tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנוסף אליהם כיהנו רבים ממושלי המדינה כחברי הקבינט של ארצות הברית וכחברי הקונגרס של ארצות הברית.
מושל טנסי הוא המושל וראש הרשות המבצעת של מדינת טנסי שבארצות הברית.
המושל הוא פקיד הציבור היחידי במדינה שנבחר בבחירות ישירות על ידי ציבור המצביעים.
מושל טנסי הנוכחי הוא הרפובליקני ביל לי, שהושבע לתפקידו ב-19 בינואר 2019.
בחוקת טנסי נקבע שעל המושל להיות לכל הפחות בן 30 בעת השבעתו ותושב טנסי במשך שבע השנים טרם בחירתו לתפקיד.
המושל נבחר לכהונה של ארבע שנים ורשאי להיבחר ללא יותר משתי תקופות כהונה רצופות.
המושל הוא פקיד הממשל היחידי שנבחר בבחירה ישירה על ידי כלל ציבור המצביעים, ורק בשתי מדינות נוספות קיים כלל זה, ניו ג'רזי והוואי.
בחוקת טנסי נקבע ש"הסמכות הביצועית העליונה של המדינה נמסרת בידי המושל".
רוב ראשי מחלקות הממשל וכמה מחברי המועצות והוועדים ממונים על ידי המושל.
המושל הוא המפקד העליון של המשמר הלאומי של טנסי ושל המיליציה של המדינה, למעט כאשר הם נקראים לשירות פדרלי.
המושל יושב בראש מועצת הנגידים של טנסי, שהיא מועצת הנאמנים של מערכת האוניברסיטאות המדינתית, והוא גם חבר במועצת המימון של המדינה, נציבות הבינוי, המועצה לשוויון, רשות הפיתוח המקומית של טנסי, רשות בתי הספר, ונציבות הפיתוח התעשייתי והחקלאי של טנסי.
החוקה מעניקה למושל את הסמכות להטיל וטו על חוקים שעברו באספה הכללית של טנסי, כולל סמכות לווטו חלקי על סעיפי הוצאה ספציפיים שכלולים בהצעות חוק שעברו בבית המחוקקים.
בשני המקרים, ניתן לעקוף את הווטו על ידי הצבעה ברוב פשוט בשני בתי בית המחוקקים.
במקרה בו מפעיל המושל את סמכות הווטו שלו לאחר שבית המחוקקים התפזר, הווטו עומד בתוקפו.
בדרך כלל לא מקובל שהמושל מפעיל את סמכות הווטו שלו בשל הקלות היחסית של עקיפתו על ידי האספה הכללית.
בפרק 3, חלק 9 של חוקת טנסי ניתנת למושל הסמכות לכנס את האספה הכללית למושב מיוחד, כשנושאי הדיון מוגבלים למטרה שלשמה כונסה האספה.
בטנסי, אחת הסמכויות המוקנות למושל היא מינוי שופטי המדינה, בבתי משפט מקומיים ובבתי משפט לערעורים.
המועמדים נבדקים על ידי הוועדה למינוי שופטים טרם מינוים.
לאחר תקופת כהונה ראשונית, נדרשים השופטים להתמודד בבחירות להמשך כהונתם.
הקבינט של מושל טנסי כולל שבעה בעלי תפקידי מפתח ו-23 מחלקות ממשל.
בעלי תפקידי המפתח כוללים את המנהל הראשי, ראש הסגל, עוזר מיוחד, יועץ בכיר, מנהל תקשורת, מנהל מדיניות ועוזר למושל.
מחלקות הממשל כוללות נציבים לחקלאות, סחר, מערכת הכליאה, טיפול בנכים, חינוך, סביבה, שירותים כלליים, בריאות, פיננסים, עבודה ועוד.
רוב משרות מחלקות הממשל מאוישות על ידי המושל, אך כמה מהן כמו מזכיר המדינה, התובע הכללי, גזבר המדינה וסגן המושל, נבחרים בבחירות כלליות.
מבקרי המדינה וראשי מחלקות הממשל נבחרים על ידי צוותים או נציבים עצמאיים מהתערבות המושל, והמקרים הבולטים מבין אלו בכל ארצות הברית הם ראשי מועצות החינוך, משאבי הסביבה, העבודה וההשכלה הגבוהה.
בפרק 3, חלק 11 של חוקת טנסי נקבע שהמושל "מעת לעת ימסור לאספה הכללית מידע על מצב הממשלה, וימליץ לשיקול דעת חברי האספה צעדים שנחוצים על פי שיקול דעתו".
"נאום מצב המדינה" (State of the State address) נמסר בדרך כלל בחודש ינואר בתחילת מושב האספה הכללית, והוא משמש כדי להתוות את סדרי העדיפויות ואת סדר היום החקיקתי למושב הנפתח, במיוחד במקרה של כינון ממשל חדש.
בנאום מצב המדינה האחרון של מושל לפני סיום כהונתו, משמש הנאום להאיר את הישגיו של המושל היוצא.
בטנסי לא נבחר למעשה סגן מושל.
במקרה שמשרת המושל מתפנה בשל מוות, העברה מהתפקיד, או התפטרות, קובעת חוקת טנסי שיושב ראש הסנאט המדינתי הופך למושל.
בשל העובדה שכלל זה הופך למעשה את יושב ראש הסנאט לסגן מושל, מכונה יושב הראש לעיתים קרובות בתואר סגן המושל, ותואר זה ניתן לו גם בחוק משנת 1951. לאחר יושב ראש הסנאט/סגן המושל בסדר הירושה ניצבים יושב ראש בית הנבחרים, מזכיר המדינה ומבקר המדינה.
במקרה בו מתפנה משרת המושל במהלך 18 החודשים הראשונים לכהונתו, נערכות בחירות מיוחדות לשארית תקופת הכהונה כדי לשמור על מתאם עם מועדי הבחירות הפדרליות בארצות הברית.
במקרה בו מתפנה משרת המושל לאחר מועד זה, אותו אדם המושבע במקום המושל מכהן עד תום תקופת הכהונה המתוכננת.
בשני המקרים, תקופת כהונה חלקית זו נספרת לעניין מגבלת שתי תקופות הכהונה של המושל.
חוקת טנסי מגבילה את משך כהונת המושל.
החוקה הראשונה, שכוננה ב-1796, קבעה משך כהונה של שנתיים, והגבילה את משך הכהונה הכולל ללא יותר משש שנים בכל תקופה של שמונה שנים.
בתיקונים לחוקה שהתקבלו ב-1953 הוארכה כהונת המושל לארבע שנים ללא אפשרות ליותר מתקופת כהונה רצופה אחת.
על פי התיקונים לחוקה שהתקבלו ב-1978 ותקפים כעת, המושל נבחר לכהונה של ארבע שנים עם אפשרות ללא יותר משתי תקופות כהונה רצופות.
50 אישים, כולם גברים, כיהנו עד כה כמושלי טנסי.
שבעה מתוכם כיהנו ביותר מתקופת כהונה רצופה אחת.
מניין זה לא כולל את ויליאם בלאונט, שכיהן כמושל הטריטוריה הדרום-מערבית, שהיוותה את שטחה של טנסי טרם קבלתה כמדינה באיחוד, וגם לא את רוברט קראדרס, שנבחר במהלך מלחמת האזרחים על ידי תומכי הקונפדרציה, ולמעשה לא הושבע לתפקידו, אם כי "הספר הכחול" של טנסי כולל אותם ברשימת המושלים.
ברשימת המושלים כל מושל ממוספר פעם אחת בלבד, ללא קשר למספר תקופות הכהונה הבלתי רצופות בהן כיהן.
ברשימה לא נכלל גם אדוארד איסט, שכיהן כמושל בפועל בין 4 במרץ 1865, מועד השבעתו לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית של אנדרו ג'ונסון, שכיהן קודם לכן כמושל הצבאי של המדינה, לבין מועד השבעתו המתוכנן של המושל הנבחר ויליאם בראונלו ב-5 באפריל.
שניים ממושלי טנסי, ג'יימס פולק ואנדרו ג'ונסון, כיהנו לימים כנשיאי ארצות הברית.
מושל לואיזיאנה הוא המושל וראש הרשות המבצעת של מדינת לואיזיאנה שבארצות הברית.
המושל ממונה על אכיפת חוקי המדינה.
65 גברים ואישה אחת כיהנו כמושלי לואיזיאנה ב-63 תקופות כהונה נפרדות.
מושל לואיזיאנה הנוכחי הוא ג'ף לנדרי הרפובליקני, שהושבע לכהונתו ב-8 בינואר 2024.
לואיזיאנה הצרפתית נרכשה מידי צרפת ב-1803. ב-1 באוקטובר 1804 הוקמה טריטוריית אורלינס על בסיס החלק הדרומי של השטח שנרכש, ושאר השטח הפך למחוז לואיזיאנה, שהיה כפוף לשיפוטה של טריטוריית אינדיאנה.
מחוז לואיזיאנה הפך בהמשך לטריטוריית לואיזיאנה, אך לאחר שטריטוריית אורלינס הפכה למדינת לואיזיאנה, שונה שמה של טריטוריית לואיזיאנה לטריטוריית מיזורי.
בשנות קיומה של טריטוריית אורלינס, כיהן כמושל שלה ויליאם קלייבורן, שמונה לתפקידו על ידי נשיא ארצות הברית.
עם כינונה של לואיזיאנה כמדינה בארצות הברית, נבחר קלייבורן כמושלה הראשון.
ב-30 באפריל 1812 התקבלה לואיזיאנה כמדינה בארצות הברית.
ב-26 בינואר 1861 היא פרשה מן האיחוד.
ב-8 בפברואר אותה שנה היא הייתה לאחת מהמדינות המייסדות של קונפדרציית המדינות של אמריקה.
עם זאת, בשל העובדה שחלקים משמעותיים של שטח המדינה נותרו בשליטת האיחוד במשך כל המלחמה, כיהנו במקביל מושלים מטעם הקונפדרציה ומטעם האיחוד.
לאחר תום מלחמת האזרחים האמריקאית, הייתה לואיזיאנה במהלך תקופת השיקום חלק מהמחוז הצבאי החמישי, שבידיו הייתה השליטה על סמכויות המושל.
ב-9 ביולי 1868 התקבלה לואיזיאנה מחדש כמדינה באיחוד.
