tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
צ'מפליין הקים בחווה שלו "מושבת קולנוע" (Cinema Colony), ובמדריך היישובים של קולומביה הבריטית לשנת 1925 היישוב מתואר כבעל "בית דואר ותעשיית סרטי קולנוע".
הוא החל לכתוב סיפורים ותסריטים אודות החיים באזור הצפון, אותם הציע לאולפני הסרטים בהוליווד.
הוא פרסם בעיתונים רבים ברחבי קנדה מודעה, בה הודיע כי הוא מחפש עובדים חרוצים, גברים, נשים וילדים, לעבודה בחווה.
הוא הציע למעוניינים משרות של מגדלי ירקות, מגדלי עופות, חלבנים, חוטבי עצים, כובסים, אופים, בנאים, טבחים, כתבנים, מנהלי חשבונות, פקידים ומורים.
בסוף המודעה צירף שורה המודיעה לקוראים כי אלו שיתקבלו לעבודה "עשויים להשתתף בסרטים".
למתעניינים הודיע צ'מפליין כי בכוונתו לקיים מבחני בד בהם יבחר את אלו המתאימים להופיע בסרטים שיפיק.
החווה של צ'מפליין צמחה במהירות.
בשנת 1924 הוא התגורר בה לבד עם בת זוגו, שניהלה את סניף הדואר שפתח.
שנה לאחר מכן כבר היו בחווה 20 איש, ובשנת 1928 גרו במקום כחמישים פועלים, מהם בעלי משפחות.
במקום הוקם מלון דרכים, וגם מן החנות הפיק צ'מפליין רווחים נאים.
כל אותה העת המשיך צ'מפליין לנסות להגשים את חלומו, ולהקים תעשיית קולנוע.
הוא הרבה לראיין את הפועלים ואת המבקרים בחווה בניסיון לקבל רעיונות לסרטים המבוססים על חייהם, והקים חברת הפקות בשם "פרויקט מושבת הסרטים", אולם מכל זה לא יצא דבר, וצ'מפליין לא הצליח להפיק אפילו סרט אחד.
ככל שחלף הזמן, ותעשיית הסרטים לא התממשה, החלו פועלי החווה להתייאש ולעזוב.
מסיבה שאינה ידועה הפסיד צ'מפליין בשנת 1948 את הזיכיון על סניף הדואר שהועבר לידי בעל אדמות מקומי בשם הארווי בראיינט (Harvey Bryant).
לויד צ'מפליין מכר את רכושו בסינמה ועבר להתגורר יחד עם אשתו ביישוב סארי.
הוא נפטר בשנת 1965 והוא כבן שמונים.
סגירת בית הדואר של סינמה
קיימות ידיעות סותרות לגבי המועד בו הופסקה פעילות סניף הדואר ביישוב סינמה.
על פי אחת הגרסאות, נסגר בית הדואר ב-12 בינואר 1964, אולם ככל הנראה גרסה זו אינה מדויקת, מאחר שקיימת חותמת של סינמה ממועד מאוחר יותר.
במענה לשאלה של אספן ישראלי השיב נציג דואר קנדה ב-28 בינואר 1985 כי לפי מיטב ידיעתו נסגר בית הדואר של סינמה ב-30 בנובמבר 1964.
חשיבות היישוב סינמה עבור אספני הבולים
אספן בולים הבונה אוסף בשיטת איסוף לפי נושא נדרש לצרף לאוסף גם חותמות ביטול של בתי דואר מיישובים ששמם קשור לנושא בו הוא בחר להתמקד.
האספן נדרש לחקור את תולדות היישוב, לברר את הסיבה שהובילה את התושבים להעניק ליישוב את שמו, ולוודא שאכן מדובר בשם שהוענק בכוונה תחילה לבטא את הקשר שלו לנושא הרלוונטי.
עבור אספן בולים, שבחר להתמקד בבניית אוסף הקשור לנושא קולנוע, יישוב כגון סינמה מהווה דוגמה מושלמת לאתר אותו ניתן לקשור לנושא האוסף.
לא רק שהיישוב קיבל את שמו מתוך כוונה לשקף את הקשר של המייסד לעולם הקולנוע, אלא הוא גם משקף ניסיון אמיתי, אם כי כושל, להקים תעשיית קולנוע במערב קנדה.
סינכרופטר הוא סוג של מסוק המשתמש בשני רוטורים המותקנים בצמוד צד בצד עם הטיה מתונה החוצה.
סוג מסוק זה מתאפיין בשיכוך הפרעות ואי איזונים אופייניים למסוקים טהורים, בדחף גדול ביכולת נשיאת משקל, אבל גם בביצועים נחותים בשיוט ושליטה בעייתית בסבסוב.
הקונספט של מסוק סינכרופטר פותח על ידי אנטון פלטנר הגרמני במהלך שנות ה-30 המאוחרות, המסוק שיוצר בעקבות הקונספט, הפלטנר Fl 282 קליברי היה למסוק הסדרתי המבצעי הראשון בעולם, הוא יוצר במספרים מצומצמים ושימש כמסוק קל ללוחמה בצוללות במהלך מלחמת העולם השנייה.
אף על פי שתצורה זאת לא הייתה פופולרית בקרב יצרני מסוקים לאחר המלחמה, חברת קאמאן אימצה תצורה זאת ויצרה מספר מסוקים מוצלחים החל משנות ה-50.
סינכרופטר משתמש בתמסורת סבוכות, כלומר משתלבות יחד וסובבות בכיוונים מנוגדים המפעילות שני רוטורים נפרדים המותקנים צד בצד המוטים בזווית מתונה החוצה, זה מאפשר סיבוב מסונכרן של להבי הרוטורים הסובבים במופע של 90 מעלות יחסית אחד לשני כאשר הלהבים עולים מעל לראש הרוטור הצמוד.
תצורה זאת מתאפיינת בביטול הפיתול האופייני למסוקים טהורים על ידי שני הרוטורים הסובבים בכיוונים הפוכים בצורה מסונכרנת ומכאן שמו של סוג המסוק.
בשל שיש שני רוטורים, שטח הדיסקה גדול יותר ועומס דיסקה נמוך יותר ממסוק טהור בעל מוטת להבים דומה.
המסוק מצטיין ביכולת נשיאת משקל וביצועים טובים בגבהים רמים.
הסיבוב המסונכרן מאפשר שיכוך וביטול של אי איזונים האופיינים למרבית סוגי המסוקים ולכן סינכרופטרים הם יציבים ופשוטים יחסית להטסה.
השליטה בסבסוב מושגת, בדומה לרוטור קואקסיאלי, על ידי יצירת הבדל פיתול - כלומר רוטור אחד מעלה זווית פסיעה כאשר הרוטור השני מוריד זווית פסיעה.
במספר מסוקי קאמאן שכוללים הפרדה גדולה יחסית בין הרוטורים שליטה נוספת מוקנה על ידי פקודה מחזורית הפרשית בעלרוד, כאשר רוטור אחד נותן פקודה קדימה והרוטור השני אחורה.
לרוב סיבוב הרוטור מתוכנן בשביל שהלהב המתקדם יהיה מעל לגוף, זה מאפשר שיכוך מסוים של הנטייה של המסוק להרים אף בשיוט שכן מרבית העילוי בשלב זה נוצר על ידי הלהב המתקדם ושטף האוויר שלו לוחץ על המבנה הקדמי של גוף המסוק.
החסרונות של המסוק הם שהתקנה צד-בצד עם שני פיילונים ארוכים יוצרים גרר רב ולכן זה מקטין משמעותית את ביצועי המהירות.
סינכרופטר סובל מיכולת פיקוד מוגבלת מאוד בסבסוב מה שדורש משטחי מייצב כיוון והגה כיוון גדולים יחסית.
כמו כן, הרוטורים המוטים לצדדים מתקרבים לקרקע ומהווים סכנה לאנשים סביב ודורש גישה מקדימה או מאחורי המסוק, וזה לרוב דורש העלאת נוסעים או אלונקות בחלק האחורי של המסוק בלבד.
סינית מפושטת (בסינית מפושטת: 简化字, פין-יין: jiǎnhuàzì) הוא הכינוי לתקן של מערכת תווים סיניים, המתפרסם ב-"通用规范汉字表", "טבלת התקן הכללי לתווים סיניים" לשימוש בסין היבשתית (中国大陆).
יחד עם הכתב הסיני המסורתי , היא אחד משני התקנים הנהוגים בסין לכתיבת השפה המדוברת.
הממשל בסין החל לקדם את השימוש של אותיות אלו בדפוס החל משנות ה-50 של המאה ה-20 כדי לעודד אוריינות.
הן נמצאות בשימוש רשמי ברפובליקה העממית של סין, במלזיה ובסינגפור.
בהונג קונג, במקאו ובטאיוואן נהוג השימוש בכתב הסיני המסורתי.
בנוסף במרבית קהילות הסינים הגרים מחוץ לגבולות סין מרבים להשתמש בכתב המסורתי.
ניתן להתייחס לסינית מפושטת בכינוי לעיל, "简化字" (ג'יאַן הוּאַה דזה), או לחלופין ב-"简体字" (ג'יאן טי דזה).
הכינוי השני מתייחס לפישוט מבנה גוף האותיות, בעוד השם הראשון, הרשמי, מתייחס למערכת המודרנית הנהוגה היום של רשימת תווים רשמית אשר כוללת, על פי הגדרת השליט מאו דזה-דונג בשנת 1952, לא רק פישוט מבני, אלא גם הפחתה משמעותית במספר האותיות הכולל של התקן הסיני.
התווים של הסינית המפושטת נוצרו תוך הפחתה במספר הקווים הדרושים כדי לכתוב חלק ניכר מהתווים בכתב הסיני המסורתי.
חלק מהפישוטים התבססו על צורות מהקליגרפיה המזרח-אסייתית הפופולרית "草书" (צַאוּ-שוּ, באנגלית: Cursive script).
חלק אחר של האותיות פושט על פי כללים "יבשים" שנקבעו לפישוט, לדוגמה החלפת כל המופעים של רדיקל מסוים בתו (תו סיני מכיל בדרך כלל כמה רכיבים המכונים "רדיקלים") ברדיקל פשוט יותר.
מספר תווים בעלי היגוי דומה ומשמעות זהה הוחלפו בתו בודד, בדרך כלל הפשוט מביניהם.
בנוסף הושארו תווים רבים כפי שהם והם זהים לתווים המקבילים במערכת הסינית המסורתית.
