tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כדי לצמצם ולבקר ככל האפשר את השימוש בכוח, אנשי המשטרה נזקקים לקבלת אישור ממערכת שיפוטית או מדרגי משטרה בכירים, אולם בנסיבות מסוימות, שהוגדרו בחוק, הדורשות שימוש בכוח ללא דיחוי, מוסמכים אנשי המשטרה להשתמש בכוח גם ללא אישור מוקדם.
נשיאת נשק – במדינות רבות השוטרים חמושים גם בנשק קל להגנה עצמית ולוחמה בטרור בעת הצורך.
בדרך כלל נשקו האישי של השוטר הוא אקדח ואלת משטרה, אך לעיתים שוטרים חמושים גם ברובי סער (כגון שוטרי משמר הגבול בישראל), רובי קרבין, רובי shotgun ותת מקלעים.
כוחות מיוחדים (כמו הימ"מ וה-SWAT) חמושים במגוון רחב יותר של כלי נשק כגון רובי צלפים, רימוני יד, רימוני הלם ועוד.
חיפוש גופני וחיפוש במבנים וכלי רכב – כסמכות נלווית לסמכות מעצר או לאיתור סמים או רכוש גנוב, ולהצלת חיי אדם – גם ללא צו שופט.
ביטול תמרורים ומתן הוראות לנהגים – כחלק מתפקידי המשטרה לשמור על הסדר בדרכים ולאכוף את חוקי התנועה, שוטר מוסמך להורות לנהגים לנהוג גם בניגוד להוראות תמרור שהוצב.
כמו כן רשאי שוטר להכווין את תנועת כלי הרכב בדרך ולתת הוראות לנהגים המשתמשים בדרך לגבי כיווני הנסיעה.
ניהול מאגרי מידע – המשטרה מוסמכת לנהל מאגרי מידע שונים שמסייעים לה בחקירת עבירות ומעקב אחר עבריינים – כגון, מאגר המרשם הפלילי, מאגר טביעות אצבע, מאגר DNA, מאגר עקבות נעל ועוד.
כמו כן מוסמכת המשטרה לבקש לשלוף מידע ממאגרי המידע של חברות התקשורת, בפיקוח ובאישור בית המשפט.
ככלל, אמורה המשטרה לטפל באכיפת החוק בכל התחומים, אך במרוצת הזמן התרבו החוקים והשוטרים התקשו לטפל בכל סוגי העבירות בגלל הכישורים והמיומנויות השונים הנדרשות לתפקידים המגוונים שנוצרו לשם אכיפת החוק.
תחילה ניתנה הכשרה שונה לשוטרים, לפי תחומי העיסוק שייועדו להם, אך בהמשך הסתבר שזה לא מספיק, דרושים גם עזרים ייחודיים, מתקנים, מכוניות, כלי נשק, מעבדות ועוד שמתמחים, לכן פוצלו ענפים מהמשטרה והופעלו כארגונים עצמאיים.
משטרה פוליטית (עוסקת בעבירות בעלות אופי פוליטי, בעיקר במדינות דיקטטוריות)
משטרה קהילתית (לדוגמה בישראל – מרכז שיטור קהילתי)
לצד גופי המשטרה קיימים גם גופים צבאיים המבצעים מטלות בעלות אופי משטרתי, כמו חיל המשטרה הצבאית בישראל.
המשטרה היא זרוע מבצעת של השלטון ובהתאם לכך, נהליה ודרכי פעולתה הושפעו ישירות ממבנה השלטון.
משטרות שפעלו במדינות בעלות משטר אבסולוטי, פעלו בשליחות השליט ובהתאם להוראותיו.
עם הזמן ועם הופעתם של משטרים בהם כוח השליט מוגבל וכפוף לחוקים ולחוקות, השתנתה גם פעילות המשטרה, כדי שלא לחרוג מהמסגרת שהותוותה לה.
המשטרה במדינה דמוקרטית היא רשות מבצעת עצמאית.
בישראל היא כפופה לשר לביטחון פנים בעוד ובזמן שישנם גם יחידות אכיפה מקומיות לכל רשות מקומית בישראל בנוסף למשטרה הארצית, בדומה למצב במרבית מדינות אירופה.
בארצות הברית כפופה המשטרה העירונית לראש העיר, ובמדינות מסוימות לתובע המחוזי אשר נבחר בבחירות ישירות על ידי האזרחים.
המשטרה מוגבלת בנהלים מחמירים אשר נועדו למנוע שימוש מופרז בכוח ופגיעה בזכויות הפרט.
בין היתר, מוגבלת המשטרה בזמן שבה מותר לה לעצור אדם לצורך חקירתו (לרוב 24 שעות), ומעבר לזמן זה נדרש אישור של שופט.
כמו כן מוגבלת המשטרה בציתות והאזנה לקווי תקשורת, בהחרמה של ציוד לצורך חקירה ובחיפוש בבתים פרטיים ובבתי עסק.
משטר פרלמנטרי הוא שיטת ממשל שבה יש נשיא או מונרך בעל תפקיד טקסי-סמלי, וממשלה – הרשות המבצעת, שמקבלת לגיטימיות מהפרלמנט – הרשות המחוקקת.
משטר פרלמנטרי יכול להיות מונרכי או רפובליקני, והוא יכול להיות לא-דמוקרטי, למשל במקרה של הונגריה, שם יש משטר פרלמנטרי סמכותני או היברידי, ופקיסטן, שם יש משטר פרלמנטרי סמכותני אסלאמי.
קתרין קונולירפובליקה פרלמנטרית, דמוקרטיה פרלמנטריתהפרלמנט הפדרלי של בלגיהבארט דה ובר
פיליפמונרכיה חוקתית, דמוקרטיה פרלמנטרית, פדרציההפרלמנט הגרמניפרידריך מרץ
פרנק-ואלטר שטיינמאייררפובליקה פרלמנטרית, דמוקרטיה פרלמנטרית, פדרציההפרלמנט של הולנדדיק סכוף
וילם-אלכסנדרדמוקרטיה פרלמנטרית, מונרכיה חוקתיתהאספה הלאומיתויקטור אורבן
תמאש סוליוקרפובליקה פרלמנטרית, משטר היברידי, דמוקרטיה חלולההפרלמנט של הממלכה המאוחדתסר קיר סטארמר
צ'ארלס השלישימונרכיה חוקתית, דמוקרטיה פרלמנטרית, פדרציההכנסתבנימין נתניהו
יצחק הרצוגרפובליקה פרלמנטרית, דמוקרטיה פרלמנטריתהפרלמנט של פקיסטןשהבז שריףנשיא
אסיף עלי זרדארירפובליקה פרלמנטרית, רפובליקה אסלאמית, משטר סמכותני
משטרה צבאית חוקרת (בראשי תיבות: מצ"ח) היא יחידה בצה"ל השייכת לחיל המשטרה הצבאית שעוסקת בחקירה משטרתית בתוך צה"ל.
מטרת היחידה היא לחקור מקרים של חשדות לעבירות על חוק השיפוט הצבאי, עבירות על סדר הדין הפלילי ועבירות על חוקים אחרים אשר בוצעו על ידי חיילים ובמסגרת הצבא.
כמו כן מצ"ח חוקרת אירועים שמתרחשים בבסיסי צבא, כגון גנבות נשק, עבירות מין, רכוש וסמים.
חיילי היחידה הייעודיים מחולקים לתפקידים בשני תחומים בולטים: החקירות והמודיעין והבילוש.
כאשר מסתיימת חקירת מצ"ח, תיק החקירה מועבר לפרקליטות הצבאית, אשר מחליטה על הגשת כתב אישום על ידה לבית דין צבאי, על העמדה לדין משמעתי או על סגירת התיק ללא נקיטת צעדים משפטיים כלל.
ישנם שנים עשר מוקדי מצ"ח השוכנים בעשרה בסיסים המחולקים לשני מרחבים ברחבי הארץ:
מצ"ח חוף - מחנה ג'למה.
מצ"ח גליל - מחנה פילון.
ימ"ר מצ"ח צפון - מחנה ג'למה.
מצ"ח דן - מחנה תל השומר.
מצ"ח ירושלים - מחנה ענתות.
מצ"ח יואב (אליו התמזג בסיס מצ"ח אורים בשנת 2018) - מחנה עמנואל (ג'וליס).
ימ"ר מצ"ח דרום - מחנה נתן.
מצ"ח באר שבע - מחנה נתן.
מצ"ח ערבה - מחנה עובדה.
כמו כן ישנם שלוש יחידות מיוחדות - הימל"ם (יחידה מרכזית לחקירות מיוחדות), היאל"ם (היחידה הארצית לחקירות מבצעיות) והיאח"ה (יחידה ארצית לחקירות הונאה) אשר שוכנות ביחד עם מפקדת מצ"ח במחנה בית ליד.
מספר יחידות מיוחדות במצ"ח הן:
הימל"ם (היחידה המרכזית לחקירות מיוחדות), החוקרת מקרים מיוחדים ורגישים במיוחד בצבא.
ביחידה זו משרתת גם זרוע מבצעית הידועה לציבור בשם בילוש, וכן מודיעין שעליו אין פרטים רבים הידועים לציבור.
היחידה הוקמה ב-1984 כחלק מההערכות בצה"ל נגד איומים פליליים.
עיקר עיסוקה של היחידה הוא באיסוף מודיעין משטרתי על עבירות כמו הברחת נשק או סמים.
ביחידה משרתים אנשים שהוכשרו לתפקידי חקירות, מודיעין, מעקבים הערכה ובילוש.
מפקד היחידה הוא קצין בדרגת סגן אלוף, שזהותו חסויה במהלך שירותו.
יאח"ה (יחידה ארצית לחקירות הונאה), שהוקמה ב-2010, חוקרת פרשיות הונאה, מרמה, שחיתות ועבירות בעלות אופי כלכלי במערך הצבאי.
ממוקמת במחנה גור (בית ליד).
ליחידה כפוף מפלג עבירות מחשב הידוע גם כמפלג או מחלק סייבר.
הוא עוסק בזיהוי פלילי דיגיטלי ואמון על חקירת עבירות מחשב חמורות וביטחון המידע בצה"ל ואף מהווה גורם מקצועי מנחה לכלל יחידת מצ"ח.
משרתים בו חוקרים בעלי הכשרה לחקירות עבירות מחשב או חיילים אשר מתמחים במיצוי ראיות ממכשירים דיגיטליים שונים (בדגש על מכשירים סלולרים ומחשבים).במפלג פעל בעבר צוות חדשנות לפיתוח אמצעים טכנולוגים לאיסוף מודיעין ממקורות גלויים, ושיפור יכולות הטכנולוגית בכל מערכי החיל.
