tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החודש החם ביותר בעיר הוא יולי, במהלכו הממוצע עומד על 29 מעלות בשעות היום, ועל- 20 בשעות הלילה.
הכי קר בחודש ינואר, בו הטמפרטורות ביום עומדות על 6 מעלות, ובלילות על 1- בממוצע.
כמות הגשם במקום עומדת על 695.7 מ"מ לשנה, בממוצע רב שנתי.
החודש היותר גשום הוא אוקטובר, עם 79.3 מ"מ חודשי.
כמות השלג השנתית מסתכמת ב־43.3 מ"מ, רוב כמות השלג יורדת במהלך החודשים דצמבר וינואר.
חפירות ארכיאולגיות שנערכו עוד במאה ה-19 בדסנזאנו, גילו ממצאים שהעידו על התיישבות של קבע בתקופת הברונזה.
החפירות המשיכו גם בתקופות מאוחרות יותר.
בין השאר נמצאה במקום מחרשה, המתוארכת בין 2200 לפני הספירה, ל-1600 לפני הספירה.
האתר בו נמצאו הממצאים הוכר בשנת 2011 על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, של התיישבות בבתים שנבנו על עמודים, ביחד עם 110 אתרים נוספים שהוכרו בקטגוריה זו (במדינות: איטליה, אוסטריה, צרפת, גרמניה, שווייץ וסלובניה).
ההכרה ניתנה לפי סעיפים 4 ו-5. ב-1920 נמצאו גם שרידי וילה מימיי הרומאים, ממצא המעיד על קיומה של התיישבות במקום גם בתקופה של רומא העתיקה.
ממצא זה מתאים לפירוש מקור השם "דסנזאנו".
שליטת הרומאים באזור נמשכה משנת 300 לפנה"ס בערך, ועד המאה החמישית לספירה, קרוב ל-800 שנים.
לאחר נפילת האימפריה הרומית, סבלה דסנזאנו מפלישות חוזרות של עמים ושבטים שונים, גם לאור העובדה שהיא ממוקמת על צומת דרכים מרכזי בין צפון לדרום ובין מזרח למערב.
במקום שלטו הלומברדים, משפחת דלה סקאלה- מוורונה, ולאחר מכן הרפובליקה של ונציה, וגם האימפריה האוסטרו-הונגרית.
האימפריה האוסטרו-הונגרית נאלצה לסגת מהאזור לאחר קרב סולפרינו, הממוקמת במרחק לא גדול מדסנזאנו.
קרב סולפרינו נערך בשנת 1859, בין איחוד של צבאות צרפת ואיטליה, לצבא האוסטרי.
בשנת 1861 אוחד האזור תחת שלטונו של המלך ויטוריו אמנואלה השני, בתהליך איחוד איטליה.
הקסטלו- הקסטלו הוא טירה מבוצרת שנבנתה במאה ה-15, כפי הנראה על הריסותיהם של ביצורים רומאיים קדומים.
הטירה שימשה ברוב התקופות לצורכי הגנה וביטחון.
בתחומיה נבנו גם כנסייה ובתי מגורים.
במאה ה-19 ועד אמצע המאה ה-20 שימשה הטירה בעיקר כמחנה צבאי וכמפקדה צבאית.
שופצה ושודרגה ב-2019, יש בה מוזיאון קטן לתערוכות מתחלפות, ניתן לקיים ממנה תצפית פנורמית על אגם גארדה, ועל העיר עצמה.
בקיץ מארחת הטירה גם אירועי תרבות ומופעים.
המוזיאון הארכאולוגי- במוזיאון הארכאולוגי על-שם ג'ובאנו ראמבוטי (Archaeological Museum Giovanni Rambotti) יליד העיר, שלאחר איחוד איטליה כיהן כראש העירייה.
במוזיאון מוצגים ממצאים ארכאולוגיים מתקופת הברונזה, שנמצאו בחפירות בשולי העיר ובאזור הקרוב.
הממצאים שנמצאו הפכו את דסנזאנו, ביחד עם אתרים נוספים באיטליה ובכמה מדינות באזור, לאתרי מורשת עולמית.
אנדרטת שיאני המהירות- האנדרטה מוצבת בפיאצה (כיכר) ג'אקומו מאטיאוטי במרכז העיר.
זהו פסל לזכר יחידת הטייסים המהירה, שאחד מטייסיה שבר באוקטובר 1934 בדסנזאנו דל גארדה את שיא מהירות הטיסה וקבע שיא עולמי, במהירות של 709.209 ק"מ לשעה.
השיא נשאר תקף כשיא מוחלט במשך ארבע שנים, ואחר כך נשאר כשיא מהירות למטוסי בוכנה ימיים בלבד.
הווילה הרומאית- מוצגי הווילה נשתמרו במצב טוב יחסית.
באתר הווילה נחשפו ומוצגות מוזאיקות מורכבות וצבעוניות.
המעגן- המעגן הוא נמל קטן וציורי, שנבנה בתקופה בה הרפובליקה הוונציאנית שלטה בעיר.
בעבר שימש המעגן להבאת סחורות מהאזור הפורה סביב אגם גארדה, וכמקום לספינות דיג.
החל מן המאה ה-20, המעגן משמש גם ובעיקר לתיירות.
סביב המעגן יש בתי קפה, מסעדות וחנויות.
סירמיונה- עיירה על חצי אי קטן וצר בצורת אצבע החודרת לאגם גארדה, על החוף הדרומי של האגם, במרחק של כ-9 ק"מ מדסנזאנו.
סירמיונה היא האתר המתוייר ביותר בין היישובים הבנויים סביב אגם גארדה.
במקום נמצא אתר ארכאולוגי "מערות קאטולוס" (באיטלקית Grotte di Catullo), וטירת סקליג'רו, שנשתמרה בשלמותה.
העיירה התפרסמה כמקום של נופש לעשירי אירופה, ובגלידריות הרבות הנמצאות ברחובה הראשי.
סאלו- העיירה זכתה בפרסומה, כיוון שבניטו מוסוליני קבע בה את המושב של "רפובליקת סאלו", בשמה הרשמי הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית.
סאלו קרובה כדי 20 ק"מ לדסנזאנו, ובנויה על הגדה המערבית של אגם גארדה.
בסאלו כיכרות, מוזיאון מוסא (MuSa), מסלול אופניים מעל לחופי האגם, וטיילת ארוכה.
פארק השעשועים גארדלנד- בצמוד לגארדלנד נמצא פארק עולם המים.
הפארקים ממוקמים על הגדה המזרחית של אגם גארדה, כ-20 ק"מ מדסנזאנו.
בגארדלנד יש מתקני שעשועים ברמות אתגר וקושי שונות, ובעולם המים הצמוד אליו מוצגים אקווריומים גדולים עם דגים, יצורים ימיים וצמחיית מים.
פארק המים קאנווה- (Caneva Aquapark) ועיר הסרטים Movieland- הפארקים ממוקמים על הגדה המזרחית של האגם, במרחק של כ- כ-23 ק"מ מדסנזאנו.
בפארק המים יש מגלשות, בריכות, בריכת גלים, מפלים מים, ופעילויות מים שונות.
בעיר הסרטים מתקיימות פעילויות, הקרנות ואירועים הקשורים לתעשיית הסרטים ההוליוודית.
בשנת 2025 תארח דסאנזנו דל גארדה את חגיגות האגם, שתתקיימנה בפעם ה-56. החגיגות הן חגיגות פולק, נערכות מדי שנה בחודש אוגוסט, וכוללות מופעים, קונצרטים, אירועים, שתייה ומזון.
פסטיבל המוזיקה של אגם גארדה- דסנזאנו נוטלת חלק בפסטיבל הקיצי של אגם גארדה.
מופעי הפסטיבל הכוללים קונצרטים המתקיימים ביישובים שעל חופי האגם.
יום השוק השבועי- השוק השבועי בעיר נערך מידיי יום שלישי, בין 8 בבוקר ל-13:00 בצהרים.
בעבר, התבססה כלכלת דסנזאנו דל גארדה על ענף הדיג, הודות לשפע הדגה המצוי באגם גארדה.
ענף הדיג קיים עדיין בעיר גם במאה ה-21, אך עיקר פרנסת תושבי העיר והאזור מבוססת על ענף התיירות.
במרכז העיר פועלים למעלה מעשרים בתי מלון מדורגים בשיטת הכוכבים, ועוד בתי מלון ובתי אירוח רבים שאינם מדורגים, או שאינם ממוקמים במרכז העיר.
בכלכלת העיר תפקיד חשוב גם ליתר הפעילויות התיירותיות, מסעדות ובתי קפה, שלושה חופי רחצה מוכרזים, ספורט תיירותי דוגמת גלישת גלים, אופנועי ים, צלילה, וענפים דומים להם.
כבישים: חלק ממיקומה הטוב של דסנזאנו ניתן לייחס לקרבה לכבישים אזוריים וגם לכבישים מרכזיים.
כביש SP11, הזרוע הדרומית של כביש סובב אגם גארדה מצטלב בשולי העיר עם כביש SPS72, העולה לזרוע המזרחית של כביש סובב אגם גארדה (באיטלקית כביש סובב גארדה נקרא Gardesana).
אוטוסטרדת הרוחב E70 מכיוון ונציה למילנאו ולהפך, עוברת במרחק של פחות מקילומטר אחד מדרום לעיר.
אוטוסטרדת האורך A22 קרובה כדי כ-16 ק"מ לשולי דסנזאנו.
רכבת: דסנזאנו היא מהישובים הבודדים סביב אגם גארדה, שמסילת רכבת מגיעה אליהם וקיימת בה תחנת רכבת.
התחנה של דסנזאנו היא אחת משתי תחנות הרכבת בדרום האגם, והיא והיחידה בדרום מזרח אגם גארדה.
תחנת דסנזאנו היא נקודה טבעית להתחלה של נסיעה ברכבת לחלקים המערביים, המרכזיים והדרומיים של איטליה.
מסיבות אלה, תושבים רבים מיישובי החוף המערבי של אגם גארדה משתמשים בתחנת הרכבת של דסנזאנו דל גארדה ולכן, היא תחנה גדולה יחסית לתחנות מקבילות של ערים אחרות בסדר הגודל של דסנזאנו.
אוטובוס: קווי אוטובוס מגיעים לדסנזאנו דל גארדה או עוברים דרכה, מארבע ערים גדולות.
