tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
צירוף זה מכוון גם הוא אל המילה "נכון".
פתרון: טוס; מחד - טוָּס (כאשר ההגדרה תיקרא "עוֹף"), ומאידך - טוּס, מילה נרדפת ל"עוּף" (סלנג).
משחקי מילים מסוגן של הגדרות היגיון נוצרו בעברית כבר בתנ"ך ובימי הביניים, כשהידועות שבהן מיוחסות לתלמוד הבבלי ולהוגה היהודי ר' אברהם אבן עזרא.
בתלמוד הבבלי במסכת ערובין דף נג ע"ב מובאות כמה הגדרות היגיון בארמית, והן מכונות שם "לשון חכמה".
לדוגמה: "גבר פום דין חי", שפתרונו: אושפזיכנא (מקום להתארח בו) - ע"פ חלוקת המילה למילים נפרדות ותרגומה לעברית: גבר-איש, פום-פי, דין-זה, חי-נא.
על בסיס הפסוק מספר שמות "וכי יכה איש את עין עבדו", יצר אבן עזרא חידה מסוג ההגדרות המופיעות בימינו בתשבצי היגיון:
וכי יכה איש את עין עבדו
לא תאבה אליו ולא תשמע בקולו.
משמעות: המילים "וכי יכה איש את עין עבדו" מתפרשות כמחיקת האות ע' מהמילה "עבדו".
השארית המתקבלת, "בדו", מציינת את ימות השבוע שבהם לא חל חג הפסח (לפי הכלל "לא בדו פסח").
אבן עזרא שלל את השימוש במילה "פתרון" בהקשר של פתרון חידות, משום שהקפיד מאוד על כללי העברית המקראית שעל פיהם המילה "פתרון" מיוחסת אך ורק לחלומות.
ישנן הגדרות בתשבצי היגיון שחסרות את מרכיב התרתי משמע כפשוטו, אך הן הגדרות מתחכמות, המצפינות בתוכן את הפתרון.
פתרון: סקס; המילים "מה עושה" מכוונות למילה שניתן לייחס אליה את פעולת העשייה, במקרה זה "עשיית סקס".
סמל השירותים הוא 00, והספרה 0 מכוונת לאות ס' הדומה לה בצורתה.
ה"קוף" מכוון אל האות ק' שנמצאת בין שתי אותיות ה-ס'.
שיטה נוספת להצפנת הפתרון היא האנגרמה - ערבוב סדר האותיות.
דוגמה קיצונית להגדרה שהיא אנגרמה של הפתרון:
פתרון: שאלה רטורית; ההגדרה בשלמותה היא אנגרמה של הפתרון, ושאלתו של הטוראי אם לשרת היא אכן רטורית.
לפעמים מקובל לציין בהגדרה את עניין השמיעה, במקרה שפתרונה של הגדרה פנימית אחת מזכיר בהגייתו אך נכתב אחרת (הומופונים) מפתרונה של הגדרה פנימית אחרת.
במקרים כאלו יופיע לרוב השורש 'שמע' בהגדרה עצמה ("שמענו", "על פי השמיעה" וכדומה).
יש תשבצאים המציינים זאת באמצעות הסימן (ש), שהוא קיצור ל"שמיעה".
מה שהחתן הטרי עושה לשם כושר לאחר לילה של התפייסות (ש) (4, 3).
פתרון: ריצה קלה; הפתרון דומה בהגייתו ל"ריצה כלה", במובן של "גרם לכלה להתרצות".
מחברי תשבצי ההיגיון משתמשים לעיתים קרובות באות ב' (במובן של "בתוך"), כדי לציין שמחרוזת מסוימת של אותיות מחולקת לשתיים ומקיפה מחרוזת אחרת של אותיות משני צדדיה.
האותיות של שם בנה (4).
פתרון: נשמה; המילים "האותיות של" מכוונות לצמד מילים מהצורה "אותיות ...", במקרה זה אותיות נשמה.
האות ב' שפותחת את המילה "בנה" מדריכה את הפותר למקם את מחרוזת האותיות "שמ" ("שם", שמופיע לפני "בנה") בתוך מחרוזת האותיות "נה" לקבלת מחרוזת חדשה, שהיא "נשמה".
ממלכותיו באו אל קיצן במאה העשירית (4).
הפתרון: מאיה; גם בדוגמה זו האות ב' מדריכה את הפותר להציב את האות העשירית באלפבית העברי (האות י') בתוך המילה מאה.
יחד יוצרות המילה והאות את המחרוזת "מאיה" אשר מכוונת לשבט המאיה, אשר ממלכותיו ננטשו והגיעו לסיומן במאה ה-10.
לפעמים השימוש באות ב' נעשה בשלמותו בתוך מילה אחת.
לפעמים הפתרון ממוקם, כמחרוזת של אותיות המחולקת לשתיים, בחלקן האחרון והראשון של שתי מילים צמודות המופיעות בהגדרה.
יש מחברים שעל מנת לרמוז על שימוש בתבנית זו הם עושים שימוש במילים ארוכות במיוחד, כאשר מספר מועט בלבד של אותיות מתוך סופן או תחילתן של מילים אלה משמש להצפנת הפתרון.
שיטה נוספת לרמיזה על שימוש בתבנית היא שימוש במילים רבות להרכבת ההגדרה.
לפעמים נעשה שימוש ביותר משתי מילים למטרת הצפנת הפתרון.
באנציקלופדיה זו מקפידים על כך שבכל ערך המידע יפרש ויקיף די הצורך את הנושא בו הוא עוסק (8).
פתרון: ויקיפדיה; המחרוזת "ויקיפדיה" מוצפנת במילים "ויקיף די הצורך".
כיוון שבמרבית התשבצים ההגדרות כתובות ללא ניקוד, לעיתים מילה אחת ניתן להגות בכמה צורות.
עניין זה מוסיף על הקושי, כי לא ניתן לדעת לאיזה מילה הכוונה, וגם לפעמים לא שמים לב שניתן להגותה בעוד צורה.
דוגמה לכך היא המילה חנונים, ניתן להגותה בארבע צורות שונות: חְנוּנִים (ז"א חסרי ביטחון), חֲנוּנִים (ז"א מרוחמים), חֲנוּנִים (ז"א סלחניים), חֶנְוָנִים (ז"א בעלי מכולת).
בתשבצי היגיון עבריים מופיעות לעיתים הגדרות המרמזות לפסוק מהתנ"ך, תוך שהן נותנות לו משמעות עכשווית, שונה ממשמעותו המקורית.
פתרון: "ויאמר אליו אדום, לא תעבור בי" (במדבר, כ, יח).
במקורו עוסק הפסוק בדברי העם אדום.
בתשבצי היגיון קיימים מילים וצירופי מילים, חלקם ייחודיים למחבר מסוים, השמורים לצורך בניית הגדרות.
בדרך כלל, בהגדרות היגיון מילים אלה לא תופענה אלא במסגרת התבנית המוכרת שעושה בהן שימוש.
למחבר קיימת האפשרות להגות מילים נוספות שיתפקדו כמילים שמורות ידועות או שימלאו פונקציה חדשה ולשלבן בהגדרותיו, בתנאי שדרך השימוש בהן תהיה ברורה די הצורך.
בלע, הקיף והטיותיהן: לפעמים, במקום שימוש באות ב', נעשה שימוש במילים אלה כדי לתאר מצב בו מחרוזת אחת "בולעת" או "מקיפה" מחרוזת אחרת.
או: מופיעה בין שתי מילים, בתבנית של " או ", כאשר הפתרון יוצר שני צמדים כשהפעם הפתרון מופיע מצדם הימני של ו-, או, לחלופין, מצדם השמאלי של שניהם.
פתרון: יולי אוגוסט (מדד יולי אוגוסט, חום יולי אוגוסט).
מילה משותפת ללא שימוש במילה שמורה: לעיתים קרובות יופיעו צמד, שלשה או אפילו רביעייה של מילים היוצרות הגדרה שפתרונה הוא מילה ה"משותפת" לכל אחת מן המילים, במובן זה שהיא יוצרת צמד מילים מוכר עם כל אחת מהן.
דוגמה: אין שם יפה אחר (3).
פתרון: דבר (צמדי המילים הם "אין דבר", "שם דבר", "דבֵר יפה" ו"דבר אחר").
בסוג זה של הגדרות ייתכן גם יותר מפתרון אחד.
לדוגמה, להגדרה "מלחמת עד"(4) שני פתרונות - עולם (מלחמת עולם ועד עולם) וחרמה (מלחמת חרמה ועד חרמה).
הפך, חזר, שב, סב, עלה (בהגדרה אנכית) והטיותיהן: מופיעות לפני או אחרי מילה (או יותר), ומכוונות לכך שיש להפוך את סדר אותיותיה כדי להגיע אל הפתרון או, לחלופין, אל דרך הפתרון.
אחרת, טרף, ערב, בלבל, סדר (ודומותיהן) והטיותיהן: מופיעה בצמוד למילה (או יותר) שיש לשנות את סדר אותיותיה כדי להגיע אל הפתרון או לחלופין אל דרך הפתרון.
לב, מרכז, חוצות ודומותיהן: לפעמים נעשה שימוש במילים "מרכז" או "חוצות" לשם הכוונה אל מחרוזת קצרה של אותיות, לפעמים מחרוזת בת אות אחת בלבד, המוצפנת במרכזה או בקצותיה של מחרוזת ארוכה יותר.
דוגמה: בשם מי הוא שר בחוצות קונסטנטינופול?
פתרון: קשרל; המחרוזת "שר" ממוקמת בתוך המחרוזת "קל", שמופיעה בקצותיה של המחרוזת "קונסטנטינופול", ומכאן השימוש ב"בחוצות".
המחרוזת "בשם" מכוונת למילה "בושׂם", ומכאן הפתרון "קשרל".
למשל: מופיעה לאחר מילה שאחריה פסיק, כדי לכוון אל מילה אחרת המהווה קיטלוג מסוים שלה.
דוגמה: בידיו של קברניט היא תוכל לגרום להתנגשות של חרטום, למשל (4).
פתרון: בירה; המילה "בירה", במשמעות של עיר בירה, מהווה קיטלוג של המילה "ח'רטום", במובנה כעיר בירה.
את המשמעות השנייה של המילה "בירה", משקה הבירה, מתאר המשפט כפשוטו.
קפד ראשו ודומותיה: לפעמים נעשה שימוש בחידות "קפד ראשו", "קפד זנבו" וכדומה, וכן בניסוחים שונים של חידות אלה.
