tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באמצע שנות ה -80, בראון פיתח את מערכת ADAP SoundRack, מערכת פורצת דרך להקלטת קול ישירות לכונן הקשיח שהחליפה את השיטה המסורתית של עריכת קול באמצעות איחוי סרטים.
ADAP שימשה ליצור ולערוך פסקולים של סרטים הוליוודיים ותוכניות טלוויזיה, כולל נולד ברביעי ביולי, מותק, הילדים התכווצו, מת לחיות, משפחת קוסבי, פלקון קרסט, ופרק הפיילוט של בוורלי הילס 90210. ADAP הייתה בשימוש על ידי האמנים פיטר גבריאל, פליטווד מק, האחיות פוינטר, מוטלי קרו, דייוויד בואי, ונטלי קול, בין היתר.
תוך שימוש בטכנולוגיית ADAP, בראון ייעץ בפרויקטים קוליים של חברת וולט דיסני וטושיבה, ולאחר מכן עבד כמומחה קריפטוגרפיה בטלקומוניקציה בחברת נשיונל סמיקונדקטור בסיוע בבניית יישומי חומרה של אלגוריתמי DS3.
בחודש ינואר 2012, הפורום הכלכלי העולמי בדאבוס חלק כבוד להמצאות יעילות האנרגיה של בראון על ידי מועמדות לפרס החלוץ הטכנולוגי.
החידושים של בראון באפליקציות לטלפונים חכמים זכו בפרס טכנולוגיית הטלפונים החכמים העולה (Smartphone Emerging Technology Award) של CTIA במאי 2012. טכנולוגיות התקשורת של בראון שימשו לחיבור של יותר ממיליארד דקות של שיחות טלפון, והן משמשות במיליוני חשבונות דואר קולי.
בראון יצר עשרות המצאות כפטנטים אמריקאים ובינלאומיים בתחומי אבטחת הסייבר, טלקומוניקציה, אפליקציות לטלפונים סלולריים, כוח עבודה וירטואלי, כלי רכב חשמליים, תאורת LED, מצלמות תלת-ממד, דלקים מתחדשים והפצת מוזיקה מקוונת.
בשנת 2008, בראון המציא את WebDiet, שיטה של שימוש בטלפונים ניידים לספור צריכת מזון למטרת שיפור הבריאות.
יישום WebDiet הוכר כאפליקציה הראשונה לספירת קלוריות ולאוטומציה להדרכת ארוחה.
בראון גדל בעיר אונאונטה (Oneonta), ניו יורק וסיים את תיכון אונאונטה.
כשהיה בתיכון, בראון החל לתכנת ולמכור מערכות מחשב אישי, ופרסם את המאמר הראשון שלו במגזין בייט.
בשנת 2013, הוא זכה לכבוד עם לוח קבוע על קיר ההוקרה של תיכון אונאונטה על הישגיו בעסקים וטכנולוגיה.
בראון סיים את לימודיו באוניברסיטת קורנל בשנת 1982, קיבל תואר ראשון בהנדסת חשמל ומדעי המחשב.
בעודו בקורנל, הוענק לבראון מענק מחקר לתואר ראשון בהנדסה מ-Hughes Aircraft.
המעורבות הפילנתרופית של בראון כוללת הענקת מלגה באוניברסיטת סוקה באמריקה (Soka University o America) (אליסו ויחו, קליפורניה), תמיכה במעבדה ובספרייה לבטיחות תעופה של אוניברסיטת אמברי-רידל, וחסות פרטית לסטודנטים מקופחים בדרום אמריקה.
הוא חבר ותיק בקמפיין לזכויות האדם לקידום זכויות האזרח של הלהט"ב ושל ארגוני השירות היהודיים בעולם.
בראון משתתף כדובר, שופט טכנולוגיה ויועץ בקהילות, כולל הוועידה הישראלית, הפורום הכלכלי העולמי, ועידת TED, האקטונים של Google ו-MIT,ועידות Digital Life Design במינכן ותל אביב, כנס האינטרנט של דבלין, TechCrunch, CTIA-האגודה האלחוטית, AlwaysOn ("רישות עמק הסיליקון העולמי"), El Financiero (Bloomberg),ושיחות הטכנולוגיה של מכון מיטה.
בראון הוא חבר בוועדה המייעצת של פרס X המתקדם לחדשנות הרכב, כולל טכנולוגיות דלק חדשות ופיתוח מכוניות חשמליות, יועץ לקרן מכון מיטה, וכן יועץ ל- Gener8, חברת סרטים סטריאוסקופיים תלת־ממדיים עם השתתפות בסרטים כגון ספיידרמן המופלא והארי פוטר ואוצרות המוות: חלק 2.
בראון הוא טייס פרטי מורשה והוא פעיל בפיתוח של עיצובי מטוסים חדשים, טילים, ורכבים חשמליים.
ונדל קרטר הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת אורלנדו מג'יק מליגת ה-NBA.
גובהו 2.06 מטרים והוא משחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר.
קרטר נולד וגדל באטלנטה שבג'ורג'יה.
בגיל 16 עבר ללמוד ב'אקדמיה פייס' שבג'ורג'יה, ובשנתו האחרונה בתיכון נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן המציג את שחקני התיכונים המצטיינים בארצות הברית.
בשנת 2017 החל ללמוד באוניברסיטת דיוק, ולשחק בקבוצת הכדורסל שלה.
בסיום העונה נבחר לחמישייה השנייה של העונה במחוז.
כחלק מרביעיית פרשמנים בולטת, לצד מרווין באגלי, גארי טרנט וטרבון דובאל, היה קרטר חלק מהקבוצה שהגיעה עד לשלב רבע הגמר ("Elite Eight") של טורניר אליפות המכללות.
לאחר הדחתה של דיוק הודיע קרטר על כוונתו לוותר על שלוש שנות לימודיו הנותרות באוניברסיטה, ולהעמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.
בדראפט ה-NBA 2018 נבחר קרטר על ידי שיקגו בולס בבחירה השביעית.
בשתי עונותיו הראשונות בשיקגו שותף ב-87 משחקים בסך הכול (מתוך 147 של הקבוצה), בשל פציעות באגודל ובקרסול.
במרץ 2021 הועבר יחד עם אוטו פורטר בטרייד לאורלנדו מג'יק, תמורת ניקולה ווצ'ביץ' ואל-פארוק אמינו.
ונו הוא שמם של אי ועיירה ששוכנת עליו במיקרונזיה.
ונו היא בירת מדינת צ'וק והיא שוכנת כ-696 ק"מ מבירת מיקרונזיה פליקיר.
כמות המשקעים הממוצעת היא 3,807 מילימטרים בשנה.
חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (448 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (165 מ"מ גשם).
בעיירה פועל נמל התעופה צ'וק .
ונדרר W24 היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית ונדרר, חברת בת של Auto Union AG אשר יוצרה בגרמניה.
2 דלתות, 2 נוסעים - קבריולה.
ונדרר W22 היא מכונית סלון אשר יוצרה במספר תצורות, מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית ונדרר, חברת בת של Auto Union AG אשר יוצרה בגרמניה בין השנים 1933–1938.
4 דלתות - סלון (לימוזינה).
2 דלתות - טורפדו .
קוטר סיבוב - 12 מטר.
ונדרר W21 היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית ונדרר, חברת בת של Auto Union AG אשר יוצרה בגרמניה בין השנים 1933–1936.
4 דלתות (דלתות קדמיות "דלתות התאבדות" - ציר פתיחת הדלת מנוגד לכיוון התנועה).
ונום 2 הוא סרט גיבורי-על אמריקאי המבוסס על דמות באותו השם של מארוול קומיקס.
זהו המשכון לסרט "ונום (סרט)" משנת 2018. הסרט הופץ על ידי סרטי סוני והופק על ידי חברת-הבת שלה, סרטי קולומביה בשיתוף פעולה עם "מארוול אנטרטיינמנט".
הסרט בוים על ידי אנדי סירקיס על-פי תסריט מאת קלי מרסל; וטום הארדי, מישל ויליאמס ווודי הרלסון שבים לככב בו.
התוכניות עבור סרט ההמשך החלו תוך כדי הפקת הסרט הראשון, עם ליהוקו של הרלסון להופעת אורח בסצנה שאחרי הכתוביות של הסרט, מתוך כוונה לתת לו תפקיד האנטגוניסט הראשי בסרט המשך פוטנציאלי.
תהליכי ההפקה הרשמיים החלו בינואר 2019, כאשר מקביל אושר שמרסל וצוות השחקנים הראשי ישובו להפקת הסרט.
הסרט עלה לאקרנים ב-1 באוקטובר 2021 בארצות הברית.
בישראל, הסרט עלה לאקרנים ב-13 באוקטובר 2021.
בארצות הברית ובקנדה הסרט הכניס 37.3 מיליון דולר ביום הראשון שלו, כולל 11.6 מיליון דולר מהקרנות מוקדמות בערב יום חמישי הכניס 10 מיליון דולרים שסימנו את הסכום השני בגודלו שסרט הכניס מאז תחילת מגפת הקורונה, מאחורי 13.2 מיליון דולר שכניס הסרט האלמנה השחורה.
הודות להכנסות של 31.6 מיליון דולר, הסרט הכניס עוד 90.1 מיליון דולר, במה שהיה לפתיחה הטובה ביותר בזמן המגפה.
שלוש שנים לאחר קרב המעבורת, אדי ברוק מנסה להצית מחדש את הקריירה העיתונאית שלו על ידי יצירת דיווח על הרוצח הסדרתי הפסיכופתי קלטוס קסדי, הממתין לעונש מוות.
קסדי סירב לדבר עם מישהו אחר מלבד אדי, שהוא רואה בו השתקפות שלו.
במהלך הביקור, קסדי מעורר בעקיפין את ונום לתקוף אותו באמצעות עלבונות המכוונים כלפי אדי, מה שמוביל אותו לנשוך את ידו של אדי ולבלוע חלק מדמו של ונום.
בינתיים הבלש מאליגן לא מצליח למצוא את שרידי קורבנותיו של קסדי.
הוא כועס, מבקש את עזרתו של אדי.
למרות זאת, ברוק מנהל חיים שקטים ונעימים עם ונום, שהוכר על ידי התקשורת והאנשים כגיבור חדש, ובכל זאת ונום מרגיש מוטרד מהיחסים שלו עם אדי.
אדי נפגש עם אן, שהתארסה לאחרונה עם דן.
ברייבנקרופט, קסדי מוצא להורג לפני משפחות קורבנותיו.
