tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מגורשי קהילת נירנברג שעברו לפירט הקימו את קהילת פיורדא.
בני הקהילה ראו עצמם כממשיכים ישירים של קהילת נירנברג והקהילה נחשבה עתיקת יומין למרות ייסודה המאוחר.
רבני העיר החזיקו ישיבה בפירט, אך רק בדורו של בעל "מטה יששכר" (המאה ה-17, ראש הישיבה העשירי של פיורדא) הישיבה הייתה ממוסדת וגדולה.
דוגמה לחשיבות הישיבה בעולם היהודי, לאחר פטירת ר' ברוך כהנא רפאפורט, בשביל להתמודד בבחירות לראשות העיר צריך היה לעמוד במספר תנאים, בהם שהרב גדול בתורה ולא רק בפלפול ושיש לרב ניסיון של לפחות שלוש שנים בראשות ישיבה ואב"ד של קהילה גדולה.
המועמדים לראשות הישיבה היו: ר' יהונתן אייבשיץ, ר' שמואל הילמן, ר' יצחק הלוי הורוביץ ר' דוד שטראוס, רבי יעקב יצחק סג"ל לנדא, ור' שלום רוקח מברודי.
בבחירות שנערכו נבחר ר' יהונתן אייבשיץ והוא כתב: אבל מששמעו בני קהילת מיץ שר' יהונתן מתכונן לעזבם הם הודיעו לר' יהונתן שעל פי תנאי הרבנות שהוא קיבל, לא יוכל לעזוב את מץ עד שיעברו 12 שנה אלא אם ישלם קנס של 6,000 פרנקים.
הם הקציבו לו שבועיים להחליט כשבסופם החליט להישאר לפחות שנתיים במץ.
ויתור זה גרם לו צער רב ובשנת תקכ"ג הוא עוד מזכיר בצער את הוויתור הזה.
החשיבות של רבנות פיורדא גרמה למדפיסי ספרו "אורים ותומים" לציין כי הוא התקבל לרבנות פיורדא, מקרה דומה היה 50 שנה קודם לכן גם עם הרב אליעזר לייזר היילפרון-חריף שהתקבל לרבנות פיורדא אך נפטר ובשער ספרו ציינו את העובדה.
בזכות הישיבה קהילת פיורדא הפכה למרכז תורני גדול, ואף היה בקהילה בית דפוס יהודי, השני בחשיבותו אחר דפוס אמסטרדם.
באחרית ימיה של הישיבה, אחרי פטירתו של ר' משלם זלמן כהן בעל 'בגדי כהונה', הרפורמים מצאו פתח להתלונן בפני השלטונות שיסגרו את הישיבה, והישיבה הבינה שאם לא יימצא ראש ישיבה רציני כמו הקודם היא עלולה להיסגר.
הישיבה פנתה לר' משה סופר, בעל החתם סופר והציעה לו את המשרה.
באותו זמן מספר התלמידים בישיבה נע בין 300 ל-400 תלמידים, והחתם סופר תיאם עם ר' וולף המבורג את המעבר שלו לפיורדא יחד עם כ-300 תלמידיו מפרשבורג, שהרי באותם ימים בני הישיבה התארחו בביתם של בני הקהילה, וקיבל על עצמו את רבנות פיורדא.
לאחר שהחתם סופר התארגן לעזוב נוצרה מהומה בפרשבורג וכל בני העיר החלו להתווכח איתו והוא השיב להם עד שפרנס העיר התלונן שבלעדיו ירבו הפורצים גדר ותרבה הפרצה עד שניאות ההחתם סופר להישאר בפרשבורג.
במקומו היו מועמדים לראשות הישיבה ר' אלעזר לעוו, ר' משה מינץ ור' אברהם טיקטין.
בני הקהילה שאלו את החתם סופר מי לדעתו המתאים מבין שלשתם אך הוא ענה שלדעתו המתאים ביותר הוא דווקא ר' אהרן יהושע הרצפלד מקהילת ראוויטש.
לאחר שבחרו בו השלטון פסל אותו מכיוון שהיה חרדי מדי ולא גרמני במקור, ותחתיו עמד ר' וולף המבורג.
מסוף ימיו של ר' משלם זלמן כהן השלטונות התחילו להציק לישיבה על צביונה "חסר התרבות" ועל חוסר לימודי חול, ובשנת תקע"ג (1813) יצא חוק שלא מומש המחייב את כל היהודים להיבחן על מקצועות חול.
בשנת תקפ"ד (1824) השלטונות הוציאו צו לסגירת הישיבה, ולאחר השתדלות הברון אנשל מאיר רוטשילד בוטלה הגזרה.
בעקבות הלשנות ולחצים על השלטונות יצאה גזרה בתקפ"ז לשינוי פני הישיבה, ומשנת תקפ"ח (1828) הישיבה התקיימה במחתרת.
בחודש אב תק"ץ (1830) במהלך השיעור הכללי פרצו שוטרים לבית המדרש והוציאו באלימות את התלמידים מבית המדרש.
ר' וולף המבורג קונן על המצב: .
לאחר סגירת הישיבה תלמידים רבים מצאו את מנוחתם בישיבתו של ר' אהרן פולד בפרנקפורט.
כמה שנים לאחר סגירת הישיבה קבוצה קטנה של אורתודוקסים הקימו שוב בית ספר יהודי בעיר בראשות ר' אביעזרי זליג אוירבך.
בית הספר גדל ובזכות הרמה הגבוהה שלו נסגרו שני בתי הספר האחרים של הקהילה שהיו בידי הרפורמים.
אחריו עמד בראש בית הספר ד"ר דסאו.
ישיבת שבי חברון היא ישיבה ציונית דתית גבוהה המשתייכת לבית המדרש של הרב קוק ובנו הרב צבי יהודה קוק, וממוקמת בבית רומנו שבחברון.
הישיבה הוקמה בשנת תש"מ (1980) בתור כולל פעיל ולאחר שנתיים הפכה לישיבה בראשותו של הרב משה בלייכר, על ידי גרעין של עשרה בחורים שארגן הרב אבינועם הורביץ .
כיום, הישיבה מונה כ-480 ועוד מאות תלמידים בשירות צבאי פעיל.
ראש הישיבה הוא הרב חננאל אתרוג.
בישיבה ובשלוחותיה לומדים כ-800 תלמידים.
הישיבה הוקמה ב-1982 עם קבוצה של עשרה תלמידים מישיבת מרכז הרב בירושלים שאורגנו על ידי הרב אבינועם הורביץ.
הבחורים התחילו ללמוד בבית מדרש מאולתר, אותו הם קבעו בחדרי הקומה העליונה של בית הדסה שבחברון.
תוך זמן קצר עברה הישיבה לבית רומנו, מתחם גדול אשר שימש את קהילת חב"ד בחברון במאה ה-19 ושכנו בה בין השאר ישיבת ה'שדי חמד' ואחרי ישיבת 'תורת אמת' של חב"ד.
הרב משה בלייכר ראש הישיבה הראשון ומייסדה כתב בשנותיה הראשונות של הישיבה כי: "מטרת הישיבה היא להצמיח מתוך האווירה המיוחדת של חברון גדולי תורה ואמונה אשר עתידים להנהיג את העם מתוך העמקה בבעיות הדור והשעה".
בכ"ו בתמוז תשמ"ג נרצח תלמיד הישיבה אשר אהרן גרוס בכיכר סמוכה לישיבה ובכל שנה מתקיימת אזכרה לזכרו.
בליל שבת פרשת פקודי, ד' באדר ב' ה'תשס"ג, במהלך פיגוע חבלני נרצח בביתו הרב אלנתן הורוביץ, ר"מ בישיבה, עם אשתו הרבנית דינה הורוביץ.
באותה שנה, לקה ראש הישיבה הרב משה בלייכר באירוע מוחי שבעקבותיו פרש מתפקידו.
במקומו מונה לראש הישיבה הרב חננאל אתרוג.
לימינו עומד הרב מישאל רובין המשמש כפוסק וכר"מ כיתת הלכה בישיבה .
ב-12 ביוני 2014 (י"ד בסיון התשע"ד), נחטף ונרצח תלמיד הישיבה איל יפרח, לאחר שעלה לטרמפ בצומת אלון שבות, יחד עם שניים מתלמידי ישיבת מקור חיים
הישיבה בנתה במתחם רומנו מבנים נוספים והרחיבה את המבנה הישן.
בנוסף, פועלת העמותה שלה לשימור בית רומנו ולהקמת מרכז מבקרים על שם הרב חיים חזקיהו מדיני, ה"שדי חמד", העוסק בהיסטוריה של המקום.
חלק מתלמידי הישיבה מתגייסים לשירות רגיל בצה"ל לאחר סיום לימודיהם בישיבה, ושאר התלמידים מתגייסים דרך מסלול הסדר מרכז וישיבות הסדר.
משורות הישיבה עמדו לצה"ל חיילים ביחידות השדה, יחידות מובחרות ובתפקידי פיקוד.
בישיבה מלמדים: הרב חננאל אתרוג, הרב מישאל רובין, הרב בועז כהנא, הרב דודו מתוקי, הרב אליעזר קשתיאל, הרב דני סטיסקין ועוד.
בארגוני ומיזמי הישיבה בשנת 2021 בישיבה ובשלוחותיה לומדים כ-800 תלמידים.
בקיץ 2025 רכשה הישיבה מהאפוטרופוס הכללי מבנה בקסבה של חברון שהיה בבעלות חיים ולירו ושבו התגוררו יהודים עד שגורשו משם לאחר פרעות תרפ"ט
המבנה משמש כפנמייה עבור תלמידי הישיבה.
ישיבת מעלה חבר - הישיבה קטנה לאומית הראשונה, ביישוב מעלה חבר
ישיבה גבוהה "נתיבות דרור" על שם דרור וינברג, ביישוב תלם.
מדרשת שירת חברון - מדרשה תורנית לבוגרות שירות לאומי וחיילות משוחררות, קריית ארבע
ישיבת יקנעם- שלוחה של הישיבה בעיר יקנעם בראשות הרב אריאל שרשבסקי
תלמוד תורה "קניין תורה" לילדים בכיתות א'-ח', קריית ארבע.
ישיבת שבי חברון לצעירים - ישיבה תיכונית הפועלת בסמוך לישיבת מעלה חבר.
מעמק חברון - הוצאת ספרים בראשותו של הרב משה אברהם שמוציאה ספרים של רבני הישיבה ושל רבנים נוספים.
מרבית הספרים עוסקים בנושאי אמונה.
ההוצאה מפיקה מדי שנה לוח לימוד תורה יומי לחיילים בשם "לכו לחמו בלחמי" ולוח דומה לבנות שירות לאומי בשם "בדרכיו כל הימים".
