tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מתחת לתמונת הנוף מופיע הכיתוב באנגלית "The Union", שמשמעותו "האיחוד", ומתחתיו ציור המייצג אלומת קש, מחרשה ומכוש המסמלים את החקלאות במדינה.
את המגן מקיפים 33 כוכבים מחמושים המסמלים את מעמדה של אורגון כמדינה ה-33 באיחוד.
קודם להצטרפותה של המדינה לארצות הברית, שלטה בטריטוריה ממשלה מחוזית שסמלה, שכונה "סמל הסלמון", היה סמל עגול שהציג שלוש אלומות קש ודג סלמון מתחת לכיתוב "Oregon", שם המדינה באנגלית.
דג הסלמון סימל את תעשיית הדיג הענפה בטריטוריה והקש סימל את החקלאות.
הסמל הוחלף עם הכרזת אורגון כטריטוריה רשמית של ארצות הברית ב-1849.
הסמל הטריטוראלי של אורגון אומץ מיד עם הכרזת הטריטוריה ב-1849. הסמל היה עגול, בטבעת החיצונית רשום שמה שמו של הסמל וחמישה כוכבים מחומשים בתחתיתו.
במרכז הסמל היה מגן שהציג ספינה שטה באוקיינוס, המייצגת מסחר, ומתחתיה תמונת נוף של הרים ומחרשה.
במגן תמכו נשר מימין ויליד אמריקאי משמאל.
מעל המגן היה ציור של בונה המסמל את תעשיית הפרוות שהייתה התעשייה המרכזית בהיסטוריה המוקדמת של המדינה.
ב-1857 נפגשה הוועדה המכוננת של אורגון, וקבעה את סמל המדינה שיכנס לשימוש מיד עם הכרזתה של אורגון כמדינה.
הסמל שעוצב על ידי הארווי גורדון אומץ על ידי הוועדה, שהוסיפה לו את ציור האייל.
השימוש נכנס לתוקף עם הכרזתה של אורגון כמדינה ב-14 בפברואר 1859.
סמל מדינת איווה או החותם הגדול של מדינת איווה הוא סמלה הרשמי של המדינה.
הסמל נוצר ב-1847, כשנה לאחר הצטרפותה של איווה לארצות הברית.
הסמל הוא עגול, במרכזו תמונת נוף המציגה אזרח לובש מדים (מתנדב למיליציה אזרחית) העומד בשדה חיטים, מסביבו כלים חקלאיים שונים, ברקע נהר המיסיסיפי ומעליו עיטם לבן-ראש הנושא את מוטו המדינה.
הסמלים הרבים המרכיבים את הסמל נועדו לייצג את ההיסטוריה של המדינה ושל המתיישבים שהקימו אותה.
האזרח לובש המדים, מחזיק בימינו את דגל הכוכבים והפסים, שבקצה המוט שלו מונפת "מצנפת החירות".
הוא מייצג את החיילים המתנדבים מאיווה שלחמו במלחמת ארצות הברית–מקסיקו (1846-1848) שהתחוללה בזמן אימוץ הסמל.
בגרסאות רבות הוא חובש כובע רחב שוליים המתאים לתקופת מלחמת האזרחים האמריקאית.
חיטה, המוצגת גם באלומות חיטה וגם כרקע לסמל.
חיטה היה הדגן העיקרי שגודל באיווה על ידי המתיישבים הראשונים שלה.
עופרת, המוצגת בכבשן מעלה עשן, ערימת מתכת ולעיתים גם כמכרה.
מייצג את תעשיית כריית העופרת במזרח איווה שהייתה לאחד ממקורות ההכנסה הגדולים של המדינה עם הקמתה.
מאז תחילת המאה ה-20 פחתה מאוד כריית העופרת.
אוניית הקיטור "איווה", אוניית קיטור היסטורית שנחשבת כאחת האוניות המהירות בהיסטוריה של נהר המיסיסיפי, שהיווה דרך התחבורה המרכזית במדינה עם הקמתה.
עיטם לבן-ראש, מייצג את הממשל הפדרלי ומחזיק במקורו את המוטו של המדינה.
סמל זה מופיע גם בדגל איווה.
לפני אימוץ הסמל הנוכחי בטריטוריה של איווה היה שימוש בסמל טריטוריאלי שכלל נשר שהחזיק במקורו חץ וברגלו קשת.
פשטותו של הסמל הטריטוריאלי הפך אותו לפופולרי מאוד והיה בשימוש עד לשנות ה-60 של המאה ה-19, אפילו אחרי שהוחלף רשמית.
עיצוב הסמל אומץ רשמית על ידי האספה הכללית הראשונה של איווה ב-25 בפברואר 1847, שם תואר בחוק מדינת איווה 1A.1, בו כתוב:
אף כי לא שונה נוסח החוק מאז אימוצו במאה ה-19, משום שלא הוצג ציור של הסמל בנוסח החוק המקורי, קיימים מספר עיצובים שונים לסמל, שונים זה מזה בצבעים ובסידור מרכיבי הסמל.
ב-2010 הציע חבר בית הנבחרים של איווה, ריי זירקלבך, להחליף את ניסוח החוק מ"עם מחרשה באחוריו" ל"עם מחרשה מאחוריו" מחשש כי אנשים עלולים להתבלבל במשמעות החוק וכוונת המחוקק, וכי אי הבנה זו עלולה לפגוע בכבוד המשמר הלאומי של איווה.
הסמל לא היה בשימוש רחב עם אימוצו עקב פופולריות נמוכה.
הסמל נתפס כמבולגן ועמוס, ורבים העדיפו להשתמש בסמל הטריטוריאלי שקדם לו.
סמל מדינת אינדיאנה או החותם של מדינת אינדיאנה, המסמל כיום את המדינה, עבר מספר שינויים מאז הוצע לראשונה.
במקורו, שימש הסמל את הטריטוריה הצפון מערבית אשר שטחה של אינדיאנה מהווה חלק ממנה.
בשנת 1963 שינתה האספה הלאומית של אינדיאנה את הסמל, ובחרה את הסמל הנוכחי.
הסמל מתאר חוטב עצים הכורת עץ שקמה אמריקאית (Platanus occidentalis), מימינו שני עצים, ומשמאל הסמל שני עצים נוספים.
באמצע הסמל רץ ביזון אמריקאי.
ברקע רואים את השמש השוקעת ולה 14 קרניים.
סביב הסמל מצוירים עלי עץ המדינה - שושנן הצבעונים (Liriodendron tulipifera), וסביבם הכיתוב "החותם של מדינת אינדיאנה" ו- 1816 - שנת הצטרפותה של אינדיאנה לארצות הברית.
החקיקה של הטריטוריה הצפון מערבית אינה כוללת הוראות בדבר צורת הסמל.
האזכור הראשון של סמל האזור מקורו בהצהרה של המושל ארתור סנט קליר מה-26 ביולי 1788. החותם הראשון כלל נחש, סירות, שמש זורחת, ויער עצים ובו גרזן ומספר עצים הכרותים ומסודרים לשימוש.
סמלים אלה מציינים את יערות הפרא שגדלו במדינה ותחילת כריתתם לצורך הבאת התרבות למדינה.
הנחש מסמל את הפראיות (והאינדיאנים הפראים) והגרזן את הסדר שיביאו המתיישבים עימם.
חוק של הקונגרס מה-8 במאי 1792 הורה למזכיר המדינה לדאוג לסמלים עבור הטריטוריות השונות של ארצות הברית (ומתייחס גם לטריטוריה הצפון מערבית שאינדיאנה הייתה חלק ממנה).
החוק מה-7 במאי 1800 המקים את טריטוריית אינדיאנה אינו מורה על סמל כלשהו.
האזכור הראשון בדבר קיומו של סמל של טריטוריית אינדיאנה מקורו במסמך שנחתם בינואר 1801 על ידי מושל הטריטוריה ויליאם הנרי האריסון.
תיאור מה-28 בדצמבר 1802 של הסמל מציין כי בסמל ישנו אדם הכורת עץ, באפלו הפונה לכיוון הפוך משמש (שלא ברור אם היא שוקעת או זורחת) וכן מענף אחד העצים משתלשל קלף ועליו שם הטריטוריה: "אינדיאנה".
ההוראה הראשונה בדבר חותם המדינה מצויה בסימן 6, בסעיף 26 לחוקת המדינה משנת 1816 המורה שלמדינה יהיה חותם.
בשנת 1816 נחקק חוק המתאר את סמל המדינה.
תיאור הסמל שהוצג בפני הסנאט של המדינה נאמר שהסמל יכלול יער ובו חוטב עצים הכורת עץ, באפלו הבורח מהיער לעבר המישור וברקע שמש יושבת (כנראה הכוונה לשמש שוקעת) והמילה אינדיאנה.
החוק המוצע אושר ב-13 בדצמבר 1816 והפך את הסמל לרשמי.
גם חוקת המדינה משנת 1851 קובעת בסימן 15, בסעיף 5 שלמדינה יהא חותם רשמי.
בדיקה שנערכה בשנת 1895 על ידי רוברט ס.
האטצ'ר בהוראת סנאט המדינה העלתה כי אין תיאור רשמי של סמל המדינה.
האטצ'ר ציין כי בכל הסמלים בהם נעשה שימוש מופיעים יער, חוטב עצים ובאפלו.
בהצעת חוק מספר 486 בסנאט המדינה מה-8 במרץ 1895 מוצע לקבוע תיאור רשמי של סמל המדינה.
בעקבות החוק החל בשנת 1905 דיון ציבורי בשאלת משמעות החלקים השונים של הסמל.
בין היתר נדונה שאלת שקיעת השמש מאחורי הרים במערב - בייחוד לאור העובדה שבמערב המדינה אין הרים.
במסגרת הדיון הציבורי הוצע שמאחר והשמש נמצאת מאחורי הרים, הרי שמדובר בשמש הזורחת על המדינה ולא בשמש שוקעת.
עוד הוצע שמדובר בשמש התרבות הזורחת מעל האזורים הפראיים.
בשנת 1963 נחקק חוק נוסף המתאר את סמל המדינה.
תיאור זה קיבע בחוק את הנוהג לכתוב סביב הסמל את המילים "החותם של מדינת אינדיאנה".
בשנים 2004 ו-2005 הוצעו שתי הצעות חוק המבקשת לשנות את תיאור הסמל כך שיקבע שהשמש היא זורחת ולא שמש שוקעת.
