tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נושא "היהודי הנודד" הפך לנושא מחקר מרכזי של חזן-רוקם והיא פרסמה עליו מאמרים רבים בבמות שונות, היא ממשיכה לחוקרו ומכינה ספר עליו.
להתיר את הקשר: על חידות וצורות חידתיות אחרות
ערכה חזן-רוקם ביחד עם פרופסור דוד שולמן והוא פרי קבוצת מחקר במכון ללימודים מתקדמים שבאוניברסיטה העברית בשנת 1988/9. הספר ראה אור בשנת 1996 בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד והוא כולל מאמרים של חברי הקבוצה מהודו, ארצות הברית ופינלנד.
המאמרים נסובים על חקר החידה היוונית העתיקה, החידה הסינית, החידה הסקוטית ומאמר של דן פגיס על החידה הספרותית.
שערכה חזן-רוקם ביחד עם שירלי קאופמן, ותמר הס ראה אור בהוצאת אוניברסיטת ניו יורק ב-1999. אלו הם שירים פמיניסטיים עבריים מן העת העתיקה עד ימינו.
זוהי אנתולוגיה דו-לשונית של שירת נשים משירת מרים ודבורה, דרך קטעי שירה וקינה נשיים בספרות חז"ל, שירים בודדים ביצירה העברית של ימי הביניים ושירת הנשים מראשית העת החדשה ועד ימינו.
השירים מופיעים במקורם העברי ובתרגום לאנגלית.
תחומים נוספים בהם פרסמה חזן-רוקם הם תאוריה של פולקלור, חקר פתגמים, תולדות חקר הפולקלור בישראל ובעולם, היבטים פמיניסטיים של פולקלור, חידות ויצירה עממית בספרות חז"ל, הקשרים בין אתנוגרפיה לספרות.
חזן-רוקם עוסקת היום בדמות היהודי הנודד ובאתנוגרפיה וספרות במדרש האגדה.
היא עורכת מחקר ביחד עם פרופסור רגינה בנדיקס מאוניברסיטת גטינגן שבגרמניה על היסטוריה ביקורתית של חקר הפולקלור בגרמניה ובישראל בעשור הראשון שאחרי מלחמת העולם השנייה.
הן בוחנות מה היו המניעים של החוקרים השונים, איך הם התמודדו עם העבר.
יש לזה היבט השוואתי, וגם היבט פולקלוריסטי מכיוון שחוקרים רבים שהגיעו לישראל והקימו את האוניברסיטאות בישראל, ובעיקר אלה שעסקו בתחומים רלוונטיים למחקר, הגיעו מגרמניה.
היא עורכת מחקר בשיתוף פרופ' ישראל ברטל מן האוניברסיטה העברית בירושלים על ארכיון היהודי הנודד שהותיר חוקר הפולקלור הנודע יום-טוב לווינסקי.
גלית חזן-רוקם פרסמה שלושה ספרי שירה.
ספרה של חזן-רוקם שראה אור בשנת 1989 בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
הספר עוסק בזיכרונות ילדות, חוויות אהבה, הריון ולידה וקשרי אנוש בגוונים שונים והוא מציג כבר את סגנונה התמציתי והמרוכז ואת הנטייה להתייחס למקורות ספרותיים, עבריים ואחרים.
ספרה השני של חזן-רוקם שיצא לאור ב-1998 בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
הספר מתייחס לנושא של פיתוח הקול הנשי והדימוי הפמיניסטי שלו.
בספר שירים על אובדן בנה, שירי אהבה, שירים על פעולת הזיכרון, ותרגומים של שירי אדית סדרגראן, משוררת פינית שכתבה בשוודית מראשית המודרניזם.
ציפורי: ארבעים חסר אחד שירי הייקו ביזנטיים מן הגליל, ושיר
ספר זה ראה אור בהוצאת עם עובד בשנת 2002. הספר מכיל ארבעים שירי הייקו הבונים פסיפס של רשמים ורישומים מן הגליל בתקופה העתיקה והעכשווית ובונה גשרים מילוליים ביניהם.
חלקו השני של הספר הוא שיר העשוי ארבעה חלקים המתייחסים לזכרו של בן מת באמצעות תמונות של ציפורים.
אדם לאדם גשר : פתגמים של יהודי גורגיה בישראל / גלית חזן-רוקם ; מחקר שדה יצחק אטנלוב; ירושלים : מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, תשנ"ג 1993.
רקמת חיים : היצירה העממית בספרות חז"ל מדרש האגדה הישראלי איכה רבה / גלית חזן-רוקם; תל אביב : עם עובד, תשנ"ז 1996.
סירוניות בבית המדרש - פואטיקה, פולקלור ופרשנות במדרש ויקרא רבה (אסופות כב), מוסד ביאליק תשפ"ג 2023.
העבריות החדשות : נשים ביישוב ובציונות בראי המגדר / עורכות: מרגלית שילה, רות קרק, גלית חזן-רוקם, ירושלים : יד יצחק בן-צבי, תשס"ב 2001
תומאס טראנסטרומר, נוסחאות החורף, תרגמה משוודית: גלית חזן-רוקם; הוצאת קשב לשירה, תשס"ג 2003.
היגיון ליונה : היבטים חדשים בחקר ספרות המדרש, האגדה והפיוט : קובץ מחקרים לכבודו של פרופסור יונה פרנקל במלאת לו שבעים וחמש שנים / בעריכת יהושע לוינסון, יעקב אלבוים וגלית חזן-רוקם ירושלים : הוצאת הספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, תשס"ז 2007
גלית לוי (נולדה ב-26 בדצמבר 1971) היא מעצבת אופנה ישראלית ובין-לאומית, המתמחה בשמלות כלה, ערב ולייף סטייל.
גלית לוי נולדה כשם גלית גרינשטיין, וגדלה בשכונת צהלה שבתל אביב, אביה אבי הוא בעל מפעל ואמה רחל מנהלת חשבונות במפעל, היא הבכורה מבין שלושה ילדים.
מגיל שבע החלה לתפור בעצמה בגדים לבובות הברבי שלה משאריות בדים שמצאה בבית הוריה, ולערוך תצוגות אופנה בפני סבתה גולדה בביקורה השבועי.
בגיל תשע החלה כבר בציור "סקיצות" של בגדים אותם נתנה לבעלי חנות בגדים כיוון שלא אהבה את המבחר שהוצע בה, בשל העובדה שהייתה ילדה קטנת מידות, והתקשתה למצוא בגדים למידותיה ולטעמה.
מגיל 14 החלה לתפור לעצמה בגדים בעזרת מכונת תפירה שהייתה בביתה.
הסביבה הגיבה במחמאות, והיא החלה לתפור בגדים לחברות של בנות משפחתה תמורת תשלום.
בשירותה הצבאי שירתה לוי במשרד הביטחון, ובמקביל למדה לימודי תואר ראשון באופנה בבית הספר לאמנות "שנקר" שברמת גן.
במסגרת לימודיה בשנקר למדה גְּזָרוֹת, תדמיתנות וציור.
במסגרת לימודיה ב"שנקר" נחשפה לתחרות המעצב הצעיר העולמי, אשר התקיימה בפריז.
מיד עם שחרורה מהשירות הצבאי והיא עוד לא בת 20, החליטה לרכוש כרטיס טיסה לפריז כדי לצפות בתחרות, מבלי להכיר איש.
לוי הגיעה לפריז, התאהבה בעיר ונחשפה לאופנה ולמגמותיה השונות.
היא החלה לרכוש מיומנות בתפירה עילית (Haute couture), ובמשך שנה לקחה קורסים והשתלמויות בתחום, כולל תפירת מחוכים.
בגיל 21 חזרה לוי לישראל, כחודשיים לאחר שהכירה את מי שעתיד היה להיות בעלה, וכחלק מההכנות לחתונה החליטה לתפור שמלה בעצמה אשר הייתה עשויה מתחרה ורודה עם הינומה מוזהבת.
במהלך 1994, כחודשיים לאחר החתונה, לוי הקימה את בית האופנה שלה בסטודיו קטן ברחוב חובבי ציון שבתל אביב.
מספר חודשים לאחר חתונתה, לאחר ששחקן הכדורגל מאיר מליקה ראה במקרה את שמלת החתונה שתפרה, קיבלה הזמנה ראשונה לייצר שמלת כלה, עבור אשתו לעתיד של מליקה.
הזמנות נוספות לשמלות כלה בעיצובה החלו לזרום והיא החליטה להיענות להן, מתוך מתן מענה לצורך הקיים בשוק לשמלות כלה מודרניות ומתוחכמות.
הביקוש ההולך וגובר הביא אותה בשנת 1995 לעבור לסטודיו ברחוב דיזנגוף 268, אשר במהלך השנים הלך והתרחב (מ-40 מ"ר ל-200 מ"ר).
בשנת 2006 השיקה לוי את קו בגדי הים שלה "Galit Levi Beach Couture" אשר נמכר בהמשך ב-250 נקודות ברחבי ישראל ובעולם.
בשנת 2008 חברו אליה רשת H&O והשיקו תחת המותג GL קולקצייה נגישה לעם, גלית אף הייתה הפרזנטורית של הקולקצייה.
בשנת 2010 הושק קו ההלבשה התחתונה בשם "Galit Levi Under Wear" שנמכר בכל רשתות ההלבשה התחתונה המובילות בישראל.
כמו בהחלטה להיכנס לשוק שמלות הכלה, כך במקרה של בגדי הים וההלבשה התחתונה, נבעו המהלכים שעשתה לוי מתוך זיהוי מחסור בשוק ומענה על הצורך הקיים.
לאחר מכן השיקה קו מחטבים.
בשנת 2013 השיקה קו עיצוב לבית "Galit Levi Home Fashion" אשר נמכר ברשתות המובילות בישראל.
לאחר 15 שנים בהן פעל הסטודיו ברחוב דיזנגוף, החליטה לוי להעתיק את משכנה ללופט גדול בתל אביב כדי ליצור קשר רציף בין המתפרה, החנות והסטודיו ולרכז את עבודתה במקום אחד.
באותה שנה היא גם עיצבה שמלות למתמודדות בטקס מלכות היופי, וכמו כן עיצבה למלכת היופי לינור אברג'יל את "שמלת השלום" לתחרות "מיס עולם" עם דמויותיהם של ראש הממשלה המנוח יצחק רבין, המנהיג הפלסטיני יאסר ערפאת ונשיא ארצות הברית לשעבר ביל קלינטון.
