tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1450 חזר חואן השני עצמו לשלוט ישירות על נווארה, בעידודה של אשתו השאפתנית חואנה אנריקס, שביקשה להבטיח את הירושה לבנה פרננדו (אשר לעתיד יקרא פרננדו "הקתולי").
כתוצאה מכך פרצה מלחמת אזרחים אשר בה הצד החזק של האגראמונטים תמך במלך ובמלכה; והצד של הבומונטים - הקרוי של מנהיגם חואן דה בומונט - תמך במועמדותו של דון קרלוס.
תושבי ההרים תמכו בנסיך ויאנה, ואילו תושבי המישורים תמכו במלך.
הנסיך דון קרלוס האומלל הובס על ידי אביו באייבר בשנת 1451, ונאסר לשנתיים, שבמהלכן כתב את ספרו המפורסם "קורות נווארה" אשר מהווה מקור עיקרי לידע על התקופה.
לאחר שחרורו, הוא ביקש לשווא את עזרתו של שארל השביעי, מלך צרפת וכן את עזרת דודו אלפונסו החמישי, מלך אראגון (אשר גר אז בנאפולי).
ב-27 ביוני 1458 מת אחיו אלפונסו החמישי, מלך אראגון, וחואן עלה במקומו לשלטון, מלבד בממלכת נאפולי שם עלה בנו של אלפונסו פרדיננדו הראשון, מלך נאפולי לשלטון.
בשנת 1460 נאסר שוב בנו קרלוס בהתעקשותה של אשתו חואנה, אך לשמע הדבר התמרדו הקטלונים והוא שוחרר והושם כמושל קטלוניה.
קרלוס מת בשנת 1461 ללא בנים יורשים שיוכלו לכבוש חזרה את ממלכת נווארה; לפני מותו מינה את אחותו בלאנקה כיורשת, אך היא נאסרה עם מותו ומתה בשנת 1464.
זכותה של בלאנקה לכס הנווארי נורשה על ידי אחותה, לאונור, מלכת נווארה, רוזנת פואה ובארן, אשר הייתה בעלת ברית של אביה, והיא זאת שירשה לבסוף את חואן לאחר מותו.
בשנת 1462 פרצה מלחמת האזרחים הקטלונית, ובתמורה לעזרתו של לואי האחד עשר, מלך צרפת, מסר לו חואן את רוזנות רוסיון.
בשנת 1472 לקה חואן בקטרקט, אך נרפא על ידי רופאו היהודי אביתר קרשקש.
ב-20 בינואר 1479 מת חואן השני, ובנו פרננדו השני, מלך אראגון שהיה נשוי לאיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה עלה לשלטון במקומו, ובכך החל את איחוד ספרד.
מנישואיו של חואן לבלאנקה הראשונה, מלכת נווארה, היו לו 4 ילדים:
מנישואיו של חואן לחואנה אנריקס, היו לו 2 ילדים:
בנוסף היו לחואן ילדים לא חוקיים.
חואן הראשון, מלך קסטיליה (בספרדית: Juan I de Castilla; 24 באוגוסט 1358 - 9 באוקטובר 1390), היה מלך קסטיליה בין השנים 1379–1390.
חואן הראשון נולד ב ב-24 באוגוסט 1358, והיה בנם של אנריקה השני, מלך קסטיליה וחואנה מנואל מקסטיליה, בתם של חואן מנואל, נסיך ויאנה ובלאנקה דה לה תרדה ולארה.
ב-18 ביוני 1375 התחתן חואן עם לאונור מאראגון, מלכת קסטיליה, בתם של פדרו הרביעי, מלך אראגון ואלאונורה מסיציליה, וב-29 במאי 1379 הוכתר למלך קסטיליה לאחר מות אביו.
ב-14 במאי 1383 התחתן חואן עם ביאטריש, מלכת פורטוגל, בתם של פרננדו הראשון, מלך פורטוגל ולאונור טלס.
זמן קצר לאחר מכן מת חמיו, ולפני מותו חתם על הסכם שחואן וביאטריש יירשו אותו.
אולם, האצולה הפורטוגזית לא קיבלה את ההסכם, אשר משמעותו הייתה העברת השלטון בפועל לשושלת החדשה, ולמעשה השתלטות של מלכי קסטיליה על פורטוגל, וגם מעמד הסוחרים העשירים של ליסבון התנגד לו.
הוא החל במסע לגיוס תמיכה עממית גם בערים אשר הביעו את תמיכתם בעבר בנסיכה ביאטריש והמלך חואן הראשון מקסטיליה, והעביר את תמיכתם אליו.
הקסטיליאנים אשר ראו במעשיו של ז'ואאו הראשון מעשה מרידה, פלשו בכוח בן 31,000 חיילים לפורטוגל תוך שהם מגרשים ושורפים יישובים מאוכלסים בדרכם.
בשלב זה החליט ז'ואאו הראשון בהתייעצות עם הגנרל פריירה ובעלי בריתו האנגלים, ליזום קרב מכריע נגד הכוחות הקסטיליאנים.
הפורטוגזים בחרו לפגוע ממארב בכוח קסטיליאני באזור אלז'וברוטה, ובקרב אלז'וברוטה הביסו הכוחות הפורטוגזים את הכוחות הקסטיליאנים, והנחילו להם תבוסה מוחצת.
באוקטובר 1385 פתחו הפורטוגזים במתקפת מנע נגד העיר הקסטיליאנית מרידה, והביסו ב"קרב ולוורדה" כוח קסטיליאני גדול יותר אף מזה שהובס בקרב אלז'וברוטה.
תקריות גבול בין שתי המדינות נמשכו עד שנת 1390, ומותו של חואן הראשון מלך קסטיליה.
ג'ון הפליג מאנגליה ב-9 ביולי 1386 בראש צי אנגלו-פורטוגזי גדול, שנשא צבא של כ-5000 איש יחד עם פמליה "מלכותית" מורחבת ועם אשתו ובנותיו.
בדרכו הוא עצר בברסט כדי לגרש את הכוחות הצרפתים שצרו על העיר וב-29 ביולי הוא נחת בא קורוניה שבצפון ספרד.
חואן הראשון ציפה שגונט ינחת בפורטוגל ולפיכך הוא ריכז את כוחותיו על הגבול הפורטוגזי.
בעוד ג'ון מהמר על קיומו של קרב החלטי כבר בתחילת המערכה, לא מיהרו הקסטיליאנים להיכנס איתו לקרב והוא החל להיתקל בקשיים לשמור את צבאו אחיד ולשלם לחייליו את שכרם.
חלק ניכר מחייליו של ג'ון נכנעו למחלות וכאשר החלה הפלישה הם היו בנחיתות מספרית בהשוואה לבעלי בריתם הפורטוגזים.
המערכה, שהתנהלה בחודשים אפריל-יוני הוגדרה ככישלון מחפיר.
הם הוטרדו בעיקר על ידי שכירי החרב הצרפתים של חואן הראשון.
רבים ערקו מהצבא כדי לרכב צפונה.
זמן קצר לאחר שהצבא שב לפורטוגל, כרת גונט ברית סודית עם חואן, על פיו הוא ואשתו יוותרו על תביעותיהם על כתר קסטיליה בתמורה לתשלום שנתי גבוה ולנישואיה של בתם קתרין עם בנו של חואן - אנריקה השלישי, מלך קסטיליה.
ב-9 באוקטובר 1390 נהרג חואן הראשון בתאונת רכיבה, ובנו אנריקה השלישי, מלך קסטיליה עלה לשלטון במקומו.
מנישואיו של חואן ללאונור מאראגון, מלכת קסטיליה, היו לו 3 ילדים:
חואן השני נולד בטורו ב-6 במרץ 1405, והיה בנם של אנריקה השלישי, מלך קסטיליה וקתרין מלנקסטר, בתם של ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר וקונטסטנס מקסטיליה, דוכסית לנקסטר, בתו של פדרו הראשון, מלך קסטיליה.
ב-25 בדצמבר 1406 מת אביו אנריקה השלישי, מלך קסטיליה, וחואן ירש את השלטון, אולם, אמו קתרין מלנקסטר ודודו פרננדו הראשון, מלך אראגון כיהנו כעוצרי הממלכה.
בשנת 1416 מת דודו, ובשנת 1418 מתה אמו, וחואן תפס את השלטון.
אולם, חואן היה מלך חלש והשלטון היה מרוכז בידי ידידו אלוורו די לונה, שנלחם במוסלמים וייצב את השלטון ביד ברזל, תוך שהוא נלחם בתוקף באצולה.
באותה שנה התחתן חואן עם מריה מאראגון, מלכת קסטיליה, בתם של פרננדו הראשון, מלך אראגון ולאונור אורקה מקסטיליה, רוזנת אלבורקרקה.
עם עלותו לשלטון ביטל חואן את חוקי ויאדוליד משנת 1411 שהגבילו מאוד את היהודים, ונתן להם יותר חופש וסובלנות.
בשנת 1445 מתה אשתו של חואן, והוא התחתן עם איזבלה מפורטוגל, מלכת קסטיליה, בתם של ז'ואאו, מושל פורטוגל ואיזבלה מבארסלוש.
איזבלה שהייתה מקורבת לחוגי האצולה, הסיתה את חואן נגד אלוורו, עד שנעצר, נשפט והוצא להורג.
בעקבות כך, שבו המהומות ואי הסדר לשרור בממלכה.
ב-20 ביולי 1454 מת חואן השני, ובנו אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה עלה לשלטון במקומו.
מנישואיו של חואן למריה מאראגון, מלכת קסטיליה, היו לו 4 ילדים:
מנישואיו של חואן לאיזבלה מפורטוגל, מלכת קסטיליה, היו לו 2 ילדים:
חואן אדוארדו לסקאנו (בספרדית: Juan Eduardo Lescano; נולד ב-29 באוקטובר 1992 בראוץ', בואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת החלוץ בבריזבן רואר.
הוא התחיל לשחק כדורגל בגיל 5, בבית הספר של בוקה ג'וניורס בבואנוס איירס.
אז, בגיל 13, הוא עבר לספרד, שם הוא שיחק בקבוצת הנוער של אינטרנסיונל מדריד.
שלוש שנים מאוחר יותר, הבחין בו מאמן ליברפול רפאל בניטס, שהזמין אותו למועדון הבריטי.
בגיל 17 עבר לקבוצת הנוער של מדריד ריאל מדריד .
