tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
promotion" 2020 אנחנו מי שאנחנו פרייזר וילסון תפקיד ראשי; 8 פרקים2024עלילות ספיידרוויקטימבלטאק
ג'ק דייוויד האריסון הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדות הקיצוני והקשר ההתקפי בפיורנטינה מהסרייה א' בהשאלה מלידס יונייטד מהפרמייר ליג.
ב-2016 נבחר האריסון ראשון בדראפט ה-MLS, ובאותה שנה דורג במקום השני מבין שחקני הליגה המצטיינים שמתחת לגיל 24.
האריסון נולד בסטוק-און-טרנט וגדל בבולטון שבמנצ'סטר רבתי.
בגיל שבע החל לשחק באקדמיית הכדורגל של ליברפול, אך עבר תוך זמן קצר לזו של מנצ'סטר יונייטד, שם שיחק שבע שנים.
בגיל 14 החליט יחד עם אמו לעבור ללמוד בארצות הברית, בבית הספר ברקשייר שבשפילד, מסצ'וסטס, שם שיחק במועדון הנוער של המחוז, בלאק רוק.
ב-2015 זכה בפרס גאטורייד לשחקן המצטיין בבתי ספר תיכוניים במדינה.
האריסון היה אחד מתוך חמישה שחקנים לא-אמריקאיים הזוכים בפרס זה, כשכל הזכיות החלו ב-2012.
ב-2015 שיחק האריסון באוניברסיטת וייק פורסט, ובשורותיה זכה בתארים אישיים רבים כשחקן שנה ראשונה.
בדצמבר אותה שנה ניסתה קבוצת ניו יורק סיטי להחתים אותו לפני הדראפט, בטענה שמדובר בשחקן שגדל במועדון, זאת מכיוון ששיחק בקבוצת הנוער של מנהטן השייכת לארגון, במשך שלוש השנים האחרונות.
עם זאת, דחה ה-MLS את הבקשה, והאריסון נכלל בדראפט כשחקן הצעיר ביותר שעמד לבחירה.
ב-14 בינואר 2016 נבחר בבחירה הראשונה, הכדורגלן הראשון בתולדות וייק פורסט שנבחר במיקום זה, על ידי שיקגו פייר והועבר בטרייד לניו יורק סיטי בתמורה לבחירה הרביעית, ברנדון וינסנט, וסכום כסף נוסף.
זמן קצר לאחר הדראפט התגלה כי האריסון סובל משבר בעצם האגן, פציעה שהשביתה אותו למשך כשלושה חודשים.
האריסון ערך את הופעת הבכורה שלו בניו יורק סיטי ב-21 במאי 2016, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-57 במשחק שהסתיים בתבוסה 0–7 מול ניו יורק רד בולס ביאנקי סטדיום.
על אף התבוסה, הוא זכה לשבחים על ביצועיו במהלך המשחק.
ב-2 ביוני הפך לכובש הצעיר ביותר בתולדות המועדון, כאשר הבקיע שער בכורה בהופעתו הראשונה בהרכב במשחק מול ריאל סולט לייק, שהסתיים בהפסד בתוצאה 2–3. ב-3 ביולי כבש את השער הראשון, בישל את השני ונבחר לשחקן המצטיין ב"דרבי של נהר ההאדסון", בניצחון הראשון אי פעם של סיטי על רד בולס.
בסיום העונה היה בין המועמדים הסופיים לזכייה בתוארי רוקי העונה של ה-MLS ושער העונה, אך לא זכה בשניהם.
במרץ 2017 קיבל האריסון גרין קארד, יחד עם שניים מחבריו לקבוצה, ולניו יורק סיטי התפנה מקום לשלושה שחקנים בינלאומיים נוספים.
האריסון הבקיע את שערו הראשון לעונת 2017 במשחק מול סן חוזה ארת'קווייקס ב-1 באפריל, שהסתיים בניצחון קבוצתו 1–2. ב-29 באפריל הבקיע צמד ראשון במועדון, בניצחון 2–3 על קולומבוס קרו.
הוא כבש את השער הראשון בניצחון 0–2 על ניו יורק רד בולס ב-24 ביוני, שהיה הניצחון הראשון בהיסטוריה של קבוצתו ברד בול ארנה.
סמוך למועד עזיבתו למנצ'סטר סיטי זכה לשבחים מחבריו לקבוצה לשעבר, אנדראה פירלו ופרנק למפארד, על הופעותיו.
ב-30 בינואר 2018 עבר האריסון למנצ'סטר סיטי, המועדון הבכיר במסגרת חברת האחזקות "קבוצת סיטי פוטבול", אליו השתייכה גם ניו יורק סיטי, וחתם על חוזה רב-שנתי עד לסיום עונת 2020/2021. לאחר שהסתיימה תקופת השאלתו הראשונה ללידס יונייטד חזר למנצ'סטר סיטי.
בעוד לידס הייתה מעוניינת לרכוש אותו, דווח כי סיטי העריכה את שוויו בכ-20 מיליון ליש"ט.
ב-1 ביולי 2019 הסכים האריסון להאריך את חוזהו בסיטי בעונה נוספת, וב-10 באוגוסט חתם על חוזה השאלה לעונה נוספת, השלישית ברציפות, בלידס יונייטד.
עם הגעתו למנצ'סטר סיטי, הושאל האריסון למידלסברו מהצ'מפיונשיפ, תחת המאמן שזה עתה מונה במועדון, טוני פוליס.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במידלסברו ב-17 בפברואר 2018, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-83 במשחק בו הפסידה קבוצתו 0–1 לקארדיף סיטי.
בסך הכול שותף בארבעה משחקים במדי מידלסברו, אך התקשה להתחרות בשחקני ההרכב הקבועים ששיחקו בעמדתו, אדאמה טראורה וסטיוארט דאונינג.
לאחר שהיה חלק מהסגל של מנצ'סטר סיטי במהלך מסע המשחקים של הקבוצה בארצות הברית, הושאל האריסון ב-30 ביולי 2018 ללידס יונייטד מהצ'מפיונשיפ עד תום העונה.
הוא ערך את הבכורה שלו בלידס במשחק פתיחת העונה ב-5 באוגוסט, כשאר נכנס כמחליף בניצחון הביתי 1–3 על סטוק סיטי.
הופעת הבכורה בהרכב במסגרת הליגה הייתה ב-31 באוגוסט, כאשר פתח במקום פבלו ארננדס הפצוע, במשחק מול מידלסברו שהסתיים בתיקו 0-0. ב-15 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בלידס, שער שוויון מול מילוול בדקה ה-89, במשחק שהסתיים בתוצאה 1-1.
האריסון הבקיע את שערו השני לעונה ב-11 בינואר 2019 בניצחון 0–2 על דרבי קאונטי, מול חברו לשעבר בקבוצת ניו יורק סיטי, פרנק למפארד.
במשחקו ה-100 בקריירה, כבש את שער הניצחון (שהיה הרביעי שלו לעונה) מול שפילד ונסדיי באלנד רואד, שהסתיים בתוצאה 0–1.
במהלך עונת 2018/2019 שיחק האריסון ב-42 משחקים בכל המסגרות, הבקיע ארבעה שערים והוסיף ארבעה בישולים.
לידס סיימה את העונה הסדירה במקום השלישי בליגה לאחר הפסד קריטי לוויגאן את'לטיק ב-10 באפריל.
משחקי חצי-גמר הפלייאוף נערכו מול דרבי קאונטי, שסיימה את העונה הסדירה במקום השישי.
הוא פתח בשני משחקי שלב חצי הגמר ובישל את השער בניצחון 0–1 במשחק הראשון שהתקיים בפרייד פארק, אך במשחק השני הפסידה לידס באלנד רואד בתוצאה 2–4, ו-3–4 בסיכום שני המשחקים.
דרבי קאונטי העפילה לגמר הפלייאוף, בו הפסידה לאסטון וילה.
ב-1 ביולי 2019 חתם האריסון על חוזה השאלה לעונה נוספת בלידס יונייטד, כאשר כחלק מהעסקה ניתנה למועדון האפשרות לרכשו בסיומה.
בבכורה המחודשת שלו, הבקיע במשחק הראשון של העונה, בניצחון 1–3 על בריסטול סיטי.
צמד שערי הניצחון שהבקיע האריסון בנובמבר, נגד בלקברן רוברס ורדינג, כמו גם שער נוסף ובישול מול קווינס פארק ריינג'רס, הפכו אותו למועמד לתואר השחקן המצטיין של הצ'מפיונשיפ לאותו חודש, אותו הפסיד בסופו של דבר לג'ארוד בואן מהול סיטי.
הוא כבש את שערו החמישי לעונה ב-29 בדצמבר במשחק מול ברמינגהאם סיטי, שהסתיים בניצחון 4–5. האריסון היה אחד משחקני המפתח שסייעו ללידס לסיים את עונת 2019/2020 במקום הראשון בליגה ולהעפיל לפרמייר ליג.
ב-10 באוגוסט 2020 פורסם שהאריסון יצטרף ללידס בחוזה השאלה בפעם שלישית ברציפות
, הפעם תוך כוונה למעבר קבוע למועדון בסיום העונה, בו שבה הקבוצה לפרמייר ליג.
האריסון הבקיע פעם נוספת ב-29 בדצמבר, במשחק בו ניצחה לידס 0–5 את ווסט ברומיץ' אלביון.
ב-15 במאי 2021 כבש שער אחר ובישל שניים בניצחון לידס 0–4 על ברנלי.
ב-2 ביולי 2021 חתם האריסון על חוזה קבוע לשלוש שנים בלידס יונייטד, תמורת 11 מיליון ליש"ט שהועברו למנצ'סטר סיטי.
ב-24 באוגוסט 2021 הבקיע את שעריו הראשונים לעונה, כאשר כבש צמד בניצחון 0–3 על קרו אלכסנדרה, במסגרת הסיבוב השני של גביע הפוטבול ליג.
ב-2 בינואר 2022 הבקיע את שער הליגה הראשון שלו לעונת 2021/2022 בפרמייר ליג, בניצחון קבוצתו 1–3 על ברנלי.
ב--16 בינואר 2022 הבקיע שלושער בניצחון לידס 3–2 על וסטהאם יונייטד.
ב-22 במאי 2022 הבקיע את שער הניצחון במשחקה האחרון של לידס לעונת 2021/2022 מול ברנטפורד, שהסתיים בתוצאה 1–2. יחד עם הפסדה של ברנלי במשחק שנערך במקביל (אם כי בדיעבד הספיקה ללידס גם תוצאת תיקו), הבטיח הניצחון עונה נוספת ללידס בפרמייר ליג.
