tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בזכות עבודתו החדשנית הן במדעים - בעיקר תקשורת ואקוסטיקה - והן בתחומי אמנות שונים, במוזיקה, בספרות ובהגשה ברדיו לאחר מלחמת העולם השנייה, לצד פעילותו כמתנגד לנשק גרעיני וכמבקר תרבות, זכה שפר להכרה רחבת ממדים בתקופת חייו.
בין כל שלל היצירות והמיזמים שעסק בהם, שפר מוכר ונודע כיום ברבים בעיקר בזכות הישגיו בתחום המוזיקה האלקטרונית והנסיונית, הממוקד בתפקידו כמפתח הראשי של צורה ייחודית ומוקדמת של מוזיקה אוונגרדית, הנודעת בשם מוזיקה קונקרטית.
מקור הסוגה בניצול טכנולוגיה מוזיקלית שפותחה בימים שלאחר התקופה הנאצית בגרמניה, בהמשך לקידום המוזיקה האלקטרו-אקוסטית והאקוסמאטית.
בכתביו של שפר (הכוללים מאמרים כתובים ומשודרים, ביוגרפיות, רומנים קצרים, מספר ניכר של מסות מוזיקליות ומחזות אחדים) ניכרת במקרים רבים נטייה לפיתוח הסוגה הזו, לצד תאוריה ופילוסופיה של מוזיקה בכלל.
כיום נחשב שפר לאחד המשפיעים ביותר בקרב העוסקים במוזיקה נסיונית, אלקטרו-אקוסטית ומתוך כך אלקטרונית, בהיותו המלחין הראשון שעשה שימוש במספר רב של טכניקות הקלטה ודגימה מודרניות, המשמשות כיום בכל רחבי העולם כמעט את כל חברות ההקלטה.
מאמציו השיתופיים נחשבים כיום לאבני-דרך בתולדות המוזיקה האלקטרונית והנסיונית.
בשנת 1934 נכנס שפר למשרתו הראשונה כטכנאי טלקומוניקציה בשטרסבורג.
אחרי נישואיו עבר לפריז, שם החל לעבוד ב-1936 בקריינות והגשה ברדיו צרפת.
בתקופת עבודתו שם החל להתעניין במוזיקה תוך שילוב הידע הטכני שלו בהתלהבותו לצליל.
בעבודתו בתחנת השידור ערך שפר ניסויים בתקליטים ובמבחר אביזרים אחרים - הצלילים המופקים מהם והשימוש בצלילים אלה - אחרי ששכנע את הנהלת התחנה לאפשר לו להשתמש במכשור שלהם.
תקופה זו של חיפש והתנסות הייתה חשובה להתפתחותו של שפר, כיון שהעלתה אל פני השטח הרבה שאלות יסוד באשר לגבולות הביטוי המוזיקלי המודרני.
ב-1942 ייסד אולפן ניסויים אקוסטי והחל לערוך ניסויים ביצירות שהתבססו על צירופי צלילים מוקלטים.
המונח שטבע ליצירות אלה היה "מוזיקה קונקרטית".
יצירתו הראשונה בסוגה זו הייתה "Étude aux chemins de fer", שעשתה שימוש בקולות רכבות.
שידורה הראשון, יחד עם עוד ארבע יצירות, התקיים בפריז ב-5 באוקטובר 1948.
בשנת 1949 החל לעבוד עם המלחין פייר אנרי.
ב-1951 הקימה תחנת הרדיו הפריזאית אולפן הקלטות ראשון למוזיקה אלקטרונית בניהולו של שפר.
בשנים 1959 עד 1975 היה מנהל מחקר ברשת השידור ובשנים 1968 עד 1976 כיהן כפרופסור למוזיקה בקונסרבטואר של פריז.
כל יצירותיו המוזיקליות של שפר, הן "קונקרטיות" והן אחרות" הוקלטו לפני הופעת התקליטור, על גבי קלטות שמע או על צורה ארכאית יותר של סרט מגנטי.
ההפצה ההמונית של יצירתו הייתה מוגבלת במקרה הטוב, וכל יצירה נועדה, במונחים של שפר עצמו, להציג לפני הקהל הרחב צורת מוזיקה, שהייתה חדשה ומהפכנית במידה זו או אחרת בעיניו.
להפקה המקורית של יצירתו המשווקת הייתה אחראית "קבוצת מחקר מוזיקלי" (Groupe de Recherches Musicales), כיום בבעלות ובהפעלת INA, "המכון האודיו-ויזואלי הלאומי", החברה שיצר תחילה סביב יצירותיו הוא.
מוזיקה אחרת הושמעה בשידור חי (הואיל ושפר עצמו היה בעל עמדת חשיבות ברדיו הצרפתי) ו/או בוצעה ב"קונצרט" חי.
רצועות נפרדות אף הגיעו לשימושם של אמנים אחרים, ויצירתו של פייר שפר כיכבה בהצגות פנטומימה ובלט.
עכשיו, לאחר מותו, קיבלו חברות הפקה שונות, כמו "דיסק אדה" ו"פונורגיה נובה" את הזכויות להפצת יצירתו.
להלן רשימת יצירותיו המוזיקליות של פייר שפר:
פרט למוזיקה שלו, שיצאה לאור והתפרסמה ברבים, ניהל שפר באמצעות רדיו צרפת כמה מצגות, שיוחדו בעיקר למוזיקה קונקרטית.
אף כי השידורים האלה הכילו קטעי מוזיקה משל שפר, אין זה נכון לתאר אותן כחלק מן הקו העיקרי של תפוקתו המוזיקלית.
זאת משום ש"מאמרי" הרדיו, כפי שכונו, היו בעיקר הרצאות על הפילוסופיה של שפר בנושא תאוריות המוזיקה שלו ולא יצירות בזכות עצמן.
ואלה ההרצאות המשודרות של שפר:
"הקליפה שתוכה כוכבי לכת" (1944)
יצירתו הכתובה של שפר מקיפה סוגות שונות, הן סיפורת והן עיון.
עיקר כתיבתו כולל מסות ומאמרים, אך הוא כתב גם ביקורת קולנוע ושני מחזות.
שפר, שהיה קתולי אדוק, כתב את Clotaire Nicole'', סיפור נוצרי, שיצא לאור ב-1938, ואת "טוביאס", שיצא לאור ב-1939, מחזה על בסיס דתי.
"בחיפוש אחר מוזיקה קונקרטית" (1952)
פייר קופמן הוא שף יליד צרפת שעובד בעיקר בבריטניה.
הוא אחד מקומץ השפים בבריטניה שזכו בניקוד המקסימלי של שלושה כוכבים במדריך מישלן האדום עבור מסעדתו La Tante Claire (טאנט קלר) בלונדון.
כעת הוא השף הראשי של Koffmann's (קופמנס) במלון ברקלי בנייטסברידג', לונדון.
פייר קופמן נולד בטארב, צרפת.
הוא למד לבשל מסבו וסבתו מצד אמו כשביקר אותם בחופשות מבית הספר בסן-פואי.
קופמן מספר על תקופה זו בספר זכרונותיו Memories of Gascony (זכרונות מגסקוניה) משנת 1990 ובריאיון לאובזרבר ב-2010 סיפר: "המוצרים אותם אכלנו הגיעו בדרך-כלל מהחווה.
סטייק היה נדיר; אכלנו בדרך-כלל עוף.
לסבתי היה תנור, אבל היא עבדה בעיקר מעל אש גלויה." ב-1963 הוא עזב את בית הספר ועבד בעבודות שונות, אולם בסופו של דבר החליט ללמוד בבית ספר לבישול בשלוש השנים הבאות.
בתום לימודיו, היה כתוב בכרטיס התלמיד שלו: "פייר לעולם לא יעשה שום דבר במסעדנות."
קופמן החל לעבוד כשף בשטרסבורג וטולון, לפני שעזב ב-1970 לבריטניה על-מנת לעבוד עם מישל ואלברט רו ב"לה גאברוש".
בתחילה הוא רצה לטוס לאנגליה רק כדי שיוכל לצפות במשחק רוגבי של אנגליה נגד צרפת באצטדיון טוויקנהאם (Twickenham).
הוא עבר עם האחים רו ל"ווטרסייד אין" בבריי, ברקשייר ב-1972, ונעשה השף הראשי הראשון של המסעדה החדשה, שם פגש את אנני, אשתו לעתיד, שהייתה מנהלת המסעדה.
הוא פתח את מסעדתו הראשונה, "טאנט קלר" ברויאל הוספיטל רוד, צ'לסי.
כעבור שש שנים מפתיחתה זכתה בשלושה כוכבים במדריך מישלן האדום.
"טאנט קלר" עברה למלון ברקלי בנייטסברידג', לונדון ב-1998, והאתר הקודם בו שכנה נמכר ונהפך למסעדת הדגל של גורדון רמזי.
בזמן עבודתו ב"טאנט קלר", עבדו עם קופמן שפים שיתבלטו בעתיד, בכללם רמזי, מרקו פייר וייט, מרקוס וורינג ותום קיצ'ין.
מנות הדגל של המסעדה היו רגלי חזיר, רוטב מוסלין תרנגול, שקדי עגל, ופטריות גמצוץ.
בעקבות מות אשתו אנני הוא סגר את "טאנט קלר" ב-2003 והמבנה בו נמצאה המסעדה הפך למסעדת הדגל של מרקוס וורינג.
אחרי שלקח חופשה ממסעדנות, שימש קופמן תקופה קצרה כשף הראשי בפאב "בלידינג הארט" בקלרקנוול.
ב-2009 פתח למשך חודשיים מסעדה ארעית בסלפרידג', לונדון, כחלק מפסטיבל האוכל של לונדון והוא הגיש בה את מנות הדגל של "טאנט קלר".
פיירבטיסטה פיצבאלה (באיטלקית: Pierbattista Pizzaballa; נולד ב-21 באפריל 1965) הוא נזיר פרנציסקני איטלקי, המכהן מאז 24 באוקטובר 2020 כפטריארך הלטיני של ירושלים.
ב-30 בספטמבר 2023, הועלה פיירבטיסה לדרגת קרדינל על ידי האפיפיור פרנציסקוס בטקס חגיגי בקריית הוותיקן ברומא.
זוהי הפעם הראשונה בהיסטוריה שהפטריאך הלטיני של ירושלים מועלה לדרגת קרדינל.