'לוקחים אחריות - משנים מציאות ברשת' - ארגון המציע פתרונות לאתגרים הקיימים כיום בעולם המסכים.
מרכז שדי חמד - מרכז מבקרים במתחם רומנו העוסק בהיסטוריה של המקום ובמורשתו של הרב חיים חזקיהו מדיני.
ימי עיון בתנ"ך - מיזם חינוכי המתקיים מדי שנה.
הרב שי פירון, שר החינוך לשעבר
שר העלייה והקליטה אופיר סופר
הרב שלמה דרייפוס ר"מ בישיבת הר המור
צביקה מור יושב ראש פורום תקווה
אבינתן אור פדוי שבי חרבות ברזל
ישיבת שבות ישראל הייתה ישיבת הסדר שפעלה בשנים תשל"ח–תשע"ו (1978–2016).
הישיבה שכנה במספר מקומות בגוש עציון.
מייסד וראש הישיבה הוא הרב יהושע בן-מאיר.
בעבר עמד בראשות הישיבה יחד עמו הרב שבתי רפפורט.
בשנותיה האחרונות עמדו בראשה הרבנים יוני רוזנצווייג ושאול יונתן וינגורט.
משנת תשע"ז פועל במקום בו שכנה הישיבה באפרת גרעין של ישיבת מרכז הרב וכולל אברכים.
באלול ה'תשע"ט פתחה ישיבת מרכז הרב במקום ישיבה לצעירים בראשות הרב יעקב אלימלך, המונה כיום כ-100 תלמידים.
הישיבה נוסדה על ידי הרב יהושע בן-מאיר בזמן אלול תשל"ח (1978) בתקוע.
היא שכנה שם מספר חודשים עד גיוס התלמידים הראשונים לשירות פעיל.
את שנתה השנייה פתחה הישיבה באלעזר בתקופה שבה התפרק המושב שהוקם במקום.
לאחר תקופה קצרה באלעזר עברה לאפרת, במקום שהוקמה לימים "גבעת הדקל".
הישיבה התיישבה באפרת כשנתיים וחצי לפני אכלוס היישוב והייתה נקודה מבודדת.
מבני הישיבה הוקמו תוך ימים ספורים, כאשר גגות המבנים הועמדו באוויר לפני הקמת הקירות כדי שייראו בתצלומי האוויר של האמריקאים במהלך שיחות השלום בשנת 1980. טקס הנחת אבן הפינה להקמת העיר אפרת התקיים בישיבה בחודש אוגוסט 1980, זמן קצר לאחר אכלוס המקום על ידי הישיבה.
בתקופה זו קיבלה הישיבה מעמד של יישוב במועצה אזורית גוש עציון ושלחה נציג למליאת המועצה.
בתקופה זו נרקמו יחסי ידידות בין תלמידי הישיבה לתושבי הכפר הסמוך אום סלמונה, שרועיו היו עוברים בסמיכות למתחם הישיבה.
שכונת הרימון, השכונה הראשונה באפרת, הוקמה במרחק של כ-1.5 ק"מ מישיבה, שהמשיכה להתנהל כישות כמעט עצמאית.
הישיבה קיבלה נציג במליאת אפרת.
למשך מעט יותר משנה, הישיבה התחברה לישיבת המבתר של הרב ברוונדר, השייכת למוסדות אור תורה סטון.
בשנת תשנ"ז (1997) נתבקשה הישיבה על ידי הרשויות להתיישב בהיאחזות נח"ל גבעות שבמערב גוש עציון.
הישיבה שכנה במקום כשבע שנים והקימה בו ב-1998 שכונת אברכים שנקראה "גבעת אריה" על שם אריה בוירסקי, תלמיד הישיבה שנהרג במלחמת שלום הגליל.
לאחר שנואשה מהאפשרות הנראית לעין לבנות במקום קמפוס בנוי, למרות ההבטחות שניתנו לה על ידי ההסתדרות הציונית העולמית, חזרה הישיבה למשכנה הקודם באפרת.
את שכונת המשפחות במקום המשיכה הישיבה להפעיל עד 2011.
ב־2011 הצטרף לראשות הישיבה הרב ברוך אפרתי, אך פרש מתפקידו כעבור זמן קצר.
באייר תשע"ג הצטרפו לישיבה שני ראשי ישיבה חדשים, הרב יוני רוזנצווייג והרב שאול יונתן וינגורט (בוגר הישיבה), לקראת יציאתו לגמלאות של הרב בן-מאיר בסוף תשע"ג.
בשנת 2016 ניסתה הישיבה לפתוח מסלול מוזיקלי כדי למשוך תלמידים, אך המהלך לא הצליח והישיבה הודיעה על סגירתה המתוכננת בסוף שנת הלימודים.
בישיבה למדו יוצאי ישיבות תיכוניות בולטות, בדרך כלל מרקע סוציו-אקונומי גבוה, עם יוצאי ישיבות מקצועיות - נערים שנטו בדרך כלל למקצועות ריאליים.
הרב בן-מאיר הוביל בשנים אלו קו של מיזוג בין מנהגים.
הישיבה עודדה את התלמידים מכל העדות להישאר בימים הנוראים, והתפילה בה נערכה בנוסח "מעורב" שהוכן בידי תלמידים ורבנים.
שיעורים מיוחדים נערכו לפני התפילה שבהם נלמדות המנגינות.
רבים מראשוני העיר אפרת (משכונת התאנה - היחידה באותם ימים) הגיעו לתפילה זו.
הישיבה המשיכה את הקו האידאולוגי של ישיבת מרכז הרב וחלק מהרבנים, כולל הרב בן מאיר, הם בוגריה.
מלבד ראשי הישיבה לימדו בה במהלך השנים מורים רבים: נחמה ליבוביץ, יוחנן ברויאר, הרבנים מרדכי הלפרין (שינון משניות בעל פה), יעקב מדן (שפת אמת), מרדכי ברויאר (ביקורת ואיחוד המקרא), שמואל ריינר ורא"ם הכהן (מחשבת ישראל).
בין בוגרי הישיבה: אלחנן גלט, הרב שמואל לורנץ ושלמה פילבר.
לאחר סגירת הישיבה, נפתח במקום כולל אברכים מישיבת מרכז הרב שעברו להתגורר במקום.
בשנת ה'תשע"ט הודיעה ישיבת מרכז הרב על הקמת ישיבה לצעירים מטעמה במקום, בראשות הרב יעקב אלימלך, בוגר מרכז הרב.
הישיבה נפתחה באלול של אותה שנה בשם "ישיבת שבות ישראל לצעירים".
הישיבה מדגישה את נטיעת אהבת הבורא והתורה בקרב נערי ישראל.
הישיבה כוללת לימודים תיכוניים מלאים כולל הגשה מלאה לבגרויות.
אולם הדגש ברוב הזמן הוא על לימוד תורה וענפיה, בדומה לישיבות קטנות אחרות, והיא שואפת לצקת בתלמידים אהבה ללימוד תורה.
מתקיימים בה מדי יום שלושה סדרי גמרא - אחד בעיון ושניים בבקיאות, מלבד לימודי הלכה, אמונה ותנ"ך.
הישיבה מתנהלת בהכוונתה הרוחנית של ישיבת מרכז הרב ובניהולה הכספי והטכני של עמותת ישיבת שבות ישראל המנהלת את המקום באפרת מאז הקמתה.
הישיבה מתנהלת במסגרת פנימייתית, ובשעות הערב מתקיימים חוגים שונים למעוניינים - חוג מוזיקה, חוג כתיבת סת"ם, ועוד.
נכון לשנת ה'תשפ"ו כוללת הישיבה שלושה מחזורים בוגרים ועוד ארבעה מחזורים של תלמידים המונים כ-100 תלמידים.
ישיבת רמת גן היא ישיבת הסדר ציונית דתית חסידית, חלוצת הישיבות הציוניות בגוש דן, שהוקמה בשנת ה'תשנ"ד.
הישיבה נמצאת בשכונת רמת עמידר ברמת גן.
ראש הישיבה הוא הרב יהושע שפירא ואליו הצטרף החל משנת תשע"ח גם הרב בן ציון אלגאזי.
נשיאה הוא רב העיר לשעבר הרב יעקב אריאל.
הישיבה הוקמה בשנת ה'תשנ"ד על ידי הרב יהושע שפירא, לבקשתו של רב העיר רמת גן, הרב יעקב אריאל, ובליוויו הצמוד.
משכנה של הישיבה נקבע בבית הכנסת האשכנזי הגדול בשכונת רמת עמידר.
התלמידים הראשונים הגיעו מישיבת מרכז הרב ומהישיבה לצעירים שעל ידה (ישל"צ), שם לימד בעבר הרב שפירא.
בשנת ה'תשס"ה החלה בניית מבנה הקבע במקום שבו עמד בית הכנסת האשכנזי.
במהלך הבנייה הועברו הלימודים לבית הכנסת של שיכון הפועל המזרחי הסמוך.
בחודש אדר ה'תשס"ז חנכה הישיבה את משכנה החדש ברחוב האצ"ל ברמת גן.
בסוף שנת ה'תשע"ח הצטרף הרב בן ציון אלגאזי לראשות הישיבה לצד הרב יהושע שפירא.
החל משנת ה'תשע"ג מפיקה הישיבה את כנס "בכל לבבך – יום עיון בעבודת ה'" בו משתתפים אלפים.
מלבד תחומי הלימוד המקובלים בישיבות ציוניות, מתייחדת הישיבה בלימוד רב של חסידות וכן בעבודת התפילה.
מתקיימות בה התוועדויות באירועים מיוחדים.
בישיבה כוללים לרבנות ולדיינות, מכון הוראה ובית דין לענייני ממונות המשרת את תושבי האזור.
סיסמת הישיבה היא 'להאיר את העיר'.
סיסמה זו באה לידי ביטוי בפעילות "הפצות" – הפצת יהדות על בסיס יומי או שבועי בגני ילדים ובתי ספר או הקמת דוכנים במקומות ציבוריים.
תלמידיה מקיימים פעילויות לציבור סביב החגים ועוד.
כן הקימה הישיבה תנועה בשם 'נהורא', הממסדת את פעילות ההפצות ומארגנת חברותות עם תלמידי הישיבה ושיעורים לציבור הכללי.
התנועה מציעה תוכניות לימודי ערב לגברים ולנשים ואירועים מיוחדים בחגי ישראל (ליל סדר ציבורי, תפילות בימים הנוראים, ריקודים בשמחת תורה ועוד).
הישיבה דוגלת בהקמת גרעינים תורניים כדרך מרכזית להפצת יהדות, ובנוסף לקהילת רמת גן שסביב הישיבה- קם גרעין "ואהבת" במרכז רמת גן, וגרעין נוסף בהר יונה שבנוף הגליל.
בראשות אגף זה עומדת להבה צוריאל ולצדה בנות שירות לאומי ממדרשת רעות וגרעין שנת שירות של בני עקיבא.