חוקת לואיזיאנה הראשונה, שכוננה ב-1812 יצרה את משרת המושל, וכהונתו נקבעה לארבע שנים.
מועד תחילת כהונת המושל נקבע ליום שני הרביעי שלאחר מועד הבחירות.
ב-1845 הוזז מועד תחילת כהונת המושל ליום שני הרביעי של חודש ינואר שלאחר הבחירות.
ב-1864 שונה מועד תחילת כהונת המושל ליום שני השני של חודש ינואר שלאחר הבחירות.
ב-1879 שונה מועד זה ליום שני הראשון לאחר הכרזת בית המחוקקים של המדינה על תוצאות הבחירות.
חוקת 1921 שינתה את מועד השבעת המושל ליום שלישי השני בחודש מאי.
בחוקת 1974 נקבע, שהחל מ-1980 יושבע המושל ביום שני השני של חודש מרץ שלאחר הבחירות.
מועד זה תוקן ב-1987, בתוקף מ-1992, ליום שני הראשון בחודש ינואר.
מלכתחילה לא יכלו המושלים להתמודד בבחירות לכהונה נוספת.
בחוקת 1864 לא נקבעה מגבלת כהונה.
ב-1879 הוסרה מגבלת הכהונה, וחודשה שוב ב-1898. התיקון לחוקה שהתקבל ב-1966 מאפשר למושל לואיזיאנה לכהן בשתי תקופות כהונה רצופות, וכדי לכהן בכהונה נוספת עליו להמתין תקופת צינון של כהונה אחת.
שלושה מושלים כיהנו בשתי תקופת כהונה בלתי רצופות כל אחד, ושני מושלים כיהנו בשלוש תקופות כהונה רצופות כל אחד.
מלכתחילה, בכל מקרה של התפנות משרת המושל, שימש נשיא הסנאט של לואיזיאנה כמושל בפועל.
בחוקת 1845 נוצר משרת סגן המושל, שנבחר באותו מועד ובאותו אופן כמו המושל.
נקבע שסגן המושל ישמש כמושל בפועל בכל מקרה של התפנות משרת המושל.
חוקת 1913 קבעה שבמקרה של התפנות משרת המושל, מושבע סגן המושל כמושל הבא לכל דבר ועניין.
מושל (בספרדית: Gobernadore) בארגנטינה הוא ראש הרשות המבצעת של פרובינציה בפדרציה הארגנטינאית.
ארגנטינה היא פדרציה המחולקת ל-23 פרובינציות שבראש כל אחת מהן עומד מושל.
לכל אחת מהפרובינציות חוקה משלה, והסמכויות והתקנות של כל מושל משתנות מפרובינציה לפרובינציה.
בואנוס איירס העיר העיר היא אינה פרובינציה, והיא גם אינה חלק מפרובינציית בואנוס איירס, אלא היא מתפקדת כ"עיר אוטונומית" עם חוקה משל עצמה, ואת תפקיד המושל ממלא ראש עיריית בואנוס איירס.
במקרים של מהומות גדולות, בסמכות ממשלת ארגנטינה להחליף את המושל של אחת הפרובינציות, או אם המושל הנבחר הודח באופן בלתי חוקי, למשל, בהפיכה.
נשיא ארגנטינה להתערבות הפדרציה בפרובינציה הבעייתית, מה שמחייב את אישור הקונגרס הלאומי.
המושל של מאטו גרוסו דו סול (בפורטוגזית: Governador do Mato Grosso do Sul) הוא ראש הממשלה של מדינת מאטו גרוסו דו סול בברזיל.
זוהי עמדה ציבורית שנבחרה באמצעות שיטת הבחירות של שני סיבובים.
אם מועמד מקבל יותר מ-50% מסך הקולות בהצבעה הראשונה, הוא נבחר ללא צורך בסיבוב שני.
אך אם אף מועמד לא ישיג רוב מוחלט, יתקיים סיבוב הצבעה שני, שבו ישתתפו רק שני המועמדים שקיבלו את מרב הקולות בסיבוב הראשון.
המנצח בסיבוב השני ייבחר למושל.
בית המחוקקים נמשך 4 שנים ולנגיד יש זכות בחירה מחדש, ללא הגבלת כהונה.
המדינה הוקמה על ידי חוק משלים מס' 31, אשר ניתנה ב-11 באוקטובר 1977. המושל הנוכחי של מאטו גרוסו דו סול הוא ריינאלדו אזמבוג'ה, שנבחר ב-26 באוקטובר 2014 והושבע לתפקידו ב-1 בינואר 2015.
מקום מושבה של הממשלה, מחוז מאטו גרוסו דו סול, ממוקם בפארק דוס פודרס, בבירת Sulmatogrossense, קמפו גראנדה.
הבניין מאוכלס גם על ידי המטה של שר החוץ לממשל וניהול אסטרטגי ותת-מזכירות התקשורת.
עוצב על ידי האדריכל אלביו גראביני, שגם תכנן חלק גדול ממבני הפארק, הבנייה נחנכה ב-1983, עם כל מכלול האיברים הציבוריים.
עם פתיחת המתחם, התמקמה זמנית הממשלה בבניין זה, שאמור היה להכיל מזכירות אחת בלבד.
בנייתו של ארמון ממשלתי תוכננה, אך הרעיון בוטל על ידי המושל פדרו פדרוסיאן.
לפיכך, המחוז נקבע באופן סופי באותו מושב שבו הוא היה ובו הוא תופס עד היום.
בעשור של שנת 2000 הוערכה האפשרות לבצע את בניית הארמון, אך הרעיון נדחה שוב.
למושל אין מקום מגורים רשמי.
מושל (בהינדי: राज्यपाल; באנגלית: Governor) הוא ראש המדינה הטקסי של מדינות הודו.
כיוון שהמשטר בהודו הוא דמוקרטיה פרלמנטרית, המושל מחזיק בסמוכות מוגבלות וטקסיות בעיקרן, הדומות לסמכויותיו ותפקידיו של נשיא הודו.
המוסד מושל ההודי בנוי על שיטת הממשל שנהגה בהודו הבריטית, בה עמדו בראש המחוזות שהיו בשליטה בריטית ישירה מושלים, שהיו כפופים ל.
המוסד נוצר על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית, כשמפעלי החברה גדלו והצריכו ניהול מקומי.
למושלים ניתנה סמכות ניהולית, ועקב ריחוקם הם הצליחו לנהל את ענייניהם בעצמם.
במהלך חידוש הצ'רטר של חברת הודו המזרחית הבריטית ב במשך השנים הובאו המושלים באופן הדרגתי תחת שליטתו של המושל הכללי של הודו ב-1833. המושלים הפכו לנציגי הממשל המרכזי מחוץ למחוזותיהם, אך המשיכו להחזיק בשלטון בתוך מחוזותיהם.
ב־1919 חוקק הפרלמנט הבריטי את חוק ממשלת הודו, 1919, שהחל את ההליך הפיכת המושל לראש מדינה טקסי.
על פי החוק, הוקמו במחוזות הודו ממשלות נבחרות שהוקמו מתוך האספות המחוקקות המחוזיות.
השיטה כונתתה דיארכית, כיוון שבעוד לגבי חלק מהאזרחים בעוד המושל היה בעל סמכויות לקבל החלממשלות הנבחרות פעלו בשם המושל לגבי חלק מהאזרחים, הושארו סמכויות על חלק מהאזרחים בידי המושל, שלגביהם קיבל החלטות באופן ישיר.
ב-1935, תחת חוק ממשלת הודו, 1935 הקימה ממשלת הודו הבריטית בתי מחוקקים מקומיים במחוזותיה, שהיו בעלי השפעה על הממשל.
לאחר מאבק שהתנהל בעקבות ניצחון הקונגרס הלאומי ההודי בבחירות המחוזיות ב-1937, קיבלו הממשלות המקומיות שלטון ישיר על ענייניהם הפנימיים, כשכוחם של המושלים מוגבל.
עם קבלת חוקת הודו ב-26 ביוני 1950, הוגדרו ארבעה סוגי מדינות, עם ראש מדינה שונה.
מדינות שהיו מחוזות בהודו הבריטית המשיכו להישלט על ידי מושלים, שמונו עתה על ידי נשיא הודו (נקראו מדינות חלק A).
מדינות שהיו מדינות נסיכותיות בשליטת מונרכים מקומיים היו בשליטת ראג'פורק , שמונה על ידי השלטים המקומיים (נקראו מדינות חלק B).
בנוסף להם היו מדינות קטנות יותר שנשלטו בידי נציב עליון (חלק C), ואיי אנדמן וניקובר בשליטת סגן מושל.
במהלך חקיקת חוק ארגון מחדש של המדינות ב-1956, שונתה שיטת החלוקה למדינות, ונקבעו שני סוגים בלבד: מדינות, בעלות שלטון עצמי ובראשות מושל, וטריטוריות האיחוד בניהול הממשל המרכזי ובניהול נציב עליון.
לאחר מכן נוצרה קטגוריה שלישית בטריטוריוות איחוד, סגן מושל (Lieutenant governor), שניתנה לראש טריטוריית הבירה הלאומית דלהי ב-1966, איי אנדמן וניקובר (1982), לדאק (2019), ג'אמו וקשמיר (2019), ופודוצ'רי (1968).
בחוקת הודו (סעיפים 157 ו-158) נקבעו התנאים לכיהון כמושל.
נקבע כי על המושל להיות בן 35 לפחות, אינו חבר בפרלמנט ההודי או בבית מחוקקים של אחת ממדינות הודו, ולא יכהן בתפקיד המניב רווחים.
המושל ממונה על ידי הנשיא לכהונה של חמש שנים, אך הנשיא מוסמך להדיח מושל גם בתוך תקופה זו.
בדרך כלל נעשה המינוי בעקבות עצת ממשלת הודו, וההחלטות הן בדרך כלל מזוהות עמו.
באופן מסורתי, מושלים אינם ממונים להנהיג את המדינות שבהן הם מתגוררים, למרות שהדבר לא נקבע בחוקה.
נשיא הודו ממנה את המושלים, וניתן למנות אדם אחד כמושל שתי מדינות ויותר.
המושל משמש כראש המדינה הטקסי, והחלטות ממשלת המדינה נחשבות באופן רשמי להחלטות המושל.
