tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הצ'יפס העפילו לסופרבול LIV, שם הם ניצחו את סן פרנסיסקו 49' בתוצאה 20–31, וזכו באליפות.
לפני עונת 2020, קלסי חתם על חידוש חוזהו עד 2025, בסך 58 מיליון דולרים אמריקנים.
בשבוע 13 של אותה עונה, בניצחונו של קבוצתו נגד דנוור ברונקוס בSunday Night Football בתוצאה 16–22, קלסי רשם 136 יארדים וטאצ'דאון אחד.
קלסי סיים את העונה וקבע שיא בקרב הטייט אנדים של 1,416 יארדים, ועקף את השיא של ג'ורג' קיטל מ-2018. קבוצתו של קלסי סיימה את העונה במאזן 2–14 והעפילה לפלייאוף.
הצ'יפס אף הגיעו לסופרבול של אותה עונה (LVׂ), אך שם הפסידו בתוצאה 20–31 לטמפה ביי באקנירס, שהובלה על ידי טום בריידי.
באוגוס0ט 2024, אדם סנדלר אישר שהצילומים לסרט "גילמור המאושר 2", סרט ההמשך לסרט "גילמור המאושר" צפויים להתחיל בניו ג'רזי.
הסרט כולל הופעה של קלסי שסנדלר ציין שיש לו חלק קטן בסרט.
קלסי, שמתחיל להיכנס לתחום המשחק, הביע בעבר את רצונו להשתתף בסרט ההמשך, ואמר שהוא יעשה כל דבר כדי להיות חלק מהפרויקט.
באוקטובר 2024, פריים וידאו השיקו את הטריילר לשעשועון "Are You Smarter Than a Celebrity?", בהנחיית קלסי.
התוכנית תעלה לשידור ב-16 באוקטובר 2024 עם שלושה פרקים ראשונים, ולאחר מכן פרק חדש בכל שבוע.
במרכז התוכנית, כל פרק יכלול מתמודד מבוגר שייעזר בכיתה מלאה בסלבריטאים מתחומי הקומדיה, הטלוויזיה, הקולנוע והספורט כדי לענות על 11 שאלות מתוך תוכנית הלימודים של בית הספר היסודי, עם אפשרות לזכות בפרס של 100,000 דולר.
השאלה האחרונה בתוכנית, ששווה $100,000, תהיה ברמת כיתה ו', והמתמודד יבחר סלבריטאי אחד להתייעצות לפני נעילת התשובה.
בין הסלבריטאים המשתתפים בתוכנית נמנים, בין היתר ניקי גלייזר ולילי סינג.
בנובמבר 2024, ג'ייסון וטרוויס קלסי חברו ללהקת Boyz II Men לשיר חג המולד "It's Christmastime (In Cleveland Heights)", שיצא ב-1 בנובמבר 2024. השיר מוביל את האלבום A Philly Special Christmas Party, האלבום השלישי למטרות צדקה של ההרכב The Philly Specials.
בסוף אותה שנה שיחק קלסי את אד לאקלן בסדרת האימה של ראיין מרפי "גרוטסק" בערוץ FX Networks.
בשנת 2023 החל לצאת עם הזמרת והמוזיקאית טיילור סוויפט.
הם הכירו בהמשך להופעה של סוויפט באצטדיון Arrowhead שבקנזס סיטי, אליה הגיע קלסי ביולי 2023. באוגוסט 2025 התארסו בני הזוג.
טרוויס ווריק הוא כדורסלן אמריקאי-גרמני-ישראלי, המשחק בעמדת הקלע והסמול פורוורד.
נכון למרץ 2024, הוא מלך הסלים בכל הזמנים של הפועל באר שבע בליגת העל.
ווריק נולד וגדל בפיין ברוק, ניו ג'רזי, למשפחה ממוצא יהודי.
ווריק למד ושיחק כדורסל בתיכון מונטוויל במשך שלוש שנים.
ווריק שימש בשתי שנותיו האחרונות כקפטן ובעונה האחרונה נבחר לשחקן המצטיין של התיכון.
בתחילת דרכו במכללות, שיחק ווריק במכללת סנט מייקל.
בשנתו האחרונה במכללה, הוא העמיד ממוצעים של 16 נקודות, 8 ריבאונדים, 1.3 אסיסטים ו-1.2 חטיפות למשחק.
הוא נבחר לקבוצה השנייה של העונה.
ב-18 באוקטובר 2013, החל ווריק את הקריירה המקצועית שלו כשחתם בגות'ה רוקטס מהליגה הגרמנית.
ב-8 באפריל 2014, קלע ווריק שיא קריירה של 24 נקודות, ב-8 מ-12 מהשדה, יחד עם 3 ריבאונדים בניצחון 80–90 על קריילסיים מרלין.
ב-29 משחקים בקבוצה, הוא העמיד ממוצעים של 9.9 נקודות, 5.1 ריבאונדים, 1.3 אסיסטים ו-1.1 חטיפות למשחק.
ב-27 ביוני 2014, ווריק חתם לשנתיים בריזן לודביגסבורג.
ב-29 באוקטובר 2015, חתם ווריק לעונה בהמבורג טאוארס.
עם זאת, ב-9 בדצמבר 2015, הוא עזב את הקבוצה וחתם ברסטה פכטה עד תום העונה.
ווריק עזר לקבוצה לסיים כסגנית האלופה.
ב-26 משחקים בהם שיחק באותה עונה, הוא העמיד ממוצעים של 7.7 נקודות ו-3.5 ריבאונדים בממוצע למשחק, עם 41.4 אחוזים לשלוש.
ב-15 באוגוסט 2017, חתם ווריק לעונה במכבי אשדוד מהליגה הישראלית.
ב-3 במאי 2018, קלע ווריק שיא עונתי של 19 נקודות, יחד עם 3 ריבאונדים ו-2 חטיפות בהפסד קבוצתו 65–85 להפועל ירושלים.
ווריק עזר לאשדוד להגיע לפלייאוף, שם הודחה על ידי הפועל תל אביב ברבע הגמר.
ב-20 ביוני 2018, חתם ווריק לעונה בהפועל באר שבע.
ב-7 באפריל 2019, קלע ווריק שיא עונתי של 21 נקודות, ב-7 מ-12 לשלוש, יחד עם 3 אסיסטים בהפסד 88–97 למכבי אשדוד.
ווריק עזר לבאר שבע להגיע לפלייאוף, שם הודחה על ידי הפועל ירושלים ברבע הגמר.
ב-29 משחקים בקבוצה, הוא העמיד ממוצעים של 8.5 נקודות ו-2.7 ריבאונדים בממוצע, עם 42.6 אחוזים לשלוש.
ב-19 ביוני 2019, חתם ווריק לעונה בעירוני נהריה.
בנהריה הוא קלע 7.6 נקודות בממוצע למשחק.
ב-28 ביולי 2020, חזר ווריק להפועל באר שבע.
בעונת 2022/2023 שיחק במדי עירוני נס ציונה.
ממלכת טרוונקור הייתה ממלכה הודית שהתקיימה מ-1729 עד ל-1949. בשיאה, הממלכה כיסתה את רוב המחוזות הדרומיים של קרלה של ימינו ואת החלק הדרומי ביותר של טאמיל נאדו.
בממלכה גבלו חמשת הטאלוקים בעלי רוב טמילי של נשיאות מדרס מצפון, מחוזות מדוראי וטירונלוולי של אזור פנדיה נאדו בנשיאות מדראס ממזרח, האוקיינוס ההודי מדרום והים הערבי ממערב.
המלך מרת'נדה ורמה ירש את המדינה הפיאודלית הקטנה של ונאד בשנת 1723, והפך אותה לאחת הממלכות החזקות ביותר בדרום הודו.
מרת'נדה ורמה הוביל את כוחות טרוונקור במהלך מלחמת טרוונקור-הולנד ב-1739–46. הבסת ההולנדים על ידי טרוונקור נחשבת לדוגמה המוקדמת ביותר למעצמה מאורגנת מאסיה שמתגברת על הטכנולוגיה והטקטיקות הצבאיות האירופיות.
מרת'נדה ורמה המשיך לכבוש את רוב הנסיכויות הקטנות של השליטים הילידים.
טרוונקור הפכה למדינה הדומיננטית ביותר בקרלה על ידי הבסתו של הזמורין החזק מקוז'יקוד בקרב על פוראקאד בשנת 1755.
בתחילת המאה ה-19 הפכה הממלכה למדינה נסיכותית הכלולה בהודו הבריטית.
ממשלת טרוונקור נקטה צעדים מתקדמים רבים במישור החברתי-כלכלי ובמהלך שלטונו של המהראג'ה סרי צ'יטהירה ת'ירונאל בלארמה ורמה, הפכה טראואנקור למדינה נסיכותית מודרנית משגשגת, עם הישגים נחשבים בחינוך, במינהל פוליטי ורפורמות חברתיות בשנים 1903–1904, סך הכנסות המדינה היה 10,201,900 ₹.
ממלכת טרוונקור הייתה ממוקמת בקצה הדרומי הקיצוני של תת היבשת ההודית.
מבחינה גאוגרפית, טרוונקור חולקה לשלושה אזורים שונים מבחינה אקלימית: הרמות המזרחיות (שטח הררי טרשי וקריר), אזור הביניים המרכזי (גבעות) והשפלה המערבית (מישורי החוף).
דרום קרלה של ימינו נשלטה זמן רב על ידי שושלות טמיליות כמו ממלכת איי, שושלת פנדיה, ושושלת צ'ולה, עד המאה ה-16 - המאה ה-17. שפתה הרשמית של ונאד, שבסיסה בקולאם, הייתה גם טמילית.
שמות המקומות, הדיאלקטים של מלאיאלאם המדוברים והמנהגים של דרום קרלה חושפים קשר הדוק עם מורשת טמילית.
מלאיאלאם הפך נפוץ יותר כאשר ממלכת ונאד הפכה לטראוואנקור.
ממלכת ונאד נשלטה על ידי ראג'ות הידועים בשם ונאדים.
עד סוף המאה ה-11 לספירה הייתה זו נסיכות קטנה בממלכת איי.
בני איי הייתה השושלת השלטת הקדומה ביותר בדרום קרלה, אשר בשיאה שלטה על אזור מנגרקויל בדרום ועד טריבאנדרום בצפון.
השושלת הייתה חזקה עד תחילת המאה העשירית.
כשהאיי נחלשה והתפוררה, הפכה ונאד לנסיכות הדרומית ביותר של ממלכת צ'רה השנייה.
