tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נוצרת נהירה של תאי חיסון לאתרים המגיבים בדלקת או בהשמדה של התאים והרקמות במחלות אוטואימוניות.
כימוטקסיס ברבייה: תאי הזרע מגיעים לביצית במסע ארוך ובתחרות בתגובה הכימוטקטית והכימוקינית, כיוון שרק תא זרע אחד מבצע התלכדות עם תא הביצית.
פגיעה במנגנון זה, על-ידי שינוי ברגישות תא הזרע לליגנד, או שינוי בליגנד של הביצית, מורידה את סיכויי ההפריה.
כימוטקסיס בהתפתחות רקמות: כימוטקסיס הוא עקרון מפתח לכוון תאי גזע או תאי רקמות באזור הדורש תיקון, כמו השתלות עור, או עצם.
על ידי שימוש בכימוקינים כ"פיתיונות", ניתן לשפר את היעילות של השתלות ולמנוע דחייה של רקמות שעיקרה הכרת השתל כגוף זר והתגודדות של תאי מערכת החיסון בשתל עד השמדתו.
בהתפתחות העובר : מתקיימת תנועה של תאים עובריים למקומות ספציפיים.
תאים עובריים בנקבה נודדים לאזור השחלות, ובזכר לתאים היוצרים תאי זרע.
תאים של המערכת החיסונית מסוגלים לצאת מהעורקים דרך דפנותיהם ולנהור לעבר אתר המשחרר אטרקטנטים של פתוגן.
צמיחה של נוירונים וכלי דם בשלב ההתפתחות העוברית וגם אחריו, קשורה למשיכה של התאים העובריים לאתרים ספציפיים נעשית בעזרת כימוטקסיס והכרות בין - תאית.
כימוקינים (Chemokines) הם חלבונים קטנים ממשפחת הציטוקינים.
הם משמשים במערכת החיסון, ותפקידם העיקרי הוא למשוך את תאי הדם הלבנים למקומות מסוימים בגוף.
שמם של הכימוקינים הוא שילוב של המילים כימוטקסיס וציטוקין; ואכן, משיכת תאים ליעדים שונים בגוף באמצעות כימוקינים היא דוגמה מובהקת לכימוטקסיס.
הכימוקינים מעודדים נדידה של תאי דם לבנים בעיקר לשני מוקדים:
נדידה לעבר מקום זיהום, בו נמצאים פתוגנים בהם יש להילחם.
נדידה לעבר קשרי לימפה, בהם מסוגלים תאי הדם הלבנים להתמיין ולהבשיל.
כל הכימוקינים מכילים ארבעה שיירי ציסטאין שמורים (כלומר, שנשתמרו במהלך האבולוציה מכימוקין קדום אחד).
נהוג לחלק את הכימוקינים לקבוצות על פי מיקומם של שניים מהם, כאשר כמעט כולם מתאימים לאחת משתי הקבוצות: CC ו-CXC (כאשר C מייצגת ציסטאין, ו-X מייצגת חומצה אמינית כלשהי).
בהתאם לכך, נחלקים גם הקולטנים שלהם לשתי קבוצות: CC receptors ו-CXC receptors.
קולטנים אלו הם מסוג הקולטנים המצומדים לחלבון G.
כִּימוֹתֵרַפְּיָה היא השימוש בכימיקלים על מנת לטפל במחלות שונות.
במשמעותה המודרנית, כימותרפיה מתייחסת לחומרים ציטוטוקסים המשמשים לטיפול במחלת הסרטן.
השיטה מבוססת על מתן חומרים אלו במינון שיש בו כדי להרוג או לפחות לעכב את התפתחותם של תאים סרטניים (או תאי דם לבנים במקרה של מחלות הקשורות במערכת החיסון), אך אין בו כדי לגרום לנזק בלתי-נסבל לחולה.
הריסה מוחלטת של תאי הסרטן וריפוי המחלה
במקרים מסוימים, התרופה ניתנת לאחר ניתוח או הקרנה על מנת לוודא שלא ייוותרו תאי סרטן בגוף.
במקרים שבהם לא ניתן להגיע להחלמה מלאה, התרופה ניתנת על מנת להקטין את הגידול או לפחות להאט את קצב גידולו, או לצמצם את מספר התאים הסרטניים על מנת להאריך את החיים ולהעניק איכות חיים טובה יותר.
מקור השם הוא הלחם בסיסים מיוונית, כימו- = של כימיה/קשור לכימיה + תרפיה = טיפול.
המשמעות הקלאסית של כימותרפיה כוללת גם את התרופות האנטיביוטיות (תרופות נגד מיקרואורגניזם).
במובן זה, הכימותרפיה הראשונה היא ארספנמין (Arsphenamine) שפותחה על ידי המדען הגרמני פאול ארליך בתחילת המאה ה-20 לטיפול במחלת העגבת.
התכשיר הכימותרפי הראשון שנמצא יעיל נגד סרטן הוא חרדל חנקני .
יעילות החרדל החנקני כנגד סרטן התגלתה לאחר שבמהלך מבצע שנערך במלחמת העולם הראשונה, נחשפה קבוצת חיילים לגז חרדל ובבדיקות שנערכו להם לאחר מכן, נתגלה שיש להם ספירה נמוכה מאוד של תאי דם לבנים.
ממצא זה העלה השערה שייתכן שלגז החרדל תהיה אותה השפעה על תאים סרטניים כמו שהייתה לו על תאי הדם הלבנים.
בעקבות ממצא זה, נערך בשנת 1940 ניסוי על קבוצת מטופלים שסבלו מלימפומה מתקדמת.
לקבוצת המטופלים הוזרק חרדל חנקני – נגזרת של גז החרדל.
בעקבות ההזרקה ירד משמעותית מספר התאים הסרטניים בדם החולים, אך ירידה זאת הייתה זמנית, ולאחר זמן מה חזרה המחלה.
תוצאות ניסוי זה הביאו חוקרים לנסות ולחפש אחר חומרים נוספים בעלי השפעה דומה נגד סרטן.
ב-1947 החל סידני פארבר לטפל באופן ממוקד (כלומר מבלי לפגוע ברקמות בריאות) בגידול הפרוע של תאי דם לבנים ברקמות מח עצם המופיע בלוקמיה לימפוציטית חריפה בילדים.
החומר הראשון שבעזרתו השיג שליטה ממוקדת בגידול היה אמינופטרין , מולקולה המונעת קליטת חומצה פולית ולפיכך מעכבת את התפתחות תאי הדם הלבנים.
ביוני 1948 פרסם פארבר לראשונה את ניסוייו בכתב העת New England Journal of Medicine .
פארבר עמל על גיוס משאבים ותוכניות ממשלתיות לחקר הסרטן ולמציאת תרופה כימית ממוקדת לגידולים שונים.
ב-1954 הוקם בארצות הברית CCNSC - Cancer Chemotherapy National Service Center (מרכז השירות הלאומי לכימותרפיה של סרטן), שחקר את השפעתם של מאות אלפי חומרים סינתטיים ואורגניים.
העיקרון בבסיס מאמץ זה היה שיש לרכז מאמץ עליון למציאת תרופות ולפיכך אין צורך להבין ולחקור את מנגנון הפעולה, אלא להתרשם מהפנומנולוגיה שלה בלבד.
ב-1958 טיפלו פארבר ועוזריו בנפרובלסטומה ("גידול וילמס") באמצעות אקטינומיצין D בשילוב הקרנות קרני רנטגן.
היה זה הסרטן הגרורתי הראשון שנרפא בהצלחה מלאה כתוצאה מכימותרפיה.
כתוצאה מכך פותחו תרופות רבות, ובהדרגה הוקמה תעשייה ענפה בתחום, אך אותם עקרונות שהביאו לפיתוחם של התרופות הראשונות עדיין קיימים.
סרטן הוא שם כללי למחלות שבהן מספר תאים בגוף מתחלקים בצורה לא נשלטת.
האסופה של תאים אלו יוצרת גידול ממאיר ("נאופלסיה") או שתאים אלו מתקדמים למקומות שונים בגוף (גרורות).
הכימותרפיה תוקפת את התאים הסרטניים וגורם להפסקת ההתחלקות והגדילה שלהם, אבל חסרונה הוא שהטיפול הורג גם תאים בריאים, בפרט תאים המתחלקים במהירות (כגון תאי מערכת העיכול, מערכת הרבייה, השיער ועוד).
הפגיעה בתאים הבריאים יוצרת תופעות לוואי, אך לרוב הם מתקנים את עצמם לאחר סיום הכימותרפיה.
כימותרפיה יכולה להינתן במספר צורות.
מתן תוך-ורידי מתבצע לרוב במספר מחזורים, שכל אחד מהם יכול להימשך בין מספר שעות למספר ימים.
לאחר כל מחזור תהיה תקופת החלמה של מספר שבועות, המאפשרת לגוף להתאושש מתופעות הלוואי.
בנוסף, ישנם חולים המקבלים כימותרפיה בכדורים.
במקרה זה הטיפול הוא במינון נמוך יותר, אך ניתן יום ביומו במשך מספר שבועות או חודשים ובכדורים החדשים אף שנים, עד לריפוי המחלה או לעיכוב התקדמותה.
התרופות הכימותרפיות נועדו לחסל את התאים הסרטניים.
על מנת שלא לפגוע בתאים רגילים, התרופות פוגעות בתאים המתחלקים במהירות (תכונה אופיינית לתאי סרטן) יותר מאשר בתאים המתחלקים בקצב איטי.
אולם, ישנם גם תאים בריאים המתחלקים במהירות, והכימותרפיה פוגעת בהם וגורמת בכך לתופעות לוואי קשות.
לרוב מצויים תאים בריאים אלו במערכת העיכול (פה, ושט, קיבה, מעיים), במערכת הרבייה ובזקיקי השערות.
בנוסף, ישנן מספר תרופות היכולות לפגוע באיברים חשובים כמו הלב, הכליות, הריאות ומערכת העצבים.
עוצמת תופעות הלוואי היא אינדיבידואלית לכל חולה ומשתנה בהתאם לסוג התרופה, מינון התרופה ותגובת הגוף.
סוג תופעת הלוואי נובע ממיקום הפגיעה של התאים הבריאים וניתן לחלקן בהתאם לאיבר:
פגיעה במערכת העיכול תוביל לבחילות, הקאות, שלשולים, עצירות וחוסר תיאבון.
