tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אולם, כשמתברר שהדו-קרב הוא עניין של חובה וכבוד, דיינה מביאה לתשומת לבן שלא הוזכר עניין של פרק זמן, ולכן הוא חייב להסתיים לעת עתה.
הקנרית הלבנה אינה מרוצה מכך, אך ליידי שיווה מצודדת בדיינה ועוזבת ביחד עם צוות ציפורי הטרף.
במהלך "ה-52 החדשים", ההרצה המחודשת לכותרי החברה לאחר אירועי "פלאשפוינט", הקנרית השחורה היא חברה מייסדת של ציפורי הטרף והיא מגייסת צוות הכולל את חברתה איב קרופורד (סטארלינג), את קטאנה ואת פויזן אייבי.
בתחילה, באטגירל ממאנת להצטרף, אך היא עושה זאת בחוברת הרביעית.
בהרצה מחודשת זו, שם הנעורים של הקנרית השחורה הוא דיינה דרייק, בהתבסס על גרסת תור הזהב, והיא מעולם לא הייתה נשואה לאוליבר קווין.
היא מצטרפת לצוות המשימות המיוחדות הממשלתי "צוות 7" במהלך סיפור פלאשבק, ומגויסת לליגת הצדק כדי לעזור לחברי הליגה בסיפור הקרוסאובר כס אטלנטיס.
בהמשך היא נותרת כחברת גיבוי של הליגה.
בהמשכיות שנוצרה בעקבות אירועי פלאשפוינט, דיינה דרייק נולדה כבת יחידה לאם חד הורית מתבגרת ונמסרה לאימוץ בגיל ארבע.
היא נחשבה לנערה בעייתית ועברה ממשפחת אומנה אחת לשנייה עד שברחה בגיל עשר לגות'אם סיטי.
היא נמצאה משוטטת בסמטאות העיר בידי סוכן כוחות מיוחדים ומאמן אמנויות לחימה בשם דזמונד לאמאר, שלקח אותה תחת חסותו והציע לה עבודה בניקוי הדוג'ו שלו בתמורה למזון ומקום לינה.
לבקשתה, הוא מתחיל לאמן אותה והיא הופכת במהרה לאחת מתלמידיו.
כשלאמאר מאובחן בסרטן סופני, הוא מוריש לה את הדוג'ו שלו.
לרוע המזל, הוא היה היחיד שהצליח למנוע מכנופיות מקומיות לקבל תשלום פרוטקציה.
כישורי הלחימה של דיינה לא עזרו לה להדוף את חברי הכנופיות, והיא החלה לאבד תלמידים אשר פחדו מהם.
סדרת פלאשבקים הראו כי במהלך שנת האפס, הדוג'ו של דיינה נשרף בשריפה.
בתקופה זו, מנהל "צוות 7" הממשלתי ג'ון לינץ' מגייס אותה לצוות לאחר שהתרשם מיכולותיה.
במהלך זמנה בצוות 7, דיינה עבדה כסוכנת סמויה שאחראית על פעולות הסתננות וניתן לה שם הקוד "הסוכנת הקנרית".
בזמן זה היא מתחתנת בחשאי עם שותפה הוותיק קורט לאנס.
כוחותיה מתפרצים לאחר שהיא נבדקת לקיומו של מוטגן גנטי.
לקראת סוף הרצת החוברות, במהלך משימה להשיג את תיבת פנדורה, הצרחה העל-קולית של דיינה מופעלת וכוחותיה משודרגים בידי קורט.
כתוצאה מכך מושמד האי גאמורה, וקורט נחשב למת.
הצוות מפורק ודיינה נמלטת מרשויות החוק וקוראת לעצמה בשם הקנרית השחורה.
אחרי צוות 7, הקנרית השחורה ממשיכה בפעולות חשאיות באופן עצמאי, ורודפת אחר רשת טרוריסטים הידועה בשם בסיליסק.
בהמשך היא מנסה להקים צוות ומגייסת את סטארלינג, קטאנה, פויזן אייבי ובאטגירל.
פויזן אייבי ובהמשך גם סטארלינג בוגדות בצוות, ודיינה מטילה ספק ביכולת מנהיגותה.
כשמתגייסים חברי צוות נוספים, כמו סטריקס וקונדור, ספקותיה של דיינה מגיעות לנקודת רתיחה.
בינה לבין באטגירל מתגלעים בעיות חוסר אמון כשנודע לה שכוחותיה מתומרנים בידי קורט לאנס, שהתברר שעדיין בחיים.
במהלך משימותיה עם ציפורי הטרף, דיינה פוגשת באשה מבוגרת בשם מיס אטי והיא מגנה עליה.
מתגלה כי מיס אטי היא למעשה האם איב, אשה בת אלפי שנים שנרדפת בידי ראס-אל-גול בשל אלמותיותה, כוח שמאפשר לגופה להצעיר ולהתחדש לאחר כל מוות.
היא טוענת שכמעט בכל תקופת חיים היא הייתה אמא אשר האריכה ימים מעבר לילדיה.
זאת ועוד, חלקם פיתחו יכולות מיוחדים מבחינה גנטית והיא מאמינה שדיינה קיבלה את כוחותיה באמצעות קשר גנטי אליה.
כאשר דיינה מגלה כי בעלה קורט אינו זוכר דבר מעברו ומיחסיו עמה, מתברר כי אמנדה וולר אחראית לכך, ובין השתיים מתפתח עימות במהלך משימה נגד יחידת המתאבדים.
נודע לה כי קורט הוחיה באמצעות נסיוב, וכתוצאה מכך זכרונו נפגע.
בעיות האמון בינה לבין באטגירל מחריפות כשזו האחרונה מגלה שדיינה ערכה פגישה עם וולר והסתירה זאת מהצוות.
לאחר קרע ממושך ביניהן, דיינה חוזרת להתנצל בפני ברברה ונאלצת לגור איתה כשהדוג'ו שלה נשרף באשמתה של ברברה.
הופעותיה של דיינה בחוברות באטגירל מובילות לסדרת סולו משלה בכתיבתו של ברנדן פלטשר ובאיורה של אני וו, ובה דיינה נאלצת לאזן בין קריירה מוזיקלית חדשה לבין חייה כפורעת חוק.
היא מקבלת הצעה מחברת תקליטים ומצטרפת ללהקה לה היא קוראת "להקת הקנריות השחורות".
בתור הזמרת הראשית של הלהקה, היא מנסה לעזוב את חייה הקודמים ונוטלת את שם הבמה די.
אולם, כשחייהם של חברי הלהקה נמצאים בסכנה, היא מקדישה את זמנה לאמן אותם בלחימה.
בד בבד עם אירועי התכנסות של שנת 2015, הסדרה מתבטלת לאחר 12 חוברות.
בשנת 2016 החלה הרצה מחודשת לחוברות החברה תחת החותם "לידה מחדש" (DC Rebirth), בכתיבתו של ג'ף ג'ונס.
הרצה זו שילבה אלמנטים מההמשכיות שלפני פלאשפוינט ומההמשכיות של ה-52 החדשים.
הקנרית השחורה והחץ הירוק נפגשים מחדש ועורכים חשבון נפש על מערכת היחסים ביניהם.
בהמשך הסדרה, דיינה חוקרת את נסיבות התאבדותו לכאורה והיעלמותו של אוליבר, כשלמעשה מדובר בניסיון התנקשות בידי שאדו.
אף על פי שתיאורים שונים של הדמות השתנו במשך השנים, היא ידועה כלוחמת מיומנת שסגנונות הלחימה המועדפים עליה הם אגרוף תאילנדי וג'ודו.
נחשבת לאחת מאמני הלחימה הטובים של יקום DC, אשר התאמנה עם לוחמים כמו ויילדקאט, קסנדרה קיין, וונדר וומן וליידי שיווה.
נוסף על כישורי הלחימה, הקנרית השחורה מצטיינת ביכולות בילוש ופעילות סמויה, אסטרטגיה ויכולת מנהיגות.
עקב כך, שימשה כמנהיגה בשטח של "ציפורי הטרף" ואף של ליגת הצדק.
כוח-העל שלה, צרחת הקנרית, מאפשר לה ליצור תנודות על-קוליות מהפה שלה בזמן שהיא צורחת, מה שמאפשר לה לגרום לנזק כבד לחפצים ולאנשים.
לצרחת הקנרית יש יכולת הדומה לכלי נשק על-קוליים, ותואר אף שיכולות המנעד שלה מאפשרים לנפץ אפילו מתכות.
בהרצה של ה-52 החדשים, צרחת הקנרית מקנה לה את היכולת לרחף למרחקים גדולים.
למרות הכוח ההרסני שבצרחה, הקנרית השחורה מעדיפה להסתמך על יכולות הלחימה שלה ולהשתמש בכוח רק בנסיבות מיוחדות.
מקורה של צרחת הקנרית השתנה לאורך שנות קיומה של הדמות.
במקור, הייתה זו קללה שכושפה על ידי מכשף.
בהמשך, הצרחה תוארה כיכולת על-אנושית הטבועה בה.
החל מה-52 החדשים, היכולת היא תוצר של ניסויים בצוות 7, כאשר שולבו בגופה גנים של חייזרית.
אף על פי שהקנרית השחורה אינה ניצבת באותה שורת גיבורי-על מרכזיים של החברה כדוגמת סופרמן, באטמן ווונדר וומן, היא מופיעה לצידם בעיבודים השונים שנעשו לקומיקס.
אמה, קרולין לאנס (בגילומה של לורי לוקלין), הייתה הקנרית השחורה בעלת הכוח העל-קולי של צרחת הקנרית.
שלושה גלגולים של הקנרית השחורה, כפי שהופיעו בסדרה "החץ".מימין לשמאל: שרה לאנס (בגילומה של קייטי לוץ), לורל לאנס (בגילומה של קייטי קסידי)ודיינה דרייק (בגילומה של ג'וליאנה הרקבי).
דיינה לורל לאנס (בגילומה של קייטי קסידי) מופיעה בסדרת הטלוויזיה "החץ", בתחילה כעורכת דין.
אחותה שרה מופיעה בעונה השנייה של הסדרה לאחר שש שנות היעדרות כמתנקשת עבור ליגת הצללים, והיא עוזרת לאוליבר קווין להילחם בפשע בסטארלינג סיטי בתור הקנרית השחורה.
כשהיא נהרגת, לורל מתאמנת ובסופו של דבר נוטלת את זהות הקנרית השחורה.
היא משתמשת בטכנולוגיה על-קולית המגבירה את תנודות הקול ותוכננה על ידי סיסקו ראמון כקולר לצוואר ואשר מדמה את צרחת הקנרית.
