tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מרכז מוסאוא (مساواة – "שוויון" בערבית, בתעתיק מדויק: מסאואה) לזכויות האזרחים הערביים בישראל הוא עמותה שמטרתה להשיג שוויון מלא בין אזרחי ישראל היהודים והערבים.
הארגון הוקם בשנת 1997 ומשרדיו שוכנים בחיפה.
מנכ"ל העמותה הוא ג'עפר פרח.
הארגון משתף פעולה עם עמותות אחרות, רשויות מקומיות ומפלגות פוליטיות, וכן שגרירויות בישראל ובעולם.
על פי מסמך של המכון לאסטרטגיה ציונית פעילויותיו ממומנות מתרומות, בין השאר מהקרן החדשה לישראל, יהודים אמריקאים, ממשלות זרות, ארגון האומות המאוחדות וארגונים כנסייתיים.
פעילי המרכז השתתפו בדיון בכנסת בנושא חוק האזרחות והכניסה לישראל, העבירו סדנאות בנושאי תקשורת למומחים ערבים בתחומי חינוך, משפט, רווחה, בריאות ותרבות, והוציאו הודעות לעיתונות בתגובה לאירועים אקטואליים.
בדצמבר 2006 חיברו פעילי המרכז נייר עמדה המתאר את החזון העתידי של המדינה על פי עקרונות "מדינת כל אזרחיה".
בין השאר מציע מסמך זה לשנות את צביונה היהודי של המדינה ובכללו את דגל ישראל והמנון מדינת ישראל, ולבטל את חוק השבות.
מסמך זה זכה לתגובות שליליות מצד דן מרגלית, אביגדור ליברמן והעיתונאי אברהם טל.
מרכז מורשת מנחם בגין הוא מרכז הנצחה ממלכתי לראש ממשלת ישראל השישי, מנחם בגין, הפועל מכוח "החוק להנצחת זכרו של מנחם בגין", התשנ"ח-1998. המרכז ממוקם בירושלים במבנה שהוקם למטרה זו.
מרכז מורשת מנחם בגין הוא מפעל ההנצחה הממלכתי למפקד האצ"ל, מנהיג האופוזיציה וראש ממשלת ישראל.
המרכז מנציח את מורשתו של מנחם בגין כלוחם אשר פעל למען חירותו, עתידו וביטחונו של העם היהודי בארצו.
המרכז שוכן בכתף הינום, הצופה אל הר ציון וחומות העיר העתיקה של ירושלים, וכולל מוזיאון, ארכיון, ספריה ומכון מחקר.
המרכז מקיים באופן סדיר פעילויות הנצחה, מחקר, חינוך והסברה הקשורות בפועלו ובמורשתו של מנחם בגין.
וכן עורך סדרת הרצאות חודשיות מפי חוקרים וביוגרפים אודות ראשי ממשלות ישראל שהלכו לעולמם.
המרכז, שהוקם ב-1999, מופקד על הנצחת מורשתו וזכרו של מנחם בגין כלוחם חירות, מנהיג, מדינאי ואדם אשר פעל למען חירותו, עתידו וביטחונו של העם היהודי בארצו.
ב-1998 נקבע החוק להנצחת שקבע מרכז להנצחת זכרו של מנחם בגין ולחקר המאבק הציוני לעצמאות ישראל.
המרכז יכלול אתר ההנצחה לזכרו מכון למחקר על שמו ואת ארכיון המרכז.
במרכז מופעלים ספריה וארכיון העוסקים בחייו ופועלו של בגין, ומתקיימים בו ימי עיון והרצאות בנושאים הקשורים לבגין ולמורשתו.
במרכז נמצא מוזיאון בגין המציג את סיפור חייו ומורשתו, המסופרים בחלקם בקולו של בגין עצמו.
המרכז מעניק מדי שנה, החל מ-2002 את "פרס בגין", ליחיד או לקבוצה, כאות הכרה על מעשה מיוחד, תרומה או הישג למען עם ישראל או מדינת ישראל.
הפרס הוענק עד כה בין היתר לארגוני סיוע ישראלים אזרחיים וצבאיים, לטייס החלל אילן רמון, לתושבי שדרות, לשייטת 13, לארגון רבני צהר, לארגון השומר החדש, ועוד.
בתחום החינוך, המרכז יוזם ומקדם תוכניות אשר נועדות להנחיל לבני הנוער את עקרונות מורשתו של בגין.
עבור חטיבות הביניים, מפעיל המרכז את התוכנית "כנסת צעירה", שמטרתה להקנות לתלמידים את ערכי המשטר הפרלמנטרי ולשנות את תדמית הכנסת בעיני התלמידים.
כמו כן, מטרת התוכנית היא הנחלת אומנויות הדיון לבני נוער מכל שכבות החברה תוך התנסות עם העבודה הפרלמנטרית.
בני נוער המבקרים במרכז מתכנסים באודיטוריום הדומה למליאת הכנסת, מתחלקים למפלגות בדויות, מנהלים דיון בנושא אקטואלי ולאחר מכן מתחלקים לוועדות שונות המתנהלות כוועדות הכנסת, ודנים בנושאי חקיקה.
במרכז מתקיימים כינוסי תרבות מסוגים שונים, וכן אירועי "תרבות יום א'" במסגרת צה"ל.
מנהלו הראשון היה צבי הארי הורוביץ.
כיום מנהל המרכז הוא הרצל מקוב, לשעבר מנהל לשכת ראש הממשלה ויושב-ראש בית"ר העולמי.
ב-29 באוקטובר 2014 בוצע במרכז מורשת בגין ניסיון ההתנקשות ביהודה גליק, בו עת יצא מהכנס השנתי של פעילי הר הבית אשר נערך באותה שנה במרכז מורשת בגין בירושלים, נורה חבר הכנסת יהודה גליק על ידי פלסטיני תושב אבו תור והובהל לבית החולים במצב קשה מאוד.
המתנקש, מועתז חיג'אזי, עבד כשנה במסעדת 'טרסה' הפועלת כזכיין חיצוני במתחם מרכז מורשת בגין והיה פעיל הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, אסיר ביטחוני לשעבר שישב בכלא למעלה מעשר שנים על הצתות על רקע לאומני ותקיפת סוהרים בפניהם באמצעות סכיני גילוח.
כעשר שעות לאחר תקיפת גליק הוא נורה למוות בידי כוח ימ"מ שפעל לעצרו בשכונת אבו טור, לאחר שירה לעבר הכוח.
ב-29 באוקטובר 2015, הוא ערך סעודת הודיה במרכז לכבוד החלמתו המלאה.
מרכז מורשת יהדות לוב הוא מוזיאון גדול בעיר אור יהודה, הסוקר את עליית יהדות לוב למדינת ישראל ולאור יהודה בפרט.
המוזיאון הוקם בשנת 2003 במטרה לשלב ארכאולוגיה, תרבות ופולקלור של היהודים יוצאי לוב בכל הזמנים.
במוזיאון מוצגים שונים, תמונות וחפצים היסטוריים של העולים הלוביים.
המרכז הוקם במתנ"ס נטוש ביוזמתם של מתנדבים ותורמים יוצאי לוב.
המוזיאון מתאר שלבים שונים בתולדות יהדות לוב: החינוך היהודי-ציוני, העלייה לארץ ישראל, ההשתלבות בצה"ל ובישובים רבים.
יש מוצגים רבים המשקפים את אורח החיים היהודי בלוב, דוגמת ברית מילה, בר מצווה וחתונה.
יש פינת זיכרון לנרצחי הפוגרומים בלוב, ב-1945, ב-1948 וב-1967. בקומת המרתף יש שחזור של שוק יהודי בלוב עם חנויות של בעלי מקצועות שונים.
הביקור במקום הוא ללא תשלום.
משנת 2007, המרכז שותף בהוצאת כתב העת לבלוב לאור.
מרכז מציל"ה – מרכז למחשבה ציונית, יהודית, ליברלית והומניסטית הוא ארגון שמרכזו בירושלים.
מטרתו המוצהרת של המרכז היא פעילות לקידום הלגיטימיות של מדינת ישראל כמדינת לאום יהודית המחויבת לערכים דמוקרטיים וליברליים ולשמירה על זכויות האדם.
מרכז מציל"ה הוא עמותה רשומה.
המרכז פועל לבירור וליבון הסוגיות והשאלות הנובעות מאופייה היהודי והדמוקרטי של ישראל ולהבהרת הרעיונות הבסיסיים של הציונות, עוסק בסוגיות שונות הקשורות לעם היהודי, לזהויות יהודיות ולסכסוך הישראלי-פלסטיני.
המרכז יוזם פרסום מחקרים וניירות עמדה, ועוסק בחינוך ובקידום שיח ציבורי.
מרכז מצילה נוסד בשנת 2005 על ידי פרופסור רות גביזון, במטרה להתמודד עם הנטייה הגוברת בקרב ישראלים ובקרב יהודי התפוצות להטיל ספק בלגיטימיות של לאומיות יהודית ובאופן שבו היא מתיישבת עם ערכים אוניברסליים.
עיקר מטרתו של המרכז היא להתמודד עם תפיסות פוסט-ציוניות ואנטי-ציוניות.
המרכז עוסק גם בנושאי מעמד המיעוט הערבי במדינה, הסכסוך הישראלי-פלסטיני וזהויות יהודיות.
מרכז מציל"ה הוא גוף ציוני לא-מפלגתי, המחזיק בתפיסות לאומיות, דמוקרטיות וליברליות.
דוגל בערכי מגילת העצמאות ובהגדרתה של ישראל כ-"מדינה יהודית ודמוקרטית".
פעילים בו אישים מהשמאל והימין, חילונים ודתיים.
יושב ראש הוועד המנהל הראשון שלו היה אלוף (מיל.) גיורא רום, ובין חברי הוועד המנהל ניתן למצוא את דניאל פוליסר סגן נשיא המרכז האקדמי שלם, פרופסור אלכסנדר יעקובסון, עו"ד דרור ארד-אילון ועוד.
מרכז מציל"ה נטל חלק פעיל במהלכים לגיבוש חוקה לישראל במסגרת ועדת החוקה, חוק ומשפט של הכנסת ה-16. גיבש מסמכי רקע לדיוני הוועדה בנושאי דתות ומדינה, זכויות, קרקע והתיישבות, אזרחות וחוק השבות.
כמו כן פרסם המרכז מסמך המפרט יעדים ארוכי טווח שיאפשרו, לשיטתו, את קיומה של מדינה יהודית ודמוקרטית.