פגיעה במח העצם תוביל לעייפות, ירידה בספירת הדם האדומה עד אנמיה, ירידה בספירת תאי הדם הלבנים ופגיעה במערכת החיסונית, ירידה בספירת טסיות הדם.
פגיעה בזקיקי השערות תוביל לנשירת שיער ולהתקרחות.
בנוסף ייתכנו צרבות ודלקות בחלל הפה, רגישות ונטייה לדלקות וכאבים.
יש מספר תרופות יעילות העוזרות להפחית או למנוע את תופעות הלוואי, וניתן לקבלן במהלך הכימותרפיה או אחריה.
תופעות הלוואי נעלמות בהדרגה ככל שהתאים הבריאים בגוף מתגברים על השפעת הכימותרפיה.
לרוב, חולים אינם סובלים לטווח ארוך מתופעות הלוואי אך לעיתים עלולה הכימותרפיה לגרום לפגיעה קבועה בלב, ריאות, עצבים, מערכת הרבייה ועוד.
היבט נוסף של טיפול להפחתת תופעות הלוואי הוא מניעה של זיהומים, בכלל זה זיהומים ממקור רקמות הפה.
בשל החשש מזיהום שמקורו בחלל הפה והשיניים בעת נויטרופניה, מומלץ לבצע בדיקת שיניים וטיפול שיניים לפני מתן כימורפיה.
כיום מתבצע מחקר רב בנושא מיקוד הכימותרפיה (למשל באמצעות ננו-חלקיקים או Antibody-drug conjugate) כך שהטיפול יפגע מעט ככל שניתן בתאים בריאים, וכך תופחתנה תופעות הלוואי מלכתחילה.
נמצא כי הטיפולים הכימיים שניתנים לחולי סרטן יכולים להוביל לפגיעה עתידית וארוכת טווח בתפקודים הקוגניטיביים שלו, לדוגמה: זיכרון, למידה, עיבוד מידע, פתרון בעיות וחלוקת קשב.
מחקרים שבהם נעשו בדיקות הדמיה מוחית למחלימים ממחלת הסרטן, הראו כי מבנה המוח שלהם נפגע בעקבות הטיפולים הכימיים ודבר זה הוביל לירידה בתפקוד הקוגניטיבי.
אומנם לא ברור כיצד החומרים הכימיים הגיעו למבנה המוח ופגעו בו בצורה כה משמעותית, אך ישנן שתי השערות עיקריות: לפי האחת, סוגי כימו' מסוימים עוקפים את מחסום הדם-מוח ומגיעים לרקמת המוח, שם הם פוגעים ישירות בתאי המוח.
השערה זו נוגדת את הסברה שהייתה רווחת למדי ולפיה הכימו' לא יכול לעבור את מחסום הדם-מוח ולכן לא עתיד לפגוע בו.
לפי השערה אחרת, הכימותרפיה מפרקת תאים מסוימים שמשחררים חלבונים דלקתיים שמסוגלים לפרוץ את מחסום הדם-מוח ולהגיע לתאים הרגישים שבמוח.
כימיה אורגנו-מתכתית (או אורגנומטלית) היא ענף בכימיה העוסק בחקר תרכובות כימיות הכוללות קשר בין אטום פחמן למתכת.
לעיתים הגדרה זו מצומצמת מדי, מכיוון שתרכובות רבות שאינן כוללות קשרים כאלה דומות מבחינה כימית.
הגדרה חלופית תהיה "תרכובות הכוללות קשר מתכת-יסוד בעלי אופי קוולנטי בעיקרו".
כימיה אורגנומתכתית משלבת בין הכימיה האורגנית לכימיה האנאורגנית.
תרכובות אורגנומטליות מצוינות על ידי התחילית "אורגנו-".
תרכובות אורגנו-מתכתיות משמשות בעיקר כקטליזטורים.
בשל חשיבותם הרבה של זרזים לעולם הכימיה, פיתוחם של תרכובות אורגנו-מתכתיות חדשות נמצא היום בחזית המחקר.
על ידי חוק 18 האלקטרונים ניתן לחזות את יציבות הקומפלקס האורגנומתכתי.
מילוי קליפת הערכיות ל-18 אלקטרונים בקומפלקס מתבצעת באמצעות הליגנדים הקשורים למתכת.
מנגנוני התגובה של הליגנדים הם:
החלפת ליגנד - ליגנד (נייטרלי\אניוני) עוזב ובמקומו נכנס ליגנד אחר (נייטרלי\אניוני בהתאמה) כך שלא משתנה מצב החמצון של המתכת והמתכת לא "הרוויחה" או "הפסידה" אלקטרונים.
ההחלפה תתבצע אם בעקבותיה תהיה למתכת אפיניות גבוהה יותר לליגנד החדש על פני הליגנד הישן.
החלפת הליגנד יכולה לקרות באחת משתי צורות:
מנגנון דיסאוציאטיבי - בו הליגנד הקודם עוזב תחילה ואז מתחבר הליגנד החדש.
מנגנון אסוציאטיבי - בו הליגנד החדש מתחבר ואז הליגנד הישן עוזב.
(מתרחש בדרך כלל בקומפלקסים בלתי רוויים באלקטרונים).
סיפוח מחמצן - שני ליגנדים אניוניים מתחברים למתכת בקונפיגורציית ציס כך שהמתכת מקבלת שני אלקטרונים ומספר החמצון שלה יורד.
אלימינציה מחזרת - מנגנון הפוך לסיפוח מחמצן.
שני ליגנדים אניוניים הנמצאים בציס אחד לשני מתחברים יחד ויוצאים מן המתכת כך שהמתכת מאבדת שני אלקטרונים ומספר החמצון שלה עולה.
מיגרציה אינסרציה - ליגנד אניוני וליגנד נייטרלי המחוברים למתכת בנפרד מתחברים יחד אל המתכת.
מצב החימצון של המתכת לא משתנה.
בטא הידריד אלימנציה - מנגנון הופכי למיגרציה אינסרציה.
מימן הנמצא בעמדה בטא למתכת מתנתק מהאלקיל ומתחבר מחדש למתכת כליגנד אניוני, ואילו האלקיל (שכעת מכיל קשר כפול) מתחבר בצורה נייטרלית למתכת (דרך קשר הפאי למתכת).
להלן כמה תרכובות אורגנו-מתכתיות טיפוסיות:
אורגנו-קופרט, כמו ליתיום די-מתיל קופרט.
תרכובות אורגנו-מגנזיום, כמו מגיב גריניאר.
קומפלקסים אגוסטיים, בהם פחמימנים ומימן משמשים כליגנדות.
קבוצות חשובות של תרכובות אורגנו-מתכתיות הן קרבונילים מתכתיים, מטלוצנים (ובהם פרוצן), וקומפלקסי קרבן.
כמו כן קיימת קבוצת מתכות המעבר העמידות, כמו אלומיניום, היוצר טריאלקילאלומיניום, ואלומינואוקסן, המשחקים תפקיד חשוב בזרזי זיגלר-נטה.
המושג "מתכת" משמש כאן באופן רחב, כאשר גם מתכות למחצה, כמו צורן, ארסן ובור נחשבים כמתכות לעניין זה, כמו בתרכובת טטרמתילסילאן (Me4Si,TMS).
1760 - לואי קלוד קדה דה גאסיקור חוקר דיו המבוסס על מלחי קובלט, ומבודד קאקודיל מקובלט מינרלי המכיל ארסן.
1827 - מלח צייס הוא קומפלקס האולפין-פלטינה הראשון.
1863 - שארל פרידל וג'יימס קראפטס מכינים אורגנוסילאנים.
1890 - לודוויג מונד מגלה את הניקל קרבוניל.
1899 - גילוי תגובת גריניאר.
1900 - פול סבטייה עובד על הידרוגנציה של תרכובות אורגניות בעזרת זרזים.
ההידרוגנציה של שומנים מביאה להתפתחות בתעשיית המזון - המרגרינה.
1912 - ויקטור גריניאר ופול סבטייה זוכים בפרס נובל לכימיה.
1930 - הנרי גילמן עובד על ליתיום קופרט - ראו ריאגנט גילמן.
1951 - רוברט ברנס וודוורד וג'פרי וילקינסון מסנתזים פרוצן (Ferrocene).
1963 - קרל ציגלר וג'וליו נטה זוכים בפרס נובל לכימיה על פיתוח זרז זיגלר-נטה.
1965 - גילוי הציקלובוטדיאנריון טריקרבוניל.
1973 - ג'פרי וילקינסון וארנסט אוטו פישר זוכים בפרס נובל על תרכובות סנדוויץ'.
2005 - יב שווין, רוברט גרבס וריצ'רד שרוק זוכים בפרס נובל על מטתזה של אלקנים בעזרת זרז מתכתי.
בשנת 2010 יצא ספר מבוא מקיף בנושא, "מבוא לכימיה אורגנו מתכתית" על ידי פרופסור א.
הספר מכיל חומר תאורטי ותרגילים פתורים.
כימאי מורשה הוא תואר כבוד המוענק לכימאים ותיקים, המתיר להם לציין אחרי השם שלהם את האותיות CChem שהם ראשי תיבות של כימאי מורשה באנגלית.
באיחוד האירופי יש תואר מקביל, "כימאי אירופאי", שנושאיו רושמים אחרי שמם את האותיות EurChem.
תואר הכבוד כימאי מורשה מוענק בידי החברה המלכותית לכימיה בממלכה המאוחדת ובידי המכון הכימי המלכותי האוסטרלי (Royal Australian Chemical Institute; RACI) באוסטרליה.
בממלכה המאוחדת על המועמדים לתואר כימאי מורשה למלא אחר הדרישות הבאות:
להיות חבר או עמית בחברה המלכותית לכימיה.
להיות בעל תואר אקדמי המוכר על ידי החברה המלכותית לכימיה.
להראות כי הם פעילים בעבודה כימית.
להוכיח התפתחות של 12 סגולות מקצועיות (Professional Attributes).
באוסטרליה הדרישות דומות, באופן כללי.
החברה המלכותית מסבירה את תואר הכבוד במילים אלו:
"הגעה למעמד מורשה בכל מקצוע שהוא מציינת לכלל הקהילה התמחות גבוהה בתחום מסוים וכן יכולת מקצועית וסמכות בתחום.
הענקת התואר כימאי מורשה מציינת הכרה בידע המעמיק בכימיה, הישג אישי משמעותי המבוסס על כימיה, מקצועיות במקום העבודה ומחויבות לשימור מומחיויות מקצועיות באמצעות התפתחות מקצועית מתמדת של הכימאי."
