tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נותן טעם בר נותן טעם (נ"ט בר נ"ט)
מאכל שנתן טעם במאכל אחר, אין בכח הטעם הבלוע להעביר שוב את הטעם למאכל שלישי.
ישנם הבנות שונות בדברי הראשונים בהבנת דברי שמואל.
כמו כן ישנה מחלוקת מעשית אם היתרו נאמר אף לכתחילה או רק בדיעבד.
נזיה ח'יר היה משורר וסופר דרוזי ישראלי.
נולד בדלית אל-כרמל, למד בבית ספר תיכון בעכו ואחר כך למד לתואר ראשון במדעי המדינה וספרות באוניברסיטת חיפה (1972) ולתואר שני במדעי המדינה (1976).
פרסם כעשרה ספרי שירה ופרוזה, בהם: "שירים קצרים" (1969) ו"קריאות חדשות של יסמין סורה" (1974).
שיריו תורגמו לאנגלית, צרפתית, פולנית ופורטוגזית, ומבחר שיריו "מושב קבוע לחלום" יצא בעברית ב-1989. על שירתו זכה ח`יר בפרס ראש הממשלה, פרס הנשיא ופרס יצירת המופת של קהיר 1998.
ח`יר עבד כמפקח במשרד החינוך וכמרצה ללשון ולספרות במכללת גורדון והִנחה תוכנית בטלוויזיה.
הוא כיהן כמזכ"ל התאחדות הסופרים הערבים וערך את הרבעון הספרותי שלה.
לאחר מותו נקרא על שמו המתנ"ס בדלית אל-כרמל.
נזיאה בידואן היא אתלטית עבר ממרוקו.
היא בעלת מדליית ארד אולימפית (סידני 2000) ופעמיים אלופת עולם (אתונה 1997 ואדמונטון 2001) בריצת 400 מטר משוכות.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 סיימה בידואן במקום 16 בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 56.62 שניות.
בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 56.35 שניות.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) סיימה בידואן במקום 11 בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 55.08 שניות.
באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997 זכתה בידואן במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 52.97 שניות, דון המינגס מג'מייקה (53.09 שניות) וקים באטן מארצות הברית (53.52 שניות).
באליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999 זכתה בידואן במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בשיא אפריקה חדש של 52.90 שניות, במאית השנייה בלבד אחרי דיימי פרניה מקובה (52.89 שניות) ולפני דון המינגס (53.16 שניות) ולא הצליחה להגן על תוארה.
באולימפיאדת סידני (2000) זכתה בידואן במדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 53.57 שניות, אחרי אירינה פריבלובה מרוסיה (53.02 שניות) ודיון המינגס (53.45 שניות).
באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 זכתה בידואן בפעם השנייה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 53.34 שניות, יוליה פצ'ונקינה מרוסיה (54.27 שניות) ודיימי פרניה (54.51 שניות).
באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה בידואן במקום 18 בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 55.69 שניות.
בידואן נשואה לעבד אל עזיז סאהיר, אתלט שהשתתף בשתי אולימפיאדות (סיאול 1988 ובאטלנטה 1996) וסיים במקום שישי באליפות העולם באתלטיקה (טוקיו 1991) בריצת 3000 מטר מכשולים.
נזיפה היא אחד מהעונשים הנהוגים בדין משמעתי.
לעיתים נקבעות לעונש זה שתי רמות: נזיפה ונזיפה חמורה.
בניגוד לעונשים כגון קנס או מאסר, שבהם יש פגיעה ממשית במורשע, בנזיפה הפגיעה היא במוניטין של המורשע, פגיעה שעלולה לפגוע במסלול הקידום שלו בעבודתו.
לעיתים נלווה לנזיפה עונש נוסף, כגון קנס.
עונש נזיפה נקבע באחדים מחוקי מדינת ישראל:
בחוק שירות המדינה (משמעת), תשכ"ג-1963, נזיפה היא העונש השני בחומרתו (לאחר התראה).
הסמכות להטיל עונש זה נתונה לוועדת משמעת, לשר, למנהל כללי ולבית דין למשמעת.
לבית דין למשמעת נתונה גם הסמכות להטיל עונש של נזיפה חמורה.
בחוק השיפוט הצבאי, תשט"ו-1955, מנויים ארבעה עונשים משמעתיים, בסדר חומרה עולה: התראה, ריתוק למחנה או לאניה, נזיפה ונזיפה חמורה.
הטלת עונש של נזיפה נמצאת בסמכותם של כל דרגי השיפוט בצה"ל, החל מקצין שיפוט זוטר.
הטלת עונש של נזיפה חמורה נמצאת בסמכותם של קצין שיפוט בכיר ומעלה.
הליך הנזיפה מפורט בפקודת מטכ"ל 33.0333.
בחוק המשטרה, תשס"ו-2006, נזיפה ונזיפה חמורה הם הקלים שבעונשים שניתן להטיל בדין משמעתי לשוטר.
חוק רואי חשבון, תשט"ו-1955, מקנה למועצת רואי חשבון בישראל סמכות להטיל על רואה חשבון, עקב בהתנהגות שאינה הולמת את כבוד המקצוע, עונשים של התראה, נזיפה, הפסקת תוקף הרישיון לתקופה שתקבע וביטול הרישיון.
חוק חסינות חברי הכנסת, זכויותיהם וחובותיהם מקנה לוועדת האתיקה של הכנסת סמכות להעניש חבר הכנסת על הפרת כלל מכללי האתיקה.
בית הדין לאתיקה של מועצת העיתונות בישראל כולל נזיפה בסל העונשים שלו.
נזים סביתי הוא דרוזי-ישראלי וגונדר בדימוס בשירות בתי הסוהר.
סביתי גדל והתחנך בבית הספר היסודי שבכפר הדרוזי, יאנוח-ג'ת, ישראל.
המשיך את לימודי התיכון בכפר הנוער "כפר גלים" שבמחוז חיפה.
בשנת 1976 התגייס לצה"ל, מילא תפקידים מבצעים ביחידות הלוחמות 244 ו-299, והשתחרר כקצין בדרגת סגן.
בסמוך לשחרורו מהצבא, התגייס לשירות בתי הסוהר וכיהן בשורת תפקידים פיקודיים בתחום הביטחון, ובהם מפקדם של ארבעה בתי סוהר (אשמורת, כרמל, דמון ושטה), ומפקד גוש שרון בדרגת תת-גונדר.
במהלך תפקידו כמפקד גוש יזם והוציא לפועל את פרויקט "ניצחון הרוח", שבמסגרתו הובאו אלפי אסירים פליליים לבית לוחמי הגטאות, כדי ללמד את האסירים והסוהרים את תולדות השואה.
על-כך זכה להדליק משואה בעצרת נעילת יום הזיכרון לשואה ולגבורה בקיבוץ לוחמי הגטאות, ביום העצמאות ה-63 למדינת ישראל.
בשנת 2007 מונה למפקד מחוז המרכז, והועלה לדרגת גונדר, ובמסגרת תפקידו ביסס את הקמת הימ"ז (יחידה מבצעית מחוזית), אותה ייסד מספר שנים קודם לכן כימ"ג (יחידה מבצעית גושית).
עוד במסגרת תפקידו כמפקד מחוז המרכז, מונה על ידי נציב בתי הסוהר להוביל את הטיפול במשאב האנושי, במסגרת התוכנית הארגונית הרב שנתית "מעוף".
בשנת 2011 מונה למפקד מחוז הדרום ותחת פיקודו הוחזקו במשמורת בטוחה מרבית האסירים הביטחוניים והשוהים הזרים בשב"ס.
בשנת 2013 מונה לראש אג"ם (ראש אגף המבצעים והביטחון) בשירות בתי הסוהר, ובתפקיד זה הוא משמש כמפקדם של היחידות המיוחדות של השב"ס (מצדה, נחשון, דרור), וכן על חטיבות הביטחון והמודיעין.
במסגרת תפקיד זה הוא מונה על ידי הנציב להוביל את הטיפול בשביתת הרעב של האסירים הביטחוניים, שהסתיימה ללא-הישגים מבחינתם של האסירים.
לאחר פרישתו ממערכת הביטחון, החל את צעדיו הראשונים כפוליטיקאי ואף היה חבר מפלגת "צדק חברתי" כששובץ ברשימתה במקום השני, בהתמודדותה בבחירות לכנסת העשרים ואחת שנערכו באפריל 2019.
בוגר קורס פו"מ (פיקוד ומטה) במשטרת ישראל, ובוגר תואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטת חיפה, ותואר שני במינהל עסקים.
נזיהה ג'וודת א-דוליימי הייתה רופאה, פעילה עיראקית בתחום זכויות הנשים, והאישה הראשונה שכיהנה בתפקיד שרה בעולם הערבי.
אחת מהחלוצות של התנועה הפמיניסטית העיראקית, תרמה למאמצי החקיקה של חוק המעמד האישי בעיראק בשנת 1959, שנחשב לחוק המתקדם ביותר במזרח התיכון במונחים של הזכויות שהעניק לנשים.
ב-2009 הוציאה מועצת השרים העיראקית הנחיה לעיריית הבירה העיראקית בגדאד להקים פסל של א-דוליימי וכך הפכה להיות האישה הפמיניסטית הראשונה שהוקם לה פסל בעיראק.
א-דוליימי נולדה בשנת 1923 בבגדאד, בת בכורה למשפחה בת ארבעה אחים ושתי אחיות מהמעמד הבינוני.
הכנסת המשפחה הייתה ממוצעת והתבססה על משכורתו של אביה שעבד כשכיר בחברת המים בבגדאד.
האב רצה להרחיב את אופקיהם התרבותיים של ילדיו ולכן עודד את בניו ובנותיו לקרוא ספרים העוסקים בהיסטוריה ובסוגיות חברתיות.
במקביל לחינוך שקיבלה בבית א-דוליימי הייתה תלמידה בשנות מלחמת העולם השנייה בבית הספר היסודי.
לאחר מכן למדה בחטיבת ביניים.
א-דוליימי השלימה את לימודיה התיכוניים בבית ספר התיכון המרכזי לנערות וב-1941 החלה את לימודי הרפואה בפקולטה לרפואה בבגדאד.
התפתחות התודעה והמעורבות הפוליטית לפני מהפכת הקצינים
בשנת 1941, בזמן מלחמת העולם השנייה, כאשר קצינים בצבא עיראק ארגנו הפיכה נגד השלטון הבריטי בסיוע מדינות הציר, א-דוליימי פעלה נגד השלטון הבריטי.
