tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם שחרורו הצהיר כי העביר את המידע לסובייטים משום שראה בכך "תרומה לביטחון האנושות".
לאחר שחרורו לא הצליח מיי להשיג משרה באחת האוניברסיטאות בבריטניה.
בשנת 1963 הוא מצא משרה באוניברסיטה של גאנה בעקבות המלצה של ג'ון דזמונד ברנל.
ברנל, קריסטלוגרף ופיזיקאי שייעץ לגאנה להקים את רשת החינוך הגבוה לאחר קבלת העצמאות מבריטניה, היה שותף לדעותיו הפוליטיות של מיי.
מיי הועסק באוניברסיטה של גאנה כפרופסור לפיזיקה.
אלן נאן מיי נפטר בשנת 2003. עד למותו לא הביע כל חרטה על פעולות הריגול שלו.
אלן מק'אינטייר סטאק היה שחיין אמריקאי, אלוף אולימפי (לונדון 1948) ושיאן עולם בסגנון גב.
סטאק נולד וגדל בניו הייבן, קונטיקט.
הוא בוגר אוניברסיטת ייל משנת 1949 ושרת בצי האמריקאי בשנים 1954-1951 ובוגר בית ספר למשפטים באוניברסיטת קולומביה משנת 1956.
בתחרות שחייה שנערכה בניו הייבן ב-23 ביוני 1948 קבע סטאק במשחה ל-100 גב, שיא עולם חדש של 1:04.0 דקות, שיפור לשיא העולם הוותיק בן ה-12 שנים וחצי של אדולף קיפר מגרמניה (1:04.8 דקות).
באולימפיאדת לונדון (1948) זכה סטאק במדליית זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:06.4 דקות, לפני בן ארצו רוברט קאוול (1:06.5 דקות) וז'ורז' ואלרי מצרפת (1:07.8 דקות).
בתחרות שנערכה בניו הייבן ב-4 בפברואר 1949 שיפר סטאק את שיאו העולמי במשחה ל-100 מטר גב והעמיד אותו על 1:03.6 דקות.
שיא זה החזיק מעמד כ-4 שנים ונשבר על ידי ג'ילבר בוזון מצרפת (1:03.3 דקות).
בתחרות נוספת שנערכה בניו הייבן ב-4 במאי אותה שנה, הוא קבע גם במשחה ל-200 מטר גב שיא עולם חדש של 2:18.5 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-5 שנים של אדולף קיפר (2:19.3 דקות).
שיא זה החזיק מעמד כ-4 שנים ונשבר על ידי בוזון (2:18,3 דקות).
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בבואנוס איירס, ארגנטינה בשנת 1951 זכה סטאק בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב (1:08.0 דקות) ובמשחה שליחים 3x100 מטר מעורב (3:16.9 דקות).
באולימפיאדת הלסינקי (1952) סיים סטאק במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:07.6 דקות ולא הצליח להגן תוארו.
סטאק עבד כעורך דין בהונולולו, הוואי עד שנת 1998.
סטאק קבע 6 שיאי עולם חדשים ו-22 שיאי ארצות הברית בסגנון גב.
סטאק זכה ב-10 תוארי אליפות ארצות הברית ובתואר מכללות אחד (NCAA).
בשנת 1979 זכה סטאק להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
אלן מקינאלי הוא כדורגלן עבר סקוטי ששיחק בעמדת החלוץ.
מקינאלי החל את קריירת הבוגרים שלו בשנת 1980 במועדון אייר יונייטד, ששיחק אז בליגת העל הסקוטית.
מקינאלי שיחק באייר יונייטד ארבע עונות, ושמר על ממוצע הבקעות גבוה של כשער בשלושה משחקים.
בעונתו האחרונה בקבוצה, ניצלה אייר יונייטד מירידה על חודה של נקודה אחת.
עם זאת, הייתה זו הייתה העונה הטובה ביותר של מקינאלי בקבוצה, שגררה התעניינות מקבוצות אחרות.
בקיץ 1984 עזב מקינאלי את אייר יונייטד, עם 32 שערים ב-93 הופעות, וחתם בגלאזגו סלטיק.
בקיץ 1984 חתם מקינאלי בגלאזגו סלטיק, בה שיחק בעיקר כשחקן ספסל.
מקינאלי זכה עם סלטיק באליפות בשנת 1986 בזכות הפרש שערים עדיף על הארטס, ובגביע בשנת 1985. במהלך שלוש העונות שלו בסלטיק, כבש מקינאלי 17 שערים ב-65 הופעות.
בקיץ 1987 עזב מקינאלי לאסטון וילה, ששיחקה אז בליגת המשנה האנגלית.
בעונתו הראשונה של מקינאלי באסטון וילה, הוא היה שותף לעליית ליגה אל הפרמייר ליג, ובעונתו השנייה בקבוצה כבש 14 שערים וסייע לה להינצל מנשירה לליגת המשנה.
סך הכל שיחק מקינאלי באסטון וילה שתי עונות, בהן צבר 59 הופעות והבקיע 18 שערים.
בקיץ 1989 חתם מקינאלי בבאיירן מינכן מהבונדסליגה, תמורת סכום של 1.2 מיליון לירה שטרלינג, במטרה לחזק את ההתקפה ולהמשיך את רצף האליפויות של הקבוצה משנות ה-80. מקינאלי זכה מאוהדי הקבוצה לכינוי ביג מק.
בעונתו הראשונה של מקינאלי בקבוצה הבקיע עשרה שערים וסייע לה לזכות באליפות הליגה.
בעונה השנייה חל פיחות במעמדו של מקינאלי, שזכה להתעניינות מצד קבוצות כמו צ'לסי, אך הוא בחר לנסות לשמור על מקומו בבאיירן מינכן.
בעונה זו הוא שיחק שבעה משחקי ליגה בלבד, לא כבש שערים וסבל מפציעות, אך בזירה האירופית נחל הצלחה יחסית, כאשר באיירן מינכן הגיעה לשלב מתקדם בגביע אירופה לאלופות והודחה רק בחצי הגמר מול הכוכב האדום בלגרד.
בהמשך סבל מפציעה חמורה בברך, אך נשאר במועדון עד לתום חוזהו בשנת 1993. בארבע שנותיו במועדון, צבר מקינאלי 40 הופעות בלבד בבונדסליגה, בהן כבש 10 שערים, וזכה באליפות אחת.
בקיץ 1993, עם תום חוזהו בבאיירן מינכן, חתם מקינאלי בקילמרנוק מליגת העל הסקוטית, הקבוצה בה כיכב אביו, ג'קי מקינאלי, שזכה עמם בגביע בשנת 1965. אלן מקינאלי שיחק בקבוצה עונה אחת, וצבר שמונה הופעות, בהן לא כבש.
בתום עונה זו, פרש מכדורגל.
מקינאלי שיחק 8 פעמים במדי נבחרת סקוטלנד, והבקיע שלושה שערים.
מקינאלי ייצג את סקוטלנד במונדיאל 1990, בו נטל חלק במשחק בודד, בו הפסידה סקוטלנד 0–1 לקוסטה ריקה.
בשני המשחקים הבאים של הנבחרת בשלב הבתים, שבסיומו הודחה סקוטלנד, מקינאלי לא שותף.
אחרי מונדיאל 1990 פרש מקינאלי מהנבחרת.
נכון לשנת 2019 עוסק מקינאלי בפרשנות ספורט.
מקינאלי תרם את קולו כפרשן במשחק FIFA 19 וכן ב-FIFA 20.
אלן מקניש הוא נהג מרוצים בריטי מקצועני לשעבר, משמש כיום כעיתונאי וכפרשן מרוצי הפורמולה 1 בשידורי רשת BBC הבריטית.
במהלך קריירת המרוצים שלו זכה מקניש שלוש פעמים במרוץ 24 השעות של לה מאן, שלוש פעמים באליפות סדרת הלה מאן האמריקני וזכה באליפות העולם במרוצי סיבולת (WEC) של הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) לשנת 2013. בעברו של מקניש גם קריירת נהיגה קצרה בפורמולה 1.
אלן מקניש נולד ב-29 בדצמבר 1969 בעיר דמפרייס שבסקוטלנד.
קריירת המרוצים שלו החלה בגיל צעיר כאשר החל להתחרות במרוצי קארטינג ובקטגוריות מרוץ שונות לצעירים לצד חברו ובן עירו דייוויד קולטהרד בהם זכה במספר תארים, בנוסף ייצג את בריטניה באליפות העולם לנערים בקארטינג.
בשנת 1988 זכה באליפות פורמולה ווקסהול לוטוס ובשנת 1989 סיים במקום השני באליפות הפורמולה 3 הבריטית.
בשנים אלו חי בדירה באנגליה בה היה שותף יחד עם בן קבוצתו באותה עת מיקה האקינן.
בין השנים 1990-1992 התחרה מקניש בסבב המרוצים פורמולה 3000 אשר נחשב לסבב מרוצי הפורמולה השני בחשיבותו באירופה בשנים ההן, בעקבות זאת נבחן על ידי קבוצות הפורמולה 1 מקלארן ובנטון לאחר שראו כי גלום בו פוטנציאל עתידי לנהיגה בסבב היוקרתי.
בעונתו הראשונה בפורמולה 3000 בשנת 1990 נפצע אלן מקניש אנושות בתאונה שהיה מעורב בה במהלך המרוץ בדונינגטון פארק.
עוד במהלך אותה העונה הצליח להחלים ובסופה סיים במקום הרביעי באליפות.
בתחילת הקריירה ריכז אלן מקניש את מרב מאמציו במיצוי הזדמנויות במרוצי הפורמולה 1, אך עם חלוף השנים הפך לאחד הנהגים המזוהים ביותר עם מרוצי מכונית הספורט והסיבולת ואחד המצליחים שבהם.
קריירת מרוצי מכוניות הספורט שלו החלה בשנת 1996 כאשר נהג עבור פורשה במכונית ה-GT1 מקטגוריית LMP1 הבכירה.
בשנת 1998 זכה מקניש בהישגו הגדול ביותר עד אז כאשר ניצח לראשונה במרוץ 24 השעות של לה מאן תחת צוות המרוצים הרשמי של פורשה במכונית ה-GT1. בשנים שלאחר מכן התחרה במרוץ לה מאן עבור קבוצות טויוטה ואאודי, כאשר הוא זוכה תחת אאודי בשני מרוצי לה מאן נוספים בשנים 2008 ו-2013.
