tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תחת שם מותג זה מפעילה הרשת 24 מלונות בישראל ו-84 מלונות באירופה.
המלונות מתפרסים על פני 14 מדינות ו-46 ערים שונות.
סה"כ מלונות המותג כוללים 19,360 חדרים.
רשת מלונות לאונרדו היא הרשת בעלת מספר המלונות הגבוה ביותר מבין המותגים בבעלות פתאל.
מותג מלונות לאונרדו מפעיל כ-24 מלונות בישראל בערים שונות, למשל: תל אביב, אילת, ירושלים, נתניה, ים המלח, באר שבע, אשדוד, אשקלון, טבריה, חיפה ועוד.
מלון לאונרדו רויאל ריזורט אילת – לאונרדו רויאל ריזורט הוא מלון משפחתי הממוקם בחלק הצפוני של העיר אילת.
במלון 228 חדרים, מתוכם – 149 חדרים עם מרפסת הפונה לבריכה.
מלון לאונרדו פריווילג' אילת (הכל כלול) – לאונרדו פריווליג' הוא מלון משפחתי הכל כלול הממוקם בחלק הצפוני של העיר אילת.
במלון 247 חדרים וסוויטות שרובם מכילים מרפסת צמודה וחלקם משקיפים לבריכה.
מלון לאונרדו קלאב אילת (הכל כלול פלוס) – לאונרדו קלאב הוא מלון משפחתי הכל כלול הממוקם בחלק המזרחי בעיר אילת.
חלק מן החדרים בעלי מרפסת שפונים לבריכה וחלק מן החדרים בעלי יציאה לגן הפונה לבריכה ואף חדרים עם דלת מקשרת.
שבו קיימים 2 מגלשות אקסטרים, בריכת מפלים, מגלשה ומתקן גשם לפעוטות.
ומגלשה בגובה של 12 מטר.
מלון לאונרדו פלאזה אילת – לאונרדו פלאזה הוא מלון משפחתי הממוקם על שפת הים האדום בחלק הצפוני של העיר אילת.
במלון מעל 300 חדרים וסוויטות.
מותג לאונרדו מתפרס על 12 ערים בישראל.
אילת – ראו תת-נושא "מלונות לאונרדו באילת"
חיפה – בצפון הארץ קיים מלון אחד – "לאונרדו פלאזה" – סמוך לחוף לידו.
ירושלים – בבירה פועלים שלושה בתי מלון של רשת לאונרדו – לאונרדו פלאזה בסמוך לגן העצמאות וכיכר צרפת.
לאונרדו בצמוד לדרך בר לב והמושבה האמריקאית ולאונרדו בוטיק במרכז העיר סמוך לכיכר ציון.
רחובות – ברחובות קיים מלון בשם "לאונרדו בוטיק".
זהו מלון בוטיק המכיל 116 חדרי בוטיק.
שלוש הקומות התחתונות של המלון משמשות כמרפאה של מכבי שירותי בריאות.
תל אביב – במטרופולין תל אביב קיימים 5 בתי מלון מרשת לאונרדו: לאונרדו סוויט בבת ים, לאונרדו ביץ' ולאונרדו ארט ברחוב הירקון, לאונרדו בוטיק ברמת החייל ולאונרדו סיטי טאוור ברמת גן.
ים המלח – בים המלח קיימים 3 מלונות מרשת לאונרדו: לאונרדו אין, לאונרדו קלאב ולאונרדו פלאזה.
טבריה – בטבריה קיימים 3 מלונות מרשת לאונרדו: לאונרדו טבריה, לאונרדו קלאב ולאונרדו פלאזה.
נתניה – מלון לאונרדו פלאזה נתניה בסמוך לכיכר העצמאות במרכז נתניה ברחוב אוסישקין 1 קרוב לחוף הים.
אשדוד ואשקלון – באשקלון קיים מלון בסמוך למרינה וחוף בר כוכבא ובאשדוד בקצה הדרומי סמוך לחוף הים בשכונה ט"ו.
באר שבע – בבאר שבע קיים מלון מרשת לאונרדו בצמוד לקריית הממשלה וקניון הנגב.
מלון זה הוא היחיד בבאר שבע בעל 5 כוכבים.
מלון רויאל ביץ' אילת הוא מלון יוקרה שממוקם על החוף הצפוני שבעיר אילת.
רויאל ביץ' מדורג ב-5+ כוכבים על פי משרד התיירות.
מלון רויאל ביץ' כולל 363 חדרים וסוויטות.
המלון נפתח בשנת 1993 כמלון ישרוטל רויאל ביץ'.
בשנת 2012 המלון הוכלל תחת מותג חדש של ישרוטל למלונות היוקרה שלה הנקרא Isrotel Exclusive Collection.
עקב כך חדל המלון מלנשוא את השם ישרוטל בו ולוגו המלון השתנה יחד עם שני מלונות נוספים של הרשת אשר הוכנסו למותג זה בעת יצירתו.
במלון קיימות שלוש מסעדות: מסעדת ויסטה, מסעדת ראנץ' האוס ומסעדת לה קוצ'ינה.
כמו כן, המלון כולל שתי בריכות שחייה, בריכת פעוטות, שירות ספא, חדר כושר, בר, טרקלין עסקים VIP, חדר ישיבות, בית כנסת, אולמות כנסים, מועדון ילדים וחדר משחקי וידאו.
בנוסף, המלון כולל חוף פרטי.
במלון זה קיים ספא "יערות הכרמל" היוקרתי, המציע למעלה מ-70 טיפולי גוף, בריאות ויופי.
בטיילת למרגלות המלון מפעילה חברת 'ישרוטל' את פאב המאנקיס שהוא אחד האתרים המרכזיים בחיי הלילה של אילת ומתקיימות בו 'הופעות חיות' מדי לילה.
נכון לשנת 2019, זהו המלון הפעיל הגבוה באילת.
מלון רמת אביב, או בשמו המלא מלון גנים רמת אביב היה בית המלון הראשון שהוקם על אדמות תל אביב בשכונות עבר הירקון מצפון לירקון.
המלון, שנחנך ביום 2 באוגוסט 1951, היה מלון יוקרה שאירח אורחים רמי מעלה, נשיאים וראשי מדינות, נבחרות ומשלחות ספורט.
נערכו בו אירועים, קבלות פנים וגם חתונות, טקסי בר מצווה וכדומה, למי שידם הייתה משגת.
המלון נהרס בשנת 2005, ובמקומו נבנה מתחם "סביוני רמת אביב".
לאחר קום המדינה, בתחילת שנות החמישים, נבנו בתל אביב בעידוד הממשלה מלון "נורדאו פלאזה", שהיה למלון שרתון הישן ומלון "קסטל", בו שכן מאוחר יותר בית המפד"ל וכיום בית וואלה!.
היזמים קיבלו מרשות הפיתוח הממשלתית את בית מחמוד באידאס, בקרבת שדה דב וגשר הירקון ושטח של 45–50 דונם ליד הבית, על קרקעות שהיו בעבר שייכות לשייח' מוניס.
אבן הפינה הונחה ב-11 במאי 1949 בנוכחות בן-גוריון ומכובדים רבים.
הוקמו 25 מבנים חד קומתיים ("בונגלוס") שיובאו מאיטליה על תכולתם שכללה מנורות, מכשירי טלפון, שירותים, אמבטיות וריצוף שיש בסטנדרט שלא נראה עד אז בארץ.
בטקס חנוכת המלון ב-2 באוגוסט 1951 בטקס רב משתתפים, בהם שוב גם בן-גוריון, כתב ראש הממשלה בספר האורחים: .
משפחת באידאס הייתה משפחה עתירת נכסים שהתגוררה בשייח' מוניס ובין נכסיה היו בית הקפה "אל עלמיין" ("גן הוואי"), בית מפלא באידאס ונכסים נוספים.
ביתו של מחמוד באידאס, שניצב בשטח שהוקצה לבניית המלון עבר שיפוץ והתאמה למגורי עובדי המלון ולמחסנים.
בראשית ימי המלון התמודדה הנהלתו עם שתי בעיות:
לפתרון הבעיה נוסד בית ספר להכשרת עובדים בתחום התיירות ולמלונאות שפעל בשני מבנים טרומיים בפינה הצפון מערבית של המתחם עד פתיחתו של בית הספר תדמור למלונאות.
בית מחמוד באידאס נתפס על ידי חיילים משוחררים שחזרו לתל אביב בתום מלחמת העצמאות וגילו שהם מחוסרי דיור (חיילים משוחררים פלשו לבתים נוספים באותה תקופה וטענו שאינם פולשים אלא שמשרד הביטחון שיכן אותם באופן זמני בבניין), לכן נאלצה הנהלת המלון לשכן את עובדי המלון בחלק מחדרי המלון.
ב-1953 נחנך המבנה הדו קומתי המרכזי ובו לובי, דלפק קבלה ומשרדים, חדר אוכל ל-420 סועדים, אולם אירועים, בר וחדרי אירוח, שהפך את המלון לאחד המובילים בישראל וששימש בית ההארחה הלא רשמי של המדינה ובו התארחו ראשי מדינות ומנהיגים.
עיצוב פנים בוצע על ידי אלפרד אברהם.
המלון נוהל בידי ד"ר אלרן, יהודה ארזי ומאוריציו ויטלה, מנהלו האחרון של המלון היה בנו של מאוריציו וחבר מועצת העיר תל אביב, ראובן ויטלה.
ב-29 במאי 1955 התארח בישראל לראשונה ראש מדינה זרה, ראש ממשלת בורמה או נו והתאכסן במלון.
במלון התאכסנו גם דני קיי, אלינור רוזוולט, הארי בלפונטה, הדלאי לאמה, משלחות ספורט ואחרים.
בשנת 1954 הוחל בניית שיכון חדש מעברו המזרחי של "דרך חיפה".
גולדה מאיר, שהתגוררה בשיכון, ביקשה ממאוריציו ויטלה לקרוא לשכונה כשם בית המלון, וכך היה מלון רמת אביב ל"מלון שיש לו שכונה".
תקוה ויינשטוק, כתבה בעיתון מעריב סמוך למועד פתיחת המלון: "למעשה המלון 'איטלקי במאה אחוז' - מהקירות ועד הממלחות, מהמטאטאים ועד כלי הכסף המבריקים ומכונת האספרסו לקפה.
הכל כמובן, ללא הקצבת מטבע זר בדרך של העברת הון מחו"ל".
בעיתון "הצופה" התפרסם ב-5 בפברואר 1953: "שר הביטחון ד.