היא הושפעה מדעות החברים והחברות שלה שחלקם החזיקו בדעות נאורות ורעיונות הדמוקרטיים.
היא הרחיבה את ידיעותיה וגיבשה את דעותיה באמצעות הדו-שיח איתם.
בשנת 1948 א-דוליימי הצטרפה למפלגה הקומוניסטית בשנת אולם באותה שנה הפסיקה את חברותה במפלגה והמשיכה את החיים הפוליטיים שלה בלי להצטרף לשום מפלגה.
במהלך לימודיה במכללה לרפואה היא השתתפה בקבוצות דיון פוליטיות בקרב התלמידים בית הספר לרפואה שהדיון בהם שיקף את הסכסוך הקיים בין התנועה הלאומית בארץ ובין אנשי הממשלה בזמן השלטון הבריטי.
במכללה לרפואה פגשה דוליימי עמותה של נשים שהתנגדו לציונות ולפשיזם והצטרפה לשורותיה בהזמנתה של חברתה הסטודנטית למשפטים ויקטוריה נועמאן.
עמותה זו שינתה את שמה, לאחר סיומה של מלחמת העולם השנייה, לאיגוד האישה העיראקית (ראבטת אל-מראה אל-עראקיה) שהפך בהמשך לעמותה ציבורית עם 40 אלף נשים חברות.
הכנס הראשון של העמותה התקיים באביב 1953, ד"ר א-דוליימי נבחרה לנשיאת העמותה.
לאחר שסיימה את לימודי הרפואה ובמהלך המחצית הראשונה של שנות החמישים התמסרה ד"ר א-דוליימי לרפואה ולקחה חלק בקמפיינים שנלחמו במחלות מידבקות באזורים כפריים.
העבודה שלה בכפרים נידחים ובביצות נתנה לה ההזדמנות ללמוד על תנאי המחיה של הנשים וסבלן שהושפעו מהעוני והמחלות.
בשנת 1958 ביצע עבד אל-כרים קאסם, בסיוע של קולונל עבד א-סלאם עארף, הפיכה עם מספר חטיבות נוספות שסייעו להם.
במהלך ההפיכה נרצחו גם המלך פייסל השני, אשתו ושלושת ילדיו.
קאסם מונה לראש ממשלת עיראק, שהייתה מורכבת מחברים במפלגה הקומוניסטית הפרו-סובייטית שקאסם היה תומך נלהב שלה.
בינואר 1960 מונתה ד"ר א-דוליימי על ידי קאסם לשרה לעניינים מוניציפליים.
זו הייתה הפעם הראשונה בתולדות העולם הערבי שאישה מונתה לשרה בממשלה.
בכהונתה היא הפכה את משרדה למשרד הממשלה שכל המוסדות המתמחים בשירותים העירוניים הלכו בעקבותיו.
במסגרת תפקידה היא נסעה ברחבי עיראק וקיימה פגישות עם כל ראשי העיריות.
כמו כן ערכה ועדה משפטית כדי לנסח חוק המסדיר את הבחירות של חברי מועצות העיריות בהיותן עצמאיות מהממשלה.
קאסם לא תמך בפרויקט זה והוא נכשל.
יחד עם זאת קאסם הסכים לפרויקט אחר שהוגש על ידי איגוד האישה לחקיקת חוק חדש למעמד האישה.
החוק המיועד היה חוק אזרחי אחיד לכל הדתות והכתות, המסדיר ענייני נישואים, גירושין, מזונות, ירושה, ומשמורת ילדים ועוד.
לפיכך, נחקק בשנת 1959 חוק מס 188 שהתקבל בברכה על ידי החוגים הנאורים, בעוד שאחרים תקפו אותו בחריפות היות שהוא השווה את חלקן של נשים בירושה לחלקם של הגברים.
ד"ר א-דוליימי כיהנה כשרה עד לסתיו 1960, אז פוטרה מתפקידה בשל קרבתה לקומוניסטים.
כפעילה למען זכויות נשים פעלה ד"ר א-דוליימי גם ברמה הבינלאומית.
היא השתתפה ב-1953, בקונגרס הנשים העולמי בקופנהגן.
בקונגרס זה הפך איגוד האישה העיראקית לחבר באיחוד הנשי הדמוקרטי הבינלאומי, שמיקומו באותה עת היה בברלין.
האיגוד העיראקי הפך לחבר קבוע במזכירות של האיחוד וד"ר א-דוליימי נבחרה מאוחר יותר לחברה במועצת האיחוד ולאחר מכן סגנית הנשיא של האיחוד הנשי הדמוקרטי הבינלאומי.
ד"ר א-דוליימי השתתפה בכל הפגישות של האיחוד והכנסים שלו ומילאה תפקיד משמעותי במערכת של האיחוד בהגיית התוכניות שלו ועבודתו ביחס למעמד נשים ותנועות נשים, בין אם במדינות ערביות או מדינות העולם השלישי.
ד"ר א-דוליימי נבחרה ומילאה תפקידים אלו באיחוד עד שנת 1979.
עקב כל השינויים הפוליטיים שהתרחשו בעיראק ועלית מפלגת הבעת' לשלטון בראשית שנות השבעים שעמדותיה היו מנוגדות לאדיאולוגיה של א-דוליימי, היא החליטה ומתוך בחירה לעזוב את עיראק בשנת 1977 והיגרה לגרמניה.
בגרמניה היא למדה את ההיסטוריה של עיראק, קראה הרבה וצפתה בטלוויזיה.
בשנים אלו גם השתתפה במספר קטן של פורומים של נשים ערביות.
לאחר שלקתה בבריאותה פרשה מפעילות ציבורית.
א-דוליימי חייתה 85 שנים ומתה, ב-9 באוקטובר 2007 בעוד עיראק תחת הכיבוש האמריקאי.
נותן ברוק הייתה תוכנית רדיו ששודרה בשנים 2009-2024 בתחנת הרדיו כאן 88 של תאגיד השידור הישראלי (בעבר בתחנת 88FM של קול ישראל רשות השידור).
את התוכנית הגיש וערך השדרן בן רד.
התוכנית עלתה לשידור ב-18 בינואר 2009, ביוזמת מנהל התחנה דאז, יובל גנור, שביקש לעשות שינויים מוזיקליים ולהכניס תכנים חדשים ומרעננים, והיא הוקדשה לרוק על כל גווניו וסגנונותיו.
בתוכנית התארחו כמה מהאמנים הבינלאומיים הגדולים ברוק.
כמו כן, שודרו הופעות חיות בישראל של אמנים בינלאומיים.
התוכנית צברה קהל מאזינים גדול והפכה לקהילת הרוק הגדולה בישראל.
עיקר פעילותה מתרכזת בארגון אירועים ומסיבות הקשורים במוזיקת רוק בינלאומית.
מאז עלייתה לאוויר, הפכה התוכנית לקהילת רוק הפועלת למען קידום הופעות ואירועי רוק בארץ.
בן רד, עורך ומגיש התוכנית, שאף להחזיר את הרוק להשמעות בתחנות הרדיו, והניע הופעות של הרכבי רוק בארץ.
בהלכה נותן טעם לפגם (נטל"פ) הוא תיאור מציאות בה טעמו של מאכל איסור נפגם מהיותו ראוי לאכילה, או שטעמו של המאכל האסור משפיע באופן שלילי על טעמו של מאכל היתר.
בתלמוד מובאת מחלוקת תנאים ואמוראים האם מאכל שנפסל מאכילת אדם אסור או מותר, וכן האם מאכל כשר שבלע טעם פגום של מאכל טרף נאסר או לא.
מקור הדין נלמד מן הפסוק , שפירושו שבהמה שמתה ללא שתשחט באופן המתיר אותה לאכילה - תינתן לגר תושב שמותר לו לאכול נבילות.
כלומר, האוכל איסור שאינו ראוי לאכילת אדם אינו עובר איסור.
כל התנאים מקבלים דרשה זו, אך נחלקו רבי מאיר ורבי שמעון באיזו מציאות עוסקת הדרשה.
לדעת רבי מאיר מדובר במציאות בה הנבלה נפסלה מאכילה עוד בחיי הבהמה, ולכן מעולם לא חל עליה איסור נבלה כיוון שמעולם לא הייתה ראויה לאכילה.
אך אם בעת מיתתה נאסרה מטעם נבלה ואחר כך נפסלה מאכילה - לא פקע איסורה משום כך.
ודעת רבי שמעון שגם כאשר בעת מיתתה נאסרה באיסור נבלה, הואיל ולאחר מכן נפסלה מאכילה וכבר לא נחשבת מאכל - פקע ממנה איסורה.
השלכת הדין על תערובת איסור בהיתר
מחלוקת התנאים אם נותן טעם לפגם אסור או מותר
בתלמוד הבבלי מבואר שמחלוקת רבי מאיר ורבי שמעון הנ"ל נוגעת גם לשאלה האם מאכל אסור שהתערב במאכל היתר באופן שנתן בו טעם פגום (על אף שהאיסור אינו פגום בפני עצמו), אוסר את המאכל או שאינו אוסרו:
לדעת הרמב"ם, הרשב"א, הרא"ש ורוב הראשונים, הלכה כרבי שמעון שנותן טעם לפגם מותר.
מקור ההשוואה בין נבלה לנותן טעם לפגם
נחלקו הראשונים כיצד לומדים מדרשת נבילה שהסריחה ואינה ראויה כלל לאכילת אדם, לעניין תערובת, שהאיסור שבה פוגם מעט את טעם התבשיל אך עדיין מותיר אותו ראוי לאכילה.
דעת הרשב"א שמן הפסוק לומדים רק לנבילה שהסריחה ממש, ותערובת הפוגמת נלמדת בדימוי מסברא.
שאם התורה לא אסרה טעם פגום של נבילה, כמו כן כאשר התורה אסרה תבשיל שנתערב בו טעם אסור - אסרתו רק אם הטעם האסור לא פגמו.
לעומת זאת, דעת הר"ן שדין תערובת איסור פגום בהיתר נלמד ישירות מדין נבילה.
שכן סברת התורה להתיר נבילה המסרחת היא משום שהאוכלה אינו נהנה כלל מאכילתו, וכך הדבר גם בתערובת איסור פגום בהיתר, שאין כל הנאה מן האיסור כיוון שלא הוסיף שבח לתערובת.
החוות דעת וההר צבי סוברים שמאכל שראוי לאכילה, אלא שאוכלו באופן פגום, כגון בשר חי, או בתוספת תבלין מר מאוד, או באכילה גסה, אינו עובר באיסור תורה כיוון שאוכל שלא כדרך אכילה.