ההוצאה להורג נכשלת כשסימביוט אדום יוצא מקסדי.
עכשיו כקרנג', קסדי משתולל באלימות במתקן הכליאה, משחרר את האסירים והורג את הסוהרים.
לאחר מכן, קסדי מוצא את המתקן בו כלואה שריק, חברה מהעבר אליה הוא חש רגשות רומנטיים.
הוא משחרר אותה והורג את השומרים.
כאשר מגיעים סוהרים נוספים, היא משתמשת בצרחותיה הקוליות כדי לסייע לקרנג', אך הסימביוט שלו סובל מצעקותיה והוא בורח החוצה.
בחוץ, קרנג' משמיד את הסוהרים, את מסוקיהם ואת המתקן עצמו לפני שהוא בורח.
למחרת, ברוק מבין שקרנג' יבוא בשבילו ומסכים להיפגש עם מאליגן בתמורה להגנה.
עם זאת, היחסים בין אדי לונום עולים על שרטון מכיוון שהוא מרגיש כלוא בתוך אדי.
ונום בורח מגופו של אדי לאחר ויכוח אלים, ויוצא לרחוב כדי לחפש מארח חדש.
אדי נפגש עם מאליגן, החוקר אותו לא רק בגלל שרידי קורבנותיו של קסדי אלא על קיומו של ונום.
קסדי מגיע לסן פרנסיסקו, הורג את אלה שבגדו או הסגירו אותו למשטרה ויוצא למסע השתוללות של שוד ואלימות.
מאליגן נקרא ללכוד את קסדי, אך המשטרה נכשלת כאשר קרנג' תוקף אותם.
ונום מוצא את דרכו לאן ואומר לה שהוא נטש את אדי מכיוון שהסיוע למאליגן יוביל בסופו של דבר למאסרו של אדי.
אן מעודדת אותו לחזור לאדי והיא מתחברת אליו שוב.
אן משחררת את אדי, כאשר ונום חוזר לגופו והם בורחים כשכוחות משטרה מקיפים אותם.
קסדי ממשיך לחולל הרס ברחבי העיר והורג אנשים רבים בתהליך.
שריק מגיעה לראות אותו והיא מתוודה בפניו על אהבתה, והוא מציע לה נישואין.
ונום מרגיש את קסדי והם מוצאים אותו בקתדרלה בדיוק ברגע הנישואין של קסדי ושריק, בעוד אן ומאליגן כלואים במקום כבני ערובה.
אדי מתכוון להילחם, אך ונום פוחד ברגע שהוא מגלה שקסדי מארח בגופו את קרנג' ואומר לאדי שהסימביוטים האדומים הם חזקים יותר.
קרנג' תוקף את אדי ובכל זאת ונום עולה מחדש ברגע שאדי מבטיח שיורשה לו לאכול את הראשים של כולם.
קסדי אומר לאדי שכל מה שהוא רוצה זה לשחרר את קרנג' לעולם.
השניים נלחמים וקרנג' מכניע את ונום.
עם זאת, ונום בסופו של דבר מצליח להשתלט על קרנג' ולהביסו לפני שהוא אוכל אותו ואת קסדי בחיים.
לאחר הקרב, שריק נלקחת למעצר.
מאליגן מגיע לעצור את אדי על רצח קסדי, אם כי הוא בורח למקום מסתור.
ונום ואדי משלימים לאחר שסיכמו ביניהם על הסדר חדש שיתן יותר חופש לונום.
בסצנה שאחרי הכתוביות, ונום ואדי מועברים באור מסנוור מחדר המלון שלהם לחדר לא מוכר, שם הם צופים בשידור של ג'יי ג'ונה ג'יימסון החושף את זהותו של ספיידרמן כפיטר פארקר, אשר הוסגר על רצח מיסטריו.
מה שמרמז על העתיד ועל פגישתם של השניים.
הבמאי אנדי סירקיס אף ציין כי השניים ייפגשו בשלב מאוחר יותר.
טום הארדי - אדי ברוק/ונום, עיתונאי חוקר צעיר מסן פרנסיסקו אשר הפך למארחו של חייזר טפיל סימביוזי בעל יכולות יוצאות דופן בשם "ונום".
מישל ויליאמס - אן וויינג, פרקליטה מחוזית וארוסתו לשעבר של אדי.
וודי הרלסון - קלטוס קסדי/קרנג', רוצח סדרתי שהופך למארחו של חייזר טפיל סימביוזי, בדומה לאדי.
נעמי האריס - פרנסס באריסון / שריק: מושא אהבתו של קסדי.
סרקיס תיאר אותה כנשמה הרוסה שחיה בבידוד עם הצד האפל שלה
ריד סקוט - דן לואיס, רופא וארוסה של אן וויינג.
סטיבן גראהם - מאליגן, בלש שמקווה להשתמש בברוק כדי למצוא את קורבנות הרצח של קסדי.
בנוסף, פגי לו לוהקה כגברת צ'ן, בעלת חנות הנוחות בשכונת מגוריו של ונום.
ג'יי קיי סימונס מופיע כג'יי.
ג'ונה ג'יימסון וטום הולנד כפיטר פארקר / ספיידרמן בסצנה שאחרי הכתוביות.
במהלך תהליכי הפיתוח הראשוניים שעבר הסרט "ונום", דמותו של קרנג' התעתדה להופיע במהלך הסרט בתור האנטגוניסט הראשי, אך לבסוף, צוות ההפקה בחר שלא לכלול את דמותו של קרנג' כדי שיוכלו להתמקד בהצגת ופיתוח הגיבורים, אדי ברוק וונום.
הבמאי רובן פליישר הרגיש שהבחירה להציג את הנבל האימתני ביותר של ונום בסרט המשך ייתן ליקום "מקום להמשיך" ושזה יהיה זה הצעד הטבעי הבא, ולכן הוחלט להציג את דמותו של קרנג' בסצנה שאחרי הכתוביות של סוף הסרט הראשון, מתוך כוונה להציג אותו בסרט המשך פוטנציאלי.
פליישר רצה ללהק את השחקן וודי הרלסון לתפקיד, והרגיש שיש "קשר טבעי" בין הדמות לביצועיו של הרלסון בסרט "רוצחים מלידה"; ודיבר על כך איתו בזמן שהשניים דנו על תוכניות לסרט המשך לסרט "ברוכים הבאים לזומבילנד".
לאחר שנפגש עם פליישר והשחקן טום הארדי בארוחת ערב, הרלסון הסכים לקחת על עצמו את התפקיד.
הרלסון תיאר את החלטתו להשתתף בסרט כ"הימור עיוור", מכיוון שלא היה יכול לקרוא את התסריט לסרט ההמשך לפני שחתם על חוזה לסרט הראשון.
באוגוסט 2018, לקראת יציאת הסרט "ונום", הארדי אישר שהוא חתם על כיכוב בשני סרטי המשך.
בסוף נובמבר 2018, סרטי סוני נתנה את תאריך היציאה לאקרנים; ה-2 באוקטובר 2020; לסרט המשך של מארוול בהפקתה, שרבים האמינו שהוא סרט ההמשך עבור "ונום"; באותה התקופה, אנליסטים בקופות העריכו כי הסרט הצליח קופתית מספיק כדי להבטיח הפקת סרט המשך.
חודש לאחר מכן, תסריטאי הסרט הראשון, ג'ף פינקנר, אישר שהפקת סרט ההמשך "מתרחשת", אך שנכון לאותו הרגע, הוא אינו מעורב בכתיבת הסרט.
במקביל, פליישר התעקש על כך שהוא אינו יכול לדון על הפקת סרט ההמשך.
בינואר, קלי מרסל חתמה על עסקה "משמעותית" עם סוני על כתיבת והפקה בפועל לסרט ההמשך לאחר שעבדה גם על התסריט עבור הסרט הראשון.
עסקה זו סימנה את תחילת העבודה הרשמית על הפקת הסרט, ונחשף במקביל שאבי ארד, מאט טולמך ואיימי פסקל ישובו להפיק את הסרט.
הארדי והרלסון התעתדו לחזור לגלם את דמויותיהם בסרט ההמשך, יחד עם מישל ויליאמס, ששבה לגלם את מושא אהבתו של ברוק, אן וויינג.
עם סוף יולי 2019, סרטי סוני קיוותה שהצילומים יתחילו בנובמבר של אותה השנה ונפגשה עם מספר מועמדים להחליף את רובן פליישר כבמאי, לאחר שפליישר עזב בשל חוסר זמינותו והתחייבותיו לפרויקט אחר; סוני נפגשה עם הבמאים אנדי סירקיס, טרוויס נייט ורופרט וייאט.
סוני גם התעניינה באפשרות לשכור את הבמאי רופרט סנדרס למלאכת בימוי הסרט.
באוגוסט 2019, אושר רשמית שסירקיס יביים את הסרט.
שלב הצילומים של הסרט החל בנובמבר 2019.
הסרט עלה לאקרנים ב-15 באוקטובר 2021 והוא יופץ בטכנולוגיית IMAX.
במקור, הסרט התעתד לעלות לאקרנים ב-2 בספטמבר 2020, אך בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית, תאריך עלייתו לאקרנים נדחה ל-25 ביוני 2021; וב-17 במרץ 2021, נדחה שוב לספטמבר 2021 ואז ל-15 באוקטובר אותה שנה.
ב-10 במאי 2021 הפיצה "סוני" קדימון רשמי.
ב-2 באוגוסט 2021 הפיצה "סוני" את הקדימון השני.
הסרט הכניס 90.1 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה, ו-13.8 מיליון דולר בעולם, בסך כולל של 103.9 מיליון דולר.
בארצות הברית ובקנדה, הסרט הרוויח 37.3 מיליון דולר ביום הבכורה, כולל 11.6 מיליון דולר מימי ההקרנה המקדימה, מה שסימן את הסכום השני בגודלו מאז תחילת הקורונה, מאחורי "האלמנה השחורה" עם 13.2 מיליון דולר.
בסוף השבוע הראשון שלו, הסרט הגיע לראשונה לסכום של 90.1 מיליון דולר, הפתיחה הטובה ביותר לסרט בזמן הקורונה.
באוגוסט 2018 אישר הרדי כי חתם על חוזה לשלושה סרטים.
בספטמבר 2021 הצהיר הרדי כי הוא "השקיע עמוקות" בסרטי ונום, תוך שהוא מכיר בכך שהעתיד עשוי לכלול אלמנטים של יקום מורחב יותר.