בשנת תשס"ה הקימו בוגרי הישיבה את 'דברי שיר', רשת להפצת יצירה יהודית.
הרשת גם מפיקה ומוציאה לאור יצירות בעלות אופי רוחני־חסידי.
בשנת תשס"ח הקימה קבוצת תלמידים מהישיבה את ארגון אור האורות המפיץ את תורת הרב קוק לחרדים.
הארגון הוציא לאור גיליון פרשת שבוע וכן ספרים וחוברות העוסקים במשנתו ובקשרים בינו לבין גדולי ישראל.
בשנת תשע"ז הישיבה החלה בהוצאת חוברות עם שיחות של הרב שפירא לחגים.
החל משנת ה'תשע"ח החלה הישיבה להוציא אלבומי ניגונים, השירים שפורסומו על ידי הישיבה מושרים בעולם הישיבות הדתי לאומי וזכו לגרסאות כסוי של להקות חתונה דתיות כמו להקת נשמחה ולהקת מזמור שיר.
בעקבות פרסום הניגונים על ידי הישיבה החלו ישיבות נוספות במגזר הדתי לאומי לפרסם ביצועים שלהם לניגונים.
נהורא – ישיבת אש קודש
בשנת ה'תשס"ח הוקמה בעיר ישיבה לבעלי תשובה בשם ישיבת א"ש קודש (על שמו של אלעזר שמאי לייבוביץ').
הישיבה נמצאת במרכז העיר, בסמוך לעיריית רמת גן.
בראש הישיבה עומד הרב יובל בר נתן, ורב הקהילה שהתגבשה סביב הישיבה במרכז העיר הוא הרב אור טאוב.
בין מעבירי השיעורים בישיבה: הרב דוד דודקביץ', הרב שלמה קליין (בנו של הרב משה שאול קליין), הרב מיכאל לוצקי (ראש הכולל של שלוחת ישיבת מרכז הרב ברמת שלמה) והזמר אביתר בנאי.
במקביל מפעילה קהילת נהורא מדרשה לבעלות תשובה בשם נביעה הנמצאת גם היא ברמת גן.
גם עלון השבת קרוב אליך, קשור למוסדות נהורא.
עורכי העלון הם הרב אהרוני ברנשטיין והרב דרור יהב (בוגר ישיבת אש קודש שמשמש בה כיום כר"מ).
בעלון מופיעות בין היתר שאלות ותשובות עם הרב יהושע שפירא.
בשנת ה'תשס"ט הוקמה שלוחה נוספת ברמת השרון בראשות הרב ראובן ששון, כחלק מן הגרעין החינוכי המקומי, של בוגרי ישיבת מצפה יריחו.
סמוך לישיבה, ברמת עמידר, התפתח גרעין תורני של משפחות צעירות.
חלק מן הגברים לומדים בישיבה בתור אברכים ואחרים הם בוגרי הישיבה שקבעו את מגוריהם שם.
בשנת ה'תשס"ח הקימו מספר משפחות מהגרעין של רמת עמידר את גרעין עוזיאל במרכז העיר.
הגרעין ברמת־גן לא הקים מוסדות חינוכיים חדשים אלא הצטרף למוסדות חינוך הממלכתיים דתיים בעיר כדי לשפרם.
לאחר שקבוצת הורים הפכה את בית ספר הרא"ה לבית ספר תורני לבנות הצטרפו גם חברי הגרעין למוסד.
בנוסף לכך הם הפכו את בית הספר הממלכתי־דתי "שלום" שבקצה רחוב האצ"ל, שהיה על סף סגירה עקב מיעוט הנרשמים אליו, לבית ספר תורני לבנים בשיטת זילברמן.
כך קרה גם במספר גנים שהיו על סף סגירה והפכו לגנים תורניים.
הגנים ובתי־הספר נשארו ממלכתיים וברשות העירייה.
ישיבת ראדין הייתה ישיבתו של רבי ישראל מאיר הכהן בעל ה"חפץ חיים".
הישיבה נוסדה בשנת תרכ"ט (1869) בראדין וכללה ישיבה וכולל.
הכולל של הישיבה היה מיוחד בכך שהיה בו דגש על לימוד סדר קודשים.
בשנת ה'תרכ"ט (1869), לאחר שובו מוושילישוק לראדין ייסד החפץ חיים מסגרת לימוד קבועה לבחורים ולאברכים, שנועדה להעמיק בלימוד התורה ולהעמיד תשתית רוחנית אשר תהווה מוקד משיכה לתלמידים מכל רחבי האזור.
באותה עת הייתה ראדין עיירה קטנה ומבודדת, הרחק ממוקדי הסחת דעת עירוניים, עובדה שסייעה ליצירת סביבת לימוד שקטה ומרוכזת.
עם זאת, תנאי החיים בה היו קשים, והאפשרות לגייס תמיכה כלכלית מקומית הייתה מוגבלת.
מצב זה אילץ את החפץ חיים לשלוח חלק מהבחורים לישיבות אחרות בעלות תנאים טובים יותר, ולשמור על מספר תלמידים מצומצם.
תלמידי הישיבה הראשונים כונו "פרושים", על שם פרישתם מענייני העולם והתמסרותם המלאה ללימוד התורה.
הם לנו על ספסלים, והישיבה לא סיפקה להם ארוחות.
במקום זאת, שובצו לאכול בבתים שונים בעיירה - מנהג שכונה "טעג עסן" (מילולית: "אכילת ימים").
בהמשך, כשהחפץ חיים ראה כי הדבר פוגע בסדרי הלימוד, אסף בעצמו מזון מבתי התושבים וחילק לתלמידים.
לבסוף הוקם מטבח מסודר ביוזמת אשתו, שבישלה יחד עם נשים נוספות ארוחות שהוגשו בבניין הישיבה.
מספר התלמידים בישיבה נותר מצומצם עד שנת ה'תרמ"ו (1886), אז צירף החפץ חיים את חתנו, הרב צבי הירש לוינסון, כעוזר לניהול, כדי להקל מעליו את הנטל הארגוני.
עם כניסתו לתפקיד התרחבה הישיבה, תנאי הלימוד השתפרו, והיא החלה לקלוט תלמידים נוספים.
בשנת ה'תר"ס (1900) מונה הרב משה לנדינסקי, בוגר ישיבת וולוז'ין, לכהונת ראש ישיבה.
מאוחר יותר הצטרפו אליו שני ראשי ישיבה נוספים: הרב יצחק מאלצאן, שהתיישב לימים בירושלים, והרב ברוך הורוביץ, יליד אלקסוט, שמונה בהמשך לראש ישיבת סלובודקה.
הרב אלעזר לופט שימש תקופה קצרה כמשגיח רוחני בישיבה.
בשנת ה'תרס"ד (1904), עם ריבוי התלמידים, נמצא כי בית המדרש בראדין צר מלהכיל את כולם, ונבנה מבנה חדש לישיבה.
עם זאת, מספר הלומדים המשיך לגדול, וכשהגיע למאות נאלצו לקיים את הלימודים בבית הכנסת המקומי.
מצב זה הביא את הנהלת הישיבה להחלטה על הקמת מבנה גדול ומותאם לכלל התלמידים.
בשנת ה'תרע"ב (1912) נהרס הבניין הקודם, ובמקומו הוקם מבנה רחב ידיים, שנועד להכיל למעלה מ־300 תלמידים שלמדו אז בישיבה.
את 15,000 הרובל הדרושים לבנייה גייס החפץ חיים עצמו, ובשנת ה'תרע"ג (1913) הושלמה הקמתו.
המבנה החדש כלל אולם לימודים מרווח, חדרי מגורים, חדרים צדדיים לשימושים שונים, חדר טיפולים רפואיים, וכן ספרייה ובה אלפי ספרים.
בשנת ה'תרס"ד (1904) הוזמן הרב נפתלי טרופ לשמש ראש הישיבה.
מינויו סימן את תחילת "תור הזהב" של הישיבה, אשר בהנהגתו גדלה והייתה לאחת הגדולות באירופה במהלך שנות ה-20 בשנים 1907–1910 שימש כמשגיח רוחני הרב ירוחם ליבוביץ, ולאחר מכן הצטרף לישיבת מיר.
עם פרוץ המלחמה בין גרמניה להאימפריה הרוסית בשנת 1914, חשש החפץ חיים מהשפעת הכיבוש הגרמני על הישיבה ומפגיעה בקשרי ההכנסה עם רוסיה.
בשנת 1915, בעת נסיגת הצבא הרוסי והתקדמות הגרמנים לעבר ראדין, הוחלט לפצל את הישיבה לשתי שלוחות: האחת נותרה בראדין, והשנייה נדדה מזרחה לתוך רוסיה.
רוב התלמידים – ובהם החפץ חיים, חתנו, הרב אלחנן וסרמן והרב טרופ – עזבו, ואילו הרב משה לנדינסקי והמשגיח הרוחני הרב יוסף לייב ננדיק נשארו בראדין.
השלוחה השנייה התיישבה בעיירה סמילוביץ שבמחוז מינסק.
בתקופה זו כיהן הרב אלחנן וסרמן כר"מ, ומסר שיעור יומי; לצידו הרב שלום בן ציון פלמן, רבה של זאגר, מסר שני שיעורי עיון בשבוע.
בשנת 1916, עם התקרבות קווי החזית, עברה הישיבה לשומיאץ שבמחוז מוהילב, ולאחר מכן לסנוֹבסק שבמחוז צ'רניהיב באוקראינה.
בשנת 1918 כבשו הכוחות הגרמניים את מינסק, והתקופה התאפיינה במעצרים של תלמידי הישיבה, ששוחררו רק לאחר מאמצים והוצאות כספיות רבות.
עליית הקומוניזם החמירה את המצב, ובשל צעדי השלטון נגד מוסדות תורה נאלצה הישיבה לעזוב את רוסיה ולעשות דרכה חזרה לפולין.
החזרה לראדין הואצה בעקבות פטירת חתנו של החפץ חיים, הרב צבי הירש לוינסון, בשנת 1921, לאחר מחלה קצרה.
לאחר קשיים בקבלת אישור נסיעה וחציית הגבול לפולין, שקיבלה זה עתה את עצמאותה, התעכבה הישיבה במינסק במשך כחודשיים.
עם קבלת האישור המשיכה בדרכה והגיעה לברנוביץ', שם שהתה מספר ימים, ובאביב 1921 שבה למקומה בראדין.
הרב משה לנדינסקי המתין בתחנת הרכבת לקבל את פני החוזרים, אולם בבואם לבניין הישיבה מצאו את חלקו הפנימי הרוס ונטוש: המבנה שימש בידי הצבא הגרמני כאורווה לסוסים וכמחסן תחמושת.