פיצבאלה נולד בקולוניו אל-סריו (Cologno al Serio) ליד ברגאמו שבאיטליה, והחל את הסמכתו במסדר הפרנציסקני באמיליה-רומאניה בשנת 1984. הוא הוסמך כנזיר ב-5 בספטמבר 1989 וככומר ב-15 בספטמבר 1990. כעבור פחות מחודש מהסמכתו ככומר כבר הועבר לשרת בישראל.
פיצבאלה סיים את לימודי התואר הראשון בתאולוגיה ברומא.
הוא החל לשרת במשמורת ארץ הקודש ב-1997, השתלם בלימודי תיאולגיה בבית הספר הפרנציסקני למקרא (Studium Biblicum Franciscanum) בירושלים והשלים את לימודי התואר השני במקרא באוניברסיטה העברית.
בין השנים 2001–2004 עמד בראש מנזר סן סימון בירושלים, וב-15 במאי 2004 הוא מונה לכהונת קוסטוס למשך שש שנים.
כהונתו הוארכה ב-2010 בשלוש שנים נוספות, ושוב ב-2013. בנוסף שימש בין השנים 2005–2008 כמשנה לפטריארך הלטיני מישל סבאח לענייני הקהילה הנוצרית-קתולית דוברת העברית, ומאז 18 במרץ 2008 הוא חבר בנציבות ליחסי נצרות-יהדות של הוותיקן.
בשנת 2016 הוסמך לכהונה כארכיבישוף ומונה למנהל מטעם האפיפיור של הפטריארכיה הלטינית של ירושלים, תואר שמשמעותו ממלא מקום הפטריארך.
ארבע שנים לאחר מכן, ב-24 באוקטובר 2020, מונה לפטריארך הלטיני של ירושלים.
ב-9 ביולי 2023 הודיע האפיפיור פרנציסקוס על כוונתו למנותו לקרדינל בחודש ספטמבר הקרוב, ובכך הפך לקרדינל הראשון בתולדות הכנסייה הקתולית שמקום מושבו הוא ירושלים.
בתחילת מלחמת חרבות ברזל הציע להתחלף עם החטופים הישראליים הנמצאים בשבי חמאס.
ב-22 בדצמבר 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל, ביקר בכנסיית המשפחה הקדושה בעזה לרגל חג המולד והביע תמיכה בקהילה המקומית.
פיצבאלה דובר אנגלית, איטלקית, ועברית.
פייר שורקי (נולד ב-21 בנובמבר 1950) הוא מנהל המכון לרפואה גרעינית בבית-החולים הלל-יפה בחדרה.
יו"ר החוג לקרדיולוגיה גרעינית ו-CT של הלב בישראל; קרדיולוג בבית-החולים מדיקל סנטר בהרצליה ומנהל חברת P.C.TCONSULTING לייעוץ רפואי.
נולד ב-1950. הוא נחשב לאחד המובילים בעולם בתחום רפואת הלב (קרדיולוגיה) והקרדיולוגיה הגרעינית (מיפוי-לב) והראשון בישראל .
ניהל בעבר את היחידה לקרדיולוגיה גרעינית במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר.
כמו כן מנהל המכון לרפואה גרעינית בבית-החולים הלל-יפה בחדרה.
קרדיולוג בבית-החולים הרצליה מדיקל סנטר.
שורקי הוא פרופסור חבר קליני מטעם הפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט בטכניון בחיפה, ולשעבר פרופסור חבר לקרדיולוגיה בבית הספר לרפואה על שם סאקלר באוניברסיטת תל אביב.
יו"ר החוג לקרדיולוגיה גרעינית ו-CT של הלב בישראל.
ייבא לישראל תוכנות חדשות המשפרות את הדיוק של דימות שריר הלב, דוגמת בדיקת טומוגרפיית פליטת פוטון בודד (SPECT) – בדיקות תלת-ממדיות של הלב, הנחשבת לבדיקה העדכנית ביותר בתחום הדימות הגרעיני , ומסייעת בזיהוי מטופלים בסיכון גבוה לאירועי לב.
ומנהל חברת P.C.TCONSULTING לייעוץ רפואי.
שורקי הוא בוגר בית הספר לרפואה באוניברסיטת פריז, צרפת.
הוא סיים את ההתמחויות בקרדיולוגיה וברפואה גרעינית בבית החולים שיבא.
במשך שלוש שנים הוא היה עמית מחקר קליני במרכז הרפואי Cedars-Sinai Medical Center בלוס אנג'לס, ארצות הברית Cedars-Sinai Medical Center.
הוא נבחר פעמיים בתחרות פרס החוקר הצעיר, בכנסים השנתיים ה-36 וה-37 של החברה האמריקאית לרפואה גרעינית, וכן קיבל את פרס התקציר הטוב ביותר של אזור או יבשת, שהוענק במסגרת הקונגרס הבינלאומי השלישי לקרדיולוגיה גרעינית בפירנצה, איטליה.
פרופ' פייר שורקי נשוי לליאורה, בתו של שר המשפטים לשעבר, שמואל תמיר ולהם שלושה ילדים.
פיירבנקס היא עיר במדינת אלסקה שבארצות הברית.
פיירבנקס היא העיר השנייה בגודלה מבחינת אוכלוסייה באלסקה.
על פי נתוני לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, אוכלוסיית העיר מונה 32,515 תושבים נכון לשנת 2020. אזור המטרופולין של פיירבנקס, בו מתגוררים 100,605 תושבים (נכון ל-2020), נמצא כ-190 קילומטרים מהחוג הארקטי והוא אזור המטרופולין הצפוני ביותר בארצות הברית.
העיר נקראת על שם צ'ארלס וורן פיירבנקס, סגן הנשיא ה-26 של ארצות הברית.
ברנט ייסד את פיירבנקס באוגוסט 1901. במהלך דרכו להקים סניף מסחר בעיר טנאקרוס שבאלסקה, ספינת הקיטור שבה נסע התקלקלה לאחר ניסיון ניווט במים רדודים.
עשן שיצא מהמנועים משך מחפשי זהב שהיו באזור לספינה, שם פגשו את ברנט, מחפשי הזהב שכנעו את ברנט להקים את סניף המסחר שם.
מאוחר יותר העיר נקראה על שמו של צ'ארלס וורן פיירבנקס, סנטור רפובליקני מאינדיאנה שמאוחר יותר גם היה סגן נשיא ארצות הברית ה-26 ושירת בתפקיד זה בקדנציה השנייה של תאודור רוזוולט.
פיירבנקס סבלה בששת העשורים הראשונים להיווסדה ממספר שיטפונות, החל מגשמים כבדים שגרמו להצפות ועד לגשמים עזים וגושי קרח במהלך האביב.
הגשר הראשון שחצה את נהר צ'נה היה מבנה עץ שנבנה בשנת 1904. ב-14 באוגוסט 1967, לאחר גשמי שיא חסרי תקדים, נהר צ'נה החל לעלות על גדותיו והציף כמעט את כל העיר בן לילה.
תוצאות האסון הובילו בסופו של דבר ליצירת פרויקט בקרה ולבניית סכר מוס קריק בנהרות צ'נה.
על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, נכון לשנת 2000 היו בעיר 30,224 תושבים ו-11,075 משקי בית.
ההכנסה החציונית למשק בית בעיר הייתה $40,577 וההכנסה החציונית למשפחה הייתה $46,785. ההכנסה החציונית לגברים הייתה $30,539 לעומת $26,577 לנשים.
העיר ממוקמת על החוף הצפוני והדרומי של נהר צ'נה (Chena River), בקרבת המפגש של הנהר עם נהר הטאנאנה (Tanana River), אשר נשפך לנהר יוקון כעבור כ-200 ק"מ.
פיירבנקס משתרעת על שטח של כ-84.6 קילומטרים רבועים, מתוכם 82.5 קמ"ר שטחים יבשתיים ו-2.1 קמ"ר שטחי מים.
העיר נמצאת 136 מטרים מעל פני הים.
הטמפרטורות הממוצעות בחורף נעות בין 26− ל-32− מעלות צלזיוס, טמפרטורות קיצוניות נעות בין 51- ל-59− °C.
בקיץ, הטמפרטורות בדרך כלל נעות בין 10 ל-21 °C.
ב-28 ביולי 1919, נמדדו בעיר 37 °C, הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה בעיר מאז החלו המדידות.
השנה החמה ביותר בפיירבנקס נמדדה ב-1981, כאשר ממוצע הטמפרטורות השנתי היה 0.0 °C.
השנה הקרה ביותר הייתה ב-1956 עם ממוצע טמפרטורות שנתי של −5.9 °C.
ה"יוקון קווסט" (The Yukon Quest) הוא מרוץ כלבי מזחלות למרחק של כ-1000 מייל (1,600 ק"מ) הנערך בחודש פברואר בין הערים פיירבנקס שבאלסקה לווייטהורס שבטריטוריית יוקון הסמוכה בקנדה.
בשנים זוגיות מתחיל המירוץ בפיירבנקס ובשנים אי־זוגיות בווייטהורס.
בפיירבנבקס חיים כ־300 יהודים, בעוד רק כבערך מאה מהם משתייכים באופן פעיל למוסדות הקהילה היהודית בעיר.
בעיר נמצא גם בית חב"ד הצפוני ביותר בכדור הארץ.
פייר שאייה היה כומר, אב ישועי, מורה, איש המחתרת הצרפתית וחסיד אומות העולם מצרפת.
שאייה נולד למשפחת איכרים אדוקה.
הוא התחנך במספר מוסדות לימוד במספר יישובים באזור פראנש-קונטה, בהם בזנסון.
בשנת 1922 הצטרף למסדר ישועי והוסמך לכמורה בשנת 1931. בשנת 1937 נשבע אמונים לכנסייה הראשית של המסדר הישועי .
הוא הגיע לאוסטריה ובשנת 1939, לאחר האנשלוס של 1938, היה עד לעליית הנאציזם שם.
פעילותו משכה את תשומת לבו של הגסטפו ומאז היה נתון במעקב.
פייר שאייה התגורר בליון והניע קתולים לסייע לאסירי מחנות ריכוז בדרום צרפת.
בין שותפיו להצלה היה האב הפרוטסטנטי רולאן דה פורי.
שאייה פעל כך לאחר שנוכח לדעת כי ארגונים פרוטסטנטיים ויהודיים פועלים יותר למען אסירים אלה.
בשנת 1941 יזם שאייה את הקמתו של עיתון מחתרתי בשם "מחברותיו של עד ראייה נוצרי" (Les Cahiers du Témoignage Chrétien).
