tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לתוכנית שלושה מרכיבים עיקריים: מחזור של עשרה ימי מפגש אחת לשבועיים, ליווי אישי בגיבוש תוכנית הפעולה ובהטמעתה בארגונים, ויצירת קהילה שאליה מצטרפים המשתתפים עם תום מפגשי התכנית.
כיום, מונה הקהילה כ-160 בוגרים.
"יוצרים שינוי" היא תוכנית חינוכית בינלאומית שמטרתה להעצים ילדים ונוער להאמין ביכולתם ליצור שינוי חיובי בסביבתם.
התוכנית מיושמת בכ-50 מדינות ברחבי העולם והובאה לישראל בשנת 2011. מאז, מנוהלת התכנית על ידי העמותה ומיושמת במאות בתי ספר בישראל בהמלצת משרד החינוך.
תוצרי התוכנית הם מיזמים חברתיים/קהילתיים בתחומי איכות הסביבה, מניעת אלימות, בריאות, רווחה, תזונה, שילוב בקהילה ועוד.
תוצרי התהליך מוגשים לתחרות הארצית "אתגר יוצרים שינוי", בה נבחרת קבוצה שמייצגת את ישראל בכנס בינלאומי.
רוח החופש או פנטום החירות הוא סרט קולנוע סוריאליסטי קומי משנת 1974 בבימוי של לואיס בוניואל.
את התסריט כתב בוניואל יחד עם ז'אן-קלוד קרייר.
הסרט הופק על ידי סרג' סילברמן, ומככבים בו אדריאנה אסטי, ג'וליאן ברת'או וז'אן-קלוד בריאלי.
לסרט מבנה של עלילה לא ליניארית, הוא מורכב מאפיזודות נטולות הקשר, שמתחברות רק הודות לתנועה של דמוית אחדות מסיטואציה לסיטואציה.
בונאל מפגין בסרט את הסאטירה וההומור האופייניים לו, בשילוב עם סדרה של אירועים מופרכים וסוריאליסטים, שנועדו לאתגר את הצופים ואת הנחותיהם המקדימות בכל הנוגע לרעיונות על יציבות חברתית, קונבנציות, מנהגים ותפיסת המציאות.
רוח הרפאים הוא סרט קומדיה רוסי משנת 2015, בכיכובם של פיודור בונדרצ'וק וסמיון טרסקונוב.
זה היה הסרט הרוסי הראשון שהשתמש בטכנולוגיית Dolby Atmos.
תקציב הסרט עמד על 150 מיליון רובל רוסי והסרט הרוויח כ-350 מיליון רובל.
פיודור בונדרצ'וק זכה על תפקידו בפרס נשר הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר.
רק אתמול היה יורי גורדייב מעצב מטוסים שאפתן, חלומן של כל הגבירות ועל סף ניצחון.
המטוס שלו YG-1 אמור היה להיות פריצת דרך אמיתית בתחום התעופה הביתית.
אך כיום איש אינו רואה או שומע עליו ועסק מתחרה גורם באופן מוחלט לחברה של יורי להיסגר.
הסיבה לכך היא שיורי נהג כשהוא שיכור, נקלע לתאונת דרכים, מת והפך לרוח רפאים.
תלמיד כיתה ז', איוואן קוזנצוב, או וניה בקיצור, תמיד היה במקום ריק.
קורבן לאם שמגוננת עליו יתר על המידה, מושא ללעג מצד חברי כיתתו וחושש אפילו לדבר עם בחורה שהוא מאוהב בה כבר זמן רב.
בעוד ליורי יש שבוע אחד להשלים את מפעל חייו ולהעלות את המטוס החדש שלו לאוויר, וניה הוא היחיד שיכול לראות אותו ולעזור לו.
פיודור בונדרצ'וק – יורי גורדייב
יאן צפניק – גנה, חברו הטוב של יורי
קסניה לברובה-גלינקה – אמו של וניה
איגור אוגלוניקוב – פולזונוב, יריבו העסקי של יורי
אנה אנטונובה – לנה גורדייבה, אשתו של יורי
במהלך הצילומים שבר השחקן יאן צפניק את רגלו, האירוע הוכנס לתסריט והוכנס לסצנות הסיום של הסרט.
כלי הטיס YG-1, שתוכנן על ידי יורי גורדייב, נוצר כולו באמצעות חברת הגרפיקה הממוחשבת Main Road Post, זאת מכיוון שאף אחד מהמטוסים המודרניים והטכניים לא יכול היה להעביר את כל הייחודיות של כלי הטיס הזה.
בינואר 2020 המפיקים מיכאיל ורובל ואלכסיי אנדריושצ'נקו הודיעו על תחילת הפקת סרט המשך שיציאתו לאקרנים תוכננה ל-11 בפברואר 2021, אך הפרויקט נזנח לבסוף.
באוגוסט 2021 חברת Erdu Films הסינית של בן ז'י רכשה את הזכויות לעיבוד רימייק סיני.
"רוח עצוב" הוא שיר עברי של המשורר העברי והיידי יצחק קצנלסון (1886–1944).
השיר פורסם לראשונה בשנת 1904 בעיתון הצפירה.
בגרסה המקורית לשיר היו שמונה בתים.
הוא מתחיל במילים "רוּחַ עָצֵב" ולא "רוּחַ עָצוּב" כמו בגרסה המולחנת.
השיר מספר על דברים שנושא המשורר לרוח.
הוא מבקש מהרוח לשאת את אנחתו לעיירה קטנה ורחוקה, שם גרה ילדתו-אהובתו.
הוא מבקש למסור לילדה את געגועיו שנוצקו באותה אנחה, וכן הוא מבקש את תשובתה של הילדה.
המשורר יודע שלשווא הוא מחכה לאותה תשובה.
כמו שם השיר ומילותיו הראשונות – זהו שיר עצוב ומלנכולי.
המשורר מלא חרדות והוא מביע אותן בשיר –"לִפְנוֹת עֶרֶב עֵת מִתְקַדְּרִים
ב"רוח העצוב" מתבלט היסוד המאזין לעצב, בדידות וחרדה, וכן בדידותו של הצעיר היהודי שעבר מהעיירה האינטימית אל העיר הגדולה.
השיר מלא עצב ומגלה כאב נסתר של המשורר.
כל זאת לצד כתביו ומחזותיו השופעים הומור.
ביצירה זו, כמו ביצירות אחרות של קצנלסון, הוא נותן ביטוי לחרדה מפני הבאות, חרדה שתתממש בטלטלה ההיסטורית של מלחמת העולם השנייה, בה נרצחו המשורר ומשפחתו.
גיל אלדמע עיבד מנגינה עממית לשיר, והוא בוצע לראשונה בידי אסנת פז בשנת 1966. השיר ידוע בגרסתו המקוצרת.
גרסה זו מכילה את בתי השיר הראשון, השני והשישי בשינויים קלים.
השיר בוצע על ידי זמרים נוספים כמו שלישיית המעפיל, אילנית ועוד.
רוח הרפאים מהביצה הוא כינוי שניתן למפציץ אמריקאי מדגם B-17E ששירת בחילות האוויר של צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
בפברואר 1942, לאחר גיחת תקיפה של בסיס יפני במערב האוקיינוס השקט, אזל הדלק במטוס וטייסיו הנחיתו אותו בנחיתת חירום בביצה בפפואה גינאה החדשה.
בשנת 1965 התגלה המטוס הנטוש מחדש.
בשנת 2006 הוצא ממקומו ומאז 2013 הוא נמצא במוזיאון התעופה של פרל הארבור שבהוואי.
המטוס, שמספרו 41–2446, נמסר לחילות האוויר של צבא ארצות הברית בדצמבר 1941. בפברואר 1942 יצא המטוס מהוואי והגיע דרך פיג'י לבסיס אוויר בקווינסלנד שבאוסטרליה.
טייסיו היו סרן פרדריק איטון (Frederick C.
ב-23 בפברואר 1942 יצא המטוס ביחד עם חמישה מפציצים נוספים לגיחת ההפצצה האמריקאית הראשונה של הבסיס היפני ברבאול שבמזרח פפואה גינאה החדשה.
לפי התכנית היה על המטוסים לנחות לאחר ההתקפה בשדה תעופה שליד פורט מורסבי כדי לתדלק ולהמשיך משם בחזרה לבסיסם באוסטרליה.
חמישה מפציצים בלבד הגיעו ליעדם ברבאול.
מעל המטרה ספג המטוס נזק קרבי ממטוסי קרב יפנים.
בדרכו חזרה לבסיסו אזל בו הדלק שדלף מחורים שניבעו במכליו.
טייסיו ערכו נחיתת גחון במה שנראה להם כשדה פתוח.
למעשה הייתה זו ביצת אגאיאמבו (Agaiambo) בצפון-מזרח פפואה גינאה החדשה.
המטוס נחת מבלי שגופו נשבר.
תשעת אנשי צוות המטוס שרדו את הנחיתה.
הם יצאו מהמקום במסע רגלי מפרך.
נדרשו להם שלושה ימים וארבעה לילות על מנת לעבור שמונה קילומטר בביצה ולהגיע לשטח יבש.
הם הסתייעו בכפריים ובפקיד אוסטרלי שנשלח לחפשם.
הם הגיעו לחוף הים והמשיכו לפורט מורסבי, אליה הגיעו דרך הים 36 ימים לאחר הנחיתה בביצה.
הם חזרו לאוסטרליה והמשיכו בשירות קרבי.
בשנת 1965 נערך ביקור בשרידי המטוס לראשונה מאז שנחת וננטש בביצה.
בשנת 1972 התגלה המטוס מחדש על ידי חיילים אוסטרלים שהתאמנו באזורו ונמצא במצב טוב יחסית, עם נזק ללהבי המדחפים וחלונות הפרספקס שלו בלבד.
כל המיכשור, המקלעים והתחמושת שלו נמצאו במקומם.
אז זכה לכינוי "רוח הרפאים מהביצה".
במהלך השנים הגיעו מבקרים מספר פעמים אל המטוס במסוקים ונטלו עמם פריטים מציודו.
פורסמו אודותיו ידיעות בעיתונים ואף במגזין נשיונל ג'יאוגרפיק.
הרעיון לחלצו ולהציג אותו לראווה במוזיאון הועלה מספר פעמים.
בשנת 2006 חולץ המטוס מהביצה במבצע שמומן על ידי תרומות פרטיות.
המטוס פורק למספר חלקים שהוטסו מהביצה באמצעות מסוק, הועמסו על דוברה והובאו לנמל לאה.
שלטונות פפואה גינאה החדשה קבעו כי הוא חולץ מהביצה ללא רשות.