באותו הטקס נבחרה אברג'יל למיס עולם כשהיא לבושה בשמלה נוספת של לוי.
שנה לאחר מכן, עיצבה לוי את שמלת "מגן הדוד" עבור מלכת היופי הערבייה-ישראלית הראשונה רנא רסלאן אשר ייצגה עימה את ישראל בתחרות "מיס יוניברס".
השמלה עוררה ביקורת רבה בעולם הערבי.
בתחרות "מיס עולם" שהתקיימה באותה שנה בלונדון, זכתה שמלתה של לוי בתואר "שמלת הערב היפה בעולם", כשהיא מוצגת על ידי נערת ישראל ג'ני צ'רוואני.
ג'ני הגיעה למקום החמישי המכובד, אך השמלה זכתה במקום הראשון.
בשנת 2001, במהלך האינתיפדה השנייה, זכתה לוי לחשיפה תקשורתית בארצות הברית עקב סיקור תקשורתי ב-CNN של השמלה שעיצבה עבור מלכת היופי אילנית לוי אותה לבשה בתחרות מיס יוניברס בפוארטו ריקו.
השמלה אשר הייתה בצבעי הסוואה כללה וסט חסין כדורים (אפוד מגן) משובץ ביהלומים ופנינים.
בשנת 2002 עיצבה לוי למלכת היופי ימית הר נוי שמלה ועליה מפת ארץ ישראל שזורה ביהלומים ובצידה האחורי דגל ישראל, ימית נסעה לייצג את מדינת ישראל עם שמלה זו בתחרות בינלאומית.
שמלה זו נבחרה בשנת 2017 לתערוכה במוזיאון ארץ ישראל "המפה".
בשנים 2001–2004 עיצבה לוי שמלות לטקסים ואירועי יופי נבחרים בישראל ובעולם והלבישה מפורסמים רבים לשטיחים אדומים.
בנוסף, ניהלה לוי טור אופנה במגזין "אנשים" ובאתר האינטרנט של ערוץ הבידור העולמי Eonline!.
בשנת 2004 יוצגה לוי לראשונה מחוץ לישראל באופן עסקי, לאחר שבית הכולבו היוקרתי "הרודס" הציג למכירה קולקציה שלה.
בשנה שלאחר מכן נמכרו שמלותיה גם בשאר מדינות אירופה, בארצות הברית ואף בערב הסעודית.
בשנים הללו לקחה חלק גם בתצוגות אופנה ובתערוכות בינלאומיות.
לוי היא הישראלית הראשונה אשר השתתפה בשבוע האופנה של הכלות בעיר ניו יורק ועשתה זו כבר בשנת 2006, עם תצוגה מרהיבה במלון וולדורף אסטוריה.
השחקנית והדוגמנית מורן אטיאס פתחה וסגרה את התצוגה.
במהלך אמצע העשור הראשון של המאה ה-21 לוי העמיקה את השפעתה מחוץ לישראל.
במהלך 2005 הלבישה את המתמודדים בתוכנית הטלוויזיה האמריקנית "המתמחה" של דונלד טראמפ בפרק סיום העונה ובמקביל פתחה חנות בלוס אנג'לס ואולם תצוגה לקניינים בניו יורק.
שנה לאחר מכן הלבישה לוי את משתתפי הסרט האמריקני "בבל" לטקס פרס אוסקר.
בשנת 2008 נבחרה לוי להציג כמעצבת ישראלית יחידה בשבוע האופנה העילית ברומא "Alta Roma" לצד מעצבי על בינלאומיים, ובעקבות כך הופיעו דגמיה בספר אופנת העילית הידוע "Collezioni", הנמכר בכל העולם, המציג עיצובים של מעצבים כשאנל ודיור.
שנה לאחר מכן נכללה לוי ברשימת הצעירים המבטיחים של מגזין העסקים "פורבס", מקום ראשון בתחום האופנה ומקום 27 בדירוג הכללי, מתוך 300 צעירים מתחת לגיל 40.
בשנת 2014 עיצבה המעצבת גלית לוי את "שמלת הנשיאים" שמלה שעליה דיוקנן של נשיאי המדינה ושמעון פרס במרכז, שמלה זו נוצרה כמחווה לשמעון פרס ודגמנה אותה הדוגמנית רוסלנה רודינה.
לוי היא זוכת פרס "מעצבת השנה" של עיתון מעריב לשנת 1999 וזוכת פרס "מעצבת האופנה" של העיתון ידיעות אחרונות.
לוי היא הישראלית היחידה שעיצובי שמלותיה זכו בפרסים בינלאומיים.
לוי גרושה ולה בת אחת בשם סער שנולדה ב-1996. את השם לוי שמרה לאחר הגירושים בעיקר מסיבות שיווקיות.
גלמפינג הוא מושג בתחום תרבות הפנאי והנופש המתייחס למתקני לינה ואירוח בסגנון מחנאות מהודר בתנאים גבוהים ביותר, הממוקמים בפינות חמד בחיק הטבע.
מקור המילה בהלחם המילים Glamorous (זוהר, מפואר) ו-Camping (מחנאות).
עיקרה של תרבות הגלמפינג היא הענקת תנאי שהות נוחים ומפנקים בטבע במתקן אשר שומר על תחושת קרבה וחיבור מיידי לסביבה (שלא כמו בבית המלון המפריד בין האורחים לסביבתם).
מציאות זו מושגת על ידי שימוש באמצעי לינה המוכרים מתחום המחנאות אשר עברו שיפורים והתאמות כדי להביאם לרמת האירוח הגבוהה של תחום הגלמפינג.
אמצעי לינה אלה עשויים לכלול: אוהלי קנבס, אוהלי טיפי, אוהלי יורט, בקתות, נגררים, בתי עץ ועוד.
מתקני האירוח יהיו מאובזרים במזרנים איכותיים או מיטות, בשמיכות ומצעים יוקרתיים, בריהוט נלווה בתוך יחידת האירוח ובשלל אביזרי נוחות.
אתר גלמפינג יכול להיות קבוע (בדומה לבית מלון) או ארעי- כזה המוקם במיוחד לפי הזמנה- לפרק לזמן קצר ומפורק לאחר עזיבת האורחים.
נהוג שאתרי הגלמפינג מציעים לאורחיהם שירותים ברמה גבוהה ביותר כולל ארוחות גורמה, משקאות ופעילויות המערבות את האורחים עם הסביבה הטבעית בה נמצא אתר הגלמפינג.
ראשית הגלמפינג באירופה בתחילת המאה ה-21. עד מהרה התפשטה האופנה הזו גם לארצות הברית ואתרי גלמפינג החלו לצוץ בנקודות טבע מרהיבות ברחבי היבשת.
במקביל, החלו לעלות ברשת אתרי אינטרנט העוסקים באופנת הגלמפינג.
אתרים אלה כוללים אינדקסים לאתרי גלמפינג בעולם כולו, חוות דעת ועדכונים שוטפים מהנעשה בתחום.
בישראל (2013) תחום הגלמפינג עדיין נמצא בחיתוליו כאשר גם מבין העוסקים בתחום התיירות, רק מעטים התוודעו למושג.
עם זאת, ניתן למצוא בישראל חברות המציעות חוויות אירוח בטבע העושות שימוש במונח גלמפינג.
גלית דהן קרליבך (נולדה ב-28 בפברואר 1981) היא סופרת, משוררת ופובליציסטית, כלת פרס היצירה לסופרים עבריים לשנת תשע"ד.
זוכת מלגת קרן פולברייט להשתתפות בתוכנית הכתיבה הבינלאומית באיווה לשנת 2016.
דהן קרליבך נולדה בשדרות וגדלה בה, באשדוד ובירושלים.
למדה תסריטאות ותקשורת בבית הספר לקולנוע ולטלווויזיה - מעלה.
סיפורים קצרים, מסות, מאמרים, ביקורות ספרות ושירה מפרי עטה התפרסמו באתר האינטרנט "ynet", בעיתונים "הארץ", "פנים", "מעריב" ו"מאזניים", בכתב העת הפמיניסטי-אמריקני לילית (Lilith), ובמגזין היהודי-אמריקאי "טאבלט".
בשנת 2010 ראה אור ספרה הראשון "אחותי כלה והגן נעול", שזכה לשבחי הביקורת.
בשנת 2013 יצא ספר הפנטסיה לנוער "ערפילאה", שזיכה אותה בפרס אקו"ם ובמועמדות לפרס גפן של "האגודה למדע בדיוני ולפנטסיה".
בשנת 2014 ראה אור הרומן "קצה".
באותה שנה זכתה בפרס היצירה לסופרים עבריים.
כתבה במשך ארבע שנים את הטור ההומוריסטי "מטיילים", שבמוסף דיוקן של העיתון "מקור ראשון".
היא מפרסמת טורי דעות וביקורות ספרים בבמות שונות, מרצה ומנחה סדנאות כתיבה.
בשנת 2017 השתתפה בתוכנית הכתיבה הבינלאומית בשנחאי.
בשנת 2018 השתתפה בתוכנית לנשים יוצרות באליקנטה, ספרד.
הסיפור "טבבויה אימפטיגינוסה" זכה במקום שני בפרס אגדתא מטעם ynet (2008).
הסיפור "מכונת האנטי-אייג'ינג של טוטו" זכה במקום שני בפרס עינת (2011).
הסיפור נרכש על ידי הוצאת Hadley Rille Books כדי להיכלל באנתולוגיה לסיפורי פנטסיה.
זכתה במלגת פרדס לסופרים צעירים (2013–2014) מטעם הספרייה הלאומית על ספרה "אחותי כלה והגן נעול".
על הספר "ערפילאה" זכתה בפרס אקו"ם לעידוד פרסום היצירה לספרות ילדים ונוער לשנת 2013.
זכתה בפרס היצירה לסופרים עבריים לשנת תשע"ד.
הסיפור "לינבר" פורסם באנתולוגיה בגרמניה ובישראל וזכה בתחרות הסיפור הקצר של עיתון "ברלין היום" (2015).
זכתה במלגת פולברייט להשתתפות בתוכנית הכתיבה הבינלאומית של אוניברסיטת איווה בארצות הברית (2016).
ספרה "סוּפה של אליס" נבחר לרשימה הארוכה של פרס ספיר לספרות (2017).
ספרה "זאת אני, איווה" קיבל ציון לשבח מטעם ועדת פרס ברנר (2018).