המושל ממנה את ראש השרים של המדינה על פי תמיכת חברי בית המחוקקים שלה ובסמכותו לפנות לנשיא הודו במקרה של התמוטטות חוקתית במדינה, על מנת שיצהיר כי ממשלת מדינה אינה פועלת לפי עקרונות החוקה ויפזר את ממשלתה.
מושלי מדינות משמשים מתוקף תפקידם כהקנצלר ברוב האוניברסיטאות במדינה, ובסמכותו למנות ששית מהמספר הכולל של חברים בית המחוקקים של מדינה המחזיקים בידע מיוחד או ניסיון מעשי ביחס לספרות, מדע, אמנות, תנועה שיתופית ושירות חברתי.
בזמן הנהגת משטר חירום על פי סעיף 353 לחוקת הודו, המושל יכול לעקוף את עצת מועצת השרים באישור מפורש של נשיא הודו.
באופן פורמלי, המושל מכנס את בית המחוקקים של המדינה ובסמכותו להודיע על פיזורה וקיום בחירות.
סמכויות אלו הן פורמליות, והשימוש בהם נעשה בהתאם לעצת מועצת השרים בראשות ראש השרים.
המושל חותם על הצעות החוק של בית המחוקקים המדינתי, ובסמכותו להחזירה לבית המחוקקים לעיון מחדש.
המושל יכול להחזיר הצעת חוק לבית המחוקקים של המדינה, אם אינו עוסק במיסוי או תקציב המדינה, לצורך בדיקה מחדש.
עם זאת, אם בית המחוקקים מחזיר אותו למושל, אין למושל סמכות להימנע מאשרור החוק.
במקרים מסוימים המושל יכול לשלוח את הצעת החוק לעיון הנשיא.
למושל שמורה הסמכות להוציא צווים בשעת הצורך כאשר בית המחוקקים נמצא בפגרה.
הצווים מוגשים לבית המחוקקים בישיבתו הבאה.
המושל יכול להדיח חבר בבית המחוקקים כאשר ועדת הבחירות ממליצה שחבר כזה אינו עומד בתנאים הקבועים בסעיף 191 לחוקת הודו.
למושל יש סמכות להעניק חנינה, דחיה או הקלה בעונשים או להשהות, לבטל או להקל בעונשו של כל אדם שהורשע בכל עבירה על כל חוק הנוגע לעניין שאליו משתרעת הסמכות המבצעת של מדינה.
הנשיא ממנה את שופטי בתי המשפט הגבוהים בהמלצת המושל.
על פי חוקת הודו, לא ניתן לזמן מושל להעיד בפני בית משפט בשל מעשיו כמושל, ולא ניתן להעמידו לדין במהלך כהונתו.
בית המשפט העליון של הודו פסק כי למרות שלא ניתן להעמיד את המושל לדין במהלך כהונתו, ניתן להעמיד את המושל לדין לאחר שפרש מתפקידו בגין האשמה על אירוע במהלך כהונתו.
מושל איי הבתולה של ארצות הברית ראש הרשות המבצעת של שטח החסות איי הבתולה של ארצות הברית.
אזרחי איי הבתולה של ארצות הברית בוחרים מושל כל ארבע שנים מאז 1970. עד אז מונו המושלים על ידי נשיא ארצות הברית.
רקע פוליטי של איי הבתולה
בראשות הממשל המקומי עומד מושל איי הבתולה שנבחר על ידי תושבי האי אחת לארבע שנים, לצד מועצה מחוקקת המונה 15 חברים הנקראים סנאטורים.
תושבי האי לא משתתפים בבחירות לנשיאות ארצות הברית ואין להם חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית או בסנאט ארצות הברית.
אך נציג של איי הבתולה משתתף בוועדות בית הנבחרים ויכול לנאום בו (אך לא להצביע).
הן המפלגה הדמוקרטית והן הרפובליקנית משתפות נציגים מאיי הבתולה בבחירות המקדימות למועמדיהן לנשיאות.
מושל גואם (צ'אמורו: I Maga'låhen / Maga'håga Guåhan; אנגלית: Governor of Guam) הוא ראש ממשלת גואם והמפקד העליון של המשמר הלאומי של גואם.
התפקיד נוצר בשנת 1968, באמצעות חקיקת "חוק המושלים הנבחרים של גואם" שנכנס לתוקף בשנת 1970. גואם בחרה את מושלה האזרחי הראשון בשנת 1970 עם השבעתו של המושל לשעבר קרלוס קמאצ'ו .
על פי חוק המושלים הנבחרים:
כדי להיות זכאי, מועמד לתפקיד מושל גואם חייב:
גר בגואם במשך חמש שנים לפחות לפני הבחירות הכלליות.
על פי חוקי המושל הנבחר משנת 1968, מושל גואם, יחד עם סגן המושל, ייבחרו ברוב קולות הזכאים להצבעה עבור חברי בית המחוקקים של גואם.
הבחירות הראשונות למושל וסגן המושל נערכו ב-3 בנובמבר 1970, עם בחירתם של המושל קרלוס קמאצ'ו וסגן המושל קורט מוילן.
המושל וסגנו יכהנו בתקפידם בכהונה בת ארבע שנים.
החל משנת 1974, המושל וסגן המושל של גואם נבחרים בהצבעה ישירה, ביום שלישי הראשון של נובמבר.
מושל גואם מוגבל לשתי קדנציות בלבד כפי שנקבע בחוק המושלים הנבחרים:
אדם שנבחר למושל לשתי קדנציות מלאות רצופות לא יהיה זכאי שוב לכהן בתפקיד זה עד שתסתיים קדנציה מלאה נוספת אחת.
כהונתם של המושל וסגן המושל הנבחרים תחל ביום שני הראשון של ינואר שלאחר תאריך הבחירות.
מושלתקופת כהונהמפלגהבחירות1קרלוס קמאצ'ורפובליקנית19702ריקרדו בורדאלודמוקרטית19743פול קאלבורפובליקנית1978(3)ריקרדו בורדאלודמוקרטית19824ג'וזף אדהרפובליקנית198619905קארל גוטיירזדמוקרטית19941998 6פליקס פרז קמאצ'ורפובליקנית200620027אדי קאבלורפובליקנית201020148לו ליאון גררוהווהדמוקרטית20182022
מושל צ'ילה (בספרדית: Gobernador de Chile) היה המושל המנהלי, הצבאי והאזרחי של האזור הקולוניאלי באימפריה הספרדית שכונה ממלכת צ'ילה (Reino de Chile).
מכיוון שכך נשא המושל של צ'ילה גם בדרגה הצבאית-מנהלית של קפטן-חנראל.
במהלך התקופה הקולוניאלית בהיסטוריה הצ'יליאנית היו 66 מושלים בצ'ילה.
בזמן קיומה של האודיינסייה המלכותית של צ'ילה (Real Audiencia de Chile; בשנים 1565–1575, 1609–1811, ו- 1815–1817) עמד המושל בראשה ונשא בתואר "נשיא" בית משפט זה.
תואר זה דבק בבעל המשרה ולעיתים קרובות כונה מושל צ'ילה "נשיא".
כאשר לא התקיימה אודיינסייה בצ'ילה, היה המושל החוסטיסיה מיור (justicia mayor) של הממלכה.
מכיוון שכך נשא בעל המשרה בתואר "מושל" מתוקף היותו ראש המנהל והממסד הפוליטי המקומי; בתואר "קפטן-חנראל" כמפקד הצבאי העליון; ובתואר "נשיא האודיינסייה המלכותית", או לעיתים "נשיא" בלבד, מתוקף ישיבתו בראש מוסד זה.
ריכוז סמכויות אלו העניקו למושלים כוח רב וחסר תחרות של ממש ברחבי צ'ילה.
מכיוון שכך אחדים מהם ניצלו זאת לרעה ולתועלתם האישית.
מאידך, במהלך המחצית השנייה של המאה ה-18, תחת בית בורבון וכחלק מהשינויים המנהליים שנערכו ברחבי האימפריה הספרדית במסגרת הרפורמות הבורבוניות, קודמו ארבעה מתוך שבעת המושלים של צ'ילה לתפקיד הרם של משנה למלך במלכות המשנה של פרו, ואחד לתפקיד המשנה למלך של מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה.
לאלו קדם מושל אחד בלבד אשר הפך למשנה למלך של פרו בסוף המאה ה-16, אולם הוא הגיע למשרה הודות להשפעתה של משפחת האצולה לה השתייך, ולא לכישרונו.
כאשר התפנתה המשרה כתוצאה ממותו של המושל, התפטרותו או מכל סיבה אחרת, וכתוצאה מהניתוק היחסי של צ'ילה משאר חלקי האימפריה, נתמנה בדרך כלל ממלא מקום מקומי עד להגעת המושל הממונה החדש.
ממלא המקום היה לרוב אחד הוקאלס (vocal), חבר באודיינסייה, בדרך כלל הוותיק שבהם (decano).
כאשר לא תיפקדה האודיינסיה יכול היה להתמנות לתפקיד החוסטיסיה מיור או אחד מהוסינוס (vecino), תושב עיר בעל רכוש, של אחת משתי הערים המרכזיות בממלכה: סנטיאגו דה צ'ילה וקונספסיון, בהתאם למקום בו הפסיק נושא המשרה לכהן.
נושא משרה זמני זה המתין לאישורו של הממונה הישיר עליו, המשנה למלך שבפרו.
זה לרוב שלח מושל זמני מטעמו, עד שיגיע אחד שמונה ישירות על ידי המלך.
בידודה של צ'ילה וריחוקה ממרכזי העוצמה הקולוניאליים והאימפריאליים הביאו למצב בו תקופות ארוכות מילאו את המשרה ממלאי מקום מקומיים.
כך, למשל, במשך 23 שנות שלטונו של פליפה השלישי, רק אחד מתוך תשעת המושלים של צ'ילה מונה בידי המלך.
מושל ניו סאות' ויילס הוא נציג מלך אוסטרליה (ובעבר נציג הכתר הבריטי) במדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה.
אף על פי שהוא אינו כפוף שלטונית למושל הכללי של אוסטרליה, זה האחרון מייצג את מדינות אוסטרליה, כולל ניו סאות' ויילס, בחבר העמים הבריטי.
כנציג הכתר, יש לפנות למושל ניו סאות' ויילס בתואר הוד רוממותו (His/Her Excellency).
