tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2007 משתמשי רדיט השפיעו על ארגון "גרינפיס" בכך שאפשרו לציבור הרחב לקחת חלק באתר הארגון בבחירת שם ללווייתן.
משתמשי Reddit הצביעו בהמוניהם על כך ששם הלווייתן יהיה "Mister Splashy Pants" ("מר מכנסיים ראוותניים"), ומפעילי המערכת של Reddit אפילו לקחו חלק פעיל בעידוד משתמשים רבים ככל הניתן לקחת חלק בהצבעה על ידי שינוי הלוגו של Reddit ללווייתן.
בדצמבר 2007 קבע ארגון "גרינפיס" כי השם שנבחר על ידי הגולשים הוא "Mister Splashy Pants".
כל משתמש באתר מסוגל להפוך ל"חבר" של כל אחד מיתר המשתמשים ועל ידי כך לקבל גישה מהירה להודעות, הקישורים והתגובות שמוסיפים אנשים שנמצאים ברשימת החברים של אותו המשתמש.
לעיתים רבות משתמשי האתר בוחרים גם לערוך מפגשים גדולים במקומות ציבוריים שונים, כגון פארקים, ברים וכולי.
בכל שנה מפרסמים מייסדי הפלטפורמה Subreddit עם פרויקט מיוחד לכבוד ה-1 באפריל הכולל ניסוי חברתי בקרב הגולשים, שמתבסס על הפעולה הקולקטיבית של המשתמשים באתר.
בשנת 2015 נפתח Subreddit בשם r/thebutton שהציג כפתור ושעון עצר הסופר לאחור 60 שניות.
משתמשים שנפתחו לפני אותו היום יכלו ללחוץ על הכפתור רק פעם אחת או לבחור שלא ללחוץ עליו בכלל.
בכל פעם שמישהו לחץ על הכפתור שעון העצר חזר לספור אחורה מ-60 באופן גלובלי והמשתמש קיבל סימן ליד שמו עם צבע כלשהו.
הצבעים סימלו את השלב בספירה בו לחצו המשתמשים על הכפתור ובכך יצרו חלוקה סימבולית של הגולשים לקבוצות הזדהות על פי צבעים.
אחד הניסויים המפורסמים בפלטפורמה התרחש ב-1 באפריל 2017 כאשר יזמו המייסדים את הפרויקט Place (r/place).
ה-Subreddit הכיל קנבס אינטרנטי שיתופי בו המשתמשים יכלו לצבוע פיקסל אחד בכל פרק זמן מסוים (בין 5 ל-20 דקות).
המיזם הביא למעורבות גבוהה של גולשים וכ-1.2 מיליון איש לקחו בו חלק ב-72 השעות בהן היה פעיל.
העמוד שימש כמעין "ארגז חול" וירטואלי בו למשתמשים לא ניתנו הנחיות והם קיבלו חופש פעולה.
משתמשים רבים עבדו יחד בקבוצות כדי ליצור איורים גדולים כמו דגלים, לוגואים ואייקונים שונים, כאשר קבוצות רבות התבססו על קהילות מתוך Subreddits קיימים.
בגלל כמות הפיקסלים המוגבלת בעמוד קבוצות משתמשים רבות החלו "להילחם" האחת בשנייה על הפיקסלים עבור היצירות שלהן, מה שעורר ויכוחים רבים ב-Subreddits המעורבים.
הפרויקט עורר התעניינות בדפוסי הפעולה של המשתמשים במצב בו על אף חופש הפעולה שניתן להם, רובם התארגנו בקבוצות בזמן קצר כדי ליצור יחד יצירות משותפות.
תוצאות ניסוי זה מלמדות על היכולת לחזות ולהשפיע על התנהגות משתמשים בודדים ברשת הודות לשיוכם לקהילה גדולה יותר.
אירועים בולטים בהיסטוריה של האתר
ב-Reddit בדרך כלל ה-moderators של כל סאברדיט הם אלו שמקבלים החלטות עריכה לגבי איזה תוכן יישאר ואיזה תוכן יוסר, ועל כן לאורך השנים יש מעת לעת מקרים בהם חלק מאפשרים השארת תוכן שנוי במחלוקת.
על רבים מהסאברדיטים הפופולרים יש מעקב צמוד מצד moderators רבים, כאשר לדוגמה בסאברדיט r/Science שעוסק בתוכן הקשור למדע נהוג להסיר כל תוכן שעוסק בהכחשת שינויי אקלים, ובסאברדיט r/News נהוג להסיר תוכן שמציג חוות דעות וטורים אישים.
Reddit שינתה לאורך השנים את מדיניות העריכה ברחבי האתר מספר פעמים, לפעמים בתגובה למחלוקות בולטות.
לאורך השנים האתר נתן במה בין היתר גם לתכנים מעוררי מחלוקת אך חוקיים.
בעקבות מספר אירועים שנויים במחלוקת של משתמשים שבחרו להשתמש באתר על מנת לקחת את החוק לידיים, הנהיג Reddit כללים נוקשים נגד חשיפת מידע אישי רגיש של אחד הכותבים, בדרך כלל בצירוף שמו המלא ולעיתים גם תמונתו, לרבות חשיפת פרטים אישיים על אנשים (פעולה הידועה כיום בכינוי דוקסינג או אָאוּטִינְג).
מי שעובר על הכלל נחסם מהאתר, הפוסטים שלהם מוסרים מהאתר, ואפילו קהילות שלמות עלולות להיות מוסרות מהאתר בגין הפרת הכלל.
במהלך העשור השני של המאה ה-21
בעקבות הפיגוע במרתון בוסטון באפריל 2013, Reddit ספגה ביקורת לאחר שבמהלך המצוד אחר המפגעים, חלק ממשתמשי האתר ניסו לסייע לרשויות לתפוס את המפגעים דרך תמונות מזירת הפיגוע שפורסמו באתר, אך הם שגו, וזיהו את האנשים הלא נכונים כחשודים בביצוע הפיגוע.
בעקבות כך המנכ"ל של Reddit התנצל בהמשך על המקרה וביקר את "ציד המכשפות המקוון וההשערות המסוכנות" שהועלו באתר במהלך המצוד אחר המפגעים.
באוגוסט 2014 במסגרת אירוע הפריצה ההמונית לחשבונות iCloud של ידוענים (2014) הודלפו באמצעות האתר מאות תצלומי עירום פרטיים של מעל ל-100 ידוענים אשר נגנבו במקור על ידי האקרים שפרצו לחשבונות ה-iCloud של הידוענים וגנבו משירות האחסון את תמונותיהם הפרטיות.
במהלך האירוע הסאברדיט r/TheFappening נוצר למטרת ההדלפה של התוכן והוא הכיל קישורים לרוב התמונות שהושגו באופן פלילי אם לא לכולן.
השערורייה הובילה לביקורת נרחבת יותר באמצעי התקשורת לגבי האופן בו האתר מנוהל.
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-21
ב־29 ביוני 2020 עדכנה Reddit את מדיניות התוכן באתר כאשר הוצגו כללים חדשים שמטרתם לרסן את הפעילות של קהילות שלדעתם "מקדמות שנאה" באמצעות האתר ובעקבות כך סגרה כ-2,000 סאברדיטים שלטענת מנהלי האתר הפרו את ההנחיות החדשות.
הסגירה של הסאברדיט r/DonaldTrump בוצע לאחר שבוצעו פעולות דומות בפלטפורמות מדיה חברתית אחרות כגון טוויטר, יוטיוב, TikTok, ועוד.
הסגירה של הסאברדיט הייתה מעוררת מחלוקת בעיקר מצד אנשים שטענו שהדבר מקדם צנזורה של אידאולוגיות שמרניות.
לסאברדיט r/DonaldTrump היו מעל 52,000 חברים בעת סגירתו.
במסגרת השורט סקוויז של מניות גיימסטופ בינואר 2021 ביצעו סוחרים בסאברדיט r/Wallstreetbets הרצת מניות גלויה, במטרה להביא לשורט סקוויז במניית חברת גיימסטופ - חברה שנמצאה בקשיים פיננסיים משמעותיים מזה זמן רב.
בעקבות ההרצה, ספגו קרנות הגידור שביצעו מכירה בחסר למניות החברה הפסדים שנאמדו ב-6 מיליארד דולר.
במרץ 2021 התעוררה מחאת ענק באתר כנגד טענות לפיהן איימי שלנור, פוליטיקאית בריטית טרנסג'נדרית שנויה במחלוקת, הייתה מועמדת למשרה ניהולית בכירה באתר.
בעקבות המחאה הנהלת האתר הודיעה על סיום תפקידה.
במרץ 2024 הונפקה החברה והתחילה להיסחר בבורסה לניירות ערך בניו יורק תחת הסימול RDDT.
רדיותרפיה במהלך ניתוח (IORT) החלה להיות בשימוש החל ב 1998, בשיטה זו מעבירים רמות טיפוליות של קרינה (רדיותרפיה) לאזור מטרה, כמו גידול סרטני, כאשר האזור חשוף במהלך ניתוח.
מטרת רדיותרפיה במהלך הניתוח היא לשפר את השליטה המקומית בגידול ואת שיעורי ההישרדות של מטופלים עם סוגים שונים של סרטן.
רדיותרפיה ממוקדת במהלך ניתוח היא שיטה שפותחה מאז 1998 לטיפול במיטת הגידול לאחר כריתה מקומית נרחבת (למפקטומיה) של סרטן שד.
התוצאות שנאספו במהלך 5 שנים, מקבילות למספר שבועות של רדיותרפיה לשד כולו, פורסמו בכתב העת The Lancet.
הרציונל לרדיותרפיה במהלך הניתוח הוא לתת קרינה במינון גבוה בדיוק לאזור המטרה, תוך חשיפה מזערית של הרקמות הסמוכות המוזזות הצידה או מוגנות בשכבת מגן בזמן רדיותרפיה במהלך ניתוח.
לשיטות הקרנה מקובלות, כמו רדיותרפיה בקרן חיצונית (EBRT) לאחר כריתת הגידול בניתוח, יש מספר חסרונות: לעיתים קרובות מחמיצים את מיטת הגידול, אותה יש להקרין במינון הגבוה ביותר, גם כאשר משתמשים בתכנון מודרני של רדיותרפיה, בגלל המיקום המורכב של חלל הפצע.
בנוסף, העיכוב הרגיל בין כריתת הגידול בניתוח לבין רדיותרפיה בקרן חיצונית עלול לאפשר לתאי הגידול לגדול מחדש.