פלישה של ממלכת צ'ולה אל ונאד גרמה להחרבת קולאם ב-1096. עם זאת, גם בירת ממלכת צ'רה נפלה במתקפת צ'ולה, ומלך צ'רה, ראמה ורמה קולסקארה, העביר את בירתו לקולאם.
לפיכך, ראמה ורמה קולאסקרה, הקיסר האחרון של שושלת צ'רה, היה כנראה המייסד של בית המלוכה ונאד, והתואר של מלכי צ'רה, "קולסקארה", נשמר מעתה על ידי שליטי ונאד.
לפיכך, סופה של שושלת צ'רה השנייה במאה ה-12 מציין את עצמאותה של ונאד.
במחצית השנייה של המאה ה-12 התמזגו שני ענפים של שושלת איי, תריפפור וצ'ירווה, במשפחת ונאד.
בתחילת המאה ה-18 לספירה, משפחת המלוכה של טרוונקור אימצה כמה חברים ממשפחת המלוכה של קולאתונדו שבסיסה בצפון קרלה.
ההיסטוריה של טרוונקור החלה עם מרת'נדה ורמה, שירש את ממלכת ונאד, אותו הפך במהלך שלטונו (1729–1758) לטרוונקור.
לאחר שהביס איחוד של אדונים פיאודליים וכונן שלום פנימי, הוא הרחיב את ממלכת ונד באמצעות סדרה של מסעות צבאיים מקניאקומרי בדרום ועד לגבולות קוצ'י בצפון במהלך 29 שנות שלטונו.
בכלל זה נכללה מלחמת טרוונקור-הולנד (1739–1753) בין טרוונקור לחברת הודו המזרחית ההולנדית, אשר הייתה בעלת ברית לכמה מממלכות אלו.
בשנת 1741, טרוונקור ניצחה בקרב על קולאצ'ל נגד חברת הודו המזרחית ההולנדית, והביאה להתמוטטות מוחלטת של ההשפעה ההולנדית באזור.
בקרב זה נלכד הקפטן ההולנדי יוסטכיוס דה לאנוי, שמאוחר יותר ערק לטרוונקור.
דה לאנוי מונה לקפטן של שומר הראש של הוד מעלתו ולאחר מכן אדמירל בכיר ("ואליה קפיטן") וביצע מודרניזציה של צבא טרוונקור על ידי הכנסת נשק חם וארטילריה.
מ-1741 עד 1758, דה לאנוי פיקד על כוחות טרוונקור והיה מעורב בסיפוח נסיכויות קטנות אליה.
טרוונקור הפכה למדינה החזקה באזור קרלה לאחר ניצחונה על זמורין החזק מקוז'יקוד בקרב על פוראקאד ב-1755. ראמיאן דלאווה, ראש הממשלה (1737–1756) של מרת'נדה ורמה, מילא גם הוא תפקיד חשוב בגיבוש ובהתרחבות זו.
ב-3 בינואר 1750, מרת'נדה ורמה "הקדיש" את טרוונקור לאלוהות Padmanabha , אחד מהצורות של האל ההינדי וישנו עם לוטוס היוצא מטבורו עליו יושב ברהמה.
מכאן ואילך שלטו שליטי טרוונקור כ"משרתי פדמנבהה" (הפדמנבהה-דסר).
בקרב אמבלאפוזה, מרת'נדה ורמה ניצח את איחוד המלכים שהודחו על ידו ואת מלך ממלכת קוצ'ין.
יורשו של מרת'נדה ורמה, קארת'יקה תירונאל ראמה ורמה (1758–1798), אשר היה ידוע כדראהמה ראג'ה , העביר את הבירה בשנת 1795 מפדמנאבהאפוראם לטריוונדרום.
תקופתו של דהרמה ראג'ה נחשבת לתור הזהב בהיסטוריה של טרוונקור.
הוא גם שיפר ועודד התפתחות חברתית.
טרוונקור השתתפה לעיתים קרובות עם חברת הודו המזרחית הבריטית בסכסוכים צבאיים.
במהלך שלטונו של דהרמה ראג'ה, טיפו סולטאן, השליט בפועל של מייסור ובנו של חיידר עלי, תקף את טרוונקור בשנת 1789 כחלק מפלישת מייסור לקרלה.
דהרמה ראג'ה סירב קודם לכן למסור את הפליטים הפוליטיים ההינדואים מכיבוש מייסור במלבר שברחו לטרוונקור.
צבא מייסור נכנס לממלכת קוצ'ין מקוימבטורה בנובמבר 1789 והגיע לטריצ'ור בדצמבר.
ב-28 בדצמבר 1789 טיפו סולטן תקף את הנדונקוטה (הקווים הצפוניים) מצפון, וגרם לקרב נדומקוטה (1789) בו הובס צבא מייסור.
עם מותו של דהרמה ראג'ה בשנת 1798, בלרמה ורמה (1798–1810), השליט החלש ביותר בשושלת, עלה לכס השלטון בגיל שש עשרה.
הסכם הפך את טרוונקור לברית בת עם חברת הודו המזרחית ב-1795.
בתקופה זו, ראשי הממשלה, שכונו "דוואנים", החלו להשתלט על ניהול הממלכה בפועל.
כאשר חלק מצבא טרוונקור מרד ב-1805 נגד ולו טמפי דלאוה, הוא התחבא אצל הקולונל התושב הבריטי קולין מקאוליי ולאחר מכן השתמש בכוחות חברת הודו המזרחית הבריטית כדי לדכא את המרד.
וולו טמפי מילא תפקיד מפתח במשא ומתן על הסכם חדש בין טרוונקול לחברת הודו המזרחית הבריטית.
אך בעקבות דרישת חברת הודו המזרחית הבריטית לפיצויים על מעורבותם במלחמת טרוונקור-מייסור (1791) לצד טרוונקור, הובילו למתיחות בין הדיוואן לקולונל מקולי.
וולו טמפי והדיוואן של ממלכת קוצ'ין, פאליאת אחאן גובינדן מנון, שלא היה מרוצה ממקאוליי על שהעניק מקלט לאויבו קוני קרישנה מנון, הכריזו מלחמה על חברת הודו המזרחית הבריטית.
צבא חברת הודו המזרחית הבריטית הביס את צבאו של פליאת אחאן בקוצ'ין ב-27 בפברואר 1809. פליאת אחאן נכנע לחברת הודו המזרחית והוגלה למדרס ואחר כך לבנארס.
הפלוגה הביסה כוחות בפיקודו של ולו טמפי בקרבות ליד נגרקויל וקולאם, והסבה אבדות כבדות למורדים, שרבים מהם ערקו.
המהראג'ה מטרוונקור, שעד אז לא לקח חלק בגלוי במרד, התחבר כעת עם הבריטים ומינה את אחד מאויביו של טמפי לראש ממשלתו.
צבא בעלות הברית של חברת הודו המזרחית וחיילי טרוונקור חנו בפפנאמקוד, ממש מחוץ לטריוונדרום.
ולו טמפי ארגן מאבק גרילה נגד החברה, אך התאבד כדי למנוע את לכידתו על ידי צבא טרוונקור.
לאחר המרד של 1805 נגד ולו טמפי פורקו רוב גדודי צבא טרוונקור, ולאחר מרד ולו טמפי, פורקו גם כמעט כל כוחות הטרואנקור הנותרים, כאשר חברת הודו המזרחית התחייבה לעמוד לשירות הראג'ה במקרים של תוקפנות חיצונית ופנימית.
מערכת הקאסטות נאכפה בטרוונקור בצורה קפדנית יותר מאשר בחלקים אחרים של הודו עד אמצע המאה ה-19.
המלך האחרון של טרוונקור, Chithira Thirunal Balarama Varma , שלט בין 1931 ל-1949. הוא פרסם את ההכרזה המפורסמת על כניסת המקדש ב-12 בנובמבר 1936, שפתחה את הקשתרים (המקדשים ההינדואים בקרלה) בטרוונקור לכל ההינדים, פריבילגיה שמורה עד אז לבני המעמד העליון.
מעשה זה זיכה אותו בשבחים מרחבי הודו, בעיקר מהאטמה גנדי.
מערכת התחבורה הציבורית הראשונה ומערכת התקשורת הושקו במהלך שלטונו.
הוא גם התחיל את התיעוש של המדינה, והעצים את תפקידו של המגזר הציבורי.
הוא הכניס את התעשייה הכבדה למדינה והקים מפעלי ענק במגזר הציבורי.
הוקמו כעשרים תעשיות, בעיקר לניצול חומרי הגלם המקומיים כגון גומי, קרמיקה ומינרלים.
הוא גם פרס את חסותו על מוזיקאים, אמנים, רקדנים ומלומדים וודים.
עם זאת, ראש ממשלתו, סר ראמסוואמי אייר, לא היה פופולרי בקרב הקומוניסטים של טרוונקול.
המתיחות בין הקומוניסטים לאייר הובילה לפרעות קלות.
בהתפרעות אחת כזו בפונפרה-ויאלאר ב-1946, הפורעים הקומוניסטים הקימו ממשלה משלהם באזור, שהובסה על ידי צבא טרוונקור והצי.
ראש הממשלה פרסם הצהרה ביוני 1947 לפיה לאחר יציאת הבריטים טרוונקור תהיה מדינה עצמאית ולא תצטרף לאיחוד ההודי; לאחר מכן, נעשה ניסיון להתנקש בחייו, שבעקבותיו הוא התפטר ועזב למדרס.
לאחר מספר סבבים של דיונים ומשא ומתן המלך הסכים שהממלכה תצטרף להודו ב-12 באוגוסט 1947. ב-1 ביולי 1949 אוחדה ממלכת טרוונקור עם ממלכת קוצ'ין למדינה קצרת הימים טרוונקור-קוצ'ין.
ב-11 ביולי 1991, המהראג'ה סרי צ'יטהירה ת'ירונאל לקה בשבץ מוחי ואושפז בבית חולים, שם נפטר ב-20 ביולי.
הוא שלט בטרוונקור במשך 67 שנים ובמותו היה אחד השליטים האחרונים של מדינה נסיכותית ממדרגה ראשונה בראג' הבריטי.
הוא הוחלף כראש בית המלוכה, והמהראג'ה של טרוונקול על ידי אחיו הצעיר, Uthradom Thirunal Marthanda Varma.
מדינת קרלה התקיימה ב-1 בנובמבר 1956, עם מושל שמונה על ידי נשיא הודו לראש המדינה במקום המלך.
המלך איבד את כל סמכויותיעל פי התיקון העשרים ושישה לחוקת הודו מ-31 ביולי 1971.
טרוונקור-קוצ'ין, הייתה מדינה קצרת מועד של הודו (1949–1956).