אך הצוות נסגר לאחר פתיחת מפלג 88 החילי.
הימ"ר (היחידה המרכזית של מחוז צפון/דרום).
בדומה למשטרת ישראל, גם במצ"ח ישנה יחידה מרכזית שתפקידה לטפל בפשעים החמורים יותר בכל מחוז.
ביחידות המרכזיות משרתים לרוב חוקרים מצטיינים או חוקרים בעלי ניסיון רב מאשר בבסיסים הרגילים וכך הן מטפלות טוב יותר בתיקים מורכבים כמו תיקי אונס או סחר באמצעי לחימה.
בתוך מצ"ח קיים ענף נוסף העוסק בטיפול בתאונות דרכים במסגרת הצבא.
היחידה אמונה על אכיפת החוק בכל הנוגע לחקירת אירועי תאונות דרכים המתרחשים בתוך המערכת הצבאית ובהם מעורבים כלי רכב צבאיים.
חוקרי המערך משובצים בבסיסי מצ"ח, הפזורים ברחבי הארץ.
חוקרי מצ"ח עוברים טירונות שיטור בסיסית בבסיס ההדרכה של חיל המשטרה הצבאית (בה"ד 13) ששכן במחנה בית ליד ועבר בשנת 2015 למחנה שרון, ואורכה חמישה שבועות; במהלכה הם מוסמכים כרובאי 02 מורחב וכן רוכשים הסמכת שיטור ותעודת שוטר צבאי.
לאחר המעבר לקורסים, החוקרים מוכשרים בקורס חוקרים, שמתנהל בבסיס בה"ד 13, ואשר אורכו כחודשיים וחצי.
במהלך הקורס עוברים החיילים סדנאות רבות בהן סדנת תשאול, שפת גוף, סימולציות חקירה ומשפטים.
בתום הקורס מקבלים החוקרים החדשים תעודת חוקר ומשובצים באחד מבסיסי מצ"ח בארץ, שם הם עוברים את המשך הכשרתם שאורכה חודשיים נוספים לכל הפחות.
במהלך שירותם, החוקרים יכולים לצאת לקורסי התמחות נוספים כגון: קורס חוקרי עבירות מחשב, קורס מעקב טכני, קורס חוקרי תאונות דרכים, הכשרות במשטרת ישראל, קורס התמחות בעבירות מין וקידומים נוספים ליחידות החוקרות המיוחדות.
כנגד היחידה מושמעת לא אחת ביקורת ציבורית על התנהלות היחידה, כוח האדם שמשרת בה, ועוד.
להלן מספר דוגמאות לביקורות העולות כנגד התנהלות היחידה:
כוח האדם במצ"ח ברובו מורכב מחיילים חובה צעירים, בני 19–21. זאת בניגוד לאגף החקירות והמודיעין של משטרת ישראל, שם משרתים שוטרי קבע, לרוב עם ניסיון.
עקב גילם הצעיר של החוקרים וניסיונם המועט הטיפול בתיקים עשוי להיות לוקה בחסר, והחוקרים עצמם עשויים להיתקל בקשיי התמודדות אל מול אירועים קשים ומורכבים.
בהמשך לכך, בינואר 2023 שודרה כתבת תחקיר בערוץ כאן11 בה סיפרו חוקרים אשר שירתו במצ"ח על מענה לוקה בחסר למצוקות נפשיות אשר נגרמו מהתמודדות עם אירועי אובדנות ואירועים חמורים נוספים בהם נדרשו לטפל במסגרת תפקידם.
בנוסף, בהמשך למספר אירועים בהם נתגלו כשלים חמורים בהתנהלותם של רכזי מודיעין ביחידה, כאשר החמור מביניהם הוא התאבדותו של הלוחם ניב לובטון ז"ל לאחר גיוסו כמקור מודיעיני, עלתה ביקורת חריפה כנגד ענף מודיעין-בילוש ביחידה וחוסר המקצועיות של רכזי המודיעין ביחידה.
בעקבות זאת, הוחלט כי רכזי מודיעין ביחידה יהיו אנשי קבע בלבד, אך תהליך זה עודו בתחילתו.
הכשרה קצרה שאינה מספקת לשם ביצוע התפקיד בצורה ראויה במשטרת ישראל קורס חוקרים פליליים אורך כ-29 שבועות רצופים, פי 3 לעומת קורס חוקרים במצ"ח שאורך כ-9–10 שבועות בלבד.
פתיחה בחקירה במקרים שייתכן שאינם מצריכים חקירה פלילית על פי דו"ח מבקר המדינה למעלה ממחצית מהתיקים שמנהלת היחידה מדי שנה הם תיקים בתחום הסמים (ובכלל זה שימוש, סחר, גידול ועוד).
בניגוד למגמה הנוכחית של אי-הפללה בכל הנוגע לשימוש בסם מסוג מריחואנה לשימוש עצמי, יחידת מצ"ח פותחת בחקירה פלילית כנגד חיילים גם במקרים של שימוש עצמי מחוץ לבסיס (כגון במהלך חופשת סוף השבוע).
מאידך, יש הטוענים כי בשל רגישות הפעילות של חיילי צה"ל, בניגוד לאזרחים, אין מקום לנקוט במדיניות מקלה יותר, גם אם השימוש מתבצע מחוץ ליחידה ואין לו - לכאורה - השפעה ישירה על ביצוע התפקיד הצבאי.
יחידת מצ"ח זכתה לאורך השנים לייצוגים שונים ביצירה הישראלית בקולנוע, בטלוויזיה ובתיאטרון, בין אם כנושא מרכזי ובין אם כרקע עלילתי.
פרט לכך, לא אירע דבר - מחזה מאת רועי יוסף ונעה נשיא, העוסק בחקירת מצ"ח בעקבות אירוע הריגתו של מחמד קדיח במהלך מבצע "צוק איתן".
המחזה בנוי כחקירה בימתית שבה המחזאי, ששירת כחוקר מצ"ח וטיפל בתיק במציאות, משחזר את תהליך החקירה באמצעות מסמכים, פרוטוקולים וחומרי חקירה מקוריים.
שורה: מלאכת זיהוי חיים - מחזה מאת רועי יוסף, העוסק במשימת זיהוי החללים לאחר טבח שבעה באוקטובר.
המחזה נכתב בעקבות שירות המילואים של המחזאי בתור חוקר מצ"ח במחנה שורה, שם לקח חלק בעבודת זיהוי החללים לאחר האירועים.
ההצגה הועלתה לראשונה ב־26 בספטמבר 2024 במסגרת פסטיבל ישראל.
אחד משלנו - סרט קולנוע ישראלי משנת 1989 בבימויו של אורי ברבש על פי תסריט של בני ברבש, שבו אחת הדמויות המרכזיות משרתת כחוקר במשטרה הצבאית.
העלילה עוקבת אחר קבוצת חברים המתגייסים לצה"ל ומתקבלים ליחידה מובחרת, ולאחר פציעה במהלך הטירונות עובר אחד מהם לשרת כחוקר מצ"ח.
תפקיד זה מציב אותו בעמדה מורכבת בתוך המערכת הצבאית וביחס לחבריו לשעבר.
חדר 514 - סרט קולנוע ישראלי מ-2012 אותו כתב, ביים והפיק שרון בר-זיו.
במרכז הסרט דמותה של חוקרת מצ"ח צעירה החוקרת אירוע אלימות ביחידה לוחמת.
במהלך החקירה נחשפת מערכת יחסים מורכבת בין החוקרת לבין מפקדיה, לצד לחצים לסגירת התיק והתמודדות עם גבולות הסמכות והאחריות במסגרת הצבאית.
באנתרופולוגיה, משטר צ'יף או צ'יפדום, הוא כינוי למשטר אזורי ובו שתי קבוצות מקומיות או יותר, הנתונות לשלטון הצ'יף העומד בראש היררכיה מדורגת של אנשים.
לרשותו של הצ'יף העליון, הנחשב לאיש רם מעלה, נמצאים, בדרך כלל, שליחים רשמיים, פקיד היודע קרוא וכתוב, נשים רבות וחפצי נוי.
משרתו של הצ'יף עוברת בירושה, כאשר המכהן בה מוריש את המשרה לבנו (בקבוצת שארות פטרילינאלית) או לבן אחותו (בקבוצה מטריליניאלית).
במשטרים מעין אלה הסטטוס האישי של כל אדם נקבע על פי מידת קרבתו לצ'יף, כך שהמקורבים לצ'יף הם בעלי דרגה גבוהה, וכל האנשים בעלי הדרגה הנמוכה יותר חולקים להם כבוד.
מתחת לכל צ'יף עליון ישנם מספר צ'יפים נמוכי דרגה ממנו, אחד בכל אזור ובכל ישוב.
כל צ'יף פועל כמעין סגן של צ'יף הגבוה ממנו ומשמש גם כאיש קשר בינו ובין הדרגים הנמוכים יותר.
בניגוד לצ'יפים עליונים ומחוזיים, השומרים על ריחוק יחסי, הצ'יפים של היישובים מעורבים בציבור.
הצ'יף מרכז בידיו סמכויות המאפשרות לו לאחד את כל נתיניו בכל נושא ובכל עת.
הצ'יף חולש גם על פעילותם הכלכלית של נתיניו, כך שמשטרי הצ'יף משמשים לרוב כמכשיר הקצאה מחדש של משאבים בחברה.
משטר כלכלי זה נקרא חלוקה מחדש, במסגרתו הצ'יפים נהנים משליטה על עודפי סחורות ולעיתים אפילו שליטה בכוח העבודה של קהילותיהם.
כך לדוגמה, הם יכולים לדרוש מחקלאים מכסות אורז ולחלקן לקהילה כולה.
באורח דומה הם עשויים גם לגייס עובדים להקמת ארמונות ומקדשים.
עודפי יצור אלה, שנצברו במהלך הזמן, משמשים כקופות של משאבים, ומתורגמים לעוצמה פוליטית המאפשרת גיוס של תומכים רבים לצ'יף העליון.
במידה וכמות המשאבים הנצברים הייתה גדולה מספיק, יכול הצ'יף העליון לספק את צורכיהם של כל תומכיו דרך קבע, ולשמור כי יפעלו למענו וידכאו את כל ההתנגדות לו.
הצ'יף עשוי לצבור נכסים אישיים רבים - שטחי קרקע, עדרי בקר ואוצרות של חפצי מותרות - כאמצעי לביסוס שלטונו, ובמותו להעבירם ליורשיו.
המשפחות המדורגות בראש הסולם החברתי עשויות גם הן לנהוג כמו הצ'יף ולהשתמש בנכסיהן כראיה לעמדתם הבכירה.