לאחר שנתיים שבהן מיעט לשחק, עבר לליגת העל של איחוד האמירויות הערביות וכעבור חצי שנה עבר לקבוצת הנוער של לוגאנו השווייצרית.
ב-2013 הוא עבר לרוסיה, שם חתם על חוזה לשנתיים עם מועדון ליגת המשנה יניסיי והופיע לראשונה במדיה ב-7 ביולי 2013 במחזור הראשון כששיחק מול רוטור וולגוגרד (1:4) — כשעלה כמחליף בדקה ה-60 ואחרי 3 דקות הבקיע את שער הבכורה שלו.
שיחק 79 משחקים והבקיע 19 שערים במגירה יניסיי.
ביולי 2016 הפך לשחקן בהרכב של סק"א חברובסק, שאיתה העפיל בסוף העונה לליגת העל.
ביוני 2018 הושאל למועדון טובול מליגת העל הקזחית.
באוגוסט 2019 סיכם את תנאיו בקבוצת הפועל תל אביב.
הוא שותף באימוני הקבוצה ואף לקח חלק במשחק במסגרת גביע הטוטו, אך לא הרשים ושוחרר כעבור שבוע.
בהמשך חתם בקבוצת יניסיי קרסנויארסק מליגת המשנה ברוסיה.
חואן מיגל אצ'באריה (בספרדית: Juan Miguel Echevarría; נולד ב-11 באוגוסט 1998) הוא אתלט קובני, סגן האלוף האולימפי (טוקיו 2020), זוכה מדליית ארד באליפות העולם (דוחה 2019) ואלוף העולם באולם (ברמינגהאם 2018) בקפיצה לרוחק.
הוא החל להתאמן באתלטיקה בתקופת לימודיו בבית הספר היסודי.
במאי 2015, קפץ לראשונה למרחק של מעל 8 מטרים כשקבע תוצאה של 8.05 מטר.
באותו החודש זכה באליפות קובה בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.96 מטר.
ביולי 2015 סיים רביעי באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 18 בתוצאה של 7.69 מטר.
בהמשך החודש זכה במדליית זהב במשחקים הפן-אמריקאיים עד גיל 20 בתוצאה של 7.76 מטר.
ב-2016 נפצע והושבת מהכנותיו להתמודדות על מקום במשלחת הקובנית לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.
ביולי 2017 קבע שיא אישי של 8.28 מטר בתחרות במדריד.
באוגוסט אותה שנה השתתף באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בלונדון, אך לא העפיל משלב המוקדמות לאחר שקבע תוצאה של 7.86 מטר.
במרץ 2018 זכה במדליית זהב באליפות העולם באתלטיקה באולם בתוצאה של 8.46 מטר.
ביוני 2018 זכה בתחרות ליגת היהלום שנערכה בסטוקהולם בתוצאה של 8.83 מטר, עם רוח גבית מעל המותר של 2.1+ מטר לשנייה.
שלושה ימים אחר כך קבע שיא אישי של 8.66 מטר במהלך תחרות באוסטרבה, בהמשך החודש שיפר את שיאו ל-8.68 מטר במהלך תחרות בבד לאנגנזאלצה שבגרמניה, תוצאה המדרגת אותו עשירי בכל הזמנים.
במרץ 2019 קפץ למרחק של 8.92 מטר, עם רוח גבית מעל המותר של 3.3+ מטר לשנייה.
באליפות העולם ב-2019 זכה במדליית ארד בתוצאה של 8.34 מטר.
באולימפיאדת טוקיו זכה במדליית כסף בתוצאה של 8.41 מטר, זהה לזו של המנצח מילטיאדיס טנטוגלו, אך הפסיד בשובר השוויון עקב מקבץ פחות טוב.
הקרדינל חואן חסוס פוסאדס אוקאמפו (בספרדית: Juan Jesús Posadas Ocampo; נולד ב-11 בנובמבר 1926 בסלווטיירה, גואנאחואטו - נרצח ב-24 במאי 1993 בגוודלחרה, חליסקו) היה בישוף מקסיקני של הכנסייה הקתולית, ששימש כארכיבישוף גוודלחרה וכקרדינל של הכנסייה הרומית-קתולית.
פוסאדס אוקאמפו הועלה לדרגת קרדינל על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני בקונסיסטוריה מ-28 ביוני 1991.
ב-24 במאי 1993, פוסאדס אוקאמפו, יחד עם שישה אנשים נוספים, נרצחו בחניון של נמל התעופה הבינלאומי גוודלחרה.
הוא היה בתוך מכוניתו וספג 14 קליעים.
מחקירה ממשלתית הגיעו למסקנה כי הוא נקלע לקרב יריות בין קרטלים יריבים על סחר בקוקאין וזוהה בטעות כראש קרטל סמים.
על פי דיווחי סוכנות הביון של משרד ההגנה האמריקאי, הקרדינל זוהה בטעות כחואקין גוסמן לוארה, "אל צ'אפו", ראש קרטל סינלואה.
איש מעולם לא נענש על ההרג עצמו, אף כי הוגשו אישומים הקשורים לרצח.
חואן פרנסיסקו מורילו דיאז "אל גוארו חאיבו" ואדגר ניקולאס וייגאס "אל נגרו", חברי קרטל טיחואנה, זוהו כמי שהגו את ביצוע הרצח.
אף על פי שהוזמן על ידי קרטל טיחואנה, רבים מחברי יחידת ההתנקשות היו למעשה חברים בכנופיית הגבעות "לוגאן" של סן דייגו, שהוכשרו על ידי קרטל טיחואנה כמתנקשים.
בנחמין ארלנו-פליקס הסגיר שני חברים בכנופיה: חואן אנריקה וסקונז ורמון טורס מנדז.
טורס נהרג בזמן שהיה במעצר וחיכה למשפט.
וסקונז נידון לתשע שנות מאסר על אישומי אחזקת נשק במקסיקו.
אף על פי שהרצח בוצע במקסיקו, ארצות הברית האשימה תשעה חברים מחוליית ההתנקשות "לוגאן" בנוגע לרצח.
שלושה חברים נוספים הודו בסופו של דבר באשמה ונידונו לעונשי מאסר של 18–22 שנה.
התיק נפתח מחדש לאחר שהנשיא ויסנטה פוקס עלה לשלטון בשנת 2000 וסיים שבעה עשורים של שלטון מפלגה אחת.
פוקס נכנס לתפקיד והבטיח לסגור תיקי רצח.
המשנה לתובע הכללי, מריה דה לה לוז לימה מלווידו, ציטטה כי היו הפרות חריגות חמורות בחקירות הקודמות, כולל עיוות ראיות של המשטרה והיעלמותם של למעלה מאלף מסמכי מפתח.
מאז, לדבריה, היא קיבלה איומי מוות, בתה המתבגרת הוחזקה באיומי אקדח ושני ילדיה האחרים נורו במכוניתם.
כיוונים חדשים הופיעו לאחר פתיחת התיק, כולל עדות של חבר ילדות של פוסאדס.
לדבריו, פוסאדס אמר לו שהוא זומן למעונו של הנשיא קרלוס סלינס וקיבל איומים רק שבועות לפני מותו.
פרננדו גוסמן, מחוקק שמרנן, אמר: "יש הוכחות רבות המובילות אותנו למסקנה שאנחנו עומדים בפני פשע בביצוע מדינה, מאורגן ובהשתתפות כוחות ביטחון הפנים." גוזמן היה מקורב לחקירה מאחר שייצג את אשתו של נהגו של פוסאדס, שנהרגה גם בהתקפה.
לדבריו החוקרים פסקו את מעורבותם של קרטלי סמים, לפחות כפי שהוצג המקרה על ידי ממשלת סלינס.
התאוריה החדשה לפיה ייתכן שהרצח מהווה הוראה על ידי חברי ממשלת סלינס מבוססת על טענות כי עוזר בכיר בממשלת סלינס הזהיר את פוסאדס לסתום את פיו על מידע שחשף קשר בין פוליטיקאים בכירים לסחר בסמים ובזנות.
איש לא טען כי הנשיא סלינס היה מעורב באופן אישי.
בסביבות יום השנה העשירי לרצח, דחקו בכירי הכנסייה בנשיא פוקס במכתב לשמור על דבריו ולוודא שהמקרה נפתר.
ממשיך דרכו של פוסאדס, הקרדינל חואן סנדובל, משוכנע שהרצח היה מניע פוליטי.
הוא, עורך דינו וגוזמן גם דיווחו על איומים במוות ופנו לנציבות הבין-אמריקאית לזכויות אדם בבקשה להגנה.
ב-15 באוגוסט 2006 הודיעו גורמים במשרד המשפטים האמריקניים כי סוכני הסמים הפדרליים בארצות הברית עצרו את לורד הסמים המקסיקני פרנסיסקו חאבייר ארלנו פליקס, מנהיג קרטל טיחואנה האחראי לחפירת מנהרות מורחבות להברחת סמים מתחת לגבול ארצות הברית.
בהודעה לעיתונות שהוזכרו לעיל אמרו גורמים רשמיים ב-DOJ כי חאבייר ארלאנו פליקס הואשם במקסיקו בשנת 1993 בקשירת קשר להתנקש בחייו של הקרדינל חואן פוסאדס אוקמפו.
ברומן "כוחו של הכלב" מאת דון ווינסלו, דמות האב פראדה מבוססת על חלקים מחייו ומותו של חואן חסוס פוסאדס אוקאמפו.
בסדרה של נטפליקס "אל צ'אפו", בעונה 1, פרק 4, מוצג כיצד הקרדינל פוסאדס נרצח על ידי קושרים מטעם הממשלה הפדרלית.
בסדרה של נטפליקס "נרקוס: מקסיקו" מוצג האירוע בשדה התעופה בעונה 3, פרק 4.
חוּאָן חוֹסֶה אָרֵאוֹלָה סוּנִיגָה (בספרדית: Juan José Arreola Zúñiga) היה סופר ואיש אקדמיה מקסיקני, שנולד בעיר ספוטלן אל גרנדה הקרויה כיום סיודד גוסמן בשנת 1918 ונפטר בעיר גוודלחרה (מקסיקו), בירת מדינת חליסקו, בשנת 2001. הוא כתב בעיקר סיפורים קצרים ופרסם רק רומן אחד, "היריד" (1963).
