tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במצרים נהוגות סובסידיות רחבות היקף, על קמח, סולר, גז בישול ומוצרי יסוד נוספים.
היקף הסובסידיות בשנת 2012 עמד על כ־20 מיליארד דולר (מחציתם על סולר).
בלעדי סובסידיות אלו, לא תתאפשר חקלאות רחבה במצרים (בשל הצורך בדלק לשאיבת מים להשקיה), וייווצר משבר מזון בשל מחירים גבוהים, דבר שיעורר תסיסה חברתית חזקה במצרים.
בשל כך, נמנעו השלטונות במצרים מפגיעה בסובסידיות במהלך השנים.
כדי לקיים את משטר הסובסידיות, נדרשת מצרים ליבוא רחב היקף של חיטה וסולר, שכן המשאבים המקומיים אינם מספיקים לביקוש (מצרים מייבאת כחצי מכמות החיטה הנצרכת).
למרות ההיקף הרחב של הסובסידיות, על פי הבנק השווייצרי קרדיט סוויס, כ־50% מהכנסות משפחה מצרית ממוצעת מופנים לרכישת מזון.
בעקבות הסובסידיה הנרחבת על חיטה, צריכת חיטה לנפש במצרים כפולה מהממוצע העולמי (כ־160 ק"ג לנפש).
ב־2008, כ־70% מאוכלוסיית מצריים (כ־56 מיליון איש) היו זכאים לרכישת מזון מסובסד.
כלכלת סינגפור היא כלכלה מפותחת המבוססת על שוק חופשי.
כלכלת סינגפור נסמכת על ייצור ויצוא מוצרי אלקטרוניקה, ביוטכנולוגיה, פרמצבטיקה, כימיקלים וכן על היותה מרכז פיננסים ומסחר חשוב.
ההילך החוקי בסינגפור הוא דולר סינגפורי.
נכון ל-2012 סינגפור מדורגת ככלכלה השנייה הכי חופשית בעולם הן על פי מכון הריטג' והן על פי מכון פרייז'ר.
כמו כן לפי שני מכונים אלו סינגפור מאופיינת בכמות המעוטה ביותר של רגולציה עסקית בעולם.
נוסף על כך, בסינגפור נהוג סחר חופשי ומיסוי נמוך.
מאז שנת 1961, צמחה כלכלת המדינה בקצב מרשים של כ-7.5% בשנה, והיא נמנית עם "ארבעת הנמרים של אסיה", יחד עם הונג קונג, קוריאה הדרומית וטאיוואן.
עם זאת, המיתון הכלכלי העולמי לא פסח על סינגפור, בשנת 2001 נרשמה צמיחה שלילית בשיעור של 2%, אך בשנים שלאחר מכן הכלכלה חזרה לצמוח בקצב הרגיל.
הכלכלה הסינגפורית נחשבת חופשייה, חדשנית, דינמית וידידותית לעסקים.
במשך השנים האחרונות, סינגפור היא אחת מהמדינות הבודדות עם דירוג אשראי טריפל A, והיא המדינה האסיאתית היחידה שמשיגה דירוג זה.
סינגפור מושכת כמות גדולה של השקעות החוץ כתוצאה משיעורי מס נמוכים, המיקום שלה, כוח עבודה מיומן, שיעורי מס נמוכים ומדיניות של אפס סובלנות נגד שחיתות.
המשק של סינגפור הוא התחרותי ביותר בעולם, על פי הפורום הכלכלי העולמי של דירוג של 141 מדינות, עם התמ"ג השני הכי הגבוה לנפש.
ישנם יותר מ-7,000 תאגידים בינלאומיים מארצות הברית, יפן ואירופה בסינגפור.
בשנים האחרונות, המדינה מזוהה כ"גן עדן למיסים" בגלל שיעור המס הנמוך, פטור ממס על הכנסה אישית ופטור ממיסים על רווחי הון.
המיליונר האוסטרלי ברט בלאנדי ואחד ממייסד פייסבוק, המיליארדר אדוארדו סברין, הם שתי דוגמאות של אנשים עשירים שהתיישבו בסינגפור (בלאנדי ב-2013 וסברין ב-2012).
בסינגפור האחוז הגבוה ביותר בעולם של מיליונרים, עם אחד מתוך שישה משקי בית בעלי לפחות מיליון דולר נזילים.
רכוש זה אינו כולל שטח, עסקים, ומוצרי יוקרה שאם יכללו מספר המיליונרים בסינגפור יגדל משמעותית.
הממשלה בסינגפור מספקת עזרה להומלסים ונזקקים באמצעות המשרד חברתי לפיתוח משפחות, כך שעוני חריף הוא נדיר ביותר בסינגפור.
חלק מהתוכנית כולל מתן כסף בין 400 ל-1,000 דולר לחודש למשקי בית נזקקים עבור טיפול רפואי חינם ותשלום שכר הלימוד של הילדים.
הטבות אחרות הן החזרים כספיים בגין הליכה לחדר כושר, מתן בונוס כספי עבור ילד חדש במשפחה, בריאות מסובסדת, סיוע כספי עבור נכים, אספקת מחשבים ניידים לסטודנטים עניים בעלות מופחתת, החזרים כספיים עבור נסיעה בתחבורה ציבורית.
נכון לשנת 2018 הדירוג של סינגפור מדד הפיתוח האנושי הוא התשיעי בעולם, עם שווי HDI של 0.935. בסינגפור שיעור האבטלה נמוך בשביל מדינה מתפתחת עם שיעור אבטלה שאינו עולה על 4% מ-2005 עד 2014. ברבעון הראשון של 2015, שיעור האבטלה במדינה ירד ל-1.8%.
בסינגפור אין שכר מינימום, מתוך אמונה שזה יפחית את התחרותיות בכלכלה.
נכון לשנת 2016 התוצר הלאומי הגולמי לנפש בסינגפור הוא 84,214$, במקום ה-8 בעולם.
סינגפור ידועה לטובה גם בנמלים שלה.
הנמל הימי שלה הוא מהפעילים בעולם ושדה התעופה צ'נגי שבה ידוע ביעילותו וביופיו, ונבחר כנמל התעופה הטוב ביותר בעולם ב-2013. חברת התעופה "סינגפור איירליינס" נחשבת לאחת מהטובות בעולם.
מחיר כלי הרכב בסינגפור הוא יקר מאוד והמיסוי הוא מהגבוהים בעולם, זאת כדי למנוע גודש רב בכבישים באי הצפוף.
