tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תסמונת גיל המעבר בגברים מאופיינת בירידה בחשק המיני, ירידה בקושי ומשך הזקפה, שינויים במצב הרוח, ירידה ביכולת הלמידה וההתמצאות המרחבית, עייפות, דיכאון וכעס, הפחתה במסה השרירית וירידה בכוח השרירים, נשירת שיער ושינויים ניווניים בעור, בריחת סידן, אנמיה, עלייה בכמות השומן באיברים הפנימיים ועוד.
אחד התסמינים העיקריים של גיל המעבר בגברים הוא ירידה בחשק המיני, לצד ירידה בכמות הזקפות העצמוניות, ירידה בפעילות המינית וליבידו נמוך.
ההערכה המקובלת בקרב רופאים מומחים במיניות היא שעל כל 15 גברים שמתלוננים על בעיות זקפה, יש גבר אחד שמתלונן על בעיות בחשק המיני.
גורם עיקרי לירידה בחשק מיני הוא חוסר בטסטוסטרון היפוגונדיזם המאופיין בירידה בחשק המיני, ירידה באיכות הזקפה ובליבידו.
גורמים נוספים הם שימוש באלכוהול וסמים, השמנת יתר קיצונית, תרופות (לטיפול בבעיות בערמונית, לדוגמה), מחלות סיסטמיות קשות (כמו סוכרת), היפרפרולקטינמיה - עלייה בהורמון הפרולקטין.
פרולקטין הוא ההורמון האחראי על הנקה אצל נשים, וכשהוא ברמה גבוהה אצל גברים הוא עלול לגרום לירידה בחשק המיני, וכן דיכאון, מתח וחרדה, בעיות בזוגיות, ירידת חשק משנית לבעיות מיניות אחרות (כמו ירידה בזקפה).
גברים הסובלים מהפרעה בזקפה מתקשים להגיע לזקפה, כאשר הפרעה בזקפה יכולה להיגרם מרמה נמוכה מדי של טסטוסטרון בגוף.
על מנת לאבחן אם יש קשר בין גיל המעבר או חוסר בטסטוסטרון לבין אין אונות, בשלב ראשון כדאי לפנות לרופא המשפחה ולשלול בעיות רפואיות כלליות.
בחלק גדול מהמקרים עצם הפנייה והברור הראשוני מורידים את המתח, ויכולים לעזור בפתרון הבעיה.
טיפול תרופתי הורמונלי בנבידו המיועדת לטיפול גם בהפרעה בזקפה, יביא את הטסטוסטרון לרמה תקינה ויסייע לשיפור הזקפה.
לעיתים ניתן לשלב טיפול בנבידו עם התרופות לזקפה (ויאגרה, סיאליס ולויטרה בטבלייה מסיסה - ורדנפיל) אם התרופות לבדן לא מועילות.
מתן תוספת של טסטוסטרון צריכה להיעשות רק לפי הוראות רופא, כי לתוספת טסטוסטרון יכולות להיות גם השלכות שליליות, במיוחד בכל הקשור להתרחבות בלוטת הערמונית.
טיפולים להחזרת החשק המיני קיימים באמצעות תכשירים הורמונליים להזרקה נבידו, תכשירים להשתלה תת-עורית, ומדבקות באזור שק האשכים.
טיפולים בבעיות זקפה נעשה באמצעות תרופות לזקפה (ויאגרה, סיאליס ולויטרה בטבלייה מסיסה - ורדנפיל), ואם התרופות לבדן אינן מועילות ניתן לשלב טיפול הורמונלי בטסטוסטרון נבידו המיועד לטיפול גם בהפרעה בזקפה.
גַּיִל הַרְאֶבֶן (נולדה ב-1959) היא סופרת ועיתונאית ישראלית.
הראבן נולדה בתל אביב וגדלה בירושלים, בתם של הסופרת שולמית הראבן ואיש מדע המדינה אלוף הראבן.
לאחר שורה של ספרים שהגיעו לקהל קטן עד בינוני, זכתה הראבן בפרס ספיר על ספרה "שאהבה נפשי" (הוצאת "כתר", 2002), והוחתמה בהוצאת הספרים "קשת" של רם אורן.
במסגרת השכלתה למדה מדעי ההתנהגות באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע אך לא השלימה את תארה, ולימודי יהדות במכון הרטמן בירושלים, בה עברה להתגורר לאחר כמה שנים בתל אביב.
במשך כ-15 שנה כתבה טורים בעיתונות הישראלית, בעיקר ב"מעריב".
יחד עם הכתיבה, הראבן לימדה במכללת עלמא בית לתרבות עברית, בתוכנית "אסכולות" של האוניברסיטה הפתוחה, בבית הספר לקולנוע "מעלה" ובבית הסופר בירושלים.
בשנת 2006 הייתה מרצה אורחת באוניברסיטת אילינוי.
מ-2011 הראבן משמשת כחברת האקדמיה ללשון העברית (חברה-יועצת מ-2006) ומנחה סדנאות לכתיבה יוצרת במרכז בית שמואל שבירושלים.
היא חיה לצידו של אמנון לורד, ולבני הזוג תאומות.
ארוחת צהרים עם אמא, סיפורים, 1993.
הבוקר הרגתי איש, קובץ סיפורים, 1997.
הדרך לגן עדן, קובץ סיפורים, מדע בדיוני, 1999.
שפת קיר, אלבום ציורי גרפיטי (יחד עם עליזה אולמרט), 2007
השקרים האחרונים של הגוף, רומן, 2008
אני ליאונה, הוצאת אחוזת בית, 2014
אנשים טועים, סיפורים קצרים, הוצאת אחוזת בית, 2016
מיניאטורות מקראיות, מוסד ביאליק, 2018
חיים, הוצאת אחוזת בית, 2022
בארץ זוללי הבגדים, סיפורים, 1997.
מסע הדוד מקס, עיבוד למחזה ילדים של ספר הילדים של חנוך לוין.
הוצג לראשונה בפסטיבל מחזות ילדים בחיפה, 1987.
וכן עיבדה לילדים עיבוד חדש אגדות קלאסיות.
כיפה אדומה וסיפורים אחרים, 1996. החתול במגפיים וסיפורים אחרים, 1996. מיטב אגדות העולם, 1996. שלגיה ושבעת הגמדים, 1996. מנורת הקסמים של אלדין וסיפורים אחרים, 1996.
גיל היקום הוא הזמן שחלף מאז המפץ הגדול.
גילו של היקום מוערך על ידי מדענים בכ-13.77 מיליארד שנה.
כדי להעריך את גילו משתמשים בנתונים על המהירות שבה היקום מתפשט, וכן בתופעת קרינת הרקע הקוסמית.
על פי תאוריית המפץ הגדול המקובלת, היקום התחיל בנקודה מסוימת - הנקודה הסינגולרית.
כלומר, בראשיתו היה היקום כולו מרוכז בנקודה אחת, כך שאפשר לומר למעשה כי המפץ הגדול התרחש בכל מקום ביקום, ואי לכך ניתן להגדיר את גיל היקום כזמן שחלף מאז המפץ הגדול.
ההערכות הטובות ביותר לגיל היקום מחושבות כיום על פי קבוע האבל, שהוא מדד לקצב התפשטות היקום.
קצב התפשטות היקום משתנה בהתאם למרחק שכן ככל שהגופים הקוסמיים מרוחקים יותר הם גם מתרחקים מהר יותר.
לכן היחידות של קבוע האבל הן מהירות חלקי מרחק, וערכו כפי שנמדד על ידי טלסקופ החלל פלאנק של סוכנות החלל האירופית ופורסם ב-21 במרץ 2013 הוא 67.11 קילומטר בשנייה למיליון פרסק.
חישוב גיל היקום על פי קבוע זה נותן כ־13.8 מיליארד שנים.
זמן, לפי תורת היחסות, אינו קבוע אלא תלוי בנקודת המבט של הצופה.
אם נציב שעון בנקודת המפץ הגדול, הזמן שהוא ימדוד תלוי בשדה הכבידה שהוא נתון בו (כלומר, בתאוצות שיעברו עליו).
לכן גיל היקום אינו מוגדר כ"זמן" שחלף מאז המפץ אלא כ"זמן הארוך ביותר" שניתן למדוד, מאז המפץ ועד ימינו.
ניסיונות לקבוע את גיל היקום, הזמן שחלף מאז הבריאה, הן חלק – עיקרי או שולי – בכל הדתות והתרבויות העתיקות.
פירוש מילולי של ספר בראשית, למשל, קובע שגיל היקום כששת אלפי שנים .
הגישות הבריאתניות נענו מן העבר השני בגישות פילוסופיות, בראש ובראשונה זו של אריסטו, שגרסו כי היקום נצחי ואינו משתנה.
בספרו 'אוצר החיים', המהווה יומן מיסטי של חוויות אקסטטיות, מפרש רבי יצחק דמן עכו בן המאה ה-13 את תורת השמיטות הקבלית, שלפיה העולם קיים 6,000 שמיטות, כלומר 42,000 שנה.
לפי פרשנותו שמיטות אלה נספרות בשנות האל, שעליו נאמר "כי אלף שנים בעיניך כיום אתמול כי יעבור", ומשך הזמן המתקבל הוא אלף שנים כפול 365.25 (מספר הימים בשנה) כפול 42,000, כלומר 15.34 מיליארד שנים, הערכה הקרובה כדי 10% לגיל היקום לפי ההערכה המדעית העדכנית.
ניסיונות מדעיים ראשונים לקבוע את גיל היקום נעשו במחצית השנייה של המאה ה-19, וכוונו בשלב מוקדם זה לקביעת גיל כדור הארץ.
בשנת 1862 חישב לורד קלווין שגיל כדור הארץ כ־50–150 מיליוני שנים, מתוך הערכת הזמן הדרוש להתקררות גוש הסלע המותך שהיה כדור הארץ כביכול, בראשיתו, עד לטמפרטורה כיום.
מספר שנים אחר־כך חישבו הפיזיקאי הרמן פון הלמהולץ והאסטרונום סיימון ניוקום כמה זמן ייקח לשמש להתקרר לטמפרטורה הנוכחית שלה, וקיבלו שגיל השמש קרוב ל־120 מיליון שנה.
לקראת סוף המאה הוצעה שיטה אחרת: לחשב כמה שנים נדרש מחזור המים בטבע לפעול כדי להביא את האוקיינוסים לרמת המליחות הנוכחית שלהם; הערך שהתקבל, כ־90 מיליון שנה, קרוב גם הוא להערכות הקודמות.
