tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בפברואר 1985, סירבה ניו זילנד להתיר את ביקורה של המשחתת "ביוקנן" עקב יכולתה של המשחתת לשאת פצצות עומק גרעיניות.
במשאלי דעת קהל שהתקיימו בניו זילנד לפני המשבר ולאחריו הייתה תמיכה רחבה לאיסור זה ולכך שניו זילנד תפעל לקידומו של תהליך פירוק נשק גרעיני עולמי על ידי האו"ם ולקידומם של הקמתם של אזורים נקיים מנשק גרעיני.
לאחר התייעצויות עם אוסטרליה ולאחר שהמשא ומתן עם ניו זילנד עלה על שירטון, הכריזה ארצות הברית כי היא משעה את התחייבויותיה החוזיות עם ניו זילנד עד שיבוטל האיסור על ספינות הצי שלה לעגון בנמלי ניו זילנד, בציינה כי ניו זילנד נותרה "ידידה, אך לא בעלת ברית".
המשבר תפס כותרות ראשיות בשבועות הבאים בתקשורת האמריקנית, בעוד חלק ניכר משרי ממשלת ארצות הברית צוטטו באומרם כי הם מרגישים נבגדים.
עם זאת, לא נסוג לנג מברית ANZUS, אף על פי שמדיניות ממשלתו גרמה לארצות הברית להשעות את התחייבויותיה כלפי ניו זילנד.
במשאל דעת קהל שנערך בניו זילנד ב-1991 תמכו 54% מהנשאלים בדעה כי עדיף שההסכם יפקע ובלבד שלא תותר כניסתם של ספינות גרעיניות לנמלי ניו זילנד.
המדיניות שהחלה ב-1985 הפכה לשורה של חוקים שהפכו את כל הארץ לאזור נקי מנשק גרעיני הלכה למעשה.
למרות מדיניותה זו של ניו זילנד, הכריז מזכיר המדינה האמריקני ג'ורג' שולץ כי ברית ANZUS קיימת ושרירה ועל ניו זילנד להחליט בעתיד אם ברצונה להמשיך במדיניות אנטי-גרעינית זו ולחזור לשיתוף פעולה ביטחוני מלא עם ארצות הברית.
הנשיא רייגן אף הוא הכריז כי ניו זילנד נותרה "ידידה, אך לא בעלת ברית".
ב-10 ביולי 1985, סוכנים של סוכנות הביון הצרפתית, הניחו פצצה בספינה ריינבו וורייר של ארגון גרינפיס שעגנה בנמל אוקלנד.
הפיצוץ גרם להרוג אחד והימנעותם של מנהיגי מדינות המערב מלגנות פעולה אלימה זו שבוצעה על אדמתה של מדינה ידידותית, גרמה לשינוי משמעותי במדיניות החוץ והביטחון של ניו זילנד, וחיזקה את ההתנגדות מבית של הציבור בניו זילנד לטכנולוגיה גרעינית על כל צורותיה.
ניו זילנד הרחיקה עצמה מבעלת הברית המסורתית שלה, ארצות הברית, בנתה מערכות יחסים עם שכנותיה הקרובות בדרום האוקיינוס השקט, והמשיכה לשמור על יחסים טובים עם אוסטרליה ובמידה מסוימת גם עם בריטניה.
הן אוסטרליה והן ניו זילנד, הקצו כוחות צבא, כולל כוחות מיוחדים וספינות צי, כדי לסייע לפעולה שהובלה על ידי ארצות הברית לסילוק שלטון הטליבאן באפגניסטן לאחר פיגועי 11 בספטמבר ב-2001. בשולחה 1550 חיילים נותרה אוסטרליה התורמת הגדולה ביותר של כוח אדם באפגניסטן.
שאינה נמנית עם מדינות נאט"ו, ניו זילנד שלחה 191 חיילים.
בין 1999 ל-2003 כוחות צבא אוסטרלים וניו זילנדים השתתפו יחדיו במבצע רחב היקף במזרח טימור שמטרתו הייתה למנוע ממיליציות פרו –אינדונזיות מלסכל משאל עם על עצמאות האי.
ארצות הברית סיפקה סיוע לוגיסטי מוגבל, אך ספינת הטילים האמריקנית "Mobile Bay" סיפקה מטריית הגנה אווירית למבצע.
המבצע נוהל על ידי האו"ם.
הנושא שתפס כותרות בשנות האלפיים הייתה האפשרות של התקפה אפשרית של סין על טאיוואן, שנתמכת על ידי ארצות הברית, וההשלכות של מתקפה כזו.
בעוד שלאוסטרליה קשרים תרבותיים וכלכליים עם ארצות הברית, היא פיתחה בהדרגה יחסי סחר עם סין.
הפגישות השנתיות של שרי החוץ של ארצות הברית ואוסטרליה מילאו את מקומן של הפגישות השנתיות של מועצת שרי החוץ של ANZUS.
הפגישה הראשונה מסוג זה התקיימה בקנברה ב-1985 ושנה מאוחר יותר ב-סן פרנסיסקו.
ארצות הברית הכריזה כי התחייבויותיה הביטחוניות לניו זילנד תלויות בביטול איסור הכניסה לספינותיה לנמלי ניו זילנד.
קיומה של הברית מעורר מחלוקת פוליטית באוסטרליה.
בייחוד לאחר מעורבותה של אוסטרליה במלחמת עיראק ב-2003, חלקים בציבור האוסטרלי קראו להערכה מחדש של השותפות בין המדינות.
עם זאת הברית זכתה לתמיכה רחבה במהלך המלחמה הקרה וממשיכה לקבל תמיכה ציבורית רחבה באוסטרליה.
אחד הפרשנים באוסטרליה טען כי הברית צריכה להיבחן בהקשר למלחמה בטרור, ולתפקידו החדש של האו"ם.
במאי 2006 תיאר עוזר מזכיר המדינה האמריקני כריסטופר היל את מדיניותה האנטי גרעינית של ניו זילנד כארכאית.
הוא ציין כי ארצות הברית מעוניינת בחיזוק יחסי הביטחון עם ניו זילנד.
הוא גם שיבח את תרומתה של ניו זילנד לכוחות בעיראק ובאפגניסטן.
"במקום שכל אחד ינסה לשנות את הדעה של זולתו על נושאים גרעיניים, אני סבור שעלינו להתמקד בנושאי עבודה משותפים", אמר בריאיון לעיתון אוסטרלי.
אף על פי שקיימת תחושה שהקיפאון בדיון על הנושא הגרעיני בין ארצות הברית וניו זילנד מפשיר, היה לחץ מצידה של ארצות הברית ב-2006 כאשר פקידי ממשל אמריקנים קשרו את קיומו של האיסור על ספינות אמריקניות לעגון בניו זילנד, עם האפשרות של קיומו של הסכם סחר חופשי בין שתי המדינות.
ב-2008 הכריזה ארצות הברית כי היא תצטרף למשא ומתן בין ארבע מדינות במרחב האסייאני-פסיפי: ברוניי, צ'ילה, ניו זילנד, וסינגפור, על כינונו של הסכם סחר חופשי שיכונה "P-4".
ב-2010 ביקרה מזכירת המדינה האמריקנית הילרי קלינטון בוולינגטון בירת ניו זילנד ונחתם הסכם המסיים את הסכסוך בן 25 השנים.
מאוחר יותר פורסם כי שתי המדינות חידשו כבר ב-2007 את שיתוף הפעולה הביטחוני ביניהן.
בנובמבר 2011 נפגשו בקנברה הנשיא אובמה וראש ממשלת אוסטרליה ג'וליה גילארד, והכריזו על תוכנית ממושכת לנוכחות אמריקנית צבאית על אדמת אוסטרליה שבמסגרתה 2500 חיילים אמריקנים יוצבו בדרווין.
בספטמבר 2012 הכריז מזכיר ההגנה האמריקני ליאון פאנטה כי ארצות הברית ביטלה את האיסור בן 26 השנים על ביקורים של ספינות מלחמה ניו זילנדיות בבסיסים של הצי ומשמר החופים האמריקנים ברחבי העולם.
הנחתים האמריקנים התאמנו בניו זילנד והצי של ניו זילנד לקח חלק בתרגיל הצבאי הדו-שנתי המשותף "הטבעת הפסיפית" (Rim of the Pacific) לצידה של ארצות הברית.
לאחר רעש האדמה בקאיקורה שבאי הצפוני, שהתרחש ב-14 בנובמבר 2016, ה"סמפסון" וספינות נוספות מאוסטרליה, קנדה, יפן וסינגפור נעו ישירות לקאיקורה כדי להגיש שם סיוע הומניטרי.
All Points Bulletin:Reloaded, לעיתים מקוצר כ-APB, הוא משחק מחשב מרובה משתתפים בגוף שלישי, שפועל על מערכת ההפעלה Microsoft Windows, ותוכנת על ידי חברת RealTime Worlds.
המשחק עוצב על ידי דייוויד ג'ונס, האיש שאחראי על הפקתם של סדרת משחקי Grand Theft Auto ו-CrackDown.
המשחק הופץ ב-6 ביוני 2010 בדרום אמריקה ובאירופה.
עקב הצורך לשלם על מנת לשחק במשחק, Realtime World, שהייתה בעלת המשחק, הודיעה שהמשחק ייסגר.
אחרי חיפושים רבים אחרי קונה, קמה החברה K2 Network שכיום נקראת Gamersfirst, וקנתה את המשחק בכ־1.5 מיליון לירות שטרלינג.
באמצע 2010 פרסמה Gamersfirst שהמשחק יהיה חינמי, "Free 2 Play".
כיום המשחק מונה אלפי משתמשים מרחבי העולם, ומרוויח מיליוני דולרים בשנה.
במשחק יש מלחמה פנימית בין "שוטרים" ו"פושעים", שתי קבוצות שהשחקן בוחר את השייכות אליהן עם פתיחת הדמות בתחילת המשחק.
עלילת המשחק מתרחשת בעיר דמיונית הנקראת "San Paro".
לכל קבוצה יש משימות שונות, כדוגמת משימה לשרוף מכוניות בעיר לפושעים, בניגוד למשימת סריקת טביעות אצבע לשוטרים.
למשחק יש מימד חברתי שבא לידי ביטוי ביכולת עיצוב של חפצים במשחק ומכירתם בשוק, Marketplace.
במשחק מפות שונות, כאשר לכל אחת מתאימים כלי נשק שונים וטקטיקות אחרות.