בסוף העונה הרביעית, לורל נרצחת בידי דמיאן דארק.
בסדרת הבת "אגדות המחר", שרה לאנס חוזרת לחיים ונוטלת מחדש את זהות הקנרית, הפעם בתור הקנרית הלבנה.
קסידי גם מגלמת את דמותה הרעה מארץ-2 של לורל לאנס, הסירנה השחורה, בסדרת הבת "הפלאש" וכן החל מעונתה החמישית של הסדרה "החץ".
כמו כן, עונתה החמישית של הסדרה הציגה את דמותה של דיינה דרייק (בגילומה של ג'וליאנה הרקבי), שוטרת סמויה לשעבר של משטרת סנטרל סיטי אשר מקבלת כתוצאה מפיצוץ מאיץ החלקיקים צרחה על-קולית ומגויסת על ידי אוליבר קווין לצוות החץ, לאחר שהבטיח ללורל לפני מותה להמשיך את מורשתה של הקנרית השחורה.
החל מעונתה השביעית של הסדרה, לורל לאנס מארץ-2 מכפרת על מעשיה ומחליטה לנטול את זהותה של הקנרית השחורה.
קסידי והרקבי עמדו לשוב ולגלם את דמויותיהן בסדרת המשך שתיקרא "החץ הירוק והקנריות", אולם התוכניות לשידורה של הסדרה בוטלו.
ציפורי הטרף: והארלי קווין המהממת
בסרט משנת 2020 מופיעה דיינה לאנס (בגילומה של ג'ורני סמולט-בל) תחילה כזמרת שעובדת במועדון של רומן סיוניס ובהמשך כנהגת שלו (לאחר שהארלי קווין קפצה על רגליו של נהגו הקודם ושברה אותם), ולבסוף כחלק מקבוצת ציפורי הטרף ביחד עם הציידת ורנה מונטויה.
הצווחה העל קולית שלה נרמזת בתחילת הסרט ובהמשך היא משתמשת בצווחה ממש נגד כמה מהבריונים של סיוניס.
הקנרית השחורה הופיעה במספר פרקים בסדרה "באטמן: האמיצים והנועזים" משנים 2008–2011, בדיבובה של גריי דילייל.
באחד מאותם פרקים היא מקימה את קבוצת "ציפורי הטרף" ביחד עם קאטוומן והציידת.
בפרק אחר היא משתמשת בצרחת הקנרית כדי לשבור כישוף שהוטל בידי מאסטר המוזיקה.
הסדרה "ליגת הצדק - הדור הבא" משנים 2010–2013 הציגה את הקנרית השחורה (בדיבובה של וונסה מארשל) כחברה בליגת הצדק וכמאמנת לקבוצת גיבורי-העל הצעירים.
כמו כן, גרסאות קלאסיות ומודרניות של הדמות הופיעו במספר סרטי אנימציה של החברה.
הקנוניה נגד אמריקה הוא רומן מאת הסופר היהודי-אמריקני פיליפ רות, שיצא לאור בשנת 2004. הסיפור מתאר היסטוריה חלופית למאורעות בארצות הברית בתקופת מלחמת העולם השנייה.
בתרחיש הבדיוני, הנשיא פרנקלין רוזוולט מובס בבחירות לנשיאות בשנת 1940 על ידי איש הימין הלאומני צ'ארלס לינדברג, וכתוצאה מכך ארצות הברית מחליקה במדרון האנטישמיות.
הרומן עוקב אחר קורותיה של משפחת רוֹת בזמן ממשל לינדברג – תקופה שבה ממוסדת בהרחבה גזענות נגד יהודים, ומשפחות יהודיות אמריקניות כמו משפחת רות מוצאות את עצמן נרדפות במגוון דרכים.
המספר והגיבור המרכזי הוא פיליפ רות הצעיר, כך שמעבר לתפניות הפוליטיות המעניינות, הספר עוקב בתשומת לב אחר ההתבגרות של נער יהודי אמריקני על מבוכותיו ועל פחדיו.
הגרעין ההיסטורי שעליו התבסס רות היו הרעיונות הבדלניים שנפוצו באתה תקופה בארצות הברית והתנגדו להתערבות אמריקאית במלחמת העולם השנייה.
אחד הנציגים הבולטים של גישה זו היה צ'ארלס לינדברג, דובר תנועת , הגוף הבדלני הגדול ביותר.
בנוסף היה לינדברג אנטישמי ופרו-נאצי: באוקטובר 1938 קיבל מהרמן גרינג את אות , ובנאום שנשא בשנת 1941 אמר ש"הסכנה הגדולה ביותר הנשקפת לאמריקה (מצד היהודים) הוא בעלותם והשפעתם הנרחבות על תעשיית הקולנוע שלנו, העיתונות, הרדיו והממשלה שלנו" (עמ' 22).
לינדברג היה דמות פופולרית מאוד באותה תקופה, הן בגלל תעוזתו והצלחתו לחצות את האוקיינוס האטלנטי בטיסת סולו ללא חניית ביניים שנמשכה כ-33 שעות והן בגלל החטיפה למטרת כופר של ילדו הקטן שנרצח.
רות הצהיר שהרעיון לסיפור הגיע מקריאת הטיוטות לאוטוביוגרפיה של , שבה הוא מעיר שחלק מהסנאטורים הרפובליקנים היותר שמרנים רצו להריץ את לינדברג נגד רוזוולט במרוץ לנשיאות.
רות מתבסס גם על חוויותיו האישיות באותה תקופה כילד בעיר ניוארק שבניו ג'רזי.
באוטוביוגרפיה שלו, The Facts (העובדות), כתב רות על האווירה הגזענית והאנטישמית שהייתה חלק מנוף ילדותו בניוארק.
בכמה מקומות בספר זה הוא מתאר איך ילדים בשכונה הותקפו רק משום שהם יהודים.
הספר מתאר היסטוריה חלופית לתקופה שמחודש יוני 1940 ועד אוקטובר 1942 – תקופה שבהתאם להיסטוריה החלופית, לינדברג נבחר בה לנשיא ארצות הברית, וכיהן בתפקיד זה עד להיעלמו בטיסה במטוסו, "ספיריט אוף סנט לואיס".
נטייתו הפשיסטית של לינדברג גרמה לנטייה הדרגתית ואיטית של הציבור בארצות הברית לעבר הפשיזם והאנטישמיות.
המספר הוא פיליפ רות הילד, שהיה בן שבע בתחילת הספר.
גיבורים נוספים הם בני משפחתו: אביו הרמן, סוכן ביטוח; אמו בֶּס, עקרת בית; אחיו המבוגר ממנו בחמש שנים, סנדי, שנודע בכישרון הציור שלו; בן דודו אלווין, שעבר לקנדה על מנת להצטרף לכוחות הנלחמים בגרמנים; דודתו אוולין; דודו מונטי; וכן אחדים משכניו בניוארק – בני גילו ומבוגרים.
המשפחה מתגוררת בשכונה יהודית בניוארק.
בטרם הבחירות לנשיאות עוררה מועמדותו של לינדברג חששות והתנגדות רבה בקרב היהודים, למרות שהיו גם כאלה שניצלו את הדבר לשיפור מצבם האישי.
הסופר מציג כדוגמה לחילוקי הדעות את האב ואת בן-דודו אלווין שמתגייס ומאבד רגל במלחמה, ושב להתגורר עם המשפחה עד להטרדתה על ידי סוכני ה-FBI בגללו.
כנגדו מוצגים הרב שמסתפח למחנה של לינדברג, אוולין, דודתו של המחבר, שנישאת לרב ומגייסת למחנה גם את סנדי, הבן הבכור.
בספר תשעה פרקים, שכל אחד מהם עוסק בתת-תקופה מתוך התקופה הכוללת של התרחשות העלילה.
כל הפרקים מסופרים על ידי פיליפ רות הילד מלבד חלק מפרק 8, המובא כתיאור מתוך הארכיונים של בית הקולנוע "ניוזריל" בניוארק – בית קולנוע שעסק אך ורק בהקרנה של יומני קולנוע (newsreel).
נושא מרכזי בספר הוא התדרדרותה של ארצות הברית במדרון החלקלק של האנטישמיות בעקבות בחירתו של לינדברג לנשיא.
פרק 1: צ'ארלס לינדברג, הידוע בדעותיו האנטישמיות והפרו-נאציות, נבחר לנשיא ארצות הברית.
הנרי פורד האנטישמי ממונה למזכיר הפנים.
פרק 2: משפחת רות יוצאת לטיול בוושינגטון הבירה.
תייר השומע את דעתו של הרמן רות על הנשיא לינדברג מכנה אותו "יהודי חצוף", המשפחה מגורשת, כנראה עקב אנטישמיות, מהמלון שבו התארחה, ובמסעדה אדם נוסף מכנה את הרמן רות "יהודי חצוף".
פרק 5: הנשיא לינדברג מארח בבית הלבן את שר החוץ של גרמניה הנאצית, יואכים פון ריבנטרופ.
הבוּנד האמריקאי-גרמני חילק לחבריו סיכות לדש הבגד, שבהן נכתב: "להוציא את אמריקה מהמלחמה היהודית".
פרק 6: חברת הביטוח שבה עבד הרמן רות מודיעה לו וליהודים נוספים על העברתם לקנטקי, לסביבה דלת יהודים.
כדי להימנע מכך מתפטר הרמן מעבודתו.
פרק 7: העיתונאי היהודי וולטר וינצ'ל מציג את מועמדותו לנשיאות ארצות הברית, ויוצא למסע הרצאות ברחבי ארצות הברית.
הרצאותיו גורמות למהומות, והוא נפצע ואחר כך נרצח.
פצצות תבערה מושלכות למוסדות יהודיים.
פרק 8: בעקבות היעלמותו של הנשיא לינדברג בטיסה פורצות פרעות אנטישמיות ברחבי ארצות הברית, ובהן נספים 122 יהודים אמריקאים.
התפתחויות אלה מלוות בפחד מתמיד מהעתיד בקרב היהודים.
פחד זה מלווה בלבטים על דרך הפעולה הנדרשת: האם להגר לקנדה, כמו משפחת טירשוול?
האם לתמוך בשלטון החדש וליהנות ממנעמיו, כפי שנהג הרב בנגלסדורף?
האם לציית להוראה לעבור מניוארק לקנטקי?
בנוסף לשאלות מעשיות אלה, מתקיימים ויכוחים פוליטיים, גם בקרב היהודים, בין תומכי הנשיא לינדברג ובין מתנגדיו.