לסירוגין: מופיעה כדי להודיע על מילה (או יותר) שאותיותיה מוצפנות לסירוגין בין אותיותיה של מילה (או יותר) אחרת.
א': המילה "אלף" או המילה "שור" יכולה לכוון לאות א'.
ב': המילה "ביִת" מופיעה לפעמים על מנת לכוון לאות ב'.
ג': המילה "אישור" מופיעה לפעמים על מנת לכוון לאות ג'.
מקור השימוש הוא האישור הצבאי הניתן לימי מחלה - ימי "גימלים".
ד': המילה "דלת" מופיעה לפעמים על מנת לכוון לאות ד'.
ו': המילה תלוי מופיעה לפעמים על מנת לכוון לאות ו'.
ז': בהגדרות בעלות אופי מיני, מופיעה האות ז' בפתרון במשמעות של איבר המין הגברי, בעקבות מילת הסלנג זין.
ח': המילה "חבר" מופיעה לפעמים על מנת לכוון לאות ח'.
מקור השימוש הוא השימוש בקיצור "ח'" כקידומת לחבר בארגון מסוים (בהסתדרות, לדוגמה).
ט': המילה "טוב" מופיעה לפעמים על מנת לכוון לאות ט'.
מקור השימוש הוא השימוש הפדגוגי באות ט' כקיצור ל"טוב".
על הטיותיו מופיע לפעמים בהגדרות על מנת לכוון את הפותר לאות ל'.
מקור השימוש הוא השימוש באות ל' בבתי הספר לנהיגה כקיצור ל"לומד".
מ': המילה "מספיק" מופיעה לפעמים על מנת לכוון לאות מ'.
מקור השימוש הוא השימוש הפדגוגי באות מ' כקיצור ל"מספיק".
על הטיותיו (בעיקר "נכשל") מופיע לפעמים על מנת לכוון לאות נ'.
מקור השימוש הוא השימוש הפדגוגי באות נ' כקיצור ל"נכשל".
ס': המילה "אין" מכוונת לפעמים לאות ס', מכיוון שהיא מתקשרת למספר אפס.
ע': המילים "עין" ו"הלל" (המקור הוא שם-העט של הסופר והמשורר ע.
הלל) מופיעות לפעמים על מנת לכוון לאות ע'.
פ': המילה "פה" מופיעה לפעמים על מנת לכוון לאות פ'.
צ': המילה "צדיק" מופיעה לפעמים על מנת לכוון לאות צ'.
המקור הוא ההגייה הלא נכונה של האות צד"י כ"צדיק", בגלל סמיכותה לאות ק'.
ק': המילה "קוף" מופיעה לפעמים על מנת לכוון לאות ק'.
ר': המילה "לקיש" מופיעה לפעמים על מנת לכוון לאות ר'.
המקור הוא השם התלמודי ריש לקיש.
קיימות גם מילים שמורות נפוצות פחות, "כף" ל-כ', "מיכאל" ל-ב' (המקור: ב.
מיכאל) וכן שם המורכב משם פרטי ושם משפחה שראשי התיבות שלהם מכוונים אל צמד אותיות מסוים המופיע בפתרון.
לעיתים קרובות מגדירי ההיגיון משתמשים בקיצורים מסוימים בסוף ההגדרה.
ש - שמיעה, הגדרה המבוססת על מילים הנשמעות דומה ולא נכתבות בצורה זהה.
מ או כ"מ - כתיב מלא של הפתרון.
ח או כ"ח - כתיב חסר של הפתרון.
ש"כ - מרמז בדרך כלל על מילה בהגדרה אשר נעשה בה שימוש כפול, גם בהגדרה הראשית וגם בהגדרה המשנית.
ס - הגדרה המשתמשת בסלנג.
מו"ש - קיצור של "מושרה" (מלשון השראה) ממישהו אחר, כלומר הגדרה שמושפעת מהגדרה אחרת.
דו"ש - קיצור של "דו-שלבי", כאשר צריך לעבור שלב נוסף בדרך לפתרון.
ל - מרמז על שימוש במילים לועזיות.
צמד המילים "בדיוק להפך" מופיע בתשבצי היגיון (בעיקר אלה של אמנון בירמן) לאחר קטע מן ההגדרה שמסתיים בסימן שאלה.
מטרתו היא להודיע לפותר שיש להתייחס לאות ב' שבחלקה הראשון של ההגדרה כאילו היא ממוקמת לפני המחרוזת שאמורה להיות זו שמוקפת, או שהמחרוזת שמתוארת כ"בולעת", תהיה זו ה"נבלעת".
המטרה היא לתת להגדרה נופך "הגיוני" יותר, כך שהיא לא תיראה כגיבוב של שטויות.
למראה בני המשפחה, האם השחיין התהפך ובלע מים?
פתרון: מקורבים; השחיין הוא יואב ברוק, המילה "התהפך" נגזרת מן השורש 'הפכ', והמחרוזת המתקבלת מהיפוך "ברוק" היא "קורב".
חלקי ההגדרה הבאים מדריכים את הפותר להבליע את המחרוזת "קורב" בתוך המחרוזת "מים" (ולא להפך), ובצורה זו מתקבל הפתרון "מקורבים" (בני המשפחה), כשהוא נכתב בכתיב מלא.
המילה "בדיוק" מצורפת מכיוון שהמילה "להפך" לבדה, שנגזרת אף היא מן השורש 'הפכ', עלולה לגרום לפותר לחשוב שהוא אמור להפוך את סדר האותיות של מחרוזת מסוימת, לשם קבלת מחרוזת חדשה.
פתרונות להגדרות היגיון יכולים לכלול מילים או צירופי מילים שלרוב לא קיימים כפתרונות בתשבצים רגילים, מפני שלא ניתן להתאים להם הגדרה "קונבנציונלית" (לדוגמה: "משש עד שבע", שהוא הפתרון לאחת ההגדרות מתוך תשבץ ההיגיון מס' 1010 של אמנון בירמן בעיתון "העיר").
בדומה, נעשה שימוש במילות ובביטויי סלנג בפתרונות ובהגדרות, דבר שאינו נהוג בתשבצים רגילים, למשל בציטוט המובא לעיל בפסקת הפתיחה.
עובדות אלה באות לידי ביטוי ביתר שאת בהגדרות בהן נעשה שימוש בצמד המילים "מחידושי המחבר".
צמד המילים (מופיע גם כ"מחידושי הנ"ל") מופיע כשהוא מוקף בסוגריים לאחר הגדרות מסוימות בתשבצי היגיון.
חידות היגיון מסוג זה נחשבות למסובכות, ותבנית זו נדירה יותר מאשר רוב התבניות המוכרות האחרות לבנייתן של חידות היגיון.
התשבצאים משתמשים בצמד מילים זה כדי להצביע על כך שפתרון ההגדרה הוא סוג חדש של מטבע לשון שהגה המחבר ושלא הופיע לפני כן באף מקום אחר.
הפתרון מהווה מעין פרודיה על מושג מוכר, על ידי החלפת אות באות אחרת, החלפת מילה במילה אחרת שמזכירה אותה בהגייתה, או כל שינוי אחר אם אינה גדולה יתר על המידה.
ההגדרה מכוונת את הפותר אל המושג המקורי ואל המושג החדש גם יחד.
הבעת זלזול באסופת מידע מודרנית או בזו של הסבתא?
פתרון: גוגל שמוגל; החלק הראשון מרמז על ביטוי של זלזול בשימוש במנוע החיפוש גוגל, על משקל ביטויים בסגנון "או"ם שמום".
החלק השני מרמז לאותה צורת התבטאות, אך הפעם בנוגע לתרופת הסבתא גוגל מוגל.
באופן סמלי, שימוש זה בביטוי "מחידושי המחבר" נוצר על ידי מחבר תשבצי ההיגיון אמנון בירמן, על משקל הביטוי "מתחדישי המחבר" שהגה הלשונאי והתשבצאי הלל הרשושנים.
1. מסיבה זו יהיה קשה יותר לגלות את הצפנותינו (6,3)
8. מה שעושים יועצי מכירות שלא משלמים באטליז (3,6)
16. כך הן מכירות טובה לשכל של הבחור המתוק הזה (6,3)
2. אימן והדריך ונס בחזרה (3)
3. כך הוא החליט שאני אדון בקי (2,3)
5. עם 9 מאונך: קח מהעני כלי נשק קדמון כברומטר (3,2)
7. מוחזר למצבו הקודם, משום שנעתק ממקומו ועמד (מ) (5)
12. העץ יישאר עץ גם אם נגזום את צמרתו (5)
13. הפקת התועלת מהמציאות ריפתה את ידיו (5)
14. ישבחו ויהללו את אלו שלא יהיו במקום (ש) (5)
15. בנם הטיל חתו בעסקי המאפיה (5)
מחברים עיקריים של תשבצי היגיון
יורם הרועה - ותיק התשבצאים בישראל.
בשנת 1956 פרסם ברבעון "שרות" של עובדי שירותי המיסים את תשבץ ההיגיון הראשון בשפה העברית.
תשבציו מתפרסמים ב"הארץ" ובירחון "ניקוי ראש ענק".
תשבץ "שכל", שהתפרסם בשבועון "הקיבוץ", ממשיך להתפרסם באינטרנט.
אמציה ארנון - בשנת 1969 פרסם שני תשבצי היגיון, שנקראו "תשבץ מוחין", ב"דבר השבוע".
במשך כחצי שנה בשנים 1977–1978 פרסם תשבץ היגיון שבועי בשם "הפעל את הגיונך" ב"הארץ", ולאחר מכן פרסם תשבצי היגיון בירחון "מוניטין".
אמנון בירמן - תשבציו התפרסמו במוסף גלריה של "הארץ" ,ב"עכבר העיר" של רשת מקומוני שוקן ובשבועון "לאשה".
בירמן ניהל גם מפעל מנויים, במסגרתו שלח למנוייו תשבצים מדי שבוע.
שי בירמן - (בנו של אמנון בירמן) תשבציו מתפרסמים ב"ישראל היום".
ליאור ליאני - תשבציו מתפרסמים בחוברת "המשבצת" שבעיתון "מעריב" וב"גלובס", ובעבר פרסם תשבצי היגיון במוסף "כלכליסט", במגזין "את" וגם בעיתונים "רייטינג", "במחנה", "זמן תל אביב", "Time Out תל אביב" ועוד.