מנגד, התחבורה הציבורית נחשבת ליעילה ונוחה, ומהווה תחליף ראוי.
נכון ל-2024, סינגפור נמצאת במקום השני בדירוג הערים היקרות בעולם של חברת הייעוץ האמריקאית מרסר.
כלכלתה של סינגפור נחשבת לבלתי מושחתת, ומאופיינת בתחרותיות, חריצות ופריון גבוה.
אחוז האבטלה בה נמוך ועומד על כ-2%.
במדינה עובדים זרים רבים המהווים כשליש מכוח העבודה.
רחוב אורצ'רד, רחוב הקניות המרכזי של סינגפור הוא אחד ממרכזי הקניות הנחשבים וההומים בעולם.
עד הפיתוח המואץ שעבר על המדינה החל בשנות ה-60, לא נחשבה העיר למוקד כלכלי חשוב במיוחד, כי אם למושבת דייגים ענייה, ולמעשה ניתן להניח כי לולא מיקומו האסטרטגי של הנמל שלה, לא היו מוצאים בה עניין מיוחד.
זולת הנמל והדייג המדינה דלה באוצרות טבע וקרקעות, ואוכלוסייתה שהורכבה ברובה ממהגרים הייתה ענייה, לא מיומנת ולא משכילה.
על כן, כחלק מתהליך ההתפתחות שלה הושם דגש על חינוך האומה – הן במישור הידע (פיתוח הידע הכללי), והן במישור החינוכי (חינוך האומה להתנהגות נאותה, הימנעות מיריקות ברחוב לדוגמה, הנפוצה יחסית בציבור הסיני).
כמו כן, התפתחה תעשייה פיננסית ענפה שקיומה אפשרי גם במדינה ענייה במשאבים טבעיים כמו סינגפור.
לראיה, חברות רבות מחזיקות משרדים בסינגפור, וענייניהן המשפטיים כפופים לחוק הסינגפורי.
עם קבלת העצמאות, סינגפור החלה בתהליך פיתוח מהיר שהוביל אותה מהיותה מדינת עולם שלישי למדינה מובילה בעולם הראשון, בהנהגתו והובלתו של המייסד לי קואן יו.
המדינה הצליחה לבנות מערכת כלכלית משגשגת ומפותחת ביותר עם שוק חופשי וכלכלה פתוחה ונקייה משחיתות, חרף היותה מדינה בעלת שלטון אוטוקרטי.
היא ניצבת בין המדינות המדורגות כפחות מושחתות בעולם, לצד דנמרק, פינלנד, שוודיה וניו זילנד, וכן כראשונה באסיה כמדינה עם שיעורי השחיתות הנמוכים ביותר לפי (Transparency International).
ניתן להגדיר את סינגפור כ'שווייץ של המזרח הרחוק' בתחום הפיננסי.
רוב הבנקים, חברות הביטוח ובתי ההשקעות הגלובאליים המרכזיים ממוקמים בה, מה שמספק לה תשתית פיננסית עסקית טובה עבור האופרציה שמקיימות חברות רב לאומיות, תעשיות יצרניות, עסקים ותאגידים הפועלים בה וממנה.
על אף התפתחותה הכלכלית של סינגפור, נשאר הנמל עוגן משמעותי בכלכלתה.
נכון ל-2012, מדובר הנמל המסחרי השני העמוס ביותר בעולם על פי מדד מעמס האוניות העוברות בו.
בנמל עוברות רבע מכלל מספר המכולות בעולם, וזהו נמל המכולות העמוס בעולם.
הנמל מטפל בחצי מכמות הנפט הגולמי הנסחר בעולם ואף במדד כמות הסחורות החולפות בנמל, בדרכן לנמלי יעד אחרים, זהו הנמל העמוס בעולם.
נמל סינגפור היה, עד לשנת 2005, גם הנמל העמוס בעולם במדד משקל המטענים שחלפו בו, אז נטל את הבכורה נמל שאנגחאי.
הנמל מהווה ערוץ חיוני ליבוא משאבים טבעיים ויצואם לאחר שעובדו וזוקקו, כך למשל, זיקוק נפט.
הנמל מהווה מקור הכנסה עיקרי לתעשיית שירותי האירוח והתיירות בסינגפור וכן לתעשיית המזון.
לנמל יש ערך אסטרטגי ראשון במעלה, שכן עקב דלות משאבי הטבע שלה, נאלצת המדינה לייבוא רב.
אחד הסקטורים המתפתחים בסינגפור בשנים האחרונות הוא סקטור התיירות.
נתוני הפתיחה של סינגפור בתחום אינם מרשימים, שכן היא מדינה קטנה, נטולת מבנים עתיקים בעלי ערך היסטורי או חזותי יוצא דופן (דוגמת הטאג' מהאל, מאצ'ו פיצ'ו, הקולוסיאום ברומא וכדומה).
כמו כן, אין בה גם אתרי טבע מיוחדים שיכולים למשוך תיירים רבים בזכות עצמם (דוגמת הגרנד קניון, הנהר התת-קרקעי בפלאוון, מפלי איגואסו וכדומה).
גם אין בה תצורות נוף מיוחדות, שכן היא פרוסה על כמה איים שמכילים לא יותר ממספר גבעות ושטחים פראיים.
כדי לפצות על כך הוקמו אטרקציות תיירותיות מלאכותיות רבות שיתנו מענה הולם וימשכו תיירים כדי לחוות אותן.
בין השאר ניתן למנות באטרקציות את:
המוזיאון הלאומי של סינגפור (Singapore National Museum)
כלכלת ירדן היא כלכלה מתפתחת המתמודדת עם אתגרים מבניים, אך מציגה יציבות יחסית למרות התנאים האזוריים המורכבים.
המדינה סובלת ממחסור במשאבי טבע, תלות בסיוע חוץ ומגבלות בתחום המים, אך ממשיכה להשקיע במגזרים כמו תיירות, חקלאות ותעשייה כדי לתמוך בצמיחה הכלכלית.
התמ"ג לנפש של ירדן עלה בשנות השבעים בשיעור של 351%, חוותה ירידה של 30% בשנות השמונים, ועלייה של 36% בשנות התשעים.
נכון לשנת 2015, ירדן מתהדרת בתמ"ג בשווי של 37.6 מיליארד דולר, שמדרג אותה במקום ה-89 בעולם.