ספרה "זאת אני, איווה" זכה במענק תרגום "קרן עם הספר" (2020).
ספרה "סופה של אליס" היה מועמד לפרס ע"ש ז'קלין כהנוב (2021).
זכתה במלגת כתיבה לטירת ויפרסדורף בגרמניה מטעם מכון גתה (2024).
פרס אהרון אשמן ליצירה בעילום שם על "לא רואים עליה" (2025).
אחותי כלה והגן נעול, רומן (זמורה ביתן 2010)
עיר רפאים, נובלה, (בוקסילה 2013, ספר דיגיטלי)
סוּפה של אליס, רומן (זמורה ביתן 2017)
מזל יתומה, רומן (אחוזת בית ספרים 2023)
ערפילאה, ספר פנטסיה (זמורה ביתן 2013)
שובו של פי־עשר, ספר שני בסדרת ערפילאה (זמורה ביתן 2015)
גלית דִיסְטֶל־אַטְבַּרְיָאן (נולדה ב-10 בינואר 1971, י"ג בטבת ה'תשל"א) היא חברת הכנסת מטעם מפלגת הליכוד.
קודם לכן הייתה שרת ההסברה, פובליציסטית, שדרנית רדיו וסופרת ישראלית.
נולדה ב-1971 בשם גלית אטבריאן, לפרווין (לאה) ולרחמים, שעלו לישראל מאיראן בשנת 1965. גדלה בירושלים.
שירתה בצה"ל כמש"קית ת"ש בחיל האוויר.
בעלת תואר ראשון בפילוסופיה מאוניברסיטת תל אביב.
ב-1998 יצאה עם בעלה, עודד דיסטל, לשליחות בת חמש שנים ביוון, כחלק מעבודתו כנספח כלכלי בשגרירות ישראל.
לאחר חזרתם הם התגרשו, והיא החלה לעסוק במכירת בגדים יחד עם אחותה ובכתיבת ספרים.
ב-2012 הורשעה בשימוש במקרקעין שלא כדין, בגין שטח של 60 מ"ר של חנות הבגדים בה החזיקה במושב שילת.
ב-2016 הגישה את התוכנית "לא סותם ת'פה" ששודרה ברדיו גלי ישראל ביחד עם אראל סג"ל.
באפריל 2016 החלה להגיש, אחת לשבוע עם אראל סג"ל, את תוכניתו החדשה בגלי צה"ל.
השתתפה בתוכנית הפאנליסטים "הפטריוטים" בערוץ 20 ובסרטונים של כאן דיגיטל.
במקביל, ובניגוד לתנאי העסקתה, כתבה מספר נאומים עבור פוליטיקאים ובראשם מירי רגב כאשר זו כיהנה כשרת התרבות.
בנובמבר 2020 החלה להגיש תוכנית יומית בתחנת הרדיו גלי ישראל.
היא כתבה באופן קבוע טורים עבור האתרים nrg ו"מידה", בירחון "נשים" ומ-2017 גם טורים ל"ישראל היום".
ב-4 בפברואר 2021, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, שריין ראש הממשלה בנימין נתניהו את דיסטל-אטבריאן במקום העשירי ברשימת הליכוד לכנסת העשרים וארבע, והיא נבחרה לכנסת העשרים וארבע.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש התמודדה דיסטל-אטבריאן בבחירות המקדימות למפלגת הליכוד (2022), נבחרה למקום ה-20 ברשימת המפלגה ונכנסה לכנסת לאחר שהמפלגה זכתה ב-32 מנדטים.
בדצמבר 2022 מונתה לשרה במשרד ראש הממשלה בממשלת ישראל השלושים ושבע.
ב-17 בינואר 2023 הוחלט כי תקבל את משרד ההסברה.
עם כניסתה לתפקיד הודיעה על הקמת "מטה הסברה" לרפורמה המשפטית.
ב-9 במרץ 2023 הודיעה על התפטרותה מהכנסת במסגרת "החוק הנורווגי".
ב-12 באוקטובר 2023 הודיעה על סיום תפקידה במשרד ההסברה ועל חזרתה לכנסת.
התפטרותה הגיעה לאחר ביקורת על כך שבימים שלאחר טבח שבעה באוקטובר, משרד ההסברה, שעמדה בראשו, לא ביצע ראיונות לתקשורת הזרה.
בנוסף, נימקה דיסטל-אטבריאן את התפטרותה בכך שראש הממשלה הקים פורום מסבירנים חלופי למשרד ההסברה.
בעקבות בקשתה, ימים אחדים לאחר התפטרותה החליטה הממשלה על סגירת המשרד והעברת תקציבו, בסך 23.8 מיליון ש"ח, למנהלת שיקום יישובי הנגב המערבי.
באמצע נובמבר 2023 הודיעה שהתפטרותה הייתה לאחר הוראה מלשכת ראש הממשלה שלמרות היותה שרת ההסברה, אסור לה להתראיין בחו"ל או בארץ או לייצר סרטוני הסברה מלבד פרסומות בטלוויזיה.
בכנסת שימשה כחברה בוועדת חוק, חוקה ומשפט, בוועדת החינוך, התרבות והספורט ובוועדת הבריאות.
ב-31 בדצמבר 2023 בראיון לערוץ 13 אמרה: "יצרתי שסע, יצרתי פילוג ויצרתי מתח.
והמתח הזה הביא לחולשה, והחולשה הזאת בהמון מובנים הביאה לטבח".
על רקע הדיונים על חוק שירות ביטחון, בנאום במליאת הכנסת הביעה דיסטל-אטבריאן תמיכה נלהבת בלומדי התורה.
בנובמבר 2025 מונתה לעמוד בראש הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק התקשורת שיזם השר שלמה קרעי.
בכתיבתה ובהופעותיה התקשורתיות הביעה עמדות ימניות ותקפה את תרבות ה"תקינות פוליטית" ואת מדיניות השמאל הציוני.
בין השאר האשימה את ארגוני הנשים ואת הפמיניסטיות בכך שהם מתעלמים מתקיפות מיניות ומעשי אונס כאשר המבצעים הם בני מיעוטים או מסתננים מאפריקה ומנסים למנוע מנושאים אלה לעלות לסדר היום הציבורי.
בשנת 2019 כתבה "צריך לומר זאת ביושר – נתניהו רוצה את החמאס על הרגליים והוא מוכן לשלם על כך מחיר כמעט בלתי נתפס – חצי מדינה משותקת, ילדים והורים בפוסט-טראומה, בתים מופצצים, אנשים נהרגים".
הפכה לתומכת מובהקת של בנימין נתניהו ומביעה אמון מלא בחפותו ובמדיניותו.
ב-16 בנובמבר 2023 אמרה כי הוא שבר אותי, הוא לא המלאך שפעם הערכתי.
וכי אף על פי שאין כשיר ממנו לנהל את מלחמת חרבות ברזל, היא כל חייה תכעס עליו.
ב-2021 שיתפה סרטון מזויף שרמז כי נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן, נרדם בעת פגישה עם ראש הממשלה, נפתלי בנט.
גורמים פוליטיים ועיתונאים שנכחו בפגישה טענו כי ביידן לא נרדם וכי הסרטון ערוך.
ב-7 בפברואר 2023, על רקע ההפגנות נגד הרפורמה המשפטית, טענה דיסטל-אטבריאן בראיון לגלי צה"ל כי גורמים אנטישמיים ומדינות זרות כמו גרמניה ואיראן מממנים את ההפגנות.
שגריר גרמניה בישראל, שטפן זייברט, הביע אכזבה מטענה זו עקב כריכה במשפט אחד של גרמניה, מדינה דמוקרטית העוזרת לישראל, ושל איראן, שהיא מדינה טוטליטרית המאיימת להשמיד את ישראל.
ב-31 בדצמבר 2023 בראיון ערוץ 13 האשימה את עצמה ביצירת שסע ופילוג, ואמרה כי הייתה חלק מהאנשים מהפוליטיקה ומהתקשורת שגרמו למדינה להיחלש, מה שלדבריה הוביל לטבח בטבח שבעה באוקטובר.
בשנת 2009 יצא לאור ספרה הראשון, "ואם היו אומרים לך", בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר.
הספר מבוסס על מציאות חייה כאם לבן המתמודד עם הפרעות התפתחות ואוטיזם.
הספר זכה בתמיכת מפעל הפיס "בהוצאה לאור של ספרים בעלי ערך ספרותי".
בשנת 2014 יצא לאור ספרה השני, "טווס בחדר מדרגות", בהוצאת כנרת זמורה-ביתן.
הספר נכלל ברשימה הקצרה של המועמדים לפרס ספיר לספרות לאותה שנה, אולם לא זכה בפרס.
בינואר 2020, במסגרת הסכם פשרה בתביעת דיבה שהגיש מני נפתלי נגד דיסטל-אטבריאן בגין התבטאותה בראיון שערכה איתו בתחנה, הסכימה תחנת הרדיו גלי צה"ל לשלם לנפתלי פיצוי של 16 אלף ש"ח.
בינואר 2022 נפסק, במסגרת הסכם פשרה בתביעה שהגישה דיסטל-אטבריאן נגד רונן צור, שעל צור לשלם לה פיצויים בסך 3,000 ש"ח, הוצאות משפט בסך 2,000 ש"ח והחזר אגרת בית המשפט ששולמה.
הליך נוסף בין השניים, של תביעות הדדיות על לשון הרע הסתיים בסגירת ההליך.
היא מתגוררת עם בן זוגה בדרום תל אביב יפו.
דיסטל מקיימת אורח חיים מסורתי עד דתי.
בשנת 2022 שיתפה את שיטת "החדר הסגור", שבאמצעותה טיפלה בבנה ושאותה פירטה בספרה "ואם היו אומרים לך", זאת על סמך מחקר עצמי שקיימה, ועל סמך הניסיון שלה עם בנה.
לדבריה, אוטיזם הוא הימנעות מאינטראקציה חברתית, ובכך אוטיסטים "נבלעים בתוך עצמם", ויש דרכים למנוע זאת.
לאחר לימוד הנושא היא הסתגרה עם הילד במשך חודשים בניסיון לרפא אותו ובסופו של טיפול אינטנסיבי גרמה לו להתחיל לתקשר עם העולם כדי לשרוד.