משטרי הצ'יפים ברחבי העולם היו, לרוב, רעועים, וזאת מכיוון שהצ'יפים הנמוכים ניסו לכבוש את מקומם של הצ'יפים הגבוהים מהם.
כך למשל, באיי הוואי הטרום קולוניאלית, המלחמות שימשו דרך מקובלת להשיג שטחים ולשמירת השלטון.
צ'יפים גדולים יצאו למסעות כיבושים במאמץ להפוך לצ'יף העליון של האיים.
כאשר צ'יף אחד כבש את שטחו של משנהו, המנוצח ואנשיו היו מאבדים כל רכושם ולעיתים קרובות גם מקפחים את חייהם.
הצ'יף החדש, המנצח, התחיל במינוי של תומכיו לתפקידים פוליטיים בכירים.
עובדה זו שיבשה כמעט לחלוטין את רציפותם של המנגנונים המנהליים והדתיים באזור.
משטר נשיאותי הוא שיטת משטר בה הציבור בוחר את ראש הרשות המבצעת, באופן בלתי תלוי בבחירתו את הרשות המחוקקת.
הבחירות לנשיאות הן בדרך כלל בחירות ישירות, אך הן עשויות להיות גם עקיפות, כמו בארצות הברית שם נבחר הנשיא על ידי חבר האלקטורים.
במדינות בעלות משטר נשיאותי מכונה ראש הרשות המבצעת "נשיא", והוא משמש במקביל גם כראש המדינה.
הנשיא אינו זקוק לרוב בפרלמנט כדי להיבחר או כדי להמשיך לכהן, והפרלמנט יכול להדיחו רק בהליך פרוצדורלי מיוחד הדורש רוב מיוחס ועקב עילות מסוימות.
במשטר נשיאותי ממנה הנשיא את השרים והם כפופים לו ישירות.
אחד המאפיינים העיקריים במשטר הנשיאותי הוא עקרון הפרדת הרשויות.
אין זיקה תפקודית בין הרשות המחוקקת לבין הרשות המבצעת.
הנשיא יכול להטיל וטו על חקיקה של הפרלמנט אולם הפרלמנט יכול לעקוף את הווטו ברוב מיוחד של חברים.
לרוב במשטר נשיאותי קיימת חוקה, זאת בשל היקף הסמכויות הרחב שראש הרשות המבצעת נהנה ממנו ותפקידה של החוקה הוא הגבלת כוחו של הנשיא.
ללא מנגנונים של איזונים ובלמים וללא רשות שופטת בעלת עוצמה שתגן על החוקה, עלול המשטר הנשיאותי להפוך למשטר דיקטטורי.
מאפייניו העיקריים של המשטר הנשיאותי
אזרחים בוחרים את הנשיא בנפרד ואת הפרלמנט בנפרד.
נשיא אינו זקוק לאמון הפרלמנט, והפרלמנט אינו יכול להדיחו באופן שרירותי.
על-מנת לשמור על האופי הדמוקרטי של המשטר הנשיאותי ישנו צורך בחוקה אפקטיבית וברשות שופטת בעלת עוצמה.
הרעיון לבחירה ישירה של ראש הממשלה עלה לראשונה בהצעת חוק שפורסמה בשנת 1987, על ידי מספר פרופסורים למשפטים מאוניברסיטת תל אביב.
הרעיון עלה לאחר הבחירות לכנסת העשירית והאחת עשרה, כשהיה מצב של שוויון בין מפלגות השמאל והימין, מה שהגדיל מאוד את כוחן הפוליטי של המפלגות הקטנות בכנסת.
הגישה הקיימת הגיעה לשפל מעמדה הציבורי בעת המשבר הקואליציוני במרץ 1990, אז התפרקה ממשלת האחדות הלאומית והמפלגות הגדולות ניסו להקים קואליציות אישיות, דבר שגרם לחברי הכנסת לעבור מגוש לגוש תמורת מינויים פוליטיים וטובות הנאה.
הלחץ הציבורי הלך וגדל, וכך נוצרה תמיכה ממשלתית בשינוי שיטת הממשל על ידי מרבית המפלגות.
תומכי שינוי שיטת הממשל טענו כי:
השינוי יבטיח ממשלות יעילות ויציגות יותר.
השינוי יצמצם את הסחר-מכר וקבלת טובות ההנאה מצד חברי הכנסת.
השינוי יחליש את כוחן של המפלגות הקטנות.
השינוי ימנע משא ומתן קואליציוני ארוך.
השינוי יגביר את ריבונות האזרחים, שיוכלו לבחור באופן ישיר את העומד ברשות הממשלה.
מתנגדי השינוי שהיו ברובם מהקהילה האקדמית טענו כי:
השינוי יגרום לריכוז כוח פוליטי רב מדי בידי אדם אחד.
השינוי יהפוך את הבחירות לתחרות אישית, ויחליש את הממד הרעיוני בפוליטיקה.
השינוי ;יפגע בכוחן של המפלגות הגדולות בכנסת, שכן בוחרים רבים יפצלו את הצבעתם.
השינוי הוא ניסוי מסוכן, שכן שיטה זאת לא נוסתה בשום דמוקרטיה מערבית.
בשנים 1996–2001 התקיימו בישראל בחירות שכללו בחירה ישירה של ראש ממשלה.
מאז הוגשו שתי הצעות חוק נוספות העוסקות בצורת הממשל הנשיאותית: האחת היא חוק יסוד נשיא המדינה (נוסח חדש), שהוגשה ב-2003 על ידי חיים רמון והשנייה היא הצעת חוק יסוד: הממשלה (הפרדת רשויות ומשטר נשיאותי), שהוגשה ב-2006 על ידי אביגדור ליברמן.
היתרונות והמגרעות של הדגם הנשיאותי
מינוי שרים מקצועיים ולא פוליטיים.
הגברת המשילות על ידי ריכוז סמכויות הביצוע ברשות אחת.
ייצוג אמת של חלקי הציבור, משום שאין צורך באחוז חסימה.
פיקוח חברי הפרלמנט על הרשות המבצעת וחקיקת חוקים.
מידת תלותם של השרים בפרלמנט קטנה.
כושר המיקוח של המיעוטים קטן.
תפקיד בית הנבחרים מצטמצם לחקיקה.
החלשת השפעת העם, בשל כהונת הנשיא שקצובה ויציבה.
מעורבות הנשיא בחקיקה מחלישה את כוח ההרתעה של הפרלמנט.
עולה הסכנה של הגברת כוח הבירוקרטיה.
זמינות הנשיא להשפעות של סקטור מסוים או השפעות הון.
משטר נשיאותי ללא חוקה יוצר סיכון לדמוקרטיה.
סוגי משטר לפי אזורים גאוגרפיים
אירופה: צרפת, ליטא, רומניה, אוקראינה, קפריסין, טורקיה, רוסיה, בלארוס.
אסיה: ארמניה, טורקמניסטן, קירגיזסטן, טג'יקיסטן, אוזבקיסטן, קזחסטן, אינדונזיה, האיים המלדיביים, קוריאה הדרומית, מונגוליה, הפיליפינים.
אפריקה: אוגנדה, אנגולה, אריתראה, בורונדי, בנין, גאנה, גבון, ג'יבוטי, גינאה, גינאה המשוונית, גמביה, דרום סודאן, חוף השנהב, טוגו טנזניה, ליבריה, מוזמביק, מלאווי, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, ניגריה, נמיביה, סנגל, סיירה לאון, סיישל, קומורו, קמרון, קניה, רואנדה, תוניסיה.
אמריקה: ארצות הברית, מקסיקו, קוסטה ריקה, הרפובליקה הדומיניקנית, אל סלוודור, האיטי, הונדורס, פנמה, בוליביה, ברזיל, צ'ילה, קולומביה, אקוודור, פרו, ארגנטינה, גואטמלה, ניקרגואה, פרגוואי, אורוגוואי, ונצואלה, גיאנה.
אוסטרליה ואוקיאנה: פלאו, מיקרונזיה, איי מרשל.
אירופה: אנדורה, אסטוניה, ארמניה, בלגיה, אירלנד, לוקסמבורג, הולנד, ספרד, פורטוגל, קרואטיה, מולדובה, פולין, הממלכה המאוחדת, אוסטריה, צ'כיה, אלבניה, לטביה, גאורגיה, גרמניה, הונגריה, סלובניה, סלובקיה, שווייץ, איסלנד, נורווגיה, שוודיה, דנמרק, יוון, איטליה, מלטה, סן מרינו, בולגריה, מקדוניה הצפונית, פינלנד, סרביה, מונטנגרו.
אסיה: ישראל, יפן, הודו, נפאל, בנגלדש, בהוטן, וייטנאם, כווית, לאוס, לבנון, מיאנמר, מלזיה, סינגפור, עיראק, פקיסטן, קמבודיה, תאילנד.
אמריקה: קנדה, אנטיגואה וברבודה, איי הבהאמה, ברבדוס, בליז, ג'מייקה, גרנדה, דומיניקה, טרינידד וטובגו, סורינאם, סנט וינסנט והגרנדינים, סנט לוסיה, סנט קיטס ונוויס.
אפריקה: אתיופיה, בוטסואנה, דרום אפריקה, לסוטו, מאוריציוס, סומליה.
אוסטרליה ואוקיאנה: אוסטרליה, ניו זילנד, פפואה גינאה החדשה, ונואטו, סמואה.
כנסת מול ממשלה (יחידות 4-5).
שינוי שיטת הממשל, באתר תנועת לאו"ר
דיני נזיקין הם מענפי המשפט האזרחי הרבים שבו קמה לצד א' זכות משפטית לתבוע את
צד ב', והעוסק בחיובים לא רצוניים, בעקבות נזק שנגרם.
לפי פקודת הנזיקין: נזק הוא "אבדן חיים, אובדן נכס, נוחות, רווחה גופנית או שם טוב או חיסור מהם וכל אובדן או חיסור כתוצאה באלה".
דיני נזיקין מטפלים בזכויות שבהן יכול להשתמש צד א' בשביל לחייב את צד ב' בגין הנזק שנגרם לו עקב עוולה של צד ב'.
עוולה היא הפרת חובה הקבועה בחוק.
העוולה היא מעשה או מחדל לא חוקיים הפוגעים בזכות המוגנת על ידי דיני הנזיקין, כל הנפגע או הניזוק כתוצאה מעוולה זכאי לתרופה מידי עושה העוולה או האחראי לה.
העוולות העיקריות מפורטות בפרק ג' של פקודת הנזיקין.