סמל מדינת איידהו או החותם הגדול של מדינת איידהו אומץ בשנת 1863 כסמל טריטוריית איידהו.
סמל זה היה בשימוש עד שנת 1890 עת הפכה הטריטוריה למדינה.
בשנה זו שונה עיצובו של הסמל על ידי אמה אדוארדס גרין (האישה היחידה שעיצבה סמל של מדינה ממדינות ארצות הברית) על מנת להתאימו לסמל של מדינה.
הסמל שונה בשנת 1957 בחקיקה.
במרכז הסמל מצוי מגן ועליו נוף המתאר את המדינה – עץ אורן המסמל את יערות המדינה ואת כריתת העצים בה.
השטחים החקלאיים בשמאל המגן מסמלים את ענף החקלאות.
במרכז המגן זורם הנהר שושוני או הנהר סנייק.
מתחת המגן מופיעות שתי קרני שפע ואלומת שיבולים המסמלים את התוצרת החקלאית העשירה של המדינה.
מעל המגן מופיע אייל המסמל את בעלי החיים של המדינה.
למגן האבירים שני תומכים: דמות אישה המסמלת את הצדק, וגבר – ככל הנראה כורה – המסמל את המכרות שהיוו את בסיס כלכלת המדינה בעבר.
לרגלי האישה גדל פרח הלילך המסמל את המדינה.
סביב הסמל, במעגל הפנימי, מופיע המוטו בלטינית: "Esto perpetua" – "הוא לנֵצח".
סביב הסמל, במעגל החיצוני, מופיע הכיתוב "החותם הגדול של מדינת איידהו".
בתחתית המעגל החיצוני של הסמל מופיע כוכב המסמל את הצטרפות המדינה ליתר מדינות ארצות הברית.
סמל מדינת אילינוי או החותם הגדול של מדינת אילינוי אומץ רשמית בשנת 1818 על ידי האספה הלאומית הראשונה של אילינוי.
האספה קבעה כי מזכיר המדינה של אילינוי ידאג לרכוש חותם רשמי עבור המדינה אשר יופיע על מסמכיה הרשמיים.
החותם הראשון שנרכש היה זהה בצורתו לסמל ארצות הברית מאותה עת.
בשנת 1839 הוחלט על עיצוב מחדש של סמל המדינה ונבחר למדינה סמל חדש.
סמל זה שונה בשנת 1867 בעקבות יוזמה של מזכיר המדינה שרון טינדייל אשר שכנע את הסנטור של המדינה אלן ס.
פולר להגיש לסנאט המדינה הצעת חוק בדבר עיצוב הסמל.
הצעת החוק כללה הצעה לשנות את מוטו המדינה לאור מלחמת האזרחים האמריקנית – במקום "ריבונות המדינה, איחוד לאומי" ל"איחוד לאומי, ריבונות המדינה" אולם החוק שהתקבל ב-7 במרץ 1867, לא כלל את השינוי המוצע.
הן החוק משנת 1818 והן החוק משנת 1867 קובעים כי חותם המדינה ישמר על ידי מזכיר מדינת אילינוי.
הסמל מציג עיטם לבן-ראש אמריקאי, העומד על סלע, ונושא בטפריו מגן ובמקורו את מוטו המדינה.
שלושה עשר כוכבים ושלושה עשר פסים מסמלים את שלוש עשרה המושבות שהיוו את המדינות הראשונות של ארצות הברית.
על הסלע מופיעות השנים 1818 – שנת קבלת הסמל הראשון, ו-1867 – שנת בחירת הסמל השני.
על הסמל מופיע התאריך – 26 באוגוסט 1818 – היום בו התקבלה חוקת המדינה הראשונה.
סמל אדמונטון הוענק לעיר אדמונטון שבפרובינציית אלברטה שבקנדה ב-28 באוקטובר 1994.
במרכז הסמל מופיע שלט אצולה המתאר את מאפייני העיר.
בחלקו העליון של שלט האצולה מופיעה שמש המסמלת את המספר הרב יחסית של ימים שמשיים ביחס לשאר חלקי קנדה.
במרכז שלט האצולה מופיע גלגל שיניים בעל כנפיים המסמל את התעשייה ואת תחום התעופה המהווים תחומי כלכלה חשובים באדמונטון כיום.
מתחת לפס הכחול הגלי המסמל את נהר צפון ססקצ'ואן מופיעה אלומת שיבולי חיטה המסמלים את החקלאות - ענף שהיווה את החשוב בענפי הכלכלה של העיר בעבר.
משני צידי שלט האצולה עומדים התומכים - מימין אתנה, אלת החוכמה, המסמלת את תחום החינוך המפותח של העיר ואת אוניברסיטת אלברטה ומשמאל חוקר ארצות המהווה תזכורת לסחורי הפרוות שהקימו את היישוב הראשון באזור.
מעל מגן האבירים מופיעה אלה המסמלת את היותה של העיר בירת הפרובינציה.
מעלה האלה רשום שם העיר באנגלית: "Edmonton".
מתחת מגן האבירים מופיע המוטו של העיר: "תעשייה, כנות, קדמה" .
סמל אוסטרליה המערבית הוא שלט האצולה הרשמי של מדינת אוסטרליה המערבית.
הסמל הוענק בצו מלכותי מידי המלכה אליזבת השנייה ב-17 במרץ 1969 למדינה האוסטרלית.
המגן הוא מגן כסוף (ארז'ן) עם בסיס גלי כחול (אזור) וכסף.
ברבור שחור בצבעיו הטבעיים שט על הגל הכחול העליון.
מעל המגן מופיע כציצה כתר אדוארד הקדוש על עטרה של שחור (סאבל) וזהב (אור) בין שני פרחי כף הקנגורו בצבעיהם הטבעיים של ירוק ואדום.
תומכי המגן הם זוג קנגורו אדום משני צידי המגן ומחזיקים אותו, בצבעיהם הטבעיים עומדים על חלקת דשא ומחזיקים בכפותיהם בומרנג ללא כל סמל או סימון.
הבלאזון (תיאורו ההרלדי) הרשמי של השלט נכתב בצו המלכותי אשר הכריז על השלט:
הרישום אשר התלווה לצו המלכותי תיאר את השלט עם קסדה ומעטה אך ממשלת אוסטרליה המערבית הודיעה כי "לאחר התייעצות עם הממונה על השלטים, שלט האצולה יופק לשימוש באוסטרליה המערבית בגרסה מתומצתת ללא הקסדה והמעטה.
הקסדה והמעטה אשר תוארו בצו נועדו למטרות תיאור הרלדיות, ההשמטה נועדה לישר קו עם השימוש בסמלים בחבר העמים של אוסטרליה ומדינות אוסטרליה האחרות".
הברבור השחור צוין בידי החוקרים האירופאים אשר הפליגו לחופי אוסטרליה המערבית.
בשנת 1697 הפליג החוקר ההולנדי ויליאם דה ולמינג אל תוך נהר סוואן וקרא לו בשם נהר הברבור (הולנדית: Swaanerivier) על שם הברבור שנצפה באזור ובשנת 1826 דיווח החוקר הבריטי קפטן ג'יימס סטרלינג על כ-500 ברבורים שחורים אשר חלפו בטיסה מעל הנהר.
הקולוניה הבריטית באוסטרליה המערבית הייתה ידועה בשם "קולונית נהר סוואן" מאז יסודה בשנת 1829 ועד תחילתה של תקופת האסירים בשנת 1850.
הברבור השחור הוא הציפור הלאומית של אוסטרליה המערבית, אף על פי שאומצה רק בשנת 1973 הופיעה הציפור בתוך סיכת המדינה כברבור שחור בתוך דיסקה צהובה, הסיכה שולבה בתוך דגל אוסטרליה המערבית אשר אומץ בשנת 1870.
הכתר (סמל) מייצג את המלוכה האוסטרלית והעטרה אשר תומכת בכתר צבועה בצבעי שחור וזהב, צבעי המדינה.
בדרך כלל צבועה העטרה בצבעים העיקריים אשר המגן צבוע בהם (כחול וכסף) אך צבעי הזהב והשחור הם הצבעים ההיסטוריים אשר יוחסו לאוסטרליה המערבית מאז אימוצה של הסיכה בשנת 1870.
פרח כף הקנגורו (Anigozanthos manglesii) הוא הפרח הלאומי של אוסטרליה המערבית אשר אומץ בשנת 1960 וביחד עם העטרה של השחור והזהב ממסגרים שני פרחי כף הקנגורו את הכתר ובכך מבטאים את הכבוד אשר העניקה המלכה למדינה עם קבלת השלט ומסמלים את הריבוניות והעצמאות של מדינת אוסטרליה המערבית.
הקנגורו האדום (Macropus rufus) הוא הזן הגדול ביותר מבין הקנגוראים והוא חי באוסטרליה המערבית הפנימית.
סביבתו הטבעית, יחד עם סביבתו של הברבור השחור, מקיפה כמעט את כל שטחה של מדינה ומסמלת את אזור הסמכות השיפוטית של שלט האצולה.
את הקנגורו האדום ניתן לראות במקומות רבים בהרלדיקה האוסטרלית לדוגמה בסמל הטריטוריה הצפונית ובסמל אוסטרליה.
בסמל ניו סאות' ויילס מופיע קנגורו כתומך אך זהו הקנגורו הזהוב המיתי.
על הבומרנגים אשר אוחזים התומכים אין כל סמל או סימן.
עומבדה זו נועדה לסמל את כלל אוכלוסיית האבוריג'ינים אשר חיים בשטחי המדינה.
החותם של איי הבתולה של ארצות הברית או סמל איי הבתולה של ארצות הברית הוא סמלם של איי הבתולה, קבוצת איים בים הקריבי המהווים שטח חסות של ארצות הברית.
בסמל מופיעה מפת האיים, כאשר בה מופיעים האיים העיקריים: סנט קרואה, סנט ג'ון וסנט תומאס בצבע ירוק על רקע כחול.
בכל אחד מהאיים מופיע סמל המייצג את האי:
באי סנט תומאס, במיקומה של בירת המדינה, שארלוט אמאלי, מופיע ציור של מבנה ולצידו דגל ארצות הברית המסמל את שליטת ארצות הברית באיים, ודגל דנמרק המסמל את שליטת דנמרק באיים עד שנת 1917, עת היו חלק ממושבת איי הודו הדנים.