כעבור ארבע שנים, ב-2010, הושג הסכם שבמסגרתו התירו השלטונות את הוצאת המטוס מפפואה גינאה החדשה כנגד תמורה כספית.
המטוס הובא בדרך הים דרך ניו זילנד לארצות הברית והוצג במוזיאון תעופה בעיר צ'ינו שבקליפורניה.
בשנת 2013 נמסר המטוס למוזיאון התעופה של האוקיינוס השקט בפרל הארבור.
הוא מוצג שם ועובר תהליכי שימור.
"רוח זדונית" (בתרגום מילולי מאנגלית: Sinister) הוא סרט אימה אמריקאי, שבוים על ידי סקוט דריקסון.
בסרט מככבים אית'ן הוק, ג'ולייט ריילנס, ג'יימס רנסון, פרד תומפסון ו-וינסנט ד'אונופריו.
עלילת הסרט עוקבת אחר סופר ספרי "פשע אמיתי" בשם אליסון שמגלה בעליית הגג של ביתו החדש קופסה מלאה בסרטים ביתיים המציגים רציחות זוועתיות.
ההשראה לסרט ניתנה לכותב סי רוברט קרגייל לאחר סיוט שחלם בעקבות צפייה בסרט "הצלצול".
הצילומים החלו בסתיו 2011 ועלות ההפקה הסתכמה ב-3 מיליון דולר.
על מנת להוסיף לאותנטיות של הסרטים הביתיים הישנים נעשה שימוש במצלמת "8 מ"מ" וגלגלי פילם.
הסרט הופק בשיתוף ארצות הברית, קנדה ובריטניה.
הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל South by Southwest ויצא לבתי הקולנוע באוקטובר 2012 ובבריטניה באוקטובר של אותה השנה.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות ששיבחו את המשחק, הבימוי, המוזיקה הצילום והאווירה, אך קיבל ביקורות שליליות בגלל השימוש "ב-jump scares" (טכניקה בסרטי אימה שבה מבהילים את הצופה), דבר שנחשב לקלישאה מאוסה בסרטי אימה.
הסרט הרוויח 87 מיליון דולר בהקרנות.
מחקר משנת 2020 של Broadband Choices הגדיר את הסרט בתור המפחיד ביותר שנוצר אי-פעם, על סמך ניתוח של קצב הלב של הצופים.
לסרט יצא סרט המשך בשם "רוח זדונית 2" שיצא באוגוסט 2015.
סופר ספרי "פשע אמיתי" בשם אליסון אוסוולט עובר עם אשתו טרייסי, בנם בן ה-12 טרוור ובתם בת ה-7 אשלי לבית שבו (ללא ידיעת משפחתו) התרחש רצח של משפחה באמצעות תלייה בחצר הבית.
אליסון מתכנן לחקור את הרצח עבור ספרו הבא ומקווה לגלות מה עלה בגורלה של הבת השלישית במשפחה, סטפני בת ה-10 שנעלמה לאחר הרצח.
באותו הלילה אליסון מבחין בקופסת קרטון שמתוכה יוצא טרוור הצורח מתוך שינה בעקבות סיוט.
אליסון מוצא בעליית הגג קופסה ובה גלגלי פילם שצולמו בעזרת מצלמת "8 מ"מ" ועליהם הכיתוב "סרטים ביתיים".
אליסון מגלה שהסרטים הם בעצם תיעוד של משפחות שונות שנרצחות בדרכים מגוונות הכוללות טביעה, שיסוף הגרון והצתה.
כל רצח בוצע על ידי אדם בלתי נראה שמחזיק את המצלמה ומצלם את הרציחות.
אליסון מבחין בסמל מסתורי שמופיע בסרטים וכן בדמות העוטה על עצמה מסיכה.
אליסון מתייעץ עם שוטר מקומי והם מגלים שהרציחות התבצעו בזמנים שונים, החל משנות ה-60 ובערים שונות ברחבי המדינה.
אליסון גם מבין שילד אחד מכל משפחה נעדר לאחר כל רצח.
השוטר מפנה את אליסון לפרופסור ג'ונאס שמתמחה בתורת הנסתר על מנת שהאחרון ייפרש את הסמל שמופיע בסרטים.
ג'ונאס מסביר לאליסון שהסמל שייך לישות פגנית בשם "בוגול" שהורג משפחות שלמות ולוקח את אחד הילדים במטרה לספוג את נשמתו.
באחד הלילות אליסון שומע את מקרין הסרטים פועל ומבחין בילדים הנעלמים מקובצים יחדיו בעליית הגג וצופים באחד הסרטים.
בוגול מופיע לפתע בסרט ולאחר מכן מופיע מול אליסון ההמום וגורם לו ליפול מסולם.
אליסון שורף בחצר ביתו את המצלמה והסרטים, אך אשתו מופיעה ואליסון מפציר במשפחה לעבור בחזרה לביתם הישן במהירות.
בביתם הישן, אליסון מקבל הודעה מצולמת מג'ונאס ששולח לו תמונות היסטוריות שקשורות לבוגול הכוללות בתוכן את הסמל.
נוצרים קדומים מאמינים שתמונותיו של בוגל משמשות כדלת עבור השד בין העולם שלנו לעולם הרוחני וילדים שבאים במגע עם התמונות מקוללים.
אליסון מגלה מכונת הקרנה וסרטים בעליית הגג בדיוק כמו בבית הקודם, יחד עם סרט חדש שנקרא "סופים: הגרסה המורחבת".
השוטר מתקשר לאליסון ומספר לו שכל משפחה שנרצחה חיה בבית שבו המשפחה הקודמת נרצחה ושכל רצח חדש התרחש לאחר שהמשפחה עזבה את הבית למקום אחר.
בכך שהם עברו דירה, אליסון ומשפחתו כעת מצויים בסכנה.
הסרט החדש מציג את הילדים שנעלמו עומדים מול המצלמה וחושפים את עצמם בתור הרוצחים, ולפתע נעלמים.
אליסון נעשה סהרורי ורגע לפני שהוא מאבד את הכרתו, הוא מבחין בנוזל ירוק שמצוי בקפה שלו יחד פתק שעליו רשום "לילה טוב אבא".
אליסון מתעורר ומוצא את עצמו, את טרייסי ואת טרוור קשורים על הרצפה.
אשלי, תחת השפעתו של בוגול מתקרבת אליהם ומצלמת אותם עם מצלמת 8 מ"מ, רוצחת את כולם עם גרזן ומשתמשת בדמם כדי לצייר תמונות על קירות הבית ואת סמלו של בוגול על הדלת.
לאחר מכן אשלי צופה בסרט הרצח של משפחתה ובקופסה מלאה בסרטים נוספים.
הילדים הנעלמים צופים בה מחזיקה את המצלמה, אך בורחים כאשר בוגול מגיע.
הוא נושא את אשלי בידיו ומשתגר ביחד איתה אל תוך הסרט.
הקופסה נשארת בעליית הגג של הבית וסרט הרצח של משפחת אוסוולט מצורף לקופסה בשם "צביעת הבית 12".
בוגול לפתע מופיע מול המסך בפתאומיות והסרט נגמר.
מייקל הל ד'דאריו - טרוור.
וינסנט ד'אונפוריו - פרופסור ג'ונאס.
ניק קינג - מר בוגי/בוגול.
הכותב סי רוברט קרגייל אמר שההשראה לסרט הגיעה בעקבות סיוט שחווה לאחר צפייה בסרט "הצלצול" ובמהלכו הוא ראה סרט שמתאר את תלייתם של משפחה שלמה.
התרחיש הזה במהרה הפך לעלילה הראשית בסרט.
בזמן יצירת הנבל לסרט קרגייל שאב השראה מהסרט "בוגימן" וקרא לישות "מר בוגי".
קרגייל תיאר את הדמות כאימתנית שמפתה ילדים למותם כמעין גרסה שטנית של "ווילי וונקה".
הכותב השני בסרט, סקוט דריקסון (שביים את הסרט) החליט להוריד מהתסריט את טבעה המפתה של הדמות והפך אותה לדמות ששולטת בילדים וגורמת להם לרצוח.
בהמשך הפיתוח השניים התייעצו והחליטו לשנות את הדמות משד לישות פגנית במטרה לא לקשור אותה לשום דת ספציפית.
לבסוף הדמות נקראה "בוגול" ורק דמויות הילדים בסרט קראו לה "מר בוגי".
במהלך העבודה על מראה הדמות קרגייל רצה להעניק לה מראה של ווילי וונקה שטני, אך גנז את הרעיון לאחר שהבין שקהל הצופים יימצא את זה כטיפשי ויגנוז את האפשרות לסרטי המשך.
בזמן החיפוש אחר השראה, דריקסון הקליד את המילה "אימה" במנוע החיפוש "flickr" ועבר על 500 אלף תמונות ולאחר מכן צמצם את מספר התמונות ל-15 ולבסוף החליט להעניק לדמות את מראה בעזרת השראה ששאב מאחת מהן.
קרגייל ודריקסון יצרו קשר עם הצלם של התמונה ורכשו את זכויות השימוש תמורת 500 דולר.
דריקסון הסביר שהוא התלהב מהתמונה כי היא הזכירה לו את האיפור והתחפושות שזמרי להקות "דארק מאטל" לובשים, אך בניגוד אליהם העיצוב הוא מקורי כך שאי אפשר לקשר ללהקה ספציפית.
הצילומים לסרט החלו בסתיו 2011 לאחר שאית'ן הוק וג'ולייט ריילנדס חתמו על השתתפותם בסרט.
הסרטים הביתיים (שצולמו במצלמת 8 מ"מ אמיתית וגלגלי פילם) צולמו קודם במטרה לשמור על האסתטיות שלהם.
במהלך ראיון באתר Bleeding Cool קרגייל התוודה שדמותו של הוק קיבלה את שמה (אליסון אוסוולט) מהכותב הרלן אליסון והקומיקאי/הסופר פאטון אוסוולט.
קרגייל שומר בביתו ספרים של שניהם.
באתר "Rotten Tomatoes" הסרט קיבל ביקורת של 64% על פי 151 ביקורות וזה לציון 6.25/10. הביקורות העיקריות ציינו שהסרט "הוא סרט אימה כמעט בלתי אפשרי ומלא בקלישאות של הז'אנר, אבל רוח זדונית מביא איתו רוח רעננה וטוויסט שטני".
הסרט גם זכה לביקורות של 53/100 באתר "Metacritic" על פי 30 ביקורות ממוצעות.
מגזין וראייטי שיבח את הסרט וטען "שהסרט ישתק ילדים".