אָרֵאוֹלָה נתפס בספרות מקסיקו כאחד מחשובי היוצרים במאה העשרים ורואים בו את לאחד הסופרים הלטינו-אמריקנים הראשונים שנטשו את התיאור הריאליסטי של המציאות לטובת הכתיבה הניסיונית.
יצירתו עתירת הדמיון משלבת יסודות אקזיסטנציאליסטיים ואבסורדיים, והיא הכשירה בספרות אמריקה הלטינית את הקרקע לכותבים מבית מדרשו של הריאליזם המאגי.
התרגום העברי של סיפורו "הפגישה" ראה אור בעיתון הארץ בעשרה בינואר 2014.
חואן חלמן (בספרדית: Juan Gelman; 3 במאי 1930 – 14 בינואר 2014) היה משורר ארגנטינאי ממוצא יהודי.
פרסם יותר מעשרים ספרי שירה בין השנים 1956 ועד מותו בראשית 2014. התאזרח במקסיקו, מדינה אליה הגיע כגולה פוליטי של החונטה הצבאית בארגנטינה.
בשנת 2007 זכה חלמן בפרס מיגל דה סרוואנטס, הפרס החשוב ביותר בספרות הספרדית.
עבודותיו חוגגות את החיים, אך גם משלבות פרשנויות חברתיות ופוליטיות המשקפות את חוויותיו הכואבות מהפוליטיקה של ארגנטינה.
אחדים משיריו תורגמו לעברית בידי רמי סערי וראו אור בספר "השירים" שהתפרסם לרגל פסטיבל המשוררים הבין-לאומי הרביעי שנערך בירושלים.
חואן חלמן בוריקסון נולד ב-3 במאי 1930 בשכונת וילה קרספו בואנוס איירס למשפחת מהגרים יהודים מאוקראינה.
בילדותו קרא ספרות רוסית ואירופאית בהדרכת אחיו בוריס.
אביו, חוסה חלמן, היה מהפכן חברתי שהשתתף במהפכת 1905 ברוסיה; הוא היגר לארגנטינה, שב לרוסיה לפרק זמן קצר לאחר המהפכה הבולשביקית ואז חזר לארגנטינה לתמיד, מאוכזב.
חלמן למד לקרוא כשהיה בן שלוש, ובילה חלק גדול מילדותו בקריאה ומשחק כדורגל.
הוא פיתח עניין בשירה בגיל צעיר מאוד, בהשפעת אחיו בוריס, שנהג להקריא לו שירים ברוסית, שפה שהילד לא ידע.
חוויית הקריאה בגיל שמונה, של הספר "אנשים עלובים" של פיודור דוסטויבסקי (1861) הותירה בו רושם עמוק.
בצעירותו היה חבר בכמה קבוצות ספרותיות מכובדות ובהמשך הפך לעיתונאי בולט.
הוא גם עבד כמתרגם באו"ם.
הוא תמיד היה פעיל פוליטי נלהב.
בשנת 1975 הצטרף לפעילות המונטנרוס – קבוצת גרילה עירונית שמאלנית ארגנטינאית, אם כי בהמשך הרחיק עצמו מהקבוצה.
לאחר הפיכת 1976 שהעלתה לשלטון את הימין, הוא נאלץ לגלות מארגנטינה.
בשנת 1976 נחטפו מביתם בנו מרסלו בן ה-20 וכלתו ההרה, מריה קלאודיה, בת ה-19. הם הפכו לשניים מתוך 30,000 איש ואישה (desaparecido) שהועלמו בכפייה ובכוח, בלא להותיר עקבות, בתקופת שלטון החונטה הצבאית.
בשנת 1990 הובא חלמן לזהות את שרידי גופת בנו (הוא הוצא להורג ונקבר בחבית מלאה בחול ומלט), ושנים לאחר מכן, בשנת 2000, הוא הצליח להתחקות אחר נכדתו שנולדה בסתר בירכתי בית חולים זמן קצר לפני שאמה, מריה קלאודיה נרצחה, ונמסרה למשפחה תומכת הממשלה באורוגוואי.
שרידי גופתה של מריה קלאודיה טרם אותרו.
במהלך שנות גלותו הארוכה התגורר חלמן באירופה עד 1988, לאחר מכן בארצות הברית ובהמשך במקסיקו, יחד עם אשתו, הפסיכולוגית הארגנטינאית מארה לה מדריד.
בשנת 1997 זכה חלמן בפרס השירה הלאומית הארגנטינאית, כהוקרה על מפעל חייו, ובשנת 2007 זכה בפרס סרוונטס, הפרס החשוב בספרות בשפה הספרדית.
הייתה לו גם קריירה ארוכה ומבריקה כעיתונאי, והוא כתב בעיתון הארגנטינאי "פחינה / 12" עד מותו.
חלמן כלל את קצין המשטרה האורוגוואי, הוגו קמפוס הרמידה, בתביעה משפטית שהגיש בספרד בגין "היעלמות" כלתו באורוגוואי.
בתחילת המאה ה-21 הורה נשיא אורוגוואי חורחה באז'ה איבנייס על חקירה בעקבותיה אותרה נכדתו של חלמן, מקארנה, שגדלה כילדה מאומצת.
היא הוסיפה לשמה את שמות המשפחה של הוריה והחלה בקריירה כפעילת זכויות אדם.
חלמן מת בגיל 83 מסיבוכים של התסמונת המיאלודיספלסטית ממנה סבל, בביתו בשכונת קונדסה במקסיקו סיטי.
נכדתו, מקארנה, הגיעה מאורוגוואי להשתתף בהלוויה.
נשיאת ארגנטינה, כריסטינה פרננדס דה קירשנר הכריזה על שלושה ימי אבל לאומיים.
הארכיון של חואן חלמן שכולל טיוטות לכתבים ואוסף קבצים ששמר בנוגע לחקירות זכויות האדם שביצע, זמין למחקר באגף כתבי היד שבמחלקת הספרים הנדירים והאוספים המיוחדים באוניברסיטת פרינסטון.
בספר "השירים" שראה אור בשנת 1997 בהוצאת ידיעות אחרונות הופיעו לראשונה תרגומים עבריים משירת חואן חלמן.
שירי חלמן התפרסמו בספר שהוא אנתולוגיה של פסטיבל המשוררים הבין-לאומי שנערך בירושלים.
עורכי הפסטיבל היו ויויאן אדן ודן לאור, ושירי חלמן שתורגמו בידי רמי סערי מופיעים בספר, במקור ובתרגום, בעמודים 138–149.
"רכות בלתי נתפסת: שירים נבחרים", תרגום: ג'ואן לינדגרן, הוצאת אוניברסיטת קליפורניה, 1997
"שירי סידני ווסט", תרגום: קתרין מ.
"בין מילים" : מכתב פומבי של חואן חלמן, תרגום: ליסה רוז ברדפורד, CIAL, 2010
"פרשנויות וציטוטים", תרגום: ליסה רוז ברדפורד, מהדורות קוימברה, שירה בתרגום, 2011
"ציפורי לילה שוב", תרגום: JS Tennant, בסקירת MPT, סדרה 3 מס' 11 גבולות, 2011
"קומפוזיציות", תרגום: ליסה רוז ברדפורד, מהדורות קוימברה, שירה בתרגום, 2013
"כינור ועוד שאלות" – Violín y otras cuestiones – בואנוס איירס, גליזר, 1956.
"המשחק בו אנו נמצאים" – El juego en que andamos, בואנוס איירס, נואבה אקספרסיונס, 1959.
"זעם השור" – Cólera Buey, לה הבנה, לה טרטוליה, 1965. (Neuauflage 1994)
"אגדות" – Fábulas, בואנוס איירס, לה רוזה בלינדאדה, 1971.
"עובדות ויחסים" – Hechos y Relaciones, ברצלונה, לומן, 1980.
"אם במתיקות" – Si dulcemente, ברצלונה, לומן, 1980.
"דיבקסו" – Dibaxu בואנוס איירס, סייקס בראל, 1994.
"הארץ שהייתה תהייה" – País que fue será, בואנוס איירס, סייקס בראל, 2004.
"מונדר" – Mundar, בואנוס איירס, Seix Barral, 2007.
"פואמות", קאסה דה לאס אמריקאס, לה הבנה, 1960.
"תחת גשם של אחרים" – Bajo la luvia ajena (2009), "סייקס בררל", ברצלונה
Nueva prosa de prensa, Ediciones B ארגנטינה, "פרוזה עיתונאית חדשה" בואנוס איירס, 1999
"אפגניסטן / עיראק: באימפריה התקועה" – el imperio empantanado, בואנוס איירס, 2001
"כתבים דחופים 2" – Escritos urgentes II, אינטלקטואל קפיטל, בואנוס איירס, 2010
"שירתו של חלמן – כאשר יוצאות המילים" – La poesía de Gelman: cuando surgen las palabras / דניאל פריידברג, 1997
"חואן חלמן – כנגד האגדות של העולם" : contra las fabulaciones del mundo / מיגל דלמארוני, 1993
"חואן חלמן, משורר ארגנטינאי" / ביאטריס וארלה דה רוזאס, 2004
חואן זאנוטו (באיטלקית: Juan Zanotto; 26 בספטמבר 1935 – 13 באפריל 2005) היה קומיקסאי ממוצא ארגנטינאי, יליד איטליה, שעבד באירופה ובארגנטינה.
זאנוטו ידוע בגיבורות העל שאייר שהיו טובות-מראה, ונראתה בהן ההשפעה מדמותה של וונדר וומן.
זאנוטו נולד בטורינו שבאיטליה, ועבר עם משפחתו בגיל שלוש עשרה לארגנטינה.
שם למד בבית הספר לאמנות בצפון אמריקה (לימים בית הספר האמריקאי לאמנות).
בשנת 1953 החל לעבוד בהוצאת הספרים "קודקס עריכה" שם אייר לעיתים ספרים של כותבים שונים, ומאוחר יותר החל לכתוב ולצייר סיפורי הרפתקאות ומערבונים עבור רצועות קומיקס מוכרות כגון The Phantom .
בשנת 1955, יחד עם אלפרדו גראסי, יצר זאנוטו את "ריק דה לה פרונטרה", ובאותה שנה החל לעבוד על יצירת רצועת הקומיקס אל מונדו דל הומברה רוג'ו (המבוסס על אגדות אינדיאניות מצפון אמריקה).