בשנת 2011 התרסק מקניש במרוץ לה מאן כבר בשעה הראשונה של המרוץ עם האאודי R18 מס' 3 של החברה על גדר הבטיחות והשמיד את המכונית כליל.
תאונה זו גרמה לפרישתו המוקדמת מן המרוץ כמו גם של צמד הנהגים השותפים לו טום קריסטנסן ורינלדו קאפלו.
קריירת הפורמולה 1 של אלן מקניש החלה בשנת 2001 כאשר שימש כנהג הפיתוח והמבחן של קבוצת טויוטה בסבב המרוצים.
קריית הנהיגה התחרותית שלו החלה בעונת 2002 כאשר שותף ב-17 מרוצים אך חווה עונה מאכזבת מאוד מבחינה אישית וקבוצתית כאשר לא הצליח לזכות בנקודות כלל במהלך כל העונה וסבל מתקלות ובעיות רבות במכונית כאשר נאלץ לפרוש ב-8 מרוצים במהלך העונה.
בסוף עונה זו קבוצת טויוטה קיבלה החלטה להחליף את הצוות מקניש ובן קבוצתו מיקה סאלו בצוות נהגים חדש לקראת עונת 2003 שהורכב על ידי הנהגים אוליבר פאניס וכריסטיאנו דה מאטה.
לעונת המרוצים של 2003 הוחתם אלן מקניש על ידי קבוצת הפורמולה 1 של רנו כדי לשמש כנהג המבחן והפיתוח של הקבוצה, בסופה של עונה זו עזב מקניש את הקבוצה ואת סבב הפורמולה 1 וחזר להתחרות שוב במרוצי מכוניות הספורט לעונת 2004 לאחר שחתם בקבוצת אאודי ספורט בריטניה.
תוצאות במרוץ 24 השעות של לה מאן
אלן אנתוני סילבסטרי (נולד ב-26 במרץ 1950) הוא מלחין ומנצח אמריקאי שעובד בעיקר בקולנוע ובטלוויזיה.
אלן ידוע בעיקר בזכות שיתוף הפעולה עם חברו, רוברט זמקיס, והלחין עבורו פסקולים לסרטים: בחזרה לעתיד, פורסט גאמפ ומי הפליל את רוג'ר ראביט.
כמו כן הלחין את הפסקולים לסרטי מארוול קפטן אמריקה והנוקמים.
אלן גדל בטינק, ניו ג'רזי שם רכש השכלה תיכונית.
הוא למד בבית ספר למוזיקה במשך שנתיים.
היה מתופף לזמן קצר בלהקת רוק בשנת 1966.
אלן החל להלחין פסקולים לסרטים ולטלוויזיה בשנת 1972, בגיל 21, כאשר הלחין את פסקול לסרט דל התקציב "כנופיית דוברמן".
משנת 1977 עד 1983 שימש אלן כמלחין העיקרי לסדרת הטלוויזיה "CHiPs" והלחין 109 פרקים מתוך 139 פרקי הסדרה.
אלן פגש את הבמאי רוברט זמקיס כאשר השניים עבדו יחד על הסרט של זמקיס "סטון" (1984).
מאז הלחין אלן את כל הפסקולים לסרטיו של זמקיס, ביניהם טרילוגיית בחזרה לעתיד, בעקבות האוצר הרומנטי (1984), מי הפליל את רוג'ר רביט, להתחיל מחדש, הטיסה, על חבל דק, רכבת לקוטב ופורסט גאמפ.
עבור הפסקול שהלחין לאחרון זכה לתשבחות ופרסום.
ב-1989 שיתף פעולה עם הבמאי ג'יימס קמרון עבור שובר הקופות "מצולות".
ב-1988 הלחין את הפסקול לסרט הזוג המוזר 2" ב-1991 הלחין את הפסקול של הקומדיה "בועות של אהבה" וב-1993 את הפסקול ל"זקנים חסרי מנוח" ו"משתגעים על אהבה".
מאז שנת 2001, אלן משתף פעולה באופן קבוע עם הבמאי סטיבן סומרס.
עבודותיו האחרונות כוללות את הנוקמים (2012), הקרודים (2013), ולילה מוטרף במוזיאון 3: סוד הקבר (2014).
ב-31 בינואר 2014, הוכרז כי עיבוד לבמה בהשראת סרטי בחזרה לעתיד נמצא בשלבי הפקה.
המחזמר נמצא בתהליך כתיבה משותף על ידי היוצרים המקוריים המקורי רוברט זמקיס ובוב גייל.
אלן יחבור למלחין גלן בלארד להלחנת מנגינה חדשה, בתוספת שירים מקוריים מתוך הסרט.
אלן ואשתו סנדרה הם בעלי היקב "הכרמים של סילבסטרי" הממוקם בכרמל ואלי, קליפורניה.
הועמד פעמיים לפרס אוסקר ולפרס גלובוס הזהב עבור הסרטים פורסט גאמפ ורכבת לקוטב.
הועמד ארבע פעמים לפרס גראמי וזכה פעמיים.
בספטמבר 2011 הוענק לו פרס הוקרה על שם מקס שטיינר עבור הישגיו בתחום ההלחנה בסרטים.
אלן פטרישה מקארתור היא שייטת אנגליה, מחזיקת השיא העולמי בהקפת יחיד המהירה ביותר של העולם בשיט ומייסדת קרן אלן מקארתור לתמיכה בחולי סרטן ולעזור להם באמצעות שיט.
אלן נולדה ב-8 ביולי 1976 בדרבשייר שבאנגליה, לקן ואבריאל מקארתור זוג מורים, שם גדלה עם שני אחים.
בגיל 4 נחשפה אלן לעולם השיט על ידי דודתה.
בגיל 13 קנתה את סירתה הראשונה שנקראה Thr'penny Bit .
אלן ניסתה ללמוד וטרינריה, אך הפסיקה כשחלתה במחלת הנשיקה ולאחר מכן החלימה.
ב-1994 החליטה להיכנס לעולם השיט המקצועי ועבדה על מפרשית באורך 18 מטרים וכמדריכת שיט למבוגרים.
בגיל 18 קיבלה אלן תעודת מדריך מטעם איגוד השיט המלכותי.
ב-1995 הפליגה לבדה סביב בריטניה הגדולה וזכתה בפרס הימאי הצעיר של השנה.
ב-1996 לראשונה חצתה את האוקיינוס האטלנטי ולאחר מכן השתתפה במספר מרוצים בחציית האוקיינוס.
אלן קיבלה מימון מקבוצת קינגפישר להשיג דמי כניסה למרוץ חציית האוקיינוס האטלנטי בשיט יחיד Route du Rhum שבו ניצחה והשלימה את המרוץ בפחות מ-20 יום שבעקבותיו נכנסה לקשר מתמשך עם קבוצת קינגפישר.
בשנת 1999 השתתפה במספר מרוצים עם הימאי הצרפתי איב פרלייה.
בשנת 2000 אלן יצרה קשר עם ארגון צדקה צרפתי וליוותה ילדים חולי סרטן במסע שיט.
בשנת 2001 נהייתה אלן לאלופת העולם בשיט כשזכתה באליפות העולם Fico-Lacoste.
בשנת 2003 הקימה את קרן אלן מקארתור לתמיכה בחולי סרטן ולעזור להם באמצעות שיט.
ב-1995 זכתה אלן בפרס הימאי הצעיר של השנה.
ב-1998 זכתה אלן במקום הראשון במרוץ חציית האוקיינוס האטלנטי בשיט יחיד Route du Rhum מסן מלו לגוודלופ.
בשנת 1999 זכתה אלן בפרס ימאי השנה.
בשנת 2000 אלן הייתה הזוכה הצעירה ביותר במרוץ חציית האוקיינוס האטלנטי ליחיד Europe 1 New Man STAR.
בפברואר היגה אלן למקום השני במרוץ ה-Vendee Gliobe שבמהלכו הייתה לאישה המהירה ביותר והאדם הצעיר ביותר שהשלים את המרוץ.
בדצמבר של אותה שנה נהייתה אלן לאלופת העולם בשיט כשזכתה באליפות העולם Fico-Lacoste וקיבלה מידי המלכה את אות מסדר האימפריה הבריטית בארמון בקינגהאם.
בשנת 2005 שברה אלן את השיא העולמי בהקפת יחיד המהירה ביותר של העולם בשיט תוך פחות מ-72 ימים וב-8 בפברואר של אותה שנה קיבלה את תואר הדיים, אות האבירות הנשית של האימפריה הבריטית, כאישה הצעירה ביותר שזכתה בתואר הזה.
אלן דוד נקש הוא רבה הראשי של לוקסמבורג מאז אוקטובר 2011.
למד בישיבות בבני ברק ובמונסי.
למד לקראת סמיכה לרבנות בבית המדרש הרבני של צרפת ונסמך בידי הרבנות הראשית לישראל.
ב-27 באוקטובר 2011, הושבע כרבה של לוקסמבורג על ידי שר התרבות הלוקסמבורגי פרנסואה בילטגן.
ב-4 במרץ 2012 התקיימה ה'הכתרה' הרשמית בבית הכנסת בעיר לוקסמבורג.
קודם למינויו לתפקיד זה, כיהן נקש כרבן של מונקו, לוזאן ובורדו.
נקש נשוי ואב לשישה ילדים.
אלן מקלאוד קורמאק היה פיזיקאי מדרום אפריקה, שזכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה ב-1979 (עם גודפרי האונספילד) עבור תרומתו להמצאת המכשיר CT.
אלן מקלאוד קורמאק נולד ביוהנסבורג בדרום אפריקה, הוא למד בתיכון "רונדבוך בויז" שבעיר קייפ טאון.
הוא למד באוניברסיטת קייפ טאון, שם קיבל תואר ראשון בפיזיקה ב-1944, ותואר שני בקריסטלוגרפיה ב-1945. אלן למד לדוקטורט שלו בין 1947–1949 באוניברסיטת קיימברידג`.
אחרי שהתחתן בשנת 1950, חזר קורמאק לאוניברסיטת קייפטאון ושימש במשרת מרצה.
לאחר שהוצעה לו שנת שבתון בהרווארד בין השנים 1956 ל-1957, הוא ואשתו הסכימו לעבור לארצות הברית ושם הפך לפרופסור באוניברסיטת "טופץ" בסתיו 1957. קורמאק הפך לאזרח אמריקאי בשנת 1966.
