tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הגורם שהיה קרוב ביותר להשיג מובהקות היה סחר בינלאומי בין אומות, גורם שהשפעתו אושרה שנים לאחר מותו במחקרים מקיפים יותר.
בספרו המלאכים הטובים של טבענו עימת הפסיכולוג הקנדי סטיבן פינקר את תפיסת ריצ'רדסון על מלחמות עם תפיסתו הפסימית של ההיסטוריון הבריטי המפורסם ארנולד טוינבי, אשר בשנות ה-50 ראה במלחמת העולם השנייה שיא רגעי בתהליך הסלמה מתמשך אשר יוביל למלחמה גדולה וקטלנית אף יותר בעתיד הקרוב.
פינקר מצטט מתוך ספרו של ריצ'רדסון את הסתייגותו הזהירה מפסימיות:
בספרו משנת 2011 מציין פינקר את שישים השנים שחלפו מאז תחזית זו ללא מלחמת עולם שלישית, ומראה כי הניתוח של ריצ'רדסון התווה את הדרך לניתוח הסטטיסטי המודרני של עימותים, אשר נעזר בבסיסי נתונים מפורטים יותר על פני תקופות ארוכות יותר, ובמידה רבה מאשר את ממצאיו הראשוניים.
פינקר גם מצטט את דברי ריצ'רדסון בתגובה לטענה אפשרית נגדו שהוא חוקר באופן אובייקטיבי דבר מגונה כמו מלחמה: .
במהלך מחקריו של ריצ'רדסון על השפעת אורך הגבול בין מדינות על הסיכוי לפרוץ מלחמה ביניהן, הוא הבחין כי הפורטוגזים דיווחו כי אורך הגבול המשותף שלהם עם ספרד הוא 987 ק"מ, בעוד הספרדים דיווחו שאורכו 1,214 ק"מ.
באופן דומה, ההולנדים דיווחו שאורך הגבול שלהם עם בלגיה הוא 380 ק"מ בעוד הבלגים דיווחו שאורכו 449 ק"מ.
ריצ'רדסון הבין כי השוני בנתונים נובע משימוש בסרגלים שונים ופרסם ב-1951 תיאור מתמטי של התארכות הגבול כפונקציה של אורך הסרגל.
תלות זו קרויה כיום על שמו "אפקט ריצ'רדסון".
בשנת 1967 פרסם בנואה מנדלברוט מאמר במגזין Science שכותרתו How Long Is the Coast of Britain?
במאמר תיאר מנדלברוט את אפקט ריצ'רדסון והרחיב את הדיון המתמטי בו.
ב-1975 טבע מנדלברוט את המונח "פרקטל" לתיאור צורות בעלי תכונות דומות.
פרדוקס קו החוף הוא האבחנה הלא-אינטואיטיבית כי לא ניתן להגדיר היטב את אורכו של קו חוף.
הפרדוקס תקף גם לגבולות גאוגרפיים אחרים בעלי אופי דומה, והוא תוצאת האופי הפרקטלי שלהם.
מנדלברוט הוכיח בכלים תאורטיים את אפקט ריצ'רדסון שאותו הסיק ריצ'רדסון על סמך מדידות אמפיריות.
אורכו של קו חוף כפונקציה של אורך הסרגל () עומד ביחס ישר לאורך הסרגל (), בחזקת אחד פחות הממד השברי של קו החוף (): .
בשנת 1909 נישא ריצ'רדסון לדורותי גארנט, בתו של המתמטיקאי והפיזיקאי הבריטי ויליאם גארנט.
הם לא היו מסוגלים להוליד ילדים משותפים עקב חוסר התאמה בסוגי הדם שלהם, אבל אימצו שני בנים ובת בין השנים 1920 ו-1927.
אחיינו של ריצ'רדסון, רלף ריצ'רדסון, היה לשחקן תיאטרון בריטי מפורסם.
אחיינה של רעייתו, ג'וליאן האנט, היה למטאורולוג ולראש המשרד המטאורולוגי הבריטי בשנות ה-90.
מאז שנת 1997 מוענקת בכל שנה מדליית לואיס פריי ריצ'רדסון על ידי האיחוד האירופי למדעי כדור הארץ (European Geosciences Union) על תרומות יוצאות דופן למדעי כדור הארץ לא ליניאריים.
הזוכה בשנת 2000 היה בנואה מנדלברוט.
הזוכה בשנת 2001 היה ג'וליאן האנט, ראש המשרד המטאורולוגי הבריטי וקרוב משפחתו של ריצ'רדסון.
בשנת 2013 הפרס הוענק ליורגן קורץ על עבודה פורצת דרך בתחום חיזוי האקלים.
מאז שנת 1959, מכון ריצ'רדסון (Richardson Institute) הוא מרכז ללימודי שלום באוניברסיטת לנקסטר העוסק במחקר בין-תחומי של שלום ושל עימותים ברוחו של לואיס פריי ריצ'רדסון.
מאז שנת 2001 מוענק מדי שלוש שנים פרס הישג חיים על שם לואיס פ.
Richardson Lifetime Achievement Award) על תרומות מופת במחקר המדעי של עימותים צבאיים.
הפרס מוקדש לעידוד מדענים לעסוק במחקר מתמטי מקורי של מלחמות במסורת ריצרדסון ומיועד למדענים שעשו את מרבית הקריירה שלהם באירופה.
הזוכה בשנת 2016 היה הכלכלן הבריטי מאוניברסיטת אוקספורד פול קולייר.
ריצ'רדסון מופיע בספר מדע בדיוני Stand on Zanzibar של הסופר הבריטי ג'ון בראנר.
בעלילה מופיע ספרו על הסטטיסטיקה של מלחמות כנימוק לכך שמלחמות הן בלתי-נמנעות.
לואיס קרלוס פרסטס (בפורטוגזית: Luís Carlos Prestes; 3 בינואר 1898 – 7 במרץ 1990) היה מנהיג פוליטי ברזילאי.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 נמנה פרסטס על הטננטס - קבוצת קציני צבא זוטרים שמרדו בשלטון האוליגרכי וקראו לפיתוח ומודרניזציה של ברזיל.
באמצע שנות ה-20 הוא הנהיג מצעד של חיילים ברחבי ברזיל, לגיוס תמיכתם של הכפריים.
ניסיונותיו הכושלים של השלטון לסכל את המצעד, העניקו לו תהילה גדולה מעבר להשפעתו האמיתית בשל יכולתו של פרסטס, בדומה לצ'ה גווארה, לחמוק ולתעתע ברודפיו.
פרסטס וחייליו נאלצו בסופו של דבר לברוח לבוליביה, שם הוא נענה לחיזוריהם העיקשים של הקומוניסטים ונסע למוסקבה.
כשחזר לברזיל באמצע שנות ה-30 כבר היה חבר המפלגה הקומוניסטית.
הוא עמד בראש ה-ANL, חזית מאוחדת שהפכה לתנועת המונים שנלחמה בשלטון הלאומני של ז'טוליו ורגאס ובפשיזם שהתעורר .
ורגאס הוציא את ה-ANL אל מחוץ לחוק והוביל אותה בכך להתארגנות מזוינת.
פרסטס ואשתו הגרמניה ממוצא יהודי, אולגה בנאריו, נתפסו.
היא הוסגרה לנאצים ונרצחה במחנה הריכוז ראוונסבריק, והוא הושלך לכלא עד 1945, אז קיבל חנינה.
פרסטס המשיך לחלוש על המפלגה הקומוניסטית בברזיל עד שנות ה-70.
פרסטס הפך לאגדה, בין השאר, כיוון שגילם שילוב של שני דגמי המהפכנים: הגיבור המסתער והקדוש המעונה.
ז'ורז' אמאדו כתב ב-1942 ביוגרפיה בשם O cavaleiro da esperança שתורגמה לעברית ב-1953 כלואיס קרלוס פרסטס אביר התקוה.
לואיס קומפורט טיפאני היה אמן אמריקאי הידוע ביצירות שיצר בסגנון האר נובו, ובעיקר בויטראז'ים שיצר.
טיפאני היה בנם של הרייט אוליביה יאנג ושל צ'ארלס לואיס טיפאני, מייסד חברת טיפאני ושות'.
טיפאני למד באקדמיה הצבאית איגלסווד שבפרת' אמבי במדינת ניו ג'רזי, ולמד אמנות תחת ג'ורג' אינס וסמיואל קולמן בניו יורק, ומאוחר יותר תחת לאון ביילי בפריז.
טיפני החל את דרכו האמנותית כצייר אולם החל להתעניין באמנות בזכוכית בשנת 1875 ועבד במספר בתי מלאכה בברוקלין בין 1875 - 1878. בשנת 1879 הקים עם קנדאס וילר, סמיואל קולמן ולוקווד דה פורסט את "לואיס קומפורט טיפני ושות', אמנים אמריקאים", בסיוע כספי של אביו.
השותפות התפרקה בשנת 1885 בשל רצונו של טיפני להתמקד בתחום הזכוכית, וטיפני הקים חברה חדשה ב-1 בדצמבר 1885, שנודעה לימים (בשנת 1902) כ"סטודיו טיפני".
בתחילת עבודתו בתחום הויטראז' השתמש טיפני בצנצנות רגילות, בשל הפגמים שנמצאו בזכוכית.
בהמשך, החל טיפני ליצור את הזכוכית בה השתמש בעצמו, על מנת ליצור את המרקמים השונים בזכוכית.
בשנת 1893 הקים טיפני מפעל חדש בשם "חברת הזכוכית סטאורברידג'" (Stourbridge Glass Company) שבהמשך שינתה שמה ל-"Tiffany Glass Furnaces".
באותה שנה החל ליצור בשיטת "פאווריל" - מונח שהומצא על ידי טיפני לתאר את שיטת עבודתו ויצירותיו הוצגו בתערוכה העולמית של שיקגו (1893).
קפלה שתוכננה על ידי טיפני והוצגה ביריד נרכשה על ידי תורם בשלמותה והותקנה בקתדרלת סנט ג'ון האלוהי בניו יורק.
טיפני החל לייצר את מנורותיו הידועות בשנת 1895. יצירותיו זכו להצלחה רבה, וטיפני העסיק למעלה מ-300 עובדים במפעלו.
מנורותיו של טיפאני עוצבו בידי קלרה דריסקול, שניהלה צוות של 35 נשים שנודעו בשם "נערות טיפאני".
עבודתה וחשיבותה של דריסקול והנערות נחשפו רק ב-2007, בעקבות גילוי מכתבים אישיים שכתבה דריסקול.
