tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היה אלוף ברית המועצות בשחמט לתלמידים עד גיל 14. ב-1976, בעת שרותו הצבאי, זכה באליפות צה"ל בשחמט.
בשנת 1990 קיבל תואר דוקטור מיוניברסיטי קולג' לונדון על עבודה שכותרתה "The Law of Evidence and the Problem of Risk-Distribution", שנעשתה בהנחייתו של פרופ' ויליאם טווינינג .
בשנת 1991 הצטרף לסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1992 זכה במלגת אלון.
יחד עם פרופסור אריאל פורת ואחרים, ייסד וערך (1997–2002) את כתב העת "Theoretical Inquiries in Law", העוסק בתאוריה של המשפט.
במהלך עבודתו באוניברסיטה העברית שימש סגן דיקן הפקולטה למשפטים, מונה לפרופסור מן המניין ואייש קתדרה ע"ש סילוואן כהן.
בשנים 1993–2004 הרצה במכון להשתלמות שופטים ע"ש זוסמן.
בשנים 1993–2003 היה חבר הוועדה לרפורמה בסדר דין פלילי, במינוי של כמה שרי משפטים.
בשנת 2002 נפצע באורח קל בפיגוע באוניברסיטה העברית.
בשנת 2004 עבר לארצות הברית והצטרף לסגל בית הספר קרדוזו למשפטים של ישיבה יוניברסיטי בניו יורק.
בשנת 2016 עבר לבית הספר למשפט של ברוקלין .
נכון לשנת 2014, שטיין נכלל בין אנשי האקדמיה המצוטטים ביותר בתחום דיני הראיות בארצות הברית.
תחומי התמחותו הנוספים הם דיני נזיקין וניתוח כלכלי של המשפט.
תחומי המחקר העיקריים של שטיין הם דיני ראיות, דיני נזיקין, רשלנות רפואית וניתוח כלכלי של המשפט.
יחד עם פרופ' אריאל פורת פיתח את דוקטרינת הנזק הראייתי.
ביסוד הדוקטרינה נמצא הרעיון, שאם אדם גורם לאי-ודאות המונעת מאדם אחר לממש את זכויותיו כלפי המזיק, יוצר האי-ודאות אחראי מבחינה משפטית, בהתקיים תנאים מסוימים, ל"נזק הראייתי" לו גרם.
במקרים מסוימים אחריותו של יוצר הנזק הראייתי תהיה נזיקית, ובמקרים אחרים היא תביא להעברת נטל השכנוע לכתפיו.
במקרה אחרון זה אם לא יצליח יוצר הנזק הראייתי להוכיח שלא הוא שגרם לנזק הישיר אשר לגבי גרימתו קיימת אי-ודאות, תוטל עליו אחריות בגינו.
דוקטרינת הנזק הראייתי נקלטה בפסיקה בישראל ונעשה בה שימוש במאות רבות של פסקי דין, בין היתר במצבים שבהם עקב אי סדרים וחוסרים בתיקים רפואיים, אין החולה שניזוק במהלך הטיפול הרפואי יכול לדעת כיצד ניזוק.
בתי המשפט העבירו במקרים אלו את נטל השכנוע לכתפי בית החולים בו ניתן הטיפול הרפואי, על מנת שיוכיח שהנזק לא נגרם עקב רשלנות רפואית, כך שאם לא יצליח לעמוד בנטל יישא בנזקי החולה.
שטיין פרסם למעלה משמונים מאמרים, בהם שני מאמרים בכתב העת המשפטי של הרווארד, כולל מאמר עם דניאל זיידמן על הצדקה כלכלית לזכות השתיקה, שספג ביקורת רבה עליה השיב שטיין במאמר נפרד.
מאידך המאמר זכה לשבחיו של השופט ריצ'רד פוזנר, שתיארו בספרו Economic Analysis of Law כתאוריה שמאפילה על ההסבר של תומאס הובס שלפיו למדינה אין יכולת – וממילא אין סמכות – לגרום לאדם לפעול נגד אינטרסים קיומיים של עצמו.
לפי התאוריה של שטיין וזיידמן, זכות השתיקה, המעוגנת בתיקון החמישי לחוקת ארצות הברית, מעמידה לחשודים ונאשמים שעברו על החוק ואינם מעוניינים להודות בכך חלופה למסירת גרסת חפות שקרית: כל נאשם כזה זכאי לשתוק מבלי שהדבר יהווה ראיה בדבר אשמתו.
בהיעדר זכות שתיקה, רוב האשמים יעדיפו למסור הודעה או עדות שקרית שתציגם כחפים מפשע, וכתוצאה מכך כל אדם שטוען לחפותו – לרבות חף מפשע, שלא עבר כל עבירה – יהא בחזקת שקרן שאין להאמין לו.
הפחתת אמון כללית זו תעלה את מספרם של חפים מפשע שיימצאו אשמים על אף שלא עברו עבירה.
כדי למנוע נזק חברתי חמור זה, יש אפוא להכיר בזכות השתיקה ולמנוע הסקת מסקנות לחובתם של חשודים ונאשמים שבוחרים לשתוק ולא למסור שום עדות.
במאמר אחר, שאף הוא פורסם בכתב העת המשפטי של הרווארד, שטיין ושותפו למאמר, פרופ' גדעון פרחומובסקי, הראו שכללי ההוכחה הקיימים יוצרים תמריצי התנהגות המעוותים מבחינה חברתית.
כיוון שבתי המשפט נדרשים לבסס את החלטותיהם על ראיות, אדם רציונלי לעולם יבחר בהתנהגות שתייצר ראיות לטובתו גם כאשר התנהגות זו מטילה עלויות על אנשים אחרים ועל החברה בכללותה.
למשל, רופאים ובתי חולים יעדיפו במקרים רבים לשלוח מטופל לבדיקות מיותרות שאינן מועילות לו רק כדי ליצור ראיה שתוכיח העדר רשלנות בטיפול.
בעלי מקרקעין וקניין רוחני יאפשרו למפרי זכויותיהם להמשיך ולהפרן כדי ליצור הוכחות ברורות של נזק, אשר יבטיחו זכייה במשפט.
חמור מכך: שוטרים המופקדים על אכיפת החוק יאפשרו לעיתים לעבריינים להמשיך בביצוע העבירה כדי להבטיח הרשעה.
בשנת 2010 פיתח שטיין, יחד עם פרופ' מרגרט למוס, מודל של אכיפת חוק אסטרטגית, שבמסגרתו מטילה המדינה עונש הולם רק על מפרי החוק החמורים ביותר.
אסטרטגיה זו גורמת למפרי החוק להימנע מהפרות בדרגת חומרה הגבוהה ביותר, וכתוצאה מכך כולם מפחיתים את רמת הפעילות הלא חוקית עד שזו הופכת לזניחה ללא התערבות שלטונית.
בשנת 2013, פרסם שטיין בכתב העת Michigan Law Review מאמר שמבקר את תאוריית הכשלים בשיפוטים הסתברותיים שפותחה על ידי דניאל כהנמן ועמוס טברסקי.
במאמר זה טען שטיין כי כהנמן וטברסקי לא הוכיחו את טענתם שאנשים רגילים טועים באופן סיסטמטי בהערכת הסתברויות, ולפיכך לא ביססו הצדקה לכך שהמדינה תנהיג התערבות פטרנליסטית בהחלטות שאנשים מקבלים בתנאי אי ודאות בנוגע לעצמם.
בשנת 2014, ביחד עם פרופ' גדעון פרחומובסקי, פרסם שטיין ב-Columbia Law Review מאמר בשם Catalogs שזיהה וניתח דפוס ייחודי של הסדרה משפטית, השונה משני הדפוסים המקובלים, הידועים ככללים וסטנדרטים.
בשנת 2017 פרסם שטיין בכתב העת Columbia Law Review מאמר שקושר את כללי האחריות בנזיקין לתועלת החברתית שצומחת מהתנהגות יוצרת סיכון.
בינואר 2018 הוצע כמועמדה של שרת המשפטים איילת שקד למשרת שופט בבית המשפט העליון.
בעקבות פרסום המועמדות פנתה ד"ר אורית קמיר, שלה סכסוך ארוך שנים עם שטיין, לוועדה לבחירת שופטים במכתב שבו הביעה התנגדות למינוי, בנימוק שהתנכל לה בעת ששניהם נמנו עם סגל האוניברסיטה העברית.
בעקבות פנייתה זו הגיש יהודה דרורי עתירה לבג"ץ נגד המינוי, אך עתירתו נדחתה על הסף.
לפי הדיווח בעיתון הארץ, חבר הוועדה לבחירת שופטים, השופט חנן מלצר, אמר שיתמוך במועמדותו של שטיין רק אם בנו בן ה-24, החי בארצות הברית, ישרת בצה"ל.
חבר הכנסת אלעזר שטרן כתב לחברי הוועדה כי במינויו של שטיין יש "משום יריקה בפרצופם של ערכיה הבסיסיים של החברה בישראל", אך לאחר מינויו של שטיין בירך אותו.
באקדמיה המשפטית האמריקנית זכה מינויו של שטיין להדים חיוביים.
בפברואר 2018 נבחר שטיין לכהן כשופט בבית המשפט העליון, ולאחר שחזר להתגורר בישראל וויתר על אזרחותו האמריקנית הושבע לתפקיד ב-9 באוגוסט 2018, עם פרישתו של השופט אורי שהם.
לפי גישתו של שטיין, סמכויות שררה שאינן כתובות בשום חוק או חוקה אינן קיימות.
שטיין שולל את גישת בג"ץ מזה (לפיה לבית המשפט הסמכות לקבוע כי תיקון חוקתי איננו חוקתי), ואת גישת משיבי הממשלה בבג"ץ 5658/23 מזה.
שטיין מזהה את העם בתור הריבון, אך דוחה את הזיהוי של "העם" עם הכנסת או בית המשפט.
לדידו, הגם שהכרזת העצמאות בשום אופן איננה החוקה, הרי שתכניה זכו לאשרור העם בזמנו.
הואיל וסמכותה של הכנסת נובעת מסמכותה של מועצת המדינה הזמנית באמצעות מנשר מועצת המדינה הזמנית ופקודת סדרי השלטון והמשפט, הרי שסמכותה של הכנסת תחומה בכך שאל לה לחרוג מערכי מגילת העצמאות.