ניתן למנוע השפעות מזיקות בכוח אלה באמצעות הקרנה מדויקת יותר לרקמות המטרה המובילה לעיקור מיידי של תאי גידול שנותרו.
השפעתו הממריצה של נוזל מהפצע על תאי גידול מהווה היבט נוסף.
נמצא שרדיותרפיה במהלך הניתוח מעכבת את ההשפעות הממריצות של נוזל מהפצע.
ניתן לבצע רדיותרפיה במהלך הניתוח (IORT) באמצעות קרני אלקטרונים (IOERT) וקרני רנטגן.
הצורה המודרנית של רדיותרפיה במהלך הניתוח היא חדר ניתוח ממוגן בו נותנים הקרנות באמצעות מאיץ קווי.
בשנים האחרונות פותחו מאיצים קוויים ממוזערים וניידים המפיקים מגוון של אנרגיות אלקטרונים (מ-3 עד 12 מיליון אלקטרון-וולט).
מאיץ קווי הוא מקור קרינת רנטגן ממוזער ונייד הפולט קרינת רנטגן באנרגיה נמוכה (לכל היותר 50 קילוולט) בפריסה איזוטרופית.
עקב צפיפות היינון הגבוהה אותה מחוללת ברקמה קרינת רנטגן רכה, היעילות הביולוגית היחסית (RBE) של קרינת רנטגן באנרגיה נמוכה המתקבלת בתאי הגידול גבוהה בהשוואה לקרני רנטגן באנרגיה גבוהה או קרני גמא הניתנות באמצעות מאיצים קוויים.
לקרינה המופקת ממערכות הקרנה ניידות יש טווח מוגבל.
לכן קירות רגילים מספיקים כדי לעצור את התפזרות הקרינה הנוצרת בחדר הניתוח ואין צורך באמצעים חיצוניים נוספים להגנה מפני קרינה.
הודות לכך, ניתן להרחיב את השימוש ברדיותרפיה במהלך ניתוח לבתי חולים נוספים.
נמצא שרדיותרפיה במהלך הניתוח יעילה ובת-ביצוע בניהול הרב-תחומי של גידולים מוצקים רבים.
עם זאת, נחוצים מחקרים נוספים כדי לקבוע בדיוק רב יותר מהי התועלת.
התנסויות ממוסד יחיד הצביעו על כך שלרדיותרפיה במהלך הניתוח יש תפקיד, למשל בגידולים במוח וגרורות במוח, התקדמות מקומית והישנות של סרטן החלחולת, סרטן עור, סרקומת אחורי הצפק, סרטן הלבלב וממאירויות נבחרות גניקולודיות ושל איברי המין ודרכי השתן.
כשמדובר בהישנויות מקומיות, חוץ מברכיתרפיה, מתן קרינה באמצעות רדיותרפיה במהלך הניתוח היא האפשרות היחידה הקיימת לרדיותרפיה, אם לא ניתן עוד לתת רדיותרפיה בקרן חיצונית.
באופן כללי, המינון שסובלת רקמה רגילה אינו מאפשר קורס שני של רדיותרפיה בקרן חיצונית במינון מלא, גם לאחר שחלפו שנים.
הניסיון הגדול ביותר עם רדיותרפיה במהלך הניתוח והעדות הטובה ביותר לגבי יכולותיו קיים בסרטן שד.
מטופלות רבות עם סרטן שד כבר טופלו באמצעות, למשל, שיטת TARGIT (ששמה נגזר מהשם המלא באנגלית TARGeted Intraoperative radioTherapy [רדיותרפיה ממוקדת במהלך הניתוח]) הנותנת 20 גריי לפני השטח של בלון ראש הטיפול ו-5–7 גריי במרחק של סנטימטר אחד משם.
ב-11 בנובמבר 2013 פורסמו בכתב העת the Lancet תוצאות אלה של 5 שנים שנאספו מניסוי TARGIT-A של מתן TARGIT IORT לטיפול בסרטן השד.
בניסוי השתתפו 3,451 מטופלים מ-33 מרכזים ב-11 מדינות.
בניתוח הנתונים נמצאו הנתונים הבאים:
גם כשבוצע מעקב ארוך יותר התוצאות נותרו יציבות,
הישנות מקומית בשד שעבר שימור עם TARGIT במקביל ללמפקטמיה, דומה להישנות מקומית אחרי רדיותרפיה של השד כולו,
התמותה מסרטן שד דומה אחרי TARGIT ואחרי רדיותרפיה בקרן חיצונית, וכן
קיימת ירידה ניכרת במקרי מוות עקב גורמים שאינם סרטן שד - גורמים הקשורים ללב ולכלי הדם וסוגים אחרים של סרטן.
המסקנה הייתה שכחלופה לרדיותרפיה בקרן חיצונית לאחר ניתוח יש לשקול לתת TARGIT במקביל ללמפקטומיה, במסגרת גישה מותאמת לסיכון כאפשרות טיפולית למטופלות מתאימות עם סרטן שד, שייבחרו בקפידה, בהתאם לפרוטוקול של ניסוי TARGIT-A.
מכיוון שההשפעה של רדיופתרפיה על ההישנות המקומית של סרטן השד מתרחשת בעיקר בשנתיים-שלוש הראשונות וכמעט אינה מתרחשת לאחר 5 השנים הראשונות, סבורים שלמספר גדול דיו של מטופלות בניסוי TARGIT-A עברו תקופת מעקב ארוכה מספיק .
תגובה חזקה לביקורת מדעית חלשה לגבי השימוש ב-TARGIT IORT במהלך למפקטומיה במקרה של סרטן שד, כולל כתב עזר להחלטה (תרשים 4) מובאת בכתב העת Red Journal.
ב-25 ביולי המכון הלאומי הבריטי למצוינות בבריאות ובטיפול (NICE) פרסם המלצות זמניות לשימוש ב-TARGIT IORT במהלך הניתוח עם Intrabeam בשירותי הבריאות הלאומיים של בריטניה.
העדכון להנחיות שפורסמו בשנת 2015 מטעם האיגוד לגינקולוגיה אונקולוגית (AGO), קהילה ריבונית בתוך החברה הגרמנית לגינקולוגיה ומיילדות (DGGG) והחברה הגרמנית לסרטן כללו את TARGIT IORT במהלך למפקטומיה כאפשרות המומלצת לנשים עם סרטן שד המסווג T1, דרגה 1 או 2 וחיובי ל-ER - ראה 2015E_Updated_guidelines_p633
רדיסון בלו , המוכר גם בשמו הקודם, רדיסון סאס , הוא מותג יוקרה לבתי מלון של רשת בתי המלון רדיסון.
המותג "רדיסון בלו" נפוץ בעיקר מחוץ לארצות הברית במטרה לבדל אותו משאר מלונות רדיסון בעולם.
הפעלת ואחזקת רשת בתי המלון נעשית בידי קבוצת רדיסון.
עד שנת 2009 הייתה חברת סקנדינביאן איירליינס בעלת רוב המניות בקבוצת קארלסון רזידור ועל המותג רדיסון סאס.
בשנת 2009 מכרה החברה את החזקותיה בקבוצה, ולכן שונה שמו של מותג היוקרה מ"רדיסון סאס" ל"רדיסון בלו".
בשנת 2012 התאחדו החברות קארלסון הוטלס וקבוצת רזידור הוטלס לקבוצת קארלסון רזידור אשר שינתה שמה בשנת 2017 לקבוצת רדיסון.
מותג היוקרה רדיסון בלו כולל 265 בתי מלון בארצות הברית, אירופה, אסיה ואפריקה.
בשנת 1960 נפתח בית המלון הראשון בקופנהגן, דנמרק.
המותג רדיסון סאס נוצר לראשונה בשנת 1994 כאשר סאס אינטרנשיונל הוטלס (SAS International Hotels) הצטרפה לרשת בתי המלון רדיסון באירופה, המזרח התיכון ואפריקה במטרה למתג עצמה מחדש.
בשנת 2000 נפתח בית המלון ה-100 של רשת רדיסון.
בית המלון הראשון בארצות הברית של מותג היוקרה רדיסון בלו נפתח בנובמבר 2011 בגורד השחקים, אקווה, שבשיקגו.
בית המלון השני של המותג נפתח ב-5 במרץ 2013 בבלומינגטון, מינסוטה וחובר ל"מול אוף אמריקה" (Mall of America).
לאחר השיפוץ של מלון רדיסון פלאזה-וורוויק בסך 17 מיליון דולר אמריקאי, נפתח הרדיסון בלו השלישי בפילדלפיה בקיץ 2013.
בית המלון הרביעי נפתח בתחילת 2014 במיניאפוליס, מינסוטה.
היה לרשת את מלון רדיסון-מוריה פלאזה ירושלים שכולל 292 חדרים, והוא דורג ברמת 4 כוכבים.
המלון ממוקם ברחוב קרן היסוד.
המלון נמכר בשנת 1999 לרשת מלונות דן, והופסקה הפעילות של הרשת בארץ.
רדיפת הרוהינגיה במיאנמר היא דיכוי צבאי מתמשך של בני הרוהינגיה במחוז ראקין שבמערב מיאנמר, על ידי הצבא והמשטרה במיאנמר.
הדיכוי החל כתגובה למתקפות על חיילי גבול מיאנמריים בידי מורדים רוהינגיים באוקטובר 2016. הצבא המיאנמרי מואשם בהפרות בוטות של זכויות אדם ובפשעים נגד האנושות ובכללם: רצח עם, גירוש המוני, רצח, אונס המוני, הצתות ומניעת ילודה.
עד כה נטבחו למעלה מ-24,000 בני אדם כתוצאה מהאירועים, וכ-700,000 נעקרו מבתיהם, וההערכות הן כי בוצעו אונס ואלימות מינית נגד כ-18,000 נשים ונערות מוסלמיות.
מיאנמר מורכבת מעיקרה מבודהיסטים (88%-90% מהאוכלוסייה), עם מיעוט קטן של דתות אחרות, הכולל מיעוט מוסלמי שגודלו כ-4% מהאוכלוסייה.
על רובם נאסר להצביע והם משוללי אזרחות (למעט הקמאנים).
האומה נשלטת על ידי הקבוצה האתנית "באמאר" (או בורמן - בורמזים) הבודהיסטית ברובה והמהווה את רוב האוכלוסייה (68%).
כמה קבוצות אתניות נוספות סובלות מאפליה, התעללות והזנחה על ידי הממשלה.