ליאני גם עורך, מפיק ומנחה את כנס ההגיונריה השנתי - כנס חובבי תשבצי היגיון במסגרת כנס השפה העברית בראשון לציון וחיבר ב-2024 את הספר "חוכמת ההיגיון - המדריך המלא לפתירה ולחיבור של תשבצי היגיון".
נדיב אבידן - תשבצי "תרתי משמע" שלו התפרסמו במוסף "7 ימים" בעיתון "ידיעות אחרונות".
דקל בנו - תשבציו מתפרסמים ב"ידיעות אחרונות", בשבועונים "פנאי פלוס", "מקור ראשון" ו"לאשה", ובעבר גם ב"במחנה".
עודד רוזן - תשבציו מתפרסמים במוסף סופהשבוע של "מעריב".
שלום אורן - תשבציו התפרסמו במוסף סוף השבוע של "גלובס" בשנים 1990–2025.
אורי בן דור - תשבציו התפרסמו במגזין "מנטה".
אליעזר כמון - תשבציו התפרסמו בירחון "ניקוי ראש ענק".
בולט בהם השימוש בהגדרות שפתרונן נמצא בארון הספרים היהודי.
דוגמה: לדבורה די בקיבוץ אחד, ואינה מבינה את הצורך בשני (4,3,2); פתרון: המילים מתוך שירת דבורה.
יוסי קאופמן - תשבציו התפרסמו במוסף הסטודנטים "איינשטיין" של "חדשות", וכעת מתפרסמים באינטרנט.
יובל חמצני - תשבציו התפרסמו בשבועון "רייטינג".
אבי סגל - תשבציו התפרסמו בשבועון הדתי "בשבע".
יוסי אילן - תשבציו מתפרסמים באינטרנט באתר "ACROSS14" ובפורום פותרי תשבצי היגיון.
חריף - תשבציו מתפרסמים כל יום שלישי בעיתון "יתד נאמן".
אהרן כהן - מחבר תשבץ "תצפונת" בעיתונים "קו למושב" ו "זמן קיבוץ".
לכל מחבר גודל תשבץ המזוהה עימו, ואילו השוני מתשבץ לתשבץ הוא באופן סידור המשבצות השחורות.
גודל תשבציו של הרועה הוא 11 משבצות לאורך ו-15 לרוחב, של בירמן 13 לרוחב ולאורך, ושל אבידן 11 לרוחב ולאורך.
לעיתים נדירות מתפרסמים תשבצים גדולים יותר, בדרך כלל במוספי חג המצורפים לעיתונים.
תשבצים המתפרסמים על בסיס יומי הם באופן מסורתי קטנים הרבה יותר.
בדומה לתשבצים הבריטיים, שלד התשבץ מורכב בדרך כלל משני סוגי שורות ועמודות לסירוגין, כאלה המכילות בעיקר משבצות לבנות, וכאלה שבהן משבצות שחורות ולבנות לסירוגין ובמספר שווה פחות או יותר.
הרועה ובירמן מקפידים בדרך כלל על קיומם של לפחות שני פתרונות באורך גדול יחסית בכל תשבץ (9 עד 13 אותיות, או יותר במקרה בו מילות הפתרון מפוזרות בין משבצות התחלה שונות).
בשנת 1990 יצרו דקל בנו ומוטי ולהויז תשבץ היגיון ענק, בגודל של 10,000 משבצות (100 במאוזן, 100 במאונך).
חידות כפל לשון דומות לחידות היגיון ועושות שימוש באיור חזותי.
פתרון תשבץ היגיון הוא ביסודו פעילות אינדיבידואלית, אך הקושי שבפיצוח ההגדרות הביא לשיתוף פעולה בין פותרים אחדים, המתגברים בכוחות משותפים על התשבץ.
בתחילת שנות התשעים נעשתה פעילות זו במפגשים פנים אל פנים ובשיחות טלפון, ושיתוף פעולה ארצי הושג באמצעות תוכנית רדיו ששודרה בקול ישראל במוצאי שבת, ובה ניתן סיוע לפותרי התשבצים של עיתוני השבת.
האינטרנט העצים את שיתוף הפעולה, עם פתיחתם של פורומים אחדים לתשבצי היגיון, שבהם ניתן סיוע בפתרון התשבצים הנפוצים, וניתנות הגדרות חדשות שחוברו על ידי משתתפי הפורום, ואף תשבצים שלמים שמחוברים לפרסום בפורום.
אחת הקבוצות הגדולות שמקפידה מאוד על דיוק ונותנת הדרכה והסברים על כתיבה נכונה של הגדרות היגיון היא קבוצת הגדרהטובה בפייסבוק שאותה הקים ליאור ליאני.
תחרות פומבית לפתרון תשבצי היגיון נערכת אחת לשנה בירושלים על ידי לשכת עורכי הדין.
בתחרות זו מוצגים שני תשבצים, האחד על ידי יורם הרועה והשני על ידי אמנון בירמן, והקהל היושב באולם מתחרה בפתרון מהיר של תשבצים אלה.
אמנון בירמן מארגן בין מנוייו, מדי שלושה חודשים, את תחרות ההגדרה היפה, שבה מתחרים המשתתפים בחיבור הגדרות מקוריות ויפות במיוחד.
השופטים בתחרות הם אמנון בירמן, יורם הרועה ויוסי קאופמן.
מאז שנת 2006 מתקיים מדי שנה בראשון לציון כנס ה"הגיונריה", ובו מתכנסים מאות חובבי תשבצי היגיון מכל הארץ, צופים במופעים משעשעים שעוסקים בחידודי לשון, שומעים הרצאות ופותרים תשבצי היגיון וחידות.
תשדיר פרסומת (בעגה המקצועית: ספוט) הוא תשדיר רדיו קצר, המעביר מסר פרסומי באומר ובצליל.
פעמים רבות ניצב בלבו של תשדיר פרסומת הזמריר, שהוא מסר קצר וקליט, המלווה בלחן.
לעיתים מורכב תשדיר הפרסומת מהזמריר לבדו, אך פעמים רבות הם כוללים מסר ארוך יותר, שהזמריר הוא רק חלק ממנו, מעין עוגן הקושר תשדיר זה למכלול התשדירים של אותו משווק.
מקבילו בקולנוע ובטלוויזיה של תשדיר הפרסומת הוא סרטון פרסומת.
תשדיר הפרסומת מופק על ידי משרד פרסום, ולשם השמעתו נרכש זמן שידור מתחנות הרדיו.
בדומה לפרסומת בעיתונים הנחלקת בין עיתונים בתפוצה ארצית למקומונים, כך גם הפרסומת ברדיו נחלקת בין תחנות ארציות ותחנות אזוריות.
לרייטינג של התחנה ושל ערוציה השפעה על מחיר התשדיר.
לתשדיר הפרסומת אורכים קבועים, בין 10 ל-60 שניות.
אורך התשדיר משפיע על מחיר זמן השידור שלו, אך לא באופן ליניארי – תשדיר כפול באורכו יעלה פחות מאשר כפליים במחיר.
ברדיו המסחרי, שידור תשדירי פרסומת הוא מקור ההכנסה העיקרי.
גם ברדיו הציבורי מתבסס חלק ניכר מהתקציב על ההכנסה מתשדירי פרסומת.
קולו של הקריין בתשדיר הפרסומת הוא בדרך כלל אנונימי, אך לעיתים עוסקים בכך קריינים נודעים, שקולם מוכר לציבור, שהמוניטין שלהם משמש אף הוא לשכנוע קהל המאזינים.
תשדיר הפרסומת הראשון מיוחס לתחנת הרדיו WEAF בניו יורק.
התשדיר, באורך 10 דקות, שודר ב-28 באוגוסט 1922, פרסם חברת נדל"ן, והושמע בקולו של נציג החברה.
תשדירי פרסומת בתאגיד השידור הישראלי כפופים לכללים שמפרסמת מועצת הרשות מעת לעת (לאחרונה בקובץ כללי מועצת תאגיד השידור הישראלי (שידור פרסומות, הודעות חסות ותשדירים לשירות הציבור), תשפ"א–2021).
מכוח כללים אלא נמנע לעיתים שידורם של תשדירי פרסומת שהוגשו לתאגיד השידור.
תשבץ פסיפס הוא תשבץ בו המספרים, המפנים להגדרות, משובצים בתוך התשבץ לסירוגין, כמו המשבצות בלוח שחמט, משבצת ריקה, משבצת הכוללת מספר, שוב משבצת לבנה וכך הלאה.
המשבצות הנמצאות בשולי התשבץ הן תמיד משבצות לבנות.
המראה של התשבץ, המזכיר פסיפס אבן, הוא מקור השם "תשבץ פסיפס" או בקיצור "פסיפס".
מסגרות של תשבצי פסיפס הן בצורת ריבוע או מעוין שזוויותיו ישרות ומספר המשבצות מהווה ריבוע של מספר המשבצות המצויות על צלע המסגרת.
את המילים (תמיד בנות 4 אותיות), הנדרשות על פי ההגדרות, צריך לשבץ מסביב למספר ההגדרה, בדרך כלל בניגוד לכיוון השעון.
ב-4 פינות התשבץ מוצבות 4 אותיות, א', ב', ג' ו-ד' ובסופה של כל הגדרה מופיעה אחת מהאותיות האלה ומטרתה להצביע על המשבצת ממנה יתחיל הפותר לרשום את אותיות המילה המבוקשת.
לדוגמה, אם הגדרה מספר 1 של התשבץ המוצב, כאן, משמאל, תהיה "רגש חיובי חזק (ג)", התשובה אמורה להיות "אהבה" והאותיות ישובצו מסביב למספר 1, כשהאות הראשונה של המילה אהבה תהיה במשבצת הפונה לכיוון ג' (למטה), השנייה במשבצת הפונה לכיוון ד', השלישית במשבצת הפונה לכיוון א' והרביעית במשבצת הפונה לכיוון ב'.
בתשבץ פסיפס אין נקודות שחורות, פרט למשבצות התפוסות על ידי המספרים.
אם מחבר הפסיפס רוצה להכביד על הפותרים, הוא יכול להימנע מהצבת האותיות המצביעות על המשבצת ממנה מתחילים לרשום ולהשאיר לפותר את משימת איתורה.
תשבץ פסיפס יכול לשמש כבסיס לתשבץ פעולות חשבוניות.
במקרה כזה יוחלפו המספרים של ההגדרות באותיות ובתוך המשבצות הלבנות ישובצו מספרים (תמיד בני 4 ספרות) שיהוו פתרון לשורת פעולות חשבוניות המוצבות במקום ההגדרות.
