tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך הטקס מתחיל סטנלי להבין שבתו אינה ילדתו הקטנה עוד, אלא אישה בוגרת.
האירוע מסתיים בהצלחה ושביעות רצון של בני המשפחה.
לבסוף נולד בן וסטנלי לא מצליח לתקשר עמו כי הוא בוכה כל פעם שהוא לוקח אותו לידיו.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותספנסר טרייסיסטנלי בנקסאבי הכלהאליזבת טיילורקיי בנקסהכלהג'ואן בנטאלי בנקסאם הכלהדון טיילורבאקלי דנסטןהחתןלאו ג.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות ולציון 93% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 27 ביקורות.
אבי חדש (נולד ב-23 בספטמבר 1959) הוא שחקן ומדבב ישראלי.
חדש, ששירת בתיאטרון צה"ל, הוא בעל תואר ראשון מהחוג לתיאטרון (מגמת משחק) באוניברסיטת תל אביב משנת 1984. התפרסם לראשונה בתפקיד פרויקה בסרט הקולנוע "אסקימו לימון" (1978), ואף שיחק במספר מסרטי ההמשך - "שפשוף נעים" (1981), "רומן זעיר" (1983) ו"הרימו עוגן" (1985).
ב-2015 השתתף בסרטו של פיני עדן "קמטי צחוק".
כשחקן תיאטרון, החל חדש את דרכו בתיאטרון הבימה, שם שיחק בשנים 1984–1985 בהצגות "יומן חוף ברייטון" ו"טירונות" (בדמות הגיבור יוג'ין ג'רום) וכן בהצגות "המשפט", "מקום קטן בצד" ו"הבית ברחוב שינקין".
בהמשך שיחק חדש גם בהצגות "האביב המתעורר" (תיאטרון החאן, 1989), "אשתי הנצחית לשעבר" (תיאטרון הסימטה) ו"גאוה ודעה קדומה" (תיאטרון הסימטה, 2012–2018), וכן במספר הצגות בתיאטרון הנפש ובתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער.
חדש השתתף גם במספר מחזות זמר, ביניהם "פיטר פן" ב-1989 ו"כנר על הגג" ב-1997, וכן העלה בשנת 1991 הצגת יחיד בשם "התפסן", אותה כתב בהתבסס על הספר "התפסן בשדה השיפון".
בטלוויזיה התפרסם בעיקר בסדרה החינוכית "Seven in Heaven" וכן בתפקידים שונים בסדרת הטלוויזיה "זהו זה!".
כמו כן, החל משנת 1989 עוסק חדש בדיבוב סדרות וסרטי אנימציה, ודיבב בין היתר את דמותו של פינקי בסדרת הטלוויזיה "פינקי והמוח" ואת דמותו של האריה בסרט "להיטים מצוירים משלנו".
בנוסף להיותו שחקן, חדש משמש גם כמרכז מגמת התיאטרון בתיכון א' לאמנויות בתל אביב, וכמורה בבית הספר למשחק של ענת ברזילי.
שנהסרט/סדרהדמותתפקיד1978אסקימו לימוןפרויקהתפקיד משני1981שפשוף נעיםפרויקהתפקיד משני1983רומן זעירפרויקהתפקיד משני1985הרימו עוגןפרויקהתפקיד משנירחוב סומסוםשליח פרחיםתפקיד אורח1989פיטר פן - המחזמרג'ון דרלינגתפקיד משני1992להיטים מצוירים משלנואריה (דיבוב)תפקיד משני1994זהו זה!בתפקידים שוניםתפקיד משניSeven in Heavenרוביןתפקיד משני1995הלו פנינהקונהתפקיד אורח1995-1998פינקי והמוחפינקי (דיבוב)תפקיד משני2000שמשמנהל המלון בחיפהתפקיד אורח2005תחיה ותהיהמורהתפקיד משני2010השועליםמוטיתפקיד אורח2018חיים שלירוקחתפקיד אורח2023קופה ראשיתיואב טוכפלדתפקיד אורח
אברהם (אבי) זֹהר (נולד ב-1937) הוא נשיא מגן דוד אדום מ-2012, קודם לכן כיהן כמנכ"ל מד"א וכקצין חינוך ראשי בצה"ל.
זהר נולד בירושלים, התגייס לצה"ל ב-1956 ושירת בחיל ההנדסה.
במלחמת ששת הימים שירת כקצין מבצעים של חיל ההנדסה.
לאחר המלחמה הוטל עליו להקים את גדוד הצליחה של צה"ל, גדוד 605. הוא יצא במשלחת לאירופה, לרכישת אמצעי צליחה מגוונים ליחידה וללימוד תחום הצליחה.
תחת פיקודו הגדוד נטל חלק בפעולת כראמה ובמלחמת ההתשה.
במלחמת יום הכיפורים נקרא מלימודיו בטכניון לפקד על גדוד הדוברות המאוחד של גדודי ההנדסה הקרבית 605 ו-630, שהקים במהלך מבצע אבירי לב את גשר הדוברות וסייע בהצבת גשר הגלילים וגשרים נוספים שאפשרו את חציית תעלת סואץ.
בהמשך מונה זהר לקצין ההנדסה הפיקודי של פיקוד הצפון, הוא פיקד על כוחות ההנדסה במהלך מבצע ליטני, מבצע בו נטלו חלק כוחות סדירים ומילואים רבים של החיל, בחוד הלחימה.
במרץ 1979 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לקצין חינוך ראשי.
הוא שירת בתפקיד עד אוקטובר 1982. בתקופתו נוסד המקא"ם - מרכז קידום אוכלוסיות מיוחדות ("נערי רפול").
ב-1989 מונה למנכ"ל רשת מלונות "לרום".
ב-1998 מונה למנכ"ל מגן דוד אדום וכיהן בתפקיד עד 2005. ב-2012 מונה לנשיא הארגון.
הוא חלה בסרטן הלימפומה, שנגרם לטענתו בשל חשיפה למי נחל הקישון המזוהמים, ותבע בשל כך את משרד הביטחון.
אבי חימי (נולד ב-6 באפריל 1959) הוא עורך דין פלילי שכיהן כראש לשכת עורכי הדין בישראל מפברואר 2019 ועד להתפטרותו מהתפקיד בפברואר 2023.
חימי נולד וגדל בקריית שמונה, במשפחה בת שמונה אחים ואחיות.
הוריו וחמישה מאחיו עלו ממרוקו והתיישבו בקריית שמונה ב-1956. את לימודיו התיכוניים עשה בפנימייה הצבאית שליד בית הספר הריאלי בחיפה.
הוא שירת בצה"ל במשך שש שנים, תחילה בגולני ואחר כך כקצין בבסיס הדרכה לטירונים בחיל המשטרה הצבאית, והשתחרר בדרגת סרן.
חימי בוגר הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב (1990).
במהלך לימודיו באוניברסיטה עבד כטרום מתמחה במשרדו של עו"ד צבי לידסקי, והמשיך בהתמחות באותו משרד.
לאחר מכן המשיך בהתמחות בבית משפט השלום בנתניה ובפרקליטות מחוז מרכז.
מייד לאחר הסמכתו פתח משרד עצמאי המתמקד בתחום המשפט הפלילי.
בין השאר ייצג את שלום דומרני, את השר שלמה בניזרי, את הכדורגלן עומרי קנדה ואת ראש עיריית קריית מלאכי מוטי מלכה.
מאז שנת 2011 הוא משמש יו"ר (משותף) של הפורום הפלילי הארצי של לשכת עורכי הדין, ומכהן כיו"ר הוועדה המייעצת לשר הפנים לענייני פליטים.
כמו כן, הוא מרצה לסדר דין פלילי ב.
בשנים 2012–2013 הגיש כעשר תוכניות רדיו בתוכנית "הפרקליטים" ברדיו "קול ברמה" החרדי, שדנה בסוגיות משפטיות אקטואליות.
חימי מונה על ידי ראש לשכת עורכי הדין, אפי נוה, לממונה על מחוז המרכז בלשכה.
תפקיד זה מקביל ליושב ראש ועד מחוז, שכן מחוז המרכז טרם הופרד סופית ממחוז תל אביב.
בפברואר 2019, בעקבות פרשת מינויי שופטים תמורת שוחד ופרישתו של אפי נוה מראשות לשכת עורכי הדין, נבחר חימי, המועמד מטעם אפי נוה שאף הגיע להצביע עבורו, לראש הלשכה הזמני עד הבחירות הכלליות בלשכה שהתקיימו ב־18 ביוני 2019.
בתחילת אפריל 2019 החל חימי לפעול למינוי שופט בית המשפט העליון בדימוס, עו"ד יורם דנציגר, כנציג לשכת עורכי הדין בוועדה למינוי שופטים, אך בהמשך זנח הבטחה זו והוביל לבחירתו של עו"ד מוחמד נעמאנה לתפקיד זה.
ב-18 ביוני 2019 גבר בבחירות לראשות לשכת עורכי הדין על עו"ד ציון אמיר, ונבחר לתפקיד.
בדצמבר 2022 הזהיר חימי מפני יוזמות לשינוי מערכת המשפט, כגון ביטול שיטת הסניוריטי וחקיקת פסקת התגברות, וכינה אותם "שינוי שיטת המשטר בישראל".
עו"ד יצחק נטוביץ', ראש סיעת "אמונה במשפט" והמשנה ליו"ר הלשכה, מתח ביקורת על דבריו וטען כי התנהלותו פוליטית וכי הוא "תופס צד".
בתגובה לביקורת זו טען חימי כי נטוביץ' "מנסה להכניס פוליטיקה נלוזה ללשכה", ופיטר אותו.
בינואר 2023 תקף את תוכנית הרפורמות של שר המשפטים יריב לוין וטען כי הוא וכי .
בסוף ינואר 2023 פרסמה אילה חסון עדות לפיה בתוך השנה שקדמה לפרסום ביצע חימי מעשה מגונה במהלך שיחת וידאו עם עורכת דין, שלה כתב לפי בקשתה מכתב המלצה לשפיטה.