אף על פי שעבד בעיקר על פיזיקת חלקיקים, ההתעניינות הצדדית של קורמאק בטכנולוגיית צילום הרנטגן גרמה לו לפתח תרשימים תאורטיים של סריקת CT .CT היא סריקה המבוססת על צילומי רנטגן רבים שמייצרים תמונות מפורטות ומדויקות של איברי הפנים.
קורמאק החל לעבוד על פרויקט זה בתחילת 1956 באוניברסיטת קייפטאון ובבית החולים "גרוטה שור" (Groote Schuur) והמשיך לעבוד על הפרויקט באמצע 1957 לאחר שחזר מהשבתון שלו.
הממצאים והתוצאות של מחקריו התפרסמו בשני מאמרים בכתב העת של פיזיקה יישומית בשנים 1963 ו-1964. בתחילה מחקרים אלו לא משכו תשומת לב מצד הקהילה המדעית עד שגודפרי האונזפילד והקולגות שלו השתמשו במאמרים אלה כדי לבנות את מכונת ה-CT הראשונה שנבנתה בשנת 1971, ובכך הפכו את ממצאיו של קורמאק למציאות.
בגין הישגים אלו, פרס נובל לרפואה הוענק לו במשותף עם האונספילד בשנת 1979.
קורמאק קיבל את פרס נובל ל"פיזיולוגיה או רפואה" עבור הרחבת האפשרויות של שימוש במכשיר ה-X RAY ולתרומתו לפיתוח מכשיר ה-CT.
הוא קיבל רק חצי מן הפרס מפני שעבודתו הייתה פיתוח של שיטות החישוב אשר מאוחר יותר סייעו לפיתוח מכשיר ה-Computered tomography אשר נותן סריקה תלת־ממדית של גוף האדם ועוזר לאבחן סוגי סרטן שונים.
קורמאק זכה במדליה הלאומית למדע ב-1990. ב-13 בנובמבר, באותה שנה, היה טקס הענקת הפרס שבו נאם הנשיא של ארצות הברית באותו זמן, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, ואמר: "לכבוד תרומתו למדע ובמיוחד יצירת המכשיר CT.
לכבוד עבודתו כמורה לסטודנטים וכאיש משכיל."
קורמאק נפטר ב-7 במאי 1998 לאחר שחלה בסרטן והשאיר אחריו את אשתו ברברה אשר מתה בשנת 2010.
אלן מקנה הוא שחקן בריטי, שגילם את דמותו של טוני אנדרוז באופרת הסבון איסטאנדרס של ה-BBC.
מקנה מוכר בעיקר מהופעתו בתפקיד פטרק מקגווייר בסדרה "רופאים" של ה-BBC, בה הופיע בתפקיד קטן בין השנים 2001 עד 2003, ואחרי כן שוב בספטמבר 2010.
בטלוויזיה שיחק מקנה בתוכניות כגון "The Brides in the Bath", "להעיר את המתים", "The Bill", "השופט ג'ון דיד", "ספוקס", "Lead Balloon", ו-"Life Begins".
בסדרה "Little Miss Jocelyn" שיק מקנה בתפקיד משנה.
ב-2014 הופיע בתפקיד מפקח בילוש פיל קרבטרי בדרמת הפשע "עמק האושר".
הוא דיבב תפקידים אחדים במשחק הווידאו "Titanfall".
ב-2015 שיחק מקנה בתפקיד רודרי פרוברט בפרק "Murder by Magic" מתוך הסדרה "רציחות במידסומר".
הוא כתב, הפיק וכיכב בסרט הפעולה "Pressure".
בקולנוע הופיע מקנה בסרטים "Blessed" עם הת'ר גראהם, דייוויד המינגס ואנדי סירקיס.
בסרט "סגן המפקד" שיחק לצדו של ז'אן-קלוד ואן דאם, בסרט "זאב אמריקאי בפריז" עם ז'ולי דלפי, ובסרט "Dangerous Parking".
אלן נג'ייה הוא כדורגלן ליברי, המשחק בעמדת הקשר בוואדוץ.
נג'ייה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער "פפר", ממנה עבר לקבוצת LISCR.
בקיץ , נג'ייה חתם בגראסהופרס ציריך מהליגה השווייצרית השנייה.
ב-20 ביולי 2019, נג'ייה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–2 לסטאד לוזאן אושי.
ב-20 בספטמבר, כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד קריאנס.
ב-6 באוקטובר 2020, נג'ייה סיכם בבני סכנין מליגת העל, אך העסקה לא יצאה לפועל.
ב-19 בפברואר 2021, נג'ייה הושאל לסלאבן בלופו מליגת העל הקרואטית.
ב-22 ביולי 2018, נג'ייה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליבריה בתיקו 0-0 נגד .
ב-20 בדצמבר 2023 חתם בוואדוץ מליגת האתגר השווייצרית.
אלן גרהאם מקדיארמיד היה כימאי ניו זילנדי-אמריקאי, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 2000 ביחד עם אלן היגר, על "גילוי ופיתוח פולימרים מוליכים חשמלית".
בחייו פרסם למעלה מ-600 מאמרים.
אלן מקדיארמיד נולד ב-14 באפריל 1927 בחבל ולינגטון שבניו זילנד, כאחד מבין חמישה אחים במשפחה יחסית ענייה.
עוד בילדותו פיתח עניין בכימיה.
בשנת 1947 סיים מקדיארמיד את התואר הראשון, ובשנת 1953 הפך לדוקטור באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
כשנתיים מאוחר יותר סיים דוקטורט שני באוניברסיטת קיימברידג'.
לאחר הלימודים עבד מקדיארמיד באוניברסיטת סנט אנדרוז כשנה.
לאחר מכן עבר ללמד באוניברסיטת פנסילבניה, שם מונה לפרופסור מן המניין בשנת 1964. בשנת 2002 החל ללמד גם באוניברסיטת טקסס בדאלאס.
בשנת 1993 זכה מקדיארמיד במדליית בנג'מין פרנקלין.
בשנת 2002 קיבל את עיטור מסדר ניו זילנד וכשנה לאחר מכן צורף לחברה המלכותית.
מקדיארמיד נפטר ב-7 בפברואר 2007 בפנסילבניה לאחר שנפל במדרגות.
לאחר מותו נקרא על שמו המכון לננוטכנולוגיה באוניברסיטת טקסס בדאלאס.
אלן מארי ז'וזף פאול לואי פרננד לפבר סן-אוגן היה קומיקסאי, סופר ומאייר צרפתי.
נחשב לאחר מהאבות המייסדים של הקומיקס הפרנקו-בלגי, ובפרט של אסכולת בריסל.
אלן סן-אוגן נולד ב-7 באוגוסט 1895 בקולומב, פרבר של פריז שבצרפת, ליוזף לפבר סן-אוגן ולואיז נאטי.
בשנת 1906 נסע סן-אוגן יחד עם אביו, שהתמנה לעורך הראשי של כתב העת L'Etendard Egyptien, לקהיר, והחל להתעניין בעיתונאות.
בעידודו של אביו הוא אף הקים בגיל 12 מגזין דו-חודשי שצבר למעלה מאלפיים מנויים, כולל ארמאן פלייר, נשיא צרפת באותה העת.
במקביל גילה סן-אוגן את כישרונו כמאייר, והציור הראשון שלו התפרסם בשנת 1913 ביומון Le Matin.
בשנת 1914 החל ללמוד באקדמיה לאמנות, אך לימודיו נקטעו כשגוייס לצבא הצרפתי עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
במהלך המלחמה פרסם קריקטורות וקומיקס מחתרתי.
לאחר המלחמה הצטרף סן-אוגן לאגודת הקריקטוריסטים הצרפתית והחל לאייר בשבועון Le Dimanche Illustré וביומון L'Intransigeant.
הוא נחשב לקומיקסאי יוצא דופן משום שהיה בין הראשונים שהשתמשו בטכניקות מודרניות יותר, שמקורן בארצות הברית, כגון חלוקה למסגרות תמונה, שמירה על רצף תנועתי בין המסגרות ובעיקר שימוש בבועות דיבור.
בשנת 1925 החל לפסם את הקומיקס הידוע ביותר שלו, Zig et Puce, שעסק בשני נערים ואלקה חדת-מקור שעוברים הרפתקאות שונות במהלך נסיונותיהם הכושלים להגיע לאמריקה.
בשנים 1920–1930 המשיך באיור ויצירת קומיקס לילדים.
במהלך מלחמת העולם השנייה קהל היעד שלו הפך למבוגר יותר והוא החל לעסוק בקולנוע ובספרות.
בנוסף הפך לבעל טור קבוע ברשת הרדיו הצרפתית RTL.
בשנת 1941 הפך סן-אוגן לעורך הראשי של מגזין הילדים Benjamin, וכן לעורך ולמאייר הראשי של כתב העת Cadet-Revue.
בשנת 1950 עובדו סיפורי Zig et Puce לקולנוע ושודרו על ידי תחנת הרדיו הצרפתית France Inter.
משנת 1963 ואילך הפסיק סן-אוגן לצייר את Zig et Puce, והזיכיון עבר לידיו של הקומיקסאי גרג , שהמשיך לפרסם את הקומיקס במגזין טינטין.
בשנת 1973 מונה סן-אוגן לנשיא הכבוד של פסטיבל הקומיקס הבינלאומי בטולוז.
שנה לאחר מכן קיבל את תואר נשיא הכבוד של פסטיבל הקומיקס הבינלאומי באנגולם, אך היה זקן וחלש מכדי להגיע.
שבועות מספר לאחר מכן, ב-22 ביוני 1974, הוא נפטר.
פרסי הפסטיבל נקראו על שם אלפרד, האלקה מ-Zig et Puce, עד שנת 1988.
אלן מקגרגור (בסקוטית: Allan McGregor; נולד ב-31 בינואר 1982) הוא כדורגלן עבר סקוטי ששיחק בעמדת השוער.
מקגרגור התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של האצ'ינסון ואלה המקומית.
ב-14 ביולי 1998 הצטרף לגלאזגו ריינג'רס.
עם עלייתו לקבוצת הבוגרים נפצע ונעדר מהמגרשים למשך שנה, אחריה חזר לקבוצת המילואים של המועדון.
בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק נגד פורפר את'לטיק במסגרת גביע הליגה הסקוטי.
ג'ונסטון, על מנת לצבור דקות משחק.
בדצמבר נבחר לכדורגלן החודש בליגה וחודש לאחר מכן חזר לריינג'רס.
