tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ניצחון זה היה גם היחיד של ישראל בטורניר, אך הוא הספיק כדי למנוע מצרפת להעפיל למונדיאל שנערך בארצות הברית.
שני המשחקים הנותרים של ישראל במוקדמות נערכו באצטדיון רמת גן בתוך פחות מחודש מהניצחון בפריז.
ב-27 באוקטובר סיימה ישראל בתיקו 1–1 מול אוסטריה, וב-10 בנובמבר הפסידה 1–3 לפינלנד.
ישראל סיימה את טורניר המוקדמות במקום האחרון, לראשונה מאז מוקדמות מונדיאל 1982. חרף הכישלון בטורניר זה הוארך חוזהו של המאמן שלמה שרף, בעיקר בעקבות הניצחון על צרפת.
תחילת ההשתתפות במוקדמות אליפות אירופה
לאחר הכישלון להעפיל למונדיאל 1994 החלה ישראל להשתתף במוקדמות אליפות אירופה בכדורגל (ה"יורו").
הטורניר הראשון היה מוקדמות יורו 1996 שהיה עתיד להיערך באנגליה, ובו שיחקה בבית 1 ביחד עם , , , ו.
בשלושת המשחקים הראשונים של הטורניר הבקיעה הנבחרת שני שערים בכל משחק, כשבראשון היא מנצחת את פולין, בשני מסיימת בתיקו מול סלובקיה, ובשלישי מנצחת את אזרבייג'ן.
בשני משחקי הבית מול רומניה וצרפת סיימה בתיקו 1–1 ובתיקו ללא שערים בהתאמה.
ב-25 באפריל החלה ישראל ברצף של שלושה הפסדים בטורניר, תחילה 3–4 לפולין ולאחר מכן הפסדי חוץ בפער של שער אחד מול רומניה וסלובקיה.
ישראל קטעה את רצף ההפסדים עם ניצחון ביתי על אזרבייג'ן, אך לאחר מכן הפסידה בצרפת לנבחרת המקומית 0–2, וסיימה את הטורניר במקום החמישי מעל אזרבייג'ן.
למרות הכישלון להעפיל ליורו בפעם הראשונה ולמונדיאל בפעם השישית ברציפות, נבחר שרף להמשיך לאמן את הנבחרת.
טורניר זה היה שונה מאלה שקדמו לו בגלל כניסתה לתוקף של תקנת פיפ"א שקבעה כי על ניצחון יינתנו 3 נקודות במקום 2 נקודות, כחלק מלקחי מונדיאל 1990. ישראל הוגרלה לבית מספר 5 ביחד עם , , ו.
משחקי הסיבוב השני של ישראל התנהלו במתכונת הפוכה לסדר המשחקים של הסיבוב הראשון.
ב-31 במרץ התארחה ישראל בלוקסמבורג וגברה על הנבחרת המקומית 3–0, תוצאה שהייתה ניצחונה הגדול ביותר בטורניר.
כעבור חודש אירחה ישראל את קפריסין באצטדיון רמת גן, וגמלה לה על ההפסד בלימסול עם ניצחון 2–0. למשחק זה קדמה פרשייה משמעתית, לאחר שהמאמן שלמה שרף החליט להשעות את חיים רביבו, אבי נמני, דוד אמסלם, פליקס חלפון וניר קלינגר, מכיוון שאיחרו לחזור לבית המלון בו שהתה הנבחרת.
בתגובה לכך הודיע קלינגר על פרישתו מהנבחרת.
מוקדמות יורו 2000 ופרשת נערות הליווי
הטורניר האחרון של ישראל בעשור זה היה מוקדמות יורו 2000. ישראל הוגרלה לבית מספר 6 ביחד עם , , ו, שנחשבה לחלשה ביותר בבית ולא הייתה אמורה להוות יריב משמעותי בטורניר.
ישראל החלה את משחקי המוקדמות בתיקו 1–1 מול אוסטריה בווינה, ולאחר מכן גברה בחוץ על סן מרינו בתוצאה 5–0, תוצאה ששיפרה את הפרש השערים שלה באופן שהיה עתיד להיות משמעותי בסיום הטורניר.
במשחק הבא, האחרון ב-1998, אירחה ישראל את ספרד וספגה הפסד מינימלי 1–2. ישראל הצליחה לעלות ליתרון למשך זמן קצר, אך תוך 14 דקות הפכה ספרד את תוצאת המשחק.
המאמן שרף האשים בהפסד את השוער רפי כהן, ולאחר המשחק הדיח אותו מהנבחרת במסיבת עיתונאים ששודרה בשידור חי.
1998 הייתה אחת השנים הבולטות של ישראל במשחקי ידידות.
בתוך שבוע אחד בפברואר גברה ישראל באצטדיון רמת גן על (4–0) ועל (2–0), ובחודש שלאחר מכן שיחקה באצטדיון של סטיאווה בוקרשט וניצחה את 1–0. לאחר מכן הגיעה ישראל לאחד מהישגי השיא שלה במשחקי ידידות, שתואר גם כ"שיא שהכה גלים ברחבי העולם" וכניצחונה הגדול ביותר של הנבחרת במשחק ידידות.
שנה זו הייתה שנת היובל להקמת מדינת ישראל, וב-15 באפריל נערך משחק ידידות מול באצטדיון טדי שבבירה ירושלים, כחלק מהחגיגות.
המשחק נערך מול קהל של 14,000 צופים, אך לא היו ציפיות לניצחון בגלל זהות היריבה.
עד לשלהי המשחק הייתה התוצאה תיקו 1–1 משערים של נג'ואן גרייב ודייגו קאנייה, אך בדקה ה-82 ביצע חיים רביבו בהצלחה בעיטה חופשית והכריע את המשחק לטובת ישראל.
בעקבות הניצחון העפילה ישראל למקום ה-17 באירופה ולמקום ה-40 בדירוג פיפ"א העולמי.
לאחר המשחק מול ארגנטינה ניצחה ישראל 5–1 את באצטדיון של סקונטו ריגה, ספגה שני הפסדי חוץ 0–2 מול פולין ו, וסיימה בניצחון 2–0 ברמת גן על .
ישראל סיימה את משחקי המוקדמות עם ניצחון בית 8–0 על סן מרינו והפסד חוץ 0–3 לספרד, ולפיכך סיימה את הטורניר עם 13 נקודות, כמו אוסטריה.
אולם, כיוון שלישראל היה הפרש שערים עדיף על אוסטריה היא דורגה במקום השני ואוסטריה דורגה במקום השלישי, ולמעשה הייתה ישראל עדיפה בכל הפרמטרים העיקריים של כללי שבירת השוויון בין נבחרות עם אותו מספר נקודות.
בהגרלת משחקי הפלייאוף על ההעפלה שובצה ישראל מול .
אולם, על הישגה של ישראל העיבה הפרשה שכונתה בתקשורת "פרשת נערות הליווי".
ערב המשחק הראשון, שנערך באצטדיון רמת גן ב-13 בנובמבר 1999, אירחו חלק משחקני הנבחרת נערות ליווי בחדרי המלון שלהם.
השחקנים אמנם לא ביצעו עבירה פלילית, אך לאחר שהפרשה נחשפה על ידי העיתונאי אביב הברון מ"מעריב" (בסיוע יונתן הללי), נמתחה עליהם ביקורת נוקבת בטענה שהדבר איננו מוסרי היות שחלקם נשואים ומשום שהם השחקנים המייצגים את המדינה, וכן שהדבר הפריע להם להתרכז במשחק.
במשחק עצמו הובסה ישראל בתוצאה 0–5, ובמשחק הגומלין שנערך בקופנהגן הפסידה 0–3. מאוחר יותר טען שאול אייזנברג בספר "סדום ועמורה 2" כי מי שאירח את נערות הליווי היה למעשה המאמן שלמה שרף.
אברהם גרנט, לימים מאמן הנבחרת, טען כי היה זה חלק מדפוס התנהגות של שחקני הנבחרת.
אחת מהתוצאות של הפרשה הייתה הקמת ועדה לניסוח קוד אתי לשחקני הנבחרת.
ריצ'רד מולר נילסן ואברהם גרנט
בעקבות הכישלונות להעפיל למונדיאל 1994 ולמונדיאל 1998, ובעיקר לאחר הנזק התדמיתי הכבד של פרשת נערות הליווי, פוטר שלמה שרף מאימון הנבחרת.
לאחר מכן גברה ישראל על במשחק ביתי, ספגה הפסד חוץ 1–2 ל, וגברה על 2–0 במשחק חוץ.
המשחק הבא, מול ספרד, הסתיים בתיקו 1–1. בעקבות התיקו 0–0 מול בוסניה והרצגובינה בסרייבו דורגה ישראל במקום השלישי בבית, בפער של שתי נקודות מאוסטריה שבמקום השני.
המשחק המכריע בין ישראל לאוסטריה נערך באצטדיון רמת גן ב-27 בספטמבר, והסתיים בתיקו 1–1 לאחר שער שוויון של אנדריאס הרצוג בתוספת הזמן של המשחק.
נילסן החליט להתפטר מתפקידו בעקבות הכישלון להעפיל למונדיאל ובעקבות הפסדים אחדים במשחקי ידידות, שהכבד מביניהם היה 1–7 ל, במשחק ידידות שנערך בקייזרסלאוטרן ב-13 בפברואר 2002. התבוסה לגרמניה הייתה הגדולה ביותר בתולדות הנבחרת, וזהה לזו שנחלה הנבחרת מול במסגרת מוקדמות מונדיאל 1934.
בשנת 2002 הוחלף נילסן על ידי אברהם גרנט.
גרנט שאף להנהיג שינויים משמעותיים בנבחרת, ולהפחית בהדרגה את הגיל הממוצע של שחקניה.
עם זאת, בעקבות התוצאות הלא טובות במוקדמות יורו 2004 הוא נאלץ לחזור ולהסתמך על שחקנים מבוגרים יותר.
אחת מהבעיות העיקריות של הנבחרת בטורניר זה הייתה שלילת זכות האירוח על ידי אופ"א, שחששה מהמצב הביטחוני בישראל בעקבות התגברות הטרור הפלסטיני.
כתוצאה מכך ערכה ישראל שני משחקי בית באצטדיון רנצו ברברה בפאלרמו שבאיטליה, ושניים נוספים בעיר אנטליה שבטורקיה.
הנבחרת פתחה את הטורניר בניצחון ותיקו חוץ מול וקפריסין בהתאמה, ולאחר מכן ערכה שני "משחקי בית" בפאלרמו, בהם הפסידה לאלופת אירופה וניצחה את קפריסין.
הניצחון הזה היה האחרון של הנבחרת בטורניר, שהיה אחד מהחלשים שלה והסתיים כשלזכות הנבחרת היו 9 נקודות.