אנדי סירקיס ציין גם כי ספיידרמן בסופו של דבר יופיע בסרטי ונום, אם כי האמין שישנם סרטים נוספים שצריכים לצאת תחילה.
סירקיס הצהיר שהוא ירצה לחזור כבמאי לסרט המשך, כשנבלי-על אחרים ממתקן רייבנקרופט עשויים להשתתף בסרטים נוספים.
עסק גם רבות בחיפוש אחר מקומם של אוצרות בית המקדש ובמיוחד חידוש מצוות הפרה האדומה, חיפוש אחר ארון הברית הגנוז, לשם כך הגיע למקומות שונים בעולם, בין היתר לאתיופיה ועוד.
לאחר עלייתו, התגורר במשך שנים רבות בהתנחלות מצפה יריחו במדבר יהודה יחד עם בני משפחתו כדי לעסוק במחקר הארכאולוגי בארץ.
דחף להקמת הסנהדרין המחודש, שבראשה עמד הרב עדין שטיינזלץ, והיה פעיל בה (פירוט בהמשך).
הוא הוציא ספר על רעיונות קבליים ומקראיים המורים את מקומם של בני נח וחשיבותם לביאת המשיח לפי האמונה היהודית.
את התואר הראשון והשני קיבל מ"בייבל בפטיסט קולג'" בדאלאס, טקסס.
בשנת 1968 הגיע לארץ במטרה ללמוד יהדות במחלקה ללימודי יהדות באוניברסיטה העברית בירושלים דרך המכון האמריקאי ללימודים בארץ הקודש (כיום מכללת אוניברסיטת ירושלים - ג'רוזלם יוניברסיטה ) המאגד בתוכו מוסדות לימוד נוצריים רבים מצפון אמריקה.
תוך כדי לימודיו באוניברסיטה החל ללמוד בלילות בישיבת חב"ד בעיר העתיקה.
במשך תקופת שהותו בארץ הכיר גם את אשתו, ילדיו התגיירו וגרים כיום בישראל.
הוא חבר לפסח בר אדון והחל להתעניין במגילת הנחושת ובשנים שלאחר מכן טען שמצא על פיה את שמן המשחה באחת החפירות בשנת 1989, ידיעה שעשתה כותרות בעולם.
על חקירותיו בעקבות מגילת הנחושת כתב ספר.
בשנים שלאחר מכן יצר קשר הדוק עם ארכאולוגים בצוות המכון האמריקאי לחקר ארץ הקודש, כמו גבי ברקאי, מגלה לוחיות הכסף של ברכת כהנים, ועם אנשי מוזיאון ארצות המקרא.
במאמר ביקורתי נגדו משנת 2000, נטען שאנשי הממסד המחקרי בארץ ובארצות הברית אינם רואים בחפירות הארכאולוגיות שביצע כמחקר מדעי תקין, ואינם סומכים על דיווחי הממצאים שלו ומסקנותיו, ושמימון החפירות מגיע מארגונים פרטיים דתיים.
תחקיר על כך נערך בסדרת סרטים מטעם הרשות הפלסטינית ששודרו בערוץ אל-ג'זירה בשנת 2010, ובכתבה בירחון אטלנטיק ב-2013, בידי דילן ברגסון.
ונדל עצמו התייחס בשנותיו הראשונות לביקורת על נקיטת צד באזורי סכסוך, וטען שהממצאים שבהם עסק היו בבירור של היהודים מימי בית שני, ולא באוכלוסייה כנענית או אחרת.
אך לאחר 2005 נקט עמדה ימנית ברורה בעד שליטה ישראלית בשטחי ארץ ישראל, ואף התנגדות להתנתקות.
במהלך חייו נטען מספר פעמים שהוא היה ההשראה לדמותו הקולנועית של אינדיאנה ג'ונס ושהסרט שודדי התיבה האבודה מבוסס על מקרים אמיתיים שקרו לו.
הדבר הוכחש בידי יוצרי הסרט ומפיקיו וביניהם סטיבן ספילברג.
בראיונות עמו נהג לרמז שהוא נהנה מהדמיון בשמות והעיסוק הדומה בחיפושיו אחר ארון הברית, אך בספרו הבהיר שלא היה לו חלק בהפצת הטענות.
ד"ר ג'ונס הלך לעולמו בשנת 2010 בגיל 80, לאחר סבל ממושך ממחלת הסרטן ונקבר במגדל, בחלקה היחידה בעולם לבני נוח, כפי שביקש בחייו.
אשתו ממשיכה להתגורר כיום בחוות בודדים בישראל.
ונדרד הייתה חברה גרמנית לייצור אופנים, אופנועים ומכוניות שהוקמה בחמניץ בשנת 1896 ופעלה עד לשנת 1945.
חברה Chemnitzer Velociped-Depôt Winklhofer & Jaenicke הוקמה בשנת 1885 על ידי יוהאן וינקלהופר וריצ'רד יאניצ'ק בעיר חמניץ.
תחילה הם התמקדו בייצור אופניים ומכונות שונות.
כבר בשנת 1902 נבנה האופנוע הראשון של החברה ובשנת 1903 הם התרחבו לייצור מכוניות.
בשנת 1911 הם התחילו להשתמש במותג Wanderer למוצרים מחוץ לגרמניה ובהדרגה זה עבר לשימוש בכלל יצור החברה.
המכוניות הראשונות היו עם מנוע 4 צילינדרים בנפח עד 1,220 סמ"ק.
בשנת 1912 החל ייצור מכונית מדגם Wanderer Puppchen.
הוא נמשך עד לשנת 1926 ובסך הכול נבנו כ-9 אלף יחידות.
בשנת 1926 החל ייצור מכונית מדגם Typ 10 כאשר כל יום שחררו 25 מכוניות.
בשנת 1927 נבנה מפעל חדש בפרברי חמניץ.
בשנת 1929 החברה נקלעה לקשיים כלכליים.
בהחלטת Dresdner Bank ייצור אופנועים נמכר לפרנטישק יאניצ'ק שהקים בפראג חברה "יאווה" לייצור אופנועים.
ייצור מכוניות הפך להיות חלק של תאגיד Auto Union ביחד עם חורך, אאודי ו-DKW.
בשנת 1932 החל ייצור דגם חדש W17 7/35 PS עם מנוע 1,692 סמ"ק שתוכנן על ידי פרדיננד פורשה.
מכונית מדגם "אאודי פרונט" שייצורה התחיל בשנת 1933 הייתה מצוידת במנוע של ונדרר גם הוא מתכנון של פורש.
בשנת 1937 החברה יצרה מספר מכוניות ספורט.
במהלך מלחמת העולם השנייה מפעל החברה עבר הסבה לייצור מכוניות לצורכי צבא.
התחיל ייצור משאיות ומנועים לטנקים.
בתחילת 1945 מפעלי החברה נהרסו בהפצצות של בעלי הברית.
לאחר סיום המלחמה שלטונות גרמניה המזרחית החליטו לפתח תעשיית הרכב על בסיס מפעלים שהיו בעיר צוויקאו ומפעלי הרכב בחמניץ לא שוקמו.
חברה Auto Union המשיכה את פעילותה בגרמניה המערבית אך מותג "ונדרר" לא חודש.
ונדל וויילד הוא סרט אימה אמריקאי המונפש בהנפשת סטופ מושן, שבוים על ידי הנרי סליק על פי תסריט שכתב יחד עם ג'ורדן פיל, ומבוסס על ספרם באותו השם של סליק וקליי מקלאוד צ'פמן, שלא יצא לאור.
בסרט מככבים קיגן-מייקל קיי ופיל כוונדל וויילד, ולצדם ליריק רוס, אנג'לה באסט, ג'יימס הונג, סם זלאיה, תמרה סמארט, סימה וירדי, רמונה יאנג ווינג ריימס בתפקידי משנה.
הסרט הוא סרטו העלילתי הראשון של סליק מאז ביים את "קורליין ודלת הקסמים" בשנת 2009.
בכורת הסרט התקיימה במהלך פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו ב-11 בספטמבר 2022, והוא עלה לאקרנים בבתי קולנוע נבחרים ב-21 באוקטובר 2022, לפני שעלה לשירות "נטפליקס" ב-28 באוקטובר 2022.
שני אחים-שדים ערמומיים בשם ונדל וויילד, מתגייסים לעזרתה של קאט אליוט בת ה-13, אותה הם מתחמנים על מנת שתזמן אותם לארץ החיים.
ליריק רוס – קאט אליוט
אנג'לה באסט – האחות הלי
ג'יימס הונג – האב בסטס
וינג ראמס – באפלו בלצר
מישל מריאנה – האחות דיילי / האחות שינסטראפ
בנוסף, נמסר על ליהוקם של נטלי מרטינז, טנטו קרדינל, יגאל נאור, גארי גייטווד, גבריאל דניס, דייוויד היירווד ומקסין פיק לתפקידים שטרם פורסמו.
ב-3 בנובמבר 2015, נמסר כי הבמאי הנרי סליק שוקד על פיתוח סרט בהנפשת סטופ מושן בשם "ונדל וויילד", שיתבסס על סיפור מקורי פרי עטו ובו יככבו קיגן-מייקל קי וג'ורדן פיל.
ב-14 במרץ 2018, נמסר כי זכויות פיתוח והפצת הסרט נרכשו על ידי שירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
בריאיון שהתקיים ביולי 2019, קיי תיאר את תהליך הדיבוב, בו "ג'ורדן ואני נכנסנו ועשינו סשן בתאי הקלטה, אני יושב ומסתכל על ג'ורדן וזורמים הרבה רעיונות, אנחנו עורכים אחד את השני כדי לשמור על תחושת האורגניות.
בדרך כלל הרעיונות נשארים על רצפת חדר העריכה כשאתה מוצא את הקולות ורוצה קצת עידון – קצת קצב.
בילינו הרבה זמן עם סצנה ראשונית שהנרי כתב העוסקת בגילוי הדמויות ובמסגרת הסצנה.
ואז הוא משתמש בזה כהשראה להמשיך לכתוב".
על עיצוב בובות הסטופ מושן היה אחראי פבלו לובטו.
ב-4 ביוני 2020, נמסר כי על הלחנת הסרט יהיה אמון ברונו קולה.
ב-14 במרץ 2022, נחשף צוות השחקנים המלא על ידי נטפליקס באמצעות יוטיוב.
בעקבות התפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית, תהליך הנפשת הסרט התבצע בעבודה מרחוק.