תפקיד מושל ניו סאות' ויילס הוא התפקיד החוקתי הוותיק ביותר בממשל האוסטרלי, והחל כשקפטן ארתור פיליפ לקח על עצמו את התפקיד בפברואר 1788. משנה זו ועד 1824 הייתה למושל סמכות אבסולוטית בתחומי אוסטרליה כולה; בשנת 1824 מונתה לראשונה המועצה המחוקקת של ניו סאות' ויילס, שתפקידה לייעץ למושל.
בין השנים 1850 ו-1861 היה תוארו המדויק של הנושא במשרה המושל הכללי (Governor-General), תפקיד שעוצב לפי דרישותיו של ארל גריי, שראה חזון של אוסטרליה מבוזרת.
בשנת 1836 קיבלה אוסטרליה הדרומית את עצמאותה, ובשנת 1855 נוספו טזמניה וויקטוריה.
בהתאם לשינוי החוקתי, המשנים למושלים שהיו ממונים על מושבות אלו קודמו למשרת מושלים, ומושל ניו סאות' ויילס חזר לכהן כמושל המדינה בלבד.
מוסד המושל הכללי הפך לתפקיד פדרלי ונקרא המושל הכללי של אוסטרליה; תפקידו העיקרי לייצג את המדינות מול הממלכה המאוחדת.
שיטת הממשל הנהוגה בניו סאות' ויילס, בדומה לשאר אוסטרליה, היא מלוכה חוקתית.
החלטות הממשלה נקבעות רובן ככולן על ידי ראש הממשלה הנבחר, והמושל משמש בתפקיד טקסי בדומה למלך.
עם זאת, שמורות למושל זכויות מסוימות, כגון הזכות לפטר את ראש הממשלה המכהן, או לסרב להצעתו לפיזור הממשלה.
זכות כזו נוצלה לאחרונה בשנת 1932, כשהמושל פיליפ גיים פיטר את ראש הממשלה דאז, ג'ק לאנג.
אם המושל מת, מתפטר או מודח, מחליפו המיידי על פי החוקה הוא המשנה למושל ניו סאות' ויילס.
לתפקידי המושל והמשנה למושל חשיבות טקסית נוספת: המושל מכהן "על פי רצון הוד מלכותו" (At His Majesty's pleasure), ואילו ראש הממשלה מכהן בחסד המשנה למושל (At the Lieutenant Governor's pleasure) או המושל.
בית הממשלה של סידני, הסמוך לבית האופרה של סידני, היה מעון המושל בניו סאות' ויילס באופן מסורתי עד שנת 1996. כיום המושלת מתגוררת ומכהנת במשרד סמוך, בית המזכיר הראשי (Chief Secretary's Building), המצוי לא רחוק מהנמל ברחוב מקווארי 121.
החל ממאי 2019 מכהנת בתפקיד מרגרט ביזלי.
רשימת מושלי ניו סאות' ויילס
האישים הבאים שימשו כמושל ניו סאות' ויילס:
סדר כהונה דיוקן שם המושל (שנות חיים) החל בתפקידו סיים תפקידו הערותמושלים שמונו על ידי ג'ורג' השלישי (1760–1820): 1 קפטן ארתור פיליפ (1738–1814) 23 בינואר 1788 10 בדצמבר 1792 הקים את המושבה ניו סאות' ויילס, דאז על כל אוסטרליה הידועה.
5 מייג'ור גנרל לכלן מקווארי (1762–1824) 1 בינואר 1810 1 בדצמבר 1821אחד מהמושלים בעלי הכהונה הארוכה ביותר.
11 סר ויליאם דניסון (1804–1871) 20 בינואר 1855 22 בינואר 1861 היה המושל האחרון שהחזיק בתפקיד המושל הכללי של אוסטרליה, וזאת עד יום מותו.
העוקבים אחריו נרשמו כמושלים תחת מושל כללי אחר.
37 פרופסור מארי באשיר (1930–) 1 במרץ 2001 1 באוקטובר 2014 האישה הראשונה שמכהנת בתפקיד.
מושל סנקט פטרבורג הוא ראש הרשות המבצעת של סנקט פטרבורג העומד בראש ממשלת סנקט פטרבורג, מאז 1996. בעת השלטון הקומוניסטי כונה ראש עיריית לנינגרד (שמה של סנקט פטרבורג בזמן השלטון הסובייטי) "המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית".
עם שינוי שמה של העיר לסנקט פטרבורג הוקמה עיריית סנקט פטרבורג, ובראשה עמד אנאטולי סובצ'אק.
ב-1996 הועלה מעמד העיר למעמד שווה לזה של הבירה מוסקבה, ותפקיד ראש העיר הפך למושל עם הפיכת העירייה לממשלת העיר.
ב-2002 הפכה סנקט פטרבורג לעיר פדרלית לצד מוסקבה, וב-2003 מונתה ולנטינה מטוויינקו למושלת העיר, האישה הראשונה בתפקיד ראש העיר סנקט פטרבורג והמושלת האישה היחידה ברוסיה.
עד 2014 הייתה העיר סנקט פטרבורג העיר היחידה ברוסיה שבראשה עמד מושל (מאז סיפוח חצי האי קרים הוחלט כי ראש עיריית סבסטופול יכונה רשמית "מושל העיר").
מינוי מושל התאפשר עקב היותה הבירה ההיסטורית של רוסיה, ולכן זהו גם התפקיד היוקרתי ביותר בממשל המקומי ברוסיה, ורק תפקיד ראש עיריית מוסקבה משתווה לו.
מושל העיר הנוכחי הוא אלכסנדר בגלוב, המכהן ברציפות מאז 3 באוקטובר 2018.
מושל העיר אחראי למגוון סמכויות מהיותו מושל העיר סנקט פטרבורג.
על פי ספר החוקים העירוני (Устав Санкт Петербурга) הוא אחראי ל:
ייצוג העיר מול הממשל הפדרלי, ארגוני ממשל מקומי אחרים ומנהל את יחסי החוץ הכלכליים של העיר.
כמו כן חותם על הסכמים בשם העיר;
חתימת חוקים עירוניים שהתקבלו באספה המחוקקת של סנקט פטרבורג.
בסמכותו אף לסרב ולדחות חוקים מטעמה;
מכנס את האספה המחוקקת לאסיפות חירום אם רואה בכך צורך;
נוטל חלק בהליכי החקיקה של האספה המחוקקת;
עומד בראש ממשלת העיר ומנהל את ישיבותיה, אחראי להרכבתה ובסמכותו לפזרה בעת הצורך;
ממנה את נציגי העיר במועצת הפדרציה של רוסיה;
ממנה מחצית מחברי ועדת הבחירות העירונית;
ביטול חוקים הנוגדים את החוקה או חוקים פדרליים וצווים נשיאותיים;
תיאום בין רשויות העיר וגופי ממשל הפדרלי;
מאז פירוק ברית המועצות נערכו חמש מערכות בחירות לראשות העיר.
בשנת 1991 נבחר אנטולי סובצ'אק לראש העירייה לאחר שזכה ב-66,1% מקולות הבוחרים.
ב-1996 הוא ניסה להיבחר שוב אך הפסיד לולדימיר יאקובלב שנבחר למושל העיר לאחר שניצח בסיבוב השני וזכה ב-47,49%.
בשנת 2000 יאקובלב זכה שוב, הפעם ברוב של 72,69% מהקולות והוא המשיך לכהן כמושל העיר עד שנת 2003.
בשנת 2003 נערכו הבחירות בשני סיבובים לאחר שאף אחד מהמועמדים לא הצליח לזכות ברוב קולות.
בסיבוב השני זכתה ולנטינה מטוויינקו לאחר שזכתה ב-63% מקולות הבוחרים.
היא כיהנה כמושלת העיר גם לאחר ביטול הבחירות לרשויות המקומיות ומחליפה, גאורגי פולטאבצ'נקו, מונה לתפקיד על ידי הנשיא, אך בשנת 2012 הבחירות הישירות לראשות הערים והמחוזות הושבו על כנן ובשנת 2014 נערכו שוב הבחירות לראשות העיר.
פולטאבצ'נקו זכה ב-79,3% מקולות הבוחרים, כשאחוז ההצבעה הכללי היה נמוך ועמד על 39% בלבד מכלל בעלי זכות ההצבעה.
מערכת הבחירות הששית נערכה בספטמבר 2019 ובה זכה אלכסנדר בגלוב ברוב קולות.
ראש העיר הראשון של סנקט פטרבורג היה אלכסנדר מנשיקוב, ידידו הקרוב של פיוטר הגדול שהיה מהמדינאים הבולטים בתקופת האימפריה הרוסית, מעונו הרשמי היה מבנה האבן הראשון שנבנה בסנקט פטרבורג והוא פיקח על בנייתה של העיר, לאחר כיבוש השטח מידי השוודים.
פעמים רבות, תפקיד ראש העיר (תחת הכינוי "גנרל-מושל") כלל גם פיקוד על כוחות הצבא שהוצבו בסמוך לעיר.
ראש העיר היה גם האובר-פוליצמייסטר - מפקד משטרת סנקט פטרבורג; כך למשל אנטון דיווער כיהן כמפקד משטרת העיר, שעסק גם בניהול העיר.
בשנים 1802 -1816 ראש העיר היה מפקד המחוז הצבאי וראש העיר באותה עת, סרגיי ויאזמיטינוב כונה בשם המפקד העליון של סנקט פטרבורג (Главнокомандующий в Санкт-Петербурге).
אולם עד 1917 תפקיד המושל הכללי לא בוטל ולעיתים חפף תפקידי ניהול מקבילים.
ב-1917 כל תפקידי המושל הכללי במוסקבה, פטרוגרד, קייב, אודסה ובשאר הערים הגדולות בוטלו.
במקום המושל הכללי של העיר מונה יושב ראש הוועד הפועל של המפלגה הבולשביקית בפטרוגרד תחילה ואחר כך בלנינגרד, החל מ-1924. ראש העיר לנינגרד היה רשמית המזכיר הראשון של הוועדה העירונית והמחוזית של המפלגה הקומוניסטית בלנינגרד.
ראש העיר לנינגרד הנודע ביותר היה סרגיי קירוב שנרצח ב-1 בדצמבר 1934 על ידי צעיר בשם לאוניד ניקולאייב - ברצח שהיה לאחת הרציחות הפוליטיות המסתוריות בתולדות העיר, לצד רצח הנזיר רספוטין בתחילת המאה ה-20.