בן-גוריון השתתף בישיבה זו של הממשלה שארכה למעלה משעתיים ומיד לאחר הישיבה חזר למקום חופשתו-מלון רמת אביב בתל אביב".
בעיתון "דבר" נכתב ב-12 באוגוסט 1960 על נשף לאנשי חיל האוויר שנערך בהשתתפות ראש עיריית תל אביב מרדכי נמיר ורעייתו ומפקד החיל עזר ויצמן.
ב-12 בנובמבר 1963 נכתב ב"דבר" ששגריר שוודיה ורעייתו ערכו קבלת פנים לציון יום הולדתו של המלך גוסטב השלישי, מלך שוודיה בהשתתפות סגן ראש הממשלה אבא אבן, נשיא בית המשפט העליון יצחק אולשן, ותת שר הביטחון שמעון פרס.
ב"דבר" פורסם במדור "מכתבים למערכת" ביולי 1960 מכתבם של ש.
חנוך מרמת אביב, תחת הכותרת: "זמר מפריע לישון": "אנחנו תושבי שיכון רמת אביב סובלים כל לילה מהרמקול של מלון רמת אביב שם שר זמר בקול רם ומפריע לישון עד שעה מאוחרת בלילה.
אנחנו מבקשים מהעירייה או המשטרה לפעול בעניין זה".
ב-7 באוגוסט 1955 פורסם בעיתונות שילדה בשם נורית שיינר בת 3 וחצי טבעה בשבת לפני הצהריים בבריכת המלון.
בשנות ה-70 חלה הידרדרות מתמשכת במצב המלון והוחלט להרסו ולבנות על שטחו מגדלי דירות.
במאי 1981 נחתם הסכם בין בעלי המלון לבין קבוצת אייזנברג על הקמת שכונת מגורים ומרכז מסחרי על שטח המלון, כאשר בעלי המלון יקבלו 50% מהדירות והמרכז המסחרי תמורת הקרקע.
הבנייה התעכבה בגלל התמשכות ההליכים לקבלת היתרי בנייה ובינתיים המלון המשיך בפעילותו.
לקראת אישור תוכניות הבנייה בסוף 1989 פעלו הרוכשים מקבוצת אייזנברג להשיג מימון לקידום הפרויקט והכניסו את אפריקה ישראל לפרויקט.
בינואר 1997 פורסם על כוונה להתחיל בבנייה באותה שנה, לאחר ש-20 דירות כבר נמכרו על הנייר ובמרץ 1997 ניתן היתר בנייה לבניין הראשון.
בינואר 1998 התקיימו חפירות הצלה של רשות העתיקות לקראת בניית הבניין הראשון של שבעת בנייני המגורים של הפרויקט.
בנובמבר 1998 דיווחו השותפות לפרויקט על מכירת מספר דירות.
בדצמבר 2003 נהרס בית באידאס ובחודש אוקטובר 2005 נהרס מבנה המלון ועל שטחו נבנה מתחם "סביוני רמת אביב".
הרחוב המרכזי במתחם נקרא על שם מאוריציו ויטלה ובגן שבו הייתה הכניסה למלון ניצב לוח זיכרון ליהודה ארזי.
מלון רון הוא בית מלון השוכן ברחוב יפו 44 בירושלים.
מבנה בית המלון ממוקם ברחוב יפו 44, מול כיכר ציון.
הבניין נבנה בשנות העשרים של המאה ה-20 על ידי עזרא ופנחס קוקיא.
לפני שנהפך למלון, שכן במבנה בית הקפה המפורסם "קפה וינה".
בשנת 1926 שכר טודרוס ורשבסקי את בית הדירות ברחוב יפו 44 ממשפחת קוקיא, והפך אותו לבית מלון בשם "תל אביב".
ב-3 באוגוסט 1948 נאם מנחם בגין על מרפסת המלון והכריז על פירוק האצ"ל ועל הצטרפות לוחמיו לצה"ל.
מלבד מנחם בגין, הבניין שימש כמקום לנאומים באירועים פוליטיים רבים אחרים.
ב-1958 שונה שמו למלון רון.
ב-1999 שופץ, והורחב שנית ב-2014. בהמשך שם המלון שונה ל"מלון מנורה", וכיום הוא משמש כהוסטל ואכסניה בשם "אכסניית ירושלים".
ב-30 בינואר 2023 הודיעה רשת פתאל שהיא קנתה את המבנה, ושהיא תשפץ ותבנה קומות נוספות למלון.
המלון בנוי בסגנון ירושלמי מסורתי, בשילוב אדריכלות מודרנית.
המבנה מורכב משתי קומות כאשר רק בקומה הראשונה יש חדרים.
מעליהם יש גג עם נוף עד לשוק מחנה יהודה.
מלון רבינוביץ (ידוע גם בשמות "דער רוטער" ו"מלון הפועלים") היה בית מלון עממי, צנוע וזול שפעל החל משנת 1886 עד מלחמת העולם הראשונה.
המלון נוהל על ידי משפחת ישראל רבינוביץ, ולנו בו פועלי העלייה השנייה שעלו לארץ ישראל, ביניהם דוד בן-גוריון, יצחק בן-צבי ולוי אשכול.
מבנה המלון נמצא ברחוב פינסקר 13 בפתח תקווה.
בשנת 2014 דווח שמבנה המלון מוזנח ושהוא נמצא על סף קריסה, למרות שבשנת 2008 האדריכל רפי רייש עשה תיק שימור למבנה המלון, וכמו כן מבנה המלון נבחר כאתר מורשת בישראל.
תחילה, המיקום של בית המלון היה ביתו של שמעון רוקח, אחד ממייסדי אגודת פרדס, אגודה קואופרטיבית של הפרדסנים בארץ ישראל שהוקמה בתחילת המאה ה-20. לאחר מכן, משפחת ישראל רבינוביץ רכשה את הבית ופתחה בתוכו מלון לפועלי העלייה השנייה שעלו לארץ ישראל ועסקו בחקלאות בפרדסי פתח תקווה.
במלון ניתנו שירותי לינה וארוחות לפועלים, ולעיתים טיפלו בפועלים בודדים שהיו חולים.
המלון שימש גם כמועדון, לשכת עבודה ומטבח לפועלים.
המלון היה מוכר כמלון עממי, צנוע וזול בצורתו במחיריו, ולכן עולים חדשים החלו בו את דרכם במושבה ובארץ.
המלון היה ממקום כ-40 מטר מעל פני הים, והוא היה רחוק מהקדחות שהגיעו מהכפריים הערביים.
מנחמה גרף, נכדתו של מנחם שטיין, סיפרה על פי סיפוריו לכתבה באתר "ynet" שחדרי המלון היו גדולים ושצופפו בהם מיטות שעליהן ישנו הפועלים, כמו כן היה מטבח קטן וכמה פתיליות שעליהן בישלו.
עוד היא מספרת שבמלון נרקם הווי מיוחד של ראשית המאבק של העבודה העברית.
עובדי המלון היו ידועים בטוב לב ונדיבות כלפי הלנים.
מסופר שחיה שרה, בעלת המלון, הייתה מגישה לכל אחד את הארוחה שלו.
כשהיו אוכלים במלון בשבתות, דבר שהיה נהוג, רבינוביץ רשם בזיכרונו את הסועדים וכמה הם אמורים לשלם.
שלא שילמו והעירו על כך לרבינוביץ הוא אמר "הדביט [החוב] שלי בספרים, הוא הקרדיט [הזכות] שלי בעולם הבא".
בעקבות מריבה משפחתית, שני אחים מהמשפחה נפרדו, דבר הגרם להקמת "מלון רבינוניץ" נוסף שהיה שייך לשבתאי רבינוביץ.
כדי להבדיל בין המלונות, מלון רבינוביץ המקורי קיבל את השם "דער רוטער" (הג'ינג'י) על פי צבע שיער הבעלים, והמלון השני קיבל את השם "דער שווארצער" (השחור), גם על פי צבע שיער הבעלים.
המלון פעל עד הגירוש שנעשה בעקבות מלחמת העולם הראשונה.
עקב כך, המשפחה עברה לתל אביב והקימה שם את "מלון תל אביב".
במשך שנים רבות מבנה המלון שימש כסנדלריה של משפחת ארגש וכמחסן לחנות חשמל.
בין הפועלים שהתגוררו במלון, נמצאים דוד בן-גוריון, יצחק בן-צבי ולוי אשכול.
ועד המושבה ביקש משבתי רבינוביץ, אחד מאנשי המשפחה שדאג לאוכל יוקרתי, להכין את הארוחה עבור 30 החיילים של אחמד ג'מאל פאשה שהגיע לביקור.
במלון התנהלו ויכוחים סוערים בין אנשי מפלגת "פועלי ציון" לבין מפלגת "הפועל הצעיר".
במלון התקבלה ההחלטה לעקור את עצי יער בן שמן שניטעו על ידי הערבים, ולנטעם מחדש על ידי יהודים.
רשת מלונות אורכידאה (במקור מהמילה האנגלית: Orchid, שמשמעותה סחלב) הוא מותג מלונות יוקרה בבעלות קבוצת ההחזקות ג'ורדאש ישראל.
במלון צולמו תוכנית מציאות ישראלית "היפה והחנון".
בשנת 2018, צולמו במלון חלק מהסצנות לסדרת הנעורים "אילת".
אורכידאה אילת - מלון יוקרה הממוקם על צלע הר קרוב לחוף אלמוג.
מְלוּנָה היא צריף מסוכך וקטן, הנבנה בדרך כלל בצורת בית, ונועד לשכן כלבים, לרוב בחצרות של בעליהם.
תפקיד המלונה הוא לספק תחושת ביטחון והגנה מפני תנאי מזג אוויר שונים.
המילה 'מלונה' מוזכרת כבר בעברית המקראית, בדרך כלל במשמעות של מחסה ארעי או מקום לינה.
במשמעות התנ"כית מלונה היא סֻכָּתו של השוֹמר בשדה: .
שימוש בהקשר זה קיים גם בעברית ישראלית ונחשב למשלב לשוני גבוה, כך למשל בשירו של מתתיהו שלם: .
בספר ישעיהו מופיע למלונה שימוש נוסף, כשם למבנה לא יציב: .
בעברית המודרנית הפכה המלונה למעונו של הכלב.
במקרה זה השימוש בשורש ל-ו-ן הוא בהקשר של לינה (המקום בו לן הכלב) בדומה למילה מָלוֹן.
המילה "מלונה" בנויה במשקל מְקוּטָלָה, משקל שמקובל בו ליצור שמות עצם המציינים מקום פעולה או תוצאה של פעולה (בדומה ל: מְגוּרָה) במקרה זה, מקום לינה.