שלוש הערכות אלה נפלו במרחק רב מן הגיל האמיתי של כדור הארץ, שהוא – לפי הערכות היום – כ־4,540 מיליוני שנים.
לורד קלווין לא ידע על הרדיואקטיביות שמחממת את כדור הארץ.
הלמהולץ וניוקום חישבו את גיל השמש בהנחה שאנרגיית החום שלה מקורה בלחץ כבידתי, ולא על־פי מנגנון הפעולה של היתוך המימן.
ג'ון ג'ולי האירי, שביצע חישובי מליחות, לא ידע דבר על תהפוכות האקלים של כדור הארץ בעידנים קדומים.
בסוף שנות העשרים של המאה ה-20 מצא אדווין האבל כי אורן של הגלקסיות הרחוקות מאיתנו מוסט לאדום, תופעה שאותה אפשר להסביר באפקט דופלר הנגרם מהתרחקותם של מקורות האור מאיתנו.
האבל הפך את ציר הזמן, והסיק שבעבר, לפני כ־10–20 מיליארד שנים, היה היקום כולו מרוכז בנקודה אחת בעלת גודל אפסי, ואז החל להתפשט – המפץ הגדול.
גיל היקום על־פי מודל זה קשור באופן הדוק בקצב ההתפשטות, שאותו מודד קבוע האבל.
בשנת 1929 חישב אדווין האבל את גודל היקום הידוע על סמך כוכבים שהם משתנים קפאידים.
קיים קשר בין זמן מחזור הבהירות של משתנה קפאידי לבין הבהירות המוחלטת שלו ודבר זה מאפשר שימוש בהם כנרות תקניים למדידת מרחקים ביקום.
בזכות הבהירות הגדולה שלהם הדבר אפשר להרחיב את מדידת המרחקים לטווחים שמעבר לשביל החלב.
האבל חשב שיש סוג אחד של משתנים קפאידים ולכן הגיע לגודל יקום מסוים, תגלית זו אפשרה גם את חישוב גיל היקום שנחשב כבן כ-2-3 מילארדי שנים.
אך דבר זה יצר פרדוקס לכאורה שכן כבר אז חישבו מדענים כי גיל כדור הארץ הוא 4.5 מיליארד שנים - עתיק יותר לכאורה מגיל היקום.
בשנת 1952 הפיזיקאי וולטר באד שעבד במצפה הר וילסון גילה כי קיימות מספר "אוכלוסיות" מובהקות לכוכבים (אוכלוסייה I ואוכלוסייה II) וכי יש שני סוגים של כוכבי משתנים קפאידים.
באמצעות תגלית זו חישב מחדש את גודל היקום היקום הידוע, והכפיל את החישוב גודל היקום.
במקביל תגלית זו גם הגדילה מאד את גיל היקום פי 2-4 ממה שנחשב עד אז.
דבר זה גם פתר את הפרדוקס לכאורה של כדור ארץ עתיק יותר מגיל היקום..
גיל היקום עתיק בהרבה מכדור הארץ וממערכת השמש - דבר זה אפשר יצירה של יסודות כבדים (יחסית למימן והליום) הנמצאים בכדור הארץ - כמו פחמן, צורן או ברזל - בצורות שונות של נוקליאוסינתזה - נוקליאוסינתזה כוכבית ונוקליאוסינתזה של סופרנובה.
בשנות ה־60 התגלתה קרינת הרקע הקוסמית המהווה אישוש חזק לתאוריית המפץ הגדול לעומת תאוריית המצב היציב, לפיה היקום נצחי וחסר גיל.
במהלך שנות ה־90 היה נדמה לזמן מה שהיקום צעיר מכמה מן הכוכבים העתיקים ביותר; סתירה־לכאורה זו מכונה הפרדוקס של גיל היקום.
ב־1999 איתר טלסקופ החלל האבל 800 משתנים קפאידיים ב־18 גלקסיות, ובהן הגלקסיה M100. נתונים אלה הביאו להערכה מדויקת יותר של הקבוע של האבל, ואז הוערך גיל היקום בכ־12 מיליארד שנה, בעוד שהכוכבים העתיקים ביותר, אלה המצויים בצבירים כדוריים, הם בני 9–12 מיליארד שנה.
בפברואר 2004 גדלה משמעותית רמת הדיוק והאמינות של הנתונים בדבר גיל היקום, כאשר לוויין המחקר WMAP בנה מפה מדויקת של קרינת הרקע הקוסמית מן המפץ הגדול.
על־פי נתונים אלה נקבע גיל היקום כ־ מיליארד שנה.
נתונים מאותו לוויין העלו גם שהכוכבים הראשונים נולדו כאשר היקום היה בן 200 מיליון שנה (ההערכות הקודמות נעו בין 500 מיליון למיליארד שנים).
על תצפיות יסודיות אלה אמר האסטרונום הידוע ג'ון בקל (John Bahcall) מאוניברסיטת פרינסטון, כי הן מהוות "טקס התבגרות של הקוסמולוגיה, מאסופת השערות למדע מדויק".
ב־2013 העריך צוות הלוויין Planck של סוכנות החלל האירופית את גיל היקום ב־13.819 מיליארד שנים, אמנם מעט גבוה יותר מהערך הממוצע של הגבולות שניתנו במסגרת ההערכה של WMAP - אך עדיין בתוך גבולות אלו.
הערכות בסביבת 14 מיליארד שנים מתקבלות גם מהשוואת שתי שיטות אחרות:
מעגל פחמן-חנקן-חמצן, שהוא מקור האנרגיה העיקרי של כוכבים כבדים מהשמש, עשוי להיות איטי משחשבו; הערכים החדשים מתאימים לגיל היקום שחושב על־פי קרינת הרקע.
אם נסמן ב־z את מקדם ההסטה של קרינה היוצאת מגלקסיה נתונה, אז אפשר לחשב את היחס בין גודלו של היקום היום לגודלו כאשר קרן האור יצאה לדרכה: .
מצד שני, טמפרטורת היקום פרופורציונלית לגודלו, וכך יוצא שהטמפרטורה היום שווה ל־, כאשר z הוא המקדם הממוצע.
כעת אפשר לחשב את המקדם הממוצע, על ידי השוואת טמפרטורת היקום היום (2.7 קלווין), לטמפרטורת פלאנק ששררה ברגע המפץ.
גם מהשוואה זו מתקבל אומדן עקבי עם חישובי קרינת הרקע.
גיל המעבר אצל נשים (תום וסת) ובשמו המקובל מנופאוזה הוא הכינוי לתקופה בחיי האישה שבו חלים שינויים הורמונליים הגורמים תסמינים אופייניים ובמהלכו נפסק המחזור החודשי ומסתיימת תקופת הפוריות.
התהליך מתאפיין בשינויים בירידה חדה ברמת ההורמונים אסטרוגן ופרוגסטרון, שנגרמת מהפסקה כמעט מוחלטת של הפעילות השחלתית.
רוב האיברים בגוף האישה מכילים קולטנים לאסטרוגן ומושפעים ממנו, על כן ירידה זו היא בעלת השפעה על מרבית אברי גופה של האישה.
גיל הפסקת הווסת נע בין 45-54. בעבר כונה "גיל הבלות" אך כיום פחת השימוש במונח זה.
גם בערבית השם המסורתי הוא שם בעל הקשרים שליליים, "גיל הייאוש".
נשים נולדות כשבשחלות שלהן ישנם כשני מיליון זקיקים (שמתוכם יתפתחו הביציות).
עם הגעתה של האישה לבגרות מינית מבשילות כ-400,000 ביציות.
במסגרת המחזור החודשי, משוחררת ביצית אחת או יותר.
יתר הביציות יתפרקו בתהליך הקרוי אטרזיה.
מאגר הביציות לא מתחדש במהלך חיי האישה.
עם השנים מתמעט מספר הזקיקים וכשמספרם מגיע לכאלף, מתחיל גיל המעבר.
עם התמעטות הביציות בשחלות, ישנה ירידה הדרגתית בכמות האסטרוגן המיוצר על ידי השחלות ובמקביל ירידה בייצור ההורמון פרוגסטרון.
עד לפני כמאה שנים הייתה תוחלת החיים של נשים נמוכה מחמישים ולכן ההתעניינות במנופאוזה, הייתה נמוכה יחסית.
עם עליית תוחלת החיים עלתה המודעות לתופעה.
תהליך הפסקת המחזור החודשי כולל שלושה שלבים:
שלב הפרה-מנופאוזה (קלימקטריום) שלב מקדים המתחיל כשעדיין יש ביוץ, אולם הווסת אינה סדירה ומופיעה בתדירות גבוהה או נמוכה יותר עד להפסקתה.
שלב זה נובע מירידה הדרגתית בכמות האסטרוגן המיוצר על ידי השחלות ובמקביל ירידה בייצור הורמון הפרוגסטרון.
כ-20% מהנשים סובלות מתסמינים של גיל המעבר כשהווסת שלהן עדיין מופיעה באופן סדיר.
שלב המנופאוזה, שלב שבו לאישה אין וסת במשך 12 חודשים רצופים או יותר ובמהלכו חלה ירידה בייצור והפרשת אסטרוגן ופרוגרסטרון, הביוץ נפסק והאישה כבר אינה יכולה יותר להיכנס להיריון.
שלב זה מאופיין אצל חלק מהנשים בתסמינים שונים כגון: גלי חום, דיכאון, בעיות שינה, הפרעות בקצב הלב ועוד - תסמינים שיכולים לארוך בין שנה לשש שנים.
שלב הפוסט מנופאוזה, שלב בחיי נשים שהוא החל משנה ללא וסת ועד בכלל, ובו אצל חלק מהנשים יש התעצמות של התסמינים ואצל אחרות מסתיימים התסמינים.
מבחינה רפואית, רק לאחר שנה בלי וסת ורק בהסתכלות לאחור אפשר להגיד מתי הייתה הווסת האחרונה, שהיא רגע המנופאוזה.
גורמים שיכולים להשפיע על הגיל בו מתחיל גיל המעבר
בין הגורמים המשפיעים על התחלה מוקדמת יחסית של גיל המעבר, ניתן לציין עישון, רזון קיצוני וירידה חדה במשקל או אנורקסיה, מחלות אוטואימוניות, משקל לידה נמוך וחיים במקומות גבוהים.
מנופאוזה מוקדמת -המונח מתייחס למקרים בהם נשים חוות מנופאוזה לפני גיל 40 בדרך כלל כתוצאה מהתערבות רפואית תרופתית או ניתוחית כגון הסרת שחלות.