דגל דנמרק מצוי בחצי התורן, על מנת לסמל שמדובר בשליטה בעבר (למעשה הדגל מורד לחצי התורן, במטרה לסמל את העברת השליטה באיים בין דנמרק לארצות הברית).
על המפה, במיקומו של האי סנט קרואה מופיעה טחנת רוח להפקת קנה סוכר, בשל היות אי זה המרכז החקלאי שהיווה בעבר את עיקר כלכלת האיים.
על המפה, במיקומו של האי סנט ג'ון מופיעים מבנים הרוסים המסמלים את הריסות אנברג - אתר היסטורי המסמל את התקוממות העבדים באי.
הספינה שבין האיים, בסמוך לאי סנט תומאס, מסמלת את חשיבות הסחר לאיים, ואת גילוי האיים על ידי כריסטופר קולומבוס.
במרכז הסמל מופיעה ירגזי, הציפור הלאומית של האיים, היושבת על ענף ארז צהוב - הצמח הלאומי של האיים.
בתחתית הסמל מופיעה מגילת קלף ועליה מוטו האיים: "מאוחדים בגאווה ובתקווה" (United in Pride and Hope).
סביב הסמל מופיע הכיתוב "ממשלת איי הבתולה של ארצות הברית", על רקע צהוב, המסמל את מזג האוויר הקיצי באיים.
סמל זה נכנס לתוקפו ב-1 בינואר 1991 והחליף סמל קודם שהיה זהה לדגל האיים.
הסמל עוצב על ידי מיץ' דייוויס (Mitch Davis), תושב האיים, ונבחר מבין 33 הצעות שהוגשו.
סמל אוסטריה תחתית הוא סמלה הרשמי של מדינת אוסטריה תחתית שבאוסטריה.
הסמל מעוצב כמגן כחול שבו מוטענים חמישה עיטי זהב שראשי ארבעה מהם פונים אחד לשני וראשו של החמישי, התחתון פונה ימינה.
מעל המגן, כתר מוראלי זהב שבו שלושה צריחים.
הסמל היה בשימוש כבר ב-1335 על ידי דוכס אוסטריה, ליאופולד השני.
בסביבות 1360 קבע יורשו, רודולף הרביעי, את הסמל כסמלה של דוכסות אוסטריה.
הסמל מופיע בויטראז' מהמאה ה-14 במנזר בקלוסטרנויבורג (Klosterneuburg).
בעבר היו גרסאות שונות למינם של העופות בסמל, כאשר היו שסברו שאלו עפרוניים שהיו סמלם של הלגיון הרומי ששלט באזור או תוכיים.
במהלך השנים נעשו שינויים בצבעי הסמל, בסדר שבו מוצגים העיטים וגם בצורת המגן.
עיצובו של המגן הנוכחי נקבעה ב-1920.
סמל אוסטריה עילית הוא סמלה של המדינה האוסטרית אוסטריה עילית.
הסמל מעוצב כמגן מחולק בניצב כשהחלק הימני מציג שדה שחור ובו מוטען עיט זהב שלשונו וטפריו אדומים והוא מביט ימינה.
החלק השמאלי מחולק לארבעה פסים, שניים אדומים ושניים לבנים.
בעבר הייתה מעל המגן קסדה, מעטה וציצה שהייתה מורכבת מעיט זהב שמחזיק במקורו מאזניים.
היה זה סמלו של אלברכט השישי, ארכידוכס אוסטריה (1418 - 1463) ששלט באזור בזמן שלטונו של אחיו, פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
הציצה עוצבה על פי סמלים קדומים יותר, מהמאה ה-13. הסמל הנוכחי שואב את עיצובו מסמלי דוכסי אוסטריה מהמאה ה-14 והוא נקבע בחוק ב-3 ביולי 1997.
סמל אולנד (בשוודית: Ålands landskapsvapen, בפינית: Ahvenanmaan vaakuna) הוא סמלה הרשמי של אולנד.
במרכז הסמל ניצב אייל אציל מוזהב על רקע שדה כחול, כצבעי דגל שוודיה.
סמל אולנד מבוסס על סמל שוודי עתיק יותר (סמל אלנד).
האזכור הידוע הראשון לסמל לארכיפלג אולנד הוא חותם מ-1326 המתאר את אולף הקדוש, הקדוש מגן של האיים.
בסמל ההוא יושב אולף הקדוש על כס מלכות, אוחז בידו הימנית בכדור-הצלב ובידו השמאלית בגרזן.
הסמל הימי-בינימי הזה שימש כשהשראה כסמלה של קונט יומלה , אחת מהערים שבמרכז אולנד.
סמלה הנוכחי של אולנד, הכולל אייל אציל מוזהב על רקע כחול, הוענק לאולנד ב-1562, כשהסמלה של אלנד אומץ באולנד.
ב-1569 אולנד הוענקה כפְיֶיף לנסיכה קתרינה סטנבוק, בתו של גוסטב ואסה, אבי האומה השוודית המודרנית, ומי ששחרר אותה מידי כריסטיאן השני, מלך דנמרק במלחמת העצמאות של שוודיה ושם קץ לשלטון דני ארוך שנים בשוודיה (מלבד מחבלי סקונהלנד, ששוחררו בתום המלחמה הצפונית הקטנה מאה שנה מאוחר יותר).
בעקבות מעבר אולנד לידי הנסיכה השוודית, שונה הסמל ונוספו לו אייל אציל נוסף, וכן תשע שושנים.
הדמיון בין סמלה של אלנד וסמלה של אולנד יצר בלבול, כאשר בסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 תועדו שני איילים אצילים ותשע שושנים כסמלה של אלנד.
על אף ששוודיה נאלצה לוותר על שטחיה המזרחיים לאימפריה הרוסית בהסכמים בעקבות ההפסד במלחמה הפינית והוקמה הדוכסות הגדולה של פינלנד ב-1809, ההרלדיקה לא שונתה עד שנות ה-40 של המאה ה-20.
רק בשנת 1944 גילה המשרד הלאומי השוודי לענייני סמלים (Riksheraldikerämbetet) את הטעות (שאלנד ואולנד משתמשות באותו הסמל), ועדכנו בכך את עמיתיהם בממשלת פינלנד.
עם זאת, הרשויות בפינלנד החליטו לא לשנות את הסמל, וכך נאלצו הרשויות השוודיות לעדכן את סמלה של אלנד (כיום, קרני האייל של אלנד, לשונו, רגליו וקולר שנוסף לו צבועים באדום, על מנת למנוע את הבלבול).
סמל אי הפסחא הוא סמל בצבע צהוב המורכב משתי ציפורים המסודרות באופן סימטרי סביב ציר אנכי, הציפורים מחוברות באזור הרגליים והכנפיים.
מוטיב הציפורים נקרא בשפת הרפה נוי "מאנו פירי" שפירושו "איחוד הציפורים" והוא מסמל את האיחוד והאהבה בין שני אנשים, על אף שמקורו אינו ידוע.
סמל הציפורים נמצא במספר גרסאות בתחריטים ובציורים.
וכן קיים דמיון בינו לבין סמל ציפור ה"מנטורה" הקדושה לאנשי הרַפַּה נוּי.
האגדה מספרת שהאל מאקה-מאקה שלח את הציפורים הללו מדי שנה כדי לנדוד ולהביא שפע ורווחה לעמו.
הגעתן בלהקות הייתה מסמלת מזל והן היו מקננות בחלקים שונים של האי.
סמל אי חג המולד הוא סמל בצבעים כחול ולבן.
הסמל אומץ ב-14 באפריל 1986, אך לא קיבל מעמד רשמי.
הוא מורכב מרקע תכלת ובו חמישה כוכבים לבנים, אחד גדול וארבעה קטנים, המייצגים את קבוצת הכוכבים הצלב הדרומי ונמצאים גם בדגל אי חג המולד ומהווים את אחד הסמלים של חבר העמים האוסטרלי, הכוכבים ממוקמים על גלים סכמטיים מאותו הצבע.
הצבע הכחול מסמל את האוקיינוס ההודי המקיף את האי.
סמל איי קוקוס הוא סמל שאושר במועצת השלטון שהתקיימה ב-28 במרץ 2007. צבעיו נבחרו במטרה לשקף את האקלים החם והחגיגי של האיים.
האלמנטים המופיעים בו קשורים לאוקיינוס המשפיע על היבטים רבים בחיי היומיום באיים.
צמח הקוקוס מייצג את הצמחייה, הג'וקונג (סירה המשמשת את ילידי האיים) מסמלת את אוכלוסיית הארכיפלג.
צב הים מייצג את חיות הבר והצבעים הכחולים מתייחסים לאוקיינוס ההודי.
התיאור ההירלדי של הסמל הוא של סמל עם מגן מרובע, המחולק ל-4. החלק הראשון והרביעי (משמאל לימין) בצבעי תכלת ובמרכזם דג.
בחלקים השני והשלישי מופיעה ציפור צבעונית.
במרכז המגן ממוקמת האות "Z" בצבע שחור.
באזור העליון שמעל למגן ממוקמת יד האוחזת ורד ומשני צדי המגן שני עצי קוקוס.
בחלקו התחתון של הסמל מופיע הכיתוב "Maju Pulu Kita" שפירושו "קדימה האי שלנו" הוא החליף את הכיתוב בלטינית: "Pro Patria".
סמל אולדרני הוא סמלו של האי אולדרני, זהו האי הצפוני באיי התעלה והוא מהווה מושבת כתר של בריטניה.
הסמל ההרלדי מורכב ממגן עם שדה בצבע ירוק, במרכזו אריה בצבע זהב העומד על צידו וכפותיו מונפות וציפורניו שלופות, והוא אוחז בידו ענף.
לראשו כתר אדוארד הקדוש ששימש את מלכי אנגליה.
הכתר מורכב מעיגול זהב, משובץ באבנים יקרות, המורכב משמונה פרחים, חמישה נראים לעין, מחציתם בצורת צלב ומחציתם בצורת פלר דה ליס.
מהפרחים בצורת צלב בולטים עיטורים מלאי פנינים.
הסמל מופיע במרכזו של דגל אולדרני, עם שינויים קלים.
בדגל האריה נמצא בתוך עיגול, הגוון שונה, והוא ממוקם במרכזו של צלב ג'ורג' הקדוש.
סמל אנדורה קיים מזה מאות שנים, אך אומץ על ידי המדינה באופן רשמי רק בשנת 1969. הסמל מפר את הכלל ההרלדי הבסיסי המוכר כחוק הטינקטורה, ולפיו "אין לשים מתכת על גבי מתכת, או צבע על גבי צבע".