האריסון ערך את הופעת הבכורה שלו לעונת 2022/2023 ב-6 באוגוסט 2022, במשחק הראשון של העונה, בו ניצחה לידס את וולברהמפטון וונדררס בתוצאה 1–2. ב-21 באוגוסט כבש את שערו הראשון לעונה, בניצחון 0–3 על צ'לסי.
בתחילת עונת 2023/2024, לאחר נשירתה של לידס יונייטד לצ'מפיונשיפ בסיום העונה שעברה, הושאל ב-14 באוגוסט 2023 לאברטון מהפרמייר ליג.
לאחר עלייתה של לידס בחזרה אל הפרמייר ליג, חזר האריסון לת'ורפ ארץ' (מתקן האימונים של המועדון) בפעם הראשונה מאז תקופת ההשאלה שלו באברטון.
האריסון השתתף באימוני טרום העונה של לידס ובמספר משחקי ידידות.
במהלך משחק הכנה נגד מנצ'סטר יונייטד שנערך בסטוקהולם, האריסון ספג ביקורת נוקבת מצד אוהדי לידס, לאור החלטתו הקודמת לעזוב את המועדון לאחר שירד ליגה.
לאחר טרום עונה מוצלחת, בחר המאמן דניאל פארקה להשאיר את האריסון בסגל.
ב-18 באוגוסט 2025, האריסון קיבל את המספר 20 בסגל הקבוצה ונכנס כמחליף בדקה ה-78 במשחק החזרה הראשון של לידס בפרמייר ליג, ניצחון 1-0 נגד קבוצתו הקודמת, אברטון.
ב-19 בינואר 2025 האריסון הצטרף לפיורנטינה מהסרייה א' בהשאלה עד תום עונת 2025/26.
ב-1 באוקטובר 2017 זומן האריסון לסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21, עקב פציעותיהם של רובן לופטוס-צ'יק ושיי אוג'ו, לקראת צמד המשחקים מול סקוטלנד ואנדורה.
ב-6 באוקטובר ערך את הבכורה שלו בנבחרת מול סקוטלנד, כשהחליף את תמי אברהם בדקה ה-88, שהסתיים בניצחון 1–3. ב-10 באוקטובר פתח בהרכב במשחק מול אנדורה, שהסתיים בניצחון 0–1.
האריסון, שנחשב לשחקן התקפי בעל יכולות מגוונות ורגל שמאל דומיננטית, משחק בדרך כלל בכנף שמאל, אם כי הוא מסוגל לשחק היטב גם באגף הימני.
בנוסף, הוא יכול לשחק גם בעמדת ההקשר ההתקפי עושה המשחק.
הוא ידוע בזכות קצב המשחק שלו, יכולת הכדרור ופעלתנותו הרבה במגרש.
חברו לקבוצה לשעבר ביו יורק סיטי, דוויד וייה, תיאר את האריסון: "שיחקתי במשך שנים רבות ולו יש משהו חשוב, שיש רק לשחקנים מעטים.
כאשר הכדור ברגליו אתה מקבל את התחושה שמשהו מיוחד עומד לקרות".
מאמנו לשעבר בניו יורק סיטי, פטריק ויירה, אמר עליו: "הוא שחקן טוב, טוב מאוד טכנית, הוא מבין את המשחק ויכול לשחק מאחורי החלוץ המרכזי שלנו או לבצע תנועה ולחמוק מחוליית ההגנה של הקבוצה היריבה.
פרס שחקן השנה של גאטורייד: 2015
שחקן החודש של ניו יורק סיטי: יוני 2016
ג'ק וולי הוא לוחם טאקוונדו אירי.
ייצג את אירלנד באולימפיאדת טוקיו 2020.
וולי גדל בעיירה טולהט שבמחוז דרום דבלין שבאירלנד.
בגיל שש הוא התחיל להתאמן בטאקוונדו.
ב-2012 הוא השתתף כצוער בטורניר הבינלאומי הראשון שלו באליקנטה, שם זכה במדליית ארד.
בשנה שלאחר מכן הוא זכה במדליית הזהב הראשונה שלו בתחרות לצעירים בטרלבורג.
ב-2014 הוא התחרה באליפות העולם לצעירים בטאיפיי בקטגוריה של מתחת ל-48 ק"ג.
ב-2015, וולי התחרה לראשונה בטורניר הבוגרים בקטגוריית המשקל מתחת ל-54 ק"ג באליפות ארצות הברית הפתוחה באורלנדו.
הוא סיים שלישי, בעוד שסיים שני בקטגוריית המשקל מתחת ל-55 ק"ג בתחרות הצעירים.
הוא התחרה לראשונה גם באליפות העולם בטאקוונדו בצ'ליאבינסק (עד 54 ק"ג), שם הפסיד ברבע הגמר לוונילטון טשיירה הברזילאי.
בנוסף, הוא זכה במדליית כסף (עד 55 ק"ג) באליפות אירופה לנוער בדאוגבפילס.
בינואר 2016 התחרה וולי באיסטנבול בטורניר המוקדמות האירופי (עד 58 ק"ג) לקראת אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו מאוחר יותר באותה שנה.
הוא סיים שלישי ולא העפיל לאולימפיאדה, כאשר רק שני המקומות הראשונים העפילו.
עד לאליפות העולם 2017 במוג'ו, הוא התחרה בקטגוריית המשקל עד 54 ק"ג.
במהלך אותה תקופה הוא השיג מספר זכיות על הפודיום בטורנירים הפתוחים, והשתתף באליפות אירופה במונטרה.
באליפות העולם במוג'ו וולי הודח בשש-עשרית הגמר על ידי אדריאן ויסנטה הספרדי.
לאחר גביע העולם הוא עבר לקטגוריית המשקל עד 58 ק"ג.
בשנת 2017 וולי השתתף גם בארבעת טורנירי הגרנד פרי שהתקיימו במוסקבה, רבאט, לונדון ואביג'אן ובגראנד סלאם בוושי.
בשנת 2018, וולי השיג מספר זכיות נוספות על הפודיום בטורנירים הפתוחים.
באליפות אירופה בקאזאן הוא הודח ברבע הגמר על ידי חסוס טורטוסה הספרדי.
בנוסף, הוא השתתף בחמשת טורנירי הגרנד פרי ברומא, מוסקבה, טאיוואן, מנצ'סטר ופוג'יירה; ברומא הוא זכה במדליית ארד.
בשנת 2019 הגיע וולי לשמינית הגמר באליפות העולם במנצ'סטר, והפסיד להדי נפאטי התוניסאי.
באותה שנה הוא השתתף בארבעת טורנירי הגרנד פרי (רומא, צ'יבה, סופיה ומוסקבה) והעפיל לאולימפיאדת טוקיו 2020, ובכך היה לספורטאי האירי הראשון שהעפיל לענף הטאקוונדו במשחקים האולימפיים.
באולימפיאדה, הוא הודח על ידי לוקאס גוסמן הארגנטינאי בשמינית הגמר, בתוצאה של 19–22, ובזאת סיים את השתתפותו.
בגיל 17 וולי יצא מהארון כביסקסואל.
באחד מראיונותיו הוא סיפר שהיו ספורטאים שסירבו ללחוץ את ידו בקרבות בשל כך.
בליל יום שישי, 13 באוגוסט 2020, חמישה ימים לאחר סיומה של אולימפיאדת טוקיו 2020, וולי אושפז בבית חולים לאחר שהותקף קשות בדבלין על ידי "חבורה של בין 8 ל-12 אנשים ונשים".
לאחר שפרסם תמונות שלו אחרי התקיפה, עם כתמי דם עליו ועל בגדיו, הוא זכה לתמיכה ממעריציו באינטרנט.
ב-17 בספטמבר הוא סיפר על התקיפה בריאיון לראיין טוברידי בתוכנית הלילה האירית "The Late Late Show", וזכה לשבחים כ"מקור להשראה ומודל לחיקוי".
מתוך 136 קרבות רשומים בתחרויות ובאירועים שונים, וולי ניצח ב-83 מתוכם, שיעור הצלחה של 61%.
ג'ון קאלווי "ג'ק" וולטון היה פוליטיקאי אמריקאי מאוקלהומה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אוקלהומה החמישי מינואר ועד נובמבר 1923. הוא היה מושל אוקלהומה שכיהן במשך תקופת הכהונה הקצרה ביותר והראשון בתולדות המדינה שהודח מתפקידו.
לאחר הדחתו הוא ניצח בבחירות המקדימות של מפלגתו על מושב בסנאט של ארצות הברית, אך נוצח בבחירות הכלליות על ידי הרפובליקני ויליאם פיין.
ב-1932 הוא נבחר לנציבות התאגידים של אוקלהומה, שם הוא שירת עד 1939. הוא התמודד שוב למשרת המושל ב-1934 וב-1938.
וולטון נולד בעיירה גרינסבורו שבאינדיאנה.
כשהיה בן שש עברה המשפחה ללינקולן, נברסקה.
ב-1897, כשהיה בן 16 התגייס וולטון לצבא ארצות הברית, ושירת בו שש שנים.
במלחמת ארצות הברית-ספרד הוא לא השתתף בקרבות, אך הוא הוצב במקסיקו לזמן מה.
לאחר שחרורו מהשירות ב-1903, עבר וולטון לטריטוריית אוקלהומה כדי להתפרנס כקבלן בניין.
הוא קבע את מושבו בעיר המשגשגת של אוקלהומה סיטי.
ב-16 בנובמבר 1907, בעת שהתגורר שם, התקבלה אוקלהומה כמדינה בארצות הברית.
ב-1910 עברה בירת המדינה מהעיר גתרי לאוקלהומה סיטי.
וולטון הצטרף לשורות המפלגה הדמוקרטית והיה למשתתף פעיל בענייני הפוליטיקה של המדינה.
ב-1917, בתקופת ממשלו של רוברט ויליאמס, נבחר וולטון למשרתו הפוליטית הראשונה.
בשל ניסיונו בענף הבנייה, הוא נבחר בקלות למשרת נציב העבודות הציבוריות של אוקלהומה סיטי.
לאחר הצלחתו בתפקיד זה, הוא נבחר שנתיים לאחר מכן כראש עיריית אוקלהומה סיטי, תפקיד בו הוא כיהן עד 1923.
