tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעונה ראשונה מזיקה לטאבלט שלה אחרי שמר ארתור פיקולו אומר לה לעזוב הכל.
בעונה הראשונה נופלת מהרכב של מר פיקולו בקביעות.
בעונה השנייה נוהגת דורותי לאכול משהו בפרסומות של גן החיות בצורה הנראית מלהיבה ומגרה ובאמירת המילה "מ...
ציפית כיתן-אבנרי (אביעד בנטוב) – מוכרת המזכרות הגרועה של גן החיות, עוצרת את הלקוחות בכוח בניגוד לרצונם, המציקה למבקרים כדי שירכשו מוצרים מוזרים מחנותה (כגון: סלע, מי גשמים וסוגי צואה).
בעונה השנייה מחליפה ציפית בכל פעם בעל מקצוע אחר בגן החיות (כגון: נהג הקטר, השומר והקופאית), כשאת עבודתה היא עושה על הצד הגרוע ביותר.
בעונה השלישית עובדת בקפיטריה של גן החיות.
מרקו ודמתי (אודי ואביעד) – צמד אנשי התחזוקה המבולבלים של גן החיות, שבסיום כל משימה מגלים שטעו במיקומה ונאלצים להתחיל מחדש.
במהלך כל משימה דמתי מספר למרקו בדיחות שאינן מצחיקות.
בעונה השנייה הם עובדים ללא מגני בטיחות ואחרי שהם מגלים זאת הם מתקנים את הבעיה – כשהם נפגעים יותר.
אנרי טוטו (אביעד בנטוב) – השף של גן החיות, המתגאה במטבחו.
ידוע באמירתו הקבועה "זו גאונות, זה גורמה, זה אנרי טוטו".
הגיע לגן החיות בעקבות חשיפת הרומן שהיה לו עם דוכסית צרפת.
פיליפ הוא בנם של הדוכסית מצרפת ושל אנרי.
פיליפ (סו-שף)(אודי גושטלק)-עוזרו של השף אנרי טוטו.
אנרי נוהג לנסות לתקן את מה שפיליפ מבשל, אף על פי שפיליפ מבשל בצורה טובה יותר.
בסרט פלישת הזומבים מתגלה כבנו האבוד של אנרי.
יוגב וגירית (אודי ואביעד) (עונה ראשונה) – המתנדבים בגן החיות.
תמיד פוגעים בחיות בלי כוונה.
לפעמים הם מגלים את הטעות שלהם ולפעמים לא.
פרופסור סוס (עונה ראשונה) – מדען שמגלה פריצות דרך מדעיות בנושא ה-DNA.
לאחר כל בדיחה הוא מבצע לעיתים משהו מצחיק.
פרופסור טויינג – פרופסור בעל שם עולמי ומטופש.
שדרן החדשות מראיין אותו בדרך כלל בנוגע להמצאתו האחרונה (ביצה שלא נשברת, מטרייה בלתי נראית וכו'), שבדרך כלל לא עובדת ורק מלכלכת את השדרן.
בין המרואיינים היחידים של השדרן שהופיעו בכמה פרקים.
דוקטור לטקס (אודי גושטלק) (עונה שנייה) – דוקטור משוגע שמקבל חיות לטיפול ומחליף אותן בחיות אחרות/חפצים דוממים.
תוך כדי שהוא מדבר עם בעליו של החיה דוקטור לטקס משמיע רעשים.
הילה (עונה שנייה) – עוזרתו של דוקטור לטקס, נוהגת לומר לבעליו של החיה המטופלת "הוא תותח!" לגבי דוקטור לטקס.
אלדד (אודי גושטלק)-שדרן הרדיו של גן החיות, רדיו "געגע".
ידוע במשפט הפתיחה הקבוע שלו "כן, כן, כן, לא".
החל מהעונה השנייה התחיל להנחות את תוכנית הערב שלו "כן כן כן, לא" עם הסטייליסטית סתמית לוי והרכילאית מרווה חג'ג'.
סתמית לוי (רוית יעקב) (עונה שנייה) – סטייליסטית בתוכנית של אלדד.
נוהגת להתבדח על לבושו, לדבר באנגלית מומצאת ולחלק "אלפקות" (התייחסות ל"דרקונים" של המלבישה דורין אטיאס) לחיות, שהיא בדרך כלל מבקרת על סימני הזיהוי שלהן.
מרווה חג'ג' (רותם רוטשילד) (עונה שלישית) – אחראית על פינת הרכילות בתוכנית של אלדד.
היא מספרת "סיפורים" במשפט מטופש, ואלדד תמיד מתרגש מהם.
שוקו וניל ותות (עונות 3 ,1) – הראפרים של גן החיות.
תות נוהגת להציע לשוקו לבצע מעשים מסוכנים (כמו להעליב דוב או להיכנס לברכת דגים), בניגוד לאזהרותיו של וניל, וכשהם בורחים היא נוהגת לצחוק עליהם ולקרוא להם "תינוקות פאתטיים".
שוקו (אודי גושטלק) – ראפר פחדן שמנסה להיות קול.
חבר בחבורת "שוקו וניל ותות".
ניל (אביעד בנטוב) – ראפר פחדן שמנסה להיות קול.
תות (לירן כוהנר) – ראפרית אמיצה שמציעה לשוקו ווניל לעשות דברים מפחידים.
חברה בחבורת "שוקו וניל ותות".
משפחה שמנסה לצלם "סלפי" בגן החיות, אבל תמיד נכשלת בגלל סיבות שונות.
האבא (בבו) מנסה לעשות הכל כדי לצלם סלפי, לא משנה מה המצב.
הידועים במשפט "צלם, תייג, תעלה".
אם המשפחה, ריקי, נמצאת בהיריון באופן תמידי מלבד פרק אחד בו היא ילדה תאומים.
לאחר פרק זה התאומים לא חוזרים לגן החיות ואף חוזרת להיריון.
משפטו הקבוע של האבא הוא "מה התנפחת?".
המשפחה הופיעה במערכונים של ניקלודיאון על חיסכון בחשמל.
בבו (אביעד בנטוב) – אב המשפחה מנסה לעשות סלפי, לא משנה מה המצב.
ריקי (אודי גושטלק) – אם המשפחה נמצאת בהריון עם תאומים, ריקי תמיד מתעצבנת לפעמים על בבו שלוקח לו זמן לצלם תמונה ומשיב לה "מה התנפחת?".
תמיד לפני סלפי אומרת "צלם".
עדן (מורין אמור) – הבת הבכורה במשפחה ותמיד לפני סלפי אומרת "תייג".
קובי (עידו קסטלר) – הבן האמצעי במשפחה ותמיד לפני סלפי אומר "תעלה".
אלישע – הבן הקטן במשפחה.
גראנדה ואמילי (אודי ואביעד) (עונות 2–3) – הופיעו בפרק האחרון של העונה השנייה בתור מנהלי גן החיות המתחרה להם (נגחה).
גראנדה מבוסס על פיקולו ואמילי מבוססת על דורותי.
בסוף הפרק פיקולו ודורותי עשו פרסומת כדי להראות שהם מוכנים לצאת למלחמה נגדם.
בסוף הפרק מראים שהם מתכננים לתקוף את גנחה בעונה הבאה.
בעונה השלישית, בכל פרק הם מעוללים דבר אחר לגן החיות, ובמהלך הפרק ארתור פיקולו מנסה לפתור את הבעיה.
בפרק האחרון של העונה, אמילי בוגדת במר גראנדה ומחליטה לאחד את גן החיות "נגחה" יחד עם גן החיות "גנחה".
שדרן החדשות(ארז דריגס) – משדר בערוץ "גנחה" סיפורים גרועים בגלל בחירה לא מתאימה של מרואיינים.
נוהג לפתוח את השידור במילים "ובכן, גדי...".
יגאל חיות (אביעד בנטוב) – מבצע מתיחות חיות בתוכניתו "פספוסים" ובעונה השנייה החל למתוח גם מפורסמים בתוכניתו "זובור".
אומר שהוא הרביץ על החיה שהופיעה קודם דחקה באבו אבוה בריבוע.
במהלך העונה השנייה יגאל מזמין מפורסמים כדי שימתחו מפורסמים אחרים במתיחות גרועות (הפניה לצד לא נכון של הגן, שקר בנוגע לשעה וכו').
המפורסמים לעיתים מותחים ולעיתים נמתחים.
בעונה השלישית, הוא מסיים את הפרקים בכך שהוא מפנה את הצופים אל מיטב הפספוסים של אותו הפרק.
מושון – איגואנה, עוזרו של יגאל, אם כי תמיד הוא לא מצליח לעזור לו.
יחיא – הצופה הדתי הזקן של יגאל.
בכל פרק אומר עליו שהוא "טיפוס נאלח".
החל מהעונה השנייה מכין פסלונים בשביל הזובורים של יגאל חיות, אך יגאל לוקח לו את הפסלונים לפני שהם מוכנים.
זחוח ולקק (עונה שלישית) – הדוברים של גנחה, דורותי וארתור מורים להם להוציא הודעה מסודרת לתקשורת בכל פעם שמשהו מגן החיות נגנב.
זחוח כל הזמן אומר "מכחיש, משמיץ, משפיל" על כל תלונה.
ללקק יש בעיית הזעה קשה.
זחוח כל הזמן אומר שאם התלונה שהוגשה מוצדקת הוא "יתלוש לעצמו פלולה ויאכל אותה".
שחקנ/יתדמותהמערכון בו משתתפת הדמותעונותאביעד בנטובארתור פיקולוניהול "גנחה"1-3יוגביוגב וגירית1ונילשוקו וניל ותות1, 3אנרי טוטוהמטבח של "גנחה"1-3ציפית כיתן-אבנריציפית כיתן-אבנרי1-3פרופסור טויינגמגיש החדשות2-3יגאל חיותפספוסים / זובור1-3מרקומרקו ודמתי1-3בבומשפחת סלפי2-3גראנדהניהול"נגחה"3יהויכין זחוחמסיבת עיתונאים3אודי גושטלקדורותי קלדרוןניהול "גנחה"1-3גיריתיוגב וגירית1שוקושוקו וניל ותות1, 3פרופסור סוספרופסור סוס1פיליפהמטבח של "גנחה"1-3די.ג'יי.
גני חיות אנושיים (נקראים גם "מיצג אתנולוגי" או "כפרי שחורים"), פעלו במאה ה-19 ובמאה ה-20 והציגו בני אדם ילידים לראווה.
בתערוכות שונות, בעיקר ברחבי אירופה וארצות הברית, הוצגו בני אדם ממוצא אפריקאי, אינדיאנים, אינואיטים ובני תרבויות אסיתיות שונות.