לאחר פציעתו של השוער הראשון סטפן קלוס הפך לשוער הראשון של המועדון, אך כעבור זמן קצר איבד את מקומו לרונאלד ווטרוס שהצטרף לקבוצה לקראת סיום חלון ההעברות.
בקיץ הצטרף בהשאלה לדאנפרמלין אתלטיק עד לסיום לעונה.
במהלך העונה הצליח לשמור על שער נקי ב-7 משחקים ואף סייע לקבוצה להגיע לגמר הגביע הסקוטי בו הפסידה לסלטיק.
בתחילת עונת הפך לשוער הראשון של ריינג'רס לאחר ששני השוערים הבחירים של המועדון נפצעו.
ב-14 בספטמבר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה האירופית בתיקו 0-0 נגד מולדה במסגרת הסיבוב השלישי של מוקדמות גביע אופ"א, בו גם זכה בתואר איש המשחק.
למרות שרשם יכול טובה מקגרגור חזר לספסל אחרי החלמתו של ליונל טייזי, אך לאחר שהאחרון נפצע שוב מקגרגור חזר שוב לעמדת השוער הראשון הפעם באופן קבוע.
ב-22 באפריל 2007 הורחק בניצחון 0-4 נגד הפועל תל אביב במסגרת שלב 32 האחרונות של גביע אופ"א, לאחר שלכאורה פגע בלוסיאנו דה ברונו, חלוץ הפועל.
בעקבות התקרית מקגרגור הורחק לשני משחקים, אך לאחר ערעור עונשו הומתק במשחק אחד.
בספטמבר חתם לארבע שנים במועדון.
בגמר גביע הליגה הסקוטי מקגרגור עצר שני פנדלים שהביאו לזכיית ריינג'רס בתואר.
באותה עונה, נפצע באולד פירם השלישי של העונה ולכן נאלץ להחמיץ את גמר גביע אופ"א וגמר הגביע הסקוטי.
ביוני חתם על חוזה חדש לחמש שנים במועדון.
בעונת ענד לראשונה את סרט הקפטן.
באותה עונה איבד את מקומו בהרכב בעקבות "פרשת בוזגייט", אך חזר להרכב בתחילת העונה שלאחריה.
בפברואר נכנס המועדון לחובות כספיים כבדים שהובילו להורדתו לליגה הרביעית בסקוטלנד ומקגרגור שוחרר מהמועדון.
ב-26 ביולי 2012 חתם לשנתיים בבשיקטש מליגת העל הטורקית, במדיה שיחק עונה אחת.
ב-2 ביולי 2013, מקגרגור חתם לשלוש שנים בהאל סיטי 1.5 מיליון פאונד.
במחזור הפתיחה של עונת 2013/2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–2 לצ'לסי.
באותו משחק עצר פנדל מרגליו של פרנק למפארד שנשרק לאחר שמקגרגור עצמו פגע בראשו של פרננדו טורס.
במאי חתם לשנתיים בגלאזגו ריינג'רס.
בסיום עונתו הראשונה במועדון נכלל בהרכב העונה.
בדצמבר עצר פנדל במהלך האולד פירם שנערך בסלטיק פארק, בו ניצחה ריינג'רס 1-2 שהיה ניצחונה הראשון באצטדיון מאז אוקטובר .
ב-3 בדצמבר 2020, מקגרגור רשם את הופעתו ה-73 במדי הקבוצה במפעלים האירופים ובכך קבע שיא מועדון חדש.
בסוף אותו החודש רשם את הופעתו ה-400 במדי הריינג'רס.
מקגרגור היה שותף לעלייה של המועדון לגמר הליגה האירופית 2022 בו הפסידה בפנדלים לאיינטרכט פרנקפורט.
בצעירותו, מקגרוגר שיחק בנבחרת הצעירה של סקוטלנד.
ב-30 בינואר 2007, זומן לראשונה לסגל נבחרת הבוגרת, אותה אימן אז אלכס מקליש מנג'ר הריינג'רס לשעבר.
ב-30 במאי ערך את הבכורה הבינלאומית שלו במשחק נגד .
באוגוסט גרם לפנדל אותו עצר במהלך משחק ידידות נגד .
ב-3 באפריל 2009 הושהה מהנבחרת לאחר שנצפה בבר לאחר משחק ידידות נגד , בו שהה עם חברו לנבחרת בארי פרגוסון עד השעות הקטנות של הלילה.
מקגרגור התנצל על התקרית כעבור זמן קצר וחזר לנבחרת רק ב-2 באוגוסט 2010, בהפסד 3-0 ל.
במהלך קמפיין מוקדמות יורו 2012 מקגרגור שימש כשוער הראשון של הנבחרת וזכה לשבחים רבים בזכות הופעותיו.
במרץ הודיע על פרישה מהנבחרת כאשר לזכותו 42 הופעות במדי הנבחרת.
ליגת העל הסקוטית: , , ,
נבחרת העונה בליגת העל הסקוטית: , , , ,
הכדורגלן הסקוטי הבינלאומי של השנה:
כדורגלן העונה בליגת העל הסקוטית:
אלן נייט הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת השוער בקבוצת פורטסמות'.
במהלך הקריירה הוא רשם 801 הופעות במדי הקבוצה (מהן 683 משחקי ליגה), דבר המהווה שיא משחקי ליגה עבור שוער במועדון בודד.
נייט נולד בלונדון והצטרף למועדון פורטסמות' בגיל 14. בשנת 1977 הוא נחתם על חוזה מקצועי.
בשנת 1978 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במסגרת הליגה השלישית, זאת לאחר שנשירת הקבוצה לליגה הרביעית כבר הובטחה.
במשך מספר עונות הוא היה שוער משנה לפטר מלור.
בעונת 1981/82 הוא ביסס את עצמו כשוער הרכב ראשון ובסיום העונה זכה בתואר "שחקן העונה" מטעם אוהדי המועדון.
בעונת 1986/87 העפילה הקבוצה לליגה הראשונה שאז הייתה הליגה העליונה באנגליה.
לאחר עונה בודדת שבה הקבוצה לליגת משנה.
בעונת 1991/92 נייט הגיע עם הקבוצה לחצי גמר גביע ה-FA בו הפסידה הפסידה לליברפול בבעיטות עונשין לאחר שני משחקים שהסתיימו בשוויון.
במהלך שנות ה-90 זכה נייט פעמיים בתואר "שחקן העונה" של המועדון אך בהמשך היה צריך להתמודד על מקום בהרכב עם שוערים צעירים.
הוא הפסיד את מקומו לארון פלהאבן.
לאור מצבו הבריאותי של פלהאבן, נייט המשיך מפעם לפעם להיות שוער ההרכב הראשון.
בפעם האחרונה הוא עלה על הדשה באוגוסט 1999.
בשנת 2001 הוענק לו תואר חבר במסדר האימפריה הבריטית.
עד לשנת 2005 היה נייט מאמן השוערים של פורטסמות'.
בשנת 2006 שימש באותו התפקיד בדאלאס.
באותה תקופה מאמנה הראשי של הקבוצה היה קולין קלרק, שחקן פורטסמות' בעבר.
בשנת 2007 חזר נייט לאנגליה ושימש בתור מאמן שוערים במספר קבוצות.
אלן אירנה סיינט-מקסימין הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקיצוני בלאנס מליגת העל הצרפתית.
סיינט-מקסימין נולד בשאטן-מלאברי, קומונה בפרוורים הדרום-מערביים של פריז, להורים ממוצא גוואדלופי וצרפתי.
סיינט-מקסימין ערך את הופעת הבכורה שלו בליג 1 ב-1 בספטמבר 2013 בסנט אטיין, בניצחון 1–2 על בורדו.
ב-31 ביולי 2015 חתם במונקו, ומיד הושאל להנובר 96. ב-22 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה בהפסד 0–1 לבאייר לברקוזן.
את השער היחיד שלו בקבוצה כבש ב-4 בדצמבר בהפסד 1–3 לשאלקה 04.
ב-12 באוגוסט ערך הופעת בכורה בהפסד 0–1 לפריז סן-ז'רמן.
ב-20 באוגוסט כבש שער ראשון בקבוצה בניצחון 0–3 על לוריאן.
ב-4 באוגוסט 2017 ערך את הופעתו היחידה במדי מונקו, בניצחון 2–3 על טולוז.
ב-11 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה בהפסד 1–2 לטרואה.
ב-2 בדצמבר ערך הופעת בכורה בניצחון 1–3 על מץ.
ב-2 באוגוסט 2019 חתם בניוקאסל יונייטד בחוזה לשש שנים.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו תשעה ימים לאחר מכן בהפסד לארסנל 0–1 במחזור הפתיחה של עונת 2019/2020. ב-5 בדצמבר כבש שער בכורה בפרמייר ליג בניצחון 0–2 על שפילד יונייטד.
ב-30 ביולי 2023 חתם באל-אהלי ג'דה הסעודית תמורת 23 מיליון פאונד.
הבקיע את שער הבכורה שלו ב־16 בספטמבר 2023 כשהבקיע את שער הניצחון בניצחון 2–3 על אל טוואן.
ב-16 ביולי 2024 הושאל לפנרבחצ'ה מליגת העל הטורקית לעונה אחת.
בעונתו בפנרבחצ'ה כבש סיינט-מקסימין 4 שערים ב-31 הופעות בכל המסגרות.
ב-12 באוגוסט 2025 חתם סיינט-מקסימין על חוזה בקלוב אמריקה מליגת העל המקסיקנית.
ב-31 בינואר 2026 עזב סיינט מקסימין את המועדון לאחר שבנותיו הותקפו על רקע גזעני.
ב-2 בפברואר 2026 חתם סיינט מקסימין על חוזה בלאנס מהליג 1 עד לתום העונה.
אלן סטיוארט היה צייר סקוטי שבנה את המוניטין שלו על ציורים רומנטיים, היסטוריים וצבאיים וכן על נופים ודיוקנאות.
נולד באדינבורו ב-11 בפברואר 1865, אביו היה מנהל הדואר בליית', סטיוארט התחנך במכון אדינבורו.
הוא למד אמנות בבתי הספר המלכותי של האקדמיה הסקוטית, שם הוענק לו מספר פרסים, וגם בספרד ובצרפת.
הוא הציג ציורים באקדמיה המלכותית, בגלאזגו ובליברפול ובתערוכות פרובינציאליות אחרות.
הציורים כללו תיאורי אירועים צבאיים בעיקר מסוף המאה ה-19 במקומות שונים בעולם בעיקר בפרפריה של האימפריה הבריטית, כמו באפריקה ומזרח אסיה.