וחכמים גזרו שלא לאכול איסור פגום בפני עצמו כיוון שהוא מחשיבו.
אך אם יסיר מרירותו וישוב להיות כשיר לאכילה - ישוב האוכלו לעבור באיסור תורה.
לעומת זאת מאכל שנפגם לחלוטין מאכילת אדם, כגון שהרקיב, לדעת הרשב"א והרא"ש הפוסקים כרבי שמעון, בטל ממנו איסור התורה לחלוטין (אלא שחכמים אסרוהו בפני עצמו משום אחשביה), ואם יגרמו לו לשוב להיות כשיר לאכילה, לא ישוב אליו איסור התורה.
ולדעת הרמב"ם הפוסק כרבי מאיר, אם התערובת הושפעה לרעה מהמאכל הפגום - היא מותרת, אך אם התערובת גרמה לאיסור הפגום להפוך לכשיר לאכילה, וטעמו מורגש בה, כל התערובת אסורה.
מנגד, דעת המנחת יצחק שגם אם נפסל מאכילת כלב, אם עבר פעולות שגרמו לו לשוב להיות ראוי לאכילת אדם - שב איסורו אליו.
ואילו דעת החלקת יואב ממצעת, שאם נפסל רק מאכילת אדם ולאחר מכן שב להיות ראוי לו, שב לאיסורו.
אך אם נפסל מאכילת כלב, שוב לא ישוב לאיסורו.
דוגמאות נוספות בהן יחול הדין
בשר אסור שנפל לקדרה ובה שמן או דבש הוא נטל"פ ומותר.
בשר או חלב ביין הוא נטל"פ ומותר.
עכבר עירוני ביין ושמן הוא נטל"פ.
(להבדיל מעכבר מדברי שהוא נטל"ש).
דברים המאוסים כנמלים זבובים ויתושים הוא נטל"פ.
כלי בלוע שאינו בן יומו.(כדלהלן)
בפרשת מטות מסופר שכשחזרו חיילי ישראל מהמלחמה במדיין, שעליה צוּוו כנקמה על חטא בנות מואב ומדיין, צווה עליהם אלעזר הכהן להכשיר את כלי מדיין ששללו בתום המלחמה, היות שבלעו טעמים של מאכלים אסורים ('גיעולי גוים').
נחלקו התנאים רבי מאיר ורבי שמעון האם ציווי זה תקף גם לאחר שטעם האיסור הבלוע בכלים נפגם, היות שגם 'נותן טעם לפגם - אסור', או שמא רק בעודו משובח ישנה חובה להכשירו, אך לאחר שנפגם מותר לבשל בו היתר, כיוון ש'נותן טעם לפגם - מותר':
בגמרא הנזכרת מובא שלדעת רבי שמעון טעם האיסור הבלוע בדפנות הכלי עודו נותן טעם לשבח במאכל שיבושל שם לאחר מכן כל זמן שהכלי הוא 'בן יומו'.
המושג 'בן יומו' שנוי במחלוקת ראשונים.
לדעת רש"י מספיק שישהה הכלי לילה שלם כדי שיחשב הטעם הבלוע בו לפגום, ולדעת רוב הראשונים, וכן פסק השולחן ערוך רק אם שהה יממה שלמה מעת לעת מאז הבישול האחרון בטמפרטורה שמתחת ליד סולדת נחשב הבלוע נותן טעם לפגם.
אם בושל בכלי דבר חריף אף לאחר "מעת לעת", יש מי שאומר שהחריפות הופכת את הבליעה הפגומה לטעם לשבח והמאכל החריף יאסר.
נותן טעם לפגם בחמץ ושאר 'איסורי משהו'
מחלוקת זו קשורה במחלוקתם של הרשב"א והר"ן המובוארת לעיל, בעניין מהות ההיתר של נותן טעם לפגם.
בשולחן ערוך נפסק שגם לגבי חמץ בפסח ההלכה היא שנותן טעם לפגם מותר.
אך רמ"א כתב שנהוג להחמיר בזה.
אחת ההשלכות הבולטות של מחלוקת זו, היא שאלת האפשרות להגעיל כלי חמץ שאינם בני יומם תוך ימי הפסח: לפי פסק השולחן ערוך אין בכך בעיה, אך לפי רמ"א, יש להימנע מכך, שכן החמץ הפגום הבלוע הנפלט מהכלים אל המים עלול להיבלע חזרה בכלים.
אמנם לפני הפסח, אין חוששים לכך לפי רמ"א, מכיוון שהוא נוקט שאין להחמיר בדין 'חוזר וניעור' בתערובת לחה.
נזה סוּטֶרה היא מכונית סופרמיני האצ'בק המוגדרת כמכונית עירונית מתוצרת יצרנית הרכב המלזית Naza Automotive Manufacturing (שם רשמי: Naza Automotive Manufacturing Sdn Bhd (NAM)), חברת בת של הקונצרן המלזי Naza בשותפות עם קבוצת PSA, אשר יוצרה בין השנים 2006–2011.
קבוצת "Naza" (שם רשמי: "Naza Group of Companies") של חברות הוא קונצרן מלזי המעורב בסוגים רבים של עסקים החל ממודעות לחינוך.
הקבוצה החלה לפעול בשנת 1975 כחברה למסחר מוטורי.
מגזר המכוניות נותר המגזר החשוב ביותר עבור הקבוצה.
לקבוצה יש חטיבות עסקיות, כולל כלי רכב ואופניים, הפקה ממונעת, ייצור, פיתוח רכוש, מזון ומשקאות, אירוח, שירותי תחבורה, שירותי לימוזינה, חינוך כלי רכב, מטעים, הפצת סיגריות ושירותים לא פיננסיים.
הקבוצה נוסדה והונהגה על ידי איל העסקים המלזי "SM Nasimuddin SM Amin" עד מותו ב-1 במאי 2008.
החברה הוקמה בשנת 2002 ובשנת 2003 החלה בנייתו של מפעל הייצור של קבוצת נזה.
מפעל הייצור נבנה על שטח של 140 דונם של קרקע כולל מפעל הרכבה, שתי קומות משרדים, מסלול בדיקה, מגרשים עבור ספקים, חדרי לינה לאנשי הצוות מתקני נופש.
קבוצת PSA הצרפתית מחזיקה 56% ממניות החברה, ואת 44% הנותרים "Naza Group of Companies".
דגם ה"נזה סוטרה" הוצג ב -22 באפריל 2006 על ידי ראש ממשלת מלזיה "Abdullah Ahmad Badawi" .
דגם ה-"נזה סוטרה" מבוסס על דגם "Hafei Lobo" שיוצר על ידי יצרנית הרכב הסינית "Hafei" (שם רשמי: "Hafei Motor Co., Ltd") שעוצב על ידי פינינפארינה האיטלקית.
מערכת MP3 כולל תקליטור + 6 רמקולים.
דגם ה-"נזה סוטרה" מיוצא ל: בריטניה, קפריסין, מלטה, פקיסטן ונפאל.
ב-17 בדצמבר 2007, פרסם היצרן את דגם ה-"Naza Forza" המהווה גרסה מעודכנת של ה"נזה סוטרה" המקורי, עם עד 600 שינויים במכונית המקורית.
נזופונטס (שם מדעי: Nesophontes) הוא סוג נכחד יחידי במשפחה נזופונטיים (Nesophontidae), של יונקים מהסדרה אוכלי חרקים, אשר חי באיים הקריביים, בעיקר באנטילים הגדולים, והם נכחדו במשך ההולוקן, ככל הנראה סביב המאה ה-15 או ה-16, אך זה נתון בוויכוח.
הם חיו בקובה, היספניולה (הרפובליקה הדומיניקנית והאיטי), פוארטו ריקו, איי הבתולה של ארצות הברית ואיי קיימן.
הנזופונטס היה מהגדולים שבאוכלי החרקים ודמה לחדף גדול באורך 10 עד 15 סנטימטרים עם חוטם מחודד מעוטר בשפמים ארוכים, ראש גדול וזנב ארוך.
היונקים הקרובים אליו ביותר הם בני משפחת הסולנודוניים שחיים כיום בקובה והיספניולה וחפפו בשטח המחיה עם כמה מהמינים.
עם זאת מחקרים מראים שבני שתי הקבוצות התפלגו לפני מעל 40 מיליון שנה.
הם כנראה היו היונקים הדומיננטיים באיים וניזונו בעיקר מחרקים, אך גם מחולייתנים קטנים שהם תפסו.
המאובנים של בני סוג זה צעירים מאוד, כך ששיטת תיארוך פחמן-14 לא מצליחה לשחזר את תיארוכם המדויק מעבר למאה ה-15. הם נכחדו עם הגעת הספרדים לאמריקה והרס בתי גידולם, הבאת מינים פולשים כמו חולדות ואולי גם ציד.
מספר חוקרים מעריכים שחלקם הצליחו לשרוד עד המאה ה-20.
נזאנין בוניאדי היא שחקנית ופעילת זכויות אדם בריטית ילידת-איראן.
בוניאדי נולדה בטהראן, איראן, בשנות השיא של המהפכה האיראנית; כתינוקת בת חודש ימים, הוריה עברו להתגורר עמה בלונדון שבאנגליה.
בילדותה ניגנה על כינור ורקדה בלט.
היא למדה בתיכון פרטי באנגליה ובהמשך עברה לארצות הברית שם השלימה תואר ראשון, בהצטיינות, במדעי הביולוגיה מאוניברסיטת קליפורניה באירוויין.
באוניברסיטה זכתה בפרס צ'אנג פין-צ'ון לתלמידי תואר ראשון על מחקר מולקולרי שעשתה הכולל טיפול בסרטן ודחיית איברים במקרים של השתלות לב.
היא הייתה גם עוזרת לעורכת הראשית של המגזין הרפואי MedTimes לתלמידי התואר הראשון שם.
מסלול הקריירה של בוניאדי השתנה בהמשך כאשר החליטה לזנוח את התחום המדעי ולעבור לתחום המשחק בשנת 2006. תפקידה המשמעותי הראשון היה בתפקיד ליילה מיר בדרמה היומית בטלוויזיה: General Hospital ובסדרת הספין-אוף שלה, General Hospital: Night Shift.
בוניאדי היא השחקנית הראשונה שנולדה באיראן והוחתמה על חוזה להשתתפות באופרת סבון אמריקאית.