במחוז ראקין מדובר בשתי קבוצות: הראקין (בודהיסטים ברובם) והרוהינגיה (מוסלמים ברובם) אשר סבלו רבות מידי הממשל.
המתחים בין קהילות בודהיסטים ומוסלמיות הובילו לאלימות, כאשר הבודהיסטים תוקפים לעיתים קרובות את הרוהינגיה.
הרוהינגיה הם קבוצת אתנית נכחדת, עם שפה ותרבות משלהם, אך הטוענים לחיבור היסטורי ארוך למדינת ראקין.
הרוהינגה מתוארים במקומות מסוימים כ"אחד המיעוטים הנרדפים ביותר בעולם", בין היתר בשל כך שהם משוללי אזרחות ומשוללי הזכות לנדוד באופן חופשי ולרכוש השכלה גבוהה.
בעבר אף נחקק חוק האוסר עליהם להביא לעולם יותר משני ילדים (אם כי החוק לא נאכף בצורה רצינית).
שטחים מסוימים במחוז ראקין הוחרמו מבני הרוהינגיה והועברו למתנחלים בודהיסטים מאזורים אחרים במיאנמר.
הרוהינגיה מתארים עצמם כצאצאים של סוחרים ערבים שהתיישבו באזור לפני דורות רבים.
חוקרים מעריכים כי הם היו נוכחים באזור מאז המאה ה-15. עם זאת, הממשלה שוללת את אזרחותם בטענה כי הם מהגרים מבנגלדש.
היא אינה משתמשת במילה "רוהינגיה" אלא מכנה אותם "באנגאלי", כלומר בנגלים.
בעקבות הרדיפה, גמביה תבעה את מיאנמר בבית הדין הבין-לאומי בהאג.
במשפט גמביה הגישה בקשה לאינדיקציה לאמצעי הגנה זמניים.
ב-23 בינואר 2020 בית המשפט אישר את הבקשה למשך ארבעה חודשים.
השלב הבא במשפט יתקיים ב-23 ביולי 2021 - התגובה של מיאנמר לתגובת גמביה לארבעת חודשי אמצעי ההגנה.
על פי ניתוח של ד"ר מרקו מילנוביץ', תוצאת המשפט עד עכשיו הייתה "ללא ספק ניצחון של גמביה ושל בני הרוהינגיה".
מספר העקורים כתוצאה מהאלימות מוערך בכ-92,000 נכון לינואר 2017, כאשר 65,000 נמלטו לבנגלדש הגובלת במיאנמר, ו-23,000 נותרו עקורים במיאנמר.
בפברואר 2017 הודיעה ממשלת בנגלדש שתעביר את 232,000 הפליטים הרוהינגיים שבשטחה לאי ת'נגר צ'אר שממול לחוף הבנגלי, אך אמצעי תקשורת שונים העבירו ביקורת על התוכנית, וטענו כי מדובר בטרנספר בלתי חוקי וגירוש, בנוסף לביקורת שלילית על האפשרות לתנאי מחיה טובים על האי.
הדיכוי הצבאי נגד בני הרוהינגיה משך ביקורת של האו"ם (אשר העלה את האפשרות כי מדובר ב"פשעים נגד האנושות"), ארגון זכויות האדם "אמנסטי אינטרנשיונל", משרד החוץ של ארצות הברית, כמו גם בנגלדש ומלזיה, מדינות אליהן ברחו פליטים רבים מהדיכוי.
ראשת הממשלה דה-פקטו במיאנמר, אונג סן סו צ'י, ספגה ביקורת על כך שלא פעלה מספיק על מנת למנוע את האירועים, אך ישנן טענות כי הצבא הוא גוף חזק מדי עד כדי כך שהיא אינה יכולה לשלוט בו לגמרי.
האו"ם העביר גם ביקורת חריפה על הרשת החברתית פייסבוק, לפיה מעשי הזוועה ההמוניים לא היו יכולים להתבצע ללא התעמולה וההסתה אליה נחשפו המבצעים בפיד שלהם.
לדברי חוקרי האו"ם, בלי הפעילויות של השלטון ברשת החברתית, לא ניתן היה להרים את האופרציה; קנאים בודהיסטים מפעילים עמודים עם מאות אלפי תומכים, שקוראים להרג הרוהינגה.
תומכי הרוהינגה טענו שפייסבוק מוחקת פוסטים שעוסקים ברדיפות, ולעיתים אף את חשבונות המפרסמים.
באוגוסט 2018 פורסם דוח של צוות חוקרים של האו"ם על רדיפת בני הרוהינגיה, ובו נקבע כי בכירים בצבא מיאנמר חתרו לביצוע רצח עם; ועל כן, יש מקום להעמידם לדין.
צוות החוקרים שמע כ-875 עדויות ובחן צילומי לוויין, תמונות וסרטונים וקבע כי העדויות על רצח המוני ומקרי אונס קבוצתי היו אמיתיות.
בדוח נקבע כי מועצת הביטחון של האו"ם צריכה להיות האחראית לכך שכל האחראים (מפקד צבא מיאנמר וחמישה גנרלים נוספים) רצח העם יועמדו לדין, בבית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ) או בית דין שיוקם במיוחד לכך, וכי על מועצת הביטחון להפעיל סנקציות אישיות עליהם.
בדוח נכללה קריאה להטלת אמברגו נשק על מיאנמר והוטלה ביקורת קשה על ראשת הממשלה אונג סן סו צ'י.
על רקע רדיפת בני הרוהינגיה, עלו קריאות בישראל להימנע ממכירת נשק למיאנמר.
בספטמבר 2017 קיבל בג"ץ החלטה, שנאסרה לפרסום בישראל, בעקבות עתירה שדרשה להפסיק את יצוא הנשק הישראלי למדינה.
בדצמבר 2018 הכריז בית הנבחרים של ארצות הברית כי רדיפת הרוהינגיה בידי כוחות הביטחון של מיאנמר היא בגדר רצח עם.
ההחלטה עברה ברוב מוחץ של 394 תומכים לעומת מתנגד אחד.
התאריך 25 באוגוסט מצוין על ידי בני רוהינגיה כ"יום רצח העם".
הרדיפה של הפאלון גונג היא רדיפה שמנהלת המפלגה הקומוניסטית הסינית מאז יולי 1999 נגד קבוצה של אזרחים סינים.
מטרת הרדיפה היא לחסל את התרגול הרוחני של הפאלון גונג בסין, שהיא מדינה הדוגלת באתאיזם.
הרדיפה מאופיינת על ידי סוגי תעמולה רבים, תוכנית להמרה אידאולוגית ו"חינוך מחדש", ומגוון של אמצעי כפייה כגון מעקבים, מעצרים שרירותיים, עבודות כפייה, עינויים, וכתוצאה מכך מוות.
פאלון גונג היא שיטת צ'י קונג מודרנית המשלבת תרגילי תנועה אטיים ומדיטציה יחד עם פילוסופיה מוסרית המתרכזת ביישום העקרונות של אמת, חמלה וסובלנות.
היא הופצה לציבור על ידי לי הונג-ג'י, בחודש מאי 1992 בצ'אנגצ'ון, במחוז ג'י-לין בסין.
בעקבות החשיפה הרחבה והצמיחה המהירה של השיטה בשנות ה-90 פתחה המפלגה הקומוניסטית ב-20 ביולי 1999 במסע רדיפה שנועד למגר ולהרוס את הפאלון גונג.
השלטונות בסין ייצרו גוף על-חוקתי שנקרא משרד 610 שמטרתו להוביל את מסע הרדיפה של הפאלון גונג.
המשטר הסיני גייס את מנגנון התקשורת, את מערכת המשפט, את המשטרה, הצבא, מערכת החינוך, משפחות ומקומות עבודה שיצאו כולם נגד המתרגלים.
המסע לווה בתעמולה בקנה מידה גדול באמצעות טלוויזיה, עיתונות, רדיו ואינטרנט.
ישנם דיווחים של עינוי שיטתי, מאסרים לא חוקיים, עבודות כפייה, קצירת איברים ושיטות דיכוי פסיכיאטריות שמטרתן לאלץ מתרגלים להתכחש לאמונתם בפאלון גונג.
משקיפים זרים מעריכים כי מאות אלפים ואולי מיליונים של מתרגלי פאלון גונג נעצרו במחנות ל"חינוך מחדש באמצעות עבודה", בבתי סוהר ובמתקני המעצר מפני שסירבו לוותר על התרגול הרוחני.
אסירים לשעבר דיווחו כי מתרגלי פאלון גונג קיבלו באופן עקבי תקופות מאסר ארוכות מהרגיל ויחס גרוע במיוחד במחנות הריכוז, ובכמה מתקני מעצר מתרגלי הפאלון גונג היוו את הרוב המשמעותי של העצורים.
ישנם דיווחים שמאז 2009 לפחות 2,000 מתרגלי הפאלון גונג עונו למוות במסע הרדיפה.
מספר משקיפים בינלאומיים ורשויות שיפוט תיארו את הרדיפה נגד הפאלון גונג כרצח עם.
בשנת 2009, בתי משפט בספרד ובארגנטינה האשימו בכירים בממשל הסיני ברצח עם ופשעים נגד האנושות, שבמסגרת תפקידם ניהלו והובילו את הדיכוי של הפאלון גונג.
ב-2006, הועלו לראשונה טענות שמספר גדול של מתרגלי פאלון גונג נרצחו כדי לספק איברים לתעשיית השתלות האיברים של סין.
חקירה ראשונית מצאה כי "המקור ל-41,500 השתלות לתקופה של שש שנים בין 2000 ל-2005 הוא בלתי מוסבר", והגיעה למסקנה כי "כריתת איברים בכפייה ממתרגלי הפאלון גונג מתבצעת וממשיכה גם היום בהיקף נרחב".
איתן גוטמן העריך כי 65,000 מתרגלי פאלון גונג נרצחו בעבור האיברים שלהם מ-2000 ל-2008. בעקבות ניתוח נוסף, החוקרים העלו באופן משמעותי את ההערכות על מספר מתרגלי פאלון גונג שהיו מיועדים ככל הנראה לקצירת איבריהם.
בשנת 2008 ועדה מיוחדות של האו"ם דרשה "שהממשלה הסינית תיתן תגובה מפורטת על ההאשמות של נטילת איברים חיוניים ממתרגלי פאלון גונג, ותציג את המקור של האיברים שיצדיק את העלייה החדה במספרי השתלות האיברים בסין מאז שנת 2000".