לקראת תום כהונתו כראש העיר, הגיש וולטון את מועמדותו לבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית למשרת מושל אוקלהומה במקומו של ג'יימס רוברטסון.
לאחר שזכה במועמדות המפלגה הדמוקרטית, נסע וולטון ברחבי המדינה וניהל את מסע הבחירות התוסס ביותר שהיה עד אז באוקלהומה.
בבחירות הכלליות ניצח וולטון, על אף פרסומים מצד דמוקרטים שמרנים שהאשימו אותו ב"סובייטיזם" ובסוציאליזם.
טקס ההשבעה ונשף ההשבעה שלו היו מלאי חיות כמו מסע הבחירות שלו.
ב-9 בינואר 1923 הושבע וולטון כמושל אוקלהומה החמישי.
הוא ייצג את האגף הפרוגרסיבי של המפלגה הדמוקרטית והדבר השתקף במדיניותו.
על אף זאת, רבים מצעדי מדיניות הפנים שלו התקבלו על ידי בית המחוקקים המדינתי, ו-1923 הייתה אחת השנים הפרוגרסיביות ביותר בהיסטוריה החקיקתית של המדינה.
בין הרפורמות של וולטון היו תוכנית נרחבת לסיוע למשקים חקלאיים בקשיים, עדכון החוק לפיצויי עובדים לשיפור תנאיהם, וחוק קפדני יותר לפיקוח על המחסנים כדי לספק את שביעות רצונם של מגדלי הכותנה והחיטה.
וולטון שאב רבים מרעיונותיו מקודמו בתפקיד.
כפי שנושא החינוך היה חלק מרכזי בפועלו של רוברטסון, כך היה הדבר אצל וולטון.
הוא העביר בבית הנבחרים את התוכנית הראשונה של אוקלהומה לאספקת ספרי לימוד בחינם והעברת מענקים בהיקף של מיליון דולר מכספי המדינה לבתי ספר נחשלים.
בגישה פרוגרסיבית אמיתית, הנהיג וולטון עונשים כבדים יותר על הפרת חוקי המדינה ותקנותיה, הרחיב את ההוצאה על תוכניות רווחה, וויזם תוכנית לייצוב המשקים החקלאיים בפיקוח מועצת החקלאות של המדינה.
צרותיו של וולטון החלו כאשר הוא החל לזגזג בין הפרוגרסיבים שתמכו בתוכניותיו לבין השמרנים שהתנגדו להן.
הוא החל לאבד את השליטה על בית המחוקקים ובניסיונותיו לפנות לשני הצדדים, הוא איבד את כלל התמיכה.
מתוך תקווה להשיב לעצמו את התמיכה, ניסה וולטון להשיג את תמיכת הסיעות באמצעות מינויים למנהיגי הסיעות למשרות ממשלתיות וחינוכיות גבוהות יותר.
על אף שראה הצלחה מועטת בתוכניותיו, בטווח הארוך הם הוכחו כחסרות תועלת.
ב-1921 צמחו כבר ממדיו של ארגון העליונות הלבנה הקו קלוקס קלאן באוקלהומה באופן מסוכן וכתוצאה מכך התחולל הטבח בטולסה, שבו פשטו לבנים זועמים על שכונות האפרו-אמריקאים, וביצעו מעשי אלימות ורצח.
האלימות המשיכה גם בתקופת ממשלו של וולטון.
כדי לפצח את הקלאן, הכריז וולטון על ממשל צבאי במחוזת אוקמולגי וטולסה, והשעה את צו הביאס קורפוס במחוז טולסה.
חוקת אוקלהומה אוסרת במפורש על ביטולו של צו הביאס קורפוס ובית המחוקקים זעם על מעשיו של וולטון.
בתגובה לכך, הוקם באוקלהומה סיטי חבר מושבעים גדול שעליו הוטל לנהל חקירה.
ב-5 בספטמבר 1923 בעקבות ההכרזה על הקמת חבר המושבעים, הכריז וולטון על "ממשל צבאי מוחלט" בכל רחבי המדינה.
הדרישות להליך הדחה נגד וולטון מילאו את הקפיטול המדינתי ומנהיגי בית הנבחרים והסנאט של אוקלהומה קראו לכינוס מושב מיוחד ב-2 באוקטובר.
מתוך תקווה למנוע את קידום הליך ההדחה, כינס וולטון את בית המחוקקים למושב מיוחד ביוזמתו ב-11 באוקטובר, כשהנושא על סדר היום היה הקו קלוקס קלאן.
בית המחוקקים סירב להתכנס והתפזר עד 17 באוקטובר, כאשר עד אז הוכנו האישומים להליך ההדחה.
בפיקוחו של יושב ראש בית הנבחרים ויליאם דלטון מק'בי, הציג בית הנבחרים 22 סעיפי אישום נגד וולטון, והצביע בעד הדחתו.
זמן קצר לאחר מכן, ב-23 באוקטובר, הושעה וולטון מתפקידו וסגן המושל מרטין טראפ היה למושל בפועל.
חבר בית הנבחרים ווסלי דיסני פעל כתובע בסנאט שהתכנס לטובת הליך ההדחה, ובראשו ישב נשיא בית המשפט העליון של אוקלהומה.
מתוך 22 סעיפי האישום, התקבלו 11 סעיפים, כולל "איסוף בלתי חוקים של כספי מערכת הבחירות, הגדלת השכר הציבורי, השעיית חוק הביאס קורפוס, שימוש נרחב בסמכות החנינה, וחוסר מיומנות כללי".
ב-19 בנובמבר 1923 הורשע וולטון והודח מתפקידו.
סגן המושל טראפ החליפו ובאותו יום הושבע כמושל אוקלהומה השישי.
נאמר שהחלה ההדחה של וולטון הכניס את אוקלהומה לדפוס הצבעה בבחירות שאמור היה למנוע מינויים לקבוצות מיעוט.
וולטון קיבל אחוזים קטנים בבחירות המקדימות של מפלגתו, אך עדיין נבחר כמועמדה למשרת המושל.
מצב זה שנתפש על ידי בית המחוקקים כאי-צדק, הוביל אותו לאמץ שיטת בחירות שונה.
בסופו של דבר נוצרה מערכת הבחירות המקדימות של אוקלהומה.
ב-1924 פרש מתפקידו הסנאטור רוברט לתאם אוון.
אוון ייצג את אוקלהומה בסנאט מאז קבלתה כמדינה ב-1907. וולטון מייד הציג את מועמדתו בבחירות המקדימות וזכה במועמדות המפלגה עם 30 אחוזים בלבד מקולות המצביעים, והביס את חבר בית הנבחרים של ארצות הברית אברט האוורד.
הסיבה לניצחונו של וולטן זמן כה קצר לאחר הדחתו הייתה ככל הנראה שהוא היה המועמד הדמוקרטי היחידי שגינה בפומבי את הקו קלוקס קלאן.
על כל פנים, בבחירות הכלליות נחל וולטון תבוסה כאשר ב-62 אחוזים מהקולות זכה מועמד הרפובליקנים ויליאם פיין, מול 35 הקולות שהצביעו לוולטון.
בתגובה לתבוסתו של וולטון, הנהיגו מנהיגי הדמוקרטים באוקלהומה "הצבעה מדורגת" (Ranked voting), על פיה נספרו רק פתקי הצבעה בהם סומנו מועמדים בעדיפות שנייה ושלישית, כלל שבסופו של דבר נפסק שהוא נוגד את החוקה.
ב-1932 נבחר וולטון לנציבות התאגידים של אוקלהומה, תפקיד בו הוא שימש בשנים 1933–1939. בשנים 1934 ו-1938 הוא ניסה להתמודד שוב על משרת המושל, אך בשתי הפעמים נוצח בבחירות המקדימות של הדמוקרטים.
לאחר סיום כהונתו בנציבות התאגידים פרש וולטון מן החיים הפוליטיים והעביר את שנותיו הבאות בעריכת דין באוקלהומה סיטי.
ג'ק וולטון נפטר באוקלהומה סיטי ב-25 בנובמבר 1949, בגיל 68. הוא נטמן בבית הקברות רוז היל שבעיר.
ג'ק תומאס דייוויס , הידוע כג'ק וולף, הוא שחקן אנגלי.
וולף נולד בדיוסברי, מערב יורקשייר.
יש לו אחות צעירה ממנו.
הוא למד בבית הספר אקוורת לאחר מכן סיים את לימודיו באקדמיה מאונטוויו לאמנויות התיאטרון בלונדון בשנת 2017. הוא גם התאמן בבית הספר למוזיקה של צ'טהאם במנצ'סטר .
תפקידו הראשון בטלוויזיה היה במחזמר "My life, the musical"' בשנת 2017. באותה שנה הופיע בתיאטרון צ'רינג קרוס במחזה "The Braille Legacy" בתפקיד לואי ברייל ובהצגה "פינוקיו" שהוצגה בתיאטרון המלכותי הלאומי.
בשנת 2018 שיחק בתפקיד ראשי בעונה הרביעית של הסדרה הבריטית "Hetty Feather"/
בינואר 2022 פורסם כי וולף ישחק בעונה בשנייה של סדרת הטלוויזיה צל ועצם המבוססת על סדרת הספרים של לי ברדוגו.
הסרט "חליל הקסם" בכיכובו יצא במהלך שנת 2022.
ב-2023 שיחק בתפקיד גייב גודמן במחזמר כמעט נורמלי, שהוצג ב-Donmar Warehouse בקובנט גארדן שבלונדון.
בשנת 2024 המשיך לשחק בהפקה שעלתה ב-Wyndham's Theatre.
על תפקיד זה היה מועמד בשנת 2024 לפרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה במחזמר.
וולף אמר כי הוא חלק מקהילת הלהט"ב ומזדהה כקוויר.
שנה סרט תפקיד הערות 2022 חליל הקסם טים ווקר / הנסיך טמינו
שנה סדרהתפקיד הערות 2017My life, the musicalבן 2018Hetty Feather סמואל בוסקומב תפקיד ראשי (עונה 4)Father Brown ג'ורג' צ'ייס פרק: "בית האלוהים" 2019 המכשף נדבור פרק: "הרבה יותר" 2021Inside No.
9 אוליבר פרק: "ליל הנשף האחרון" 2023–הווה צל ועצם ווילן הנדריקס תפקיד ראשי (עונה 2); 8 פרקים
שנהפרסקטגוריהפרויקטתוצאהמקור2024פרס אוליבייההשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה במחזמרכמעט נורמלי
ג'ק הייבן הוא/היא אישיות אמריקאית העוסקת במשחק.