המרכז פרסם ניירות עמדה בנושאי מדיניות הגירה, נישואין אזרחיים, חוק השבות, דמוגרפיה בישראל, ובחינת טענת השיבה של פליטים פלסטינים לישראל.
הוא פרסם גם ספר, בעברית ובאנגלית, הכולל מקורות ועיונים בהחלטת האומות המאוחדות מכ"ט בנובמבר 1947. כל הפרסומים ניתנים להורדה באתר הארגון.
מרכז מסחרי הוא מתחם בתל אביב המשתרע בין הרחובות דרך יפו, רחוב העלייה ורחוב וולפסון.
רחובו המרכזי של המתחם הוא מערבו של רחוב לוינסקי.
שמו של המתחם הונצח בעבר באחד הרחובות הקטנים החוצים את המתחם ממזרח אל מערב (רחוב מרכז מסחרי, כיום רחוב מטלון).
המרכז הוא מוקד מסחר סיטונאי ומכיל בתי מסחר, בתי מלאכה, מחסני מזון, ומסעדות פועלים לשירות העובדים וקהל הקונים.
חלק מהמתחם מוגדר כשוק (כך קטע רחוב לוינסקי בין רחוב העלייה עד רחוב השוק שבו נמצא כיום "שוק לוינסקי" וגם המתחם שבו שכן בעבר "שוק העלייה").
בתי המרכז, שהוקם בשנות העשרים גבוהים יחסית לבנייה בתקופה זו (בני 3-4 קומות) ומצטופפים לאורכם ולרוחבם של רחובות במבנה של שתי וערב.
מבנה המרכז ואופיו כמעט ולא השתנו במהלך השנים.
כיום, המתחם מהווה חלק משכונת פלורנטין.
לאחר הקמת אחוזת בית ונוה צדק נותרו שטחי חולות ופרדסים בבעלות ערבית (בעיקר שייח' עלי) בין השכונות היהודיות ויפו.
חברת "גאולה" בראשותו של דוד סמילנסקי, ממייסדי תל אביב עסקה ברכישת קרקעות באזור חיץ זה, והצטרפו אליה גורמים נוספים ובמיוחד חברת "מרכולת" (ששמה מונצח ברחוב בשם זה בגבולו המערבי של המתחם) בראשות נחמן פלמן, שהתכוונה להקים במקום אזור מסחרי.
רוב רובה של הפעילות המסחרית והעסקית של היהודים התרכזה עדיין ביפו (כיוון שראשי הוועד, עקיבא אריה ויס ומאיר דיזנגוף התעקשו שלא לפתוח בתל אביב בתי מסחר כדי לקבע את דמותה כ"עיר גנים").
בינתיים שימש האזור כשוק פתוח אליו הגיעו שיירות גמלים עם סחורה מיפו וקונים יהודים משכונות תל אביב העתידית וממושבות כגון ראשון לציון, פתח תקווה ועוד.
לאחר פרעות תרפ"א בהן נרצחו יהודים ונבזזו בתי עסק ביפו הובהר הצורך בהקמת מרכז מסחרי יהודי.
למשימת הקמת המרכז התגייסה אגודת "מרכז מסחרי" בראשות מנחם גילוץ, אף הוא מימייסדי תל אביב, שיצרה אגודה בה ערבו זה לזה החברים הדדית מול מוסדות פיננסיים כבנק אפ"ק ובנק ברקליס לקבלת הלוואות לרכישת מגרשים באדמות "מרכולת" והקמת בתי עסק.
ב-1921 הוקם מרכז מסחרי בגבול הרחובות כפר גלעדי והקישון שגדל והתרחב מאוחר יותר.
היה זה המתחם הראשון בארץ ישראל שתוכנן מראש כמרכז מסחר ומלאכה, בנפרד ממגורים.
עם זאת, לאחר זמן מה, עת נרגע המצב והמתיחות התפוגגה, נעצרה אט אט הקמת המרכז המסחרי ועל האדמות שב ונוצר שוק פתוח.
מאיר דיזנגוף, ראש העיר, כתב ב-1924 למפקד משטרת תל אביב, חיים הלפרין:
המרד הערבי הגדול של 1936–1939 נתן דחיפה מחודשת להרחבת המרכז המסחרי והוא החל להוות את המרכז הסיטונאי העיקרי לכל דרום ארץ ישראל היהודית.
בשנת 1935 נבנה שוק העלייה בסגנון הבינלאומי ברחוב העלייה פינת רחוב וולפסון וכיום הוא מבנה נטוש המיועד להריסה מלבד חזית מבנה השוק המיועדת לשימור.
בעבר נבדלו רחובות המרכז זה מזה על פי תחומי הפעילות של החנויות: כגון - רחוב מטלון שהיה מוקדש לכלי בית, רחוב לוינסקי שהיה מוקדש למוצרי מזון, רחוב וולפסון שהיה מוקדש עבור תאורה, רחוב כפר גלעדי שהיה מוקדש למוצרי קוסמטיקה, ודרך יפו שהיה מוקדש לאביזרי אופנה.
ברחבי המתחם שכנו גם מחסני מזון בסמוך אל שוק העלייה שסיפקו תוצרת ביתית לכל הארץ וכיום עוברים הסבה אל מגורים.
עד לתחילת שנות ה-90 התקיים: שוק תחפושות ברחוב כפר גלעדי כמידי שנה לפני חג הפורים.
כיום השכונה משמרת את עירוב השימושים בה כך שבשעות היום מתקיימת בה פעילות מסחרית שוקקת בקומת הקרקע וזאת בהתאם למדיניות עיריית תל אביב המעודדת עירוב זה.
בשכונה בוצעו מספר לא מבוטל של פרויקטי התחדשות עירונית, בייחוד בקרנות הרחובות.
מחירי השכירות בשכונה גבוהים יחסית בשל קרבתה למרכז העיר ההיסטורי של תל אביב ופארק המסילה מצפון, לסצנת הלילה של פלורנטין מדרום ושוק לוינסקי הנמצא במזרחה.
בנוסף, בסמוך לשכונה נמצאות שתי תחנות של הקו האדום: תחנת אלנבי ותחנת אליפלט.
בית מורשת יהדות תימן ומורשת העיר ראש העין הוא מכון להעצמה של מורשת תימן.
המרכז הוקם ביוזמת עיריית ראש העין, שראשוני תושביה באו מתימן בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20.
בית מורשת יהדות תימן שוכן במבנה מנדטורי שהוכרז לשימור על ידי הרשות המקומית.
המבנה עבר תהליך שיקום והתאמה, וכיום משמש משכן קבע לבית מורשת יהדות תימן ולבית יד לבנים.
המבנה בבעלות עיריית ראש העין ומנוהל על ידי העירייה.
במהלך הכנת התערוכות ביקרו במקום תלמידים, מורים ואורחים, אשר סייעו לפיתוח המקום ותרמו לתהליך הקמת המוזיאון.
במרכז מוצגת מורשת יהדות תימן כפי שבאה לידי ביטוי במבצע העלייה לארץ במאמץ שנקרא "מרבד הקסמים".
המקום מהווה מרכז מבקרים בו ניתן לצפות ביצירות תכשיטים שיוצרו על ידי תכשיטנים מקרב העולים מתימן.
המרכז מקיים פעילות לדור הצעיר, המעצימות את מורשתם התרבותית של יהודי תימן בנושאי מוזיקה, ריקוד, שירה ותכשיטנות.
בית מורשת יהדות תימן שוכן במבנה מנדטורי שהוא שריד של בסיס תחזוקה של חיל האוויר הבריטי משלהי תקופת המנדט הבריטי.
עם קום המדינה הפך מחנה בריטי זה לנטוש, והוסב לשימוש כמחנה מעבר לעולים מתימן בשנים 1949 עד 1950.
לאחר מכן שימש מבנה זה כבית תינוקות עבור המשפחות שהתגוררו באזור.
בראשית שנות החמישים של המאה העשרים, עם הקמת היישוב ראש העין, שימש המבנה לצרכים שונים: מגורים זמניים לעולים חדשים, בית ספר לבנות, מחסן מועצה ותחנת כיבוי אש.
בשנות התשעים של המאה העשרים החלה הרשות המקומית, בשיתוף עמותת בית מורשת, לשקם ולשפץ את המבנה, על מנת להשמישו כמבנה ציבור.
בשנת 2004 בערך, עבר בית מורשת למשכן זה, לאחר שהיה ממוקם במבנים אחרים שונים ברחבי ראש העין.
המבנה נמצא במרכזו של הגרעין ההיסטורי של היישוב, בסמיכות למוסדות ציבור בעיר ולצירי תחבורה ראשיים, ועל תוואי היסטורי-תיירותי משולט.
מרכז נגה פעל במסגרת הקריה האקדמית אונו והעניק (עד לשנת 2016) סיוע משפטי לנפגעי עבירה, ובפרט נפגעי עבירות אלימות (כגון משפחות של נפגעי רצח והריגה) ונפגעי עבירות מין חמורות (כגון מקרי אונס).
בראש המרכז עמדו פרופסור עו"ד דנה פוגץ' ועו"ד דיקלה טוטיאן.
מרכז נגה הוקם בעקבות סיוע של פוגץ' לגילה ואיתן הירש שתומר, בנם, מדריך פנימייה שנרצח על ידי חניכו בדקירות סכין.
פוגץ' סייע למשפחה בהתנגדות לבקשת הרוצח והנערה שסייע לו לקבלת אזרחות ישראלית (הייתה להם אזרחות אוקראינית).
שר הפנים קיבל את התנגדות המשפחה ושלל אפשרות הענקת אזרחות לשניים.
עו"ד טוטיאן ייצגה קורבנות בתביעות אזרחיות עוד טרם חקיקת חוק זכויות נפגעי עבירה וייצגה במקרים תקדימיים המהווים פריצת דרך בפיצוי הקרבנות.
לאחר שהוקם המרכז, הקריה האקדמית אונו לקחה אותו תחת חסותה, ובכך אפשרה לקיים במסגרתו פעילויות נוספות לקידום זכויות נפגעים, בהן: ייצוג נפגעי עבירות מין ואלימות חמורה, פעולות לקידום חקיקה והדרכת אנשי מקצוע הנמצאים בקשר עם נפגעים, דוגמת שוטרים, שופטים, עובדים סוציאליים.