מוורונה במזרח קווים 162, 163 ו-164. מברשה במערב מגיע קו 26. הקו הנוסע ממנטובה בדרום לדסנזאנו הוא מספר 46, ומטרנטו בצפון קו 332.
שייט: קו מעבורת קבוע מפליג מדסנזאנו דל גארדה לגדה המזרחית של האגם, עד ליישוב גארדה.
המעבורת עוצרת בדרך בסירמיונה, בלאציזה ובברדולינו.
זמן ההפלגה בקו כולו, כשעה וחצי.
תעופה: מיקומה של דסנזאנו בדרום אגם גארדה מציב אותה בקרבה יחסית למספר נמלי תעופה בין-לאומיים.
הקרוב ביותר לעיר הוא נמל התעופה ורונה-וילפרנקה, במרחק של 37 ק"מ, נמל התעופה הבינלאומי אוריו אל סריו בברגמו מרוחק כ־78 ק"מ מדסנזאנו, נמל התעופה מילאנו-מלפנסה רחוק כ-110 ק"מ, ונמל התעופה הבין-לאומי ונציה מרקו פולו מצוי במרחק של כ-160 ק"מ מהעיר.
דסנזאנו דל גארדה תאומה עם:
דָסְקָלְיוֹ הוא אי יווני זעיר ולא מיושב באיים הקיקלאדיים, השוכן מול החוף המערבי של האי השכן, הגדול יותר, קרוס.
על פי המחקר, בעבר היו מחוברים, אך הם נותקו עקב עליית מפלס הים.
האי הקטן נחשב למרכז דתי עם מקדשים רבים ומנחות קודש, כולל פסלים שנשברו במכוון.
באי נמצאו מעל 1,500 דיסקיות אבן וכ-700 חלוקי נחל לבנים שיובאו ממקום אחר.
משלחת חפירות של אוניברסיטת קיימברידג' מִנהל העתיקות האיים הקיקלאדיים ו"מכון קפריסין", ערכו בשנת 2008 סקר תוך שימוש בטכנולוגיה מתקדמת, כולל רחפנים ומידול תלת-ממדי, הצביעו על כך שהאתר היה יישוב גדול מתקופת הברונזה בגודל כ-7000 מטרים רבועים, שהם רוב שטחו של האי.
זהו האתר הגדול ביותר באיים הקיקלאדיים.
היישוב שימש מרכז סחר ונמצאו בו פריטים שהגיעו מכל רחבי הים האגאי.
בין היתר נמצא ונחפר מבנה באורך 16 מטרים ורוחב 4 מטרים - הגדול ביותר מתקופה זו באיים הקיקלאדיים - שבתוכו התגלה "מטמון דסקליו" שכלל אזמל ושני גרזנים.
בנוסף, נמצאו עקבות של נחושת, מרכיב מפתח לייצור ברונזה, דבר המצביע על סדנאות מתקדמות לעיבוד מתכת, משנת 2500 לפני הספירה.
האי היה בנוי כפירמידה והמדרגות נבנו עם למעלה מ-10,000 טונות של שיש שנחצבו באי נקסוס, המרוחק כ-10 קילומטרים.
במפלסים התחתונים שכנה מערכת ניקוז מורכבת של תעלות מים, שהיא מהעתיקות ביותר באירופה.
שרידי צמחים בדגימות הקרקע, הצביעו על ענבים, זיתים, תאנים, שקדים, חיטה ושעורה, שככל הנראה יובאו מאזורים חקלאיים מחוץ לאי.
דספורטיבה פרוויאריה (בפורטוגזית: Associação Desportiva Ferroviária Vale do Rio Doce) הוא מועדון כדורגל ברזילאי.
המועדון נוסד בשנת 1963 בעיר קריאסיקה שבמדינת אספיריטו סאנטו.
עד לשנת 1963 בעיר קריאסיקה פעלו מספר קבוצות שהוקמו על ידי עובדי חברת ""Companhia Vale do Rio Doce".
הנהלת החברה ביקשה לאחד את כולן לקבוצה אחת, וב־17 ביוני 1963 הוקמה "Associação Desportiva Ferroviária Vale do Rio Doce".
בשנת 1965 הקבוצה זכתה לראשונה באליפות מדינת אספיריטו סאנטו.
בסך הכול היא זכתה באליפות המדינה 17 פעמים (בפעם האחרונה בשנת 2016).
הקבוצה שיחקה בליגת העל הברזילאית מספר עונות בשנות ה־70 וה־80, כשההישג הבולט ביותר שלה היה העפלה לשלב השני בעונת 1974.
בליגת המשנה הברזילאית שיחקה הקבוצה 15 עונות, והישג השיא שלה היה מקום שלישי בעונות 1994 ו-1998. בשנת 2001 ירדה לליגה השלישית ומאז לא חזרה לליגת המשנה.
בשנת 1997 הופרטה חברת Vale, שייסדה את המועדון, והפסיקה לתמוך בו כלכלית.
בהמשך אף דרשה מהקבוצה דמי שימוש באצטדיונה.
בשנת 1999 שונה שם המועדון ל-"Desportiva Capixaba", אך החל משנת 2011 חזרה הקבוצה להשתמש בשם המקורי.
במהלך המאה ה־21 שיחקה הקבוצה לסירוגין בליגה השלישית והרביעית, ומאז עונת 2018 היא משתתפת בליגה האזורית בלבד.
ב הקבוצה מעולם לא עברה את השלב הראשון.
דעה קדומה היא עמדה נלמדת, לרוב שלילית, כלפי נושא מטרה כלשהו, עוד בטרם התקיימה עמו אינטראקציה חברתית, כל זאת על סמך השתייכותו החברתית של הפרט.
בעוד שסטריאוטיפ הוא הכללה נמהרת הנוגעת למאפיינים של קבוצה חברתית, והדבקת מאפיינים אלה על כל חבר באותה קבוצה איתה האדם בא במגע, דעות קדומות נוגעות ליסוד הנפשי שבחוויה זו.
מדובר, לרוב, ברגשות שליליים כלפי קבוצה חברתית וכל מי שחבר בה.
ההגדרה הקלאסית של "דעה קדומה" מקורה בעבודתו של גורדון אולפורט, "טבעה של דעה קדומה", משנת 1954. לפי גורדון, יש לדעה קדומה שני מרכיבים, יחס ואמונה, והיא באה לידי ביטוי ברמות הולכות וגדלות של אינטנסיביות: לשון הרע, הימנעות, אפליה, אלימות והרס פיזיים .
דעות קדומות הן לעיתים קרובות לא רציונליות ואינן מבוססות על עובדות.
הן מלוות פעמים רבות ברגשות שליליים – פחד או חוסר נוחות כלפי מושא הדעה הקדומה.
מחקרים בתחום זה מצביעים על כך שתגובות רגשיות חזקות יכולות לתרום להתמדה של דעות קדומות גם כאשר יש ראיות סותרות
סטריאוטיפיזציה- תהליך הקצאת תכונות ואפיונים כלליים לכל חברי הקבוצה, ללא התחשבות במאפיינים אישיים של הפרטים.
חלוקה לקטגוריות- נטייה לחלק את החברה לקבוצות – לפי גזע, מגדר, דת או – ולהקנות לכל קבוצה גיל תכונות מובהקות.
תהליך זה מקל על יצירת "אנחנו" ו-"הם", ובכך מעצים את תחושת ההבדל והניכור בין קבוצות שונות.
ביטויי אפליה- דעות קדומות באות לידי ביטוי לעיתים קרובות באפליה, כאשר אנשים או קבוצות מקבלים יחס שונה וחסר צדק על בסיס השתייכותם לקבוצה כלפיה מופנית הדעה הקדומה.
דעות קדומות יכולות להיות קשות לשינוי, אפילו כאשר הן מופרכות על ידי ראיות.
אנשים עם דעות קדומות נוטים לסנן מידע שאינו תואם את עמדותיהם, ולהעדיף מידע שמחזק את דעותיהם.
קשר בין עמדה פוליטית לבין דעה קדומה
מחקרים פסיכולוגיים שהוצגו בינואר 2017 בכנס השנתי של "האגודה לפסיכולוגיה חברתית ולפסיכולוגיה של האישיות" (SPSP), הראו כי גם שמרנים וגם ליברלים לוקים במידה שווה בדעות קדומות כלפי בעלי השקפות אחרות.
בשנת 2016 התראיין ברדיו ד"ר ג'ון מייטון (John Mighton) וסיפר על ניסוי שבו הראו לשתי קבוצות נבדקים בעלי דעות פוליטיות מנוגדות שני סרטונים.
בסרטון הראשון הם ראו אדם מהמפלגה שהם משויכים אליה כשהוא סותר את דברי עצמו, ובסרטון השני אדם מהמפלגה המנוגדת להם עושה זאת.
ממצאי המחקר הראו כי שתי הקבוצות לא ראו את הכשל כשהיה מדובר בחבר המפלגה שהם השתייכו אליה, מה שהעיד על הטיה קוגניטיבית שקשורה לדעה הקדומה שיש להם על המפלגה האחרת.
ההשפעות ההדדיות שבין המרחב הווירטואלי לבין שיח ציבורי והתנהגות חברתית הולכות וגדלות.
ההתנהגות החברתית מושפעת בין היתר על ידי נטיות אימפולסיביות וקישורים אסוציאטיביים, כגון סטריאוטיפים, ולכן עלולה להוביל להתנהגות מפלה, באופן לא מכוון.
כיום כנורמה חברתית, מקובל להוציא את הדעות הקדומות מהתרבות ומהחברה, אך למרות זאת עדיין ניתן לראות אותן כחלק מהנוף.
דעה קדומה, שלעיתים מובילה להתנהגות אימפולסיבית, עלולה להתבטא בדרכים שונות, למשל הימנעות ושמירת מרחק.
מכיוון שההתנהגות האימפולסיבית של בני האדם אינה מבדילה בין המציאות למרחב הווירטואלי, הדעות הקדומות עלולות לעצב את שני המרחבים.
מספר מחקרים עסקו בנושא, לדוגמה מחקרם של דוטש וויגבולדוס, שפורסם בשנת 2008, אשר התנהל במרחב הווירטואלי באמצעות אוואטרים בעלי צבעי עור שונים.
במחקר זה הוכח כי הדעה הקדומה שברה את ההפרדה בין המציאות למרחב הווירטואלי והשפיעה על המשתמשים.
המשתתפים במחקר היו מודעים לכך שהאוואטרים הם וירטואליים, אך עדיין מבלי כוונה התנהגותם הושפעה מהאימפולסיביות הנובעת מדעה קדומה, והם שמרו על מרחק רב יותר מהאווטארים הכהים, לעומת מאלה הבהירים.