AR-15 הוא רובה סער (רוס"ר) אמריקני בעל נצרה בוררת בקליבר 5.56 מ"מ.
הרובה פותח על ידי חברת ארמלייט ויוצר על ידיה ועל ידי חברת קולט.
רובה זה היה חדשני בתכנונו והשפיע רבות על עולם הנשק האמריקאי, ומאפייניו החדשניים נהפכו לתקן החדש בכל הנוגע לרובים אוטומטיים.
השפעתו הגדולה ביותר היא היותו אב-הטיפוס האזרחי לרובה M16 הצבאי.
רובה ה-M16 משמש כרובה השירות האישי של רוב חיילי הכוחות המזוינים של ארצות הברית מאז שנת 1964, כנשקם האישי של רוב חיילי צה"ל מאז שנות ה־90 של המאה ה־20 (לצד ה-M4A1 קרבין והתבור X-95 פלאט-טופ בחי"ר) ורובה השירות של צבאות רבים בעולם.
המאפיינים החדשניים של הרובה היו:
"Pistol Grip" - ידית אחיזה ליד בסגנון ידית אקדח, היורדת בזווית תלולה מלפני שמורת ההדק ומנותקת מהקת.
ידית אחיזה החליפה את הידית המעוקלת שחיברה בין המתפסים לקת והייתה אופיינית לרובים רבים ובפרט לרובי ציד ורובי צלפים.
קת בגובה הקנה: תכונה המשפרת את הדיוק בירי אוטומטי, שכן הרתע הנוצר כתוצאה מהירי מועבר בקו ישר אל הקת בניגוד לקת הקלאסית הנמוכה יותר, דבר שגרם לרובה להסתובב סביב ציר האחיזה ולקנה "לקפוץ" למעלה.
כוונות ברזל מוגבהות כאשר הכוונת האחורית משמשת גם כידית נשיאה.
הקליבר החדש היה קטן יותר עם פחות אבק שרפה שחור, דבר שהקטין את הרתע בעת הירי והגביר את הדיוק בירי אוטומטי.
הרובה היה עשוי ממתכות ופלסטיק, ומעצה סינתטי החליף את המעצה הקלאסי שהיה עשוי מעץ.
עם זאת, הוא נשאר בשימוש מוגבל בקרב אזרחים.
בזכות הצלחתו הגדולה, יצרני נשק רבים פיתחו ושיווקו רובים תואמי AR-15: חלקם רק בצורה הכללית (עם המעצה המודרני והחדשני) וחלקם עד לזהות ברמת החלקים והמכלול.
רובים אלו קרויים "רובים בסגנון AR-15" רובי AR-15 ותואמיהם משווקים עד היום גם בשוק הנשק האזרחי בארצות הברית, אך עם מכלול המוגבל לפעולה חצי-אוטומטית בלבד, ללא אפשרות לביצוע ירי אוטומטי מלא.
APL (מבוטא: "אֵיי־פִּי־אֶל", נקראת על פי ראשי התיבות של שם הספר שהציג אותה: "A Programming Language", בעברית: "שפת תכנות") היא שפת תכנות שפותחה בשנות ה־60 של המאה ה־20 על ידי קֶנֵת' יוג'ין אַייבֶרְסוֹן.
מבנה הנתונים הבסיסי של APL הוא מערך מרובה ממדים.
השפה נכתבת בעזרת סימנים מיוחדים המאפשרים ייצוג של כל הפונקציות והאופרטורים הקיימים בה בתווים בודדים, וכתוצאה מכך היא תמציתית מאוד ביחס לשפות אחרות.
ל־APL הייתה השפעה חשובה על התפתחות פרדיגמת התכנות הפונקציונלי, גיליונות אלקטרוניים, והמתמטיקה החישובית.
כמו כן הייתה לה השפעה על שפות תכנות אחרות.
על פיתוח APL הוענק לאייברסון פרס טיורינג בשנת 1979.
קנת' יוג'ין אַייבֶרְסוֹן התחיל לעבוד על סימון מתמטי חדש לפעולות על מערכים באוניברסיטת הרווארד בשנת 1957. בשנת 1960 הוא התחיל לעבוד ב־IBM, שם המשיך לפתח את הסימון החדש יחד עם אַדִין ד' פַלְקוֹף והפיץ אותו בספרו A Programming Language בשנת 1962. ההקדמה בספר מתארת את ייעודה של השפה כך:
הסימון החדש שימש בעיקר בתוך IBM לדו"חות מחקר קצרים של מערכות מחשב, למשל B5000 של המתחרה Burroughs ומנגנון המחסנית שלה, בתקופה שבה IBM העריכה את יעילותן של ארכיטקטורות מחשב שונות עבור מחשבים עתידיים.
אייברסון השתמש בסימון שלו גם בטיוטה לפרק "A Programming Language" בספר "Automatic Data Processing" שאותו חיבר יחד עם פרד ברוקס.
המשך פיתוח הסימון לשפת תכנות
הניסיון הראשון להשתמש בסימון כדי לתאר מערכות מחשב שלמות ב־IBM התחיל בשנת 1962, אחרי שפלקוף שוחח עם ויליאם קַרְטֶר על עבודתו להגדרת סט פקודות אחיד בסדרת המחשבים שנודעה בהמשך בשם IBM System/360.
בשנת 1963 הֶרְבֶּרְט הֶלֶרְמַן, שעבד אז במכון המחקר של IBM, מימש חלק מהסימון של APL על מחשב IBM 1620. המימוש החלקי של הלרמן שימש בקורס תיכוני מיוחד שעסק בחישוב ערכי פונקציות טרנסצנדנטיות באמצעות טורים.
התלמידים ניסו את הקוד שלהם במעבדתו של הלרמן.
מימוש חלקי זה של הסימון נקרא אז .
ב־1963, פלקוף, אייברסון, ואדוארד ה' סַאסֶנְגוּת' ג'וניור (כולם עובדי IBM) השתמשו בסימון לתיאור פורמלי של הארכיטקטורה והפונקציונליות של סדרת המחשבים IBM System/360. עבודתם פורסמה כמאמר בכתב העת של IBM, IBM Systems Journal, בשנת 1964. לאחר פרסום המאמר, הצוות החל לעבוד על מימוש מלא של APL על מחשבי IBM.
אחרי שלורנס מ' בְּרִיד ופיליפ ס' אַבְּרַמְס מאוניברסיטת סטנפורד הצטרפו לצוות באגף המחקר של IBM, הם המשיכו את עבודתם הקודמת על מימוש חלק מהסימון בעזרת FORTRAN IV על מחשב IBM 7090 שהריץ את מערכת ההפעלה IBSYS.
עבודתם הושלמה בסוף 1965 וכונתה IVSYS (קיצור ל־"Iverson System" על שם אייברסון).
בסיס המימוש הוסבר בפירוט על ידי אברמס בדו"ח טכני של אוניברסיטת סטנפורד, "An Interpreter for Iverson Notation" ב־1966. ההיבט האקדמי של הפרסום היה תחת פיקוחו של ניקלאוס וירת.
כמו עבודתו הקודמת של הלרמן (מערכת ה־PAT), גם מימוש זה לא כלל את מערכת הסימנים של APL, אלא השתמש במילים שמורות מהשפה האנגלית עבור כל הפונקציות והאופרטורים של APL.
המערכת הותאמה בהמשך למערכות מרובות משתמשים, וב־1966 הופעלה על מחשבי IBM System/360 Model 50 ונעשה בה שימוש פנימי ב־IBM.
הפיתוח החשוב ביותר שאפשר שימוש יעיל ב-APL לפני זמינותם של מסופים מבוססי שק"ק היה פיתוח מכונת הכתיבה החשמלית של IBM , שנודעה בשם "כדורית".
במכונה זו ניתן היה להחליף את ראש ההדפסה (הכדור, באנגלית: "Typing element" או בשפת סלנג "Typeball") הרגיל, שהכיל את התווים האלפביתיים, בראש אחר שכלל את הסימנים הנחוצים ל־APL.
פיתוח זה אפשר שימוש ב-APL עם מסופים כמו IBM 1050 ו־IBM 2741 שהדפיסו את הפלט שלהם על גבי נייר.
בנוסף, היה אפשר להניח מדבקות על גבי המקשים הרגילים של המקלדת כדי להציג איזה סימן כל מקש מייצג בראש ההדפסה של APL.
באופן זה התאפשרו לראשונה כתיבה והדפסה של קוד APL עם הסימון המתמטי המקורי של אייברסון במקום מילות מפתח מסורבלות המייצגות אותם בשפה האנגלית.
פלקוף ואייברסון הגדירו שני ראשי הדפסה עבור APL, 987 ו־988, עוד לפני המימוש של APL כתוכנת מחשב.
גם עם השימוש במכונת הכתיבה הכדורית, סימני APL רבים עדיין הודפסו בעזרת שני סימנים קיימים זה על גבי זה.
לדוגמה הסימן ⍋ (ששמו grade up) נכתב בעזרת השימוש בסימן דלתא (shift-H) ועל גביו פס אנכי (shift-M).
מצב זה היה בלתי נמנע מאחר שמספר הסימנים ב־APL היה גדול בהרבה ממספר התווים שראש ההדפסה היה יכול להכיל (88 תווים), אף שתווים אלפביתיים רגילים הוגבלו לאותיות גדולות בלבד.
סביבת העבודה הראשונה של APL פותחה על ידי לארי בְּרִיד ב־1966 על מחשב IBM 1050 במעבדות IBM Mohansic Labs ליד המרכז למחקר על שם תומאס װטסון, ביתה של APL, ב־יוֹרְקטַאוֹן הַײטְס, מדינת ניו־יורק.
IBM נטלה חלק מרכזי בהשקת APL למטרות מסחריות.
APL הושקה לראשונה כמוצר מסחרי בשנת 1967 עבור מחשבי IBM 1130 כ־APL\1130. מערכת זו דרשה זיכרון בגודל 8K מילים של 16 סיביות, בנוסף לדיסק קשיח ייעודי בגודל 1 מ"ב.
APL זכתה לפופולריות במחשבים מרכזיים מסוף שנות ה-60 עד תחילת שנות ה-80, בין השאר בגלל התמיכה בריבוי משתמשים על מחשבים עם מפרט טכני צנוע יחסית גם ללא חומרה לניהול זיכרון וירטואלי.