בנובמבר 2009 החליטה ממשלת ישראל לאמץ תוכנית סיוע לקורבנות עבירה, את הצעת החוק הובילו מרכז נגה והשר יצחק הרצוג.
דיונים שבהם היה המרכז מעורב
התקבלו טענות מרכז נגה ונקבע כי נפגעי עבירה יכולים, בנסיבות יוצאות דופן, לטעון בפני ועדת השחרורים המיוחדת גם בטיעון שבעל פה ובמתן זכות זו לא היה פגם כלשהו.
ע"פ 10566/08 פלוני נ' מ"י - תקדים: פרסום שמו ותמונתו של קטין שהוא עבריין נמלט.
צירוף הנפגעות כצד להליך של ערעור של נאשם, שביצע מעשים מגונים בילדות, על סכום הפיצוי שנפסק לו.
בית המשפט העליון דחה את ערעורו.
מרכז מרקטוס הוא מכון חשיבה שמרני הפועל במסגרת אוניברסיטת ג'ורג' מייסון בארצות הברית.
המכון חוקר נושאים כלכליים הקשורים בתעשייה, מסחר ושווקים ובהשפעת תקנות ממשלתיות על אלה.
המכון הוקם באוניברסיטת ראטגרס על ידי ריץ' פינק, סגן נשיא קוק תעשיות ונשיא קרן קוק, ותחילה נקרא Center for the Study of Market Processes.
בתחילת שנות השמונים המכון עבר לאוניברסיטת ג'ורג' מייסון.
בשנת 1998 הוא התמזג עם Center for the Study of Public Choice ובשנת 1999 שונה שמו ל"מרכז מרקטוס" (מרקטוס, מילה הלטינית שפירושה מסחר).
מטרתו של המכון הוא לחקור ולייצר ידע אודות הדרכים שבהן ארגונים יכולים לפעול בחופשיות כדי לשגשג ולמצוא דרכים להתגבר על מכשולים המונעים מפרטים ומארגונים לצמוח ולשגשג.
המכון מוציא לאור פרסומים, מפעיל תוכניות שונות, מקיים כנסים ופורומים.
הוא מציע מסלולים לסטודנטים וכן מקבל לשורותיו עמיתי מחקר אשר עורכים מחקרים.
התורם העיקרי לארגון הם האחים קוק, בעליהן של תעשיות קוק.
בין החברות התורמות כסף לארגון הוא תאגיד הנפט אקסון מוביל.
ארגון איכות הסביבה גרינפיס האשים את הארגון כי הוא מכחיש את תופעת התחממות עולמית.
מרכז מורשת הרמב"ם הוא מרכז מבקרים והנצחה הפועל סמוך לקבר הרמב"ם בטבריה.
המרכז נחנך בשנת 2009. הוא ממוקם במבנה תלת-קומתי עשוי אבני בזלת המוגדר כמבנה לשימור; המבנה היה נטוש שנים רבות, ושופץ בשנות ה-2000. בתוך המבנה מוצגת תערוכה קבועה המגוללת את קורות חייו של הרמב"ם, חיבוריו ופועלו, וכן תערוכות ומיצבים זמניים הנותנים במה לאמנים.
נוסף על תערוכות אלו, שמורים במרכז המבקרים כתבי יד והוצאות דפוס נדירות של ספרי הרמב"ם, המוצגים לקהל הרחב.
על רכישת המבנה ושיפוצו וכן על תפעולו של מרכז המבקרים, אחראית עמותת מרכז מורשת הרמב"ם, האמונה על מגוון פעילויות חינוכיות וסוציאליות בעיר טבריה.
מדי שנה עורך המרכז את הכנס למורשתו של הרמב"ם בטבריה, בו נערכים הרצאות ודיונים העוסקים ברמב"ם.
יו"ר מרכז מורשת הרמב"ם הוא הרב חיים פוגל.
בגאומטריה, מרכז משולש הוא נקודה במשולש, שיש לה תיאור סימטרי והומוגני במונחי קואורדינטות טריליניאריות.
הנקודות העיקריות בגאומטריה של המשולש, ובהן מפגש התיכונים, מפגש הגבהים ומפגש חוצי הזוויות, הן מרכזי משולש.
האנציקלופדיה של מרכזי משולשים מונה יותר מחמשת אלפים מרכזים.
נקודה במשולש ABC שארכי צלעותיו a,b,c נקראת מרכז משולש אם היא מוגדרת על ידי קואורדינטות טריליניאריות , כאשר הפונקציה סימטרית בשני המשתנים האחרונים, והומוגנית.
אם , הנקודה נקראת מרכז עיקרי.
הנקודה 1:1:1 היא מפגש חוצי הזווית במשולש, שהוא מרכז המעגל החסום.
מרכז המעגל החוסם נמצא ב-, ואילו מפגש הגבהים נמצא ב-.
מרכז מעצרים כַּהְריזַכּ (בפרסית: بازداشتگاه کهریزک), הוא מתקן כליאה המופעל על ידי רשויות המשפט של איראן, וממוקם בדרומה של טהראן.
כהריזכ הוא אחד המתקנים הידועים לשמצה בעולם, באכזריותו ובתנאי הכליאה התת-אנושיים שבו.
בתקופת המחאה הירוקה שפרצה באיראן לאחר הבחירות בשנת 2009, שימש המתקן לכליאתם ועינויים של כמה אלפי פעילים פוליטיים.
בשל הביקורות בחו"ל, ובאיראן עצמה, הורה ב-28 ביולי 2009, האייתוללה עלי ח'אמנאי, המנהיג העליון של איראן, לסגור את המתקן.
מרכז מנורה הוא המרכז הקהילתי היהודי ובית חב"ד הגדול בעולם.
המרכז שוכן ברחוב שלום עליכם בעיר דניפרו שבאוקראינה.
זהו קומפלקס מבנים, בעל צורה של שבעה קנים מחוברים, מזכיר את המנורה אשר הייתה בבית המקדש ונושא את השם 'בניין מנורה'.
הוא הוקם על ידי הרב הראשי לדניפרו שבאוקראינה הרב שמואל קמינצקי, המכהן גם כשליח חב"ד ראשי בעיר.
הקומפלקס משתרע על פני 54 אלף מטר רבוע.
הוא כולל בתוכו בית כנסת גדול, בית חב"ד, בית ספר וגני ילדים, בית אבות, בית רפואה, אולם שמחות לאלפיים משתתפים, מלון עם 101 סוויטות, ספריה, מסעדות כשרות, מקוואות ומוזיאון לזכר השואה.
רוב המימון של בניית המבנה נתרם על ידי גנאדי בוגולובוב ואיגור קולומויסקי.
מרכז מורשת יהדות בבל הוא מוזיאון ומרכז מחקר באור יהודה.
נוסד בשנת 1973 כמוסד ללא כוונת רווח במטרה לאסוף, לשמר, להנציח את מורשת יהדות בבל.
למטרה זו מפעיל "המרכז" מכון מחקר, הוצאה לאור, ספרייה וארכיונים.
במסגרת המכון נערכים כנסים אקדמיים, מחקרים שחוקר אספקטים של שירה, פרוזה, מוזיקה, ריקוד ומחזאות, לבוש שהם חלק ממורשת יהדות בבל.
המרכז מפעיל גם את "מוזיאון יהדות בבל" שנפתח לציבור בשנת 1988, ומציג תערוכות קבועות ומתחלפות.
האגף ההיסטורי מספר את תולדותיה של יהדות בבל.
האגף האתנוגרפי מציג את אורח חייהם של היהודים, מנהגים ההווי והתרבות החומרית.
אגף זה עוסק אף באיסוף חפצים ופרטי לבוש של יהדות עיראק לצורכי שימור ותיעוד.
הגלריה לאומנות פלסטית מציגה תערוכות מתחלפות המתכתבות עם המורשת והתרבות של יהודי בבל.
במסדרונות המרכז מוצגים ציורים של שלמה כדורי המתארים את יהדות בבל.
המרכז מפעיל גם את "מוזיאון יהדות בבל" שנפתח לציבור בשנת 1988. במוזיאון מוצגים ממצאים שונים, החל מתמונות ועד חפצים היסטוריים של עולי עיראק.
במוזיאון מוצגים למבקרים פרקים מתולדות יהודי בבל לדורותיהם במשך למעלה מ-2600 שנה.
באמצעות תערוכות הקבע, מוצגות תרומתן של ההנהגה הרוחנית של הישיבות הגדולות וההנהגה הגשמית של ראשות הגולה לקיומו של העם היהודי, כמו גם יחסי הקהילה עם השלטון והחברה הסובבת בתקופות השונות.
התערוכות במוזיאון מפנות זרקור לעבר הקהילות השונות המרכיבות את יהדות בבל ולתמורות שחלו בהן במאות השנים האחרונות, כמו גם לעבר המוסדות העצמאיים שהקימו.
במוזיאון תערוכות מיוחדות המוקדשות למאורעות המרכזיים בחייהם של יהודי עיראק במאה ה-20, הפרהוד (פרעות חג השבועות 1941), הקמת התנועה הציונית בגלוי ובמחתרת העלייה ההמונית וההשתלבות במדינת ישראל.
המוזיאון מארגן גם חוגים לבני נוער בנושא שירה וריקוד ממורשת יהדות בבל במטרה להנחיל לדור הצעיר את ערכי המורשת.
מבנה המוזיאון עוצב סביב מוטיב הבית היהודי המסורתי בעיראק, כשבלבו החצר הפנימית.
כמו כן, שוחזרו סמטה ברובע היהודי ובית הכנסת הגדול בבגדאד.
ב-25 באפריל 2013, ביקר נשיא המדינה שמעון פרס במרכז.
את ביקורו סיכם במילים הבאות:
התשמ"ט– 1989 פרס יושב ראש הכנסת על העמקת הידע והתודעה של העם היהודי לעדותיו
מרכז מורשת יהדות אתיופיה או בשמו המלא מרכז מורשת רוחני לקהילת יוצאי אתיופיה הוא מוזיאון בפתח תקווה שנוסד בשנת 2017 כמוסד ללא כוונת רווח במטרה לאסוף, לשמר, להנציח את מורשת יהדות אתיופיה.
שטח המבנה הוא כ-380 מ"ר, מתוכם אולם מרכזי בגודל של כ-155 מ"ר, אולם משני בגודל 65 מ"ר ושטחים קטנים נוספים.
האולם המרכזי כולל כיפה עשויה מאלומיניום בקוטר 12 מטר ובגובה 3.5 מטר, ומתחת לכיפה תהיה שורת חלונות מעוצבים.