ויכוחים אלה נערכים גם בתוך משפחת רות, ומגיעים לשיאם בחילופי מהלומות בין הרמן רות לאחיינו אלווין.
שם הספר, "הקנוניה נגד אמריקה", מופיע שלוש פעמים בספר.
בשתי הפעמים הראשונות הוא מופיע כציטוט מדבריו של וולטר וינצ'ל, המדבר על "הקנוניה הפשיסטית לקעקע את הדמוקרטיה האמריקאית" (עמ' 259) ועל "הקנוניה ההיטלראית נגד אמריקה" (עמ' 278).
בפעם נוספת הוא מופיע דווקא בצד הנגדי, כציטוט הסבר של ה-FBI למעצרו של הרב ליונל בנגלסדורף, בחשד שהוא "נמנה עם מנהיגי "הקנוניה היהודית נגד אמריקה" (עמ' 336).
עטיפתו המקורית של הספר, ובעקבותיה גם עטיפת הגרסה העברית, מכילות מרכיב גרפי יחיד, והוא בול דואר אמריקאי ירוק בערך נקוב של סנט אחד המוקדש לפארק הלאומי יוסמיטי, מסדרת בולי הפארקים הלאומיים של ארצות הברית משנת 1934, שעליו נוסף צלב קרס שחור.
בול זה מייצג סיוט שהיה למספר, הוא פיליפ רות הילד, שהיה אספן בולים נלהב, לפיו "צלבי קרס יוטבעו על הפארקים הלאומיים שלי" (עמ' 67).
בספר מופיעות דמויות היסטוריות רבות, מהן שרק מוזכרות בשיחותיהם של הגיבורים, ומהן שניתן להן חלק פעיל בעלילה.
צ'ארלס לינדברג - חלוץ תעופה, אנטישמי ופרו-נאצי.
תופס מקום מרכזי בעלילת הספר, כנשיא ארצות הברית.
פרנקלין דלאנו רוזוולט - נשיא ארצות הברית בשנים 1933–1945. בעלילת הספר הוא מובס על ידי לינדברג בבחירות שנערכו בשנת 1940.
וולטר וינצ'ל - עיתונאי יהודי-אמריקאי ששילב דיווח עיתונאי ופרשנות מקורית, עוקצנית ונוקבת.
החל את דרכו ככתב רכילות והיה בין ראשי וראשוני המדברים נגד הגזענות, האנטישמיות והנאציזם.
נפטר ב-1972. בעלילת הספר הוא יוצא בחריפות נגד לינדברג וממשלו, ונרצח בעת אספת בחירות.
ברטון וילר - סנטור דמוקרטי אנטישמי.
בעלילת הספר הוא סגנו של לינדברג, ולאחר היעלמו של לינדברג מכהן זמן קצר כנשיא בפועל.
לוורט סלטונסטול - פוליטיקאי רפובליקני, מושל מדינת מסצ'וסטס.
בעלילת הספר הורה להגן על וינצ'ל במסע הבחירות שלו במסצ'וסטס.
פיורלו לה גוארדיה - ראש עיריית ניו יורק.
בעלילת הספר הוא מפעיל כוחות להגנת היהודים.
הנרי פורד - תעשיין רכב אמריקאי, מייסד חברת פורד, אנטישמי.
בעלילת הספר הוא מכהן כמזכיר הפנים בממשל לינדברג.
יואכים פון ריבנטרופ - שר החוץ של גרמניה הנאצית.
בעלילת הספר הוא מגיע לביקור בבית הלבן, כאורחו של הנשיא לינדברג.
אדולף היטלר - הפיהרר של גרמניה הנאצית.
בעלילת הספר הוא נפגש עם הנשיא לינדברג באיסלנד וחותם איתו על הסכם.
ברנרד ברוך - איל־הון יהודי-אמריקאי רב־השפעה, יועצו של הנשיא רוזוולט.
ליאו פרנק - קורבן מעשה הלינץ' היחידי שבוצע ביהודים בארצות הברית.
לואי ברנדייס - השופט היהודי הראשון בבית המשפט העליון של ארצות הברית, ציוני נלהב
פליקס פרנקפורטר - שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית
יואכים פרינץ - רב רפורמי, ממנהיגי יהדות גרמניה לפני השואה ומראשי יהדות ארצות הברית.
האב קוכלין - כומר אנטישמי.
האנק גרינברג - יהודי, מגדולי שחקני הבייסבול בארצות הברית
הנרי מורגנטאו (הבן) - מזכיר האוצר של ארצות הברית בשנים 1934–1945.
ויליאם רנדולף הרסט - מו"ל עיתונות אמריקאי, היה מגדולי בעלי העיתונים בארצות הברית.
ג'ון אדגר הובר - ראש ה-FBI
י' פ' סטון - עיתונאי חוקר אמריקני, שכתב מספר ספרים, ביניהם ספרים העוסקים בהעפלה ובציונות.
כיוון שהספר הוא היסטוריה חלופית, ניתן בסופו נספח המציג את הכרונולוגיה האמיתית של הדמויות הראשיות.
ג'ונתן יארדלי מהוושינגטון פוסט, שחקר לעומק את הטיפול של הספר בדמותו של לינדברג, סיכם את חוויותיו מהספר: "מרגש עד כאב", ו"סיפור אמריקאי מקורי".
הביקורת של הניו יורק טיימס תיארה את הספר כ"רומן פוליטי נפלא" וכן "מאיים, מלא חיים, חלומי, בלתי מתקבל על הדעת ויחד עם זאת מציאותי באופן מפחיד".
בלייק מוריסון מהגארדיאן שיבח: "הקנוניה נגד אמריקה בורא את מציאותו באופן סמכותי, במשפטים ארוכים וגמישים, שנושאים אותך מעבר לספקנותך ויחד עם זאת, תשומת לב ליומיומי: למראות וקולות, טעמים וריחות, שמות משפחה וכינויים – ההצטברות של כל אותן עובדות חיים קטנות – פוטרות אותך מכל שאריות הספקנות".
הסופר ביל קאופמן מבקר את הדרך שבה הספר מתאר את הלך הרוח האנטישמי בקרב החברה האמריקנית ובקרב הקתולים בפרט, וכן את הדרך שבה מתוארות דמויות אמיתיות כמו לינדברג, לדבריו זאת "פגיעה והוצאת דיבה למתים".
מבקרים רבים רואים בספר משל פוליטי כנגד ממשל בוש ומדיניותו שלהם התנגד רות, אך הוא שלל את הפרשנות האלגורית לספרו.
ב-2005 הספר זכה בפרס הרומן ההיסטורי על שם ג'יימס פנימור קופר הניתן על ידי אגודת ההיסטוריונים האמריקנים.
כמו כן הוא זכה בפרס סיידווייז להיסטוריה חלופית.
ב-18 בינואר 2018 דווח כי יוצר הסדרה הסמויה, דייוויד סיימון יעבד סדרה בת 6 פרקים על הרומן.
הצילומים נערכו בג'רזי סיטי והסדרה תשודר ברשת HBO.
הקרנת הבכורה של מיני הסדרה הייתה ב16 במרץ 2020.
הקניון השחור של הקולורדו הוא קניון שנחצב על ידי נהר הקולורדו שבו הוקם סכר הובר.
הוא משתרע בדרום מזרח נבדה ובצפון מערב אריזונה ומהווה את קו הגבול בין מדינות אלו.
הקיר המערבי של הקניון הוא הגבול המזרחי של רכס הרי אל דוראדו (El Dorado Mountains), והקיר המזרחי של הקניון הוא הגבול המערבי של ההרים השחורים של אריזונה (Black Mountains of Arizona).
מקור השם בסלעים הגעשיים השחורים המצויים בקירות הקניון.
הסלעים הבונים את הרי אל דוראדו הם בעיקרם סלעים מותמרים הכוללים מחדרים בני כ-1.4 מיליארד שנים.
על גבי סלעים אלו הורבדו סלעים געשיים צבעוניים (אדום, לבן או חום) של בזלת, טוף, אפר, וזרמים פירוקלסטיים מתור השלישון, בעיקר מתקופות האוליגוקן והמיוקן (בין לפני 40 מיליון ל-20 מיליון שנים).
הקניון עצמו נוצר לפני כ-15 מיליון שנים בתקופת המיוקן בעת התרוממות פרובינציית אגן ורכס.
נהר הקולורדו העובר בקניון השחור היה מקור מים חשוב לתושבי האזור הצחיח של מדבר מוהאבי.
התושבים הקדומים השתמשו במי הנהר לשתייה ולהשקיה של גדולים כדוגמת תירס, קטניות וסקווש.
המתיישבים הקדומים ביותר שעליהם יש עדויות ארכאולוגיות הם בני האנסאזי שנעלמו מהאזור לפני כ-850 שנים, ככל הנראה כתוצאה מתקופת בצורת ממושכת, והשאירו אחריהם שרידים בדמות פטרוגליפים שנחרתו בקירות הקניון, אבני ריחיים של יד ששימשו לטחינת מזון ושרידי בקתות.
אינדיאנים בני שבטי פאיוט הדרומיים נהגו להשתמש במי המעיינות להשקיה של יבולים דלים, אבל עיקר מזונם היה על הציד שאותו השלימו בליקוט של שורשים, גרגרים ואגוזים.
סביבה חמה וצחיחה זו לא אפשרה קיום של אוכלוסייה גדולה, והאירופאים הראשונים שהגיעו לאזור הופתעו לגלות שמישהו יכול היה לשרוד בו.
הקניון השחור עתיד היה לגלם תפקיד חשוב בתולדות ההתיישבות של דרום-מערב ארצות הברית.
ב-1857 הפליג לוטננט ג'וזף אייווס (Joseph Christmas Ives; 1868-1829) במעלה הקולורדו בספינת קיטור קטנה, "חוקר הארצות" ("The Explorer"), מהשפך במפרץ קליפורניה ועד שהספינה עלתה על סלע בקניון השחור.
ואכן, במשך שנים הביאו ספינות קיטור אספקה לאזור עבור המכרות, החוות בעמק לאס וגאס, ולהתיישבויות של המורמונים ביוטה.
לצורך כך נבנו מזחים במקומות שונים ונקבעו טבעות ברזל בקירות הקניון, שאת חלקן ניתן לראות גם כיום, שהספינות נעזרו בהם בשיט באזורים הסוערים.
שיטפונות עונתיים מצד אחד ובניית מסילת הברזל בעמק לאס וגאס מצד שני שמו קץ לעידן ספינות הקיטור.