כימוטריפסין הוא אנזים מערכת העיכול המזרז פירוק חלבונים באמצעות הידרוליזה, השייך למשפחת הסרין פרוטאזות.
בדומה לפרוטאזות רבות אחרות, כימוטריפסין מחוץ לגוף גורם גם להידרוליזה של קשרים אסטרים והודות לכך מתאפשר שימוש בחומרים אנלוגים למצע כדוגמת N-אצטיל-L-פנילאלנין p-ניטרופניל אסטר למבחני פעילות אנזימטית.
חלבונים מורכבים משרשראות של חומצות אמינו, הנקראות פפטידים, שלהן שני קצוות: קצה אמיני (NH2) וקצה קרבוקסילי (COOH).
האנזים כימוטריפסין חותך פפטידים בצד הקרבוקסילי של חומצות אמינו, ובייחוד אחרי חומצות האמינו טירוזין, טריפטופן, מתיונין ופנילאלנין.
חומצות אמינו אלו הן ארומטיות (חוץ ממתיונין), כלומר מכילות טבעות פחמן.
לאורך זמן, האנזים גורם גם להידרוליזה של קשרים אמידים אחרים.
זוהי מולקולה לא פעילה, אשר מבוקעת למולקולות על ידי האנזים טריפסין.
בשלב זה האנזים פעיל באופן חלקי, ולאחר מכן הוא נחתך בשנית על ידי מולקולות כימוטריפסין אחרות, כדי להגיע לפעילות מלאה.
טריפסין חותך את הכימוטריפסינוגן בין חומצה אמינית 15 ל-16. החלקים נותרים קשורים זה לזה באמצעות קשרי גופרית, מולקולות אלו מסוגלות לגרום להפעלה אחת של השנייה באמצעות הסרה של שני פפטידים קצרים.
המולקולה הנוצרת בסופו של התהליך היא כימוטריפסין פעיל, מולקולה המורכבת משלושה פוליפפטידים הקשורים ביניהם בקשרים דיסולפידים.
האתר הפעיל של האנזים מכוסה על ידי קטע של 6 חומצות אמינו, אשר מוסר כאשר הכימוטריפסינוגן מגיע אל חלל מערכת העיכול, ובא במגע עם הכימוטריפסין.
שיטת שפעול זו היא חיונית ביותר למניעת פגיעה בלבלב, אשר בו הכימוטריפסינוגן מיוצר.
כימוטריפסין מבקע קשרים פפטידים באמצעות השלשה הקטליטית Ser195, His57 ו-Asp102. האתר הפעיל עצמו הוא הידרופובי, ובעל כיס גדול יחסית שבעל זיקה גבוהה לחומצות אמינו ארומטיות.
בסביבה בעלת תנאים פיזיולוגים סטנדרטים החמצן של סרין קשור למימן.
עם זאת התכונות הכימיות של האתר הפעיל בכימוטרפסין מורידות את קבוע החומציות pKa של סרין ומאפשרות לו למסור פרוטון, כלומר להתיינן, ביתר קלות.
כמו כן סמוך לאתר הקשירה נמצא oxyanion hole.
אתר זה מסוגל לייצב חמצן שעבר דה-פרוטונציה ולכן הוא עם מטען פורמלי שלילי.
במקרה זה ה-oxyanion hole מורכב מGly193 והמימן שקשור לחנקן של Ser195 שמייצבים באמצעות קשרי מימן את המטעם הפורמלי השלילי.
ניתן לחלק את המנגנון לשני שלבים מרכזיים שלב האצילציה ושלב הדה אצילציה.
בשלב זה מתבקע הקשר הפפטידי H-C של השרשרת הפוליפפטידית.
הקצה הפחמני המקורי של השרשרת מתנתק ויוצא לסבבה התאית ואילו החלק עם האמיני המקורי נשאר באתר הפעיל של האנזים, כאשר הקצה הפחמני שלו מקושר בקשר אסטרי (R_1-COO-R_2) עם הכימוטריפסין כך שנוצר אציל (קבוצת O - R ) המחובר לאנזים.
מתבצעת הידרוליזה של הקשר האסטרי ורגנרציה מחדש של האנזים.
בשלב זה פרוטון עובר מ-Ser195 ל-His57, והסרין מבצע התקפה נוקלאופילית של קבוצת הקרבוניל של הסובסטרט.
כתוצאה מהתקיפה מתקבל תוצר ביניים טטרהדראלי עם חמצן שעבר דה-פרוטונציה.
חמצן זה מיוצב על ידי קשרי מימן ב-oxyanion hole.
תוצר הביניים מתפרק ונוצר בחזרה קשר כפול בין הפחמן הקרבונילי של הסובסטרט לחמצן.
הקשר בין הקצה האמיני של החומצה האמינית הבאה לבין הפחמן הקרבונילי מתפרק, החנקן עובר פרוטונציה על ידי ההיסטידין והשרשרת הפפטידית בצד האמיני משתחררת.
בשלב הבא, מולקולת מים מהתמיסה נקשרת להיסטידין, ומימן אחד עובר אליו.
ההידרוקסיל נקשר לפחמן של הסובסטרט ושוב נוצר תוצר ביניים טטרהדראלי.
הקשר עם הסרין נשבר, תוצר הביניים מתפרק, הסובסטרט עוזב את האנזים והאנזים יכול לקשור סובסטרט חדש.
עקרונות קטליטיים בהם משתמש האנזים
אנזים זה משתמש בתגובת חומצה בסיס לא ספציפית, כלומר תגובה אשר לא מערבת מולקולת מים.
ניתן לראות זאת בשימוש הרב בפרוטונים המועברים ומוחזרים בין חומצות האמינו ובין הסובסטרט.
כמו כן מתבצעת קטליזה קוולנטית על ידי הסרין שנקשר קוולנטית אל הסובסטרט כחלק מהתהליך.
ולבסוף גם יש שימוש בתגובת חומצה בסיס ספציפית עם העברת הפרוטונים מהמים אל חומצות האמינו כחלק מתהליך הרגנרציה של האנזים.
כּימוּס (או אֶנְקַפְּסוּלַצְיָה, מאנגלית: Encapsulation) הוא מאפיין חשוב בתכנות ובמיוחד בתכנות מונחה-עצמים המתייחס לאריזה של מידע עם הפעולות שפועלות על המידע הזה כיחידה אחת (קפסולה, או כמוסה בעברית).
כימוס מאפשר יצירת יחידת תוכנה (מודול) בעלת ממשק מוגדר לשאר חלקי התוכנה.
בדר"כ כימוס יכלול גם הסתרת מידע, דהיינו, הגבלה מפני גישה ישירה לחלק מרכיבי האובייקט שאינם שייכים לממשק המוגדר, כך שניתן לשנות רכיבים אלו מבלי שיהיה צורך לשנות את שאר חלקי התוכנה.
בדרך כלל בשפות תכנות בעלות כימוס, אפשר להגדיר הרשאות גישה לאלמנטים שונים ביחידה.
לדוגמה, ניתן להגדיר שפונקציה מסוימת ניתנת לגישה מכל מקום בקוד או רק מתוך הקוד של אותה יחידת תוכנה.
הכימוס בא לענות על מספר בעיות: 1) חלקי קוד שניתן לראותם כחלק ממושג אחד מפוזרים במקומות רבים, כך שקשה להבין את טיפול הקוד במושג וקשה לשנות אותו.
וכן קשה להעביר אותו לשימוש בפרויקטים אחרים.
2) בעיה של חוסר תיחום של קוד בתכנות פרוצדורלי, שבו משתנה אחד היה נגיש לכל מרחב הקוד, וכאשר נעשה בו שינוי או הוספו פונקציות שהתייחסו למשתנה שכבר קיים, הדבר גרם לכך שהקוד השתנה ללא בקרה, והשפיע על פונקציות אחרות ללא כל כוונה.
הכימוס מסייע בבניית תוכנה בצורה מודולרית.
מכיוון שליחידת התוכנה ממשק מוגדר, שאר הקוד אינו מסתמך על המימוש הפנימי שלה.
הדבר מאפשר שינוי של המימוש הפנימי ללא שינוי של שאר התוכנה.
יתרון נוסף של שימוש בכימוס הוא האפשרות להשתמש ביחידות תוכנה סגורות בלי צורך להבין את פרטי המימוש.
יחידת התוכנה משמשת מעין "קופסה שחורה" או "קפסולה" עם מתגים.
המשתמש צריך ללמוד רק איך להפעיל את המתגים ואינו צריך לדעת מה יש בתוך הקופסה.
הדוגמה הבאה מדגימה איך כימוס מאפשר שינוי מימוש פנימי ללא שינוי הקוד החיצוני.
הקוד הבא ב-C++ מתאר מחסנית הממומשת באמצעות תור סטנדרטי:
ניתן לשנות את המימוש הפנימי לרשימה משורשרת:
כל קוד שמשתמש במחסנית יפעל באופן זהה על שתי הגרסאות שלה.
למרות שההתנהגות תהיה זהה בשתי הגרסאות, ייתכנו הבדלים בזמני הריצה.
כימוס אפשרי גם בשפות שאינו מונחות עצמים.
בשפת C למשל, ניתן להגדיר מבנה (struct) בממשק הציבורי כ opaque data type באמצעות קובץ header יחד עם אוסף פונקציות שפועלות על ה-type וזאת מבלי שמסופקת למשתמש ה-type דרך לגשת לפריטי מידע או לפונקציות שמתכנן ה-type מעוניין להסתיר.// Header file "api.h"
משתמשי ה-type יכולים להשתמש בפונקציות של האובייקט להקצאה של אובייקטים ולפעולות שהוגדרו עליהם בממשק הציבורי.
התוכן והמימוש של ה-type נגיש אך ורק למימוש שלו.
משתמשי ה-type אינם יכולים לגשת ישירות לתוכן שלו.
למרות שכימוס הוא מונח מתחום התוכנה, הרעיון של יצירת יחידה סגורה עם מימוש מוסתר וממשק מוגדר, אופייני לכל תחומי ההנדסה.
לדוגמה, לגלגל של רכב משפחתי מסוג מסוים, יש ממשק ידוע של חיבור לרכב (לדוגמה, ארבעה ברגים בגודל ומרחקים מוגדרים).
ישנם מספר יצרני גלגלים שנבדלים ביניהם בחומרים ובטכנולוגיה בה הם משתמשים.
כל אותם גלגלים שומרים על אותו הממשק כלפי הרכב.