על כן, לנוכח קישורים אסוציאטיביים לא מכוונים, דעות קדומות עלולות לזלוג מהמציאות למרחב הווירטואלי, ולהפך.
בהמשך לכך, גורמים קיצוניים עלולים לנצל זאת ולקדם דעות קדומות והתנהגות מפלה במרחב הווירטואלי, דבר שעלול להשפיע על המציאות, השיח הציבורי ועל החברה.
אישיות סמכותנית - אנשים עם נטייה לסמכותנות גבוהה נוטים להזדהות בחוזקה עם קבוצות, לציית לסמכויות, להיות לא סובלניים כלפי מי שאינו מתאים לנורמות הקבוצתיות, ולהיות בעלי דעות קדומות כלפי קבוצות אחרות.
עם זאת, הקשר בין סמכותנות לדעות קדומות הוא מתון ולא חזק כפי שסברו בעבר.
בנוסף, מחקרים מראים שאנשים סמכותיים עשויים להיות תוקפניים כלפי מי שנתפס כמפר נורמות, אך לא בהכרח כלפי קבוצות אחרות באופן כללי.
מכוונות לשליטה חברתית - מושג המתואר בתאוריית השליטה החברתית כתכונה אישיותית המשקפת את מידת הצורך של האדם בארגון חברתי המבוסס על היררכיה קבוצתית והרצון לשוות לה ולעצמו מעמד של עליונות על פני קבוצת החוץ.
אינטליגנציה- לא נמצא קשר ברור בין אינטליגנציה לדעות קדומות.
מחקרים הראו שאין זה משנה אם מדובר באנשים בעלי אינטליגנציה גבוהה או נמוכה, דעות קדומות יכולות להופיע בכל רמה.
השכלה- קיים קשר שלילי בין רמת השכלה לבין דעות קדומות.
מחקרים מראים כי אנשים בעלי השכלה גבוהה יותר נוטים להיות עם פחות דעות קדומות.
לממצא זה יכולים להיות כמה הסברים-על פי הסבר אחד, חינוך עשוי רק "ללטש" את הביטוי של דעות קדומות ולא בהכרח לשנות את הדעה עצמה.
כלומר, אנשים משכילים עשויים להיות יותר מודעים למוסכמות חברתיות ולכן יביעו פחות דעות קדומות בגלוי, אך לא בהכרח יפנימו שינוי עמוק יותר.
על פי הסבר נוסף חינוך מגביר את הסובלנות לכלפי האחר, דבר שעשוי להפחית דעות קדומות.
לכן חינוך לסובלנות חשוב להפחתת דעות קדומות.
כמו כן, ייתכן שאנשים משכילים נוטים להיות יותר "קוסמופוליטיים" וכך הם נוטים פחות לדעות קדומות.
דוגמטיות- נמצא קשר חיובי בין דוגמטיות לבין דעות קדומות.
דוגמטיות מתייחסת לנוקשות המחשבתית ולנטייה להתנגד לרעיונות חדשים, כאשר מידע חדש מוערך בהתאם לסטנדרטים קיימים.
אנשים עם דוגמטיות גבוהה נוטים לדחות קבוצות חיצוניות ולשמור על דעות קדומות.
דימוי עצמי- התוצאות בנוגע להשפעת הדימוי העצמי על דעות קדומות אינן חד משמעיות.
מצד אחד נמצא במחקרים קשר בין דימוי עצמי נמוך לבין נטייה לדעות קדומות.
ההסבר לכך הוא שאנשים עם דימוי עצמי נמוך עשויים להשתמש בדעות קדומות כדי להעלות את ההערכה העצמית שלהם על ידי השוואה שמפחיתה את ערך הקבוצות האחרות.
אולם, מחקרים אחרים הראו כי ייתכן שאנשים בעלי דימוי עצמי גבוה יותר נוטים להפגין יותר הטיה בין קבוצות.
ייתכן שהטיה זו נובעת מניסיון לשמר את דימוי עצמי גבוה.
עמדות דתיות- הקשר בין דתיות לדעות קדומות מורכב ולא חד משמעי.
ישנם מחקרים המצביעים על כך שאנשים דתיים יותר נוטים להיות יותר בעלי דעות קדומות, אך יש גם מחקרים הסותרים זאת.
הגישה המקובלת היא שסוג הדתיות משמעותי יותר מרמת הדתיות עצמה.
דתיות חיצונית (extrinsic), שהיא דתיות שטחית המונעת מאינטרסים אישיים, נקשרה ליותר דעות קדומות.
דתיות פנימית (intrinsic), שהיא דתיות עמוקה יותר המונעת מאמונה פנימית, נמצאה כקשורה לפחות דעות קדומות, אם כי גם כאן המחקרים אינם חד משמעיים.
מספר תאוריות מסבירות את הגורמים לדעות קדומות תוך התייחסות להיבט הקבוצתי:
על פי תאוריית התסכול-תוקפנות-העתקה, תוקפנות שלא יכולה להיות מופנית כלפי מקור התסכול, מועתקת לעיתים קרובות כלפי קבוצות חלשות או מיעוטים.
התאוריה מסבירה התפשטות דעות קדומות כקשורה לתוקפנות כלפי שעיר לעזאזל כלפי חברים בקבוצה, או כלפי קבוצות אחרות.
גישת הקונפליקט החברתי - גישה זו רואה בדעות הקדומות תוצר של מאבק אינטרסים בין קבוצות שונות.
כאשר ישנם אינטרסים מנוגדים, מתפתחת עוינות בין הקבוצות והדעות הקדומות צפות ועולות.
על פי גישת החסך היחסי, כאשר ישנו פער בין רמת החיים של הפרט ובין רמת החיים לה הוא ראוי לדעתו, מתפתח חסך המייצר רגשות שליליים כלפי קבוצות אחרות.
בעוד שנראה שתחושת חסך של הפרט לא מניעה התפתחות דעות קדומות, תחושת חסך קבוצתי מייצרת רגשות שליליים כלפי קבוצות אחרות.
תהליכים תפיסתיים כמו תפיסה של אינטרסים משותפים המתנגשים עם קבוצות אחרות, משפיעים על היווצרות דעות קדומות
קונפורמיות- לחץ חברתי לקונפורמיות, משחק תפקיד משמעותי בשמירה על דעות קדומות.
מחקרים הראו שאנשים נוטים להתאים את דעותיהם והתנהגותם לנורמות של הקבוצה אליה הם משתייכים.
כאשר דעות קדומות הן הנורמה, אנשים יתנהגו על פיהן, גם אם הם לא בהכרח מאמינים בהן באופן אישי
הטיות קוגניטיביות בהקשר לקבוצות- הטיית הייחוס האולטימטיבית, הכוללת ייחוס התנהגות חיובית של חברי קבוצה לא אהודה לגורמים חיצוניים, ואילו התנהגות שלילית של אותם חברים לגורמים פנימיים, משפיעה על דעות קדומות.
יש נטייה לייחס תכונות שליליות לקבוצות חוץ, ולראות בהן "אחרות" וחשודות.
דעות קדומות יכולות להתבסס על הפשטה יתרה של קבוצות אחרות, כך שכל חברי הקבוצה נתפסים כבעלי אותן תכונות שליליות.
אינטראקציה בתוך הקבוצה: האינטראקציות בין חברי הקבוצה, כמו גם אופי המנהיגות, יכולות להשפיע על התפתחות של דעות קדומות.
למשל, מנהיג קבוצה שמעודד דעות קדומות עשוי להשפיע על חברי הקבוצה להחזיק בהן גם כן.
העדפת קבוצת הפנים- דעות קדומות מתפתחות מתוך תהליך של העדפת קבוצת הפנים על פני קבוצות חוץ.
תהליך זה יכול להוביל ליחס שלילי כלפי קבוצות שונות.
הצורך להגן על קבוצת הפנים מפני איומים נתפסים מחזק את הגיבוש הפנימי ואת הדעות הקדומות כלפי קבוצות חוץ
נורמות חברתיות- דעות קדומות יכולות להתפתח ולהתקבע כנורמה תרבותית בתוך חברה או קבוצה.
כאשר דעות קדומות הן נפוצות ומתקבלות בחברה, אנשים עשויים להרגיש לחץ חברתי להחזיק בדעות אלו.
לחץ חברתי זה נקרא קונפורמיות נורמטיבית, והוא משפיע על התנהגותם ואמונותיהם של אנשים.
כך, דעות קדומות יכולות להפוך לחלק מהתרבות, ולהיות מועברות מדור לדור בתהליך של סוציאליזציה.
זהות חברתית- תאוריית הזהות החברתית גורסת כי אנשים מגדירים את עצמם גם במונחים של הקבוצות החברתיות אליהם הם משתייכים, וכי הם שואפים לשמור על זהות חברתית חיובית.
במצבים של מתח בין קבוצות, אנשים עשויים להפגין הטיה לטובת הקבוצה שלהם (קבוצת הפנים) ולראות את קבוצת החוץ באופן שלילי.
תהליך זה יכול לחזק דעות קדומות כלפי קבוצת החוץ.
תיאוריה זו מבחינה בין תחרות חברתית על נושאים פסיכולוגיים כגון זהות חיובית וסטטוס קבוצתי לבין קונפליקטים על משאבים מוחשיים
קונפליקט בין קבוצות- קונפליקטים בין קבוצות על משאבים, כוח או מעמד חברתי יכולים להגביר דעות קדומות.
תאוריית הקונפליקט הריאליסטי מציעה כי תחרות בין קבוצות על משאבים מובילה לדעות קדומות.
כאשר קבוצות מתחרות זו בזו, הן נוטות לפתח סטריאוטיפים שליליים אחת כלפי השנייה, ולהצדיק את פעולותיהן באמצעות דעות קדומות.
גם כאשר קונפליקט אינו מבוסס על תחרות ישירה, אלא על מאבקי כוח, דעות קדומות יכולות להתפתח כדי להצדיק את עליונותה של קבוצה אחת על השנייה
דעם – מפלגת פועלים / כלכלה ירוקה, מדינה אחת היא מפלגת שמאל סוציאליסטית רדיקלית בישראל.
בתחילת דרכה היא רצה כ"מפלגת פועלים", אך היום היא שינתה את הגדרתה והיא הצטרפה למה שקרוי הסדר הירוק החדש או הניו דיל הירוק.
