tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בערב ה-23 בנובמבר 1963, מלווה בבריידי, פנתה הינדלי לג'ון קילברייד בן ה-12, בשוק אשטון-תחת-לין, והציעה לו "טרמפ" לביתו בטענה שהוריו יהיו מודאגים על כך שהוא נמצא בחוץ בשעה כה מאוחרת.
בעזרת תמריץ נוסף בדמות בקבוק שרי שהציעה לו, קילברייד הסכים להיכנס אל מכונית הפורד אנגליה שהינדלי שכרה.
בריידי אמר לקילברייד שבקבוק השרי נמצא בביתם, והם יצטרכו לבצע עיקוף כדי לאסוף אותו.
בדרך הוא הציע שיעשו עיקוף נוסף, לחפש אחר כפפה שלפי דבריו הינדלי איבדה באזור המור.
כאשר הם הגיעו למור, בריידי לקח עמו את הילד בעוד הינדלי חיכתה במכונית שוב.
בריידי תקף מינית את קילברייד וניסה לחתוך את גרונו בעזרת להב משונן באורך שישה אינצ'ים לפני שחנק אותו למוות בעזרת פיסת שרוך, ככל הנראה מנעלו.
קית' בנט, בן ה-12, נעלם בדרכו לבית סבתו, במהלך שעות הערב המוקדמות של ה-16 ביוני 1964, ארבעה ימים לאחר יום ההולדת שלו.
הינדלי פיתתה אותו אל המיני-טנדר שלה - בו ישב בריידי במושב האחורי - בכך שביקשה ממנו עזרה בהעמסת מספר קופסאות, ולאחר מכן אמרה שתסיע אותו לביתו.
היא נהגה למפרץ-חניה בסאדלוורת' מור, אליו היא ובריידי תכננו להגיע קודם לכן, ובריידי יצא החוצה עם בנט, במטרה לחפש אחר כפפה אבודה.
הינדלי עמדה על המשמר, ולאחר כ-30 דקות בריידי הופיע, לבדו ונושא את חפירה שהחביא באזור מוקדם יותר.
כאשר הינדלי שאלה אותו כיצד הרג את בנט, בריידי אמר שהוא תקף את הילד מינית וחנק אותו למוות בעזרת פיסת שרוך.
בריידי והינדלי ביקרו ביריד שעשועים שהתקיים ב-26 בדצמבר 1964 בחיפוש אחר קורבן חדש, והבחינו בלסלי אן דאוני בת ה-10 עומדת לצד אחד המתקנים.
כאשר התברר להם שהיא לבדה, הם התקרבו אליה ושמטו בכוונה חלק מהקניות שלהם בקרבתה, לפני שפנו לבקש ממנה לסייע להם לסחוב כמה מהחבילות אל מכוניתם, ואז לביתם.
ברגע שנכנסו אל הבית דאוני הופשטה, פיה נסתם, והיא אולצה להצטלם במספר פוזות לפני שנאנסה ונרצחה; ייתכן שנחנקה למוות בעזרת פיסת שרוך.
הינדלי טענה שהיא הלכה למלא אמבט עבור הילדה וכשחזרה מצאה את הילדה מתה.
בספרו של ד"ר כריס קאולי, "פנים אל פנים מול הרשע: שיחות עם איאן בריידי", בריידי מצהיר כי הינדלי הייתה זו שהרגה את לסלי אן דאוני.
בבוקר שלמחרת בריידי והינדלי נסעו עם גופתה של דאוני אל סאדלוורת' מור, שם נקברה, עירומה, עם בגדיה לרגליה בקבר רדוד.
ב-6 באוקטובר 1965 פגש בריידי בתחנת הרכבת המרכזית של מנצ'סטר את אדוארד אוונס, מהנדס מתלמד כבן 17, והזמין אותו לביתו, בשדרות וורדל ברוק 16 שבאזור הטרסלי, שם הכה אותו למוות בגרזן.
לתקיפה של אדוארד אוונס היה עד גיסהּ בן ה-17 של הינדלי, דייוויד סמית', בעלה של אחותה הצעירה, מורין.
משפחת הינדלי סירבה לאשר את נישואיה של מורין לסמית', כיוון שהיו לו מספר הרשעות פליליות, כולל גרימת חבלה גופנית ממשית ופריצה, כאשר את הראשון מבין השניים ביצע בעודו בן 11. במהלך השנה שקדמה לתקיפה טיפח בריידי יחסי ידידות עם סמית', שהפך "ירא כבוד" כלפיו מעצם היותו בוגר ממנו.
יחסים אלו הדאיגו את הינדלי, כיוון שחששה שיש בכך כדי לסכן את ביטחונם.
בערב ה-6 באוקטובר 1965 הינדלי הסיעה את בריידי אל תחנת הרכבת המרכזית של מנצ'סטר, שם חיכתה לו במכוניתה, בעודו בוחר את קורבנם; לאחר מספר דקות חזר בריידי בחברתו של אדוארד אוונס, והציג את הינדלי בפניו כאחותו.
הם נהגו בחזרה והעבירו זמן מה בנעימים בשתיית בקבוק יין.
לאחר מכן בריידי שלח את הינדלי להביא את גיסה.
כאשר היא חזרה אל הבית הינדלי אמרה לסמית' להמתין בחוץ לסמן ממנה, אור מנצנץ.
כאשר הגיע הסימן סמית' נקש על דלת הבית ופגש בבריידי, אשר שאל אותו האם הוא בא עבור "בקבוקי היין המזעריים".
בריידי הוביל את סמית' אל המטבח והשאירו שם, באומרו שהוא הולך לאסוף את היין.
דקות לאחר מכן שמע סמית' זעקה, ולאחריה את קולה של הינדלי קוראת לו בקול לבוא לעזרה.
סמית' נכנס אל הסלון ומצא את בריידי מכה שוב ושוב את אוונס בעזרת חלקו השטוח של גרזן.
לאחר מכן ראה כיצד בריידי חונק את אוונס בעזרת פיסה של חוט חשמל.
גופתו של אוונס הייתה כבדה מכדי שסמית' יוכל לשאת אותה אל המכונית לבדו – בריידי נקע את קרסולו בזמן המאבק – ועל כן הם נאלצו לעטוף את הגופה ביריעות פלסטיק ולהניח אותה בחדר השינה הנוסף.
סמית' הסכים לפגוש את בריידי בערב שלמחרת כדי להיפטר מגופתו של אוונס, אך לאחר שחזר הביתה העיר סמית' את אשתו וסיפר לה את שראה.
מורין אמרה לו שעליו להתקשר למשטרה.
שלוש שעות מאוחר יותר הזוג עשה את דרכו במהירות אל תא טלפון ציבורי ברחוב, תחת דירתם.
סמית' לקח עמו ליתר ביטחון מברג וסכין מטבח כדי להגן עליו ועל מורין, למקרה שבריידי יופיע כדי להתעמת איתם.
בשעה 6:07 בבוקר סמית' ערך שיחת טלפון לשירות החירום של תחנת המשטרה הסמוכה בהייד, וסיפר את סיפורו לקצין התורן.
בהודעתו למשטרה טען סמית כי בריידי פתח את הדלת ואמר לו בקול רם ...
"האם אתה רוצה את הבקבוקים המזעריים הללו?" הנדתי בראשי לחיוב והוא הוביל אותי אל תוך המטבח...
והוא נתן לי שלושה בקבוקי משקה מזעריים ואמר: "אתה רוצה את השאר?".
כאשר פסעתי לראשונה אל תוך הבית, הדלת אל הסלון...
איאן הלך אל הסלון ואני חיכיתי במטבח.
חיכיתי בערך דקה או שתיים כאשר לפתע שמעתי צרחה חזקה; זה נשמע כמו אישה, קול ממש גבוה.
ואז הצרחות המשיכו, בזו אחר זו ממש חזק.
ואז שמעתי את מיירה קוראת, "דייב, עזור לו" מאוד חזק.
כאשר רצתי פנימה רק עמדתי בתוך הסלון וראיתי בחור צעיר.
הוא שכב כשראשו וכתפיו על הספה ורגליו היו על הקרקע.
איאן עמד מעליו, מולו, עם רגליו משני צידי רגליו של הצעיר.
הוא אחז בו מעל ראשו והוא הכה את הצעיר בצידו השמאלי של ראשו עם הגרזן.
שמעתי את המהלומה, זו הייתה מכה קשה ונוראית, זה נשמע מחריד."
מוקדם בבוקר ה-7 באוקטובר, זמן קצר לאחר שיחתו של סמית', רב-פקד בוב טלבוט ממשטרת צ'שייר הגיע אל הדלת האחורית של שדרות וורדל ברוק 16, לבוש סרבל אופה שאול כדי להסתיר את מדיו.
טלבוט הזדהה בפני הינדלי כקצין משטרה כאשר פתחה את הדלת, וסיפר לה שהוא מעוניין לדבר עם בן זוגה.
הינדלי הובילה אותו אל הסלון, בו בריידי ישב על הספה וכתב פתק למעסיקו, ובו הסביר כי לא יוכל להגיע לעבודה בשל פציעה בקרסולו.
טלבוט הסביר כי הוא חוקר "מעשה אלימות שמערב רובים" עליו דווח כי התקיים בערב שעבר.
הינדלי הכחישה שהתקיימה אלימות כלשהי, ואפשרה למשטרה להביט סביב ברחבי הבית.
כאשר הם הגיעו אל החדר בקומה העליונה, בו אופסנה גופתו של אוונס, המשטרה גילתה כי הדלת נעולה וביקשה מבריידי את המפתח.
הינדלי טענה כי המפתח בעבודה, אך לאחר שהמשטרה הציעה להסיע אותה אל מקום העסקתה כדי להשיב אותו, בריידי הורה לה למסור את המפתח.
כאשר חזרו אל הסלון סיפרה המשטרה לבריידי כי הם גילו גופה כפותה וכי הוא עצור בחשד לרצח.
בעוד בריידי מתלבש הוא אמר "לאדי ולי היה ויכוח והמצב יצא מכלל שליטה".
הינדלי לא נעצרה עם בריידי, אך היא דרשה לבוא עמו לתחנת המשטרה, מלווה בכלב שהיה בבעלותה, פאפט, ובהסכמת המשטרה.
הינדלי תושאלה לגבי האירועים שסבבו את מותו של אוונס, אך היא סירבה לתת כל הצהרה מעבר לכך שהיה מדובר בתאונה.
