tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במשחק האחרון של העונה הסדירה רשם באטלר את הדאבל דאבל הראשון שלו כשקלע 12 נקודות וקטף 14 ריבאונדים, בהם 10 ריבאונדים בהתקפה במשחק מול אוניברסיטת סירקיוז.
לקראת העונה הבאה סיים מת'יוז את לימודיו, ובאטלר החל לעלות בחמישייה הפותחת.
במשחק פתיחת העונה, משחקו הראשון בחמישייה, קבע באטלר שיא קריירה כשקלע 27 נקודות.
הוא תרם לאורך העונה 14.7 נקודות, 6.4 ריבאונדים ו-2.0 אסיסטים ונבחר לשחקן המשתפר של האוניברסיטה.
לאחר ארבע שנים בליגת המכללות, עמד באטלר לבחירה בדראפט ה-NBA ונבחר בבחירה ה-30 על ידי שיקגו בולס.
בעמדת הקלעי, נדחק באטלר לשולי הרוטציה של מאמנו, טום ת'יבודו, שהעדיף על פניו שחקנים מנוסים יותר כרוני ברואר, קייל קורבר וריפ המילטון.
הוא שותף לאורך העונה ב-42 משחקים בלבד, בהם עלה לשחק ל-8.5 דקות בממוצע, ובמשחקי הפלייאוף של עונת הבכורה שותף דקות בודדות.
בעונתו השנייה בליגה, החל באטלר להיות בורג מרכזי יותר בהרכב של ת'יבודו ובמהלך השנה, בעקבות פציעה של לואל דנג, הוא קיבל את ההזדמנות לפתוח בחמישייה.
באטלר קלע בממוצע לאורך העונה 8.6 נקודות למשחק, והחל לזכות בשבחים אודות יכולותיו ההגנתיות.
הוא הלך והשתפר ככל שהעונה התקדמה ובחציה השני בלבד קלע ממוצע של 11.1 נקודות.
במשחקי הפלייאוף כבר היה באטלר לשחקן חמישייה.
הוא פתח בכל 12 משחקי הפלייאוף, תרם 13.3 נקודות והיה לשחקן ששיחק את כמות הדקות הרבה ביותר בקבוצה עם 40.8 בממוצע למשחק.
בעונת פתח באטלר בחמישייה בכל 67 המשחקים בהם נטל חלק.
הוא תרם לאורך העונה 13.1 נקודות למשחק, אך עשה זאת באחוזי קליעה נמוכים; הוא קנה את שמו כשחקן הגנה מצטיין ובסיום העונה נבחר לחמישיית ההגנה השנייה.
בתום העונה הציעה שיקגו לבאטלר חוזה בסך 40 מיליון דולר לארבע שנים, אולם באטלר סירב לחתום משום שסבר כי הוא ראוי לחוזה גבוה יותר.
זכה בתואר השחקן המשתפר של העונה לעונת 2014/2015. בינואר 2016 קלע באטלר 40 נקודות במחצית השנייה במהלך משחק מול טורונטו ראפטורס, ושבר את שיא המועדון שקבע מייקל ג'ורדן.
ב־2017 הועבר באטלר ב למינסוטה טימברוולבס, יחד עם הבחירה ה-16 בדראפט 2017 (ג'סטין פאטון), תמורת זאק לאבין, כריס דאן והבחירה השביעית בדראפט (לאורי מארקנן).
ב-12 בנובמבר 2018, לאחר מעט יותר מעונה אחת במינסוטה, נשלח באטלר בטרייד לפילדלפיה 76', יחד עם ג'סטין פאטון, בתמורה לרוברט קובינגטון, דאריו שאריץ' וג'ריד ביילס.
ב-6 ביולי 2019 סיכם באטלר על חוזה במיאמי היט, והועבר אליה במסגרת עסקת "החתמה והעברה" (Sign and trade), כחלק מטרייד בין ארבע קבוצות בו השתתפו גם פורטלנד טרייל בלייזרס ולוס אנג'לס קליפרס.
לאורך עונתו הראשונה במיאמי רשם ממוצעים של 19.9 נקודות, 6.7 ריבאונדים ו-6.0 אסיסטים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישייה השלישית של העונה.
בפלייאוף 2020 הוביל את הקבוצה לניצחונות מול אינדיאנה פייסרס (4–0), מילווקי באקס (4–1) ובוסטון סלטיקס (4–2), בדרך למפגש מול לוס אנג'לס לייקרס בגמר ה-NBA.
במשחק השלישי של סדרת הגמר רשם באטלר 40 נקודות, 11 ריבאונדים ו-13 אסיסטים, ובכך היה השחקן השלישי בתולדות הליגה אשר משיג טריפל דאבל עם 40 נקודות בסדרת הגמר, אחרי לברון ג'יימס וג'רי וסט.
גם במשחק החמישי הצטיין באטלר, עם 35 נקודות, 12 ריבאונדים, 11 אסיסטים ו-5 חטיפות, בניצחונם השני של ההיט בסדרה.
בסופו של דבר הפסידה מיאמי מול הלייקרס, בתוצאה 2–4. לאורך סדרת הגמר הוביל באטלר את שחקני קבוצתו בממוצעי נקודות (26.2), ריבאונדים (8.3), אסיסטים (9.8), חטיפות (2.2) וחסימות (0.8) למשחק.
ב-24 באפריל 2023, קבע באטלר את שיא הנקודות שלו בפלייאוף כשקלע 56 נקודות בניצחון מיאמי על המדורגת ראשונה בליגה מילווקי באקס, בדרך ליתרון 3-1 בסדרה וכשהוא מחזיר את קבוצתו מפיגור 14 במשחק.
באטלר השווה את הנתון הרביעי בטיבו בפלייאוף, כשרק שלושה שחקנים קלעו יותר ממנו: מייקל ג'ורדן, אלג'ין ביילור ודונובן מיטשל.
זה גם שיא הנקודות לשחקן היט בפלייאוף.
באטלר המשיך להוביל את הקבוצה עד לגמר ה-NBA, שם הפסידו לדנבר נאגטס בחמישה משחקים.
בהעפלתה לגמר, הפכה מיאמי לקבוצה השנייה בלבד בתולדות הליגה שהעפילה לגמר מהמקום השמיני; היחידה שעשתה זו לפניה היא ניו יורק ניקס ב-1999.
בעונת 2024/2025 הורחק באטלר בידי קבוצתו מספר פעמים בעקבות התנהגות שמזיקה לקבוצה.
הוא הביע את חוסר שביעות רצונו מהמשחק עבור ההיט, וביקש לעבור בטרייד.
ב-6 בפברואר 2025, עבר באטלר בטרייד לגולדן סטייט ווריורס בתמורה לאנדרו ויגינס וקייל אנדרסון.
סר ג'יימס פיטר "ג'ימי" גריבס היה כדורגלן אנגלי ששיחק בעמדת החלוץ.
הוא סיים כמלך שערי הליגה האנגלית שש פעמים, וכבש במדי אנגליה שלושער ביותר משחקים מכל שחקן אחר (שש פעמים).
לאחר קריירה עשירה באנגליה (במדי צ'לסי, טוטנהאם הוטספר ווסטהאם יונייטד) ואיטליה (חצי עונה במילאן), פרש גריבס ממשחק וסבל מאלכוהוליזם.
לאחר ארבע שנות פרישה, חזר לשחק בקבוצות חובבניות באנגליה למשך חמש שנים נוספות.
גריבס היה ידוע ככובש שערים מחונן, שהתאפיין בקור הרוח שלו מול השער, כמו ביכולות ההתמקמות שלו בתוך הרחבה, ויכולות המהירות וההאצה שלו.
לאחר פרישתו שימש כפרשן כדורגל ברשת הטלוויזיה הבריטית ITV, בין השנים 1985–1992.
גריבס, יליד מיינור פארק (Manor Park) שבלונדון, אותר על ידי סקאוט מקבוצת צ'לסי כבר בגיל 15, כשהיה תלמיד בית ספר תיכון.
הוא הוחתם בקבוצת הנוער של המועדון, ורשם נתוני כיבוש מרשימים מאוד בשתי עונות בנוער (51 שערים בעונתו הראשונה, 122 בשנייה).
בשנת 1957, כשהיה בן 17 בלבד, הוא עלה לקבוצה הבוגרת, וזכה לחוזה מקצועני ראשון, וזאת על אף שבילה שמונה שבועות בעבודה במפעל ברזל במהלך חופשת הקיץ שלו.
גריבס כבש כבר בהופעת הבכורה שלו במועדון בליגה, במשחק שהתקיים ב-24 באוגוסט 1957 בוייט הארט ליין בין צ'לסי לטוטנהאם, והסתיים ב-1–1.
צ'לסי, תחת המאמן טד דרייק, התאפיינה באותה העונה בכדורגל התקפי ובמשחקים רבי שערים, וגריבס התבלט במערך ההתקפי ואף היה למלך שערי הקבוצה באותה העונה, עם 22 שערים ב-37 הופעות.
דרייק החליט להשבית את גריבס לתקופה של שישה שבועות החל מאמצע חודש נובמבר, וזאת על מנת שהביקורות החיוביות לא ישפיעו על גריבס הצעיר.
לאחר תקופה זו, במשחק החזרה שלו להרכב בערב חג המולד, כבש גריבס ארבעה שערים בניצחון קבוצתו 4–7 על פורטסמות' בסטמפורד ברידג'.
בעונתו השנייה במועדון, כבש גריבס חמישה שערים בניצחונה של קבוצתו 2–6 על וולברהמפטון.
חוסר היציבות של צ'לסי הוביל אותה למקום ה-14, אך למרות זאת, יכולות הכיבוש של גריבס הביאו אותו לזכות בתואר מלך השערים של הליגה באותה העונה, עם 32 שערים.
עונה אחר כך שוב הצליח גריבס לכבוש חמישייה, הפעם לרשתה של פרסטון נורת' אנד, בניצחון קבוצתו 4–5. בסך הכל כבש גריבס 29 שערי ליגה באותה עונה, והיה גורם מכריע בהישרדותה של צ'לסי בליגה הבכירה.
כעבור עונה, גריבס המשיך לשבור שיאים אישיים, כשכבש 41 שערי ליגה ו-43 שערים בכל המסגרות, שיא מועדון בצ'לסי בכל הזמנים, בדרך לתואר מלך השערים בפעם השנייה.
הוא כבש שלוש פעמים שלושער, שלוש רביעיות וחמישייה במהלך העונה, והיה לשחקן הצעיר בהיסטוריה שעובר את רף 100 שערי הליגה, בגיל 20 ו-290 ימים.