תשֹואה בכלכלה, היא היחס בין שווי השקעה בנקודות זמן שונות.
השינוי בערך ההשקעה יכול לנבוע ממקורות שונים.
לדוגמה, מריבית, רווח נקי מעסק, רווח הון וכו'.
על פי רוב, תשואה תוצג באחוזים, מכיוון שהיא מייצגת את מדרגת השינוי לאורך זמן, ולכן אין טעם להציג מספר נקי שהוא נכון פר נקודה ולא מהווה בהכרח את אחוז השינוי.
נתון התשואה לא יצביע על אורך תקופת ההשקעה, אך נהוג להציג תשואה שנתית.
חישוב התשואה באופן מתמטי פורמלי יהיה בצורה הבאה: נסמן את שווי ההשקעה בהווה ב- .
נסמן את שווי ההשקעה בנקודת הייחוס בעבר (ברוב המקרים שנה לפני) ב- .
חישוב התשואה לאחר מסים יהיה בצורה הבאה: נסמן את התשואה ללא מיסים ב- .
כעת נסמן את אחוז המס ב- .
הנוסחא לחישוב התשואה לאחר מס היא:
למשל, נניח כי על תשואה של עשרה אחוזים מוטל מס של עשרים אחוזים.
כלומר, התשואה אחרי מיסים היא שמונה אחוזים.
באופן מעשי, חישוב התשואה יכול להעשות בצורות רבות.
ניתן לשקלל פרמטרים נוספים (בנוסף למיסים); ניתן למשל לשקלל ריבית, עמלות, ירידת ערך הכסף ועוד.
חברות רבות ישנו את צורת החישוב על פי הגוף אשר אמור לקבל את הדו"ח על התשואה.
אם התשואה תוצג למס הכנסה, יהיה החישוב לרוב שונה מאשר אם התשואה תוצג ללקוחות או משקיעים.
השוני בחישוב נובע מהאינטרס המשתנה בהצגה לגופים שונים.
תשדיר שירות הוא פרסומת המשודרת ברדיו או בטלוויזיה, ושנועד לקדם שירות הניתן לציבור על ידי גוף ציבורי או לקדם ענף מסוים במשק, מבלי לציין את שמו של מותג מסוים.
זאת, בניגוד לפרסומות רגילות, שנועדו לקדם גופים פרטיים ואת מוצריהם.
עם תשדירי השירות שנועדו לקדם ענף מסוים ניתן למנות תשדירים המעודדים את התיירות בעיר מסוימת או תשדירים שנועדו לקדם את מכירתם של פירות או ירקות.
עד 1993, אז החלו שידורי ערוץ הטלוויזיה המסחרי הראשון בישראל, ערוץ 2, לא נראו על מרקעי הטלוויזיה בישראל פרסומות, אלא תשדירי שירות בלבד.
כיום, תשדירי שירות משודרים גם בערוץ הראשון וגם בערוצים המסחריים.
בניגוד לטלוויזיה, בתחנות הרדיו הממלכתיות של קול ישראל מותר שידורן של פרסומות מסחריות.
בתחנת גלי צה"ל, שבה אין פרסומות מסחריות הותר לשדר תשדירי שירות.
בעקבות עתירה שהוגשה לבג"ץ על ידי מספר תחנות רדיו אזורי, עוגנה בחוק סמכותה של גלי צה"ל לשדר תשדירי שירות.
הדבר נעשה בהוראת שעה שנחקקה ב-2005, והוארכה מאז מספר פעמים.
תשבץ מוצפן או תשבץ קוד הוא תשבץ פתור שהאותיות בפתרון הוחלפו במספרים לפי צופן החלפה מסוים, שאינו ידוע מראש לפותר הפוטנציאלי.
מקובל לתת לפותרים קצה חוט בדמות שווה הערך המספרי של כמה אותיות.
בכל אחת ממשבצות התשבץ (שאינן תפוסות על ידי נקודות שחורות) מוצב מספר שמייצג אות.
הפותר אמור להחליף את המספרים באותיות הידועות לו, ולנסות לנחש את יתר האותיות בהתבסס על ההרכבים שייווצרו.
אם, למשל, במילה של 4 אותיות יודע הפותר שהאות הראשונה היא פ', האות השנייה ת', האות השלישית לא ידועה והאות הרביעית היא מ', הפותר ינחש בנקל שהאות החסרה היא ג', כי רק היא תשלים את הרכב האותיות למילה בעלת מובן בשפה העברית.
לאחר שהפותר חשף אות נוספת, ישבץ אותה בכל משבצת שבה רשום המספר המייצג אותה, וכך יקל על ניחושן של מילים נוספות וגילוין של אותיות נוספות.
בתשבץ מוצפן חשוב למעט באותיות חסומות (אות חסומה היא אות הנמצאת רק במילה אחת, בעוד יתר האותיות משתתפות בהרכבן של שתי מילים, האחת אופקית והשנייה אנכית), ולכן מתאימות במיוחד למטרה זו מסגרות של תשבצי קו, כי תשבצי קו אפשר ליצור ללא אותיות חסומות.
מקובל להעשיר את התשבצים המוצפנים בתוספות מוצפנות לפי אותו צופן החלפה, כמו בדוגמה המוצגת כאן, שבה הוצפן גם שם של ספר ושם מחברו.
תשבץ לבן הוא תשבץ שבו לא מסומנות ההפרדות (משבצות שחורות בתשבץ רגיל או קווים מעובים בתשבץ קו) בין המילים בשורות ובטורים השונים.
הפותר אמור למצוא, בנוסף למילים המבוקשות בהגדרות, גם את מיקום ההפרדות ולסמן אותן.
בגלל הקושי הנוסף, קשה יותר לפתור תשבץ לבן, אולם פותרי התשבצים המנוסים, המחפשים לעצמם אתגרים, אוהבים אותם במיוחד, לכן יש הוצאות לאור המפיקות חוברות תשבצים על טהרת התשבצים הלבנים.
קל יותר לפתור תשבצים לבנים איטלקיים , משום שלגבי מיקום המילה, המבוקשת על פי ההגדרה, ידועה השורה או הטור, לעומת תשבץ לבן רגיל, שבו הטור או השורה אינם ידועים.
לעיתים מוגש לפותר סיוע בתוך מסגרת התשבץ הלבן, כדי שתהיה לו נקודת התחלה לפתרון.
הסיוע יכול להיות מילה או שתיים, המופיעות במקום המיועד להן, או הצבה של חלק מהנקודות השחורות או הקווים המפרידים.
רישום מילה בתוך מסגרת התשבץ הלבן גורר מידע על מיקום הנקודות השחורות/הקווים המפרידים, בתחילתה ובסופה.
תשבץ קו הוא תשבץ בו ההפרדות בין המילים מסומנות בקווים מעובים, במקום המשבצות השחורות המקובלות בתשבץ הקלאסי.
מסגרות של תשבצי קו מאפשרות ניצול טוב יותר של שטח המסגרת, כי כל המשבצות מארחות אותיות ואין צורך להקציב חלק מהמשבצות לאירוח נקודות שחורות, כמו בתשבץ הקלאסי.
מחברי תשבצים יכולים ליצור תשבצי קו ללא אותיות סגורות (כמו בדוגמאות המוצגות כאן, בצד שמאל), תשבצים בהם כל אות משתתפת בהרכבן של שתי מילים, אחת במאוזן ואחת במאונך - בתשבץ קלאסי אין אפשרות כזאת ותמיד יהיו אותיות סגורות שמשתתפות רק בהרכבה של מילה אחת.
תשבץ קו קל לפתרון מתשבץ קלאסי בעל הגדרות באותה רמת קושי, משום שפתרון של הגדרה מסוימת מסייע לפתרונן של הגדרות רבות יותר המצטלבות עם פתרון זה.
מסגרות של תשבצי קו יכולות לשמש לצורך יצירת כל סוגי התשבצים הבנויים על מסגרות של תשבצים קלאסיים, כמו: תשבץ מוצפן, תשבץ לבן, תשבץ להרכבה, תשבץ היגיון, תשבץ הקשרים, תשבץ מספרים, תשבץ מפוצל ועוד.
למרות שאפשר לייצר מסגרות של תשבצי קו ללא אותיות סגורות, אין חובה לעשות זאת ויש מסגרות תשבצי קוף במיוחד באנגלית, עם הרבה אותיות סגורות.
יש מדינות בהן מכנים את תשבצי הקו בשם "תשבצים אסטוניים".
תשבץ שלד הוא תשבץ חסר הגדרות, שנתונות לידו כל המילים והפותר צריך לשבץ אותן במקומות הנכונים כשהוא מתאים את המילים למקומן על פי אורכן ועל פי הצטלבותן.
תשבץ שלד, בדומה לתפזורות השונות, לא מצריך ידע מוקדם, רק כשרים קומבינטוריים וידע בסיסי באריתמטיקה (כדי לספור את האותיות מהן מורכבות המילים).
גם ידיעת השפה ואפילו הכרת האותיות אינה נדרשת, רק היכולת להבחין ביניהן.
במקום האותיות אפשר להישתמש בסימנים מוסכמים אחרים והתוצאה לא תשתנה, לכן יש תשבצי שלד שנועדו להכיל מספרים (ארוכים למדי), הניתנים במקום המילים.
תשבץ להרכבה הוא תשבץ שבמקום לתת לפותרים שאלות/רמזים למילים המבוקשות, ניתנות בו המילים עצמן, אך לא בסדר המבוקש.
הפותר נדרש, כמו בתשבץ שלד רגיל, לשבץ את המילים תוך התחשבות באורכן ובהצטלבותן עם המילים האחרות.
לעיתים, כדי להכביד על הפותרים, מוגשת המסגרת ללא הנקודות השחורות/הקווים המפרידים, כולם או מקצתם.
בהנחיות הפתרון נוקבים במספר הנקודות השחורות/הקווים המפרידים החסרים.
קיים גם שילוב בין תשבץ להרכבה לתשבץ רגיל, תשבץ בו ניתנות המילים להרכבתו, אך ללא הנקודות השחורות/הקווים המפרידים ולצידן מוסיפים רק את ההגדרות של המילים שצריך להציב במאוזן או רק את ההגדרות של המילים שצריך להציב במאונך.
תשבץ מספרים הוא תשבץ שבו יש לשבץ מספרים (בדרך כלל מספרים שלמים גדולים מ-9).