תחילה טען שאינו צריך להתייחס למעשים בהסכמה, בין אם נעשו ובין לאו, וטען שהפרסום הגיע בעקבות הדעות שהביע בנושא הרפורמה המשפטית.
בהמשך, ובעקבות התחקיר, טען חימי שהיחסים התנהלו בהסכמה במשך מספר שנים, בניגוד לטענת עורכת הדין שהדברים לא נעשו בהסכמה.
בעקבות התחקיר התפטר חימי מתפקידו כראש לשכת עורכי הדין.
המשטרה הודיעה שפתחה בבדיקת הטענות כלפיו, ובמרץ 2025 פרקליטות המדינה סגרה את התיק נגדו.
באפריל 2024 הגיש חימי עקב הפרסום תביעה לפיצוי בסך 9.2 מיליון ש"ח נגד אילה חסון, חדשות 13 ועו"ד הילה יחזקאל.
חימי משמש יו"ר עמותת "עתיד לצעירים", המנהלת מאבק נגד שימוש בסמים, אלכוהול ואלימות בקרב בני נוער במגזרים היהודי, הערבי והבדואי.
הוא התמודד על ראשות עיריית ראש העין, וכיהן כחבר מועצה בעיר בשנים 1998–2003.
אבי חימי נשוי לחנה חימי, פרופסור לקרימינולוגיה, מרצה ועובדת סוציאלית.
הם מתגוררים בתל אביב, ולהם שתי בנות.
ב-2019 שודרה הסדרה "הנערים" של רשת HBO, בה הופיעה דמותו של חימי והוא גולם על ידי שמיל בן ארי.
אבי (ג'ק) יעקבי הוא קצין בדרגת תת-אלוף במילואים בצה"ל, טייס קרב בחיל האוויר הישראלי, כיהן כמפקד בסיס נבטים, מפקד בסיס רמת דוד וראש מטה אמצעים מיוחדים במטכ"ל.
יעקבי גדל בקיבוץ גונן, בנם של בנימין וריקי, הוא הבכור מבין 10 אחים, שלושה מהם שירתו אף הם כטייסים בחיל האוויר, בהם אל"ם עידו יעקבי שהיה מפקד בית הספר לטיסה.
גיסו הוא אלוף נמרוד שפר, עמיתו לקורס הטיס.
הוא גדל בבית דתי ובגיל 16 החליט להסיר את הכיפה.
התגייס לחיל האוויר ב-1979, סיים קורס טיס מספר 96 ב-1981 והוכשר כטייס קרב.
הוא שירת בטייסת מטוסי סקייהוק ובמלחמת לבנון שירת כטייסת מטוסי כפיר.
לאחר המלחמה עשה עשה הסבה למטוסי F-16 "נץ" בטייסת הסילון הראשונה.
ב-1986 היה חבר משלחת חיל האוויר לארצות הברית לקליטת ראשוני מטוסי ה-F-16 "ברק" וערך את טיסת הבכורה עליהם בישראל.
הוא שימש סגן מפקד טייסת הסילון הראשונה.
ב-1989 יצא ללימודי ארכיטקטורה בטכניון אותם סיים כמצטיין נשיא, ובהמשך שירותו בחיל האוויר פיקד על טייסת 253 (טייסת "נץ").
לאחר מכן שירת כראש ענף תכנון במטה חיל האוויר.
ב-2001 מונה למפקד בסיס נבטים וב-2003 למפקד בסיס רמת דוד.
בתפקידיו הבאים שירת כסגנו הצבאי של האחראי על אגף אמצעים מיוחדים במשרד הביטחון וראש מטה האמצעים המיוחדים במטכ"ל.
השתחרר משירות הקבע ב-2010. הוא המשיך לשרת כטייס קרב במילואים עד 2015 ולאחר מכן המשיך לשרת כמדריך טיסה בבית הספר לטיסה.
בפרישתו היה שיאן הטיסות בחיל האוויר, עם יותר מ-4,000 שעות טיסה.
לאחר שחרורו כיהן כיו"ר תוכנית "שותפות 2000", ארגון שהוקם על ידי קהילת דטרויט לתמיכה בפרויקטים בגליל.
כן עבד בחברת בטר פלייס, כראש מטה וסגן נשיא לענייני תפעול.
הוא בעל תואר שני בדיפלומטיה וביטחון מאוניברסיטת תל אביב.
ב-2018 הצטרף לחברה גט פבריק הישראלית, כסמנכ"ל תפעול.
ביולי 2022, מונה יעקבי למנכ"ל החברה במקומו של אלרם גורן.
אבי וייס (נולד ב-1965) הוא מנכ"ל חברת החדשות של ערוץ 12.
בתקופת היותו סטודנט למדע המדינה באוניברסיטת חיפה עבד כבקר שידור בחברת הכבלים "גוונים".
הוא המשיך לעבוד בגוונים ככתב מוניציפלי ומפיק חדשות.
ב-1993 הצטרף לצוות ההקמה של חברת החדשות ועסק בתיאום הפקת השידורים.
כעבור שנה מונה למפיק המהדורה המרכזית של חדשות 2. בשנת 2000 מונה לרכז המערכת וב-2002 לעורך המהדורה המרכזית.
במאי 2004 מונה במקביל לתפקידו כעורך גם כסמנכ"ל תוכן של חברת החדשות.
ב-2007 מונה למנכ"ל זמני של חברת החדשות במקומו של שלום קיטל, ובמאי 2008 נבחר למנכ"ל קבוע של חברת החדשות.
מינויים בולטים שעשה בתקופת כהונתו היו הצבת יאיר לפיד כמגיש "אולפן שישי", הכנסת דני קושמרו כמגיש נוסף במהדורה המרכזית, גיא סודרי כעורך המהדורה וחיליק שריר כסמנכ"ל תוכן.
הוא פיטר את עמנואל רוזן על רקע של התנהגות לא הולמת, לאחר תלונה שהוגשה נגדו מצד עובדת בחברה על הטרדה מינית.
באפריל 2013 נבחר לכהונה נוספת בת חמש שנים.
נבחר לכהונות נוספת של 5 שנים בתחילת 2018 ובמחצית 2023.
ביולי 2025 כתב ynet רן בוקר חשף תכתובת פנימית בין חברי סגל חדשות ערוץ 12 לגבי סיקור הסבל בעזה, בה וייס שלל ביקורת על היעדר הסיקור המכוון במהדורת החדשות, ולחץ לסיים את הדיון.
אַבִּי וַיְצֶל היא שחיינית אמריקאית, אלופה אולימפית (ריו 2016), זוכת מדליית זהב באליפות העולם (קאזאן 2015) במשחה שליחים משולב 4x100 מטר חופשי, שיאנית עולם בבעבר במשחה שליחים משולב 4x50 מטר חופשי (דוחא 2014) ושיאנית ארצות הברית במשחה ל-50 חופשי (בריכת 25 מטר).
וייצל נולדה בסנטה קלריטה שבקליפורניה.
היא לומדת ומתאמנת באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בהדרכתו של קולי סטיקלס.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בגולד קוסט שבאוסטרליה באוגוסט 2014 זכתה וייצל במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי עם תוצאה של 3:34.23 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא אליפות חדש של 3:32.46 דקות ולפני יפן (3:39.06 דקות).
כשחיינית שלישית היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 53.81 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום 7 ושלישית מבין האמריקאיות במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.50 שניות, ובמקום 11 ורביעית מבין האמריקאיות במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.24 שניות.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בדוחא בדצמבר אותה שנה זכתה וייצל בשלוש מדליות, זהב אחת ושתי כסף.
במדליית הזהב זכתה במשחה שליחים משולב (2 שחייניות ו-2 שחיינים) 4x50 מטר חופשי ביחד עם ג'וש שניידר, מאט גריוורס ומדיסון קנדי תוך שהן קובעות שיא עולם חדש של 1:28.57 דקות (השיא הנוכחי, 2016), לפני רוסיה וברזיל.
כשחיינית רביעית במשחה היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 23.25 שניות.
היא זכתה במדליית כסף אחת במשחה שליחות 4x50 מטר חופשי תוך קביעת שיא אמריקה חדש של 1:34.61 דקות, אחרי הולנד, שקבעה שיא עולם חדש של 1:34.24 דקות, ודנמרק (1:35.48 דקות).
כשחיינית שנייה במשחה היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 23.40 שניות.
במדליית כסף נוספת זכתה במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי עם התוצאה של 3:27.70 דקות, אחרי הולנד, שקבעה שיא עולם חדש נוסף של 3:26.53 דקות, ולפני איטליה (3:29.48 דקות).
כשחיינית שנייה במשחה היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 51.57 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום עשירי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.23 שניות ובמקום 15 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.14 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.27 שניות.
באליפות ארצות הברית (בריכת 25 יארד) שנערכה באוסטין במרץ 2016 קבעה וייצל במשחה ל-50 יארד חופשי שיא ארצות הברית חדש של 21.12 שניות.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) שנערכו באומהה בסוף יוני ובתחילת יולי 2016 סיימה וייצל פעמיים במקום ראשון, במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 24.28 שניות ובמשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 53.28 שניות, ונכללה בנבחרת האמריקאית למשחקים האולימפיים.
במשחקים עצמם היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, לאחר ששחתה בשלב המוקדמות.
מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם סימון מנואל, דנה ולמר וקייטי לדקי בתוצאה של 3:31.89 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 3:30.65 דקות ולפני קנדה (3:32.89 דקות).
כשחיינית שנייה היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 52.56 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.30 שניות ובמקום 12 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.67 שניות.
בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 24.48 שניות ועלתה חמישית לשלב חצי הגמר.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 סיימה וייצל במקום 16 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.80 שניות.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן באוגוסט 2018 סיימה וייצל במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.58 שניות.
