המכינה הקדם-צבאית החילונית בארי.
ב-2017 פרש מניהול המכינה לאחר שנטען כי משך סכומי כסף גדולים מהנדרש מקרן ברל כצנלסון, הקרן המממנת את המכינה, וכי דיווחיו לגבי ייעוד הכספים לא היו נכונים.
במסגרת ההסכמות בינו ובין הקרן הוא השיב לקרן 20 אלף ש"ח.
בשנת 2003 הצטרף יברקן כפעיל בסניף מפלגת העבודה שברחובות.
בשנת 2008 הצטרף למפלגת הליכוד.
בהמשך אותה שנה התמודד בבחירות הפנימיות של הליכוד שהתקיימו בחודש דצמבר לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה, אך לא נבחר בבחירות המקדימות אף שנחשב למועמדו של בנימין נתניהו למשבצת הצעירים.
בשנת 2012 התמודד בפריימריז על משבצת העולים ברשימת הליכוד, לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה.
הפריימריז התקיימו בנובמבר של אותה שנה, ויברקן לא נבחר למשבצת העולים, לאחר שזכה ב-2.47% מהקולות, תוצאה שהציבה אותו במקום ה-45 ברשימה הארצית, אולם בפועל הוא לא הופיע ברשימת מועמדי הליכוד לכנסת.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013, הוביל את הרשימה האתיופית "דור" לעיריית רחובות, אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה.
בשנת 2019 הוצב במקום ה-33 ברשימת כחול לבן מטעם תל"ם, לקראת הכנסת העשרים ואחת.
הרשימה קיבלה 35 מושבים, ויברקן החל את כהונתו ב-30 באפריל.
לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הוצב במקום ה-33 ברשימת "כחול לבן" מטעם תל"ם, ונבחר לכהן בכנסת מטעמה.
לאחר שנבחר לכנסת הביע יברקן לעיתים קרובות ביקורת על הליכוד ועל ראש הממשלה בנימין נתניהו.
למשל, במאי 2019 פרסם בטוויטר הודעה בה נכתב: "ראש הממשלה מוביל להתפרקות מוסרית ומוסדית של מדינת ישראל", ובדצמבר כתב: "את כל הממשלה הזו צריכים לשלוח לבית משפט על 'הפרת אמונים'.
הפרת אמונים לתושבי הדרום, ולאזרחי ישראל בכלל."
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש החליט גדי יברקן לעבור למפלגת הליכוד ושובץ במקום ה-20 ברשימת הליכוד, בשל כך הגיש יברקן את התפטרותו מהכנסת העשרים ושתיים ב-19 בינואר 2020 על רקע זה, כשהחליף אותו יוראי להב-הרצנו מיש עתיד, עקב כך הייצוג של תל"ם ירד ל-4 מנדטים.
בראיון בפברואר 2020 יברקן הסביר את מגעיו עם הליכוד, ואמר כי "גנץ לקח אותי כמובן מאליו, זה היה 'הכושי עשה את שלו, הכושי יכול ללכת'".
הוא הוסיף כי "כחול לבן מנעה ראיונות שלי כשהייתי חבר במפלגה".
הוא הצהיר כי צמרת כחול לבן עודכנה מראש על שיחותיו עם הליכוד.
לאחר הבחירות לכנסת ה-23 שהביאו לאחר חודשיים ושבועיים להשבעת ממשלת ישראל ה-35, נבחר יברקן לכהן מטעם הליכוד כסגן השר לביטחון פנים, וכממונה על הפעילות בקרב יוצאי אתיופיה בממשלתה.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע הוקפץ והוצב במקום ה-17 של רשימת הליכוד, ולאחר מכן כיהן כחבר כנסת אך הפעם באופוזיציה מטעם הליכוד.
באוגוסט 2022 הודיע על התפטרותו מהכנסת, כדי שיוכל להתמודד במשבצת העולים בבחירות המקדימות בליכוד.
הוא נבחר למקום ה־42 מבין מתמודדי הרשימה הארצית ומוקם במקום ה-67 ברשימת הליכוד ולא נבחר לכנסת.
גדי יעקב (נולד ב-15 באוקטובר 1966) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה.
כיהן כמפקד חטיבת הראל וסגן מפקד עוצבת עמוד האש בפיקוד הצפון.
