tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סין תומכת בתוקף במאמציה של טג'יקיסטן לשמור על ביטחונה הלאומי ויציבותה, והיא גם עוזרת לטג'יקיסטן לפתח את כלכלתה.
ב-2012, טג'יקיסטן השיגה את הבטחתה של סין לספק לה כמעט מיליארד דולר בצורת מענקים, סיוע טכני ואשראי בתנאים מועדפים.
שגרירות הרפובליקה העממית של סין בדושנבה פועלת מאז 13 במרץ 1992 ושגרירות הרפובליקה של טג'יקיסטן בבייג'ינג הוקמה ב-7 באפריל 1997.
המסגרת המשפטית של מערכת היחסים בין שתי המדינות כוללת יותר מ-200 הסכמים בין-מדינתיים ובין-ממשלתיים.
ביולי 2019, טג'יקיסטן הייתה אחת מ-50 מדינות שתמכו במדיניותה של סין בשינג'יאנג, ואף חתמה על מכתב משותף ל-UNHRC המשבח את "ההישגים המדהימים של סין בתחום זכויות האדם", בטענה "עכשיו הבטיחות והביטחון חזרו לשינג'יאנג והבסיס הבסיסי.
זכויות האדם של אנשים מכל הקבוצות האתניות שם נשמרות.
בנובמבר 2019, טג'יקיסטן הייתה אחת מ-54 מדינות שחתמו על הצהרה משותפת שבה הביעו את תמיכתן במדיניותה של סין בשינג'יאנג.
ביוני 2020, טג'יקיסטן הייתה אחת מ-53 מדינות שתמכו בחוק הביטחון הלאומי בהונג קונג באו"ם.
נטען כי חיילים סינים נמצאים בטג'יקיסטן מאז 2016 לערך, במטרה לפקח על הגישה למסדרון וואקהאן.
שר החוץ של הרפובליקה של טג'יקיסטן הכחיש שיש חיילים סינים בטג'יקיסטן.
יחסי טובאלו–סין הם יחסי החוץ בין טובאלו וסין.
העניינים הרלוונטיים של טובאלו נמצאים בסמכות השיפוט של שגרירות הרפובליקה העממית של סין בפיג'י.
ב-30 בספטמבר 1978, ראש ממשלת סין חואה גוופנג בירך את טובאלו על העצמאות והכריז כי ממשלת סין מכירה בממשלת טובאלו.
טובאלו כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה של סין בשנת 1979.
יחסי טג'יקסטן–טורקיה הם יחסי החוץ בין טג'יקיסטן וטורקיה.
היחסים בין המדינות ידידותיים ומבוססים על שיתוף פעולה על בסיס משפטי של יותר מ-30 אמנות ופרוטוקולים שנחתמו בין שתי מדינות מאז 1991.
טורקיה הכירה בעצמאות טג'יקיסטן ב-16 בדצמבר 1991 וכוננה יחסים דיפלומטיים ב-29 בינואר 1992. שגרירות טורקיה בדושנבה נפתחה ב-4 באוגוסט 1992 ושגרירות טג'יקית באנקרה נפתחה ב-16 באוקטובר 1995.
יחסי טורקיה עם טג'יקיסטן נחשבים במסגרת היחסים עם רפובליקות אחרות במרכז אסיה, אך התפתחו לאט יותר עקב המלחמה הפנימית של טג'יקיסטן בין השנים 1992 ו-1997. בתקופה זו שגרירות טורקיה בדושנבה הייתה הנציגות הדיפלומטית היחידה שנותרה פתוחה וביקורו של ראש ממשלת טורקיה סוליימאן דמירל היה הביקור הבכיר היחיד שנערך בטג'יקיסטן.
טג'יקיסטן, שחולקת גבול יבשתי של 1,400 קילומטרים עם אפגניסטן, תמיד מילאה תפקיד בונה בהקשר זה".
מייסד תנועת האופוזיציה הטג'יקית Group 24, Umarali Quvatov, נרצח בטורקיה במרץ 2015. טורקיה עצרה שניים מחברי קבוצה 24, סוהרובי זפאר ונסים שריפוב, אך לא הסגירה אותם בשל פסק הדין של בית המשפט החוקתי של טורקיה כי הם עלולים לעמוד בפני עינויים בטג'יקיסטן.
יחסי מלזיה-טג'יקיסטן הם היחסים הבין-לאומיים בין מלזיה וטג'יקיסטן.
למלזיה יש שגרירות בטשקנט שבאוזבקיסטן, המשמשת גם כשגרירות מלזיה בטג'יקיסטן, בעוד לטג'יקיסטן יש שגרירות באמפנג, סלנגור.
שתי המדינות נהנות מיחסים דיפלומטיים חמים ומתכננות לבצע פעולות למען הידוק היחסים.
היחסים בין שתי המדינות כוננו בתאריך 11 במרץ 1992. בשנת 2014, נשיא טג'יקיסטן אמומאלי רחמון, יחד עם אשתו, ביקר ביקור רשמי במלזיה, בהזמנתו של יאנג די-פרטואן אגונג וטואנקו עבדול חלים מואדזאם שאה.
בשנת 2013, יחסי הסחר בין שתי המדינות הסתכמו ב-5.5 מיליארד דולר ומספר חברות מלאיות מעוניינות לבחון הזדמנויות עסקיות בטג'יקיסטן.
שתי המדינות הסכימו להרחיב את שיתוף הפעולה ביניהם, בעיקר בהרחבת שיתופי הפעולה הפוליטיים, הכלכליים, ההשקעות, הסחר, המדעיים, הטכניים והתרבותיים, כפי שהצהיר ראש ממשלת מלזיה נג'יב רזאק במהלך פגישתו עם אמומאלי.
מלזיה צפויה להקים תחנת כוח בהספק של 300 מגה וואט בצפון טג'יקיסטן.
ישנם יותר מ-200 טג'יקים שממשיכים את לימודיהם ועוברים הכשרה באוניברסיטאות ומוסדות חינוך במלזיה.
משרד החינוך והמדע של טג'יקיסטן חתם גם הוא על מזכר הבנות עם אוניברסיטת Limkokwing המלזית לטכנולוגיה יצירתית להקמת סניף LUCT בטג'יקיסטן.
היחסים בין טובאלו לרפובליקה של קובה התפתחו בעשור הראשון של המאה ה-21. כמו מדינות אחרות באוקיאניה, טובאלו זוכה לסיוע רפואי קובני; היחסים הבילטרליים בין פונאפוטי והוואנה מתנהלים במסגרת המדיניות האזורית של קובה באוקיאניה.
בספטמבר 2008, ראש הממשלה אפיסיי ילמיה היה המנהיג הטובאלי הראשון שערך ביקור רשמי בקובה, במהלך פגישת שרים בקובה בהוואנה.
הפגישה התמקדה ב"חיזוק שיתוף הפעולה בבריאות, ספורט וחינוך", וקובה התחייבה לסייע למדינות האוקיינוס השקט בהתמודדות עם תוצאות ההתחממות הגלובלית- נושא חשוב במיוחד עבור טובאלו.
סוכנות הידיעות קובה דיווחה כי ילמיה "הודה לקובה על שיתוף הפעולה החברתי והכלכלי שלה".
נכון ליוני 2009, ישנם שלושה רופאים קובנים המספקים טיפול רפואי מיוחד בטובאלו, אחד הגיע באוקטובר 2008 ושניים נוספים בפברואר 2009. פרנסה לטינה (רשות הידיעות של קובה) דיווחה כי הרופאים הללו "חונכים שורה של שירותי בריאות חדשים בטובאלו".
לפי הדיווחים, הם טיפלו ב-3,496 חולים והצילו 53 אנשים, לאחר שפתחו שירותי אולטרסאונד, הפלות וייעוץ מיוחד בנושא לחץ דם, סוכרת ומחלות כרוניות בילדים.
הם ביקרו בכל האיים במדינה, והכשירו צוות מקומי ב"טיפול רפואי ראשוני, וכיצד להתמודד עם חולים קשים, בין היתר".
יחסי טג'יקיסטן–לבנון הם היחסים הבילטרליים בין טג'יקיסטן ללבנון.
זוהי השוואה כללית בין שתי המדינות:
שתי המדינות חולקות חברות בקבוצה של ארגונים בינלאומיים, ובכללם:
היחסים הדיפלומטיים בין טונגה ליפן מתקיימים באופן רשמי החל מיולי 1970. יפן היא התורמת המובילה של טונגה בתחום הסיוע הטכני.
הממשלה היפנית מתארת את יחסיה עם טונגה כ"מצוינים", וקובעת כי "המשפחה הקיסרית של יפן והמשפחה המלכותית של טונגה פיתחו יחסים חמים ואישיים לאורך השנים".
ליפן יש שגרירות בנוקואלופה, שגריר יפן הוא יוקיו נומטה.
שגרירות טונגה נמצאת בטוקיו, שגרירת טונגה היא טניה טופו.
ב-2009, יפן הפכה למדינה הרביעית שיש לה שגרירות בטונגה (לאחר אוסטרליה, ניו זילנד והרפובליקה העממית של סין).
במרץ של אותה השנה, השגריר יאסוו טקסה הפך לשגריר הראשון של יפן בטונגה.
בנוסף לכך, הוא גם הפך לשגריר הראשון של יפן בכל מדינות פולינזיה.
השגרירות נפתחה כדי להרחיב את הפיתוח היפני באוקיאניה.
במאי 2009, ראש הממשלה של טונגה, פלטי סוולה, ביקר ביפן ודן עם אקיהיטו, קיסר יפן בנושא סיוע.
טאופאאהאו טופוו הרביעי, מלך טונגה בין השנים 1965–2006, ביקר ביפן שבע פעמים.
ב-2013, הייצוא של טונגה ליפן (שכלל בעיקר דלעות וטונה) היה שווה 146 מיליון ין יפני, בעוד שהיבוא שלה (בעיקר מכונות) היה שווה 460 מיליון ין יפני.