נוסף לכך, היא שחתה בשלב המוקדמות, 100 מטר חופשי בתוצאה של 54.20 שניות ו-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:59.30 דקות ולא עלתה לשלב הבא.
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכתה וייצל בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות.
מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם מלורי קומרפורד, קלסי דליה וסימון מנואל בשיא אמריקה חדש של 3:31.02 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא אליפות חדש של 3:30.21 דקות ולפני קנדה (3:31.78 דקות).
כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 52.66 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום עשירי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.58 שניות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 24.47 שניות ועלתה שביעית לשלב חצי הגמר.
באולימפיאדת טוקיו זכתה וייצל בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם רגן סמית', לידיה ג'קובי וטורי הסק בתוצאה של 3:51.73 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא אולימפי חדש של 3:51.60 דקות ולפני קנדה (3:52.60 דקות), כשחיינית רביעית היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 52.49 שניות.
מדליית ארד במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם אריקה בראון, נטלי היינדס וסימון מנואל בתוצאה של 3:32.81 דקות, אחרי אוסטרליה שקבעה שיא עולם חדש של 3:29.69 דקות וקנדה (3:32.78 דקות).
כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 52.68 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה פעמיים במקום שמיני, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.41 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אישי חדש של 24.19 שניות ועלתה מהמקום הרביעי לגמר ובמשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.23 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אישי חדש של 52.99 שניות.
היא שחתה במשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב.
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 זכתה ב-4 מדליות, 1 זהב, 2 כסף ו-1 ארד.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.32 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 24.27 שניות ובמקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.34 שניות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 53.25 שניות.
באולימפיאדת פריז שנערכה בסוף יולי תחילת אוגוסט היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב לאחר ששחתה בשלב המוקדמות ומדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי לאחר ששחתה בשלב המוקדמות.
אברהם (אבי) וַיְצְמָן (נולד ב-19 במרץ 1944) הוא פסיכיאטר וחוקר ישראלי בתחום הפסיכופרמקולוגיה ומדעי העצב,
פרופסור אמריטוס לפסיכיאטריה של הילד והמתבגר ולפסיכיאטריה של המבוגר בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב.
הוא כיהן גם כפרופסור מן המניין נספח במחלקה לפיזיולוגיה ולפרמקולוגיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
ויצמן נולד בתל אביב למנדל ויצמן ובת שבע לבית לרר.
בשנת 1973 סיים לימודי רפואה כמצטיין דיקאן באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 1974–1975 התמחה בבית החולים בילינסון בפתח תקווה.
בשנים 1980-1975 התמחה בפסיכיאטריה לילדים ולנוער ובפסיכיאטרית מבוגרים במרכז לבריאות הנפש גהה.
בשנים 1981–1986 ניהל ויצמן את מחלקת אשפוז היום במרכז הרפואי לבריאות הנפש "גהה".
החל משנת 1988 עומד ויצמן בראש יחידת מחקר במרכז זה.
החל משנת 1993 התמנה לסגן מנהל המרכז פלסנשטיין למחקרים רפואיים, ואחר כך היה למנהלו.
הוא עמד גם בראש המעבדה לפסיכיאטריה ביולוגית במרכז זה.
באותה שנה, 1993, התמנה לפרופסור באוניברסיטת תל אביב.
החל משנת 1994 כיהן כיועץ לשירותים פסיכיאטריים של משרד הבריאות בישראל.
בשנים 1986–1988 עבד ויצמן כחוקר אורח במחלקה לפרמקולוגיה מולקולרית, באגף למדעי העצב הקליניים במכון הלאומי לבריאות הנפש NIH בבתסדה שבארצות הברית.
בשנת 1988, כחבר מחקר מטעם האיגוד לתסמונת טורט, הוא ביקר ועבד במרכז לחקר הילד באוניברסיטת ייל בניו הייבן, באוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבבלטימור, באוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון די.
סי., במכון הלאומי להפרעות נוירולוגיות ושל התקשורת ושבץ (NINCDS), במכון הלאומי לבריאות הנפש בבתסדה ובאוניברסיטת רוצ'סטר.
ויצמן בולט כאחד המומחים החשובים בפסיכיאטריה הביולוגית ובמדעי העצב בישראל ובעולם.
הוא חקר את המנגנונים המוחיים של ההפרעות הפסיכיאטריות.
התחומים שבהם ערך מחקרים כוללים את הדיכאון וההתאבדויות, הפרעה טורדנית-כפייתית, הפרעת דחק פוסט-טראומטית, סכיזופרניה, אנורקסיה נרבוזה, הגנטיקה של ההפרעות הפסיכיאטריות ותפקיד הקולטנים ההיקפיים לבנזודיאזפינים.
בשנים האחרונות התמקד בהפרעות הנוירו-התפתחותיות, בפיתוח אסטרטגיות חדשות לטיפול בהפרעות הפסיכוטיות ובפסיכופרמקולוגיה של ההפרעות הנשיות.
בנוסף לפעילותו בתחום המחקר עבד גם בתחום הפסיכיאטריה הקלינית.
ויצמן נשוי לרונית, פסיכיאטרית ילדים ונוער ופסיכיאטרית מבוגרים, פרופסור באוניברסיטת תל אביב ולזוג שלושה ילדים, ד"ר אבי עמרמי ויצמן וד"ר שירה ויצמן מומחים בפסיכיאטריה ותום עוסק בתחום המחשבים.
2015 - קיבל אות למפעל חיים מאיגוד הפסיכיאטריה בישראל.
ויצמן חיבר לבד ובשותפות מעל 1,000 מאמרים, 28 פרקים לספרים ו-5 ספרים:
2000 - יחד עם רוני שילה, רפאל סטרייר ודייוויד ג'.נאט - Atlas of Psychiatric Pharmacotherapy
2006 - עם רות גרוס-איסרוף - Obsessive-compulsive disorder and comorbidity (ההפרעה הטורדנית-כפייתית והתחלואה הנלווית אליה)
1997 - "פסיכיאטריה של הילד והמתבגר" - עורך, יחד עם שמואל טיאנו, אלן אפטר, יוסי חטב
2000 - "סכיזופרניה" - בהוצאת פרולוג
2001 - "מחלה דו-קוטבית" - בהוצאת פרולוג, יחד עם מיכאל פוירובסקי וורד טל
אברהם (אבי) הררי (נולד ב-29 בדצמבר 1950) הוא ראש המועצה המקומית אבן יהודה לשעבר.
בעבר מילא גם שורת תפקידים בכירים בשירות בתי הסוהר והגיע לדרגת תת-גונדר.
נולד באבן יהודה בשנת 1950, למד וגדל ביישוב.
להררי תואר ראשון במנהל עסקים ותואר נוסף בהתמחות בטרור בין לאומי.
בשנת 1977 התגייס לשירות בתי הסוהר.
הוא שירת במגוון רחב של תפקידי פיקוד ומטה, החל מסוהר, קצין משמרת, קצין מודיעין, מנהל אגף, קצין משאבי אנוש, סגן מנהל בית הסוהר ומנהל בית הסוהר.
בשנת 1982 מונה לסגן מנהל כלא שאטה.
בשנת 1984 שימש כקצין מודיעין בכלא השרון.
בשנים 1986–1991 כיהן כסגן מנהל הכלא השרון.
בשנת 1991 מונה אבי הררי למנהל כלא השרון.
בתקופתו הפך כלא השרון לבית הסוהר הראשון בו הוקם מרכז גמילה מסמים, תוך התמקדות בחינוך, תעסוקה ושיקום לאסירים.
כלא השרון החל את פעילותו כמרכז גמילה בתור יוזמה מקומית, ותהליך הפיכת הכלא למרכז גמילה החל בהפיכת חדר אחד מאגפי הכלא לחדר נקי מסמים, עד הפיכת הכלא כולו למרכז גמילה, טיפול, שיקום וחינוך.
בשנת 1994 מונה למנהל כלא איילון והקים בו אגף נוסף לגמילה מסמים.
בשנים 1996–1998 שימש כסגן מפקד מחוז מרכז וסגן מפקד גוש צפון.
באותה שנה הופיע בתפקיד עצמו כמנהל הכלא בסרטו של ארנון צדוק "לילה לבן".
ב-1999 מונה למפקד הראשון של "גוש גליל" (ב, מחוז צפון) והוענקו לו דרגת תת-גונדר.
בנוסף, היה ראש צוות ההקמה של בית סוהר חרמון ויו"ר הוועדה לכתיבת תורת ההפעלה לבית הסוהר.
לאחר מכן, העביר את מרכז הגמילה מכלא השרון לכלא חרמון ומאוחר יותר פרש משירות בתי הסוהר.
בשנת 2003 נבחר הררי לראשונה לחבר מועצה ומונה לסגן ראש המועצה ושימש בתפקיד עשר שנים כממונה על נושא חזות המושבה ואיכות הסביבה.
בשנת 2013 התמודד אבי הררי לתפקיד ראש המועצה ונבחר ברוב גדול, וסיעתו זכתה בחמישה מנדטים.
לקרא בחירות 2018 הכריזו כל הסיעות במועצה על הזדהות עם סיעתו של הררי ולמעשה התאחדו עמו.
בבחירות עצמן זכה הררי, שהיה מועמד יחיד לראשות המועצה בתמיכה של 95% וסיעתו "לתת יותר" זכתה בעשרה מנדטים מתוך אחד עשר מול סיעה מקומית חדשה שקיבלה מנדט יחיד.
בבחירות לרשויות המקומיות 2024 זכה הררי ב-40% מהקולות ובכך הפסיד למתן כצמן שזכה ב-60% מהקולות, ולאחר 10 שנות כהונה סיים את תפקידו כראש המועצה המקומית.
אבי טנג'י (נולד ב-3 בנובמבר 1969) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
אבי טנג'י נולד והתחנך בבית שאן, ויש לו שבעה אחים.