התצוגות הדגישו את "אופיים הנחות" של הילידים ואת השוני בינם לבין האירופאים מהתרבות המערבית.
גני חיות אתנוגרפיים בדרך כלל התבססו על גזענות מדעית ודארוויניזם חברתי.
במאתיים השנים האחרונות יובאו לאירופה ולצפון אמריקה יותר מ-35,000 ילידים אשר הוצגו בגני חיות ותערוכות שונות.
בימי קדם ובימי הביניים נהוג היה ללכוד בני אדם ולהשתמש בהם כעבדים, כשפחות וכמושאי בידור ועושר.
מגלי ארצות היו נוהגים ללכוד ילידים ולהביאם כשלל למלכיהם.
כריסטופר קולומבוס למשל, הביא איתו אינדיאנים לספרד בשובו מהעולם החדש.
בתקופת הרנסאנס אנשי בית מדיצ'י הקימו גן חיות גדול בוותיקן.
מתיעוד גן החיות מהמאה ה-16 עולה כי החזיקו בו אוסף של בני אדם "ברברים" מיותר מ-20 קבוצות אתניות שונות.
עם התגברות העיור, ככל שהתפתחה תרבות הפנאי במערב, גדל השימוש בבני אדם כמספקי בידור ובכלל זה גם בני אדם שהוחזקו בכפייה.
עד המחצית השנייה של המאה ה-19 לבשו המיצגים האנושיים אופי של פריק שואו, קרקס ו"תצוגת פראיים".
אחד המופעים המפורסמים ביותר הופק על ידי פי.
ברנום ב-25 בפברואר 1835. במיצגים מסוג זה נהגו להציג בעלי מומים ובני אדם השונים מאוד במראם מהאירופאים.
המושג תאומים סיאמיים למשל, לקוח מאחד המוצגים בתערוכות אלו הוא האחים אנג וצ'אנג בנקר.
תור הזהב של גני החיות האנושיים
לקראת סוף המאה ה-19 ובמחצית הראשונה של המאה ה-20, גני חיות אנושיים ותצוגות של כפרי ילידים הוקמו ברוב בירות המערב: פריז, המבורג, אנטוורפן, ברצלונה, ורשה, אמסטרדם, ניו יורק, בריסל, פורטו, יוהנסבורג, לונדון, מילאנו, אוסלו, ברלין, מרסיי ועוד.
מאות אלפים היו מבקרים בתערוכות הזמניות ובגנים הקבועים מדי שנה.
במחצית השנייה של המאה ה-19 פריז הייתה בירה עולמית ולתערוכות רבות שנערכו בה הגיעו עשרות מיליוני מבקרים מכל העולם.
בשנת 1877 הוצגה בגני ההתאקלמות בפריז תערוכה של אינואיטים ונובים, התערוכה הכפילה את מספר המבקרים בשנה זו ליותר ממיליון.
בעקבות כך הוצגו בגנים אלו ב-35 השנים הבאות עוד 30 תערוכות אנושיות.
אחת האטרקציות המרכזיות של התערוכה העולמית של פריז (1889) בה ביקרו 28 מיליון אנשים הייתה תצוגה מפוארת של 400 ילידים.
בשנת 1907 הוקם בפאתי פריז קומפלקס של שישה "כפרי ילידים" בפארק עצום.
תערוכות אנושיות הוצגו בפריז עד שנות השלושים.
תערוכות אנושיות הוצגו גם בליון, מרסיי וכן בהאנוי שהייתה תחת שלטון צרפתי.
בגני המסחר הקולוניאלי באמסטרדם הוצגו החל משנת 1883 ילידים מסורינאם.
השלטון הקולוניאלי ההולנדי הקים "תערוכת ילידים" באי ג'אווה שהיה בשלטונו.
בתערוכה עולמית בבריסל 1897 הוצגו מאות קונגולזים.
267 מהם נהרגו כתוצאה מתאונה, אלו הוטמנו בקבר אחים מחוץ לעיר.
לאור ההצלחה המסחרית האדירה של התערוכה, הוקם בבריסל באותה שנה המוזיאון המלכותי של אפריקה בסגנון אר-נובו.
בשנת 1910 נערכה בבריסל תערוכה עולמית נוספת בה הוצגו "כפרים אפריקאים" ולאחר מכן גם בשנת 1930 נערכה תצוגה דומה באנטוורפן.
גם ב הוצג "כפר קונגולזי".
בשנת 1874 ייבא סוחר החיות הגרמני קרל הג'נבק לאפים ופולינזים ומכר אותם לגני חיות ברחבי אירופה.
בשנת 1876 הוא התחיל לייבא נובים מסוחרים ערבים בסודאן.
בשנת 1880 מכר אינואיטים לגן החיות בהמבורג.
בשנת 1896 הוקמה "תערוכת ילידים" במסגרת תערוכת קולוניאליזם בברלין, תערוכה דומה הוצגה בקיץ 1928 בשטוטגרט.
בשנת 1915 בחגיגות ה-100 של ממלכת נורווגיה הוצגו באוסלו 80 ילידים סנגלים.
גם בארצות הברית ובמקסיקו הוצגו תערוכות נודדות של ילידים וכן כלובים של בני אדם בגני חיות.
הסיפור המוכר ביותר הוא סיפורו של אוטה בנגה .
אוטה בנגה הוא יליד קונגו, שיובא לארצות הברית על ידי סמואל פיליפס ורנר, להיות "מוצג" בתערוכת הקיץ בלואיזיאנה.
המבקרים בתערוכה טענו כי שיניו החדות של בנגה הן עדות לכך שהגיע משבט קניבלי.
השמועה פרשה כנפיים והגיע לתקשורת וכך הפך בנגה ללהיט של התערוכה.
לאחר התערוכה הוא חזר לקונגו אך לא הצליח להשתלב בשבטו.
הוא נדד באפריקה יחד עם ורנר, עד שהלה הציע שיחזור לעבוד בגני חיות בארצות הברית.
בנגה הוצג בגן החיות ברונקס בכלוב של האורנגאוטן.
לאחר מחאה של פעילי זכויות אדם הוחלט להפסיק את "העסקתו" בגן החיות.
הוא עבר לבית יתומים בו למד קרוא וכתוב.
עם השנים, התפכח והבין את גורלו, נכנס לדיכאון והתאבד בגיל 32. סיפורו זכה לתהודה רבה וברבות השנים נכתבו עליו מחזות, שירים וספרים.
גני חיות אנושיים בני זמננו
בין מלחמות העולם ובמיוחד לאחר מלחמת העולם השנייה נשמעה ביקורת רבה על קולוניאליזם וגזענות.
גני חיות אנושיים נסגרו ברחבי העולם ותערוכות ניידות של בני אדם התמעטו.
עם זאת גם כיום נערכות מדי פעם תצוגות של "כפרים אפריקאים" וילידים.
למשל, בעיר אאוגסבורג שבגרמניה הוצג "כפר אפריקאי" ביולי 2005, ובשנת 2008 נפתח בתאילנד גן חיות אנושי המציג בנות קארן הידועות בצווארן הארוך.
בשני המקרים הובעה ביקורת ציבורית חריפה.
גן וריסלנד (לעיתים פריזלנד או וריזלנד) הוא גן ציבורי על שם זיגפריד אדולף (צדוק) וַן וריסלנד.
הוא נמצא בחלקה המערבי של העיר הרצליה (הרצליה פיתוח) ברחוב הנשיא.
בגן שתולים עצים עתיקים רבים וסלולים בו שבילים.
יש בו משטחי דשא גדולים ומתקני שעשועים לילדים.
בכניסה הוקם קיר מאבני אפולוניה.
בכל שנה ביום העצמאות מתקיים יריד בגן ובו מתנפחים ופעילויות לילדים.
הגן הוקם בנובמבר 1941 על ידי משה דה שליט והחברה לפיתוח הרצליה שהוקמה על ידי דה שליט.
הגן הוקם לזכרו של זיגפריד ון וריזלנד שהיה מראשי התנועה הציונית בהולנד, חבר ההנהלה הציונית וגזבר שלה.
כיהן כקונסול כללי של הולנד בארץ ישראל.
בשנת 1929 פרש מההנהלה הציונית והחל לעבוד כמנהל בחברת האשלג, ולאחר מכן כיהן כמנהל נמל תל אביב עד מותו בדצמבר 1939. הוא תמך בחברה לפיתוח הרצליה ועזר בפיתוח חוף הים, והציל בשנים הקשות את השטח שעל חלקו הוקם הגן.
בטקס החנוכה נכחו רעייתו של ון וריזלנד ואורחים רבים ובהם משה נובומייסקי, ד"ר הנטקה, נציגי פועלי ים המלח ועוד.
האדריכל רכטר מסר פרטים על תוכנית הגן.
בשנת 2002, הכריזו עיריית הרצליה והחברה לפיתוח הרצליה על תחרות לתכנון גן וריזלנד.
הזוכה בתחרות היה המשרד אמיר מילר - אדריכלי נוף.
גן הפסלים של הגלריה הלאומית לאמנות הוא התוספת החדשה ביותר לגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון הבירה שבארצות הברית.
הגן ממוקם על המול הלאומי בין המבנה המערבי של הגלריה לבין המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע של מכון סמית'סוניאן.
הגן, שבנייתו הושלמה ב-23 במאי 1999, מכיל תערוכת פסלים שבה מספר פריטים.
במרכז הגן נמצאת מזרקה שמוסבת לרחבת החלקה על הקרח בין דצמבר למרץ.
את הגן תכנן אדריכל הנוף לאורי אולין.
קלאס אולדנבורג וקוזג'ה ואן בורגן - גורס מסמכים, קנה מידה X
ג'ואן מירו - האופי הגותי, ציפור אקלר
טוני סמית - אבנים משוטטות
מארק די סוברו - כוכב השחר
סקוט ברטון - ישיבה בשישה חלקים
יואל שפירו - ללא שם
אלסוורת' קלי - הכוכבים II
ברי פלנגן - החושב על האבן
סול לוויט - פירמידה בעלת ארבעה צדדים
לוקאס סאמאראס - טרנספורמציית כיסא מספר 20B
טוני סמית - כלב ירח
דייוויד סמית - הקובייה XXVI
אלכסנדר קלדר - סוס אדום
רוי ליכטנשטיין - בית I
ג'ורג' ריקי - מקבץ של ארבע קוביות
הקטור גומירד - כניסה למטרופולין פריז
דייוויד סמית - הקובייה XI
רוקסי פיין - שתלרוברט אינדיאנה - אמור''
גן השכלים או פרדס הדעות (בשמו המקורי: בֻּסְתַּאן אַלעִקוּל) הוא חיבורו העיקרי של רבינו נתנאל בירב פיומי.
