tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
2019-2018משפחה בהפרעהרבל אלי15 פרקים2015הנסיכה סופיה הראשונהבוטוןדיבוב; 2 פרקים2018אנג'י טרייבקה (אנ')לאנה בובאנהפרק: "Glitch Perfect"2020תרגיעקרולפרק: :"Insufficient Praise"2022Wolf Like Meמאריתפקיד ראשי; 6 פרקים
גם מפיקה בפועלTBAהמשרדסדרת טלוויזיה עתידית של אמזון פריים וידאו
אייל שטיגמן (נולד ב-9 ביוני 1963) הוא שחיין עבר, אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה שהשתתף בשתי אולימפיאדות, (לוס אנג'לס 1984 וסיאול 1988) וכן באליפות העולם בשחייה (מדריד 1986), במדי נבחרת ישראל.
בעל 5 מדליות מהמכביה, מהן 2 זהב.
אייל שטיגמן נולד וגדל בקיבוץ רמת השופט.
הוא התאמן בקבוצת השחייה של הפועל עמק יזרעאל בהדרכתו של נח רם ובשלהי הקריירה שלו בקבוצת השחייה של מכבי תל אביב בהדרכתו של הלמוט לוי.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 1979 סיים שטיגמן מקום חמישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:13.08 דקות.
בתחרות שמונה האומות שנערכה בקיאסו, שווייץ בתחילת יולי 1981 סיים שטיגמן במקום שמיני במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:34.31 דקות.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-11 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב מספר ימים לאחר מכן זכה שטיגמן במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:29.19 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה זכה שטיגמן בשתי מדליות זהב.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט 1982 זכה שטיגמן בשתי מדליות זהב.
באליפות ישראל בקרב-רב בשחייה (100 מטר פרפר, 100 מטר גב, 100 מטר חזה, 100 מטר חתירה) שנערכה באוקטובר אותה שנה זכה שטיגמן במדליית זהב בתוצאה כללית של 4:25.79 דקות.
כעבור חודשיים, בתחרות שמונה האומות, בשחייה שנערכה בטנריפה, ספרד ביולי זכה שטיגמן במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.04 דקות ובמקום הרביעי במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 2:26.67 דקות, שיפור לשיא של קרמן (2:27.13 דקות).
בנוסף, הוא סיים במקום הרביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא ישראלי חדש של 3:54.84 דקות, ביחד עם שנהר, שנל ושמיר (השיא הקודם עמד על 3:59.95 דקות).
שבוע לאחר מכן, בתחרות שחייה שנערכה בדרמשטאדט, גרמניה הוא קבע במשחה ל-100 מטר חזה שיא ישראלי חדש של 1:06.41 דקות, שיפור של 8 מאיות השנייה לשיא של קרמן.
באולימפיאדת לוס אנג'לס שנערכה בשנת 1984 סיים שטיגמן במקום ה-22 במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 1:05.63 דקות ובמקום ה-23 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:24.93 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה זכה שטיגמן במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.20 דקות, לפני יוחאי ליפשיץ (1:09.89 דקות) ואמיר גולן ממכבי תל אביב, שקבע בשלב המוקדמות שיא ישראלי חדש לגילאי 16 של 1:09.54 דקות.
בתחרות שבע האומות שנערכה בהלסינקי, פינלנד בתחילת יולי 1985 זכה שטיגמן במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.33 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:31.20 דקות.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-12 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי 1985 זכה שטיגמן ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי ומכביה חדש של 1:05.62 דקות, לפני מיכאל גלסמן מארצות הברית (1:06.00 דקות) ויעקב וייסמן ממקסיקו (1:07.04 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:25.20 דקות, לפני יעקב וייסמן (2:25.63 דקות) ומיכאל גלסמן (2:26.17 דקות) אחיו שגיא סיים במקום רביעי.
מדליית כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם טל משקיף, נדב שנל וזוהר וייס בשיא ישראלי חדש של 3:55.48 דקות, אחרי ארצות הברית (3:54.45 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה זכה שטיגמן ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במדריד, ספרד 1986 סיים שטיגמן במקום ה-20 במשחה ל-100 מטר חזה בשיא ישראלי חדש של 1:05.59 דקות, במקום ה-21 במשחה ל-200 מטר חזה בשיא ישראלי חדש נוסף של 2:23.21 דקות ובמקום ה-26 במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:10.94 דקות.
בתחרות שמונה האומות שנערכה באנטוורפן, בלגיה ביולי 1987 זכה שטיגמן ב-5 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-2 ארד.
מדליית כסף, במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם שגב פורת ערן הירש ושגיא שטיגמן בתוצאה של 7:54.21 דקות.
מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:12.28 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, ביחד עם זוהר גלילי, נדב שנל ורזיאל רימר בתוצאה של 3:56.92 דקות.
באליפות מערב גרמניה שנערכה בקרלסרוהה ביולי 1988 סיים שטיגמן במקום שישי בתוצאה של 1:04.60 דקות.
בשלב המוקדמות קבע תוצאה של 1:04.59 דקות ובכך קבע את הקריטריון האולימפי (1:04.70 דקות) לאולימפיאדת סיאול (1988).
במשחקים האולימפיים עצמם היה שטיגמן השחיין היחיד מישראל.
בתחרויות השחייה של המכביה ה-13 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב ביולי 1989 זכה שטיגמן במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.42 דקות, אחרי סמואל שוורץ מארצות הברית שקבע שיא מכביה חדש של 1:05.39 דקות.
שטיגמן הושעה מנבחרת ישראל והחמיץ את הזכות להימנות על הרביעייה ששיפרה את השיא ישראלי במשחה ל-4x100 מטר מעורב, לאחר שהפר את הוראות ראשי הנבחרת הישראלית כשהופיע לבוש בציוד ספורט של חברה מתחרה לזו שנתנה חסות לנבחרת.
נוסף לכך, הוא חילק על דוכן המנצחים חולצות של החברה אותה הוא ייצג.
מי שהחליף אותו בשליחים היה לא אחר מאשר אחיו שגיא שטיגמן.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף חודש אוגוסט אותה שנה זכה שטיגמן ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד.
שטיגמן, מחזיק בבעלותו את מפעל "קמיליה רטבים בע"מ".
אייל שיינר (נולד ב-4 ביוני 1967), הוא רופא ישראלי, פרופ' במיילדות וגינקולוגיה בבית החולים סורוקה ומנהל מחלקת נשים ויולדות ב' בבית החולים.
בעבר שימש פרופ' שיינר כסגן מנהל בית החולים סורוקה וכיו"ר ועדת ההתמחות בו.
שיינר נולד בתל אביב וגדל ברמת גן.
השתתף בתוכנית הטלוויזיה החינוכית הדוברמן החברמן ("דובי דוברמן").
הוא למד בתיכון קלעי גבעתיים.
את שירותו הצבאי מילא שיינר בנח"ל ובחיל המודיעין בשנים 1985–1988. בוגר (MD) מהפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בשנת 1995, את התואר סיים בהצטיינות.
את הסטאג' סיים בבית החולים סורוקה בשנת 1996. זכה בפרס מתמחה מצטיין בשנת 1999 וסיים את ההתמחות במיילדות וגינקולוגיה בבית חולים סורוקה בשנת 2003.
ב-2005 זכה שיינר במלגת פולברייט, השתלמות באוניברסיטת רש שבשיקגו באולטרסאונד.
משנת 2007 שיינר הוא דוקטור (PhD) באפידמיולוגיה ובריאות הציבור.
בשנת 2009 מונה לפרופ' לגינקולוגיה ובשנת 2012 מונה למנהל מחלקת יולדות ד' בבית החולים סורוקה.
הדריך מעל 60 סטודנטים בעבודת ההתנסות המחקרית (בתואר MD) ו-18 מתמחים (מגינקולוגיה, פתולוגיה, רדיולוגיה, רפואה פנימית, דרמטולוגיה, אורולוגיה, אורתופדיה, ואף אוזן גרון) מבית החולים בחצי שנת מדעי היסוד בהתמחות.
בשנים 2015-2014 היה סגן מנהל בית החולים סורוקה ויו"ר ועדת ההתמחות בו.
אייל שיינר נשוי לד"ר עינת שיינר, רופאה תעסוקתית והם הורים לארבעה ילדים.
שיינר פרסם מעל 360 מאמרים בעיתונים מדעיים, מהם 308 מחקרים מקוריים, 31 מאמרי סקירה, 12 תיאורי מיקרה ו-10 מאמרי מערכת.
בנוסף, הוא כתב 26 פרקים בספרות מדעית.
הספר "אפידמיולוגיה פרינטאלית" של שיינר כעורך בודד, בהוצאת NOVA SCIENCE וכן ערך עוד שמונה ספרים מדעיים.
בשנת 2008 זכה שיינר בפרס טורונטו להצטיינות במחקר.
בשנים 2008 ו-2009 זכה שיינר בפרסי הצטיינות בהוראה, באוניברסיטת בן-גוריון.
פירסי הצטיינות במחקר בכנסים ארציים ובינלאומיים (פרס המחקר המצטיין בכנס האירופאי למיילדות וגינקולוגיה 2014, סקוטלנד).
איילה מלאך-פיינס (18 ביולי 1945 – 23 בספטמבר 2012) הייתה פסיכולוגית חברתית, ארגונית וקלינית ישראלית, פרופסור באוניברסיטת בן-גוריון שכיהנה בה כדיקנית הפקולטה לניהול.
איילה מלאך-פיינס נולדה בקירגיזסטן ליהודית וזאב מלאך, פליטים מפולין שברחו מזרחה לברית המועצות בזמן מלחמת העולם השנייה.
ב-1949 עלו ארצה והתיישבו בהרצליה.
למדה בבית הספר על-שם יוסף-חיים ברנר ובבית הספר התיכון בעיר מגוריה.
למדה פסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת העתודה האקדמית וב-1967 קיבלה תואר ראשון.
שירתה בצה"ל כקצינת פסיכולוגיה בחיל האוויר.
לאחר שחרורה סיימה תואר שני ושלישי בפסיכולוגיה באוניברסיטת בוסטון, ב-1971 וב-1974 בהתאמה.