בשנת 1987 התגייס לצה"ל, ולאחר שחרורו השתתף בפרסומות לטלוויזיה למוסד לביטוח לאומי, למשרד ההסברה, ל"ביתילי" ולחברות נוספות.
בשנת 1991 חזר לעיר מולדתו בית שאן, התחתן ונולדו לו ארבעה ילדים.
טנג'י נטש את עולם הבידור למספר שנים ועבד במרכז העתיקות.
בשנת 2001 חזר לעולם המשחק והשתתף בתפקיד אורח בסדרה "שמש".
בשנת 2010 החל ללמוד משחק בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
השתתף בתוכניות טלוויזיה לילדים – "קופיקו", "מריו" ו"מיסטר צ'יפס".
לאחר כשנה השתתף בסדרות הטלוויזיה "סברי מרנן", "החיים זה לא הכל", "אלנבי", "עבודה ערבית", "טקסי דרייבר", "אחת אפס אפס", "כאן גרים בכיף", "30 ₪ לשעה", "השוטרים", "חזי ובניו", ו"שנות השמונים", בתור אלברט השוטר.
גילם את אלברט השוטר גם בסדרת ההמשך של "שנות השמונים" שנקראת "שנות ה-90".
בקולנוע השתתף בסרטים "איגור ומסע העגורים", "אינרציה", "התחנה" ו"לעבור את הקיר".
השתתף בהצגה "זוג בהפרעה", לצד אבנר דן והדר לוין, ובהצגה "תו מחיר", בבימויו של מוטי חובה.
כמו כן השתתף בקליפים "אבא" של רגב הוד, "ניו יורק" של דנה לפידות.
ובקליפ "האיש מלמטה" של דקל שחרור, בו הוא התחפש לקבצן והופיע בכנסת לצד חברי כנסת שונים במטרה לבדוק את יחסם לעניים.
אבי וייס (נולד ב-14 בינואר 1950) הוא עיתונאי עצמאי העוסק בתחום התקשורת, עורך אתר Telecom News, סופר וניצב משנה בדימוס.
וייס למד בבית הספר הריאלי העברי בחיפה אותו סיים ב-1968.
את השירות הצבאי התחיל וייס בקורס טיס, ועקב פגם בראייה שירת כתותחן טנק בחיל השריון בזמן מלחמת ההתשה.
במלחמת יום הכיפורים גויס למילואים ולקראת סוף המלחמה, ב-21 באוקטובר 1973, במהלך הקרבות על רכס "חמוטל" במתחם "מיסורי" סמוך לחווה הסינית נפל בשבי המצרי.
בזמן השבי סבל מעינויים שדרדרו את מצבו הבריאותי ולאחר כחודש שוחרר.
את חוויותיו הקשות בשבי המצרי כתב וייס בספר שפרסם: "בשבי המצרי במלחמת יום הכיפורים – יומנו של שריונר".
בין השנים 1972–1998 שירת וייס במשטרת ישראל.
בין שלל תפקידים שמילא היו קצין מבצעים בחיפה, קצין מבצעים מחוזי, מפקד משטרת עכו וראש מחלקת ההדרכה של משטרת ישראל.
תפקידו האחרון היה סגן מפקד בית הספר הארצי לשוטרים.
לוייס תואר ראשון ושני בהנדסת תעשייה וניהול מהטכניון, ותואר NSE (מהנדס תמיכה ברשתות תקשורת מחשבים) מהמכללה למינהל, בהצטיינות.
וייס מחזיק בתואר "Special Agent" מממשלת ארצות הברית, לאחר הכשרה בתחום "ניהול משא ומתן מול מחזיקי בני ערובה", הכשרה שהתקיימה באוניברסיטת מדינת לואיזיאנה.
ב-1998, לאחר שירותו במשטרה, פנה וייס לעיתונות בתחומי התקשורת, המחשוב, האינטרנט והטכנולוגיות.
שימש ככתב בכיר בקבוצות "מדיום", נט מגזין ו"פי.סי.
שימש ככתב בכיר ועורך של מגזינים שונים בתחומי הטלקום וה-IT בקבוצת "אנשים ומחשבים" במשך כ-12 שנים ועורך באתר TheCom.
בשנת 2013 הקים את אתר Telecom News.
בשנת 2016 החל וייס לפרסם סדרת כתבות חשיפה על תיק 4000. בכתבות של וייס הוא מותח ביקורת על פרקליטות המדינה, המשטרה והעדים במסגרתו.
הוא משתתף קבוע ב"אולפן הפתוח" של עו"ד כנרת בראשי.
בפברואר 2023 טען שהמשטרה שתלה תוכנות רוגלה מסוג פגסוס במכשירי הסמארטפון של מקורבים לראש הממשלה בנימין נתניהו, ובכך האזינה לשיחות אישיות של ראש הממשלה ושל אנשים בסביבתו הקרובה.
ביוני 2023 נתבע שתי תביעות לשון הרע על סך חצי מיליון שקל על ידי העיתונאים עמית סגל ואבישי גרינצייג.
בדצמבר 2023 הגיעו השלושה להסדר מחוץ לבית המשפט, במסגרתה וייס פרסם התנצלות בפני השניים, שבין השאר נכתב בה: "במשך שנתיים פרסמתי כאן שקרים מוחלטים על אבישי גרינצייג ועמית סגל".
וייס תבע ב-2023 את הצייצנית יעל אבנרי בתביעת דיבה ובינואר 2024 נפסקו לטובתו 16.5 אלף ש"ח.
בדצמבר 2023 הוגש נגדו ונגד אלי ציפורי כתב אישום בעוון הטרדת עד בגין הטרדתה של הדס קליין, עדת תביעה מרכזית במשפטו של נתניהו.
באוגוסט 2024 תבעה קליין את וייס בגין פרסום לשון על סך מיליון שקל.
אבי וייס מתואר בעיתונות כתומך בנתניהו, ואף פעיל עצמאי לקידום ענייניו.
וייס היה היושב ראש של האקסלרטור "TLV-Generator".
עוסק בייעוץ לחברות תקשורת ומתן הרצאות.
וייס נשוי ולו שני ילדים.
בשבי המצרי במלחמת יום הכיפורים – יומנו של שריונר.
מדריך ISDN בישראל בהוצאת פוקוס.
יסודות רשת האינטרנט: המדריך המהיר: צעד אחר צעד.
מדריך לתקשורת נתונים בהוצאת פוקוס בשיתוף עם ג'ילברט הלד.
"אֲבִי זְקֵנִי" (1970) היא יצירת אמנות מאת האמן הישראלי משה גרשוני.
העבודה "אבי זקני" מורכבת מתצלום משפחתי של משפחה יהודית, הלבושה בבגדים מסורתיים כהים.
התמונה נלקחה מן האלבום המשפחתי של גרשוני ומציגה את אב סבו של האמן, וסביבו שאר בני המשפחה.
אחד מן הילדים בתצלום הוא סבו של גרשוני.
סביב ראשו של אב המשפחה צייר גרשוני עיגול רחב.
בצד התצלום הצמיד גרשוני, בעזרת סלוטייפ שקוף, טקסט הכתוב במכונת כתיבה:אבי זקני, משה בן פלוני, גלף עץ.פלוצק, פולין, 1910.נקודת-ציון בחלל-זמן.
בחרתי בנקודה זו בגלל מירב אפשרויות ההתייחסויות (שלי?) אליה וממנה.
בשנת 1971 הוצגה העבודה בתערוכה "מושג + אינפורמציה", שהתקיימה במוזיאון ישראל (2 בפברואר 1971 - 5 במרץ 1971).
ההתייחסות אליה העמידה במרכז את החידוש שבתצלום "רדי מייד".
אולם, תיאור פרשנות מאוחרת של שרה בריטברג-סמל, מציגה אותה כביטוי מקדים ליצירתו של האמן.
"כבר ברגע הרדיקלי ההוא", כותבת בריטברג-סמל, "בחר גרשוני תצלום של משפחתו בפולין, משפחה דתית, גלותית, חמולתית, טיפוסית מאירופה - זן נכחד.
[...] הכל כבר כאן, בתצלום הזה: האישי, האוטוביוגרפי, השייכות, הזיכרון "משם", הילדים, האמנים.
בעבודה רדיקלית מ-1970, [...] אפשר למצוא רמזי בדיעבד לחומרים שיזינו את לידתו השנייה כציייר, ב-1980".
את העיסוק ב"גלות", ניתן להסיק גם מהשוואה ליצירה צילומית דומה של גרשוני - "בנדיקטוס" (1974), שבה עשה האמן שימוש בתמונות של אביו ובכתובת "ציונית": "אבי נולד בפולניה 1904. למד חקלאות בצרפת.
עלה לארץ בשנת 1929. נטע פרדסים.".
בהתייחסו אל העבודות המושגיות של גרשוני, כתב גדעון עפרת כי "קרע החלל והזמן ביצירת גרשוני מתגלה לנו כקרע של ערגה למקום אחר ולזמן אחר, אל רחם של תרבות אותוריטטיבית, אל חסות טרנסצנדנטלית-אותוריטטיבית ואל רחם אוטוביוגרפית של ילדות ומשפחתיות."
בשנת 2008 יצר גרשוני, על בסיס התצלום, ספר אמן בשם "עוד אני הולך אליו והוא לא ישוב אלי", בטכניקה של תצריב צילומי ב"הראל מדפיסים ומוציאים לאור".
אבי חסון הוא מנכ"ל סטארט-אפ ניישן סנטרל.
בעבר כיהן בתור המדען הראשי של משרד הכלכלה, וראש רשות החדשנות הראשון של מדינת ישראל.
לאחר סיום התיכון התגייס לצה"ל, ושירת כקצין מודיעין.
חסון הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ולימודי המזרח התיכון, ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
בשנות ה-90 חסון מילא שורה של תפקידים בתחומי שיווק, מוצר ופיתוח עסקי בחברות תקשורת.
בין היתר, בחברת ECI Telecom, חברת ECtel ותדיראן.