המבקר רוג'ר איברט נתן לסרט 3 מתוך 4 כוכבים ואמר ש"לא ניתן להכחיש שהסרט מפחיד".
לסרט יצא המשך בשם "רוח זדונית 2".
דריקסון כתב את הסרט יחד עם קרגייל, אך לא חזר לכס הבימוי.
רוח מעבר לאוורגליידס הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1958 בצבעי טכניקולור בבימויו של ניקולאס ריי עם כריסטופר פלאמר וברל אייבס בתפקידים הראשיים.
ריי פוטר בסוף הצילומים ואת הסרט השלים באד שולברג שגם כתב את התסריט.
זה סרטו השני של פלאמר לאחר זרקורי במה והסרט הראשון שלו בתפקיד ראשי.
זאת גם הופעת הבכורה של פיטר פאלק שמשחק כאן תפקיד קטן של אחד מחבורת ציידים פראיים פורעי חוק.
בסרט גם משתתפת השחקנית הישראלית - אמריקאית, חנה עדן.
הסרט עוסק במאבק על שמירת טבע בנוף הפראי של הפארק הלאומי אוורגליידס, שם צולם הסרט.
וולט מרדוק (כריסטופר פלאמר) הוא מורה חובב טבע המגיע למיאמי בתחילת המאה ה-20 כדי לשמש שם כמורה.
ידוע לו על הרג המוני של עופות באוורגליידס כדי שנוצותיהן יקשטו את כובעי הנשים.
בירידה מהרכבת הוא תולש נוצות מכובע של אחת הנשים.
הוא נעצר ונאסר עליו להיות מורה.
במקום זה פונה אליו אהרון נתנזון (ג'ורג' ווסקובק) חובב טבע ומציע לו מגורים בביתו ותפקיד של שומר טבע בפארק אוורגליידס.
וולט נפגש עם נעמי (חנה עדן) בתו של אהרון ומתפתחת ביניהם ידידות.
היא מזהירה אותו שלא יסתכן במאבק עם הציידים הלא חוקיים באזור.
וולט חותר בסירתו ומדביק מודעות על העצים האוסרים צייד.
הוא נתקל בחבורתו של קוטונמאות' (ברל אייבס), אנשים פראיים ופורעי חוק שעוסקים בהרג המוני ואסור של עופות מכל הסוגים ומוכרים את סחורתם בהסתר במיאמי בהעלמת עין מראש העיר ומהשריף המקומי.
במועדון במיאמי המנוהל על ידי גב' ברדפורד (ג'יפסי רוז לי) מפגיש אותו אחד מאנשי קוטונמאות' עם בן שבט בשם "בילי זרוע אחת" שאיתו סוכם שייקח את מרדוק בסירה ויעלים אותו.
במקום זה הוא מתיידד עם וולט.
אנשי קוטונמאות' תוקפים אותם ותופסים אותו.
הוא נשפט להיקשר לעץ הארסי מנצ'יניל ולמות בייסורים.
וולט מנסה לשווא להצילו אך גם הוא מורעל מהעץ וברגע האחרון הוא ניצל על ידי אשתו של בילי ומובל לטיפול אצל אהרון שם מטפלת בו במסירות נעמי.
למרות האזהרות הוא יוצא שוב לקוטונמאות'.
הפעם הוא מתקבל יפה, אוכל, שותה ומשתכר.
הוא יוצא עם קוטונמאות' למצוא דרך למיאמי דרך הנהר ובדרך מוכש קוטונמאות' על ידי נחש מים ארסי ומת.
רוח רעה הוא ספר פנטזיה מאת הסופר ג'ים בוצ'ר שיצא לאור ב-2001. זהו הספר השלישי בסדרת תיקי דרזדן, העוקבת אחרי מעלליו של הארי דרזדן, מכשף מקצועי ובלש פרטי.
"רוח רעה", מתמקד בסיפור ההסתבכות של הארי עם החצר האדומה, אחד מחצרות הערפדים שפועלות בשיקגו ושיתוף הפעולה שלו עם מייקל קרפנטר, אביר הצלב שמסייע לו ברדיפה וחיסול של כוחות אפלים המאיימים על שיקגו.
בעיני מעריצים רבים, "רוח רעה" הוא הספר שמסמן את תחילת המפנה בסדרה.
כיוון שהוא הראשון שבו העלילה מורכבת יותר, מרובת דמויות, וכוללת עלילות רחבות טווח שישלימו את מלוא היקפן בספרים העתידיים.
דרזדן ומייקל קרפנטר, אביר הצלב, מנסים לאתר רוח מבולבלת והרסנית בבית חולים במחוז קוק, וכמעט מוצאים את עצמם משועבדים לסנדקית של הארי, הליננשי תוך כדי שהם מצליחים לשכנע את הרוח לעזוב את בית החולים.
אחר כך הם נעצרים על ידי משטרת שיקגו.
הארי משתחרר הודות לחברתו סוזן רודריגז שמשלמת ערבות עבורו, ומידית אחר כך מקבל הזמנה רשמית לייצג את המועצה הלבנה של הקוסמים, במסיבה של החצר האדומה של הערפדים.
הארי מסרב להזמנה, ונותן לסוזן להתלוות אליו בזמן שהוא מנסה להציל את לידיה, פיה צעירה, הוא מותקף בידי שני ערפדים מהחצר האדומה, קייל וקלי המילטון.
קלי תוקפת את הארי מינית, כשהיא מזילה עליו את הריר שלה, שגורם לתשוקה בלתי מרוסנת אצל הקורבנות של הערפדים.
הארי מצליח לפצוע את קלי ולהבריח את שניהם, לפני שהוא שוקע בשינה מסוממת.
בחלומו יש לו פלאשבקים מלפני ארבעה חודשים, כאשר הוא ומייקל עצרו את המכשף השחור ליאוניד קארבוס, מנהיג כת ורוצח סדרתי.
החלום מסתיים כשהאירועים סוטים מהתרחיש שאירע במציאות, בחלום, שד שזומן בידי קארבוס הורג את מייקל ואוכל את דרזדן בעודו בחיים.
כשדרדן מתעורר, הוא מגלה שהמתקפה בסיוט שלו הייתה אמיתית ועוצמתית, והותירה אותו מרוקן מרוב כוחות הקסם שלו.
הארי מבין שהסיוט יתקיף גם את החברים והשותפים שלו.
הארי הולך להזהיר את קארן מרפי, ומגלה שהיא מאמינה שהארי נמצא כבר במשרד שלה.
בתחפושת של הארי, הסיוט מכניס את מרפי לקומה במטרה לתקוף אותה שם.
דרזדן מנסה לעזור למרפי על ידי העברתה לשינה לללא חלומות, שאמורה להחזיק מעמד עד לשחר ולמנוע מהסיוט לתקוף אותה.
לאחר מכן דרזדן הולך להזהיר את מייקל, אבל אשתו של מייקל, צ'רטי, שנמצאת בהריון מתקדם בחודש תשיעי, נסעה לסופר שפתוח 24 שעות ביממה, ונפגשת שם עם הסיוט שהתחפש להארי.
דרזדן, יחד עם מייקל, מאתר את הסיוט לבית הקברות של גרייסלנד, אבל מתחיל להפסיד לו כשהליננשי מופיעה שוב.
הליננשי עוזרת להארי, בתמורה להבטחתו שהוא יתן לה את שירותיו אבל אחרי שהארי מגרש את הסיוט ומציל את צ'ריטי, הוא מנסה להשתמש בחרב של מייקל כדי להשתרר מההבטחה שלו לליננשי.
מעשה בוגדני זה, אשר מנוגד לאופי של החרב, לא מאפשר להארי להשלים את המכה, והליננשי מצליחה לקחת את החרב לעצמה.
צ'רטי, פצועה ובצירים, מובאת לבית החולים במחוז קוק.
דרזדן מנסה לקבל טיפול רפואי בפצעים שלו ומגלה שליה (הליננשי) ריפאה את פציעותיו החיצוניות, מה שהוביל את הרופא התורן לבוז לרעיון שדרזדן זקוק לטיפול רפואי.
סטלינגס, השותף של מרפי, רואה את דרזדן ואומר לו שלמרות שעברה כבר שעת הזריחה, מרפי לא התעוררה.
הוא גם מספק לדרזדן את כתבי העת של קרבוס, שסטלינגס גנב מארון הראיות של המשטרה.
דרזדן הולך לקומת הילדים כדי למצוא את מייקל ומגלה שבנו של מייקל נולד וכי התינוק גוסס.
דרזדן משכנע את מייקל לא להישאר בבית החולים אלא לבוא לעזור לו במקום.
במשך כמעט שתים עשרה שעות הם אוספים מרכיבים לכישוף זימון.
רגע לפני השקיעה, דרזדן מזמן את הסיוט ומנסה להבריח אותו.
דרזדן מטיל אז כישוף שמאלץ את הסיוט למקד את תשומת ליבו אליו, תוך התעלמות מחבריו.
ביאנקה - מנהיגת החצר האדומה של הערפדים
מייקל קרפנטר - נגר במקצועו (משחק לשון על שם משפחתו, שמשמעו באנגלית הוא "נגר"), ואביר הצלב אשר נושא את החרב הקדושה "אמרקיוס".
מייקל ודרזדן נפגשו לפני אירועי הספר הזה, ומשתפים פעולה מדי פעם בלחימה מול רוחות ושדים מרושעים.
ליאוניד קראבוס - מכשף של כשף שחור, מנהיג כת ורוצח סדרתי.
קראבוס נהרג ארבעה חודשים לפני תחילת האירועים, והוא מופיע בסיוטים.
קראבוס הוא הדמות הראשית של הנבל בספר
ליננשי - פיה מחצר החורף.
היא הסנדקית של הארי, ומנסה כל הזמן לשכנע אותו להיהפך לעבד שלה
צ'רטי קרפנטר - אשתו של מייקל, לא מחבבת את דרזדן ומגוננת על שבעת ילדיה.
הכומר פורטהיל - כומר בכנסיית "מרי הקדושה של המלאכים".
הוא מספק בית בטוח עבור אבירי הצלב.
מורטימר לינדקוויסט - מתקשר שמסוגל לראות רוחות ולשוחח עימן.
תומאס ריית - ערפד מהחצר הלבנה.
אביו הוא השליט של החצר הלבנה, אולם תומאס עצמו נחשב לכבשה השחורה במשפחתו.
ג'אסטין - חברתו של תומאס, ואישה בעלת סוד.
מארווה - ערפדית מהחצר השחורה ומכשפת.