התסמינים של נשים עם מנופאוזה מוקדמת יהיו חריפים יותר.
הטיפול מצריך התייחסות מיוחדת ושונה.
נדיר כי אישה תסבול מכל התסמינים, יתרה מזאת, ישנן נשים שאינן סובלות מתופעות לוואי כלל.
התסמינים משתנים מאישה לאישה, בתמהילם ועוצמתם, אך שמירה על אורח חיים בריא עשויה להקל עליהם:
דלדול עצם (בריחת סידן) - לרוב מומלץ על צריכת סידן למניעה.
תסמין מוכר לשינויים ההורמונלים המיוחס למאפייני גיל המעבר אצל נשים.
גלי חום מאופיינים לרוב בתחושת חום חזקה ופתאומית, המלווה בהזעה ובהגברת קצב לב.
גל חום אופייני אורך בין 30 שניות לחמש דקות, אבל יכול להימשך גם שעה.
תחושת החום מתחילה לרוב בפנים ובאוזנים, מתפשטת לחזה ולשאר הגוף.
בנוסף לתחושת החום הפנימית, גם פני העור ובמיוחד הפנים הופכים חמים למגע וסמוקים (זהו גם מקור השם באנגלית – hot flush - הסמקה חמה).
תכיפות גלי החום נעה בין כמה פעמים ביממה, לבין מספר פעמים בשבוע.
גלי החום עלולים להתחיל כמה שנים לפני גיל המעבר (פרה מנופאוזה) ולהימשך מספר שנים במהלך ואחרי גיל המעבר.
גלי חום פוגעים בתפקוד היום יומי ומקשים בעיקר על השינה.
נשים רבות מתקשות להשלים שנת לילה מלאה ללא הפרעות; היעדר השינה מוביל לרוב למצבי רוח משתנים, לפגיעה בריכוז ולבעיות פיזיולוגיות אחרות.
חלק מהנשים חוות הפרעות שינה מבלי שהן חוות גלי חום היות שרמות האסטרוגן נוטות להיות נמוכות ביותר במהלך הלילה.
גיל המעבר הוא תקופה המקושרת לסיכון מוגבר ללקות בדיכאון או לחוות החמרה של תסמינים דיכאוניים קיימים.
הסיכון הגבוה ביותר מתרחש לרוב בשלב הפרה-מנופאוזה, ומיוחס בעיקר לתנודתיות החריפה ברמות האסטרוגן והפרוגסטרון בגוף האישה, המשפיעים על מוליכים עצביים כמו סרוטונין האחראים על ויסות מצב הרוח.
מחקרים מראים כי נשים שחוו בעבר דיכאון (במיוחד דיכאון הקשור לשינויים הורמונליים כמו דיכאון לאחר לידה) נמצאות בסיכון גבוה יותר לפתח אפיזודה דיכאונית משמעותית בגיל המעבר.
גורמים פסיכוסוציאליים, כגון הפרעות שינה (אינסומניה) הנגרמות מגלי חום ליליים ושינויים בזהות העצמית או בתפקידים חברתיים, עשויים גם הם להוות גורמי סיכון משלימים.
גיל המעבר הוא תהליך טבעי, שלב נוסף בחיים, ולא מחלה.
עם זאת, כשהתסמינים מפריעים, נהוג לטפל בהם.
גם כדי לשמור על איכות חיים (מחסור בשינה או דיכאון, למשל, יכולים לפגוע קשות באיכות החיים) וגם כדי להימנע מפגיעה מתמשכת (כמו אוסטיאופורוזיס).
טיפול הורמונלי או HRT הוא טיפול המבוסס על הרעיון של אספקת הורמונים במקום אלו שכבר אינם מיוצרים, כאשר ההורמון העיקרי הוא אסטרוגן.
אולם, הוכח כי מתן של אסטרוגן בלבד לנשים שיש להן רחם מעלה את שכיחות מקרי סרטן רירית הרחם.
זאת הסיבה שטיפול הורמונלי שניתן לנשים בעלות רחם מורכב משני הורמונים: אסטרוגן – שמטפל בתופעות גיל המעבר, ופרוגסטרון – ששומר על רירית הרחם.
נשים שעברו כריתת רחם וסובלות מתופעות גיל המעבר יכולות להשתמש בטיפול הורמונלי על בסיס אסטרוגן בלבד ללא חשש.
עד שנת 2002, הטיפול ההורמונלי היה הכלי העיקרי שבאמצעותו רופאים נהגו לטפל בתסמינים של המנופאוזה.
בשנה זו, התפרסמו שני מחקרים משמעותיים אשר סקרו למעלה מ-16,000 נשים בארצות הברית (הראשון על ידי ארגון Women's Health Initiative) והשני על ידי קרן מיליון נשים באנגליה.
המחקרים הראו שהטיפול ההורמונלי אומנם יעיל בטיפול בתופעות הלוואי המלוות את גיל המעבר אך הוא מעלה את ההסתברות לחלות בסרטן השד ב-24% (ביחס לנשים שלא מטופלות בהורמונים) וכן מעלה את הסיכוי לשבץ ב-31%.
פרסום מוקדם בעיתונות הפופולרית (ולא הרפואית) זרע בהלה בקרב רופאים ונשים כאחד, וכתוצאה מכך חלה ירידה דרסטית בכמות מרשמי הרופאים לטיפול הורמונלי.
לא מעט דברי ביקורת הושמעו על מחקר ה-WHI, בעיקר על גיל הנשים שהשתתפו במחקר, שהיה מבוגר מדי (רק 32% מהנשים היו בגיל הרלוונטי).
מחקרי המשך שהתבססו על אותו מאגר נתונים והתייחסו לקבוצת הגיל הרלוונטית, הראו תוצאות הפוכות: בקרב נשים שגילן היה פחות מ-60, וקיבלו אסטרוגן בלבד, לא עלה הסיכון לסרטן שד, למחלות לב ולשבץ מוחי, לעומת נשים שלא קיבלו הורמונים.
על פי הצהרת עמדה שפורסמה בחודש יולי 2017 בכתב העת (NAMS (The North American Menopause Society טיפול הורמונלי חליפי (RHT) הוא הטיפול היעיל עבור סימפטומים ואזומוטוריים כגון: גלי חום, הזעה, דופק מהיר, קשיי שינה ועבור תסמונות אורוגניטליות.
כמו כן הוכח שטיפול הורמונלי אפקטיבי במניעת דלדול עצם (אוסטאופורוזיס) ובמניעת שברים.
לתופעה של יובש נרתיקי ניתן להשתמש בנרות אסטרוגן או קרם אסטרוגן הניתנים ללא מרשם רפואי.
בעשור האחרון התפתחו מספר תרופות מבטיחות השייכות לקטגוריית ה-SERMs (מודולטור סלקטיבי של קולטנים לאסטרוגן) לטיפול בתופעות גיל המעבר.
עקרון הפעולה של תרופות אלה מבוסס על יכולתם של החומרים הפעילים לחקות את פעילותו של אסטרוגן בחלק מהרקמות, תוך שהם סותרים את פעולתו ברקמות אחרות.
כך למשל, ברקמת העצם הוא יעבוד כמו אסטרוגן (היעיל במניעת אוסטיאופורוזיס) אך ברחם (שם פעילותו של האסטרוגן אינה רצויה) יסתור את הפעילות הזו.
מנגנון פעולה סלקטיבי שכזה מאפשר טיפול יעיל בסימפטומים של גיל המעבר תוך צמצום תופעות הלוואי של הורמון הפרוגסטרון, האחראי על רוב תופעות הלוואי המטרידות של הטיפולים ההורמונליים (כאב וגודש בשדיים, דימומים ואגינליים).
טיפול מקומי לטיפול ביובש נרתיקי.
חלק מהרופאים משתמשים בתרופות אנטי-דיכאוניות (SSRI).
תרופות אלה בעלות אפקטיביות דומה לתרופות אנטי-דיכאוניות לטיפול בגלי חום, אך ללא השפעות על שינויים במצבי רוח.
גילברט (גיל) ג'רארד היה שחקן אמריקאי שנודע בעיקר כמי שגילם את דמותו של קפטן ויליאם "באק" רוג'רס בסדרת הטלוויזיה "באק רוג'רס במאה ה-25", ששודרה בארצות הברית בשנים 1979–1981.
ג'רארד נולד בליטל רוק שבארקנסו.
הוא הצעיר מבין שלושת בניהם של גלדיס, מרצה במכללה מקומית, ופרנק ג'רארד, איש מכירות.
למד בבית הספר התיכון הקתולי לבנים בליטל רוק.
במהלך נעוריו השתתף בהצגות בבית הספר, ובפעילות בתנועת הצופים (בה הגיע לדרגה הבכירה ביותר – Eagle Scout).
לאחר מכן החל ללמוד באוניברסיטת מרכז ארקנסו, אך לא השלים את לימודיו.
החל לעבוד ככימאי ותוך שנים ספורות התמנה למנהל אזורי בחברת כימיקלים גדולה בבעלותו של וינת'רופ רוקפלר (מושל ארקנסו, בנו של ג'ון ד.
מעסיקיו אמרו לו שיקודם לתפקיד סגן נשיא החברה אם ישלים תואר שני, אך הוא העדיף להתפטר על מנת שלא לחשוף את העובדה שלא השלים את התואר הראשון.
בעקבות התפטרותו נסע ג'רארד לניו יורק, שם למד משחק בבוקר ועבד כנהג מונית בערב.
אחד מנוסעיו הזמינו להיבחן לתפקיד בסרט "סיפור אהבה", שצולם באותם ימים בניו יורק.
ג'רארד קיבל תפקיד קטן, והקטע בו השתתף נחתך בעריכה.
אולם הייתה זו הפעם הראשונה בה זכה בקרדיט פורמלי על השתתפות בסרט קולנוע.
בשנים שלאחר מכן השתתף ג'רארד בעיקר בפרסומות טלוויזיה (כ-400 פרסומות), בין היתר כדובר חברת פורד.
באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 נבחר לגלם את ד"ר אלן סטוארט באופרת הסבון "הרופאים" .
לאחר מכן השתתף בכמה סרטים ובפרק "The Handyman" בסדרה "בית קטן בערבה".
בשנת 1979 נבחר לגלם את דמותו של קפטן ויליאם "באק" רוג'רס בסדרת הטלוויזיה "באק רוג'רס במאה ה-25".
תפקיד זה, אותו גילם עד לשנת 1981, הקנה לו את עיקר פרסומו.