משראתה המשטרה כי אין בידה הוכחות לכך שהינדלי הייתה מעורבת ברצח אוונס היא הורשתה ללכת לביתה, בתנאי שתחזור ביום שלמחרת לחקירה נוספת.
הינדלי המשיכה להיות חופשית במשך ארבעת הימים שלאחר מעצרו של בריידי.
במהלך ימים אלו הלכה אל מעסיקיה וביקשה שיפטרו אותה, כך שתהיה זכאית לדמי אבטלה.
כשביקרה במשרד בו עבד בריידי היא מצאה מסמכים השייכים לו במעטפה (על פי טענתה היא לא פתחה אותה), ושרפה אותם במאפרה.
היא סברה כי אלו היו תוכניות לשדידת בנקים, ואינם קשורים לרציחות.
ב-11 באוקטובר הינדלי הואשמה בסיוע לרצח אדוארד אוונס והושמה במעצר בבית הכלא ריסלי שבמחוז צ'שייר.
משפטם של בריידי והינדלי החל ב-19 באפריל 1966, שהואשמו ברצח אוונס, דאוני וקילברייד.
בריידי הודה בכך שהכה את אוונס בגרזן אולם טען שאדם אחר הרג אותו.
הינדלי טענה כי לא הייתה מודעת למעשי הרצח.
ב-6 במאי 1966 מצא חבר המושבעים את בריידי אשם בכל שלוש הרציחות, ואת הינדלי אשמה ברצח דאוני ואוונס.
בריידי נידון לשלושה מאסרי עולם והינדלי נידונה לשני מאסרי עולם ולשבע שנות מאסר נוספות על סיוע לרצח קילברייד.
בהיותו בכלא בריידי התיידד עם רוצח סדרתי בריטי גרהאם יאנג זאת על רקע הדעות הנאציות.
בכלכלה ובתורת המשחקים, מניחים פעמים רבות כי למשתתפים רציונליות מושלמת: כל השחקנים במשחק תמיד יפעלו על מנת למקסם את תועלתם.
כלומר, כל שחקן לוקח בחשבון את כל הפעולות האפשריות ובוחר ברצף הפעולות שיניב את התוצאה הטובה ביותר עבורו.
מסקנה מיידית מהנחה זו היא ששחקן רציונלי לא ישתמש באסטרטגיה נשלטת חזק.
מונח זה מתקשר למונח "האדם הכלכלי" (Homo economicus ; הומו אקונומיקוס) שמציין פרט שמקבל החלטות רציונליות הממקסמות את תועלתו האישית.
מחקרים רבים בפסיכולוגיה ובכלכלה התנהגותית בעשרות השנים האחרונות הראו שבמציאות השחקנים אינם נוהגים בצורה כזו באופן מלא, אלא פועלים ברציונליות מוגבלת המושפעת מהטיות קוגניטיביות שונות.
רציחות במידסומר היא סדרת דרמה משטרתית-קומית בריטית ששודרה ברשת ITV החל מ-23 במרץ 1997. התוכנית מבוססת על סדרת ספרים מאת קרוליין גרהאם שעובדו לטלוויזיה על ידי הסופר והתסריטאי אנתוני הורוביץ.
הדמות הראשית בסדרה היא דמותו של טום ברנבי (בגילומו של ג'ון נטלס) מפקח משטרה בעיר קוסטון.
ב-2011 החליף את טום ברנבי כמפקח המשטרה, בן דודו הצעיר ג'ון ברנבי (ניל דאג'ן).
העלילה עוסקת בחוקרי המשטרה בראשות ברנבי המפענחים מקרי רצח שמתרחשים במחוז הבדיוני מידסומר.
במשך השנים היו למפקח המשטרה מספר עוזרים: סמל בילוש גווין טרוי (דניאל קייסי), סמל בילוש דן סקוט (ג'ון הופקינס) וסמל בן ג'ונס (ג'ייסון יוז).
מידסומר הוא מחוז בדיוני באנגליה.
רבים מן היישובים במחוז כוללים את המילה מידסומר בשמם.
ההשראה לשם היא מהעיירה "מידסומר נורטון" שבסאמרסט.
בעיר המחוז, קוסטון, גר מפקח המשטרה טום ברנבי עם אשתו ובתו.
הוא עומד בראש המחלקה לחקירות פליליות של המשטרה המקומית.
חלק מהפופולריות של הסדרה נובע מחוסר ההתאמה בין הפשעים והאלימות לבין הסביבה הכפרית הציורית והשלווה לכאורה.
שיעור הפשיעה במחוז מידסומר גבוה: משטרת קוסטון מטפלת ב-32 מקרי רצח למיליון תושבים, כמעט כפליים מזה של לונדון.
שיעור הפשיעה הגבוה הפך לבדיחה בקרב הקהל הבריטי, ובא לידי ביטוי בסדרה עצמה.
צילומי הסדרה החלו בסתיו 1996. הפרק הראשון שודר בבריטניה ב-23 במרץ 1997. נתוני הצפייה היו טובים, והיותם של הפרקים מעין סרטי טלוויזיה, משכו אליהם שחקנים רבים מן הבמה והמסך לתפקידים שונים.
הפרקים הראשונים עובדו לטלוויזיה על ידי אנתוני הורוביץ מהרומנים שכתבה קרוליין גרהאם.
יוצרי הסדרה היו הורוביץ יחד עם המפיקים בטי וילנגייל ובריאן טרו-מיי.
ב-2009 הודיע ג'ון נטלס על כוונתו לפרוש מהסדרה, אחרי 13 עונות של עשרה פרקים כל אחת.
בעונה ה-14 החליף ניל דאג'ן את נטלס, והחל לגלם את ג'ון ברנבי, בן דודו של טום ברנבי.
דמותו של ג'ון ברנבי נראתה לראשונה על המסך בפרק "חרבו של גיום" (The Sword of Guillaume).
העיר קוסטון בסדרה מצולמת בעיר וולינגפורד שבמחוז אוקספורדשייר.
בין המקומות המועדפים לצילום "הדסור האוס" בבקינגהאמשייר, ביקונספילד, אמרשהם, גרייט מיסנדן, פרסטווד, ונדובר, פרינסס ריזבורו, לונג קרנדון, פן, מרלו, בלדלו, אחוזת אשרידג', אולדברי, ליטל גדסדן, צ'סהאם, לאטימר, פולקינגהאם, וודסדון בהרטפורדשייר, המל המפסטד, צ'יפרפילד, פלונדן, בולבורן, הדליי ווד, סאראט, ווטפורד שבאוקספורדשייר.
תחנת הרכבת של טייפורד (Twyford) משמשת אתר צילומים של תחנת הרכבת של קוסטון.
הפאב "ששת הפעמונים" (The Six Bells) שבוורבורו מופיע בסדרה כפאב בשם "ברבור שחור" (Black Swan).
ג'ים פרקר הלחין את פסקול הסדרה.
נעימת הנושא היא ואלס המנוגנת בקצב בינוני (מודרטו), ומבוצעת בעיקר בכלי האלקטרוני טרמין שנשמע כמו שריקה בקול נמוך.
החל מהעונה ה-14 המנגינה שנשמעת ברקע כותרות הסיום מנוגנת בכינור ולא בטרמין.
עד כה יצאו לאור שלושה תקליטורים הכוללים את פסקול הסדרה.
רציחות האלף בית התרחשו בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 באזור רוצ'סטר שבמדינת ניו יורק.
המקרה קיבל את שמו מאחר ששמה הפרטי ושם משפחתה של כל נערה החל באותה אות וכל גופה נמצאה בעיירה ששמה החל באותה אות בהן החלו שמותיהן של הנערות: קולון כרמן נמצאה ב-Churchville, וונדה וולקוביץ בובסטר ומישל מנזה במוקודן.
החוקרים שיערו כי קיים קשר בין סדרת רציחות אלו לסדרת רציחות דומות שהתרחשה בקליפורניה בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20.
רציחות האלף בית בניו יורק
חרף העובדה שמאות אנשים נחקרו, הרוצח לא נתפס מעולם.
אחד מראשוני החשודים התאבד שישה שבועות לאחר הרצח האחרון ונוקה מאשמה בשנת 2007 באמצעות בדיקת די-אן-אי.
במקרה של קרמן קולון, הדוד שלה נחשד גם הוא עד שהתאבד בשנת 1991.
אחד מהחשודים היה קנת' ביאנקי, יליד רוצ'סטר, שעסק באותה עת במכירת גלידה בעירו, סמוך לזירות של שתי הרציחות הראשונות.
הוא ובן דודו אנג'לו בואנו (Angelo Buono, Jr), ביצעו בין השנים 1977–1979 את הרציחות שכונו בשם החונקים מהילסייד.
ביאנקי שמעולם לא הואשם ברציחות האלפבית, ניסה פעמים רבות לנקות את עצמו מחשד, אך כיוון שהראיות הצביעו על כך כי מכוניתו נראתה סמוך לזירות של שני מקרי הרצח, נותרו החשדות בעינן.
בסדרת החקירות הטלוויזיונית של דיסקברי, "מוחות חשוכים" (Dark Minds), בפרק " Double Initial Murder" ששודר לראשונה ב-22 בפברואר 2012, בהנחיית מ.
ויליאם פלפס, נמסר כי הדנ"א של ביאנקי שנבדק בשנת 1985, לא תאם לראיות שנותרו בזירת הפשע של ווונדה וולקוביץ.
כרמן קוולון, בת 10, נעלמה ב-16 בנובמבר 1971 ונמצאה יומיים לאחר מכן בריגה המרוחקת 12 מייל מן המקום שבו נראתה לאחרונה.
וונדה וולקוביץ, בת 11, נעלמה ב-2 באפריל 1973 ונמצאה יום אחד לאחר מכן בכביש המדינה 104 (State Route 104) בוובסטר, המרוחקת שבעה קילומטרים מרוצ'סטר.
מישל מנזה, בת 11, נעלמה ב-26 בנובמבר 1973 ונמצאה יומיים לאחר מכן במקדון, במרחק 15 מייל מרוצ'סטר.
ב-11 באפריל 2011, יוסף נסו (Joseph Naso) בן 77, יליד ניו יורק אשר חי ברוצ'סטר בשנות ה-70 של המאה ה-20, נעצר ברינו שבנבדה, בשל ארבעה מעשי רצח שהתרחשו בקליפורניה בראשית 1977. שמותיהם הפרטיים ושמות המשפחה של קורבנות הרצח מקליפורניה, ומניו יורק, החלו באותה אות.
כך רוקסנה רוגסץ (Roxene Roggasch), פמלה פרסונס, טרייסי טופויה (Tracy Tofoya) וקולון כרמן (קורבן אחר מזו שברוצ'סטר).