באחת מכותרותיו הראשונות נכתב: "צרפת, היזהרי, פן תאבדי את נשמתך." הגליונות שראו אור ב-1942 יצאו ב-30,000 עותקים, ומהדורה חדשה של הגיליון הראשון יצאה שוב.
שאייה פיקח על הוצאתו לאור של העיתון.
שאייה סיפק לפליטים יהודים מסמכי זהות מזויפים וסייע להבריח יהודים לשווייץ.
בסוף אוגוסט 1942 סייע בהצלת 108 ילדים יהודים ממחנה ריכוז שהוקם בעיירה וניסייה שליד ליון, מחנה שממנו נשלחו יהודים למחנות ההשמדה במזרח אירופה.
שר הפנים של משטר וישי ציווה על שאייה למסור לו את כתובותיהם של הילדים שהוסתרו.
שאייה סירב, וכעונש, נכלא למשך כחודשיים בבית חולים פסיכיאטרי בפריווה , עיר מדרום לליון.
ב-1943 פשט הגסטפו על משרדי הארגון "ידידות נוצרית" (Amitié Chrétienne) ועצר את כל הנוכחים, בהם שאייה.
בעת מעצרו הצליח שאייה לבלוע מספר מסמכים מפלילים שהיו ברשותו.
הוא נחקר באלימות אך שוחרר והמשיך בפעילות ההצלה וההסברה שלו לטובת היהודים.
כתביו של שאייה השפיעו על כמרים ואישים רבים נוספים, שהפיצו אותם וסייעו ליהודים לברוח לשווייץ או להסתתר.
חלק מאישים אלה הוכרו לימים בתור חסידי אומות העולם, ובהם מריוס ז'וליבה, ז'אן-ז'וזף רוזה, ז'ילבר פרנו ואחרים.
בשנת 1981 הוכר שאייה על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
פייר חווייר אמנואל ריפי היה גנרל צרפתי, שפיקד על הארמייה השלישית בתחילת המלחמה.
פייר ריפי נולד ב-19 במרץ 1851 בדיז'ון, ובשנת 1875 התגייס לצבא צרפת, שבו שירת בחיל התותחנים.
ריפי מילא בצבא תפקידי פיקוד ומטה, ובשנת 1901 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-9. בשנת 1902 התחתן ריפי עם אשתו מארי תרז לואיז.
בשנת 1903 מונה ריפי לראש מטה הקורפוס ה-17, ובשנת 1906 מונה למפקד החטיבה ה-27. בשנת 1910 מונה ריפי למפקד הדיוויזיה ה-36, ובשנת 1912 מונה למפקד הקורפוס ה-13. בשנת 1912 הפך ריפי לחבר במועצת המלחמה העליונה, ונקבע כמפקד הארמייה השלישית בשעת מלחמה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה ריפי למפקד הארמייה השלישית, ופיקד עליה במהלך המערכה על הגבולות, ובכלל זה בקרב הארדנים.
ב-30 באוגוסט 1914 פוטר ריפי על ידי ז'ופר, בעקבות חילוקי דעות חריפים שהיו לשניים.
בשנת 1915 מונה ריפי למפקד המחוז הצבאי ה-11, ובשנת 1917 פרש ריפי מהצבא.
פייר קונבר היה חבר בתנועת ההתנגדות הצרפתית וחסיד אומות העולם מצרפת שנרצח על ידי הנאצים.
בקיץ 1942 נעצרו בני משפחת יעקובוביץ - שני הורים וחמשת ילדיהם, בהם פיליפ יעקובוביץ - באזור משטר וישי ונכלאו במחנה הריכוז וניסיו בעיר וניסיו (Vénissieux) שבמזרח צרפת.
משם יועדו לגירוש למחנה הריכוז דראנסי.
פיליפ הצליח להינצל בטענה שהוא מתחת גיל 14, הגיל שמתחתיו בתקופה זו לא גורשו יהודים מאזור משטר וישי.
פיליפ הצליח להשתחרר מהמחנה אך עדיין היה בסכנת גירוש כיוון שבמסמכי הזהות שלו זוהה בתור יהודי.
מספר אחים של פיליפ השתחררו אך גם הם היו בסכנת גירוש.
פייר קונבר, שהכיר את משפחת יעקובוביץ עוד לפני המלחמה, היה פעיל בכוחות הפנים של צרפת (Forces françaises de l'intérieur) , ארגון מחתרת צרפתי משורות תנועת ההתנגדות הצרפתית.
קונבר הנפיק מסמכי זהות מזויפים עבור בני המשפחה שהשתחררו, מסמכים בהם היה רשום שמו-שלו.
הוא ביקש מאמו לסייע להם במזון, שיכן אותם בביתו ויידע אותם בכל עת שבה הייתה נוכחות חריגה של גרמנים באזור, כדי שיקפידו על מסתור וכך חייהם יינצלו.
ב-12 ביולי 1944 נעצר קונבר על ידי הגרמנים בשל פעילויותיו במחתרת, ונורה למוות.
ב-2010 הכיר יד ושם בפייר קונבר בתור חסיד אומות העולם.
בשנת 2014 נקראה הכיכר שמול הבית בו נולד קונבר בסנט-אטיין-דו-בואה, "כיכר פייר קונבר".
גנרל של דיוויזיה פייר אוגיסט רוק היה מפקד בכיר בצבא צרפת במלחמת העולם הראשונה.
רוק נולד ב-28 בדצמבר 1856 במחוז ארו שבקיסרות הצרפתית השנייה, למשפחה בעלת אמצעים מועטים.
האינטליגנציה הערה שלו זיכתה אותו במענק, שאפשר לו להירשם לאקול פוליטקניק בשנת 1877. בשנת 1879 הוא התגייס לצבא צרפת כקצין הנדסה, ושרת בקולוניות שונות של האימפריה הצרפתית, ותכנן מבנים כמו מסילות רכבת כבישים וגשרים בטונקין, אלג'יריה ומדגסקר.
בשנת 1906 הוא הועלה לדרגת גנרל של בריגדה.
רוק היה מאבות חיל האוויר הצרפתי, והוא המציא מילים רבות עבור חיל האוויר, וחלקן עדיין בשימוש בצרפתית כיום.
ב-9 באפריל 1912 הוא קיבל פיקוד על הדיוויזיה השביעית, והוא פיקד עליה עד 18 באוגוסט 1913.
ב-18 באוגוסט 1913 הוא קיבל פיקוד על הקורפוס ה-12, והוא פיקד עליו גם עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914. ב-5 בינואר 1915 קיבל פיקוד על הארמייה הראשונה.
הוא פיקד על הארמייה עד 25 במרץ 1916, עת ידידו משכבר הימים ז'וזף ז'ופר המליץ למנותו כשר המלחמה במקום ז'וזף גליאני שפרש מסיבות בריאותיות.
ב-13 בדצמבר של אותה שנה, הקים אריסטיד בריאן ממשלה חדשה, הדיח את ז'ופר, והחליף את רוק בהוברט ליאוטיי.
רוק הועבר לפקד על הארמייה הרביעית, והוא פיקד עליה עד 23 במרץ 1917. לאחר מכן מונה לתפקיד המפקח הכללי של העבודות והארגון בצבא צרפת.
הוא פרש מהצבא ב-1919 בדרגת גנרל של דיוויזיה.
לאחר המלחמה חי רוק בעיר סן-קלוד.
הוא נקבר בתחילה בעיר הולדתו, אולם בהמשך הועברה גופתו אל האינווליד בפריז.
פייראנג'לו גרניאני (באיטלקית: Pierangelo Garegnani; ) היה כלכלן איטלקי ופרופסור באוניברסיטת רומא טרה ברומא.
גרניאני שימש כמנהל במרכז ללימוד ודוקומנטציה של כתביו של הכלכלן האיטלקי-בריטי פיירו סראפה (Centro Piero Sraffa di Studi e Documenti at the Federico Caffè School of Economics) וגם מבקר של העבודות והמסמכים שהשאיר סראפה לספריית רן (Wren Library) שבאוניברסיטת קיימברידג', אנגליה.
גרניאני היה אחד מהמבקרים המובילים של הכלכלה הנאו-קלאסית.
הוא פרסם מספר ספרים ומאמרים על התאוריה הכלכלית הקלאסית, במרכזם תאוריות מריקארדו ועד סראפה, המציעים בסיס תאורטי אלטרנטיבי לניתוח הכלכלה הקפיטליסטית.
תקציר תרומותיו לכלכלה פורסם על ידי החברה הכלכלית המלכותית (Royal Economic Society).
פייר רוד היה כנר, מלחין ופדגוג צרפתי.
בגיל 13 יצא לפריז והיה לתלמידו של ג'ובאני בטיסטה ויוטי.
ויוטי ראה בו כישרון רב, ולא גבה ממנו תשלום על לימודיו אצלו.
רוד המשיך את המסורת של מורו, שהצטיינה בצליל מעודן, כיאה לסגנון האיטלקי.
(לדוגמה: שימוש בטכניקת פורטמנטו, סוג של גליסנדו).
בשנת 1802 הוציא רוד, יחד עם רודולף קרויצר ופייר באיו, את המתודה הרשמית של הקונסרבטואר של פריז לנגינה בכינור.
במהלך תקופת המלחמות הנפוליאוניות יצא רוד לסיורים ברחבי מערב אירופה, ואף חי מספר שנים (1804 – 1809) ברוסיה, בסנט פטרבורג ובמוסקבה.
בעת שהותו שם התאכסן אצל המלחין פרנסואה-אדריאן בואלדייה.
כשחזר לפריז מצא שדעת הקהל השתנתה כלפי המוזיקה שלו.
לואי שפור כתב שרמת הנגינה של רוד ירדה באופן משמעותי.
לפי עדויות היסטוריות אחרות נבע הדבר ככל הנראה כתוצאה מדלקת שגרמה לכשל במערכת הלימפה, ומנעה ממנו להפיק תנועות עדינות די הצורך.
בטהובן הקדיש לרוד ולרודולף, ארכידוכס אוסטריה את הסונטה האחרונה שלו לכינור ופסנתר בסול מז'ור op.96. רוד והארכידוכס ביצעו את היצירה בבכורתה בשנת 1812. רוד היה ידוע בביצועיו של הקונצ'רטי של ויוטי והקונצ'רטי פרי עטו.
בתקופת שהותו בברלין (1814 – 1819) כתב רוד 24 קפריצ'י לכינור סולו, ככל הנראה בהשפעת 24 קפריצ'י לכינור מאת פגניני.
ב-1828 ביצע רוד את ניסיונו האחרון בהופעה בקונצרט פומבי, אשר הסתיים בפיאסקו, וייתכן שגרם להקדמת מותו.