דון פאולו אורטגה - דוכס בחצר האדומה של הערפדים
מר פארו - דרקון, ישות חצי-אלוהית בעלת כוחות אדירים, אחד מאורחי המסיבה של ביאנקה.
רוח רעה היא גורם מזיק המוזכר בתלמוד ובהמשך גם אצל פוסקי הלכה ובקבלה.
בתלמוד ובפוסקים מוזכרים גורמים שונים ל'רוח רעה' ביניהם: שינה, כניסה לבית הקברות או עמידה בסמיכות למת או קבר, כניסה לשירותים, תספורת, ועוד.
הרוח רעה שורה בעיקר על הידיים, והדרך להעביר אותה היא על ידי נטילת ידיים.
בתלמוד מבואר שרק על ידי נטילת הידיים שלוש פעמים על כל יד הרוח רעה מסתלקת.
בתלמוד במסכת שבת מובאת ברייתא של רבי מונא בשם רבי יהודה: , ורש"י מפרש: "יד לעין - שחרית קודם שיטול ידיו".
בהמשך דברי הגמרא מובאת מימרא נוספת בעניין נטילת ידיים שחרית:
בעל הטורים פוסק בהתאם לכך בדיני נטילת ידיים: "וידקדק לערות עליהם שלושה פעמים, מפני שרוח רעה שורה על הידיים קודם נטילה, ואינה סרה עד שיערה עליהם שלוש פעמים.
ועל כן צריך למנוע מהגיע בידו קודם נטילה לפה ולחוטם ולאוזניים ולעיניים, מפני שרוח רעה שורה עליהם."
הבית יוסף סבור כי הרוח רעה שורה על כל אדם בלילה ואינה תלויה דווקא בשינה: ..
בהתאם לכך נפסק בשולחן ערוך בפרק העוסק בדיני נטילת ידיים: "ידקדק לערות עליהן מים שלש פעמים, להעביר רוח רעה ששורה עליהן.
לא יגע בידו קודם נטילה לפה, ולא לחוטם, ולא לאזנים, ולא לעיניים."
רוח רעה על מאכל ומשקה שתחת המיטה
בברייתא במסכת פסחים נאמר: "אוכלין ומשקין תחת המטה אפילו מחופין בכלי ברזל רוח רעה שורה עליהן.
תנו רבנן: לא ישתה אדם מים לא בלילי רביעיות ולא בלילי שבתות, ואם שתה – דמו בראשו, מפני סכנה.
בעניין זה נאמר בתוספות: "ומה שאין אנו נזהרים עכשיו מזה, לפי שאין אותה רוח רעה מצויה בינינו", אך רבי יוסף קארו פסק: "ולא יתן תבשיל ולא משקים תחת המטה מפני שרוח רעה שורה עליהם".
לחם משנה צידד בעמדת התוספות
הרב אליעזר מלמד הסביר מדוע קיימת מחלוקת זו בין הפוסקים: "כנראה שההבדל בין הדורות נעוץ בכך, שבדורות הראשונים הכח הנפשי, המיסטי, היה בולט וחזק יותר.
הדבר התבטא מצד אחד ביכולת להגיע להישגים גבוהים ועמוקים מבחינה נפשית ורוחנית, כמו נבואה; ומאידך, בגילוי של כוחות טומאה בכישופים ועבודה זרה.
במשך הזמן, הכח השכלי תפס את המקום המרכזי על חשבון הכוחות הנפשיים, ויחד עם הפסקת הנבואה גם רוחות הטומאה נחלשו ונעלמו, ובמקומן יש רוחות רעות של דעות שקריות ומזויפות."
במסכת נידה מובאת ברייתא בשם רבי שמעון בר יוחאי המונה חמישה דברים שהעושה אותן מתחייב בנפשו ודמו בראשו, ובהם האוכל שום קלוף ובצל קלוף וביצה קלופה שעבר עליהם הלילה, והגמרא מפרשת שכלל זה תקף גם כאשר המאכל הקלוף מונח בסל צרור וחתום, מפני ש"רוח רעה שורה עליהן".
בעקבות ברייתא המתארת כלב שוטה דנים רב ושמואל בשאלה מה גרם לכך שהכלב נעשה כלב שוטה, ותשובותיהם: "רב אמר: נשים כשפניות משחקות בו, ושמואל אמר: רוח רעה שורה עליו".
רוח הרפאים היא סדרת טלוויזיה רוסית, פנטזיה מיסטית בהפקת 1-2-3 Production, המהווה רימייק לסדרה האיטלקית "השער האדום" שהופקה על ידי Groupe Canal+, שהייתה שותפה להפצת הסדרה הרוסית.
הוא מת ונראה שהוא הפך לרוח רפאים ועכשיו הוא לא יכול לעשות כלום.
אלא כשהוא רואה חיזיון של אשתו נרצחת הוא מבין שהוא חייב להציל את אהובתו, ולמצוא דרך לתקשר עם עולם החיים.
הסדרה בוימה על ידי איליה שחובצוב בכיכובם של דניס שבדוב ויבגניה בריק.
השוטר המוסקבאי סטאס חבארוב, נהרג במהלך מבצע מיוחד למעצר סוחר סמים גדול.
כשהוא מתעורר, סטאס מבין באימה שהוא מת והפך לרוח רפאים.
יש לו בחירה – להיכנס לדלת הפתוחה שממנה זורם אור בהיר ורך, או להישאר כאן.
עם זאת, כשראה סצנה מהעתיד הקרוב, בה אשתו ורה נהרגת על ידי אותו אלמוני ביום הולדתה, הוא מחליט להישאר ולהגן על אשתו האהובה.
אבל לא ורה וגם חבריו לא רואים את סטאס, ואין לו מושג איך לתת להם סימן שהוא נמצא כאן, סמוך – עד שהוא פוגש את הסטודנטית קטיה, שיכולה לראות ולשמוע את השוטר.
בעזרתה, סטאס חייב לרדת לעומק האמת, לגלות מי הרג אותו ולעצור את הרוצח לפני שהוא מגיע לוורה.
צילומי הסדרה נערכו במוסקבה בסתיו ובקיץ 2019 ונמשכו 56 ימי צילום שכללו צילומי פעלולים, פיצוצי מכוניות ושחייה במזג אוויר סתווי על נהר מוסקבה.
סצנת המפתח של הפרק הראשון – הרצח וגילוי גופתו של סטאס – צולמה בלילה על גג בית מרפא סובייטי לא-גמור בצפון מוסקבה.
כדי להבטיח את פעולתם ללא הפסקה של מתקני מי הגשמים על גג הבניין בן שלוש הקומות, היו מעורבים עשר מכונות שטיפה עם מכל 15 טון, שלוש מהן היו מסודרות בשרשרת והשאר הביאו מים כשלא הייתה דרך אחרת להתקרב לבניין.
העבודה על הסצנה ארכה שלוש שעות, במהלכן דניס שבדוב ושחקנים אחרים היו תחת זרם מתמשך של מים קרים, כנדרש מהתסריט.
"רוח זדונית 2" הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי משנת 2015 בבימויו של סיארן פוי.
הוא נכתב בידי סקוט דריקסון וסי.
רוברט קרגיל, ומשמש כסרט המשך לסרט "רוח זדונית" מ-2012. בסרט מככבים ג'יימס רנסון מהסרט המקורי, לצד שאנין סוסאמון.
הסרט עוקב אחר סגן לשעבר שמנסה לשים קץ לקללת "בוגול" ("Bughuul"), בזמן שילד מתייסר על ידי צפייה בקורבנות הקודמים של הישות שגרה בבית שבו מתגוררים הוא, אחיו התאום ואמו, כשהם מסתתרים מפניו.
"רוח זדונית 2" הופק באופן משותף בידי אוטומטיק אנטרטיינמנט, בלאמהאוס הפקות, אנטרטיינמנט ואן, IM גלובל וטנק קטרפילר, בע"מ, ועלה לאקרנים בקולנוע בארצות הברית ב-21 באוגוסט 2015, בהפצת גרמרסי פיקצ'רס.
הסרט זכה לביקורות רבות מטעם מבקרי הקולנוע ברחבי העולם; חלקם ציינו את הג'אמפסקרס המרובים שבו, כמו גם את קלישאות האימה והסיפור שלו, בעוד שהמשחק של רנסון זכה לשבחים מסוימים.
הסרט הכניס למעלה מ-54 מיליון דולר מתקציב של 10 מיליון דולרים בלבד.
בניגוד לסרט הראשון שצולם ב-8 מ"מ, את "רוח זדונית 2" צילמו ב-16 מ"מ.
הוא הוגדר כסרט סנאף בשם התכנים הגרפיים הקשים שהוא הציג.
הסרט נפתח בסצנה בה ניתן לראות משפחה בת שלוש נפשות.
סביב צווארם של בני המשפחה כרוך חבל והם תלויים כמו דחלילים עם שקים על ראשם בשדה תירס; הם נשרפים בזה אחר זה בעודם בחיים.
בהמשך, הסצנה מתגלה להיות סיוט של דילן קולינס בן ה-9, שמתגורר בבית חווה כפרי באילינוי ליד כנסייה לותרנית עם אחיו התאום, זאק, ואמם, קורטני.
המשפחה בורחת מקלינט, בעלה המתעלל של קורטני ואביהם של זאק ודילן.
את דילן מבקרות רוחות של ילדים שמפצירות בו לצפות בסרטים ביתיים בהם משפחות שלמות נרצחות בשלל דרכים.
סגן השריף, שהתפטר מתפקידו וכעת הוא חוקר פרטי, חוקר את הרציחות שהתרחשו בהשפעתו של השד בוגול ובדרכו הוא שורף את הבתים בהם התרחשו רציחות בעבר, במטרה למנוע ממשפחות חדשות לגור בהם ובכך המעגל יימשך.
אחד הבתים שסגן השריף שרף הוא בית משפחת אוסוולד.
סגן השריף מגיע אל בית החווה, פוגש את קורטני ומספר לה שהוא הגיע לכנסייה הסמוכה במטרה לחקור רצח שהתרחש בה.
קלינט מגיע אל בית החווה במטרה לקחת את הילדים מקורטני, אך מסולק מהמקום על ידי סגן השריף (שמסביר לו שעל מנת לקחת את הילדים עליו להביא צו בית משפט).
קורטני רוצה לעזוב את המקום, אך סגן השריף מפציר בה להישאר, תוך ידיעה שאם תעזוב את בית החווה, הרציחות של בוגול ימשכו.
קורטני מציעה לסגן השריף להישאר איתם במהלך הלילה והשניים שוכבים.
