tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האם אהובה (מעיין עמרני) מטפלת בארבעת ילדיהם ובעיקר בבן הבכור רפאל (אדם חתוכה פלד) הלומד בתלמוד תורה ("חיידר") אשכנזי.
רפאל הוא תלמיד מצטיין בחיידר ומתעתד להמשיך בלימודיו בישיבת פוניבז' היוקרתית.
הישיבה הזאת מקבלת תלמיד מזרחי אחד בשנה ולרפאל נודע כי התלמיד הנבחר הוא אחד שאביו תורם גדול לישיבה ולכן רק הוא יתקבל.
רפאל נפגש עם מנהל החיידר הרב שמעון אייזנשטט (שמואל וילוז'ני) המאשר זאת.
רפאל מקבל זאת קשה, האב שמואל לא מתרגש מן העניין אבל האם אהובה מקבלת זאת בעלבון ובקושי כי הדבר יזיק בעתיד לרפאל לשידוך טוב.
היא נפגשת עם הרב שמעון אבל לא מצליחה לשנות את רוע הגזירה.
הרב גם מגיע לבקשתה אל ביתם לשיחה עם רפאל אבל לא משנה את דעתו.
אהובה חושבת שכל זה בגלל שלא התייחסה בנימוס לאחותה סטפני (מאיה כהן) שהגיעה לחגיגת בר המצווה של רפאל בלבוש בלתי צנוע.
היא מבקשת מאחותה סליחה ומחילה אבל הבעיה לא נפתרת.
המתח בין שמואל ואהובה מחמיר.
שמואל נפגש עם ר' שמעון ומאיים עליו באגרופים.
בתגובה נזרקים ילדי המשפחה מבתי הספר שלהם.
המצב בבית בלתי נסבל, שמואל נפגש עם ר' שמעון ברחוב בבני ברק, פגישה שמסתיימת באופן טרגי.
שם השחקן שם הדמות הערותאלי מנשהשמואל גבאימעיין עמרניאהובה גבאיאדם חתוכה פלדרפאל גבאישמואל וילוז'ניר' שמעון אייזנשטטמנהל החיידרמאיה כהןסטפניאחותה של אהובהדורית לב אריהרבנית אייזנשטט
"לא כואב לה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי מאור אדרי.
את השיר הוציאה במרץ 2014 לאור חברת התקליטים פליי רקורדס, כסינגל השני מתוך אלבומו השלישי של אדרי, "כולנה".
מילות השיר נכתבו על ידי ראובן כרמל, והלחן עוצב בהשפעת סגנונות מוזיקה ים-תיכונית ויוונית.
העיבוד וההפקה המוזיקלית נעשו על ידי אדרי עצמו, כחלק ממגמה מתמשכת של מעורבות ישירה שלו ביצירת החומרים המוזיקליים אותם הוא מבצע.
הפצת השיר התבצעה באופן בלתי מתוכנן מראש, והוצגה כהוצאה ספונטנית לקראת האלבום.
הקונספט הלירי של השיר עוסק בפער הרגשי בין שני בני זוג לאחר פרידה, תוך התמקדות בתחושת כאב חד-צדדי.
לאחר השקתו, נכנס השיר למערך ההופעות של אדרי ואף שימש אבן דרך במסגרת קידום הפעילות המוזיקלית שלו באותה תקופה.
בנוסף, השיר הגיע למקום התשיעי במצעד ההשמעות השבועי של מדיה פורסט ישראל, המתבסס על נתוני איירפליי בתחנות הרדיו הארציות.
לא יאמן כי יסופר היא סדרת טלוויזיה בריטית ששודרה בשנים 1979–1988. כל פרק כלל סיפור שעמד בפני עצמו, לעיתים קרובות עם נימה מרושעת וקומית באופן עקום, עם תפנית עלילתית בסופו.
כל פרק של העונה הראשונה, 12 פרקים של העונה השנייה, שני פרקים של העונה השלישית, שני פרקים של העונה הרביעית ופרק אחד של העונה התשיעית התבססו על סיפורים קצרים מאת רואלד דאל.
הסדרה הופקה על ידי חברת "אנגליה טליוויז'ן" עבור רשת ITV, כאשר סצנות פנים הסדרה צולמו באולפניה בנוריץ', בעוד שצילומי חוץ התרחשו בעיקר ברחבי מזרח אנגליה.
מוזיקת הנושא לסדרה נכתבה על ידי המלחין רון גריינר.
הסדרה במקור הייתה עיבוד של סיפורים שונים מספרי האנתולוגיה של רואלד דאל.
דאל הציג בתחילת כל פרק את הסיפור, במונולוגים קצרים המסבירים מה הייתה השראה לכתיבתם.
בניגוד לאנתולוגיות אימה אחרות כמו "אזור הדמדומים", הסדרה מכילה מעט אלמנטים על טבעיים, מדע בדיוני או פנטזיה, ובמקום זאת מתרחש בדרך כלל בסביבה ריאליסטית לחלוטין (יוצאים מן הכלל כוללים את הפרק " ויליאם ומרי " בעונה הראשונה, את הפרק "ג'לי מלכותי" בעונה השנייה ואת הפרק "מכונת הצלילים" בעונה הרביעית).
למרות שרבים מסיפוריו של דאל נותרים פתוחים לפרשנותו של הקורא, סדרת הטלוויזיה כללה בדרך כלל סיום ברור.
הדבר מודגם בסיפור " בעלת הבית ", שגרסתו הכתובה רק מרמזת על גורלו של הדמות בילי, בעוד שלעיבוד הטלוויזיוני יש סוף ברור יותר.
פרקים מאוחרים יותר התרחשו במקומות שונים מחוץ לממלכה המאוחדת, כאשר רבים מהם צולמו בארצות הברית.
העונה השנייה כללה ארבעה פרקים של כותבים אחרים.
דאל הפסיק לספק הקדמות לכמה פרקים במהלך העונה השלישית, ולאחר מכן הפסיק כמעט לחלוטין.
הפרק "Parson's Pleasure" של העונה השלישית היה הפרק הרגיל האחרון שכלל הקדמה על המסך של דאל, למרות שהוא חזר לספק הקדמות לשמונה פרקים של הסדרה, "In the Cards" ו-"Nothing Short of Highway Robbery", ונתן הקדמה קצרה בקריינות לפרק "Shatterproof" של העונה הרביעית.
העונות השלישית והרביעית כל אחת הכילה שני פרקים שעובדו מסיפורי דאל, ובעונה החמישית, הפרק "המנתח", הופיעה בעונה האחרונה ב-1988.
"לא ידעתי שתלכי ממני" הוא שיר שכתב אהוד מנור והלחין וביצע מתי כספי.
השיר נכלל באלבומו השני של כספי, "מתי כספי (הפעמון)", שיצא לאור ב-1976.
כספי כתב את הלחן לשיר עוד לפני שהוא נכתב.
הוא התקשה למצוא לה שיר, התקשר לאהוד מנור וזה נענה לבקשתו לכתוב שיר למנגינה.
מכיוון שהיה זה היום האחרון להקלטות האלבום, כתב מנור את השיר במשך שעה בלבד.
זמנו של כספי באולפן היה קצוב, והוא ביצע את השיר בהקלטה אחת, ללא חזרות ומתוך אמון מוחלט במנור.
בשיר מתוארות תחושות קשות של הדובר, לאחר שאהובתו נפרדה ממנו במפתיע.
הדובר מתאר תחושות הלם וכאב, אובדן ביטחון ויציבות ואת התקווה שאהובתו עוד תחזור.
השיר מתאר גם את הקושי להתמודד עם הפרידה ואת מערכת היחסים החמה והגדולה שהייתה בין השניים.
ברבות השנים יצאו לשיר גרסאות כיסוי רבות, ביניהן של דני ליטני, אביתר בנאי, גיא מזיג וגל דה פז (במסגרת פרויקט "צו השעה").
אולם היו כאלה שנעשו בשיתוף עם כספי עצמו: עם שלום חנוך ותזמורת הג'אז הישראלית ועם ריקי גל.
ב-2024 ביצעה אור כהן, מתמודדת הכוכב הבא לאירוויזיון 2024, גרסת כיסוי לשיר, שזכתה להצלחה רבה.
ב-2025 הגיע השיר למקום ה-14 במצעד שירי אהוד מנור, שנערך בכאן גימל עת מלאו 20 שנה למותו.
"לא לאירוויזיון" הוא שיר בביצוע הזמרת-יוצרת הישראלית דורין אור, שיצא ב-8 בינואר 2026, פחות מיממה לאחר הדחתה מתוכנית הטלוויזיה "הכוכב הבא של ישראל לאירוויזיון 2026".
השיר פורסם כסינגל מלווה בקליפ, והוצג כתגובה ישירה והומוריסטית, למסע שעברה אור בתחרות ולשיח הציבורי והביקורתי שנלווה להשתתפותה בה.
במסגרת הודעה לעיתונות הוזכר כי הוא נולד מבדיחה שנאמרה באולפן במהלך העבודה, ובהמשך התפתח ליצירה שלמה.
השיר תואר כחגיגה קלילה, אירונית וצינית במכוון, שבה אור מתמודדת עם הדימוי הציבורי שנוצר לה בתחרות ועם הציפיות שהוצבו כלפיה, תוך שימוש בהומור עצמי ובשפה ישירה.
הרעיון ל"לא לאירוויזיון" קשור להשתתפותה של אור בעונת 2026 של התוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון" ולהדחתה מן התחרות.
יום בלבד לאחר עזיבתה את התחרות היא בחרה להשיק סינגל חדש.
על פי ההודעות שפורסמו עם יציאת השיר, הרעיון הראשוני נולד כבדיחה פנימית באולפן, אך עם הזמן הפך לבסיס לשיר שלם.
אור מסרה כי בחרה שלא לקחת ללב את הביקורות וההערות שנאמרו כלפיה לאורך הדרך, אלא להפוך אותן לחומר גלם יצירתי.
תפיסה זו הוצגה כהחלטה מודעת להפוך כובד, ביקורת ורעש חיצוני למשהו קליל, תנועתי ומשוחרר יותר, וכחלק מהאופן שבו היא מבקשת לסכם את המסע שעברה בתחרות.
"לא לאירוויזיון" נכתב והולחן בשיתוף פעולה בין אור לבין נדב חלילי, משה בן אברהם, אופק יקותיאל ואליאור רביד.
תהליך הכתיבה הוצג כקולקטיבי, וככזה המבוסס על תגובה מיידית למציאות שחוותה אור במהלך השתתפותה בתוכנית.
העיבוד וההפקה המוזיקלית הופקדו בידי בן אברהם ויקותיאל, אשר היו שותפים גם לכתיבה.