דעם מציגה תפיסת עולם סוציאליסטית, קוראת לסיום הכיבוש הישראלי על השטחים, והקמת מדינה אחת לשני עמים, על בסיס כלכלה ירוקה ושיתופית.
דעם טוענת כי יש לחזק את מעמד הפועלים הישראלי והפלסטיני כאחד, דבר שישקף את המשותף בין העמים, ויאפשר קיום חברה סולידרית וצודקת.
מתוך תפיסה שמאלנית, דעם התנגדה להסכמי אוסלו, וטענה כי "הסכמים אלה משמרים את העליונות הישראלית ואת הסדר הקפיטליסטי הקיים באזור".
דעם מתנגדת גם לסחף האיסלאמי החזק באזור.
דעם הוקמה בשנת 1995 על ידי פעילים חברתיים ערבים ויהודים שחלקם היו חברים לשעבר בתנועת "דרך הניצוץ".
הסניף הראשון של המפלגה הוקם ביפו כחלק ממאבק לפתרון בעיות הדיור של התושבים הערבים בעיר.
בתחילת דרכה עמד בראש הרשימה אסף אדיב.
בשנת 2002 מונתה לעמוד בראש המפלגה אסמא זחאלקה אגבארייה.
מעת הקמתה התמודדה המפלגה 10 פעמים בבחירות לכנסת, אך לא הצליחה להיבחר.
בפעם הראשונה שהמפלגה התמודדה לכנסת היא הייתה המפלגה הקטנה בישראל, שיא כוחה היה בשנת 2006, בבחירות לכנסת ה-17, אז קיבלה 3,692 קולות (0.12% מכלל הקולות הכשרים).
שפל כוחה היה בשנת 2021, בבחירות לכנסת ה-24, אז קיבלה 385 קולות (0.01% מכלל הקולות הכשרים).
לקראת הבחירות לכנסת העשרים הודיעה המפלגה שלא תתמודד בבחירות האלו לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הודיעה שתתמודד שוב, הפעם בכינוי "כלכלה ירוקה - מדינה אחת" ובראשות יואב גל טמיר, ומהבחירות שאחריהן היא מתמודדת בכינוי "דעם - כלכלה ירוקה מדינה אחת".
בשנת 2008 התמודדה המפלגה בפעם הראשונה בבחירות לרשויות המקומיות בישראל והציגה רשימת מועמדים למועצת העיר תל אביב-יפו.
כמו כן הציגה ראש המפלגה אסמא אגבארייה, תושבת יפו, את מועמדותה לראשות העיר (בסוף לא נרשמה למועמדות).
אגברייה עצמה קיבלה 0.45% מקולות הבוחרים, והרשימה לא עברה את אחוז החסימה ולא הכניסה נציג למועצה.
בשנת 2013 התמודדה אסמא אגבארייה בבחירות למועצת העיר במסגרת רשימת "עיר ללא גבולות" (שהתמודדה בבחירות למועצת עיריית תל אביב-יפו) אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה והתפזרה לאחר הבחירות, שיסדה אשת התקשורת והפוליטיקאית הישראלית, אמילי מואטי.
ברשימה התמודדו דן חיימוביץ, הפסיכולוגית עירא ענר, וכן השחקן והמנחה ישי גולן.
אסמא אגבארייה-זחאלקה הוצבה במקום הראשון ברשימת "עיר ללא גבולות" כשסוכם מראש על רוטציה בין חברי הרשימה השונים.
הרשימה קיבלה כ-1,900 קולות ולא עברה את אחוז החסימה.
דעיכת לנדאו היא תופעה בפיזיקת הפלזמה בה גלים אלקטרומגנטיים העוברים דרך פלזמה דועכים עקב אינטראקציה עם החלקיקים הטעונים מהם מורכבת הפלזמה.
הגל מעביר אנרגיה לחלקיקים הנעים במהירות הנמוכה במעט ממהירות הפאזה שלו, ומקבל אנרגיה מחלקיקים הנעים במהירות הגבוהה במעט ממהירות הפאזה שלו.
כיוון שבדרך כלל יש יותר חלקיקים איטיים, בסך הכול הגל מפסיד אנרגיה ולכן דועך.
עקב מעבר האנרגיה לחלקיקים משתנה התפלגות המהירות שלהם, לכן הדעיכה אינה ליניארית (כלומר עוצמת הגל אינה דועכת באופן אקספוננציאלי).
דעיכת לנדאו מעידה על יציבות הפלזמה - הפרעה הנוצרת בפלזמה תדעך ולא תתפשט.
תופעה זו קרויה על שם הפיזיקאי לב לנדאו, אשר גילה אותה באופן תאורטי בשנת 1946.
דעות הוא כתב עת שיוצא לאור בהוצאת תנועת נאמני תורה ועבודה החל משנת 1998. כתב העת עוסק בהגות יהודית אורתודוקסית מודרנית בישראל, ומעלה לדיון סוגיות חברתיות, הגותיות ותרבותיות.
ייחודו של דעות הוא באופי תכניו, החריגים בפתיחותם וכן בחדשנותם לעומת כתבי עת אחרים היוצאים לאור בציבור הציוני דתי.
כתב העת דעות יוצא לאור על ידי תנועת נאמני תורה ועבודה משנת 1998 (החל משנת 2004 גם בשיתוף עם "מרכז יעקב הרצוג" השייך לתנועת הקיבוץ הדתי).
בכתב העת כותבים אנשי רוח ואקדמיה, הוגי דעות, אנשי הקיבוץ הדתי, ורבנים מתונים, ביניהם גם רבנים בולטים המלמדים ועומדים בראש ישיבות הסדר.
כתב העת יוצא לאור פעם בחודשיים, ורבים מתכניו מועלים גם לאתר האינטרנט שלו.
לצד אלו עוסק כתב העת בסוגיות תרבותיות והגותיות כמו אמנות יהודית, שירה דתית, היחס לגוף בחברה הדתית (לכך הוקדש גיליון 43 של דעות), היחס בין הלכה לרוחניות (גיליון 40), ועוד.
לכתב העת סגנון כתיבה אקלקטי, והוא מכיל מאמרים תורניים, הגותיים ואקדמיים, ראיונות עם דמויות ציבוריות או מיוחדות, מדורי אמנות וביקורת תרבות, ועוד.
רוב קוראיו של "דעות" משתייכים לציבור האורתודוקסי-מודרני, אך בהיותו מופץ בקרב אנשי ציבור, רבנים, ובישיבות של הציונות הדתית, מהווה כתב העת צוהר לעולם רעיוני שונה גם עבור ציבורים שמרניים יותר.
לאורך השנים עסק לעיתים כתב העת בסוגיות שנחשבו "רגישות" בציבור הציוני-דתי וחלק ממאמריו היו בגדר עיסוק ראשון באותם נושאים מעל במה אורתודוקסית.
כמה מהמאמרים שפורסמו בדעות עוררו פולמוס רחב בעולם הדתי.
"סלידה, סובלנות או מתירנות" (הרב רונן לוביץ', דעות 11, אלול תשס"א) - על היחס להומוסקסואלים.
"דעות" היה הבמה הדתית הראשונה שבה הועלתה קריאה לגיבוש יחס סובלני אל אנשי הקהילה ההומו-לסבית.
"השלכות הפמיניזם על תאולוגיה יהודית אורתודוקסית" (תמר רוס, דעות 1, סיוון תשנ"ט) - מאמר שהציע לראשונה הכנסתן של תפיסות פמיניסטיות רדיקליות אל תוך עולם ההלכה.
"איסורים וייסורים" (תמר ויס, דעות 7, אלול תש"ס) - על תוכניות לחינוך מיני במערכת החינוך הדתית.
"בינו לבינה, בין הלכה למעשה" (יוסי גרייבר, דעות 20, מרץ 2005) - מאמר שבו הועלתה לראשונה מעל במה דתית פומבית התופעה של קיום יחסי מין לפני החתונה במגזר הדתי.
מאמר נוסף העוסק בסוגיה זו התפרסם כתב העת תחת הכותרת "אתיקה מינית בעולם של רווקים ורווקות אורתודוקסיים" (ג'ני רוזנפלד, דעות 43, יולי 2009).
"שעוסקין בתורה ואין בהם יראת שמים" (תמר ויס, דעות 6, ניסן תש"ס) - על היחס ליוצאים בשאלה.
"ההלכה והלכות נידה: מצוי ורצוי - מייסוריו של גינקולוג דתי" (דניאל רוזנק, דעות 32, מאי 2007) - מאמר שקרא לשינויים בהלכות נידה וטהרת המשפחה.
בעקבות המאמר התעורר פולמוס מעל דפי כתב העת.
מעל דפי כתב העת נחשף באופן פומבי פורום תקנה לטיפול בהטרדות מיניות בציבור הדתי, לפני שזה התפרסם בציבור בשל פרשת הרב מוטי אלון ("תקנה", יעל רוזנמן, גיליון 39, אוקטובר 2008).
גיליון 77 הוקדש לסקירה היסטורית של המעבר שביצעה הציונות הדתית מהשמאל הכלכלי אל הימין הכלכלי.
מרבית המאמרים הביעו התנגדות לתהליך והציעו דרכים להתמודד עמו.
גליונות 33-39: אבישי בר אשר
גליונות 110 והלאה: עידו פכטר
הייתה ממלכה באזור אריתריאה וצפון אתיופיה של ימינו, שהתקיימה בין המאות ה-8 וה-7 לפני הספירה.
קיימים מקורות מידע מועטים על ממלכה זו, ונעשו מעט עבודות ארכאולוגיות אודותיה.
כתוצאה מכך, לא ידוע אם דעמת הייתה קיימת כציוויליזציה לפני קיסרות אקסום או שהתפתחה לממלכת אקסום או אחת מהמדינות הקטנות בתקופה הפרוטו-אקסומית שהתפתחו לממלכת אקסום.
בירת הממלכה הייתה העיר יחא.
ממלכה זו פיתחה מערך השקיה, שימוש במחרשות, גידלה דוחן, וייצרה מוצרי ברזל ונשק.
רוב ההיסטוריונים המודרניים רואים בציוויליזציה זו כבת המקום (ילידית), למרות ההגמוניה של ממלכת סבא בים האדום.
עם זאת, היסטוריונים אחרים רואים את דעמת כתערובת של "תרבות עילית" של ממלכת סבא והתרבות הילידית.