מוכר/ת בזכות תפקידו/ה בתור קייסי גרדנר בסדרה "לא טיפוסי" של נטפליקס, ובתור בילי לוגן, בתו של טד לוגן, בסרט המדע הבדיוני הקומי "ביל וטד שורפים ת'זמן".
ג'ק הייבן נולד/ה בשם בריג'ט לנדי-פיין ב-10 באוגוסט 1994, בדאלאס שבטקסס, ללורה לנדי ורוברט פיין, שניהם שחקנים ובמאים, ויש לו/ה אח צעיר.
בגיל שנתיים עבר/ה עם משפחתו/ה לעיר אלמידה שבקליפורניה, שם סיים/ה את לימודיו/ה בבית הספר התיכון "אנסינל" 2012, והיה/הייתה בקבוצת עידוד.
לאחר מכן למד/ה הייבן באוניברסיטת ניו יורק וסיים/ה את לימודיו/ה ב-2015.
ב-8 בנובמבר 2019 יצא/ה הייבן מהארון כא-בינארי והצהיר/ה כי הוא/היא משתמש/ת בכינוי הגוף they/them.
היא/הוא עסק/ה באקטיביזם, והשתתף בין היתר בתנועת המחאה Black Lives Matter.
ב-21 בינואר 2025 חשף/ה הייבן את שמו/שמה החדש שבו החל/ה להשתמש באופן פרטי שנתיים לפני כן.
בתחום המשחק, הייבן ידוע/ה בעיקר עבור גילום דמותה של קייסי גרדנר בסדרת הטלוויזיה "לא טיפוסי".
כמו כן, הייבן ייסד/ה את להקת Subtle Pride, וכן מגזין בשם "Waif Magazine" המתמקד באומנות.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גות'הם2024הופעת המשנה הטובה ביותרראיתי את הטלוויזיה זוהרת
ג'ון "ג'ק" פרדריק האנה היה אנימטור, סופר ובמאי של סרטי הנפשה קצרים אמריקאי.
ג'ק האנה ביים כמה מסרטי ההנפשה הקצרים הבולטים ביותר שהופקו על ידי אולפני וולט דיסני.
ביניהם היו 65 סרטים קצרים של דונלד דאק, אשר זכו לשבח בתור המצחיקים ביותר מבין סיפורי הברווז המונפש של דיסני.
עבודתו של האנה זכתה לכבוד בהזדמנויות רבות על ידי האקדמיה האמריקאית לקולנוע; שמונה מהסרטים המצוירים שביים היו מועמדים לאוסקר, כולל "Tea for Two Hundred", "שעשועי מלחמה" ו-"No Hunting".
לא רע עבור מישהו, כפי שאמר האנה, שנשכר על ידי דיסני כ"מבחן התאמה של שבועיים שנמשך 30 שנה".
האנה נולד ב-5 בינואר 1913 בנוגלס, אריזונה.
הוא עבר ללוס אנג'לס ב-1931 כדי ללמוד ב-Art Guild Academy.
אחת העבודות הראשונות שלו הייתה עיצוב כרזות סרטים לבתי קולנוע בהוליווד.
בשנת 1933, בתקופת השפל הגדול, האנה שלח את תיק העבודות שלו לאולפני וולט דיסני, וזמן קצר לאחר מכן התקבל לעבודה כאמן inbetweener וניקוי.
שם הוא עבד על סרטים מצוירים של מיקי מאוס, דונלד דאק ו"סימפוניות טיפשיות".
עבודתו כאנימטור החלה עם הסרט הקצר "גוליבר מיקי" (1934), כמו גם בסרט זוכה האוסקר "הטחנה הישנה" (1937).
כאשר האנה עבד על הסרט "המצאות מודרניות" (1937), הוא השאיל את דמיונו הפרוע לדמותו של דונלד דאק, ומאז ואילך הקדיש חלק גדול מעבודתו לברווז של דיסני.
החל מהסרט "האחיינים של דונלד" (1938), האנה הוצב במחלקת הסיפורים בכתיבת סרטים מצוירים קצרים; הוא קיבל קרדיט על כתיבת 21 סרטים מצוירים של דיסני.
בשנת 1942 שיתף האנה פעולה עם אמן הקומיקס קארל בארקס בשני ספרי הקומיקס הראשונים שעליהם עבד בארקס.
בשנים שלאחר מכן האנה עשה מבחר סיפורי קומיקס אחרים של דונלד דאק אך בניגוד לבארקס, הוא נשאר באולפן ובסופו של דבר קיבל הזדמנות להיות במאי.
הסרט הקצר "היום החופשי של דונלד" (1944) היה הראשון מבין 94 הסרטים שהאנה ביים.
אלה כוללים את רוב הסרטים הקצרים בכיכובו של דונלד דאק בעידן שלאחר המלחמה יחד עם צ'יפ ודייל והאמפרי הדב; הוא גם ביים כמה סרטים קצרים בכיכובם של מיקי מאוס, גופי, פלוטו וכמה דמויות מינוריות של דיסני כמו "טליק אריה בן כבש".
לאחר שדיסני הפסיקה לייצר סרטי הנפשה קצרים עבד האנה ב-14 פרקים מסדרת הטלוויזיה האנתולוגית של וולט דיסני (שהורכבו מצילומים מהסרטים המצוירים הקלאסיים יחד עם יצירות מקשרות חדשות) והגשים את שאיפתו בבימוי לייב אקשן בכך שטיפל בהקדמות של וולט דיסני לפני כל פרק.
האנה קיווה להיכנס לקריירה בלייב אקשן, אך "וולט דחף אותי כבמאי הנפשה אז הוא נרתע מההצעה.
היו לנו כמה דיונים סוערים ונעשיתי מודע לכך שהגעתי למבוי סתום".
לאחר מכן הלך האנה לוולטר לאנץ הפקות וביים מספר סרטים בכיכובו של וודי הנקר וכמה דמויות משניות.
מלבד הבימוי של סרטים קצרים אלו, האנה היה גם עוזר הבמאי של סדרת הטלוויזיה "המופע של וודי הנקר", שהחלה את שידורה בשנת 1957. "עשיתי פחות או יותר את אותו הדבר שעשיתי עם וולט דיסני בבימוי לייב אקשן חוץ מכך מזה שלאנץ היה טוב יותר בלתפוס ניהול".
עבודת הבימוי האחרונה שלו הייתה בשנת 1963, כשזמן קצר לאחר מכן הוא פרש.
בשנת 1975, האנה היה אחד המייסדים, יחד עם ת.
הי, של תוכנית הנפשת דמויות במכון קליפורניה לאמנויות.
האנה זכה לכבוד כאגדת דיסני בשנת 1992. לעיתים קרובות האנה מיוחס כמי שפיתח, אם לא שיצר, את האישיות של גרסת ההנפשה של דונלד דאק.
מסיבה זו ההיסטוריון של דיסני ג'ים קורקיס כינה אותו "האבא האחר של דונלד דאק".
למרות זאת, האנה מוזכר לעיתים קרובות כאחראי לתקופה הנוסחתית ביותר של דונלד, בה הוא תמיד הצמיד את דונלד עם יריבים זעירים.
המפורסמים מבין היריבים הללו הם צ'יפ ודייל, אבל דמויות אחרות כללו דבורה, חיפושית וקן נמלים.
שרצים אלו הפכו למוקד הסרטים הקצרים בהם הופיעו, אף מדחיקים את דונלד לתפקיד הדמות המשקפת עם הפחתה באישיות שלו כתוצאה מכך.
האנה מת מסרטן בברבנק, קליפורניה ב-11 ביוני 1994, בהיותו בן 81.
ג'ק ויליאם הנדרי הוא כדורגלן סקוטי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אל-איתיפאק מליגת העל הסעודית, ובנבחרת סקוטלנד.
ג'ק הנדרי הצטרף לקבוצת פרטיק ת'יסל באוגוסט 2014. הוא שיחק באופן קבוע בקבוצת המילואים של ת'יסל, לפני שערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ביום האחרון של עונת 2014/15, בשוויון 0-0 מול מאת'רוול ב-23 במאי 2015. ב-1 בספטמבר 2015, חתם הנדרי בויגאן את'לטיק.
במרץ 2016, הוא הצטרף לקבוצה מהליגה השלישית באנגליה, שרוסברי טאון בהשאלה עד תום העונה.
ב-31 באוגוסט 2016, הצטרף הנדרי למילטון קינס דונס, בהשאלה עד ינואר 2017. ב-4 באוקטובר 2016, ערך הנדרי את הופעת הבכורה שלו במילטון קינס דונס, כששיחק בניצחון 0-1 במסגרת גביע הפוטבול ליג על פיטרבורו יונייטד.
ב-2017, חתם הנדרי על חוזה ל-2 שנים עם דנדי.
הוא שיחק באופן קבוע והפך לשחקן מפתח בדנדי בעונת 2017/18.
סלטיק החתימה את הנדרי על חוזה ל-4.5 שנים ב-31 בינואר 2018. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בהפסד 1-0 לקילמרנוק ב-3 בפברואר.
ב-31 באוגוסט 2021, חתם הנדרי בקבוצת קלאב ברוז' הבלגית על חוזה ל4 שנים.
ב-26 ביולי 2023, חתם הנדרי בקבוצה הסעודית אל-איתיפק על חוזה עד 2026, יחד עם חברו לשעבר בסלטיק, מוסא דמבלה.
במרץ 2018, הנדרי זומן לראשונה לסגל נבחרת סקוטלנד לצמד משחקי ידידות מול נבחרות קוסטה ריקה והונגריה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-27 במרץ, בניצחון 0-1 על נבחרת הונגריה.
לאחר מכן הוא נכלל בסגל סקוטלנד ליורו 2020, והבקיע את שערו הבינלאומי הראשון במשחק ידידות לקראת הטורניר נגד נבחרת הולנד.
ג'ק דיינג'רמנד הוא איש עסקים ומדען סביבה, מיליארדר אמריקאי, שב-1969 ייסד יחד עם לורה דיינג'רמנד את המכון לחקר מערכות הסביבה (Esri), חברת תוכנה פרטית למערכות מידע גאוגרפי (GIS).
נכון ליולי 2023, שוויו נאמד ב-9.3 מיליארד דולר.
דיינג'רמנד, נשיאה של אסרי, עובד במטה שלה ברדלנדס, קליפורניה.