בין השאר התבטאה לגבי הטיפול בבנה: "משכתי אותו מהשיער והוצאתי אותו, לא נתתי לו לאכול ולא נתתי לו לשתות, לא נתתי לו כלום.
הוא הכריח את עצמו ללמוד לדבר כדי לשרוד".
דבריה עוררו ביקורת גם אצל גורמים רשמיים - אלו"ט - אגודה לאומית לילדים ובוגרים עם אוטיזם מסרה כי אוטיזם היא לקות מורכבת, וכי יש אנשים בעלי רמות תפקוד שונות.
גלית פרבר-שרצקי (נולדה ב-1969) היא דוגמנית ישראלית.
פרבר גדלה ברמת אביב שם החלה את הקריירה שלה בגיל שבע עשרה כאשר השתתפה בתחרות נערת השנה של מעריב לנוער בשנת 1986 וזכתה במקום השני.
בתחרות מלכת היופי 1989 נבחרה לנסיכת היופי, ולאחר מכן זכתה בתואר סגנית שנייה בתחרות מיס אסיה פסיפיק אינטרנשיונל .
היא דגמנה במדינות רבות ברחבי העולם.
בין היתר דגמנה לחברת "בננה ריפבליק" , לחברת הקוסמטיקה הבינלאומית ניוטרוג'ינה , למעצב גדעון אוברזון, ועבדה בשיתוף פעולה עם צלם האופנה ברוס וובר .
ב-2001 כיכבה בקמפיין "2 FOR" לבגדי היריון של רשת הביגוד "מתאים לי".
ב-2006 הובילה את קמפיין הקיץ של חברת זברה.
היא נשואה לאיש העסקים ניר שרצקי, הבן של איזי שרצקי, אם לארבעה ילדים ומתגוררת בארסוף.
גלית מרצקי-יונס (נולדה בשנת 1974), היא אתלטית ישראלית בעבר.
מרצקי התאמנה בקבוצת מכבי חיפה.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1993 זכתה מרצקי במדליית זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.44 שניות.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1994 זכתה מרצקי בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.45 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 25.36 שניות.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1995 זכתה מרצקי בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.29 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 25.26 שניות.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה החמש עשרה שנערכו באצטדיון הדר יוסף ביולי 1997 זכתה מרצקי במדליית זהב בריצת 100 מטר.
בתחרות שנערכה בתל אביב ביולי 1999 קבעה מרצקי בריצת 100 מטר שיא איש חדש של 11.96 שניות, התוצאה הרביעית בטיבה של אתלטית ישראלית באותה העת.
בתחרות שנערכה בנאמור, בלגיה באוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום רביעי בריצת 200 מטר בשיא אישי חדש של 24.72 שניות.
באירוע הצדעה לנשים בספורט, שהתקיים במסגרת הפסטיבל הבינלאומי "פמינה 2001" זכתה מרצקי לכבוד.
גלית חמי (נולדה ב-19 בדצמבר 1969) היא עיתונאית ישראלית המשמשת עורכת העיתון "כלכליסט".
חמי, שגדלה בבאר שבע, החלה לעסוק בתחום העיתונאות בשנת 1994, כאשר החלה לעבוד בעיתון הארץ, ככתבת כלכלית המסקרת את שוק ההון.
בשנת 1998 עברה לעיתון ידיעות אחרונות כעורכת מדור שוק ההון.
בשנת 2002 החלה חמי לשמש בתפקיד העורכת הכלכלית של "ידיעות אחרונות", ובתפקיד זה שימשה עד לשנת 2007.
מאז הקמתו בשנת 2008 משמשת חמי העורכת הראשית של העיתון "כלכליסט" מבית "ידיעות אחרונות".
בנוסף הצטרפה חמי לצוות הפרשנים במגזין החדשות של יום שישי בערוץ 10. בשנת 2016 הצטרפה יחד עם עיתונאים כלכליים נוספים, לצוות המגישים של תוכנית הרדיו "צבע הכסף" ברשת ב' של רשות השידור.
בשנת 2018 יצא לאור, בהוצאת "ידיעות ספרים", הספר "להמציא כל בוקר מחדש - סיפורה של החדשנות הישראלית", אותו כתבה יחד עם סופי שולמן.
חמי נמצאת בזוגיות עם אבי באום, בעל השליטה בחברת "חילן".
גלית בנגלס (נולדה ב-2 באוגוסט 1971) היא מרצה, יזמית, מנטורית, אשת תוכן, אמנית ומפיקת טלוויזיה וקולנוע לשעבר.
גלית בנגלס נולדה ב-2 באוגוסט 1971 בבת ים.
היא גדלה בראשון לציון ולמדה בגימנסיה גן נחום בעיר.
בשנת 1989 היא התגייסה לצה"ל ושירתה כקצינת קשר, מפקדת קורס קשרי טנקים בחיל השריון וקצינת הדרכה.
בשנת 1992, היא השתחררה מצה"ל בדרגת סגן.
בין השנים 1995 עד 1998 היא למדה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2001 הקימה בנגלס את "בנגלס הפקות".
בינואר 2002, היא הקימה את חברת באזז טלוויזיה יחד עם עדו צוקרמן.
החברה הפיקה פורמטים מקוריים לטלוויזיה, סדרות, סרטים דוקומנטריים, דרמות, סרטי קולנוע, סרטי תדמית, פרסומות ותעמולת בחירות.
ביוני 2014, באזז טלוויזיה הפסיקה את פעילותה עקב חובות של כ-2,200,000 שקלים.
עקב החובות גלית הציעה לבעלי החוב שהיא תגשים להם את חלומותיהם כתחליף להחזרת החובות.
ובתום כ-9 חודשים היא סגרה את החובות.
כיום, בנגלס מרצה על סיפורה האישי, מעבירה סדנאות העוסקות ביצירתיות ובהגשמת חלומות, מלווה אנשים להגשמת חלומותיהם, ושותפה למופע עם הזמר ישי לוי בשם "ליפול, להאמין ולגדול", המשלב את סיפורה האישי ושיריו של לוי.
בשנת 2022 החלה לערוך ולהגיש את תוכנית הרדיו והפודקאסט "נפלתי וקמתי - דגת הזהב מארחת", ברדיו 106FM ובערוצי הפודקאסט.
היא גם מובילה את מיזם הגשמת החלומות אשר מופק לכדי סרטים.
דיבור מקדים עם ד"ר רונית אלוני, 2010
דוגמניות - מייד אין רוסיה, 2012
הפנים של תורמות הביציות, 2012
אני זוכר מה עשית לי, 2012
איך תעזרו לילד שלכם לרזות?, 2012
חברת החשמל לישראל - סרט הסברה לשעת חירום.
סדרת סרטוני הפרסומת "תקע ושקע".
"החידה" משה פייגלין הסיפור האמיתי, 2012
"מקורות" - חברת המים הלאומית, 2007
המכללה האקדמית יהודה ושומרון, 2005
בחירות לראשות הממשלה - אלבניה - יולי 2005 - עבור ראש ממשלת אלבניה המכהן פאתוס ננו, יו"ר המפלגה הסוציאליסטית האלבנית
בחירות לכנסת - מרץ 2006 - עבור מפלגת ישראל ביתנו
בחירות לכנסת - פברואר 2009 - עבור מפלגת ישראל ביתנו.
גלית חוגי (נולדה ב־21 ביולי 1979) היא תסריטאית, סטנדאפיסטית ושדרנית רדיו ישראלית.
זוכת פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשנת 2016 על התסריט שכתבה לסדרה האחיות המוצלחות שלי.
חוגי גדלה בשכונת קריית אליעזר שבחיפה לאם ממוצא רומני ולאב שעלה מבחריין.
למדה במגמת תיאטרון בתיכון ויצו חיפה.
חוגי סיימה לימודי קולנוע בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
לימדה עריכת וידאו בבית ספר תיכון כשלוש שנים.
שירתה כמש"קית ת"ש בגדוד תותחנים.
הופעתה הראשונה כסטנדאפיסטית הייתה במועדון אוזן בר בתל אביב, בקבוצת "ערב הסטנדאפ של תום יער", שכללה קומיקאים שלא היו מוכרים עד אז לקהל הרחב.
היא המשיכה להופיע כחלק מן הקבוצה, ומשהתפרקה הצטרפה לקבוצה "כל מה שמצחיק בעולם", מופע סטנדאפ ומערכונים בשיתוף ניב מג'ר, אריאל ויסמן, ירמי שיק בלום ועוד.
הקבוצה יצרה גם תוכן מקורי למדיה החברתית.
בשנת 2013 יזמה את ערב הסטנדאפ "המזרחי החדש בתחת שלי", בנושא המוצא המזרחי, לצד תם אהרון.
ב־2016 החלה לכתוב לתוכנית "גב האומה", וזמן קצר לאחר מכן החלה להשתתף בפאנל התוכנית.
חוגי כתבה לסדרה "סימני שאלה", ששודרה בשנת 2011 בערוץ 2, לסדרה "גרעינים" ולתוכנית "משתגידי" בערוץ ביפ.
היא השתתפה בפינת "המועדון" בתוכנית "היום שהיה" בהגשת גיא זוהר ובפינה בתוכנית "היום בלילה" בהגשת גורי אלפי.
יצרה עם נועה ארנברג את הסדרה "האחיות המוצלחות שלי" שעלתה לשידור בשנת 2016 ב־yes.
הסדרה זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2016 לסדרה הקומית הטובה ביותר ובשלושה פרסים נוספים.
חוגי וארנברג זכו גם בפרס על התסריט הטוב ביותר בסדרה קומית.
נכון ל-2024 מגישה את תוכנית הבוקר ברדיו תל אביב עם גורי אלפי.
כתבה עם נועה ארנברג את העיבוד הישראלי לסרט "זרים מושלמים", שביים ליאור אשכנזי.
באוקטובר 22' עלתה ב־yes הסדרה "מי שמע על חווה ונאווה", שיצרה עם ארנברג, בבימויו של אלפי.
בנובמבר של אותה שנה שיחקה בסדרה "האחיין שלי בנץ" בתפקיד סירי, ובדצמבר 2022 החלה להשתתף באופן קבוע בתוכנית האירוח הסאטירית "מה שתגידו" של כאן 11 לצידו של גלעד כהנא.
חוגי מתגוררת בתל אביב עם בן זוגה המוזיקאי גל ענר.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה2024תסריט בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצביםהאחיות המוצלחות שלי
גלית בן לולו, המוכרת בשם הבמה גלית בל (נולדה ב-26 ביוני 1973) היא זמרת ישראלית בעברה, שזכתה בקדם אירוויזיון בשנת 1996, ונבחרה לייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון באותה שנה.