פאלון גונג, המכונה גם פאלון דאפא, היא צורה רוחנית של תרגול צ'י קונג - הכוללת מדיטציה, תרגילי אנרגיה, ופילוסופיה מוסרית הנשענת על מסורת בודהיסטית.
השיטה הוצגה לראשונה בציבור על ידי לי הונג-ג'י בצפון-מזרח סין באביב 1992, לקראת סוף תקופת התפשטות הצ'י-גונג.
שיטת הפאלון גונג זכתה לתמיכה רשמית ניכרת במהלך השנים הראשונות של התפשטותה.
היא קודמה על ידי אגודת הצ'י-גונג הלאומית ועל ידי מוסדות ומשרדי ממשלה.
באמצע שנות ה-1990 השלטונות הסינים ביקשו לרסן את ההשפעה של צ'י-גונג והעלו דרישות מחמירות מהענפים השונים של צ'י-גונג.
ב-1995 המשטר חייב את כל קבוצות הצ'י-גונג להקים סניפים של המפלגה הקומוניסטית.
הממשלה ביקשה למסד גם את הקשרים עם הפאלון גונג, כדי להשיג שליטה רבה יותר על התרגול.
מתרגלי הפאלון גונג התנגדו לכך והגישו בקשה להתנתק לחלוטין מאגודת הצ'י-גונג הלאומית הנשלטת על ידי המשטר.
בעקבות ניתוק הקשרים עם המפלגה והמדינה, המתרגלים היו נתונים לביקורת קפדנית ומעקב על ידי הרשויות לביטחון הפנים ומשרד התעמולה.
החל מיולי 1996, ספרים של פאלון גונג נאסרו לפרסום, ועיתון רשמי של המדינה החל לבקר את השיטה והציג אותה כצורה של "אמונות טפלות פאודליות" שהכיוון שלה התנגש עם האידאולוגיה הרשמית ועם סדר היום הלאומי של סין.
המתיחות הסלימה במשך שנות ה-1990 המאוחרות.
ב-1999, סקרים העריכו ש-70 מיליון אנשים מתרגלים פאלון גונג בסין.
אף על פי שמספר משרדי ממשלה ופקידים בכירים המשיכו להביע תמיכה, אחרים נבהלו מהמספר הגדול של המתרגלים וחששו מיכולתם להתארגן באופן עצמאי.
ב-22 באפריל 1999, כמה עשרות מתרגלי פאלון גונג הוכו ונעצרו בעיר טיאן-ג'ין בזמן שישבו במדיטציה שקטה.
נאמר למתרגלים כי צו המעצר הגיע ממשרד לביטחון הפנים, ואלה שנעצרו יוכלו להשתחרר רק לאחר אישורו של הרשויות בבייג'נג.
ב-25 באפריל, יותר מ-10,000 מתרגלי פאלון גונג התאספו בשקט ליד ג'ונג נאן-האי (Zhongnanhai) - מתחם הממשל בבייג'ינג כדי לבקש את שחרור המתרגלים מטיאן-ג'ין וכדי לבקש לשים קץ להתנכלות המתגברת נגדם.
זה היה ניסיון מטעם מתרגלי הפאלון גונג "לפנות אל המנהיגים בנימוס ובשקט ולהבהיר שאין להתייחס אליהם ביחס מעליב".
זו הייתה המחאה הראשונה בהיסטוריה נגד המפלגה הקומוניסטית, שהתקיימה בכיכר ג'ונג נאן-האי והמחאה הגדולה ביותר בבייג'ינג מאז 1989. נציגי הפאלון גונג נפגשו עם ראש הממשלה ג'ו רונג-ג'י (Rongji) שהבטיח להם כי הממשלה לא יוצאת נגד הפאלון גונג, והבטיח כי המתרגלים שנעצרו בטיאן-ג'ין ישוחררו.
הקהל בחוץ התפזר בשקט, מתוך אמונה שהמחאה הוכתרה בהצלחה.
חבר הפוליטבירו ואחראי הביטחון לואו גן היה פחות מפויס, ויצר קשר עם ג'יאנג דזה-מין, המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית של סין כדי למצוא פתרון החלטי לבעיית הפאלון גונג.
בליל 25 באפריל 1999, המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית הסינית ג'יאנג דזה-מין פרסם מכתב המציין את רצונו להביס את הפאלון גונג.
המכתב מזהיר מפני הסכנות בפופולריות של "פאלון גונג" במיוחד בקרב חברי המפלגה הקומוניסטית.
על פי דיווחים הוא כינה את המחאה בג'ונג נאן-האי: "התקרית הפוליטית הרצינית ביותר מאז אירועי כיכר טיין-אן-מן ב-1989."
הממשלה הכחישה בפומבי את השמועות, טענה שהן "חסרות בסיס לחלוטין", והבטיחה כי מעולם לא אסרה על פעילויות צ'י-גונג.
מעט אחרי חצות ב-20 ביולי 1999, שוטרים תפסו מאות מתרגלי הפאלון גונג והוציאו אותם מבתיהם בערים ברחבי סין.
הערכות על מספר המעצרים היו מכמה מאות עד יותר מ-5,600. אחד העיתונים בהונג קונג דיווח כי 50,000 אנשים נעצרו בשבוע הראשון של הסנקציות.
בבייג'נג נעצרו ארבעה מתרגלים שהתנדבו בתיאום פעילויות פאלון גונג, באשמת "הדלפת סודות מדינה".
המשרד לביטחון הציבור הורה לכנסיות, למקדשים, למסגדים, לעיתונים, לתקשורת, לבתי משפט, ולמשטרה לדכא את הפאלון גונג.
בעקבות זה היו שלושה ימים של הפגנות המוניות של מתרגלים בשלושים ערים.
בבייג'ינג ובערים אחרות, מפגינים נעצרו, וקובצו בתוך אצטדיונים.
מאמרי מערכת בעיתונים הנשלטים על ידי המדינה דחקו באנשים לוותר על תרגול הפאלון גונג, וכל חברי המפלגה הקומוניסטית קיבלו תזכיר שהם אתאיסטים ואסור להם "להאמין באמונות תפלות על ידי המשך תרגול פאלון גונג".
לי הונג-ג'י הגיב ב"תגובה קצרה" ב-22 ביולי:
"אנחנו לא נגד הממשלה עכשיו ולא נהיה נגדה גם בעתיד.
אנשים יכולים להתנהג אלינו גרוע אבל אנחנו לא נתנהג גרוע לאחרים ולא נתייחס לאנשים כאל אויבים.
אנו קוראים לכל הממשלות, הארגונים הבינלאומיים ואנשים עם רצון טוב להרחיב את התמיכה שלהם ואת עזרתם במטרה לפתור את המשבר הנוכחי המתחולל כעת בסין".
משקיפים זרים ניסו להסביר את הסיבות מדוע המפלגה אסרה על קיום הפאלון גונג.
הפופולריות הגדולה של הפאלון גונג
פוליטיקה פנימית ומאבקי כוח בתוך המפלגה הקומוניסטית
התוכן המוסרי והרוחני של פאלון גונג, שהציב אותה כמתנגדת לאידאולוגיה האתיאיסטית המרקסיסטית-לניניסטית של המפלגה.
כתבה בעיתון וורלד ג'ורנל (World Journal) טענה שבכירי מפלגה אחדים רצו לדכא את הפאלון גונג במשך שנים, אבל עד המחאה בג'ונג נאן-האי הייתה חסרה להם סיבה.
התגובה למחאה נוהלה, בחלקה לפחות, בניצוחו של לואו גאן, יריב מר וממושך של הפאלון גונג.
היו גם דיווחים מנוגדים בתוך הפוליטבירו בזמן האירוע.
ווילי וו-לאפ-לאם כתב שהקמפיין של ג'יאנג נגד הפאלון גונג נועד כדי לקדם את עצמו; לאם ציטט חבר מפלגה ותיק שאמר, "על ידי שימוש בשיטה כמו של מאו [נגד הפאלון גונג], ג'יאנג מאלץ את הסגל הבכיר להישבע אמונים לקו שלו."
ג'יאנג נתפס על ידי הפאלון גונג כאחראי באופן אישי להחלטה הסופית.
"וושינגטון פוסט" דיווח כי חברי הוועדה המתמדת של הפוליטבירו לא תמכה פה-אחד בדיכוי, ו"ג'יאנג דזה-מין לבדו החליט על חיסול הפאלון גונג." הגודל וההיקף של מסע ההשמצה והאלימות של ג'יאנג נגד הפאלון גונג עלה בהרבה על אלה שננקטו נגד תנועות דומות בעבר.
משמר זכויות האדם מציין כי הסנקציות על הפאלון גונג משקפות מאמצים היסטוריים שנעשו על ידי המפלגה הקומוניסטית הסינית למגר כל דת, אשר המשטר סבור כי היא חתרנית מטבעה.
היו עיתונאים שסברו כי תגובתה של בייג'ינג חשפה את אופייה הדיקטטורי ואת אי-הסובלנות שלה לכל מה שעלול להתחרות על הנאמנות אליה.
בעיתון הקנדי "הגלוב אנד מייל" נכתב: "...כל קבוצה שאינה כפופה לשליטתה של המפלגה מהווה איום"; שנית, המחאות מ-1989 הגבירו כנראה את חששותיהם של המנהיגים לאבד את האחיזה שלהם בשלטון, מה שגרם להם לחיות ב"פחד מוות" מהפגנות המוניות.
קרייג סמית מה"וול סטריט ג'ורנל" טען כי לממשלה אשר אין בהגדרתה שום תפיסה של רוחניות, חסרה אמינות מוסרית שתיתן לה בסיס למלחמה באויב רוחני.
המפלגה הרגישה יותר ויותר מאוימת על ידי כל מערכת אמונה המאתגרת את האידאולוגיה שלה ויש לה את היכולת לקיים את עצמה.
הפאלון גונג, מהווה מערכת אמונה שמייצגת את תחייתה של מסורת סין העתיקה, מספר גדול של חברי המפלגה הקומוניסטית ואנשי צבא תרגלו בשיטה זו ונתון זה הדאיג במיוחד את ג'יאנג דזה-מין.
"ג'יאנג ראה בפאלון גונג איום אידאולוגי: אמונות רוחניות נגד אתאיזם מיליטנטי ומטריאליזם היסטורי.
הוא רצה לטהר את הממשלה ואת הצבא מאמונות כאלה".