בין השנים 1984–1992 עבדה כעוזרת מחקר באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, כפרופסור במשרה חלקית בבית הספר לפסיכולוגיה ובאוניברסיטת JFK בקליפורניה.
בין 1992 ל-1996 עבדה כמרצה במחלקה לפסיכולוגיה ובבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב ובין 1995 ל-1998 כראש המחלקה לפסיכולוגיה במכון הטכנולוגי בחולון.
לאחר מכן כיהנה כ-6 שנים כראש המחלקה למנהל עסקים באוניברסיטת בן-גוריון ובהמשך כדיקן הפקולטה לניהול באוניברסיטה זו.
נפטרה ב-23 בספטמבר 2012, בגיל 67, והובאה למנוחות בבית העלמין של מושב רשפון בו התגוררה.
מחקריה של פרופ' מלאך-פיינס עוסקים במחקר השחיקה בעבודה ובחיי הנישואין בקרב זוגות כפולי קריירה; לחץ ושחיקה בקרב צוותים בינלאומיים וירטואליים; הבטים פסיכולוגיים ותרבותיים של יזמות; והבטים פסיכולוגיים בבחירת קריירה בניהול וביזמות.
היא פיתחה מדד שחיקה אשר משמש חוקרים ברחבי העולם.
בין פרסומיה בנושא נמצא הספר "שחיקה בעבודה: גורמים, תוצאות ודרכי התמודדות" שיצא לאור בעברית בהוצאת מודן.
בנוסף פרסמה תשעה ספרים אחרים, שלושים פרקים בספרים ולמעלה ממאה מאמרים מדעיים.
ספריה שנכתבו באנגלית תורגמו לשפות רבות כולל צרפתית, ספרדית, גרמנית, יוונית, פולנית, טורקית, קוריאנית, סינית ויפנית.
"שחיקה בעבודה: גורמים, תוצאות ודרכי התמודדות" (בהוצאת מודן)
"התאהבות: כיצד אנו בוחרים במי להתאהב" (בהוצאת מודן)
"פסיכולוגיה של המינים" (בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה)
האישה העובדת: בעיות ופתרונות" (עם עובד)
"שחיקה נפשית: מהותה ודרכי התמודדות עמה" (צ'ריקובר)
"אהבה ושחיקה בחיי הנישואין: גורמים ודרכי התמודדות" (צ'ריקובר)
"קינאה רומנטית: צילה של האהבה" (צ'ריקובר)
אייל שליין (נולד ב-1960) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף.
כיהן בעברו כמפקד עוצבת עידן וכמפקד חטיבת גבעתי.
שליין נולד בתל אביב וגדל במושב משגב דב.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1978 התנדב לסיירת מטכ"ל.
לאחר טירונות צנחנים החל מסלול לוחם ביחידה.
ב-8 באפריל 1980 השתתף שליין בפעולת שחרור בני הערובה במשגב עם.
לאחר מכן יצא שליין לקורס קציני חי"ר, ובסיומו עבר ליחידת שלדג ומונה למפקד צוות ושימש כמפקדו במלחמת לבנון הראשונה.
בהמשך מונה למפקד פלגה ביחידה.
לאחר מכן עבר לחטיבת גבעתי שאך זה הוקמה, והיה למפקדה השני של סיירת גבעתי.
בהמשך שב לשלדג, שימש כסגן מפקד היחידה והשתתף במבצע עיניים ירוקות.
בשנים 1990–1992 פיקד על גדוד שקד והוביל אותו בלחימה בדרום לבנון, ובכלל זה במבצע תשובה מהירה.
לאחר מכן מונה למפקד יחידת שלדג בשנים 1992–1994.
בתחקיר צה"ל על הקרב בג'נין נמתחה ביקורת על אופן ניהולו את הקרב.
לאחר מכן החליט לפרוש מצה"ל.
אייל שילוח (נולד ב-2 בינואר 1963) הוא כנר ישראלי בינלאומי.
אייל שילוח מנגן מוזיקה קלאסית, מעבד ומלחין מוזיקת נשמה יהודית ומוזיקה אתנית מזרח-תיכונית.
אייל שילוח הוא המנהל האמנותי של פסטיבל הכליזמרים הבינלאומי בצפת, כיתות האמן הבין-לאומיות בצפת, ושל פרויקט "צפת עיר מנגנת".
אייל שילוח החל את לימודי הכינור אצל פרופ' אילונה פהר והמשיכם אצל פרופ' חיים טאוב, בעבר הכנר הראשי הראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בגיל 13 נבחר לנגן בקונצרט הפתיחה החגיגי של המרכז למוזיקה ירושלים יחד עם הכנר העולמי אייזק שטרן.
שנה לאחר מכן זכה במקום הראשון בתחרות לסולנים צעירים מטעם רשות השידור.
במשך כל תקופת לימודיו זכה במלגות מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל.
עם סיום לימודיו הוזמן על ידי אייזק שטרן להמשיך את לימודיו בארצות הברית שם השתלם אצל פרופ' מייקל טרי – חבר רביעיית גוארנרי.
הופיע כסולן עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית של לונדון, התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הקאמרית הישראלית והתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון.
השתתף בפסטיבל מרלבורו בארצות הברית.
בעבר שימש בתור כנר ראשי של התזמורת הסימפונית תל אביב.
כיום, מופיע כסולן עם תזמורות ברחבי אירופה וברסיטלים, משתתף בפסטיבלים למוזיקה קאמרית בישראל וברחבי העולם ומשתף פעולה עם נגנים מהשורה הראשונה בעולם.
מאז שנת 2002 חבר בשלישיית "ארטיס", עמה הוא מופיע בישראל ובאירופה.
כמו כן הוא מופיע עם אומנים מהשורה הראשונה בישראל ובעולם.
אייל שילוח הוא המנהל האמנותי של פרויקטים בגליל העליון, ביניהם פסטיבל הכליזמרים הבין-לאומי בצפת, כיתות האמן הבין-לאומיות בצפת, ופרויקט "צפת עיר מנגנת".
אייל נשוי לאורית שילוח (זמרת אופרה, מנצחת מקהלות ומורה לפיתוח קול) ולהם שני ילדים, מתגורר ברמת גן.
אייל ת'ורולד או אייל לבן שפתיים (שם מדעי: Przewalskium albirostris בעבר Cervus albirostris), הוא סוג של אייל אסייתי האנדמי לסין העממית ומהווה מין יחיד בסוגו.
לאייל ת'ורולד יש מספר התאמות פיזיות לבית גידולו הגבוה והקריר.
רגליו הקצרות ופרסותיו הרחבות הופכות אותו למטפס זריז, המסוגל לרוץ בשטח הררי תלול כדי להימלט מטורפיו.
נחיריו הן גדולות במיוחד ומאפשרות לו לנשום אוויר בגובה רב, בעוד שערו העבה מגן עליו מפני הקור.
תאי הדם במין זה הם קטנים יחסית ליונקים בגודל דומה והם רבים מאוד, שתי תכונות המגבירות את יכולתו לנשום באזורים גבוהים דלי חמצן.
פרוותו החומה של אייל זה מורכבת משיער ארוך, גס ועבה ומשתנה בעונות: בקיץ חום עמוק, ובחורף אפרפר יותר; צבעה של הפרווה משתנה בין חלקי הגוף: הראש חום-שוקולד, מרבית הגוף בצבע חום כהה, הצוואר בהיר יותר, אזור הזנב חום אדמדם, והגחון בצבע צהבהב קרמי.
הרגליים קצרות יחסית ובעלות פרסות גדולות ורחבות כשל בקר, המתאימות לנדידה בנוף הטרשי.
האף, השפתיים, הגרון ומסביב לעין בצבע לבן בולט.
מין זה גם ייחודי באוזניים ארוכות וצרות המרופדות בשער לבן ורח, בשערות פלג הגוף האחורי בעלות מראה של אוכף ובבלוטות עיניים גדולות.
לזכר יש קרניים גדולות וארוכות בעלות מבנה מוזר; מעין קורה אנכית שממנה יוצאים כ 5–7 סיעופים, ולא מעוגלת בתחילתה כמרבית האיילים; הקרניים נופלות מדי שנה בחודש מרץ ומגיעות לשיא גודלם בסוף הקיץ.
כיתר האיילים הזכרים גדולים וכבדים מהנקבות.
מידות גופו של אייל ת'ורולד:
בית גידולו הוא שטחים פתוחים וסלעיים בגבהים של 3,500 - 5,000 מטר מעל פני הים, וכן יערות מחטניים, שיחים, כרי דשא, ואדמת מרעה אלפינית.
אייל זה אינו מותאם רק לבית גידול קשה אלא גם לאקלים קיצוני; הטמפרטורה השנתית הממוצעת באזור זה היא עד 1.76 מעלות צלזיוס, ובמשך השנה יש בקושי 12 ימים שבהם הטמפרטורה חמה.
אף על פי שאייל הת'ורולד חי באזורים הרריים וגבוהים, הוא מסתגל בקלות לאזורים נמוכים.
אייל הת'ורולד פעיל בשעות הבוקר המוקדמות ושעות הערב והלילה, בדרך כלל בעדרים של 5–40 פרטים.
מלבד עונת הרבייה הזכרים והנקבות חיים בנפרד בדרך כלל כאשר זכרים מבוגרים חיים בבדידות וצעירים בעדרים קטנים.
מבחינה היסטורית איילים אלו היו חיים בעדרים המכילים 100–300 פרטים, אבל כיום עדרים של למעלה ממאה פרטים הם נדירים.
חלק מהאקולוגיה של הת'ורולד דומה למדי לאייל הקנדי.
הת'ורלדים ניזונים ממגוון רחב של צמחים זמינים, במיוחד עשבים, דשא, חזזיות, עלים קליפות עצים וססקיה (בקיץ), ובאופן פחות שכיח צמחים גדולים, שיחים ועצי ערבה.
בחורף בחיפוש אחר מזון האיילים חוצים אגמים ונהרות למקומות בהם המזון זמין יותר.
מספר הטורפים הטבעיים של מין זה מועטים, והידועים ביותר הם זאבים טיבטיים ונמרי שלג שצדים איילים אלה לעיתים רחוקות.