החיבור עוסק במוסר ובפילוסופיה, ונכתב סביב שנת ד'תתק"ז (1147).
הספר נכתב בערבית-יהודית-תימנית, והוא מכיל שבעה פרקים.
מתכונתו זהה למתכונת הספר תורת חובות הלבבות לרבנו בחיי אבן פקודה, כשרבי נתנאל מביע דעה שונה מרבינו בחיי במספר נושאים.
בספר ניכרת בקיאותו של רבי נתנאל במכמני ספרות הפילוסופיה והמידות הערביים, בנוסף לאלה היהודיים.
על פי עדותו, כתב רבי נתנאל את ספרו בעקבות ספרו של רבנו בחיי אבן פקודה, "חובות הלבבות" (התפרסם סביב שנת 1080) עליו הוא חולק בעניינים יסודיים ועקרוניים.
בספר מתייחס רבי נתנאל רבות לתנועת האסלאם, שהשפעתה גברה בתימן באותה תקופה, ונותן מענה פילוסופי לטענות המוסלמים כנגד היהדות.
בין היתר, מנהל רבי נתנאל פולמוס עם המוסלמים שטענו שהתורה שונתה במהלך הדורות, ומוכיח מתוך הקוראן כי התורה לעולם לא תשונה כיוון שדברי ה' הם נצחיים.
הוא מצטט את דברי הקוראן בסורת אל-מאאידה פס' 42 המדבר על בני ישראל "כיף יחכמונך ועינדהם אלתורייה פיהא חכם אללה, וחכם אללה לא ינסא אבדא", תרגום: "איך ישפטוך ובידיהם התורה שבה משפטי ה', ומשפטי ה' לא ישכחו לעולם".
עם זאת, רבי נתנאל מתייחס גם אל הטענה המוסלמית שהקוראן הוא אלוהי ומשיב לטענותיהם כנגד תורת ישראל.
הוא פונה אל פסוקי הקוראן בניסיון להוכיח שאין מטרתו (של הקוראן) להחליף את התורה: "ולכן חובה על כל אומה להתנהג במה שהגיע לה ובא לידה ותלך אחרי נביאיה וכהניה וראשיה, ולא נשאר אף אחד בלי תורה, שהכל מאל אחד, ואליו חוזרים, והכל מתפללים אליו ופנים כלפיו" (גן השכלים, עמ' קיד).
עם זאת הוא כותב "שאין מן הנמנע שה' יתברך ויתעלה ישלח לעולמו את מי שירצה...
והוא ישתבח כבר שלח אל האומות נביאים מלפני מתן תורה....
ואין מן הנמנע שישלח אליהם מי שירצה אחרי נתינתה, כדי שלא יישאר העולם בלי דת, וכבר אמרו הנביאים שהוא ישתבח ייעבד ממזרח השמש ועד מבואו על ידי העמים שנאמר כי ממזרח שמש ועד מבואו גדול שמי בגוים וכו', ואמר כי לי תכרע כל ברך תשבע כל לשון.
אלא שהוא ישתבח בחרנו וכבדנו מכל העמים..." (שם, עמ' קי).
הספר פורסם לראשונה על ידי האגודה להצלת גנזי תימן, בתרגומו וביאורו של הרב יוסף קאפח, יחד עם שני חיבורים נוספים של רבני תימן - ספר המעלות לדרגות ימות המשיח (על ידי מחבר שלא נודע שמו) ושו"ת רבנו חוטר בן שלמה אלד'מארי.
כמו כן, הספר תורגם במהדורה נוספת במכון משנת הרמב"ם.
כמו כן, הוציא מכון מש"ה מארז של 2 תקליטורי שמע ובהם שיעורים מפי הרב קאפח, שהקליטו תלמידיו בשיעוריו.
לדעת הרב יוסף קאפח, ניכרת השפעת ספרו של רבי נתנאל על איגרת תחיית המתים של הרמב"ם.
גן התקווה הוא פארק בשטח של כחמישים דונם במזרח שכונת התקווה, בקרן הרחובות ההגנה וגבעתי.
עד מלחמת העצמאות היה המקום שטח פתוח ובו שדות ופרדסים.
בגלל אופי השטח היה קשה לבנות בו קו הגנה נגד הכפר סלמה העוין.
מגיני שכונת התקווה נזקקו במקום זה לכלבי שמירה ולכן כונה קו ההגנה במקום זה בשם "קו הכלבים".
קרב שכונת התקווה שהיה ב-8 בדצמבר 1947 החל בהתקפת הסחה גדולה בקטע "קו הכלבים" (בשטח הפארק) שנהדפה אבל ההתקפה העיקרית הייתה בקטע של שכונת בית יעקב, מעט דרומה משם, שם הצליחו הערבים מסלמה לחדור לשכונה, לבזוז ולשרוף 30 צריפים עד שנהדפו.
עיריית תל אביב הקימה בגן עמוד זיכרון לקרב זה שהוחלף באוגוסט 2016 לשלט זיכרון.
הגן ניטע ב-1954 בתכנונו של אברהם קרוון כדי לספק לתושבי השכונה שגרו בצפיפות, מקום פתוח וירוק.
ב-1981 עבר המקום שיפוץ בעזרת תרומה מקהילת יהודי ניו יורק בתנאי ששמו יוסב ל"גן ניו-יורק" על שם יוסף וואל כפי שמציין שלט גדול במרכז הגן, אולם השם הזה לא התקבל וההוכחה לכך הם שלטים רבים שהציבה העירייה בגן ועליהם נכתב "גן התקווה".
הזמרת עפרה חזה גדלה בסמוך לגן, ברחוב בועז 39. לאחר מותה כונתה גבעה קטנה בדרום הגן בשם "גבעת עפרה" ועליה הוצבה אנדרטת זיכרון לעפרה בצורת מפתח סול.
גן הקקטוסים הוא אזור בפארק הירקון בו מצויים סוגי קקטוסים שונים
הקמת הגן החלה באמצע שנות ה-80 ובמהלך שנות ה-90, באמצעות רכישות או תרומות של קקטוסים מאוספים פרטיים.
בגן צמחייה סוקולנטית ומיוצגות בו מספר משפחות אך מרבית הצמחים בגן שייכים למשפחת הצבריים.
בגן נמצאים כ-50,000 קקטוסים מרחבי העולם מ-3,800 מינים וסוגים שונים.
על מנת להעשיר את האוסף, הוקמה חממה לטיפוח קקטוסים אשר מובאים כזרעים או כשתילים מארצות שונות, כגון אתיופיה, קניה וטנזניה.
גן חסידי אומות העולם הוא חלק ממתחם יד ושם, הממוקם על הר הזיכרון בירושלים.
גן החסידים נועד להנציח את שמותיהם של אותם לא יהודים שבתקופת השואה סיכנו את חייהם או נרצחו על מנת להציל יהודים מהשמדה על ידי הנאצים, וזאת ללא קבלת תמורה.
שדרת חסידי אומות העולם נחנכה ב-1962 בנוכחות שרת החוץ גולדה מאיר.
סביב אתר יד ושם נטועים עצים ותחת כל אחד מהם שלט עם שם חסיד אומות העולם ומדינת המוצא שלו.
בשדרת חסידי אומות העולם, שהוקדשה למטרה זו, כ-2,000 עצים.
בשנת 1996 נחנך גן חסידי אומות העולם.
אדריכלי הגן היו אדריכלי הנוף ליפא יהלום ודן צור.
יתר שמותיהם של כ-27 אלף חסידי אומות העולם שהוכרו עד כה (2019) חקוקים בגן חסידי אומות העולם בסדר אלפביתי על קירות שיש, לפי ארץ מוצאם.
על קיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם מוקדש קיר נפרד לכל מדינה.
כמו כן, טקסי הענקת אותות חסידי אומות העולם מתקיימים בגן.
התואר מוענק בטקס למצילים, כולל אלה שכבר נפטרו וקרוביהם; התואר מוענק לעיתים בארץ הנמען על ידי שגריר ישראל, והוא מעניק מדליה מיוחדת ועליה שמם.
בעבר הייתה נהוגה נטיעת עץ בגן חסידי אומות העולם, אך עד מועד חנוכת הגן זכו קרוב ל-14,000 חסידי אומות עולם להכרה, ומכיוון שלא נותר מקום באתר לנטיעת עץ לכבוד כל אחד מהם, לא נהוגה נטיעה כעת.
הנוהג הנוכחי הוא הענקת מדליה ותעודה, וחקיקת שם חסיד אומות העולם על קיר השיש בגן חסידי אומות העולם.
מאות שמות חדשים נוספים לקירות בגן מדי שנה.
בשנת 2011 הורחב הגן ונבנו קירות חדשים.
גן התענוגות הוא שמה של אנציקלופדיה מאוירת, שנכתבה בין השנים 1159 – 1189 במנזר הוהנבורג שבהרי הווז' שבאלזס (כיום שם המנזר הוא מון סנט-אודיל ) כספר לימוד מוסר לנזירות.
האנציקלופדיה הייתה יוזמה של אם המנזר, הראד מלנדסברג שגם ערכה אותה וכללה בספר פואמות והמנונות פרי עטה.
זוהי האנציקלופדיה הראשונה שידוע בוודאות שנערכה על ידי אישה.
יוזמתה של הראד כללה העלאה על הכתב של אוסף מרוכז ומאוייר של כל הידע התאולוגי, המדעי, הספרותי, ההגותי וההיסטורי שהגיע לידיה, במטרה להפוך אותו לספר לימוד מוסר עבור חניכות מוסדות החינוך של המנזר.
העבודה הושלמה, יחד עם צוות נזירות, לאחר כשלושים שנה, ב-1185. התמה המרכזית בספר היא התמודדות המידות הטובות מול יצר הרע, השטן והמידות הרעות.
היצירה המקורית, שכללה 648 עמודים, נכתבה כמעט כולה בלטינית, עם כ-1,200 משפטי הסבר בגרמנית ו-336 איורים.
כתב היד נשמר במנזר למעלה מ-600 שנים.
במהלך המהפכה הצרפתית הועבר כתב היד לספריית שטרסבורג.
שם, בשנת 1818, תועד הספר וחלק ניכר ממנו הועתק ביוזמתו של המוציא לאור יוהאן פרידריך קוטה.
במהלך מלחמת פרוסיה-צרפת ב־1870 הופגזה העיר שטרסבורג, הספרייה בה נשמר כתב היד נשרפה וכתב היד המקורי אבד.