למרות כמות השערים הגבוהה שכבש, צ'לסי ספגה כמות גבוהה של שערים, ולכן הרגיש גריבס מתוסכל מחוסר הצלחתו וחוסר יציבותו של המועדון.
נשיא המועדון הסכים למכור את החלוץ בסיום העונה, גם עבור תזרים המזומנים של הקבוצה, וגריבס נפרד מהמועדון עם רביעייה לרשת נוטינגהאם פורסט בניצחון קבוצתו 3–4, במשחק בו שימש כקפטן.
בחודש יוני 1961, הוחתם גריבס על ידי מועדון הפאר האיטלקי מילאן.
טרם מעברו חשש גריבס מהמחשבה על עזיבת העיר לונדון בה גדל, וניסה לבטל את המעבר בטרם ביצועו.
מאמנה של מילאן, ג'וזפה ויאני, לא הסכים לבטל את העסקה.
גריבס עבר למילאן וכבש כבר בהופעת הבכורה שלו באיטליה.
למרות זאת, חילופי מאמנים במילאן באותה התקופה הפריעה לגריבס שלא הסתדר עם מאמנה החדש של הקבוצה.
גריבס, שכבש תשעה שערים ב-14 משחקים במדי מילאן, כולל שער במשחק הדרבי של מילאנו מול אינטר מילאנו, נקלע לתקרית שסימנה את סוף דרכו במועדון במשחק מול סמפדוריה.
בתגובה ליריקה שספג בפרצופו משחקן יריב, החזיר גריבס בבעיטה.
מהכדור החופשי שנשרק לזכות סמפדוריה עקב אותה בעיטה, כבשה סמפדוריה את שער השוויון במשחק.
לאחר מכן המאמן החליט להאשים את גריבס באובדן הנקודות, וזאת אף על פי שגריבס כבש שער ובישל שער נוסף במהלך המשחק.
בעקבות אכזבתו של השחקן מתקופתו בקבוצה, הוחלט להציבו ברשימת ההעברות לאחר חצי עונה בלבד.
הוא זכה להצעות מצ'לסי ומטוטנהאם, שתיהן אושרו על ידי המועדון האיטלקי.
לאחר עזיבתו, השלימה מילאן בסיום העונה את הזכייה באליפות איטליה.
לאחר משא ומתן על שירותיו של גריבס, הוא הוחתם בטוטנהאם הוטספר תמורת סכום של 99,999 ליש"ט, סכום שנועד להסיר את הלחץ מעליו ולא להפוך אותו לשחקן הראשון בכדורגל האנגלי ששווה 100,000 ליש"ט.
גריבס הגיע לטוטנהאם, שעונה קודם לכן הפכה למועדון האנגלי הראשון במאה ה-20 שזוכה בדאבל.
כבר בהופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה בליגה, כבש גריבס שלושער מול בלקפול, כולל שער בבעיטת מספרת.
הוא לקח חלק בכל שבעת משחקי הקבוצה בגביע האנגלי, וכבש במהלכם תשעה שערים, כולל השער הראשון בניצחון הקבוצה בגמר 1–3 על ברנלי.
בליגה סיימה הקבוצה במקום השלישי, ארבע נקודות פחות מהאלופה איפסוויץ' טאון.
השתיים התמודדו בפתיחת העונה הבאה על מגן הצדקה, וגריבס הוביל את קבוצתו לניצחון 1–5 וזכייה בתואר עם צמד שערים.
בהמשך עונת הוסיף גריבס להצטיין בכיבוש שערים, כשכבש שלוש פעמים שלושער, בין היתר מול ליברפול ומנצ'סטר יונייטד, ובנוסף כבש רביעייה בניצחון המוחץ של קבוצתו 2–9 מול נוטינגהאם פורסט.
טוטנהאם סיימה את העונה כסגנית האלופה, עם שש נקודות פחות מאברטון שלפניה, וגריבס זכה בתואר מלך שערי הליגה עם 37 שערים.
באותה עונה זכתה טוטנהאם גם בגביע אירופה למחזיקות גביע.
גריבס הורחק במשחק הראשון של חצי הגמר מול OFK בלגרד לאחר שניסה לחבוט בשחקן יריב, וריצה את עונש ההרחקה בגומלין.
בגמר המפעל מול אתלטיקו מדריד באצטדיון פיינורד ברוטרדם, כבש גריבס את השער הראשון במשחק ולאחר מכן השלים צמד עם שערה הרביעי של קבוצתו, בדרך לניצחון 1–5 ולזכייה בתואר האירופי הראשון בהיסטוריה של קבוצה אנגלית.
עונה אחר כך עמדה בסימן חילופי דורות בקבוצה, ממנה פרשו מספר שחקני מפתח והוחלפו בשחקנים חדשים, וטוטנהאם סיימה את העונה במקום הרביעי, שש נקודות פחות מהאלופה ליברפול.
גריבס המשיך להיות הכובש המצטיין של הקבוצה ושל הליגה כולה, ובמהלך העונה כבש ארבע פעמים שלושער ו-35 שערים בסך הכל, בדרך לתואר מלך השערים בפעם השנייה ברציפות.
עונה אחר כך קבוצתו סיימה שישית בלבד בטבלה, אבל גריבס המשיך להצטיין בהתקפה, עם 29 שערי ליגה שהקנו לו בפעם השלישית ברציפות את תואר מלך שערי הליגה, ואף כבש פעמיים שלושער בגביע האנגלי, שהעלו את מאזנו באותה עונה ל-35 שערים.
בעונת , עונה שלאחריה התקיים מונדיאל 1966 באנגליה, גריבס אובחן כחולה בדלקת כבד שגרמה לו להחסיר שלושה חודשים בפתיחת העונה.
הוא התאושש מהמחלה בדרך ל-16 שערים ב-31 משחקי ליגה, שנתנו לו את תואר מלך שערי הקבוצה, שלא הצליחה לשחזר את הישגי העבר שלה וסיימה שמינית בטבלה, תוך שהיא מודחת בשלב מוקדם בגביע.
עונה אחר כך, ב-, חזרה טוטנהאם להוות יריבה במאבק האליפות, וסיימה במקום השלישי, עם מאזן זהה לסגנית האלופה נוטינגהאם פורסט, וארבע נקודות פחות מהאלופה מנצ'סטר יונייטד.
גריבס הוסיף להצטיין בכיבוש שערים, כשסיים את העונה עם 31 שערי ליגה.
הוא לא הוכתר למלך שערי הליגה, אך היה למלך שערי הגביע האנגלי, עם שישה שערים בשמונה משחקי גביע.
גריבס לא כבש במשחק הגמר, בו ניצחה טוטנהאם את צ'לסי בתוצאה 1–2, אך היה גורם מכריע בזכיית הקבוצה בתואר באותה עונה.
עונה לאחר החזרה למאבקי הצמרת, שוב חוותה טוטנהאם עונה מאכזבת.
למרות הירידה בכמות ההבקעות שלו, גריבס נותר המבקיע המצטיין של קבוצתו עם 29 שערי ליגה.
העונה נפתחה בשוויון 3–3 עם מנצ'סטר יונייטד במגן הצדקה, שהוביל לחלוקה בתואר בין שתי הקבוצות במהלך העונה, והסתיימה עם מקום שביעי בליגה והדחה מוקדמת מגביע אירופה למחזיקות ומהגביע האנגלי.
בעונת סיים גריבס כמלך שערי הליגה בפעם השישית והאחרונה בקריירה שלו, עם 27 שערי ליגה.
הוא הוסיף גם תשעה שערים במשחקי גביע, בדרך ל-36 שערים ב-52 משחקים באותה עונה.
טוטנהאם הוסיפה לאכזב בליגה האנגלית, וסיימה שישית, הרחק מהאלופה לידס יונייטד.
עונת הייתה האחרונה של גריבס במדי טוטנהאם.
הקבוצה התאפיינה בחוסר יציבות, והפגינה יכולת חלשה במשחקיה.
ב-28 בינואר 1970 הפסידה הקבוצה לקריסטל פאלאס בגביע האנגלי.
גריבס פתח בהרכב הקבוצה באותו משחק, ומאז לא פתח עוד בהרכב טוטנהאם, ובחודש מרץ, טרם סיום העונה, סיים את דרכו בקבוצה.
למרות זאת, הוא סיים כמלך שערי הקבוצה, עם 11 שערים.
ג'ימי גריבס כבש 266 שערים בכל המסגרות במדי טוטנהאם.
הוא הפך לחבר היכל התהילה של הקבוצה.
על תרומתו לקבוצה זכה גריבס למשחק הוקרה, שהתקיים ב-17 באוקטובר 1972 בווייט הארט ליין, ובו ניצחה טוטנהאם את פיינורד בתוצאה 1–2.
גריבס הצטרף לקבוצת וסטהאם יונייטד בחודש מרץ 1970 בעסקה סיבובית, במסגרתה עבר מרטין פיטרס לטוטנהאם.
בריאן קלאף, מאמנה של דרבי קאונטי, היה מעוניין אף הוא בשירותיו של גריבס, אך המעבר נמנע עקב חוסר רצונו של השחקן לעזוב את לונדון.
כבר בהופעת הבכורה שלו, ב-21 במרץ, כבש גריבס צמד בניצחון החוץ 1–5 של קבוצתו החדשה על מנצ'סטר סיטי.
בינואר 1971 הגיעו שחקני וסטהאם למשחק חוץ בגביע מול בלקפול.
בהגיעם, התבשרו השחקנים על ידי עיתונאים שנכחו במקום, כי המשחק שהיה מתוכנן למחרת אמור להתבטל, וזאת עקב תנאי מזג האוויר הקשים.
גריבס, בצוותא עם מספר שחקנים נוספים וביניהם כוכב הקבוצה בובי מור, יצאו לבלות באותו הלילה.
גריבס שתה כמות גדולה של אלכוהול וחזר למלון בו שהתה הקבוצה בשעה מאוחרת מאוד.
על אף התחזיות, המשחק אכן התקיים למחרת, ובלקפול הביסה את וסטהאם בתוצאה 0–4. השחקנים המעורבים בתקרית נקנסו והושעו מהמועדון, וזאת על אף טענותיו של גריבס כי ההפסד לא היה קשור לבילוי המשותף, ולא לתנאי מזג האוויר, אלא לכך שהיכולת של וסטהאם לא מספיק טובה.
מאז התקרית, סבל גריבס מחוסר רצון ומוטיבציה, וכך חלה ירידה משמעותית בכושרו.
הוא הרגיש כי מעטים משחקני וסטהאם יכולים להפגין יכולת גבוהה.