ב-10 ביוני 1999 הקימה המפלגה את משרד 610, ארגון לביטחון פנים השייך לשירות הביטחון הכללי ואחראי על תיאום הפעולות לחיסול של הפאלון גונג.
המשרד לא נוצר בחקיקה, והמנדט שלו לא מתואר בשום מקום.
עקב כך, הוא נחשב לעיתים כארגון שמעבר לחוק.
המשימות של המשרד היו "להתנהל מול משרדי המדינה והמפלגה, ברמה מקומית וארצית, שנקראו לפעול בתיאום הדוק עם המשרד", על פי פרופ' ג'יימס טונג מאוניברסיטת UCLA.
לראשי משרד 610 ניתנה גישה פתוחה "להתקשר לכל בכירי הממשלה והמפלגה ...ולהשתמש במשאבים מוסדיים", הם קיבלו גישה אישית למזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית וראש הממשלה.
מיד לאחר הקמתו של משרד 610 הראשי, הוקמו סניפים מקומיים בכל רמה אדמיניסטרטיבית, בכל אזור שהייתה בו קבוצת מתרגלים – ברמת הפרובינציה, מחוז, העיר, לפעמים גם השכונה.
בכמה מקרים הוקמו סניפים בתאגידים גדולים ובאוניברסיטאות.
תפקידו העיקרי של משרד 610 כולל תיאום התעמולה נגד הפאלון גונג, מעקב ואיסוף מודיעין, וענישה ו"חינוך מחדש" של מתרגלי פאלון גונג.
על פי הדיווחים, המשרד מעורב במאסרים ללא משפט, בחינוך מחדש בכפייה, בעינויים ולעיתים במותם של מתרגלי הפאלון גונג.
העיתונאי איאן ג'ונסון (Ian Johnson) שסיקורו את רדיפת פאלון גונג זיכה אותו בפרס פוליצר, כתב שתפקיד משרד 610 היה "לגייס את הארגונים החברתיים במדינה.
בהוראת הלשכה לביטחון פנים, כנסיות, מקדשים, מסגדים, עיתונים, אמצעי תקשורת, בתי משפט ומשטרה כולם הפכו במהירות לשותפים בתוכנית של הממשלה: לרסק את הפאלון גונג, כשכל דבר שיעשו יהיה מקובל".
החל מיולי 1999 פרסמו הרשויות הסיניות מספר הודעות שהגדירו אמצעים להרס הפאלון גונג והציבו מגבלות על העיסוק ועל האמונה דתית.
ב-22 ביולי 1999 הוציא משרד לעניינים אזרחיים חוזר שהצהיר כי האגודה לחקר הפאלון דאפא היא ארגון לא רשום (ולכן לא חוקי).
ב-22 ביולי 1999 פרסם המשרד לביטחון פנים חוזר האוסר על תרגול והפצה של פאלון גונג, וכן אוסר על כל ניסיון לעתור נגד האיסור הזה או להתנגד להחלטת הממשלה.
ביולי 1999 פרסם משרד משאבי אנוש חוזר בו נאמר כי על כל עובדי הממשלה נאסר לתרגל בשיטת פאלון גונג.
מסמכים לאחר מכן הנחו את מחלקות השלטון המקומי כיצד "להתמודד עם עובדי מדינה שתרגלו פאלון גונג".
ב-26 ביולי 1999 המשרד לביטחון פנים קרא להחרים ולהשמיד את כל הפרסומים הקשורים לפאלון גונג.
ספרי הפאלון גונג נגרסו, נשרפו ונאספו בבולדוזר מול מצלמות הטלוויזיה.
מיליוני ספרים נהרסו, נקרעו או נשרפו.
ב-29 ביולי 1999 פרסמה הלשכה המשפטית בבייג'ינג הודעה האוסרת על עורכי דין להגן על מתרגלי הפאלון גונג.
משרד המשפטים הוציא גם הנחיות לפיהן אסור לעורכי דין לייצג את הפאלון גונג ללא רשות.
ב-30 באוקטובר 1999 תיקן הקונגרס הלאומי של העם (National People's Congress, NPC) חוק (סעיף 300 לחוק הפלילי) לדיכוי "דתות הטרודוקסיות" ברחבי סין.
החקיקה שימשה כדי להכשיר רטרואקטיבית את רדיפתן של קבוצות רוחניות שנחשבות "מסוכנות למדינה".
היא אסרה על כל ההתכנסויות הציבוריות רחבות ההיקף, וכן אסרה על ארגונים דתיים ואפילו על צ'י-גונג להתארגן במחוזות רבים או לתאם עם קבוצות מחוץ לסין.
באותו יום הוציא בית המשפט העליון (Supreme People's Court) פרשנות שיפוטית הקובעת אמצעים להענשת אנשים שפעלו בניגוד לחוק.
ב-5 בנובמבר 1999 פרסם בית המשפט העליון הודעה שניתנה לבתי משפט מקומיים בנוגע לטיפול בתיקים של אנשים המואשמים בפשעים בגין "התארגנות או שימוש בארגונים כופרים, בפרט פאלון גונג".
ההודעה קראה להעמיד לדין את מתרגלי הפאלון גונג בגין "פיצול סין," בטענה שהם מהווים סיכון לאחדות הלאומית או מחבלים במערכת הסוציאליסטית."
משרד המשפטים דרש כי עורכי דין יקבלו אישור לפני שייקחו על עצמם להגן על מתרגלי פאלון גונג, וקרא להם "לפרש את החוק באופן שתתאים לרוח גזירות הממשלה".
בנוסף, ב-5 בנובמבר 1999 פרסם בית המשפט העליון הודעה לכל הערכאות הנמוכות לפיה זו "חובתם הפוליטית" להטיל עונש חמור על קבוצות שנחשבות ככופרות, במיוחד פאלון גונג.
ההודעה גם חייבה את בתי המשפט בכל הרמות לטפל במקרי פאלון גונג בהתאם להנחיות של ועדות המפלגה הקומוניסטית, ובכך להבטיח שתיקי הפאלון גונג יידונו על סמך שיקולים פוליטיים ולא על סמך ראיות.
בריאן אדלמן וג'יימס ריצ'רדסון כתבו כי הודעות אלו "אינן מביאות בחשבון את זכותו החוקתית של הנאשם להגנה, ונראה שהן מניחות אשמה לפני שהתקיים משפט."
המערכה של המפלגה הקומוניסטית נגד הפאלון גונג היוותה נקודת מפנה בהתפתחות מערכת המשפט הסינית, והיא ייצגה "צעד משמעותי לאחור" בהתפתחות שלטון החוק, לפי איאן דומינסון.
בשנות התשעים מערכת המשפט התמקצעה בהדרגה, וסדרת רפורמות שהונהגה בשנים 1996–1997 אישרה את העיקרון שכל העונשים חייבים להיות מבוססים על שלטון החוק.
עם זאת, הקמפיין נגד הפאלון גונג לא היה מתאפשר אילו הוא היה מוגבל למסגרת החוק הפלילי הקיים של סין.
כדי לרדוף את המתרגלים, בשנת 1999 הפכה מערכת המשפט לכלי פוליטי, ונדרשה "גמישות" בהפעלת החוקים כדי לקדם את יעדי המדיניות של המפלגה הקומוניסטית.
אדלמן וריצ'רדסון כותבים כי "תגובת המפלגה והממשלה לתנועת הפאלון גונג פוגעת בזכותם של האזרחים להגנה משפטית, לחופש דת, לחופש ביטוי וחופש התאספות המעוגנים בחוקה ...
המפלגה תעשה כל שיידרש כדי להרוס כל איום על שליטתה העליונה.
מהלך זה מייצג את התרחקותה משלטון החוק לעבר מדיניות מאו של 'שלטון על ידי אדם'".
אחד ממרכיבי המפתח בקמפיין נגד הפאלון גונג היה מסע תעמולה שמטרתו הייתה להכפיש את הפאלון גונג ולהציגו בציבור באור זדוני.
במהלך החודש הראשון של הרדיפה, פורסמו בעיתונים הראשיים שבידי המדינה 300–400 מאמרים שתקפו את הפאלון גונג כולל בערוץ הטלוויזיה הראשי.
מסע התעמולה התמקד בהאשמות כי הפאלון גונג סיכן את היציבות החברתית, היה מסוכן ושקרי, "אנטי מדעי" ואיים על הקידמה.
הטענות היו כי הפילוסופיה המוסרית של פאלון גונג אינה מתיישבת עם מוסר חברתי מרקסיסטי.
חדשות הערב שידרו תמונות של ערימות גדולות של כתבי פאלון גונג שנמעכים או נשרפים.
עד 30 ביולי, עשרה ימים אחרי תחילתו של הקמפיין, דיווח שין-הואה על החרמה של יותר ממיליון ספרים וחומרים אחרים של פאלון גונג.
קול הרטוריקה הרשמית נגד הפאלון גונג המשיך להסלים בחודשים שלאחר יולי 1999, וכלל אישומים לפיהם פאלון גונג משתף פעולה עם כוחות "אנטי-סין" זרים.
דיווחים בתקשורת הציגו את הפאלון גונג כפגיעה בחברה, פעילות דתית "לא תקינה" וכצורה מסוכנת של "אמונה טפלה" שהובילה לשיגעון, למוות ולהתאבדות.
המסרים הללו הועברו שוב ושוב דרך כל ערוצי המדיה המנוהלים על ידי המדינה, בערוצי מדיה עצמאיים, ביחידות במקומות העבודה ובכל הגופים של המפלגה הקומוניסטית.
כפי שעשתה במהלך מהפכת התרבות, המפלגה הקומוניסטית ארגנה עצרות ברחובות וכנסים במקומות העבודה כדי להוקיע את השיטה.
רשויות השלטון המקומי קידמו תוכניות "לימוד וחינוך" ברחבי סין, ומשלחות הרשמיות ביקרו בכפרים חקלאים ובבתים של התושבים כדי להסביר "במילים פשוטות את הפגיעה של הפאלון גונג בהם".
משתמשים בתווית של 'כת' לתיאור הפאלון גונג
למרות מאמצי המפלגה, ההאשמות הראשוניות נגד הפאלון גונג לא הצליחו לעורר הסתייגות מהפאלון גונג ולא הצליחו לגייס תמיכה ציבורית ברדיפה.
באוקטובר 1999, שלושה חודשים לאחר תחילת הרדיפה, הוציא בית המשפט העליון צו שיפוטי המציג את הפאלון גונג כ"שיא-ג'יאו", שפירוש המונח הוא כת או "פולחן מרושע".