היא הייתה מועמדת לפרס NAACP Image לשחקנית מצטיינת בסדרת דרמה יומית בשנת 2008 על תפקידה בסדרה General Hospital.
בוניאדי שיחקה גם בתפקידים משניים בכמה הפקות קולנוע הוליוודיות גדולות: מלחמתו של צ'ארלי וילסון (בבימויו של מייק ניקולס), איירון מן (בבימויו של ג'ון פאברו), ושלושת הימים הבאים (בבימויו של פול האגיס).
היא גילמה את נורה, מושא אהבתו של הדמות של ברני סטינסון בסדרה, בגילומו של השחקן ניל פטריק האריס, בעונה השישית של הלהיט מבית CBS, התוכנית איך פגשתי את אמא.
היא חזרה שנית לתפקיד זה בעונה השביעית והתשיעית של הסדרה.
במאי 2013 הצטרפה בוניאדי לקאסט של העונה השלישית בסדרה הומלנד בתפקיד אנליסטית בCIA, פרה שרזי.
היא צורפה לצוות השחקנים לעונה הרביעית של הסדרה.
בוניאדי הופיעה גם במסגרת שמונת הפרקים בעונה השלישית של הסדרה סקנדל כדמות הנגד לעדנאן סאליף.
בהפקה המחודשת של הסרט בן חור בשנת 2016, החידוש לסרט המקור של בן חור משנת 1959, היא גילמה את אסתר, מושא האהבה של גיבור הסרט.
היא קריינה את הפסקול לסרט התיעודי האיראני משנת 2014, להדליק נר, שנעשה על ידי מזיאר בהרי והתמקד ברדיפת הבהאים באיראן.
היא כיכבה עם דב פאטל וארמי האמר בסרט העלילתי מלון מומבאי בשנת 2018, הממחיש את אירועי מתקפת הטרור במומבאי בשנת 2008.
משנת 2018 עד 2019, בוניאדי שיחקה בתפקיד קבוע את הדמות של קלייר קווייל בדרמת הריגול מקביל של רשת Starz.
בתחילת שנת 2020 נחשף כי בוניאדי תלוהק לתפקיד שלא נחשף עדיין בעיבוד לסרט "שר הטבעות" בשירות פריים וידאו.
בדצמבר 2010 היא יזמה עצומה של ארגון אמנסטי אינטרנשיונל לתמיכה בבמאי הקולנוע האיראניים ג'עפר פאנאהי ומוחמד רסולוף, שהורשעו ב"תעמולה נגד המדינה".
על העצומה חתמו למעלה מ־21,000 איש, ביניהם במאים ושחקנים בולטים בהוליווד.
ב-8 ביוני 2011, היא הצטרפה למשלחת, בהובלת הבמאי פול האגיס ומנכ"ל AIUSA לארי קוקס, למסירת העצומה הזו לנציגות איראן באו"ם בניו יורק.
ב־3 ביוני 2011, הצטרפה בוניאדי לשרה שרוד בשביתת רעב מתגלגלת וכתבה מאמר לתמיכה בקמפיין שחררו את התרמילאים, הנוגע למאסרם של שיין באואר וג'וש פתאל באיראן.
בוניאדי קיבלה את פרס הקולנוע החברתי לשנת 2011 בפסטיבל הסרטים והמוזיקה העולמי של Ischia על עבודתה בתחום זכויות האדם עם אמנסטי אינטרנשיונל.
באפריל 2012, בוניאדי הביעה תמיכה בקמפיין Education Under Fire וקראה להפסיק את האפליה לרדיפות הבהאים באיראן.
בוניאדי מסרה את נאום הסגירה המרכזי בכנס XX Factor בשנת 2012 בנושא זכויות נשים, בוושינגטון די.
בדצמבר 2012, בוניאדי עבדה עם רוקסנה סאברי להשקת עתירה וקמפיין של אמנסטי לשחרור של הקולנוען בארוז גובאדי, אחיו של הקולנוען המוערך בהמן ג'ובאדי, באיראן.
העצומה כללה חתימות של במאים ושחקנים בולטים בהוליווד, כמו גם ארגונים ופסטיבלים גדולים בתעשיית הקולנוע.
ב־22 בינואר 2013 הודיעה אמנסטי אינטרנשיונל כי בארוז ג'ובאדי שוחרר בערבות מהכלא באיראן.
היא הייתה נואמת מרכזית בכנס השנתי ה-13 "עולם של נשים לשלום עולמי" של אדי ברני ג'ונסון, בטקסס במאי 2013. היא גם כתבה מאמרי דעה לכלי תקשורת כמו CNN וההפינגטון פוסט.
באוקטובר 2015 היא נבחרה לחברת ועד של המרכז לזכויות האדם באיראן.
באפריל 2019 היא התראיינה לרשת חדשות CBC על גורלה של עורכת הדין לזכויות אדם, נסרין סוטודה, שנידונה לאחרונה לעונש מאסר של עד 38 שנה בטהראן.
מאז שעזבה את איראן ביחד עם הוריה בגיל צעיר מאוד, בונאידי ביקרה רק פעם אחת באיראן כנערה, אך מאז הוכרזה שם כאישיות בלתי רצויה היא לא יכולה לחזור לשם שוב.
באמצע שנות האלפיים הייתה סיינטולוגית מסורה.
בסוף 2004 ניהלה מערכת יחסים קצרה עם השחקן טום קרוז.
על פי טענות הסרט התיעודי "Going Clear" של הדוקומנטריסט אלכס גיבני, ההיכרות שלה עם קרוז לא הייתה מקרית וכנסיית הסיינטולוגיה הכינה אותה לתפקיד זה.
הכנסייה גם סימנה אותה יחד עם עשרות נשים אחרות כאישה פוטנציאלית עבורו, אך היא לא נבחרה.
בסרט נטען כי קרוז קיבל את השידוך הפוטנציאלי מטעם הכנסייה הסינטולוגית כפיצוי על ההחלטה להיפרד מניקול קידמן.
לפני שנשלחה על ידי מוריה הרוחניים לדייט עם קרוז דאגו לה למהפך במראה החיצוני ורכישת בגדים אופנתיים.
לטענת הסרט השידוך לא צלח מכיוון שקרוז היה סבור שהיא לא הפגינה מספיק כבוד למנהיג מיסקווז' ולאחר מכן בוניאדי הוענשה בעבודות ניקיון מפרכות במוסדות הכנסייה.
ב־10 במאי 2017 דיווח העיתונאי האמריקני טוני אורטגה על עדות שמסרה בוניאדי ב-FBI בינואר 2010, ביחס לקשריה עם קרוז דרך כנסיית הסיינטולוגיה.
בעדות היא מתארת כיצד בחר אותה משרד הכנסייה לעניינים מיוחדים להיות בת זוגו של קרוז.
באוקטובר 2004, בוניאדי התנדבה להגיע למשרד לעניינים מיוחדים של הכנסייה בלוס אנג'לס ושם נאמר לה על ידי בכיר הכנסייה גרג וילירה כי היא נבחרה לפרויקט מיוחד.
לבוניאדי נאמר כי יש להסיר את פלטות השיניים שלה וכי יש להיפטר מהגוונים האדומים בשיערה; עודדו אותה גם לסיים את מערכת היחסים עם החבר שלה זה מכבר.
היה עליה לחתום על הסכם סודיות בו נאמר כי היא לא תוכל לנטוש את הפרויקט המיוחד הזה ללא אישור הכנסייה.
כחודש לאחר מכן, לאחר שהוטסה לניו יורק על ידי הכנסייה, בוניאדי הבינה שהפרויקט המיוחד הוא להיות בת זוג מתאימה עבור קרוז.
בעדותה היא העידה כי "בתחילת מערכת היחסים הוא היה מאוד רומנטי אבל ככל שהרומן התקדם הוא החל ללקות בהתקפי זעם ולהראות נטיות אלימות".
לאחר שמערכת היחסים ביניהם הסתיימה בינואר 2005, היא התוודתה בפני חבריה לכנסייה והואשמה על כך.
בונידי עזבה את כנסיית הסיינטולוגיה זמן קצר לאחר מכן ב-2014 לאחר שעזבה את הכנסייה הסיינטולוגית, הגדירה בוניאדי את עצמה כמוסלמית שאינה שומרת מצוות.
בשנת 2017, היא צייצה בטוויטר מזל טוב לשחקנית הסיינטולוגית-לשעבר ליאה רמיני ומייק רינדר על זכיית הסדרה הדוקומנטרית שלהם שיוצאת נגד מעללי הכנסייה הסיינטולוגית "Leah Remini: Scientology and the Aftermath" בפרס אמי.
ב-2019 בריאיון מאוחר יותר בלוס אנג'לס טיימס, בוניאדי תיארה את תפקידה בסדרה מקביל כדמות קתרזיסית וטיפולית, ואמרה "לפעמים יש טראומות אישיות שלא מדברים עליהן בפומבי אבל שופכים אותן לתוך העבודה".
נזיבאייבסק היא עיר ברוסיה במחוז אומסק.
נזיבאייבסק ממוקמת במערבו של מחוז אומסק, בשטחה של ערבת אישים.
העיר נחתכת לשני חלקים על ידי מסילת רכבת שמחברת את טיומן עם אומסק.
המרחק לאומסק בנסיעה דרך כביש הוא 210 קילומטר.
היישוב הוקם בשנת 1910 כחלק מתחנת רכבת נזיבאייבסקיה של הרכבת הטרנס-סיבירית.
באותה שנה החלה בניה של מבני שירות של הרכבת והיישוב.
בשנת 1913 בקו החלה תנועת רכבות.
לקראת מלחמת העולם הראשונה נזיבאייבסקיה הפכה למרכז כלכלי-מסחרי חשוב של אזור חקלאי רחב.
יחד עם התפתחות מסחרית-כלכלית גדלה גם אוכלוסיית המקום.
לפני מהפכת 1917 כאן נבנתה כנסייה, אך היא נהרסה בסביבות 1949–1950.
בשנת 1918 היישוב נכבש על ידי החיילים הצ'כוסלובקים וקוזאקים.
בקיץ 1919 המקום נכבש על ידי הצבא האדום.
ב-1932 החל לצאת לאור עיתון מקומי.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 נזיבאייבסק החלה להתפתח בצורה מואצת, ב-1956 היישוב קיבל את שמו הנוכחי.
נותן חסות או פטרון הוא אדם, בדרך כלל מחוקק, המציג הצעת חוק.
מי שתומך בו ידוע בשם שותף בחסות (קוספונסור או קופטרון).
