tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שרטיין דה טרוי מזכיר ברומן "Lancelot, the Knight of the Cart" כי את לנסלוט גידלה פיה אשר נתנה לו טבעת המגינה מפני קסמים.
ביצירה בגרמנית: "Lanzelet" (לנסלוט) מאת אולריך פון צאטציקהובן וביצירה "Prose Lancelot" מתוארת גבירת האגם כמי שגידלה את לנסלוט לאחר מות אביו, המלך באן.
דמותה של גבירת האגם דומה לדמותן של הנראידה תטיס המוזכרת במיתולוגיה היוונית וייתכן שיש קשר בין מיתולוגיות אלו - השפעה שאירעה בזמן הכיבוש הרומי של בריטניה (גם תטיס מגדלת את בנה אכילס ונותנת לו הגנה מפני קסמים).
באגדות המלך ארתור מסופר על גבירת האגם הלומדת כישוף ממרלין שמתאהב בה, אך היא מסרבת להשיב לאהבתו עד לאחר שיגלה לה את קסמיו - וכאשר הוא מגלה לה היא כולאת אותו בתוך עץ או תחת אבן (בהתאם לגרסה).
בגרסה אחרת של הסיפור מדובר בשתי נשים, הראשונה - ויויאן נתנה לארתור את החרב אקסקליבר, אך דורשת ממנו בתמורה כי יעשה כרצונה במועד מאוחר יותר.
לאחר עלייתו לשלטון מופיעה הגבירה בחצרו ודורשת את חייו של סר באלין.
באלין כורת את ראשה ומגורש מהחצר.
גבירת האגם השנייה - בשם ניניאן מטפלת בארתור לאחר שזה נפצע.
בשיריו של אלפרד טניסון "אידליות המלכים" מוזכרת גבירת האגם - אולם בהתבסס על הגרסאות המאוחרות של האגדה, טניסון מחלק את הגבירה לשתי דמויות - ויויאן המפתה והמרמה את הקוסם מרלין והגבירה הטובה שגידלה את לנסלוט והעניקה לארתור את החרב.
לדמותה של גבירת האגם תפקיד ראשי ב"ערפילי אבלון" מאת מריון זימר בראדלי.
בספר זה גבירת האגם הוא תוארה של הכוהנת השולטת באבלון.
מספר אגמים ברחבי הממלכה המאוחדת מקושרים עם גבירת האגם, ובהם: בריכת דוזמרי, לין לידו, לין אוגוון, בריכת לו ולוך ארתור.
גביש פוטוני הוא ננו-מבנה הבנוי בצורה מחזורית מחומרים דיאלקטריים, בדרך כלל נבנה בממדים קטנים מאוד, כאשר מבנהו מתוכנן בצורה המשפיעה על התקדמות האור בתוכו, כלומר על מעבר פוטונים דרכו והוא מכשיר אופטי לכל דבר.
דרך פעולתו מקבילה ודומה מאוד לאופן שבו גביש של מוליך למחצה משפיע על אופן התנועה וההולכה של אלקטרונים בתוכו.
גבירתנו מלבנון (ערבית سيدة لبنان; צרפתית Notre Dame du Liban) הוא שמם של פסל גדול של הבתולה ושל בזיליקה מרונית הניצבת לידה, השוכנים בגובה של 600 מטר מעל פני הים ליד הכפר חריסה, וצופים אל העיר ג'וניה בלבנון.
גבירתנו מלבנון הוא אתר העלייה לרגל הנוצרי החשוב והפופולרי ביותר במדינה.
היוזמה להקמת האתר החלה בשנת 1904 לרגל יובל החמישים לאימוץ הדוגמה בעניין ההתעברות ללא חטא, שחל ב-8 בדצמבר 1854. הפטריארך המרוני אליאס הוייק, "פטריארך אנטיוכיה והלוונט כולו", ומונסיניור קרלוס דובל, הנונציו ללבנון, בחרו את מיקומו העתידי של הפסל במקום המכונה "הסלע".
"הסלע" שוכן על ההר המשקיף על ג'וניה, ביירות ועל הים התיכון, ונמצא ליד חריסה שבה שוכנת נציגות הכס הקדוש במדינה.
בסוף שנת 1907 הושלמה הקמתם של הכן עליו ניצב הפסל ושל הקפלה הקטנה שבו, ובשנה שלאחר מכן הוצב הפסל במקומו.
טקס החנוכה נערך ביום ראשון הראשון בחודש מאי 1908, שהפך מאז ליום חג המוקדש ל"גבירתנו מלבנון".
הטקס כלל מיסה ונערך בנוכחות אנשי הכנסייה המרונית, נציגי הוותיקן ונציגי השלטון העות'מאני בלבנון.
הפסל פוסל מארד בליון שבצרפת והובא ללבנון ב-1906. גובהו 8.5 מטרים והוא שוקל 10 טונות.
הפסל כולו צבוע בלבן למעט כתר כוכבים מוזהב סביב ראשו.
דמות הבתולה לבושה בשמלה ארוכה וחוגרת חגורה, ועל כתפיה מונחת אדרת.
היא שולחת את ידיה מעט לפנים וראשה נוטה ימינה.
הפסל ניצב על כן בגובה של 20 מטרים שנבנה מאבן, וסביבו בנוי שביל מרוצף המקיף אותו ובו 104 מדרגות.
המדרגות מובילות אל מרפסת התצפית העליונה, סמוך לרגלי הפסל.
במקומות רבים בעולם הוקדשו כנסיות ומבני ציבור לגבירתנו מלבנון, ובחלקם הוצבו העתקים של הפסל, ובין היתר בארצות הברית, קנדה, ארגנטינה, אוסטרליה, ברזיל, צרפת ובדרום אפריקה.
עם השנים הפך האתר ליעד פופולרי לעלייה לרגל, וסמוך למרגלות הפסל הוקם אוהל עשוי עץ ופלסטיק אשר בו התקיימו טקסים ותפילות.
ב-15 באוגוסט 1970, חג עליית מרים, הונחה אבן הפינה להקמתה של בזיליקה מרונית גדולה, היכולה להכיל 4,000 מבקרים.
המבנה עשוי מבטון וזכוכית, והוא נחנך ב-1991. עיצובו של הבניין אמור להזכיר את ארז הלבנון או ספינה פיניקית, והפסל נשקף ממנו דרך קיר זכוכית גדול.
האפיפיור יוחנן פאולוס השני ביקר באתר ב-10 במאי 1997, וערך מיסה בבזיליקה.
מחוץ לבזיליקה המתינו לו 150,000 מאמינים.
דרומית לפסל ולבזיליקה המרונית ניצבת בזיליקה מזרחית-קתולית-מלכיתית בסגנון ביזנטי.
הבזיליקה מוקדשת לפאולוס הקדוש, והיא נבנתה בין השנים 1947-1962. עוד שוכנים בקרבת מקום המנזר הפרנציסקני של משמורת ארץ הקודש, המוקדש לאנטוניוס מפאדובה, ומקום מגוריו של הפטריארך המרוני של לבנון.
רכבל באורך 1,570 מטר עושה את הדרך מג'וניה עד לגובה של 530 מטר מעל פני הים בכתשע דקות.
משם ממשיך פוניקולר לאורך רמפה בת 80 מטרים, עד סמוך לפסל ולבזיליקה.
הביטוי "גבירותיי ורבותיי" הוא פתיחה רווחת לנאום, שבה פונה הנואם בנימוס אל קהל מאזיניו.
לעיתים קודמת לפנייה זו, לכלל הקהל, פנייה ספציפית אל מאזינים חשובים במיוחד.
כך, למשל, התחיל נאומה של עדה יונת, בטקס הענקת פרס נובל, במילים: "נכבדי בני משפחת המלוכה, נכבדי רמי הדרג, גבירותי ורבותי".
ביטוי זה מקביל לביטויים דומים בשפות אחרות, שגם בהם קודמת הפנייה לנשים לפנייה לגברים, כגון:
אנגלית: Ladies and Gentlemen (בתעתיק: ליידיז אנד ג'נטלמן)
צרפתית: Mesdames et Messieurs (בתעתיק: מאדאם אה מיסיו)
גרמנית: Damen und Herren (בתעתיק: דאמן אונד הררן)
איטלקית: Signore e Signori (בתעתיק: סיניורה אה סיניורי)
רוסית: Дамы и господа (בתעתיק: דאמי אי גוספודה)
פולנית: Panie i Panowie (בתעתיק: פאני אי פנאוויה)
סדר פנייה זה, המשמש גם כאשר בקהל יש רוב ניכר של גברים, משקף את ההעדפה הניתנת לנשים בכללי הנימוס.
נוסח ארכאי של הביטוי "גבירותיי ורבותיי" הוא הביטוי "גבירותיי ואדוני".
כאשר הנאום נישא בפני גברים בלבד, מקובלת הפתיחה "מוריי ורבותיי".
אף שבשני הביטויים משמשת המילה "רבותיי", היא משמשת בהם בשתי משמעויות שונות שלה.
"רבותיי" היא צורת הרבים-סמיכות של "רב"; בביטוי "גבירותיי ורבותיי", פירושה "אדוני", כך שנוצרת הקבלה בין הפנייה לנשים – "גבירותיי", לפנייה לגברים, "רבותיי"; בביטוי "מוריי ורבותיי" פירושה "מורי", כך שנוצרת הקבלה בין שני חלקיו של הביטוי.
לעיתים, כאשר בקהל של גברים נוכחת אישה יחידה, מקפיד הנואם על הפנייה "גבירתי ורבותיי".
דוגמה לכך היא סיפורה של כלת פרס נובל, ריטה לוי מונטלצ'יני, על חוויותיה באוניברסיטאות: "תקופה ארוכה המפגשים וההרצאות היו מתחילים בברכה 'גבירתי ורבותי'".
כאשר הנאום ניתן בפני קהל רב-לאומי, שאין לו שפה משותפת, נעשית לעיתים פניית הפתיחה בשלל שפות, למשל Ladies and gentlemen, mesdames et messieurs ולאחריה נמשך הנאום בשפה אחת בלבד.
גביש נוזלי הוא מצב צבירה שבו לחומר יש תכונות שנעות בין נוזל למוצק גבישי.
לדוגמה, האטומים שבו יכולים להיות מסודרים כמו בגביש מוצק ולזרום כמו בנוזל.
בדומה לגביש מוצק, גם גביש נוזלי יהיה בדרך-כלל רב-גביש, כלומר מורכב מהרבה גבישונים המסודרים בכיוונים שונים במרחב.