בהקשר זה צוין כי ההפקה נועדה לתמוך באופי הקליל והאירוני של השיר, ולא להאפיל עליו בעיבוד כבד או דרמטי.
הטקסט של "לא לאירוויזיון" מתואר כמעין מראה למסע שעברה דורין אור בתחרות, וכתגובה ישירה לביקורות ולתיוגים שנלוו להופעותיה.
בשיר היא מתייחסת באופן גלוי להערות שנשמעו כלפיה, ואף משמיעה בקולה את דברי המבקרים, כגון הטענה שהיא מדברת (ספוקן וורד) ושרה בעיקר את הפזמון.
במהלך השיר מופיעים גם אזכורים של זמרים מרכזיים בסצנת הפופ הישראלית, ובהם עדן בן זקן, עומר אדם ונועה קירל.
"לא לבד" הוא מאשאפ בביצוע הזמרים הישראלים ים רפאלי וקובי ברומר, שיצא ב-12 בינואר 2026. היצירה משלבת בין שני שירים קיימים, "אבא לא ישאיר אותי לבד" של רפאלי ו"יהודי אף פעם לא לבד" של ברומר.
החיבור בין השניים נוצר באופן שאינו מתוכנן מראש, והפך בהדרגה למהלך יצירתי מגובש שנועד לבטא חוויה משותפת של אמונה, זהות ושייכות.
"לא לבד" נוצר במפגש בין רפאלי וברומר, שהתרחש בחדר החזרות של ברומר.
המפגש הראשוני בין השניים לא נועד בהכרח להוביל ליצירה משותפת, אלא נוצר מתוך היכרות ויוזמה של חבר משותף שחיבר ביניהם.
במהלך המפגשים עלה הרעיון לבצע שיר יחד, ובהמשך התגבש הרעיון לשלב בין שני שירים קיימים שכל אחד מהם מבטא היבטים של אמונה וליווי אישי.
ההחלטה ליצור מאשאפ בין "אבא לא ישאיר אותי לבד" לבין "יהודי אף פעם לא לבד" הוצגה כבחירה שנבעה כבר משמות השירים עצמם, אשר נתפסו כמשלימים זה את זה.
על פי דברי היוצרים, החיבור בין הטקסטים נתפס כמתבקש, והעבודה המשותפת התפתחה מתוך תחושת חיבור רגשי ורעיוני.
תהליך זה תואר כסשן חזרות שהפך ליצירה שלמה, תוך הדגשת ההיבט הקבוצתי והמשותף של העבודה.
על פי הקרדיטים שפורסמו עם יציאת המאשאפ, מילות השירים והלחנים המקוריים נכתבו בידי רפאלי, אביב ברנהולץ, חן קורדובה ואלחנן אלחדד.
המשאפ עצמו אינו כולל כתיבה חדשה, אלא מבוסס על עריכה ושילוב של החומרים הקיימים לכדי רצף אחד.
העיבוד וההפקה המוזיקלית הופקדו בידי אהרלה נחשוני, אשר הוזכר כמי שהציע את רעיון השילוב בין השירים.
בהקשר זה צוין כי ההפקה נועדה לאפשר מיזוג קולות ומלודיות, תוך שמירה על זהותם של השירים המקוריים.
"לא לבד" בנוי כרצף של קטעים מתוך שני השירים המשולבים בו, תוך מעבר הדרגתי ביניהם.
הטקסטים עוסקים בנושאים של ליווי אלוהי, תחושת השגחה, אמונה והתמודדות אישית, ומוצגים כמשלימים זה את זה בתוך מסגרת אחת.
השילוב בין הפזמונים והבתים יוצר חזרה רעיונית על מוטיב אי הבדידות, הן ברמה האישית והן ברמה הקולקטיבית.
במהלך השיר נשזרים אזכורים של התמודדות עם קושי, תקווה לצמיחה מתוך משבר, והכרה בנוכחות מתמדת המלווה את הדובר.
הטקסטים משמרים את לשונם המקורית, והמשאפ מדגיש את הקשר ביניהם באמצעות חזרות והצלבות ליריות.
לא מזיק ברובו הוא הספר החמישי והאחרון בסדרת "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" (המכונה "טרילוגיה בחמישה פרקים").
הביטוי "לא מזיק ברובו" מופיע לראשונה בספר הראשון בסדרה, "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה", כתיאור כדור הארץ על ידי מדריך הטרמפיסט לגלקסיה.
הספר נכתב בשנת 1992 על ידי דאגלס אדמס.
ארתור מנסה לשחזר את התאונה על מנת לשוב לממד הרגיל ולכן טס בחלל ללא הרף.
באחת מהטיסות החללית בה הוא טס מתרסקת על פלנטה פרימיטיבית בשם למואלה.
ארתור ניצל מן ההתרסקות וחובר למקומיים.
ארתור לא מוצא את מקומו בפלנטה החדשה עד ליום בו הוא מכין לעצמו סנדוויץ'.
ארתור זוכה לתפקיד נערץ של "איש הסנדוויצ'ים", ומשכלל את שיטותיו והופך את הכנת הסנדוויצ'ים לאמנות לשמה.
ארתור נהנה מהחיים השקטים בלמואלה, עד ליום בו מגיעה טריליאן, שנהפכה לעיתונאית מצליחה הנודדת בחלל ובזמן ומדווחת על אירועים מכל רחבי הגלקסיה עוד בטרם קרו.
בשלב מסוים החליטה טריליאן ללדת ילדה מתרומת זרע.
מכיוון שטריליאן וארתור הם שני ההומו ספיינסים היחידים בממד, ארתור היה התורם הפוטנציאלי היחידי.
לילדה המשותפת שלהם קראה טריליאן אקראית.
אקראית גדלה להיות ילדה חשדנית, פרועה ובודדה.
טריליאן מקווה שמגורים עם ארתור יעזרו לה ומשאירה אותם ביחד.
במקביל פורד פרפקט מגיע למשרדי מדריך הטרמפיסט לגלקסיה ומגלה שאת המדריך קנה תאגיד בשם "מפעלי ממדינסוף" הקשור בצורה כלשהי ל"ווגונים".
ההנהלה החדשה מחליטה לשנות את קהל היעד מטרמפיסטים לאנשי החברה הגבוהה, ומעניקה לפורד תפקיד של מבקר מסעדות.
פורד הזועם על מינויו החדש מוצא את הגרסה החדשה של המדריך, "עוף" רב ממדי, ושולח אותו לארתור.
לאחר מכן הוא נאלץ להימלט מהמשרדים וממפעלי ממדינסוף שהחלו לרדוף אחריו.
באותו זמן, טריליאן נוספת - אשר שמה הוא עדיין טרישה מקמילן, שמה עד לרגע בו הצטרפה לזאפוד למסעות בחלל - החיה בממד מקביל לזה שעליו נכתבו שאר ספרי הסדרה, היא עיתונאית ממורמרת המתחרטת על כך שפספסה את הזמנתו של זאפוד ביבלברוקס לטוס עמו בחלל כיוון שחזרה לקחת את תיקה.
קבוצת חייזרים אשר איבדו את זכרונם ומשימתם התמקמו על "רופרט", הכוכב העשירי של מערכת השמש, צפו בשידורי הטלוויזיה של כדור הארץ.
לאחר שראו את טריליאן הם פונים אליה בבקשת עזרה, בתקווה שתבנה להם הורוסקופ ממנו יוכלו לדעת מה לעשות.
ארתור מקבל את החבילה מפורד, ועקב הכרתו את האחרון הוא נמנע מלפתוח אותה, אך אקראית גונבת ופותחת אותה.
המדריך החדש מציע לה לנסוע לכדור הארץ.
ארתור מוצא את פורד וביחד הם עוזבים את למואלה על גבן של "חיות רגילות בתכלית"- עדר של חיות העוברות בשעטה בלמואלה בדרכן מממד אחד לאחר.
לבסוף, לאחר תלאות מרובות, מגיעים כל הגיבורים - ארתור, פורד, טריליאן, טרישה ואקראית - למועדון בכדור הארץ.
ארתור מוצא את אקראית כאשר היא אוחזת באקדח.
הוא מנסה להרגיעה אך היא יורה.
ארתור מתכופף והכדור פוגע באיש מאחוריו.
פורד מגלה שהמועדון אליו הגיעו הוא "בטא" השייך לסטברו-מולר.
האיש שנורה הוא למעשה אחד מגלגוליו של אגרג'אג, הזכור מהספר השלישי כמי שהאשים את ארתור בהריגתו של כל אחד מגלגוליו.
בסופו של דבר מושמד כדור הארץ בפעם האחרונה, ביחד איתם, בכל הממדים, על ידי צבא החייזרים שאיבדו את זכרונם.
עלילת כל הספר מתגלית כפעולת הנדסת זמן מהופכת שתוכננה על ידי המדריך החדש בהוראת פרוסטטניק ווגון יילטץ - הווגון שמשימתו הייתה להרוס את כדור הארץ ובגלל אופייה העיקש של הפלנטה נכשל בה שוב ושוב, עד שלבסוף הצליח.
לא מדהימה היא סדרת טלוויזיה אמריקאית לילדים שכללה שלוש עונות, 54 פרקים ושודרה בערוץ ניקלודאון בשנים 2004–2008. יוצר הסדרה הוא דו רוז, ובמוקדה חייהם של תלמידי חטיבת ביניים.
במוקד הסדרה חייה של נערה יהודיה בת 12 בשם אדי סינגר (אמה רוברטס), שיריה הליריים וחבריה הטובים ג'ינה פביאנו (מליסה ג'ו) וזאק קרטר-שוורץ (ג'ורדן קלוויי), עמו יוצרת ג'ינה גם קשר רומנטי.
עוד מככבים בסדרה בן סינגר (טדהג קלי), אחיה הגדול של אדי, סו סינגר (מולי האגן) וג'ף סינגר (מרקוס פלאנגן) - הוריה של אדי וחבריה, מאריס (אמה דגרסטדט)-מלכת הכיתה השחצנית שנהנית להציק לאדי, קרנברי (צ'לסי טברס)-חברתה של מאריס ואחרים.
אדי סינגר (אמה רוברטס)-נערה יהודיה בת 12 (ובעונה השלישית חוגגת 14).בכל פרק כותבת ומלחינה בעזרת הגיטרה שלה את הסיטואציה שעברה באותו פרק.
ג'ינה פביאנו (מליסה ג'ו)-חברתם הטובה של אדי ושל זאק ובהמשך נהייתה בת זוגו של זאק.
זאק קרטר-שוורץ (ג'ורדן קלוויי)-חברם הטוב של אדי ושל ג'ינה ובהמשך נהיה בן זוגה של ג'ינה.