בריאיון שהתקיים ב-8 באוקטובר 2020 ב"הוליווד ריפורטר", פירטה מפיקת הסרט, אלן גולדסמית'-וין, על הפקת הסרט: "אנחנו באמצע ההפקה בפורטלנד, אורגון, שם הצוות שרד את השרפות, את הקורונה, והמון תסיסה פוליטית וחברתית.
זה היה סרט מאתגר מאוד." על עבודת העריכה היה אמון רוברט אניץ', ועל עבודת הצילום, צלם הקולנוע פיטר סורג.
טרם ידוע מתי הסתיימה הפקת הסרט, אך נכון לפברואר 2021, היא עוד נמשכה.
עוד נמסר כי חברת ההוצאה לאור "סיימון ושוסטר" תעבד את תסריט הסרט לרומן באורך מלא לקראת הפצת הסרט.
הסרט זכה לסיווג צפייה PG-13; מה שהופך אותו לסרט ה-PG-13 הראשון של סליק מאז ביים את הסרט "מונקיבון" (2001).
גרינו ונולי באסקט (באיטלקית: Guerino Vanoli Basket), ידועה גם בשם ונולי קרמונה (Vanoli Cremona), היא קבוצת כדורסל איטלקית מקרמונה, לומברדיה, המשחקת בסרייה א'.
גרופו טריבולדי באסקט נוסדה ב-1999 בסורסינה.
הקבוצה העפילה עד מהרה לסרייה ב', הליגה השלישית.
בהיעדר אולם מתאים לליגה זו עבר המועדון לאצטדיון המקורה הסמוך בקרמונה, תוך שמירה על הבסיס בסורסינה.
לאחר חמש עונות בליגה השלישית, בעונת 2005/06 עלתה הקבוצה לליגה דואה, הליגה השנייה, בהדרכתו של המאמן אנדראה טרינקיירי.
בשנה הראשונה בליגת המשנה סיימה הקבוצה את העונה הסדירה במקום הרביעי, אך הודחה בסיבוב הראשון של הפלייאוף על ידי פאביה.
בסוף העונה עזב טרינקיירי ליובקזרטה באסקט, והקבוצה הודחה על ידו בחצי גמר הפלייאוף בעונה הבאה.
בעונת 2008/09 עלתה הקבוצה לסרייה א' לאחר שניצחה בפלייאוף את פאביה, קזאלה מונפראטו ודינמו סאסארי.
עונות ראשונות בסרייה א' וחילופי בעלות
לאחר העלייה לסרייה א' הועברו משרדי הקבוצה לקרמונה.
את עונתה הראשונה בליגה, עונת 2009/10, סיימה הקבוצה במקום ה-13, ובסיומה עזבו הג'נרל מנג'ר וסגן נשיא הקבוצה לברשיה לאונסה מהליגה השלישית.
בסיום עונת 2010/11, בה סיימה הקבוצה במקום ה-12, התפטר הנשיא סקונדו טריבולדי מתפקידו.
בספטמבר 2011 תפס את מקומו אלדו ונולי, ששינה את שמה לגרינו ונולי באסקט על שם אביו.
את העונות הבאות סיימה קרמונה במרכז-תחתית הטבלה, ובעונת 2014/15 השתתפה לראשונה ב, בו הפסידה בסיבוב הראשון לדינמו סאסארי.
התבססות בליגה הראשונה ושנות השיא
עונת 2015/16 הייתה עונת השיא של המועדון עד אז, והקבוצה סיימה במקום הרביעי בעונה הסדירה.
היא אמנם הודחה ברבע גמר הפלייאוף על ידי רייר ונציה, אך הגיעה לחצי גמר הגביע (בו הפסידה לאולימפיה מילאנו).
בעונה הבאה סיימה קרמונה במקום ה-16 והאחרון בליגה, אך ניצלה מירידה לליגה השנייה בעקבות הדחתה של יובקזרטה באסקט מסיבות כלכליות.
את עונת 2017/18 סיימה הקבוצה במקום השמיני, והגיעה לרבע גמר הפלייאוף ולחצי גמר הגביע.
עונת 2018/19 הייתה הטובה ביותר בתולדות המועדון: הקבוצה סיימה במקום השני בעונה הסדירה, הגיעה לחצי גמר הפלייאוף בו הפסידה לאלופה בסופו של דבר רייר ונציה, וזכתה בגביע האיטלקי לאחר ניצחונות על פלקנסטרו וארזה 82–73, על וירטוס בולוניה 102–91 ועל ניו באסקט ברינדיזי 83–74 בגמר.
דרו קרופורד נבחר ל-MVP של הטורניר.
את עונת 2019/20, שהופסקה בשל מגפת הקורונה באיטליה, סיימה קרמונה במקום השישי, והגיעה לרבע גמר הגביע.
ב-12 ביולי 2020 הודיע המועדון שהוא מתכוון לעזוב את הליגה לאחר תקופה של 11 שנים בגלל היעדר תמיכה כלכלית.
עם זאת, ב-27 ביולי הודיעה הקבוצה שתישאר בסרייה א' לאחר שנמצאה תמיכה בגיוס כספים.
בעונת 2021/22 סיימה הקבוצה במקום ה-16 והאחרון וירדה לסרייה א'2, ממנה עלתה לאחר עונה אחת בלבד.
"ונום: הריקוד האחרון" הוא סרט גיבורי-על אמריקאי המבוסס על הדמות ונום של מארוול קומיקס.
הסרט מופץ על ידי סרטי סוני והוא מופק על ידי חברת-הבת שלה, סרטי קולומביה.
זהו סרט ההמשך לסרטים "ונום" (2018) ו"ונום 2" (2021) והסרט האחרון בטרילוגיית סרטי "ונום".
בנוסף לכך, זהו הסרט החמישי בזיכיון יקום ספיידרמן של סוני.
הסרט נכתב ובוים על ידי קלי מרסל, מתוך תסריט שכתבה עם טום הארדי, ששב לגלם את דמויותיהם של ונום ואדי ברוק .
הארדי חשף באוגוסט 2018 שהוא ישוב לככב בסרט שלישי ל"ונום" והפיתוח החל בדצמבר 2021, לאחר שהסרט השני עלה לאקרנים.
מרסל והארדי כתבו תסריט יחד עד יוני 2022, ומרסל הייתה אמורה להתחיל לביים באוקטובר 2022. הצילומים החלו בסוף יוני 2023 בספרד, אך הופסקו בחודש יולי עקב שביתת אמני הטלוויזיה והרדיו משנת 2023. צילומי הסרט העתידיים צפויים להתרחש בלונדון.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ב-21 באוקטובר בניו יורק, והוא מתוכנן לעלות לאקרנים באופן מסחרי בארצות הברית ב-25 באוקטובר 2024.
הרחק מכדור הארץ, בלב כוכב הבית של הסימביוטים, כלוא יצור עתיק ועוצמתי בשם נול (אנדי סירקיס).
הוא יצר את הסימביוטים על מנת שיסייעו לו בכיבוש והשמדת החיים ביקום אך אלה בגדו בו וכלאו אותו.
כעת הוא גילה שהמפתח לשחרורו הופיע בכדור הארץ והוא שולח את מפלצותיו על מנת לאתרו.
בכדור הארץ, אדי ברוק / ונום (טום הארדי) שותים לשכרה בבר במקסיקו ביקום של הנוקמים ושומע מהברמן כיצד תאנוס העלים את משפחתו ואז לפתע מוחזר ליקום שלו (סצנה מסוף ספיידרמן: אין דרך הביתה).
כאן הוא מגלה שהוא מבוקש בגין מותו של הבלש פטריק מליגן (סטיבן גראהם).
לכן הוא מחליט לנסות להגיע לניו יורק שם הוא ייעזר בשופט מקומי לשם טיהור שמו.
בדרך הוא נקלע למחבוא של כנופיית פשע המפעילה כלבייה לשם קרבות כלבים ואוכל את ראשיהם.
בינתיים הברמן מגלה שאריות של החומר הסימביוטי בדלפקו, וברגע האחרון החומר נתפס בידי גנרל רקס סטריקלנד (צ'ואיטל אג'יופור) שמתחקר את הברמן ולבסוף עוצרו.
סטריקלנד ממשיך למתקן סודי מתחת לאזור 51 שם הוא נפגש עם טדי פיין (ג'ונו טמפל), ביולוגית חוקרת חוצנים שעסוקה בפן המחקרי של הסימביוטים ומפתחת אליהם רגש של הבנה, בעוד סטריקלנד עסוק בפן הלוחמני ורואה בהם איום.
שניהם מתחקרים את מליגן, שמתברר שעודנו בחיים בזכות סימביוט וכלוא במתקן.
מליגן מזהיר אותם מהרעה המתקרבת מנול.
במקסיקו אדי נתלה על מטוס לניו-יורק עד שלפתע אחת ממפלצותיו של נול מוצאת אותו והשניים נאבקים עד שהיא נטחנת במנוע המטוס ואדי צונח במדבר נוואדה.
ונום חושף בפניו את קיומו של נול ואת העובדה שונום השיב את אדי לחיים בסרט הראשון שיצרה את המפתח לשחרורו השרוי בעורפו - הקודקס.
כעת כל עוד שניהם חיים, מפלצותיו של נול לא יפסיקו עד אשר הם ימצאו אותם וייקחו את המפתח, מה שיביא לקץ היקום.
אך המפלצת יכולה לאתרם רק כאשר ונום עוטה את צורתו המלאה.
כעת גם מתברר שהסימביוטים ניסו למצוא בית אחר כדי לברוח מנול והם יעשו הכל כדי לשמור אותו מפניו.
לפתע מתפתחת תקרית שבה סטריקלנד וחייליו כמעט שובים את אדי ואת ונום אך המפלצת של נול, שהתקרית מהמטוס לא חיסלה אותה, הגיעה והרגה מחצית מהחיילים.
אדי ממשיך במנוסתו ובעזרת משפחת היפים מגיע ללאס וגאס.
בעיר אדי ו-ונום מבלים בקזינו, נתקלים להפתעתם בגברת צ'אנג (פגי לו), ונענים להזמנתה לריקוד.
הריקוד נקטע על ידי המפלצת של נול אך זאת נוטשת ברגע שונום חזר להיות אדי.
מיד לאחריה מתפרצים סטריקלנד וצוותו, מפרידים את ונום מאדי ושובים את שניהם.
המסוק מוביל אותם למתקן, והמפלצת הלכה בעקבותיהם.
במתקן סטריקלנד מחליט להרוג את אדי כדי לחסל את הקודקס אך אחת העובדות שחררה את ונום מכלאו וכעת השיבה אותו לאדי.