שני המשחקים הבאים היו מול , והסתיימו בתיקו 0–0 "ביתי" באנטליה ובהפסד בסלובניה.
הטורניר הסתיים בתיקו מול מלטה החלשה ובהפסד חוץ לצרפת.
למרות הכישלון להעפיל ליורו המשיך גרנט לאמן את הנבחרת גם בטורניר מוקדמות מונדיאל 2006, בו הוגרלה ישראל לבית 4 ביחד עם , , , פעם נוספת נגד ו.
המשחק הראשון היה מול צרפת החזקה בחוץ, וישראל הצליחה להפתיע את הפרשנים ולסיים אותו בתיקו 0–0 שנחשב לתוצאה טובה.
לאחר מכן ערכה ישראל ארבעה משחקי בית באצטדיון רמת גן ומשחק אחד בחוץ.
היא החלה את סדרת המשחקים בניצחון על קפריסין, המשיכה בתיקו מול שווייץ, וב-17 בנובמבר ניצחה את קפריסין באצטדיון GSP שבניקוסיה, ובכך זכתה לראשונה לניצחון כפול על קפריסין במוקדמות המונדיאל.
המשחק הבא היה מול אירלנד באצטדיון רמת גן, והסתיים בתיקו 1–1 בזכות שער שוויון בדקה ה-90 של המחליף עבאס סואן, שמנע הפסד ביתי ראשון במוקדמות המונדיאל מאז ההפסד לפינלנד במוקדמות מונדיאל 1994.
כעבור ארבעה ימים אירחה ישראל את צרפת, וסיימה עמה בתיקו 1–1. בנגינת ההמנונים שלפני תחילת המשחק נשמעו שריקות בוז מהקהל בזמן נגינת המנון צרפת, בעקבות התבטאויות אנטי-ישראליות של השוער פביאן בארטז שגררו ביקורת בינלאומית.
לאחר המשחק מול צרפת סיימה ישראל בתיקו 2–2 מול אירלנד בדבלין ובתיקו 1–1 בבזל מול שווייץ.
שני המשחקים שנותרו לישראל היו מול איי פארו החלשה, ושניהם הסתיימו בניצחון.
אולם, כיוון שצרפת גברה על קפריסין במחזור המשחקים האחרון דורגה ישראל במקום השלישי בגלל הפרש שערים נחות בהשוואה לזה של שווייץ שבמקום השני.
גרנט החליט לא לחדש את חוזהו בנבחרת.
מחליפו היה דרור קשטן, אחד המאמנים המצליחים בתולדות הכדורגל הישראלי.
ישראל שובצה לבית קשה במוקדמות יורו 2008 עם , , , , ו, והתחרתה עמן על ההעפלה לטורניר שנערך באוסטריה ובשווייץ.
קביעת סדר המשחקים לוותה במחלוקות רבות, ורק ב-3 במרץ 2006 הצליחו נציגי התאחדויות הכדורגל להגיע להסכמה.
נקודת המחלוקת העיקרית הייתה דרישתה של רוסיה לארח את ישראל בחורף, שנתקלה בהתנגדות נחרצת של ההתאחדות לכדורגל והסתיימה בפשרה שהמשחק ייערך באוקטובר 2006, ויהיה הראשון נגד אחת משלוש הנבחרות החזקות של הבית.
על אף שמלחמת לבנון השנייה נגמרה כ-4 שבועות לפני המשחק השני, מול באצטדיון רמת גן, החליטה אופ"א להעבירו לעיר ניימיכן שבהולנד.
שבוע לאחר המשחק בוטלה ההחלטה, ושאר משחקי הבית של הנבחרת התקיימו בישראל.
במשחק עצמו גברה הנבחרת על אנדורה בתוצאה 4–1. ב-7 באוקטובר שיחקה ישראל ברוסיה, וסיימה בתיקו 1–1. משחקה הראשון של הנבחרת על אדמת ישראל בטורניר היה מול קרואטיה, ובימים שלפניו נמכרו כל 40,000 הכרטיסים האפשריים.
למול יציעי אצטדיון מלאים הפסידה ישראל בתוצאה 3–4. לאחר ההפסד סיימה ישראל בתיקו 1–1 מול במשחק ידידות, במהלכו עלה לשחק בן סהר בפעם הראשונה והיה לשחקן הצעיר ביותר בתולדות הנבחרת.
שיא זה נשבר מאוחר יותר על ידי גיא אסולין.
ב-24 במרץ 2007 נערך המשחק הרשמי הראשון אי פעם מול אנגליה, שהסתיים בתיקו 0–0. ארבעה ימים לאחר מכן אירחה ישראל את אסטוניה וניצחה אותה 4–0.
שני המשחקים הבאים של הנבחרת היו משחקי חוץ.
ב-2 ביוני גברה ישראל על מקדוניה בתוצאה 2–1 בסקופיה, וארבעה ימים לאחר מכן ניצחה את אנדורה 2–0 למרות תנאי המגרש הגרועים.
לפני המשחק מול אנגליה באצטדיון ומבלי הפגינה הנבחרת יכולת חלשה, ששיאה היה בהפסד 1–2 לבלארוס במשחק ידידות.
במשחק מול אנגליה ב-8 בספטמבר הפסידה ישראל 0–3, ולא הצליחה לבעוט לכיוון השער ולו פעם אחת.
במשחק מול קרואטיה ב-13 באוקטובר הפגינה ישראל רמת משחק יותר גבוהה, מה שלא מנע ממנה להפסיד 0–1. ב-17 בנובמבר גברה ישראל על רוסיה 2–1 באצטדיון רמת גן, שהיה ניצחונה הראשון במשחק רשמי מאז יוני 1999 על נבחרת המדורגת מעליה בדירוג פיפ"א.
ב-21 בנובמבר ניצחה ישראל את מקדוניה 1–0 במשחק ביתי, ובעקבות כך סיימה את הטורניר במקום הרביעי, בפער של נקודה מרוסיה שסיימה במקום השני והעפילה ליורו 2008. בזכות הישגיה בטורניר העפילה ישראל למקום ה-27 בדירוג פיפ"א, וזכתה להגרלה נוחה יותר במוקדמות מונדיאל 2010.
הגרלת משחקי המוקדמות של מונדיאל 2010 נערכה ב-25 בנובמבר 2007 בעיר דרבן שבדרום אפריקה, מארחת המונדיאל.
ימים אחדים לפני ההגרלה גברה ישראל כאמור על ועל , ובזכות כך דורגה בקבוצת האיכות השנייה.
בהגרלה שובצה ישראל לבית מספר 2 ביחד עם (אלופת אירופה בשנת 2004), , , ו.
גם הפעם היו מחלוקות בקרב התאחדויות הכדורגל על לוח המשחקים, ובסופו של דבר התערבה פיפ"א וב-30 בינואר 2008 ערכה הגרלה לקביעת סדר המשחקים.
ישראל פתחה את הטורניר בתיקו 2–2 ביתי מול שווייץ, ולאחר מכן יצאה לסדרה של שלושה משחקי חוץ, בהם זכתה לניצחונות על מולדובה באצטדיון זימברו ועל לוקסמבורג באצטדיון העירוני של לוקסמבורג סיטי וסיימה בתיקו 1–1 מול לטביה.
סיבוב המשחקים השני התנהל במתכונת הפוכה לסדר המשחקים של הסיבוב הראשון.
ארבעה ימים לאחר המשחק מול יוון ברמת גן, שהסתיים בתוצאה 1–1, ספגה הנבחרת הפסד 1–2 בהרקליון, וכתוצאה מכך הייתה זקוקה לניצחון במשחק הביתי מול לטביה ברמת גן ב-5 בספטמבר.
עם זאת, ישראל הפסידה 0–1, וספגה הפסד ביתי ראשון במוקדמות המונדיאל מזה 15 שנים.
ארבעה ימים לאחר ההפסד הביסה ישראל 7–0 את לוקסמבורג, וב-10 באוקטובר גברה 3–1 על מולדובה ברמת גן.
ניצחון זה הותיר לישראל סיכוי להעפיל לפלייאוף היבשתי מהמקום השני, אך ב-14 באוקטובר שיחקה ישראל מול שווייץ בזנקט יאקוב פארק, וסיימה בתיקו ללא שערים, בעקבותיו דורגה במקום הרביעי כיוון שלטביה גברה על מולדובה.
בעקבות רצף הכישלונות של דרור קשטן החליט אבי לוזון, יושב ראש ההתאחדות לכדורגל, כי חוזהו של קשטן כמאמן הנבחרת לא יוארך.
בעקבות האכזבה מהישגיהם של המאמנים הישראלים נטתה הכף לטובת העסקתו של מאמן זר בעל הישגים, ולאחר בחינת מספר מועמדים הוחלט למנות את הצרפתי לואיס פרננדס, שהיה חסר ניסיון באימון נבחרות כדורגל.
כבר בשני משחקי הידידות הראשונים תחת הדרכתו ספגה הנבחרת הפסדים בפער משמעותי ל ול, שהתכוננו למונדיאל 2010. פרננדס הרבה לזמן שחקנים חדשים לנבחרת ולנסות הרכבים שונים, וכך היה גם בתחילת מוקדמות יורו 2012. ישראל פתחה את הטורניר בניצחון ביתי 3–1 על ובתיקו אפס מול .
בהמשך הטורניר נאלצה הנבחרת להתמודד עם שורת פציעות של שחקני מפתח, בראשם הקפטן יוסי בניון.
בהיעדרם של השחקנים הפצועים הפסידה ישראל פעמיים 1–2, ל ברמת גן ול באתונה.
ארבע הנקודות שצברה הנבחרת במשחקים אלה היו פתיחת הטורניר הגרועה ביותר שלה בעשר השנים שקדמו למוקדמות יורו 2012. הביקורת על רמתה של הנבחרת התגברה לאור ירידת הנבחרת בדירוג העולמי של פיפ"א, ופרננדס נתפס כאחראי הראשי לכך.
זמן קצר לפני המשחקים מול וגאורגיה הושעה פרננדס על ידי פיפ"א בגלל חוב שלא שולם לקבוצה הקטרית אל ריאן, והשעיה זאת בוטלה רק כאשר שילם פרננדס את חובו.
לאחר תום ההשעיה הצליחה הנבחרת לזכות בשני ניצחונות רצופים בטורניר, בבית על גאורגיה ובחוץ על לטביה.
הביקורת השלילית על הנבחרת ועל פרננדס נמשכה, אף על פי שכעת הייתה ישראל בעלת סיכויים טובים יותר להעפיל ליורו.