נותן החסות בקונגרס של ארצות הברית הוא חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית או בסנאט המציג הצעת חוק.
הוועדות גם הם נותנות לפעמים חסות לחקיקה.
בניגוד לנותן חסות, שותף חסות (קונספונסר) הוא סנאטור או נציג המוסיף את שמו להצעת החוק כתומך חסות.
"קוספונסור ראשוני" הוא סנאטור או נציג שרשום כקונספונסור בזמן הצגתו של הצעת החוק.
קוספונסור שהתווסף מאוחר יותר ידוע בשם "קוספונסור נוסף".
אין הגבלה על מספר נותני החסות, ובחלק מהצעות החוק יש מאות כאלו.
נזילות מינית היא הרעיון שמיניותו של האדם איננה בהכרח בלתי משתנה, אלא יכולה להשתנות במהלך חייו.
רעיון זה דוחה את התווית המיניות הנפוצות בחברה כיום.
החקר בנושא נזילות מינית שיזמה ליסה מ.
דיימונד הציב אתגר תרבותי לקהילה הגאה.
הסיבה לכך היא שעל אף שחוקרים מדגישים בדרך כלל ששינויים בנטייה המינית אינם סבירים, למרות ניסיונות של טיפולי המרה, הזהות המינית יכולה להשתנות עם הזמן.
העובדה שהנטייה המינית לא תמיד יציבה מאתגרת את דעותיהם של רבים בקהילה הגאה, המאמינים שהנטייה המינית היא קבועה ובלתי ניתנת לשינוי.
יש רמה מסוימת של ויכוח תרבותי בנוגע לשאלה כיצד (ואם) קיימת נזילות מינית בקרב גברים, כולל שאלות לגבי תנודות במשיכה מינית ועוררות מינית אצל גברים ביסקסואליים.
נזילות מינית עשויה לחפוף עם המונח אברוסקסואל (abrosexual), אשר שימש לתיאור שינויים קבועים במיניותו של האדם.
"נותנת לי בית" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר הישראלי חן אהרוני.
את השיר הוציאה ב-6 בדצמבר 2015 לאור חברת התקליטים Mobile1 Music כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
נכתב על ידי אהרוני לצד סהר חגי ללחן שהראשון חיבר.
הפקתו בוצעה על ידי גיא בן חמו וחן יעקובסון.
הוא הגיע למקום השני ברשימת ההשמעות השבועיות לפי מדיה פורסט.
הווידאו קליפ הרשמי שלה פורסם בערוץ היוטיוב של אהרוני ביום צאת השיר.
הוא שודר בכל תחנות הטלוויזיה והפך לויראלי באפליקציית מיוזיקלי.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם6 בדצמבר 2015Mobile1 Music
נחמן נתן (נוּתִי, נהגה נוּסי) ליברמן (נולד ב-12 בנובמבר 2000, י"ד בחשוון ה'תשס"א) הוא זמר-יוצר חרדי ישראלי, חסיד ברסלב.
נולד וגדל בביתר עילית להורים יוצאי צרפת.
למד בישיבת תורת חיים ובישיבת הקיבוץ החסידית "אורייתא" בירושלים.
בינואר 2023 הוציא את הסינגל-קליפ הראשון שלו - "ים של דמעות".
השיר זכה להצלחה רבה ונכנס לפלייליסט השבועי של כל תחנות הרדיו החרדיות, ואף לפלייליסט של תחנת גלגלצ.
ביוני 2023 הוציא את הסינגל-קליפ "לונה פארק".
באוגוסט 2023 הוציא את הסינגל-קליפ "מילים".
הסינגל זכה לביקורת חיובית, אך הקליפ שצורף לו ספג ביקורת שלילית.
בדצמבר 2023, בעיצומה של מלחמת חרבות ברזל, הוציא את הסינגל-קליפ "שדה עקרב".
מבקר המוזיקה נתנאל לייפר העניק לשיר ביקורת חיובית וכתב באותו חודש הוציא את הסינגל "אחים".
לייפר שוב העניק לשיר ביקורת חיובית וכתב
בינואר 2024 הוציא את הסינגל "חפר", גם הוא בהקשר מלחמת חרבות ברזל.
את השיר כתב ליברמן לצד אהרל'ה נחשוני שגם עיבד אותו.
באותו חודש הוציא סינגל נוסף - "שבת".
במרץ 2024 הוציא את הסינגל השמיני שלו - "באת בסוף", העוסק בתקופת השידוכים שלו ובאירוסיו.
במאי 2024 הודיע על פסק זמן מהקריירה המוזיקלית עקב כניסה לחובות כספיים גבוהים.
במרץ 2025 חזר למוזיקה עם "פורגאיי" - מחרוזת שירי פורים בסגנון רגאיי.
בנובמבר הוציא את השיר "שיפוצים", שכתב והלחין.
בשונה מרוב הזמרים החסידים, ליברמן אינו מלחין שירים למילים מהמקורות, אלא מבצע שירים שהוא כותב בעצמו.
לאור סגנון כתיבתו האישי והחשוף, ובשל גוון קולו, הוא מכונה לעיתים 'חנן בן ארי החרדי'.
ליברמן הוא החסיד הראשון שנכנס לפלייליסט של תחנת הרדיו גלגלצ.
בספטמבר 2023, בטור לסיכום שנת תשפ"ג במוזיקה החרדית, שיבח מבקר המוזיקה נתנאל לייפר את פועלו של ליברמן בשנה זו וכתב
באותו חודש ליברמן נבחר על ידי צוות כתבי מגזין "קול פליי" לאחד מ-40 הצעירים המבטיחים במוזיקה היהודית.
באוקטובר 2023 זכה בתואר "תגלית השנה" במצעדי המוזיקה של כיכר השבת, בחדרי חרדים, המחדש, רדיו קול פליי, רדיו קול ברמה, ורדיו כאן מורשת.
נזיד דגים ברמודה הוא מרק נזיד שנחשב למאכל הלאומי של ברמודה.
המרכיבים הבסיסיים של הנזיד הם דגים, עגבניות ובצל מתובל ברום שחור וברוטב חריף.
מאמינים כי המתכון נוצר במאה ה-17 על ידי המתיישבים האנגלים בברמודה.
המרכיבים הבסיסיים של נזיד דגים ברמודה הם ציר דגים, פילה דגים ורסק עגבניות.
מרכיבים אחרים הם בדרך כלל ירקות, עשבי תיבול ותבלינים.
ישנן וריאציות רבות שנבעו מהמרכיבים הבסיסיים.
מתכון אחד משתמש בכוס אחת של בצל קצוץ, סלרי וגזר, כמו גם קוביות ציר בשר חזיר וקצת רוטב ווסטרשייר.
אחר משתמש בפילה דג לבן (בקלה, דקרים, רעפנוניים או לוטיניים), בצל, גזר, סלרי, שום טחון, חמאה לא מלוחה, עלה דפנה, טימין, פלפל אנגלי, רוטב ווסטרשייר, רום שחור ורוטב פלפל שרי.
ניתן להשתמש גם בסוגים אחרים של דגים כמו ורדון או מוסר ים.
הסמיכות של נזיד דגים ברמודה קלה בהרבה מאשר נזיד שמסמיכים אותו בחלב או בשמנת.
מתכונים מסורתיים מתובלים ברום שחור, ו"רוטב פלפל שרי", רוטב חריף העשוי מפימנטוס כבושים בשרי ותבלינים.
רוטב שרי פלפלים מקורי של אאוטרברידג' (Outerbridge) המיוצר במקום והוא אחד מהיצואים הבודדים של ברמודה.
נאמר שנזיד דגים ברמודה חייב לכלול את הרוטב של אאוטרברידג'.
רום חותם שחור מתוצרת המזקקה הברמודאית גוסלינג ברדס (Gosling Brothers) שנחשב גם לרום המסורתי לטעם המרק.
מאמינים כי המתכון נוצר במאה ה-17 על ידי מתיישבים אנגלים בברמודה.
רוטב פלפלי שרי הוא גם מסורת ברמודאנית מאותה תקופה.
הוא נקרא "יין פלפלים", שימש את המלחים כדי להפוך אוכל מקולקל, כמעט רקוב לטעים יותר.
נזיה דבור הוא ראש המועצה המקומית בית ג'ן משנת 2024. עורך דין במקצועו.
נולד וגדל בכפר בית-ג'ן, ולו שש אחיות ושלושה אחים.
למד בבית ספר יסודי בכפר וסיים תיכון בכפר ראמה בשנת 1980.
בשנת 1980 התגייס לצה"ל ושירת בחיל המודיעין.
עשה שירות קבע במשך כשלושים שנה שבהן מילא שורת תפקידים.
במהלך השירות זכה בשלושה צל"שים של הרמטכ"ל על פעילותו.
שימש כיועץ משפטי באגף לוגיסטיקה רפואה ומרכזים.
השתחרר משירות בשנת 2009 בדרגת אלוף-משנה.
בשנת 2009 הקים יחד עם צעירים דרוזים את עמותת "אופקים לעתיד", הפועלת בכפרים הדרוזים ומטרתה קידום בני העדה הדרוזית בישראל.
שימש כיו"ר העמותה מאז הקמתה ועד לבחירתו לראשות המועצה.
בשנת 2010 הקים חברה לייעוץ אסטרטגי ביטחוני ושימש כיועץ אסטרטגי למשרד הביטחון.
בנוסף הקים את המכינה הקדם צבאית כדי להקל על הצעירים הדרוזים את הליך הגיוס לשירות חובה, במיוחד בשל קשיי שפה.
בשנת 2016 יזם את הקמת הצרכנייה החברתית הראשונה של רשת המזון החברתית 'צרכניית העיר' בחברה הדרוזית בכפר בית-ג'ן.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2013 התמודד לראשות המועצה וזכה בסיבוב הראשון לתמיכה של 28.23%.
עלה לסיבוב שני מול ביאן קבלאן והפסיד לאחר שזכה ל-42.64% מהקולות לעומת 57.36% לקבלאן.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2018 התמודד לראשות המועצה בשנית, קיבל 25.74% מהקולות ולא עלה לסיבוב שני.
בבחירות ב-2024 התמודד לראשות המועצה בשלישית.
בסיבוב הראשון זכה לתמיכה של 23.9% מהקולות, עלה לסיבוב שני מול ראש המועצה המכהן ראדי נג'ם וניצח עם 58.10% מהקולות לעומת 41.90% לנג'ם.
הוא בעל תואר ראשון במשפטים מהמרכז הבינתחומי הרצליה.