ב-1922 חתמו שש מדינות של ארצות הברית על "הסכם נהר הקולורדו" (Colorado River Compact) שבו הסכימו על חלוקת מימי נהר הקולורדו ויובליו.
כל מחצית מאגן הנהר קולורדו - האגן העליון, שחלקים ממנו שייכים לקולורדו, ניו מקסיקו, יוטה וויומינג - והאגן התחתון שחלקים ממנו שייכים לקליפורניה ונבדה - קיבלה 9.3 מיליארד מ"ק מים מדי שנה.
ב-1944 נחתם הסכם בין ארצות הברית למקסיקו שבו הוקצו למקסיקו 1.850234 מיליארד מ"ק מדי שנה ממימי הנהר.
המדינה השלישית באגן התחתון של הנהר, אריזונה, לא אשררה את הסכם עד לשנת 1944 משום שחששה שקליפורניה תנסה להשתמש בחלק ממה שיועד לאריזונה לפני שאריזונה תוכל להתחיל להשתמש במים.
הספיקה השנתית של נהר הקולורדו ויובליו נעה בין 4.9 מיליארד מ"ק ל-27 מיליארד מ"ק, וגם ממוצעים של עשר שנים יכולים לנוע בטווח של 1.2 מיליארד מ"ק.
בנוסף, הסחף הרב שנישא בנהר הקולורדו היקשה על השקיית שדות החקלאים בחלקו התחתון של עמק נהר הקולורדו, שהיו בין המשתמשים העיקריים במימי הנהר.
בין התושבים של אגן נהר הקולורדו ובין פקידי הממשל הייתה הסכמה כללית שיש לבנות סכר גבוה על נהר הקולורדו במטרה למנוע שיטפונות ולאגור מים לתקופות שחונות.
במשך שנים דנו באתרים אפשריים, ולשכת הטיוב של ארצות הברית (USBR), הגוף הממונה על מפעלי מים במערב ארצות הברית, ערכה מחקרים לאיתור מקומות פוטנציאליים בקניון גלן, מזרחית לגרנד קניון, ובקניון השחור ובקניון בולדר (Boulder Canyon), שניהם מערבית לגרנד קניון.
מחקרים אלו גילו שלאתרים המערביים יתרונות רבים: סלעי התשתית בהם חזקים יותר, פחות מים יאבדו עקב חלחול, וקל יותר להגיע אליהם.
ב-21 בדצמבר 1928 חתם הנשיא קלווין קולידג' על חוק מיזם קניון בולדר (Boulder Canyon Project Act) שאפשר ל-USBR להתחיל לתכנן ולבצע את הקמת הסכר, שעתיד היה להיקרא סכר הובר, בקניון השחור.
המיזם הוענק לשש חברות ב-1931, והוא הושלם ב-1935. מי נהר הקולורדו החלו לעלות מעבר לסכר על מנת ליצור את אגם מיד, מאגר המים המלאכותי הגדול ביותר באמריקה הצפונית.
כבר בהקמת הסכר היה חשש מהשפעתו על הנהר במורד הסכר, ולכן הוקמה תחנת מדידה בקניון השחור, ששרידיה נראים עדיין מהנהר.
המהנדסים שמדדו את גובה המים, ספיקת הנהר וטוהר המים הגיעו למסקנה כי הנהר מהווה סביבה אידיאלית לגידול טרוטה, והדגים הובאו לנהר (והם עדיין מובאים), והקניון השחור הפך אתר פופולרי לדייגים חובבים.
ב-1964, עבר האזור לאחריות שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית, כחלק מאזור הנופש הלאומי אגם מיד.
דרומית לסכר הובר בצד הקניון השייך לנבדה מצויה מערת סאונה (Sauna Cave).
את המערה חפרו כורים שעבדו על סכר הובר בעת בנייתו.
זוהי מערה עמוקה שעל קירותיה גבישי סידן פחמתי.
בקצה המערה יש מעיין חם, שגרם לטמפרטורות במערה להגיע עד 49°C.
דרומית לסכר הובר מתחבר קניון הצופה (Boy Scout Canyon) לקניון השחור.
מים שהתחממו ממקור גאותרמי זורמים בקניון הצופה.
בצד המזרחי של הקניון (צד אריזונה) יש כמה מעיינות חמים גדולים היוצרים בריכות שאליהם ניתן להגיע משביל היוצא ממפרץ כ-7 קילומטרים דרומית לסכר הובר.
בריכות אלו אסורות לרחצה משום שבמימיהן מצויה האמבה הקטלנית Naegleria fowleri.
הקנון המדעי: תשעה פרקים של מסע קסום אל יסודות המדע הוא ספר מדע פופולרי מאת סופרת המדע האמריקאית נטלי אנג'יר.
הקנון המדעי מציג סיכום של חלקים מתחומים שונים של המדע, וראיונות נרחבים של מדענים שעובדים בתחומים אלו.
העיקרון של אנג'יר הוא שהבנת היסודות של התחומים העיקריים של המדע יכולה לסייע בהבנת סוגיות מדעיות נוכחיות, ושתהליך זה צריך להיות מהנה.
בקנון המדעי, אנג'יר מביאה ציטוטים של מדענים אותם היא ראיינה על מגוון נושאים כגון: איך אטומים עובדים, למה יש תגובות כימיות ואיך הן פועלות, איך התאים בגופנו והדנ"א בנויים ואיך הם מתפקדים, ומה אנו יודעים על מרחבי היקום כיום.
דרך עדשת מדענים שונים אנו יכולים להתחיל להבין כיצד הם חווים את עבודתם, איך הם חושבים, ומדוע הם עושים מה שהם עושים.
כימיה: אש, קרח, קשרים וחיים.
ביולוגיה אבולוציונית: התפתחותה של תאוריה של התפתחות.
ביולוגיה מולקולרית: טיאטאת את התא?
כדי להשיג חומר לקנון המדעי אנג'יר ראיינה מספר מדענים, פרופסורים, ואנשי מקצוע ומדע אחרים, ושילבה סיפורים וציטוטים שלהם לספרה.
היא שאלה אותם שאלות כגון "מה זה אומר לחשוב באופן מדעי?", "מה מבוגרים שאינם מומחים למדע צריכים לדעת ואיך הם צריכים לדעת את זה?", ו"מה זה כיף?".
רשימה חלקית של אנשי מדע שאנג'יר ראיינה עם פרטים נוספים הנוגעים לעבודתם:
פיטר אטקינס פרופסור לכימיה באוניברסיטת אוקספורד.
ג'ון בקל, אסטרופיזיקאי באוניברסיטת פרינסטון.
נטע בקל, אסטרופיזיקאית באוניברסיטת פרינסטון.
דייוויד בולטימור, חתן פרס נובל ונשיא לשעבר של המכון הטכנולוגי של קליפורניה.
ג'קלין בארטון, כימאית ופרופסורית במכון טכנולוגי של קליפורניה.
בוני בזלר, ביולוגית מולקולרית באוניברסיטת פרינסטון.
דייוויד ברקוביץ, פרופסור לגיאופיזיקה באוניברסיטת ייל.
ויליאם בלייר, פרופסור לאסטרונומיה באוניברסיטה ג'ונס הופקינס.
גינתר בלובל, חתן פרס נובל ביולוג של התא באוניברסיטת רוקפלר.
דוד בוטשטיין, גנטיקאי באוניברסיטת פרינסטון.
מייקל בראון, מדען פלנטרי במכון הטכנולוגי של קליפורניה.
סוזן קארי, פרופסור למדעי המוח הקוגניטיביים באוניברסיטת הרווארד.
ריק דנהייזר, פרופסור לכימיה באוניברסיטת MIT.
פרנק דיסלבו, פרופסור לכימיה באוניברסיטת קורנל.
מייקל דאף, פיזיקאי תאורטי לשעבר באוניברסיטת מישיגן.
טום אייזנר, פרופסור לאקולוגיה כימית באוניברסיטת קורנל.
אנדי פיינברג, גנטיקאי באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
אלוון פיינשטיין, פרופסור לרפואה ואפידמיולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ייל.
אלכס פיליפונקה, אסטרונום באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
ג'רלד פינק, ביולוג באוניברסיטת MIT.
סקוט א' פרייזר, ביולוג מהנדס ב.
בריאן גרין, פיזיקה תאורטית באוניברסיטת קולומביה.
אלן גות', פיזיקאי באוניברסיטת MIT.
רואלד הופמן, כימאי באוניברסיטת קורנל.
קן מילר פרופסור לביולוגיה באוניברסיטת בראון.
טים וייט, אנתרופולוג באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
סטיבן ויינברג, חתן פרס נובל ופרופסור לפיזיקה באוניברסיטת טקסס.
הקסגרמיים (שם מדעי: Hexagrammidae) היא משפחת דגים ימיים מסדרת העקרבנונאים.
בני המשפחה חיים בצפון האוקיינוס השקט סביב כרי אצות גדולים או לקרקעית סלעית.
תפוצתם מחופי קליפורניה ועד האיים האלאוטיים.
ליצורים אלה גוף רזה והם בעלי סנפירים גדולים, עיניים גדולות לחלקם "קרניים" קטנות.
הם בעלי הסוואה טובה איתה הם מתקרבים לטרפם בכרי האצות או הסלעים.
המין הגדול במשפחה זו הוא הלינגקוד, דג מאכל חשוב שיכול לשקול עד 59 ק"ג והוא אחד מהגדולים בבני סדרתו.
סוג ומין יחיד לינגקוד (Ophiodon elongatus)
הקמת תשתית החשמל בתל אביב וסביבתה החלה בתחילת המאה ה-20. התשתית כללה מערכות ייצור חשמל, הולכה והשנאה והייתה, ברובה, פרי יוזמתו של פנחס רוטנברג.
חלקים ממערכות אלו הוכרזו כאתרי מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
מערכות החשמל הראשונות בתל אביב
כבר בתחילת המאה ה-20 רכשו בעלי ממון בתל אביב וביפו גנרטורים פרטיים ששירתו את בתיהם ועסקיהם.
ב-1920 רכשו ראשי העיר גנרטור חשמלי מרכזי בהספק של 35 קילו-וואט, עד-1922 חוברו למערכת 141 צרכנים, 65 פנסי תאורה ומשאבה לאספקת מים.
עם התרחבות העיר נוצר מחסור בחשמל והיה צורך להקים תשתית משמעותית יותר.
תחנת הכוח של פנחס רוטנברג
פנחס רוטנברג עלה לארץ ישראל ב-1919 והחל בתכנון פרויקטי תשתית בתחום המים והאנרגיה.