גבישים נוזליים מצויים בטבע ובגוף האדם, בממברנות ביולוגיות ובקרום התא.
גבישים נוזליים גם נמצאים בשימוש בטכנולוגיה, למשל במסך LCD (תצוגת גביש נוזלי).
ב-1888, באוניברסיטת פראג, עבד הכימאי האוסטרי, פרידריך רָייניצר, עם חומרים מבוססי כולסטרול וגילה שבניגוד לרוב החומרים, יש להם שתי טמפרטורות התכה.
הראשונה ב-145°C, בה הגביש המוצק נמס לנוזל מעורפל, והשנייה ב-178.5°C, בה הנוזל נהפך לשקוף.
בניסיון להסביר את התופעה פנה רָייניצר לפיזיקאי הגרמני אוֹטוֹ לֶמָן.
לֶמָן האמין שבנוזל המעורפל ישנו סדר ארוך טווח כלשהו, בעוד שבנוזל השקוף לא קיים סדר שכזה.
לֶמָן זיהה שהנוזל המעורפל הוא למעשה מצב צבירה חדש וכינה אותו "גביש נוזלי", כדי להדגיש את היותו מצב ביניים בין נוזל למוצק.
מתחילת המאה העשרים ועד פרישתו ב-1935, פיתח הכימאי הגרמני דניאל פוֹרלֶנדר מספר רב של גבישים נוזליים.
למרות זאת, באותה העת הגביש הנוזלי נחשב תופעה איזוטרית בלבד בעיני הקהילה המדעית.
בשנות הארבעים החלו מדענים נוספים לחקור את הגביש הנוזלי, ביניהם ג'ורג' וויליאים גריי, שפיתח את הכלים הרעיוניים הדרושים ליצירת חומרים חדשים בעלי פאזת גביש נוזלי.
ב-1965 ארגן גלן בראון את הוועידה הבינלאומית הראשונה לגבישים נוזליים בקנט, אוהיו.
בוועידה נכחו חוקרי הגבישים הנוזליים הבכירים בעולם, והיא סימנה את עלייתו של הנושא כתחום מחקר מוביל.
ב-1991 זכה פייר ז'יל דה-זֶ'ן בפרס נובל בפיזיקה על עבודתו התאורטית הענפה בנושא.
אבני היסוד של הגביש הנוזלי
חומרים בהם קיימת פאזת גביש נוזלי הם חומרים המורכבים מממס אשר מושרות בו מולקולות.
המולקולות חייבות להיות אן-איזוטרופיות, כלומר, עליהן להיות בעלות צורה מוארכת או פחוסה.
ישנם חומרים רבים המתאימים ליצירת גביש נוזלי, ביניהם מולקולות קטנות מוארכות או פחוסות, מוטות סליליים, פולימרים מורכבים ועוד.
מולקולות קצרות מוארכות וקשיחות הן מרכיב נפוץ בגבישים נוזליים רבים.
ה"מתכון" הסטנדרטי למולקולות אלה הוא שני מבנים טבעתיים מחוברים יחד עם פחמימנים בשני הקצוות.
ישנן וריאציות רבות על "מתכון" זה, ולכן קיים תחום רחב של גבישים נוזליים המבוססים על מולקולות אלו.
מולקולות דמויות דיסק בעלות צורה פחוסה, כלומר, מולקולות בהן בכיוון אחד המולקולה קצרה מאוד, גם כן יכולות לשמש ליצירת גבישים נוזליים.
בגבישים נוזליים המבוססים על מולקולות אלו מעבר הפאזה מנוזל לנוזל גבישי ומנוזל גבישי למוצק מופיע בעת שינוי טמפרטורה, ולכן הם מכונים גבישים נוזליים תרמוטרופיים.
פולימרים קשיחים, כגון פוליפפטידים סינתטיים מסוימים ווירוסים, כגון מוזאיקת הטבק גם הם עשויים לשמש ליצירת גבישים נוזליים.
בגבישים נוזליים אלו, מעבר הפאזה בין נוזל לגביש נוזלי אינו נובע משינוי בטמפרטורה אלא משינוי בריכוז המולקולות בחומר, לכן הם מכונים גבישים נוזליים ליותרופיים.
פולימרים שאינם מוטות קשיחים, כלומר, פולימרים המורכבים מחלקים קשיחים המחוברים באמצעות חוליות גמישות יכולים גם הם להוביל ליצירה של גבישים נוזליים.
גבישים נוזליים המבוססים על פולימרים אלו בדרך כלל יציבים מאוד ובעלי טווחי טמפרטורות עבודה רחבים מאוד (לעיתים אף מאות מעלות).
מצבי הצבירה של הגביש הנוזלי
עבור חומרים מסוג זה, פאזת הגביש הנוזלי קיימת רק בתחום טמפרטורות מסוים.
בטמפרטורות גבוהות האנרגיה התרמית הורסת את הסדר ארוך הטווח, והחומר מתנהג כמו נוזל רגיל.
בטמפרטורות נמוכות החומר הופך לגביש או למוצק אמורפי.
לחומר עשויות להיות מספר פאזות שונות בטווח הטמפרטורות בו הוא מתנהג כגביש נוזלי.
הנפוצות מבין פאזות אלה הן הפאזה הנמטית, הכולסטרית והסמקטית.
מקור השם של הפאזה הנמטית הוא במילה היוונית העתיקה νῆμα (נמה) שמשמעה חוט, בעקבות פגמים מבניים דמויי חוטים שנצפו בחומרים מסוג זה.
הפאזה הנמטית קיימת רק בחומרים בהן המולקולות סימטריות לשיקוף (כלומר, זהות לתמונת המראה של עצמן) או בחומרים בהם ישנם שני סוגי מולקולות שהם שיקוף זה של זה, בריכוזים זהים.
פאזה זו מאופיינת בכך שבעוד שאין סדר ארוך טווח במיקום המולקולות, יש קורלציה בכיוונים אליהן מצביעות המולקולות השונות, כלומר המולקולות נוטות להצביע לכיוון אחד משותף.
משום שאין סדר מרחבי, הגביש מתנהג כמו נוזל רגיל במובנים רבים, למשל באופן הזרימה שלו.
עם זאת, הקורלציה בכיווני המולקולות מובילה לתכונות אנ-איזוטרופיות ייחודיות.
הכיוון אליו מצביעות המולקולות נקבע בדרך כלל על ידי גורמים חיצוניים כגון דפנות כלי הקיבול בו הוא נמצא, אך ניתן גם לשלוט על הכיוון באמצעות הפעלת שדה חשמלי או מגנטי.
הפאזה הכולסטרית קרויה על שם הכולסטרול, משום שחומרים מבוססי כולסטרול רבים הם גבישים נוזליים מסוג זה.
פאזה זו מופיעה כאשר המולקולות בחומר הן כיראליות (כלומר, שונות מתמונת המראה של עצמן).
כמו בפאזה הנמטית, גם בפאזה הכולסטרית אין סדר ארוך טווח במיקומי המולקולות, וקיים כיוון משותף אליו הן מצביעות.
עם זאת, בפאזה הכולסטרית הכיוון המשותף אינו קבוע, אלא משתנה במרחב בכיוון מאונך למישור בו הוא נמצא.
השינוי בכיוון הוא מחזורי ובעל אורך מחזור אופייני של כ-3000 אנגסטרום.
המבנה המחזורי מוביל לפיזור בראג בעת פיזור אור מהגביש הנוזלי.
מקור השם של הפאזה הסמקטית הוא במילה הלטינית smecticus שמשמעה ניקוי, זאת בשל התכונות דמויות הסבון של חומרים סמקטיים רבים.
בפאזות הסמקטיות מסתדרות המולקולות בשכבות ברורות עם מרווח קבוע.
כל שכבה בפני עצמה מתנהגת כמו גביש נוזלי נמטי, ובכל השכבות מצביעות המולקולות לאותו כיוון.
ישנם סוגים רבים של פאזות סמקטיות, ביניהם סמקטית A, בה מצביעות כל המולקולות לכיוון המאונך לשכבות, וסמקטית C, בה מצביעות המולקולות לכיוון מוטה מהכיוון
עבור חומרים מסוג זה, פאזת החומר תלויה בריכוז המולקולות בממס ולא בטמפרטורת החומר.
המולקולות בגבישים ליוטרופיים הן אמפיפיליות, כלומר, בעלות צד אחד הנמשך לנוזל וצד אחד הנדחה מהנוזל.
לגבישים נוזליים מסוג זה פאזות רבות, בינייהן הפאזה הלמינרית, בה מסתדרות המולקולות בשכבות אשר ביניהן נמצא הנוזל, הפאזה הקובית, בה מתקבצות המולקולות לכדי כדורים המסתדרים בחומר כגביש קובי ממרוכז גוף (BCC) והפאזה ההקסגונלית, בה מתקבצות המולקולות לכדי גלילים המסתדרים בגביש משושה.
בבסיס התיאור המיקרוסקופי של הגביש הנוזלי עומד הווקטור המכוון , אשר מוגדר כווקטור יחידה בכיוון אליו נוטות המולקולות בגביש להסתדר.
בגביש נמטי פשוט הווקטור המכוון הוא קבוע ונקבע על ידי גורמים חיצוניים.
בגביש כולסטרי בו השכבות הן במישור האופקי, הווקטור המכוון משתנה במרחב על פי:
כאשר היא התדירות המרחבית של סיבוב הווקטור המכוון.
המודל הפשוט ביותר לתיאור גביש נוזלי נמטי הוא של מוטות קשיחים.
במסגרת מודל זה, עבור מוט יחיד, מוגדר הווקטור המצביע לכיוון אליו פונה המוט.
ההסתברות למצוא את המוט מצביע לכיוון מסוים מתוארת על ידי פונקציית הסתברות כאשר היא הזווית בין הווקטור לווקטור המכוון ו היא הזווית האזימוטלית.
בגבישים נמטים פשוטים ניתן לראות שפונקציית ההסתברות אינה תלויה ב, משום שלגביש הנוזלי סימטריה לסיבוב סביב הווקטור המכוון.
בנוסף, פונקציית ההסתברות סימטרית לשיקוף, כלומר,, זאת משום שאין הבדל בהתנהגות החומר בעל וקטור מכוון כלשהו לווקטור המכוון ההפוך לו.
על מנת לתאר את מידת האחידות בכיווני המולקולות, מוגדר פרמטר הסדר של הפאזה הנמטית.