כעורך דין התמחה במשפט מסחרי.
הוא נשוי לאנג'אל ואב לחמישה.
נזיד עדשים הוא ביטוי המתאר ויתור על דבר רב-ערך בתמורה לתגמול מיידי וחסר חשיבות יחסית.
הביטוי שואב את משמעותו מהסיפור המקראי על יעקב ועשו, שבו עשו מוכר בכורתו תמורת נזיד עדשים שמציע לו יעקב (בראשית כה, כט–לד).
הביטוי משמש בהקשרים שונים לתיאור בחירות פזיזות או קצרות רואי, שבהן אדם מוותר על ערך ארוך טווח לטובת רווח מיידי וזניח.
בסיפור המקראי, יעקב מציע לעשו, אחיו הבכור, תבשיל עדשים בתמורה לזכות הבכורה, המעניקה יתרון משמעותי בירושת האב.
עשו, ששב מהשדה עייף ורעב, מסכים להצעה ובכך מאבד את זכויותיו כבכור לטובת אחיו הצעיר.
המילה "mess" במקור האנגלי של הביטוי מציינת מנת אוכל או תבשיל, ובמקרה זה מתייחסת לנזיד העדשים שקיבל עשו בתמורה לבכורתו.
כך, הביטוי "מכר בנזיד עדשים" מרמז על עסקה שבה אדם מוותר על דבר יקר ערך עבור תמורה שולית וזמנית.
ביטוי זה נפוץ בשפות רבות ומשמש לתיאור ויתורים קצרי רואי.
במהלך השנים, נעשה שימוש בביטוי זה בהקשרים ספרותיים, פוליטיים וכלכליים, ולעיתים הוא מופיע באופן אירוני או ביקורתי.
כך למשל, הפילוסוף קרל מרקס השתמש במושג לתאר את מצבם של עובדים הנאלצים למכור את כוח עבודתם בתמורה לשכר מחיה מינימלי, תוך ויתור על חירותם הכלכלית.
נזוקו קמאדו (ביפנית: 竈門 禰豆子; בכתב : Kamado Nezuko) היא דמות בדיונית ופרוטגוניסטית של המאנגה "קוטל השדים" מאת קוֹיהַארוּ גוֹטוֹגֶה.
נזוקו ואחיה הבכור, טנג'ירו קמאדו, הם הניצולים היחידים מהטבח בו איבדו את כל בני משפחתם, כתוצאה מתקיפתו של מלך השדים, מוזן קיבוצוג'י.
במהלך האירוע, נזוקו הופכת לשֵׁדה, אך בניגוד לצפוי – ממשיכה להראות סימנים של רגשות אנושיים ומחשבה עצמאית.
לאחר מפגש עם גיוּ טוֹמִיוֹקָה, קוטל שדים בכיר, טנג'ירו יוצא למסע בניסיון להשיב את נזוקו למצבה האנושי ולנקום את מות משפחתם.
דמותה של נזוקו נוצרה מתוך מטרה להוסיף מורכבות לדמותו של טנג'ירו, המתמודד עם הקונפליקט בין אהבתו לאחותו לבין העובדה שהיא שדה.
תגובות המבקרים כלפי הדמות היו חיוביות, בין היתר בזכות האופן הלא שגרתי בו מציגה העלילה שדה שמפגינה חמלה ואנושיות, וכן בשל הדרך בה יכולות הלחימה שלה משתכללות ככל שהעלילה מתקדמת.
נזוקו נחשבת לדמות פופולרית במיוחד בקרב קהילת המעריצים של המאנגה, ואף הופיעה בגיליון של מגזין "Weekly Playboy".
דמותה של נזוקו קמאדו נוצרה על ידי המאנגקה קויהארו גוֹטוֹגֶה במטרה להעניק ייחודיות לדמות הראשית, טנג'ירו קמאדו.
בשל העובדה שנזקו היא שֵׁדה, טנג'ירו אינו מסוגל לשנוא את השדים מולם הוא נלחם, ומוצא את עצמו באזור מוסרי אפור; לטענתו, גם לשדים הייתה בעבר נשמה, ולכן אינם רעים מיסודם.
עורכו של גוֹטוֹגֶה ואנשי צוות נוספים במערכת ציינו כי אלמנט זה הפך את הסיפור לחדשני יותר, וכי סגנון הסיפור המעורפל מבחינה מוסרית הצליח לרתק את הקוראים.
מפיק האנימה יוּמָה טקאהאשי אמר כי על אף שנזוקו אינה מדברת כמעט מאז הפרק הראשון, צוות ההפקה הצליח להביע שינויי הבעה עדינים בפניה ולהמחיש את רגשותיה האנושיים.
בעזרת יתרונות אלו, הצליחו להעמיק את דמותה ולהעניק לה רבדים נוספים.
טקאהאשי ציין כי הוא רצה שהצופים יצפו בהתפתחות דמותה של נזוקו ובמגוון הרגשות שהיא מסוגלת לבטא.
במהלך הפקת האנימה נעשה שימוש בשיר הרקע, "Kamado Tanjiro no Uta", אשר מבטא את נחישותו של טנג'ירו לקום מן הייאוש ולהגן על אחותו הקטנה.
המדבבת היפנית של נזוקו, אַקָארִי קִיטוֹ, סיפרה כי מדבב דמותו של טנג'ירו, נאטסוקי האנאה, הוא כאח גדול עבורה באולפן – הוא תמך בה, ואם היא מתקשה להקליט קטע כלשהו, הוא נותר עמה והמתין שתסיים, אף שסיים את חלקו.
האנאה מצדו אמר כי הוא מתייחס אל קיטו כאל אחות קטנה.
בדיבוב לאנגלית, אבי טרוט, שמדבבת את נזוקו, תיארה אותה כ"אחות מתוקה ואכפתית לשאר אחיה", וציינה שגם לאחר שהפכה לשֵׁדה – היא עדיין מסייעת רבות לטנג'ירו בקרבות.
טרוט הדגישה כי טוב לבה של נזוקו גרם לה להזדהות עם הדמות.
על אף שנזוקו היא אחותו הצעירה של טנג'ירו וכעת שֵׁדה, היא מוצגת כדמות מושכת המנסה להתנהג כבת-אדם.
דמותה של נזוקו אלטרואיסטית ובעלת לב טוב, אך חייה משתנים לאחר הפיכתה לשֵׁדה.
ביקום הסדרה, שדים שורדים באמצעות טריפת בני-אדם, אך נזוקו בוחרת לוותר על הרג בני אנוש.
היא חובשת מחסום במבוק לפיה ואינה מדברת, אלא מתקשרת באמצעים לא מילוליים.
אחת מיכולותיה הייחודיות היא היכולת להפוך את דמה לאש קטלנית כאשר הוא יוצא מגופה – אש שיכולה לפגוע בשדים אך אינה מזיקה לבני אדם.
נזוקו גדלה על הר יחד עם אחיה הבכור טנג'ירו, אחיהם הקטנים ואמם, כבת הבכורה במשפחת קמאדו.
בעוד שטנג'ירו היה אחראי על מכירת פחמים בעיר, נזוקו נהגה לסייע בעבודות הבית.
לאחר מתקפה בידי מוזן קיבוצוג'י, מלך השדים, שבה נרצחה רוב משפחתם, נזקו הפכה לשֵׁדה, אך באופן יוצא דופן המשיכה להפגין רגשות ומחשבות אנושיות.
בתחילה, תקפה נזוקו את אחיה היחיד שנותר בחיים, אך עד מהרה התעשתה והגנה עליו מפני גִיוּ טומִיוקה כאשר האחרון ניסה לפגוע בו.
לאחר הקרב הקצר ביניהם, ובהוראת גיו, יצאו השניים למסע לעבר סָאקוֹנג'י אוּרוֹקוֹדָאקִי.
בדרך לשם, פגשו בשד שטבח במשפחה מקומית.
טנג'ירו תקף את השד ונזוקו עזרה לו בכך שבעטה בראשו וקטעה אותו.
הם הצליחו להכניע את השד עד להגעתו של סאקונג'י, שלימד אותם כי אין דרך להרוג שד מלבד באמצעות אור השמש או נשק מיוחד.
נזקו הסתתרה מהשמש בזמן שטנג'ירו סיים את הכשרתו.
במשך השנתיים שבהן טנג'ירו התאמן, נזוקו נותרה בתרדמה עמוקה, עד שהתעוררה כאשר שב לביתם.
במהלך התרדמה, סאקונג'י החדיר לה בתת-מודע הוראה היפנוטית לפיה כל בני האדם הם "משפחתה" ועליה להגן עליהם ולהילחם בשדים.
נזוקו ליוותה את טנג'ירו במשימותיו, השתתפה בקרבות נגד שדים שונים, ביניהם הקרב נגד רוּי, שד-עכביש בדרגה התחתונה של שתים-עשרה שדי-הירח, שבו הפעילה לראשונה את טכניקת הדם שלה.
בהמשך נלחמה גם לצד לוחם ההאשירה קיוג'ורו רנגוקו והגנה על נוסעי הרכבת מקרב שניהל מול אֵנמוּ ואקאזה.
בקרב נגד דאקי וגיוּטארו, שדים הנמצאים בדרגה עליונה 6, מפגינה נזוקו טרנספורמציה פראית והיא קרובה לאבד שליטה, אך הצליחה לבסוף להירגע.
היא השתמשה בכוח הדם המתפוצץ שלה כדי לנטרל את הרעל של גיוטארו ולהציל לוחמים פצועים.
במהלך קרב זה, התגלה כי נזוקו פיתחה עמידות לשמש – תכונה שאותה חיפש מוזן במשך מאות שנים.
לקראת הקרב הסופי נגד מוזן, נזוקו נטלה תרופה להשבת האנושיות מהשדה טמָאיו והייתה תחת השגחתו של סאקונג'י.
בזמן שטנג'ירו היה בסכנת חיים, נזוקו ברחה ממקום מחבואה והחלה לעבור תהליך של חזרה לאנושיות: עיניה וחלקים מגופה חזרו למצבם המקורי, והיא נזכרה במשפחתה ובזיכרונותיה עם אחיה.
במהלך תהליך זה, היא נאבקה בפיתוי לשתות מדמו של סאנמי – אך עשתה זאת בהצלחה, וסירבה לשתות.
על הבמה, גילמה את נזוקו השחקנית קָארֶן טָאקָאהָאשִי במחזה Demon Slayer: The Stage.