ערב עצמאות הודו, הודיע ראש ממשלת טרוונקור ראמסוואמי אייר כי טרוונקור תהיה מדינה עצמאית, ולאחר קבלת העצמאות ההודית ב-3 ביוני 1947 הודו הכריזה המדינה ב-18 ביוני 1947 על עצמאות.
לאחר שיחות ממושכות הסכימה המדינה להצטרף להודו ב-1949.
הבחירות ראשונות במדינה החדשה נערכו ב-1951, כשעד אז מכהן ראש השרים של טרוונקור כראש השרים של טרוונקור-קוצ'ין.
שליט טרוונקור קיבל את התואר מושל (או "ראג'פרמוק") של טרוואנקור-קוצ'ין, אך המהראג'ה של קוצ'ין ויתר על קבלת תואר לאחר העברת השלטון.
בירת המדינה המאוחדת הייתה טריוונדרום, לשעבר בירת טרוונקור.
בשנת 1954, הקונגרס של טרוונקור טאמיל נאדו השיק קמפיין למיזוג האזורים דוברי הטמילית של דרום טרוונקור עם מדינת מדרס.
התסיסה קיבלה תפנית אלימה ואזרחים ושוטרים מקומיים נהרגו במרתנדאם ובפוטוקאדה.
על פי חוק ארגון מחדש של המדינה ההודי משנת 1956, ארבעת הטלוקים הדרומיים של טרוואנקור, וחלק מחמישי מוזגו עם מדינת מדרס.
ב-1 בנובמבר 1956 אוחד טרוונקור-קוצ'ין עם מחוז מלאבר במדינת מדרס כדי להקים את מדינת קראלה, ומשרת ה'ראג'פרמורק' בוטלה והוחלפה במושל, שמונה על ידי נשיא הודו.
טרויה או איליון הייתה עיר קדומה ששכנה באזור שהוא היום צפון מערב טורקיה.
הוזכרה לראשונה בכתביו של הומרוס, ובמיוחד באיליאדה העוסקת במלחמת טרויה.
טרויה זוהתה כתל היסרליק (Hisarlık) שבנפת צ'נקלה (Çanakkale), למרגלות הר אידה, סמוך למוצאו הדרומי של מצר הדרדנלים.
העיר שכנה לחופו של חצי האי "טרואס", המכונה כיום "ביגה" (Biga), סמוך מצפון לנהר סקמנדר (כיום קראמנדרס - Karamenderes).
בתקופת אוגוסטוס קיסר הוקמה באתר העיר איליום, אשר שגשגה עד להקמת קונסטנטינופול.
ב-1870 ערך הארכאולוג הגרמני היינריך שלימן (Heinrich Schliemann) חפירות באתר, וכתוצאה מהן מזוהה בדרך כלל השכבה של טרויה VII כעיר ההומרית, אך דבר זה עדיין נתון במחלוקת.
מנגד, אין חולק כי האתר בהיסרליק הוא העיר ווילושה (Wi-lu-ša) הנזכרת במקורות חתים.
טרויה הוכרזה בשנת 1998 כאתר מורשת עולמית.
לפי המיתולוגיה היוונית נחשב דרדאנוס (Δάρδανος), בנם של זאוס ואלקטרה, כאביה של טרויה, אף שהוא ייסד את העיר דרדאניה על הר אידה הסמוך.
נכדו של דארדנוס , טרוס , העניק למישור הסמוך את שמו, ובנו של האחרון, אילוס , ייסד את העיר טרויה.
בפי הרומאים כונתה העיר "איליום" (Illium), העיר של אילוס.
לפי האיליאדה ומקורות נוספים, לפני מלחמת טרויה שלח אל הים פוסידון מפלצת להתקיף את העיר.
לאומדון, בנו של איליוס, ביקש להקריב את בתו הסיוני במטרה לפייס את האל.
הרקולס אשר הזדמן לעיר, הסכים להרוג את המפלצת אם לאומדון יעניק לו את הסוסים שקיבל מזאוס בתמורה לחטיפת גנימדס.
לאומדון הסכים אך חזר בו לאחר שהרקולס הרג את המפלצת.
בתמורה חזר הרקולס אל העיר, בזז אותה והרג את כל בניו של לאומדון למעט אחד.
היוונים הקדמונים תיארכו את מלחמות טרויה למאות ה-14 (דוריס ), ה-13 (הרודוטוס) או ה-12 (ארטוסתנס) לפנה"ס.
לפי האיליאדה הוקם המחנה היווני סמוך לשפך הסקמנדר, שנשפך אותה עת לים האגאי כחמישה ק"מ לכיוון פנים היבשה ביחס למיקומו כיום.
הומרוס הזכיר את טרויה גם באודיסיאה, והיא נזכרה ביצירות יווניות אחרות, ובאיניאדה הרומית מאת ורגיליוס.
הן היוונים והן הרומאים התייחסו אל מלחמת טרויה כאל עובדה היסטורית, וכך גם אל מיקומה של העיר באנטוליה כפי שקבע הומרוס.
כך לדוגמה ביקר אלכסנדר הגדול באתר בשנת 334 לפנה"ס, והקריב קרבן לזכר גיבורי המלחמה אכילס ופאטרוקלוס.
ב-2001 פורסמו מסקנותיהם של גאולוגים מאוניברסיטת דלוור ומטריניטי קולג' בדבלין ולפיהן קיימת התאמה בין מיקומו של אתר טרויה כפי שזוהה על ידי שלימן ב-1870 לבין תיאורי האיליאדה ומקורות קלסיים אחרים, בעיקר הגאוגרפיקה של סטראבון.
שכבות התל מסומנות כטרויה I עד טרויה IX, עם מספר חלוקות משנה:
טרויה I - מ-3000 עד 2600 לפנה"ס (EB1, שלב ראשון בתקופת הברונזה המוקדמת באסיה הקטנה)
טרויה II - מ-2600 עד 2250 לפנ"ס (EB2, שלב שני בתקופת הברונזה המוקדמת באסיה הקטנה)
טרויה III - מ-2250 עד 2100 לפנה"ס (EB3, שלב שלישי בתקופת הברונזה המוקדמת באסיה הקטנה)
טרויה IV - מ-2100 עד 1950 לפנה"ס (EB3, שלב שלישי בתקופת הברונזה המוקדמת באסיה הקטנה)
טרויה V - המאה ה-20 לפנה"ס עד המאה ה-18 לפנה"ס (EB3, שלב שלישי בתקופת הברונזה המוקדמת באסיה הקטנה)
טרויה VI חרבה בסביבות שנת 1300 לפנה"ס, ככל הנראה ברעידת אדמה.
משכבה זו לא נותרו גופות או ממצאים, למעט ראש חץ.
טרויה VIIa - מ-1300 עד 1190 לפנה"ס - התקופה המועדפת כתקופתה של טרויה באיליאדה
טרויה VIIb1 - המאה ה-12 לפנה"ס
טרויה VIIb2 - המאה ה-11 לפנה"ס
טרויה VIIb3 - עד שנת 950 לערך לפנה"ס
טרויה VIII - בסביבות שנת 700 לפנה"ס
טרויה IX - המאה ה-1 לפנה"ס (התקופה ההלניסטית)
שכבת טרויה VII מקבילה לתקופת האימפריה החתית והממלכות החתיות החדשות (1300 עד 950 לפנה"ס).
בתקופה זו הייתה העיר מוקפת חומה ובה מגדלים המגיעים לגובה של 9 מטר, ובסיסם בגודל של 18 מטר על 18 מטר.
מנפרד קופמן (Manfred Korfmann) אשר חפר באתר בשנות ה-80 של המאה ה-20 העריך כי שטחה של העיר עמד על כ-200,000 מ"ר ואוכלוסייתה נעה בין 5,000 ל-10,000 תושבים, עובדה שבמושגי תקופתה העניקה לה מעמד של עיר גדולה וחשובה.
עד לחפירות אלה נראה היה כי שטחה של העיר קטן פי עשרה, דבר שלא התאים לעיר בסדר הגודל שתיאר הומרוס, אלא למצודה גרידא.
העיר נבנתה לאחר חורבנה של טרויה VI, ושכבתה המוקדמת (טרויה VIIa) שרדה משך יותר ממאה שנה, מ-1300 לפנה"ס ועד שחרבה ב-1190 או 1183 לפנה"ס, כחלק ממשבר תקופת הברונזה המאוחרת.
זוהי כאמור השכבה המקושרת בדרך כלל למלחמת טרויה.
ממצאים תומכים בכך שהעיר חרבה כתוצאה ממלחמה, ובמקום נתגלו שרידי שרפה.
שכבה זו זוהתה בוודאות כווילושה (Wi-lu-ša) המופיעה במקורות חתים.
לאחר החורבן נותרה העיר לא נושבת, וטרויה VIIb הוקמה כאשר היוונים החלו להתיישב באזור, דהיינו, יותר מחצי מאה לאחר מכן, בשנת 1120 לפנה"ס לערך ועם תחילת תקופת המעבר ביוון.
נראה כי הן טרויה VIIb1 והן טרויה VIIb2 חרבו בשרפה.
מאידך, טרויה VIIb3 ננטשה באמצע המאה ה-10 לפנה"ס, ושוב נותרה העיר בלתי מיושבת משך כ-200 שנה עד להקמתה של טרויה VIII.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 טען השווייצרי אמיל פורר (Emil Forrer) כי ווילושה וטארוויסה שנזכרו בכתובות חתיות הן בעצם טרויה, וכי מלך ווילושה, אלכסנדרוס, הוא הנסיך אלכסנדרוס המוכר כפאריס.
ממכתב של מלך חתי אלמוני אל מלך ה"אחיאווה", עולה כי האחרון שלט בעיר מילטוס וכי בינו לבין ווילושה היה בעבר מאבק.
האחיאווה זוהו כאכאים, ותאוריה זו נחשבת כיום לדעת הרוב.
כתובת מצרית שנמצאה בדיר אל-מדינה מתעדת את ניצחונו של רעמסס השלישי על גויי הים, ובהם גם על טֶרֶש, ויש הקושרים בין עיר זו לטארוויסה הנזכרת אצל החתים, היינו טרויה.
עם זאת סברה זו נותרת בגדר השערה.
טרויה הוא סרט מלחמה היסטורי משנת 2004, בבימויו של וולפגנג פיטרסן , המבוסס על פרקים משירתו של הומרוס המספרים על מלחמת טרויה ביוון העתיקה במאה ה-12 לפנה"ס – אחת המלחמות העקובות ביותר בדם במיתולוגיה היוונית.