משיבי הממשלה ביקשו לקבוע כי לכנסת מקור סמכות המזוהה עם העם מכוח הבחירות, אך שטיין דחה זאת, וגרס כי המושג "דמוקרטיה" לבדו אין בו די על-מנת לזהות את הכנסת עם העם אך משום זכייתה באמונו באמצעות בחירות, באשר מושג הדמוקרטיה הוא מורכב, וממילא, במרבית הדמוקרטיות ישנן מגבלות על הפרלמנט.
שטיין התייחס לקביעתו של בן-גוריון שהכרזת העצמאות איננה מהווה חוקה, והסביר כי זו אכן איננה מהווה חוקה, אך הוראות הכנסת מוגבלות לא משום שמגילת העצמאות מכילה הוראות במדרג נורמטיבי "חוקתי", אלא משום שהיא זו שהעניקה לכנסת את סמכותה מלכתחילה.
עוד הסביר שטיין כי ממילא עמדתו של בן-גוריון כאב מייסד איננה מחייבת משפטית, ועיון במסמכים המשפטיים המחייבים מלמד כי הכנסת הראשונה הוסמכה לפעול בגדרי הכרזת העצמאות.
שטיין פירט וחידד את עמדתו בפסק הדין שניתן בבג"ץ בו ביקש, בדעת מיעוט, שלא לפסול את התיקון של פקודת המשטרה שהעניק לשר לביטחון פנים סמכויות נרחבות בתחום הניהול הכללי של המשטרה.
במסגרת זו, שטיין הציג שש תובנות בסיסיות עליהן, לשיטתו, עומדים דיני החוקה של מדינת ישראל.
שטיין דורש ריסון של בית המשפט בבואו לדון בהחלטות של רשויות אחרות.
תפיסת תפקידו של בית המשפט באה לידי ביטוי בדבריו בעתירה נגד מימון פרטי של תוכניות לימודים נוספות.
בדבריו, ציטט את דברי השופטת אילה פרוקצ'יה בפסק דין קודם: "האוטונומיה לחינוך ייחודי מוכרת אף היא כזכות חשובה, אך בהתמודדות עם ערך השוויון, היא מפנה את דרכה." וכתב:
גישה זאת הופיעה גם בפסק דינו בבג"ץ פלונית נגד בית הדין הרבני בחיפה, שעסקה בוויכוח על חלוקת רכוש בעקבות גירושים.
בית הדין הרבני הגדול פסק כי לאישה אין חלק בדירה שנבנתה על שטח שקיבל הבעל בירושה, נבנתה בכספו ורשומה על שמו, ושבה התגוררו יחד עשרות שנים.
שטיין פסק שאין מקום להתערבות בג"ץ בפסיקה ונימק: "הביקורת השיפוטית של בג"ץ על פסקי הדין של בתי דין דתיים מוגבלת מעיקרה לשאלת הסמכות ולתיקון פגמים שיורדים לשורשו של ההליך.
בית הדין פסק, כפי שראה לנכון לפסוק, בדל"ת אמות סמכויותיו.
פסק דינו איננו מגלה על פניו שום טעות שבדין, קל וחומר טעות ברורה ומוכחת בעליל אשר משתווה בחומרתה לחריגה מסמכות." העתירה נדחתה ברוב קולות.
בהרכב מורחב, העתירה התקבלה ושטיין נשאר בדעת מיעוט.
שטיין הבהיר בפסק דין אחר שהוא מכיר בכך שגישה מרסנת פירושה שתהיינה בעיות שלא תבואנה לידי פתרון, ודרש השלמה עם עובדה זאת.
פסק דין זה ניתן פה-אחד.
בפסק דין בו היה שותף בדעת רוב לקביעה שפושט רגל זכאי לצו הפטר גם על חוב הנובע מערבות למזונות כתב: "קבלת הפטר בהליכי פשיטת רגל ופתיחת דף חדש היא אחת הזכויות החשובות שיש לאזרח בישראל".
שטיין נותן בכורה לשיקולי יעילות בכל הקשור לניהול התדיינויות בתחום האזרחי–מסחרי.
באחד מפסקי הדין שלו, במסגרתו אישר את דחיית התביעה שהוגשה בדרך לא נכונה, כתב שטיין כי "פרוצדורה אזרחית איננה תוכנית כבקשתך".
בפסק דין אחר, קבע שטיין את "חזקת השקר", המבוססת על האמרה הלטינית "Falsus in uno, falsus in omnibus, שלפיה יכול בית המשפט לדחות את תביעתו של תובע שנמצא משקר בעניין מהותי או לקבל תביעה כאשר הנתבע נמצא משקר בעניין מהותי – בהתבסס אך ורק על השקר בעדות.
בהערת אגב ציין שטיין שהתיקון לסעיף 25 לחוק החוזים שהתייחס להלכת אפרופים: "שינתה את המצב המשפטי רק בעבור החוזים הממוקמים במרכז הקשת.
בהתאם, ביטל שטיין, בהסכמת עמיתיו להרכב, את רוב החיובים בפסק הדין קמא.
בעקבות פסק הדין התעורר דיון בין פרשנים משפטיים האם שטיין ניסה לצמצם בפסק הדין את הלכת אפרופים וחוקרי דיני חוזים, בהם פרופ' איל זמיר וד"ר אפי צמח, סיווגו את פסיקתו כפורמליסטית ומחזירה את בית המשפט לעידן שמרני.
הנשיאה א' חיות דחתה את בקשתה של חברת ביבי כבישים לקיים דיון נוסף בפסק דין זה, תוך שהיא מאשרת את קביעותיו של שטיין כי "לא כל החוזים נולדו שווים" וכי בחוזים סגורים לשון החוזה היא הקובעת.
בפסק דין שעסק בסכסוך בין מדינת ישראל לבין בעלי קרקע פרטית, ביטא השופט שטיין עמדה מצמצמת בתחום הפיצויים החוזיים.
במוקד פסק הדין עמדה התחייבות של המדינה להקנות קרקע חלופית לתובעים.
השופט שטיין קבע כי התחייבות המדינה היא "חיוב השתדלות" בלבד - כלומר חיוב להשתדל להשיג קרקע חלופית אך לא התחייבות להשגת התוצאה הזאת.
למרות שקבע שהמדינה הפרה את התחייבותה, הוא בכל זאת שלל את הזכאות של התובעים לקבל פיצויים המשקפים את ערך הקרקע החלופית שהובטחה להם.
השופט שטיין סבר שכאשר מדובר בחיובי השתדלות, דיני החוזים לא מאפשרים לקבל פיצוי המשקף את ערכה של ההתחייבות החוזית, אלא פיצוי נמוך יותר ("פיצויי הסתמכות").
פרופ' איל זמיר וד"ר אפי צמח סברו כי עמדתו של שטיין בנוגע לפיצויים מעוררת "קושי משמעותי", ושגם כאשר מדובר בחיובי השתדלות ראוי לשאוף להגן על זכותו של הנפגע מההפרה לקבל פיצוי המשקף את הרווח שהיה מפיק אילו קוים החוזה.
באחד מפסקי הדין מצא עצמו השופט שטיין בדעת מיעוט כאשר ביקש לקבוע כי יש לחייב בית חולים לחולי נפש באחריות על התאבדות מטופלת לאחר שמצא כי בית החולים לא פעל במישור הלוגיסטי כדי לשלול ממטופלי המחלקה הפתוחה אמצעי התאבדות זמינים, חרף הסיכון המשמעותי להתאבדות בקרב המטופלים הסובלים מהפרעה דו-קוטבית.
שופטי הרוב באותו פסק הדין, ניל הנדל ונועם סולברג, סברו כי משפחת המנוחה לא הוכיחה שבית החולים התרשל ואישרו את פסק דינו של בית המשפט המחוזי אשר דחה את תביעתה.
בפסק דין אחר, שניתן פה-אחד, שטיין שלל את אחריותה של הרשות לניירות ערך לנזקי המשקיעים במיזם של גרגורי לרנר, אשר עלו על 60,000,000 שקלים.
שטיין קבע כי הרשות לא התרשלה וכי המשקיעים סיכונו את כספם מרצון ולא שעו לאזהרות בנוגע ללרנר ופועלו, ועל כן אין להם אלא להלין על עצמם.
שטיין מציב רף גבוה יחסית לדרישה של הרשעה מעבר לספק סביר.
בפסק דין בו מצא עצמו השופט שטיין בדעת מיעוט, ביקש לזכות נאשם משתי עבירות של מעשה מגונה, לאחר שהורשע בבית משפט קמא על סמך עדות יחידה.
שטיין טען שהעדה הייתה עלולה להעצים את האירוע, ואי הזמנת עדה נוספת שהוזכרה על ידי העדה, למתן עדות, פגעה בהגנתו של הנאשם ועל כן מעלה ספק סביר באשמתו.
על מהות הספק הסביר כתב:
קביעה זו התבססה על עמדתו העקרונית כי ראיה סטטיסטית אינה יכולה להוכיח את אשמתו של נאשם בפלילים גם כשניתן להסיק ממנה הסתברות גבוהה של אשמה.
את אשמתו של נאשם ספציפי – קבע שטיין – ניתן להוכיח רק באמצעות הוכחה אינדיבידואלית שמצביעה על מעשיו הוא.
כמו כן קבע שטיין כי כאשר מתברר שהמדינה הסתירה מהנאשם שהורשע בדינו ראיות שעשויות לעזור לו להוכיח את חפותו, מן הדין להפעיל נגדה את דוקטרינת הפסילה החוקתית, שנקבעה בהלכת יששכרוב ולבטל את הרשעת הנאשם.
שטיין נימק החלטה זו באומרו כי במדינה שוחרת חירות מגה משפט אינו מהווה הצדקה למגה-מעצר, כאשר הוא מצטט מדבריו של השופט האמריקני המפורסם פליקס פרנקפורטר: "הערובות לחירות האדם חוזקו לרוב במשפטיהם של אנשים לא מאוד נחמדים".
בפסק דין שניתן בחודש מאי 2022, קבע שטיין כי בית משפט אשר דן בערעור הנאשם נגד הרשעתו חייב לבחון את בטיחותו של המסד הראייתי שעליו מבוססת ההרשעה, ואם המסד אינו בטוח דיו, עליו לזכות את הנאשם מחמת הספק.
במקרה שלגביו דברים אלה נאמרו, המדינה ביקשה להרשיע את הנאשם במעשה מגונה על בסיס עדותה היחידה של המתלוננת – מקרה שבו החוק מטיל על בית המשפט, בבואו להרשיע את הנאשם, חובה מיוחדת לנמק את ממצאי המהימנות שלו.