בשנת 1958 עבד עם ההוצאה האנגלית Fleetway ויצר כמה רצועות קומיקס שפורסמו אף באנגליה.
בשנת 1965 נכנס זאנוטו לתפקיד המנהל האמנותי ב"קודקס עריכה" ועשה כריכות ואיורים לספרים שונים.
בשנת 1974 הפך למנהל האמנותי של Ediciones Record.
יחד עם ריי קולינס הוא יצר את דמותו של "יור הצייד" באמצעות תסריטים שכתב יחד עם דייגו נבארו (הסרט "יור, הצייד מהעתיד" מ-1983 מבוסס על רומנים גרפיים אלה).
בשנות השבעים והשמונים פרסם זאנוטו מספר רב של רצועות קומיקס, חלקן פורסמו גם מחוץ לארגנטינה, יחד עם כותבים רבים נוספים, בהם ריקרדו באריירו, אמיליו בלקרצ'ה ועוד.
בשנת 1991 צייר את War Man, רומן גרפי של מארוול קומיקס, שנכתב על ידי צ'אק דיקסון ופורסם בשני חלקים כחלק מסדרת Heavy Hitters.
משנת 1993 עד שנת 2003 פרסם בהמשכים את היצירה הראשונה שגם כתב וגם אייר - פאלקה.
הדמות, שהייתה עליה השפעה ברורה של וונדר וומן, הצליחה מאוד בארגנטינה וארצות הברית.
חואן זאנוטו נפטר בשנת 2005 בבואנוס איירס, ארגנטינה.
הנגה, אל קזדור (1974, נכתב על ידי ריי קולינס)
ווקאנטנקה (1976, נכתב על ידי הקטור אואסטרהלד)
ברברה (1979, נכתב על ידי ריקרדו באריירו)
ניו יורק שנת אפס (1984, נכתב על ידי ריקרדו באריירו)
דברי הימים של ימי הביניים (נכתב על ידי אמיליו בלקרצ'ה)
בית סוהר (1989, נכתב על ידי ריקרדו באריירו)
אופקים אבודים (מתוך פלקה, 1993)
לוס לאדרונס דל טימפו, (1998)
חואן קרלוס ורגאס הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת קליפורניה, ברציפות מאז 2013. בין השנים 2013–2023 ייצג את מחוז הקונגרס ה-51, ומאז 2023 מייצג את מחוז הקונגרס ה-52. טרם היבחרו לקונגרס היה חבר בית המחוקקים בקליפורניה וחבר מועצת העיר סן דייגו.
ורגאס נולד בחווה לגידול תרנגולים בעיר נשיונל סיטי שבמחוז סן דייגו, קליפורניה.
בילדותו משפחתה הייתה נתונה לעוני רב.
הוא השלישי מבין עשרת ילדיהם של תומאס וסלינה ורגאס, שהיגרו לארצות הברית ממקסיקו בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 כחלק מתוכנית בראסרו (Bracero program).
ורגאס השלים בכבוד רב את לימודיו לתואר ראשון באוניברסיטת סן דייגו, ומאוחר יותר קיבל תואר שני במדעי הרוח באוניברסיטת פורדהם השוכנת בברונקס שבניו יורק.
לאחר לימודיו הגבוהים הצטרף ורגאס למוסד של חברת הישועים בסנטה ברברה.
אצל הישועים עבד ורגאס בבית יתומים בג'ונגלים של אל סלוודור, שסבלה באותם ימים ממלחמת אזרחים.
לאחר שעזב את המוסד הישועי בו עבד, החליט ללמוד משפטים ובשנת 1991 קיבל תואר שני מבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
בשנת 1992 החליט ורגאס להתמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-50 אשר נוסד זה עתה, ובסיסו בסן דייגו.
בבחירות מקדימות שהתקיימו במפלגה הדמוקרטית, הפסיד וסיים במקום הרביעי עם 19% מהקולות.
בוב פילנר זכה בפריימריז עם רוב יחסי בן 26% מהקולות בלבד, ובבחירות הכלליות הוסיף להיבחר לקונגרס.
תקוותיו הפוליטיות של ורגאס לא נגוזו, ובשנים 1993–2003 היה חבר במועצת עיריית סן דייגו.
כחבר מועצת העיר, הוא יצר את "מבצע שחזור" כדי להעסיק חסרי בית בהסרת כתובות גרפיטי ולמען שיקום בתי מגורים.
בשנת 1996 החליט ורגאס להתמודד בשנית מול פילנר בפריימריז הדמוקרטים.
ורגאס לא היה מעוניין להתעמת עם פילנר, לכן פילנר נאלץ להתעמת מול מגזרת קרטון בגודלו הטבעי של ורגאס.
ורגאס אמר שהוא מסכים עם פילנר ב"99 אחוזים" מהסוגיות, אך פילנר גבר עליו שוב עם 55% מהקולות.
בשנת 2000 החליט ורגאס להתמודד למחוז הבחירה ה-79 של האספה המדינתית של קליפורניה.
הוא נבחר לתפקיד אחרי שגבר על יריבו מהמפלגה הרפובליקנית עם 77% מהקולות.
כהונתו החלה ב-4 בדצמבר 2000. בשנתו הראשונה באספה מונה לעוזר מנהיג הרוב.
הוא חיבר את הצעת החוק "AB 188", האוסרת על עישון בגני שעשועים לילדים.
הוא גם הציג חקיקה שמטרתה להגן על ילדים ממשחקי וידאו ארקייד.
בנוסף, ורגאס גם חיבר חקיקה הטלת מאסרי עולם על אנשים שביצעו עבירות מין בילדים.
ב-2006 שוב ניצב בפני פילנר, הפעם במחוז הקונגרס ה-51 של קליפורניה.
הוא האשים אותו בהיותו חלק מתרבות שחיתות השלטונית בוושינגטון די.
סי., וטען כי פילנר שילם לרעייתו למעלה מחצי מיליון דולר אמריקני מכספי קמפיין עבור שירותי ייעוץ פוליטי שבוצעו מבית המשותף בוושינגטון.
בסופו של דבר הביס פילנר את ורגאס בשנית.
לאחר שעזב את האספה המדינתית בשנת 2006 עקב הגבלת כהונה, פתח ורגאס בקריירה עסקית.
ב-2010 נבחר אל הסנאט המדינתי של קליפורניה, מטעם מחוז הבחירה ה-40. ב-2012 הודיע פילנר על התמודדותו לראשות עיריית סן דייגו וורגאס תמך במועמדותו חרף יריבותם המרה.
ורגאס החליט להתמודד שוב אל בית הנבחרים, והפעם ללא התמודדותו מחדש של פילנר.
הוא גבר על יריבתו מרי סאלאס ב-22 קולות בלבד וזאת לאחר שבוצעה ספירה חוזרת בקלפיות שהוצבו במחוז סן דייגו ובמחוז ריברסייד.
כהונתו החלה עם התכנסות הקונגרס ה-113 של ארצות הברית.
ורגאס חבר בוועדת החוץ ובוועדת החקלאות.
חואן טיזול מרטינז (בספרדית: Juan Tizol Martínez; 22 בינואר 1900 – 23 באפריל 1984) היה נגן טרומבון ומלחין פורטוריקני.
הוא ידוע בעיקר כחבר הלהקה של דיוק אלינגטון, וככותב משותף לסטנדרטי הג'אז "קרוואן", "פירמידה" ו"פרדידו".
טיזול נולד בווגה באחה , פוארטו ריקו.
המוזיקה הייתה חלק גדול מחייו מגיל צעיר.
הכלי הראשון שלו היה כינור, אך עד מהרה עבר לטרומבון שסתומים, הכלי בו ניגן לאורך כל הקריירה.
הכשרתו המוזיקלית הגיעה בעיקר מדודו מנואל טיזול, מנהל הלהקה העירונית והסימפוניה בסן חואן.
בנעוריו ניגן טיזול בלהקת דודו וצבר ניסיון גם בנגינה באופרות, בלט ולהקות מחול מקומיות.
בשנת 1920 הצטרף ללהקה שנסעה לארצות הברית לעבוד בוושינגטון די.
חברי הקבוצה נסעו כנוסעים סמויים לוושינגטון וניגנו בתיאטרון האוורד במופעים שהתארחו במסגרת סיבובי הופעות וכן בסרטים אילמים.
בהווארד הם נשכרו לנגן בקבוצות ג'אז קטנות או ריקודים.
שם הכיר טיזול את דיוק אלינגטון.
טיזול צורף ללהקת אלינגטון בקיץ 1929. ארתור ווטסל, חצוצרן איתו ניגן טיזול בלהקת האחים הלבנים, כנראה היה הממליץ.
טיזול ישב לצד ג'ו "טריקי סם" ננטון במדור הטרומבונים והפך לנגן החמישי בסקציית כלי הנשיפה בתזמורת של אלינגטון.
צירופו פתח אפשרויות חדשות לכתיבתו של אלינגטון, מכיוון שכך יכול היה לכתוב עבור טרומבונים כקבוצה במקום רק לקבוע להם נגינה בבודדים.
הטון העשיר והחם של טיזול השתלב עם סקציית הסקסופון, ולעיתים קרובות היה הנגן המוביל בסקציה זו.
לצד הצליל הייחודי שלו, היה טיזול ידוע גם בהיותו אחד מבעלי הראייה המקפת ביותר של הלהקה כמכלול, וכאחד המוזיקאים הטובים ביותר בלהקה.
הוא ניגן בדיוק רב ונחשב ל"סלע המוצק" של סקציית הטרומבון.
הוא לא היה מאלתר מרכזי בלהקה, אך לעיתים קרובות ניגן סולו כתוב שהציג את הטכניקה המופתית והזריזות שלו על החצוצרה.
טיזול תרם רבות ללהקת אלינגטון לאורך שנות השלושים והארבעים.
אחד התפקידים המרכזיים שלו בלהקה היה העתקת חלקים מהפרטיטורות של אלינגטון.
טיזול השקיע שעות ולפעמים ימים על כתיבת חלקים לצורך ההופעות הקרובות.
מלבד העתקה, טיזול היה גם מלחין בלהקה.
הקומפוזיציות הידועות ביותר שלו, "קרוואן" (1936) ו"פרדידו" (1941), מנוגנות עד היום על ידי מוזיקאי ג'אז.