לאייל ת'ורולד יש מגוון של קולות, כולל קריאות אזעקה קולניות שקולן נשמע למרחק של 500 מטר, צלילי נהימות שנעשים על ידי זכרים בעונת הרבייה ונהמות או יללות שנעשות על ידי איילות בוגרות או צעירות.
מדי פעם הם גם עושים קולות חריגים, כגון נקישה עם הפרסות שמטרתם אינה ברורה.
שנים של ציד הפכו את איילים אלה לביישנים וזהירים מאוד, מה שהופך אותם למינים שקשה לצפות בהם בטבע.
עם חזרתו של מזג אוויר הקר בספטמבר, הזכרים והנקבות ירדו לאזורים נמוכים יותר כדי להתרבות.
עונת הרבייה נמשכת כ-80 ימים, בין סוף ספטמבר ועד סוף דצמבר.
במהלך תקופה זו, הזכרים יכולים להיות אגרסיביים מאוד ומשמיעים שאגות בתדר גבוה, מסמנים עצים ושיחים עם ריח, וחובטים אחד את השני בקרניהם.
בתקופה זאת עדרים המכילים שני זכרים ומספר נקבות הופכים להיות שכיחים יותר, ולעיתים מספר זכרים יחברו יחד לשמירה על ההרמון ומה שיעניק להם כוח עדיף על יריבים.
לאחר תקופת הריון של 220 או 270 ימים, הנקבה ממליטה עופר אחד ולעיתים רחוקות שניים בדרך כלל בין סוף מאי ותחילת חודש יולי.
זמן קצר לפני הלידה האם מאתרת אזור מבודד, לעיתים קרובות בשיחים או צמחייה צפופה.
העופרים נולדים עם כתמים לבנים, ומסוגלים לעמוד כ-40 דקות לאחר הלידה.
בתחילה האם מעבירה אותו למספר מקומות שונים כדי שטורפים לא יגלו אותו, ומבקרת אותו מספר פעמים ביום כדי להניקו.
לאחר שבועיים עד שלושה העופר מסוגל לעמוד בקצב ומצטרף אל העדר.
הכתמים של העופרים מתחילים לדעוך לאחר כשישה שבועות, והפרווה מגיעה לצבעה המלא עד סוף השנה הראשונה שלהם.
העופרים נגמלים לאחר 10 חודשים ומגיעים לבגרות בשנה השנייה או השלישית לחייהם, אם כי הזכרים יתחילו להילחם על הרמון רק כשיגיעו לגיל חמש.
תוחלת חייו של אייל הת'ורולד: בטבע, 18-16 שנים (הממוצע הוא 10) ובשבי, עד 21 שנים.
אוכלוסיות של אייל הת'ורולד הפכו למדולדלות כתוצאה מציד, תחרות עם בעלי חיים מקומיים (עזים, כבשים ויאקים מבויתים), ואובדן בית הגידול לחקלאות והתיישבות אנושית, וכתוצאה מזה הסוג מאכלס חלק מזערי מתפוצתו בעבר מה שמסווג אותו במצב "פגיע" (VU) בארגון השימור IUCN.
מלבד זאת הוא נרדף גם עבור בשרו, ובעיקר לקרניו ואבריו הנמצאים בביקוש רב ברפואה הסינית.
לאחרונה הוחרמו רוביהם של מרבית הרועים המתגוררים בסמיכות לאייל הת'ורולד, מה שעוצר את קצב הירידה.
במהלך 1970 ו -1980, הממשלה הסינית הקימה מספר חוות לגידול איילי ת'ורולד בשביל קרניהם כדי להפחית את הלחץ על אוכלוסיית הבר ולמנוע ציד בלתי חוקי.
רבות מחוות אלה נסגרו בסוף שנת 1980, כתוצאה מייצור יתר של חוות דומות בניו זילנד ובמקומות אחרים ועלייה במחיר היבוא מסין.
כיום, אייל ת'ורולד נחשב כמין מוגן בסין, ומצוי באזורים המוגנים: Yanchiwan וקליאן-שיאן בגאנסו, Ja-Ling וSanjiangyuan בצ'ינגחאי ובשמורות הפנדה הענק בסצ'ואן.
האוכלוסייה העולמית של אייל הת'ורולד נאמדת (נכון לשנת 1998) בכ-7,000 פרטים, מתוכם 2,000 בגאנסו וצ'ינגחאי, ו-4,000 בסיצ'ואן וטיבט.
בגני חיות (נכון לשנת 2011) רשומים כ-100 פרטים.
אילה מלחן-כץ (נולדה ב-1949) היא ספורטאית פאראלימפית ישראלית.
כץ חלתה בגיל שלושה חודשים בשיתוק ילדים שפגע בגפיה התחתונות.
במשך תשע שנים טופלה בבית חולים בירושלים ובגיל תשע חזרה לבית הוריה בראש העין.
במסגרת השיקום הרפואי החלה להתחרות בספורט נכים והשתתפה בתחרויות שחייה, סייף וכדורסל כיסאות גלגלים.
בין השנים 1968–1988 השתתפה בשש תחרויות פאראלימפיות וזכתה ב-13 מדליות, מהן 5 זהב.
כץ מתגוררת בפתח תקווה ועומדת בראש המסגרת העירונית של התוכנית הארצית "קהילה נגישה" הפועלת להטמעת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלויות.
אייל רוּסֶרְבוּס (שם מדעי: Rucervus), הוא סוג של אייל גדול החי בדרום ודרום-מזרח אסיה וכולל שני מינים או שלושה מינים לפי טקסונומיות מסוימות.
הסוג תואר מדעית לראשונה בשנת 1838 על ידי חוקר הטבע בריאן הודג'סון.
מקור השם רוּסֶרְבוּס, הוא בשילוב בין השמות המדעיים של הסוג אייל רוסה (Rusa), והסוג אייל (Cervus), והוא בא לרמז על היותם של המינים בסוג זה מעין צורת ביניים בין אייל אמיתי לבין אייל רוסה בשל המאפיינים החיצונים והאנטומיים שלהם.
מין נוסף בסוג נכחד לפני עשרות שנים, כך שבפועל רק מין אחד נותר כיום.
עם זאת, יש החולקים על הסיווג של אחד המינים כסוג בפני עצמו, ויש הסוברים שסוג זה צריך להיות מאוחד עם אייל נקוד.
מיני אייל רוסרבוס בעלי פרווה דקה שנוטה להיות שעירה וגסה באזור הצוואר והחזה.
צבע הפרווה בהיר יותר משל איילי רוסה ונע בין חום זהבהב לחום אדמדם או כתמתם; עם זאת, זכרים מבוגרים נוטים להתכהות לחום מהגוני כהה בדומה לאייל סמבר למשל.
יש להם פרופיל חינני ורזה, ואחראים לכך מספר דברים: הצוואר הדק למדי, הרגליים הארוכות, והראש שלהם אשר צר יותר משל מינים אחרים (דומה לסוג אייל).
החרטום שלהם משולש ומוארך והשפתיים מעוגלות.
בניגוד לשאר האיילים האסייתים, הקרניים של זכרי אייל רוסרבוס גדולות ומסועפות מאוד או לחלופין בעלות מבנה מפותל - בדומה לסוג אייל.
האוזניים שלהם עגלגלות ומחודדות בקצוות, והן רחבות למדי.
האף גדול וכחלחל, והעיניים קטנות וצרות.
הזנב קצרצר באופן קיצוני וצידו התחתון לבן.
לכל המינים בסוג יש סינר לבן גדול ובולט סביב הסנטר והחלק העליון של הגרון - אשר מהווה סימן היכר למין, והחזה, הגחון והמפשעה - לבנים.
איילי רוסרבוס חיים בסבך של עשב, קנים, סוף, על גדות ביצות, עמקי נהרות ואזורים בוציים, והפרסות שלהם רחבות מעט ומותאמות לתנועה במים.
בהתאם לבית הגידול, התזונה שלהם מורכבת במיוחד מדשא, עשבי תיבול, שרכי מים, וכדומה.
הם פעילים בעיקר בשעות היום ומעט בשעות הלילה, ואת השעות החמות של הצהריים הם מבלים באזורים מוצלים.
הם עשויים לבצע נדידות קטנות ממקום למקום בעקבות שינויים אקלימיים.
אף שהם נראים גם בבדידות, איילים אלו חברותיים למדי וחיים בקבוצות משפחתיות או בעדרים בינוניים למשך תקופות מסוימות או לאורך השנה.
ההריון של הנקבה הוא מינימום 220 ימים לאחריהם נולד עופר אחד בדרך כלל.
על פי המהדורה השלישית של ספר היונקים של העולם, יש בסוג 3 מינים:
אייל ברסינגה (Rucervus duvaucelii; תואר ב-1823) - המין הנפוץ, הגדול והמוכר בסוג.
הוא בעל פרווה בצבע חום כהה בגוונים שונים עד כתמתם, והוא דומה מאוד לאייל סמבר ולאייל טימור בשל השיער הגס שבצווארו.
הקרניים שלו מסועפות למדי (12-8 סיעופים).
נפוץ בהודו ונפאל ונעלם מבנגלדש ופקיסטן.
אייל שומבורג (Rucervus schomburgki; תואר ב-1863) - מין אייל נדיר אשר דמה במעט לקודמו והיה הקטן בסוג.
הפרווה שלו הייתה בצבע זהוב, והוא נודע בקרניו הענקיות והמסועפות דמויות הסל (עד כ-33 סיעופים).
מין זה היה אנדמי למרכז תאילנד, ממנה הוא נעלם במהירות על ידי ציד ושינויים מרחיקי לכת בבית הגידול שנעשו על ידי האדם.
הפרט האחרון בעולם נורה ב-1938. נכון להיום, המין נחשב לנכחד אף שיש הסבורים שהוא שרד בלאוס.
אייל אלדי (Rucervus eldii; תואר ב-1842) - המין אשר נחשב על ידי טקסונומיות חדשניות כסוג בפני עצמו המכונה Panolia בשל הפילוגנטיקה שלו המצביעה על קרבה גנטית גבוהה לאייל דויד, אם כי יש החולקים על קביעה זאת ומתייחסים אליו עדיין כמין בסוג זה.