העתק הספר הודפס וראה אור בין השנים 1879–1899.
גן חללי הטרור הוא אתר הנצחה בפארק הירקון שבתל אביב.
האנדרטה שבגן מנציחה את שמות בני העיר שנהרגו בפעולות איבה וכן את שמותיהם של מי שנהרגו בפעולות איבה בתחומי תל אביב.
מונצחים בו שמות כ-750 חללים.
הגן ממוקם בחלקו המערבי של פארק הירקון, מעט ממערב לגן הבנים.
הגן הוא משטח דשא שבו ניצבת אנדרטה - שני כותלי אבן קשתיים, היוצרים יחד מעגל ובו שני פתחים נגדיים.
הכתלים מצופים באבן אפורה ועל גבי צידם הפנימי נחרתו שמות החללים בסדר כרונולוגי, החל משנת 1910.
במרכז המעגל מוצבת אבן רבועה ומסותתת, שמפתח עגול בחלקה העליון נובע זרם מים.
מול ארבע פאותיה מוצבות אבנים רבועות המשמשות כספסלים.
הגן הוקם על ידי חברת גני יהושע ונחנך בשנת 2006.
גן חורף הוא סוג של מבנה מזוגג המשמש במהלך החורף לגידול צמחים שאינם עמידים לקור.
אין לבלבל בין גן חורף לבין חממה, שהיא מבנה הממוקם מחוץ לבית ומיועד לגידול פנימי בלבד.
שורשיו של גן החורף מצויים בתקופה שבין המאה ה-17 עד ה-19, כאשר האצולה האירופית הייתה בונה חממות גדולות שיוכלו להכיל צמחים טרופיים וסובטרופיים, וישמשו כהרחבה של מרחב המחיה שלהם.
רבים מהם היו מחוברים לארמונות הראשיים שלהם.
גרסאות מוקדמות יותר של גני חורף נבנו עם חלונות גדולים וגג זכוכית, בדרך כלל בסגנון קלאסי או גותי .
בעוד שבמאה ה-19 רבות מהחממות הללו היו עשויות מברזל וזכוכית מעוקלת.
גני חורף לא היו מצויים רק בשטחים פרטיים, ורבים מהם נבנו עבור הציבור הרחב.
גן החורף הציבורי הגדול הראשון נבנה בשנים 1842–1846 בריג'נטס פארק, ושימש לאירועי ערב, תערוכת פרחים גדולות ומפגשים חברתיים .
גני חורף אחרים, כמו ארמון הבדולח שתוכנן על ידי האדריכל והגנן ג'וזף פקסטון , נבנו במהרה ושימשו למגוון מטרות.
גן החורף בזמננו הוא בדרך כלל גן שנשתל כדי לייצר מזון, או לפחות כדי להישמר נטוע כלפי חוץ ולהתפתח לאיטו לאורך החורף, או גינה שצמחיה ישמשו כקישוט חי כל החורף.
חלק מגני החורף הפרטיים כיום הם הרחבה של הסלון בבית, שמפרידה בין הבית לחצר, לעיתים הם משקיפים למרפסת ולעיתים בנויים בפטיו ומכוסים בגג זכוכית.
גן חורף מכונה גם 'מרפסת שמש', ומשמש כהרחבה של החלל השימושי של הבניין אשר מקנה לבית יתרונות אקלימיים רבים.
בין הירקות אשר בדרך כלל גדלים בגן חורף:
זנים שונים של כרוב הגינה עמיד-לחורף
גזעים עמידים-לחורף מסוימים של ברוקולי
שיפון חורף גדל במקום בו תהיה גינת קיץ, על מנת להגן על הקרקע מעשבים שוטים, ולשמש כתוסף אדמה כאשר מעבדים אותו ישירות אל תוך האדמה באביב הבא.
שום – בצל, עירית וקרוביהם הם ירוקי-עד, אם כי חלקם עשויים למות בחזרה במהלך החורף ולהשתקם באביב.
אורגנו (כולל מיורם) – ידוע בכך שבקושי שורד את החורף במקומות עד אזור עמידות 5.
גן הפסלים ע"ש לולה בר-אבנר (בשם המלא: גן הפסלים על שם לולה אבנר לזכר דולפי אבנר) הוא גן פסלים הנמצא במוזיאון תל אביב לאמנות.
הגן כולל אוסף של פסלים מודרניים ופוסט-מודרניים ישראליים ובינלאומיים.
הפסלים ממוקמים בגן ומוצגים על טרסות ציבוריות מסביב למתחם המוזיאון.
מוזיאון תל אביב לאמנות נוסד בשנת 1932, במקום שבו כיום בית העצמאות ומאז 1971 המוזיאון שוכן בשדרות שאול המלך בתל אביב-יפו.
גן הפסלים נוסד על ידי לולה בר אבנר עד מותה ונפתח בשנת 1999, לזכרו של המעצב, בעלה, דולפי אבנר (1915–1997).
גן הפסלים ע"ש לולה בר-אבנר הוא אחד מגני הפסלים המוכרים בארץ, בשל מספרם הרב של האמנים שהחליטו לקחת בו חלק, ביניהם צדוק בן דוד, אלכסנדר קלדר, הנרי מור, ארמן ועוד.
מספר רב של אמנים לקחו חלק בגן הפסלים, הפסלים הנמצאים בגן הם:
גן הר הבנים, או בשמו המקוצר גן הבנים, הוא גן ציבורי הנמצא על פסגת הר הבנים ברמת גן, בין הרחוב מעלה הבנים במערב, לרחוב מוריה במזרח ורחוב צל הגבעה בצפון.
שטח הגן הוא 24.2 דונם (כולל 930 מ"ר שהוא שטחו של בית יד לבנים).
שטח המדרון הצפוני הטבעי 7 דונם.
לגן יש גישה ברכב מרחוב מעלה הבנים ודרך שבילי הליכה ונתיבי מדרגות מרחוב מוריה, מרחוב ירושלים ומרחוב צל הגבעה.
עם סיפוח שכונת רמת יצחק לרמת גן בשנת 1943, נוספה לשתי גבעות הכורכר שהיו קיימות בתחומי רמת גן, "ההר" ממזרח ו"הר הגנבים" ממערב, גבעה שלישית והיא "הר הלוויתן".
כפועל יוצא הוחלט באופן עקרוני להקים גן פסגה נוסף על גבעה זאת ברוח תוכניתו של האדריכל ריכרד קאופמן.
בשנת 1948 אדריכל הנוף שלמה אורן (ויינברג) מקיבוץ יגור הכין תוכנית להקמת גן זה, אך התוכנית לא יצאה לפועל.
התכנון כלל גן אינטנסיבי על כל שטח הגבעה ומדרונותיה.
פיתוח הגבעה התחיל בשנת 1951. בגלל הצנע העבודות התבצעו באופן חסכוני תוך שימוש במבנה הקרקע הקיים ובחלק מצמחי הבר שהיו קיימים בשטח.
העירייה קידמה בשלב הראשון את בניית מאגר המים (1952), בית יד לבנים על גג מאגר המים, שבנייתו נמשכה בין השנים 1959 – 1965, ורחבת טקסי הזיכרון למרגלות בית יד לבנים.
עם השלמת בית יד לבנים הוסב שם הגבעה ל"הר הבנים".
בחודש יוני 1961 הגיש אדריכל הגנים ומנהל מחלקת גנים ונוף בעיריית רמת גן, משה כבשני, הצעה לתכנון גן זיכרון על פסגת הר הבנים המשולב בשמורת טבע עירונית.
בגן תוכננו אזורים ציבוריים פתוחים לנוף הקרוב והרחוק, וגם אזורים אינטימיים בהם פינות ישיבה מאבן או ספסלי עץ.
במתלולים, המערבי, הדרומי והמזרחי, הוקמו טֵרָסות וצמחייה ארץ ישראלית וזרה.
הותוו שבילים המתעקלים לאורך הטרסות ושבילי מדרגות המחברים את הגן אל הרחובות הסמוכים.
הליכה בשבילים אלה, שרובם שבילי אדמה מהודקת וחלקם מרוצפים באבן שכבות בהנחה פראית, מדמה טיול בטבע.
לאורך השבילים מוקמו ספסלי עץ בגומחות מוצללות.
המתלול הצפוני נשאר במצבו הטבעי ונשלט על ידי שיחי שרביטן ריסני ורותם המדבר.
בשנת 1978, מתלול זה הוגדר באופן רשמי כשמורת טבע עירונית.
בחלקו הדרומי של הגן נבנתה רחבה נוספת, עגולה, מרוצפת באבן שכבות טבעית.
במרכז הרחבה הוקמה בריכת נוי קטנה וסביבה מוקמו תריסר ספסלי אבן כאשר לצד כל ספסל שולבה בריצוף עבודת פסיפס עם סמל אחד משנים עשר השבטים.
מאחורי כל ספסל ניטע עץ תמר אחד.
בשנת 1986 הוצבה בִּמקום הבריכה אנדרטת "כוח התקווה" של האומנית רות שטייף רוז'ר לזכר ששת מיליוני היהודים שנספו בשואה.
עצי התמר הוחלפו בעצי ברוש אך הספסלים והפסיפסים השתמרו.
במהלך שנות ה־ 80 סבלה שמורת הר הבנים מהזנחה ומצבה הידרדר.
עיריית רמת גן פנתה לגופים שונים כדי לקבל ייעוץ, הדרכה והצעות לשימור האתר.
בשנת 2018 הסתיים פרויקט שדרוג וחידוש הגן על פי תכנונם של אדריכל הנוף גדעון שריג והאדריכל אלישע האוסמן, תוך הקפדה יתרה על הפיכת שטחו לבטיחותי ונגיש עבור אוכלוסייה עם מוגבלות.
בין העבודות שבוצעו, הקמת מאגר מים תת-קרקעי חדש, פיתוח שבילים ורחבות, אזורי משחק, גינת כלבים, מתקני הצללה, פינות מנוחה ונקודות תצפית.
כמו כן, שוקמו וחודשו ערכי נוף טבעיים ותרבותיים של העיר כדוגמת מדרונות כורכר, צומח טבעי וצומח הגן הקיים, טרסות, קירות אבן, צירים ויזואליים ועוד.
גן חיות היא סדרת דרמה אמריקאית, אשר מבוססת על ספר באותו שם מ-2012 שנכתב על ידי ג'יימס פטרסון, המשמש גם כמפיק בפועל, ומייקל לדווידג'.
הסדרה שודרה בין 30 ביוני 2015 עד ל-21 בספטמבר 2017 למשך 3 עונות, לאחריהם בוטלה.