במקביל לעבודתו במפעל יצר טיפני יצירות רבות עבור ביתו שנקרא בית לורלטון (שבאוייסטר ביי במדינת ניו יורק).
הבית כלל 84 חדרים, והושלם בשנת 1905. בשל הטיפול הלקוי בקפלה שייצר, העביר אותה טיפני לביתו בשנת 1916.
יצירותיו של טיפני מוצגים במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק, במוזיאון צ'ארלס הוסמר מורס לאמנות אמריקאית (בו מוצגת כיום הקפלה) ובמוזיאונים רבים אחרים.
טיפני היה חבר אגודת האמנים האמריקאים מאז שנת 1877, חבר האקדמיה האמריקאית הלאומית לעיצוב מאז 1880 וכן חבר באגודת ציירי צבעי המים האמריקאית, חבר הסוסייטה דה בוז-אר ואביר לגיון הכבוד מאז 1900.
טיפני נפטר ב-17 בינואר 1933 ונקבר בבית הקברות גרין-ווד שבברוקלין.
לואיס קאס היה איש צבא, פוליטיקאי ודיפלומט אמריקני.
הוא היה מושל מישיגן בתקופתה כטריטוריה, מזכיר המלחמה תחת הנשיא אנדרו ג'קסון ומזכיר המדינה של ארצות הברית תחת הנשיא ג'יימס ביוקנן.
במהלך הקריירה הארוכה שלו, קאס היה השגריר האמריקני בצרפת, והיה סנאטור מטעם מישיגן.
קאס נודע לפני מלחמת האזרחים כתומך נלהב ברעיון "ריבונות העם", שהציע שהבוחרים בטריטוריות יחליטו האם להתיר את העבדות בתחומן, ולא הקונגרס.
ב1848 היה מועמדה של המפלגה הדמוקרטית לנשיאות, אולם הפסיד לזאכרי טיילור.
נעוריו, נישואיו וחייו כבונה חופשי
לואיס קאס נולד ב-1782 בניו המפשייר, לאחר סופה של מלחמת העצמאות האמריקנית.
ב-1800, המשפחה עברה להתגורר באוהיו, כחלק מגל של הגירה מערבית לאחר המלחמה.
ב-26 במאי 1806 נישא קאס לאליזבת' ספנסר.
הוא הצטרף לתנועת הבונים החופשיים, שצברה תאוצה באותה התקופה והנהיג את הקהילה המקומית.
קאס הקים את לשכת הבונים החופשיים באוהיו ונבחר למנהיגה.
כשמלחמת 1812 החלה, וארצות הברית לחמה מול בריטניה, פיקד קאס על גדוד מתנדבים מאוהיו.
הוא הפך לקולונל ב-20 בפברואר 1813. מעט אחר כך מונה לבריגדיר גנרל.
קאס השתתף בקרב על נהר התמזה, בו ניצח כוחות קנדיים.
הוא התפטר מהצבא ב-1 במאי 1814. המלחמה אמנם הסתיימה בתיקו, אולם הצליחה לפתור את סכסוכי הגבול בין קנדה לבין ארצות הברית.
בגין הצטיינות בשירותו הצבאי, מונה קאס למושל טריטוריית מישיגן בידי הנשיא ג'יימס מדיסון ב-29 באוקטובר 1813, ושירת בתפקידו זה עד 1831. לאורך שנות כהונתו בתפקיד מושל נעדר קאס לעיתים קרובות משטח המדינה, כשסגניו משמשים בפועל בתפקיד המושל.
בשנת 1817 הוא היה נציג הממשל האמריקני במשא ומתן עם שבטי האינדיאנים להעברת שטחיהם לחסות המדינה בתמורה לשמורות.
ב-1817, הגיע קאס להסכם עם השבטים האינדיאנים, שהביא כמות שטח גדולה לארצות הברית, ופתח שטחים אלו להתיישבות.
באותה השנה, הציע לו הנשיא ג'יימס מונרו להתמנות למזכיר המלחמה, אולם קאס סירב.
בשנת 1820 הוביל משלחת מסע לאזור הימות הגדולות בצפון מינסוטה, בניסיון למפות את נהר המיסיסיפי.
במשלחת זו זוהה, בטעות, אגם קאס (הקרוי על שמו) כמקור הנהר.
ב-1 באוגוסט 1831, התפטר קאס מתפקיד המושל ומונה על ידי הנשיא אנדרו ג'קסון כמזכיר המלחמה.
בתפקיד זה הוא כיהן עד 1836 ובמסגרתו היה שותף ליישובם מחדש של האינדיאנים החיים ממזרח לנהר המיסיסיפי באזורים ממערב לנהר, לפי "חוק העברת האינדיאנים" שהממשל העביר ב-1830. רוב השבטים הועברו לאזורים שהפכו לקנזס ולאוקלהומה.
לאחר סיום תפקידו כיהן כשגריר ארצות הברית בצרפת (1836 - 1842).
בוועידה הדמוקרטית הלאומית של 1844, ניסה קאס להיבחר כמועמד הנשיאותי של המפלגה, אולם הפסיד בסיבוב התשיעי לג'יימס פולק.
קאס נבחר בידי המועצה המחוקקת לייצג את מישיגן כסנאטור בין 1845 ל-1848. כחבר הסנאט עמד קאס בראשות הוועדה לענייני צבא.
כהונתו הסתיימה עם התפטרותו, בשנת 1848, על מנת להתמודד מטעם המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית.
בתקופת מועמדותו הובעה תמיכה במדיניות המאפשרת מתן בחירה למדינות ארצות הברית אם לאפשר בתחומיהן עבדות, גישה שכונתה "ריבונות העם".
בעקבות כך התפצלה המפלגה הדמוקרטית בין תומכי העבדות לבין מתנגדיה, כשהדמוקרטים הצפוניים, שהתנגדו לעבדות, תמכו במפלגת "הארץ החופשית" בראשות הנשיא לשעבר, מרטין ואן ביורן.
לאחר הפסדו בבחירות לנשיאות לזאכרי טיילור, נבחר קאס בשנית לסנאט וכיהן בו בשנים 1849–1857. הוא היה המועמד הדמוקרטי הראשון שלא היה נשיא והפסיד בבחירות.
בשנים 1857 - 1860 כיהן קאס כמזכיר המדינה של ארצות הברית תחת ממשלו של הנשיא ג'יימס ביוקנן.
הוא התפטר מתפקידו במחאה על אי יכולתו של הנשיא ביוקנן להגן על האינטרסים הלאומיים במדינות הדרום ולגייס את כוחות הצבא, כדי למנוע את פרישת הדרום.
קאס מת ב-1866, ונקבר בדטרויט.
לויס קליבלנד צ'יילס היא שחקנית אמריקאית ודוגמנית לשעבר הידועה בשל תפקידה כד"ר הולי גודהד (Holly Goodhead) בסרט ג'יימס בונד "מונרייקר" משנת 1979.
צ'יילס נולדה ביוסטון, טקסס, בתם של ברברה ויין קירקלנד ומריון קליי צ'יילס, שהיה אחיו של איל הנפט והבעלים של קבוצת הבייסבול טקסס ריינג'רס אדי צ'יילס.
אחיה, קליי קירקלנד צ'יילס, נפטר בגיל צעיר ולה אח נוסף, ויליאם אדמונדס צ'יילס, נשיא ומנכ"ל של חברת Bristow Helicopters.
היא למדה ב-Finch College בעיר ניו יורק ואחרי כן באוניברסיטת טקסס באוסטין, שם גילה אותה עורך מגזין Glamour שחיפש אישה צעירה שתופיע על עטיפת גיליון המגזין העוסק בקולג'ים.
היא קיבלה את העבודה ובמהרה חתמה על חוזה עם סוכנות הדוגמנות וילהלמינה בניו יוקר ועם סוכנות הדוגמנות אלית בפריז.
אחרי כן היא למדה משחק אצל רוי לונדון.
בראשית שנות השבעים הייתה לצ'יילס קריירת דוגמנות מצליחה.
הופעת הבכורה שלה בקולנוע הייתה בסרט "Together For Days" משנת 1972, ואחריו בסרט "כך היינו" משנת 1973, שם היא שיחקה לצד רוברט רדפורד וברברה סטרייסנד את אהובתו של רדפורד מימי הקולג'.
אחר כך היא לוהקה כג'ורדן בייקר בסרט "גטסבי הגדול" לצד מיה פארו ושוב לצד רוברט רדפורד.
ב-1978 היא הופיעה בעיבוד לקולנוע של הרומן של אגתה כריסטי "מוות על הנילוס" כקורבן רצח לנט רידג'ווי דויל, וב-1979, היא הופיעה במה שהוא ככל הנראה תפקידה המפורסם ביותר, של אסטרונאוטית נאס"א, מדענית ונערת ג'יימס בונד, דר' הולי גודהד, לצידו של רוג'ר מור, גיימס בונד ב"מונרייקר".
צ'יילס הייתה מועמדת לככב בסרט ג'יימס בונד הקודם "המרגלת שאהבה אותי", אולם סירבה לתפקיד מכיוון שהיא לקחה חופשה ממשחק באותו זמן.
היא גם הופיעה בתפקיד קטן במותחן "עלפון חושים" (1978); אחד מסרטים רבים בהם היא שיחקה קורבן רצח.
צ'יילס שכלה את אחיה הצעיר שהלך לעולמו ממחלת Non-Hodgkin's lymphoma ב-1978, הדבר הניע אותה לקחת הפסקה בת שלוש שנים ממשחק בדיוק בזמן שנדמה שהקריירה שלה לבלבה.
קריירת המשחק שלה מעולם לא התאוששה, והיא נאבקה על מנת למצוא תפקידים בקנה המידה שמהם נהנתה בעבר, אם כי מבקרת הסרטים פולין קיל (Pauline Kael) חלקה לה מחמאות בשל הופעתה בסרט "Sweet Liberty" (1986) של אלן אלדה.
צ'יילס גילמה את דמותה של העיתונאית ג'ניפר מק בסרט "משדרים חדשות" (1988) של ג'יימס ברוקס שזכתה אף היא לביקורות טובות, כמו גם השתתפותה בסרט האימה "Creepshow 2"(1987) של George Romero כנהגת בתאונת פגע וברח, אם כי ניכר שהסרט הוא דל תקציב.
צ'יילס גם שיחקה מעט בטלוויזיה, גילמה את דמותה של הולי הרווד, מושא אהבתו של ג'יי אר יואינג, בעונת 82–1983 של הסדרה "דאלאס" ונתנה הופעות אורח בסדרות כמו "Hart to Hart" (כדוגמנית פסיכוטית שסועת אישיות), וכן ב"In the Heat of the Night", וב"Murder, She Wrote".