שטיין קבע כי חובה זו דורשת מבית המשפט לנמק באופן משכנע את אמונו בעדות המתלוננת וכן לשלול באופן חד-משמעי ומשכנע את גרסת הנאשם.
באותו מקרה, בית המשפט המחוזי קבע, לצד מתן אמון מלא לעדות המתלוננת, כי גרסת הנאשם שלא ביצע את המעשה המיוחס לו לא הייתה נטולת משקל והגיון.
מסיבה זו, סבר שטיין כי יש לזכות את הנאשם מחמת הספק, אולם דעתו לא הייתה מקובלת על שופטי הרוב, ברק-ארז ופוגלמן, והנאשם הורשע.
שטיין קבע כי רופא נשים שנותן למטופלת טיפול בלתי שגרתי של הרפיה, אשר כולל החדרת אצבע לתוך איבר המין, חייב ליידע את המטופלת על כך שמדובר בטיפול לא קונבנציונלי ולקבל הסכמה מדעת.
במקרה שהובא בפני שטיין הסכמה כזאת לא ניתנה, ועל כן שטיין הרשיע את הרופא, בהסכמת השופטים אלרון וכשר, בעבירת אינוס במרמה.
שטיין הביע תמיכה בענישה מטעמי הרתעה, במיוחד בעבירות מין.
הוא כתב: "אף אם נניח כי הרתעה כללית איננה אפקטיבית דיה והחמרת הענישה איננה מפחיתה את מספר עבירות המין המבוצעות באופן משמעותי, הייתי עומד על כך שיש להגדיל את עונשם של נאשמים בעבירות אלו.
אומנם הרתעה מוצלחת עדיפה על פני הרתעה חלקית, אך הרתעה חלקית עדיפה על פני העדר-הרתעה.
די בכך שהגדלת העונש תרתיע עבריין פוטנציאלי אחד ...".
בשני פסקי דין שעסקו בסמכויותיהם של שרים, ביקש שטיין לקבוע חריג לכלל לפיו היועץ המשפטי לממשלה הוא מפרשו הבלעדי של החוק המדבר בקול אחד בשם הממשלה ושריה.
בבג"ץ המרכז הרפורמי לדת ומדינה נגד שרת המשפטים, שניתן בספטמבר 2020, כתב שטיין פסק דין עקרוני שהגדיר את חופש הביטוי של רבני עיר.
זאת, במסגרת עתירה שהתלוננה על סירובה של שרת המשפטים איילת שקד לפתוח בהליך משמעתי נגד רבה של העיר צפת, שמואל אליהו, בגין התבטאויותיו הפומביות בעניינים פוליטיים ובגין אמירות פוגעניות ומסיתות, שלטענת העותרים כוונו על ידי הרב נגד קבוצות אוכלוסייה כדוגמת המיעוט הערבי.
שטיין קבע כי חלק מהתבטאויות אלה מגיעות כדי עבירת משמעת לפי חוק שירותי הדת היהודיים – כל אימת שמדובר בדברים המבזים אנשים אחרים שלא במסגרת פסיקת הלכה וכדומה ובאמירות שלכאורה מהוות הסתה גזענית במובן החוק הפלילי – ולפי חוק אחר אשר אוסר על עובדי ציבור בישראל לעסוק בפעילות פוליטית.
בהקשרן של התבטאויות אלה קבע שטיין כי אי-העמדת הרב אליהו לדין משמעתי, אחרי כל האזהרות שקיבל, היא החלטה הלוקה בחוסר סבירות קיצוני, פגם שמחייב את קבלת העתירה.
בתחילת שנת 2021, שטיין כתב פסק דין מיעוט בעתירה לביטול הנוהל המשטרתי שאפשר לשוטרים לדרוש מאזרח להציג בפניהם את תעודת הזהות שלו, אשר הוגשה לבג"ץ על ידי גופים המייצגים יוצאי אתיופיה, האגודה לזכויות האזרח, ולשכת עורכי הדין.
מטעם זה, שטיין קבע כי "כאשר שוטר או בעל שררה אחר פונה לאזרח ומבקש ממנו דבר-מה מבלי שדרישתו מגובה בסמכות מכוח דין, רשאי האזרח לענות לאותו בעל שררה "לאו בעל דברים דידי את" ואחר כך להפנות אליו את גבו וללכת לענייניו".
בפסק הדין שעסק בתחולת "חוק טבריה", כתב כי "חוק פרסונלי אינו חוקתי באשר הוא מפר את העיקרון של 'שוויון גמור' הכלול בהכרזת העצמאות – הנורמה הבסיסית שמסמיכה את הכנסת לחוקק חוקים.
חקיקתם של חוקים פרסונליים אינה בסמכותה של הכנסת.
הכנסת מעולם לא קיבלה לידיה סמכויות חקיקה בלתי מוגבלות".
בקביעתו זו הסתמך על ניתוח פורמליסטי של מסמכי ההקמה של המדינה, שבהם נכללת הסמכת הכנסת לחוקק חוקים, ואשר קבעו את גבולות ההסמכה: מנשר מועצת המדינה הזמנית, פקודת סדרי השלטון והמשפט והכרזת העצמאות, אליה הפנו המנשר והפקודה במילים מפורשות.
שטיין חזר על עמדה זו בבג"ץ שדן ב"עילת הסבירות" במסגרת דעת המיעוט שכתב.
הוא ביקש לקבוע כי גם תוקפם של חוקי-יסוד תלוי בהתאמתם לעקרונותיה של הכרזת העצמאות וכי במקרהו של חוק היסוד שבא לבטל את "עילת הסבירות" התאמה זו תתקיים אם החוק יפורש בצמצום.
מטעם זה, שטיין סבר כי בית המשפט העליון צריך לדחות את העתירות שתקפו חוק-יסוד זה, תוך שהוא מבהיר את ההבדל בין תפישתו החוקתית לבין זאת של שופטי הרוב, ובראשם הנשיאה א' חיות:
בעניין מחבל ששוחרר בעסקת שליט וביצע עבירות פליליות כנגד בני משפחתו, הפך שטיין פסק דין של בית המשפט המחוזי מרכז, ששלל את חנינת המחבל על ידי נשיא המדינה והחזיר את המחבל לרצות את יתרת 16 שנות המאסר שלו כאסיר ביטחוני.
שטיין פסק כי המערער ירצה את עונש המאסר שקיבל בגין העבירות שאותן ביצע נגד בני משפחתו, אך חנינת הנשיא על פעולות הטרור שביצע בעבר, לא תישלל ממנו.
שטיין ביסס פסיקה זו על מהות החנינה, על מהותה של סמכות הנשיא לתת חנינה על תנאי ועל כללי פרשנות לפיהם יש לפרש את כתבי החנינה של הנשיא.
בפסק דין אחר, מי-טל, קבע שטיין כי במכירת דירות שנבנו על מקרקעי המדינה חל איסור חמור על הפליה מטעמי דת או לאום ואישר תשלום פיצויים לזוג ממוצא ערבי שפניו הושבו ריקם על ידי חברה קבלנית שבנתה דירות במסגרת ההסכם שבינה לבין רשות מקרקעי ישראל.
שטיין ביסס פסיקה זו על הוראותיו של חוק רשות מקרקעי ישראל, התש"ך-1960, והמשפט המינהלי שאוסר על הפליה; ואולם, הוא סירב להצטרף לפסק דינו של השופט מני מזוז שביקש לקבוע כי דירה היא "מוצר" לעניינו של חוק האוסר על הפליה במכירת מוצרים ובהספקת שירותים.
בעניין האחרון, נצמד שטיין לכוונת המחוקק בדברי ההסבר לכלול במילה "מוצר" רק מיטלטלין ולא נכסי דלא ניידי.
ביולי 2020 קבע את בטלותה, החל מ-30 בספטמבר, של תעודת מחלה גורפת שהוציא משרד הבריאות למי שנשלחו לבידוד בית מחמת מגפת הקורונה, בנימוק שבידוד בית אינו מחלה ושתעודת המחלה הגורפת איננה בגדר "תעודת מחלה" כהגדרתה בתקנות דמי מחלה.
פסיקתו של שטיין באה להעצים אוכלוסיות מוחלשות.
שטיין סיים את פסק דינו, עמו הסכימו המשנה לנשיאה ח' מלצר והשופט ג' קרא, במילים "העותרים לא רואים אותנו, אבל אנחנו רואים אותם".
בשני פסקי דין נוספים, קבע שטיין כי אימהות יחידניות הזקוקות לדיור ציבורי תוכלנה להוכיח את נזקקותן על ידי כל ראיה אמינה, ולאו דווקא על ידי הצגת זכאות לקבלת קצבת הבטחת הכנסה מהמוסד לביטוח לאומי, כפי שדרש משרד הבינוי והשיכון.
פסיקה זו פתחה את הדלת לקבלת דיור ציבורי לאימהות יחידניות שמקבלות קצבת מזונות מהמוסד לביטוח לאומי ואינן מעוניינות להמירה בקצבת הבטחת הכנסה מטעמים כספיים או משיקולים שקשורים לרצונה של האישה להבטיח שאב ילדיה ימשיך לשלם את המזונות.
בפסק הדין שנתן בינואר 2022 בעניין תמיכות למעונות יום שניתנות למשפחות אברכים, קבע שטיין כי הפסקת התמיכות למשפחות האברכים שאינם עובדים לפרנסתם ואינם לומדים מקצוע אינה יכולה להיכנס לתוקף באופן מיידי באמצע שנת הלימודים, אלא טעונה הוראת מעבר הדוחה את ביטול התמיכות לתחילת שנת הלימודים הקרובה.
בפוסקו כך, התבסס שטיין על עקרון ההסתמכות וקבע כי "זכויות רווחה הן בגדר ברכה ולא קללה" וכי "מקבליהם של תשלומי רווחה וסובסידיות לסוגיהם אינם מאבדים שום זכות הנתונה לאזרח מן השורה.
היזקקותם לתשלומי רווחה אינה גורעת כהוא זה מכבודם וממעמדם כאזרחים שווי זכויות, ועל כן אין להתייחס אליהם כאל חיילים בלוח השחמט, שאותם ניתן להזיז ממקום למקום כדי לקדם את תוכנית-העל של מי שמנהל את המשחק.