מרכז מִפְנֶה בראש פינה הוקם בשנת 1987 על ידי ד"ר חנה אלונים לאיתור מוקדם וטיפול בתינוקות בסיכון אשר אובחנו אצלם סימנים מוקדמים של אוטיזם, בטווח הגילאים שבין חמישה שישה חודשים לשנתיים.
שלב הטיפול הראשוני נמשך שלושה שבועות רצופים, שבעה ימים בשבוע, שבו התינוק שוהה עם בני משפחתו במרכז, ועובר טיפול רציף על ידי אנשי מקצוע, במשך מרבית שעות הערוּת.
גישת מפנה לטיפול באוטיזם בינקות
ככל שגיל הילדים המגיעים לטיפול יורד, ניתן לראות תוצאות טובות יותר בהתקדמותם.
הגיל לטיפול במרכז מפנה ירד באופן הדרגתי ונכון לזמן זה הוא עד גיל שנתיים.
טיפול בקשיים בהיקשרות ובאינטראקציה במהלך השלבים הראשונים של חיי התינוק, יכול במקרים רבים למנוע את הסלמת התופעה, עובדה המדגישה את הצורך באבחון מוקדם.
הגישה הטיפולית הוליסטית ומשלבת היבטים רפואיים, ביולוגים, פסיכולוגים-חברתיים וסביבתיים.
התוכנית הטיפולית, שפותחה במרכז מפנה, מתמקדת בכל המרכיבים ההתפתחותיים של התינוק - פיזיים, תחושתיים, מוטוריים, רגשיים וקוגניטיביים.
הטיפול נערך באמצעות טיפול במשחק הדדי (RPT) ,שיטה שפותחה במרכז מפנה על מנת להעלות את המוטיבציה לביטוי יכולותיו של התינוק למעורבות וקשר עם סביבתו מתוך סקרנות והנאה, לאפשר בנייה של אמון ולהגביר את המוטיבציה של הילד למעורבות באינטראקציה בין-אישית.
הטיפול הוא טיפול משפחתי מערכתי אינטנסיבי, על פני תקופה של שלושה שבועות.
התוכנית המשפחתית נועדה לסייע להורים לשפר את המודעות שלהם לתחומי אישיותם, הורותם וצורכיהם.
הגישה הטיפולית מבוססת על תאוריית ההיקשרות Bowlby (1961כבסיס והתפתחות ה-SELF (Stern) (1985).של התינוק.
התכנית הטיפולית במרכז מפנה היא בת שלושה שלבים:
טיפול מערכתי משפחתי אינטנסיבי בן 3 שבועות במרכז מפנה בראש פנה
תוכנית המשך בבית במשפחה באמצעות מטפלים בוגרי בית הספר להכשרת מטפלים על פי גישת מפנה באוני' בר-אילן
שילוב בגן המלווה בהדרכה הורים וצוות הגן
בהתבסס על ההנחה שההורים הם המשאב העיקרי לסיפוק הצרכים של ילדיהם ובעלי יכולת לקדם את התפתחות ילדיהם במהלך השלבים המוקדמים והמשמעותיים של הינקות, מקיפה התוכנית את המשפחה הגרעינית כולה.
התוכנית כוללת תצפית במרכיבים ההתפתחותיים של התינוק ומשמעותם, עבודה עם הורים באמצעות משובים אישיים, זוגיים ומשפחתיים.
ההורים מעורבים באופן מלא ומקבלים הכשרה רלוונטית לתהליכים הטיפוליים של ילדיהם על מנת להמשיך וליישמם בחיי היום יום שלהם.
התוכנית אף כוללת עבודה עם האחים, ובהתאם לצרכים המיוחדים של כל משפחה.
הצוות הטיפולי כולל מומחים בתחומי הרפואה, פסיכולוגיה, פסיכותרפיה, טיפול משפחתי, והתפתחות בגיל הרך, שעוברים בנוסף הכשרה על פי גישת מפנה.
מעקב אחר הילדים שעברו טיפול במרכז, שנערך על ידי מרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל, העריך התקדמות כמעט בכל הפרמטרים כבר מיד לאחר שלושת השבועות האינטנסיביים של הטיפול, וכן במעקב לאחר חצי שנה.
74% מהילדים המטופלים במרכז השתלבו בבגרותם באופן מלא במסגרות רגילות.
מאז שנת 2012 כשגיל הילדים ירד עד שנתיים, 88.3% מהתינוקות מתפקדים באופן מלא במסגרות חינוך רגילות.
גישת הטיפול נלמדת במסגרת תוכנית דו-שנתית ללימודי המשך בשיתוף בית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בר-אילן, הכוללת לימודים אקדמיים באוניברסיטה ועבודת פרקטיקום טיפולית עם פעוטות המאובחנים בספקטרום האוטיזם ובני משפחותיהם, במסגרת המרכז.
בעולם הוקמו מספר מרכזים המטפלים בגישת מפנה (בנוסף למרכז הישראלי בראש פינה): הראשון הוקם בשנת 2010, במסגרת חגיגות 550 שנה לאוניברסיטת בזל, במחלקה הפסיכיאטרית בבית החולים האוניברסיטאי בבזל שבשווייץ.
מרכז נוסף הוקם ברומניה, שני מרכזים נוספים עומדים לקום בפולין ואנגליה.
המרכז הוקם בשנת 1987 על ידי ד"ר חנה אלונים, שפיתחה את גישת מפנה.
גישת מפנה הייתה הראשונה בעולם שהפנתה את הזרקור לאיתור סימני אוטיזם בינקות, ולצורך לטפל בהם כבר בשלב זה; בתקופה שבה אוטיזם כלל לא אובחן לפני גיל חמש.
בהסתמך על גמישותו המופלאה של המוח בגיל הינקות, ניתן למזער את הנטייה לאוטיזם.
העבודה עם התינוקות במרכז נחשבת לייחודית, ולטיפול מגיעות משפחות מכל העולם.
מרכז מפנה הוא עמותה ללא כוונת רווח, ומתחייב לטפל במשפחות ישראליות ללא תלות במצבם הסוציו-אקונומי, תוך התבססות במקרים המתאימים על תרומות שמכסות חלק מעלות הטיפול, בהתאם לצורך.
בנוסף, המרכז מעניק שירות של תמיכה וייעוץ טלפוני להורים החושדים כי לתינוקם יש בעיית תקשורת, ללא עלות - גם זמן קצר לאחר הלידה, בשלב החשדות הראשוניים (גם בשלב שבו עוד לא ניתן להפנות את התינוק לאבחון מסודר, לפני גיל שלושה חודשים).
במרכז מפנה פותח ב-2004 הכלי ©EPASSI לאיתור מוקדם של תינוקות בסיכון לאוטיזם.
אשר נוסה לראשונה משנת 2007 כפיילוט ביחידה לאיתור מקדם של אוטיזם בינקות, שהוקמה על ידי מרכז מפנה במרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי.
כלי האיתור המקדם נלמד במרכזים שונים בעולם.
בית מפנה נבנה בשנים 1936–1938, כחלק מהמושבה היהודית הראשונה - גיא אוני, ונותר נטוש במשך שנים רבות.
מועצת ראש פינה בראשותו של אהרון ברנזון, המליצה על מסירת המבנה לטובת עמותת מפנה, והוא הוחכר לעמותה על ידי מינהל מקרקעי ישראל.
שיפוץ המתחם נערך בסוף שנות התשעים, בסיוע "קרן מפנה שווייץ" בשיתוף עם "קרן דורון".
מאז משמש הבניין כמרכז לפעילותה של עמותת מפנה.
מרכז מורשת יהדות תימן וקהילות ישראל נמצא ברחוב אברבנאל 7 בשכונת שעריים שבדרום העיר רחובות.
המרכז נחנך בספטמבר 2017.ובראשו המנכ"ל מר חנניה קורש.
המרכז נבנה בשכונת שעריים, במטרה להציג ולשמר את מורשת יהדות תימן, ולעודד את המשך חקר מורשתם.
במרכז יש מוזיאון ובו תערוכות ואוספים מגוונים, אולם אירועים ומרכז מחקר הכולל ספריה וארכיון.
כן מתקיימים בו ימי עיון, סדנאות ומופעים שונים.
במרכז תערוכות מתחלפות המציגות יצירות בנושא כלל קהילות ישראל, וימי עיון וסדנאות המייצגים את מורשת קהילות ישראל.
עיריית רחובות הקימה את המרכז בהשקעה של כ-27 מיליון שקל.
הוא שוכן בבניין שגודלו כ־3000 מ"ר, בשלוש קומות.
בבניין אולמות תצוגה, ספרייה וארכיון, חדרי עיון, כיתות לימוד, אולם כנסים ובו 250 מושבים.
האדריכל יעקב גיל, המתמחה במבני ציבור, תכנן ועיצב את המבנה, בעיצוב חדיש ומתקדם.
בכניסה מבואה רחבה שממנה מתפצלים לחללי התצוגות, וגרם מדרגות המוביל לקומה השלישית המוקדשת לפועלם של יהודי תימן בארץ ישראל.
כל המבנה מונגש לבעלי מוגבלויות.
ועדה אקדמית ליוותה את תהליך בניית עולם התוכן של המרכז, בוועדה ישבו חוקרים מתחום ההיסטוריה של יהדות תימן ומורשתה.
פרופסור יוסף יובל טובי, היה היועץ האקדמי.
לוועדה האקדמית קדמה ועדה אשר עסקה בבניית התפיסה הרעיונית והתכנון הראשוני, בה היו פעילים פרופסור יהודה ניני ז"ל, ד"ר דני בר מעוז ומר חנניה קורש.
את תהליך ההקמה על כל שלביו הוביל מר חנניה קורש, מנכ"ל המרכז, לדבריו: "הרעיון להקמת מרכז מורשת, בניית התוכניות ואישורן החל כבר בשנת 2002, בתקופת כהונתו של עו"ד שוקי פורר ראש עיריית רחובות.
מימוש התוכנית ובניית המרכז וחנוכתו התקיימו הודות למאמץ עיריית רחובות והעומד בראשה מר רחמים מלול".
מקבץ התערוכות המוצגות במוזיאון מספרות את סיפורה החזותי של קהילת יהודי תימן לאורך הדורות - בתימן ובארץ ישראל.
כל הפריטים, האוספים והתערוכות במוזיאון נתרמו על ידי בני הקהילה התימנית בארץ ובחו"ל ותורמים מקהילות שונות.