הגרסה הרשמית לרצח קירוב הייתה כי המתנקש פעל בשליחותם של אויבי סטלין וסטלין אף נקט בגינוני אבל לאומי כבד על מותו של קירוב - אולם היה זה למעשה רצח פוליטי שהיווה ציון דרך בבניית שלטון האימים של סטלין ויש הטוענים כי סטלין חשש מעלייה בפופולריות של קירוב עצמו.
במשך כל תקופת מלחמת העולם השנייה ובתקופת המצור על לנינגרד בראש העיר עמד אנדריי ז'דאנוב.
העיר השיבה לעצמה את כבודה רק לאחר המלחמה ואוכלוסיית העיר שבה למספר האוכלוסייה שהיה קודם למלחמה רק ב-1960.
ב-1990 הוקם הוועד הפועל העירוני של לנינגרד שהפך ללנסובייט - מועצת העיר, אך עד מהרה העיר לנינגרד שוב נקראה סנקט פטרבורג והוקמה עירייה שבראשה עמד הדמוקרט והמשפטן אנאטולי סובצ'אק שהיה מרצה למשפטים באוניברסיטת סנקט פטרבורג.
בתקופתו חוותה העיר את אחד המשברים הגדולים בתולדותיה, מאז המצור על לנינגרד.
חרף ניסיונותיו לקדם את פיתוח העיר באמצעות משיכת מוסדות פיננסיים לעיר והקלה במס לחברות זרות, העיר סבלה מעלייה דרסטית ברמת הפשיעה ונמל סנקט פטרבורג ששימש כשערהּ הימי של העיר נשלט על ידי המאפיה הרוסית והעירייה שכל חבריה הואשמו בשחיתות לא ניסתה לעשות דבר בעניין.
לנסובייט המשיכה לתפקד כמועצה מחוקקת ופרלמנט עירוני עד 1993 כשהפכה לאספה המחוקקת של סנקט פטרבורג.
לכן, ב-1996 תפקיד ראש עיריית סנקט פטרבורג בוטל ובמקומו נבחר מושל סנקט פטרבורג - העומד בראש ממשלת העיר.
ב-2003 - לאחר הרפורמה בשלטון המקומי והחלטתו של הנשיא לבטל את הבחירות לרשויות המקומיות, מונתה ולנטינה מטוויינקו למושלת אישה הראשונה בתולדות הפדרציה הרוסית ולראש העיר הראשונה של סנקט פטרבורג שהיא אישה.
בתקופתה של מטוויינקו, העיר התפתחה מאוד מבחינה כלכלית ויזמים פרטיים רבים החלו להשקיע בה.
תוכניות גרנדיוזיות לשיקום השכונות ההיסטוריות של העיר יצאו לדרך ונחקק חוק מקומי על ידי המועצה המחוקקת של העיר לפיו נאסר להרוס מבנים היסטוריים.
העיר שינתה פניה והחלה להשקיע בבניית פרויקטים תחבורתיים רבים ככביש הטבעת של סנקט פטרבורג ופיתוח הרכבת הקלה של סנקט פטרבורג, לצד שיקום המבנה הגדול להגנת העיר מפני שיטפונות.
אולם לצד זה, הועלתה ביקורת כנגד ממשלת העיר לפיה, העירייה מבצעת תוכניות פיתוח מבלי להתחשב בסביבה והפרויקט לבניית אוחטה סנטר, רובע העסקים של סנקט פטרבורג, נמצא תחת ביקורת מתמדת.
הפרויקט שמתרכז בבניית משרדים חדשים עבור תאגיד גזפרום מאיים על הריסת מבנים היסטוריים אחרים וזאת חרף החוק העירוני שנחקק.
אולם הפיתוח הכלכלי שהגיע אל העיר, בשילוב עם פיטוריו של סרגיי מירונוב מתפקיד יושב ראש מועצת הפדרציה של רוסיה, גרמו לכמה ראשי מחוזות ברוסיה לבקש מן הנשיא למנות את מטוויינקו לראש מועצת הפדרציה החדשה, וכך ב-22 באוגוסט 2011 היא הגישה את התפטרותה מתפקיד המושלת ולממלא מקומה מונה גאורגי פולטאבצ'נקו.
לקראת הבחירות למושל העיר, פולטאבצ'נקו פוטר ובמקומו מונה אלכסנדר בגלוב לממלא מקום, באוקטובר 2018.
משםתאריך מינויתאריך עזיבהמפלגה1ניקולאי שכיידזהמרץ 1917ספטמבר 1917מנשביקים2לב טרוצקי-ברונשטייןספטמבר 1917דצמבר 1917מנשביקים3גריגורי זינובייב-רומיסלבסקידצמבר 19171926מנשביקים
יו"ר הוועד הפועל של לנינגרד
משםתאריך מינויתאריך עזיבהמפלגה1סרגיי קירוב19261 בדצמבר 1934המפלגה הבולשביקית2אנדריי ז'דאנוב19341944המפלגה הבולשביקית3פיוטר פופקוב19461949המפלגה הבולשביקית4ואסילי אדריאנוב19491953המפלגה הקומוניסטית5פרול קוזלוב19531957המפלגה הקומוניסטית6איוואן ספירידונוב19571962המפלגה הקומוניסטית7ואסילי טולסטיקוב19621970המפלגה הקומוניסטית8גריגורי רומנוב19701983המפלגה הקומוניסטית9לב זייקוב19831985המפלגה הקומוניסטית10יורי סולובייב19851989המפלגה הקומוניסטית11בוריס גידאספוב19891990המפלגה הקומוניסטית12אלכסנדר שצ'לקאנוב19901991המפלגה הקומוניסטית
משםתאריך מינויתאריך עזיבהמפלגה1אנאטולי סובצ'אק21 ביוני 1991יוני 1996התנועה הרוסית לרפורמות דמוקרטיות
משםתאריך מינויתאריך עזיבהמפלגה1ולדימיר יאקובלב2 ביוני 1996יוני 2003אין2אלכסנדר בגלוביוני 2003אוקטובר 2003אין3ולנטינה מטוויינקו5 באוקטובר 200322 באוגוסט 2011רוסיה המאוחדת4גאורגי פולטאבצ'נקו22 באוגוסט 20113 באוקטובר 2018רוסיה המאוחדת5אלכסנדר בגלוב3 באוקטובר 2018מכהןאין
מושל פיג'י היה תוארו של נושא המשרה שכיהן כמושל המושבה הבריטית פיג'י בין השנים 1874–1970. לאחר מכן במשך 13 שנה שימש בעל אצולה בריטי כראש המושבה כאשר בפועל מי שניהל את המושבה היה תושב מקומי.
ב-1987 קיבלה פיג'י עצמאות מלאה.
בין השנים 1877–1952 שימש מושל פיג'י כמושל העליון של מזרח הפסיפי.
מושל מדינת ניו מקסיקו הוא ראש הרשות המבצעת של הממשלה בניו מקסיקו.
מאז קבלתה של ניו מקסיקו כמדינה בארצות הברית כיהנו בה 26 גברים ושתי נשים כמושלי המדינה.
שני מושלים כיהנו בשלוש תקופות כהונה בלתי רצופות כל אחד.
המושלת הנוכחית היא מישל לוהאן גרישם, מהמפלגה הדמוקרטית, שהושבעה לתפקיד ב-1 בינואר 2019.
הסעיף השלישי בפרק החמישי בחוקת ניו מקסיקו קובע את הדרישות לכהונה בתפקיד; המושל חייב להיות אזרח ארצות הברית, בן 30 לפחות ותושב ניו מקסיקו לפחות חמש שנים לפני הבחירות.
לפי הסעיף הראשון של הפרק החמישי בחוקת המדינה, המושל יכול להיבחר מספר פעמים בלתי מוגבל.
עם זאת, הוא אינו יכול לכהן יותר משתי תקופות כהונה רצופות.
עד 1970 היה משך כהונת המושל שנתיים.
החל מהבחירות שהתקיימו באותה שנה משך כהונת המושל היא ארבע שנים.
סגן המושל נבחר יחד עם המושל כשותף למרוץ בבחירות הכלליות.
על פי חלק 3 לפרק 5 לחוקת ניו מקסיקו, במקרה בו מתפנה משרת המושל בשל מוות, התפטרות, העברה מהתפקיד, או הדחה, סגן המושל מושבע כמושל.
סגן המושל ממלא גם את מקומו של המושל גם במקרה של היעדרות המושל מתחומי המדינה, או שנבצר ממנו באופן זמני למלא את תפקידו עקב מחלה.
הבאים בתור בסדר הירושה לאחר סגן המושל הם מזכיר המדינה, הנשיא הזמני של הסנאט המדינתי, ויושב ראש בית הנבחרים המדינתי.
מאז 1954, מתגורר מושל ניו מקסיקו באחוזתו.
טרם בנייתה, ביתו של המושל נבנה בסמוך לקפיטול המדינה, במרכז העיר סנטה פה.
לפני 1909, התגורר המושל בארמון המושלים.
בשנת 1846, בעת מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, מונה מושל צבאי מטעם ממשלת ארצות הברית לפקח על האזור.
לצד המושל הצבאי, כיהן גם מושל אזרחי.
שלושה מושלים צבאיים ושלושה מושלים אזרחיים כיהנו בתקופה זו.
ב-1850 התאגדה ניו מקסיקו כטריטוריה אמריקאית, ובשנות קיומה מונו מושלי הטריטוריה, 18 במספר, על ידי נשיא ארצות הברית.
החל משנת 1912, עם כניסתה הרשמית של ניו מקסיקו כמדינה בארצות הברית, נבחרו מושלי המדינה בבחירות כלליות.
מושל מישיגן הוא מושל מדינת מישיגן.
המושלת הנוכחית היא גרטשן ויטמר, חברת המפלגה הדמוקרטית, שהושבעה לתפקיד ב-1 בינואר 2019.
מושלי מישיגן, בדומה לסגניהם, חייבים להיות אזרחי ארצות הברית אשר התגוררו במישיגן במשך ארבע השנים שקדמו לבחירתם וחייבים להיות בני 30 לפחות.
עד לבחירת 1966 נבחרו מושלים לתקופת כהונה קצובה בת שנתיים.