באותו הרגע מופיעה גם המפלצת ומתפתח קרב גדול שבו כל הסימביוטים מנסים ללא הצלחה לעצרה.
המפלצת שולחת אות לנול וזה שולח למקום את כל מפלצותיו.
במהלך הקרב רבים מהעובדים נעזרים בסימביוטים, ובראשם פיין שהופכת לסימביוט בעל יכולות מהירות גבוהה.
ונום מחליט שלא נותרה ברירה ומטביע את עצמו עם כל המפלצות בחומצה בסיועו של סטריקלנד הגוסס ובכך שניהם מקריבים את חייהם.
אדי מתעורר בבית חולים שם גנרל אלמוני מודיע לו שונום מת וכי הוא חופשי להתחיל את חייו מחדש.
אדי מטייל ברחבי ניו יורק ולא שוכח לרגע את חוויותיו עם ונום.
בסצנה באמצע הכתוביות נול שובר את הקיר הרביעי ומאיים על צופי הסרט שהוא עוד ישוב.
בסצנה בסוף הכתוביות הברמן המקסיקני יוצא מהמתקן ומגלה שהכל הרוס ולא נותר איש והוא בורח בבעתה.
ברקע תיקן מגלה שאריות של סמביוט.
טום הארדי - אדי ברוק / ונום, עיתונאי חוקר צעיר מסן פרנסיסקו אשר הפך למארחו של חייזר טפיל סימביוזי בעל יכולות יוצאות דופן בשם ונום.
סטיבן גראהם - פטריק מליגן, בלש שנתקל בברוק בסרט הקודם והתחבר עם סימביוט.
ג'ונו טמפל - ד"ר טדי פיין.
ביולוגית חוקרת חוצנים במתקן הסודי מתחת לאזור 51.
צ'ואיטל אג'יופור - גנרל רקס סטריקלנד.
מפקד היחידה הסודית ללוחמה בחוצנים שרודפת את אדי לאורך הסרט.
פגי לו - גברת צ'אנג.
אנדי סירקיס - נול .
יצור עתיק ועוצמתי שיצר את הסימביוטים אך אלה בגדו בו וכלאו אותו וכעת הוא שולח את מפלצותיו כדי לאתר את אדי/ונום המחזיק במפתח לשחרורו.
באוגוסט 2018, השחקן טום הארדי אמר שהוא חתום לכיכוב לעוד שני סרטים.
להארדי שילמו 20 מיליון דולר עבור מעורבותו.
בספטמבר 2021, הארדי ציין שהמפיקים יצטרכו להמשיך ולפתח את יקום ספיידרמן של סוני בסרטים עתידיים, אך אמר שהם גם מעוניינים להיות נספחים צמודים עם היקום הקולנועי של מארוול יותר.
במאי הסרט "ונום 2" אנדי סרקיס הביע עניין לחזור לביים סרט "ונום" נוסף, והרגיש שיש עוד מה לחקור עם סרטי "ונום" עתידיים לפני שהדמות פגשה את ספיידרמן בסרט קרוסאובר עתידי.
באוקטובר, השחקן טום הולנד אמר שהוא והמפיקה איימי פסקל שוחחו עליו בפוטנציאל לחזור על תפקידו ביקום הקולנועי של מארוול בתור פיטר פארקר /ספיידרמן בסרטי המשך עתידיים של "ונום", לאחר שהופיע בסרט "ונום 2" באמצעות צילומים מהסרט "ספיידרמן: אין דרך הביתה".
באותו דצמבר, פסקל אמרה שהם נמצאים ב"שלבי תכנון" של הסרט "ונום 3".
באפריל 2023, ג'ונו טמפל נכנסה למשא ומתן להצטרף לצוות השחקנים לתפקיד ראשי לא ידוע.
במאי 2023, הצילומים היו צפויים להתחיל ביוני בלונדון, וצ'יווטל אג'יופר הצטרף לצוות השחקנים יחד עם טמפל.
ביוני 2023, נמסר כי הסרט עתיד לעלות לאקרנים באוקטובר 2024.
צילומי הסרט החלו ב-26 ביוני 2023 בספרד.
פביאן וגנר משמש כצלם לאחר ששימש בעבר כצלם נוסף בסרט "ונום 2".
בתחילת שביתת אמני הטלוויזיה והרדיו (SAG-AFTRA; שעדיין מתמשכת) שהחלה ב-14 ביולי 2023 ועל כך צילומי הסרט הושעו.
מאוחר יותר באותו חודש, הוכרז כי הסרט עתיד לעלות לאקרנים ב-12 ביולי 2024. צילומי הסרט העתידיים צפויים להתרחש בלונדון.
הסרט עתיד לעלות לאקרנים בארצות הברית ב-25 באוקטובר 2024. לפני כן, התעתד לעלות לאקרנים בנובמבר 2024. ב-3 ביוני יצא טריילר הראשון.
"סרטי סוני" חתמה על עסקאות עם "נטפליקס" וחברת "וולט דיסני" באפריל 2021 לגבי הזכויות על הסרטים המתוכננים שלהם לשנים 2022 עד 2026, בעקבות חלונות הקולנוע והמדיה הביתית של הסרטים.
נטפליקס חתמה על הזכויות הסטרימינג הבלעדיות "pay 1 window" שהיא בדרך כלל חלון של 18 חודשים וכללה סרטי "ונום" עתידיים בעקבות "ונום 2".
דיסני חתמה על הזכויות "pay 2 window" עבור הסרטים שישודרו בשירותי הסטרימינג "דיסני+" וב"הולו", וכן ישודרו גם ברשתות הליניאריות של דיסני.
הסרט הכניס 8.5 מיליון דולר ממכירות מוקדמות ב-24 באוקטובר, ומוערך כי יכניס כ-65 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון לצאתו בארצות הברית וכ-180 מיליון דולר ברחבי העולם.
זוהי ההכנסה הנמוכה ביותר בסדרת סרטי "ונום", כאשר הסרט "ונום 2" מ-2021 הכניס 90 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון, והסרט המקורי מ-2018 הכניס 80.2 מיליון דולר.
למרות הציפיות הנמוכות יחסית לסרט השלישי בסדרה, אם התחזיות יתממשו, הוא יהיה הפתיחה השנייה בגודלה בשנת 2024 לסרט קומיקס, אחרי "דדפול & וולברין" שפתח עם 211.4 מיליון דולר.
מבקרים העניקו לסרט ציון נמוך של 36% באתר Rotten Tomatoes, אך הקהל העניק ציון ממוצע של 3.5 כוכבים לפי PostTrak, ודירוג של 5 כוכבים נרשם בקרב ילדים מתחת לגיל 12 והוריהם.
פרסתאריךקטגוריהתוצאהמקורפרס סאטורן2 בפברואר 2025סרט המדע הבדיוני הטוב ביותר
קלארק הוא שחקן הוקי קרח קנדי מקצועני לשעבר, ששיחק בעמדת מגן וחלוץ אגף שמאלי.
שיחק בליגת ההוקי הלאומית מ-1985 עד 2000 עבור טורונטו מייפל ליפס, קוויבק נורדיקס, ניו יורק איילנדרס, טמפה ביי לייטנינג, דטרויט רד וינגס ושיקגו בלאקהוקס.
נבחר ראשון בדראפט ה-NHL ב-1985 על ידי מייפל ליפס, הקבוצה עימה שיחק מספר מכובד של עונות ושימש כקפטן הקבוצה מ-1991 עד 1994. קלארק היה חביב האוהדים בטורונטו והוא ממשיך לייצג את המייפל ליפס באירועים ציבוריים.
בתור מגן צעיר שנחשב לכוכב עם ססקטון בליידס מה-WHL, קלארק היה חבר בנבחרת זוכת מדליית הזהב באליפות העולם בהוקי קרח לצעירים ב-1985.
קלארק עבר לעמדת חלוץ לאחר שנבחר ראשון על ידי טורונטו מייפל ליפס בדראפט ה-NHL ב־1985. קלארק היה ידוע במשחקו הפיזי ובמוחו ההתקפי בשילוב עם כושר הבקעה.
ככל שקלארק היה קשוח, יכולות ההתקפה וההבקעה שלו השתפרו בהתאם לקשיחות שלו על הקרח.
227 הפעמים שצבר דקות עונשין בעונת הטירונות, היו שיא לטורונטו מייפל ליפס בעונת 1985/86 והעמידוהו במקום ה-15 בליגה במספר דקות העונשין, יחד עם 34 שערים שגם הובילו את הקבוצה.
לאחר עונת הטירונות נבחר קלארק לנבחרת הטירונים ב-NHL וסיים במקום השלישי בהצבעה על זכייה בגביע קאלדר.
עונת 1986/87 הייתה עונתו התוקפנית ביותר, כאשר צבר 271 דקות עונשין ותפס את המקום התשיעי בליגה בקטגוריה זו.
פציעה קשה בגב, כתוצאה ממכה שספג קלארק במהלך משחק נגד שיקגו בלאקהוקס במהלך העונה, הפריעה לו להתקדם כשחקן עילית ב-NHL.
אף על פי כן, התחבב בקרב הקהל במייפל ליף גארדנס וזכה למקום בלבם של מעריצי הליפס ושימש כאור בקצה המנהרה בתום עידן הרולד בלארד, שנחשב לתקופה הגרועה ביותר בתולדות הקבוצה הנודעת.
קלארק מונה לקפטן הקבוצה לעונת 1991/92. במהלך עונת 1992/93, בשנתו השנייה כקפטן הקבוצה קבעו הליפס שיאי קבוצה בניצחונות (44) ונקודות (99) וגם עלו לפלייאוף לראשונה מזה שלוש שנים.
לליפס הייתה ריצה בלתי נשכחת לגמר חטיבת קמפבל, אולם לאחר שהובילו את הסדרה עם שלושה ניצחונות מול שניים והזדקקו למשחק אחד בלבד להגיע לגמר גביע סטנלי, הם הפסידו ללוס אנג'לס קינגס בראשות וויין גרצקי, אותם אימן בן דודו של קלארק, בארי מלרוז.
שני רגעים שמגדירים את הקריירה קרו בסדרה הזו עבור קלארק: הקרב החוזר שלו במשחק הראשון של הסדרה עם האנפורסר מרטי מקסורלי כנקמה על מכה עוצמתית שמקסורלי נתן לכוכב הליפס דאג גילמור, והשלושער שלו במשחק השישי מתוך שבעת משחקי הסדרה.