במוזיאון מוצגות שש תערוכות של צילום וציור תיעודי ובהן ניתן לראות צילומים היסטוריים ועכשוויים וכן ציורים ותחריטים בהשראת צילומים.
לצד כל אלה מוצגים גם עבודות אומנות כגון תכשיטים, עבודות רקמה, תשמישי קדושה, כתבי יד תימניים, דגם בית כנסת ועוד.
"רקמה תימנית מתימן ומהארץ" אוצרת: אסתר מוצ'בסקי – שנפר.
"דמויות מופת ונשים פורצות דרך" האמן: יגאל (תם) תמיר.
"צורף הכסף בעל ידי הזהב" יצירותיו של אמן הפִילִיגְרָן יוסף כהן עיראקי ז"ל.
"רגעים בצנעא" תערוכת צילומים מתימן של יחיא חייבי ז"ל.
"מסעות לתימן 2008-1987" תערוכת צילומים של הצלם נפתלי הילגר.
"מרבד הקסמים 1975" תערוכת תחריטים של האמן איתמר סיאני.
"יהודי תימן בישראל" תערוכת צילומים של ציון עוזרי.
"קסם המרבד" תערוכת ציורים של האמנית רחל פולס, דמתי.
"הכתב העברי" תערוכת מיקרוגרפיה של הרב ד"ר בר-עמ"י בן ציון.
"חנוכיות" חנוכיות מאז קום המדינה, מאוסף דוד שוקר.
"זיכרונות ילדות מצנעה" של הצייר שלמה עוזיירי.
"תשמישי קדושה" של האומן משה בן דוד.
"כתבי יד" תצוגה מאוסף שגיב מחפוד ומאוסף מרכז מורשת.
במרכז מורשת תצוגה של אוספים שונים:
אוסף ורדה כהן – אוסף מגוון של תכשיטים מקוריים מתימן.
אוסף של כלים – סלים קלועים בעבודת יד, מתימן ומארץ ישראל.
אוסף כלי בית מקוריים מתימן.
אוסף משפחת צדוק – חתן וכלה על לבושם המלא.
כלה מאזור בייחאן מעשה ידי האמן משה דוד.
במרכז מורשת ספריית עיון ומחקר, על שם יאיר ונחמה מדאר הלוי המונה כ־10,000 ספרים והיא כוללת ספרים ומחקרים אודות יהודי תימן וקהילות ישראל.
ארכיון הכולל אלפי מסמכים מקוריים מתימן ומארץ ישראל בנושאי מורשת יהדות תימן.
כדוגמת: האוסף של דן אלמגור, אוסף של מסמכים מאוספו הפרטי של "המוכתאר" של שכונת מרמורק, ועוד.
במרכז מורשת פועלת קבוצת המחקר של מכון המחקר "בואי תימן" שבראשו עומד פרופסור אהרן גימאני.
מרכז מילמן מתמחה באבחון ובטיפול בילדים עם הפרעה התפתחותית על רצף האוטיזם.
המרכז הוקם בחיפה על ידי עמותת הורים בראשית שנות ה-80.
מרכז מילמן מפעיל שתי שלוחות טיפוליות ומעון יום שיקומי לילדים (מתחת לגיל שלוש) בחיפה ושלוחה טיפולית בעיר כרמיאל.
המרכז מציע אפשרויות טיפוליות נוספות כמו טיפולים פרטיים, מועדונית ומפגשי חונכות.
פעילות המרכז ממומנת על ידי משרד הבריאות, משרד הרווחה, השתתפות ההורים, תרומות והרשויות המקומיות.
מרכז מילמן הוקם בחיפה על ידי עמותת הורים בראשית שנות ה-80 (בעבר עמותת 'נצר' וכיום עמותת 'מרכז מילמן ע"ר').
הייתה זו יוזמה משותפת של הורים ואנשי מקצוע מהתחנה הפסיכולוגית-התפתחותית של משרד הבריאות בחיפה.
היוזמות, מרים בן-אהרן ודר' חנה קמינר, ראו את הצורך בהקמת מסגרות טיפול ייחודיות לילדים ובוגרים על ספקטרום האוטיזם.
בזכות פועלן ותרומת משפחת מילמן ומשפחת גורדוס, הקימה העמותה מרכזי טיפול ואבחון ונתנה טיפולים גם בתוך גני תקשורת, מעונות יום שיקומיים, מועדוניות לנוער ובית לחיים.
העמותה פועלת להכרה ומתן מענה לצרכים הטיפוליים הייחודיים לאנשים על הקשת האוטיסטית.
מסגרות טיפול ושיטות טיפוליות רבות הנהוגות כיום בארץ צמחו ממנה (כמו טיפולי הורה-ילד, טב"מ בגנים, צוותים רב-מקצועיים ועוד).
העמותה מתנהלת כדירקטוריון של מרכז מילמן.
ההורים פועלים בעמותה כחברי עמותה, כחברי ועדת הביקורת וכחברי ועד, המורכב מהורים ונציגי ציבור.
מרכז מילמן מקיים קשרים ארוכי שנים עם אוניברסיטת חיפה, הטכניון ואוניברסיטאות נוספות ברחבי הארץ.
מתקיימים שיתופי פעולה סביב מחקרים בתחומי התפתחות הילד, אוטיזם, טיפולי הורה ילד, ריפוי בעיסוק, קלינאות תקשורת ועוד.
מרכז מילמן מהווה מקום הכשרה למקצועות הפרא-רפואיים ומקום להתמחות בתחומי הפסיכולוגיה השונים.
המרכז עובד במודל טיפולי ייחודי מסוגו המושתת על תפיסה פסיכולוגית-התפתחותית הרואה את ההורים כדמויות המשמעותיות ביותר בחיי הילד לאורך מעגל החיים.
הורי הילדים שותפים פעילים בטיפול ומקבלים ייעוץ והכוונה מאנשי הצוות ושיחות הדרכה מפסיכולוגים ועובדים סוציאליים.
הטיפול במרכז מילמן מתאפיין בעבודת צוות רב מקצועי הכולל: רפואה התפתחותית, פסיכולוגיה, עבודה סוציאלית, קלינאות תקשורת, ריפוי בעיסוק, טיפולים בהבעה וביצירה, פיזיותרפיה וטיפול באמצעות בעלי חיים.
המרכז מתמחה באבחון הפרעות בהתפתחות תקשורתית בספקטרום האוטיסטי, ובמתן המלצות להורים ולגורמים מקצועיים בקהילה לגבי תוכניות טיפוליות מתאימות לילד בגיל הרך.
יחידת האבחון של המרכז מורכבת מצוות רב מקצועי בכיר הכולל: רופאה התפתחותית, פסיכולוגית התפתחותית, קלינאית תקשורת ומרפאה בעיסוק.
פניה של הורים לאבחון של ילדם יכולה להיעשות באמצעות מרכז התפתחותי, רופא ילדים, שרות פסיכולוגי-חינוכי או פניה עצמית.
בימיו הראשונים שימש יותר כמרכז מוכנות ותגובה להתמודדות עם התפרצות מחלות זיהומיות ואסונות.
מרכז ההיערכות והתגובה החל לפעול באפריל 2009, לאחר הופעת מגפת השפעת ב-2009.
משרד הבריאות (MOH) הפעיל את המרכז הלאומי מרכז מוכנות למשבר ותגובה (CPRC) בעיר פוטראג'איה כדי לפקח על מצב השיטפונות ברחבי מלזיה עד סוף 2019. ה-CPRC סיפק עדכונים יומיים ל- משרד הבריאות בנוגע למספר נפגעי השיטפונות.
משרד הבריאות (MOH) הפעיל את מרכז מוכנות למשבר ותגובה (CPRC) למעקב אחר ההתפתחויות הנוכחיות ב-מגפת הקורונה ולהיערך למגפה.
מרכז מינרבה לזכויות האדם היא מרכז אקדמי המשותף לאוניברסיטה העברית בירושלים ואוניברסיטת תל אביב העוסק בסוגיות הקשורות לזכויות האדם.
המרכז מעניק מלגות לתלמידי דוקטורט ופוסט-דוקטורט, מקיים כנסים, ימי עיון, סדנאות והשתלמויות בנושא.
המכון נוסד בשנת 1997 והמנהלת היא פרופסור ליאורה בילסקי.
בעבר חנך המרכז מאגר מידע הנוגע לזכויות התלמיד.
לאורך השנים המרכז קידם פרויקטים הקשורים למספר נושאים, ובהם:
"המשפחה, זכויות אדם וגלובליזציה" (2015–2016) – פרויקט שבחן את יחסי הגומלין בין המשפחה, המשפט וזכויות האדם
"משפט, גלובליזציה והמרחב הטראנסלאומי" (2012–2015)
"זכויות אדם וצדק ליברלי בישראל" (2014–2015) – פרויקט שעסק בבחינת זכויות האדם בהקשר היהודי והישראלי.
"זכויות אדם וצדק בתקופות מעבר" (הושק בשנת 2014) בדגש על חקר הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
מרכז מעשה היא עמותת בת של קרן רש"י הפועלת החל משנת 2004 במטרה לקדם מוביליות חברתית-כלכלית בקרב צעירים וצעירות בני ובנות הפריפריה החברתית-כלכלית באמצעות תוכניות התנדבות - שנת שירות, מכינות קדם-צבאיות, מכינות חצי שנתיות (מכינות אופק) ושירות לאומי-אזרחי.
משרדי העמותה שוכנים בכפר הנוער בן שמן, בכפר הילדים בכרמיאל ובבית מעשה - מרחב חברתי חדש הממוקם בעכו.
בבסיס העשייה של העמותה עומדת התפיסה כי מסגרות אלה צריכות להיות מונגשות וזמינות לכלל הצעירים במדינת ישראל - לא רק לתושבי יישובים מחוזקים.
בנוסף, מחקרים מראים כי פעולת ההתנדבות היא כלי רב עוצמה בגיבוש תחושת ערך עצמי, יכולת מנהיגות ולבסוף מובילה למוביליות.
הארגון פועל באפיקים נוספים בתחום החינוך, כגון הנגשת תחום ההתנדבות גם לתלמידי כיתות ז'-י"ב, קידום תהליכים בתחום החיים המשותפים, הקמת פרויקט לאומי לנוער ב-14 יישובים דרוזיים, הקמת תוכניות לגיוון השירות הציבורי בישראל (מרכז יסודות أُسس) ועוד.