האופצייה הפשוטה ביותר להגדרת פרמטר הסדר היא:
אך משום שפונקציית ההתפלגות סימטרית לשיקוף, גודל זה מתאפס תמיד.
על כן, נבחר המומנט השני כפרמטר הסדר:
עבור חומר בו כל המוטות מצביעים לאותו כיוון בדיוק,1 S=, ועבור חומר בו כיוונו המוטות מפולגים באופן אקראי, S=0. על כן, גודל זה מהווה מדד טוב למידת הכיווניות של המולקולות בחומר ובעת מעבר פאזה ימדד שינוי בערכו.
את פרמטר הסדר ניתן להסיק ממדידות של תכונות אופטיות כגון שבירה כפולה בחומר או בליעה של אור המקוטב בכיוונים שונים או באמצעים אחרים, כמו מדידות תהודה מגנטית גרעינית.
את ההבדל בין גבישים נוזליים לנוזלים איזוטרופיים ניתן לראות בבירור בתכונות הטנזוריות המקרוסקופיות שלהם.
לדוגמה, עבור גביש נוזלי בפאזה הנמטית הפשוטה (כאשר הווקטור המכוון הוא בכיוון ), טנזור הפרמאביליות המגנטית הוא: .
זאת בעוד שעבור נוזל איזוטרופי טנזור הפרמאביליות המגנטית הוא: .
מטנזורים כגון זה ניתן להגדיר פרמטר סדר טנזורי מקרוסקופי (באותו אופן ניתן להגדיר את פרמטר הסדר מטנזור הפרמטיביות החשמלית).
כמו פרמטר הסדר המיקרוסקופי, גם פרמטר סדר זה מתאפס בפאזת הנוזל האיזוטרופי.
ניתן לקשר בין פרמטר הסדר המקרוסקופי לפרמטר הסדר המיקרוסקופי באמצעות ניתוח של הפרמאביליות המגנטית של המולקולות הבודדות בחומר.
באמצעות תורת לנדאו למעברי פאזה ניתן להראות שהמעבר בין הפאזה הנמטית לפאזה האיזוטרופית הוא מסדר ראשון.
קיימים מספר מודלים שונים המתארים את מעבר פאזה זה:
ב-1949 הציע לארס אונסאגר מודל המתאר את מעבר הפאזה בין גביש נוזלי נמטי לנוזל איזוטרופי.
במודל זה המולקולות מתוארות כגלילים קשיחים ארוכים מאוד בעלי אורך וקוטר בצפיפות אשר אין ביניהם אינטראקציה מלבד אפקטים סטריים.
הנחה נוספת של המודל היא שהצפיפות הנפחית, המוגדרת כ היא קטנה מאוד.
האנרגיה החופשית של החומר במסגרת מודל זה היא:
כאשר היא הטמפרטורה, היא פונקציית ההתפלגות הזוויתית של מולקולה המתוארת על ידי הווקטור ו הוא הנפח בו אסור למולקולה להיות עקב איסור על חפיפה עם המולקולה .
עבור מולקולות גליליות קשיחות נפח זה הוא , כאשר היא הזווית בין שתי המולקולות.
לאחר מינימיזציה של האנרגיה החופשית מתקבל מעבר פאזה בין שתי פאזות אשר מאפייניו אינם תלויים בטמפרטורה.
שתי הפאזות הן פאזה איזוטרופית בעלת צפיפות נפחית ופאזה נמטית בעלת צפיפות נפחית .
במסגרת מודל זה מתקבל שינוי חד בפרמטר הסדר המיקרוסקופי.
ערכו בעת מעבר הפאזה הוא .
מודל שדה ממוצע עם אינטראקציות מסדר S2
למרות שמודל אונסנגר מצליח לתאר באופן איכותי את מעבר הפאזה, יש מאפיינים רבים שנצפו באופן נסיוני אותם הוא מתאר באופן שגוי: מעבר הפאזה מתרחש בצפיפויות נמוכות מדי, השינוי בצפיפות ופרמטר הסדר בעת מעבר הפאזה גדולים מדי ולא קיימת שום תלות בטמפרטורת החומר.
ב-1958 הציעו אלפרד זָאוּפֶּה ווילהלם מָאיֶר מודל אלטרנטיבי המתחשב באינטראקציה הבין מולקולרית עד לסדר שני בפרמטר הסדר המיקרוסקופי.
במסגרת מודל זה האנתלפיה של החומר היא:
כאשר היא אנרגיית האינטראקציה הבין מולקולרית.
במסגרת הפיתוח הניחו סאופ ומאייר שאנרגיה זו בלתי תלויה בטמפרטורה.
לאחר מינימיזציה של האנתלפיה מתקבל פתרון לפונקציית ההתפלגות של המולקולות:
כאשר הוא פקטור נרמול המוגדר על פי .
באמצעות הצבה של פונקציית ההתפלגות בהגדרתו של פרמטר הסדר המיקרוסקופי מתקבלים שני פתרונות אפשריים המתארים את שתי הפאזות, כאשר כל פתרון מתאים לטווח טמפרטורות שונה.
הטמפרטורה הקריטית המפרידה בין שתי הפאזות היא זו המקיימת .
עבור טמפרטורות גבוהות יותר הפאזה האיזוטרופית יציבה ועבור טמפרטורות נמוכות יותר הפאזה הנמטית יציבה.
התוצאות המתקבלות ממודל זה דומות מאוד לתוצאות הנסיוניות, אך עדיין קיים חוסר התאמה מסוים ביניהן.
חוסר התאמה זה נובע מההנחה שאנרגיית האינטראקציה לא תלויה בטמפרטורה ומחוסר הדיוק של קירוב השדה הממוצע בסביבות הטמפרטורה הקריטית.
היישום הנפוץ והידוע ביותר של גבישים נוזליים הוא שימושם כמרכיב מרכזי במסכי LCD.
כל פיקסל במסך LCD מורכב משני מקטבים מאונכים זה לזה, כך שאור שעובר דרך המקטב הראשון נבלע לגמרי על ידי השני.
בין המקטבים נמצא גביש נוזלי אשר מסובב את קיטוב האור העובר דרכו ובכך מאפשר לחלק מהאור לעבור דרך שני המקטבים.
כאשר מופעל שדה חשמלי על הגביש הנוזלי הוא מסתדר מחדש ומשתנה מידת הסיבוב של האור העובר דרכו.
כתוצאה מכך ניתן למעשה לשלוט על עוצמת האור העובר דרך הפיקסל באמצעות הפעלת מתח על הגביש הנוזלי.
גבישים נוזליים מסוימים משנים את צבעם באופן דרסטי כתוצאה משינוי קל בטמפרטורות.
בזכות תכונה זו לגבישים נוזליים שימושים רבים, כגון מדידת חום או איתור נקודות חמות במעגלים חשמליים.
תכונותיהם הרבות והייחודיות של הגבישים הנוזליים מובילות לשימושים נוספים רבים בתחומים כגון פרמקולוגיה, רפואה ועוד.
טכנולוגיית הזכוכית החכמה משלבת בתוכה בין השאר טכנולוגיות מתחומי הגבישים הנוזליים.
גביש מולקולרי הוא גביש הבנוי מאריזה של מולקולות, המוחזקות ביניהן (בדרך כלל) על ידי איטראקציה בין מולקולרית כמו קשרי ואן דר ואלס.
חומרים אלה רכים ובעלי טמפרטורת התכה ורתיחה נמוכה בהשוואה לגבישים קוולנטיים יוניים או מתכתיים, מאחר שקשרי ואן דר ואלס חלשים בהרבה מקשרים קוולנטיים יונים או מתכתיים.
דוגמאות נפוצות: קרח (אריזה של מים), נפטלין, יוד, קרח יבש וסוכר.
בגבישים מולקולריים ניתן לראות לעיתים קרובות המראה בתנאים של לחץ אטמוספירי.
צורת הגביש מרמזת במקרים רבים על המבנה הכימי והפיזיקלי שלו.
היווצרותו של גביש אורכת זמן רב, ויכולה להימשך אף מאות שנים.
במקרים רבים הסידור, הגובה הסימטרי הוא הבור האנרגטי הנמוך ביותר שניתן להגיע אליו (בדרך כלל קשה להגיע אליו).
הסידור מתבצע בין הדיפולים (קטבים חיוביים ושליליים).
הגבירה מהאגם (La donna del lago) היא אופרה מאת רוסיני ללברית של ליאונה טוטולה (Andrea Leone Tottola) המבוססת על הרומנסה הפופולרית "אדונית האגם" מאת וולטר סקוט, שיצאה לאור בשנת 1810.
סקוט מיקם עלילה רומנטית אבירית בלוך קטרין שבסקוטלנד במאה השש-עשרה על רקע מלחמת אזרחים בסקוטלנד.
הגבירה מהאגם הייתה האופרה הראשונה שהתבססה על יצירותיו של סקוט.
20 שנה מאוחר יותר היו כבר כ-25 אופרות המבוססות על יצירותיו, הידועה שבהן היא "לוצ'יה די למרמור" של דוניצטי.
העלילה מספרת על דוגלס, מחנכו של מלך סקוטלנד ג'יימס החמישי, שהוגלה מחצר המלכות להרים.
בתו אלנה פוגשת על שפת האגם בגבר זר המתאהב בה (הוא המלך ג'יימס החמישי, בשם בדוי).
אביה הבטיח את ידה לפטרונו רודריגו, מנהיגם של המורדים במלך, אך אלנה מאוהבת במורד אחר, מלקולם, המשיב לה אהבה.
המורדים ניגפים בקרב מול כוחות המלך.
אלנה הולכת למלך כדי לבקש חנינה לאביה ואהובה ואז מתברר לה כי המלך הוא אותו גבר זר שפגשה על שפת האגם.
המלך הצעיר של סקוטלנד, ג'יימס החמישי (James V, 1512 - 1542), הומלך בגיל כמה חודשים אחרי שאביו נהרג בקרב.
הוחזק עציר במשך שנתיים על ידי אביו החורג ארצ'יבאלד דוגלס, הרוזן של אנגוס (Archibald Douglas, Earl of Angus).
הוא שוחרר על ידי אמו ב-1528 בהיותו בגיל 16 ואז דוגלס ברח לאנגליה והמלך נקם בקרובי משפחתו.
דוגלס חזר אחר כך בחשאי לסקוטלנד והתגורר תחת חסותו של רודריק דהו (Roderick Dhu) שעמד בראש קבוצה המתנגדת למלך.
מקום התרחשות: על גדות אגם קתרין בסקוטלנד.