הוא נפטר ב-25 בנובמבר 1830 בשאטו דה בורבון, על יד העיירה דמאזאן, לוט וגארון אקיטן.
רוד בעיקר כתב מוזיקה רומנטית וירטואוזית לכינור: 13 הקונצ'רטי, ה-Quatuors brillants (אוסף של רביעיות מיתרים), 24 הקפריצ'יו לכינור סולו ועוד.
כיום המוזיקה שלו כמעט ולא מבוצעת, אך ניכרת בה השפעתו על תלמידו לואי שפור.
פיירבלוקס בע"מ היא חברה פרטית ישראלית הפועלת בתחום הבלוקצ'יין.
החברה הוקמה ביוני 2018 על ידי מיכאל שאולוב (מנכ"ל), עידן עפרת (CPO) ופבל ברנגולץ (CTO).
החברה פועלת בתחום הבלוקצ'יין ומספקת לגופים מוסדיים (חברות פינטק, בורסות קריפטו, חברות תשלומים, קרנות גידור וחברות הלוואות) פלטפורמה להעברה מאובטחת של מטבעות קריפטו.
בפברואר 2022 רכשה החברה את חברת First, הפועלת אף היא בתחום הבלוקצ'יין.
באוקטובר 2025 רכשה החברה את חברת Dynamic האמריקאית, שנוסדה על ידי הישראלים איתי טורבאן ויוני גולדברג ופועלת בתחום הקריפטו.
ביוני 2019 השלימה החברה גיוס של 16 מיליון דולר, בהובלת קרן סייברסטרטס.
בנובמבר 2020 גייסה החברה 30 מיליון דולר.
במרץ 2021 גייסה החברה 133 מיליון דולר.
ביולי 2021 גייסה החברה 310 מיליון דולר, לפי שווי של 2.2 מיליארד דולר, ובכך הפכה לחד-קרן.
בינואר 2022 גייסה החברה 450 מיליון דולר, לפי שווי של 8 מיליארד דולר.
בנוסף בעלי מניות קיימים (עובדים ומשקיעים) מכרו מניות בסך 100 מיליון דולר.
פייר קונדה מאלונג הוא כדורגלן קמרוני המשחק בעמדת הקשר בדיבה אל-חסין.
קונדה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של אלקובנדס.
ב-11 בנובמבר 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-2 נגד פריסו.
ב-3 במרץ 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד אתלטיקו לאונס דה קאסטייה.
בקיץ קונדה חתם באתלטיקו מדריד והצטרף לקבוצת הנוער של המועדון.
עונה לאחר מכן, הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון.
בקיץ הושאל לאקסטרמדורה עד לסיום העונה, במדיה רשם 11 שערים ב-33 משחקי הליגה.
ב-25 ביולי 2017 הושאל לגרנאדה עד לסיום העונה.
ב-6 ביולי 2018 חתם לארבע שנים במיינץ 05 מהבונדסליגה.
ב-22 ביוני 2021 חתם לשלוש שנים באולימפיאקוס מליגת העל היוונית.
ב-6 בינואר 2023 חזר לגרמניה והושאל לבוכום עד לסוף העונה.
בצעירותו, קונדה שיחק בנבחרות הצעירות של קמרון.
ב-27 במאי 2018 קונדה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 1-0 ל.
פיירבולט אנאלטיקס בע"מ, המוכרת במותג Firebolt, היא חברת תוכנה ישראלית המספקת שירותי מחסן נתונים במחשוב ענן.
החברה הוקמה באוגוסט 2018 על ידי אלדד פרקש (מנכ"ל החברה) וסער ביטנר (סמנכ"ל תפעול), שבעבר עבדו בחברת סייסנס.
מטה החברה שוכן בתל אביב, ולה משרדים בערים נוספות בעולם.
החברה מפתחת מחסן נתונים במחשוב ענן, המאפשר ניתוח מהיר של כמויות נתונים גדולות, תוך צריכה מעטה משאבי ענן.
המוצר של החברה הושק בתחילת 2021.
בספטמבר 2025 החליפו פרקש וביטנר מתפקידיהם בחברה, פרקש עבר לתפקיד יו"ר הדירקטוריון וביטנר - לנשיא.
למנכ"ל החברה מונה המנת' ודגרבה (Hemanth Vedagarbha).
בשלב הסיד גייסה החברה 5 מיליון דולר מקרן TLV פרטנרס.
בדצמבר 2022 גייסה החברה 32 מיליון דולר.
ביוני 2021 גייסה החברה 127 מיליון דולר.
בינואר 2022 גייסה החברה 100 מיליון דולר לפי שווי של 1.4 מיליארד דולר, ובכך הפכה לחד-קרן.
פיירה גאטסקי פונדלי (באיטלקית: Piera Gatteschi Fondelli; 22 באוגוסט 1902 - 7 בספטמבר 1985) הייתה גנרל די בריגטה בצבא המלכותי האיטלקי אשר שימשה כמפקדת שירות העזר לנשים.
הייתה חברת המפלגה הפשיסטית והשתתפה במצעד על רומא.
פונדלי נולדה ב-22 באוגוסט 1902 בפופי שבטוסקנה.
אביה נפטר לפני לידתה והיא עברה עם אמה לרומא.
היא למדה באקדמיה לאמנויות יפות ברומא, וב-23 במרץ 1921 עזבה אותה והצטרפה לזרוע הקרבית של המפלגה הפשיסטית יחד עם חברתה אינס דונאטי.
ב-28 באוקטובר 1922 היא הקימה קבוצה של עשרים נשים שכונתה "חוליית הכבוד המלווה את הדגלון" והובילה אותה במהלך המצעד על רומא.
לאחר שהמפלגה הפשיסטית תפסה את השלטון באיטליה, הצטרפה פונדלי לצלב האדום האיטלקי.
ב-1936 היא עזבה את הצלב האדום ונסעה בשליחות ממשלתית למזרח אפריקה האיטלקית.
היא פגשה שם את הרוזן מריו גאטסקי והתחתנה אתו.
מאז היא נודעה בתור הרוזנת גאטסקי-פונדלי.
היא מונתה למפקחת על סלילת הכביש לאדיס אבבה.
שלוש שנים מאוחר יותר חזרה לאיטליה ומונתה בידי בניטו מוסוליני לראש מחלקת הנשים של המפלגה הפשיסטית שבה היו חברות 150,000 נשים.
ב-1940 היא מונתה למפקחת של המפלגה.
ב-25 ביולי 1943 נפל השלטון הפשיסטי באיטליה.
בעלה של פונדלי נמלט חזרה לאפריקה, נתפס בידי הבריטים ונכלא בקניה.
פונדלי עצמה נמלטה יחד עם חמיה בקזנטינו.
לאחר שמוסוליני שוחרר מכלאו בידי הגרמנים והקים את הרפובליקה של סאלו, חזרה פונדלי לרומא והחלה לשתף פעולה עם אלסנדרו פבוליני בניסיון לשקם את המפלגה הפשיסטית.
בתמיכתם של פבוליני ורודולפו גרציאני, כתבה פונדלי למוסוליני בבקשה לאפשר לנשים למלא חלק פעיל יותר בהגנה על איטליה.
לנוכח העובדה שהצבא האיטלקי סבל ממחסור חמור בכוח אדם, נעתר מוסוליני לבקשתה של פונדלי והקים את ארגון שירות העזר לנשים.
פונדלי מונתה לעמוד בראש הארגון וקיבלה לשם כך דרגת גנרל די בריגטה בצבא האיטלקי.
חברות הארגון נשלחו בתחילה למלא תפקידי סיוע בבתי חולים במשרדים צבאיים ובשירות התעמולה, ובמקביל נשלחו 6,000 נשים להכשרה במחנות צבאיים כדי לשמש בעתיד כלוחמות בחזית.
ב-25 באפריל 1945 פורק שירות העזר לנשים.
פונדלי ופבוליני השמידו את מרבית התיעוד על פעילות הארגון במטרה למנוע פעולות תגמול נגד חברותיו.
לאחר כיבוש איטליה בידי בעלות הברית, ירדה פונדלי למחתרת יחד עם בנותיה.
היא הסתתרה במשך שנה במנזר ולאחר מכן בבית סודי.
בעלה השתחרר מהשבי והתגורר עמה עד מותו ב-1947. מכיוון שבאיטליה לא נערכו משפטים נגד בכירי המפלגה הפשיסטית, היא יכלה עד מהרה לצאת מהמסתור ולחזור לחיים אזרחיים.
היא עבדה כמדריכת טיולים ובהמשך ניסתה להקים מסעדה.
במקביל היא המשיכה גם בפעילות פוליטית במפלגות הנאו-פשיסטיות התנועה החברתית האיטלקית והדמוקרטיה הלאומית.
היא המשיכה להתגורר ברומא עד מותה ב-7 בספטמבר 1985.
פייר קוֹרְנוּ הוא כדורגלן צרפתי-ישראלי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת מכבי חיפה מליגת העל.
קורנו נולד ב־12 בדצמבר 1996 באביניון שבצרפת לכריסטיאן ולקולט קורנו.
קורונו החל לשחק בגיל שמונה במחלקת הנוער קבוצה מקומית מעיר הולדתו.
כשהיה בן 14 עבר לאקדמיה של מונפלייה ושיחק בקבוצת המילואים שלה.
ב־2016 עבר לדיז'ון, ושיחק רק במדי קבוצת המילואים של המועדון.
ב־11 באוגוסט 2017 חתם על חוזה לשלוש שנים במיורקה, וגם שם שיחק רק במדי הקבוצה השנייה של המועדון.
ביולי 2018 הושאל לליננסה מהליגה השלישית בספרד.
ב־30 באוגוסט 2019 עבר בהשאלה לריאל אוביידו ב'.
ב־29 בינואר 2020 הושאל לאיביזה.
ב־14 באוגוסט 2020 חתם בסבאדל מהליגה הספרדית השנייה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב־19 בספטמבר, בהפסד 2–1 לראיו ואיקאנו.
ב־2 ביולי 2021 חתם לשנתיים בריאל אוביידו, גם כן מהליגה השנייה בספרד.
הוא ערך את הופעת הבכורה ב־15 באוגוסט, בתיקו 2–2 עם דפורטיבו לוגו.
ב־1 ביולי 2022 הושאל למכבי חיפה.
הוא ערך את הופעת הבכורה ב-16 ביולי נגד הפועל באר שבע במשחק אלוף האלופים בו הפסידה קבוצתו בדו-קרב פנדלים.