הוא החל לצרוך כמויות גדולות של אלכוהול בתדירות גבוהה, לעיתים ישר אחרי אימונים של הקבוצה.
בשלב מאוחר יותר, הודה כי שם החלה בעיית האלכוהוליזם שלו.
משחקו האחרון במדי וסטהאם היה ב-1 במאי 1971, בהפסדה הביתי 0–1 להאדרספילד טאון.
גריבס כבש 13 שערים ב-40 הופעות במדי וסטהאם בכל המסגרות.
לאחר שעזב את וסטהאם, גריבס העלה במשקל, ובמשך שנתיים לא הגיע למשחק כדורגל, לא כשחקן ולא כצופה.
הוא הודה לאחר מכן כי היה שותה כ-10 ליטר של בירה בימים, ובקבוק של וודקה בערבים, ואף היה נוהג בשכרות לעיתים קרובות.
הוא חיפש פתרון למצבו, והחליט לחזור לשחק כדורגל, וכדי שלא יצטרך לשמור על כושר ברמה גבוהה כפי שדרוש בליגות הבכירות, החליט לשחק בקבוצה מדרג חובבני.
ב-27 בדצמבר 1975, ארבע וחצי שנים לאחר משחקו האחרון, ערך גריבס את הבכורה המחודשת שלו, בקבוצת ברנטווד.
לקראת עונת חתם גריבס בקבוצת צ'למספורד סיטי, ושיחק בה מספר חודשים בלבד, וזאת עקב מאבקו המתמשך באלכוהוליזם, ובתופעות דליריום שחווה בעקבות התמכרותו.
הוא פנה לעזרה בפרויקט אלכוהוליסטים אנונימיים, ולאחר מכן אושפז במחלקה לאלכוהוליסטים בבית חולים פסיכיאטרי.
הוא שב לשחק באוגוסט 1977 בקבוצת ברנט החובבנית, בעודו מתמודד עם התמכרותו.
בעונת , בה שינה את עמדתו על המגרש לקשר, כבש גריבס 25 שערים, מתוכם 13 בליגה, והיה לשחקן המצטיין של הקבוצה באותה עונה.
למרות רצונו של מאמנו שיישאר, החליט גריבס לעזוב את הקבוצה בתחילת עונת , כדי להתמקד בהזדמנויות עסקיות ולהתגבר סופית על ההתמכרות לאלכוהול.
הוא סיים את קריירת המשחק שלו במדי קבוצת וודפורד טאון החובבנית, בה ערך מספר הופעות לפני שפרש סופית מכדורגל בשנת 1980.
גריבס החל את דרכו בנבחרת הצעירה של אנגליה בספטמבר 1957, בניצחון 2–6 על בולגריה.
הוא כבש צמד במשחק, ורק החמצת פנדל מנעה ממנו שלושער בבכורה הבינלאומית שלו.
כבר בגיל 19 גריבס זומן לנבחרת הבוגרת, במסגרת מסע משחקים ביבשת אמריקה.
הוא כבש כבר בהופעת הבכורה שלו, בתבוסה 1–4 ל.
אנגליה הפסידה גם בשני המשחקים הבאים, ל ו, ועל אף גל הביקורות כלפי שחקניה, גריבס זכה למחמאות על הופעותיו המבטיחות.
גריבס רשם שני משחקים ברציפות בהם כבש שלושער, ב-8 באוקטובר וב-19 באוקטובר 1960, בניצחונות על ו.
ב-15 באפריל 1961 כבש שלושער שלישי במדי הנבחרת, בניצחון 3–9 על , וזאת לאחר ששער נוסף שהבקיע במשחק נפסל בטענת נבדל.
גריבס נכלל בסגל הסופי של הנבחרת למונדיאל 1962 בצ'ילה.
הוא שותף בכל ארבעת משחקיה של הנבחרת, שהודחה על ידי ברזיל בשלב רבע הגמר, וכבש שער אחד, השער השלישי בניצחונה של אנגליה 1–3 על בשלב הבתים.
במהלך משחק ההפסד לברזיל, פרץ למגרש כלב שהצליח לחמוק מכל ניסיונות השחקנים לתפוס אותו, עד שגריבס ירד על ארבע והצליח להשתלט עליו.
הכלב, מצידו, הטיל את מימיו על חולצת הנבחרת של גריבס.
בעקבות המקרה, שהצליח לשעשע רבים משחקני שתי הנבחרות, אימץ שחקן נבחרת ברזיל, גארינצ'ה, את הכלב המשוטט, והעניק לו את השם "בי".
גם לאחר המונדיאל, גריבס המשיך להציג יכולת בינלאומית גבוהה.
ב-20 בנובמבר 1963 הוא כבש רביעייה לרשתה של צפון אירלנד, בניצחון 3–8. שנה אחר כך, ב-3 באוקטובר, הוא כבש שלושער נוסף לרשת צפון אירלנד, וב-29 ביוני 1966, כבש רביעייה במשחק ידידות מול , שהסתיים בניצחון נבחרתו 1–6. בכך, הבטיח גריבס מקום במונדיאל 1966, שנערך על אדמת אנגליה.
הוא שיחק בכל משחקי שלב הבתים, ובמשחק השלישי והאחרון בשלב זה, מול , הוא תוקל בחריפות על ידי שחקן צרפתי וסבל מפגיעה קשה בשוק.
הפצע היה עמוק עד שגריבס נזקק ל-14 תפרים.
מחליפו, ג'ף הרסט, כבש במשחק הבא את שער הניצחון ברבע הגמר מול ארגנטינה, ושמר על מקומו בהרכב עד למשחק הגמר.
טרם המשחק גריבס חזר והיה כשיר, אך מאמן הנבחרת אלף ראמזי לא רצה להחליף הרכב מנצח, על אף הלחץ להחזיר את גריבס להרכב.
בסופו של דבר גריבס לא שותף והרסט כבש שלושער במשחק, שהסתיים בניצחון 2–4 על ובזכייה בטורניר.
בסיום המשחק, רק 11 השחקנים ששיחקו במשחק הגמר קיבלו את מדליית הניצחון, אך התאחדות הכדורגל האנגלית הובילה קמפיין ששכנע את פיפ"א להעניק מדליה לכל חברי הסגל האנגלי למונדיאל, וב-10 ביוני 2009, העניק ראש ממשלת בריטניה, גורדון בראון, את המדליה לג'ימי גריבס, במשרדו שברחוב דאונינג 10 בלונדון.
המדליה נמכרה במכירה פומבית בנובמבר 2014, בסכום של 44,000 ליש"ט.
גריבס הוסיף לשחק במדי הנבחרת שלוש פעמים נוספות בלבד לאחר המונדיאל, בהם כבש שער בודד.
הופעתו האחרונה התקיימה ב-27 במאי 1967 באצטדיון פראטר בווינה, בניצחונה של אנגליה על 0–1 במשחק ידידות.
שנה אחר כך הודיע גריבס למאמנו ראמזי על כוונתו לפרוש מהנבחרת, וזאת עקב חוסר רצונו להפוך לשחקן משני בסגל האנגלי.
ג'ימי גריבס שיחק בנבחרת שמונה שנים.
הוא רשם במדיה 57 הופעות, בהן כבש 44 שערים, מה שמציב אותו במקום הרביעי בהיסטוריה בטבלת הכובשים של הנבחרת האנגלית.
הוא כבש שלושה שערים ומעלה בשישה משחקים שונים, יותר משחקים מכל שחקן אחר בהיסטוריה של אנגליה.
בתחילת שנות ה-80, הפך גריבס לכותב טורים בעיתון הסאן, וטוריו התפרסמו במשך כשלושים שנה, עד שבוטלו, ואז עבר לכתוב בעיתון בריטי אחר, הסאנדיי פיפל.
בנוסף, שימש כפרשן רשת הטלוויזיה ITV במספר תוכניות שונות, כולל תוכנית שבועית לצידו של כדורגלן העבר הסקוטי, איאן סנט ג'ון, ששודרה מאוקטובר 1985 ועד לאפריל 1992. הוא עזב את תפקידו כפרשן לאחר הקמת הפרמייר ליג ב-1992, בטענה כי גישתו הקלילה למשחק אינה תואמת את דרישותיהם הרציניות של מנהלי רשתות הטלוויזיה.
בשנת 2002 נכנס גריבס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי.
בשנת 2003 פרסם גריבס את האוטוביוגרפיה שלו, שנקראה "גריבסי".
הוא פרסם מספר ספרים נוספים בשיתוף פעולה עם חברו הקרוב, הסופר והעיתונאי נורמן גילר.
כשהיה גריבס בן 18 בלבד, נשא לאישה את איירין.
הזוג נכנס להליכי גירושין בשיא תקופת האלכוהוליזם של גריבס, אך ההליכים לא הגיעו לסיומם והזוג נותר נשוי לאחר שלושה חודשים בנפרד.
הם הביאו לעולם ארבעה ילדים, לין, מיצי, דני ואנדרו.
ילד נוסף של הזוג, ג'ימי גריבס הבן, נפטר בטרם מלאה לו שנה אחת.
בנו דני שיחק כדורגל מקצועני במהלך שנות ה-80.
בפברואר 2012 עבר גריבס ניתוח בעורק שבצווארו, בעקבות שבץ קל שעבר.
במאי 2015 עבר אירוע מוחי קשה, שהותיר אותו משותק בפלג גופו התחתון וללא יכולת לדבר.
מגן הצדקה (2): , (זכייה משותפת עם מנצ'סטר יונייטד)
ג'יימס קונולי "ג'ימי" ג'ונסטון היה כדורגלן סקוטי ששיחק בעמדת הקיצוני הימני.
ג'ונסטון, שזכה לכינוי ג'ינקי, הוא מגדולי כדורגלני קבוצת סלטיק בכל הזמנים.
הוא כבש במדיה כ-130 שערים במעל ל-500 הופעות בכל המסגרות, וזכה עמה בתשע אליפויות סקוטלנד ברציפות ובגביע אירופה לאלופות.
בשלהי הקריירה שיחק גם בארצות הברית, באנגליה ובאירלנד.
ככדורגלן נבחרת סקוטלנד, רשם ג'ונסטון 23 הופעות בינלאומיות, ובין היתר נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 1974.
ג'ונסטון נפטר בגיל 61 כתוצאה ממחלת ה-ALS.
ג'ונסטון החל את הקריירה בסלטיק תחת המאמן ג'ימי מקגרורי.
הוא רשם את הופעת הבכורה שלו ב-27 במרץ 1963, במשחק החוץ של סלטיק בו הובסה 6-0 על ידי קילמרנוק.