שיפורים נוספים לביצועים של APL פותחו בהמשך לחלק ממחשבי IBM System/370 בהם נוספה תמיכה בהרצת APL בקושחה של המעבד, שנקראה APL Assist Microcode.
שימוש בתכונה זו אפשר האצת חומרה ל־APL.
משתמשי APL החלו לעבור למחשבים אישיים ולנטוש את המחשבים המרכזיים רק כאשר החומרה של מיקרו-מחשבים הגיעה לביצועים מספיקים, באמצע שנות ה־80.
מפרשי ה־APL הראשונים של IBM עבור מחשבי IBM 360 ו־IBM 370 כללו מימוש פנימי של ריבוי משתמשים במקום להישען על שיתוף המשאבים של המערכת.
המפרש מרובה המשתמשים הראשון, APL\360, הושק ב־1966 ב־IBM.
המפרש היה יכול להגדיר משתנים חדשים במערכת ההפעלה ולקבל ממנה מידע דרך פונקציות APL מיוחדות שנקראו I-beam.
ב־1973 השיקה IBM את APL.SV שהיה המשכו של אותו המוצר (APL\360) אך הפעם היא הציעה משתנים משותפים לשפה.
תכונה חדשה זאת אפשרה תיווך קל יותר בין APL לשאר הרכיבים במערכת ההפעלה כמו מערכת הקבצים או שיתוף מידע בין תהליכים שרצים על מעבדים נפרדים במחשבים מרכזיים.
בשנות ה־70, מפרש ה־APL של IBM שהיה מיועד עד אז למחשבים מרכזיים עבר התאמה למחשבים שולחניים מסוג IBM 5100, שכללו מסך שק"ק קטן ומקלדת APL, בזמן שרוב המחשבים האישיים כללו רק שפת BASIC.
בשנות ה־80, המפרש VSAPL היה נפוץ בין משתמשי CMS, VSPC, TSO, MUSIC/SP, ו־CICS.
בשנים 1973–1974, פטריק הַאגֶרְטִי ניהל את מימוש מפרש ה־APL של אוניברסיטת מרילנד עבור המחשבים המרכזיים מסדרת UNIVAC 1100/2200 של היצרנית Sperry.
באותו הזמן למחשבי Sperry לא היה קיים מימוש APL.
בשנות ה־60 ושנות ה־70, מספר ספקיות של שיתוף משאבים מכרו שרותי APL ללקוחות שלהם בעזרת גרסאות שונות של המפרש APL\360 של IBM.
באמריקה הצפונית, הספקיות הידועות היו I.
הספקית CompuServe הצטרפה מאוחר יותר לשוק ב־1978 עם מפרש APL שהיה מבוסס על זה של DEC ו־אוניברסיטת קרנגי מלון ורץ על KI ו־KL, מחשבי 36 סיביות של DEC.
כשהחלו להופיע מחשבים מרכזיים זולים יותר כמו IBM 4300, ומאוחר יותר גם המחשבים האישיים באמצע שנות ה־80, כל תעשיית שיתוף המשאבים נעלמה כליל.
Sharp APL הייתה תוכנה של חברת I.
Sharp Associates, שהתחילה כשירות שצמח מתעשיית שיתוף המשאבים במחשבים מרכזיים בשנות ה־60, ומאוחר יותר הפכה למוצר עצמאי החל משנת 1979. Sharp APL היה מימוש מתקדם יחסית של APL עם הרחבות כגון מערכת קבצים, מערכים מקוננים, ומשתנים משותפים.
מפרשי APL היו זמינים גם מיצרניות מחשבים אחרות: בורוז, קונטרול דאטה, דאטה ג'נרל, DEC, Harris, היולט פקארד (HP), Siemens AG, זירוקס ואחרות.
גַארְתְ' פוֹסְטֶר מאוניברסיטת סירקיוז יזם מפגשים קבועים עבור קהילת המממשים של APL במרכז הכנסים של סירקיוז, ב־Blue Mountain Lake שבמדינת ניו יורק.
מאוחר יותר ארגן יוגִ'ין מַקְדוֹנֶל מפגשים דומים במרכז הכנסים אַסִילוֹמַאר ליד מונטריי, וב-Pajaro Dunes שליד ווטסונוויל בקליפורניה.
המיקרו־מחשבים החלו להופיע בשנות ה־70 והשפה הנפוצה בהם הייתה BASIC.
עם זאת, מיקרו־מחשבים מסוימים הציעו את APL כתחליף - הראשון היה ה־MCM/70, שהיה מבוסס על Intel 8008 והושק ב־1974, והשימוש המרכזי בו היה בתחום החינוך וההוראה.
מיקרו־מחשב נוסף שהציע מפרש APL היה ה־VideoBrain Family Computer שהושק ב־1977 עם תוכנת APL/S.
ה־Commodore SuperPET שהושק ב־1981 כלל מפרש APL שפותח על ידי אוניברסיטת ווטרלו.
בשנת 1976 טען ביל גייטס במכתבו הפתוח לחובבי מחשבים, ש־Microsoft עבדה על מימוש APL עבור Intel 8080 ו־מוטורולה 6800, אבל היה לה "מעט מאוד תמריץ להפוך אותו לזמין עבור חובבי מחשבים" לנוכח הפופולריות של פיראטיות תוכנה שמיקרוסופט חוותה עם מפרש ה-BASIC שלה.
מפרש ה־APL של מיקרוסופט אכן מעולם לא הושק.
מתחילת שנות ה־80 קבוצת הפיתוח של APL ב-IBM תחת הנהגתו של ג'ים בראון פיתחה גרסה חדשה של APL שהחידוש המרכזי בה היה קינון מערכים, כלומר תיאור מערכים המכילים מערכים אחרים בתוכם, ומספר חידושים נלווים של השפה כדי לשלב בה את המערכים המקוננים.
קנת' אייברסון, שכבר לא היה בשליטה על הפיתוח של APL, עזב את IBM והצטרף ל־I.
Sharp Associates (IPSA), שם תרם רבות לפיתוחה של Sharp APL לפי השקפתו וחזונו.
APL2 עדיין זמינה עבור מחשבים מרכזיים, והושקה לראשונה עבור מערכות CMS ו־TSO בשנת 1984.
כשיצרניות אחרות התחילו לפתח מפרשי APL עבור חומרה חדשה, במיוחד עבור מיקרו־מחשבים מבוססי יוניקס, APL2 הייתה לרוב הבחירה הסטנדרטית.
אפילו כיום, מפתחי APL מצהירים על תאימות עם APL2 בשיווק המוצרים שלהם.
IBM ציטטה את השימוש בה עבור פתרון בעיות, עיצוב מערכות, פיתוח אבות טיפוס, חישובים הנדסיים ומדעיים, מערכות מומחות, לימוד מתמטיקה ונושאים אחרים, הדמיה, וגישה למסדי נתונים.
בשנת 2021 מכרה IBM את APL2 לחברת Log-On Software, אשר מפתחת ומוכרת אותה בשם Log-On APL2.
מימושי APL של APLX, Dyalog ואחרים כוללים הרחבות לשפה כמו תמיכה בתכנות מונחה-עצמים, תמיכה ב־.NET Framwork, טיפול בקובצי XML, הדפסת תרשימים, ממשקים למערכת ההפעלה, וביטויי תחשיב למדא.
APL היא הבסיס או השפיעה באופן ניכר על שפת תכנות אחרות:
A ו־A+ - אלטרנטיבה ל־APL, השנייה מציעה הרחבות גרפיות.
FP - שפת לתכנות פונקציונלי.
J - שפה נוספת שעוצבה על ידי אייברסון.
ומשתמשת בתווי ASCII ומילות מפתח במקום הסימון המתמטי המקורי של APL.
K - גרסה קניינית של APL שפותחה על ידי ארתור וִיטְנִי.
LYaPAS - ניב APL בשפה הרוסית שפותח בברית המועצות.
MATLAB - כלי לחישובים נומריים.
Nial - שפת תכנות מערכים עילית עם סימון האופייני לתכנות פונקציונלי.
PPL - (ראשי תיבות Polymorphic Programming Language) שפת תכנות שפותחה באוניברסיטת הרווארד.
S - שפת תכנות לחישובים סטטיסטיים (מוכרת בגרסת הקוד הפתוח שלה, R).
Speakeasy - סביבה אינטראקטיבית לחישובים נומריים.
Wolfram Language - שפת התכנות של Mathematica, מערכת למתמטיקה חישובית.
מערכת התווים הייחודית והלא מוכרת של APL הייתה עבורה מקור לביקורת ושבח כאחד.
התופעה שמתכנתים שלומדים ומסתגלים אליה הופכים לחסידים נלהבים שלה יכולה לרמוז שאכן קיים משקל מהותי לסימון המתמטי המקורי של אייברסון וזהו חלק בלתי נפרד מהשפה.
בשנות ה־60 וה־70 מעט מסופים יכלו להציג את הסימנים של APL.
הפופולריים ביניהם ניצלו את התמיכה של מכונת הכתיבה IBM Selectric בעזרת החלפת ראש ההדפסה.
המסוף הראשון שידע להציג את כל התווים של APL היה מסוף החד־שורה TI Model 745 של Texas Instruments שהושק ב־1977.
עם הופעת הצגים הגרפיים, המדפסות, וקידוד ה־Unicode, בעיית התווים של APL כמעט נעלמה.
עם זאת, כתיבת APL עדיין דורשת עורכי טקסט שתומכים בשיטת קלט ייחודית לה, מיפוי מקלדות, לעיתים שימוש במקלדת וירטואלית, או הדבקת תווים מודפסים על גבי המקלדת, פתרונות מתסכלים עבור מתכנתים עם רקע משפות תכנות אחרות.
אצל מתחילים שאין להם רקע קודם בתכנות, מחקר שנוסה על תלמידי תיכון הראה שכתיבת תווי APL לא הפריעה לתלמידים לתכנת באופן ניכר.
טענה לטובת השימוש ב־APL היא שהכתיבה בה דורשת פחות הקלדה, ושמתכנתים משננים את מפת התווים שלה עם הזמן.
כמו כן, מקלדות ייעודיות ל־APL מיוצרות כיום ונמצאות בשימוש, גופנים ייעודיים ל־APL זמינים להורדה עבור מערכות הפעלה כמו חלונות ולינוקס.