מאוחר יותר השתתפה בסרט העצמאי "יומן של רוצח שכיר" בכיכובו של פורסט ויטאקר (1991), וב"Curdled" (1996).
ב-2005 ידידה קוונטין טרנטינו, איתו היא עבדה בעבר על הסט של "Curdled", גייס אותה להופיע בשני פרקים בסיום העונה החמישית של "CSI", אותה או כתב וביים.
באביב 2002 לימדה קורס למשחק מול מצלמה באוניברסיטת יוסטון.
שלא כמו נערות בונד אחרות, אמרה צ'יילס ש"להיות נערת בונד זו דרך טובה להיזכר בה" אף על פי שהיא מתבדחת שכשהיא מתבקשת להיאנח "או, ג'יימס" היה הדבר מעצבן כי "את לא יכולה לחיות בהתאם לפנטזיות של האנשים".
צ'יילס עדיין מיודדת עם מפיקי בונד ולעיתים נוכחת בהקרנות הבכורה של סרטי הסדרה ובאירועים אחרים הקשורים אליה.
מעט אחרי מות אחיה הצעיר קליי, אליו היא הייתה קרובה במיוחד, היא סיימה רומן ארוך עם דון הנלי מלהקת האיגלס.
ב-2001 היא החלה להיאבק בסרטן השד.
ב-2005, היא נישאה בפעם הראשונה לאיל ההון השמרני והנדבן וול סטריט ריצ'רד גילדר.
עם זאת צ'יילס היא דמוקרטית.
היא מתגוררת בעיקר בניו יורק ויוסטון.
לואיס קראסנר 1903 – 4 במאי 1995) היה כנר יהודי-אמריקאי יליד אוקראינה.
פרופסור למוזיקה באוניברסיטת סירקיוז ומורה למוזיקה בקונסרבטוריון של ניו אינגלנד במרכז המוזיקה של ברקשייר.
ביצע בנגינת בכורה את הקונצ'רטי של אלבן ברג ושל ארנולד שנברג.
לואיס קראסנר נולד בעיר צֶ'רקָאסי שבדרום-מערב רוסי (אוקראינה), בנם של שרה והארי קראסנר.
בגיל 5 הגיע לארצות הברית.
בשנת 1922 סיים את לימודיו בקונסרבטוריון של ניו אינגלנד והמשיך להשתלם אצל לוסיאן קָאפֶּה (Lucien Capet) בפריז, אוטאקאר שבצ'יק (Otakar Ševčík) בפִּיסֶק שבצ'כוסלובקיה, וקרל פלש בברלין.
הקריירה הקונצרטית שלו החלה באירופה, שם דחף לביצוע הקונצ'רטי של יוסף אחרון ואלפרדו קאזלה.
בשנת 1935 הזמין אצל אלבן ברג קונצ'רטו לכינור וניגן אותו בביצוע בכורה באפריל 1936 בברצלונה, בניצוח הרמן שרכן.
בדצמבר 1940 ניגן בביצוע בכורה את הקונצ'רטו לכינור של ארנולד שנברג, עם לאופולד סטוקובסקי ותזמורת פילדלפיה.
בין המלחינים האמריקאים שאת יצירותיהם ניגן בביצועי בכורה היו רוג'ר סשנס, הנרי קוול ורוי האריס.
קראעסנר פרש מהופעות סולו והיה הקונצרטמייסטר של התזמורת הסימפונית של מיניאפוליס בשנים 1944–1949. מ-1949 עד 1972 כיהן כפרופסור למוזיקה באוניברסיטת סירקיוז.
בשנת 1976 הצטרף לסגל המורים של קונסרבטוריון ניו אינגלנד למוזיקה ושל מרכז המוזיקה של ברקשייר.
1983 – מדליית סאנפורד מאוניברסיטת ייל
לואיס אלברטו קוביז'ה אלמיידה (בספרדית: Luis Alberto Cubilla Almeida; 28 במרץ 1940 – 3 במרץ 2013) היה כדורגלן ומאמן כדורגל אורוגוואי.
בקריירת המשחק שלו היה קוביז'ה, ששיחק בעמדת חלוץ, שותף לזכייה ב-16 תארים חשובים והשתתף במדי נבחרת אורוגוואי בשלושה טורנירי מונדיאל.
גם כמאמן זכה קוביז'ה להצלחה, במיוחד בפרגוואי, וקבוצותיו זכו ב-17 תארים חשובים.
הוא אף אימן את נבחרת אורוגוואי אך לא זכה עמה להצלחה.
קוביז'ה, שנודע גם בכינוי "אל נגרו" (השחור), נולד ב שבמערב אורוגוואי והחל לשחק כדורגל בקבוצת נוער מקומית.
קוביז'ה בעל המזג החם שיחק באגף שמאל כקשר או קיצוני.
הוא לא הצטיין במהירות גבוהה אך ניחן בשליטה מעולה בכדור וביכולת לבצע פעולות מבריקות ובלתי צפויות.
ב-1957 הצטרף לקבוצת הפאר האורוגוואית, פניארול.
הוא שיחק בפניארול עד 1962 ובשנים אלו זכתה הקבוצה ב-4 אליפויות אורוגוואי, פעמיים בגביע הליברטדורס ופעם אחת בגביע הביניבשתי.
ב-1962 עבר לשחק בברצלונה ושיחק בשורותיה שנתיים, במהלכן זכתה ב-1963 בגביע המלך.
ב-1964 חזר לדרום אמריקה והצטרף לשורות ריבר פלייט בארגנטינה.
הוא שיחק בריבר פלייט 4 שנים עד אשר חזר לאורוגוואי ב-1969, אך הפעם, לנסיונל, יריבתה המושבעת של פניארול.
בשש שנותיו בנסיונל (1969–1974) זכה קוביז'ה יחד עם קבוצתו 4 אליפויות אורוגוואי, זכייה בגביע הליברטדורס, זכייה בגביע אינטראמריקנה וזכייה בגביע הביניבשתי.
בשנותיו האחרונות כשחקן פעיל שיחק שנה בקבוצה הצ'ילאנית סנטיאגו מורנינג (1975) ושנה בקבוצה האורוגוואית דפנסור ספורטינג (1976) וסייע לה לזכות, לראשונה בתולדותיה, באליפות אורוגוואי תוך שהיא שוברת את הדומיננטיות המוחלטת של קבוצות פניארול ונסיונל בליגה האורוגוואית.
מ-1959 ועד 1974 שיחק קוביז'ה 38 משחקים במדי התכלת של נבחרת אורוגוואי.
הוא כבש במשחקים אלו 11 שערים.
קוביז'ה השתתף בשלושה טורנירי מונדיאל:
צ'ילה 1962 (השתתף ב-2 משחקים וכבש את שער הניצחון מול קולומביה), מקסיקו 1970 (השתתף ב-5 משחקים וכבש שער אחד) וגרמניה 1974 (השתתף בשני משחקים).
במונדיאל 1970 במקסיקו היה קוביז'ה אחד מכוכביה הבולטים של נבחרת אורוגוואי.
בבית המוקדם שיחקה אורוגוואי מול נבחרת ישראל וניצחה אותה 0:2. על שמירתו של קוביז'ה הופקד הבלם החיפאי ישעיהו שווגר.
בהמשך הטורניר זכור קוביז'ה בזכות סיומו הדרמטי של משחק רבע הגמר בין אורוגוואי ובין ברית המועצות: ארבע דקות לפני תום ההארכה, בעת שהתוצאה הייתה 0:0, השתלט קוביז'ה על כדור שעמד לחצות את קו הרוחב בסמוך לשער הסובייטי.
הוא הצליח לעבור בזריזות מגן יריב והגביה הגבהה קצרה לראשו של ויקטור אספרגו שכבש בנגיחה את שער הניצחון.
הסובייטים טענו כי הכדור עבר את הקו, אך השער אושר וצילומים אחרי המשחק הוכיחו כי הכדור לא יצא במלוא היקפו מגבולות המגרש.
במשחק חצי הגמר מול ברזיל כבש קוביז'ה את השער הראשון במשחק, אך ברזיל הגיבה ב-3 שערים וניצחה 1:3.
ב-1978 החל קוביז'ה לאמן את האלופה הפרגוואית, קלוב אולימפיה.
בשנתו הראשונה כמאמן זכתה הקבוצה באליפות המדינה וזכתה בשנה שלאחריה גם בגביע ליברטדורס (ניצחה גמר את בוקה ג'וניורס), בגביע אינטראמריקנה ובשנה העוקבת גם בגביע הביניבשתי (ניצחה את מאלמה).
ב-1980 עבר קוביז'ה לאמן בקבוצה הארגנטינית ניואל'ס אולד בויס ושנה לאחר מכן חזר לאורוגוואי ואימן את פניארול לשנה אחת בה זכתה באליפות אורוגוואי.
לאחר מכן, ב-1982, שב לאמן במשך שנה את אולימפיה.
קוביז'ה המשיך ואימן בקבוצות שונות בדרום אמריקה אבל תמיד חזר לפרגוואי ואימן את אולימפיה.
תקופתו השלישית באולימפיה הייתה בשנים 1993–1988 ותקופתו הרביעית בשנים 1995–2002. תקופתו החמישית והאחרונה הייתה למשך שנה אחת ב-2010.
בכל שנותיו במועדון הפרגוואי - 15 במספר, זכה המועדון ב-17 תארים: 10 אליפויות לאומיות, 2 זכיות בקופה ליברטדורס, 2 זכיות בגביע רקופה סודאמריקנה, זכייה בסופרקופה סודאמריקנה זכייה בגביע אינטראמריקנה וזכייה בגביע הביניבשתי.
ב-1990 זכה קוביז'ה בתואר מאמן השנה באמריקה הדרומית (עבור הישגיו בשנה זו עם אולימפיה).
בין הקבוצות הנוספות שאימן נמצאות: אתלטיקו נסיונל, ריבר פלייט, ראסינג קלוב, סרו פורטניו, ליברטד, טאז'רס דה קורדובה וברצלונה ספורטינג קלוב.
קוביז'ה אימן את נבחרת אורוגוואי בשנים 1991–1993 אך התוצאות שהשיגה הנבחרת בקופה אמריקה ב-1991 וב-1993 היו מאכזבות וקוביז'ה פרש לפני מונדיאל 1994.