ג'וליה צ'ינג כתבה כי התוויית של "כת" או "פולחן מרושע" שימשה את הרשויות כדי להפוך את המעצרים והכלואים הקודמים לחוקתיים.
איאן ג'ונסון טען כי על ידי ייחוס המילה "כת" לפאלון גונג, העמידה הממשלה את פאלון גונג בעמדה מתגוננת, ו"עטפה את הרדיפה בלגיטימציה הקיימת במערב כלפי התנועה נגד הכתות".
לדברי ג'ון פאוורס ומג לי, מכיוון שהפאלון גונג נתפס בציבור כ"מועדון צ'י-גונג א-פוליטי", הוא לא נתפס כאיום על הממשלה.
לכן, האסטרטגיה הקריטית ביותר ברדיפת הפאלון גונג הייתה לשכנע אנשים לקשר את הפאלון גונג למספר "תנועות דתיות שליליות" כמו "פולחן רשע", "כת" או "אמונה טפלה".
בתהליך זה של ייחוס מחדש, הממשלה ניסתה להשתמש ב"מאגר של רגשות שליליים שקשור לתפקיד ההיסטורי של כתות דתיות ככוח המעורר חוסר יציבות בהיסטוריה הפוליטית הסינית".
תעמולה סינית בחו"ל שהשתמשה בשם כת נדחתה על ידי ממשלות המערב.
נציבות התקשורת הרדיו-טלוויזיונית הקנדית ב-2006 גילתה שידורים נגד הפאלון גונג מהטלוויזיה הסינית המרכזית (CCTV), וציינה כי "הם ביטויים של רצון רע נגד פאלון גונג ומייסדה לי הונג-ג'י.
הלעג, העוינות וההתעללות שהערות כאלה עוררו עלולים לחשוף את הפאלון גונג לפרץ שנאה או ביזוין ו ...
עלולים להסית לאלימות ולאיים על ביטחונם הפיזי של מתרגלי הפאלון גונג."
אירוע ההצתה העצמית בככר טיאננמן
נקודת מפנה במערכה של הממשלה נגד הפאלון גונג התרחשה ב-23 בינואר 2001. חמישה אנשים הציתו את עצמם למוות בכיכר טיין-אן-מן.
גורמים ממשלתיים בסין הצהירו מיד שאנשים אלו הם מתרגלי הפאלון גונג שנאלצו להתאבד על ידי התרגול, ומילאו את כלי התקשורת של המדינה בתמונות גרפיות וגינוי מחודש של התרגול.
ההשחתה העצמית נחשבה כעדות ל"סכנות" הפאלון גונג, ושימשה כדי לתת לגיטימציה לרדיפת הפאלון גונג בידי הממשלה.
מקורות של הפאלון גונג בסין טענו נגד אמינות הנרטיב שהציגו השלטונות, וציינו כי תורתם אוסרת במפורש אלימות או התאבדות.
כמה עיתונאים וחוקרים מערביים ציינו חוסר עקביות ברישום האירועים, דבר שהוביל רבים לחשוב שאירועי ההצתה העצמית עשויים היו להיות מבוימים כדי להפליל את הפאלון גונג.
הממשלה לא אפשרה חקירות עצמאיות ומנעה מעיתונאים מערביים או מארגוני זכויות אדם גישה לקרבנות.
עם זאת, שבועיים לאחר תקרית ההצתה העצמית העיתון "וושינגטון פוסט" פרסם חקירה של זהותם של שני הקרבנות, ומצא כי "אף אחד מעולם לא ראה אותם מתרגילים פאלון גונג".
התעמולה של המדינה בעקבות ההצתה העצמית שחקה את אהדת הציבור לפאלון גונג.
כפי שצוין על ידי מגזין טיים (Time magazine), סינים רבים חשו לפני כן שהפאלון גונג לא היווה איום אמיתי, וכי המדינה נקטה אמצעים מרחיקי לכת.
לאחר ההצתה העצמית, התעמולה בתקשורת נגד המתרגלים צברה תאוצה משמעותית.
הופקו פוסטרים, עלונים וסרטים שתיארו את ההשפעות המזיקות של הפאלון גונג, ונקבעו שיעורי "אנטי פאלון גונג" כחלק ממערך הלימודים בבתי הספר.
אחרי האירוע ואחרי שדעת הקהל השתנתה לרעת הפאלון גונג, החלו הרשויות "בשימוש שיטתי של אלימות" כדי לחסל את הפאלון גונג.
בשנה שלאחר האירוע, כליאה, עינויים, מקרי מוות של מתרגלי פאלון גונג במעצר גדלו באופן משמעותי.
הפרעה לעבודתם של כתבים זרים
מועדון כתבי החוץ של סין התלונן שחבריו "נמצאים במעקב, נעצרים, נחקרים ומאוימים" מפני שהם מדווחים על הסנקציות המופעלות על הפאלון גונג.
עיתונאים זרים שכיסו בחשאי כנס של הפאלון גונג באוקטובר 1999 הואשמו על ידי השלטונות הסיניים ב"דיווח לא חוקי" עיתונאים מ-"רויטרס", מ"ניו-יורק טיימס", ו-AP, נחקרו על ידי המשטרה, נאלצו לחתום על הודאות, וגם שאישורי העבודה והמגורים שלהם הוחרמו.
הכתבים התלוננו על הפרעות לשידורי הטלוויזיה בלוויין המנותבים דרך סין למדינותיהם.
ארגון אמנסטי אינטרנשיונל קבע, כי "מספר אנשים נשפטו לתקופות מאסר ארוכות או מעצרים מנהליים מפני שדיברו על הדיכוי או העבירו מידע באמצעות האינטרנט."
בשנת 2002 דיווח ארגון "עיתונאים ללא גבולות" על כך שהשלטונות הסיניים אסרו על צלמים לצלם עבור התקשורת הזרה באזור כיכר טיאננמן שבו מאות מתרגלי הפאלון גונג הפגינו בשנים האחרונות.
הארגון מעריך כי "לפחות 50 נציגים של העיתונות הבינלאומית נעצרו מאז יולי 1999, חלק מהם הוכו על ידי המשטרה; מספר מתרגלי פאלון גונג נכלאו על כך שדיברו עם עיתונאים זרים".
איאן ג'ונסון, כתב ה"וול סטריט ג'ורנל" בבייג'ינג, פרסם סדרת מאמרים אשר זיכתה אותו פרס פוליצר ב-2001. ג'ונסון עזב את בייג'ינג לאחר כתיבת המאמרים ואחרי שקיבל את פרס פוליצר, ואמר כי "המשטרה הסינית הפכה את חיי בבייג'ינג לבלתי אפשריים".
כתוצאה מקשיים כאלו בדיווח, מאז שנת 2002 סיקור החדשות של הרדיפה בתוך סין בידי עיתונאים מערביים חדל לחלוטין, אף על פי שמספר מקרי המוות במעצר של מתרגלי הפאלון גונג הלך וגדל.
מונחים הקשורים בפאלון גונג עוברים צנזורה קפדנית ביותר באינטרנט הסיני, ומשתמשים המעבירים מידע על פאלון גונג מסתכנים במאסר.
הרשויות הסיניות החלו לסנן ולחסום אתרים בחו"ל כבר מאמצע 1990, ובשנת 1998 המשרד לביטחון הפנים הקים את תוכנית "מגן הזהב" כדי לפקח ולשלוט על התקשורת באינטרנט.
המערכה נגד הפאלון גונג ב-1999 סיפקה לרשויות תמריץ נוסף כדי לפתח צנזורה קפדנית ושיטות מעקב.
הממשלה גם התחילה להתייחס לצורות ביטוי מסוימות ברשת כאל עבירה פלילית.
חוק הרגולציה הראשון על תוכן ברשת חוקק בשנת 2000, וקבע שזה לא חוקי להפיץ מידע "המערער את היציבות החברתית," פוגע "בכבוד ובאינטרסים של המדינה", או "שמערער את מדיניות הממשלה בקשר לדתות", מטיף "לאמונות פיאודליות" כשהוא מתייחס אל הפאלון גונג.
באותה שנה, הממשל הסיני חיפש תאגידים מערביים שיסייעו לו לפתח כלי מעקב וצנזורה שיאפשרו לו לעקוב אחר מתרגלי פאלון גונג ולחסום גישה לחדשות ומידע על הנושא.
חברות מצפון אמריקה כגון סיסקו ונורטל מכרו את השירותים שלהם לממשל הסיני ועזרו לייעל את תפיסתם של מתרגלי הפאלון גונג.
בנוסף לצנזורה באינטרנט בתוך גבולותיה, הממשלה הסינית והצבא השתמשו בלוחמת סייבר כדי לתקוף את אתרי הפאלון גונג בארצות הברית, באוסטרליה, בקנדה ובאירופה.
על פי איתן גוטמן, ההתקפה הראשונה של מניעת שירות לאתר אינטרנט, הושקה על ידי סין היו נגד אתרי אינטרנט של הפאלון גונג בחו"ל.
מרכיב מרכזי של מסע הרדיפה של המפלגה הקומוניסטית הוא "חינוך מחדש" או "טרנספורמציה" של מתרגלי פאלון גונג.
טרנספורמציה מתוארת כ"תהליך של תכנות אידאולוגי מחדש לפיו המתרגלים יהיו נתונים לשיטות שונות של כפייה פיזית ונפשית עד שהם יכחישו ויוותרו על האמונה שלהם בפאלון גונג".
תהליך הטרנספורמציה מתרחש בדרך כלל בתוך בתי סוהר, במחנות עבודה, במרכזים לחינוך מחדש ובמתקני כליאה אחרים.
בשנת 2001 הרשויות הסיניות הורו שלא לחסוך מאף אחד מהמתרגלים של הפאלון גונג, את הכפייה והאמצעים שנועדו לגרום להם לוותר על אמונתם.
המתרגלים הפעילים ביותר נשלחו ישירות למחנות עבודה, "מקום בו הם קודם כל ניסו לשבור אותם על ידי מכות ושאר עינויים." אסירים לשעבר סיפרו כי נאמר להם על ידי השומרים כי "אין אמצעי יותר מדי מופרז" כדי לעודד אותם לחתום על הצהרות ויתור.
מי שסירבו לוותר על הפאלון גונג לעיתים נהרגו במעצר.