ייחוד המילה כ"בית הכלב" נעשה באמצע המאה ה-19, אך לא היה בלעדי.
בספרו של פרץ סמולנסקין, "התועה בדרכי החיים" נכתב .
גם המשורר הלאומי, חיים נחמן ביאליק, עשה שימוש במילה מלונה כביתו של הכלב.
עם זאת, ביאליק ייחס מילה זו גם למקום בו לנו גם בני אדם.
לפיכך נראה שבעת ההיא סופרים אימצו את המילה לציון מבנה קטן בעל צורת בית העומד בשדה או בחצר, באופן המזכיר את הפסוק מספר ישעיהו.
עם השנים הפך שימוש זה להיות העיקרי.
מלונות משמשות לרוב כאשר הכלב נמצא בגינה בחוץ או באזורים סביב חווה ומשק בהם הכלב שומר על רכושם של הבעלים מאנשים או בעלי חיים לא רצויים ובלתי צפויים.
הן לרוב בנויות מחומר מבודד למניעת איבוד חום.
חומרים רבים יכולים לשמש לבניית מלונה כמו עץ, פלסטיק או MDF.
בקדמת המלונה פתח שדרכו נכנס הכלב.
גגות המלונות בנויים בדרך כלל כדי למנוע חדירת שלגים או מי גשם.
לכן הם יהיו עשויים מחומר עמיד למים.
לעיתים קרובות הגג יבנה באופן כזה שבעל חיית המחמד יוכל לפתוח או להסיר את הגג.
בני אדם בונים לעיתים קרובות מלונות לבעלי חיים ביתיים, בדומה לעיתים קרובות לגרסאות קטנות יותר של בתי אדם.
אלה כוללים בתי ציפורים, לולים ודירים ואילו בעלי חיים חקלאיים ששוכנו לעיתים קרובות באסמים ובאורוות.
מלונות יכולות לשמש גם חיות מחמד אחרות, כמו ארנבים בחצרות סגורות.
בעת המודרנית מוצעות מלונות יוקרתיות היכולות לכלול מספר חדרים ולהיבנות מחומרים יוקרתיים יותר ממלונות רגילות, למשל עץ מהגוני, שיש ואלומיניום.
כמו כן לעיתים מצורפות להן מערכות מתקדמות כמו מערכת מיזוג אוויר ומוניטור הבודק אם הכלב נמצא במלונה.
ישנן חברות המספקות מלונות בעיצובים ייחודיים דוגמת אחוזה רומית עם פסיפס ועמודים או בסגנון ארכיטקטוני אקלקטי ספרדי עם אריחים צבעוניים.
יצרנית הרכב פורד הציגה אבטיפוס של מלונה מבודדת רעשים שתגן על בעלי החיים בזמן רעמים או זיקוקי די נור ותהווה להם מקום מסתור.
החברה עשתה שימוש בטכנולוגיית ביטול רעשים מכלי הרכב אותן היא מייצרת.
ענקית האלקטרוניקה הקוריאנית סמסונג השיקה מלונה חדשנית בשם "בית הכלבים החלומי" בשווי 30 אלף דולרים ובה כלי האכלה אוטומטית, מסילת כושר מכוסה דשא מלאכותי, ובריכה הידרו-תרפית המותאמת לגודל הכלב ואף טאבלט.
גם איקאה, ענקית הריהוט השוודית, נכנסה לתחום עם מלונות במחירים זולים בהרבה ופונים לקהל הרחב.
איקאה ייצרה קולקציה ייעודית עבור כלבים וחתולים הכוללת מלונות ופריטים ייעודים דוגמת מיטות, כריות, שמיכות וקעריות אוכל.
מלונות בראון הם רשת בינלאומית של מלונות בוטיק שמרכזה בישראל.
לרשת יש בתי מלון בישראל, בקרואטיה וביוון.
המלון הראשון של הרשת, בראון TLV, נפתח בתל אביב בשנת 2010, על ידי ליאון אביגד וניצן פרי, בבניין משרדים שהוסב למלון.
המלון נבנה לפי תפיסה חדשה במלונאות הבוטיק: הפיכת משרדים למלונות במקום לבנות מלונות חדשים מאפס.
שמו של המלון, Brown, נגזר מצבעו של המבנה, שקירותיו החיצוניים נצבעו בחום כהה, ומסגנון הווינטג' בהשראת שנות ה-70 המאפיין אותו, ומכאן גם שמה של הרשת.
בשנת 2016, עם כניסתו של השותף החדש ניר ויצמן, יזם ומלונאי שפעל בעיקר בהולנד ובגרמניה, החליטה החברה לפתוח מלונות חדשים גם מחוץ לישראל, תוך שמירת מוקד הפעילות בתל אביב.
בשנת 2018 חתמה הרשת על מזכר הבנות לרכישת חברת התעופה ישראייר, אך העסקה לא הושלמה בגלל דרישת הטייסים להיות חלק מהדירקטוריון.
בדצמבר 2019 רכשה הכשרה חברה לביטוח 16.5% ממניות הרשת.
נכון לספטמבר 2023 יש לחברה 46 בתי מלון פעילים.
בשנת 2020 ביטלה מלונות בראון הנפקת אג"ח בבורסה בגלל משבר הקורונה.
ההנפקה נדחתה למועד לא ידוע.
ב-5 באוקטובר 2021 קנתה הרשת את מלון "ויסטה" תמורת 50 מיליון שקל.
לאחר הקנייה, החלה הרשת בשיפוץ המלון ועיצובו מחדש, והוא נפתח ב-4 מאי, ערב יום העצמאות ה-74 של ישראל, כבראון אילת, המלון הראשון של הרשת באילת.
בנובמבר 2023 נתבעה הרשת בסך 6 מיליון שקלים בגין אי-החזרת הלוואה.
באוגוסט 2024 הוגשו תביעות בסך 5.5 מיליון שקלים נגד רשת בראון ובעל המניות העיקרי שלה, ניר ויצמן, בגין אי-תשלום חובות וביטול צ'קים.
לאחר שהחברה שקעה בחובות של 980 מיליון ש"ח, בספטמבר 2024 חברת קנדה מלונות, חברה בת ישראל קנדה, חתמה על מזכר הבנות לרכישת שמונה ממלונות בראון ואת הקניין הרוחני של הרשת תמורת 112.5 מיליון ש"ח.
בראון תל אביב – קלישר נחלת בנימין
בראון ביץ' האוס – רחוב הירקון
גולדן האוס – רחוב הירקון
בראון סי סייד – רחוב הירקון
פוליהאוס – אלנבי נחלת בנימין
דייב גורדון – גורדון בן יהודה
דייב לוינסקי – נחלת בנימין
דייב דאונטאון – יד חרוצים
לייטהאוס – בית מגדלור, בן יהודה אלנבי
הוטל בובו מנורה בית הסנה לשעבר – רוטשילד יבנה
טאון האוס – רוטשילד יבנה
דבורה בראון – רחוב בן יהודה גורדון
וילה בראון תל אביב – הירקון
בראון ברוט – הירקון קויפמן
בראון ברנר האוס - רחוב ברנר
מיסטר בראון מונטיפיורי - רחוב מונטיפיורי
WOM אלנבי – בית מגדלור, רחוב אלנבי
בראון מחנה יהודה – רחוב יפו, מחנה יהודה
בראון JLM – רחוב בן סירא
וילה בראון ירושלים – רחוב הנביאים
וילה במושבה – רחוב יהושע בן נון
בראון אילת – רחוב קאמן
לייטהאוס אילת – שדרות התמרים
רד סי אילת - רחוב פארק בנימין
וילה בראון ארמו – אתונה
וילה בראון אתינאס - אתונה
איסלה בראון קורינתיה – קורינתיה
בראון ביץ' האוס חלקדיה – חלקדיה
בראון ביץ' ארטריה – ארטריה
דייב לוטרקי ליד הים – לוטרקי
בראון ביץ' אוויה איילנד - ארטריה
בראון ביץ האוס – ספליט
מלון שרתון הישן בתל אביב שכן ברחוב הירקון בקצה שדרות נורדאו, מצפון לגן העצמאות, תוכנן על ידי ורנר יוסף ויטקובר, נחנך ב-1961. הבניין החליף מספר בעלים במהלך השנים ונהרס ב-1990.
חוף הים המקביל למלון נקרא בעבר על שם המלון "חוף שרתון", בשנת 1972 צולם במקום הסרט "מציצים", לאחר הצלחת הסרט שונה שמו ל"חוף מציצים".
ב-1949 נחתם חוזה בין עיריית תל אביב (בעלת הקרקע) לבין חברת "נורדאו פלאז'ה", להקמת מלון מצפון לגן העצמאות.
ב-1950 החלה בניית המלון "המפואר בישראל", מלון בן 7–8 קומות, שאמור היה לכלול 200 חדרים, מגרשי ספורט, בריכה ואולמות כנסים.
סכסוכי שותפים עיכבו את הקמת המלון וב-1953 הופסקה בנייתו בעיצומה.
ב-1956 לאחר ששלד הבניין עמד בשממונו מספר שנים, הפקיעה אותו עיריית תל אביב והעמידה אותו למכירה פומבית.
ב-1959 הוחכר המלון לחברה אמריקאית להשלמת בנייתו והוכרז כי ינוהל על ידי חברת מלונות שרתון.
מלון שרתון נחנך במרץ 1961 בשורת אירועים מפוארים שנערכו במהלך שבוע הפתיחה, ביניהם קונצרט, תצוגת אופנה, סעודות ומסיבות.
הוא היה המלון הראשון של רשת שרתון הממוקם מחוץ לצפון אמריקה, אחד הבניינים הגבוהים בתל אביב בעת חנוכתו.
במהלך שנות פעילותו נערכו במלון ערבי התרמה והופעות, תצוגות אופנה ואירועים נוספים, אחד הבולטים היה אולימפיאדת השחמט 1964.
ב-1962 תוכנן לראשונה אגף חדש למלון.
בניגוד למבנה הקיים שהיה מאונך לים, האגף החדש היה אמור להיות מקביל לים, ועורר התנגדות מצד אדריכלי המבנה המקורי בשל פגיעה באינטרס הציבורי עקב חסימת נוף הים והרוחות.
אבן הפינה לאגף חדש נורתה רק בשנת 1969.
ב-1963 אירע אסון טביעת הנערות בחוף שרתון.
ב-1967 תוכנן שובר גלים מול חוף שרתון, שאמור היה לספק חוף רחצה מוגן.