העוולות שדנה בהם הפקודה מתחלקות לשתי עוולות מסגרת: עוולת הרשלנות ועוולת הפרת חובה חקוקה, ולצידן עוולות ספציפיות הנוגעות להתנהגות מסוימת.
מורכבת בדרך כלל משלושה יסודות:
יסוד האשם – הפרה של חובה:
הפרת חובה מורכבת ממרכיב עובדתי וממרכיב נפשי.
כל התנהגות אנושית, במעשה או במחדל, יכולה להיות בסיס לעוולה – אם נתקיימו שאר יסודות העוולה.
ההבחנה בין מעשה למחדל נעשית על ידי זיהוי גורם הסיכון.
אם אדם יצר את הסיכון, ועדיין נמנע מעשיית מעשה, אזי מדובר במחדל.
מכאן נובעת הבעייתיות של מחדל בדיני נזיקין; לא ניתן להטיל על אדם אחריות למנוע נזק שלא הוא יצר על פי דיני הנזיקין.
לדיני הנזיקין אין אפשרות לתמרץ בני אדם למנוע סיכונים שלא הם יצרו, וזאת בניגוד לדיני העונשין שמענישים על מחדל גם ללא נזק.
הפתרון למחדלים הוא לבחור באופן שרירותי את האדם עליו מוטל למנוע את הסיכון.
הבחירה היא אמנם שרירותית כביכול, אך מושתתת על הגיון בריא.
כך ניתן להגיע לתוצאה היעילה.
הבעייתיות היא כאשר לא כולם מודעים לקריטריונים.
לא ניתן לתבוע אלא אם כן מתקיים נזק.
רכיב הנזק הוא גם המפריד בין דיני הנזיקין לבין דיני העונשין.
ישנו הבדל גדול גם מבחינה היסטורית – דיני העונשין התפתחו מתוך דיני הנזיקין.
לדוגמה, בדיני העונשין ישנן עבירות ניסיון – אין הכרח שנגרם נזק או תוצאה.
בדיני נזיקין, ישנן שתי עוולות – תקיפה (§23) לפקודת הנזיקין והסגת גבול (§29) לפקודה – בהן לא בהכרח נגרם נזק.
– שתי עוולות אלה הן עוולות per se.
התנהגות שהיא רעה כשלעצמה, ובעלות חומרה רבה מבחינה מוסרית.
הצדקה היסטורית: במשפט המקובל למדו על הזכות מן הסעד.
היו צווים שאסרו על הסגת גבול ועל תקיפה.
מוציא נזק לא צפוי או הליך גרימה לא צפוי.
תנאי בסיסי בנזיקין זה הקשר הסיבתי צריך להחליט האם הוראות הפקודה חלות על העוולה הספציפית או לא.
אם אין קשר סיבתי לא נחייב את האשם בתשלום.
יש להבחין בין קשר סיבתי עובדתי לקשר סיבתי משפטי:
קשר סיבתי עובדתי: קובע האם יש חבות ואם כן באיזה היקף, מבדילים בין נזק ראשוני לאחרון.
המבחן הבסיסי הוא "מבחן הסיבה בלעדי אין" כלומר ללא מעשה או מחדל מסוימים מצד האשם הנזק לא היה נגרם.
קשר סיבתי משפטי: האם הסיכון שהתממש בפועל זהו הסיכון העוולתי?
לדוגמה כאשר אדם יורה לעבר אדם אחר הוא לא מצפה שהניזוק ייפגע עקב נפילת גג בניין, קש"ס משפטי כולל גם דיון בריחוק הנזק כלומר עד כמה השרשרת ממשיכה.
משטרי אחריות בנזיקין (יסוד נפשי)
דיני הנזיקין לא מתעניינים בדרך כלל ביסוד הנפשי של גורם העוולה, מניע חיובי לא יכשיר פעולה אסורה, ומניע שלילי לא יקנה עילת תביעה אם ההתנהגות עצמה הייתה כדין.
דיני הנזיקין מתרכזים ביסוד הנפשי העומד מאחורי ההתנהגות.
היסוד הנפשי בנזיקין שונה מעונשין: במסגרת השאלה מה יכול להיחשב כעוולה, דיני נזיקין דומים לדיני העונשין אך באופן פחות דרמטי מבחינים בין היסוד התודעתי לבין היסוד הרגשי/רצוני.
בכל הקשור למישור התודעתי - האם אני מודע למה שאני עושה?
זו שאלה חשובה בדיני הנזיקין - מישור התודעה הוא מרכזי במישור הנפשי.
האם הייתי מודע בפועל להתנהגות?
האם יש מודעות בכוח -לא הייתי מודע אך יכולתי להיות מודע, או שאין מודעות כלל - זו שאלה חשובה מאוד מבחינה נזיקית.
לגבי היסוד הרצוני - זו שאלה פחות חשובה בנזיקין והרבה יותר חשובה בעונשין ולא במקרה.
בגמול, עונש - והרבה יותר בלפצות.
פחות חשוב לנו כמה אשמה מוסרית יש שם.
לכן ההבחנה בין ידיעה לכוונה היא די חלשה בנזיקין - קיימת אך לא כה חשובה.
המקבילה של המדרג של היס"נ מעונשין נקרא משטרי אחריות - זה מקביל בעונשין לסוגים השונים של היסוד הנפשי.
המדרג של היסודות הנפשיים/משטרי אחריות:
פקודת הנזיקין לא מפרטת רמות של אחריות ולא מסווגת דרגות של רשלנות.
בפקודה אין שימוש במונחים של אחריות מוחלטת, אחריות חמורה או מוגבלת, או אחריות רגילה, אנו מסיקים מתוכן העוולה ומהגדרת ההתנהגות האסורה מהו היקף האחריות והאם היא רגילה חמורה או מוחלטת.
מדרג היסודות הנפשיים בדיני הנזיקין – משטרי אחריות:
הסדר הוא מהמשטר הנוח ביותר לנתבע-המזיק ונסיים במשטר שהוא הכי טוב לתובע-הניזוק, ורוב הסיכויים שמנצחים איתו בנזיקין, נטל ההוכחה הוא על התובע ולכן הוא צריך להוכיח את היסוד הנפשי {משטר האחריות}.
מהו משטר האחריות הכי טוב לנתבע כאשר נגרם נזק?
ייתכן שאני גורם נזק שאני אפילו לא צריך לשלם - כיוון שיש משטרי חסינות.
הבא בתור הכי טוב לנתבע - שהעוולה תדרוש כוונה: יצטרכו להראות שהתנהגותו גרמה לנזק ושיש קשר סיבתי בין ההתנהגות לנזק, אך זה לא מספיק - יצטרכו להראות שבאופן סובייקטיבי הייתה לו כוונה.
דוגמה - תקיפה סעיף 23. אמרנו שבדיני הנזיקין ההבחנה כוונה וידיעה אינה כה חשובה - ביחד עם הכוונה אפשר לשים גם את הידיעה ואין הבדל משמעותי ביניהן.
עוולה שדורשת ידיעה - גרם הפרת חוזה: מישהו מתערב בין צדדים בחוזה ואומר לחייב חוזי - אל תקיים את החוזה איתו, תקיים אותו איתי- סעיף 62 לפקודה.
- ההבחנה מה זה זדון לא כה חשובה, פעמים רבות הפסיקה פירשה את זה כידיעה.
זאת כי ההבחנה בין כוונה לידיעה אינה כה חשובה.
הזדון צריך להיות כלפי זה שאני יודע שאין ממש בתביעה הזו.
נטל ההוכחה הוא על התובע ולכן הוא צריך להוכיח את היסוד הנפשי.
מה המשטר הבא שהוא פחות טוב לנתבע אך עדיין לא טוב לתובע?
השלב הבא: רשלנות שהיא העוולה הכי גדולה בנזיקין, אחר כך יש לנו אחריות חמורה שהיא גם עוולה גדולה בנזיקין.
בסוף יש לנו אחריות מוחלטת שהיא הכי גרועה לנתבע.
- (באשמה מוסרית-כוונה- לא היית בסדר סובייקטיבית, ברשלנות לא היית בסדר אובייקטיבית ובאחריות מוחלטת אתה יכול בכלל להיות הכי בסדר ותצטרך לפצות).
רשלנות – ידיעה בכוח –
מרבית המקרים נשלטים או על ידי רשלנות או על ידי אחריות חמורה.
ברשלנות די להראות שלנתבע ישנה אשמה חברתית, שהתנהג באופן בלתי סביר שסטה מאיזה שהוא סטנדרד.
באחריות חמורה עצם הקשר הסיבתי בין הנזק להתנהגות הנתבע מספיקים כדי להקנות זכות לפיצוי.
חסינות – זהו משטר האחריות הכי טוב לנתבע כי הוא לא אחראי על תוצאות מעשיו, יש כמה סוגי חסינות:
קטינים - סעיף 9 לפקודה: ילדים מתחת לגיל 12 יכולים להזיק כרצונם ולא ניתן לתבוע כל עוד זה לא פלילי (פלילי זה מגיל 9).
חסינות של קטין היא חסינות דיונית ולא מהותית, מכאן שמעביד של קטין אינו יכול להסתתר מאחורי חסינות של עובדו הקטין ויהיה אחראי באחריות שילוחית.
האחריות הדיונית משמע אי יכולת לתבוע ואין משמע אי קיומה של עוולה.
מאחר שלילדים מתחת לגיל 12 יש חסינות, האחריות לנזק שהילדים גרמו יכולה ליפול על הוריהם בטענת אחריות שילוחית.
שופטים – סעיף 8 לפקודה: כדי להעניק חופש פעולה לשופט הוענקה לו חסינות מאחריות בכל הנוגע להתנהגותו ולהחלטתו במסגרת ההליך השיפוטי.
במשפט העברי חסינות שופטים היא סוגיה מאוד מורכבת ומסועפת, אך אכן עיקרון זה מקבל עיגון משמעותי.
ישנן חסינויות נוספות כמו חסינות עובדי ציבור ועובדי מדינה אך אין צורך בפירוט לצורך הגדרת המושג הנדון.
ההבחנה בין ידיעה לכוונה הרבה פחות חשובה בדיני הנזיקין מענפי משפט אחרים, יהיה קשה להוכיח ולהראות זאת אם העוולה דורשת כוונה.
לדוגמה סעיף התקיפה 23 לפקודה.
יחד עם הכוונה אפשר לשים ידיעה אין הבדל משמעותי.
(אחריות על בסיס אשמה) ברמת האחריות הבסיסית הרגילה, החבות היא חבות בת אשם.
האחריות המבוססת על אשם נשענת על תפיסה מוסרית ומשפטית של אחריות אישית.