מרסר אלינגטון הצהיר כי טיזול המציא את הלחן של "קרוואן" מימי לימודי המוזיקה שלו בפוארטו ריקו, שם לא יכלו להרשות לעצמם דפי תווים רבים, ולכן המורה הפך את דפי התווים לאחר שלמדו לנגן אותה בצד אחד, וכך למדו לנגן אותה הפוך.
טכניקה זו נודעה בשם "היפוך" (inverting).
טיזול היה אחראי על הכנסת השפעות לטיניות ללהקת אלינגטון עם יצירות כמו "Moonlight Fiesta", "Jubilesta", "Conga "Brava", ואחרות.
הוא גם ניגן בטרומבון וליד (Valide trombone) .
טיזול עזב את להקתו של אלינגטון בשנת 1944 כדי לנגן בתזמורת הארי ג'יימס.
כך עשה בעיקר כדי לבלות יותר עם אשתו שגרה בלוס אנג'לס.
בשנת 1951 חזר לאלינגטון, יחד עם המתופף והסקסופוניסט של ג'יימס, במה שנודע בשם "פשיטת ג'יימס".
עם זאת, הוא חזר ללהקת ג'יימס בשנת 1953 ונשאר בעיקר בחוף המערבי למשך שארית הקריירה.
בלוס אנג'לס ניגן באופן ספורדי עם הארי ג'יימס, נלסון רידל, לואי בלסון ובתוכנית הטלוויזיה של נט קינג קול.
טיזול חזר לתקופה קצרה ללהקה של אלינגטון בתחילת שנות ה-60, אך פרש ללוס אנג'לס.
הוא נפטר מדום לב בגיל 84 ב-23 באפריל 1984 באינגלווד, קליפורניה, שנתיים לאחר מות רעייתו רוזבד.
חואן רונל טוסקנו-אנדרסון (באיטלקית: Juan Ronel Toscano-Anderson; נולד ב-10 באפריל 1993) הוא כדורסלן אמריקאי-מקסיקני, המשחק בעמדת הסמול פורוורד.
טוסקנו-אנדרסון נולד וגדל באוקלנד שבקליפורניה.
אביו של טוסקנו-אנדרסון הוא אפרו-אמריקאי, ואמו אמריקאית-מקסיקנית; סבו מצד אמו היגר לארצות הברית ממיצ'ואקאן בשנות השבעים.
בשנתו האחרונה בבית הספר התיכון "קסטרו ואלי", הוביל את קבוצת הכדורסל שלה למאזן ניצחונות חיובי 30–2, ולהעפלה למשחק גמר אליפות התיכונים של מחוז צפון-קליפורניה.
במהלך העונה העמיד טוסקנו-אנדרסון ממוצעים של 16.6 נקודות, 7.0 ריבאונדים ו-5.0 אסיסטים למשחק.
בשנת 2011 החל ללמוד באוניברסיטת מרקט אשר במילווקי, ויסקונסין.
לאורך 4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה התבלט בשל יכולותיו ההגנתיות, אולם רשם ממוצעים צנועים של 3.8 נקודות, ו-3.3 ריבאונדים למשחק בלבד.
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA 2015, הצטרף טוסקנו-אנדרסון לקבוצת "סולס דה מחיקלי" מהליגה המקסיקנית.
בשנת 2016 הופיע טוסקנו-אנדרסון בקבוצת הכדורסל הוונצואלית "בוקנרוס דה לה גואיירה".
לקראת עונת 2016/2017 חזר לשחק במקסיקו, עבור קבוצת "פוארסה רחיה".
בעונות 2017 ו-2019 זכה עם הקבוצה באליפות הליגה המקסיקנית, ובעונת 2018 זכה בתואר ה-MVP של הליגה.
באוקטובר 2018 השתתף טוסקנו-אנדרסון במחנה מיונים לקבוצת סנטה קרוז ווריורס מליגת הפיתוח של ה-NBA, וב־1 בנובמבר נכלל בסגל הקבוצה הרשמי לעונת 2018/2019. בשתי עונותיו בקבוצה קלע 9.2 נקודות ואסף 7.7 ריבאונדים בממוצע למשחק.
ב-6 בפברואר 2020 חתם טוסקנו-אנדרסון על חוזה לשלוש שנים בגולדן סטייט ווריורס מליגת ה-NBA.
ב-23 בפברואר 2020, במשחקו החמישי בלבד ב-NBA, קלע 16 נקודות מול ניו אורלינס פליקנס.
לקראת עונת שוחרר מהקבוצה, ומיד חתם בה בחזרה על "חוזה כפול".
ב-13 במאי 2021 הוסב חוזהו בחזרה לחוזה NBA סטנדרטי.
ב-1 ביולי 2022 חתם בלוס אנג'לס לייקרס.
ב-18 באוקטובר ערך את הופעתו הבכורה נגד האקסית גולדן סטייט.
ב-9 בפברואר 2023 הועבר בטרייד ליוטה ג'אז.
ב-15 בפברואר ערך את הופעתו הבכורה כשלקע 7 נקודות בהפסד לממפיס גריזליס.
טוסקנו-אנדרסון היה חבר בנבחרת מקסיקו בכדורסל בטורניר מוקדמות אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
בשלושת משחקי הטורניר קלע 5.3 נקודות בממוצע למשחק.
חואן מארבסי (בספרדית: Juan Marvezzi; 16 בנובמבר 1915 – 4 באפריל 1971) היה כדורגלן ארגנטינאי, ששיחק בעמדת החלוץ.
מארבסי מגיל צעיר חלם להיות כדורגלן.
בילדותו אילתר שער בכך שהכינו מקני סוכר ואילו את הכדור הכין מניירות.
היה בעל בעיטה חזקה ומדויקת, עם כישורים שהפכו אותו לסיוט של המגנים המנוסים ביותר.
מארבסי בגיל 16 ערך את הופעת הבכורה, במחלקות הנמוכות של ליגת טוקומאן ממחוז הולדתו, ובשנה שלאחר מכן כבר תפס את תפקיד החלוץ המרכזי בקבוצה הראשונה.
בשנת 1934 התחיל את הקריירה הרשמית עם ארגנטינו דה רוסאריו, ולאחר מספר שנים, חזר למקום הולדתו בכדי לשחק בבלה ויסטה דה טוקומאן.
הוא הצטרף ב-1937 לטיגרה והפך שם מיד לאליל פופולרי.
ממוצע השערים הגבוה שלו הוביל אותו אליה, שם היה הכובש המצטיין בקבוצה בעונות הליגה 1937, 1939, 1940 ו-1941. מארבסי עד היום מלך השערים של טיגרה בהיסטוריה עם 116 שערים, כבש הכי הרבה באצטדיון חוסה דלג'ובאנה, ובנוסף לכך כבש הכי הרבה נגד חמשת המועדונים הגדולים בארגנטינה.
ראסינג קלוב רכשה אותו ב-1942 שם כבש לראשונה 4 שערים במשחק, נגד היריבה פניארול במסגרת ידידות.
בזמן שלו בראסינג קלוב המעיט לכבוש כבעבר ולאחר עונה אחת חזר לשחק בטיגרה שם סיים את הקריירה.
במדי נבחרת ארגנטינה זכה מארבסי בקופה אמריקה 1941. הוא כבש חמישייה בניצחון 1–6 על אקוודור ובכך סיים כמלך שערי הטורניר.
לאחר הפרישה מכדורגל מארבסי עבד והתיישב במנדוסה כמה שנים, ואת ימיו האחרונים חי במונרו שבבואנוס איירס.
מלך השערים של הקופה אמריקה: 1941 (5 שערים)
חואן מירנדה גונסאלס (בספרדית: Juan Miranda González; נולד ב-19 בינואר 2000 באוליברס שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת בולוניה 1909 מהסרייה א'.
מירנדה הגיע אל מחלקת הנוער של ברצלונה בחודש יוני 2014 ממחלקת הנוער של ריאל בטיס.
ב-19 באוגוסט 2017 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון, בניצחון 1–2 על ריאל ואיאדוליד במסגרת הליגה הספרדית השנייה.
ב-27 בינואר 2018 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצת המילואים, בניצחון 0–3 על גרנדה במסגרת הליגה.
ב-11 בדצמבר 2018 ערך מירנדה את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בתיקו 1-1 נגד טוטנהאם הוטספר במסגרת שלב הבתים לעונת 2018/2019.
ב-30 באוגוסט 2019 הושאל מירנדה למשך שתי עונות לשאלקה 04 מהבונדסליגה.
ב-15 בדצמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, לאחר שהחליף את ווסטון מקני בדקה ה-13 בניצחון 0–1 על איינטרכט פרנקפורט.
ב-1 ביולי 2020 הוא חזר לברצלונה, לאחר שזו החליטה לסיים את השאלתו מוקדם, לאחר 11 הופעות ליגה במדי שאלקה 04.
ב-5 באוקטובר 2020 הושאל מירנדה למשך עונה אחת לריאל בטיס מהלה ליגה.
ב-18 באוקטובר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–3 לריאל סוסיאדד במסגרת המחזור השישי לעונת 2020/2021. ב-6 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על אוססונה במסגרת המחזור ה-12 בליגה.
הוא ערך 22 הופעות ליגה במשך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שער אחד.
ב-1 ביוני 2021 הודיעה ברצלונה כי מירנדה יצטרף לריאל בטיס באופן קבוע לאחר השאלתו.
ב-16 בספטמבר הבקיע מירנדה בניצחון 3–4 על סלטיק במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית לעונת עונת 2021/2022 בליגה האירופית.
ב-23 באפריל 2022 כבש את הפנדל המכריע בניצחון בגמר הגביע נגד אתלטיק בילבאו.
ב-3 ביולי 2024 חתם בבולוניה 1909 בהעברה חופשית.
מירנדה היה חלק מסגל נבחרת ספרד עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21, וערך ארבע הופעות בטורניר.
מירנדה היה חלק מסגל נבחרת ספרד לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו 2020 בשנת 2021, בו זכתה נבחרתו במדליית כסף.
מדליית כסף אולימפית (1): טוקיו 2020
חואן אגוסטין מוסו (בספרדית: Juan Agustín Musso; נולד ב-6 במאי 1994 בסן ניקולאס דה לוס ארוז'וס שבארגנטינה) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אתלטיקו מדריד מהלה ליגה ובנבחרת ארגנטינה.
מוסו גדל במחלקת הנוער של ראסינג קלוב.
הוא ערך 23 הופעות ליגה במדי המועדון במסגרת ליגת העל הארגנטינאית.