הוא הקים את החברה כדי לבצע ניתוח שימושי קרקע אך החל להתמקד בפיתוח תוכנת GIS, ששיאה הוא הפצת מערכת ARC/INFO בתחילת שנות ה-80. עם פיתוח ושיווק ARC/INFO השיגה Esri את נתח השוק הדומיננטי בקרב מפתחי תוכנת GIS.
מוצר הדגל של Esri, מערכת עיבוד המידע הגאוגרפית ArcGIS, התפתח בעקבות מאמציו הראשוניים של דיינג'רמנד לפתח את ARC/INFO.
דיינג'רמנד גדל ברדלנדס, בנם של מהגרים הולנדים.
הוריו היו בעלי משתלה בעיירה.
דיינג'רמנד השלים תואר ראשון באדריכלות נוף באוניברסיטה הפוליטכנית של קליפורניה בפומונה.
לאחר מכן קיבל תואר שני בתכנון ערים מאוניברסיטת מינסוטה ותואר שני באדריכלות נוף מבית הספר לעיצוב של אוניברסיטת הרווארד בשנת 1969. עבודתו המוקדמת במעבדה לגרפיקה ממוחשבת וניתוח מרחבי (LCGSA) של בית הספר הובילה לפיתוח תוכנת ARC/INFO GIS של Esri.
הוענקו לו 13 תוארי דוקטור לשם כבוד.
בדצמבר 2017, ג'ק ולורה דיינג'רמנד תרמו 165 מיליון דולר להקמת שמורת הטבע ע"ש ג'ק ולורה דיינג'רמנד בחוף האוקיינוס השקט.
בינואר 2020, ג'ק ולורה דיינג'רמנד תרמו 3 מיליון דולר לקרן המוזיאון של רדלנד.
בשנת 2005, דיינג'רמנד עזר לדוויין מארבל (Duane Marble) להקים את קרן מארבל של האגודה האמריקאית לגאוגרפים למדעי הגאוגרפיה.
קרן זו משמשת לקידום חינוך למדע מערכות המידע הגאוגרפי – GIScience – על ידי מתן פרסים למחקר שביצעו סטודנטים לתואר ראשון ושני.
פרסים אלו כוללים את "פרס ההישגים לתואר ראשון של מארבל-בויל (Marble-Boyle)", "פרס ויליאם ל' גאריסון למחקר העבודה הטוב ביותר בגאוגרפיה חישובית", ו"פרס קרן מארבל למחקר חדשני לתואר שני בגאוגרפיה כמותית".
דיינג'רמנד הוא ממפתחי מדע המידע הגאוגרפי – דיסציפלינה מדעית החוקרת את הטכניקות ללכידה, ייצוג, עיבוד וניתוח מידע גאוגרפי דפים המציגים תיאורי ויקידאטה כחלופה.
הוא פעיל בתחומי גאוגרפיה טכנית (לימוד שימוש ויצירת כלים לניהול מידע מרחבי), גאוגרפיה איכותית (תת-תחום של שיטות גאוגרפיות) וגאוגרפיה כמותית (תת-תחום של שיטות גאוגרפיות).
דיינג'רמנד קיבל פרסים רבים, בהם:
קצין במסדר אורנז'-נסאו ההולנדי (Oranje Nassau).
פרס השירות המצטיין של הורווד (Horwood) מטעם איגוד מערכות המידע העירוניות והאזוריות בשנת 1988.
פרס ג'ון וסלי פאוול של המכון הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1996.
מדליית אנדרסון של איגוד הגאוגרפים האמריקאים בשנת 1998.
המדליה הגאוגרפית של קאלם (Cullum) של האגודה הגאוגרפית האמריקאית בשנת 1999.
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מערב-הונגריה בשנת 2003.
מדליית זהב ע"ש קרל מנרפלט של האגודה הכרטוגרפית הבין-לאומית ב-2007.
דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מינסוטה בשנת 2008.
מדליית הפטרון של החברה הגיאוגרפית המלכותית בשנת 2010.
מדליית אלכסנדר גרהם בל מהנשיונל ג'יאוגרפיק בשנת 2010, יחד עם רוג'ר טומלינסון.
עמית קונסורציום האוניברסיטה למדעי המידע הגאוגרפי בשנת 2012.
זוכה פרס מפעל חיים (פעיל למען כדור הארץ) בשנת 2013.
מדליית אודבן (Audubon) של האגודה הלאומית אודבן בשנת 2015.
גופים ואישים עמם שיתף פעולה
מייקל פרנק גודצ'יילד – גאוגרף בריטי-אמריקאי.
המרכז הלאומי למידע וניתוח גאוגרפי.
קונסורציום אוניברסיטאי למדעי מידע גאוגרפי.
ג'ק דרייפר (Jack Draper; נולד ב-22 בדצמבר 2001) הוא טניסאי בריטי.
נכון ליוני 2025 הוא מדורג 4 בסבב ה-ATP.
דרייפר נולד בלונדון וגדל בסארי, אביו רוג'ר הוא עסקן ספורט ואמו הייתה טניסאית מצטיינת בנעוריה.
ב-2018 הגיע לגמר טורניר אליפות וימבלדון לנערים.
בשנים 2018-2021 זכה בשבעה טורנירי פיוצ'ר.
ב-2022 זכה בארבעה טורנירים מסבב ה-ATP צ'לנג'ר.
כמו כן הגיע לסיבוב השלישי באליפות ארצות הברית הפתוחה לאחר ניצחון על פליקס אוז'ה-אליאסים בסיבוב השני, ולרבע גמר טורניר קנדה מאסטרס כשבדרך גבר על סטפנוס ציציפס.
ב-2023 הודח בסיבוב הרביעי באינדיאן וולס מאסטרס ובאליפות ארצות הברית הפתוחה.
ב-2024 זכה לראשונה בטורניר שטוטגרט (ATP 250) לאחר שגבר על מתאו ברטיני ובטורניר וינה (ATP 500) לאחר ניצחון על קארן חצ'אנוב.
באליפות ארצות הברית הפתוחה הגיע עד שלב חצי הגמר בו הפסיד ליאניק סינר.
באותה שנה השתתף במשחקים האולימפיים בפריז והודח בסיבוב השני על ידי טיילור פריץ.
ב-2025 העפיל לסיבוב הרביעי באליפות אוסטרליה הפתוחה וזכה באינדיאן וולס מאסטרס לאחר ניצחון בגמר על הולגר רונה, על קרלוס אלקרס בחצי הגמר, בן שלטון ברבע הגמר וטיילור פריץ בסיבוב הרביעי.
בעקבות הזכייה נכנס לראשונה לדירוג עשרת הטניסאים המובילים בסבב ה-WTA, כשדורג שביעי.
ג'ק וג'יל הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2011 בבימויו של דניס דוגן, עם תסריט שנכתב על ידי אדם סנדלר וסטיב קורן.
בסרט מככב סנדלר בתפקיד כפול כג'ק וג'יל סאדלסטין, תאומים זהים.
לצדו מופיעים קייטי הולמס בתפקיד אשתו של ג'ק, ואל פצ'ינו המגלם את עצמו.
הסרט עוקב אחר ג'ק, פרסומאי מצליח מלוס אנג'לס, המתמודד עם ביקורה השנתי של אחותו התאומה והכושלת, ג'יל, במהלך חג ההודיה, מה שמוביל לסיטואציות קומיות ומביכות.
הסרט הופק בתקציב של כ-79 מיליון דולר והכניס כ-149 מיליון דולר ברחבי העולם.
הסרט זכה לביקורות שליליות מצד מבקרי קולנוע, אשר ביקרו את ההומור שבו ואת העלילה המרכזית.
עם זאת, הופעתו של אל פצ'ינו קיבלה שבחים מסוימים.
מאז יציאתו, יש הרואים בו אחד מהסרטים הגרועים ביותר שנעשו אי פעם.
בטקס פרסי פטל הזהב ה-32, הסרט היה מועמד לשיא של 12 פרסים בכל עשר הקטגוריות של הטקס.
הוא הפך לסרט הראשון שזכה בכל הקטגוריות, כולל הסרט הגרוע ביותר, הבמאי הגרוע ביותר, השחקן הגרוע ביותר, השחקנית הגרועה ביותר והתסריט הגרוע ביותר.
עשר הזכיות של הסרט מהוות שיא לכמות הפרסים הרבה ביותר שסרט כלשהו זכה בהם במסגרת טקס זה.
ג'ק סאדלסטין הוא פרסומאי מצליח המתגורר בלוס אנג'לס עם אשתו ארין ושני ילדיהם.
הוא חושש מביקורה השנתי של אחותו התאומה, ג'יל, המגיעה לביקור בחג ההודיה.
ג'יל היא אישה קולנית ומגושמת, וג'ק מתקשה להתמודד עם נוכחותה.
במקביל, ג'ק מנסה לשכנע את השחקן אל פצ'ינו להשתתף בפרסומת עבור לקוח חשוב.
פצ'ינו מתאהב בג'יל, מה שמסבך את העניינים עוד יותר.
אדם סנדלר – משחק את הדמויות של ג'ק וג'יל סאדלסטין, תאומים זהים; ג'ק הוא פרסומאי מצליח, וג'יל היא אחותו התאומה הקולנית.
קייטי הולמס – ארין סאדלסטין, אשתו של ג'ק.
אל פצ'ינו – מגלם את עצמו, שחקן המתאהב בג'יל.
יוג'ניו דרבז – פליפה, גנן מקסיקני המגלה עניין בג'יל.
ניק סוורדסון – טוד, חברו של ג'ק.
הסרט "ג'ק וג'יל" זכה לביקורות שליליות באופן גורף.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 3% על סמך 112 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 2.59 מתוך 10. הקונצנזוס של האתר מציין: "למרות הופעה מחויבת באופן בלתי מוסבר של אל פצ'ינו, 'ג'ק וג'יל' בלתי ניתן להמלצה בכל רמה שהיא".
באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון ממוצע של 23 מתוך 100, המבוסס על 26 ביקורות, המעיד על "ביקורות שליליות בדרך כלל".
הסרט נחשב לאחד הגרועים ביותר בקריירה של אדם סנדלר, וזכה בפרס פטל הזהב בכל עשר הקטגוריות בשנת 2011, כולל הסרט הגרוע ביותר, הבמאי הגרוע ביותר, השחקן והשחקנית הגרועים ביותר (שניהם עבור אדם סנדלר בתפקידיו הכפולים).