סגן השריף פוגש את פרופסור סטורמברג, שבבעלותו מכשיר רדיו שהיה שייך לפרופסור ג'ונאס, שנעדר.
מתברר שהרדיו היה שייך למשפחה נורווגית בשנת 1973. סטורמברג מפעיל הקלטה במכשיר בה נשמעת ילדה צעירה שצורחת על אמה ולאחר מכן מתחילה לנגן בפסנתר.
סטורמברג מאמין שניתן לזמן את בוגול לעולם באמצעות טקס הקרבת קורבן והאכלתו של בוגול בנשמות תמימות.
סגן השריף פוקד על סטורמברג להרוס את הרדיו.
זאק מתחיל לקנא בדילן בגלל יחסיו עם הרוחות.
הרוחות מראות לדילן סרט נוסף בו מוצג רצח שהתרחש בכנסייה.
לאחר שדילן מסרב לצפות בסרט נוסף, הרוחות נוטשות אותו ומצהירות שהוא לא הקורבן שהן רוצות.
הרוחות מתחילות להתקרב לזאק במקום ומראות לו סרט רציחות נוסף.
קלינט חוזר עם צו בית משפט וקורטני הולכת איתו במטרה להגן על הילדים.
סגן השריף מגיע אל ביתו של קלינט במטרה להזהיר את השניים מהסכנה, אך קלינט תוקף אותו ומפציר בו לעזוב את הבית.
למחרת, זאק מצלם את משפחתו בזמן בילוי משפחתי בעזרת המצלמה של בוגול.
באותו הלילה, דילן מתקשר לסגן השריף בבקשת עזרה ולאחר מכן הוא והוריו מאבדים את הכרתם.
השלושה מתעוררים ומגלים שהם נקשרו בידי זאק בתלייה המזכירה דחלילים עם שקים על ראשם באמצע שדה תירס הסמוך לביתו של קלינט (בדומה לסיוט שדילן חלם בתחילת הסרט).
זאק שופך על משפחתו בנזין ומצית למוות את קלינט, תוך שהוא מצלם את מותו.
סגן השריף מגיע ופוגע בזאק עם רכבו.
סגן השריף משחרר את קורטני ודילן והשלושה בורחים לעומקו של שדה התירס.
בתוך הבית, רוחות הילדים מנסות לעזור לזאק למצוא את השלושה.
זאק תוקף את קורטני ודילן, אך סגן השריף הורס את המצלמה ושובר את המעגל.
רוחות הילדים כועסות על זאק על שנכשל בלהרוג את משפחתו ובוגול עצמו מופיע והורג את זאק.
מסך הבד בבית מתחיל לעלות בלהבות ולשרוף את הבית, דילן, קורטני וסגן השריף בורחים משם.
סגן השריף אורז את חפציו ומתכונן לעזוב עם קורטני ודילן, אך מוצא את מכשיר הרדיו בחדר המלון בו הוא מתאכסן.
הוא שומע את קולות הילדים בוקעים מהרדיו ובוגול מופיע לפתע על המסך.
הסצנה שבה חולדות הלכודות בגוף של אדם צריכות לאכול דרך הגוף שלהם כדי לצאת, נוצרה בהשראת סצנה דומה בסרט הניצול הנאצי La Bestia ב-1977.
סרט המשך ל"רוח זדונית" הוכרז במרץ 2013, כאשר סקוט דריקסון הצהיר שהוא במגעים לכתיבת התסריט ביחד עם סי.
ב-17 באפריל 2014, הוכרז שסיארן פוי יביים את הסרט, ובריאן קוואנו-ג'ונס, צ'ארלס לייטון, קסבייר מרצ'נד ופטריס ת'רו יפיקו את סרט ההמשך עם אנטרטיינמנט ואן.
הצילום הראשי החל ב-19 באוגוסט 2014 בשיקגו.
הוא צולם במשך שישה שבועות במקומות כמו סנט אן ומחוץ לגרנט פארק.
הטריילר לסרט הועלה ב-9 באפריל 2015, כשהשיר "Hush, Hush, Hush, Here Comes the Bogeyman" הוא הקטע המרכזי בטריילר.
"רוח הרפאים של קייב" (באוקראינית: Привид Києва) הוא כינוי שניתן לטייס קרב פיקטיבי, שבמהלך המתקפה על קייב התפרסם כי לכאורה יירט באמצעות מיג-29 שישה מטוסים רוסיים ביום אחד.
האגדה נוצרה ככל הנראה כדי לחזק את המורל האוקראיני בזמן הפלישה הרוסית.
לאחר כחודשיים, חיל האוויר האוקראיני הבהיר שמדובר במיתוס, וקרא לבדוק מקורות מידע לפני הפצתם.
ביום הראשון של הפלישה הרוסית 24 בפברואר 2022 החלו להתפרסם באופן נרחב ברשתות החברתיות סרטונים של מטוסי קרב באוקראינה בטענה שטייס יחיד הפיל מספר מטוסים רוסיים.
הטייס, שכונה "רוח הרפאים של קייב" על ידי הציבור האוקראיני, ניצח כביכול בשישה קרבות אווירים בשמי העיר קייב במהלך 30 השעות הראשונות של הפלישה.
המטוס עליו טס, כביכול, הוא МіG-29. ששת המטוסים שהופלו היו שני מטוסי Su-35, שני מטוסי Su-25, מטוס Su-27 ומטוס מיג 29. אילו היה קיים, הוא היה אלוף ההפלות הראשון של המאה ה-21.
משרד ההגנה האוקראיני טען שאם ההפלות יאושרו, "רוח הרפאים של קייב" עשוי להיות אחד מעשרות טייסי מילואים מנוסים שהוחזרו בדחיפות לכוחות המזוינים של אוקראינה לאחר פלישת הצבא הרוסי.
עם זאת, המפקד העליון של הכוחות המזוינים של אוקראינה, ולרי זלוז'ני, אמר שהוא יכול לאשר רק שישה מטוסים רוסיים שהופלו ביום הראשון של הלחימה באוקראינה, אם כי ייתכן שהיו יותר.
נשיא אוקראינה לשעבר, פטרו פורושנקו, פרסם מאוחר יותר ציוץ בטוויטר ובו תמונה של טייס קרב, וטען שזה תמונות האמיתית של רוח הרפאים של קייב.
רוח הרפאים של קייב חיזקה את מורל העם האוקראיני, אל מול הפלישה הרוסית.
האגדה האורבנית היא ככל הנראה לא יצירה מכוונת על ידי השלטונות או הצבא, מכיוון שהסיפורים על רוח הרפאים שותפו על ידי אזרחים אוקראינים פשוטים ברשתות החברתיות, לפני שחשבונות אוקראיניים רשמיים פרסמו ידיעות על הטייס.
צילומים מזויפים של קרבות אוויר והפלת מטוס בהשתתפות רוח הרפאים של קייב צולמו בסימולטור הטיסה הביתי Digital Combat Simulator והועלו על ידי משתמש יוטיוב, תוך ציון מפורש שהצילומים אינם אמיתיים ומהווים רק מחווה ל"רוח הרפאים של קייב".
הסרטון שותף על ידי חשבון הטוויטר הרשמי של הכוחות המזוינים של אוקראינה.
באתר "Task & Purpose" נטען שמאוד לא סביר שיהיו שש הפלות אוויר-אוויר ביום אחד, בהתחשב בנדירותן במאה ה-21, ובהגנת הטילים החזקה של אוקראינה.
רוח צפונית היא סדרת טלוויזיה מסוגת דרמת מתח שיצרו עמית כהן, דניאל שנער ואסף בורשטיין, ובבימויו של האחרון.
הסדרה החלה את שידוריה ב-2024 ב-HOT.
עלילת הסדרה היא סיפור מתח חובק עולם, המציג כיצד עלולה מדינת ישראל להיקלע לסכסוך אלים שיגרור אליו באפקט פרפר את כל המזרח התיכון.
עלילת הסדרה עוברת בין סיכול טרור ברחבי העולם, חטיפות, הברחות טילי קרקע-קרקע לא-קונבנציונליים וטכנולוגיות ריגול וסייבר עתידניות ומסוכנות.
הסדרה מתארת חבורה של חיילים ביחידת 8200 שירות המתנהל כולו בעולם טכנולוגי, כשבראשה מערכת בינה מלאכותית בשם "בעלת האוב", שספק אם היא שולטת בהם או הם שולטים בה.
בסדרה סדרה נרחבת של דמויות ובראשן: אמיר קצין מודיעין שמנסה לעצור אסון ביטחוני המאיים לגלוש למלחמה כוללת; אחיו דואי, הייטקיסט מסתורי, שחוזר לישראל אחרי שנים של היעדרות; וסודרי קצינה מבריקה שמובילה את מכונת המודיעין האימתנית, אך צריכה להתמודד עם טעות קטלנית שעשתה.
השלושה מנהלים מערכת יחסים מורכבת, יצרית ורעילה.
ההסלמה הצבאית מעצבת ומגדירה מחדש את היחסים בין הדמויות, ומחברת בין האישי לבין הביטחוני.
הסדרה עוסקת בנעשה מאחורי הקלעים ביחידה 8200.
רס"ן (במיל') דוד "דואי" בן ארי (מיכאל אלוני) – אחיו של אמיר, הקב"ר הראשי לשעבר, הייטקיסט שחזר לארץ לעזור לאחיו.
סרן אמיר בן ארי (אלישע בנאי) – קצין במדור חזבאללה של יחידה 8200, פקוד של עדי, בקשר רומנטי איתה.
רס"ן עדי סודרי (לוסי איוב) – קצינה ביחידה 8200, קב"רית ראשית, המפקדת של אמיר, בקשר רומנטי איתו.
תא"ל אלבז (יניב ביטון) – מפקד יחידת 8200.
סמל צבי (אלעד גיטלמכר) – חייל חרדי במדור סייבר ביחידה 8200.
סמל ניבי (מור דמרי) – חיילת במדור סייבר ביחידה 8200.
רס"ן רעות שפר (יעל איתן) – קצינה וראש מדור סייבר ביחידה 8200.
סרן רועי סבג (נמרוד הוכנברג) – קצין במדור חזבאללה ביחידה 8200, נהרג בפיצוץ מטען מוסלק בקולוסיאום בפרק הראשון.
רס"ם רונה (לונא מנסור) – נגדת במדור חזבאללה ביחידה 8200, פקודה של עדי.
סגן רונן (יובל שבח) - קצין במדור בנקאות ביחידה 8200.
מירב (מיכל עוזיאל) – אשת מבצעים של המוסד המוצבת בשלוחת ירדן.