"הסדרה הזו הייתה כנראה ההתרגשות הכי גדולה שראיתי כאן", הכריז קלארק, שהייתה לו הופעה אגדית בסדרה עם 20 נקודות (10 שערים ו-10 בישולים) ב-21 המשחקים שלו במהלך פלייאוף 1993. "זה היה הכי רחוק שהליפס התקדמו מזה זמן רב, הקבוצה התגבשה בזמן הנכון וכולם עשו את העבודה שלהם".
קלארק השיג שיא קריירה של 46 שערים ב-64 משחקים עבור הליפס במהלך עונת 1993/94, כששיחק על הקו עם דייב אנדרייצ'ק ודאג גילמור.
בפלייאוף, הליפס העפילו פעם שנייה ברציפות לגמר החטיבה אך הפסידו 4:1 לוונקובר קנאקס, אותם אימן מאמן הליפס לעתיד פט קווין.
החלפות, חזרה לטורונטו ושנים מאוחרות
ביוני 1994, בזמן שנחשב בשיאו, הועבר קלארק לקוויבק נורדיקס בעסקה מרובת שחקנים שכללה בעיקר את מאטס סונדין הצעיר.
גילמור ירש אותו כקפטן המייפל ליפס.
קלארק שיחק בקוויבק בעונה המקוצרת 1994/95.
לאחר שהנורדיקס הפכו לקולורדו אוולאנש, קלארק הסתבך בסכסוך חוזה עם הקבוצה.
כתוצאה מכך, זמן קצר לפני תחילת עונת 1995/96 נשלח לניו יורק איילנדרס בהחלפה משולשת שהביאה את קלוד למיה לקולורדו ואת סטיב תומאס לניו ג'רזי דווילס.
קלארק שיחק 58 משחקים עם האיילנדרס, אך סיים את העונה בטורונטו.
האיילנדרס קיבלו בחירת סיבוב ראשון מהליפס (רביעי בסך הכל ב-1997) ובחרו ברוברטו לואונגו.
ב-1998 חתם קלארק כשחקן חופשי בטמפה ביי לייטנינג, שם זכה להיבחר לנבחרת האול סטאר של צפון אמריקה והמשיך להבקיע 28 שערים ב-65 משחקים.
למרות הצלחתו בטמפה ביי, הועבר קלארק במועד ההחלפה לדטרויט רד וינגס, שם סיים את עונת 1998/99. קלארק חתם בשיקגו בלאקהוקס מאוחר יותר ב-1999, אך הופיע רק ב-13 משחקים עם הקבוצה.
עם שובו לליפס בשנת 2000, לאחר שנותר על הספסל בזמן ששיחק עם הבלאקהוקס, קלארק לא היה יעיל במיוחד לשארית העונה הסדירה, אבל הצליח להשתלב בפלייאוף.
אוהדי הליפס מחאו כפיים לקפטן העבר למשך 90 שניות לאחר שקלארק נכנס לאזור ניו ג'רזי דווילס ופגע בקורת השער במשחק הראשון.
במהלך המשחק הרביעי, סייע קלארק לשער המנצח במשחק שהעניק לליפס ניצחון 2:1 והשווה את הסדרה מול הדווילס.
הוא הצהיר על פרישתו ב-29 ביוני 2000.
קלארק מועסק כיום בטורונטו מייפל ליפס כשגריר קהילה ויחסי ציבור.
ניתן לראותו כמעט בכל משחקי הבית של הליפס, בדרך כלל עם דניס אשתו וילדיהם.
טורונטו מייפל ליפס כיבדו את הקפטן לשעבר בכך שהוציאו את חולצתו מספר 17 לגמלאות ב-22 בנובמבר 2008, באייר קנדה סנטר.
המספר הוצא רשמית על ידי הקבוצה ב-15 באוקטובר 2016, במהלך טקס ביתי לפני המשחק בו זכו לכבוד דומה 17 שחקנים המייצגים את המספר 11 במדיהם.
לפני משחק של הליפס ביום ההוקי בקנדה נגד אוטווה סנטורס בשבת, 18 בפברואר 2017, הוכרז שפסלי העלים האייקוניים של צ'רלי קונצ'ר, רד קלי, פרנק מחובליך וכן של ונדל, יתווספו לשורת האגדות של העלים הממוקמות מחוץ לאייר קנדה סנטר, כחלק משנות המאה המתמשכות של המייפל ליפס.
קלארק הוא הבעלים של ונדל קלארק'ס קלאסיק גריל וספורטס לונג', עם שתי מסעדות בססקטון; ואושאווה, אונטריו.
בן דודו של קלארק, בארי מלרוז הוא שחקן עבר ששיחק ב-NHL והוא פרשן ESPN; הוא גם בן דוד של שחקן העבר ג'ו קוקור, ששיחק בדטרויט רד וינגס ובססקטון בליידס.
אחיו הצעיר של קלארק, קרי, היה גם כן שחקן; שיחק בליגת משנה ונחשב משישים השחקנים הפותחים בהיסטוריה של ליגת המשנה בשיא של מספר דקות עונשין בקריירה (2812).
אחיו השני של קלארק, דון, ידוע בעיקר בהיותו המאמן הראשי של קבוצות כמו הנסיך אלברט ריידרס וססקטון בליידס.
בנו קודי, שיחק שלוש עונות עבור קבוצת אוטווה 67 שמשחקת ב-OHL החל מ-2016.
קודי נבחר במקום ה-47 הכללי בדראפט ה-NHL ב-2018 על ידי וושינגטון קפיטלס ובהמשך שיחק בהרשי ברס.
אף על פי שהשיר יצא לאור מוקדם מאוד בקריירה שלו, ככל הנראה לפני שהתפרסם כשחקן, קלארק הוזכר על ידי הלהקה הקנדית "הראוסטטים" בשיר "The Ballad of Wendel Clark Parts I & II" באלבום הבכורה שלהם, Greatest Hits.
הנבחרת המזרחית הראשונה מה-WHL באולסטאר - 1985
היכל התהילה של ספורט אונטריו ב-2011
מספר חולצתו 17 הוצא לגמלאות על ידי טורונטו מייפל ליפס
שנה נבחרת טורניר תוצאה מש ש א נק דע 1985קנדה אליפות העולם לנוער 7 3 2 5 10
ונדל ריצ'רד "ונדי" אנדרסון היה פוליטיקאי ושחקן הוקי אמריקאי שכיהן בין 1971 ל-1976 מושל מינסוטה ה-33. בסוף 1976, התפטר מתפקיד המושל על מנת להתמנות כחבר הסנאט של ארצות הברית, לאחר שהסנאטור וולטר מונדייל נבחר לסגן נשיא ארצות הברית.
אנדרסון כיהן בסנאט כמעט שנתיים, אך לאחר שהפסיד בבחירות לסנאט ב-1978 לרודי בושוויץ, התפטר כמה ימים לפני תום כהונתו כדי להעניק לבושוויץ ותק.
אנדרסון נולד בסיינט פול שבמינסוטה, ב-1 בפברואר 1933. הוא למד בבית הספר התיכון סנט פול ג'ונסון ובאוניברסיטת מינסוטה, שם קיבל תואר ראשון ב-1954. ב-1960 קיבל תואר במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מינסוטה.
אנדרסון שירת בצבא ארצות הברית מ-1955 עד 1957, והגיע לדרגת לוטננט ראשון.
מאוחר יותר שירת ביחידת מודיעין במילואים של הצבא.
מ-1951 עד 1954, שיחק אנדרסון כמגן עבור אוניברסיטת מינסוטה ).
אנדרסון כיהן כחבר בית הנבחרים של מינסוטה מ-1959 עד 1963 וכחבר הסנאט של מינסוטה מ-1963 עד 1971. הוא נבחר למושל מינסוטה ב-1970. הישג החתימה שלו כמושל סייע ביצירת "נס מינסוטה של 1971", רפורמה חדשנית במימון בתי ספר ציבוריים של מינסוטה וממשלות מקומיות שיצרה חלוקה הוגנת יותר במיסוי ובחינוך.
על מאמציו, הופיע אנדרסון בשער של מגזין "טיים" משנת 1973.
לאחר שהסנאטור וולטר מונדייל נבחר לתפקיד סגן הנשיא בבחירות 1976, היה על המושל למנות את יורשו של מונדייל.
אנדרסון סיכם עם סגן המושל שלו, רודי פרפיץ', שאנדרסון יתפטר מתפקיד המושל, ופרפיץ', כמושל החדש, ימנה את אנדרסון לסנאט.
במה שנודע כ"טבח במינסוטה", כמעט כל המועמדים של מפלגת DFL הובסו בבחירות ב-1978, כולל פרפיץ' והמועמדים לשני המושבים בסנאט של ארצות הברית, אנדרסון ובוב שורט.
ההסדר של אנדרסון להתמנות לסנאט - ותפקידו של פרפיץ' במינוי זה - נחשבו לגורמים מרכזיים בתבוסות.
אנדרסון אמר שהמהלך למנות את עצמו כסנאטור היה הטעות הגדולה שלו.
מ-1989 עד 2002 כיהן אנדרסון כקונסול הכללי של שוודיה במיניאפוליס.
מ-1995 עד 2001, כיהן כדירקטור וראש הוועדה המשפטית של Turbodyne Technologies Inc.
בשנותיו האחרונות, נקרא באופן קבוע כפרשן על הפוליטיקה של מינסוטה עבור תחנות מקומיות כמו KSTP-TV.
ב-1963 התחתן אנדרסון עם מרי כריסטין מקי (1939–2018) מבמידג'י שבמינסוטה.
נולדו להם שלושה ילדים: איימי, אליזבת וברט.
בשנות ה-70 הופיע אנדרסון בתוכנית שעשועון הטלוויזיה What's My Line?
פאנל המורכב מג'ין רייבורן, ארלין פרנסיס, ג'ין שליט ושילה מקריי לא הצליח לנחש שהוא מושל מינסוטה.
אנדרסון מת ב-17 ביולי 2016 מסיבוכים של מחלת אלצהיימר.
הוא היה בן 83 במותו.
ונדל המפטון פורד היה פוליטיקאי אמריקאי מקנטקי, חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל קנטקי ה־53 בשנים 1971–1974, וכחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קנטקי בשנים 1974–1999. הוא היה הראשון בהיסטוריה של המדינה שנבחר ברצף לתפקידים של סגן מושל ומושל, ולאחר מכן נבחר לסנאט.