אנדרו בארקר מוראייטי כתב כי "הטיפשות הכללית של הסרט, הבימוי הרשלני וההסתמכות על רעיון קומי חד־פעמי שמעולם לא היה מצחיק באמת – הם רק חלק מהבעיות הברורות שלו."
הופעתו של אל פצ'ינו התקבלה בחיוב, וכמה מהמבקרים אף ציינו אותה כאחד מהמרכיבים החיוביים הבודדים בסרט, אם כי עצם השתתפותו עוררה תהיות.
עיתון איבנינג סטנדרד ציין כי השחקן, אשר מגלם את עצמו, "מוריד את רמתו" בכך שהוא לוקח חלק באחד הקטעים הבודדים בסרט שנחשבים למצחיקים.
למרות הביקורות הקשות באופן כללי, הסרט זכה גם לתגובות חיוביות מסוימות.
מיק לה־סאל מהסן פרנסיסקו כרוניקל ציין כי אמנם מצא את הדמות של ג'יל מעצבנת, אך "כמעט כל דבר אחר בקומדיה הזו מצליח.
(ולסרט יש) קטעים מוצלחים ורגעים גדולים של קומדיה מספקת."
ג'ק לוקה הינשלווד הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג.
הינשלווד גדל במחלקת הנוער של ברייטון אנד הוב אלביון.
ב-14 באפריל 2023 חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון עד לשנת 2026. ב-28 במאי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 2-1 לאסטון וילה במסגרת המחזור ה-38 והאחרון בפרמייר ליג לעונת 2022/2023.
ב-6 בדצמבר 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על ברנטפורד במסגרת המחזור ה-15 בליגה לעונת 2023/2024. ב-9 באפריל 2024 האריך את חוזהו במועדון עד לשנת 2028.
הינשלווד שיחק בנבחרות הצעירות של אנגליה.
נכלל בסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2025.
הינשלווד נולד לשושלת של כדורגלנים: סבא רבא שלו – וולי הינשלווד , סבו – פול הינשלווד , אביו – אדם הינשלווד , אח של סבו – מרטין הינשלווד ובן דודו – דני הינשלווד, כולם היו שחקני כדורגל.
בן דודו, הארי האוול , משחק עמו בברייטון אנד הוב אלביון.
ג'ק לונדון היה אחד מגדולי סופרי ההרפתקאות האמריקאים וידוע בסיפוריו שהתרחשו בצפון אמריקה.
לונדון נולד בשכונת פועלים בסן פרנסיסקו, מחוץ לנישואין.
הוריו, ויליאם צ'ייני (William Chaney), אסטרולוג, ופלורה ולמן (Flora Wellman), שהתפרנסה כמדיום, שכרו חדר יחד במשך כשנה.
השניים חיו תקופה קצרה כבני זוג לא נשואים, אך לאחר שהתגלה לוולמן בקיץ 1875 כי היא הרה, הודיע צ'ייני כי לא יישא את ולמן וכי אין לו עניין בגידול הילד.
ולמן ניסתה להתאבד פעמיים - ברעל ובירייה, אך שרדה.
צ'ייני עזב אותה, והיא ילדה ב-12 בינואר 1876 וקראה לבנה ג'ק גריפית צ'ייני.
זמן קצר לאחר הלידה פגשה ולמן את ג'ון לונדון, נכה מלחמת האזרחים האמריקאית ואלמן שגידל שתי בנות, וזה התאהב בה.
השניים נישאו בספטמבר 1876, ולונדון גידל את התינוק כאילו היה בנו.
ג'ק גילה זאת רק לאחר גיל 20. את רוב נעוריו בילה בעיר אוקלנד שליד סן פרנסיסקו.
מצבו הכלכלי היה גרוע מאוד בילדותו, וכבר מגיל 10 החל לונדון הצעיר לעבוד למחייתו.
בצעירותו לונדון עבד במגוון רב של עבודות, ביניהן, עובד במפעל לשימורים, מוכר עיתונים, דייג, ימאי במשמר החופים, מלח בספינת ציידי כלבי ים, וספן באוניות באוקיינוס השקט ואזורי הקוטב.
בתקופה זו התחבר לונדון עם עבריינים ועסק בהברחה לא חוקית של צדפי פנינה.
בנוסף לכך היו ללונדון תקופות בהם נדד בצפון אמריקה, שבמהלכם נעצר מספר פעמים על שוטטות.
למרות כל זאת, הצליח לונדון לסיים את לימודיו בתיכון, ובשנת 1895, בגיל 19, החל ללמוד באוניברסיטת ברקלי אך לאחר שסיים שנה אקדמאית אחת, פרש לונדון מלימודיו, ויצא ליוקון, כחלק מהגל הגדול של הבהלה לזהב בקלונדייק.
על רקע חוויותיו בצפון הקר כתב את ספריו הפופולריים ביותר, ביניהם פנג הלבן, קול קדומים, אודיסיאה בצפון, "הבהלה לזהב" ו"הרפתקאות סמוק בליו".
בשנת 1898 חזר לונדון מהצפון הקר עם שאיפה מוגדרת להפוך לסופר, והוא החל את הקריירה הספרותית שלו בשליחת סיפורים למערכות העיתונים בתקווה שיפורסמו.
סיפוריו הראשונים נדחו, אך לונדון לא ויתר, והציב לעצמו רף כתיבה של 500 מילים ביום, על מנת לשפר את כתיבתו.
סיפורו הראשון "לאדם בדרך" נתפרסם בעיתון מקומי, ולונדון הרוויח חמישה דולרים תמורתו.
מאוחר יותר פורסם סיפור נוסף שלו בשם "אלף מיתות" בכתב עת אחר, ששילם לו 40 דולרים כתמלוגים.
בשנת 1899 יצא לאור ספרו הראשון, "אודיסיאה בצפון", שהתבסס על הרפתקאות לונדון ביערות הצפון.
לאחר פרסום ספר זה החלה הקריירה של לונדון לנסוק, והוא החל לפרסם יותר ויותר סיפורים בעיתונים שונים.
בשנת 1900 תמורת פרסום חלק מ"אודיסיאה בצפון" בעיתון, קיבל לונדון שכר סופרים של 2,500 דולר, סכום השווה בימינו ל-50,000 דולר אמריקאי.
במהלך השנים הבאות כתב לונדון כ-50 ספרים נוספים ומאות סיפורים קצרים, כולם נכתבו בקצב כתיבה יוצא דופן במהירותו - בערך מדי ארבעה חודשים יצא לאור ספר נוסף של לונדון.
ספריו של לונדון זכו לפופולריות אדירה, אם כי לא תמיד לאהדת המבקרים.
ב-1902 ביקר לונדון בשכונות העוני של העיר לונדון שבאנגליה, ביקור שעשה עליו רושם רב, ובעקבותיו כתב את הספר "שוכני התהום" המציג את חייהם האומללים של עניי העיר לונדון.
בשנת 1906 הרצה ג'ק לונדון, שהתחיל להתפרסם, באוניברסיטת ייל על המהפכה החברתית.
למחרת ביקר אצלו צעיר בשם סינקלר לואיס, שבא לראיין אותו.
כעבור כמה שנים פנה סינקלר, שהיה במצב כלכלי לא טוב, לג'ק לונדון והציע לו לקנות ממנו נושאים.
לונדון הסכים וקנה נושאים אחדים במחיר של שבעה דולר וחצי ליחידה.
אחדים מהסיפורים המוצלחים ביותר של לונדון נכתבו על פי הנושאים האלה.
בשנת 1907 הוציא לונדון ספר זיכרונות בשם "הדרך", בו תיאר רבות מקורותיו ומחייו כנווד באמריקה.
ב-1910 קנה לונדון 4 קמ"ר של אדמה חקלאית בגלן אלן שבקליפורניה והשתקע שם יחד עם אשתו שרמיאן.
לונדון השקיע את כל כספו ומרצו בחווה ובניסיונותיו להפוך אותה לעסק משגשג, וספריו החלו במוצהר להיכתב רק כדי להרוויח כסף שיממן את פעילותו החקלאית.
לונדון מת בשנת 1916 בחוותו שבגלן אלן, בגיל 40. סיבת מותו נתונה במחלוקת.
הסיבה הרשמית למות לונדון היא התאבדות, אולם מחקרים מאוחרים טוענים שמותו נגרם כתוצאה ממחלה, או מלקיחת מנת יתר של אופיום.
ספריו של לונדון מוגדרים בדרך כלל כספרים המיועדים לנוער, אולם במקור יועדו ספריו של לונדון לקהל הבוגר והרחב, שקיבל את ספריו בהתלהבות גדולה.
אירווינג סטון כתב ביוגרפיה של ג'ק לונדון בשם הספן על גבי הסוס והיא תורגמה לעברית על ידי רפאל אליעז והופיעה בשנת 1943 בהוצאת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר.
אודסיאה בצפון, 1899, תורגם לעברית על ידי מנחם זלמן וולפובסקי, 1945. מהדורה הופיעה בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
מהדורה נוספת הופיעה יחד עם קול קדומים בהוצאת עופרים.
המכסיקאני, תורגם לעברית על ידי יצחק עברי והופיע יחד עם "אודיסיאה בצפון" בספריית תרמיל בשנת 1978.
הבהלה לזהב, תורגם על ידי שושנה נדבה והופיע בשנת תש"י בהוצאת הדב.
בן הזאב, 1900, תורגם על ידי יצחק למדן תחת השם "ביערות הצפון" 1928.
קול מיער, 1903, תורגם לעברית על ידי מ.
בן אליעזר 1932, ובשנית כ"קול קדומים", 1950. הופיעה מהדורה בהוצאת כתר.
מהדורה נוספת הופיעה יחד עם אודיסיאה בצפון בהוצאת עופרים.
זאב הים, 1904, תרגום לעברית על יד שמעון הלקין, 1924. מהדורה הופיעה בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
תרגום חדש על ידי גרשון גירון הופיע ב-2013 בהוצאת ידיעות ספרים.
פנג הלבן, 1906, תורגם לעברית על ידי מ.
אבישאול, והופיע בשנת 1932 בהוצאת נ.
טברסקי.מהדורות נוספות הופיעו בהוצאת מחברות לספרות, כתר ועופרים והוצאת מודן בתרגום יהלי סובול בשנת 2009.
הדרך, 1907. הופיעה מהדורה בהוצאת כתר.
לפני היות אדם, 1907, תורגם על ידי שמעון הלקין והופיע בהוצאת א.