הסרט מתאר את הגיבור היווני אכילס ואת המלחמה בעקבות בריחת הלנה מלכת ספרטה עם נסיך טרויה, ואת הכנסתו של "סוס טרויאני" לעיר, שהצליח להביא לחורבנה.
הסרט פותח כשצבאו של מלך יוון אגממנון בא לכבוש את תסליה, לאחר שכבש את המסנים הארקדים והאפאים.
שני הצבאות עומדים מוכנים זה מול זה, ואגממנון מציע למלך תסליה שבמקום קרב יבחרו את הלוחם הטוב ביותר מכל צבא, והמנצח יכריע את גורל הקרב במקום שימותו המוני חיילים.
אגממנון שולח את אכילס שיילחם בלוחם ענק, ואכילס הורג את הלוחם בדקירת חרב בצווארו.
בעקבות ההפסד מלך תסליה נכנע והמלחמה מוכרעת.
אכילס, בנו של פלאוס ומפקד המירמידונים, מתואר כלוחם האמיץ ביותר ביוון - אדם שאינו יודע פחד מהו ונולד כדי להילחם.
הוא אינו מאמין באלים, דואג רק לטובתו האישית, בז לאגממנון ונלחם רק כדי להיות הלוחם הכי מפורסם בהיסטוריה.
בתשובה לנער שאומר שהיה מפחד להילחם בענק התסלי, עונה אכילס "לכן איש לא יזכור את שמך".
לאחר ניצחונו על הענק התסלי מגיש לו מלך תסליה את המטה המסמל את השליטה בתסליה כדי שימסור למלכו.
בתשובה עונה אכילס ש"הוא אינו מלכי".
בעת משתה בארמון המלך מנלאוס שבספרטה, בהשתתפות נסיכי טרויה הקטור (הבכור) ופאריס, נקשר הנסיך הצעיר פאריס בקשר רומנטי עם אשתו של מנלאוס, הלנה.
זו מספרת לו שחייה אומללים, והוא מציע לה לברוח ביחד עמו לטרויה.
כשהמלך מנלאוס מגלה זאת הוא רותח מזעם והולך לאחיו אגממנון בבקשה לאחד את כל מלכי יוון למלחמה בטרויה.
אגממנון, שכבר זמן רב חיפש עילה למלחמה, קופץ על ההצעה בשמחה ומגייס את צבאו למערכה.
אגממנון רוצה במלחמה משום שגעונו לכבוש את כל העולם.
הוא מצדיק את עצמו לפני יועציו, כי הוא רוצה לשלוט בים האגאי שטרויה חולשת עליו.
אולם טרויה מעולם לא הפסידה בקרב בגלל היותה מבוצרת בחומות ענק.
לכן אגממנון מגייס את הצי הכי גדול שהפליג אי פעם, צי בעל 1000 ספינות.
הוא יודע שעל אף הכמות האדירה הזו של חיילים, מי שיעזור לו לכבוש את טרויה הוא אכילס, החייל הבלתי מנוצח מצד אחד, אך מרדן ותאב לתהילה וכוח מצד שני.
אכילס בתחילה לא מעוניין להצטרף לקרב זה וטוען שהטרויאנים לא עשו לו מאומה, אולם לבסוף מצטרף לקרב לאחר שחברו הטוב אודיסיאוס שכנע אותו בכך שהמלחמה הזו לא תשכח לעולם וכך גם שמם של גיבוריה.
לכן, אכילס לוקח את צבאו, המירמידונים, ואת בן דודו פטרוקולוס לטרויה.
אכילס וחמישים המירמידונים שלו מסתערים ראשונים על החוף וכובשים אותו ואת המקדש של אפולו, אל השמש של טרויה, כשכל הצבא היווני מריע לאכילס ומצטרף לעזרתו.
אכילס לוכד את נסיך טרויה הקטור במקדש, אולם משחרר אותו לחופשי משום שאין הוא רוצה להורגו כשאין אף אחד שרואה זאת.
כמו כן, כוחותיו תופסים את בת דודתו של נסיך טרויה, בריסאיס, שהקדישה את חייה להיות נזירה ולשרת את האל אפולו.
בבוקר אגממנון מוביל את צבאו לטרויה.
הוא נפגש עם הקטור ופאריס, ופאריס מציע אפשרות שהוא ומנלאוס ילחמו ביניהם והמנצח ייקח את הלנה.
לאחר קרב מתיש, מנלאוס גובר על פאריס ופאריס זוחל להקטור בתחינה לעזרה.
מנלאוס רותח מזעם על העלבון.
אגממנון אומר שהטרוינים הפרו את ההסכם ומתכוננן לקרב.
מנלאוס מזהיר את הקטור שלא יתערב והאחרון טוען שהקרב נגמר, מנלאוס עומד להרוג את פאריס, אבל הקטור הורג את מנלאוס.
אגממנון מוביל את צבאו לתקוף את חומות טרויה, אך בשל מתקפות החצים הרבות ופיקודו של הקטור על צבא טרויה - ההתקפה על טרויה נהדפת והיוונים חוזרים ללון על החוף.
באמצע הלילה יוצאים הטרויאנים למתקפה ומגלגלים כדורי תבן בוערים על ספינות היוונים.
המחנה היווני מבולבל עד שבן דודו של אכילס, פטרוקולוס, לוקח את השריון שלו וסוחף איתו את הצבא להדוף את הטרויאנים.
באחד הקרבות הורג הנסיך הקטור, גדול לוחמי טרויה, את פטרוקלוס הלבוש בשריונו של אכילס כשהוא סבור שהרג את אכילס עצמו.
אכילס שומע זאת ומשתולל מזעם.
הוא לוקח את העגלה והסוס לבדו נוסע לחומות טרויה וקורא להקטור לדו-קרב מול חומת טרויה.
בלית ברירה, בשל כבודו, נענה הקטור לאתגרו של אכילס ומגיע לקרב.
לאחר קרב ענקים, אכילס הורג את הקטור לעיני אביו, אשתו ומשפחתו קושר את גופתו לעגלה וחוזר איתה למחנה היוונים.
מלך טרויה מסתנן באמצע הלילה לאוהל של אכילס ומבקש ממנו לאפשר לו לקחת את גופת בנו ולתת לה קבורה ראויה.
אכילס מעריך את אומץ ליבו של המלך ומרשה לו לקחת את בריסאיס יחד עם גופת בנו ולהתאבל עליו 12 יום, ומתחייב שבזמן זה לא יתקיפו היוונים את טרויה.
בסופו של דבר הבינו היוונים כי אין ביכולתם לכבוש את טרויה בקרב ולכן תכננו תחבולה שנודעה בשם "סוס טרויאני".
היוונים גרמו לטרויה לחשוב שהם מוותרים וחוזרים חזרה לארצם ובנו סוס עץ ענק כסליחה לאל הים היווני (פוסידון).
הטרויאנים, שסברו כי זוהי מתנת היוונים שהפסידו וחיללו את מקדשו של אפולו, הכניסו את הסוס לתוך חומות העיר.
בחסות החשכה יצאו מתוך הסוס אכילס ועשרות חיילים ופתחו את שערי טרויה מבפנים.
הצבא היווני, שחיכה לסימן מהחיילים שבפנים, נכנס לטרויה, הורג את אנשיה ושורף את העיר עצמה.
אכילס הולך לחפש את בריסאיס, שמהלך המלחמה נוצר בניהם קשר רומנטי.
בינתיים, אגממנון הורג את מלך טרויה, פריאמוס, ולוכד את בריסאיס, אולם היא מפתיעה והורגת אותו על ידי תקיעת פגיון בצווארו.
בתגובה, מנסים שומרי המלך להרוג אותה, אולם אכילס נחלץ לעזרתה והורג אותם.
בריסאיס ואכילס מתחבקים ואז מגיע פאריס, המבקש לנקום את מות אחיו הקטור, והורג את אכילס באמצעות פגיעת חץ בעקבו ומספר חיצים בגופו.
אכילס נפרד מבריסאיס בטענה שהיא "העניקה לו שלווה, בחיים של מלחמה".
בראד פיט – אכילס, הגיבור היווני
אריק באנה – הקטור, הנסיך הבכור של טרויה
אורלנדו בלום – פאריס, הנסיך הצעיר של טרויה
בריאן קוקס – אגממנון, מלך יוון ואחיו של מנלאוס
דיאן קרוגר – הלנה, אשתו של המלך מנלאוס שבורחת עם פאריס
שון בין – אודיסאוס, מלך אתיקה וחברו של אכילס, משמש כקריין בסרט
גארט הדלונד – פאטרוקלוס, בן דודו ותלמידו של אכילס
רוז ביירן – בריסאיס, כוהנת אפולו, אהובתו של אכילס ובת משפחת המלוכה הטרויאנית
פיטר או'טול – פריאמוס, מלך טרויה
ברנדן גליסון – מנלאוס, מלך ספרטה ובעלה של הלנה
וינסנט רייגן – איודורוס , גנרל צבא המרמידונים
ספרון בורוז – אנדרומאכה, נסיכת טרויה ואשתו של הקטור
ג'ולי כריסטי – תטיס, אמו של אכילס
הבדלים בין עלילת הסרט לעלילה ביצירותיו של הומרוס
קיימים מספר הבדלים משמעותיים בין עלילת הסרט ובין עלילת האיליאדה והאודיסיאה של הומרוס.
רבים מהם נובעים מההימנעות המוחלטת של הסרט להציג את האלים ומעשיהם, שלהם נתח משמעותי מאוד בעלילה ביצירותיו של הומרוס.
הקרב בין מנלאוס לפאריס (אלכסנדרוס) התרחש בסרט ביום השני למלחמה, או ימים ספורים מתחילת הלחימה.
באיליאדה הוא התרחש בשנה העשירית ללחימה.
באותו קרב בשיר, פאריס מוברח על ידי אפולון-פויבוס חזרה לטרויה להלנה אחרי שכמעט הפסיד למנלאוס בקרב.
בסרט פאריס זוחל חזרה להקטור שמציל אותו.
הקטור הורג את מנלאוס, כשבאיליאדה אירוע זה כלל לא מתרחש ומנלאוס מופיע גם באודיסיאה.
שם מסופר כיצד רב מנלאוס עם אגממנון ופרש מהמלחמה, עבר תלאות רבות במסע חזרה לביתו והגיע עד מצרים.
טלמכוס בנו של אודיסאוס מגיע לספרטה ולמנלאוס כדי לשאול על גורלו של אביו.
באיליאדה אכילס שולח את פטרוקולוס ביודעין עם השריון שלו כדי שיהדוף את הטרויאנים מספינות היוונים, אך הוא מפציר בו שלא להמשיך לרדוף את הקטור עד לטרויה.