ב-27 באוגוסט ערך הופעת בכורה בליגת העל, בניצחון 1–4 על מכבי נתניה.
קורנו שותף כשחקן הרכב משמעותי בקמפיין מוקדמות ליגת האלופות ותרם להעפלה של קבוצתו מכבי חיפה לשלב הבתים של ליגת האלופות 2020/2023. ב-14 בספטמבר, ערך את הופעת הבכורה שלו בשלב הבתים בהפסד במחזור השני במפעל, 1-3 לפאריס סאן ז'רמן.
ב-11 באוקטובר, בישל את השער הראשון בניצחון הביתי 0–2 מול יובנטוס ואף נבחר לנבחרת השבוע של מחזור 4 בשלב הבתים של ליגת האלופות, יחד עם עומר אצילי, שכבש את שני השערים.
אטיין, שב קורנו למכבי חיפה וחתם ב-27 ביוני 2025 ל-3 שנים.
נבחרת העונה בליגת העל מטעם אתר ONE וארגון שחקני ושחקניות הכדורגל: 2022/2023
פייר קלולו הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם והמגן ביובנטוס מהסרייה א ובנבחרת צרפת.
בשנת 2010 קלולו הגיע לאקדמיה לנוער של ליון.
באקדמיה התאמנו גם אחיו, אלדו וגדעון.
הוא עבר מספר מחלקות נוער עד שבשנת 2018 הגיע לליון-II.
בקיץ 2020 הוא חתם חוזה ל-5 שנים עם מילאן.
ב-10 בדצמבר 2020 הוא עלה על המגרש נגד ספרטה פראג.ב-13 בדצמבר הוא שיחק לראשונה בסרייה א'.
בהדרגה הוא זכה למקום בהרכב הראשון של המועדון.
הוא משחק במרכז ההגנה לצד פיקאיו טומורי.
בסיום עונת 2021/22 הוא זכה עם הקבוצה באליפות הליגה.
ב-21 באוגוסט 2024 עבר אל יובנטוס בהשאלה לשנה תמורת 3.3 מיליון יורו ואופציית רכישה תמורת 14 מיליון יורו.
בנוסף לאזרחות צרפתית לקלולו אזרחות של הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
בנוסף לכך יש לו שורשים מרואנדה.
החל משנת 2018 הוא שיחק בנבחרות נוער שונות של צרפת.
בשנת 2019 הוא השתתף באליפות אירופה לבני גילו והגיע לחצי הגמר.
בשנת 2021 הוא היה חבר סגל הנבחרת במשחקי אולימפיאדת טוקיו.
פייר קינו היה אתלט צרפתי שזכה במדליית זהב אולימפית בקפיצה במוט (לוס אנג'לס 1984) והחזיק גם בשיא העולמי באולמות במקצוע זה.
פייר קינו נולד ב-1962 בעיר ליון שבצרפת.
כבר בגיל צעיר החל להתאמן בקפיצה במוט כשאביו, שהיה אצן בריצת 800 מטר, הפך למאמן שלו.
הוא החל להשתתף בתחרויות ארציות כבר ב-1976, כשהיה בן 14, וב-1979 צורף לקבוצת הצעירים (מתחת לגיל 18) בנבחרת האתלטיקה של צרפת.
ב-1981 הצטרף למועדון ספורט בפריז בה התאמנו קופצי מוט אחרים (כמו תיירי וינרון).
הקריירה הספורטיבית של קינו נמשכה מ-1981 עד פרישתו ב-1993 כששיאה בזכייה במדליית זהב באולימפיאדת לוס אנג'לס.
בנוסף להישגיו הבינלאומיים ניצח קינו באליפות צרפת בקפיצה במוט בשנים 1982–1984.
ב-1989 עבר קינו מפריז לעיר בורדו שם החל להתאמן במועדון המקומי.
קינו, שסבל מסדרה של פציעות שהחלו ב-1986, פרש מפעילות ספורטיבית ב-1993. לאחר פרישתו עבר לגור בדרום צרפת (תחילה בעיירה בורמה-לה-מימוזה ואחר כך בעיירה אייר ) שם פתח דוכן נייד לממכר עופות צלויים.
במקביל היה קינו פעיל בקהילה וייסד, יחד עם מועצת העיר, את אגודת "ספורט באור" (Sports en lumière) שנועדה לעודד ילדים לעסוק בספורט.
ב-2004 אימן קינו את קופץ המוט הצרפתי רומן מניל במטרה לזכות במדליה באולימפיאדת אתונה אולם מניל הגיע רק למקום ה-18.
ב-2010 ו-2011 סייע קינו לעיר הולדתו ליון להיבחר לארוח אליפות המסטרס העולמית באתלטיקה ב-2015.
בתחרות בצרפת קבע תוצאה של 5.50 מטר והחל למקד עליו את אור הזרקורים.
באליפות אירופה לנוער , שנערכה באוטרכט שההולנד, זכה קינו במדליית כסף בקפיצה לגובה (5.30 מטר) אחרי פרנטישק יאנסה מצ'כוסלובקיה (5.35 מטר) ולפני אולף קסטן (Olaf Kasten) ממזרח-גרמניה (5.25 מטר).
באליפות אירופה באתלטיקה , שנערכה באתונה שביוון, התחרה קינו בקפיצה במוט אך הגיע רק למקום 12 בתוצאה של 5.35 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה, שנערכה בהלסינקי שבפינלנד, התחרה קינו בקפיצה לגובה אך פסל את שלושת הניסיונות בגובה הכניסה של 5.40 מטר עליו החליט.
בתחרות אתלטיקה, שנערכה ב-28 באוגוסט בקלן שבגרמניה, שבר קינו את שיא העולם בקפיצה לגובה כשעבר גובה של 5.82 מטר ושבר בכך את שיאו של וולדימיר פוליאקוב מרוסיה שעמד על 5.81 מטר ונקבע ביוני 1981 בתחרות שנערכה בטביליסי שברוסיה.
שיאו של קינו החזיק רק 4 ימים ונשבר ב-1 בספטמבר על ידי תיירי וינרון מצרפת שקבע תוצאה של 5.83 מטר בתחרות שנערכה ברומא שבאיטליה.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם, שנערכה בגטבורג שבשוודיה, זכה קינו במדליית כסף בתוצאה של 5.75 מטר אחרי תיירי וינרון מצרפת (5.85 מטר) ולפני אלכסנדר קרופסקי מרוסיה (5.60 מטר).
באולימפיאדת לוס אנג'לס זכה קינו במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 5.75 מטר לפני מייק טאלי מארצות הברית (5.65 מטר) ולפני ארל בל מארצות הברית ותיירי וינרון מצרפת שחלקו את המקום השלישי (5.60 מטר).
הייתה זו הזכייה הראשונה אי פעם של קופץ לגובה צרפתי במשחקים האולימפיים.
הקופצים "נהנו" מהעדרו של הקופץ הדומיננטי באותן שנים ושיאן העולם סרגיי בובקה מרוסיה שנעדר מהאירוע בגלל החרם שהטילה ארצו על המשחקים.
בתחרות שנערכה בניס שבצרפת קבע קינו את התוצאה האישית הטובה ביותר שלו (5.90 מטר).
תוצאה זו הייתה רחוקה ב-10 ס"מ מהשיא העולמי שקבע סרגיי בובקה 3 ימים לפני כן (6.00 מטר).
קינו התחרה על מקום בנבחרת צרפת לאולימפיאדת סיאול אולם נכשל, עקב סדרת פציעות שהחלו כבר ב-1986, ולא השתתף בתחרויות.
קינו נישא לקרוליין לרג' (Caroline Large) ולזוג נולדו 2 ילדים (רובין וז'אן בפטיסט).
קינו התאבד ב-2011 בקפיצה מחלון דירתו לאחר שסבל מדיכאון.
האצטדיון העירוני של העיר נאנט, שנחנך ב-2013, נקרא על שמו של קינו
פֶּטְרוּס יוֹסֶפוּס הוּבֶּרְטוּס קוֹיפֶּרְס (בהולנדית: Petrus Josephus Hubertus "Pierre" Cuypers; 16 במאי 1827 – 3 במרץ 1921) היה אדריכל הולנדי.
עם זאת, את יצירתו מייצגות יותר כנסיות רבות, מהן תכנן יותר מ-100. יתר על כן, הוא שיקם מונומנטים רבים.
קויפרס נולד ברורמונד, בנו של צייר כנסייה, וגדל בסביבה שבה עודדו העניין באמנות.
לאחר שלמד בקולג' העירוני ברורמונד, עבר לאנטוורפן ב-1844 כדי ללמוד אדריכלות באקדמיה המלכותית לאמנויות.
לימדו אותו פרנס-אנדריז דורלט (Frans-Andries Durlet), פרנס סטופ (Frans Stoop) ופרדיננד ברקמנס (Ferdinand Berckmans), כולם מחלוצי האדריכלות הנאו-גותית בבלגיה.
קויפרס היה תלמיד טוב; בשנת 1849, הוא זכה בפרס המצוינות (Prix d'Excellence) של האקדמיה.
לאחר סיור בחבל הריין בגרמניה, הוא חזר לרורמונד, שם מונה לאדריכל העירוני בשנת 1851. בשנת 1852 פתח בית מלאכה בו יוצרה אמנות כנסייתית.
עבודתו של קויפרס בתכנון כנסיות הושפעה בתחילה מאוד מה מהמאה ה-13 ומכתביהם של חבריו אז'ן עמנואל ויולה-לה-דוק הצרפתי ו ההולנדי.
קויפרס בנה כנסיות רבות ברחבי הולנד, שבהן ההשפעה הצרפתית מילאה תפקיד בולט.
נקודות עיקריות מהתקופה הראשונה הללו הן כנסיית למברט ב וכנסיית קתרינה באיינדהובן, בין היתר.
משנת 1870 ואילך הסגנון של קויפרס הושפע יותר מהסגנונות הגותיים המקומיים של הולנד וכן מסגנונות גותיים ממדינות אחרות כמו נורווגיה ואיטליה.
הוא גם ערך ניסויים בריכוז תוכניות בניין ופריסות לא קונבנציונליות אחרות.
בחלק השני של הקריירה שלו הוא בנה כמה מהעבודות הטובות ביותר שלו.
לאחר 1883 הוא נעזר בבנו ברוב עבודותיו.