חלק מהתווים המפושטים שונים שוני רב מהתווים שאותם החליפו, בעיקר בשל החלפות רדיקל בצורה אוטומטית.
תווים לדוגמה שבהם הוחלף רכיב על ידי סימן פשוט (בכל סימניה המורכבת משני רכיבים, הרכיב 漢 הוחלף על ידי הרכיב 又): 对 <-- 對, 邓 <-- 鄧, 观 <-- 觀, 欢 <-- 歡.
שינויים מסוג זה גרמו למבקרי הסינית המפושטת לטעון שהיא נראית כמו אוסף של שינויים אקראיים.
לעומתם, התומכים בשיטה טוענים שהיא עקבית ומנגישה את השפה באופן ניכר, ובנוסף טוענים כי חלק מן השינויים דווקא חדשניים ומועילים אף על פי שהיו קיימים לאורך שנים במגוון תצורות.
סבב שני של תווים שהתווספו לסינית המפושטת היה בשנת 1977, אולם העדכון נמשך ובוטל בשנת 1986 מכמה סיבות, בעיקר עקב הבלבול שיצר והביקורת הקשה מהעם הסיני עצמו, שהתקשה להתרגל אליו.
עם זאת, הממשל נשאר עם כוונה רשמית להמשיך ולפשט בעתיד.
באוגוסט 2009 החל הממשל אוסף תגובות ציבוריות לרשימה מצומצמת יותר של שינויים.
סינמה ביזאר הייתה להקת גלאם רוק גרמנית.
הלהקה הוקמה ב-2005 בברלין, ב-2007 הם ביצעו את ההופעה החיה הראשונה שלהם בתוכנית המוזיקה The Dome, באותה שנה יצא הסינגל הראשון שלהם Lovesongs (They Kill Me).
אלבומם הראשון "Final Attraction" כלל שלושה סינגלים.
ב-2008 לקחה הלהקה חלק באירוע לבחירת נציג גרמניה לאירוויזיון אך שירם לא עלה לשלב המתקדם.
ב-2008 הם גם החלו בסיבוב הופעות ברחבי אירופה, בספטמבר אותה שנה לומינור (Luminor), חבר הלהקה ששימש כקלידן וזמר רקע עזב את הופעותיו בלהקה עקב מצבו הבריאותי.
במהלך סיבוב ההופעות של ליידי גאגא The Fame Ball Tour הם היוו את מופע החימום שלה, זאת במסגרת סבב הופעותיהם בצפון אמריקה.
ב-2009 זכה אלבומם בפרס המוזיקה האירופאי EBBA, באותה שנה יצא אלבומם השני ToyZ.
ב-2010 הודיעו חברי הלהקה דרך רשת מייספייס על התפרקותם.
סינכרוניות היא מושג שהוצג לראשונה על ידי הפסיכולוג האנליטי קרל ג.
יונג ולפיו, אירועים הם "צירופי מקרים משמעיים" אם הם מתרחשים ללא קשר סיבתי אך נראה שהם קשורים מבחינת משמעות.
במהלך הקריירה שלו, סיפק יונג כמה הגדרות שונות למושג הסינכרוניות.
יונג הגדיר את הסינכרוניות כ"עיקרון מחבר לא-סיבתי"," צירוף מקרים משמעי", ו"הקבלה לא-סיבתית".
הוא הציג את המושג כבר בשנות העשרים של המאה העשרים, אך העניק תיאור מלא שלו רק בהרצאת ארנוס שנשא בשנת 1951.
בשנת 1952 פרסם יונג מאמר בשם "Synchronizität als ein Prinzip akausaler Zusammenhänge" (סינכרוניות כעיקרון מחבר לא-סיבתי), בכרך שהכיל גם מחקר בנושא קשור מאת הפיזיקאי וחתן פרס נובל וולפגנג פאולי.
זה האחרון היה ביקורתי לעיתים כלפי רעיונותיו של יונג.
האמונה של יונג הייתה כי כשם שאירועים יכולים להיות קשורים סיבתית, הם גם עשויים להיות קשורים במשמעות.
אירועים הקשורים משמעית אין צורך להסביר במונחים של סיבתיות, דבר שאינו נוגד בדרך כלל את האקסיומה של הסיבתיות אך במקרים מסוימים יכול להוביל לוויתור בטרם עת על הסבר סיבתי.
יונג השתמש במושג בטענה לקיומו של העל-טבעי.
ארתור קסטלר, שהאמין בעל-טבעי, כתב בהרחבה על סינכרוניות בספרו "שורשי צירוף המקרים" אשר פורסם ב-1972.
הזרם המרכזי במדע פוטר את תופעת הסינכרוניות כצירוף מקרים או כמתאמים מלאכותיים אשר ניתן לתאר באמצעות חוקי הסטטיסטיקה (למשל על ידי חוק המספרים הגדולים באמת) והטיות אישור.
סינכרוניות אינה ניתנת לבחינה ואינה ניתנת להפרכה.
היא ניתנה בתור אחת הדוגמאות לפסאודו-מדע ב"אנציקלופדיית הספקן לפסאודו-מדע" בעריכת מייקל שרמר.
סינכרוליפט היא מעלית להרמת סירות וספינות אל מחוץ למים לצורכי תחזוקה או תיקונים.
כלי השיט מוסע אל עריסה השקועה במים, אשר מורמת אחר כך על ידי מערכת של כננות שפעולתן מסונכרנת.
את העריסה ועליה כלי השיט גוררים על גבי מסילה אל שטח התיקונים.
הסינכרוליפטים הגדולים ביותר מסוגלים להרים כלי שיט עד מעמס של 100,000 טון.
בשל יכולת זו דחקו הסינכרוליפטים כמעט לחלוטין את המבדוקים היבשים הישנים, שמרביתם מסוגלים להכיל כלי שיט אחד בלבד בכל פעם.
הסינכרוליפט הומצא במחצית העשור של 1950 על ידי ריימונד פירלסון (Raymond Pearlson), אז המהנדס הראשי של Merill Stevens, מספנה קטנה במיאמי.
ב-1958 הקים חברה בשם Pearlson Engineering Company, על מנת להוסיף ולפתח את המצאתו.
החברה נרכשה ב-1959 על ידי הקונצרן הבריטי Northern Engineering Industries, ובמהלך עשרים השנים הבאות התקין פירלסון את מעלית האוניות שהמציא במאות מספנות ברחבי העולם.
ב-1989 נרכשה NEI על ידי הקונצרן "רולס-רויס" (Rolls-Royce plc).
ב-2002 הוענק לפירלסון פרס Elmer A.
Sperry על "המצאה, פיתוח והתקנה ברחבי העולם של מערכת חדשה להרמת ספינות אל מחוץ למים לצורכי תיקונים ולהשקת כלי שיט חדשים".
ב-2015 חתמה Nekkar ASA על הסכם עם "רולס-רויס אחזקות" לרכישת הנכסים של Synchrolift.
הסימן המסחרי הרשום ® Syncrolift שייך כיום ל-Syncrolift AS, חלק מקבוצת Nekkar ASA.
ב-1966 רכשה רשות הספנות והנמלים בישראל סינכרוליפט להרמת ספינות עד 1200 טון שהותקן בנמל חיפה ומשרת גם את חיל הים.
סינמה ג'נין היה בית קולנוע בג'נין שברשות הפלסטינית.
בית הקולנוע מכיל כ-335 מקומות ישיבה בתוך האולם, ועוד כ-700 מקומות לצפייה במסך גדול שמוצב מחוץ לאולם עצמו.
חלק ניכר מהכסף ששימש לבניית בית הקולנוע הושג באמצעות תרומות.
בין היתר, תרמו לבית הקולנוע הזמר רוג'ר ווטרס, משרד החוץ הגרמני ועוד.
בניין הקולנוע כולל כ-300 מקומות ישיבה, בית קפה, מתחם גלריית אומנות וספרייה בחסות מכון גתה הגרמני.
הספרייה והקולנוע מציעים תערוכות תרבות ושיעורי השפה גרמנית.
בית הקולנוע נפתח ב-1957 אך נסגר ב-1987 עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה.
מאז ועד אוגוסט 2010 עמד בית הקולנוע שומם, אך בעקבות יוזמה פלסטינית-גרמנית שבמסגרתה שופץ הקולנוע וחודשו מתקניו (התוקנו מחדש לוחות סולאריים ושופצו תשתיות החשמל של המקום) ולאחר מכן הוחלט לפתוח אותו מחדש.
בטקס הפתיחה המחודשת של הקולנוע נכחו מספר בכירים ברשות הפלסטינית ואף ידוענים, בהם ביאנקה ג'אגר, גרושתו של מיק ג'אגר מהרולינג סטונז, ראש הממשלה הפלסטיני, סלאם פיאד וכן זכריא זביידי, ממפקדי התנזים באינתיפאדה השנייה.
מלבד הטקס עצמו הקולנוע לקח חלק מ"פסטיבל הקולנוע של ג'נין".
עוד פורסם כי בבית הקולנוע יוקרנו הסרטים "ג'נין ג'נין" של מוחמד בכרי ו"הילדים של ארנה" וכן הסרט "הלב של ג'נין".
בדצמבר 2016 פורסם כי האתר בו נמצא בית הקולנוע נמכר ובמקומו ייבנה מרכז קניות.
הקולנוע חטף לעיתים קרובות ביקורת מפלסטינים רבים אשר החרימו את הקולנוע בטענה כי גברים ונשים שלא בהכרח נשואים ישבו יחד בקולנוע ואף שתו שם אלכוהול.
בעקבות כך מספר המבקרים במקום הלך והתמעט.
סינית קלאסית (במנדרינית: 文言文), הידועה גם בתור סינית ספרותית, היא שפה סינית מקבוצת השפות הסינו-טיבטיות.
סינית קלאסית היא סגנון מסורתי של סינית כתובה שהתפתחה מהשפה הקלאסית, מה שהופך אותה לשונה מכל צורה מודרנית של סינית.
סינית ספרותית שימשה כמעט לכל ההודעות הרשמיות בסין מסוף תקופת האביב והסתיו ועד סוף שושלת האן, וגם בתקופות שונות ביפן, קוריאה ווייטנאם.
בקרב דוברי השפות הסיניות, הסינית הקלאסית הוחלפה בסינית הדומה לשפה הסינית המנדרינית המודרנית, ואילו תושבי סין שדיברו שפות שאינן סיניות נטשו את הסינית הקלאסית ועברו לדבר בשפות המקומיות שלהם.