יפן היא שוק הייצוא הגדול ביותר של טונגה.
גנאסינגבה ייצג את טוגו בהלוויית שמעון פרס.
רק במדינות אפריקאיות מעטות שבהן הייתה ניכרה השפעתן של ברית המועצות, איראן ולוב - כדוגמת אנגולה, אוגנדה וקונגו - נשמעו גינויים נגד טוגו על כך שחידשה את יחסיה הדיפלומטיים עם ישראל.
בינואר 2017, ביקר שר החוץ של טוגו רוברט דוסיי בישראל ונפגש עם ראש הממשלה בנימין נתניהו ומסר הזמנה לפסגה מיוחדת למנהיגי מדינות אפריקה וישראל שתתרחש בטוגו.
ביוני 2017, בעת ביקורם בפסגת הוועידה הכלכלית של הקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה בליבריה נפגשו נשיא טוגו גנאסינגבה וראש ממשלת ישראל נתניהו.
ב-7 באוגוסט 2017 ביקר נשיא טוגו גנאסינגבה בישראל ונפגש עם ראש הממשלה נתניהו.
ביוני 2018, ביקר שר החוץ של טוגו רוברט דוסיי פעם נוספת בישראל ונפגש עם ראש הממשלה בנימין נתניהו.
לאחר טבח שבעה באוקטובר, גינה שר החוץ של טוגו דוסיי את המתקפה והביע סולידריות עם ישראל.
לצד גאנה וקניה, טוגו הייתה אחת מהמדינות היחידות באפריקה שהביעו תמיכה בישראל.
ב-12 בדצמבר 2023, הייתה טוגו אחת מ-23 המדינות שנמנעו בהצבעה על הפסקת אש הומינטרית במלחמת חרבות ברזל.
יחסי טונגה–סין הם שמם של היחסים בין ממלכת טונגה לבין הרפובליקה העממית של סין.
שתי המדינות ייסדו את יחסיהן הדיפלומטיים ב-1998. שתי המדינות מקיימות יחסים דיפלומטיים, כלכליים וצבאיים.
יבשת אוקיאניה היא חלק מהמירוץ הדיפלומטי המתמשך בין הרפובליקה העממית של סין לבין הרפובליקה הסינית (טאיוואן).
שמונה מדינות ביבשת מכירות ברפובליקה העממית של סין, בעוד שש מדינות מכירות ברפובליקה הסינית, אם כי מספרים אלו משתנים מדי פעם, כאשר מדינות מחליטות לשנות את מדיניות החוץ שלהן ולשנות את הכרתן באחת משתי הישויות, בייג'ינג או טייפה.
הרקע למהלכים אלו היא מדיניות "סין אחת", לפיה מדינה לא יכולה לשמור על יחסים דיפלומטיים עם שתי הישויות, דבר שגורם למדינות האוקיינוס השקט להיות מחוזרות בידי בייג'ינג וטאייפה.
בשנת 2003 הודיעה הרפובליקה העממית של סין כי בכוונתה לקדם את הקשרים הדיפלומטיים שלה עם פורום האיים הפסיפיים ולהגדיל את חבילת הסיוע הכלכלית שהיא מספקת לארגון.
במקביל, אמר נציג סין, ג'ואו וונג-ג'ונג, כי "על הפורום להימנע מכל דיאלוג עם טאיוואן"
בשנת 2006 הודיע ראש ממשלת סין, וון ג'יאבאו כי המדינה תרחיב את שיתוף הפעולה הכלכלי עם מדינות האוקיינוס השקט.
ועדות ההתנגדות העממית יספקו סיוע כלכלי נוסף, יבטלו את תעריפי הייצוא מהמדינות המתפתחות, יבטלו את החוב שלהן, יפיצו תרופות נגד מלריה ועוד.
כמו כן, בשנת 2006, הפך וון לראש הממשלה הסיני הראשון שביקר באיים הפסיפיים, אשר אותם תיאר טייפה טיימס "שדה קרב דיפלומטי ארוך בין סין לטאיוואן".
כמו כן, לדברי רון קרוקומב, פרופסור ללימודי האוקיינוס השקט באוניברסיטת דרום האוקיינוס השקט "היו יותר ביקורים של שרים מהאוקיינוס השקט בסין מאשר כל מדינה אחרת".
הסינים בטונגה הם קבוצת המיעוט האתנית העיקרית בממלכה ונחשפו לגזענות בצורה משמעותית, כולל גזענות אלימה, מאז סוף שנות ה-90.
בשנת 2001, הקהילה הסינית של טונגה נפגעה מגל של כמאה תקיפות גזעניות.
ממשלת טונגה החליטה שלא לחדש את אישורי העבודה של יותר מ-600 חנוונים סינים, והודתה כי ההחלטה הייתה בתגובה ל"זעם נרחב על נוכחותם של החנוונים".
ב-2006, המתפרעים גרמו נזק חמור לחנויות בבעלות סינים-טונגאים, בנוקואלופה.
לאירועים אלה לא הייתה השפעה שלילית ניכרת על יחסי סין-טונגה; על הסיוע הסיני המתמשך לטונגה, דיבר סגן ראש ממשלת טונגה סמיו וייפולו בשנת 2011 על "היחסים החמים בין שתי המדינות".
מאז שנת 1998 מכירה טונגה ברפובליקה העממית של סין באופן עקבי.
ב-2001 הודיעו טונגה וועדות ההתנגדות העממית על החלטתן לחזק את "היחסים הצבאיים" שלהן.
בשנת 2008 סיפקה סין לטונגה ציוד צבאי בשווי של מעל 340,000 אירו.
בעקבות המהומות בנוקואלופה בשנת 2006, הבנק הסיני נתן לטונגה הלוואה בשווי 118,000,000 דולר בריבית של 2% בלבד עם תשלומים נדחים עד שנת 2018. חלק גדול מההלוואה שימש לבנייה, ושולם לחברות בנייה סיניות.
באפריל 2008 ביקר מלך טונגה ג'ורג' טופו החמישי בסין ואישר מחדש את דבקותה של הממלכה בדבר "סין אחת".
במהלך ביקורו נפגש עם שר ההגנה הסיני, לי-אנג גואנגלי כדי "לשפר את חילופי הדברים ושיתוף הפעולה בין כוחותיהן של המדינות".
לדברי סוכנות הידיעות הסינית "שינחואה", לסין וטונגה "שותפות פורייה בפוליטיקה; כלכלה; סחר; חקלאות וחינוך, והמדינות גם שומרות על תיאום בעניינים אזוריים ובינלאומיים".
ביוני 2009 דיווח רדיו אוסטרליה כי "קיבל מסמך" שנשלח מהשגרירות הסינית בטונגה למשרד החוץ של הממלכה.
במסמך הביעה השגרירות דאגה לגבי שני חברי פאלון גונג שביקרו בטונגה כדי להביע את אמונתם בטונגאים.
השלטונות הסיניים תיארו אותם כ"מתנגדים לסין", וביקשה מטונגה "לנקוט בצעדים מיידיים" ושאי ביצוען יפגע ביחסי הידידות הסיניים-טונגיים.
במסמך אחר שהרדיו האוסטרלי טען שהשיג, הורה שר החוץ של טונגה לפקידי המשטרה והביטחון לסייע בשמירה על "היחסים הטובים עם סין".
רדיו אוסטרליה דיווח כי שתי נשים נחקרו לכאורה על ידי פקידי הגירה של טונגה, עקב בקשת השגרירות הסינית.
יחסי טונגה–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת טונגה לבין הפדרציה הרוסית.
היחסים בין טונגה לברית המועצות כוננו ב-1975. טונגה הייתה המדינה הראשונה באוקיאניה לכונן יחסים עם ברית המועצות.
ברית המועצות התפרקה בשנת 1991 וטונגה התייחסה לרוסיה כממשיכת דרכה ומתייחסת ליחסים עם רוסיה כפי שהתייחסה ליחסים עם ברית המועצות.
ב-2 באוקטובר 2005 שר החוץ הרוסי סרגיי לברוב ושר החוץ הטונגי טופו השישי שלחו מברקים האחד לשני לרגל יום השנה ה-30 לכינון יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות.
שרי החוץ של רוסיה וטונגה הביעו אמון בפיתוח נוסף של היחסים בין רוסיה לטונגה לטובת האינטרסים של עמי שתי המדינות וכדי לחזק את השלום והביטחון באזור אוקיאניה.
יחסי טונגה–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין ממלכת טונגה לבין מדינת ישראל אשר נכונו לראשונה בשנת 1977.
לישראל אין נציגות דיפלומטית קבועה בטונגה ושגרירות ישראל בניו זילנד אמונה על טונגה.
לטונגה אין שגרירות בישראל, אם כי רון קליימן מתפקד כקונסול כבוד מטעם המדינה בישראל.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות נכונו ב-1977, שבע שנים לאחר קבלת עצמאותה של טונגה.
ביקור רשמי בין שתי המדינות התקיים לראשונה ב-21 בדצמבר 1980, עת הגיע לישראל הנסיך טופואטואה, יורש העצר של טונגה.
טופואטואה התקבל בהגיעו לנמל התעופה בן-גוריון בידי נשיא מדינת ישראל יצחק נבון ובהמשך ביקורו נועד עם שר החוץ יצחק שמיר ועם סגן שר הביטחון מרדכי צפורי.
ב-13 בספטמבר 2010 נחתם הסכם בין ממשלת ישראל לבין ממשלת טונגה בדבר ביטול החיוב באשרת שהייה לבעלי הדרכונים של שתי המדינות.
בשנת 2011, השגריר הישראלי בולינגטון שמי צור הגיש את כתב האמנתו לג'ורג' טופו החמישי, מלך טונגה.
באותה השנה ביקר יושב ראש הכנסת ראובן ריבלין בטונגה במטרה לקידום העזרה שמעניקה ישראל בטיפול במחלת הסוכרת הנפוצה בטונגה.
בסוף אותה שנה משלחת פרלמנטרית מטונגה ביקרה בישראל.