תפיסותיו בנוגע לשיפוצים זכו תדיר לביקורת; שיקום מרמז לעיתים קרובות שהבניין ניזוק מאוד, אבל קויפרס ניסה לספק דימוי אידיאלי של הסגנון או הרעיון איך הבניינים המקוריים התכוונו שהמבנה יראה במקום לשמר את האבולוציה האדריכלית של הבניין.
דוגמה מוקדמת לכך היא השיקום הנרחב של ברורמונד, שם החליף קויפרס מגדלים מקוריים במגדלים חדשים.
משנת 1875 הוביל קויפרס את שיקום החזית המזרחית של , אותה ביצע לפי תוכניותיו בסגנון רומנסקי.
בכך, הוא יצר קוטב מנוגד לקבוצת המגדלים המערביים, והחליף את רצפת מגדל הפעמון ואת כיפת הברזל של .
פייר קויפרס היה דודו של האדריכל שעבד עבור קויפרס בצעירותו.
קרובי משפחה נוספים שהפכו לאדריכלים הם נכדיו פייר קויפרס הבן.
קויפרס היה נוצרי קתולי פעיל ועמאי ב.
ככזה, הוא נקבר במלבוש של הדומיניקנים.
הוא מת בעיר הולדתו רורמונד, בן 93.
אדדמולה אויינלולה אדפולהאן הידוע באופן מקצועי בשם הבמה פיירבוי DML (), הוא זמר ניגרי.
הוא חתום בחברת YBNL ניישן, חברת תקליטים שהוקמה על ידי הראפר הניגרי Olamide.
אלבום האולפן הראשון שלו Laughter, Tears and Goosebumps יצא לאור בשנת 2019. הוא זכה ב-Lener's Choice והיה מועמד לשיר השנה עבור "Jealous" בפסטיבל פרסי Soundcity MVP.
בהמשך הקריירה שלו, זכה בפרס הבידור City People בקטגוריית "האמן המבטיח ביותר של השנה".
בשנת 2021 השתתף ברמיקס ל-"Frozen" מאת הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה.
פיירבוי DML נולד וגדל באבאוקוטה, מדינת אוגון, והיה חבר במקהלת הכנסייה בעיר.
הוא פיתח עניין במוזיקה בזמן שלמד באוניברסיטת אובפמי אוולווו.
פְּיֶיר שַׁרוֹן היה כומר ותאולוג קתולי צרפתי ותורם מרכזי למחשבה החדשה של המאה ה-17. הוא זכור בזכות צורת הספקנות השנויה במחלוקת שלו וההפרדה שלו בין האתיקה לדת כדיסציפלינה פילוסופית עצמאית.
פייר שרון נולד בפריז, אחד מעשרים וחמישה ילדיו של מוכר ספרים.
לאחר שלמד משפטים באורליאן ובבורז' הוא עסק כעורך דין במשך מספר שנים.
לאחר מכן פנה לקריירה כנסייתית ובמהרה זכה לפופולריות רבה ככומר, ועלה לדרגת קאנון.
הוא עבר לדרום-מערב צרפת, הוזמן על ידי ארנו דה פונטאק, .
הוא מונה לכומר הקבוע והרשמי בשירותה של המלכה מרגריט דה ולואה, אשתו של אנרי הרביעי, מלך צרפת.
בסביבות 1588, שרון החליט להפוך לנזיר, אך לאחר שנדחה הן על ידי הקרטוזיאנים והן על ידי ה בשל גילו, שרון היה אז בן 48, הוא חזר למקצועו הקודם.
הוא העביר סדרת דרשות באנז'ה, ובשנה שלאחר מכן עבר לבורדו, שם יצר ידידות מפורסמת עם מישל דה מונטן.
עם מותו של מונטן ב-1592, התבקש שרון בצוואתו לשאת את סמל האצולה של מונטן.
משנת 1594, שרון החל להשתמש בשמו.
בין 1594 ל-1600 הוא שהה בחסותו של אנטואן הרבאר דה סן-סולפיס (Antoine Hérbrard de Saint-Sulpice), בישוף של קאור, שמינה אותו לוויקאר גדול ולקאנון תאולוגי.
ספרו הראשון הוביל לבחירתו כנציג ל, ושם שימש כמזכיר ראשי.
שרון פרש ל בשנת 1600; הוא נפטר בפתאומיות משבץ מוחי; באותה עת, יצירותיו החלו לקבל תשומת לב.
שרון פרסם את יצירותיו בתחילה בעילום שם.
מאוחר יותר כתב תחת השם "Benoit Vaillant, Advocate of the Holy Faith" ("בנואה ואיאן, סנגור האמונה הקדושה").
בעוד שהפרשנות של שרון של מונטן נחשבת כיום לדוגמטית ואף כמעין סילוף, היא הייתה חשובה בזמנה ובמהלך המאה ה-17 כולה.
בשנת 1594, שרון פרסם יצירה ארוכה, "Les Trois Vérités" ("שלוש האמיתות"), ובה ביקש להוכיח כי קיים אלוהים ודת אמיתית, שהדת האמיתית היא הנצרות, ושהכנסייה האמיתית היא הכנסייה הקתולית.
זו הייתה תגובה ליצירה הפרוטסטנטית Le Traité de l'Eglise ("מסכת הכנסייה") מאת .
במהדורה השנייה (1595), מופיעה תגובה מפורטת לביקורות על ה"אמת" השלישית מאת סופר פרוטסטנטי.
"Les Trois Vérités" יצא לאור במספר מהדורות.
לאחר מכן הופיע, בשנת 1600, "Discours chrétiens" ("דיונים נוצריים"), ספר דרשות בעל טון דומה, שמחציתו עוסקת באוכריסטיה.
בשנת 1601, שרון פרסם בבורדו את יצירתו השלישית, "De la Sagesse" ("על החוכמה"), שהייתה שיטה של פילוסופיה מוסרית המפתחת את רעיונותיו של מישל דה מונטן.
שרון גם קישר בין הספקנות של מונטן לבין הזרם האנטי-רציונלי בנצרות.
היצירה זכתה לתמיכתם של אנרי הרביעי ושל השופט .
מהדורה שנייה מתוקנת הופיעה ב-1603, בתמיכת , הבישוף השני של בולון.
"על החוכמה" גם הותקפה, במיוחד על ידי הישועי (1585–1631), שתיאר את שרון כאתאיסט.
סיכום והגנה על הספר, שנכתבו זמן קצר לפני מותו, הופיעו ב-1606. בשנת 1604, ידידו של שרון, מישל דה לה רוש, הוסיף "חיים" למהדורה של "על החוכמה", המתארת את שרון כאיש נעים הליכות בעל אופי טוב.
יצירותיו המלאות, עם תרומה זו של דה לה רוש, פורסמו ב-1635. תמצית של "על החוכמה" ניתנת בספר Philosophie ("פילוסופיה"), כרך ט', מאת .
מהדורה עם הערות מאת א.
מלבד השפעתו הגדולה של מונטן, שרון אימץ רעיונות גם מרמון סבונד.
השפעה נוספת הייתה ה, כפי שזרם פילוסופי זה קודם על ידי יוסטוס ליפסיוס.
לפי שרון, הנפש, הממוקמת בחדרי המוח, מושפעת ממזגו של הפרט; מזג יבש יוצר אינטליגנציה חדה; מזג לח, זיכרון; ומזג חם, דמיון.
כשהוא מחלק את הנפש התבונית לשלוש יכולות אלו, הוא מתאר את ענפי המדע התואמים לכל אחת מהן.
בנוגע לטבע הנפש, הוא מצטט דעות שונות.
האמונה בנצחיותה, לדבריו, היא האמונה האוניברסלית ביותר, אך היא הנתמכת באופן החלש ביותר על ידי ההיגיון.
לגבי יכולתו של האדם להגיע לאמת, הוא מצהיר שאף אחת מיכולותינו אינה מאפשרת לנו להבחין בין אמת לטעות.
בהשוואת בני אדם לבעלי חיים, שרון מתעקש שאין הפסקות בטבע.
אף על פי שבכמה היבטים בעלי החיים נחותים, באחרים הם עליונים.
כלומר, תכונותיו המהותיות של האדם הן יהירות, חולשה, חוסר יציבות ויומרה.
שרון כתב שכל הדתות מלמדות שיש לרצות את אלוהים באמצעות תפילות, מתנות ונדרים, אך במיוחד – ובאופן בלתי רציונלי ביותר – באמצעות סבל אנושי.
נאמר על כל דת על ידי חסידיה שהיא החלה בהשראה אלוהית.
אדם הוא נוצרי, יהודי או מוסלמי עוד לפני שהוא או היא יודעים שהם בני אדם.
יתרה מכך, הוא כתב שדת אחת בנויה על גבי האחרת.
אף ששרון מצהיר שהדת "זרה לשכל הישר", התוצאה הפרקטית אליה הוא מגיע היא שאין לשפוט את אמונתו, אלא להיות "פשוט וצייתן", ולהיכנע לסמכות הציבורית.
הוא כותב שזהו כלל אחד של חוכמה ביחס לדת.
כלל חשוב לא פחות הוא להימנע מאמונות טפלות, אותן הוא מגדיר כאמונה שאלוהים הוא כמו שופט קשוח, השש למצוא פגמים, בוחן בקפדנות את המעשה הקטן ביותר שלנו, שהוא נוקם וקשה לפיוס, ולכן יש להחמיא לו ולזכות באהדתו באמצעות כאב וקורבן.
שרון קובע שאדיקות אמיתית, שהיא הראשונה מבין החובות, היא הידע של אלוהים ושל עצמנו; הידע האחרון נחוץ לראשון.
האמונה שכל מה שאלוהים שולח הוא טוב, ושכל הרע בא מעצמנו, היא ההשפלה של האנושות והאדרת האל.
היא מובילה לפולחן רוחני, שכן טקס חיצוני נועד רק לטובתנו, לא לתפארתו.
שרון הצהיר כי הריבון הוא מקור החוק, וטוען כי חירות עממית היא מסוכנת.
פייר פלאנט היא עמותה ישראלית הפועלת בקהילות כפריות במזרח אפריקה במטרה להגביר את הביטחון התזונתי ולספק הזדמנויות כלכליות לחקלאים מעוטי יכולת.
עמותת Fair Planet נוסדה על ידי ד"ר שושן הרן בשנת 2012 מתוך מטרה לאפשר לחקלאים מעוטי יכולת באפריקה גישה לזרעים ושיטות חקלאיות מהעולם המפותח.
על פי ניתוח של של העמותה, זני זרעים מקומיים רגישים מאוד למזיקים ומחלות, והגידולים אף סובלים מחיי מדף קצרים מאוד.