כל ארבע הנשים על פי הרשויות היו זונות.
נסו היה אחד החשודים של רצח האלף בית בניו יורק.
בשימוע הראשון שלו, 12.1.2012, במחוז מרין (Marin County) שבקליפורניה, "יומן האונס" שלו היה אחד מבין הראיות.
שם הוזכר המוות של ילדה בווד באפלו, רמז לרצח שבוצע בצפון ניו יורק.
נסו היה צלם מקצועי שנסע בין ניו יורק וקליפורניה במשך עשרות שנים.
ב-18 ביוני 2013, נסו נשפט על הרצח של ארבעה קורבנות רצח האלפבית קליפורניה.
ב-20 באוגוסט 2013, נסו הורשע על ידי חבר מושבעים במחוז מארין ברצח.
ב-22 בנובמבר 2013 נידון למוות.
רוקסנה רוגסץ, בת 18, נמצאה ב-1.1.1977, מהצד השני של כביש ליד פיירפקס, קליפורניה
ערוץ דיסקברי, 2011, שודרה תוכנית העוסקת בנושא
סרט "רוצח האלף בית" (2008) התבסס מעט על ראיות מהרצח.
רוצח האלף-בית (2010) מאת שרי פארנסוורת', מפרט את האירועים עצמם, מרגע שהם התרחשו ועד היום .
"רצינו להיות" הוא אלבומו השלישי של הזמר והיוצר הישראלי עידן עמדי שיצא ב-17 במאי 2015. כל שירי האלבום נכתבו והולחנו על ידי עמדי, מלבד מילות הפיוט "יה ריבון עולם", שנכתב על ידי רבי ישראל נג'ארה, אותו הוא מבצע באלבום יחד עם אחיו הגדול, אלעד.
רציונליות מוגבלת היא רעיון פסיכולוגי שלפיו היכולת לערוך שיפוטים ולקבל החלטות באופן אופטימלי, או אפילו משביע רצון, מוגבלת לתנאים מסוימים שבהם מתקבלת ההחלטה.
מגבלות מסוימות נובעות מהיכולות הקוגניטיביות שלנו בזמן קבלת ההחלטה.
כך למשל, כשאנו נמצאים תחת עומס קוגניטיבי, עיבוד מידע רלוונטי לא בהכרח יתאפשר.
מגבלות אחרות נובעות מכך שאין ברשותנו את כל המידע הקיים על מנת לקבל החלטה רציונלית, וישנן מגבלות נוספות כמו מגבלות של זמן.
לא תמיד יהיה בידנו מספיק זמן על מנת לקבל החלטה מחושבת.
רציונליות מוגבלת טוענת כי מקבלי החלטות מחפשים אחר פתרונות מרצים ומספקים עבורם אך לא בהכרח אופטימליים (כאלו שממקסמים תועלת), ואינם מייצגים רציונליות מושלמת.
באופן זה עיבוד מידע מוגבל, רמזים תת-הכרתיים ולחצים סביבתיים מביאים אנשים לקבל החלטות לא אופטימליות, אך טובות דיין בשביל להמשיך בחייהם .
הרברט אלכסנדר סיימון הציע את רעיון הרציונליות המוגבלת כאלטרנטיבה למודל המתמטי של קבלת החלטות.
הרעיון משלים להנחת ה"רציונליות כאופטימיזציה", אשר רואה בתהליך קבלת החלטות, תהליך רציונלי לחלוטין של בחירת האפשרות האופטימלית בהינתן המידע הקיים.
הרברט סיימון חקר את גבולות הרציונליות בעיבוד מידע וטבע את המושג רציונליות מוגבלת ב-1955, כאלטרנטיבה יותר מציאותית.
סיימון השתמש במטאפורה של זוג מספריים על מנת להסביר זאת; כאשר להב אחת שייכת ל"הגבלות קוגניטיביות", מגבלות הנובעות מתוך האדם עצמו והלהב השנייה שייכת ל"מבנה הסביבה", כלומר למגבלות חיצוניות.
שני המנגנונים הללו עובדים יחד ובמקביל.
לפיכך מגבלות בידע, בתשומת לב ובמשאבים אחרים לא בהכרח ימנעו מאתנו לקבל החלטה מוצלחת אם ננצל את הידע הקיים במבנים קבועים בסביבה.
סיימון הצביע על כך שרוב האנשים רציונליים רק באופן חלקי וחווים מגבלות בעת גיבוש ופתרון בעיות מורכבות ועיבוד מידע.
מודלים של רציונליות מוגבלת, בשונה ממודלים של אופטימיזציה, אינם מניחים הנחות לא מציאותיות לגבי נגישותם של משאבים כמו זמן וידע.
סיימון סבר כי, כלכלנים משתמשים בהיוריסטיקות על פני החוקים הנוקשים של מקסום תועלות.
הם עושים זאת בגלל מורכבות הסיטואציה וחוסר יכולתם לעבד ולחשב את התועלת הצפויה של כל אלטרנטיבה, כמו גם לחשב את העלויות ושאר הרכיבים הכלכליים שחישובם מצריך משאבים רבים.
אחד מתהליכי המפתח ברציונליות מוגבלת הוא חיפוש מוגבל, תאוריה זו אינה מניחה כי כל המידע הרלוונטי נגיש למקבל ההחלטה, אלא כי קבלת המידע הרלוונטי כרוכה בחיפוש אחר אלטרנטיבות והסיבות לבחור בהן.
החיפוש יכול להיעשות בידע הקיים – חיפוש בזיכרון, או במקור חיצוני – כמו ספרייה ואתרי אינטרנט.
חיפוש במקורות פנימיים עולה במשאבים כמו זמן והפניית תשומת לב, ואילו חיפוש במקורות חיצוניים דורש, בנוסף על כך, משאבים נוספים כדוגמת כסף.
מסיבות אלה, משאבים מוגבלים מאלצים אותנו לעיתים לפעול על פי תהליך קבלת החלטות שאינו אידיאלי ולקבל החלטה שאינה אופטימלית.
מודל רציונליות מוגבלת פועל לפי שלושה חוקים פשוטים:
אנו מחפשים אחר מידע עבור פתרון.
כאשר אנו מאתרים פיסת מידע ומאמצים אותה, אנחנו חוזרים לחיפוש עד אשר התהליך מסתיים.
החיפוש יכול להיפסק מרגע שאנו משיגים פיסת מידע משביעת רצון בהתאם לשאיפה שלנו.
בתום תהליך איסוף המידע תתבצע קבלת החלטה, לא באופן חישובי ומדויק, אלא לפי סיבות פשוטות, כמו בחירת האובייקט המועדף על ידי הסיבות שהוגדרו כחשובות ביותר.
ניתן לראות כי הכללים הם פשוטים ומספקים בעיקר את הצורך לענות לשאיפות שלנו ולא בהכרח למקסם את התוצאה.
רציונליות מוגבלת אינה קוהרנטית ועקבית, אלא מהווה רציונליות המבוססת על הסביבה והמידע הקיים בה.
היא חוסכת חישובים מיותרים ולרוב תספק תוצאות נכונות כמו חישובים סטטיסטיים מורכבים.
כמו כן, בבעיות מורכבות הכוללות מספר מטרות ללא מכנה משותף, המקשות מאוד על מודלים סטטיסטיים מורכבים, יהיה ניתן לטפל באמצעות רציונליות מוגבלת.
רציונליות מוגבלת מראה כי שימוש בהיוריסטיקות יכול לאפשר קבלת החלטה נכונה במצבים מורכבים בהם אין אפשרות לערוך את מרב השיקולים המושכלים.
באופן הבא היוריסטיקה יכולה להשתמש במידע הקיים בסביבה ולפעול לפיו גם מבלי לשקלל את כל הנתונים הנדרשים בעת קבלת החלטה.
רציונליות מוגבלת אינה עוסקת במבחן התוצאה אלא מהווה תאוריה לגבי אופן קבלת ההחלטה.
היא עוסקת בתהליך קבלת החלטה המוגבל בזמן, ידע ובמשאבים בעולם שמשתנה ואינו בטוח.
מתוקף כך מדובר ביכולת הישרדותית לקבל החלטות בעולם בו זמן קבלת ההחלטה הוא קצר ויש לגבש החלטות מחושבות בזריזות.
רציונליות מוגבלת אינה מסתכמת בהטיות, המהוות חלק מההגבלות הקוגניטיביות, מאחר שהיא כוללת רכיב נוסף של הגבלות הסביבה.
ההטיות לרוב מבוססות על נורמות ואינן מכילות את רכיב הסביבה.
כך שלפי המודל של רציונליות מוגבלת, בסביבה הלוקה בחוסר מידע, ההטיות יכולות להיחשב כרציונליות.
רציונליות מוגבלת וקיצורי דרך בקבלת החלטות
סיימון הסביר את תפקידם של קיצורי דרך מנטליים "היוריסטיקות" החוסכים את השימוש ביכולת קוגניטיבית מוגבלת.
בשנות השבעים בנו דניאל כהנמן ועמוס טברסקי אלטרנטיבה למודל הבחירה הרציונלית, "תאוריית הפרוספקט", על בסיס תובנותיו של סיימון.
עבודתם מספקת את הבסיס האינטלקטואלי לספרות המודרנית על כלכלה התנהגותית.
כהנמן וטברסקי הציגו מספר הטיות שבסיסן "היוריסטיקת הייצוגיות", "היוריסטיקת הזמינות" ו"היוריסטיקת העיגון והתיקון".
ביחד, התובנות על היורסטיקות ועל רציונליות מוגבלת מבססות את המגבלות החישוביות האוניברסליות של המח האנושי.
רציונליות מוגבלת מהווה את הבסיס לכלכלה התנהגותית ולשיטות הפועלות לפיה.
כלכלנים התנהגותיים הראו כי ניתן להשתמש ברציונליות מוגבלת ובהטיות הנובעות ממנה, על מנת לפעול באופן החוסך טעויות מיותרות.
דוגמה לכך היא הנאדג' (Nudge), חיזוק חיובי או הצעות עקיפות להשגת ציות ללא כפייה; השפעה על מניעים, תמריצים וקבלת החלטות, של יחידים וקבוצות.
למשל, כאשר אנשים ממלאים טפסים ניתן לקבוע מראש מה תהיה בררת המחדל, אותה אנשים נוטים להשאיר מסומנת.
לדוגמה, אם בטפסי הסכמה לתרומת איברים, בררת המחדל תהיה להסכים לתרומה.