ב-11 ביולי 2018 חתם מוסו באודינזה מהסרייה א'.
הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות, בהן ערך 102 הופעות ליגה.
ב-2 ביולי 2021 חתם מוסו באטאלנטה מהסרייה א'.
ב-21 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על טורינו במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2021/2022.
ב-27 באוגוסט 2024 הושאל אל אתלטיקו מדריד.
ב-26 במרץ 2019 ערך מוסו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארגנטינה, בניצחון 0–1 על נבחרת מרוקו במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר קופה אמריקה 2019 ובטורניר קופה אמריקה 2021, אך לא שיחק בהם.
חואן דויד מוסקרה לופס (בספרדית: Juan David Mosquera López; נולד ב-5 בספטמבר 2002 בקאלי שבקולומביה) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת פורטלנד טימברס מה-MLS ובנבחרת קולומביה.
מוסקרה גדל במחלקות הנוער של קלוב קרלוס סרמיינטו לורה ודפורטיבו אינדפנדיינטה מדיין.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של דפורטיבו אינדפנדיינטה מדיין, במדיה ערך 48 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.
ב-27 ביולי 2022 חתם מוסקרה על חוזה לארבע עונות וחצי בפורטלנד טימברס מה-MLS.
ב-18 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד קולומבוס קרו במסגרת הליגה לעונת .
חואן מנואל גלאן פנצ'ון (; נולד ב-29 ביולי 1972) הוא פוליטיקאי קולומביאני, מועמד לתפקיד נשיא קולומביה מטעם מפלגת הליברליזם החדש (לשעבר המפלגה הליברלית הקולומביאנית).
בנו של העיתונאי לואיס קרלוס גלאן.
גלאן נולד בבוגוטה ללואיס קרלוס גלאן סרמיינטו וגלוריה פאחון קסטרו; הבכור מבין שלושת ילדיהם; שני אחיו הצעירים הם קלאודיו מריו וקרלוס פרננדו.
אביו, לואיס קרלוס, היה שר חינוך, שגריר וסנאטור לשעבר, שנורה למוות על ידי מתנקשים שנשכרו על ידי ברון הסמים פבלו אסקובר ב-18 באוגוסט 1989, כאשר התמודד לנשיאות קולומביה.
דודתו מצד אמו של חואן מנואל, מארוג'ה, אשתו דאז של לואיס אלברטו וילאמיזר קרדנס, נחטפה שנה לאחר מכן, גם בהוראת אסקובר, כחלק מתוכנית גדולה יותר של אסקובר ובעלי בריתו להפעיל לחץ על הממשלה להפסיק עסקת הסגרה עם ארצות הברית, דבר שקרלוס לואיס תמך בו.
גלאן למד במכון הפדגוגי הלאומי (Instituto Pedagógico Nacional) בבוגוטה, שם סיים את לימודיו ב-1989, השנה שבה נרצח אביו.
בשנת 2003 השלים תואר שני בשירות החוץ מבית הספר לשירות חוץ של אדמונד א.
וולש באוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון הבירה, ארצות הברית.
ב-1997, חזר לקולומביה אחרי שמונה שנים מחוץ למדינה ובמהרה נכנס לפוליטיקה.
הוא תמך ברודולף חומס רודריגז נגד דודו אנטוניו גלאן סרמיינטו במרוץ לראשות העיר בוגוטה, שעורר מחלוקת רבה והוא המשיך להתנער ממקורבים לשעבר של אביו בתואנה להתעללות בזכרו של אביו ושימוש בתדמיתו להישגים פוליטיים, מה שעורר את זעמם של חברי מפלגת הליברליזם החדש, שאביו ייסד.
בשנת 1998, הוא תמך במועמד המפלגה השמרנית לנשיאות, אנדרס פאסטראנה אראנגו והיה למנהל הנוער של הקמפיין שלו פסטרנה, ולאחר שפסטרנה ניצח בבחירות, הוא מינה את גלאן לשמש כסגן מנהל תחום נוער במשרד החינוך הלאומי.
בשנת 2004, הוא מונה לנציג בשגרירות קולומביה בלונדון על ידי הנשיא אלווארו אוריבה ולס.
הוא התפטר באוגוסט 2005 וחזר לקולומביה כדי לרוץ לסנאט.
גלאן התמודד לסנאט במהלך בחירות 2006 כשני בתור ברשימת הבחירות הפתוחות שהוצגה על ידי המפלגה הליברלית.
רשימת המפלגה הליברלית קיבלה סך של 1,436,657 קולות, מתוכם קיבל גלאן 64,449 קולות, הנתון השני בגובהו אחרי חואן מנואל לופז קברלס.
גלאן היה לסנאטור ובמהלך קדנציה זו היה חבר בוועדה השנייה של הסנאט העוסקת בענייני חוץ והגנה לאומית.
הוא התמודד שוב ב-2010, הפעם בראש רשימת הבחירות הפתוחה שהוצגה על ידי המפלגה הליברלית.
ובעוד המפלגה הליברלית השיגה 1,724,151 קולות, מתוכם 81,555 בצסיעו לגלאן שהשיג את מספר הקולות השני בגובהו אחרי ארלט פטרישיה קסאדו פרננדס, השלישית בתור ברשימת הבחירות.
בקדנציה זו מונה לחבר בוועדה הראשונה של הסנאט העוסקת בחוקים סטטוטוריים ובעניינים פנימיים.
גלאן בעד מדיניות ליברליזציה של סמים, הן לדה-קרימינליזציה והן כדי להכשיר את השימוש בהם וקרא בגלוי לערוך דיון ציבורי בנושא לאור כישלונה של המלחמה בסמים שיצרה מלחמת אזרחים עקובה מדם.
גלאן היה מחברו של חוק 1566 משנת 2012 שהפך את השימוש וההתמכרות לסמים פסיכואקטיביים לנושא בריאות הציבור והורה להתייחס אליו כאל מחלה ובכך להציב את הטיפול בה תחת מימון ציבורי של מערכת הבריאות.
גלאן תומך בהמתת חסד מרצון ובהתאבדות בעזרת רופא, וכחבר בוועדה הראשונה של הסנאט הצביע בעד העברת חקיקה שתסדיר פרקטיקות כאלה.
בשנת 2013, גלאן הצביע בעד הכרה בנישואים חד מיניים בקולומביה הן בוועדה הראשונה של הסנאט והן במליאת הסנאט והביע את עמדתו בעד נישואים לזוגות חד מיניים.
מאז 2002, נשוי לכרמנזה ליאן באררה.
חואן וינסנט פרז מורה (בספרדית: Juan Vicente Pérez Mora; 27 במאי 1909 – 2 באפריל 2024) היה אזרח ונצואלני שהגיע לגיל 114 ו-311 ימים והיה הגבר המבוגר ביותר בעולם מינואר 2022 ועד למותו.
נכון לשנת 2025, הוא במקום הרביעי ברשימת הגברים המבוגרים ביותר שתועדו אי פעם בעולם.
במותו היה האדם החי השני המבוגר ביותר באמריקה הלטינית, אחרי אינה קנבארו לוקאס.
אשתו נפטרה ב-1997, לאחר 60 שנות נישואין.
בסך הכל, נולדו לפרז 11 ילדים (מתוכם שישה נשארו בחיים נכון ל-2020), 41 נכדים, 18 נינים ו-12 חימשים.
חואן חוזה אומלה אי אומלה (בספרדית: Juan José Omella y Omella; נולד ב-21 באפריל 1946) הוא איש כמורה ספרדי קתולי, המכהן כארכיבישוף של ברצלונה מאז 2015 וכחשמן מאז 2017.
אומלה נולד באראגון בספרד ב-1946. אחת מאחיותיו עדיין גרה שם, ואחותו השנייה מתה בגיל צעיר.
כומר הכפר שכנע אותו להירשם לסמינר לכמרים בסרגוסה, ולאחר מכן למד גם במרכזי חינוך למיסיונרים בלוון ובירושלים.
ב-20 בספטמבר 1970 הוסמך לכומר ועבד עבור הכנסייה בסרגוסה ובזאיר.
האפיפיור יוחנן פאולוס השני מינה את אומלה לבישוף עזר של סרגוסה ב-15 ביולי 1996 וטקס ההסמכה שלו נערך על ידי אליאס יאנס אלוורז, הארכיבישוף של סרגוסה.
ב-1999 החל לכהן כבישוף של ברבסטרו-מונסון, ובשנים 2001–2003 שימש מזכיר הכנסייה בבישופות של וסקה ושל ג'אקה.
ב-2004 הוא מונה לבישוף של קלאורה, לה קלזאדה ולוגרוניו.
ב-6 בנובמבר 2015 מינה אותו האפיפיור פרנציסקוס לארכיבישוף של ברצלונה, וטקס ההסמכה שלו נערך ב-26 בדצמבר.
ב-21 במאי 2017 הודיע פרנציסקוס על מינויו הצפוי לחשמן בקונסיסטוריה של יוני 2017. עם מינוי קיבל תחת חסותו את כנסיית סנטה קרוצ'ה אין ג'רוזלמה.
מינויו, כמו גם מינויו של קרלוס אוסורו הספרדי לחשמן, נחשב לניסיון לקדם את הזרם הליברלי בקרב הקתולים בספרד, על חשבון מעמדם של ראשי מועצת הכמרים הספרדית שנתפסו כשמרנים יותר.
ב-2023 צירף אותו פרנציסקוס גם למועצת היועצים הקרדינלית, ששימשה כ"קבינט" של האפיפיור.
במהלך המשבר החוקתי בספרד של 2017–2018, ממשלת קטלוניה הציעה כי אומלה ואב המנזר של מונטסראט ישמשו כמתווכים בינה לשלטונות ספרד.
לאחר מותו של פרנציסקוס באפריל 2025 עלה שמו של אומלה כאחד המועמדים האפשריים להחליפו על כס האפיפיורות.
חואן נגרין (ספרדית: Juan Negrín López; 3 בפברואר 1892 - 12 בנובמבר 1956) היה מדינאי ספרדי, פרופסור לפיזיולוגיה במדריד, מראשי ממשלות ספרד.
חואן נגרין נולד באיים הקנריים למשפחה עשירה מהמעמד הבינוני.
לאחר סיום לימודיו התיכוניים בגיל 16 הוא נסע לגרמניה ללימודים גבוהים, שם למד במספר אוניברסיטאות.