קוביז'ה נפטר בגיל 72 באסונסיון שבפרגוואי לאחר מאבק במחלת סרטן הקיבה.
לואיס קלהרן היה שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי מועמד פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1950 על תפקידו בתור השופט אוליבר ונדל הולמס הבן בסרט "היאנקי המופלא".
שיחק בסרטים המצליחים "יוליוס קיסר", "נודעת", "ג'ונגל האספלט", "מרק ברווז" ו"סוויטת מנהלים".
קלהרן נולד בשם קארל הנרי וגט בברוקלין, ניו יורק וגדל בסנט לואיס.
קלהרן חזר בצעירותו לניו יורק כדי ללמוד ולהתמקצע בתחום המשחק, אולם נאלץ לדחות את ענייניו האישיים לאחר שגויס למלחמת העולם הראשונה.
את דרכו החל קלהרן בשנת 1920 בסרט השקט "הכתם".
בשנות ה-30 שיחק בקומדיות "מרק ברווז" בתפקיד שגריר מדינת "סלבניה" טרנטינו, "הרומנים של סליני" (1934), בעיבוד הקולנועי הנחשב הראשון לספר המפורסם "הרוזן ממונטה כריסטו" בתפקיד שופט השלום ריימונד דה ווילפורט ובדרמה הביוגרפית המפורסמת על חייו של אמיל זולה "חייו של אמיל זולה".
ב-1943 השתתף בקומדיה בתפקיד רנדולף אביו של הנרי ואן קלייב (דון אמיצ'י).
ב-1946 שיחק במותחן של אלפרד היצ'קוק "נודעת" בתפקיד קפטן פול פרסקוט קצין השירות החשאי האמריקאי.
ב-1949 שיחק בסרט "הפוני האדום" לפי ספרו של ג'ון סטיינבק.
בשנת 1950 הועמד קלהרן לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב על הופעתו בתפקיד שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית אוליבר ונדל הולמס הבן בדרמה של ג'ון סטיורגס "היאנקי המופלא".
למועמדות לפרס האוסקר הוסיף קלהרן גם הופעה במותחן הפשע של ג'ון יוסטון "ג'ונגל האספלט" בתפקיד עורך הדין המושחת אלונזו אמריך ותפקיד בקומדיה המוזיקלית המבוססת על המחזמר "אנני אוקלי אשת לפידות" בתור קולונל ויליאם קודי.
בשנת 1953 שיחק קלהרן בעיבוד הקולנועי המפורסם והמוערך של ג'וזף מנקייביץ' למחזה "יוליוס קיסר" בתפקיד יוליוס קיסר.
ב-1954 השתתף בדרמה של רוברט ווייז "חליפת מנהלים" בתפקיד בנקאי ההשקעות ג'ורג' קאסוול.
ב-1955 הופיע קלהרן בדרמה החברתית "זרע הפורענות" בתור מנהל בית הספר ג'ים מרדוק.
את תפקידו האחרון לפני מותו עשה קלהרן בקומדיה המוזיקלית "החברה הגבוהה" בתפקיד הדוד ווילי.
לקלהרן לא היו ילדים, הוא נישא והתגרש ארבע פעמים במהלך חייו האישיים.
נישואיו הראשונים היו לשחקנית איקה צ'ייס מ-1926 ל-1927.
נישואיו השניים היו לשחקנית ג'וליה הוייט ונמשכו חמש שנים עד לגירושין.
נישא בשנת בפעם השלישית לכוכבת הסיטקום "האי של ג'יליאן" נטלי שייפר בשנת 1933, נישואים ששרדו כ-9 שנים.
קלהרן התחתן בפעם הרביעית בחייו בשנת 1946 עם השחקנית הגרמנייה מריאן סטיוארט והתגרש לאחר כ-9 שנים.
קלהרן נפטר מהתקף לב פתאומי ב-12 במאי 1956 בטוקיו מהלך צילומים להם היה שותף בסרט "בית התה של ירח אוגוסט".
בן 61 במותו נקבר ב"בית העלמין הוליווד לנצח" שבלוס אנג'לס.
לואיס צ'ארלס לוין היה היהודי הראשון שכיהן כחבר בית הנבחרים האמריקאי מטעם אחת ממדינות ארצות הברית (פנסילבניה).
קדם לו רק דייוויד לוי יולי, שכיהן כציר בית הנבחרים מטעם פלורידה, כשזו הייתה עדיין טריטוריה וטרם קיבלה מעמד של מדינה.
לוין נולד ב-1808 בצ'ארלסטון (קרוליינה הדרומית) למשפחה יהודית.
למד וסיים משפטים בקולג' של קרוליינה הדרומית (כיום אוניברסיטת קרוליינה הדרומית) ובהיותו בן עשרים נדד לעיירה וודוויל שבמיסיסיפי, שנודעה בדרום כ"ירושלים הקטנה", בשל המספר הרב של יהודים שגרו בה באותה תקופה.
שימש כמורה בבית הספר המקומי והתיידד עם ג'פרסון דייוויס, לימים נשיא הקונפדרציה במלחמת האזרחים האמריקאית.
דייוויס אף שימש בסוף תקופתו של לוין בוודוויל, כמשנהו בדו-קרב.
מעניין לציין שג'פרסון דייוויס הכיר כעבור כמה שנים, בנסיבות דומות גם חבר קונגרס יהודי אחר, יהודה פיליפ בנימין.
דייוויס ובנימין התעמתו ביניהם בדו-קרב והפכו לאחר מכן לידידים טובים.
בנימין היה בהמשך לשר המלחמה ושר החוץ בממשלתו של דייוויס במלחמת האזרחים האמריקאית.
מכל מקום, לוין עצמו נפצע קשה באותו דו-קרב מדובר ועזב את וודוויל למרילנד, ומשם עבר ללואיזיאנה ובהמשך לקנטקי.
בתקופה הקצרה בה שהה בקנטקי הספיק לוין לפגוש ולהינשא לאן הייס, ואף נולד להם בן, לואיס.
לא הרבה ידוע על הפרק המוקדם הזה בחייו, אולם ידוע כי המשפחה חיה חיי עוני ולוין עצמו אף נכלא למשך שישה חודשים עקב חוב שצבר ושאותו לא יכול היה לשלם.
ב-1838 או 1839 הגיעה המשפחה לפילדלפיה, פנסילבניה, אולי משום שבאותה תקופה הייתה העיר מרכז יהודי פעיל יחסית, בדומה לוודוויל.
כאן מצא לוין סוף כל סוף קץ לנדודיו.
ב-1840 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של פילדלפיה והחל לעסוק במקצועו זה.
במקביל, ב-1842 גם רכש והחל להוציא לאור ולערוך שבועון קטן לו קרא Temperance Advocate.
במסגרת עיתונו, שתי המערכות הציבוריות הראשונות שלו היו, האחת כנגד חוקיות קיומם של דו קרבות.
זאת, לאור ניסיונו האישי המר בתחום זה.
והמערכה האחרת, המוצלחת יותר מבחינת התהודה הציבורית לה זכתה, כנגד שתיית אלכוהול.
מערכה אחרונה זו הקנתה ללוין ולעיתונו לראשונה, מודעות ציבורית בולטת.
בין לבין הספיק לוין גם להתאלמן מאשתו הראשונה ולהינשא מחדש, לג'וליה גיסט.
ב-1843 פנה לוין לדרך שתלווה אותו עד סוף ימיו הקצרים.
בפברואר 1843 הוא מכר את השבועון שלו וקנה את העיתון היומי Philadelphia Daily Sun, והחל להוציאו לאור ולערוך אותו.
כמו כן, הקים והחל להוציא לאור את ה-Native American.
במקביל, הוא היה לאחד הבולטים מבין מייסדי "המפלגה האמריקאית", או "הנייטיביסטית האמריקאית" שכונתה בהמשך דרכה גם "מפלגת אלה, שאינם יודעים דבר".
דגלה של מפלגתו החדשה של לוין היה אנטי הגירה ואנטי קתוליות ובין השאר היא דרשה שכל המשרות הציבוריות תינתנה לילידי ארצות הברית בלבד ופעלה גם להארכת תקופת ההתאזרחות בארצות הברית, למהגרים חדשים.
חיציה הופנו בראש וראשונה כנגד ההגירה האירית הקתולית הגדולה, לארצות הברית של אותן שנים.
היא הייתה כמעט כולה תנועה נוצרית פרוטסטנטית ולוין היה היהודי היחיד בה.
ה"נייטיב אמריקן" הפך לביטאונה של המפלגה החדשה, וגם ב"דיילי סאן" הובעו הדעות האנטי קתוליות וכנגד המהגרים בחריפות רבה.
במאי וביולי 1844 גרם המסע האנטי קתולי של מפלגתו של לוין, להפגנות ומהומות בפילדלפיה ואף לשריפת כנסיות קתוליות.
על רקע זה, בבחירות אוקטובר 1844 לקונגרס האמריקאי, הוא ניצח מטעם מפלגתו, וברוב גדול, את מועמד הויגים אדוארד ג'וי מוריס, הנציג המכהן מטעם פילדלפיה.
הוא נכנס לתפקידו כציר בבית הנבחרים האמריקאי ב-4 במרץ 1845, הופך בכך ליהודי הראשון שכיהן בקונגרס כנציג אחת ממדינות ארצות הברית.
ועידתה הראשונה של "המפלגה האמריקאית" כונסה בפילדלפיה ב-4 ביולי 1845 ונכחו בה 186 נציגים מ-14 ממדינות ארצות הברית.
נשיא ארצות הברית לשעבר מילרד פילמור אף רץ מטעמה בבחירות 1856. אולם העלייה נעצרה על רקע מחלוקות פנימיות בתוכה, תחילה באשר ליחס למקסיקו, לפני מלחמת ארצות הברית–מקסיקו ולאחר מכן וביתר שאת באשר ליחסה לשאלת העבדות, שפילגה באותה עת את המדינה כולה.
לוין ניצח עוד שתי פעמים בבחירות 1846 ו-1848, הפעם את המועמד הדמוקרטי תומאס בירץ' פלורנס, וברוב גדול בכל פעם, אולם בבחירות 1850 לקונגרס, הוא הפסיד לאותו מועמד דמוקרטי, ואחרי שלוש תקופות כהונה, ב-3 במרץ 1851 הוא סיים את תפקידו בקונגרס.
החל מ-1851 חזר לוין לעיסוקו בעריכת דין, אף כי המשיך לעסוק במקביל גם בפוליטיקה, במסגרת מפלגתו, עוד מספר שנים.
ניסיון אחרון שעשה להיבחר לסנאט האמריקאי, נכשל.