כהכנה לקראת המשחקים המכריעים מול יוון וקרואטיה, יצאה הנבחרת למשחק מול בשווייץ, ולאחר יכולת חלשה ביותר בהגנה הפסידה בתוצאה 3–4, וזאת לאחר שכבר פיגרה 0–3. הנבחרת הכזיבה את הציפיות שתלו בה לקראת שני המשחקים המכריעים, וספגה הפסדים בבית ליוון (0–1) ובאצטדיון מקסימיר בזאגרב לקרואטיה (1–3).
במשחקה האחרון בטורניר הצליחה ישראל לנצח 2–0 בחוץ את , תוך הפגנת רמת משחק שנתפסה כחלשה.
פרשנים רבים הביעו את תקוותם כי פרננדס יוחלף במהרה לאור הקמפיין שנתפס כגרוע, יחסיו הגרועים עם התקשורת, אמירות שנתפסו כמביכות, אי הזימון של שחקנים מצטיינים ומנגד זימון שחקנים שזכו לדקות משחק מועטות, זימון שחקנים רבים, עד כדי מה שנתפס כ'זילות המדים הלאומיים', והצבת שחקנים בעמדות שאינן עמדות המשחק הטבעיות שלהם.
הן ההתאחדות והן פרננדס לא היו מעוניינים להמשיך את ההתקשרות ביניהם.
בדצמבר 2011 הוכרז כי אלי גוטמן יהיה מחליפו של פרננדס, והוא החל בתפקידו באופן רשמי בינואר 2012.
טורנירי המוקדמות תחת אלי גוטמן
הטורניר הרשמי ראשון של גוטמן כמאמן הנבחרת היה מוקדמות מונדיאל 2014. הנבחרת הוגרלה מול ו החזקות, בשורותיה שיחק כריסטיאנו רונאלדו מריאל מדריד שנחשב לאחד מהשחקנים הטובים ביותר בעולם בעשור זה.
נבחרות נוספות בבית היו , ו.
עם היוודע תוצאות ההגרלה הייתה הדעה הרווחת כי סיכוייה של ישראל להעפיל למונדיאל בברזיל נמוכים, שכן היא נחשבה לנחותה באופן משמעותי לעומת רוסיה ופורטוגל.
אף על פי שקמפיין הנבחרת עמד בסימן תחילתו של תהליך הצערת השורות, השחקן הוותיק היחיד שלא שיחק באופן קבוע הוא יוסי בניון בעוד הבלם טל בן חיים והשוער דודו אוואט שמרו על מקומם בהרכב.
ישראל סיימה את צמד המפגשים מול פורטוגל החזקה בתוצאות תיקו, אולם הפסדים לרוסיה ושתי תוצאות תיקו מול אזרבייג'ן הנחשבת לנחותה ממנה הובילו את ישראל למקום השלישי בבית.
בשאיפה להמשיך בתהליך הצערת הנבחרת ועל מנת לשמור על רצף, החליטה ההתאחדות לכדורגל להעניק לגוטמן הזדמנות לאמן את נבחרת ישראל גם בקמפיין מוקדמות יורו 2016. ישראל הוגרלה בין נבחרות הדרג השלישי לבית עם נבחרות ו, עם מקבוצת הדרג הרביעי וכן עם ו.
מספר הנבחרות המשתתפות בטורניר יורו 2016 הוגדל ולכן שני המקומות הראשונים בבית מקנים השתתפות בטורניר בעוד המקום השלישי בשמונה מתשעת בתי המוקדמות מוביל לצמד משחקי הצלבה על הכרטיס הנוסף לטורניר.
משחקיה הביתיים של נבחרת ישראל התקיימו באצטדיונים סמי עופר בחיפה וטדי בירושלים לסירוגין.
השחקן הוותיק היחיד שהמשיך ללבוש את מדי הנבחרת הוא בן חיים שמונה לקפטן הנבחרת ואילו את אוואט שפרש החליף בין הקורות אופיר מרציאנו.
פרשנים בתקשורת הספורט טענו כי גוטמן מתבסס, שלא בהכרח בצדק, על שחקנים שאותם אימן קודם לכן בהפועל תל אביב ובהם ביברס נאתכו, איתי שכטר, גילי ורמוט וערן זהבי.
למרות פתיחה מבטיחה שכללה 3 ניצחונות כולל תבוסה שהנחילה לנבחרת בוסניה, הפסידה נבחרת ישראל פעמיים לנבחרת בלגיה והשיגה נקודה אחת בלבד מצמד המשחקים מול ווילס.
את הקמפיין חתמה ישראל באוקטובר 2015 בהפסד ביתי לנבחרת קפריסין שהציב אותה בתום הקמפיין במקום הרביעי כשלראשונה מאז 1994 היא מסיימת קמפיין עם מספר הפסדים גבוה ממספר הניצחונות.
מיד עם סיום הקמפיין, ב-14 באוקטובר 2015, החליט גוטמן לסיים את דרכו בנבחרת והודיע על כך ליו"ר ההתאחדות החדש, עופר עיני.
עד למשחק ההכנה הראשון לקמפיין הבא במרץ 2016 לא מונה מאמן חדש לנבחרת אחרי גוטמן, והסגל שזומן גובש על ידי אלון חזן שהיה מאמנה של נבחרת הנערים.
בתקופה זו התקיים לראשונה הליך ובמסגרתו בחרה ועדת איתור את מאמן הנבחרת לאחר שקיימה ראיונות עם מספר מועמדים.
הוועדה בראשות יושב ראש ההתאחדות לכדורגל עיני, שעם חבריה נמנו בין היתר כדורגלן העבר חיים רביבו ועסקני כדורגל מקומיים נוספים, בחרה בחודש אפריל 2016 במאמן אלישע לוי לתפקיד.
בחודש יולי 2015 הוגרלה ישראל למוקדמות מונדיאל 2018 לבית 7, עם ו, אלופות העולם בעבר, ועם , ו.
בעקבות הבית ממנו שתי נבחרות יכולות להעפיל למונדיאל והעובדה שישראל הוגרלה עם נבחרת ספרד ואיטליה, שנחשבו לנבחרות עדיפות ממנה, ולבין הנבחרות החזקות ביבשת, מטרת הקמפיין הובהרה כ"בחינה של שחקנים לקמפיינים עתידיים נוספים".
ההחלטה הראשונה של המאמן החדש אלישע לוי הייתה בחירתו של ערן זהבי לקפטן הנבחרת.
משחקה הראשון של הנבחרת במסגרת הקמפיין נערך בספטמבר 2016 באצטדיון סמי עופר מול נבחרת איטליה שלמרות דירוגה במקום השני נחשבה לאחת הנבחרות החזקות ביבשת.
באותו משחק ישראל הפסידה בתוצאה 1–3, כשטל בן חיים החלוץ כבש שער מצמק שזכור לרבים בעקבות המעמד.
לפני המשחק אלישע לוי החליט להוציא את קפטן הנבחרת בקמפיין הקודם, טל בן חיים הבלם מסגל הנבחרת.
המשחק השני של הנבחרת היה משחק חוץ בסקופיה מול נבחרת מקדוניה.
כבר במחצית נבחרת ישראל עלתה ל-2–0 משערים של תומר חמד וטל בן חיים, אבל במחצית השנייה ספגה שער מצמק ולאחר מכן בדקה ה-94 איתן טיבי הכשיל שחקן מקדוני ברחבה וספג כרטיס אדום, אך הפנדל של אדיס יאהוביץ' נהדף על ידי השוער דודו גורש שהביא שלוש נקודות ראשונות לנבחרת ישראל.
למרות הניצחון התעוררו ביקורות רבות בתקשורת הישראלית על משחק ההגנה.
במשחק השלישי של הטורניר שיחקה ישראל משחק ביתי מול הנבחרת שנחשבה לחלשה בבית, ליכטנשטיין.
ישראל הבקיעה צמד מוקדם מרגליו של תומר חמד בדקות ה-3 וה-16, אך לאחר מכן במחצית השנייה ספגה שער מצמק בדקה ה-49, שהיה השער הראשון של ליכטנשטיין מזה שנתיים במשחקים בינלאומיים, ובדיעבד היחיד שלה בקמפיין.
לאחר המשחק המשיכה לספוג הנבחרת ומאמנה אלישע לוי ביקורות רבות בתקשורת הישראלית, לטענתם על משחק ההגנה וחוסר בשיטה.
משחקה הרביעי של הנבחרת נחשב למשחק הטוב ביותר שלה בקמפיין.
ישראל יצאה למשחק חוץ מול נבחרת אלבניה באלבסן.
הקפטן ערן זהבי כבש בפנדל בדקה ה-18, שגרר גם כרטיס אדום לשחקן המכשיל.
בהמשך זהבי החמיץ פנדל נוסף בדקה ה-55 שגרר אדום לשוער האלבני ונבחרת אלבניה נשארה ב-9 שחקנים.
הקשר דן איינבינדר כבש שער בכורה בנבחרת והכפיל את היתרון במחצית השנייה בדקה ה-66. לקראת סיום המשחק כבש אלירן עטר גם הוא שער בכורה בנבחרת.
לאחר המשחק הנבחרת קיבלה מחמאות רבות, שחלקן התקבלו בספקנות נוכח העובדה שישראל שיחקה נגד 9 שחקנים בלבד.
במשחק החמישי של יצאה נבחרת ישראל למשחק חוץ בחיחון מול נבחרת ספרד, שנחשבה לאחת הנבחרות החזקות ביבשת ובעולם, ודורגה במקום הראשון בבית בעת ההגרלה.
ישראל ספגה הפסד בתוצאה 1–4 כאשר אופיר מרציאנו הצעיר עומד בשערה של הנבחרת, וספג ביקורות רבות בעקבות ההפסד, מאחר שלטענת התקשורת מגוון טעויות מקצועיות שלו במהלך המשחק גרמו לחלק מהשערים.
במהלך המשחק, כשהייתה ישראל בפיגור 0–3, הצליח ליאור רפאלוב לכבוש את שערו היחיד בקמפיין ושער מצמק לישראל.
לאחר המשחק נשמעו ביקורות, חלקן בתקשורת, מצד החלוץ תומר חמד והשוער השני אריאל הרוש על הנבחרת ועל המאמן, ושניהם הושעו ל-3 משחקים על ידי ההתאחדות.
לאחר ההפסד לנבחרת ספרד המאמן אלישע לוי ביצע רענון בסגל וזימן מחדש את שיאן ההופעות והקשר הוותיק יוסי בניון ואת הבלם טל בן חיים, אף על פי שטען בתחילת הקמפיין שלא רצה לזמן אותם.
כמו כן השוער דודו גורש חזר לשער.
המשחק השישי, לאחר תום הסיבוב הראשון, היה משחק ביתי מול נבחרת אלבניה.