בוקר, רועים מובילים את עדריהם וקבוצת ציידים דוהרת לתוך היער.
אלנה (Elena), גבירת האגם, בִּתו של דוגלס מאנגוס (Duglas d'Angus), חוצה את האגם בסירה, כמִנהגה מדי יום.
היא נזכרת בערגה באהובה מלקולם (Malcolm Groeme) הנמצא במרחקים.
על שפת האגם היא נתקלת במלך סקוטלנד, ג'יימס החמישי.
הוא ראה אותה בעבר והיות שיופייה וחזותה מושכים אותו הוא ממתין לה ומציג עצמו בתור אוברטו מסנאודון (Uberto di Snowdon).
אלנה חושבת כי הוא התנתק מחבריו לצייד ובנדיבותה מציעה לו מחסה.
ג'יימס (אוברטו) מקבל בשמחה את הצעתה ועולה לסירה יחד איתה בעוד פמלייתו לצייד מחפשת אחריו.
ידידי אלנה, אלבינה (Albina) וסרנו (Serano) ממתינים לבוא רודריגו די דהו (Rodrigo di Dhu) ראש בני הרמות הגבוהות (Highlanders)המתנגדים למלך.
אבי אלנה, החי בחסות רודריגו, הבטיח לו את ידה.
כשג'יימס מגיע עם אלנה לבית הוא רואה שם את סמלי משפחתו ואז הוא שומע מאלנה שהיא בתו של דוגלס, מי שהיה מורהו ואביו החורג וזה שהחזיק אותו אסיר במשך שנתיים.
עתה דוגלס הוא בין המתנגדים למלך.
ידידי אלנה מזכירים לה כי רודריגו עומד להגיע וכי הוא מאוהב בה.
ג'יימס מקנא אך מהתבוננות בה הוא מבין כי ליבה לא נתון לרודריגו.
כולם יוצאים ואז מגיע מלקולם, אהובה של אלנה.
מלקולם היה בעבר מאנשי המלך אך עקב אהבתו לאלנה עבר למורדים.
אז נכנסים סרנו וכן אלנה ואביה, דוגלס.
דוגלס מודיע כי רודריגו עומד לבוא ואז תתקיים מיד חתונתו עם אלנה (הערה: דוגלס זקוק לקשר עם רודריגו כדי להעלות את מעמדו מפליט החי בחסות רודריגו לבן בריתו ומשפחתו).
למרות התנגדות אלנה הוא מצווה עליה למלא את רצונו.
מלקולם רואה ושומע זאת ממקום מחבואו וכשאלנה נשארת לרגע לבד הוא מצטרף אליה והם נשבעים אמונים אחד לשני.
לוחמי המורדים מקבלים את רודריגו בתשואות.
הוא מברכם ואז שואל לכלתו אלנה.
היא מגיעה, מלווה באביה ובבנות לוויה, ומתקבלת בשירה עליזה.
היא במצב רוח רע ההולך ומתגבר ככל שאביה מזכיר לה את חובתה להנשא ורודריגו מכריז בפני כולם על אהבתו אליה.
מלקולם מצטרף בראש חייליו וגם הוא מתקבל בברכה על ידי רודריגו המציג בפניו את אלנה ככלתו.
רודריגו ודוגלס נוכחים מיד כי אלנה ומלקולם מאוהבים, אבל אז נכנס סרנו ומודיע שהאויב (המלך) תוקף.
רודריגו משביע את אנשיו להילחם עד מוות.
מטאור חוצה את השמים והתופעה נחשבת בעיניהם כאות מבשר טובות.
אוברטו (המלך ג'יימס) חזר כדי למצוא את אלנה, בה הוא מאוהב, ולהצילה מאימת המלחמה.
בו בזמן אלנה מבקשת מידידה סרנו למצוא את אביה אשר היה אמור להצטרף אליה לפני הקרב, אך לא בא.
היא ואוברטו נפגשים והוא מצהיר על אהבתו והיא דוחה אותו כי היא אוהבת אחר.
אוברטו מבין שליבה נתון לאחר והוא נפרד ממנה.
לפני הפרידה הוא נותן לה את טבעתו ואומר לה כי היא ניתנה לו על ידי המלך.
אם היא תהיה נתונה בסכנה או צרה היא תוכל לבוא לחצר המלך ולהראות אותה כדי להיוושע.
רודריגו נמצא בסביבה ושומע את השיחה.
אחוז קנאה הוא קורא לאנשיו כדי שיהרגו את הבוגד, אך אלנה מצליחה לשכך את זעמם ורודריגו מחליט להילחם לבדו מול אוברטו.
אלנה לא מצליחה להשלים ביניהם והם יוצאים לדו-קרב.
בסערת הקרב בין אנשי הרמה המורדים לבין אנשי המלך, נוטש מלקולם את המערכה כדי למצוא את אלנה.
הוא מוצא את סרנו שמדווח לו שאלנה הלכה עם אביה אל ארמון המלוכה.
דוגלס רוצה לבקש חנינה מהמלך.
מתברר כי צבא המלך ניצח וכי רודריגו נהרג.
מלקולם נשבע למצוא את אלנה או למות בקרב.
חדר בארמון מלך סקוטלנד ג'יימס החמישי
דוגלס מבקש חנינה מהמלך לו ולעמו על בסיס יחסיהם הקודמים (כשהיה מחנכו), אך המלך מסרב.
אלנה, אשר טבעת המלך שבידה מקנה לה זכות כניסה לארמון, נכנסת אליו ומזהה את החדרים בהם גרה בילדותה.
היא מחליטה לבקש על חיי אביה, מלקולם ורודריגו (אינה יודעת שנהרג).
היא מופתעת לשמוע מהחדר הסמוך את קולו של אוברטו השר על אהבתו לה.
היא מקווה שהוא יוכל להביאה אל המלך ולעזור לה.
אלנה מנסה לגשת למלך אשר מוקף בחצרנים ונשות חצר.
כשהיא מתקרבת היא רואה שהמלך אינו אלא אוברטו!
על פי בקשתה המלך חונן את דוגלס ומלקולם ומחזירם למעמדם הקודם.
אלנה המאושרת מחבקת את אביה ואת אהובה.
כולם שמחים על השלום שהושג ומשבחים את נדיבות המלך.
גביעונית (מאנגלית: Menstrual cup) וסופטקאפ הן כוסיות קטנות, רכות וגמישות, המוחדרות לנרתיק בזמן הווסת, ואוגרות את נוזלי הווסת, בשונה מטמפון ומתחבושת היגיינית הסופגים אותם.
הגביעונית היא בצורת פעמון ויושבת בפתח הנרתיק.
הסופטקאפ הוא בצורת דיאפרגמה ומכסה את צוואר הרחם.
מומלץ לנקות את הגביעונית באמצעות סבון עם pH נייטרלי והרתחה של לפחות 5 דקות פעמיים ביום.
פטנט ראשון של גביעונית הוגש בשנת 1867 על ידי גבר משיקגו.
בפטנט אויְרה גביעונית המחוברת לתיל ומוחזקת במקום באמצעות חגורה סביב מתני האשה.
הגביעונית המסחרית הראשונה, ככל הנראה, הטאסט (Tasset), הומצאה על ידי השחקנית האמריקאית ליאונה אלמרס בשנת 1937. היא לא נחלה הצלחה כתוצאה ממספר סיבות: מחסור בגומי שנגרם כתוצאה ממלחמת העולם השנייה, נשים לא אהבו גביעונית זו כי היא הייתה כבדה וקשיחה והצריכה הכנסת אצבעות לתוך הנרתיק.
כמו כן, חלו הגבלות באותה תקופה על אמצעי התקשורת ונאסר לפרסם מילים שהיו נחוצות לתיאור מוצרי היגיינה נשיים ואופן השימוש בהם.
באותו זמן הומצאו הטמפונים עם המוליך שחדרו לשוק בהצלחה.
גביעונית נוספת מגומי טבעי, הקיפר (Keeper), הומצאה בשנת 1987 בארצות הברית.
גביעונית זו הצליחה מסחרית ומיוצרת עד היום.
עם זאת נשים שסבלו מאלרגיה ללטקס היו אלרגיות אליה.
לאחר מכן בשנת 2002 הומצאה בממלכה המאוחדת הגביעונית הראשונה מסיליקון באיכות רפואית - המונקאפ (Mooncup).
בשנת 2011 היו בשוק 22 יצרניות של גביעוניות.
רוב הגביעוניות מיוצרות מסיליקון באיכות רפואית בזכות תכונותיו ההיפואלרגניות.
כמו כן, ישנה יצרנית אחת של סופטקאפ חד פעמי ורב פעמי.
בנוסף, קיימות גביעוניות המשמשות לאגירת נוזלי הווסת על מנת לבודד מהם תאי גזע למטרות מחקר או לשמירה בבנקים של תאי גזע פרטיים לצורך טיפולים רפואיים עתידניים.
השם העברי למוצר הוצע בשנת 2004 על ידי המשתמשת בעלת הכינוי "גנגי" באתר תפוז, ונבחר בהצבעה שנערכה באקדמיה החלופית ללשון העברית.
בדומה לדיאפרגמה, סופטקאפ ממוקם באופן שמכסה את צוואר הרחם.
ניתן להשתמש בסופטקאפ בעת קיום יחסי מין, אם כי, על אף הדמיון לדיאפרגמה, הוא איננו אמצעי למניעת הריון.
הסופטקאפ עשוי מפוליאתילן ומיוצר על ידי חברת Instead במידה אחת בלבד ובשני דגמים.
הראשון מיועד לשימוש חד פעמי והשני עמיד יותר ומיועד לשימוש חוזר במשך וסת אחת.
ישנן נשים המשתמשות בדיאפרגמה שלהן גם למטרת אגירת נוזלי הווסת באופן דומה לסופטקאפ רב פעמי.
הבסיס של הגביעונית לרוב מחוספס כדי להקל על האחיזה ומחובר אליו גבעול המסייע להוצאת הגביעונית.
הגבעול לא אמור להיות מורגש או לבלוט מחוץ לגוף וניתן לקצר אותו על פי הצורך.
בצדה השני של הגביעונית, קרוב לשפתה, ישנם חורים.
המשתמשת מחדירה את הגביעונית במצב מקופל וממקמת אותה קרוב לפתח הנרתיק.
הגביעונית נפתחת, שפתה יוצרת אטימה עם דפנות הנרתיק ונוזלי הווסת נאגרים בה.