הקטור הורג את פטרוקולוס בקרב כשהוא יודע שמדובר בפטרוקולוס.
בסרט פטרוקולוס יוצא לקרב ללא ידיעת אכילס, והקטור הורג אותו כשהוא חושב שמדובר באכילס (ולאחר מכן מתנצל על כך בפני אכילס).
בסרט הקטור מתייצב בפני אכילס לקרב, שמתחיל מעט לאחר מכך.
באיליאדה הקטור מתייצב מחוץ לחומות אך לפתע אוחז בו פחד והוא מתחיל לברוח.
אכילס רודף אחריו זמן רב והם מספיקים להקיף את העיר שלוש פעמים עד שאתנה משכנעת את הקטור להתייצב מול אכילס.
את רוב צילומי הסרט עשו בעיירה קטנה בצפון מלטה ועל האי קומינו.
בסרט השתתפו רק כ-1200 ניצבים ואת השאר מילאו בתוכנות מחשב.
בשביל הסרט היה על בראד פיט להיות תחת משטר תזונה קפדני כדי לנפח שרירים כנדרש מאכילס.
על הסצנות בקרב התאמנו זמן רב.
לדוגמה על הסצנה בה הורג אכילס את הענק התסלי התאמנו כשלושה חודשים.
טֶרוּיוּקִי אוֹקָאזַקִי (ביפנית: 岡崎 照幸; 22 ביוני 1931 – 21 באפריל 2020) היה מאמן קראטה יפני בשיטת שוטוקאן בעל דרגה דאן 10, מייסד, יושב ראש ומאמן ראשי בפדרציית שוטוקאן קראטה הבינלאומית (ISKF).
אוקאזקי נולד באזור פוקואוקה שביפן.
כאיש צעיר התאמן בג'ודו, קנדו ואייקידו.
בגיל 16, בשנת 1948, נרשם לאוניברסיטת טאקושוקו ושם החל באימוני הקראטה שלו.
אוקאזקי התאמן בעיקר תחת ג'יצין פונאקושי (מייסד השוטוקאן) כמו גם תחת מאסאטוקי נקאיאמה.
הוא סיים את לימודיו בשנת 1953 והתמנה מיד למאמן נבחרת האוניברסיטה.
ב-1955 מונה למנהל תוכנית האימונים למאמנים.
בין הראשונים לסיים את הקורס ניתן למנות את טקיוקי מיקמי, הירוקזו קנאזאווה ואיג'י טאקורה.
ב-1961 נסע לארצות הברית כדי להפיץ את אמנות השוטוקאן בעולם.
בתחילה התכוון להישאר שם כחצי שנה, אך מאחר שפתח דוג'ו בפילדלפיה שבפנסילבניה, החליט להישאר שם לצמיתות.
אוקאזקי ייסד את ה-ISKF בשנת 1977.
יחד עם גיצ'ין פונאקושי ומאסאטוקי נקאיאמה ייסד אוקאזקי את תוכנית האימונים למאמנים של JKA.
כמו כן פרסם ספר בשם "שלמות האופי" על חוויותיו.
נפטר ב-21 באפריל 2020 כתוצאה מסיבוכים של מחלת נגיף קורונה 2019.
טְרוֹיזֵן הוא שמה הקדום של עיירה קטנה בצפון-מזרח הפלופונסוס שביוון, על מורדות הר אדרס, דרומית-מערבית לאתונה, הנקראת כיום טְרִיזִינָה (Τροιζήνα) ובטורקית דמאלה (Damala).
טריזינה היה גם שמה של הרשות המקומית לשעבר (עד 2010) של אותו אזור, שמרכזה בגלאטאס (Γαλατάς) ושטחה 190 קמ"ר, אשר הפכה לרשות המקומית טריזיניה-מתאנה במסגרת היחידה האזורית האיים החדשה שבמחוז אטיקה.
טרויזן היה בנם של פֶּלוֹפְּס והִיפּוֹדַמֵיָה ואח לפִּיתֶאוּס.
שני האחים שלטו על ערים נפרדות, זה על הִיפֶּרֵיָה והאחר על אַנְתֵיָה.
לאחר מות טרויזן איחד פיתאוס את שתי הערים לממלכה אחת וקרא לה על שם אחיו המת.
טרויזן נזכרת במיתולוגיה היוונית בעיקר בהקשר עם תֵסֶאוּס.
כאן נולד הגיבור-המייסד של אתונה לאַייתְרָה בת פּיתֶאוּס מלך טרויזן מזרעם של האל פּוסֵיידוֹן ושל אַייגֵאוּס מלך אתונה.
בטרויזן גם גדל הִיפּוֹלִיטוֹס, בנו של תסאוס מאשתו האַמַזוֹנָה, ובה אף מצא את מותו כאשר נמלט מזעם אביו לאחר שפַיידְרָה, אמו החורגת, העלילה עליו כי אנס אותה.
על פי אחת מגרסאות המיתוס, בטרויזן ניטהר אורסטס לאחר שהרג את אמו קליטמנייסטרה וכך נפטר מרדיפת האריניות.
טרויזן הוא מקום עלילת הטרגדיה היפוליטוס של אוריפידס, המגוללת את סיפור בנו של תסאוס, שנפל קורבן לתשוקתה של פיידרה, אמו החורגת.
העלם הצעיר נמלט מן העיר, ובשעת מנוסתו תקף והפך את מרכבתו שור שעלה מן הים והוא נהרג.
מחזות אחרים על אותו נושא נכתבו על ידי סנקה וז'אן רסין, וגם בהם מקום העלילה הוא טרויזן.
בעיר הקדומה נבע מעיין, שנוצר על פי המסופר במקום בו ירד מן השמיים פגאסוס, הסוס המכונף.
טרויזן בתולדותיה של יוון העתיקה
בעיר התקיים פולחן, שנוצר בעקבות האגדה אודות היפוליטוס.
על פי המסורת המקומית, הקדישו נערות העיר להיפוליטוס תלתל משערן קודם נישואיהן.
בעת פלישת קסרקסס מלך פרס ליוון (480 לפנה"ס), לפני קרב סלמיס, הועברו נשות האתונאים וילדיהם למקום מבטחים בטרויזן על פי הצעתו של המדינאי האתונאי תמיסטוקלס.
ב-1959 נתגלה בבית קפה מקומי בטרויזן לוח שיש, ועליו כתובת המנציחה את החלטת תמיסטוקלס לפנות את אתונה מתושביה.
כתובת זו מתוארכת על ידי חוקרים מודרניים לתקופה המאוחרת במאתיים שנים לקרב סלמיס, והיא קרוב לוודאי העתק של נוסח ההחלטה המקורית.
טְרוֹיאן (בבולגרית: Троян) היא עיר בצפון מרכז בולגריה, השנייה בגודלה במחוז לובץ' ושוכנת כ-155 קילומטרים מהבירה סופיה, 120 קילומטרים מפלובדיב, 105 קילומטרים משדה התעופה הקרוב בגורנה אוריאחוביצה, 70 קילומטרים מפלבן ו-35 קילומטרים מבירת המחוז לובץ'.
טרויאן ממוקמת במורדות הרי הבלקן, על שתי גדותיו של הנהר אוסאם ושורר בה אקלים ממוזג מתון.
במהלך המאה ה-1 לפנה"ס נכבש המקום על ידי צבא הרפובליקה הרומית ובסמוך לעיר המודרנית עברה דרך רומית בשם ויה טריאנה, אשר משמה נגזר שם העיר.
תיעוד ליישוב מאורגן מצויות בתעודות עות'מאניות מהמאה ה-15. בראשית המאה ה-19 נודע המקום ככפר אומנים שעסקו ביצור כלי חרס ובמקום נפתח בית ספר ללימודי הקדרות.
ב-1868 קיבל היישוב מעמד של עיירה.
ב-1877 במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הועלה היישוב באש על ידי הצבא העות'מאני הנסוג ונחרב.
לאחר המלחמה שוקם והפך חלק מנסיכות בולגריה.
ב-1911 חוברה העיירה למערכת אספקת החשמל בממלכה והייתה ליישוב השלישי לאחר סופיה ופלובדיב שהואר בחשמל.
ב-25 במאי 1943 גורשו יהודי סופיה לערי השדה.
כ-2,000 מהם הגיעו לאזור פלבן ובהנחיית מושל אזור פלבן הגנרל יונוב, גורשו גם מפלבן לעיירות הסובבות אותה.
כך, הגיעו כמה עשרות יהודים לטרויאן.
רובם עזבו את העיר חזרה לסופיה בשלהי 1943 ומשפחות ספורות נותרו לגור בה עד לגל העלייה לישראל בין 1947–1950.
עיקר התוצר המקומי הגולמי מגיע מענף התיירות בעיקר תיירות אקולוגית לשמורות הטבע והפארקים המצוים בעיר ובסביבתה, אך גם עלייה לרגל למנזר טרויאן.
בעיר תעשייה זעירה ובינונית בתחום הטקסטיל וכן מפעל ליצור תרופות גנריות.
49% מתושבי העיר הם גברים ו-51% הן נשים.
שיעור הילודה השנתי הוא 4 נפשות לכל 1,000 תושבים לעומת שיעור התמותה העומד על 16 נפשות לכל 1,000 תושבים.
בעיר פועלים 3 בתי ספר יסודיים, 2 בתי ספר תיכוניים, 2 בתי ספר מקצועיים ובית ספר לאמניות.
בסמיכות לעיר מצוי מנזר טרויאן שהוא ה-3 בגודלו בבולגריה והוקם בשלהי המאה ה-16. בעיר קיימים מוזיאונים לאמנויות והיסטוריה.
טרויאן אייברי בליסאריו היא שחקנית אמריקאית, שהתפרסמה בעיקר בזכות תפקידה בתור ספנסר הייסטינגס (אנ') בסדרה "שקרניות קטנות" (2010–2017).
בליסאריו נולדה וגדלה לוס אנג'לס שבקליפורניה.
אביה, דונלד בליסריו, הוא מפיק טלוויזיה ממוצא איטלקי וסרבי, וטרויאן השתתפה במספר הפקות שלו.
אמה, דבורה פארט, היא שחקנית סופרת ומפיקה ממוצא אפרו-אמריקאי וקריאולי.
אחד משני אחיה למחצה הוא מייקל בליסאריו , שגם הוא שחקן, שני אחיה החורגים הם המפיק צ'אד מארי והשחקן שון מארי, שלצידו שיחקה בסדרה "NCIS" בתפקיד אחותו.
יש לה עוד שלוש אחיות למחצה ואח אחד צעיר.
בילדותה הייתה חברה קרובה של מרי קייט ואשלי אולסן.