אחריו השתתף בעוד כמה סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה.
בין היתר גילם תפקידים ראשיים בסדרות "ילד הקראטה" ו-"E.A.R.T.H.
כבר בשנות השבעים החל לסבול מהשמנה.
בשלב מסוים הגיע למשקל של כ-160 ק"ג, השמנת יתר חולנית אשר סיכנה את חייו.
בשנת 2005 עבר ניתוח מעקף קיבה מציל חיים שבעקבותיו השיל כ-65 ק"ג ממשקלו, וסיפורו תועד ושודר בערוץ דיסקברי בריאות .
ג'רארד היה נשוי לשחקנית קוני סלקה בשנים 1979–1987 ולשניים נולד בן אחד בשנת 1981. לג'רארד בת נוספת מקשר אחר.
ב-16 בדצמבר 2025, אשתו של ג'רארד, ג'נט, הודיעה בפייסבוק כי הוא נפטר מוקדם יותר באותו יום בעקבות "סוג נדיר ואגרסיבי של סרטן".
גיל בלוז הוא שחקן ובמאי קולנוע קנדי.
בלוז נולד בוונקובר שבפרובינציה קולומביה הבריטית שבקנדה.
את לימודיו התיכוניים עשה בבית הספר מגי סקונדרי.
בלוז נהה אחר קריירת משחק, הוא למד באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה שבמנהטן והופיע על במות העיר.
בלוז עשה תפקידים קטנים על המסך הקטן; ב-1991 הופיע בפרק של סדרת הדרמה "חוק וסדר".
ב-1994 הופיע לראשונה בקולנוע – בלוז גילם את דמותו של טומי ויליאמס בסרט הקולנוע "חומות של תקווה".
באותה שנה ראה אור סרט הקולנוע "Love and a .45", דרמת פשע בה שיחק בלוז את התפקיד הראשי לצד רנה זלווגר.
שנה לאחר מכן שיחק בקומדיה הרומנטית "נישואין נוסח מיאמי" בכיכובה של שרה ג'סיקה פרקר.
ב-1997 שיחק בסרט האימה הטלוויזיוני של Showtime "שלגיה: סיפור אימה" מועמד 3 פרסי אמי, לצד השחקנים סם ניל וסיגורני ויבר.
בשנים שלאחר מכן גילם דמויות נוספות על המסכים, עד שקיבל את אחד התפקידים הראשיים בדרמה הקומית של דייוויד אי קלי "אלי מקביל" שזכתה להצלחה רבה.
בלוז גילם את דמותו של בילי תומאס, אהוב הנעורים של אלי (קליסטה פלוקהארט), ועם דמות זו הוא כנראה מזוהה יותר מכל (1997–2002).
בשנים 2–2001 גילם את דמותו של הסוכן מאט קאלאן בסדרת הדרמה "סוכנות הביון" (אנ') של CBS.
בלוז גילם את אחת הדמויות הראשיות במותחן הפסיכולוגי "Chasing Sleep" (ראה אור ב-2001).
ב-2003 גילם את ד"ר תיאודור קונווי במותחן "אופק נסתר" לצד ואל קילמר.
בשנת 2004 ביצע הופעת אורח בסדרה "קארן סיסקו" (אנ').
ב-2006 השתתף בסרט המדע הבדיוני "Final Days of Planet Earth" של הולמרק.
בלוז גילם את דמותו של פרנק טראמל בסרט הטלוויזיה "24: גאולה",
בשנת 2010 שיחק בסרט "לצוד על מנת להרוג", ובאותה שנה שיחק במותחן "לא ייאמן" בכיכובם של סמואל ל.
בשנת 2011 החל לגלם את ניקולאי פוטין בסדרת הפעולה "צדק אמיתי" בכיכובו של סטיבן סיגל.
בשנת 2012, שיחק בסרט "הבית בקצה הרחוב" בשנת 2013 שיחק בפארקלנד.
בשנת 2015 שיחק בסרט הפעולה "מתח גבוה", לצד ג'ון טרבולטה ושרון סטון, ובסרט "דרך שמחה לעת עתה" לצד האחיות אמנדה מישלקה ואליסון מישלקה.
בשנת 2016 כיכב בסדרת הדרמה "עדי ראייה" שיצר התסריטאי הישראלי עדי חזק לרשת USA Network.
בשנת 2019 החל לגלם את דמותו של אוונס בסדרת הפשע "ג'ט" בכיכובה של קארלה גוג'ינו.
באותה שנה שיחק בסרט האימה "סיפורים מפחידים שמספרים בחשיכה", ובסרט "אתיקה בעסקים" לצדו של לרנז טייט.
בשנת 2020 שיחק במיני-סדרה של רשת Freeform "אהבה בימי קורונה" בדמותו של פול.
בשנת 2022 שיחק במיני-סדרה "Women of the Movement"; דרמה היסטורית מבית רשת ABC בדמותו של עורך הדין האמריקאי ג'רלד צ'אתאם.
בשנת 1994 נישא בלוז לשחקנית האמריקאית ריה קילסטדט ולהם בת ובן.
גיל ג'יבלי (נולד ב-ז' בכסלו ה'תשי"ז, 30 בנובמבר 1957) הוא מאייר, קריקטוריסט וצייר קלסתרונים ישראלי.
משמש כמאייר הראשי של העיתון "גלובס"; כמו כן הוא משמש כמבקר ג'אז.
גיל ג'יבלי נולד ליצחק ג'יבלי, מלוחמי יחידה 101, ולעמליה, מוזיקאית וכוריאוגרפית.
את שמו נתן לו אביו על שם פעולות גיל (ראשי תיבות: גיבלי יצחק לחופש), כינוי לפעולות צבאיות שביצעו חבריו של יצחק ג'יבלי לשחרורו, לאחר שנפל בשבי הירדני במבצע ברוך 1. הוריו של גיל ג'יבלי התגרשו כשהיה בן ארבע, והוא עבר לגור אצל סבו וסבתו בקיבוץ גבעת חיים איחוד.
בגיל שמונה עבר לגור עם אמו בבאר שבע, וכעבור ארבע שנים עבר להתגורר בקיבוץ מזרע, שם אומץ על ידי שניים מבני הקיבוץ שהיו יוצאי יחידה 101.
לאחר שירותו הצבאי החל בלימודי ציור בבית הספר לאמנות קלישר בתל אביב.
בשנת 1982 נסע לניו יורק, שם למד ציור במשך מספר שנים בקולג' "אמפייר סטייט".
בעת שהותו בניו יורק עבד כעוזר לקריקטוריסט רענן לוריא.
בשנת 1989 הוחלט בעיתון הכלכלי "גלובס" לנקוט בקו המקובל בעיתונים כלכליים בעולם שבהם מחליפים איורי הדיוקנים את הצילומים.
ג'יבלי נבחר כמאייר הבית של העיתון, ומאז הפכו איוריו לאחד מסמליו של "גלובס".
כמו כן, פרסם במשך מספר שנים טור שבועי בנושא מוזיקת ג'אז הקרובה ללבו.
ג'יבלי מתמחה בציורי קלסתרונים, והוא פועל בשרות משטרת ישראל.
לזכותו נזקפים מספר מקרים של לכידת עבריינים שזוהו לפי הקלסתרון שצייר, בהם תפיסת הרוצח של שרה סמוכי בשנת 2000 בעיר אשדוד, שנרצחה בדוכן מפעל הפיס ביריה אחת.
הקלסתרון שאייר, לפי תיאור של עובדת בחנות סמוכה לדוכן הפיס, יחד עם שחזור הרצח, שודר בתוכנית הטלוויזיה "בשידור חוקר".
שוטר שזהה את הקלסתרון כדומה לאדם שנעצר בשוד בנק בעבר הוביל לתפיסתו של הרוצח.
ג'יבלי שימש ציר מרכזי בסרט התעודי ההרוג ה-17, לפי עדות נהג האוטובוס ושני נוסעים, צייר שני קלסתרונים כדי לזהות את ההרוג האלמוני מהפיגוע בצומת מגידו בשנת 2002. כמו כן צייר לפי עדויות ניצולים את קלסתרונו של פאוול פרנקל, מפקד אצ"י (הארגון הצבאי היהודי) בגטו ורשה.
עד היום צייר ג'יבלי למעלה מעשרת אלפים דיוקנים.
בשנת 2000 הציג מעבודותיו בתערוכה בגבעתיים, ובשנת 2008 השתתף עם קבוצת ציירים בתערוכת דיוקנאות שנערכה בבית ציוני אמריקה בתל אביב.
ג'יבלי גם אייר מספר ספרים, ובהם הספר "בונים פה נמל: מכתבים מסבא נודניק" (הוצאת תמוז, 2004), ספר לילדים שיצא זמן קצר אחרי מות רפאל איתן ובו מכתבים שכתב לנכדיו על עבודתו בנמל אשדוד.
ג'יבלי נשוי לאסתר הלברטל ואב לחמישה.
גיל דסיאנו ביטון (נולד ב-17 באוגוסט 1977) הוא שחקן ואמן חזותי ישראלי.
דסיאנו ביטון נולד בראשון לציון בשם גיל ביטון.
הוא בן דודו של הראפר אבי מסיקה.
בשנת 2002 סיים את לימודיו בבית הספר לאומנויות הבמה "בית צבי".
לאחר סיום לימודיו, הוסיף את שם המשפחה המקצועי דסיאנו בהמלצת נומרולוגית.
מלבד לימודיו ב"בית צבי", ביטון הוא בוגר הקורס למשחק מול מצלמה של רות דייכס.
נשוי למאמנת האישית סיון ארז.
בשנת 2003 החל את דרכו בעולם המשחק מיד בסוף השנה השלישית ללימודים, בסרטו של שמי זרחין, "הכוכבים של שלומי".
בשנת 2003–2004 שיחק בסרט אמריקאי ישראלי "שבעת החודשים הראשונים" של הבמאי פיליפ שיפקו.
הסרט צולם אבל מעולם לא יצא לאקרנים.
בשנת 2005 כיכב לצידם של גיא אריאלי ויעל דואני במחזמר "טרזן וג'יין" בבימויו של חנוך רוזן.
בשנת 2006 שיחק בתפקיד "הר זלר" (הקצין הנאצי) במחזמר "צלילי המוסיקה" בבימויו של משה קפטן.
בשנת 2007 שיחק בהצגת הבידור "הגליל והתחתון", לצידם של אוולין הגואל ועמוס תמם.