הלוח הראשון, מצנפת בישוף זהובה עם קווי כסף ומאחוריה מטה כמורה (עבור La Seu d'Urgell).
הלוח השני, שלושה מוטות אדומים על זהב (עבור Foix).
הלוח השלישי, שתי פרות אדומות על זהב (עבור Béarn).
הלוח הרביעי, ארבעה מוטות אדומים על זהב (עבור אראגון).
מתחת ללוחות מופיע בלטינית המוטו של אנדורה: "Virtus Unita Fortior" שתרגומו "מעלות מאוחדות חזקות יותר".
סמל בורונדי בנוי בצורת מגן כאשר במרכזו מצויר ראשו של אריה שואג.
מאחורי המגן מוצבות 3 חניתות, ומתחתיו פרוסה כרזה עליה חרוט המוטו הלאומי של המדינה - "אחדות, עבודה, קידמה".
הבולגרים השתמשו בסמל לראשונה לאחר ששלטון הקומוניסטים הסתיים במדינה בשנות ה-90 המוקדמות.
ההסכמה על סמל לאומי הייתה מלאכה קשה כיוון שמפלגות שונות התווכחו ביניהן על מראהו ועל האלמנטים השונים שיכּללו בו.
הסמל מכיל שני אריות התומכים במגן משני צדדיו, ועל המגן עצמו מצוי ציור של אריה נוסף.
שלושת האריות מסמלים את שלושת החלקים של בולגריה - מואסיה, תראקיה ומקדוניה (שמו של האזור המערבי של בולגריה; אין להתבלבל עם מקדוניה הצפונית, שכנתה של בולגריה ממערב).
בראש המגן ישנו כתר, וכן גם על ראשיהם של האריות, והם אינם מסמלים את המונרכיה האחרונה אלא את "המונרכיה הבולגרית השנייה" (1185–1396) אשר נוסדה על ידי שני האחים פטר ואסן, אחרי שהיא שוחררה מידי הביזנטים ולפני שנכבשה על ידי העות'מאנים.
בתחתית הסמל ישנה כרזה ועליה חרוט המוטו הלאומי בשפה הבולגרית -
סמל אנטיגואה וברבודה עוצב בשנת 1966 על ידי גורדון כריסטופר.
הסמליות של הסמל מורכבת יותר מהסמל המופיע על דגל אנטיגואה וברבודה, אולם בכל זאת אלמנטים רבים זהים.
בראש הסמל ישנו האננס, פרי שבזכותו האיים מפורסמים.
ישנם מספר צמחים מסביב למגן שמצויים בשפע במדינה: היביסקוס אדום, קני סוכר, וצמחי יוקה.
משני צדדיו של המגן עומדים שני איילים שתומכים בו, ואלה מסמלים את חיות הבר של האיים.
העיצוב של המגן עצמו ייחודי בפני עצמו ועליו ציור שמש, הנמצאת גם בדגל, והיא עולה מהים הכחול לבן.
השמש באה לסמל התחלות חדשות, והצבע השחור מאחוריה מסמל את המקור האפריקאי של מרבית אזרחי אנטיגואה וברבודה.
ולמטה לפני הים עומדת מטחנת סוכר הבנויה מלבנים.
בתחתית הסמל, מתחת למגן, ישנה כרזה ועליה חרוט המוטו הלאומי של המדינה - "כל אחד מתאמץ, כולם משיגים".
סמל אלבניה הוא עיבוד של דגל אלבניה.
הסמל מורכב ממגן בצבע אדום, בדומה לדגל של המדינה.
על המגן מוטבע עיט דו-ראשי ששימש כחותם של גיירגי קסטריוטי סקנדרבג, האיש אשר העניק לעם האלבני עצמאות קצרה בין השנים 1443 ל-1478 לאחר שהוביל מרד נגד האימפריה העות'מאנית.
הסימן הצהוב מעל ראשו של העיט הדו-ראשי הוא הכובע של סקנדרבג.
סמל ארגנטינה הוכר רשמית ב-12 במרץ 1813.
בראש הסמל מצויה השמש - שמש מאי, כמציצה מתוך הסמל כלפי מעלה.
השמש מסמלת את עלייתה של ארגנטינה וזו גם הסיבה שבעטיה היא לא ממוקמת מעל הסמל אלא בנקודת העלייה שלה.
את סמל השמש ניתן למצוא גם בדגל ארגנטינה.
במרכז הסמל מצויה אליפסה ושתי ידיים במרכזה, לוחצות אחת את השנייה.
הידיים מסמלות את האחדות בין המחוזות השונים שמרכיבים את המדינה.
הידיים מחזיקות מקל המסמל את הנכונות להגן על החופש והחירות, והיא באה לידי ביטוי על ידי המצנפת הפריגית האדומה בראש המקל.
מעצב מרכיבים אלו בסמל אינו ידוע.
ברקע, צבעי הכחול בהיר והלבן מסמלים את אנשי המדינה.
את האליפסה עוטפים עלי דפנה ירוקים אשר מסמלים ניצחון.
סמל אלג'יריה הוא חותם בו משתמשת ממשלת אלג'יריה.
הסמל מכיל כוכב וסהר שגם על דגל אלג'יריה ומסמלים את דת האסלאם, הדת הרשמית במדינה.
גרסתו הנוכחית אומצה בשנת 1976 וההבדל היחיד בינו לבין קודמו הוא הכיתוב "הרפובליקה הפופולרית הדמוקרטית של אלג'יריה" שנכתב תחילה בצרפתית ושונה לערבית.
בתוך הסמל עצמו ניתן למצוא את "היד של פאטמה" מתחת לשמש העולה.
פאטמה הייתה הבת של הנביא מוחמד והמוסלמים מאמינים כי היא אחראית על הנשים בגן עדן.
ידה העולה הוא הסמל המסורתי של האזור, ואילו השמש העולה מסמל את תחילתו של עידן חדש.
שאר הסמל מתייחס לגאוגרפיה, לחקלאות ולתעשייה של המדינה כאשר ההרים מסמלים את הרי האטלס, הצמחים מסמלים את החקלאות והבניין מסמל את התעשייה.
סמל אנגווילה מורכב ממגן אשר במרכזו נמצא הסמל המסורתי של האומה שנוצר ב-1967 כאשר קמה התנועה לעצמאות אנגווילה מהיוזמה של איחוד האיים הקריביים.
הסמל המסורתי מורכב משלושה דולפינים אשר צבועים בצבע כתום ומסמלים סובלנות, אחדות וכוח.
הדולפינים יוצרים מעגל המסמל המשכיות.
הרקע צבוע בלבן המסמל שלום ואחווה, והבסיס צבוע בכחול המייצג את הים הקריבי המקיף את איי אנגווילה ומסמל אמונה, נעורים ותקווה.
הסמל הלאומי של אנגווילה מצוי גם על דגל אנגווילה.
הסמל נוסף לדגל אחרי המהפכה.
סמל בוסניה והרצגובינה אומץ בשנת 1998 והחליף את הסמל הישן שנקבע בשנת 1991 מיד לאחר מתן העצמאות לבוסניה והרצגובינה.
הסמל זהה לדגל בוסניה והרצגובינה, ואמור לייצג את שלוש הקבוצות האתניות בבוסניה.
הכוכבים החליפו את הפרחים ששימשו בסמל הקודם, ויצרו תחושה כי הם רק מבטאים את השייכות של הבוסנים, וכדי להעתיק את דגל האיחוד האירופי שבעתיד בוסניה תצטרף אליו.
סמל אפגניסטן הוא החותם הרשמי של המדינה המורכב ממספר סממנים המאפיינים אותה ומהווה חלק של הסמלים הלאומיים של אפגניסטן.
סמל אפגניסטן הופיע במספר דגלי אפגניסטן לאורך ההיסטוריה של המדינה.
הדגל הכי ניכר הוא הדגל בתקופת שלטון הקומוניסטים מאוקטובר 1979 ועד אפריל 1980, שהיה דגל אדום כאשר בצידו השמאלי העליון הופיע סמל אפגניסטן.
וכן בדגל אפגניסטן תחת שלטון הטליבאן במהלך שנות התשעים.
סמל אסטוניה הוא סמלה הרשמי של הרפובליקה האסטונית.
הסמל מציג מגן זהב שעליו שלושה אריות כחולים שלשונם וטפריהם אדומים, פוסעים כשראשם פונה לעבר הצופה.
הסמל מעוטר בענפי אלון מוזהבים.
ואלדמאר השני מלך דנמרק כבש את צפון אסטוניה במאה ה-13 ושלושת האריות נכללו בסמל העיר טאלין, ששמשה מאז ועד היום כבירת בירת אסטוניה.
סמלה של דנמרק כולל גם הוא שלושה אריות.
יקטרינה הגדולה העניקה סמל דומה לגוברניית אסטוניה באימפריה הרוסית ב־4 באוקטובר 1788.
הריגיקוגו (הפרלמנט של אסטוניה) אימץ סמל דומה ב־19 ביוני 1925.
עם כיבוש אסטוניה על ידי ברית המועצות ב-1940 והפיכתה לרפובליקה סובייטית הונהג סמל אחר והסמל הנוכחי הושכח ונאסר לשימוש.
הסמל הנוכחי המשיך לשמש את ממשלת אסטוניה הגולה.
סמל המדינה והדגל ההיסטוריים הוחזרו לשימוש ב-7 באוגוסט 1990 והוכרו בחוק כסמל והדגל הלאומיים של אסטוניה ב־6 באפריל 1993.
סמל ארצות הברית, או לפי שמו הרשמי החותם הגדול של ארצות הברית , הוא החותם הרשמי לאישור מסמכים המוצאים על ידי הממשלה של ארצות הברית.
השם מתאר הן את החותם עצמו והן את סמל המדינה (אף שהחותם לא אומץ מעולם רשמית כסמל המדינה).
החותם היה בשימוש לראשונה בשנת 1782.
במרכז החותם ניצב עיטם לבן-ראש, הציפור הלאומית של ארצות הברית, שכנפיו פרוסות לצדדים ומעל ראשו 13 כוכבים.
העיטם מחזיק ב-13 חצים המסמלים את המלחמה בכפתו השמאלית, ובענף עץ זית ובו 13 עלים ו-13 זיתים המסמלים את השלום.