הבחירות נערכו בחודש נובמבר והמושל הושבע לתפקידו בינואר הבא, למעט במקרה של מוות או התפטרות.
מאז קבלתה של מישיגן כמדינה בארצות הברית ועד 1851 נערכו בחירות בשנים אי-זוגיות.
בשנת 1850 התקבלה חוקה חדשה למדינה, שנכנסה לתוקף ב-1851. כחלק מתהליך הכנסת החוקה לתוקף, הייתה תקופת כהונה אחת בה מושל כיהן לשנה, ב-1851. לאחר מכן נערכו בחירות בשנים סדורות.
חוקת 1963 שינתה את תקופת כהונת המושל לארבע שנים, החל משנת 1967. מאז שהבחירות למשרת המושל נערכו שנתיים לפני ואחרי הבחירות לנשיאות ארצות הברית, (למשל, הבחירות לנשיאות היו בשנים 2008 ו-2012, הבחירות האחרונות למשרת המושל המדינה נערכו בשנת 2014 וב-2018) הבחירות למשרת המושל מתקיימות במקביל עם הבחירות לסנאט המדינה.
הזוכה בבחירות למשרת המושל מושבע לתפקידו בצהרי יום ה-1 בינואר של השנה הבאה שלאחר הבחירות.
בשנת 1992, תיקון חוקת מישיגן הגביל את תקופת כהונתו של המושל לשנתיים עד ארבע שנים.
לפני כן, המושל לא היה מוגבל לכמה כהונות הוא יכול לכהן; ג'ון אנגלר, המושל דאז, שירת בתפקידו במשך שלוש תקופות כהונה.
תפקידיו וסמכויותיו של מושל מישיגן הם:
חתימה או הטלת וטו על חוקי בית המחוקקים, כולל וטו חלקי על סעיפי חוק.
ארגון מחדש של סוכנויות ומחלקות ממשלת המדינה.
מינוי, בעצת ובהסכמת הסנאט המדינתי, של רוב ראשי המחלקות, ופיקוח עליהם.
מינוי שופטים, בכפוף לאשרור ציבור הבוחרים.
נשיאת נאום מצב המדינה אחת לשנה.
הקפדה על ציות לחוק של בעלי תפקידים.
הענקת חנינות על כל סוגי הפשעים, למעט במקרים של הדחה על ידי בית המחוקקים.
המושל ממנה את חברי מועצות המנהלים של 10 מתוך 13 האוניברסיטאות הציבוריות במדינה.
47 אישים, מתוכם שתי נשים, כיהנו כמושלי המדינה.
לפני ייסוד מישיגן היו חמישה מושלים בטריטוריית מישיגן.
סטיבנס מייסון, המושל הראשון של מישיגן, שימש גם כמושל טריטוריאלי.
הוא נבחר למשרת המושל בגיל 23 כחבר המפלגה הדמוקרטית ב-1835 וכיהן בתפקיד זה עד 1840. מייסון היה המושל הצעיר ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית.
ג'ניפר גרנהולם הייתה האישה הראשונה שכיהנה כמושלת מישיגן ב-1 בינואר 2003, כאשר היא ניצחה את ג'ון אנגלר; היא כיהנה במשך 8 שנים, עד 1 בינואר 2011. גרנהולם נולדה בקנדה.
המושל לשעבר ג'ורג' רומני נולד במקסיקו.
מושל מדינת ניו יורק הוא מושל מדינת ניו יורק.
המושל הוא ראש הרשות המבצעת של ממשלת מדינת ניו יורק והמפקד העליון של הכוחות הצבאיים והימיים של המדינה.
המושלת הנוכחית היא קת'י הוקול מהמפלגה הדמוקרטית.
הוקול התמנתה לתפקיד לאחר התפטרותו של קודמה אנדרו קואומו, שהתפטר לאחר שערוריית מין שהכתה גלים בארצות הברית ובניו יורק.
על המושל מוטלת החובה לאכוף את חוקי המדינה, וכן ברשותו הסמכות לאשר או להטיל וטו על הצעות חוק של בית המחוקקים של מדינת ניו יורק, לכנס את הרשות המחוקקת ולהעניק חנינה, למעט במקרים של בגידה והדחה.
בניגוד למחלקות ממשלתיות אחרות המרכיבות את הרשות המבצעת של הממשלה, המושל עומד בראש מחלקת הביצוע (Executive Department).
נושא המשרה מקבל את סגנון הנימוס "הוד רוממותו" בתקופת כהונתו.
מושל ניו יורק נחשב לעיתים מועמד פוטנציאלי לנשיאות ארצות הברית.
עשרה מושלים היו מועמדי מפלגתם לנשיאות, וארבעה מהם - מרטין ואן ביורן, גרובר קליבלנד, תאודור רוזוולט ופרנקלין דלאנו רוזוולט - זכו בבחירות לנשיאות.
שישה מושלים הוסיפו לכהן כסגן הנשיא.
בנוסף, שניים ממושלי ניו יורק, ג'ון ג'יי וצ'ארלס אוונס יוז, שימשו כנשיאי בית המשפט העליון של ארצות הברית.
על פי חוקת מדינת ניו יורק, אדם המעוניין להיות מושל ניו יורק חייב להיות בן 30 לפחות, בעל אזרחות אמריקאית, ותושב מדינת ניו יורק לפחות חמש שנים לפני שנבחר למושל.
כבר בחוקה שהתקבלה ב-1777 נקבע שייבחר סגן מושל, שיכהן גם כנשיא הסנאט המדינתי.
סגן המושל נבחר לאותה תקופת כהונה כמו זו של המושל, ועל כלל זה הייתה הקפדה בכל התיקונים לחוקה שהתקבלו במשך השנים.
מלכתחילה הוגדר שבמקרה של התפנות משרת המושל בשל מוות, התפטרות או הדחה, או במקרה של היעדרות המושל מתחומי המדינה, מקבל סגן המושל על עצמו את תפקידיו וסמכויותיו של המושל.
בחוקת 1938 נקבע במפורש שבמקרים של התפנות משרת המושל, מושבע סגנו כמושל לכל דבר ועניין.
במקרה שלא מכהן סגן מושל, ממלא את מקומו הנשיא הזמני של הסנאט של ניו יורק עד אשר המושל שב למלא את תפקידו או עד אשר נערכות בחירות חדשות.
באופן דומה, במקרה בו הן משרת המושל והן משרת סגן המושל מתפנות, מכהן נשיא הסנאט כמושל, ומשרת סגן המושל נשארת בלתי מאוישת.
אף על פי שלא קיים סעיף בנוגע לכך בחוקה, על פי תקדים שנקבע ב-2009, יכול המושל למנות סגן מושל במקרה שמשרתו של זה האחרון מתפנה.
אחרי סגן המושל והנשיא הזמני של הסנאט ניצבים בסדר הירושה למושל ניו יורק יושב ראש האספה המדינתית, התובע הכללי, מבקר המדינה, נציב התחבורה, נציב הבריאות, נציב הסחר, נציב התעשייה, יושב ראש הנציבות לשירות ציבורי ומזכיר המדינה.
משרת המושל נוצרה על ידי החוקה הראשונה של מדינת ניו יורק בשנת 1777. עם קבלת החוקה תקופת כהונתו של המושל עמדה על שלוש שנים וכהונת המושל הופחתה לשנתיים, ולא הוגדר מועד תחילת הכהונה.
חוק מ-1787 הגדיר את מועד תחילת הכהונה ל-1 ביולי.
ב-1821 תוקנה החוקה ומועד הבחירות הוגדר לחודש נובמבר ומועד השבעת המושל נקבע ל-1 בינואר.
תיקון לחוקה מ-1874 האריך את תקופת כהונתו של המושל שוב לשלוש שנים, אך חוקת 1894 הפחיתה את תקופת הכהונה לשנתיים שוב.
החוקה האחרונה של 1938 האריכה את תקופת הכהונה לארבע שנים.
לא קיימת הגבלת כהונה על מספר תקופות הכהונה, רצופות או בלתי רצופות, שהמושל יכול לכהן.
56 גברים ואישה אחת כיהנו עד כה כמושלי ניו יורק, ארבעה מתוכם (ג'ורג' קלינטון, דוויט קלינטון, הורשיו סימור ואל סמית') כיהנו בשתי תקופות כהונה בלתי רצופות כל אחד.
מספור המושלים ברשימה הרשמית מתבצע רק פעם אחת לכל מושל, כלומר, בכהונתו הבלתי רציפה השנייה של המושל הוא מקבל את מספרו מהכהונה הקודמת.
הרשימה לא כוללת סגני מושלים שמילאו באופן זמני את תפקיד המושל כאשר זה היה מחוץ למדינה בעת כהונתו.
המושל שמשך כהונתו הייתה הארוכה ביותר היה המושל הראשון ג'ורג' קלינטון, שכיהן בסך הכל בשתי תקופות כהונתו כמעט 21 שנים.
אחת משתי תקופות כהונה בלתי רצופות אלו נמשכה 18 שנים והייתה תקופת הכהונה הרצופה הארוכה ביותר.
צ'ארלס פולטי כיהן בתקופת הכהונה הקצרה ביותר, 29 הימים לאחר התפטרותו של המושל הקודם הרברט ליהמן.
דייוויד פטרסון היה המושל האפרו-אמריקאי הראשון של ניו יורק והרביעי בכל מדינות ארצות הברית.
הוא גם המושל הראשון בכל מדינות ארצות הברית שסובל מלקות ראייה.
מושל קליפורניה הוא המושל וראש הממשלה של מדינת קליפורניה, המדינה המאוכלסת ביותר בארצות הברית.
כחלק מתפקידו הוא המפקד העליון של המשמר הלאומי וכוחות ההגנה של קליפורניה.
המושל אחראי על ניהול הרשות המבצעת בקליפורניה ונוסף על כך הוא מחזיק בתפקידים ייצוגיים.
הוא ממלא תפקיד מרכזי בתהליך החקיקה הלאומי ואחראי על תפקוד משרדי הממשל המרכזיים.
בגלל הגודל והחוזק הכלכלי של קליפורניה, המושל הוא מהדמויות הציבוריות המפורסמות בארצות הברית.
המושל נבחר על ידי אזרחי קליפורניה פעם בארבע שנים.
חוקת קליפורניה מגבילה את תקופת כהונתו המרבית של המושל לשתי תקופות בלבד, כך שהוא יכול להיבחר מחדש פעם אחת.