במשחקו הבא במדי סלטיק, חודש אחר כך, כבש ג'ונסטון את שער הבכורה שלו בהפסד 4-3 להארטס.
בסיום אותה עונה פתח ג'ונסטון בהרכב קבוצתו למשחק גמר הגביע הסקוטי בו פגשה את גלאזגו ריינג'רס למשחק הדרבי של גלאזגו.
המשחק הסתיים בשוויון 1-1, וג'ונסטון רשם הופעה אישית מרשימה.
אף על פי כן, הוא לא שותף במשחק הגומלין בו הובסה קבוצתו 3-0.
בעונת כבר היה ג'ונסטון לשחקן הרכב קבוע.
הוא סייע לקבוצתו להתקדם באותה עונה עד לחצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע, כשכבש פעמיים במהלך הטורניר, כולל במשחק הראשון של חצי הגמר מול מ.ט.ק.
הגעתו של המאמן ג'וק סטיין לקבוצה ב-1965 הפכה אותה מיד לקבוצה הבכירה בסקוטלנד, ולאחת מהקבוצות הטובות באירופה באותן שנים.
בתחילת דרכו של סטיין הוא החליט שלא להכליל את ג'ונסטון כשחקן הרכב קבוע, ואף הותיר אותו מחוץ להרכב בגמר הגביע של 1965, שבסיומו זכתה הקבוצה בתואר.
לקראת עונת ג'ונסטון הצליח להרשים את סטיין ולסלול את מקומו להרכב הראשון של הקבוצה.
במקביל לזכייה בגביע הליגה הסקוטית, היה ג'ונסטון שותף לזכייתה הראשונה של סלטיק באליפות סקוטלנד לאחר 12 שנים, עם 32 הופעות ליגה ותשעה שערים, ולהעפלתה פעם נוספת לחצי גמר גביע המחזיקות, שם הודחה על ידי ליברפול.
בעונת העפילה הקבוצה בפעם השנייה בתולדותיה לגמר גביע אירופה לאלופות, אך נוצחה בהארכה על ידי פיינורד.
כמו בגמר האלופות הקודם, גם הפעם נכלל ג'ונסטון בהרכב הפותח של קבוצתו.
בעונת זכו ג'ונסטון וסלטיק בטרבל, כשבמקביל לדאבל המקומי זכתה סלטיק גם בתואר האירופי החשוב ביותר, גביע אירופה לאלופות.
ג'ונסטון היה בהרכב קבוצתו בניצחונה במשחק הגמר בליסבון, 2-1 על אינטר מילאנו.
ג'ונסטון היה באותה עונה לאחד השחקנים הבולטים בקבוצתו, ואף סיים במקום השלישי במסגרת בחירת כדור הזהב.
עד לסיום עונת שלטה סלטיק באופן מוחלט בליגה הסקוטית, וזכתה בתשע אליפויות רצופות - בכולן שיחק ג'ונסטון מספר דו-ספרתי של משחקי ליגה.
יכולותיו האישיות ומהירותו באגף ימין של התקפת הקבוצה, הפכו אותו בעיני רבים מאוהדי סלטיק לאחד מגדולי שחקני הקבוצה בכל הזמנים.
ב-13 עונות במדי סלטיק רשם ג'ונסטון 308 הופעות ליגה, ו-515 הופעות בכל המסגרות.
הוא כבש 129 שערים עבור סלטיק, מתוכם 82 שערי ליגה.
לאחר שעזב את סלטיק, המשיך ג'ונסטון לקדנציות קצרות בסן חוזה ארת'קווייקס האמריקאית, שפילד יונייטד האנגלית, דנדי הסקוטית ושלבורן האירית, לפני שפרש במדי אלג'ין סיטי בסיום עונת , בגיל 35.
ג'ונסטון ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סקוטלנד ב-3 באוקטובר 1964, תחת המאמן איאן מקול, בהפסדה של סקוטלנד 3-2 ל במסגרת אליפות הבית הבריטית.
בהופעתו הבאה, כשלושה שבועות אחר כך בניצחון 3-1 על במסגרת מוקדמות מונדיאל 1966, ספג ג'ונסטון ביקורות על משחקו, ומאז נעדר מסגל הנבחרת כשנה וחצי.
משחקו הבא של ג'ונסטון במדי סקוטלנד היה ב-2 באפריל 1966, מול במסגרת אליפות הבית הבריטית.
סקוטלנד הפסידה 4-3, אך ג'ונסטון הצטיין עם צמד אישי, שעריו הראשונים במדי סקוטלנד.
אף על פי שהיה ממצטייני קבוצת סלטיק, ג'ונסטון לא הצליח לתפוס מקום קבוע בהרכב הנבחרת.
מאז שעריו הראשונים באפריל 1966, מיעט ג'ונסטון לכבוש ושערו הבא הגיע רק שלוש וחצי שנים אחר כך, ב-22 באוקטובר 1969, בהפסד ל במסגרת מוקדמות מונדיאל 1970.
במאי 1974, במסגרת ההכנות למונדיאל 1974 ומספר ימים לפני משחק ביתי מול אנגליה במסגרת אליפות הבית הבריטית, מספר שחקני הנבחרת וביניהם ג'ונסטון השתכרו בבית המלון.
משם המשיכה חבורת השחקנים אל חוף הים, וג'ונסטון נסחף בסירת משוטים ללב ים, עד שהמציל בחוף יצא לעזרתו.
הפרשה המביכה נותרה בכותרות מספר ימים לאחר האירוע, ואף על פי כן ג'ונסטון הציג יכולת אישית מרשימה וסייע לקבוצתו לנצח את אנגליה בתוצאה 2-0. כחודש אחר כך אף נכלל בסגל של וילי אורמונד לקראת טורניר המונדיאל, אך לא שותף בשלושת משחקיה של סקוטלנד בטורניר.
משחקו האחרון במדי סקוטלנד נערך כחצי שנה לאחר הטורניר, ב-20 בנובמבר 1974, ובו נוצחה סקטולנד בביתה 2-1 על ידי במסגרת מוקדמות יורו 1976.
בסך הכול ערך ג'ונסטון 23 הופעות בינלאומיות, בהן כבש ארבעה שערים.
ב-25 באפריל 2004 שודר לראשונה ברשת BBC סרט דוקומנטרי על חייו של ג'ונסטון, שנקרא שר האגף , בדיבובו של הקומיקאי הסקוטי, בילי קונולי.
ביוני 2005 ייצרה שרה פברז'ה, נינתו של פטר קארל פברז'ה, 19 ביצי פברז'ה לכבודו של ג'ונסטון.
ג'ונסטון הלך לעולמו ב-13 במרץ 2006,מ-ALS.
האחרון לשוחח עמו היה יריבו לשעבר בקבוצת גלאזגו ריינג'רס, וילי הנדרסון, שלימים היה לחברו הקרוב.
אלפי אוהדי סלטיק, וכמו כן אוהדי קבוצות אחרות, כולל אוהדי ריינג'רס, הגיעו לחלוק לו כבוד בטקס הקבורה שלו שנערך מחוץ לסלטיק פארק ביום פטריק הקדוש, שחל בדיוק ביום קבורתו.
בכניסה הראשית לאצטדיון מוצב כיום פסל לזכרו של ג'ונסטון.
ב-19 במרץ, כשבוע לאחר פטירתו, חל גמר גביע הליגה הסקוטית, ובו נפגשו סלטיק ודנפרמלין אתלטיק.
המשחק נפתח בדקת מחיאות כפיים לזכרו, ולאות הוקרה לבשו כל שחקני הסגל של סלטיק את המכנס עם הספרה 7, מספרו של ג'ונסטון.
סלטיק ניצחה במשחק בתוצאה 3-0.
ב-2011 נחנך גן זיכרון לג'ונסטון בעיר הולדתו אודינגסטון.
הגן הוקם על ידי אשתו, משפחתו, ומספר חבריו לקבוצת סלטיק.
במרכז גן הזיכרון עומד פסל בגודל טבעי של ג'ונסטון.
הפסל עשוי הברונזה נוצר על ידי האומן ג'ון מקנה.
עונהמועדוןליגהבליגההופעותשעריםסלטיקליגת העל הסקוטית4125624132925132953152710308239227153215סן חוזה ארת'קווייקסNASL90שפילד יונייטדהליגה הראשונה של הפוטבול ליג61הליגה השנייה של הפוטבול ליג51דנדיליגת המשנה הסקוטית30שלבורןליגת העל האירית90אלג'ין סיטיהליגת הסקוטית הרביעית182סך הכל קריירה35886
ג'יימס כריסטופר "ג'ימי" ארמפילד היה כדורגלן ומאמן אנגלי ששיחק בעמדת המגן הימני, וכן שימש כפרשן ספורט.
ארמפילד שיחק לאורך כל הקריירה בקבוצת בלקפול.
הוא ערך במדיה 627 הופעות בכל המסגרות, ונחשב לאחד מגדולי שחקניה בכל הזמנים.
ארמפילד ייצג 43 פעמים את נבחרת אנגליה, 15 פעמים מתוכן כקפטן הנבחרת.
הוא שיחק במדי הנבחרת בטורניר מונדיאל 1962, ונכלל בסגל הזוכה של מונדיאל 1966 אם כי לא שותף במהלך הטורניר.
לאחר הפרישה עבר ארמפילד לקריירת אימון, במהלכה הוביל את לידס יונייטד עד לגמר גביע אירופה לאלופות ב-1975.
ארמפילד עבר עם משפחתו בגיל צעיר לעיר בלקפול.
הוא החל להיבחן בקבוצת בלקפול המקומית, ובאחד ממשחקי האימון באצטדיון בלומפילד רואד, כבש את כל ארבעת שעריה של בלקפול בניצחון 4-1 במשחק ידידות.
הופעתו של ארמפילד צדה את עינו של מאמן הקבוצה, שהחליט להחתים אותו לתקופת ניסיון.
ב-27 בדצמבר 1954, כשהיה בן 19, ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, במשחק חוץ מול פורטסמות'.
לאחר שרשם רק שתי הופעות ליגה בעונת הבכורה שלו, הפך ארמפילד לשחקן משמעותי יותר בסגל הקבוצה בעונת .
הוא רשם שלושים הופעות ליגה וסייע לקבוצתו לסיים את העונה במקום השני בליגה הבכירה, מיקום השיא שלה בכל הזמנים.
החל מאותה עונה היה ארמפילד לשחקן הרכב חשוב בקבוצה, אך בלקפול כשלה להגיע להישגים, נעה בין מרכז לתחתית הטבלה, עד שבעונת נשרה לליגת המשנה.
ארמפילד נותר בקבוצה וסייע לה, לאחר שלוש עונות, להעפיל בחזרה לליגה הבכירה.