בניגוד לשאר השפות המובנות, קוד טיפוסי של APL בדרך כלל בנוי כשירשור של אופרטורים, פונקציות מונאדיות ודיאדיות (המונחים של APL עבור פעולות אונאריות ובינאריות) על/בין מערכים.
ל־APL קיימים פרימיטיבים (המונח של APL לפונקציות ופעולות המובנות בשפה) רבים המתוארים על ידי סימן בודד או הרכבה של מספר סימנים.
לכל הפרימיטיבים ב־APL יש קדימות שווה, והם אסוציאטיביים עם קדימות לימין.
כתוצאה מכך, הבנת הקוד ב־APL נוחה יותר בקריאה מימין לשמאל.
מימושים מוקדמים של APL (בסביבות שנות ה־70) לא כללו בקרת זרימה, כגון do, while או מבני קוד מהצורה if-then-else.
APL עודדה הפעלת פונקציות על פני מערכים שלמים, דבר שפטר את המתכנת מהצורך לכתוב קוד מובנה עם בקרת זרימה מפורשת.
לדוגמה הפונקציה iota (בסימונו של אייברסון: ι) יכלה להחליף איטרציה של לולאת for: ιN כאשר N הוא סקלר חיובי ושלם תחזיר מערך חד־ממדי מהצורה .
מימושי APL חדשים יותר כוללים בקרת זרימה ומבני קוד מקיפים המאפשרים הפרדה ברורה בין בקרת הזרימה של התהליכים למבני הנתונים.
סביבת התכנות של APL נקראת workspace (עברית: סביבת עבודה).
בסביבת עבודה משתמש יכול להגדיר משתנים עבור נתונים ושגרות עבור תהליכים ב־APL.
המשתמש יכול לבצע פעולות על המשתנים תוך שימוש במפרש כמו בשפת תסריט.
בדוגמאות למטה, המפרש מזין 6 רווחים בתחילת השורה לפני קבלת הקלט מהמשתמש, ומדפיס פלט בהתאם.
n ← 4 5 6 7המשתמש יוצר מערך חדש מהצורה ומייחס אותו למשתנה n בסביבת העבודה.
הדרך התמציתית והמקובלת יותר לעשות את זה ב־APL תהיה להשתמש בפ' ⍳ כך: n ← 3 + ⍳4, מבלי להיעזר בלולאות, הכנסת נתונים ידנית או בקרת זרימה.
4 5 6 7המשתמש מבקש להדפיס את תוכן המשתנה n, שכרגע מייצג את המערך שהגדיר בשלב הקודם.
8 9 10 11 המשתמש מעתיק את המערך הישן לתוך מערך חדש בזיכרון, ומוסיף 4 על כל ערך.
המפרש מדפיס מיד את המערך החדש שנוצר בתור פלט מאחר שלא נעשה שימוש בפעולת ההשמה← למשתנה חדש.
22המשתמש מסכם את כל ערכי המערך n בעזרת סימון תמציתי זה המכונה "plus, over...".
22כל הצעדים שנעשו עד כה יכולים להכתב בהצהרה אחת.
מאחר ש־APL מפענחת את הביטויים עם קדימות מימין לשמאל, ⍳4קודם תיצור מערך חדש מהצורה ואז +3 תוסיף 3 על כל אחד מהערכים בתוך המערך.
לאחר מכן כל הביטוי שנוצר (המוקף בסוגריים) יעבור סיכום בעזרת /+.
המשתמש יבקש להציג את הפלט בקריאה למשתנה m בשורה השנייה.
בסימון מתמטי רגיל, הביטוי שקול ל־.
המשתמש יכול לשמור את סביבת העבודה יחד עם כל המשתנים והשגרות שהגדיר בה, ולהקפיא את מצב הריצה הנוכחי שלה.
APL משתמשת בסימנים שאינם כלולים ב־ASCII.
הסימנים גם מרחיבים את הסימון המקובל באלגברה ובפעולות חשבון בסיסיות.
היכולת לבטא פעולות המטפלות בריבוי נתונים (SIMD) על גבי מערכים בעזרת תו ייחודי בודד מאפשרת לנסח אלגוריתמים כמו משחק החיים בשורה אחת בלבד.
תאורטית, ברוב הגרסאות של APL, ניתן לבטא כל פונקציה בעזרת ביטוי בודד, כלומר בשורה אחת.
כדי לכתוב את הסימנים המיוחדים של APL, מתכנתים נוהגים להשתמש במקלדות ייעודיות עם מקשים שעליהם מוצגים הסימנים.
אף על פי שיש מספר דרכים לכתוב קוד ב־APL בעזרת תווי ASCII, אין זה מקובל בפועל (עובדה זו יכולה לתמוך בתזה של אייברסון - "סימון ככלי חשיבה").
רוב המימושים המודרניים משתמשים בפריסה הסטנדרטית של המקלדות, עם שיטת קלט הממפה את המקשים לתווים הייחודיים של APL.
היסטורית, הגופן של APL התאפיין באותיות אלפביתיות גדולות בכתב נטוי, וכתב ישר עבור המספרים והסימנים.
רוב המימושים עדיין מספקים גופנים ייעודיים כדי להציג קוד APL.
חסידי השפה מתמודדים עם הטענה שהסימון של APL הפך אותה לשפת כתיבה בלבד , בכך שקוד בלתי קריא הוא ברוב המקרים תוצאה של חוסר מיומנות של המתכנת, או טעויות של מתכנתים מתחילים שאינם בקיאים באופן הכתיבה המקובל והאופייני לשפה, דבר שיכול לקרות בכל שפה.
יתר על כך, נטען כי APL מאפשרת לכתוב קוד הרבה יותר מתומצת שדורש פחות זמן גם בכתיבה וגם בעיון, ובסופו של דבר חוסך בזמן ובמתכנתים.
טיעון נוסף הוא כי מאחר שהשפה היא מאוד תמציתית, היא מתאימה יותר לפיתוח תוכנות בקנה מידה גדול, כיוון שהיא מאפשרת הקטנה ניכרת של מספר שורות הקוד.
מתכנתי APL רואים שפות אחרות כגון Java ו־COBOL כמסורבלות וטרחניות.
APL אכן נפוצה במקומות שבהם לזמן הפיתוח יש חשיבות קריטית מהיבט עסקי, כמו במערכות מסחר אלגוריתמיות ואוטומטיות.
APL עושה הבדלה ברורה בין פונקציות (שגרות) ואופרטורים (פעולות).
פונקציות מקבלות מערכים (מתוך משתנים, קבועים, או ביטויים) כפרמטרים, בזמן שאופרטורים (בדומה לשפות פונקציונליות) יכולים לקבל כפרמטרים גם פונקציות וגם מערכים ולהחזיר פונקציה חדשה משילוב של פונקציות ופעולות קיימות.
לדוגמה פונקציית סיכום מערכים ב־APL נוצרת מהחלת פונקציית החיבור (+) בעזרת אופרטור הצמצום (ב־APL מילולית: reduction או בסימון המתמטי של אייברסון /) על מערך.
אופרטור הצמצום מפעיל את הגורם משמאל, במקרה זה: פונקציית החיבור, בין כל שני פריטים בתוך המערך שנמצא מימין, ובכך מביא לחיבור של כל הפריטים בתוכו ומחזיר את סכומם.
כדוגמה נוספת, הפעלת פונקציית המקסימום (⌈, המחזירה את הערך הגדול מהשניים) בעזרת פעולת הצמצום (/) על גבי מערך תפעיל את הפונקציה בין כל שני פריטים בתוכו ובכך תחזיר את הערך הגדול מכל הפריטים בו.
מאוחר יותר בשפת J, אייברסון שינה את המינוח ל־פוֹעַל עבור פונקציות; ול־תואר פועל או ל־מילת חיבור עבור אופרטורים.
חלוקה זאת היא חלק בלתי נפרד מהשפה עצמה, ורוב הפרימיטיבים שלה גם מתחלקים לשתי הקטגוריות האלה, למעט מספר מועט של חריגים שאינם פונקציות ואינם אופרטורים, כגון פעולת ההשמה (←).
כתיבת קוד חדש ב־APL היא לרוב פיתוח פונקציות חדשות, ורק לעיתים רחוקות אופרטורים חדשים.
מונחים מסוימים ב־APL לעיתים אינם תואמים את השימוש הנהוג בהם בספרות הקשורה למתמטיקה ובכלל במדעי המחשב.
(פונקציה)פעולה או מיפוי, אשר מקבלת פרמטר אחד (מימין), או שני פרמטרים (מימין ומשמאל), או שאניה מקבלת אף פרמטר.
הפרמטרים יכולים סקלרים, מערכים או מבנים מורכבים יותר.
פרימיטיב - מובנית בשפה ומיוצגת בעזרת סימן בתו בודד.
מוגדרת - הוגדרה על ידי המשתמש עם שם חדש בסביבת העבודה.
נגזרת - נוצרה כתוצאה משילוב של אופרטור ופונקציה.array
(מערך)נתונים המסודרים באפס או יותר ממדים אורתוגנליים בשורות (בניגוד לסדר בטורים), כשכל פריט הוא סקלר פרימיטיבי או מערך אחר.niladicלא מקבל או דורש פרמטרים.monadic
(פעולה אונארית)דורש פרמטר אחד בלבד, מימין עבור פונקציות, משמאל עבור אופרטורים.dyadic
(פעולה בינארית)דורש שני פרמטרים, משמאל ומימין.ambivalent או monadicמאפשר שימוש עם פרמטר בודד או זוג פרמטרים.
מאפשר להשמיט את הפרמטר השמאלי.operator
(פעולה)פעולה שלוקחת פרמטר אחד (משמאל) או שניים (מימין ומשמאל) שהם פונקציה או מערך, ומחזירה פונקציה חדשה.
בניגוד לפונקציות, קיימים רק אופרטורים פרימיטיביים ומוגדרים, אך לא נגזרים.
הדפסת השורה "Hello World" ב־APL תעשה כך:
ב־APL מקובל להגדיר פעולות ברירת מחדל במקרים שבהם לא מצוינת אף פעולה או פונקציה אחרת.
המחרוזת 'Hello, world!' מודפסת כפלט מכיוון שפעולת ברירת המחדל ב־APL היא הדפסת פלט.
העלאה בחזקה ב־APL נעשית בעזרת הפונקציה ⋆ כך: 2⋆3, כלומר 2 בחזקת 3 (זה יכתב כ־2^3 במספר שפות אחרות, וכ־2**3 בשפות כמו פייתון ו־Fortran).