את המספרים משבצים באותה דרך שבה משבצים מילים בתשבץ רגיל, על-פי ההגדרות הנתונות, במאוזן ובמאונך.
להבדיל מתשבץ רגיל בעברית, המספור במסגרת תשבץ המספרים מסודר משמאל לימין, כמקובל בעולם המספרים.
רבות מההגדרות למספרים, שהפותר אמור לשבץ בתוך המסגרת, ניזונות זו מזו, כמו בהגדרה "6 מאוזן במהופך ועוד 1 מאונך".
בנוסף להגדרות מסוג זה מקובל להציב כמה הגדרות ידע, כמו "השנה שבה נערכה מלחמת ששת הימים" או "מספר השעות ביממה", כדי לתת קצה חוט לפותר.
בדרך כלל נדרשים הפותרים לידע בשש פעולות חשבון: חיבור, חיסור, כפל, חילוק, העלאה בחזקה והוצאת שורש ריבועי.
סוג מיוחד של תשבץ מספרים הוא התשבץ החשבוני.
בתשבץ חשבוני, צריך לשבץ, כמו בתשבץ המספרים, מספרים בני 2 ספרות ויותר, אך ההגדרות בתשבץ חשבוני הן פעולות חשבון שצריך לבצע כדי לקבל את התוצאה המבוקשת.
לדוגמה, ההגדרה היא 7*5*7-3*5*4*3 והתשובה היא 305. לפתרון נכון של תשבץ חשבוני, יש להקפיד על הסדר הנכון של הפעולות החשבוניות, בהתאם לכללי קדימות אופרטורים, כמקובל במתמטיקה.
תשואה לפדיון היא התשואה המובטחת לבעל איגרת חוב בהנחה שהאיגרת (או כל נייר ערך אחר) תוחזק עד למועד פרעונה ובהנחה שכל התקבולים המשתלמים מהאיגרת (קרן וריבית) יתקבלו.
התשואה לפדיון מהווה אמצעי להערכת הרווח מהאיגרת.
בתאוריה, שיטת חישוב זו מאפשרת למשקיעים להעריך את הערך ההוגן של מכשירים פיננסיים שונים.
התשואה לפדיון מוצגת בדרך כלל במונחים של ריבית אפקטיבית שנתית.
אופן החישוב של התשואה לפדיון זהה לאופן החישוב של שיעור התשואה הפנימי.
אם ערך הקופון (הריבית המתקבלת מהאיגרת) קטן מהתשואה לפדיון - האיגרת נסחרת בניכיון.
אם ערך הקופון גדול מהתשואה לפדיון - האיגרת נסחרת בפרמיה.
אם ערך הקופון שווה לתשואה לפדיון - האיגרת נסחרת לפי ערכה הנקוב (פארי).
השימוש במושגים של תשואה לפדיון ושיעור תשואה פנימי מתעלם מהקשר בין גובה הריבית למועד התשלום, ומניח ששיעור התשואה השנתית אחיד לכל התקופה עד הפרעון הסופי.
קיימים סוגים שונים של תשואה לפדיון (Yield to maturity באנגלית).
למשל, תשואה לפרעון ראשון (Yield to Call): בשונה מתשואה לפדיון, בתשואה לפרעון ראשון קיימת ההנחה שאיגרת החוב תיפרע בהזדמנות הראשונה ולא תוחזק עד למועד פרעונה המקורי.
כאשר תשלומי הריבית חייבים במס, קיימת הבחנה בין תשואה לפדיון ברוטו (לפני ניכוי מס) ונטו (לאחר ניכוי מס).
משקיעים שפטורים ממס כגון קרנות פנסיה יבדקו את התשואה ברוטו, בעוד שמשקיעים שחייבים במס כגון אנשים פרטיים יבדקו את התשואה נטו.
נניח כי קיימת איגרת חוב ללא תלוש (זירו קופון) לשלושים שנים שערכה הנקוב הוא מאה שקלים.
אם התשואה לפדיון של איגרת זו היא 10%, מחירה היום יהיה 5.73 שקלים (הערך הנוכחי של תזרימי המזומנים העתידיים:
במהלך שלושים השנים הבאות מחירה יעלה עד למאה שקלים עם תשואה שנתית של 10%.
נניח כעת כי במהלך עשר השנים הראשונות יורד שער הריבית ועל כן התשואה לפדיון ירדה ל-7%.
כעת כשנותרו עשרים שנים למועד הפרעון, מחיר האיגרת יהיה 25.84 שקלים.
כלומר, למרות שהתשואה לפדיון בעשרים השנים הבאות תהיה 7% ולמרות שהתשואה לפדיון בעשר השנים הראשונות הייתה 10%, שיעור הרווח בעשר השנים הראשונות הוא 16.26%, באמצעות המשוואה:
במהלך עשרים השנים הנותרות שיעור הרווח אינו 16.26%, כי אם 7%, באמצעות המשוואה:
בסך הכל, במהלך כל שלושים השנים, ה-5.73 השקלים שהושקעו הניבו מאה שקלים, כך שאכן התקבל שיעור של 10%, ללא תלות בשינויים בשער הריבית.
תשאול הוא ריאיון פנים-אל-פנים, בעל-פה, הנעשה כחלק מחקירה פלילית וחקירות דומות לה, לרבות חקירה משטרתית, חקירת מס ואיסוף מודיעין צבאי.
בתשאול, המתשאל מנסה להפיק מהמתושאל מידע תקף, גם אם המתושאל לא התכוון מלכתחילה למסור אותו למתשאל.
התשאול הוא אחד מכלי החקירה הפלילית אך אינו היחיד בהם.
לצדו קיימים, למשל, גביית הודאה בכתב, מסדר זיהוי, חיפוש ותפיסה, בדיקות פורנזיות וזיהוי פלילי.
המתושאל עשוי להיות חשוד בעבירה, קורבן לעבירה, עד לעבירה או כל אדם שעשוי להיות לו קשר למאורע הנחקר.
מטרת הביניים של המתשאל, שמסייעת בהשגת המידע התקף ובהערכת תקפותו היא אבחון המתושאל.
האבחון מזהה סימנים לאמירת אמת ושקר ומתחקה אחר האישיות, האינטרסים והמניעים של המתושאל כמו גם אחר סוג הלחצים שיש להפעיל עליו.
בכל שיטת תשאול מופעלת מידה של לחץ, בגבולות ההתנהגות הסבירה, החוק וכללי האתיקה המקצועית.
ככלל, מתבססות הטכניקות על פנייה להגיון ולרגשות, והכול על-פי נסיבות העבירה, מהותם של הנחקר והחוקר, והנסיבות בהן מתקיימת החקירה.
הצלחתו של התשאול תלויה בשני הצדדים - המתשאל והמתושאל.
דהיינו, כמות המידע המופקת בתשאול, כמו גם חשיבותו ותקפותו תלויה הן ביכולות של המתשאל והן באלה של המתושאל.
התשאול הוא מקצוע הכולל מיומנויות הניתנות ללמידה ולרכישה בעזרת התנסות, כמו גם כישרון בסיסי.
הליך התשאול מוגבל גם במשאביו וסמכויותיו של המתשאל.
הטכניקה הנלמדת ביותר בצפון אמריקה היא של ג'ון רייד.
הטכניקה מבוססת על תשעה שלבים דינמיים ובעיקרם התגברות על התנגדויות הנחקר.
מבחינת לוח הזמנים, תהליך התשאול כולל בדרך כלל ארבעה שלבים עיקריים והם:
עם זאת, במקרים רבים יחולו שינויים בסדר שני השלבים הראשונים, לדוגמה באירוע בלתי מתוכנן, מבחינתו של החוקר, כמו תפיסת חשוד "על חם".
במצב כזה, תושלמנה המטלות החסרות בדיעבד, או במקביל למהלך התשאול, על ידי החוקר עצמו או על ידי עמיתיו.
המתשאל צריך להשיג מן המתושאל מידע אמין.
מותר לו להציג למתושאל מידע בעל הגזמות או שקרים כדי לגרום למתושאל לומר את האמת.
טכניקות מניפולציה מקובלות בתשאול המכוונות לתשאול חשודים:
הגזמה בנוגע לגודל העבירה ומזעור חלקו או אחריותו של החשוד.
מצג שווא לפיו הכול ממילא אבוד והמתושאל יכול סוף סוף לגלות סודות שקודם הייתה לו סיבה להסתיר.
השוטר הטוב והשוטר הרע - מצג לפיו אם המתושאל לא יתוודה בפני השוטר הנחמד שמקל עליו והולך לקראתו, הוא יאלץ להתוודות בפני השוטר השני, שמחמיר עם כולם.
פיתוי לגלות סודות בעסקאות להקלת עונש על הפשעים שנעשו, לרבות הלשנה על שותפים תמורת הקלה בעונש.
מצג לפיו שותפיו של המתושאל כבר הלשינו עליו וגלגלו עליו גם את האחריות למעשיהם שלהם.
טיפוח רגשות אשם על רקע מוסרי ודתי.
הגזמה בתיאור חוסר הנוחות שעלול להיגרם למתושאל במקרה שהחקירה תצטרך להתבסס על ראיות אחרות במקום על הודאתו.
למשל, תיאור מוגזם של חוסר הנוחות שגורם חיפוש משטרתי בביתו של המתושאל.
עניין מרכזי בתשאול הוא השגת הודאה תקפה מחשודים.
הודאה מלאה נקראת התוודות (Confession), והיא מכילה את כל היסודות של הכוונה והמעשה הפלילי.
הודאה במקצת (Admission) מכילה אלמנטים מפלילים, המחייבים תשתית ראייתית נוספת להוכחת האשמה.
הודאה שלילית, או הכחשה מפלילה (Negative Admission) היא חלופה רצויה במקרים בהם היא מסייעת להפללת החשוד, כמו במקרה בו מכחיש החשוד שהיה בזירת עבירה בה נמצאו טביעות אצבעותיו.
לפי העניין, עשויות להיות מטרות נוספות לתשאול, לרבות:
השגת מידע לצורך מניעת עבירה.
גילוי זהות של שותפים נוספים לעבירה.
צמצום מספר החשודים במקרה שזהותו של העבריין אינה ידועה.
גילוי ואיתור ראיות הנוגעות בחפצים, לרבות רכוש גנוב, אמצעי לחימה וסמים.
הודאת שווא היא הודאה שמוסר אדם בביצוע עבירה אותה ביצע אדם אחר או בעברה שלא בוצעה כלל.
מקובל לסווג לשתי קטגוריות: הודאות שווא שנמסרו בגלל תקלה בהליך התשאול והודאות שווא שנמסרו למרות הליך תשאול תקין.