האייל האלדי בעל פרווה אדמדמה ברוב הגוף, עם גוון אפור באזור הצוואר.
ידוע בקרניו המוזרות שצומחות לכיוון קדימה ואחורה במעין קשת ענקית.
מצוי באוכלוסיות קטנות בהודו, סין העממית, תאילנד, וייטנאם, לאוס, קמבודיה, תאילנד ומיאנמר.
אייל שיקרצי (נולד ב-25 ביולי 1997) הוא שחקן ישראלי, הידוע בעיקר בזכות תפקידיו בסדרות "זגורי אימפריה" ו"בלקספייס".
שיקרצי נולד וגדל במושב בורגתא, שירותו הצבאי היה ביחידת מיטב.
בתחילת הקריירה מילא שיקרצי תפקידים שונים בעיקר בסרטי סטודנטים.
התפקיד הראשון שלו היה ב-2014, בתפקיד משני בסרט הסטודנטים הקצר "אנטילופות", שם כיכב לצד יואב רוטמן, דקלה זקס, שירה האס ונועה קולר.
שני סרטי סטודנטים נוספים בהם השתתף היה "חם", שם שיחק בתפקיד "ג'ינג'י", לצד אלברט אילוז, גל פרידמן ואחרים, ועוד סרט בשם "בלק-אאוט", שם שיחק את טל, לצד גאיה פון שוורצה.
פריצת הדרך של שיקרצי הייתה ב-2014, שבה ליהקו אותו לתפקיד אביר זגורי בסדרת הדרמה הקומית "זגורי אימפריה", לצד עוז זהבי, משה איבגי ואחרים, שם שיחק את הדמות לאורך כל העונות.
בשנת 2015 החל להצטלם לסדרת הנוער "סוסי פרא", שם שיחק את ניסו לצד השחקנים דניאל גד, ניב סולטן ואחרים.
הסדרה עלתה ב-1 בפברואר 2016.
בשנת 2017 שיחק בעונה השישית של סדרת הנוער "ראש גדול", שם שיחק את שמר, לצד יואב רוטמן, דין הפנר, ריף נאמן ואחרים.
בדצמבר 2017 השתתף בהצגה "משפחת קדמוני בממלכת הדינוזאורים" בתור אבנהיו בנם של אבן (דביר בנדק) ואבנית (חני נחמיאס).
בשנת 2017 שיחק בכדברא את עומרי
באוקטובר 2018 יצא לאקרנים הסרט "פרא אציל" בו לקח חלק בתפקיד משני.
בשנת 2019 שיחק בסדרת הדרמה "הנערים", המבוססת על פרשת רצח הנער מוחמד אבו חדיר, בה הוא מגלם את ינון, אחד מרוצחי מוחמד אבו חדיר.
בשנת 2020 שיחק בסדרת הטלוויזיה "בלקספייס" ברשת 13.
בנוסף ב-2020 שיחק בסרט הגרמני-ישראלי "חתונה עם סבתא".
בשנת 2023 שיחק את דוד בסדרת הטלוויזיה "בעלת החלומות".
בשנת 2025 שיחק את אביר בסדרת הטלוויזיה "זגורי אימפריה"
איילה בלייר היא שחקנית אנגלייה-סקוטית.
הופעת הבכורה שלה על הבמה הייתה ב-1963 בתפקיד פיליה בהפקה הלונדונית המקורית של המחזה "דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום".
איילה בלייר נולדה בבנגלורו שבהודו בשנת 1944. אביה, איאן בקסטר בלייר-היל, היה בעל מטעי תה אנגלי ממוצא סקוטי.
בגיל שנתיים הביעה בלייר עניין בהופעות כששרה לפני קהל במסע באנייה מהודו לאנגליה.
להכנה לקריירת משחק נרשמה ללימודים באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
הופעת הבכורה של בלייר הייתה ב-3 באוקטובר 1963 בתפקיד פיליה בהפקה הלונדונית המקורית של המחזה "דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום" שהוצג בתיאטרון סטרנד.
בעונת 1971 הצטרפה ללהקה השייקספירית המלכותית, ושיחקה בתפקיד אמיליה במחזה "The Man of Mode", ובתפקיד אגליה במחזה "Subject to Fits".
ב-1973 השתתפה בלייר בסיבוב הופעות במזרח התיכון עם להקת התיאטרון פרוספקט ושיחקה בתפקיד ויולה במחזה "הלילה השנים עשר".
עוד שיחקה בלייר בתיאטרון אולד ויק ובתיאטרון נוטינגהאם פלייהאוס.
אחד התפקידים הראשונים של בלייר בקולנוע היה ב-1964 בסרט "לילה של יום מפרך" בסצנה לצדו של פול מקרטני.
אחרי הצילומים הציע מקרטני לבלייר טרמפ לביתה, אבל כשיצאו מהבניין, התנפלו עליהם המון מעריצים ששרטו ובעטו בבלייר כדי להגיע למקרטני.
למחרת סרבה להצעה נוספת לטרמפ.
הסצנה בהשתתפותה קוצצה בעריכה בסופו של דבר.
ב-1965 שיחקה בסרט האימה "Dr.
Terror's House of Horrors" בתפקיד עוזרת בגלריית אמנות.
בלייר כיכבה בתפקיד אורח בשני פרקים בסדרת המדע בדיוני "Space: 1999" לצדו של אנתוני ולנטיין בפרק "War Games", ולצדו של פרדי ג'ונס בפרק "Journey to Where".
ב-1976 שיחקה בלייר בתפקיד אמה אנטרובוס בסדרת הדרמה "The Crezz" של רשת ITV.
היא שיחקה בתפקיד ראשי בדמות סאלי בדרמת ההיסטוריה החלופית "An Englishman's Castle" של ה-BBC ששודר לראשונה ב-1978. ב-1995 גילמה בלייר את חברת הפרלמנט קלייר קרלסן, מזכירתו של פרנסיס ארקרט במיני-סדרה "הפוסק האחרון", החלק השלישי של הסדרה "בית הקלפים".
ב-2010 הופיעה בלייר בתיאטרון אורנג' טרי בריצ'מונד במחזה "The Company Man" מאת טורבן בטס.
בלייר הקליטה ספרי שמע רבים.
בעונת 2014–2015 הופיעה על הבמה במחזמר "Made in Dagenham".
בלייר נשואה לשחקן ג'וליאן גלובר.
בנם של בני הזוג הוא השחקן ג'יימי גלובר.
יחד עם השחקנית פרונלה סקיילס היו בלייר וגלובר מעורבים בהרחבת תיאטרון סליסברי פלייהאוס.
בלייר היא סגנית נשיאה של קרן הצדקה לילדים TACT.
אייל תלמודי הוא נגן סקסופון, קלרינט וחמת חלילים, מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי, חבר בהרכבים מאלוקס ואוי דיוויז'ן.
תלמודי החל דרכו המוזיקלית כתלמיד בתיכון תלמה ילין ובקונסרבטוריון שבגבעתיים והחל להופיע בגיל 15 בערבי מוזיקה מאולתרת.
את שרותו הצבאי עשה בתזמורת צה"ל כנגן סקסופון.
לאחר השחרור עבר תלמודי להתגורר בניו יורק והחל לנגן במספר מועדונים בסגנונות הרגאיי והרוק.
לאחר כשנה חזר לישראל והצטרף להרכב המוזיקה האלקטרונית "המלבן".
בהמשך הצטרף לתזמורת המגרב כנגן סקסופון.
בהמשך הצטרף להרכב ההופעות של הבלקן ביט בוקס עמו הוא מופיע בסיבובי ההופעות בחו"ל.
ב-2006 הצטרף להרכב הכליזמרים אוי דיוויז'ן כקלרניתן יחד עם אחיו אסף ועם גרשון לייזרסון, נועם ענבר ואביחי טוכמן.
ב-2010 הפיק יחד עם בן הנדלר את אלבום המחווה למאיר אריאל רישומי פחם בצבע
תלמודי מופיע דרך קבע כנגן עם ברי סחרוף בלקן ביט בוקס, שי צברי וקותימן.
במקביל מנגן תלמודי בקביעות בפסטיבלים יערות מנשה ואינדינגב ובהרכבים מאלוקס, אוי דיוויז'ן ואל המשורר.
ב-2017 הוציא תלמודי את אלבום הסולו שלו Even If
אייל שוימר הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה המשמש נספח זרוע היבשה בנספחות צה"ל בוושינגטון.
שימש כסגן מפקד אוגדת איו"ש, מפקד חטיבת עציון, מפקד חטיבת הנגב, קצין אג"ם של עוצבת אדום ומפקד גדוד שקד.
שוימר התגייס לצה"ל ושובץ בגדוד שקד בחטיבת גבעתי.
בסיום הקורס שב לחטיבה ומונה למפקד מחלקה, והשתתף בלחימה בדרום לבנון.
בהמשך שימש כמפקד פלוגה בחטיבה, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה.
לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדוד רותם.
בספטמבר 2013 קיבל תעודת מצטיין שר הביטחון, משה יעלון.
בשנת 2014 מונה למפקד גדוד שקד, והוביל את הגדוד בלחימה בין היתר במבצע צוק איתן.
בתפקיד זה שירת עד שנת 2016. לאחר מכן שימש כקצין אג"ם של עוצבת אדום בין השנים 2016–2018. ב-2 ביולי 2018 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת הנגב, במקביל כיהן כראש מטה אוגדת עזה, ושירת בתפקידיו עד יולי 2020. ב-18 באוגוסט 2020 מונה למפקד חטיבת עציון.
הוא סיים את כהונתו בספטמבר 2022. ב-22 בנובמבר 2021 הוחלט על מינויו לסגן מפקד אוגדת איו"ש.
בנובמבר 2022 הוחלט על מינויו לנספח יבשה בוושינגטון.
שוימר מתגורר בקיבוץ איילת השחר, נשוי לדנה ואב לשלושה.
אייל שולמן (נולד ב-17 בספטמבר 1987) הוא כדורסלן עבר ומאמן, המשמש כמאמנה של אליצור שומרון מהליגה הלאומית.
