tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
להבדיל ממשוררים אחרים לפניו ובני זמנו הוא חשף לראשונה בפני הקורא הטורקי פרטים על תהליך העבודה כיוצר שירה, תוך שימוש בידע, בחוש אסתטי ובהשקפה פילוסופית.
בגלל התנגדותו לעריצות נחשב בעיני הציבור הטורקי ל"משורר החירות".
שירו "ערפל" (Sis) מתאר תמונה קודרת של הממלכה תחת שלטונו של עבדול חמיד השני: הטרור הצבאי, ההגליות, העוני והרעב, המשפחות ההרוסות, הילדים הנוודים והמקבצים נדבות.
הביע מחאתו נגד השלטון בשירים כמו "שנת 1895", "תשובת המשורר" ו"משתה העושקים".
כמה שירים מוקדשים לחיי הדייגים, הקבצנים והילדים היתומים.
בשירו "עיכוב של רגע" גיחך על הינצלות הסולטן, "הצייד המהולל", מניסיון התנקשות שכשל כשהמטען התפוצץ דקה או שתיים לפני הגעת המרכבה המלכותית.
פיקרט גינה גם את הקנאות הדתית ואת המלחמות ("אמונה חומדת קדושים מעונים, השמיים רוצים קרבנות/דם, דם בכל מקום, בכל עת").
שירים בעלי מסרים נגד המלחמה והקנאות הדתית היו גם "ההיסטוריה הקדומה", "מול הדגל הקדוש של הנביא", "מלחמת קודש", "בשם הלוחם" (שבו כתב "אתה, הלוחם, אינך מתבייש בבית הקברות הזה?").
בשירו "פרידה מהלוק" שנכתב לרגל נסיעת בנו ללימודים לסקוטלנד, ביכה פיקרט את פאר ההיסטוריה של האימפריה העות'מאנית ואת חולאיה.
מאוחר יותר הביע את אכזבתו המרה ממהפכת הטורקים הצעירים וכאב מול מלחמת העולם המיותרת שפרצה לא מכבר.
יצירתו השפיעה מאוד על הדור החדש של משוררים כמו למכל, יחיא קמאל ביאטלי.
שנים אחרי מות אביו, המיר הבן הלוק את דתו לנצרות פרסביטריאנית, מה ששימש נשק לחוגים השמרניים נגד השקפות אביו.
ביתו, המכונה "אשיאן" בתחום מכללת רוברט, הפך אחרי מותו למוזיאון.
בית ספר תיכון באנקרה נקרא על שמו
"Tarih-i Kadim" (1905) (_ההיסטוריה הקדומה)
"Haluk'un Defteri", 1911) (היומן של הלוק)' מוקדש לבנו, הלוּק
טַוָּסוֹן אפור (שם מדעי: Polyplectron bicalcaratum; לפי האקדמיה ללשון "טַוָּסוֹן") הוא מין ממשפחת הפסיוניים הקרוב למיני התרנגול, תרנגול הודו וטווס וכמוהם שייך לסדרת התרנגולאים.
הוא חי במדינות שונות באסיה והוא הציפור הלאומית של מיאנמר.
זהו פסיון גדול שאורכו עד 76 ס"מ.
נוצותיו אפורות ועליהם כתמי עיניים כחולים גדולים, בעיקר על הכנפיים והזנב.
הפנים אדומות ומוקפות בגדילי נוצות לבנים, העיניים שחורות והמקור לבן.
הזנב יכול להיפרש למניפה כמו טווס, מה שנתן לו את שמו.
הוא חי ביערות שפלה ובהרים בצפון הודו ודרום מזרח אסיה וכן בחצי האי המלאי.
בנוסף הוא מצוי בכמה מקומות בסין.
הוא ניזון מזרעים, גרגירים, חרקים ופירות שונים.
בשעת סכנה יעדיף לרוץ ולא לעוף אף שהוא מסוגל לכך.
הפסיון אינו נתון בסכנת הכחדה.
katsumatae - ייתכן שהוא מין עצמאי
ייתכן שגם המינים טווסון סומטרי (Polyplectron chalcurum), טווסון גרמיני (Polyplectron germaini) וטווסון הררי (Polyplectron inopinatum) הם תת-מינים של הפסיון הטווסי האפור.
טורגר כריסטיאן "טוטו" וולף הוא נהג מרוצים לשעבר מאוסטריה, וכיום משקיע המשמש מנכ"ל ובעלים שותף של קבוצת מרצדס AMG המתחרה בסבב הפורמולה 1, וכראש חטיבת המרוצים של מותג מרצדס-בנץ.
במהלך קריירת המרוצים שלו כנהג זכה וולף בשנת 1994 בניצחון קטגוריה במרוץ 24 השעות של נורבורגרינג, והתחרה באליפות העולם למכוניות GT של ה-FIA.
וולף החל את קריירת המרוצים שלו בשנת 1992 כאשר השתתף באליפות פורמולה פורד האוסטרית.
בשנים 1994–1993 התחרה במקביל גם באליפות הפורמולה פורד הגרמנית וזכה למספר ניצחונות ולמקומות בפודיום.
בשנת 1994 התחרה במרוץ 24 השעות של נורבורגרינג וזכה בניצחון קטגוריית ה-2,500 סמ"ק במכונית הב.מ.וו M3, ובשנת 2001 סיים במקום השני בדירוג הכללי בסדרת המרוצים למכוניות טורינג של ה-FIA.
בשנת 2002 החל להשתתף באליפות העולם למכוניות GT של ה-FIA וסיים את העונה יחד עם הנהג השותף פיליפ פטר במקום השישי בטבלה לאחר שהצמד ניצח במרוץ אחד בגרמניה.
בשנת 2003 החל להתחרות באליפות איטליה למכוניות GT, ניצח במרוץ שנערך במונצה, וסיים במקום השני במרוצים שנערכו במסלולים בוללונגה, אימולה ובאוסטריה.
בשנת 2004 סיים במקום השלישי במרוץ 1000 המיילים של אינטרלאגוס.
בשנת 2006 סיים במקום השני באליפות אוסטריה בראלי, וניצח במרוץ 24 השעות של דובאי.
בשנת 2009 רשם טוטו וולף את שיא ההקפה המהירה ביותר בכל הזמנים למכונית עם מנוע אטמוספירי ללא מגדש טורבו במקטע הנורדשלייפה בנורבורגרינג, לאחר שהקיף את המסלול ב-7:03 דקות במכונית פורשה 911 RSR.
ניסיון לשבור את השיא הלא רשמי של המסלול שעמד על 6:58 דקות, שיא שנקבע על ידי ניקי לאודה, הסתיים בתאונה במהירות 268 קמ"ש.
וולף הצטרף למועצת המנהלים של קבוצת ויליאמס F1 בשנת 2009 לאחר שרכש 15 אחוזים ממניות השליטה בקבוצה.
בשנת 2012 מונה למנכ"ל קבוצת ויליאמס.
בינואר 2013 עזב וולף את קבוצת ויליאמס והצטרף לקבוצת מרצדס AMG בתפקיד מנכ"ל הקבוצה ומקביל להצטרפותו רכש כ-30 אחוזים ממניות השליטה בקבוצה.
בסוף עונת 2013 קודם לראש חטיבת המרוצים של מרצדס-בנץ ובאחריותו כל פעילויות הספורט המוטורי של המותג.
מאז הגיע בשנת 2013 החל באופן בולט שדרוגה המהיר של הקבוצה ובסוף עונת 2014 זכתה באליפות הראשונה בתולדותיה.
לטוטו וולף תפקיד מפתח במרצדס-בנץ ורבות מן ההצלחות של הקבוצה בשנים האחרונות מיוחסות לו ולכישורי ניהולו.
בשנת 2014 מכר 10 אחוזים ממניות קבוצת ויליאמס שברשותו ובשנת 2016 מכר את חמשת האחוזים הנותרים.
במקביל למרוצי המכוניות החל טוטו וולף לעסוק בפיננסים ובשנת 1998 הקים את חברת ההשקעות מארצ'פיפטין (Marchfifteen) ובשנת 2004 הקים את חברת מארצ'סיקסטין (Marchsixteen).
במקור שתי החברות התמקדו בתחומי האינטרנט והטכנולוגיה ובשנת 2003 התרחבו להשקעות בתחום התעשייה.
נכון לנוב' 2024 בהתאם לפרסום בפורבס, הונו של וולף מוערך בכ- 1.6 מיליארד דולר ארצות הברית.
טוטו וולף נשוי לסוזי וולף, מנכ"לית קבוצת המרוצים ונטורי המתחרה באליפות הפורמולה אי.
בעבר הייתה נהגת מרוצים אשר התחרתה שבע עונות באליפות גרמניה למכוניות תיור (DTM) ושימשה כנהגת פיתוח בקבוצת הפורמולה 1 של ויליאמס.
לזוג יש ילד אחד משותף, בנוסף לטוטו יש שני ילדים מנישואים קודמים.
טוּזְלָה (בבוסנית: Tuzla, בכתב קירילי: Тузла) היא עיר השוכנת בצפון-מזרח בוסניה והרצגובינה והשלישית בגודלה במדינה מבחינת אוכלוסין, לאחר סרייבו ובאניה לוקה.
מקור השם הוא מתקופת השלטון העות'מאני.
"טוזלה" בטורקית עות'מאנית, פירושו "מקום המלח" ומתייחס למכרות המלח הרבים באזור העיר.
קיים תיעוד בכתב למצודה במקום, במסמכים מהמאה ה-10 עת נשלח האזור על ידי האימפריה הביזנטית.
ב-1461 נכבש היישוב על ידי צבאותיו של מהמט השני, סולטאן, האימפריה העות'מאנית.
ב-1878, לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) סופח דה פקטו אזור בוסניה ובכלל זה העיר טוזלה לאימפריה האוסטרו-הונגרית, וב-1908 סופח דה יורה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה טוזלה בשטחי ממלכת יוגוסלביה.
באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים.
בהמשך, נמסר אזור טוזלה לחזקת מדינת קרואטיה העצמאית תחת ממשלת הבובות של האוסטאשה.
ב-2 באוקטובר 1943 שחררו כוחות הפרטיזנים של טיטו את טוזלה.
לאחר המלחמה נכללה טוזלה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
במסגרת תהליך ההתפרקות האלים של יוגוסלביה פרצה מלחמת בוסניה ובמהלכה התחוללו באזור העיר קרבות שהובילו לנפגעים בקרב באוכלוסייה האזרחית.
לאחר המלחמה נכללה בשטחי בוסניה והרצגובינה.