באחריות רגילה נושא התביעה הוא התנהגות הסוטה מסטנדרטים ראויים או התנהגות בלתי סבירה.
- אחריות המוטלת על אדם בשל מעשהו של אדם אחר לדוגמה יחסי עובד מעביד, או יחסי שולח שלוח.
בסיס האחריות הוא במעשה שביצע הזולת כלפי הניזוק.
נבדוק האם הזולת ביצע עוולה, והאם ישנה זיקה בין הזולת לנתבע.
הזיקות המצדיקות הטלת אחריות שילוחית מפורטות על ידי המחוקק, והן: ס' 13 זיקת עבודה; ס' 14 זיקת שליחות;.
דוגמה מהפסיקה דוגמה לאחריות שילוחית מהפסיקה:
פס"ד סידר נ' קו אשקלון: בזמן שצינורות הדלק היו מחוברים לספינה, הספינה זזה וגרמה לנזקים.
על ספינה בניווט חלה אחריות מוחלטת.
האם כשהספינה עומדת ויש נתב חלה הפקודה?
האם ההגנה של פקודת הנזיקין חלה גם על חוק הניתוב אשר אינו נמצא בפקודת הנזיקין (כלומר האם הפקודה היא בניין אב לכל דיני הנזיקין)?
בנוסף לזאת במקרה שלנו התובע גם התרשל וצריך להוריד לו מהפיצויים (סעיף 28).
בפס"ד החליטו כי זו אחריות חמורה וההגנה יכולה לחול מהפקודה על חוק הניתוב.
ישנה לאקונה לגבי ההגנות מהפקודה.
האם במקרה זה פיזור הנזק על הנתבע או התובע?
במקרה שלנו אין תשובה לכן הולכים לפי דרך הפרשנות החיצונית: חיפוש פתרון על פי עקרונות כלליים של פקודת הנזיקין.
מבחינת מדיניות האשם התורם - הנמל צריך לשלם.
בנוסף אחריות שילוחית תיתכן אפוא שתוטל בגין מעשי הקטין, עקב היות ס' 9 מעניק לקטין חסינות האחריות שילוחית תוטל על ההורים או על האחראים על קטין
אחריות אישית אינה מוציאה אחריות שילוחית ולהפך, ניתן לתבוע בשתיהן כאחד.
2. אחריות אישית- סוג שני של אחריות רגילה היא אחריות ישירה שבה הגורם לנזק הוא האחראי לנזק.
באחריות רגילה, יש לבדוק האם מתקיימים כל יסודות העוולה.
(דוג': אדם שוכר עובד ולא מדריך אותו כמו שצריך ונגרמת לו פגיעה, אמנם הנזק נגרם על ידי העובד אך קיימת תביעה ישירה כנגד המעביד).
אין צורך בהוראת חוק כדי להטיל אחריות אישית.
רשלנות- ידיעה בכוח (ס' 35 לפקודת הנזיקין): {היא חלק מאחריות הרגילה} זו העוולה הגדולה של דיני הנזיקין.
כאן גם עובר קו ההבחנה בין אשמה חברתית לאשמה מוסרית.
כוונה - אשמה מוסרית: ידעת שההתנהגות הזו אינה ראויה ובכל זאת פעלת, אלו גם עוולות המתאפיינות בעוולות PER-SE .
דיני הנזיקין פחות מתעסקים בעוולות מסוג PER-SE.
דיני הנזיקין מסתפקים ברשלנות - מוכנים להטיל עליו חובה לפצות מישהו גם אם הוא היה רק רשלן!
אין פה אשמה מוסרית - יכול להיות שבאופן אישי לא ידעתם שההתנהגות מסוכנת, אבל האדם הסביר יודע שלא טוב לעשות את ההתנהגות הזו כי התועלת מההתנהגות נמוכה מהעלות שלה.
מבחינת הנתבע זה פחות נוח - לא צריך להראות שהוא התכוון או ידע, קל יותר לקבל פיצוי - צריך להראות שהסטנדרט החברתי הוא שלא עושים התנהגות כזו.
דוגמה לרשלנות כפי שהיא מופיע בפסיקה היא פסקי דין גורדון, לוי וסבג
פס"ד גורדון: בודקים התרשלות, לאחר מכן קיום חובה- מתי צריך לצפות את הנזק.
ברק קובע כי מקום שהנזק הוא צפוי כעניין פיזי (אדם סביר היה צופה אותו), חזקה שצריך לצפותו כעניין נורמטיבי.
ברק מרחיב את עוולת הרשלנות כיון שאם הוכח יסוד של התרשלות, הכולל בחובו גם הוכחתה של צפיות הנזק, קיימת חובת זהירות.
הבעיה- זה מהלך שונה ממה שנעשה באנגליה שם דובר על קרבה שיוצרת חובת זהירות, ואילו ברק מדבר על צפיית הנזק.
פס"ד דין לוי -אדם נפגע בתאונת דרכים ולא היה לו את מי לתבוע (הפוגע ברח וחברת הביטוח שלו פשטה רגל) תובע את המפקח על חברות הביטוח שהתרשל בפיקוח.
הגישה המצמצמת יותר: שמגר מבטל את חזקת החובה של גורדון גזירת הצפיות הנורמטיבית מן הצפיות הפיזית לעולם אינה אוטומטית.
כדי לקבוע שיש חובת זהירות יש לקבוע שמתקיימת קרבה.
זוהי נסיגה מהלכת גורדון: לא בכל פעם שיש צפיות יש חובת זהירות.
יש למצוא קרבה בין הגורמים.
המושג קרבה – ניתן לשימוש בשני אופנים:
זיקה מיוחדת בין המזיק לניזוק (רק ניזוק שקרוב למזיק);
קירבה של זמן, מקום, קשר משפחתי וכו'.
פס"ד סבג - ילד ניזוק כי שוגר במגלשה בצמוד לילד אחר ונתקע בו.
דורנר קובעת שהנחת העבודה של השופט היא שכל פעם שמישהו גרם לנזק צפוי - יש חזקה שהוא התרשל.
מכאן שהיא יוצרת 'חזקת התרשלות' מנושא הצפיות - לא קשור כלל לחזקת הזהירות.
ולפי הלכת גורדון - שקבעה שבכל פעם שיש צפיות חזקה שיש חובת זהירות.
יחד נוצרת עוולת רשלנות שחלה כמעט בכל סיטואציה- אדם יהיה אחראי בגין רשלנות כמעט תמיד.
הקושי הוא שמהלך זה יוצר למעשה משטר של אחריות חמורה/מוחלטת- משטר חמור ורחב שמגיעים אליו ללא הכנה מוקדמת ולכן לא קיימים הבלמים והאיזונים המתחייבים מכך – לדוגמה – לא נקבעה תקרת פיצוי ברשלנות.
אחריות ללא בדיקת אשמה עם הגנות האחריות קמה ללא צורך בהוכחת אשמה ואפילו אם בידי התובע להוכיח שהנתבע התרשל אין בכך צורך, די בעובדה שנגרם נזק.
לדוגמה חוק האחריות למוצרים פגומים: בחוק זה קיימת מוטלת האחריות על היצרן לנזקים שעלולים להיגרם ממוצריו הפגומים, למעט אם יוכל היצרן לעמוד בהגנות הקבועות בחוק.
מה שמבדיל בין אחריות חמורה למוחלטת זה שבאחריות חמורה מכירים במספר הגנות המאפשרות לנתבע להתחמק מאחריותו ההגנות מתבססות על התנהגות התובע, עליו כלל לא דיברנו - דיברנו רק ביחס לנתבע עד כה.
באחריות מוחלטת לא אכפת לי אם זה שדרסתי היה שיכור, ובאחריות חמורה זה יציל אותי.
אחריות מוחלטת הייתה קיימת בחקיקה הישראלית עד שנת 1995, וכיום, הוחלפה באחריות קפידה.
אחריות מוחלטת (לפני 1995): אחריות מסוג "אחריות מוחלטת" היא האפשרות המקלה ביותר על הניזוק במשפט הישראלי, שכן לפיה על הניזוק להוכיח הך שנפגע, קרי - שאירע המקרה הגופני המתואר בחוק, מבלי צורך להתייחס לנסיבות שהובילו למקרה.
באופן זה, מרגע שהוכח קיומו של נזק או אירוע מסוים, מוטלת על הפוגע אחריות מוחלטת, מבלי שמהחוקק ובית המשפט מתייחסים למצבו התודעתי, מצבו הנפשי ונסיבותיו המסוימות שהובילו את המזיק לבצע את הנזק.
ישנן מספר סיבות לסוג אחריות זו, בהן, רצון לחסוך לגבי עבירות קטנות יחסית את שלב הוכחת היסוד הנפשי של המבצע.
וכן, הסדרת תקן התנהגותי בחברה, אשר הסוטה ממנו יעבור עבירה, מבלי משקל לנסיבות שגרמו לו לעבור אותה (לדוגמה, נסיעה ללא רישיון).
על עבירות אחריות מוחלטת כמעט ואין הגנות, שכן - משהוכח עצם קרות האירוע, הוכחו כל הרבדים המשמעותיים לתיק.
מסיבה זו, במהלך השנים, ביקרו בתי המשפט בישראל את מושג האחריות המוחלטת, וראו בעין לא יפה אחריות אשר שוללת מן הנאשם או הנתבע את היכולת להסביר ולהגן על עצמו, וכן מונעת מבית המשפט לעיין במחשבות והרגשות שהובילו לאירוע.
בתגובה לדברי הביקורת, בתיקון ה-39 לחוק העונשין, הוחלפה האחריות המוחלטת באחריות קפידה: כלל העבירות בחוק העונשין המתייחסות בלשונן לאחריות מוחלטת, או פורשו בעבר על ידי בתי המשפט כעבירות אחריות מוחלטת, מפורשות כעת כעבירות אחריות קפידה.
אחריות קפידה (אחרי 1995): השוני בין האחריוּיוֹת בכך שבעוד על אחריות מוחלטת כמעט ואין הגנות, באחריות קפידה יכול הנאשם או הנתבע, לטעון להגנתו שעשה ככל הניתן כדי להימנע מהאירוע.
הגנה זו היא הגנה חלשה ביותר, שכן על פי רוב בני אדם אינם עושים את "כל הניתן" ובכל רגע נתון כדי להימנע מביצוען של עבירות, ובכל זאת, היא שרישה וקיימת.
אין בפקודת הנזיקין סעיפים המדברים על משטרי אחריות את האחריות הרלוונטית של עוולות אפשר להסיק מהעוולה עצמה, או ממה שמשתמע ממנה.