ירדן מחזיקה בחברות FTA עם ארצות הברית, קנדה, סינגפור, מלזיה, האיחוד האירופי, תוניסיה, אלג'יריה, לוב, טורקיה וסוריה.
ירדן היא חברה בהסכם הסחר החופשי הערבי רבתי, אזור הסחר החופשי אירו-ים תיכוני, הסכם אגאדיר, וגם נהנית ממעמד מתקדם עם האיחוד האירופי.
ירדן היא כלכלת ידע מתעוררת.
המכשולים העיקריים לכלכלת ירדן הם מיעוט מקורות מים, הסתמכות מוחלטת על יבוא נפט לאנרגיה וחוסר יציבות אזורית.
קצת יותר מ-10% מאדמות המדינה ניתנות לעיבוד, ואספקת המים מוגבלת.
הגשמים מעוטים, ורוב מי התהום הזמינים בירדן אינם מתחדשים.
על פי הסכם השלום בין ישראל לירדן, מחויבת ישראל להעביר לירדן 50 מיליון מ"ק מים מדי שנה.
ביולי 2021 החליט ראש הממשלה נפתלי בנט להכפיל את כמות המים ולהעביר לירדנים 100 מיליון מ"ק מים.
ההסכם שנחתם אז היה לשלוש שנים, ופג בסוף מאי 23. המשאבים הבסיסיים בכלכלה הירדנית מתרכזים בכריית זרחן, אשלג ונגזרות הדשן שלהם; תיירות; העברות מעבר לים; וסיוע חוץ.
אלה המקורות העיקריים שלה להכנסות מטבע קשה.
עקב מחסור במקורות אנרגיה זמינים, ירדן מסתמכת על גז טבעי, המספק 93% מצרכי האנרגיה המקומיים שלה.
ירדן נהגה להיות תלויה בעיראק לצורך נפט עד למלחמת עיראק בשנת 2003. בירדן יש גם שפע של אזורים תעשייתיים המייצרים סחורות בתחום הטקסטיל, התעופה והחלל, ההגנה, התקשוב, התרופות והקוסמטיקה.
בשנים האחרונות הואטה הצמיחה הכלכלית של ירדן, בממוצע של כ-2%.
סך החוב החיצוני של ירדן בשנת 2011 היה 19 מיליארד דולר, המהווים 60% מהתמ"ג.
עלייה משמעותית זו מיוחסת להשפעות של חוסר היציבות האזורית שגורמות לירידה בפעילות התיירים; ירידה בהשקעות זרות; הגדלת ההוצאות הצבאיות; התקפות על הצינור המצרי המספק לממלכה גז; קריסת הסחר עם עיראק וסוריה; הוצאות הנובעות משיכון פליטים סורים וצבירת ריביות מהלוואות.
על פי הבנק העולמי, הפליטים הסורים עלו לירדן יותר מ־2.5 מיליארד דולר בשנה, שהם 6% מהתמ"ג ו-25% מההכנסות השנתיות של הממשלה.
בעקבות כניסת הפליטים הסורים לירדן, צמיחת השכר ירדה במידה ניכרת, עקב כך שהייתה תחרות על משרות בין פליטים לאזרחי ירדן.
הנפילה שהחלה בשנת 2011 נמשכה עד 2018. חמשת המגזרים המובילים במדינה התורמים לתמ"ג הם שירותים ממשלתיים, מימון, ייצור, תחבורה ותיירות, הושפעו קשות ממלחמת האזרחים בסוריה.
סיוע חוץ מכסה רק חלק קטן מעלויות אלה, 63% מכלל העלויות מכוסות על ידי ירדן.
תוכנית צנע אומצה על ידי הממשלה, ומטרתה להפחית את יחס החוב לתוצר של ירדן ל-77 אחוזים עד 2021. התוכנית הצליחה למנוע את עליית החוב מעל 95% בשנת 2018.
בשנת 1975, בה החלה מלחמת האזרחים בלבנון העבירו בעלי הון ערבים את השקעותיהם מלבנון לירדן, יסדו בה מפעלי תעשייה, בנו שכונות מגורים ובנייני משרדים.
ירדן החלה לייבא גז לעקבה בשנת 2003 ובשנת 2005 הוארך הצינור עד אזור הבירה, עמאן.
בתחילת שנת 2008 הושלם הצינור הצפוני שחיבר את סוריה לצינור, וירדן החלה לקבל תמלוגים.
החקלאות בירדן מהווה חלק קטן מהתמ"ג, אך היא מספקת תעסוקה לכ-4% מכוח העבודה.
הגידולים העיקריים כוללים חיטה, שעורה, הדרים, עגבניות, מלפפונים ובננות.
אזורי החקלאות המרכזיים נמצאים בבקעת הירדן, שם תנאי האקלים והקרקע מתאימים לגידול פירות וירקות.
עם זאת, החקלאות בירדן מתמודדת עם אתגרים משמעותיים, בעיקר בשל מחסור במים.
פחות מ-10% מאדמות המדינה ניתנות לעיבוד, ואספקת המים מוגבלת.
המגזר התעשייתי בירדן מגוון וכולל ייצור בתחומים כמו טקסטיל, תעופה וחלל, הגנה, תקשוב, תרופות וקוסמטיקה.
עם זאת, אחד הענפים הבולטים הוא כריית מחצבים, במיוחד זרחן ואשלג, המשמשים לייצור דשנים.
ירדן ענייה במחצבים פרט לפוספטים שאותם כורה "חברת מכרות הפוספט של ירדן" במספר אתרים ברחבי המדינה.
כמו כן ירדן מנצלת את אוצרות המלח, האשלג והברום שבמימי ים המלח באמצעות "חברת האשלג הערבית".
משאבים אלה מהווים מקור הכנסה חשוב לכלכלה הירדנית ומספקים מטבע חוץ.
המדינה מתמודדת עם אתגרים כמו מחסור במקורות אנרגיה זמינים, מה שמוביל להסתמכות על גז טבעי, המספק 93% מצרכי האנרגיה המקומיים שלה.
ענף התיירות הוא אחד המגזרים החשובים בכלכלת ירדן, עם אתרים היסטוריים ותרבותיים כמו פטרה, ים המלח וואדי רם, המושכים תיירים מכל העולם.
התיירות מספקת תעסוקה ומטבע חוץ, אך היא רגישה למצב הביטחוני באזור.
בשנים האחרונות, חוסר היציבות האזורי, במיוחד בסוריה ובעיראק, השפיע על מספר התיירים המגיעים למדינה.