עונת , עונתו ה-17 בקבוצה, הייתה האחרונה בקריירה של ארמפילד.
הוא זכה למשחק הוקרה ביום הולדתו ה-25, החל ב-2 בספטמבר 1970, סמוך לפתיחת העונה.
ב-1 במאי 1971 חזר ארמפילד מפציעה בת עשרה משחקים למשחק ביתי בבלומפילד רואד, מול מנצ'סטר יונייטד.
לעיני כ-30 אלף צופים, ערך ארמפילד את הופעתו האחרונה במדי בלקפול.
בסיום העונה נשרה הקבוצה לליגת המשנה, ולא שבה לליגה הבכירה במשך קרוב לארבעים שנים.
ארמפילד פרש ממשחק פעיל בגיל 36. הוא מלך ההופעות של הקבוצה בכל הזמנים, לאחר ששיחק במדיה לאורך כל הקריירה ובסך הכול ערך במדיה 627 הופעות בכל המסגרות, מתוכן 569 בליגה.
עם פתיחתו של היכל התהילה של הקבוצה, באפריל 2006, זכה ארמפילד להיכלל ברשימת גיבורי כל הזמנים של המועדון.
ארמפילד החל את דרכו בנבחרת אנגליה ב-13 במאי 1959, כשעלה בהרכב של וולטר וינטרבוטום בהפסד 2-0 ל במשחק ידידות במרקנה.
בהופעתו ה-18 במדי אנגליה, בניצחון הביתי 4-1 על במסגרת מוקדמות מונדיאל 1962, עלה לראשונה בקריירה כקפטן נבחרת אנגליה.
ארמפילד נכלל בסגל של וינטרבוטום לקראת מונדיאל 1962 בצ'ילה.
הוא פתח בהרכב בכל ארבעת משחקיה של אנגליה בטורניר, שהסתיימו בהדחה ברבע הגמר לאחר הפסד 3-1 לברזיל.
החל ממשחקו הראשון לאחר הטורניר, ב-3 באוקטובר 1962 מול במוקדמות יורו 1964, שימש ארמפילד כקפטן בכל 14 ההופעות אותן רשם במדי אנגליה.
לאחר שספג פציעה במפשעה במחזור האחרון של עונת , נאלץ ארמפילד להיעדר מאימוני ומשחקי הנבחרת באותו הקיץ.
ג'ורג' כהן, מגנה של פולהאם, תפס את מקומו והפגין יכולת גבוהה, שהקשתה על ארמפילד לשוב ולהיות שחקן הרכב.
הוא זומן לסגל של אלף ראמזי לקראת מונדיאל 1966 הביתי, אך נפצע במשחק ההכנה האחרון שלפני הטורניר מול .
ארמפילד לא שותף כלל במהלך הטורניר, אך נכלל בסגל הנבחרת שזכתה לבסוף בתואר אלופת העולם.
משחקו של ארמפילד מול פינלנד היה האחרון שלו בשורות הנבחרת, ובסך הכול הוא רשם 43 הופעות במדי אנגליה.
לאחר הזכייה במונדיאל, זכו רק 11 השחקנים בהרכב למשחק הגמר במדליית ניצחון.
בעקבות קמפיין של התאחדות הכדורגל האנגלית מול פיפ"א לחלוקת מדליות לכל שחקני הסגל, זכה ארמפילד ב-10 ביוני 2009 לקבל את מדליית הזהב מידיו של ראש ממשלת בריטניה דאז, גורדון בראון, בטקס שנערך במשכנו ברחוב דאונינג 10.
ב-1971, זמן קצר לאחר פרישתו, התמנה ארמפילד לתפקיד מאמן בולטון וונדררס מהליגה השלישית.
בעונתו השנייה בקבוצה, עונת , הוביל ארמפילד את בולטון להעפלה לליגה המשנה, לאחר שזכתה באליפות הליגה השלישית.
ב-4 באוקטובר 1974 התמנה ארמפילד לתפקיד מאמן לידס יונייטד מהליגה הבכירה.
ארמפילד נבחר להחליף את בריאן קלאף, ששרד בתפקיד 44 ימים בלבד.
יחד עם עוזרו דון האו, הוביל ארמפילד כבר בעונת הבכורה שלו את לידס לגמר גביע אירופה לאלופות 1975, שם הפסידה 2-0 לבאיירן מינכן.
באותה עונה הוא הצליח לשקם את הסגל של דון ריווי, מאמן הקבוצה לאורך 13 העונות הקודמות שהוחלף בקלאף באותו הקיץ על מנת לאמן את הנבחרת האנגלית.
ארמפילד הוביל את הקבוצה במשך ארבע עונות, במהלכן הוביל אותה להעפלות לגביע אופ"א ולחצי גמר גביע ה-FA.
לאחר שסיים את דרכו בלידס, פנה ארמפילד לעולם התקשורת והיה לפרשן ספורט.
בין השנים 1979 ל-1991 כתב ארמפילד לעיתון דיילי אקספרס.
ובמקביל החל לעבוד כפרשן עבור תחנת הרדיו של רשת BBC.
בנוסף לתפקידו כפרשן, היה ארמפילד יועץ מקצועי להתאחדות הכדורגל האנגלית.
הוא היה אחראי על מינויו של טרי ונבלס לתפקיד מאמן נבחרת אנגליה בשנת 1994, והיה מעורב גם במינויו של גלן הודל לתפקיד שנתיים אחר כך.
ארמפילד זכה למחוות, שבחים ופרסים רבים עבור תרומתו לעולם הכדורגל.
בין היתר, זכה ב-2008 בפרס הפוטבול ליג על תרומתו היוצאת מן הכלל לעולם הכדורגל, ובפרס המצוינות מטעם התאחדות הכדורגלנים האנגלית.
באותה שנה זכה להיכלל בהיכל התהילה של הכדורגל האנגלי.
צוות הבוחרים כלל את בובי צ'רלטון, טום פיני ומארק לורנסון, ואת הפרס העניק לו חברו לנבחרת, ג'ימי גריבס.
ב-2010 זכה בעיטור מפקד במסדר האימפריה הבריטית.
ארמפילד זכור כאחד מגדולי שחקניה של בלקפול בכל הזמנים.
על כן, נקרא על שמו היציע הדרומי בבלומפילד רואד, אצטדיון הבית של הקבוצה.
ביציע, שנפתח ב-20 במרץ 2010, נכתב השם "ארמפילד" בכיסאות לבנים בתוך היציע שרובו כיסאות כתומים.
ב-1 במאי 2011 נחשף פסל של השחקן מחוץ לאצטדיון.
עלות בניית הפסל, כ-100 אלף ליש"ט, כוסתה על ידי מספר אירועי גיוס כספים לטובת הפסל, והוא מוקם מחוץ לכניסה הראשית לאצטדיון, מאחורי היציע המערבי.
יאקופ ג'ימי דורמאז (בשוודית: Jakup Jimmy Durmaz, נולד ב-22 במרץ 1989) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת הקיצוני באטימסגוטספור.
נולד כג'ימי טומה בארברו שבשוודיה להורים ממוצא אשורי-כשדי-ארמי.
אביו הוא יליד טורקיה, כך מאוחר יותר השיג גם הוא אזרחות כשעבר לשחק בגנצ'לרבירלי.
הוא התחיל את הקריירה שלו בקבוצת פורוורד וביולי חתם במאלמה.
ב-14 ביולי 2008 דורמאז ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון נגד האמרבי.
לפני עונת שינה את שם משפחתו ל"דורמאז".
דורמאז עשה את הפריצה שלו בעונת 2010 בה פתח ברוב משחקי הקבוצה וזכה עימה באליפות.
ב-27 ביוני 2012 פורסם כי דורמאז חתם ל-3 שנים בגנצ'לרבירלי מליגת העל הטורקית.
ב-17 ביולי הצטרף לאימונים של הקבוצה.
ב-22 באוגוסט 2014 חתם באולימפיאקוס מליגת העל היוונית.
ב-14 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק הליגה נגד אופי כרתים.
ב-29 בינואר 2015 דורמאז הבקיע שלושער ובישל שני שערים במסגרת הגביע נגד טירנאווס שנגמר בניצחון 0–8 לקבוצתו.
ב-20 באוגוסט 2016 חתם דורמאז בטולוז הצרפתית.
בקיץ חתם בגלאטסראיי מליגת העל הטורקית.
ב-2 באוקטובר 2020, דורמאז הושאל לפתיח קראגומרוק, ובאוגוסט 2021 חתם בה באופן קבוע.
ב-8 בפברואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שוודיה במשחק ידידות נגד .
ב-23 בינואר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–5 נגד .
דורמאז נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2016.
ג'ימי 'גיימיסון היה מוזיקאי אמריקאי, זמר וכותב שירים.
בשנות ה-70, לאחר שלקח חלק בלהקות The Debuts ו-D-Beaver, שימש כסולן להקת Target ואיתם שחרר 2 אלבומים.
בשנת 1982 היה שותף בהקמת להקת Cobra שנחלה הצלחת חלקית.
בשנת 1984, כששאר חברי להקת Cobra הצטרפו ללהקת Asia, קיבל ג'יימיסון הזמנה להצטרף ללהקת סורבייבר, לאחר שסולן הלהקה הנוכחי, דייב ביקלר, עבר ניתוח בגרון ולא יכל להמשיך את הצלחת הלהקה שהייתה בשיא עם שחרור הסינגל "Eye of the Tiger".
ג'יימיסון נענה להזמנה וביחד הם הקליטו את השיר הראשון בהשתתפותו עבור הסרט קראטה קיד, השיר "The Moment of Truth" נחל הצלחה והגיע למקום ה-63 במצעדי הפזמונים בארצות הברית.
במהלך השנים שלאחר מכן היה ג'ימי ג'יימיסון חלק בלתי נפרד מהצלחתה של הלהקה וביחד הם הוציאו לאור סינגלים מצליחים, יצאו לסיבובי הופעות בארצות הברית וביפן ו-2 האלבומים הבאים שלהם זכו להצלחה מסחרית גדולה.
עם זאת, האלבום השלישי כשל וכתוצאה מכך עזב ג'יימיסון את הלהקה.
בשנת 1989 החל ג'יימיסון בקריירת סולו שנמשכה אל שנות ה-90. במהלכה לקח חלק בכתיבה ושר את שיר הנושא של הסדרה "משמר המפרץ", שחרר אלבומים ויצא לסיבובי הופעות, חלקם תחת שם להקת סורבייבר ללא רשותם של יתר חברי הלהקה והדבר כרך ליריבות שהגיעה עד לבתי המשפט.