חוזה ההפעלה של שרתון נועד ל-20 שנה, המלון מותג ופעל כמלון מפואר, אך תשתיתו הייתה מיושנת כבר בעת חנוכתו, שחלה כעשור לאחר תחילת בנייתו, והלכה והידרדרה עם השנים.
ב-1974 רכש את המלון איש העסקים אריה פאלוך, ניתק את החוזה עם חברת שרתון, לטענתו בשל ניהול ירוד שאינו הולם דירוג של חמישה כוכבים.
חברת מלונות שרתון הודיעה כי בכוונתה להפעיל בהמשך מלון אחר בישראל.
ב-1977 נחנך בתל אביב מלון חדש ברשת שרתון - שרתון תל אביב.
פאלוך שינה את שם המלון הישן ל"פאל", על שם משפחתו.
המלון הסב לו הפסדים והוא מכר אותו לדוד טייג, מבעלי הילטון תל אביב.
ב-1977 העביר טייג את המלון לניהול רשת הולידיי אין, שם המלון שונה בהתאם ל"הולידיי אין" אך תוך זמן קצר כשל מיזם זה, רשת הולידיי אין פרשה מהשותפות והמלון שינה שמו ל-"גראנד פאלאס".
ב-1978 הועבר המלון לרשת "אינטרקונטיננטל" ושמו שונה ל"פורום פאלאס".
גם שותפות זו פורקה תוך חודשים ספורים עקב סכסוך בין הבעלים טייג לרשת אינטרקונטיננטל, שטענה כי הבעלים לא עומד בהתחייבויותיו לשיקום תשתית המלון שלטענתם אינו עומד אפילו ברמה של ארבעה כוכבים.
טייג המשיך בהפעלת המלון בתפוסה נמוכה בשנים הבאות.
ב-1989 פעלה משפחת טייג להפיכת המלון למלון דירות.
לאחר הריסתו החלה משפחת טייג בבניית מלון חדש במקומו.
הבנייה הוקפאה ב-1992. נכון לתחילת שנות ה-20 של המאה ה-21 השטח עליו עמד הבניין נותר לא בנוי.
עם זאת, יש תכנון מתקדם של בניית שני בתי מלון על שטח זה, המקביל לחוף מציצים.
חמש הקומות הראשונות ישמשו לאזורים ציבוריים, קומות 6 עד 42 ישמשו כמלון, וקומות 43 עד 58 ישמשו למגורים של 108 יחידות דיור.
הנוף מהמגדל צפוי להשקיף על העיר תל אביב וחלקים נרחבים מגוש דן.
צורתו הגאומטרית הוא משולש מעוגל המתפרש על שטח של שישה דונם.
במלון יהיו סוויטות וחדרי יוקרה שישורתו בידי לובי גבוה בקומה ה-38, מרכז כנסים, ספא בעל שתי בריכות, מסעדות וחנויות המשלימות את קומפלקס המלון.
הבניין נמצא בבעלות חברת נצבא.
בדצמבר 2020 נקנסה החברה ב-14 מיליון שקל בעקבות עיכוב בהקמת המלון.
שנתיים לאחר מכן, בדצמבר 2022, פורסם כי עבודות הבנייה הופסקו עקב מחלוקות בין הבעלים לקבלן המבצע (חברת אלקטרה).
באוקטובר 2024 פורסם בניו יורק טיימס כי בטרם פרוץ מלחמת חרבות ברזל חשבו נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ובנו אריק טראמפ לקנות את הזכויות להפעלת המלון מחברת נצבא ולצרפה כנכס אל ארגון טראמפ, אך משפרצה המלחמה ויתרו על הנכס.
עבודות בניית המלון התחדשו בתחילת 2025. ביולי אותה השנה נהרג בבניין פועל זר מסין.
מלונות מטיילים היא רשת מלונות ישראלית המתמקדת בתיירות מטיילת.
הרשת היא מותג מלונות בסגנון אירוח כפרי.
הרשת הוקמה בשנת 2007, משרדי הרשת נמצאים בחיפה.
הרשת מפעילה 8 אתרי אירוח ברחבי ישראל, המנוהלים על ידי חברת ניהול אתרי נופש בבעלות הרשת, תנובות שלום בע"מ.
נכון למרץ 2024 מספר חדרי האירוח במלונות הרשת עומד על 339 חדרים, ו-60 אוהלי קמפינג במתחם קמפינג מטיילים דפנה.
מנכ"לית "מלונות מטיילים" היא בת חן ישועה ויו"ר "מלונות מטיילים" הוא טל ישועה.
הרשת נמצאת בבעלותם של השניים.
ראשית דרכה של רשת מלונות מטיילים בינואר 2007. המלון הראשון שנפתח היה בקיבוץ אילון ונקרא מלון מטיילים אילון, לאחר שהיזם הקודם נטש את ניהול מתחם האירוח של הקיבוץ, בעקבות המצוקה בתיירות הגליל שהביאה מלחמת לבנון השנייה.
עוד באותה שנה הצטרף לרשת מלון מטיילים גשר הזיו.
במשך שנתיים התבססה הרשת בגליל המערבי ומיקמה את משרדי החברה בקיבוץ גשר הזיו.
בשנת 2009 נחתם הסכם מול קיבוץ מלכיה שברמות נפתלי, והוביל לפתיחת מלון מטיילים שלישי מלון מטיילים מלכיה.
בשנת 2011 הקימה הרשת במטולה את מלון מטיילים מטולה, במבנה היסטורי בן 90 שנה, הידוע גם כאחד האתרים בהם ביקר המרגל אלי כהן במהלך פעילותו.
במהלך שנת 2021 המלון עבר שיפוץ ועיצוב מחודש.
בדצמבר 2016 נחתם הסכם שותפות עם קיבוץ שדה נחמיה שבעמק החולה, במסגרתו הצטרף כפר הנופש התאילנדי שהיה מוכר באותה עת כ-תאי וילג', לרשת מלונות מטיילים, ושמו שונה לוילג' - מלון מטיילים על הירדן.
נכון למרץ 2024 זהו המלון הגדול ביותר של הרשת.
עם צמיחתה לרשת המונה חמישה מלונות בצפון ישראל, לאחר עשר שנים עלה צורך להקים חברת ניהול שתשרת את פעילות המלונות, וכך הוקמה חברת הניהול תנובות שלום בע"מ.
לצד חברת הניהול שמספקת למלונות הרשת מערכות תפעול, שיווק והזמנות על בסיס חוויות שמציעים העסקים והמסלולים באזור המלון, בשנה התשיעית והעשירית לפעילות הרשת, פותח הרעיון של כפרי מטיילים ושילוב של מרכיבי טכנולוגיה ניהוליים.
בשנת 2020 נכנסה הרשת כשותפה לניהול מתחם האירוח בקיבוץ דפנה השוכן על גדות נחל דן בלב עמק החולה, והחליפה את רשת מלונות ארץ, שניהלה את המתחם עד אותה תקופה.
בכך צירפה לשורותיה את המלון השישי, שנקרא מלון מטיילים ארץ דפנה.
עם פרוץ מגפת הקורונה ובהתאם לתקנות משרד הבריאות, הפעילה הרשת את בתי המלון במתכונת של לינה וארוחת בוקר ארוזה המוגשת אל החדרים.
ארוחת הבוקר נארזה בכלי אוכל מחומרים מתכלים בלבד.
מיד לאחר מכן בשנת 2021 פתחה הרשת לראשונה מתחם קמפינג - קמפינג מטיילים דפנה.
מתחם הקמפינג עונתי ותחילה הציע אירוח באוהלים קיימים בלבד.
בשנת 2022 נפתח באתר גם מתחם להקמת אוהלים פרטיים.
בשנת 2022 רשת מלונות מטיילים החלה לקדם תחנות טעינת רכב במלונות.
נכון לחודש מרץ 2024 קיימות תחנות טעינה במלכיה, בוילג' שבשדה נחמיה, בגשר הזיו ובלוטן.
באפריל 2023 יצאה לראשונה הרשת מגבולות הצפון ופתחה מלון בדרום, כשחתמה הסכם עם קיבוץ לוטן.
למלון נבחר השם מלון מטיילים מדברי לוטן.
באותו חודש, ערכה הרשת כנס תיירנים בוילג' - מלון מטיילים על הירדן.
במהלכו, יו"ר מלונות מטיילים טל ישועה, הציג נתונים שמתוכם עולה כי כל חדר שנבנה באזור, מכניס לעושר האזורי עוד כ-250 אלף ש"ח בשנה ומגדיל את יכולת הפיתוח האזורי.
פעילות הרשת במהלך מלחמת חרבות ברזל
לאחר טבח שבעה באוקטובר התקבלה הוראה מכוחות הביטחון לפנות את כל מלונות הצפון.
ב-8 באוקטובר רוב עובדי הרשת הוצאו לחופשה ללא תשלום, כאשר חלק נרחב מהם גם מתגוררים באזור הצפון ופונו מבתיהם.
מתוך צוות של 90 עובדים במלונות הצפון, נותרו לעבוד 14 בלבד.
על אף שהמלונות נסגרו לאירוח, הנהלת הרשת העמידה אותם לשימוש כוחות הביטחון לאירוח, להתאווררות ולמנוחה.
מלון מטיילים מדברי לוטן המשיך לפעול כבשגרה, וגם אירח תושבים מעוטף עזה שפונו מבתיהם.
עם ההכרזה על הפסקת האש ב-27 בנובמבר 2024, הרשת יצאה למבצע גיוס עובדים מחודש והכנת מלונות הצפון לאירוח.
ראשונים להיפתח היו מלונות הוילג' וארץ דפנה, שחזרו לארח ב-30.1.2025. בהמשך נפתחו גם מלונות מלכיה, גשר הזיו ואילון ב-6.3.2025. את החזרה לפעילות במלון מטיילים ארץ דפנה ציינה הרשת בשיתוף פעולה עם קק"ל והזמינה את האורחים לנטוע שתילים בקיבוץ לרגל ט"ו בשבט.
בחודש אפריל 2025 טרם חג הפסח, הפיקה הרשת את פסטיבל בשביל הצפון, שמטרתו הייתה לחזק ולתמוך בעסקי הצפון.
אל הפסטיבל הגיעו למעלה מ-3000 מבקרים והתארחו בו עסקי מזון, אלכוהול, להקות מקומיות כמו להקת המתנדבות, DJ מקומי, קרקס יער מכפר סאלד ועוד.
בחודש מאי 2025 זכתה הרשת במכרז של החברה הכלכלית מטה אשר, לשיפוץ האכסניה הוותיקה והקמת כפר נופש מודרני, שנמצא במרחק 150 מטר בלבד מהחוף ובסמוך לשמורת נחל כזיב.