במרץ 1921 הציג בפני הנציב העליון, באותה תקופה, הרברט סמואל את תוכניותיו להקמת תחנות כוח מבוססות אנרגיה הידרואלקטרית לאורך נהר הירדן ונחל עוג'ה (הוא נחל הירקון).
במאי 1922 קיבל רוטנברג את שני הזיכיונות המיוחלים (לירדן ולירקון) והחל במימוש התוכניות.
את פעילותו בתל אביב-יפו ביצע במסגרת חברת שהקים בשם חברת החשמל ליפו (ב 29 במרץ 1923 הקים רוטנברג את חברת החשמל לפלשתינה שקלטה לתוכה את פעילותה של חברת החשמל ליפו).
במקביל להגשת התוכניות לאישור החל האדריכל ריכארד קאופמן לתכנן תחנת כוח הידרואלקטרית בקרבת מקורות הירקון אולם עקב אי הסכמה עם בעלי הקרקע הערבים במקום החליט רוטנברג להקים תחנה מבוססת דיזל בתל אביב.
האתר שנבחר הייתה שכונת רמת השרון שם הוקצו כ-20 דונם לבניית תחנת כוח דיזל גנרטורים.
בסופו של דבר תוכננו מבני התחנה, המסיבים, על ידי האדריכל יוסף ברלין בסגנון אר דקו.
מתחם התחנה כלל את תחנת הגנרטורים שבנה ברלין, מבנה שנותר מהחווה החקלאית שפעלה במקום, מגדל מים ובאר מים שסיפקה מים לתחנה.
עקב הגידול המהיר של העיר תל אביב לא הצליחה התחנה לספק את תצרוכת החשמל ולכן סיפקו תחנות אחרות בארץ את החסר (תחנת הכוח חיפה שהחלה לספק חשמל ב-1925, תחנת נהריים שהחלה לספק חשמל ב-1932 ותחנת הכוח בטבריה).
ריחוקן של תחנות אלו מתל אביב הביא לבזבוז בהולכת החשמל.
בנוסף נפגעו קווי ההולכה בתקופת המרד הערבי הגדול ב-1936 ולכן הוחלט על הקמת תחנת כוח נוספת בקרבת תל אביב.
ב-1938 נחנכה תחנת הכוח רדינג שסיפקה, בתחילה, 24 מגה-וואט לרשת החשמל.
מתחנת הכוח נפרשו כבלי מתח גבוה בתעלות תת-קרקעיות והתחברו לחמישה שנאים, שהוקמו ברחובות תל אביב, שם הונחת מתח החשמל למתח נמוך (220–380 וולט):
ביוני 1923 הושלמה הארת רחובות אלנבי ונחלת בנימין בעזרת קווי מתח ושתי תחנות שנאים:
1: הוקמה בכיכר מגן-דוד בתכנונו של האדריכל אלכסנדר ברוולד בצורת צריח מסגד.
2: הוקמה בפינת רחוב אלנבי ושדרות רוטשילד בתכנונו של אלכסנדר ברוולד בצורת צריח מסגד.
בנובמבר 1923 הושלמה הארת שדרות המלך ג'ורג' (כיום שד' ירושלים) ביפו בעזרת קווי מתח ושלוש תחנות שנאים:
3: הוקמה ברחוב אילת פינת רחוב גבולות.
תוכננה על ידי האדריכל ריכרד קאופמן במתכונת של מצודה ונכון ל-2018 עדיין פעילה.
שוקמה בשנת 2012 על ידי חברת חשמל.
4: הוקמה בתחילת שדרות ירושלים (שנקראו בתקופת ההקמה שדרות ג'מאל פחה) בתכנונו של ריכרד קאופמן.
התחנה נהרסה בשנת 2007 כחלק מהכנת התשתיות לרכבת הקלה בתל אביב
5: הוקמה רחוב יפת פינת רחוב ציונה תג'ר בתכנונו של אלכסנדר ברוולד.
נכון ל-2018 עדיין עומדת על מכונה אבל אינה מחוברת לחשמל
עם התרחבות העיר נבנו תחנות שנאים נוספות ובניהן השנאי ההיסטורי של חברת חשמל - שדרות ח"ן ותחנות שנאים ברחוב אוסישקין.
ברחוב רזיאל ביפו עומד עמוד התאורה האחרון שהיה מחובר לרשת החשמל הראשונה והופעל לראשונה בנובמבר 1923. העמוד שוחזר ב-2015.
הקנוניה נגד אמריקה היא מיני-סדרת דרמה אמריקאית שנוצרה ונכתבה על ידי דייוויד סיימון ואד ברנס, המבוססת על הרומן בעל אותו שם מאת פיליפ רות, שהוקרנה בהקרנת בכורה ברשת HBO ב-16 במרץ 2020.
הסדרה מגוללת היסטוריה אלטרנטיבית של ארצות הברית, המסופרת דרך עיניה של משפחה יהודית ממעמד הפועלים בניוארק, ניו ג'רזי, כשהם צופים בהתפתחותו הפוליטית של צ'ארלס לינדברג, גיבור-תעופה ופופוליסט המעודד שנאת זרים, שהופך לנשיא ארצות הברית ומצעיד את האומה לכיוון הפשיזם.
יוני 1940. הרמן מתחבט לגבי הרטוריקה האנטי-מלחמתית של גיבור התעופה הפופוליסטי צ'ארלס לינדברג ונטיותיו האנטישמיים, אך אינו מתייחס ברצינות לאפשרות שהלה יתמודד לנשיאות.
להרמן מוצע תפקיד בקידום מכירות, אך הדבר ידרוש ממנו לגור בשכונה שבה הם ככל הנראה היהודים היחידים בה.
הוא מחליט לדחות את ההצעה.
אלווין מפוטר מעבודתו בתחנת שירות מקומית באסו בגין גניבה; הוא אומר לסנדי שהוא לקח עליו אשמה של חבר.
הוא עוזב את הבית לאחר ויכוח עם הרמן.
אחותה הגדולה של בס, אוולין, שמטפלת באמם, מנהלת רומן עם גבר נשוי בניו יורק; עד מהרה מתברר כי אין בכוונתו להתגרש מאשתו.
חברו של פיליפ ארל, שאמו בעלת מוניטין שערורייתי, משפיע עליו.
אוולין ובס נפגשות עם הרב בנגלסדורף, שמזדהה עם המסר האנטי-מלחמתי של לינדברג; אוולין מוקסמת.
אלווין יורד למחתרת עם חבר שאביו מנהל חנות ממתקים.
בלילה הוא ושני חברים ממתינים מחוץ לבר הגרמני ומכים שני שיכורים בדרכם הביתה וקוראים להם פאשיסטים.
אוקטובר 1940. סנדי משתתפת בשקיקה בנאום של לינדברג, בהשתתפות אוולין ובנגלסדורף.
מאוחר יותר אוולין ובנגלסדורף נכנסים למערכת יחסים, ואוולין מציגה אותו בפני אמה.
בנגלסדורף מבטיח לאוולין שהוא ינסה להטות את משפחתה לצדו מבחינה פוליטית.
בסיועו של הרמן, אלווין לוקח עבודה כנהג עבור אדם עשיר בשם אייב שטיינהיים, אך מגלה במהרה שהוא גס ומושחת.
כדי לסייע למשפחתה מבחינה כלכלית, בס עובדת בעבודה קמעונאית בחנות מהמעמד הגבוה, אם כי עד מהרה היא הופכת להיות חסרת כל קשר ללקוחות התומכים בלינדברג.
פיליפ ממשיך ללמוד על התנהגות עבריינית מארל, כולל גניבה ומעקב אחר זרים ברחבי העיר.
כשהוא מדבר בעצרת של לינדברג, תומך בנגלסדורף בלינדברג, כשאוולין לצידו.
נגעל מבנגלסדורף ומהכיוון שאליו הולכת המדינה, אלווין מתפטר מתפקידו ומתגייס לצבא הקנדי.
לינדברג זוכה מאוחר יותר בבחירות לנשיאות.
מאי 1941. חודשים ספורים לאחר השבעתו של לינדברג, אירועים אנטישמיים מתרחשים בארצות הברית.
לינדברג חותם על הסכם אי-תוקפנות והכרזת נייטרליות עם אדולף היטלר.
הוא גם מציב את בנגלסדורף כאחראי על תוכנית בשם "Just Folks", כחלק ממשרד הקליטה האמריקאי, שמכניסה זמנית נערים יהודים למשפחות כפריות כדי להפוך אותם ל"אמריקאים יותר"; אוולין רושמת את סנדי להשתתף בתוכנית כזו.
פיליפ מתחיל לסבול מסיוטים על נאצים.
בינתיים, הדמנציה של אמן של אוולין ובס מחמירה.
ככל שהדאגה של בס לשלום משפחתה גוברת, היא מציבה אותם ברשימת המתנה כדי להגר לקנדה.
משפחת לווין יוצאת לטיול בוושינגטון די.סי.
שם הם חווים אנטישמיות בקרב האזרחים והמשטרה.
בסופו של דבר הרמן נותן את אישורו לסנדי לנסוע לקנטאקי במסגרת Just Folks.
אלווין פורח בתוכנית הצבאית של קנדה ומגויס על ידי המודיעין הבריטי כדי לסייע בגניבת מכשיר מכ"ם גרמני.
עם זאת, הוא מאבד את רגלו בקרב.
ספטמבר 1941. אמן של בס ואוולין מתה.
הרמן מבקר את אלווין בבית החולים ומציע את תמיכתו, אך אלווין התרחק והתפכח ממנו.
אלווין נחקר על ידי ה-FBI, לאחר מכן הוא משוחרר וחוזר לניו ג'רזי.
בבית כנסת מעבירה סנדי מצגת הדוגלת בתוכנית Just Folks, לאחר שהוגדרה על ידי אוולין כ'קצינת גיוס'.
כאשר אוולין ובנגלסדורף מצטרפים למשפחת לווין לשבת, הרמן מתנגש עם דעותיו של בנגלסדורף, כולל אבותיו שנלחמו למען הקונפדרציה.
אחרי שבנגלסדורף מציע להרחיב את Just Folks, אן מורו לינדברג מזמינה אותו ואת אוולין לארוחת ערב ממלכתית עם שר החוץ הגרמני, יואכים פון ריבנטרופ (לאחר שכל שאר הנציגים היהודים סירבו).
אוולין גם מגישה הזמנה לסנדי, ומזהירה את הרמן ובס, שמסרבים לתת לסנדי להשתתף.
הוא מגיב בכך שהוא מכנה את הוריו "יהודים בגטו" ו"גרועים יותר מהיטלר".