בשנת 2008 הופיע בדרמה המוזיקלית של yes "דני הוליווד", בה גילם את דמותו של ברוך "בוקי" באום, בנם של עזריאל באום (אריה מוסקונה) ולולה באום (גילה אלמגור) ואחיה התאום של איה באום (טל טלמון).
בשנים 2009- 2010 גילם מורה לספורט בדרמה המוזיקלית היומית לנוער ב-yes "תיכון השיר שלנו" של "טדי הפקות".
בשנת 2010 גילם את רני בסרט הקולנוע פרדייס קרוז, לצדם של עוז זהבי ו-והינה ג'יוקנטה.
בשנת 2011 שיחק בסרט הקולנוע "אינשאללה", במסגרת הפקה בינלאומית.
הסרט עוקב אחר רופאה קנדית, המתנדבת במחנה פליטים ברמאללה.
בשנת 2012 לוהק לשחק בסרט הקולנוע "הסיפור של יוסי", סרט ההמשך של "יוסי וג'אגר", לצידם של אוהד קנולר ועוז זהבי.
ב-2013 שיחק בסרט "פרדייס קרוז" לצדו של עוז זהבי.
בשנת 2014 גילם את ינון בדרמת המתח "בתולות" ששודרה ב-HOT.
בשנת 2017 שיחק בתפקיד אורח בדרמה היומית "פולמון" ששודרה ב-HOT.
בשנת 2019 גילם את ורדי בסרט הקולנוע "הבלתי רשמיים", המגולל את סיפור הקמתה של מפלגת ש"ס.
באותה השנה כיכב בסרט הקצר "צופר" בבימוי ניצן רון, בו גילם חייל הלום קרב המתמודד עם הצפירות במהלך יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
דסיאנו שיחק בהצגות הילדים "בנצי", "עכבר העיר ועכבר הכפר", ו"בגדי המלך החדשים" בהפקת התיאטרון שלנו.
בשנת 2009 גילם את ג'ימי במחזה "הבט אחורה בזעם" בתיאטרון הספרייה, בבימויו של סלבה מלצב.
בשנת 2019 גילם את ניב במחזה "אופסייד טנגו" לצדה של אגם שוסטר במסגרת פרויקט המחזאים "צוותא", בבימויו של רוני מנדלסון.
דסיאנו ביטון עוסק באמנות משנת 2007. עיקר עבודותיו הן בתחום האמנות החזותית, בדגש על ציור.
בנוסף, הוא מבצע עבודות בסאונד, מיצב ומיצג.
בשנת 2014 סיים את לימודיו במכון אבני לאמנות ועיצוב בתל אביב.
בשנת 2017 סיים את לימודיו בתוכנית ללימודי המשך במדרשה – הפקולטה לאמנות, בית ברל.
באותה השנה הקים ביחד עם שירה גפשטיין מושקוביץ את "הסטודיו לציור" - בית ספר פרטי ללימוד יסודות הציור, בדגש על ציור ריאליסטי-פיגורטיבי.
2014 – עיר ובהלות, בית האמנים, תל אביב
2014 – כילי קורן-גיל דסיאנו ביטון, גלריה זיסמן, תל אביב
2014 – סינופיות של מסע, פלורנטין 45, חלל לאמנות עכשווית, תל אביב
2015 – קו-גזרה, מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד והגלריה העירונית, כפר סבא
2017 – לחם ושושנים, תערוכה למען נשים בחברה הערבית, תל אביב
2017 – תערוכת ציור, סלון הקובייה, ירושלים
2018 – חג הקורבן, תערוכת ציור, גלריה חנינא, תל אביב
2018 – פלסטר 6, תערוכת מכירת אמנות למען רופאים לזכויות אדם, גלריה מינוס 1, תל אביב
2018 – חשומה, בית אמנים תל אביב
2019 – חשומה, מוזיאון Mact/Cact, שווייץ
2019 – לוגאס, שירה גפשטיין מושקוביץ, גיל דסיאנו ביטון, המעבדה לאמנויות, תל אביב
2020 – מכניקה של נס, הסדנא לאמנות רמת אליהו, ראשון לציון
גיל הנישואים הוא הגיל המינימלי לפי חוק שבו מותר להינשא.
במדינות רבות, והחל מחודש דצמבר 2013 גם בישראל, גיל זה הוא 18 שנים.
באישור של בית המשפט (לעיתים נדרש גם אישור ההורים) ניתן להינשא במדינות רבות כבר בגיל 16 שנה, וכאשר האישה בהיריון ניתן לעיתים היתר לנישואים בגיל צעיר יותר.
בדרך כלל גיל הנישואים שווה לגבר ולאישה.
בנוסף, גיל הנישואים הממוצע (בנישואים ראשונים) הוא נתון דמוגרפי חשוב.
האמנה בדבר הסכמה לנישואים, גיל מינימלי לנישואים ורישום נישואים נתקבלה באו"ם בשנת 1962 וקובעת שהמדינות החברות בה יפעלו לקבוע בחקיקה גיל מינימלי לנישואים.
האמנה אינה קובעת מהו גיל זה.
55 מדינות, ובהן ישראל, חברות באמנה.
גבר כשיר לקדש אישה, כמו לכל פעולה משפטית אחרת המצריכה דעת, משהגיע לגיל שלוש עשרה והביא שתי שערות.
אך במקרה של יבום, כלומר נשיאת אשת אחיו שמת ללא בנים, מדין תורה היבם נכנס במקומו של אחיו בביאה בלבד אף ללא דעת.
לפיכך הוא כשיר לייבם מגיל תשע, שהחל ממנו 'ביאתו ביאה'.
ברם, חכמים תיקנו שהיבם לא ישא את יבמתו לפני שיקדשה במאמר יבמין, וממילא אסרו את הייבום לפני גיל שלוש עשרה.
הגיל הראוי לנישואים נקבע במסכת אבות באימרה: "בן שמונה עשרה לחופה".
מי שהגיע לגיל עשרים ולא נשא אשה מעלה עליו את חמתו של הקב"ה, כדברי רבא שאמר .
הגמרא מבארת את טעם הדבר, משום שאם לא יינשא בגיל זה, יהיה עליו להתמודד עם הרהורי עבירה קשים, ומחמת חשש זה, בעיקר במגזר החסידי, מדריכים להתחתן בגיל שמונה עשרה.
אישה כשירה להינשא על דעת עצמה משהגיעה לגיל שתים עשרה שנה ושישה חודשים ונעשתה בוגרת.
מלידתה ועד שעה זו האב רשאי מדין תורה להשיאה, ואם היא יתומה תיקנו חכמים שאמה או אחיה רשאים להשיאה בקטנותה.
נישואים 'מדרבנן' אלו אינם תקפים מהתורה עד שהקטנה תגיע לגיל שתים עשרה שנה ותביא סימנים, ועד אז היא רשאית לסיימם בכל עת באמצעות מיאון.
ברם, בתקופת האמוראים נאסר "לאדם שיקדש את בתו כשהיא קטנה עד שתגדל ותאמר: בפלוני אני רוצה".
מאיסור זה ומהתייחסויות שליליות אחרות של חז"ל לנישואי קטנות, מחד גיסא, ומאמירות המעודדות נישואים מוקדמים של בנות בוגרות, מאידך גיסא, ניתן להסיק שגיל הנישואים המומלץ היה שתים עשרה.
למרות זאת החל במאה ה-10 ובעיקר במאה ה-12 ובמאה ה-13 היו מקרים רבים של נישואי ילדות, לעיתים לגברים מבוגרים, על רקע יתמותן או רצון להבטיח את עתידן.
במקורות ההלכתיים מהתקופה, שלא כבכתבי הגאונים, ניכרת מגמה של ראיית האיסור להשיא בת קטנה כהנחיה מוסרית שאינה מחייבת, או כחסרת תוקף כשיש לחוש שהמתנה לגדילת הילדה תמנע את נישואיה.
במקרים רבים נישואים אלו הובילו לקיום יחסי אישות עם הילדות או לניסיונות לקיום יחסי מין עימן.
ילדה קטנה שנבעלה נחשבת הלכתית לאנוסה גם אם הבעילה הייתה בהסכמתה.
במאות השנים האחרונות, תקנות גילאי מינימום לנישואים תוקנו בקהילות שונות לאור ההתנגדות לנישואים מוקדמים, אך עד המאה ה-20 היו תופעות של נישואי ילדים שנועדו כהצלה מפני גזירות שהוטלו על היהודים.
בישראל בשנת 1950 תיקנה הרבנות הראשית כי אין להשיא בנות לפני גיל 16.
גיל הנישואים המזערי בישראל הוא 18 שנים לגבר ולאישה, בהתאם להוראות חוק גיל הנישואין, תש"י-1950, לפי תיקון לחוק שאושר בדצמבר 2013. נישואים בגיל צעיר יותר וסיוע לעריכת נישואים אלה הם עבירה פלילית שעונשה מאסר שנתיים או קנס.
בית המשפט לענייני משפחה רשאי להתיר נישואים בגיל צעיר יותר רק למי שכבר מלאו לו 16 שנה אם קיימות נסיבות מיוחדות הקשורות בטובתו, המצדיקות מתן היתר זה.
לפני התיקון, גיל הנישואים המזערי היה 17 שנים, ובית משפט לענייני משפחה היה רשאי לתת היתר לנישואים בגיל צעיר יותר כאשר מדובר בנערה שהרתה או ילדה לאיש אשר לו ברצונה להינשא, וכן בנסיבות מיוחדות לאחר שלשני בני הזוג מלאו 16 שנה.
בדברי ההסבר להצעת החוק נומק השינוי: "הצעת החוק מטרתה למנוע נישואין בגיל צעיר, כאשר הנער או הנערה אינם בשלים לקבל החלטה שתשפיע על מהלך חייהם, וייתכן שהיא אינה פרי רצונם החופשי".
הגיל הממוצע של נשים שנישאו לראשונה עמד על 24.7, גידול של 2.3 שנים מאז 1980. קודם להעלאת גיל הנישואים ל-18 שנים נישאו בישראל מדי שנה כ-4,000 קטינים וקטינות לפחות.
בציבור החרדי כיום, חלוקות הדעות בעניין גיל הנישואים לבחורים.
כך גם סברו הרב שך והמשגיח רבי יחזקאל לוינשטיין.
אמנם, רבים מגדולי הדור בדורנו, ובראשם הרב שטיינמן והרב חיים קניבסקי, סברו אחרת.
(על פי חוק האיחוד האזרחי, 2006, המאפשר נישואים, שני הצדדים חייבים להיות בני 18 ומעלה.