היא למדה תואר ראשון באמנות הבמה באוניברסיטת דרום קליפורניה.
הקריירה של בליסאריו החלה בשנת 1988 בעולם בסרט "Last Rites", כשהייתה בת 3. בין השנים 1998–2007 השתתפה כשחקנית אורחת ב"זינוק לאתמול", "NCIS", "ג'אג" ו-"First Monday", סדרות שהופקו על ידי אביה, דונלד בליסאריו.
ב-1998 כיכבה לצד מרי קייט ואשלי אולסן בסרט "Billboard Dad".
ב-2010 החלה לשחק את ספנסר הייסטינגס בסדרת הדרמה "שקרניות קטנות", המבוססת על סדרת ספרים באותו שם שנכתבו על ידי שרה שפרד.
באותה שנה שיחקה בסרט "עולם מציצני" לצידו של רון ריפקין.
בשנת 2013 כיכבה בליסאריו בסרט "ילדי האלוהים" שם גילמה את ג'ניפר.
ב-2015 שיחקה תפקיד אורח בסדרה "suits" לצד ארוסה פטריק ג'יי אדמס ששיחק בתפקיד הראשי.
בליסאריו ביימה חמישה פרקים בסדרת הטלוויזיה "צרות טובות".
בשנת 2009 החלה בליסאריו לצאת עם השחקן פטריק ג'יי אדמס.
בשנת 2018 נולדה בתם הבכורה ובשנת 2021 נולדה בתם השנייה.
בתחילת 2014 חשפה בליסאריו כי סבלה מהפרעות אכילה בתקופת לימודיה בתיכון.
+שנהסרטתפקידהערות1988רומן עם המאפיההבת של ג'סטין1998אבא משתדךקריסטן בולוט2010Consentאמנדהעולם מציצניעוזרת הפקה2011Pleased to Meet Youקרסון2013ילדי האלוהיםג'ניפר2015קדושות מעונותלוסיה ג'ורין2017החצי השניאוליביה גרייגם תסריטאית ומפיקה2018קלרהקלרה2019איפה את, ברנדט?בקי2020Life on Marsסטלהסרט קצר; גם במאית ותסריטאית2022הדולהדבTBAChuck Hank and the San Diego Twinsקלייר
שנה סדרה תפקיד הערות1990זינוק לאתמולתרזה בראקנרפרק: "Another Mother"1992טקילה ובונטיתרזה גרסיה2 פרקים1998ג'אגארין טריפרק: "Tiger, Tiger"2002First Mondayקימברלי בארון2 פרקים 2005–2006 NCIS שרה מקג'י 2 פרקים2010–2017שקרניות קטנותספנסר הייסטינגס (אנ') / אלכס דרייק (אנ')תפקיד ראשי (7 עונות); 160 פרקים
טרוי דונהיו היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, אליל הנוער בסוף שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60.
דונהיו נולד בניו יורק כמרל ג'ונסון הבן (Merle Johnson Jr.) ולמד עיתונאות באוניברסיטת קולומביה לפני שהחליט להגיע להוליווד ולהיות שחקן, שם נפגש עם סוכנו של רוק הדסון, שהציע לו לשנות את שמו לטרוי דונהיו.
לאחר שהופיע בתפקידים קטנים במספר סרטים, קיבל את תפקיד חייו בסרט "נווה קיץ" (A Summer Place), לצדה של סנדרה די.
הסרט זכה להצלחה עצומה ודונהיו הפך לאליל הנוער האמריקאי.
הוא היה גבוה, יפה תואר, בלונדיני עם עיניים כחולות, אליל נעורים.
הוא הוחתם על ידי חברת האחים וורנר והופיע בסרטים: "פאריש" (1961), "הכל אודות אהבה" (1962) והמערבון "על גבורה ואהבה" (A Distant Trumpet) (1964), שם שיחק עם סוזן פלאשט, שהייתה אשתו למשך מספר חודשים.
בשיא הצלחתו הופיע בסדרת הטלוויזיה Surfside Six ברשת ABC.
כאשר הסוגה הקולנועית של סרטי הנעורים דעכה, החלה גם הקריירה שלו לשקוע.
ב-1965 הוא פוטר מ"האחים וורנר" והחל לשקוע בהתמכרות לסמים קשים ולאלכוהול.
תקופה מסוימת היה חסר בית והתגורר בסנטרל פארק בניו יורק.
לאחר תהליך גמילה, הופיע בתפקידים קטנים במספר סרטים.
ב-1974 שיבץ אותו פרנסיס פורד קופולה בתפקיד קטן בסרט "הסנדק 2", שם גילם דמות בשם מרל ג'ונסון, שמו המקורי.
ב- 1990 שיחק בסרט נער שוליים בתפקיד אביו של גיבור הסרט.
טרוטת עין-הקשת (שם מדעי: Oncorhynchus mykiss), היא מין של טרוטה ממשפחת הסלמוניים השוכן בנהרות המים הקרים הנשפכים לאוקיינוס השקט באסיה ובאמריקה הצפונית וביובליהם.
בארצות הברית מכונים בשם סטילהד (steelhead, מילולית "ראש פלדה") שני תת-מינים: O.
gairdneri, השוכנים בים וחוזרים לנהרות על מנת להתרבות לאחר שחיו באוקיינוס במשך שנתיים עד שלוש שנים.
גם מינים החיים במים מתוקים בלבד שיובאו לימות הגדולות ונודדים ליובלים לשם רבייה מכונים סטילהד.
טרוטת עין-הקשת בוגרת השוכנת במים מתוקים, שוקלת בין 0.5 ל-2.5 קילוגרם, בעוד שהמינים החיים באגמים ובאוקיינוסים יכולים להגיע למשקל של עד 9 קילוגרם.
צבע הדג תלוי בתת המינים, בצורה ובבית הגידול.
דגים בוגרים מאופיינים בפס אדמדם נרחב לאורך מערכת קו הצד, מהזימים ועד הזנב, הבולט במיוחד בזכרים בתקופת הרבייה.
דגים ממין זה שנלכדו בטבע, או שגודלו במדגרות, הוחדרו למקווי מים לשם מאכל או ספורט בלפחות 45 מדינות, ובכל יבשת מלבד אנטארקטיקה.
החדרת הדגים למקומות שמחוץ לתחום התפוצה שלהם בארצות הברית, בדרום אירופה, באוסטרליה, בניו זילנד ובאמריקה הדרומית, גרמה נזק למיני הדגים המקומיים.
הדגים המיובאים משפיעים על המינים המקומיים בכך שהם טורפים אותם, מתחרים בהם על מזון, מעבירים אליהם מחלות מידבקות (כדוגמת הטפיל Myxobolus cerebralis) ויוצרים מיני כלאים עם מינים ותת-מינים קרובים, ובכך מצמצמים את הטוהר הגנטי.
החדרה של דגים למים שבהם לא היו קודם מיני דגים, או שבהם אוכלוסיית הדגים המקומיים הצטמצמה מאוד, יצרה אתרים ברמה עולמית עבור דיג חובבים, דוגמת הימות הגדולות או הנהר פיירהול (Firehole) במדינת ויומינג.
כמה אוכלוסיות מקומיות של תת-מינים מסוימים, או במקרה של הסטילהד, מקטע אוכלוסייה נבדל, מוגדרים תחת חוק המינים בסכנת הכחדה של ארצות הברית כמצויים תחת איום או תחת סיכון.
הסטילהד הוא הדג הרשמי של מדינת וושינגטון.
השם המדעי של טרוטת עין-הקשת הוא Oncorhynchus mykiss.
שם זה ניתן למין על ידי חוקר הטבע הגרמני יוהאן יוליוס ולבאום (Johann Julius Walbaum; 1799-1724) ב-1792, בהתבסס על דוגמאות מחצי האי קמצ'טקה בסיביר.
שם המין Mykiss נגזר משם הדג בפי ילידי קמצ'טקה Mykizha.
שם הסוג נגזר מיוונית עתיקה "אונקוס" (קרס) ו"רינכוס" (אף) בהתייחס ללסתות המעוקלות של הזכרים בעונת הרבייה.
ג'ון ריצ'רדסון (John Richardson; 1865-1787), חוקר טבע סקוטי, כינה דוגמה שקיבל ממין זה ב-1936 בשם Salmo gairdneri לכבודו של מרדית גאירדנר (Meredith Gairdner), רופא שהועסק על ידי חברת מפרץ הדסון בפורט ונקובר על נהר הקולומביה, אשר סיפק לריצ'רדסון את הדוגמאות.
Gibbons), אוצר הגאולוגיה והמינרלוגיה באקדמיה למדעים של קליפורניה, אוכלוסיית דגים אותה כינה Salmo iridia (מלטינית סלמון הקשת בענן), ומאוחר יותר תיקן ל-Salmo irideus.
שמות אלו התפוגגו מרגע שהסתבר שהתיאור של ולבאום לדוגמאות המין שקיבל זהות למינים אלו ומכיוון שהיה הראשון לכנות בשם מדעי את הדג, קיבל הכינוי המוקדם שלו עדיפות על השמות המאוחרים יותר.
ב-1989 הוכיחו מחקרים גנטיים ומורפולוגיים שהטרוטה באגן הפסיפי קרובה גנטית לסלמון הפסיפי (אלתית פסיפית) מאשר למינים בסוג Salmo כדוגמת טרוטה חומה (Salmo trutta) או הסלמון האטלנטי (Salmo salar) מאגן האטלנטי.
לפיכך הזיזו ב-1989 הגופים האחראים על טקסונומיה את טרוטת עין-הקשת, טרוטת קלארק (Oncorhynchus clarkii) ומיני טרוטה אחרים של האגן הפסיפי לסוג Oncorhynchus.
לשם שטבע ולבאום הייתה קדימות, ולכן שם המין Oncorhynchus mykiss הפך לשם המדעי של טרוטת עין-הקשת.
שמות המינים הקודמים irideus ו-gairdneri אומצו כשמות תת-המינים עבור טרוטת עין-הקשת החופית וטרוטת נהר הקולומביה אדומת הפס בהתאמה, כאשר השם הנפוץ לסוגים של תת-מינים אלו החיים בים ונודדים לנהרות להתרבות הוא "סטילהד".
תת-מינים של Oncorhynchus mykiss המפורטים להלן מבוססים על החלוקה של הביולוג הימי רוברט בנקה (Robert J.
קבוצה גאוגרפית שם נפוץשם מדעיתפוצה תמונהקמצ'טקה טרוטת עין-הקשת מקמצ'טקה O.
mykiss (ולבאום, 1792) מערב האוקיינוס השקט: חצי האי קמצ'טקה.