אוולין רוקדת עם הפקיד הגרמני בארוחת הערב ומופיעה מאוחר יותר בסרטוני החדשות.
ה-FBI, בינתיים, עוקב אחר אלווין לאחר שסימן אותו כקומוניסט פוטנציאלי.
ארל עוזב את העיר לגור אצל סבתו לאחר שאמו מאושפזת בבית חולים פסיכיאטרי.
פיליפ, המום מכל המתרחש סביבו, צופה בשמחה במסע הפרסום של לינדברג, למורת רוחו של הרמן.
אפריל 1942. משפחת לווין נרשמת בכוח, על ידי אוולין, להשתתף בהומסטד 42, תוכנית הרחבה של Just Folks שמנהל בנגלסדורף במטרה להעביר משפחות שלמות של יהודים.
בנגלסדורף מודיע לבס כי השתתפותם תשכנע את ה-FBI להוריד קצת לחץ מאלווין.
פיליפ מביע סקרנות ודאגה בנוכחותם של אנשי קו קלוקס קלאן בקנטקי, ושואל בכעס את אוולין מדוע לא הועברו למקום לשם עברו שכנו סלדון ווישנוב ואמו האלמנה של סלדון סלמה.
בפירוש מוטעה זה כרצון להיות עם חברו, אוולין רושמת גם אותם.
למרות איומי ה-FBI, הרמן מתכוון לתבוע את הקו קלוקס קלאן, אך מתברר שההליך המשפטי יימשך לפחות שנה; במקום זאת, הוא מתפטר מתפקידו כדי להימנע מההתחייבות של הומסטד 42. פיליפ מוצף באשמה כשהוא מבין שהוא הגורם למעברו של סלדון לקנטקי, שם כמעט בוודאות יהיה אומלל.
ה-FBI ממשיך לעקוב אחר אלווין.
אוולין ובנגלסדורף מתחתנים בטקס בזבזני ללא השגחה.
מנחה הרדיו הבוטה וולטר ווינצ'ל מסלים את הרטוריקה האנטי-לינדברגית שלו; בנגלסדורף מפטר אותו במהירות.
ווינצ'ל מכריז על התמודדות לנשיאות והרמן משתתף בעצרת שלו, אך תומכי לינדברג אלימים תוקפים את הנוכחים כשהמשטרה עומדת בצד.
כאשר הרמן חוזר שותת דם, בס מאיימת לעזוב אותו ולקחת את הילדים לקנדה אם הוא ימשיך בהתנגדותו.
ספטמבר 1942. תקריות אנטישמיות אלימות מסלימות ומתפשטות ברחבי הארץ.
בהלווייתו מספיד אותו ראש עיריית ניו יורק פיורלו לה גוארדיה ומוקיע את לינדברג.
בתגובה קורא בנגלסדורף לגברת הראשונה לשכנע את לינדברג להוציא הצהרה, אך נאומו של לינדברג קצר וחסר מהות.
בילי מרפי, עמיתו הוותיק של אלווין מהצבא הקנדי, מבקר אותו ומציג בפניו סוכן בריטי, שמשכנע את אלווין להצטרף לקבוצה אנטי-פשיסטית חשאית שרוצה להתנקש בחייו של לינדברג; יש צורך במומחיות המכ"ם של אלווין כדי לעקוב אחר מטוסו של לינדברג, שנעלם זמן קצר לאחר מכן.
הרדיו הגרמני מפיץ תעמולה על קנוניה יהודית, טענות שמושמעות על ידי ממלא מקום הנשיא וילר שמכריז על חוקי מלחמה ומורה על מעצרים של יהודים בולטים כולל בנגלסדורף.
מודאגת מהדיווחים מקנטקי, בס מנסה ליצור קשר עם סלמה אך מגיעה רק לסלדון, שאמו לא חזרה הביתה.
הרמן וסנדי נוסעים לקנטאקי לאסוף את סלדון, שם הם לומדים כי סלמה נרצחה על ידי הקו קלוקס קלאן.
הם נתקלים בעוד חברי קלאן בדרך חזרה לניו ג'רזי.
אוולין המבוהלת מבקשת מבס מקלט, אך בס אומרת לה לעזוב ולעולם לא לחזור.
הגברת הראשונה מפרסמת הצהרה שקוראת לשלום אזרחי, לשחרר את העצורים היהודים, וקוראת לקונגרס להחלפת וילר ולעריכת בחירות בזק לנשיאות.
בנגלסדורף חוזר לבית הכנסת שלו ומוצא שקהילתו כמעט ואיננה.
טענותיו כי נשיאותו של לינדברג והיעלמותו בעקבות כך היו תוצאה של מבצע סחיטה גרמנית נתקלים בספקנות מצד עמיתיו.
אלווין מבקר את משפחת לוין עם ארוסתו, אך נקלע לעימות עם הרמן על אדישותו לכאורה של אלווין לאירועים הלאומיים.
בחודש נובמבר הבחירות נפגעות מאי-הרשאה ממשלתית לבוחרי רוזוולט והסדרה מסתיימת מבלי שנחשפות תוצאות הבחירות.
וינונה ריידר בתפקיד אוולין פינקל
זואי קאזאן בתפקיד אליזבת לוין
ג'ון טורטורו כרב ליונל בנגלסדורף
בן קול בתפקיד צ'ארלס לינדברג, נשיא ארצות הברית
קרוליין קפלן בתפקיד אן מורו לינדברג , הגברת הראשונה של ארצות הברית
אד מורן בתפקיד הנרי פורד, מזכיר הפנים של ארצות הברית
בילי קרטר בתפקיד וולטר וינצ'ל, מנחה הרדיו הבוטה שמתמודד נגד לינדברג בבחירות ונרצח
אורסט לודוויג בתפקיד יואכים פון ריבנטרופ, שר החוץ של גרמניה הנאצית
רשת HBO הודיעה ב-8 בנובמבר 2018, כי הוזמנו שישה פרקים של סדרה על בסיס הרומן של פיליפ רות הקנוניה נגד אמריקה, שייכתב על ידי דייוויד סיימון ואד ברנס ובהפקתם של סיימון, ברנס, רוט, לצד ג'ו רוט.
ג'פרי קירשנבאום, נינה נובל, מייגן אליסון, סו נגל, סוזן גולדברג ודניס סטרטון.
חברות הפקה המעורבות בסדרה כוללות את סרטי Annapurna וחברת Productions Deadline Productions.
באפריל 2019 הצטרפו לשחקני הסדרה ווינונה ריידר, זואי קאזאן, מורגן ספקטור, ג'ון טורטורו, אנתוני בויל, אז'י רוברטסון וקיילב מאליס.
הצילומים התרחשו בג'רזי סיטי בבית הכנסת "טמפל בית אל" וברובע הקניות גרינוויל במאי 2019. הצילומים התרחשו גם בניוארק ביוני וגם בניו יורק במאי ויוני 2019.
הקסגרמה היא צורה גאומטרית של כוכב בעל שישה קודקודים, עם סימון שלפלי {6/2}, {3}2 או .
היות שלא קיימות הקסגרמות רציפות אמיתיות קבועות, המונח מתייחס לצורה מורכבת של שני משולשים שווי צלעות.
צורתה של ההקסגרמה שימשה במהלך ההיסטוריה לציון הקשרים דתיים ותרבותיים ומאוחר יותר כמוטיב דקורטיבי ביהדות ובתורת הנסתר.
היהדות אימצה את ההקסגרמה כסמל ככל הנראה מההינדואיזם מהסמל הרוחני אנאהטה .
קיימים תיעודים לכך ששימש כסמל יהודי על קירות בתי כנסת בארץ ישראל עוד מאז ימי בית המקדש השני.
הסמל שימש כמוטיב דקורטיבי בכנסיות נוצריות רק מאז תקופת ימי הביניים.
הוא שימש לראשונה כסמל דתי אצל הערבים בתקופת ימי הביניים, תחת הכינוי "חותם שלמה", שתואר כמו הקסגרמה או מחומש, מה שמזוהה כיום עם סמל מגן דוד.
במתמטיקה, מערכת השורשים של חבורת לי פשוטה G2 היא בצורת הקסגרמה, עם שישה שורשים ארוכים ושישה שורשים קצרים.
כוכבים בעלי שישה קודקודים נמצאו בתרשימים קוסמולוגיים בהינדואיזם, בבודהיזם ובג'ייניזם.
הסיבות להופעתו הנפוצה של סמל זה בדתות אלו ובמערב אינן ידועות.
אפשרות אחת היא שמקורם משותף.
האפשרות האחרת היא שאמנים ואנשים דתיים מכמה תרבויות יצרו באופן עצמאי את צורת ההקסגרמה, שהיא עיצוב גאומטרי פשוט יחסית.
שני המשולשים המרכיבים את הצורה קרויים בסנסקריט "אוֹם" ו"חְרִים" ומסמלים את מעמדו של האדם בין אדמה לשמיים.
המשולש כלפי מטה מסמל את שאקטי, ההתגלמות המקודשת של הנשיות, והמשולש כלפי מעלה מסמל את שיווה, המייצג את ההיבטים של הגבריות.
האיחוד המיסטי של שני המשולשים מייצג את הבריאה, המתרחשת באמצעות האיחוד האלוהי של הזכר עם הנקבה.
שני המשולשים המוצלבים מכונים גם 'שאטקונה' – שפירושו "בעל שש הפנים", המייצגים את שש הפנים של בנם של שיווה ושאקטי, סקאנדה.
סמל זה הוא גם חלק ממספר ינטרות ויש לו משמעות עמוקה בפולחן ובהיסטוריה ההינדית.
בבודהיזם, כמה גרסאות ישנות של בארדו טודול , הידוע גם בשם "ספר המתים הטיבטי", מכילות הקסגרמה שבתוכה צלב קרס.
בטיבטית היא מכונה "מקור התופעה" (צ'וֹס-קִיִי 'בְיוֹנְג-גְנׇאס'), והיא נקשרת במיוחד לוואז'ריאוגיני , ומהווה את החלק המרכזי של המנדלה שלה.
במציאות, היא תלת-ממדית ולא דו-ממדית, אך ניתן להציג אותה בשני האופנים.
האנאהטה מסומלת על ידי פרח לוטוס עם שנים עשר עלי כותרת, והיא קשורה לצבעים ירוק או ורוד.
נושאים מרכזיים הקשורים לאנאהטה כוללים רגשות מורכבים, חמלה, עדנה, אהבה ללא תנאי, שיווי משקל, דחייה ורווחה.
מגן דוד הוא סמל המוכר והמזוהה בדרך כלל עם יהדות.