הטרנספורמציה נחשבה מוצלחת אם מתרגל הפאלון גונג, חתם על חמישה מסמכים:
"התחייבות" להפסיק את התרגול של הפאלון גונג;
הבטחה לנתק את כל הקשרים לשיטה;
שני מסמכי ביקורת עצמית המבקרים את ההתנהגות והחשיבה שלהם;
ביקורת על תפיסת העולם של הפאלון גונג.
על מנת להדגים את הכנות שלהם מתרגלים נדרשו להשמיץ את הפאלון גונג מול קהל או בקלטת וידאו.
המדינה עשתה שימוש נרחב בקלטות אלו בתקשורת כחלק ממאמץ התעמולה.
בכמה מחנות של חינוך מחדש, אדם שוויתר על אמונתו הוכרח לענות ולהתעלל באחרים כדי שיוותרו גם הם.
זו הייתה הוכחה שהוא לגמרי ויתר על הפאלון גונג.
כל מאמצי הטרנספורמציה מונעים על ידי תמריצים והנחיות ממרכז המפלגה הקומוניסטית באמצעות משרד 610. רשויות מקומיות וממונים על מתקני המעצר מקבלים מכסות הקובעות כמה מתרגלי פאלון גונג חייבים לעבור טרנספורמציה.
מילוי המכסות אלה מניב קידום מקצועי ותגמול כספי.
"בונוסים נדיבים" ניתנו לפקידים שמילאו את היעדים שנקבעו על ידי הממשלה, ועונשים ניתנו לאלו שלא הצליחו בכך.
על מנת להגיע ליעדי הטרנספורמציה, הממשלה אישרה לעשות שימוש שיטתי בעינויים ואלימות נגד מתרגלי הפאלון גונג, כולל מכות חשמל ומכות פיזיות.
אמנסטי אינטרנשיונל כותב כי "עצורים שלא משתפים פעולה בתהליך ה'חינוך מחדש' יעברו עינויים והתעללויות אחרות...
שיטות "רכות" כמו חסך שינה, איומים על בני משפחה ושלילת גישה לשירותים או לחדר אמבטיה.
משם ההתעללות מסלימה והופכת למכות, למעקב 24 שעות ביממה, כליאה בבידוד, שוק חשמלי, אונס, האכלות בכפייה, עינויים כמו "מתלה" ו"ספסל הנמר", בו האדם קשור ללוח והרגליים שלו מכופפות בכוח לאחור.
מרכז המידע של פאלון דאפא מדווח על שמות של כ-4,000 מתרגלי פאלון גונג שנהרגו במעצר כתוצאה מעינויים ומהתעללות, לרוב אחרי שסירבו לוותר על אמונתם.
אמנסטי אינטרנשיונל מציין כי מספר זה הוא ככל הנראה "רק חלק קטן מהמספר האמיתי של מקרי מוות במעצר, משום שמשפחות רבות אינן דורשות פיצוי על מותו של בן המשפחה או מעדכנות מקורות מחוץ לסין בנידון".
מקרה אחד מתוך אלפים: ב-16 ביוני 2005, גאו רונג-רונג בת ה-37, רואת חשבון ממחוז ליאו-נינג, עונתה למוות במעצר.
שנתיים לפני מותה, גאו נכלאה במחנה לעבודות כפייה בלונג-שאן, שם קיבלה מכות חשמל.
גאו ברחה ממחנה העבודה בקפיצה מחלון בקומה השנייה, ואחרי שתמונה שלה כשהיא שרופה פורסמה, היא הפכה למטרה להטרדה מחדש על ידי הרשויות.
היא הוחזרה למעצר ב־6 במרץ 2005 ונהרגה קצת יותר משלושה חודשים לאחר מכן.
בשנת 2006 נשמעו לראשונה טענות כי מתרגלי פאלון גונג רבים נהרגו כדי לספק איברים לתעשיית ההשתלות של סין.
טענות אלה הובילו לחקירה שערכו תת-שר החוץ הקנדי לשעבר דייוויד קילגור ועורך הדין לזכויות אדם דייוויד מטאס.
ביולי 2006 פורסם לראשונה דו"ח קילגור-מטאס שבו נמצא כי "מקורן של 41,500 השתלות במשך שש השנים 2000 עד 2005 אינו מוסבר", וכי "ממשלת סין ושלוחותיה ברחבי המדינה, במיוחד בבתי חולים, במרכזי מעצר ובבתי משפט, הביאו למותם של מספר לא ידוע של אסירי מצפון מתרגלי פאלון גונג מאז 1999".
דו"ח קילגור-מטאס הדגיש את זמני ההמתנה הקצרים עבור איברים להשתלה בסין—שבוע עד שבועיים עבור כבד לעומת 32.5 חודשים בקנדה—דבר המבהיר כי האיברים נרכשו על פי דרישה.
העלייה המשמעותית במספר השנתי של השתלות איברים בסין החל משנת 1999, מקבילה לתחילת הרדיפה של הפאלון גונג.
למרות מספרם הנמוך מאוד של תורמי איברים מרצון, סין היא המדינה השנייה בעולם במספר ניתוחי השתלות איברים שמתבצעים בה.
קילגור ומטאס הציגו חומרים מפלילים מאתרי אינטרנט של מרכז ההשתלות הסיני ובהם פרסום הזמינות המיידית של איברים מתורם חי, וכן תמלילים של ראיונות טלפוניים שבהם בתי חולים אמרו למועמדים פוטנציאלים להשתלה שניתן לקבל איברים ממתרגלי פאלון גונג.
גרסה מעודכנת של הדו"ח שלהם יצאה לאור כספר בשנת 2009, ובהמשך גרסאות חדשות גם ב-2016 וב-2018.
ב-2014, העיתונאי והחוקר איתן גוטמן פרסם את תוצאות חקירה משלו בנושא.
גוטמן ערך ראיונות עם עצירים לשעבר במחנות העבודה ובבתי סוהר בסין, כמו גם עם קציני ביטחון לשעבר ואנשי רפואה הבקיאים במערכת השתלות בסין.
הוא דיווח כי קצירת איברים מן האסירים הפוליטיים החלה בפרובינציית שין-ג'יאנג בשנות ה-1990, ולאחר מכן התפשטו בכל רחבי המדינה.
גוטמן מעריך כי 64,000 אסירי פאלון גונג נרצחו בשביל האיברים שלהם בין השנים 2000 ו-2008.
בדצמבר 2005 ובנובמבר 2006, שר הבריאות של סין הודה שקצירת איברים מאסירים המוצאים להורג מתבצעת בהיקף נרחב.
עם זאת, הרשויות בסין הכחישו שאיבריהם של מתרגלי פאלון גונג נקצרים, וטענו בתוקף שהיא מצייתת לעקרונות שקבע ארגון הבריאות העולמי האוסרים על מכירת איברים ללא הסכמה כתובה של התורם.
ביוני 2019, הוקם בלונדון בית דין עצמאי בשם "טריבונל סין" (China Tribunal) במטרה לחקור קצירת איברים בכפייה מאסירי מצפון בסין.
הטריבונל קבע כי מתרגלי השיטה הרוחנית פאלון גונג ממשיכים להירצח בסין בעבור האיברים שלהם.
הטריבונל ציין שיש לו ראיות ברורות לכך שקצירת איברים בכפייה התרחשה בסין במשך 20 שנה לפחות ונמשכת עד היום.
ממשלת סין הכחישה שוב ושוב את האשמות, וטענה שהפסיקה להשתמש באיברים של נדונים למוות להשתלות כבר ב-2015. עם זאת, עורכי דין ומומחי משפט בינלאומי וזכויות האדם בטריבונל סין משוכנעים כי נטילת איברים מעצירים בעודם בחיים ממשיכה להתקיים בפועל ומתרגלי הפאלון גונג הם "כנראה המקור העיקרי" לקצירת האיברים.
חוקרים זרים מעריכים כי מאות אלפים - ואולי מיליונים - של מתרגלי הפאלון גונג הוחזקו באופן לא חוקי במחנות חינוך מחדש במחנות לעבודת כפייה, בבתי כלא ובמתקני מעצר אחרים.
מעצרים בקנה מידה גדול נערכים מעת לעת, לעיתים קרובות בימי זיכרון חשובים או באירועים גדולים.
הגל הראשון של המעצרים התרחש בשעות הערב של 20 ביולי 1999, כאשר כמה אלפי מתרגלי נלקחו מבתיהם למעצר.
לקראת האולימפיאדה של 2008 בבייג'ינג נעצרו יותר מ-8,000 מתרגלי פאלון גונג.
הם נלקחו מבתיהם וממקומות העבודה שלהם בכל רחבי המדינה.
שנתיים לאחר מכן, השלטונות עצרו 100 מתרגלים לפני תערוכת האקספו העולמית ב-2010.
חינוך מחדש באמצעות עבודת פרך
מ-1999 ועד 2013, רובם המכריע של עצורי הפאלון גונג הוחזקו ב"מחנות לחינוך מחדש באמצעות עבודה" (RTL) - מערכת של מעצרים מנהליים שבה אנשים נכלאים ללא משפט לתקופה של עד ארבע שנים.
מערכת זאת הוקמה במהלך עידן מאו כדי להעניש ולתכנת מחדש "מתנגדים ראקציונרים" ואנשים שנחשבו לאויבי הקומוניזם.
בשנים האחרונות נעשה בה שימוש כדי לאסור עבריינים קטנים, נרקומנים וזונות, כמו גם עותרים ומתנגדי משטר.
זמן השהייה במחנות לחינוך מחדש יכול להתארך באופן שרירותי על ידי המשטרה, ואין לאסירים כל גישה לעולם שבחוץ.
על האסירים נכפה לבצע עבודות פרך במכרות, בבתי חרושת לייצור לבנים, בשדות חקלאיים, ובמפעלים אחרים.
עינויים פיזיים, מכות, חקירות, ושאר הפרות של זכויות אדם מתקיימים במחנות, על פי עדותם של אסירים לשעבר ושל ארגוני זכויות אדם.
משקיפים בינלאומיים מעריכים כי מתרגלי פאלון גונג מהווים לפחות מחצית מכלל העצורים במחנות לחינוך מחדש, בהיקף של כמה מאות אלפי אנשים בשנה.
דו"ח משמר זכויות האדם מ-2005 קבע כי מתרגלי פאלון גונג מהווים את הרוב המכריע של העצורים במחנות החינוך מחדש, והם קיבלו את "הטיפול הגרוע ביתור ותקופות המאסר הארוכות ביותר".
"הרדיפה של הממשלה נגד הקבוצה הייתה כל כך יסודית, שאפילו פעילים אקטיביסטים סינים ותיקים מפחדים להגיד את השם פאלון גונג בקול רם".