מרבית תושבי העיר הם ממוצא בוסניאקי ומקצתם סרבים וקרואטים.
בעיר ישנן שתי אוניברסיטאות: אוניברסיטת טוזלה שבה למדו ב-2010 כ-15,000 סטודנטים והאוניברסיטה האמריקאית בבוסניה והרצגובינה.
בעיר שוכן גם שדה התעופה הבינלאומי טוזלה שהוא השני בגודלו אחרי שדה התעופה הבינלאומי סרייבו.
בעיר פועלות קבוצת הכדורגל סלובודה טוזלה וקבוצת הכדורסל סלובודה דיטה.
קהילה יהודית ספרדית קטנה נוסדה במקום ככל הנראה במחצית השנייה של המאה ה-19. בשלהי המאה ה-19, לאחר סיפוח האזור על ידי האוסטרו-הונגרים, היגרו למקום יהודים אשכנזים וב-1890 נוסדה רשמית במקום קהילה מאורגנת.
ב-1900 נוסד בית עלמין לקהילה בפאתי היישוב וב-1902 נבנה בית הכנסת האשכנזי.
בין 1909 ל-1913 כיהן כרב הקהילה ד"ר שמואל קליין.
ב-1921 הגיעה הקהילה לשיא גודלה, מנתה 470 נפשות שהיוו 3.3 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
ב-1925 הוקם בית כנסת ספרדי קטן.
בקרב בני הקהילה הייתה פעילות ציונית ענפה, הוקם קן של השומר הצעיר, סניף של תנועת מכבי וכן פעלה מקהלה קהילתית.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 315 נפשות.
במהלך המלחמה, לאחר הקמת מדינת קרואטיה העצמאית גברו רדיפות היהודים.
מקצת מבני הקהילה, חלקם רופאים, הצטרפו לכוחות הפרטיזנים של טיטו.
בתגובה הוצאו להורג כ-20 מבני משפחות הרופאים על ידי חיילי ואפן אס אס.
בהמשך, גורשו בני הקהילה למחנות ההשמדה ורובם נרצחו.
לאחר המלחמה שבו השורדים לטוזלה וחידשו את פעילות הקהילה.
ב-1968 התגוררו בעיר 60 יהודים.
ב-1950 הופקע על ידי השלטונות מבנה בית הכנסת הספרדי והוסב בהמשך לחנות לניקוי יבש.
ב-1955 נהרס מבנה בית הכנסת האשכנזי.
בראשית המאה ה-21 שכן במקום בית העלמין היהודי.
השטח היה מגודר ובאתר נמצאו מצבות ועליהן כיתוב בעברית, לאדינו, גרמנית וסרבו-קרואטית.
נכון ל-1999 עמד על תילו מבנה בית הכנסת הספרדי.
לקהילה זו השתייכו יהודי הכפר גְרָאצָ'אנִיצָה.
קהילה קטנה נוסדה שם במחצית השנייה של המאה ה-19. בית עלמין יהודי נוסד ב-1885. הקהילה חרבה בשואה.
נכון ל-2006, היו שרידי בית העלמין ובהם 10 מצבות קיימים בשטח הכפר.
טַוָּסוֹן אֵילָתִי (שם מדעי: Thalassoma rueppellii) הוא מין של טווסון אנדמי לים האדום, שבו הוא חי לחופי מצרים, ישראל, ירדן וערב הסעודית.
פרטים בודדים נתפסו גם בים התיכון, ככל הנראה כתוצאה מהגירה לספסית, אבל אף אוכלוסייה יציבה לא נצפתה שם, והפרטים שנראו כנראה היו חריגים.
הטווסון חי קרוב לחוף, בשוניות אלמוגים, בעומקים של עד 30 מטר.
הוא מעדיף לחיות על מתלולי שוניות, בהן הוא יכול להיחבא בין האלמוגים שיספקו לו הגנה.
הוא יכול להגיע לאורך של עד 20 סנטימטר.
הדג נודע במיוחד בצבעיו, שעשו אותו לדג פופולרי באקווריומים.
הדג הוא שוכן שוניות אלמוגים, ותפוצתו מצומצמת מאוד, ולכן אוכלוסייתו נפגעה עם הפגיעה בשוניות הים האדום.
בישראל הדג חי במפרץ אילת, ומוצג במצפה התת-ימי ובאקווריום ישראל.
טוֶורק או טוורקינג (מאנגלית: Twerk) הוא סוג של ריקוד שמקורו במוזיקת הבאונס של ניו אורלינס בשנות ה-80 המאוחרות.
הריקוד מבוצע בעיקר על ידי נשים, אך לא בהכרח.
במהלך הריקוד, הרקדנים מניעים במהירות וברפטטיביות את האגן, ובמטרה להזיז את חלקו האחורי ואת הישבן, לעיתים קרובות תוך כדי כריעה.
בשנות ה-90, הטוורק התפשט באופן נרחב במסיבות אפרו-אמריקאיות בדרום ארצות הברית, בעיקר בניו אורלינס, ממפיס, וירג'יניה ביץ', מיאמי, אטלנטה ויוסטון.
ב-29 באוגוסט 2014 מילון אוקספורד האנגלי צירף למכלול ההגדרות שלו את המילה טוורק.
לפי ההגדרה המדוקדקת מתואר הטוורק כ"ריקוד לצלילי מוזיקה פופולרית בזיקה מינית פרובוקטיבית שמשלבת תנועות ירך בפוזיציה נמוכה ומשתופפת".
את המקורות של ריקוד הטוורק אפשר למצוא בזרמים שונים של ריקוד קאריבי ואפרו-אמריקאי שהתפתחו מאז שנות ה-80. גם סגנון הדאנס-הול רגאיי הג'מייקני נחשב להשפעה על התפתחות הטוורקינג.
קיים דמיון גדול לריקוד האפריקאי השבטי מאפוקה, שהתפתח במערב אפריקה.
הריקוד מכונה "ריקוד האחוריים" ובסוף שנות ה-90 נאסר בחוף השנהב על ביצוע בציבור של הגרסה המודרנית של הריקוד, שכוללת תנועות משגל ולבישת תחתוני חוטיני.
בארצות הברית הריקוד החל לחדור לתרבות השוליים, ונצפה לראשונה בשנת 1982 בתוכנית המוזיקה "Top Of The Pops" בהופעה של להקת הניו-וייב הבריטית הייזי פנטייזי.
לאורך שנות ה-90 והאלפיים המוקדמות קליפי היפ-הופ מניו-אורלינס ואטלנטה הפיצו את הריקוד.
בסוף שנות ה-90 חשף הראפר ג'ובינייל את הסגנון לקהל רחב יותר.
הוא פרסם את הקטע "Back That Azz Up" ב-MTV ובו רקדניות הדגימו ריקודי נענוע ישבנים בסגנון מוקדם של הטוורקינג.
בתחילת שנות האלפיים ליל ג'ון ונלי החדירו לתודעה עוד יותר את תנועות הריקוד כשכללו בקליפים שלהם חשפניות מאטלנטה שביצעו אותו.
המקור המובהק להתפתחות הריקוד הוא סצנת הבאונס בניו-אורלינס.
הבאונס הוא חלק מתרבות ההיפ-הופ האפרו-אמריקאי, מורכב לרוב מראפ בסיסי ויושב על קצב מהיר הדומה לטכנו.
הבאונס וריקודי הטוורק, זכו לחשיפה עולמית עם מפיקים כמו דיפלו שאימצו את הסגנון לתוך המוזיקה שלהם.
הריקוד זכה לפרסום במרץ 2013 כאשר כוכבת הנוער, מיילי סיירוס, העלתה לרשת וידאו בו היא לבושה בחליפת חד קרן, ורוקדת לצלילי היפ-הופ כשהיא מנתרת ומנענעת את הישבן.
באותה שנה "twerk" היה הסיפא הפופולרית ביותר בגוגל לשאלה "What is".
טווסון לוקסנום (שם מדעי: Thalassoma lucasanum) הוא מין של דג גרם ממשפחת השפתוניים החי במימי האוקיינוס השקט בטווח של חצי האי באחה קליפורניה לפרו ומגיע עד לאיי גלאפגוס.
לעיתים מגדלים אותו כדג נוי באקווריום.
מין זה הוא דג קטן באורך של 15 סנטימטרים בערך בעל דוגמאות מפוארות על ראשו וגופו.
הראש כחול-ירקרק עם "כיפה" סגולה-אפורה, העורף צהוב, הגוף ורוד והסנפירים כחולים וקטנים.
הדגים הצעירים הם דגי נקאי המפוספסים באדום-צהוב-שחור לאורך גופם.
הם ניזונים מטפילים החיים על גופם של שוכני שונית רבים, ביניהם מיני דגים, כרישים ואיגואנה ימית, אותם הם מלקטים בשפתיהם הרחבות.
הדגים הבוגרים מאבדים את פסיהם, מפתחים סנפירים וזנבות חזקים יותר ואז הם ניזונים מפלנקטון, סרטנים קטנים ודגיגים בשוניות האוקיינוס השקט, בעומק של 2–25 מטרים, אך נצפו גם בעומק 64 מטרים.
טַוָּסוֹן (שם מדעי: Thalassoma) הוא סוג של דגי גרם ממשפחת השפתוניים החיים לאורך מרבית הימים הרדודים הטרופיים.
חלק מהמינים מצויים במפרץ אילת.
לדגים אלה גוונים צבעוניים, בדומה לאלה של הטווס ומכאן שמם.
הם יכולים להגיע לאורך 46 סנטימטרים, אך מרביתם קטנים יותר.
הם בעלי ראשים צבעוניים ושפתיים רחבות המזכירות את התוכינוניים או "דגי התוכי", אך בניגוד אליהם אינם ניזונים מאלמוגים.
אלו דגים שוכני שוניות אלמוגים ושוניות נוספות והם חיים רק בימים רדודים, בהם צבעיהם הרבגוניים בולטים.
הצעירים של מספר מינים משמשים כדגי נקאי המנקים את שאר שוכני הים, אך בבגרותם הם ניזונים מפלנקטון, סרטנונים ודגיגים.
טוטאלאנרז'י היא חברה צרפתית רב לאומית, שנוסדה בשנת 1924 ועוסקת בתחומי הנפט והגז.
היא נחשבת לאחת מ-7 חברות הנפט העיקריות בעולם.
עסקיה מכסים את כל שרשרת הנפט והגז, מחיפוש וייצור נפט גולמי ועד ייצור חשמל, הובלה, זיקוק, שיווק מוצרי נפט וסחר בינלאומי.