בציוריו של אירועים צבאיים, הוא פנה לא פעם לחיילים משוחררים שנכחו בפעולות.
למשל הוא ראיין ותיקי קרבות שהתגוררו באדינבורו.
אחד מהם השאיל לאמן מעיל נדיר שלבש במהלך הקרבות.
אחרים סיפקו לו תצלומים מהאירועים והעתקי מסמכים.
מלבד ציורי השמן שלו, הוא גם אייר ספרים רבים על טיולים והיסטוריה, כולל יצירות על ציילון וצפון בורנאו הבריטית.
סטיוארט שירת בצוות של ה-Illustrated London News במשך מספר שנים ובתפקיד זה נסע לדרום אפריקה כאמן 'מיוחד' במהלך מלחמת הבורים.
תמונה אחת מתקופה זו הייתה גדוד יורקשייר וניו זילנדים שהדפו את הבורים ליד קולסברג, מושבת הכף.
הוא גם ליווה את המלך אדוארד השביעי בסיוריו בים התיכון במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוא שירת כקצין ביחידת המהנדסים המלכותיים ובמשך זמן מה היה קשור לכוחות האוסטרלים והאמריקאים.
שניים מציוריו מהמלחמה הם "התקפת הסקוטים האפורים" ו"הדרך חזרה, 30 בספטמבר 1918".
הוא עבד בקנלי, סארי עד בסביבות 1925 לפני שעבר לעיר דאלרי ליד קאסל דאגלס, קירקודברייטשייר, שם נפטר ב-29 בינואר 1951, בגיל 85 והותיר את אשתו ושלושת ילדיו.
הוא קבור בחצר הכנסייה של דאלרי.
אלן מרי רופ הייתה פסלת בריטית.
יצירתה בולטת במגוונה ובסגנון שלה, מהקלאסי ועד לפופולרי.
היא יצרה בעיקר תבליטים, באבן, מתכת יצוקה או טיח.
רופ, נולדה כילדם השביעי של ג'ורג' ואן רופ מבלקסהול, סאפוק, גילתה נטיות אמנותיות כבר בילדותה, אולי בהשפעת אחיה הבכור, ג'ורג' תומס רופ, צייר נוף וחוקר טבע.
כדי לטפח את כישוריה, היא נשלחה ללונדון בשנת 1870 כדי ללמוד בבית הספר נוטינגהאם פלייס במרילבון, שם לימדה אותה ציור אוקטביה היל.
מאוחר יותר היא חזרה לכפר הולדתה ולמדה בבית הספר לאמנות איפסוויץ'.
עבודותיה הראשונות שהוצגו היו ציורים ורישומים של נושאים כפריים דומים ליצירות אחיה, שהציג לצדה.
היא חזרה ללונדון לבית הספר סלייד לאמנות ב-1877, המשיכה ללמוד רישום וציור, אבל ב-1880, פרופסור אלפונס לגרוס חשף אותה בקורס לפיסול, שרופ הצטיינה בו, מה שהשפיעה על כיוון האמנות שלה.
אמנותה התפתחה בקווים קלאסיים תוך שימת דגש על מעורבות האמן לאורך תהליך היצירה וייצור ידני לא ממוכן.
רופ התבססה בלונדון במשך רוב הקריירה המקצועית שלה, לאחר מכן בדאודר רואד, פוטני, שם חלקה מגורים וסטודיו עם האחיינית העוזרת שלה דורותי אן אולדריך רופ.
באותו אזור היה הסטודיו לזכוכית צבעונית של אחיינית אחרת מ.
רופ פרשה לבית המשפחה בחוות גרוב בבלקסהול זמן קצר לפני מותה ב-1934 בגיל 79.
היצירה הראשונה שלה באקדמיה המלכותית לאמנויות הייתה פאנל טרקוטה: "דווד מנגן לפני שאול" (1885).
מאותו תאריך היו לה עבודות בתערוכות באקדמיה המלכותית ברוב השנים עד 1918.
עד 1893 היא הייתה ידועה מספיק כדי לקבל הזמנה לספק ארבע דמויות תבליט גבס לבניין האישה בתערוכה העולמית של קולומביה בשיקגו.כל דמות הייתה בגובה של כמעט מטר וחצי, וייצג אמונה, תקווה, צדקה וחוכמה שמימית.
בנוסף לתצוגת יצירות בתערוכות, היה לה גם עסק מסחרי, והיא הפכה למעצבת מובילה של כלי החרס של דלה רוביה משנת 1896 ועד לסגירתו ב-1906. היא גם יצרה עבודות ביתיות פופולריות יותר כמו דמויות ילדים, פרחים וים.
היא יצרה ומכרה תבניות יציקה של דמויות לילדים.
עם זאת, העבודות האדריכליות הגדולות נמשכו, כולל דמויות גדולות של אמונה, תקווה וצדקה עבור בית העירייה של לידס, פאנל גדול עבור בניין העירייה של רותרהיט (שנהרס בהפצצות בזמן מלחמה), ואנדרטה ממלט בסנט מרי, בולטון און סוואל.
לוח הזיכרון של רופ משיש משנת 1902 תלוי בקתדרלת סולסברי.
אלן מריה ואש (או אלה מאריה ואש; בנורווגית: Ellen Marie Vars, בסאמית צפונית: Elle Márjá Vars; נולדה ב-12 באוגוסט 1957) היא סופרת מקאוטוקיינו שכותבת בסאמית צפונית.
ואש נולדה בכפר לאהפולופל בקאוטוקיינו בשנת 1957, למדה שם בבית ספר יסודי ותיכון, ולאחר מכן עברה לתיכון באלטה.
באלטה המשיכה לבית ספר להכשרת מורים, משם עברה לטרומסה בה למדה נושאי יסוד סאמיים, ולבסוף חזרה אל הכפר קאוטוקיינו ללימודי עיתונות, חברה ופרשנות באוניברסיטה הסאמית.
ואש עבדה כמורה בבתי ספר יסודיים בנורווגיה ובשוודיה, וכן גם בתפקידי ייעוץ לשוני, ובתור עיתונאית, מתרגמת ומתורגמנית.
לאחר מכן שימשה עורכת במגזינים Áššu ו-Š, ושימשה מזכ"לית האגודה הלאומית הנורווגית של הסאמים ומועצת האמנים הסאמית.
ואש הייתה סגנית חבר במועצת הדוקסיה של צפון הלגולנד וחברה במועצת הלשון הסאמית בפרלמנט הסאמי.
ואש פרצה לתודעה ב-1986, ומאז הוציאה 15 ספרי סיפורת, ולפיכך היא מהסופרים הסאמיים הפוריים ביותר.
ספרה הראשון "קטיה" קיבל את פרס פריט אורד של הפרלמנט הסאמי ב-1986, תורגם לנורווגית ב-1988, והפך לאחד הספרים הסאמיים הנקראים ביותר בנורווגיה.
היא קיבלה פעמיים את פרס הספרות של המועצה הסאמית, על רומן הנעורים הטוב ביותר בשפה הסאמית (2004), ועל ספר הילדים הטוב ביותר בשפה הסאמית (2007).
ואש נחשבת חלוצה בתחום הספרות לנוער.
ב-2012 קיבל התקליטור "Áidnen" שבו בין השאר טקסטים של אלן מריה ואש, מועמדות ל (המקביל הנורווגי לפרסי הגראמי.)
שיריה של ואש פורסמו באנתולוגיות, הוקראו על ידיה ברדיו ואף פורסמו בדף הפייסבוק שלה.
חלק מספריה תורגמו לנורווגית, וחלקם תורגמו גם לגרינלנדית ולשפות סאמיות אחרים.
ואש הייתה כוח מניע בהבאת העיתון הסאמי "" (Áššu) לקאוטוקיינו.
ואש גם הקימה את מגזין הנוער הסאמי Š שיוצא בין השאר בקאוטוקיינו.
בנוסף לכתיבתה פעילה ואש מזה כמה עשורים בארגוני אמנים סאמיים, ופועלת לשיפור תנאי העבודה ותוכניות המלגות של הסאמים.
בתפקידה כמזכ"לית מועצת האמנים הסאמית היא הובילה את המאמץ להשגת הסכם נפרד לאמנים סאמים מול הפרלמנט הסאמי של נורווגיה.
אלן מריה ואש היא אמה של סגנית נשיא הפרלמנט הסאמי לשעבר ועורכת הדין ד"ר ליילה סוסאנה ואש.
תורגם ל ב-2010 ול ב-2013. 2009 Máilmmi jálumus mánná הילדה הכי אמיצה בעולם ספר ילדים.
2012 Máilmmi árggimus áhkku האישה הכי מפוחדת בעולם ספר ילדים.
2013 Skábma ליל קוטב אלבום תמונות בליווי שירה של ואש.
2015 Baháneahkkánis bustávat אותיות סוררות ספר צביעה ולימוד אותיות לילדים.
אלן מריה וייד קולפקס הייתה אשתו השנייה של סקיילר קולפקס, שהפך ליו"ר בית הנבחרים הראשון שנבחר לסגן הנשיא כאשר התמודד לצידו של יוליסס ס.
אלן נולדה באנדובר, אוהיו ב-26 ביולי 1836. ב-18 בנובמבר 1868, שבועיים בלבד לאחר הבחירות לנשיאות ב-1868, נישאה אלן מריה וייד עם האיש שהביס את דודה, הסנאטור בנג'מין פרנקלין וייד מאוהיו, במירוץ למועמדות הרפובליקנית לסגן הנשיא.
נולד להם בן אחד, סקיילר קולפקס השלישי, באפריל 1870.
בעלה, סקיילר קולפקס, הושבע כסגן הנשיא ה-17 ב-4 במרץ 1869 וכיהן עד 4 במרץ 1873. כמו כן, אלן מריה קולפקס הפכה לגברת השנייה של ארצות הברית.
היא מתה בביתה בסאות' בנד, אינדיאנה ב-4 במרץ 1911 לאחר תקופה של בריאות לקויה, ביום השנה ה-42 לכניסת בעלה לתפקיד סגן הנשיא.
היא הותירה אחריה את בנה סקיילר קולפקס השלישי.
הלווייתה נערכה ב-7 במרץ 1911 בבית קולפקס, והיא נקברה לצד בעלה בבית הקברות סאות' בנד סיטי.
אלן קוי סימפסון היה פוליטיקאי אמריקאי מוויומינג.