מצבו של ענף התיירות נחשב לרוב מתחת לפוטנציאל, במיוחד נוכח ההיסטוריה העשירה של המדינה, חורבות עתיקות, אקלים ים-תיכוני וגאוגרפיה מגוונת.
למרות פניותיו האישיות של המלך וקמפיין שיווקי מתוחכם, הענף עדיין מושפע לרעה מחוסר היציבות הפוליטית של האזור.
יותר מחמישה מיליון מבקרים נכנסו לירדן בשנת 2004, והניבו הכנסות של 1.3 מיליארד דולר.
הרווחים מתיירות עלו ל-1.4 מיליארד דולר בשנת 2005. העובדה שרוב התיירות בירדן מגיעה ממקומות אחרים במזרח התיכון אמורה לתרום לפוטנציאל הצמיחה של הענף בשנים הבאות, מכיוון שירדן יחסית יציבה, פתוחה ובטוחה בהשוואה לרבות משכנותיה.
ענף התיירות נותר מרכיב חשוב בכלכלה הירדנית, ומעסיק באופן ישיר כ-30,000 ירדנים, ותורם 10% לתוצר הממלכה.
למרות הירידה במבקרים הערבים מהמפרץ, 2007 צוינה כשנה של צמיחה מתמדת עבור מגזר התיירות.
NTS מקווה להציב את ירדן כיעד בוטיק לתיירים מתקדמים.
האסטרטגיה מזהה שבעה סדרי עדיפויות או שוקי נישה: מורשת תרבותית (ארכאולוגיה); דת; אקולוגיה; בריאות ואיכות חיים; הרפתקאות; מפגשים, תמריצים, כנסים ותערוכות (MICE); והפלגות.
תקציב השיווק של מועצת התיירות בירדן (JTB) עלה בשנה החולפת מ־8.52 מיליון דולר ל-16.3 מיליון דולר.
אלה זמנים חיוביים לתיירות בירדן, עם צמיחה מתמדת ופרויקטים גדולים בדרך.
על המגזר לבצע שיפורים בתשתיות ושיווק, אך בסך הכל, הענף משתפר מזה מספר שנים.
מגזר השירותים, כולל שירותים ממשלתיים, פיננסיים, תחבורה ותיירות, הוא התורם העיקרי לתמ"ג של ירדן.
המגזר הפיננסי מפותח יחסית וכולל בנקים מסחריים, חברות ביטוח ושוק הון.
עם זאת, הכלכלה הירדנית מתמודדת עם אתגרים כמו חוב חיצוני גבוה, שהגיע בשנת 2016 ל-35.1 מיליארד דולר, המהווים 93.4% מהתמ"ג.
כלכלת לבנון היא כלכלה מתפתחת.
התמ"ג עומד על 88,250 מיליון דולר והתמ"ג לנפש עומד על 16,135 דולר.
ההוצאות הממשלתיות הסתכמו ב-15.9 מיליארד דולר בשנת 2018, שהם 23% מהתמ"ג.
לבנון היא המדינה השלישית בעולם בגובה החובות מבחינת היחס בין החוב לתוצר.
כתוצאה מכך, תשלומי הריבית צרכו 48% מההכנסות הממשלתיות המקומיות בשנת 2016, ולכן הגבילו מאוד את יכולת הממשלה לבצע השקעות נחוצות בתשתיות.
החל משנת 2020 התמודדה גם עם אינפלציה גבוהה מאוד.
לאחר מלחמת לבנון השנייה הכלכלה הלבנונית התרחבה משמעותית והצמיחה הייתה בממוצע 9.1% בין 2007 ל-2010. לאחר 2011 הכלכלה המקומית הושפעה ממלחמת האזרחים בסוריה, וצמחה בממוצע שנתי של 1.7% בתקופת 2011–2016 וב-1.5% בשנת 2017. בשנת 2018 הוערך גודל התוצר בכ-54.1 מיליארד דולר.
בלבנון יש מסורת חזקה של לסה פר, כאשר חוקת המדינה קובעת כי "המערכת הכלכלית היא חופשית ומבטיחה יוזמה פרטית וזכות לרכוש פרטי".
המגזרים הכלכליים העיקריים כוללים מוצרי מתכת, בנקאות, חקלאות, כימיקלים וציוד תחבורה.
ענפי הצמיחה העיקריים כוללים בנקאות ותיירות.
אין מגבלות על מט"ח או תנועת הון.
על פי מדד האושר העולמי שפורסם ב-2024, לבנון מדורגת שנייה מהסוף, מעל אפגניסטן ומתחת ללסוטו.
ענף התיירות בלבנון היה חשוב מבחינה היסטורית לכלכלה המקומית ומהווה מקור הכנסה מרכזי.
לפני מלחמת האזרחים בלבנון, ביירות נחשבה בעיני רבים כ"פריז של המזרח התיכון" שהובאה לעיתים קרובות כמוקד פיננסי ועסקי בו יוכלו המבקרים לחוות את התרבות, המטבח, ההיסטוריה הים תיכונית הלבנטית, ארכאולוגיה ואדריכלות של לבנון.
מיישובים מתקופת האבן ועד הערי המדינה הפיניקיות, ממקדשים רומיים ועד למרחצאות חצובות בסלע, מטירות צלבניות ועד מסגדים ממלוכים וחמאם עות'מאני.
בלבנון היסטוריה ארוכת שנים של תיירות תרבותית.
ההתעניינות בתרבות הלבנטית הלבנונית עוררה בעקבות ביקוריהם של אוריינטליסטים, חוקרים ומשוררים אירופיים רבים, במיוחד אלפונס דה למרטין, ארנסט רנן וויקטור גוארין.
לבנון מציעה שפע: מחורבות רומיות עתיקות, לטירות שמורות היטב, מערות גיר, כנסיות ומסגדים היסטוריים, חופים יפים השוכנים בים התיכון, מטבח לבנוני, חיי לילה, ודיסקוטקים, ועד אתרי סקי הרריים.
השקעה פרטית משמעותית נעשית כיום במודרניזציה והרחבת מגזר זה וחברות מלונות בינלאומיות חזרו ללבנון.
קזינו דו ליבן, שהיווה באופן היסטורי יעד תיירותי מרכזי, נפתח מחדש בשנת 1996. אתר הסקי הגדול במדינה הורחב.
ענף התיירות של לבנון מסתמך גם על מספרם הגדול של לבנונים החיים בחו"ל שחוזרים בקביעות למדינה בקיץ.