כשהגביעונית מתמלאת, המשתמשת מרוקנת אותה ומנקה אותה לקראת שימוש נוסף.
בסוף הווסת המשתמשת מחטאת את הגביעונית ומאכסנת אותה עד לווסת הבאה.
גביעונית מיוצרת מסיליקון באיכות רפואית, מגומי או מאלסטומר תרמופלסטי (TPE).
בחירה של גביעונית במידה מתאימה חשובה על מנת להבטיח שהיא תהיה נוחה ולא תדלוף.
רוב היצרניות מייצרות שתיים או שלוש מידות של גביעוניות, אך אין סטנדרטים אחידים למידות.
גביעונית במידה "קטנה" של יצרנית אחת עשויה להיות גדולה יותר מגביעונית במידה "גדולה" של יצרנית אחרת.
אורך: פרמטר חשוב בהתאמת גביעונית הוא האורך.
הגביעוניות מתוכננות כך שתתאמנה לאוכלוסייה רחבה, אך עם זאת, מומלץ לנשים עם צוואר רחם גבוה במיוחד או נמוך במיוחד לבחור גביעונית באורך מתאים.
גביעונית גבוהה מידי עלולה להיות לא נוחה ולדלוף.
גביעונית נמוכה מידי עלולה להיות קשה להוצאה ולדלוף.
רוחב: הגביעונית מוחזקת במקומה בעזרת שרירי הנרתיק ועל כן מידת הרוחב המתאימה תלויה בטונוס שרירי הנרתיק.
טונוס שרירי הנרתיק נחלש עם השנים וכתוצאה מלידה וגינלית, אך פעילות גופנית כגון תרגילי קיגל מחזקת אותו.
ככלל, לנשים מגיל 30 ומעלה או אחרי לידה וגינלית מומלצת מידת גביעונית רחבה יותר, ואילו הגביעוניות הצרות במיוחד מומלצות לבנות העשרה.
ההבדלים בין מידות הרוחב השונות הם מילימטרים בודדים ולעיתים בחורות צעירות בוחרות במידה רחבה יותר כדי ליהנות מקיבולת גבוהה יותר.
כמו כן ישנן נשים מבוגרות שעברו לידה וגינלית ומעדיפות את המידה הצרה יותר.
צורה: בדומה לגודל, גם לצורה של הגביעונית עשויה להיות השפעה על הנוחות.
ישנן גביעוניות בעלות גוף רחב דמוי חצאית חישוק וישנן גביעוניות בעלות גוף צר.
גביעונית עם גוף צר עשויה ליצור תחושה שהיא קטנה יותר מגביעונית עם גוף רחב.
רכות: כל הגביעוניות רכות אך הן נבדלות זו מזו במידת רכותן.
גביעוניות קשיחות יחסית נפתחות ביתר קלות בשעת הכנסתן.
כמו כן קל יותר לשבור את האטימה לפני הוצאתן.
הן לוחצות קצת יותר על דפנות הנרתיק ולכן יכולות להתאים לבעלות טונוס שרירים חלש.
גביעוניות רכות יחסית נפתחות קצת פחות בקלות אבל לוחצות קצת פחות על דפנות הנרתיק ועל כן יש משתמשות שמוצאות אותן נוחות יותר.
קיבולת: קיבולת הגביעונית היא פרמטר חשוב עבור נשים עם זרימה חזקה, אם כי כל הגביעוניות הן בעלות קיבולת גבוהה מזו של טמפון מסוג "סופר".
ישנן יצרניות המפרסמות רק את הקיבולת עד לשפה, אך הקיבולת הפונקציונלית של הגביעונית היא הקיבולת עד לחורים.
מעבר לקיבולת זו הגביעונית עלולה להתחיל לדלוף .
נשים משתמשות בגביעוניות מזה מספר עשורים ולא נמצאו סיכונים בריאותיים הקשורים לשימוש בגביעונית.
בפרט, אין מקרים מדווחים של משתמשות בגביעונית שלקו בתסמונת הלם רעלי.
כמו כן, קיימים מותגים של גביעוניות המאושרים על ידי ה-FDA.
ניתן לחטא את הגביעונית באמצעות כוהל לפני השימוש, אך הנרתיק אינו סטרילי והחיטוי אינו הכרחי.
טמפונים ותחבושות גם הם בטוחים לשימוש אף שאינם סטריליים.
גביעוניות פחות נפוצות מטמפונים ומתחבושות היגייניות חד פעמיים.
סיבה אחת לכך היא שנשים רבות מעולם לא נתקלו בהן וכלל אינן מודעות לקיומן.
ליצרניות הגביעוניות אין תקציב פרסום כמו זה שעומד לרשות יצרניות של טמפונים ותחבושות היגייניות חד פעמיים.
כמו כן בניגוד לטמפונים ולתחבושות היגייניות חד פעמיים המוצגים ונמכרים בחנויות רבות, גביעוניות נמכרות רק בחנויות טבע או באינטרנט.
סיבה נוספת היא שנשים רבות מעדיפות מוצרים חד פעמיים הנזרקים לפח בתום השימוש ואינם דורשים שטיפה.
עם זאת, הפופולריות של גביעוניות עולה בשנות האלפיים ומספר היצרניות עולה גם הוא בהתמדה – בשנים 2007–2011 נכנסו לשוק 18 יצרניות גביעוניות חדשות.
בשנת 2011 מחקר קנדי בדק את מידת שביעות הרצון של נשים שהיו רגילות להשתמש בטמפונים וניסו גביעונית במשך 3 וסתות.
נמצא כי 91% מקבוצה שמנתה 47 נשים דיווחו כי הן ימשיכו להשתמש בגביעונית וימליצו עליה לאחרות.
במחקר משנת 2010 שכלל 53 נשים נמצא כי תדירות הדליפות מהגביעונית הייתה מחצית מתדירות הדליפות ממוצרי היגיינה אחרים, ותדירות הריקון שנדרשה הייתה פחותה פי 2.8 ביחס למוצרי הגיינה אחרים.
55% מהמשתתפות דיווחו כי הן ימשיכו להשתמש בגביעונית.
במחקר שנערך בשנת 1995 שכלל 51 נשים, 45% מהמשתתפות דיווחו כי הגביעונית היא אמצעי נאות, כאשר מתוך הנשים שהשתמשו בגביעונית 2 וסתות או יותר, 62% דיווחו כי היא אמצעי נאות.
הסבר אפשרי להבדל הגדול בין תוצאות המחקרים הוא שבמחקר הראשון נפתח מוקד ייעוץ שענה על פניות רבות שהתקבלו ממשתתפות באמצעות אימייל ופייג'ר.
השימוש בגביעונית חסכוני יותר משימוש בטמפונים ובתחבושות חד פעמיים.
עלות גביעונית היא כעלותן של כמה חבילות טמפונים וניתן להשתמש בה שנים רבות.
הקיבולת של כל הגביעוניות גבוהה מכושר הספיגה של טמפון מסוג "סופר"; הגביעוניות עם הקיבולות הגבוהות ביותר מכילות פי שלושה מכושר הספיגה של טמפון מסוג "סופר" ועל פי רוב נדרש לרוקן אותן רק בבוקר ובערב.
היצרניות ממליצות לרוקן ולשטוף את הגביעונית כל 12 שעות.
תחבושות וטמפונים חד פעמיים דורשים מהמשתמשות להחזיק עמן אספקה זמינה של יחידות לשימוש.
גביעונית משחררת את המשתמשות מהצורך בהחזקת אספקה.
השימוש בגביעונית אינו מייצר פסולת, ועל כן לא מצטברת אשפה בפח השירותים.
כמו כן היא מתאימה למצבים נטולי פח אשפה זמין כגון טיולים ארוכים בחיק הטבע.
הגביעונית והסופטקאפ, בדומה לטמפון, מיועדות לשימוש פנימי.
הן אינן מורגשות וניתן לשחות איתן.
מחקר מצא כי 35% מהנוזלים הנספגים בטמפון הם נוזלי סיכה טבעיים המגנים על הנרתיק.
גביעונית וסופטאקפ, לעומת זאת, אוגרות ולא סופגות, ועל כן הן אינן מייבשות את הנרתיק ונוח להשתמש בהן בימים של זרימה חלשה ואף לפני תחילת הווסת.
שימוש בטמפונים בעלי דרגות ספיגה גבוהות מעלה את הסיכון לחלות בתסמונת ההלם הרעלי.
מחקרים הציעו שהסיבה לכך היא שטמפונים מייבשים את הנרתיק ועלולים לפצוע את דפנותיו כאשר מוציאים אותם.
גביעוניות אינן מייבשות את הנרתיק.
הן עשויות מחומר הדוחה גידול של חיידקים והן מרחיקות את נוזלי הווסת מדפנות הנרתיק.
טמפונים עלולים להשאיר סיבים בנרתיק וכן עלולים להכיל שאריות חומרי הלבנה והדברה.
גביעוניות אינן מולבנות ואינן עשויות מכותנה מרוססת.
הן מיוצרות מסיליקון באיכות רפואית המשמש בין היתר גם ליצור שסתומי לב מלאכותיים ומפרקים מלאכותיים.
ניתן לאמוד באמצעות גביעונית עם שנתות את נפח נוזלי הווסת.
מדידה זו חשובה לעיתים לצורך אבחון בעיות גניקולוגיות.
רובם של הטמפונים והתחבושות החד פעמיים אינם ידידותיים לסביבה.
רובם מגיעים למטמנות או למתקני טיהור שפכים ובסופו של דבר לים.
יש להתאים את מידת הגביעונית למשתמשת בה על מנת להבטיח את נוחות השימוש וכדי למנוע דליפות.
לעיתים יש לעבור למידה רחבה יותר אחרי לידה.
יכולים להידרש מספר ניסיונות, לעיתים עד שלוש ווסתות, על מנת ללמוד את טכניקת השימוש בגביעונית.
היצרניות ממליצות לשטוף את הגביעונית במים ובסבון לאחר הריקון בניגוד לתחבושות ולטמפונים חד פעמיים שמושלכים לפח.
אם אין כיור בתא, היצרניות ממליצות לנגב את הגביעונית בנייר ולשטוף בצורה נאותה בריקון הבא או להצטייד בבקבוק מים קטן או לחטא את הגביעונית באמצעות מגבון לח ספוג בכוהל.
בסוף הווסת ממליצות היצרניות לחטא את הגביעונית על ידי הרתחה במים למספר דקות או על ידי השריה בחומר חיטוי.