התומכים במוצא הילידי של דעמת מצביעים על כך כי שפת הגעז, השפה השמית העתיקה אשר דוברה בצפונה של אתיופיה ובאריתריאה, לא הובאה מממלכת סבא אלא התפתחה באזור דובר שפה שמית משנת 2000 לפנה"ס בקירוב.
לפי ממצאיהם, השפעת ממלכת סבא הייתה מועטה ומוגבלת למספר אזורים, ונעלמה לאחר עשורים בודדים.
ייתכן שממלכת סבא הקימה מושבה צבאית או מסחרית שהייתה בעלת ברית עם ממלכת דעמת או ממלכה פרוטו-אקסומית אחרת.
אחרי נפילת דעמת במאה ה-5 לפנה"ס, נשלט האזור על ידי ממלכות קטנות.
עד עליית אחת מממלכות אלו, קיסרות אקסום אשר
ממנה צמחו אתיופיה ואריתריאה (חבש) המודרניות.
דַעוה או דעווה היא פעילות פרוזליטיזם באסלאם.
הפצת האסלאם ללא-מוסלמים ברחבי העולם ("הזמנתם" לדת), באמצעים לא אלימים.
משמעות המילה, בתרגום מילולי לעברית, "קריאה" או "הזמנה"; בהקשר האסלאמי הכוונה לקריאה לאמונה באללה.
מוסלמי המבצע דַעוה, איש דת או מתנדב, נקרא דַעוי.
הדַעוי הוא אדם שמזמין אנשים להבין ולקבל את האסלאם באמצעות דיאלוג וטכניקות אחרות, במטרה שיקבלו את האמונה, התפילה ואורח החיים האיסלאמי (בדומה למיסיונר בנצרות).
דעוה מתוארת גם כחובה "לפעיל מוסלמי לעודד מוסלמים אחרים לחיות באדיקות רבה יותר בכל תחומי חייהם" (בדומה לחזרה בתשובה ביהדות), הגדרה שהפכה למרכזית במחשבה האיסלאמית העכשווית.
מוסעב בן עומייר היה השליח המוסלמי הראשון, בספטמבר 621 הוא נשלח לאל-מדינה כדי ללמד את העם את תורות האסלאם ולתת להם הדרכה.
לאחר קרב אוחוד בשנת 625, מוחמד שלח כמה שליחים כמיסיונרים לשבטים שונים, לאחר שכמה אנשים הגיעו למוחמד וביקשו ממנו לשלוח מדריכים שילמדו אותם את האסלאם, אך השליחים קיבלו שוחד על ידי שני שבטי ח'וזמה, שרצו לנקום בהתנקשות בח'אלד בן-סופיאן (ראש שבט בַּ֫נוּ לחיאן) על ידי חסידיו של מוחמד.
במסע זה נהרגו מספר מיסיונרים, שמונה או על פי דיווח אחר – עשרה.
אירוע זה ידוע בשם "משלחת א-רג'יע" .
במהלך "משלחת ביר מעונה" , ביולי 625, מוחמד שלח כמה מיסיונרים לבקשתם של כמה אנשים משבט בַּ֫נוּ עאמר, אך המוסלמים נהרגו שוב כנקמה על ההתנקשות בח'אלד בן סופיאן על ידי חסידיו של מוחמד.
70 מוסלמים נהרגו במהלך משלחת זו.
במהלך משלחת ח'אלד בן אל-וליד (בַּ֫נוּ גַ'ד'ימה) בינואר 630, מוחמד שלח את ח'אלד בן אל-וליד להזמין את שבט בַּ֫נוּ גַ'ד'ימה לאסלאם.
למונח יש משמעויות אחרות בקוראן.
בסורה (פרק) 30:25, למשל, המונח מציין את הקריאה למתים לקום ביום הדין.
בקוראן, בדרך כלל מתייחסת המילה להזמנה של אללה לחיות על פי רצונו.
לפיכך, כאשר נעשה שימוש במאות הראשונות של האסלאם.
לאחר מותו של מוחמד בשנת 632, מהראיות ההיסטוריות הקיימות, נראה כי המוסלמים לא יצאו מייד לפעילות של דעוה – במהלך כיבושי האימפריה הביזנטית והאימפריה הסאסאנית של ממלכת פרס, הם לא עסקו מעט, אם בכלל בהטפה ללא-מוסלמים מקומיים.
דעוה נכנס לשימוש נרחב כמעט מאה שנה לאחר מותו של מוחמד, בעקבות התעמולה העבאסית נגד חמולת השלטון האומיית בשנות ה-20 של המאה ה-8. עם זאת, 'הדעוה העבאסית' נפסקה ברגע שהעבאסים היו בשלטון – עובדה המעידה על אופייה הפוליטי.
דעוה כפעילות מיסיונרית באמת, אם כי עדיין בתוך האומה המוסלמית, הופיעה בפלג האסמאעיליה במאות ה-9 עד ה-13. האיסמאעילים, במובנים רבים, יכולים להיחשב כחלוצי הפעילות המיסיונרית המוסלמית המאורגנת: מבנה הדעוה הממסדי והמתוחכם שלהם כמעט ולא חזר עד היום.
יתר על כן, עבור האיסמאעילים, דאווה הייתה בראש סדר העדיפויות של המדינה.
הדעוה האיסמאעילית כללה הטפה פנימית בתוך אומת האסלאם וללא מוסלמים, ושילבה תאולוגיה ופוליטיקה.
חשיבותה של הדעוה הודגשה מספר פעמים בקוראן:
דער אפיקוירעס (יידיש: "האפיקורס" ; ברוסית: Безбожник) היה כתב עת ביידיש שיצא לאור במוסקבה בירת ברית המועצות בין השנים 1931–1935.
עורך כתב העת היה מ' אלטשולר, ובין חברי מועצת המערכת היו א' חשין, י' נובקובסקי, ש' פלוטניק, מ' כץ וא' שפירא.
כתב העת הקדיש את עצמו ל"מאבק נגד הדת ולמען הסוציאליזם" ("קעמף קאגן רעליגיע אין קאמף פאר סוציאליזם").
בכותרת המשנה הוא הוצג כ"ביטאון הוועד המרכזי אפיקורסים לוחמים" ("ארגאן פון צ"ר פארבאנד קריגערישא אפיקארסים").
לפני המהדורה במוסקבה התפרסם המהדורה הראשונה של המגזין באוגוסט 1923 בקייב ביידיש.
זה היה הגיליון היחיד שפורסם בעיר זו.
המגזין פורסם על ידי הוועדה המחוזית של המפלגה הקומוניסטית (בולשביקים) באוקראינה.
דעיכה היא מושג מתחום הפסיכולוגיה הביהביוריסטית, המתאר הפחתה הדרגתית בהופעת התגובה לגירוי מותנה, בהתניה קלאסית ואופרנטית, עד להפסקתה.
בהתניה קלאסית, האדם או החיה לומדים תחילה שגירוי בלתי מותנה (כמו מזון) מופיע תמיד לצד גירוי מותנה שהוצמד אליו (למשל צלצול פעמון) ולכן הם לומדים להגיב בתגובה מותנית (למשל ריור) מיד עם השמעת צלצול הפעמון, מתוך ציפייה להופעת המזון בצמוד אליו.
אך כאשר הגירוי הבלתי מותנה מפסיק להופיע לצד הגירוי המותנה באופן קבוע, מתרחשת הפחתה הדרגתית בתגובה של האדם או החיה – הם לומדים למשל לא לצפות עוד להופעת המזון לאחר צלצול הפעמון, ולפיכך לא מריירים עוד.
בהתניה אופרנטית, האדם או החיה לומדים תחילה שחיזוק (כמו מזון) מופיע תמיד לאחר ביצוע פעולה מסוימת (כגון לחיצה על דוושה), ולכן לומדים לבצע את הפעולה עוד ועוד מתוך ציפייה לקבל את החיזוק.
אך כאשר החיזוק מפסיק להופיע באופן קבוע לאחר ביצוע הפעולה, מתרחשת הפחתה הדרגתית בביצוע הפעולה של האדם או החיה – הם לומדים למשל לא לצפות עוד להופעת מזון לאחר לחיצות על דוושה, ולפיכך מפסיקים ללחוץ עליה.
לעיתים קרובות משתמשים במונחים דעיכה והכחדה לסירוגין, לתיאור אותה תופעה של הפחתה הדרגתית בהופעת התגובה בהתניות ביהביוריסטיות.
עם זאת, מחקרים מראים כי תגובות לרוב אינן מוכחדות כליל – למשל, לאחר זמן רב בו חיה הפסיקה לרייר למשמע פעמון, אם יושמע שוב צלצול פעמון – היא תשוב מיד לרייר, אם כי בעוצמה מופחתת מאשר בעבר.
תהליך זה נקרא החלמה ספונטנית.
לפיכך, השימוש במונח "דעיכה" הוא מדויק יותר מאשר המונח "הכחדה".
דער איזראעליט (נהגה "איסרָאֶליט"; בגרמנית: Der Israelit; 'הישראלי' במובן של "יהודי", "בן לעם ישראל")
, היה שבועון יהודי גרמני אורתודוקסי שהופיע מ-15 במאי 1860 ועד לנובמבר 1938, ונסגר על ידי המשטר הנאצי.
השבועון נוסד ב-15 במאי 1860 במיינץ על ידי הרב והסופר מאיר מרכוס להמן.
בשנת 1870 הוא התאחד עם כתב העת "ישורון" (במהדורתו הישנה, שהוקם בשנת 1854).
החל משנת 1871 ועד שנת 1882 הופיע העיתון יחד עם נספח שבועי בלשון הקודש (כלומר בעברית) בשם "הלבנון", אשר יצא לאור קודם לכן כעיתון עצמאי בפריז.
בין השנים 1873-1879 הופיע "דער איזראעליט" במהדורה מקבילה ביידיש.
העיתון נחשב מורה דרכם של רבים מהאורתודוקסים בגרמניה.
נמצאו בתי כנסת אשר באין רב, הגבאי היה מקריא את העיתון על הבמה ובסיומו היה נאמר קדיש דרבנן, כמו אחרי שיעור.
לאחר מות מייסד העיתון עבר תפקיד העורך לידי בנו, אוסקר להמן (1858-1928).
בשנת 1906 העביר להמן את ההוצאה לאור של העיתון ממיינץ לפרנקפורט.
באותה עת, רכש יעקב רוזנהיים את העיתון, וקידם בו את השקפותיו שלו ושל אגודת ישראל לגבי דרכה של האורתודוקסיה היהודית.
בשנת 1908 מונה הסופר זליג שכנוביץ לעורך העיתון.