הפעם, דווקא הייתה זו אלבניה שניצחה בתוצאה 0–3 בישראל, באצטדיון סמי עופר, ועלתה על חשבון ישראל למקום השלישי.
לאחר המשחק הביקורת כלפי שחקני הנבחרת ועל המאמן אלישע לוי החריפה בתקשורת הישראלית.
לקראת המשחק הבא מול נבחרת מקדוניה בסמי עופר, לוי החליף פעם נוספת כמות גדולה של שחקנים בסגל מאז המשחק נגד אלבניה.
השוער דודו גורש הוחלף בשוער הנבחרת האולימפית ומכבי חיפה עומרי גלזר שעלה להופעת בכורה בנבחרת.
כמו כן זימן את הקשר מרואן קבהא ששיחק בקבוצת מריבור הסלובנית ואת החלוץ הצעיר שנחשב לכישרון עולה בכדורגל הישראלי מנור סולומון.
במשחק נגד מקדוניה, ישראל ספגה שער - מטעות של הבלם שיר צדק - מרגליו של גוראן פאנדב.
בסיום המשחק הפסידה ישראל 0–1. במהלך המשחק לאור שריקות הבוז והעלבונות שספג לטענתו מהקהל המקומי שהגיע לאצטדיון, השליך הקפטן ערן זהבי את סרט הקפטן בהפגנתיות מה שעורר תרעומת רבה בתקשורת הישראלית.
לאחר המשחק המשיכה הביקורת כלפי המאמן ועל המשחק חסר הדרך וחסר היעילות של הנבחרת לטענת התקשורת.
כמו כן לאחר התקרית הושעה זהבי מהנבחרת לתקופה בלתי מוגבלת על ידי המאמן וההתאחדות בעקבות התנהגות לא ספורטיבית.
למחרת הודעה זו הודיע זהבי על פרישתו מנבחרת ישראל.
הבלם הוותיק טל בן חיים, מונה במקומו לקפטן הנבחרת עד לסיום הקמפיין.
3 ימים לאחר מכן יצאה נבחרת ישראל למשחק חוץ מול נבחרת איטליה, שהגיעה למשחק לאחר תבוסה לספרד.
במשחק ישראל ספגה הפסד מינימלי של 0–1, ואף על פי שחלק מהתקשורת החמיאה למאמן ונבחרתו על משחק ההגנה המרשים, ספג עדיין ביקורת על כך שלאחר משחק אחד הוציא את השוער הצעיר עומרי גלזר והחזיר את השוער אריאל הרוש לאחר שהיה מושעה.
באותו משחק נכנס הקשר יוסי בניון לשחק כמחליף במדי נבחרת ישראל והפך לישראלי הראשון שחוצה את רף ה-100 הופעות בהיסטוריה.
במשחק התשיעי בקמפיין יצאה הנבחרת לוואדוץ נגד נבחרת ליכטנשטיין.
במשחק כבשה נבחרת ישראל שער מכדור קרן, שכבש הבלם איתן טיבי בשערו הראשון במדי נבחרת ישראל, והיא ניצחה 1–0. המשחק האחרון התקיים באצטדיון טדי נגד נבחרת ספרד, שכבר הבטיחה עלייה למונדיאל עוד לפני המשחק בעוד ישראל איבדה את סיכוייה כך שהמשחק היה לפרוטוקול בלבד.
במשחק הפסידה ישראל בבית 0–1 ובכך סיימה את הקמפיין בו הפסידה 4 מתוך 5 משחקי הבית שלה.
בקמפיין מוקדמות מונדיאל 2018 צברה הנבחרת 12 נקודות וסיימה עם 4 ניצחונות, 6 הפסדים וללא תוצאות תיקו.
בעקבות הפסדים רבים במהלך הקמפיין הדרדרה נבחרת ישראל כ-30 מקומות במהלך הקמפיין בדירוג העולמי של פיפ"א לשפל חסר תקדים מבחינתה והתמקמה במקום ה-98 בעולם.
בסוף הקמפיין הודיע יו"ר ההתאחדות, עופר עיני לאלישע לוי על סיום העסקתו כמאמן הנבחרת.
לאחר מכן הוחלט על הקמת ועדת איתור חדשה למציאת מאמן נבחרת לקראת הקמפיין הבא של הנבחרת הכולל את השתתפותה לראשונה בליגת האומות של אופ"א שתחל בספטמבר 2018, בה הוגרלה ישראל בליגה C בבית א' עם ו.
ב-7 בספטמבר 2018 החלה ישראל את קמפיין ליגת האומות שלה במשחק חוץ נגד אלבניה, בה הפסידה 1-0 משער בדקה ה-55 של טאולנט ג'אקה האלבני וספגה ביקורות בתקשורת המקומית.
ב-11 באוקטובר פגשה ישראל את סקוטלנד וניצחה 1-2 באצטדיון סמי עופר משערים של דור פרץ (52') וקיראן טיירני הסקוטי (75', ע'), ולאחר 3 ימים ניצחה גם את אלבניה באצטדיון טרנר בתוצאה 2-0 משערים של תומר חמד (8') ודיא סבע (84').
הנבחרת קיבלה מחמאות על משחקים אלו, במיוחד בהתחשב בעובדה שניצחה נבחרות שנחשבו לעדיפות ממנה.
במשחק האחרון בקמפיין הפסידה בתוצאה 2–3 לסקוטלנד בחוץ וסיימה ללא הכרטיס לשלב הבא ולעלייה לליגה B.
אולם ישראל עדיין יכולה להעפיל דרך שלב הפלייאוף מטורניר זה לטורניר יורו 2020 בכפוף להשגת הכרטיס ליורו דרך טורניר המוקדמות הרגיל של קבוצות המדורגות גבוה ממנה בדירוג שלב הפלייאוף בליגה C.
ההגרלה לטורניר מוקדמות יורו 2020 נערכה ב-2 בדצמבר 2018, אז שובצה ישראל בבית ז' עם , , , ו.
במשחק הראשון בקמפיין נפגשה ישראל עם סלובניה במשחק שהסתיים בתוצאת תיקו 1-1 שנערך באצטדיון סמי עופר.
במשחק השני הביסה ישראל את אוסטריה שנחשבת לעדיפה ממנה בתוצאה 2–4, וגרפה את מרב המחמאות, כאשר ערן זהבי מבקיע שלושער לזכות ישראל ומקבל את הציון המושלם 10 במספר עיתוני ספורט.
10 ביוני 2019 התארחה נבחרת ישראל אצל נבחרת פולין במשחק השלישי במקודמות, שהנחילה לה תבוסה בתוצאה 0–4, לאחריו חטפה הנבחרת ביקורות רבות על ההכנה למשחק.
ב-10 באוקטובר 2019 התארחה נבחרת ישראל אצל נבחרת אוסטריה, ונוצחה 1-3. הפסד זה אף הוריד את הנבחרת למקום הרביעי וחיסל את הסיכויים המעשיים שלה להעפיל ליורו.
ב-15 באוקטובר אירחה ישראל את נבחרת לטביה וניצחה 1–3.
עקב התפרצות מגפת הקורונה בעולם במהלך 2020, הופסקו משחקי הכדורגל ובכללם הכדורגל הבינלאומי, ופלייאוף העלייה ליורו 2020 דרך ליגת האומות נדחה.
בינתיים ב-24 ביוני 2020 הודיע הרצוג, לאחר שנגמר לו החוזה, כי הוא עוזב את תפקידו בנבחרת ישראל, וההתאחדות החלה בחיפוש אחר מאמן חדש שידריך את הנבחרת לפלייאוף.
באוקטובר במשחק הפלייאוף הפסידה הנבחרת לנבחרת סקוטלנד בדו-קרב פנדלים, והודחה.
עוד ביוני 2018 מונה האוסטרי וילי רוטנשטיינר לתפקיד המנהל הטכני של נבחרת ישראל בכדורגל.
לאחר מכן חוזהו עם ההתאחדות לכדורגל הוארך בשנתיים נוספות.
לאחר סיום דרכו של הרצוג בנבחרת ישראל מרצונו, התכנסה ועדת איתור של ההתאחדות לכדורגל על מנת לבחור מאמן חדש, וב-22 ביולי מונה רוטנשטיינר למאמן נבחרת ישראל באופן רשמי לפלייאוף ולקמפיין הבא בליגת האומות לעונת 2020/2021, כשאלון חזן מונה לעוזרו.
בפלייאוף העלייה ליורו 2020 (שנדחה בשנה עקב נגיף הקורונה) הודחה ישראל בחצי הגמר בפנדלים לאחר תיקו מאופס עם נבחרת סקוטלנד.
את קמפיין ליגת האומות שנפתח בספטמבר 2020, החלה ישראל עם תיקו 1-1 עם סקוטלנד בגלאזגו, ובתיקו 1-1 עם נבחרת סלובקיה שהתקיים בישראל.
בהמשך הפסידה ישראל לצ'כיה 1-2 בסמי עופר, אך ניצחה את סלובקיה 2-3 בחוץ משלושער מרהיב של ערן זהבי שהפך לכוכב הנבחרת בתקופה זו.
ישראל הפסידה פעם נוספת לצ'כיה 0-1 אחרי משחק שזכה לביקורות רבות, אך את משחקה האחרון בקמפיין נגד נבחרת סקוטלנד בביתה, ניצחה 0–1 וסיימה את קמפיין ליגת האומות במקום השלישי שמשאיר אותה בליגה B, אך לא מעלה אותו לדרג העליון יותר ולא נותן לה אפשרות להשתתף בפלייאוף המונדיאל.
לאחר סיום הקמפיין, בדצמבר 2020, הוחלט על הארכת החוזה של רוטנשטיינר כמאמן הנבחרת עד סוף עונת 2021/2022, ובמקביל מציאת מנהל טכני שימלא את תפקידו הקודם של רוטנשטיינר בהתאחדות.
במשחק נגד מולדובה שנערך בקישינב, ניצחה ישראל 4–1. בספטמבר 2021 נערכו שלושה משחקים נוספים: במשחק נגד נבחרת איי פארו בחוץ, ניצחה ישראל 4-0, לאחר מכן אירחה ישראל את נבחרת אוסטריה וניצחה באופן מרשים בתוצאה 2-5, מה שהגדיל את סיכוייה להעפיל.
בהמשך הפסידה ישראל פעמיים: 0-5 לדנמרק בקופנהגן ולאחר מכן 2-3 לנבחרת סקוטלנד בהאמפדן פארק שבגלאזגו, שני הפסדים אלו הורידו משמעותית את סיכוייה של ישראל להעפיל מהבית להמשך הקמפיין.
באוקטובר 2021 ניצחה ישראל את מולדובה בתוצאה 1-2 בבית.