בשנת 2012 ביקרה בישראל משלחת רשמית בראשות ראש ממשלת טונגה לורד טואי'ואקאנו.
הוא לווה בידי מנכ"ל משרדו ושרי החינוך והבריאות של המדינה.
המשלחת הטונגאית נפגשה בין היתר עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו.
המשלחת ביקרה גם בבית הספר לרפואה של המרכז הרפואי הדסה.
במאי 2023 ביקר השגריר הישראלי רן יעקובי בטונגה, ביקור רשמי ראשון בטונגה לאחר הגשת האמנתו וירטואלית בזמן מגפת הקורונה העולמית, כבר ב-2021.
לאורך השנים, ישראל סייעה לטונגה בעיקר במישורי הבריאות והפיתוח.
יחסי טונגה–צרפת הם היחסים הדיפלומטיים שבין ממלכת טונגה לבין הרפובליקה הצרפתית.
קיים בנוקואלופה סניף של "אליאנס פראנסז", בית ספר ללימוד התרבות והשפה הצרפתית.
ראש ממשלת טונגה השתתף בפסגת צרפת-אוקיאניה הראשונה שנערכה בפפאטה, פולינזיה הצרפתית בשנת 2003. שר החוץ של טונגה השתתף בפסגה השנייה בפריז ב-2006, בפגישה שוחחו שני השרים על מגוון נושאים.
גם שר התחבורה וגם שר החוץ הטונגאני הגיעו לפסגת צרפת-אוקיאניה השלישית בנומאה, קלדוניה החדשה.
ראש ממשלת טונגה ערך ביקור פרטי בצרפת במאי 2010, בביקור נפגש עם מספר סנטורים צרפתים החברים בעמותה הפסיפיקפילית "עמותת הידידות צרפת-ונואטו-פסיפיק".
גם בכירים מצרפת ביקרו בטונגה.
מזכיר המדינה הצרפתי ביקר בטונגה בשנת 2007 כדי לקחת חלק בפסגת איי האוקיינוס השקט, צרפת מחזיקה בשלוש טריטוריות באוקיינוס ועל כן חברה בארגון איי האוקיינוס השקט.
ב-2011 ביקרה משלחת של הסנטורים הצרפתים החברים ב"צרפת-ונואטו-פסיפיק", בהנהגתו של הסנטור ז'אן-פייר דמרליאט.
הסנטורים נפגשו עם ראש הממשלה, יו"ר הפרלמנט, שר החינוך, שר החוץ, שר ההדרכה ושר התיירות.
היחסים הכלכליים בין צרפת לטונגה הם גדולים יחסית ליחסיה עם מדינות אחרות באוקיינוס השקט, אך קטנים לעומת יחסיה עם כלל מדינות העולם.
בשנת 2015 שווי הסחורה שיוצאה מטונגה לצרפת הוא 132 אלף דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר צמחים, פחים מפלסטיק וביגוד לגברים.
באותה השנה צרפת ייצאה לטונגה סחורה בשווי 115 אלף דולר אמריקאי, הסחורה כללה בעיקר מוצרי טלפוניה.
יחסי טונגה–קנדה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת טונגה לבין קנדה.
קנדה נהנית מיחסים בילטרליים א-פוליטיים של שיתוף פעולה עם טונגה.
שותפות של קנדה וטונגה בארגונים בינלאומיים מולטילטרליים ומגוון שיתופי פעולה עקב כך, הופכות את היחסים לידידותיים אף יותר.
קנדה וטונגה חולקות אינטרסים ביחס לנושא הדיג, והן צדדים לאמנת הדיג של האו"ם.
קנדה היא גם שותפה ברב שיח של איי האוקיינוס השקט, מועדון אליו טונגה שייכת.
קנדה גם מסייעת לפיתוח טונגה, היא תומכת בפרויקטים באמצעות הקהילה הקנדית הזעירה התושבת בטונגה וקרן קנדה ליוזמות מקומיות באיי האוקיינוס השקט (CFLI), המנוהלת בנציבות העליונה של קנדה בוולינגטון, ניו זילנד.
פרויקט קנדי בולט הוא שיקום האיים לאחר ציקלון איאן בשנת 2014.
קשרי המסחר של קנדה עם טונגה מנוהלים על ידי השירות הממונה על הסחר בניו זילנד.
קנדה אינה מיוצגת בטונגה בדרג השגרירות אלא באמצעות הנציבות הגבוהה שהיא מחזיקה בוולינגטון, בירת ניו זילנד.
טונגה אינה מיוצגת בקנדה בדרג השגרירות אלא באמצעות הנציבות הגבוהה שהיא מחזיקה בניו יורק, ארצות הברית.
יחסי טונגה–יוון הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת טונגה לבין הרפובליקה ההלנית.
הרפובליקה ההלנית וממלכת טונגה כוננו את יחסיהן הדו-צדדיים בשנת 1984. על פי משרד החוץ היווני "היחסים בין שתי המדינות טובים, ושיתוף הפעולה הדו-צדדי (דו-צדדי) והרב-צדדי (מולטילטרלי) מספק."
באוגוסט 2004, שרת החינוך של טונגה, פאולה סוניה בלומפילד, ביקרה ביוון במסגרת ביקור רשמי באתונה, השרה לקחה חלק באולימפיאדת אתונה 2004 יחד עם המשלחת הטונגאנית.
אזרחים יוונים המגיעים לבקר בטונגה אינם זקוקים לאשרה כדי להיכנס בגבולותיה של המדינה.
אזרחים טונגאניים המגיעים לבקר ביוון לא זקוקים לאשרה כדי להיכנס בגבולותיה של המדינה.
יוון אינה מיוצגת בטונגה בדרג השגרירות אלא באמצעות השגרירות שהיא מחזיקה בקנברה, טריטוריית הבירה האוסטרלית, אוסטרליה.
טונגה אינה מיוצגת ביוון כלל.
יחסי טונגה–מלזיה הם היחסים הבילטרליים שבין ממלכת טונגה לבין פדרציית מלזיה.
בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה ממלזיה לטונגה הגיעה לסך 2.3 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר מים בטעמים, אלומיניום, סבון, שמן דקלים ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מטונגה למלזיה הגיעה לסך 2.4 אלף דולר אמריקאי בלבד והיא כללה רכיכות ודגים חיים.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה ממלזיה לטונגה הגיעה לסך 2.28 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר טלפונים, בגדי גומי, נפט מזוקק, מים בטעמים, מיצי פירות ועוד.
באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מטונגה למלזיה הגיעה לסך 1.31 אלף דולר אמריקאי בלבד והיא כללה אופניים.
מלזיה אינה מיוצגת בטונגה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
טונגה אינה מיוצגת במלזיה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי טונגה–פקיסטן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת טונגה לבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן.
פקיסטן אינה מיוצגת בטונגה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
לפקיסטן אין שגרירות המואמנת על טונגה, אך הנציב הגבוה באוסטרליה מואמן על היחסים של פקיסטן עם חלק ממדינות האוקיינוס השקט, ביניהן טונגה.
טונגה אינה מיוצגת בפקיסטן, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
בשנת 2016 שוויו של הייצוא הפקיסטני לטונגה עמד על 1.52 אלף דולר אמריקאי, הייצוא כלל ציוד ספורט בלבד.
באותה השנה עמד הייצוא הפקיסטני על 2.03 אלף דולר אמריקאי, הייצוא כלל כריות אוויר בלבד.
יחסי טונגה–סמואה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת טונגה לבין מדינת סמואה העצמאית.
שתי המדינות חולקות תרבות משותפת, גבול ימי משותף והיסטוריה משותפת.
לפני כ-2,500 שנים, הגיעו לאזור המדינות אנשי הלאפיטה ופיתחו זהות תרבותית מיוחדת ומיתולוגיה משותפת שמלווה את אנשי שתי המדינות לצד הנצרות עד עצם היום הזה.
בתור הזהב של אימפריית טואי טונגה, כל איי מדינת סמואה העצמאית היו תחת שלטון האימפריה, רק האיים שכיום נמצאים בשליטת סמואה האמריקנית היו מחוץ לשטחה.
לאחר מספר קרבות, אנשי סמואה קיבלו עצמאות מטונגה וכמה מאות שנים לאחר מכן נכבשו על ידי הקולוניאליזם המערבי (גרמניה וארצות הברית).
היחסים בין שתי המדינות כיום הם יחסים חמים, שתי המדינות חברות בפורום איי האוקיינוס השקט, באומות המאוחדות ובחבר העמים הבריטי.לטונגה אין גבול ימי מוסכם רשמית עם סמואה.השיחות בנושא היו אמורות להסתיים ב-2019.
טונגה אינה מיוצגת בסמואה הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
סמואה אינה מיוצגת בטונגה הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי טונגה–טורקיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין שבין ממלכת טונגה לבין הרפובליקה הטורקית.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הטורקית לבין ממלכת טונגה כוננו ב-26 בינואר 1976.
עיקר שיתופי הפעולה שבין שתי המדינות נעשים בפורומים בינלאומיים כגון האומות המאוחדות ופורום "טיקה" בו תורמת טורקיה מכספה למען התפתחות אזור האוקיינוס השקט, בו נמצאת טונגה.
טורקיה תרמה בשנת 2014 כ-50,000 דולר לטונגה, על מנת לעזור בשיקום האי לאחר ציקלון קשה.
סיון וונה פאוטציה, שרת הצדק והשוויון הטונגנית (2016)
טורקיה אינה מיוצגת בטונגה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
טורקיה האמינה את שגרירותה שבוולינגטון, בירת ניו זילנד, על טונגה.
טונגה אינה מיוצגת בטורקיה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי טונגה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת טונגה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לבין ממלכת טונגה כוננו ב-1985 לאחר שהנהיגה שווייץ מדיניות חדשה השואפת לקשרי חוץ עם כמה שיותר מדינות ברחבי העולם.