השופט ע' גרוסקופף הסכים עם שטיין, ואילו השופט ע' פוגלמן, סבר, בדעת מיעוט, כי מן הראוי לאפשר לשר האוצר לקבוע הוראת מעבר חדשה.
שטיין היה שותף לשני פסק דין של בית המשפט העליון בעניין זכויות להט"ב.
באחד מהם, בג"ץ5158/21 גורטלר נ' שר הרווחה (28.12.2023), ניתנה הכרה לבני זוג מאותו מין לאמץ ילדים בישראל, ובשני, בג"ץ 7978/16 סיראי נ' שר הפנים (21.3.2024), הוטלה חובה על המדינה להנפיק תעודת לידה בהתאם לצווי הורות הניתנים על ידי בתי המשפט לענייני משפחה לבני זוג מאותו מין.
בשני המקרים, ביסס שטיין את פסק דינו על עיקרון הנייטרליות שמחייב את המדינה בפועלה מול אזרחיה; כך כתב:
"במקרה של תא משפחתי המורכב מזוג הורים מאותו מין הרישום בתעודת הלידה של ילדם או של ילדתם, אשר בא מכוחו של צו הורות רטרואקטיבי, צריך להיעשות במתכונת של "הורה/הורה", "אב/אב" או "אם/אם" – לפי בקשת ההורים החוקיים של היילוד.
רישום כאמור מתחייב מכוח העיקרון [עליו בוסס פסק הדין בעניין האימוץ על ידי הורים בני אותו מין] לפיו המדינה אמורה להיות נייטרלית ביחסה אל דפוסי הזוגיות והמשפחה שאזרחיה הבוגרים בוחרים בעבור עצמם, ואל לה להכתיב לאזרחיה דפוס מונוליטי אחד של זוגיות ומשפחה".
שטיין הוא מהשופטים שאישרו הרס בתי מחבלים.
שטיין הביע התנגדות מפורשת למהפכה החוקתית ולגישת "הכול שפיט" שהתפתחה במשפט הישראלי.
הוא מתח ביקורת על האקטיביזם השיפוטי הישראלי, וטען בשנת 2015 כי הוא "שובר שיאים", בכך שאין דרישה אמיתית לזכות עמידה, ואין הכרה ב"שאלה פוליטית" כעניין שאינו שפיט.
לדבריו, אף על פי שפסילת חוקי הכנסת על ידי בית המשפט העליון היא נדירה, הרטוריקה השיפוטית היא שתלטנית, ודורשת סמכויות מורחבות במסווה של איזונים ובלמים.
כדי להמחיש את גישתו, ציטט שטיין את השופט האמריקאי השמרן אנטונין סקאליה, שאמר כי הוא קורא פסקי דין ישראליים כשהוא רוצה להיות המום.
בעת השבעתו לבית המשפט העליון, שטיין הציג את תפיסתו בדבר גבולות הסמכות בין רשויות השלטון.
הוא הדגיש כי "בעל שררה צריך לפעול בדל"ת אמות מומחיותו, ולכבד את מומחיותם של מקבלי ההחלטות בעניינים אחרים".
הוא קרא לכנסת, לממשלה ולבתי המשפט לפעול לטובת העם תוך התחשבות במגוון הדעות, ובעיקר תוך שמירה הדדית על גבולות הסמכות שהעם הריבון התווה עבורם.
בנוגע למעמד היועץ המשפטי לממשלה, שטיין תמך בעמדה לפיה חוות דעתו של היועץ איננה מחייבת את הממשלה.
לדעתו, בהתאם למסקנות ועדת שמגר, רשאית הממשלה להסתמך על חוות דעת של משפטן מוסמך אחר כנגד דעת היועץ.
עמדה זו מנוגדת לפסיקות בג"ץ, שקבעו כי היועץ המשפטי לממשלה הוא "הפרשן המוסמך של החוק".
כפועל יוצא, הוא תמך גם בזכותה של הממשלה להיות מיוצגת על ידי פרקליט פרטי אם אינה מרוצה מעמדתו של היועץ.
במישור המדיני, שטיין תמך במדיניות אגרסיבית יותר של ישראל בתגובה לשיגורי רקטות מרצועת עזה.
הוא הגן על פעולות ישראל במהלך מבצע "צוק איתן" והביע עמדה לפיה אין לישראל מחויבות משפטית לספק חשמל לרצועת עזה, וכי החלטה זו תלויה אך ורק בשיקולים הומניטריים.
לשטיין מיוחסות עמדות של פורמליזם ופוזיטיביזם משפטי.
הוא מדגיש היצמדות ללשון החוק.
הוא ממעט להשתמש בשיקולים ערכיים או תכליתיים, שאינם כתובים במפורש, לצורך פרשנות החוק.
בפסק דין הקובע כי פושט רגל זכאי לצו הפטר גם על חוב הנובע מערבות למזונות, הסביר כי כשלשון החוק ברורה, אין לעבור לפרשנות תכליתית.
בפסק דין אחר הבהיר כי גם אם המחוקק שגה, אין זה תפקיד בית המשפט לתקנו באמצעות חקיקה שיפוטית.
בפסק דין עקרוני שהגדיר את כללי הפרשנות של איסורים פליליים, קבע שטיין כי פרשנות זו חייבת לשקף את משמעותן "הרגילה והמקובלת" של מילות החוק.
זאת, כדי לקיים את הדרישה הבסיסית של דיני העונשין, לפיה רק חוקי הכנסת יכולים לקבוע עבירות ועונשים.
בהתבסס על עיקרון זה, קבע כי אדם שביצע עבירות מין באחיינית של גרושתו, אינו יכול להיחשב לדוד שלה, היות שקשר זה נבע אך ורק מקשרי הנישואין, אשר הסתיימו.
לפיכך, שטיין ביטל את הרשעתו בעבירות מין בתוך המשפחה, והרשיעו בעבירות מין כפשוטן.
השופטים וילנר ופוגלמן הסכימו עם עיקרי דבריו.
שטיין נשוי בשנית לשירלי בליאר-שטיין והוא אב לחמישה.
אחד מילדיהם הוא ילד עם אוטיזם ומאז לידתו כותבת שירלי על אודות הורות לילדים כאלה.
"הבטחה מינהלית", משפטים יד, תשמ"ה
"דוקטרינת הנזק הראייתי: תגובה לביקורת", יחד עם אריאל פורת, משפטים ל, תש"ס
אלכס רינס נבארו (בספרדית: Álex Rins Navarro; נולד ב-8 בדצמבר 1995) הוא רוכב מרוצים ספרדי המתחרה עבור קבוצת סוזוקי באליפות ה-MotoGP.
רינס נולד בברצלונה והחל להתחרות במרוצים מקומיים.
בשנת 2011 זכה באליפות ספרד בקטגוריית 125 סמ"ק.
בשנת 2012 החל להתחרות באליפות ה-Moto3, כחלק מקבוצת Estrella Galicia.
במרוץ השני של העונה השיג את הפול פוזישן הראשון בקריירה.
חודש לאחר מכן השיג את הפודיום הראשון, כשסיים במקום השלישי את המרוץ בצרפת.
עד לסיום העונה צבר נקודות במרבית המרוצים.
בסיומה דורג במקום העשירי ונבחר לרוקי העונה.
עונתו השנייה בקבוצה היוותה את עונת הפריצה עבורו.
הוא ניצח שישה מרוצים והגיע ב-14 מרוצים (מתוך 17) לפודיום.
את העונה סיים במקום השני בפער של 12 נקודות ממאבריק ויניאלס, שזכה בתואר.
ב-2014, העונה השלישית והאחרונה בקטגוריה, ניצח 2 מרוצים ודורג במקום השלישי.
בשנת 2015 עבר להתחרות עם קבוצת Paginas Amarillas HP 40 בקטגוריית ה-Moto2. בסיום העונה דורג במקום השני אחרי יוהאן זרקו וזכה בתואר רוקי העונה.
את עונת 2016 פתח בצורה טובה עם שני ניצחונות בחמשת המרוצים הראשונים, אך בהמשך חלה ירידה ביכולת.
את העונה סיים במקום השלישי.
לקראת עונת 2017 עבר להתחרות עבור קבוצת סוזוקי אקסאטר בקטגוריה הבכירה ושינה את מספר האופנוע מ-40 ל-42. באפריל שבר את מפרק כף היד בתאונה שאירעה במהלך ההכנות למרוץ בארצות הברית.
כתוצאה מהפציעה החמיץ חודשיים של תחרויות, בהן נעדר מחמישה מרוצים.
את התוצאה הטובה בעונה קבע במרוץ סיום העונה בוולנסיה אותו סיים במקום הרביעי.
שיפורים באופנוע בשילוב עם העדר פציעות אפשרו לרינס לסיים 5 פעמים על הפודיום.
אף על פי שנאלץ לפרוש בחמישה מרוצים בחלק הראשון של העונה, בסיומה דורג במקום החמישי עם 169 נקודות.
בחודש מאי חתם על הארכת חוזה עם סוזוקי לשתי עונות נוספות.
מגמת השיפור נמשכה גם בעונת 2019. בגרנד פרי ארצות הברית השיג את הניצחון הראשון בקטגוריה לאחר קרב צמוד עם ולנטינו רוסי.
בהמשך העונה השיג ניצחון נוסף בגרנד פרי בריטניה.
תוצאות המופיעות בכתב מודגש מצביעות על זינוק מפול פוזישן.
תוצאות המופיעות בכתב נטוי מצביעות על קביעת זמן ההקפה המהירה
אלכסנדרה דולז'יקוב (באוקראינית: Олександра Должиков; נולדה ב-7 במאי 1993), המוכרת בשם הבמה אלכסה דוֹל, היא ידוענית ודוגמנית ישראלית ילידת-אוקראינה.
התפרסמה בתוכנית המציאות "המירוץ למיליון", ובהמשך השתתפה גם ב"הישרדות".
אלכסנדרה דולז'יקוב נולדה בזפוריז'יה שבאוקראינה.
ב-1996, בגיל 3 עלתה לישראל עם הוריה, שיפוצניק וקוסמטיקאית, שם נולדה אחותה.
לאחר מכן עוברת שמה הפרטי, והיא נודעה בתור רות דולז'יקוב.
בבגרותה, החלה להשתמש בשם המקוצר "אלכסה דול" שנבחר כשם במה קצר וקליט.