שולמן החל את דרכו כשחקן במחלקת הנוער של הפועל גבעתיים ובעונת 2004/5 עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון בליגה הארצית והעפיל עמה לליגה הלאומית.
לאחר ששיחק במספר קבוצות בליגה הלאומית הצטרף שולמן ב-2010 לראשונה לקבוצה בליגת העל כאשר שיחק במדי מכבי ראשון לציון עמה העפיל לגמר גביע המדינה בכדורסל ולפיינל פור של ליגת העל.
מאז שיחק שולמן בעוד מספר קבוצות בליגת העל ובליגה הלאומית.
ב-2025 פרש שולמן ממשחק ופנה לאימון.
שולמן החל את דרכו בכדורסל במחלקת הנוער של הפועל גבעתיים.
הוא לא זכה לשחק בנבחרות הצעירות של ישראל.
בעונת 2004/5 שיחק לראשונה בקבוצת הבוגרים של המועדון בליגה הארצית.
גבעתיים עלתה ליגה בתום העונה ושולמן המשיך לשחק בקבוצה בליגה הלאומית בעונת 2005/6. בעונת 2006/7 שיחק בהפועל לב השרון.
לאחר שמיעט לשחק בגבעתיים ובלב השרון עבר שולמן למכבי שוהם בעונת 2007/8 שם שיחק בממוצע כ-18 דקות במשחק.
מכבי שוהם ירדה ליגה בתום העונה ושולמן עבר לשחק בבית"ר בנימינה אשר במדיה רשם את עונתו הטובה ביותר מבחינת סטטיסטיקה אישית כאשר שיחק כ-35 דקות וקלע כ-16 נקודות בממוצע למשחק, אך שוב חווה ירידת ליגה כאשר בנימינה נשרה לליגה הארצית בתום העונה.
בעונת 2009/10 שיחק שולמן במדי יקנעם/מגידו ונטל חלק בהעפלתה של הקבוצה לליגת העל, אך הקבוצה ויתרה על זכותה להשתתף בליגת העל מסיבות כלכליות.
בקיץ 2010 חתם שולמן באליצור יבנה אך בזמן שהשתתף בליגת הקיץ, אפי ברינבוים, מאמן מכבי ראשון לציון, התרשם ממנו לטובה והחליט לצרפו לקבוצה.
שולמן שוחרר מיבנה ולראשונה הוחתם בקבוצה בליגת העל.
בעונתו הראשונה בליגת העל, עונת 2010/2011, שיחק שולמן 16 דקות וקלע 3.6 נקודות בממוצע למשחק והעפיל עם הקבוצה לפיינל-פור של הליגה.
בעונת 2011/12 הגיעה ראשון לציון שוב לפיינל פור, והעפילה לגמר גביע המדינה בכדורסל, אך מספר דקות המשחק להן זכה שולמן ירדו בצורה ניכרת (כ-6 דקות בממוצע למשחק).
שולמן עבר לשחק בנתניה בעונת 2012/13 שם שיחק כ-25 דקות וקלע כ-7 נקודות בממוצע למשחק.
בתום העונה נבחר שולמן לשחקן המשתפר של העונה.
שולמן המשיך לשחק בנתניה בעונת 2013/14 וממוצעיו ירדו במעט לכ-22 דקות וכ-5 נקודות בממוצע למשחק.
בעונה לאחר מכן שיחק שולמן בעירוני נהריה שם חווה את עונתו הטובה ביותר בליגת העל מבחינת סטטיסטיקה אישית כאשר שיחק כ-30 דקות, קלע כ-10 נקודות ומסר כ-5 אסיסטים בממוצע למשחק (דורג במקום העשירי בליגה באסיסטים באותה עונה).
בעונת 2015/16 שיחק שולמן בהפועל חולון שם עמדו ממוצעיו על כ-25 דקות וכ-8 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת 2016/17 היה שולמן על סף חתימה באשדוד אך לבסוף חתם במכבי קרית-גת שם שיחק כ-28 דקות וקלע 8.5 נקודות בממוצע למשחק.
בתחילת עונת 2017/18 הצטרף שולמן בחוזה זמני להפועל תל אביב במדיה שיחק 9 משחקים בהם רשם כ-9 דקות ו-3 נקודות בממוצע למשחק.
בדצמבר 2017 שוחרר שולמן מהפועל תל אביב והצטרף למכבי ראשון לציון שחיפשה לצרף גארד ישראלי שימלא את מקומו של ניצן חנוכי הפצוע.
עד תום עונת 2017/18 שותף שולמן ב-17 משחקים במדי ראשון לציון בהם שיחק כ-8 דקות וקלע כ-2 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת 2018/19 חזר שולמן לליגה הלאומית כאשר חתם בהפועל רמת גן גבעתיים.
בעונתו הראשונה בקבוצה שיחק שולמן כ-33 דקות, קלע כ-14 נקודות ומסר כ-5 אסיסטים בממוצע למשחק.
באוגוסט 2019 שב שולמן לעירוני נהריה בליגת העל.
שולמן העפיל עם נהריה לגמר גביע המדינה בכדורסל שם הפסידה להפועל ירושלים אך זכה לדקות משחק מועטות ולאחר סיום העונה הצטרף לעירוני רמת גן מהליגה הלאומית.
שולמן קלע ברמת גן כ-9 נקודות בממוצע למשחק והעפיל עם הקבוצה לרבע גמר הפלייאוף.
לקראת עונת 2021/22 הצטרף שולמן להפועל חבל מודיעין והגיע עמה לחצי גמר הפלייאוף.
ביולי 2022 חתם באליצור שומרון מהליגה הלאומית.
ב-2025 פרש שולמן ממשחק ומונה לעוזרו של ערן גמזו באליצור שומרון.
בנובמבר 2025 התפטר גמזו מאימון הקבוצה ושולמן מונה במקומו.
אייל שטרכמן (נולד ב-21 ביוני 1989) הוא כדורגלן ארגנטינאי ממוצא יהודי המשחק, בעמדת החלוץ.
שטרכמן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של טאז'רס, ממנה עבר לוולס סארספילד, בה הבקיע 42 שערים ב-50 הופעות בקבוצת הנוער.
בקיץ חתם בריבר פלייט, כאשר על פי ההסכם תרוויח ולס 40% מדמי ההעברה עתידית למועדון אירופי.
בריבר פלייט, שיחק בעיקר בקבוצת המילואים ובקבוצת הנוער.
באוגוסט , חתם שטרכמן במכבי חיפה מליגת העל ובזכות מוצאו היהודי, אינו נחשב לזר.
ב-23 בספטמבר 2009, רשם את משחקו היחיד בקבוצה במסגרת גביע הטוטו נגד הפועל פתח תקווה, בו שיחק 55 דקות.
שטרכמן בסגל הקבוצה במשחקי שלב הבתים של ליגת האלופות נגד באיירן מינכן ויובנטוס.
בינואר חזר לארגנטינה וחתם באינסטיטוטו.
ב-7 בפברואר 2010, רשם את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 נגד אינדפנדיינטה ריבדביה.
ב-20 ביולי 2010, חתם בארחנטינוס ג'וניורס, אלופת ארגנטינה.
בינואר חתם באמלק מליגת העל האקוודורית.
ב-15 באפריל 2011, הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–3 נגד אינדפנדיינטה דל ואיה.
באוגוסט הושאל לפרו קאריל אואסטה מליגת המשנה הארגנטינאית.
באוגוסט חתם בלאונס נגרוס UdeG מליגת העל המקסיקנית.
במדי לאונס נגרוס, רשם 12 שערים ב-23 משחקים.
ב-28 ביוני 2013 חתם בקורדובה מהליגה הספרדית השנייה עד לסיום העונה, עם אופציה לשנתיים נוספות.
ב-8 בינואר 2014, חזר למקסיקו וחתם במרידה.
במדי מרידה, שיחק שנה וכבש 3 שערים ב-20 משחקים.
ב-17 בינואר 2015, שטרכמן חזר לטאז'רס ששיחקה אז בליגה השלישית הפדרלית.
בעונתו הראשונה, רשם את עונת השיא שלו בקבוצה וכבש 14 שערים ב-30 משחקים.
במדי טאז'רס, שטרכמן רשם שתי עליות ליגה רצופות עד לליגת העל הארגנטינאית.
ב-23 בפברואר 2017 חתם באולימפו.
ב-14 בספטמבר 2017, הצטרף שטרכמן לאינדפנדיינטה ריבדביה, ממנה עבר לאלמגרו.
בפברואר , חזר לישראל וחתם בסקציה נס ציונה.
ב-3 ביוני 2020, שטרכמן הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל בתיקו 2-2 נגד הפועל חדרה.
בסיום העונה, ירדה נס ציונה לליגה הלאומית ושטרכמן שוחרר מהקבוצה.
ב-5 בנובמבר 2020, הושאל להפועל בקעת הירדן מליגה א' דרום.
ב-16 באוגוסט 2023 עבר שטרכמן למכבי הרצליה.
במאי , זומן לסגל נבחרת ישראל הצעירה, אך קבוצתו לא שחררה אותו.
אייל דוד שמואלי (נולד ב-22 במאי 1967) הוא ראש המועצה המקומית כפר ורדים, ולשעבר מנכ"ל בחברות תעשייתיות.
אייל שמואלי נולד ב-22 במאי 1967 בירושלים.
בשנות נעוריו התגורר עם משפחתו בנהריה.
בשנת 1986 החל את שירותו הצבאי בחיל הים, בתפקיד טכנאי מערכות ל"א, ואף חתם קבע.
הוא רס"ן במיל', ומתנדב במסגרת המילואים כמודיע נפגעים בכיר ביחידת מודיעי נפגעים.
לאחר שחרורו מצה"ל, החל את לימודיו במחלקה להנדסת מכונות באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע.
ב-1998, עם קבלת התואר, התקבל לעבודה בישקר ועבר להתגורר יחד עם משפחתו בכפר ורדים.
שמואלי בעל תואר ראשון בהנדסת מכונות, תואר שני במנהל עסקים, וכן בוגר החוג ליו"רים באוניברסיטת תל אביב.