העיטם מביט לעבר כפתו הימנית – דבר המסמל את העדפת השלום על המלחמה.
העיטם מחזיק במקורו את המוטו: "E Pluribus Unum" .
המספר 13 מייצג את שלוש עשרה המושבות הראשונות.
על חזהו של העיטם מגן הדומה לדגל ארצות הברית – בשני הבדלים: אין כוכבים על חלקו הכחול של המגן, ואילו 13 הפסים האדומים והלבנים מסודרים כך ששני הפסים החיצוניים הם לבנים, בניגוד לדגל בו הם אדומים.
סידור זה נאמן לחוק הטינקטורה האוסר ציור צבע על גבי צבע והוא נועד למנוע את מגע בין הצבע האדום לצבע העיטם שסביבו.
ששת הפסים האדומים ושבעת הפסים הלבנים מסמלים את שלוש עשרה המושבות.
בחלקו האחורי של החותם ניצבת פירמידה בלתי גמורה בת 13 שכבות.
בבסיסה מופיע המספר 1776 – שנת ייסוד ארצות הברית, בספרות לטיניות.
במקום בו צריך להיות ראש הפירמידה ניצבת עין ההשגחה.
מעל הפירמידה מופיעה הכתובת "Annuit Cœptis" ותחת הפירמידה ציטוט של ורגיליוס: "Novus Ordo Seclorum" .
חלקו האחורי של החותם אינו משמש כחותם בפני עצמו, אך מופיע, לדוגמה, על צדו האחורי של שטר דולר אמריקאי אחד.
מאז שנת 1935 מופיעים שני צידי החותם על שטר דולר אמריקאי אחד.
רבים משייכים את חלקו האחורי של החותם לסמלים של הבונים החופשיים, אולם החותם לא עוצב על ידי חבר בבונים החופשיים (היחיד מבין חברי ועדת הסמל שהיה חבר בבונים החופשיים היה בנג'מין פרנקלין והצעותיו נדחו ברובן).
"עין ההשגחה" הוא מוטיב נפוץ מתקופת הרנסאנס.
הצבת העין בתוך משולש נעשתה לראשונה על ידי פייר יוג'ין דוסימיטייר וכן בצורה קצת שונה על ידי ויליאם בארטון.
בתרשימו המקורית של דו סימטייר עמדו שתי דמויות לצידי המגן שהפירמידה והעין מופיעה מעליהם.
לפי סברה אחרת של ההיסטוריונים, בחותם ניכרה השפעתו של חיים סולומון, הבנקאי היהודי אשר מימן את כוחותיו של ג'ורג' וושינגטון במלחמת העצמאות האמריקאית.
לפי סברה זו מסודרים הכוכבים בראש הסמל בצורת מגן דוד, לאות תודה על עזרתו של סולומון היהודי.
במקור צוירו הכוכבים ככוכבים בעלי שש קרניים (בדומה למגני דוד), ורק בסוף המאה ה־19 החלו לציירם ככוכבים בעלי חמש קרניים.
ב-4 ביולי 1776 מינה הקונגרס הקונטיננטלי ועדה לתכנון חותם עבור המדינה.
הוועדה התחלפה שלוש פעמים, ולקח לה למעלה משש שנים להחליט על הסמל.
בין היתר הועלתה על ידי בנג'מין פרנקלין הצעה לעצב חותם המתאר את עם ישראל לאחר חציית ים סוף בזמן שפרעה וצבאו טובעים בים.
לבסוף החליט צ'ארלס תומסון לאחד אלמנטים של שלוש הוועדות השונות וב-20 ביוני 1782 החליט הקונגרס על חותם המדינה.
בחותם נעשה שימוש לראשונה ב-16 בספטמבר 1782 לאישור חתימתו של ג'ורג' וושינגטון על החלטה להחליף שבויים.
לאחר קבלת חוקת ארצות הברית בשנת 1789 העביר תומסון את החותם למזכיר המדינה של ארצות הברית תומאס ג'פרסון.
מאז ועד ימינו מחזיק החותם הוא מזכיר המדינה של ארצות הברית.
בשנת 1841 הוחלף לראשונה החותם עצמו, שהתבלה מרוב שימוש, בחותם בעל עיצוב דומה.
מאז, הוחלף החותם מספר פעמים בשל שחיקה.
כל החותמים מוצגים בארכיון הלאומי של ארצות הברית בוושיגנטון.
החותם שמור כיום באולם תצוגה במחלקת המדינה של ארצות הברית.
איש מחלקת המדינה חותם על המסמכים הרשמיים באמצעות החותם לאחר חתימתם של נשיא ארצות הברית וחתימת מזכיר המדינה.
סמל בהוטן הוא סמלה הרשמי של בהוטן, הוא מוצג כצורה מעגלית, ובה מתוארים שני רעמים, מעל פרח לוטוס, שעליו אבן חן ומצדדיו שני דרקונים.
הרעמים מסמלים את הרמוניה בין הדת והחילוניות; הלוטוס מסמל טוהר; היהלום מסמל את כוחו של הריבון, ושני הדרקונים - האחד זכר והשנייה נקבה, מסמלים את המדינה, שהם מכריזים עליה בקולם - המסומל על ידי הרעמים.
סמל פרובינציית אלברטה, אחת מפרובינציות קנדה, הוענק לפרובינציה על פי צו מלכותי של מלך בריטניה אדוארד השביעי מה-30 במאי 1907.
על פי צו מלכותי של המלכה אליזבת השנייה מה-30 ביולי 1980 הוענקו לפרובינציה שני התומכים בשלט האצולה משני צדדיו, הכתר בראשו, והמוטו שתחתיו.
סמל האבירים מתאר את פני השטח המגוונים של אלברטה - הרי הרוקי, הגבעות של המדינה, וערבות העשב.
הסמל מופיע במרכזו של דגל אלברטה.
על שלט האצולה מופיע בשליש העליון של השלט צלב ג'ורג' הקדוש, בשליש האמצעי - הרים מושלגים על רקע שמים כחולים שתחתיהם גבעות ירוקות וערבות עשב, ובשליש התחתון שדות חיטה.
מעל שלט האצולה מופיעה קסדה עם מעטה בצבעי כסף ואדום, ועטרה באותם צבעים שעליה יושב בונה קנדי ועליו כתר מלכותי.
הלבן והאדום הם הצבעים הלאומיים של קנדה, והבונה היא החיה המסמלת רשמית את קנדה.
בשלט האצולה תומכים אריה זהב מצדו השמאלי ואנטילופה לבנה מצדו הימני - האנטילופה מייצגת את אוצרות הטבע של אלברטה.
יש לציין כי אין אלה החיות המסמלות רשמית את אלברטה (החיה המסמלת את אלברטה באופן רשמי היא כבש גדול-קרניים).
מתחת לשני התומכים מצויה חלקה של ורדי בר - הפרח המסמל רשמית את אלברטה, ותחתיהם מוטו הפרובינציה: Fortis et Liber - "חזקה וחופשייה", ביטוי שמופיע בהמנון קנדה.
סמל אירלנד מורכב מנבל אירי או נבל קלטי (אירית: Clàrsach), הקרוי גם נבל בריאן בורו בצבע זהב על רקע כחול.
הסמל משמש כיום כסמל הרפובליקה של אירלנד.
הנבל נבחר בעת יסוד אירלנד החופשית בשנת 1922, אולם הסמל נרשם רשמית רק ב-9 בנובמבר 1945.
הנבל האירי מזוהה עם אירלנד מאז המאה ה-13 והופיע על מטבעות כבר משנת 1536, בתקופת שלטונו של הנרי השמיני.
מקורו של נבל בריאן בורו הוא במאה ה-14, והוא שוכן בספריית הטריניטי קולג', בדבלין.
בשל כך הוא נקרא גם נבל טריניטי קולג'.
הנבל קרוי על שם בריאן בורו, המלך הנעלה של אירלנד, אך הוא מת כ-400 שנה לפני יצירת הנבל, ואין לו שום קשר אליו.
הסמל מופיע על המטבעות האיריים (גם לאחר המעבר לאירו), הדרכונים וכל המסמכים הממלכתיים.
סמל איסלנד (Skjaldamerkið, באיסלנדית) מתאר את ארבעת השומרים של איסלנד על פי מחזור העולם, עומדים על לוח בזלת עם דגל איסלנד במאונך, בחזית.
השור הוא השומר של דרום מערב איסלנד, העיט הוא השומר של צפון מערב איסלנד, הדרקון הוא שומר צפון מזרח איסלנד וענק הסלעים שומר על דרום מזרח איסלנד.
הם מתוארים בסמל לפי הסדר הזה.
הממשלה האיסלנדית היא היחידה שרשאית להשתמש בסמל הזה על גבי הדגל.
הסמל מופיע על גבי המטבעות באיסלנד ועל המסמכים הרשמיים של המדינה.
סמל איראן (בתו מחשב: ☫) כולל את שמו של אללה באותיות ערביות מסוגננות.
הסמל עוצב בידי חאמיד נאדימי, ואושר על ידי רוחאללה ח'ומייני ב-9 במאי 1980.
הסמל מציג ארבעה סהרונים ובמרכזו חרב.
תחילת השהאדה מופיעה במרכז הסמל בסטייליזציה ייחודית.
הדגשת חלקיו השונים של הסמל יוצרת את חלקה הראשון של השהאדה - لَا إِلٰهَ إِلَّا ٱللَّٰهُ (אין אלוהים מלבד אללה), באופן הבא:
צורת הכתיבה הייחודית נועדה לייצג את ייחוד האמונה האסלאמית ואת מעמדה המרכזי בחיי הרפובליקה האסלאמית.
חרב מופיעה במרכז הסמל וחוצה את המילה "אללה".
היא מסמלת כוח, עוצמה ומוכנות להגן על האמונה האסלאמית ועל ערכי המהפכה.
סהרונים הם מייצגים מובהקים של דת האסלאם.
ארבעה סהרונים מופיעים סביב החרב, כל אחד מהם פונה לכיוון אחר.
הם מסמלים אחדות, התאחדות וניצחון.
יחד עם החרב, הם יכולים לייצג את חמשת עמודי האסלאם.
צורת הסהרונים בשילוב קת החרב יוצרת צורה של ספר פתוח.
הספר מסמל ידע, חינוך וקידמה.
ייתכן שהוא מייצג גם את החשיבות של לימודי האסלאם והקריאה בקוראן.