גביעונית אינה מתאימה לנשים שלא מרגישות בנוח להכניס אצבעות לנרתיק.
בתולות יכולות להשתמש בגביעונית, אך עם זאת, השימוש בגביעונית קרוב לוודאי ימתח או יבתק את קרום הבתולים.
היצרניות ממליצות שלא להשתמש בגביעונית בעת דימום לאחר הלידה.
גבירתנו מפאטימה (בפורטוגזית: Nossa Senhora de Fátima) הוא כינוי לאימו של ישו, לכבוד הופעתה, כפי הנטען, בפני שלושה ילדים בכפר פאטימה בפורטוגל החל ב-13 במאי 1917, וב-13 לחודש בחמשת החודשים הרצופים העוקבים.
שלושה ילדי רועים, לוסיה דוש סנטוש בת ה-10 ושני בני דודיה, פרנסישקו בן ה-9 וז'אסינטה בת ה-7, יצאו מהכפר פאטימה שבפורטוגל עם הכבשים שאותם רעו, ופגשו גבירה ישובה על עץ, לבושה שמלה לבנה ועוטה רעלה.
כפי שסיפרו הילדים, האישה הורתה להם לחזור לאותו מקום בכל 13 לחודש בכל אחד מהחודשים הבאים, עד שיגיע המועד שבו תחליט לגלות להם את זהותה.
ז'אסינטה הייתה הראשונה לספר על ההתגלות שחזו.
לדבריה, אף שהיה זה יום שמש, היו כמה ברקים ואז הופיעה האישה מגובה של כמה מטרים והתיישבה על עץ, לבושה בשמלה לבנה צחורה כשכפות ידיה משולבות כבתפילה סביב מחרוזת תפילה.
הגבירה דיברה פורטוגזית צחה, אולם לוסיה הייתה זו שמסרה את מסריה של הגבירה "גבירתנו הראתה לנו ים עצום של אש שנראה כנמצא מתחת לפני הארץ.
טבולים בתוך האש היו שדים ורוחות בצלם אנוש, כמו גחלים שקופות בוערות, מושחרות כולן או בוהקות כארד..."
הילדים צייתו להוראה שקיבלו, והגבירה אכן פגשה אותם לדקות ספורות בכל 13 לחודש, עד שב-13 באוקטובר דיברה אליהם באריכות, הציגה עצמה בשם "גבירת מחרוזת התפילה", הורתה להם לדקלם כל יום את מחרוזת התפילות שלהם, וביקשה שבמקום בו היא יושבת תוקם כנסייה לכבודה.
באותו יום נכחו במקום כ-70 אלף בני אדם שהשמועה על בואה הגיעה אליהם.
לפי עדויות רבות, התגלותה של הבתולה באותו יום הייתה מלווה באירועים בלתי מוסברים, כמו תנועה ו"ריקוד" של השמש בשמים לעיני הנוכחים באירוע.
המופע האסטרונומי התבצע, על פי לוסיה, על ידי כוכב שביט, שעלול לחזור יום אחד ולייבש את האוקיינוסים והימים, ויביא לכמישת חלק ניכר מהצמחייה בעולם.
הגבירה מסרה לילדים נבואת זעם בת שלושה חלקים, וזו נמסרה לוותיקן, שם היא שמורה.
שני החלקים הראשונים ניבאו, לדעת המאמינים, את מלחמת העולם השנייה, את המשטר הטוטליטרי ברוסיה, ואת חזרתה של רוסיה הקומוניסטית לנצרות.
את הנבואה השלישית היה האפיפיור אמור לקרוא רק בשנות ה-60 של המאה ה-20. ידוע שהאפיפיור יוחנן פאולוס השני אמנם קרא את הנבואה, אך תוכנה לא פורסם, ועובדה זו פתחה פתח לניחושים רבים באשר לתוכנה.
תאוריית קשר טוענת שהוותיקן מסתיר את החלק האחרון, שמנבא את חורבן הכנסייה ושהאפיפיור יפתח לשטן את הדלת.
הנבואה הראשונה של הגבירה: "עיניכם רואות את הגיהנום, לשם הולכות נשמות החוטאים האומללים, כדי להצילם, מבקש האל לכונן על פני האדמה את פולחן הלב הטהור.
אם יצייתו לדברים שאומר דרככם, יינצלו נשמות רבות, ובארץ ישרור שלום.
אך אם ימשיכו לעשות את הרע בעיני האל, מלחמה נוראה עוד יותר תפרוץ בימי כהונתו של פיוס ה-11".
הנבואה דיברה על מגפה שתפרוץ מיד אחרי המלחמה הגדולה, ואכן בשנים 1919-1918 הייתה מגפה כלל עולמית של השפעת הספרדית, שבין קורבנותיה היו פרנסישקו וז'אסינטה.
הנבואה דיברה על רעב, ואכן באותן שנים נפגעו כרמים רבים על ידי סוג של פטריה.
אם בקשותיי יישמעו, רוסיה תחזור בתשובה, ויהיה שלום.
אם לא, היא תפזר את שגיאותיה ברחבי העולם, תגרום למלחמות ולרדיפות של הכנסייה".
את הנבואה השלישית לא היו מוכנים הילדים למסור.
לוסיה אמרה שזוהי נבואה בעלת חשיבות רבה לעולם כולו, שתביא צער לחלק מהאנושות ואושר לחלק אחר.
לוסיה רשמה את הנבואה ומסרה אותה במעטפה סגורה לבישוף של לייריה בפורטוגל, ואמרה שיש לפתוח את המעטפה באירוע המוקדם מבין מותה או שנת 1960. ב-1957 עברה המעטפה לוותיקן, (תקופתו של פיוס ה-12).
השמועות אמרו שהאפיפיור יוחנן ה-13 פתח את המעטפה, קרא את הנבואה וזה גרם לו להתייפח.
שני הילדים הצעירים יותר, פרנסישקו וז'אסינטה, מתו ממחלת השפעת, לוסיה הצטרפה למנזר והפכה לאחות מריה דַש דוֹרֶש.
המקום הפך לאתר עלייה לרגל.
הוותיקן לא אישר שהתגלותה של הגבירה היא התגלמותה עלי אדמות של מרים, אם ישו, אבל ב-1932 אישר למאמינים לסגוד לגבירה מפאטימה ולהקים שם כנסייה.
על פי האמונה הקפלה שנבנתה במקום המדויק של ההתגלות היא בעלת סגולות מרפא.
במקום נבנתה "בזיליקת גבירתנו מפאטימה" בזיליקה ענקית, הכנסייה הנוצרית הרביעית בגודלה בעולם עם מגדל בגובה 65 מטר.
ב-1967, במלאת 50 שנה להתגלות, ביקר האפיפיור פאולוס השישי בפאטימה.
גבירותי ורבותי: האוסף השלם הוא אלבום אוסף כפול של להקת הפופ רוק הישראלית משינה, שיצא בשנת 1996 על ידי חברת התקליטים NMC וכולל את שני אלבומי האוסף הקודמים גבירותי ורבותי: משינה (1989) והאוסף השני (1995).
הדיסק הראשון - גבירותי ורבותי: משינה
רכבת לילה (3:40) (אהוד בנאי/שלומי ברכה)
ריקוד המכונה (3:14) (שלומי ברכה)
אופטיקאי מדופלם (3:34) (שלומי ברכה)
היא התווכחה איתו שעות (3:47) (שלומי ברכה)
שלח לי מלאך (4:11) (יובל בנאי/משינה)
בלדה לסוכן כפול (3:25) (שלומי ברכה)
אנה (2:39) (אורלי זילברשץ/יובל בנאי ואיגי דיין)
אנחנו שניים (5:03) (יובל בנאי/משינה)
אהובתי (3:28) (יובל בנאי ואורלי זילברשץ/משינה וראובן שפירא)
ברחובות שלנו (2:45) (יובל בנאי/משינה וראובן שפירא)
הכול עוד אפשרי (4:58) (יובל בנאי ומייקל בנסון/משינה)
הדיסק השני - האוסף השני
הפקה מוזיקלית וכלל העיבודים מאת חברי "משינה" וראובן שפירא.
אחכה לך בשדות (3:52) (שלומי ברכה/יובל בנאי)
המשפט (2:32) (שלומי ברכה/יובל בנאי)
אניגודין (2:06) (שלומי ברכה/יובל בנאי)
מדברים עלייך (3:53) (שלומי ברכה/יובל בנאי)
אז למה לי פוליטיקה עכשיו (4:07) (שלומי ברכה)
מעגל נפתח (2:57) (איגי דיין/אבנר חודורוב)
עתיד מתוק (3:43) (שלומי ברכה/יובל בנאי)
הספסל ההוא מול האגם (4:09) (שלומי ברכה)
הכוכבים דולקים על אש קטנה (3:25) (שלומי ברכה)
דוקטור קליני (3:08) (שלומי ברכה)
בואי וניפול (4:34) (שלומי ברכה/יובל בנאי)
הוי סלסלאת (2:41) (שלומי ברכה)
אבנר חודורוב - קלידים וסקסופון
איגי דיין - תופים וכלי הקשה
גבירתי הנאווה הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1964 בבימויו של ג'ורג' קיוקור.
הסרט הוא עיבוד קולנועי המבוסס על מחזם של פרדריק לאו ואלן ג'יי לרנר בעל אותו שם, המחזה "פיגמליון" של ג'ורג' ברנרד שו וסרט בעל אותו שם משנת 1938. הסרט מגולל את סיפורו של פרופסור הנרי היגינס (רקס הריסון) המנסה ללמד את אלייזה דוליטל (אודרי הפבורן) לדבר אנגלית במשלב גבוה.
הסרט זכה בשמונה פרסי אוסקר כולל הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר והשחקן הטוב ביותר.
בסופו של דבר ניתן התפקיד לשחקנית אודרי הפבורן.
עקב העובדה שלא ידעה לשיר החליטו המפיקים במבצע סודי ביותר כי השירים יוקלטו על ידי הזמרת מארני ניקסון.
פלייבק לא היה מקובל בזמנו והסוד נשמר שנים רבות.
העלילה מתרחשת בלונדון בשנת 1912. הנרי היגינס הוא פרופסור מבריק, מתבודד ושקוע בעולמו, בלשן בעל שם ומומחה לפונטיקה.
ערב אחד, בפתח בית האופרה המלכותי, בשעת גשם שוטף, נתקל היגינס במוכרת פרחים בשם אלייזה דוליטל, שדיברה במבטא קוקני כבד.