כפר הנופש ייבנה למשפחות ויכלול 60 חדרים.
במהלך יולי 2025 החלו עבודות הבניה של כפר הנופש - מלון מטיילים אגמא, שבקיבוץ תל קציר, דרומית לכנרת.
הסכם הבניה נחתם עוד במהלך 2022, אך עבודות הבניה התעקבו בשל מלחמת חרבות ברזל.
צפי הפתיחה במהלך עונת האביב 2027. המלון נבנה בבניה ירוקה ומתוכנן על ידי משרד אורן מ.א.ז אדריכלים בע"מ.
זהו המלון הראשון שרשת מלונות מטיילים בונה מאפס ולא בהתבסס על מבנים קיימים.
כפר המטיילים אגמא תל-קציר יהיה מסוגל לייצר לעצמו את החשמל באמצעות לוחות סולאריים, ויציע 120 חדרי אירוח משפחתיים בני 2 חדרים, מותאמים למשפחות צעירות, קבוצות מטיילים ונוודים דיגיטליים.
בספטמבר 2025 הסתיימו תוכניות ההרחבה במלון מטיילים מדברי לוטן שכללו שיפוץ, עיצוב וריהוט מחדש של חדרי המלון ונכון להיום המלון כולל 52 חדרי אירוח ונחשב למלון האירוח כפרי הגדול ביותר בערבה הדרומית.
תהליך השיפוץ לווה על ידי משרד המאירי מעצבים.
בחודש דצמבר 2025 נערך טקס הנחת אבן פינהלמלון מטיילים אגמא שבקיבוץ תל קציר, במעמד מנכ"ל משרד התיירות, מיכאל יצחקוב וראש המועצה האזורית עמק הירדן מר עידן גרינבאום.
במהלך הטקס הוטמנה גם אמנה המסמלת את השותפות וחזון התיירות למלון שעתיד לקום.
בסוף אותו חודש ולאחר השקעה של 3 מיליון שקלים, נפתח מחדש לאירוח מלון מטיילים מטולה, הצפוני ביותר של הרשת, לאחר שהיה סגור במשך שנתיים מאז השביעי באוקטובר, בעקבות פגיעה ישירה של טיל במלון.
בסוף השבוע של הפתיחה המלון היה בתפוסה מלאה וזכה לתמיכה רבה של אורחים מרחבי הארץ שהגיעו לחזק את הצפון ואת המושבה מטולה שנמצאת עדיין בתהליך שיקום.
רשת המלונות מנגישה למטיילים את החוויות שבאזורים בהם ממוקמים המלונות, לרבות אטרקציות, מסעדות ומסלולי טיול.
החל מ-2018 הרשת מציעה טיולי שבת מודרכים על ידי מדריכים מקומיים.
במסגרת זאת במהלך יוני 2025 הקימה הרשת מיזם בשם "טעים לטייל", המחבר מטיילים עם בשלנים ביתיים בגליל, רמת הגולן והערבה.
באופן הזה, משפחות מטיילות מוצאות פתרון לארוחה חווייתית במהלך החופשה, לומדות על החיים באזור ומכירות מקרוב את אנשי המקום והתרבות, ומחזקות את הכלכלה המקומית.
בחודש נובמבר 2025 השיקה הרשת לראשונה את קהילת XTRA MILE, מועדון הלקוחות של רשת מלונות מטיילים.
לחברות וחברי קהילה מוצע מודל של תוכנית נאמנות הכולל צבירת נקודות כ-MILES למימוש בחופשות הבאות, הנחות קבועות, הטבות שונות במהלך האירוח ואירועים בלעדיים לקהילה.
בשנת 2022 השתתפה הרשת בתוכנית מיוחדת של עמותת השפעה מקומית במסגרתה בחודש אפריל 2023 זכה מלון מטיילים אילון ב"תו אחריות אקלימית" מטעם העמותה.
כחלק מהתוכנית עבר המלון תהליך התאמה לתקן ירוק, הוצאו כלי אוכל חד-פעמיים מחדר האוכל, הותקנו חסכמים, הושתת שימוש בחומרים מתכלים וממוחזרים בלבד והצוות עבר הכשרה ייחודית.
באוגוסט 2023 הופסק השימוש בכלים חד פעמיים בפעילויות החוץ של מלונות הרשת, ומאז הכלים להגשת אוכל ושתייה הם רב פעמיים.
במסגרת ההשתתפות בתוכנית לאחריות אקלימית היה על צוות המלון לבצע מספר התאמות, ביניהן הוטמעו נהלים לחיסכון במים ולמניעת דליפות, יישום נהלים לחיסכון באנרגיה, וצמצום של יותר מ-10% בפסולת האורגנית.
בעקבות זאת עבר כל צוות מנהלי המלונות ברשת קורס לניהול אנרגיה.
כיום תהליך הצ'ק-אין ברשת דיגיטלי במלואו, הועמדו מכלי מיחזור כתומים לבקבוקים, מפות השולחן הן רב פעמיות וכן שקי הכביסה.
החל משנת 2023 כל מלונות הרשת מחזיקים ב"תו תקן" של ויגן פרינדלי.
חדרי המלונות מותאמים לדרישות העמותה.
מרכז המידע למטיילים במלון מנגיש מסעדות מקומיות טבעוניות למטיילים.
בנוסף, התמרוקים, הריהוט, המצעים וכל מוצרי הקצה שהאורח פוגש במהלך שהותו אינם מהחי, בהתאם לדרישות עמותת ויגן פרנדלי.
גם באתר הרשת ניתן לפלח מסעדות לפי היצע טבעוני.
שבעה מתוך שמונת אתרי האירוח ברשת המלונות מקבלים כלבים.
ניתן להכניס את הכלב לחדר, ישנו אזור מיוחד לאכול יחד עם הכלב ארוחת בוקר במלון ובמרכז המידע ניתנות המלצות למסלולי טיול ופעילויות בסביבה המתאימות לאנשים המטיילים עם כלביהם.
מלונות אפריקה ישראל בע"מ היא רשת מלונות ישראלית שבבעלותה רשת מלונות "קראון פלזה" בישראל ומלונות נוספים ברחבי הארץ, ופרויקטים אחרים בתחום התיירות.
עד 2017 הייתה חברת בת של תאגיד אפריקה ישראל להשקעות, אז נמכרה לאחים איציק ואמיר דיין.
מניות החברה נסחרו ב עד 2007.
החברה הוקמה במקור באוקטובר 1971 כחברה פרטית, בשם "דניה חברה לבניין בחיפה (1971) בע"מ", כחברת בת של "אפריקה ישראל".
בשנת 1992 שונה שם החברה
ל"מלונות אפריקה ישראל" והוחל להעביר לבעלותה פעילות בתחום התיירות שהחזיקה "אפריקה ישראל".
קבוצת "אפריקה ישראל" הוקמה בשנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי יהדות דרום אפריקה במטרה לסייע בפיתוח היישוב היהודי בארץ ישראל, בין הפרויקטים הראשונים שלה היה השתתפות בהקמת שכונות הדר הכרמל ונוה שאנן בחיפה.
לתחום התיירות והנופש נכנסה החברה בשנת 1935, כשותפה בפרויקט לפיתוח מתחם "חמי טבריה", במסגרתו נבנו במקום מרחצאות חדשים.
בשנת 1946 הייתה "אפריקה ישראל" שותפה להקמת מלון "גלי כנרת", המלון המודרני הראשון בטבריה.
בשנת 1952 החלה בהקמת כפר נופש בשם "גני חמת", בצמוד ל"חמי טבריה", במקום נבנו תחילה מספר מבני בונגלו בתוך גן טרופי, ובהמשך נוספו חדר אוכל, אולם אירועים, בניינים דו־קומתיים ומגרשי ספורט.
בנובמבר 1963 נחנך מבנה נוסף במקום, בו 24 חדרים וחדר אוכל ל-250 אורחים.
בשנת 1966 הוחל בהקמת מבנה נוסף בן 50 חדרים.
ביוני 1971 הונחה אבן פינה לאגף נוסף של מלון "גני חמת" בו 120 חדרים.
מבנה זה נחנך בנובמבר 1974. בשנת 1983 הוחל בבניית אגף נוסף למלון בו 100 חדרים, באתר שלטענת החרדים היה בית קברות יהודי קדום.
את הקמת המלון ליוו הפגנות סוערות וחרם מאורגן על בנק לאומי, שהחזיק אז בשליטה ב"אפריקה ישראל".
אגף זה נחנך לבסוף בנובמבר 1985.
ביוני 1990, רכשה "אפריקה־ישראל" מכונס הנכסים של המלונאי חיים שיף שפשט את הרגל מספר נכסים, כולל: מלון "דיפלומט" בתל אביב, מלון וקולנוע אורגיל בירושלים, ומלון הנשיא בירושלים.
במרץ 1992 חתמה על הסכם להפעלת מלון "דיפלומט" תל אביב תחת המותג הבין-לאומי "הולידיי אין".
המלון עבר שיפוץ ייסודי, ונפתח תחת השם "הולידיי-אין קראון פלאזה" במרץ 1993. מבנה מלון וקלונוע אורגיל הוסב למשרדים ומסחר; ומלון הנשיא תוכנן להיות מוסב למבנה מגורים, כולל בניית אגף נוסף, אך עמד נטוש במשך כ-30 שנה עד שנמכר.
פרויקט נוסף בו החברה הייתה מעורבת היה הקמת מלון בשכונת אבו תור בירושלים, במסגרת עסקת קומבינציה עם הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים.
תוכנית המלון עוררה התנגדות עזה, עקב הפגיעה הצפויה בנוף ובשטח פתוח במקום.
בנובמבר 1993 הצטרף מלון "גני חמת" לרשת "הולידיי אין" ושמו הוסב ל"הולידיי אין טבריה".
באוקטובר 1993 ביצעה החברה הנפקה ראשונה לציבור של מניות והפכה לחברה ציבורית.
באותה תקופה יזמה החברה מספר פרויקטים בהם: מלון "הולידיי אין ים המלח", שהוקם בשותפות שווה עם חברת "אשלון מלונאות", חברת בת של "אשטרום נכסים"; ומלון "הולידיי אין אילת", בשותפות עם הקבלן אורי דורי.
בנוסף השתמשה בכספי ההנפקה לצורך רכישת מלון "הילטון ירושלים" מאיש העסקים מרכוס כץ; שמו הוסב אחר כך ל"קראון פלאזה" - מותג היוקרה של קבוצת אינטרקונטיננטל הבינלאומית, אותה ייצגה "מלונות אפריקה-ישראל" בישראל.