בראש החרב מופיע כתר, המזכיר בצורתו את רעמת האריה מסמליה הקודמים של איראן.
צורת הסמל הכללית מזכירה מסגד, וניתן לראות בו ייצוג של האמונה האסלאמית והחשיבות שלה בחיי החברה האיראנית.
שושלת פהלווי, שהוקמה על ידי רזא שאה, שלטה באיראן מ-15 בדצמבר 1925 ועד 11 בפברואר 1979, אז הודח הקיסר האיראני האחרון, מוחמד רזא שאה, כתוצאה מהמהפכה האסלאמית.
השושלת החדשה שמרה על סמלי המדינה של שושלת הקאג'אר הקודמת, ששלטה באיראן מאז 1795. תחת הקג'ארים, סמל "האריה והשמש" הוכתר ב"כתר הקייאניד" של הקאג'רים, שנוצר תחת פת עלי שאה (שלט ב-1797-1834).
תחת רזא שאה, "הכתר הקייאניד" של הקאג'רים הוחלף ב"כתר הפהלווי", שנוצר בשנים 1924-26 בדמותם ובדמותם של כתרי השושלת הסאסאנית (שלטון 224–651), במיוחד עבור טקס ההכתרה.
של Reza Shah, שהתקיים ב-25 באפריל 1926 "כתר קיאניד" ו"כתר פהלווי" הם כעת תערוכות של מוזיאון התכשיטים הלאומי של איראן ומאוחסנים בבנק המרכזי של איראן.
בספטמבר 1941, לאחר כיבוש איראן על ידי כוחות בריטיים וסובייטיים והתפטרותו והגליתו של רזא שאה, הוכרז בנו מוחמד רזא שאה לשאהין שאה מאיראן.
עם זאת, הטקס הרשמי של הכתרתו התקיים רק ב-26 באוקטובר 1967.
הסמל הקיסרי המלא של איראן
הסמל הקיסרי המלא של איראן נוצר בסוף שנות ה-40. וייצג שילוב של סמלים של שושלות איראניות היסטוריות; היא ייצגה את 2,500 שנות המדינה המתמשכת של איראן.
המגן מזרחי, בן ארבעה חלקים, שבמרכזו מגן קטן (בצורת לב) עם הסמל (במקור הסמל) של שושלת פהלווי: הר דמאוואנד, שממנו זורחת השמש.
רבע ראשון: "אריה ושמש": אריה הולך בשדה תכלת, נושא שמש מוזהבת על גבו ומחזיק חרב כסף בכף רגלו הימנית.
רובע שני: בשדה הסגול - פרוהר - סוג של דיסק מכונף, המשמש כסמל העיקרי של הזורואסטריזם, המתאר את פראושי, מעין מלאך שומר בדתות האברהמיות.
בתחילה היא ייצגה "שמש מכונפת" (סמל של כוח ומקור אלוהי), שאליה נוספה מאוחר יותר תמונה אנושית.
בזורואסטריזם המודרני, פרווהאר מושג כמדריך של נפש האדם בנתיב חייה לאחדות עם אהורה מאזדה.
פאראווהאר אומץ על ידי האכמנים (648-330 לפנה"ס) מהבבלים כסמל לאל העליון - אהורה מאזדה, כפי שמעיד עיצוב הבניינים של פרספוליס.
בסמל של שושלת פהלווי, פרווהאר מסמל את התקופה האחמנית.
בפינה הימנית העליונה ההרלדית של רובע זה, הפראווהאר מלווה בסמל השמש.
עד 1971, שדה זה היה כסף עם חלקים שחורים, מאז 1971 הוא היה סגול עם חתיכות זהב.
רובע שלישי: בשדה ירוק גובל בזהב, "ד'ו אלפקאר" הוא החרב האגדית של הח'ליף הרביעי וגם האימאם השיעי הראשון עלי בן אבו טאליב.
מסמל את הכיבוש הערבי-מוסלמי של איראן ואת ההיסטוריה האסלאמית של המדינה האיראנית (651 - עד היום).
בחלק העליון, זולפיקר מלווה בכוכב זהוב מחומש.
רובע רביעי: בשדה התכלת, "סימורג" הוא חייה מיתולוגית בעלת כנף שגופה מכוסה קשקשי דגים וזנבו הוא טווס.
מסמל את עידן שתי השושלות - מלכי הארסאדים הפרתיים (250 לפנה"ס - 224 לספירה) ומלכי הסאסנים הפרסיים (224–651).
הופעתו של הסימורג מסמלת שליטה על שלושת היסודות - אדמה, מים ואוויר.
מחזיקי המגן של הסמל הם אריות מוזהבים עם טפרים כסופים ופיות ולשונות ארגמן, אוחזים בחרבות מזרחיות כסף עם ידיות זהב.
האריות עומדים על בסיס נוי מוזהב.
למגן מתווספת שרשרת מסדר הפהלבי.
על סרט המוטו התכלת מתחת למגן, המסתיים בצורת שוליים מוזהבים, יש מוטו בפרסית: "مرا داد فرمود و خود داور است" (Mara dad farmud o Khod Davar ast) - "הוא ציווה לי להיות הוגן, והוא עצמו השופט".
סמל אתיופיה הוא סמלה הרשמי של הרפובליקה הדמוקרטית הפדרלית של אתיופיה.
הסמל הנוכחי נכנס לראשונה לשימוש בשנת 1996. הוא כולל פנטגרם מוזהב וחמש קרניים זהובות, על עיגול כחול.
הכוכב המחומש מסמל את שלמה המלך, שעל פי המסורת האתיופית היה אביו של מנליק הראשון, מלך אקסום.
כיום, הכוכב מסמל את אחדות העם.
הקווים בסמל מסמלים את השמש והעיגול הכחול מסמל את השמיים.
לאתיופיה אין מסורות הרלדיות, שכן היא המדינה האפריקאית היחידה שהתנגדה בהצלחה לקולוניזציה האירופית והצליחה להגן על עצמאותה.
עם זאת, לקיסרי אתיופיה רבים, כמו גם לאצילים אתיופים, לאנשי דת ולחלק מאנשים עשירים, היו חותמים משלהם.
החותמים הכילו כתובת בשפת אמהרה או בשפת געז, ותמונה סמלית טבועה המתארת כתר, אריה יהודה וכו'.
החותמות הללו היו אישיות, ולכן, לכל אחד מצאצאיו של בעל החותם היה חותם אישי משלו, שהיה לפחות הבדל חיצוני כלשהו מהחותם של אביו.
לפיכך, למרות העובדה שלוחמים אתיופים נשאו מגנים מעוטרים בשפע סמלים מסורתיים, סמלים אלה עצמם לא נועדו להבחין בין לוחם בקרב, ולכן לא היה להם את המשמעות הסמנטית שהיה טבוע בסמלי אבירים אירופאים מתקופת ימי הביניים.
הסמל של האימפריה האתיופית, או הסמל הקיסרי, היה סמל זהוב, מוכתר בכתר הקיסרי האתיופי, אריה יהודה, פוסעה בהגנה שמאלה הרלדית, נושא את דגל אתיופיה בכף רגלו השמאלית, עם עיטור ראש התורן בצורת צלב, למרגלות הכס הקיסרי, ולצדו תומכים: המלאך מיכאל מימין והמלאך גבריאל משמאל.
המלאכים, עם הילות מוזהבות מעל ראשיהם, לבושים בגלימות לבנות וכנפיים לבנות.
המלאך מיכאל אוחז בחרב בידו הימנית, ובידו השמאלית מאזניים.
המלאך גבריאל מחזיק בידו הימנית חרב מוזהב מורם כלפי מעלה, ובידו השמאלית ענף דקל ירוק.
הדמויות תוארו על רקע מעטה אדומה עם שוליים זהב, חבושה בענפי דקל ירוקים, חוטי זהב, גדילי זהב ומעליה כתר קיסרי אתיופי.
הסמל הקטן של האימפריה האתיופית היה אריה יהודה, עטור בכתר הקיסרי האתיופי, פוסעה בהגנה שמאלה הרלדית, בצבע טבעי, נושא בכפו השמאלית מטה מוזהב, עם עיטור ראש התורן בצורת צלב, עם שוליים מוזהבים, סרטים מוזהבים, דורך על עשבונית ירוקה.
סמל אריתריאה הוצג ב-24 במאי 1993, ביום הכרזת העצמאות של אריתריאה.
בסמל מופיע גמל, מוקף בזר של ענפי זית.
בתחתית מופיעים שמות המדינה בשפות הרשמיות - מימין בערבית, במרכז באנגלית ובצד שמאל - בתיגרינית.
סמל אנגליה היה שלט האצולה הרשמי של מלכי אנגליה ושימש כשלט האצולה של ממלכת אנגליה עד איחוד הכתרים בשנת 1603. לאחר מכן הפך הסמל לחלק אינטגרלי מתוך שלט האצולה המלכותי של הממלכה המאוחדת ותפוצתה של האימפריה הבריטית הובילה לשילובו של הסמל בסמלי מושבותיה לשעבר של הממלכה המאוחדת.
בלאזון הסמל: "גולס, שלושה אריות פוסעים שומרים אור".
בעקבות כיבושו של ויליאם הכובש והנורמנים את אנגליה ב-1066 שלט האצולה של בית נורמנדי, שני אריות זהובים על מגן אדום, היו בשימוש באנגליה.
עלייתו של המלך הנרי השני מבית פלנטג'נט לכס האנגלי הובילה לאימוצו של שלט האצולה המלכותי הראשון של מלכי אנגליה, אריה זקוף מוזהב על מגן אדום.
המקור הקדום ביותר של הסמל הוא בקברו של ז'ופרואה החמישי, רוזן אנז'ו, אביו של הנרי השני.
כאשר ריצ'רד לב ארי עלה על כס המלוכה הוא אימץ לראשונה את שלטו האישי - שני אריות זקופים זהובים על רקע אדום, אך לקראת סוף חייו אומץ הסמל אשר כלל שלושה אריות פוסעים מגנים זהובים על מגן אדום.
מקורו של האריה השלישי לוטה בערפל.
על פי מסורת אחת האריה הנוסף נוסף לשני האריות הנורמנים לציונה של הממלכה האנגלו-נורמנית המשולבת.
על פי מסורת אחרת שני האריות שולבו עם האריה הבודד של אקוויטניה שכן המלך הנרי השני, המלך האנגוויני הראשון, רכש את דוכסות אנז'ו על ידי נישואין טרם עלייתו לכס האנגלי.