בתום שבע שנים בישקר עזב שמואלי את החברה, ובשנים 2001–2018 מילא שורה של תפקידים בכירים ומינכל חברות בסקטור העסקי, בניהם – נכנס שמואלי לתפקיד סמנכ"ל תפעול ב"שמר מתכת", חברה המתמחה בייצור מכלולים לזיווד אלקטרוני, מארזים מורכבים, מערכות הינע ואינטגרציה.
בהמשך מינכל שמואלי את "זריחה תעשיות חלאבין בע"מ" העוסקת בפיתוח וייצור של מוצרים ותבניות להזרקת פלסטיק, במסגרת תפקידו הקים את שלוחת הייצור של החברה.
לאחר מכן, עבר לנהל את "סידב מעגלים מודפסים בע"מ", חברה אשר נסחרה בבורסה, ועסקה בעיקר בייצור ושיווק מעגלים מודפסים לתעשיית האלקטרוניקה.
טרם כניסתו לתפקיד ראש מועצת כפר ורדים, כיהן כמנכ"ל חברת "אלגת" שבקיבוץ אלונים, החברה עוסקת בתחום ביצוע תהליכי ציפויים וצבע למגוון רחב של מתכות וסגסוגות בתחום התעופה.
בתקופתו מיזגה החברה את פעילותה עם פעילות חברת כרומניקל.
שמואלי נשוי לאביבה שמואלי ולהם שלושה ילדים.
שמואלי נמצא בקשת הפוליטית במרכז-שמאל, ובעבר היה מעורב במספר קמפיינים פוליטיים.
ב-2009 היה יו"ר קדימה בכפר ורדים, והמפלגה נחלה הישג של 45% אחוזים במקום.
בטרם התמודדותו על התפקיד, שמואלי היה דירקטור משקיף בתאגיד המים "מעיינות זיו", דירקטור באגודת ספורט כפר ורדים, וכן נציג תושבי כפר ורדים באשכול גליל מערבי.
בנוסף, שמואלי כן היה, במסגרת הבחירות לרשויות המקומיות 2008, מספר 3 ברשימת מעוף בראשות סיון יחיאלי.
בבחירות לרשויות המקומיות 2018, התמודד לראשות מועצת כפר ורדים, מטעם הסיעה שהקים, "תכלית", אשר קיבלה שני מושבים במועצה.
שמואלי ניצח בבחירות לראשות המועצה בסיבוב השני, והחליף את ראש המועצה סיוון יחיאלי.
שמואלי התמודד לתפקיד בבחירות 2023 שנדחו בהמשך ל-2024 כשהוא מתמודד הפעם מול ניר שילה, אותו ניצח בפער של 14 קולות.
סיעתו זכתה בבחירות אלו ב-4 מושבים.
איילה צ'ליק (בטורקית: Ayla Çelik; נולדה ב-14 בנובמבר 1973) היא זמרת-יוצרת טורקייה.
איילה צ'ליק נולדה ב-14 בנובמבר 1973, בארדהאן.
היא סיימה את לימודיה בקונסרבטוריון הממלכתי של האוניברסיטה הטכנית באיסטנבול ואז החלה את קריירת המוזיקה שלה.
היא התחילה את הקריירה המוזיקלית המקצועית שלה עם מליה קיבר.
במשך תקופה ארוכה היא שרה שירים שונים שנועדו לקדם אותה מבחינה מסחרית.
היא הקליטה גם מוזיקה לתיאטראות טורקיים, ביניהם "אנטיגונה", בבימויו של קינן אישיק.
ב-30 ביולי 2007 הוציאה את האלבום המשותף İstanbul Türküleri, עם בלמה שאהין.
ב-3 בדצמבר 2008 הוציאה את הסינגל הראשון שלה "Bir Dönebilsem".
ב-30 בספטמבר 2010, יצא אלבום האולפן השני שלה Lavanta.
הסינגל המוביל מהאלבום נקרא "Lavanta", גם כן.
בשנת 2012 נבחר השיר "Türkan" שכתבה עבור אלבומה של דמט אקאלין , כשיר השנה הטוב ביותר במהלך טקס פרסי פרפר הזהב ובטקס פרסי המוזיקה של טורקיה.
בשנת 2013 השתתפה צ'ליק באלבום Aysel'in, כאות ממחווה לאייסל גורל והקליטה את השיר "Olacak Olacak".
היא כתבה והלחינה שירים עבור איברהים טטליסס, סיבל קאן, אברו גונדש, גולבן ארגן, סרדאר אורטאץ', דמט אקאלין, גוקהאן טייפ, אירם דריג'י, אשקין נור יינגי, אוזג'אן דניז וכולי.
ב-15 בינואר 2016 יצא אלבום האולפן השני שלה, Ben.
לסינגל המוביל של האלבום קראו "Aşk Şarkıları".
בהמשך, הוציאה וידאו קליפ מלא לסינגל שני מתוך האלבום, "Bağdat".
השיר כבש את פסגת מצעד טורקיה טופ 20 והיה השיר המצליח ביותר במדינה בשנת 2016.
ב-2 באוגוסט 2019 יצא אלבום האולפן השלישי של צ'ליק, ששמו Daha Bi 'Aşık, על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט.
האלבום, המורכב מ-14 שירים, נכתב והולחן על ידי צ'ליק, האקי יאלצ'ין, ארקין קוראי וסבנם סונגור.
הסינגל המוביל, "Daha Bi 'Aşık", יצא באותו היום יחד עם קליפ נלווה.
בהמשך, יצא השיר "Mecbur", שהפך ללהיט בטורקיה.
תרגום שם השיר הוא "כָּפוּי", והוא יצא בעקבות מגפת הקורונה.
סרדאר אורטאץ' - "Rahvan" ו-"Abi"
איילוזאורוס (שם מדעי: Aeolosaurus) הוא סוג של דינוזאור זאורופוד מהענף טיטאנוזאוריה שחי באמריקה הדרומית שהשתייך לקבוצה אילוזאוריני.
הוא התגלה בתצורת "Angostura Colorada Formation" שבריו נגרו בארגנטינה ותואר בידי החוקר הארגנטינאי חיימה פאוול ב-1987. מעריכים שישנם 3 מינים בסוג זה, רובם ידועים רק משרידים בודדים של חוליות שונות וחלקי גפיים.
הדינוזאור נקרא על שם דמויות האיולוס, שומרות הרוחות מהמיתולוגיה היוונית בסיומת "saurus" - לטאה/זוחל.
את השם קיבל עקב הרוחות החזקות של פטגוניה בה התגלו ממצאיו.
ממצאים נוספים שלו התגלו בכמה מכרות בברזיל.
זה היה זאורופוד קטן באורך של 14 מטרים ומשקל של מעל 6 טונות, על פי החוקר גרגורי ס.
חוקרים אחרים העריכו את אורכו באורך של 18.1 מטרים ומשקל 14.7 טונות.
ייתכן שהיה מכוסה גבשושיות קשיחות בדומה לסלטזאורוס הקרוב.
למרות דמיונו לרוב הטיטאנוזאורים הוא משויך לקבוצה פנימית בשם אילוזאוריני.
קורטני סטיוארט , הידועה יותר בשם הבמה שלה, איילה דאון היא מתאבקת סקוטית, המופיעה בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית הדגל Raw.
ב-18 ביוני 2018, דאון ערכה את קרב הבכורה שלה ב-WWE בערב הראשון של טורניר אליפות בריטניה 2018 במסגרת קרב משולש נגד טוני סטורם וקילר קלי אשר קבע את זהות הטוענת לכתר לאליפות הנשים של NXT, שבסופו סטורם ניצחה.
ב-8 באוגוסט 2018, דאון הודחה מטורניר הנשים לזכר מאי יאנג לשנת 2018 על ידי ניקול מת'יוס כבר בסיבוב הראשון.
באותו החודש, דאון השתתפה בטורניר להכתרת אלופת הנשים הראשונה של NXT UK ובו היא הודחה מהטורניר בסיבוב הראשון על ידי טוני סטורם.
ב-20 ביולי 2019 בפרק של התוכנית NXT UK, היא הפסידה לנינה סמואלס, אך היא הצליחה לגבור עליה ב-17 בינואר 2020. ב-17 בספטמבר 2020, דאון שבה לתחרות בתוכנית NXT UK לאחר למעלה מחצי שנה, כשהפסידה לאיף ואלקירי.
ב-15 באוקטובר וב-26 בנובמבר, דאון נחלה הפסדים נוספים, לפייפר ניבן וג'יני, בהתאמה.
עם זאת, היא הצליחה לרשום ניצחון על זאיה ברוקסייד ב-10 בדצמבר.
ב-11 בפברואר 2021, דאון הפסידה למייקו סאטומורה.
ב-15 באפריל, דאון גברה על אמיליה מקנזי.
לעומת זאת, היא נחלה הפסד לאותה מקנזי ב-1 ביולי.
ב-19 באוגוסט בפרק של התוכנית NXT UK, דאון הפסידה לדני לונה.
ב-23 בספטמבר בפרק של התוכנית NXT UK, דאון נחלה הפסד לג'יני.
ב-24 במרץ 2022, דאון כשלה בניסיונה לזכות באליפות הנשים של NXT UK לאחר שהפסידה לאלופה, מייקו סאטומורה.
ב-5 במאי, דאון הפסידה פעם נוספת בקרב על התואר מול אותה סאטומורה, הפעם במסגרת קרב ללא חוקים.
ב-15 בנובמבר בפרק של התוכנית NXT, דאון ערכה את הופעת הבכורה שלה במותג האמריקאי כאשר הפריעה במהלך קרב "מי שעומדת אחרונה" על אליפות הנשים של NXT, כשירקה את הנוזל השחור בפרצופה של אלבה פייר ואז השליכה אותה ממעלה הסולם אל שולחן השדרנים, דבר שאיפשר למנדי רוז להגן על תוארה בהצלחה.
קרב הבכורה שלה במותג התקיים ב-6 בדצמבר לאחר שגברה על תיה הייל.
לאחר הקרב, דאון הותקפה על ידי אותה פייר.
ארבעה ימים לאחר מכן באירוע Deadline, השתיים נאבקו זו מול זו בקרב שבו דאון יצאה עם ידה על העליונה.