בשנת 1999 הצטרף חסון לקרן ההון סיכון ג'מיני, ובשנת 2004 מונה לשותף בקרן.
בשנת 2010 מונה חסון לתפקיד המדען הראשי במשרד הכלכלה (אז עדיין משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה) בעת כהונת השר בנימין בן אליעזר.
בינואר 2016, עם החלפת לשכת המדען הראשי במשרד הכלכלה ברשות החדשנות, מונה לראש הרשות הראשון והוביל את השינוי הארגוני שהממשלה החליטה עליה.
חסון מילא את שני התפקידים במקביל עד שנת 2017. בתוקף תפקידיו, ייעץ לממשלה בשלל נושאים הקשורים ליישום החוק לעידוד מחקר, פיתוח וחדשנות טכנולוגית בתעשייה (חוק המו"פ).
בשנת 2018, לאחר כמעט עשור בתפקידים ציבוריים, הצטרף חסון לקרן אימרג'.
ביולי 2021 חסון מונה למנכ"ל סטארט-אפ ניישן סנטרל, חברה לתועלת הציבור הפועלת לחיבור בין ענף ההיי-טק בישראל למשקיעים, חברות ויזמים מהעולם.
הוא החליף בתפקיד את פרופסור יוג'ין קנדל.
בנוסף לתפקידיו, חסון מכהן כחבר ועד מנהל במספר ארגונים בולטים, כולל SpaceIL, המרכז הרפואי שיבא - תל השומר, Israel Tech Challenge, ועוד.
אברהם (אבי) ויינברג (נולד ב-1968) הוא ספורטאי פאראלימפי ישראלי, שחקן טניס נכים וכדורסל כיסאות גלגלים.
ויינברג ואחיו שרגא ויינברג נולדו עם מחלה גנטית נדירה בשם פרכת שפוגעת בצפיפות העצם וגורמת לריבוי שברים.
בצעירותו החל להתאמן במרכז הספורט לנכים ברמת גן והיה מראשוני השחקנים בטניס כיסאות גלגלים עם כניסת הענף לארץ.
נוסף לטניס הוא שחקן כדורסל בכיסאות גלגלים והתחרה בקבוצת איל"ן יפו.
בשנת 1991 העפיל לדרג א' של טניס כיסאות גלגלים ברמה העולמית.
בטניס שולחן זכה באליפות הארץ לנכים לשנת 1987. באליפות לשנת 1989 זכה לאחר שגבר על אחיו במשחק הגמר.
בטניס יחידים הפסיד בשלב שמינית הגמר ולא העפיל לרבע הגמר, בטניס זוגות התחרה עם שבתאי בן-יורם והם סיימו בשמינית הגמר.
נבחרת ישראל בכדורסל בכיסאות גלגלים דורגה במקום ה-11 בין הנבחרות.
אבי זיתן (נולד ב-9 בספטמבר 1967) הוא יועץ שיווק ואסטרטגיה ישראלי המלווה ארגונים בתהליכי גיבוש ויישום אסטרטגיה עסקית, שיווקית ותקשורתית הוא מרבה לכתוב על נושאים אלו בתקשורת.
בשנת 1985 שירת בממר"ם ולאחר קורס ההכשרה שירת ביחידת המחשבים של חיל המודיעין.
לאחר שחרורו, למד תואר ראשון בפסיכולוגיה ותואר שני במנהל עסקים ובשנת 1996, לאחר מספר שנים כאיש מחשבים, עבר זיתן למשרד הפרסום פוגל לוין שם עבד כתקציבאי.
בשנת 1999 עבר למשרד הפרסום טמיר כהן בתפקיד סמנכ"ל לקוחות שם ניהל את תקציבי הפרסום של חברות פלאפון, חברת חשמל, קלאבמרקט, שטראוס, קלוגס ובריטיש איירוייז.
בשנת 2002 החל לעבוד כמנהל תקשורת השיווקית בסלקום שם הוביל תהליכי המיתוג והפרסום של החברה.
בשנת 2005 עבר לסאני תקשורת סלולרית שם היה סמנכ"ל השיווק של הקבוצה עד שנת 2007 אז יצא להיות עצמאי.
במהלך הקריירה, עבד זיתן עם לקוחות במגזר הציבורי והעסקי, וליווה תהליכים אסטרטגיים עבור לקוחות כמו שירותי בריאות כללית, בנק מזרחי טפחות, מנורה מבטחים, המכללה למנהל, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה, בית החולים הדסה, הלמן אלדובי, מועדון חבר, ישראכרט ועוד.
ב-2019 הקים זיתן את חברת ההשמה Match, המתמחה בגיוס בכירים ואנשי שיווק, מכירות, דיגיטל ושירות.
זיתן פעיל בתחום התקשורת והמדיה ומופיע בתקשורת בתור מומחה לשיווק ואסטרטגיה, ובעל פודקאסט שבועי בשם "שיווק און גו, מנהלי שיווק מצייצים", בו הוא מארח אנשי שיווק בכירים ומנכ"לים לדון בנושאים עכשוויים בתחום השיווק.
הוא משתתף בהרצאות וכנסים שונים, ומרצה על מינימליזם בשיווק.
זיתן מרבה להתראיין בתקשורת בנושאים מגוונים, כגון יוקר המחיה, מגמות צרכניות ושיווקיות, השפעת מהלכים של משרד הבריאות על שינוי הרגלי התזונה של הציבור והתגייסות חברות מסחריות למאבקים חברתיים.
זיתן נשוי לתמי, בעלת חברת ייעוץ בשם it solutions, הם מתגוררים בהרצליה עם ארבעת ילדיהם.
אבי ווד היא שחיינית בריטית, זוכת שתי מדליות ארד באליפות העולם בבריכת 25 מטר (בודפשט 2024) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
סגנית אלופת אירופה (בודפשט 2021) ומקום רביעי וחמישי ב (טוקיו 2020 ואולימפיאדת פריז בהתאמה) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
ווד נולדה בבאקסטון, דרבישייר שבאנגליה.
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה במאי היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליית כסף במשחה ל-200 מרט עמורב אישי בתוצאה של 2:10.03 דקות, אחרי אנסטסיה גורבנקו מישראל (2:09.99 דקות) ולפני קטינקה הוסו מהונגריה (2:10.12 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:22.78 דקות.
באולימפיאדת טוקיו היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:09.15 דקות, 11 מאיות השנייה לאט ממדליית ארד.
נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:23.72 דקות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 2:22.35 דקות, במקום חמישי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 3:33.96 דקות, כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 53.23 דקות.
באולימפיאדת פריז היא סיימה פעמיים במקום חמישי, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:09.51 דקות ובמשחה שליות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:48.23 דקות, כשחיינית שנייה היא קבעה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:56.57 דקות.
באליפות העולם שנערכה בסינגפור, בסוף יולי תחילת אוגוסט היא סיימה במקום שישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:09.92 דקות ובמקום עשירי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:41.73 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:51.87 דקות, כשחיינית שלישית היא קבעה ב"זיזנוק שליחות" תוצאה של 1:57.77 דקות.
אבי וייס הוא כלכלן ישראלי, פרופסור חבר במחלקה לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן.
הוא מכהן כנשיא מרכז טאוב לחקר המדיניות החברתית בישראל.
אבי וייס הוא בעל תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות באוניברסיטת בר-אילן (1979).
בעל תואר שני בכלכלה (1981) ודוקטורט בכלכלה (1987) מאוניברסיטת שיקגו בארצות הברית.
את התיזה שלו בדוקטורט: "הון פיזי ספציפי לחברה: ניתוח אמפירי של מיזוגים אנכיים" כתב בהנחיית גארי בקר.
באוניברסיטת שיקגו היה וייס עוזר הוראה (1980), עוזר מחקר (1983-1981) ומרצה במסגרת מלגה שקיבל (1982).
ב-1983 חזר לישראל והצטרף לחברת לקסקון בע"מ, יועצת כלכלית, שם עבד עד 1988.
ב-1988 הצטרף כמרצה למחלקה לכלכלה באוניברסיטת בר-אילן, בשנת 1995 קודם למרצה בכיר, ב-2003 לפרופסור חבר ובשנת 2015 לפרופסור מן המניין.
החשובים שביניהם יו"ר המחלקה לכלכלה בשנים 2008-2005, וראש הקתדרה לחשבונאות ע"ש מוריס וביאטריס גלזר (החל משנת 2012).
מחקריו מתמקדים במיקרו-כלכלה יישומית, ובכלל זה כלכלה ניסויית, כלכלה התנהגותית, משפט וכלכלה, כלכלת עבודה, הגירה, הגבלים עסקיים וארגון תעשייתי.
בשנת 2015 מונה לראש מרכז טאוב.
משנת 2018 הוא מכהן כנשיא.
אברהם (אבי) לניר (25 בינואר 1940 – אוקטובר 1973) היה טייס הקרב הישראלי הבכיר ביותר שנפל אי פעם בשבי האויב.
דמותו נחקקה בתודעה הישראלית כדמות הרואית, כאדם שמסר נפשו תוך עינויים קשים בשבי סוריה ולא הסגיר את סודות המדינה עליהם היה אמון – סודות שנגעו, כנראה, בנושא "הנשק שישראל מעולם לא הודתה בקיומו".
על מעשה זה ניתן לו עיטור העוז.
אבי לניר נולד בשם אברהם לנקין בהרצליה.
הוריו, יעקב ומלכה, היו חברים פעילים באצ"ל.
לימים הפך אביו לבכיר בשב"כ.
דודו של לניר היה אליהו לנקין, מפקד אוניית הנשק "אלטלנה".
לניר למד בבתי ספר שונים, משום שתפקידיו של אביו בשירות המדינה חייבו את המשפחה להחליף מקומות מגורים לעיתים, בשנת 1953 עברה המשפחה לוושינגטון, במסגרת שירותו של אבי המשפחה בשירות המדינה.