נניח ש־X הוא מערך מספרים, אז הביטוי (+/X)÷⍴X מחזיר את הממוצע החשבוני שלהם.
בקריאה מימין לשמאל (כפי שהקדימות ב־APL עובדת), ⍴X נותן את מספר הפריטים במערך X, ומאחר ש־÷ היא פעולה דיאדית (בינארית), הערכה מלאה של הביטוי משמאל דרושה לפני הפעלתה.
הביטוי משמאל מוקף בסוגריים כי אחרת X לבדו יילקח כפרמטר לפני פעולת הסיכום +/X המחברת כל הפריטים בתוך X.
יתר על כן, מאחר שהשמה למשתנה (←) נחשבת לפעולה, ניתן להשתמש בה בתוך הקוד גם כן ולקבל:
דבר שיאפשר שימוש חוזר במשתנים SD, AV, ו־T.
באופן שגרתי, מתכנת APL יגדיר את הביטוי כפונקציה במקום לכתוב אותו כל פעם מחדש.
הביטוי הבא מציג דוגמה לבחירת 6 מספרים שלמים פסודו־אקראיים להגרלה הנעים בין 1 ל־40, שאינם חוזרים על עצמם, ומדפיס אותם בסדר עולה.
הקוד התמציתי לעיל משלב את הפונקציות הבאות:
הראשונה שתעבור הערכה (מאחר ש־APL מעריכה ביטויים בקדימות מימין לשמאל) תהיה הפונקציה הדיאדית ?
(מכונה באנגלית deal כשנעשה בה שימוש דיאדי), שתחזיר מערך שגודלו לפי הפרמטר משמאל (במקרה זה: 6) ובו מספר/ים בטווח לפי הפרמטר מימין מימין (במקרה זה: 40), כלומר היא תחזיר מערך בגודל 6 פריטים שערכם מוגרל בין 1 ל-40 באופן אקראי.
פעולת ההשמה ← תקלוט את המערך שהחזירה ?
המערך יעבור מיון מחדש בסדר עולה על ידי הפונקציה המונאדית ⍋ שתיקח את כל מה שתחום בסוגריים המרובעים (המתייחסים בפועל לאינדקס המערך x) כפרמטר לימינה.
הסוגריים המרובעים יקלטו את הסידור החדש מ־⍋ עבור המערך x.
מאחר שלא צוינה אף פונקציה משמאל ל־x שתנחה מה לעשות עם הפלט, המפרש פשוט ידפיס אותו בשורה אחת כשכל פריט במערך מופרד ברווח בלי הנחיה נוספת.
יכולה גם להיות מונאדית (כלומר אונארית, במקרה זה היא מכונה "roll" באנגלית), ואז היא תחזיר מספר אקראי בודד לפי טווח הפרמטר שמשמאל.
לדוגמה ?20 תחזיר מספר אקראי בין 1 ל־20.
הביטוי הבא יחשב את כל המספרים הראשוניים מ־1 עד R.
סיבוכיות החישוב תהיה גם בזמן הריצה וגם בצריכת הזיכרון.
הביטוי מפורש מימין לשמאל כך:
הפונקציה ι (יוטא) יוצרת מערך חדש של מספרים שלמים מ־1 עד R בסדר עולה.
(כך שאם R=6 בתחילת הריצה אז ιR יחזיר את המערך .
השמט את הפריט הראשון מהמערך שנוצר (כלומר את 1) בעזרת הפונקציה ↓, כך שבהמשך הדוגמה לעיל 1↓ιR יחזיר את המערך .
הגדר את המשתנה R להיות המערך החדש שהתקבל מ־↓ בעזרת פעולה הייחוס ←.
פעולת הצמצום / תכריח את אגף שמאל (המוקף בסוגריים) לעבור הערכה מלאה קודם כל לפני החלתו בין כל שני פריטים במערך שהתקבל עד כה באגף ימין.
צור מטריצה דו־ממדית המתארת את תוצאות מכפלת כל הפריטים במערך R אופקית ואנכית על ידי הפעולה °.× (הנמצאת בין R ו־R).
בעזרת פעולת ∈ (מכונה פעולת אפסילון או בדיקת שייכות), בנה מערך חדש באותו האורך של R, כשכל פריט במערך יהיה 1 אם הפריט באותו מיקום במערך R המקורי נמצא בתוך הטבלה שהתקבלה לעיל, אחרת הפריט יהיה 0. למעשה הפעולה ∈ מחזירה משוב על איזה פריטים במערך משמאל כלולים במבנה מימין.
התוצאה תהיה כי רק 4 ו־6 הופיעו בטבלה.
שלול לוגית את כל הערכים במערך שהתקבל מ־∈ בעזרת הפעולה ∼ המייצגת שלילה לוגית ב־APL.
התוצאה עד כה תהיה .
חזור והשלם את פעולת הצמצום / אחרי ששני האגפים עברו הערכה מלאה.
במקרה זה, כשיש מערך בוליאני מימין ומערך כלשהו משמאל, פעולת הצמצום תחזיר מערך חדש ובו מסוננים רק הפריטים מהמערך מימין (R) עבורם הופיע ערך חיובי (1) במערך משמאל (התוצאה של ∼).
התוצאה הסופית תהיה , שלושת המספרים הראשוניים בטווח כש־R=6.
הדוגמה הבאה תמיין מערך מחרוזות בסדר עולה לפי מספר התווים בכל מחרוזת.
הפונקציה הבאה (life), כתובה ב־Dyalog APL, לוקחת מטריצה בוליאנית ומחשבת את הצעד הבא לפי האלגוריתם של משחק החיים.
הדוגמה הזאת מפגינה את היכולת של APL לבטא תהליכים מורכבים במעט קוד.
עם זאת היא קשה להבנה ללא ידע מתקדם ב־APL.
הדוגמה הבאה, גם כתובה ב־Dyalog APL, מראה קליטת טקסט HTML אקראי לתוך המשתנה txt ואז משתמשת בביטוי הכתוב ב־APL על מנת להפשיט את הקלט מכל תגיות ה־HTML שמעורבים בו ואז מדפיסה פלט ללא התגיות.
APL משמשת כשפה תכנות כללית ורב תחומית ונעשה בה שימוש מסחרי ומדעי נרחב בעבר, בין היתר ליישומים בתחום הפיננסי, ניהול השקעות, ביטוח, בינה מלאכותית, למידת מכונה, רובוטיקה, ניהול נכסים, שרותי בריאות, זיהוי DNA, ועל ידי חובבי תכנות.
יש הטוענים כי APL אינה שפת תכנות אלא כלי חישוב מאחר שהאופי הסימבולי ויכולת הטיפול שלה במערכים עיצבו אותה ואת אופן השימוש שלה מן היסוד ולכן היא הפכה לכלי ייעודי עבור מדעני נתונים ואנשי מחקר המתמחים בתחומים ממוקדים ואינם נדרשים בהכרח לכישורים של הנדסת תוכנה.
APL מתאימה מאוד לעיבוד תמונות מגמתי והנפשה ממוחשבת שבהם טרנספורמציות גרפיות יכולות להיות ממומשות כמכפלת מטריצות.
אחד מאולפני הגרפיקה הממוחשבת המסחריים הראשונים בארצות הברית, Digital Effects, פיתחו ב־APL את Visions, ויצרו בעזרתה את פרסומות הטלוויזיה והאנימציות לסרט Tron (1982).
מאוחר יותר, סימולטור השייט Stormwind מיישם את כל רכיבי הליבה שלו, את מנוע ההדמיה התלת־ממדית, ואת רוב סימולציית הפיזיקה שלו בעזרת APL.
המימוש הראשון של APL שהתאפיין במערכת הסימנים של אייברסון היה APL\360 שרץ על מחשבי IBM System/360, והושלם בנובמבר 1966 אף על פי שבאותו הזמן השימוש בו היה פנימי בלבד בתוך IBM.
בשנת 1973 היוצרים שלו, לַארי בְּרִיד, דִיק לַאתְ'װֶל, ורוֹגֶ'ר מוּר זכו בפרס גרייס מאריי הופר של ה-ACM על "עבודתם בתכנון ומימוש APL\360, קביעת סטנדרטים חדשים בפשטות, יעילות, אמינות, וזמן תגובה למערכות אינטראקטיביות.".
ב־1975, מיקרו־מחשבים מסוג IBM 5100 הציעו את APL\360 כאחת משתי השפות המובנות בזיכרון ה־ROM שלהם, יחד עם מקלדת וצג שתמכו בכל סימני APL.
פיתוחים משמעותיים ב־APL\360 היו CMS/APL, שהשתמשה בזיכרון הווירטואלי של מערכת ה־CMS; ו־APL.SV אשר הציגה לראשונה את המשתנים המשותפים, משתנים ופונקציות לתיווך בין APL ומערכת ההפעלה.
מאוחר יותר APL\360 עברה התאמה עבור מחשבי ה־IBM System/370 ו־VSPC.
פיתוחה המשיך עד גרסתה האחרונה שהושקה ב־1983, ולאחר מכן היא הוחלפה ב־APL2.
בשנת 1968 הושק APL\1130, מימוש ה־APL הראשון שהיה זמין לציבור הרחב מחוץ למעבדות של IBM.
המימוש פותח על ידי IBM עבור מחשבי ה־IBM 1130. היא הפכה לתוכנת ה־IBM Type-III Library הפופולרית ביותר ש־IBM השיקה אי פעם.
APL*Plus ו־Sharp APL הן גרסאות של APL\360 עם הרחבות שהיו חיוניות עבור חברות מסחריות באותו הזמן.
ההרחבות כללו עיצוב תבניות עבור נתונים, ואמצעים לשמירת מערכי APL בקבצים חיצוניים.
שני המימושים פותחו בשתי חברות נפרדות שהעסיקו עובדים מהצוות המקורי ב־IBM שפיתח את APL\360.
Sharp Associates (IPSA), חברת שירותי APL\360 שנוסדה ב־1964 על ידי אִיאַן שַארְפּ, רוֹגֶ'ר מוּר ואחרים, והשנייה הייתה Scientific Time Sharing Corporation (STSC) חברה לשירותי שיתוף משאבים ושירותי ייעוץ שנוסדה ב־1969 על ידי לורנס בְּרִיד ואחרים.