נזוקו מופיעה על מגוון מוצרי "קוטל השדים", כולל מסגרות למשקפיים, בגדי פנאי, וקפה משומר.
בין ה־6 ל־9 באוקטובר 2022 נמכרו סיכות Nendoroid במהדורה מוגבלת של נזוקו בכנס קומיק-קון, ניו יורק.
חברת "Bandai" הוציאה גם טמגוצ'י בשם בהשראתה.
חברת "MegaHouse", חברה-בת של "Bandai", הוציאה דמות מסוג Lookup של נזוקו.
דמותה של נזוקוֹ זכתה לפופולריות רבה.
היא דורגה במקום השלישי בסקר הפופולריות הראשון של דמויות מתוך "קוטל השדים", עם 3,319 קולות.
היא זכתה בפרס האנימה של Newtype בקטגוריית "הדמות הנשית הטובה ביותר" עבור תפקידה בסדרה, בעוד שמדבבת דמותה, אקארי קיטוֹ, זכתה בפרס "המדבבת הטובה ביותר".
בפברואר 2020, בטקס פרסי האנימה של הרביעי של "קראנצ'ירול", הקרב של נזוקו לצד טנג'ירו נגד רוּי זכה בקטגוריית "סצנת הקרב הטובה ביותר", בעוד שנזוקו עצמה הייתה מועמדת לפרס "הילדה הטובה ביותר".
הפרק ה־19 של העונה הראשונה, "הינוקאמי", הוגדר על ידי מבקרי IGN כאחד מפרקי הטלוויזיה הטובים בהיסטוריה, בשל הפקת הפרק וביצועו הוויזואלי.
אתר "Manga.Tokyo" שיבח את הדרך שבה נזוקו עזרה לטנג'ירו בזכות ההנעה הרגשית מאִמהּ המנוחה, ואת כוחה המפתיע בקרב זה, שהותיר את הצופה בציפייה לאינטראקציות נוספות בין האחים.
במהלך טקס "קראנצ'ירול" השמיני בשנת 2024, אבי טרוט, המדבבת של נזוקו באנגלית, הייתה מועמדת לפרס "הופעת הדיבוב הטובה ביותר (אנגלית)", אך הפסידה לראיין קולט לוי (דֵנג'י).
נזוקו הייתה אחת מתוך חמש הדמויות שזכו בתואר "הילדות הטובות של העשור" בסקר המעריצים של "Funimation".
אתר "IGN" תיאר את נזוקו כאחת מהדמויות הפופולריות ביותר בסדרה, וציין שעיצובה הוויזואלי מבטא את הדרך שבה היא רואה בבני אדם יצורים טובים, בעקבות ההיפנוזה שעברה.
אתר "Siliconera" עסק גם הוא באישיותה, והגדיר אותה כמשכנעת במיוחד במהלך העונה הראשונה, בין היתר משום שעל אף הרקע הטרגי שלה, נזוקו הופכת לדמות הירואית כאשר היא נלחמת בשדים אחרים.
בשנת 2021, הופיעה נזוקו על שער גיליון יולי של מגזין "Weekly Playboy", שכלל ריאיון עם אקארי קיטו.
באוקטובר 2021 נכשלה הוצאת "Shueisha" בניסיון לרשום כזכויות יוצרים את דגמי הלבוש של שלוש מהדמויות המרכזיות, בהן נזוקו.
דמותה של נזקו הפכה לטרנד ברשתות החברתיות, עם אינספור קוספליירים שהתחפשו אליה בטיקטוק ובאינסטגרם.
אתרים רבים החלו לפרסם מדריכים לביצוע קוספליי של נזוקו.
מעצבים גרפיים ו-"Illustrators" שיתפו יצירות מעריצים בהשראתה ב"פינטרסט".
קוספליירית אחת מסין אף סולקה מאירוע אנימה לאחר שלבשה קימונו כחלק מהתחפושת לדמותה של נזוקו.
התגובות לדמותה של נזוקוֹ היו חיוביות.
רבקה סילברמן מ-"Anime News Network" ציינה שנזוקו שמרה על אנושיותה גם לאחר שהפכה לשדה, בזכות הגנתה על אחיה הבכור, דבר ששכנע את גִיוּ לאפשר לשניים לצאת למסע למציאת מרפא למצבה.
ג'יימס בקט מאותו אתר טען כי השינוי של נזוקו לשֵׁדה היה החלק החזק ביותר בפרק הפתיחה של הסדרה, והפך את הסיפור לבלתי-צפוי בשל תגובתו של טנג'ירו ומעשיו של גיו.
סטף דונלדסון מ-"Manga.Tokyo" שיבחה את התפתחותה של נזקו בשל הדרך שבה היא מתעוררת לראשונה לאחר שנתיים, ושומרת על אכפתיות כלפי אחיה, מה שהפך את חיבוקם לרגע רגשי במיוחד.
אתר "Comic Book Bin" נהנה מייצוגה של נזוקו כדמות מקוללת אך פעילה ובעלת כוח על־טבעי המשמש אותה בקרב, דבר שהופך אותה לאטרקטיבית לצפייה.
בסקירה כללית של פרקי הפתיחה, האתר "UK Anime News" תיאר את נזוקו כדמות המרשימה ביותר בסדרה בשל עומק הדמות, וציין שהיא מועילה לטנג'ירו בקרבות.
כותב אחר מ-"UK Anime News" שיבח את ההשוואה שנעשית בסדרה בין האחים קמאדו לבין נבלי הסיפור בצורה משמעותית.
האתר "Anime Inferno" כתב כי "טנג'ירו ונזוקו הם צוות מצוין ושני גיבורים מהנים, הסדרה בשיאה כאשר השניים פועלים יחד".
בספר העיון "" טענה המחברת הירוקו סקטה כי ישנן הקבלות בין האחים קמאדו לבין דמויות מיתולוגיות יפניות כדוגמת האלה השכוחה הירוקו, השדה קאטאקו והילד קיי, וטוענת כי סיפורם של האחים מציג גרסה מודרנית של מיתוסים אלו, בדומה ליחסים בין יוּטָה אוקוטסו לריקה אורימוטו מהמאנגה "Jujutsu Kaisen 0".
ג'יימס בקט גם הפגין הפתעה ממעשיה ההרואיים של נזקו בפרק וכן מהדיבוב של אקארי קיטו, שעל אף שבקושי מדברת, הצליחה לפתח את דמותה.
עם זאת, בקט ביקר את האופן שבו טופלה דמותה של נזוקו בקשת העלילה "מחוז הבידור", והאשים את ההפקה בהחצנה מינית של הדמות, על אף שהיא משנה לעיתים קרובות את גודלה והיא דמות בדיונית.
לבינה ג'ושי מ־"FandomWire" ביקרה גם היא את דמותה של נזוקו, וטענה כי הפיתוח שלה אינו מרשים והיא "הוקטנה למעמד של קמע בלבד".
גרין, ראש המחלקה לפילוסופיה ולימודים דתיים באוניברסיטת קוסטל קרוליינה, טען כי נזקו מהווה רפרנס לדמותה של יוקי־אונה מהפולקלור היפני, בקשת העלילה "רכבת האינסוף".
לפי גרין, יוקי־אונה, שדה, מצילה את חוטב העצים בסיפורה – בדומה לאופן שבו נזוקו מצילה את טנג'ירו – דבר שממחיש את הקשר העמוק ביניהם ואת הקונפליקט בין טבעה השדי לרצונה להגן על אחיה.
גרין גם סבר כי המחסום שעל פיה מסמל נורמות תרבותיות ישנות של השתקת נשים, והשווה אותה לדמויות של סופרות יפניות כגון פומיקו אנצ'י ויוקו אוגאווה.
מֵגוּ איטוֹ מאוניברסיטת ריקיו, יחד עם פילדינג מונטגומרי וטיילור האוריגן מאוניברסיטת מרילנד, כתבו כי בקשת עלילה זו, תודעתו של טנג'ירו נכנסת לחלום שבו משפחתו חיה, אך נזוקו מכה אותו במצח וגורמת לו לדמם — ריח הדם גורם לו להתעורר ולדחות את הפנטזיה הזו.
לדבריהם, הסצנה מדגישה את חשיבות הקשר עם המציאות על פני בריחה לפנטזיות פרטיות.
נישה מרודאוול, חוקרת באוניברסיטת וֶלוֹר, ו־סי.
סוגנת'ן, מרצה באותה אוניברסיטה, יישמו את התאוריה של דונה הראווי על הפוסט־הומניזם על דמותה של נזוקו.
לדבריהם, נזוקו משלבת תכונות שדיות ואנושיות — היא נושאת את כוחו של מוזן אך לא נכנעת לו, ובוחרת להגן על בני אדם.
חרף היותה שדה, היא מגלה חמלה כלפי משפחתה והיא גם הדמות הראשונה שמסוגלת לשהות באור השמש, יכולת שמוזן עצמו כמה לה.
נזיר הוא אדם הנוטל על עצמו לתקופה קצובה או לכל חייו סייגים הקשורים בתענוגות החיים; סייגים אלה משתנים בין תרבויות ודתות.
בחלק מהמקרים קיימת הבחנה בין סגפן, החי בחברה אך מוותר על הנאות שונות לבין נזיר הפורש במידה חלקית או מלאה מהחברה, אך זו אינה קיימת בכל המקרים, לדוגמה – הנזיר ביהדות אינו נדרש כלל לפרישה מהחברה.
בדתות המזרח מטרת הנזירות לרוב אינה סגפנות או קרבן עצמי, אלא ניסיון לייצר צורת החיים התומכת במאמצים הרוחניים ובשאיפה להגיע להארה בכך שהיא מסירה מהנזיר דאגות יום-יומיות.
בדתות ההודיות מטרת הנזירות היא הימנעות מצבירת קארמה רעה.
הנזירים הבודהיסטים נשמעים לקוד התנהגות הנקרא וינַאיָה.
הבודהיזם אינה דת בעלת הנהגה ריכוזית ולכן קיימים נוסחים רבים לוינאיה, המפורסמים בהם הם הנוסחים של כל אחד משלושת זרמי העל בבודהיזם.
מטרתה של הוינאיה לפי הבודהיסטים היא לאפשר לנזיר לחיות חיים הממוקדים במאמץ הרוחני להגיע להארה אישית או קולקטיבית, ולא סיגוף או הימנעות מעונג.
הוינאיה של הטהרוואדה אוסרת על אחזקת רכוש פרטי ודורשת מהנזיר לחיות בשיתוף במנזר המתכלכל בקבצנות מהקהילה, לכן בפאלי נזירים מכונים "קבצנים" וחברי קהילה שלא לקחו על עצמם נדרים נקראים "בעלי בתים".