אף על פי ששפות אלה התפתחו בכיוונים שונים מן הסינית הקלאסית, עדיין ניתן למצוא קשר רב בין השפות האלו לבין הסינית הקלאסית.
סינים הוא שם כללי לאנשים וקבוצות אתניות המזוהות עם סין, התרבות הסינית או היסטוריה של סין.
כיום ישנן 3 מדינות בעלות צביון סיני אזרחי והן הרפובליקה העממית של סין, טאיוואן וסינגפור.
בדרך כלל אלו המוגדרים כסינים מוגדרים כך בגלל מוצא אתני, לאום, אזרחות או זיקה אחרת לאזור גאוגרפי זה.
בני האן הם הקבוצה האתנית הסינית הגדולה ביותר, המונה כ-92% מאוכלוסיית הרפובליקה העממית של סין, כ-95% מאוכלוסיית טאיוואן ו-74% מאוכלוסיית סינגפור, בהתאמה.
בנוסף, הם הקבוצה האתנית הגדולה בעולם, המונה כ-18% מאוכלוסיית העולם.
מחוץ לסין, המונחים "האן" ו"סינים" משמשים לרוב לחליפין, אם המושג האן מופיע כלל, אך בסין ישנם 55 מיעוטים אתניים המוכרים רשמית על ידי ממשלת סין שגם מזהים עצמם כחלק מהלאום הסיני.
סינמה פארק ופורמולה קינו (Синема Парк & Формула Кино; רשמית: "הרשת המאוחדת סינמה פארק פורמולה קינו", Объединенная сеть «СИНЕМА ПАРК» и «Формула Кино») היא רשת בתי קולנוע ברוסיה, שכוללת תחת קורת גג אחת שתי רשתות קולנוע: רשת "סינמה פארק" ו"פורמולה קינו" ונחשבת לאחת מרשתות בתי הקולנוע הגדולות ברוסיה.
רשת הקולנוע המאוחדת כוללת 78 בתי קולנוע ב-30 ערים.
כרשת בתי הקולנוע הגדולה ברוסיה מבקרים באולמות הקולנוע שלה בממוצע יותר מ-25 מיליון מבקרים בשנה.
נתח השוק שלה עומד על 12%.
הרשת המאוחדת (Объединенная сеть кинотеатров) הייתה בבעלות אלכסנדר מאמוט, המחזיק גם בעלות על פורטל האינטרנט רמבלר.
הרשת היוותה 15.3% משוק הקולנוע ברוסיה בשנת 2016. פורמולה קינו הוקמה ב־22 בינואר 2004. הרשת התמזגה לרשת מאוחדת שכוללת את רשת "סינמה פארק" ו"Kino Okko", בבעלות Okko (Сеть кинотеатров Объединенная сеть кинотеатров «Формула Кино», «Синема Парк», «Кино Окко»).
בינואר 2021, התאחדות בעלי הקולנוע של רוסיה (AVK) הזהירה את הרשויות מפני קריסת הרשת.
מאחר שלקבוצת החברות של סינמה פארק אין כספים להוצאות שוטפות, פשיטת רגל הייתה תרחיש בלתי נמנע וקריסה כלכלית איימה להביא לסגירת הרשת, מצב שהחריף גם בעקבות מגפת הקורונה ברוסיה.
באפריל 2021 הרשת הודיעה כי אינה רואה אופציה להכרזה על פשיטת רגל.
סינמה סטאר, רשמית: רשת בתי הקולנוע הפדרלית "סינמה סטאר" היא מפעילת רשת בתי קולנוע רוסית.
אחת מחמשת מפעילי הרשתות הגדולות ביותר ברוסיה.
הרשת הוקמה בשנת 2005 ולה 26 בתי קולנוע ב־14 ערים ברוסיה ובחבר המדינות.
בית הקולנוע הראשון של הרשת היה סינמה סטאר במרכז הקניות קלוגה המאה העשרים בקלוגה בשנת 2005.
בתי הקולנוע הדיגיטליים של הרשת מצוידים במקרני Christie, Dolby Digital Surround EX, 3D Master Image ומסכי כסף חסכוניים באור.
אולמות קולנוע רבים מצוידים ב-Dolby Atmos, מערכת סאונד רב-ערוצית המחייה את המסך ויוצרת סאונד עוצמתי ועשיר.
כך למשל, בית הקולנוע סינמה סטאר על לנינסקי במוסקבה הוא בית הקולנוע הראשון באירופה מבחינת מספר בתי הקולנוע המצוידים במערכת שמע Dolby Atmos.
אולמות הקולנוע מצוידים בכיסאות Josper נוחים ואחד החידושים הוא התקנת כיסאות D-Box, במאמץ להפוך את הצפייה בסרטים לנוחה ככל ההאפש.
סינמה סטאר מקפידה על מדיניות תמחור גמישה.
מחירי הקולנוע משתנים בהתאם ליום בשבוע ולשעה ביום.
סינמה סבאיא הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2021, זוכה פרס סרט הביכורים הטוב ביותר בפסטיבל ירושלים ופרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר לשנת 2022. הסרט נשלח לייצג את ישראל בפרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר, אולם לא העפיל למועמדות בקטגוריה.
את הסרט ביימה אורית פוקס רותם.
קבוצת נשים יהודיות וערביות, עובדות עירייה תושבות חדרה והמשולש, משתלמות בסדנת צילום וידאו שמעבירה רונה, במאית צעירה (דאנה איבגי).
היא מלמדת את קבוצת הנשים לצלם ולתעד את עולמן.
לסרט שמונה חלקים, כמספר מפגשי הסדנה.
העלילה עוקבת אחר מערכת היחסים והקשרים הנרקמים שמתפתחים בקורס שאותם מלווים קטעי וידאו.
הנשים מצלמות ומקרינות על הבד הלבן ומעלות נושאים שונים ומגוונים הנוגעים לעולמן בהם עצמאות, זוגיות, אימהות, פגיעות מיניות, פחד ועוצמה, ובין היתר חולקות סודות ופרטים אינטימיים מעולמן.
הנושאים המועלים מביאים לריחוק ולקרבה בין משתתפות הסדנה, שכן ללא הקורס לא היו מוצאות את עצמן יחד באותו מקום.
ייתכן שעוד תעשה מזה סרט.
דאנה איבגי - במאית ומנחת הסדנה
ליאורה לוי - אישה בודדה, ימאית המתגוררת ביאכטה
מרלן בג'אלי - קשישה ערביה המנדבת עצות למשתתפות מניסיון חייה
יוליה טגיל - ישראלית ממוצא רוסי המתגוררת עם בנותיה אצל אמה לאחר גירושין.
רותי לנדאו - ספרנית שנמצאת בפרק ב' של חייה לאחר גירושין מבעל אלים.
אורית סמואל - אישה נשואה שבעלה הדיכאוני מרוחק ממנה
אמל מורקוס - עורכת דין ופעילה חברתית ופוליטית שחלמה להיות זמרת.
אסיל פרחאת - צעירה פלסטינית המאתגרת את אורח החיים השמרני בסביבתה.
ג'ואנה סעיד - אם לשישה, דתייה המבקשת להוציא רישיון נהיגה אך מפחדת מתגובתו של בעלה
הסרט זכה בפרס וייל בלוך לשנת 2021. את הפרס הגישה גל גדות.הסרט נשלח לייצג את ישראל בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר 2022, אך לבסוף לא העפיל למועמדות בקטגוריה.
סינכרומיזם, באנגלית: Synchromism הייתה תנועת אמנות שנוסדה בשנת 1912 על ידי האמנים האמריקאים סטנטון מקדונלד-רייט (1890–1973) ומורגן ראסל (1886–1953).
ה"סינכרומיות" המופשטות שלהם, המבוססות על גישה לציור כמו היחס של הצבע למוזיקה.
הם היו בין הציירים המופשטים הראשונים באמנות האמריקאית.
אף שהתנועה הזאת הייתה קצרת מועד, ולא משכה חסידים רבים - הסינכרומיזם הפכה לתנועת אמנות האוונגרד האמריקאית הראשונה שקיבלה תשומת לב בינלאומית.
אחד הקשיים הטמונים בתיאור הסינכרומיזם כסגנון בעל משמעות קשור לעובדה שכמה מהיצירות הסינכרומיות היו מופשטות בלבד בעוד שהאחרות כללות דימויים ייצוגיים.
סינכרומיזם מבוסס על הרעיון שצבע וצליל הם תופעות דומות ושאפשר ל"תזמר" את הצבעים בציור באותה דרך הרמונית שבה מלחין מסדר תווים בסימפוניה.
מקדונלד-רייט וראסל האמינו שעל ידי ציור בסולמות צבע, עבודתם החזותית יכולה לעורר את אותן תחושות מורכבות כמו המוזיקה.
כפי שאמר מקדונלד-רייט, "סינכרומיזם פשוט פירושו 'עם צבע' כפי שסימפוניה פירושה 'עם צליל'." התופעה של "שמיעת" צבע או שילוב של שני חושים או יותר, הייתה גם מרכזית בעבודתו של וסילי קנדינסקי, שפיתח "קומפוזיציות" משלו, באירופה בערך באותו זמן.
ה"סינכרומיות" המופשטות מבוססות על סולמות צבע, תוך שימוש בצורות צבע קיצביות עם גוונים מתקדמים.
בדרך כלל יש להן מערבולת מרכזית "מתפוצצת" בהרמוניות צבע מורכבות.
הסינכרומיסטים נמנעו משימוש בפרספקטיבה או קו רקיע, והסתמכו אך ורק על צבע וצורה כדי להתבטא.
מקדונלד-רייט וראסל היו בין מספר אמני אוונגרד שפעלו בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה והאמינו שהריאליזם באמנויות החזותיות הגיע לנקודת מיצוי.
כדי להיות משמעותי בעולם המודרני, דרוש לנתק כל קשר לציור בהשפעת רעיונות ישנים יותר על פרספקטיבה ותוכן ספרותי או אנקדוטי.
העבודות הסינכרומיות המוקדמות ביותר היו דומות לציורים פאוביסטיים.
הצורות הרב-צבעוניות של ציורי סינכרומיסטים גם דומות באופן רופף לאלו שנמצאו באורפיזם של רוברט וסוניה דלאוני.