התלמידים עברו להתגורר בבית המדרש המקומי, שבחלונותיו היו זכוכיות מנופצות וללא ריהוט.
האפשרות היחידה הייתה לשפץ את הבניין, תהליך שבוצע בהדרגה.
עם הזמן, חזרה הישיבה לפרוח בהנהגת הרב נפתלי טרופ והרב לנדינסקי.
בנו של הרב לוינסון, הרב יהושע, מונה למנהל הישיבה, וחתנו, הרב אליעזר קפלן, שימש כמשגיח רוחני.
עם פטירת הרב טרופ בשנת 1928 פחת מעמדה של הישיבה בהדרגה.
גם מינוים של שני ראשי ישיבה צעירים - הרב ברוך יוסף פייבלזון (חתנו של הרב טרופ) והרב מנחם מנדל זקס (חתנו של החפץ חיים) - לא השיבו לה את מעמדה הקודם.
לאחר פטירת הרב פייבלזון בשנת 1933 נותר הרב מנדל זקס כראש ישיבה יחיד.
לצידו מסר הרב אברהם טרופ שיעורים בסגנון אביו, שהיו מקובלים על התלמידים הוותיקים.
במוסד פעל גם כולל אברכים שהתמקד בלימוד סדר קדשים, ובין לומדיו נמנו הרב אלחנן וסרמן והרב יוסף שלמה כהנמן.
על אף שהחפץ חיים לא החזיק רשמית בתפקיד ראש ישיבה ומסר שיעורים לעיתים רחוקות, הוא נחשב לכוח המניע של המוסד.
לאחר פטירתו בשנת 1933 התקשו ראשי הישיבה בגיוס משאבים, והרב לנדינסקי אף נסע ללונדון לשם כך.
הרב לנדינסקי נפטר בשנת 1938, בגיל 77.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וסיפוח ראדין לשטחי ברית המועצות, עברו רוב תלמידי הישיבה לוילנה שבליטא, בעוד מיעוטם נותרו בראדין - בהם קרובו של החפץ חיים, הרב מרדכי דב רויטבלאט, הרב הלל גינזבורג (חתנו של הרב אליעזר זאב קפלן) והרב אברהם טרופ.
כאשר תנאי החיים בווילנה החמירו, הוחלט פעם נוספת לפצל את הישיבה לשתי שלוחות: האחת באיישישוק, בראשות הרב יהושע לוינסון, והשנייה באוטיאן.
לאחר כיבוש ליטא בידי הסובייטים הופסקה פעילות הישיבה.
למרות מאמצים ניכרים שנעשו להבריח את התלמידים אל מחוץ לאזורי הכיבוש, רק מעטים הצליחו להשיג ויזות ולהגר.
עד שנת 2018 שימש המבנה ההיסטורי של הישיבה כבית תרבות ובית קולנוע לתושבי ראדין והסביבה.
בינואר 2018 הודיעה קבוצת יזמים יהודים על רכישת המתחם כולו (כ־20 דונם) במטרה לשמר את המבנה, להקים בו מרכז "מורשת החפץ חיים" ולהחזיר את הפעילות התורנית למקום.
עם זאת, פרויקט השימור המקורי במתחם זה נתקל בקשיים ואינו מתקדם, וחלק מהשטח נותר במצבו הקודם.
בשנים 2023–2025 הושלמו עבודות שימור ושדרוג נרחבות: בחצר הישיבה הוקם מלון־אורחים כשר, המיועד לאורחים הפוקדים את ציונו של החפץ חיים.
הותקן סביב המתחם עירוב שבת מוסדר, ונחנכה הכנסת-אורחים קבועה בשם "חצר הישיבה", המספקת ארוחות חמות ושירותי לינה למבקרים.
מהלך השימור כלל גם שחזור פנימי של אולם הלימוד ההיסטורי, הקמת בית מדרש קטן ומקווה, והפעלת תוכנית תיעוד דיגיטלית של כתבי־היד והמסמכים שנותרו מישיבת ראדין המקורית; פרויקטים אלו נמצאים בשלבי גיוס משאבים ואישור מול הרשויות המקומיות.
ישיבות על שם ישיבת ראדין
לאחר השואה הקימו בני משפחותיהם של ראשי הישיבה ישיבות בארצות הברית ובישראל, לזכר הישיבה המקורית שחרבה.
בארצות הברית הקימו הרב מנחם מנדל זקס והרב מרדכי לנדינסקי את "ישיבת ראדין" או "ישיבת חפץ חיים".
מאוחר יותר הצטרף אליהם הרב גרשון זקס, בנו של ר' מנחם מנדל ותלמידו של הרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק.
בראשית שנות ה-60 עברה הישיבה לטולמן (Tallman) ניו יורק.
אחרי פטירתו של הרב מנדל זקס ב- 1974 קיבל בנו גרשון את תפקידו עד פטירתו ב- 1990. היום עומדים בראש הישיבה הרב ישראל מאיר זקס והרב אריה זאב זקס.
בשנת 1963, לאחר שהוקצה לכך שטח על ידי עיריית נתניה, החל הרב מרדכי לנדינסקי, בנו של הרב משה לנדינסקי, בפעולות לפתיחת ישיבת ראדין בנתניה.
דוד רזניק שהיה נכד אחיו של הרב משה לנדינסקי פעל רבות להקמת הישיבה ושימש כראש ועדת הבניין של הישיבה, כאשר הרב חיים פלאטו משמש כראש הישיבה.
ישיבה זו נסגרה והוקמה מחדש על ידי חתנו של הרב דוד רזניק, הרב אברהם גוגיג בשנת 1994. ראש הישיבה שנבחר על ידי הרב שך היה הרב מנחם דן מייזלס, מחבר ספר פתחי מגדים, תלמידם של הרב ברוך מרדכי אזרחי והרב מאיר חדש.
ב- 2005 היו בה כמאה תלמידים.
בשנת 2017 נפתחה שוב ישיבה במבנה חדש ב"קריית ראדין" בפאתי העיר נתניה (בסמיכות למושב אביחיל) בראשות הרב מיכאל גוגיג ובנשיאות הרב אברהם גוגיג.
ישיבת קריית מלאכי היא ישיבה חרדית שהוקמה עבור צעירים חילוניים ודתיים לאומיים, בוגרי תיכונים וישיבות תיכוניות.
הישיבה משמשת כ"תחנת מעבר" בדרך לישיבה חרדית "רגילה", אך ניתן להישאר וללמוד בה ללא הגבלת זמן, לרוב עד נישואיו של התלמיד.
הישיבה הוקמה בשנות ה-80 של המאה ה-20 על ידי הרב יהודה עמית, בעצמו בעל רקע של התחרדות, בהמלצתו של הרב חיים שאול גריינמן.
בשנותיה הראשונות של הישיבה, היו רוב התלמידים בוגרי תיכונים דתיים או ישיבות תיכוניות.
כיום כחצי עד שני שלישים מהתלמידים הם בחורי ישיבה חרדים שבאים לתקופת חיזוק קצרה.
נכון ל-2025 לומדים בישיבה כ 350 בחורים.
בתחילת העשור השלישי של המאה העשרים והאחת נבנה בניין פנימיה חדש.
מלבד לימוד הגמרא, נמסרים בישיבה שיעורי מוסר, השקפה, הלכה ופרשת השבוע.
הרב שמואל באום משמש כמשגיח.
הרב יצחק פנחס גולדווסר נותן בישיבה שיחת מוסר דו חודשית.
בנוסף, לישיבה מגיעים רבנים רבים מהזרם הליטאי המרכזי לשיחות ושיעורים בעניינים שונים.
ישיבת קמניץ היא ישיבה חרדית בירושלים שנוסדה על ידי הרב משה ברנשטיין, חתנו של הרב ברוך בר ליבוביץ, ובנו הרב יעקב משה ליבוביץ לזכרם ושמם של הרב רבי יצחק אלחנן קובנר-ספקטור ראב"ד קאוואנא והרב ברוך בר ליבוביץ ראש ישיבת כנסת בית יצחק בקמניץ.
בשנות ה-30 כיהנו הרב ברנשטיין והרב ליבוביץ כר"מים בישיבת כנסת בית יצחק, שעברה מסלבודקה לקמניץ, ושבראשה עמד עד אז הרב ברוך בר ליבוביץ בעל הברכת שמואל.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נסגרה הישיבה.
השניים נמלטו מליטא ועלו לארץ ישראל.
עם בואם ייסדו את ישיבת קמניץ בירושלים ברחוב יחזקאל 22 בשכונת גאולה פינת רחוב עזרא 10 בשכונת הבוכרים.
בשנת 1945 מנתה הישיבה 85 תלמידים.
כאשר עלה לישראל ב-1950 מונה הרב אליהו לופיאן כמשגיח רוחני של הישיבה.
לאחר פטירתו של הרב ברנשטיין בשנת 1956, מונו חתניו - הרב יצחק שיינר והרב אשר ליכטשטיין לראשי הישיבה.
לאחר פטירת הרב שיינר בשנת 2021 החליפו בנו הרב אברהם, לאחר פטירת הרב ליכטשטיין בשנת 1998 החליפו בנו הרב ברוך דב.
כמו כן כיהן כראש ישיבה, הרב חיים שלמה ליבוביץ במקביל למינויו לאחד מראשי ישיבת פוניבז'.
לאחר פטירתו בשנת 2016 החליפו בנו הרב ברוך דב, בתפקידי רמי"ם משמשים הרב נפתלי גפן, הרב ישראל אליעזר גרוזובסקי, הרב ישעיה קוסובסקי, והרב שמעון "שימי" קראוס בן הרב יעקב קראוס ונכדו של הרב יצחק שיינר.
כיום הדמות הפופולרית בישיבה הוא הרב ברוך דוב ליכטשטיין שהערכה שרכש לו בקרב הבחורים ידועה לשם דבר.
מוסדות ישיבת קמניץ כוללים גני ילדים, בית הכנסת, תלמוד תורה, ישיבה קטנה (תפארת משה), ישיבה גבוהה (כנסת בית יצחק) וכולל אברכים, חלק מהמיתחם מושכר למוסדות אחרים של חסידויות שונות.
הישיבה הגדולה והתלמוד תורה שכנו בעבר במבנה שהוקם על גבי "בית משהיוף" בקרן הרחובות דוד חזן-רחובות הבוכרים בשכונת הבוכרים, ששומר במהלך הבנייה באופן חלקי, הישיבה הקטנה שכנה בעבר בבניין ישיבת חברון-גאולה ברחוב חגי.
בהמשך הישיבה הגדולה עברה למבנה שנחנך בסוכות שנת תשע"ט המבנה נתרם במרביתו על ידי שלמה יהודה רכניץ.
וכן הישיבה הקטנה עברה גם היא לקומה הרביעית שבאותו מבנה שברחוב יחזקאל 22 פינת רחוב עזרא 10 בירושלים.