אנשים שממלאים את הטפסים בחוסר תשומת לב, יראו יותר הסכמה לתרומת איברים.
ישנה ביקורת כלפי ממשלות וגופים המשתמשים בהטיות על מנת להשפיע על בחירותיהם של אזרחים, אחת מהן מתרכזת בכך שגם אותן ממשלות אינן בהכרח יודעות מה נכון או לא וגם החלטותיהן מוטות.
רציונליות מוגבלת מתייחסת לגבולות האיכות של קבלת החלטות באופן כללי, בעוד מוסריות מוגבלת מתייחסת לקבלת החלטות המוגבלת בנושאים אתיים .
לפי רעיון זה אנשים רואים את עצמם כמוכשרים, ראויים ומוסריים, דבר שמונע מהם לזהות מקרים של ניגוד עניינים.
לכן, כאשר ניתקל בדילמה מוסרית הנוגעת לשימור אינטרסים האישיים שלנו, סביר כי לא נצליח לזהות שמדובר בניגוד אינטרסים, מאחר שיופעלו הטיות שמטרתן הגנה על העצמי כמוסרי.
כלומר יהיה לנו קשה לזהות דילמה מוסרית המערבת אינטרס אישי לא מוסרי, משום שיש לנו רצון בלתי מודע לא לזהות אותן.
באופן זה ההטיות מונעות מאתנו להכיר בחוסר ההגינות שלנו.
מחקרים הראו כי כאשר ניתנת לאנשים אפשרות לרמות על מנת להרוויח, הם מפנים את תשומת הלב מעובדות מסוימות כך שעיבוד המידע יטה לטובתם באופן בלתי מכוון או מודע.
זוהי עוד דוגמה לכך שאנשים מקבלים החלטות על בסיס רק חלק מן המשאבים, אלו שמוצאים לנכון כשימושיים.
רצים ללא גבולות הוא ארגון ללא מטרת רווח שמחבר יהודים וערבים בירושלים באמצעות ספורט.
הארגון נוסד ב-2014 כתגובה לאלימות בירושלים.
מטרת העמותה היא להפחית גזענות ומתח בעיר.
קבוצות הריצה של רצים ללא גבולות, המורכבות מיהודים וערבים, נפגשות על בסיס שבועי לאימוני ריצה משותפים.
בנוסף לאימוני הריצה הקבוצות לוקחות חלק בפעילות חברתית פעם בחודש.
משלחות קבוצות הנוער של רצים ללא גבולות השתתפו במרוצים בינלאומיים באירופה, וייצגו את ירושלים כקבוצה משותפת במילאנו (אפריל 2015), ברלין (אוגוסט 2015), ולונדון (ספטמבר 2016).
בנוסף קבוצות הריצה של רצים ללא גבולות השתתפו במרתון ירושלים בכל שנה מאז תחילת הפעילות.
היוזמה החלה כשיתוף פעולה בין ישראל הס, תושב ירושלים, ושושנה בן דוד, תלמידת תיכון בירושלים.
רצים ללא גבולות יצרו קבוצת ריצה משותפת לנערות בגילאים 14–19, שהגיעו ממגוון רחב של שכונות במזרח ומערב ירושלים.
לאור הצלחת קבוצת הנערות, הוקמה קבוצת נערים מקבילה, ובעקבותיה הוקמו קבוצות ריצה ערביות יהודיות לגברים ונשים מעל גילאי 20.
ביוני 2015 תכננה קבוצת הנוער של רצים ללא גבולות להשתתף במרוץ הלילה של עיריית ירושלים, אך נאלצה לבטל את השתתפותה כאשר התגלה כי המרוץ אמור להתקיים במהלך הלילה הראשון של חודש הרמדאן.
כתגובה לכך יצרה רצים ללא גבולות מרוץ משלה.
המרוץ היהודי-ערבי הראשון שיצרה רצים ללא גבולות התקיים בין מלחה לבית צפאפא (בדרום מערב ירושלים), בהשתתפות 87 רצים.
העמותה הפיקה 2 מרוצים נוספים לאורך מסלול זה, ובמרץ 2017 השיקה את המרוץ היהודי-ערבי הראשון במזרח ירושלים, שהתקיים בין השכונות הערביות אבו טור ג'בל מוכאבר.
במרוץ שהתקיים בנובמבר 2018 השתתפו מעל ל-900 רצים.
בשנת 2018 זכתה העמותה בפרס ירושלים לאחדות ישראל.
רציף הדייגים של סן פרנסיסקו הוא שכונה ואתר תיירות פופולרי בחוף הצפון-מזרחי של העיר סן פרנסיסקו במדינת קלפורניה שבארצות הברית.
הרובע ואתר התיירות זכו לשמם בעקבות תולדות ימיה המוקדמים של העיר, במחצית המאה ה-19. מהגרים מאיטליה שעסקו בדיג הגיעו אל העיר בעקבות הגידול הרב באוכלוסייתה בימי הבהלה לזהב בקליפורניה.
רובם התיישבו בחוף הצפוני של העיר וסיפקו דגים למסעדות בעיר.
מאז ועד היום נותר האזור כבסיס לצי ספינות הדיג של סן פרנסיסקו.
למרות הפיתוח הרב שעבר האזור בשנות השבעים והשמונים עוגנים עדיין לחופו ספינות וסירות דיג רבות.
ברציף נערכים אירועים ציבוריים עירוניים שונים, ובכללם תצוגת זיקוקין די-נור ידועה לרגל הארבעה ביולי וכן כבמת תצפית במטס הבלו איינג'לס במסגרת אירועי שבוע הצי השנתיים.
ב-1985 צולמו ברציף הדייגים סצנות של סרט הקולנוע A View to a Kill בסדרת ג'יימס בונד.
הרציף הוא אחד מאתרי התיירות הידועים והעמוסים במערב ארצות הברית.
אתרים ומוסדות רבים שכנו ושוכנים בו, וביניהם:
כיכר ז'ירארדלי, ובה חנויות ומסעדות רבות
Musée Mécanique, מוזיאון ובו אוסף של כ-300 מכונות שעשועים המופעלות במטבעות
סניף של רשת מוזיאוני השעווה מאדאם טוסו
מזח רחוב הייד, מזח מעבורות היסטורי
צוללת צי ארצות הברית פמפניטו (SS-383)
המפרשית התלת תרנית באלקלות'ה (Balclutha) - במזח רחוב הייד
במזח 45 מצוי גם בית תפילה לזכר דייגי סן פרנסיסקו וצפון קליפורניה שאבדו בים
מושבת אריות ים, שהשתכנה ליד מזח 39 מאז 1989
ברובע מצוי מספר גדול של מסעדות המגישות מאכלי ים.
הרובע נמצא בתחומי הפארק הימי הלאומי ההיסטורי של סן פרנסיסקו.
רציחות האוֹסֶייג' היו סדרה של רציחות של אנשים משבט האוסייג' במחוז אוסייג' שבמדינת אוקלהומה בארצות הברית בשנים 1910–1930 כחלק ממזימה להשתלט על אדמות מניבות נפט שבני שבט זה היו בעליה.
עיתונים תיארו את מספרם ההולך וגובר של מקרי הרצח שלא נפתרו כ"שלטון טרור", שהתרחש בשנים 1921–1926. מספר ההרוגים המשוער מגיע למאות, אם כי המספרים המדווחים הרשמיים נמוכים משמעותית ומסתכמים בעשרות בודדות.
בסוגיה זו מרחיב העיתונאי דייוויד גראן בספרו "רוצחי פרח הירח: רציחות האוסייג' ולידת ה-FBI".
על פי ההשערות שהועלו, הרציחות בוצעו על ידי אנשים שהייתה להם כוונה להשתלט על העושר הגדול של האוסייג', שאדמתם נמצאה כעשירה בנפט ואשר לכל אחד מהם הייתה זכות קניינית בלתי ניתנת להעברה על אדמות שזיכו אותם בדיבידנדים שנתיים גדלו ככל ששאיבת הנפט באזור התרחבה בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
בשל השחיתות הרבה של השלטון המקומי והקשרים של רבים מהפטרונים שהיו לרוב חברים מכובדים ובעלי כוח והשפעה בסביבה, מרבית מקרי הרצח מעולם לא הגיעו למשפט, אם כי חלק מהגברים הורשעו ונידונו למאסר.
לאחר שהמשפט המרכזי בנושא מצא את האשמים ברצח בני האוסייג' כאלו שתכננו להתחתן עם בני השבט כדי לזכות בזכות הקניינית שלהם באדמה על ידי רציחת בני זוגם לאחר החתונה, הקונגרס שינה את החוק כדי לאסור על מי שאינם בני האוסייג' לרשת את תמלוגי הנפט של השבט.
לאור התלונות על שיטת הפטרונות, ממשלת ארצות הברית החלה לנהל ישירות את הכספים שמשולמים לבני האוסייג'.
בשנת 2000 הגישו נציגי שבט האוסייג' תביעה נגד מחלקת הפנים של ארצות הברית בטענה שזו לא ניהלה את הנכסים כראוי ושילמה לאנשים את התמלוגים שהם נועדו להם.
התביעה הוסדרה בשנת 2011 תמורת 380 מיליון דולר ותוך התחייבויות של הממשל הפדרלי של ארצות הברית לשפר את ניהול תוכניות התמלוגים.
בשנת 2017 יצא לאור ספר "רוצחי פרח הירח", המוקדש לאירוע, ובשנת 2023 יצא לאקרנים סרט באותו השם.
רצים למשנה היא סדרת טלוויזיה לילדים ולנוער, אשר נוצרה על ידי הרב יוסף צבי רימון, הרב אביעד ברטוב ואלעד איזבוצקי.
הסדרה יוצאת לאור על ידי עמותת "סולמות" (לשעבר מרכז הלכה והוראה).
החל משנת 2017, מנהלת את הפרויקט שירה פלברט.
מטרת הסדרה היא לחבר ילדים ללמוד המשנה.
בכל עונה ישנם משתתפים חדשים שלומדים משניות ממסכת אחרת.
המשנה נלמדת בשיטה המכונה "כאמד"ט" (כותרת, אומר, מקרה, דין וטעם).
כל חלק נצבע בצבע אחר, ולבסוף המשנה הופכת לתרשים.
לאחר הכאמד"ט, המשתתפים נמצאים/ צופים בשיעורי משנה מאת הרב רימון, ודרך המשנה פותרים חידות שקשורות להמשך העלילה.
הסדרה משודרת ביוטיוב, החל משנת 2018, דרך הערוץ "רצים למשנה", וכן בערוץ 14 ובשירות ה-VOD של yes.