בראון אכן נבחר מחדש ב-4 בנובמבר 2014 לתקופת כהונה נוספת, והושבע לתפקידו ב-5 בינואר 2015.
בחירת המושל, השבעתו ותקופת כהונתו
מושלי קליפורניה נבחרים באמצעות בחירות כלליות ומכהנים בשתי תקופות כהונה לכל היותר כשאורך כל כהונה הוא ארבע שנים.
ההגבלה לשתי תקופות כהונה נכנסה לתוקף החל מה-6 בנובמבר 1990. עם כניסתו לתפקיד נושא המושל את שבועת האמונים בנוסח הבא:
טקס ההשבעה מתקיים ביום שני הראשון לאחר ה-1 בינואר שלאחר בחירת המושל.
קיימות שתי אפשרויות לסיום כהונת המושל לפני סיומה החוקי.
הדחה על ידי בית המחוקקים – ניתן להדיח את המושל בשל "התנהלות בלתי ראויה בתפקידו" על ידי בית המחוקקים ובהצבעה של שני שלישים מקולות חברי הסנאט של קליפורניה.
דרישה לבחירות חוזרות – עצומה החתומה על ידי מספר של בעלי זכות הצבעה בקליפורניה השווה ל-12% של מספר המצביעים בבחירות האחרונות למשרת המושל (כשמספר חותמי העצומה מכל מחוז שווה ל-1% ממספר המצביעים עבור המושל באותו מחוז) יכולה להוביל לRecall election (בחירות חוזרות).
אם בבחירות כאלה מוחלט על ביטול בחירתו של המושל, המועמד שמקבל את מרב הקולות נבחר כמושל החדש.
הבחירות החוזרות שנערכו בקליפורניה ב-2003 החלו בעצומה שאילצה את המושל המכהן מהמפלגה הדמוקרטית, גריי דייוויס להתמודד בבחירות חוזרות.
הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של קליפורניה שהמושל התמודד בבחירות כאלה.
בסופו של דבר תוצאות ההצבעה הובילו לסיום תפקידו של דייוויס והוא היה המושל השני בהיסטוריה של ארצות הברית שסיים את תפקידו באופן זה לאחר לין פרייז'ר בדקוטה הצפונית ב-1921. דייוויס הוחלף בארנולד שוורצנגר מן המפלגה הרפובליקנית.
סגן מושל קליפורניה נבחר בנפרד מהמושל באותן בחירות והם לא מתמודדים יחדיו כעמיתים למרוץ.
במשך רוב השנים החל משנות ה-90 היו המושל וסגנו ממפלגות שונות.
מצב זה היה משמעותי לעיתים קרובות, שכן חוקת קליפורניה קובעת שכל הסמכויות של המושל מועברות לסגנו כאשר הוא לא נמצא בתחומי המדינה, וכך מתאפשר לסגן המושל להטיל וטו על הצעת חוק או להחליט על מינויים פוליטיים כאשר המושל נעדר מהמדינה.
סגן המושל משמש גם כנשיא הסנאט של קליפורניה.
בפועל, קיים הסכם ג'נטלמני שעל פיו סגן המושל יפעיל רק סמכויות בסיסיות בהיעדר המושל.
הסכם זה הופר כאשר מייק קרב, סגן המושל בשנים 1979 – 1983 חתם על כמה הוראות ביצועיות שהיו מנוגדות למדיניות של ממשל ג'רי בראון כאשר זה האחרון היה מחוץ למדינה.
סמכותו של סגן המושל לבצע את כל תפקידי המושל בהיעדרו קיבלה אישור מבית המשפט.
נילי ג'ונסון 9 בינואר 1856 8 בינואר 1858 המפלגה האמריקאית 1855 רוברט מ.
מושל הקהילייה של קנטקי הוא ראש הרשות המבצעת של הממשלה בקנטקי.
חמישים ושבעה גברים ואישה אחת שימשו כמושלי קנטקי.
תקופת המושל קצובה לארבע שנים; מאז 1992, כל המושלים המכהנים הצליחו להיבחר מחדש פעם אחת לפני שהפכו ללא כשירים לבחירה נוספת.
לאורך ההיסטוריה של המדינה, ארבעה מושלים כיהנו במשך שתי כהונות לא רצופות, ושניים אחרים כיהנו בשתי כהונות רצופות.
קנטקי היא אחת מחמש מדינות ארצות הברית, אשר מקיימות בחירות למושלות המדינה בבחירות חוץ-שנתיות – כלומר שנים בהן לא מתקיימות הבחירות לנשיאות ארצות הברית או בחירות לקונגרס האמריקאי – לפני הבחירות לנשיאות ארצות הברית.
המושל הנוכחי הוא אנדי בישיר, שנבחר לראשונה בשנת 2019.
סמכויות המושל מפורטות בחוקת המדינה.
בין הסמכויות שהוקצו למושל בחוקה הן הענקת חנינה, הטלת וטו, וכינוס את האספה הכללית.
המושל משמש כמפקד העליון של הכוחות הצבאיים של המדינה ומוסמך לאכוף את כל חוקי המדינה.
לבעל המשרה יש סמכות סטטוטורית רחבה לקבוע מינויים לקבינט ולמחלקות השונות של הרשות המבצעת, המוגבלים במידת מה בידי אימוץ מערכת הכישורים לעובדי המדינה מ-1960. מאחר שמושל קנטקי שולט במספר כה גדול של מינויים לתפקידים, המשרה נחשבת מבחינה היסטורית לאחת המשרות הבכירות ביותר ברשות מבצעת כלשהי בכל ארצות הברית.
ההיסטוריה של משרד המושל מאופיינת בתקופות ארוכות של שליטה חד-מפלגתית, אם כי מפלגות שונות היו דומיננטיות בתקופות שונות.
הפדרליסטים היו נדירים בקרב הקנטקים בתקופת מערכת המפלגות הראשונה, והדמוקרטים-רפובליקנים זכו בכל בחירות ארציות במדינה עד 1828. מערכת המפלגות השנייה החלה כאשר הדמוקרטים-רפובליקנים התפצלו לדמוקרטים-ג'קסונים (הגלגול הקודם של המפלגה הדמוקרטית המודרנית) ולמפלגה הרפובליקנית הלאומית (מאוחר הפכו למפלגה הוויגית).
החל מבחירתו של תומאס מטקלף בשנת 1828, הוויגים שלטו במשרת המושל עד 1851, כאשר ג'ון ברת'יט היה לדמוקרט היחיד שנבחר באותה התקופה.
עם התמוטטות המפלגה הוויגית בשנות ה-50 של המאה ה-19, השתלטו הדמוקרטים על משרת המושל במשך תקופת מערכת המפלגות השלישית, אם כי צ'ארלס מורהד מתנועת שאינם יודעים דבר היה היוצא מן הכלל היחיד.
בחירתו של ויליאם או'קונל ברדלי הרפובליקני בשנת 1895 החלה את התקופה היחידה בה שתי מפלגות עיקריות התחרו על משרת המושל; מבחירתו של ברדלי עד 1931, חמישה רפובליקנים ושישה דמוקרטים כיהנו כמושלי קנטקי.
מאז 1931, רק ארבעה רפובליקנים כיהנו כמושלי קנטקי; המושל שכיהן עד 2019, מאט בווין, שהחל את כהונתו ב-2015, הוא האחרון מביניהם.
בכל ארבע החוקות של קנטקי, הסמכות הראשונה המוטלת על המושל היא לשמש כמפקד של המיליציות הארציות ושל כוחות הצבא של המדינה.
ב-1799 הוספה התניה כי המושל לא יוביל באופן אישי חיילים בשדה הקרב, אלא אם כן יעץ לעשות כן בהחלטה של האספה הכללית.
מקרה כזה התרחש בשנת 1813, כאשר המושל אייזיק שלבי, ותיק מלחמת העצמאות של ארצות הברית, התבקש להוביל קבוצה של חיילים קנטקים כדי לסייע לוויליאם הנרי הריסון בקרב תיימז.
על שירותו קיבל שלבי את תודת הקונגרס האמריקני ואת מדליית הזהב של הקונגרס.
בין שאר הסמכויות והאחריות של המושל המופיעות בכל ארבע החוקות הן הסמכות לאכוף את כל החוקים, הסמכות למלא משרות פנויות במשרדים נבחרים עד לכינוס הבא של האספה הכללית, והסמכות לשלוח קנסות ולהעניק חנינות.
סמכות החנינה אינה תקפה במקרים של הדחה, ובמקרים של בגידה, חנינה של מושל תקפה רק בתום הישיבה הבאה של האספה הכללית, אשר יכולה להעניק חנינה מלאה לבוגד.
חוקת 1891 דרשה עוד, שבכל בקשה לחנינה יגיש המושל "הצהרה על נימוקי החלטתו, אשר ...
תמיד תהיה פתוחה לעיון הציבור".
דרישה זו הוצעה לראשונה על ידי נציג בכינוס החוקתי משנת 1850, אך היא נדחתה באותה עת.
מבחינה היסטורית, כוחה של הרשות המבצעת של קנטקי פוצל בין מגוון תפקידים נבחרים – סגן המושל, התובע הכללי, מנהל החשבונות הציבורי, גזבר ומספר ממונים – אך בסוף המאה ה-20, הכוח הפוליטי והביצועי רוכז בתפקידו של המושל.
סמכותו של המושל לדחות את כינוס האספה הכללית לתקופה של עד ארבעה חודשים, אם שני הבתים אינם יכולים להסכים בזמן לפיזור.
מופיע בכל ארבע החוקות כי המושל מוסמך גם לכנס את האספה הכללית "במקרים יוצאים מן הכלל".
מאז חוקת 1799 רשאי המושל לכנס את הרשות המחוקקת במקום אחר שהוא לא בירת המדינה, אם בירתה, מאז ישיבת האספה הכללית האחרונה, "הופכת מסוכנת מאויב או ממחלות מידבקות".
לסמכות זו הייתה חשיבות בראשית ימי הקהילייה של קנטקי, כאשר מגפות כמו אבעבועות שחורות היוו סכנה לאוכלוסייה.
דוגמה בולטת למימוש סמכות זו הייתה בשנת 1900, כאשר המושל הרפובליקני ויליאם טיילור ניסה לדחות את כינוס האספה ולכנס אותה מחדש בעיירה לונדון בעקבות הירי במושל ויליאם גובל.