ב-1856, בהיותו בן 48, הוא איבד את שפיותו ואושפז בבית חולים לחולי רוח.
נפטר ב-1860, בהיותו בן 52 בלבד ונקבר בבית הקברות לורל היל בפילדלפיה.
שנים לאחר מותו החליטו, הן אשתו השנייה והן בנו, כל אחד באופן עצמאי, להמיר את דתם, ולמרבה האירוניה, דווקא לנצרות הקתולית.
לואיס דה קרווחל אי דה לה קואווה (בספרדית: Luis de Carvajal y de la Cueva, 1539–1591) היה קונקיסטאדור, מצאצאי האנוסים, המושל הראשון (1579–1591) של ממלכת לאון החדשה (Nuevo Reino de León), שהשתרעה על פני חלקים מטקסס וכן צפון מזרח הפדרציה של מקסיקו של היום (בעיקר המדינות נואבו לאון, טמאוליפס וקואווילה).
הראשון ממוצא יהודי מוכר, שהגיע לאמריקה הצפונית (מקסיקו - 1567, טקסס - בערך 1570).
קרווחל נולד ב-1539 בעיר מוגדורו שבמחוז Traz os Montes, בצפון מזרח פורטוגל.
הוריו היו שניהם אנוסים, ממגורשי ספרד, גספר קרווחל (Gaspar de Carvajal) וקטלין לבית לאון (Catalina de León de la Cueva).
ב-1562 חזר קרווחל לפורטוגל וחי במשך כחמש שנים בבירתה ליסבון.
בתקופה זו גם נישא לגומר לבית נונז ריברה (Guiomar Nuñez de Rivera), בתו של סוחר עבדים מסביליה ואף נולדו לו שני ילדים.
הנישואין נקלעו לקשיים וב-1567 נטש קרווחל את משפחתו, קנה ספינה והפליג בה לספרד החדשה שבאמריקה.
הוא התיישב בטמפיקו, יישוב שהוקם רק 13 שנה קודם לכן בצפון מזרח מקסיקו, במקום בו נמצאת היום מדינת טמאוליפס, והפך לבעל אדמות ואף חוות בקר.
כשנה אחר כך מונה על ידי המשנה למלך ספרד והשליט הכל יכול דאז של ספרד החדשה, לראשות עיריית טמפיקו, תפקיד שלא היה חשוב מדי, בין השאר בשל העובדה שטמפיקו הייתה באותה עת יישוב קטן ביותר.
אולם קרווחל ידע להישאר בתפקיד זה זמן קצר ביותר ולהפוך אותו לקרש קפיצה.
חודשים ספורים אחרי מינויו הוא הצליח לתפוש בשבי 77 אנגלים, ממלחיו של ג'ון הוקינז.
הוקינז היה אז במסעו השלישי לאמריקה והפסיד אותה עת בקרב נגד אוניות ספרדיות, סמוך למה שהיום היא ורה קרוז.
הוא איבד את מרבית ספינותיו, חזר בבושת פנים לאנגליה והמלחים שקרווחל תפס היו מניצולי הספינות שטבעו מציו.
מכל מקום, תפישתם יצרה לקרווחל שם אצל האנשים הקובעים גורלות בספרד החדשה, ובראש וראשונה מרטין אנריקס אלמנסה, המשנה החדש למלך ספרד והשליט הכל יכול של ספרד החדשה, שזה עתה מונה לתפקידו (נובמבר 1568).
אלמנסה הוא דמות חידתית למדי.
מוצאו אינו ידוע והיסטוריונים סבורים שהיה אף הוא מצאצאי האנוסים.
בתקופתו החלה האינקוויזיציה לפעול גם בספרד החדשה, אולי כצעד שנועד גם לפקח עליו ועל מעשיו.
מכל מקום, אחת מפעולותיו הראשונות לאחר כניסתו לתפקיד שליט ספרד החדשה הייתה קידומו של קרווחל, בין בגלל אותו אירוע, שביית מלחי הוקינז ובין בגלל מקורם היהודי המשותף.
הוא מינה את קרווחל לקפטן, האחראי על כיבוש אזור שלם בצפון מזרח מקסיקו, לרבות ככל הנראה חלקים נרחבים של טקסס של היום, וגם בשנים שלאחר מכן היה מעין פטרון לקרווחל ומי שהגן עליו במידה רבה מפני האינקוויזיציה.
בעשר השנים 1568 - 1578 עבר קפטן קרווחל כרוח סערה בכל אזור מינויו, כובש, ומשעבד את התושבים האינדיאנים, ממקסיקו ועד טקסס.
לקראת סיומו של אותו עשור החלו הרוחות בספרד החדשה להשתנות.
האינקוויזיציה הגיעה לאזור ב-1571, והאוטו דה פה הראשונים החלו ב-1574. אין ספק שגם קרווחל הועלה בשלב כלשהו על הכוונת, אף כי מעמדו היה כנראה רם מדי והוא זכה אולי אף להגנת המשנה למלך אלמנסה.
מכל מקום, קרווחל נקרא ב-1578 לבירור במקסיקו סיטי וב-1579 הוחזר לספרד.
קרווחל היטה את רוע הגזירה נגדו, ואף יותר מכך.
הוא הצליח לשכנע את הגורמים הקובעים, בראש וראשונה פליפה השני, מלך ספרד, כי לטובתה של הממלכה, מן הראוי להגדיל דווקא את סמכויותיו.
במאי 1579 קרווחל קיבל מהמלך סמכויות, הרבה מעבר למה שהעניק לו אלמנסה בעבר: הוא מונה למושל מדינה חדשה שתוקם בתחומי ספרד החדשה - ממלכת לאון החדשה (Nuevo Reino de León), וכן קיבל דרגת קפטן - גנרל.
המינוי והדרגה היו אמורים להיות לכל חייו ולרבות הזכות להורישם.
קרווחל קיבל את הזכות לגלות, להשליט שקט וליישב חלקים מטקסס וצפון מזרח מקסיקו של היום (בעיקר מדינות נואבו לאון, טמאוליפס וקואווילה).
ביוני 1580 הוא חזר לספרד החדשה והחל לממש את שלטונו, מיישב בממלכתו החדשה בין השאר גם אנוסים רבים מקרוביו.
חוק ספרדי מיוחד מנע באותם ימים התיישבות נוצרים שאינם "טהורים", ב"ספרד החדשה".
הכוונה הייתה להשתייכות של לפחות שלושה דורות לאחור, לדת הנוצרית, ובאופן ספציפי, האנוסים היו מטרתו של חוק מיוחד זה.
כתב המינוי של קרווחל פטר את המתיישבים בממלכתו החדשה, מתחולתו של החוק.
המטרה הייתה לעודד התיישבות באזורים החדשים הללו.
אבל כל ספרד החדשה הייתה דלילה בתושבים יוצאי ספרד והיא בוודאי הייתה מוקפת בשטחים וטריטוריות מסוג זה, כך שלא ברור מדוע הייחוד הזה לממלכתו של קרווחל, אלא אם מקורו בזהותו שלו.
ככל הנראה היה זה קרווחל עצמו, שדחף להכנסתו של סעיף הפטור הזה והוא אכן ניצל אותו בצורה מלאה.
בין האנוסים הרבים שהביא אליו, היו גם אחותו פרנצ'סקה, בעלה, ילדיהם וקרובי משפחה ואנוסים רבים נוספים.
היסטוריונים סבורים שגם סגנו, גספר קסטניו דה סוסה, מגלה וקונקיסטדור בזכות עצמו, היה מהאנוסים אף הוא.
השגשוג ועשיית החייל בממלכה החדשה נמשכו כעשור.
ב-1590 גברה שוב ידה של האינקוויזיציה, והפעם כבר לא עמד אלמנסה לצידו של קרווחל.
אלמנסה קודם ועבר לטריטוריה עשירה יותר, פרו ומת שם ב-1583. במאבק של 1590 כבר נאלץ קרווחל לעמוד מול האינקוויזיציה לבדו, והוא הפסיד.
אנוסים רבים מאנשיו נתפסו, עונו והוצאו להורג, ביניהם בני משפחתו הקרובה ביותר, לרבות אחותו ומרבית ילדיה, שנשרפו חיים בטקס של אוטו דה פה.
בודדים מתוכם הצליחו להתחמק ולהימלט.
קרווחל עצמו ישב בכלא של האינקוויזיציה כחמש שנים ומת שם ב-1595, בעודו ממתין לביצוע גזר דין של הגליה.
פרנקל נולדה בלונג איילנד שבניו יורק.
ב-1970 סיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת בוסטון, בתקופת לימודיה היא הייתה פעילה פוליטית והשתתפה במחאה נגד מלחמת וייטנאם.
ב-1973 סיימה תואר JD במשפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
בתום לימודיה עברה לוסט פאלם ביץ' שבפלורידה, היא עבדה כעוזרת בפרקליטות הציבורית ולאחר מכן הייתה שותפה במשרד עורכי דין.
הייתה חברה בתנועות פמיניסטיות, ונטלה חלק במאבק למען זכויות אסירים וחולי איידס.
ב-1986 זכתה לראשונה בבחירות לבית הנבחרים של פלורידה, ב-1992 התמודדה בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית אך לא נבחרה.
שנתיים מאוחר יותר זכתה שוב בבחירות לבית הנבחרים של פלורידה וכיהנה עד 2002. במהלך כהונתה הייתה לאישה הראשונה שנבחרה למנהיגת סיעת המיעוט בבית הנבחרים.
ב-2003 נבחרה לראשות עיריית וסט פאלם ביץ' וכיהנה תפקיד עד 2011. במהלך כהונתה פעלה להרחיב את התעשייה הימית בעיר ולהתחדשות מרכז העסקים.
ב-2012 נבחרה לנציגת מחוז 22 של פלורידה בבית הנבחרים של ארצות הברית ברוב של 54.6%.
ב-2014 זכתה בבחירות לכהונה נוספת ברוב של 58%, ב-2016 ברוב של כ-63% וב-2018 נבחרה לתקופת כהונה רביעית מטעם מחוז ה-21. היא חברה בוועדת החוץ של בית הנבחרים וכן בוועדת התחבורה והתשתיות.
פרנקל גרושה, אם לבן ששירת כקצין מארינס במלחמת אפגניסטן.
לואיס ג'ון קוּק הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת בורנמות' מהפרמייר ליג.