בל נולדה וגדלה בחצור הגלילית.
בגיל 12 החלה להשתתף בתחרויות לכישרונות צעירים בעירה וזכתה במקום הראשון שלוש פעמים ברציפות.
התפרסמה כאשר הייתה קצינה צעירה בצה"ל בדרגת סגן והופיעה לראשונה בקדם-אירוויזיון 1996 עם השיר "שלום עולם", שכתב אייל מדני והלחין דורון ויטנברג.
השיר הגיע למקום הראשון בקדם ונבחר לייצג את ישראל באירוויזיון 1996.
בשנה זו הוחלט בהנהלת האירוויזיון לערוך הצבעה מוקדמת של צוותי שיפוט מכל המדינות המשתתפות בתחרות האירוויזיון 1996 על סמך גרסאות מוקלטות של השירים, ולנפות מן התחרות את השירים שהגיעו לשבעת המקומות האחרונים, וזאת, כתוצאה מהצורך להתמודד עם מספרן ההולך וגדל של המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות.
בתום ההצבעה גלית בל קיבלה 12 נקודות והגיעה למקום ה-28 מתוך 29 מדינות שרצו לקחת חלק בתחרות, ולכן לא השתתפה בתחרות הגמר של האירוויזיון לשנה זו, והשיר לא הושמע לבסוף באירוויזיון.
בשנת 2001 הוציאה את אלבום הבכורה שלה "מלאכים שקופים".
זמן קצר לאחר הוצאת האלבום פרשה מקריירה מוזיקלית.
בל נשואה ואם לשניים, ומתגוררת ביישוב בית חשמונאי.
בל עובדת כמנהלת חטיבה בחברה לייבוא כלי רכב.
גלית שאול (נולדה ב-31 בינואר 1970) היא ראש המועצה האזורית עמק חפר.
גלית שאול נולדה בתל אביב בשם גלית אלקובי לחנה (לבית דפני) ורפי אלקובי.
כשהייתה בת חמש עברה עם משפחתה לראשון לציון.
למדה בבית הספר היסודי "שלמון" בעיר וסיימה את לימודיה התיכוניים בגימנסיה הריאלית ע"ש קררי.
מצד אמה היא נכדתו של אהרן דפני, שהיה סגן ראש מועצת רמת השרון ומראשוני קיבוץ המעפיל.
היא בעלת תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במשפטים מהאוניברסיטה העברית.
שימשה כעוזרת לקונסול בשגרירויות ישראל בבודפשט ובבייג'ינג.
לאחר לימודיה החלה לעסוק בעריכת דין והתמחתה בתחום דיני משפחה.
משנת 2002 מילאה תפקידים שונים במשרד הרווחה: עבדה כראש ענף ההתנדבות במחוז צפון של המשרד, וכעוזרת למשנה למנכ"ל המשרד.
ב-2012 מונתה לתפקיד מנהלת תחום ההתנדבות במשרד.
בין השנים 2008–2012 שהתה בשווייץ, שם קיבלה תואר שלישי ודוקטור בקרימינולוגיה באוניברסיטה בלוגאנו.
באפריל 2014 החלה לשמש כמנכ"לית מרכז רקמן, המרכז לקידום מעמד האישה באוניברסיטת בר-אילן.
גלית שאול הובילה את מיזם השירות הלאומי לבעלי מוגבלויות ולטובת אוכלוסיות חלשות, ריכזה את הוועדה הבין משרדית לבחינת זכויות נפגעי עבירה והייתה חברת המועצה לקידום השירות הלאומי.
שימשה נציגה בנושאים חברתיים בעבודה מול האיחוד האירופי, שגרירות ארצות הברית בישראל והאומות המאוחדות, והייתה חברה בפורום החברתי-כלכלי בהתאחדות התעשיינים בישראל.
בבחירות לרשויות המקומיות 2018 התמודדה על תפקיד ראש המועצה האזורית עמק חפר, וגברה על ראש המועצה המכהן רני אידן ומועמדת נוספת, עפרה ברק, ברוב של 55.17%.
בשנת 2013 הכיר האגף לתארים זרים במשרד החינוך בתואר הדוקטור של שאול כשקול, למטרות שכר, לתואר דוקטור בישראל, אך בשנת 2021 חזר בו מההכרה.
בשנת 2024 זכתה שאול לקדנציה שנייה בבחירות לרשויות המקומיות, ברוב של 59%.
פעילות כראשת המועצה האזורית עמק חפר
שאול החלה את כהונתה כראשת המועצה בשורה של פעולות שקיפות מול התושבים ובהן: פרסום יומנה האישי באתר המועצה, שידורים חיים של מליאות המועצה בפייסבוק לייב והעלאתם לאתר המועצה, פרסום תקציבי הפיתוח שהמועצה מעניקה ליישובים במסגרת קולות קוראים ותוכניות פיתוח ממקורות המועצה.
בנוסף נקטה בצעדים לשיתוף הציבור, ובהם הקמת ועדות מועצתיות המשלבות נציגי ציבור מהיישובים השונים בעמק חפר, לצד נבחרי ציבור וגורמים מקצועיים מהמועצה.
בין השאר, שאול הובילה לכך שבהנהלת המועצה הדתית עמק חפר יהיה ייצוג של 4 נשים מתוך 9 חברי הנהלה, ייצוג חסר תקדים במועצות דתיות בישראל.
במסגרת תפקידה, קידמה שאול הרחבת גדר ההפרדה על מנת למנוע כניסת מסתננים ושוהים בלתי־חוקיים בקו התפר.
כמו־כן התבצעו במהלך כהונתה עבודות חיזוק רחבות למניעת קריסתו של מצוק חוף ינאי, וחוף נעורים חודש.
שאול הקימה במושב כפר ויתקין מרכז יזמות וחדשנות של המועצה, שמטרתו לייצר נטוורקינג ושיתופי פעולה עסקיים.
שאול תמכה בהשקת "בית הראשונות" בביתן אהרון, חלל עבודה משותף ומרחב עסקי לנשים יזמיות, עצמאיות ובעלות עסקים שהוקם על ידי ארגון סופרסונס.
בפן החינוכי, שאול פעלה נגד העברת ניהול בית הספר "רמות ים" במכמורת לעמותה הדתית "רוח הגולן".
שאול טענה כי הערכים של רוח הגולן אינם תואמים את הערכים של התושבים בעמק חפר.
בעקבות התנגדות ההורים והמועצה, משרד החינוך הקפיא את המהלך, והעמותה ויתרה על המכרז בו זכתה.
בשנת 2023, זכתה המועצה, בראשותה של שאול, בפרס החינוך היישובי מטעם מחוז מרכז של משרד החינוך על איכות ומצוינות.
במסגרת כהונתה, שאול קידמה מדיניות מקיימת.
בשנת 2019 המועצה האזורית עמק חפר הגיעה למקום הראשון באיסוף אריזות למיחזור מתוך כל המועצות האזוריות.
בשנה זו שאול נבחרה ליו"ר רשות הניקוז שרון, האחראית על שמירה על איכות המים בנחל אלכסנדר, נחל חדרה ונחל פולג.
יחד עם ראשי רשויות נוספים מאזור השרון, שאול הקימה מטה מאבק נגד הקמת שדה תעופה בחדרה.
בשנת 2021 הקימה שאול את קרן עמק חפר לפיתוח, שמטרתה לשמור על המרחב הכפרי, החקלאות והשטחים הפתוחים.
הקרן, בראשותו של ד"ר רוני צבר, מקדמת מיזמים כמו שימור מזח בית ינאי, הפעלת בית הראשונים ההיסטורי, קידום תוכניות ניווט ירוק, רכיבתיות ועוד.
בשנת 2022, בעקבות זיהום מתמשך של נחל אלכסנדר, השיקה שאול את פרויקט "אגנים ירוקים" שנועד לטהר את מי הביוב הזורמים בנחל אלכסנדר בעזרת בריכות טיהור טבעיות.
במהלך כהונתה, שאול קידמה את השמירה על שטחים פתוחים.
בשנת 2022 הוכרז על גן לאומי חדש במועצה, גן לאומי אביחיל, סביב אביחיל וחבצלת השרון.
בשנת 2023 אושר חוק עזר למועצה האוסר על הכנסה של כלים חד פעמיים לחופי הים.
שאול קידמה מספר פרויקטים של תחבורה ציבורית בעמק חפר.
פרויקטים אלה כללו השקה של קווי חפר, הקמת שירות Quicker יחד עם משרד התחבורה וחברת קווים, ותכנון שבילי אופניים.
בנוסף, בעקבות מאבק בכנסת והגשת עתירה לבג"ץ, החליטה שרת התחבורה מרב מיכאלי להקים תחנת רכבת במושב אחיטוב.
שאול נשואה ללירון ואם לארבעה ילדים.
גלית יובל (נולדה ב-1971) היא פרופסור מן המניין לפסיכולוגיה ומדעי המוח, החוקרת זיהוי פרצופים, בבית-הספר למדעי הפסיכולוגיה ובית הספר למדעי המוח באוניברסיטת תל אביב.
יובל החלה את דרכה האקדמית בלימודי תואר ראשון בפסיכולוגיה ובפילוסופיה באוניברסיטת ת"א.
קורס אחד בלימודי התואר הראשון שלה, שעסק בקשר בין פסיכולוגיה לפיזיולוגיה, תרם לה לגיבוש כיוון ההתמחות שבחרה.
היא עשתה תואר שני ושלישי באוניברסיטת שיקגו בתחום מדעי המוח הקוגניטיביים, ובשנת 2001 סיימה את לימודי הדוקטורט גם כן במוסד זה, בהנחייתה של Jerre Levy מאוניברסיטת שיקגו ו Ken Paller מאוניברסיטת Northwestern.
במסגרת עבודת הדוקטורט, בהתחלה חקרה את ההבדל בין ההמיספרה הימנית להמיספרה השמאלית בתפיסה הוויזואלית, ואז התמקדה במחקר על פרצופים.
לאחר מכן, היא השלימה פוסט־דוקטורט ב־MIT במחלקה למדעי המוח והקוגניציה בהנחייתה של Nancy Kanwisher.
שם התמחתה בהדמיה מוחית באמצעות MRI של מערכת הראייה ובעיקר במערכת המוחית שאחראית על עיבוד פנים.