העובדה שהם כולם עונים לאותו ממשק, היא זאת המאפשרת לבעל הרכב לבחור להרכיב כל אחד מהם.
יש הרבה מאוד סוגים של טלפונים ביתיים אבל לכולם יש אותו חיבור לקו החיצוני (במקרים מסוימים יש מספר קטן של חיבורים אפשריים).
הממשק של הטלפון כלפי השקע שבקיר מוגדר היטב והוא זה שמאפשר למשתמשים לבחור את הטלפון החביב עליהם.
נקודה חשובה בדוגמאות אלה היא שכל צד מסתמך רק על הגדרות הממשק ומשאיר את כל הפרטים האחרים כדרגות חופש.
שקע הטלפון לדוגמה, מניח רק הנחות מסוימות על צורת התקע ועל פרוטוקול התקשורת.
הוא אינו מניח דבר על החומרים מהם עשוי הטלפון, אופן מימוש הפרוטוקול וכו'.
אי הסתמכות על דבר מלבד הממשק מאפשר שינוי של כל דרגות החופש ללא צורך בשינוי של השקע עצמו.
הכימוס כולל הסתרת מידע שמטרתה היא להסתיר פרטי מימוש מקוד חיצוני.
בהקשר זה, לא תמיד ברור אם קוד מחלקה יורשת נחשב פנימי או חיצוני.
מצד אחד, ייתכן שקוד המחלקה היורשת נכתב על ידי מתכנת אחר שאינו בקיא בפרטי המימוש של מחלקת הבסיס.
מצד שני, המשתנים של מחלקת הבסיס מהווים חלק מהמחלקה היורשת.
שפות תכנות מסוימות, מאפשרות שליטה על רמת הכימוס ביחס למחלקה יורשת.
ב-Java וב-C++ לדוגמה, ניתן להגדיר אלמנטים במחלקה כ-protected וכ-private.
אף על פי ששתי הרשאות הגישה האלה, מסתירות את המימוש הפנימי מקוד חיצוני, רק הראשונה איננה מסתירה אותו ממחלקות יורשות.
כים-ניר שרותי תעופה בע"מ היא חברת תעופה ישראלית ששייכת לחברה "גורן חקלאות" ומספקת שירותי ריסוס אווירי.
בעבר סיפקה החברה גם שירותי כבאות אווירית, שירותי תעופה מיוחדים כגון טיסות אמבולנס, טיסות פרטיות ותחזוקת כלי טיס בקטגוריית "תעופה כללית".
מטה החברה היה ממוקם בקריית אריה שבפתח תקווה ומוקד הפעילות שלה היה בשדה התעופה הרצליה, שם גם הפעילה מכון בדק לתחזוקת מטוסים.
החברה נוסדה בשנת 1949 בשם "כים אויר" (ואחר כך "כימאוויר") כחברה לריסוס חקלאי מהאוויר על ידי וים ואן ליר (בנו של התעשיין היהודי הולנדי ברנרד ון ליר) וקבוצת משקיעים מארצות הברית.
בדצמבר 1952 עברה לבעלות של כ-200 קיבוצים ומושבים, והייתה מנוהלת דרך המרכז החקלאי כקואופרטיב.
בין השאר ריססה פלישה של נחילי ארבה בשנת 1955.
ב-1959 הקימה החברה סניף והכשירה מנחת עבור מטוסיה בקריית שמונה, לשירות חקלאי הגליל העליון.
לשם כך רכשה 10 מטוסי פייפר.
עד שנת 1960 נהרגו שישה טייסי החברה בתאונות ועלתה טענה שמטוסי פייפר של החברה אינם מתאימים לפעילות ריסוס.
בינואר 1961 רכשה החברה 9 מטוסי פייפר.
בנוסף חנכה מוסך חדש למטוסיה בשדה התעופה הרצליה.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 התרחבה החברה לפעילויות נוספת בתחום התעופה, הטסה מסחרית של אנשים וציוד וכיבוי אש מהאוויר.
במרץ 1973 רכשה את חברת "מסוק", חברה מתחרה שהוקמה ב-1967 ועסקה בריסוס ותובלה באמצעות מסוקים.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 נקלע החברה לקשיים כספיים, לאחר שצברה חובות של כ-100 מיליון שקל והחברה נכנסה להליכי פירוק.
בינואר 1982 הפסיקה החברה את פעילותה.
פעילות "כימאוויר" עברה לחברה חדשה בשם "על-ניר" בבעלות.
חברת "על-ניר" נסגרה ב-1991 ופעילותה נרכשה על חברה חדשה בבעלות קבוצת טייסים עובדי החברה.
בנובמבר 1994, הונפקה החברה ב.
ב-1998 הקימה חברה בת שהפעילה מסוקים באסיה, אך היא נמכרה ב-2004.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החברה עסקה גם פעילות של שירותי טיסה מישראל לחו"ל במטוסי מנהלים.
ב-1999 עברה פעילות זו לשותפות עם חברה נוספת, כולל שירות של אמבולנס אווירי.
ב-2001 בית ההשקעות אלטשולר שחם, רכשה את השליטה בחברה מידי טייסי החברה, באמצעות מהלך של השתלטות עוינת.
בפברואר 2002 רכשו את השליטה בחברה מישה קרקובסקי ואחיינו דן קריב.
ביחד עם חיים סקאל ועומר לבבי, תמורת כ-25 מיליון שקל.
בהמשך פרשו סקאל ולבבי מהשותפות והותירו את השליטה בידי קרקובסקי וקריב.
ב-2003 החלה החברה לספק שירותי הטסה לאסדת הקידוח של שותפות ים תטיס בים התיכון.
ב-2009 זכתה במכרז לשירותי הטסה במסוקים גם לאסדת הקידוח של מאגר 'תמר'.
ב-2004 החלה החברה להפעיל טיסות לאנשי עסקים תחת המותג CN Airways.
ב-2011 רכשה מסוק עסקים מפואר מדגם בל-407 ומסוק מדגם טווין סטאר עבור שירות זה.
בזמן מלחמת לבנון השנייה "כים ניר" הייתה חברת התעופה האזרחית היחידה שהורשתה לטוס באזור הצפון ולעסוק בריסוס השדות החקלאיים ובכיבוי דליקות מהאוויר בזמן המלחמה.
ביולי 2007 החלה החברה להציע שירות טיסה של מסוקים ממנחת מגדל עזריאלי בתל אביב, עבור אנשי עסקים לתיירים.
לאחר שהפעלת המסוקים קיבלה את אישור רשות התעופה האזרחית במשרד התחבורה.
בקיץ 2004 פורסם בדו"ח של מבקר שמונה לבדוק בעיות בדו"חות החברה, כי ככל הנראה בעלי השליטה בחברה נטלו מחברה בת סכום של כ-700 אלף דולר שלא כדין.
ביולי 2005 הודיעה החברה לבורסה, כי מבקר הפנים של החברה גילה כי גם נמשכו כ-200 אלף שקל על ידי בעל שליטה ובעל עניין בחברה במהלך שנת 2004 ללא הסברים.
אחר כך עלה חשד שבעלי השליטה הוציאו למעשה מהחברה מיליוני שקלים ללא אישור, נפתחה חקירה של רשות ניירות ערך והמסחר במניות החברה הושעה, בשל אי פרסום דו"חות כספיים.
בינואר 2009, הגישה פרקליטות מיסוי וכלכלה כתב אישום לבית משפט השלום בתל אביב נגד ארבעת בעלי השליטה בחברה.
הם הואשמו כי בשנים 2003–2004 משכו מאות אלפי דולרים מהחברה ומהחברות הבנות שלה לשימושם האישי ולהחזר חובות, בין השאר לשוק האפור, וזייפו את ספרי החשבונות כדי להסתיר זאת.
בסוף אוקטובר 2010 הודיעו שלושה מארבעת הנאשמים לבית המשפט כי הגיעו להסדר טיעון עם הפרקליטות, שלפיו הם יודו ויורשעו בעבירות של רישום כוזב במסמכי תאגיד, קבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות ועבירות מרמה והפרת אמונים.
בית המשפט גזר עליהם עונש של עד 11 חודשי מאסר.
אחר כך בית המשפט המחוזי בתל אביב, קיבל חלקית את ערעור המדינה על העונש והחמיר את הקנסות שהוטלו עליהם.
על שותף רביעי שלא חתם על הסדר טיעון נגזרו 17 חודשי מאסר.
בעקבות המעילה החברה נמחקה מהמסחר בבורסה ביוני 2007, וביולי 2008 מינה בית המשפט המחוזי בתל אביב כונס נכסים על מניות השליטה בחברה עקב חוב לבנק הפועלים.
החל משנת 2011 הפעילה החברה במיקור חוץ, את טייסת כיבוי האש הלאומית עבור "אלביט מערכות".
"כים ניר" פעלה כקבלנית משנה המפעילה את הטייסת עבור אלביט מערכות, העסיקה את הטייסים ואת צוותי הקרקע והייתה אחראית על הפריסה הארצית של המטוסים.
בתחילה הפעילה 8 מטוסים מסוג "אייר טרקטור AT-802F", ובשנת 2015 נוספו שישה מטוסים נוספים לאחר שאלביט זכתה במכרז משרד הביטחון לאספקת המטוסים.
במרץ 2012 קורקעה הטייסת, בעקבות התרסקות של אחד ממטוסיה.
בדצמבר 2011 רכש אלכס אכטמן כ-60% ממניות החברה שהיו משועבדות לבנק הפועלים.
אכטמן הוא יזם ותיק בתחום התעופה בישראל והיה מבעלי חברת כנפי העמק, שהפכה בהמשך לחברת ישראייר ובעלי חברת "כנפי פז".
ב-2013 החלה החברה לספק בישראל שירותי תחזוקה למטוסים מחו"ל.
באוקטובר 2018, הגישה בקשה להקפאת הליכים לבית המשפט המחוזי מרכז, לאחר שצברה חובות של כ־24 מיליון שקל.
במאי 2019, אישר בית משפט מחוזי את מכירת קבוצת כים ניר לאלביט מערכות וגורן חקלאות תמורת 8.5 מיליון שקל, כאשר אלביט קלטה את הפעילות הכיבוי של כים ניר וגורן חקלאות קלטה את הפעילות הריסוס החקלאי של כים ניר.
הטייסים ואנשי צוות קרקע נקלטו בחברה "קליר קאט תעופה" (Clear Cut Aviation), חברה חדשה שהוקמה באותה עת במטרה לקלוט את הפעילות הכיבוי של "כים ניר", כקבלן משנה של אלביט.