בן סינגר (טדהג קלי)-אחיה הגדול של אדי.
סו סינגר (מולי האגן)-אימם של אדי ושל בן.
ג'ף סינגר (מרקוס פלאנגן)-אביהם של אדי ושל בן.
ג'ק בהארי (ראג'ה פנסקה)-מושא אהבתה של אדי והאקס של פאטי.
רנדי קליין (איוון פאלמר)-נער יהודי ואהוב בקרב אדי ושאר בנות בית הספר.
רנדי הוא החכם של בית הספר,ידידותי ונחמד.
דואן אוגליבי (דסטין אינגרם)-החנון של בית הספר וחברה הכי טוב של מרי.
מרי פרי (מרי לו)-החנונית של בית הספר וחברתו הכי טובה של דואן.
אילי פטאקי (קארטר ג'ניקס) (עונה 1)-החנון של בית הספר.
בעל חוש הומור מפותח, אוהב להשתעשע, לנהל סדר ומשמעת בבית הספר ולעשות מתיחות עם המנהלת.
מפריע בלימודים, אוהב את אדי ומסתבך בצרות בכל הזדמנות אפשרית.
איליי לא מופיע באף פרק בעונה השנייה ובעונה השלישית כי לא יודעים מה פשר ההיעלמותו המסתורית מהסדרה.
מאריס (אמה דגרסטדט)-מלכת הכיתה והילדה המקובלת בבית הספר.
שחצנית שנהנית להציק לאדי ולחבריה.
קרנברי (צ'לסי טברס)-חברתה הכי טובה של מאריס.
היא משתפת פעולה עם מזימותיה של מאריס.
פאטי פרז (ביאנקה קולינס)-האקסית של ג'ק וחברתם של מאריס וקימברלי.שונאת את אדי ועושה הכל על מנת להפריד ביניהם.
לא לעלות יותר הוא סרט בבימויו של זאב רווח בז'אנר סרטי הבורקס משנת 1979. הסרט זכה להצלחה מסחרית גדולה, והיה הסרט הנצפה ביותר בישראל בשנים 1979–1980, עם כ-450,000 צופים.
הסרט צולם בינואר 1979 ויצא לאקרנים באפריל אותה שנה.
ששון (זאב רווח) הוא נהג שכיר בחברת דן, המתגורר בשכונת שפירא.
למרות יחסי מין סדירים עם אשתו (גאולה נוני), השניים אינם מצליחים להביא ילדים לעולם.
בעזרת חברו הטוב (ז'אק כהן), הוא עובר להתגורר בצפון תל אביב ומשתתף בטיפולי הפוריות של אשתו אצל רופא מומחה (גדעון זינגר).
ככל שהזמן חולף הוא מתחיל לחשוד שאשתו בוגדת בו עם חברו לעבודה (גבי עמרני).
מצב זה גורם לקומדיית טעויות של שקרים וסודות.
שם טוב לוי הלחין את הפסקול של הסרט.
למנגינה המלווה את הסצנה בה גאולה נוני, המגלמת את אשתו של הגיבור, חוזרת לביתה, חוברו מילים שנתיים לאחר יציאת הסרט לאקרנים.
את המילים כתבה דליה רביקוביץ וכך נוצר השיר "שובי לביתך", שפורסם בשנת 1981 בביצוע של לוי עצמו ונכלל באלבום הסולו השני שלו, "התעוררות".
במהלך צילומי הסרט גאולה נוני הקפידה לשמור על מראה אסתטי, אך עודף המשקל שהפריע לה הביא אותה להיכנס למשטר דיאטה קפדני במיוחד, שבמהלכו הצליחה להפחית כ-14 קילוגרמים ממשקלה.
שילוב של הדיאטה הקיצונית, המתח הרב שנלווה לתפקיד הראשי והאחריות הגדולה שנטלה על עצמה גרם לה להתמוטטות עצבים.
בעקבות זאת נוני נאלצה להתאשפז, וצילומי הסרט הופסקו זמנית.
הבמאי זאב רווח בחר שלא להחליפה בשחקנית אחרת, אלא להמתין להחלמתה ולהמשיך בצילומים עם שובה.
שחקנ/ית דמות זאב רווח ששון גאולה נוני גאולה אילן דר מוטי (מוכר הדירה ההומו) ז'אק כהן ז'אקו (סדרן בחברת האוטובוסים) גדעון זינגר ד"ר זינגר גבי עמרני גבי אופליה שטראל בעלת מספרה רפאל קלצ'קין נוסע באוטובוסאולסי פריבתפקיד עצמוג'ים בוטרייטבתפקיד עצמופול מקראקן (אנ')בתפקיד עצמותמי בן עמיבתפקיד עצמה סעדיה דמארי
לא לפני הילדים היא קומדיית מערכונים ישראלית ששדורה בערוץ 10 בשנים 2007–2009, בכיכובם של עידן אלתרמן, יעל לבנטל, יעל שרוני, ורד פלדמן, אורי פפר, יוסי מרשק ושי גולדשטיין.
לסדרה היה פורמט זהה לסדרה מתחרה בערוץ 2, "קצרים".
כל תוכנית מורכבת ממערכונים קומיים.
המערכונים עוסקים בסיטואציות יומיומיות, ובנושאים רגילים מהחיים כשבדרך כלל הם מוצגים בצורה מוגזמת.
חלק מהנושאים הם מיניות, מוות, פערים חברתיים ויחסים בין גברים לנשים.
התוכנית שודרה לראשונה בדצמבר 2007 בערוץ 10. העונה הראשונה כללה עשרה פרקים, ורשמה ממוצע של 9.1 אחוזי רייטינג.
שי גולדשטיין עזב את התוכנית בתום העונה הראשונה לאחר שעבר לתוכנית "מועדון לילה" שבערוץ 2.
העונה השנייה יצאה ב-5 בספטמבר 2009. את גולדשטיין החליף יוסי מרשק.
בנוסף הצטרפו לסדרה בעונה השנייה גם שחקני המשנה גל זייד ואייל רוזלס.
העונה השנייה כללה 13 פרקים.
הסדרה נמכרה למקסיקו וצ'ילה, שם היא דובבה מחדש.
זו הסדרה הישראלית הראשונה ששודרה מחוץ לישראל בדיוק כפי ששודרה בערוץ 10.
הכלל לא לספיקא הוא כלל הלכתי הקובע כי סברא היא שאדם ימנע מלעשות מעשים העשויים להחיל עליו דינים מכח ספק איסור מהתורה שדינו לחומרא, ולכן במקום שיש ספק בכוונתו יש לפרש אותם בצורה שאינה גורמת לו בעיות כאלו.
כלל זה שנוי במחלוקת בין התנאים:
מחלוקת רבי מאיר ורבי יוסי
במשנה במסכת נדרים מובאת כללים בהלכות נדרים, ומובאים במשנה ניסוחים שונים של נדרים: .
בתלמוד פורש שלכאורה הם נחלקו האם "מעייל איניש נפשיה לספיקא", לפי רבי מאיר יש להניח שהוא לא רצה להכניס את עצמו לספק ולכן וודאי שהתכוין "עד לפני הפסח", אף רבי יוסי אינו סבור ש"לא מעייל איניש נפשיה לספיקא".
קיימת משנה אחרת הסותרת את המשנה, וממנה נראה לכאורה כי השיטה הפוכה: רבי יוסי סבור ש"לא מעייל איניש נפשיה לספיקא", ורבי מאיר חלוק עליו.
המשנה עוסקת בדינו של אדם שיש לו ארבע בנות: שתיים בוגרות יותר מאשתו הראשונה (אך קטנות על פי ההלכה, ושתיים, מאשתו השנייה, קטנות יותר.
לפי ההלכה אדם יכול לקדש את בתו.
הוא קידש את בתו, ובשעת הקידושין אמר שהוא מקדש את בתו "הגדולה", אך לא ידוע אם הכוונה לבוגרת מבין שתי בנותיו מאשתו הראשונה, או שמא לבוגרת מבין שתי בנותיו הקטנות, או שמא לקטנה מבין שתי הבנות מאשתו הראשונה, שהיא יותר גדולה מזוג הבנות שמאשתו השנייה.
הגמרא מתרצת כי אכן הגרסה שבמשנה השנייה מדויקת, ואילו הגרסה שבידינו מהמשנה הראשונה מסולפת, ואכן נמצאה ברייתא שבה מובאת המחלוקת שבמשנה הראשונה בצורה הפוכה, לפיה רבי יוסי הוא זה שסבור ש"לא מעייל איניש נפשיה לספיקא".
מחלוקת רבי יהודה ורבי שמעון
במקום אחר תולה הגמרא את הכלל במחלוקת רבי יהודה ורבי שמעון, שנחלקו בדינו של אדם שקיבל על עצמו נזירות, ותלה אותו בדבר שלבסוף התברר שאינו יכול לדעת אם הוא היה קיים: .
הם נחלקו האם דעתו של אדם היא, שאם לא יוכל לברר את הנזירות אם קיימת או לא, מוטב שלא תחול.
רבא מסייג את דעת רבי יהודה ומוכיח ממקום אחר, שדעת רבי יהודה היא שאדם לא מכניס את עצמו ספק דווקא אם הדינים שיחולו עליו מחמת ספק יהיו חמורים יותר מאשר אם יודע היה שהנזירות חלה עליו.
לא מריר אבל משועמם הוא אלבום הבכורה של להקת אולטראס.
האלבום יצא בשנת 2008, ומתוכו יצאו שני סינגלים.
מס'שם רצועהאורך1יום הולדת לסופרמן4:362להתחיל מחדש3:343איך אנחנו משתנים3:284יש דברים שכדאי לראות3:195בובות מנייר3:346לא מריר אבל משועמם4:147Mamalida1:068טוב שבדיוק הזכרת לי3:499לא לוקח סיכונים3:0210רצים רצים1:1611מפלגת הדפוקים3:5812איש המסיבות4:0613האיש שבפנים3:46
"לא לילדים" הוא האלבום השני של זמר הראפ הישראלי "איזי".
האלבום יצא לאור ב-15 ביולי 2015. במסגרת האלבום, שיתף איזי פעולה עם הזמרים KYD ואליעד נחום, ועם המפיק המוזיקלי "ג'ורדי".
את כל שירי האלבום כתב והלחין איזי, כאשר בחלק מן השירים עשה זאת יחד עם נוי אלוש ואליעד נחום.
לא לנשום הוא סרט אימה ופשע עצמאי אמריקאי משנת 2016, המשתייך לתת-סוגה קולנועית של סרטי פלישה לבית.