העונה הראשונה, אשר שודרה החל מ-1 ביולי 2018 ועד ל-30 ביולי 2018, נקראת "החותם".
העונה עוסקת במיכאל (נבו פרי) ואורי (ישעיהו רוזן), שני חברים שמוצאים ספר מסתורי ליד הבית של מיכאל, אשר מתברר שהוא ספר חידות שמי שישלים אותן ימצא טבעת שגורמת למי שעונד אותה להבין את כל התורה.
במהלך העונה רואים כיצד הילדים מנסים לפתור את החידות, בעוד בני (מתן צור) מנסה לגנוב את הספר בהוראת אביו.
בסוף העונה, מיכאל, לא עונד את הטבעת, הטבעת נעלמת והעונה נגמרת בפיוס עם כולם.
עונה 2 – "המשניות האבודות"
העונה השנייה, אשר שודרה החל מ-1 ביולי 2019 ועד ל-30 ביולי 2019, נקראת "המשניות האבודות".
העונה מתחילה במפגש של נפתלי זוסמן המדריך (חנן לדרמן) עם אדון אמנזיה (יצחק לאור), שר השכחה, בה נפתלי מבקש מאמנזיה לעזור לו לפרסם את מחנה הקיץ שהוא מקים.
אמנזיה מבטיח שהוא יעשה זאת, אך הוא לא עשה, ולכן הגיעו למחנה רק ארבעה ילדים - דוד (עלי ינקוביץ), חיים, גבריאל (גמליאל סוסן) ונדב (אורי סקולניק), כאשר בהמשך העונה מצטרפת למחנה אחותו של גבריאל, רויטל (חיבת אברבנאל).
במהלך העונה, שר השכחה ועוזרו נשי (עופר מימראן) מנסים לגנוב את המשניות מהילדים, בשביל שיהפכו לאדישים וישכחו ללמוד משנה.
בסוף העונה, הילדים בעזרת הרב רימון, מצליחים להחזיר את כל המשניות, שר השכחה מתפוגג ונשי חובר אליהם.
עונה 3 – "מגילת הנחושת"
העונה השלישית, אשר שודרה החל מ-8 ביולי 2020 ועד ל-6 באוגוסט 2020, נקראת "מגילת הנחושת".
העונה עוקבת אחר משפחה שכוללת זוג הורים ושני ילדים, לבת קוראים אביגיל (רחל קופליוביץ'), ולבן נעם (נהוראי מאיר אליה) ההורים מרבים לריב בגלל בעיות של שיפוצים בבית.
לאב המשפחה, עמרם (אביתר ליכטנשטט), יש חלקים של מגילת נחושת שהוא נדרש להרכיב בבקשת אשתו, רחל בן שמחון (אורית ליכטנשטט), האחראית על פרויקט המגילה.
מני (אילון קורח) ומורדי (עידו ויסלר) במהלך העונה מנסים להשיג את חלקי המגילה, בפקודת הבוס שלהם, אסא כספי (דוד גודיק).
בסוף העונה המגילה מורכבת, ומחזירה את עמרם, רחל, אסא, מני ומורדי לתקפות בית שני אך הם מצליחים להיחלץ משם והבעיות נפתרות
עונה 4 − "סוד עולם השמיטה"
העונה הרביעית, אשר שודרה החל מ-1 ביולי 2021 ועד ל-30 ביולי 2021, נקראת "סוד עולם השמיטה".
נועה (נועה פרי), יונתן (נבו פרי) והוריהם (אורית ליכטנשטט ואביתר ליכטנשטט) נוסעים לצימר בעודם בטוחים שזו תהיה חופשה נורמלית ומגבשת.
נועה ויונתן מוצאים קופסה אשר רשום עליה "סוד עולם השמיטה" ומתחילים לשחק בו, המשחק שואב אותם ל"עולם השמיטה" והם נדרשים לבצע משימה כדי לצאת ממנו, הם עומדים במשימה, וממשיכין לשחק במשחק פעמים נוספות.
עם הזמן מתחוור להם שמלבדם, נמצאים בעולם גם אמנון ומורדי שנשאבו אל המשחק בעבר ומנסים למצוא את "המרקחת הסודית" ולהביא אותה לאילנה (נוית סטבון).
"חברת" משפחתו של יונתן ונועה.
מטרתה היא למצוא את "המרקחת הסודית" ולמכור אותה תמורת כסף רב, והיא לא סולדת מאמצעים על מנת לעשות זאת.
במהלך הסדרה אמנון ומורדי יוצאים מעולם השמיטה בעוד יונתן, נועה והוריהם נתקעים בו (ויוצאים משם לבסוף), מתברר שבעל הצימר, צמח (שחר לבב אל) הוא למעשה יוצר המשחק ועוד.
לבסוף כאשר המרקחת מושגת, חוזר אמנון בתשובה ושובר את המרקחת.
הסיפור מסתיים בשוק ירקות קדושים בקדושת שביעית, שם מודים לאמנון ומורדי.
העונה החמישית, אשר שודרה החל מ-3 ביולי 2022 ועד ל-21 ביולי 2022, נקראת "מתנ"ס חל"ם (חוגים לילדים מגניבים)".
בפרק הראשון עוז (אילן גנני) מראה למנהלת המתנ"ס, ברזלית (חנה כהן אלורו), צו בית משפט הקובע על סמך צוואה כי המתנ"ס שייך לחברה שלו ועליה לפנות את המתנ"ס.
ברזלית יודעת שהצוואה מזויפת מכיוון שהצוואה האמיתית אצלה, אך היא תקועה בתוך כספת.
ילדי המתנ"ס שומעים שהמתנ"ס עומד להיהרס ומחליטים לנסות לפצח את הכספת, ומורדי שימי ריקי וחובב מנסים לעזור להם.
בשביל לפתוח כל קוד, עליהם ללמוד משנה ולכאמד"ט אותה, לתחקר אנשים שחוו מקרה שקרה במתנ"ס ולהבין מה הדין במקרה לפי המשנה.
עוז שעובד בשביל האיראנים אך לא יודע זאת מבין כי הילדים עומדים לפצח את הקודים ולהשיג את הצוואה המקורית ומנסה להפריע להם ולגנוב את המחשב.
בסוף העונה עוז מצליח להשיג את הצוואה ונותן אותה לברזלית.
העונה נגמרת כשעוצרים את עוז והמתנ"ס ניצל.
העונה השישית, אשר שודרה החל מ-2 ביולי 2023 עד 28 ביולי 2023, נקראת "החומה".
משפחות ברקם וצדוק, אשר אמותיהן אחיות, נמצאות בסכסוך זה עשר שנים, ובשל כך חצרותיהן הסמוכות מופרדות על-ידי גדר גדולה.
חור תולעת שנפער בגדר גורם לילד מתקופת התנאים בשם יהודה (לימים רבי יהודה הנשיא, עורך המשנה) להגיע להווה עם מגילות סתרים.
הילדים הלל ואפרת לבית ברקם והילדים צבי ויעל לבית צדוק מנסים לסייע ליהודה לחזור לעבר שלו לפני שחור התולעת יסתם וכל התורה שבעל-פה תימחק.
לשם כך, הם לומדים את המשניות שבמגילות של יהודה ומנסים להבין את הקשר בינן לבין מקרים שונים שקורים בהווה.
במקביל, פיזיקאית בשם ד"ר פוזיטרון, בסיועם של תאומים בשם שמולי ומולי, מנסה לתפוס את יהודה כדי להוכיח לקהילה המדעית את אמיתות קיומם של חורי תולעת.
לבסוף, יהודה מצליח לחזור לעבר ומשפחות ברקם וצדוק מתפייסות.
עונה 7 – "לוחמי הגשם"
העונה השביעית, ששידורה החל ב-1 ביולי 2024, והסתיים ב-28 ביולי 2024. נקראת "לוחמי הגשם".
דוידי (שלומי כהן), נער מהעתיד, משתגר על ידי הפרופסור (אורן חבוט) בעזרת חישוק שיגור לעבר בשביל לפגוש את חוני המעגל כדי להביא מים לעתיד אך בטעות נשלח לשנת ה'תשפ"ד, השנה בה התחילה הבצורת.
הרובוט 7 בום (בצלאל בורוכוב), נשלח גם הוא לשנת ה'תשפ"ד כדי לייבש את כל מאגרי המים של ישראל, עקב הבצורת הקשה שמתחילה מעיין (הודיה לוי) מחליטה שיש לגזור תענית ומנסה לברר איך עושים זאת, במקביל היא מנסה לזכות בתחרות המשניות בכדי לקבל במה תקשורתית ולפרסם את תוכנית הרובוטים.
בכדי לשבשבש את תוכניותיה מחליט 7 בום להתמודד מולה לתחרות המשנה, תחת השם 'בן שבע בומשטיין' כאשר מוחדרים לזכרונו כל ששת סדרי משנה.
בסופו של דבר נשאלת שאלת הבנה שבינה מלאכותית לא מסוגלת לענות עליה ומעיין מנצחת בתחרות, כאשר היא מנצחת 7 בום מושמד, אבל תחתיו משוגר מהעתיד 8 בום.
8 בום מנסה לפלג בין ילדי השכונה אך כאשר הם מתאחדים הם מצליחים לנצחו.
עונה 8 – "היסוד השביעי"
העונה השמינית, ששידורה החל ב-24 ביוני 2025, נקראת "היסוד השביעי" ועוסקת במסכת שבת.
עקב מבצע עם כלביא פורסם הפרק הראשון ב-24 ביוני 2025 במקום התאריך המתוכנן - ה-1 ביולי בשנה זו, אך שאר הפרקים לא הוקדמו ונשארו במועד המקורי.
צמד סוכנים מ'הסוכנות לנטרול וניטור פעילות מיסטית', אריאלה (רונה טולדנו) וחיליק (רענן פז) פורצים למרתפי מוזיאון גיזה במצרים וגונבים משם חלק ממגילת חרטומים עתיקה, תוך בריחה מצוות האבטחה של המוזיאון שניסה למנוע את הגניבה ללא הצלחה.
באותו זמן, במוזיאון ישראל שבו מתרחשת תערוכת מצרים העתיקה נסדק סרקופג עתיק ומומייה מצרית בשם ג'דפרע (טל עמר) מתעוררת לחיים ורוצה להחזיר את תקופת שעבוד בני ישראל במצרים.