עם זאת, מקדונלד-רייט התעקש כי סינכרומיזם הוא צורת אמנות ייחודית ו"אין לה שום קשר לאורפיזם וכל מי שקרא את הקטלוג הראשון של סינכרומיזם...
סינכרומיזם פותח על ידי סטנטון מקדונלד-רייט ומורגן ראסל בזמן שלמדו בפריז בתחילת במאה ה-20. ב-1907 חקר סטנטון מקדונלד-רייט את רעיונותיהם של מדעני אופטיקה כמו מישל-יוג'ין שברול, הרמן פון הלמהולץ ואוגדן רוד על מנת לפתח עוד את תורת הצבע המושפעת מהרמוניות מוזיקליות.
אחר כך, בין השנים 1911 ל-1913, שניהם למדו אצל הצייר הקנדי פרסיבל טיודור-הארט, שתאוריית הצבעים שלו חיברה בין איכויות של צבע לאיכויות של מוזיקה, כמו טון לגוון ועוצמה לרוויה.
כמו כן השפיעו על מקדונלד-רייט וראסל האימפרסיוניסטים, סזאן ומטיס עם הדגשת הצבע שלהם על פני הרישום.
בנוסף לקוביסטים והאימפרסיוניסטים, מקדונלד-רייט וראסל קיבלו השראה גם מאמנים כמו אמיל ברנרד, ופול גוגן על חקריהם הייחודיים של תכונות הצבע והשפעותיו.
ראסל טבע את המונח "סינכרומיזם" ב-1912, בניסיון מפורש להעביר את הקשר בין ציור למוזיקה.
הציור הסינכרומיסט הראשון, "הסינכרומי של ראסל בירוק", הוצג בסלון בפריז בשנת 1913. מאוחר יותר באותה שנה, הוצגה במינכן תערוכת הסינכרומיסטים הראשונה של מקדונלד-רייט וראסל.
תערוכות התקיימו לאחר מכן בפריז באוקטובר 1913 ובניו יורק במרץ 1914. מקדונלד-רייט חזר לארצות הברית ב-1914, אך הוא וראסל המשיכו לצייר בנפרד סינכרומיות מופשטות.
הסינכרומיזם נותר בעל השפעה בקרב אמנים גם בשנות העשרים של המאה הקודמת, אם כי התקופה המופשטת גרידא שלו הייתה קצרה יחסית.
סינכרומיות רבות של סוף שנות ה-10 וה-20 מכילות אלמנטים ייצוגיים.
עם זאת, בשום זמן לא השיגו מקדונלד-רייט או ראסל את רמת ההצלחה הביקורתית או המסחרית לה קיוו כשהציגו את הסינכרומיזם לארצות הברית.
רק לאחר מותו של ראסל ומאוחר בחייו של מקדונלד-רייט פנתה תשומת לב המוזיאונים והמדע להישגיהם המקוריים ביותר.
הדיון המורחב המוקדם ביותר בסינכרומיזם הופיע בספר Modern Painting: Its Tendency and Meaning (1915) מאת וילארד הנטינגטון רייט.
רייט היה עורך ספרותי ומבקר אמנות ואחיו של סטנטון מקדונלד-רייט, והספר נכתב בחשאי על ידי סטנטון.
הוא סקר את תנועות האמנות המודרניות הגדולות ממאנה ועד לקוביזם, שיבח את עבודתו של סזאן (אז לא ידוע יחסית בארצות הברית), השפיל את "המודרניים הפשוטים" כמו קנדינסקי והפוטוריסטים וניבא עידן מתקרב בו הפשטת הצבע תחליף את האמנות הייצוגית.
סינכרומיזם מוצג בספר כנקודת השיא באבולוציה של המודרניזם.
וילארד הנטינגטון רייט מעולם לא הודה שהוא כתב על עבודתו של אחיו .
ניתן למצוא שלוש התייחסויות נוספות לסינכרומיזם: בקטלוג מאת גייל לוין שליווה תערוכה נודדת גדולה שארגן מוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית ב-1978, "סינכרומיזם והפשטה אמריקאית, 1910–1925".
סינפסה (בעברית: מִצמד או מִסְנָף) היא אזור המפגש בין תא עצב לתא מטרה, אשר יכול להיות תא עצב אחר, תא שריר או תאי בלוטות.
הסינפסה משמשת להעברת מסרים עצביים לתאי המטרה.
תא העצב המשדר מכונה פרה-סינפטי או קדם-סינפטי (לפני הסינפסה) ותא המטרה הקולט מכונה פוסט-סינפטי או בתר-סינפטי (אחרי הסינפסה).
מקור המילה סינפסה ביוונית (συνάψις - סינַפּסיס) ופירושה "לקשר".
קיימים שני סוגים של סינפסות:
סינפסות חשמליות - מאפשרות מעבר ישיר של זרם היונים מתא אחד לתא השני.
המעבר הזה מתקיים דרך מבנים המצמידים את קרומי שני התאים זה לזה ונקראים צומתי מעבר או באנגלית gap junctions.
מבנים כאלה קיימים בין תאים בהרבה רקמות בגוף, אבל כאשר הם מחברים תאי עצב הם מאפשרים מעבר של מסר חשמלי.
סינפסות כימיות - מהוות רוב במוח הבשל של יונקים.
בסינפסות אלו מפריש התא הקדם-סינפטי חומר כימי המכונה מוליך עצבי - נוירוטרנסמיטר, אשר נקשר לקולטנים בתא הבתר-סינפטי.
הפרק מתייחס בעיקר לאופן הפעולה של סינפסות אלו.
מערכת העצבים מורכבת מתאי עצב רבים המקיימים תקשורת רצופה בינם לבין עצמם וגם עם תאים מסוגים אחרים, והסינפסה היא המבנה באמצעותו מתבצעת התקשורת הזו.
כל תא עצב מקיים על קרום התא שלו מבנים פוסט-סינפטיים בהם הוא מקבל קלט מתאי עצב אחרים, רובם נמצאים על הדנדריטים, ומבנים פרה-סינפטיים, בקצוות האקסון, שם מוסר תא העצב את הפלט לתאי עצב אחרים.
מעבר למרווח הסינפטי, בקרום התא הפוסט-סינפטי, נמצאים קולטנים הקושרים אליהם את מולקולות המוליך העצבי.
הקשירה לקולטנים גורמת לפתיחת תעלות יונים בתא הפוסט סינפטי.
סוג ההשפעה של הסינפסה על התא הפוסט-סינפטי תלוי בסוג המוליך העצבי והקולטנים, והיונים הנכנסים לתא הפוסט סינפטי או יוצאים ממנו.
ידועים היום מספר עשרות של מוליכים עצביים, ולכל אחד מהם ידועים מספר קולטנים, כך שקיים מגוון גדול של השפעות להעברה הסינפטית.
השלפוחיות הסינפטיות משוחררות מהתא הפרה-סינפטי כתוצאה מכניסת סידן לתא הפרה סינפטי.
פוטנציאל פעולה ההמגיע אל קצות האקסון גורם לפתיחת תעלות סידן, סידן נכנס לתא וגורם לשחרור השלפוחיות מהתא הקדם-סינפטי .
החלק הקדם-סינפטי (Presynaptic element) - ברוב מקרים זהו קצה האקסון.
הוא מכיל את השלפוחיות הסינפטיות בהן נאגר המוליך העצבי.
הצד הפנימי של קרום התא באזור זה עשיר במבנים של חלבונים דמויי פירמידות קטנות, אשר תפקידם לנייע את השלפוחיות לעבר קרום התא, לעגון אותן ולאפשר את שחרור התוכן שלהן למרווח הסינפטי.
בתהליך השחרור מתמזג קרום השלפוחית עם קרום התא, ולאחר מכן תיווצר שלפוחית חדשה מקרום התא וחוזר חלילה.
מרווח סינפטי (Synaptic Cleft) - הרווח בין התאים באזור הסינפסה, כ-20 עד 50 ננומטר בערך.
במרווח הסינפטי עוברים המוליכים העצביים בדיפוזיה מהתא הקדם-סינפטי לתא הבתר-סינפטי.
החלק הבתר-סינפטי (Postsynaptic density) - התעבות של קרום התא הבתר-סינפטי באזור הסינפסה הבנויה מחלבונים, ביניהם הקולטנים הקושרים את המוליך העצבי ומתרגמים אותו לשינוי במתח התא או תהליך כימי בתוך התא.
עיצוב מחדש של קשרים סינפטיים
קשרים סינפטיים, במיוחד במערכת העצבים המרכזית, אינם קבועים.
סינפסות מתנוונות ואחרות נוצרות, וההנחה היא כי הקשר הסינפטי בין שני תאים יכול להשתנות בהתאם לפעילות שלו.
סינפסות יכולות להתחזק או להחלש לטווחי זמן של ימים ושעות.
תהליך זה מכונה באנגלית Long-term synaptic plasticity' ובראשי תיבות LTP.
תהליך איטי יותר הוא "עיצוב מחדש של קשרים סינפטיים" (synaptic remodeling).
ניתן לסווג את הסינפסות על פי מספר מאפיינים.
כאמור, סינפסה מחברת בין תא עצב לתא המטרה שלו.
תא המטרה יכול להיות תא עצב או תא מסוג אחר.
סינפסה בין תא עצב לתא שריר מכונה צומת עצב-שריר.
מיקום הסינפסה על גבי תא המטרה
סינפסה אקסו-אקסונית: סינפסה בה אקסון יוצר סינפסה על אקסון אחר.
סינפסה אקסוסומטית: סינפסה בה אקסון יוצר סינפסה על גוף התא.
סינפסה אקסודנדריטית: סינפסה בה אקסון יוצר סינפסה על דנדריט.
ההשפעה על תא המטרה (סוג המוליך העצבי)
ניתן להבחין בין הסינפסות על פי אופן ההשפעה שלהן על תא המטרה.
ישנן סינפסות המגבירות את הסיכוי להיווצרות פוטנציאל פעולה ואחרות המעכבות את היווצרותו.
סינפסה מעוררת (סינפסה אקסיטטורית) היא סינפסה המקרבת את המתח על פני קרום התא לסף בו מתפרץ פוטנציאל פעולה.
בדרך כלל, הקולטנים בסינפסות אלו הם תעלות יונים המאפשרות ליונים חיוביים ובעיקר לנתרן לזרום לתוך התא ופתיחתן מובילה להקטנה בהפרש המתחים בין שני צידי הממברנה.