בשנת 2012 ותחילת 2013, סדרה של דיווחים וחשיפות בתקשורת הפנו את תשומת הלב הציבורית להפרות זכויות אדם המתבצעות במחנה העבודה בכפייה מא-סאן-ג'יה, שבו כמחצית מהאסירים הם מתרגלי פאלון גונג.
החשיפה הובילה לקריאה להפסקת מערכת חינוך מחדש באמצעות עבודה.
בתחילת 2013, שי ג'ין-פינג, המזכיר הכללי של המפלגה הקומוניסטית, הודיע שמחנות לחינוך מחדש יסגרו.
עם זאת, ארגוני זכויות אדם מצאו שרבים ממתקני המחנות לחנוך מחדש פשוט שינו את שמם לבתי כלא או מרכזי שיקום, והשימוש שלהם כמתקני כליאה ללא משפט של אסירי מצפון ומתרגלי פאלון גונג עדיין נמשך.
בתי כלא לא חוקיים ומרכזים ל"חינוך מחדש"
בנוסף לבתי סוהר ולמתקני מעצר מנהליים ומחנות לחינוך מחדש באמצעות עבודה, משרד 610 יצר רשת ארצית של מרכזי חינוך מחדש שפועלת מחוץ לחוק כדי "לשנות את מחשבתם" של מתרגלי פאלון גונג.
המרכזים האלה אינם כפופים למערכת המשפט, והממשלה מכחישה את קיומם.
הם ידועים כבתי כלא שחורים , "מרכזים לשטיפת מוח", "מרכזי טרנספורמציה באמצעות חינוך מחדש" או "מרכזים לחינוך החוק" חלק מהם הוקמו באופן זמני בבתי ספר, בבתי מלון, במתחמים צבאיים או ביחידות עבודה.
אחרים הם מתקנים קבועים שפועלים כמו בתי כלא פרטיים.
כאשר מתרגלי פאלון גונג, מסרבים "להשתנות" בכלא או במחנות עבודה בכפייה, הם עלולים להישלח בתום ריצוי מאסרם למרכזי חינוך מחדש.
הוועדה המבצעת של הקונגרס האמריקני לענייני סין (CCEC) טוענת שהמרכזים האלה "משמשים ספציפית כדי לכלוא מתרגלי פאלון גונג שסיימו את ריצוי עונשם במחנות עבודה בכפייה אך הרשויות מסרבות לשחררם".
[4] מתרגלי פאלון גונג שנשלחו בעל כורחם למרכזי הטרנספורמציה חייבים בתשלום של שכר לימוד בסכום המגיע למאות דולרים.
הכסף נלקח ממשפחותיהם, כמו גם ממקומות העבודה והמעסיקים שלהם.
החינוך מחדש הוא מסווה לעינויים קשים פיזיים ונפשיים עד כדי מוות.
אחרי סגירת מערכת מחנות חינוך מחדש באמצעות עבודות בכפייה (RTL) ב-2013, הרשויות הרחיבו מאוד את השימוש במרכזי הטרנספורמציה כמתקני כליאה של מתרגלי פאלון גונג.
כמה ממחנות RTL פשוט שינו את שמם והפכו ל"מרכזי טרנספורמציה".
מתרגלי הפאלון גונג אשר מסרבים להכחיש את האמונות שלהם נשלחים בעל כורחם לבתי חולים פסיכיאטריים, שם הם עשויים להיות כפופים למכות, למניעת שינה, לעינוי על ידי התחשמלות, לזריקות של תרופות הרגעה או תרופות אנטי-פסיכוטיות.
מאז 1999, כמה אלפי מתרגלי פאלון גונג נידונו למאסר בבתי הסוהר באמצעות מערכת המשפט הפלילי.
רוב האישומים נגד מתרגלי הפאלון גונג הם בעבירות פוליטיות כגון "הפרעה לסדר חברתי," "הדלפת סודות מדינה", "ערעור המערכת החברתית" או "כופרים בחוקיות החוק"—לדוגמה, אנשים שהשתמשו באינטרנט כדי להפיץ מידע על הפאלון גונג.
מאז יולי 1999, על עובדי ציבור בקרב חברי המפלגה הקומוניסטית נאסר לתרגל בשיטת פאלון גונג.
מקומות עבודה, בתי ספר הצטוו להשתתף במאבק נגד הפאלון גונג על ידי הפעלת לחץ על מתרגלי הפאלון גונג שיוותרו על האמונות שלהם.
לפעמים הם נשלחו ל"חינוך מחדש" אם הם סירבו, התוצאות היו פיטורין ממקום העבודה, אובדן שכר, אובדן פנסיה או גירושין.
הרדיפה של המפלגה הקומוניסטית נגד הפאלון גונג התרחבה גם לקהילות בתפוצות לרבות באמצעות מדיה, באמצעות ריגול ומעקב אחרי מתרגלי הפאלון גונג, על ידי הטרדה ואלימות נגד רופאים, לחץ דיפלומטי על ממשלות זרות, ואפילו פריצה לאתרי אינטרנט בחו"ל.
על פי עריק מהקונסוליה בסידני, אוסטרליה, "המלחמה נגד הפאלון גונג היא אחת המשימות העיקריות של הסינים בחו"ל."
בשנת 2004 בית הנבחרים של ארצות הברית העביר החלטה המגנה את ההתקפות על מתרגלי פאלון גונג בארצות הברית שנעשו על ידי סוכנים של המפלגה הקומוניסטית.
בהחלטה דווח כי סוכני המפלגה "לחצו על נבחרים לסרב לתת תמיכה לפאלון גונג " שבתיהם של דוברי הפאלון גונג נפרצו ואנשים העוסקים בשלווה בפעולות מחאה מחוץ שגרירויות וקונסוליות הותקפו פיזית.
הרדיפה של הפאלון גונג משכה תשומת לב בינלאומית רבה מממשלות ומארגונים לא ממשלתיים.
ארגוני זכויות האדם, כגון "אמנסטי" ו"משמר זכויות האדם", הביעו דאגה חמורה מהדיווחים על העינויים ועל ההתעללות של המתרגלים בסין.
הם דרשו מהאו"ם ומממשלות בעולם להתערב כדי להביא לסיום הרדיפה.
הקונגרס של ארצות הברית, העביר שש החלטות – החלטת הבית 304, החלטת הבית 530, החלטה 188, החלטה 218, – שקראו להפסקה מידית של מסע הרדיפה נגד מתרגלי הפאלון גונג בסין ובחו"ל.
ההחלטה הראשונה, 217 התקבלה בנובמבר 1999. החלטה 605, התקבלה ב-17 במרץ 2010, וקראה להפסיק באופן מיידי "את הרדיפה שנועדה להציק, לאיים, לכלוא, ולענות מתרגלי פאלון גונג".
ב-2008 כנסת ישראל העבירה חוק האוסר תיווך ומכירה של איברים.
החוק אוסר על קופות החולים וחברות הביטוח לממן השתלות שמקור האיברים בהן מוטל בספק, כמו בסין.
בשנים 2019 עד 2020 התכנס בלונדון הטריבונל לנושא סין.
זהו בית דין אזרחי בראשותו של סר ג'פרי נייס עורך הדין הנודע.
התגובה של מתרגלי הפאלון גונג
תגובת הפאלון גונג לרדיפה בסין החלה ביולי 1999 עם עתירות למשרדי ממשלה מקומיים, מחוזיים, ולבייג'ינג.
בכיכר טיאננמן נערכו הפגנות של מאות מתרגלי הפאלון גונג שביצעו תרגילי פאלון גונג והחזיקו שלטים להגנה על פאלון גונג.
הפגנות אלה פוזרו בכוח ובאלימות על ידי כוחות הביטחון, והמתרגלים המעורבים נעצרו.
עד 25 באפריל 2000, יותר מ-30,000 מתרגלים נעצרו בכיכר; שבע מאות מתרגלי פאלון גונג נעצרו במהלך הפגנה בכיכר ב-1 בינואר 2001. המחאה הציבורית נמשכה גם במהלך 2001. כתב ה"וול סטריט ג 'ורנל", איאן ג'ונסון כתב כי "מתרגלי פאלון גונג קראו תיגר על 50 שנה של שלטון קומוניסטי".
בשלהי 2001, ההפגנות בכיכר טיאננמן הפכו פחות תכופות, והשיטה ירדה למחתרת.
מחאות ציבוריות נפסקו והמתרגלים הקימו "אתרים להפצת חומרי הסברה", אשר ייצרו חומרים קריאה ו-די.
די כדי לסתור את הדימוי של הפאלון גונג באמצעי התקשורת הממלכתיים.
מתרגלים התחילו להפיץ חומרים אלה, לעיתים קרובות מדלת לדלת.
מקורות מעריכים כי ב-2009 התקיימו מעל 200,000 אתרים כאלה ברחבי סין.
ייצור, החזקה או הפצה של חומרים האלה היוו עילה לכוחות הביטחון לאסור או להעמיד לדין את מתרגלי הפאלון גונג.
בשנת 2002, פעילי הפאלון גונג בסין התחברו לשידורי הטלוויזיה, בהחליפם שידורים של המדינה בתכנים שלהם.
אחד המקרים הבולטים התרחש במרץ 2002, כאשר מתרגלי הפאלון גונג בצ'אנגצ'ון הפריעו לשמונה רשתות טלוויזיה בכבלים במחוז ג'י-לין ובמשך שעה שידרו תוכנית שנקראה "הצתה עצמית או מקרה מבוים?".
כל ששת מתרגלי הפאלון גונג שהיו מעורבים נתפסו במהלך החודשים הקרובים.
שניים נהרגו מיד, בעוד ארבעת האחרים מצאו את מותם עד 2010 כתוצאה מפגיעות שנגרמו בעת שהיו במעצר.
מחוץ לסין, מתרגלי הפאלון גונג הקימו רשת תקשורת בינלאומית כדי לקבל חשיפה ולהעביר את הנרטיב שלהם לציבור.
אלה כוללים את העיתון "אפוק טיימס" רשת הטלוויזיה שושלת טאנג החדשה (NTD) ואת תחנת הרדיו קול התקווה.
על פי ג'יאו, באמצעות "אפוק טיימס" ניתן לגלות איך הפאלון גונג מקימים רשת תקשורת יחד עם תנועות דמוקרטיות של סין בגולה ולכתוב על הנעשה בסין בלי צנזורה.