בשנת 2005 פרופ' יובל שבה לארץ והצטרפה כחברת סגל בבית הספר למדעי הפסיכולוגיה ובבית הספר סגול למדעי המוח, באוניברסיטת תל אביב.
שם הקימה מעבדה לחקר הבסיס המוחי והקוגניטיבי לזיהוי פרצופים.
היא התמקדה בעבודה עם אנשים הסובלים מפרוסופגנוזיה התפתחותית (כשל מולד בזיהוי פנים) ובמקרים ספציפיים של קושי בזיהוי פנים (כמו פנים מגזע אחר, וכיוצא בזה).
במחקריה היא משתמשת בשיטות מחקר שונות כמו fMRI, TMS ו־EEG, על מנת לבחון את התגובה של המוח לגירוי של פרצופים ולמפות את האזורים הרלוונטיים לתהליך.
נוסף על כך, במעבדתה היא חוקרת, בין היתר, כיצד מנגנוני עיבוד פנים וגוף פועלים כדי ליצור דימוי של אדם?
מה התפקיד של תנועת גוף בזיהוי אנשים?
מהו תפקידו של מידע תפיסתי מול מידע קונספטואלי או סמנטי בזיהוי פנים?
מהם המאפיינים הקריטיים המשמשים לזיהוי פנים?
ומהם המנגנונים המשמשים לזיהוי פרצופים מוכרים וכיצד הם נבדלים מאלו המשמשים לפנים לא מוכרים?
בשנת 2016, במסגרת עידוד מחקר למציאת פתרונות ביומטריים חדשים, שיזמה היחידה להזדהות וליישומים ביומטריים, במערך הסייבר הלאומי, חקרה יובל את מידת ההצלחה של זיהוי פנים כשלב אחרון לזיהוי, בשימוש בתוצאות מפולטרות של מנוע ביומטרי לזיהוי פנים.
יובל גם מרצה בבית הספר למדעי הפסיכולוגיה.
בעבר לימדה את הקורסים "פסיכולוגיה פיזיולוגית" ו"שיטות מחקר", וכיום מלמדת את הקורס "מבוא למדעי הפסיכולוגיה" לתלמידי תואר ראשון.
את תוכני הקורס אותו מלמדת יובל, "מבוא למדעי הפסיכולוגיה" ניתן גם למצוא באתר קמפוס - המיזם הלאומי ללמידה דיגיטלית של המשרד לשיווין חברתי.
נולדה בחולון וכיום גרה בת"א, נשואה ואם לתאומים (בן ובת).
קיבלה את פרס רקטור אוניברסיטת תל אביב להצטיינות בהוראה חמש פעמים ובשנת 2017 זכתה בפרס ע"ש מיכאל ברונו.
גלית ברמן (נולדה ב-14 ביוני 1966) היא שחקנית ישראלית.
ברמן היא בוגרת הסטודיו למשחק ניסן נתיב.
בצה"ל שירתה בתפקיד מש"קית ת"ש.
לאחר לימודיה הופיעה במספר הפקות בתיאטרון בניהם:
בתיאטרון הקאמרי שיחקה בהצגות: "מלחמת מגן ביצים", "ענבי זעם".
בתיאטרון בית לסין שיחקה בהצגות: "כולם היו בניי", "שבעה", "בן חור והרבנית", ו"שיינדלה".
בצוותא: במסגרת תיאטרון איטלקי "שלוש נשים מחכות".
ב-1990 השתתפה בפסטיבל עכו בהצגה "ציונה לא תשאלי".
ב-1994 שיחקה תפקיד קטן בסרט "הגמל המעופף", גילמה את נאוה.
ב-1995 הופיעה כשדרנית ב"הלו פנינה", סדרה ללימוד עברית לעולים חדשים של הטלוויזיה החינוכית.
בשנים 1995־1996 גילמה את קארין לינוביץ בשתי העונות הראשונות של אופרת הסבון של ערוץ 2 "רמת אביב גימל".
ב-2001 הופיעה כאחות בסדרה "הבורגנים".
ב-2003 גילמה מורה בסדרה "מיי פירסט סוני" על פי ספר של בני ברבש.
היא המייסדת והמפתחת של שיטת "דרך הבחירה" ומעבירה הרצאות על כך בארץ ובעולם.
גלית גאון (נולדה ב-23 ביולי 1965) היא אוצרת וחוקרת עצמאית בתחום העיצוב הישראלי העכשווי, הפועלת לקידום העיצוב בישראל מזה למעלה משלושה עשורים.
שותפה לחשיפת העשייה המקומית בעיצוב בזירות הבינלאומיות, יזמה ואצרה מאות תערוכות.
מאז 2020 משמשת כראש מרכז שנקר לחקר העיצוב בישראל, וכראש התכנית ללימודי אוצרות עיצוב בשנקר, אותה ייסדה בשנת 2016. בעבר שימשה אוצרת ראשית של המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס ושל מוזיאון העיצוב חולון - מוזיאון העיצוב הראשון בישראל, מראשית הקמתם ובמשך כעשור.
חברת סגל בכירה ומרצה בשנקר, מרצה באקדמיה לעיצוב ואמנות בצלאל ובמוסדות אקדמיים רבים בארץ ובעולם.
יו"ר ועדת ההיגוי לפרס אדמונד דה רוטשילד לעיצוב.
שותפה ומובילה פרויקטי תרבות ממשלתיים ופרטיים, וחברה בוועדות לקידום, לשיפוט ולהנעת תחום העיצוב בישראל ובעולם.
כמו כן מלווה מעצבים, אוצרים, חוקרים, מוסדות, מועצות מקומיות וגופים שונים בפיתוח תוכן ופרוגרמות תרבות.
גלית גאון נולדה בירושלים וגדלה בשכונת ארנונה, בתם של יפה ואיזיקה גאון.
אמה היא חוקרת, מחנכת ומפתחת טכניקות לחשיבה יצירתית.
אביה, איזיקה גאון, היה אוצר העיצוב והאדריכלות הראשון בישראל, אוצר המחלקה לעיצוב ואדריכלות במוזיאון ישראל מיום הקמתה בשנת 1973 ועד לפטירתו בשנת 1997. צמיחתה במוזיאון ישראל התוותה את דרכה של גאון להתפתח כמעצבת ואוצרת עצמאית לעיצוב מן התערוכה הראשונה בראשית שנות ה-90 ועד היום.
לגאון שני אחים צעירים: גל גאון הוא אדריכל ומרצה, מייסד ובעל גלריה לעיצוב הנושאת את שמו.
גילי גאון היא במאית ומנהלת מחלקת התעודה בכאן 11. גלית נשואה למיקי היימן, מייסד ושותף לחברת Taga Innovation, ולהם שני ילדים.
גאון למדה אדריכלות ועיצוב תעשייתי בבצלאל, אקדמיה לעיצוב ואמנות (1990).
לאחר סיום לימודיה, יזמה ואצרה שתי סדרות של תערוכות: "עיצוב מקומי" במוזיאון מגדל דוד ו-"חברים של הרמוני" בחנות הרהיטים הירושלמית 'הרמוני'.
בתערוכות השתתפו יוצרים, מעצבים ואמנים ישראלים רבים, ביניהם כיעקב קאופמן, אלכס וורד, אסתר קנובל, יואל גילינסקי, אילון ערמון ואחרים.
תערוכות אלו היו מהזירות החוץ-מוזיאליות הראשונות בארץ שהציגו עיצוב מקומי עכשווי, ורבים ממשתתפיהן בגרו להיות מהמעצבים החשובים בתולדות התחום בישראל.
עם פתיחתו של בית הספר הפרטי לעיצוב אסכולה (1993), ביוזמתם וניהולם של עמנואל רפופורט ואופיר פז, התמנתה גאון לאוצרת הגלריה לעיצוב של אסכולה ושימשה כראש המחלקה לעיצוב תעשייתי (1994-2000).
בין הפרויקטים שהובילה בתקופה זו היו התערוכות 'תוצרת העיר', 'האיש ההולך', 'רותו מודן ואיציק רנרט', 'אספרסו', 'איסה מיאקה - ארון פרטי', 'אופנת נייר', 'עמוס בידרמן' ועוד.
מאוחר יותר סיימה בהצטיינות לימודי מוזאולוגיה ואוצרות ביקורתית בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב.
תערוכת הגמר שאצרה בשיתוף איריס פז, "נוף מקומי", הוצגה בגלריה האוניברסיטאית וסקרה ארבעה דורות של אדריכלי נוף בישראל.
בשותפות עם יעל עמית-סנקר הקימה את סטודיו "ויטרא" לתכנון מוזיאונים (1994-2000).
במהלך שנים אלו ניהלה ועיצבה פרויקטים ותערוכות במוזיאונים רבים בארץ ובעולם, בהם מוזיאון העם הטיבטי ותצוגות במוזיאון יד ושם.
בשנים 1995-1996 יזמה וניהלה אמנותית את שבוע העיצוב הראשון בתל אביב, אצרה והפיקה את הביתן לעיצוב עכשווי במסגרת תערוכת ריהוטים ופלאסטו ישפאק, שימשה כאוצרת מלווה להתאחדות התעשיינים, משרד התעשייה והמסחר והייתה שותפה ליוזמות הראשונות לגיבוש מענקים ופרסים לעיצוב ישראלי מטעם משרדי הממשלה.
בתקופת לימודיה לתואר השני במסלול לאמנות ויהדות במכון שכטר למדעי היהדות החלה את עבודתה בחולון, שם ייסדה וניהלה את המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, ונמנתה על צוות ההקמה והניהול של מוזיאון העיצוב בו שימשה כאוצרת ראשית מהקמתו ולמשך כעשור.
דרכה המקצועית של גאון בעולם המוזיאונים כאוצרת עיצוב, קיבלה תפנית משמעותית עם ייסוד המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס בדצמבר 2007, ותחילת עבודתה כאוצרת ראשית למוזיאון העיצוב בחולון בשנת 2008. במסגרת תפקידה כאוצרת ראשית של שני המוזיאונים, עסקה בשנים הראשונות בגיבוש חזון, תוכנית עבודה, תוכניות חינוך אוספים עבור מוזיאונים ייחודיים אלה בישראל.