מוליכים עצביים בעלי השפעה כזו הם למשל חומצה גלוטמית ואצטילכולין (באמצעות הקולטן הניקוטיני שלו).
סינפסה מעכבת (סינפסה אינהיביטורית) על התא הבתר-סינפטי היא סינפסה המרחיקה את תא המטרה מסף העירור ומהיכולת לירות פוטנציאל פעולה.
פעילות כזו יכולה להיגרם על ידי הגדלת הפרש המתחים בין שני צידי קרום התא (למשל, על ידי פתיחת תעלות יונים לאשלגן היוצא מהתא החוצה), או על ידי ירידה בהתנגדות החשמלית של קרום התא (shunting inhibition).
המוליך העצבי המעכב העיקרי במערכת העצבים המרכזית הוא גאבא (GABA).
רבות מהתרופות שמשפיעות על ההתנהגות עושות זאת באמצעות השפעה על תהליך ההעברה המתרחש בסינפסה.
אגוניסט - סוג של תרופה הגורמת לשפעול הפעולה של המוליך העצבי המסוים על התא הבתר-סינפטי.
אנטגוניסט - סוג של תרופה שמתנגד או מעכב את הפעולה של המוליך העצבי המסוים על התא הבתר-סינפטי.
סִינֶסְתֶזְיָה (בכתיב לועזי: Synesthesia; סינ = תחילית שמשמעה יחד, אסתזיס = חושים; בעברית: עירוב חושים או ערבוב חושים) היא תופעה שבה גירוי חושי אובייקטיבי אחד מעורר חוויה סובייקטיבית בחוש אחר ונוצר מיזוג קוגניטיבי בין מספר חושים.
לדוגמה, שמיעת צלילים עשויה לגרום לאדם שיש לו סינסתזיה לחוש טעם בפיו.
אדם שהתופעה מופיעה אצלו בצורה חזקה ועקבית נקרא סינסתז.
שכיחות התופעה באוכלוסייה היא כ-4% (1 ל-25), כאשר השכיחות בין גברים לנשים זהה.
קיומה של התופעה מוכר מעל ל-250 שנים, אך רק בשנת 1880 תועדה בפרוטרוט על ידי סר פרנסיס גולטון, אחיינו של צ'ארלס דרווין, שערך מספר ניסויים על סינסתזים.
בין השנים 1881 ו-1931 פורסמו יותר משבעים מאמרים בנושא.
במאמרים הוצגו ניסויים שבהם תיארו הנסיינים את תחושותיהם, כמקובל בניסויים פסיכולוגיים באותה התקופה.
גל המאמרים בנושא פסק כמעט לגמרי בעקבות פריחת הגישה הביהביוריסטית.
הגישה התנגדה לניסויים בלתי אובייקטיביים, כגון אלו שנעשו עם סינסתזים, בטענה שאין עניין מדעי במחקר של חוויה סובייקטיבית.
כתוצאה מההתנגדות, במשך ארבעים השנים הבאות פורסמו רק שישה עשר מאמרים העוסקים בתחום.
החל מסוף המאה ה-20 נהנה הנושא מעדנה מחודשת, בעקבות התבססות הגישה הקוגניטיבית המנסה לתת מדדים אובייקטיביים לחוויה האישית ולתאר את הפעילות המוחית המתרחשת במקביל.
במאה ה-21 החלה מגמה נוספת של שימוש בסינסתזיה ככלי לחקר תאוריות קוגניטיביות העוסקות בחוויות לא-סינסתטיות.
ממצאים מתחום הסינסתזיה מקדמים תאוריות קוגניטיביות בתחומים שונים כדוגמת פעולה אוטומטית, מודעות, קוגניציה מספרית ועוד.
קיימות שתי תיאוריות שמנסות להסביר את המנגנון הנוירו-ביולוגי שגורם לסינסתזיה.
אצל מרבית האנשים קיים אלמנט שתפקידו לעכב את קשרי המשוב בין אזורים שונים במוח שאחראיים על עיבוד המידע החושי.
בשל כך, לא מתאפשר מעבר של מידע בין החושים השונים.
התאוריה הראשונה גורסת שבמוח של סינסתזים חסר האלמנט הזה, ולכן מתאפשר מעבר של מידע בין האזורים השונים במוח.
בשל כך גירוי חושי חיצוני שחש אדם עם סינסתזיה עשוי לגרום לו לחוש גירוי באזור שונה במוח, שיתרגם לתחושה בחוש נוסף.
התאוריה השנייה גורסת כי קשרים מעין אלה קיימים אצל כל בני האדם בלידה, ומתנוונים עד גיל שלוש.
אצל סינסתזים, הקשרים הסינפטיים אינם מתנוונים במהלך התקופה הקריטית של ההתפתחות.
כתוצאה מכך, נותרת קישוריות יתר בין הנוירונים, כך שהפעלה של נוירון אחד (לדוגמה נוירון שמגיב כאשר האדם רואה את המספר "2") תגרום להפעלה של נוירון באזור אחר של המוח (לדוגמה נוירון שמגיב כאשר נקלט צבע כחול).
הקשרים האלו שאצל מרבית האנשים מתנוונים בגיל צעיר, נשארים אצל חלק מהאוכלוסייה וגורמים לסינסתזיה.
ככל הנראה קיים קשר בין סינסתזיה לבין אוטיזם, מכיוון שבשני המקרים קיימת קישוריות יתר בין הנוירונים במוח.
סינסתזיה יכולה להופיע כתוצאה מכל אחד משלושת הגורמים הבאים:
סינסתזיה התפתחותית - אנשים החווים סינסתזיה מגיל צעיר בצורה עקבית.
סיבותיו של סוג זה של סינסתזיה הן כנראה גנטיות ותורשתיות בעיקרן.
סינסתזיה בעקבות פגיעה - פגיעה במוח עשויה אף היא לעורר את התופעה.
במקרה זה הסינסתזיה תבוא לידי ביטוי בקישור של גירויים בסיסיים (צבע, צליל) חסרי משמעות סמנטית.
סינסתזיה פרמקולוגית - שימוש בסמים מעוררי הזיות כגון LSD עשוי אף הוא לגרום לסינסתזיה.
גם כאן לא ידועים מקרים של סינסתזיה סמנטית.
הסוג השכיח ביותר הוא סינסתזיה התפתחותית, מכיוון שסמים מעוררי הזיות אינם חוקיים, וסינסתזיה הנרכשת מפגיעה היא נדירה למדי.
בשל כך, רוב המחקרים בתחום נעשים על אנשים בעלי סינסתזיה התפתחותית.
קיימים למעלה מחמישים סוגים מתועדים של סינסתזיה.
בחלק מהסוגים מעורב גירוי מעורר ובעקבותיו חוויה חושית נלווית.
למשל, בסינסתזיה מסוג גרפמה-צבע, אותיות וספרות מלוות בחוויה של צבע (פוטיזם).
באחרים, הגירוי המעורר גורם לעירוב תפיסה של מספר חושים המתקשרים זה לזה.
לדוגמה, בסוג מסוים של סינסתזיה, מילים יכולות לגרום לתחושת טעם על הלשון.
בסוג אחר, יחידות זמן כגון שנים או חודשים, נחוות כממוקמות במיקום ספציפי וקבוע במרחב, כאשר צורתה הנפוצה ביותר של סינסתזיה מסוג זה היא של ימים המופיעים בצבעים קבועים וממוקמים במרחב מול עיניו של הסינסתז.
הסוג הנחקר ביותר של סינסתזיה היא גם הסוג הנפוץ ביותר שלה, גרפמה-צבע, המופיעה באחוז אחד מהאוכלוסייה.
בלשון העברית קיימות מטאפורות ששייכות לשדה הסמנטי של חושי האדם.
לעיתים מגולמת בביטויים האלו סינסתזיה בכך שמעורבים בהם מספר חושים יחדיו, למשל "צליל מתוק".
הסוג הזה של סינסתזיה נקרא "סינסתזיה לשונית".
חוקרי לשון אבחנו מעין כיווניות בסינסתזיה הלשונית דרך היררכיה של חמשת החושים.
ניתן לסדר את החושים בסדר יורד, ראייה > שמיעה > ריח > טעם > מגע, כך שהשוואה של חוש "גבוה" יותר, למשל שמיעה לחוש "נמוך" יותר, למשל טעם, תהיה ברורה לאדם, אך לא להפך.
כך למשל אנשים יבינו בקלות את הביטוי "צליל מתוק" ויתקשו בהבנת מטאפורות שכיוונן מנוגד להיררכיית החושים, כמו "טעם רועש".
ממחקרים של חוקרים בתחום המדעים הקוגניטיביים בנושא המטפורה, עולה כי כאשר ממפים תחום נגיש לתחום נגיש פחות (או בניסוח פשטני מעט - מתארים את הלא ידוע באמצעות הידוע), מתקבל מבנה פשוט יותר להבנה ולזכירה.
בהתאם לכך, מספר חוקרים טענו כי היררכיית החושים משקפת היררכיה של נגישות.
ככל שחוש כלשהו "גבוה" יותר בהיררכיה, כך הוא פחות נגיש קוגניטיבית.
לפי תאוריה זו, מגע הוא חוש מוחשי יותר מאשר ראייה או ריח, ומכאן שאנשים יעדיפו סינסתזיה שבה משווים ראייה לטעם, על פני סינסתזיה שבה משווים טעם לראייה.
הסינסתזיה משמשת כאמצעי פיגורטיבי בספרות ובשירה, על מנת להפיק תיאור מדויק ככל האפשר של תחושה מסוימת או על מנת להעצימה.
היו שפירשו את הפסוק "וְכָל הָעָם רֹאִים אֶת הַקּוֹלֹת וְאֶת הַלַּפִּידִם וְאֵת קוֹל הַשֹּׁפָר וְאֶת הָהָר עָשֵׁן" () כדוגמה לערבוב בין חוש הראייה וחוש השמיעה.
גם בפסוק וּמָתוֹק הָאוֹר וְטוֹב לַעֵינַיִם לִרְאוֹת אֶת הַשָּׁמֶשׁ () נעשה שימוש בסינסתזיה של טעם ושל ראייה.
בספר "מריר בפה" מאת מוניק טרואונג, מסופר על אישה שיש לה סינסתזיה.
בספר "אמני הזיכרון" מאת ג'פרי מור, מסופר על אדם שיש לו סינסתזיה.
רבות מעבודותיו של המשורר הצרפתי שארל בודלר הושפעו מנטייתו לסינסתזיה.