טיילור טען שקיימת התקוממות בבירת המדינה, אך הדמוקרטים שהתנגדו לו סירבו להיענות לקריאה לדחות את האספה או להתכנס בלונדון.
החוקה משנת 1891 הוסיפה הוראה כי על המושל לציין את הסיבה לכל מפגש חקיקה מיוחד, ושאף עניין אחר מלבד סיבה זו לא יוכל להיכלל בסדר היום של הדיון.
בשנת 2007, המושל הרפובליקני ארני פלטשר כינס את האספה לפגישה לדיון ברשימה ארוכה של עניינים.
בית הנבחרים של קנטקי, שנשלט בידי בדמוקרטים, טען כי אף אחד מעניינים אלו לא היו דחופים מספיק ברמה של כינוס מיוחד; הם טענו כי פלטשר כינס את האספה רק כדי לשפר את צניחתו בסקרים לפני הבחירות הקרובות שבהן התמודד מול סטיב בישיר.
חוקת 1799 כללה, לראשונה, את סמכותו של המושל להטיל וטו על חקיקה; סמכות זו הייתה דומה במידה רבה, וכנראה מבוססת על חוקת ניו המפשייר מ-1792 וחוקת ג'ורג'יה מ-1798. את זכות הוטו של המושל ניתן לעקוף ברוב קולות של שני בתי המחוקקים.
חוקת 1891 הסמיכה את המושל להטיל וטו על סעיף, אך השימוש בו אסור בתיקונים חוקתיים ובחוקים הנוגעים בדבר סיווג קניין לצורכי מס.
שלא כמו נשיא ארצות הברית, למושל אין אפשרות של וטו כיס.
אם המושל לא מקבל החלטה לחתום או להטיל וטו על חוק, הוא הופך לחוק באופן אוטומטי לאחר עשרה ימים.
אם הרשות המחוקקת תדחה זאת על מנת למנוע החזרת הצעת חוק, הצעת החוק תהפוך לחוק שלושה ימים לאחר תחילת הדיון הבא, אלא אם כן המושל יבטל זאת במפורש.
אף על פי שקביעת תקציב המדינה מוטלת על הרשות המחוקקת במדינות רבות, מושלי קנטקי נדרשים על פי חוק להציג את הצעת התקציב הדו-שנתי לאספה הכללית לאישור, זמן קצר לאחר תחילת כינוסי האספה.
תקציב המושל אושר לעיתים קרובות עם מעט שינויים, אך מאז שהרפובליקנים השתלטו על הסנאט של המדינה בפעם הראשונה ב-1999, האישור הפך לתהליך הרבה יותר שנוי במחלוקת.
האספה הכללית לא העבירה תקציב לפני תום ישיבתה בשנים 2002 ו-2004. בשני המקרים פעלה המדינה במסגרת תוכנית הוצאות הרשות המבצעת שהוכנה בידי המושל עד שהרשות המחוקקת תוכל להתכנס מחדש ולהעביר את התקציב.
ב-2005 פסק בית המשפט העליון של קנטקי כי אין למושל סמכות לכלות כספים ללא היתר מהרשות המחוקקת, וכי אם המחוקקים לא יעבירו את התקציב בעתיד, יורשו הוצאות כספיות שהוסמכו במפורש בחוקת המדינה.
אף כי חוקת קנטקי קובעת ומגדירה את המושל כראש הרשות המבצעת של ממשלת המדינה, היא אינה מפרטת את האמצעים ליישום תפקיד זה.
כדי להעצים את כל פקידי הממשל החוקתיים לפי החוקה הראשונה של המדינה, כוחו של משרד המושל צומצם בחוקות הבאות, שכן יותר מפקידים אלו הפכו לנבחרים.
מאחר שהמושל אינו מוסמך במפורש על ידי החוקה לנהל רבים מהתפקידים הדרושים לניהול הממשלה, על הממונה להסתמך על חקיקה שנתקבלה על ידי האספה הכללית.
ב-1934 לרשות המבצעת היו 69 מועצות וסוכנויות בנוסף לפקידי הממשל החוקתיים, אף כי חברי הוועדות הללו היו לעיתים קרובות הפקידים החוקתיים עצמם.
המושל רובי לאפון הציע את "חוק הארגון מחדש" של 1934 כדי לארגן את ועדות וסוכנויות אלו לתוך 17 מחלקות ביצועיות ו-7 סוכנויות עצמאיות.
האספה הכללית העבירה חוק זה, והעניקה לרשות המבצעת מראית עין של מבנה בפעם הראשונה.
ב-35 השנים שקדמו למועד הארגון מחדש של האפי צ'נדלר לבין בחירתו של ונדל פורד כמושל ב-1971, שוב נעשתה הרשות המבצעת מסורבלת.
60 מחלקות ו-210 מועצות דיווחו בפני המושל ב-1972, ושכפול השירותים בין המחלקות יצר חוסר יעילות.
ב-1 בינואר 1973 נכנסה לתוקף תוכנית שהוציא פורד בסוף שנת 1972, תוך איחוד המחלקות שהתייצבו בפניו לשש מחלקות: הגנת הצרכן ואסדרה, פיתוח, חינוך ואמנות, משאבי אנוש, בטיחות וצדק ותחבורה.
פורד המשיך למזג מחלקות ולארגן מחדש את הרשות המבצעת לאורך כל שנת 1973.
ב-2002, הרשות המבצעת שוב גדלה ל-14 לשכות, אך לא היו לה מחלקות נוספות.
זמן קצר לאחר בחירתו בשנת 2003, המושל ארני פלטשר התחייב לארגון-מחדש נרחב של הרשות המבצעת, צמצום מספר המחלקות לתשע – משפטים ובטיחות הציבור, חינוך ופיתוח כוח העבודה, איכות הסביבה והגנה ציבורית, תחבורה, פיתוח כלכלי, בריאות ומשפחה, מימון ומנהל, תיירות, אמנות ומורשת, וסגל עובדים.
כיוון שהמושל שולט במינויים כה רבים לתפקידים, כ-2,000 על פי אומדנים משנת 1992, המשרה נחשבת מבחינה היסטורית לאחת המשרות הבכירות ביותר ברשות מבצעת בכל ארצות הברית.
בנוסף, המושל מפעיל שיקול דעת רחב במתן חוזים מדינתיים, ובכך מגדיל עוד יותר את השפעתו.
במחצית השנייה של המאה ה-20 נעשו ניסיונות לרסן את השימוש בכוח מינויו של המושל לפטרונות פוליטיים.
ב-2005 הוגש כתב אישום נגד ארני פלטשר וכמה מחברי ממשלו על הפרת שיטת הכשירות בשיטות העסקתם; ההאשמות בוטלו מאוחר יותר במסגרת הסכם עם הקטגור, התובע הכללי גרג סטומבו.
לעיתים קרובות, כמנהיגי מפלגותיהם ברמה המדינתית, מושלי קנטקי שולטים בדרך כלל במשלחות מפלגתם לוועידות הארציות והפדרליות.
אף על פי שניתנו סמכויות לגבי בית המחוקקים, מושלי קנטקי יכולים להשפיע במידה רבה על האספה הכללית, ולעיתים קרובות הם בוחרים את הנהגת שני בתי הרשות המחוקקת.
לקראת הרבע האחרון של המאה ה-20 החל המעבר לבית מחוקקים עצמאי יותר, בייחוד בתקופת שלטונו של המושל ג'ון בראון, מ-1979 עד 1983. בראון היה הרבה פחות מעורב בענייני חקיקה מאשר קודמיו; הוא לא ביקש להשפיע על בחירת ההנהגה של בית המחוקקים.
המושל הוא גם נבחר הציבור הבולט ביותר ומרכז תשומת הלב הפוליטית במדינת קנטקי.
הוא משמש כמארח הרשמי של המדינה כאשר נכבדים מגיעים למדינה לבקר, ולעיתים קרובות מארח טקסים שונים, ומופיע בטלוויזיה הלאומית עם זוכה הדרבי של קנטקי.
כלי התקשורת של המדינה מקדישים כיסוי משמעותי למעשיו ופועלו של המושל, והרבה מושלים השתמשו בתקשורת כדי לזכות בתמיכה בסדרי היום שהנהיגו ולביקורת כלפי יריביהם הפוליטיים.
המועמדים למשרת מושל קנטקי חייבים להיות בני שלושים שנה לפחות, ולהתגורר במדינה לפחות בשש השנים שקדמו לבחירות הכלליות.
דרישת תושבות זו הוגדלה משנתיים לשש שנים בחוקת 1799 ובכל החוקות שלאחר מכן.
חוקת 1792 – החוקה הראשונה – כללה גם חריג למועמדים שנעדרו מהמדינה "בשל העסקתם הציבורית על ידי ארצות הברית או על ידי מדינה זאת".
דרישת הגיל הועלתה משלושים שנה לשלושים וחמש שנה בחוקת 1799 והוחזרה לשלושים שנה בחוקת 1891.
האיסור על ההתמודדות לתפקיד לאדם המחזיק בו זמנית בתפקיד מושל ובמשרה פדרלית מופיע בשלוש החוקות הראשונות של המדינה, אך הוא אינו קיים בחוקה הנוכחית של המדינה.
בנוסף, חוקת 1799 אסרה על "כומר של כל חברה דתית" מלהחזיק במשרה.
ייתכן שאיסור זה כוון אל המושל המכהן באותה עת, ג'יימס גררד, שהיה כומר בפטיסטי מוסמך, והתעמת לעיתים קרובות עם בית המחוקקים.
האיסור על כמרים מכהנים נשאר בחוקת 1850, אך הוסר מחוקת 1891.
תקופת כהונת המושל נקצבה לארבע שנים בכל ארבע חוקות המדינה.
מספר הפעמים שיכול היה להיבחר המושל לא היה מוגבל בחוקת 1792, אבל בחוקת 1799, המושל נפסל מלהיבחר מחדש שבע שנים לאחר תום כהונתו.
הגבלה זו לא הייתה תקפה על המושל המכהן באותם ימים, ג'יימס גררד, שנבחר מחדש בשנת 1799.
בחוקה משנת 1792 נבחרו המושל והסנאטורים של המדינה על ידי הבוחרים, באופן דומה לחבר האלקטורים.