כחבר המפלגה הרפובליקנית, כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית בשנים 1979–1997. סימפסון היה המצליף הרפובליקני בסנאט של ארצות הברית מ-1985 עד 1995, כמצליף הרוב מ-1985 עד 1987 וכמצליף המיעוט מ-1987 עד 1995. הוא גם שימש כיו"ר משותף של הוועדה הלאומית לאחריות פיסקלית ורפורמה לצד הדמוקרטי ארסקין בולס מקרוליינה הצפונית.
סימפסון נולד בדנוור, והיה בוגר בית הספר למשפטים של אוניברסיטת ויומינג (1958).
סימפסון כיהן בבית הנבחרים של ויומינג (1965–1977) וניצח בבחירות לסנאט של ארצות הברית (1978).
אביו, מילוורד סימפסון, החזיק באותו המושב (1962–1967).
סימפסון שימש כמצליף הרפובליקני של הסנאט (1985–1995).
לאחר שכיהן שלוש קדנציות בסנאט, סימפסון סירב להיבחר מחדש ב-1996.
מאז שעזב את תפקידו, סימפסון עסק בעריכת דין ולימד באוניברסיטאות שונות.
הוא גם כיהן בוועדת המשכיות הממשלתית, בוועדה האמריקנית למצבות קרב ובקבוצת המחקר של עיראק.
בשנת 2010, הנשיא ברק אובמה מינה אותו ליושב ראש משותף של הוועדה הלאומית לאחריות פיסקלית ורפורמה, שהעלתה מספר המלצות על דרכים להפחתת החוב הלאומי.
הוא היה תומך קולני בתיקון חוקת ארצות הברית כדי לבטל את Citizens United v.
FEC (2010) ולאפשר לקונגרס לקבוע מגבלות סבירות על הוצאות הקמפיין בבחירות בארצות הברית.
סימפסון נולד ב-2 בספטמבר 1931 בדנוור, קולורדו, והיה בנם של מילוורד סימפסון ולורנה קוי.
שמו האמצעי, קוי, הגיע מסבו מצד אמו, שהוריו היו מהגרים הולנדים.
בנעוריו, סימפסון היה בתנועת הצופים, ופעם ביקר בשבט צופים יפניים אמריקאים, אשר יחד עם משפחותיהם, נכלאו ליד רלסטון, ויומינג, במהלך מלחמת העולם השנייה.
שם, הוא פיתח ידידות עם נורמן מינטה, שלימים הפך לחבר דמוקרטי בבית הנבחרים של ארצות הברית מקליפורניה, ולמזכיר התחבורה של ארצות הברית בממשל של נשיא ארצות הברית ג'ורג' וו.
מינטה וסימפסון כיהנו יחד בקונגרס ובמועצת הנאמנים של מוסד הסמית'סוניאן, ונשארו חברים קרובים.
אחיו הגדול של סימפסון, פיט סימפסון מקודי, היה היסטוריון ומנהל באוניברסיטת ויומינג בלאראמי, שכיהן בבית הנבחרים של ויומינג בשנים 1984-1981, וייצג את מחוז שרידן, בזמן שכיהן כמנהל במכללת שרידן.
הוא היה המועמד הרפובליקני לתפקיד המושל בשנת 1986, לאחר שהתמודד על המשרה בעוד אחיו הצעיר כיהן בסנאט של ארצות הברית.
סימפסון גבה ל-201 ס"מ והפך לסנאטור הגבוה ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית, עד שנעקף על ידי לות'ר סטריינג' שהיה בגובה 206 ס"מ ב-2017, 20 שנה לאחר פרישתו.
מאוחר יותר הוא טען כי איבד מגובהו ובגיל 85 גובהו היה רק 195.5 ס"מ.
אלן סימפסון סיים את לימודיו בבית הספר התיכון קודי בקודי, ויומינג בשנת 1949 ולמד שנה לאחר מכן בבית הספר קראנברוק בבלומפילד הילס, מישיגן, לשנה מעבר לתיכון.
ב-1954 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ויומינג עם תואר ראשון במדעים, וב-1958 עם תואר דוקטור למשפטים.
כמו אחיו, הוא היה חבר באחוות אלפא טאו אומגה באוניברסיטת ויומינג.
בשנת 1954, הוא התחתן עם סוזן אן שרול, שהייתה סטודנטית עמיתה באוניברסיטה מגרייבול, ויומינג.
הוא שירת בצבא ארצות הברית בגרמניה מ-1955 עד 1956, עם רגימנט הרגלים ה-10 של דיוויזיית החי"ר החמישית, ועם גדוד החי"ר המשוריין ה-12 של דיוויזיית השריון השנייה.
לסימפסון היו מספר התמודדויות עם החוק במהלך נעוריו.
חוות דעת אמיקוס שהוגשה לבית המשפט העליון של ארצות הברית בתיקים של מאסר לנוער, Graham v.
סימפסון כיהן בין 1965 ל-1977 בבית הנבחרים של ויומינג מטעם מחוז פארק.
סימפסון נבחר לחבר הסנאט של ארצות הברית ב-7 בנובמבר 1978, והושבע לתפקיד כבר ב-1 בינואר 1979, לאחר התפטרותו של קליפורד הנסן, שהחליף את מילוורד סימפסון, אביו של אלן סימפסון עצמו, במושב.
מ-1985 עד 1995, סימפסון היה המצליף הרפובליקני, עוזר המנהיג הרפובליקני בסנאט, למנהיג הרפובליקני בוב דול מקנזס.
הוא היה יושב ראש הוועדה לענייני חיילים משוחררים של הסנאט של ארצות הברית מ-1981 עד 1985 ושוב מ-1995 עד 1997, כאשר הרפובליקנים חזרו לשלוט בסנאט.
הוא גם עמד בראש ועדת המשנה להגירה ופליטים לשפיטה, ועדת המשנה להסדרת הגרעין, ועדת המשנה לביטוח לאומי והוועדה להזדקנות.
הוא תמך בזכות להפלות והצביע נגד איסור על הפלות מאוחרות שלא כלל חריג לבריאות גופנית, רק למצבים מסכני חיים, ב-1995 וב-1996. עם זאת הוא התנגד למימון פדרלי להפלות ותמך בתיקון הייד.
הוא גם היה שותף לתמיכה בהצעת חוק המסדירה את ההגירה.
סימפסון הצביע בעד הצעת החוק הקובעת את יום מרטין לותר קינג כחג פדרלי ובתחילה הצביע בעד חוק השבת זכויות האזרח משנת 1987 (אך הצביע בעד שמירה על הווטו של רונלד רייגן).
סימפסון הצביע בעד המועמדות של רוברט בורק והמועמדות של קלרנס תומאס לבית המשפט העליון של ארצות הברית.
ב-1995, הוא איבד את תפקיד המצליף לטרנט לוט ממיסיסיפי, ולא ביקש להיבחר מחדש לסנאט ב-1996. משנת 1997 עד 2000, סימפסון לימד במרכז שורנשטיין לתקשורת, פוליטיקה ומדיניות ציבורית בבית בית הספר הרווארד קנדי של אוניברסיטת הרווארד בקיימברידג', מסצ'וסטס, ושימש במשך שנתיים כמנהל המכון לפוליטיקה בבית הספר קנדי.
לאחר מכן חזר סימפסון לעיר הולדתו קודי והוא עסק שם בעריכת דין עם שני בניו עורכי הדין, וויליאם וקולין, במשרד סימפסון, קפלר ואדוארדס.
השלושה היו שותפים גם במשרד Burg Simpson Eldredge Hersh & Jardine באנגלווד, קולורדו.
סימפסון, הדור השלישי למשפחתו בפוליטיקה של ויומינג, היה חבר רפובליקני בבית הנבחרים של ויומינג ששימש כיושב ראש בית המחוקקים במושב ה-59 של בית המחוקקים, מ-2008 עד מרץ 2010. הוא היה מועמד לתפקיד המושל בפריימריז ב-2010, וסיים במקום הרביעי.
סימפסון לימד מעת לעת באוניברסיטת ויומינג בלאראמי, עם אחיו פיט.
סימפסון סיים את כהונתו כיושב ראש קמפיין ההון של אוניברסיטת וויומינג, "Campaign for Distinction", אשר גייס 204 מיליון דולרים.
ההצלחה הזו נחגגה באירוע גאלה בשם "An Extraordinary Evening", בו השתתפו ג'ורג' ה.
בוש (שלפי הדיווחים שקל למנות את סימפסון לתפקיד סגן הנשיא ב-1988) וסגן הנשיא דיק צ'ייני, בוגר נוסף של אוניברסיטת ויומינג, ואשתו לין צ'ייני.
בשנת 2001, סימפסון הפך ליו"ר כבוד של קואליציית האחדות הרפובליקנית (RUC), ברית הומואים/סטרייטים בתוך המפלגה הרפובליקנית.
בתפקיד זה, סימפסון גייס את הנשיא לשעבר ג'רלד פורד לכהן במועצה המייעצת של RUC.
בשנת 2002, סימפסון היה מעורב בפריימריז הרפובליקני של ויומינג בשמו של הדמוקרט לשעבר אלי בבוט מריברטון.
סימפסון היה אחד מארבעת הדוברים שנבחרו להספיד את הנשיא ג'ורג' ה.
בשנת 2006, סימפסון היה אחד מעשרה (חמישה דמוקרטים וחמישה רפובליקנים) תורמים לדו"ח קבוצת המחקר של עיראק.
הוועדה הלאומית לאחריות פיסקלית ורפורמה
סימפסון מונה ב-2010 ליו"ר משותף של הוועדה הלאומית של הנשיא אובמה לאחריות פיסקלית ורפורמה יחד עם ארסקין בולס.
סימפסון דיבר רבות על העומס שהמבנה של תוכניות הזכאות מטיל על הדורות הבאים.
במאמר דעה בשם "האמריקנים הצעירים מקבלים את המכה", שפורסם בוושינגטון פוסט ב-13 ביוני 2012, מתאר מאט מילר כיצד שאל את סימפסון (אז סנאטור אמריקאי) בשנת 1995 איך לתקן את הבעיה הזו.
מילר ציין כי סימפסון אמר לו "שום דבר לא ישתנה עד שמישהו כמוני יוכל להיכנס למשרדו ולומר, 'אני מהאיגוד האמריקאי של הצעירים.
יש לנו 30 מיליון חברים, ואנחנו צופים בך, סימפסון.
אם תתעסק איתנו, נדיח אותך'".