החקלאות בלבנון היא המגזר השלישי בחשיבותו במדינה לאחר מגזר השירותים, והמגזר התעשייתי.
היא תורמת כמעט 7% לתמ"ג ומעסיק כ-15% מכוח העבודה.
הגידולים העיקריים כוללים דגנים (בעיקר חיטה ושעורה), פירות וירקות, זיתים, ענבים וטבק, יחד עם עדרי צאן ועיזים.
משאבים מינרליים מוגבלים ומנוצלים רק לצריכה ביתית.
לבנון, המונה מגוון אדמות חקלאיות, החל מהרמה הפנימית של עמק הבקעא ועד העמקים הצרים המובילים כלפי מטה אל הים התיכון, מאפשרת לחקלאים לגדל גידולים אירופיים וגם טרופיים כאחד.
טבק ותאנים מגודלים בדרום, פירות הדר ובננות לאורך החוף, זיתים בצפון וסביב הרי השוף ופירות וירקות בעמק הבקעא.
גידולים נוספים כוללים אבוקדו ליד גבל וחשיש בבקעא.
החקלאות של לבנון, המציעה קרקע פורייה וטרסות.
עם זאת, פרקטיקות חקלאיות לא ראויות המובילות לשחיקת קרקע והידלדלות משאבי המים התת-קרקעיים, זיהום מים והשפעות בריאותיות כתוצאה משימוש לא הולם בחומרי הדברה ודישון.
זיהום סביבתי כתוצאה מהשלכת פסולת שחיטה, וחוות בעלי חיים הם מהבעיות העיקריות של מגזר זה.
החקלאות גם הולכת ופוחתת לטובת עיור, כמו במישור החוף ובחלקים מהבקעא.
נראה כי מדיניות הממשלה מכוונת לגידול בזמינות ההשקיה במים (בעיקר בדרום) ובקרה על השימוש בחומרי הדברה, ללא השקעה או מעט תמריצים לטכניקות השקיה שמורות על מים וקרקע.
המגזר הפרטי מנצל בהדרגה הזדמנויות חדשות אך קטנות המוצעות על ידי חקלאות אורגנית ותוצרת חקלאית בעלת ערך גבוה.
לבנון דלה במקורות אנרגיה, על כן מבוסס משק האנרגיה שלה על מקורות חיצוניים.
יבוא דלקים לתעשייה, לתחבורה ולייצור חשמל מהווה סעיף הוצאה נכבד במשק הלבנוני.
אספקת החשמל איננה עונה על צורכי המדינה, ותחנות הכוח מיושנות הדורשות תחזוקה יקרה.
המצב הביא לכך שטורקיה העניקה ללבנון תחנות כוח צפות העוגנות מול החוף הלבנוני ומסייעות רק במעט לספק את צריכת החשמל המקומית.
כלכלת לבנון סובלת מרמת שחיתות גבוהה – החל בניפוח בשכר הבכירים, דרך מינויי קרובים ועד ניפוח המנגנון הממשלתי.
הבעיה האחרונה היא תוצאה של המשטר העדתי הנוהג בלבנון, המחייב מינוי נושאי משרות לתפקידים בכירים על פי מפתח עדתי (בהתאם לחוקת לבנון), ולאו דווקא על פי הכישורים.
התפיסה הציבורית סביב השחיתות והכלכלה מובילה לעיתים להתלקחותן של מחאות ומהומות.
על רקע בעיות כלכליות מתמשכות, בשנת 2019 פרצו מחאות בלבנון לאחר שהממשלה החליטה להטיל מיסים על בנזין, טבק ושיחות טלפון מקוונות (למשל שיחות קוליות באפליקציית וואטסאפ).
בעקבות המחאות, הכריזה הממשלה על מצב חירום, ביטול המיסים החדשים, ורפורמות של צמצום תקציב מהוצאות הממשלה והבנקים.
הצעדים לא הרגיעו את המחאות, והן הובילו להתפטרותו של ראש ממשלת לבנון סעד אל חרירי, כאשר במשך מספר שנים לאחר מכן לבנון הייתה מצויה במשבר פוליטי חמור ובחוסר יכולת להקים ממשלה.
עם התפרצות נגיף הקורונה בלבנון נעצרו ההפגנות אך המצב הכלכלי המשיך להתדרדר.
תוך שנה עלתה האינפלציה בלמעלה מ-60% והלירה הלבנונית איבדה שני שלישים מערכה.
חוסר אמון האזרחים במטבע הוביל להיקף רחב של עסקאות בדולרים, ותופעה זו הובילה בתורה להגבלה מצד הבנקים על משיכת כסף.
במקביל מחירים של מוצרים בסיסיים כמו אורז וקמח התייקרו בכ-80%, ומצד שני מאות אלפי משפחות נמצאות ללא הכנסה וללא קבלת סיוע מהמדינה.
חזבאללה ניסה לעודד חוסר אמון במערכת הכלכלית-פוליטית הנוכחית כדי לנסות להגביר את השפעתו על כלכלת לבנון.
באוגוסט 2020 אירע הפיצוץ בנמל ביירות, שהרס חלקים נרחבים מביירות וגרם לנזק רב והחריף את המשבר הכלכלי.
לבנון פנתה לקבל סיוע מהעולם אך הבנק העולמי התנה את הסיוע בפתירת הפלונטר הפוליטי, מה שעיכב סיוע כלכלי ללבנון.
המשבר הוחמר בעקבות הסנקציות האמריקניות נגד ממשלת סוריה וחזבאללה בשל היותן נתמכות על ידי איראן.
המשבר הכלכלי בלבנון הדרדר ו-80% מתושבי המדינה נמצאו מתחת לקו העוני, והאינפלציה הגיעה ל-215 אחוזים לירה לבנונית איבדה 85% מערכה, שיעור האבטלה עמד על 40% .
האינפלציה הגבוהה אילצה רבים להציג מחירים בדולר אמריקאי במקום בלירה במקום להחליף את המחירים בתדירות גבוהה.
בנוסף קרן המטבע העולמית פרסמה שכלכלת לבנון התכווצה ב-22% בשנת 2020 לאחר שבשנתיים לפני כן כלכלת המדינה התכווצה בכ-10%.
ב-7 באפריל לבנון קיבלה סיוע מקרן המטבע קרן המטבע העולמי על סך 3 מיליארד דולר.