בגיל 17 חזר לניר לישראל עם משפחתו, ובשנה שנותרה עד לגיוסו למד במגמת אלקטרוניקה של בית הספר הטכני של חיל האוויר.
באוגוסט 1962 נשא לאישה את מיכל ברזילי.
משפחתה של ברזילי הייתה מקורבת למפא"י ובעלת אידאולוגיות הפוכות לזו של משפחתו.
דודה של מיכל, אריה פולונסקי, היה חבר בארגון "ההגנה" ונרצח בידי מתנקשים מהאצ"ל בשנת 1939. לזוג נולדו שני ילדים, נעם (לימים איש עסקים מצליח) ונורית.
לניר התגייס לצה"ל בשנת 1959. כחניך בקורס טיס הצטיין לאורך הקורס ולימים נודע בקור רוחו ובתפקוד מושלם במהלך תרגיל המדמה נפילה בשבי.
ב-1963, כששירת כמדריך בבית ספר לטיסה, התנגש מטוסו, מסוג פוגה מגיסטר, במטוס ווטור בעת טיסת לילה מעל אזור התחנה המטאורולוגית בבית דגן.
לניר הצליח לנטוש את המטוס, שלא היה מצויד בכסא מפלט אך החניך שישב במושב הקדמי נהרג בהתרסקות המטוס סמוך לקיבוץ גבעת ברנר.
זו הייתה הנטישה האווירית הראשונה מדגם זה בשירות חיל האוויר הישראלי מאז כניסת המטוס לשירות ב-1956, לאחר מספר נטישות מוצלחות בחילות אוויר אחרים.
במסגרת שירותו כטייס קרב נשלח בשנת 1965 לטכניון ללמוד הנדסת אלקטרוניקה, וסיים בהצלחה את לימודיו בשנת 1969. בעקבות הכשרה זו היה מטייסי הניסוי של ה"טכנולוג", אב הטיפוס שקדם למטוס הכפיר.
באפריל 1967, הוזנק לניר ליירט מטוסי מיג סורים שחדרו לישראל.
במהלך קרב אוויר שבו הופלו 6 מיגים, דלק לניר אחרי מטוס מיג-21 ופתח עליו באש תותחים מטווח של כ-200 מטר.
מטוס המיג נפגע והתפוצץ, מטוסו של לניר חדר לאזור הפיצוץ וכוסה בשכבת פיח עבה שהקשה על הראות מבעד לחופה.
על אף הראות הנמוכה הצליח לניר לשוב לשטח ישראל ולהנחית את המטוס בעזרת הנחיות של טייס אחר שטס לצדו והנחה אותו במכשיר הקשר.
לימים כונה האירוע בשם "פרשת המיראז' השחור".
סיפור זה הפך לאחת מאגדות החיל, בדומה להנחתת המיראז' ללא טייס בתוכו, שביצע רן פקר מספר שנים קודם לכן.
בשנת 1969, במהלך מלחמת ההתשה, יצא לניר לגיחת הפצצה מעבר לתעלה.
לאחר ביצוע יעף מקלעים נמוך נפגע מטוסו של לניר מרסס התפוצצות מטען של מוקשים אותם הובילה המשאית.
לניר נחת בשלום למרות חורים גדולים שהיו בכל גוף המטוס.
באוגוסט 1971 מונה למפקד טייסת המיראז'ים, טייסת הקרב הראשונה (101), שהייתה מוצבת בבסיס חצור.
מספר חודשים לאחר שהתמנה למפקד הטייסת נאלץ לנטוש את מטוסו שוב, לאחר שבן זוגו לטיסה התנגש בו.
לניר נפצע באורח קשה, אך התעקש וחזר לטוס שבועות ספורים לאחר האירוע.
במסגרת שירותו הצבאי השתתף לניר בכ-200 גיחות קרב, שבהן הפיל שלושה מטוסי אויב מסוג מיג.
במהלך מלחמת יום הכיפורים, ב-13 באוקטובר 1973, סמוך לשעה 11 בבוקר, הוזנק לניר למשימת יירוט בעומק השטח הסורי.
ככל הנראה לא נכח בתדריך הבוקר של הטייסת, ולא היה מודע למיקומן של סוללות הטילים הניידות שהסורים הציבו במהלך הלילה.
בדרכו חזרה לישראל נקלעו לניר ומספר 2 שלו למארב טילים.
מטוס המיראז' של לניר נפגע בחלקו האחורי מטיל קרקע אוויר SA-3 והחל לבעור.
לניר הצליח לנווט את מטוסו הפגוע מערבה עד שנאלץ לנטוש אותו מעל שטח ישראל.
לרוע מזלו, רוח מערבית חזקה סחפה את המצנח לכיוון הכוחות הסורים.
לניר הגיע לקרקע בריא באזור מזרעת בית ג'אן.
חיילי שריון ישראלים מחטיבה 188 ראו אותו צונח אך חשבוהו לטייס מיג.
לאחר דקות אחדות יצר קשר מפקד יחידת החילוץ אליעזר כהן עם מג"ד השריון שבגזרה, ששלח במהירות מספר טנקים לחלץ את לניר.
לניר התנתק מהמצנח והחל לרוץ לעבר השריון הישראלי.
הסורים, שביקשו להפסיק את ריצתו של לניר, ירו עליו מספר פגזי ארטילריה.
אך ככל שחלפו הדקות הצליחו חיילי קומנדו סוריים להקיף את לניר.
לניר נצפה כשהוא מתרומם מהקרקע ומוכנס לנגמ"ש סורי, שהסתלק במהירות מזרחה.
משנודע דבר נפילתו בשבי של לניר, נרשמה תכונה ודאגה רבה בצה"ל ובצמרת המדינית של ישראל.
חששם של אלו גבר משום שבניגוד למנהגם של הסורים להציג בטלוויזיה טייסים ישראלים שנפלו בשבי, לניר לא נראה בפומבי.
על פי עדותו של פרופ' יובל נאמן, העבירה ראש הממשלה גולדה מאיר מסר להנרי קיסינג'ר, כי ממשלת ישראל מוכנה לוותר על שיא החרמון בתמורה ל-28 טייסים ישראלים (ולניר בתוכם) שנפלו בשבי הסורי.
הצורך לחלץ את לניר מידי שוביו היה קריטי.
מעדותו של סרן עמיחי רוקח, איש צוות אוויר שנפל בשבי יום לפני נפילתו של לניר, התברר כי השניים שוחחו ביניהם בבית חולים סורי כשהם שוכבים משני עברי פרגוד.
לשאלתו של רוקח ענה לניר "המצב שלי קשה מאוד, יש לי שברים בידיים וברגליים, שברו לי את העצמות".
ב-9 ביוני 1974 החזירו הסורים את גופתו המעונה של לניר.
על הגופה ניכרו סימני חבלה רבים, כגון עצמות שבורות, ציפורניים עקורות וסימני מכות חשמל.
מפקד חיל האוויר לשעבר, האלוף במיל' מוטי הוד, אמר שבידי לניר היה מידע שהיה מעמיד את קיומה של ישראל בסכנה, אילו היה נשבר וחושף את סודותיו.
אחרי בדיקה של הגופה במכון לרפואה משפטית, ואחרי תחקיר מקיף של ענף ביטחון מידע במחלקה לביטחון שדה של אגף המודיעין, שביקשה לדעת האם דלפו הסודות לסורים, נקבע בדוח מפורט שהתשובה היא חד־משמעית לא.
בתפקידו כמפקד 101 היה סא"ל אבי לניר שותף סוד מלא (לפרויקט), והיה היחיד מבין כל השבויים ממלחמת יום הכיפורים שהיה בעל מידע כזה".
פלד מגיע למסקנה כי סודותיה של המערכת נשמרו בקפידה, למרות שלניר "עונה ונחקר קשות", וממליץ כי מיכל, אלמנתו, תקבל את העיטור בשמו.
לניר נטמן בבית הקברות הצבאי בהר הרצל.
באפריל 1976 הוענק ללניר עיטור העוז.
את העיטור הפקיד הרמטכ"ל מרדכי גור בידי מיכל, אלמנתו של לניר.
אבי כנפו (קנפו) (נולד ב-4 באוגוסט 1982) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
כנפו החל את הקריירה במחלקת הנוער של בית"ר טוברוק והצטרף לקבוצת הבוגרים של הפועל תל אביב בעונת 2001/2002. כנפו הרבה לכבוש במשחקיו הראשונים במסגרת ליגת המילואים וצד את עינם של האוהדים ואנשי המועדון.
את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת ערך כנפו באוגוסט 2001, במחזור הפתיחה מול הפועל פתח תקווה, ובנובמבר 2001 עלה לראשונה בהרכב הפותח.
כנפו אף היה שותף (למשך 14 דקות) בניצחון של הפועל תל אביב על צ'לסי האנגלית בגביע אופ"א.
את שערו הראשון בקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב כבש כנפו בעונת 2002/2003, בניצחון החוץ על הפועל באר שבע 2–0.
את החודשים הראשונים של עונת 2003/2004 החמיץ כנפו בשל פציעה ממושכת, ממנה חזר בינואר 2004. בתחילה שיחק מעט ובהדרגה תפס חזרה את מקומו.
משחק השיא שלו מאז הפציעה הגיע כעבור חודשיים, כשהבקיע את שער הניצחון במשחק מול מכבי אחי נצרת (שהסתיים ב-3–2 דרמטי).
בעונת 2004/2005, בה התמודדה הפועל תל אביב בתחתית הטבלה, התקשה כנפו לבוא לידי ביטוי וכבש שער אחד בלבד לקראת סיום העונה.
בעונת 2005/2006 חזר דרור קשטן לאמן את הפועל תל אביב והחליט לשחרר את כנפו.
בנובמבר 2005 חתם כנפו בהפועל כפר סבא וכבר במשחקו הראשון כבש בהפסד 1–2 להפועל פתח תקווה.