הוא המשיך לתמוך באחריות פיסקלית כחבר מועצת המנהלים של הוועדה לתקציב פדרלי אחראי וכמייסד הקמפיין לתיקון החוב.
סימפסון היה מבקר חריף של פסיקת בית המשפט העליון של ארצות הברית Citizens United v.
FEC, וקרא לתקן את חוקת ארצות הברית כדי לבטל את החלטת בית המשפט העליון בתיק.
בראיון לרדיו הציבורי של וויומינג אמר סימפסון: "אני חושב שרוב האמריקנים היו רוצים לראות מגבלות סבירות על הוצאות הקמפיין".
סימפסון היה תומך גלוי בזכויות הפלות, וקבע שהעניין לא צריך להיות נושא פוליטי במפלגה המאמינה ב"ממשלה מחוץ לחיינו", ב"זכות להישאר לבד" וב"זכות היקרה לפרטיות".
הוא תמך בזכויות להט"ב ובשוויון ללא הבדל גזע וחברה, צבע, אמונה, מגדר או נטייה מינית.
במאמר בוושינגטון פוסט, סימפסון מתח ביקורת על מדיניות "אל תשאל, אל תספר" שהסתיימה, וקבע כי "'הומואים' היא קטגוריה מלאכותית שאומרת מעט על אדם.
ההבדלים והדעות הקדומות שלנו מחווירות ליד האתגר ההיסטורי שלנו".
סימפסון היה חבר בדירקטוריון של המכון הלאומי לשיח אזרחי (NICD).
המכון הוקם באוניברסיטת אריזונה לאחר הירי בחברת הקונגרס גבריאל גיפורדס.
הוא גם היה חבר כבוד בדירקטוריון של הארגון ההומניטרי Wings of Hope ויו"ר משותף של ועדת ההכוונה של Issue One, ארגון ללא מטרות רווח השואף להפחית את תפקיד הכסף בפוליטיקה.
בשנת 2016, הוא הצטרף לוועדת ההכוונה של American Promise, ארגון לאומי חוצה מפלגות הדוגל בתיקון ה-28 לחוקת ארצות הברית, שיאפשר לקונגרס האמריקאי ולמדינות לקבוע מגבלות על מימון קמפיינים בבחירות בארצות הברית.
ביולי 2022 הוענקה לסימפסון מדליית החירות הנשיאותית.
אלן הנרייטה סוואלו ריצ'רדס (בשם נעוריה: סוואלו; 3 בדצמבר 1842 – 30 במרץ 1911) הייתה מהנדסת תעשייה ובטיחות, כימאית סביבתית, וחברת סגל באוניברסיטה בארצות הברית במהלך המאה ה-19. נחשבת לאחת החלוצות הבולטות ביותר של נשים במדע בארצות הברית, ובמיוחד בתחומי הכימיה, האקולוגיה התעשייתית, ובריאות הציבור.
עבודתה החלוצית בהנדסה סניטרית והמחקר הניסויי שלה במדעי הבית הניחו את היסודות למדעי כלכלת הבית.
ריצ'רדס הייתה מייסדת תנועת הכלכלה הביתית, שהתאפיינה ביישום המדע בבית, והייתה הראשונה שהחילה שיטות של כימיה על חקר התזונה.
בשנת 1862 סיימה ריצ'רדס את לימודיה באקדמיית וסטפורד (בית הספר התיכון השני בוותיקותו במסצ'וסטס).
ריצ'רדס הייתה האישה הראשונה בארצות הברית שהתקבלה לבית ספר למדעים וטכנולוגיה, והייתה גם האישה האמריקאית הראשונה שקיבלה תואר בכימיה, אותו סיימה במכללת ואסר ב-1870. ב-1871 היא הייתה האישה הראשונה שהתקבלה למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) בלימודי כימיה, 5 שנים לפני שהמוסד הסכים לקבל נשים באופן רשמי.
ריצ'רדס סיימה את לימודיה בשנת 1873, ולימים הייתה למרצה הראשונה במוסד.
ריצ'רדס הייתה פמיניסטית פרגמטית, כמו גם חלוצה אקו-פמיניסטית, שהאמינה שעבודתן של נשים בבית היא היבט חיוני בכלכלה.
עם זאת, היא לא אתגרה באופן ישיר את אידאולוגיית "כת המִשְפָּחָתִיוּת" הרווחת באותה תקופה, ששיבחה את מקומה של האישה בבית ואת תפקידה בו.
הקריירה הראשונה של ריצ'רדס לאחר לימודיה בקולג' הייתה כמרצה לכימיה, ללא תשלום, ב-MIT בין השנים 1873 ל-1878.
ב־4 ביוני 1875 נישאה סוולו לרוברט האלוואל ריצ'רדס (1844–1945), יושב ראש המחלקה להנדסת מכרות ב־MIT, עמו עבדה במעבדת המינרלוגיה.
השניים עברו להתגורר בג'מייקה פליין, מסצ'וסטס.
בעידודו של בעלה, המשיכה להיות קשורה ל־MIT, שם תרמה מזמנה בהתנדבות והעניקה תרומה שנתית של 1,000 דולר ל"מעבדת הנשים" — תוכנית שמרבית תלמידותיה היו מורות, אשר הכשרתן לא כללה עבודה במעבדה, ושרצו לבצע ניסויים כימיים וללמוד מינרלוגיה.
משנת 1884 ועד מותה, עבדה ריצ'רדס, כמדריכה במעבדה החדשה לכימיה סניטרית בתחנת הניסויים בלורנס (Lawrence Experiment Station), התחנה הראשונה מסוגה בארצות הברית, בראשות הפרופסור שלה לשעבר, ויליאם ר.
בשנת 1884 מונתה למדריכה לכימיה סניטרית במעבדה החדשה ב-MIT שנועדה לחקר תחום הסניטציה.
ריצ'רדס שימשה כיועצת כימית למועצת הבריאות של מדינת מסצ'וסטס בין השנים 1872–1875, וכאנליסטית המים הרשמית של המדינה בין 1887 ל-1897. היא שימשה גם כמומחית לתזונה בשרד החקלאות של ארצות הברית.
בשנת 1900 כתבה את ספר הלימוד "אוויר, מים ומזון מהיבט סניטרי" יחד עם א.
התעניינותה בסביבה הביאה אותה להכניס את המילה אקולוגיה לשפה האנגלית בערך בשנת 1892. את המונח טבע הביולוג הגרמני ארנסט הקל כדי לתאר את "משק הבית של הטבע".
תחומי העניין של ריצ'רדס כללו גם את יישום עקרונות מדעיים להיבטים ביתיים, כגון תזונה, לבוש, כושר גופני, תברואה וניהול ביתי יעיל – ובכך יצרה את תחום כלכלת הבית.
"ייתכן שהעובדה שאיני רדיקלית, ושאיני בזה לתפקידי נשים אלא רואה בזכות לנקות, לפקח על החדר ולתפור דברים – היא מה שמקנה לי תומכים חזקים יותר מכל דבר אחר", כתבה להוריה.
בשנת 1881 פרסמה את "כימיה של בישול וניקיון: מדריך לעקרות בית", עיצבה והדגימה מטבחים מודליים, גיבשה תוכניות לימוד וארגנה כנסים.
מחקרים בתחום איכות המים והאוויר
בשנות ה-1880 התמקדו מחקריה של ריצ'רדס באיכות האוויר והמים.
בשנת 1884, כאשר MIT פתחה את המעבדה הסניטרית הראשונה בארצות הברית, היא מונתה למדריכה בתקופה זו זה רבים ממקורות המים היו כבר מזוהמים בזיהום תעשייתי ובשפכים עירוניים.
לבקשת מועצת הבריאות של מסצ'וסטס ביצעה ריצ'רדס סקר רחב היקף של איכות המים במדינה, שכלל כ-40,000 דגימות ממקורות מים ששימשו כמי שתייה.
העבודה הובילה ליצירת "מפת הכלוריד הנורמלית של ריצ'רדס", שהמחישה את הפיזור הטבעי של כלורידים מהים פנימה ואפשרה לזהות חריגות המעידות על זיהום מים מעשה ידי אדם.
היקף הסקר היה חסר תקדים, והוא הוביל לקביעת תקני איכות המים הראשונים בארצות הברית ולהקמת מתקן טיפול שפכים המודרני הראשון בלואל, מסצ'וסטס.
משנת 1887 ועד 1897 שימשה ריצ'רדס כאנליטיקאית המים הרשמית של המדינה, תוך שהיא ממשיכה בתפקידי הוראה ב-MIT - תפקיד שבו החזיקה עד מותה.
לצד מחקריה המעשיים, היא פיתחה גם תפיסות תאורטיות שראו במים ובאוויר מרכיבים חיוניים ב"תזונת" האדם, והדגישה את חשיבות ניקיונם בכתבים כמו Water and Air as Food" (1899)".
וודמן כתבו ספר קלאסי בתחום ההנדסה הסניטרית: "אוויר, מים ומזון מהיבט סניטרי" (1900).
מימי עבודתה במעבדת הנשים הייתה ריצ'רדס מוטרדת משילוב עקרונות מדעיים בנושאים הקשורים לחיי היומיום: תזונה, בטיחות מזון, לבוש תקין, כושר גופני, תברואה ושיטות עבודה יעילות שלדעתה יאפשרו לנשים להקדיש זמן לתחומי עניין מעבר למחויבויות היומיומיות שלהן בתחזוקת הבית.
שמונה שנים לאחר מכן הקימה את מטבח ניו אינגלנד, מעבדה פתוחה לציבור.
המטבח הדגים עקרונות חדשניים של מדעי התזונה בהכנת ארוחות עבור פועלים מהגרים בבוסטון.
הארוחות חולקו יחד עם כרטיסים שהציגו את ערכן התזונתי, משום שריצ'רדס רצתה שהצרכנים ילמדו בהמשך להכין לעצמם ארוחות המבוססות על ידע מדעי.
מאמץ זה היה חלק מתוכנית רחבה יותר של אאוטניקה (Euthenics), שאותה הגדירה כ"מדע החיים הטובים יותר".
בניגוד לאאוגניקה, שביקשה "לשפר" אוכלוסיות אנושיות באמצעות רבייה סלקטיבית, אאוטניקה שאפה לשיפור באמצעות תנאי מחיה טובים יותר וחינוך.
נראה היה שמטבח ניו אינגלנד לא השפיע על תזונתם והרגלי הבישול של אותם פועלים מהגרים, ולכן פנתה ריצ'רדס לקהל צעיר יותר.