חזבאללה מנסה לעודד חוסר אמון במערכת הכלכלית-פוליטית הנוכחית כדי לנסות להגביר את השפעתו על כלכלת לבנון.
במאי 2022 סגן ראש ממשלת לבנון הודיע כי המדינה על סף פשיטת רגל וכי לא תהייה מסוגלת לשלם את חובותיה.
בינואר 2023 המשבר העמיק עוד יותר כאשר הבנקים אסרו על משיכות כספים, בעקבות נפילה המטבע המקומי כאשר הלירה הלבנונית נסחרה ב-80,000 דולרים, לאחר שרק ימים קודם נסחרה ב-70 אלף דולרים.
מאז תחילת המשבר המטבע איבד כמעט 100% מערכו.
התמ"ג הגבוה ביותר לנפש הוא במרכז סלובניה, שם נמצאת עיר הבירה ליובליאנה, שהיא חלק מהאזור הסטטיסטי המערבי של סלובניה, שיש לו תוצר לנפש גבוה יותר ממזרח סלובניה.
בינואר 2007 היא הייתה לחברה הראשונה שהצטרפה לאיחוד האירופי ואימצה את מטבע האירו מאז השקת המטבע בשנת 1999 והיא הייתה חברה בארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי מאז 2010.
בסלובניה כוח עבודה משכיל מאוד, תשתיות מפותחות, והיא ממוקמת בצומת תחבורה מרכזית.
מצד שני, רמת ההשקעה הישירה בחו"ל היא מהנמוכות ביותר אך עלתה בהתמדה בשנים האחרונות.
הכלכלה הסלובנית נפגעה קשה מהמשבר הכלכלי האירופי, שהחל בסוף שנות האלפיים.
אחרי שנת 2013 התוצר לנפש עלה שוב.
כמעט שני שלישים מהאוכלוסייה העובדת מועסקים בשירותים.
החקלאות אחראית לכ-3% מהתל"ג, והתעשייה ל-36%.
האינפלציה בסלובניה בגבולות הסביר: 3.6% ב-2004, 2.8% ב-2005, וכעת היא שווה לממוצע באיחוד האירופי.
לאור נתונים אלו, נחשבת סלובניה כבעלת בסיס כלכלי איתן.
התקציב הממשלתי מגיע רק לכשליש מהתל"ג, דבר המצביע על סקטור פרטי מפותח.
על אף שאוכלוסייתה מנתה רק כאחד מכל אחד עשר איש מכלל האוכלוסייה של יוגוסלביה, היא הייתה בעלת התפוקה הגבוה ביותר מבין הרפובליקות היוגוסלביות, והיוותה כחמישית מהתמ"ג שלה ושליש מהיצוא שלה.
על כן, כשסלובניה קיבלה עצמאות בשנת 1991, היא הייתה עם כלכלה משגשגת יחסית, שכבר הייתה בעלת קשרי שוק חזקים למערב.
מאז אותה תקופה היא פעלה במרץ לגיוון המסחר שלה עם המערב והשתלבות במוסדות מערביים וטרנס-אטלנטיים.
סלובניה היא חברה מייסדת בארגון הסחר העולמי, הצטרפה להסכם הסחר החופשי המרכז אירופאי (CEFTA) בשנת 1996, והצטרפה לאיחוד האירופי ב-1 במאי 2004. ביוני 2004 הצטרפה למנגנון שער החליפין האירופי.
האירו הוצג בתחילת 2007 והופץ לצד המטבע המקורי עד 14 בינואר 2007. סלובניה משתתפת גם ביוזמה לשיתוף פעולה בדרום מזרח אירופה (SECI), כמו גם ביוזמת מרכז אירופה , בתהליך רויאמונט ובמועצה לשיתוף פעולה כלכלי של הים השחור .
בסוף המשבר הכלכלי של סוף שנות האלפיים, סבלה הכלכלה הסלובנית ממפלה קשה.
בשנת 2009 התמוטט התוצר הסלובני לנפש ב-7.9%, מה שהיה לנפילה הגדולה ביותר באיחוד האירופי אחרי המדינות הבלטיות ופינלנד.
לאחר התאוששות איטית מהמיתון ב-2009 בזכות היצוא, הכלכלה של סלובניה שוב גלשה למיתון ברבעון האחרון של 2011. מיתון זה יוחס לירידה בצריכה המקומית ולהאטה בצמיחת היצוא.
סלובניה מייצאת בעיקר למדינות גוש האירו.
הסיבות לירידה בצריכה המקומית היו מרובות: צנע פיזיקלי, הקפאת הוצאות התקציב בחודשים האחרונים של 2011, כישלון במאמצים ליישום רפורמות כלכליות, מימון לא הולם והירידה ביצוא.
בנוסף ענף הבנייה נפגע קשות בשנים 2010 ו-2011. משנת 2014 ואילך התוצר של סלובניה עולה שוב.
הגורמים העיקריים לצמיחת התוצר הם הייצוא ובשנת 2016 גם הצריכה המקומית, שהחלה להתעורר לאחר המשבר הכלכלי.
המשמעות היא שצמיחת התוצר הואצה בשנת 2016.
הסחר בסלובניה מכוון למדינות אחרות באיחוד, בעיקר גרמניה, אוסטריה, איטליה וצרפת.
זו תוצאה של כיוון סיטוני מחדש של הסחר כלפי המערב והשווקים הצומחים של מרכז ומזרח אירופה נוכח התמוטטות השווקים היוגוסלביים שלה.
כלכלת סלובניה תלויה מאוד בסחר חוץ.
הסחר שווה לכ-120% מהתמ"ג (יצוא ויבוא בשילוב).
כשני שלישים מהסחר בסלובניה הוא עם חברות אחרות באיחוד.
רמת פתיחות גבוהה זו הופכת אותה לרגישה ביותר לתנאים כלכליים אצל שותפי המסחר העיקריים שלו ולשינויים בתחרותיות הבינלאומית שלה.
עם זאת, למרות ההאטה הכלכלית באירופה בשנים 2001–2003, סלובניה שמרה על צמיחה של 3% בתמ"ג.
שמירה על עלויות עבודה בקנה אחד עם הפרודוקטיביות היא אפוא אתגר מרכזי של הכלכלה הסלובנית, וחברות סלובניות הגיבו בהתמחות בייצור היי-טק בינוני ועד להיי-טק.
התעשייה והבנייה מהווים כרבע מהתמ"ג.