בנוסף, כיהן כמצליף הסיעה הדמוקרטית בסנאט בשנים 1991–1999, ונחשב למנהיג המרכזי של המפלגה הדמוקרטית בקנטקי מהיבחרו למושל בשנת 1971 ועד פרישתו מהסנאט ב־1999. בעת פרישתו היה פורד הסנאטור הוותיק ביותר בתולדות קנטקי – תואר שנשבר רק בשנת 2009 על ידי מיץ' מקונל.
פורד היה גם הדמוקרטי האחרון שכיהן בסנאט מטעם מדינת קנטקי.
פורד נולד ב-8 בספטמבר 1924 במחוז דייוויס, סמוך לעיר אוונסבורו שבקנטקי.
הוא למד באוניברסיטת קנטקי, אך לימודיו הופסקו עם גיוסו לצבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה השלים את לימודיו בבית הספר לביטוח במרילנד, וחזר לקנטקי כדי לסייע לאביו בעסק הביטוח המשפחתי.
במקביל שירת במשמר הלאומי של קנטקי.
בשנת 1959 עבד בקמפיין הבחירות של לתפקיד המושל, ולאחר ניצחונו מונה לעוזרו הבכיר.
בהמשך עודד אותו יורשו של קומבס, , להתמודד לסנאט המדינתי, ופורד נבחר וכיהן כהונה אחת.
בשנת 1967 נבחר לסגן מושל, אף על פי שהמושל שנבחר, , היה רפובליקני.
ארבע שנים מאוחר יותר, בשנת 1971, הפתיע את קומבס כשניצח אותו בפריימריז הדמוקרטיים לתפקיד המושל ונבחר למושל המדינה.
בתקופת כהונתו כמושל ייעל פורד את פעילות הממשלה על ידי איחוד וארגון מחדש של משרדים שונים ברשות המבצעת.
הוא יזם מס פחם חדש כדי להגדיל את הכנסות המדינה, וביצע רפורמות במערכת החינוך.
הוא גם הרחיב את השליטה הדמוקרטית במדינה על ידי הדחת רוב בעלי התפקידים הרפובליקנים בכל רחבי המדינה.
בנוסף, הוא סייע בבחירתו של וולטר הדלסטון לסנאטור במקום הרפובליקני הפורש ג'ון שרמן קופר – ובשנת 1974 גבר בעצמו על הסנאטור הרפובליקני המכהן מרלו קוק.
לאחר עלייתו המהירה של פורד ובני בריתו הפוליטיים, הוא וסגנו נחקרו בחשד לשחיתות פוליטית, אך חבר מושבעים סירב להגיש נגדם כתבי אישום.
בתור סנאטור, היה פורד מגן נלהב על תעשיית הטבק של קנטקי, ויחד עם הסנאטור הרפובליקני קיט בונד ממיזורי ייסד את קבוצת הסנאט הלאומית של המשמר הלאומי.
בשנת 1991 נבחר לתפקיד המצליף הדמוקרטי בסנאט.
ב־1994 שקל לרוץ לתפקיד מנהיג הסיעה, אך בחר לתמוך בסנאטור כריס דוד מקונטיקט.
פורד פרש מהסנאט בשנת 1999 וחזר לעיר הולדתו אוונסבורו, שם לימד צעירים פוליטיקה במוזיאון המדע וההיסטוריה המקומי.
ונדל פורד נולד ליד אוונסבורו, ב־8 בספטמבר 1924, להוריו ארנסט א.
אביו היה סנאטור מדינתי וידידו הפוליטי של מושל קנטקי ארל קלמנטס.
פורד רכש את השכלתו המוקדמת בבתי הספר הציבוריים של מחוז דייביס והשלים את לימודיו בבית הספר התיכון של המחוז.
בין השנים 1942 ל־1943 למד באוניברסיטת קנטקי.
ב־18 בספטמבר 1943 נישא פורד לרובי ג'ין ניל (נולדה ב־1924) מאוונסבורו, ולזוג נולדו שני ילדים.
המשפחה הייתה פעילה בכנסיית הבפטיסטים הראשונה באוונסבורו.
ב־1944 עזב פורד את אוניברסיטת קנטקי כדי להצטרף לצבא ארצות הברית, ושובץ לשירות במלחמת העולם השנייה ב־22 ביולי 1944. במהלך שירותו עבר הכשרה כקצין משנה מנהלתי וקודם לדרגת סמל טכני ב־17 בנובמבר 1945. הוא שוחרר בכבוד ב־18 ביוני 1946.
לאחר המלחמה חזר פורד לביתו ועבד עם אביו בעסקי הביטוח המשפחתיים, והשלים את לימודיו בבית הספר לביטוח במרילנד בשנת 1947. ב־7 ביוני 1949 התגייס למשמר הלאומי של קנטקי ושובץ בפלוגה I של רגימנט הרגלים ה־149 באוונסבורו.
ב־7 באוגוסט 1949 קודם לדרגת לוטננט משנה, ובאותה שנה הוסבה הפלוגה שלו מחי"ר לשריון, ופורד שימש כמפקד יחידה בגדוד הטנקים ה־240. הוא קודם לדרגת לוטננט ראשון בשריון והועבר למשמר הלאומי במעמד לא פעיל ב־1956, ושוחרר בשנת 1962.
פורד היה מעורב מאוד בעניינים אזרחיים, וב־1954 היה יליד קנטקי הראשון שכיהן כנשיא ארגון Junior Chamber International (לשכת המסחר הצעירה הבינלאומית).
הוא כיהן כיו"ר מטה הנוער במסע הבחירות של למשרת מושל קנטקי בשנת 1959. לאחר שקומבס נבחר, שימש פורד כעוזרו הבכיר בין השנים 1959 ל־1963.
כאשר אמו נפטרה בשנת 1963, חזר פורד לעיר אוונסבורו כדי לעזור לאביו בסוכנות הביטוח המשפחתית.
אף כי היו השערות כי ירוץ באותה שנה לתפקיד סגן המושל, טען פורד מאוחר יותר כי החליט שלא לחזור לפוליטיקה — עד שמושל המדינה, , ביקש ממנו להתמודד מול קספר ("קאפ") גרדנר, מנהיג הרוב בסנאט של קנטקי ואחד המכשולים המרכזיים בפני יוזמות החקיקה המתקדמות של ברת'יט.
פורד ניצח בבחירות של 1965 בהפרש זעום של 305 קולות בלבד, אך במהרה הפך לדמות מרכזית בסנאט המדינתי.
כנציג המחוז השמיני, שכלל את מחוזות דייביס והנקוק, הוא הגיש 22 הצעות חוק עיקריות שהפכו לחוק במהלך כהונתו היחידה בסנאט.
בשנת 1967 התמודד פורד על משרת סגן מושל קנטקי — הפעם בניגוד לדעתם של ברת'יט וקומבס, שהעדיפו את רוברט פ.
מת'יוס הבן, שהיה אז התובע הכללי של קנטקי.
פורד הביס את מת'יוס בהפרש של 631 קולות בלבד — שהם 0.2% מסך הקולות בבחירות המקדימות.
הוא ניהל קמפיין עצמאי וניצח בבחירות הכלליות, אף על פי שהמועמד לתפקיד המושל שנתמך על ידי קומבס וברת'יט, הנרי וורד, הפסיד לרפובליקני .
בחלוקת התפקידים המדינתיים שלאחר הבחירות, הרפובליקנים זכו בחמישה תפקידים והדמוקרטים בארבעה.
בתקופת כהונתו כסגן המושל, בנה פורד מחדש את המנגנון הפוליטי הדמוקרטי של המדינה — מנגנון שסייע לו ולפוליטיקאים נוספים להיבחר בעתיד, בהם הסנאטור הפדרלי וולטר הדלסטון ומושלת קנטקי .
כאשר ביקש המושל בשנת 1968 להעלות את מס המכירה המדינתי מ־3% ל־5%, התנגד פורד למהלך, בטענה שיש לאשר אותו רק אם מזון ותרופות יוחרגו מהמס.
פורד הפסיד בקרב הזה — העלאת המס אושרה ללא החרגות.
בשנים 1970–1971 היה פורד חבר בוועד המנהל של ועידת סגני המושלים הארצית.
עם סיום כהונתו כסגן מושל, היה פורד אחד משמונה מועמדים שהתמודדו בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית למשרת מושל קנטקי בשנת 1971. המועמד המוביל באותה עת היה המנטור הפוליטי של פורד – .
במהלך הקמפיין תקף פורד את קומבס בטענה שהוא מבוגר מדי, וכן על העלאת מס המכירה שהונהגה בתקופת כהונתו של קומבס כמושל.
הוא גם תהה מדוע קומבס עוזב משרת שופט פדרלי יוקרתית ומשתלמת כדי לחזור ולהתמודד שוב על תפקיד המושל.
בסופו של דבר, זכה פורד ביותר קולות מכל יתר שבעת המועמדים יחד, וניצחונו הבלתי צפוי על קומבס בבחירות המקדימות יוחס, לדבריו, לאסטרטגיה טובה יותר ולכך שקומבס זלזל במועמדותו.
לאחר הבחירות אמר קומבס במרירות: "מבחינתי, זה סוף הדרך הפוליטית שלי."
בבחירות הכלליות לתפקיד מושל בשנת 1971 התמודד פורד מול שלושה מועמדים נוספים, ובהם המושל הדמוקרטי לשעבר האפי צ'נדלר, שהתמודד הפעם כמועמד עצמאי.
פורד ניצח בבחירות בפער של למעלה מ־58,000 קולות מול יריבו הקרוב ביותר, הרפובליקני טום אמברטון.
עם פרישתם של קומבס וצ'נדלר מהפוליטיקה, התפוגגה בהדרגה המחלוקת הפנימית במפלגה הדמוקרטית בקנטקי.
בתפקיד המושל, העלה פורד את הכנסות המדינה באמצעות הטלת מס ניתוק על הפקת פחם, מס של שני סנט לגלון בנזין, והעלאת המס על תאגידים.
כדי לאזן זאת, פטר ממס המכירה המדינתי את המזון.
כתוצאה מכך נוצר עודף תקציבי משמעותי, שאִפשר לו לקדם פרויקטים רבים של בנייה ציבורית.
מכיוון שניצחונו בבחירות המקדימות הושג בעיקר בזכות תמיכת מחוז ג'פרסון, הוא גמל לכך באישור תקציבים לבניית מרכז הכנסים הבינלאומי של קנטקי ולהרחבת מרכז הירידים של המדינה.
בנוסף העביר רפורמות משמעותיות במערכת המשפט הפלילית של קנטקי.
פורד פיקח על המעבר של אוניברסיטת לואיוויל ממימון עירוני למימון מדינתי.