תקלה בהליך התשאול שגורמת למסירת הודאות שווא עשויה להיות הפעלת עודף לחץ על המתושאל.
תקלה כזו עשויה להיעשות במזיד על ידי חוקר לא ישר או בשוגג על ידי חוקר שלא העריך נכון את המצב או שאינו מיומן מספיק.
הנחקרים עשויים להיכנע ללחץ הרב ברמה ההתנהגותית בלבד, דהיינו לשקר במטרה להשיג הפוגה מלחצי החקירה או, במקרים קיצוניים, להתחיל להאמין שהם אכן ביצעו את העבירה המיוחסת להם.
במקרה האחרון התשאול הופך לשטיפת מוח.
אחד האמצעים המקובלים למניעת הפעלת לחץ יתר בשוגג הוא איתור קבוצות סיכון להודאת שווא והכשרת מתשאלים מיוחדים עבור קבוצות אלה.
תשאול קטין או אדם עם לקות שכלית, למשל, מצריך מתשאל עם סמכויות והכשרה מיוחדים.
תקלה אחרת בהליך התשאול שיכולה לגרום להודאת שווא היא אי הבנה.
דהיינו, פירוש לא נכון של דברי המתושאל בידי המתשאל, של המתשאל בידי המתושאל (חשב ששואלים אותו שאלה אחרת), שגיאה בתמלול הקלטת התשאול וכיוצא בזה.
כדי להוריד את שכיחות השגיאות האלה, יש שאיפה לקבלת הודאות מפורטות ולא לקוניות, כולל, אם אפשר, שחזור הפשע בזירת הפשע עצמה.
הודאת שווא המתקבלת שלא בשל תקלה בתשאול, עשויה להימסר בשל לחצים המופעלים על המתושאל שלא על ידי המתשאל, למשל, אם האשם האמיתי עשוי לאיים על המתושאל, או שמרצונו החופשי של המתושאל.
מתושאל שמוסר הודאת שווא מרצונו החופשי עשוי לחפות על האשם האמיתי, כאשר זה יקר ללבו של המתושאל, או שלא להיות שפוי.
קיום תופעת הודאות השווא קיבל אישוש מדעי עם השתפרות טכנולוגיית הזיהוי הפלילי ובמיוחד במחקרים שנעשו על מדגם תיקי חקירה סגורים בעזרת בדיקת סמני DNA, שנעשו בכמה מדינות מערביות.
במסגרת זאת לא רק שנתגלו העבריינים האמתיים, אלא התברר כי אנשים רבים ישבו בבית הסוהר על לא עוול בכפם; חלקם אף הודו בעבירות שיוחסו להם.
במקרים בהם ניתנה הודאת שווא ונתקיימה בדיקה על הליכי החקירה, התברר כי נפלו בה ליקויים משמעותיים כתוצאה מחוסר במקצועיות, חריגה מהוראות ומכללי האתיקה, או כתוצאה מהטיות מכוונות.
ככלל, פועלות הסוכנויות לאכיפת החוק בישראל מכוח חוק ספציפי שהעניק להן את סמכויותיהן, ובכלל זה הסמכות לתשאל נחקרים.
ככל שנוגע הדבר למשטרת ישראל, הסמיך המחוקק שוטרים לחקור כל אדם בקשר לביצוע עבירה כלשהי ( לפקודת הפרוצידורה הפלילית (עדות)).
חקירת חשודים תתבצעת רק בתחנת משטרה, ובעבירות שהוגדרו בחוק חלה חובה לתעד את החקירה קולית (אודיו), או חוזית (וידאו).
החוק מתייחס גם לזכויותיו של המתושאל.
חשוד, בשונה מעד, אינו חייב לומר דבר לשוטר ואינו חייב להשיב לשאלותיו.
דהיינו, מוקנית לו האפשרות להשתמש בזכות השתיקה.
הודאת חשוד יכולה לשמש נגדו כראיה, אך אם עשה זאת מרצונו הטוב והחופשי.
על פי הדין בישראל, חובה להזהיר חשוד לפני תשאולו, או גביית הודעתו, כי סכנת הפללה מרחפת מעל ראשו, בעבירה שהחוקר הגדירה בפניו, וכי אין הוא חייב להפליל עצמו.
כמו כן, על המתשאל חלה חובה לוודא כי החשוד הבין את האזהרה.
תשדירי הבחירות בישראל הם חלק מתעמולת הבחירות של המפלגות המתמודדות בבחירות לכנסת.
שידורם של תשדירי בחירות בטלוויזיה החל בבחירות לכנסת השביעית, שנערכו כשנה וחצי לאחר תחילת שידורי הטלוויזיה הישראלית.
עם הפעלתם של ערוץ 2 וערוץ 10 הוחל בשידור התשדירים גם בערוצים אלה.
תשדירי בחירות משודרים גם ברדיו, בתחנת קול ישראל.
מועדי השידורים נקבעים בידי יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית, ולכל מפלגה מוקצה זמן שידור בהתאם לגודלה בכנסת היוצאת.
לאורך השנים חלה ירידה באחוזי הצפייה בתשדירים בטלוויזיה, ומחקרים שנערכו מצביעים על כך שהשפעתם זניחה.
עם זאת, לאורך השנים היו תשדירים שהשפיעו על מערכת הבחירות, ובמידה מסוימת גם על תוצאותיהן.
תשדירי הבחירות מוסדרים בחוק הבחירות (דרכי תעמולה), התשי"ט-1959. החוק מסמיך את יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לקבוע מהם המועדים אותם יקצה כל אחד משלושת הערוצים לתשדירי הבחירות, וקובע כמה זמן יוקצה לכל רשימה.
נכון לשנת 2013 מוקצות לכל רשימה 7 דקות שידור, ולסיעות שכיהנו בכנסת היוצאת מוקצות בנוסף שתי דקות על כל חבר כנסת.
למשל, לסיעה בת 30 חברי כנסת מוקצות 67 דקות שידור, לסיעה בת 4 חברי כנסת מוקצות 15 דקות שידור, ולרשימה חדשה 7 דקות שידור.
עד שנות ה-80 הונהגו זמני שידור ממושכים יותר, אך הם קוצרו בהדרגה.
בתקופה שבה הונהג חוק הבחירה הישירה, הוקצו זמני שידור גם למועמדים לתפקיד ראש הממשלה, בנוסף לזמני השידורים של הרשימות.
לכל מועמד הוקצו 60 דקות שידור, ובבחירות מיוחדות (כפי שהיו הבחירות ב-2001 - 120 דקות לכל מועמד.
תשדירי הבחירות הראשונים, בבחירות לכנסת השביעית, שודרו בעת שהטלוויזיה הישראלית הייתה בראשית ימיה.
רבים מהתשדירים לא היו אלא שידורים של נאומים מאספות בחירות.
הבחירות לכנסת השמינית נערכו בסמוך לאחר מלחמת יום הכיפורים, ומרבית המפלגות בחרו שלא לרכז מאמצים בתשדירי התעמולה.
רק במערכת הבחירות לכנסת התשיעית, ב-1977, השכילו המפלגות לנצל את יתרונות הטלוויזיה, ואף נעזרו לשם כך באנשי מקצוע.
תשדירי הבחירות בשנות ה-80, במיוחד של המפלגות הגדולות, כללו לעיתים קרובות קליפ לצלילי הג'ינגל שליווה את תעמולת הבחירות, ובו נראו נופי הארץ, אזרחים מחויכים ומועמדי המפלגה.
הג'ינגל כלל סיסמאות מליציות וביטויים אופטימיים.
עם התקצרות זמני השידור, ויתרו בהדרגה המפלגות על השימוש בקליפים מהסוג הזה.
מאפיינים נוספים של תשדירי הבחירות בשנות ה-80 כללו גם הסברים מפורטים של ראשי המפלגות על תוכניותיהם ומצעיהם, וכן שימוש במנחה שקריין קטעי קישור בין חלקי התשדירים, ואף התייחס לתשדירי המפלגה היריבה.
גם אלמנטים אלה נעלמו בהדרגה מהתשדירים.
הבדרן ספי ריבלין הופיע בקטעים קומיים בתשדירי הבחירות של הליכוד בבחירות לכנסת העשירית ובבחירות לכנסת ה-11. בבחירות לכנסת ה-11 אימץ גם המערך את רעיון השימוש בבדרנים, ובתשדיריו הופיעה שלישיית הגשש החיוור.
באותה העת היה מקובל גם כי המפלגות שידרו בכל ערב תשדיר אחר.
מגמה זו החלה להשתנות במערכת הבחירות לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה (1996).
תשדירי הבחירות של בנימין נתניהו, בעצתו של היועץ ארתור פינקלשטיין, כללו מסרים פשוטים וברורים שחזרו על עצמם שוב ושוב.
תשדירים נוספים הראו זגוגית נשברת, שהמחישה את חוסר האמון שיש לחוש כלפי הבטחותיו של ערפאת, וכן תמונה של ערפאת ופרס הולכים שלובי יד שצולמה בוועידה כלכלית בדאבוס.
הסיסמה הראשית שליוותה את התשדירים, וחזרה שוב ושוב, הייתה "אין שלום, אין ביטחון, אין סיבה להצביע פרס".
במערכות הבחירות הבאות אימצו מפלגות נוספות גישה דומה.
לפי חוק הבחירות (דרכי תעמולה), תשדירי הבחירות מובאים מבעוד מועד לאישורו של יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית, ובסמכותו שלא לאשר את שידורם.
החוק אינו מציין מהם שיקוליו של יושב ראש הוועדה.
בעתירה שהוגשה במהלך הבחירות לכנסת השש עשרה נגד החלטת יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית, מישאל חשין, לפסול תשדיר של רשימת חרות, פסק בית המשפט העליון כי בסמכותו של יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לפסול תשדירי בחירות אם הם פוגעים באינטרס הציבורי, ובכלל זה אם הם פוגעים ברגשות הציבור.
התשדיר שנפסל באותו מקרה כלל קטע בו הושמע השיר "בילאדי בילאדי" לצלילי "התקווה", וברקע נראה משכן הכנסת כשמעליו מתנוסס דגל ישראל ההופך בהדרגה לדגל פלסטין.
השופט חשין קבע בהחלטתו שהתשדיר מהווה "ביזוי ההמנון הלאומי ופגיעה בו, ביזוי ופגיעה המביאים לגירוי יצרים ואף להסתה".