כמו ברוב הכלכלות התעשייתיות, השירותים מהווים חלק הולך וגדל מהתפוקה (57.1 אחוזים), בעיקר בשירותים פיננסיים.
התיירות היא ענף בכלכלתה של המדינה.
בשנת 2017 ביקרו בה כ-3 מיליון תיירים שלנו כ-7.3 מיליון לינות לצד תיירות הפנים שרשמה כ-3.8 מיליון לילות.
מאז בחירתו של דונלד טראמפ לנשיאות ארצות הברית, נרשמה עלייה בתיירות לסלובניה, עקב ההתעניינות בה כמדינה ממנה מגיעה אשתו, הגברת הראשונה מלאניה טראמפ.
סלובניה מציעה לתיירים מגוון של נופים, על אף גודלה הקטן יחסית של המדינה.
האלפים היוליאניים בצפון מערבה, נוף ים תיכוני בדרום מערב, המישור הפאנוני בצפון מזרח, והאלפים הדינריים בדרום מזרח.
אזורים אלה חופפים בקירוב לאזורים ההיסטוריים של סלובניה המבוססים על שטחי ממלכת הבסבורג (קרניולה, קריתיניה, סטריאה ואזור החוף).
לכל אחד מאזורים אלה ערכי טבע, גאוגרפיה, ארכיטקטורה ומאפיינים תרבותיים משלו.
סלובניה מציעה לתיירים הרים מושלגים, כרי דשא, רצועה ימית, מערות ואגמים.
בליובליאנה הבירה מבחר בניינים הבנויים בסגנון הבארוק והארט נובו, שחלקם פרי תכנונו של האדריכל הסלובני יוז'ה פלצ'ניק.
כלכלת פינלנד היא כלכלת שוק מפותחת.
כמו שכנותיה הסקדינביות גם פינלנד היא מדינה עשירה ומשגשגת.
לפינלנד מערכת כלכלית מהקפיטליסטיות בעולם ומערכת רווחה מפותחת ומתפקדת כיאות למדינת רווחה סוציאל-דמוקרטית.
פינלנד מאופיינת באיגודים מקצועיים המקיפים 80% מכוח העבודה.
אי השוויון בפינלנד הוא אחד מהנמוכים בעולם ועומד על 0.21 על פי מדד ג'יני.
נכון לשנת 2024, פינלנד נחשבת למדינה המאושרת ביותר בעולם.
בדו"ח האושר העולמי, שמשקף את התקופה שבין 2021 ל-2023 ופורסם במרץ 2024 מדורגת פינלנד, בפעם השביעית ברציפות, בראש הרשימה.
בקרב צעירים בני 30 ומטה, מדורגת פינלנד במקום השביעי בעולם.
עד למאה ה-20 הייתה פינלנד אחת המדינות העניות והנחשלות באירופה, למרות שקמה תעשייה במחצית המאה ה-19, רוב תושבי פינלנד התקיימו בעיקר מחקלאות, מצב שנמשך עד מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה התעשייה בפינלנד הואצה, תוך 20 שנה התפתחה במדינה תעשיית חשמל, פטרוכימיה, בניית מכונות וספינות.
הצמיחה המהירה של כלכלת פינלנד שקשורה גם לסחר עם הגוש המזרחי נקטעה עם התפרקותה של ברית המועצות ב-1991. בשנות המשבר הכלכלי התוצר הלאומי גולמי נפל ב-13% ושיעור האבטלה בה עלה מ-3.4% ב-1990 ל-18.4% ב-1994. המשבר הביא לשינויים קיצוניים בכלכלה הפינית, חברות רבות הופרטו לייצוב התקציב הלאומי.
במקביל החלה הממשלה להשקיע רבות בהשכלה הגבוהה בתחום הטכנולוגיה, כך גם תעשיית האלקטרוניקה כשבראשה חברת נוקיה.
פינלנד הצטרפה לאיחוד האירופי בשנת 1995 מה שהוסיף ליציבות הכלכלית.
השינויים בכלכלת המדינה הביאו לירידה משמעותית באחוז המובטלים שהגיע לשפל של 6.4% בשנת 2008. נכון ל-2018 עומד שיעור האבטלה על 8% - מעט מעל ממוצע האיחוד האירופי.
בהמשך שנות ה-90 חלה צמיחה כלכלית מהירה.
עד שנת 2000 הגידול השנתי בתוצר עמד בממוצע על כ-5%.
בשנת 2012 נכנסה פינלנד למיתון שנמשך עד לחודש יוני 2014, לאחר קריסת המפעל הלאומי נוקיה שתרם כ־4% מדי שנה לתמ"ג המדינה.
לאור התוצאות החלשות, בחודש יוני התפטר ראש הממשלה הקודם, יורקי קאטאינן, ואלכסנדר סטוב החליפו לאחר הצבעה בפרלמנט.
סטוב הכריז על מספר רפורמות בהן העלאת גיל הפרישה, העלאת מיסים, פתיחת שערי פינלנד להגירה מוגברת, וקיצוץ מזערי ביותר של מערכת הרווחה.
ב־2014 ירד דירוג האשראי של פינלנד ממושלם (AAA) לרמת "כמעט מושלם" (AA+) בעיקר עקב החוב הציבורי הגדול.
עם זאת, האופק הכלכלי של המדינה הועלה מ"שלילי" ל־"יציב".
כיום פינלנד היא אחת המדינות העשירות והמתקדמות ביותר בעולם.
רמת החיים בה גבוהה במיוחד ובירתה הלסינקי מדורגת שנים כאחת מהערים הטובות ביותר למחיה.
מדד הפיתוח האנושי במדינה עומד על 0.926, המקום ה-12 בעולם.
כלכלת ניו אינגלנד היא אחת מהכלכלות המרכזיות והחשובות בארצות הברית, בניו אינגלנד החלה המהפכה התעשייתית ומאז המהפכה הפך האזור למרכז חינוך, תעשייה ומחקר חשוב לכלכלה האמריקאית, בשל חשיבותה הכלכלית לארצות הברית בכירי מחלקת המסחר האמריקאית מכנים אותה "מיקרוקוסמוס כלכלי לארצות הברית כולה".
נכון לאוקטובר 2011 העיירה, ברלינגטון היא עם אחוז האבטלה הנמוך ביותר ועומד על כ-3.6%, לעומת זאת בלורנס היו את אחוזי האבטלה הגבוהים באזור, שעומד שם על כ-12.4%.