היא שודרה ברשת CBS למשך עונות ובכיכובם של השחקנים: ג'יימס וולק, קריסטן קונולי, נונסו אנוזי, נורה ארנזדר ובילי בורק.
הצילומים בוצעו בניו אורלינס, בוונקובר ובסביבותיה וברחבי קולומביה הבריטית.
הסדרה מגוללת את הסיפור של אנשי מקצוע מגוונים החוקרים התפרצות מסתורית של מתקפות בעלי חיים נגד בני אדם ברחבי העולם ומעשיהם לעצור את התופעה.
התקפות אלימות של בעלי חיים על בני אדם מתרחשות בכל רחבי העולם.
ג'קסון אוז, זואולוג אמריקאי וחברו הקנייתי, אברהם קניאטה, מדריך ספארי, כמו גם ג'יימי קמפבל, עיתונאי בלוס אנג'לס, מיץ' מורגן, פתולוג וטרינרי מוזר, וסוכנת מודיעין צרפתייה, קלואי טוסיינט, כולם מבקשים לחקור המגפה המסתורית ככל שההתקפות של בעלי החיים הופכות למתואמות ואכזריות יותר ויותר.
ג'קסון אוז (ג'יימס וולק) - זואולוג.
ג'יימי קמפבל (קריסטן קונולי) - עיתונאי.
אברהם קניאטה (נונסו אנוזי) - מדריך ספארי.
קלואי טוסיינט (נורה ארנזדר; עונות 1-2) - חוקרת מודיעין צרפתית.
ד"ר מיטש מורגן (בילי בורק) - פתולוג וטרינר.
דריאלה מרזן (אליסה דיאז; עונוה 2-3)
לוגן ג'ונס/אדוארד קולינס (ג'וש סלטין; עונות 2-3)
קלמנטין לואיס (גרייסי דיז'ני; אורחת בעונה 2, ראשית ב-3)
גן התות או בשמו הרשמי גן הבוסתן הספרדי הוא גן ציבורי הנמצא בין סימטאות "החרמון", "הכרמל" ו"הגלבוע" בלב שכונת אוהל משה בירושלים.
גן התות נבנה בשנת 1883 כמרכזה של שכונת אוהל משה, אחת השכונות היהודיות הראשונות שנבנו בנחלאות.
הגן כונה כך בשל עצי התות הגדולים שנמצאים בו מזה שנים רבות.
מסביב לגן פזורים כמה בורות מים, ששימשו עד שנות ה-30 של המאה ה-20 את יושבי השכונה וסביבותיה, בורות המים סיפקו מים לעיר הנצורה בימי מלחמת העצמאות.
תושבים רבים פקדו את הגן עד שהוזנח.
בשנת 2009 החלו תושבי השכונה בהתארגנות שמטרתה הייתה לשקם את הגן.
התהליך לקח עשר שנים, ובשנת 2019 נחנך הגן מחדש על ידי ראש עיריית ירושלים משה ליאון.
עלילת המחזה "בוסתן הספרדי" מאת יצחק נבון מתרחשת סביב הגן.
בשיר "אני וסימון ומואיז הקטן" שר יוסי בנאי על הגן "אני חוזר אל השכונה אל עץ התות אל עפיפון אדום אדום קשור לחוט".
בשיר "גן התות" של להקת "הדג נחש" מתואר מקום ילדותו של שאנן סטריט, הגן שעם השנים הפך למקום נטוש, מלוכלך ללא שום אזכור למה שהיה בעבר.
שאנן מביע צער על אותו גן שהפך למקום בו "לבוא אליו עולה לי בבריאות" אך הוא "ממליץ עליו בחום לכל מחפש כיוון".
"גן השבילים המתפצלים" (כותרת מקורית בספרדית: "El jardín de senderos que se bifurcan") הוא סיפור קצר משנת 1941 מאת הסופר, המשורר והמסאי הארגנטינאי חורחה לואיס בורחס.
זוהי גם הכותרת של האסופה "גן השבילים המתפצלים" שהתפרסמה בשנת 1941. הסיפור פורסם שוב באסופה "בדיונות" בשנת 1944. זו הייתה היצירה הראשונה של בורחס שתורגמה לאנגלית ופורסמה ב"מגזין המסתורין של אלרי קווין" באוגוסט 1948. בשנת 1958 היא תורגמה שוב לאנגלית על ידי דונלד א.
ייטס ופורסמה ב־Michigan Alumnus Quarterly Review באביב 1958. בשנת 1962 נכלל תרגום זה בספר "מבוכים" (כיוונים חדשים).
האסופה "גן השבילים המתפצלים" תורגמה לעברית על ידי יורם ברונובסקי ופורסה בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 1976. האסופה "בדיונות", שהסיפור פורסם בה שנית על ידי אותו מתרגם, עם שינויים קלים, יצאה לאור באותה הוצאה בשנת 1998.
נאמר על נושא הסיפור שהוא מבשר את פרשנות העולמות המרובים של מכניקת הקוונטים.
ייתכן שהוא נוצר בהשראת עבודתו של הפילוסוף וסופר המדע הבדיוני אולף סטייפלדון.
החזון של בורחס לגבי "התפצלות שבילים" צוטט כמקור השראה על ידי חוקרי ניו מדיה רבים, במיוחד בתחום של ספרות היפרטקסט.
סיפורים אחרים של בורחס החוקרים את הרעיון של אינסוף טקסטים כוללים את "ספריית בבל" ואת "ספר החול".
המספר פותח את הסיפור בכך שהוא מציין כי חל עיכוב בהתקפה הבריטית על קו סר-מונטאובן במהלך מלחמת העולם הראשונה, וקובע כי ההצהרה החתומה של הפרופסור הסיני יו-צון מאפשרת להבין את האירועים באור חדש.
צון חי בממלכה המאוחדת במהלך המלחמה, אך פועל כמרגל עבור גרמניה הקיסרית, לא מאהבה למדינה זו, אלא מתוך רצון להוכיח למפקדו שהוא אינו נחות מבחינה גזעית.
הוא גילה פיסת מידע מכריע, מיקומו של בסיס ארטילריה בריטי חדש.
עם זאת, הוא גם לומד כי קצין מודיעין בריטי ממוצא אירי, ריצ'רד מאדן, הרג זה עתה חבר נוסף בטבעת הריגול שלו וודאי יתפוס אותו תוך יום.
צון בונה תוכנית להעביר את המידע שיש ברשותו לגרמניה ונמלט ברכבת, רגע לפני שמאדן לוכד אותו.
צון מגיע לכפר אשגרוב כדי לחפש אדם בשם סטיבן אלברט.
כשהוא חושב על מבוכים בעודו הולך לביתו של אלברט, הוא נזכר באחד מאבות אבותיו, מושל פרובינציאלי בשם צוי פן.
צוי פן פרש משירות המדינה כדי לכתוב "רומן רב-אוכלוסים עוד יותר מ'הונג לו-מנג' (חלום החדר האדום), וכדי להקים מבוך שבו יאבדו את דרכם כל בני-האדם".
עם זאת, הוא ככל הנראה נרצח לפני שהספיק להשלים אף אחת מהמשימות.
הוא הותיר רק טיוטות מבולבלות של הרומן, והמבוך לא התגלה מעולם.
כשהגיע לביתו של אלברט, צון נדהם לגלות שאלברט הוא סינולוג שלומד בעצמו את הרומן הכאוטי של צוי פן.
אלברט, בעצמו נרגש לפגוש צאצא של צוי פן, מסביר כי הוא מאמין שהרומן והמבוך של צוי פן לא היו פרויקטים נפרדים, אלא שני תיאורים לפרויקט אחד.
אלברט מצא מכתב מאת צוי פן שכלל את ההצהרה, "לעתידים השונים (לא לכולם) מוריש אני את גני, גן השבילים המתפצלים".
בפרשנותו של אלברט, נתיבים מתפצלים אלה מייצגים את העתידים האפשריים השונים שיכולים היו לנבוע מכל אירוע ברומן.
במקום לבחור תוצאה אחת לכל אירוע, צוי פן מתאר את התוצאות האפשריות השונות בפרקים נפרדים.
הטיוטות המרובות לכאורה של הפרקים השונים ברומן הן למעשה יצירה אחת, שבה מתוארים העתידים המתפצלים ללא סוף.
הרומן הוא אפוא "חידה עצומה, או משל, שהנושא שלה הוא זמן".
מוצף רגשות, צון קובע כי על ידי פענוח יצירת המופת של אבי סבו, אלברט ודאי זכה להכרת תודתו בכל אחד מהעתידים האפשריים.
אלברט עונה בחיוך שיש לפחות ציר זמן אחד שבו צון הוא אויבו.
ברגע זה רואה צון את מאדן רץ בגינה לעבר הבית.
הוא מבקש מאלברט להסתובב באמתלה כלשהי ויורה בו אנושות בגבו.
בזמן שצון ממתין לתלייה בתאו, הוא מסביר שהוא העביר בהצלחה את המסר שהתותחנים הבריטים נמצאים בעיירה אלברט על ידי הריגת אדם בשם זה, ושמפקדו הגרמני הבין את המסר כשקרא על הרצח בעיתונים.
עם זאת, צון מציין שהמפקד "אינו יודע (איש לא יוכל לדעת) את חרטתי האינסופית, את ליאותי".
בסטטיסטיקה, "הכשל של גן השבילים המתפצלים" מתייחס לאופן שבו קבלת סדרה של החלטות לאורך עץ החלטות גדול עלולה להוביל לשיעור חיובי שגוי גבוה יותר בניסוי.
מושג זה, על שם הסטטיסטיקאי אנדרו גלמן, מתייחס ל"גן השבילים המתפצלים" כדי לתאר כיצד מדענים יכולים לגלות תגליות שווא כאשר הם אינם מציינים מראש תוכנית לניתוח נתונים ובמקום זאת בוחרים "ניתוח אחד עבור הנתונים המסוימים שראו".
בשנת 1987, סטיוארט מולתרופ יצר גרסה היפרטקסטואלית של "גן השבילים המתפצלים" שכותרתה "גן הניצחון".
נמתחו קווים מקבילים בין המושגים בסיפור לבין פרשנות העולמות המרובים בפיזיקה מאת ברייס דוויט בהקדמה שלו ל"פרשנות העולמות המרובים של מכניקת הקוונטים".
הרומן "בית העלים" של מארק ז' דניאלבסקי הושפע רבות מרבים מסיפוריו הקצרים של בורחס, והדמות זמפאנו דומה במקצת לבורחס עצמו (העיוורון שלו, האובססיה שלו לאינסוף, הכתיבה המופתית שלו שנראית חוזרת על עצמה אבל לעולם לא באותו אופן...).