על פי חוק ההכרה בנישואים נוהגים, 1998, נישואים רגילים שנכרתו לאחר העברת החוק יוכרו רק אם שני הצדדים היו בני 18 ומעלה.)18גיל ההתבגרות10(חוק המעמד האישי של מוסלמים, 1991, מתיר נישואי נערה מגיל ההתבגרות.
בני עשר יכולים להינשא באישור שיפוטי.)181514181618182116–18(בשנת 2016 קבע בית המשפט לחוקה שחוק הנישואים, שהתיר לבנות (לא לבנים) בנות 16 להתחתן בהסכמת הוריהן, אינו חוקתי והוכר ב-18 שנים כגיל המינימום החוקי לנישואים.)
מדינהללא הסכמת הורים או משפטבהסכמת ההוריםבהסכמה שיפוטיתהערותזכרנקבהזכרנקבהזכרנקבה1815–(בסעיף 25 לחוק הנישואים נכתב: "נישואים הנערכים בין אנשים שאחד מהם מתחת לגיל חמש עשרה יהיו בטלים".)1816אין1815אין1816–1816–1816(סעיף 139 לחוק האזרחי החדש משנת 2014).181618/1916נישואים בקנדה כפופים לחוק הפדרלי והמחוזי כאחד.
מדינהללא הסכמת הורים או משפטבהסכמת ההוריםבהסכמה שיפוטיתהערותזכרנקבהזכרנקבהזכרנקבה181618151815(15 לנשים בהסכמת הורים או באישור שיפוטי.
לפי הקוד האזרחי, סעיף 70 קובע את גיל הנישואים ל-18 לגברים ו-16 לנשים.
עם זאת, סעיף 71 יוצר חריג לאמור לעיל, הקובע: "(1) לא השלימה הילדה את הגיל הקבוע בסעיף 70 לחוק זה, ניתן לערוך את הנישואין רק באמצעות אביה או בית המשפט המוסמך.
(2) נישואיה של ילדה קטינה שגילה נמוך מ-15 לעולם לא יהיו מותרים".
אולם בפועל, נישואים מתרחשים לעיתים קרובות בגילאים צעירים בהרבה, שכן לקבוצות אתניות שונות באפגניסטן יש מסורות שונות, רבים מקבלים נישואים בגילאים צעירים.)2118אין(החוק קובע סנקציות עונשיות על כריתת נישואים קטינים, אם כי איחודים כאלה אינם נחשבים כפסולים.
למרות החוק, שיעורי נישואי הילדים בבנגלדש הם מהגבוהים בעולם.
בתי המשפט לענייני משפחה מסוגלים להכיר בנישואים לבני 16 ומעלה במקרים מיוחדים.18–18161816–181716–1715–1817רשויות מקומיות לשלטון עצמי רשאיות, לבקשת הצדדים הנכנסים לנישואים, ובלבד שקיימות סיבות מוצדקות, להוריד את גיל הנישואים.
מדינהללא הסכמת הורים או משפטבהסכמת ההוריםבהסכמה שיפוטיתהערותזכרנקבהזכרנקבהזכרנקבה181616 באישור בית משפט ושני ההורים (ניתן רק בנסיבות חריגות).
גיל בלנק (נולד ב-3 במרץ 1997) הוא שחקן ישראלי.
בלנק נולד ברמת השרון, והוא הבכור מבין שלושה אחים.
משנת 2009 למד בתוכנית המחוננים ומגמת התיאטרון של בית הספר הכפר הירוק.
בשנת 2011 הצטרף לבית הספר לקולנוע של אייל קנטור והחל להשתתף בהפקות מצולמות.
גילם תפקידים ראשיים בפרויקט הסרטים הבינלאומי "48 שעות".
בשנת 2012 זכה הסרט "חתולה בשק" בהשתתפותו בפרס "השימוש הטוב ביותר בז'אנר" בפרויקט זה.
כמו כן, השתתף בהפקות סרטי חובבים משותפות לתלמידי קולנוע ישראלים, גרמנים וצרפתים.
ב-2013 גילם את דמותו של הילד יונתן בסרט הישראלי "לצוד פילים" של התסריטאי והבמאי רשף לוי כתפקיד ראשי, לצד השחקנים מוני מושונוב, ששון גבאי ופטריק סטיוארט.
בסוף שנת 2013 הוענק לו צל"ש בימוי (במשותף עם היוצר והצלם ים שרגיל) בתחרות הקליפים השנתית על שם אורי סונין ליוצרים צעירים.
בלנק סיים את לימודיו בהצטיינות בקיץ 2015 והתנדב למסלול עילית בצה"ל.
בתחילת שנת 2018 סיים בהצלחה קורס קצינים, והוא משרת כקצין בתפקיד משמעותי בבסיס במרכז הארץ.
גיל הר־גיל (נולד ב-17 באוגוסט 1953) הוא אדריכל נוף ומתכנן ערים ואזורים ישראלי.
הר-גיל נמנה עם הבולטים בתחום אדריכלות הנוף בישראל, זוכה פרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף (2009) ופרס עזריאלי לתכנון אורבני (2005) ושותף־מייסד במשרד "גרינשטיין הר-גיל, אדריכלות נוף ותכנון סביבתי".
הר-גיל נולד בתל אביב בשנת 1953. לאחר שירותו הצבאי כקצין שריון, למד אדריכלות במחלקה לעיצוב סביבתי בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים.
עם סיום לימודיו עבד כמתכנן במרכז בינוי בתל אביב.
בהמשך השלים תואר שני מקצועי באדריכלות נוף (M.L.A) באוניברסיטת קורנל (Cornell University) שבמדינת ניו-יורק, ארצות הברית.
במהלך לימודיו עבד ברשות הפארקים של מדינת ניו-יורק, וזכה לתעודת הוקרה על "תרומה יוצאת דופן ותמיכה בפיתוח תוכניות חינוכיות".
לאחר סיום לימודיו בקורנל הצטרף לסגל אוניברסיטת המדינה של קנזס (Kansas State University), בארצות הברית, שם שימש פרופסור משנה במחלקה לעיצוב סביבתי וכן יועץ תכנוני לשיקום העיר מנהטן, קנזס.
עם שובו לישראל החל בלימודים לתואר דוקטור, וב־1992 קיבל תואר Ph.D.
בתכנון ערים ואזורים בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון.
במהלך לימודיו ולאחריהם לימד והנחה סטודנטים לאדריכלות נוף ולאדריכלות.
בשנת 2012 מונה לפרופסור חבר בטכניון.
בשנת 1988 הקים, יחד עם אדריכלית הנוף דפנה גרינשטיין, את משרד "גרינשטיין הר־גיל לאדריכלות נוף ותכנון סביבתי".
המשרד עוסק בתכנון מגוון רחב של פרויקטים, ובהם: תכנון שכונות מגורים, התחדשות עירונית, פארקים עירוניים, גנים לאומיים, שמורות טבע, ונופי מורשת, בנוסף, המשרד מתכנן תשתיות לאומיות, כמו כבישים מסילות רכבת וקווי חשמל וכן גשרים ומבני דרך.
במהלך השנים זכה הר-גיל, יחד עם שותפיו וצוות המשרד, בפרסים ובתעודות הוקרה, ובהם פרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף של עיריית תל אביב על תכנון פארק הכט בחיפה, ופרס עזריאלי לתכנון אורבני של המועצה לישראל יפה על תכנון שדרות בן-גוריון במושבה הגרמנית בחיפה.
הר-גיל כיהן כיושב ראש האיגוד הישראלי של אדריכלי הנוף (ISALA), כנציג ישראל באיגוד אדריכלי הנוף הבינלאומי (IFLA) ושימש שופט ואף יו"ר חבר שופטים בתחרויות מקצועיות בתחום.
בנוסף לפעילותו הציבורית, הר-גיל מתנדב פעיל שנים רבות בעמותת אתגרים, העוסקת בקידום ובהעצמה של אנשים עם מוגבלות באמצעות ספורט ופעילות גופנית.
הר-גיל עומד בראש ההנהלה השיתופית של חברת "גרינשטיין הר־גיל לאדריכלות נוף ותכנון סביבתי".
במהלך השנים זכה צוות המשרד להוקרה והערכה על פרויקטים רבים:
פרויקט מצטיין, תחום התשתיות, כביש 543 וחניון שפיים, איגוד המהנדסים לבניה ולתשתיות, 2025.
פרס ראשון והזמנת תכנון, פארק האצבע הצפונית, עירית גבעת שמואל, 2022.
אות האדריכלות הישראלית, תכנון ועיצוב עירוני, מקום שלישי, עבור תכנון רחוב יפו בחיפה, התאחדות האדריכלים ובוני הערים בישראל, 2019.
אות העיצוב, אדריכלות נוף, עבור תכנון פארק המושבה בזיכרון-יעקב, עמותת אות העיצוב, רמת-השרון, 2016.
אות אדריכלות הנוף, תוכניות אב ומתאר, עבור תכנון פארק אלונה, האיגוד הישראלי של אדריכלי הנוף, 2014.
אות אדריכלות הנוף, "עיצוב תשתיות", עבור תכנון כביש חוצה ישראל (כביש מס' 6), באזור רמות מנשה, האיגוד הישראלי של אדריכלי הנוף, 2014.
פרס קרוון, לאדריכלות גנים ונוף, על תכנון פארק הכט, עיריית תל אביב, 2009.
פרס לתכנון אורבני, ע"ש דוד עזריאלי, על תכנון מתחם המושבה הגרמנית בחיפה, המועצה לישראל יפה, 2005.
אות מגשים ישראל יפה, על תכנון המושבה הגרמנית בחיפה, המועצה לישראל יפה, 2001.
פרס עיריית חיפה, ע"ש א.
ליפשיץ, על תכנון ציר שדרות בן-גוריון בחיפה, עיריית חיפה, 1999.
תעודת הוקרה, על תרומה מקצועית בתחום אדריכלות הנוף, חמישים שנות אדריכלות ישראלית, אגודת האדריכלים והמתכננים, 1998.
פרס קרן פורד, פרס ראשון, בתחום מורשת ושימור, לפרויקט המושבה הגרמנית, 1998.
אות יקיר מרכז בינוי, על תרומה מתמשכת להגברת המודעות לנוף, מרכז בינוי, צה"ל,1997.
פרס ראשון והזמנת תכנון, תחרות מוזמנת לתכנון המושבה הגרמנית חיפה, עיריית חיפה, מינהל מקרקעי ישראל והחברה הממשלתית לתיירות, 1995.