השימוש בו כאות לזהות יהודית החל בימי הביניים, אף על פי שהשימוש הדתי בו החל מוקדם יותר.
לדברי חוקר הקבלה גרשום שלום, מדובר באימוץ מאוחר של הסמל ומקורו אינו ביהדות.
ההקסגרמה עשויה להימצא בכנסיות מסוימות ובחלונות ויטראז'.
בנצרות היא מכונה לעיתים 'כוכב הבריאה'.
דוגמה מוקדמת ביותר, שפורסמה על ידי ניקולאוס פבזנר, נמצאת בקתדרלת וינצ'סטר באנגליה באחת מחופות בתי המקהלה, משנת 1308 לערך.
הסימן מכונה בערבית "חַ'אתֶם סֻלימאן" (خاتم سليمان – חותם שלמה) או "נִגְ'מַת דאוד" (نجمة داوود – כוכב דוד).
"חותם שלמה" עשוי להיות מיוצג גם על ידי כוכב בעל חמישה או שישה קודקודים.
כתוב בקוראן שדוד ושלמה היו נביאים ומלכים, והם דמויות נערצות על ידי מוסלמים.
כיום ניתן למצוא את הכוכב בעל שש הקודקודים במסגדים ובממצאים אחרים בערבית ובאסלאם.
דגל ניגריה הקולוניאלית בין השנים 1914–1960.
גרסה חלופית לדגל מרוקו, על פי לה פטי לארוס שאוירה בשנת 1924.
שלט האצולה של צפון אירלנד בין השנים 1924–1973.
דגל נשיאות קוסובו ("דגל דרדניה") מאז שנת 2000. הוצע על ידי נשיאה הראשון שיהיה לדגל הלאומי, אך הוא לא זכה לפופולריות רבה בעיני הציבור.
הקמתו מן המתים של בן האלמנה מנעים, הוא אחד מן הנסים של ישו בבשורת לוקס.
ישו הגיע לכפר נין במהלך טקס ההלוויה של בנה של אלמנה, והקים לתחיה מן המוות את בנה הצעיר (בשורת לוקס ז': 17-11).
הכפר נעים היום נין, (או ניין או נעין) הוא כפר ערבי-ישראלי הנמצא צפונית-מזרחית לעיר עפולה, בסמוך לקיבוץ דברת.
נס זה הוא הראשון מבין שלושת הנסים של ישו בבשורות הקנוניות שבהן הוא מקים מתים לתחיה.
שני הנסים האחרים הם החייאתה של בת יאיר והחיאתו של לזרוס.
למחרת נס ריפוי עבדו של שר המאה, יצא ישו מכפר נחום והלך עם רבים מתלמידיו ועוד המון עם רב לעבר הכפר נעים.
כאשר קרב אל העיר ראה את תהלוכת הלווייתו של בנה של אלמנה מן העיר.
כאבה ואבלה הכבד של האלמנה, שאבדה בנוסף לבעלה גם את בנה היחיד, נגע לליבו, ורחמיו נכמרו עליה.
הוא אמר לה "אל תבכי", ניגש למיטה עליה הושכבה גופת הנער ונגע בה, ואמר אל הנער "קום".
הנער התעורר לחיים והתחיל לדבר.
ישו מסר את הבן החי לאמו.
כל הנוכחים שצפו בנס הקמת הנער המת, התמלאו יראה, שיבחו את אלוהים ואמרו שנביא גדול קם בקרב עם ישראל.
הנס הזה התפרסם ברחבי ארץ יהודה.
בפרק ז' בבשורה לפי לוקס מתואר הנס כך:
קיימות שתי דוגמאות מן התנ"ך בהן התרחשה החייאת מתים:
הראשונה – החייאתו של בן האלמנה מצרפת, על ידי אליהו הנביא בתנ"ך (ספר מלכים א' פרק י"ז).
נס זה נתפס על ידי פרופסור פרד קראדוק (מרצה לשעבר לתאולוגיה באוניברסיטת אמורי בטנסי) כדגם לנס זה של ישו, שכן יש כמה מקבילות בפרטים.
השנייה – החייאתו של בן האישה משונם על ידי אלישע הנביא (ספר מלכים ב' פרק ד' 37-32) גם כן דומה, לרבות תגובת הנוכחים.
מיקומו של הכפר נעים (נין) קרוב מאוד לשונם, המזוהה עם סולם המודרני.
סינקלייר פרגוסון (תאולוג וכומר סקוטי) מפנה את תשומת הלב לכך, שזו דוגמה לתבנית חוזרת ונשנית בתולדות הגאולה.
הוא מסיק כי ישנו כאן חזרה על דפוס שבו:"מגיעה למלואה בדמותו של ישו המשיח, הנביא הגדול, המרפא לא רק באמצעות סמכות שהואצלה עליו מאלוהים, אלא בסמכותו שלו, ללא סיוע בטקסים או בתפילות, בפשטות, תוך שימוש בדיבור ישיר.
כזה הוא מושיעו של עם ישראל.האישה בסיפור התאלמנה מבעלה ואבדה גם את בנה היחיד, כך שלא נותר לה איש שיתמוך בה.
ייתכן שאובדן בנה היחיד היה מותיר אותה תלויה בחסדיהם של קרובי משפחתה ושכנים.
סיפור זה יחד עם הסיפור הקודם על נס ריפוי עבדו של שר המאה משמש מבוא להבטחה של ישו לשליחיו של יוחנן המטביל שהיה הכלוא באותה עת, שהוא אכן, "ההוא שעתיד לבוא" (לוקס ז: 19), שכן, "המתים קמים לתחיה" (לוקס ז': 22).
הקנאת הפרסי (בפרסית: قنات ایرانی) הוא אחד מאתרי המורשת התרבותית העולמית של אונסק"ו באיראן.
אתר המורשת העולמי הסדרתי כולל אחד עשר קנאתים המשמשים להובלת מים לשתייה ולצרכים תעשייתיים ממי התהום של אזורים גבוהים יותר.
מערכת הפקת המים על ידי קנאת פותחה לפני כמה אלפי שנים באזור איראן והתרחבה משם למקומות אחרים.
קנאתים מצויים בעיקר ביישובים הקרובים להרים עם רמות משקעים גבוהות יחסית.
המים היורדים באמצעות גשם, מחלחלים ומתאספים באקוויפר.
באזור המיושב, האקוויפר לרוב עמוק מדי מתחת לפני השטח מכדי שאפשר לשאוב ממנו מים באמצעות באר.
לכן, מים נלקחים מהאקוויפר במעלה המדרון באמצעות קידוח המכונה "באר האם" ומוזרמים ליישוב דרך ערוץ קנאת תת-קרקעי, ששיפועו נמוך בהרבה משפוע המדרון ומשפוע האקוויפר.
מנהרת הקנאת יוצאת מהמדרון בנקודה מסוימת, וניתן לשאוב משם את המים כדי לספק ליישוב מים או להשקיית שדות.
פירי גישה אנכיים שימשו בתחילה לבניית המנהרה ולאחר מכן גם לתחזוקה וניקוי שלה.
שימוש במנהרה להובלת מים מפחית את אובדן המים באמצעות אידוי, דבר חשוב במיוחד באזורים חמים ויבשים.
הקנאת הפרסי נוסף לרשימת המורשת העולמית של אונסק"ו בשנת 2016 בהתבסס על החלטה של הישיבה ה-40 של ועדת המורשת העולמית.
אחד עשר הקנאתים שנבחרו למורשת עולמית, על מקורותיהם ומבניהם בהתאמה, ממחישים את מגוון הטכניקות בהן נעשה שימוש ואת השונות של מערכות התעלות בכל הנוגע לתפוצה הגאוגרפית, לאורכן ולזמן מוצאן.
לחלק מהמבנים יש חשיבות מיוחדת גם בשל הקשר שלהם עם טקסים או זרמים דתיים מסוימים, למשל במקרה של הקנאתים אבראהים-אבאד ומוזדאבאד.
ההכרזה על אתר המורשת נעשתה על בסיס קריטריונים 3 ו-4.
קוד האתר של אונסק"ו שם האתר מיקום פרובינציה קואורדינטות שטח בקמ"ר אזור חיץ בקמ"ר תיאור 1506-001 קנאת קסבה (قصبه) ח'וראסאן רזאווי 44.92 258.05מתוארך למאות 3–4 לפני הספירה ונמשך לאורך למעלה מ-13 קילומטרים עם 222 פירים.
באר האם בעומק 200 מטרים.
ענף דולב-אי נמשך למעלה מ-29 קילומטרים עם 153 פירים.
באר האם בעומק 300 מטרים.
מבנים נסמכים כוללים שירותים, שירותים זמניים, חדר הלבשה, מאגר מים, והיו 5 טחנות מים, מתוכן 3 היו בשימוש עד 1966 1506-002 קנאת בלדה (بلده) דרום ח'וראסאן 27.57 193.21מתוארך לשנת 1600, ונמשך לאורך 19 קילומטרים עם 153 פירים.
ישנם 15 ענפים שלכל אחד יש באר אם משלו.
מבנים נסמכים כוללים שירותים, 6 מאגרים והיו בו 12 טחנות מים, אחת מהן עדיין בשימוש.
באר האם העמוקה ביותר היא 90 מטרים.
יש בו פירי באר עגולים ומרובעים כאחד.
מבנים נסמכים כוללים שירותים, 8 מאגרי מים ו-8 טחנות מים, שאחת מהן עדיין בשימוש.
1506-004 קנאת חסן-אבאד (حسنآباد) יזד 27.59 1,216.62מתוארך לשנת 1400 ומשקה את אתר המורשת העולמית הגן הפרסי באג-א פהלוואן-פור במהריז ו-5 גנים נוספים.
הוא פועל לאורך 40 קילומטרים עם 1330 פירים ו-5 ענפי משנה.
עומק באר האם 20 מטרים.
מבנים נסמכים כוללים שירותים, 8 מאגרי מים ו-5 טחנות מים.
1506-005 קנאת אבראהים-אבאד (ابراهیمآباد) הכפר אבראהים-אבאד מרכזי 12.38 236.55מתוארך בין השנים 1000–1200 ומזוהה עם פולחנים וטקסים הקשורים לניקוי מנהרות הקנאת.
הוא נמשך לאורך 11 קילומטרים עם 311 פירים על הענף הראשי.
מבנים נסמכים כוללים שירותים, חמאם ציבורי, מאגר ציבורי ומבני צדקה, מסגדים ובתים.
עומק באר האם 53 מטרים.
יש לו מסדרון גישה לדייק תת-קרקעי שניתן לחסום אותו לחורף.
באר האם בעומק 18 מטרים.