הוא כתב מספר שירים על נושא זה עצמו, כדוגמת השיר "זיקות" (Correspondances), המשתמש בדימויים ובסמליות המבוססים על ניסיונו בסינסתזיה.
סופר המדע הבדיוני אלפרד בסטר הרבה להשתמש בספריו בתיאורים של סינסתזיה.
בספר פני מועדות לכוכבים מתואר אדם שעובר בטלפורטציה ממקום למקום בעודו בוער, וחווה צלילים כמראות ותחושות כטעמים.
לבלש ראסט קול מסדרת הטלוויזיה "בלש אמיתי" יש סינסתזיה, בסדרה הוא מתאר את תחושותיו ואת הרושם שמשאירים בו ריחות, צבעים, מילים וכדומה.
בספר "האישה ששמעה צבעים" מאת קלי ג'ונס, גיבורת הספר היא סינסתזית והתופעה מתוארת בפירוט.
בטרילוגיית הריגול מאת ג'ייסון מאתיוז הגיבורה דומינקה אגרונובה מתוארת כסינסתזית, ומשתמשת בכך כדי לקדם הן את הקריירה האומנותית שלה והן את הקריירה כמרגלת, משום שהצבעים מבטאים את האינטואיציות שלה על אופיין של דמויות אחרות.
בספר "נולדתי ביום כחול" מתאר דניאל טאמט את חייו כבעל סינסתזיה ותסמונת סוואנט.
המלחין הצרפתי הקטור ברליוז כתב בספרו "Treatise on Instrumentation" על "הצליל החמוץ-מתוק" של האבוב.
בספר "הקרקס הגדול של הרעיונות" מאת מיקי בן כנען, אחד מגיבורי הסיפור בעל בסינסתיזה בעקבות פגיעה בראשו מסיר לחץ.
בשל כך הוא רואה מספרים ואותיות צבעוניות.
בסדרה האוס עונה 4 פרק 2, הדמות של קפטן גרטה קופר מתוארת כבעלת סינסתזיה ומתארת את החוויה כ- "רואה צלילים ושומעת צבעים".
דמותו של שלדון קופר בסדרה "המפץ הגדול" מתוארת באחד הפרקים כבעלת תופעה זו.
בפרק שלדון תיאר מספרים ראשוניים כאדומים, ואמר שראשוניים תאומים הם ורודים ובעלי ריח של בנזין.
בסדרת הספרים של דייוויד באלדאצ'י, הבלש אימוס דקר מתואר כבעל התופעה.
הוא רכש אותה בעקבות פגיעת ראש שחווה בהיסטוריה שלו כשחקן פוטבול.
בספר "לא כמו כולם" של אורה קרופיק, מסופר כי הדמות הראשית נטע רואה את המספר 8 כחום.
סִינֵקְדוֹכָה (מיוונית: Συνεκδοχή; מהשורשים היווניים סינ- [עם] + אק- [מחוץ] + דכסתאי [לקבל]; מילולית: לקבל ביחד, או לקבל בו-זמנית) היא אמצעי ספרותי שבו החלק משמש לתיאור השלם או השלם משמש לתיאור החלק.
הסינקדוכה היא אמצעי פיגורטיבי נפוץ בספרות ובשירה, וכן בלשון הדיבור הרגילה.
היא קרובה באופייה למטונימיה, ונחשבת למקרה פרטי שלה.
להלן צורות אפשריות של סינקדוכה.
החלק מייצג את השלם: "חסרות ידיים עובדות" – הידיים מייצגות את האנשים העובדים; "עשרים ראשי בקר" – הראשים מייצגים את כל הפרה; "מבקש את ידה" – הצעת הנישואין אינה מופנית כמובן ליד אלא לאישה כולה.
השלם מייצג את החלק: "פתאום הגיעה משטרה" כשבעצם הגיעו שתי ניידות; "כל העיר יצאה לרחובות" כשלמעשה יצא רק חלק גדול מאוד מהתושבים.
המין הספציפי מייצג את הסוג הכללי: למשל, מותגים שהפכו לשם גנרי, כמו "פריג'ידר" במקום "מקרר" או "פלא-פון" במקום "טלפון סלולרי".
הסוג הכללי מייצג את המין הספציפי: "יצור" במקום "אדם".
היחיד מייצג את הרבים: "סוס ורוכבו" לתיאור סוסים ורוכביהם, "איש לביתו" לתיאור אנשים לבתיהם.
הרבים או השם הקיבוצי מייצגים את היחיד.
החומר מייצג חפץ העשוי ממנו: "גל פרידמן זכה בזהב" במקום "מדליית זהב"; "תביא את הניירות" במקום "מסמכים העשויים נייר".
הסינקדוכה משמשת לפעמים לאפיון דמות ספרותית באמצעות הדגשת אלמנט בולט אחד במראה שלה ("רגל-עץ", "אבו ארבע"), או ייחוס תכונות אופי לאברי גוף שונים ("עיניו החכמות", "אפו השתלטני").
בשיר "לא זכיתי באור מן ההפקר", ביאליק משתמש בביטוי "חרוזי" כדי לבטא את השירה שלו.
בשיר "עטור מצחך" של אברהם חלפי, הדובר מתאר את יפי מצחה של אהובתו (וכן עיניה) כדי להשליך את היופי על הגוף כולו (ועל האהובה בכלל).
במשפט הפתיחה, הביטוי 'זהב שחור' הוא בכלל מטפורה (לשערותיה השחורות של האהובה, היקרות כזהב) ואף אוקסימורון (של ניגוד בין צבע הזהב לצבע השחור).
יש הרואים את הסינקדוכה כסוג של מטונימיה.
המקור לראייה זו הם מחקריו של הבלשן רומן יאקובסון, שהבדיל בין 'הציר המטאפורי' ('ציר הברירה') - הדמיון בין מילים נרדפות או קרובות תוכנית זו לזו, לבין 'הציר המטונימי' ('ציר הצירוף') - הקישור בין מילים המתחברות זו לזו לכלל רצף הגיוני.
הגדרה זו רחבה מההגדרה המקובלת למושג 'מטונימיה' כתחבולה ספרותית, וכוללת בתוכה, למשל, גם את הסינקדוכה.
דוגמה לסינקדוכה שהיא גם מטונימיה ניתן לראות בביטוי "נתן בכוס עינו"; הכוס מייצגת את המשקה האלכוהולי שבתוכה (וזו מטונימיה, כי ישנה סמיכות פיזית בין הכוס למשקה), והעין מייצגת את האדם שחומד במשקה (וזו סינקדוכה, כי העין היא פרט שמסמל את השלם, וגם מטונימיה, כי העין והאדם קרובים פיזית).
עם זאת, אם מצמצמים את הגדרת המטונימיה לסמיכות בזמן או במקום בלבד, ניתן לראות בסינקדוכה מושג עצמאי שאינו נכלל בהכרח תחת ההגדרה של מטונימיה.
דוגמה לסינקדוכה שאינה מטונימיה מתרחשת, למשל, כאשר הכלל מופיע במקום הפרט: האמירה "ארצות הברית דורשת" תהיה מובנת כתחליף לאמירה "נשיא ארצות הברית דורש" - גם אם הנשיא ביטא את דרישתו בעת שהיה במסע דילוגים באירופה.
סינסינטי היא עיר בדרום-מערב מדינת אוהיו שבארצות הברית והיא העיר השלישית בגודלה באוהיו, עם כ-309,317 תושבים (2020).
העיר סינסינטי-רבתי חוצה את גבולותיה החוקיים של העיר ושל מדינת אוהיו, לתוך מדינות אינדיאנה וקנטקי השכנות, ומתגוררים בה כ־2 מיליון איש.
סינסינטי הוקמה בשנת 1788 על ידי ג'ון קליבס סימס.
שמה הראשון היה לוזאנטיוויל, ומקורו היה בארבעה מונחים, אשר נובעים מארבע שפות שונות, ומשמעותם "העיר אשר שוכנת ממול לפתחו של הנהר ליקינג".
ב־1790 שונה השם ל"סינסינטי" על ידי מושל הטריטוריה הצפון-מערבית, ארתור סינקלייר.
לוקיוס קווינקטיוס קינקינטוס היה מצביא רומאי שפרש לאחר כהונתו כדי לעבד את חוותו, והשם היה מחווה לג'ורג' וושינגטון.
עד היום מתגוררים בסינסינטי מספר רב של צאצאי חיילי המהפכה האמריקאית, שקיבלו אדמות לאחר המלחמה.
ב-1819 הפכה סינסינטי לעיר, אחרי ש-17 שנים קודם לכן, ב-1802, היא הוכרה ככפר.
עד אמצע המאה ה-19 היא עברה פיתוח מואץ בשל המסחר (בעיקר בבעלי חיים כגון חזירים) אשר עבר דרכה, וב-1850 היו בעיר כבר 115,000 אזרחים.
עד לתקופת מלחמת האזרחים, היוותה העיר גם נקודה חשובה ב"רכבת המחתרת", מסלול הברחת העבדים ממדינות הדרום אל מדינות הצפון החופשיות.
ב-1879 החל יצרן סבון מקומי, חברת פרוקטר אנד גמבל, לייצר את סבון , שיהפוך אחר כך לאחד ממוצרי הדגל של החברה (שהפכה לתאגיד ענק ברבות השנים) ולמוצר הוותיק ביותר שלה.
בשנת 1893 סמואל האנאפורד סיים בניית בניין העירייה.
סינסינטי הפכה לחלוצה אמריקאית במספר תחומים: היא הייתה העיר הראשונה שהפעילה כוח מכבי אש מקצועי; והעיר הראשונה שבה הוקמה קבוצת כדור בסיס מקצוענית במשרה מלאה - ה"סינסינטי רד סטוקינגס", שהפכו אחר כך לסינסינטי רדס.
בשל השימוש בסחר הנהרות, העיר נפגעה פחות קשה מערים בגודל דומה מן השפל הגדול בכלכלת ארצות הברית.
עם זאת, דליקה פגעה קשות בעיר ב-1937.
ב־3 בדצמבר 1979 אירע באצטדיון ריברפרונט קוליסאום שבסינסינטי אחד מהאסונות הכבדים ביותר בהיסטוריה של הרוק.
אחד-עשר מעריצים נהרגו, ועשרות נוספים נפצעו, כאשר הם ניסו להידחף לתוך קונצרט של להקת המי.