בתחילת נובמבר 1938 פסק העיתון לצאת לאור, לאחר שהמשטר הנאצי אסר על הפצתו.
העיתון היה, כהגדרתו, "ביטאון מרכזי של היהדות האורתודוקסית".
הוא נקט בגישה דתית שמרנית-מסורתית, והיווה תגובת-נגד לכתב העת הרפורמי-ליברלי, "אַלגֶמַיינֶה צַייטוּנג דֶס יוּדֶנטוּמס" עם הזמן הפך "דער איזראעליט" לדובר החשוב ביותר בתחום העיתונות של היהדות האורתודוקסית בגרמניה.
בעיתון הופיעו סיפורים עלילתיים-היסטוריים בהמשכים מאת הרב מאיר להמן, שנועדו למשוך את לב בני הנוער והיו שזורים בטענות נגד "המחדשים".
הסיפורים, המשמשים כראי היסטורי לחיי יהדות מרכז אירופה במאה ה-19, כונסו ויצאו לאור בין השנים תשט"ז - ותשי"ח בסדרה בת עשרה כרכים, שהודפסה מאז כמה פעמים.
הסיפורים אף עובדו מחדש בשנות ה-90 של המאה ה-20 על ידי הסופרת ר.
פרידמן, וזכו להצלחה מחודשת בציבור החרדי.
בהנדסת מערכות תקשורת, דעיכות מסוג ריילי הוא מודל סטטיסטי המתאר התפשטות של גל אלקטרומגנטי של מכשיר אלחוטי.
מודל זה נקרא על-שם הפיזיקאי האנגלי לורד ג'ון ויליאם סטראט ריילי.
מודל דומה הוא דעיכות מסוג רייס.
ההנחה בדעיכה מסוג ריילי היא שמשרעת האות שעבר בערוץ התקשורת תסבול מניחותים ומדעיכות אקראיים.
ניתן להשתמש במודל של ריילי לדעיכות באופן האפקטיבי ביותר כאשר אין קו ראות ישיר בין המשדר למקלט.
היא השונות של המשתנה המקרי של פונקציית פילוג ההספק.
הוא מקדם של פונקציית בסל.
בהנדסת מערכות תקשורת, דעיכות מסוג רייס הוא מודל סטטיסטי המתאר התפשטות של גל אלקטרומגנטי של מכשיר אלחוטי.
מודל זה נקרא על שם הפיזיקאי האמריקני סטפן רייס.
מודל דומה הוא דעיכות מסוג ריילי.
ההנחה בדעיכה מסוג רייס היא שמשרעת האות שעבר בערוץ התקשורת תסבול מניחותים ומדעיכות אקראיים.
ניתן להשתמש במודל של רייס לדעיכות באופן האפקטיבי ביותר כאשר יש קו ראות ישיר בין המשדר למקלט.
דעיכה מעריכית היא תכונה של פונקציה שבה ערך הפונקציה יורד באופן מעריכי כתלות במשתנה הבלתי תלוי, כלומר במרווח קבוע ערך הפונקציה יורד פי ערך קבוע.
בכיתוב מתמטי פונקציה דועכת מעריכית נכתבת בצורה הכללית:
כמו גם בצורות אחרות, אשר נוחות בתחומים מסוימים.
קצב השינוי של ערך דועך מעריכית עומד ביחס ישר לערכו בכל רגע,
עבור הערך תלוי הזמן עם קבוע יחס חיובי .
פתרון משוואה זו על ידי הפרדת משתנים נותן
כאשר מדובר בקבוצת חלקיקים הדועכים מעריכית, לדוגמה מרמה אנרגטית גבוהה לרמת בסיס, אם נתבונן בחלקיק בודד (מדובר למעשה בהתפלגות פואסונית), צפיפות ההסתברות של אי דעיכה נתונה על ידי
זמן השהייה הממוצע של חלקיק ברמה עד לדעיכה אם כך נתון על ידי
כאן נעשה שימוש באינטגרציה בחלקים, זמן ממוצע זה נקרא זמן אופייני ומסומן ב.
על בסיסו ניתן לכתוב את הפתרון למשוואת הדעיכה כך
לאחר הזמן האופייני הערך יורד ל מערכו ההתחלתי.
כאשר מדובר בדעיכה אקספוננציאלית בזמן עם זמן אופייני של , במישור התדר מתקבל לורנציין עם רוחב של .
לאחר זמן זה, יורד הערך למחצית מערכו ההתחלתי.
מתוך פתרון משוואת הדעיכה מתקבל כי
בתקשורת אלחוטית, דעיכה היא וריאציה של ניחות באות רדיו עם משתנים שונים.
משתנים אלה כוללים זמן, מיקום גאוגרפי ותדר רדיו.
המודל הנפוץ עבור דעיכה הוא תהליך סטוכסטי.
ערוץ דעיכה הוא ערוץ תקשורת, החווה דעיכה.
במערכות אלחוטיות, דעיכה יכולה גם להיות מושפעת מריבוי נתיבים (multipath), תופעה המכונה השראת דעיכה על ידי ריבוי נתיבים (multipath induced fading), או מהצללה מפני מכשולים המשפיעים על התקדמות הגל, המכונה לעיתים דעיכת הצללה (shadow fading).
נוכחות קורנים בסביבת משדר ומקלט יוצרת נתיבים רבים בהם אות משודר יכול להתפשט.
כתוצאה מכך, המקלט רואה את הסופרפוזיציה של כמה העתקים של הגל המשודר, כל אחד על פי הנתיב הייחודי בו הוא התקדם.
כל העתק של האות יחוש שינויים בניחות, בעיכוב (delay) ובשינוי המופע (phase shift) במהלך ההתקדמות מהמקור למקלט.
תופעה זו יכולה לגרום להתאבכות (בונה או הורסת) הגורמת להגברה או ניחות (בהתאמה) בעצמת האות הנקלטת.
התאבכות הורסת משמעותית נקראת לעיתים "deep fade", ויכולה לגרום לאיבוד קליטה זמני עקב נפילה חזקה ביחס אות לרעש.
דוגמה נפוצה ל-Deep Fade היא כאשר עוצרים ברמזור אדום ושומעים את שידור ה-FM דועך לסטטי, ועולה חזרה כאשר הרכב מתקדם, אפילו מרחק מועט.
אובדן האות נובע מכך שהרכב עוצר בנקודה הסיגנל חווה התאבכות הורסת חזקה.
טלפונים ניידים עלולים לחוות תופעות דומות של שינויים חזקים בקליטה בנקודות מסוימות.
מידול של ערוץ דעיכה משמש תדיר כדי לחשב את האפקט של שידור אלקטרומגנטי באוויר ברשתות סלולריות.
ערוץ דעיכה משמש גם בחישובי תשדורת אקוסטית תת-מימית להפרעה הנובעת מהתווך - המים עצמם.
דעה היא הבעה של נקודת מבט או טענה שאינה מבוססת בהכרח על מידע ודאי, בניגוד לעובדות שהן אמירות מאומתות בוודאות.
דעה עשויה לעסוק בנושאים סובייקטיביים שבהם אין ממצא חד-משמעי, או בעובדות שמבקשים לערער עליהן על ידי שלפיה "כל אדם זכאי להביע את דעותיו", גם כאשר הן סותרות מציאות או מומחיות ולא מתבססות על עובדות.
ההבדל בין עובדה לדעה היא שעובדות ניתנות לאימות, כלומר ניתן להסכים עליהן גם בבחינה של מומחים, בניגוד לדעה.
לדוגמה, המשפט "ארצות הברית הייתה מעורבת במלחמת וייטנאם" הוא עובדה, לעומת המשפט "ארצות הברית צדקה כשהייתה מעורבת במלחמת וייטנאם", שהוא דעה.
דעה עשויה להיות מגובה בעובדות ועקרונות, ובמקרה כזה היא הופכת לטיעון.
אנשים שונים עשויים להסיק מסקנות מנוגדות ולהגיע לדעות שונות - גם אם הם מסכימים על אותו סט של עובדות.
דעות כמעט אף פעם לא משתנות מבלי שיעלו טיעונים חדשים.
ניתן להסיק כי דעה אחת נתמכת טוב יותר על ידי העובדות מאשר אחרת, על ידי ניתוח של הטיעונים התומכים בשתי הדעות.
בשימוש מקובל, המונח דעה עשוי להיות תוצאה של נקודת המבט של האדם שמביע אותה, כולל ההבנה, הרגשות, האמונות והרצונות המיוחדים שלו.
עם זאת, בתנ"ך המונח דעה משמש לפעמים גם במשמעות של ידיעה.
דעה קולקטיבית או דעה מקצועית, עדיין אינה מהווה עובדה מוצקה, עם זאת, היא נחשבת כזו שמחזיקה בסטנדרט גבוה יותר מאשר דעה אחרת.
בשימוש עכשווי, דעת קהל היא אוסף הגישות או האמונות האישיות של אוכלוסייה, בניגוד ל'דעת הצרכן', שהיא איסוף של דעות כחלק ממחקר שיווקי (למשל, דעות של משתמשים במוצר או שירות מסוים).
בדרך כלל, מכיוון שתהליך איסוף של דעות מכל פרט ופרט הוא קשה, יקר או בלתי אפשרי להשגה, נבדקת דעת קהל (או דעת הצרכן) באמצעות סקרים (למשל, עם מדגם מייצג של אוכלוסייה).
בחלק מהמדעים החברתיים, במיוחד מדע המדינה ופסיכולוגיה, דעה קבוצתית מתייחסת לאיסוף של דעות מקבוצה ספציפית מובחנת, כגון חברי חבר מושבעים, בית מחוקקים, ועדה או גוף קבלת החלטות קולקטיבי אחר.
במצבים כאלו, חוקרים מתעניינים לעיתים קרובות בשאלות הקשורות לבחירה חברתית, קונפורמיות וקיטוב קבוצתי.
דעה מדעית משקפת דעה בנושאים מדעיים כפי שהיא מוצגת על ידי מדען אחד או יותר, שפורסמה בכתבי עת אקדמיים או בספרי לימוד שדורשים ביקורת עמיתים ועריכה מקצועית קפדנית.
הביטוי עשוי להתייחס גם לדעות שפורסמו על ידי ארגונים מקצועיים, אקדמיים או ממשלתיים בנוגע לממצאים מדעיים והשלכותיהם האפשריות.