קארין (דיאנה גולבי) – אשת מבצעים של המוסד, פקודה של מירב.
יניב (נבו קטן) – נגד בצה"ל נהג מכלית דלק צבאית.
דניאל (אהרון פארן) - סוכן מוסד.
רוח חדשה הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2016 בבימויו של דורון ערן, עם אימרי ביטון, דורון בן דוד ואוהד שחר בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב בהשראת רב המכר "למה דווקא אני" של יעקב דמקני המתאר את המהפך בחייו מאז שהיה לעבריין ועד שהפך לאחד מראשי תנועת היהודים המשיחיים בישראל.
הסרט צולם בישראל ובסטודיו מפורסם בסופיה בו יש סט ענקי שמדמה שכונה בברוקלין.
אמרי ביטון זכה בפרס השחקן הטוב ביותר ובובאקר בן שבת זכה בפרס הצילום הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בבוסטון בשנת 2017.
כשהוא גדל הוא מתחבר לחבורת עבריינים מהשכונה.
המשפחה לא מרוצה מבחירותיו ובעיקר אחיו החרדי, שמואל (דורון בן דוד), שכועס כי יעקב כבר לא מגיע לבית הכנסת.
האב יוסף (שלום שמואלוב) והאחות רחל (מוריה בן הרוש) פחות נוקשים עם יעקב ומנסים לשמור על שלום המשפחה.
לבסוף הוא מצטרף לפריצה גדולה לכספות בבנק.
חבריו נתפסים והוא מצליח להימלט ולטוס לניו יורק.
הוא מסתובב חסר ישע במנהטן ומגיע לעימות עם שוטר שרוצה לעצור אותו על שוטטות אך לפתע מופיע אדם בשם ג'ף (אוהד שחר) בו פגש באקראי קודם לכן ואומר לשוטר שהוא מכיר אותו.
ג'ף מרחם עליו ולוקח אותו לדירתו ונותן לו להישאר שם ללא תמורה.
ליד המיטה בדירה הוא מוצא את הברית החדשה ומחליט שהוא חייב לעזוב, הוא גונב כסף ושעון שמצא במגירה ועוזב את הדירה באמצע הלילה.
יעקב מחפש מישהי שתתחתן איתו בשביל להתבסס באמריקה ופוגש ברחוב את קאת'י (מריה פלאם) שמתאהבת בו, הם נישאים ונולד להם בן.
הוריה עוזרים לו לפתוח חנות תכשיטים אך העסק לא מצליח.
יעקב המתוסכל מבחין במאבטח של רכב המוביל כספים ומתחיל לחשוב על שוד של ברינקס.
יום אחד מופיע ג'ף בחנות של יעקב השניים שמחים להיפגש שוב, השיחה מגיעה לישוע ולתנ"ך ויעקב מתגונן.
הקשיים הכלכליים והעסק הכושל דוחפים את יעקב לבצע את השוד המתוכנן אך השוד נכשל.
למרות שהוא מצליח לברוח המשטרה עולה על זהותו ומחפשת אותו.
יעקב מגיע לביתו אך מגורש משם על ידי אביה של אשתו הזועם על הסתבכותו עם המשטרה.
מחוסר ברירה הוא חוזר לג'ף שממשיך להטיף לו על ישוע והברית החדשה, יעקב מתחיל לקרוא את הברית החדשה בעצמו ומצטרף לקבוצת מאמינים שבראשם מארק (מייקל הרפז) שמטביל אותו ומצרף אותו לקהילה.
החדשות על מות אימו מגיעים והוא חוזר לישראל בכדי להשתתף בלוויה.
המהפך שהתחולל בו בולט מאוד והרגשות במשפחה מעורבים בעוד החיכוכים על רקע האמונה מתחילים כבר במהלך השבעה.
הוא מתחיל להטיף על ישוע ברחובות ונתקל בהתנגדות מהדתיים ובראשם הרב יצחק (חיים זנאתי) שמסיט את אחיו שמואל נגדו.
הוא מותקף ונחבל קשות ומאוחר יותר מקבל משלוח מנות ממולכד לביתו ב"מתנה" אותו פותחת בטעות אחותו ונכווית קשות.
לבסוף הוא עובר ליפו ומקים שם קהילת מאמינים בעזרתו של בועז (זאב שמשוני).
הסרט מסתיים במספר סרטונים המראים את יעקב דמקני האמיתי בעימותים ברחוב.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותאימרי ביטוןיעקבאוהד שחרג'ףדורון בן דודשמואלמייקל הרפזמארקחיים זנאתיהרב יצחקשלום שמואלוביוסףהאבזאב שמשוניבועזיהודי משיחימריה פלאםקאת'ימוריה בן הרושרחלאחותו של יעקבמוטי בן ישירב (1962)עמית גורישיעקב הילד
"רוח צפונית רוח דרומית" הוא שיר בביצוע הזמרת הישראלית עפרה חזה.
אהוד מנור כתב את מילותיו, ונורית הירש הלחינה אותו.
השיר יצא לאור כסינגל לתחנות הרדיו כבר ב־1983 וצעד במצעדי הפזמונים, אך לא נכלל באלבומיה הקודמים של חזה.
הוא הוקלט בעיבוד חדש ונכלל באלבום הסולו התשיעי שלה, "אדמה", שיצא לאור ב־1985.
אהוד מנור כתב את השיר לאחר שרשת ג' הזמינה ממנו בתחילת שנות ה־80 שיר לכבוד צעדה לירושלים.
"אז הלכתי אל המקורות", סיפר מנור.
פזמון השיר מתבסס על התלמוד הבבלי:
נגה הראובני כותב ש"רוח צפונית" הוא כינוי לרוחות הבאות מצפון־מערב ומצפון ומביאות איתן עננים וגשמים.
בספר משלי (כה כ"ג) נאמר: .
הגשם מועיל לחיטים בעיקר בשלבי ההתפתחות המוקדמים שלהן כאשר הן עדיין ירוקות.
הצבע הירוק מעיד על כך שהחיטים קולטות את אנרגיית האור בעזרת הכלורופלסטים ומייצרות פחמימות בתהליך ההטמעה (פוטוסינתזה) מהמים והפחמן הדו-חמצני שבאוויר.
מחסור במים או חום רב פוגעים בתהליך ההטמעה.
מסיבה זו "רוח דרומית" חמה ויבשה הבאה בעונה זו מדרום או דרום־מזרח תפגע בחיטים הירוקות שגרעיניהן עדיין לא התמלאו.
"רוח דרומית" עלולה לגרום להתייבשות התבואה והקטנת היבול.
לאחר שהחיטה מבשילה היא זקוקה לתקופה חמה ויבשה כדי שהגרגירים יתייבשו כראוי ולא יירקבו בממגורות.
בניגוד לחיטה, הרי שגשם עלול לגרום לזיתים, לגפן ולתמרים (הזכרים) נזק בעת הפריחה.
פרחי צמחים אלה זקוקים לכמה ימים רצופים של חום ויובש כדי להיפתח ולפזר את גרגירי האבקה.
ירידת גשם בעת פריחת עצי פרי אלו גורמת לנשירה המונית של פרחים ולהרטבת גרגירי האבקה באופן המונע הפריה.
צמחים מואבקי חרקים נפגעים מהגשם גם באופן עקיף משום שהוא מונע את פעילות החרקים המאביקים ובעיקר הדבורים.
בשיר מוזכרים כל שבעת המינים.
אהוד מנור הוסיף עוד על כתיבת השיר:
השורה החותמת את האזכור של ירושלים, "ממש כמו אבותי לפני ימים רבים", מרמזת על מצוות עלייה לרגל.
"רוח צפונית רוח דרומית" הוצג ב"פינה לשיפוטכם" של "מקום בצמרת", מצעד הפזמונים השבועי של רשת ג', ב־11 במאי 1983. השיר זכה להצלחה והגיע בשיאו למקום הראשון ב־20 ביולי 1983. בסך הכל צעד השיר במשך 12 שבועות, עד 17 באוגוסט 1983, אז יצא מהמצעד.
רוח הצפון והשמש הוא אחד המשלים של איזופוס.
מספר 46 בסיווג פרי ומספר 298 (רוח ושמש) בסיווג ארנה-תומפסון.
הסיפור מלמד על עליונות השכנוע בדרכי נועם על פני השימוש בכוח ככלי להשגת מטרה.
הסיפור עוסק בתחרות בין רוח הצפון לשמש כדי להחליט מי החזקה מבין השתיים.
האתגר היה לגרום לנוסע חולף להסיר את גלימתו.
לא משנה כמה חזקה נשבה רוח הצפון, הנוסע רק עטף את גלימתו חזק יותר כדי להתחמם, אך כאשר השמש זרחה, הנוסע הוכרע בחום ועד מהרה הסיר את גלימתו.
בעוד שלרוב המשלים יש לקח מוסרי עבור בני-האדם, מוסר ההשכל במקרה זה ניתן ליישום גם עבור יחסי מדינות, כאשר המסקנה היא שניתן להשיג יותר באמצעות מדיניות מתונה מאשר על-ידי שימוש באמצעים אלימים.
המשל היה ידוע היטב ביוון העתיקה; אתנאיוס מספר כי הירונימוס מרודוס, ברשימותיו ההיסטוריות, ציטט אפיגרמה של סופוקלס נגד אוריפידס שעשתה פרודיה על סיפורם של הליוס ובוראס.
הגרסה הלטינית של המשל הופיעה לראשונה מאות שנים מאוחר יותר אצל אביאנוס, בשם De Vento et Sole (על הרוח והשמש, משל 4).
גרסאות מוקדמות באנגלית והגרסה הפואטית של יוהאן גוטפריד הרדר בגרמנית (Wind und Sonne) השתמשו במונחים דומים.
רק באמצע התקופה הוויקטוריאנית החלו להשתמש בכינוי "רוח הצפון והשמש".
למעשה, הפואמה של אביאנוס מתייחסת לדמויות בוראס ופיבוס, האלוהויות של הרוח הצפונית והשמש, ובמשלי לה-פונטיין הוא הופיע תחת הכותרת Phébus et Borée (פבוס ובוריאס).
המשל התפרסם בזכות השימוש בו בתיאורים פונטיים של השפה המדוברת.
במדריך של האגודה הפונטית הבינלאומית ובכתב העת של האגודה הפונטית הבינלאומית, תרגום של המשל לכל שפה המתוארת מתועתק לאלפבית הפונטי הבינלאומי.