הוא גדל במחלקת הנוער של לידס יונייטד, ושיחק בקבוצה של המועדון עד גיל 18 כאשר היה בן 15. בקדם עונת החל קוק לשחק יחד עם הקבוצה הבוגרת של לידס יונייטד, ששיחקה בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, ליגת המשנה האנגלית.
ב-9 באוגוסט 2014 ערך קוק את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-64 בהפסד 0–2 למילוול במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-19 באפריל 2015 חיזק קוק את מעמדו כאחד השחקנים הטובים ביותר באנגליה מחוץ לפרמייר ליג, כשזכה בתואר חניך השנה בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-11 במאי 2015 חתם קוק על חוזה חדש בלידס יונייטד, עד לקיץ 2017. ב-13 באוגוסט 2015 הבקיע קוק את שער הבכורה שלו במועדון, בדקה ה-17 במשחק במסגרת גביע הפוטבול ליג נגד דונקסטר רוברס, בו הודחה לידס לאחר הפסד בתוצאה 2–4 בדו-קרב בעיטות עונשין לאחר 1-1 בתום הזמן החוקי.
קוק הורחק באותו משחק בדקה ה-37 בכרטיס אדום ישיר.
ב-8 ביולי 2016 חתם קוק לארבע שנים בבורנמות' מהפרמייר ליג.
ב-14 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 1–3 למנצ'סטר יונייטד.
ב-3 במאי 2022 עלה עם בורנמות' לפרמייר ליג בניצחון 0–1 על נוטנגהאם פורסט.
קרפארוטה (נולד ב-7 במרץ 1960) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בחיל הנחתים.
קרפארוטה נולד בסאות' וינדזור שבקונטיקט.
ב-1982 סיים לימודי תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת ורמונט.
התגייס לחיל הנחתים במאי 1983, עבר קורס קצינים וקורס קציני חי"ר של החיל.
שירת כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה בגדוד הראשון של רגימנט הנחתים השביעי.
שימש מדריך טירונים ומדריך בבית ספר לקצינים.
השתתף במלחמת המפרץ ולאחר מכן שימש יועץ לנחתים של חיל הים המלכותי הסעודי בג'ובייל שבערב הסעודית.
פיקד על פלוגה ושימש קצין מבצעים בגדוד הראשון ברגימנט הנחתים התשיעי ושימש סגן מפקד הגדוד הראשון ברגימנט הנחתים הראשון.
לאחר מכן שימש קצין לוגיסטיקה ברגימנט הנחתים הראשון.
בשנים 1996–1999 שירת במפקדת המבצעים המיוחדים של פיקוד אירופה בשטוטגרט שבגרמניה.
במהלך תפקיד זה השתתף ב"מבצע כוח מאוחד" במלחמת קוסובו ובמשימות כוח הייצוב בבוסניה והרצגובינה.
בתפקידו הבא שירת במטה דיוויזיית הנחתים הראשונה ולאחר מכן שירת כסגן מפקד רגימנט הנחתים הראשון.
בשנים 2001–2003 פיקד על הגדוד השלישי ברגימנט הנחתים הראשון ולחם עמו במלחמת עיראק.
על פועלו כמפקד הגדוד עוטר בכוכב הארד עם אות V לסימון אומץ לב.
בשנים 2004–2006 שירת במטות המשולבים.
ביוני 2006 מונה למפקד רגימנט הנחתים הראשון והוביל אותו בלוחמה בעיראק.
לאחר שלוש שנים בתפקיד מונה לעוזר למפקד דיוויזיית הנחתים השנייה.
באוגוסט 2010 מונה למפקד דיוויזיית הנחתים השנייה וממרץ 2011 עד פברואר 2012 הוביל אותה בלחימה במחוז הלמנד שבאפגניסטן.
ביוני 2012 מונה לקצין אג"ם של פיקוד צפון של ארצות הברית.
ביוני 2014 מונה למפקד מרכז כוחות המשימה אוויר-קרקע ולמפקד מרכז לוחמת אוויר-קרקע של חיל הנחתים.
ביולי 2016 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד כוח המשלוח הראשון של חיל הנחתים.
באוגוסט 2018 מונה למפקד כוחות הנחתים בפיקוד האוקיינוס השקט.
ב-2020 מונה למפקד פיקוד האימונים וההדרכה של חיל הנחתים.
קרפארוטה בוגר המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית, בעל תואר שני בביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי, בוגר מכללת המטה של הכוחות המזוינים וקורס פסגה של האוניברסיטה לביטחון לאומי.
לואיס קרלוס גלאן סרמיינטו (; 29 בספטמבר 1943 – 18 באוגוסט 1989) היה עיתונאי קולומביאני ופוליטיקאי ליברלי שהיה מועמד לתפקיד נשיא קולומביה מטעם המפלגה הליברלית הקולומביאנית.
גלאן הניף את דגל המלחמה בקרטלי הסמים הקולומביאניים, ובראשם קרטל מדיין בראשותו של פבלו אסקובר וגונסלו רודריגס גאצ'ה המכונה "אל מקסיקנו", שהשחיתו את החברה הקולומביאנית בכל הרמות.
בין היתר הוא תמך בהסכם הסגרת פושעים עם ארצות הברית מה שהיווה איום ישיר על ברוני הסמים.
לאחר שקיבל מספר איומים ברצח, הוא נורה למוות ב-18 באוגוסט 1989 על ידי ג'ון חאירו ולסקס, המתנקש הבכיר של פבלו אסקובר, במהלך הפגנה פומבית בעיר סואצ'ה, מחוז קונדינמרקה.
פוליטיקאי חואן מנואל גלאן הוא בנו.
גלאן נולד ב-29 בספטמבר 1943 בעיר בוקרמנגה, סנטנדר, שבצפון-מזרח קולומביה.
בשנת 1949 עברה משפחתו לעיר הבירה בוגוטה, שם גדל לצד 12 אחיו.
בהיותו בן 8 השתתף בהפגנה נגד נשיא קולומביה השמרן לאוראנו גומס.
בשנת 1957, בעודו בן 14, השתתף גלאן במחאות הסטודנטים נגד המשטר הדיקטטורי של הנשיא גוסטבו רוחאס, בעקבות כך הוא נעצר ובילה את הלילה בכלא על אף גילו הצעיר.
ב-1960 סיים גלאן את לימודיו בבית הספר התיכון בהצטיינות והחל בלימודי משפטים וכלכלה באוניברסיטה הקסאוויירינית בבוגוטה, שם החלו נטיותיו הליברליות-רדיקליות להתמתן.
בעודו סטודנט בשנת 1963, ייסד גלאן מגזין ממוקד באוניברסיטה, אשר ביטא את השקפתו הליברלית באוניברסיטה שהייתה בעיקרה שמרנית.
בפעילותו זאת הוא הצליח לפגוש ולראיין מנהיגים קולומביאנים בולטים כמו נשיא קולומביה לשעבר מטעם המפלגה הליברלית קרלוס ירס ואת אדוארדו סנטוס, בעליו של העיתון הראשי של קולומביה "אל טיימפו".
במהלך הראיון עמו התרשם סנטוס מעבודתו המקצועית של גלאן כעיתונאי ובשנת 1965, לאחר שסיים את לימודיו באותה שנה, החל לעבוד בעיתון הקולומביאני "אל טיימפו".
באל טיימפו הפך גלאן עצמו לעיתונאי מכובד ובעל טור קבוע, והיה פעיל גם במגזין השבועי "נואבה פרונטרה" שנוסד על ידי הנשיא לשעבר קרלוס ירס.
בתקופת פעילותו בעיתון כתב גלאן לא פחות מ-150 מאמרי מערכת מרכזיים.
ב-1970 במהלך ראיון שערך עם הנשיא הנבחר לאחרונה מיסאל פסטרנה הופתע הנשיא כשבאמצע הראיון אמר גלאן כי הוא הולך להיות שר החינוך שלו.
בשנת 1986 כתב גלאן את האוטוביוגרפיה שלו תחת השם הבדוי "קליאו טילדה", אך רק ב-1994 נחשפה זהותו האמיתית של המחבר.
בשנת 1970 מונה גלאן לתפקיד שר החינוך בתקופת נשיאותו של מיסאל פסטרנה.
תקופת כהונתו אופיינה במדיניותו המתקדמת והחברתית, אך לא נחשבה מוצלחת במיוחד.
בשנת 1972 מונה גלאן לשגריר קולומביה באיטליה ובהמשך בשנת 1974, בעודו שגריר, מונה לנציג קולומביה לארגון המזון והחקלאות של האומות המאוחדות.
בהשפעת הנשיא לשעבר קרלוס ירס, רץ גלאן ב-1976 למועצת העיר בעיירה הקטנה אויבה, שבמחוז הצפוני-מזרחי של סנטנדר.
בשנים 1977–1978 הפך גלאן פעיל מאוד ותמך בבחירתו מחדש לנשיאות של ירס שהיה הנשיא עד 1970, בעוד הוא עצמו רץ לסנאט.
בסופו של דבר קרלוס ירס לא נבחר, אך גלאן נבחר כסנטור של קולומביה מטעם מחוז סנטנדר.
ב-30 בנובמבר 1979 פרש גלאן מן המפלגה הליברלית והקים את המפלגה הליברלית החדשה.
ב-1982 ניסה ברון הסמים, פבלו אסקובר, שחלם על תפקיד נשיא קולומביה, לחדור למפלגתו של גלאן.
גלאן דחה אותו בפומבי מול אלפי תומכיו מאנטיוקיה.
בשנת 1987, בתיווכו של הנשיא לשעבר חוליו ססאר טורבאי איילה, חזר גלאן למפלגה הליברלית ושתי המפלגות התאחדו מחדש.
הוא הצטרף לממשלה ושימש בתפקיד שר החקלאות.
בהמשך זכה במועמדות המפלגה לתפקיד הנשיא, וב-4 ביולי 1989 הכריז על ריצתו לנשיאות.
במהלך שנות השמונים הייתה קולומביה נתונה תחת מצור חמור של קרטלי הסמים.
האלימות הפוליטית השתוללה והפכה להיות קשורה קשר הדוק לעסקי הסמים, בהם עסקו הקרטלים וארגוני הגרילה משמאל ומימין.
בנוסף, בניסיונם לעצור את המשטרה והפוליטיקאים, סוחרי הסמים לא בחלו בשום דרך.
קרטלי סמים אלימים, ובמיוחד קרטל מדיין בניהולו של אסקובר זכו להשפעה רבה על הפוליטיקה ורשויות החוק באמצעות שוחד או הרג פקידים רבים (שיטת ה-"plata o plomo" - "כסף או עופרת").