מבנים נסמכים כוללים מאגר, טחנת מים ושירותים.
ישנם 3 ענפים ובארות אם, העמוקה שבהן בעומק 80 מטרים, ו-3 דייקים תת-קרקעיים עם מסדרונות גישה.
פירי הבאר מלבניים ועגולים כאחד, וכקנאת הגדול והעתיק ביותר באזור הוא קשור לזורואסטריות.
מבנים נסמכים כללו שש טחנות מים, אחת מהן שרדה, מאגר ושירותים.
1506-008 קנאת מוּן (مون) אספהאן 0.05 30.47מתוארך אולי לשנת 578 והוא קנאת דו-מפלסי בשל הסוג האטים של אדמת החרסית.
הוא נמשך לאורך 3 קילומטרים עם 30 פירים.
באר האם במפלס העליון עומקה 27 מטרים; התחתונה נמצאת 3 מטרים מתחת לה.
מבנים נסמכים כוללים 2 טחנות מים, מאגר אחד שירותים.
מערכת החלוקה של 6 תעלות מפגינה את התרחבות העיר.
הבאר האחרונה קרויה על שם האימאם ה-12 בה היציאה נשפכת למאגר בחצר המסגד ויש חמאם למטרות מרפא הקשורות באמונה המקומית בחשיבות הרוחנית של הקאנת.
1506-010 קנאת קאסם-אבאד (قاسمآباد) בם כרמאן 0.15 0.8ממוקם באתר המורשת העולמית בם.
הוא בן כמאה שנה וכקנאת חדש יחסית כמו אכבר עבד מדגים את ההישרדות והמשך הידע המסורתי של מערכת הקנאתים.
הוא לא הושפע מרעידת האדמה של 2003 שהחריבה את מרבית העיר.
הוא נמשך לאורך 9,840 מטרים עם 25 פירים.
עומק באר האם 60 מטרים.
ישנה ירידה של 10 מטרים בהעתק באם, שם מנהרת איסוף המים באקוויפר הופכת למנהרת הובלת המים.
1506-011 קנאת אכבראבאד (اکبرآباد) בם כרמאן 0.15 0.8ממוקם כ-20 מטרים מרסם עבד, פועל פחות או יותר במקביל אליו ומצטרף אליו ביציאה.
זהו קנאת חדש יחסית בן 100 שנים בלבד ומשתרע לאורך 4,811 מטרים עם 33 פירים.
עומק באר האם 59 מטרים.
ההפצה משני הקאנתים היא דרך מאגרים גדולים בבסיס ההעתק.
לשכת הקנצלר הפדרלי היא הרשות המרכזית המתאמת את עבודת ממשלת גרמניה ומשרתת את קנצלר גרמניה, ראש הממשלה הפדרלית.
תפקידו העיקרי של הקנצלר הפדרלי הוא לסייע לקנצלר בתיאום פעילויות הממשל הפדרלי.
ראש לשכת קנצלר מחזיק בדרגה אחת ממעמד מזכיר המדינה או שר פדרלי.
מטה הלשכה הראשי ממוקם בבניין הקנצלריה הפדרלית בבירת גרמניה, ברלין, ולצידו קיים מושב נוסף בעיר בון.
הלשכה מעסיקה כ־900 עובדים (נכון לשנת 2024), והתקציב השנתי שלה לשנת 2022 עמד על כ־3.861 מיליארד אירו.
תפקידה העיקרי של לשכת הקאנצלר הוא לאסוף, לנתח ולהעמיד לרשות הקאנצלר את המידע הדרוש לניהול ענייני המדינה.
פעילות זו נעשית באמצעות קשרים הדוקים עם משרדי הממשלה הפדרליים, אשר מחזיקים בידע מקצועי בתחומם.
בנוסף, הלשכה משמשת גוף מתאם בין המשרדים, למשל במענה לשאילתות פרלמנטריות רחבות (Große Anfragen).
הארגון הפנימי של הלשכה בנוי במתכונת של "מחלקות מראה" (Spiegelreferate), כלומר – מחלקות מקבילות למשרדי הממשלה השונים.
מבנה זה עוצב לראשונה על ידי הנס גלובקה, ושואף לאפשר לראש הממשלה הפדרלי (הקאנצלר) פיקוח מקצועי ורציף על עבודת המשרדים.
כך למשל, מחלקה 2 בלשכה אחראית על נושאים הקשורים למשרד החוץ, משרד ההגנה והמשרד לשיתוף פעולה כלכלי ופיתוח.
מעבר לכך, לשכת הקאנצלר נושאת באחריות לביצוע תפקידי המינהל הכלליים של ממשלת גרמניה.
הלשכה מחולקת לשני תחומים עיקריים: תחום הנהלה ותחום עבודה.
תחום העבודה מחולק לשבע מחלקות עיקריות, שכל אחת מהן מופקדת על תחומי מדיניות שונים:
מחלקה 1: מחלקה מרכזית לענייני פנים ומדיניות משפטית
ענייני כוח אדם, ניהול כללי של הלשכה
קשר עם הקבינט והפרלמנט, ענייני מדינות הפדרציה
ניהול משרד המשנה בעיר בון
מחלקה 2: מדיניות חוץ, ביטחון ופיתוח
עניינים גלובליים, מדיניות פיתוח, מדיניות הגירה חוץ-מדינית
קשר עם משרד ההגנה ומועצת הביטחון הפדרלית
מחלקה 3: מדיניות חברתית, בריאות, עבודה, סביבה וחברה
מדיניות בתחום הבריאות ושוק העבודה
מדיניות סביבה וחקלאות, נושאי קיימות
מחלקה 4: מדיניות כלכלה, פיננסים ואקלים
חדשנות, תעשייה, תחבורה, מדיניות אנרגיה ואקלים
קשרים עם מוסדות האיחוד האירופי ומדינות החברות
מדיניות כלכלית ופיננסית בתחום האירופי
מחלקה 6: תכנון מדיני, דיאלוג חברתי וחדשנות
קשר עם החברה האזרחית ודיאלוג אסטרטגי
מחלקה 7: שירות הביון הפדרלי ותיאום שירותי הביון
תיאום בין שירותי הביטחון הפדרליים
מחלקות 4 ו-5 כפופות ישירות למזכיר המדינה יורג קוקיס, ואילו שאר המחלקות כפופות לראש הלשכה.
לשכה זו מופקדת גם על גופים נוספים ובהם קרן המדע והפוליטיקה (Stiftung Wissenschaft und Politik) וחברת השירותים הדיגיטליים DigitalService4Germany.
תחום ההנהלה כולל את הקנצלר, ראש הלשכה, שרי המדינה והמזכירים הפוליטיים.
ראש לשכת הקאנצלר הפדרלית הוא נושא המשרה הבכיר הממונה על ניהול הלשכה הממשלתית המרכזית של קאנצלר גרמניה.
מאז שנת 2021 מכהן בתפקיד זה וולפגנג שמידט.
ראש הלשכה אינו הקאנצלר עצמו, אלא אדם שממונה על ידי הקאנצלר בהתאם לסעיף 7(1) של תקנות סדר עבודת הממשלה (GOBReg), והוא ממלא במקביל את תפקיד המזכיר המדיני (Staatssekretär) של ממשלת גרמניה.
ראש הלשכה יכול להתמנות באחת משתי דרכים:
כמזכיר מדינה – במקרה זה הוא כפוף לחוק שירות המדינה הפדרלי (BBG), נחשב ל"עובד מדינה פוליטי", וניתן להעבירו בכל עת לפרישה מוקדמת על פי החלטת נשיא גרמניה (סעיף 54 BBG).
כשר פדרלי לעניינים מיוחדים – במעמד זה הוא נחשב לחבר ממשלה מלא לכל דבר, ונהנה מכל זכויות השרים, אך נותר כפוף להחלטת הקאנצלר שיכול לפטרו בכל עת (חוקה, סעיף 64(1); חוק השרים, סעיף 9).
בעיתונות ובשיח הציבורי נהוג לכנות אותו גם כ"שר לשכת הקאנצלר" (Kanzleramtsminister).
ראש לשכת הקאנצלר משמש כגורם מתאם מרכזי בין משרדי הממשלה, הדורשים לדווח לו באופן שוטף על פעולתם – ובכך להבטיח תיאום כולל במדיניות הממשלה.
הוא אחראי לאיסוף החלטות ממשלתיות במקרים שבהם דרושה הסכמת כל הממשלה אך אין צורך בדיון בעל פה, ומעדכן את הקאנצלר ואת שאר חברי הממשלה בתוצאות.
בנוסף, עליו לתכנן באופן אסטרטגי את מדיניות הממשלה לעתיד, ולשמש צומת קישור עם גופי הממשל הפדרליים, המדינות (Länder), קבוצות בחברה האזרחית, אישים ציבוריים ונציגים של מדינות זרות (בשותפות עם משרד החוץ).
בהתאם לסעיף 7(2) לתקנות GOBReg, הוא מוסמך להעביר מכתבים הממוענים לקאנצלר ישירות לשרים הרלוונטיים.
תיאום עבודת הממשלה והביטחון הלאומי
אם הקאנצלר אינו קובע בעצמו, ראש הלשכה קובע את מועדי ישיבות הקבינט ואת סדר יומן, ואף מזמן אליהן את המשתתפים.
הוא עומד בראש ישיבת מזכירי המדינה מכל המשרדים, הנערכת יומיים לפני כל ישיבה ממשלתית.
הוא משתתף בכל ישיבות הקבינט וועדותיו, כולל ועדת הביטחון הפדרלית – ובמעמד של שר, הוא גם בעל זכות הצבעה.
המסמכים הנוגעים לישיבות הממשלה חייבים להיות מוגשים לו לפחות שבוע מראש.
כל שינוי במבנה הארגוני של הממשלה המדווח באיגרות רשמיות של הקאנצלר מועבר גם אליו.
ראש הלשכה אחראי להכנת הפגישות החצי־שנתיות בין הקאנצלר לבין ראשי ממשלות המדינות, ומתאם מראש עם ראשי לשכותיהם.
בנוסף, הוא עומד בראש ישיבות הביטחון הלאומי השבועיות, המכונות "דו"ח המודיעין" (Nachrichtendienstliche Lage), וכן על "דו"ח הנשיאים" (Präsidentenlage) הבא לאחריו.
שירות הביון הפדרלי (BND) כפוף לו, ואם הקאנצלר ממנה אותו גם לנציב לענייני שירותי הביון – הוא משתתף גם בתיאום שירות ההגנה החוקתית (BfV) והשירות הצבאי למודיעין נגדי (MAD).