היא גדלה והתחנכה ברובע ה' שבאשדוד, למדה בבית ספר ממ"ד "חב"ד", ובחטיבת "מקיף ז'" בכיתת מופ"ת.
בצעירותה, השתתפה דול בתחרות "נער ונערת הזוהר של אשדוד", וסיימה במקום השלישי.
ב-2011 התגייסה לצה"ל ושירתה בבסיס מז"י.
ב-2013, לאחר שחרורה, עברה לתל אביב.
ב-2017 למדה קורס משחק בשיטת צ'בק.
בישראל, חתומה דול בסוכנות הדוגמנות "אלינור שחר".
בארצות הברית, דול חתומה עם סוכנות הדוגמנות "עלית", ובין היתר התגוררה שם בניו יורק.
ב-2014 הפכה לפרזנטורית של רשת ההלבשה התחתונה הישראלית "גולף".
בנוסף, השתתפה בתצוגת הגמר של בוגרי שנקר.
ב-2015 השתתפה עם בן זוגה דאז, רז זלצרמן, בעונתה הרביעית של תוכנית המציאות "המירוץ למיליון" בערוץ 2 של רשת, והם הודחו בהדחה השמינית.
בנוסף, באותה שנה השתתפה בפרק אחד של "החופשה המושלמת" של רשת, לצד המנחה שני אלון.
בנוסף ב-2015, השתתפה כנמתחת בתוכנית "נוקאאוט" בערוץ 2 של קשת, בהנחיית עפר שכטר.
לאחר מכן, הצטלמה לשערי כתבי עת ישראליים: "בלייזר", "לאשה", "Go Style", "מגזינה", "זמנים מודרניים", "לאישה", ובנוסף גם על שערים במגזינים בחו"ל, כמו "Marie Claire" הצ'כי, "FACTICE" הצרפתי.
סרטון האודישן הראשוני שלה ל"ספורטס אילוסטרייטד" האמריקאי אף הועלה לאתר (ובו היא מספרת על שירותה בצבא כישראלית), על אף שבסוף לא-נבחרה להופיע בגיליון בגדי הים של המגזין.
מאז 2016 דול הפכה לפרזנטורית של רשת האופנה הישראלית לנשים "אייס קיוב", של רשת ההלבשה התחתונה הישראלית "גו אנדר", ושל אחד ממיזמי הנדל"ן של גינדי.
בשנת 2016 הייתה פאנליסטית בתוכנית "עולם הזוהר" בערוץ 24.
ב-2017 שיחקה מספר תפקידים קטנים, ביניהם בסדרה האינטרנטית "המסע המופלא של איציק והייזנברג" בכיכובו של אסי ישראלוף.
בנוסף ב-2017, השתתפה בתוכנית "אנשים" מבית קשת, שעקבה אחרי סיפור ילדותה ותחילת דרכה כדוגמנית מעבר לים.
בשנת 2019 השתתפה בתוכנית המציאות "הישרדות VIP 2" ברשת 13, והודחה שישית.
דול היא מאמנת מוסמכת, מעבירה הרצאות (על סיפור חייה כדוגמנית מנקודת המבט של דימוי גוף, הפרעות אכילה ומשקל ודימוי עצמי) ועושה אימונים אישיים.
דול ניהלה זוגיות עם היהלומן רז זלצרמן (והם אף התמודדו כצמד ב"המירוץ למיליון").
לאחר מכן, החלה בזוגיות עם איש העסקים תמיר ויצמן (גיסה של מיכל הקטנה).
בין אוקטובר 2017 ועד נובמבר 2019 הייתה בזוגיות עם המיליונר וסוחר הנשק משה עוז, המבוגר ממנה ביותר מ-25 שנה.
ב-2019 הייתה בזוגיות עם מיליונר מקסיקני בשם נורמן איזק העוסק בתחום הקנאביס הרפואי, ולו שני ילדים מנשואיו הקודמים.
ביוני 2023 נישאה לאיש העסקים עמית בורסוק לאחר שנתיים של זוגיות.
אלכסה דייוויס היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ולשית.
דייוויס נולדה בריל (Rhyl) שבוויילס.
היא ידועה בעיקר מהופעותיה בתפקיד אריתה בסדרת הטלוויזיה "Raised by Wolves", בתפקיד איבון בסיטקום "Cradle to Grave" ובדמות רוזי הצעירה בסרט "מאמה מיה!
ב-2017 הופיעה בסדרת הטלוויזיה "פרוצות".
ב-2019 כיכבה בתפקיד ראשי בסדרה הקומית "מפוקסלים".
אלכסנדר (אלכס) יאן שארפ Ian Sharp; נולד ב-2 בפברואר 1989) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אנגלי, שהתפרסם מתפקידו ככריסטופר בוּן בהפקה של ברודוויי למחזה "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה"; עבורו זכה בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזה.
נולד בווסטמינסטר, לונדון, הממלכה המאוחדת.
בילדותו משפחתו נדדה ברחבי אירופה ובארצות הברית באמצעות קרוון, במהלכם עיקר חינוכו הגיע מהוריו.
משפחתו והתיישבה בסוף בדבון, אנגליה בהיותו בגיל 8.
הוא שאף להיות שחקן מילדותו, וכבר בגיל 4 השתתף בסדרת הטלוויזיה הבריטית A Touch of Frost, ובגיל 7 השתתף בהצגה של פו הדב בתפקיד חזרזיר.
למד אמנויות הבמה בקולג' בסאמרסט ובבית ספר עיוני בדבון.
היה לו קשה להסתדר בבית ספר רגיל, והוא עזב את אנגליה בגיל 18 לקנדה, שם עבד תקופה כנגר.
אז החליט ללמוד משחק ונרשם לבית הספר ג'וליארד בניו יורק.
במבחן הבמה בהרשמה, הציג קטעים מהמחזה המלט, וממחזה שהוא בעצמו כתב.
הוא התקבל והצטרף לחטיבת הדרמה "קבוצה 43".
במהלך לימודיו כתב ושיחק במחזה המבוסס על הספר "התפוז המכני".
סיים בשנת 2014 עם תואר ראשון.
התפקיד הראשון שקיבל לאחר סיום לימודיו, היה התפקיד הראשי של כריסטופר בוּן (Christopher Boone), נער בן 15 הנמצא על הספקטרום האוטיסטי במחזה "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה" בברודוויי.
על תפקידו זה זכה בפרס טוני לשנת 2015 על הביצוע הטוב ביותר על ידי שחקן ראשי במחזה הוא הצעיר ביותר שזכה עד אז בפרס טוני.
כמו כן זכה בפרסים נוספים.
בשנת 2017 עבר לקולנוע ושיחק בסרטים שונים בהם "איך לדבר עם בחורות במסיבות" לצד אל פנינג.
בשנת 2018 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "עצם בלתי מזוהה", שבו הוא מגלם את דמותו של סטודנט מוכשר למתמטיקה באוניברסיטת סינסינטי, בעל התנהגות אקסצנטרית.
מצד אחד אינטליגנציה גבוהה ולא שגרתית, ומצד שני התנהגות אינדיבידואלית קיצונית.
בכישרונו המיוחד מצליח הסטודנט לפענח שדר שנשלח מעצם בלתי מזוהה שחדר לעירו.
בשנת 2020, גילם את האקטיביסט רני דייוויס בסרט הדרמה המשפטי שכתב וביים אהרן סורקין עבור נטפליקס "משפט השבעה משיקגו" לצדם של סשה ברון כהן, אדי רדמיין וג'וזף גורדון-לוויט.
+שנהסרטתפקידהערות2017עד העצםלוקאיך לדבר עם בחורות במסיבותאן2018עדיף שתתחיל לרוץהארליעצם בלתי מזוההדריק אקברו2019לילה שטוף שמשיאשהנוכלות עם סגנוןתומאס ווסטרברג2020משפט השבעה משיקגורני דייוויס 2022לחיותמיסטר וויקלינג2023נפש אחתטרבור צ'דוויק (אנ')
+שנהסדרהתפקידהערות2020ציפור אלוהים שבשמיםכומרפרק: "A Wicked Plot"2024בעיית שלושת הגופיםוויל דאונינגסדרת טלוויזיה של נטפליקס
+שנהמחזהתפקידהערות2015-2014המקרה המוזר של הכלב בשעת לילהכריסטופר בוּןפרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזה (אנ') (2015)
אלכסה דמי היא שחקנית וזמרת אמריקאית ממוצא יהודי.
ידועה בעיקר בזכות תפקידה בתור מאדי בסדרה "אופוריה".
נולדה בשם אלכסה דמי וילסון ויינרסטורם (Alexa Demie Wilson Vanerstrom), גדלה בלוס אנג'לס שבקליפורניה, ארצות הברית, עם אמה, רוז מנדז, שעסקה כאמנית איפור.
אמה היא מהגרת מקסיקנית ממשפחה נוצרית.
אביה ממוצא גרמני-נוצרי מצד אביו, וממוצא יהודי-אשכנזי מצד אמו.
למרות שגדלה בעיקר על ידי אמה מגיל שמונה ואילך, לדבריה היא שומרת על קשר טוב עם אביה.
סבה הוא המוזיקאי דניס וילסון שהיה חבר בלהקת "הביץ' בויז" ואחיו של הסולן בריאן וילסון.
דמי הייתה שחקנית אורחת בסדרות טלוויזיה כמו "ריי דונובן", "אהבה" ו-"The OA".
בשנת 2018 הופיעה דמי בסרט "שנות התשעים".
בשנת 2019 החלה לגלם את דמותה של מאדי פרז בסדרה הדרמה של HBO, "אופוריה".
בשנת 2019, הצטרפה לקאסט של הסרט "גלים" לצד סטרלינג קיי בראון ולזה של הסרט "מיינסטרים", בבימויו של ג'יה קופולה.
שנהסרטתפקידהערות2017בריגסבי הדובמרידית'2018שנות התשעיםאסתי2019גליםאלכסיס לופז2020מיינסטריםאיזבל רוברטסTBAהסנדקיתגריסלדה בלנקו הצעירה
שנהסדרהתפקידהערות2016ריי דונובןשאירי3 פרקים2018אהבהמרינה2 פרקים2019The OAאינגרידפרק: "Treasure Island"2019–הווהאופוריהמאדי פרזתפקיד ראשי (2 עונות); 16 פרקים2024פנטזמאס (אנ')בקהפרק: "Valued Customer"
קווין רוברט קיילי ג'וניור הוא מתאבק ושדרן ספורט אמריקאי.
הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה, אלכס ריילי.
הוא היה משתתף בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה NXT.
אביו של ריילי, קווין קיילי סניור הוא מגיש חדשות ושדרן ספורט.
אימו, לאורן, היא זוכת מיס וירג'יניה לשעבר.
ריילי למד בבית הספר רובינסון המקומי, שבו שיחק פוטבול וכדורסל.
לאחר מכן, הוא למד בבוסטון קולג', שבו סיים תואר בתקשורת.
הוא שיחק בקבוצת הפוטבול של קולג' זה, תחילה בתפקיד הקוורטרבק, לפני שעשה הסבה לתפקידים בקו האחורי במהלך עונת 2001. כמו כן, הוא שיחק בליגת הפוטבול הקנדית עבור קבוצת מונטריאול אלואטס.
בנובמבר 2010, הוא נעצר בגין נהיגה בשכרות, אך ההאשמות נגדו בוטלו ביולי 2011 על ידי השופט דיק גרקו ג'וניור ממחוז הילסבורו מתוך טענה שלפיה לאכיפת החוק אין סיבה הגיונית לעצור את רכבו של ריילי ובכך הפרה את התיקון הרביעי לחוקת ארצות הברית נגד חיפושים ותפיסות בלתי מוסברות.
אליפות פלורידה במשקל כבד של FCW (פעם אחת)
PWI דירג אותו במקום ה-106 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2011
אלכסנדרה כריסטין שניידרמן , הידועה בשם הבמה אלכסה (AleXa) וגם בשם הבמה אלכס כריסטין (Alex Christine), היא זמרת, רקדנית ושחקנית אמריקאית ממוצא דרום קוריאני.
לאחר שהתחרה בשתי העונות של תוכנית הריאליטי Rising Legends, היא הוחתמה ב-ZB Label ב-2018. במהלך תקופה זו, היא גם התחרתה ב-Produce 48 .
היא ייצגה את מדינת הולדתה אוקלהומה בתחרות הזמר האמריקאית עם השיר "Wonderland", שבה גם זכתה עם 710 נקודות.
אלכסה נולדה ב-9 בדצמבר 1996 בטלסה, אוקלהומה, לאב רוסי-אמריקאי ולאם דרום קוריאנית.
אמה של אלכסה אומצה בגיל חמש על ידי הוריה האמריקנים המאמצים מבית יתומים בקויאנג.
בילדותה, מאז גיל שנה וחצי, אלכסה לקחה שיעורי ריקוד לז'אנרים שונים, בין היתר לבלט, ג'אז, היפ הופ וסטפס.
היא למדה בבית הספר התיכון ג'נקס, והייתה חברה במקהלות Jenks Varsity Pom ו-Jenks Trojanaires.
היא למדה תיאטרון במכללה הקהילתית של טלסה .
לאלכסה היה חשבון אינסטגרם וסנאפצ'ט שהוקדש לפרסום גרסאות כיסוי לשירי קיי-פופ.
ב-2016 וב-2017, היא השתתפה ב-2 אודישנים של Rising Legends.
ב-2018, היא הוחתמה אצל ZB Label.
בשנת 2018, אלכסה התחרה ב-Produce 48 והודחה בסיבוב הראשון במקום ה-82.
ב-21 באוקטובר 2019, אלכסה הוציאה את אלבום הסינגל הראשון שלה, Bomb.
ב-1 באפריל 2020, היא הוציאה את המיני-אלבום הראשון שלה, Do or Die.
ב-21 באוקטובר 2020, היא הוציאה את המיני-אלבום השני שלה, Decoherence.
המיני-אלבום הגיע, בשיאו, למקום ה-67 במצד האלבומים הקוריאני.
ב-1 ביולי 2021, היא הוציאה את אלבום הסינגל השני שלה, ReviveR.
אלבום הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-41 במצד האלבומים הקוריאני.
ב-6 בינואר 2022, היא הוציאה את אלבום הסינגל השלישי שלה, Tattoo.
אלבום הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-50 במצד האלבומים הקוריאני.
ב-3 במרץ 2022, אלכסה הוכרזה כאחת מהמתמודדים שיתחרו בתחרות הזמר האמריקאית, כאשר היא מייצגת את אוקלהומה עם השיר "Wonderland".
ב-9 במאי 2022, היא הוכרזה כזוכה בתחרות.
ב-27 באפריל 2022, היא הופיעה בסרט האימה הדרום קורייאני, Urban Myths , בתפקיד סה-רי.
אלכסה טרזיץ' (בסרבית: Алекса Терзић; נולד ב-17 באוגוסט 1999 בבלגרד שברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת רד בול זלצבורג ובנבחרת סרביה.
טרזיץ' גדל במחלקות הנוער של מלאדנובאץ ושל הכוכב האדום בלגרד.
ב-20 ביולי 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של הכוכב האדום בלגרד, בניצחון 3-0 על דינמו ורנייה במסגרת המחזור הראשון בליגת העל הסרבית לעונת .
בסך הכל ערך שתי הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-13 ביוני 2019 חתם טרזיץ' בפיורטינה מהסרייה א'.
ב-18 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-1 על מונצה במסגרת הסיבוב השלישי של קופה איטליה לעונת .
ב-29 ביולי 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 4-0 על בולוניה 1909 במסגרת המחזור ה-37 לעונת 2019/2020. בסך הכל ערך שתי הופעות ליגה בעונה זו.
ב-1 בספטמבר 2020 הושאל טרזיץ' למשך עונה אחת לאמפולי מהסרייה ב'.
ב-26 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על פרוזינונה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת .
בסך הכל ערך טרזיץ' 21 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, ובסופה חזר לפיורנטינה.
ב-23 ביולי 2023 חתם ברד בול זלצבורג אליה עבר תמורת 5 מיליון אירו.
ב-7 ביוני 2021 ערך טרזיץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סרביה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת ג'מייקה במשחק ידידות.
אלכסנדר מייקל רו–בראון הוא שחקן אנגלי, שידוע בעיקר בזכות משחקו בתור אליוט באדן בסדרה "The Cut" בסדרה "בילי הנער"
רו נולד בשכונת וסטמינסטר בלונדון, הממלכה המאוחדת.
יש לו אחות תאומה בשם קתרין אליזבת'.
אביו עבד כשרברב ואמו הייתה רקדנית בלט.
הוא זכה במלגה לתיכון לטימר ושם למד עד 2009.
אלכס רו הופיע לראשונה בפרסומת לממתק Milky Way, עוד בהיותו ילד.
התפקיד הראשון שקיבל היה בשנת 2000 כששיחק בסרט האימה "The Calling" כדילן סנט קלייר.
אחרי שג'ניפר סונדרס צפתה בו בהופעה בבית הספר, היא הציעה לו להגיע לאודישן לסדרה הקומית שכתבה, ג'אם וירושלים.
הוא השתתף בסדרה, ובשנת 2010 שיחק בסדרה The Cut.
ב-2011 הופיע בתפקיד אורח בסדרה "הולבי סיטי".
ב-2014 קיבל את התפקיד הראשון שלו בארצות הברית, כאשר הצטלם לפיילוט "Unstrung" ששודרה ברשת ABC אך לבסוף בוטלה.
לאחר מכן עבר להתגורר בלוס אנג'לס וב-2016 השתתף בסרט המדע הבדיוני "הגל החמישי" ב-2018 גילם את ליאם פייג' בסרט "שלי לעולמים".
+שנהסרטתפקידהערות2000The Callingדילן סנט קלייר2014צלף: מורשתריז2016הגל החמישיאוון ווקר2017הצלצול 3הולט אנטונילילות קיץ חמים האנטר סטרוברי2018שלי לעולמים ליאם פייג'2024שכנים לרצח (אנ')קלודTBABone LakeווילHazardווילגם מפיק
+שנהסדרהתפקידהערות2005The Fugitivesג'יי קיטוןתפקיד ראשי; 7 פרקים2009Jam & Jerusalemכריסטופר מרטיןפרק: "Dinner Party"2010The Cutאליוט באדןתפקיד ראשי (עונות 2–3); 21 פרקים2011הולבי סיטיקונור לייןפרק: "Damage Control"Doctorsמאט גונןפרק: "Tricky Dicky"הוליאוקס טוביפרק: "#1.3161"The Juryתלמיד2 פרקים2018–2020סירנהבנג'מין "בן" פונאלתפקיד ראשי (3 עונות); 36 פרקים2022–הווהבילי הנער פאט גארט תפקיד חוזר (עונה 1)
תפקיד ראשי (עונה 2); 10 פרקים
אלכסנדר שון פאבלו רוברטסון (נולד ב-17 באפריל 2003) הוא כדורגלן אוסטרלי ממוצא סקוטי, המשחק בעמדת הקשר בקבוצת קרדיף סיטי מהצ'מפיונשיפ ובנבחרת אוסטרליה.
רוברטסון נולד בדנדי, סקוטלנד, וגדל בבית שבו הכדורגל היה חלק מהחיים.
אביו, מארק, היה כדורגלן מקצועי ששיחק בקבוצות שונות בסקוטלנד ובאנגליה.
סבו, אלק, גם היה כדורגלן מקצועי ששיחק בנבחרת אוסטרליה.
רוברטסון החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של הכח סידני, משם עבר למחלקת הנוער של מנצ'סטר יונייטד ומשם עבר למחלקת הנוער של מנצ'סטר סיטי.
ביולי 2021 הושאל לרוס קאונטי הסקוטית.
ב-24 במרץ 2023, ערך רוברטסון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטרליה במשחק ידידות נגד נבחרת אקוודור.
כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-62.
אלכסה אברמוביץ' (בסרבית: Алекса Аврамовић; נולד ב-25 באוקטובר 1994) הוא כדורסלן סרבי המשחק בעמדת הרכז בדובאי מהליגה האדריאטית ובנבחרת סרביה.
אברמוביץ' גדל במחלקת הנוער של מלאדוסט צ'אצ'אק לפני שעבר ליריבה העירונית בוראץ צ'אצ'אק ב-2013.
בעונת 2013/14 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים במדי בוראץ, ולאחר מכן שיחק עונה אחת במדי אוקק בלגרד.
בקיץ 2015 הוא חזר לקבוצתו לשעבר, בוראץ צ'אצ'אק.