היגינס מתערב עם עמיתו קולונל פיקרינג, גם הוא בלשן, שתוך זמן קצר יצליח לשנות את שפתה העממית של הנערה ולהפוך אותה ל"ליידי אנגלית" בעלת מבטא והיגוי מושלמים.
לאחר חודשים של אימונים מפרכים, רוכשת אלייזה את המבטא הנכון, ומשתלבת היטב במפגש חברתי של חוג מכריה רמי-המעלה של אימו של היגינס, ובהמשך בנשף של החברה הגבוהה.
בסופו של דבר, במקביל להתפתחות הבלשנית, מתפתחים רגשות שונים בין אלייזה לפרופ' היגינס.
רקס הריסון - פרופסור הנרי היגינס
אודרי הפבורן (מארני ניקסון שרה) - אלייזה דוליטל
סטנלי הולוויי - אלפרד דוליטל
וילפריד הייד-וייט - קולונל יו פיקרינג
גלדיס קופר - גברת היגינס
ג'רמי ברט (ביל שירלי שר) - פרדי ווינסטופד-הייל
תיאודור ביקל - זולטן קרפטי
מונה וואשבורן - גברת פיירס
איסובל אלסום - גברת ווינסופד-הייל
קוויני לאונרד - עובר אורח קוקני
המנצח על כל הרצועות בפסקול הוא אנדרה פרווין.
בשנת 2000, המכון הסרטים האמריקאי דירג את השיר "I Could Have Danced All Night" שבוצע על ידי מארני ניקסון במקום ה-17 ברשימת ברשימת השירים הטובים ביותר בסרטים.
בנוסף השירים "I've Grown Accustomed to Her Face" שבוצע על ידי רקס הריסון ו-"The Rain in Spain" שבוצע על ידי רקס הריסון, מארני ניקסון ווילפריד הייד-וייט היו מועמדים לרשימה.
הסרט זכה בשלושה פרסי גלובוס הזהב; הסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי, הבמאי הטוב ביותר והשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי.
ובשתי מועמדויות; השחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי ושחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע.
בנוסף הסרט זכה בפרס באפט"א לסרט הטוב ביותר ובמועמדות לפרס בקטגורית השחקן הטוב ביותר.
בשנת 1998, מכון הסרטים האמריקאי דירג את הסרט במקום ה-91 ברשימת הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים.
אולם, במהדורה של שנת 2007 הסרט נותר רק מועמד לרשימה.
בשנת 1995, מנהלי פוקס המאה ה-20 התלבטו לעשות רימייק מצויר לסרט "אנסטסיה" משנת 1956 או לסרט "גבירתי הנאווה".
לבסוף, הם הכריעו לטובת הראשון שיצא ב-1997 והפך להיות אחד הסרטים הרווחים ביותר לשנה זו.
ביוני 2008, דווח שהשחקנים קולין פירת' וקירה נייטלי יגלמו את היגינס ואלייזה בהתאמה בסרט מאותחל שהיה אמור לצאת ב-2010 על ידי סרטי קולומביה.
בנוסף, דווח כי אמה תומפסון תכתוב את התסריט.
בדצמבר 2009, נבחר ג'ון מאדן לביים את הסרט.
ג'ורג' קלוני ובראד פיט ניסו לקבל את התפקיד של היגינס, אך לבסוף ויתרו על התפקיד לטובת פירת'.
במרץ 2010, דווח שקארי מאליגן תחליף את נייטלי בתפקיד אלייזה.
במאי 2014 דווח כי הרימייק לא ייצא לפועל.
גבירגסייגר הם חיילים המאומנים בלוחמה הררית בהיסטוריה המודרנית של גרמניה ואוסטריה.
חיילי הגבירגסייגר מזוהים עם מסורות וסמלים שונים, בהם סמל האדלווייס (פרח הגדל בחלקים הגבוהים של הרי האלפים), כובע ה"ברגמיצה", ומדים ונעליים מיוחדות.
בצבא הגרמני יחידות הגבירסייגר, לצד יחידות הפאלשירמייגר, נחשבות ליחידות עילית, והשירות בהן יוקרתי במיוחד.
מקורן של יחידות הגבירגסייגר בשלושה רגימנטים של לוחמה הררית בצבא האוסטרו-הונגרי שהוקמו בשנת 1870 ונקראו "קייזרשיצן" (Kaiserschützen).
בתוך רגימנטים אלו, שאורגנו בדומה ללוחמי האלפיני האיטלקיים, היו חטיבות הלנדסשיצן (Landesschützen), שאומנו כיחידות רגליות ללוחמה הררית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה התגבשה הזהות הייחודית של חיילי הגבירסייגר כאשר יחידות 'קורפוס האלפים' (Alpenkorps) של הצבא הגרמני נלחמו לצד יחידות הלנדסשיצן האוסטריות בקרבות נגד הצבא האיטלקי בהרי האלפים.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוקמו בגרמניה הנאצית יחידות הרריות רבות לשירות בעיקר בהרי הקווקז, בגבול הצפוני בסקנדינביה, ובאלפים.
אלה הוקמו גם במסגרת הוורמאכט והוואפן אס אס בעיקר כדיוויזיות הרריות של יחידות גבירגסייגר.
היחידות ההרריות בצבא המודרני הגרמני (הבונדסוור) מרוכזות לכדי 'חטיבת הגבירסייגר ה-23' (Gebirgsjägerbrigade 23), זאת לצד מתקני אימונים ויחידות סיוע הרריות.
היחידות ההרריות בצבא המודרני של אוסטריה מרוכזות ב-'חטיבת הייגר השישית' (6th Jägerbrigade) היושבת באינסברוק, מערב אוסטריה.
חטיבה זו מחולקת לשלושה גדודים; הגדוד ה-23, הגדוד ה-24 והגדוד ה-26. המסורות השונות המזוהות עם חיילי הגבירסייגר הגרמנים שותפים גם לאלו האוסטרים, כמו סמל האדלווייס, הכובע הייחודי ואף מוזיקת הצעידה בטקסים.
הסרט הגרמני "Nordwand" (הצד הצפוני) משנת 2008 מתאר זוג מטפסי הרים המנסים לכבוש את הדופן הצפוני של הר האייגר, באלפים.
שני המטפסים משרתים כגבירסייגרים בחטיבה האלפינית של הוורמאכט בתקופה שלפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
במיני סדרה אחים לנשק משנת 2001, ישנו אזכור לפרח האדלווייס (סמל הגבירגסייגר) אשר נענד על ידי חיילי פאלשירמייגר גרמנים.
הפרח מתואר כסימן לגבורה, שכן חייל העונד אותו טיפס כביכול לקו הגובה בו הוא צומח.
גביעונית נאכלת (שם מדעי: Cantharellus cibarius) הוא מין של פטריה ממשפחת הגבעוניתיים (Cantharellaceae).
הפטריה קרויה גם שנטרל מוזהבת ומצויה במיוחד באירופה.
היא אחת מפטריות הבר הנאכלות הפופולריות ביותר, שייכת למשפחת הגבעוניתיים המתאפיינים בגופי רבייה דמויי משפך, בעלי גוף בשרני, וקפלים דמויי זימים המצויים לכל אורך גוף הרבייה.
אין במשפחה מינים רעילים, אמנם רק חלקם נחשבים טובים למאכל וטעימים.
גביעונית נאכלת, ומשפחת הגבעוניתיים בכללה קיבלה את שמה העברי אודות לצורתה המזכירה גביע.
כמו כן גם שמה הלועזי, שנטרל או קנטרל הגיעה מהמילה היוונית קנט'רוס (אנ') שמשמעותה גביע.
כל גוף הפטריה בצבע צהוב, בגוונים שונים תלוי בקרקע ובלחות.
מעין רכסי דפים הנראים כזימים משתרעים לכל אורך גוף הפטריה - מהבסיס עד לכובע.
ריחה מתקתק ופירותי וטעמה פיקנטי במעט.
קיימים מינים רבים הדומים לה בצורתה, מעט מהם אכילים עם סיכון קל לכאבי בטן (Hygrophoropsis aurantiaca לדוגמה) רובם לא ולכן יש לנקוט באמצעי זהירות בזמן הליקוט.
תפוצת הפטריה בעולם רחבה והיא נמצאת בחלקים נרחבים באירואסיה, צפון ומרכז אמריקה ואפריקה.
הפטריה נוטה לגדול ביערות מחט, ביערות ליבנה הרריים ולעיתים ביערות אשור.
בישראל נחשבת נדירה וידועה בעיקר בין עצי אלון מצוי בצפון.
בצפון אירופה מופיעה לרוב בין החודשים יולי לאוקטובר.
ייתכן שהפטריה מכילה חומר קוטל חרקים, ואכן הפטריה על פי רוב נקייה מחרקים, רימות ומזיקים שונים.
הפטריה נחשבת לטעימה ולנחשקת בקרב חובבי פטריות, גביעונית נאכלת עשירה בוויטמינים ומינרלים ובעיקר בוויטמין C ואשלגן.
הפטריה נחשבת למקור טוב במיוחד לוויטמין D.
רוב הטעם העשיר והמורכב של הפטריה מתגלה בבישול ולכן לא נהוג לאכול אותה חיה.
רוב תרכובות הגביעונית מסיסות בשומן ולכן נוהגים לטגן את הפטריה בשמן, חמאה או שמנת.
הפטריה מומלצת גם לשימוש במתכוני רטבים מבוססים אלכוהול כדוגמת יין, והיא פופולרית במיוחד במתכוני רטבים ומרקים.
בדרך כלל הפטריה נמכרת בשוק לאחר תהליך ייבוש.
תהליך ייבוש הפטריה הוא פשוט למדי ולא פוגע בטעמה.
ניתן גם לכתוש את הפטריה היבשה לאבקה ולהשתמש בה לתיבול מרקים ורטבים.
גבירת צ'אכטיצה בבימויו של אנדריי קונסט הוא מותחן היסטורי בהפקה רוסית-אמריקאית, בשיתוף פעולה עם Enjoy Movies הרוסית ו-Glacier Films האמריקאית (שעבדו בעבר יחד על הסרט שוד אמריקאי).
הסרט מבוסס על חייה של אליזבת באטורי (1560—1614), הנחשבת לרוצחת הסדרתית הקטלנית ביותר בהיסטוריה.
בכורת הסרט נערכה ב-26 בפברואר 2015.
הסרט מתרחש בתחילת המאה ה-17 באזור צ'ייטה (צ'אכטיצה שבממלכת הונגריה), שם שולטת הרוזנת באת'ורי, הידועה ביופיה, בחוכמתה ובעושרה.