את הסרט ביים פֶדֶה אלוורס שגם הפיק יחד עם סם ריימי ורוברט טאפרט, וכתב את התסריט יחד עם רודו סָיָאגֶס.
בתפקידים הראשיים משחקים ג'יין לוי וסטיבן לאנג, ובתפקידי משנה – דילן מינט ודניאל זובאטו.
הסרט נחשב לאחד מסרטי האימה המצליחים ביותר לשנת 2016, זכה לשבחים רבים מצד מבקרי הקולנוע, והכניס יותר מ-157 מיליון דולר, נתון שנחשב להצלחה מסחררת נוכח תקציב הפקה נמוך של 9.9 מיליון.
ב-28 ביוני 2017 זכה "לא לנשום" בפרס סאטורן לסרט האימה הטוב ביותר.
שלושה עבריינים צעירים תושבי דטרויט, רוקסן/"רוקי" (ג'יין לוי), אלכס (דילן מינט) ומאני (דניאל זובאטו), עוסקים בשוד בתי תושבים עשירים ומוכרים את שללם לסוחר ברכוש גנוב בשם ראול (כריסטיאן זאגיה).
רוקי מתגוררת עם אמה הגרושה ג'ינג'ר (קטיה בוקור), מובטלת כרונית ושתיינית, ועם אחותה הקטנה דידי (אמה ברקוביצ'י).
היא כמהה לעזוב את דטרויט ולהתחיל חיים חדשים בקליפורניה, כאשר יהיה בידיה הסכום הנחוץ לכך.
אביו של אלכס עובד כשומר בחברה המאבטחת בתי מגורים, וכך משיג אלכס מפתחות לבתים.
לאור היכרותו של אלכס עם החוק הפלילי, יש להם שלושה קווים אדומים: הם לא גונבים כסף מזומן, ערך השלל לא עולה על 10,000 דולר, והם לא נושאים איתם נשק חם שנותן לדיירי בתים עילה חוקית לירות בהם (מאני מכנה אותו בלגלוג "השופטת ג'ודי", "כבוד השופט" ו"דקסטר").
מאני הוא בן-זוגה של רוקי, עבריין חסר עכבות המתכוון לעזוב איתה לקליפורניה.
מאני מביא לשני שותפיו מידע שקיבל מראול על קורבן מיועד: קשיש עיוור בשם נורמן נוֹרְדְסְטְרוֹם (סטיבן לאנג) המתגורר בגפו בבית ברחוב בּוּאֶנָה וִיסְטָה 1837, ברובע מגורים נטוש בדטרויט.
האיש התעוור כאשר נפצע כחייל בעיראק בזמן מלחמת המפרץ.
בתו היחידה נדרסה למוות על ידי נהגת צעירה, בת להורים אמידים.
הצעירה לא הורשעה בדין, והוריה שילמו לקשיש העיוור 300 אלף דולר מזומנים במסגרת הסדר ביניהם.
אלכס מתנגד לרעיון של שוד כסף מזומן, מחשש שחקירת משטרה תוביל לאביו, ומסרב להשיג את מפתח ביתו של האיש.
לעומתו, רוקי מתלהבת מהרעיון מכיוון שהסכום הנכבד יאפשר להם לחדול ממעשי שוד, אך אלכס עומד בסירובו.
בערב רוקי שולחת לו מסרון בבקשה שיחזור בו, הוא מאמת את המידע בגוגל ומשתכנע.
השלושה מקיימים תצפית על ביתו של הקשיש, רואים אותו נעזר במקל נחייה ומלווה בכלב רוטוויילר, ואף על פי שלבם של רוקי ואלכס נכמר, מאני מחליט לבצע את השוד באותו לילה.
השלושה מגיעים לבית בשעה שתיים אחר חצות, מניחים שנורדסטרום ישן ומשליכים לכלב חתיכת בשר המכילה חומר הרדמה.
הם ניגשים לדלת ואלכס שולף שלט רחוק שהביא איתו להשבתת מערכת האזעקה, אך מתברר שהדלת נעולה בארבעה מנעולים, בעוד שלאלכס יש מפתח אחד בלבד.
רוקי מצליחה להשתחל לתוך הבית דרך אשנב חדר השירותים, משביתה את האזעקה ופותחת את הדלת מבפנים.
הם חולצים את נעליהם כדי לא להקים רעש, חולפים על פני פינת זיכרון שעשה הקשיש לבת המתה ופינת כלי העבודה שלו, ומתחילים לחפש בבית.
מאני נכנס לחדרו של העיוור שישן בזמן שבמכשיר הטלוויזיה מוקרן סרטון וידאו משפחתי שצולם בשנת 1998 כאשר בתו של האיש הייתה קטנה.
הוא מניח בחדר בקבוק פלסטיק מחורר עם תמיסת כלורופורם מתוצרת עצמית, כדי שאדי החומר ימנעו מהאיש מלהתעורר, וחוזר אל חבריו.
הם רואים דלת נעולה על בריח, ומניחים שהכסף נמצא מאחוריה (אחר כך מתברר שהדלת מובילה לירידה למרתף הבית).
מאחר שהם לא מצליחים לפרוץ את המנעול, מאני שולף אקדח ברטה להפתעת שני שותפיו, משתמש בבקבוק פלסטיק כמשתיק קול ויורה בבריח שחלקיו נופלים על הרצפה.
אלכס נבהל מהאקדח, מחליט להסתלק, לוקח את נעליו ופונה לצאת מהבית.
לפתע מופיע נורדסטרום שהרחשים העירו אותו, ושואל "מי שם?".
מאני מסמן לרוקי לשתוק, טוען באוזני הקשיש שהוא לבדו ונכנס לבית בטעות בהיותו שיכור ובכוונתו לצאת.
העיוור דורך על חלקי הבריח המפוזרים את הרצפה, מבין שמדובר בפורצים ומתקדם לעבר מאני אשר נבהל, דורך את האקדח, יורה פעם אחת באוויר ומזהיר שבכוונתו לצאת רק אחרי שייקח את מה שיש מאחורי הדלת.
למרות זאת, נורדסטרום מתנפל על מאני, אוחז בצווארו בכוח מפתיע, מוציא מידו את האקדח והורג אותו בירייה בראשו.
רוקי המבועתת מסתתרת בתוך חדר ארונות.
אלכס חוזר אל תוך הבית למשמע היריות, העיוור חולף על פניו בלי להרגיש, ואלכס המופתע רואה את מאני המת ומסתתר בחדר השירותים.
נורדסטרום נועל היטב את דלת היציאה מהבית, ואחר כך נכנס לשירותים וממסמר לוח עץ לחלון הפרוץ.
רוקי שולחת לאלכס מסרון בבקשת עזרה, והוא עונה לה שהוא נמצא בתוך הבית.
האיש נכנס לארון שרוקי מסתתרת בו, ולנגד עיניה פותח כספת שמאחורי דופן הארון, בודק את תכולתה ונועל את הכספת.
אלכס מוצא את רוקי ומנסה לשכנע אותה להתקשר למשטרה לפני שהאיש יעשה זאת, אך היא מראה לו את הכספת, פותחת אותה, מוצאת בה את הכסף שהם חיפשו ומכניסה אותו לתוך תרמיל ריק.
אלכס נדהם מכמות חבילות השטרות ומעריך שמדובר במיליון דולר לפחות.
הם יוצאים מחדר הארונות ומתכוונים להסתלק מהבית, אך נורדסטרום עולה מהמרתף ומתחיל לפנות את גופתו של מאני לפינת כלי העבודה.
הוא מפסיק את מעשיו כאשר רצפת העץ חורקת תחת רגליו של אלכס, ואז הטלפון של מאני רוטט.
העיוור יורה לעבר הקול, מוצא את הטלפון ושובר אותו.
באמצעות חוש הריח הוא מוצא את זוגות הנעליים שלהם, מבין שלפורץ שהרג יש שותפים, ממהר לכספת ומגלה שהכסף נגנב.
רוקי ואלכס יורדים למרתף במטרה לצאת דרכו מהבית, ולזוועתם הם מוצאים בחורה צעירה (פרנצישקה טורוצ'יק) כבולה ברתמת מצנח המחוברת בכבל לגלגלת שבתקרה, ופיה חסום.
כאשר היא מנסה להתקרב אליהם, מתיחת הכבל מפעילה פעמון שצלצולו מגיע לאוזני העיוור.
הם מתכוונים להניח לצעירה ולצאת מיד, אך בייאושה היא מראה להם גזיר עיתון עם ידיעה שממנה הם מבינים שזו היא סינדי רוברטס, הצעירה שדרסה את בתו של הקשיש, והוא חטף אותה כנקמה.
השניים משחררים אותה וממהרים לפרוץ את פתח היציאה מהמרתף לחצר הבית, רק כדי להיתקל בנורדסטרום שעומד בחוץ, יורה מספר יריות והורג בטעות את סינדי.
אלכס ורוקי מתחבאים, וכאשר האיש מוצא את סינדי מתה, הוא מקונן בבכי ובזעקות שבר, נועל את היציאה מהמרתף לחצר, מנתק את זרם החשמל ומשאיר אותם באפלה שמקנה לו יתרון עליהם.
בעודם מגששים את דרכם, נורדסטרום שומע את נשימותיו של אלכס, מצליח לתפוס אותו ומנסה לירות בראשו, אך האקדח ריק מכדורים, ואלכס מצליח להתחמק.
הוא ורוקי עולים מן המרתף חזרה אל תוך הבית, נתקלים ברוטוויילר שהתעורר, בורחים לקומה השנייה, נסגרים בחדר שהיה חדרה של הבת המתה וחוסמים את הדלת, אך חלונות החדר מסורגים, והם לכודים.
אלכס רוצה ללחוץ על לחצן המצוקה בשלט הרחוק של האזעקה כדי להזעיק את המשטרה, משום שהם יואשמו רק בפריצה לעומת חטיפה ורצח מצד האיש, אך רוקי מסרבת משום שכך יאבדו את הכסף.
בינתיים, נורדסטרום לוקח את אקדחו הפרטי הטעון מחדר השינה שלו.
בעוד הוא מנסה לפתוח את דלת החדר שהם מסתתרים בו, רוקי בורחת אל תוך פיר אוורור בין שתי קומות הבית.
העיוור מצליח לפרוץ את הדלת, והכלב מתנפל על אלכס שנופל מאחד החלונות על שמשת חלון שמש בגגון הקומה התחתונה.
האיש שומע את שמשת חלון השמש נסדקת, יורה ופוגע בשמשה שמתרסקת, ואלכס נופל אל פינת כלי העבודה.
העיוור יורד לשם, ותוך מאבק הוא לוקח מספרי גינון גדולים ונועץ אותם בגופתו של מאני במחשבה שהצליח להרוג את אלכס.