בנובמבר הפסידה לאוסטריה 2-4 בווינה, ולאחר מכן סיימה את הקמפיין עם ניצחון על איי פארו בתוצאה 2–3 באצטדיון נתניה, מה שהבטיח לה את המקום השלישי בבית מצד אחד, כאשר סיימה מעל אוסטריה שנחשבה לעדיפה, אך מאידך סימן כישלון נוסף בהעפלה לטורניר גדול.
בדצמבר 2021 הוגרלה ישראל בבית ב' בליגה B של ליגת האומות 2022/2023 יחד עם נבחרות , ו, טורניר שהחל ביוני 2022. בפברואר 2022 סיים רוטנשטיינר את תפקידו בנבחרת ישראל, ומיד החל תהליך איתור למאמן חדש לקמפיין הקרוב.
ב-9 במרץ 2022 המליצה ועדת האיתור של נבחרת ישראל על מינויו שחקן העבר של הנבחרת ושיאן ההופעות במדיה, יוסי בניון למנהל המקצועי של הנבחרת.ב-16 במרץ 2022 מונה בניון רשמית למנהל המקצועי של נבחרת ישראל לאחר אישור סופי של ועדת האיתור.
כבר למחרת המינוי פיטר בניון את מאמן הנבחרת הזמני מרקו בלבול מאימון הנבחרת הבוגרת וגם מתפקידו המקורי בנבחרת הנוער, וזאת בשל חילוקי דעות מקצועיים.
בהמשך מונה שחקן העבר והמאמן גדי ברומר לעמדת המאמן זמני של הנבחרת לצמד משחקי הידידות מול נבחרת גרמניה ונבחרת רומניה בסוף מרץ 2022. ב-26 באפריל 2022 מונה שחקן העבר אלון חזן לתפקיד מאמן הנבחרת, לאחר שאימן במחלקות הנוער וגם שימש בעבר כמאמן הזמני של הבוגרת מספר פעמים.
הקמפיין הראשון שבו אימן חזן היה קמפיין מוצלח במיוחד של נבחרת ישראל במסגרת טורניר ליגת האומות 2022/2023, בו הוגרלה ישראל ביחד עם נבחרות לא פשוטות כמו , ו.
רוסיה, שהורחקה מכל הטורנירים האירופאים עקב הפלישה לאוקראינה, נעדרה מקמפיין זה וירדה לדרג C כבר בהתחלה.
המשחק הראשון של ישראל בקמפיין התקיים מול נבחרת איסלנד בישראל ב-2 ביוני 2022 בו ישראל הובילה 1-0 משער של ליאל עבדה אולם האיסלנדים הצליחו להשוות ולהפוך את התוצאה.
במשחק האחרון שהתקיים ב-24 בספטמבר 2022 שיחקה ישראל נגד אלבניה בביתה, וניצחה 1–2 לאחר שתאי בריבו כבש בדקה ה-92, וישראל הבטיחה את המקום הראשון בבית, ואת הכרטיס לפלייאוף היורו (אם לא תעפיל דרך המוקדמות) ואת הדרג השני במוקדמות יורו 2024, מה שהיה להישג הראשון לצוות של אלון חזן ויוסי בניון.
מוקדמות יורו ופלייאוף העלייה ליורו 2024
ב-9 באוקטובר 2022, לקראת קמפיין מוקדמות יורו 2024, הוגרלה ישראל בבית ט' יחד עם הנבחרות , , , ו, כאשר שני המקומות הראשונים בבית עולות לטורניר.
את המשחק הראשון במרץ 2023, פתחה ישראל עם תיקו ביתי 1-1 מול נבחרת קוסובו, שבעקבותיו ספגה לא מעט ביקורות מהעיתונות הישראלית, כאשר נבחרת זו נחשבה לנחותה ממנה, כאשר גם לקראת סיום המשחק קוסובו הגיע להזדמנויות לנצח את המשחק ולא מימשה אותן.
המשחק השני שנערך כמה ימים לאחר מכן בשווייץ הסתיים בניצחונה של שווייץ העדיפה, בתוצאה 3-0 על ישראל.
ביוני נפגשה ישראל עם בלארוס במשחק חוץ שבו ניצחה את ניצחונה הראשון בקמפיין, 2-1, וזאת לאחר שער דרמטי בדקה ה-91 שכבש אוסקר גלוך, באחת מהופעותיו הראשונות בנבחרת.
שלושה ימים לאחר מכן ניצחה ישראל שוב בתוצאה 2-1, הפעם את נבחרת אנדורה במשחק שנערך בישראל.
בספטמבר 2023 התארחה ישראל ברומניה למשחק הקריטי של הקמפיין, ולאורך רוב המשחק הייתה עדיפה מהיריבה, אולם ישראל הצליחה להשיג תוצאת תיקו 1-1 בלבד.
בעקבות משחק זה גרפה ישראל מחמאות מהעיתונות למרות התוצאה.
שלושה ימים לאחר מכן אירחה ישראל את בלארוס למשחק השני מולה, וניצחה אותה בתוצאה 1-0, מה שמיצב אותה בעמדה טובה להמשך הקמפיין.
בנובמבר קיימה ישראל את המשחקים שנדחו לה עקב מלחמת חרבות ברזל, כאשר במשחק השני מול קוסובו היא מפסידה בחוץ בתוצאה 1-0, כאשר לאורך המשחק ואחריו נשמעו ביקורות רבות מהצד הישראלי לגבי תנאי המגרש הרעועים שצמצמו את פערי היכולות בין הנבחרות.
3 ימים לאחר מכן אירחה ישראל את שווייץ באצטדיון בהונגריה למשחק ביתי של ישראל עקב המצב השרוי בישראל בגלל מלחמת חרבות ברזל.
המשחק הסתיים בתוצאת תיקו 1-1, כאשר שווייץ ספגה כרטיס אדום וישראל שהשוותה בדקה ה-94, לא הייתה רחוקה מלנצח עם מספר הזדמנויות בסיום המשחק.
מה שהשאיר לישראל סיכוי להעפיל, אם וכאשר תנצח את המשחק מול רומניה שהתחרתה איתה על העפלה.
ב-18 בנובמבר 2023 התקיים המשחק הקריטי של ישראל מול רומניה בביתה הזמני של ישראל בבודפשט שבהונגריה, כאשר כבר בדקה השנייה, ישראל עלתה ליתרון משערו של ערן זהבי בשער נגיחה, מה שיצר תקוות להעפלה בצד הישראלי.
אולם, שמונה דקות לאחר מכן השוותה נבחרת רומניה, ובדקה ה-63 עלתה רומניה ליתרון, תוצאה שתבטיח העפלתה ליורו.
רומניה הספיקה לקבל כרטיס אדום בדקה ה-84, אולם ישראל לא הצליחה לנצל את זאת והמשחק הסתיים בהפסד של ישראל 2-1 לרומניה מה שסיים מעשית את סיכוייה להעפיל לטורניר היורו מהמוקדמות.
את הקמפיין סיימה ישראל ב-21 בנובמבר 2023, כאשר ניצחה את אנדורה במשחק חוץ בתוצאה 2-0 מה שמיצב אותה במקום השלישי, כאשר היא פעם נוספת, מקום אחד מתחת למקום המבטיח העפלה לטורניר גדול.
כיוון שלא הצליחה להעפיל מבתי מוקדמות היורו, הצטרכה לנצח את פלייאוף מוקדמות היורו דרך ההעפלה בליגת האומות בשנה הקודמת על מנת להעפיל לטורניר היורו.
אולם גם במשחק הפלייאוף שנערך לאחר מכן ב-21 במרץ 2024, בו התמודדה מול איסלנד, הפסידה ישראל 4:1 ולא העפילה שוב לטורניר היורו הקרוב, מה שגרר שבוע לאחר מכן את פיטורי המנהל המקצועי של הנבחרת יוסי בניון, ואת מאמן הנבחרת אלון חזן.
ב-8 בפברואר 2024 הוגרלה ישראל בליגה א' של ליגת האומות 2024/2025, בבית א2 ביחד עם נבחרות חזקות מאוד בדמות איטליה, בלגיה וצרפת.
ב-23 במאי מונה המאמן הוותיק רן בן שמעון למאמן נבחרת ישראל על ידי מזכירות ההתאחדות לכדורגל שאימצה את החלטת וועדת האיתור למנותו למאמן הנבחרת.
בטורניר סיימה ישראל במקום האחרון בבית, בסיומו ירדה לליגה B לקראת העונה הבאה של ליגת האומות.
ב-13 בדצמבר 2024 הוגרלה ישראל לבית ט' במוקדמות מונדיאל 2026, ביחד עם נבחרות קשות בדמות איטליה ונורווגיה וגם עם אסטוניה ומולדובה.
את הקמפיין התחילה ישראל עם ניצחון על נבחרת אסטוניה 1:2, ב-22 במרץ 2025, משער עצמי של שחקן אסטוניה ושער של הקפטן אלי דסה בדקה ה-75. שלושה ימים לאחר מכן הפסידה 4:2 לנבחרת נורווגיה, כאשר לישראל כובשים מוחמד אבו פאני ודור תורג'מן.
ב-11 באוקטובר פגשה ישראל את נבחרת נורווגיה שאירחה אותה בנורווגיה, והפסידה 0:5, בכיכובו של ארלינג האלנד שכבש שלושער במשחק זה.
3 ימים לאחר מכן התארחה ישראל אצל נבחרת איטליה באיטליה וספגה 0:3 בכיכובו של מתאו רטגי שכבש צמד, מה שחיסל את סיכוייה תאורטית להעפיל מהבית.
במחזור האחרון של הטורניר ב-16 בנובמבר, ניצחה ישראל 1:4 את נבחרת מולדובה, במשחק שנערך באצטדיון זימברו בו כבשו דור תורג'מן, רוי רביבו ודור פרץ, וישראל סיימה במקום השלישי בבית מעל אסטוניה ומולדובה החלשות, ומתחת לנורווגיה ואיטליה החזקות.
מאז הקמתה ועד יוני 2011 ערכה הנבחרת 444 משחקים רשמיים.
מאזנה במשחקים אלה עומד על 166 ניצחונות, 104 תוצאות תיקו ו-174 הפסדים.
הפרש השערים של הנבחרת הוא 678 - 639. ישראל החלה את דרכה בטורניר רשמי בהפסד 1–7 לנבחרת מצרים במסגרת מוקדמות מונדיאל 1934, ההפסד הכבד ביותר בתולדותיה.
את שער הכבוד, השער הראשון בתולדות הנבחרת, כבש אברהם נודלמן.
זו גם הייתה הפעם הראשונה מתוך חמש שבה ספגה הנבחרת שבעה שערים במשחק אחד.