נושא משטרי האחריות אינו מוסדר בצורה חד משמעית בחקיקה הישראלית עם זאת ישנם מספר סעיפים בפקודת הנזיקין שמדברים על אחריות
1. ס' 12 לפקודה אחריות של משתף ומשדל -
ס' 12 : אחריות המשדל (אחריות מעורבת)-
אחריות המשדל לנזק שנגרם על ידי המשודל (=הזולת), המשדל שותף אך אינו מקיים את היסוד העובדתי.
ס' 12 חל כשתרומתו לעוולה חלקית ולא ניתן להטיל אחריות מלאה.
האם זוהי אחריות אישית או שילוחית?
זו אחריות מעורבת, שילוחית ואישית.
מה שמייחד את §12 זה שניתן להטיל אחריות על המשדל גם אם מי שגרם לנזק אינו מקיים את כל יסודות העוולה, או שאינו אחראי גם אם ביצע אותה (תו"ל, קטין)- לכן מדובר באחריות מעורבת ולא שילוחית.
ניתן להגיע לתוצאת ס' 12 בדרכים אחרות:
(1) תביעת המשדל דרך עוולת הרשלנות
(2) שפס"ד כרמי ני נערים שיחקו עם אקדח בשטח פתוח ופגעו באישה, לא ברור מי לחץ על ההדק בעת הפגיעה ולכן ניתן לטעון שמדובר במעוולים במשותף (§11).
פס"ד רום :תובע: ראש העיר חולון.
התובע תבע עיתון בלשון הרע ותבע גם את חבר המועצה שהגיב לכתבה.
ביהמ"ש לא מחייב את המגיב באחריות לפי החלופות של §12 משדל/שותף בביצוע
ביהמ"ש אומר, שכדי להאשים בשידול יש להראות יס"נ של כוונה או לפחות מודעות לפעולת השידול ולעוולה שתגרם ממנה.
אם דורשים יס"נ גבוה זו בעצם דרישה מיותרת, כי ניתן יהיה לעקוף דרישה זו על ידי תביעה בעוולת הרשלנות.
– למרות זאת ל §12 משמעות בשני מקרים:
האשרור- בוצעה עוולה ואדם אחר מאשררה בדיעבד.
ניתן להטיל עליו אחריות של משדל.
כך גם ניתן להטיל אחריות על מי שמשדל למעשה שעומד להיעשות (מזכיר אלמנט מדיני עונשין: הניסיון).
הנזק הוא תנאי לעוולת הרשלנות, אך כיום יש עוולת שמאפשרות תביעה ללא הוכחת נזק כגון לשון הרע, נניח שאדם שידל ללשון הרע לא ניתן לתבוע אותו ברשלנות כי אין נזק, אך ניתן לתבוע אותו בשידול ללשון הרע גם ללא הוכחת נזק.
ס' 37 לפקודת הנזיקין מדבר על אחריות כלפי מסיג גבול
אחריות של בעלי מקרקעין ברשלנות לא תחול כלפי מסיגי גבול אלא אם הוכיח התובע שנכנס בתום לב ובלי כוונה לעבור עבירה או לעשות עוולה.
זה הסדר מעניין: זה סעיף מהותי גם - עזבנו את ההיבט הראיתי של עוולת הרשלנות - השאלה היא מה האחריות ברשלנות של בעלי מקרקעין כלפי מסיגי גבול, למשל השארתי בור פתוח בשדה שלי וכל מיני דברים מסוכנים שאני יכול לעשות אצלי במקרקעין.
החוק אומר שאני כבעל מקרקעין אחראי כמובן כלפי כל מי שנכנס אלי כאורח.
לגבי מסיגי גבול - הפקודה אומרת שאין אחריות ברשלנות - אל תיכנסו למקום לא שלכם!
רק בהתקיים 2 תנאים מצטברים אני אחייב את בעל המקרקעין - תו"ל, ולא נכנסת לבצע עבירה או עוולה.
רק אז יש אחריות של בעל המקרקעין כלפיכם ברשלנות.
הרי יש את ל"ג בעומר - ילדים נכנסים לכל מיני מקומות לגנוב קרשים.
הילדים מסיגים גבול ונכנסים על מנת לבצע עבירה.
הם מבינים שזה שטח שאסור להיכנס עליהם.
זה שזה ילד זה לא מפריע לנו להגיד שיש לו אחריות בנזיקין, לפחות באשם תורם.
אבל אין אחריות כלפי מישהו שנכנס לבצע עבירה?
נניח שאני קבלן ומניח שילדים יכנסו לגנוב עצים - מותר לי להתעלם מזה ולהשאיר דברים מסוכנים באתר?
נניח שאני נכנס למקרקעין לבצע עבירה שאין בינן לבין הסגת הגבול ולא כלום (למשל אני נכנס למלא טפסים לא חוקיים של מס הכנסה)!
למה לתת לבעל המקרקעין הנחה לאחריות שלו?
באנגליה עשו תוכנית דומה לכוכב נולד אבל של הצעות חוק...מאזינים הוזמנו להציע הצעות וחברי הפרלמנט התחייבו להציע את ההצעה בבית המחוקקים.
לתדהמת כולם ההצעה שהתקבלה היא פטור גמור מאחריות למסיגי גבול.
זה מעניין - הבית שלנו הוא מבצרנו: אני אין לי אחריות - זה מעלה שאלה למה - מה יש לנו במקרקעין שזה כל כך קריטי?
למה אם אני נכנס בתום לב ולבן אדם יש רוטוויילר והוא תוקף אותי זה יתן לו הגנה?
ואם אני תם לב ובכלל לא ידעתי שאני מסיג גבול?
למה שתהיה לי הגנה פחותה?
למה כל הרשלנים בעולם צריכים לשלם חוץ מבעלי המקרקעין שהסיגו להם גבול??
המקור של כל הדילמה על בעלים במקרקעין - המקבילה האמריקאית, האתוס האמריקאי של החוואי הבודד שנמצא במערב הפרוע: היו הרבה פס"דים בתקופה זו של החוואי הבודד שהלך לישון בלילה במקום מסוכן, ואז חיבר חבל ורובה לידית והשכנה שבאה לבקש סוכר פתחה את הדלת ונורתה.
האתוס היה - זה הבית שלי תעזבו אותי בשקט.
השאלה היא האם אנחנו מאמצים את האתוס הזה.
הרי מי שיש לו קרקע היינו מצפים שייזהר איתה.
משטרי אחריות באים ידי ביטוי בכמה פיתוחים פסיקתיים בבית המשפט העליון:
דיני הנזיקין מגנים בעיקר על הרכוש ולא על הגוף.
ממד זה קיבל התייחסות גם בבתי המשפט.
הפרדוקס - דווקא בהגנה על ערכים חשובים יותר (שלמות הגוף) התנאים להוכחת קיום העוולה קשים יותר מבחינתו של התובע (צריך להוכיח יסוד נפשי חמור יותר) מאשר בהגנה על רכוש (אחריות חמורה, רשלנות).
מקורות: במקרה זה עשתה מקורות שיפוצים ליד הכרם של התובע- ובשל האבק הענבים לא מצליחים להבשיל.
תבע על הש"ג- אבק שנגרם עקב השיפוץ נכנס לשטחו וגרם לנזק.
ביהמ"ש פסק כי כאשר מדובר בנזקים לרכוש צריך להראות שהייתה צפיות לגרימת הנזק.
כאן עשה ביהמ"ש את המהלך ההפוך- מקטין את ההגנה על הרכוש.
תובע: ילד שנפגע בראשו בעת שהיה עובר אורח במחנה פליטים בג'נין.
נתבע: מדינת ישראל חייל, מ"מ
השאלה המשפטית הייתה האם החיילים התרשלו?בבית משפט המחוזי נקבע ששוטרי המג"ב לא התרשלו ופעלו על פי הנהלים המקובלים.
ומכאן הערעור לבית המשפט העליון.
הערעור נדחה גם בעליון אך חשיבותו של פסק דין זה הוא פיתוחה של נוסחת הנד.
הנד- בדיקת תועלות אל מול נזקים בודקים האם זה משתלם.
ברק אומר על נוסחת הנד: לא מסתפק בנוסחת הנד ומחפש מה צודק, הגון.
ריבלין: משווה בין תוחלת הנזק לבין התועלת.
בית המשפט העליון קיבל את גישת נשיא בית המשפט ברק, ודחה את הערעור.
תובע: חברה שסיפקה חומר לחברה של המנהל.
נתבע: מנהל עבודה של חברה שפשטה רגל.
עובדות: הצ'קים לא מכובדים כי הוא פשט רגל והחברות תובעות כי הם נושים לא מובטחים.
ניסו ללכת לאיש באופן פרטי ברשלנות כי אולי הוא התרשל שכנע אותם לחבור כשידע שהמצב הפיננסי לא טוב.
ביהמ"ש דוחה כי אין חובת זהירות לחברות.
לא מוצדק לתת להם פיצוי עניינית כי זה מתומחר כבר בצ'ק הריבית העמלה כי כבר לוקחים את הסיכון שכנראה ולא ישלמו לי.
נקבע על ידי בית המשפט שגם לחברות וגם למנהלי החברות אין חובת זהירות כלפי הספקים.
דיני הנזיקין התפתחות באנגליה- הפקודה שלנו היא ירושה בריטית.
במקור האמיתי היא מקפריסין שהיה קולוניה בריטית.
בעוולות הקשורות לגוף קשה לתובע לנצח, ודווקא הרכוש מוגן מאוד חזק על ידי עבירות של היעדר אשמה!-אחריות מוחלטת או חמורה.
הרכוש מוגן חזק יותר מהגוף על ידי הפקודה.
אחד ההסברים ההגיוניים - הסבר היסטורי- מי עומד מאחורי המשפט של ימי הביניים?
לגוף הם לא דואגים ובטח לא לחירות - מי ייגע בהם בכלל- מה שמטריד אותם יותר וקשה להם יותר לשמור זה הרכוש שלהם, ולכן הם עושים עוולות חזקות על הרכוש.
בימינו שבהם יש חשיבות יותר גדולה לגוף הפרט ולחופש שלו, דיני הנזיקין לא תמיד נותנים את המענה המיטבי, בניגוד לפקודה בתי המשפט הרחיבו את ההגנה על הגוף דרך שימוש בעוולות רכוש המסתפקות באחריות חמורה או מוחלטת כדי להגן על הגוף, פס"ד נגר הוא דוגמה טובה לכך.
• פס"ד נגר נגד דהרי - התובעת - ילדה שנפצעה.
הנתבע - בעלים של סוס.
זה נורא מוזר שיפעילו את הסגת גבול שעוסק ברכוש בפסק דין שעוסק בגוף.