בינתיים, הכלב רודף אחרי רוקי בתוך הפיר, ובעודה מנסה לפרוץ את דרכה החוצה, העיוור מצליח לתפוס ולמשוך אותה חזרה אל תוך הבית, מכה וחונק אותה עד עילפון.
כאשר הכרתה של רוקי שבה אליה, היא כבולה במקומה של סינדי, כשנורדסטרום יושב לידה ומסביר שסינדי הייתה בהריון ממנו והוא רצה שהיא תלד לו ילד/ה כפיצוי על הבת שהרגה, ולאחר מכן התכוון לשחרר אותה.
כעת, הוא מסביר, רוקי תצטרך לשלם את המחיר וללדת במקום סינדי, אולם אין לו כוונה לאנוס אותה.
הוא מטביע את גופתה של סינדי בבטון שיצק מתחת לרצפת המרתף, מרים את רוקי באמצעות הגלגלת, וכשהיא תלויה במאונך באוויר, נורדסטרום פורם במספריים את מכנסיה באזור הפות ומוציא צנצנת המכילה נוזל זרע ומזלף המשמש להזרעה מלאכותית.
אלכס, שהתאושש בינתיים, מתפרץ למרתף לפני שהעיוור מספיק לבצע את זממו, מכה אותו בפטיש כבד שלקח מפינת העבודה, ומשחרר את רוקי.
השניים אוזקים את האיש בידו האחת לגלגלת שבתקרה, ורוקי מכלה בו את עלבונה בדחיפת מזלף הזרע אל תוך פיו.
הם מוותרים על האפשרות להזעיק את המשטרה, לוקחים את התרמיל עם הכסף ופונים לצאת מהבית.
בעודם מנסים לפתוח את הדלת, מופיע נורדסטרום שהצליח להשתחרר ויורה באלכס למוות.
רוקי נמלטת החוצה ולועגת לאיש העיוור העומד בפתח, על שהוא חסר אונים מחוץ לבית, אולם הוא משחרר את הרוטוויילר בעקבותיה, והיא נמלטת למכונית של מאני.
ליד המכונית הכלב משיג אותה ותולש מעליה את התרמיל עם הכסף.
היא מספיקה להיכנס למכונית ולנעול אותה מבפנים, מפתה את הכלב להיכנס לתא המטען ולוכדת אותו.
כאשר היא יוצאת מהמכונית לקחת את תרמיל הכסף, מופיע העיוור מאחוריה, גורר אותה חזרה אל הבית ומשליך אותה סמוך לאלכס המת.
רוקי מוצאת את השלט הרחוק בידו של אלכס ומפעילה את האזעקה שעוצמתה מבלבלת את העיוור.
היא מכה אותו בכלי פריצה מברזל ומצליחה להפיל אותו למרתף.
בנפילתו, נפלט כדור מהאקדח ופוגע בעיוור.
רוקי לוקחת את התרמיל עם הכסף ובורחת מהבית לפני שניידת המשטרה מגיעה.
אפילוג: רוקי ואחותה הקטנה דידי יושבות בתחנת הרכבת וממתינות לעלייה לרכבת ללוס אנג'לס, כאשר תרמיל הכסף על גבה של רוקי.
כשהן קמות לעלות לרכבת, רוקי רואה בטלוויזיה מבזק חדשות שבו נאמר שהאיש העיוור הרג שני פורצים שפלשו לביתו (מאני ואלכס), נורה במהלך הפריצה, אך מצבו יציב והוא יחלים.
הוא לא דיווח לשוטרים שדבר מה נגנב מביתו.
שחקנ/יתתפקידג'יין לוירוקסן/רוקיסטיבן לאנגנורמן נורדסטרום/"האיש העיוור"דילן מינטאלכסדניאל זובאטומאניפרנצישקה טורוצ'יקסינדי רוברטסאמה ברקוביצ'ידידיכריסטיאן זאגיהראולקטיה בוקורג'ינג'ר, אמא של רוקיסרגיי אונופקוטרוור, בן-זוגה של ג'ינג'ר
(מידע בפסקה זו ללא הפניה למקורות חיצוניים, מבוסס על הערך חגורת החלודה ומקורות שהוא מפנה אליהם).
דטרויט סובלת מהגירה שלילית מתמשכת, מבליה עירונית ומשיעורי אבטלה ופשיעה גבוהים.
אזורים נרחבים בעיר, רחובות, בתי מגורים ואזורי תעשייה, ננטשו והפכו לשכונות רפאים כדוגמת הרובע שבו נמצא רחוב בואנה ויסטה, מקום התרחשות העלילה, כפי שניתן לראות בסצנות שצולמו ברחוב ובסביבתו.
שלושת הצעירים מציינים שמדובר באזור רפאים נטוש, והעדר שכנים בסביבת בית הקשיש העיוור יקל עליהם את מלאכת הפריצה.
את המניע לעיסוקם בשוד בתים אפשר להסביר במצב הכלכלי הירוד כגורם לעלייה בשיעור הפשיעה בכלל.
רוקי עצמה מתייחסת למגמת ההגירה השלילית כאשר היא מסבירה את רצונה לעזוב את דטרויט בכך ש"כולם עוזבים", והשלושה מזכירים משפחה שעזבה את העיר.
בנוסף, סצנת פגישתו של מאני עם ראול צולמה ב-מפעל נטוש של חברת "פישר", שבעבר יוצרו בו מרכבי מכוניות עבור חברת "ג'נרל מוטורס", ומסמל את קריסת תעשיות הרכב במישיגן.
הבמאי והתסריטאי פדה אלוורס סיפר בריאיון לאתר הבידור "Screen Rant" שעל אף ששם האיש העיוור, נורמן נורדסטרום, לא מוזכר בסרט עצמו, ניתן לקרוא את השם על המעיל הצבאי בתצלום שנמצא בבית מתקופת שירותו הצבאי של האיש בעיראק.
עם זאת, אלוורס סבר שהכינוי "האיש העיוור" ללא השם, מעניק לדמות ממד אייקוני.
לימים סיפר רודו סיאגס, שותפו של אלוורס לפיתוח הסרט, שבתסריט המקורי, לא כפי שמסתיימת הגרסה שהופצה, האיש העיוור מצליח ללכוד את רוקי באמצעות דלת צונחת סודית המותקנת בקיר הבית וכולא אותה בפינה סמויה במרתף ביתו.
בסופו של דבר, האיש מכניס את רוקי להריון כדי שהיא תלד לו תינוק במקום סינדי שאותה הרג בטעות בהיותה הרה.
אלוורס הודה שבמידה מסוימת, הוא עשה את הסרט כתגובה לביקורות על הרימייק שעשה בשנת 2012 לסרט "מוות אכזרי", והתאפיין בתמונות דם רבות וסצנות שנועדו לזעזע את הצופים.
אלוורס העדיף להתמקד ביצירת מתח על פני זעזוע, וכן רצה להימנע מעיסוק בעל-טבעי שהפך נדוש מדי לטעמו.
אלוורס רצה לחרוג מהמקובל בסרטים דומים, ונקט שלושה צעדים: ראשית, בחר ליטול מהאנטי-גיבור את חוש הראייה בניגוד לנטייה לתת לגיבורים יכולות שעושות אותם מאיימים יותר מאדם רגיל (בסרט, העיוור נעזר בשמיעה ובחוש ריח מפותחים, בכוח פיזי רב ובמיומנות שרכש כחייל).
שנית, אלוורס וסיאגס יצרו סרט פלישה לבית שמציג את ההתרחשות מנקודת המבט של הפולשים, ולא של הדייר/ים, ושלישית, הוא בחר בית מטופח יחסית שממוקם ברחוב נטוש ומפחיד, בניגוד למה שמקובל - בית מפחיד ברחוב נאה.
הבית בדטרויט הוא בית אמיתי שנמצא ברחוב בואנה ויסטה 2488, ובסביבתו נעשו צילומי החוץ.
הכתובת שבסרט, בואנה ויסטה 1837, לא קיימת במציאות, ומאותרת כהצטלבות רחוב בואנה ויסטה עם שדרות רוזה פארקס (בדיקה במנוע החיפוש Google Earth העלתה צומת דרכים בהמשך הרחוב).
המפיק רוברט טאפרט הסביר שהכתובת האמיתית נשמרה בסוד כדי לכבד את פרטיות הדייר/ת.
ביטול התמריצים להפקות קולנוע במדינת מישיגן בקיץ 2015 יצר קשיי מימון לאחר שההפקה כבר התחייבה לצלם את הסרט בדטרויט.
לפיכך צולמו רוב צילומי הפנים בתוך דגם של הבית שנבנה על במה אקוסטית ב-אולפני "שטֶרְן" בעיר פּוֹמָאז שבהונגריה.
לדברי אלוורס, הצילומים בהונגריה ובאתר בדטרויט חסכו את הצורך בצילומי אולפן, ואפשרו לקיים תקציב נמוך יחסית.
המעצב האמנותי של ההפקה, נומאן מארשל, סיפר שמאחר שלדמות הדייר יש סיפור קורות חיים קודם, הוא עיצב את הבית לאור חשיבה שהדייר סידר והתאים לעצמו את הבית כך שלא יצטרך לצאת ממנו, בבחינת "ביתו הוא מבצרו".
ראשית נבחר ועוצב הבית, והתסריט הותאם למבנה והסידור הפנימי שלו.
שלב הצילומים התחיל ב-29 בינואר 2015. הצילומים בהונגריה נמשכו שבעה שבועות, וצילומי החוץ בדטרויט - שבוע.
בנובמבר 2014 הודיעה חברת סרטי סוני שרכשה את זכויות ההפצה העולמיות של הסרט, עדיין בשם הזמני "A Man In The Dark" (בעברית: "איש בחשיכה").
שתי חברות ההפצה הנוספות (Screen Gems; Stage 6) הן חברות בנות של "סוני".
הקרנת הבכורה הייתה במסגרת פסטיבל SXSW ב-12 במרץ 2016, ובבתי הקולנוע - ב-26 באוגוסט באותה שנה.
הקרנת הבכורה בישראל התקיימה ב-8 בספטמבר 2016.
גרסאות הבלו-ריי וה-DVD הופצו ב-8 וב-29 בנובמבר 2016, בהתאמה.
גרסאות אלה כוללות סצנה שהושמטה מהגרסה שהופצה לבתי הקולנוע, ומסבירה את המניע של אלכס להשתתף בשוד למרות התנגדותו הראשונית.
בסצנה זו, שבה מוזכר גם שמו המלא (אלכס מילר), מסביר אביו של אלכס שאין לו כסף לממן לימודי משפטים לבנו, והוא מנסה לשכנע אותו להיות שוטר.