"גן השבילים המתפצלים" מוזכר במיוחד בהערת שוליים מס' 167 ברומן.
משחק הירי בגוף ראשון Ultrakill שואב את כותרת אחת הרמות מסיפורו של בורחס.
"גן השבילים המתפצלים" במשחק מכיל פרשנות מילולית יותר לכותרת, כאשר השחקן מנווט במבנה של מבוך הממוקם בסביבה שהיא פרשנות בסגנון מדע בדיוני על "התופת" מתוך הקומדיה האלוהית של דנטה.
גן חסידי אומות העולם בוורשה (בפולנית: Ogród Sprawiedliwych w Warszawie) הוא אתר הנצחה ברובע וולה שבמורנוב, המוקדש לאנשים אשר במאות ה־20 וה־21 גילו אומץ לב והגנו על כבוד האדם כנגד משטרים טוטליטריים ורצח עם.
יוזמת הקמת הגן באה מבית פגישות עם ההיסטוריה ומקרן GARIWO האיטלקית.
הגן עוצב בידי משרד האדריכלות הנוף של ברברה קראוס-גלינסקה.
בכל שנה, ביום האירופי לחסידי אומות עולם (שהוכרז על ידי הפרלמנט האירופי בשנת 2012), ועדת הגן מודיעה על שמות האנשים שיזכו בתואר כבוד זה.
ממוקם בכיכר יז'י יור-גוז'כובסקי, בשטחה של כלא הנשים לשעבר "סרביה" (Serbia), בין הרחובות דז'לנה ופאביה, סמוך לשדרת יוחנן פאולוס השני ולכנסיית סנט אוגוסטין בעיר.
הגן נחנך ב־5 ביוני 2014, בליבה של עיר שחוותה את שני המשטרים הטוטליטריים של המאה ה־20 – נאציזם וקומוניזם.
מועד החנוכה נבחר במתכוון: יום אחד לאחר יום השנה ה־25 לבחירות החופשיות למחצה בפולין ב־4 ביוני 1989, שסימלו את תחילת נפילת הקומוניזם במדינה.
הרעיון להקים רשת עולמית של "גני חסידי אומות עולם", שנועדה להנציח אנשים שהגנו על חיי אדם וכבוד אנושי בתקופות של רצח עם ומשטרים טוטליטריים, מקורו בקרן האיטלקית Gariwo ובגן מונטה סטלה שבמילאנו, איטליה.
עם זאת, הגן בוורשה איננו מוקדש רק לאלו שסייעו ליהודים במהלך המלחמה.
לכל אחד מן האנשים ניטע עץ זיכרון ונקבע אבן זיכרון סמלית עם שמם במקום.
שנה אדם תיאור 2014 יאן קרסקי שליח של מדינת המחתרת הפולנית שקרא לעצור את השמדת היהודים, וכינה את אדישות בעלות הברית "החטא הקדמון השני של האנושות".
גַּן־יַבְנֶה היא מועצה מקומית במחוז המרכז שבישראל, השוכנת מזרחית לאשדוד ומערבית לבני עי"ש.
נוסדה כמושבה בשנת 1931 על אדמות שנרכשו על ידי אנשי חברת "אחוזה א' ניו-יורק".
הוחלט לקרוא לה כך בשל קרבתה לעיר ההיסטורית יבנה, אף על פי שהיישוב אינו גובל בה כלל.
בעבר, כ-80% משטחיה היו מכוסים בפרדסים ומטעים.
בשנת 1950 הוכרזה כמועצה מקומית.
גן-יבנה הוקמה על אדמות המרעה של הכפר ברקה שנרכשו על ידי "אחוזה א' ניו-יורק", שהייתה חברה שהוקמה על ידי משפחות יהודיות מרוסיה, פולין ומרכז אירופה שהיגרו אל ארצות הברית.
יהודים אלה עסקו בעיקר בתחומי הבנקאות והמסחר ועם קריסת וול סטריט ב-1929, חיפשו אפיק חלופי להשקעת כספיהם.
שאיפה זו השתלבה בכמיהתם של יהודים אלה לארץ ישראל ובאותה שנה הם החליטו לרכוש בה קרקעות מתוך מחשבה לעלות בהמשך לארץ ולהתיישב בה.
עוד קודם לכן, בראשית שנות העשרים, רכשה החברה את אדמות רעננה (על שמה רחוב אחוזה, הרחוב הראשי של רעננה) וכאשר רצו לרכוש אדמות נוספות והדבר לא התאפשר ברעננה, הוחלט על רכישת חלק מאדמות הכפר ברקה, שהיו זמינות והמרחק מהן לתל אביב היה קצר יחסית.
עם סיום תהליך הרכישה, הגיעו ב-1931 שמונה משפחות.
מועד זה נחשב כשנת ייסודה של גן-יבנה, אם כי חלק רואים בשנת 1929, עת החלו עבודות המדידה של השטח, כשנת ייסוד היישוב.
מאחר שאנשי אחוזה א' היו עירוניים ללא כל ידע בחקלאות, הם צירפו אליהם את חברי "גרעין תל-חי קרים", גרעין של אנשים בעלי רקע חלוצי-סוציאליסטי, מייסודו של יוסף טרומפלדור.
בגן-יבנה הוקמו צרכנייה, מערכת לאספקת מזון למשק החי, מחלבה שממנה נשלחה תוצרת החלב של היישוב לתנובה, מחסן ביצים ומערך לשיווק התוצרת החקלאית.
במושבה נחפרה באר לאספקת המים, ובעת עבודות החפירה נמצאו ממצאים ארכאולוגיים שיוחסו לעיר יבנה - ומכאן שם המושבה גן-יבנה (על אף שגבולות המושבה, ולימים היישוב, אינם גובלים בעיר יבנה כלל).
בשנת 1935 הוקם בסמוך לגן-יבנה המושב ביצרון על ידי חברי גרעין תל-חי שביקשו להקים יישוב עצמאי.
במקביל הוקמו יישובים נוספים כאשכול אזורי שהיה חלק מהתפיסה הביטחונית, כמו "תפארת ישראל", "רמת השניים", "שכונת השוטרים" ו"גבעה 11", שלימים סופחו לגן-יבנה וכיום מהווים חלק משטח השיפוט שלה.
כדי למלא את החלל שנוצר עם עזיבתם של חברי גרעין תל-חי, הגיעו בשנת 1935 חברי גרעין מיוצאי גרמניה.
היישובים הערביים השכנים היו סוכריר – ממערב, ברקה – מדרום, ויאסור – ממזרח.
במעגל הרחוק יותר שכנו איסדוד – בדרום-מערב, בתני – מדרום, בית דראס – מדרום-מזרח, בשית – מצפון וקטרה – מצפון.
מכל אלה, עם תושבי ברקה ויאסור היו לתושבי גן-יבנה יחסים טובים יחסית.
עם זאת, תושבי איסדוד וסוכריר היו קיצוניים יותר ומהם יצאו עיקר הפורעים שפעלו באזור.
הענפים העיקריים בגן-יבנה היו הפרדסנות שתוצרתה שווקה דרך נמל חיפה אל מעבר לים.
המשפחות טיפחו משקי עזר, בהם גודלו עופות, לאספקת ביצים ובשר ובהמשך עיזים ופרות לאספקת החלב.
בחצרות הבתים גדלו עצי פרי וגני ירק שתוצרתם שימשה לתצרוכת ביתית.
עודפי הייצור הוחלפו בין השכנים וכן נמסרו לצרכנייה לקיזוז הצריכה הביתית.
תושבי גן-יבנה התפרנסו גם מעבודות עונתיות בחקלאות ובבניין וכן בעבודות שירותים במחנות הצבא הבריטי הסמוכים.
באותה תקופה הייתה גן-יבנה יישוב מבודד, ללא חיבור לרשת החשמל וללא כביש מסודר שהגיע אליה.
רק ב-1938 נסלל אליה הכביש שחיבר אותה עם גדרה.
עבודות הסלילה בוצעו על חשבונם של תושבי המקום ללא סיוע ממוסדות היישוב או הממשלה.
במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט השתלבה גן-יבנה בהגנה המרחבית באזור.
במלחמת העצמאות מצאה גן-יבנה את עצמה בקו החזית מול הכוח המצרי שהתקדם מעזה לכיוון תל אביב ושנעצר בגשר עד הלום הסמוך.
בראשית יוני 1948 פונו האמהות והילדים מהישוב והגברים ושאר הנשים נשארו להגן על היישוב יחד עם כוחות עזר שנשלחו לתגבור.
גן-יבנה נותרה כמוצב קדמי ועקב כך נהרסו המשקים והשדות הפכו לשדות בור.
בזמן ההפוגות במלחמה שבו לגן-יבנה משפחות ספורות שבסופו של דבר פונו שוב לראשון לציון.
עם תום הקרבות שבו תושבי גן-יבנה למושבתם ושיקומה הצריך עבודה רבה, שכן עמדות קשר ותעלות נחפרו בחצרות הבתים.
במבצע יואב הורחק הצבא המצרי מהמושבה, ובאמצע נובמבר 1948 חגגו במושבה את הסרת המצור.
במהלך המסיבה הבטיח נציג חברת אחוזה שהחברה תפעל לשיקום המושבה.
לאחר מלחמת העצמאות מנתה גן-יבנה כ-400 נפש.
בשנת 1950 הוענק לה מעמד של מועצה מקומית.
בשנות החמישים נקלטו בה עולים מתימן שעלו במבצע על כנפי נשרים.
בשנות החמישים נקלטו במושבה עולים מתימן, צפון אפריקה וכורדיסטן וכן מעט עולים מבולגריה.
בסוף שנות החמישים ובשנות השישים נבנו בגן-יבנה שיכונים רבים.
אולם משנת 1957 הפסיקו להגיע למושבה עולים חדשים והמושבה קפאה על שמריה.
בשנת 1963 טענו ראשי המושבה כי מצבה מתדרדר.
הם צוטטו כאומרים: "רוב הוותיקים נטשו את המקום ונותרו רק חמישים משפחות ותיקות, חלקם פנסיונרים.
עשרים וחמישה אחוז מהתושבים הם מקרי סעד, עוד עשרים אחוז עובדי דחק ועשרים ושניים אחוז פועלים חקלאיים בעלי הכנסה נמוכה, והשאר עובדי השירותים ועובדים מחוץ למקום."
מיום שהוכרזה גן-יבנה כמועצה מקומית ועד לבחירות בשנת 1959, עמד יוסף יבנאי-פוזין, שהיה מוותיקי היישוב וממקימיו, בראש המועצה המקומית.