מרטין עדן, 1908, תורגם על ידי ישורון קשת בהוצאת מצפה, ירושלים-תל אביב 1929; תרגום נוסף של יעקב קופילביץ התפרסם ב-1959, במועדון הספר הטוב.
תורגם שוב על ידי עודד פלד, הוצאת כרמל, ירושלים 2012.
עמק הנשמות האבודות, הופיע בהוצאת רשפים.
אשה בשלגים, הופיע בהוצאת מזרחי.
בן השמש (קובץ סיפורים), הוצאת כרמי את שות בע"מ.
הגברת הקטנה של הבית הגדול.
מאנגלית: יצחק הירשברג, הוצאת תבל, 1952.
תל אביב, הוצאת אלכסנדר מוזס, 1968.
הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2001. הספר כולל ארבעה סיפורים: עובד האלילים, אהבת החיים, להדליק מדורה ופיקחותו של פורפורטוק.
שוט מערבה בתוך: סיפורי ים: השותף הסודי ועוד סיפורים.
הוצאת כרמל, 2002. הספר כולל בתוכו את הפרק אנשי התהום .
מאנגלית: אייל טלמון, ערך: יחיעם פדן.
הוצאת כתר, 2006. חלק מן הפרקים הופיע בספר הבהלה לזהב, הוצאת הדב, 1951.
הוצאת מצפה, סדרת "ספרית תרבות", 1930.
תרגמה ניצה פלד, הוצאת נהר ספרים, 2017.
להבעיר מדורה (פעמיים), תרגם עודד וולקשטיין, הוצאת תשע נשמות, 2017.
מאנגלית: אוריאל הלפרין (יונתן רטוש).
הוצאת אמנות, סדרת "ספריה לכל", 1932, שני חלקים.
שם הספר במקור - Adventure.
ג'ק וורנר היה מפיק יהודי-אמריקאי, ממקימי אולפני האחים וורנר.
וורנר נולד כ"יעקב לאונרד וורנר" בעיר לונדון, בחבל אונטריו שבקנדה, הצעיר מבין 12 ילדיהם של זוג המהגרים יהודים פולנים, בנימין וונסל (שלאחר שהיגר לאמריקה שינה את השם לוורנר), ופרל-לאה לבית איכלבאום.
המשפחה נכנסה בשנת 1905 לעסקי הסרט האילם, כאשר וורנר ואחיו הבוגרים הארי, אלברט וסם רכשו חברת הפצה.
בשנת 1912 החלו האחים בהפקת סרטים ובשנת 1917 ייסדו את אולפני האחים וורנר.
במשך שנים ניסו ג'ק וסם וורנר למצוא טכנולוגיה שתאפשר יצירת סרט מדבר.
בשנת 1925 הם הפיקו את הסרט המדבר הראשון, "זמר הג'אז", בכיכובו של אל ג'ולסון.
האולפנים שלהם שמרו על מעמד בכורה בהוליווד לצד אולפנים כ"MGM", כשהם שומרים על בלעדיות לפי "שיטת האולפנים" או "שיטת הכוכבים" על כוכבים כהמפרי בוגרט ובטי דייוויס.
בשנת 1950 ביצע ג'ק וורנר השתלטות על האולפנים כששכנע את אחיו למכור את המניות שלהם ובסתר קנה את המניות.
בשנת 1936 נישא וורנר לאן בויאר, אמה של השחקנית ג'וי פייג' מנישואיה הקודמים לשחקן הסרט האילם דון אלוארדו.
נישואים אלו נמשכו 42 שנים עד מותו של וורנר.
וורנר שירת בצבא האמריקני במלחמת העולם השנייה והגיע לדרגת לוטננט קולונל.
וורנר הפיק שלושה סרטים אשר זכו בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר: "חייו של אמיל זולא" (1937), "קזבלנקה" (1942) ו"גבירתי הנאווה" (1964), עליו קיבל אישית את הפרס.
הקריירה של וורנר ארכה כ-45 שנה, שיא של זמן ביחס לאילי קולנוע אחרים.
לאורך הקריירה שלו, הוא נתפס כדמות מסתורית ומרובת סתירות.
למרות שהיה רפובליקני מובהק, וורנר עודד הפקות שקידמו את תוכנית הניו-דיל של הנשיא הדמוקרטי פרנקלין דלאנו רוזוולט.
הוא התנגד לפשיזם אירופאי ומתח ביקורת על גרמניה הנאצית גם לפני מעורבותה של אמריקה במלחמת העולם השנייה.
בעת המקארתיזם, וורנר מסר מרצונו שמות של אנשי קולנוע שנחשדו בנטיות קומוניסטיות.
למרות הדימוי הציבורי השנוי במחלוקת שלו, הוא נשאר בעל כוח בתעשיית הקולנוע עד לפרישתו בשנות ה-70 המוקדמות.
לקראת סוף שנת 1973 נראו סימנים של בלבול אצל ג'ק.
זמן קצר לאחר מכן הלך לאיבוד בתוך הבניין של החברה.
מאורעות אלו הביאו אותו לפרישה.
בשנת 1974, סבל משבץ שהותיר אותו עיוור ומוחלש.
במהלך השנים הבאות, הוא איבד בהדרגה את היכולת לדבר.
לבסוף, ב-13 באוגוסט 1978 אושפז בבית החולים, שם מת מדלקת בלב ב-9 בספטמבר כשהוא בן 86 שנים.
טקס ההלוויה נערך בבית הכנסת שבו רבים מבני המשפחה היו חברים.
הוא נקבר בבית הקברות בית שלום במזרח לוס אנג'לס.
הוא השאיר אחריו הון של 15,000,000 דולר, אשר אותם הוריש לאלמנתו, אן.
חלק קטן מההון (200,000 דולר) הלכו לבנו המנוכר, ג'ק ג'וניור.
ג'ון אולר למון השלישי היה שחקן אמריקאי.
אחד משחקניה הגדולים של הוליווד בחצי השני של המאה העשרים ואחד השחקנים המעוטרים שקמו בהוליווד: זוכה שני פרסי האוסקר, מתוך שמונה מועמדויות, כמו גם זכה פעמיים בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל קאן ובארבעה פרסי גלובוס הזהב ובעוד שלל פרסים אחרים בקריירה שהתפרשה על פני חמישה עשורים.
הוא נולד במעלית בניוטון שבמסצ'וסטס.
אביו עמד בראש חברה המייצרת דונאטס בבוסטון.
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד, התגייס למון לצי האמריקני.
לאחר שחרורו החל ללמוד משחק באופן מקצועי ועבד כפסנתרן במועדון לילה, כמו גם עבד ברדיו, וכשחקן עבד באוף ברודוויי ואחר כך בברודוויי עצמה ובטלוויזיה.
ורק לאחר כל זה הגיע למון לתעשיית הקולנוע.
הופעת הבכורה הקולנועית שלו הייתה ב"הגברת לוקחת מלח" (1949), סרטו של הבמאי מייקל קורטיז, זאת על אף שתפקידו בסרט היה זעיר ונטול קרדיט.
הופעתו הרשמית הראשונה בקולנוע הייתה ב-1954 בקומדיה הרומנטית של ג'ורג' קיוקור "זה צריך לקרות לך", בו כיכב לצד ג'ודי הולידיי בתפקיד המשנה הגדול ביותר בסרט.
על שני הסרטים הללו קיבל למון מועמדות לאוסקר ושני פרסי גלובוס הזהב.
שיתוף פעולה נוסף היה בין למון לוולטר מתאו.
השניים הופיעו יחדיו במשך 30 שנה, כשסרטם המשותף הידוע מכל הוא הקומדיה "הזוג המוזר" (1968).
הם הופיעו יחדיו גם בשלושה בסרטיו של ויילדר: "הפרקליט, הגיס והכיס", "כותרת ראשית" ו"חברים, חברים, אבל...".
לשניים היה גם תפקיד קטן בסרטו של אוליבר סטון "JFK תיק פתוח" (1991).
שנתיים אחר כך הם כיכבו יחדיו ב"זקנים חסרי מנוח", שהיה להיט קופתי מפתיע ובכך נחשפו לקהלים צעירים.
לאור הצלחת הסרט, כיכבו למון ומתאו בסרט המשך בשם "משתגעים על אהבה" (1995).
שניהם גם נפטרו בהפרש של שנה אחד מהשני.
למון היה הראשון שזכה בפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר ולשחקן המשנה הטוב ביותר.
הוא זכה בפרס שחקן המשנה הטוב ביותר על הסרט "מר רוברטס" (1955), דרמה קומית-מלחמתית שביים ג'ון פורד, כשלצד למון כיכבו הנרי פונדה וג'יימס קאגני.
את פרס האוסקר לשחקן ראשי קיבל למון על הדרמה "להציל את הנמר" (1973) שביים ג'ון ג.
בנוסף היה מועמד למון שש פעמים נוספות לאוסקר על הסרטים: "חמים וטעים", "הדירה", "ימים של יין ושושנים", "הסינדרום הסיני", "הוקרה" ו"נעדר".
ב־1988 קיבל למון את פרס מכון הסרטים האמריקאי למפעל חיים, ושלוש שנים אחר כך קיבל את פרס ססיל ב.
דה-מיל בטקס "גלובוס הזהב" על מפעל חיים.
ב"ימים של יין ושושנים" (1962) עשה למון את אחד מתפקידיו הטובים ביותר.
הוא גילם את ג'ו קליי, איש עסקים צעיר ואלכוהוליסט.
בסרט זה, למון אומר את המשפט הבלתי נשכח: ""My name is Joe C.
and I am an alcoholic." שנים לאחר מכן הודה למון שהוא לא שיחק כשאמר את המשפט הזה.
בניגוד לכוכבים הוליוודים אחרים כמו גרי קופר והנרי פונדה, למון מעולם לא גילם בסרטיו גיבור אמריקאי.
במהלך הקריירה העשירה שלו גילם מגוון רחב של דמויות פשוטות ואמיתיות, אנטי-גיבוריות במובהק.
בטקס פרס גלובוס הזהב של שנת 1998 למון היה מועמד בקטגוריית 'השחקן הטוב ביותר בסרט טלוויזיה' על סרטו "שנים עשר המושבעים", שביים סידני לומט.
בנאום הזכייה של ריימס הוא ביקש מלמון לעלות לבמה, ואז עשה דבר שהדהים את הקהל, ונתן את פסלון הזכייה לג'ק למון (איגוד העיתונאים הזרים בארצות הברית המחלק את פרסי "גלובוס הזהב" החליט לשלוח לריימס פסלון נוסף, כך שפסלון "גלובוס הזהב" נשאר אצל למון, אף על פי שלא זכה בפרס).