הישיבה נתמכת בתקציבים ממשלתיים ובתרומות.
עם זאת, בשנת 1980 פורסם כי היא השיבה מרצונה למשרד האוצר את התקציב שהפקיד בחשבונה.
בית מדרש רְעוּתָּא (מארמית: רצון) הוא ישיבה ציונית דתית השוכנת במושב כרמל בדרום הר חברון, בראשות הרב נתן אופנר.
לומדים בה כ-40 תלמידים ואברכים.
הישיבה הוקמה בשנת תש"ס בידי בוגרי מכינה קדם-צבאית יתיר.
מקימי הישיבה חקקו את המשפט "לדבר ולחשוב אך טוב על כל אחד מישראל באשר הוא" בכניסה לבית המדרש, אותו משתדלים לקיים באי הישיבה.
בישיבה מושם דגש על לימוד תורה ועולם רוחני מעמיק ומתקיימים בישיבה לימודי אמונה נרחבים.
שניים מסדרי הלימוד מוקדשים ללימוד גמרא בעיון ואחד ללימוד גמרא בבקיאות.
הישיבה הוציאה 2 אלבומי מוזיקה: בה'תשע"א יצא לאור האלבום "צלילי תשובה" - שיעורים וניגונים; האלבום "רעותא דליבא" עם ניגונים שהלחין ראש הישיבה הרב נתן אופנר, ובשנת ה'תשע"ה את האלבום הכפול "פני שבת" - בחלק הראשון קבלת שבת ותפילת ערבית של שבת, ובחלק השני ניגוני סעודת ליל שבת.
התלמידים שרו, ניגנו והפיקו את האלבום.
עם זאת, כל תלמיד מחליט באופן עצמאי על מסגרת גיוסו.
ב-15 בספטמבר 2022 אירע פיגוע ירי לעבר הישיבה, בו נפצע אחד התלמידים באורח בינוני ופונה לבית החולים סורוקה בבאר שבע.
בראשות הישיבה עומד הרב נתן אופנר בוגר ישיבת מרכז הרב ותלמידם של הרב אברהם אלקנה שפירא, הרב שאול ישראלי, הרב צבי ישראל טאו, הרב מרדכי שטרנברג, הרבי מאמשינוב והרב עודד וולנסקי, הרב מגדיר את ארבעת האחרונים כרבותיו המובהקים.
בישיבה משמשים כרמי"ם: הרב מתן ברבש, הרב הלל אייזן והרב גיל סנדר.
ישיבת רבנו חיים עוזר היא ישיבה גדולה בבני ברק המשתייכת לזרם החרדי-ליטאי.
הישיבה נקראת על שם הרב חיים עוזר גרודזנסקי, מגדולי התורה בליטא קודם השואה.
בישיבה לומדים 80 תלמידים וכ-70 אברכים.
הישיבה הוקמה בשנת תשנ"א-1991 על ידי הרב מנחם צבי ברלין, בוגר ישיבת חברון, שכיהן קודם לכן כר"מ בישיבת גאון יעקב בבני ברק.
הישיבה הוקמה בברכתו של הרב שך, שבחר את שמה.
בנו של ראש הישיבה הרב יחיאל ברלין משמש כראש ישיבה לצד אביו.
הישיבה שכנה בתחילה בשכונת זיכרון מאיר בבני ברק ומאוחר יותר עברה לרחוב שלמה המלך 25. בהנחת אבן הפינה למבנה הישיבה נאם הרב שך.
הר"מים בישיבה הם, ראש הישיבה הרב יחיאל ברלין
הרב מנחם מנדל וולפא, הרב אברהם ישעיהו אדלר (חתנו של הרב גרשון אדלשטיין).
ראש הקיבוץ הוא הרב אלעזר דוד ברלין, בנו של ראש הישיבה, המשגיח בישיבה הוא הרב נתן רוז'ין והרב רפאל כהן.
בעבר כיהנו כראש קיבוץ ומ"ראשי הישיבה" הרב דוד לוי (כיום ר"מ בישיבת פוניבז').
כמשגיח שימשו הרב נח פאלי (כיום בישיבת תורה בתפארתה) והרב דורון גולד (כיום משגיח בישיבת דרך חכמה של הרב סילבר).
ישיבת רשב"י (שמה המקורי: ישיבת רבי שמעון בר יוחאי וישיבת מירון) היא ישיבה שפעלה בבני ברק וכיום משמשת ככולל אברכים.
מייסדה וראשה היה הרב משה ברגמן וכיום עומד בראשה בנו זקן מועצת גדולי התורה הרב מאיר צבי ברגמן.
הרב משה ברגמן היה ראש הישיבה של ישיבת בני עקיבא מירון, בסמוך לקברו של רבי שמעון בר יוחאי.
לאחר שלוש עשרה שנים עבר לבני ברק, והקים שם ישיבה באותו השם.
הוא רכש לצורך כך קומה בבניין מגורים בשכונת זיכרון מאיר, וכעבור שנים רכשה הישיבה את כל המבנה.
בשנים הראשונות לפעילותה בבני ברק נקראה "ישיבת רבי שמעון בר יוחאי ורבי אלעזר בנו", וכעבור זמן קוצר שמה ל"ישיבת רשב"י".
הרב שך, שהיה מחותנו של הרב משה ברגמן, יזם הקמת כולל אברכים במבנה הישיבה - "כולל רשב"י".
בתחילה הוא הביא למקום עשרה אברכים מהכולל של ישיבת פוניבז', שילמדו בו בשעות אחר הצהריים, ועם הזמן למדו בו אברכים רבים במסלול מלא.
במשך מספר שנים דאג הרב שך להחזקה הכלכלית של המקום.
בתחילת שנות ה-70 העביר הרב שך את ניהול הישיבה לידי חתנו, הרב מאיר צבי ברגמן, בנו של מייסד הישיבה, ומאז הוא עומד בראשה.
כיום פועל במקום כולל האברכים.
בין לומדיו בעבר נמנה הרב מרדכי גרוס.
ישיבת רשב"י כיום, היא בעלת אופי ליטאי ואין לה זיקה ללימודי קבלה.
כדי למנוע טעות באפיון הישיבה היו רבנים, בהם הרב יצחק הוטנר, שיעצו לרב מאיר צבי ברגמן לשנות את השם, אולם הוא העדיף לשמור על השם שקבע אביו.
כמו כן, נשמרים בה באדיקות מנהגי הישיבה במירון שהנהיג בה מייסד הישיבה, ובהם שירה בצוותא של הזמר הקבלי בר יוחאי קודם תפילת ערבית בליל שבת, לאחריו הזמר 'אמר רבי עקיבא', ובשבת בבוקר מסיימים כל המתפללים בצוותא את ספר התהלים.
שלא כנהוג בבתי הכנסת הליטאיים, הונהגה בישיבה סעודה שלישית מדי שבת בצוותא, וראש הישיבה אומר בה מאמר באגדה לפי סדר פרשת השבוע.
מדי שנה בל"ג בעומר נערכת בישיבה הילולה לזכרו של רבי שמעון בר יוחאי הכוללת הדלקת מדורה ושירי ל"ג בעומר, ונערכת סעודה בליל ז' באדר.
לאחר פטירת נשיא הישיבה הרב שך, נדב לזכרו מיליונר אירופי סכום גדול לפיתוח הישיבה, ובמסגרת התוכנית נהרס מבנה הישיבה הישן עד היסוד, ונבנה במקומו מבנה ובו ארון קודש מפואר שתוכנן כחיקוי לארון הקודש האיטלקי המוזהב של ישיבת פוניבז'.
בשלט שבשער הישיבה נכתב: "ישיבת רשב"י בני ברק – ישיבתו של רבינו הגדול בעל אבי עזרי זיע"א".
ליד הישיבה קיים מכון להוצאת ספרים, והוא מתמקד בהוצאתם לאור של השיעורים שנאמרים בישיבה, וכן בהוצאת שיעורי נשיא הישיבה הרב שך ושיחות מוסר שהשמיע גם שלא במסגרת הישיבה.
הרב ציון בוארון חבר בית הדין הגדול.
הרב מרדכי גרוס רב ואב בית הדין "חניכי הישיבות".
ישיבת קריית מלך היא ישיבה גדולה בבני ברק, המשתייכת לזרם החרדי ליטאי.
הישיבה הוקמה בשנת תש"ס (2000) כשיעור רביעי של ישיבת תפארת ציון שקמה שלוש שנים קודם לכן.
בשנת הלימודים הבאה הפכה לישיבה גדולה בפני עצמה, עם כולל אברכים.
בישיבה לומדים כמה מאות בחורים.
מקים הישיבה והעומד בראשה הוא הרב שלמה קניבסקי, בנו של הרב חיים קניבסקי.
הישיבה נקראת על שם ספרו הראשון של האב.
את דרך הלימוד התווה ראש הישיבה הרב אייזנשטיין על פי דרך רבו, הרב נחום פרצוביץ.
בעבר שימש בתפקיד הרב דב (בערל) אייזנשטיין (משנת 2000 - תש"ס, ועד לפטירתו בפברואר 2003 - אדר תשס"ג).
לאחריו החל לשמש הרב שמואל יעקב בורנשטיין עד לפטירתו בשנת תשע"ז (2017), ובמקומו מונה הרב יעקב קארפ, ששימש עד אז כראש ישיבת כנסת יצחק במודיעין עלית.
ראשי הישיבה כיום הם הרב שלמה קניבסקי, הרב בנימין רימר והרב קארפ.
מגידי השיעורים הם: הרב יהושע אייזנשטיין (ראש הקיבוץ), הרב נח אייזנשטיין, הרב דב טננבוים, הרב אלישע כהן והרב ישראל פרוכטר.
בעבר לימד בישיבה הרב חיים מרדכי אוזבנד.
המנהל הרוחני היה הרב נתן כהן, עד לפטירתו ב-2008 (תשס"ח).
לאחריו התמנה לתפקיד הרב ישראל הבלין.
ישיבה רבנו חיים ברלין - כולל גור אריה היא ישיבה חרדית ליטאית בברוקלין ניו יורק.
הישיבה הוקמה בשנת 1904 כ"ישיבת תפארת בחורים" והיא הישיבה הוותיקה ביותר בברוקלין.
לפי הצעתו של הרב מאיר ברלין (בר-אילן), נקראה על שמו של אחיו, הרב חיים ברלין, הרב הראשי של מוסקבה שעבר לירושלים והיה אחד מגדולי רבניה בעת מותו.
במוסדות הישיבה לומדים קרוב לאלפיים תלמידים בכל שכבות הגיל, במסגרת גן ילדים, בית ספר יסודי ("ישיבה קטנה"), בית ספר תיכון ("מתיבתא"), ישיבה גדולה וכולל אברכים בשם "כולל גור אריה".
הרב יצחק הוטנר כיהן כראש הישיבה משנת ה'תרצ"ט (1939) ועד פטירתו.
הרב אהרן שכטר כיהן כראש הישיבה עד פטירתו בשנת ה'תשפ"ג (2023), והחליף אותו חתנו הרב שלמה חי דוד חליווה, עד פטירתו כשנה לאחר מכן.
מחליפיו הם בנו הרב יוסף וחתנו הרב צבי פינק.
ראש ישיבה משותף בתפקיד נומינלי הוא הרב יונתן דייוויד, חתנו של הרב הוטנר וראש ישיבת פחד יצחק בירושלים, השוהה בישיבה תקופות קבועות בשנה כאשר הוא מגיע לניו יורק.
הרב יונתן דייוויד - ראש הישיבה וראש ישיבת פחד יצחק
הרב חיים וואלקין - משגיח ישיבת עטרת ישראל
הרב אליעזר ולדמן - ראש ישיבת ניר בקריית ארבע
הרב יעקב פרלוב - האדמו"ר מנובומינסק
הרב שלום ברגר – רב ומחנך ישראלי
הרב שלמה קרליבך - לימים משגיח הישיבה
הרב אהרן שכטר - ראש הישיבה לשעבר
הרב מאיר אליהו - מחבר הספרים מרכבות ארגמן על התורה, שו"ת מרכבות ארגמן, מרכבות הגמול, מרכבות קודש, מרכבות פרעה, מרכבות מלכות, אוצרות המקדש ועוד.
הרב הלל בלסקי - מנהל סמינר עטרת בנות ירושלים
הרב פייבל כהן - מחבר ספרי בדי השולחן
הרב דוד קאהן - רב קהל יעב"ץ
הרב שלמה חליווה - ראש הישיבה לשעבר
הרב יוסף ליכטנשטיין - ראש ישיבת אדיסון
הרב שלמה פרייפלד - ראש ישיבת שאר ישוב
הרב אהרן פלדמן - ראש ישיבת נר ישראל
הרב הלל דויד - מרבני פלעטבוש
ישיבת רֶמַיילֶס (בליטאית: Ramailis, ראמייליס; לעיתים בכתיב יידי: ראמיילעס) הייתה ישיבה שפעלה בווילנה בירת ליטא משנת ה'תקע"ה, 1815, ועד שואת יהודי ליטא והשמדת הקהילה היהודית בווילנה.
ישיבת רמיילס הוקמה בשנת ה'תקס"ה, 1815, בידי רבי אברהם אבלי פאסוועלער בשיתוף פעולה עם חברו הרב זלמן בן אורי (זלמן ר' אורי'ס), כמוסד לנוער יהודי מבתים במצוקה כלכלית.
הם דאגו לפרנסתם של הבחורים שחפצו לשבת וללמוד תורה, ושליחים מטעמם אספו כסף לאחזקת המוסד בליטא כולה.
המוסד הפך במהרה לישיבה לכל דבר, שזכתה למבנה של קבע רק בשנת ה'תקצ"א, אז קיבלה מספר בתים במגרש במרכזו של הגטו היהודי בווילנה, ברחוב היהודים סמוך לבית המדרש של הגאון מווילנה.
הבתים, שנתרמו לצורך ייסוד ישיבה בידי אישה בשם שרה ר' טוביעס (שרה בת ר' טוביה), עמדו על מגרש שנקרא על שם בעליו הראשון "חצר ר' מיילא", ושם זה דבק בישיבה שנקראה "ר' מיילא'ס ישיבה", ישיבתו של ר' מיילא.
שם זה הפך במשך הזמן בלשון העם לרֶמַיילֶס.
נשיא הישיבה ומייסדה, רבי אברהם אבלי, מינה לראשות הישיבה את הרב יואל נפתלי הרץ שכיהן בתפקידו מעת הקמת הישיבה ועד פטירתו בשנת ה'תרי"ח, עמו כיהנו כראשי הישיבה, הרב אליעזר טייץ תלמידו של רבי עקיבא איגר ומשנת ה'תקצ"ב גם הרב מרדכי מלצר.
במשך תקופה קצרה בשנת ה'ת"ר, 1839, כיהן בראשות הישיבה גם רבי ישראל מסלנט, לאחר פרישתו של הרב טייץ.
לאחר פרישתו של הרב מלצר, המשיך לכהן בישיבה אחיו הרב דוד קלצקי לצד ראש הישיבה הוותיק הרב הרץ, שני הרבנים נפטרו בשנת ה'תרי"ח, 1858.
בקיץ ה'תר"ע, 1910, התמוטט המבנה הישן של הישיבה שבו התנהלה הישיבה כמאה שנים.
בחודשים שלאחר הקריסה נעשו מאמצים לשיקום הישיבה, שלא צלחו, והיה חשש כי המוסד ייסגר ותלמידיו יתפזרו.
הרב חיים עוזר גרודזנסקי, שאיבד בחורף ה'תרע"א את בתו היחידה, לקח את הישיבה תחת חסותו ופנה לפילנתרופים מן העולם היהודי לגיוס תרומות להקמת מבנה חדש ומודרני.
נאספו ארבעים אלף רובל, והבניין הוקם, הפעם ברחוב נובוגרודוק (Naugarduko) מס.
וכשפתח הרב משה קרליץ ישיבה אחרת בווילנה בתקופה שבה התעורר חשש שתחרות בין הישיבות תגרום נזק לישיבה הוותיקה, השפיע עליו לסגור את הישיבה ולהעביר את תלמידיה לישיבת רמיילס.
בשנת 1940, בעת הגירת בני הישיבות לווילנה, עמד מניינם של בחורי ישיבת רמיילס על 58 תלמידים.
לאחר מלחמת העולם השנייה פעל בבניין הישיבה בית ספר טכני לרכבות, הבניין נהרס בשנות ה-60, במקומו עומד כיום בניין בית ספר.
רבים מבוגרי הישיבה כיהנו בתפקידים רבניים ותורניים, לפני מלחמות העולם ולאחריהן (לרשימת בוגרי הישיבה שיש להם ערך בוויקיפדיה העברית).
הרב יואל נפתלי הרץ - מעת הקמת הישיבה עד פטירתו בשבת ב' בסיוון ה'תרי"ח
הרב אליעזר טייץ - תלמידו של רבי עקיבא איגר
רבי ישראל סלנטר - במשך תקופה קצרה משנת ה'ת"ר, 1840 (אחר כך פרש והקים ישיבה משלו בזרצ'ה)
הרב דוד קלצקי (נפטר בז' באב ה'תרי"ח)
הרב אלכסנדר סנדר אפשטיין (משנת ה'תקצ"ז עד פטירתו בשנת ה'תרכ"ג)
הרב יצחק אפשטיין (בנו של הקודם; עד שנת ה'תרמ"ב)
הרב מאיר מיכל רבינוביץ (שָׁאטער) מחבר "המאיר לעולם"
הרב יעקב דוב פסקין (נפטר בר"ח אדר ב' ה'תרל"ה) ובנו ר' שמואל פסקין (נפטר בי"ג באדר ה'תר"ן)
הרב אברהם צבי הירש גרודזנסקי - אחיו של ר' חיים עוזר, כיהן בישיבה בין השנים ה'תר"ן-ה'תר"ץ (נפטר בשנת ה'תרצ"ח)
הרב אליהו גרשון הלפרין - ראש ישיבת הקצבים "זובחי צדק", הישיבה התאחדה עם ישיבת רמיילס והרב הלפרין התמנה כראש ישיבה משותף לשתי הישיבות
הרב ישראל זאב גוסטמן שימש כר"מ בישיבה לאחר פטירת חמיו הרב מאיר באסן שכיהן אף הוא כר"מ בישיבה.
שנים רבות לאחר מלחמת העולם השנייה עלה לארץ ישראל והקים את ישיבת "נצח ישראל - רמיילס" בשכונת רחביה בירושלים.
ישיבת רש"י היא ישיבה גדולה חרדית לנוער מתמודד חרדי.
הסניף המרכזי שלה ממוקם בירושלים בשכונת הבוכרים ולומדים בו כשלוש מאות וחמישים תלמידים.
בראשות הישיבה מכהן מייסד הישיבה הרב חייקל מילצקי.
עם גדילתו של הציבור החרדי התרחבה תופעת ה"נושרים" ולא היה לנושרים מקום המספק מסגרת תומכת ותנאים מקילים.
בין הישיבות הוותיקות מסוג זה הן "שערי יושר" בראשות הרב משה גולדשטיין, רשת ישיבות "מבקשי השם" בראשות הרב נתן צבי קופולוביץ ,"דרך ה'" בראשות הרב ברוך צבי גרינבוים, וישיבת רש"י.
בסוף שנות ה-90 הכיר חייקל מילצקי, אז אברך צעיר בגילאי ה-30, מספר נערים נושרים ופתח עבורם מסגרת ישיבתית למספר שעות ביום ברחוב צפניה בירושלים סמוך למקום מגוריו, במבנה של ישיבה המיועדת לבחורים ממוצא צרפתי שנקראה ישיבת רש"י ונסגרה מספר שנים קודם לכן.
עם השנים הישיבה גדלה והעתיקה את מקומה לרחוב ישא ברכה בירושלים.
הסניף המרכזי הוא בירושלים, אליו מגיעים בחורים בשלב הראשוני על מנת לבחון את התאמתם.
סניפים נוספים ברחוב בליליוס בירושלים ובמושב תפרח.
ראש הישיבה הרב מילצקי מוסר שיעורים בכל הסניפים.
בדצמבר 2018 גייסה הישיבה בקמפיין מימון המונים כחמישה מיליון שקלים.
ב-17 בספטמבר 2021 פורסם תחקיר בעיתון הארץ הכולל עדויות אנונימיות של מספר בוגרים על "אלימות, השפלות תכופות ועיסוק נרחב במין" בין כותלי הישיבה.
בתגובה לתחקיר הגיבו בישיבת רש"י כי "מטבע הדברים ומורכבות המקרים בהם מטפל צוות ישיבות רש"י, בודדים מתוך אלפי בני הנוער עשויים לצאת מרוצים פחות.
והדברים המתוארים בכתבה מופרכים, משוללי יסוד ומנותקים בצורה קיצונית מהקשרם", כמו כן, מספר בוגרי הישיבה יצאו להגנתה וטענו שמדובר בשיטת חינוך שאולי לא מתאימה לכל אחד אך אינה כפי המשתמע בתחקיר.
בנוסף, פורסם ב"הארץ" מאמר דעה שכלל עדות מאם לבוגר הישיבה בו היא מתארת את אופי הישיבה ומסבירה שישיבת רש"י מיועדת לנוער נושר במצבים מורכבים, ובשורה התחתונה ראש הישיבה מציל בני נוער רבים מהידרדרות לפשע.
ישיבת ריגה הייתה הישיבה המרכזית והגדולה בלטביה.
היא שכנה בעיר הבירה ריגה, והתקיימה מאז כינונה של לטביה העצמאית ב-1921 ועד ימי מלחמת העולם השנייה.
ראש הישיבה ומייסדה, היה הרב מנחם מנדל זק, רבה של ריגה.
בשנותיה הראשונות הוא העביר בה שיעורים קבועים ולאחר שהתבססה, היה לנשיא הישיבה.
הוא וחתנו הרב ישראל משה כלאב העבירו את השיעורים המרכזיים לבחורים המבוגרים, בני ה"קיבוץ".
את השיעורים לבחורים הצעירים העבירו ברוטציה: הרב חיים דוד ברושטין, הרב ישראל צ'רניאק, הרב יצחק קובנט והרב אייזיק קנטור.
ישיבת רבינו יצחק אלחנן שנוסדה ב-1896 היא הסמינר לרבנים של ישיבה יוניברסיטי.
עד שנות ה-40 של המאה ה-20 והפיצול בין המוסדות החילוניים והדתיים של הישיבה יוניברסיטי, הוא היה חלק בלתי נפרד מישיבה יוניברסיטי.
הסמינר לרבנים ממוקם לאורך שדרות אמסטרדם בניו יורק בשכונת וושינגטון הייטס במנהטן.
השם העברי של המוסד הוא ישיבת רבינו יצחק אלחנן, לזכרו של הרב יצחק אלחנן ספקטור שנפטר באותה שנה.
השם העברי מופיע בחותמות של כל הסניפים של ישיבה יוניברסיטי באותיות עבריות, לפעמים בכתיב חסר (הדרך הנכונה מבחינה דקדוקית), ישיבת רבנו יצחק אלחנן.
תוכנית הסמיכה של הסמינר בנויה לארבע שנות לימוד.
המוקד העיקרי הוא בלימודי תלמוד.
ראש הכולל הוא הרב צבי שכטר.
יש מגוון של קורסים משניים שמטרתם להכשיר את התלמידים כרבנים וכיועצים רוחניים, וישנם גם קורסים בפילוסופיה יהודית.
יש מסלול הצטיינות במסגרת תוכנית הסמיכה הכללית, שבו הסטודנטים מקבלים מלגה נוספת ונדרשים להשתתף בקורסי השלמה נוספים.
סטודנטים רבים ב-RIETS נרשמים במקביל למגוון קורסים בתארים מתקדמים, כולל לימודי משפטים, חינוך, לימודי יהדות אקדמיים, פסיכולוגיה ומדעים.
ל-RIETS שני כוללים לסטודנטים שכבר קיבלו סמיכה, הנקראים "כולל עליון", המציעים לתלמידים אפשרות ללמוד תורה ברמה מתקדמת וללמוד קורסים משלימים במשך שלוש עד ארבע שנים נוספות תוך קבלת מלגה נדיבה.
ראשי הכולל העליון הם הרב מיכאל רוזנצווייג והרב מרדכי וויליג.
בנוסף, יש כולל לדיינות בראשות הרב יהודה דוד בלייך והרב מרדכי וויליג.
בתי הספר היהודים הראשונים בניו יורק היו אל חיים ובית ספרו של הרב אלנתן, בלואר איסט סייד.
ב-1896 הסכימו כמה רבנים מניו יורק ומפילדלפיה שיש צורך בבית מדרש לרבנים המבוסס על השקפת העולם של עולם הישיבות המסורתי האירופי, כדי להצמיח רבנים אמריקאים שיהיו מחויבים לחלוטין למה שעתיד להיקרא יהדות אורתודוקסית.
היו רק שני סמינרים רבניים בארצות הברית.
היברו יוניון קולג' שהיה שייך לזרם הרפורמי ורבנים מסורתיים ויהודים אחרים לא יכלו לקבל אותו.
השני היה בית המדרש לרבנים באמריקה שייצג את החוגים המסורתיים יותר, אם כי לא בהכרח אורתודוקסים.
לוינטל ורבנים אורתודוקסים מובילים אחרים בזמנו יסדו את מוסד הלימודים שהיה ידוע אז כקולג' הרבני של אמריקה (ללא קשר למוסד הנוכחי באותו שם).
ב-1915 הוא התמזג עם בית הספר היסודי ישיבת עץ חיים ושינה את שמו לישיבת רבינו יצחק אלחנן.
הרב ד"ר דוב רבל מונה למנהל בית הספר המאוחד.
ב-1916 הוא הרחיב את ההיצע וכלל בית ספר תיכון – אקדמיה תלמודית על שם מרשה שטרן - ובקיצור האקדמיה התלמודית.
בסוף שנות ה-20 פתח המוסד במבצע בנייה בערך של 5 מיליון דולר והודיע על הקמת מוסד בשם הישיבה של אמריקה ומאוחר יותר הקולג' הישיבתי של אמריקה.
לבסוף נקרא, בפשטות, ישיבה קולג'.
ב-1926 נקנה אתר בן שלושה גושי בניינים בוושינגטון הייטס ונבנה הבניין הראשון שלה ופעילות בית הספר עברה לשם.
החל משנת 2018, הבניין הזה ממשיך לאכלס את בית הספר התיכון המסונף לישיבה יוניברסיטי,
אך כל הפעולות האחרות עברו למבנים אחרים בקמפוס המורחב סביבו.
בית הספר התיכון שהיה, קודם לכן, חלק בלתי נפרד מהישיבה נעשה ישות נפרדת ו-RIETS הפך לבית ספר שמיועד רק לרמת קולג', כולל הענקת תארים דרך סמיכה.
נוספו לימודי חול וראש הישיבה כיהן גם כנשיא תוכנית הלימודים החילונית של הקולג'.
כך, למשל, היה הרב רבל ראש הישיבה ונשיא הקולג' אף על פי שהיו למדנים גדולים ממנו בסגל ההוראה, במיוחד הרב משה סולובייצ'יק שכיהן כמנהל שותף של RIETS.
סידור זה נמשך עד שנות ה-40. עם זאת, הנשיא השני, הרב שמואל בלקין, הפריד באופן חוקי בין שני המוסדות על מנת להשיג מימון ממשלתי של ארצות הברית ומענקי מחקר למגוון המחלקות החילוניות של ישיבה יוניברסיטי.
לדעתו של הרב בלקין, ההבנה המודרנית של ההפרדה בין דת ומדינה בארצות הברית הייתה מכריחה את ישיבה יוניברסיטי או לוותר על מענקים פדרליים (מקור מימון מרכזי לכל האוניברסיטאות) ולקפוא על שמריה, או לשנות את האופי הדתי של RIETS.
הלמדן המוביל של RIETS, הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, התנגד לפיצול משום שראה בכך את האנטיתזה של הפילוסופיה המנחה את בית הספר.
הרב בלקין ניצח במחלוקת ובעקבות הפיצול הוא נשאר גם ראש הישיבה של RIETS וגם נשיא ישיבה יוניברסיטי.
למרות ההפרדה, הזהויות של המוסדות המשיכו להיות משולבות.
גם הסמינר הדתי וגם המחלקה התלמודית לתואר ראשון בקולג' נקראים RIETS, ויש להם אותו סגל הוראה ואותם סטודנטים.
עם מינויו ב-2003 של ריצ'רד ג'ואל, שאינו רב, לנשיא ישיבה יוניברסיטי, בוטל התפקיד הכפול.
קודמו של ג'ואל, הרב נחום לאם, המשיך כראש הישיבה הרשמי של RIETS עד שהתפטר ב-2013, כאשר ריצ'רד ג'ואל היה "המנכ"ל", האחראי לגיוס כספים ולנושאים מנהליים.
הרב מנחם פנר הוא הדיקן של RIETS, תפקיד אותו החל למלא ב-1 ביולי 2013, אחרי התפטרותו של הרב יונה רייס.
לפני שמונה כדיקן, היה פנר עוזר הדיקן של RIETS.
רבנים גדולים רבים לימדו ב-RIETS.
צאצאים של הרב חיים סולובייצ'יק – הרבנים משה סולובייצ'יק ויוסף דוב סולובייצ'יק – הגיעו לפסגת הלמדנות כמנהלי RIETS, והרב אהרן סולובייצ'יק והרב אהרן ליכטנשטיין לימדו שם במשך תקופה משמעותית של הקריירות שלהם.
בדורות הקודמים לימד הרב שמעון שקופ ב-RIETS לזמן קצר, סביב 1930, וכן גם העילוי ממייצ'יט הרב שלמה פוליצ'ק, הרב מנחם מנדל זקס (חתנו של החפץ חיים), הרב אברהם אליעזר אלפרשטיין, הרב משה שצקס, הרב ניסן אלפרט, משה זבולון מרגליות והרב דוד ליפשיץ.
הסמכה יכולה להיות מוענקת, טכנית, לכל תלמיד המסיים את כל הדרישות הנחוצות עבור סמיכה לרבנות בכל נקודת זמן.
עם זאת, כל שלוש או ארבע שנים עורכת RIETS חגיגה רשמית, שהיא חגיגת סמיכה רשמית של התלמידים שקיבלו סמיכה לרבנות מאז חג הסמיכה הקודם.
באופן מסורתי הוא נערך ביום השנה (יארצייט) של רבי יצחק אלחנן ספקטור או קרוב לו, שהוא כ"א באדר.
ישיבת רמב"ם הוא בית ספר יהודי אורתודוקסי מודרני, הממוקם בברוקליין, מסצ'וסטס.
בית הספר נוסד בשנת 1937 על ידי הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק ואשתו טוניה סולובייצ'יק.
כיום, ישיבת רמב"ם הוא מוסד תורני המונה כ-550 סטודנטים מגיל הרך (2–4 שנים) עד כיתה י"ב, עם מעל 2,000 בוגרים, כולל פרופסורים בולטים, מדענים ומנהיגים עסקיים.
יותר מ-325 מבוגריה מתגוררים בישראל.
מרבית תלמידי ישיבת רמב"ם מתגוררים בברוקליין/ברייטון (34%), ניוטון (38%) ושרון (21%).
אוכלוסיית הסטודנטים של שנת הלימודים 19–2018 כוללת גם קהילות אחרות – כולל בוסטון, קיימברידג', מלדן , נידהם , פרובידנס, רוד איילנד, וולטהם וווטרטאון .
לעיתים סטודנט ממדינה רחוקה או ממדינות אירופה מצטרף לגוף הסטודנטים, לאחר שקבע הסדרי מגורים עצמאיים.
מדי שנה מצטרפים לגוף הסטודנטים כמה ישראלים שמשפחותיהם לומדות או עובדות באופן זמני לבוסטון רבתי.
תלמידים מכמה בתי ספר באזור מגדילים את אוכלוסיית התלמידים בנקודות מעבר כמו כיתה ו' או כיתה ט'.
ישיבת רמב"ם ממוקם כיום על קמפוס עם שטח של 16,000 מטר מרובע במרכז ברוקליין, ושוכן בשני בניינים.
קמפוס סאבאל, הנקרא על שם מוריס סאבאל, יו"ר ותפקידי בתי ספר לשעבר, כולל את חטיבת הביניים (כיתות ו' עד ח'), בית ספר התיכון (כיתות ט' עד י"ב), משרד עסקים ומשרדי ניהול אחרים.
מאפיינים נוספים של קמפוס סבאל הם אולם התעמלות ע"ש השופט ג'ון ג'.
פוקס, בית כנסת ע"ש ג'וזף סולומונט, ספריית לוי, הכולל כ-22,000 ספרים, מעבדות, טרקלין סטודנטים ומשרדים ומקומות לימוד נוספים.
החצר הפנימית כוללת משטח משחק של דשא מלאכותי – שדה ע"ש עזרא שוורץ – למשחק בחוץ.
מרכז הלמידה ע"ש אסתר אדלמן עבר שדרוג קוסמטי עם ריהוט, מחשבים, מיזוג אוויר וחלונות תרמיים חדשים.
רמת חטיבת הביניים כוללת את אזור הלימודים, משרד אחות, חדר אומנות, מעבדה מדעית ומשרד עובד סוציאלי.
בית הספר היסודי שוכן בבניין ברנר שנמצא מעבר לרחוב מבניין סאבאל והוקם בשנת 1998. בנוסף לכיתות, הבניין מכיל חדר אוכל, חדר כושר קטן, חדר מוזיקה, חדר אומנות, משרד קבלה וספריה.
לתלמידי הגן עד כיתה 5, יש גם מגרש משחקים משלהם להפסקה.
בסוף 2005, בית הספר התמודד עם גירעונות מגדילים בתקציב.
כדי לסייע בהפחתת הגירעון, יזם דירקטוריון בית הספר קיצוצים בעלויות, פיטורים ומאמץ גיוס כספים יוצא דופן.
בית הספר איזן בהצלחה את תקציבו לשנים 2006–2007, והיה נראה כי הוא השיג את מה שרוב בתי הספר היהודיים נאבקים בו ללא הרף – תיקון מסלול פיננסי מבלי לפגוע קשות בהרשמה או באיכות השכלתו.
במקביל, מבנה הממשל של בית הספר השתנה.
לשעבר היה מנוהל על ידי ועדה לבתי ספר המונה 7 חברים.
בית הספר היה מנוהל אז על ידי דירקטוריון חדש ויו"ר דירקטוריון חדש, מנכ"ל טימברלנד, ג'ף שווארץ , וועדת בית הספר הפכה להיות קטנה בהרבה (3 חברים) ופיקחה על אדם אחד בלבד, ראש ישיבת בית הספר.
לאחר אמצעי הקיצוץ, בית הספר נתבע על רקע אפליה על פי גיל ומין על ידי שלושה מהמורים המפוטרים.
ב-3 ביולי 2009 דיווח העיתון היהודי של בוסטון על תוצאות פרשת דבורה אוני: "עם זאת, בית המשפט מצא כי הסיבה שבית הספר נתן לאי חידוש החוזה אינה מפלה, מכיוון שהיא נוגעת רק בסירובה לקבל את סמכותם של [המנהלים] קלמר ופוזנר.
בשנת 2005, הביאה אוני את הטענה לאפליה של גיל לנציבות מסצ'וסטס נגד אפליה, סוכנות הזכויות האזרחית הראשית של המדינה, שלא הצליחה להסיק כי הייתה הפרה של חוקים." תיקי אוולין ברמן ופיליס שוורץ הוסדרו מחוץ לבית המשפט.
על פי דיווחי חדשות משתנים, קרן מוריס סאבאל הפרטי, שכל הנהנו הוא בית הספר, הפסיד בין שלושה לשמונה מיליון דולר בגלל שערוריית ברנרד מיידוף.
באפריל 2009 בית הספר לא חידש כמה חוזי מורים עקב המשבר הכלכלי שנגרם כתוצאה מהונאת מדוף, והגברת הביקוש לסיוע כלכלי שנגרם כתוצאה מהמיתון.
בית הספר גם העלה את שכר הלימוד ב-9.9% כדי לעמוד בהוצאות העולות, העלייה הגבוהה בשכר הלימוד בהיסטורית בית הספר.
פיטורי מורים נוספים התרחשו באביב 2010 עקב ירידה בהרשמה לחטיבות היסודיות והתיכוניות.
גודלי הכיתות הוגדלו ומספר החטיבות בתיכון הצטמצם.
עם הירידות הללו במספר הפקולטה, הגיע גידול בהיקף הניהול.
בשנת 2009 התקבל בארי ארליך, מורה לשעבר להיסטוריה בבית הספר התיכון של ניו המפשיר וראש בית הספר לילדים עם תסמונת אספרגר בניו יורק, למנהל הלימודים של בית הספר.
בשנת 2010 הורחבה שוב הניהול עם שכירתו של סגן מנהל התיכון, הרב דב הוף.
דרקטריון בית הספר הודיע ב-6 במאי 2018 כי לשנת הלימודים 2019–2020, הם מתכננים להשכיר את בניין ברנר ולאחד את כל בית הספר לבניין סבאל על מנת לצמצם עוד יותר את ההוצאות.
מבין יותר מ-2,000 בוגרי בית הספר, נמנים כמה אישים מפורסמים, ביניהם:
הרב מאיר טברסקי – ראש ישיבה בישיבת רבינו יצחק אלחנן
בנימין אפלבוים – עיתונאי בניו יורק טיימס
הרב פרופסור חיים סולובייצ'יק – היסטוריון
אדם אדלמן – ספורטאי אולימפי ישראלי
איתן כהן – תסריטאי ובמאי קולנוע
ישיבת שארית יוסף הייתה ישיבה חרדית-ספרדית ותיקה ששכנה בעיר באר יעקב, בין השנים ה'תשכ"ד-ה'תשפ"ב.
הישיבה הוקמה על ידי הרב נסים טולדנו.
הישיבה הוקמה בשנת ה'תשכ"ד (1964) על ידי הרב נסים טולדנו, תלמידו של הרב אלעזר מנחם מן שך.
הרב טולדנו רצה להקים ישיבת דגל עבור בני עדות המזרח, כעין ישיבת פוניבז' בציבור הליטאי.
הרב שך כתב לרב טולדנו מכתב תמיכה.
לתמיכה זו הצטרפו גם הרב יעקב ישראל קניבסקי והרב יוסף שלמה כהנמן.
הישיבה נפתחה בבית הכנסת לדרמן בבני ברק, ולצורך מגורי הבחורים נשכרו דירות ברחוב רשב"ם.
בקיץ תשכ"ה נתרם בניין לישיבה בעיר באר יעקב, שבו הישיבה שוכנת עד היום.
הרב נסים טולדנו כיהן כראש הישיבה עד פטירתו ב-2012. בנו, הרב יוחנן טולדנו, נתמנה לראש ישיבה אחריו.
כראש ישיבה כיהן גם הרב עמנואל טולידאנו.
באב ה'תשפ"ב נסגרה הישיבה, ולמבנה הישיבה עברה ישיבת דברי חיים של הרב יעקב ויזמן.
סבו של הרב נסים, הרב רפאל ברוך טולדנו, מסר בישיבה שיעורים.
הרב שמואל הלל דרבקין כיהן כמשגיח בישיבה במשך כיובל שנים.
הר"מים הם הרב יעקב אוחיון והרב רחמים צעידי.
המשגיח הוא הרב אברהם גוטמן.
בעבר לימדו בישיבה הרב אברהם יצחק קוק, ראש ישיבת מאור התלמוד, הרב מיכאל חסין, ראש ישיבה לצעירים רחובות והרב אברהם מנחם, רבה של מגדל העמק.
הרב יוסף סיטרוק, רבה של צרפת
הרב שלמה משה עמאר, הראשון לציון
הרב שמעון גבאי ראש ישיבת "נחלת שמואל" וכולל "תפארת למשה" בנתניה
הרב מאיר אמסלם, דומ"ץ נווה יעקב ואב"ד פחד יצחק
הרב מרדכי מלכא, רב העיר אלעד
רבי יוסף זליכה, רב שכונות פרדס כץ - קריית הרצוג
הרב מרדכי טולידנו, אב בית דין ירושלים וחתן הרב עובדיה יוסף
הרב דוד בן-חמו רב שובה ישראל במקסיקו סיטי
ישיבת רבנו יעקב יוסף (או מרכז התורה רבי יעקב יוסף.
ידועה בראשי התיבות באנגלית RJJ) היא ישיבה חרדית - אמריקאית הקרויה על שם "הרב הכולל" (הרב הראשי) של ניו יורק - הרב יעקב יוסף (חריף).
הישיבה הוקמה בניו יורק על ידי הרב שמואל יצחק אנדרון בלואר איסט סייד של מנהטן, בתחילת המאה ה-20. בשנת ה'תשל"ו (1976) עבר בית הספר היסודי שלה לסטטן איילנד שבניו יורק, ואילו הישיבה הגדולה נמצאת כיום באדיסון, ניו ג'רזי.
הישיבה כוללת שני קמפוסים ובהם מאות תלמידים, והיא מהישיבות הוותיקות ביותר בארצות הברית בפרט ובעולם כולו בכלל.
הרב שמואל אנדרון, שהיגר לארצות הברית מדינבורג, סירב לשלוח את ילדיו לבתי הספר המקומיים, כיוון שנלמדו שם תכנים הקשורים בחגי הנצרות.
הדבר היה מנוגד לחוקי חינוך חובה והוא זומן לבית משפט.
בבית המשפט הוא הצהיר על כוונתו להקים תלמוד תורה שאליו יוכל לשלוח את ילדיו, ובשל כך הקים את ישיבת רבנו יעקב יוסף.
בתחילה לא היה המוסד "ישיבה" במובנה הרגיל של המילה, דהיינו מוסד מתקדם ללימוד גמרא, אלא תלמוד תורה לנערים מתחילים.
בהמשך נוספו לו ישיבה תיכונית וישיבה גדולה - ה"מתיבתא".
בניית הישיבה החלה בחורף ה'תרע"א (נובמבר 1910), והיא נחנכה סביב שנת ה'תרע"ד (1914) כשבה עשרות אנשי צוות ומאות תלמידים, בבניין מפואר יחסית לתקופה.
חנוכת הבית נערכה ברוב עם, בהשתתפות אלפי אנשים ובראשם רבנים, ראשי ישיבות, אדמו"רים זקני הציבור ובעלי בתים חשובים.