טונגה מרוויחה מהתרומה השווייצרית לפרויקטים למען אזור האוקיינוס השקט, בו נמצאת טונגה, בעיקר בתחום השמירה על האקלים.
חוקרים ואמנים בתחומים שונים מטונגה יכולים להגיש בקשה למזכירות המדינה למחקר וחדשנות בחינוך השווייצרית ולקבל את מלגת ההצטיינות הממשלתית ללימודים גבוהים בשווייץ.
בסוף שנת 2012 התגוררו בטונגה 13 שווייצרים, מהם ארבעה מחזיקים באזרחות כפולה של טונגה ושל שווייץ.
שווייץ אינה מיוצגת בטונגה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
שווייץ האמינה את שגרירותה שבוולינגטון, בירת ניו זילנד, על טונגה.
טונגה אינה מיוצגת בשווייץ, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי טונגה–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת טונגה לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת טונגה לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים, עם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות.
היחסים הדיפלומטיים שבין טונגה לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-1 באוקטובר 1979.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בטונגה זקוקים לאשרה על מנת לעשות כן.
לעומת זאת, אזרחי טונגה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה אינם זקוקים לאשרת כניסה למשך תשעים ימים.
צ'ילה אינה מיוצגת בטונגה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
צ'ילה האמינה את שגרירותה שבולינגטון, בירת ניו זילנד הסמוכה, על טונגה.
טונגה אינה מיוצגת בצ'ילה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי טוגו–צ'ילה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת טוגו לבין הרפובליקה של צ'ילה.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת טוגו לבין הרפובליקה של צ'ילה הם יחסים דיפלומטיים שקטים, עם שיתופי פעולה אחדים בלבד במסגרת ארגונים מולטילטרליים בהן חברות המדינות כגון האומות המאוחדות.
היחסים הדיפלומטיים שבין טוגו לצ'ילה כוננו באופן רשמי ב-30 בספטמבר 2015.
אזרחי צ'ילה שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בטוגו אינם זקוקים לאשרה מראש על מנת לעשות כן אלא מקבלים אשרה התקפה לשבעה ימים עם הכניסה למדינה.
לעומת זאת, אזרחי טוגו שרוצים להיכנס, לבקר ולשהות בצ'ילה זקוקים לאשרת כניסה על מנת לעשות כן.
צ'ילה אינה מיוצגת בטוגו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
טוגו אינה מיוצגת בצ'ילה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי טוגו–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת טוגו לבין הקונפדרציה השווייצרית.
רפובליקת טוגו והקונפדרציה השווייצרית מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת טוגו לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים חמים וידידותיים, אך עם זאת הם אינם יחסים אינטנסיביים ולא מתקיימים בהם שיתופי פעולה רבים.
טוגו היא מדינה עצמאית החל מה-27 באפריל 1960 ושווייץ הכירה בעצמאותה עוד באותו היום.
שתי המדינות כוננו את יחסיהן הדיפלומטיים הרשמיים עוד באותה שנה לאחר מגעים דיפלומטיים קצרים.
היחסים נוהלו באמצעות השגרירות של שווייץ באקרה, בירת גאנה הסמוכה, החל מהתאריך 26 בספטמבר 1960. ב-1972 כוננה טוגו שגרירות בז'נבה שנועדה לארגון האומות המאוחדות, זאת אמונה גם על האינטרסים הטוגולזיים בשווייץ.
במסגרת היחסים שבין שווייץ לטוגו נחתמו הסכמים בילטרליים, כאשר החשובים בהם היו: ההסכם בשנת 1964 על סחר, הגנה על השקעות ועל שיתוף פעולה טכני, ההסכם ב-1980 על תחבורה אווירית, וההסכמים שנחתמו ב-2009 וב-2011 בנושא ביטול החובות של טוגו לשווייץ (אותם התחייבה להחזיר בעבר לאחר סיוע הומניטרי רחב שניתן לה).
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2016 התגוררו בטוגו מאה ושנים עשר אזרחים שווייצרים, כאשר חצי מהם החזיקו באזרחות כפולה - בדרכון טוגולזי ובדרכון שווייצרי.
שווייץ אינה מיוצגת בטוגו בדרג השגרירות.
שווייץ מיוצגת בטוגו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בלומה, בירת המדינה.
טוגו אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות.
טוגו מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר ז'נבה, האמונה כשגרירות על האומות המאוחדות.
יחסי טוגו–נפאל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הטוגולזית לבין הרפובליקה הפדרלית דמוקרטית של נפאל.
ב-22 במרץ 2019 כוננו לראשונה יחסים דיפלומטיים רשמיים בין הרפובליקה הטוגולזית לבין הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל.
טקס כינון היחסים הדיפלומטיים נעשה בשולי ועידה של האומות המאוחדות כאשר נציגי האו"ם לשתי המדינות חתמו על מזכר הבנות מיוחד בין שתיהן.
שתי המדינות ניהלו אינטראקציות עוד קודם במסגרת חברותן בארגונים משותפים, הן חברות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות ובארגון האומות המאוחדות ושיתפו פעולה במסגרת ארגונים אלו פעמים רבות.
טוגו אינה מיוצגת בנפאל, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
נפאל אינה מיוצגת בטוגו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי טונגה–ניו זילנד הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת טונגה לבין ניו זילנד.
גם ניו זילנד וגם טונגה שייכות למשולש הפולינזי והילידים המאורים בניו זילנד חולקים דמיון גנטי ותרבותי עם אנשי טונגה.
במהלך המאה התשע עשרה ולאחר השתלטות האימפריה הבריטית על ניו זילנד הקשר בין שתי המדינות חודש, החל בהתכתבויות בשנות ה-40 של המאה ה-19 בין טופו הראשון, מלך טונגה לבין ג'ורג' גריי מושל ניו זילנד.
ב-12 בנובמבר 1918 הגיעה השפעת הספרדית לטונגה אחרי שעגנה במדינה ספינה מניו זילנד.
הווירוס הרג כ-1,800 טונגאנים ושיעור התמותה במדינה הגיע לשמונה אחוזים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירתו חיילים טונגאנים ומאורים כחלק מצבא ניו זילנד.
בשנת 1947 הפכה ניו זילנד למדינה עצמאית לחלוטין מהממלכה המאוחדת.
ב-1967 ביקר ראש ממשלת ניו זילנד קית' הוליאוק בטונגה ונפגש עם טאופאאהאו טופוו הרביעי, מלך טונגה.
ביוני 1970 קיבלה טונגה את עצמאותה המוחלטת מהממלכה המאוחדת והפכה מפרוטקטורט למדינה ריבונית ועצמאית.
באותה השנה כוננו ניו זילנד וטונגה יחסים דיפלומטיים רשמיים.
בתחילה פעלה ניו זילנד בטונגה מנציבותה הגבוהה באפיה, בירת סמואה הסמוכה.
בשנת 1974 פתחה ניו זילנד נציבות גבוהה תושבת בנוקואלופה.
מאז כינון היחסים הדיפלומטיים, היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות משגשגים.
ב-2008 ביקרה ראש ממשלת ניו זילנד הלן קלארק בניו זילנד והשתתפה בהכתרתו של ג'ורג' טופו החמישי, מלך טונגה.
ב-2009 פתחה טונגה נציבות גבוהה בוולינגטון, בירת ניו זילנד, אך זו נסגרה שלוש שנים לאחר מכן מפאת חוסר תקציב.
מספר שנים לאחר מכן היא פתחה קונסוליה כללית באוקלנד.
במרץ 2018 ביקרו ראש ממשלת ניו זילנד ג'סינדה ארדרן ושר החוץ וינסטון פיטרס בטונגה.
במהלך הביקור חשפה ראש הממשלה כי טונגה תקבל מניו זילנד סיוע של 10 מיליון דולר אמריקאי לשיקום המדינה מציקלון גיטה.
ב-2019 ביקר טופו השישי, מלך טונגה, בניו זילנד.
ב-2020 חגגו המדינות 50 שנים של יחסים דיפלומטיים רשמיים.
בניו זילנד קיימת קהילה של עשרות אלפי של טונגאנים.
הקהילה הטונגאנית בניו זילנד היא הקהילה הגדולה ביותר של טונגאנים מחוץ לטונגה עצמה.
הקו של חברת התעופה אייר ניו זילנד לנמל התעופה של נוקואלופה מנמל התעופה של אוקלנד הוא הוותיק ביותר של חברה זרה למקום.
טונגה אינה מיוצגת בניו זילנד בדרג השגרירות.
טונגה מיוצגת בניו זילנד בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר אוקלנד.
ניו זילנד מיוצגת בטונגה בדרג השגרירות באמצעות נציבות גבוהה רשמית שהיא מחזיקה בנוקואלופה, בירת המדינה.
יחסי טוגו–יפן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הטוגולזית לבין יפן.
בין הרפובליקה הטוגולזית לבין יפן מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הטוגולזית לבין יפן כוננו ביום הכרת יפן בעצמאותה של טוגו, 27 באפריל 1960.
קולמן מאלי, ראש ממשלת טוגו (2008)
יפן אינה מיוצגת בטוגו, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי טוגו–סין מתייחסים ליחסי החוץ בין טוגו לסין.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-19 בספטמבר 1972.
משנת 2000 עד 2011, ישנם כ-40 פרויקטים פיננסיים רשמיים של מימון פיתוח סיני שזוהו בטוגו באמצעות דיווחי מדיה שונים.
פרויקטים אלה נעים בין פרויקטים של שיקום דרכים בשנת 2009, להלוואת 60 מיליון אירו לבנק בטוגו בשנת 2011.
ביוני 2020 הייתה טוגו אחת מ-53 מדינות שתמכו בחוק הביטחון הלאומי בהונג קונג באו"ם.
יחסי טוגו–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה הטוגולזית לבין הפדרציה הרוסית.
ברית המועצות כוננה יחסים דיפלומטיים עם טוגו ב-1 במאי 1960, זמן קצר לאחר שקיבלה את עצמאותה מצרפת.