היא גם עוסקת בייצור כימיקלים בקנה מידה גדול.
משרדי החברה שוכנים בלה דפאנס, מרכז העסקים הראשי של המטרופולין של פריז.
מניית החברה נסחרות בבורסת Euronext ונכללת במדד "Euro Stoxx 50".
החברה הוקמה לאחר מלחמת העולם הראשונה, כשנשיא צרפת, רמון פואנקרה, דחה את הרעיון להקמת שותפות עם חברת רויאל דאטש של ההולנדית לטובת הקמת חברת נפט צרפתית טהורה.
לפי פקודתו של פואנקרה, הקים הקולונל ארנסט מרסייה בתמיכתם של תשעה בנקים וחברות, את החברה ב-28 במרץ 1924. החברה נקראה בתחילתה כ- "Compagnie française des pétroles" שפירושו בעברית הוא: "חברת הנפט הצרפתית".
שם החברה שונה מספר פעמים לאורך שנות קיומה.
השם טוטאל היה מותג הבנזין של החברה באירופה ובאפריקה משנת 1954, והפך בשנת 1991 לשם החברה, עם תחילת המסחר במניותיה בבורסה של ניו-יורק.
ב-28 במאי 2021 שינתה החברה את שמה לשם הנוכחי (שמשמעותו "טוטאל אנרגיות") כמיתוג מחדש המסמל את מחויבות החברה לאנרגיה ממקורות מתחדשים.
בדצמבר 2022 שלחו הארגונים הלא ממשלתיים Friends of the Earth, Survie וארבעה ארגונים לא ממשלתיים אוגנדים את קבוצת הנפט Total לבית המשפט והאשימו אותה בהפרת חוק חובת הערנות של חברות צרפתיות גדולות במונחים של זכויות אדם וסביבה.
טוז'ר (בהונגרית: Tuzsér) הוא כפר על גדות נהר הטיסה במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית טוז'ר קטנה עם השנים.
יהודים התיישבו בטוז'ר במחצית הראשונה של המאה ה-18. רובם היו סוחרים ובעלי משקים קטנים.
משנת 1885 הייתה הקהילה מסופחת לקהילת מאנדוק.
במרץ 1944 נכנס הצבא הגרמני להונגריה, בראשית אפריל רוכזו יהודי טוז'ר בכמה בתים, ואחר כך הובלו לגטו קישווארדה.
בסוף מאי שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
כמה גברים מהכפר יהודים הצליחו להסתתר אצל ידידים נוצריים.
אחרי המלחמה לא חזרו יהודים לחיות בטוז'ר.
טווְרְדושין (בסלובקית: Tvrdošín; בגרמנית: Turdoschin; בהונגרית: Turdossin; בפולנית: Twardoszyn; ביידיש: טורדאשין) היא עיר במרכז סלובקיה.
עד השואה התקיימה בה קהילה יהודית קטנה.
העיר נמצאת במפגש הנהרות אורבה ואורביצה כ-12 ק"מ דרומית לגבול עם פולין וכ-32 ק"מ מהעיר דולני קובין.
העיר נזכרת במסמכים משנת 1111 ובמסמכי המלך בלה השלישי משנת 1183. היא קיבלה מעמד עצמאי מחצר המלוכה בשנת 1139.
התיישבות יהודית בטווְרְדושין החלה כנראה בראשית המאה ה-19. הקהילה הגיעה לשיאה ב-1880 שאז נמנו בה 176 יהודים.
בקהילה כיהן רב יחיד – ר' משה סלומון שחיבר מספר חיבורם שבהם עורר עליו את זעמם של רבנים אורתודוקסים.
הוא שימש כרב עד פטירתו ב-1912 ומאז לא היה בה רב.
ב-1869 עם הקרע ביהדות הונגריה הקהילה הגדירה עצמה כקהילת סטטוס קוו ובהמשך השנים כקהילה ניאולוגית.
ב-1922 מנתה הקהילה 222 נפשות והיו בה בית כנסת, בית קברות, מקוה טהרה, בית ספר יסודי ואטליז.
החוקר היהודי אדולף רוזנצווייג נולד בעיירה ב-1850.
עם כינון המדינה הסלובקית ב-1939 ניתכו גזירות על היהודים, נציגיהם פוטרו מהמועצה המקומית ובתי העסק היהודים עברו אריזציה.
ממרץ 1942 גורשו יהודים למחנות אושוויץ ומיידנק.
כמה עשרות יהודים חזרו לטווְרְדושין אחרי השחרור אולם במשך השנים עזבו כולם עד האחרון שבהם.
טוזלה (ברוסית, באוקראינית ובטטרית של קרים: Тузла) הוא אי חולי, הממוקם באמצע מצר קרץ' בין חצי האי קרץ' במערב לבין חצי האי טאמאן במזרח.
מצר קרץ' מחבר את ים אזוב לים השחור.
מבחינה מנהלית, האי טוזלה הוא חלק מעיריית קרץ' במזרח חצי האי קרים.
האי טוזלה נוצר באופן טבעי ב-1925. מספר היסטוריונים טוענים כי האי טוזלה הוא האי אלופקה, המוזכר בין המחברים העתיקים, הממוקם במימי הבוספורוס הקימרי.
ב-2014, האי סופח על ידי רוסיה מידי אוקראינה, יחד עם חצי האי קרים.
באופן רשמי, לאי אין יישוב קבע.
עם זאת, הייתה תחנת גבול של משמר הגבול האוקראיני, יישוב דייגים קטן, מספר מגרשים פרטיים ושני אתרי נופש.
החשמל של האי סופק על ידי שתי תחנות כוח דיזל.
על האי, היה גם מזח ומנחת מסוקים.
מזח שני, שנמצא בסמוך ליישוב הדייגים הקטן, במצב קשה ואינו בשימוש.
שני כבישים מבטון עברו לאורך האי.
האי נמצא באמצע גשר קרים, שנפתח במאי 2018, ומחבר את חצי האי קרים ליבשת רוסיה.
טווסים (שם מדעי: Pavoninae) היא תת-משפחה של עופות קרקע במשפחת הפסיוניים, אשר תוארה ב- בידי החוקר קונסטנטין סמואל רפינסק , כקבוצה בה מינים הדומים לטווס (Pavo), בה רק מינים מעטים נכללו.
ב-2021 הוחלט בידי איגוד הצפרים הבינלאומי על סיווג מחודש של קבוצות הפסיוניים, לאחר שמינים רבים שנחשבו לקרובים, הופרדו על פי בדיקות פילוגנטיות ואחרות.
בתת-משפחה זו נוספו מינים שנחשבו בעבר לחוגלות או לפסיונים (הרוב הגדול של הקבוצה).
מינים אלה בעלי מוצא אסייתי-אפריקני טרופי, למעט כמה חוגלות כמו השליו שהגיע עד אוסטרליה וניו זילנד.
רבים מבני הקבוצה כמו הטווס, טווס קונגו, ארגוס ותרנגול בעלי דו-צורתיות זוויגית גדולה, בה הזכר מצמיח נוצות מפוארות על חלקי גופו כדי למשוך נקבות (תוך שמירה על עקרון ההכבדה).
הזכרים ברוב המקרים פוליגמיים ואינם מסייעים בגידול הצאצאים, בעוד הנקבות אפורות ועמומות יותר ומטפלים בקן, בביצים ובאפרוחים.
סוג ומין יחיד טווס קונגו (Afropavo congensis)
סוג ומין יחיד ארגוס גדול (Argusianus argus)
סוג ומין יחיד חוגלת ראש-ארגמן (Haematortyx sanguiniceps)
סוג ומין יחיד שליו ההימלאיה (Ophrysia superciliosa)
טוחן אשפה או גורס אשפה הוא מכשיר שבדרך כלל מופעל באמצעות חשמל, המותקן מתחת לכיור מטבח אשר גורס פסולת מזון לחתיכות קטנות מספיק בדרך כלל פחות מ-2 מילימטרים בקוטר-לעבור דרך צנרת.
בארצות הברית, בכ-50% מהבתים היו טוחני אשפה משנת 2009, לעומת 6% בלבד בממלכה המאוחדת ו-3% בקנדה.
שאריות מזון נעות בין 10% ל-20% מהפסולת הביתית, והן מהוות מרכיב בעייתי בפסולת העירונית, היוצר בעיות בריאות הציבור, תברואה וסביבה בכל שלב, החל באחסון פנימי ולאחר מכן באיסוף על בסיס משאיות.
נשרף במתקני הפקת אנרגיה מפסולת, תכולת המים הגבוהה של שאריות מזון פירושה שהחימום והשריפה שלהם צורכים יותר אנרגיה ממה שהיא מייצרת; קבורים במזבלות, שאריות מזון מתפרקות ויוצרות גז מתאן, גז חממה שתורם לשינויי האקלים.
ההנחה העומדת מאחורי השימוש הנכון לגריסת האשפה היא לראות ביעילות את שאריות המזון כנוזל (בממוצע 70% מים, כמו פסולת אנושית), ולהשתמש בתשתיות הקיימות (ביוב תת-קרקעי ומפעלי טיהור שפכים) לניהולו.
טווסון פלאוואן (שם מדעי: Polyplectron napoleonis) הוא מין ממשפחת הפסיוניים ומהסוג טווסון האנדמי ליערות הלחים של האי פלאוואן שבדרום הפיליפינים והוא מין מוכר בתרבות ילידי האי.
הטווסון דומה במראהו לפסיון והוא קרוב משפחה שלו.
הזכרים מגיעים לאורך של 19 ס"מ, עם זנב באורך 24 עד 25 ס"מ ולמשקל של עד 450 גרם, בעוד הנקבות מגיעות לאורך של לא יותר מ-17.5 ס"מ ולמשקל 322 גרם.
הנקבות קטנות מהזכרים וגם הרבה פחות בולטות מהם.
הזכרים מזכירים במראם גם טווסים קטנים, תופעה שנתנה לסוג את שמו.
הזכר פורש בעונת הרבייה זנב מפואר בעל "עיניים" כחולות עזות על רקע חום.
הוא בעל ציצה אפורה מאחורי ראשו, נוצות גב "חשמליות" כחולות-סגולות וססגוניות ביותר.
העורף שחור עד כהה ברובו אך עליו עיניות נוצצות בצבע ירוק-טורקיז מתכתי.
הראש והצוואר שחורים, העיניים אדומות, עם פס גבות לבן מעליהן והלחיים לבנות.