היבול הממוצע של גידולי עגבניות המופקים מזרעים מקומיים הוא 767 ק"ג לדונם, שהם כ-20% בהשוואה ליבול המופק מזני זרעים תעשייתיים.
מצב זה גורם לתת־תזונה ועוני, שכן התוצרת משמשת לצריכה עצמית בלבד.
שינויי אקלים והתפרצויות מזיקים מזדמנות מאיימות גם הן על הישרדות החקלאים.
לעומת זאת, זני זרעים מקצועיים איכותיים המשמשים ברחבי העולם התעשייתי עמידים בפני מזיקים ומחלות, ומייצרים יבולים איכותיים ועמידים לאורך זמן, ואלו ממזערים הפסדים לאחר הקטיף.
עם זאת, חברות זרעים מתעלמות במידה רבה מאפריקה בכלל ומחקלאים זעירים בפרט, זאת בשל אופי החקלאות הזעירה והתשתיות לקויות, שפירושן ששוק זה ככללו אינו רווחי עבור חברות הזרעים.
כדי להתמודד עם אתגר זה, שואף הארגון הלא ממשלתי לקדם תהליך ארוך טווח של העברת טכנולוגיה: מחד, להקל על חקלאים קטנים את הגישה לזרעים מזני הירקות האיכותיים ביותר המתאימים לצרכיהם, ובד בבד להכשיר חקלאים להשתמש בזרעים אלה, וכל זאת תוך התערבות מזערית בשיטות העבודה שלהם.
Fair Planet שואפת לצמצם פערים אלה באמצעות מודל ייחודי המשלב התנדבות, גופים ציבוריים מקומיים וחברות זרעים גלובליות.
בשלב הראשון, Fair Planet משתפת פעולה עם גופים ציבוריים מקומיים והמגזר הפרטי כדי לבנות מודל עבודה שמטרתו להשפיע לאורך זמן ולאפשר את הרחבתו לאורך זמן.
הארגון אוסף נתונים על ביקושים בשוק המקומי לגידולים וזנים ספציפיים.
הם מבקרים חקלאים קטנים כדי ללמוד ולהבין את יכולתם החקלאית והכלכלית.
השלב הבא כולל בדיקות התאמת טכנולוגיות וחומרי העברת ידע.
הארגון עובד בשיתוף פעולה עם חקלאים מקומיים, מבצע ניסויי התאמת זנים עצמאית ובוחר את הזנים בעלי הביצועים הטובים ביותר.
מכיוון שכל אזור אגרונומי דורש זני זרעים משלו, יש לבדוק כל זן באזור האגרו-אקלימי הספציפי שלו לאורך מספר עונות גידול.
עד שנת 2025, נבדקו מאות זני זרעים זמינים מסחרית של 14 גידולים שונים כמו עגבנייה, פלפל, כרוב, תפוח אדמה וכו'.
באמצעות שיתוף פעולה עם חברות זרעים כמו הזרע סידס , Bayer ואחרות, ל-Fair Planet יש גישה ליותר מ-80% מזני זרעי הירקות המסחריים.
השלב הבא הוא להכשיר חקלאים מקומיים בשיטות חקלאיות נאותות .
לשם כך, הארגון פיתח חומרי הדרכה המשתמשים באיורים ותמונות וללא טקסט כדי להתאים לחקלאים אנאלפביתים.
האגרונומים המתנדבים של Fair Planet מכשירים חקלאים מובילים וכן מדריכים מקומיים, ובונים כך את יכולתם להכשיר באופן עצמאי חקלאים נוספים ולהגדיל כך את ההשפעה.
במהלך סמינרים וימים פתוחים בכפרים, הם מדגימים שיטות עבודה מומלצות ומשתפים את הצלחות החקלאים המובילים עם חקלאים שכנים.
החל משנת 2025, חקלאים מובילים הראו עלייה משמעותית ביבולים של מגוון ירקות.
לדוגמה, ניסויים שערכה Fair Planet הראו כי יבולי הכרוב גדלו מ-1.4 טון ל-7 טון לדונם, ויבולי העגבניות הראו גידול של עד פי שמונה ביחד לעבר.
Fair Planet השיקה את הפרויקטים הראשונים שלה באתיופיה (בדירה דאווה, הרר ובוטאג'ירה).
עד שנת 2020 היא התרחבה גם לטנזניה , ובשנת 2022, באמצעות שיתוף פעולה עם ארגון ISF, היא החלה לפעול גם ברואנדה , תוך שהיא מתרחבת לסך של שלושה אזורי אקלים ראשיים שונים.
על פי נתוני העמותה, עד שנת 2025, עלה בידה להכשיר כ־600 מדריכים מקומיים ומעל 3,500 חקלאים, כאשר למעלה מ-90% מהחקלאים דיווחו על שיפור התזונה והגדלת ההכנסות.
הארגון מעריך כי באתיופיה לבדה הגיעו לכ־75,000 חקלאים נוספים באמצעות הפצת ידע באופן עקיף לחקלאים שכנים.
על פי הערכת השפעה חברתית שערכה האוניברסיטה העברית בירושלים, המיזמים השונים השפיעו באופן חיובי על כחצי מיליון איש.
תשעים וחמישה אחוז מהמשפחות שיפרו את תזונתן, ו-83 אחוז השתמשו בהכנסה הנוספת כדי לשלוח את ילדיהן לבית הספר.
תשעים ושניים אחוז נהנים משירותי בריאות משופרים.
כמעט כל החקלאים פתחו חשבונות חיסכון וממשיכים להשקיע באופן בר-קיימא במקורות הכנסה מגוונים.
בשנת 2025 דווח כי פעילותה של Fair Planet ברואנדה הייתה תחת איום סיום עקב השעיית USAID תחת ממשל טראמפ.
נוהאד חדאד , הידועה בכינוי פיירוּז (فيروز; בתרגום חופשי: טורקיז), היא זמרת לבנונית שתהילתה יצאה ברחבי העולם הערבי.
שיריה מושמעים בכל רחבי העולם הערבי ומהווים גאווה לאומית לבנונית.
פיירוז מכונה "שגרירתנו בכוכבים", "שכנת הירח", "ציפור המזרח" ו"משוררת הקול".
פיירוז מרבה לשיר שירים על הטבע ועל יופיו בעונות השנה השונות.
שיריה אהובים מאוד על הציבור הערבי, והיא מפורסמת בקולה החד.
בתחנות רדיו ערביות רבות מקובל להשמיע את שיריה בעיקר בשעות הבוקר, שכן שירתה נחשבת כמשרה רוגע וכמסייעת לפתוח את היום באווירה נינוחה.
פיירוז נולדה למשפחה נוצרית ממעמד הפועלים בכפר ג'בל אל-ארז בצפון לבנון, וגדלה בביירות.
בשנת 1946 החלה ללמוד במכון הלאומי למוזיקה בביירות.
את הקריירה המוזיקלית החלה כזמרת מקהלה ברדיו לבנון, והופיעה בשירים, שכתב עבורה חאלים אל-רומאן, בשם הבמה "פיירוז" (טורקיז).
היא אימצה את שמה של הזמרת פיירוז אל־חלבייה (רחל סמוחה) כאות הוקרה לשירתה.
לאחר מכן החלה בשיתוף פעולה ארוך ופורה עם האחים מנסור ועאסי רחבאני, כאשר מנסור כותב עבורה תמלילי שירים ועאסי מלחינם.
בשנת 1954, בהיותה בת 19, נישאה לעאסי רחבאני והצטרפה לכנסייה היוונית אורתודוקסית.
הופעתה הגדולה הראשונה הייתה בפסטיבל בעלבכ ב-1957. שמה יצא גם מחוץ ללבנון, ופיירוז הוזמנה להופיע בבירות ערב שונות ברחבי המזרח התיכון.
בשנת 1967, לאחר תבוסתן של מדינות ערב במלחמת ששת הימים, הוציאה פיירוז את אחד משיריה הידועים והמצליחים ביותר, זהרת אל מדא'אן ("פרח הערים"), שיר קינה על ירושלים שנכתב בידי האחים רחבאני.
היא הרבתה להופיע באופרטות (או מחזות זמר) שכתבו האחים רחבאני.
היא שרה ושחקה בעשרים אופרטות עד לפרידתה מעאסי רחבאני ב-1979.
בשנת 1969 הטילה ממשלת לבנון חרם על שיריה של פיירוז ואסרה את השמעתם ברחבי המדינה למשך שישה חודשים, עקב סירובה לשיר לכבודו של נשיא אלג'יריה הווארי בומדיין.
ב-1971 יצאה עם האחים רחבאני לסיבוב הופעות בצפון אמריקה שהוכתר בהצלחה רבה, ובעקבותיו הוזמנה להופעות ברחבי העולם.
במהלך מלחמת האזרחים הלבנונית (1975-1990) נשארה פיירוז במדינה אך חדלה מלהופיע בה, וצמצמה את פעילותה למספר הופעות בינלאומיות מחוץ ללבנון.
יוצאת דופן הייתה הופעתה באופרטה "פטרה" ב-1978, בה הופיעה בשני חלקי ביירות.
בשנות ה-90 הוציאה פיירוז 6 אלבומים והופיעה במספר קונצרטים רבי-קהל.
הידוע מכל הוא המופע ההיסטורי שלה בכיכר השהידים בביירות בספטמבר 1994, אשר ציין את שיקומה של העיר התחתית שנחרבה במהלך מלחמת האזרחים.
כמו כן היא הופיעה בפסטיבל הבינלאומי של בעלבכ בשנת 1998, לראשונה אחרי 25 שנות היעדרות שגזרה על עצמה.
במופע היא ביצעה שירים נבחרים ממחזות שהשתתפה בהם בשנות ה-60 וה-70. כמו כן פיירוז הופיעה ב-MGM Grand Arena בלאס וגאס בשנת 1999, מול קהל של יותר מ-16,000 לבנונים.
בשלהי ינואר 2008, על אף ביקורת פומבית בלבנון, הופיעה פיירוז בדמשק לראשונה אחר הפסקה של 23 שנים מאז ביקורה האחרון בסוריה השכנה.
המופע בדמשק יצר מחלוקת בלבנון, על רקע המתיחות בין לבנון וסוריה.
מספר חברי פרלמנט ביקשו ממנה באופן פומבי לבטל את ההופעה.
בדרכה לסוריה נתקלה פיירוז בקהל של 7000 איש, שצעקו את שמה בגבול כשמכוניתה עברה לאדמת סוריה.