גלאן הפך פופולרי מאוד בקרב הציבור בעיקר בשל ביקורתו הגלויה והגינויים שהביע כנגד אלימות קרטלי הסמים, הוא הבטיח להילחם בעיקשות בקרטלים בין היתר באמצעות העברת חוק שיאפשר הסגרת סוחרי סמים לארצות הברית.
בינתיים מצא אסקובר תמיכה כלשהי אצל מנהיג המפלגה הליברלית במחוז טולימה, אלברטו סנטופימיו, ועם תנועה בשם "התנועה לשיקום ליברלי", (Movimiento de Renovación Liberal), תת-סיעה בתוך המפלגה הליברלית, הצליח להשתחל לבית הנבחרים ב-1982 עד 1984, אז שר המשפטים רודריגו לארה דאג לכך שאסקובר יגורש מהקונגרס.
על פי הדיווחים, קדמו להתנקשות מספר איומי רצח שהופנו אליו, אחת מהן הייתה שיחות טלפון אנונימיות לביתו של גלאן לאחר שוועידת המפלגה הליברלית החליטה למנותו למועמדה הרשמי לנשיאות.
האחרת הייתה באמצעות פליירים שנותרו בתיבת הדואר שלו המאיימים להרוג או לחטוף את ילדיו.
ניסיון אחד להרוג את גלאן באמצעות רקטת RPG סוכל בעת ביקורו בעיר מדיין ב-4 באוגוסט 1989. ניסיון ההתנקשות נמנע על ידי אנשי ביטחון של ולדמר פרנקלין קינטרו, מפקד המשטרה הלאומית באנטיוקיה.
מי שליווה את קינטרו וגלאן היה ראש עיריית מדיין, פדרו פאבלו פלאס.
גם פלאס וגם קינטרו נהרגו בתוך שבועות ספורים לניסיון ההתנקשות.
לאחר ניסיונות אלו הגבילו גלאן ומשפחתו את מסעותיהם, בעיקר בשעות הלילה.
מאוחר יותר, קיבל צוותו של גלאן מידע משירותי המודיעין הקולומביאנים המעיד על נוכחותם של רוצחים שכירים בעירו בוגוטה הזוממים להתנקש בחייו.
בהתאם לכך הציעו לו אנשי צוותו לבטל את נסיעתו המתוכננת לסואצ'ה, פרוור של בוגוטה, ותחת זאת לנסוע לעיר ואיידופאר.
ברגע האחרון שינה גלאן את דעתו והורה לצוותו להתכונן ללכת לסואצ'ה.
ב-18 באוגוסט 1989 נהרג גלאן בעת שעלה על הבמה לנאום בפני 10,000 תומכים בסואצ'ה, באמצעות תת מקלע עוזי.
מלבדו נפצעו לפחות עשרה אנשים נוספים מהירי.
המתנקש, ג'ון חאירו ולסקס (הידוע גם בשם "פופאי"), שהיה המחסל הראשי של פבלו אסקובר, הורשע מאוחר יותר בידי בית המשפט וריצה 22 שנות מאסר.
בזמן ההתנקשות, גלאן לבש חליפת פסים כחולה בעלת שני כפתורים שעוצבה על ידי מעצב ההלבשה האיטלקי אוגו פלגריני, יחד עם עניבת בורגונדי.
בגדים אלה נשמרו והם מוצגים כיום במוזיאון הלאומי של קולומביה בבוגוטה.
ססאר גוויריה, שהיה מנהל מערכת הבחירות של גלאן (ואף התפטר לשם כך מתפקידו בממשלה), הוכרז כיורשו על ידי משפחתו של גלאן ותומכיו במפלגה הליברלית.
הוא נבחר לנשיא קולומביה בשנת 1990. גוויריה היה אף הוא מטרה עבור אסקובר וב-27 בנובמבר 1989, קודם בחירתו לנשיא, מטוס של חברת אוויאנקה, שגוויריה עמד לנסוע בו אך ביטל את טיסתו ברגע האחרון, הופל מעל היישוב סואצ'ה, בקונדינמרקה, מה שגרם למותם של 107 הנוסעים ואנשי הצוות.
גם לפעולה זו היה אחראי ולסקס, שהודה בנתינת הפקודה לפיצוץ המטוס.
ב-13 במאי 2005, שר המשפטים לשעבר (בשנת 1974) וחבר הקונגרס של המפלגה הליברלית הקולומביאנית, אלברטו סנטופימיו, שהיה ידוע בקשריו הפתוחים עם פאבלו אסקובר בשנות השמונים (כאמור אסקובר הצטרף לתנועה הפוליטית של סנטופימיו), נעצר והואשם בהיותו המוח שעמד מאחורי הרצח של גלאן.
סנטופימיו נעצר בעקבות הודאתו המחודשת של ולסקס, ולפיה במהלך פגישה סודית הציע סנטופימיו גלויות לרצוח את גלאן, שהיה יריב פוליטי שלו.
לדבריו של העד, סנטופימיו הזהיר את אסקובר כי אם גלאן ייבחר לנשיא הוא יגביר את המאבק בהברחות ויסגיר אותו לארצות הברית.
עדותו של ולסקס לא הייתה הפתעה גמורה וכבר במהלך חקירת הרצח נפוצו שמועות רבות על מעורבותו בעסק והוא אף נחקר על ידי המשטרה, אך נראה כי עד אז לא היו עדויות ישירות לתפקידו.
ולסקס, שנמצא באותה תקופה במאסר, אמר לעיתונות הקולומביאנית כי הוא הכחיש בתחילה את השתתפותו של סנטופימיו ברצח בשל כוחו הפוליטי שהיה קיים באותה עת.
ב-11 באוקטובר 2007 הורשע אלברטו סנטופימיו ונידון ל-24 שנות מאסר.
הוא שוחרר מאוחר יותר בערעור אחרי שריצה שנת מאסר בלבד, אך באוגוסט 2011 החזיר בית המשפט העליון את ההרשעה.
ב-25 בנובמבר 2010 הוציאו התובעים הקולומביאנים צו מעצר למנהל לשעבר של מחלקת הביטחון האדמיניסטרטיבי של קולומביה (DAS), אלוף בדימוס מיגל מאסה מארקס, על מעורבותו ברצח של גלאן.
התובעים טענו כי מאסה הפחית במתכוון את מספר שומרי ראשו של גלאן כדי להקל על ההתנקשות ב-18 באוגוסט 1989.
לואיס אנריקה דה רושה פרריה הוא שחקן קנדי יליד פורטוגל.
פרריה נולד ב-20 בפברואר 1967 באי טרסיירה שבאיים האזוריים, פורטוגל.
בילדותו עברה משפחתו לצפון יורק שבאונטריו בקנדה.
הוא החל לשחק ב-1986 והופיע במגוון סדרות, בין השאר ידוע ממשחקו בסדרה Hidden Hills כדאג בארבר, הדרמה Durham County - עליה זכה בפרס ג'מיני ב-2008, נעדרים בתור ג'ון פולוק ו-Bad Blood בתור דומיניק קוסולטו.
כמו כן שיחק במגוון תפקידים קטנים בסדרות רבות.
בשנת 1995 שיחק בסרט האימה הקנדי Blood and Donuts בתור אירל.
בשנת 1998 גילם את התפקיד הראשי של בובי מק'אליסטר בסדרת הדרמה "השילוש הקדוש" ברשת NBC, אך בוטלה לאחר עונה אחת בשל ממוצע רייטינג נמוך.
ב-2004 שיחק בדרמה "שחר המתים" של זאק סניידר כלואיס קלארק, ובסרט "צ'סטאנט: גיבור סנטרל פארק" לצד אביגייל ברסלין.
בשנת 2007 שיחק במותחן על הכוונת של אנטואן פוקווה בתור הסוכן הווארד פרנל.
אותה שנה גם שיחק בסרט האימה המסור 4 בתור ארט בלאנק.
בשנת 2009 שיחק בסרט הדרמה הביוגרפית "זכרונות מאחוזת הגנים האפורים" (אנ') מבית רשת "HBO".
בשנת 2012 שיחק ב-4 פרקים בסדרת הנוער הקנדית "מתחמי אל איי", אשר שודרה ברחבי ארצות הברית ברשת The CW.
בשנת 2013 את לגלם את דמותו של הבלש אוסקר וגה בסדרת הטלוויזיה הקנדית "מניע" למשך 4 עונות בתפקיד הראשי.
בשנת 2016 גילם את דמותו של אריק האל בסדרת המדע הבדיוני "הנוסעים בזמן", דמות אשר שבה כדמות אורחת בעונות שאחריה.
בשנת 2017 החל לשחק בסדרת המשטרה "ימ"מ" בCBS.
ב-2018 התארח בסדרות "החץ" ו"תיקים באפלה", והצטרף לעונה השנייה של סדרת הפשע הקנדית "ריזוטו", בתור דומיניק קוסולטו.
בשנת 2024 שיחק בסדרת הדרמה ההיסטורית "שוגון" ברשת FX, המבוססת על רומן באותו שם מאת ג'יימס קלאוול.
בשנת 2025 שיחק את דמותו של ישי, אביו של דוד המלך בסדרת הדרמה ההיסטורית האמריקאית "בית דוד" מבית פריים וידאו.
סרטים נוספים עליהם זכה לשבחים הם: The Marsh, Boozecan ו-The Big Slice וכן הסרט מ-2005, Trump Unauthorized בו פרריה משחק את נשיא ארצות הברית לעתיד דונלד טראמפ.
לואיס סברינו דה אלמדירה קברל (בפורטוגזית: Luís Severino de Almeida Cabral; 11 באפריל 1931 - 30 במאי 2009) היה לוחם חירות לעצמאות קאבו ורדה וגינאה ביסאו ונשיאה הראשון של גינאה ביסאו (מקבלת עצמאות המדינה ב-1974 ועד הדחתו בהפיכה צבאית ב-1980).
נולד בביסאו, בירת גינאה הפורטוגלית, למשפחה שמוצאה בקאבו ורדה, שם גם השלים את לימודיו והוכשר כרואה חשבון.
יחד עם אחיו-למחצה, אמילקר קברל, היה ב-1956 בין מייסדי "המפלגה האפריקאית לעצמאות גיאנה וקאבו ורדה" (Partido Africano para a Independência da Guiné e Cabo Verde - PAIGC) ושותף בכיר בהנהגתה, לצד אחיו, שהיה ראש התנועה.
בשלב מסוים נמלט קברל לקונאקרי, בירת גינאה, על מנת להימלט מהמשטרה החשאית הפורטוגלית.