בניגוד לזכר הנקבה עמומה יותר במראה החום, כתום-בהיר אך היא עוטה גם מספר "עיניים" כחולות על הזנב, הגב והכנפיים.
הטווסון הוא פעיל יום אוכל כל הניזון מליקוט איזופודים, צבתנאים, טרמיטים, זחלים של חרקים, רבי-רגליים, רכיכות ולעיתים גם מצפרדעים קטנות, זרעים, ופירות יער.
בניגוד לפסיונים רבים, טווסון זה בעל אורח חיים מונוגמי, ובני זוג מחדשים את קשרם מדי שנה.
הנקבות מטילות בקן על הקרקע עד 2 ביצים.
האפרוחים מלווים ונשמרים על ידי ההורים עד גיל שנתיים.
בעונת הרבייה הזכרים מתנהלים בטריטוריאליות, אם כי לא כמו אצל פסיונים פוליגמיים.
מצב השימור של מין זה מוגדר כפגיע עקב אוכלוסייתו הקטנה, אזור מחייתו הקטן ואבדן בתי גידול.
הוא נפגע גם מציד ומלכידה לצורכי סחר בחיות מחמד.
טוטאל פילם הוא מגזין קולנוע בריטי המתפרסם 13 פעמים בשנה (במהדורה חודשית בתוספת גיליון קיץ אחד נוסף מדי שנה מאז גיליון 91 שפורסם ב-2004, שיוצא בין גיליונות יולי לאוגוסט), בהוצאת Future Publishing.
המגזין הושק בשנת 1997 ומציע חדשות, ביקורות ותכנים מיוחדים על קולנוע, DVD ובלו-ריי.
טוטאל פילם זמין הן במהדורה מודפסת והן במהדורה לאייפד.
בכל גיליון, מופיעים תכנים מגוונים העוסקים בתעשיית הקולנוע, כולל ראיונות עם שחקנים ובמאים, כתבות על הפקות חדשות, וביקורות סרטים.
מדור קבוע במגזין הוא "ראיון טוטאל פילם", שהוא ראיון מעמיק עם שחקן או במאי, לצד סקירה של עבודותיהם.
דיאלוג – מדור שבו הקוראים משתתפים באמצעות מכתבים, דוא"לים או משוב מהרשתות החברתיות.
באז – מדור חדשות קולנוע המספק הצצות ראשונות לסרטים חדשים ועדכונים על תעשיית הקולנוע.
אג'נדה – מדור הסוקר סרטים פחות מוכרים ומכוון לקהל צופי קולנוע המתעניין בתכנים לא מסחריים.
מסך – מדור ביקורות סרטים, שבו נסקרים סרטים חדשים בכל חודש עם דירוגים וניתוחים.
לאונג' – מדור העוסק בבידור ביתי, כולל ביקורות על DVD, Blu-ray, משחקים, פסקולים וספרים.
טוטאל פילם הושק בשנת 1997 כמגזין קולנוע בריטי, במטרה לספק חדשות, ביקורות ותכנים מיוחדים על סרטים, DVD ו-Blu-ray.
בשנת 2014, כחלק מאסטרטגיה של Future Publishing לאיחוד אתרי תוכן שונים, הודיעה החברה על מיזוג טוטאל פילם עם האתר GamesRadar+ יחד עם מגזינים נוספים כמו SFX ו-Edge.
המיזוג הוביל ליצירת אתר משולב תחת GamesRadar+, שבו תוכן הקשור לסרטים, טלוויזיה ומדע בדיוני הועבר לערוץ ייעודי במסגרת האתר המחודש.
מטרת המיזוג הייתה לשלב את כל התכנים הפופולריים ממגזינים אלה באתר אחד ולמשוך קהל רחב יותר.
למרות השינוי במבנה האתר, לא נעשו שינויים במהדורות המודפסות או הדיגיטליות של טוטאל פילם או SFX, שעדיין ממשיכים להתפרסם באותה צורה.
משטר טוטליטרי או משטר לוֹפְתָנִי הוא סוג מסוים של דיקטטורה, בו האזרחים משועבדים למדינה וחייהם כפופים לרשות השלטון.
אין הפרדת רשויות: הרשות המחוקקת, השופטת והמבצעת כפופות כולן למנהיג "הכל יכול".
חיי האזרחים מתנהלים על פי השקפת העולם של מנהיג המדינה ומתנגדי השלטון נענשים בחומרה.
השלטת רעיונות מפלגת השלטון בעם נעשית באמצעות תעמולה.
את הלופתנות (או הטוטליטריזם) ניתן להגדיר כמצב בו החברה הופכת להיות שלוחה של המדינה וכלי בידי מנהיגיה.
המיוחד במשטרים הטוטליטריים המודרניים הוא הכסות האידאולוגית שבה הוקמו: אידאולוגיה קומוניסטית (כמו בסין, בקוריאה הצפונית ובעבר בברית המועצות ובמדינות אחרות); אידאולוגיה לאומנית-גזענית קיצונית בגרמניה הנאצית; אידאולוגיה פטריוטית-קיצונית במשטרים הפשיסטיים; אידאולוגיה דתית באפגניסטן של משטר הטליבאן.
לעיתים נדירות המשטר הוא גם ללא אידאולוגיה כלשהי, אולם במקרים כאלו הוא מזדרז להמציא אידאולוגיה כזאת.
הדבר שונה ממשטר עריצות בו שליט יחיד עולה מתוך מצב של כאוס או חוסר יציבות ולא מתוך אידאולוגיה ברורה ואוטופיסטית כשהוא מבסס את שלטונו בעזרת טרור מדינתי, פחד ויצירת תלות נפשית.
המאפיין המרכזי של משטר טוטליטרי, ואשר מבחין בינו לבין סוגים אחרים של דיקטטורה, הוא המקום המרכזי שמקבלת אידאולוגיה חובקת כל באשר לאיך צריכה החברה האנושית להתנהל ומהן הדרכים להגיע למטרה הזאת.
בכל המשטרים הטוטליטריים, האידאולוגיה מחייבת את צייתנותם המוחלטת של האזרחים, כולל הקרבת חייהם למען המטרה.
כל האידאולוגיות הללו הן אנטי-ליברליות מובהקות, מאחר שהן מקריבות את חירות הפרט בעבור מה שנתפס בעיניהם כטובת הכלל.
האידאולוגיות הללו מבוססות על ההנחה שהחברה איננה אוסף של פרטים, אלא יחידה אורגנית, שכל פרט מהווה חלק ממנה.
מכאן משתמע חוסר סובלנות קיצוני כלפי פלורליזם וחילוקי דעות.
כל גילוי של חילוקי דעות נתפס כמחליש את המערכת ולכן יש לטפל בו בחומרה.
דוגמאות מרכזיות לאידאולוגיות המשמשות משטרים טוטליטריים הן הפאשיזם והנאציזם.
משטרים טוטליטריים מאופיינים בקיומה של מפלגה אחת בלבד שעלתה לשלטון בדרך של הפיכה אלימה, במהלכה הושמדה באלימות כל צורה אפשרית של אופוזיציה.
בתחילת דרכה, המפלגה פתוחה לכולם, אך ככל שהיא מתבססת יותר, כך קשה יותר להיכנס אליה.
חברי המפלגה הופכים את עצמם לאליטה והם מגנים על מעמדם בין היתר, על ידי חסימת חברים חדשים מלהצטרף, או "טיהורים" חוזרים ונשנים המופנים כלפי חברים ותיקים המהווים איום.
בהדרגה, הופכת המפלגה הטוטליטרית ליותר ויותר ריכוזית וחדגונית במסריה, עד שהיא מרוכזת כולה סביב מנהיג אחד כל-יכול, אשר סביב מוצא פיו יקום וייפול דבר.
יתר חברי המפלגה שואבים את עוצמתם מהמנהיג.
בין המנהיג לחברי המפלגה הבכירים נוצר יחס מעין פיאודלי: המנהיג מקצה לאנשי שלומו "חלקות" שהם מוסדות ממשלתיים או תאגידים שהולאמו או שבבעלות המדינה.
בתמורה הם מעניקים לו נאמנות בלתי מסויגת.
חבר מפלגה שזכה ב"חלקה" כזאת, מנהל אותה באופן בלעדי, והופך למנהיגה העליון של "חלקתו" בדיוק כשם שראש המפלגה הוא מנהיגה העליון של כל המדינה.
כלפי המנהיג מתפתח באמצעות מנגנוני התעמולה פולחן אישיות.
הוא הופך לאל עלי אדמות, הוא מוצג כגואל של עמו וכאדם שעתיד לשחרר את האנושות כולה לעתיד אוטופי של חירות מוחלטת.
מונופול על אמצעי התקשורת ותעמולה
תעמולה בעידן המודרני משמשת רבות משטרים טוטליטריים, בכל רחבי העולם.
השימוש בתעמולה משמש ככלי שליטה עוצמתי ביותר, שכן הוא מסוגל להגביר את הציות של האזרחים השונים בלא הפעלת כוח ישיר.
כיוון שבמדינות כאלו אמצעי התקשורת נתונים בידי הממשל, השימוש בתעמולה הופך לנגיש ונוח.
עם צמיחתן של המדינות הטוטליטריות הגדולות של המאה ה-20: ברית המועצות וגרמניה הנאצית, התפתח במיוחד השימוש בתעמולה ברשות משטרים כאלו.
בגרמניה הנאצית אף היה שר תעמולה מיוחד – יוזף גבלס.
בשתי מדינות אלו נעשה שימוש קיצוני במיוחד ביצירת פולחן אישיות של מנהיגיהן, ובעיקר אדולף היטלר ויוסיף סטלין, פולחן אשר הפך את האישיות המנהיגה למזוהה עם טרדות הציבור כולו.
במונח מונופול על אלימות (או מונופול על כוח) הכוונה לבלעדיות על אלימות שלטונית.
מבחינה זו רב המשותף בין משטרים טוטליטריים לשיטות משטר אחרות המקובלות כיום, וברוב החברות המודרניות יש התנגדות לשימוש באלימות של יחידים.
עד סוף ימי הביניים היו גורמים אלימים רבים בחברה, לא רק מלכים החזיקו בכוחות צבא, אלא גם אצילים, ערים, כנסיות, מנזרים, גילדות, משפחות חזקות ועוד.
כמעט כל מאבק פוליטי מרמת ממלכה, דרך עיר, מנזר, כפר ועד משפחה מורחבת היה מלווה באלימות פיזית.
במהלך השנים התקבלה המחשבה שכוחות צבאיים, משטרתיים או כאלו שיכולים להפעיל אלימות פוליטית, חייבים להשתייך לשלטון המרכזי.