בשנת 2020 נחגגו 60 שנה לכינון היחסים הדיפלומטיים בין המדינות.
טוגו לא מיוצגת ברוסיה לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
רוסיה מיוצגת בטוגו באמצעות שגרירותה בקוטונו, בנין.
יחסים דיפלומטיים בין טונגה לספרד החלו באופן רשמי ב-16 בנובמבר 1979. טונגה הפכה למדינה עצמאית רק ב-1970. עד אז הייתה חלק מבריטניה שלה יחסים דיפלומטיים ספציפיים עם ספרד.
ספינות ספרדיות שטו באזור טונגה במהלך המאה ה-18.
לטונגה אין שגרירות קבועה בספרד, ולא בשום מדינה סמוכה, וגם לספרד אין שגרירות קבועה בטונגה, והיחסים מנוהלים משגרירות ספרד בוולינגטון, ניו זילנד.
בין המדינות מתקיים סחר מועט, הכולל ייצוא דגים ותוצרת חקלאית מטונגה לספרד, וייצוא הפוך של מכונות ומזון.
בשנים 2008–2013 טונגה קיבלה סיוע כלכלי בשווי מיליוני דולרים מהאיחוד האירופי (שספרד כלולה בתוכו).
סיוע זה נועד לעזור לטוגו להתמודד עם המשבר הכלכלי העולמי ועם משבר האקלים.
יחסי טוגו–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין טוגו וספרד.
היחסים הדו-צדדיים נחשבים לבביים וידידותיים, ללא בעיות או סכסוכים דו-צדדיים משמעותיים, אך גם חסרים יחסים קבועים מעבר לביקורים ספציפיים של רשויות במדינה אחת ומדינה אחרת.
היחסים בין ספרד לטוגו הושקו מחדש בביקורו הרשמי בלומה של נשיא הממשלה לשעבר, חוסה לואיס רודריגס זאפטרו, ביוני 2009, בליווי שר החוץ ושיתוף הפעולה, שר המשפטים ומנהל AECID ובמסגרתם התקיימה החתימה על שני מזכרי הבנה בנושא התייעצויות פוליטיות ושיתוף פעולה בפיתוח, המהווים בסיס טוב להעמקת הקשר הדו-צדדי.
בנוסף לתמיכה בתהליך הרפורמה הדמוקרטית המתמשכת ולהגברת נוכחותן של חברות ספרדיות, תחומים מסוימים במערכת היחסים הדו-צדדית שניתן לתגבר הם שיח בנושא זכויות אדם, שיתוף פעולה בפיתוח ושיתוף פעולה בענייני הגירה ובטיחות ימית.
היחסים הכלכליים והמסחריים התגברו בעשור השני של המאה ה-21 באופן משמעותי.
בשנים 2011 ו-2012 הוכפל היצוא מספרד לטוגו.
היצוא הספרדי למדינה האפריקאית מאוד צנוע, אך הוא צומח בשיעור גבוה מאוד.
בין השנים 2010 ל-2011 היצוא צמח מ-17 ל-70 מיליון אירו והנתונים הללו הוכפלו בשנת 2012 והגיעו ל-155 מיליון אירו.
בשנת 2013 נמשכה צמיחת היצוא הספרדי עם שיא של 213 מיליון אירו.
בשנת 2015 היה ירידה בייצוא ל-123 מיליון אירו.
טוגו תופסת את המיקום ה-96 בדירוג הלקוחות בספרד.
באופן מסורתי טוגו לא הייתה מדינה מועדפת לשיתוף פעולה עבור ספרד, אם כי אזור מערב אפריקה נחשב לאזור מועדף לשיתוף פעולה ספרדי.
ב-23 ביוני 2009, לרגל ביקורו הרשמי של ראש הממשלה הספרדי ושר החוץ והשיתוף בלומה, נחתם מזכר הבנות בנושא שיתוף פעולה, ובו שתי המדינות מביעות את נכונותן לשתף פעולה לקראת השגת יעדים לפיתוח המילניום.
טוגו מיוצגת בספרד באמצעות שגרירותה בפריז, צרפת, ובנוסף מחזיקה קונסוליה בברצלונה.
ספרד מיוצגת בטוגו באמצעות שגרירותה באקרה, גאנה, ובנוסף מחזיקה קונסוליה בלומה.
יחסי טוגו–צרפת הם יחסי החוץ בין טוגו וצרפת.
בהנהגתו טוגו הצרפתית השיגה עצמאות ב-27 באפריל 1960 בשם "רפובליקה טוגו".
בין שנות ה-60 המאוחרות לשנות ה-80, החלה צמיחה כלכלית, אשר נשענה בעיקר על מאגרי הפוספט שבמדינה.
ניאסנגבה איאדמה, אשר החל לכהן כנשיא בשנת 67', ניסה להפוך את המדינה לגן-עדן לתיירים ומשקיעים, אולם המיתון של שנות ה-80 טפח על פניו והרס תוכניותיו כאשר מחירי הפוספט צנחו, ואיתם כלכלת טוגו.
בתחילת שנות ה-90 החלה הקהילה הבינלאומית להפעיל לחץ על אייאדמה לדמוקרטיזציה, גישה אותה דיכא ביד ברזל.
אולם לבסוף הכריע זעמם של אנשי צרפת וטוגו את אייאדמה, והוא נכנע.
למרות התפטרותו המשיכו המאבקים הפוליטיים במדינה, והם נמשכו עוד שנים רבות והביאו להרס המדינה.
צרפת היא אחת הספקיות המובילות של טוגו.
טוגו מייבאת בעיקר מוצרים מתחומים בהם צרפת מחזיקה ביתרונות השוואתיים ארוכי שנים (מזון ושתייה, תרופות, דשנים, בשמים, כלי רכב) ובמידה פחותה בהרבה מוצרי היי-טק.
הירידה העצומה בייצוא הצרפתי לטוגו בשנת 2017 (ירידה של 48.1% ל-290.9 מיליון אירו) נובעת מהירידה ביבוא הפחמימנים, עם הגידול ביבוא הצרפתי (עלייה של 12.1% ל-10.5 מיליון אירו), שינויים אלה הובילו לעודף המסחר בצרפת לחצי, וצנחו ל-285.9 מיליון אירו.
לצרפת נוכחות כלכלית חזקה בטוגו.
על פי INSEE, חברות הבת העיקריות בצרפת בטוגו מעסיקות 2,200 עובדים.
צרפת היא התורמת הדו-צדדית המובילה לסיוע בפיתוח לטוגו, עם תרומות בסך 160 מיליון אירו בתקופה 2014–2017. הפרויקטים של הסוכנות לפיתוח צרפת עוסקים בעיקר במים ותברואה, אנרגיה, חינוך והכשרה מקצועית, ובמידה פחותה, פיתוח עירוני ותמיכה במגזר הפרטי.
בנוסף לנוכחות קבועה של ספינות צרפתיות באזור, המאפשרות אימונים משותפים בים, כוחות צרפתים השוכנים בסנגל שולחים באופן קבוע גזרות לטוגו כדי לעזור לחיילי טוגו להיערך למבצעי שמירת שלום.
זאת בנוסף לפעולות שיתוף פעולה מבניות שנערכו על ידי עובדי סיוע צבאיים הפועלים כיועצים טכניים בכוחות הצבא הטוגוליים.
צרפת תומכת גם באקדמיה לשירותי רפואה ביטחוניים בלומה (ESSAL), שהיה בית הספר הלאומי הראשון (ENVR) שהוקם בשנת 1998.
צרפת מחזיקה בטוגו שגרירות בלומה.
טוגו מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז.
יחסי טונגה–פיג'י הם יחסי החוץ בין ממלכת טונגה לבין הרפובליקה של פיג'י.
למדינות השכנות הללו בדרום האוקיינוס השקט יש היסטוריה של יחסים דו-צדדיים הנמשכים כמה מאות שנים אחורה.
אף על פי שהיחסים בין שתי המדינות היו טובים מאז ששתיהן הפכו לעצמאיות בשנות ה-70, הם הידרדרו באופן ניכר בתחילת 2011.
לפיג'י יש הרבה השפעה בטונגה ולהפך.
החל מממלכת טואי פולוטו שהתקיימה בפיג'י.
אחרי ממלכת טואי פולוטו, הגיעה אימפריית טואי טונגה.
הייתה אז מלחמה בקנה מידה מלא עקב פלישת הטונגאים בהנהגת אחיינו של הטואי טונגה (אנלה מאפו).
האימפריה ירדה לאחר מכן, אך טונגה נותרה שכנה רבת השפעה בענייני פיג'י.
בשנת 1848, הנסיך הטונגאי מאפו התיישב בלקבה, והקים דריסת רגל חדשה במזרח פיג'י.
הוא היה מלווה על ידי מיסיונרים וסאליים טונגאים, אשר התלכדו עם ההגעה המוקדמת של המתודיזם לפיג'י על ידי מיסיונרים וסאליים אנגלים.
עד היום, מתודיזם היא הדת העיקרית של הפיג'ים הילידים.
השפעתו של מאפו בפיג'י התרחבה במהלך שנות ה-50, ואיימה על ניסיונותיו של סרו אפניסה קאקובאו לבסס את עצמו כמלך על כל פיג'י.
בסופו של דבר, תמיכתם של מאפו וטונגה בקרב קאבה ב-1855 הייתה מכרעת באיפשור לקאקובאו לבסס את מנהיגותו על פיג'י, ולגבש זמנית את מעמדו ותפקידו של הנסיך הטונגאי במדינה.
השפעתה הישירה של טונגה דעכה, עם זאת, לאחר שקאקובאו ויתר על פיג'י לטובת ריבונות בריטית ב-1874.
יחסי טונגה–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין המדינות המקסיקניות המאוחדות לממלכת טונגה.
מקסיקו וטונגה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-26 בספטמבר 2008. מגעים דו-צדדיים בין שתי המדינות כמעט ולא קיימים והיחסים מפותחים אך ורק בפורומים רב-צדדיים כגון האו"ם.