מונח קשור, אך לא זהה, הוא קונצנזוס מדעי, שמתייחס לדעה הרווחת בנושא מדעי בקהילה המדעית, כמו הקונצנזוס המדעי באשר לשינוי האקלים.
דעות מדעיות יכולות להיות "חלקיות, מותנות זמנית, סותרות ובלתי ודאיות" כך שייתכן שאין קונצנזוס מקובל לגבי מצב מסוים.
בנסיבות אחרות, דעה מדעית מסוימת עלולה להיות סותרת את הקונצנזוס.
אוריינות מדעית, היא מטרה חינוכית שמטרתה לספק לציבור את הכלים הנחוצים להפיק תועלת מהדעה המדעית.
"חוות דעת משפטית" היא סוג של חוות דעת מקצועית, שלרוב מופיעה במסמך משפטי פורמלי, הניתן על ידי עורך דין או מומחה למשפט ללקוח או לצד שלישי.
רוב הדעות המשפטיות ניתנות בהקשר של עסקאות.
חוות הדעת מבטאת את שיקול דעתו המקצועי של הכותב בנוגע להיבט המשפטי של העסקה.
הדעה יכולה להיות בלי או עם נימוקים.
חוות דעת משפטית אינה ערובה שבית המשפט יגיע לתוצאה מסוימת.
עם זאת, חוות דעת משפטית שגויה או לא שלמה עלולה להוות עילה לתביעת רשלנות מקצועית נגד הכותב, והוא עשוי להידרש לשלם לתובע נזקים שנגרמו כתוצאה מהסתמכות על חוות הדעת השגויה.
"חוות דעת שיפוטית" או "חוות דעת בית המשפט" היא חוות דעת של שופט או של קבוצת שופטים שמלווה ומסבירה צו או פסק דין.
חוות דעת שיפוטית בדרך כלל מפרטת את העובדות שבית המשפט הכיר בהן כמבוססות, את העקרונות המשפטיים שבית המשפט מחויב להם, ואת יישום העקרונות הרלוונטיים על העובדות המוכרות.
המטרה היא להראות את ההיגיון שבו השתמש בית המשפט בקבלת ההחלטה.
כשלב השני בהליך ההפרה של האיחוד האירופי, הנציבות האירופית מוציאת "חוות דעת מנומקת" כאשר היא חוששת שמדינה חברה לא יישמה או חוק אחר של האיחוד.
הדעה המנומקת, שנקבעה בסעיף 258 ל,מהווה בקשה רשמית למדינה הנוגעת בדבר ליישום פעולות, בדרך כלל בתוך מועד של חודשיים.
על פי חוקי האיחוד, מדינה חברה יכולה גם היא להגיש "חוות דעת מנומקת" בנוגע לחקיקה מוצעת של האיחוד, אם המדינה החברה חוששת שההצעה מפרה את עקרון השיוריות של האיחוד.
סעיף 6, פרוטוקול 2 לאמנת ליסבון מאפשר למדינות החברות להוציא חוות דעת מנומקת בתוך 8 שבועות מההודעה הרשמית על טיוטת החקיקה.
מאז 2019-2020, הנציבות האירופית מאפשרת תקופה ארוכה יותר לפרסום חוות דעת מנומקת במהלך תקופת חג המולד.
דעת מומחה הוא מחקר שנכתב על ידי מומחה אחד או יותר שמציג ממצאים ומציע את דעתו.
במשפט, דו"חות מומחים מוגשים על ידי עדים מומחים המביעים את דעתם בנושאים שנויים במחלוקת בתיק משפטי, ובדרך כלל ממומנים על ידי אחד הצדדים, כדי לתמוך בטענותיו.
הדו"חות מציגים עובדות, דנים בפרטים, מסבירים את ההיגיון ומצדיקים את מסקנותיהם ודעתם של המומחים.
ברפואה, דעת מומחה היא הערכה ביקורתית של נושא רפואי, לדוגמה, הערכה עצמאית של יחס עלות-תועלת של טיפול רפואי מסוים.
לעיתים, חוות דעת רפואית מוגשת גם במסגרת תביעה משפטית.
כחלק מבדיקות מוקדמות לפני ביצוע סקר, דו"ח מומחה מזהה בעיות פוטנציאליות שעשויות להשפיע על איכות הנתונים ואיסופם, על ידי הערכת שאלוני סקר ותרגומי סקרים.
בפיזיקת החלקיקים, דעיכת פרוטון היא צורה תאורטית של דעיכת חלקיק שבו הפרוטון דועך לחלקיקים תת-אטומיים קלים יותר כמו פאיון נייטרלי ופוזיטרון.
דעיכת הפרוטון התאורטית נוסחה לראשונה על ידי אנדריי סקרוב ב-1967. למרות המאמצים הניסויים הקשים, דעיכת פרוטון מעולם לא נצפתה.
אם הפרוטון היה דועך לפוזיטרון, מחצית מהחיים של הפרוטון הייתה לפחות שנים.
לפי המודל הסטנדרטי, פרוטונים, שהם סוג של באריון (מורכבים מ-3 קווארקים),יציבים עקב שימור המספר הבאריוני.
על כן ניתן להסיק שפרוטונים לא ידעכו לחלקיקים אחרים בעצמם, כיוון שהם הבאריונים הקלים ביותר (ולכן הכי פחות אנרגטיים).
בפליטת פוזיטרון שהוא תהליך רדיו אקטיבי, פרוטון מגרעין אטום הופך, על ידי אינטראקציה עם בוזון W+ לנייטרון.
תהליך זה אינו דעיכת פרוטון, שכן הפרוטון יוצר אינטראקציה עם חלקיקים אחרים באטום.
ישנן תיאוריות מעבר למודל הסטנדרטי אשר נקראות "תאוריה מאוחדת גדולה" (GUTׂ - grand unified theories) ששוברות בבירור את סימטריות המספר הבאריוני, תיאוריות אלו טענות כי פרוטון יכול לדעוך באמצעות חלקיק היגס, חד־קוטב מגנטי או בוזון אחר בעל זמן מחצית חיים של עד שנים.
עד היום, כל הניסיונות לחזות בתופעה חדשה אשר נחזתה על ידי GUT (כמו דעיכת פרוטון או הקיום של מונופול מגנטי) נכשלו.
יש שיטות תאורטיות של הפרת שימור המספר הבאריוני חוץ מדעיכת פרוטון, הכוללות אינטראקציה עם שינויים של באריון ו/או שמספר הלפטון שונה מ-1 (כמו שמתבקש בדעיכת פרוטון).
אחת מהבעיות יוצאות הדופן בפיזיקה המודרנית, היא הכמות הגדולה של החומר ביחס לאנטי-חומר ביקום.
היקום ככלל כנראה בעל צפיפות של מספר באריוני חיובי ששונה מאפס - ככה שחומר קיים ואנטי חומר לא קיים בכמויות משמעותיות.
כיוון שהונח בקוסמולוגיה שהחלקיקים שאנו רואים נוצרו בפיזיקה זהה לזו שאנו מודדים כיום, היה מצופה שהמספר הכולל הבאריוני יהיה אפס, כך שחומר ואנטי חומר היו צריכים להיווצר בכמות שווה.
זה הוביל למספר מנגנונים מוצעים של "שבירה סימטרית" שהחומר הנורמלי (שאינו אנטי חומר) עדיף תחת תנאים מסוימים.
חוסר האיזון הזה היה קטן מאוד, בסדר גודל של 1 ל-10,000,000,000 () חלקיקים, חלקיק שנייה קטן אחרי המפץ הגדול, אבל אחרי שרוב החומר והאנטי-חומר הושמד, כל מה שנשאר היה כל החומרים הבאריונים ביקום בצורתו הנוכחית, יחד עם מספר גדול יותר של בוזונים.
ניסויים שבוצעו ב-2010 בפרמילאב מדווחים שחוסר האיזון בין החומר לאנטי-חומר הרבה יותר גדול ממה שהניחו עד כה.
בניסוי שכלל סדרת התנגשויות חלקיקים, כמות החומר שנוצר היה בקירוב 1% יותר מהכמות האנטי חומר שנוצרה.
הסיבה לזה עדיין לא ידועה.
רוב התיאוריות הגדולות והמאוחדות שוברות במפורש את הסימטריות של המספר הבאריוני, שמסבירות את אי ההתאמה, בדרך כלל מעוררות תגובות המתווכות על ידי בוזוני X מאסיביים, או בוזוני היגס מאסיביים.
שיעור התרחשות האירועים תלוי בעיקר במסת התיווך בחלקיקי ה-X או בחלקיקי ההיגס, כך שעל ידי השערה שתגובות אלה אחראיות לרוב המספרים הבאריונים שרואים בימינו, שיעור המסה המרבית אשר ניתן לחישוב יהיה קטן מכדי להסביר את נוכחות החומר כיום.
השיעורים האלה חוזים שכמות גדולה של חומר תראה מדי פעם דעיכת פרוטון ספונטנית.
דעיכת פרוטון היא אחת ממפתחות הניבוי של התיאוריה המאוחדת הגדולה.
מאז שנות ה-80 המוקדמות, היו מאמצים ניסויים אשר התמקדו במונופול המגנטי ודעיכת פרוטון.
עד היום, כל הניסיונות לצפות באחת משתי תופעות אלה נכשלו.
עם זאת, ניסויים אלו הצליחו לבסס חֶסֶם תחתון של זמן מחצית החיים של הפרוטון.
כרגע, התוצאה המדויקת ביותר הגיעה מה-"Super-Kamiokande" מקרינת הצ'רניקוב במים ביפן.
למרות החוסר בראיות נצפות של דעיכת פרוטון, חלק מהתיאוריה המאוחדת הגדולה, כמו התאוריה "המודל של גרגורי גלשוב", וגם גרסאות סופר-סימטריות, דורשות זאת.
על פי תיאוריות אלה, זמן מחצית החיים של הפרוטון הוא בין ל־ שנים, והפרוטון דועך לפוזיטרון ולפאיון נייטרלי שמיד דועך ל-2 פוטונים.
בפרק של חוק וסדר "המפץ הגדול" ישנו מרדף של מדען אחר ראיות שדעיכת פרוטון קיימת אשר מוביל לרצח המרכזי בפרק.
בפרק של הסדרה המפץ הגדול "אופטימיזציית החרדה", לשלדון יש בעיה במחקרו על חומר אפל ודעיכת פרוטון.
בספרו של ג'רי ספינלי "Smiles to Go" הרעיון של דעיכת פרוטון הוא למעשה מקור החרדה של גיבור הספר.