העמותה הוקמה על ידי מיקי נבו, איש חינוך, יזם ופעיל חברתי (מנהל העמותה בשנים 2004 - 2014) בתמיכת ארגון IVN וקרן רש"י.
יו"ר הוועד הוא נעם לאוטמן, יו"ר דירקטוריון דלתא-גליל ויו"ר קרן לאוטמן.
החל משנת 2022 מנכ"ל העמותה הוא דני ולעל, אשר הצטרף למרכז מעשה כמנהל שנת שירות, לאחר מכן שימש כראש מכינת גל מנהל פעילות השטח הליבה וכסמנכ"ל החינוך במעשה.
לאחר מכן עבר לשמש כמנהל מיזמי מחקר ופיתוח במטה קרו רשי ומשם חזר להוביל את הארגון.
העמותה פועלת בפריסה ארצית ומתפעלת תוכניות שונות: שנת שירות בת 18 קומונות (גרעין מעשה), 7 מכינות קדם צבאיות (שנתיות וחצי שנתיות), 3 תוכניות לנוער (הצעד הבא, רואים רחוק, תוכנית נעורים), תוכניות לחברה הערבית (תוכנית דורוב, המכון למנהיגות ערבית) וכן שלל תוכניות המשך לבוגרים ולבוגרות (ארגון הבוגרים של מרכז מעשה).
תקציב העמותה עומד על כ-50 מיליון שקלים בשנה, המגיע ממשרדי ממשלה שונים וכן קרנות פילנתרופיות, גופים עסקיים ותורמים פרטיים.
2009: פרס משרד הביטחון על פעילות ייחודית לצמצום פערים בחברה הישראלית.
2010: פרס "כנס שדרות לחברה" על היות מעשה "בית גידול למנהיגים חברתיים" ועל יצירת תשתית לחברה שוויונית.
2011: פרס יו"ר הכנסת לאיכות חיים על פעילות לגישור, סובלנות וצמצום פערים בחברה הישראלית.
2012: תואר דוקטור לפילוסופיה לשם כבוד מאוניברסיטת ת"א הוענק למיקי נבו, מייסד ומנהל מרכז מעשה באותה עת.
2013: מרכז מעשה נבחר לכהן כחבר בשולחן העגול המשימתי של משרד החינוך.
2019: פרס יגאל אלון למעשה מופת חלוצי.
2020: פרס תקוה ישראלית ברוח חזונו של נשיא המדינה ראובן ריבלין.
כ-1,500 צעירים מתנדבים בכלל תוכניות ההתנדבות בפריסה ארצית.
כ- 1,000 בוגרים פעילים בקהילת הבוגרים.
כ- 6,500 בני נוער בכיתות ז'-י"ב משתתפים בתוכניות ההתנדבות של מרכז מעשה בתיכונים ובפנימיות בפריסה ארצית.
כ- 22,000 ילדים ובני נוער מוטבים על ידי הצעירים והצעירות המתנדבים בתוכניות השונות כל שנה.
פעילות בפריסה של כ-70 רשויות מקומיות
מרכז ממותה (בספרדית: Central de Mamuts) הוא אתר פלאונטולוגי בשטח נמל התעופה הצבאי סנטה לוסיה במדינת מקסיקו.
האתר מכיל שרידים של לפחות 200 ממותות קולומביאניות, 25 גמלים וחמישה סוסים.
האתר הוא הריכוז הגדול ביותר בעולם של שרידי ממותה; הקודם היה אתר הממותה בדקוטה הדרומית עם 61 פרטים בלבד.
באתר התגלו גם כלים אנושיים ועצמות מגולפות, מה שמרמז על כך שבני אדם ניצלו את האתר כדי ללכוד ולהרוג יונקים גדולים.
מאובנים נוספים ממשיכים להימצא באתר.
החפירה אמורה להסתיים בשנת 2022, כאשר תסתיים בניית שדה התעופה האזרחי בשטחו של נמל התעופה הקיים.
ההערכה היא שהאתר היה החוף הביצתי של אגם קדום שהתייבש, ובו נלכדו בעלי חיים לפני 10,000 עד 20,000 שנה.
לפי חלק מההשערות, ייתכן כי בני אדם הניעו את הממותות לאזור כדי להרוג אותם.
הארכאולוג רובן מנסנילה לופס, ממכון האנתרופולוגיה וההיסטוריה במקסיקו סיטי , דיווח גם, כי נראה שהממותות בותרו על ידי בני אדם.
עדיין לא ברור אם הממותות מתו מסיבות טבעיות ואז בותרו על ידי בני אדם.
האתר נמצא במרחק של 19 ק"מ בלבד מבורות מלאכותיים אשר שימשו בעבר בני אדם ללכידת והריגת יונקים גדולים.
האתר התגלה במהלך הקמת שדה התעופה האזרחי בשטחו של נמל התעופה הצבאי סנטה לוסיה במקסיקו סיטי.
בשל כמות השרידים והחפצים שנמצאו, כל הדחפורים ועובדי הבנייה מלווים על ידי ארכאולוגים.
הבנייה הופסקה מספר פעמים לצורך חפירות נוספות.
מרכזי נֶבֶט הם מבנים ארעיים שנוצרים באזורי תאי-B זקיקיים באיברים ההיקפיים של מערכת הלימפה: קשרי הלימפה, הלוחיות על שם פייר (ב) והטחול.
מרכזי הנבט משמשים לשפעול לימפוציטים בוגרים מסוג B.
הם מתרבים, מתמיינים ועוברים היפרמוטציה סומטית בגנים של נוגדניהם, במהלך תגובה חיסונית רגילה, לצורך התמודדות עם איום (אנטיגן).
מרכז משה דיין ללימודי המזרח התיכון ואפריקה הוא מכון מחקר אקדמי בין-תחומי וא-פוליטי הפועל באוניברסיטת תל אביב.
המרכז מתמקד במחקר יישומי של המזרח התיכון וצפון אפריקה ונחשב לאחד ממכוני המחקר המובילים בעולם בתחומו.
פעילותו של המרכז מדגישה את ההיבטים הפוליטיים, החברתיים, הכלכליים והתרבותיים של האזור, תוך שילוב בין ידע היסטורי מעמיק להבנה של תהליכים עכשוויים.
השילוב הזה מאפשר לזהות מגמות של המשכיות ושל שינוי לאורך זמן, ולספק תובנות מחקריות בעלות ערך להבנת המציאות המורכבת של האזור.
כבר מראשית דרכו, שם לעצמו מרכז דיין למטרה לחזק את הקשר בין עולם המחקר האקדמי לבין מקבלי החלטות וקובעי מדיניות, ולהוות גשר בין הקהילה האקדמית לבין מוסדות הממשל והביטחון בישראל ומחוץ לה.
חזונו הוא להוות מקור ידע אקדמי ואקדמי-יישומי (pracademic; שילוב בין ידע אקדמי ופרקטיקה) להבנת המזרח התיכון בן-זמננו, תוך שילוב תובנות בין-תחומיות של מומחים בתחומי עיסוקו של המרכז.
הפעילות השוטפת של המרכז כוללת מחקר, הוצאה לאור של פרסומים, ארגון כנסים וסדנאות, וכן ליווי וייעוץ בגיבוש חשיבה יישומית עבור חוקרים ומקבלי החלטות בישראל ובעולם.
בנוסף, המרכז מקדם מגוון שיתופי פעולה יישומיים, ובכלל זה יוזמות לשיתוף פעולה אזורי במזרח התיכון.
אנשי המרכז מנגישים תובנות לציבור הרחב בראיונות בכלי התקשורת ומציבים את המרכז בלב השיח הציבורי בנושאים אקטואליים, ונדרשים לאמות מידה אקדמיות קפדניות.
המרכז מנוהל על-ידי ועד מנהל בן 12 חברים, אישי ציבור מתחומים שונים בחברה הישראלית, ובראשו עומד זלמן שובל.
מנהלו הנוכחי של המרכז הוא פרופ' עמוס נדן, איש סגל בכיר באוניברסיטת תל אביב.
מקורותיו של מרכז דיין במכון ראובן שילוח, שנוסד ב-1959 תחת חסות החברה המזרחית הישראלית.
בשנת 1966 מוזג המכון באוניברסיטת תל אביב, זמן קצר לאחר חנוכתו הרשמית של הקמפוס ברמת אביב.
ב-1983, אוניברסיטת תל אביב ייסדה את מרכז משה דיין, אשר כלל בתוכו את מכון שילוח על מכלול פעילויותיו, כמו גם יחידות ארכיוניות העוסקות במזרח התיכון.
הקמתו ותפקודו השוטף של מרכז דיין התאפשר בעזרת תרומתם הנדיבה של חבריו של משה דיין המנוח.
כיום מרכז דיין הוא חלק מהפקולטה למדעי הרוח ע"ש לסטר וסאלי אנטין באוניברסיטת תל אביב ובית הספר להיסטוריה ולימודים אזוריים ע"ש צבי יעבץ הפועל במסגרתה.
לנגד עיניהם של מייסדי מרכז משה דיין עמד עיקרון מרכזי: כדי להבין תהליכים בני זמננו, יש להכיר לעומק את התרבות, את הדת, את השפה ואת ההיסטוריה של הקהילות והמדינות הנחקרות.
גישה זו מהווה את עמוד השדרה של המרכז מאז הקמתו והיא מושרשת בפעילותו הענפה.
לאור גישה זו, ביסס לעצמו המרכז במהלך העשורים שבהמלכם הוא פועל מעמד ייחודי כאחד ממוסדות המחקר הבולטים בישראל ובעולם בתחומי מומחיותו.
הוא נודע באיכות חוקריו, הנחשבים למובילים בתחומם.
כיום מהווה המרכז מוקד חשוב לידע עדכני וניתוחי עומק של מגמות ותהליכים עכשוויים בעולם הערבי ובמזרח התיכון בכללותו.
חלק הארי של חוקריו הם היסטוריונים של המזרח התיכון בעת החדשה, שבשיתוף פעולה עם חוקרים מתחומים נוספים מנהלים דיונים בסוגיות דחופות הנוגעות לכלכלה, לחברה, לתרבות, ליחסים הבינלאומיים, לביטחון ולפוליטיקה של המזרח התיכון.
לאורך השנים שימשו התוצרים המחקריים של המרכז להעמקת הידע האקדמי, לסיוע למקבלי החלטות ולהבנת האזור בקרב הציבור הרחב.