ברק סבר כי הפגיעה ברגשות הציבור אינה קשה עד כי היא מצדיקה את פסילת התשדיר.
במהלך הבחירות לכנסת השבע עשרה, שוב נדרש בית המשפט העליון לסוגיית גבולות חופש הביטוי בתשדירי הבחירות.
יושבת ראש ועדת הבחירות המרכזית, השופטת דורית ביניש, פסלה לשידור תשדיר של מפלגת שינוי.
בתשדיר נראה אדם חילוני צועד לכיוון הקלפי, ובדרכו נתלים על רגליו חרדים, ומקשים על צעדיו.
כאשר האיש מתלבט האם לבחור באחת המפלגות הגדולות, החרדי הצמוד לרגלו מחייך, ואילו כאשר הוא נוטל את הפתק של מפלגת שינוי, החרדי מנענע בראשו לשלילה.
לאחר שהחילוני בוחר בסופו של דבר בשינוי, מתפוגגים החרדים שהיו צמודים לרגלו בעשן שחור, בליווי קולות נפץ.
לאחר שידור התשדיר ביום השידורים הראשון, פנתה ביניש למפלגת שינוי, ודרשה לתקן את התשדיר, מאחר שהוא מהווה "פגיעה בוטה בציבור החרדי, ועקב כך גם פגיעה בלתי ראויה ברגשות הציבור בכלל.
הכוונה לכך שבתמונות מסוימות מופיעות דמויות של אנשים, חרדים על פי לבושם, הנדבקים לרגלו של אדם חילוני ההולך ברחוב ונגררים אחריו על הכביש בצורה מבישה.
בסופו של הקטע מתפוגגים החרדים בדרך לא ברורה, ונותרת מגבעת אחת על הרצפה המותירה מקום לדמיון להשלים כיצד מתפוגגים האנשים".
לאחר שהמפלגה סירבה לשנות את התשדיר, הורתה ביניש להחשיך את המסך בכל פעם שנראה החרדי נגרר על הרצפה.
מפלגת שינוי עתרה לבג"ץ נגד החלטה של ביניש.
הנשיא ברק חזר על גישתו מפסק הדין בעניין חרות, לפיה יש לאפשר חופש ביטוי רחב, אך פסק כי המקרה "נופל לגדרם של אותם חריגים שבהם עולה הפגיעה ברגשות לכדי ביזוי, השפלה, ופגיעה כה קשה בכבוד האדם, עד כי אין להגן עליו.
מדובר באחד המקרים החריגים בהם הפרסום מזעזע את אמות הסיפים של הסובלנות ההדדית.
הטעם לכך הוא, כי יש בו דמיון מעורר חלחלה לתעמולה אנטישמית, ההופך את היהודי החרדי ליצור חסר פנים, ל"לא אדם" הזוחל על הרצפה והנצמד כעלוקה לחילוני.
סופו של חרדי זה שהוא מתאדה ונעלם בעשן.
תיאור זה מבזה ומשפיל, והוא פוגע בכבוד האדם בכלל, ובכבודו של היהודי החרדי בפרט.
הוא מפשיט ממנו את צלמו ואת כבודו כאדם.
הוא מעלה בעיני המתבונן זכרונות קשים של מיליוני אחינו שעלו באש במשרפות הנאציות.
תיאור זה עובר את רמת הסיבולת הדרושה בחברה דמוקרטית".
לעמדתו של ברק הצטרפה גם השופטת אילה פרוקצ'יה, ואילו השופט אליעזר ריבלין קבע כי התשדיר "גבולי", ומשכך ביסס את נימוקו לדחיית העתירה בכך שהחלטתה של יושבת ראש ועדת הבחירות סבירה, ואין עילה להתערבות בית המשפט.
תשדירי בל"ד ועוצמה לישראל (2013)
במהלך הבחירות לכנסת התשע עשרה פסל יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית, השופט אליקים רובינשטיין תשדיר של בל"ד, בו נראו דמויות מאוירות של חברי כנסת מהימין, כשהן שרות את "התקווה" לצלילי לחן ערבי.
עילת הפסילה הייתה ביזוי ההמנון.
שתי המפלגות עתרו לבג"ץ נגד ההחלטה, והוא דן בעתירות במשולב.
הנשיא אשר גרוניס המשיך בגישתו של ברק בפסקי הדין בעניין חרות ושינוי, וקבע כי "קשה לומר שמתקיימים המבחנים המחמירים המצדיקים את הגבלת חופש הביטוי של הרשימות, או שמידת הפגיעה ברגשות הציבור כתוצאה מצפייה בתשדירים אלה היא "מעבר לרמת הסיבולת הראויה"."
גרוניס אף השווה בין התשדיר של בל"ד לבין התשדיר של חרות מ-2003, שנפסל בנימוק דומה, והסביר כי "בתשדירה של רשימת בל"ד נותרו מילות התקווה ללא שינוי, ושוּנה הלחן של השיר.
התשדיר בכללותו, למעט החלק של שירת ההמנון, הוא בערבית.
הוא פונה בסיומו באופן מובהק לאוכלוסייה הערבית, וקורא לה לממש את זכות הבחירה כדי לעצור את גל החקיקה המזיק, לטענתה.
הפגיעה שתשדיר זה מעורר ברגשות הציבור אינה עולה כדי הפגיעה שנגרמה על ידי התוכן הפוגעני שהוצג בתשדיר התעמולה של חרות.
אין בה פנייה לארגוני טרור; אין בה קריאה לטרנספר יהודי; ואין בה שימוש בסמל לאומי נוסף – דגל ישראל.
כל אלה מבחינים הבחנה משמעותית בין שני התשדירים...
המנון המדינה הוא סמל לאומי.
אך, עצם הקריאה לאתגר את מידת התאמתו של ההמנון לכלל אזרחי המדינה, אין בה – ולוּ באופן שהוצג בתשדיר – כדי להוות פגיעה בעצמה הנדרשת לשם מניעה מראש של הביטוי".
בנוסף, עמד גרוניס גם על ההבדלים בין התשדיר של עוצמה לישראל לבין התשדיר של שינוי שנפסל, וקבע כי "הגם שהוא כולל פניה שיש בה נימה גזענית לקבוצת אוכלוסייה מסוימת, אין בו את אותה מידה של השפלה ופגיעה בכבוד שבאה לידי ביטוי בפרשת שינוי.
אין בו משום "ערעור אמות הסיפים של הסובלנות ההדדית".
התשדיר אינו מעודד סובלנות, אך אין לומר כי הדברים המושמעים בו הם מעבר לרמת הסיבולת הראויה בחברה דמוקרטית."
שתי העתירות התקבלו פה אחד, בהסכמת השופטים מרים נאור, עדנה ארבל, סלים ג'ובראן ואסתר חיות, והתשדירים שודרו בהמשך.
תשדירים נוספים אמנם לא נפסלו, אך הוסרו מלוח השידורים בשל לחץ ציבורי.
תשדיר "כוכבית גיור", של מפלגת ש"ס הציג טקס חופה וקידושין שבו מתחת לחופה ניצבים כלה, בעלת מראה רוסי ומבטא רוסי וחתן מזרחי.
החתן מופתע לגלות מכשיר פקס מתחת לחופה והכלה מסבירה לו "ביתנו שלח" (רמז למפלגת ישראל ביתנו), כדי "לקבל אישור מכוכבית גיור".
החתן הנדהם שואל: "רגע, את לא יהודייה?" והכלה שולפת תעודת גיור ממכשיר הפקס ועונה: "עכשיו כן".
הכלה רוכנת אל החתן כדי לנשקו, אך הוא נרתע ממנה בסלידה.
התשדיר ספג גינויים רבים במערכת הפוליטית, בטענה שהוא גזעני ופוגע בעולים מברית המועצות לשעבר.
בעקבות הביקורת הרבה על התשדיר פנה יו"ר ועדת הבחירות המרכזית, אליקים רובינשטיין, לש"ס וביקש שלא לשדרו יותר, משום שבעקבות הסרטון "תיתכן תחושה של פגיעה מכלילה, שראוי להימנע ממנה ככל הניתן".
בתשדיר נוסף, של מפלגת כלכלה, נראתה אישה המסירה פרטי לבוש כדי להמחיש את נטל המס ועלויות המחיה, עד שהיא נותרת בתחתונים וחזייה בלבד, ואף את החזייה היא מסירה, כאשר שניים ממועמדי המפלגה מסתירים אותה.
ארגוני נשים פנו ליושב ראש ועדת הבחירות המרכזית בטענה שהתשדיר סקסיסטי ומחפיץ נשים.
בתשובתו ציין רובינשטיין כי כשצפה בתשדיר ערב שידורו סבר כי הוא "משקף טעם רע ויש בו וולגריות" אך "אינו מגיע לעוצמה של פסילה".
עם זאת, בעקבות הפניות, ביקש לבוא בדברים עם המפלגה לשם הסרת התשדיר, אלא שבינתיים היא הסירה אותו בעצמה.
בעת ששודרו תשדירי הבחירות הראשונים, ב-1969, לאזרחים רבים עדיין לא היו מקלטי טלוויזיה.
בסקר שנערך אז, דיווחו 45% מהמשיבים (שהם כ-76% מקרב המשיבים שיש ברשותם מקלטי טלוויזיה), שצפו בתשדירים.
סקרים דומים שנערכו מאז שנות ה-90 מצביעים על ירידה עקבית בשיעורי הצפייה בתשדירים.
בעוד שב-1992 דיווחו 18% מהנשאלים כי צפו בתשדירים מדי יום, ב-2006 ירד שיעור זה ל-3% בלבד.
בתקופה זו התווספו לסקרים השונים גם נתוני מדרוג, שאף הם מצביעים על ירידה באחוזי הצפייה.
ב-1996 עמד ממוצע הצפייה בתשדירים על 30% בערב.
ב-2006 צנח ממוצע הצפייה המצטבר בשלושת הערוצים לפחות מ-15%.
גם אחוזי הצפייה בערב הראשון של השידורים ירדו משמעותית, מ-39% ב-1996 ל-19% ב-2006.
בסקרים שנערכו אודות מידת השפעתם של התשדירים, טענו רובם המוחלט של הנשאלים כי לתשדירים אין השפעה על הצבעתם.