למעשה הזה עדות נערה אושיית רשת בשם שחר (אביגיל פודולק) וענבר (הודיה תהילה שריד) - נערה בת 15 שעברה עם משפחתה לירושלים מיישוב מבודד בעקבות הצורך של אביה - רמי (נועם לוי) פצוע להיות קרוב למרכז שיקום ושל אמה - טליה (חנה פרסבוגר לוי) לעבוד בבית רפואה גדול.
ג'דפרע שהתעורר יחד עם עוזרו, חתול בשם 'הנח המון', (מדובב על־ידי נוית סטבון) רוצים לבטל את השבת מן העולם וכך להצליח לשעבד את בני ישראל שוב.
להשגת מטרתו משתמש ג'דפרע בכישופים שמזעזעים מקומות רבים בעולם ומשכיחים מהם את השבת.
חבורת ילדים, בהם שחר, ענבר, אחיה רותם, הרב רימון ועוד, מגלים שבית הכנסת הגדול מוקף בבועה שגורמת לכך שזהו המקום היחיד בעולם שעדיין זוכרים את השבת, ועוסקים בלימוד של מסכת שבת על מנת שלא תשתכח לגמרי.
כאשר אחד מן הנוכחים בבועה מבצע פעולה האסורה בשבת הוא קופא עד שאחד מן הנוכחים האחרים (שלא קפאו) מבין מהי הפעולה האסורה ומבטל אותה.
לאחר הרפתקאות רבות מצליחים הילדים בעזרת הרב רימון להחזיר את השבת לעולם, וג'דפרע וחתולו הנח המון נעלמים.
ביולי 2022 יצרו את רצים לגמרא, סדרה על הגמרא לנוער.
נכון לינואר 2025 יצאה עונה אחת בעלת עשרה פרקים.
הגיבור הראשי בסדרה הוא איתמר, נער שבדיוק העיפו אותו מהישיבה כי הוא לא הצליח בגמרא.
הוא מחליט לקחת את זה כפרויקט לכל החופש ומחליט להיבחן אצל ראש הישיבה בסופו.
יחד עם עוד שני חברים (אסף ויותם) הוא מגיע למושב חקלאי ושם הם נמצאים ומתמודדים עם טרור חקלאי ותוך כדי הם מסתבכים מול שכן ממורמר וחווים אירועים שמקבילים לנידון במסכת בבא קמא אותה הם לומדים ושבה עוסקת העונה.
בעבר הופקו מספר סדרות ללא עלילה, ובניהם:
משניות בהירות, קיץ 38: מסכת ראש השנה.
סדרה שבה הרב רימון לומד עם ילדים את משניות מסכת ראש השנה.
משניות בהירות, קיץ 38: מסכת בבא קמא.
סדרה שבה שני שחקנים מציגים סצנות שונות מתוך מסכת בבא קמא, ולאחר מכן מכאמדטי"ם את המשנה, ושומעים שיעור של הרב רימון.
עושים סדר בסדר/מנשה והמשנאית: סדרה שבה מנשה המדען (נעם לוי), לומד משניות מסכת פסחים בעזרת מכונה מיוחדת שפיתח.
רצים למשנה מסכת סוכה - המעבדה של מנשה: סדרה בעלת 35 פרקים (שודרה ב-2017 בחודשים יולי-אוגוסט) שבה מנשה המדען (נעם לוי) שולח את אורי פויכטונגר לתקופת בית שני, שם פוגש אורי את יהוידע (נעם לוי) שבונה סוכות שונות ומשונות (שלרוב פסולות) ומלמד אותו את מסכת סוכה באמצעות מכשיר מיוחד.
לאחר מכן, רואים את מנשה המדען ושי ברוש לומדים את המשנה.
בהמשך העונה התחלף אורי בשי, והמקרים התחילו להשתנות מבניית סוכה, להלכות חג הסוכות.
רצים למשנה (סדרות ישנות)שם העונהמסכתמספר פרקיםמשניות בהירות קיץ 38ראש השנה23עושים סדר בסדרפסחים9המעבדה של מנשהסוכה35משניות בהירות קיץ 38בבא קמא10
החל מיולי 2018 הסדרה התחילה להיות משודרת כסדרה עם עלילה.
את שתי העונות הראשונות ביים עמית פארן, ואת העונה השלישית, הרביעית השישית והשביעית ביים יריב הורוביץ.
החל מעונה 2 את הסדרה מפיקים צבי יהודה הרלינג ולביא הפקות.
נכון לינואר 2025, יש לערוץ היוטיוב של רצים למשנה מעל ל-15 מיליון צפיות, כאשר בפרק הכי נצפה ביוטיוב צפו מעל ל-200,000 צופים.
הסדרה השפיעה על שיעורי המשנה בבתי הספר, ויש מורים שמשתמשים בפרקים מהסדרה כחלק מתוכנית הלימודים.
עונה 6 של רצים למשנה הייתה מועמדת לפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2022 בקטגוריית סדרות רשת, אך לא זכתה.
רציף ואלונגו (בפורטוגזית: Cais do Valongo) הוא רציף ישן הממוקם באזור הנמל של ריו דה ז'ניירו, בין הרחובות Coelho e Castro ו-Sacadura Cabral.
הרציף נבנה בשנת 1811 והיה מקום הנחיתה והמסחר של עבדים אפריקאים עד שנת 1831, הודות למצור על אפריקה שאסר את סחר העבדים בברזיל, אם כי נמשך עד 1888 באופן חשאי.
במהלך עשרים שנות פעילותו, נחתו ברציף בין 500 אלף למיליון עבדים.
בשנת 1843 שופץ הרציף לנחיתה של הנסיכה תרזה כריסטינה, שהייתה אמורה להינשא לפדרו השני, קיסר ברזיל.
הרציף נקרא אז Cais da Imperatriz (רציף הקיסרית).
בין השנים 1850 עד 1920 נכבש האזור סביב המזח הישן על ידי עבדים שחורים ממספר מדינות.
המלחין הייטור דוס פרזרס כינה את האזור "Pequena África" (אפריקה הקטנה).
עד אמצע שנות ה-70 של המאה ה-18 ירדו עבדים באזור פראיה דו פייקס (כיום נקראת פראסה 15), ונסחרו ברואה דירייטה (כיום Rua 1º de Março) שבמרכז ריו דה ז'ניירו.
בשנת 1774 הוחלט להעביר את סחר העבדים לאזור הרציף, ביוזמתו של המרקיז השני של לברדיו, דום לואיס דה אלמיידה פורטוגל סוארס דה אלארקו ד'אה א-מלו סילבה מסקרנאס, המשנה למלך ברזיל, שהוטרד מהעבדים היורדים מהנמל ונכנסים לעיר דרך הרחובות הראשיים, שלדבריו, "לא רק שנגועים באינספור מחלות, אלא גם עירומים".
השוק הועבר לאזור לפני שהרציף נבנה, והחלופה הייתה להוריד את העבדים ולשלוח אותם מיד בסירה לואלונגו, ממנה הם יגיעו ישירות לחוף הים.
בשנת 1779 עבר שוק העבדים לאזור ואלונגו, שם הגיע לשיאו בשנת 1808 עם בוא משפחת המלוכה הפורטוגזית, ובשנת 1831, כאשר סחר העבדים בברזיל נאסר, והחל להיעשות בחשאי.
משנת 1808 התנועה כמעט והכפילה עצמה בעקבות צמיחתה של העיר לאחר העברת בית המשפט הפורטוגזי לברזיל, וגדילתה מ-15 אלף ל-30 אלף תושבים.
עם זאת, רק בשנת 1811 נבנה הרציף, והעגינה נעשתה ישירות על ואלונגו.
בין השנים 1811–1831, ירדו ברציף בין 500 אלף למיליון עבדים.
בסוף שנות ה-20 של המאה ה-18 הגיע סחר העבדים בברזיל לשיאו.
ריו דה ז'ניירו הייתה אז תחנת סחר עבדים מסחרית חשובה, והרציף היה שער הכניסה הראשי לעבדים שהגיעו מאנגולה, מזרח ומרכז אפריקה המערבית.
בשנת 1831 נאסר סחר העבדים הטרנס-אטלנטי, ובלחץ מצד אנגליה רציף ואלונגו נסגר.
עם זאת, הסוחרים המשיכו לעגון בנמלים חשאיים.
בשנת 1843 שופץ הרציף ונבנה מעגן חדש שנועד לקבל את הנסיכה תרזה כריסטינה, אשתו לעתיד של פדרו השני, קיסר ברזיל.
שמו של הרציף שונה ל-'Cais da Imperatriz' (רציף הקיסרית).
בשנת 1911, במהלך הרפורמה העירונית שביצע ראש העיר פריירה פאסוס, נסגר הרציף שוב.
בשנת 2011, במהלך החפירות שבוצעו במסגרת עבודות השיקום באזור נמל ריו דה ז'ניירו, התגלו הרציפים ואלונגו ואימפרטריז, זה על גבי זה, ויחד איתם מספר רב של קמעות וחפצי פולחן מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אנגולה ומוזמביק.
המכון הלאומי למורשת היסטורית ואמנותית והעיר ריו דה ז'ניירו רשמו את האתר הארכאולוגי של הרציף לאתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.
הרציף הוגדר רשמית כאתר מורשת עולמית בשנת 2017.
רציחות האימואים בעיראק היו סדרה של מקרי רצח שבוצעו כחלק מקמפיין נגד בני נוער עיראקים הלבושים בסגנון אימו מערבי.
בין 6 ל-70 בחורים צעירים נחטפו, עונו ונרצחו בבגדאד ועיראק לאורך מרץ 2012. בספטמבר 2012, BBC News דיווחו שגברים הומוסקסואלים בבגדאד סיפרו שמקרי הרצח לא התמעטו.
תת-תרבות האימו צברה פופולריות בקרב בני נוער עיראקים בשנת 2011. מוקדם יותר, היא הפכה פופולרית במדינות ערביות אחרות.
אימו, ענף של מוזיקת הארדקור פאנק, קשור ברוב העולם לאופנת נוער וניכור, אך בעולם הערבי הוא מזוהה מאוד עם הומוסקסואליות.
בשנת 2009, המשטרה הדתית של ערב הסעודית עצרה 10 נשים אימואיות מפני שלכאורה גרמו להפרעה בבית קפה, וב-2008, מצרים שמרנים מתחו ביקורת על מעריצי אופנת האימו בקהיר על היותם "חסידי השטן וההומוסקסואלים".
הומוסקסואליות אינה בלתי חוקית בעיראק אך היא נחשבת לטאבו במדינה, ולהט"בים רבים בעיראק מופלים לרעה, עוברים התעללויות או נרצחים.