משטרים טוטליטריים מעבירים את כל הגופים שיכולים להפעיל אלימות תחת שליטה מרכזית אחת.
משטר טוטליטרי תמיד מאופיין במידה רבה של טרור מדינתי נגד אזרחים.
בקרב האזרחים, ישנן שתי קבוצות שהן המטרה של הטרור: הקבוצה הראשונה כוללת בני אדם לא רצויים בשל תכונותיהם, כמו מעמד חברתי או פוליטי (בורגנים בברית המועצות, "ריאקציונרים" בסין) או בשל מוצאם האתני או כל תכונה פיזית אחרת (יהודים, צוענים, הומוסקסואלים ובעלי מומים בגרמניה הנאצית).
הקבוצה השנייה כוללת בני אדם שנחשדים כמתנגדים למשטר.
הטרור המדינתי נגד מתנגדי משטר מופעל בידי כוחות של המשטרה אשר משתמשים ברשת ענפה מאוד של מודיעין על מנת לאתר מתנגדים פוטנציאליים.
כל אדם שחושדים בו כמתנגד למשטר, דינו פעמים רבות מוות, כליאה או "חינוך מחדש".
עשרות מיליוני בני אדם מצאו את מותם בידי הטרור הטוטליטרי.
בגרמניה הנאצית נרצחו כ-12 מיליון איש בדרכים אלה, מחציתם יהודים; ברוסיה הסטליניסטית מספר הקורבנות הגיע לכ-20 מיליון איש; בסין של מאו מספר הקורבנות האמיר לכ-50 מיליון בני אדם.
משטרים טוטליטריים מאופיינים בכלכלה ריכוזית.
בכך הם שוללים מן האזרח הפשוט את החופש הכלכלי והחופש התעסוקתי, היות שלאזרח אין המשאבים המתאימים והיציבות הכלכלית המתאימה כדי להתנגד.
השלטון למעשה מחזיק בכל הכוח הכלכלי, ובוחר לעשות בו כרצונו.
במשטר טוטליטרי, לשלטון ישנה ריבונות על כל שטח הנמצא תחת שליטתו כשבידו האפשרות להלאים קרקעות כרצונו (דבר שהיה נהוג בברית המועצות).
בחלק מהמשטרים (ברית המועצות, צפון-קוריאה, הרפובליקה העממית של סין) לאדם אין אפשרות להתמקצע על פי רצונותיו ויכולותיו והוא נשלח לעבוד במקצועות על פי צורכו של השלטון, כך עשויים למצוא את עצמם אנשים חסרי כישורים במקצועות הדורשים כישורים אלו, דבר המביא לחוסר תועלת כלכלית.
בברית המועצות היה נהוג לשנות תכנים היסטוריים, קטעי עיתונות ומאמרים בהתאם לאידאולוגיה של המפלגה ברגע נתון.
כך למשל, דווחו דיווחים שקריים בעיתונות לגבי עליית המשק, כשלמעשה המשק קרס, דבר הגורם למעין "שטיפת מוח" כלכלית היות שהאזרח אינו זוכה להנות מפרי עבודתו, אך נאמר לו שהוא מקריב את זמנו, מאמצו ובריאותו למען האומה, כשבפועל הוא לא הרוויח דבר.
משטרים טוטליטריים בדומה למשטרים קומוניסטים מאופיינים בכלכלה ריכוזית ומתוכננת, עמדות המשק מסופחות למשטר הטוטליטרי שבדרך כלל נמצאים בבעלותו.
בשל אופיים הקיצוני והישענותם על קונפליקט מתמיד הן עם מדינות אחרות והן עם גורמים בתוך מדינתם שלהם, משטרים טוטליטריים לא נוטים להאריך ימים, או שהם נוטים להתמתן ולהתפשר עם המציאות.
המשטרים הפשיסטים באיטליה ובגרמניה, נגדעו שנים לא רבות לאחר שהוקמו, בשל תבוסתן של מדינות אלה במלחמת העולם השנייה.
באשר למשטרים הסטליניסטיים, בברית המועצות חלה מגמה של התמתנות מיד עם מותו של סטלין.
יורשו של סטלין, ניקיטה חרושצ'וב, פתח מיד בתהליך של דה-סטליניזציה, בו מיתן את הטרור, את פולחן האישיות של סטלין, ונקט גישה פרגמטית יותר כלפי מדינות המערב.
תהליך זה נמשך עד לפירוקה של ברית המועצות בתחילת שנות ה-90. גם בסין חל תהליך מעניין של התמתנות לאחר מותו של המנהיג מאו דזה-דונג.
כישלונותיו של מאו לפתח את הכלכלה הסינית ולשפר את תרבותה (ראה הקפיצה הגדולה קדימה), הולידו בקרב האוכלוסייה הסינית יותר ויותר ניכור מהתעמולה הכביכול-סוציאליסטית של המשטר בסין.
יורשו של מאו, דנג שיאופינג, ייצג אגף במשטר שהחליט לנוע לעבר אימוץ של השיטה הקפיטליסטית, החל ברפורמות של ליברליזציה ופתיחות הדרגתית כלפי המערב – מגמה שנמשכת בסין עד היום.
אליבא דסין, שם התפתח משטר דואלי: חלק ניכר מהמשק הוא קפיטליסטי, אך המשטר הפוליטי תחת המפלגה הקומוניסטית הסינית נותר בעל מאפיינים וסממנים סטליניסטיים וטוטליטריים.
המחלוקת בין חוקרי הטוטליטריזם נסובה בעיקר על שתי סוגיות: האם הטוטליטריזם הוא תופעה חדשה בהיסטוריה והאם ניתן בכלל לאגד משטרים שונים תחת אצטלת הטוטליטריזם.
באשר לסוגיה הראשונה, פרידריך ובז'יז'ינסקי טענו שהטוטליטריזם הוא חידוש היסטורי.
לטענתם, המשטרים הטוטליטריים הראשונים היו במאה ה-20: ברית המועצות, גרמניה הנאצית, סין המאואיסטית, איטליה הפשיסטית ועוד.
חוקרים אלה טוענים שהטוטליטריזם לא יכול להיות אפשרי בלא אמצעים טכנולוגיים לפיקוח על ההמון ולהשמדה המונית.
מתנגדיהם של פרידריך ובז'ז'ינסקי טוענים לעומתם, שגם משטרים כמו ספרד בתקופת האינקוויזיציה וצרפת בתקופת רובספייר היו בעלי מאפיינים טוטליטריים מובהקים, והמוגבלות הטכנולוגית בתקופה זו לא די בה כדי להדירם מהגדרה זו.
באשר לסוגיה השנייה, פרידריך ובז'יז'ינסקי לא ראו הבדל של ממש בין המשטרים הטוטליטריים השונים.
כולם צייתו לאותם כללים של טרור, תעמולה ואידיאליזציה של מנהיג.
ההבדל היחיד היה באידאולוגיות השונות, אך משטרים טוטליטריים היו ידועים בהבדלים בין דיבורים למעשים: כך למשל, בעוד שהנאצים אימצו לפעמים דוקטרינות "קפיטליסטיות", המפלגה הנאצית לא היססה להתערב בכלכלה המדינית.
כמו כן, משטרו של סטלין הטיל עול כבד על מעמד הפועלים ועל האיכרים, למרות האידאולוגיה הכביכול-סוציאליסטית המוצהרת ששאפה להביא לשחרורם של מעמדות אלו.
האידאולוגיה של המשטר הסטליניסטי בברית המועצות, למעשה, התרוקנה מתוכנה עם הזמן ומעולם לא מומשה בצורתה המקורית.
לפי פרידריך ובז'יז'ינסקי, אין די בהבדלים אידאולוגיים כדי למחוק את המשותף הרב בין משטרים טוטליטריים שונים.
גישה זו ספגה ביקורת מצד חוקרים שהתנגדו להשוואה בין הפאשיזם והנאציזם לבין הסטליניזם.
חוקרים אלה טענו שהדבר ממעיט בערכה של האכזריות הנאצית כתופעה אנושית חד פעמית.
ספרי מדע בדיוני רבים כוללים תיאור דיסטופי של משטרים טוטליטריים:
1984 - מאת ג'ורג' אורוול (שביקר את הטוטליטריות גם בספרו המוקדם יותר "חוות החיות")
עולם חדש מופלא - מאת אלדוס האקסלי
משחקי הרעב - מאת סוזן קולינס
חנה ארנדט, יסודות הטוטליטריות, תרגום: עדית זרטל, בני ברק: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010
יעקב טלמון, ראשיתה של הדמוקרטיה הטוטליטרית, דביר, 1956
טוטונג הוא המחוז (דאארה) המרכזי בברוניי.
עיר הבירה של המחוז נקראת פקאן טוטונג, וערים גדולות נוספות במחוז הן קואלה אבנג, למונין, מליט, פננג'ונג, וטליסאי.
המחוז גובל עם הים הסיני הדרומי בצפון, מלזיה ומחוז ברוניי ומוארה במזרח, ועם מחוז בלייט במערב ובדרום.
נהר הסונג'יה טוטונג עובר במחוז זה.
טוטנהאם הוטספר היא קבוצת כדורגל אנגלית מהעיר לונדון, המשחקת בפרמייר ליג.
כינוייה הנפוצים של הקבוצה הם ספרס (קיצור שמה ברבים) ו"התרנגולים" (על שם סמלה).
עד לשנת 2017 שימש אצטדיון וייט הארט ליין שנמצא בשכונת טוטנהאם שברובע הארינגיי, כאצטדיונה הביתי.
בשנה זו נהרס האצטדיון לטובת בניית אצטדיון חדש שנחנך באפריל 2019. מאז עונת 1898–1899 מוכרת הקבוצה בחולצתה הלבנה (שבזכותה גם מועדון זה נודע בכינוי The Lillywhites, "השושנים הצחורות") ובמכנסייה הכחולים-כהים כתלבושת של טוטנהאם.
טוטנהאם הוטספר הייתה הקבוצה הראשונה שזכתה בדאבל האנגלי ב, לאחר שזכתה באליפות אנגליה ובגביע ה-FA בעונת 1960/1961. בשנת 1963 הפכו הספרס למועדון הבריטי הראשון שזכה בתואר אירופי, גביע אירופה למחזיקות גביע.