תוך ביסוס מסגרות מוזיאליות בנושא אוספים, תערוכות, קשרי עבודה בינלאומיים, זכו שני המוזיאונים להכרה ממשלתית מטעם מועצת המוזאונים וכן להכרה ולהערכה בארץ ובעולם.
בעשור בו כיהנה גאון בתפקידה, הובילה למעלה ממאה תערוכות בתחומי האיור, הקריקטורה, העיצוב, האופנה, המוצר, האומנות ומלאכת היד, קרמיקה, עבודות ייחודיות ועבודות תעשייתיות.
התערוכות הציגו נרטיבים תהליכיים, חומריים, טכנולוגים, חדשניים ואנתרופולוגיים.
עבודתה כאוצרת ראשית מאופיינת מחד בשיתוף אוצרים רבים ובינלאומיים בתהליך היצירה ומאידך מעורבות לפרטים בתכני התערוכות ועד האופן בו הוצגו לקהל המבקרים.
בשנת 2019 ייסדה גאון את פורום העיצוב באיגוד המוזיאונים הישראלי ועמדה בראשו עד 2022. בשני העשורים האחרונים גאון מרצה בתחומי החינוך לעיצוב ותרבות, אוצרות, היסטוריה תצוגתית, מתודולוגיה, חקר ותהליכי עבודה, כתיבה ופרזנטציה באקדמיות בישראל ובכנסים בינלאומיים.
משמשת כאוצרת מלווה למשרד התרבות, למפעל הפיס, ולגופים ציבוריים ופרטיים בארץ ובעולם.
יזמת תערוכות וכנסים בנושאי עיצוב ישראלי ובינלאומי, יועצת למוזיאונים בהקמה בארץ ובעולם, חברה בוועדות היגוי ושיפוט של תחרויות ותערוכות עיצוב בינלאומיות, מנטורית וחברת ועדת היגוי בתוכניות האצה של קרן רוטשילד, מפעל הפיס, משרד התרבות, משרד ירושלים ומורשת, עמותת לצאת מהקופסה וחברות פרטיות.
גאון חברת בוועדות פרסי עיצוב בינלאומיים בהם Designboom Award ופרס Beazley מטעם מוזיאון העיצוב בלונדון, ומאז 2019 משמשת כיו"ר ועדת פרס אדמונד דה רוטשילד לעיצוב.
בין עבודותיה הבולטות כאוצרת ראשית במוזיאון העיצוב ובמוזיאון לקריקטורה ולקומיקס
יעקב קאופמן, שרפרפים, תערוכת יחיד במוזיאון העיצוב חולון, 2015
"שרפרפים" הייתה תערוכת יחיד לאחד מבכירי המעצבים החיים היום בישראל.
בתערוכה הוצגו כ-450 שנוצרו בסטודיו של יעקב קאופמן בשני העשורים האחרונים.
התערוכה הציגה אותם כמהלך מחקרי שלם ורציף הדומה לתהליך הפיתוח שלהם.
התערוכה ביטאה את השקפתה של גאון אודות חשיבותו של תהליך העיצוב כשווה ערך תצוגתי לחפץ הסופי.
ההזדמנות לחשוף בפני הקהל הרחב תהליכי עיצוב וחשיבה עיצובית, שהם משמעותיים להרחבת השיח המקצועי של הקהילה כמו ההזדמנות בעבור המבקרים ללמוד על המורכבויות ורבדי התוכן השונים המרכיבים את תהליכי העיצוב.
תערוכתו של קאופמן הייתה הזדמנות עבור גאון לחזור ולהיפגש עם יוצר אחד, לדיאלוג אינטימי-מקצועי כעשרים שנה אחרי התערוכה הראשונה שלהם יחד בירושלים.
עוצמתה של התערוכה, כך סוברת גאון, טמונה בעונג החזותי והרעיוני במפגש עם עוצמה אדירה זו של עיצוב, חוויה אישית שאיננה דורשת מהצופה להיות בקיא בשפת העיצוב או ברזי המקצוע.
סטודיו ננדו, תערוכת יחיד ראשונה בינלאומית במוזיאון העיצוב חולון, 2019
תערוכת יחיד מוזאילית ראשונה זו הציגה את האתגרים והפתרונות בהם נתקל סטודיו Nendo - בראשותו של אוקי סאטו, תוך אינטראקציה עם הטיפולוגיות השונות של אובייקטים ושל האזורים הלא-נחקרים בהם.
התערוכה חקרה את החלל היחיד בו לא יכול סאטו להתערב, החלל שבין לבין.
מה ש'בין לבין', הוא חלל של 'אי-עיצוב', ה'אזור האופרטיבי' המחושב בקפידה, אותו מותירים לטובת אור ואוויר.
כאוצרת שותפה בחרה גאון את האוצרת האיטלקייה מריה כריסטינה דידרו.
סטודיו ננדו נוסד בשנת 2002 על ידי האדריכל והמעצב היפני אוקי סאטו (Oki Sato) וכיום פועל בטוקיו ובמילאנו.
הסטודיו מאופיין בסגנון עיצוב מינימליסטי וידוע בשימוש בחומרים חדשניים.
התערוכה הציגה שישה נושאים קונספטואליים נפרדים.
יוז'י ימאמוטו, תערוכת יחיד במוזיאון העיצוב חולון, 2012
תערוכת יחיד של מעצב האופנה היפני יוז'י ימאמוטו, אחד ממעצבי האופנה המשפיעים כיום.
בתערוכה הוצגו 80 דגמים שמייצגים את תפיסותיו לגבי עיצוב בגדים כיצירות אומנות.
הייתה זו הפעם הראשונה בה ימאמוטו שיתף פעולה עם מוזיאון ישראלי.
על תערוכה זו אמרה גאון: "האתגר העצום הטמון בהזמנת יוצר כימאמוטו למוזיאון נמצא בין הרצון להציג תערוכה שתתאר את עשייתו החשובה כל כך בעולם האופנה, לצד ההכרה כי כל דבר שנציג, יהיה פחות מעניין מהפרויקט הבא.
מהלך העבודה על התערוכה היה אחד התהליכים המורכבים, המאתגרים והמרתקים שעברנו בשנתיים של פעילות המוזיאון.
הדרך לקשור שני יוצרים כרון ארד ויוז'י ימאמוטו, לא הייתה מובנת מאליה ולוותה בבחינה מדויקת של תנועה ומרחב תצוגה חיצונית ופנימית כאחד."
קומיקס עברי א' - 1935-1975, תערוכה היסטורית במוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, 2008
התערוכה קומיקס עברי אלף, חשפה לראשונה את ההיסטוריה של הקומיקס בישראל בין השנים 1935-1975, כאבן יסוד להתפתחות הקומיקס הישראלי עד היום.
לקראת התערוכה יצאו למסע מחקרי גלית גאון, צחי פרבר ואלי אשד, שהתחקו אחר המאיירים הראשונים והתפתחות שפת הקומיקס בישראל, בחיפוש אחר הרגע שבו הפכו איורים עבריים לקומיקס .
תערוכה זו הובילה לסדרה ארוכה של תערוכות קומיקס, החל בקומיקס עברי פרק ב' ופרק ג' והמשך בתערוכות 'אשת חיל וגיבורות על', 'תנ"ך וקומיקס', 'בקיצור ישראלית', ' איזהו גיבור', 'היהודי הנודד', 'שלפוחיות' ועוד.
עד לסוף תקופת כהונתה נפתחו במוזיאון כ-70 תערוכות בתחומי האיור, הקריקטורה והקומיקס ביניהן תערוכתו של אחד מגדולי יוצרי הקומיקס ג'ו קיוברט וכן גדולי הקומיקס הישראלים, בהם מישל קישקה, פרידל שטרן וניסים חזקיהו.
אוסף כיסאות: ספר האוסף הראשון של מוזיאון העיצוב
ספר האוסף שיצא עם מלאת חמש שנים למוזיאון עוסק באחת השאלות המענינות בתחום המוזאלי – היא שאלת האוסף, הרלוונטיות שלו, שאלת אוספי חפצים בעידן דיגיטלי, שאלות פרקטיות כמו תמיכה במעצבים ושאלו מורכבות כמו החובה לשמור-לשמר או הזכות להישכח.
עם פתיחתו של מוזיאון העיצוב בחולון, קיבל המוזיאון במתנה את 'כסא הכרוב' של המעצב אוקי סאטו מסטודיו ננדו, הכיסא נתרם על ידי גלריה פרידמן-בנדה (ניו יורק) וסימן את תחילתו של אוסף המוזיאון.
במשך השנים נבנה האוסף דרך מפגשים של גאון עם מעצבים ואוצרים.
כשניצבה בפני גאון השאלה על מה ידון הספר הראשון של אוסף המוזיאון זה היה ברור כי הבחירה תהיה בחפץ האייקוני, השכיח ומושא תשוקת יצירתם של מעצבים - הכסא.
הכיסא המאפשר לאוצרים, מעצבים, לומדים ומבקרים כאחד לפתח שיח תרבותי-חומרי-טכנולוגי-אנושי עכשווי והיסטורי כאחד תוך שהוא מכיל בתוכו שימושיות, חומריות, טכנולוגיה, נרטיב ומערכת הקשרים מסועפת של זמן, מקום ותרבות חומרית.
אירועי הלווין של שבוע העיצוב 2005
בחודש דצמבר 2005, התקיימו שישה ימים של אירועי לווין, תערוכות בגלריות וחללים אלטרנטיביים בתל אביב וגוש דן שהיו חלק מתערוכת עיצוב06 המסחרית בגני התערוכה.
בתקופה שבה נדמה היה והנה סצנת העיצוב הולכת ותופסת סוף סוף תאוצה, עסקה גאון בייזמות ואוצרות של פרויקט נסיוני זה.
כעשרים תערוכות חדשות הוצגו החל בתערוכות בגלריה פריסקופ, גלריית החווה בחולון, דרך תערוכת מחווה לאדר' דורה גד, תערוכות חדשות של סטודיו אוממי, טל-תדמור, פאזה, גרובי, אוטוטו, ארבע תערוכות מחווה לארבע נשים פורצות דרך בעיצוב בגלריה סוהו, השקות של אתר עיצוב חדש ועד תערוכת פרס אות האדריכלות ואות העיצוב.
את השבוע ליוו הרצאות, מפגשים עם המעצבים והאוצרות של התערוכות.
גאון פועלת באקדמיה מראשית שנות ה-90 ועד היום ושותפה לפיתוח תוכניות חדשות, פרויקטים ייחודיים וקבוצות מחקר.