במשך השנים ג'ימי ג'יימיסון התאחד ועזב לסירוגין את להקת סורבייבר אך חזר בפעם האחרונה בשנת 2011 איתם הופיע עד למותו בשנת 2014 כתוצאה משבץ מוחי.
ג'יימיסון השאיר אחריו 3 ילדים.
ג'יימס מייקל בנט הוא שחקן ומוזיקאי אמריקאי.
הוא ידוע בשל תפקידיו בסרטים "אבא בא לגן", "בן ערובה", "פוסידון", "מבול של צרות", "היתומה" ו"קצרים"; ובשל תפקידו כג'יימס טיבריוס קירק הצעיר בסרט "סטארטרק", ובשל תפקידו כג'יי ג'יי פאוול בסדרה "הבלתי רגילים" של ABC.
בנט נולד בסיל ביץ' שבקליפורניה, וכיום גר עם הוריו ועם אחותו בהנטינגטון ביץ' שבקליפורניה.
משפחתו מנהלת בעיר החוף מסעדת קרפים שנושאה הארד רוק.
מלבד קריירת המשחק שלו, בנט מנגן בגיטרה ושר, ומעלה זאת לערוץ היוטיוב שלו.
הוא גם כתב וביצע את השיר "Summer Never Ends", המושמע בסופו של הסרט "קצרים" מ-2009 שבו הוא משחק.
בנט הופיע בכמעט 30 פרסומות, וכן בפרקים של סדרות הטלוויזיה "The Guardian" ו"רפואה שלמה", לפני שלוהק לתפקיד טוני, הילד שרוצה להיות פלאש, בקומדיה בכיכובו של אדי מרפי "אבא בא לגן".
הוא הופיע בתפקידים קטנים יותר בסרטים "והרי החדשות" ו-"Arthur Hailey's Detective", והופיע גם בסדרות הטלוויזיה "המשפט של איימי", "CSI" ו"אוורווד".
הוא העניק את קולו לדמויות מצוירות בסרטים "רכבת לקוטב", "פו הדב: האביב של רו" ו"אני רוצה כלב לחג המולד, צ'ארלי בראון".
הוא היה מועמד לפרסי האמן הצעיר (Young Artist Awards) חמש פעמים.
בשנת 2010 שיחק בסדרה "הבלתי רגילים" של ABC, שם גילם את ג'יי ג'יי פאוול, נער מחונן עם אינטליגנציה עצומה לאחר שחווה התרסקות מטוס.
באוגוסט 2011 הוציא לאור את סינגל הבכורה שלו, "Over Again", המלווה בווידאו קליפ.
באוגוסט 2018 דיווח העיתון "הניו יורק טיימס" על טענתו של בנט כי השחקנית והבמאית האיטלקייה אסיה ארג'נטו, ממובילות תנועת , תקפה אותו מינית ב-2013. בנט אמר כי לאחר המפגש הוא החל להרגיש "מבולבל מאוד, מושפל ונגעל", וכי פחד לדבר על מה שאירע.
עורך הדין של בנט כתב כי שנים לאחר האירוע, בנט היה שקוע כל כך בטראומה שלו, שהופעותיו בסרטים, הכנסתו, ובריאות הנפש שלו התדרדרו.
ארג'נטו ובנט נפגשו לראשונה כאשר בנט גילם את בנה של ארג'נטו בסרט "The Heart Is Deceitful Above All Things" כשהיה בן שבע.
לאחר שהטענות נשמעו לראשונה סודרו העניינים בין בנט לארג'נטו בצורת תשלום של 380,000 דולר, כתב העיתון.
בנט ועורך דינו, גורדון סאטרו, עובדים עם שריף מחוז לוס אנג'לס על חקירה של טענות אלו לתקיפה מינית.
ג'ימי הית' היה סקסופוניסט, מלחין, מעבד מוזיקה לביג בנדס ומחנך מוזיקה שהעמיד דורות של מוזיקאי ג'אז, שניגן לצד מיילס דייוויס, דיזי גילספי וג'ון קולטריין.
ג'ימי הית' היה נגן ומלחין ג'אז מודרני – בופ – במשך שבעה עשורים.
הוא הלחין מאות קטעי ג'אז, שרבים מהם נכנסו לפנתאון הג'אז המודרני והפכו לסטנדרטים.
הוא הנהיג תזמורות ג'אז והיה אחד ממחנכי הג'אז המשפיעים ביותר.
הוא היה האח האמצעי במשפחת ג'אז.
שני אחיו האחרים הם מוזיקאי ג'אז: הקונטרבסיסט פרסי הית' (אחד ממייסדי רביעיית הג'אז המודרני) והמתופף אל "טוטי" הית', שהקליט עם ג'ון קולטריין, דקסטר גורדון, בני גולסון, טטה מונטוליו ואחרים.
בתחילת דרכו בפילדלפיה ניגן הית' בסקסופון אלט וחבריו הדביקו לו את הכינוי Little Bird שדבק בו עד ליומו האחרון.
הוא כונה Bird, בגלל נגינתו שהושפעה מצ'ארלי פארקר (שכינויו היה Bird), ו-Little, בשל קומתו הנמוכה – פחות מ-1.60 מ'.
בפילדלפיה חבר הית' לנגינה עם ג'אזיסטים צעירים אחרים כג'ון קולטריין, יוסף לטיף ובני גולסון.
בסוף שנות ה-40 עבר הית' לניו יורק והחל לנגן בהרכבים שונים של דיזי גילספי, שהפך למנטור העיקרי שלו, והווארד מקגי.
בתחילת שנות ה-50 החליף הית' את כלי הנגינה הראשי שלו לסקסופון טנור.
שמו החל להתפרסם בסצנת הג'אז כשהחל לנגן בהרכב של מיילס דייוויס.
התקדמותו נעצרה בשל התמכרותו להירואין, שהביאה אותו לכלא.
במחצית השנייה של שנות ה-50 שהה הית' בכלא בפנסילבניה.
בכלא נגמל מסמים, הקים תזמורת ג'אז והחל להנהיג אותה.
את רוב זמנו בכלא הקדיש לכתיבת לחנים ועיבודים לתזמורות והרכבים קטנים.
את המוזיקה שהלחין ועיבד היה מבריח החוצה מהכלא באמצעות בני משפחתו שהגיעו לביקורים.
לחנים ועיבודים מוברחים אלה היו מבוקשים בקרב מוזיקאי ג'אז באותם ימים.
האלבום המפורסם ביותר מבין לחניו ועיבודיו המוברחים של הית' היה Playboys (לימים נקרא גם Picture of Heath) של צ'ט בייקר וארט פפר.
הית' השתחרר מהכלא בשנת 1959. תנאי השחרור מהכלא אילצו את הית' לשהות כל לילה בבית הוריו בפילדלפיה.
לכן לא יכול היה להצטרף להרכבי ג'אז שערכו סיבובי הופעות.
כך החמיץ הזמנה של מיילס דייוויס לנגן איתו באלבום חדש.
את מקומו תפס ג'ון קולטריין.
היה זה האלבום Kind of Blue.
בשנים שלאחר שחרורו מהכלא היה הית' מגיע לניו יורק בבוקר, נכנס לאולפני הקלטות, מקליט מוזיקה או משתתף בהקלטות של אחרים, וחוזר בערב לפילדלפיה.
משנת 1959 ובמהלך שנות ה-60 הקליט הית' סדרת אלבומים ללייבל Riverside ובהם כמה מלחניו שהפכו לסטנדרטי ג'אז: Gingerbread Boy, For Minors Only ואחרים.
באלבומיו ניכרו חיבור בין נגינה, לחנים ועיבודים באופן שלא היה אופייני באותה תקופה באלבומי בופ בחוף המזרחי של ארצות הברית.
במקביל להקלטת אלבומיו, השתתף הית' בהקלטות רבות אחרות של גדולי הג'אז, ובהם פרדי הבארד, מילט ג'קסון, קני דורהאם, בלו מיטשל ורבים אחרים, והתפרנס מכתיבת עיבודים לרבים אחרים, ובהם ריי צ'ארלס.
בשנות ה-70 התאחדו שלושת האחים לבית הית' להרכב בשם The Heath Brothers, והמשיכו לנגן בסגנון הבופ בשנים בהן הפיוז'ן שלט בכיפה.
הרכב זה, בצורות שונות, המשיך לפעול עד שנות ה-90.
באמצע שנות ה-80 מונה הית' לאחראי על תוכנית הג'אז בקווינס קולג', שהייתה בראשיתה.
ב-10 שנות כהונתו שם הפך את תוכנית ג'אז זו, ובעיקר את תוכנית המאסטרס, לאחת החשובות במוסדות לימוד ג'אז בעולם.
בשנים אלה הרבה לכתוב לתזמורות ג'אז, אותן הנהיג.
ג'ימי גומז הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-34 של מדינת קליפורניה, החל מיולי 2017. כמעט כל המחוז מצוי בתחומי העיר לוס אנג'לס, והוא כולל שכונות במרכז העיר, בצפונה ובמזרחה.
גומז, שנולד וגדל בדרום קליפורניה, הוא ילד לזוג הורים שהיגרו לארצות הברית ממקסיקו בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20. לגומז תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ותואר שני במדיניות ציבורית מבית הספר לממשל ע"ש ג'ון פיצג'רלד קנדי שבאוניברסיטת הרווארד.
הוא היה חבר באספה המדינתית של מדינת קליפורניה — הבית התחתון של בית המחוקקים במדינה — כנציג מחוז הבחירה ה-51. הוא נבחר לראשונה בנובמבר 2012 ונבחר מחדש בבחירות 2014 עם מעל ל-83% מקולות הבוחרים.
מחוז האספה ה-51 בקליפורניה כולל את צפון מזרח לוס אנג'לס וכן חלקים ממזרח העיר.
כמצליף הרוב באספה המדינתית בשנים 2013–2014. גומז היה חבר בשדולת המחוקקים הלטינים בקליפורניה.
בטרם נבחר לבית המחוקקים ב-2012, היה המנהל הפוליטי של אגודת האחים המאוחדים בקליפורניה, שלוחה של "הפדרציה האמריקאית לעובדי המדינה, המחוזות והעיריות".
ב-5 בדצמבר 2016 הודיע גומז על מועמדותו בבחירות המיוחדות לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-34 של קליפורניה.
ההודעה באה לאחר עזיבתו הצפויה של נציג המחוז המכהן, חבייר ביסרה, אשר נבחר לתובע הכללי של המדינה.
גומז זכה לתמיכותיהם של ראש העיר לוס אנג'לס אריק גרסטי, של מזכירת העבודה לשעבר הילדה סוליס ושל הסנאטורית קמלה האריס.