בעקבות הדברים האלה השתכנע אלכס לבצע את מעשה השוד.
סצנה זו יכולה להסביר גם את בקיאותו של אלכס בהיבטים המשפטיים של מעשי הפריצה והשוד.
הסרט גרף הכנסות בסך 157.1 מיליון דולר.
כבר בסוף שבוע הבכורה הגיעו ההכנסות ליותר מ-26.4 מיליון דולר, לעומת הערכות מוקדמות של "11 מיליון או יותר".
נוכח תקציב נמוך של 9.9 מיליון ומסע קידום מכירות צנוע, הסרט נחשב להצלחה מסחררת שעשתה אותו ל"סליפר היט", סרט קולנוע שהופך ללהיט מעבר לציפיות וללא השקעה משמעותית בשיווק ובהקרנות טרום-בכורה.
עבור "סרטי סוני" זו הייתה הפתעת קיץ שנייה אחרי "מסיבת נקניקיות".
באתר Rotten Tomatoes מקבל הסרט ציון של 88% בקרב המבקרים בשקלול 245 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.30/10. סיכום הביקורות הוא שהעלילה מוצקה ומספקת תפניות חכמות, ומהווה תוספת מרעננת ואפקטיבית לסוגת הפלישה לבית, דווקא משום פשטותה.
באתר Metacritic קיבל הסרט ביקורות אוהדות בדרך כלל, וזכה לציון 71 בקרב המבקרים על בסיס 39 ביקורות, ולציון 7.3 מהגולשים על בסיס 425 דירוגים.
גולשי אתר Cinemascore דרגו את הסרט בציון +B בסולם +A (גבוה) עד F (נמוך).
מבקר הקולנוע של אתר IGN, ג'ים וֵיְווֹדָה, העניק לסרט ציון של 8.8 מתוך 10, וכתב שפדה אלוורס "נגע בכמה פחדים אנושיים היוליים", והמשיך לבסס את מעמדו כיוצר סרטי אימה "שראוי לפקוח עליו עין בשנים הבאות".
בביקורת באתר האינטרנט של רוג'ר איברט, כתב בראיין טאלריקו שעם שלושה צעירים שעשו החלטה רעה ומנסים לשרוד בבית שהפך למבצר, הסרט אף נוגע ללב, כאשר מיליוני צעירים, במיוחד צעירי דטרויט, מנסים להיחלץ מהחלטות רעות.
טאלריקו משבח את משחקם של לוי ולאנג, אשר לדבריו מיטיבים להציג מאבק של רצונות בין שני אנשים שעשו דברים רעים מאוד ומצדיקים את מעשיהם בעיני עצמם, ושני הגיבורים מציבים את הצופים עצורי נשימה בין שתי בחירות קוטביות, של עבריינית קטנה ושל גבר עם סוד אפל.
סקוט טוביאס הגדיר את "לא לנשום" כסרט האימה הטוב ביותר לשנת 2016. המבקרים פיטר טרוורס מהמגזין "רולינג סטון" וקייל סמית שכתב ב"ניו יורק פוסט" שהסרט קרוב לשלמות, נתנו לו שלושה כוכבים מתוך ארבעה.
לדעתו של המבקר דייוויד בלאוסטין, מדובר בסיפור מקורי המתקרב לשלימות של יצירת מופת.
בישראל, יאיר הוכנר נתן לסרט ארבעה וחצי כוכבים מתוך חמישה, והגדיר אותו "מורט עצבים".
הוכנר כתב באתר "סרט" שסטיבן לאנג מגלם "את אחד הרשעים הכי מטרידים ואמינים שנראו בקולנוע בשנים האחרונות", ושמדובר באחד מסרטי האימה הטובים ביותר שנוצרו.
הוכנר מאמין שהסרט עתיד להפוך לקלאסיקה בסוגת האימה.
זוהר צלח כתב שלמרות תסריט בעייתי, דמויות מאולצות ולא מפותחות וטריקים זולים, זהו סרט אפקטיבי בזכות עבודות צילום וסאונד מרשימות, כלב שגונב את ההצגה כאחד הכלבים המלחיצים ביותר בקולנוע מאז העיבוד הקולנועי ל"קוג'ו" (1983) וסוף מעוות ומותח עם טוויסט נהדר.
באוקטובר 2016 דורג הסרט במקום ה-50 ברשימת שישים סרטי האימה הגדולים של מאה ה-21, שפרסם כתב העת "רולינג סטון", בשל היות הסרט "תוספת מקורית לקנון האימה", כהגדרת העורכים.
כמו כן, מבקרי הקולנוע של המגזין בחרו את "לא לנשום" במקום השני ברשימת עשרת סרטי האימה הטובים ביותר לשנת 2016.
סרט ההמשך, "לא לנשום 2", יצא לבתי הקולנוע ברחבי העולם במהלך סוף שבוע 12–13 באוגוסט 2021, ובו שב סטיבן לאנג בדמות נורמן נורדסטרום/"האיש העיוור".
צילומי הסרט תוכננו להתחיל באפריל 2020, אך התעכבו בשל מגפת הקורונה, והתקיימו בבלגרד בירת סרביה.
בעקבות ההצלחה הקופתית שנחל "לא לנשום" בהודו, אישר אלוורס ב-20 באוקטובר 2016 שמתקיים משא ומתן על הזכויות להפקת רימייק בשפה הטמילית.
את דמות הקשיש העיוור יגלם השחקן ההודי ויקראם (שם במה של קנדי ג'ון ויקטור), ויביים אננד שנקר .
הסרט יצולם במדינת טאמיל נאדו ויופק על ידי חברת Studio Green.
כמו כן, נמסר שסיפור העלילה יעבור שינויים, כדי להתאימו למה שהוגדר "הרגישויות של הצופים הטמיליים", והשחקן הראשי עושה דיאטה מיוחדת ופעילות גופנית, ומתאים את הופעתו החיצונית לדמות הקשיש העיוור.
ואולם, בספטמבר 2018 נמסר שהרעיון של שיתוף פעולה בין ויקראם לשנקר ירד מהפרק, ולפי דיווחים בתעשיית הקולנוע הטמילית, את הסרט יביים ראג'ש סלווה ויפיק כמאל חסן.
לפי הדיווח, צילומי הסרט יסתיימו בסוף שנת 2018.
ב-2 בפברואר 2018 התקיימה בקטמנדו הקרנת בכורה חגיגית של רימייק נפאלי לא רשמי בשם "שֶׁר בָּאהָאדוּר" שביים ראג' רָגְ'בָּנְשִׁי.
"לא לחינם הלך זרזיר אצל עורב, אלא מפני שהוא מינו" הוא פתגם שמקורו בתלמוד, ופשוטו: יצורים (בעלי חיים ואנשים כאחד) שיש ביניהם קרבה ביולוגית או התנהגותית, נוטים לדבוק זה בזה.
הביטוי משמש בהשאלה גם לציון נטייתו של פלוני להתחבר עם אנשים מסוגו.
המשפט ידוע גם בצורתו הקצרה: "הלך הזרזיר אצל העורב".
ביטוי דומה המשמש אף הוא בהשאלה לתיאור רעיון זה הוא: "מצא מין את מינו".
בדרך כלל הביטויים האלה משמשים לתיאור קשרים לא רצויים.
המשפט מצוטט בתלמוד בשם רבי אליעזר מברייתא: .
לדעת רבי אליעזר, הזרזיר הוא מין של עורב, שהוא עוף טמא, ולפיכך נכלל במה שנאמר בתורה בפרשת העופות הטמאים .
המילה "למינו" נועדה לכלול את כל סוגי העורב המצויים, ומאחר שהזרזיר מצוי הוא אצל העורב ומתחבר עמו הרי זו הוכחה לכך שהם בני אותו מין.
במסכת בבא קמא הגמרא מרחיבה בעיקרון זה בפן ההתנהגותי ועושה שימוש אגדי בדברי רבי אליעזר, כחלק מרצף מקורות למשפט ארמי עממי בעל משמעות דומה: "מטייל ואזיל דיקלא בישא גבי קינא דשרכי" (תרגום חופשי: דקל רע גדל בין אילנות סרק).
הגמרא מראה שהרעיון קיים כבר בכתבי הקודש, מציגה את האמור בספר בראשית על נישואי עשו למחלת בת ישמעאל: "וַיֵּלֶךְ עֵשָׂו אֶל יִשְׁמָעֵאל..." ואת האמור בספר שופטים: "וַיִּתְלַקְּטוּ אֶל-יִפְתָּח אֲנָשִׁים רֵיקִים, וַיֵּצְאוּ עִמּוֹ".
עליהם מוסיפה הגמרא הרחבה מספר בן סירא (פרק י"ג): "כל עוף למינו ישכון ובני אדם לדומה לו", ומסבירה את הרעיון הכללי בדברי המשנה "כל המחובר לטמא - טמא, כל המחובר לטהור - טהור", ובדברי רבי אליעזר שבברייתא.
משמע, עשו התחבר לישמעאל ויפתח התחבר לבני בליעל, משום שהיו דומים זה לזה, כפי שהזרזיר הוא בן מינו של העורב.
במדרש בראשית רבה מועלית סברה שהליכת הזרזיר אל העורב היא למטרת הזדווגות, עקב הדמיון הרב ביניהם.
הזרזיר שמתואר בתלמוד מזוהה על ידי המדענים כזרזיר מצוי, והוא דומה בצבעיו, במבנה גופו ובהתנהגותו לעורב.
ככלל, משמש הפתגם כמשל לקשרים בין אנשים, שיש להם מכנה משותף כלשהו, ובדרך כלל שלילי - בעיני הכותב.
בעיתון "המשקיף" נכתב בשנת 1945: "'לא לחינם הלך הזרזיר אצל העורב', והכח המשותף הזה: השומר הצעיר והליגה הסוציאליסטית, סיעה ב' והקומוניסטים, עלול להרבות את המכשולים העומדים במאבקנו לתחייה במדינת ישראל".
בשנת 1949 פורסמה בעיתון "חרות" הודעה שכותרתה: "הלך הזרזיר אצל העורב", ובה מסופר שחאג' אמין אל-חוסייני, המופתי הירושלמי לשעבר, הגיע לג'דה כאורחו האישי של המלך אבן סעוד.
ארליך בעיתון "דבר" את הפתגם כדוגמה ל"ביטויים פלסטיים אסוציאטיבים" של המקורות, כשהוא דן בקשרים שבין גנדי ואולמרט.
מאמר בעיתון "מעריב" משנת 1980 נעזר בפתגם כדי לתאר את פגישת תופיק טובי וחבריו עם יאסר עראפאת, והביא את המדרש של חז"ל.