העובדות: הסוסה נכנסה לשטח הורי הילדה, הילדה ניסתה לגרש אותה והסוסה בעטה בה.
אמרנו שהרכוש מוגן חזק והגוף חלש - מוגן על ידי עוולות שדורשות ידיעה או כוונה.
דווקא השופט לקח עוולה קניינית - הסגת גבול ואומר: כשהסוס מסיג גבול אתה לא משלם רק על הסגת הגבול אלא על כל נזק שהסוס גורם!
הגברת ההגנה על הגוף - הרי עוולה לא דורשת כלל אשם.
כלומר לקחת את העוולות המתייחסות לרכוש ולהשתמש בהן כדי להגן על הגוף.
בעידן כיום שבו חשיבות הגוף הבריאות והמצב הגופני קיבלו ערך עליון ומקומו של הרכוש ירד בערכו לעומת חיי דם יש מקום למחוקק ולבתי המשפט לאמץ לחיקם את השינוי החברתי המבורך הזה ולתת עדיפות ביכולת להוכיח אחריות לנזקי גוף מאשר להקל על היכולת לקבל פיצוי בגין נזק הנגרם לרכוש.
המבט ינבע מהגישה הכלכלית למשפט שבה יש חשיבות רבה לרכוש אך זה יעמוד בסתירה לרצון בית המשפט לחזק הגנה על הגוף ולהחליש אותה על רכוש.
בהצעת חוק דיני הממונות נושא האחריות בנזיקין המוזכרים בס' 364–372 מתייחסים לאופן שבו תחולק האחריות בין האחראים לנזק אם יש כמה כאלה, הצעת החוק מדברת גם על הגנות שיעמוד לזכות הנתבע כאשר לא יכול לצפות את הנזק ובעצם יגרמו לתובע להוכיח את אשמת הנתבע.
הצעת החוק שומרת על איזון בין הגישה הכלכלית של המשפט שמאדיר את עליונותו של הרכוש לבין רצון בית המשפט לשמור על קדושת הגוף ולהפוך את ההוכחה בדבר נזק שנגרם לגוף פחות קשה מאשר הייתה בעבר
שירלי דגן, סוגיות בדיני נזיקין.
עמוס הרמן, מבוא לדיני נזיקין.
ג' טדסקי, י' אנגלרד, א' ברק, מ' חשין, דיני נזיקין – תורת הנזיקין הכללית, הוצאת מאגנס, תשל"ז.
י' גלעד, "על גבולות ההרתעה היעילה בדיני נזיקין", משפטים כב (תשנ"ג) 421.
י' אנגלרד, "תרומת הפסיקה להתפתחויות בדיני נזיקין - דימויה העצמי ומציאות", עיוני משפט יא 67, התשמ"ו.
דיני נזיקין, ספר לימוד, הוצאת מחשבות.
משטר טכנולוגיית מידע הוא תת-תחום של משטר ארגוני הממוקד בניהול הביצועים וניהול הסיכונים של מערכות טכנולוגיית מידע.
העניין הגובר במשטר טכנולוגיית המידע מיוחס בחלקו לאסדרה העסקית הגוברת על חברות ציבוריות (יוזמות סרבנס-אוקסלי בארצות הברית ובזל II באירופה), וכן להכרה שפרויקטים בתחום טכנולוגיית המידע עלולים לצאת משליטה בקלות, ולהשפיע עמוקות על ביצועי הארגון.
משטר סולטאניסטי (לעיתים רחוקות גם סולטאניזם) הוא סיווג במדע המדינה לסוג משטר אוטוריטרי עריצי אשר מאופיין במעורבות גבוהה של השליט בכל תחומי הממשל.
השליט עשוי להיות גם מעורב בכלכלה ובחיים החברתיים.
במידה ולא קיימת מעורבות כזו, ייתכן קיומו של פלורליזם מסוים בהם, אבל בכל מקרה הכוח הפוליטי מצוי בידו.
מקור המונח "סולטאניזם" במונח סולטאן, המתאר שליט ריבוני, בדרך כלל מונרך.
הסולטאן מילא בדרך כלל תפקיד ציבורי "חילוני", בעוד שהח'ליף מילא תפקיד של שליט דתי.
עם זאת, המונח מתאר משטרים מודרניים ולאו דווקא כאלה המצויים במזרח התיכון או במדינות מוסלמיות.
מקס ובר כתב כי סולטאניזם עשוי לעלות בכל מצב שבו הצבא והמנהל הם כלים בידי אדונם; והכוח מופעל לא על בסיס כללים מוסכמים מראש, אלא על בסיס שיקול דעתו של העריץ.
המונח נטבע בין היתר על ידי חואן לינץ ואלפרד שטפן.
"תמצית הקיום במשטרים סולטאניסטיים היא שכל היחידים, הקבוצות והמוסדות נתונים באופן קבוע למעורבותו העריצית של ה"סולטאן", לפיכך כל פלורליזם הוא שברירי".
משטר סולטאניסטי יכול להיות קשור לתנועה אידאולוגית זו או אחרת, אבל הסולטאן עצמו לעולם אינו כפוף לכללים אידאולוגיים, גם לא לאידאולוגיה שלו.
הסולטאן עשוי גם להשתמש בכוחותיו למיצוי רצונו האישי, להקים מיליציות אישיות ו/או כנופיות, או למנות קרובי משפחה לתפקידי מפתח.
לינץ ושטפן גם נתנו דוגמאות למשטרים סולטאניסטיים:
האיטי תחת שלטונה של משפחת דובלייה (פרנסואה דובליה ובנו ז'אן-קלוד)
הרפובליקה הדומיניקנית תחת שלטונו של רפאל טרוחיו
הרפובליקה המרכז אפריקאית תחת שלטונו של ז'אן-בדל בוקאסה
הפיליפינים תחת שלטונה של משפחת מרכוס (בראשות האב פרדיננד מרקוס)
איראן בתקופת מוחמד רזא שאה פהלווי
רומניה תחת שלטונה של משפחת צ'אושסקו (בראשות ניקולאה צ'אושסקו)
קוריאה הצפונית תחת שלטונם של קים איל-סונג ובנו קים ז'ונג איל
ייתכן וניתן להכליל משטרים אחרים אשר נשאו או נושאים נופך אישי בקטגוריה זו, כגון סוריה בתקופת הבעת' תחת שלטונה של משפחת אסד (חאפז אל-אסד ובנו בשאר אל-אסד; עיראק תחת שלטונו של סדאם חוסיין, קובה תחת שלטונם של האחים קסטרו (בראשות פידל קסטרו) וונצואלה תחת שלטון הוגו צ'אווס.
משטר סמכותני (גם מִשְׁטָר אוֹטוֹרִיטָרִי או אוֹטוֹרִיטָרִיזְם או סמכותנות) הוא סוג משטר המתאפיין בפיקוח חברתי הדוק וציפייה מצד האוכלוסייה לציות למשטר, תוך שימוש לעיתים קרובות באמצעים מדכאים.
במשטרים סמכותניים קיימת בדרך כלל היררכיה שלטונית וחברתית ברורה.
הסמכותנות נחשב במדע המדינה לסוג משטר נפרד מן הדמוקרטיה הליברלית אך גם מן הטוטליטריזם.
צורתו הדמוקרטית של המשטר האוטוריטרי מכונה לעיתים דמוקטטורה או דמוקרטיה תהליכית.
משטר זה נבדל מטוטליטריזם בכך שהשני נסמך על קבלה פסיבית של השלטון בידי ההמון, בעוד הראשון על תמיכה נרחבת.
טוטליטריזם נחשב לגרסה הקיצונית של סמכותנות.
סמכותנות שונה מטוטליטריזם בעיקר בכך שהמשטר מאפשר את קיומם של מוסדות כלכליים וחברתיים שאינם תחת שליטה ממשלתית.
מאפייניו העיקריים של המשטר הסמכותני:
פלורליזם מוגבל; לא קיים שיתוף כוח בשלטון; ענפי המשטר והרשויות קשורים אחד לשני; לא קיימות מפלגות מעבר למפלגת השלטון, או שהן קיימות אך מוגבלות בכוחן ופועלות באופן חופשי למראית עין בלבד.
לא קיים מנגנון של איזונים ובלמים.
לא קיימת מערכת של מתן לגיטימציה לשלטון על ידי בחירות חופשיות.
אידאולוגיה אינה דומיננטית, או שאינה מקיפה וכוללת.
לא קיימת ניעות חברתית נרחבת; לא קיימת מוטיבציה שלטונית לשנות את החברה באופן מהותי.
דיכוי זכויות אדם עם הגבלות על חופש הביטוי, ההתארגנות והמצפון.
הפרדת המדינה מן החברה האזרחית, בניגוד למשטרים טוטליטריים.
נראה, כי מקור המונח בשם התואר הצרפתי autoritaire ("סמכותני").
עם זאת, כבר בעת העתיקה נעשה שימוש במונחים דומים.
בין היתר, משטרים סמכותניים מייצגים לעיתים קרובות חוסר אמון ביכולתה של הדמוקרטיה לפתור בעיות ולקדם את החברה, והעדפת שלטון של "אליטה מובחרת" על פני הדמוקרטיה.
כך, קיימת זיקה בין משטרים סמכותניים לבין אליטיזם מן הסוג שקידמו פילוסופים פוליטיים אנטי-דמוקרטיים מסוגם של רוברט מיכלס וקרל שמיט.
ספרד תחת שלטון פרנסיסקו פרנקו
קובה תחת שלטון פולחנסיו בטיסטה
אוגנדה תחת שלטון אידי אמין
מצרים תחת אנואר סאדאת, חסני מבארכ ובהיבטים רבים גם גמאל עבד אל נאצר
סוריה בתקופת שלטון הבעת' תחת בשאר אל-אסד (ר' גם משטר סולטאניסטי)
משטרות איטליה הם שבעה כוחות שיטור נפרדים האחראים לאכיפת חוק באיטליה, חמישה מבין ארגוני שיטור אלה הם לאומיים.
בשנת 2006 מספר אנשי המשטרה הפעילים באיטליה, בכל כוחות השיטור, היה 324,339, הגבוה ביותר מבין כל מדינות האיחוד האירופי, הן במספרים מוחלטים והן במספר השוטרים לנפש.
מספר השוטרים באיטליה גבוה פי שניים ממספרם במדינות אירופיות בעלות ממדי אוכלוסייה דומים, כגון בריטניה.
הקרביניירי, או בשמם המלא צבא הקרביניירי (באיטלקית: Arma dei Carabinieri), הוא כוח דמוי ז'נדרמריה העוסק במשימות שיטור.
הקרביניירי אף משמשים כמשטרה צבאית.