ארבע הפעמים הנוספות היו בשני הפסדים זהים לאנגליה הצעירה ולגרמניה, והפסדים 2–7 לפולין ולארגנטינה.
ניצחונה הגבוה ביותר של הנבחרת, 9–0, הושג במשחק מול ב-23 במרץ 1988. פעמיים הבקיעה הנבחרת שמונה שערים במשחק אחד, והיא עשתה זאת בניצחון 8–3 על ב-1974 ובניצחון 8–0 על ב-1999.
הנבחרת החלה את דרכה הרשמית בארבעה הפסדים רצופים ועם הפרש שערים של 3–15. את ניצחונה הראשון אי פעם היא השיגה כשניצחה 5–1 את נבחרת לבנון ב-1940. זה גם היה משחקה האחרון לפני הקמת מדינה ישראל.
חודשים אחדים לאחר הקמת המדינה הפסידה ישראל 1–3 לארצות הברית במשחקה הראשון לאחר הקמת המדינה, כשאת שער הכבוד ההיסטורי כבש שמואל בן דרור.
במשחק זה שותף שחקנה של מכבי תל אביב שלום שלומזון, וכיוון שהוא שותף גם בניצחון על לבנון הוא ידוע בתור השחקן היחיד בתולדות הנבחרת ששיחק בה לפני ואחרי הקמת המדינה.
כמעט 55 שנים לאחר ניצחונה הראשון השיגה הנבחרת את ניצחונה ה-100, לאחר שגברה על לוקסמבורג ב-14 בפברואר 1995. שמונה שנים קודם לכן, ב-8 באפריל 1987, ספגה הנבחרת את הפסדה ה-100 במשחק מול רומניה.
לאורך שנותיה חוותה הנבחרת רצפים אחדים של ניצחונות, הפסדים או משחקים ללא הפסד או ללא ניצחון.
חוסר ניסיונה של ישראל בשנים הראשונות שלאחר הקמת המדינה בא לידי ביטוי בין 1950 ל-1956, אז ספגה הנבחרת 8 הפסדים רצופים, ובין 1986 ל-1988 רשמה את אחת התקופות הפחות טובות בתולדותיה כשלא הצליחה לנצח ב-18 משחקים רצופים.
בין 1973 ל-1974 זכתה הנבחרת בשבעה ניצחונות רצופים, וכעבור שנתיים קבעה רצף שיא של שמונה משחקים ללא הפסד.
רק שחקן אחד עבר את רף 100 ההופעות במדי הנבחרת; שיאן ההופעות יוסי בניון עם 102 הופעות.
בניון הבקיע גם 24 שערים במדי הנבחרת, והוא מדורג במקום השלישי ביחד עם שייע פייגנבוים.
מלך השערים של הנבחרת בכל הזמנים הוא ערן זהבי עם 34 שערים.
מרדכי שפיגלר היה זה שהבקיע את השער שהעלה את ישראל למונדיאל 1970 במקסיקו, ובמשחק מול שוודיה בטורניר הבקיע את שערה היחיד של הנבחרת במונדיאל.
שפיגלר מדורג במקום השני בטבלת מלך השערים עם 32 שערים בסך הכל, ובמקום השני בטבלת המבשלים עם 17 בסך הכל, כשמעליו חיים רביבו עם 20 בישולים.
שיא ההבקעות לשחקן במשחק בודד רשום גם הוא לזכותו של שפיגלר, שהבקיע את כל ארבעת השערים בניצחון 4–0 על ב-15 בספטמבר 1968. 19 פעמים הצליחו שחקני הנבחרת להבקיע שלושער.
הראשון שעשה זאת היה רפי לוי בניצחון 3–1 על ב-1959, והאחרון היה ערן זהבי בניצחון 4–0 על ב-1 בספטמבר 2021. זהבי מדורג במקום הראשון לאחר שהבקיע ארבע פעמים שלושער, שני לו שייע פייגנבוים שהבקיע שלוש פעמים שלושער, ושלישי יוסי בניון שהבקיע פעמיים שלושער.
הפעם היחידה בתולדותיה שבה הבקיעה הנבחרת שני שלושער באותו משחק הייתה בניצחון 9–0 על טיוואן, והשחקנים שעשו זאת הם ניר לוין ושלום תקווה.
אבל למרות הכול השיא הכי גדול של הנבחרת 11-1 על נבחרת אתיופיה במשחק התקיים בסניג סה בגלל מלחמה על אבטיחים בין אתיופים בגונדר בשאלה שנשאל על המגרשים באתיופיה ענה מנהל ההתאחדות ארה גונדרה אינג'רה אינגרה
ההיסטוריה של מקאו משתרעת על לפחות כ-6,000 שנים, אבל הפרק החשוב ביותר בתולדותיה התחיל עם הגעתם של הפורטוגזים למקום ב-1557. הפורטוגזים שלטו בפועל במקאו במשך 442 שנים, תחילה כתחנת מסחר, ואחר כך כטריטוריה פורטוגזית.
במשך מרבית תקופה זו הייתה מקאו אחד המרכזים העיקריים למסחר בין סין לאירופה ומקום מפגש חשוב בין תרבות המערב לתרבות סין.
ב-1999 הועבר המקום לשלטונה של הרפובליקה העממית של סין כאזור מנהלי מיוחד.
מקאו הייתה הקולוניה האירופית האחרונה באסיה.
ההיסטוריה האנושית של מקאו מתחילה לפני כ-6,000 שנים, וכוללת תרבויות ותקופות התיישבות שונות ומגוונות.
עדויות ליישובים ולתרבויות של בני אדם המתוארכים לתקופה שלפני 4,000 עד 6,000 שנים נתגלו בחצי האי מקאו, וכלי חרס צבועים בשחור המתוארכים לפני 5,000 שנים נתגלו באי קולואן.
במשך השנים התחלפה האחריות המנהלית על האזור שהוא כיום מקאו.
בתקופת שושלת צ'ין (206-221 לפנה"ס) היה חצי האי בתחום השיפוט של נפת פָּאנְיוּ, נָאנְהָאי שבמחוז גואנגדונג.
בתקופת שושלת ג'ין (420-265 לספירה) הוא היה בתחום השיפוט של נציבות דוֹנְגְגְווָאן, ובשושלות ששלטו בסין אחר כך התחלפה השליטה המנהלית על האזור לסירוגין בין נָאנְהָאי לדוֹנְגְגְווָאן.
ב-1152, במהלך שושלת סונג (1279-960), הועברה האחריות המנהלית על חצי האי לידי נפת שְׂיָאנְגְשָׁאן ("הר ריחני") החדשה (כיום נפת ג'וֹנְגְשָׁאן).
מאז המאה ה-5 השתמשו ספינות סוחר שעשו דרכן בין דרום-מזרח אסיה וגואנגג'ואו באתר כנקודת עצירה לשם אספקת מזון ומים או לשם מחסה מסערות.
התושבים הראשונים שעליהם קיים מידע הם כ-50,000 איש שנמלטו למקאו בתקופת שושלת סונג הדרומית עקב פלישת המונגולים ב-1277. במקום זה הם הקימו כמה יישובים והגנו עליהם בהצלחה.
היישוב המרכזי מתקופת זו הוא הכפר וָאנְגְשְׂיָה (סינית מפושטת: 望厦条约, בפין-יין: Wàngxià קרוי גם מונג הא - Mong-Há) ובו המקדש העתיק ביותר באזור, מקדש בודהיסטי המוקדש לגואן יין (שמה הסיני של אלת הרחמים בבודהיזם).
הסינים כינו את חצי האי ואת האיים מדרום לו אָומֶן (סינית 澳門, בפין-יין: Àomén), מילולית "שערי המפרץ".
מאוחר יותר, בתקופת שושלת מינג (1644-1368) היגרו דייגים למקאו ממקומות שונים בגואנגדונג ופוג'יין ובנו בקצה חצי האי את מקדש א-מה שבו התפללו לשיט בטוח.
הראשונים שחשבו להקים מרכז סחר במקאו עבור המחוזות הדרומיים היו מבני הקבוצה האתנית של ההוקלו, אבל מקאו לא התפתחה כיישוב מרכזי עד הגעת הפורטוגזים במאה ה-16.
במהלך עידן התגליות חקרו ספנים פורטוגזים ביוזמתו של אנריקה הספן את חופי אפריקה ואסיה והקימו בשלב מאוחר יותר היאחזויות בגואה ב-1510, וכבשו את מלאקה ב-1511, תוך כדי גירוש השליט, הסולטאן מחמוד שאח, שנמלט לקצה הדרומי של חצי האי המלאי, ומשם המשיך להטריד את הפורטוגזים בפשיטות גרילה.
תחת פיקודו של ז'ורז' אלברש (Jorge Álvares) נחתו הפורטוגזים באי לינטין בדלתה של נהר הפנינה ב-1513, לאחר שהפליגו בג'ונקה שכורה ממלאקה הפורטוגזית.
הם הקימו מצבה מאבן על האי, ובה הכריזו על שלטון פורטוגל על האי בשמו של מלך פורטוגל מנואל הראשון.
באותה שנה הסמיך אפונסו דה אלבוקרקי, המשנה למלך שישב בהודו, את רפאל פרסטרלו (Rafael Perestrello) - בן דודה של פליפה מוניוז פרסטרלו, אשתו של כריסטופר קולומבוס - להפליג לסין על מנת לפתח קשרי מסחר.
פרסטרלו הצליח לסחור עם סוחרים סינים בגואנגג'ואו באותה שנה וב-1516, אבל לא קיבל היתר להמשיך לפנים הארץ.
מלך פורטוגל מנואל הראשון הסמיך ב-1517 את טומא פירש (Tomé Pires) ופרנאו פירש דה אנדרדה (Fernão Pires de Andrade) לעמוד בראש משלחת דיפלומטיה ומסחר לגואנגג'ואו ("קנטון" בפי האירופאים).
טומא פירש אף הורשה להגיע לבייג'ינג, אם כי לא הצליח להיפגש עם הקיסר גֶ'נְגְדֶה (1521-1491), הקיסר ה-11 בשושלת מינג.
טומא פירש נשלח חזרה לגואנגג'ואו, נכלא וככל הנראה מת בכלא.
הממשל הסיני אסר על מסחר עם הפורטוגזים.
ספינות פורטוגזיות נוספות שהגיעו ב-1521 וב-1522 לאי טוּנְמֶן, הסמוך לגואנגג'ואו (בקרבת הונג קונג של ימינו), על מנת לסחור, גורשו תוך שימוש בכוח על ידי הממשל של שושלת מינג שהיה עתה עוין.