"לׂא מְבִינָה עִבְרִית" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי אייל גולן, ביחד עם הדי ג'יי עופר ניסים.
השיר יצא לאור ב-28 בנובמבר 2018, על ידי חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-4 במצעד של מדיה פורסט.
השיר נכתב והולחן על ידי לידור סעדיה והופק על ידי עופר ניסים, שבעבר הוציא עם גולן את השיר "Eshal".
השיר הושווה לשיר "שופוני" של שרית חדד, אשר הוציאה אותו ביחד עם ניסים גם כן, כמה זמן לאחר מכן.
יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב והעניק לו שלושה כוכבי זהב מתוך חמישה בסך הכל.
טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר, העלה אייל גולן לערוץ היוטיוב שלו את האודיו הרשמי של השיר, בו ניתן לראות את עטיפתו של הסינגל.
בנוסף לכך, ניתן לראות באודיו את אורכו של השיר ואת גולן גם כן.
נכון לאוגוסט 2025, לשיר יש למעלה מ-30 מיליון צפיות ביוטיוב.
"לא מוותרת" הוא סינגל רביעי מתוך האלבום ניסים שקופים של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, שיצא לאור ב-21 בינואר 2018.
ב-4 במרץ 2018 יצא לאור גרסת הרמיקס של שגיא קריב לשיר.
מורן דוד - קולות, לחן, הפקת שירה
פטריק סבג - קלידים, דגימות, הפקת שירה, עיבוד, הפקה מוזיקלית, הקלטה, מיקס
אבי סינגולדה - גיטרות, מנדולינה
עדי הר צבי - בס
יוני דרור - חליל, דודוק
נטלי אלון - עוזרת טכנאי
אבי טולדנו - הקלטה, מיקס
יאיר גורן - ייעוץ מוזיקלי
הוידאו קליפ הנלווה לשיר צולם במהלך הופעותיה של ריטה.
שי אשרי - עריכה, בימוי
לא לשידור הוא סרט קולנוע ישראלי שיצא לאקרנים בשנת 1981 העוסק על מאחורי הקלעים של תחנת רדיו צבאית בישראל.
בסרט השתתפו גדליה בסר, ארנון צדוק, דפנה ארמוני, עמי טראוב ועירית שלג וכן גילה אלמגור, דודו טופז, מאיר סוויסה, טליה שפירא, יוסי פולק ואייל גפן.
צילומי הסרט החלו במרץ 1980 והסתיימו ביולי באותה השנה.
את התסריט כתב יעוד לבנון בהתבסס על חוויותיו ככתב וכעורך בתחנת גלי צה"ל.
זה היה גם הסרט הראשון באורך מלא שלבנון ביים.
קודם לכן ביים כבר מספר סרטים קצרים.
איצקו (גדליה בסר) הוא מפיק בתחנת רדיו צבאית המבוגר בכעשרים שנה מהחיילים בשירות סדיר שעובדים לצידו.
לאיצקו יש בת מתבגרת מגרושתו (גילה אלמגור) ובת זוג בהיריון מתקדם (דפנה ארמוני).
כאשר מגיעה לתחנה חיילת חדשה (עירית שלג), הוא מנהל איתה רומן.
במקביל איצקו גם משמש כאמרגן של זמר מזרחי (ארנון צדוק) באופן המהווה ניגוד עניינים.
שחקןדמות גדליה בסר איצקו ארנון צדוק בורבה דפנה ארמוני הדסה עמי טראוב מאיר דודו טופז מאיר סוויסה שוקי יוסי פולק יהושע עירית שלג אסתי פנינה רוזנבלום דורית
כל המעורבים בהפקת ההמשכון היו שותפים לסרט הראשון: הבמאי הוא רודו סיאגס (בראשון: תסריטאי).
מפיקים: פדה אלוורס (בראשון: במאי ותסריטאי), סם ריימי, רוברט טאפרט ורודו סיאגס.
התסריט נכתב במשותף בידי אלוורס וסיאגס.
הסרט, בהפצת "סרטי סוני", יצא לבתי הקולנוע במספר מדינות, בהן ישראל, ב-12 באוגוסט 2021, ובארצות הברית ומדינות אחרות – יום לאחר מכן, ב-13 באוגוסט.
הוא קיבל ביקורות מעורבות, כאשר מספר מבקרים הסתייגו מהצגת האיש העיוור כדמות סימפתית, לאור מעשיו הנפשעים בסרט הראשון.
בסצנה הפותחת את הסרט, ילדה קטנה נמלטת מתוך בית בוער וקורסת על הכביש.
שמונה שנים אחר כך, הילדה, פיניקס בת ה-11, גדלה כבתו של נורמן נורדסטרום, קשיש עיוור, לשעבר לוחם ביחידת אריות הים במלחמת עיראק, וממנו היא למדה שבעבר היה להם בית אחר שנשרף, ואמא שלה מתה בשריפה.
הם מתגוררים בפרוור של דטרויט עם כלב הרוטוויילר 'שאדו' .
נורמן מעביר את פיניקס אימוני הישרדות, אך מחזיק אותה מסוגרת בבית, ומונע ממנה בית ספר וחברים, תוך שהוא מסביר שכבר איבד בת אחת.
הקשר החברתי היחיד שלהם היא הרננדס, ותיקת יחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית, העושה עבורו שליחויות.
הרננדס משכנעת את נורמן לאפשר לפיניקס לצאת איתה לסיבוב בעיר.
היא עוצרת ליד הבית שנשרף, ופיניקס נכנסת להניח פרח על אבן זיכרון.
היא שומעת מישהו מתהלך בקומה העליונה ומסתלקת בבהלה.
בפארק שעשועים, פיניקס מתוודעת לחבורת ילדים מבית מחסה סמוך.
כאשר הן עוצרות בתחנת דלק, פיניקס נכנסת לשירותים, שם אורב גבר בשם ריילן המנסה לקשור איתה שיחה, אך נרתע מנוכחותו של שאדו.
הילדה יוצאת, ומיד ריילן מצטרף לכנופייתו (דיוק, ראול, והאחים ג'ארד וג'ים־בוב) והם עוקבים במכוניתם אחרי הוואן של הרננדס.
אחרי שהיא מורידה את פיניקס בבית, הם אורבים להרננדס, וג'ים־בוב רוצח אותה במכות פטיש וגונב את האקדח שלה.
הבחורים מתקרבים לביתו של נורמן, מפתים את שאדו והורגים אותו.
מכיוון שהכלב לא נענה לקריאותיו של נורמן, האיש יוצא לחפש בסביבה.
אז, חברי הכנופיה פולשים לבית במטרה לחטוף את פיניקס, ומנהלים מרדף חתול ועכבר עם הילדה.
נורמן נתקל בגופתו הירויה של הכלב, חוזר מיד להגן על הבית ועל פיניקס, ומתחולל מאבק דמים שבמהלכו הורג נורמן את ג'ארד, והוא עצמו נפצע בזרועו.
החטיפה מסתבכת, והפולשים מזעיקים את ריילן, שבא ואומר לפיניקס שהוא אביה הביולוגי, ולא נורמן, ולראיה, הוא חושף קווצת שיער לבנה בראשו, כמו שיש בשיער של פיניקס.
מתברר שלפני שמונה שנים, ביתה האמיתי של פיניקס נשרף כאשר התפוצצה בו מעבדה לייצור מת' שניהלו ריילן ואשתו.
בעקבות זאת, ריילן נעצר ונשפט לשמונה שנות מאסר כסוחר סמים.
נורמן מצא את פיניקס הקטנה מחוסרת הכרה, ואימץ אותה אל ביתו.
אחרי שריילן השתחרר, הוא הבין שבתו בחיים כשראה אותה מניחה פרח בביתם השרוף.
נורמן הזועם מתנפל על ריילן, אך חברי הכנופיה מצטרפים ומכריעים את נורמן, והוא מאבד הכרה.
פיניקס מנסה לברוח מהבית, אך נתפסת בידי ראול שמרדים אותה עם כלורופורם.
ריילן, שהביא איתו כלבת רוטוויילר משלו, משסה את הכלבה שלו בנורמן, אשר נרתע מלהרוג אותה, וכולא אותה בעליית הגג.
ריילן וכנופייתו מעלים את הבית באש, ועוזבים עם פיניקס מחוסרת ההכרה.
נורמן מתאושש, משחרר את הכלבה ונחלץ מהבית.
בחוץ, הוא מוצא את מכונית הוואן של הרננדס המתה, ומתחמש בכלי נשק, מצ'טה ורימוני עשן שנמצאים בתוך המכונית.
אחרי שהוא רוכש את אמונה של הכלבה, נורמן מחבר שרשרת לצווארה ומורה לה ללכת הביתה, וכך היא מוליכה אותו אל מקומה של הכנופיה.
ריילן ואנשיו מביאים את פיניקס אל בית מלון נטוש המשמש להם למגורים ולפעילות.
אחרי שהילדה מתאוששת, ריילן מגלה לה ששמה האמיתי הוא טארה, ותאריך לידתה הוא 20 בפברואר.
מבולבלת, טארה/פיניקס פונה לעזוב כדי לחבור לילדי בית המחסה שהכירה בתחילת הסרט.
אולם, אז מופיעה לפתע אישה בכיסא גלגלים, המציגה את עצמה כאמה של טארה/פיניקס, ג'וזפין.
האישה מספרת שלפני שמונה שנים, היא גרמה בטעות לפיצוץ במהלך "בישול" מת', והכימיקלים שנפלטו בפיצוץ פגעו אנושות באבריה הפנימיים, וכעת היא גוססת.
בהיותה מומחית ברקיחת מת', מותה של ג'וזפין יותיר אותם ללא יכולת לייצר את הסם.
השניים ממשיכים ומסבירים שהאישה זקוקה להשתלת לב, אך אפשר רק לב של בן משפחה ביולוגי.
כלומר, ריילן חטף את הילדה כדי להשתיל את לבה בחזה של ג'וזפין.
הם מסממים את טארה/פיניקס, מעבירים אותה לחדר ניתוח מאולתר, ומשכיבים אותה לצד ג'וזפין, כשהיא אזוקה למיטת ניתוחים.
איתם נמצא ד"ר תומאס האנמן, רופא מנתח המעורב בסחר לא חוקי באיברים, והוא מסביר שבהיעדר ציוד הולם, יש לבצע את העברת הלב כשהילדה נושמת ובהכרה מלאה, כדי שהלב ימשיך לפעום.
ראול, איש הכנופיה, מסתייג מעצם המעשה, אך ג'ים־בוב מסביר לו שרק כך יהיה אפשר להשאיר את האישה בחיים, כי רק היא יודעת לבשל מת', ובלעדיה הם יישארו ללא אספקה של הסם.