"רוח מבדרת" (במקור הרוסי: "метелица", "סופת שלג") הוא שיר רוסי במקורו שמחברו לא ידוע שהולחן ב-1842 על-ידי אלכסנדר וארלאמוב(אנ'), מאבות השירה האמנותית הרוסית.
השיר תורגם בתחילת שנות ה-40 בידי שני אנשי קיבוץ יקום, שמואל בונים וצבי לאור.
השיר, הרוסי метелица ("סופת שלג"), הולחן ב־1842, על ידי אלכסנדר וארלאמוב, ונכלל בשני סרטי קולנוע:
בסרט "ילדותו של גורקי" (Детство Горького), של הבמאי מארק דונסקוי, מ-1938.
בסרט "סיפור מוזיקלי" (Музыкальная история), של הבמאים אלכסנדר איבנובסקי וגרברט ראפופורט מ-1940, שגיבורו פיוטר, אותו משחק זמר הטנור סרגיי למשב, הוא נהג מונית בעל קול יפה, שבסוף הסרט הופך לזמר אופרה.
לפי הספר "שירי משוררים רוסיים", השיר "סופת שלג סוחפת לאורך הרחוב" ( Вдоль по улице метелица метет), שהוא המקור של "רוח מבדרת", התפתח משיר של המשורר דמיטרי פטרוביץ' גלבוב, שנכתב ב־1817, אבל אי אפשר לייחס את השיר עצמו לגלבוב.
בין המבצעים של השיר ברוסית ניתן למצוא את אסתר ואבי עופרים, יוליה סוקולוב, דמיטרי חבורוסטובסקי, זוראב סוטקילבה(אנ'), מריה מקסקובה(אנ'), יבגני בלאייב(אנ'), ואת פבל ברנסקי.
בין המבצעים של השיר בעברית ניתן למצוא את ליאור ייני, יהורם גאון, להקת הגבעטרון ולהקת האירוסים זמרי בית אלפא.
רוח ואמת הוא רומן פנטזיה אפי שנכתב על ידי הסופר האמריקאי ברנדון סנדרסון המהווה את הספר החמישי והאחרון בחמישייה הראשונה של סדרת גנזך אורות הסער, המתוכננת לעשרה ספרים.
הספר פורסם ב-6 בדצמבר 2024. סנדרסון טען שהמחצית השנייה של הסדרה תיכתב לאחר שיסיים לכתוב את טרילוגיית העידן השלישי של סדרת הערפילאים הקרובה ואת שני ספרי ההמשך של "אלנטריס" והציג בפוסט סיכום השנה המסורתי שלו תאריך יעד לפרסום הספר השישי בסדרה לקראת סוף 2031.
בדומה לארבעת הספרים הראשונים, בהם יש התמקדות בכל ספר בדמות אחת וההיסטוריה הפרטית שלה לפני האירועים שמתרחשים בספרים (קאלאדין ב"דרך המלכים", שאלאן ברסיסים של אור, דאלינאר ב"בעל השבועה" ואשונאי וונלי ב"קצב המלחמה") "רוח ואמת" מציג פלאשבקים מנקודת מבטו של סזת' בן-בן-ואלאנו, המתנקש בלבן.
כמו בספרים הקודמים, גרסת האודיו של הספר מוקראת על ידי צוות הקריינות הקבוע של הסדרה, מייקל קרמר וקייט רידינג.
תהליך הכתיבה של הספר החל בינואר 2022. הספר נקרא בתחילת העבודה "אבירי הרוח והאמת" ורק לאחר מכן סנדרסון החליט לשנות את כותרתו ל"רוח ואמת".
בדצמבר 2023 הכריז סנדרסון על השלמת הטיוטה הראשונה של הרומן, ולאחר מכן הוכרז תאריך הפרסום העתידי על ידי המו"ל שלו, "ספרי טור".
תקציר "רוח ואמת" שהגיע עם ההכרזה היה כדלקמן:
סנדרסון הצהיר כי לדאלינאר קולין יהיה תפקיד גדול יותר בספר ממה שהיה לו בקצב המלחמה.
הסוף המתוכנן של הרומן מבוסס על הסוף שסנדרסון תכנן מ-1999, ונמצא במתווה של הסדרה מההתחלה.
סנדרסון מקווה שהסוף יאפשר לקוראים להבין מחדש רגעים חשובים בסיפור לכל אורך הסדרה.
ב-4 ביוני 2024, הודיע סנדרסון בחשבון הטוויטר שלו שהוא סיים את החלק האחרון של הרומן, ומסר את הספר ב-491,000 מילים; מה שהופך את "רוח ואמת" לספר הארוך ביותר בסדרה.
סנדרסון מכנה את כתיבת הרומנים בגנזך אורות הסער "די סוחטת", וייקח הפסקה מהפרויקט לזמן מה בזמן שהוא עובד על ספרי המשך לסדרת הערפילאים ולאלנטריס.
הפרסום הבא של סנדרסון לחלק השני של גזנזך אורות הסער צפוי לשנת 2031.
רוח השם בחיינו גורדון (נולד ב-2004) הוא לוחם אגרוף תאילנדי ישראלי.
בגיל 19 זכה באליפות העולם של ה־IFMA (התאחדות האיגרוף התאילנדי הבינלאומית) לשנת 2023 בקטגוריית משקל עד 57 ק"ג, ובכך היה הספורטאי הישראלי הראשון (גבר) שזוכה בתואר אלוף עולם באיגרוף תאילנדי.
באותה שנה זכה גם בתואר אלוף אצטדיון אומנוי בבנגקוק – הישג היסטורי נוסף בו הפך לראשון מישראל שזוכה באליפות אצטדיון יוקרתי בתאילנד.
על הישגיו ב־2023 זכה בתואר "לוחם השנה" מטעם IFMA.
גורדון נולד בשילה שב למשפחה דתית-לאומית בת שבעה ילדים, לאב יליד ארצות הברית, ולאם ילידת הונג קונג.
אביו, ד"ר עזריאל גורדון, היה כירופרקט וספורטאי לשעבר, ואמו, חנינת השם, היא מדריכת כושר.
גורדון גדל בשילה, ולאחר מכן, בהיותו בן כ-16 עברה המשפחה לזכרון יעקב, הוא התחנך בחינוך ביתי, ועסק בספורט ואימונים יומיומיים לצד הוריו.
הוא החל להתאמן באגרוף תאילנדי בגיל שמונה, ובגיל 11 השתתף בתחרויות בארץ, ובהמשך בתחרויות בינלאומיות.
מלבד אגרוף תאילנדי, התחרה גם בקיקבוקס ובאמנויות לחימה משולבות.
אחיו הצעיר, אהבת השם גורדון, הוא אלוף עולם בקיקבוקס עד גיל 18 (2023).
במאי 2023 זכה במדליית זהב ב בבנגקוק, לאחר שניצח יריבים מטורקיה, צרפת, ספרד (בנוקאאוט), ובגמר - את נציג אפגניסטן.
זו הייתה זכיית זהב ראשונה לישראל בקטגוריית הגברים.
בסוף 2023 זכה באליפות אצטדיון אומנוי, לאחר שניצח את הלוחם התאילנדי סאמנצ'אי בנוקאאוט בסיבוב הרביעי.
ב־2024 העפיל לגמר טורניר RWS (Rajadamnern World Series) לאחר ניצחונות מרובים, והפסיד בגמר בנקודות.
בשנת 2025, במסגרת משחקי העולם, הגיע גורדון למקום השני לאחר ניצחון בנוק-אאוט ברבע הגמר, ניצחון בחצי הגמר והפסד בגמר וזכה במדליית הכסף.
אליפות אצטדיון אומנוי (2023) – אלוף, ניצחון בנוקאאוט על סאמנצ'אי.
אליפות העולם לנוער IFMA (2018) – מדליית ארד.
גביע העולם בקיקבוקס לנוער (2023) – סגן אלוף.
אליפויות ישראל – זכיות רבות בנוער ובוגרים.
באירועי הקרב שלו, מביע גורדון הזדהות עם זהותו הדתית והלאומית.
באליפות העולם 2023 הופיע עם שמו של קדם ביבס על מכנסיו.
ב־2024 צבע את שערו בכחול־לבן־כתום כהזדהות עם משפחת ביבס.
הוא מרבה לומר כי כל קרב עבורו הוא "שליחות בשם ישראל".
רוח נוחה (רוח טובה) ) היא ציור שמן מאת האמן האמריקאי וינסלו הומר.
היצירה מתארת סירת קאטבוט בשם "גלוסטר" החוצה את נמל העיר תחת "רוח טובה" - ביטוי המתאר תנאי הפלגה מיטביים.
על הסירה נמצאים גבר, שלושה נערים ושלל הדיג שלהם.
הומר החל לעבוד על הציור בניו יורק בשנת 1873, לאחר ביקור בעיר גלוסטר שבמדינת מסצ'וסטס, שם יצר לראשונה בצבעי מים.
את ציור השמן ביסס על רישומים שצייר במהלך שהותו שם - הבולט שבהם הוא הפלגה בקאטבוט (1873), שעבד עליו במשך שלוש שנים.
בדיקות בטכנולוגיית אינפרא אדום חשפו שינויים רבים שביצע הומר במהלך תהליך היצירה.
בין השינויים הבולטים: הסרת דמות של נער רביעי שעמד סמוך לתורן, וכן מחיקת אוניית מפרשים מדגם סקונר שהופיעה ברקע המרוחק.
בשלב מוקדם יותר נראה כי הדמות הבוגרת החזיקה גם את חבל המפרש וגם את ההגה - תנוחה שלקח ממחקר בצבעי שמן משנת 1874, שכותרתו המפלרטטת.
לציור מסר חיובי: חרף הגלים הקופצניים, נוסעי הסירה נראים רגועים ושלווים.
העוגן שהציב האמן במקום הנער בקדמת הסירה פורש כסמל לתקווה.
הנער המחזיק בהגה מביט אל האופק - מחווה אופטימית לעתידו ולעתידה של ארצות הברית הצעירה.
היצירה הגמורה משקפת את השפעתו המשמעותית של אמנות היפנית על ציירים מערביים במאה ה־19 - והשפעה זו ניכרת גם בעבודתו של הומר, במיוחד באיזון הקומפוזיציוני שבין החלק השמאלי (הפעיל) לחלק הימני (הדל) של הציור.
הומר ביקר בצרפת בשנים 1866 ו־1867, והשפעתם של ציירי הסצנות הימיות הצרפתיים גוסטב קורבה וקלוד מונה ניכרת אף היא ביצירה.
עם זאת, לא כל ציוריו הימיים של הומר נושאים אופי חיובי כמו רוח נוחה: לעיתים תיאר גם את עוצמתו המאיימת של הים, בדומה לקורבה — ראו למשל את ציורו הגל (בערך 1869).