אקטיביסטים בעיראק אומרים שהטרדה אנטי-הומוסקסואלית גדלה מאז הפלישה לעיראק ב-2003 ומלחמת עיראק שהחלה לאחר מכן, כאשר עיראקים הומואים הם קורבן לבריונות והטרדה בידי כוחות הביטחון, והוכו ונהרגו על ידי קבוצות ריאקציונריות אסלאמיסטיות צבאיות למחצה באזורים שיעיים "כבדים" בבגדאד לפחות מאז 2006.
בפברואר 2012, משטרת המוסר בבגדאד פרסמה הצהרה באתר משרד הפנים העיראקי בה היא מותחת ביקורת על נערי האימו שלובשים "בגדים מוזרים וצמודים עם תמונות של גולגולות עליהם", ו"טבעות באף ובלשון שלהם".
ההצהרה גינתה את האימו כשטני, וצוטט בה קולונל מושטאק טאלב אל-מחמדאווי כאומר שמשטרת המוסר קיבלה אישור רשמי ממשרד הפנים "לחסל [את התופעה] בהקדם האפשרי מכיוון שהיא משפיעה בצורה מזיקה על החברה והופכת לסכנה".
הניו יורק טיימס דיווח שבשבועות שלאחר מכן, החלו להופיע ברחבי בגדאד עלונים אנטי-אימואיים עם איומים במוות, "אלא אם כן הומואים יגזרו את השיער שלהם, יפסיקו ללבוש את בגדי עובדי השטן ויפסיקו להקשיב למוזיקות מטאל, אימו וראפ".
קציני ביטחון במשרד הפנים אמרו שמספר ההרוגים הוא שישה.
עם זאת, סוכנות הידיעות רויטרס דיווחה שבית החולים וגורמי ביטחון מעריכים כי מדובר ב-14 ומעלה, וקבוצות זכויות אדם כדוגמת BRussells Tribunal אמרו שמספר ההרוגים אף קרוב ל-100. סוכונת הידיעות Associated Press דיווחה כי גורם אנונימי במשרד הפנים מעריך שהמספר הוא 58, ואמר שכולם היו גברים, מלבד אחת.
לפי ה-BBC, האו"ם מעריך שמספר ההרוגים הוא לפחות 12, אבל מאמינים שהמספר האמיתי גדול הרבה יותר.
המתים נמצאו בפחי אשפה לאחר שהוכו למוות עם לבנים מבטון בשיטה הידועה בשם "מוות על ידי חסימה" (death by blocking) או "מאוות אל-בלוקה" בערבית.
אדם שסיפר לעיתון הביירותי אל אח'באר שהצליח להימלט מתקיפה אמר ש"קודם הם זרקו לבנים מבטון על זרועותיו של הנער, אחר כך על רגליו, ואז את המכה הסופית הוא מקבל לראש שלו, ואם אז הוא לא מת, הם מתחילים מחדש".
קבוצות זכויות אדם ברחבי העולם קראו לרשויות העיראקיות לחקור את מקרי הרצח, ואמרו שהם עבודה של קבוצות צבאיות למחצה ושל המשטרה, כולל קבוצות כמו צבא המהדי, שנוצר ב-2013 על ידי איש הדת השיעי המפורסם מוקתדא א-סדר.
פרשנים עיראקיים ומארק לוין, פרופסור אמריקאי להיסטוריה של המזרח התיכון, שיערו שפריסת הקבוצות הצבאיות למחצה נגד ילדים אימואים משרתת את האינטרסים של הרשויות העיראקיות על ידי שמירה על התפוסה של הקבוצות, והסטת זעמם וחוסר השמחה שלהם ממטרות אפשריות אחרות בעיראק שלאחר המלחמה הכאוטית.
רשת הטלוויזיה העיראקית אל סמריה דיווחה שמוקתדא א-סדר התכחש לאחריות על מקרי המוות, וקרא לנערים האימואים טיפשים ולא-טבעיים, אבל אמר שצריך לטפל בהם באמצעים חוקיים.
בעקבות סיקור מקרי הרצח, גורמים עיראקיים הכחישו שיש קמפיין כלשהו להריגת נערים הומוסקסואלים או אימואים, ואמרו שהסיפור הומצא כדי לשרת אג'נדות אנטי-דתיות נגד הממשלה.
הם אמרו שהנערים האימואים יכולים להתלבש כאוות נפשם, ושהממשלה תגן עליהם.
בספטמבר 2013, ה-BBC ריאיינו 17 גברים הומוסקסואלים ושוטאים לשעבר בבאגדד, שלכולם היו חברים או בני זוג שנהרגו, ודיווחו שכולם האשימו את משרד הפנים העיראקי על הסתה לביצוע מקרי הרצח, ואמרו שמעצרים והריגות עדיין קיימים.
כתוצאה מרציחות האימואים, במאי 2012, לפי הוועדה הבינלאומית לזכויות אדם של הומוסקסואלים ולסביות, הממשלה ההולנדית "הרחיבה" את מדיניות המקלט לטובת עיראקים להט"בים.
דו"חות המדינות בנושאי זכויות אדם של מחלקת המדינה של ארצות הברית משנת 2013 עבור עיראק הראו כי ב-2013, מועצת השרים של עיראק הקימו ועדה בין-משרדית שפרסמה הצהרה לפיה להט"בים "אינם שונים" מאחרים, וביססה צ'ארטר בו מוסבר על ההגנה הבסיסית שמגיעה להם.
דניאל ברודי, אנליסט מידע ישראלי טוען שמקרי הרצח הם חלק משינוי כולל בתוך האוכלוסייה הערבית-שיעית בעיראק לקראת הפיכתם ל"דתיים יותר, שמרנים יותר ואסרטיביים יותר", עם המטרה לגבש כוח משלה על ידי יצירת "ממשלה שיעית פונדמנטליסטית".
לפני הפלישה לעיראק ב-2003, המיעוטים המיניים בה נהנו מכמות נכבדה של חופש.
אבל הפלישה הובילה לעליית מפלגת הדעווה האסלאמית לשלטון, וארגון זכויות האדם Human Rights Watch אומר שמאז 2004, מאות הומוסקסואלים עיראקים נהרגו.
נאמר שהקמפיין הובל על ידי צבא המהדי, ושכוחות הביטחון העיראקיים "שיתפו פעולה והצטרפו להריגה".
עדי ראייה סיפרו ל-Human Rights Watch שהרוצחים פורצים לבתים ואוספים אנשים מהרחוב, חוקרים אותם כדי לסחוט מהם שמות של קורבנות אחרים, ואז הורגים אותם ומבתרים את גופותיהם.
עד 2007, לפי ארגון זכויות האדם Iraqi LGBT מלונדון, ארגונים פוליטיים ודתיים בעיראק החלו בקמפיין מאורגן ומתואם על מנת לתפוס, לעצור, לענות ולהרוג את כל מי שנתפש בעיניהם כהומו.
Iraqi LGBT מספר כי הממשלה העיראקית כופה על הומוסקסואלים למסור שמות וכתובות מגורים של הומוסקסואלים אחרים, ואז עוצרים אותם ומוסרים אותם לידי הקבוצות הצבאיות למחצה, כדי שיהרגו אותם.
רציו פטרוליום אנרגיה - שותפות מוגבלת, המוכרת בשמה המקוצר רציו פטרוליום, היא שותפות מוגבלת הפועלת בתחום חיפושי הנפט, הגז טבעי והפקתם מחוץ לישראל.
רציו פטרוליום הוקמה על פי הסכם שותפות מוגבלת בין השותף הכללי "רציו פטרוליום בע"מ" לבין השותף המוגבל "רציו פטרוליום נאמנויות אנרגיה בע"מ".
השותפות המוגבלת נרשמה למסחר ביום 26 בינואר 2017, ומאז ועד היום יחידות ההשתתפות של השותפות נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב יחידות ההשתתפות של השותפות כלולות במדד ת"א-נפט וגז.
רציו פטרוליום הוקמה לאחר תגלית לוויתן כאשר הגאולוג איתן אייזנברג, המשמש כסגן נשיא בכיר לחיפושים והפקה של רציו פטרוליום מאז הקמתה, פנה למשפחות לנדאו ורוטלוי מתוך מטרה להקים שותפות אשר תעסוק בחיפושי נפט וגז ברחבי העולם.
האסטרטגיה של רציו פטרוליום ממוקדת בפעילות באגנים גאולוגיים בתוליים בהם טרם התגלו תגליות נפט ו/או גז משמעותיות, בדומה לאגן הלבנט בתקופה של טרום תגליות לוויתן ותמר.
אסטרטגיה זו הוכחה עם קבלת רישיון בלוק קייצ'ור (Kaieteur) שבגיאנה בטרם התגלו במדינה תגליות נפט משמעותיות.
כיום, אגן גיאנה נחשב לאחד האזורים "החמים בעולם" לחיפושי נפט.
מאז משנת 2015 ועד היום נתגלו באגן מעל 10 מיליארד חביות נפט בנות הפקה ביותר מ־20 תגליות.
בתחילת שנת 2021 הכריזה השותפות על תגלית במאגר טנג'ר של כ-65 מיליון חביות נפט.
כיום מחזיקה רציו פטרוליום זכויות נפט בשלושה אגנים שונים ברחבי העולם: בלוק קייצ'ור שבאגן גיאנה, בלוק SC76 באגן מזרח Palawan אשר בפיליפינים, ובלוק Dakhla Atlantique שבדרום מרוקו.
כלל שטחי זכויות הנפט של רציו פטרוליום מסתכם בכ־130,000 קמ"ר.
בשנים האחרונות פעלה השותפות גם במלטה, סורינאם, אירלנד ובריטניה.
כיום השותפות של רציו פטרוליום בנכסיה הן ONHYM ו-נאוויטס פטרוליום.
בשנת 2012 פנתה רציו פטרוליום לממשלת גיאנה על מנת לקבל רישיון לחיפוש, פיתוח והפקה של נפט וגז במדינה.
בשנת 2015 קיבלה השותפות, יחד עם חברת Cataleya את הרישיון הידוע בשם בלוק קייצ'ור (Kaieteur) המשתרע על שטח של כ-13,535 קמ"ר.
בשנים שלאחר מכן צירפה רציו פטרוליום לבלוק את ExxonMobil, אחת מחברות האנרגיה המובילות בעולם כמפעילת הבלוק ואת חברת Hess האמריקאית.
כיום מחזיקה רציו פטרוליום 25% מהזכויות בשטח הבלוק.