תפוצה מאיי קומנדור מזרחית לקמצ'טקה, ספורדית בים אוחוצק, והרחק דרומה עד שפך הנהר אמור שוכני חופים טרוטת עין-הקשת חופית O.
irideus (גיבונס, 1855) יובלים הנשפכים לאוקיינוס השקט מהאיים האלאוטיים באלסקה דרומית עד דרום קליפורניה.
המינים הימיים הנודדים לנהרות מכונים סטילהד, בעוד שדגים החיים במים מתוקים מכונים טרוטת עין-הקשת טרוטת עין-הקשת החופית בתצורה הימית ובתצורת המים המתוקיםO.
beardsleei <small>(לא תת-מין אמיתי, אלא זן גנטי ייחודי שוכן אגמים של טרוטת עין-הקשת החופית) (ג'ורדן, 1896) אוכלוסייה מבודדת באגם קרסנט (Lake Crescent) בוושינגטון תצורת הפס האדוםטרוטת הפס האדום של נהר הקולומביהO.
gairdneri (ריצ'רדסון, 1836)שוכנת בנהר הקולומביה וביובליו במונטנה, וושינגטון ואיידהו.
דגים נודדים מכונים סטילהד רדבנד (redband steelhead)טרוטת הפס האדום של נהר הקולומביה O.
spp, נחשב על ידי בנקה כצורה של O.
Carl ) ועמיתיו ממחלקת המחקר של מערכות אקולוגיות ימיות במשרד המשאבים של אונטריו מחשיבים אותו כתת-מין נפרד במאמר שפרסמו ב-1994.נפוץ בכל מקורות הנהר אתבסקה באלברטה טרוטת הפס האדום מנהר מקלאודO.
stonei (ג'ורדן, 1894)התפוצה הטבעית בנהר מקלאוד (McCloud), במעלה הזרם מהמפלים התיכוניים, ויובליו בצפון קליפורניה, דרומית להר שסטה.
טרוטת הפס האדום משיפהוון קריק.O.
sppהתפוצה הטבעית בשיפהוון קריק (Sheepheaven Cree) במחוז סיסקיו בקליפורניה.
טרוטה זו הועברה לסוואמפ קריק (Swamp Creek) ב-1972 ו-1974 ולטראוט קריק (Trout Creek) ב-1977. טרוטת הפס האדום של האגן הגדול O.
newberrii (ז'יראר, 1859)תפוצה טבעית בדרום מזרח אורגון וחלקים מקליפורניה ונבדה בשולי האגן הגדול.
aquilarum (סניידר, 1917)אנדמי לאגם איגל (Eagle Lake) במחוז לאסן בקליפורניה.
kamloops strain (ג'ורדן, 1892)תפוצה טבעית בכמה אגמים גדולים בקולומביה הבריטית, בייחוד אגם קמלופס (Kamloops Lake) ואגם קוטנאי (Kootenay Lake).
טרוטה זהובה של הנהר קרן טרוטה זהובה O.
aguabonita (ג'ורדן, 1892)תפוצה טבעית בערוץ גולדן טראוט קריק (Golden Trout Creek), יובל של הנהר קרן, וולקנו קריק (Volcano Creek), יובל של גולדן טראוט קריק, ובסאות פורק קרן ריוור (South Fork Kern River).
טרוטה זהובה של הנהר קרןO.
aguabonita טרוטת עין-הקשת של הנהר קרןO.
gilberti (ג'ורדן, 1894)אנדמי לנהר קרן וליובליו במחוז טולארי בקליפורניה.
התפוצה הנוכחית קטנה בהרבה מהתפוצה ההיסטורית.
אוכלוסיות של תת-המין נותרו בנהר קרן מעל דורווד קריק (Durrwood Creek), בערוצי ניינמייל (Ninemile), רטלסנייק (Rattlesnake) ואוסה (Osa), וייתכן שבפפרמינט (Peppermint) העליון.
הטרוטה הזהובה של ליטל קרןO.
whitei (אוורמן, 1906)אנדמי לכל 150 קילומטרים של הנהר ליטל קרן (Little Kern River) ויובליו.
nelsoni (אוורמן, 1908)לעיתים מכנים אותו טרוטת נלסון, שוכנת בשלוש קבוצות גאוגרפיות נבדלות.
הטקסונומיה של טרוטות אלו היא נושא למחקר מתמשך וייתכן כי קיים מגוון משמעותי של צורות בקבוצה זו.מוטציותטרוטת עין-הקשת זהובהטרוטת פלומינו הדגים המכונים טרוטת עין-הקשת זהובה (golden rainbow trout) או טרוטת פלומינו (palomino trout) הם צאצאים של פרט בודד של O.
mykiss, שעבר מוטציה של הצבע שמקורו במדגרת דגים בווירג'יניה המערבית ב-1955. צבעה של טרוטת עין-הקשת זהובה הוא בעיקר צהבהב, והיא חסרה את האזור הירוק והכתמים השחורים, אבל היא שמרה על הפס האדום המעומעם.
טרוטת פלומינו היא כלאיים של טרוטה עין-הקשת זהובה וטרוטת עין-הקשת נפוצה, שתוצאתו גוון ביניים.
טרוטת עין-הקשת זהובה אינה זהה לאותו תת-מין טבעי, O.
aguabonita, הטרוטה הזהובה של הנהר קרן בקליפורניה.טרוטת עין-הקשת זהובה
טרוטת עין-הקשת בוגרת השוכנת בנהרות שוקלת בממוצע בין 0.5 קילוגרם ל-2.3 קילוגרם, בעוד שטרוטת עין-הקשת בוגרת השוכנת באגמים או בימים ומתרבה בנהרות, יכולה להגיע למשקל של עד 9 קילוגרם.
צבע הטרוטה משתנה משמעותית בין אזורים שונים ובין תת-מינים.
צבען של הטרוטות החיות במים מתוקים הוא בדרך כלל כחול-ירוק או ירוק זית, ועורן מנומר בכתמים שחורים רבים לאורך כל הגוף.
לדגים בוגרים ישנה רצועה אדמדמה רחבה לאורך מערכת קו הצד, מהזימים ועד הזנב, הבולטת במיוחד בזכרים בתקופת הרבייה.
לטרוטות השוכנות באגמים או בימים יש גוון כסוף יותר והפס האדמדם כמעט שאינו מורגש.
סנפיר הזנב מרובע וממוזלג רק במעט.
על גופם של דגי טרוטה צעירים ישנם פסים אנכיים כהים (Parr Marks), האופייניים לכל הדגים הצעירים של משפחת הסלמוניים.
בחלק מתת-המין של טרוטת הפס האדום וטרוטה זהובה נשארים הפסים גם לאחר התבגרותם.
כמה מהאוכלוסיות של טרוטת עין-הקשת החופית (O.
irideus) וטרוטת הפס האדום של הנהר קולומביה (O.
gairdneri) ותת-מין שהוא בן-כלאיים שבין טרוטת עין-הקשת לטרוטת קלארק הקרויה באנגלית Cutbow (הלחם בין שמות שני מיני הדגים באנגלית), עשויים גם להציג סימנים אדמדמים או ורודים על הגרון בדומה לטרוטת קלארק.
ישנם אזורים שבהם ניתן להבדיל בין טרוטה שגדלה במדגרה לבין טרוטה שגדלה בטבע באמצעות תג סנפיר, המוצמד בדרך כלל לסנפיר הגב האחורי.
טרוטת עין-הקשת, כולל צורת הסטילהד, מתרבה בין תחילת החורף לשלהי האביב (ינואר עד יוני בחצי הכדור הצפוני, ספטמבר עד נובמבר בחצי הכדור הדרומי) כשטמפרטורת המים היא לפחות בין 6°C ל-7°C.
אורך החיים המקסימלי המתועד של טרוטת עין-הקשת הוא 11 שנים.
טרוטת עין-הקשת החיה במים מתוקים שוכנת ומתרבה בדרך כלל בנהרות רדודים קטנים עד בינוניים רוויים בחמצן ושקרקעיתם מרופדת בחצץ.
בבית גידולם המקורי הם שכנו בפלגי מים שהתחתרו בסחף של יובלים ושמקורם בהפשרת שלגים או במי גשמים טיפוסיים לאגן הפסיפי, אבל טרוטת עין-הקשת שהוחדרה למקומות אחרים הצליחה להסתגל לסביבות אחרות וקיימות בטבע אוכלוסיות בנות קיימא בסוגי נהרות אחרים, כדוגמת נהרות שהתחתרו בסלע או נהרות שמקורם במעיינות.
טרוטת עין-הקשת שוכנת אגמים מצויה באגמים קרים ועמוקים הכוללים גם אזורים רדודים וצמחייה התומכים בייצור מספיק מקורות מזון.
אוכלוסיות השוכנות באגם חייבות בדרך כלל גישה לפלגי מים שקרקעיתם מרופדת בחצץ על מנת להיות בנות קיימא.
אתרי הרבייה הם בדרך כלל מקומות שבהם זרם המים איטי וקרקעית הנחל מרופדת במצע של חצץ דק.
נקבת הטרוטה מכינה קן בחצץ בכך שהיא נשכבת על צידה ומכה בזנבה בחצץ.
נקבת טרוטת עין-הקשת מטילה בין 2,000 ל-3,000 ביצים בגודל 4 עד 5 מילימטרים לכל קילוגרם של משקלה.
במהלך הרבייה הביצים נופלות למרווחים שבין אבני החצץ, והנקבה מתחילה מייד לחפור במעלה הזרם של הקן, ומכסה את הביצים באבני חצץ.
בזמן שהנקבה מטילה את הביצים נע הזכר לצידה ומשחרר זרע מעל הביצים על מנת להפרותן.
הביצים בוקעות בין ארבעה לשבעה שבועות אחר כך, כשמשך התקופה משתנה בהתאם לאזור ולבית הגידול.
טרוטה שבקעה מהביצה קרויה פגית.
בשבועיים הראשונים ניזונה הפגית משק החלמון הצמוד לגופה, ואז מתחילה הטרוטה הצעירה להיזון מזואופלנקטון.
קצב הגידול של טרוטת עין-הקשת משתנה כתלות באזור, בית הגידול ושפע ואיכות המזון.
כשהדגיג גדל הוא מתחיל לפתח פסים כהים אנכיים על גופו (Parr Marks).
בשל פסים אלו מכונים בארצות הברית דגים שטרם בגרו בכינוי "Parr".
טרוטות צעירות אלו מכונות לעיתים אצבעוניות (Fingerlings) משום שגודלן הוא כגודל אצבע אנושית.