גם מונה תיאר סצנות ימיות דרמטיות בציורים מוקדמים יחסית דוגמת נוף ימי: סערה (1867) והגל הירוק (1866), שבהם נראית סירה בלב ים סוער.
הציור הושלם בשנת 1876 - שנת המאה לארצות הברית - והוצג לראשונה באקדמיה הלאומית לעיצוב באותה שנה, ולאחר מכן גם בתערוכה החגיגית של המאה (Centennial Exposition) בפילדלפיה.
עד שנת 1879 כבר היה מוכר בשם Breezing Up, אף שזה לא היה שמו המקורי של האמן; עם זאת, הומר לא נראה כמי שהתנגד לכינוי זה.
מבקר בן התקופה תיאר את היצירה כך:"היא מצוירת בסגנונו המחוספס והבלתי מהוקצע הרגיל של הומר, אך מביעה בכוח בלתי ניתן להכחשה את החיים והתנועה של יום קיץ סוער לאורך החוף.
סירת הדיג, הנוטה ברוח, נדמית כחורכת בפועל את הגלים.
אין בתערוכה יצירה אותנטית או חמה ממנה."מבקר אחר כתב:"הרבו כבר לשבח את התנועה הקלילה והגמישה של הדמויות על סירת המפרש, החולפת במהירות מעל מים כחולים תחת 'רוח נוחה'.
הן נעות עם התנדנדות הסירה, מרפות או מתמתחות ככל שקיל הסירה הקליל עולה או שוקע על הגלים.
כל אדם שחווה מצב דומה זוכר כיצד גופו התקשה או ברכיו כופפו עצמם שלא במתכוון לנוכח תנועת הגלים שתחתיו."
"רוח סתיו" היא בלדה שקטה ואיטית שכתב יחיאל מוהר והלחין יוחנן זראי בסוף שנות ה-50 לתוכנית "לא לצאת מהכלים" של להקת הנח"ל.
סולן הלהקה שביצע את השיר היה אריק איינשטיין, והשיר בביצועו היה לאחד מלהיטי הלהקה באותן שנים.
להקת הנח"ל העלתה בשנת 1959 את התוכניות "לא לצאת מן הכלים" ו"בדרך כלל", בהן כיכב אריק איינשטיין והשתתפו יהורם גאון, גבי אלדור, עליזה רוזן, יצחק שאולי, גברי בנאי, ישראל פוליאקוב, חנן גולדבלט, יוסי פרוסט, יורם ארבל והאקורדיוניסט עמי גלעד.
השיר "רוח סתיו" היה הלהיט הגדול של הלהקה בתוכנית "לא לצאת מהכלים" עם סולו של אריק איינשטיין, וכמה שורות שבהן הופיע גם יהורם גאון, ובליווי כל חברי הלהקה בפזמון החוזר.
בביצועים מוקדמים של השיר, מ-1959 ומ-1966, איינשטיין ביצע שגיאה לשונית והחליף את הפתח בשווא, ובמקום "לַנַּעֲרָה שוב אין אומרים: / הי, בובה, מותק, בואי לרקוד" הוא שר "לַנְּערה", כאילו זו נערת חמור.
ב-1973 הוא הקליט את השיר מחדש לאלבום "ארץ ישראל הישנה והטובה" ובו תיקן את השגיאה.
"רוח סתיו" הוא שיר שכתב והלחין הזמר גרי אקשטיין, ויצא לאור כרצועה רביעית באלבומו השני בשם "גרי אקשטיין" משנת 1979. השיר הוא בלדה איטית ושקטה בסגנון הבלוז-רוק, ומשלב בתוכו קטעי סולו של פסנתר ושל גיטרה חשמלית.
ב-1979 הוציא אקשטיין את אלבומו השני, "גרי אקשטיין", שכלל להיטים כמו "בוגי איתי הלילה","היה לי טוב", "היום זה היום", "שן כוכב", "אני הולך לבית שאן", "רוח סתיו" ו"קפטן ג'ק" (שהופיע גם באלבומו הראשון).
השיר מספר על חילופי עונות השנה, ומתאר את השתאותו של הדובר בשיר על שינויי מזג האוויר ובעקבות זאת על השינוי באווירה החדשה.
הדובר בשיר (אקשטיין כתב והלחין) חותם את דבריו, בכך שהוא מקבל בברכה את כל השינויים שהביאה לו רוח הסתיו.
דני ליטני שר את השיר "רוח סתיו" של אקשטיין בתוכנית הטלוויזיה לילדים "רחוב סומסום" בשנות ה-80.
הזמר מני בגר הקליט את השיר מתוך האלבום "דרך השירים" משנת 1994, ובו גרסאות כיסוי לשירי רוק ישראלים מכל הזמנים.
ירמי קפלן ביצע גרסת כיסוי לשיר מתוך התקליטור הרביעי של מיזם המחווה למוזיקה הישראלית "עבודה עברית" משנת 1998.
המוזיקאי פיטר רוט ביצע את השיר בערב הוקרה לפועלו של גרי אקשטיין בשנת 2009.
ההרכב המוזיקלי הישראלי ג'יין בורדו הוציא גרסה של השיר "רוח סתיו" בשנת 2017.
הסולן ירון בר והלהקה החסידית "להבה" ביצעו את השיר בשנת 2018, מתוך הפרויקט הכפול של יחיאל גרינברג ותזמורת להבה.
הזמרת ומנחת ערבי השירה איילה לוי הוציאה גרסת כיסוי לשיר בשנת 2019.
(מוני מושונוב, גידי גוב, דבל'ה גליקמן, שלמה בראבא ואבי קושניר) ביצעו את השיר במסגרת תוכניתם בשנת 2021.
רוחב פס הוא כמות הנתונים שניתן להעביר בקו תקשורת בזמן נתון.
רוחב הפס נמדד בסיביות לשנייה (bps – bits per second), ובכפולות המקובלות: קילו – Kbps מגה – Mbps וגיגה – Gbps.
בשנים הראשונות לשימוש הנרחב באינטרנט הפך רוחב הפס לבעיה העיקרית של האינטרנט, עם המעבר הגובר מדפים טקסטואליים לדפי מולטימדיה, הכוללים כמות גדולה מאוד של סיביות.
שינויים טכנולוגיים, ובהם החדרת טכנולוגיית ADSL בקווי טלפון רגילים, הפעלה נרחבת של תקשורת נתונים באמצעות סיבים אופטיים ותקשורת לווינית ביתית, הביאו לפריצת המחסום של רוחב הפס.
גידול דרמטי ברוחב הפס משפיע מהותית על כל תחומי הפעילות באינטרנט.
רוחב הפס המקובל בקווי טלפון (במודם חיוג) הוא 56Kbps.
קו ISDN מגיע לרוחב פס של 128Kbps.
קו ADSL ואינטרנט בכבלים ובמיוחד כבלים אופטיים מציעים רוחב פס שבין 750Kbps ל-1Gbps.
לשיפור בקצב העברת הנתונים ורשתות תקשורת מותקן מאיץ תקשורת.
Link Aggregation מאפשר חיבור של מספר כבלי Ethernet במקביל לצורך הגדלת רוחב הפס.
אייתוללה סייד רוח-אללה מוסאווי ח'ומייני (בפרסית: , תעתיק מדויק: סיד רוחאללה מצטפוי מוסוי ח'מיני; 24 בספטמבר 1902 – 3 ביוני 1989) היה כהן דת מוסלמי שיעי ומנהיגה הפוליטי של המהפכה האסלאמית באיראן ב-1979, שבה הורד מכיסאו השאה האחרון – מוחמד רזא שאה פהלווי.
לאחר המהפכה שימש ח'ומייני בתפקיד המנהיג העליון – התפקיד החשוב ביותר במערכת הפוליטית של הרפובליקה האסלאמית החדשה.
הוא החזיק בתפקיד זה עד יום מותו.
ח'ומייני נחשב מנהיגם הרוחני של מוסלמים שיעים רבים ברחבי העולם.
באיראן (ובקרב תומכיו) הוא כונה אימאם ולא "אייתוללה בכיר".
ח'ומייני היה גם תאורטיקן פוליטי אסלאמי חדשני ובעל השפעה.
התאוריה המפורסמת ביותר שפיתח הייתה "וֶלַאיַתֶ פַקִיה" – שלטון חכם ההלכה.
הוא נבחר לאיש השנה של המגזין "טיים" ב-1979, ונבחר כאחד מ-100 אנשי המאה ה-20 על ידי המגזין.
רוחאללה סייד אימאם ח'ומייני מוסאווי נולד בעיירה ח'ומיין (המצויה כ-325 ק"מ דרומית לטהראן) בשם רוחאללה מוסטפאווי (בפרסית: روح الله مصطفوی).
הוא נולד למשפחה דתית, של סיידים (מצאצאיו של הנביא מוחמד, דרך האימאם מוסא אל-כאט'ם).
אביו של ח'ומייני, סייד מוסטפא, נרצח בקטטה כאשר רוחאללה היה בן 5 חודשים.
לרוחאללה היו שישה אחים נוספים, ואמו, צדיקֶה, לא יכלה לגדלו (שניים מאחיו מתו בשנת חייהם הראשונה).
בשל כך גידלה אותו דודתו.
חסידיו הצביעו על צירוף מקרים זה, והזכירו כי גם את הנביא מוחמד גידלו דודתו ודודו.
רוחאללה החל בלימודי הקוראן ב"מוּכתבּ" (בית ספר דתי) זמן קצר לאחר יום הולדתו הרביעי.
הוא היה לנער מתבודד, ואהב לשוטט במדבר במשך שעות.
בגיל 10 החל לחבר שירים, שעסקו בעיקר בפלאי הטבע ובדבקות באמונה.
בגיל 16 (1918) בחר ללמוד באראכ, שבה המורים (מולות) היו שמרנים יותר מבמקומות אחרים.
הוא למד אצל השייח' עבד אל-כרים האירי-יזדי ובתוך חודשים מספר התבלט מבין הטלבות (התלמידים) והפך מזכירו של השייח'.
בשנת 1920 העביר האירי-יזדי את המדרסה שלו לעיר הקדושה קום, הסמוכה לאראכ, וח'ומייני הצטרף אליו.
בשנת 1922, כשהחל רזא ח'אן, בעקבות מהפכת 1921 בטיפוח הלאומיות הפרסית, הטרום-אסלאמית, התנגד לו ח'ומייני.
הוא אף כתב מאמר בנושא ב-1924, שבו טען כי "לפני האסלאם...