שתי החברות פיתחו יחד את APL*Plus, הן המשיכו לעבוד יחד אף על פי שבהמשך הזמן הפיתוח שלהן התפצל לשני מימושים נפרדים: Sharp APL ו־APL*Plus.
STSC ייצאה את APL*Plus להרבה פלטפורמות, ביניהן VAX 11, מחשבים אישיים, ו־Unix, ואילו IPSA בחרה להפוך את המימוש שלה (Sharp APL) זמין למחשבים אישיים בעזרת PC-XT/360, רכיב חומרה שסיפק שכבת תאימות למחשבים אישיים עבור תוכנות שפותחו במקור למחשבים מרכזיים של IBM.
ב־1993, נוסדה החברה הקנדית Soliton Incorporated כדי לתמוך ב־Sharp APL והמשך פיתוחה.
היא פיתחה את SAX (ראשי תיבות Sharp APL ל־Unix).
נכון ל־2018, APL+Win הוא המימוש ההמשכי ל־APL*Plus.
ב־1985, זכה איאן שארפ בפרס אייברסון מטעם קבוצת SIGPAL ב־ACM על עבודתו ותרומתו לשפת APL.
APL2 היה מימוש מחודש של APL\360 מאת IBM שהפיתוח שלו החל ב־1971 והושק לראשונה ב־1984. APL2 הציגה שיפורים חשובים לשפה והבולט בהם היה קינון מערכים (הכלת מערכים בתוך מערכים).
נכון ל־2018, APL2 זמינה עבור מחשבים מרכזיים שרצים על z/OS או z/VM, או תחנות עבודה שרצות על AIX, Linux, Solaris וחלונות.
כל הצוות שהיה אחראי על הפיתוח והתחזוקה של APL2 זכה בפרס אייברסון משותף בשנת 2007.
המימוש Dyalog APL הושק לראשונה מאת Dyalog Ltd הבריטית ב־1983. נכון ל־2018 הוא זמין ל־Linux (כולל על ה־Raspberry Pi),AIX, macOS, וחלונות.
הוא מבוסס על APL2, ומציע הרחבות ל־APL בשביל תכנות מונחה עצמים ותכנות פונקציונלי.
הרישיון שלו הוא חינמי עבור שימוש פרטי ולא מסחרי.
ב־1995, שניים מחברי צוות הפיתוח של Dyalog APL - ג'ון סקוֹלְס ו־פיטר דוֹנֶלי - זכו בפרס אייברסון עבור עבודתם על המפרש.
NARS2000 (ראשי תיבות "Nested Arrays Research System") הוא מפרש APL חופשי וקוד פתוח מאת בּוֹבּ סְמִית', מפתח וותיק מהצוות של STSC שעבדו על המימוש של APL*Plus בשנות ה־70 וה־80. NARS2000 כולל טיפוסי נתונים חדשים עבור השפה וחידושים אחרים.
APLX הוא ניב חוצה-פלטפורמות של APL, מבוסס על APL2 עם מספר הרחבות כמו תכנות מונחה עצמים ותמיכה ב־NET Framework..
הוא הושק לראשונה על ידי MicroAPL הבריטית ב־2002. APLX אינו נמצא יותר בשימוש מסחרי והפיתוח שלו הפסיק.
ניתן להשיג אותו בחינם מהאתר של Dyalog.
GNU APL הוא מימוש חופשי מטעם המיזם של GNU עבור APL המורחבת כפי שאופיינה ב־ISO/IEC 13751:2001, ולכן הוא דומה ל־APL2. המימוש רץ על GNU\Linux ועל חלונות בעזרת Cygwin ומשתמש ב־Unicode.
הוא פותח על ידי יורגן זאוארמן.
ריצ'רד סטולמן, מייסד מיזם GNU, היה מהראשונים שאימצו את APL.
סטולמן נעזר ב־APL כדי לכתוב עורך טקסט כשהיה בתיכון בקיץ 1969.
APL היא שפה מפורשת בהתאם למסורת שלה, תכונותיה כגון טיפוסיות דינמית הופכים אותה לשפה שאינה מתאימה להידור למרות זאת, מהיותה שפת תכנות מערכים המציבה את המערך במרכז השימוש בה, היא נותנת הזדמנות למיטוב תהליך הפרוש שלה בעזרת עיבוד מקבילי של כל המערכים ובעזרת VLSI.
מיטובים אלה הפכו את APL לשפת ביצועים גבוהים,לדוגמה APL מצטיינת בביצועיה בפעולות מורכבות עם מטריצות מאחר שהיא פועלת על גבי מערכים בלי בקרת זרימה ופעולות ביניים שמאטות שפות אחרות.
עם זאת, APL אינה שפה מפורשת גרידא, וקטעים מהקוד עוברים תהליך הידור חלקי בשיטות ורמות שונות.
הטיפוסיות הדינמית של APL מאפשרת למשתנים להצביע על מערכים (מכל טיפוס), פונקציות, או פעולות (אופרטורים).
באופן הכללי המפרש לא יכול לדעת באיזה טיפוס מדובר בלי לבצע ניתוח תחבירי ובדיקת טיפוסיות בזמן ריצה.עם זאת, במקרים מסוימים ניתן להסיק באיזה טיפוסיות (יהיה) מדובר עוד לפני הריצה ולהכין בייטקוד ממוטב מראש שייעל את הביצועים.
Dyalog APL נותנת תמיכה מלאה למיטובי בייטקוד עבור השפה.
הידור APL היה נושא למחקר וניסויים משחר הופעת השפה.
המהדר הראשון עבור APL היה ה־APL-700 מאת Burroughs שהושק בסביבות 1971. כדי לאפשר הידור של APL נדרשות מגבלות מסוימות.
APEX הוא מהדר APL מחקרי שפותח על ידי רוברט בֶּרְנֶקִי (שהיה חלק מצוות הפיתוח של IPSA ו־Sharp APL) וזמין כתוכנה חופשית תחת הרישיון הציבורי הכללי של GNU.
STSC APL Compiler (מהדר ל־APL מאת STSC, המפתחת של APL*Plus) מבצע שילוב של מיטוב בייטקוד והידור, אך לא הידור מלא.
הוא מאפשר הידור לשפת מכונה רק עבור פונקציות שכל שאר הפונקציות והמשתנים שהן תלויות בהם כבר הוכרזו וידועים מראש.
אך המפרש עדיין מספק את כל הפונקציות והפעולות עבור ספריית הליבה של השפה, ומשמש כנסיגה עבור פונקציות שאינן עומדות בתנאים הנחוצים להידור.
APL עברה תקינה על ידי קבוצת העבודה X3J10 מטעם מכון התקנים האמריקני (ANSI) על ידי ארגון התקינה הבינלאומי (ISO) וע"י הנציבות הבינלאומית לאלקטרוטכניקה (IEC) בוועדה הטכנית המשותפת של ISO/IEC מס' 1, תת־ועדה מס' 22, קבוצת עבודה מס' 3. ליבת APL מאופיינת ב־ISO 8485:1989, ו־APL המורחבת מאופיינת ב־ISO/IEC 13751:2001.
AOA (בעברית: איי או איי) היא להקת קיי-פופ קוריאנית, שהוקמה בשנת 2012 והוחתמה לראשונה בחברת התקליטים FNC אנטרטיינמנט.
אלבום הבכורה שלה Ace of Angels, יצא לאור בשנת 2015 וזכה להצלחה רבה תוך שכבש את פסגת מצעד האלבומים של קוריאה הדרומית.
האלבום נמכר בלמעלה מ-25,256 עותקים ביפן.
בשנת 2016, הוציאה הלהקה את אלבומה השני Runway, שזכה להצלחה גם כן.
בשנת 2017, הוציאה את אלבומה השלישי Angel's Knock, שנמכר בעשרות אלפי עותקים בקוריאה הדרומית, יפן ושאר רחבי העולם.
האלבום דורג בשלל מצעדי אלבומים שונים.
אלבום הבכורה של הלהקה Ace of Angels, יצא לאור בשנת 2015. אלבום האולפן השני שלה Runway, יצא לאור שנה לאחר מכן, תוך שהצליח להיכנס אל מצעד האלבומים הרשמי של יפן, שם התברג במקום החמישי.
אלבום האולפן השלישי שלה Angel's Knock, יצא לאור בשנת 2017. במהלך הקריירה שלה, הוציאה הלהקה שלל מיני-אלבומים מצליחים כמו Short Hair, Like a Cat, Heart Attack, Good Luck ו-Bingle Bangle.
בשנת 2019, הוציאה את המיני-אלבום השישי שלה, New Moon.
בין להיטיה של הלהקה ניתן למנות את "Miniskirt", שנמכר בלמעלה מ-1.3 מיליון עותקים בקוריאה הדרומית, את "Short Hair", שנמכר בלמעלה מ-1.2 מיליון עותקים במדינה, את "Like a Cat", שנמכר בלמעלה מ-1.2 מיליון עותקים במדינה, וכולי.
בשנת 2019, הוציאה את אחד משיריה המצליחים ביותר "Come See Me", שדורג במקום השמיני במצעד שירי העולם הדיגיטליים של בילבורד.
APL (ראשי תיבות של: Adaptive Public License) הוא רישיון קוד פתוח מאוניברסיטת ויקטוריה.
הוא בפועל תבנית של רישיון "Copyleft חלש" אשר בנוי להיות זמין להתאמה, ואשר אושר על ידי ה-Open Source Initiative.
התורם הראשוני לפרויקט מגדיר את תנאי הרישיון עבור אותו פרויקט על ידי בחירת האפשרויות הספציפיות שלהם מתבנית הרישיון.
האם להעניק זכויות פטנט או לא
היקף ההפצה של המקור לפני שהוא מחויב לתרום שינויי קוד
עד כמה צריך לתעד שינויים
תוכניות נבחרות המורשות תחת ה- APL
AR הוא מיני-אלבום הבכורה של הזמרת האמריקאית אדיסון ריי.
האלבום יצא לאור ב-18 באוגוסט 2023, על ידי חברות התקליטים אטלנטיק רקורדס ו-Sandlot רקורדס.
בעקבות ההדלפה ההמונית של המוזיקה שלא פורסמה של ריי, חלק מהשירים הגיעו בסופו של דבר למשיכה באינטרנט, מה שהוביל את ריי להוציא רשמית את המיני-אלבום הבכורה שתוכנן במקור, כ"סימן לפני הפרק הבא [שלה] במוזיקה".