באוגוסט 2020 קיבלה החברה מטוס ריסוס חדש מתוך הזמנה של ארבעה מטוסים חדשים מדגם Ayres S2R-T45 Turbo Thrush, שיחליפו מטוסי ריסוס בני ארבעים שנה.
החברה הפעילה במשך השנים עשרות כלי טיס שונים משדה התעופה הרצליה, מנחת מגידו, ומנחת קדמה וכן מבסיסים משניים בעמק החולה, מנחת חפציבה בעמק חרוד, מנחת נען ומנחת חקלאי בחבל אשכול, ליד קיבוץ בארי.
נכון לשנת 2012 לחברה היו 3 ציי כלי טיס עיקריים - צי מסוקים, צי מטוסי ומסוקי ריסוס וצי מטוסי כיבוי אש.
בנוסף הפעילה החברה מספר מטוסי נוסעים קטנים:
ב-12 ביולי 1950 התרסק מטוס של החברה לאחר שפגע בעמוד חשמל, הטייס ניצל.
ב-28 בינואר 1954 מטוס ריסוס של החברה פגע והרג חבר שובל, ופצע קשה חניך עליית הנוער, בעת שסימנו למטוס את תוואי השדה שעליו לרסס.
ב-27 ביולי 1960 נהרג הטייס אמנון כרובי, לאחר שמטוסו התרסק בעת ריסוס שדות במושב עוזה
ב-11 במרץ 1959 התרסק מטוס של החברה, לאחר שפגע בקו מתח גבוה ליד אשקלון, הטייס נהרג.
ב-28 באוגוסט 1969 נפגע מטוס של החברה מירי משטח לבנון.
למטוס נגרם נזק קל בלבד והטייס לא נפגע
בינואר 1997 התרסק מטוס מסוג ססנה שביצע זריעת עננים באמצעות יודיד הכסף, בעת נחיתה בנתב"ג במזג אוויר גשום וסוער.
ב-24 באפריל 1999 התרסק מטוס בבעלות החברה, שהופעל על ידי בשם "סקאי קלאב בע"מ" ממנחת הבונים.
המטוס הוביל תשעה צנחנים לצניחה, והתרסק 15 שניות לאחר שהמריא מהמנחת, בעקבות תקלה במנוע המטוס הזדקר ופגע בגבעת כורכר סמוך לכביש החוף.
בתאונה נספו ארבעה, בהם טייס המטוס, וששה נוספים נפצעו.
לאחר התרסקות המטוס, רשות התעופה האזרחית במשרד התחבורה, מינתה ועדת חקירה שבראשה עמד כוכב הס, והיא הגישה את הדוח המסכם של מסקנותיה ב-31 באוגוסט 1999. המסקנה העיקרית הייתה שהטייס היה אשם באסון.
אך משפחות ההרוגים שנספו בתאונה, לא היו מרוצות מהמסקנות, מאחר שהן התעלמו מחקירת מצב המטוס לפני הטיסה, ודרשו ועדת בדיקה חיצונית.
ראש הממשלה, אהוד ברק, ששימש באותה עת גם שר תחבורה, מינה ב-18 במאי 2000, ועדת חקירה ציבורית בראשות רן גורן, שמצא שבמטוס היו ליקויי תחזוקה.
חברת הביטוח סירבה לשלם תביעת נזיקין, בטענה כי הצנחנים החובבים היו בבחינת נוסעים, כמו נוסעים בטיסות סדירות וחלות על תביעתם של הצנחנים ההגבלות של חוק התובלה האווירית.
אך היא הפסידה בתביעה ונדרשה לשלם.
ב-29 במרץ 2001 מסוק של החברה מדגם "בל-206 סייפן" טס מעל וואדי חמאם, צפונית לטבריה פגע בכבל מתח גבוה של חברת החשמל, הסתחרר וצלל לקרקע.
שלמה הבר, בן 54 טייס המסוק, ואמיתי מרקין, בן 37, פקח רשות הטבע והגנים נהרגו.
המסוק המריא בשעות הבוקר המוקדמות משדה התעופה בהרצליה בדרכו למשימת פיזור פתיונות חיסון אוראלי נגד כלבת לתנים ושועלים.
כימופוביה היא חרדה מהמונח "כימיקלים".
היא נקראת כך בשל הסטיגמה של השימוש במונח "כימיקלים" לתיאור כימיקלים מעשי אדם בלבד ולא גם כימיקלים שמקורם בטבע.
בדרך כלל משתמשים במונח זה כאשר רוצים לתאר את ההנחה שחומרים סינתתים מעשי האדם, הם כימיקלים בעוד שחומרים טבעיים או אורגניים אינם כימיקלים, וזאת למרות שכל חומר ביקום, גם אם מקורו הוא טבעי או אורגני הוא כימיקל (למשל מים וחמצן).
כימופוביה נובעת מהבנה חלקית של המדע או הבנה לא נכונה של המדע וניתן לשייך אותה לאחת הצורות הבאות לידי ביטוי כתוצאה מהפחד של הלא נודע.
כימופוביה יכולה להיגרם גם בעקבות חוויה עוצמתית שלילית הקשורה בחומרים מזיקים או מסוכנים.
הרגשה בלתי נשלטת של חרדה כשחושבים או נחשפים לחומרים רעילים או סינתטיים, הרגשה שצריך לעשות הכל כדי להימנע מחומרים רעילים או סינתטיים, חוסר יכולת לתפקד בצורה נורמלית בעקבות החרדה והידיעה שהפחדים לא הגיוניים אבל בלתי ניתנים לשליטה.
פחד זה לעיתים מתבטא בהימנעות מצריכת תרופות הכוללות חומרים סינתטיים (כמו אקמול).
טיפול מתמשך הכולל העלאת הביטחון, התגברות על פחד, חשש ועצב והחלפת מחשבות שליליות במחשבות חיוביות.
עם זאת, לא ניתן לפתור את הבעיה בעזרת טיפול תרופתי מאחר שמעולם לא פותחה תרופה המיועדת לבעיה זו, אך יש טיפול תרופתי היכול לדכא תסמינים.
כִימוֹאִינְפוֹרְמָטִיקָה עוסקת ביישום של כלים מתחום מדעי המחשב, המתמטיקה, הסטטיסטיקה ותורת המידע כדי לפתור בעיות בכימיה ולעבד מידע כימי רחב היקף.
זהו אחד מענפי הכימיה התאורטית המעורב במחקר של אובייקטים של מרחב כימי.
כימואינפּורמטיקה מכסה את הייצוג, אחסון, ניהול, ניתוח ושימוש במידע כימי.
כימואינפּורמטיקה ממוקמת בצומת של כימיה ומדעי המחשב.
בליבה של כימואינפּורמטיקה הוא מושג של מרחב כימי - מכלול של כל האובייקטים הכימיים (תרכובות, תגובות כימיות, זרזים, תערובות, תמיסות, חומרים טבעיים וסינתטיים וכו').
בכימואינפּורמטיקה חיזוי תכונות של אובייקטים כימיים מתבצעת על ידי העברת ערכי תכונות ידועות של אובייקטים כימיים דומים.
ברוב המקרים, ניתן לתאר אובייקטים כימיים באמצעות גרפים מולקולריים, ולכן שיטות של תורת הגרפים נמצאות בשימוש נרחב בכימואינפּורמטיקה.
הגישה המסורתית לעיבוד מידע כימי היא לחשב את הווקטורים של מתארים (descriptors) עבור כל אובייקט כימי.
זה מאפשר ליישם שיטות של סטטיסטיקה מתמטית ולמידה חישובית לעיבוד מידע כימי.
הקמת בסיסי נתונים של תרכובות ותגובות כימיות
פיתוח שיטות אחזור, אחסון ועיבוד של מידע כימי
חיזוי תכונות פיזיקליות וכימיות ופעילויות ביולוגיות של תרכובות כימיות
ההמצאה של תרכובות וחומרים כימיים חדשים בעלי תכונות שנקבעו מראש
אחסון וניתוח של מידע ספקטרלי
כימולסטיים (שם מדעי: Cimolesta) היא סדרה של יונקים נכחדים שהייתה מאבותיהם של יונקי השליה, אם כי לא בטוח שהייתה כזו בעצמה, והתפתחה כבר בסוף תקופת הקרטיקון עד לתקופת האאוקן.
בני הסדרה הקדומה הזו החלו כחיות קטנות בעידן המזוזואיקון ובסיומו - בעידן הקנוזואיקון, התפתחו למגוון סוגים, גדלים, הרגלי אכילה ואורחות חיים, אך רובם הגדול היה בעל גוף קטן עד בינוני, היה פעיל בלילה וניזון מאכילת בעלי חיים קטנים, כמו האופוסומים או המכרסמים של ימינו.
חלק מבני הקבוצה דווקא היו צמחוניים והגיעו לגדלים מרשימים כמו הברילמבדה (Barylambda), שהגיע למשקל 650 ק"ג; הקוריפודון דמוי-ההיפופוטם, שהגיע למשקל 700 ק"ג; וההיפרוריפודון (Hyperoryphodon).
ייתכן שהם היו יונקי שליה קדומים שקשורים לקבוצת האפרותריה האפריקנית.
ייתכן גם שהיו קשורים לקבוצת המרידיונגולטיים.
עם זאת הם אינם נחשבים ליונקי שליה מודרניים אלא לגרסה מוקדמת שלהם.
משפחה Bemalambdidae - בה הבמלמבדה
משפחה Stylinodontidae - בה הסטילינודון
כימיא עליזאדה (בפרסית: کیمیا علیزاده; נולדה ב-10 ביולי 1998) היא לוחמת טאקוונדו איראנית המייצגת את בולגריה.
נולדה בכרג' למשפחה ממוצא אזרי.
זוכת 2 מדליות ארד אולימפיות בטאקוונדו (ריו דה ז'ניירו 2016, פריז 2024).
עליזאדה זכתה במדליית ארד בטאקוונדו בקטגוריית המשקל 57 ק"ג באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו כשגברה על יריבתה השוודית ניקיטה גלסנוביץ'.
בזכות ניצחונה הייתה לאישה האיראנית הראשונה לזכות במדליה במשחקים האולימפיים.