כמה חוקרים הרלדיים הסבורים כי בימיה הראשונים של ההרלדיקה מספר האריות בסמל נורמנדי לא היה קבוע והשתנה בהתאם לגודל הסמל שצויר, והיה זה רק במקרה שבאנגליה התקבע סמל בן שלושה אריות, ובנורמנדי רק שניים.
בשנת 1340 המלך אדוארד השלישי תביעה על כס צרפת וכך חילק לרבעים את שלט אנגליה עם סמל צרפת העתיק - שטח כחול ועליו תבנית צפופה של פרחי אירוס (פלר דה ליס) קטנים מוזהבים.
עם עלייתו של ריצ'רד השני לכס המלוכה בשנת 1377 הוא החליט לשלב את סמל אנגליה עם סמלו של אדוארד המודה.
בשנת 1406 עודכן סמל צרפת ברבעים לסמל המודרני של ממלכת צרפת - שלושה פרחי אירוס זהובים על רקע כחול.
במהלך שלטונה של מרי הראשונה לעיתים שולב סמל אנגליה שלט האצולה של בעלה פליפה השני, מלך ספרד - שלט האצולה המלכותי של ספרד.
מותה של אליזבת הראשונה בשנת 1603 המלך ג'יימס השישי הוכתר בשם ג'יימס הראשון, מלך אנגליה.
סמל אנגליה חולק לריבועים עם סמל סקוטלנד וכמו כן הוקצה רבע מגן לסמל ממלכת אירלנד כיוון ומלך אנגליה היה גם המונרך של אירלנד.
סמל צרפת הושמט משלט האצולה המלכותי של הממלכה המאוחדת בשנת 1801 עם הסרת תביעתו של המלך ג'ורג' השלישי על כס צרפת.
מנקודה זו ייצוגה ההרלדי של אנגליה חזר לעיצוב הסמל אשר היה בשימוש בשנים 1198 ו-1340 - שלושה אריות זהובים על רקע אדום.
במהלך שנות קיומו של הקומונוולת' של אנגליה (1649–1660) עוצב שלט אצולה לא-מלכותי חדש.
בשלט החדש הוחלפו שלושת האריות האנגלים בצלב ג'ורג' הקדוש והאריה הסקוטי בצלב אנדרו הקדוש.
כמו כן שולב ברבע הרביעי הנבל האירי לציונה של אירלנד.
מעל המגן שובץ שלט האצולה של אוליבר קרומוול - אריה כסוף על מגן שחור.
להמשך השינויים לאורך השנים ראו סמל הממלכה המאוחדת
סמל אנגליה אינו בשימוש רשמי כיום לבדו והוא מאכלס את הרבעים הראשון והרביעי של שלט האצולה המלכותי של הממלכה המאוחדת, את הרבע השני בשלט האצולה של הממלכה המאוחדת בשימוש בסקוטלנד ואת הרבע הראשון של שלט האצולה המלכותי של קנדה.
סמלי התאחדות הכדורגל האנגלית וועד הקריקט של אנגליה וויילס מבוססים גם הם על עיצוב שלושת האריות האנגלים.
בשנים האחרונות ניתן לראות ניסים ודגלים של שלט אנגליה מונפים במשחקי נבחרת הכדורגל האנגלית באופן דומה לזה של הנס המלכותי של סקוטלנד.
בשנת 1996 "שלושת האריות" היה השיר הרשמי של נבחרת אנגליה בכדורגל אשר שיחקה במשחקי יורו 1996 אשר נערכו באותה השנה באנגליה.
התפשטותה של האימפריה הבריטית הובילה לשילובו של סמל אנגליה או חלקים ממנו בסמליהם של מדינות וטריטוריות רבות.
הטריטוריות שמעבר לים ומושבות הכתר
מאז כיבוש אנגליה על ידי הנורמנים בשנת 1066, הייתה השפה הצרפתית השפה הרשמית של אנגליה ובשפה זו תואר הדגל בהרלדיקה.
המונח "אריה" (lion) שימש לתאר אריה הפונה קדימה, בעוד המונח "נמר" (léopard) שימש לתאר אריה ההולך קדימה ופונה לקהל.
אין מדובר בסוג בעל החיים אלא בתיאור של האריה.
סמל ארמניה כולל עיט ואריה מחזיקים מגן.
הסמל משלב סמלים ארמנים קדומים וסמלים ארמנים חדשים.
האריה והעיט היוו סמלים ארמנים במשך למעלה מאלפיים שנים.
במרכז הסמל מתואר הר אררט ועליו תיבת נוח.
הסמל הנוכחי נוצר בשנת 1918 במהלך העצמאות קצרת החיים של ארמניה.
החרב בתחתיתו מסמלת את סיום השלטון העות'מאני בארמניה ואת הרצון להגן עליה.
השלשלת השבורה מייצגת את המאמץ הלאומי להשיג חופש ועצמאות.
השיבולים מסמלות את טבעו העמלני של העם הארמני.
הנוצה, קולמוס לכתיבה, מסמלת את המורשת האינטלקטואלית והתרבותית.
סמל אנגולה מייצג בעיקרו את העבר הקרוב של האומה החדשה.
הוא כולל סממנים מרקסיסטיים כבדים, כמו גם בדגל הלאומי.
במרכז - מצ'טה ומעדר, המסמלים את המהפכה שהמדינה עברה בדרך לעצמאותה, ואת החשיבות שבעבודה חקלאית.
מעליהם - כוכב, המסמל קידמה.
השמש הזורחת היא סמל להתחלה חדשה.
הסמל כולו מוקף חציו בגלגל שיניים, המסמל את חשיבות העבודה והתעשייה, וחציו השני בענפי כותנה וקפה, המסמלים את החשיבות שבשני ענפי החקלאות הללו באנגולה.
מתחת - ספר פתוח, המסמל חינוך, וכותרת שבה כתוב - Republica De Angola - הרפובליקה של אנגולה, בפורטוגזית.
סמל אל סלוודור משמש את המדינה כסמל רשמי בצורתו הנוכחית מאז ה-15 בספטמבר 1912.
במרכז הסמל נמצא משולש בו רואים חמישה הרי געש עולים מתוך הים.
חמשת הרי געש אלה מסמלים את חמש מדינות איחוד הפרובינציות של מרכז אמריקה.
מעל הרי הגעש מצוי כובע אדום וסביבו שמש זורחת והתאריך - 15 בספטמבר 1821 - יום העצמאות של אל סלוודור.
בראש המשולש מופיעה קשת בענן.
סביב המשולש חמישה דגלי המדינה ומתחתיו קלף שעליו כתוב המוטו של המדינה: Dios, Unión, Libertad (בספרדית: "אלוהים, איחוד, חופש").
סביב המשולש זר עלי דפנה הקשורים יחד תחת דגל המדינה.
הזר מורכב מ-14 חלקים המסמלים את 14 מחוזות המדינה.
סביב הסמל כתוב באותיות מוזהבות בספרדית: REPÚBLICA DE EL SALVADOR EN LA AMÉRICA CENTRAL (רפובליקת אל סלוודור שבמרכז אמריקה).
סמל בוטסואנה אומץ רשמית ב-25 בינואר 1966.
הסמל מורכב ממגן בעל צורה מזרח אפריקאית מסורתית, ולו שני תומכים - שתיהן זברות המייצגות את חשיבות חיות הבר ושימורן.
הזברה הימנית מחזיקה בידה דורה - יבול משמעותי במדינה, והזברה השמאלית מחזיקה חט שנהב - המסמל את העובדה שבעבר התבססה כלכלת המדינה על סחר בחומר זה.
בראש מגן האבירים שלושה גלגלי שיניים המייצגים את התעשייה.
במרכז המגן שלושה גלים המסמלים מים - ואת מוטו המדינה: "פולה" שמשמעו "גשם", הכתוב בתחתית הסמל על קלף כחול.
בתחתית המגן שור המסמל את חשיבות גידול הבקר לכלכלת בוטסואנה.
סמל בוליביה כולל שלט אצולה שסביבו דגלי בוליביה, רובים מסוג מוסקט, ענפי זית וקונדור האנדים.
סביב מגן האבירים העגול ישנה רצועה שבחלקה התחתון עשרה כוכבים, ובחלקה העליון שם המדינה.
בתוך המגן מתואר נוף טיפוסי של הארץ - ברקע הר הסרו ריקו (השוכן בקרבת העיר פוטוסי) שמעליו זורחת השמש, ובחזית למה העומדת במישור ליד עץ ואלומת שיבולים.
המישור וההרים מייצגים את פני הארץ של בוליביה, הלמה היא הסמל הלאומי של המדינה, והעץ והשיבולים מסמלים את המשאבים הכלכליים של המדינה.
משני צידי מגן האבירים שלושה דגלי בוליביה מכל צד, וכן שני זוגות רובי מוסקט המסמלים את מאבקה של בוליביה לעצמאות.
ענפי הזית מסמלים שאיפה לשלום, והקונדור מסמל הן חירות והן את הנכונות להגן על המדינה.
לעיתים מוחלפים רובי המוסקט בשני תותחים מכל צד.
סמל אקוודור הנוכחי נוצר בשנת 1900 והוא מבוסס על הסמל הישן יותר משנת 1845. הוא מורכב ממספר חלקים בעלי משמעויות שונות - במרכז הסמל שוכן המגן ועליו ציור עם סמלי המדינה, עליו יושב הקונדור פרוש הכנפיים, מאחורה ארבעה דגלי אקוודור כשביניהם עלים ובתחתית נמצא הפסקס.
המגן בצורת האליפסה שנמצא במרכז הסמל מכיל ציור עם הסמלים הלאומיים של המדינה ביניהם נהר גואייס הגדול, המתחיל מהר צ'ימבורסו ועליו שטה אוניית קיטור.
ההר צ'ימבורסו הוא ההר הגבוה ביותר במדינה, ויחד עם הנהר הם באים לסמל את היופי הטבעי והעושר של אקוודור.
הסירה ששטה בנהר, קרויה "גואייס" גם כן.
היא נבנתה בשנת 1841 בעיר גואיקיל והייתה לאוניית הקיטור הראשונה שנבנתה בחוף המערבי של אמריקה הדרומית.
לאוניה אין תורן, במקומו מופיע מטה הרמס, המסמל סחר וכלכלה.
הקונדור שיושב על המגן, פורש לרווחה את כנפיו הגדולות.