בעונת 2015/16 הוא סיים כמלך הסלים וכ-MVP של ליגת העל הסרבית בכדורסל עם 20.5 נקודות ו-5.8 אסיסטים למשחק.
במשחק מול מלאדוסט זמון הוא קלע 47 נקודות עם 15 מ-21 מהשדה, 6 אסיסטים ו-12 ריבאונדים, ונבחר לשחקן המחזור עם 63 נקודות מדד יעילות.
ב-16 ביוני 2016 חתם אברמוביץ' בפלקנסטרו וארזה מליגת העל האיטלקית בכדורסל.
ב-3 באוקטובר 2016 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה נגד דינמו סאסארי, וקלע 4 נקודות ב-15 דקות.
בסיבוב הראשון של עונת 2016/2017 בליגת האלופות בכדורסל הוא קלע 29 נקודות ב-25 דקות מול אסוול ליון-וילרבאן.
בעונת הבכורה שלו במועדון העמיד אברמוביץ' ממוצעים של 6.5 נקודות ב-25 משחקי ליגה, תוך קליעה ב-36.4% מהשדה.
בעונת 2017/18 שיפר אברמוביץ' את ממוצעיו, ורשם 11.8 נקודות, 3.1 ריבאונדים ו-2.3 אסיסטים ב-30 משחקי סרייה א'.
ב-28 ביוני 2019 חתם אברמוביץ' לשנתיים באוניקאחה מאלגה מליגת ה-ACB הספרדית.
בעונת 2019/20 הוא הושאל לאסטודיאנטס מדריד והעמיד ממוצעים של 14.7 נקודות למשחק לפני שהעונה הושעתה בעקבות מגפת הקורונה בספרד.
ב-10 ביוני 2020 הוא חתם מחדש באסטודיאנטס, ובעונת 2020/21 העמיד ממוצעים של 16.4 נקודות, 3.5 אסיסטים ו-2.9 ריבאונדים ב-36 משחקי ליגה ספרדית.
ב-6 ביולי 2021 חתם אברמוביץ' לשנתיים בפרטיזן בלגרד מהליגה האדריאטית והיורוקאפ ב-32 משחקים בעונת 2021/2022 בליגה האדריאטית הוא העמיד ממוצעים של 11.1 נקודות ו-3.3 אסיסטים.
בעונת ערך אברמוביץ' את הופעת הבכורה שלו ביורוליג והגיע עם פרטיזן לרבע גמר הפלייאוף, בו הפסידה 2–3 לריאל מדריד בסדרת הטוב מ-5. במהלך העונה רשם אברמוביץ' ממוצעים של 6.3 נקודות, 1.9 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק.
פרטיזן סיימה את עונת כאלופת הליגה האדריאטית לאחר ניצחון 3–2 ב על הכוכב האדום, ואברמוביץ' העמיד ממוצעים של 8.4 נקודות ו-3.2 אסיסטים ב-17 משחקים.
ב-6 ביולי 2023 האריך אברמוביץ' את חוזהו בקבוצה בשנתיים.
אברמוביץ' משחק מאז 2019 בנבחרת סרביה בכדורסל, אז הופיע במדיה במוקדמות גביע העולם בכדורסל 2019. הוא ייצג את סרביה במוקדמות טורניר הכדורסל באולימפיאדת טוקיו (2020), אליפות אירופה בכדורסל 2022 וגביע העולם בכדורסל 2023.
בגביע העולם בכדורסל ב-2023 הוא העפיל עם סרביה לגמר.
אלחנדרו "אלכס" רמירו גרגיו (בספרדית: Alejandro "Álex" Remiro Gargallo; נולד ב-24 במרץ 1995) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת השוער בריאל סוסיאדד מהלה ליגה.
רמירו נולד בקסקנטה והצטרף למחלקת הנוער של אתלטיק בילבאו ב-2009 בגיל 14. ב-2014 קודם לקבוצת המילואים ששיחקה בליגה הספרדית השלישית, ועזר לה להעפיל בחזרה לליגה השנייה לאחר 19 שנה.
באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו לקבוצה הראשונה בהפסד 0–1 לז'ירונה.
בקיץ 2016 הושאל רמירו ללבאנטה מהליגה השנייה לעונה אחת, אך נקרא בחזרה בינואר 2017 עקב פציעה.
ביולי 2017 הושאל לוסקה לעונה אחת וסייע לה להעפיל לליגה הראשונה בפעם הראשונה בתולדותיה.
ביוני 2019 חתם רמירו על חוזה ל-4 שנים בריאל סוסיאדד.
הוא זכה עם המועדון בגביע המלך הספרדי ב–2020 לאחר ניצחון 1–0 על אתלטיק בילבאו בגמר.
בעונת 2022/2023 שיחק בכל 38 משחקי הליגה וסייע לקבוצה להעפיל לליגת האלופות.
רמירו ייצג את נבחרת ספרד עד גיל 19. הוא זומן לראשונה לסגל נבחרת ספרד הבוגרת בנובמבר 2023, לצמד משחקי מוקדמות יורו 2024 נגד קפריסין וגאורגיה, אך לא שותף.
ב-15 במרץ 2024, הוא זומן לצמד משחקי ידידות נגד קולומביה וברזיל.
ב-22 במרץ 2024 הוא ערך הופעת בכורה בנבחרת הבוגרת כשנכנס כמחליף בדקה ה-46 בהפסד 0–1 לקולומביה.
זכה עם נבחרת ספרד בטורניר יורו 2024.
אלכסה וקייטי היא קומדיית מצבים אמריקאית שנוצרה על ידי הת'ר וורדהם כסדרת מקור של נטפליקס.
הסדרה החלה לעלות בנטפליקס ב-23 במרץ 2018 והסתיימה ב-13 ביוני 2020.
פריס ברלס - אלכסה מנדוזה, החברה הכי טובה והשכנה של קייטי.
היא מרדנית, רוצה לחזור חיות חיים נורמליים והיא שונאת את הרחמים שהיא מקבלת בעקבות מחלתה.
בסוף עונה אחת הייתה בזוגיות עם דילן, אך בעונה שתיים החליטו להפרד ולהישאר ידידים.
בתחילת העונה השלישית פגשה את ספנסר, ובסוף העונה נהפכו לזוג.
איזבל מיי - קייטי קופר, החברה הכי טובה והשכנה של אלכסה.
מתוארת כילדה טובה, מוזרה, חכמה, רגישה טובת לב מגושמת מתחשבת ממש יפה ומאוהבת באח של אלכסה בטירוף .
היא מתמודדת עם ההחלטות המרדניות של אלכסה ותומכת בה בקשייה עם הסרטן וגזרה את השיער שלה כדי לעזור לאלכסה .
היא אוהבת תיאטרון ומסוף העונה בשלישית היא מתמודדת עם חרדה.
בסוף עונה ארבע בזוגיות עם איידן.
ג'ולי ג'נקינס - ג'ניפר קופר, אם חד הורית גרושה שמגדלת את ילדיה קייטי וג'ק לבדה, בעוד היא לומדת תואר בפסיכולוגיה ועובדת.
משפחת קופר מתקשה כלכלית לעיתים.
פין קאר - ג'ק קופר, אחיה הקטן של קייטי.
הוא אוהב ממתקים ומשחקי וידאו וחלקים מסוימים בסדרה הוא לומד סטפס וטאקוונדו.
הוא מאוד רוצה כלב ולקראת סוף הסדרה הוא מקבל אחד וקורא לו פוטטו (תפוח אדמה).
אמרי קלי - לוקאס מנדוזה, אחיה הגדול של אלכסה, החבר הכי טוב של דילן ולמשך זמן מה גם החבר של גוני.
יהיר לעיתים ואובססיבי לגבי השיער שלו.
הוא שואף להיות רופא אך מוותר על זה בסוף ובעונה השנייה מקים להקה עם עוד שני חברים.
טיפאני ת'יסן - לורי מנדוזה, אמא של אלכסה ולוקאס ואשתו של דייב.
היא תחרותית ולעיתים מגוננת יתר על המידה.
בהתחלה היא עובדת בהייטק אך לקראת סוף הסדרה היא עוברת לעבוד בתור מתכננת אירועים.
אדי שין - דייב מנדוזה, אבא של אלכסה ולוקאס ובעלה של לורי.
דייב הוא טייס, הוא מתגאה בכך מאוד ומנסה לדחוף גם את לוקאס להיות טייס.
קרי מדרס - גוני תומפסון, היריבה של אלכסה.
משחקת גם היא בקבוצת הכדורסל.
למורת רוחה של אלכסה, גוני מתחילה להיות נחמדה אליה לאחר שהיא מגלה על מחלתה.
היא מתחילה לצאת עם לוקאס בעונה השנייה אך הם נפרדים בעונה השלישית.
ג'ק גריפן - דילן, החבר הכי טוב של לוקאס.
הוא מלמד את אלכסה אלגברה בעונה הראשונה ולבסוף הם הולכים יחד לנשף החורף והופכים להיות זוג.
בעונה השנייה הם נפרדים ובסופו של דבר הם מחליטים להיות ידידים.
בארט קרנהאן - איידן, בחור מעצבן שפגש בהתחלה את קייטי בזמן אירוע התרמה שארגנה וחטף עוגיה (היא לא הייתה מרוצה מזה).
לאחר מכן פגש אותה במיני גולף ועיצבן אותה.
הוא מתחיל לעבוד ב- 'ווירד' יחד עם קייטי ועוזר לה להתמודד עם התקף חרדה ולבסוף הם נהיים זוג והולכים יחד לנשף סוף התיכון של קייטי.
גאנר בורקהארדט - ספנסר, ילד חולה סרטן שאלכסה פוגשת בבית החולים.
בהתחלה הם ידידים אך לבסוף הם הופכים לזוג.
אימאן בנסון - רייגן, חברה של אלכסה, קייטי והאנה.
רייגן קצת אנוכית ומרוכזת בעצמה.
מריט ליטון - האנה, חברה של אלכסה, קייטי ורייגן.
האנה היא ילדה מוזרה, תמימה ולא חכמה במיוחד.
יש לה שתי אימהות, בעונה השנייה היא מצטרפת לקבוצת המעודדות.
נתנאל ג'יי פוטווין - ריאן, תלמיד שמשחק את רומיאו בהצגת בית הספר בעוד קייטי משחקת את יוליה.
ריאן הופך לנשיקה הראשונה של קייטי ולאחר זמן מה הם הופכים להיות זוג אך לבסוף הם נפרדים ונשארים חברים טובים.