דעיכת מסלול לווייני (או דעיכת מקפת או דעיכת אורביט) היא נפילה הדרגתית של לוויין לכיוון כדור הארץ.
במסלול נמוך הדעיכה נגרמת בעיקר בגלל כוח הגרר של האטמוספירה - התנגשות הלוויין עם מולקולות באטמוספירה מאטה את מהירותו.
גורמי דעיכת מסלול נוספים הם חיכוך גאות ולחץ קרינה.
ככל שלוויין גבוה יותר, האטמוספירה דלילה יותר, ולכן כוח הגרר על הלוויין קטן יותר, עד שהוא הופך לזניח.
לוויינים במסלול לווייני נמוך (Low Earth Orbit) מקיפים את כדור הארץ בגובה שבין 200 ל-2,000 קילומטר מעליו.
לוויינים אלה חייבים מדי פעם לתקן את מסלולם (כיוונם ומהירותם), אחרת ישובו בהדרגה לכדור הארץ.
הירידה נעשית במסלול ספירלי, ועשויה לארוך בין ימים לאלפי שנים, לפי גובה המסלול.
כשלוויין מגיע למרחק של 180 קילומטר מכדור הארץ, נותר רק זמן קצר עד כניסתו הבלתי נמנעת לאטמוספירה של כדור הארץ.
רוב הלוויינים והעצמים האחרים מתכלים בחום שנוצר בעת חדירתם לאטמוספירה.
הלוויין הוותיק ביותר שעדיין לא שב לכדור הארץ הוא ונגארד 1 ששוגר ב-1958 והפסיק לפעול ב-1964. צורתו כדורית, גודלו כגודל פומלה, והוא שט סביב כדור הארץ במסלול אליפטי מאורך, עם פריגיאה של 655.6 קילומטר ואפוגיאה של 3,841.7 קילומטר.
הוא צפוי להמשיך לחוג לפחות עד שנת 2250.
לוויינים גאוסינכרוניים, כגון לווייני תקשורת, משייטים גבוה יותר במרחק של 36,000 קילומטר.
במרחק כזה הגרר של האטמוספירה הוא נמוך מאוד, ומסלולם של לוויינים אלה משתנה בעיקר עקב השפעות לחץ הקרינה וחיכוך הגאות שהם חלשים, אבל תיקוני מסלול דרושים גם בלוויינים אלה.
דעיכת מסלול מגבהים אלו כה איטית עד שטרם התרחשה כזו בפועל.
אזור LEO, שבין 200 ל-2,000 קילומטר מעל כדור הארץ, הוא אזור הומה ובו נמצאים רוב הלוויינים, תחנות החלל, הטלסקופים והמעבורות.
תחנת החלל הבינלאומית נמצאת בגובה של כ-400 קילומטר, טלסקופ החלל האבל בגובה כ-550 קילומטר, ובנוסף להם אלפי לוויינים שחלקם הגדול כבר אינם פעילים ומהווים פסולת חלל שמסכנת לוויינים אחרים.
הלוויינים שיצאו משימוש מתקרבים בהדרגה לכדור הארץ במסלול ספירלי, כשהם מאבדים אנרגיה בגלל הגרר האסטמוספירי.
המסלול האליפטי מתכווץ במהלך הדרך והופך מעגלי ככל שהוא מתקרב לכדור הארץ.
עד גובה של 400 קילומטר זמן הדעיכה הוא בין ימים לשנים, ומעל גובה זה זמן הדעיכה עולה בחדות.
אורך חיים של לוויין שאינו מתקן את מסלולו, לפי גובה המסלול שבו הוא חג:
הגורם העיקרי המשפיע על דעיכת מסלול הוא החיכוך עם מולקולות הגז שבאטמוספירה.
אף שהאטמוספירה דלילה מאוד בגבהים אלה, וצפיפותה יורדת בצורה מעריכית יחסית לגובה, הלוויינים חגים במהירות והשפעת הגרר היא ניכרת.
ככל שהלוויין יורד נמוך יותר כך האטמוספירה צפופה יותר, החיכוך גדול יותר, ותהליך הדעיכה מאיץ.
השפעת הגרר האטמוספירי חזקה במיוחד עד גובה של 1,000 קילומטר.
התפרצויות סולאריות של השמש מגבירות את הגרר האטמוספירי.
המועד והעוצמה של ההתפרצויות אינם ניתנים לניבוי מדויק, אך הן מתרחשות בצורה מחזורית בקירוב, וכל מחזור סולארי נמשך כ-11 שנה.
הגרר האטמוספירי עולה בחדות בזמן המקסימום של ההתפרצות, וההשערה היא ששטף הקרינה החזקה מחמם את האטמוספירה, השכבות הדלילות יותר באזור LEO עולות מעלה, והשכבות הנמוכות והסמיכות יותר תופסות את מקומן.
לפי מודלים שונים, ההבדל בצפיפות האטמוספירה בין מינימום ומקסימום פעילות של השמש הוא בשלושה סדרי גודל.
באמצע מרץ 1989 היה מקסימום חזק של מחזור סולארי, ובעקבותיו היה צורך למקם מחדש מעל אלף לוויינים ששינו את מסלולם.
הלוויין שחג במרחק של כ-500 קילומטר ומיועד לחקור את ההשפעה של פרצי השמש, "צנח מהמסלול כאילו נתקל בקיר לבנים", כפי שתיארו זאת החוקרים.
גם צורת הלוויין משפיעה על הגרר, ככל שפני השטח של הלוויין גדולים יחסית למסה שלו, הגרר גדול יותר.
"חיכוך גאות" הוא כינוי לכוח הפועל על לוויין כתוצאה מכך שחלקו הפונה פנימה למסלול נע מהר יותר מצדו שפונה החוצה ונמצא במסלול גבוה יותר.
העבודה שמבצע כוח זה מתבטאת בחימום הגוף שבמסלול (כך למשל ירחים כמו אנצלדוס שומרים על ליבה מותכת).
האנרגיה שמועברת ללוויין באה על חשבון מהירותו במסלול, בדומה לפעולת חיכוך המאט גוף בתנועה.
עם האטת המהירות מתחיל הלוויין לאבד גובה.
תהליך זה איטי מאוד, אך עקבי.
לחץ קרינה ורוח השמש פועלים בשתי דרכים על הלוויין.
באופן ישיר הם דוחפים את הלוויין מהשמש והלאה.
פעולה זו מאטה את תנועת הלוויין לכיוון השמש בחלק אחד של המסלול אך מאיצה בחלקו השני.
כך אין בממוצע האטה או האצה, אך המסלול עובר לאורך זמן הסטה כך שנקודת המסלול הקרובה לכדור הארץ והנקודה הרחוקה ממנו הולכות ונהיות קיצוניות יותר (הקרובה מתקרבת לארץ והרחוקה מתרחקת ממנו).
זה בתורו גורם לעלייה בחיכוך באטמוספירה בנקודה הנמוכה ומאיץ את דעיכת המסלול.
הרשויות הבינלאומיות הסכימו על תקנות לצמצום פסולת החלל.
לוויינים בגובה LEO חייבים לחזור לכדור הארץ בתוך 25 שנה.
כדי להבטיח זמן חזרה של פחות מ-25 שנה, מפותחים אמצעים פאסיביים ואקטיביים.
האמצעים הפאסיביים מגדילים את שטח פני הלוויין ובכך מגדילים את הגרר, וכוללים בעיקר מפרשים בצורות שונות שנפרשים לאחר שהלוויין סיים את תפקידו.
במסלולים גבוהים יותר האטמוספירה קלושה וכוח הגרר אינו משמעותי.
אזור GEO שבו נמצאים הלוויינים הגאוסינכרוניים, הוא הרבה פחות צפוף מ-LEO, אך הוא גם צר יותר, הצפיפות בו עתידה לעלות, וגם בו פסולת חלל ולוויינים שיצאו משימוש מהווים סכנה.
האנרגיה הדרושה כדי להוריד לוויין מ-GEO חזרה לארץ היא גדולה משום ש-v∆ - ההפרש בין המהירות ההתחלתית למהירות הסופית - הוא גבוה, ופירוש הדבר שנחוצה כמות גדולה של דלק, ולא ריאלי לחייב לוויינים לשאת אותה.
לכן לוויינים ב-GEO שסיימו את תפקידם אמורים לשמור כמות מספיקה של דלק כדי לעלות למסלול שגבוה ב-300 קילומטר מעל אזור GEO, שמכונה "מסלול בית קברות" .
שם הם לא יפריעו בעתיד הנראה לעין.
בעתיד הרחוק מאוד יהיה צורך לפנות גם אותם ולהורידם לכדור הארץ.
דעיכה אמריקאית היא תאוריה הסבורה שכוחה של ארצות הברית של אמריקה הולך ופוחת מבחינה גאופוליטית, צבאית, פיננסית, כלכלית, חברתית ותרבותית.
בקרב תומכיה ישנו ויכוח על היקף הירידה, והאם היא יחסית או מוחלטת.
המאמינים בכך שאמריקה נמצאת בדעיכה מכונים "דיקלייניסטים" (מהמילה האנגלית decline, דעיכה).
סין, המאתגרת את ארצות הברית על דומיננטיות עולמית, מהווה נושא מרכזי בוויכוח על הדעיכה האמריקאית.
ארצות הברית כבר איננה מעצמת העל היחידה הבלתי מעורערת ששולטת בכל תחום בכל אזור בעולם (כמו שהייתה החל מהתפרקות ברית המועצות).
על פי מדד Asia Power 2020, גם בתוך אסיה, ארצות הברית עדיין מובילה על סין ביכולת הצבאית, בהשפעה התרבותית, בחוסן ובהגנה, אך נופלת מאחורי סין בארבעה פרמטרים: משאבים כלכליים, משאבים עתידיים, יחסים כלכליים ודיפלומטיים, והשפעה.
את הדעיכה האמריקאית מאפיינים יתרונות צבאיים מתכווצים, הוצאות גירעונות, צניחה בהשפעה הגאופוליטית ושינוי בתנאים המוסריים, החברתיים וההתנהגותיים.
יש חוקרים שאומרים שתפיסת הירידה, או הדיקלייניזם, היא זה מכבר חלק מהתרבות האמריקאית.
בסקר שנערך ב-2021 בקרב 1,019 אמריקאים, 79% מהנסקרים אמרו שאמריקה "מתפרקת".
יחד עם זאת, שיעור דומה מהנשאלים בסקר ציינו כי הם "גאים להיות אמריקאים".