PWI דירג אותה במקום ה-96 מתוך 100 המתאבקות הטובות ביותר לשנת 2019
אליפות זוגות הנשים של ה-WWE (פעם אחת) - ביחד עם אלבה פייר
אליפות זוגות הנשים של NXT (פעם אחת, אחרונות) - ביחד עם אלבה פייר
אייל שחר {נולד ב-1972) הוא ספורטאי פאראלימפי ברכיבת סוסים.
שחר נולד בקיבוץ נען ובנעוריו עסק באמנויות לחימה וברכיבה על סוסים.
במהלך שירותו הצבאי, ב-1991 נפצע בקרב יריות בחאן יונס ונפגע קשה בראשו באופן שהביא לשיתוק פלג גופו השמאלי.
כחצי שנה היה מחוסר הכרה ולאחר מכן עבר תקופת שיקום ממושכת בבית לוינשטיין.
בשנת 1994 חזר באופן פעיל לרכיבה על סוסים במסגרת חווה טיפולית לנכים בדרגת נכות קשה.
ב התחרה בשתי תחרויות וסיים במקומות ה-18 וה-22.
ב התחרה בשתי תחרויות יחיד וסיים במקומות ה-16 וה-18 והתחרה ברכיבה קבוצתית (עם עומר בן-דור ואיתי צוק) וסיים במקום ה-10 והאחרון.
שחר מתחרה ברכיבה על סוסים גם כנגד רוכבים בריאים והשתתף באליפות אירופה בפורטוגל, באליפות הולנד הפתוחה ובאליפויות העולם בבלגיה ובדנמרק.
אייל שרטוב (נולד ב-7 במרץ 1962) הוא שחקן ומאמן כדורסל נכים ושחקן טניס נכים.
השתתף 4 פעמים במשחקים הפאראלימפיים.
שרטוב נפצע בגיל 16, בשנת 1978, כתוצאה משוטטות בשדה מוקשים ישן, בסמוך לקיבוץ גונן.
כתוצאה מפיצוץ מוקש סורי הוא איבד את כף רגלו.
שרטוב החל להתאמן במרכז הספורט לנכים של איל"ן והיה שחקן נבחרת ישראל בכדורסל בכיסאות גלגלים.
ב וב התחרה עם נבחרת הכדורסל.
בנוסף עסק שרטוב בטניס בכיסאות גלגלים ובשנת 1997 דורג במקום השביעי בעולם.
ב וב התחרה בטניס, בטורניר ליחידים ובטורניר לזוגות.
במשחקים בשנת 1996 העפיל בשתי התחרויות לשמינית הגמר.
במשחקים בשנת 2000 סיים את התחרויות בשלבים מוקדמים.
שרטוב עובד בעמותת נגישות ישראל, מאמן כדורסל בכיסאות גלגלים וחבר בקבוצת "ניצחון החיים" שעוסקת בחינוך תלמידים באמצעות פעילות בכיסאות גלגלים.
אייל שיראי (נולד ב-13 באפריל 1964) הוא מפיק, במאי ותסריטאי ישראלי.
בשנת 1996 כתב את התסריט, ביים והפיק את הסרט "ציפורים בניוטרל".
בשנת 1997 הפיק את הסרט "סוף המשחק" שביים יוני דרמון.
שנה מאוחר יותר הפיק את הסרט הישראלי-צרפתי "יום יום" שביים עמוס גיתאי, אשר היה מועמד לפרס אופיר לשנת 1998, ואת הסרט "קשר עיר" שביים יהונתן סגל.
בשנת זו הקים, יחד עם יוסף סידר, את אולפני "סינמה פקטורי".
החברה הפיקה שבעה סרטים וכן בוצעו בה עריכות סאונד למספר סרטים.
בשנת 1999 הפיק את הסרט "שחרר את הנסיכה" שביים אורון אדר והיה מועמד לפרס וולג'ין בפסיטבל הקולנוע ירושלים 1999. בשנה זו אף הפיק את סרט הטלוויזיה "כאילו כלום לא קרה" שביימה אילת ברגור.
שנה מאוחר יותר הפיק את הסרט "משהו טוטאלי" שביים גור בנטביץ'.
בשנה זו גם הפיק את הסרט "ההסדר" יחד עם דוד מנדיל.
בשנת 2003 הפיק את הסרט "זמזום" שביים יגאל בורשטיין.
שנה לאחר מכן הפיק את הסרט "מדורת השבט" שביים יוסף סידר.
בשנת 2005 הפיק, ביים ואף שיחק בסרט "בקרוב יקרה לך משהו טוב" על פי ספרו של עוזי וייל.
בשנת 2007 הפיק את הסרט "חופשת קיץ" שביים דוד וולך.
שנתיים מאוחר יותר הפיק, יחד עם גיל ססובר, את הסרט "ד"ר פומרנץ" שביים אסי דיין.
בשנת 2012 הפיק את הסרט "שרקייה", בבימויו של עמי ליבנה.
בשנה זו יזם יחד עם טינקרבל את פסטיבל הסרטים בערבה, לאחר שעברו השניים להתגורר באזור.
"הרעיון לעשות כאן במדבר פסטיבל סרטים, הגיע ממקום של צורך.
הרגשתי שיש כאן צורך תרבותי", סיפר.
שיראי הוא גם יוזם הפרויקט "קצר במדבר", לסרטים קצרים שמקורות ההשראה ואתרי הצילום שלהם הם מרחבי הנגב-ערבה.
בשנת 2014 הפיק את הסרט הקצר "אנטילופות" שביים אורי רום.
בשנת 2015 הפיק את הסרט הקצר "שן כריש" בבימויו של אורן גרנר.
בשנת 2017 הפיק את הסרט הקצר "קילומטר 147", זוכה פרס אופיר לסרט הקצר הטוב ביותר וכן את הסרט "בדרך חזרה" בבימויו של משה רוזנטל.
כמו כן הפיק בשנה זו את הסרט הקצר "מכת חום" בבימויה של עדי שנער.
בשנת 2019 הפיק את הסרט הקצר "הינומה".
החל משנת 2020 מנכ"ל קרן קולנוע ערבה.
בשנת 2023 הפיק את הסרט "דניאל אויערבאך" שביים דוד וולך.
איילה אינגדשט הוא אלבום הבכורה של זמרת ה-R&B הישראלית איילה אינגדשט.
את האלבום הוציאה בשנת 2007 לאור חברת התקליטים הד ארצי בקטלוג 64509 על גבי תקליטור.
ממנו יצאו הלהיטים "ממהרת", שדורג במקום השישי במצעד של רשת ג' ו"אהבנו", שהגיע למקום השביעי במצעד הפזמונים השבועי של גלי צה"ל.
איילה לירן (נולדה ב-16 באוגוסט 1975) היא שחקנית כדורגל ישראלית-בריטית אשר שיחקה בעמדת החלוץ.
היא וייצגה את נבחרת בריטניה בדאייה.
לירן זכתה בגביע הליגה הלאומית לנשים עם וומבלי ליידיס.
בגמר מול דונקסטר בלס היא השיגה פנדל בזמן פציעות כדי להשוות את המשחק ל-2–2; לאפשר לוומבלי לנצח בפנדלים.
לאחר שלא שותפה בתבוסה בגמר גביע הנשים של וומבלי 1997 מול לביאות מילוול למרות שהייתה בסגל, לירן חתמה ביריבה של ליגת העל לנשים בליגה הלאומית, קרוידון.
משם לירן המשיכה לליגה הלאומית עם סאות'המפטון סיינטס בשנת 2000. היא גם ייצגה את תאצ'אם לפני שהצטרפה לקבוצת הנשים של בראקנל טאון.
לאחר שהתגברה על פציעה חמורה בברך, המשיכה לירן לשחק בקבוצה משנת 2011.
לירן זומנה על ידי נבחרת הנשים של ישראל וכבשה 12 שערים, כולל שתי הופעות בהעפלה למונדיאל הנשים 2003.
בשנת 2001 החלה לירן להתחרות בדאייה וייצגה את בריטניה באליפות העולם ברחיפה לנשים ב-2009 בסגד.
לאחר שהובילה בחלק גדול מהתחרות היא סיימה במקום הרביעי.
בתחרות 2011 בשוודיה זכתה לירן במדליית כסף.
בשנת 2013 באליפות העולם ברחיפה לנשים בצרפת לירן זכתה שוב במדליית כסף לאחר שהובילה בתחילת היום האחרון.
היא ייצגה את בריטניה בקבוצת המועדונים בנבחרת הבריטית המלאה (לא נבחרת הנשים) באליפות אירופה ברחיפה 2017 בצ'כיה.
איילה ספיץ היא שחיינית ישראלית–אמריקאית, אלופת ישראל, אלופת אירופה (בלגרד 2024) ושותפה לשיא הישראלי במשחה שליחות 4x200 מטר וחברת נבחרת ישראל באולימפיאדת פריז (2024).
ספיץ נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס ובגיל 11 עברה לדרום קרולינה והחלה להתאמן בשחייה.
למדה באוניברסיטת ברקלי ועלתה לישראל במאי 2023. היא חברה בקבוצת השחייה של מכבי חיפה.
באליפות ישראל שנערכה בווינגייט ביוני 2023 היא זכתה ב-4 מדליות אישיות, 1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד.
מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.28 שניות, לפני שאין גולנד מהפועל מועצה אזורית משגב (56.34 שניות) והדר קרפ מהפועל בית שמש (57.51 שניות).
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה יפן ביולי אותה שנה היא סיימה במקום עשירי במשחה שליחות 4x200 מטר ביחד עם אנסטסיה גורבנקו, דריה גולובטי ולאה פולונסקי בשיא ישראלי חדש של 7:59.02 דקות ובכך קבעה הרביעייה הישראלית את הקריטריון האולימפי.
בתחרות הטריילז שנערכה בווינגייט בתחילת יוני 2024 היא סיימה שנייה במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:58.99 דקות, אחרי דריה גולבטי שהשוותה את השיא הישראלי בתוצאה של 1:57.87 דקות ובכך נבחרה לייצג את ישראל במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי במשחקים האולימפיים בפריז, בהם סיימה הנבחרת במקום ה-11.