בשנת 1997 רכש איש העסקים לב לבייב את תאגיד "אפריקה ישראל להשקעות", כולל "מלונות אפריקה ישראל".
לבייב הרחיב את עסקי החברה על ידי הנפקת איגרות חוב והשקעה ברכישה והקמה של מלונות בישראל, ברוסיה ובמזרח אירופה.
בין השאר מלונות בעיר קיסלובודסק שבאזור המרפא והנופש היוקרתי בדרום רוסיה, מלון יוקרה במוסקבה ו-4 מלונות במרכז בוקרשט.
בשנת 2005 הייתה החברה שותפה להקמת "עיר המלכים", פארק שעשועים באילת, שהוקם בהשקעה של 160 מיליון שקל.
הפארק לא זכה להצלחה ונמכר ב-2015. במרץ 2006 חתמה על הסכם לשכירת 13 קומות במגדל המרובע במרכז עזריאלי.
באפריל 2008 פתחה במקום מלון עסקים בן 272 חדרים, בשם "מלון קראון פלזה סיטי סנטר תל אביב".
ביולי 2008, הודיעה על הסכם לניהול מלון שהיה בהקמה באשדוד, תחת השם "מלון קראון פלאזה אשדוד", אולם החברה יצאה מניהולו עוד לפני שנפתח והוא הופעל לבסוף על ידי רשת "פתאל".
בעקבות המשבר הכלכלי העולמי ב-2008 הודיעה החברה כי קיים חשש שלא תצליח לעמוד בהתחייבויותיה והיא החלה למכור נכסים.
באותה עת היא ניהלה כ-3,000 חדרים ב-16 בתי מלון ואתרי תיירות בישראל ובעולם, מתוכם כ-2,380 חדרים בישראל.
בין השאר מכרה את הפעילות מחוץ לישראל ואת מתחם "חמי טבריה" ומלון "הולידיי אין טבריה".
במהלך 2016 מכרה החברה ארבעה מלונות לאחים איציק ואמיר דיין.
העסקה כללה אז שני מלונות באילת שנמכרו תמורת 70 מיליון שקל ומלונות קראון פלאזה תל אביב וקראון פלאזה אילת שנמכרו ביחד תמורת 460 מיליון שקל.
ביולי 2017 רכשו האחים דיין, תמורת 413 מיליון שקל, את יתרת פעילות הרשת כולל: מלון מלון קראון פלזה ירושלים, החזקה של 50% במלון בים המלח ושלושה בתי מלון שאינם נמצאים בבעלות "אפריקה ישראל מלונות" אולם מופעלים על ידיה בחוזים ארוכי טווח.
לאחר הרכישה הפסיקה הרשת להשתמש בשנות המותג של קבוצת אינטרקונטיננטל הבינלאומית, והחלה למתג אותם תחת בשם "ורט" למעט מלונות "קראון פלזה" בתל אביב.
באפריל 2019 רכשה את מלון אינדיגו ברמת גן תמורת 115 מיליון שקל, מלון שנפתח ב-2013 בהשקעה של 130 מיליון שקל ופעל תחת מותג של רשת המלונות הבין-לאומית IHG.
בספטמבר 2019 רכשה את בית המכס הדרומי בנמל יפו והחל להסב אותו למלון בוטיק.
מלון קראון פלזה תל אביב
מלון קראון פלזה סיטי סנטר תל אביב
חמי טבריה ומלון הולידיי אין טבריה.
ארמונות הרודס הוא מתחם מלונות יוקרה באילת הממוקם באזור החוף הצפוני של העיר, בסמוך לטיילת ולמרינה.
המתחם כולל שלושה בתי מלון הפועלים תחת מותג "הרודס" של רשת מלונות פתאל: הרודס פאלאס, הרודס ויטאליס והרודס בוטיק.
הקומפלקס משתרע על שטח של כ־40 דונם ונחשב לאחד ממתחמי האירוח הגדולים בעיר.
הקמת המתחם החלה בראשית שנות ה־2000 ביוזמה פרטית, והעבודות בוצעו בשיתוף עם מספר צוותים מקצועיים בתחומי התכנון, ההנדסה והאדריכלות.
המתחם נבנה כקונספט של "מלונות נושא" – גישה שהושפעה ממלונות קונספט הפועלים בערים כמו לאס וגאס – והציג לראשונה באילת תכנון מרובה-יעדים בתוך קמפוס תיירותי אחד.
העיצוב האדריכלי נבחר לשלב סגנון נאו-קלאסי עם מרכיבים אקלקטיים משבע תרבויות שונות, במטרה להעניק למתחם מראה בלתי תלוי בזמן ולחבר בין השראות היסטוריות לבין פונקציונליות מודרנית.
לצורך הגדרת השפה האדריכלית והעיצובית בוצעו מחקרים היסטוריים תרבותיים, ונעשה ניסיון ליצור שילוב בין השראות חזותיות, קווים ארכיטקטוניים וסמלים תרבותיים שונים.
במהלך שלבי ההקמה ניתן דגש על שימור הנוף, שמירה על נגישות לרצועת החוף, והתאמה לאקלים המדברי של אילת.
מרכיבי עיצוב רבים במתחם פותחו באופן ייחודי, תוך שילוב של חומרי גלם מותאמים לסביבה המקומית.
תהליך העיצוב והביצוע לווה בהקפדה על פרטים אסתטיים וסמליים, מתוך מטרה לייצר סביבה של חוויה נופית שונה מהמרחב העירוני שמסביב.
מאז שנת 2009 נמצא המתחם בבעלות משותפת של יזמי הפרויקט קבוצת איגרא ולאחר מכן ורשת מלונות פתאל, האחראית על ניהולו המסחרי במסגרת מותג היוקרה שלה "Herods Hotels".
מתחם מלונות הרודס אילת מצוי בבעלות משותפת של שתי חברות.
50% מהזכויות במתחם מוחזקות בידי חברת אונטריו, המנוהלת על ידי קבוצת איגרא, ו־50% הנותרים הוחזקו בעבר על ידי אזורים תיירות.
בשנת 2009 רכשה רשת מלונות פתאל את מלוא מניות אזורים תיירות בחברת פרותאל תיירות, שהייתה הבעלים של 11 בתי מלון ברחבי הארץ, ובהם גם חלקה במלון הרודס אילת.
העסקה בוצעה בשלבים ונמשכה לסירוגין כשלוש שנים.
ביולי 2024, רכשה פתאל את זכויותיה בפרותאל תמורת כ־520 מיליון ש"ח.
במקביל, מכרה פתאל את חלקה במלון הרודס אילת (50%) לשותפתה בעסקה – קבוצת איגרא – בתמורה לסכום של כ־90 מיליון ש"ח.
למרות המכירה, פתאל ממשיכה להפעיל את המלון על בסיס הסכם שכירות ארוך טווח שנחתם מול קבוצת איגרא, לתקופה של 20 שנה.
במקביל להשלמת העסקה, נטלה רשת פתאל מימון מבנק הפועלים בהיקף קרן של כ־720 מיליון ש"ח, לצורך מימון רכישת המלונות הכלולים בעסקת פרותאל.
נתרן כלורי (גם: מלח שולחן או מלח בישול) הוא תרכובת יונית (נתרן כלורי, NaCl), מינרל נפוץ מאוד בכדור הארץ בעל חשיבות ביולוגית לבעלי חיים ולאנשים.
משמש גם לתיבול ולהכנת מזון.
מלח הבישול הוא מוצק גבישי המורכב מאניונים של כלור וקטיונים של נתרן המסודרים בסריג יוני: אריזה קובית צפופה (cubic close packed, ccp): כל יון מוקף בשישה יונים במטען מנוגד (קואורדינציה אוקטאדרית).
לאורך ההיסטוריה האנושית המלח היה תמיד גורם ליצירת קהילות סביבו או במקומות בהם התאפשר מסחר בו.
אחד מגורמי המפתח ליציבותה של האימפריה המצרית היה עמק הנטרון, שסיפק לה סוג מסוים של מלח וקיבל את השם נטרון (natron).
בקברים מצריים נמצא מלח ששימש כמנחה בהלוויות החל מהאלף השלישי לפנה"ס.
מכ-2800 לפנה"ס המצרים התחילו לייצא מלח ודגים מומלחים אל הפיניקים בתמורה לארזי לבנון, זכוכית ואריגים סגולים.
הפיניקים, בתורם, המשיכו את הסחר במלח ומוצריו דרך דרכי המסחר שלאורך הים התיכון.
עוד לפני זה, העיר שנחשבת לעתיקה שבאירופה, סולניצאטה שבבולגריה, הייתה למעשה עיר הצמודה למכרה מלח שסיפק מלח לכל אזור הבלקן לשנים שיבואו.
משמעות השם היא "מקום הפקת מלח".
גם בארץ ישראל ערך המלח היה גבוה.
כוחו המשמר של המלח מתבטא במקרא במונח "ברית מלח", המציין ברית עומדת לעולם .
בברית החדשה מסופר כי במהלך הדרשה על ההר, השווה ישו את תלמידיו ל"מלח הארץ", באומרו "אַתֶּם מֶלַח הָאָרֶץ, וְאִם תֹּאבַד לַמֶּלַח מְלִיחוּתוֹ, כֵּיצַד תֻּחְזַר לוֹ?
בדימוי זה השווה ישו את האנשים הטובים ביותר למלח.
ביטוי המציין גם היום, באופן כללי, אנשים איכותיים מעילית החברה.
זלצבורג, האלשטאט והאליין נמצאות שלושתן בקרבה אחת לשנייה ולנהר הזלצך באזור עשיר במכרות מלח.
זלצך, באופן מילולי, אומר "נהר המלח" (Salz) וזלצבורג "טירת המלח" ("salt castle").
המלח היה גם גורם של מספר מלחמות בהן שתי מלחמות שיזמה ונציה כדי לשמר אזורי הפצה בלעדית: מלחמת המלח (1304) עם פדואה ומלחמת פררה 1482-1484. הוא היה אחד מהגורמים לפרוץ המהפכה הצרפתית, מאחר שהוטל עליו מס כבד.
המס הוחזר לאחר המהפכה על ידי נפוליאון, כשהפך לשליט ורצה לממן את המלחמות שלו.
המלח שיחק תפקיד משמעותי במהלך המהפכה האמריקאית וכיבוש אגמי המלח במערב טקסס ב 1877-78.