בנובמבר 2010, ראש חטיבת שינויי האקלים במשרד הסביבה ושינויי האקלים של טונגה, סיונה טוקיה לפה, ייצגה את טונגה בוועידת שינויי האקלים של האו"ם לשנת 2010 שהתקיימה בקנקון.
קיים אינטרס הדדי בחיזוק היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות בנושאים כמו שיתוף פעולה טכני, חינוכי ותרבותי המקדם את פיתוח טונגה, כולל הכשרה טכנית של צעירים טונגאים, לימוד ספרדית בבתי ספר והפצת התרבות המקסיקנית.
מאז 2016, ממשלת מקסיקו הציעה מלגות מדי שנה לאזרחים טונגאים ללימודי תואר שני במוסדות להשכלה גבוהה במקסיקו.
בשנת 2018 נחגגו 10 שנים של ידידות בין שתי המדינות.
יחסי טונגה–קובה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של קובה לממלכת טונגה.
השגריר הקובני הראשון שהוסמך בטונגה, חוסה לואיס רובאינה (חתום על טונגה בניו זילנד), העניק את תעודתו למלך ג'ורג' טופו החמישי במרץ 2009. המלך ביקר בעבר בקובה.
על פי הדיווחים, השגריר רוביינה והמלך ג'ורג' דיברו על "חיזוק שיתוף הפעולה הבילטרלי, במיוחד בבריאות, חינוך, ספורט, חקלאות והכשרה למשאבי אנוש".
השגריר הראשוני של טונגה שהוסמך בקובה היה הנציגה הקבועה שלה באו"ם, פקיטאמואלואה אוטויקאמאנו, עד אפריל 2009, כאשר סונטנה טואה טאומו-טופו ירש אותה בתפקיד.
יחסי טורקיה–ישראל הם היחסים הבין-מדינתיים בין טורקיה וישראל.
טורקיה שהוקמה ב־1923 לאחר הפסדה במלחמת העולם הראשונה הייתה הישות המדינית היורשת של האימפריה העות'מאנית.
האימפריה העות'מאנית שלטה כ־400 שנה בארץ ישראל ובמרבית שטחי המזרח התיכון, מ־1516 עד כיבוש הארץ בידי הגנרל הבריטי אדמונד אלנבי במלחמת העולם הראשונה בשנת 1917. יחסי ישראל טורקיה מושפעים בצורה בולטת מתקופה זו.
טורקיה הייתה המדינה המוסלמית הראשונה שהכירה במדינת ישראל בעצרת האו"ם ב-1949, וכבר בתחילת 1950 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים והחליפו ביניהן נציגים בדרגת ציר.
מאז ועד היום היחסים בין המדינות ידעו עליות ומורדות:
בין השנים 1955–1958 קיימה טורקיה קשר קרוב עם עיראק במסגרת ברית בגדאד, אולם לאחר ההפיכה הצבאית שהתרחשה בעיראק ב-1958 התחזקו קשריה של טורקיה עם ישראל.
לאחר מלחמת ששת הימים הלכו והידרדרו היחסים בשנית, וב-1980 בעקבות חוק ירושלים הקובע כי ירושלים השלמה והמאוחדת היא בירת ישראל, הורידה טורקיה את דרג היחסים עם ישראל.
מסוף שנות ה-80 ועד לסוף העשור הראשון של המאה ה-21 טורקיה וישראל היו בנות ברית קרובות שבאו לידי ביטוי בשיתופי פעולה ביטחוניים, וכלכליים.
לאחר עלייתו של הדיקטטור רג'פ טאיפ ארדואן והתחזקות תהליך האסלאמיזציה של טורקיה שהייתה עד אז מדינה חילונית ומודרנית באופן יחסי החל מאמצע העשור הראשון של המאה ה-21 הביאו לאי יציבות ביחסים.
יחסי ישראל טורקיה מושפעים רבות מהרקע של הסכסוך הישראלי-פלסטיני וגם הסכסוך הישראלי-ערבי עקב כך שטורקיה רואה בעצמה מעצמה אזורית ומדינה אסלאמית מובילה.
נקודות השיא של העימות בין המדינות היו במשט המרמרה ב-2010, ובגינויים של ארדואן ושרים טורקים אחרים כלפי ישראל במהלך מלחמת חרבות ברזל לאחר ה-7 באוקטובר, תוך כדי הצדקת הטבח ועמידה לצד מחבלי ארגון הטרור חמאס.
טורקיה נמנתה בנובמבר 1947 על המדינות שהתנגדו לתוכנית החלוקה.
עם זאת, במרץ 1949, לאחר שמצרים ולבנון חתמו על הסכם שביתת נשק עם ישראל, הכירה טורקיה במדינת ישראל ובתחילת 1950 כוננו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים והחליפו ביניהן נציגים בדרגת ציר.
בכך הייתה טורקיה למדינה המוסלמית הראשונה שהכירה בקיומה של מדינת ישראל.
בתגובה לזעם בעולם הערבי על המהלך הטורקי, השיבו דובריה של טורקיה כי ארצם הייתה בין המדינות המערביות האחרונות שהכירו במדינת ישראל וכי אנקרה המתינה עד שהתברר מעל לכל ספק כי ישראל היא עובדה מוגמרת טרם הכירה בקיומה.
לישראל היה עניין רב בכינון קשרים דיפלומטיים עם טורקיה, אשר כמדינה מוסלמית, הקרובה גאוגרפית וגובלת במספר מדינות ערביות שנמצאו בעימות עם ישראל, יכלה לסייע לישראל רבות בתחום המדיני, הכלכלי ואף הצבאי.
בתחילת שנות החמישים, אנקרה הייתה אחת מארבע הבירות היחידות בהן הוצב נספח צבאי ישראלי (יחד עם וושינגטון, פריז ולונדון).
ב-1953 אף נוסח הסכם תרבות רשמי בין טורקיה וישראל והחל משא ומתן להעלאת דרג הנציגויות בתל אביב ובאנקרה מצירות לשגרירות.
בתחילת 1955 פעלה טורקיה לקשור קשרים עם מדינות ערב דבר שהעלה חששות בישראל על פגיעה ביחסים עמה מצד טורקיה.
בצאתו לשיחות בעיראק הצהיר ראש ממשלת טורקיה, אדנאן מנדרס, שהשיחות לא תפגענה בקשרים עם ישראל.
אולם ההסכם בין טורקיה לעיראק בינואר 1955 וכינונה של ברית בגדאד ב-24 בפברואר 1955, הגבילו במידה רבה את חופש התמרון של אנקרה - והשיפור המתוכנן ביחסים התרבותיים והמדיניים לא יצא אל הפועל.
מצד אחד, מנדרס הצהיר שלא יחתום על ברית הגנה עם ישראל ומנגד פעלו בטורקיה, כולל אנשי האופוזיציה, להרגיע את ישראל שהקשרים עם עיראק לא יבואו על חשבון הקשרים עם ישראל.
משבר ממשי ראשון ביחסי טורקיה - ישראל התרחש בנובמבר 1956, מיד לאחר "מבצע קדש".
בעקבות המלחמה קרא משרד החוץ באנקרה לציר הטורקי בת"א לשוב לטורקיה כאשר דובר המשרד מודיע שהציר לא ישוב לתפקידו עד אשר .
במחצית השנייה של שנות החמישים ובראשית שנות השישים נמשכו מגעים בדרג בכיר בין טורקיה וישראל.
המגעים התקיימו בעיקר במסגרת הניסיון ליצור "חגורה פריפריאלית" של מדינות שאינן ערביות במזרח התיכון, באמצעות הידוק שיתוף הפעולה המדיני והצבאי בין טורקיה, איראן, אתיופיה וישראל.
ב-24 ביולי 1958, כתב ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון לנשיא האמריקני דווייט אייזנהאואר איגרת סודית בה תיאר את תוכניותיו האזוריות:
באוגוסט 1958 יצאה משלחת בראשות ראש הממשלה דוד בן-גוריון, שרת החוץ גולדה מאיר, ראש המוסד איסר הראל, ראש אגף המודיעין יהושפט הרכבי, שגריר ישראל באיטליה אליהו ששון והיועץ המדיני המיוחד ראובן שילוח, למפגש עם ראש ממשלת טורקיה אדנאן מנדרס.
בשנים הבאות התקיימו מספר מפגשים משולשים בין נציגי שירותי המודיעין של טורקיה, איראן וישראל שהתקיימו כל אחת בתורה במדינות החברות בציר המשותף.
שיתוף הפעולה בין ארבע המדינות שנכללו ב"חגורה הפריפריאלית" הלך ודעך משלהי שנות ה-60 ופסק לחלוטין לאחר המהפכה האתיופית ב-1974 והמהפכה האיראנית ב-1979.
בעקבות מלחמת ששת הימים שפרצה ביוני 1967, החלה "מדיניות ההצמדה" - כינוי למדיניות שבה "מוצמדים" יחסי ישראל טורקיה ליחסי ישראל והפלסטינים.
במהלך המלחמה ולאחריה הפגינה טורקיה סולידריות איתנה עם העולם הערבי: אנקרה הבטיחה שלא תאפשר שימוש כלשהו בבסיסים הצבאיים שבשטחה כנגד מדינות ערביות ומיד לאחר המלחמה היא מיהרה לתמוך בעמדות הערביות בדבר הצורך בנסיגה ישראל מכל השטחים הכבושים.
מלחמת יום כיפור באוקטובר 1973 הייתה נקודת ציון נוספת בהתדרדרות היחסים שבין טורקיה וישראל וגם במהלכה תמכה טורקיה בתקיפות רבה בעולם הערבי.
התמיכה הטורקית בהחלטות עצרת האו"ם ב-20 בנובמבר 1974 (בדבר הענקת מעמד משקיף לארגון לשחרור פלסטין) והחלטה 3379 מ-10 בנובמבר 1975 (בדבר הגדרת הציונות כתנועה גזענית), הבהירו בצורה חדה ביותר את העדפותיה של טורקיה בסכסוך הישראלי ערבי, ודרדרו את היחסים ביניהם.