במהלך שנת 2020 ביצעו השותפים בבלוק קייצ'ור את קידוח טנג'ר-1 (Tanager-1), הקידוח הראשון בבלוק אשר בוצע בעומק ים של כ־2,900 מ'.
בסיום הקידוח הכריזה השותפות על תגלית נפט במאגר טנג'ר.
דו"ח משאבים מעודכן לבלוק שהוכן בידי חברת ייעוץ בלתי תלויה (NSAI) ,מעריך שעפ"י האומדן הטוב ביותר (2C), המשאבים המותנים במאגר טנג'ר נאמדים בכ-65 מיליון חביות נפט.
בנוסף, הוערכו 11 פרוספקטים המרוכזים ב-3 מקבצים שונים ובהם פוטנציאל של למעלה מ־2 מיליארד חביות נפט.
בשנת 2023 הודיעה המפעילה אקסון מובייל ושותפה נוספת הס על יציאה מהבלוק בגיאנה.
במהלך העשור הקודם החליטה רציו פטרוליום להתמודד במכרז של ממשלת הפיליפינים לשטחי חיפוש ממזרח לאי פלאוון.
לאחר זכייתה במכרז בשנת 2016 הוענק לרציו פטרוליום שטח חיפוש נרחב בשם SC76. בשנת 2019 קיבלה השותפות אישור מממשלת הפיליפינים להרחבת שטח החיפוש SC76 בכ-50%.בחודש מאי 2023, הכניסה רציו פטרוליום כשותפה לרישיון את נאוויטס פטרוליום.
כיום מחזיקה השותפות, המשמשת גם כמפעילת הבלוק, ב־70% מהזכויות בבלוק, המשתרע על שטח של כ־6,480 קמ"ר, בעומקי ים הנעים בין 900-1,700 מטרים.
לאחר ניתוח ופיענוח של נתונים סיסמיים 2D ומיפוי מספר מטרות מבטיחות, החליטה השותפות לקדם סקר סיסמי 3D אשר צפוי להתקיים בשנת 2022.
במהלך שנת 2021 חתמה רציו פטרוליום על הסכם עם ממשלת מרוקו על זכות בלעדית ללימוד ומחקר של בלוק Dakhla Atlantique.
הבלוק משתרע על שטח של כ-109,000 קמ"ר וממוקם לחופי האוקיינוס האטלנטי.
במסגרת ההסכם ובתום תקופת המחקר תוכל השותפות להתקדם לרישיון חיפוש והפקה בשטח הבלוק.
רצי נחלים (שם מדעי: Veliidae) היא משפחה של חרקים טורפים בתת-סדרת הפשפשים.
הנוהגים לחפש טרף בקבוצות על פני המים.
מבחינה חיצונית הם דומים לרצי מים אך גופם קטן יותר בין 1.5 ל 6 מילמטר והחזה רחב באופן ניכר מראשם.
ניתן למצוא אותם בבריכות, ליד חופי אגמים ובנהרות ברחבי העולם.
מינים מסוימים יכולים להימצא גם על צמחים ליד מים, במי מלח או בבוץ.
כמו כל הפשפשים, רצי המים הם בעלי גלגול חסר.
לאחר שלב הביצה, הנימפה משילה את עורה ארבע או חמש פעמים לפני שלב הבוגר.
גם המבוגרים וגם הנימפות חיים יחד בשיתוף פעולה, בקהילות רופפות ולעיתים קרובות ניתן למצוא אותם בקבוצות גדולות.
ביצים מוטלות בדרך כלל מתחת למים, מחוברות לקרקעית הנחל, לסלעים או לחומר צמחי ומוחזקים יחד על ידי חומר ג'לטיני.
ברוב המינים הנקבות מטילות פחות מ-30 ביצים.
נימפות דומות מאוד לבוגרים, אך בעלי פרק אחד בפיסת הרגל האמצעיות והאחוריות בניגוד לשני פרקים אצל הבוגרים.
חלק מהמינים חובבים זרימת מים מהירה אך רובם מעדיפים מים רגועים יותר.
רצי נחילים היא המשפחה הגדולה ביותר בקרב Gerromorpha ויש לה כמעט 1000 מינים ב-60 סוגים שונים.
תפוצת המינים בעולם מצביעה על שני מוקדי מוצא: אחד באזור הודו-מלאיה ואחר על חופי הים הקריבי.
המרחק הגאוגרפי בין נקודות אלו נובע כנראה מסחף יבשתי.
וכיום הם נוכחים בכל היבשות (למעט אנטארקטיקה).
רצי נחלים בעלי גוף סגלגל עד מוארך מכוסה בשערות הידרופוביות.
הכנפיים מופיעות בכמה רמות התפתחות מכנפיים מפותחות לגמרי, כנפיים מנוונות ועד חסרי כנפיים.
המחושים בעלי ארבע פרקים ארוכים הבולטים מהראש ונראים בקלות.
העיניים בדרך כלל גדולות והראש חסר עיניות.
ניתן להבדיל בין זכרים ונקבות על ידי השוק הקדמי.
לזכרים יש שוקיים קטנים יותר עם שערות אחיזה דמויות מסרק, בניגוד לרגל הנקבה הפשוטה והגדולה יותר.
רצי נחלים דומים מאוד לרצי מים.
אך הם נבדלים מהם באופן מובהק על ידי צורת איברי המין הפנימיים.
בדרך כלל מראה חיצוני כללי כגון חזה רחב יותר ורגליים קצרות יותר מספיק כדי להבדיל בין המשפחות.
מינים אחרים מהסוג Microvelia יכולים לשמש בהדברה ביולוגית למשל M.
pulchella משמש להדברת זחלי יתושים ומינים אחרים בסוג להדברת נימפות עפרוניתיים המזיקות לאורז.
רציחות האלפבית הוא רומן ספרות בלשית מאת הסופרת הבריטית אגתה כריסטי.
הספר פורסם לראשונה בבריטניה, בהוצאת "מועדון הפשע של קולינס", ב-6 בינואר 1936. בעברית, פורסם בהוצאה מחודשת של "עם עובד" בשנת 2020. הרומן כתוב בצורה ייחודית, המשלבת נרטיב הכתוב בגוף ראשון עם נרטיב בגוף שלישי.
גישה זו שימשה את אגתה כריסטי גם בספר "".
הדמויות הראשיות בספר מופיעות בספרים רבים של כריסטי - הרקול פוארו, ארתור הייסטינגס והפקח הראשי ג'אפ.
עלילת הספר עוסקת בניסיון של פוארו ושל המשטרה להתמודד עם סדרת רציחות שמבוצעות על ידי רוצח מסתורי הידוע בכינוי 'אב"ג'.
הספר עוסק בתעלומת רצח של קורבנות עם שמות אליטרטיביים, ונראה שמדובר ברוצח סדרתי.
הרציחות מתבצעות לפי סדר אלפביתי, החל בקורבן הראשון, שראשי התיבות של שמו היו א"א והוא נרצח בעיר ששמה מתחיל באות א'.
במבט ראשון נראה שהרציחות חסרות מניע, אולם פוארו חושד שהיה מניע ברור מאחורי מעשי הרצח.
המניע מתברר רק בסוף הספר, עם פתרון התעלומה.
בשובו מדרום אמריקה, נפגש קפטן ארתור הייסטינגס עם חברו הוותיק הרקול פוארו, בדירתו החדשה בלונדון.
פוארו מראה לו מכתב מסתורי שקיבל.
כותב המכתב מקניט את פוארו ומאתגר אותו לפתור פשע, שעתיד להתבצע בקרוב.
המכתב חתום באותיות 'אב"ג' ופוארו מבין שמדובר בתכנון של רצח.
שני מכתבים נוספים, בעלי אופי זהה, מגיעים עד מהרה לדירתו, כל אחד לפני רצח שיבוצע, כביכול, על ידי אב"ג.
תחילה נרצחת אליס אשר, בחנות הטבק שלה באנדובר.
אחריה נרצחת אליזבת "בטי" ברנרד, מלצרית, בחוף של בקסהיל.
הנרצח השלישי הוא סר ג'פרי גלדסטון, איש עשיר, שנהרג בביתו בגמפטון.
בכל רצח, נמצא, לצד הקורבן, מדריך האלפבית לקווי הרכבת .
המשטרה מקימה צוות חקירה, בראשותו של רב-פקד ג'אפ מהסקוטלנד יארד.
לצוות צורפו גם המפקח קרום, המפקפק ביכולות הבילוש של פוארו, והפסיכיאטר ד"ר תומפסון, שמנסה להתחקות אחר מוחו של הרוצח.
בהמשך החקירה, לאחר שכבר מתרחשות מספר רציחות, פוארו מקים "לגיון", הכולל את קרובי המשפחה של הנרצחים, כדי לנסות לחשוף מידע חדש שלא עלה בחקירה הראשונית.
הלגיון כולל את פרנקלין גלדסטון, אחיו של הנרצח הראשון סר גלדסטון; את מרי דרואר, אחייניתה של הנרצחת הראשונה גברת אשר; את דונלד פרייזר, ארוסה של בטי, שנרצחה שניה; את מייגן ברנרד, אחותה הגדולה של בטי ואת ת'ורה קרמייקל, העוזרת הצעירה של סר גלדסטון.
בעקבות פגישה עם אלמנתו חולת הסרטן של הקורבן השלישי, ליידי גלדסטון, מצליח פוארו למצוא מכנה משותף בין הרציחות - ביום של כל אחת מהרציחות הופיע אדם שמכר גרביוני משי בזירת הפשע או בסמוך לה.
שאלה מרכזית שמעסיקה את פוארו בחקירתו היא מדוע נשלחו המכתבים אליו ולא למשטרה או לעיתונים.
תמוה במיוחד המכתב השלישי, שבו נכתבה כתובתו של פוארו בצורה שגויה - טעות שגרמה לעיכוב בקבלתו.
בשלב מתקדם של החקירה, אב"ג שולח את המכתב הבא שלו, ומפנה את תשומת הלב לעיירה דונקסטר.
בתאריך שצוין במכתב, 11 בספטמבר, עומד להתקיים בדונקסטר מרוץ הסוסים של סנט לג'ר סטייקס, ועולה החשד שהרצח הבא יתרחש במירוץ.
עם זאת, הרוצח מפתיע את צוות החקירה ומבצע את הרצח בבית קולנוע ולא במירוץ.
שמו של הקורבן - הרלספילד - לא תאם לתבנית האלפביתית של הרציחות, מכיוון שהוא מתחיל באות ה' ולא באות ד'.