ב-4 באפריל 2017 העפיל גומז למקום הראשון בבחירות המיוחדות.
אך מכיוון שלא זכה במרב קולות הבוחרים, הוא התמודד מול עמיתו הדמוקרטי רוברט לי אן, שהגיע למקום השני, בבחירות מיוחדות נוספות בראשית יוני 2017. גומז זכה ב-60% מהקולות.
תקופת כהונתו של גומז החלה ב-6 ביוני 2017, אם כי הושבע לתפקידו ב-11 ביולי אותה השנה.
בבחירות 2018 נבחר לתקופת כהונה מלאה.
בקונגרס ה-116 של ארצות הברית, שהתכנס בינואר 2019, מכהן גומז כחבר ועדת הדרכים והאמצעים ובוועדת הפיקוח והרפורמה הממשלתית.
ג'ימי בופט היה מוזיקאי, זמר רוק, פופ, כותב שירים, סופר ושחקן קולנוע אמריקאי.
באפט נולד בחג המולד של 1946 בפסקגולה שבמיסיסיפי למרי לוריין ולג'יימס דלייני באפט ג'וניור.
הוא בילה את ילדותו במוביל באלבמה ובהמשך עבר לפיירהופ.
בלימודיו בבית הספר סנט איגנטיוס החל ללמוד נגינה על טרומבון בלהקת בית הספר, מה שתרם לעיסוקו לאחר סיום התיכון הקתולי של מקגיל-טולן.
הוא התחנך במכללה קהילתית נהר פירל, אוניברסיטת אובורן ובאוניברסיטת דרום מיסיסיפי, בה קיבל תואר ראשון.
אחרי סיום לימודיו החל לעבוד במגזין התרבות בילבורד שבנאשוויל.
בופט החל את קריירת המוזיקה שלו בנאשוויל, טנסי לקראת סוף שנות ה-60 כזמר קאנטרי ופולק רוק וב-1970 הוציא את אלבומו הראשון: "Down to Earth".
אותה תקופה הוא גם הופיע במופעי רחוב לתיירים בניו אורלינס.
במשך הזמן החל לשיר בסגנון פופ או רוק מסוג "Tropical rock", אותו גילה בשהותו בקריביים, בהם התגורר.
לאורך שנות ה-80 הוא הוציא פחות אלבומים והופיע בסבבי הופעות מסביב לעולם וכן כתב ויצר שירים.
ב-1985 פתח בופט חנות בשם "מרגריטוויל" בעיר קי וסט, ובשנת 1987 פתח את בית קפה מרגריטוויל.
בשנת 2003 שיתף פעולה עם הזמר אלן ג'קסון והם יצרו את השיר "It's Five O'Clock Somewhere".
שיר זה הצליח מאוד וזכה בפרס התאחדות הקאנטרי (Country Music Association), הפרס הראשון של בופט במוזיקה.
בשנת 2004 הוציא בופט את האלבום "License to Chill", אשר מכר מעל 238,600 עותקים בשבוע הראשון להוצאתו והוביל לעלייתו בקריירת מצעדי הפופ.
ב-2006 הוציא את האלבום "Take the Weather with You", שנערך לכבוד קורבנות הוריקן קתרינה.
אותה שנה הועמד לפרס "CMA Event of the Year Award", על השיר "Hey Good Lookin" שנעשה לצד אלן ג'קסון וג'ורג' סטרייט.
במשך השנים הוציא למעלה משמונה אלבומי זהב ועוד תשעה אלבומי פלטינות או מולטיפלטינה.
לצד עבודתו כמוזיקאי עבד גם על כתיבת ספרים שחלקם הפכו לרבי-מכר ביניהם: "Where Is Joe Merchant?", "Tales from Margaritaville" וספר הזכרונות ""A Pirate Looks at Fifty", אשר עלה ישירות למקום הראשון ברשימת ספרי העיון של רשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס ומהבודדים שהם גם ספרי זכרונות וגם בדיונים.
הוא גם כתב מספר שירים, ספרי ילדים (חלקם לצד בתו).
מספר ציטוטים פילוסופיים שלו מוצגים על שלטי הדרכים של "פרויקט הנדאק" (Project HIMANK) בלדאק, הודו.
בנוסף בופט הפיק וכתב מספר סרטי קולנוע וכן שיחק בחלקם.
הוא הופיע לראשונה בסרט "Your Hit Parade" מ-1973 בתפקיד לא-ידוע ולאחר מכן הופיע בהופעות קצרות לרוב בסרטים שונים ביניהם: "FM", "ריפו מן", "קוב" (בתור הקלר), "קונגו", "הוק", "שריקת הינשוף", "Gonzo: The Life and Work of Dr.
Thompson", "עולם היורה" (מוצג בתפקיד עצמו בורח עם 2 גלידות ממסעדה במשך מתקפת פטרוזאורים), "מועדון הכסף" ו-"The Beach Bum" – בה הופיע בתפקיד עצמו.
הוא הופיע גם במספר סדרות ותוכניות שונות, ביניהן ב"סאטרדיי נייט לייב", "60 דקות", "המופע של אלן דג'נרס", "הוואי חמש-אפס", "NCIS: ניו אורלינס" ועוד.
ברובן הוא הופיע בתור עצמו.
באפט התחתן ב-1969 עם מרג'י וואשיצ'ק אך הם התגרשו ב-1971. בהמשך התחתן עם ג'יין ולהם שתי בנות: המוזיקאית סוואנה בופט ושרה דלייני, יחד עם בן מאומץ, קמרון מארלי.
המשפחה מתגוררת בסאג הרבור בניו יורק ובוסט פאלם ביץ' בפלורידה.
הזוג נפרד בשנות ה-80 אך חזר ב-1991. בית נוסף שלהם מצוי באי סן ברתלמי, בו התגורר לסירוגין בשנות ה-80.
בשנת 2015 קיבל מאוניברסיטת מיאמי תואר דוקטור לשם כבוד.
ב-1 בספטמבר 2023 נפטר לאחר מאבק במחלת הסרטן.
ג'יימס "ג'ימי" ג'ונס הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-ABA וה-NBA בין השנים 1967–1977. ב-6 מתוך 7 עונותיו ב-ABA נבחר להשתתף במשחק האולסטאר, ולאורך קריירת ה-ABA רשם ממוצעים כוללים של 19.2 נקודות, 5.1 אסיסטים ו-4.9 ריבאונדים למשחק.
בשנת 1997 נבחר לאחד מ-30 חברי קבוצת כל הזמנים של ה-ABA.
ג'ונס נולד וגדל בעיר טלולה שבלואיזיאנה, ובין השנים 1963–1967 למד באוניברסיטת המדינה של גרמבלינג, אשר בצפון לואיזיאנה.
בדראפט ה-NBA 1967 נבחר ג'ונס על ידי בולטימור בולטס בבחירה ה-13, אולם בחר לשחק עבור קבוצת ניו אורלינס באקנירס מליגת ה-ABA.
בעונת הרוקי שלו קלע 18.8 נקודות בממוצע למשחק, והוביל את ניו אורלינס, לצדם של דאג מו, רד רובינס ולארי בראון, להשתתפות בגמר ה-ABA.
לאורך סדרת הגמר קלע 21.6 נקודות בממוצע למשחק, אך הבאקנירס הפסידו מול פיטסבורג פייפרס בתוצאה 3–4. ב-9 בדצמבר 1968 קלע שיא קריירה של 48 נקודות, בניצחון קבוצתו מול אוקלנד אוקס.
את עונת 1968/1969 סיים במקום השני בליגה בממוצע נקודות למשחק (26.6), ובמקום הראשון באחוזי קליעה מהשדה (53.5%), ובסיומה נבחר לחמישיית העונה.
לקראת עונת 1971/1972 עבר לשחק ביוטה סטארס, אלופת ה-ABA בעונה הקודמת.
בעונת 1973/1974 סייע לקבוצה להעפיל לגמר הליגה, אולם היא הפסידה בסדרת הגמר מול ניו יורק נטס, בתוצאה 1–4. באותה עונה השתתף במשחק האולסטאר של ה-ABA בפעם השישית בקריירה, ונבחר לחמישיית העונה בפעם השלישית בקריירה.
בקיץ 1974 חתם על חוזה בקבוצת וושינגטון בולטס מליגת ה-NBA.
בעונתו הראשונה בקבוצה העפיל עמה לגמר ה-NBA, כמחליפו מהספסל של קווין פורטר.
לאורך 3 עונותיו עם הבולטס, שהיו האחרונות בקריירה שלו, קלע ג'ונס 6.4 נקודות בממוצע למשחק בלבד.
ג'יימס ויליאם "ג'ימי" דיקינסון (; 25 באפריל 1925 – 8 בנובמבר 1982) היה כדורגלן ומאמן אנגלי, ששיחק כקשר שמאלי.
דיקינסון שיחק לאורך כל הקריירה בקבוצת פורטסמות', והיה שותף לרגעי שיא ושפל בתולדות המועדון, בהם שתי זכיות רצופות באליפות אנגליה, וירידת שתי ליגות תוך שלוש שנים.
הוא לבש את מדי המועדון במשך 19 עונות וצבר 764 הופעות ליגה במדיה, שיא מועדון של כל הזמנים.
הוא שני רק לג'ון טרולופ בשיא הופעות ליגה במועדון אחד בכדורגל האנגלי (770 הופעות במדי סווינדון טאון).
דיקינסון ערך 48 הופעות במדי נבחרת אנגליה, וייצג את הנבחרת בשני טורנירי מונדיאל.
דיקינסון המשיך במועדון גם לאחר פרישתו, ונשא במספר תפקידים, כולל תפקיד המאמן הראשי בין 1977 ל-1979.
דיקינסון הצטרף כנער לקבוצת פורטסמות' כמתלמד, ובעונת 1946/1947, עונת הבכורה של הליגה הבכירה לאחר מלחמת העולם השנייה, ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת מול בלקברן רוברס.
עד מהרה תפס מקום של קבע בקבוצה, ואת עונת הבכורה שלו סיים עם ארבעים הופעות ליגה.
בעונת 1948/1949 היה שותף לזכייה הראשונה בתולדותיה של פורטסמות' באליפות אנגליה, כשקבוצתו סיימה בפער חמש נקודות מסגניתה מנצ'סטר יונייטד.
בפתיחת העונה הבאה היה שותף למשחק מגן הצדקה מול וולברהמפטון וונדררס, שהסתיים בשוויון 1-1 ובזכייה משותפת של השתיים בתואר.