ב-1961 ייסד את איגוד העובדים של גינאה ביסאו, UNTG.
קברל היה חבר מועצת המלחמה של התנועה ומפקד הגזרה המרכזית.
במהלך הלוחמה שוחררו עוד ועוד אזורים במדינה וב-1970 מונה קברל לחבר המועצה המצומצמת לניהול האזורים המשוחררים והעברתם לשלטון עצמי.
כן היה אחראי על קשרי החוץ של התנועה עם סנגל, ראש משלחת התנועה לדקר, בירת סנגל ואחראי על הפליטים שנמלטו לשם מגינאה ביסאו בשל הלוחמה.
ב-20 בינואר 1973 נרצח אמילקר קברל בקונאקרי.
את מקומו בראשות התנועה תפס ארישטידש פריירה (Aristides Pereira), לימים נשיאה הראשון של קאבו ורדה.
לואיס קברל מונה לראש התנועה בגינאה ביסאו.
בספטמבר 1973, לאחר שתנועת השחרור אחזה בכ-90% משטח המדינה, הצהיר קברל באופן חד צדדי על עצמאות גינאה ביסאו, הצהרה שהתקבלה על ידי מספר רב של מדינות אפריקאיות, מדינות מהגוש המזרחי ומדינות בלתי-מזדהות.
מדינות כברית המועצות, סין העממית, קובה ומדינות סקנדינביה נרתמו לסייע לאומה הצעירה שקברל מונה לנשיאה בפועל.
הכרה מצד ליסבון הגיעה רק לאחר מהפכת הציפורנים באפריל 1974. ב-10 בספטמבר אותה שנה העניקה פורטוגל רשמית עצמאות לישות שכלה את גינאה ביסאו וקאבו ורדה (שקיבלה עצמאות נפרדת שנה מאוחר יותר).
קברל, שלא נבחר בבחירות, אלא נישא על גלי מנהיגותו המהפכנית, שלט באחת המדינות העניות והמוזנחות בעולם וכונן משטר חד-מפלגתי.
בנוסף לניסיונות לפתח את המדינה, נתקל קברל בהאשמות על מעורבותו בהוצאה להורג של מקומיים אשר סייעו לממסד הפורטוגלי בתקופת הלוחמה.
על רקע האשמה זו הודח קברל ב-14 בנובמבר 1980 על ידי סנו, ראש הממשלה ומפקד הצבא לשעבר, ז'ואאו ברנארדו ויאיירה, שתפס את השלטון בהפיכה צבאית.
קברל יצא לגלות, תחילה בקובה ומ-1984, כאורח ממשלת פורטוגל.
עם תום מלחמת האזרחים של גינאה ביסאו במאי 1999, הזמין אותו ראש ממשלת האחדות פרנסיסקו פאדול, לשוב מן הגלות.
אולם קברל סירב כל עוד ויאיירה נותר נשיא המדינה.
ב-2 באוקטובר 1999, לאחר הדחתו של ויאיירה על ידי אנסומנה מאנה (Ansumane Mané), הזמין מאנה את קברל לא רק לשוב לארצו, אלא גם לשוב ולכהן כנשיא מוצעת המדינה שלה.
קברל אמנם שב, אך הצהיר שאינו מעוניין לקחת חלק פעיל בפוליטיקה.
קברל שב לפורטוגל, שם נפטר ב-30 במאי 2009 בביתו בעיירה טורש ורדש, כ-50 ק"מ מצפון לליסבון.
עם מותו הודיעה מועצת המדינה של גינאה ביסאו על שלושה ימי אבל לאומי.
לואיס פֶּרְסינְגֶ'ר היה כנר, פסנתרן ומורה לכינור אמריקאי.
פרסינג'ר החל ללמוד נגינה בגיל צעיר בקולורדו, והופיע לראשונה בפומבי בגיל 12. לימודיו העיקריים היו בקונסרבטוריון של לייפציג, שם למד כינור אצל האנס בקר, פסנתר אצל קארל בווינג וניצוח אצל ארתור ניקיש.
משם עבר להשתלם אצל אז'ן איזאיי בבריסל ואחר, במשך שתי עונות קיץ, אצל ז'אק טיבו בצרפת.
ארתור ניקיש תיאר אותו כ"אחד התלמידים המוכשרים ביותר שלמדו אי פעם בקונסרבטוריון של לייפציג".
פרסינג'ר כיהן כמנצח הראשי של הפילהרמונית של ברלין ושל תזמורת האופרה המלכותית של בריסל לפני שהתמנה למנהל ולעוזר מנצח של התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו ב-1915 ולממשיכו של לאופולד אאואר בבית הספר ג'וליארד בניו יורק ב-1930.
פרסינג'ר נודע ביותר כמורם של כנרים דגולים כיהודי מנוחין, רוג'רו ריצ'י, אייזק שטרן, סטיבן הרו, קאמילה ויקס, צבי צייטלין ואחרים.
הוא היה גם הפסנתרן המלווה של ריצ'י ברסיטלים והקלטות, ושל מנוחין בהקלטות הראשונות שלו.
לואיס פרסינג'ר ניגן בכמה כלים מעולים במהלך הקריירה המפוארת שלו, בהם סטרדיוואריוס ליפינסקי מסביבות 1715, דומניקו מונטאניאנה וניקולא לופו.
לואיס מארק קפלדי הוא זמר-יוצר סקוטי.
קפלדי היה מועמד לפרס "תגלית השנה" בטקס פרסי ה-BRITS לשנת 2019, והסינגל שלו, "Someone You Loved" הגיע למקום הראשון במספר מצעדי פזמונים בבריטניה ובארצות הברית, ואף היה מועמד לשיר השנה בטקס פרסי הגראמי לשנת 2020. הסינגל זכה במקום הראשון בטקס פרסי ה-BRITS לאותה השנה.
כמו כן, קפלדי זכה בפרס Best New Artist בטקס פרסי ה-BRITS לשנת 2020.
קפלדי נולד ב-7 באוקטובר 1996 בגלאזגו שבסקוטלנד, הממלכה המאוחדת, שם התגורר עד גיל ארבע.
קפלדי הוא הצעיר מבין ארבעה ילדים, לאמא אחות ואב סוחר דגים.
כבר בגיל שנתיים החל לעסוק במוזיקה, כאשר תחילה למד לנגן בתופים ובגיטרה, ובגיל תשע הופיע בפאבים.
קפלדי למד בבית ספר קתולי בבלקברן שבמערב העיר לות'יאן שבסקוטלנד, ובשנת 2016 סיים לימודי מוזיקה בקולג'.
ב-20 באוקטובר 2017, הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, Bloom.
ב-8 בנובמבר 2018, הוציא את המיני-אלבום השני שלו, Breach.
ב-27 בספטמבר 2019, הוציא את המיני-אלבום השלישי שלו, Bruises.
בשנת 2026 קפלדי הופיע בקליפ לשיר "Opalite" של הזמרת-יוצרת האמריקאית, טיילור סוויפט, בתור הצלם, לאחר שהשניים הופיעו יחד בתוכנית האירוח של גרהם נורטון.
דודו מדרגה שנייה הוא השחקן והבמאי הסקוטי פיטר קפלדי, אשר כיכב בקליפ לסינגל "Someone You Loved".
קפלדי הוא גם רחוק משפחה של פיזיקאי הגרעין ג'וזף קפלדי.
בספטמבר 2022 פרסם שהוא סובל מתסמונת טורט.
שנהפרסקטגוריהעבודה מועמדתתוצאהסימוכין2024פרס גראמיסרט המוזיקה הטוב ביותרלואיס קפלדי: איך אני מרגיש עכשיופרסי המוזיקה הבריטיתשיר השנה"Wish You the Best"
לואיס פגולה רגיירו (בספרדית: Luis Regueiro Pagola; 1 ביולי 1908 – 6 בדצמבר 1995) היה כדורגלן ספרדי, ששיחק בעמדת החלוץ.
רגיירו נולד באירון שבחבל הבסקים אשר בספרד.
אחיו, פדרו רגיירו, היה גם כן כדורגלן והם שיחקו יחדיו בריאל אוניון ובריאל מדריד.
רגיירו התחיל את הקריירה בריאל אוניון שם היה חלק מזכייתה בגביע הספרדי של 1927. משם עבר לריאל מדריד במדיה כבש 53 שערים ב-92 משחקי ליגה, וזכה עימה פעמיים בליגה ובגביע.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד נבחר להיות לקפטן הנבחרת הבסקית.
בשנת 1938 עבר לשחק בקבוצת אסקדי המקסיקנית, שנוסדה במקור בחבל הבסקים.
בשנת 1940 עבר לשחק בקבוצת אסטוריאס המקסיקנית.
הוא סיים את הקריירה שלו בקבוצה קלוב אמריקה, שאותה גם אימן.
במדי נבחרת ספרד עשה את הופעת הבכורה ב-22 במאי 1927 בהפסד 4–1 לצרפת.
מאז והלך תפס את מקומו הקבוע בהרכב במשך כמעט לעשור.
הוא השתתף באולימפיאדת 1928 וכבש צמד בסיבוב הראשון נגד מקסיקו ב-1–7. גם במונדיאל 1934 שיחק וכבש ברבע הגמר נגד המארחת איטליה בתיקו 1–1. ספרד הפסידה לה במשחק חוזר והמשיכה עד לזכייה בתואר.
בסך הכל ערך במדיה 25 הופעות וכבש 16 שערים.
אחרי שפרש מקריירת הכדורגל שלו, השתקע במקסיקו והחל לעבוד בתעשיית העץ.
רגיירו נפטר ב-6 בדצמבר 1995 במקסיקו סיטי שבמקסיקו, בגיל 87. בנו, לואיס רגיירו אורקיולה, הוא כדורגלן עבר ששיחק במדי נבחרת מקסיקו.
לואיס קלדרה הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, ששימש כראש המשרד הצבאי בבית הלבן מינואר ועד מאי 2009,.
מיולי 1998 ועד ינואר 2001 הוא היה מזכיר הצבא של ארצות הברית וקודם לכן, מינואר 1992 ועד ינואר 1997 הוא כיהן כחבר האספה המדינתית של קליפורניה.
לואיס קלדרה, בנם של מהגרים ממקסיקו, סולדד ובנחמין קלדרה, נולד באל פאסו, טקסס.
כשהיה בן ארבע עברה המשפחה לקליפורניה.
לזמן קצר הם התגוררו בדיור ציבורי בשכונת בויל הייטס בלוס אנג'לס ולאחר מכן עברו לוויטיאר.