פרט להחזקת רכוש, הוינאיה דורשת גם להימנע מלקיחת חיים, מנישואין ומקיום יחסי מין.
הוינאיה של זרם המהאיאנה מתירה אחזקת רכוש באופן משותף (כלומר רכוש של המנזר) מכיוון שהקבצנות נראתה בעין שלילית במדינות מזרח אסיה בה נהוגה המהאיאנה.
בנוסף באזורים בהם קשה להחזיק בדיאטה צמחונית, למשל במדינות רכס ההימלאיה, הוינאיה מתירה אכילת בשר, ובמקומות מסוימים נדרי הנזיר לא מונעים נישואין והעמדת צאצאים.
רוב הנזירים הבודהיסטים מתחילים את דרכם במנזר בגיל שבע, בו הם מתחנכים, חיים חיי שיתוף ומקדישים את עצמם לעבודה רוחנית ולמדיטציה, אך ניתן להצטרף ולעזוב את שורות הנזירות בכל גיל ובכל מגדר.
ישנם מנזרים שמשלבים אמנויות לחימה עם הלימוד והמדיטציה הבודהיסטית (לדוגמה מנזר השאולין), במטרה לחשל את הנפש ולשלב פעילות גופנית המקלה על שגרת הלימוד והמדיטציה.
הבודהיזם אינו דת בעלת סמכות מרכזית ברורה, ולכן באזורים ובזרמים שונים הנזירות תופסת צורות שונות.
על פי שיטת ורנאשרם, השיטה החברתית המקובלת בהינדואיזם, מומלץ לקיים אורח חיים נזירי בשלב הברהמצ'אריה, השלב הראשון בחיים בו על הצעיר להיות עסוק בלימודיו.
לאחר מכן הוא מתחתן וחי חיי משפחה.
בגיל זקנה מומלץ לאדם לקחת נדר נזירות נוסף הקרוי סניאסה בו הוא פורש לחלוטין מהחברה האנושית.
ישנם זרמים מסוימים ביוגה הממליצים על ברהמצ'אריה, על נזירות, לכל החיים.
כמו כן, קיימות בהינדואיזם כתות נזיריות שונות, אשר החשובות שבהן הן הכת הווייסנאביסטית והכת הסאיוויסטית.
ככלל, הכתות האלה הן לגברים בלבד, אף שכיום חלק מהקבוצות מקבלות לשורותיהן גם נשים.
בשונה מההינדואיזם והבודהיזם, בסיקיזם הנזירות לא רק שאינה קיימת כמוסד, אלא אסורה.
בדאואיזם לא הייתה נהוגה נזירות עד שלב מאוחר, ולכן מנהגי הנזירות בדת זו דומה למנהגים הבודהיסטים.
בג'ייניזם מנהגי הנזירות הם בין הקיצוניים בדתות העולם, נזירים ג'יינים נודרים שבועת אהימסה מחמירה הדורשת מהם להימנע מהרג אף בטעות, דבר הגורר כיסוי הפה כדי להימנע מבליעת חרקים וטאטוא הקרקע מחשש לדריכה על חרקים.
בנוסף, נזירים מזרמים מסוימים בדת זו נמנעים מלבישת בגדים וחיים בעירום מוחלט מכיוון שבגדים נתפסים כרכוש, דבר האסור על הנזירים הג'יינים.
ביהדות, הנזיר קובע תקופה מוגדרת מראש לצורך ההתנזרות, בה הוא מחויב להימנע מצריכת כל מוצר הקשור בענבים ויין (כגון חומץ, וצימוקים), להימנע מטומאת מת (לדוגמה מגע במתים או קברים) ושלא לספר או לגלח את שיער ראשו.
להבדיל מדתות אחרות, ביהדות הנזיר אינו אסור ביחסי אישות, ולמעשה הוא מחויב בכך (ככל אדם, מטעם מצוות פרו ורבו).
קבלת איסורי הנזירות היא לפי תקופת זמן שהנזיר בוחר מראש, כאשר תקופת הנזירות יכולה לנוע בין נזירות מינימלית למשך חודש, ועד קבלת נזירות לכל החיים, שמקבלה קרוי "נזיר עולם".
בתום תקופת הנזירות, הנזיר מצווה לגלח את כל שיער ראשו ולהקריב שלושה קורבנות.
היחס לנזיר או לנזירה בקרב חז"ל נע בין שבח לנזיר, לבין נקיטת עמדה שלילית על ההימנעות מדברים רבים מעבר לצווי התורה.
כך למשל, יש שפירשו את הסיבה שהנזיר מביא קורבן חטאת בסיום תקופת נזירותו, בכך שמדובר בכפרה על שאסר עצמו דברי היתר.
לעומת זאת, לפי דעות אחרות, הקרבן הוא כפרה על שיורד הנזיר ממדרגתו העליונה וחוזר למצבו הרגיל (מדרש רבה במדבר פרשה י).
בספר שופטים מתואר סיפורו של שמשון, נזיר מבטן, כפי ציווי המלאך לאמו.
לאחר חורבן בית המקדש השני, הפכה תופעת הנזירות ביהדות לנדירה, כיוון שללא בית מקדש אין אפשרות להקריב את הקרבנות ההכרחיים לצורך סיום תקופת הנזירות והתרת איסורי הנזיר, ועל כן אין הנזירות יכולה להסתיים (אלא אם הנזיר יתיר את נזירותו).
למרות זאת תופעת הנזירות קיימת אצל בודדים, בין המפורסמים ביניהם נמנה הרב דוד כהן, "הרב הנזיר", מחשובי תלמידיו של הרב קוק שאף נהג להנזר גם מאכילת בשר.
נזירות מינימלית אינה למשך חודש אלא למשך 30 יום.
מסכת נזיר פרק א' משנה ג.
הנזירים בנצרות נודרים, לרוב, שלושה נדרים: צייתנות, פרישות ועוני.
לעיתים, נודרים נדר רביעי; יציבות - התחייבות להישאר בשטחי המנזר כל החיים.
יש הבדלים ביישום וההבנה של הנזירות בזרמי הנצרות ועל פי רוב, פרוטסטנטים לא מכירים בנזירות, כך בתקופת הרפורמציה מנזרים לעיתים הושחתו ורכושם הרב הועבר לידי הכתר (אנ').
בראשית ימי הנצרות – ובמידה פחותה יותר גם לאחר מכן – רוב הנזירים היו אנשים מתבודדים שהסתובבו במדבריות.
רק במאה ה-4 לספירה החלו הנזירים להתקבץ במקומות מסוימים – במנזרים.
מייסדי מוסד הנזירות היו אנטוניוס הגדול במזרח, שנחשב גם כאב הנזירות הנוצרית בעולם, ובנדיקטוס הקדוש במערב.
זה האחרון ייסד לא רק מנזר אחד כי אם מסדר שלם של נזירים, בכך שחיבר תקנון שעל-פיו פעלו מספר מנזרים.
מאוחר יותר, תקנון זה היווה את הבסיס למסדרים נוספים שקמו.
המקום הראשון שבו התקיימה הנזירות הנוצרית הוא המדבר המצרי.
הנזירוּת הנוצרית התקיימה על ידי אחד מאבות הכנסייה הנוצרית, אנטוניוס הגדול (251–356), נזיר מצרי שנחשב כקדוש על ידי הכנסייה הקופטית אליה השתייך, וגם על ידי הכנסייה הקתולית והכנסייה האורתודוקסית.
הוא נחשב גם כאב הגדול של כל הנזירים.
המקום הראשון שאליו פנה אנטוניוס על מנת לחיות את חיי הנזירות הוא מדבר שידוע כיום בשם .
עד לימינו אנו עדיין קיימים שם כמה מנזרים.
מאז התפשט רעיון הנזירות בכל רחבי מצרים וכמות הנזירים הלכה וְגָדְלָה.
מקום נוסף בו התקיימה נזורה היא סוריה רבתי.
שחי בשנים 393–460 כתב בספרו Historia Religiosa על נזירים שראה או שמע עדויות מהימנות עליהם.
רעיון הנזורה הגיע בשנת 340 למערב על ידי אתנסיוס הקדוש, הפטריארך של אלכסנדריה, שהגיע לרומא ואיתו שני נזירים אמן ואיסידור, תלמידיו של אנטוניוס.
"חיי אנטוני הקדוש" או בלטינית "וויטא אנטוני" שנכתב על ידי אתנסיוס תורגם ללטינית ואיפשר לאנשים להיחשף לחיי הנזורה המצרית.
הנזירים האיטלקים הראשונים כמו הירונימוס, רופינוס ופאולה הלכו למצרים על מנת לחיות את חיי הנזירות כמו הנזיר הראשון והגדול – אנטוניוס.
קיימים מספר סוגי נזירים, נזיר מסתגף, נזיר מתבודד ונזיר רגיל.
נזירים החיים במנזר כפופים בכל לאב המנזר, שכפוף בעצמו לראש המסדר הכפוף לאפיפיור, ומחויבים לציית לחוקים נוקשים.
ככל שנזיר מסוים או חבר בארגון מסוים מצליח לגייס יותר נכסים ואנשים למטרות הארגון, כך מקדמים אותו יותר.
לרוב הנזירים נודרים שלא להחזיק רכוש פרטי, מעבר לחפצים אישיים מועטים: גלימה, ברדס, סכין, מחט, לוח כתיבה וכלי כתיבה.
עליהם להשתתף בתורנויות בעבודות הביתיות של המנזר, לעסוק בשעות היום בעבודות כפיים שונות ובשעות מסוימות לקרוא את כתבי הקודש.
חייהם צנועים מאוד, מה שמתבטא, למשל, בזה שהם מכינים בעצמם את מאכליהם.
חלק מרכזי מחיי הנזירים הוקדש לשימור כתבים עתיקים ולהעתקתם בעידן שלפני המצאת הדפוס.
הנזיר מיהאילו טולוטוס הוא דוגמה קלאסית של חיי נזירות מתבודדים.
בשנת 1856, ארבע שעות בלבד לאחר לידתו, נפטרה אמו.
הילד ננטש על מדרגות מנזר בהר אתוס, אומץ על ידי המנזר והנזירים קראו לו מיכאל טולוטוס.
טולוטוס גדל וחי בקהילה הנזירית של הר אתוס, קהילה אורתודוקסית מזרחית של נזירים בארכיפלג במזרח יוון.