למרות שהקבוצה המשיכה להפסיד גילה כנפו יכולת טובה, אך לאחר שאלי אוחנה החליף את אלישע לוי בתפקיד המאמן נחלש כנפו ובילה דקות רבות על הספסל, בתקופה בה הפועל כפר סבא החלה בהתאוששות.
בסופו של דבר היה לו חלק גדול בהישארות הקבוצה בליגה, כשמחזור לפני הסיום הוא כבש את שער הניצחון (1–0) מול בני סכנין.
את עונת 2006/2007 פתח כנפו על ספסל הפועל כפר סבא, וכשכבר זכה לשחק בהרכב הוא נפצע וחזר לשחק רק בינואר.
בעונת 2007/2008 ירדה הפועל כפר סבא לליגה הלאומית, אך למרות זאת המשיך כנפו לשחק בשורותיה גם בעונת 2008/2009, עד שעבר למכבי נתניה בחלון ההעברות של חודש ינואר.
לקראת עונת 2009/2010 חתם בהפועל רעננה ובתום העונה ירד עמה לליגה הלאומית.
לאחר שנה וחצי ברעננה עבר כנפו בינואר 2011 להפועל עכו מליגת העל, וכעבור שנה, בינואר 2012, חזר להפועל רעננה, אך שוחרר ממנה בתום העונה ולא חזר יותר לשחק כדורגל מקצועני.
כבר מהגילאים הצעירים שיחק כנפו בנבחרות ישראל השונות.
ב-1 בספטמבר 2000 שיחקה נבחרת הנוער של ישראל מול אנגליה במשחק ידידות.
כנפו, שעלה מהספסל, הבקיע את השער היחיד לנבחרת בהפסד 1–3. בנובמבר 2000 שיחקה נבחרת הנוער בקדם אליפות אירופה שנערכה בטורקיה.
כנפו זומן לסגל רק ברגע האחרון והיה חלק משמעותי בנבחרת.
בעונת 2001/2002 זומן כנפו לראשונה לנבחרת הצעירה של ישראל, תחת הדרכתו של משה סיני.
לזכותו רשומות 7 הופעות בנבחרת הצעירה של ישראל.
הופעת הבכורה התקיימה ב-15 באוגוסט 2001 נגד טורקיה.
אברהם מכאל (אבי) מוגרבי (נולד ב-9 במאי 1956) הוא במאי קולנוע ואמן ישראלי, המתרכז ביצירת קולנוע תיעודי, לעיתים בעל אופי ניסיוני, ולרוב בעל אמירה ביקורתית נוקבת על החברה הישראלית.
מוגרבי, בנם של רבקה, ילידת גרמניה ואשת העלייה החמישית, וגבריאל מוגרבי, יליד סוריה, איש אצ"ל, מאנשי העלייה הרביעית, ומבעלי קולנוע מוגרבי בתל אביב, למד פילוסופיה באוניברסיטת תל אביב בין 1979 ל-1982, ואמנות במדרשה לאמנות ברמת השרון.
במלחמת לבנון הראשונה סירב לשרת ונשלח לכלא.
מוגרבי שימש עוזר במאי במספר הפקות בינלאומיות כסרטו של קוסטה גברס "חנה ק." והסרט "מחץ הדלתא", ובמספר סרטים ישראליים, בהם "אבא גנוב", או "צעד קטן" (2002) של הבמאי שחר סגל, ותסריטאי הסרט "סיפור שמתחיל בלוויה של נחש" (1992).
מוגרבי הוא גם אמן ויוצר במדיום הוידאו.
עבודת וידאו שלו בשם "מאחור" הוצגה במוזיאון הרצליה.
הוא מורה לווידאו ארט בבית הספר בצלאל, מורה לקולנוע בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה ומנחה בסדנת בימוי תיעודי במכללה האקדמית ספיר בשדרות.
בשנת 1989 התחיל ביצירת סרטים תיעודיים, בהם הוא לרוב המפיק, הצלם והבמאי, אשר זכו לשבחים רבים ולפרסים ישראליים ובינלאומיים.
סרטו "יום הולדת שמח מר מוגרבי" זכה בפרס היוצר המצטיין בפסטיבל דוקאביב בשנת 1999, ובמקום השני בפסטיבל הסרט הדוקומנטרי ביאמאגאטה.
"נקם אחת משתי עיני" זכה בפרס אמנסטי לסרטים העוסקים בזכויות אדם, המוענק במסגרת פסטיבל רוטרדם לקולנוע, כן זכה בפרס חבר השופטים בפסטיבל הקולנוע של מרסיי ונבחר להציג במסגרת רשמית בפסטיבל קאן (מחוץ לתחרות).
הסרט "אוגוסט" זכה בפרס בקטגוריית "סרט השלום" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
בשנת 2003, צילם בעיירה הפלסטינית עזמוט סרט תיעודי קצר, שהוקרן במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בשנת 2004.
מוגרבי הוא חתן פרס קונרד וולף לשנת 2009 הניתן מטעם האקדמיה לאמנויות בברלין.
חבר דירקטוריון בארגון "שוברים שתיקה".
בשנת 2015, היה בצוות השיפוט של הסרטים הקצרים בפסטיבל ברלין.
בשנת 2021 זכה בפרס שולמית אלוני על סרטו "54 השנים הראשונות".
מוגרבי נשוי לד"ר תמר ברגר, חוקרת ופעילת שמאל, ולהם שני בנים.
"איך הפסקתי לפחד ולמדתי לאהוב את אריק שרון" (1997), מתאר כיצד מוגרבי, איש שמאל כהגדרתו העצמית, נשבה בקסמיו של אריק שרון, בשנים בהן היה שרון סמל לימין הישראלי.
"יום הולדת שמח, מר מוגרבי" (1999) - סרט תיעודי על ציון שנת היובל למדינת ישראל (בתאריך יום הולדתו של מוגרבי), ובמקביל ציון שנת היובל לאירועי הנכבה.
"אוגוסט" (2002) - "פורטרט הזוי, מוטרף, משעשע וקודר של חודש אוגוסט".
"חכה, זה חיילים, אני חייב לנתק עכשיו" (2002).
יצירת וידאו בת 13 דקות.
"נקם אחת משתי עיני" (2005) - מסע אישי תיעודי בעקבות מיתוס המצדה, מיתוס שמשון הגיבור, ועיסא, תושב אל בירה הנצור בביתו בימי מבצע חומת מגן, ומזדהה עם המחבלים המתאבדים.
הסרט התחרה בפסטיבל הסרטים של ונציה.
"בין גדרות" (2016) - תיעוד סדנת תיאטרון של מבקשי מקלט מאריתריאה וסודאן, הכלואים במתקן חולות.
הסרט הוצג בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
"54 השנים הראשונות" (2021) - הסרט הוצג בברלינלה, פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
אבי כהן (14 בנובמבר 1956 – 29 בדצמבר 2010) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
מהשחקנים הבולטים בישראל בשנות ה-70 וה-80. ב-1979 היה לכדורגלן הישראלי הראשון ששיחק באנגליה, כשעבר לקבוצת ליברפול, עימה זכה ב-1981 בגביע אירופה לאלופות.
נחשב לאחד משחקני ההגנה הגדולים בתולדות הכדורגל הישראלי.
לאחר שפרש ממשחק עסק באימון ובשנותיו האחרונות היה יו"ר ארגון שחקני הכדורגל בישראל.
כהן נולד במצרים, לאחר מלחמת סיני.
אביו, משה, שימש כמאמן קבוצת הכדורסל של מכבי קהיר.
שנה לאחר מכן עלתה משפחתו לישראל.
תחילה התיישבה המשפחה בנהריה, בהמשך עברה לשכונת אבו כביר בתל אביב, ולבסוף התיישבה בשנת 1962 בשכונת רמת השקמה ברמת גן.
כהן הצטרף בשנת 1965, בגיל תשע, לקבוצת הילדים של מכבי תל אביב, שהתאמנה בתקופה זו בפארק הלאומי ברמת גן.
מאמנו הראשון היה יהודה ליבני.
בהמשך שיחק במחלקת הנוער, ובעונת 1973/1974 הופיע לראשונה במדי הקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב, במשחק נגד הכח מכבי רמת גן.
כהן שיחק לרוב בעמדת הבלם האחורי.
הוא תמך בהתקפה, נחשב בעל יכולת טכנית טובה, ובהדרגה הפך למנהיג בקבוצה.
בתקופה בה שיחק בקבוצה זכתה מכבי תל אביב בדאבל בעונת 1976/1977, ובאליפות בעונת 1978/1979. בעונה זו הוא הבקיע את אחד השערים הזכורים ביותר בתולדות הכדורגל הישראלי, בדרבי נגד הפועל תל אביב, בבעיטה מהאוויר, במשחק שנערך בתנאי גשם שוטף.
בעקבות הצלחתו בליגה הישראלית, זומן כהן למבחנים בליברפול האנגלית, שאותה אימן בתקופה זו בוב פייזלי.
כרטיס השחקן שלו נרכש על ידי ליברפול ב-450,000 דולר.
הוא שיחק בליברפול שנתיים וחצי, בהן השתתף ב-36 משחקים.
עונתו הטובה ביותר של כהן במדי ליברפול הייתה עונת 1980/1981, בה זכתה הקבוצה בגביע אירופה לאלופות.
כהן שיחק במשחקי השלבים המוקדמים, אך לא שותף בהרכב הקבוצה בחצי הגמר נגד באיירן מינכן ובגמר בפריז מול ריאל מדריד.
בתקופה זו מכבי תל אביב הובסה 6:0 נגד מכבי נתניה, ובעקבות לחצם של מנהלי האגודה על כהן לסייע לקבוצת נעוריו, חזר כהן לקבוצה, לאחר שכרטיסו נקנה מליברפול ב-180,000 דולר.
בשנת 1984 היה כהן ממקימי ארגון שחקני הכדורגל בישראל, והנהיג אותו כיו"ר הראשון, בצוותא עם מזכ"ל הארגון אלי יאני, להישגים רבים, וביניהם הכרה בכדורגלנים כשכירים והסרת תקרת השכר לכדורגלנים.