איילה כרם (נולדה בשנת 2001) היא מטפסת מקצועית ישראלית, סגנית אלופת אירופה (וילאר-סור-אולון 2024) בענף טיפוס בולדרינג.
בשנים 2022, 2023 ו-2024 זכתה באליפות ישראל בטיפוס בקטגוריות הובלה ובולדרינג.
באליפות העולם בטיפוס שנערכה באוגוסט 2023 בברן שבשווייץ באוגוסט סיימה במקום עשירי בקטגוריית בולדרינג.
באליפות אירופה בטיפוס שנערכה בוילאר-סור-אולון שבשווייץ באוגוסט-ספטמבר 2024 זכתה במדליית כסף בקטגוריית בולדרינג.
אייל שויקי (נולד ב-3 באפריל 1984) הוא איש ציבור ישראלי המכהן כמנכ"ל בית הנשיא.
שויקי נולד בערד, בה גדל והתחנך.
אביו חביב היה חבר אגד ואימו אירית עקרת בית, ולו אח ואחות.
בנעוריו עברה משפחתו לעיר מודיעין-מכבים-רעות, בה סיים את לימודיו בתיכון עירוני א'.
באוגוסט 2002 התגייס לצה"ל, ושובץ בחיל השריון.
לאחר שנתיים בהן שירת בגדוד 52 בחטיבה 401 ("עקבות הברזל"), עבר לשמש כנהגו של האלוף יצחק הראל, בעת שכיהן כראש אגף התכנון במטה הכללי.
עם שחרורו מצה"ל שימש שויקי ככתב ספורט במקומון זמן תל אביב ובהמשך בעיתון מעריב ואתר nrg.
וניהל בהתנדבות את אתר האינטרנט של קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים.
בשנת 2006 החל שויקי לעבוד לצדו של יצחק הרצוג אשר כיהן באותה תקופה כשר התיירות.
תפקידו הראשון של שויקי בלשכת השר היה נהג.
לאחר מכן, כאשר מונה הרצוג לשר הרווחה והשירותים החברתיים, מילא שויקי בלשכתו תפקידי עוזר וסגן דובר.
כאשר עמד הרצוג בראש סיעת העבודה בכנסת, שימש שויקי כיועץ פרלמנטרי וכדובר סיעת העבודה בכנסת.
עם בחירתו של הרצוג לתפקיד יו"ר מפלגת העבודה, בנובמבר 2013, מונה שויקי לתפקיד ראש מטה יו"ר האופוזיציה, בו שימש עד 2018 אז נבחר הרצוג לתפקיד יו"ר הסוכנות היהודית.
בין השנים 2018—2021 עמד שויקי בראש מטהו של הרצוג בסוכנות היהודית.
כמו כן, כיהן כדירקטור בגופים מרכזיים של הסוכנות היהודית ובהם בנייני האומה, פרויקט תגלית, חברת מסע ועוד.
ביולי 2021, עם השבעתו של יצחק הרצוג כנשיאה ה-11 של מדינת ישראל, מונה שויקי למנכ"ל בית הנשיא.
שויקי, שהיה אז בן 37 בלבד, הפך למנכ"ל הצעיר ביותר של בית הנשיא.
במסגרת מאמציו של הנשיא הרצוג לפתרון המשבר החוקתי-חברתי שנוצר בשנת 2023, מילא שויקי תפקיד פעיל בקידום ההידברות והשיחות שהתנהלו בבית הנשיא בהשתתפות נציגי הקואליציה והאופוזיציה בשאיפה לגיבוש מתווה מוסכם, עד שאלו הוקפאו, ביוני 2023.
במסגרת תפקידו בבית הנשיא, מנהל שויקי גם את העשייה המדינית שמוביל הנשיא הרצוג, ובמרכזה יחסיה של מדינת ישראל עם ארצות הברית, מדינות המפרץ והמזרח התיכון, המוסדות הבינלאומיים השונים ומדינות נוספות.
במהלך המלחמה שפרצה לאחר טבח 7 באוקטובר – שמחת תורה הוביל ומוביל שויקי את עשיית בית הנשיא למען נפגעי המלחמה – אזרחים וחיילים.
בשנת 2023 נבחר ל-40 הצעירים המבטיחים של העיתון גלובס.
ולרשימת 40 הצעירים המבטיחים של האתר אייס.
בשנת 2024 החל שויקי לקדם את גיבושו וכתיבתו של קוד אתי לפעילותו של בית הנשיא, לראשונה מאז כינונו.
נשוי לעדן ואב לשלוש בנות ובן.
הוא בוגר תואר ראשון בתקשורת ובניהול מהאוניברסיטה הפתוחה.
איילה והמראות (בספרדית: Ayla y Los Mirror) היא סדרת נוער ספרדית שהופקה על ידי חברת Federation Spain עבור חברת וולט דיסני.
היא נוצרה על ידי אנה הורמאצ'אה, אלברטו גרונדונה ואדה הרננדס.
לסדרה הופקו 30 פרקים, אשר הופצו בשירות הסטרימינג "דיסני+" החל מ־27 בספטמבר 2024 עד ל־1 בנובמבר באותה שנה.
בנוסף לשידור הסדרה בשירות, היא שודרה גם בערוצי דיסני ברחבי העולם.
בישראל העונה הראשונה החלה את שידוריה ב-10 בנובמבר 2024 בערוץ דיסני ישראל והסתיימה ב-19 בדצמבר באותה השנה.
לאחר מותו הפתאומי של אביה העשיר, נותרת הנערה הצעירה איילה יתומה.
בעקבות האירוע, היא סובלת מהלם פוסט-טראומטי שמוביל לאמנזיה – מצב בו היא אינה זוכרת דבר מעברה.
בזמן שהמשטרה מנסה לברר את זהותה, היא מועברת לבית בשם "היער".
שם היא פוגשת את אינס, שותפתה החדשה לחדר, ואת חבורת "המראות" – קבוצת נערים ונערות שאוהבים לרקוד.
איילה מתיידדת עם הקבוצה ומשתתפת איתם בתחרות הריקודים.
בעזרתם, היא מוצאת את מקומה ומגלה שיש לה כישרון יוצא דופן: היא מסוגלת לשמוע את רגשותיהם של אחרים באמצעות חזיונות מוזיקליים.
במקביל, היא מתמודדת עם אתגרים רבים בחייה, אך מקבלת תמיכה מחבריה החדשים, שעוזרים לה גם לגלות פרטים נוספים על עברה.
עם זאת, דודתה, אזמרלדה, עוקבת אחריה מקרוב ומנסה בכל דרך למנוע ממנה לשחזר את זיכרונותיה, מחשש שאיילה תהווה איום על הירושה שקיבלה.
שם הדמותשחקן/ית במקורמדבב/ת באנגליתאיילהויולטה מדלקורטני ליןיאגוכריסטיאן לופזיהודה לואיססופיהדניאלה מונטרגרייס לואיסדווידסמי גומזלא ידועסמיאלווארו אלמודובראדם לאבלפאולהקמינו מורנוטדג'ירי יאקיניאזמרלדהמאר אבסקלליז ברנטקאקוישראל מננדסטרוויס ברנטאריקסלו נייטולא ידוענואהלא ידועג'וליהאנסטסיה רוסוג'נה דייוויסאגנסלא ידועאלישיה צ'ינוסקיואלןורוניקה ראמוססמי-ג'ק מרטינקאקסנדרהרות לופיסקית'ון טלמדג'מיגלקרלוס סראנווולפי טראושניבוסכרמן רואיזפילאר אוריבה
עונהמספר פרקיםתקופת שידור מקורית תקופת שידור בישראל שידור ראשוןשידור אחרוןשידור ראשוןשידור אחרון13027 בספטמבר 20241 בנובמבר 202410 בנובמבר 202419 בדצמבר 2024
מספר הפרק(בסדרה)מספר הפרק(בעונה)שם הפרק בעבריתשם הפרק בספרדיתתאריך שידור מקורי תאריך שידור בישראל דיסני+ערוץ דיסני11מחוץ למקוםFuera de lugar27 בספטמבר 202410 בנובמבר 202422הנערה ללא עברLa chica sin pasado11 בנובמבר 202433זומבים ושות'Zombies y compañía12 בנובמבר 202444להציל את אל בוסקהSalvando El Bosque13 בנובמבר 202455עד 10,000....
איילה צרפתי (נולדה בשנת 1962) היא מעצבת תאורה ישראלית.
נחשבת לאחת המעצבות הישראליות החשובות והמצליחות בעולם.
צרפתי נולדה וגדלה בתל אביב.
היא בוגרת תואר ראשון באמנות פלסטית בשנת 1984 בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים, ובהמשך בפוליטכניק מידלסקס בלונדון.
בשנת 1992 היא ייסדה ביחד עם בעלה דאז, אלבי צרפתי, את Aqua Creations Atelier לתאורה וריהוט.
שימשה כמעצבת ומנהלת החברה עד שהקימה סטודיו לאמנות משלה.
במשך כמעט שלושים שנה היא מציגה במוזיאונים ובגלריות ברחבי העולם.
מאז שנות ה-90 יצרה גופי תאורה (בהשראת יצורי-ים) ורהיטים קונספטואליים.
נודעה בזכות ה-SOMA שלה, אורות פיסוליים בעבודת יד הנקראים על שם מונח יווני המתאר את גוף האדם.
רוב העבודות שלה מיוצרות בהזמנה למוזיאונים, אדריכלים ולקוחות פרטיים (חדר המוזיקה של הזמר פול סיימון, מארק צוקרברג, ג'ק ניקולסון ובראד פיט), ומחירן נאמד באלפי דולרים.
בשנת 1994 יצרה את גוף התאורה "Morning Glory"
עבודות שלה נרכשו על ידי מוזיאון האמנויות הדקורטיביות, פריז ונכללת באוספים הקבועים של מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, מוזיאון לאמנויות ועיצוב , מוזיאון המנטה, מוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון, מוזיאון לאמנויות יפות ביוסטון, מוזיאון קורנינג לזכוכית ומוזיאון אינדיאנפוליס לאמנות.
תערוכות היחיד שלה נערכו במוזיאון תל אביב לאמנות ובמוזיאון הפיסול Beelden Aan Zee , דן האג.