פרסומים בירחונים וביטאונים מקצועיים בינלאומיים
הר-גיל, ג., "גן הקיבוץ של משמה"ע מסייע בקליטת מפוני נחל עוז", אדריכלות נוף – ביטאון האיגוד הישראלי של אדריכלי נוף, פברואר 2024
הר-גיל, ג., "הנחיות מרחביות ושפת רחוב, כלי לתכנון היבטים נופיים", מבנים – ירחון לענף הבנייה, גיליון מס' 327, ספטמבר–אוקטובר 2017
מור, "טיילת רכבת העמק", גלילה – עלון מחוז צפון, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, גיליון מס' 45, מרץ 2017
רותם-הלוי, "רכבת העמק – אדריכלות נוף של מסילה עם היסטוריה", תנועה ותחבורה – העיתון המקצועי של מהנדסי התנועה והתחבורה בישראל, גיליון 118, יולי 2016
הר-גיל, ג., "גן השלושה (הסחנה), תכנון בראי העבר עם הפנים לעתיד", גן ונוף – המגזין הישראלי לעיצוב הגינה, פברואר 2016
הר-גיל, ג., "אדריכלות נוף ירוקה לטובת הסביבה", Jokopost, עיתון אינטרנטי, 16 ביולי 2014
מרק, "גנים ציבוריים כאבן שואבת", הנדסה, בניה ותשתיות – כתב העת המקצועי של איגוד המהנדסים להניה ותשתיות בישראל, גיליון מס' 57, נובמבר 2013
מרק, "פארק עירוני כאמצעי למתיחת פנים שכונתית", מוניציפלי – עיתון מקצועי לתפעול מערך השלטון המקומי, גיליון מס' 26, נובמבר–דצמבר 2013
מרק, "בין הר לים: חוף שקמונה ופארק הכט", ביטאון איגוד המתכננים בישראל, כרך 7, חוברת מס' 1, 2010
גיל ברק (נולד ב-11 ביולי 1965) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, אשר פיקד על חטיבת ירושלים, גדוד 931 (שחם).
ברק נולד בכפר סבא לרינה וליעקב ויש לו אח צעיר ממנו, רונן.
ברק גדל והתחנך בשכונת מעוז אביב בתל אביב.
למד בתיכון עירוני מקיף עמל ליידי דייוויס במגמה ריאלית-ביולוגית והיה מדריך ורשג"ד בשבט הנשיא של תנועת הצופים העבריים בישראל.
עם גיוסו לצה"ל ב-1983 במסגרת גרעין נח"ל מעוף ללבון מחזור פ"א שרת בחטיבת הנח"ל ושובץ בגדוד 932 (גרניט).
בנח"ל עבר ברק הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר בהצטיינות וקורס קציני חי"ר.
עם סיום הקורס שב לגדוד כמפקד מחלקה, וכמפקד פלוגה.
כמו כן שירת ברק בבית הספר למ"כים בגדוד 906 (שועלי הנגב) בתפקידי מ"פ וסמג"ד וכקצין אג"מ של חטיבת ביסלמ"ח 828. בשנים 1988–1989 השתתף ברק בקורס קצינים בכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית - הכומתות הירוקות בפורט בראג.
בסיום הקורס ולאחר חזרתו לארץ ביצע תפקיד של קצין אג"מ בית הספר למ"כים בתקופה בה אוחדו בה"ד 3 בית הספר למקצועות החי"ר וביסלמ"כ.
בשנים 1990–1992 למד במכללה לפיקוד ומטה ולמד באוניברסיטת בר-אילן בחוג המשולב למדעי החברה.
בין השנים 1993–1994 שימש בתפקיד סגן מפקד גדוד 932. בשנים 1994–1996 שימש ברק כמפקד גדוד 931 (שחם), והוביל את הגדוד ובלחימה בדרום לבנון.
בין היתר פיקד ברק על כוחות הגדוד במרדף אחר חולית מחבלים בגזרת זרעית בוואדי מוזלם, ב-25 בינואר 1995, שבסופו הרגו הכוחות בפיקודו שלושה מהם.
בהמשך שרותו בין השנים 1997–1998 שימש ברק כמפקד גדוד קציני חי"ר דקל בבה"ד 1. בשנים 1998–2000 שימש כסמח"ט החטיבה המזרחית בלבנון עד לפני הנסיגה מלבנון ולאחר מכן כקצין המבצעים של פיקוד המרכז, בין היתר במהלך האינתיפאדה השנייה.
בשנת 2001 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת ירושלים ומפקד בא"פ לכיש בסיס האימונים של פיקוד המרכז.
בשנים 2004–2007 שימש כראש מטה עוצבת האש.
בשנים 2008–2011 כיהן כנספח צה"ל בצ'ילה, בארגנטינה, במקסיקו ובאקוודור.
גיל בגירות הוא סף הבגרות מבחינה משפטית, כפי שנקבע או מוכרז בחוק.
בהגיעו לגיל הבגירות אדם מפסיק להיות קטין מבחינה משפטית ומקבל שליטה חוקית על גופו, על מעשיו והחלטותיו ובכך מסיים את שליטתם ואחריותם החוקית של הוריו, או משמורנים אחרים שמונו לו.
ברוב מדינות העולם גיל הבגירות הוא 18 שנה.
אדם המגיע לגיל הבגירות מקבל עליו חובות, דבר שלא מופיע לפני גיל הבגירות.
אין בהכרח חפיפה בין גיל הבגירות לגיל ההסכמה, גיל הנישואים, גיל סיום לימוד חובה, גיל שתייה חוקי, גיל רשות לנהוג בכלי רכב, גיל הזכות להצביע בבחירות, גיל הרשות לעשן, ומגבלות גיל נוספות הקבועות בחוק.
אף לאחר הגיע אדם לגיל בגירות, ייתכן שעדיין תוטלנה עליו מגבלות גיל חוקיות כגון הזכות להצביע, לשמש בתפקיד ציבורי, לשתות אלכוהול ועוד.
מוקד הזכויות החוקיות המוענקות לאדם בהגיעו לגיל בגירות הן בשליטה על גופו, החלטותיו ומעשיו וסיום סמכויותיהם של הוריו לעניינים אלה, סמכויות הוריות שהיו קיימות כל עוד היה קטין.
גיל הבגירות בתורה נקבע לדעת פרשנים בגיל עשרים.
ביוון העתיקה כל נער שהגיע לגיל בגירות היה נרשם במרשם תושבים שנוהל ברובע (deme) שבו התגורר.
קיימת מחלוקת בין חוקרי תרבות יוון העתיקה באשר לגיל הבגירות ביוון, קיימים מקרים מתועדים של גיל בגירות בגיל 18, כך למשל בכתבי דמוסתנס, אולם תועדו גם מקרים בהם גיל הבגירות היה צעיר יותר.
ברומא העתיקה, בימים שקדמו לאימפריה הרומית, אזרחים חויבו בשרות צבאי כבגירים אך ורק מגיל 17. לאורך מאות שנים, החל מימי האימפריה הרומית, ברוב מדינות אירופה גיל הבגירות היה 21. המקורות לקביעת גיל 21 הם עוד בחוק הרומי כפי שמצאו ביטוי בקורפוס יוריס קיוויליס של יוסטיניאנוס הראשון.
בין השבטים הברברים, גיל הבגירות היה 15 שנה, גיל שבו אדם זכה לזכויות חברתיות לצד החובה לצאת ולהילחם.
כך למשל, בחוק הריפוארי (Lex Ripuaria) נקבע כי בגיל 15 היכולת לשאת נשק ולהיות אדם בעל דעה הולכים יחדיו.
בחלקיה הצפוניים של אירופה, בין המאה ה-9 והמאה ה-11, גיל 15 היה הגיל המקובל לבגירות, גיל שהיה אף מקובל באנגליה בתחילת אותה תקופה.
גיל זה הועלה בהדרגה ובתקופת המגנה כרטה כבר היה 21. בשנת 1307 חוקק אדוארד השני את חוק החיילות (: Statutum de Militibus) ובו נקבע כי נושאי נשק יהיו אך ורק מעל גיל 21. הסיבות להעלאת גיל הבגירות באופן הדרגתי אינן ברורות.
ההיסטוריון גילברט, בן המאה ה-18, סובר כי הסיבה לכך נעוצה במשקלם העולה של השריון וכלי הנשק.
מאותה עת ועד למחצית השנייה של המאה ה-20 גיל הבגירות במשפט המקובל היה 21 וכל מי שלא הגיע לגיל זה היה קטין, זולת המלך אשר הגיע לגיל בגירות בגיל 18. גיל 18 כגיל בגירות הוא הנוהג היום ברוב מדינות העולם.
במדינות רבות בעולם ניתן להעניק בצו שיפוטי זכויות משפטיות חריגות לקטינים, בהליך הנקרא "אמנציפציה של קטינים", למשל לשם נישואים, עצמאות כלכלית, חינוך, שרות צבאי ועוד.
ברשימה להלן מסודרות מדינות העולם לפי סדר עולה של גיל בגירות.
גיל דור (נולד ב-12 בדצמבר 1952) הוא נגן גיטרה ישראלי הידוע בעיקר בשיתוף הפעולה ארוך הטווח כמלווה, מעבד, מפיק ומלחין שותף עם אחינועם ניני.
ההורים שלו היו פסנתרנים חובבים, וטיפחו את הגישה שלו ושל אחיו יובל דור למוזיקה בגיל צעיר.
לאחר שלמד פסנתר אצל אחיו יובל (שהיה חבר בלהקת הכל עובר חביבי), הוא התחיל ללמוד גיטרה בבית בן עשר, תחילה כאוטודידקט, ומאוחר יותר אצל נגן הגיטרה מנשה בקיש, אצלו למד במשך שמונה שנים.
שירת בלהקת פיקוד המרכז ובשנת 1972 השתתף בתוכניתה "שר מי ששר אחרון".
השיר "האיש מן הבקעה" מהתכנית הצליח, שנגינת הגיטרה של דור בולטת בו.
כשסיים את שירותו הצבאי ב-1974, הוא נסע לבוסטון עם אשתו נטע,בתו של האלוף אברהם ברן אדן, ולמד במכללת ברקלי למוזיקה.
בשנת 1975, דור עבר לניו יורק, שם למד בקווינס קולג' ועבד עד 1981.
ב-1981 דור חזר לישראל, ועד מהרה עבד כנגן וגיטריסט ג'אז פעיל בסצנה המקומית.