הבחירה בציפור לא מקרית, באזור הרי האנדים חי קונדור האנדים, הגדול שבעופות הדורסים.
והצבתו בראש הסמל באה לסמל את הכוח, העוצמה והגדולה של אקוודור.
את המגן עוטפים ארבע דגלי אקוודור.
לצידם נמצאים מספר סמלים נוספים שבאים להאדיר את המדינה.
בצד ימין אלה עלי דפנה המיצגים את תהילת הרפובליקה, ובצד שמאל עלי התמר המיצגים את השלום.
למטה, מתחת למגן שוכב לו הפסקס ומטרתו לסמל את כבוד הרפובליקה.
סמל אסוואטיני מבוסס על סמלים מסורתיים שונים מהתרבות המקומית.
האריה מסמל את המלך והפיל מסמל את המלכה-האם.
הם תומכים במגן המסורתי של האופייני לעמי הנוגוני המסמל אצל העמים "הגנה".
מעל המגן נמצא כתר הנוצות של המלך שנלבש בדרך כלל בזמן חג הקציר הקרוי (סיסואטי: Ncwala).
בסרט התחתון כתובה הסיסמה הלאומית בשפה המקומית "אנחנו המבצר" (סיסואטי: Siyinqaba).
סמל מדינת אלסקה אומץ על ידי מחוז אלסקה אשר קדם להיות אלסקה מדינה.
הסמל הראשון עוצב על ידי המושל הראשון של המחוז והוא הציג את נופי המחוז - הזוהר הצפוני, איגלו ואסקימואי.
בשנת 1910 שונה עיצוב הסמל, ונוספו לא אלמנטים המסמלים את תעשיית המדינה ואת המכרות בה.
הסמל מציג תמונת נוף האופיינית לאלסקה.
מעל ההרים הגבוהים ניתן לראות את הזוהר הצפוני, ולרגלי ההרים יערות המסמלים את ענפי כריתת העצים.
הספינות השטות מסמלות את הסחר הימי, הרכבת את רכבות אלסקה.
כמו כן בסמל מופיעים חקלאי, סוס ושיבולי חיטה המסמלים את חקלאות המדינה.
סביב החותם מופיעה הכתובת "סמל מדינת אלסקה", וכן ציור של דג וכלב ים המסמלים את בעלי החיים במדינה ואת חשיבות הדיג בכלכלת המדינה.
סמל מדינת אריזונה אומץ בשנת 1911.
סביב הסמל מופיע הכיתוב: "החותם הגדול של מדינת אריזונה" , ושנת הצטרפותה של אריזונה לארצות הברית - 1912.
במרכז הסמל מופיע המוטו בלטינית: "דיטאט דאוס" - "האל מעשיר".
בסמל ניתן לראות רכס הרים ומאחוריו שמש זורחת.
בימין הסמל מאגר מים וסכר המאפשר את השקיית השדות המופיעים במרכז הסמל.
בקדמת הסמל בקר רואה ומשמאל הסמל ג'ורג' וורן - כורה ומחפש זהב שחי במאה ה-19, המחזיק בידו מעדר ומכוש.
סמלים אלה מסמלים את יסודות כלכלת המדינה: גידול הבקר, הכותנה, ההדרים וכריית הנחושת.
בשנת 1863 נתן הנשיא אברהם לינקולן צו המורה על הקמת ממשל מקומי בטריטוריית אריזונה הצו מינה את ריצ'רד מקורמיק, איש עסקים ועיתונאי כמזכיר הטריטוריה.
מקורמיק עיצב את סמל הטריטוריה (אף שלא נתבקש מפורשות לעשות זאת).
סמל זה כלל כורה ולצידו מריצה, מכוש ומעדר.
ברקע ניתן היה לראות שני הרים חשופים, ובתחתית הסמל הופיע המוטו של הטריטוריה "דיטאט דאוס".
בעקבות ביקורת על עיצוב הסמל עוצב הסמל על ידי מקורמיק מחדש.
העיצוב החדש כלל נחל קטן שזרם לרגלי הכורה, והוצאו ממנו המריצה והמכוש.
שני ההרים הוחלפו בהר אחד (ככל הנראה ההר ת'מב בוט).
האספה הלאומית של הטריטוריה הציעה עיצוב חלופי ובשנת 1864 הורתה על סמל חדש אשר כלל את הר סן פרנסיסקו ברקע, ובקדמת הסמל צבי, עצי אורן וקקטוס.
בתחתית הסמל נשאר מוטו המדינה.
על אף החוק שנחקק, המשיך השימוש בסמל המקורי של מקורמיק, שהיה מזכיר הטריטוריה ולא טרח להזמין עבור הטריטוריה סמל חדש.
בשנת 1866 מונה מקורמיק כמושל הטריטוריה אולם השימוש בסמל שעיצב פחת בהדרגה עד שפסק בשנת 1879. כיום הסמל משמש את מחוז גילה שבמדינה.
ב-3 במרץ 1879 נעשה שימוש לראשונה בסמל שנקבע על ידי אספת הטריטוריה.
במהלך השנים בוצעו מספר שינויים בסמל.
מזכיר הטריטוריה צ'ארלס ברוס הוסיף בשנת 1895 צל להרים, לצבי ולקקטוס.
בשנת 1905 פנה מזכיר המדינה וו.
ניקולס לאמן וולטר רובינס על מנת שיצייר מחדש את הסמל.
סמל זה כלל צבי המביט שמאלה, הרים הדומים לפסגות הרי סן פרנסיסקו, וכן דשא בקדמת הסמל.
סמל זה מופיע על חוקת אריזונה שאומצה בשנת 1910.
עם קבלת המדינה לארצות הברית אומצה הצעה של האמן אי.
חוקת המדינה קובעת בסימן 22, סעיף 20 את צורת הסמל.
בדיונים בדבר סעיף זה הוחלט (ביוזמת ראש הוועדה האחראית לסמל, אי אי אלניווד), להוציא מהסמל סממנים מדבריים כגון נחשים, וכן נבחר ג'ורג' וורן - כורה שחי במדינה בסוף המאה ה-19, ככורה שיופיע על הסמל.
סמל באדן-וירטמברג הוא סמלה של המדינה הגרמנית באדן-וירטמברג.
הסמל הוא שלט אצולה גרמני המוכר בשתי גרסאות: גרסה גדולה וגרסה קטנה.
הקמת מדינת באדן-וירטמברג, בשנת 1952, לוותה בסכסוכים רבים וחוסר הסכמה, ולכן גם בחירת סמלי המדינה ושמה היו משימה קשה וארוכה.
בחוקה, מנובמבר 1953, נקבעו רק הצבעים הלאומים של המדינה (זהב ושחור) ללא כל התייחסות לסמל המדינה, אשר נקבע רק לאחר מכן.
החוק נכנס לתוקף ב-3 במאי וקבע רק את מראה הסמל, אך לא את שימושו, אשר נקבע בתקנות מה-2 באוגוסט 1954. תוכן המגן המופיע הן בשלט האצולה הקטן והן בשלט האצולה הגדול היה שלט האצולה של הדוכס משוואביה ונעשה בו שימוש על ידי בית המלוכה של הוהנצולרן.
לפי הפיסקה הראשונה של התקנות לחוק שלטי האצולה של באדן-וירטמברג, שלט האצולה הגדול משמש רק את: ראש הממשלה, הממשלה, שרי הממשלה, נציגי המדינה באיחוד הפדרלי של גרמניה, נציגי המדינה באיחוד האירופאי, בית המשפט העליון, בתי המשפט העליונים של המדינה, במועצות האדמיניסטרטיביות האזוריות ובית המשפט האירופי לביקורת.
הציצה של שלט האצולה הגדול מורכבת מששת המגנים של האזורים ההיסטוריים שהרכיבו את באדן-וירטמברג, והם:
שלט האצולה של דוכס פרנקוניה:
שלט אצולה זה, המכונה המגרפה הפרנקונית, מציין את המחוז הפרנקוני טאוברפרנקן, שנמצא ליד נהר הטאובר בצפון מזרח מדינת באדן-וירטמברג, ושויך בעבר לדוכסות פרנקוניה.
דוכסות פרנקוניה התפרקה ובעוד רובה עבר למדינת בוואריה, מחוז זה עבר לידי מדינת באדן-וירטמברג.
הסמל מורכב משלושה קצוות מחודדות ולבנות על רקע אדום.
וצורה זאת דומה למגרפה ומכאן כינו שלט האצולה.
סמל זה היה שלט האצולה של הנסיך-בישוף של וירצבורג שכיהן גם כדוכס פרנקוניה
שלט האצולה של בית הוהנצולרן:
שלט האצולה הזה, השייך לבית המלוכה הוהנצולרן, מציין את האזורים מצפון לימת קונסטנץ וליד טירת הוהנצולרן, מושבם של המלכים לבית הוהנצולרן.
המגן מחולק לרבעים על ידי צלב כאשר החלק הראשון והשלישי הם בטינקטורת כסף (לבן) והשני והרביעי הם בטינקטורת סייבל (שחור)
המגן, בנד גולס (גולס) על רקע מוזהב (אור), מיצג את המרקיזות והדוכסות הגדולה של באדן (החלק המערבי של באדן וירטמברג).
לציון וירטמברג, מחוז עיקרי של המדינה, הממוקם במזרחהּ, ומסיבה זאת הוא בגודל של המגן של באדן.
השלט מכיל מגן מזהב (אור) ועליו שלוש קרני אייל חופפות.
לציון האזורים בסביבות מנהיים והיידלברג, חלקים מהמחוז לשעבר קורפאלץ (פלטינאט האלקטורלית), שנמצאה מהצד הימיני של הריין.
בשלט ישנה טינקטורת סייבל ועליה אריה בצבע זהב (אור) הולך ושלוף לשון וציפורניים בצבע אדום (גולס).
שלט אצולה זה מורכב טינקטורת גולס המחולקת על ידי מטען פס בכסף (ארז'נט).
המגן מסמן את האדמות שהיו בשליטת בית הבסבורג, משפחת קיסרות אוסטרית, ועל כן דומה לדגל אוסטריה.
שלטי וירטמברג ובאדן גדולים יותר מהשלטים האחרים, מכיוון ששני המחוזות הם מחוזות עיקריים במדינת באדן-וירטמברג.
התומכים הם דקסטר האייל משמאל המסמל את וירטמברג, וסיניסטר הגריפון מימין המסמל את באדן.