+ תאריכי יציאות לאור ופורמטים עבור ARאזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם18 באוגוסט 2023הורדה דיגיטלית • הזרמת מוזיקהאטלנטיק • Sandlot
החברה הוקמה בשנת 1992. היא רשומה בברמודה והמטה שלה נמצא בהונג קונג.
החברה הוקמה כחברה בבעלות ממשלתית סינית שנסחרת ב.
גם כיום רוב המניות נמצאות בבעלות מוסדות ממשלתיות של סין וחלק קטן בבעלות חברות מסינגפור ומוסדות אחרות.
לווייני החברה מכסות שטחים באירופה, אסיה, אפריקה ואוסטרליה.
נכון לשנת 2023 היא מספקת שירותים תוך שימוש ב-5 לוויינים.
הלוויינים הראשונים נבנו בחברות מובילות בתחום.
בהמשך החברות שילמו קנסות על הפרת תנאים של ממשלת ארצות הברית למכירת טכנולוגיות לסין.
תאריך שיגור לוויין אתר שיגור/משגר יצרן הערות 21 ביולי 1994 Apstar 1 מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג צ'אנגג'נג 3 יוז איירקראפט נמכר ושמו שונה ל-ChinaSat 5E.
3 ביולי 1996 Apstar 1A מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג צ'אנגג'נג 3 יוז איירקראפט נמכר ושמו שונה ל-ChinaSat 5D.
10 בספטמבר 2018 Apstar 5C נמל החלל קייפ קנוורל פאלקון 9 Space Systems/Loral שוגר כ-Telstar ופעל בשם Telstar 18V עד שנמכר.
12 באפריל 2005 Apstar 6 מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג צ'אנגג'נג 3B Alcatel Space לא פעיל.
3 במאי 2018 Apstar 6C מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג צ'אנגג'נג 3B CAST פעיל.
9 ביולי 2020 Apstar 6D מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג צ'אנגג'נג 3B CAST פעיל.
12 בינואר 2023 Apstar 6E מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג צ'אנגג'נג 2C CAST פעיל.
31 במרץ 2012 Apstar 7 מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג צ'אנגג'נג 3B Thales Alenia Space פעיל.
16 באוקטובר 2015 Apstar 9 מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג צ'אנגג'נג 3B CAST פעיל.
30 במאי 1998 Apstar 9A מרכז שיגור הלוויינים שיצ'אנג צ'אנגג'נג 3B לוקהיד מרטין שוגר כ-Zhongwei 1, ב-2010 שינה שמו ל-ChinaSat 5A.
בשנת 2013 נשכר ל-APT ושינה את שמו.
ANS (בהולנדית: ANS – Astronomische Nederlandse Satelliet) היה לוויין הולנדי ראשון ששוגר בשנת 1974. על הלוויין הותקנו טלסקופים שפעלו בתחום קרני רנטגן ואולטרה סגול.
הלוויין פעל במשך 20 חודשים עד ליוני 1976.
הלוויין נבנה כמיזם משותף של מכון הולנדי לחקר החלל ונאס"א.
על הלוויין הותקנו מכשירים שפעלו בתחום קרני רנטגן ונבנו באוניברסיטת אוטרכט ובמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
כמו כן הותקן ספקטרופוטומטר שפועל בתחום אולטרה סגול.
בניית הלוויין בוצע על ידי מספר חברות הולנדיות בהשתתפות פיליפס.
הלוויין שוגר לחלל ב-30 באוגוסט 1974 מבסיס חיל האוויר ונדנברג.
הלוויין פעל במשך 20 חודשים עד לשנת 1976. בשנת 1977 הלוויין ירד מהמסלול ונשרף באטמוספירה.
במהלך פעילותו הוא גילה קרני רנטגן שמקורם בכוכב קאפלה.
כמו כן לראשונה נרשמו התפרצויות קרני רנטגן.
בתחום אולטרה סגול בוצעו כ-18 אלף מדידות של 400 גרמי שמיים.
ASCII (ראשי תיבות של: American Standard Code for Information Interchange) הוא קוד לייצוגם של תווים (ספרות, אותיות האלפבית, סימני פיסוק ועוד) בזיכרון מחשב ובקובצי מחשב.
קוד ASCII משמש להצגת אותיות האלפבית הלטיני הפשוט, ללא סימנים דיאקריטיים, המכונים לעיתים אקצנטים.
הקוד הוא קידוד תווים של 7 סיביות המכיל 128 תווים (2 בחזקת 7, מספר כל הצירופים הבינאריים של 7 סיביות), בהם 33 תווי בקרה (ירידת שורה, למשל), 52 אותיות הכתב הלטיני (בעיקרון 26 אותיות, כאשר לכל אחת ישנן שתי צורות), 33 סימנים נוספים (כגון סימני פיסוק וסימן הרווח), ו-10 ספרות.
הקוד אינו כולל אותיות בשום אלפבית אחר.
בעבר הותאם הקוד לעברית ("קוד ישן") – 27 תווים (כולל אותיות סופיות) תפסו את מקום האותיות הלטיניות הקטנות.
גם שפות אחרות הותאמו אליו, למשל עבור גרמנית ויתרו על כמה תווים לטובת יצירת אותיות לטיניות עם סימנים.
כיום תקני ISO מרחיבים תקן זה (בצורתו הבסיסית האמריקאית – לא בצורתו הגרמנית או העברית, למשל), ו־Latin-1, התקן הבסיסי לאנגלית, כולל אותיות לטיניות עם סימנים דיאקריטיים.
ISO-8859-8 הוא התקן לעברית המשמש ברוב מערכות המחשב הקיימות.
במרץ 1968 הורה הנשיא לינדון ג'ונסון לסוכנויות פדרליות של ארצות הברית לרכוש אך ורק מחשבים התומכים בקוד ASCII.
למשך תקופה מסוימת עוד הייתה ל־ASCII תחרות מצד קוד EBCDIC שפיתחה חברת IBM, אולם עם הזמן ASCII זכתה לעדיפות והייתה לתקן בין-לאומי.
כיום, השימוש ב־ASCII טהור יורד בגלל המעבר ליוניקוד, הכולל אוסף רחב בהרבה של סימנים, ומאפשר ייצוג שפות אחדות במקביל.
על אף שישנן תוכנות שאינן מתפקדות באופן אופטימלי עם תו שתופס 2 בתים, קיימים תקנים כגון UTF-8 המאפשרים לתווי ה־ASCII לעבור ללא שינוי.
קוד ה-ASCII מוצג לעיתים כטבלה המתאימה בין התו לבין המספר שמיצג אותו ולכן מקובל להתייחס להתאמה בשם "טבלת ASCII".
בטבלת ה-ASCII שלמטה, מופיעים התווים כאשר הערך הבינארי של כל תו מושג על ידי העמודה השמאלית ביותר שמייצגת את שלוש הספרות הבינאריות השמאליות של המספר, ועל ידי השורה העליונה שמייצגת את ארבע הספרות הימניות של המספר.
צבע הרקע מייצג תו בקרה, צבע הרקע מיצג תווים הניתנים להדפסה.
בקוד ASCII הוגדרו רק אותיות לטיניות, גדולות וקטנות.
כדי להתאימו לעברית הוחלפו האותיות הלטיניות הקטנות באותיות עבריות (בטווח 0x61 עד 0x7A), כך ש-a הוחלפה ל-ב', b הוחלפה ל-ג', וכך הלאה עד z שהוחלפה ל-ת'.
כיוון שבאלפבית העברי יש אות אחת יותר מאשר באלפבית האנגלי, קיבלה האות א' את הערך שלפני a, כלומר 0x60. התאמה זו כונתה בהמשך "קוד ישן".
בקוד ASCII מורחב, בן 8 ביטים, בתקן ISO 8859-8 קיבל האלפבית העברי את הטווח 0xE0 עד 0xFA.
בתקן Code page 862 הנמצא בשימוש על ידי מערכת ההפעלה MS-DOS, שאף הוא בן 8 ביטים, קיבל האלפבית העברי את הטווח 0x80 עד 0x9A.
בחלונות 3.x וחלונות 9x יש שימוש בקוד Windows-1255 במקום תקן 862, אם כי מערכת ההפעלה מקבלת את תקן 862 כאשר מופעלים יישומי DOS.
רובה AR-10 הוא הגרסה הראשונה מתוך עשרות שהובילה לרובה M-16. אב-טיפוס זה פותח באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי יוג'ין סטונר וחברת ארמלייט, והתמודד במכרז כתחליף ל-M1 גאראנד.
אב-טיפוס זה, בקליבר 7.62x51 מ"מ נאט"ו, הפסיד לרובה M-14. למרות שהפסיד, המשיכה חברת "ארמלייט" לפתחו עד שיצרה את רובה AR-15 שהיה אב-הטיפוס של ה-M16 בקליבר 5.56x45 מ"מ נאט"ו.
רובה ה-AR-10 היה פיתוח מקורי אך שילב מאפיינים של מספר כלי נשק קיימים:
בית הבליעה עוצב בצורה דומה לזו של רובה FN FAL, שאפשר לפתוח את בית המנגנון כמו רובה ציד לניקוי ותחזוקה (כלומר: החלק הקדמי של הרובה שמכסה על בית הבליעה מתלבש על ציר המחובר לידית האחיזה ותחתית בית הבליעה, ובמצב פתוח הרובה נראה יוצר מעין משולש, כאשר הקנה מצביע כלפי מטה).
מרובה Johnson M1941 Rifle הוא לקח את מנגנון נעילת הבריח.
מהרובה האוטומטי FG42 הגרמני ומקלע קל Johnson הוא אימץ את מנגנון הרתע בקו-ישר ואת מיקום הכוונות גבוה מעל הקנה.
השימוש בפלסטיק, פיברגלאס, טיטניום ואלומיניום היה נפוץ בתעשייה האווירית, אך שימושם לייצור כלי ירייה היה חדשני.
הקנה היה בגובה הקת, שנשענת על הכתף.
כתוצאה מכך הכוונות היו גבוה מעל הקנה ובית הבליעה.
סטונר פתר את הבעיה בכך שהתקין את הכוונות על מסילה בראש ידית נשיאה.
ברוב הרובים של אותה תקופה, המאחז ליד של ההדק היה הצוואר שחיבר בין גוף הרובה לקת.
ב-AR10 אומצה ידית אחיזה כמו של אקדח, שהותקנה לפני ההדק.