היא גם זכתה במדליית זהב בקטגוריית המשקל 63 ק"ג לנשים במשחקים האולימפיים לנוער בנאנג'ינג 2014. באליפות העולם שנערכה ב-2015, היא הביסה את ג'ייד ג'ונס, שזכתה במדליית הזהב באולימפיאדות של 2012 ו-2016. ב-2017 זכתה עליזאדה במדליית כסף באליפות העולם בטאקוונדו.
בשנת 2018 הייתה אמורה לשאת את הדגל במשחקי אסיה, אך בגלל פציעה בברך היא הוחלפה על ידי אלהה אחמדי.
בינואר 2020 הודיעה שתעזוב את איראן לצמיתות, והסבירה שהעזיבה נבעה מדיכוי נשים באופן כללי באיראן ומניצול של ההישגים שלה על ידי המשטר.
בטוקיו 2020 התחרה תחת משלחת הפליטים וסיימה במקום החמישי בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג, לאחר שהפסידה בקרב על הארד.
במאי 2022 זכתה במדליית ארד באליפות אירופה.
במרץ 2024, עברה לייצג את בולגריה.
במאי זכתה במדליית זהב באליפות אירופה.
בפריז 2024 זכתה במדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 57 ק"ג, עליזאדה הפסידה בקרב הראשון שלה לאירנית נאיד קינאי, אך בגלל שקיאני העפילה לגמר עליזאדה המשיכה לבית הניחומים והמשיכה עד לזכייה בארד.
מדליה זו היא המדליה הראשונה של בולגריה בטאקוונדו באולימפיאדה.
כימולסטיס (שם מדעי: Cimolestes; מילולית: "שודד קירטון") הוא סוג נכחד יונק מהסדרה הקדומה כימולסטיים.
יונק זה החל להתפתח בסוף הקרטיקון לפני 68 מיליון שנה ושרד את הכחדת הקרטיקון הגדולה עד לתחילת הפלאוקן לפני 56 מיליון שנה.
המאובנים שלו התגלו ברחבי אמריקה הצפונית וייתכן שגם באמריקה הדרומית.
יונק זה היה דומה מעט לכיסאי אך לא היה בעל שליה אמיתי.
הוא נחשב לראשון הקרניבורים היונקים, דבר הבולט בזכות מבנה ניביו הארוכים שהותאמו להריגה.
ככל הנראה הטורף הקדום היה פעיל בלילה וניזון מחרקים ומזוחלים קטנים.
המינים הגדולים בסוג הגיעו לאורך 60 ס"מ, אך רובם היו קטנים בהרבה.
הכימולסטיס לא החזיק הרבה זמן בעידן הקנוזואיקון והוא הוחלף במהירות בקרוביו התייניודונטים (Taeniodonta) שכנראה התפתחו ממנו והפכו ליונקים גדולים בהרבה, אשר מילאו גומחות רבות.
יונק קדום זה תואר על ידי החוקר האמריקאי עותניאל צ'ארלס מארש ב-1889.
כימוליאזאורוס (שם מדעי: Cimoliasaurus) הוא סוג של זוחל ימי ממשפחת האלאסמוזאוריים שהתקיים בתור הקרטיקון.
הוא ידוע ממאובנים שהתגלו בניו ג'רזי ונאספו בידי החוקר ג'וזף ליידי שגם נתן ליצור את שמו.
משמעות השם הוא: "kimolia" - גיר לבן ו-"saurus" - לטאה/זוחל.
הוא קיבל את השם עקב מרבצים של אבנים דמויי אבן גיר, אשר כיסו את הים הפנימי המערבי, בו הוא חי (למעשה אבנים אלה היו אבני חול מהסוג Greensand).
בעבר הוא השתייך למשפחה ייחודית שהתבטלה, "Cimoliasauridae".
הכימוליאזאורוס היה זוחל טורף באורך של מעל 5 מטרים ומשקל של קרוב ל-1 טון, אשר היה קרובו של האלאסמוזאורוס וכמותו הוא הותאם לציד דגים ויצורי ים נוספים באמצעות שיניים חרוטיות גדולות וצוואר ארוך ביותר.
ייתכן שהיה אמפיבי בדומה לכלבי ים אך לא ברור אם יכול היה לתמוך את משקלו ביבשה.
החוקר הבריטי ריצ'רד ליידקר הוסיף על המין המקורי עוד מינים שכיום שייכים לסוגים אחרים.
נוספו בסוג 4 מינים שהועברו לאחר מכן:
כימוסינתזה הוא תהליך המתרחש אצל יצורים חיים, אשר נמצאים במעמקי הים, ואינם יכולים לקיים פוטוסינתזה משום שלא מגיע אליהם אור או בגלל רעלים המצויים במים.
בדומה לפוטוסינתזה, מיוחס גם תהליך הכימוסינתזה ליצורים אוטוטרופים (יצרנים ראשוניים) – אשר מייצרים את מזונם בעצמם (בניגוד ליצורים הטרוטרופים אשר אינם מסוגלים להפיק את מזונם בעצמם).
כמו בתהליך פוטוסינתזה, גם הכימוסיתנזה מתבססת על הפיכת חומרים אי-אורגנים לחומרים אורגניים (מולקולות סוכר).
סוכרים הם הבסיס לחיים לכלל היצורים החיים, אך לאורגניזמים שונים דרכים שונות לייצר את הסוכרים.
בניגוד לפוטוסינתזה, אשר מתקיימת בתוך הכלורופלסט ומונעת על ידי אנרגיה המגיעה מאור השמש ומתבצעת אצל יצורים פוטואוטוטרופים (Photoautotrophs), את תהליך הכימוסינתזה מקיימים חיידקים על ידי ניצול אנרגיה כימית ותיווך של תגובות כימיות ליצירת מזון.
חיידקים אלו נחשבים כמואוטוטרופים (Chemoautotrophs).
חיידקים כימוסינתטיים חיים על קרקעית הים או מתחתיו, ואפילו בתוך גופם של אורגניזמים אחרים כסימביונטים.
כיום, אין מספיק ידע בנוגע להתפלגות המרחבית של הכימוסינתזה בין סוגים שונים של מערכות אקולוגיות וגודל התרומה שלה לייצור הראשוני הכולל, וכן אין מספיק ידע על התפקיד שהיא ממלאת בקיבוע פחמן.
מקור השם הוא בלטינית ומשמעותו הוא: כימו=כימי, סינתזה=הרכבה.
כלומר, שימוש בתגובות כימיות לאנרגיה.
במעמקי הים קיימים יצורים אשר חיים בסמביוזה (תועלת הדדית) עם חיידקים כימוסינתטיים, כגון: תולעי רפטיה, צדפות, חלזונות ים וחסילונים.
יצורים אלו משמשים מזון ליצורים שנמצאים גבוה מהם בשרשרת המזון.
בעצם קיומם של החיידקים הכימוסנתטים הם מהווים את הבסיס לשרשרת המזון ומאפשרים את קיום החיים במעמקי הים.
בעבר, נפוצה הייתה ההשערה כי גם אורגניזמים החיים במעמקי הים ניזונים משרידי צמחים שגדלים סמוך לפני המים בעזרת אור שמש ויורדים אל העומק.
השערה זאת אינה עולה בקנה אחד עם העובדה שקיימת צפיפות אורגניזמים גדולה באזורים של נביעות הידרותרמיות.
באזורים אלו המים עשירים בתמיסות מינרלים אשר מזינים את החיידקים הכימוסינתטיים ולכן הם מסוגלים להתרבות ולהזין אורגניזמים אשר משמשים כמזון לאורגניזמים אחרים על פי שרשרת המזון, מה שגורם לאזורי נביעות הידרותרמיות להיות עשירים בביומסה גבוהה בניגוד לפיזור הדליל של בעלי חיים באזורים אשר הם תלויים בהם במזון שיורד מפני הים.
תגובה נפוצה לתהליך כימוסינתטי היא:
בתגובה זו החיידקים הכימוסינתטיים משתמשים במימן גופריתי (H2S), פחמן דו-חמצני וחמצן על מנת ליצר חד-סוכר פשוט (פורמאלדהיד).
כמו כן, כימוסינתזה יכולה לייצר אנרגיה גם מאמוניה, מימן ועוד.
בשנת 1986 התגלתה על ידי כריסטיאן לאסקו מערה בקונסטנצה, רומניה, אשר נקראת מערת מוביל, ובה נמצא ריכוז גבוה של מימן גופרתי ופחמן דו-חמצני, אך מנגד כמות נמוכה ביותר של חמצן.
במערה נמצאו צורות חיים שהופרדו מן העולם החיצון במשך 5.5 מיליון שנים לערך, במערכה זו התגלו 48 זנים שונים, ביניהם עלוקות, עכבישים ועקרבניים.
שרשרת המזון במערה מתבססת על כימוסינתזה: מתאן וגופרית מספקים מזון לבקטריות, הן בתורן מפרישות חומרים המועילים לפטריות ולבקטריות אחרות במערה והן משמשות מזון ליצורים חיים אחרים.
ב-1977 נשלחה הצוללת האמריקנית אלווין DSV לחקור את אזור איי גלאפגוס הגעשיים.
החוקרים בראשות רוברט בלארד גילו יצורים כימוסינתטיים אשר ניזונו ממתכות שהיו מצויות שם כתוצאה מפליטת מים חמים אשר עשירים במתכות ובמינרלים מסוג של נביעות הידרותרמיות המכונות מעשנות שחורות.
ב-1969 נתגלה באזור פארק לאומי ילוסטון על ידי תומאס ברוק והדסון פריז מאוניברסיטת אינדיאנה מין חיידק תרמופילי אשר נקרא Thermophilus aquaticus.
זהו חיידק אשר מהווה את המקור לאנזים Taq DNA פולימראז העמיד בחום וחי בטמפרטורה גבוהה מאוד.
אחד האנזימים החשובים ביותר בביולוגיה המולקולרית בשל השימוש הנעשה בו בשיטת ה-PCR.
חיידק זה הוא כימוטרופי אך מכיוון שהוא חי בסימביוזה עם כחוליות פוטוסינתטיות, לעיתים הוא משיג את האנרגה הדרושה לו מהפוטוסינתזה שלהן.
היא החלה לחקור את העניין על ידי אנליזות, בדיקות דנ"א, סריקת אלקטרונים, והולכת אלקטרונים, עד שגילתה שאכן קיימות בקטריות אשר חיות בתוך הרפטיה ומייצרות אנרגיה ממימן גופרתי ובכך מזינות אותה.
ישנן עדויות לכך שלפני התפתחות הפוטוסינתזה ואסון החמצן היו קיימים יצורים חיים שחיו על ידי כימוסינתזה.