במהלך המחצית השנייה של שנות ה-70, הופעל לחץ כבד על טורקיה לנתק את קשריה עם ישראל, לחץ אשר נבע מתלותה של טורקיה בנפט ערבי.
בדצמבר אותה שנה, ביקרה בישראל משלחת סופרים ועיתונאים מטורקיה ונפגשה עם שר החוץ יגאל אלון.
בשבוע האחרון של יולי 1980 פרץ משבר חמור ביחסי טורקיה – ישראל על רקע הדיון בכנסת על חוק יסוד: ירושלים בירת ישראל.
כבר ב-25 ביולי 1980, עוד בטרם אושר החוק רשמית, פרסם ראש הממשלה דמירל הודעת גינוי חריפה על הצעת החוק.
מיד לאחר אישורו הרשמי של החוק, ב-30 ביולי 1980, החזירה טורקיה את מיופה הכוח בתל אביב להתייעצויות באנקרה וב-28 באוגוסט 1980 הודיעה ממשלת טורקיה כי החליטה לסגור את הקונסוליה הכללית שלה בירושלים בתגובה למהלך הישראלי.
אולם שר החוץ הטורקי ארקמן הודיע במקביל כי לסגירת הקונסוליה לא תהיה השלכה על דרג היחסים שבין טורקיה וישראל.
למרות זאת, ב-26 בנובמבר 1980 הודיעה ממשלת טורקיה לממשלת ישראל על כוונתה להוריד את דרג היחסים בין המדינות.
מיד לאחר מסירת ההודעה לממשלת ישראל קראה טורקיה לסגל הדיפלומטי שלה בתל אביב לשוב לאנקרה כאשר היא מחליטה להשאיר בישראל דיפלומט בדרג של מזכיר שני.
במקביל נתבקש הסגל הדיפלומטי של ישראל באנקרה, למעט המזכיר השני, לעזוב את טורקיה תוך שלושה חודשים.
גם קווי התעופה והים בין ישראל לטורקיה הפסיקו לפעול.
מאז, במשך מספר שנים, טורקיה נקטה במדיניות אנטי-ישראלית.
למשל, בינואר 1984 קרא נשיא טורקיה לבאי ועידת קזבלנקה לנקוט אסטרטגיה משותפת נגד ישראל.
החל מ-1986 החלה התחממות מחודשת בקשרים בין ישראל לטורקיה שהתבטאה במינוי דיפלומטים בדרג בכיר לתחזוק הקשרים בין המדינות, אולם עדיין התנגדה ממשלת טורקיה לקשרים קרובים מידי.
למשל, הממשלה ביקשה מחברי פרלמנט שלא לבקר בישראל.
בספטמבר 1987 נפגשו שרי החוץ של המדינות בעצרת האו"ם.
בפגישה סוכם על הידוק היחסים הכלכליים בין המדינות ושר החוץ של טורקיה נענה להזמנה לבקר בישראל.
בעקבות הפגישה הורחב שיתוף הפעולה בין המדינות באקדמיה, במסחר ובחקלאות.
בשנים 1988 ו-1989 הועמדו שוב היחסים בצלו של הסכסוך הישראלי-ערבי.
השנה הראשונה של האינתיפאדה הייתה רצופת גינויים פומביים מצד אנקרה למעשי צה"ל, לצד הודעות תמיכה חד משמעיות בזכות הפלסטינים להגדרה עצמית, "על כל המשתמע מכך".
בנובמבר 1988 מיהרה טורקיה להכריז על הכרה בהכרזת העצמאות הפלסטינית שהכריזה המועצה הלאומית הפלסטינית – והדבר עורר בישראל תגובה נזעמת.
טורקיה הייתה המדינה הרביעית שהכירה במדינה זו, והראשונה מבין המדינות המקיימות יחסים דיפלומטיים עם ישראל.
מיופה הכוח הטורקי זומן למשרד החוץ בירושלים, שם הובעה מורת רוחה של ישראל על שטורקיה לא מצאה לנכון לשמוע את עמדתו של נציג ישראל רשמי בטרם החליטה על המהלך.
בשנת 1991, לאחר מלחמת המפרץ והצהרת ועידת השלום במדריד, השתפרו היחסים באופן דרמטי ובנובמבר אותה שנה החליפו שתי המדינות שגרירים.
בינואר 1992 הועלה דרג היחסים בין ישראל לטורקיה.
היחסים עם ישראל החלו להתמלא בתוכן, תחילה כלכלית ותיירותית ובהמשך גם מדינית וצבאית, למורת רוחו של העולם הערבי, אך לא במידה שיכלה עוד להשפיע על מדיניותה של אנקרה.
בין יוני 1992 ונובמבר 1994 נערכה סדרה של ביקורים רמי דרג, חסרי תקדים ביחסים בין שתי המדינות שבמסגרתם ביקרו הנשיא עזר ויצמן ושר החוץ שמעון פרס בטורקיה, וראש ממשלת טורקיה טאנסו צ'ילר בישראל.
טורקיה ניצבה איתנה מאחורי מסכת היחסים הענפה עם ישראל והתנערה מההתקפות הערביות בנושא.
במהלך ביקור בישראל של סגן שר החוץ הטורקי אונור אויימן בינואר 1996, הוא הגדיר את היחסים בין שתי המדינות כ"מצוינים בכל היבט שהוא".
במרץ 1996 הגיע הנשיא דמירל לביקור רשמי בישראל – ביקור ראשון מסוגו של נשיא טורקיה.
ביקורו של דמירל העלה לשיא את היחסים הכלכליים בין שתי המדינות.
במהלך הביקור נחתם הסכם סחר המסיר את מגבלות המכסים בין שתי המדינות עד שנת 2000, והוחלט על עיבוי הקשרים בתחומי החקלאות, התעשייה, התקשורת והרפואה כאשר הדגש הוא על תחומי ההיי טק.
בין ישראל וטורקיה נוצרו יחסים קרובים במיוחד, שניתן אפילו להגדירם כ"יחסים מיוחדים" וישראל הפכה לאחת המדינות הקרובות ביותר לטורקיה.
שיקולים שונים הנחו את טורקיה בהידוק יחסיה עם ישראל במהלך שנות ה-90:
חיזוק הביטחון האזורי הטורקי, תוך הסתמכות על הקשר המשמעותי ברמת הרכש, האימונים והתכנון בין שני הצבאות החזקים במזרח התיכון, והבטחת ביטחונה של טורקיה כנדבך חשוב בקביעת מעמדה באזור.
הפקת טובות הנאה מעוצמתה של השדולה היהודית בוושינגטון, הרואה עצמה חופשייה להשפיע על מדיניות החוץ של ארצות הברית.
הרצון של טורקיה להרתיע יריבים פוטנציאליים באזור, דוגמת איראן, סוריה ויוון, ולשפר את יכולתה להיאבק בטרור.
השאיפה לחיזוק אזורי של הכוחות הדמוקרטיים, החילוניים והתומכים בכלכלת שוק, או במילים אחרות: שיווק "המודל הטורקי – ישראלי" במזרח התיכון ובמדינות חבר העמים, במידה רבה כאנטיתזה למודלים אחרים, ובראשם "המודל האיראני".
הצורך של טורקיה בטכנולוגיות אזרחיות הנמצאות ברשות ישראל, בין השאר בגלל קשיים בהשגתן של טכנולוגיות אלה במקומות אחרים.
המאבק חסר הפשרות שניהל הצבא הטורקי באסלאמיזציה הגוברת.
הרצון של טורקיה בהנהגתם של טורגוט אוזאל וסולימאן דמירל, להדק את הקשר עם המערב והתסכול המתמשך של המנהיגות המדינית והצבאית, לנוכח הכתף הקרה שהפגינה אירופה לטורקיה.
התלות של טורקיה בנפט מוסלמי נעשתה בלתי משמעותית עם חלוף משבר האנרגיה.
מערכת היחסים המקיפה עם המדינות המוסלמיות אמנם נותרה בעינה, אך נעשתה מאוזנת יותר.
המאזן המסחרי החל נוטה לטובת טורקיה, והטורקים נעשו מעניקי אשראי לחלק מן המדינות המוסלמיות.
השיקולים הישראליים להידוק הקשר עם טורקיה בשנות ה-90:
חיזוק הלגיטימציה לישראל במזרח התיכון, על ידי יצירת שלום חם, ואף יותר מכך, עם מדינה מוסלמית גדולה וחשובה דוגמת טורקיה.
הצורך הישראלי המתמיד במציאת שווקים לתוצרת ולידע של התעשייה הצבאית והאווירית, על כל המשתמע מכך לביטחונה וכלכלתה של ישראל.
היתרון האסטרטגי מודיעיני משיתוף פעולה ביטחוני עם מדינה הגובלת באויבותיה המובהקות של ישראל – סוריה, עיראק ואיראן.
הרצון להרחיב את הסחר האזרחי עם שוק גדול ומתפתח דוגמת השוק הטורקי.
השאיפה לחזק באזור מדינה בעלת מודל שלטוני דומה למודל הישראלי בסוגיות של דמוקרטיה, חילוניות וכלכלה חופשית, בין השאר כדי להוכיח שהמודל יכול להתאים גם למדינות נוספות במזרח התיכון.
ישנם שהסבירו את הידוק הקשרים בין ישראל לטורקיה בהתקדמות תהליך השלום בין ישראל והפלסטינים וירדן.
הם מציינים שדרג היחסים הועלה רק לאחר ועידת מדריד ובמקביל להחלטה להעניק דרג של שגריר גם לנציג אש"ף באנקרה.
לטענתם, ההתקדמות לקראת שלום בין ישראל לחלק משכנותיה היא שאפשרה לטורקיה לחמם את יחסיה עם ישראל.