בסביבת הכפר נעלמים ילדים במשך זמן רב, בעיקר נערות מתבגרות.
הדמויות הראשיות של הסרט הן האח והאחות ממחנה הצוענים, מישה ואלטה, שמתפרנסים מתעלולים וגנבות ומחפשים גם אחר אחותם הגדולה קטיה שנעלמה לפני שנה.
באחת הפעמים הילדים נתפסים גונבים, אך בהוראתה של הגבירה באת'ורי הם משתחררים מהמשפט ומועברים תחת האפוטרופסות שלה לטירת צ'אכטיצה.
הילדים חושדים שמשהו לא בסדר בטירה ומתחילים בחקירה כדי לברר מה קרה לאחותם.
הם מתמודדים עם התנגדות מצד משרתי הרוזנת באת'ורי, המעורבים בפשעיה הנוראיים, כמו גם הרשויות המקומיות המפנקות את האישה בעלת ההשפעה.
סבטלנה חודצ'נקובה — אליזבת באטורי
פאבל דרביאנקו — אטילה, חוקר
איזבל אלן — אלטה, נערה צוענייה
לוקס בונד — מישה, אחיה של אלטה
אדה קונדייסקו — קטיה, אחותם הבוגרת של אלטה ומישה
בוגדן פרקש — גיורגי טורזו, הפלטין (תואר אצולה) של הונגריה
ליה סינצ'ביץ' — משרתת באחוזתה של באטורי
וירג'יניה רוגין — אישה עיוורת
ולנטין תאודוסיו - עוזר השופט
הצילומים נערכו בבוקרשט, רומניה בשנת 2013 ונערכו באחוזות שונות ובאולפני Media Pro.
את תפקיד טירת צ'אכטיצה ההרוסה גילמה טירת הוניאדי שבחונדוארה, רומניה, בה נערכו צילומי החוץ.
מפיקי הסרט הודו שהושפעו מהסרט "האחרים" בשלבי ההפקה, אך בניגוד אליו הסרט שהם הפיקו היה מבוסס על אירועים אמיתיים.
גבירתנו ממריצ'ל (קטלונית Nostra Senyora de Meritxell) או אם האלוהים ממריצ'ל (Mare de Déu de Meritxell) היא הקדושה המגנה של אנדורה, המיוצגת בפסל של המדונה והילד.
הפסל שמור ב"בזיליקת ההיכל של גבירתנו ממריצ'ל" (Basílica Santuari de Nostra Senyora de Meritxell) בכפר מריצ'ל בקהילה האוטונומית קניליו באנדורה.
הפסל המקורי מהמאה ה-12 הושמד בשריפה ב-1972 וכיום שמורה בהיכל רפליקה שלו.
יום חגה של גבירתנו ממריצ'ל, 8 בספטמבר (יום הולדתה של מרים, אם ישו), הוא יום החג הלאומי של אנדורה, וגבירתנו ממריצ'ל נזכרת גם בהמנון אנדורה.
על שמה של גבירתנו ממריצ'ל קרוי גם בית החולים של אנדורה.
בחג ההתגלות צעדו בני מריצ'ל לקניליו כדי להשתתף במיסה.
לצד הדרך הם הבחינו בשיח ורדים פורח, דבר יוצא דופן בחורף, ובין ענפיו גילו פסל של המדונה והילד.
הם נטלו עימם את הפסל לכפר קניליו והניחו אותו על המזבח המרכזי בכנסייה, תוך שהם מבטיחים לבנות כנסייה חדשה לכבודו.
למחרת הפסל נעלם מהכנסייה ונמצא שוב מאוחר יותר תחת ענפי השיח לצד הדרך.
בני הכפר הסיקו כי הבתולה מעוניינת לשהות בכפר הסמוך אנקאם, ומסרו את הפסל לתושבי אנקאם אשר הבטיחו מצידם להקים כנסייה חדשה עבורו.
אולם הפסל נעלם שוב ונמצא לאחר מכן תחת שיח הוורדים, ואף על פי שהיה זה יום מושלג, שיח הוורדים וסביבתו נותרו נקיים משלג.
בני הכפר הבינו כי מרים, אם האלוהים, בקשה להיוותר במקום בו נמצאה, ובמקום זה שוכנת אורטוריה קטנה.
סמוך לשם הוקמה הכנסייה הראשונה שהוקדשה לגבירתנו ממריצ'ל.
הכנסייה הראשונה במקום נבנתה בסגנון רומנסקי קודם למחצית השנייה של המאה ה-12. המבנה היה צנוע וכלל ספינה בודדת ואפסיס אחד.
ב-1658 עברה הכנסייה שיפוץ מקיף שלמעשה שינה אותה מהיסוד והתוצר היה מבנה גדול יותר בסגנון הבארוק, שלצידו הוקם מגדל פעמונים.
הכנסייה נשרפה כמעט לחלוטין בלילה שבין ה-8 ל-9 בספטמבר 1972, ועימה נשרף גם פסל גבירתנו ממריצ'ל המקורי שהיה מגולף מעץ.
במקום נערכו חפירות ארכאולוגיות בשנת 1991 ואלה חשפו את יסודות הכנסייה הרומנסקית הראשונה שנצבה במקום.
הכנסייה שופצה חלקית ב-1994 והפכה למוזיאון המציג תערוכה קבועה אודות תולדות המקום.
התוצר היה מבנה אקלקטי מאבן, נחושת וזכוכית, שבמרכזו כנסייה בצורת צלב יווני, המשלב השפעה רומנסקית בדמות מערכת קשתות שנועדה להזכיר את הכנסייה הראשונה באתר.
הקלויסטר שמדרום לכנסייה נושא גג בצורת קמרון צולב ומזכיר קלויסטר מימי הביניים, ושימוש בחומרי בניין שחורים ולבנים אמור לרמוז לאדריכלות רנסאנס איטלקית.
עוד שולבו במבנה יסודות איסלמיים, דוגמת המזרקה במרכז הקלויסטר והפטיו בצידו הצפוני של המבנה.
לצד המבנה שוכן מגדל פעמונים רבוע השואב מאדריכלות המנזרים הרומנסקיים בקטלוניה.
המבנה אמור להשתלב בסביבה והוא חף מקישוטים, דבר המדגיש את חומרי הבניין בהם נעשה שימוש - אבן כהה המייצגת את ההרים, אבן בהירה המסמלת את השלג ונחושת שתוריק עם השנים ותייצג את מדרונות ההרים והעמקים הירוקים במדינה.
ב-13 במאי 2014 העלה האפיפיור פרנציסקוס את הכנסייה לדרגת בזיליקה מינורית.
בית חולים היחיד במדינה נקרא על שמה בית החולים נוסטרה סניורה דה מריצ'ל.
גבירת ההר (באיסלנדית: Fjallkonan) היא ההאנשה המדינית והלאומית של איסלנד.
האנשה של אומה כאישה נהייתה נפוצה באירופה של המאה ה-18 וה-19. נראה כי ההופעה המוקדמת ביותר שלה באיסלנד שמציגה אותה כאישה הופיעה לראשונה בשיר "Ofsjónir við jarðarför Lovísu drottningar" (חזיונות בהלוויית המלכה לואיז) משנת 1752, מאת אגרט אולאפסון, אך תמונה זו לא שרדה.
התיאור הראשון ששרד המתייחס אליה הוא, המילה Fjallkonan המופיעה לראשונה בשיר "Eldgamla Ísafold" ("איסלנד רבת-הימים") מאת ביארני תוררנסון מהעשור הראשון של המאה התשע עשרה.
מאותו הרגע ואילך הפכה גבירת ההר לסמל ידוע בשירה האיסלנדית.
דימוי של גבירת ההר פורסם בכרך האחרון של תרגום אנגלי לאגדות איסלנדיות מאת איריקור מגנוסון ו-ג'י.אי.ג'יי פאוול, האגדות האיסלנדיות, נאספו על ידי יון ארנסון.
את התמונה המופיעה צייר הצייר הגרמני יוהאן בפטיסט צוקר, שציירה על פי הנחיות ותיאור מדוקדקים והשגחה מצד אריקור.
אריקור תיאר את התמונה במכתב ליון סיגורדסון כך:
מאז הקמת הרפובליקה האיסלנדית בשנת 1944, הייתה זו המסורת שאישה תמלא את תפקיד גבירת ההר במהלך חגיגות החג הלאומי (17 ביוני).
האישה אשר תיבחר לתפקיד תהיה לרוב שחקנית ידועה או אישיות בולטת אחרת, תהיה לבושה בסקוטבינגינג (התלבושת הלאומית) ותקרא שיר אחד אשר חיברה בעצמה בנושא גבירת ההר.
לאחרונה עלתה גבירת ההר על עטיפת האלבום האחרון של הלהקה האיסלנדית סולפדיר, "דמדומים אינסופיים של אהבה תלויה".
דמותה של גבירת ההר בלטה גם בקרב וסטור האיסלנדר בקנדה (מושבה איסלנדית אשר עקרה לקנדה בעקבות לייף אייריקסון, אם גם מאות שנים אחר כך).
אישה הלבושה כגבירת ההר הופיעה לראשונה בימי וסטור האיסלנדר בוויניפג, מניטובה, קנדה בשנת 1924. גם שם גבירת ההר נפרסה לקידום הפמיניזם.
גבירת הונגריה (בהונגרית: Hungária) היא ההאנשה המדינית והלאומית של הונגריה.
גבירת הונגריה מוצגת במקומות רבים בהונגריה ומעבר לגבולותיה, והיא מסמלת את חירותה של הונגריה.
לאחר עשרות השנים של מהפכה אבודה ומלחמת העצמאות של 1848, שושלת הבסבורג הדרדרה לרודנות.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוקמו אנדרטאות לזכר החירות האבודה.
אחד מן סמלי הביטוי הללו היה גבירת הונגריה.
לעיתים קרובות היא מסומלת ומיוצגת כאישה עם קסדה או עם הכתר המלכותי של הונגריה על ראשה, וחרב ומגן בידיה.
בארד, אשר שם הוצאו להורג 13 חללי מלחמת העצמאות הוקמה אנדרטה ענקית בשנת 1889. האתר המרכזי באנדרטה הוא פסלה של גבירת הונגריה.
לאחר חוזה טריאנון וההרס שלאחר מלחמת העולם הראשונה, הפכה גבירת הונגריה לסמל לתקווה ולהתחייה של הונגריה.