לצד פרסום מחקרים אקדמיים מעמיקים ומרחיבים בבימות אקדמיות מובילות, מפרסמים חוקרי המרכז פרשנויות וניירות מחקריים קצרים בפרסומים אקדמיים-יישומיים, רבים מהם בהוצאת המרכז (פירוט הפרסומים הללו להלן), שבהם יכולים להיעזר מקבלי החלטות והציבור הרחב.
פרסומים אלה פורשים מסד נרחב של ידע רלוונטי השלוב בלבטים, בתובנות אסטרטגיות, ובכלים להבנת האתגרים האזוריים, המשמשים ככלי-עזר חשובים לעוסקים במדיניות חוץ, בביטחון לאומי, בחברה ובתרבות.
מעבר לפרסומיו השוטפים, המרכז גם מוציא לאור מונוגרפיות מחקריות וכתבים אקדמיים נבחרים של חוקרים ותלמידי מחקר מצטיינים לתואר שני ושלישי.
הוא מארגן כנסים, ימי עיון ואירועים ציבוריים בהם נידונות סוגיות עכשוויות ובוערות ותורם בכך תרומה משמעותית לעיצוב השיח הציבורי והאקדמי גם יחד.
המרכז מפעיל גם תוכנית התמחות בינלאומית, הפותחת את שעריה לסטודנטים ולחוקרים מכל רחבי העולם ומעודדת מצוינות מחקרית באמצעות מתן מלגות ותמיכה ייעודית לחוקרים בכל שלבי הקריירה האקדמית.
משאב ייחודי נוסף שמעמיד המרכז לרשות הקהילה האקדמית הוא מאגר העיתונות הערבית – אוסף עצום ונדיר של עיתונים וכתבי עת בשפה הערבית ובשפות מזרח תיכוניות נוספות כגון טורקית ופרסית, החל מסוף המאה ה-19 ועד ימינו.
לצד מאגר זה פועלת במרכז ספרייה עשירה, הכוללת אלפי ספרים, מאמרים, תעודות ומקורות ראשוניים, המהווים תשתית חיונית למחקר איכותי עבור תלמידים, מרצים וחוקרים.
לצד הפעילויות המחקריות והפומביות, המרכז מקיים גם פעילויות דיסקרטיות לקידום שיתופי פעולה אזוריים וסיוע בחשיבה למקבלי החלטות בדרגים שונים.
בערב השנתי לזכרו של משה דיין בשנת 2025 דיבר ראש המרכז, פרופ' עמוס נדן, על פעילות זו:השבעה באוקטובר הוביל אותנו לעשות בדק בית.
הלקח שלנו מהשבעה באוקטובר הוא שאם הידע החשוב שבמרכז דיין היה מונגש יותר ונופל על אוזניים כרויות, מצבנו במדינה היה יכול להיות הרבה יותר טוב.
המרכז מנוהל על-ידי ועד מנהל בן 12 חברים, המורכב מדמויות בולטות בחברה הישראלית, מתחומי הביטחון, הכלכלה, התרבות והאקדמיה.
בראשות הוועד עומד מר זלמן שובל, לשעבר שגריר ישראל בארצות הברית.
אלה ראשי המרכז לאורך השנים:
מרכז משה דיין מוציא לאור פרסומים מודפסים – ספרים ומונוגרפיות בעברית ובאנגלית – המבוססים על מחקר מעמיק וארוך טווח.
לצד ההוצאה לאור של ספרים אלה, מפרסם המרכז באופן תדיר מאמרים קצרים בכתבי-עת דיגיטליים, העוסקים בהתפתחויות מרכזיות במזרח התיכון.
ניירות אלה, הנכתבים בידי חוקרי המרכז ועמיתים מן החוץ, מהווים כלי חשוב להעברת תובנות מחקריות לקובעי מדיניות, לבכירים במגזר הציבורי ולגורמים מקצועיים.
המאמרים מופצים באופן מקוון ובאמצעות רשימות תפוצה ייעודיות.
אלה הפרסומים המחקריים המרכזיים שמפרסם המרכז:
סדרת פרסומים בעברית ובהם סקירות מעמיקות וניתוח אירועים מהמזרח התיכון וצפון אפריקה.
רבעון לענייני החברה הערבית בישראל, המתפרסם מטעם תוכנית קונרד אדנאואר לשיתוף פעולה יהודי-ערבי במרכז דיין ללימודי המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב.
Tel Aviv Notes – Contemporary Middle East Analysis היא סדרת פרסומים באנגלית של מרכז משה דיין על ענייני היום והתפתחויות אזוריות במזרח התיכון.
בארכיון אתר המרכז שמורים גיליונות משנת 2011 אך קיימים מאמרים משנים מוקדמות יותר.
Turkeyscope: Insights on Turkish Affairs היא סדרת פרסומים באנגלית של מרכז משה דיין המתמקדת בניתוח ביקורתי של סוגיות עכשוויות הקשורות בטורקיה.
Bustan: The Middle East Book Review הוא כתב-עת אקדמי באנגלית המוקדש לביקורת ספרים בתחום המזרח התיכון ומשפות שונות והיוצא לאור על-ידי מרכז משה דיין.
כל גיליון של בוסתאן כולל ברוב המקרים לפחות שלושה מאמרי ביקורת ארוכים הסוקרים ספרים שראו אור לאחרונה.
מאמרים אלה בוחנים נושאים או סוגיות רחבות בנושא מסוים החורגים מתוכנם של הספרים הנסקרים.
כתב העת כולל גם עשר עד חמש עשרה ביקורות ספרים קצרות וכן מאמרי ביקורת מתורגמים.
המרכז מפיק פודקאסט שנקרא "בחזרה למזרח התיכון", העוסק בחקר היבטים שונים של האזור לאורך ההיסטוריה, דרך ההווה, ואף משלב דיון בהתפתחויות עתידיות אפשריות.
את הפודקאס מנחה יהונתן פרנקו ופרקיו זמינים באתר המרכז ובכל אפליקציות הפודקאסטים.
מדי שנה מארגן המרכז סדנה ייחודית ויוקרתית – TAU Workshop – בת 12 ימים, המשלבת לימודים וסיורים בארץ, ומוקדשת להעמקת ההיכרות עם ההיסטוריה של הסכסוך הערבי-ישראלי ועם סוגיות אקטואליות הנוגעות לישראל, לשטחים הפלסטיניים ולמזרח התיכון בכלל.
בכל מחזור של הסדנה משתתפת קבוצה מצומצמת של מרצות ומרצים מתחום לימודי המזרח התיכון באוניברסיטאות שונות ברחבי העולם.
הסדנה מיועדת לאנשי סגל המלמדים קורסים בתחומי ההיסטוריה, הדת, הפוליטיקה והחברה של המזרח התיכון בן-זמננו, שעד כה לא ניתנה להם הזדמנות לשהות בישראל ולהכיר את המציאות המקומית מקרוב.
ספריית מרכז משה דיין, שהוקמה בשנת 1966, מהווה מרכז ידע ייחודי ועשיר המתמקד בתחומי המזרח התיכון, אפריקה והאסלאם.
אוספי הספרייה כוללים מגוון רחב של חומרים – כתבי עת, מאמרים אקדמיים, מקורות סטטיסטיים על מדינות המזרח התיכון, קטעי עיתונות, ספרים, סרטים, ומקורות נוספים – כולם נבחרו בקפידה כדי לשרת את קהילת המחקר והסטודנטים.
בין אוספי הספרייה ניתן למצוא גם מקורות ראשוניים ונדירים, כולל אוספים ייחודיים מהספרייה הלאומית הבריטית (Archive Editions).
במסגרת פעילותו השוטפת, צוות הספרייה מפרסם עדכונים שוטפים, קישורים לדוחות, ניירות עמדה ותקצירים מתוך פרסומים של מכוני מחקר מובילים בעולם, העוסקים בנושאים אקטואליים במזרח התיכון, צפון אפריקה והאסלאם.
עדכונים אלה מספקים כלי עבודה חשוב עבור חוקרים וסטודנטים הפועלים בזירות מחקר דינמיות ומתפתחות.
ספריית המקורות האודיו-ויזואליים של מרכז משה דיין היא מרכז מדיה המציע לסטודנטים ולחוקרים הזדמנות לחקור את ההיסטוריה של המזרח התיכון מבעד לעדשת הקולנוע, הסרטים התיעודיים, המוזיקה והשידורים מרחבי האזור.
לספרייה אוסף סרטים נרחב, במגוון נושאים הנוגעים למזרח התיכון (מקומות, אישים, תרבות, מוזיקה, סכסוכים).
מאגר העיתונות הערבית של מרכז משה דיין באוניברסיטת תל אביב הוא מהאוספים החשובים והמקיפים בעולם בתחום העיתונות הערבית.
מדובר במאגר ייחודי בהיקפו ובעומקו, הכולל עיתונים, כתבי עת ופרסומים מודפסים ממדינות המזרח התיכון, צפון אפריקה ואזורים דוברי ערבית נוספים – החל מסוף המאה ה-19 ועד ימינו.
האוסף משמש משאב מחקרי ראשון במעלה לחוקרים מתחומי ידע מגוונים: לימודי המזרח התיכון והאסלאם, בלשנות ותרבות ערבית, היסטוריה עכשווית של העולם הערבי, תקשורת, מדע המדינה, יחסים בינלאומיים, ואף חקר החברה הערבית בישראל.
בנוסף, חוקרים המתמקדים בהיסטוריה של מדינת ישראל, וביחסי ישראל-שכנותיה, מוצאים בו כלי עבודה חיוני ובלתי ניתן להחלפה.
מרכז עתיד הוא סביבה המקדמת חשיבה ועבודה המסייעות לארגון להתכונן לעתיד בתהליך שיתופי מתמשך.
הדפוס השכיח במרכזי העתיד הוא יצירה וישום של ידע באמצעות אינטראקציה ושיח בין האזרח לקובעי המדיניות בארגון הציבורי, ובין מקבלי ההחלטות לצרכני הקצה בארגון הפרטי, או המסחרי.
ההבדל המרכזי בין מרכזי עתיד לבין מחלקות מחקר ופיתוח (מו"פ) בחברות עסקיות הוא שבמרכזי מחקר ופיתוח מהסוג המסורתי הפיתוח הוא פרי פועלם של מספר מצומצם של עובדים או חוקרים, בעוד שהמהות של מרכז עתיד היא שיתוף נרחב של הקהילה בתכנון ופיתוח המוצרים, הפתרונות או המדיניות.