למון היה נשוי פעמיים - לשחקנית סינתיה סטון (ממנה יש לו בן) ולשחקנית פליצ'יה פאר, שאף עימה הוליד ילד, עימה היה נשוי עד מותו.
"חמים וטעים" (1959) - מועמדות לפרס האוסקר, פרס גלובוס הזהב, פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי
"הדירה" (1960) - מועמדות לפרס האוסקר, פרס גלובוס הזהב
"ימים של יין ושושנים" (1962) - מועמדות לפרס האוסקר
"דירת התשוקות" (1963) - מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי
"המירוץ הגדול" (1965) - מועמדות לפרס גלובוס הזהב
"הזוג המוזר" (1968) - מועמדות לפרס גלובוס הזהב
"אבודים בניו יורק (1970) - לפי תסריט של ניל סיימון
"כותרת ראשית" (1974) - מועמדות לפרס גלובוס הזהב
"האסיר מהשדרה השנייה" (1975), לצידה של אן בנקרופט
"הסינדרום הסיני" (1979) - מועמדות לפרס האוסקר, פרס ה"באפטה", פרס השחקן בפסטיבל קאן
"הוקרה" - "Tribute" (שנת 1980) - מועמדות לפרס האוסקר, פרס השחקן בפסטיבל ברלין
"נעדר" (1982) - מועמדות לפרס האוסקר, פרס השחקן בפסטיבל קאן
"סיפור חיים" (1986) - מועמדות לפרס גלובוס הזהב
"הרצח של מרי פייגן" (1988), סרט טלוויזיה, מועמדות לפרס גלובוס הזהב ולפרס אמי לבידור בפריים טיים
"אבא" (1989) - מועמדות לפרס גלובוס הזהב
"שנים עשר המושבעים" (1997) - סרט טלוויזיה, מועמדות לפרס אמי, מועמדות לפרס גלובוס הזהב
"ארוכה הדרך הביתה" (1998) - סרט טלוויזיה
"משפט הקופים" (1999) - מועמדות לפרס אמי, פרס גלובוס הזהב
"ימי שלישי עם מורי" (1999) - סרט טלוויזיה, פרס אמי, מועמדות לפרס גלובוס הזהב
האוסקר - 8 מועמדויות, 2 זכיות
פרס גלובוס הזהב - 22 מועמדויות, 4 זכיות
ה"באפטה" - 8 מועמדויות, 3 זכיות
פרס אמי - 5 מועמדויות, זכייה אחת
ג'ק ויליאמסון היה סופר מדע בדיוני, אשר כתיבתו משתרעת על פני 77 שנה.
ב-1976 היה הסופר השני שזכה בפרס ה"גרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 פרס דיימון נייט), פרס מפעל חיים המחולק לסופר מדע בדיוני אחד, פעם בשנה, לצדו של טקס חלוקת פרס נבולה.
במהלך חייו פרסם ויליאמסון מגוון רחב של ספרים וסיפורים קצרים החל מספרות קומיקס ואופרת חלל ועד לספרי מדע בדיוני רציניים המשתייכים לסוגת הגרעין הקשה של המדע הבדיוני.
ספרו הנחשב ביותר האנושואידים פורסם ב-1948 ועוסק ביחסים המורכבים בין האדם ליצירי הטכנולוגיה שלו ובשאלות חברתיות ופילוסופיות הנוגעות ביחסים אלה.
בכך הוא הקדים במספר שנים את אייזק אסימוב שנושא הרובוטים הפך כמעט לתחומו הבלעדי.
The Humanoid Touch (1980) (ספר המשך ל"אנושואידים")
Undersea Quest (1954), ביחד עם פרדריק פול
Undersea Fleet (1956), ביחד עם פרדריק פול
Undersea City (1958), ביחד עם פרדריק פול
טרילוגיה ביחד עם פרדריק פול
ויליאמסון זכה במספר רב של פרסים, בינם פרס הוגו ופרס נבולה.
האסטרואיד 5516 Jawilliamson, שהתגלה על ידי אלינור הלין, נקרא על שמו.
ג'ון "ג'ק" למברט היה כדורגלן אנגלי.
למברט היה חלוץ מרכזי חסון, ובתחילת דרכו הוא נדחה על ידי שפילד ונסדיי לאחר משחק מבחן, ולפיכך החל את הקריירה שלו ברותרהאם קאונטי ב-1922. בתוך זמן קצר הוא עבר ללידס יונייטד, אך בשלוש עונותיו באלנד רואד לא זכה להצלחה רבה.
משחקו הראשון של למברט בארסנל היה נגד בולטון וונדררס ב-6 בספטמבר 1926, אך בעונתו הראשונה בארסנל הוא מיעט לשחק והבקיע שער אחד בלבד; לאחר מכן הוא היה מחליפו של ג'ימי בריין במשך מספר עונות.
פריצתו של למברט התרחשה לבסוף בעונת 1929/1930; בסיועו של הפליימייקר אלכס ג'יימס הוא הצליח להבקיע 18 שערים ב-20 משחקים בלבד, כולל השער הראשון בניצחון של ארסנל על האדרספילד טאון בגמר גביע ה-FA של 1930, שהקנה למועדון את תוארו המשמעותי הראשון.
עונתו הבאה (1930/1931) של למברט הייתה עוד יותר מוצלחת, והוא הבקיע 38 שערים ב-34 משחקי ליגה (שיא מועדון שמאוחר יותר נשבר על ידי טד דרייק), כולל שבע פעמים שלושער; באותה עונה הצליח המועדון לזכות באליפות הראשונה בתולדותיו.
בעונה שלאחר מכן זכה המועדון באליפות כאשר למברט מבקיע 14 שערים ב-12 משחקי ליגה.
למברט כבר היה בן 30 והשתתף בפחות משחקים (ארני קולמן הוביל את התקפת ארסנל לאורך רוב עונת 1932/1933), והוא הודח מההרכב סופית בעקבות החתמתו של ג'ימי דאן בספטמבר 1933; משחקו האחרון בארסנל היה נגד וסט ברומיץ' אלביון ב-13 בספטמבר 1933, והוא הועבר לפולהאם באוקטובר שלאחר מכן.
למברט השתתף ב-161 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 109 שערים.
למרות יחס השערים למשחק הגבוה של למברט הוא מעולם לא זומן לנבחרת אנגליה.
למברט שיחק בפולהאם במשך שתי עונות ופרש מכדורגל ב-1935. ב-1936 הוא החל לאמן את מועדון הכדורגל מרגייט, שבאותה תקופה היה "מועדון בת" של ארסנל, וחזר לארסנל כמאמן קבוצת המילואים ב-1938. הוא מת בתאונת דרכים שהתרחשה ברובע אנפילד שבלונדון ב-7 בדצמבר 1940.
ג'ייקוב ג'וזף "ג'ק" לוּ הוא עורך דין ודיפלומט יהודי-אמריקאי אשר כיהן כשגריר ארצות הברית בישראל.
לו כיהן כמזכיר האוצר של ארצות הברית וכן כראש סגל הבית הלבן בממשלו של הנשיא, ברק אובמה.
במשך 25 שנות שירותו הציבורי עבד לו גם בממשלו של ביל קלינטון שבו כיהן כראש משרד הניהול והתקצוב בבית הלבן (OMB), והיה לאדריכל המרכזי של ממשלו בסוגיית האיזון התקציבי.
לו נולד וגדל בניו יורק למשפחה יהודית, והוא שומר מצוות.
סיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד בשנת 1978, ולימודי משפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון ב-1983.
הוא החל את הקריירה שלו בוושינגטון ב-1973 כעוזר פרלמנטרי של חבר בית הנבחרים ג'ו מוקאלי עד 1975. משנת 1979 עד 1987 היה יועץ ראשי לענייני מדיניות פנים ליושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית, טיפ אוניל.
הוא כיהן גם בוועדת המדיניות וההיגוי של המפלגה הדמוקרטית, תחילה כסגן יו"ר ולאחר מכן עמד בראשה.
שימש עוזרו של יו"ר הוועדה למנהל ותקציבים בבית הנבחרים.
לו עבד כמשפטן כחמש שנים בחברת עורכי הדין "ואן נס, פלדמן וקורטיס".
כמשפטן, עסק בעיקר בדיני ייצור חשמל.
כמו כן, עבד בעבר במרכז למחקר המזרח התיכון.
שימש כמנהל תחום של הוועד הדמוקרטי הלאומי עבור הקמפיין של הוועד ב-1988, וכסגן מנהל במשרד לניתוח תוכניות של משרד העיר בוסטון למנהל ותקציבים.
מפברואר 1993 עד 1994 כיהן כיועץ מיוחד לנשיא ארצות הברית ביל קלינטון.
היה אחראי על פיתוח מדיניות ועל היוזמה לשירות לאומי - "אמריקור" (Americorps), וכן על החקיקה לרפורמת ביטוח בריאות.
באוקטובר 1994 עזב את הבית הלבן כדי לשמש מנהל ביצועי לענייני חקיקה במשרד למנהל ותקציבים בקונגרס האמריקאי.
מאוגוסט 1995 עד יולי 1998 כיהן לו כסגן מנהל המשרד למנהל ותקציבים בקונגרס.
בתפקיד זה שימש מנהל תפעול ראשי, הממונה על צוות של 500 אנשי צוות, והיה ממונה על תחום רחב סמכויות בנושאי תיאום המאמץ של ממשל קלינטון בנושאי תקציבים והקצאות ממשל.
לא פעם שימש בצוות הממשל למשא ומתן בנושא חוק איזון התקציב של שנת 1997, כשהוא רוכש לעצמו מוניטין של איש משא ומתן סבלני ואפקטיבי.
הנשיא קלינטון מינה אותו לראש המשרד למנהל ותקציבים בקונגרס, והסנאט האמריקני אישר את מינויו ב-31 ביולי 1998. בתפקיד זה כיהן עד תום כהונת ממשל קלינטון בשנת 2001. כראש המשרד למנהל ותקציבים היה אחראי על מדיניות ממשל קלינטון לנושאי תקציב, מנהל ונושאי הקצאות שונות.
כחבר קבינט וחבר בכיר של הצוות הכלכלי בממשל, הוא ייעץ לנשיא בנושאים רחבים הנוגעים למדיניות חוץ ופנים זו.