בשנת 1993 התמנתה לראש המחלקה לעיצוב תעשייתי ב"אסכולה" ומשנת 2000 היא מרצה במוסדות האקדמיים לעיצוב בישראל, בניהם שנקר, האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל, המכון הטכנולוגי חולון, הגלריה האוניברסיטאית, אוניברסיטת תל אביב, המכללה האקדמית תל אביב יפו.
בשנת 2016 ייסדה בשנקר את התוכנית הבינלאומית לאוצרות בעיצוב, המכשירה אוצרות ואוצרים בהתמחות לעיסוק בעיצוב, אדריכלות, באיור ובאופנה כתחומי ידע ומחקר.
במסגרת עבודתה האקדמית בשנקר הובילה גאון את פרויקט "מרקחה" - שבוע יזמות וחשיבה נגישה המשלב מרצים מובילים מהארץ ומהעולם, לפיתוח תחום הנגישות והשוויון באמצעות עיצוב.
כמו כן, לקחה חלק בגיבוש היחידה ללימודים בין-תחומים בה היא מכהנת כחברת סגל בכירה, ומדי שנה מנחה סטודנטים במחלקות לתאר הראשון והשני בפרויקטי גמר בעיצוב.
גאון משמשת כראש מרכז שנקר לחקר ולתיעוד העיצוב ישראל מאז 2020. המרכז, שייסד בשנת 2006 המעצב והמרצה ראובן כהן, מחזיק באוסף דיגיטלי גדול וותיק לפרטי עיצוב ישראלי, ובו כ-40,000 פריטים מגוונים, שעוצבו בין אמצע המאה ה-19 ועד ימינו.
לצד עבודת האיסוף, הקטלוג וההנגשה הדיגיטלית של האוסף, עוסק המרכז במחקר אקדמי, בכנסים, הרצאות, תערוכות ופרסומים מגוונים.
מאז 2005 שותפה גאון לוועדות היגוי, שיפוט ותקצוב רבות בתחומי בתרבות והעיצוב, ביניהן ועדות של משרד התרבות, החינוך, משרד התמ"ת, משרד החוץ, מנהל התכנון ומוסדות תרבות כמו מכון שכטר, בית התפוצות, מוזיאון לוחמי הגטאות, יריד צבע טרי, מפעל הפיס, עמותת לצאת מהקופסה ועוד.
גאון שותפה לייסוד פרס אדמונד דה רוטשילד לעיצוב, מבית קרן אדמונד דה רוטשילד, ומשמשת כיו"ר ועדת ההיגוי לפרס.
גלית רונן (נולדה ב-1 בפברואר 1965) היא דיפלומטית וביולוגית ישראלית שכיהנה בין היתר כשגרירת ישראל בארגנטינה.
רונן נולדה בקיבוץ רמת השופט.
היא בעלת תואר ראשון בביולוגיה מאוניברסיטת תל אביב (1990) ותואר שני במיקרוביולוגיה מאוניברסיטת תל אביב (1992).
ב-1996 סיימה את קורס הצוערים של משרד החוץ.
בתפקידה הראשון הוצבה בשגרירות ישראל בפרו, לאחר מכן שימשה מזכיר ראשון בשגרירות ישראל בפורטוגל.
ב-1999 הוצבה בשגרירות ישראל בוושינגטון כאשת קשר עם הקונגרס של ארצות הברית.
בשנים 2002–2007 שירתה באוסטריה כסגנית שגריר והממונה על היחסים לענייני קרואטיה, סלובקיה וסלובניה וסגנית המשלחת לארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה, UNIDO (ארגון התעשייה והפיתוח של האו"ם).
ב-2007 מונתה למנהלת מחלקה בינלאומית 1 במרכז למחקר מדיני של משרד החוץ.
ב-2009 חזרה לאוסטריה כסגנית שגריר ישראל במדינה.
ב-2015 מונתה למנהלת מחלקת אסטרטגיה דיפלומטית.
ב-2018 מונתה לשגרירת ישראל באורוגוואי והחל מ-2019 שימשה גם שגרירת ישראל בארגנטינה.
היא סיימה את תפקידה ב-2022 והוחלפה על ידי אייל סלע.
גלית ורטהיים היא מאפרת ישראלית.
מייסדת ומנהלת בעבר את בית הספר לאיפור "איל מיקיאג'" בישראל.
גלית ורטהיים גדלה בכפר סבא ולמדה בתיכון כצנלסון.
מגיל צעיר התעניינה בתחום האמנות, היא החלה את דרכה כדוגמנית והייתה מיוצגת בסוכנות "אימג", בעבודתה בעסקי האופנה נחשפה לתחום של האיפור המקצועי כמאופרת, היא החלה לעבוד כמאפרת בשיתוף עם הצלם רון קדמי.
היא יצרה קשר עם חברת האיפור האמריקאית "איל מיקיאג'" שמוצריה היו אהובים עליה ובכך הקימה ב-1996 ביחד עם בעלה את הסניף הישראלי של החברה, החברה מחזיקה ארבע מכללות המהוות מוסדות לימוד לתחום האיפור והקוסמטיקה.
היא איפרה את יצחק רבין עבור הראיון ב-CNN עקב זכייתו בפרס נובל.
היא עבדה בשיתוף עם תחרות מלכת היופי של ישראל, שמה הייתה אחראית על האיפור והסטיילינג של המתמודדות בתחרות, בנוסף שימשה גם כשופטת בתחרות.
לורטהיים ארבעה ילדים מנישואיה הקודמים לחנוך רידר.
כיום היא מתגוררת ברמת השרון.
נכון ל-2025, ורטהיים היא המאפרת הקבועה של קרן פלס, רותי ברודו, מירי בוהדנה, נועה תשבי, אופירה אסייג, יובל דיין ועוד.
גלית כהן (נולדה ב-26 באוקטובר 1969) היא אשת ציבור ישראלית.
לשעבר מנכ"לית המשרד להגנת הסביבה.
בעלת תואר ראשון במדעי כדור הארץ ותואר שני בגאוגרפיה בהתמחות בתכנון מדיניות וניהול סביבה, באוניברסיטה העברית בירושלים ובעלת תעודת הוראה.
עבדה במשרד להגנת הסביבה משנת 2000 וביצעה מגוון תפקידים באשכול תכנון, מדיניות ואסטרטגיה.
תפקידה הראשון במשרד היה פרויקטורית למגעים בין ישראל וסוריה במטרה לחתום על הסכם שלום בין המדינות, תפקיד שהוטל על כתפיה ביולי 2000. לאחר מכן שימשה, בין היתר, כראש אגף מדיניות סביבתית וכסגנית יו"ר הוועדה למדיניות סביבתית ב-OECD.
מאז 2010 כיהנה בתפקיד סמנכ"לית בכירה תכנון, מדיניות ואסטרטגיה במשרד.
משמשת יועצת למועצה לשיתוף פעולה בין-לאומי בנושאי סביבה ופיתוח של סין (CCICED), החל מ-2017 שימשה סגנית יו"ר הוועדה למדיניות סביבה של ה-OECD (EPOC) בשנים 2013–2019 וכיהנה בתפקיד יו"ר הוועדה הבין-משרדית להטמעת אג'נדה 2030 לפיתוח בר קיימא.
ביוני 2021 מינתה השרה להגנת הסביבה תמר זנדברג את כהן למנכ"לית המשרד להגנת הסביבה.
כהן החליפה את המנכ"ל הקודם דוד יהלומי.
בינואר 2023, על רקע חילופי הממשלה והשרה במשרד הודיעה על סיום תפקידה.
כהן מתגוררת בירושלים עם בן זוגה ושתי בנותיה.
גלית ואילנית היא תוכנית אירוח שבועית ישראלית בהנחייתן של גלית גוטמן ואילנית לוי, שבמסגרתה מתארחים אישים מפורסמים מעולם המוזיקה והתרבות.
התוכנית משודרת החל מ-26 במאי 2018 מדי יום שישי בקשת 12.
גלית גוטמן היא דוגמנית, שחקנית ומנחת טלוויזיה ישראלית.
בשנת 1981 השתתפה ב-"שירוויזיון", תחרות זמר לילדים, וב-1998 בגיל 26 זכתה בתפקיד בסדרת הדרמה "רמת אביב גימל".
גוטמן הנחתה בכמה סדרות וסרטי טלוויזיה, כגון: שישי בבוקר בקשת 12, בגובה העיניים וב-2018 התחילה לשדר עם אילנית לוי את גלית ואילנית
אילנית לוי היא גם דוגמנית ושחקנית, ואף זכתה בתחרות מלכת היופי של ישראל לשנת 2001.
ב-30 באפריל 2018, פורסם לראשונה כי גלית ואילנית הולכות לשתף פעולה במסך הטלוויזיה באתר החדשות וואלה!, וצוין כי "שם ידברו השתיים על שלל נושאים בתחום הזוגיות והמשפחה".
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה20202024תוכנית אירוח וראיונות, תרבות ופנאי"גלית ואילנית" · עונה 7
גלית נגה-בנאי (נולדה ב-1966) היא חוקרת אמנות, פרופסור מן המניין בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים.
נגה-בנאי תואר ראשון בהצטיינות בתולדות האמנות ובהיסטוריה כללית (בהצלחה) מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1991), תואר שני בהצטיינות יתרה בתולדות האמנות עם דגש על אמנות נוצרית קדומה ושל ימי הביניים מהאוניברסיטה העברית בירושלים (1996) ודוקטורט בתולדות האמנות מהאוניברסיטה העברית בירושלים (2003).
עבודת התואר השני שלה עסקה ב"לוחיות דוד מאוצר למבוסה קפריסין".
עבודת הדוקטורט שלה עסקה בקופסיות שרידים קדושים מהתקופה הנוצרית הקדומה.
נגה-בנאי מרצה בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית משנת 1992, וחברת סגל משנת 2008. היא קודמה לדרגת מרצה בכירה ב-2014, לדרגת פרופסור חבר ב-2018, ולדרגת פרופסור מן המניין בשנת 2022.
היא חוקרת אמנות של שלהי העת העתיקה וימי הביניים המוקדמים.
תחומי עיסוקה כוללים באמנות עולי רגל, בקשרים שבין אמנות יהודית לנוצרית ובין ירושלים לרומא.
נגה-בנאי חוקרת אמנות ניידת ומונומנטלית סביב אגן הים התיכון.