סקוט וורדהאם - בארי, מנהל בית הקפה 'ווירד'.
בארי הוא אדם פסימי ושלילי.
בשנת 2018 הסדרה הייתה מועמדת לפרס אמי לבידור פריים טיים כתוכנית הילדים טובה ביותר.
בשנת 2019 הסדרה זכתה להכרה בתחרות האקדמיה ה-12 לטלוויזיה.
התוכנית זכתה בתוכנית הטלוויזיה המועדפת לילדים בטקס פרסי בחירת הילדים לשנת 2021.
אלכסנדר קדמון קרפ (, נולד ב-2 באוקטובר 1967) הוא איש עסקים מיליארדר, המייסד והמנכ"ל של חברת התוכנה פלנטיר טכנולוגיות, השווי הנקי המוערך שלו הוא 1.9 מיליארד דולר.
קרפ נולד ב-2 באוקטובר 1967 בעיר ניו יורק, בן לאב רופא ילדים קליני יהודי ולאם אמנית אפרו-אמריקאית, קרפ גדל בפילדלפיה וסיים את לימודיו בתיכון בשנת 1985. הוא אמר שהוא נאבק בדיסלקסיה מגיל צעיר.
קרפ קיבל תואר ראשון מ־Haverford College בשנת 1989 ותואר דוקטור בתיאוריה חברתית נאו-קלאסית מאוניברסיטת גתה פרנקפורט בשנת 2002.
קרפ החל את דרכו כעמית מחקר במכון זיגמונד פרויד בפרנקפורט.
קרפ אמר שהוא השקיע בסטארט-אפים ובמניות לאחר שקיבל ירושה מסבו.
הצלחתו הביאה אותו להקים את חברת ניהול הכספים הלונדונית Caedmon Group כדי לנהל את כספם של אנשים בעלי הון גבוה שהיו מעוניינים להשקיע איתו.
ב-2004, יחד עם פיטר טיל (שהיה חבר לכיתה בסטנפורד) ואחרים, הוא ייסד את פלנטיר טכנולוגיות וכיהן כמנכ"ל.
הניו יורק טיימס דירג את קרפ כמנכ"ל בעל השכר הגבוה ביותר של חברה נסחרת בבורסה בשנת 2020, השנה שבה החברה הונפקה, עם פיצוי בשווי 1.1 דולרמיליארד.
באפריל 2025 נכלל ברשימת "טיים 100" לשנת 2025 בזכות הנהגתו של חברת פלנטיר, ושילוב בין חזון טכנולוגי לבין אידאולוגיה פרו-מערבית מובהקת, שהפכו אותו לדמות בולטת בעיצוב יחסי הגומלין בין טכנולוגיה, ביטחון ולאומיות בעידן הדיגיטלי.
אקסל ספרינגר, חבר מועצת המנהלים (2018–2020)
BASF, חבר מועצת המנהלים (עד 2020)
קרפ תיאר את עצמו כסוציאליסט ופרוגרסיבי, ואמר שהוא הצביע להילרי קלינטון.
הוא דגל בדעות סוציאליסטיות בסטנפורד.
הוא אמר שלחברות טכנולוגיה כמו פלנטיר יש חובה לתמוך בצבא האמריקאי.
הוא הגן על החוזה של פלנטיר עם רשויות ההגירה והמכס בארצות הברית (ICE) במהלך המחלוקת על הפרדות משפחתיות, ואמר כי בעוד שהפרידות הן "נושא מוסרי קשה, מורכב וצורם באמת", הוא מעדיף "מדיניות הגירה הוגנת אך קפדנית".
הוא אמר שלממשלת ארצות הברית צריכה להיות יד חזקה ברגולציה טכנולוגית ושמדינות מערביות צריכות לשלוט במחקר בינה מלאכותית.
קרפ גר במחוז גרפטון, ניו המפשייר ומחזיק גם בנכס בפאלו אלטו, קליפורניה.
הוא מתואר כקנאי לבריאותו ועוסק בספורט כמו שחייה, גלישה בסקי קרוס קאנטרי, מתרגל מדיטציית צ'י קונג ואמנויות לחימה, ומחזיק חרבות טאי צ'י במשרדיו.
אלכס שאקל היא שחיינית אמריקאית, סגנית אלופת העולם (פוקואוקה 2023) במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ושחיינית נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת פריז.
אבא שלה, ניקולאס שאקל , שחיין אולימפי שייצג את הממלכה המאוחדת באולימפיאדת אטלנטה 1996 וסיים במקום 28 במשחה ל-100 מטר חופשי.
אחיה ארון שאקל חבר נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת פריז ואחיה אנדרו שאקל אף הוא שחיין מצטיין.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת פריז שנערכו באינדיאנפוליס, אינדיאנה ביוני 2024 היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.69 דקות, אחרי רגן סמית' (2:05.70 דקות) ולפני לינדזי לוני (2:07:03 דקות) ובכך נכללה במשלחת האמריקאית למשחקים האולימפיים.
נוסף לכך, הוא סיימה במקום שישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:57.05 דקות וסיימה רביעית בשלב חצי הגמר במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 56.78 שניות אבל פרשה ממשחה הגמר.
במשחקים האולימפיים עצמם היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף, לאחר ששחתה בשלב המוקדמות.
מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ומדליית כסף במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי.
אלכסה דבאלוס דונאס היא שחקנית אמריקאית.
ידועה בזכות השתתפותה בסרטים "רידיק: המסע מתחיל" מ-2004 ו"התנגשות הטיטאנים" מ-2010, ובטלוויזיה ידועה בתפקידה בתור ג'וליאנה קריין בסדרה של אמזון פריים וידאו, "האיש במצודה הרמה" (2015–2019) ומתפקידה בתור קריסטין גיינס בסדרת המשטרה של CBS, "FBI: המבוקשים ביותר" (2021–2023).
דבאלוס נולדה בפריז, צרפת להורים אמריקאים.
אביה הוא הצלם ג'ף דונאס ואימה היא השחקנית אליסה דבאלוס .
דודתה היא המוזיקאית וזמרת הרוק דומיניק דבאלוס וסבא שלה היה השחקן ריצ'רד דבאלוס .
היא בילתה את רוב ילדותה בצרפת ובאיטליה, לפני שעברה לגור בניו יורק.
היא הצהירה כי "אני נוטה לקלל בצרפתית לעיתים קרובות יותר מאשר באנגלית".
היא ממוצא ספרדי ופיני מצד אמה.
משפחת אביה היא יהודית (סבה וסבתה היגרו מוילנה שבליטא).
היא לא גדלה כדתייה, אף שלמדה זמן מה ב-בית ספר עברי.
דבאלוס עברה לבדה בגיל 17 לעיר ניו יורק.
בתחילה היא עבדה כדוגמנית עבור צלמים כמו פיטר לינדברג.
התשוקה שלה גדלה עד מהרה למשחק, והיא השתתפה בתיאטרון הפשפשים של אוף ברודוויי בניו יורק.
בשנת 2002, דבאלוס כיכבה יחד עם צ'רלי הופהיימר בסרט הקצר "רוחו של פ.
סקוט פיצג'רלד", שהוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו של אותה השנה.
באותה שנה היא שיחקה בסדרת הטלוויזיה "אנג'ל" בתפקיד גוון ריידן לשלושה פרקים.
פריצת הדרך של דבאלוס הייתה בסרט המדע הבדיוני משנת 2004,,רידיק: המסע מתחיל" בו היא גילמה את קירה.
דבאלוס המשיכה לשחק בסרטים הוליוודיים: בשנת 2007, היא השתתפה בדרמה הרומנטית "חג האהבה".
באותה שנה היא גם גילמה את סאלי בסרט "הערפל".
בשנת 2008, דבאלוס שיחקה בסרט המלחמה "התנגדות", בבימויו של אדוארד זוויק.
הופעתה זכתה לשבחים על ידי המבקרים.
דבאלוס גילמה אתאנדרומדה בגרסה המחודשת של "התנגשות הטיטאנים", לצד סם וורת'ינגטון, ראלף פיינס וליאם ניסן.
היא לא חזרה לסרט ההמשך "זעם הטיטאנים" שיצא בשנת 2012, עקב התנגשות בלוח זמנים.
בנוסף לתפקידיה הקולנועיים, היא גם הופיעה בסדרות טלוויזיה, ביניהן "איחוד" (2005–2006) ו-"עיר האספסוף" (2013).
בשנת 2015, דבאלוס החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה "האיש בטירה הגבוהה" (2015–2019), סדרה של אולפני אמזון המבוססת על הרומן של פיליפ ק.
בסדרה זו היא שיחקה את ג'וליאנה קריין, הדמות הראשית בסדרה.
לאחר מכן הופיעה קצרה בסדרה "המעניש".
בשנת 2021 עד לשנת 2023 דבאלוס שיחקה בסדרת הפשע "FBI: המבוקשים ביותר" של רשת CBS בתור הסוכנת המיוחדת קריסטין גיינס.
דבאלוס היא חברה קרובה של השחקניות אמנדה ריגטי וקיילי לי, והייתה השושבינה של ריגטי בחתונתה.
דבאלוס התחתנה עם השחקן ג'וש סטיוארט ב-19 במאי 2019.
שנה סרט תפקיד הערות 2002 Coastlines החברה של אדי ואנס ללא קרדיט 2004 רידיק: המסע מתחיל קירה 2007 חגיגה של אהבה קלואי בארלו הערפל סאלי 2008 התנגדות לילקה טיקטין 2010 התנגשות הטיטאנים אנדרומדה
אלכסה קארול האווינס היא שחקנית אמריקאית.
אלכסה האווינס נולדה בארטסיה, ניו מקסיקו שבארצות הברית, ב-16 בנובמבר 1980. היא גדלה בצ'נדלר, אריזונה, בשנות התיכון היא למדה בתיכון צ'נדלר.
האווינס החלה לרקוד בגיל שלוש.
בגיל חמש היא כבר הופיעה בצורה מקצועית עם הרכב ג'אז.
עם זאת, רק לאחר שהתגלתה על ידי מאמן המשחק ג'ין פאולר, שעודד את מעברה לניו יורק, היא החלה לפתח קריירה מקצועית.
בניו יורק היא למדה בבית הספר היוקרתי לתיאטרון "מעגל בכיכר".
בשנת 2003 החלה לשחק בסדרה "כל ילדיי".