כאשר המנתח מתכוון לפתוח את חזה של טארה/פיניקס עם מסור רפואי חשמלי, זרם החשמל מנותק.
ריילן שולח את אנשיו לתקן את התקלה.
ג'ים־בוב מרים את מתג החשמל, ואז נורמן מתנפל עליו עם המצ'טה.
ג'ים־בוב תוקף חזרה עם פטיש שנשמט מידו במאבק ביניהם, ונורמן תוחב לגרונו של יריבו כדור משחק של בעלי חיים.
כאשר ג'ים־בוב מנסה להגיע לאקדח, נורמן מזהה את מיקומו לפי צליל שקשוק הכדור, ומיידה את הפטיש בראשו.
ריילן, עדיין בחדר הניתוחים, שומע את המהומה ומבין שנורמן מצא אותם.
הוא מרגיע את ג'וזפין המבוהלת, אך אומר שיש שינוי בתוכנית.
הוא מרחיק את המנתח עם ג'וזפין וטארה/פיניקס האזוקות זו לזו, ושולח את חבריו להרוג את נורמן, אך הלה הורג אותם בזה אחר זה, תוך שהוא נעזר בחושיו המפותחים, כפיצוי על עוורונו.
רק ראול, הסולד מהרג הילדה בעבור הלב, מחליט לעזור לנורמן ומדריך אותו למצוא את ריילן, האישה והמנתח.
נורמן מתעמת איתם ליד בריכת השחייה הריקה ממים של בית המלון, והורג את המנתח.
במאבק בין נורמן לריילן, הכלבה, שנאמנה כעת לנורמן, תוקפת את ריילן, שיורה בטעות באשתו.
נורמן נועץ את אגודליו בעיניו של ריילן, באומרו "כעת אתה תראה את מה שאני רואה", ונוטש אותו.
כיסא הגלגלים מידרדר לבריכה עם ג'וזפין, וטארה/פיניקס מצליחה להגיע אל המצ'טה ומנסה לקטוע את ידה של האישה כדי להיחלץ, אך נופלת לבריכה ביחד איתה.
כאשר הילדה מצליחה לעלות חזרה, נורמן הפצוע פצעי מוות, מתוודה באוזניה על מעשי הרצח והאונס שעשה, ומבקש ממנה להתרחק ממנו לנצח, משום שהוא איננו ראוי להיות אב.
הילדה עוזבת את מהמקום, ואז מופיע ריילן, ולמרות פציעותיו, הוא מצליח לדקור את נורמן בסכין.
לפני שהוא מספיק לשסף את גרונו של נורמן, שבה טארה/פיניקס והורגת את ריילן עם המצ'טה.
היא אומרת לנורמן הגוסס שיש ביכולתה להציל אותו, אך הוא עונה "כבר היצלת אותי", וגופו נשמט בחיקה.
טארה/פיניקס יוצאת מהבניין לרחוב, בדרכה אל בית המחסה שראתה ביציאתה מביתה עם הרננדס.
שם היא מצטרפת לחבורת ילדים, וכאשר בילי, ילדה מהחבורה, שואלת אותה לשמה, היא מזדהה בשם 'פיניקס', ומאמצת את הזהות שהעניק לה נורמן, על פני זהותה מלידה.
בסצנה שאחרי הכתוביות, הכלבה של ריילן, שהתיידדה עם נורמן, ניגשת לנורמן, מרחרחת ומלקקת את אצבעות כף ידו, ורובצת בסמוך לו.
אז מתחילות האצבעות לנוע קמעה, ונדמה שהוא עדיין חי.
+שחקניםדמויותסטיבן לאנגנורמן נורדסטרום / "האיש העיוור"מאדלין גרייספיניקס / טארהברנדן סקסטון ה-3 ריילןסטפאני ארסילההרננדסאדם יאנגג'ים־בובבובי סקופילדג'ארדרוקי ויליאמסדיוקכריסטיאן זאגיהראולפיונה או'שונסיג'וזפיןסטפאן רודרי ד"ר תומאס האנמןדיאנה בבניקובהבילי
בנובמבר 2016 מסר פדה אלוורס, במאי ותסריטאי משותף של הסרט הראשון, שהוא מפתח סרט המשך ל"לא לנשום" 2016, ובכוונתו לשוב לכס הבמאי גם בסרט השני.
המפיק סם ריימי היה מסויג בתחילה מהרעיון לעשות סרט המשך "רק משום שאפשר", אך אחרי שאלוורס הציג לו את הרעיון, הוא צוטט באומרו: "זה הרעיון הגדול ביותר לסרט המשך ששמעתי מעודי".
בנובמבר 2018 אישר אלוורס שהתסריט ל"לא לנשום 2" הושלם, אך לא ידע לומר אם הוא יביים או רק יפיק.
בכל מקרה, הוא אמר שהסרט יהווה גישה שונה בתכלית מהמקובל בסרטי המשך בכלל.
בינואר 2020 נמסר שרודו סיאגס, שותפו של אלוורס, יביים את סרט ההמשך שיהיה גם סרט הביכורים שלו כבמאי.
לעומת הסרט הקודם, בו ניתן לסטיבן לאנג חודש בלבד להתכונן, לקראת ההמשכון, הוא שקד על מחויבות רבה יותר לתפקידו כאנטי-גיבור עיוור, ועבד על מחוות ותנועות בצמוד למנהל אגודת "סאות'איסטרן" למען העוורים, שמושבה בעיר אולבני.
שלב הצילומים היה אמור להתחיל באפריל 2020 אך נדחה עקב מגפת הקורונה.
הצילומים התחילו לבסוף ב-7 באוגוסט, נמשכו 12 שבועות והסתיימו ב-8 באוקטובר 2020. מרבית הסרט צולם בבלגרד בירת סרביה בהשתתפות חברת ההפקות הסרבית "Work in Progress (WIP) Belgrade", וסצנות בודדות צולמו בדטרויט.
במרץ 2021 נודע על סיום שלב גמר ההפקה.
על רקע העובדה שהסרט צולם בהצלחה בעיצומו של סגר מגפת הקורונה, לאנג ציין שהצילומים התנהלו באופן נוקשה, תוך הקפדה יתרה על נוהלי הבריאות והביטחון במשך כל זמן העבודה.
לאנג עצמו נדרש לעשרה ימי בידוד לפני תחילת הצילומים.
מאדלין גרייס סיפרה בריאיון, שהייתה הקפדה על עטיית מסכות, שהשחקנים הסירו רק לצורך הצילומים, והיא עצמה עברה שתי בדיקות קורונה בכל שבוע.
ב-21 באוקטובר 2020 נמסר רשמית מ"סרטי סוני" והחברה הבת שלה Screen Gems , שמועד יציאת הסרט לבתי הקולנוע בארצות הברית נקבע ל-13 באוגוסט 2021. זאת, ככל שהדבר יתאפשר על רקע מגפת הקורונה.
ב-4 במאי 2021 פורסם תצלום טיזר ראשון מן הסרט, עם דמותו של סטיבן לאנג בתפקיד נורמן נורדסטרום, האיש העיוור.
ב-19 במאי 2021 הוקרן קטע רציף מהסרט במסגרת אירוע "המסך הגדול חוזר" שהתקיים בסנצ'רי סיטי במטרה לעודד חזרה לבתי הקולנוע בארצות הברית.
ב-20 במאי 2021 נמסר רשמית שהתאחדות הקולנוע של אמריקה העניקה לסרט את סיווג הצפייה "R", המגביל את הצפייה בסרט מתחת לגיל 17 בליווי מבוגר.
זאת בשל אלימות עקובה מדם, ותמונות ושפה מילולית קשות.
ב-30 ביוני 2021 הפיצה חברת "סרטי סוני" קדימון רשמי, וב-8 ביולי הופצה כרזת הסרט הרשמית, בה נראה נורמן נורדסטרום פורץ בפטיש חלון זכוכית, והופך על פיה את הסוגה הקלאסית של פלישה לבית.
ב-29 ביולי 2021 פורסמה כרזת ארט בין-לאומית בסגנון הגרפי של כרזת הסרט הראשון.
בכרזה (אשר משמשת בישראל) נראה האיש העיוור כמחפה על הילדה, בעוד היא עושה תנועת היסוי הנראית כאזהרה כלפי הפושעים.
ב-4 באוגוסט 2021 הופץ קדימון "אדום" (Red band), שמשמעותו היא המלצה להגבלת הצפייה בסרטון ללא השגחת מבוגר, לגיל 17 לפחות, לפי שיטת סיווג הצפייה של איגוד הסרטים של אמריקה.
למרות העיכובים בתחילת הצילומים, הסרט יצא לבתי הקולנוע בארצות הברית כמתוכנן, ב-13 באוגוסט 2021, וב-3 בספטמבר באותה שנה הוציאה חברת "סרטי סוני" את הסרט לצפייה על פי דרישה.
בסוף שבוע הבכורה בבתי הקולנוע (12–15 באוגוסט 2021) הכניס הסרט 10.6 מיליון דולר בארצות הברית, ודורג במקום השני אחרי "לשחרר את גאי" שגרף 26.4 מיליון דולר, ולפני "ריספקט" עם 8.8 מיליון.
ההכנסות מבתי הקולנוע ברחבי העולם הסתכמו ב-3.4 מיליון דולר, נתון שהעמיד את סך כל ההנכסות בסוף שבוע הבכורה על 14 מיליון דולר.
ההכנסות מבתי הקולנוע ברחבי העולם הסתכמו ב-$47,238,038 מיליון דולר, מתוך זה $32,638,038 מיליון בצפון אמריקה (ארצות הברית וקנדה), והשאר, כ-$14,600,000 מיליון דולר, בשאר המדינות.
השאלה שהטרידה את המבקרים הייתה אם לאדם כזה יש זכות להתפתח לדמות הגיבור.
המפיק (ובמאי הסרט הראשון) פדה אלוורס, ענה שבסיפור יש הרבה מעבר לכך, ואמר: "אנחנו אוהבים להתחכם עם אנשים.
אנחנו רוצים להראות שדברים אינם בשחור ולבן.
אנשים מודאגים מכך שהוא אנטי-גיבור?
סדרות כגון "משחקי הכס" מוציאות אותך מדעתך עם אמפתיה כלפי דמויות הרעים.
ייתכן שהוא חושב שהוא לא כזה, או עושה דברים שיסייעו לו להתחמק מכך, אבל הוא כזה.
לא ממש פרוטגוניסט." הבמאי רודו סיאגס הוסיף: "זה הופך את הכל לבלתי צפוי.
אם ברור מי הם הטובים והרעים, יודעים מראש מי יצליח.