במהלך שנות ה-80 זכו הספרס במספר תארים: פעמיים בגביע ה-FA, גביע מגן הקהילה ובגביע אופ"א בעונת 1983/1984. בנוסף לכך, הקבוצה זכתה בשנת 2008 בגביע הפוטבול ליג, אחרי שניצחה בגמר 1–2 את היריבה העירונית צ'לסי לאחר הארכה.
הזכייה בגביע הייתה המשך לרצף זכיותיה של טוטנהאם בתואר אחד לפחות בעשור לאורך של שישה עשורים, הישג בו מחזיקות רק טוטנהאם ומנצ'סטר יונייטד.
מוטו המועדון בלטינית הוא "Audere est Facere" ("להעז זה לעשות", באנגלית: To Dare Is To Do), וסמלו הוא תרנגול צעיר עומד על כדורגל.
לקבוצה יריבויות רבות עם קבוצות מהפרמייר ליג השוכנות בלונדון, אך הבולטת בהן היא היריבות ארוכת השנים מול הקבוצה מהרובע השכן, ארסנל.
המשחקים בין הקבוצות ידועים בכינוי הדרבי של צפון לונדון.
מאז שנת 2001, החברה המחזיקה העיקרית במניות המועדון היא ENIC אינטרנשיונל, לאחר שאלן שוגר מכר לה את מניותיו במועדון.
חברת השקעות זו נוסדה על ידי המיליארדר הבריטי-יהודי ג'וסף "ג'ו" לואיס – כששותפו של לואיס ב-ENIC – איש העסקים הבריטי-יהודי דניאל לוי כיהן כיושב הראש של מועדון הכדורגל טוטנהאם בשנים 2001--2025.
בשנת 2024 העריך מגזין פורבס את שווי הקבוצה בכ-3.2 מיליארד דולר.
מועדון הכדורגל הוטספר נוסד בשנת 1882 על ידי נערי בית ספר שלמדו יחד שיעורי תנ"ך בכנסייה מקומית.
הם היו חברים גם במועדון הקריקט הוטספר והדיעה הרווחת היא שהשם הוטספר מקושר במקורו לסר הנרי פרסי (הוטספור) דמות היסטורית המופיעה במחזהו של ויליאם שייקספיר הנרי הרביעי, חלק ראשון.
זוהי דמות שבאמת חיה באזור הרובע של טוטנהאם במהלך המאה ה-14, וצאצאיה מחזיקים בבעלות על מספר שטחים בשכונת טוטנהאם.
בשנת 1884 המועדון שינה את שמו ל"מועדון טוטנהאם הוטספר לכדורגל ואתלטיקה" על מנת להבדיל את עצמו ממועדון לונדוני אחר שנקרא "לונדון הוטספר".
תחילה התרנגולים שיחקו עם חולצות בצבע כחול ים.
בשנת 1888 עברה טוטנהאם מאצטדיון טוטנהאם מארשס לפארק נורת'מברלנד, שם הקבוצה יכלה לדרוש דמי כניסה עבור צפייה במשחקיה.
ניסיון להצטרף לליגה הדרומית, שבה שיחקה רויאל ארסנל (ארסנל כיום), נכשל בשנת 1892 לאחר שטוטנהאם היה המועדון היחיד מתוך 23 מועמדים שלא זכה באף קול בהצבעה להצטרפות לליגה.
הקבוצה הפכה למקצוענית לפני חג המולד של שנת 1895, לאחר שהצטרפה לבסוף לליגה הדרומית בעקבות משיכה עצומה של קהל למשחקיה, כשלמשחקיה הגיעו כמעט 15,000 אוהדים בכל משחק.
צ'ארלס רוברטס התמנה ליושב ראש המועדון בשנת 1898, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1943.
בשנת 1899 טוטנהאם שינתה בפעם האחרונה את מגרשה, לאחר שעברה למגרש שהיה ממוקם על שוק פרחים לשעבר באזור הכביש המהיר בשכונת טוטנהאם.
במהלך השנים המגרש הזה קיבל את שמו וייט הארט ליין, על שם דרך ראשית מקומית.
טוטנהאם נחשבה לנהנית העיקרית מהעיצומים באיגודי הכדורגל הצפוניים בשנות ה-90 של המאה ה-19. ג'ון קמרון וג'ון בל, שחקני אברטון לשעבר, הגיעו לשחק בטוטנהאם בעקבות הסכסוך באיגודם, איגוד הכדורגלנים המאוחד, שהיה המקור להתאחדות הכדורגלנים המקצוענים הקיימת כיום.
כתוצאה ישירה מהמשבר בשנת 1900, טוטנהאם זכתה באליפות הליגה הדרומית, והוסיפה לתואר הזה בעונה שלאחר מכן זכייה בגביע ה-FA, ובכך הפכה לקבוצה הראשונה שלא משחקת בליגה המקצוענית שזוכה בגביע, מאז ייסוד הפוטבול ליג.
הגביע הוצג לאוהדים על ידי קפטן התרנגולים ג'ק ג'ונס עם סרטים צבעוניים קשורים אליו, לאחר שאשתו של מאמן טוטנהאם מורטון קדמן קשרה אותם לראשונה, והחלה מסורת שקיימת עד היום לקשירת סרטים צבעוניים על גביעי תחרויות.
טוטנהאם זכתה בבחירות להשתתפות בליגה האנגלית השנייה בעונת 1908/1909, והעפילה לליגה הבכירה כבר בעונתה הראשונה לאחר שסיימה במקום השני בליגה.
הישגיה של טוטנהאם בליגה הבכירה באנגליה בין השנים 1910 ל-1915 היו מועטים, וכאשר הליגה האנגלית הושעתה ממשחק בעקבות פריצת מלחמת העולם הראשונה, טוטנהאם הייתה ממוקמת במקום האחרון בליגה.
כאשר משחקי הליגות שבו לפעול לאחר המלחמה, בשנת 1919, הליגה הבכירה הורחבה מ-20 קבוצות ל-22. הרחבת הליגה גרמה להישארותן של צ'לסי (שירדה עם התרנגולים ליגה בעונת 1915/1916), שהייתה ממוקמת במקום הלפני האחרון, וטוטנהאם, בליגה השנייה.
הקבוצה הנוספת שזכתה מהרחבת הליגה הבכירה הייתה ארסנל, אשר סיימה את העונה לפני ההרחבה רק במקום השישי בליגה השנייה, ובעקבות עלייתה ליגה בצורה שערורייתית, נוצרה תחרותיות עצומה בינה לטוטנהאם, יריבות ששורשיה ניטעו 6 שנים לפני כן, לאחר שארסנל עברה לשחק באזורה הגאוגרפי של טוטנהאם, ונמשכת עד עצם היום הזה.
טוטנהאם זכתה באליפות ליגת המשנה בעונת 1919–1920, ובעונה שלאחר מכן, ב-23 באפריל 1921, התרנגולים הלכו כל הדרך עד לגמר גביע ה-FA בפעם השנייה בתולדותיהם, וניצחו בגמר 0–1 את וולבס בסטמפורד ברידג'.
משחקי הליגה הופסקו במהלך תקופת המלחמה.
לאחר המלחמה הכדורגל צבר פופולריות רבה, ומשך רבבות של צופים למשחקי הליגה האנגלית.
בשנת 1949, ארת'ור רואו היה מאמן הקבוצה והוא פיתח את הסגנון הטקטי ה"לחץ ורוץ", אשר ידוע בכינויו העממי "תן ולך" או "דאבל פס".
הטקטיקה הזו דגלה בהנחה מהירה של הכדור במקום לחבר לקבוצה וריצה זריזה מעבר לשומר היריב על מנת לקבל מסירה חזרה מעבר ליריב.
הטקטיקה הזו הוכיחה את יעילותה בהנעת הכדור במהירות בין עמדות השחקנים והייתה גמישה מאוד.
אחרי שהעפילה לפסגת ליגת המשנה האנגלית בעונת 1949/1950, היא זכתה באליפות הליגה.
בעונה שלאחר מכן טוטנהאם זכתה לראשונה בתולדותיה באליפות הליגה הבכירה, אחרי שזכתה בפרמייר ליג (הליגה האנגלית הראשונה) בשנת 1951. גיבורי הקבוצה באותה העונה היו אלף רמזי, רוני בורגס, טד דיצ'בורן, לן דקמין, סוני וולטרס וביל ניקולסון.
השנים שלאחר ההצלחה הזו היו קשות מאוד לקבוצה, כאשר גילם של שחקני הקבוצה ופציעותיהם, ואימוץ הטכניקה החדשנית שטוטנהאם פיתחה, על ידי קבוצות אחרות, גרמו למאבק הרבה יותר קשה בליגה.
טוטנהאם סיימה במקום השני בעונת 1951/1952, רק בזכות הפרש שערים עדיף של האלופה מנצ'סטר יונייטד.
חורף קשה, ומצב הדשא הנוראי במגרש בוייט הארט ליין, אפילו לפי הסטנדרטים של אותה התקופה, הקשו מאוד על הקבוצה.
בעונת 1952/1953. התרנגולים סיימו רק במקום העשירי, אחרי שגיל השחקנים המבוגר הקשה עליהם להסתדר עם טקטיקת "הלחץ ורוץ" הקבוצתית.
בשנת 1954, טוטנהאם החתימה בצעד היסטורי את אחד השחקנים האהודים ביותר של הקבוצה בהיסטורית המועדון, דני בלנצ'פלוור, תמורת סכום שיא של 30,000 פאונד.
גם באותה השנה התרנגולים הפסידו והודחו מגביע ה-FA בעקבות טעות נוראית של אלף רמזי, שגרמה לבלקפול לכבוש שער ולהדיח את הקבוצה.
בשלב הזה, ארתור רואו החל לסבול ממצב בריאותי קשה.
הוא התפטר מתפקידו בשנת 1955, בעקבות מיקומה של טוטנהאם במרכז הטבלה וחילוקי דעות עם ההנהלה, בנוסף למצבו הבריאותי, שתרם גם להתפטרותו.
שחקן העבר ג'ימי אנדרסון, ששיחק בקבוצה שנים רבות קיבל את משרת המאמן.
עונת 1955/1956 הייתה אסון עבור הקבוצה, לאחר שהיא כמעט ירדה ליגה, וסיימה במקום ה-18, שתי נקודות בלבד מירידה.
למרות זאת, בעונה שלאחר מכן, המועדון גילה שיפור רב וסיים במקום השני, שמונה נקודות מן המקום הראשון, אחרי "תינוקותיו של באסבי", מנצ'סטר יונייטד.
העונה שאחריה החלה בצורה טובה, אך גם מצבו הבריאותי של המאמן החדש של הקבוצה ג'ימי אנדרסון הורע, וגרם לו להתפטר.