כאשר המעריצים שמעו את הלהקה מבצעת בדיקות קול, הם חשבו שהקונצרט התחיל וניסו להדחף דרך השערים, בעודם רומסים את העומדים בראש התור.
מרכזן של מספר מהחברות הגדולות בעולם ממוקם בסינסינטי ובסביבתה, בינן:
פרוקטר אנד גמבל - תאגיד מוצרי צריכה (מזון, מוצרי ניקיון, מוצרי היגיינה ועוד)
רשת המרכולים הגדולה בארצות הברית, "קרוגר", שהיא גם התאגיד ה־17 בגודלו בארצות הברית.
יהודים החלו להגיע בהמוניהם בשנים 1840–1870, לאור הפיתוח הכלכלי באזור.
הגל הראשון של מהגרים יהודיים לעיר התרחש, עם זאת, עוד קודם לכן.
היהודי הראשון שהתיישב בסינסינטי היה ג'וזף ג'ונאס, יהודי אנגלי מאקסטר, שהגיע לעיר ב-1817. ב-1819 הצטרפו אליו שלושה יהודים אנגלים אחרים.
ב-1821 נולד הילד היהודי הראשון בסינסינטי (וב-1824 נערכה החתונה הראשונה).
ב-1821 נערכה גם ההלוויה הראשונה, והמנוח (יהודי אשר התגורר בעיר לפני הגעת ג'ונאס אך הסתיר יהדותו מן הסביבה וחי את חייו כנוצרי) נקבר בחלקה קטנה שנקנתה על ידי הקהילה, שהפכה אחר-כך לבית הקברות היהודי הישן של סינסינטי.
ב-1830 הכירה האספה הכללית של מדינת אוהיו בקהילה היהודית בעיר באופן רשמי.
ב-1836 נחנך בית הכנסת הראשון בעיר.
החל מ-1830 החלו להגיע לעיר מהגרים מגרמניה, אשר השתייכו ברובם לתנועה הרפורמית והקימו ב-1842 את קהילת "בני ישורון".
השבועון "The American Israelite", אשר הוקם בעיר ב-1854, הוא הכתב העת היהודי הוותיק ביותר בארצות הברית.
הרב אליעזר סילבר שימש במשך כארבעים שנה כרבה של קהילת "כנסת ישראל" בסינסינטי.
כיום בעיר קיימת קהילה רפורמית גדולה, הכוללת 3 בתי כנסת, כאשר הגדול מביניהם הוא בית הכנסת ווייז, המונה כ-300 משפחות.
התנועה הרפורמית מנהלת אורח חיים קהילתי ובין בתי הכנסת ומשפחותיהם מתקיים שיתוף פעולה נרחב בין בתי הכנסת השונים.
בנוסף, קיימת בעיר קהילה קונסרבטיבית גדולה, הכוללת גם היא שלושה בתי כנסת, כאשר הגדול מביניהם הוא ק"ק עדת ישראל המונה כ-200 משפחות.
גם הקהילה הקונסרבטיבית מתחזקת תנועת נוער ותיכון ערב ללימודי יהדות וישראל.
קיימת בעיר גם קהילה קטנה של יהודים אורתודוקסים, בהם גם קהילת חב"ד המונה כמה עשרות משפחות שבראשם עומד שליח חב"ד בעיר הרב שלום בר קלמנסון.
באלול תשס"ו נוסדה על ידי ראש הישיבה הרב גרשון אבצן ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המונה היום מעל שישים תלמידים.נכון לאוקטובר 2005, מספר היהודים החברים בקהילה היהודית בסינסינטי עומד על כ 20,000.
כל המוסדות היהודיים בעיר משתפים פעולה וחברים בפדרציה היהודית של סינסינטי.
הפדרציה היהודית של סינסינטי משמשת כארגון גג בעיר ומנטוות תקציבים ותרומות.
כמו כן, הפדרציה דואגת ומתחזקת את הקשר הרציף בין ישראל והקהילה היהודית באמצעות פרויקטים שונים כגון, שליחים בוגרים, שליחי קמפוסים ושליחי שנת שירות של הסוכנות היהודית, מענק של עד 5,000 דולר לבני נוער בשביל טיול וביקור בישראל.
חברים מישראל הוא פרויקט הדגל של הפדרציה היהודית לשמירה על הקשר בין ישראל והקהילה המקומית.
החברים הם זוג שליחי שנת שירות של הסוכנות היהודית השוהים בסינסינטי כשנה ומתנדבים במוסדות השונים בקהילה.
השינשינים מתארחים במשפחות מארחות מהקהילה, עובדים בכל המסגרות היהודיות: בית הספר היהודי "רוקוורן", בתי הכנסת השונים, JCC ב-3 תנועות הנוער המקומיות ועוד.
בנוסף, השינשינים עוברים בבתי הספר הציבוריים והלא יהודיים השונים בעיר ומחוצה לה, מסבירים על ישראל ויוצרים קשרים גם עם הקהילה הלא יהודית.
סינמטק תל אביב הוא סינמטק (ארכיון סרטים) הפועל בתל אביב-יפו החל מ-12 במאי 1973.
את הסינמטק יזמו והקימו אליהו שפייזר, בעת שכיהן כסגן ראש עיריית תל אביב וראש אגף התרבות, עקיבא ברקין ואחרים.
אירוע הפתיחה התקיים ב-12 במאי 1973. עקיבא ברקין, ניהל אותו בשנתו הראשונה.
משכנו הראשון של הסינמטק היה בבית עובד העירייה ברחוב פומבדיתא.
בסוף 1975 מונה אלון גרבוז למנהל הסינמטק וכיהן בתפקיד עד לפרישתו בשנת 2015. לאחר כשנה של פעילות היו לסינמטק 3,000 מנויים ודיירי רחוב פומבדיתא התלוננו על הרעש והתנועה ברחוב והוא עבר לפעול בתוך מוזיאון תל אביב ואחר כך באולם בבית מפעל הפיס הסמוך.
בניין הסינמטק הנוכחי ברחוב שפרינצק 2, בפינת הרחובות הארבעה וקרליבך, תוכנן על ידי האדריכל הישראלי סלו הרשמן, ונחנך ב-1989.
בנובמבר 2011 נפתח בצמוד לבניין הסינמטק, הודות לתרומה של מארק ריץ', אגף ששילש את גודלו של שטח הסינמטק.
הוא מכיל שלושה אולמות קולנוע חדשים, משרדים, ספרייה ומסעדה.
בדומה לאגף המקורי, גם אגף זה תוכנן על ידי האדריכל סלו הרשמן.
האגף הישן נסגר אז לשיפוצים ונפתח שוב בינואר 2013. הסינמטק שינה באותה עת את שמו מ"מרכז דורון לקולנוע" ל"מרכז לקולנוע בישראל ע"ש מארק ריץ'".
בקומפלקס פועלים מאז חמישה אולמות: שלושה באגף החדש ושניים בישן.
בנוסף יש בו תאי צפייה לצפייה בסרטים מארכיון הסרטים העשיר של הסינמטק.
בספטמבר 2015 מונתה איסי וינטר אבקסיס לתפקיד המנכ"לית, אך בעקבות תלונה על כך שהיא לא עמדה בדרישות הסף לתפקיד, 5 שנות ניסיון בתחום הקולנוע בהפקה ו/או יצירה, המינוי בוטל באפריל 2016, מונתה דינה פלד לתפקיד המנכ"לית.
כמו כן הוחלט לראשונה על מינוי מנהל אמנותי לסינמטק (החלטה שלא יצאה לפועל).
הסינמטק משמש להקרנות של סרטים, ישראליים וזרים, שבתי הקולנוע המסחריים נמנעים מהקרנתם עקב שיקולים כלכליים ואחרים (כגון הסרט "גן עדן עכשיו"), וכן מוקרנים סרטים מאוסף הסינמטק.
לעיתים מתקיימות בו הקרנות בכורה לסרטים ישראליים שלאחר מכן מוצאים דרכם לבתי הקולנוע המסחריים או לערוצי הטלוויזיה.
בסינמטק פועלת ספרייה מיוחדת אשר הוקמה בשנת 1994 ומכילה אוספי סרטים נדירים, ספרים, חומרים אודיו-ויזואליים, כרזות וצילומים, פסי-קול וכן עיזבונות ואוספים של אישי קולנוע בולטים מהתעשייה.
הספרייה פתוחה לקהל הרחב ומהווה מרכז מידע גדול לקולנוע ישראלי ובינלאומי בארץ.
מנהל הספרייה הוא הסופר עמרי חורש.
בסינמטק מתקיימים פסטיבלים לקולנוע, כגון פסטיבל "דוקאביב" לקולנוע דוקומנטרי, הפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים, פסטיבל "רגעים של קולנוע צרפתי", פסטיבל קולנוע אוסטרלי, הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה, ופסטיבל הדגנרטים – קבוצת סמרטוט, ועוד.
להקרנת סרטי הפסטיבלים מסתייע הסינמטק באולמות קולנוע נוספים בסביבתו, כגון אולם הקולנוע של מוזיאון תל אביב לאמנות.
באכסדרת הסינמטק נערכות תערוכות צילום של אמנים ישראלים.
הסינמטק מוציא לאור כתב עת לענייני קולנוע בשם "סינמטק".
בסוף שנת 2022 הועבר לסינמטק אוסף סרטי "האוזן השלישית" בפורמט DVD, לצורך שימורו והעמדתו לטובת הציבור בארכיון הסרטים.
סינמטק ירושלים הוא סינמטק - ארכיון סרטים, הפועל בירושלים.
בסינמטק מתקיימים קורסים, סמינרים וסדנאות בנושאי קולנוע.
וכן פועל בו מרכז מולטימדיה לחקר השואה.
הסינמטק הוקם בשנת 1974 על ידי ליה ון-ליר, ושכן בבית אגרון.
בשנת 1981 עבר הסינמטק למשכן חדש בדרך חברון שבגיא בן הינום, במקבץ מבנים ששופצו וחודשו בשרידי שכונת שמאעה הנטושה.
בבניין הסינמטק ארבעה אולמות להקרנת סרטי קולנוע, ובנוסף יש בו תאי צפייה לסרטים מארכיון הסרטים העשיר של הסינמטק.
הסינמטק משמש להקרנות של סרטים מסחריים, סרטי קולנוע ישראלי וסרטים זרים, וכמו כן סרטים אשר בתי הקולנוע העסקיים נמנעים מהקרנתם עקב שיקולים כלכליים ואחרים (כגון הסרטים "ג'נין, ג'נין" ו"שיטת השקשוקה"), וכן מוקרנים סרטים מאוסף הסינמטק.