בשנת 1894 החלה לעבוד עם מערכת בתי הספר הציבוריים בבוסטון כדי לספק ארוחות צהריים לתלמידים בבתי ספר עניים.
זה היה אחד מתוכניות ארוחות הצהריים הבית־ספריות הראשונות בארצות הברית.
בתוך שנה סיפק המטבח מדי יום ארוחות לכ־5,000 תלמידים.
ריצ'רדס גם ייסדה כנסים ותוכניות לימוד עבור הדיסציפלינה החדשה של כלכלת הבית.
בשנת 1908 נוסד האיגוד האמריקאי לכלכלת בית, מתוך סדרת כנסים שנערכו בקיץ באגם פלסיד, ניו יורק.
ריצ'רדס עמדה בראש הארגון כנשיאה הראשונה.
לימים שינה הארגון את שמו להאגודה האמריקאית למדעי המשפחה והצרכנות - זהאו הארגון המקצועי המרכזי בארצות הברית בתחום שנקרא כיום "מדעי המשפחה והצרכנות", תחום שהתפתח מתחום כלכלת הבית.
בתוך דור אחד, מיליוני נשים הצטרפו לארגונים אזרחיים, ותחת הסיסמה של "ניהול עירוני של משק הבית", הרחיבו את תפקידיהן מעבר לעבודות הבית לדאגה רחבה יותר לקהילות ולסביבה שלהן.
תרומותיהן היו חיוניות בתהליך "התרבות" ושיפור התנאים הקשים שנוצרו על ידי המהפכה התעשייתית והפילוסופיות של דרוויניזם חברתי וקפיטליזם ללא רגולציה.[https://environmentalhistory.org/this-day-in-history/03-08-2016/?
אלן פינקרטון חוקר פרטי אמריקאי וראש השירות החשאי של ארצות הברית תחת הנשיא אברהם לינקולן בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית.
פינקרטון נולד בגלאזגו שבסקוטלנד לוויליאם פינקרטון, סמל משטרה סקוטי, ואשתו איזבל.
בגיל 10, לאחר מות אביו, עזב את בית הספר, אך המשיך ללמוד בכוחות עצמו, ובין היתר, היה קורא ספרים ברעבתנות.
בנוסף, רכש מקצוע כחבתן, והיה פעיל בשורות התנועה הצ'רטיסטית.
הוא היגר בשנת 1842 לארצות הברית שם התיישב בעיר שיקגו שבמדינת אילינוי.
תחילה עבד כחבתן, והחל מ-1846 כסגן השריף המקומי.
פינקרטון היה מתנגד לעבדות, היה חבר בתנועה כנגד העבדות ולתקופה מסוימת אף סייע בהברחת עבדים שחורים מהדרום.
ב-1850 הוא יסד את חברת החקירות פינקרטון שסייעה בפיצוח מספר מעשי שוד של רכבות.
על החברה הוטלה המשימה לאבטח את הנשיא אברהם לינקולן בין השנים 1861–1862. במסגרת תפקידו פינקרטון סיכל ניסיון התנקשות בלינקולן בעיר בולטימור בעת שהיה בדרכו להשבעתו לכהונתו הראשונה כנשיא.
פינקרטון מונה כראש השירות החשאי האמריקני בתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית, ולעיתים יצא לשליחויות בעצמו, מחופש לחייל של הקונפדרציה.
באחת משליחויות אלה כמעט שנתפס, אך הצליח להימלט בעור שיניו.
אחרי המלחמה פינקרטון הרחיב את חברתו לערים נוספות בארצות הברית.
כיום זו חברת החקירות הוותיקה והגדולה בארצות הברית.
פינקרטון נפטר ב-1 ביולי 1884 בשיקגו אחרי שהחליק ברחוב ונשך את לשונו, מה שגרם לזיהום.
לאחר מותו עבר ניהול החברה לידי שני בניו, רוברט וויליאם.
סר אלן ויליאם פארקר היה במאי קולנוע, מפיק, תסריטאי ושחקן בריטי שיצר סרטים במולדתו וגם בארצות הברית.
השתייך למקימי "הגילדה הבריטית של הבמאים".
אלן פארקר נולד בשכונת איזלינגטון בלונדון, לבן להורים ממעמד הפועלים.
הוא החל את דרכו כקופירייטר לפרסומות בסוכנויות פרסום בשנות ה-60 ותחילת שנות ה-70. כתב את התסריט לסרט "מלודי" (1971) דרמת נעורים בעיר שדה באנגליה, עם פסקול שכתבו חברי הלהקה האנגלית בי ג'יז.
ב-1976 כתב וביים את הקומדיה המוזיקלית "באגסי מלון", סרט נוסף בכיכובם של בני נוער.
פריצתו הגדולה לתודעה העולמית הייתה ב-1978 כשביים את "אקספרס של חצות" שזכה לשבחי הביקורת והיה מועמד במספר קטגוריות לפרס אוסקר, כולל הבמאי הטוב ביותר והסרט הטוב ביותר.
פארקר היה מועמד לאוסקר גם על סרטו "מיסיסיפי בוערת" בשנת 1988.
ימים אחרונים של אהבה (1982) Shoot the Moon
החיים של דייוויד גייל (2003)
אָלֶן מָארִי פַּסְקָל פּרוֹסְט הוא נהג מרוצים צרפתי וחבר מסדר האימפריה הבריטית.
משנת 1987 ועד שנת 2001 החזיק בשיא הניצחונות במרוצי פורמולה 1. בשנת 1993, לאחר זכייה באליפות עולם רביעית במרוצי פורמולה 1 פרש ממרוצי הגרנד פרי והישג זה מדרג אותו במקום השלישי בכל הזמנים באליפויות בפורמולה 1. פרוסט מתחרה כיום במרוצים על קרח במסגרת גביע אנדרוס.
פרוסט גילה את מרוצי הקארטינג בגיל 14 המאוחר יחסית, במסגרת חופשה משפחתית.
לפרוסט היה סגנון נהיגה חלק ורגוע וביסס עצמו רבות לפי נהגי המרוצים אותם אהד והעריך, ג'קי סטיוארט וג'ים קלארק.
פרוסט כונה "הפרופסור" בשל גישתו האינטלקטואלית לתחרות.
עיקר כוחו היה בהכנת המכונית למרוץ באופן שאפשר לו לחסוך בבלאי בלמים וצמיגים בתחילת המרוץ, כך שיכל לתכנן טקטיקה מחוכמת יותר עבור שאר המרוץ.
לאחר עונת לא מוצלחת בשנת 1991 ושנת שבתון ב-1992, הצטרף פרוסט לקבוצת ויליאמס, בה שלט בעונת 1993 לפני שפרש באופן סופי כאלוף העולם בפעם הרביעית.
בשנת 1997 השתלט פרוסט על קבוצת ליג'ייה והריצה כקבוצת פרוסט גרנד-פרי עד לפשיטת הרגל של הקבוצה בשנת 2001. בשנת 2006 החל פרוסט את שנתו הרביעית במרוצים על קרח.
עיתונאי הספורט המוטורי דניס ג'נקינסון תיאר את פרוסט כ"אדם חם ולא מסובך, שאינו סומך על תשוקה או השראה.
הוא גם אינו מפגין יוהרה או שחצנות.
הוא בעל רמה של משמעת מנטלית מעל להבנת רוב האנשים".
אלן פרוסט נולד בעיר סאן-שמון בחבל פיי דה לה לואר בצרפת לאנדרה ומרי-רוז פרוסט, אשר היו ממוצא ארמני.
לפרוסט היה אח צעיר בשם דניאל אשר נפטר בספטמבר 1986 ממחלת הסרטן.
למרות היותו נמוך, פרוסט היה ילד אקטיבי ואתלטי שעסק במגוון תחומי ספורט כולל היאבקות, החלקה בגלגיליות וכדורגל.
במסגרת פעילויות אלו שבר את אפו מספר פעמים.
פרוסט שקל קריירה של מדריך בחדר כושר או ככדורגלן מקצועי, אולם לאחר שגילה את מרוצי הקארטינג בגיל 14 בחר במרוצי מכוניות כקריירה.
פרוסט נשוי לאן-מארי (נולדה ב-14 בפברואר 1955).
לזוג שני בנים, ניקולס פרוסט (נולד ב-18 באוקטובר 1981) וסשה פרוסט (נולד ב-30 במאי 1990).
לפרוסט בת נוספת ושמה ויקטוריה.
בנו ניקולס הוא נהג מרוצים והיה לנהג המבחן של קבוצת לוטוס רנו בשנים 2011–2014, והשתתף גם במרוץ 24 השעות של לה מאן.
אלן פרוסט חי בעיר הולדתו עד מועד התגלעות חילוקי דעות עם קבוצת רנו בשנת 1983, אז עבר לעיר לה-מוראז בשווייץ.
פרוסט גר בעיר זו עם משפחתו עד שנת 1999 ואז עברו לעיר ניון שבשווייץ.
פרוסט זכה במספר אליפויות מרוצי קארטינג בשנות העשרה שלו.
ב-1974 הוא עזב את בית הספר כדי להפוך לנהג מרוצים במשרה מלאה, כאשר לפרנסתו כיוון מנועים ושיווק מכוניות קארטינג.
הפרס על זכייתו באליפות צרפת במרוצי הקארטינג לבוגרים לשנת 1975 היה מלגה לעונה שלמה בקטגוריית המרוצים פורמולה רנו בצרפת בשנת 1976. בעונה זו זכה בתואר האליפות תוך שהוא מנצח בכל המרוצים מלבד אחד.
פרוסט החל את קריירת המרוצים שלו בפורמולה 1 בקבוצת מקלארן לצידו של הנהג הצפון אירי ג'ון ווטסון.
במרוץ הבכורה בארגנטינה סיים במקום השישי כשהוא זוכה בנקודה אחת, הישג שנהגים מעטים השיגו.
פרוסט הוסיף לזכותו עוד ארבע נקודות במהלך העונה בזכות הישגיו במרוצים בברזיל, אנגליה והולנד, וסיים את עונת הבכורה שלו במקום ה-15, בשוויון נקודות עם אלוף העולם לשעבר אמרסון פיטיפלדי.
למרות העונה המוצלחת יחסית, סבל פרוסט ממספר תאונות.
באחת מהן שבר את ידו ובאחרת סבל מזעזוע מוח.
בסיום העונה, למרות חוזה לשנתיים נוספות, עזב פרוסט את קבוצת מקלארן והצטרף לקבוצת רנו.