אחת העדויות לכך היא הימצאות גרפיט שסונתז לפני כ-3.7 מילארד שנים בתוך גופו של יצור חי והתגלה במערב גרינלנד.
בנוסף, ב-2015 התגלו שרידי מיקרואורגניזמים שגילם עשוי להיות 4.28 מיליארדי שנים בנביעות הידרותרמיות בקרקעית האוקיינוס.
כימותרפיה היפרתרמית תוך צפקית (בלועזית: Hyperthermic intraperitoneal chemotherapy או בקיצור HIPEC) היא סוג של טיפול לסרטן מתקדם באזור הבטן.
בהליך זה, מחדירים כימותרפיה, כמו מיטומיצין וציספלטין, מחוממת לחלל הצפק למספר שעות במטרה לטפל בגידולים סרטניים שונים.
בדרך כלל משתמשים בכימותרפיה היפרתרמית תוך צפקית מיד לאחר הסרה כירורגית של סרטן באזור הבטן על מנת לחסל תאים סרטניים שנשארו בחלל הבטן.
השילוב של הניתוח לכריתה כירורגית של הגידול וטיפול בכימותרפיה היפרתרמית תוך צפקית מתרחש לרוב כהליך אחד ואורך כ-6–8 שעות.
הניתוח משמש לטיפול בגידולים ממאירים בחלל הצפק, כולל גרורות של סוגי סרטן שונים כמו סרטן השחלות וסרטן המעי הגס, לרוב במקרים בהם המחלה מוגבלת לבטן.
שיעור הסיבוכים בטיפול זה הוא משמעותי ועומד על כ-20%.
מחסום הפלזמה-צפק מונע ספיגה מערכתית של הכימותרפיה לזרם הדם ובכך מגביל את הרעילות ותופעות הלוואי.
הטיפול כולל שימוש בכימותרפיות שונות ואין הסכמה ברורה לגבי איזו כימותרפיה עדיפה.
לרוב, מיטומיצין ואוקסליפלטין משמשים לטיפול בסרטן המעי הגס, ואילו ציספלטין משמש לטיפול בסרטן השחלות.
מינון הכימותרפיה התוך-צפקית מחושב לפי פרוטוקול המחשב את שטח הפנים של הגוף או על פי פרוטוקול מבוסס ריכוז.
בדומה לכימותרפיה מערכתית, פרוטוקול המבוסס על שטח הפנים של הגוף נועד להשיג ריכוזים כימותרפיים יעילים בתוך תאי הגידול המשתנים בהתאם לגודל הגוף.
הכימותרפיה המוזרקת לחלל הצפק מחוממת ל-41–43 מעלות צלזיוס לקבלת השפעה ציטוטוקסית משופרת.
מלבד השפעה ציטוטוקסית ישירה והשראת מוות של תאים, תאי גידול רבים מגיבים לחום על ידי ביטוי חלבוני עקת חום, המשמשים כקולטנים לתאי הרג טבעי אשר מעוררים תגובה חיסונית נגד הגידול.
בנוסף להשפעות הציטוטוקסיות שלה, היפרתרמיה בינונית משפרת משמעותית את ההשפעות הציטוטוקסיות של תרופות כימותרפיות שונות.
השימוש במתן תוך-פרטונאלי של כימותרפיה מבוסס על עיקרון הדומה לדיאליזה פריטונאלית.
עד שנות ה-90 הטיפול בגרורות לחלל הצפק כלל בעיקר טיפול כימותרפי כלל גופי.
לאחר הניסיון המוצלח הראשון של טיפול זה בשנות ה-80, במהלך שלושת העשורים האחרונים, הראיות לגבי יעילות הטיפול הולכות ומצטברות.
עם זאת, עדיין יש פערי ידע בנושא ושיעור הסיבוכים ותופעות הלוואי הגבוה לעיתים מעמיד בספק את יעילות הטיפול במקרים מסוימים.
נכון ל-2021, מחקרים הראו יעילות מסוימת בסוגים מסוימים של סרטן השחלות, אך מחקר שנערך בחולים עם גרורות מסרטן המעי הגס לא הראה תועלת של הטיפול לאחר ניתוח.
כימולודון (שם מדעי: Cimolodon) הוא סוג נכחד של יונק קדום מהסדרה הקדומה מולטיטוברקולטה אשר התקיים באמריקה הצפונית במשך הקרטיקון העליון.
הכימולודון תואר למדע ב-1889 בידי הפלאונטולוג עותניאל צ'ארלס מארש.
בסוג זה ידועים חמישה מינים, שמאובניהם התגלו בין אלברטה, קנדה עד לניו מקסיקו ולאורך ויומינג, יוטה, מונטנה, איידהו ודקוטה הדרומית.
יונק קדום זה היה יונק קטן דמוי-עכבר או חולדה, ששקל בין 19 ל-230 גרם והיה קרוב רחוק של המניסקסוס, הכימולומיס (Cimolomys) ושל הסוג Paracimexomys.
ככל הנראה היה פעיל לילה, מה שעזר לו להימנע מטריפה בידי דינוזאורים.
הכימולודון נכחד לחלוטין עם הכחדת הקרטיקון, לפני 66 מיליון שנה מזמננו.
כימולומיס (שם מדעי: Cimolomys) הוא סוג פרהיסטורי של יונק מהסדרה הנכחדת מולטיטוברקולטה, שחי בסוף הקרטיקון שבעידן המזוזואיקון באמריקה הצפונית, והיה קרובם של המניסקסוס והכימולודון.
בדומה לקרוביו הוא חי במחילות על מנת להגן על עצמו מדינוזאורים טורפים.
הכימולומיס היה דומה לחולדה במאפייניו ובמשקלו שהיה 300 עד 475 גרמים.
הכימולומיס היה אוכל כול שניזון בעיקר מחרקים, חסרי חוליות אחרים, פירות, ביצים ובשר.
הכימולומיס התגלה בכמה מדינות בארצות הברית וקנדה: טקסס, ויומינג, ניו ג'רזי, מונטנה, יוטה, דקוטה הדרומית, ססקצ'ואן ואלברטה.
המאובנים של הכימולומיס תוארו לראשונה בידי החוקר האמריקאי עותניאל צ'ארלס מארש בשנת 1889. הכימולומיס נכחד בסוף הקרטיקון והוחלף ביונקים גדולים יותר.
כימזה הוא אגם מים מתוקים בבוואריה שבדרום מזרח גרמניה, ליד העיר רוזנהיים.
לעיתים קרובות האגם מכונה "הים הבווארי".
הנהרות טירולר ופרין מזינים את האגם מדרום, ונהר אלץ זורם מהאגם החוצה לכיוון צפון, ומתנזג בהמשך עם נהר הדנובה.
אגם כימזה מחולק לחלק הצפוני הגדול יותר, בצפון-מזרח, והחלק הדרומי הקטן בדרום מערב.
האגם וסביבותיו הם אזור בילוי פופולרי.
כמו אגמים פרה-אלפיניים רבים אחרים, גם הכימזה נוצר בסוף עידן הקרח האחרון לפני כ-10,000 שנים, משקע שנחצב על ידי קרחון הנקרא זונגנבקן .
במקור האגם כיסה שטח של כמעט 240 קמ"ר, שעל פי ההערכות מהווה בערך פי שלושה מהשטח הנוכחי של האגם.
לפני 1904 ירד מפלס המים בכמטר.
ישנם שלושה איים עיקריים באגם: הרנינסל ("אי האדונים"), הגדול ביותר, שטחו 238 כ-590 דונם).
פראונכימס, שטחו כ-38 דונם, נקרא גם פראונינסל ("אי הנשים"), והקרוטינסל הבלתי מיושב, ששטחו 8.6 דונם, ונקרא גם "אי הכרוב" משום שבימי הביניים גידלו בו כרוב וירקות נוספים.
באי הרנינסל יש ארמון שנבנה על ידי המלך לודוויג השני ב-1878, שמעולם לא הושלם, אך היה אמור להיות העתק של ארמון ורסאי.
רבים מחדריו פתוחים לתיירים; לאורך הקיץ נערכים סיורים בארמון ובשטחיו הנרחבים.
באי פראונכימס, הקטן מבין שני האיים המרכזיים, שוכן בית נזירות בנדיקטיני, שנבנה בשנת 782, כמו גם כפר קטן.
הנזירות מכינות משקה חריף בשם קלוסטרליקור ("שיכר קלויסטר") ומרציפן (משחת שקדים).
באגם ישנו גם אי קטן מאד בעל שטח של 22 מ"ר, על פי ההשערה נוצר באופן מלאכותי כדי לסמן נקודה רדודה לסירות מפרש.
באי יש ערבה, שנשתלה במקור ב-1935, והוחלפה בעץ צעיר בשנות ה-2000.
כילפריך השני (Chilperic II, בלטינית: Chilperikus; 672 בערך – 13 בפברואר 721) היה מלך הפרנקים משנת 715 ועד מותו.
כילפריך השני היה בנו של כילדריך השני ושל אשתו ובת דודו, ביליכילד , שניהם נרצחו, יחד עם בנם הבכור דגוברט, בשנת 675. כילפריך הפעוט הוברח למנזר כדי להגן על חייו מפני הסכסוכים ההרסניים של משפחתו.
שם הוא גדל כדניאל עד מותו של דגוברט השלישי בשנת 715, אז נלקח מהמנזר, בגיל 43, והוכתר למלך.
נראה שהוא היה אמור להיות רק כלי בידיו של רגנפריד , המאיורדומוס של נויסטריה, שהוכרז בשנת 714 כנגד תאודואלד, היורש המיועד של פפין האמצעי, המאיורדומוס של אוסטרזיה.
כילפריך היה האיש שלו: גם לוחם וגם מנהיג, תמיד בחזית בקרב בראש כוחותיו.
בשנת 716, הוא ורגנפריד הובילו יחד צבא לתוך אוסטרזיה, ולאחר מכן נלחמו נגד פלקטרודיס, בשם נכדה תאודואלד, וקרל מרטל, בנו של פפין.
הנויסטרים התחברו לכוח פולש נוסף בפיקודו של רדבוד, מלך הפריזים , ופגשו את קרל בקרב ליד קלן, שהייתה אז בידי פלקטרודיס.
כילפריך ניצח וקרל ברח להרי אייפל.
לאחר מכן פנו המלך והמאיורדומוס שלו לצור על יריבם האחר בעיר.