הוא ניגן גם עם שלום חנוך והשתתף כגיטריסט בהקלטות האלבום "חתונה לבנה".
השתתף בהקלטות האלבום היחיד שהוציא ההרכב פרמיירה ב־1982. ב-1985 ייסד את רימון בית ספר למוסיקה, נבחר כדקאן ולימד שם, תוך המשך פעילות כנגן, אמן ג'אז ומלחין לווידאו ותיאטרון.
בקיץ 1986 ו-1987 הוא סייר עם הגיטריסט אל דימיולה באירופה.
באוקטובר 1989 גיל פגש את אחינועם ניני שבאה ללמוד ברימון.
מאותו רגע, פעילותו בהופעות והקלטות הייתה קשורה לפעילותיה.
הוא סייע לאחינועם ניני ולמירה עווד בהפקת השיר "עינייך" שייצג את ישראל באירוויזיון 2009.
אחינועם ניני/גיל דור בהופעה חיה (יולי 1991)
אחינועם ניני גיל דור (ספטמבר 1993)
אחינועם ניני & התזמורת הפילהרמונית הישראלית (אפריל 1998)
נועה חיים - תקליטור/DVD כפול עם רביעיית סוליס (אוקטובר 2005)
גיל ברק (נולד ב-27 בדצמבר 1973) הוא שדרן, עיתונאי ספורט ופובליציסט אמריקאי-ישראלי העובד בערוץ הספורט (מאז 1999).
גובהו 1.88 מ' ועיקר התעסקותו הוא כדורסל אמריקאי וליגת ה-NBA.
ברק למד בתיכון בליך ברמת גן בין 1987 ל-1991 במגמות היסטוריה, אמנות וחינוך גופני והיה כדורסלן במסגרת התיכון (אליו הגיע לדבריו בגלל גיבור ילדותו, דורון ג'מצ'י) והכיר את אשתו בכיתה בה למד.
לאחר מכן, למד לתואר ראשון בתקשורת, קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, והיה חלק מקבוצת הכדורסל של המוסד ששיחקה אז בדיוויז'ן 3 של ה-NCAA, אך כמעט ולא זכה לדקות משחק.
לאחר שסיים את לימודיו בארצות הברית פרש מכדורסל ושב לישראל ולמד תואר שני בתקשורת פוליטית באוניברסיטת תל אביב.
בשנת הלימודים 2000/2001 לימד בתיכון בליך במשך שנה כמורה לקולנוע ותקשורת.
בינואר 2013 מונה ברק ביחד עם דניאל זילברשטיין למחליפו של עפר שלח, שהצטרף למפלגת "יש עתיד", בהגשת התוכנית "חמישיות".
ברק הוא קרוב משפחה של שימי ריגר.
גיל וינגרטן (נולד ב-11 בספטמבר 1993), הידוע בשם הבמה גיל ויין, הוא זמר, די ג'יי ומפיק מוזיקלי.
לאורך הקריירה המוזיקלית שלו הוא כתב, הלחין והפיק להיטים בהם "אל תשאלי", "צבעים", "עד המדבר", "לאן שהרוח תיקח", "אוהבת את עצמי", "סצנות" ו"מסיבה בחיפה".
גיל ויין נולד וגדל בכרמיאל.
את דרכו המוזיקלית הוא התחיל בגיל צעיר כשהופיע כדי ג'יי בימי הולדת תחת הכינוי די ג'יי "אונלי" (DJ Only).
בגיל 19 כבר שיתף פעולה עם ההרכב האולטראס והיה לדי ג'יי הפותח בהופעות שלהם במשך מספר שנים.
שיתוף פעולה משמעותי נוסף באותן שנים היה עם טליסמאן.
ב-11 בדצמבר 2014 הוציא עם טליסמאן את השיר "יודעת להוזיז".
ויין עיבד את השיר וכתב והלחין אותו לצד טליסמאן.
ב-13 בינואר 2015 הוציא את השיר "לא יסתירו לי את השמש" יחד עם טליסמאן ודנידין.
ויין כתב והלחין את השיר עם טליסמאן והוא גם עיבד את השיר.
ב-5 באפריל 2015 הוציא את השיר "תן לה במזומן" יחד עם טליסמאן.
ויין כתב והלחין את השיר עם טליסמאן וכן עיבד אותו.
השיר המוצלח ביותר של ויין וטליסמאן הוא "עד המדבר" בו השתתף גם עומרי סבח.
את השיר כתב והלחין ויין יחד עם טליסמאן והוא גם עיבד אותו.
ב-16 במאי 2016 הוציא את השיר "לאן שהרוח תיקח" לצד טליסמאן ועומרי סבח.
ויין כתב והלחין את השיר לצד טליסמאן.
ב-5 בדצמבר 2016 הוציא ויין את השיר "אין לי יום" יחד עם חן אהרוני.
ויין כתב והלחין את השיר.
ב-25 במאי 2017 הוציא יחד עם אישתר את השיר "בלונד ושחור" אותו הוא כתב, הלחין ועיבד.
השיר היה השיר הרשמי של שבוע הגאווה שהתכתב עם נושא הביסקסואליות, שנבחר לעמוד בראש האירועים.
ביולי 2017 החליט וינגרטן, לשנות את שמו המקצועי ל"גיל ויין" ולצאת בפרויקט ראשון השם אותו בפרונט.
כחודש לאחר מכן זכה בפרס פריצת השנה בקריוקי לשנת 2017–2018.
ב-11 ביולי 2017 הוציא את השיר "אל תשאלי" לצד בניה ברבי.
ויין כתב, הלחין ועיבד את השיר.
הסינגל הועמד בקטגוריית שיר השנה לשנת 2017–2018 בתחנות גלגלצ, מאקו וכאן גימל.
כמו כן, לפי נתוני מדיה פורסט השיר העפיל למקום השני במצעד ההשמעות הארצי ברדיו הישראלי, עם 2783 השמעות.
ב-6 ביוני 2018 הוציא את השיר "צבעים" יחד עם רון בוחניק.
השיר זכה במקום העשירי במצעד הישראלי השנתי של גלגלצ לשנת ה'תשע"ט.
ב-2 באוקטובר 2019 הוציא את השיר "מה את בשבילי" יחד עם אלדד כהן.
ב-10 באוקטובר 2019 הוא הוציא את השיר "נשמות אבודות" יחד עם אורי שכיב.
ב-22 באוקטובר 2019 הוציא את אלבום הבכורה שלו, "צבעים".
בשנת 2022 פורסם שיר שהוא כתב ביחד עם אלדד כהן.
בדצמבר 2022 הוציא יחד עם נתן גושן את השיר "בעולם הזה" אותו כתב יחד עם נתן גושן ואלון פרץ.
ביוני 2023 יצא אלבומו השביעי של עומר אדם, סוף העולם, מתוכו כתב והפיק את השירים "קוסמופוליטן", "פרח", אווירה של סוף ו"בן 30".
כתב בנוסף את "הפרפרים שלי" לרוני דלומי ואת "באך" ללירן דנינו.
ב-9 בספטמבר 2024 הוציא את המיני אלבום "מחכים לשמש" יחד עם ההרכב שהקים בשם "ההרכב של גיל ויין".
ב-8 באפריל 2025 הוציא ההרכב שיר הנקרא "הנה זה מגיע".
ב-11 בינואר 2026 הפיק את השיר "תקליט זהב", אותו ביצע בר צברי.
עם "ההרכב של גיל ויין"
גיל ברינגר (נולד ב-31 ביולי 1982, י"א באב תשמ"ב) הוא משפטן, איש השירות הציבורי, חוקר מדיניות ופובליציסט.
מכהן כמנהל מרכז אומן־פישר למשפט, כלכלה ומדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית בירושלים, כפרשן משפטי בישראל היום, וכעמית מחקר בכיר במכון תכלית.
עוסק בתיאוריה משפטית ומשלב פעילות אקדמית, כתיבה ציבורית ועשייה פוליטית ומדינית.
מאמריו מפורסמים בעיתונות וכתבי עת כגון "גלובס", "מקור ראשון" ו"השילוח".
שימש משנה למנכ"ל רשות האוכלוסין וההגירה, יועצה של שרת המשפטים איילת שקד, פרויקטור לאומי מטעם ממשלת ישראל לתוכנית הפטור מוויזה לארצות הברית, יועמ"ש סיעת "הבית היהודי" וכיועץ ליו"ר ועדת החינוך, התרבות והספורט, ח"כ זבולון אורלב.
בין לקוחותיו בעבר נמנים בנק הפועלים וראש הממשלה לשעבר נפתלי בנט.
ברינגר נולד בבת ים (1982) וגדל ברעננה, בן ליונה, מורה למתמטיקה בתיכון צייטלין בתל אביב, ולחיים, חשב עיריית כפר סבא.
התחנך במוסדות הציונות הדתית ושירת כלוחם בחטיבה 500 של חיל השריון במסגרת מסלול ישיבת ההסדר "ברכת משה" במעלה אדומים.
כתיבתו של ברינגר עוסקת בשאלות היסוד של המשטר החוקתי בישראל, תוך התמקדות בנקודת המפגש שבין משפט ופוליטיקה, אופייה הדמוקרטי של מדינת ישראל והיחסים שבין חוק, מוסר ורשויות השלטון.
מזוהה עם הזרם השמרני-ליברלי של המשפט הישראלי ופועל לקידום תפיסה המעניקה בכורה לריבונות הכנסת.
מוקד עיסוקו הוא הממשק שבין משפט ומדיניות ציבורית, תוך הדגשת גבול סמכויותיהן של שלוש הרשויות.
ברינגר תומך בפיצול תפקידיו השונים של היועץ המשפטי לממשלה ועיגונם בחוק, והסדרה מחודשת של יחסי הייעוץ המשפטי ושרי הממשלה.
תומך בצמצום ההתערבות השיפוטית בהחלטות נבחרי הציבור, תוך כדי שמירה על עצמאות המערכת, ומבקש להחזיר את מרכז הכובד השלטוני לעקרונות הדמוקרטיה הייצוגית.
כתב בהרחבה לטובת מעורבותה של הממשלה בחקיקת הכנסת, באמצעות ועדת השרים לענייני חקיקה, וזאת למול ביקורות פוליטיות ואקדמיות הנשמעות המכוונות נגד מנגנון זה.
נחשב למבקר של תופעת ריבוי החקיקה בישראל.
כתיבתו מבחינה בין מקור תוקפה של החקיקה הישראלית לשאלות בדבר מוסריותה ואיכותה הנורמטיבית.