בשנת 1985 הורשע בהעלבת עובד ציבור ונדון לחודש מאסר על תנאי ולקנס של 100,000 שקלים.
לאחר חמש שנים במכבי תל אביב, הציע לו גריים סונס, מאמן קבוצת גלאזגו ריינג'רס מסקוטלנד ששיחק לצידו בליברפול, לחזור לאי הבריטי.
כהן חתם לשנתיים בקבוצה הסקוטית.
בשנה הראשונה בריינג'רס השתתף כהן רק ב-15 משחקים (בהם גמר גביע הליגה בו זכתה הקבוצה), ובמקביל משפחתו לא התאקלמה בגלאזגו, ולפיכך בסוף השנה ויתר כהן על השנה השנייה בקבוצה וחזר כדי לסיים את הקריירה בישראל.
כהן חזר למכבי תל אביב ב־1988 בה שיחק עד שנת 1990, באותה עת הגיעו לקבוצה מבית"ר ירושלים אורי מלמיליאן ואבי כהן (הירושלמי), בעקבות זאת כונה אבי כהן "התל אביבי".
במהלך עונת 1989/1990 קיבל הצעה ממרדכי שפיגלר שהתמנה לתפקיד מאמן מכבי נתניה להצטרף לקבוצה כעוזרו.
לאחר מעברו הודיע כהן על פרישה ממשחק פעיל והצטרף לנתניה כעוזר המאמן.
בעונת 1991/1992 חזר כהן לקריירת המשחק ושיחק שלושה משחקים במדי נתניה לאור בקשתו של שפיגלר.
אלה היו שלושת המשחקים האחרונים בקריירה של כהן ולאחריהם המשיך לשמש כעוזר מאמן הקבוצה.
במהלך הקריירה כשחקן פעיל, שיחק כהן במדי נבחרת ישראל ב-64 משחקים במשך 12 שנים.
ב-2019, 28 שנה לאחר פרישתו, נבחר על ידי עיתון "הארץ" למקום התשיעי בדירוג כדורגלני ישראל בכל הזמנים.
לאורך שנות ה-90 וה-2000 שימש כהן כמאמן כדורגל בקבוצות רבות, בהן מכבי נתניה, בית"ר תל אביב, מכבי יבנה, עירוני אשדוד, הפועל כפר סבא, הפועל אשקלון ומכבי הרצליה.
עם זאת, באף אחת מהן הוא לא הצליח לשחזר את ימי הזוהר והתהילה שלו כשחקן.
במקביל שימש בתקופה זו גם כפרשן כדורגל בטלוויזיה.
ב־1998 היה הפרשן במשחק השרוכים, והעיר בזמן אמת כי לדעתו הפועל בית שאן אינה מתאמצת במשחקה ומעניקה לבית"ר ירושלים את האפשרות לנצח בקלות.
באפריל 2005 נבחר כהן לתפקיד יו"ר ארגון שחקני הכדורגל בישראל, בו כיהן עד פטירתו.
בשנת 2008 השתתף בעונה הרביעית של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בערוץ 2 של רשת, לצידה של הרקדנית מירית קרדונר.
באותה שנה החל כהן לשמש כפרשן בתוכנית הספורט "זה ברשת" של תחנת הרדיו רשת ב', לצדו של יואב אביב.
הוא השתתף בתוכנית בפעם האחרונה ביום א', 19 בדצמבר 2010.
ב-20 בדצמבר 2010 נפצע כהן באורח אנוש בתאונת דרכים, סמוך למתחם הבורסה ברמת גן: רכב מסחרי פגע בו בעת שרכב על קטנוע.
הוא הובהל לבית החולים איכילוב, שם שכב ללא הכרה במשך תשעה ימים.
ב-28 בדצמבר קבעה ועדה רפואית מטעם משרד הבריאות שכהן שרוי במוות מוחי.
הוא נטמן בבית העלמין מורשה ברמת השרון, בהלוויה שבה השתתפו אלפים.
כל משחקי המחזור שלאחר פטירתו נפתחו בדקה של מחיאות כפיים לזכרו, בדומה לטקס שערכה לזכרו ליברפול, בה שיחק בעבר.
ביולי 2011 החל משרד התרבות והספורט לארגן את ליגת החובבים הארצית ע"ש אבי כהן להנצחתו.
ב-6 במרץ 2012 נחנך בשמו החדש אקדמיית הנוער ע"ש אבי כהן במתחם האימונים קריית שלום, על ידי קבוצתו לשעבר מכבי תל אביב.
הנצחה על בול דאר ישראלי
בתאריך 6 בדצמבר 2011 דאר ישראל הנפיק סדרה של 10 בולי דאר הקרויה " אגדת הכדורגל הישראלי".
אחד מהבולים האלה הוקדש להנצחת זכרו של אבי כהן.
הבול עוצב במשותף על ידי האמנים אופיר בגון ומאיר אשל.
על השובל מופיעה חתימת ידו של אבי כהן.
כהן היה נשוי לדורית, ואב לשלושה ילדים, בהם הכדורגלן תמיר כהן.
אחותה של דורית, איריס, נישאה לכדורגלן העבר ויקי פרץ.
אבי כהן (נולד ב-12 ביוני 1962 בירושלים) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני בנבחרת ישראל והיה קפטן בית"ר ירושלים ומכבי תל אביב.
כהן נולד בירושלים לדוד כהן יליד מרוקו ולחנה אנט ילידת אלג'יריה.
החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של בית"ר ירושלים בתפקיד החלוץ, שם בלט מקצועית וסיים כמלך השערים של קבוצת הנוער.
עונה לאחר מכן הועלה לקבוצת הבוגרים של המועדון והוסט לעמדת המגן הימני על ידי מאמן בית"ר באותה עונה אליהו עופר.
במהלך עונת 1984/1985 נפצע בברכו והושבת עד לסיום העונה.
בעונת 1985/1986 עבר לשחק במדי מכבי שעריים, ובתום העונה ירד עמה לליגת המשנה.
לקראת עונת 1986/1987 חזר לבית"ר ירושלים עמה זכה באליפות ישראל הראשונה בתולדותיה, והיווה בורג מרכזי בזכייה זו עם ארבעה שערים, אחד מהם זכור במיוחד נגד מכבי נתניה בבעיטת מספרת.
בעונה זו גם זומן לנבחרת ישראל.
שנתיים לאחר מכן זכה ביחד עם הקבוצה גם בגביע המדינה לאחר שכבש שני שערים בניצחון במשחק הגמר על מכבי חיפה בדו-קרב בעיטות הכרעה לאחר 3–3 בתום 120 דקות.
בקיץ 1989, בגיל 27, עבר יחד עם חברו, כוכב בית"ר ירושלים, אורי מלמיליאן, למכבי תל אביב.
כהן זכה לכינוי "הירושלמי" מפני שבאותה עת שיחק במועדון גם אבי כהן ה"תל אביבי".
בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה כבש 3 ו-6 שערים בהתאמה.
שבעונת 1991/1992 זכה עם מכבי תל אביב בתואר האליפות ואף הבקיע 17 שערים, מאזן נדיר עבור מגן, שזיכה אותו בתואר כדורגלן העונה בישראל.
כהן היה זה שכבש את השער הראשון של מכבי תל אביב במסגרת אירופית בעונה בה הקבוצות הישראליות הוכנסו למעגל התחרויות באירופה.
מכבי תל אביב יצאה למשחק חוץ נגד ואלטה במוקדמות ליגת האלופות של עונת 1992/1993 וכהן כבש את שער השוויון ובישל את השער השני לאבי נמני בדרך לניצחון 2–1.
בעונת 1993/1994 זכה עם מכבי תל אביב בגביע המדינה, לאחר ניצחון על הפועל תל אביב בדרבי במשחק הגמר, ובעונת 1994/1995 זכה עם הקבוצה באליפות נוספת.
בעונה זו פרש כהן ממשחק פעיל, עקב פציעה שממנה לא הצליח להתאושש.
כהן שיחק בנבחרת ישראל בין השנים 1987–1992 ואף שימש קפטן הנבחרת בחלק מהמשחקים.
את הופעת הבכורה שלו ערך מול נבחרת צפון אירלנד, ובסך הכל לזכותו 32 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש 5 שערים.
אבי כל הפצצות הוא כינויה של "פצצה תרמובארית אווירית בעוצמה מוגברת" – פצצה קונבנציונלית רבת-עוצמה מתוצרת רוסיה, שנוצרה כמענה לפצצת ה-MOAB האמריקאית ונחשבת על פי פרסומים שונים לפצצה הקונבנציונלית החזקה ביותר בעולם.
על פי המידע שפורסם לגביה, הפצצה חזקה פי 4 מה-MOAB.
הפצצה נוסתה בהצלחה בערב 11 בספטמבר 2007, ומיועדת להחליף את מקומן של פצצות אטום טקטיות זעירות.
היתרון המרכזי בהחלפת הפצצות הגרעיניות בפצצות הוואקום האוויריות בעוצמה מוגברת הוא מניעת נזק סביבתי נוסף הנובע מזיהום וקרינה רדיואקטיבית מעבר לנקודת הפיצוץ.
הפצצה מכילה 7.1 טונות של חומר נפיץ שפותח ברוסיה בעזרת ננוטכנולוגיה.
היא מפיקה כוח הרס המשתווה ל-44 טונות TNT.
הנזק העיקרי נגרם כתוצאה מגל הדף שמהירותו גבוהה ממהירות הקול ומטמפרטורות גבוהות במיוחד הנוצרות באזור מרכז הפיצוץ ובסביבתו.
לדברי הגנרל אלכסנדר רושקין (שכיהן כסגן ראש המטה הכללי הרוסי), הפצצה החדשה אומנם קטנה יותר מהפצצה המתחרה (MOAB), אך קטלנית הרבה יותר הודות לטמפרטורה הכפולה במרכז הפיצוץ.