לכל מרכזי העתיד בעולם שלוש הנחות יסוד משותפות:
על חברי הקהילה עצמם להיות מסוגלים לדמיין, לפתח, לנסות ולישם את הדרך בה הם, כקהילה, רואים את עתידם.
על מרכזי העתיד לנקוט גישה פרודוקטיבית ושיטתית, לייצר כלים ותהליכים שיעצבו את העתיד.
אינטראקציה ושיח של אנשים שונים בגילאיהם, במקצועותיהם, בתפיסותיהם, וברקע שלהם הם הכרחיים ליצירת פרספקטיבה מגוונת ופלורליסטית להתמודדות עם האתגרים המתחדשים.
במרכזי העתיד מכנים זאת ערוב צבעים.
מטרתם של מרכזי העתיד היא פיתוח פתרונות והתנסות במודלים פרקטיים של הרעיונות כדי ליצור תוכניות עתיד מוכחות המדגישות את מרכזיותו של התושב, הצרכן או בעל המניה.
הנחות היסוד של מרכזי העתיד מיושמות במרכזים באמצעות תהליך בן שלושה שלבים:
דמיון וציור של תמונת עתיד דרך מחקר ושיח מרובי משתתפים והשקפות, מתמשכים.
פיתוח הלכה למעשה של כלים, תוכניות ואמצעים ליישום תמונת העתיד ובחינת מודלים ניסיוניים של פתרונות.
הפעלה ותמיכה בתוכניות ישימות שמטרתן להפוך את תמונת העתיד למציאות.
מרכזי עתיד עושים שימוש במרחב פיזי ובתבניות עבודה לא שגרתיים.
אמצעים אלו מאפשרים, במקרים רבים, ויתור על דפוסי חשיבה ישנים, הם עשויים לעורר השראה, לעודד תחושות נינוחות, פתיחות, הקשבה ויצירתיות.
ב-17 במרץ 1996 נפתח מרכז העתיד של חברת הביטוח סקנדיה.
בעקבות כינונו של מרכז העתיד הראשון קמו מאמצע שנות ה-90 עשרות מרכזי עתיד בעולם, רובם באירופה.
בעקבות הווסדם של מרכזי העתיד קמו תוכניות מחקר ופיתוח מקומיות ובינלאומית בנושא.
ארגון עתיד פתוח (Open Future) הוא הבולט שבהם.
הארגון קיים שני מפגשי פסגה בינלאומיים הראשון ב-2005 בהולנד השני ב-2006 באיטליה, מפגש שלישי עתיד להתקיים במאי 2009 בסטוקהולם.
בין המשתתפים בכנסי עתיד פתוח עד כה היו גם ארבעה ישראלים.
ד"ר עדנה פשר מקבוצת ד"ר עדנה פשר ושות', רון דביר מאוניברסיטת בר-אילן, יעל שוורצברג מהמכון לחינוך דמוקרטי וחיה אבני ממרכז פסגה ניסויי באר שבע.
בשנת 2003 שינה המרכז לפיתוח סגלי הוראה בבאר שבע את תפקודו ברוח עקרונות מרכז העתיד והפך למרכז העתיד הראשון בישראל, ולמרכז העתיד הראשון בעולם לפיתוח סגלי הוראה.
בית הספר הניסויי אורט במעלה טבריה.
מרכז פסגה ניסויי באר שבע.
מרכז העתיד בקבוצת ד"ר עדנה פשר ושות'.
ברבודס נוסד על ידי קולין הדסון מרכז עתיד אקולוגי, מציג מיצגים ישימים של תעבורה אקולוגית.
מעוצב כשוק וכקתדרלה של רעיונות, מתוך כוונה למסד את המרכז כבירה של ידע.
משלב טכניקות של דיווח עיתונאי עם הערכות מצב מסורתיות כדי לייצר מחקרי עומק ופתרונות ישימים לבעיות הקריטיות של ניו יורק.
מעבדת היצירתיות של קובנטרי (Coventry Creativity Lab).
מרכז עסקים ראשי (מע"ר) הוא מונח מתחום הגאוגרפיה העירונית, המתייחס למרכזה העסקי-פיננסי והמינהלי של עיר.
בשטח זה קיימים לרוב מעט מאוד אזורי מגורים.
בערים מתמחות העיסוק העיקרי שלהן תמיד יתרכז במרכז העיר ליד או בתוך מרכז העסקים הראשי.
העסקים שמאכלס מרכז העסקים הראשי כוללים לרוב בורסות למסחר בניירות-ערך, מרכזיהם של בנקים גדולים, חברות ביטוח, משרדים ועסקים של בעלי מקצועות חופשיים ושל נותני שירותים הפועלים בשירות החברות הגדולות, משרדים של חברות הייטק ועוד.
בדרך כלל מרכז עסקים ראשי ישכון לרוב במרכז העיר כדי להקל אליו את הנגישות משאר חלקי העיר, ומשם הוא מתוכנן להתרחב ולהתפשט בשלבים יותר מאוחרים אל יתר חלקי העיר.
בערים קטנות בדרך כלל ישנו מרכז עסקים אחד אך בערים הגדולות ישנם כמה ואף כמה כאלה המסווגים לפי נושאים שונים עבור: צרכים פיננסים, תרבותיים, תיירותיים, טכנולוגיים או פוליטיים.
בתקופות עתיקות לא היו מקומות מסחר מרוכזים כגון קניונים, פסאג'ים, ומרכזים מסחריים.
מרכזי עסקים ראשיים נועדו יותר להולכי רגל ופחות לאמצעי תחבורה.
אמצעי התחבורה היו בעיקר בעלי-חיים כגון חמורים, גמלים או כרכרות רתומות אל סוסים.
מרכזי העסקים העירוניים הראשונים נועדו יותר עבור מתן שירותים ופחות עבור מסחר.
לאחר המהפכה התעשייתית בתקופות שבהן עדיין לא היו אזורי תעשייה, שכנו רוב המפעלים באזור מרכז העיר בתוך בתי מגורים או לצידם.
כיום בעולם המערבי הולכים ומוקמים מרכזי עסקים חדשים לצד כבישים מהירים עם תחנות רכבת או הפיכתם של אזורי תעשייה ישנים הקרובים אל מרכזי הערים כמרכזי עסקים משניים.
מרכז עסקים ראשי משני (מע"ר משנה)
מרכז עסקים ראשי לאורך ציר כזה מיוחס לדגם העיר הליניארית שנהגה על ידי האדריכל הספרדי ארתורו סוריה בשנת 1882.
דגם ליבה-מסגרת הוא דגם עירוני למרכז עסקים ראשי המציג את הליבה הפנימית של מרכז העסקים הראשי שבו הקרקע יקרה ויש בו שימוש אינטנסיבי וכתוצאה מכך צורת ההתפתחות שלו תהיה בצורה אנכית.
אזור זה אמור להיות המוקד של מערכת התחבורה ויש לו תנועה אנושית רבה בשעות היום.
הליבה והמסגרת החיצוניות בעלי ערך קרקע נמוכים יותר ומפותחים פחות.
שימושי הקרקע השונים צמודים לתיאורית ערך הקרקע.
אזור המעבר הוא בעל ערך קרקע נמוך.
מרכז סוזן דלל למחול ולתיאטרון הוא מרכז תרבות ישראלי השוכן במתחם אשר נמצא בשכונת נווה צדק שבתל אביב-יפו.
המרכז הוכרז כזוכה פרס ישראל בתחום אומנות המחול לשנת ה'תש"ע 2010.
מנכ"לית מרכז סוזן דלל הנוכחית היא ענת פישר לבנטון.
מרכז סוזן דלל בתל אביב הוקם ב-1989 במימון משפחת דלל הלונדונית, בעקבות יוזמתו של זאב סוקולובסקי נציג קרן משפחת דלל שביקשו להנציח את זכר בתם, סוזן, בתם של ג'ק דלל, איש עסקים יהודי-בריטי ואשתו הראשונה, זהבה הלמר, דיילת אוויר ישראלית.
סוזן דלל התגוררה זמן מה בישראל וניסתה לפתח קריירת ריקוד.
נפטרה בשנת 1981, בגיל 25, ממנת יתר של הרואין.
מממנים נוספים של המרכז הם עיריית תל אביב-יפו ומשרד התרבות.
המרכז הוקם בשכונת נווה צדק כחלק מרצונם של מייסדיו לשמור על קשר עם המורשת התרבותית של תל אביב.
המתחם המאכלס את המרכז כולל את מבנה בית הספר לבנים של חברת "כל ישראל חברים (אליאנס)", ולמולו מבנה בית הספר לבנות של תנועת "חובבי ציון" (מוכר גם בשם "בית הספר יחיאלי").
בתי הספר נבנו על ידי יוסף אליהו שלוש בברכת ועד העיר יפו בשנת 1908. ומקום מושבה הראשון של המדרשה למורות וגננות ע"ש לוינסקי.
מבית הספר "אליאנס" יצאו לוחמי האצ"ל להתקפת האצ"ל על יפו באפריל 1948. בית הספר לבנות היה מקום אימון של ההגנה והיה בו סליק.
עיריית תל אביב הציבה לוחיות זיכרון בשני הבתים.
הבניין הראשי שופץ לראשונה בתחילת שנות ה-80 והחלה להתקיים בו פעילות תרבותית-אומנותית מגוונת, במסגרת מה שנקרא אז "המרכז התיאטרוני בנווה צדק".
פעילות זו התקיימה בסיוע משפחת ירושלמי, הממשיכה בתמיכתה במקום גם בעשור השני של המאה ה-21, לאחר ששינה את צורת פעילותו, עם הקמת מרכז סוזן דלל.
ארבעת מבני המתחם הוסבו לארבעה אולמות מופעים המותאמים להופעות מחול.
אלו מקיפים רחבה המשמשת למופעי חוצות תחת כיפת השמיים.
שיפוץ המתחם הושלם בשנת 1989, לפי תכנונו של אדריכל הנוף שלמה אהרונסון, אשר שילב במקום הדרים וסביבם תעלות מים.
אלו נועדו להזכיר למבקר את הפרדסים הרחבים באזור, אשר נעקרו עם בנייתם של מבני נווה צדק, ואת שיטת ההשקיה שהייתה נהוגה אז.
על עיצוב המקום זכה אהרונסון בפרס רכטר.
מנכ"ל המרכז מיום שנוסד ועד שנת 2020 היה יאיר ורדי.