לאחר פינוי סיני, עבר עם משפחתו למושב עין הבשור.
התגייס לצה"ל בשנת 1984 ושירת בחיל השריון.
שימש כקצין אג"ם חטיבה 401, מפקד גדוד 46 בבקעת הירדן, מפקד ענף מקצועות טנקים בחיל השריון, סגן מפקד חטיבה 401.
בשנת 2000 נשלח ללימודים בקולג' המלכותי ללימודי ביטחון.
ב-2001 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבה משוריינת 213 ("עוצבת הצבאים") ולאחר כ-3 שנות פיקוד, קיבלה החטיבה את מורשת חטיבת "הראל" ואת מספרה 10. במקביל לתפקיד מפקד חטיבה, שימש כמפקד המרכז לאימון מפקדות חטיבתיות בצאלים ומפקד צוות בקורס מפקדי פלוגות וגדודים.
בשנת 2005, לאחר כחמש שנות פיקוד על החטיבה, מונה למפקד צוות ומדריך ראשי במכללה לפיקוד ומטה של צה"ל.
במלחמת לבנון השנייה שימש בתפקיד מנל"ח (מנהל לחימה) בפיקוד הצפון.
משנת 2010 ועד 2016 היה שותף לפרויקט מחצבי"ם (מנהיגות חינוכית צה"לית בירושלים), של חיל החינוך ומכון שלום הרטמן.
בשנת 2019 מונה למנהל תחום פדגוגיה באגף להכשרה מקצועית של משרד העבודה.
בשנת 2022 מונה כמנהל אגף החינוך של ויצו העולמית.
יעקב נשוי ואב לשתי בנות.
נולד בקיבוץ שריד לסיומקה ורחל.
בצבא שירת ביחידת בני המשקים של הנח"ל.
בתחילה היה עוזר צלם והתקדם לתפקיד צלם ראשי.
הוא צילם סרטים ישראליים עלילתיים ודוקומנטריים, וכן סרטים זרים.
ב־16 במאי 1989, בעת צילומי הסרט "מחץ הדלתא 2 - הקשר הקולומביאני" בפיליפינים ותוך כדי צילומים אוויריים, נהרג דנציג בהתרסקות מסוק יחד עם חמישה אנשים נוספים.
צילם חודש לפני מותו את הפרק "הבובה" בסדרת המתח והמסתורין של מיקי בהגן, "סיפורים לשעת לילה מאוחרת".
היה זה סרט הטלוויזיה האחרון שצילם בישראל, טרם מותו.
פרק זה בסדרה הוקדש לזכרו.
סרט נוסף שהוקדש לזכרו הוא הסרט "דרך הנשר" שביים אורי ברבש בשנת 1990, מספר חודשים לאחר מותו.
נטמן בבית העלמין בקיבוץ שריד, הותיר את אשתו רותי, שתי בנות ובן.
על שמו "פרס עדשת הזהב" של איגוד העובדים בקולנוע ובטלוויזיה.
מחץ הדלתא 2 (הקשר הקולומביאני) (1990)
לאן נעלם דניאל וקס (1972)
גדי דרור (נולד בשנת 1980) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף המכהן כראש מטה פיקוד המרכז.
בעבר כיהן כראש מחלקת התכנון באגף התכנון, כמפקד עוצבת עמוד האש, כמפקד עוצבת אדירים וכמפקד הסיוע הארטילרי של עוצבת הגליל.
בשנת 1998 דרור התגייס למערך האיכון של חיל התותחנים, ביצע קורס מפקדים, קורס קציני תותחנים ולאחר מכן יצא לקורס מפקדי פלוגות.
בין השנים 2004–2005 שימש כמפקד סוללה מבצעית בגדוד דרקון של עוצבת עמוד האש, בשנים 2005–2006 שימש כמפקד פלוגה בבה"ד 1. בשנים 2006–2007 שימש כמפקד סוללה בהשלמה החיילית של חיל התותחנים.
בשנים 2007–2009 שימש כסגן מפקד גדוד דרקון, כאשר בשנים 2010–2012 שימש כקצין אג"ם בעוצבת עמוד האש, ולאחר מכן יצא ללימודים במכללה לפיקוד ומטה וביצע קורס מג"דים.