הוא קידם רפורמות במערכת ההשכלה הגבוהה, ויתר על תפקידו כיו"ר מועצת הנאמנים של אוניברסיטת קנטקי, והעניק זכות הצבעה לסטודנטים ולסגל במועצות הניהול של האוניברסיטאות.
שינויים אלו הפכו את משרות הניהול במוסדות ההשכלה הגבוהה ממינויים פוליטיים למשרות מקצועיות.
בנוסף, הגדיל את תקציב ההשכלה של המדינה והרחיב את סמכויות מועצת ההשכלה הגבוהה של קנטקי.
הוא גם הטיל וטו על הצעת חוק שהייתה מאפשרת התאגדות למורים.
פורד זכה לשבחים על התמקדותו בייעול העבודה של משרדי הממשלה ובשיפור ארגוני של המערכת המבצעת.
הוא הקים כמה "משרדי על" שבהם רוכזו מחלקות רבות תחת הנהלה אחת.
בשנת 1972 ייסד את משרד האוצר והמינהל, שאיחד את סמכויות משרד הפיתוח של קנטקי ומשרד האוצר.
אף כי מגבלות חוקתיות מנעו ממנו לאחד בין חלק מהגופים, הארגון מחדש היה בעיניו יעד עליון, והוא הצליח להשיג בכך חיסכון תקציבי ניכר.
ב־21 במרץ 1972 פסק בית המשפט העליון של ארצות הברית בתיק Dunn v.
Blumstein כי אזרח המתגורר במדינה במשך 30 יום זכאי להצביע בה.
חוקת קנטקי דרשה באותה עת מגורי קבע של שנה במדינה, שישה חודשים במחוז ו־60 יום באזור הבחירה – תנאים שלא תאמו את הפסיקה החדשה.
מאחר שהיה צורך לתקן זאת לפני הבחירות לנשיאות בנובמבר, כינס פורד מושב חקיקה מיוחד לתיקון החוקה.
בנוסף, הוסיף לדיון במושב זה נושאים נוספים: הקמת סוכנות מדינתית להגנת הסביבה, עדכון חלוקת מחוזות הבחירה בהתאם למפקד האוכלוסין האחרון, ואישור תיקון השוויון בזכויות לחוקת ארצות הברית – כל ההצעות הללו אושרו.
על אף שנותח בקיץ 1972 בשל מפרצת במוח, השתתף פורד בוועידה הדמוקרטית הלאומית במיאמי ביץ' בפלורידה.
הוא תמך במועמד אדמונד מאסקי לנשיאות, אך בירך גם את המועמד שנבחר לבסוף, ג'ורג' מקגוורן, בעת ביקורו בקנטקי.
הוועידה סימנה את תחילת מעורבותו של פורד בפוליטיקה הלאומית.
הוא נעלב מהיחס שקיבל גזבר המפלגה הדמוקרטית רוברט שטראוס ממטה מקגוורן, ולאחר תבוסתו של מקגוורן סייע לשטראוס להיבחר ליו"ר הוועדה הדמוקרטית הלאומית.
בזכות מעורבות זו נבחר פורד בעצמו ליו"ר ועידת מושלי המפלגה הדמוקרטית לשנים 1973–1974, ושימש גם כסגן יו"ר הוועדה למשאבי טבע וניהול סביבתי של הוועידה.
פורד נחשב לפחות קשוח ממושלי העבר בכל הקשור לפיטורי בעלי תפקידים מממשלות קודמות, ואף הרחיב את "מערכת ההעסקה על בסיס כישורים" כך שתכלול עובדים ממשלתיים שבעבר לא נכללו בה.
עם זאת, הוא ספג ביקורת על כמה מהמינויים שביצע – במיוחד על החלפת נציב כוח האדם שמונה בתקופת המושל נאן.
מבקריו גם ציינו כי למרות בחינות הכשירות, עובדים שנמצאו מתאימים לתפקידים עדיין נדרשו לקבל "אישור פוליטי" לפני שנקלטו לעבודה.
בחירתו לסנאט של ארצות הברית
פורד איחד את המפלגה הדמוקרטית של המדינה, מה שאפשר לה לזכות במושב בסנאט של ארצות הברית בשנת 1972 – לראשונה מאז 1956. המושב התפנה עקב פרישתו של הרפובליקני ג'ון שרמן קופר, ונכבש על ידי מנהל הקמפיין של פורד, וולטר הדלסטון.
לאחר מכן, החלו חבריו של פורד ללחוץ עליו לנסות ולהדיח את חבר הסנאט הרפובליקני השני של קנטקי, מרלו קוק, שכיהן כהונה אחת בלבד.
פורד רצה שסגנו, , שהתמודד לצד קומבס בבחירות המקדימות של 1971, יתמודד על המושב של קוק, אך קרול כבר כיוון לתפקיד המושל.
מאחר שלא היה מועמד חזק יותר מטעם בעלי בריתו, וכאשר סקר הראה שפורד הוא הדמוקרטי היחיד שיכול לנצח את קוק, הסכים פורד להתמודד והכריז על מועמדותו מיד לאחר סיום מושב החקיקה של 1974.
נושא מרכזי בבחירות היה בניית סכר על הנהר האדום.
קוק התנגד לסכר, אך פורד תמך בו והקצה מתקציב המדינה העודף למימון בנייתו.
בבחירות הביס פורד את קוק ברוב של 399,406 לעומת 328,982 קולות, ובכך השלים את תחייתה של המפלגה הדמוקרטית במדינה כשהדיח בעצמו את הרפובליקני האחרון מתפקיד בכיר.
קוק התפטר מהמושב בדצמבר כדי לאפשר לפורד לקבל ותק גבוה יותר בסנאט.
פורד התפטר מתפקיד המושל כדי לקבל את המושב, והותיר את תפקיד המושל לקרול – שביטל את תמיכת המדינה בפרויקט והביא להפסקתו.
בעקבות העלייה המהירה של פורד ובעלי בריתו לעמדות מפתח בפוליטיקה של המדינה, נפתחה נגדו ונגד קרול חקירת שחיתות.
החקירה, שנמשכה ארבע שנים והחלה ב-1977, התמקדה בתוכנית ביטוח שבה נטען כי הופעלו החזרי עמלות לא חוקיים בתקופת כהונתו של פורד.
ביוני 1972 רכש פורד פוליסות ביטוח לעובדי המדינה ממספר תומכיו הפוליטיים, ללא מכרז.
החוק המדינתי לא דרש באותה העת הצעות מחיר תחרותיות, וגם מושלי עבר נקטו בגישה דומה.
החוקרים האמינו כי התקיימה שיטה שבה חברות הביטוח שקיבלו חוזים ממשלתיים חלקו עמלות עם גורמים פוליטיים.
אף שפורד נחשד בכך שאפשר את הנוהג הזה לצרכים פוליטיים ולא לצרכים אישיים, ב-1981 ביקשו התובעים להגיש נגדו ונגד קרול כתבי אישום בעבירות סחיטה, אך חבר מושבעים סירב.
מאחר שדיוני חבר מושבעים נערכים בחשאיות, לא פורסם מה בדיוק אירע.
עם זאת, הרפובליקנים טענו כי פורד השתמש בתיקון החמישי לחוקה כדי להימנע מהפללה עצמית; פורד סירב לאשר או להכחיש זאת.
חבר מושבעים פדרלי המליץ להגיש נגדו כתב אישום בפרשה, אך משרד המשפטים של ארצות הברית לא פעל בנושא.
פורד נכנס לסנאט בשנת 1974 ונבחר מחדש ב-1980, 1986 ו-1992. בבחירות המקדימות של 1980 התמודדה מולו באופן סמלי בלבד עורכת הדין פלורה סטיוארט.
הוא היה מועמד יחיד בבחירות המקדימות של 1986 ו-1992. הרפובליקנים לא הצליחו להעמיד מולו מועמד רציני באף אחת ממערכות הבחירות.
בשנת 1980 הוא הביס את מבקרת המדינה לשעבר מרי לואיז פאוסט בפער של 334,862 קולות – הישג שיא למירוץ מדינתי בקנטקי, עם 65 אחוז מהקולות.
בשנת 1986 שבר את השיא הזה כשזכה ב-74 אחוז מהקולות וניצח בכל 120 מחוזות המדינה.
בבחירות של 1992 גבר על חבר הסנאט המדינתי הרפובליקני דייוויד ל.
ויליאמס עם 63 אחוזים מהקולות.
פורד שקל פעמיים לעזוב את הסנאט ולחזור להתמודד על תפקיד המושל – ב-1983 וב-1991 – אך ויתר בשתי הפעמים.
בשנת 1983 היה נאלץ להתמודד מול סגנית המושל , בעלת בריתו הפוליטית, ולכן ויתר.
בשנת 1991 החליט להישאר בסנאט בשל מעמדו הבכיר ורצונו להיות מצליף הסיעה הדמוקרטית.
בתחילת דרכו תמך פורד בתיקון חוקתי נגד הסעות כפויות לשילוב גזעי בבתי הספר.
הוא גם הציע לקבוע מחזור דו-שנתי לתקציב הפדרלי, בדומה למודל של תקציב מדינת קנטקי, אך הרעיון לא יושם.
בקונגרס ה־95 (1977–1979) שימש כיו"ר הוועדה לענייני תעופה וחלל.
בין השנים 1977–1983 היה חבר בוועדה הדמוקרטית לקמפיינים לסנאט.
הוא ניסה לראשונה להיבחר למצליף הסיעה הדמוקרטית ב־1988, אך הפסיד לאלן קרנסטון מקליפורניה.
הוא הודיע מיד כי יתמודד שוב ב־1990, אך קרנסטון פרש בשל מחלת סרטן הערמונית, ופורד טען כי היה מנצח גם בלעדיו.
לאחר פרישתו של מנהיג הרוב ג'ורג' מיטשל ב־1994, שקל להתמודד לתפקיד מנהיג הסיעה אך ויתר, ותמך במקום זאת בסנאטור כריס דוד מקונטיקט.
בשנת 1989 הקים יחד עם הסנאטור קיט בונד ממיזורי את הוועד הלאומי של המשמר הלאומי בסנאט, שנועד לקדם את חיזוקו ותקצובו של המשמר הלאומי.
פורד כיהן כיו"ר משותף של הקוקוס עד פרישתו מהסנאט ב־1999.
סנאטור עמית, תומאס איגלטון ממיזורי, תיאר את פורד ווולטר הדלסטון כ'אולי הצמד החזק ביותר של מדינה כלשהי בסנאט'.