ב-1984 ייסדה ון-ליר בסינמטק את פסטיבל הקולנוע הבינלאומי, שנערך מדי שנה בחודש יולי, והפך לאירוע חשוב ויוקרתי בחיי הקולנוע הישראלי.
הפסטיבל פותח לצופים חלון אל הקולנוע העולמי של השנה האחרונה ומציג את מיטבו.
ב-1988 נערכה לראשונה, בשיתוף הקרן החדשה לישראל, תוכנית "ברוח החופש" אירוע בו מוקרנים סרטים העוסקים בחתירה הנצחית של האדם לחופש ולצדק.
במשך הפך האירוע לחלק מפסטיבל הקולנוע ומחולקים בו "פרסי ברוח החופש לזכרו של וים ון-ליר" בשתי קטגוריית: "פרס קאמינגס לסרט עלילתי" ו"פרס אוסטרובסקי לסרט תיעודי".
מדי שנה בחודש דצמבר, בסמיכות לחג החנוכה, נערך בסינמטק גם פסטיבל הקולנוע היהודי שהוא פסטיבל מצומצם בהיקפו (בהשוואה לפסטיבל הקולנוע הבינלאומי) .
בחודש יולי 2006 החלו בבניין הסינמטק שיפוצים נרחבים וכל הפעילות הועברה באופן זמני לבנייני האומה.
בחודש יולי 2007, עם פתיחת פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בירושלים, חזר הסינמטק למשכנו הקבוע, בדרך חברון.
כחלק מהשיפוצים נבנו בסינמטק שני אולמות שנוספו לשניים המקוריים, והם משמשים להקרנה מסחרית.
בשנת 2008 התארגנו לראשונה עובדי סינמטק ירושלים בארגון העובדים כוח לעובדים לאחר מאבק קצר שכלל התדיינות משפטית ופסיקה תקדימית בבית הדין לעבודה, היה הסינמטק למקום העבודה הראשון בו חתם ארגון העובדים הצעיר על הסכם קיבוצי.
בשנת 2012, מונתה אליסיה ווסטון, שעבדה קודם במכון סאנדנס (ארגון ללא מטרות רווח שהוקם על ידי רוברט רדפורד) לתפקיד המנכ"ל, אך עזבה לאחר שנה.
היא הוחלפה על ידי נועה רגב.
ב-2022 מונה לתפקיד רוני מהדב-לוין.
בשנת 1981 נפתח במרתף בניין הסינמטק ארכיון הסרטים הישראלי ביוזמתה של ליה ון ליר שניהלה את הסינמטק.
הארכיון הוקם על בסיס הארכיון הפרטי של משפחת ון ליר, ששכן קודם בסינמטק חיפה.
בדצמבר 2014 הועברה לבניין הסינמטק תכולת ספריית הסרטים והמוזיקה האוזן השלישית מירושלים ששכנה במושבה הגרמנית ונסגרה ביוני 2013 בשל קשיים כלכליים.
החנות פעלה בבניין הסינמטק ללא דמי שכירות ומותגה מחדש כ"האוזן בסינמטק" לאחר שגויסו כספים מהציבור בניסיון להציל את תכולתה ממכירת חיסול.
החנות הופעלה כקואופרטיב ללא כוונות רווח, ונסגרה לצמיתות בינואר 2020.
סינמטק (מצרפתית: Cinémathèque) הוא מכון ארכיוני שמשמר סרטי קולנוע.
לעיתים קרובות הסינמטק מקיים פעילויות תרבות הקשורות לסרטי קולנוע כגון הקרנות, הרצאות ופסטיבלי קולנוע.
מקור המונח המקורי הצרפתי "Cinémathèque" בשילוב המילים "Cinéma" - קולנוע בצרפתית, והמילה היוונית thêkê ,θηκη - ארגז או תיבה, במקביל למילה הצרפתית (לטינית) bibliothèque - ספרייה (מיוונית bibliothêkê).
הסינמטק הראשון בעולם הוקם בשנות ה-30 של המאה העשרים בצרפת, ונועד לשמר סרטים ישנים בעלי ערך תרבותי.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בה נפגע האוסף בצורה קשה, החלה ממשלת צרפת לתמוך בסינמטק מתוך הכרה בחשיבותו התרבותית.
בסינמטק הוקם חדר הקרנה קטן, וגויס צוות עובדים קבוע.
הסינמטק שימש בית למיטב יוצרי הסרטים בצרפת, ובהם יוצרי הגל החדש הצרפתי.
כיום, הסינמטק הצרפתי הוא ארכיון הסרטים הגדול בעולם ומרכז תרבות צרפתי חשוב.
בשנת 1934 הוקם סינמטק בבריטניה.
נוסף לשימור סרטים נדירים, בסינמטקים מוקרנים סרטים נדירים, נערכות הקרנות במחיר מוזל, והם משמשים גם כבמה ליוצרים חדשים.
בישראל מספר סינמטקים, שהראשון שבהם, סינמטק תל אביב נפתח בשנת 1973.
סינמטק חיפה הוא אחד ממרכזי האמנות הוותיקים והמובילים בחיפה.
הסינמטק הוקם בשנת 1973 על ידי ליה ון ליר (שהקימה גם את סינמטק ירושלים), ושוכן במתחם האודיטוריום במרכז הכרמל.
הסינמטק פועל לחינוך, קידום, טיפוח וחשיפה של אמנות הקולנוע ומציע תוכנית יומית על בסיס רפרטוארי, פעילויות חינוך קולנועיות לבתי-ספר, סדרות קולנוע והרצאות בתחום הקולנוע.
בסינמטק מוקרנים מעל ל-40 סרטים שונים בכל חודש, בכל ימי השבוע, בשני אולמות קולנוע ובאיכות הקרנה אופטימלית.
הסינמטק מציע לקהל תוכנית מגוונת הכוללת סרטים קלאסיים, משוחזרים, רטרוספקטיבות, קולנוע חדש ועכשווי, תוכניות מיוחדות וחד-פעמיות מרחבי העולם, הקרנות חגיגיות משולבות בדיאלוגים עם יוצרי קולנוע מישראל ומהעולם, סדרות של הרצאות משולבות בסרטים ומחוות ליוצרים ישראליים.
לקולנוע הישראלי מקום של כבוד על מסך הסינמטק, המקרין סרטים ישראליים עלילתיים, תיעודיים וסרטי סטודנטים.
הסינמטק מרכז סביבו את פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, המתקיים מדי שנה בחול-המועד סוכות.
בינואר 2025 חגג הסינמטק 40 שנה לקיומו של הפסטיבל.
פעילות נוספת המתקיימת בסינמטק חיפה היא ה"רוקולנוע".
החל משנת 1990 מתקיימים בסינמטק אירועי ה"רוקולנוע", בהם מוקרנים בימי שישי, פעמיים בחודש, קליפים ומתקיימות הופעות של להקות רוק שונות.
כל ערב מוקדש לסגנון מסוים ברוק, לנושא כלשהו הקשור בתולדות הרוק, או אף ללהקה מסוימת.
את ערבי הרוקולנוע עורך ומנחה יורם מארק-רייך, לשעבר סולן להקת הרוק החיפאית קילר הלוהטת, וכיום עורך התרבות של המקומון 'ידיעות חיפה'.
ערבי הרוקולנוע מושכים אליהם קהל רב, הן של בני נוער והן של מבוגרים יותר אשר מגיעים לאירועים אלה באופן קבוע.
רשימת התפוצה של הרוקולנוע כוללת כ-6000 חובבי רוק מחיפה והסביבה.
בשנת 1991 נערך בסינמטק ערב רוקולנוע בהנחיית יורם מארק-רייך, אשר הוקדש לנושא פולחן השטן ברוק הכבד.
אירוע זה גרם להד רב בחיפה בשל התנגדות המפלגות הדתיות במועצת העיר, אשר חשבו בטעות כי מדובר באירוע פולחני של סגידה לשטן, וכן בשל היערכות המשטרה.
חששות הדתיים והמשטרה התבדו, והאירוע עבר בשלום.
כעבור 12 שנים, התקיים ערב נוסף באותו נושא.
סינמטוגרף (מצרפתית: Cinématographe) הייתה מצלמה ששימשה גם כמכשיר הקרנה ופיתוח לסרטים בעידן הראינוע.
המכשיר הומצא על ידי האחים לומייר באמצע שנות התשעים של המאה התשע עשרה.
ב-13 בפברואר 1895 רשמו האחים לומייר פטנט על מצלמה "סינמטוגרפית", ששימשה גם כמקרן וגם כמכונה להדפסת עותקים נוספים מן הסרטים שצולמו.
אחד החידושים העיקריים היה השימוש בנקבים קטנים משני צדי סרט הצילום על מנת לאפשר תנועה רציפה של הסרט.
ב-19 במרץ 1895 צילמו האחים באמצעות הסינמטוגרף את סרט הראינוע הראשון, "La sortie des usines Lumière" ("היציאה ממפעלי לומייר"), המציג תמונה של פועלים ביציאתם מן המפעל שהיה בבעלות האחים.
יש הרואים בסרט זה את אביו של הסרט התיעודי.
ב-22 במרץ 1895 הציגו בחינם, בבית קפה בפריז, את סרט הראינוע הראשון שהוצג לקהל, "סעודת התינוק" ("Le Déjeuner de Bébé").
הסרט הציג את בנו בן השנתיים של לואי לומייר.
לאחר מכן הציגו סרטים במקומות נוספים.
בכינוס מקצועי של צלמים, צילמו את הצלמים הנכנסים לכינוס, ולאחר מכן הקרינו להם את הסרט במהלך הכינוס.
סינמסקופ (מאנגלית: CinemaScope) היה פורמט להצגת סרטים במסך רחב, שהיה בשימוש רב בין 1953 ל-1967. מאז מצולמים רק מעטים מהסרטים בפורמט זה.
פורמט אנאמורפי מאפשר לעבד את הסרט עד ליחס של 1:2.66, יחס כפול מזה שהיה נהוג עד אז, של 1:1.33. אף על פי שפורמט הסינמסקופ בוטל לאחר מספר שנים לטובת שיטות טכנולוגיות חדשות יותר, השיטה האנאמורפית להצגת סרטים, שהתחילה עם הסינמסקופ בשנות ה-50 ממשיכה עד היום.