בהערת אגב בפסק הדין בעניין פסילת התשדירים של בל"ד ועוצמה לישראל, ציין נשיא בית המשפט העליון, אשר גרוניס, כי נוכח ההתפתחויות הטכנולוגיות, יש מקום לבחון מחדש את ההסדרים החוקיים של תשדירי התעמולה:
פרופ' גבי וימן סבור כי השפעתם של התשדירים על הבוחרים הולכת ופוחתת, הן בשל כניסתם של האינטרנט וערוצי הטלוויזיה המסחריים, אך גם בשל שינויים שעברו על החברה בישראל.
החוקרת תהילה שוורץ אלטשולר העירה כי "בזמן בו הופכות הרשתות החברתיות לזירה חשובה מאי פעם לפעילות פוליטית, וקמפיין מתוזמר היטב בפייסבוק וביוטיוב יכול להשפיע אף יותר מאשר קמפיין בטלוויזיה.
חוסר האיזון בין הרגולציה הקיימת על אמצעי התקשורת הממוסדת לבין היעדר ההסדרה של תכנים זהים הנמצאים ברשת, הינו לא פחות מאשר פצצת זמן".
גם חלק מהמועמדים בבחירות עצמם פקפקו ברלוונטיות של התשדירים.
במהלך מערכת הבחירות לכנסת ה-19, כתבה יושבת ראש "התנועה", ציפי לבני, בעמוד הפייסבוק שלה כי "עדיף שהציבור ישפוט אותנו באופן בלתי אמצעי ולא דרך תעמולה מטעמנו.
ובכלל, צריך לחשוב מחדש על בזבוז כספי הציבור בשביל שידורי תעמולה שמעטים צופים בהם".
לעומתם, סבור ד"ר ברוך לשם, כי לתשדירי הבחירות עדיין יש השפעה, אך יש צורך לפזרם על פני לוח השידורים, ולא לרכזם במקבץ ארוך אחד.
תשבץ תלת-מישורי הוא תשבץ המשתרע על שלושה משטחים, שפוגשים זה את זה ויוצרים אשליה של שלושה מישורים.
בשנת 1985 פורסמו שלושה תשבצים בשם "תשבצים מהסוג השלישי" או "תשבצים תלת-ממדיים" שחיבר דב (דובה) פרימרמן.
בהוצאת ענבר פורסמו תשבצים תלת-מישוריים מסוג התשבצים הרגילים, תשבץ איטלקי, תשבץ קו ותשבץ מוצפן, שחוברו על ידי אריה ענבר.
האותיות של המילים המשובצות בתשבץ תלת-מישורי מתוחמות, כמו בתשבץ רגיל, על ידי נקודות שחורות או גבולות התשבץ, אך לא על ידי גבולות המישור, קרי, המילה יכולה להשתרע על פני מישור אחד או שני מישורים, כשחלק ממנה באחד המישורים והמשכה גולש למישור הקרוב.
אף מילה אינה יכולה להשתרע על פני שלושה מישורים.
מילים המשובצות במישור העליון יכולות לגלוש למישור התחתון הימני או למישור התחתון השמאלי, לפי כיוון המילה.
מילים המשובצות במישור הימני התחתון יכולות להיות המשך של מילים המשובצות במישור העליון או שיכולות לגלוש למישור השמאלי.
מילים המשובצות במישור השמאלי התחתון יכולות להיות המשך של מילים שגלשו מהמישור העליון או מהמישור הימני התחתון.
תשבץ תלת-מישורי יכול להיות גם תשבץ קו תלת-מישורי (פורסם לראשונה במגוון מורחב מס' 84), אם במקום נקודות שחורות להפרדה בין המילים מציבים קווים מעובים.
תשבץ תלת-מישורי יכול להיות גם תשבץ לבן תלת-מישורי (פורסם לראשונה במגוון מורחב מס' 84), אם מוטל על הפותר למצוא גם את הנקודות השחורות/הקווים המעובים המפרידים.
המבנה של תשבץ תלת-מישורי פתור יכול לשמש, כמו מבנה של תשבץ רגיל פתור, לצורכי יצירת תשבץ מוצפן או תשבץ להרכבה וכדומה.
תשבצאי הוא מחבר מקצועי של תשבצים המתפרסמים ברבים.
תשבצאים מפרסמים את תוצרתם בעיתונים, בכתבי עת ובאסופות של תשבצים.
תרגום תשבצים משפה לשפה אינו מעשי, לכן, בדרך כלל, התשבצאים פעילים בשפה אחת בלבד.
הביקוש לתשבצאים מוגבל, לכן יש מעט תשבצאים פעילים, במיוחד בשפות המדוברות על ידי אוכלוסייה לא גדולה.
אין מוסדות המאחדים תשבצאים ואין מוסדות להכשרת תשבצאים.
רק חלק מזערי מהתשבצאים מתפרנסים רק מחיבור תשבצים, האחרים עוסקים בכך כעיסוק צדדי.
התשבצאים מתפלגים גם לפי סוגי התשבצים שהם מחברים, יש המתמקדים בסוגי תשבצים מסוימים, כמו תשבצי היגיון ועוסקים רק בכך, ויש העוסקים בחיבור כל או כמעט כל סוגי התשבצים.
בעקבות פרסום תשבץ מסוים ב-21 בדצמבר 1913 בכתב עת אמריקאי, מקובל לראות את מחברו, הבריטי ארתור ויין (Arthur Wynne), כממציא התשבץ.
התשבץ הזה זכה להצלחה ובעקבותיה התבקש ממציאו להמשיך ולחבר תשבצים ובכך היה לתשבצאי הראשון בעולם.
הסופר העברי דניאל פרסקי היה מחבר התשבץ העברי הראשון, תשבץ שפורסם בשם "חידת שתי וערב", בשנת 1924, בשבועון לילדים "עדן", בניו יורק, ארצות הברית.
רוג'ר סקוויירס (Roger Squires) מבריטניה, שב-14 במאי 2007 פרסם את תשבצו ה-66,666 (הוא פרסם אותם בחמשת העיתונים החשובים ביותר בבריטניה), נחשב לתשבצאי הפורה ביותר בעולם.
המילה האנגלית לתשבצאי, cruciverbalist, היא הלחם בסיסים מלא של שתי מילים, האחת משמעה "הצלבה", והשנייה משמעה "מילים".
מילה זו נכנסה לשימוש בשנות השמונים של המאה העשרים.
המילה העברית "תשבצאי" נגזרה מהמילה "תשבץ".
בכלכלה, תשואה לגודל הוא מונח המשמש להשוואה בין שיעור הגידול בתפוקת הייצור של הפירמה, לבין שיעור הגידול בתשומות (בכמויות גורמי הייצור).
אם בהינתן הגדלה בכמות כל אחת מהתשומות בשיעור של %X, שיעור הגידול בתפוקה גבוה מ-%X, נאמר שלפירמה יש תשואה עולה לגודל.
אם שיעור הגידול בתפוקה שווה בדיוק ל-%X, נאמר שלפירמה יש תשואה קבועה לגודל, ואם שיעור הגידול בתפוקה קטן מ-%X, נאמר שיש לה תשואה יורדת לגודל.
לדוגמה: אם חברה העוסקת בייצור נייר, ומשתמשת לשם כך בחשמל ובעץ בלבד (אלו הן התשומות היחידות שלה), יכולה להגדיל את תפוקתה פי 2.5 על ידי הגדלת כמות החשמל פי 2 וכמות העץ פי 2 - היא מקיימת תשואה עולה לגודל (כי 2.5 > 2).
אם הגדלת כמויות החשמל והעץ פי 2 תגרום לתפוקה לגדול רק פי 1.5, אז היא מקיימת תשואה יורדת לגודל, ואם התפוקה תגדל בדיוק פי 2 - החברה מקיימת תשואה קבועה לגודל.
פירמה מסוימת יכולה לקיים תכונות שונות עבור רמות ייצור או עבור כמויות שונות של תשומות; היא יכולה לקיים תשואה עולה לגודל עבור רמות ייצור מסוימות, תשואה יורדת עבור רמות ייצור אחרות, ותשואה קבועה עבור רמות ייצור אחרות.
פירמה מייצרת באמצעות שתי תשומות: א ו-ב.
הטבלה הבאה מסכמת את הכמות שהפירמה יכולה לייצר בהינתן שילובים שונים של כמויות של שתי התשומות:
במעבר מהאפשרות של 1 מכל אחת משתי התשומות לאפשרות של 2 מכל אחת מהן, מתקיימת תשואה עולה לגודל - הכמות מכל אחת מהתשומות גדלה פי 2 (מ-1 ל-2), בעוד התפוקה גדלה פי 3 (מ-1 ל-3).
לעומת זאת, במעבר מהאפשרות של 2 מכל אחת משתי התשומות לאפשרות של 3 מכל אחת מהן, מתקיימת תשואה יורדת לגודל - הכמות של כל אחת מהתשומות גדלה פי 1.5 (3/2), בעוד התפוקה גדלה רק פי 1.333 (4/3).
נניח שפונקציית הייצור של הפירמה היא:
כש-a ו-b מספרים חיוביים כלשהם (פונקציית ייצור מטיפוס קוב דאגלס ).
הגדלת כמות כל אחת מהתשומות פי תגרום לתפוקה לגדול פי .
לכן: אם , פונקציית הייצור מקיימת תשואה עולה לגודל בכל תחום הגדרתה; אם , פונקציית הייצור מקיימת תשואה יורדת לגודל בכל תחום הגדרתה; ואם , פונקציית הייצור מקיימת תשואה קבועה לגודל בכל תחום הגדרתה.
בחלק זה נניח שפונקציית הייצור של פירמה נתונה על ידי: , כלומר בהנחה של פונקציית ייצור עם שני משתנים (שתי תשומות), שני תשומות הנפוצות (לפחות בספרי הלימוד) הן כוח אדם והון ולכן נפוץ לראות את הפונקציה כ
ניתן באופן דומה להכליל את הנוסחאות וההגדרות עבור פונקציות ייצור עם מספר רב יותר של משתנים: .
פונקציית הייצור מקיימת תשואה עולה לגודל בכל תחום הגדרתה, אם - לכל גדול מ-1 ולכל בתחום הגדרתה.
פונקציית הייצור מקיימת תשואה יורדת לגודל בכל תחום הגדרתה, אם - לכל גדול מ-1 ולכל בתחום הגדרתה.
פונקציית הייצור מקיימת תשואה קבועה לגודל בכל תחום הגדרתה, אם - לכל חיובי ולכל בתחום הגדרתה.
בהתייחס לנקודה מסוימת ( מסוימים):
אם פונקציה זו היא גזירה, ניתן להגדיר תשואה לגודל נקודתית באופן הבא: