tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המכשיר מעוצב לרוב כמו עט, כאשר בצידו האחד מורכב אגן צבע קטן ובצידו השני מורכב צינור לחץ המזין אוויר דחוס.
בקצה המכשיר דמוי העט מורכבות דיזות דרכן מותז הצבע בעת הצביעה.
כאשר לוחצים על הדק המכשיר מעברי הצבע והאוויר נפתחים והצבע נמשך עם זרם האוויר על ידי יניקה ונטורית.
את הדיזות שבראש המכשיר ניתן להחליף בהתאם לצמיגות החומר המותז ולקוטר הריסוס הרצוי.
ברוב המכשירים המודרניים ישנה אפשרות להחלפה מהירה של אגן הצבע, אפשרות זו מקלה מאוד את עבודת האמן ואת ניקוי ותחזוקת המכשיר.
מקובל להבחין בין שתי תצורות שונות: "איירבראש פעולה אחת" (Single Action) ו"איירבראש שתי פעולות" (Double Action).
ב"איירבראש פעולה אחת" לחיצה על הדק המכשיר פותחת בו זמנית את מעברי הצבע והאוויר ולכן דיזות החומר והאוויר חייבות להיות מותאמות במדויק מראש לאופי העבודה הנדרשת.
החיסרון בשיטה זו הוא שלא ניתן לווסת את כמות הצבע תוך כדי פעולת האיירבראש.
ב"איירבראש שתי פעולות" לחיצה על הדק המכשיר פותחת את מעבר האוויר הדחוס ולחיצה שנייה או הזזה של ההדק לאחור מאפשרת את ויסות כמות הצבע המותז.
איירבראש כזה הוא כמובן יעיל ונוח יותר, אך הוא יקר יותר ומצריך מיומנות מסוימת לתפעולו.
כאמור, על מנת שהאיירבראש יפעל, צריך להגיע אליו זרם בלתי פוסק של גז דחוס כלשהו.
ישנן שתי שיטות דחיסה מקובלות כיום:
דחיסת אוויר באמצעות מדחס אוויר (קומפרסור) הפועל על מנוע.
(לרוב מנוע חשמלי, אך ישנם גם מדחסים הפועלים על בנזין).
המדחס מחובר לאיירבראש באמצעות צינור.
החיסרון העיקרי של שיטה זו היא הצורך בחיבור לרשת החשמל.
רכישת מכלים עם גז דחוס זולה יותר מרכישת קומפרסור וניתן להשתמש בהם גם בתנאי שטח, אולם הם נגמרים מהר, ולחץ האוויר שהם יוצרים אינו אחיד כמו זה של המדחס.
בנוסף, שימוש ממושך בבלונים לאורך פרק זמן ארוך הוא יקר מאוד.
ערבוב הצבע עם האוויר הדחוס
ב"איירבראש ערבוב פנימי" הצבע מתערבב עם האוויר בתוך האיירבראש עצמו, וכך נוצר זרם ממוקד מאוד של צבע.
ב"איירבראש ערבוב חיצוני" האוויר "מתיז" את הצבע החוצה, וכך נוצרת פעולה הדומה לפעולתו של תרסיס צבע.
על כן "איירבראש ערבוב חיצוני" משמש כאשר רוצים לכסות שטח רחב יותר, ו"איירבראש ערבוב פנימי" משמש לציור מדויק.
לאיירבראש שימוש מצומצם באומנות של המאה העשרים, וציירים גדולים ממעטים להשתמש בו, אך משתמשים בו רבות בתחומים משיקים, כמו באיורים של ספרי קומיקס ובפרסומות.
בנוסף, משתמשים בו רבות לציור על משטחים לא שגרתיים, כמו בציורי קיר ובציור על מכוניות.
אומני רחוב רבים מציירים באמצעות איירבראש, ויוצרים באמצעותו תמונות שנמכרות לתיירים.
במקומות מסוימים בארצות הברית, כמו כיכר ג'קסון בניו אורלינס והעיר פנמה סיטי ביץ' שבפלורידה, הדבר הפך למנהג.
לאיירבראש שימושים רבים בתחום הקוסמטיקה.
ציור על ציפורניים - איירבראש משמש קוסמטיקאים רבים לציור על ציפורניים ויצירת דוגמאות.
איפור - האיירבראש משמש לעיתים לאיפור, בעיקר של אנשים המופיעים בסרטים או בטלוויזיה.
לאורך השנים הוא לא זכה לפופולריות רבה בתור אמצעי איפור, אבל עם התפתחות טכנולוגיית ה-HDTV עלתה קרנו מחדש, מכיוון שהוא מאפשר דיוק מרבי ומאפשר "לעצב" פרטים קטנים מאוד.
ציורי גוף וקעקועים - האיירבראש משמש רבות לציור על גוף האדם, וליצירת "קעקועים זמניים".
שיזוף - האיירבראש משמש לעיתים כאחת השיטות ליצירת שיזוף חסר שמש.
על ידי צביעת העור בצבע חום, ניתן לדמות שיזוף בלי להיאלץ להיחשף לפגעיו.
לפני העידן הדיגיטלי האיירבראש שימש כאמצעי העיקרי לריטוש תמונות, שהוא עיצוב מחדש של תמונה שצולמה.
בתקופת שלטונו של יוסיף סטלין, ובייחוד בתקופת הטיהורים הגדולים, היה שימוש אינטנסיבי באיירבראש לעיצוב תמונות ע"פ רצונו של סטלין.
לעיתים אף הועלמו אנשים במלואם מתמונות שבהם הם "לא היו רצויים".
האיירבראש שימש גם לריטוש תמונות לא פוליטיות, בייחוד לעיצוב תמונות אופנה של דוגמנים, והסתרת פגמים בגופם או בפניהם.
עם המצאת המחשב והתמונות הדיגיטליות, ירדה קרנו של האיירבראש ככלי לריטוש תמונות.
כיום משתמשים במקום בתוכנות עיבוד תמונה ממוחשב, כמו אדובי פוטושופ, כדי לרטש תמונות.
בתוכנות גרפיקה ממוחשבת שונות ישנם כלים המחקים את פעולת האיירבראש על תמונות דיגיטליות.
בצייר, למשל, ישנו כלי שצובע באקראי פיקסלים בתוך מעגל המקיף את סמן העכבר.
בתוכנות אחרות ישנם כלים שבהם הצביעה היא הדרגתית - פיקסלים רחוקים ממרכז המעגל נצבעים פחות מפיקסלים קרובים למרכז.
איירה גרשווין היה פזמונאי יהודי-אמריקאי, שעבודתו המוכרת ביותר היא בכתיבת מילים ללחנים של אחיו ג'ורג' גרשווין.
עבודתם המשותפת של האחים ייצרה כמה מהקטעים המפורסמים ביותר במאה ה-20, כולל האופרה "פורגי ובס".
הצלחתם הרבה של האחים כצמד משכיחה לעיתים את תפקידו החשוב של איירה, אך הוא המשיך ליצור גם אחרי מותו המוקדם של אחיו הצעיר בשנות ה-30, ושיתף פעולה עם מלחינים כג'רום קרן, קורט וייל והרולד ארלן.
גרשווין נולד בברוקלין, ניו יורק בשם ישראל גרשוביץ.
אביו, מוישה (מוריס) היגר לאמריקה מסנקט פטרבורג (באימפריה הרוסית דאז) ונרשם בלשכת רישום האוכלוסין בניו-יורק ב-14 באוגוסט 1890. בניו יורק התיישב מוישה גרשוביץ בשכונה היהודית הגדולה בלואר איסט סייד ופגש את רוזה ברוסקין, גם היא בת למהגרים מרוסיה.
השניים נישאו ב-21 ביולי 1895 ועברו לדירה גדולה יותר בברוקלין.
ישראל-איירה היה הבכור מבין ארבעת ילדי המשפחה.
הוא שינה את שמו בעקבות אחיו הצעיר, ג'ורג' (ששינה את שמו מיעקב).
גרשווין היה ילד ביישן ואת רוב ילדותו בילה לבד בבית בקריאה הוא גם ביקר בתיאטרון והאופרטות של גילברט וסאליבן שבו את ליבו.
במשך שנותיו בסיטי קולג' של ניו יורק היה פעיל מאוד במספר עיתונים מקומיים, בבית הספר גם הכיר את ידיד נפשו יפ הרבורג.
בזמן שאחיו הצעיר כבר החל לעסוק בתחום המוזיקה בסמטת טין פאן, איירה היה הקופאי בעסק של אביהם.
לעולם המוזיקה הוא הצטרף רק בשנת 1921, והוא הצטרף לאחיו רק ב-1924 לכתיבת להיט הברודוויי הראשון שלהם !Lady, Be Good.
כתיבתם המשותפת הביאה לשניהם הצלחה רבה והם היו מהיוצרים החשובים במוזיקה של המאה העשרים.
יחד הם כתבו את המוזיקה ללמעלה מתריסר מחזות וארבעה סרטים, וכן גם את המוזיקה של האופרה פורגי ובס (לפירוט ראו בערך ג'ורג' גרשווין).
ב-1932 זכו בפרס פוליצר, שניתן לראשונה למחזמר (למחזמר "בשבילך אני שר").
רבים מהקטעים שכתבו הפכו לסטנדרטים של ג'אז.
איירה, יחד עם אשתו לאונור, חי במשך רוב חייו הבוגרים בבתים צמודים לבית אחיו ג'ורג', הן בניו יורק והן, לאחר 1936 בהוליווד, שם חיו באחוזה גדולה בדירות נפרדות.
עבודתם המשותפת נמשכה עד למותו הפתאומי של ג'ורג' גרשווין מגידול סרטני במוחו ב-1937.
בשלוש השנים שלאחר מות אחיו איירה גרשווין השלים את הסרט The Goldwyn Follies עם ורנון דיוק וג'רום קרן ולאחר מכן לא כתב דבר.
לאחר תקופת האבל חזר לעבודה וכתב מילים לסרטים רבים וכן לכמה מחזות ברודוויי.
הוא היה מועמד עוד פעמיים לפרס אוסקר לשיר הטוב ביותר עבור Long Ago and Far Away מ-1944 ו-The Man That Got Away מ-1954.
ההצגה "Park Avenue" שהצלחתה הייתה פושרת, הייתה פרידתו של איירה גרשווין מעולם התרבות.
איירה נפטר ב-17 באוגוסט 1983 ונקבר בניו יורק.
לאיירה גרשווין היה כישרון מיוחד לכתיבה בסגנונות רבים, ובקולות שונים.
הוא גם היה מהראשונים שכתבו תמלילים מחוכמים ושנונים בשפה שגם הקהל הפשוט יכול היה להתחבר אליה, ובכך השפיע רבות על סגנון הפזמונאות האמריקאי.
איירה גרשווין היה איש ספר ורוחב ידיעותיו בא לידי ביטוי בתמליליו.
ב-1985 העניק הקונגרס האמריקאי את מדליית הזהב של הקונגרס, העיטור הגבוה ביותר שמוענק על ידי הקונגרס של ארצות הברית לאזרח בארצות הברית, לג'ורג' ואיירה גרשווין על "תרומתם היוצאת-מן-הכלל למוזיקה, לתיאטרון ולתרבות האמריקאית".
במרץ 2007 חולק לראשונה פרס "ג'ורג' ואיירה גרשווין" למפעל חיים בתחום המוזיקה הפופולרית מאת ספריית הקונגרס, הפרס הוענק לזמר פול סיימון.
הפרס מוענק מאז מדי שנה מידיו של נשיא ארצות הברית בטקס בבית הלבן.
איירון הוא אחד מסוגי הדמויות בקומדיה היוונית.
המושג משמש גם לתיאור דמויות בקומדיות מאוחרות יותר.
האיירון הוא דמות שמעוררת צחוק עקב מעשיה, בעיקר כשהיא שמה ללעג את המוסכמות החברתיות או את הדמות הנגדית - האלאזון.
במקרים רבים, כמו למשל בקומדיות של מולייר, המשרת משמש בתפקיד האיירון.
מקורן של המילים "אירוניה" ו"איירון" משותף.
האיירון הוא אדם שנון ומצחיק שמזלזל בנורמות החברתיות, אך יודע להסתדר ולהתאים את עצמו לסביבה.
הוא מפחית מערך עצמו ומתייחס אל עצמו כאל אדם פשוט, למרות שבפועל יש לו הבנה עמוקה של המציאות.
ראייתו זו מאפשרת לו לנווט את מהלך העלילה כרצונו ולהצליח להערים על האלאזון.
איירה גיטלר היה עיתונאי, מבקר והיסטוריון ג'אז יהודי אמריקאי.
כיהן כחבר סגל בבית הספר מנהטן למוזיקה וכאוצר שותף של אוסף הג'אז של הסמית'סוניאן.
גיטלר נולד בברוקלין, ניו יורק.
כבר בשנות הארבעים, עת היה תלמיד תיכון, כתב על מוזיקת סווינג והיה מבין הראשונים שגילו את הבי בופ.
בין השנים 1950–1955 עבד כמפיק מוזיקלי בחברת התקליטים פרסטיז' (Prestige).
בשנות החמישים טבע את המונח "סדיני צליל" על מנת לתאר את סגנון הנגינה של ג'ון קולטריין.
גיטלר היה כותב קבוע ועורך במגזין דאון ביט ופרסם גם ב-JazzTimes ,Jazz Improv, הניו יורק טיימס, פלייבוי, וילג' ווייס ועוד.
כתב וערך עשרות ספרים אודות ההיסטוריה של הג'אז, חלקם יחד עם לאונרד פד'ר ואחרים.
גיטלר כתב מאות הערות אלבום (liner notes), והיה מרואיין קבוע בתוכניות טלוויזיה וסרטים תיעודיים אודות ההיסטוריה של הג'אז.
בשנת 1974 הוענקה לו מלגת גוגנהיים.
גיטלר נודע גם ככותב מאמרים וספרים בנושא הוקי קרח.
נפטר בניו יורק ב-23 בפברואר 2019.
איירה ניובל הוא כדורסלן עבר אמריקאי וכיום מאמן כדורסל.
ניובל שיחק במספר קבוצות בליגת ה-NBA ואף זכה באליפות המערב עם לוס אנג'לס לייקרס בשנת 2008.
ניובל בוגר אוניברסיטת מיאמי באוהיו, נרשם לדראפט ה-NBA בשנת 1997, אך לא נבחר ולכן החל את הקריירה בליגות הכדורסל החצי מקצועניות בארצות הברית, בעונת 1997/1998 שיחק במדי הויסקונסין בלאסט מליגת ה-IBA ובעונה שלאחריה שיחק באיידהו סטמפיד מליגת ה-CBA.
בשנת 2000 יצא לראשונה לאירופה וחתם בקראבנוס הקפריסאית, ולאחר עונה מוצלחת בקבוצה שכללה זכייה בגביע הקפריסאי, חתם על חוזה בקבוצת סן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA.
בספרס מיעט לשחק ולכן עבר בסיום העונה לפלינט פיוז שגם היא מה-CBA, לאחר מכן הצטרף לאטלנטה הוקס, וכבר בעונתו הראשונה בקבוצה העמיד ממוצעי שיא בקריירה של 8 נקודות ו-5.3 ריבאונדים למשחק.
גם בעונתו השנייה בקבוצה הציג יכולת טובה והעמיד ממוצעים של 7.7 נקודות, 3.7 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים למשחק.
לאחר עונה זו עבר לשחק בקיץ במדי האוקלהומה סטורם מליגת הקיץ החצי מקצוענית, ה-USBL, ולאחר מכן חתם בקבוצת קליבלנד קאבלירס ובחמש עונות במדיה קלע 4.2 נקודות והוריד 2.8 ריבאונדים בממוצע למשחק.
ב-21 בפברואר 2008 הועבר לסיאטל סופרסוניקס בעסקת ענק שכללה בין היתר את דלונטה וסט, דונייל מרשל, בן וולאס, דרו גודן וג'ו סמית', אולם כבר לאחר שבוע בלבד שוחרר מהקבוצה וחתם על חוזה לעשרה ימים בלוס אנג'לס לייקרס, שלאחר תשעה ימים החליטה להחתימו עד לסיום העונה.
במרץ 2009 חתם ניובל בקבוצה הישראלית בני השרון מליגת העל, אותה הוביל לרבעי הגמר בפלייאוף ובגביע המדינה, אך קבוצתו הפסידה למכבי חיפה ועירוני נהריה בהתאמה.
השתלבותו בקראבנוס לא הייתה טובה, בניגוד לקדנציה הקודמת בקבוצה, הפעם לא הרשים ובעקבות יכולת ירודה בתחילת העונה, שוחרר עוד לפני תום הסיבוב הראשון.
לאחר כישלונו בליגה הקפריסאית עבר לליגה הספרדית השנייה וחתם בקאסרס באסקט.
איירבנדר: כשף האוויר האחרון הוא סרט פעולה, הרפתקאות ופנטזיה אמריקני בבימויו של מ.
נייט שאמלאן, אשר יצא לאקרנים ב-1 ביולי 2010. עלילת הסרט מבוססת על עלילת העונה הראשונה של סדרת האנימציה האמריקאית "אווטאר: כשף האוויר האחרון".
הסרט קיבל באתר Rotten Tomatoes 5% עגבניות טריות וציון 2.9 מתוך 10.
הסרט זכה בחמישה פרסי פטל הזהב, בהם "הבמאי הכי גרוע", "הצילום הכי גרוע" ו"השימוש הכי גרוע בעיניים בסרט תלת־ממדי".
העלילה מתרחשת בעולם בדיוני אשר מתחלק לארבע אומות: שבטי המים, ממלכת האדמה, אומת האש ומקדשי האוויר.
כל אומה מכילה אנשים שנקראים "כשפים" אשר מסוגלים לשלוט באלמנטים של הטבע (מים, אדמה, אש, ואוויר).
העלילה מתמקדת בנער צעיר בשם אָנג (נואה רינגר) אשר מגלה כי הוא האווטאר - נצר לשורה ארוכה של גלגולי נשמות אשר היו מסוגלים לשלוט בכל ארבעת האלמנטים ואשר מטרתם לאורך הדורות הייתה להביא איזון לעולם.
אנג נאלץ להתמחות בכל ארבעת האלמנטים על מנת שיוכל להביס את שליט האש אשר מאיים לכבוש את העולם.
משום ששליט האש הצליח להשמיד כליל את כל נוודי האוויר, אנג הוא למעשה "כשף האוויר האחרון" אשר נותר בחיים.
בעזרתם של כשפית מים בשם קטרה (ניקולה פלץ) ואחיה סוקה (ג'קסון ראת'בון) ובאמצעות הביזון המעופף שלו אפה, אנג יוצא למסע מסוכן במטרה להחזיר את האיזון לעולם.
בדרכו של אנג עומדים שליט אומת האש השאפתן אוזאי (קליף קרטיס), בנו, הנסיך צוּקו (דב פאטל), אשר גורש מאומת האש ואשר צריך ללכוד את אנג על מנת להשיב את כבודו, ואדמירל צאו (אסיף מנדבי) שרוצה להעלים את הירח ולחסל את כל כשפי המים.
אָנג (מגולם על ידי נואה רינגר) – הפרוטגוניסט.
נער אשר היה קפוא בקרח יחד עם הביזון המעופף שלו, אפה, במשך מאה שנים.
לאחר מאה שנים פגש נער ונערה בשם סוקה וקטרה משבט המים הדרומי שמגלים אותו ואת ואפה, מחלצים אותם ומצליחים להחיות אותם.
אנג מגלה במהרה כי הוא הגלגול הנוכחי של האווטאר אשר נועד להביס את אומת האש ולהחזיר את האיזון לעולם.
הנסיך צוקו (מגולם על ידי דב פאטל) – הנסיך של אומת האש, ויורש העצר לשעבר אשר הוגלה מאומת האש על ידי אביו, שליט האש אוזאי, אשר הורה כי הוא לא יורשה לחזור לאומת האש עד אשר הוא ילכוד את האווטאר.
קָטַרַה (מגולמת על ידי ניקולה פלץ) – כשפית המים האחרונה משבט המים הדרומי, מוכשרת באומנויות הריפוי.
יחד עם אחיה הבוגר סוֹקה, הם מלווים את אנג לאורך מסעו בחיפוש אחר הדרך לנצח את שליט האש ולהשכין שלום בעולם ובין ארבע האומות.
קטרה משמשת בהמשך כמושא אהבתו של אנג.
סוֹקה (מגולם על ידי ג'קסון ראת'בון) – לוחם משבט המים הדרומי.
יחד עם אחותו הקטנה קטרה, הם מלווים את אנג לאורך מסעו בחיפוש אחר הדרך לנצח את שליט האש ולהשכין שלום בעולם, אינו כשף.
אָיירוֹ (מגולם על ידי שון טוב) – גנרל בדימוס מאומת האש.
איירו הוא גם דודו ומורו של הנסיך צוּקוֹ ואחיו של שליט האש.
איירו הוא כשף אש רב עוצמה.
איירו היה היחיד אשר החליט לתמוך בצוקו לאחר שהוגלה.
האדמירל צאו (מגולם על ידי אסיף מנדבי) – אדמירל חמום מוח בצבא אומת האש אשר מנסה ללכוד את האווטאר.
הנסיכה יוּאה (מגולמת על ידי סיישל גבריאל) – הנסיכה של שבט המים הצפוני, אשר הייתה מושא אהבתו הראשונה של סוקה.
הנסיכה יואה הקריבה את עצמה על מנת להציל את שבט המים ולהשיב את האיזון לעולם, על ידי הפיכתה לרוח הירח.
שליט האש אוֹזַאֲי (מגולם על ידי קליף קרטיס) – אוזאי הוא השליט הנוכחי של אומת האש ואביו של הנסיך צוּקוֹ.
הנבל המשני בסרט על אף שהוא משמש כנבל הראשי בסדרת האנימציה.
הנסיכה אָזּולַה (מגולמת על ידי סאמר בישיל) – הנסיכה של אומת האש ואחותו הקטנה של צוקו.
אזולה היא הבת המועדפת של שליט האש.
מופיעה בתחילת הסדרה בקרב בו צוקו מסרב להילחם בה ובסוף הסרט כאשר שליט האש אוזאי מורה לה ללכוד את אחיה ודודה, ולהשמיד את האווטאר.
ב-2007 הכריזו אולפני סרטי פרמאונט על חתימת חוזה עם מ.
נייט שאמלאן לכתיבת תסריט וביום טרילוגיית סרטים המתבססים על הסדרה המצוירת "אווטאר: כשף האוויר האחרון".
משום שבשם המקורי של הסרט כיכבה המילה "אווטאר" (Avatar), הייתה בעיה חוקית, מפני שהמילה הייתה רשומה כבר תחת סרט אחר, בהפקתו ובבימויו של ג'יימס קמרון, ובשל כך שונה שם הסרט ל"The Last Airbender".
צילומי הסרט נעשו בגרינלנד ובמספר מקומות בפנסילבניה, ארצות הברית.
האפקטים המיוחדים הוספו בטכנולוגית CGI על ידי חברת Industrial Light & Magic.
לאחר הפקת הסרט בחר שאמלאן להמיר את הסרט לפורמט 3D בעלות של 10 מיליון דולר, לפי דיווחים שונים.
לצורך הסרט נעשו התאמות מרובות בעלילה כאשר חלקים רבים מהעלילה המקורית הוסרו או שונו.
כמו כן נעשו שינויים רבים בעיצוב של הדמויות עצמן וחלק מן הדמויות המקוריות הוסרו מהסרט.
ישנה בסרט סצנה שאינה מופיעה כלל בסדרה.
הקטע בו אנג פוגש אדם שמסגיר אותו למפקד צאו.
באותו הקטע מופיעים הפסלים של האווטארים, בניגוד לסדרה, שבה אנג רואה את הפסלים באותו ביקור במקדש האוויר הדרומי, ביחד עם קטרה וסוקה.
בניגוד לסרט, בסדרה אנג מספר לחבריו שידע על היותו אווטאר.
בסרט, סבתא של קטרה היא הראשונה שמגלה כי אנג הוא האווטאר, בסדרה, צוקו חושף זאת לראשונה בפני שבט המים.
הנשיקה בין יואה לסוקה קוצרה בסרט, ועברה שינוי.
תפקידיהם של סוקה וקטרה צומצמו מאוד במהלך הסרט, ובניגוד לסדרה, אפשר להתרשם בסרט שקטרה היא דמות משנית מאחר שאנג וסוקה ממלאים תפקיד ראשי יותר בקרבות.
כמו כן, הקרב בין קטרה לצוקו בקוטב הצפוני קוצר מאוד, ובניגוד לסדרה, קטרה לא תקפה את צוקו כלל אלא הצליחה לחסום את התקפותיו מספר פעמים ולאחר מכן הובסה.
גם במהלך הקרב החוזר היא תוקפת את צוקו מאחורי הגב תוך כדי שהוא תקף את אנג.
בסדרה לעומת זאת היא הביסה את צוקו בשני הקרבות, אלא שבקרב הראשון צוקו הצליח לתקוף אותה במפתיע כשהיא סובבה אליו את גבה לאחר שכלאה אותו במגלשת קרח.
ולאחר מכן היא הביסה אותו בקרב החוזר כשנלחמו פנים מול פנים.
שאר הקרבות בהם השתתפה קטרה נגנזו לחלוטין.
בסרט דמותו של הנזיר ג'יאצו נראית צעירה יותר, בסדרה הנזיר ג'יאצו הוא איש זקן ומזוקן.
מראהו של הנסיך צוקו השתנה בסרט.
בסדרה, צוקו קירח במקצת למעט קוקו שחור, ועל עינו השמאלית צלקת.
בסרט, הצלקת על עינו היא הרבה יותר קטנה וחסרת הצבע האדום הלוהט שיש לה בסדרה, ויש לצוקו שיער על כל ראשו, אך חסר הקוקו שלו.
מראהו ואופיו של אירו, דודו של הנסיך צוקו, גם השתנה בסרט.
בסדרה, הוא עודף משקל, מבוגר, בעל חוש הומור וחובב תה ירוק.
בסרט, הוא רזה, צעיר יותר במקצת, הרבה יותר רציני וחיבתו לתה אינה מוצגת באופן חד וברור אלא באופן עקיף בלבד.
דמותו של סוקה הפכה להיות רצינית יותר בסרט, כך גם אנג, בעוד בסדרה הם יותר ילדותיים ופחות מרוכזים ומודעים למטרתם.
בסרט, על מנת לבצע כשפות אחת, הדמויות צריכות לבצע מספר תנועות מורכבות.
בסדרה תנועת כשפות מתבצעת לאחר תנועה אחת.
בומי, מלך העיר אומשו, אינו מופיע בסרט.
בסרט, אנג מפיח מחדש תקווה בכשפי האדמה שנכלאו בידי אומת האש.
בסדרה, קטרה מחזירה להם את תקוותם.
בסדרה, קטרה נכנסת לכלא כדי לעזור לכשפים כדי לחלץ כשף אדמה בשם הַארוּ.
בסרט הם נכלאים בידי חיילים מאומת האש ונכנסים לכלא.
בסדרה, כלא כשפי האדמה נמצא על ספינת קיטור עשויה מברזל בלב ים, והבריחה משם מתרחשת לאחר שאנג מביא פחם לסיפון הספינה על מנת שכשפי האדמה יוכלו למרוד.
בסרט, כלא הכשפים נמצא בכפר של ממלכת האדמה, כאשר כשפי האדמה היו יכולים לכשף אדמה כרצונם.
בסדרה, בניגוד לסרט, הדרקון של אווטאר רוקו (האווטאר שקדם לאנג) אינו מסוגל לדבר.
הדיבורים של אנג עם רוקו בסדרה הוחלפו בדיאלוגים עם רוח הדרקון בסרט.
פניו של שליט האש אוזאי לא מופיעות עד לעונה השלישית של הסדרה.
בסרט, ניתן לראות את פניו בבירור ברוב חלקי הסרט.
ג'ט ולוחמי החופש אינם מופיעים בסרט.
תפקידו של מאסטר פאקו, המורה לכשפות מים של אנג, צומצם בסרט.
בנוסף לא תואר סיפור האהבה שלו עם סבתא של קטרה וסוקה.
בסרט, כשפי אש זקוקים למקור אש על מנת לכשף אותה, למעט אירו שבסוף הסרט מצליח ליצור אש.
בסדרה, כל כשפי האש יכולים ליצור אש יש מאין.
אווטאר רוקו אינו מופיע בסרט ורק מאוזכר באופן שולי.
אחת הסצנות החשובות בסדרה, בה רוח הלבנה מתמזגת עם אנג ועוזרת לו לנצח את אומת האש, נגנזה ובמקומה הופיע ניסיון של אנג להעיף את ספינות אומת האש בעזרת צונאמי.
מאסטר ג'ונג ג'ונג נגנז מהסרט.
בסרט לא מאוזכרת העובדה שקטרה מסוגלת לרפא פציעות באמצעות המים שלה.
בסרט, אנג נכנס למצב האווטאר לאחר שהוא מגלה שכל נוודי האוויר נהרגו ומקבל במקביל חיזיון על רוח הדרקון.
בסדרה, אנג נכנס למצב האווטאר באותה סיטואציה, אך לא תואר מה קרה לו באותו זמן.
האהבה הלא ממומשת בין אנג לקטרה היא לא מרכיב מרכזי בסרט.
הסרט קיבל ביקורות קוטלות והשפיע על המצאת הביטוי כשפות גזע.
בעוד שהיו ספקולציות רבות לגבי הפקה של סרט המשך, עד היום לא יצאה הודעה רשמית על כך מצד מ.
נייט שאמלאן, אולפני סרטי פרמאונט או ניקלודיאון.
בעת צילומי הסרט "איירבנדר" שאמלאן ציין כי הוא מעוניין להפיק סרט המשך שיהיה אפל יותר וכי הוא מעוניין שאזולה תהיה הנבל הראשי בסרט.
בריאיון לשבועון "New York Magazine" שנערך ביולי 2010 שאמלאן ציין כי בחודשים הקרובים הוא ידע אם הוא יוכל להפיק סרט המשך או לא.
בראיון שנערך עם שאמלאן בספטמבר 2010 בו שאמלאן נשאל מתי סרט ההמשך יופק, הוא ציין כי הוא איננו יודע וכי ישנם גורמים רבים שנלקחים בחשבון.
ב-18 במאי 2010 יצא רומן גרפי בשם "The Last Airbender Prequel: Zuko's Story" (בעברית: "איירבנדר: הסיפור של צוקו") אשר מתאר מסעו של צוקו בתקופה שלאחר גירושו על ידי אביו.
הספר נכתב על ידי דייב רומן ואליסון ווילגוס, אוייר על ידי נינה מטסומוטו ויצא לאור על ידי חברת ההוצאה "דל ריי מנגה" .
יצחק לייב איירה לאון רֶנֶרט (בכתיב יידי: רעננערט; באנגלית: Ira Rennert; נולד ב-31 במאי 1934) הוא איש עסקים ומיליארדר אמריקאי, יהודי אורתודוקסי, המתגורר במדינת ניו יורק וידוע כאחד התורמים הגדולים לעולם התורה החרדי והדתי-לאומי.
בשנת 2022 הוערך הונו על ידי המגזין "Forbes" ב-3.5 מיליארד דולר, והוא הוצב במקום ה-801 ברשימת עשירי העולם.
הוריו של רנרט היו מהגרים מפולין ורומניה.
הוא סיים את לימודיו בברוקלין קולג' ב-1954, וקיבל את התואר השני שלו מבית הספר לעסקים סטרן באוניברסיטת ניו יורק ב-1956, שם היה מאוחר יותר חבר במועצת הנאמנים.
לדברי דובר החברה, ג'ון גולדברג: "בשל תנאי השוק, החברה מצאה את עצמה מפרה את חוק ורנרט גייס הון נוסף כדי לעמוד בדרישות.
עם זאת, החברה שוב נפלה מתחת לסף דרישות ההון והוא סגר את החברה.
רנרט עשה את הונו החל משנות ה-80 של המאה ה-20 מעסקאות אג"ח זבל, באמצעות חברת ההחזקות Renco שהקים בניו יורק, שבין נכסיה היו גם חברת AM General המייצרת את רכבי השטח הצבאיים HMMWV ("האמר") (בשנים 1993–2004), וכן מפעלי מגנזיום (MagCorp - Magnesium Corp of America).
בשנת 2001 ניהל מאבק משפטי נגד מפעל המגנזיום של מפעלי ים המלח, שנחנך ב-1996; זאת בטענה כי הוא פוגע בעסקיו על ידי מכירת מגנזיום במחירי היצף ברחבי העולם, הגורמת לעסקיו נזקים כבדים.
זמן קצר אחר כך, מחלקת המשפטים של ארצות הברית הגישה תביעה נגד החברה שלו "מגנזיום קורפ", בגין הפרות מרובות של חוק הפסולת המסוכנת, וכן הוצאת הון מהחברה על ידי רנרט באמצעות הנפקת האג"ח, שהותיר את החברה חדלת פירעון.
התביעה נמשכה שנים רבות עד שנפסק שעליו לשלם קנסות בסך 213 מיליון.
בשנת 2003 החברה לערובת הטבות פנסיה (PBGC), גוף של הממשל הפדרלי שמפקח על קרנות פנסיה פרטיות, פתחה בהליכים משפטיים לחילוט האחוזה המפוארת של רנרט בלונג איילנד ונכסים אחרים.
זאת במטרה להבטיח את זכויות הפנסיה של עובדי מפעל הפלדה WCI, יחידה בחברת ההחזקות Renco, שהייתה בשליטת רנרט.
מפעל הפלדה היה בהליכי פשיטת רגל והיה חשש שהעובדים יישארו ללא פנסיה, מאחר שקרן הפנסיה שלהם הייתה בשליטת החברה.
בשנת 2008 דווח כי הפסיד 200 מיליון דולר מההונאה של איש העסקים היהודי-אמריקאי ברנרד מיידוף.
בשנת 2009 היה מעורב בניסיון שלא צלח להשתלט על חברת הרכב השוודית "סאאב".
רנרט נחשב מקורב לבנימין נתניהו, וקיים יחסים קרובים גם עם אריאל שרון, לימור לבנת ועוזי לנדאו.
הוא אחד התורמים הגדולים של עמותת אלע"ד, הפועלת לחיזוק ההתיישבות היהודית במזרח ירושלים.
בשנת 2001 השקיע ב"קרן פייר" – שותפות מוגבלת (קרן נדל"ן אמריקנית ישראלית) שהקימו זלמן שובל ושלמה גרופמן.
בין השאר הקימה הקבוצה מגדל מגורים ברמת גן, ומאות דירות בכל רחבי המדינה.
בשנת 2007 היה שותף בקבוצת "סרברוס-גבריאל" (דרך ידידו סטיבן פיינברג, מייסד קרן הגידור "סרברוס") שהתמודדה על רכישת השליטה בבנק לאומי במסגרת תהליכי הפרטה של הבנק.
בשנת 2013 הקים קבוצה בשותפות עם אהוד ברק שביקשה להתמודד במרכז לרכישת חברת הנשק תעש מערכות, אולם לבסוף זכתה חברת אלביט מערכות במכרז.
רנרט הקים את "מרכז אינגבורג רנרט ללימודי ירושלים" באוניברסיטת בר-אילן.
הוא תרם, בין השאר, לבית-ספר לאמנות בצלאל, ל ולארגוני צדקה.
הוא הרבה לתרום ספרי תורה לבתי-כנסת בישראל ותרם להקמת בית-הכנסת במשכן הנשיא.
רנרט מחזיק בבעלות באחוזה הגדולה באזור ההמפטונס בלונג איילנד, היא כוללת 29 חדרי שינה, 39 חדרי אמבטיה ושירותים, תיאטרון בן 154 מקומות ישיבה, ומטבח בגודל מסעדה עם 5 מקררים.
השטח סביב האחוזה כולל קומפלקס ספורטיבי עם שני מגרשי טניס, אולם באולינג ומגרש כדורסל.
המוסך באחוזה יוכל להכיל 200 כלי רכב.
האחוזה, ממוקמת על מגרש בשטח כולל של 252 דונם, על שפת האוקיינוס האטלנטי, במרחק כ-150 ק"מ מהעיר ניו יורק.
מבנה המגורים משתרע על 10,220 מ"ר והוא אחד מהבתים הגדולים ביותר בארצות הברית.
לרנרט יש גם דירת דופלקס בפארק אווניו במנהטן, ובית מפואר ליד רחוב הנביאים בירושלים.
רנרט נשוי לאינגבורג חנה רנרט, סוכנת נסיעות לשעבר ממוצא שוודי, שהתגיירה למענו.
היא משמשת כדירקטורית של מרכז לינקולן לאמנויות הבמה.
איירבוס בלוגה מכונה גם איירבוס A300-600ST, הוא מטוס מטען מתוצרת יצרנית המטוסים האירופית איירבוס.
המטוס הוא מטוס איירבוס A300-600 בו הורחבו גוף המטוס ובכך בטן המטוס בצורה משמעותית על מנת שיוכל לשאת מטענים גדולים במיוחד.
ממטוס זה נבנו חמש יחידות, והן משמשות את איירבוס להעברת חלקי מטוסים בין מפעליה הפזורים בצרפת, גרמניה, ספרד, ובריטניה.
בתחילה נקרא המטוס "סופר טראנספורטר" (Super Transporter), אולם בהמשך שונה שם המטוס לשמו באנגלית של הלבנתן הלבן, "בלוגה".
כשנוסדה איירבוס ב-1970 הוסעו רכיבי המטוסים המיוצרים במספר מדינות בכבישים.
בשנת 1972 רכשה איירבוס ארבעה מטוסי בואינג 377 שעברו הסבה דומה, ומכונים "סופר גופי" (Super Guppy).
בשנת 1991 החלו החברות דיימלר-קרייזלר איירוספייס ו-Aérospatiale, שתי השותפות העיקריות של איירבוס, בפיתוח מטוס שיחליף את הבואינג 377. המטוס שתוכנן היה זהה ל-A300 בכנפיים, מנועים, כן הנחיתה, וחלקו התחתון.
אולם כדי שיוכלו להכניס מטענים מבלי לנתק את המערכות ההידראוליות, הועבר תא הטייס לתחתית המטוס.
כמו כן חוזק מבנה הזנב כדי לשמור על יציבות המטוס.
בניית המטוס החלה בספטמבר 1992, וטיסת הבכורה התקיימה ב-13 בספטמבר 1994. לאחר 335 שעות של מבחנים, קיבל המטוס את אישור הרשויות באוקטובר 1995.
המטוס משמש להעברת רכיבי המטוסים להרכבה הסופית בטולוז או המבורג.
במשך השנים שמשו המטוסים להעברת מגוון רחב של מטענים מיוחדים, בהם רכיבי תחנת חלל, מכונות, ומסוקים.
נפח תא המטען גדול יותר מהC-5 גלקסי והאנטונוב 124, אולם המטוס מוגבל לנשיאת מטען של עד 47 טון, בהשוואה לגלקסי היכול לשאת 122.5 טון, והאנטונוב 124 המסוגל לשאת 150 טון.
למרות גודלו, המטוס לא מסוגל לשאת את חלקי ה-A380 המועברים לרוב על גבי ספינות.
בשנת 1999 נשא המטוס את ציורו של אז'ן דלקרואה, "החירות מובילה את העם", מפריז לטוקיו.
גובה הציור היה גדול בשביל הבואינג 747, והוא הועבר בתוך מכולה מיוחדת במטוס.
מטוס איירבוס בלוגה XL אמור להחליף אותו ובשנת 2020 הוא ביצע את הטיסה הראשונה.
איירה פרדריק אולדרידג' היה שחקן תיאטרון אמריקאי, שהופיע בעיקר בלונדון ובאירופה, ובמיוחד בתפקידים שייקספיריים.
הוא השחקן האפרו-אמריקאי היחיד, מבין 33 השחקנים האנגלים, שזכו בטבלת ארד בלהקה השייקספירית המלכותית בסטרטפורד אפון אייבון.
כמו כן, הוא היה פופולרי במיוחד בפרוסיה ורוסיה, שם הוא קיבל אותות כבוד גבוהים ביותר מראשי המדינה.
אולדרידג' נולד בניו יורק לכומר דניאל ולוּרנה (Luranah) אולדרידג'.
על פי אולדרידג', סבו מצד אביו היה ראש שבט נוצרי בעם הפולה (Fula) בסנגל.
בגיל 13 הוא למד בבית הספר האפריקאי החופשי בניו יורק.
בילדותו נהג לצפות במחזות מן המרפסת של תיאטרון פארק, התיאטרון המוביל בניו יורק באותה עת.
חוויית המשחק הראשונה של אולדרידג' הייתה בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-19, עם להקה הקשורה ל-African Grove, תיאטרון אפרו-אמריקאי.
תפקידו הראשון היה רולה במחזה פיזרו.
הוא המשיך ושיחק את רומיאו של שייקספיר ומאוחר יותר נעשה המלט מפורסם.
מת'יוס היה מאוד פופולרי בלונדון ולכן רבים התוודעו ליצירתו החדשה אחרי שחזר ללונדון.
בתקופה זו, בשל אפליה גזעית קבועה ממנה סבלו שחקנים שחורים בארצות הברית, היגר אולדרידג' לאנגליה, שם עבד בתחילה כמלביש של השחקן הבריטי הנרי וולאק (Henry Wallack).
על פי ההיסטוריון שיין וייט, שמעו האנגלים על התיאטרון האפריקאי ממת'יוס, ולכן קשר אולדרידג' את עצמו אליו.
ברנת לינדפורס (Bernth Lindfors) סיפר: "כשאולדרידג' התחיל להופיע על הבמה בתיאטרון רויאלטי (Royalty Theatre) הוא נקרא רק "ג'נטלמן צבעוני" (gentleman of color).
אבל כשעבר לתיאטרון רויאל קובורג, פרסמו אותו במודעת ההצגה הראשונה כטרגיקון האמריקאי מניו יורק.
מודעת ההצגה השנייה התייחסה אליו כ"טרגיקון האפריקאי".
לכן כולם הלכו לתיאטרון כשהם מצפים לצחוק משום שהם חושבים שזה האדם אותו ראה מת'יוס בניו יורק".
בהופעה שלו הוא השתמש בכישרון שלו כדי להפוך למה שהיה מצופה ממנו.
אולדרידג' ביצע סצנות מאותלו שהדהימו את הצופים.
מבקר אחד כתב: "באותלו (אולדרידג') מגיש את הקטעים הקשים ביותר בדרגת דיוק שמפתיעה את הצופה".
הוא התקדם בהדרגה לתפקידים גדולים יותר.
ב-1825 קיבל תפקיד ראשי בתיאטרון קובורג בלונדון כאורונוקו במחזה "נקמתו של עבד", ואחריו בתפקיד גאמביה במחזה "העבד" ותפקיד קטן באותו של שייקספיר.
הוא שיחק גם תפקידים מרכזיים במחזות כמו "רוח הרפאים בטירה" וכן תפקידים אחדים של דמויות של לבנים, כולל קפטן דירק האטראיק (Dirk Hatteraick) במחזה "ברטרם" מאת ר.
מאטורין, התפקיד הראשי בריצ'רד השלישי ושיילוק במחזה הסוחר מוונציה מאת שייקספיר.
ב-1831 הוא שיחק בהצלחה בדבלין, ובמספר מקומות בדרום אירלנד, שם הוא יצר סנסציה בעיירות הקטנות.
השחקן אדמונד קין (Edmund Kean) שיבח את ביצועו באותלו.
היו שביקרו אותו על שלקח לעצמו את החירות לשנות חלק מהטקסט, בעוד אחרים תקפו אותו בשל גזעו.
משום שהיה אמריקאי שחור מתיאטרון אפריקאי קרא לו ה"טיימס" "רוסקיוס האפריקאי".
אולדרידג' ניצל זאת לטובתו והרחיב את האזכורים האפריקאיים בביוגרפיה שלו שהופיעה במודעות על הצגות.
אולדרידג' ערך מסע הופעות ראשון מוצלח באירופה ב-1852. הוא הופיע בגרמניה, שם הוצג בפני הדוכסית של זאקסן-קובורג-גותה, והופיע בפני פרידריך הרביעי מפרוסיה.
במסע הופעות ב-1858 הגיע לסרביה ולאימפריה הרוסית, שם נפגש עם לב טולסטוי, מיכאיל שצ'פקין ועם המשורר והאמן האוקראיני טאראס שבצ'נקו, שצייר את הפורטרט שלו (משמאל).
בשלב זה, ולאחר שהגיע לגיל המתאים, הוא גילם את התפקיד הראשי במחזה המלך ליר באנגליה, בפעם הראשונה.
הוא קנה רכוש באנגליה, סייר שוב ברוסיה (1862) והגיש בקשה לאזרחות בריטית ב-1863.
זמן קצר לאחר שהגיע לאנגליה, ב-1824, התחתן אולדרידג' עם מרגרט גיל (Margaret Gill), אישה אנגליה.
שנה אחרי מותה של מרגרט התחתן אולדרידג' עם המאהבת שלו, הרוזנת השוודית, כפי שכינתה את עצמה, אמנדה פון בראנדט.
ממנה נולדו לו ארבעה ילדים.
כל ילדיו פנו לקריירות מוזיקליות.
אולדרידג' בילה את רוב שנות חייו האחרונות עם משפחתו ברוסיה ובאירופה, עם ביקורים קצרים באנגליה.
הוא תכנן לחזור אחרי מלחמת האזרחים האמריקנית לארצות הברית, אבל נפטר באוגוסט 1867 בהיותו בלודז' שבפולין.
הוא נקבר בבית הקברות האוונגליסטי בלודז'.
עברו 23 שנים עד שהוקמה לו מצבה ראויה.
אגודת אמני הקולנוע והתיאטרון הפולנית מטפלת בקבר.
פורטרט של אולדרידג' מ-1826 מאת ג'יימס נורת'קוט, כשהוא לבוש לתפקיד אותלו, נמצא בגלריה לאמנות של מנצ'סטר.
אולדרידג' הופיע במנצ'סטר פעמים רבות.
אולדרידג' זכה במספר פרסים מראשי מדינה וממשלות: מדליית זהב פרוסית לאמנות ומדעים מהמלך פרידריך השלישי, צלב הזהב של לאופולד מהצאר של רוסיה וצלב מלטה מברן.
אולדרידג' הוא האפרו-אמריקאי היחיד שיש על שמו טבלת ארד מבין 33 השחקנים שזכו בה בתיאטרון המלכותי השייקספירי בסטרטפורד אפון אייבון.
ב-2002 מנה ההיסטוריון והפילוסוף מולפי קיט אסאנט (Molefi Kete Asante) את איירה אולדרידג' בין 100 האפרו-אמריקאים הגדולים ביותר.
איירון מונגר הוא דמות בדיונית של נבל-על שהופיעה בחוברות הקומיקס איירון מן ביקום מארוול קומיקס.
דמותו הופיעה לראשונה בחוברת "IronMan#163" מאוקטובר 1982, ונוצרה על ידי הכותב דניס אוניל והמאייר לוק מקדונל.
שריון ה-Iron Monger הופיע לראשונה ב-IronMan#200 (נובמבר 1985).
איירון מונגר הוא האלטר אגו של עובדיה סטיין, עובד לשעבר בחברת "תעשיות סטארק", שבנה לעצמו חליפת שריון בנוסח איירון מן.
את דמותו של עובדיה סטיין בסרט הלייב אקשן "איירון מן", משנת 2008 גילם השחקן ג'ף ברידג'ס.
כמו כן, גולם בסרט ספיידרמן: "רחוק מהבית" משנת 2019 (באמצעות קטעי ארכיון), ומדובב על ידי Kiff VandenHeuvel בסדרת האנימציה What If..
אָיִירְבּוּס מִילִטָרִי הייתה חברה אירופית לייצור מטוסים לשימוש צבאי.
נכון לשנת 2023 היא חלק של איירבוס ביטחון וחלל שהיא חטיבה בקבוצת איירבוס.
החברה נוסדה במתכונתה הנוכחית באפריל 2009, כתוצאה משילוב בין מיליטרי טראנספרט איירקראפט דיויסיון (Military Transport Aircraft Division MTAD), ואיירבוס מיליטרי סוסיאדד לימיטאדה (Airbus Military Sociedad Limitada AMSL).
כלי טיס של איירבוס מיליטרי
איירבוס A310 MRTT - מטוס תדלוק המבוסס על האיירבוס A310
איירבוס A330 MRTT - מטוס תדלוק המבוסס על האיירבוס A330
איירבוס A400M - מטוס תובלה גדול
קאסא C-212 אביוקאר - מטוס תובלה בינוני
CASA CN-235 - מטוס תובלה וסיור
איירבוס C-295 - מטוס תובלה וסיור
אקסטרמיס היא קשת סיפור שפורסמה בחוברות הקומיקס איירון מן למשך שש חוברות בין ינואר 2005 לאפריל 2006, בכתיבתו של וורן אליס ובאיורו של אדי גרנוב.
עלילת הסיפור מגדירה מחדש את סיפורו של איירון מן, ומעצימה את כוחותיה של חליפת השריון שלו.
קשת הסיפור קיבלה ביקורות חיוביות, והיא נחשבת לאחד הסיפורים המוצלחים של איירון מן.
חלקים מקשת הסיפור עובדו לסרטי הלייב אקשן "איירון מן", "איירון מן 2", "הנוקמים" ו"איירון מן 3".
"אקסטרמיס" היה הסיפור הראשון של איירון מן לאחר אירועי "האוונג'רס מתפרקים", שאמנם רצו בחוברות השונות של מארוול, אך השפיעו בעיקר על קבוצת האוונג'רס.
הסיפור נועד להיות מעין התחלה חדשה של הדמות - להגדיר אותו מחדש מימי מקורו כסוחר בכלי נשק ועד להיותו "טייס הניסוי החדש של העתיד", עתיד כפי שייחל לו הכותב וורן אליס.
הסיפור כמעט ומזכיר את עברו של איירון מן, והאזכורים לשאר יקום מארוול הם קצרים ומעטים.
הסיפור מתרחש למשך שלושה עד ארבעה ימים שבין הקמת הקבוצה החדשה האוונג'רס החדשים לבין האירועים שהציתו את תחילתה של מלחמת האזרחים של מארוול על חוק רישום העל-אנושיים.
קשת הסיפור כוללת סיפור מקור מעודכן עבור איירון מן, ובו טוני סטארק הוא מעצב כלי נשק שבכלי הנשק שייצר נעשה שימוש במלחמה נגד אל-קאעידה באפגניסטן, כעשר שנים לפני מלחמת המפרץ השנייה.
במהלך סיור למטרת פיקוח, אחת מפצצותיו של סטארק מתפוצצת, שולחת חלקי רסיסים לתוך החזה שלו, וכמעט הורגת אותו.
הוא נלכד בידי טרוריסטים אפגניים, וכמו בסיפור המקורי, יוצר בשיתוף עם אסיר בשם ינסן חליפת שריון - בעזרתה הוא נמלט, אולם במחיר מותו של ינסן.
שלושה אנשים נכנסים לבית מטבחיים נטוש בבאסטרופ שבטקסס, כאשר שניים מהם מזריקים סם נסיוני מרצון לשלישי, שלו הם קוראים בשם "מאלן".
הסם גורם לאיש ליפול לרצפה בכאבים עזים, ושינוי פיזי מוזר מתרחש בו.
שני האחרים מביטים בו בבעתה ונמלטים מהחדר, נועלים אותו מאחוריהם.
בחדר העבודה של טוני סטארק בקוני איילנד, סטארק מתעורר משינה טרופה ומנסה כהרגלו להביט בהשתקפות פניו במראה.
הוא עוזב לראיון מתוכנן עם העיתונאי ג'ון פילינג'ר, שמגלה משיחתו עם סטארק כי האשמה שאותה מרגיש סטארק אינה נובעת מההיסטוריה שלו כמעצב כלי נשק, אלא משום שהשיפורים ההומניטריים שאותם ביקש לממן בעזרת מכירות הנשק שלו לא צלחו.
סטארק שואל אותו בחזרה האם העיתונאי הצליח לשנות משהו, וברור כי השאלה מטרידה את שניהם.
גופתו של האיש שלו הוזרק הסם עדיין שוכבת על רצפת המחסן, והיא מכוסה כולה בשכבה מוזרה של רקמה חיה.
מספר ימים לאחר מכן, מתאבד דוקטור אלדריץ' קיליאן במשרדי תאגיד פיוצ'רפארם באוסטין שבטקסס.
מכתב ההתאבדות שאותו השאיר מיידע את שותפתו לעבודה, מיה הנסן, כי הוא גנב את נסיוב "אקסטרמיס" המסוכן ושחרר אותו למטרה מסוימת.
הנסן מתקשרת בבהילות לסטארק, מאהבה לשעבר, שממהר לשדה התעופה הפרטי שלו לאחר שקיבל את שיחתה בעת שטס בשמי מדינת ניו יורק בחליפת איירון מן.
בחזרה בבית המטבחיים, שני האנשים חוזרים ומגלים כי חברם נמצא חי ושב להכרתו, חזותו רגילה, אולם הוא הכה בפראות בדלת המתכת בניסיון להימלט.
סטארק מגיע לטקסס במטוס סילון פרטי, ובשיחת ועידה עם מועצת המנהלים של "תעשיות סטארק" הוא מסרב לבקשתם שיתפטר מתפקידו כיושב ראש.
הוא עושה זאת ביודעין, שכן בהיעדרו הם ימשיכו ביצור כלי נשק.
בהגיעו לפיוצ'רפארם, הוא מגלה מהנסן שהפרויקט הגנוב מכיל "מיקרוכירורגיה רובוטית", וכי אין זה ידוע מי השיג את ידו עליו משום שהם אינם יכולים לפרוץ למחשבו של קיליאן.
סטארק שולח אימיילים באמצעות מערכת לוויינית לאנשי הקשר של קיליאן מהכונן הקשיח שלו, מתוך תקווה שאחד מהם יצליח לפרוץ את מחשבו.
כדי להסיח את דעתה של הנסן, הוא מטיס אותה לסן דייגו כדי לשוחח עם ידיד ותיק בשם סאל קנדי.
קנדי מדבר על תפקידם של הסמים הפסיכדליים בימי האבולוציה המוקדמים של הציידים, וכיצד השימוש באותם סמים יכול לעזור להבין את "מערכת ההפעלה" של המוח ואף לשכתב אותה מחדש.
קנדי אף נותן מחווה לטרנס מק'קנה, אתנובוטניקאי, פסיכונטיקאי ופילוסוף מנוח.
הוא ממשיך ומדבר על ההתפתחות הטכנולוגית בכלל, שלה הוא קורא "יצירתם של ציידי טובים יותר", ומשווה את הנסן לאדוארד טלר של הביולוגיה ואת סטארק לדין קיימן של הטכנולוגיה.
הם משוחחים ממושכות על האכזבה ממוחות גדולים (קיימן, למרות המצאותיו הגדולות, ידוע רק בשל המצאת הסגוויי, בעוד קלייב סינקלייר חולל מהפכה בתעשיית המחשבים של הממלכה המאוחדת, אך נודע רק בשל המצאת רכב חשמלי מונע מצבר בשם סינקלייר C5 - "סגוויי עם פדלים").
קנדי מתלונן על כך שהאפיטף לאותם מוחות גאונים יהיה אך ורק "כמעט שימושי", מה שכולל את שלושתם.
בינתיים, שלושת האנשים מבית המטבחיים מגיעים למשרדי ה-FBI של יוסטון.
בעוד קנדי ממשיך בדברי התוכחה שלו על עבודתם הצבאית של סטארק והנסן ועל הבטחתם לעתיד טוב יותר, השורד מבית המטבחיים ניגש לא חמוש לתחנת ה-FBI, פניו מכוסות בהבעת שנאה, והוא טובח במו ידיו בכל האנשים המאיישים את התחנה, החמושים ואלה שאינם חמושים.
מיה רואה את התקרית בחדשות, ומבינה כי הטרוריסט וחמישים קורבנותיו הם אשמתה ותוצר של פרויקט שלו היא קוראת "אקסטרמיס".
סטארק קורא למטוס שיחזיר אותם לאוסטין, ושחליפת השריון שלו תהיה מוכנה.
בחזרה במסחרית אשר אוספת את הטרוריסט ואת חבריו, הוא אומר שמעשיו היו רק ההתחלה.
בטיסה בחזרה לטקסס, הנסן אומרת לסטארק שאקסטרמיס הוא נסיוב ננוטכנולוגי צבאי, הנועד לשמש כניסיון נוסף לשחזר את נוסחת סופר-חייל.
התהליך יוצר חיבור עם "מרכז התיקונים" של המוח ומורה לו לבנות את עצמו מחדש אם נפגם.
העיצוב לגוף החדש ניתן לתכנות לפני ההזרקה עצמה, ויכול לפתח בנושא המחקר כוחות על-אנושיים.
עוד היא מוסיפה, כי היא לקחה את החוזה הצבאי ופיתחה אותו למרות רצונה לממן ולקדם מחקר נגד מחלת הסרטן.
סטארק מקבל שיחה מידידו ההאקר, שמגלה לו שקיליאן נתן את אקסטרמיס למיליציה מקומית.
סטארק מתדרך את כוחות המשטרה והאוונג'רס לפני נחיתתו, ועוטה את חליפת איירון מן.
בינתיים, המסחרית ובה הטרוריסט וחבריו עושה את דרכה חזרה לבאסטרופ, טקסס, ומאלן נזכר בטבח משפחתו בפשיטת ה-ATF כשהיה ילד.
איירון מן מאתר את המסחרית ממרומים, מנטרל אותה ונלחם נגד מאלן, אך זה האחרון מביס אותו וגורם לנפגעים רבים בקרב האוכלוסייה.
מאלן נמלט ומותיר את סטארק לכוד מתחת לרכב בוער, כשרמת האנרגיה של חליפתו אזלה.
אולם, סטארק מצליח להעלות את רמת האנרגיה על ידי ספיגת האנרגיה התרמית של הלהבות הבוערות, ומציל אותו ואת נוסעי הרכב.
הוא מתקשר להנסן ומבקש שיטיסו אותו חזרה פיוצ'רפארם.
שם, היא מסירה מעליו את חליפת השריון ומגלה את זהותו הסודית.
הפציעות הפנימיות שלו כתוצאה מהקרב הן חמורות ביותר, וסטארק מבין כי הדרך היחידה לשרוד אותן היא לעבור בעצמו את תהליך אקסטרמיס.
הוא מציין כי זוהי הפעם השנייה שהוא צריך לבחון נשק כדי לשרוד פציעה אנושה.
הנסן חוששת שסטארק לא ישרוד את התהליך, אך סטארק מתעקש והיא מזריקה לו את הנוסחה.
סטארק מתעוות בכאב ונופל לתרדמת.
בזמנו בתרדמת, סטארק חי מחדש את סיפור מקורו כאיירון מן, החל מפציעתו האנושה הראשונה בידי מוקש של "תעשיות סטארק" באפגניסטן שלפני מלחמת המפרץ.
הוא מתעורר ומגלה כי הוא אסיר של ארגון אל-קאעידה, ונדרש ממנו לבנות עבורם כלי נשק.
חוקר רפואה נסיונית ואסיר נוסף בשם ינסן, אומר לסטארק שרסיס חדר לחזה שלו ולבטח יהרוג אותו תוך זמן קצר.
הצמד בונה חליפת איירון מן נסיונית שמשתמשת בשדות אלקטרומגנטיים חזקים שמונעים מהרסיס לחדור לליבו של סטארק.
בעזרת החליפה, סטארק נמלט משביו.
לאחר 24 שעות, הפקעת שמשמשת כמתקן הגלדה ואשר עוטפת את גופו של סטארק נפרצת.
סטארק מתעורר ומגלה שהחלים לגמרי.
זאת ועוד, נדן שליטה מיוחד לחליפת האיירון מן התאחד לתוך גופו, מה שמאפשר לו לזמן את החליפה בכל עת שיחפוץ.
הנדן מאפשר לו לא רק "להנעל" לתוך חליפת איירון מן, אלא גם מאפשר לו גישה למערכות לוויין, מחשבים ואמצעי תקשורת סלולריים.
הוא חושף בפני כל חליפת איירון מן ניידת בצורת מזוודה, המורכבת עליו במתן פקודה.
סטארק מאתר את מאלן באמצעות גישה למערכת הלוויינית, ומגלה שהוא עושה את דרכו לוושינגטון הבירה.
השניים נלחמים, אך כעת מאלן הוא זה שמובס.
סטארק מבקש ממאלן להיכנע, בעודו מנסה שלא להרוג אותו תוך כדי הגנה על עצמו.
הוא מודה בפניו שסיפורו מפחיד אותו, כיוון שזה מזכיר לו את סיפורו שלו, כולל 50 פעילי אל-קאעידה אותם הרג בשעת מנוסתו מהשבי.
ההבדל ביניהם הוא שסטארק מנסה להתעלות מעל ההרג ולעשות שינוי, בעוד מאלן פועל מבלי לראות את העתיד לבוא.
מאלן מצליח לצאת כשידו על העליונה, ואומר כי הוא יהרוג את העתיד בכל מקרה.
הוא מתחיל לקרוע מעל סטארק את השריון שלו.
כתוצאה מכך, סטארק משחרר פרץ אנרגיה שמשפד את מאלן ופוצע אותו אנושות.
לצורך המתת חסד, סטארק עורף את ראשו של מאלן בעזרת פרץ אנרגיה נוסף.
סטארק נותר אחוז זעם ואשמה על כך שהצטרך להרוג פעם נוספת, והוא עושה את דרכו חזרה לפיוצ'רפארם.
הוא מבין כעת כי קיליאן לא הצליח לפתוח את הכספת של החברה לבדו, והנסן כנראה שעזרה לו לגנוב ולשחרר את אקסטרמיס כדי לספק לה נושא מחקר אנושי.
בעשותה זאת, היא תחסוך את המימון הצבאי ותמשיך לחקור אחר פתרונות למחלת הסרטן.
הנסן מודה בכך בפני סטארק, והחיילים שסטארק הביא עמו אוסרים אותה.
אולם, הנסן מצהירה בפניו כי הוא לא יותר טוב ממנה.
סטארק מסכים, אבל לפחות הוא מנסה להיות יותר טוב ממנה, וכתוצאה מכך הוא יוכל להביט בפניו במראה בבוקר שלמחרת.
איירבוס הליקופטרס היא חטיבת יצור המסוקים של קבוצת איירבוס.
היא הגדולה ביותר בתעשיית המסוקים במושגי הכנסה ואספקת מסוקי טורבינה.
משרדה הראשי ממוקם בתחומו של נמל התעופה מרסיי-פרובאנס, במריגננה אשר בצרפת, ליד העיר מרסיי.
מתקניה העיקריים של איירבוס הליקופטרס, מצויים במטות החברה שבמריגננה, ב"יורוקופטר גרמניה" שבעיר Donauwörth, וב"יורוקופטר ספרד" בעיר אלבסטה.
"איירבוס הליקופטרס" הוקמה בשנת 1992, באמצעות מיזוג חטיבות המסוקים של איירוספסיאל ודיימלר-בנץ אוויר־חלל AG (DASA).
מורשתה של החברה, תחילתה בלואי בלריו ובחברת Lioré et Olivier בצרפת, ובמסרשמיט ופוקה-וולף בגרמניה.
כתוצאה ממיזוג חברות האם לשעבר של "קבוצת יורוקופטר" בשנת 2000, נמצאת הקבוצה עכשיו בבעלות מלאה של תאגיד EADS.
תוך יצירתו של תאגיד EADS בשנת 2000, מוזגה לתוכו גם יצרנית כלי הטיס הספרדית CASA , אשר גם לה הייתה היסטוריה של פעילויות קשורות למסוקים שראשיתן בחברה הספרדית טלרס לורינג, כולל הרכבה מקומית של המסוק Bo105.
כיום, יש ל"קבוצת יורוקופטר" שבעה מפעלים בצרפת, גרמניה וספרד, בנוסף ל-24 חברות־בת ומשתתפי יצור, ברחבי העולם.
החל משנת 2010, יותר מ-10,500 מסוקי איירבוס הליקופטרס נמצאים בשירות, עם למעלה מ-2,800 לקוחות ב-140 מדינות.
"קבוצת יורוקופטר" מכרה 346 מסוקים בשנת 2010 וסיפקה 503 מסוקים בשנת 2011.
בינואר 2014 החברה שינתה את שמה מיורוקופטר לאיירבוס הליקופטרס.
המסוק יורוקופטר AS-565 פנתר - נכנס לשירות בשנת 1996, ומשרת במסגרת טייסת 193.
איירוספסיאל גאזל - מספר מסוקים של חיל האוויר הסורי נפלו לידי ישראל במלחמת לבנון הראשונה
כלי טיס של החברה בשירות היחידה האווירית של משטרת ישראל
איירבוס H125 (כחל)- 4 מסוקים נכנסו לשירות במהלך השנים 2016 ו-2017
איירבוס H145 (דוכיפת) - 2 מסוקים נכנסו לשירות במהלך שנת 2018.
איירון לאד הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס האוונג'רס הצעירים ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Young Avengers #1 מאפריל 2005, ונוצרה על ידי הכותב אלן היינברג והמאייר ג'ים צ'ונג.
איירון לאד הוא האלטר אגו של נתניאל "נייט" ריצ'רדס, צעיר מהמאה ה-30 אשר ניצל ממעשה בריונות בידי נבל-העל קאנג הכובש, שהיה גרסה מבוגרת שלו מזמן חלופי.
קאנג לקח את הצעיר במרחבי הזמן כדי להראות לו את המלחמות הרבות שיהפכו אותו בסופו של דבר למי שהוא בעתיד, מתוך כוונה שמראות אלו יספקו לו השראה.
אולם, נייט הצעיר נחרד לראות את החיים העתידיים שלו כמבוגר מרושע.
כשהוא חמוש בחליפה ביו-מתכתית העונה לכל פקודותיו (בדומה לזו של טוני סטארק/איירון מן), הוא גונב את טכנולוגיית המסע בזמן וחוזר לזמן ההווה מתוך מאמץ לשנות את גורלו.
הוא מבקש את עזרתה של קבוצת האוונג'רס, אך מגלה שהיא התפרקה.
אז, הוא מוריד את מערכת ההפעלה הישנה של ויז'ן - ג'רוויס, לתוך השריון שלו, ומגלה בעזרתה תוכנית אל-כשל למקרה והאוונג'רס יתפרקו.
לפי תוכנית זו הוא מקים את קבוצת האוונג'רס הצעירים.
נקרא על שם אביו של ריד ריצ'רדס, מדען גאון אשר ערך ניסויים במסע בזמן.
איירבוס C-295 (בעבר: קאסא C-295; באנגלית: Airbus C-295) הוא מטוס תובלה צבאי טקטי בינוני, שתוכנן ונבנה לראשונה על ידי חברת קאסא הספרדית, שהיא חלק מקבוצת איירבוס תחת חטיבת איירבוס ביטחון וחלל.
העבודה של מה שהפך ל-C-295 החלה בשנות ה-90, כגרסה של מטוס התובלה המוצלח קאסא CN-235. ב-28 בנובמבר 1997, אב הטיפוס ביצע את טיסתו הראשונה; ייצור המוני החל מיד לאחר מכן.
באפריל 1999, חיל האוויר והחלל של ספרד היה לקוח ההשקה עם הזמנה של תשעה מטוסים בקונפיגורציה צבאית של C-295; שנתיים לאחר מכן, המטוס הוכר כפעיל בשירות.
הזמנות נוספות עבור ה-C-295 הגיעו במהרה.
לאחר ששולבה החברה קאסא בקבוצת האווירונאוטיקה האירופאית EADS ב-2000, שונה שמו ל-EADS CASA C-295. בשנת 2015, EADS שינתה את המיתוג שלה לאיירבוס.
הייצור והרכבה הסופית של ה-C-295 מתבצעים בדרך כלל במפעלי איירבוס ביטחון וחלל בנמל התעופה של סביליה בספרד.
סידורי ייצור נוספים סוכמו עם לקוחות מסוימים.
מאז 2011, תעשייה אווירית אינדונזית מייצרת את ה-CN-295 תחת רישיון במפעליה בבאנדונג, אינדונזיה, באמצעות שיתוף פעולה תעשייתי עם איירבוס ביטחון וחלל.
במהלך 2021, הוסכם כחלק מרכישה גדולה יותר, על ייצור ברישוי של 40 מטוסי C-295 עבור חיל האוויר ההודי במתקן של Tata Advanced Systems בוואדודארה, גוג'ראט.
כחלק מהזמנה נוספת עבור חיל הים ההודי ומשמר החופים ההודי, המתקן יטפל גם באספקת 12 מטוסים נוספים עבור משימות סיור ימי.
מעבר לשימושו כמטוס תובלה טקטי, ה-C-295 מסוגל לבצע מגוון רחב של משימות באופן יעיל.
בין המשימות ניתן למצוא צניחה והובלת מטענים, מודיעין אותות (ELINT), פינוי רפואי (MEDEVAC), וסיור ימי.
חלק מהציוד להסתגלות המטוס למשימות שונות הותקן על משטחים, מה שמאפשר התקנה והסרה מהירה.
בעקבות היעדר מכירות משמעותיות של ה-CN-235 בקטע התעופה האזרחי, אף על פי שהוסדרה הסמכה אזרחית לצורך שימוש על ידי סוכנויות ממשלתיות, החברה לא חיפשה במשך זמן רב גרסה אזרחית ל-C-295. רק בשנת 2017, יותר מעשור לאחר שאיירבוס C-295 הצבאי החל בשירות מבצעי, נחתם החוזה הראשון לאספקת מטוס אזרחי מסוג C-295.
המטוס C-295 נרכש על ידי מדינות רבות, כולל הודו, ספרד, מצרים, פולין, קנדה, ברזיל, מקסיקו, פורטוגל, אירלנד ועוד.
בנובמבר 1996, חברת התעופה הספרדית קאסא החלה באופן רשמי בעבודות הפיתוח על C-295. המטוס פותח כגרסה של מטוס התובלה הספרדי–אינדונזי קאסא CN-235; ההבדלים העיקריים היו גוף המטוס המוארך, הגדלת קיבולת המטען ב-50% ושימוש במנועי פרט אנד וויטני קנדה PW127G בעלי טורבו-פרופ יותר חזקים.
ב-28 בנובמבר 1997, אב הטיפוס הראשון ביצע את טיסת הבכורה.
באפריל 1999, הוכרז כי הזמנתה הראשונה של ה-C-295 הוזמנה על ידי חיל האוויר הספרדי, אשר ביקש תשעה מטוסי תובלה צבאיים.
בדצמבר 1999, המטוס קיבל הסמכה כמטוס ראוי לטיסה הן על ידי מנהלת התעופה האזרחית הספרדית והן על ידי רשות התעופה הפדרלית.
בנובמבר 2001, החלו האספקות לחיל האוויר הספרדי.
ביוני 2012, איירבוס מיליטרי הודיעה על מספר שיפורים בתכנון הבסיסי של C-295, כולל אימוץ כנפון קצה-כנף ויכולת לשאת הטיל נגד ספינות מרטה; גם גרסה ייעודית של מטוס שליטה ובקרה תוכננה.
בנובמבר 2015, המטוס C-295 הדגים בהצלחה מערכת הגנה עצמית חדשה, שכללה אלמנטים כמו הגנה תת-אדום תוצרת אלביט מערכות.
בינואר 2016, איירבוס הייתה בתהליך פיתוח מתקן תדלוק אווירי חדש שיותקן במרכז המטוס, אשר יאפשר תדלוק אווירי של מסוקים.
בנוסף, החברה יישמה אופטימיזציות בכנפיים ושיפורים נוספים במטוס על מנת לאפשר יכולות המראה ונחיתה קצרות מאוד.
בנובמבר 2019, הוכרז כי איירבוס בחרה בחברה Collins Aerospace לשלב את המערכת Pro Line Fusion בלוח המחוונים של C-295 העתידי, מה שצפוי להקל על העומס על הטייס ולפשט את השדרוגים העתידיים בעיצוב מודולרי.
בינואר 2022, הוכרז שאיירבוס ביצעה את טיסת הבכורה של C295 "Flight Test Bed 2 Sky 2"; פיתוח המטוס המשודרג מומן על ידי תוכנית Horizon 2020 של האיחוד האירופי והוא נועד לבדוק טכנולוגיות שונות הקשורות למטוסים אזוריים רב-משימתיים עתידיים.