מחליפו היה אגדת משחק עבור אוהדי הקבוצה, ביל ניקולסון.
בעונתו הראשונה כמאמן סיימה הקבוצה רק במקום ה-18, דבר שלא היווה סימן להצלחותיה בעבר, ולהצלחות שעתידות לחזור למועדון במהלך שנות ה-60.
ביל ניקולסון הצטרף לשורותיה של טוטנהאם הוטספר כשוליה בשנת 1936. במהלך 68 והשנים שלאחר מכן הוא שירת את הקבוצה בכל תפקיד, מאחראי על הנעליים ועד לנשיא המועדון.
במשחקו הראשון כמאמן הקבוצה, ב-11 באוקטובר 1958, התרנגולים ניצחו את אברטון 4–10. זה היה ניצחון השיא של הקבוצה באותו הזמן, וסימן לבאות.
ניקולסון בנה מחדש סגל מצליח נוסף לאחר שהביא לטוטנהאם את אלן גילזין, מייק אינגלנד, אלן מאלרי, טרי ונבלס, ג'ו קיניאר וסיריל נואלס.
ניקולסון הוסיף את גביע הפוטבול ליג (1971 ו-1973) וגביע אופ"א בעונת 1971/1972 להיסטוריה המהוללת של טוטנהאם לפני שהוא התפטר מתפקיד המאמן בתחילת עונת 1974/1975 לאחר פתיחת עונה נוראית, ולאחר שנגעל מהמהומות שחוללו אוהדי הקבוצה בגמר גביע אופ"א ברוטרדאם, בו טוטנהאם הפסידה לפיינורד.
ניקולסון זכה ב-8 תארים משמעותיים במהלך 16 השנים בהן אימן את הקבוצה.
כיום התקופה בה אימן נחשבת לתור הזהב בהיסטוריה של המועדון.
למרות הכל, מה שהותיר אחריו היה סגל מזדקן שלא יכול היה יותר לאיים על יריבותיה של הקבוצה בליגה האנגלית.
טוטנהאם ירדה ליגה מהליגה הבכירה בסיום עונת 1976/1977, אחרי 27 שנים רצופות בליגה הראשונה.
מיד אחרי הירידה, הקבוצה ביצעה מהלך לא חכם של מכירת השוער הצפון אירי הבינלאומי, פט ג'נינגס, ליריבה השנואה ארסנל, מהלך שזיעזע את אוהדי הקבוצה והוכיח את עצמו מאוחר יותר כטעות חמורה.
ג'נינגס שיחק שמונה שנים אצל יריבתה של טוטנהאם, בעוד שלטוטנהאם לקח זמן, עד שנת 1981, להחליפו על ידי שוערה של ליברפול ריי קלמנס.
למרות הירידה מהליגה הבכירה, ההנהלה המשיכה להאמין בברקינשואו והקבוצה זכתה מיד, בשנה שלאחר מכן, להעפיל לליגה הבכירה, על אף שהייתה קרובה מאוד להחמיץ את הזכות להעפיל.
מספר משחקים לא טובים בשלבים האחרונים של העונה גרמו לטוטנהאם להיקלע למצב בו היא חייבת לצבור נקודה אחת לפחות במשחק האחרון של העונה נגד סאות'המפטון.
בהקלה גדולה המשחק הסתיים בתוצאת תיקו 0-0 וטוטנהאם זכתה בהעפלה לליגה הראשונה.
בקיץ 1978 ברקינשואו זיעזע את עולם הכדורגל לאחר שהחתים את שני אלופי המונדיאל הארגנטינאים אוסבלדו ארדילס וריקרדו ויז'ה.
החתמתם היוותה שינוי משמעותי באופי ההעברות בכדורגל האנגלי.
אך לקבוצה החדשה לקח זמן רב עד שהצליחה להתבסס כקבוצה מצליחה.
התרנגולים פתחו את שנות ה-80 בהצלחה לאחר ניצחון 3-2 במשחק החוזר בגמר גביע ה-FA נגד מנצ'סטר סיטי ב-1981, הודות לשער סולו בלתי נשכח של הארגנטינאי ריקרדו ויז'ה.
הקבוצה זכתה בתואר גם בעונה שלאחר מכן, אחרי ניצחון על קווינס פארק ריינג'רס, ונאבקה על זכייהבארבעה תארים, כולל אליפות הליגה הראשונה, אחרי שאיימה על ליברפול במירוץ לאליפות במהלך העונה, אך לבסוף סיימה במקום הרביעי.
ליברפול גם מנעה מטוטנהאם זכייה בגביע הליגה האנגלי, אחרי שניצחה אותה בהארכה, וברצלונה הדיחה את המועדון בחצי גמר גביע אירופה למחזיקות גביע.
שחקני מפתח כדמותם של סטיב ארצ'יבלד, גארת' קרוקס, גלן הודל, אוסבלדו ארדילס והשחקן הוותיק סטיב פרימן, עזרו למועדון לזכות בגביע אופ"א בשנת 1984, כמה שבועות אחרי שברקינשואו הודיע שהוא עלול לעזוב את המועדון בסוף העונה.
בסופו של דבר הוא אכן התפטר, אחרי שזכה עם טוטנהאם בשלושה גביעים בארבע עונות, והצליח להוביל את הקבוצה למקומות הראשונים בליגה, דבר שהפך את טוטנהאם למועדון בכיר באנגליה.
המאמן החדש פיטר שריבס והבעלים אירווינג שולאר השתלטו על המועדון.
ריבס הצליח להוביל את הקבוצה למקום השלישי בסיום עונת 1984–1985, ובעונה שמאחר מכן הוביל אותה לתחתית הליגה בעוד שולאר מנסה להשיב למועדון את הונו הכלכלי.
מאמן לוטון טאון דייוויד פליט מונה כמאמן החדש של המועדון, ובמרביתה של עונת 1986–1987 נראה היה שהקבוצה בדרך לעונה מוצלחת מאוד כאשר היא שיחקה עם חמישה קשרים (גלן הודל, אוסבלדו ארדילס, סטיב הודג', פול אלן וכריס וודל), ומאחורה שיחק קלייב אלן.
טוטנהאם נשארה במאבק על כל התארים באנגליה.
בפועל, ארסנל הדיחה את התרנגולים בחצי גמר גביע הליגה, הקבוצה גם הפסידה את תואר האליפות בליגה, וכמועמדת לזכייה בגביע ה-FA היא הפסידה בגמר 2–3 לקובנטרי סיטי, וסיימה את העונה עם טעם רע.
פליט התפטר באוקטובר 1987, אחרי האשמות הקשורות לחייו הפרטיים.
הוא חזר לקבוצה עשור אחרי כן, אבל תקופת האימון הקצרה שלו במועדון תיזכר כ"כמעט" הכי גדול בהיסטוריה של טוטנהאם.
בשנת 1990 חלה ירידה בשוק עסקי הנדל"ן אשר הותירה את יושב ראש הקבוצה, שולאר, על סף פשיטת רגל.
ונבלס, חבר אל איש העסקים אלן שוגר על מנת להשתלט על מניותיה של טוטנהאם הוטספר ולשלם את חובותיה על סך 20 מיליון פאונד, כאשר חלק מהן כוסו על ידי מכירתו של פול גסקוין.
ונבלס התמנה לתפקיד המנהל בפועל של המועדון, כאשר שיברס שב לקחת את משרת אימון הקבוצה.
כהונתו השנייה כמאמן נמשכה עונה אחת בלבד, לפני שהוא פוטר לטובת מינויים הכפול של ריי קלמנס ודאג ליבמור.
עונתה הראשונה של טוטנהאם בפרמייר ליג נסתיימה במרכז הטבלה, והרחקתו של ונבלס מוועד ההנהלה של המועדון לאחר ויכוחים חוקיים עם שוגר.
אוסבלדו ארדילס מונה למאמן הקבוצה בשנת 1993.
תחת שרביטו של ארדילס, טוטנהאם החתימה את "חמשת המפורסמים": טדי שרינגהאם ויורגן קלינסמן בהתקפה, ניק בארמבי מאחוריהם, דארן אנדרטון באגף הימני ואיליה דומיטרסקו באגף השמאלי.
קלינסמן היה סנסציה, כאשר כבש בצרורות והפך לאהוב חוג האוהדים של התרנגולים.
בסופו של דבר, ההחתמות הללו היו יקרות מאוד למועדון והביאו לשיפור קל מאוד בתוצאות, ולפיכך ארדילס פוטר בספטמבר 1994.
לקראת סיום עונת 1994 טוטנהאם נמצאה אשמה במתן תשלומים לא-חוקיים לשחקנים, וניתן לה אחד העונשים הגבוהים ביותר בתולדות היסטוריית הכדורגל האנגלי: הורדת 12 נקודות ממאזן הקבוצה, השעיה לעונה אחת מגביע ה-FA וקנס על סך 600,000 פאונד.
שוגר מחה על העונש המופרז, ובעקבות הלחצים, והערעור שהגיש, עונשי ההשעיה מן הגביע והורדת הנקודות לקבוצה בוטלו.
ארדילס הוחלף בתפקידו על ידי גרי פרנסיס.
הוא שינה באופן מהיר ביותר את מצב הקבוצה.
טוטנהאם טיפסה עד למקום השביעי בליגה, והגיע לחצי גמר גביע ה-FA.
מבוכה קשה להתאחדות נמנעה (לאחר שהשעתה את הקבוצה מהגביע בתחילת העונה וביטלה זאת בהמשך) אחרי שטוטנהאם הפסידה 1–4 לאברטון, שזכתה לבסוף בגביע.
פרנסיס לא הצליח להמשיך להתקדם עם המועדון למקומות גבוהים יותר, ושיקול הדעת שלו בשוק ההעברות היה לקוי.
בעונת סיימה טוטנהאם במקום העשירי, ובסוף אותה העונה החלוץ הכוכב של הקבוצה טדי שרינגהאם עבר למנצ'סטר יונייטד, אחרי שלא הסכים לחתום על חוזה חדש בטוטנהאם.
בנובמבר 1997, כאשר טוטנהאם הייתה מקום אחד לפני אחרון ובסכנת ירידה, פרנסיס פוטר.
כריסטיאן גרוס, מאמן אלופת שווייץ גראסהופרס, מונה לתפקיד.
הוא לא הצליח לשפר את מצב הקבוצה, והקבוצה המשיכה להיאבק נגד הירידה עד לסיום אותה העונה.