על פי גישה זאת, הביקור של נשיא טורקיה בישראל, חודשים אחדים לאחר רצח יצחק רבין, נועד להדגיש את תמיכתה של טורקיה בהסדרי השלום המתגבשים בין ישראל לפלסטינים, ולחזק את ממשלתו של שמעון פרס להמשיך בדרך בה צעד רבין.
פרוץ האינתיפאדה השנייה לא הרע משמעותית את היחסים בין טורקיה לישראל, אף על פי שמדינות מוסלמיות אחרות ניתקו באותה תקופה את יחסיהן עם ישראל.
טורקיה מחתה בפני ישראל על הסגר שהטילה ישראל על יאסר ערפאת במבצע חומת מגן, שלחה אליו שליחים רמי דרג, והעניקה לו סיוע כספי והומניטארי, אולם היחסים החמים עם ישראל ועם הפלסטינים בו זמנית – ואף קודמו עסקאות לשיפוץ טנקים, בניית תעלות השקיה בדרום מזרח טורקיה וייצוא מים מטורקיה לישראל.
ב-6 באפריל 2002 אמר ראש ממשלת טורקיה, בולנט אג'וויט, לחברי מפלגתו (DSP), שישראל מבצעת רצח עם בפלסטינים.
ישראל דרשה מטורקיה "הבהרות" ואג'וויט השיב שדבריו לא הובנו כהלכה והם משקפים רק את דאגתו מהמתרחש באזור.
המהפך הפוליטי של 3 בנובמבר 2002 בטורקיה, דחק אל מחוץ לחיים הפוליטיים אישים מרכזיים שתחזקו את הקשרים הטובים עם ישראל, כמו ראש הממשלה היוצא בולנט אג'וויט, ראשי הממשלה בעבר מסוט ילמאז וטאנסו צ'ילר, ושר החוץ עד לא מכבר איסמעיל ג'ם.
שתי המפלגות המנצחות בבחירות לא מילאו תפקיד משמעותי במדיניות החוץ ולא התנסו בקשרים עם ישראל.
ב-14 בנובמבר 2002, באיחור של עשרה ימים, שוגר מכתב של ראש הממשלה שרון, בו בירך את ארדואן על ניצחונו בבחירות.
אולם מצד טורקיה נשמעו קולות אחרים.
בראיון שהעניק סגן יו"ר מפלגת "הצדק והפיתוח", מוראט מרג'אן, לעיתון ה"ג'רוזלם פוסט", נאמרו הדברים הבאים:
במהלך 2004 ביקר ראש ממשלת טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, באופן ישיר את ישראל בשורת התבטאויות חריפות.
אף על פי שארדואן היווה את ראש החץ של הביקורת על ישראל, בכל זאת לא היה מדובר ב"משבר ארדואן".
בכירים אחרים במערכת הפוליטית הטורקית, ובראשם שר החוץ גול, ניסו להרגיע את המתיחות.
שורשי המתיחות נגעו בראש ובראשונה לעצירת תהליך השלום בין ישראל ושכנותיה.
מספר סיבות מוחשיות הביאו לכך שטורקיה הרשתה לעצמה לפגוע ביחסים עם ישראל במהלך שנת 2004, וביניהן ניתן למנות את ארבע הסיבות הבאות:
התמשכות האינתיפאדה, חיסולים של מנהיגים פלסטינים והמצור על ערפאת.
התקרבות משמעותית של טורקיה לסוריה.
הידיעות הבלתי פוסקות אודות מכירת נשק ישראלי לכורדים.
ההתקררות ביחסים בין טורקיה וארצות הברית, על רקע המלחמה בעיראק.
שיפור מסוים חל בשנת 2005, בעקבות ההתנתקות.
במהלך חודש מרץ 2005 ביקר שר החוץ עבדוללה גול בישראל, ובראשית מאי אותה שנה ביקר בה לראשונה גם ראש הממשלה ארדואן.
עצירת המשך תהליך ההתנתקות בעקבות מלחמת לבנון השנייה, בקיץ 2006, שבה ועוררה רחשים שליליים בצמרת הפוליטית הטורקית.
בתקופת רג'פ טאיפ ארדואן חלה התדרדרות משמעותית ביחסים בין שתי המדינות עקב הקו האנטי-ישראלי והרטוריקה האנטי-ישראלית החריפה שנקט ארדואן.
בדצמבר 2008 תקף ארדואן בחריפות את ישראל על מבצע עופרת יצוקה.
בכנס הפורום הכלכלי העולמי בדאבוס, לאחר שנשיא מדינת ישראל שמעון פרס הגן בנאומו על עמדת ישראל, נטש ארדואן בזעם את הבמה.
במהלך מבצע עופרת יצוקה גם התקיימו בטורקיה הפגנות רבות כנגד ישראל, כולל במהלך משחקיהן של קבוצות ספורט ישראליות ונציגים ישראליים המשחקים בטורקיה.
באוקטובר 2009 ביטלה טורקיה את השתתפות ישראל בתרגיל האווירי אנטוליאן איגל.
ובינואר 2010 ארדואן תקף את מדיניות ישראל כלפי הפלסטינים ולבנון, וקבל על העדר הביקורת העולמית על מדיניות הגרעין של ישראל, ביחס לביקורת על הפיתוח הגרעיני באיראן.
בשנת 2010 חלה הידרדרות נוספת ביחסים בין שתי המדינות, בעקבות אירועי המשט לעזה, אותו הוביל ארגון IHH הטורקי בתמיכת ממשלת טורקיה, ונוצר המשבר הדיפלומטי החמור ביותר מאז כינון היחסים בין המדינות.
עם זאת, ב-2 בדצמבר 2010, שלחה טורקיה 2 מטוסי כיבוי כדי לעזור לכוחות הכיבוי בישראל לכבות את השרפה בכרמל.
ארדואן טען, שהסיוע ניתן "מתוך מניעים הומניטריים וחובה איסלאמית", ושטרם הגיע הזמן לשיפור ביחסי שתי המדינות – עד אשר ישראל תתנצל ותפצה את נפגעי המשט.
ביולי 2011 הוסיף ארדואן דרישה שלישית, שישראל תסיר את הסגר על עזה, כתנאי לנרמול היחסים עם טורקיה.
ב-1 בספטמבר 2011 פורסמו מסקנות דו"ח פאלמר של ועדת האו"ם לבדיקת אירועי המשט לעזה והחריף המשבר בין טורקיה לישראל.
טורקיה הודיעה על הורדת דרג היחסים הדיפלומטיים למזכיר שני בלבד, ועל גירוש שגריר ישראל בטורקיה.
ב-6 בספטמבר 2011, הודיע ראש הממשלה ארדואן על ניתוק כל קשרי המסחר והקשרים הצבאיים עם ישראל אולם בהמשך היום, התפרסמה הודעה מטעם הממשל הטורקי כי מדובר אך ורק בהפסקת קשרי המסחר הצבאיים והביטחוניים בין שתי הממשלות.
מאוחר יותר הודיע ארדואן כי צוטט שלא כהלכה גם לגבי אמירותיו שספינות מלחמה של טורקיה ילוו ספינות סיוע לעזה לצורך הגנה עליהן מפני ישראל, ואמר כי אם ישראל לא תתערב בחופש התנועה לא ישלחו ספינות קרב.
התובע הכללי בטורקיה דרש כי יועברו אליו שמות החיילים הישראליים שפעלו לעצירת המשט, לנקיטת הליכים משפטיים נגדם וארגון IHH העביר אליו 10 שמות וביקש הוצאת צווי מעצר נגדם.
עיתון טורקי דיווח שארדואן הורה שלא למנוע ממטוסי קרב טורקיים ירי על מטרות ישראליות.
במאי 2012 הוגשו בטורקיה כתבי אישום, ובהם תביעה לגזור תשעה מאסרי עולם, נגד ארבעה קציני צה"ל בכירים, עקב מעורבותם בהשתלטות על המרמרה במשט לעזה.
בפברואר 2013 אהמט דבוטואולו, שר החוץ הטורקי, מתח ביקורת על ישראל על תקיפתה את שיירת הנשק בסוריה.
ב-22 במרץ 2013, בסיום ביקורו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה בישראל, ובתיווכו, התקשר ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו למקבילו הטורקי, ארדואן והתנצל על תקרית המרמרה.
באוגוסט 2013 טען ארדואן שישראל עומדת מאחורי ההפיכה במצרים.
ארצות הברית גינתה בחריפות טענה זו, ואביגדור ליברמן, יו"ר ועדת החוץ והביטחון של הכנסת אמר שארדואן הוא "ממשיך דרכו של גבלס".ביולי 2014 במהלך מבצע צוק איתן תקף ארדואן את חברת הכנסת איילת שקד בטענה שהיא מזכירה את היטלר.
מאוחר יותר גינה את ישראל בחריפות, הסית נגדה והאשים אותה ב"רצח עם" נגד הפלסטינים.
בעקבות דבריו אלפי מפגינים אלימים תקפו את נציגויות ישראל בטורקיה, דבר שהוביל את משרד החוץ להורות על פינוי משפחות נציגי ישראל בטורקיה מחשש לשלומן, ולפרסום אזהרת מסע לטורקיה.
בדצמבר 2015 פורסם שישראל תקים קרן אשר תפצה את נפגעי המרמרה, התביעות של טורקיה כנגד ישראל יבוטלו, השגרירים יחזרו ובכיר בארגון חמאס, סאלח אל-עארורי לא ייכנס לטורקיה.
ב-19 במרץ 2016 התרחש פיגוע התאבדות באיסטנבול, שבו נרצחו גם שלושה תיירים ישראלים ונפצעו 11. בהתייחס לפיגוע, אירם אקטאש (İrem Aktaş), הממונה על התקשורת הדיגיטלית במפלגתו של ארדואן, פרסמה בחשבונה בטוויטר כי היא מייחלת לכך שכל הפצועים הישראלים בפיגוע ימותו.
בתגובה להתבטאות זו נמסר, כי החלו להינקט צעדים להדחתה מתפקידה במפלגה.