בעקבות הבחירות המוניציפליות בשנת 1959 הוחלף יבנאי בשמואל אוחיון, איש העלייה החדשה.
אוחיון כיהן בתפקיד ברציפות עד שנת 1974.
גן-יבנה התמקדה בשיפור תנאי המחיה של העולים שזה מכבר הגיעו.
בית הספר המקומי לימד עד כיתה ח' ובני המושבה יצאו ללמוד מחוצה לה.
רבים מבני המושבה הצעירים לא מצאו מקומם בעיסוק החקלאי, והחלו מחפשים מזלם ביישובים אחרים.
לתושבים החדשים מאידך, ההתחברות הייתה קשה.
באותן שנים לא היה תיכון במושבה.
ב-1973 נבחר ראש מועצה חדש לשנה אחת, ישראל שטיין, לפיתוחה של המושבה.
אולם באמצע 1975 הצביעו חברי המועצה על הדחתו, אך לאחר שיקום הקואליציה שלו הוא שב ונבחר מחדש.
הוא דרש מהרשויות לחבר את המושבה לכביש 4 כדי לקרב אותה לאשדוד ולגוש דן.
באמצע שנות ה-70 הוחל בבנייה פרטית וציבורית בגן-יבנה - כשזה שבאותה תקופה אישר לראשונה את בניית שלושה בתי הקומות הוא ראש המועצה, ישראל שטיין.
אחריו שב לתפקיד ראש המועצה לשעבר, שמואל אוחיון.
בשנת 1979 נבחר משה אלקסלסי לראשות המועצה, והוא כיהן בתפקיד במשך עשרים שנה עד שנת 2003, כשאחת מהחלטותיו הראשונות, שלימים תקבע את אופייה של גן-יבנה וצביונה הכפרי הייתה:
מאז 2003 מכהן כראש המועצה אהרון דרור.
עד שנת 2022 כלל בתי המגורים בגן-יבנה (למעט תשעה בניינים) היו וילות וקוטג'ים, וליישוב היה צביון כפרי.
אולם, בעקבות פרויקט פינוי בינוי ותוכנית מתאר ארצית לבנייה רוויה (בתי מגורים רבי-קומות) בשנת 2021, החלה בגן-יבנה בנייה רוויה ובה בין היתר דירות מחיר למשתכן, ונסלל כביש גישה שלישי ליישוב.
ב-31 במרץ 2024 בוצע ביישוב פיגוע דקירה בקניון "פרינדלי", בפיגוע נפצעו 2 אנשים ונרצח לידור לוי בן 34 תושב היישוב.
גן-יבנה מאופיינת בחתך אוכלוסייה צעיר - למעלה ממחצית מתושביה הם עד גיל 40.
קיימים ביישוב שלושים ושמונה גני ילדים; שבעה בתי ספר יסודיים: "בן-גוריון", "מכבים", "אילן רמון", "אהוד מנור", "נופי מולדת", "שיר השירים" ובי"ס ממ"ד "סיני"; חטיבות ביניים ותיכון: "אורט יצחק רבין" ו"אורט נעמי שמר" (שניהם שש-שנתיים); וכפר הנוער "בית אפל".
ב-2021 נחנך ביישוב "קונסרבטוריון גן יבנה" ללימודי נגינה ופיתוח קול, בשלוחת המתנ"ס בשכונת נאות המכבים.
בנוסף, ממקומת ספרייה ביישוב, הנמצאת לצד המתנ"ס היישובי.
בגן-יבנה פועלות נציגויות של תנועות נוער ארציות שונות: "הצופים", "הנוער העובד והלומד", "בני עקיבא", "עוז", ו"הנוער הלאומי".
יחד עמם, פועלות גם נציגויות של ארגוני הנוער: "רוטרי אינטראקט", "נוער מד"א", "מש"צים", ו"מד"צים".
בנוסף, פועלות ביישוב גם קבוצות הנוער: "חוגי סיירות", "אסא אותי לוחם", "תוכנית גוונים", "סיירת נוער תורם", "מש"צים", "נח"ל קהילתי", "צופי אש", "מעורבות חברתית", "מנהיגות צעירה", "בית הספר למנהיגות", "מועצת הנוער", ו"פרלמנט ילדים".
ביישוב פעל עד 2021 מועדון כדורגל תחרותי של המרכז הקהילתי, "מ.כ.
מתנ"ס גן-יבנה", והוא מפעיל מחלקות ילדים ונערים.
כמו כן, קיים ביישוב קבוצות כדורגל מטרום-ילדים ועד בוגרים תחת השם "בית"ר גן-יבנה".
בעבר, פעלו גם קבוצות הכדורגל "מכבי גן-יבנה" ו"הפועל גן-יבנה".
בענף הכדורסל קיימת אגודת ניצני גן-יבנה המפעילה את קבוצת "מכבי גן-יבנה", שלה מחלקות קטסל, בנות, כדורסל ילדים, נערים, בוגרים, ונשים.
בנוסף, אגודת הפועל סביונים גן-יבנה הקימה גם קבוצות קטסל משותפות עם העיר השכנה אשדוד, "הפועל גן-יבנה/אשדוד" ו"הפועל אשדוד/גן-יבנה", בנוסף למחלקות קטסל וכדורסל לרוב קבוצות הגיל והמגדר תחת השם "הפועל (סביונים) גן-יבנה".
כמו כן, ישנם בגן-יבנה קבוצות ספורט וחוגים תחרותיים של התעמלות אמנותית, ג'ודו, קארטה, קפוארה, הוקי גלגיליות, טניס, MMA, התעמלות קרקע ואקרובטיקה, בלט וג'ז מודרני, ספורט אתגרי, ואייקידו.
במאי 2017 נפתח קאנטרי קלאב, הכולל: בריכה מקורה חצי אולימפית, בריכת זרמים, בריכת פעוטות, ג'קוזי, סאונה יבשה ורטובה, וחדר כושר; בנוסף באותה שנה, נחנך ביישוב מגרש כדורעף חופים.
כיום פועלים ביישוב שלושה מכוני כושר; מגרשי כדורגל, כדורסל, טניס, וכדורעף; בריכות שחייה; וסקייטפארק.
ביישוב נחנך ב-2015 קניון פתוח (לא-מקורה ברובו) בשם "קניון פרנדלי גן-יבנה", הכולל שתי קומות של חנויות ביגוד, סניפים של מזון,שטיפת רכבים מהירה, סניפים של קופות חולים, דואר ישראל, מכון כושר, גן שעשועים וג'ימבורי.
ביישוב פועל גם מתנ"ס גן-יבנה, המרכז הקהילתי, המארח הצגות במהלך השנה עם מנויים מסובסדים לצעירים ומבוגרים תושבי היישוב.
קיים בו גם מועדון לגיל הזהב וספרייה ציבורית לכלל הגילאים.
יוסף יבנאי-פוזין (1950–1958), ראש המועצה הראשון, מוותיקי היישוב וממייסדיו.
במהלך שנת 1975 הצביעו חברי המועצה על הדחתו, אך לאחר שיקום הקואליציה שלו הוא שב ונבחר מחדש.
גַּן יְלָדִים הוא מסגרת חינוכית פורמלית יומית עבור ילדים, אשר מקדימה את בית הספר.
בגן הילדים ילדים בערך מגיל 3 ועד גיל 5. למסגרת השומרת על פעוטות ותינוקות בני גיל צעיר יותר קוראים פָּעוֹטוֹן או מָעוֹן יוֹם.
מהגן עוברים למסגרת הבאה הנקראת בית ספר.
מקור השם בתרגום מהשפה הגרמנית, משמעותו המקום בו מגדלים ילדים כפי שהגנן מצמיח את הצמחים כפי המתאים להם.
גן הילדים הראשון הוקם בבאד בלנקנבורג שבגרמניה על ידי המחנך הגרמני פרידריך וילהלם אוגוסט פרובל ב-1837. הוא טען שילדים דומים לצמחים בכך שיש לטפח את שניהם.
לדעתו עיקרו של טיפוח הילדים צריך להעשות באמצעות משחקים ומלאכת-יד.
בנוסף, פרבל השתמש בגן הילדים גם כמרכז להדרכת הורים.
גן הילדים הראשון בארצות הברית נפתח על ידי מרגרטה מאייר שורץ (אשתו של הפוליטיקאי קרל שורץ) בווטרטאון שבמחוז דודג' בוויסקונסין.
גן הילדים הראשון בארץ ישראל נוסד ב-1898 בראשון לציון, על ידי המורה לעברית דוד יודילוביץ.
תפקידו החינוכי של גן הילדים
בפסיכולוגיה ובחינוך נהוג להתייחס לגיל הרך חשיבות רבה להתפתחותו השכלית, הרגשית והחברתית של הילד.
בהתאם לכך, ילדים בגילאים 3–6 הולכים לגן הילדים כדי לרכוש מיומנויות חיברות, משמעת (מהגננת או הגנן), משחק, ציור, מוזיקה ולעיתים גם את יסודות הקריאה והכתיבה, כמו גם פעילויות אחרות.
ישנה חשיבות רבה ללימוד של מיומנויות מוטוריות בגן הילדים ופיתוח של קואורדינציה, שיווי משקל, קצב, שליטה בגוף והקניית כוח גופני.
הסקרנות הטבעית שבה ניחנים ילדים ופעוטות דוחפת אותם לעסוק בהתלהבות בפעילויות מדעיות, ולו רק לצורך קבלת הסיפוק שבעשייה ובחקר כשלעצמם.
אחת ממטרות החינוך לגיל הרך היא לעודד ולפתח התעניינות טבעית זו.
בהתאם לכך, משרד החינוך יזם את תוכנית הלימודים במדע וטכנולוגיה לגיל הרך במטרה לבסס ולחזק את העיסוק בנושאים אלו בגני הילדים.
נטייה גוברת והולכת לאמץ סטנדרטים אחידים במערכת הציבורית בישראל שואפת ליצור שפה אחידה ברמת האיתור הראשוני, הפעילות השגרתית והתכנים המועברים בגן.
הגננת מהווה מקור שני לקשרים משמעותיים עם אנשים בוגרים עבור הילד והיא מעורבת בתהליך ההתפתחות החברתית והחיברות.
עבור ילדים שבילו לפני כן את רוב שעות היום בבית הוריהם, גן הילדים הוא המקום הראשון בו מתרחש מפגש משמעותי עם קבוצת השווים, כלומר: אנשים שאינם בני משפחה ולא מבוגרים, אלא ילדים בני אותו גיל.