השיפורים כללו כנף חצי-מעוקלת בעלת יעילות גבוהה, כנפוני קצה-כנף דינמיים, אנטנת SATCOM שטוחה המוטמעת בגוף העליון של המטוס, יחד עם שליטה חדשנית על פני השטח העיקריים לצורך שיפור האווירודינמיקה והגברת מערכת ההגבהה.
נעשה שימוש בחומרים וטכנולוגיות חדשות להפחתת פליטת פחמן דו-חמצני, חנקן דו-חמצני ורעש; איירבוס שואפת להפחית ב-43% את פליטת הפד"ח וב-70% את פליטת החד"ץ במשימות חיפוש והצלה נפוצות בטווח של 740 ק"מ, וכן להפחית את הרעש ב-45% במהלך המראה.
איירבוס C-295 הוא מטוס תובלה טקטי, שנועד להובלת צוותים ומטען בתנאים צבאיים.
לפיכך, הוא יכול לפעול ממסלולי המראה מוגבלים עם הסתמכות מינימלית על תשתיות תמיכה קרקעית; נאמר כי ניתן להפעילו גם על קרקע רכה ללא בעיות משמעותיות, גם כאשר הוא מלא במטען כבד.
יש לו יכולת חזרה אוטומטית, היכולת להסתובב ב-180º על מסלולים ברוחב של 12 מטרים בלבד.
יש לו מספיק נפח כדי לשאת עד 71 חיילים, 24 אלונקות עם עד שבעה אנשי צוות רפואי, חמישה משטחים בגודל 2.74 מ"ר או שלושה כלי רכב קלים בגודל של לנד רובר.
המטוס מתאים גם לצניחת חיילים ומטען על פלטפורמות ברוחב 2.23 מטר.
ה-C-295 גם עוצב כדי להקל על פעולות מרובות, והוא יוצר במגוון רחב של קונפיגורציות.
מספר לקוחות בחרו לחמש את מטוסיהם לביצוע פעולות מודיעין, תצפית וריגול (ISR), כשהם מצוידים בחיישנים שונים כגון יחידת מכ"ם רב-משימתית; ניתן גם להתקין אותו כמטוס ספינת קרב ולתפקד בתור מטוס סיוע אווירי קרוב לכוחות קרקעיים.
כאשר הוא מצויד בצורה מתאימה, המטוס C-295 יכול לבצע משימות של מודיעין אותות (ELINT), פינוי רפואי (MEDEVAC) ומטוס סיור ימי (MPA).
ציוד בפלטות המאפשר התקנה והסרה מהירה זמין על מנת להתאים את המטוס לשימוש עבור הובלה VIP, תדלוק אווירי וכבאות אווירית.
תא הטייס של C-295 מצויד בשני מנופי שליטה, שנועדו להיות מופעלים על ידי טייס וטייס משנה.
בדרך כלל, המטוס מצויד במערכת האוויוניקה המתקדמת (HIAS), המבוססת על מערכת ה-Topdeck הדיגיטלית שנוצרה על ידי חברת האוויוניקה הצרפתית קבוצת תאלס.
כמו כן, יש לו מערכת אינטגרטיבית לניהול נתוני מנוע והתראות שמנהלת את מערכות המנוע והדלק ומתריעה בפני הטייסים על תקלות שנמצאו, יחד עם מידע חשוב נוסף.
מכ"ם מזג האוויר מסוג Honeywell RDR-1400C מותקן גם בדרך כלל כדי להקל על פעולות לפיכללי טיסת מכשירים.
האוויוניקה עוצבה כך שהמטוס יכול גם לפעול לפי תקנים אזרחיים כמו גם צבאיים, כולל דרישות FAR-25 המחמירות.
מטוסי C-295 מונעים על ידי זוג מנועי פראט אנד ויטני Canada PW127G טורבו פאן, כל אחד מהם מסוגל להפיק עד 2,645 כוח סוס (1,972 קילוואט).
הם מצוידים בעיצוב מודולרי שמקל על הגישה ומפחית את הצורך בתחזוקה, ומאפשר 10,000 שעות טיסה של פעולה רציפה לפני שדורשים שירות.
המדחפים הרגילים הם בעלי שישה להבים בצורת חצי סהר, בקוטר 3.89 מטרים ומיוצרים מחומרים מרוכבים על ידי Hamilton Standard.
איירבוס C-295 מצויד בכן נסע נשלף בתצורת שלושה גלגלים, שעוצבה על ידי Safran Landing Systems .
שני מיגוני צד בתחתית גוף המטוס מכילים את הצידוד הראשי המורד, בעוד שחדר קטן כמעט ישירות מתחת לתא הטייס מכיל את הצידוד הקדמי.
הצידוד עמיד מספיק כדי לאפשר הפעלה ממסלולים כמעט מוכנים.
הוא מצויד בבולמי זעזועים פנאומטיים, בלמי דיסק המסוגלים לעכב ברובדים, ומערכת למניעת החלקה.
גרסה המיוצרת ברישיון על ידי Indonesian Aerospace בעיר באנדונג, אינדונזיה.
גרסת סיור ימי ולוחמה נגד צוללות.
כוללת שישה נקודות תלייה לנשיאת חימוש.
גרסת התרעה מוקדמת ובקרה מוטסת אב-טיפוס עם כמכ"ם EL/W-2090 המספק כיסוי של 360 מעלות.
מכ"ם זה פותח על ידי התעשייה האווירית הישראלית (IAI) ויש לו מערכת זיהוי עמית-טורף משולבת.
גרסה ייעודית לכיבוי שריפות מהאוויר.
גרסה ייעודית לחיפוש והצלה עבור חיל האוויר המלכותי הקנדי, מבוססת על דגם C-295W.
דגם משופר הכולל התקני קצה כנף ("ווינגלטים") לשיפור ביצועי המראה, טיפוס ושיוט על ידי הגדלת יחס עילוי-גרר.
גרסה חמושה המצוידת במקלעים, תותחים אוטומטיים קלים, משגרי רקטות, פצצות מונחות לייזר וטילים נגד טנקים.
גרסת ספינת נשק שפותחה על ידי איירבוס ביטחון וחלל, Orbital ATK ומשרד התכנון והפיתוח של המלך עבדאללה השני, המבוססת על תצורת ספינת הנשק הקלה AC-235.
איירבוס C-295 נמצא בשירות הכוחות המזוינים של 38 מדינות.
נכון ל-30 בנובמבר 2023, הוזמנו 285 מטוסים מסוג זה, מתוכם 216 היו בשירות ושניים אבדו בתאונות.
חיל האוויר האלג'יראי קיבל שישה מטוסי C-295 למשימות תובלה וסיור ימי.
חיל האוויר של אנגולה הזמין שני מטוסי C-295 למשימות סיור ימי ואחד לתובלה.
חיל האוויר של בנגלדש מפעיל שני מטוסי C-295W לתובלה טקטית.
חיל האוויר הברזילאי קיבל 16 מטוסי C-295, המכונים "C-105A Amazonas", להחלפת צי מטוסי DHC-5 המזדקנים.
חיל האוויר המלכותי הקנדי הזמין 16 מטוסי CC-295 בשנת 2016 להחלפת צי מטוסי דה הבילנד קנדה DHC-5 באפלו והדגמים הישנים של C-130H הרקולס למשימות חיפוש והצלה.
החיל קיבל 15 מתוך 16 המטוסים שהזמין.
עם זאת, היכולת המבצעית הראשונית נדחתה לשנים 2025 או 2026.
חיל האוויר הצ'כי מתפעל שישה מטוסי C-295 ששומשו להחלפת צי מטוסי אנטונוב An-26. המטוסים נמצאים בבסיס חיל האוויר קבלי.
חיל האוויר האקוודורי מפעיל שלושה מטוסים.
חיל האוויר המצרי מפעיל 24 C-295s נכון לאוגוסט 2018.
חיל האוויר הפיני מפעיל שלושה מטוסי C-295N.
ישנה אופציה לארבעה מטוסים נוספים.
חיל האוויר הגנאי מפעיל שלושה מטוסי C-295.
חיל האוויר ההודי – מטוס אחד סופק מתוך הזמנה של 56 מטוסי C-295MW.
סך הכל 16 ייצרו על ידי איירבוס (ספרד) ו-40 על ידי Tata Advanced Systems (הודו).
המטוס הראשון "תוצרת בהודו" צפוי להימסר בספטמבר 2026.
חיל הים ההודי - תשעה מתוכננים; ההצעה אושרה על ידי משרד ההגנה ההודי.
משמר החופים ההודי - שישה מתוכננים; ההצעה אושרה על ידי משרד ההגנה ההודי.
חיל האוויר של אינדונזיה מפעיל 10 מטוסי איירבוס C-295 להעברות טקטיות ולוגיסטיות.
אחד מהם הוא גרסה של סיור ימי, שהחליף את פוקר F27 הישנים.
משטרת אינדונזיה מפעילה CN-295 אחד להעברות אנשים וציוד.
חיל האוויר האירי מפעיל שני מטוסי C-295 גרסה למעקב ימי בדצמבר 2019 כדי להחליף את מטוסי ה-CN-235.
חיל האוויר של חוף השנהב מתפעל מטוס C-295 אחד.
חיל האוויר המלכותי הירדני מפעיל שני מטוסי C-295.
חיל האוויר של קזחסטן קיבל 10 מטוסי C-295 מתוך הזמנה כוללת של 11 מטוסים.
חיל האוויר של מאלי – מתפעל שני מטוסי C-295W.
חיל האוויר המקסיקני מפעיל שמונה C-295M.
הם פועלים בטייסת 301, שממוקמת בבסיס חיל האוויר סנטה לוסיה.
הצי המקסיקני מפעיל ארבעה C-295M ושניים C-295W.
הם מבוססים בבסיס האוויר-ימאי טאפצ'ולה.
חיל האוויר המלכותי של עומאן מפעיל שמונה מטוסי C-295.
חיל האוויר הפיליפיני מפעיל שבעה מטוסי C-295. הם פועלים תחת כנף הטסה 220 של פיקוד התובלה האווירית.
חיל האוויר הפולני קיבל 17 מטוסי C-295, אחד מהם אבד בתאונה.
החיל הוא לקוח הייצוא הראשון למטוס, אשר הזמין אותו לראשונה ב-2001.
חיל האוויר הפורטוגלי קיבל 12 מטוסי C-295, כולל שבעה מטוסי תובלה (PG01) וחמישה מטוסי פטרול ימי (C-295 MPA, שלושה PG02 ושניים PG03), כדי להחליף את צי מטוסי קאסא C-212 אביוקאר.
המטוסים פועלים מכנף 502 ויושבים בבסיס האוויר מונטיג'ו, ליד ליסבון.