את הדוקטורט שלו עשה באוניברסיטת לייפציג ובמרץ 1922 נתמנה לפרופסור לפיזיולוגיה באוניברסיטת מדריד שם הוא ארגן מעבדה לפיזיולוגיה.
בשנת 1929 הצטרף למפלגה הסוציאליסטית הספרדית וזוהה עם מחנהו המרכזי של אינדאלסיו פרייטו.
הוא נבחר לפרלמנט בשנת 1931 כנציג האיים הקנריים ובספטמבר 1936 התמנה לתפקיד שר האוצר בממשלת החזית העממית של פרנסיסקו לרגו קבלרו.
בימים הראשונים של מלחמת האזרחים, נהג נגרין לצאת לרחובות מדריד ולפטרל ביחד עם חיילי המיליציות, על מנת למנוע מעשי רצח ללא משפט.
במאי 1937, לאחר התפטרותו של לרגו, מינה הנשיא מנואל אסאניה את נגרין לתפקיד ראש ממשלת ספרד, אף על פי שפרייטו היה בכיר ממנו במפלגה.
אסאניה נימק את העדפת נגרין על פני פרייטו, בכך שלנגרין היה אופי רגוע יחסית לזה של פרייטו.
נימוק נוסף שהועלה על ידי אסאניה היה שנגרין יסתדר יותר טוב עם הקומוניסטים בממשלתו, דבר שהיה נחוץ לאור התבססות הרפובליקה על נשק וסיוע מברית המועצות.
נגרין סבר שכדי לנצח במלחמת האזרחים בספרד יש להגביר את השליטה של הממשלה המרכזית וברוח דברים אלו הוא הנהיג את ממשלתו.
מדיניות זאת תאמה למדיניות בה תמכו הקומוניסטים, אשר נהיו בני ברית קרובים של נגרין, אך הביאה אותו לעימות עם גורמי השמאל בממשלתו, למעט הקומוניסטים, אשר התנגדו למדיניות הריכוזית שלו.
ממשלתו של נגרין כללה תשעה שרים בלבד, לעומת 18 בממשלתו של לרגו.
הקומוניסטים גם חיזקו את שליטתם בעמדות מפתח בצבא, למרות שפרייטו מונה לשר הביטחון.
ב-14–15 באוגוסט 1938 הם הוציאו צו לכל יחידות הצבא להתגונן מפני מזימה של החיילים להניף דגלים לבנים לקראת הלאומנים, והניעו כוחות צבא וטנקים בברצלונה סביב מעונו של הנשיא להבהיר את תמיכתם בנגרין.
בעקבות זאת, ב-12 במרץ 1939 נגרין ברח לצרפת עם יועציו הסובייטיים שם עמד בראש ממשלה גולה שהמשיכה בפעילותה עד שנת 1945. נגרין נהג לבקר במקסיקו שתמכה ברפובליקה במלחמת האזרחים וקלטה פליטים מספרד לאחר התבוסה במלחמה.
לאחר כניסת הנאצים לצרפת במלחמת העולם השנייה, נמלט נגרין לאנגליה בה שהה עד תום המלחמה.
נגרין חזר לפריז לאחר המלחמה שם סיים את חייו.
נגרין שיתף פעולה במידה רבה עם הקומוניסטים.
באחד הצעדים מעוררי המחלוקת שלו הוא העביר את יתרות הזהב של ספרד לברית המועצות תמורת אספקת נשק להמשך הלחימה.
כשר ביטחון הוא מינה קומוניסטים לתפקידי מפתח בצבא, כולל את מרסלינו פרננדז למפקד הקרבינרו, משמר הגבול הספרדי.
מניעיו לשיתוף הפעולה עם הקומוניסטים שנויים במחלוקת.
היו שטענו שהוא סייע בכוונה לקומוניסטים להגיע לשליטה גדולה על הממשלה, בעוד אחרים טוענים שהוא שיתף פעולה עם הקומוניסטים רק למען השגת הניצחון במלחמה.
גם המידה בה הוא נשלט על ידי הקומוניסטים שנוי במחלוקת.
ישנם הטוענים שהוא בעצם היה בובה שלהם, בעוד אחרים טוענים שהוא הצליח לשמר מידה מסוימת של עצמאות.
חואן סבסטיאן ורון (בספרדית: Juan Sebastián Verón; נולד ב-9 במרץ 1975 בלה פלאטה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר.
לזכותו 73 הופעות בנבחרת ארגנטינה.
אביו של ורון, חואן רמון ורון, היה אף הוא כדורגלן, שכונה "לה בְּרוּחָה" (בספרדית: "המכשפה").
בשל כך, זכה ורון הצעיר לכינוי "לה בְּרוּחִיטָה" - המכשפה הקטנה.
ורון נבחר על ידי פלה לאחד מ-125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם.
ורון החל את הקריירה שלו בקבוצת הנערים של אסטודיאנטס לה פלאטה, ובשנת 1994 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, בה שיחק עד 1996. במדי אסטודיאנטס התבלט ורון בזכות ראיית המשחק, יכולת המסירה והבעיטות החזקות ממרחק.
ב-1996 עבר ורון לשחק בקבוצה בכירה יותר - בוקה ג'וניורס, בה שיתף פעולה עם דייגו מראדונה.
הצטרפותו לבוקה ג'וניורס הביאה לו חשיפה תקשורתית גדולה יותר וקבוצות אירופאיות החלו לעקוב אחריו.
בסיום העונה רכשה אותו קבוצת סמפדוריה האיטלקית תמורת 7 מיליון דולר, והוא שיחק בה במשך שתי עונות.
לאחר הופעתו המוצלחת במדי נבחרת ארגנטינה במונדיאל 1998, רכשה אותו קבוצת פארמה, תמורת סכום של כ-23 מיליון דולר.
על אף שכבש במדיה שער אחד בלבד ב-26 משחקי ליגה, ביסס ורון את מעמדו כאחד הקשרים הטובים בליגה האיטלקית.
בשנת 1999 רכשה את ורון קבוצת לאציו, תמורת סכום של 27 מיליון דולר.
ורון הוביל את הקבוצה לזכייה בדאבל בשנת 2000.
ב-2001 עזב ורון את איטליה, לטובת מנצ'סטר יונייטד מהפרמייר ליג האנגלית, ששילמה עבורו 44 מיליון דולר, באחת העסקאות הגדולות בתולדות הכדורגל העולמי דאז.
ורון לא הצליח לשחזר את יכולתו במנצ'סטר, בין היתר משום שלא הסתגל לשיטת המשחק האנגלית.
הדבר בא לידי ביטוי בכך שיכולתו בליגת האלופות הייתה טובה מיכולתו בפרמייר ליג.
ב-2003 עבר ורון לצ'לסי, אך גם בה לא הצליח להשתלב.
ב-2004 הושאל ורון לאינטר מילאנו שבהמשך אף רכשה את כרטיס השחקן שלו.
ורון חזר להציג את יכולתו הטובה, והיה שותף לזכייתה של הקבוצה באליפות.
אחרי שנתיים בקבוצה זו, הביע ורון את רצונו לחזור לארגנטינה כדי לסיים בה את הקריירה.
אינטר נענתה לבקשתו והשאילה אותו לקבוצה בה גדל, אסטודיאנטס.
ורון הוביל את הקבוצה לאליפות ארגנטינה, הראשונה בה זכתה הקבוצה מאז 1982.
ורון פרש ממשחק פעיל ב־17 ביוני 2012, אך ב-19 ביולי 2013 החליט לחזור לשחק וחתם שוב באסטודיאנטס.
בשנת 2014 פרש סופית ממשחק.
ב-28 בדצמבר 2016 החליט ורון לחזור לשחק וחתם לשנה וחצי באסטודיאנטס, מועדון נעוריו.
ורון זומן לראשונה לנבחרת ארגנטינה בשנת 1996. הוא היה חלק מסגל הנבחרת עד שנת 2003, ובתקופה זו רשם 58 הופעות וכבש תשעה שערים שערים.
ורון נתפס כאחד האחראים לכישלונה של נבחרת ארגנטינה במונדיאל 2002, ולאחריו נופה מסגל הנבחרת.
היכולת הטובה שגילה במדי אסטודיאנטס הביאה להשבתו לנבחרת ב-2007, והוא שיחק במדיה בטורניר קופה אמריקה שנערך בוונצואלה באותה שנה.
בסך הכל ערך 73 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש תשעה שערים.
אליפות ליגת העל הארגנטינאית - 2006, 2010
הסופר קאפ האיטלקי - 2000
הסופר קאפ האירופאי - 1999
אליפות הפרמייר ליג - 2003
הסופר קאפ האיטלקי - 2005
כדורגלן השנה באמריקה הדרומית - 2008, 2009
ה-MVP של גביע הליברטדורס - 2009
איש המשחק בגמר הסופר קאפ האירופאי - 1999
איש המשחק בגמר הליברטדורס - 2009
חואן פבלו סורין (בספרדית: Juan Pablo Sorín; נולד ב-5 במאי 1976 בבואנוס איירס) המכונה לעיתים "חואמפי" (Juampi), הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי-יהודי.
סורין שיחק כמגן-קשר שמאלי ושימש כקפטן נבחרת ארגנטינה.
סורין שיחק במספר רב של קבוצות באמריקה הדרומית, בה כיכב פעמים רבות, ובאירופה, בה הצליח פחות.
סורין החל את הקריירה שלו בקבוצת ארחנטינוס ג'וניורס הארגנטינאית, הידועה כחממה לשחקנים צעירים.
ב-1995 נרכש על ידי יובנטוס, אך לאחר שזכה לשחק אך מעט, חזר במהרה לארגנטינה והחל לשחק במועדון הפאר ריבר פלייט.
בריבר פלייט שיחק סורין ארבע שנים במהלכן זכה עם קבוצתו בארבע אליפויות, גביע הליברטדורס ובסופרקופה סודאמריקנה.
בשנת 2000 נרכש סורין על ידי הקבוצה הברזילאית קרוזיירו, בה שיחק שנתיים וזכה לפופולריות רבה בקרב האוהדים.
לאחר שגם ניסיון זה באיטליה לא עלה יפה הושאל סורין לברצלונה במהלך העונה.
ב-2003 שיחק בפריז סן-ז'רמן, עד אשר חזר לקרוזיירו.