חרף זאת, הצליחו סוחרים פורטוגזים ששיחדו פקידי ממשל סינים להקים מושבת סחר באי שאנגצ'ואן.
ב-1542 התיישבו הפורטוגזים שמיפו את חופה המזרחי של סין בנינגבו (פין-יין Níngbō), עיר נמל במחוז ג'ג'יאנג.
שלוש שנים אחר כך החריב צבא סיני בן כ-60,000 חיילים את המושבה.
לאחר שספינה של פורטוגזים נטרפה בסמוך ב-1535, הורשו ספינות של סוחרים פורטוגזים לעגון בנמלים הטבעיים של מקאו ולסחור בה, אך לא להישאר על החוף.
הפורטוגזים הראשונים שהגיעו לקצה חצי האי, שם היה (ועדיין קיים) מקדש א-מה, שאלו את המקומיים מה שם המקום ונענו "א-מה קאו", כלומר "מפרץ א-מה".
השם "א-מה קאו" עוות בידי הפורטוגזים ל"מקאו" והפך לשם המקום בפיהם.
היחסים בין סין של שושלת מינג לפורטוגל השתפרו בסוף שנות ה-40 של המאה ה-16, כאשר הפורטוגזים סייעו לסינים בחיסול הפיראטים שפעלו לאורך החוף.
בשנים 1553-1552 קיבלו הפורטוגזים אישור זמני להקים מחסנים על החוף, במטרה לייבש סחורות שנרטבו במי ים.
מאוחר יותר בנו הפורטוגזים כמה בתי אבן פשוטים סביב האזור המכונה כיום "נאם ואן".
ב-1554 הצליח האציל הפורטוגזי לאונל דה סוֹאוּזה (Leonel de Sousa) לשכנע את הסינים לחתום על הסכם סחר שכלל את פירוט המס שהטילו הסינים על הסחורות הפורטוגזיות.
ב-1557 התקבלה הסכמת חצר מינג להקמת בסיס סחר קבוע רשמי של הפורטוגזים במקאו.
הפורטוגזים הורשו להקים יישוב קבע במקאו תמורת תשלום שנתי של 500 טאלים של כסף.
מאוחר יותר באותה שנה הקימו הפורטוגזים יישוב קטן.
ב-1558 נתמנה לאונל דה סוֹאוּזה כ-"capitão-mor", מפקדה הצבאי (למעשה המושל) השני של ההיאחזות במקאו.
תשלומי שכירות שנתיים סדירים בגין הקרקע החלו ב-1573. ב-1573 או ב-1574 בנו הסינים חומה בקצה הצפוני הצר של חצי האי, קרוב למקום שבו קיים כיום השער בין סין למקאו, במטרה למנוע התפשטות של הפורטוגזים צפונה, על מנת לשלוט על האספקה למקאו ולפקח על הסחורות הנכנסות והיוצאות מהמושבה.
סין שמרה על ריבונות ותושבים סינים היו כפופים לחוק הסיני, אך הטריטוריה הייתה תחת מנהל פורטוגזי.
חוזה שכירות בגין מקאו נחתם ב-1582. תשלומי השכירות השנתיים הועברו לנפת שְׂיָאנְגְשָׁאן.
לאחר שההיאחזות הפורטוגזית במקאו הפכה ליישוב קבע התקבצו במקום סוחרים סינים ופורטוגזים רבים, אם כי האוכלוסייה הפורטוגזית ביישוב הייתה תמיד במיעוט (רק כ-900 איש ב-1583, ורק 1,200 מתוך אוכלוסייה של 26,000 ב-1640).
המושבה הפכה במהירות לצומת חשוב בהתפתחות המסחר הפורטוגזי בשלושה צירי מסחר עיקריים: מקאו-מלאקה-גואה-ליסבון, גואנגג'ואו-מקאו-נגסאקי ומקאו-מנילה-מקסיקו.
נתיב הסחר גואנגג'ואו-מקאו-נגסאקי היה רווחי במיוחד.
הפורטוגזים פעלו בו כמתווכים, כשהם משנעים משי סיני ליפן וכסף יפני לסין, ומקבלים עמלה גבוהה במיוחד עבור השירות.
הרווח מנתיב זה גדל עוד יותר לאחר שהסינים העניקו בעקיפין לפורטוגזים מונופול עליו ב-1547, באוסרם על סוחרים סינים לסחור ישירות עם יפן בשל פעילות פיראטים סינים ויפנים.
תור הזהב של מקאו חפף לתקופת קיומה של אוניה פרסונלית בין הכתר הספרדי לפורטוגזי המכונה "האיחוד האיברי", בין 1580 ל-1640. בהמלצת יועציו לא שינה המלך הספרדי פליפה השני את תנאי המושבה ואפשר את המשך הסחר בינה לבין מנילה הספרדית ובינה לבין סין.
ב-1583 הוקם ביוזמת הבישוף של מקאו גוף מוניציפלי המכונה כיום ליאל סנאדו (הסנאט הנאמן), שמטרתו הייתה לנהל את היישוב ולייצג את התושבים מול השלטונות הספרדיים.
ב-1587 קידם פליפה את מעמד המושבה מ"התיישבות או נמל בשם האלוהים" ל"עיר בשם האלוהים" (Cidade do Nome de Deus de Macau).
בעקבות האיחוד האיברי בין ספרד לפורטוגל, הפכו המושבות הפורטוגזיות מעבר לים ליעד להתקפות של הולנד, שהייתה נתונה במאבק ממושך על עצמאותה מספרד באותה תקופה, תקופת מלחמת שמונים השנים.
לאחר הקמת חברת הודו המזרחית ההולנדית ב-1602, ניסו ההולנדים לכבוש את מקאו ללא הצלחה כמה פעמים, כשניסיון הפלישה העיקרי נבלם ביוני 1622, כאשר 150 מגינים הצליחו להדוף 800 תוקפים שרובם נהרגו או נפלו בשבי.
יום הניצחון על ההולנדים נחגג כל שנה ב-24 ביוני, עד העברת השלטון במקאו לסין.
אחת הפעולות הראשונות של דון פרנסישקו דה מָשְקָרֶנִיאָש (Dom Francisco de Mascarenhas), המושל הרשמי הראשון של מקאו (1626-1623) שהגיע שנה אחר כך, הייתה לחזק את ההגנות של העיר, שכללו את בניית מצודת גיאה.
הסינים, שהתנגדו קודם לכן לכל ניסיון לבנות ביצורים במקאו, מתוך חשש שאלו מהווים סימן ליישוב קבע, הסירו את התנגדותם בשל ההתקפה ההולנדית.
מלבד היותה מרכז מסחר חשוב, הייתה מקאו מרכז לפעילותם של מיסיונרים קתולים, שראו ביישוב שער אל האוכלוסיות הגדולות של יפן וסין שאותן שאפו לנצר.
הישועים הגיעו לראשונה בשנות ה-60 של המאה ה-16 והדומיניקנים הגיעו בשנות ה-80. שני המסדרים בנו במקום כנסיות ובתי ספר, כשהבולטים שבהם היו הקתדרלה של סאו פאולו (São Paulo) הישועית וכנסיית סאו דומינגוש (São Domingos) הדומיניקנית.
ב-23 בינואר 1576 הורה האפיפיור גרגוריוס השלושה עשר על יצירת הדיוקסיה של מקאו, ובלשיור קרניירו לייטאו (Belchior Carneiro Leitão) מונה לתפקיד הבישוף הראשון.
הבישוף הורה לבנות את בית החולים הראשון במקאו, "בית חולים לעניים" (Hospital dos Pobres) ששמו שונה אחר כך ל"בית החולים על שם רפאל הקדוש" ("Hospital de São Rafael"), מוסד צדקה ("Santa Casa da Misericórdia"), בית חולים למצורעים ובתי ספר.
מקאו הייתה הבסיס לפעילות המיסיונרית של הישועים ביפן ובסין.
האב הישועי האיטלקי אלסנדרו ואלינאנו הקים במקאו ב-1571 את הקולג' על שם סאו פאולו שהכשיר כמרים ומיסיונרים אירופאים, ומתנצרים מיפן ומסין.
בנוסף לקולג' הקימו הישועים במקאו במאה ה-18 סמינריון על שם סאו ג'וזה (São José).
שני המוסדות אינם קיימים עוד.
הקולג' נשרף ב-1835 והסמינריון נסגר מחוסר ביקוש.
על מנת לחדור לסין הורה ואלינאנו לאב הישועי האיטלקי מיקלה רוג'רי שהגיע למקאו ב-1579 ללמוד מנדרינית, ניב השפה הסינית שבו דיברו הפקידים והמשכילים בכל רחבי האימפריה של סין.
תוך כדי כך, ובהיותו מודע לכך שיבואו אחרים בעקבותיו, הקים רוג'רי במקאו את "שֶׁנְגמָאֶרדִינְג גִ'ינְגְיְוֵּ'אן" (בית סט.
ב-1581 הורה ואלינאנו לאב הישועי האיטלקי מטאו ריצ'י להצטרף לרוג'רי, והשניים, שקיבלו רשות להיכנס לסין, התיישבו בג'אוצ'ינג, אז עיר הבירה האדמיניסטרטיבית של גואנגדונג.
רוג'רי נקרא בסופו של דבר לחזור, אבל ריצ'י הצליח לאחר מאמצים רבים להגיע לבייג'ינג ב-1601, ואף שלא הצליח להיפגש עם ואן-לי קיסר סין, הוא הצליח להקים מיסיון מצליח בכמה ערים בסין.
ריצ'י מת ב-1610, אבל בעקבותיו הגיעו מיסיונרים ישועים נודעים אחרים כאדם של (Johann Adam Schall von Bell) הגרמני ופרדיננד פרביסט (Ferdinand Verbiest) הפלמי, שהצליחו להתברג בחצר הקיסר הסיני (פרביסט שימש האסטרונום המלכותי של הקיסר קאנגשי).
בדרכם לסין עברו כל המיסיונרים דרך מקאו, ואדם של הספיק להשתתף בהדיפת ההתקפה ההולנדית על מקאו ב-1622 ולקח בשבי קפיטן הולנדי.
המיסיונרים הצליחו באמצעות השפעתם על הקיסר להשיג הקלות למקאו מדרישות מחמירות שניסו להטיל פקידי הממשל בגואנגג'ואו על מקאו.
חשדות גוברים לגבי כוונותיהם של המיסיונרים הפורטוגזים והספרדים הקתולים הובילו בסופו של דבר את השוגון של יפן להורות לסגור ב-1639 את המדינה בפני כל השפעה מבחוץ.
במסגרת מדיניות זו, שכונתה אחר כך סאקוקו ("מדינה נעולה" ביפנית), נאסר על יפנים לעזוב את המדינה (או לחזור ליפן אם התגוררו בחו"ל), ונאסר על ספינות ממדינות זרות לעגון בנמלים יפניים.