על ידי כך גן הילדים מאפשר אינטראקציה חברתית בין הילדים ומאפשר להם לרכוש מיומנויות חברתיות שונות כמו שיתוף, משחק קבוצתי הקשבה ועזרה לזולת.
העלייה בחשיבותם של הביצועים האקדמיים מעלה דאגות בקרב הורים, מחנכים וקובעי מדיניות בנוגע להכנה של הילדים לקראת הלימודים במערכת החינוך הפורמלי.
דאגה זו הובילה ליצירת תוכניות ליבה שונות בתחומי דעת שונים, חשבון, גאומטריה, טרום-קריאה, מדע, טכנולוגיה ומורשת ישראל.
תפקיד נוסף של גן הילדים הוא הכנה לבית הספר, תהליך זה מכונה "מוכנות".
הפעילות בגן עוזרת לפתח את כושר הריכוז והקשב, את היכולת לפעול על פי הוראות ולהסתגל למסגרת הלמודים.
בנוסף לפעילויות המעודדות מתוך סקרנות ויצירתיות נושאי הלימוד בגן עוזרים לרכוש מושגי יסוד במגוון תחומים, כמו: לשון, חשבון, טבע, מדע ואמנות.
פיתוח של תשתית לקראת רכישת הקריאה והכתיבה הוא אחד היעדים החינוכיים החשובים של גן הילדים.
ישנם אמצעים רבים לטיפוח האוריינות בגן.
הם כוללים משחקי מילים, אותיות וצלילים, הכרת ספרות ילדים, עידוד לכתיבה והתנסות בצורות שונות של שיח ודיון בעל פה.
כמו כן, ספרי צביעה יכולים לתרגל את הקואורדינציה ותיאום עין-יד שעליהן מתבססות פעולות מורכבות יותר כמו הכתיבה, אשר נלמדת בבית הספר היסודי.
איתור של קשיי למידה בגיל הגן מאפשר בנייה של תוכנית טיפולית מתאימה, אשר יכולה לצמצם או למנוע את השפעתם העתידית על התפקוד האקדמי של הילד כתלמיד בבית ספר יסודי.
על פי, רוב בגילאים אלו, הקשיים הראשוניים מאותרים על ידי הגננת או ההורים.
כאשר עולה חשד לקושי בלמידה יש להפנות את הילד לאבחון אצל איש המקצוע המתאים כדי לברר את המקור לקשיים.
אבחון של ילד גן הוא מומחיות מיוחדת המצריכה ידע רחב לצורך בחירת סוגי הטיפול המתאימים.
לעיתים יש צורך ביותר מערוץ התערבות אחד כדי לספק את המענה המיטבי לקשיים.
רוב גני הילדים מכילים צעצועים, משחקים, ספרים, חומרי יצירה ועוד.
במהלך הפעילות בגן הילדים מרבים לשחק באופן מאורגן או ספונטני.
המשחק מזמן למידה טבעית, והמטרות הלימודיות מושגות על ידו בדרך עקיפה.
למשחק בגן ישנה תרומה חשובה ביותר להתפתחותו הגופנית, הקוגניטיבית, הלשונית, הרגשית והחברתית של הילד.
בנוסף להנאה העצומה ולחדווה בהם זוכה הילד תוך כדי משחק, פינות המשחק בגן ובחצר גן הילדים מסייעות לו בפיתוח המיומנויות הנדרשות כהכנה לבית הספר ולחיים הבוגרים.
בנוסף, כדי לפתח אצל הילד יכולת הקשבה ושליטה עצמית הנדרשת בבית ספר, משתמש צוות הגן לעיתים במתודות כגון משחק השקט.
כדי ליצור תהליך של למידה יעילה, על הגננת לקדם בהדרגה את רמת התפקוד של הילדים בהתאם ליכולותיהם.
נראה שתוכניות הלימוד בגני הילדים מספקות תכנים לימודיים חיוביים כמו גם יתרונות חברתיים והתנהגותיים.
עם זאת, יש הסכמה בקרב החוקרים כי תוכן הפעילויות בגן הילדים חשוב יותר משאלת אורך יום הלימודים בגן.
גולו (Gullo 1990) ואולסן וזיגלר (Olsen, Zigler 1989) מזהירים מחנכים והורים מפני הלחץ לכלול יותר הוראה דידקטית-אקדמית בגני ילדים שבהם נמצאים ילדים במשך יום שלם.
לטענתם תוכן שכזה אינו מתאים לילדים צעירים.
בנוסף, קיימים גני ילדים בהם שוהים הילדים יום שלם (גנים הפועלים תחת חוק יוח"א או יול"א) המספקים מסגרת חינוכית עד לשעות אחר הצהריים.
בישראל פועלים גנים אלו בתקן רגיל הכולל גננת וסייעת ועד 35 ילדים, והמסגרת מיועדת לילדי חובה בלבד.
קיימים מספר דגמי עבודה לגנים אלה כאשר האפשרות הנפוצה ביותר היא עבודה של צוות בגן במהלך יום לימודים מלא.
גן הילדים הראשון בארץ ישראל נוסד ב-1898 בראשון לציון על ידי המורה לעברית דוד יודילוביץ, והוא הפקיד עליו כגננת את תלמידתו אסתר שפירא גינזבורג.
בשנת 1995 נכתבה תוכנית המסגרת להוראת המדעים בגני הילדים.
הוצבו בה מטרות ופירוט של תכנים בתחומי המדע והטכנולוגיה.
הניסיון העשיר שהצטבר בעקבות זאת יצר את הבסיס לתוכנית הלימודים אשר פורסמה בשנת 2009.
בבסיס תוכנית לימודים זו עומדת ההנחה שאפשר להתחיל את העיסוק במדע ובטכנולוגיה כבר בגיל הרך.
בנוסף לתפקידים הרבים המקבלים בעולם, גן הילדים בישראל ממלא תפקיד לאומי חשוב בקליטת עולים חדשים.
זאת משום שילדי העולים לומדים בו את השפה העברית, מושגי יסוד על ההיסטוריה והדת היהודית, נושאים הקשורים לחברה בישראל וכיצד להשתלב בה.
חוק לימוד חובה מחייב את הורי הילד לשלוח ילד מגיל 5 לגן ילדים (גן חובה).
גני הילדים בישראל כפופים למשרד החינוך.
בגן חובה לומד הילד במשך שנה, בדרך כלל, קודם כניסתו לבית הספר היסודי.
הלימודים בגן חובה, בדומה ללימודים בבית הספר היסודי, ניתנים חינם.
בשנת הלימודים תשע"א יושם חוק חינוך חינם לגילאי 3–4 (במקום רק מגיל 5) המרחיב את אוכלוסיית הילדים הזכאית למסגרת חינוכית ממלכתית ללא עלות.
החל משנת הלימודים תשע"ו נכנס לתוקפו חוק חינוך חובה מגיל 3 (במקום רק מגיל 5) וההורים חויבו לרשום את ילדיהם לגני ילדים המוכרים על ידי משרד החינוך, החוק בעצם ביטל את המושג "גן טרום חובה" שהיה נהוג לפני כן לגבי הגנים לגילאי 3–4, ולמעשה כלל הגנים הפכו לגני חובה.
גַּן יֹאשִׁיָּה הוא מושב במזרח עמק חפר השייך למועצה אזורית עמק חפר.
המושב נמצא כ-3 קילומטרים מצפון-מערב לטולכרם וכ-5 קילומטרים מצפון-מזרח לכפר יונה.
המושב שוכן בסמוך לקו רכבת אשר נמצא על תוואי דרך הדואר הראשית והיה בשימוש על ידי האימפריה העות'מאנית.
כיום נותרו ממנו שרידי גשר המסילה מעל נחל שכם ופילבוקס מהתקופה הבריטית.
תוואי הרכבת מחודש ויהיה בשימוש רכבת ישראל.
מצפון ומדרום למושב שני יובלים של נחל אלכסנדר.מדרום נחל שכם ומצפון נחל בחן.
בשנים גשומות, מציף נחל שכם וההצפות מגיעות עד בתי היישוב.
החברה לניקוז נחלים של עמק חפר, פועלת להעמיק את תוואי הנחל.
מושב גן יאשיה לקח על עצמו לטפח את גדת הנחל.
בכניסה ליישוב ניטעה בשנות הששים על ידי התושבים, שדרת אקליפטוסים מרשימה.
במרכז המושב אנדרטת זיכרון לבנים שנפלו בשרותם הצבאי.
היישוב הוקם על ידי חיילים משוחררים מהפלמ"ח ועל ידי עולים מרומניה.
גרעין היסוד הוא קבוצת חיילים שהשתתפו בקרבות הנגב ובבאר שבע במלחמת העצמאות.
לאחר כיבושה של באר שבע, הוחלט להקים ארגון להתיישבות חקלאית.
עם שחרורם ניסו להאחז בסביבת ראשון לציון ליד נחל ראובן, ומכאן שם ארגונם הזמני.
בט"ו בכסלו ה'תש"י (6 בדצמבר 1949) עלו המתיישבים על אדמות שהיו שייכות עד מלחמת העצמאות לדרום הכפר הערבי קאקון שתושביו נמלטו ממנו בעת התקפת אנשי "ההגנה" במהלך המלחמה.
קאקון נודע מאות שנים בהיותו מבצר ותחנת דרכים חשובה הכפר התפרסם בעיקר בגידול "אבטיחי קאקון", שיוצאו ללבנון ולמצרים.
בראשית ההתיישהות היהודית בעמק חפר, תושבי קאקון התנכלו לישובי הסביבה, בעיקר לקיבוץ המעפיל.
הכפר נכבש בידי חטיבת אלכסנדרוני במלחמת העצמאות
בתחילת דרכו נקרא היישוב במספר שמות: "ארגון ראובן", "נחל ראובן" ו"דרום קקון".
לאחר מכן נשתנה לשמו הנוכחי, על שמו של יאשיה ודג'ווד, שהיה מדינאי בריטי שתמך בציונות.
שטח היישוב היה ממוקש ברובו,מכוסה בצמחיית קוצים בגובה רב.
אל חיילי צה"ל הצטרפו מתיישבים נוספים שהגדילו את היישוב.
באמצע שנות החמישים הגיע למושב גרעין נוסף, של צעירים ממרוקו שהיו בהכשרה בקיבוץ גנוסר, ובנוסף, עולים מארצות שונות, במסגרת התנועה "מן העיר אל הכפר".
עם השנים, עבר המושב שינויים דמוגרפים.
הוקמה קהילה, ובשלושת העשורים האחרונים נוספה הרחבה של תושבים צעירים ובני המקום.