תכנון חדש ומקורי של מנגנון ניצול הרתע ופליטת הגזים לביצוע ירי אוטומטי.
שימוש בחומרים קלים שאפשרו הפחתה נכרת במשקל הרובה.
פיתוחו של האב-טיפוס הושלם ב-1955 והתחרה במכרז להחלפת הגאראנד.
ברם, כישלון במבחני עמידות בתנאים קשים במיוחד (ולמרות שאחר כך הקנה הוחלף והרובה עבר את המבחנים) ושיקולים של פוליטיקה צבאית הביאו לדחייתו ולהעדפת T44 של נשקיית ספרינגפילד על פניו.
רובה T44, שנקרא בצבא ארצות הברית רובה M-14, היה רובה מיושן לתקופתו והיווה למעשה הכלאה אמינה, משופרת ואיכותית של M1 גאראנד ו-M1 קרבין, אך היה רחוק מלהיות רובה סער מודרני דוגמת ה-AK-47 הסובייטי.
רק בשנות ה-60 אומצה גרסה משופרת של ה-AR10, רובה ה-AR15, על ידי הצבא האמריקני.
רובה זה זכה לציון M16 וב-1966 החליף בשירות את ה-M14. עד אז יוצר הרובה רק במספר אלפים בודד של יחידות שנמכרו לפורטוגל, סודאן והשוק האזרחי.
אחרי הייצור ההמוני של ה-M16, נהפך ה-AR10 לפריט לאספנים.
כיום מיוצרים חיקויים וגרסאות של AR10 לשוק האזרחי ולאספנים.
ARP spoofing הידוע גם בשם ARP poisoning, היא שיטה לפריצה של רשתות Ethernet שמאפשרת לפורץ לנטר את הנתונים העוברים ברשת המקומית או לעצור את התעבורה כליל.
העיקרון של השיטה הוא שליחת הודעות ARP מזויפות ברשת המקומית המכילות כתובות MAC שקריות ובכך מטעה משאבי רשת (כגון רכזת או אף מחשב קצה) וגורם לתעבורת המידע לעבור בתצורה שונה מהמקור.
לדוגמה ניתן לזייף את כתובת הGateway שהמחשב פונה אליה, וכך לגרום למחשב הקצה לשלוח את התעבורה היוצאת אל המחשב בעל הכתובת המזויפת, וכך לנטר את הרשת ולחשוף מידע העובר בתצורה בלתי מוצפנת ברשת.
העמדה המזויפת יכולה לאחר מכן להעביר את התקשורת אל היעד האמיתי וכך להטמיע את עצמה בצורה שקופה למשתמש, או לחלופין לגרום לכלל התעבורה להינתב למיקום רשת אחד ובכך להעמיס על משאביו ולגרום לקריסתו בהתקפת מניעת שירות.
שימוש ברשומות ARP סטטיות יכולות להוות שיטות יעילות להגנה מפני תקיפות ARP spoofing.
ישנם גם מספר כלים זמינים המנטרים את מטמון ה-ARP המקומי ומדווחים למנהל הרשת אם משהו חריג מתרחש.
ARPANET (ראשי תיבות של: Advanced Research Projects Agency Network, בתרגום חופשי: רשת הסוכנות לפרויקטי מחקר מתקדמים) הייתה רשת מיתוג המנות הראשונה בעולם, וממנה התפתחה רשת האינטרנט.
הרשת מומנה על ידי ARPA, סוכנות הביטחון ומחקרים מתקדמים למחלקת ההגנה של ארצות הברית, לשימוש על ידי הפרויקטים באוניברסיטאות ובמעבדות מחקר בארצות הברית.
חבילת מיתוג של ARPANET הייתה מבוססת על עיצובים של לורנס רוברט ממעבדת לינקולן, שקיבל השראה ורעיונות מג'יי סי אר ליקלידר.
הרשת התחילה לפעול ב-29 באוקטובר 1969 כאשר ליאונרד קליינרוק, מפתח טכנולוגיית מיתוג המנות, חיבר יחידה במעבדתו שבאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס עם יחידה במעבדתו של דאגלס אנגלברט שבאוניברסיטת סטנפורד.
ב-1958 מינה בתוקף סמכותו נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר את ד"ר ג'יימס ריאן קיליאן, נשיא המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, ששימש עוזרו ויועצו למדע וטכנולוגיה, כראש צוות הקמה של סוכנות לפרויקטי מחקר מתקדמים (Advanced Research Projects Agency), בראשי תיבות "ארפא" (ARPA).
בשנת 1970 צירפו את המילה "הגנה" (Defense) לשמה של הסוכנות, ושמה כיום הוא "דארפא" (DARPA).
מטרתה העיקרית של הסוכנות הייתה השבת העליונות במירוץ לחלל.
בין מטרותיה של הסוכנות החדשה הייתה מציאת דרך טכנולוגית שתאפשר שימור יכולת התקשורת בתוך ארצות הברית ובין ארצות הברית לשאר העולם בעת מתקפת טילים של ברית המועצות.
החשש היה מפני מתקפה גרעינית שתפגע בקווי התקשורת ותמנע יכולת תקשורת.
במהלך שנות ה-60 הקימה "ארפא" את רשת ARPANET כמענה לבעיה שהוצגה.
מאוחר יותר שונתה המטרה לאפשר לחוקרים ממקומות שונים גישה משותפת למחשבים והעברת תוכנות באמצעות קווי הטלפון.
ב-1964 עלתה שאלה כיצד תתאפשר תקשורת יציבה בין גופי הממשל וההגנה השונים בארצות הברית אם המלחמה הקרה תהפוך למלחמה בין המעצמות ומרכזי התקשורת הקיימים יפגעו.
ארגון ראנד, העוסק בייעוץ לממשל האמריקאי, הציע להקים רשת מיתוג מסרים במקום שיטת התקשורת המקובלת באותה עת - מיתוג נתיבים.
שני עקרונות עמדו בפני מפתחי הרשת דונלד דייוויס ופול ברן:
על הרשת להיות ללא בסיס מרכזי, כלומר, כל יחידה המחוברת לרשת תוכל לקבל ולשלוח מסרים.
כל יחידה תהיה בעלת מעמד שווה ליחידות האחרות.
אסור לבנות רשת שבה התקשורת העוברת ברשת תהיה ישירה או בשדרים רציפים על מנת שגם אם יפגעו חלק מקווי התקשורת או היחידות המחוברות אליה היא תוכל להמשיך ולתפקד.
כל חבילת מידע תצא מהמוען אל הרשת ותועבר ליעדה בדרך הפנויה והזמינה.
לניתוב המסרים נבחר מחשב DDP-516 של חברת הניוול, ששימש כנתב, שיכול לחבר בין 4 מחשבים ברשת מקומית לשישה נתבים ברשתות מרוחקות, הרשת השתמשה בפרוטוקול 1822 שתיאם בין החומרה לתוכנה ולנתב במחשב .
שנות ה-70 - פיתוח טכנולוגי
ב-1971 הצליח ריי טומלינסון (Raymond Samuel Tomlinson) לפתח עבור רשת התקשורת של "ארפא" תוכנת דואר אלקטרוני שאפשרה להעביר הודעות בין משתמשים שונים, טומלינסון היה זה שקבע את התו "@" (הקרוי בסלנג "שטרודל", בעברית תקינה "כרוכית" ובאנגלית "At") כמפריד בין שם המשתמש לבין שם הרשת בה נמצא המשתמש.
באוגוסט 1982 נקבע תקן פשוט למשלוח דואר אלקטרוני (SMTP) שאפשר משלוח דואר בין מחשבים מתוצרת חברות שונות.
מסמך ההגדרות הטכניות של הפרוטוקול נקרא בהתחלה "סטנדרט 10" ומאוחר יותר שונה שמו לתקן RFC 821.
בין החוקרים שעבדו על הרשת היו בוב קאהן, שפיתח את המודל של רשת בעלת ארכיטקטורה פתוחה - רשת אליה מחוברים מחשבים שונים, המכילים חומרה שונה ומפעילים תוכנות שונות.
ב-1973 הצטרף וינט סרף לפרויקט ויחד הם בנו את פרוטוקול TCP/IP,
דואר זבל אלקטרוני ראשון נשלח ב-3 במאי 1978 באמצעות Arpanet.
כשגארי תוקרט מחברת ייצור המחשבים DEC שרצה לפרסם את הדגמים החדשים למשפחת המיני מחשבים מסוג System-20, שלח ל-357 איש, מסר שהכיל הזמנה להגיע להשקת הדגמים החדשים.
שנות ה-80 - היישומים הצבאיים נדחקים לטובת שימוש אזרחי
ב־1 בינואר 1983 הוחלפה התשתית של ARPANet, שהייתה מבוססת עד אז על NCP לחבילת הפרוטוקולים TCP/IP, שנולדה בעקבות מאמצי המחקר.
זוהי למעשה הנקודה שבה הפך האינטרנט להיות דומה לרשת המוכרת כיום - מבחינת התשתית הלוגית.
בכך למעשה התפצלה ARPANet לגוף אזרחי ולגוף צבאי, שנקרא Milnet.
הקרן הלאומית למדעים מימנה את שלד הטלקומוניקציה עבור האינטרנט NSFNet והרשת התפתחה והגיעה לאוניברסיטאות ומרכזי מחקר.
שנות ה-90 - גישת משקי הבית לרשת
ב-1991 פרסם המדען הבריטי טים ברנרס-לי מ-CERN את התקן ראשון לשפת HTML ואת ה-HTTP וה-WWW, ב-1992 אימצו את התקן באופן רשמי.
הדפדפן מוזאיק יצא לשוק ב-1993 ושינה את חוויית הגלישה, ובדצמבר 1994 יצאה הגרסה הראשונה של נטסקייפ, הדפדפן המסחרי הראשון שהביא את חוויית האינטרנט לציבור הרחב.
רק ב-1994 פתחה ממשלת ארצות הברית את רשת האינטרנט האקדמאית לציבור הרחב והאינטרנט הפך להיות זה המוכר כיום.
הציבור מתחבר לרשת באמצעות ספקי גישה לאינטרנט וספקי הולכה.
ASIC, קיצור של מעגל משולב תלוי יישום (Application Specific Integrated Circuit) הוא מעגל משולב או שבב המיועד ליישום ייחודי ומסוים, להבדיל ממעגלים משולבים תקניים לשימוש כללי.