יוצאי הדופן היחידים היו ההולנדים הפרוטסטנטים, שהותר להם להמשיך לסחור עם יפן בתנאים מגבילים מאוד בדג'ימה, אי מעשה ידי אדם במפרץ נגסאקי, בלבד.
החלטה זו הפסיקה את הסחר בין סין ליפן באמצעות נתיב הסחר שעבר במקאו, שהיה מקור ההכנסה העיקרי של מקאו.
המשבר החריף שנתיים אחר כך.
ב-1641 כבשו ההולנדים מידי הפורטוגזים את מלאקה שהייתה תחנת מעבר חשובה בין גואה למקאו.
החדשות על השתלטות בית ברגנסה הפורטוגזי על המלוכה בפורטוגל לאחר מרד מוצלח כנגד המלך פליפה השלישי מספרד ההבסבורגית הגיעו למקאו ב-1642, שנתיים אחרי שהמאורע התרחש בפועל.
תושבי מקאו חגגו את המאורע במשך עשרה שבועות, ולמרות שירדה מעושרה שלחה מקאו מתנות לז'ואאו הרביעי מלכה החדש של פורטוגל.
בתמורה העניק המלך את התוספת "אין נאמנה ממנה" לתוארה של העיר.
מצד שני לפירוק האיחוד בין ספרד ופורטוגל הייתה השפעה שלילית - ב-1644 נסגר נתיב הסחר בין מקאו למנילה הספרדית.
ב-1685 הסתיים המעמד המועדף שקיבלו הפורטוגזים במסחר עם סין, לאחר שקיסר סין החליט לפתוח את המסחר עם כל המדינות הזרות.
במהלך המאה שבאה אחר כך הצטרפו אנגליה, הולנד, צרפת, דנמרק, שוודיה, ארצות הברית ורוסיה לסחר עם סין וסוחרים ממדינות אלו הקימו תחנות מסחר במקאו ובגואנגג'ואו.
אירועים אלו אילצו את הסוחרים במקאו לשנות דפוסי מסחר.
המסחר כלל ייצוא של תה, משי וחרסינה מסין וייבוא של תבלינים דוגמת פלפל ואגוז מוסקט, עצי סנדל ריחניים, כותנה ואופיום.
המסחר בין השווקים במזרח אסיה, אף שלא הניב רווחים כמו המסחר בעבר עם יפן, נשא פירות, ובמקאו התבסס מעמד סוחרים, סינים ופורטוגזים.
בספטמבר 1808, בתקופה בה הייתה פורטוגל בת ברית של צרפת תחת שלטון נפוליאון בונפרטה, נכבשה מקאו לזמן קצר על ידי חיל משלוח בריטי בראשות תת-אדמירל ויליאם אובראיין דרורי (William O'Brien Drury) בתואנה של הגנה מאיום צרפתי.
חיל המשלוח התפנה לאחר שהסינים ריכזו צבא גדול בשערי היישוב.
עד 20 באפריל 1844 הייתה מקאו תחת תחום השיפוט של המושבות ההודיות של פורטוגל, תחת שליטת מושל הודו הפורטוגזית, המכונות המדינה הפורטוגזית של הודו ("Estado português da India"), אך לאחר תאריך זה הוכרזה מקאו בצו מלכותי, יחד עם מזרח טימור והאי סולור כמחוז מעבר לים של פורטוגל.
בנוסף הורה הצו להעביר את כל סמכויות הממשל מידי ה"ליאל סנאדו" (הגוף ששלט חלקית בנעשה במקאו) לידי המושל הממונה.
הסינים דחו צעד חד צדדי זה.
חוזה השלום, הידידות והמסחר בין סין לארצות הברית נחתם במקדש גְווָאן יִין טָאנְג, המקדש העתיק ביותר במקאו השוכן בכפר וָאנְגְשְׂיָה (מונג הא בקנטונזית תקנית) שבחצי האי מקאו ב-3 ביולי 1844. המקדש, המתוארך לתקופת שושלת יואן (1368-1279) היה מקום מושבו של המנהלן הסיני שהיה אחראי לנושאים הקשורים לזרים.
החתימה על החוזה סימנה את תחילת הקשרים בין סין לארצות הברית.
לאחר שסין מסרה את הונג קונג לבריטים ב-1842 התערער עוד יותר מעמדה של מקאו כמרכז סחר אזורי מרכזי, משום שספינות הסוחר הגדולות העדיפו לעגון במימיו העמוקים של נמל ויקטוריה שבהונג קונג.
במאמץ לעצור את ההידרדרות במצבה של מקאו הכריזה פורטוגל ב-1845 על מקאו נמל חופשי.
עד 1849 שילמה פורטוגל דמי שכירות לסין בגין מקאו.
באותה שנה הכריזה פורטוגל על עצמאות המושבה מסין, סגרה את בית המכס הסיני במושבה, גרשה את הפקידים והחיילים הסינים מתחומי היישוב, והטילה מיסים על התושבים הסינים.
הממשל הסיני, שנחלש בעקבות מלחמת האופיום הראשונה, לא יכול היה להגיב ישירות על הכרזה זו, ותגובתו הייתה עקיפה.
ב-22 באוגוסט 1849 נרצח מושל מקאו, ז'ואאו פריירה דו אמארל (João Maria Ferreira do Amaral) וידו הימנית וראשו נכרתו.
במקאו התרוצצו שמועות כי הסינים מתכוונים לתקוף את המושבה וכי הם ריכזו לשם כך כוחות במצודת בָּאישָׁאלִינְג הסמוכה.
בתגובה יצא סגן צעיר ממוצא אירואסייתי בשם ויסנטה ניקולאו דה משקיטה (Vicente Nicolau de Mesquita) ותקף בראש כוח קטן של חיילים פורטוגזים את המצודה וכבש אותה.
שני האישים הפכו לגיבורים בנרטיב של תושבי המושבה ממוצא פורטוגזי, וב-1940, כאשר סין הייתה שקועה עמוק במלחמת סין–יפן השנייה, הוצבו במקאו פסליהם מארד כהתרסה כנגד התביעה הסינית להחזרת הריבונות על המקום.
טייפה וקולואן נמסרו אף הם לפורטוגל, אך קו הגבול עם סין לא שורטט.
האי הקטן "אילהה ורדה" (Ilha Verde פורטוגזית "האי הירוק", בסינית 青洲 בפין יין Qīngzhōu) מצפון מערב לחצי האי נכלל בטריטוריה של מקאו ב-1890, ועד שנת 1923 הפך חלק מחצי האי בעקבות מיזם של ייבוש הים.
הפורטוגזים השתלטו ב-1938 לתקופה קצרה על האיים שהם כינו לפּה (Lapa בסינית וָאנְדְזָאי), דום ז'ואאו (Dom João, בסינית שְׂיָאו חֶנְגְצִ'ין) ומונטניה (Montanha, שפירושה "הר" בפורטוגזית.
אלא שהיפנים שכבשו את האזור ב-1941 לא הכירו בריבונות פורטוגזית על האיים וגרשו מהם את הפורטוגזים.
עם סיום המלחמה הוחזרו האיים לריבונות סין והם כיום בתחום השיפוט של הנציבות העירונית ג'וּהָאי.
כמעט כל הסחר הימי שהתבצע עד אז דרך הנמל הרדוד שלה עבר לנמל המים העמוקים שפעל במושבה הבריטית החדשה הונג קונג שהוקמה בצד השני של הדלתה של נהר הפנינה.
האחד, ריכוז המסחר במונופולים שניתן היה לגבות מהם מסים.
מאמצע המאה ה-19 נקבע מונופול לכל ענף כלכלי.
מקאו התבססה על שלושה ענפים עיקריים, המסחר בעובדים זרים (קולים, בפועל עבדות בשם אחר), המסחר באופיום וענף ההימורים.
בשל לחץ ציבורי הופסק המסחר בעובדים זרים, ולכן מ-1860 ועד 1900 התמקדה המושבה במסחר באופיום ובהימורים.
בלחץ בינלאומי הופסק המסחר באופיום במאי 1946, אבל ההימורים ממשיכים להיות גם כיום נדבך כלכלי חשוב מאוד בכלכלת מקאו ואחד המעסיקים הגדולים ביותר של תושבי מקאו.
בתקופה זו החלה לפעול תעשייה קלה.
במקאו קמו בתי חרושת לתה, לגפרורים, לזיקוקין די-נור, לטבק ולצמנט.
מגזר זה של הכלכלה של מקאו היה שולי עד שנות ה-70 של המאה ה-20 ואז חלה בו התפתחות והתרחבות רבה.
גם ענף המסחר עם סין, אף שהצטמצם מאוד בהשפעת הונג קונג, לא נעלם לחלוטין.
סוחרים, סינים ברובם, המשיכו לסחור עם מקומות שונים בסין ובדרום-מזרח אסיה כשמקאו משמשת תחנת ביניים.
גם בחלק מפעילויות סחר אלו, למשל ייבוא, מכירה וייצוא של נפט קבע הממשל במונופול את החברה הפרטית הזכאית לעסוק בפעילות זו.
מ-1848 ועד תחילת שנות ה-70 של המאה ה-19 הייתה מקאו ידועה לשמצה כנמל המוצא בסחר הקולים (לכאורה עובדים בשכר, בפועל עבדות בשם אחר) מדרום סין.
רובם נחטפו ממחוז גואנגדונג והוסעו באוניות דחוסות לקובה, לפרו ולנמלים אחרים באמריקה הדרומית על מנת לעבוד במטעים או במכרות.
רבים מתו בדרך לשם בשל תת תזונה או מחלות.
ה"דיאה דל מאר" (Dea del Mar) שהפליגה ממקאו לנמל קלאו בפרו ב-1865 כשעל סיפונה 550 סינים הגיעה לטהיטי כשרק 162 מתוכם עדיין בחיים.
במקאו, כבכל סין, היו ההימורים נפוצים, אלא שבמקאו, שלא כמו בסין, ראו בהימורים קרש הצלה כלכלי.
לכן התיר המושל איזידורו פרנסישקו גימראינש (Isidoro Francisco Guimarães) את פעילות הימורים באופן רשמי החל משנת 1847. באמצע המאה ה-19 פעלו בתי הימורים רבים של המשחק פאן-טאן, משחק מזל שיש לו דמיון מסוים לרולטה.
כמו כן היו כמה משחקים שבהם הימרו הסינים על תוצאות של קרבות תרנגולים, קרבות צרצרים, ואירועים פומביים, אבל משחק החשוב ביותר בתחום זה היה ההימור השנתי על המועמדים שיזכו בבחינות הקיסריות.