בסיום אותה העונה סיימו שתי הקבוצות במקומות הראשונים בטבלה עם מספר נקודות זהה, ורק פער שערים עדיף של פורטסמות' (בשבעה שערים בלבד) הקנה לה זכייה שנייה ברציפות באליפות אנגליה.
עונה לאחר מכן, כבש דיקינסון את שעריו הראשונים במדי המועדון, ובסך הכול סיים את העונה עם שני כיבושים.
בשמונה עונותיו הראשונות בקבוצה (וב-16 מתוך 19 עונותיו בסך הכול), שותף דיקינסון בארבעים משחקי ליגה לפחות בכל עונה.
מי שהיה שותף לתקופת השיא של המועדון, היה שותף גם לירידתה למאבקי ההישרדות.
בסיומה של עונת 1958/1959, עשור לאחר זכייתה הראשונה באליפות, ירדה פורטסמות' לליגת המשנה מהמקום ה-22 בליגה, וזאת לאחר שתי עונות בהן נחלצה מירידה בנקודות ספורות בלבד.
דיקינסון המשיך במדי הקבוצה בליגת המשנה, ולאחר שתי עונות של מאבקי ירידה, נשרה הקבוצה לליגה השלישית בסיומה של עונת .
דיקינסון הוסיף ללבוש את מדי הקבוצה גם בליגה השלישית, וסייע לה לחזור תוך עונה אחת בלבד לליגת המשנה כאשר סיימה במקום הראשון.
בתום עונת , לאחר שלוש עונות נוספות בליגת המשנה, פרש דיקינסון ממשחק פעיל.
במשחקו האחרון בקריירה היה שותף לשוויון 1-1 מול נורת'האמפטון טאון, שהציל את קבוצתו מירידה לליגה השלישית.
בסך הכול לזכותו של דיקינסון 764 הופעות ליגה, בהן כבש תשעה שערים.
בקרוב ל-850 הופעות במדי המועדון, וקרוב לחמישים במדי נבחרת אנגליה, הוא לא ספג מעולם כרטיס צהוב ומעולם לא הורחק, מה שהקנה לו את הכינוי ג'נטלמן ג'ים.
דיקינסון ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אנגליה ב-18 במאי 1949, תחת המאמן וולטר וינטרבוטום, בניצחון החוץ 1–4 על במשחק ידידות.
דיקינסון היה שותף לסגל האנגלי במוקדמות מונדיאל 1950, טורניר מוקדמות המונדיאל הראשון בו השתתפה אנגליה.
משחקי אליפות הבית הבריטית לעונת שימשו כבית במוקדמות המונדיאל, ודיקינסון שותף פעמיים מתוך שלוש הופעותיה של אנגליה במהלך הטורניר.
דיקינסון זומן לסגל של וינטרבוטום לקראת מונדיאל 1950 בברזיל.
דיקינסון פתח בהרכב במשחקה הראשון של אנגליה בתולדות המונדיאלים, בניצחון 0–2 על .
דיקינסון פתח גם בשני המשחקים הנותרים בשלב הבתים, בהם הפסידה אנגליה בתוצאה זהה, 1-0 ל ול, וסיימה את דרכה בתום שלב הבתים.
לאחר ששותף שלוש פעמים במסגרת מוקדמות מונדיאל 1954, זומן דיקינסון על ידי וינטרבוטום לסגל לקראת טורניר הגמר בשווייץ.
במשחק הראשון בטורניר פגשה אנגליה את .
במשחק דרמטי ומלא מהפכים הצליחה אנגליה לעלות ליתרון של 3–4, שתי דקות בתוך תוספת הזמן, אך לאחר שתי דקות נוספות כבש דיקינסון שער עצמי שקבע את תוצאת המשחק, שוויון 4-4. זהו השער העצמי היחיד של אנגליה בתולדות המונדיאלים עד כה (נכון למונדיאל 2018).
דיקינסון ואנגליה גברו 0–2 על המארחת במשחק השני של שלב הבתים, ועלו לרבע הגמר.
דיקינסון פתח גם במשחקה השלישי והאחרון של אנגליה בטורניר, בהפסד 2–4 ל, שסיים את דרכם של האנגלים בטורניר.
בסך הכול פתח דיקינסון בהרכב בכל שש הופעותיה הראשונות של אנגליה בתולדות המונדיאלים.
ב-5 בדצמבר 1956 ערך דיקינסון את הופעתו ה-48 והאחרונה במדי אנגליה, בניצחון 2–5 על במסגרת מוקדמות מונדיאל 1958.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, המשיך דיקינסון את דרכו בפורטסמות', כאשר היה לקצין יחסי הציבור של המועדון, ובהמשך למזכיר הקבוצה.
במאי 1977, כאשר הקבוצה נאבקת על חייה בליגה השלישית, קיבל דיקינסון את משרת המאמן של הקבוצה, והצליח להשאירה בליגה.
בעונתו המלאה הראשונה על הקווים לא הצליח דיקינסון להשאיר את הקבוצה בליגה, והיא ירדה לליגה הרביעית מהמקום האחרון בטבלה.
בעונת הוביל דיקינסון את הקבוצה למקום השביעי בלבד בליגה הרביעית.
במאי 1979, לקראת סיום העונה, לקה בהתקף לב, שהובילה לעזיבתו את הקבוצה בתום העונה.
לאחר שלקה בשלושה התקפי לב, הלך דיקינסון לעולמו ב-8 בנובמבר 1982, בגיל 57. הוא נקבר בבית הקברות בעיר הולדתו אלטון, בטקס רב משתתפים.
תמונתו של דיקינסון מתנוססת ביציע הישיבה באצטדיונה הוותיק של פורטסמות', פראטון פארק.
כמו כן, נקרא על שמו רחוב בעיר פורטסמות', ובעיר הולדתו אלטון נפתח פאב הנושא את כינויו, ג'נטלמן ג'ים.
ג'יימס אמורי "ג'ימי" גאריסון היה מוזיקאי ג'אז ובסיסט אמריקאי, הידוע כבסיסט ברביעיית ג'ון קולטריין.
גאריסון נולד באמריקוס, ג'ורג'יה וגדל בפילדלפיה, שם היה לחלק מסצנת הג'אז של שנות ה-50 שכללה בין היתר את הפסנתרן מק'קוי טיינר, החצוצרן לי מורגן והבסיסטים רג'י וורקמן והנרי גריימס.
בהמשך ניגן גאריסון עם מוזיקאים שונים כמו קני דורהאם, פילי ג'ו ג'ונס, בני קרטר ולי קוניץ.
בשנת 1961 החליף גאריסון את וורקמן והצטרף לרביעייה של הסקסופוניסט ג'ון קולטריין, לצד טיינר והמתופף אלווין ג'ונס.
משנת 1962 עד למותו של קולטריין ב-1967 ניגן גאריסון עם קולטריין באופן כמעט בלעדי, והיה חלק בהקלטת האלבום "A Love Supreme".
בהופעות עם קולטריין נהג גאריסון לנגן סולואים ארוכים ללא ליווי, שלעיתים קרובות שימשו כהקדמות שאחריהן הצטרפו שאר הנגנים.
בשנת 1963 הוציא גאריסון עם אלווין תקליט משותף, !Illumination, בו הובילו שישיית נגנים שניגנה מוזיקה מקורית פרי עטה.
אחרי מותו של קולטריין הקליט גאריסון בעיקר עם אורנט קולמן ואלמנתו של ג'ון, הפסנתרנית-נבלנית אליס קולטריין.
בתקופה זו עסק גאריסון בהוראה, ושימש כאמן ומרצה אורח בבניגטון קולג' ובאוניברסיטת וסליאן.
גאריסון נפטר מסרטן הריאה ב-7 באפריל 1976. הוא הותיר מאחוריו 3 בנות מנישואים ראשונים, בנוסף לבת ובן מנישואיו השניים לרקדנית והכוראוגרפית רוברטה אסקמילה גאריסון.
בנו, מאט גאריסון, הוא בסיסט ג'אז שמנהל את אולם ההופעות ShapeShifter Lab בניו יורק, וניגן עם הרבי הנקוק, ויטני יוסטון, ראווי קולטריין ואחרים.
ג'ימי בנד אלכסיס הוא כדורגלן האיטי המשחק בעמדת הבלם באתלנטיקו מהליגה הדומיניקנית ובנבחרת האיטי.
אלכסיס החל את הקריירה שלו בקפואיז מהליגה המקומית בהאיטי, ובהמשך עבר ללורי מליגת העל הארמנית.
ב-26 ביולי 2021 חתם בסקציה נס ציונה מהליגה הלאומית.
בסיום העונה העפיל עם קבוצתו לליגת העל.
ב-4 בספטמבר 2022 חתם בהפועל פתח תקווה.
ב-2 בספטמבר 2023, במהלך משחק ליגה מול בני סכנין, הורחק בכרטיס אדום ישיר לאחר פגיעה בבירם כיאל, בעקבותיה הורחק לשישה משחקים בפועל שלאחר ערעור קבוצתו קוצר לחמישה.
בדצמבר נפצע בברכו וסיים את העונה.
ב-28 באוגוסט 2024 חתם בהפועל עירוני ראשון לציון.
בינואר 2025 עבר לאתלנטיקו מהליגה הדומניקנית.
ב-17 באוקטובר 2018 ערך אלכסיס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת האיטי, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–2 על נבחרת סנט לוסיה במסגרת מוקדמות ליגת האומות של CONCACAF.
ב-25 ביוני 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–2 על נבחרת קוסטה ריקה במסגרת גביע הזהב 2019.
הנס-אולריך ארנסט , הידוע בשם ג'ימי ארנסט, היה צייר יהודי-אמריקאי יליד גרמניה.
ג'ימי ארנסט נולד בשנת 1920 בקלן, גרמניה, לצייר הסוריאליסטי מקס ארנסט וללואיז שטראוס-ארנסט, היסטוריונית ועיתונאית אמנות ידועה.
הוריו נפרדו ב-1922 והתגרשו סופית ב-1926 וארנסט נשאר עם אמו בקלן.
הוא ביקר את אביו בצרפת ב-1930, שם פגש אמנים רבים, ביניהם לואיס בונואל, סלבדור דאלי, אלברטו ג'קומטי, אנדרה מאסון, ז'ואן מירו, מאן ריי ואיב טנגוי, כמו גם את אהובתו של אביו לאונורה קרינגטון.
בפברואר 1933, חודש לאחר שאדולף היטלר הפך לקנצלר גרמניה, ערכו האס אס חיפוש בדירתה של אמו לואיז שטראוס.
כאינטלקטואלית ידועה ויהודיה היא נחשבה כחשודה על ידי המשטר החדש.