פרקטיקה המוזכרת באופן נפוץ לאורך ההיסטוריה היא שהיה נהוג לעיתים לפזר מלח על ערים שנחרבו בידי הצבא הכובש בשביל למנוע כל צמיחה אפשרית בעתיד על האדמה הזו (למשל, כשאפריקנוס סיים להחריב את קרתגו, נאמר שזרע מלח על הריסות העיר).
אולם הדבר נתון בספק, מכיוון שמעבר לכך שלא נמצאו לכך שום עדויות, ערכו של המלח היה גבוה, לפיכך אין זה סביר שהיה מבוזבז בצורה כזו.
המלח משמש הן לתיבול המזון והן בתהליכי ההכנה והשימור שלו.
הוא משמש לשימור בשר לאורך זמן, לכבישת ירקות ופירות, לחביצת גבינות ולהוצאת הדם מהבשר (גם מטעמי כשרות).
משתמשים במלח גם להמסת שלגים בכבישים.
מייחסים למלח תכונות חיטוי, למשל כטיפול בדלקת גרון.
הבדואים משתמשים במלח סדום לריפוי צאן ובקר.
השימוש העיקרי במלח פרט לשימושו במזון הוא למניעת קפיאת מים על כבישים משום שטמפרטורת הקפיאה של מים יורדת כשמומס בהם המלח.
יון הנתרן (+Na) נחוץ לתפקוד הגוף מכיוון שהוא מאזן את היחס בין חומצה לבסיס, מווסת את נפח הנוזלים בגוף (לחץ דם) ומשמש להעברת האותות העצביים.
איבוד מלח מהגוף עקב הזעה, הקאה או הטלה מרובה של שתן עלול לגרום למצב של מחסור במלח, שתסמיניו הם חולשה ועוויתות.
במקרים קיצוניים עלול מצב זה לגרום אף למוות.
יון הכלור (-Cl) משמש ליצירת חומצת מימן כלורי בקיבה.
בעבר התייחסו אל המלח כאל מחצב יקר וכמתנת הטבע ובשל חשיבותו הרבה הוא קיבל תפקיד פולחני בתרבויות שונות ויוחסו לו תכונות ומיתוסים שונים.
בלאוס ובסיאם העתיקות האמינו שמלח מסיר כישופים ומגרש אותם.
גם במרוקו האמינו שמלח הוא בעל תכונות לגירוש עין הרע, ונהגו גם להזות מעט מים ומלח על הרחיים לפני הטחינה כסגולה והגנה מפני הרוע.
בחלק מקהילות עדות המזרח נהגו גם להזות מים ומלח נגד עין הרע, או אפילו רק לומר "מלח מים" לגירוש עין רעה.
בגרמניה נהגו לפזר מלח סביב מיטות של תינוקות וילדים נגד רוחות ומזיקים, מנהג שעדין קיים במקומות מסוימים.
כוהנים ורופאים במצרים העתיקה היו מתנזרים ממלח.
בני השבט האינדיאני יוצ'י לא אוכלים מלח במשך חגיגות הקציר שלהם.
הומרוס באיליאדה, מכנה את המלח כ"מלח הקודש".
מלח טבעי: מלח בצורתו הגבישית הוא המינרל הליט.
הליט מתגבש בשכבות נרחבות של מינרלים אוואפוריטיים (שנוצרו מהתאיידות) כתוצאה מהתייבשות של אגמים או ימות סגורים.
שכבות המלח עשויות להיות בעובי של עד 350 מטר ולהימצא מתחת לשטחים נרחבים.
בהרי הימלאיה מופק מלח קדום תת-קרקעי.
"קרחוני" מלח קיימים באיראן הצחיחה, שבה מלח שפרץ מעל לפני השטח בגובה רב "זורם" במורד.
במקרים הללו מתגלה בהליט תכונת פלסטיות, המתגברת ככל שהלחץ המופעל עליו גדול יותר.
פקקי מלח הם דיאפירים אנכיים או גושים דמויי צינורות של מלח שנוצרו כאשר לחצים ליתוסטאטיים (לחץ הנובע ממשקל הסלע) וטקטוניים גרמו למלח "לזרום" כלפי מעלה ממרבצי המלח שמתחת לסלעים.
מקומות נוספים בהם ניתן למצוא פקקי מלח הם גרמניה, ספרד, הולנד, רומניה, פולין, הודו, פקיסטן ואיראן.
הר סדום הוא מאגר המלח הגדול ביותר בעולם.
גובהו 230 מטר מעל ים המלח, אורכו 11 קילומטר, ורוחבו בבסיסו 2.2 קילומטר.
הוא עשוי מ-98% נתרן כלורי.
כבר מימי קדם כרו ממנו מלח.
המלח הופק בתהליכים של חציבה וכרייה.
על פי ההלכה, חייבים היו להשתמש במלח מהר סדום לטיפול בקורבנות המקדש (מסכת מנחות, תוספות).
כריית המלח התבצעה על ידי שבירת גושים ואחר כך פירורם במחבטי עץ מיוחדים ובפטישים.
בסופו של דבר היו גורסים את המלח לגרגירים באמצעות רחיים.
הפקת מלח ממלחות: צורה נוספת שבה נקטו בימי קדם, ועד לפני מספר עשרות שנים גם ערבים משני צידי הירדן, הייתה שימוש במים שעברו דרך מלח באופן טבעי והפנייתם לבורות ניקוז ואידוי.
בתחתית הבור היו מצטברים גושי מלח שאותם היו גורסים ברחיים.
שבט שייח' זואייד בצפון סיני התפרנס מאידוי מי גשמים שצברו מליחות כשחלחלו דרך גושי מלח גולמיים.
את המים אגרו בבורות סיד מלבניים מיוחדים, אידו אותם, טחנו את המלח ומכרו אותו.
לכל משפחה בשבט היו הבורות שלה.
אידוי מי ים: דרך נוספת להפקת מלח הייתה שאיבת מים שנקוו בגבי סלע לחוף הים בעת הגאות.
לטענת העוסקים בכך, לחופי הים התיכון, הייתה תפוקת המלח בתהליך זה רוטל אחד של מלח על כל חבית של 150 ליטר.
יבול מלח כזה, כ-1.8%, סביר בהתחשב בכך שריכוז נתרן כלורי במי הים הוא כ-3.5%.
בעבר סוחרים שהיו מובילים סחורות לנמלי יפו ועכו היו חוזרים עם מטען של מי ים לאידוי ולהפצה.
ענף כלכלי דומה לא התפתח סביב ים המלח כיוון שמימיו אומנם מכילים 38% מלח, אך מכילים גם מנגן כלורי ומגנזיום, ועל כן הם מרים ושמנוניים למגע, והמלח אינו טעים.
בישראל פועלת חברת "מלח הארץ" בשני אתרים, בעתלית ובאילת.
ההפקה מתבססת על אידוי מי ים באנרגיית השמש.
מי הים מועברים לבריכה רדודה ולאחר זמן, והתאדות של חלק מהמים, מועברים המים עם הריכוז הגבוה של המלחים, לבריכת אידוי נוספת.
בסוף התהליך אוספים את גבישי המלח הגולמי בתהליך שנקרא "קצירת המלח".
אחר כך הוא מועבר לטחינה ונארז.
בישראל עוסקת בהפקת מלח חברת "תעשיות מלח לישראל".
ביהדות המלח נחשב לחומר חובה בהקרבת הקורבנות בבית המקדש.
שנאמר "על כל קורבנך תשים מלח" ועוד.
בבית המקדש הייתה לשכה של מלח.
לפני ברכת המזון יש נוהגים ב"מים אחרונים" – שטיפת קצות האצבעות במים מפני שהיו משתמשים במלח סדומית שעלול לסמא את העיניים.
המילה מלח גימטריה עולה שלוש פעמים שם הויה.
על פי הקבלה, לכן טובלים את הפת אחרי ברכת המוציא שלוש פעמים במלח.
במקרא נזכר המלח לראשונה בשם ים המלח ולאחר מכן בסיפור אשת לוט, שהפכה ל"נציב מלח" כאשר הביטה לאחוריה בניגוד להוראת המלאכים לאחר מהפכת סדום.
המלח הוא אחד הדברים שהמטיר האלוהים על סדום, כמו שמובא בספר דברים
כוחו המשמר של המלח מתבטא במקרא במונח "ברית מלח", המציין ברית עומדת לעולם, במונח זה מתוארת נצחיות הכהונה של בית אהרון.
ונצחיות המלוכה של בית דוד רש"י מפרש את ברית המלח בהבטחת הכהונה והמלוכה –
לכל הקורבנות שהוקרבו בבית המקדש היה צריך להוסיף מלח:
חז"ל קבעו שיש להשתמש במלח סדומית, מהר סדום, הנחשב למלח טהור ואיכותי.
לצורך כך הייתה קיימת לשכה מיוחדת – לשכת המלח.
אחד העונשים על הפרת הברית בידי ישראל הוא זריעה במלח של האדמה כדי שלא תיתן יבול.
פעולה זו של זריעת האדמה במלח נחשבה בימי קדם לפעולת עונשין חריפה בידי הכובשים.
בספר מלכים מסופר כי אלישע הנביא שופך מלח למוצא של מים אשר גרמו למוות ומצליח לטהר את המים.
מלח סדומית, שנחשב למלח חריף במיוחד, שימש להכנת הקטורת בבית המקדש.
מלח זה מוזכר גם על ידי חז"ל כמסוכן לעיניים, ולכן תוקן מנהג מים אחרונים (נטילת הידיים בסוף סעודה).
מדברי הנביא יחזקאל עולה כי בימי קדם זריית מלח (או מי מלח) על התינוק לאחר הלידה נחשבה לפעולה חיונית בדומה לחיתוך חבל הטבור או רחצה והחתלה:
רש"י מפרש כי הפעולה נועדה לחזק את גוף הרך הנולד
בהלכות כשרות יש למלח תפקיד מפתח בהכשרת הבשר לאכילה בהיותו סופח נוזלים; זורים מלח בישול גס על הבשר ומשהים שעה לספיגת הדם מתוכו, כדי שלא לעבור על איסור אכילת דם.
בשבת אסור למלוח עור שזו מלאכת מעבד; אסור למלוח אוכל לזמן רב שנראה כעיבוד או בישול; ואסורה הכנת מי מלח בריכוז גבוה שהביצה צפה בהם.
באיסור הטמנה נחשב המלח כ"מוסיף הבל".
בהלכות ברכות המלח כמו המים הוחרגו מכל המאכלים ואינם נחשבים מזון (נוגע גם לעניין נדרים, לעניין עירוב ועוד).