פלקטרודיס הכירה בכילפריך כמלך, מסרה את האוצר האוסטרזי וזנחה את תביעת נכדה למשרת המאיורדומוס.
בשלב זה, האירועים קיבלו תפנית נגד כילפריך.
בזמן שהוא ורגנפריד הובילו את חייליהם המנצחים בחזרה לנויסטריה, קרל ארב להם ליד מלמדי ובקרב אמבלב קרל הניס אותם והם נמלטו.
לאחר מכן, קרל מרטל נותר למעשה בלתי מנוצח ורצונו החזק של כילפריך הוכנע בשורה של מסעות מלחמה שהתנהלו בשטח נויסטריה.
בשנת 717 חזר קרל לנויסטריה עם צבא ואישר את עליונותו עם ניצחון בקרב וינסי , ליד קמברה.
הוא רדף אחרי המלך והמאיורדומוס הנמלטים לפריז לפני שחזר להתמודד עם פלקטרודיס וקלן.
לאחר שהצליח שם, הכריז קרל מרטל מיד על כלותאר הרביעי כמלך אוסטרזיה כנגד כילפריך.
בשנת 718, כילפריך, בתגובה, התחבר עם אודו הגדול , דוכס אקוויטניה , שהפך את עצמו לעצמאי במהלך המאבקים בשנת 715, אך הוא הובס שוב על ידי קרל, בסואסון בשנת 718. המלך כילפריך השני ברח עם בעל בריתו הדוכסי אודו לארץ שמדרום לנהר לואר והמאיורדומוס שלו רגנפריד ברח לאנז'ר.
עד מהרה נפטר כלותאר הרביעי באופן חשוד בשנת 718. לאחר מכן מסר הדוכס אודו את כילפריך השני לקרל מרטל, ובתמורה לכך שקרל יכיר במלכותו של כילפריך על כל הפרנקים, המלך מסר את כוחו הפוליטי לקרל, בו הכיר כמאיורדומוס של כל הממלכות (בשנת 718).
בשנת 719, הוכתר כילפריך השני רשמית כמלך כל הפרנקים, אך הוא שרד שנה בלבד ויורשיו היו "מלכים עצלים" בלבד.
הוא נפטר באטיגני ונקבר בנויון .
ייתכן שכילפריך השני היה אביו של כילדריך השלישי, אולם אין זה ודאי.
כילפריך (לעיתים: כילדריך – Childeric בכרוניקות של התקופה; המאה ה-7) היה לזמן קצר המלך הפרנקי של אקוויטניה בשנת 632, בהיותו תינוק, ומת באותה השנה.
הוא היה בנו של המלך המרובינגי של אקוויטניה, כריברט השני, והוא נהרג זמן קצר לאחר אביו באותה השנה, בהוראת דודו, המלך דגוברט הראשון, אחיו למחצה של כריברט.
כיסומין (Chymosin /ˈkaɪməsɪn / או רנין /ˈrɛnɪn/) הוא פרוטאז שנמצא ברנט.
זהו אנדופפטידאז אספרטי השייך למשפחת MEROPS A1. הוא מיוצר בדופן הבטן על ידי בעלי חיים מעלי גירה שנולדו זה עתה.
הוא מאפשר קירור החלב שהם צורכים, וזה מאפשר שהייה ארוכה יותר של המזון במעיים וספיגה טובה יותר.
הוא נמצא בשימוש נרחב בייצור גבינה.
מבחינה היסטורית, הכימוסין הופק על ידי מיצוי שלו מקיבות של עגלים שחוטים.
כיום מייצרים אותו באמצעות הנדסה גנטית בתוך חיידקים, שמרים ופטריות – מה שהופך את התהליך ליעיל, זול יותר ונטול תלות במשק החי.
כימוסין נמצא במגוון רחב של טטרפודים, הוא בעיקר מיוצר על ידי בעלי חיים מעלי גירה בדופן האבומסום (הקיבה הרביעית של מעלי הגירה).
כימוסין מיוצר בקיבה ביונקים שזה עתה נולדו כדי לקרר את החלב שהם צורכים, מה שמאפשר שהייה ארוכה יותר במעיים וספיגה טובה יותר.
מינים שאינם מעלי גירה המייצרים כימוסין הם בין השאר חזירים, חתולים, כלבי ים, ואפרוחים.
במחקר יחיד דווח כי נמצא אנזים דמוי כימוסין בכמה תינוקות אנושיים, אך הממצא הזה לא שוחזר במחקרים נוספים.
לבני אדם יש פסאודוגן לכימוסין שאינו יוצר חלבון, שנמצא על כרומוזום 1. אצל בני אדם יש חלבונים אחרים העוזרים לעיכול חלב, כמו פפסין וליפאז.
בנוסף לשושלת הפרימטים המובילה לבני האדם, גם יונקים נוספים איבדו גם את הגן ליצירת כימוסין.
כימוסין משמש ליצירת גבן בתהליך ייצור הגבינה.
המצע הטבעי של כימוסין הוא κ-קזאין (K-casein), אשר נחתך באופן ספציפי בקשר הפפטידי שבין שיירי חומצות האמינו 105 ו-106, פנילאלנין ומתיאונין.
המוצר הנוצר כתוצאה מכך הוא סידן פוספוקזאין.
כאשר נשבר הקשר הספציפי בין הקבוצות ההידרופוביות (פארא-קזאין) וההידרופיליות (גליקופפטיד חומצי) של הקזאין, הקבוצות ההידרופוביות מתחברות ויוצרות מבנה תלת-ממדי הלוכד את הפאזה המימית של החלב.
אינטראקציות מטענים בין שיירי היסטידין על κ-קזאין לבין שיירי גלוטמט ואספרטט של כימוסין יוצרות את קשירת האנזים למצע.
כאשר כימוסין אינו קושר מצע, מבנה בטא-סיכה (beta-hairpin), המכונה לעיתים "המכסה" (the flap), יכול ליצור קשרי מימן עם האתר הפעיל, ובכך לכסות אותו ולמנוע קשירה נוספת של המצע.
עם התפתחות ההנדסה הגנטית, ניתן היה לחלץ גנים המייצרים רנט מקיבה של בעלי חיים ולהחדיר אותם לחיידקים מסוימים, פטריות או שמרים כדי לגרום להם לייצר כימוסין במהלך התסיסה.
היצור המיקרואורגניזמי המהונדס גנטית מומת לאחר התסיסה, וכימוסין מבודד מתמיסת התסיסה, כך שהכימוסין המיוצר בתסיסה (FPC – Fermentation-Produced Chymosin) שבו משתמשים יצרני הגבינות אינו מכיל אף מרכיב או רכיב שמקורו בהנדסה גנטית.
FPC מכיל את הכימוסין הזהה למקור החי, אך מיוצר בצורה יעילה יותר.
מוצרי FPC נמצאים בשוק מאז 1990 ונחשבים לאנזים האידיאלי לגרימת קרישת חלב.
FPC היה האנזים הראשון שיוצר באופן מלאכותי שנרשם ואושר על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי.
בשנת 1999, כ-60% מהגבינה הקשה בארצות הברית נעשתה עם FPC ויש לו עד 80% מנתח השוק העולמי של רנט.
עד 2008, כ-80% עד 90% מהגבינות שיוצרו באופן מסחרי בארצות הברית ובבריטניה יוצרו באמצעות FPC.
הכימוסין המיוצר בתסיסה הנפוץ ביותר מיוצר באמצעות הפטרייה Aspergillus niger או באמצעות Kluyveromyces lactis .
FPC מכיל רק כימוסין B, והוא בעל דרגת ניקיון גבוהה יותר בהשוואה לרנט של בעלי חיים, שמכיל לעיתים חומרים נוספים (אי נקיונות).
FPC יכול לספק מספר יתרונות ליצרן הגבינה בהשוואה לכימוסין הנוצר בבעלי חיים, כגון תפוקת ייצור גבוהה יותר, מרקם גבינה טוב יותר ומרירות מופחתת.
כימיה של אורגנו-לנתנידים היא תחום בכימיה החוקר אורגנו-לנתנידים, תרכובות בעלות קשר לנתניד-פחמן.
תרכובות אורגנו-לנתנידים שונות מהאנלוגים שלהן לאורגנו-מתכות מעבר בדרכים הבאות:
הן רגישות הרבה יותר לאוויר ולמים ולעיתים קרובות פירופוריות .
כימיה בדרגת חמצון 0 מוגבלת הרבה יותר.
למעשה, אופיין האלקטרו-חיובי גורם לכך שתרכובותיהן האורגנו-מתכתיות הן סבירות יותר להיות יוניות.
הן אינן יוצרות קרבונילים יציבים בטמפרטורת החדר; תרכובות קרבוניל אורגנו-לנתנידיות נצפו רק במטריצות ארגון, ומתפרקות כאשר הן מחוממות ל-40 קלווין.
קשרי σ מתכת-פחמן נמצאים באלקילים של יסודות הלנתנידים כגון [LnMe6]^3-ו-Ln[CH(SiMe3)2]3. מתילליתיום מומס ב-THF מגיב ביחס סטויכיומטרי עם LnCl3 (כאשר Ln = Y, La) ליצירת Ln(CH3)3 שכנראה מזוהם ב-LiCl.
אם חומר כלאט (L-L), כגון טטרמתילאתילן דיאמין (tmed או tmeda) או 1,2-דימתוקסי-אתאן (dme) מעורבב עם MCl3 ו-CH3Li ב-THF, נוצרים [Li(tmed)]3[M(CH3)6] ו-[Li(dme)]3[M(CH3)6].
אבקות לנתנידים מסוימים מגיבים עם דיפניל כספית ב-THF ליצירת קומפלקסים אוקטהדרליים
קומפלקסים של ציקלופנטדיאניל, כולל מספר לנתנוצנים , ידועים בכל הלנתנידים.
את כולם, למעט טריס(ציקלופנטדיאניל)פרומתיום(III) (Pm(Cp)3), ניתן לייצר על ידי סכמת התגובה הבאה:
ניתן לייצר Pm(Cp)3 על ידי התגובה הבאה:
תרכובות אלו בעלות שימוש מוגבל ועניין אקדמי מוגבל.
כימיה אורגנו-ליתיומית היא המדע של תרכובות אורגנו-ליתיום המתאר את תכונותיהן הפיזיקליות, הסינתזה והתגובות שלהן.
תרכובות אורגנו-ליתיום בכימיה אורגנו-מתכתית מכילות קשרי פחמן-ליתיום.