חזרה זו הייתה קצרת מועד במיוחד שכן עוד לפני שהעונה החלה נמכר לוויאריאל הספרדית, בה כיכב שנתיים.
ב-2006 עבר לשחק בהמבורג, בה שיחק עונה אחת.
הוא סבל מפציעה שהשביתה אותו לתקופה ממושכת ולא הצליח להרשים בקבוצה.
בתום העונה החליטה הקבוצה לשחררו והשחקן ניהל מגעים עם מספר קבוצות, עד אשר חתם בקרוזיירו הברזילאית בה שיחק בעבר ונחשב לאחד מחביבי הקהל.
בקרוזיירו הוא שיחק משחק אחד בלבד, בטרם הודיע על פרישה עקב פציעה.
סורין שימש כקפטן הנבחרת הצעירה של ארגנטינה כאשר זו זכתה בגביע העולם לנוער ב-1995. הכישרון הרב שהפגין בטורניר זה משך את עיניהם של ציידי הכישרונות של יובנטוס ופתח את קריירת המועדונים הבינלאומיים שלו.
באותה שנה (14 בפברואר 1995) זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת במשחק ידידות מול בולגריה.
סורין היה חבר בסגל ארגנטינה במונדיאל 2002 ובבא אחריו, שם שימש אף כקפטן.
במהלך כהונתו כקפטן הנבחרת עלו שמועות שסורין אחראי לאי זימונו של חואן סבסטיאן ורון, בין השניים קיים ריב שאת ביטויו ניתן היה לראות במהלך משחק ליגת האלופות בין ויאריאל לאינטר מילאנו.
סורין נמנה מבין עשרת השחקנים הארגנטינאים עם מספר ההופעות הגדול ביותר במדי הנבחרת.
סורין ידוע באהבתו לפילוסופיה, הוא שידר בעבר תוכנית לילה ברדיו וכתב ספר שהכנסותיו יועדו לבניית בית חולים לילדים בארגנטינה.
יובנטוס - ליגת האלופות (1996)
קרוזיירו - הגביע הברזילאי (2000)
פריז סן-ז'רמן - הגביע הצרפתי (2003)
חואן פבלו קאריסו (בספרדית: Juan Pablo Carrizo; נולד ב-6 במאי 1984 בסנטה פה, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ששיחק כשוער.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של ריבר פלייט ב-29 בינואר 2006 אחרי שהדיח מההרכב את חרמן לוקס.
קאריסו נחשב לאחד השוערים הטובים בארגנטינה, הופעתו ההרואית בדרבי מול בוקה ג'וניורס סחטה מחמאות רבות וכרגע הוא נחשב לשוער הארגנטינאי הטוב ביותר.
בקיץ 2007 רכשה את כרטיס שחקנו לאציו האיטלקית, אולם בשל בעיות בהשגת דרכון איטלקי השוער הושאל בחזרה לריבר פלייט, במועד ההעברות בינואר נעשו ניסיונות נוספים לזרז את הליך קבלת הדרכון ללא הצלחה.
לקראת עונת 2008/09 צורף קאריסו ללאציו.
נכון ל-13 באוגוסט 2008, קאריסו רשום בקבוצה כזר וזאת בשל שערוריית הדרכונים שהתפרסמה בארגנטינה.
בקיץ 2009 הושאל קאריסו לריאל סרגוסה מספרד שם לא השתלב והקבוצה הדרדרה עד למתחת לקו האדום שמוביל לליגת המשנה, עקב כך שוחרר קאריסו מסראגוסה.
קאריסו שהיה אמור לחזור מההשאלה ללאציו, העדיף לחזור לקבוצת נעוריו ריבר פלייט.
הוא זומן לסגל נבחרת ארגנטינה המורכבת משחקנים מהליגה המקומית שהייתה אמורה להתמודד במסגרת הקופה אמריקה.
קאריסו ערך את הופעת הבכורה במדי הנבחרת במשחק הידידות מול צ'ילה ב-18 באפריל 2007. יכולתו הטובה במדי ריבר הביאה רבים בארגנטינה לקרוא למאמן הנבחרת אלפיו באסילה להפוך את קאריסו לשוער הראשון של הנבחרת, אך המאמן העדיף את רוברטו אבונדנסיירי.
רק לאחר פציעתו של אבונדנסיירי הפך קאריסו לשוער הראשון של הנבחרת.
חואן סנטמריה (בספרדית: Juan Santamaría; 29 באוגוסט 1831 – 11 באפריל 1856) היה מתופף בצבא קוסטה ריקה שהפך לגיבור הלאומי שלה.
סנטמריה נולד מחוץ לנישואין באלחואלה, וגדל במשפחה חד-הורית.
לאחר כיבוש ניקרגואה בידי ויליאם ווקר ב-1855, הוא פנה דרומה, לכיוון קוסטה ריקה.
לקוסטה ריקה לא היה צבא סדיר, והנשיא, חואן רפאל מורה פוראס, קרא לבני עמו להתגייס ולצעוד צפונה, כדי להדוף את ווקר ואנשיו.
כ-9,000 קוסטה ריקנים נענו לקריאה, ובהם סנטמריה, שהצטרף כמתופף.
בקרבות שנערכו על אדמת קוסטה ריקה, בסמוך לחוות סנטה רוסה, הובסו אנשיו של ווקר, והקוסטה ריקנים דלקו בעקבותיהם לתוך ניקרגואה.
ב-8 באפריל נערך קרב בעיירה ריבאס.
חייליו של ווקר התבצרו במלון מקומי, והקוסטה ריקנים לא הצליחו להכניעם.
לפי המסורת המקובלת, מפקד הכוחות, הגנרל חוסה מאריה קניאס, הציע שאחד החיילים יתקרב למלון עם לפיד, ויעלה אותו באש.
לאחר שכמה מהחיילים כשלו במשימה זו, התנדב סנטמריה, בתנאי שמישהו שיטפל באמו במקרה שלא ישוב.
הוא נורה למוות בזמן ביצוע המשימה, אך הצליח להצית את המלון.
ווקר נסוג מהעיר, והאיום על קוסטה ריקה הוסר סופית.
היסטוריונים שונים הטילו ספק באמיתות הסיפור, ובדיוק פרטיו, וטוענים כי נופח על ידי פוליטיקאים ואינטלקטואלים קוסטה ריקנים מטעמים לאומניים.
עם זאת, יש לסיפור עדות בבקשה שהגישה אמו של סנטמריה לפנסיה בנובמבר 1857, ובמסמכים הממשלתיים שאישרו את בקשתה.
פסל בדמותו של סנטמריה מוצב מול בניין האספה המחוקקת בסן חוסה ובכיכר המרכזית של עיר הולדתו, אלחואלה.
נמל התעופה הבינלאומי של סן חוסה קרוי על שמו.
חואן מרטינס דה רוסאס קוראה (ספרדית: Juan Martínez de Rozas Correa; 1759 - 3 במרץ 1813) היה פוליטיקאי ומנהלן, מראשוני הנאבקים למען עצמאות צ'ילה.
רוסאס נולד במנדוסה, אז חלק מממלכת צ'ילה לאביו חואן מרטינס דה סוטו רוסאס (Martínez de Soto Rozas), שנשא במספר משרות ציבוריות רמות דרג בפרובינציה של קוז'ו, ולאימו מריה פרודנסיה קוראה וילגאס (Correa Villegas).
רוסאס למד תאולוגיה ופילוסופיה בקולג' מונסראט (colegio de Monserrate) שבקורדובה (Córdova) ובשנת 1780 העתיק את מגוריו לסנטיאגו דה צ'ילה.
בשנת 1781 השלים את לימודיו בחוק אזרחי וקנוני באוניברסיטת סן פליפה (Universidad de San Felipe).
מיד עם סיום לימודיו לתואר הראשון קיבל את הקתדרה (אקדמיה) לפילוסופיה בקולג' המלכותי של סן קרלוס (colegio Real de San Carlos) ובו בזמן, לראשונה בצ'ילה, לימד פיזיקה.
בשנת 1784 הורשה בידי האודיינסייה המלכותית של צ'ילה לשאת את התואר עורך דין ובשנת 1786 השיג את תואר הדוקטור בחוק קנוני.
בשנת 1787 התקבל רוסאס ל"אקדמיה למשפטים" (la Academia de Leyes) והיה למזכירה.
בשנת 1788 נתמנה רוסאס לעוזרו (asesor letrado) של האינטנדנטה של קונספסיון, אמברוסיו או'היגינס.
במסגרת תפקידו זה עסק בחיזוק המבצרים שלאורך גבולה הדרומי של צ'ילה, כנגד בני המפוצ'ה, שרטט את התוכנית לבנייתה של העיירה סן אמברוסיו דה לינארס (villa de San Ambrosio de Linares) ופעל לשיפור ההיגיינה של העיר קונספסיון.
בתמורה לשירותיו זכה לדרגת קורונל ונתמנה למפקדה של יחידת פרשים במיליציה של קונספסיון.
בשנת 1795 נשא לאישה את מריה דה לאס נייבס אורוטיה אי מנדיבורו (de las Nieves Urrutia y Mendiburu), בתו של חוסה אורוטיה אי מנדיבורו, הסוחר העשיר ביותר בקונספסיון, ונכנס לאריסטוקרטיה המקומית.
בשנת 1796 שב לסנטיאגו ונתמנה לממלא מקום עוזרו (asesor interino) של הקפיטן-חנרל ומושל צ'ילה גבריאל דה אבילס אי דל פיירו (de Avilés y del Fierro), אולם מינויו הקבוע לא אושר במדריד.
לאחר מכן חזר לקונספסיון לתפקידו הציבורי (consejero letrado), תפקיד שגם אותו עזב במהרה עקב ניגוד אינטרסים בין המשרה לתפקידו כעורך דינה של משפחת אורוטיה אי מנדיבורו.
בשנים שלאחר מכן נכשל בנסיונותיו להתמנות לאינטנדנטה של קונספסיון ואף לחזור לתפקידו הציבורי כעוזרו של האינטנדנטה, אותו נשא בעבר, משום ש"סומן" בידי המושל כמי שמקדם רעיונות של עצמאות.
רוסאס שב לעשייה ציבורית בשנת 1808 כאשר תמך בפרנסיסקו אנטוניו גרסיה קרסקו (García Carasco) במאבקו להתמנות כממלא מקום המושל וזה מינה אותו למזכירו (secretario).