בנחלים שבהם הוחדרו טרוטות לצורך דיג חובבים, כשאין בנחלים אוכלוסייה טבעית, מצליחים חלק מדגי הטרוטה לשרוד ולגדול במשך כמה עונות לפני שהם נלכדים או מתים.
טרוטות עין-הקשת החיות בימים, כולל אלו החוזרות לנהרות לצורך רבייה, מכונות בקנדה ובארצות הברית סטילהד.
בטסמניה, שבה מגדלים את הטרוטה בצורה מסחרית בכלובים בים, היא מכונה "טרוטה אוקיינית" (ocean trout), אף שמדובר באותו מין.
כמו הסלמון, חוזר הסטילהד למקום בו נולד על מנת להתרבות.
בדומה לסלמון האטלנטי, ובשונה מקרוביהם מהסוג Oncorhynchus, הסטילהד הוא רב-מחזורי (מסוגל להתרבות כמה פעמים בהפרש של כמה חודשים בין פעם לפעם).
הוא מסוגל לקיים כמה מסעות רבייה בין מי ים למים מתוקים, אם כי פחות מ-10% מהבוגרים שנולדו בטבע מצליחים לשרוד את המסע הראשון.
קצב השרידות של האוכלוסיות שהוחדרו לימות הגדולות גבוה הרבה יותר ומגיע ל-70%.
כאשר סטילהד צעיר עובר ממים מתוקים למי ים הוא עובר תהליך המכונה סמוליטיפקציה, סדרת שינויים פיזיולוגיים המאפשרים לו לחיות במי ים.
קיימים הבדלים גנטיים בין אוכלוסיות טרוטת עין-הקשת של מים מתוקים לבין הסטילהד הקשורים ככל הנראה ליכולת הסמוליטיפקציה של הסטילהד.
סטילהד צעיר יכול להישאר בנהר בין שנה לשלוש שנים בטרם יעבור את השינוי הפיזיולוגי ויהגר לים.
אוכלוסיות סטילהד שונות עוזבות את האוקיינוס ונודדות ליובלי המים המתוקים שבהם הם מתרבים בתקופות שונות בשנה.
קיימות שתי צורות עיקריות – "סטילהד הנודד בקיץ" ו"סטילהד הנודד בחורף".
דגים הנודדים בקיץ עוזבים את האוקיינוס בין מאי לאוקטובר, לפני שאברי הרבייה שלהם התפתחו לגמרי.
הם משלימים את ההתפתחות במים המתוקים בדרכם לאתרי הרבייה, והם מתרבים באביב.
דגים הנודדים בקיץ נוהגים להתרבות בדרך כלל בנהרות ארוכים יותר החודרים עמוק יותר לתוך היבשת כדוגמת נהר הקולומביה, אם כי נתגלו דגים הנודדים בקיץ בכמה נחלים חופיים קצרים.
דגים הנודדים בחורף כבר בשלים להתרבות כשהם עוזבים את האוקיינוס, בדרך כלל בין נובמבר לאפריל, ומתרבים זמן קצר לאחר שחזרו למים מתוקים.
דגים הנודדים בחורף מתרבים בדרך כלל בנהרות קצרים קרוב לחוף מהסוג הנפוץ בחצי האי אולימפיק וקו החוף של קולומביה הבריטית.
ברגע שנכנס סטילהד למערכת הנהרות ומגיע לאתר רבייה מתאים, הוא מתרבה באותה דרך שבה מתרבה טרוטת עין-הקשת של מים מתוקים.
טרוטת עין-הקשת היא טורף שתזונתו מגוונת והוא יאכל כמעט כל דבר שהוא יכול ללכוד.
הם לא אוכלי דגים טיפוסיים או תוקפניים כמו הטרוטה החומה או המינים מהסוג Salvelinus.
טרוטת עין-הקשת, כולל סטילהד צעיר החי במים מתוקים, ניזונים באופן שגרתי מחסרי חוליות: פגיות, גלמים וצורת הבוגרים של חרקים מימיים (בדרך כלל, שעירי כנף (Trichoptera), גדותניים (Plecoptera), בריומאים וזבובאים מימיים).
הם גם אוכלים ביצי דגים וחרקים יבשתיים בוגרים (בדרך כלל נמלים, חיפושיות, חגבים וצרצרים) הנופלים למים.
טרף נוסף כולל דגים קטנים עד שליש מאורכם, סרטן הנהרות, חסילונים וסרטנאים אחרים.
ככל שטרוטת עין-הקשת גדלה, כך גדלה כמות הדגים הנאכלים על ידי הטרוטה יחסית לשאר טרפה במרבית האוכלוסיות.
כמה צורות החיות באגמים ניזונים מפלנקטון.
בנהרות ובפלגי מים אחרים שבהם שוכנים גם מינים אחרים של סלמוניים אוכלת טרוטת עין-הקשת ביצים של מיני דגים שונים, כולל סלמון, טרוטה חומה וטרוטת קלארק, Prosopium williamsoni וביצים של טרוטות עין-הקשת אחרות.
טרוטות עין-הקשת גם אוכלות בשר מרקיב מגוויות של דגים אחרים.
סטילהד בוגרים באוקיינוס ניזונים בעיקר מדגים אחרים, דיונונים ושטצדאים.
תחום התפוצה הטבעי של Oncorhynchus mykiss הוא במי החופים והיובלים הנשפכים לאגן הפסיפי מחצי האי קמצ'טקה ברוסיה, מזרחה לאורך האיים האלאוטיים, וברחבי דרום מערב אלסקה, החוף הפסיפי של קולומביה הבריטית ודרום מזרח אלסקה, ודרומה לאורך החוף המערבי של ארצות הברית עד צפון מקסיקו.
הצורות המקסיקניות של Oncorhynchus mykiss מייצגות את תחום התפוצה הדרומי ביותר של כל מין של טרוטה או סלמון (Salmonidae).
תחום התפוצה של טרוטת עין-הקשת החופית (O.
irideus) משתרע צפונה מהאגן הפסיפי ועד ליובלים של ים ברינג בדרום מערב אלסקה, בעוד שצורות של טרוטת הפס האדום של נהר הקולומביה (O.
gairdneri) משתרעות מזרחה לתוך אגני הניקוז של הנהרות מקנזי ופיס (Peace River) בקולומביה הבריטית ואלברטה בקנדה, הנשפכים בסופו של דבר לים בופור, חלק מאוקיינוס הקרח הצפוני.
מאז 1875 יובאה טרוטת עין-הקשת בצורה נרחבת לתוך מערכות אגמים ונהרות מתאימים ברחבי ארצות הברית והעולם.
אוכלוסיות רבות שיובאו הצליחו ליצור אוכלוסיות המתקיימות בזכות עצמן בטבע.
טרוטת עין-הקשת הובאה לארץ ישראל לראשונה בשנות ה-30 של המאה ה-20. בהמשך הוקמה בקיבוץ דן חווה לגידול טרוטת עין-הקשת בשם "פורל".
חלק מהדגים הצליחו להימלט מהבריכות לנחל דן הסמוך וממנו לנהר הירדן העילי.
מאז 1870 פועלות מדגרות שבהם מגדלים דגים על מנת לחדש את מלאי הדגים בנחלים ולהחדיר אותם למקומות מחוץ לאזור תפוצתם הטבעי.
מדגרת טרוטת עין-הקשת הראשונה הוקמה בערוץ סאן ליאנדרו (San Leandro Creek), יובל הנשפך למפרץ סן פרנסיסקו, ב-1870, וריבוי הטרוטות החל ב-1871. סוגי הדגים שהמדגרה גידלה היו טרוטת עין-הקשת מקומית וככל הנראה תת-המין של טרוטת עין-הקשת החופית (O.
הדגים שגדלו במדגרה הועברו למדגרות מחוץ למדינה בפעם הראשונה ב-1875 לקלדוניה (Caledonia) במדינת ניו יורק וב-1876 לנורת'וויל (Northville) במישיגן.
ב-1877 הוקמה מדגרה נוספת בקליפורניה, המדגרה הפדרלית הראשונה במערכת מדגרות הדגים הלאומית (National Fish Hatchery System) בקמפבל קריק (Campbell Creek), יובל של הנהר מקלאוד.
מדגרת נהר מקלאוד ערבבה בלא הבחנה ביצים של טרוטת עין-הקשת החופית עם ביצים של הטרוטה המקומית, טרוטת הפס האדום של הנהר מקלאוד (O.
ביצים ממדגרת נהר מקלאוד נשלחו גם למדגרת סאן ליאנדרו, ובכך הפכה ההיסטוריה הגנטית של טרוטות עין-הקשת שגודלו במדגרה למורכבת ומגוונת.
בארצות הברית פועלות מאות מדגרות המופעלות על ידי שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית, סוכנויות שונות של המדינות וגופים עצמאיים הפועלים בשמורות אינדיאנים המרבים את טרוטת עין-הקשת לשם שימור או לתמיכה בספורט דיג החובבים.
בשש מתוך עשר פרובינציות קנדה פועלות חוות טרוטה, כשהמובילה בייצור היא אונטריו.
טרוטת עין-הקשת מגדלים למסחר בארצות רבות ברחבי העולם.
המנהג החל בשלהי המאה ה-19, ומאז שנות ה-50 של המאה ה-20 גדל הייצור המסחרי בצורה דרמטית.
ב-2007 נמכרו דגי טרוטת עין-הקשת שמקורם בחקלאות ימית במשקל כולל של 604,695 טון בערך של כ-2.6 מיליארד דולר.
היצרן הגדול ביותר היא צ'ילה.
בצ'ילה ובנורווגיה, התרחב הגידול של סטילהד בכלובים ימיים על מנת לספק לשוקי יצוא.
גידול טרוטת עין-הקשת בבריכות דגים על מנת לענות על הביקוש לשווקים המקומיים גדל בארצות דוגמת איטליה, צרפת, גרמניה, דנמרק וספרד.
מדינות נוספות המגדלות את טרוטת עין-הקשת באופן משמעותי כוללות את ארצות הברית, איראן, בריטניה, ולסוטו.
בישראל מגדלים את טרוטת עין-הקשת בקיבוץ דן בשם פורל.
בעוד שמקובל שתעשיית טרוטת עין-הקשת בארצות הברית מנוהלת בצורה אחראית מבחינה אקולוגית במקומות אחרים לא בהכרח מגדלים את הטרוטה באותן שיטות.
כשלושה רבעים מהייצור בארצות הברית מגיע מאיידהו, בייחוד אזור הנהר סנייק, בעיקר בשל איכות המים והטמפרטורה שלהם באזור זה.
גם וושינגטון וקליפורניה מייצרות כמויות משמעותיות של טרוטה מחוות דגים.