הקרביניירי הפכו לכוח מזוין נפרד (לצד צבא היבשה, הצי וחיל האוויר), לאחר שהיו לאורך תקופה ארוכה הארמייה הראשונה בצבא היבשה האיטלקי.
אנשי הקרביניירי נשלחו על ידי ממשלת איטליה למשימות שמירת שלום ברחבי תבל, כולל בוסניה, קוסובו, אפגניסטן, ועיראק.
בשנת 2004 נהרגו שנים-עשר קרביניירי בהתפוצצות מכונית תופת על בסיסם בנאסריה, בדרום עיראק.
מספר החללים בפעילות צבאית זו היה הגדול ביותר מכל פעילות צבאית מאז מלחמת העולם השנייה.
עד לשנת 2001 יכלו רק גברים להצטרף לקרביניירי, אולם מאז יכולות נשים להצטרף לכל הכוחות המזוינים של איטליה, כולל הקרביניירי.
משמר האוצר (באיטלקית: Guardia di Finanza) הוא כוח המהווה חלק מצבא היבשה האיטלקי, תחת פיקודו של שר הכלכלה והאוצר בממשלת איטליה, המשמש ככוח שיטור.
משמר האוצר מופקד על שמירת בטיחותם של המוסדות הכלכליים, המשפטיים וכן ביטחון הציבור בהיבטים אלה: השתמטות ממס, פשעים כלכליים, הברחות, הלבנת הון, סחר בסמים בינלאומי, הסתננות, מכס וביקורת גבולות, הפרות זכויות יוצרים, מלחמה במאפיה, מרמה בכרטיסי אשראי, פשעי מחשב, זיוף, מימון ארגוני טרור, שמירת הסדר הציבורי והגנה על גבולות המדינה.
במשמר האוצר כ-68,000 חיילים, קצינים וחוגרים.
אנשי משמר האוצר הם חלק מארגון יורופול והמשרד האירופי נגד מרמה (European Anti-fraud Office).
למשמר האוצר למעלה מ-600 כלי שיט ויותר מ-100 מטוסים לצורך סיורים בתחום המים הטריטוריאליים של איטליה.
משטרת המדינה (באיטלקית: Polizia di Stato) הוא ארגון השיטור הלאומי האזרחי באיטליה.
שוטרי משטרת המדינה ממלאים משימות סיור, חקירה ומשימות אכיפת חוק אחרות.
משטרת המדינה מקיימת סיורים באוטוסטרדות האיטלקיות, שומרים על הסדר והביטחון ברכבות, גשרים ותעלות מים.
אף שארגונה המינהלי של משטרת המדינה דומה לארגון צבאי, כל אנשיה הם אזרחים.
מטה משטרת המדינה הוא ברומא, והיא מחולקת ליחידות אזוריות בכל רחבי איטליה שהגדולה שבהן היא משטרת רומא.
משטרת המדינה, במסגרת תוכנית להפחתת שיעור הפשע באיטליה, מקיימת סיורים רגליים של זוגות שוטרים באזורים עירוניים בערים הגדולות.
משטרת בתי הסוהר (באיטלקית: Polizia Penitenziaria) מפעילה את מערכת בתי הסוהר ואחראית על העברת אסירים ברחבי המדינה.
מחלקת היערות הלאומית (באיטלקית: Corpo Forestale dello Stato) אחראית לאכיפת החוק בכל הגנים הלאומיים והיערות באיטליה.
אנשי המחלקה אוכפים חוקים נגד ציד בלתי חוקי, שמירה על בעלי חיים מוגנים ומניעת שריפות יער.
המחלקה נוסדה בשנת 1822. זהו כוח שיטור אזרחי המתמקד בשמירת הסביבה.
שינויים בחקיקה בשלהי המאה ה-20 הרחיבו את סמכויותיו אף לתחום פיקוח על המזון.
המשטרה הנפתית (באיטלקית: polizia provinciale) פועלת רק בחלק מ-109 הנפות.
עיקר אחריותה באכיפת חוקי דיג וציד אזוריים ולאומיים, אולם כוח שיטור זה עוסק אף בהגנה על הסביבה באופן כללי.
כלי הרכב של המשטרה הנפתית לבנים, עם פס ירוק לאורך הרכב.
המשטרה העירונית (באיטלקית: polizia municipale) כפופה לראשי הערים בהן פועל כוח שיטור זה.
עיקר אחריותה באכיפת חוקים לאומיים ומקומיים בתחום המסחר, הדיור, חיות מחמד, ופעולות מינהליות אחרות.
לשוטרי המשטרה העירונית אף סמכויות שיטור כלליות, להוציא סמכויות בתחום בטיחות הציבור, דבר הנתון לסמכותה של משטרת המדינה.
בכוח שיטור זה כ-60,000 עובדים.
בעיר רומא פועלת המשטרה העירונית הגדולה ביותר באיטליה.
עד לאחרונה היו כל כלי הרכב המשטרתיים באיטליה מתוצרת תעשיית הרכב האיטלקית, רובם מתוצרת פיאט ואלפא רומיאו.
כינוי של רכב סיור השייך למשטרה האזרחית מכונה "פנתר" (Pantera), רכב סיור של הקרביניירי מכונה "צבי" (Gazzella) ואילו רכב סמוי מכונה "ינשוף" (Civetta).
כל אחד מכוחות המשטרה מחזיק במסוקים, ובמשאיות לצורכי משימותיו.
בוונציה המשטרה מבצעת משימות סיור ואבטחה עירוניות גם בעזרת סירות משטרה.
בשנת 2004 תרמה חברת למבורגיני שתי מכוניות מדגם למבורגיני גאיארדו למשטרת המדינה, לכבוד ציון 152 שנים להיווסדה.
בשנת 2008, בהנחיית שר הפנים האיטלקי, החלה משטרת המדינה להשתמש במכוניות יוקרה מתוצרת פרארי, למבורגיני, מזראטי ופורשה כמכוניות משטרתיות, לאחר שהוחרמו מידי חברים במאפיה.
אולם בשנת 2009 הופסק שימוש זה מסיבות תקציביות.
רכבי הסיור של הקרביניירי צבועות בכחול כהה עם פס אדום לאורך הרכב.
רוב רכבי הסיור בעלי גג לבן.
לוחיות הזיהוי של רכבי הסיור למשימות אזרחיות מתחילים באותיות CC, ואילו אלה העוסקים במשימות של שיטור צבאי באותיות EI.
רכבי הסיור של משמר האוצר הם בצבע ירוק-אפור או כחול כהה עם פס דק בצבע זהב לאורכן וכיתוב מוזהב Guardia di Finanza תחתיו.
לוחיות הזיהוי בכלי רכב אלה מתחילות באותיות GdF.
רכבי הסיור של משטרת המדינה צבועים בתכלת עם פסים לבנים לאורכם והכיתוב POLIZIA באותיות גדולות מתחת לפס הלבן.
על לוחיות הזיהוי מופיעה המילה Polizia באדום.
רכבי משטרת בתי הסוהר צבועים כחול כהה עם פסי תכלת לאורכם והכיתוב Polizia Penitenziaria בלבן.
על לוחיות הזיהוי מופיע הכיתוב POLIZIA PENITENZIARIA.
רכבי מחלקת היערות צבועים ירוק עם פסים לבנים והכיתוב CORPO FORESTALE DELLO STATO בלבן על צידיהם.
לוחיות הרישוי מתחילות באותיות CFS באדום.
רכבי המשטרה הנפתית צבועים לבן עם פסים ירוקים לאורכם.
צבעי רכבי המשטרה העירונית משתנים מרשות מקומית אחת לאחרת בהתאם לחוקי העזר העירוניים.
משטרות ירדניות בדרום יהודה הן 6 מבנים שהוקמו בדרום הר יהודה ושימשו את משטרת ירדן בתקופה שלפני מלחמת ששת הימים להגנה מפני ישראל ולהתמודדות עם מבריחים.
המשטרות נפרשו מאזור יער יתיר לכוון ים המלח.
שש המשטרות הן (ממערב למזרח):
משטרת א־רהווה – בדרום הר חברון.
מצפון לכביש 60 על הדרך ממיתר לטנא עומרים.
המשטרה פוצצה על ידי הצנחנים במסגרת מבצע יהונתן ב-1956. כיום ניתן לראות שרידים מהמשטרה ובור מים.
נמצאת 438 מטרים מעל פני הים.
משטרת רוג'ום אל-מדפע (גל אבני הקלע) – ממוקמת מצפון ליישוב שני-ליבנה מעבר לקו הירוק, על כביש 3178 המחבר את כביש 316 לכביש 317. פוצצה במהלך פעולת סמוע (מבצע מגרסה).
מצפון למשטרה נמצא מיצד מתקופת בית שני בשם חורבת רוג'ום אל-מדפע ובו שרידי חומת סגר.
נמצאת 719 מטרים מעל פני הים.
משטרת לציפר (אל-עַצֵיפִיר) – ממוקמת בגבולות היישוב בית יתיר בדרום הר חברון על כביש 316. המשטרה הוקמה בתבנית "מיקי מאוס".
במסגרת פעולת סמוע (מבצע מגרסה) פעל צה"ל גם נגד משטרה זו.
במקום התיישב גרעין שהקים בהמשך את היישוב בית יתיר.
כיום יושבת בבניין מכינה קדם-צבאית יתיר.
ליד המשטרה נמצאת חורבת לוציפר.
נמצאת 907 מטרים מעל פני הים.
משטרת אום דרג' (מַחְ'פָר אֻם דַרָג') – ממוקמת על גבעה בשם חֻ'שְם אֻם דַרָג' (מצפה מִדְרָג) מעל ראש נחל חבר על הכביש היורד מהישוב כרמל.
במקום מבנה בגובה קומה אחת, בור מים ומבנה נוסף ששימש אורווה לגמלים.
המשטרה שימשה לשמירה על צומת דרכים מדברי חשוב.
מצפון למשטרה נמצאים שרידי מצודה מהתקופה ההרודיאנית ששימשה לאותה מטרה.
נמצאת 523 מטרים מעל פני הים.
משטרת רוג'ום א-נאקה – ממוקמת בגדה הצפונית של נחל ערוגות התיכון ומחוברת מצד אחד, בדרך ירדנית, למשטרת אום דרג' מדרום, ומצד שני, בדרך עתיקה, לתקוע מצפון.
נקודת תצפית ובסיס של המשטרה הירדנית.
במבנה חצר פנימית המוקפת חדרי משמר, שני מגדלי תצפית עם חרכי ירי, אורווה, חדר גנרטור, שירותים ובור מים ממזרח למבנה.