במובן חיובי המשילו חז"ל את הייסורים למלח: אף על פי כן הזהירו חז"ל:
המלח הוא מרכיב בהקרבת כל הקורבנות, לפי הפסוק
לזכר הקורבנות, יש נוהגים להניח מלח על השולחן בעת הסעודה.
מלח שימש בעבר – בהיעדר אמצעים טכנולוגיים מודרניים כמו מקרר או מקפיא – לשימור בשר, וכך גם בהלכה הוא משמש להכשרת בשר.
מליחת הבשר היא אחת הדרכים המרכזיות להוצאת הדם מתוכו, כדי להימנע מאיסור אכילת דם:
מָלֶזִיַה (במלאית: Malaysia, בכתיב ג'אווי: مليسيا, , תעתיק: מלייסיה) היא מדינה בדרום-מזרח אסיה.
מתגוררים בה כ-31 מיליון בני אדם (2017), ובירתה קואלה לומפור.
נכון ל-2020, רוב של כ-63.5% מאוכלוסיית מלזיה הם המוסלמים (שהיא גם דתה הרשמית של המדינה), בעיקר מוסלמים סונים ובנוסף ישנו מיעוט משמעותי של כ-18.7% בודהיסטים.
רק מוסלמי מאמין, דובר מלאית, הנוהג לפי המנהגים המלזיים ומוצאו ממלזיה, ברוניי או סינגפור נקרא מלאי.
מלאי מוסלמי שהמיר את דתו מאסלאם לדת אחרת מאבד אוטומטית את התואר מלאי ואת ההטבות הנובעות מכך מחד ומי שהמיר את דתו לאסלאם ועומד בתנאים האחרים רשאי להגיש בקשה להיקרא מלאי מאידך.
חוקת מלזיה מעניקה חופש דת גם למי שאינו מוסלמי.
מלזיה מורכבת ממספר ממלכות מלאיות.
היא יושבה עוד בתקופה הפרה-היסטורית.
במאה ה-14 כבשו המוסלמים את מלזיה והשליטו את דתם בארץ.
ב-1511 כבשו הפורטוגלים את מלאקה וב-1641 נכבשה מלאקה בידי ההולנדים.
במאות ה-18 וה-19 החלה בריטניה אט אט לבסס את שליטתה במלזיה וב-1914 שלטה במדינה כולה שכללה בזמנה גם את סינגפור.
כלכלתה של מלזיה החלה לצמוח הודות למטעי הגומי הרבים ולמכרות הבדיל.
מהגרים רבים ממדינות שכנות (בעיקר סין והודו) החלו לחפש את פרנסתם במלזיה.
במלחמת העולם השנייה נכבשה מלאיה על ידי יפן ולאחר המלחמה שבה להיות תחת מרות בריטית.
ב-1948 החל המרד של המיעוט הסיני לשחרור מלאיה מהשלטון הבריטי.
מפקד המרד היה הקומוניסט צ'ין פנג (Chin Peng).
בריטניה נלחמה במורדים בכל הכוח כולל הגליית חצי מיליון סינים (שתמכו במרד) מהכפרים שלהם ויישובם במקום חדש על פי האסטראטגיה של הגנרל ג'רלד טמפלר (Gerald Templer).
הבריטים גייסו את האוכלוסייה המוסלמית (שהיוותה את הרוב במלאיה) נגד המורדים ולאחר שנים רבות הצליחו להשתלט על המרד.
מיד אחר כך, בשנת 1957 בריטניה העניקה עצמאות מלאה למלאיה.
בשנת 1963 התאחדה המדינה, שעד אז נקראה פדרציית מלאיה, עם סינגפור ועם מדינות סבה וסראוואק שבצפון האי בורנאו והפכה לפדרציה אחת תחת השם מלזיה.
ב-1965 התנתקה סינגפור ממלזיה על רקע סכסוך אתני בין הסינים וההודים שבתחומה לבין המלאים.
אינדונזיה נלחמה נגד מלזיה על רקע רצון הבריטים לספח את סבה ואת סראוואק אל מלזיה, אך בזכות עמידתם האיתנה ושיתוף פעולה עם הבריטים נחתם הסכם שלום בין המדינות ב-11 באוגוסט 1966 והיא הכירה בעצמאותה המדינית המלאה.
מלזיה היא מונרכיה פדרלית פרלמנטרית וחוקתית.
מבין שישה-עשר המרכיבים של מלזיה, שלושה עשר הם מדינות: תשע מהן הן מונרכיות בעצמן – שבע מתוכן הן סולטאנויות, בראש אחת מהן (פרליס) עומד ראג'ה ובראש התשיעית (נגרי סמבילן) עומד "יאמטואן בסאר" ("שליט גדול") נבחר.
בראשן של ארבע המדינות הנותרות וכן של שלוש הטריטוריות הפדרליות עומדים מושלים.
בראש הפדרציה עומד "ראש המדינה" יאנג די-פרטואן אגונג (המכונה לעיתים "מלך מלזיה" או "סוברן על" של מלזיה) שתפקידו ייצוגי בעיקר, והוא נבחר לתקופת כהונה בת חמש שנים מבין מלכי המדינות המרכיבות, אם כי בפועל התפקיד עובר ברוטציה ביניהם.
המלך מפקח על המינויים המרכזיים במדינה כמו ראש ממשלה, מתפקד כראש האסלאם במדינה בעלת הרוב המוסלמי ומפקד על הכוחות המזוינים שלה.
המלך הנוכחי (מ-2019) הוא המלך עבדאללה שליט פאהאנג.
ב-27.10.2023 נבחר סולטן איברהים (מסולטנות ג'והור הדרומית), בן 64, להיות המלך הבא של מלזיה.
למלזיה שני בתי פרלמנט, מועצת העם ומועצת המדינות .
במועצת העם 222 חברים וחבריו נבחרים בבחירות ישירות על פי השיטה הרובנית לחמש שנים.
במועצת המדינות 70 חברים, כשעשרים ושישה מתוכם נבחרים אחת לשלוש שנים בבחירות עקיפות, וארבעים וארבעה ממונים על ידי היאנג די-פרטואן אגונג.
כמו כן, לכל מדינה בית נבחרים משלה.
עיקר הכוח הפוליטי מצוי בידי הממשלה.
ראש הממשלה ממונה על ידי היאנג די-פרטואן אגונג על-סמך היותו נציג הרוב בבית התחתון.
מאז עצמאותה של מלזיה מונהגת הקואליציה בידי מפלגת הארגון הלאומי המלאי המאוחד (UMNO).
במלזיה מתקיימות בחירות כלליות החל מ-1974, ואף על פי שהקמפיין בזמן הבחירות הוא חופשי במידת מה, מלזיה היא למעשה מדינה חד-מפלגתית, כאשר החזית הלאומית (הנשלטת על ידי UMNO) זוכה בדרך כלל בכל המושבים הארציים בפרלמנט, בעוד שה-DAP זוכה בכמה מושבים סיניים אזוריים וה-PAS בכמה מושבים מלאים כפריים.
תחת שלטונו הארוך של מאהאטיר מוחמד (1981 – 2003) התרבות הפוליטית של מלזיה התאפיינה באוטוריטריות רבה, כאשר השיא היה בפיטוריו וכליאתו (על סמך האשמות חסרות בסיס) ב-1997 של אנואר איברהים, סגן ראש הממשלה, לאחר ויכוח פנימי בממשלה.
פרשת אנואר הובילה ליצירת מפלגה חדשה, מפלגת הצדק העממי, בהנהגתה של ואן עזיזה ואן אסמאעיל, אשתו של אנואר אבראהים.
מאהאטיר פרש ב-2003 ועבדוללה אחמד באדאווי, יורשו בתפקיד, שחרר את אנואר והתיר לו לצאת מתחומי המדינה, כאשר צעד זה נתפס כסמן לשינוי קל לכיוון ליברלי יותר.
את באדאווי החליף בתפקיד ב-2009 נג'יב רזאק.
מלזיה חברה בחבר העמים הבריטי.
מלזיה מורכבת מ-13 מדינות (מתוכן 7 סולטאנויות ו-2 ממלכות) ו-3 טריטוריות פדרליות:
ממלכת נֶגֵרִי סֶמְבִּילָן ובראשה יאמטואן בסאר
לָבּוּאָן - טריטוריה פדרלית באי מצפון לבורנאו
קואלה לומפור - טריטוריה פדרלית
הכוחות המזוינים של מלזיה אחראים לביטחון החוץ של מלזיה.
לכוחות המזוינים של מלזיה יש שלוש זרועות עיקריות: צבא היבשה המלזי, הצי המלכותי המלזי וחיל האוויר המלכותי המלזי.
במדינה אין גיוס חובה, וגיל המינימום הנדרש לשירות ההתנדבותי הוא 18. הצבא משתמש ב-1.5% מהתמ"ג של המדינה, ומעסיק בשירות פעיל 1.23% מכוח האדם של מלזיה, בעוד המילואים כמחצית מכך.
המדינה מורכבת משני חלקים המופרדים על ידי ים סין הדרומי והמרחק ביניהם הוא כ-650 ק"מ:
מזרח מלזיה – החלק הצפוני של האי בורנאו, גובל באינדונזיה בדרום ומקיף את שתי המובלעות הזעירות של ברוניי שבצפון.
מערב מלזיה – על חצי-האי המלאי.
חלק זה גובל בתאילנד בצפון ובסינגפור בדרום.
הטופוגרפיה בשני החלקים המופרדים על ידי ים סין הדרומי דומה.
שני החלקים מתאפיינים במישור חוף וככל שמתרחקים מהחוף פני השטח מתאפיינים ביער צפוף, גבעות והרים, שהגבוה מביניהם, שנמצא על האי בורנאו, הוא הר קינאבלו שמתנשא לגובה של 4,095 מטרים.
האקלים אופייני לקו המשווה ומתאפיין ברוחות מונסון דרום-מערביות (אפריל–אוקטובר) וצפון-מערביות (אוקטובר–פברואר).
בשנת 1963 התגלו ביערות גשם של חצי האי כלבים מסוג טלומיאן.
כתוצאה מתוכנית החומש המלזית הראשונה (1956–1960) והשנייה (1961–1965) הואצה הצמיחה הכלכלית באמצעות השקעות מדינה בתעשייה ובתיקון תשתיות כגון דרכים ונמלים, שהוזנחו וניזוקו במהלך תקופת החירום.
מלזיה הציבה את עצמה כיצרנית תא פוטו-וולטאי משמעותי בשוק העולמי עם ייצור תאים פוטו-וולטאים (PV) בכמות השנייה בגודלה לאחר הרפובליקה העממית של סין.