תפילות במסגדים וברדיו נעצרו, ובמקומם ניגנו תחנות הרדיו את שיריה של פיירוז יום ולילה לקראת בואה למדינה.
גם ערוצי טלוויזיה, מסעדות, בתי קפה ועיתונים, עסקו בחזרתה ההיסטורית של פיירוז לאחר 20 שנות היעדרות.
למרות המחלוקת הרבה סביב ביקורה, נראה כי הפופולריות, לה היא זוכה בלבנון, לא נפגעה.
כאשר שרה במיסה בכנסייה במערב ביירות, נקהלו מאות רבות של אנשים סביב הכנסייה.
בתקופה האחרונה פיירוז עבדה עם בנה המפיק זיאד בלבד.
אלבומה Wala Keef, יצא בשנת 2002.
בשנת 2010 יצא אלבומה "Eh FI Amal" (בעברית " כן, יש תקווה"), ובשנת 2017 יצא אלבומה האחרון Bebalee.
פיירוז הייתה נשואה לעאסי א-רחבאני.
בשנת 2005 העריך עיתון ירדני את הונה ב-36.9 מיליון דולר אמריקני.
פיירפליי היא סדרת טלוויזיה מבית היוצר של ג'וס וידון וטים מינר.
סדרת הטלוויזיה מוגדרת כ"מערבון חלל" ומסווגת כמדע בדיוני.
עקב חוסר הצלחתה הסדרה נפסקה באמצע העונה הראשונה אך הפכה לאחר מכן לסדרת פולחן, שבעקבותיה גם יצא סרט ההמשך "סרניטי".
על פי עולם הרקע של הסדרה, האנושות התפתחה לכדי התיישבות בכוכבי לכת וירחים מחוץ למערכת השמש באמצעות "הארצה" – שינוי תנאי הסביבה (אקלים, טמפרטורה, אטמוספירה ואחרים) כך שידמו לתנאים השוררים על כדור-הארץ ויאפשרו לבני אדם לחיות עליהם.
ספינת החלל סרניטי (שלווה) היא ספינת נוסעים ומסחר מדגם "גחלילית", דגם מיושן שעבר שיפורים רבים על מנת לטוס; בפועל, סרניטי היא ספינת מבריחים, שמטענה כולל, בדרך כלל, סחורה גנובה, לא-חוקית או בעלת ביקוש רב.
הספינה משויכת פוליטית לצבא העצמאים המובס, ונקראת על שמו של עמק סרניטי, בו התנהל הקרב המכריע של המלחמה.
מלקולם (מל) ריינולדס (נייתן פיליון) – קברניט הספינה, לחם עם זואי במלחמת האזרחים תחת דגל העצמאיים (המכונים "המעילים החומים") בדרגת רס"ל.
הוא וזואי היו השורדים היחידים ב"קרב עמק סרנטי".
האירוע הזה השפיע מאוד על האישיות שלו, והיחס שלו לברית, וגם מקור השם של הספינה.
הוא בעל מוסר אישי מסובך: הוא מוכן לגנוב ואפילו להרוג כדי להגן את צוות הספינה שלו, הוא אוהב להילחם אבל מנסה לפתר בעיות בלי אלימות.
יש לו נאמנות טוטאלית כלפי צוות הספינה.
באחד הפרקים מגלים שהיא מעוניינת להקים משפחה עם וואש, אך הוא קצת חושש מכך.
מספרת מדי פעם סיפורים על תקופת המלחמה.
בעל חוש הומור, ואופטימי בדרך כלל.
נשאר עם הספינה הרבה פעמים כאשר ריינולדס וזואי יוצאים למשימה.
החליפה את המכונאי הראשון שהיה לצוות.
תאב בצע, ונוטה לפתור את בעיותיו באלימות.
בגד בשותפיו הקודמים ועבר לצוות של ריינולדס.
סוגיה שעולה מדי פעם בסדרה היא האם גם בצוות הנוכחי ג'יין יבגוד?
אפשר להבין כי היה בכיר בברית, ובעל ניסיון עם כלי נשק.
אינארה סרה (מורנה בקרין) – אשת-ליווי (קורטיזנה) השייכת לתרבות עלית של מארחות, אשר נותנת לסרניטי את אדרת הכבוד הנחוצה לה.
שוכרת את אחד מהשאטלים של הספינה.
מערכת היחסים בינה לריינולדס מורכבת.
סיימון טאם – רופא הספינה, מחונן.
הפך למבוקש לאחר שמילט את אחותו ממעבדת ניסויים.
גדל באחד מהכוכבים הראשיים, ובבית אמיד מאוד.
יחסי האנוש שלו לא הכי טובים, ולעיתים קרובות מסתבך בלשונו.
מאוהב בקיילי, אך תמיד אומר את הדבר הלא נכון.
ריבר טאם (סאמר גלאו) – נערה מחוננת אשר עקב ניסויים שעברה במתקן ממשלתי סובלת מהתקפי פארנויה וחרדה.
בדרך כלל מתנהגת בצורה תמהונית, אך מתחבבת על הצוות למרות זאת.
הניסיונות של סיימון לעזור לה מהווים קשת עלילה מרכזית בסדרה.
כסדרה בעלת מבנה עלילתי הדומה למערבון, צוות המבריחים של סרניטי נתקל בנבלים שונים: מבני בליעל (יחסית) שניסו לשדוד את ספינתם תחת העדר החוק בחלל הספר, ועד שלטונות החוק הרודפים אחריהם בעקבות פעולות פליליות.
כמו רוב המערבונים, ההבדל בין הצד הטוב והרע, כמו גם היחסיות של הטוב ביחס לחוק הכתוב, היא עניין פתוח פרשנות.
האויבים (או נבלים בלשון יותר קולנועית) שנקרו בדרכם של גיבורי הסדרה כללו שכירי חרב ושוטרים מצד "הברית", אשר חיפשו אחר סחורות גנובות וגם אחר ד"ר סיימון ואחותו, הנמלטים מן החוק.
חלקם כוחות משטרה רגילים, חלקם סוכנים מיוחדים העוקבים אחרי ריבר, שהורגים כל מי שמעורב בלכידתה, כולל כוחות משטרה מקומיים; מבריחים מתחרים ובעלי חוב שונים, המנסים להתחמק מחובם או לגבות מס כלשהו.
רובם גברים, אך בשני פרקים מופיעה דמותה של סאפרון, אישה יפה ומניפולטיבית אשר טומנת להם פח; תושבים של פלנטות נידחות המנסים לקעקע את הפעילות הכלכלית הענפה של "סרניטי"; והריברס, (הקוצרים), מעין מפלצות חלל שהן ספק אדם ספק אל-מתים, המחפשים לשדוד ולרצוח.
המיתולוגיה המקובלת סביב יצירתם היא גברים שיצאו לקצה של היקום, ראו את הריק והשתגעו.
רוב האויבים השונים ביצעו הופעת אורח גם בסרט הקולנוע על בסיס הסדרה, עם דגש על הקוצרים ושכירי החרב של הברית.
הסדרה שילבה מונחי סלנג וביטויים מסינית (אשר בעולם הבדיוני המתואר בסדרה הפכה לשפה הרשמית).
הסדרה נקטעה באיבה, לאחר שידור 11 פרקים (מתוך 14 שהופקו עד אותו זמן) שהיוו עונה ראשונה ואחרונה, על ידי רשת פוקס (עונה ממוצעת של סדרה מכילה 22 פרקים).
הסיום המהיר קטע מספר קווי עלילה והותיר קצוות לא פתורים.
באורח יוצא-דופן, מעריצי הסדרה יצרו לחץ ציבורי על רשת פוקס ודרשו המשך.
לאחר מאבק ארוך הופק סרניטי, הסרט הממשיך את עלילת הסדרה וסוגר אותה.
על מאבקם של מעריצי פיירפליי הופק הסרט "Done the impossible" , סרט דוקומנטרי בהנחיית אדם בולדווין, המשחק את ג'יין בסדרה.
ב-DVD שיצא לסדרה סודרו הפרקים לפי התפתחות העלילה ולא לפי הסדר בו שודרו במקור ברשת פוקס, דבר שיוצר בלבול בקרב הצופים.
פיירלואיג'י קולינה (באיטלקית: Pierluigi Collina; נולד ב-13 בפברואר 1960) הוא שופט כדורגל איטלקי לשעבר, הנחשב לאחד משופטי הכדורגל הטובים בכל הזמנים.
קולינה נולד בבולוניה, ובשנות העשרה לחייו שיחק כמגן בקבוצת כדורגל מקומית אך משנת 1977, בהיותו בן 17 ובעצת חברו, פנה לשיפוט משחקי כדורגל והפגין כישרון ויכולת רבה בתפקיד.
בד בבד עם תחילת קריירת השיפוט שלו סיים קולינה תואר בכלכלה באוניברסיטת בולוניה ואף שירת בצבא.
עם סיום שירותו הצבאי בשנת 1988 החל קולינה לשפוט בליגה האיטלקית השלישית ולאחר 3 עונות קודם למשחקי הליגה השנייה והראשונה (סריה A).
בשנת 1995 נכנס קולינה לרשימת השופטים של פיפ"א ובשנת 1996 שפט ב-5 משחקים באולימפיאדת אטלנטה, בהם הגמר בין ניגריה לארגנטינה.
קולינה שפט בשני משחקי בית מוקדם במונדיאל 1998, במשחק גמר ליגת האלופות בין באיירן מינכן למנצ'סטר יונייטד וב-3 משחקים ביורו 2000.
בשנת 2002 נבחר קולינה לשפוט בגמר המונדיאל, משחק המהווה את שיא הקריירה שלו.
הוא שפט גם במשחק גמר גביע אופ"א 2004 בין אולימפיק מרסיי לוולנסיה ובטורניר יורו 2004 שהיה הטורניר האחרון הרשמי שלו לפני שפרש בשנת 2005 בהגיעו לגיל 45 - גיל הפרישה המתחייב לשופטי כדורגל.
למעשה פיפ"א העלתה את גיל הפרישה ל-46, על מנת לאפשר לו לשפוט עוד עונה, אך חוזה פרסום, שחתם באוגוסט 2005 עם חברת אופל, גרם לסכסוך בינו לבין פיפ"א, שראתה בכך ניגוד אינטרסים (אופל היא הספונסרית של מילאן).
לאחר הפרישה פנה קולינה לשמש כיועץ פיננסי ועובד גם כמשבץ שופטים באופ"א.
קולינה נשוי ואב לשתי בנות.