החלוץ האגדי יורגן קלינסמן, הוחתם מחדש בינואר, אך הוא לא הצליח להציג את אותה היכולת שהציג בתקופת משחקו הקודמת במועדון.
למרות זאת, ארבעה שערים שלו בניצחון החוץ 2–6 נגד וימבלדון במחזור הלפני אחרון של העונה, סייעו להבטיח את הישארותה של טוטנהאם בפרמייר ליג.
גרוס, אף שסיים את העונה הקודמת בהצלחה לאחר שהפסיד רק משחק אחד מתשעת המשחקים האחרונים בעונה, פוטר לאחר 3 משחקים בלבד בעונה שלאחר מכן, וג'ורג' גרהאם מונה במקומו במהרה.
על אף הביקורת הכבדה של אוהדי טוטנהאם את מינויו של גרהאם אחרי עברו בארסנל, בעונתו הראשונה כמאמן התרנגולים הקבוצה סיימה במרכז הטבלה וזכתה בגביע הפוטבול ליג.
בתוספת לעונה המצוינת של הקבוצה, שחקנה הצרפתי של הקבוצה דויד ז'ינולה זכה בתארים כדורגלן השנה מטעם העיתונאים האנגלים וכדורגלן השנה מטעם השחקנים לשנת 1999.
אחרי שתי עונות רצופות ומלאות אכזבה בין 1999 ל-2001, סבלנותו של שוגר פקעה.
הוא מכר את מניותיו במועדון לחברת ENIC אינטרנשיונל, באחזקת דניאל לוי.
אימון הקבוצה הועבר לשחקן העבר גלן הודל באפריל 2001, כאשר הקבוצה הייתה במקום ה-13 בליגה.
במשחקו הראשון כמאמן הקבוצה הפסידה טוטנהם לארסנל בחצי גמר גביע ה-FA.
קפטן המועדון, סול קמפבל, ערק ליריבה השנואה מארסנל בהעברה חופשית בסוף העונה.
הודל הביא למועדון שחקנים מנוסים יותר כמו טדי שרינגהאם הוותיק, גוסטבו פוייט וכריסטיאן ציגה, על מנת לתת השראה לסגל הקבוצה, שנהנתה מכדורגל טוב ותוצאות טובות בחודשים הראשונים של העונה.
עונת , הסתיימה עבור התרנגולים במקום התשיעי ובסגנות גביע הפוטבול הליג, בו הפסידו במשחק הגמר לבלקברן רוברס, אף על פי שהגיעו כמועמדים לזכייה לאחר שהביסו את צ'לסי 1–5 בחצי הגמר.
הרכישה המשמעותית היחידה שביצעה טוטנהאם בעונת הייתה רכישתו של רובי קין תמורת שבעה מיליון פאונד, אשר נרכש מלידס יונייטד.
העונה החלה היטב, כאשר טוטנהאם הייתה במקום השישי בתחילת חודש פברואר.
אך, אחרי שצברה רק שבע נקודות בעשרת המחזורים האחרונים לעונה, הקבוצה סיימה את הליגה במקום העשירי.
מספר שחקנים ביקרו בפומבי את התנהלותו ויכולות התקשורת של הודל.
לאחר שישה משחקים בעונת הודל פוטר ודייוויד פליט התמנה למאמן ואחראי זמני על הסגל, עד שיימצא מחליף קבוע למשרה.
במאי 2004 החתימה טוטנהאם את המאמן הצרפתי ז'אק סנטיני, ומינתה לעוזרו את מרטין יול, וכצעד נוסף מינתה את פרנק ארנסן למנהל הספורט של המועדון.
סנטיני עזב את המועדון בנסיבות מוזרות אחרי 13 משחקים בלבד כמאמן.
הוא הוחלף על ידי עוזרו יול.
ההולנדי הפך ליקיר הקהל וסיים את העונה במקום התשיעי.
בעונת 2005/06, עונתו המלאה הראשונה, יול כמעט הביא את טוטנהאם להבטחת מקום בליגת האלופות.
בסופו של דבר התרנגולים הפסידו לווסטהאם וסיימו במקום החמישי, אשר מעניק העפלה לגביע אופ"א.
ארנסן עזב לצ'לסי בעקבות חוזה עתק שהעניק לו רומן אברמוביץ', ובמקומו מונה הצרפתי דמיאן קומולי כמנהל הספורטיבי.
גם בעונת 2006/07, טוטנהאם סיימה במקום החמישי בליגה, בפעם השנייה ברציפות.
מרטין יול פוטר בתחילת עונת , וחואנדה ראמוס, מאמנה לשעבר של סביליה מונה במקומו.
ב-26 באוקטובר 2008, אישר לראשונה מאמנה של פורטסמות', הארי רדנאפ, שהוא הסכים לקחת את משרת האימון במועדון הלונדוני.
מנהל הכדורגל דמיאן קומולי פוטר גם כן, אחרי שצבר ביקורת רבה בעקבות מכירתם של החלוצים החשובים דימיטאר ברבאטוב ורובי קין, ובכך הוחזר המצב במועדון למצבו המסורתי, כאשר רדנאפ אחראי גם על אימון הקבוצה וגם על נושא ההעברות.
באותו היום טוטנהאם שיחקה נגד בולטון וונדררס, והשיגה את ניצחונה הראשון לעונה זו בפרמייר ליג, 2–0. במחזור ה-13 של עונת 2009/2010 מול ויגן אתלטיק ניצחה טוטנהאם 9–1, הניצחון הגדול ביותר של קבוצה בפרמייר ליג אי פעם.
ב-5 במאי 2010 הגיעה טוטנהאם לסיטי אוף מנצ'סטר, מגרשה הביתי של מנצ'סטר סיטי, לקרב ראש בראש על המקום הרביעי, וניצחה בתוצאה 1–0 משער בנגיחה של פיטר קראוץ', ובכך העפילה לראשונה בתולודתיה למוקדמות ליגת האלופות.
בפתיחת עונת 2011/2010 פגשה טוטנהאם במוקדמות ליגת האלופות את יאנג בויז ברן השווייצרית.
במשחק הראשון הפסידה טוטנהאם 3–2 בחוץ, אבל בגומלין הביסה את יאנג בויז 4–0 והעפילה לראשונה בתולדות המועדון לליגת האלופות.
טוטנהאם הוגרלה לבית יחד עם אינטר מילאנו, ורדר ברמן וטוונטה אנסחדה.
את שלב הבתים סיימה טוטנהאם במקום הראשון עם 11 נק', אחת יותר מאינטר, תוך שהיא מציגה יכולת טובה שכללה ניצחון ביתי גדול על אינטר 3–1, בעזרת הקיצוני השמאלי גארת' בייל.
בשלב הבא פגשה טוטנהאם את מילאן ובעזרת שער מאוחר של פיטר קראוץ' ניצחה בסן סירו 1–0 ועלתה בעונתה הראשונה במפעל לשלב רבע הגמר, שם הפסידה לריאל מדריד 0–5 בסיכום שני המשחקים.
בליגה המקומית נחלה טוטנהאם הצלחה חלקית.
לצד ניצחונות חוץ גדולים על ליברפול ועל יריבתה המושבעת ארסנל, הפסידה הקבוצה לקבוצות התחתית בשליש האחרון של העונה יחד עם הפסד 0–1 למנצ'סטר סיטי בחוץ, בקרב ישיר שני ברציפות על המקום הרביעי והכרטיס למוקדמות ליגת האלופות.
טוטנהאם סיימה את העונה במקום החמישי שמקנה כרטיס למוקדמות הליגה האירופית.
את הופעתה בשלב הבתים של הליגה האירופית, במסגרת עונת 2011/2012, סיימה טוטנהאם במקום השלישי והודחה מהמפעל.
את הליגה המקומית פתחה טוטנהאם באיחור של שבוע בגלל מהומות בלונדון.
בשני המשחקים הראשונים של העונה טוטנהאם הובסה באולד טראפורד על ידי מנצ'סטר יונייטד 0–3, ו-1–5 בבית על ידי מנצ'סטר סיטי.
לאחר הפתיחה הרעה החתימה טוטנהאם את עמנואל אדבאיור בהשאלה ואת סקוט פארקר.
הקבוצה השיגה רצף של עשרה ניצחונות ותיקו אחד שהעלה את הקבוצה למקום השלישי.
את עונת 2011/2012 סיימה טוטנהאם במקום הרביעי, אך מכיוון שצ'לסי, שסיימה במקום השישי, זכתה בליגת האלופות, העפילה טוטנהאם רק לליגה האירופית.
בסוף עונת 2011/2012 פיטרה טוטנהאם את מאמנה הארי רדנאפ והחתימה במקומו את אנדרה וילאש בואש.
יחד איתו הגיעו שחקני חיזוק בעלות של מעל ל-50 מיליון פאונד.
את העונה הבאה פתחה טוטנהאם בחוסר יציבות, אך הצליחה להשיג ניצחון באולד טראפורד 3-2 על מנצ'סטר יונייטד, ניצחון ראשון מאז 1989. חוסר היציבות נמשך גם במהלך העונה והביא לאיבוד נקודות רבות.
את העונה סיימה הקבוצה במקום החמישי שהקנה לה כרטיס לליגה האירופית.
בזירה האירופית הגיעה טוטנהאם עד לרבע גמר הליגה האירופית, שם הודחה על ידי בזל.
בתחילת עונת 2013/2014 מכרה הקבוצה את כוכבה גארת' בייל לריאל מדריד תמורת סכום סודי, המוערך על ידי התקשורת הבריטית בכ-100 מיליון ליש"ט.
טוטנהאם ביצעה רכש מאסיבי כאשר החתימה שבעה שחקנים חדשים: פאוליניו, נאסר שאד'לי, רוברטו סולדדו, אטיין קאפו, ולאד צ'יריצ'ס, כריסטיאן אריקסן ואריק למאלה.
בחודש דצמבר פוטר בואש בעקבות חוסר הצלחתה של הקבוצה, כשבשיאה נחלה הקבוצה תבוסות 0–6 למנצ'סטר סיטי ו-0–5 לליברפול.
במקומו מונה טים שרווד, אשר גם תחת הדרכתו לא זכתה להצלחה וסבלה מחוסר יציבות.
את העונה סיימה טוטנהאם רק במקום השישי.
ב-13 במאי 2014 פוטר טים שרווד על ידי היו"ר הבריטי-יהודי של המועדון, דניאל לוי, מאימון טוטנהאם ובמקומו מונה מאוריסיו פוצ'טינו.
בגביע הליגה הודחה ברבע הגמר אחרי הפסד לווסטהאם.