החקלאות באזור היא מאוד מוגבלת וזאת בשל האדמה הסלעית שנמצאת במרבית שטחי האזור, עם זאת בחלק הצפוני של האזור יש מספר שדות בהן מגדלים תפוחי אדמה ובמיין גדלות הרבה אוכמניות.
מלבד זאת האזור הוא אחד מהאזורים החסכניים ביותר באנרגיה בארצות הברית, כאשר כל מדינות האזור מלבד מיין מדרוגות בין עשר המדינות החסכניות ביותר באנרגיה בארצות הברית.
כלכלת טרור הוא תחום בכלכלה העוסק בחקר הטרור.
התחום עושה שימוש בכלי ניתוח כלכליים כדי לחקור תופעות הקשורות בטרור, בהשפעת הטרור על הכלכלה ובתופעות ומאפיינים כלכליים המשפיעים על הטרור.
דוגמאות לכך הם מחקרים על הקשר שבין השכלה ועוני לטרור, השפעות המצב הכלכלי על תדירות ואיכות הטרור, העלות הכלכלית של הטרור, השפעת הטרור על שוק ההון ושווי חברות מסחריות, יעילות הלוחמה בטרור והשפעת הטרור על התנהגות הפרטים, קבוצות וחברות.
התחום עושה שימוש גם בכלים של כלכלה התנהגותית.
ניתן למצוא מחקרים העוסקים בכלכלת טרור כבר משנות ה-70 של המאה ה-20, אך מאז מתקפת הטרור בארצות הברית ב-2001 התרחב המחקר בתחומי הכלכלה ומדע המדינה ונוספו לו תרומות אמפיריות ותאורטיות משמעותיות.
עם זאת, חוקרים וקובעי מדיניות לעיתים חלוקים על מידת ההשפעה של הכלכלה בכל הנוגע לטרור, והאם שיקולים כלכליים ומדיניות כלכלית מותאמת אכן יעילים להבנת וללוחמה בטרור.
עם התעצמותו של הטרור כטקטיקה מובילה של מאבק אלים, המופנה בעיקר כלפי אזרחים, לשם השגת מטרות פוליטיות, חברתיות, דתיות או כלכליות, מתקיים דיון ציבורי ואקדמי על מקורותיו ושורשיו של הטרור והגורמים לו.
בפרט, נסוב הדיון על הקשר בין עוני לטרור, ועל השאלה העיקרית האם עוני גורם לטרור.
הקשר בין עוני ובחירה בטרור
במשך שנים רבות רווחה התפיסה שעוני מהווה גורם מנבא מרכזי להופעתו של טרור, ולבחירה של אנשים להפוך לטרוריסטים.
תפיסה זו הובעה בדבריהם של מנהיגים רבים.
למשל, בנאום של נשיא ארצות הברית ג'ורג' וו.
בוש שבו אמר: "אנו נלחמים בעוני כי תקווה היא התשובה לטרור".
דוגמה נוספת ניתן למצוא בדבריו של טוני בלייר, ראש ממשלת בריטניה שאמר לאחר הפיגוע ברכבת התחתית בלונדון: "לבסוף אנו מבינים כעת, אם לא עוד קודם לכן, שכשאר ביבשת אחת מתפתחים קיצונים, פנאטיזם או עוני, ההשלכות לכך לא נשארים באותה היבשת לבדה".
גם שר האוצר הפלסטיני עומאר עבד אל ראזק, רמז לקשר מובהק בין עוני וייאוש לבין טרור, בראיון שנתן ב-2006: "היחסים עם ישראל לא יישארו כל כך רגועים.
אני לא אומר שאנו כממשלה נדחוף לכיוון הזה, אולם הרעבה, בעיות כלכליות ואי תשלום משכורות יבואו לידי ביטוי ביותר פעולות התנגדות ובעיות ביטחון".
תפיסה זו נובעת מחשיבה כלכלית רציונלית, לפיה צעדיו של אדם נובעים מחישוב של רווח והפסד.
טרור הוא אמצעי קיצוני, הכרוך בנטילת סיכון בכליאה או בסכנת חיים ממשית (ואף בהתאבדות), שסביר שננקט מתוך ייאוש ודיכוי, וכך הגיוני על פי חשיבה כזו שיבחרו בו אלו המצויים עם הגב אל הקיר, כלומר אלו שאין להם מה להפסיד.
פיגועי טרור רבים, ובפרט אלו שנצרבו בתודעה הציבורית, בוצעו בידי פעילי טרור מחברות הנחשבות לנחלשות באופן יחסי, וכוונו כלפי חברות חזקות, ומחקר העלה כי מיעוט הסובל מאפליה ומפערים כלכליים בחברה מסוימת הוא גורם מנבא חזק לטרור מקומי.
המצדדים בגישות אלו יבקשו לנקוט בצעדי מדיניות אשר צפויים לצמצם פערים ולהשקיע תקציבים בחינוך ובמוביליות חברתית כך שתצטמצם האפליה ולבסוף יצטמצם גם מספר הפעילים הפונים לבחירה בטרור.
אולם, מרבית המחקרים האיכותניים והכמותניים מראים שלכל הפחות לא ניתן להצביע על קשר ישיר בין עוני וטרור.
אין אף נתון כלכלי, דוגמת תמ"ג, מדד ג'יני, אחוזי אבטלה או מדדים אחרים, שיכול לנבא באופן חד משמעי הופעתו של טרור במדינה מסוימת.
מחקרים מראים כי טרור פורח לעיתים דווקא בזמן של פריחה כלכלית.
מחקרים העלו כי אוכלוסיות עניות נוטות לתמוך פחות בפעולות טרור מאשר אוכלוסיות אמידות.
למשל, מחקר שבוצע בחברה הפלסטינית, מציג תמיכה רחבה יותר לביצוע פעולות טרור דווקא במשפחות אמידות ובעלות אמצעים.
בדומה, מחקר שבוצע בפקיסטן מראה שאנשים בעלי הכנסה נמוכה אינם תומכים בארגונים אלימים.
במחקר של אלן קרוגר נמצא שמרבית הטרוריסטים מגיעים דווקא ממשפחות אמידות באופן יחסי.
למשל, החזבאללה נוסד ומנוהל בידי אליטות לבנוניות; אוסאמה בן לאדן, מנהיגה של אל-קאעידה, היה אדם משכיל ויורש של מיליונים; האינתיפאדה השנייה הגיעה דווקא בתקופה של פריחה בכלכלה הפלסטינית ועוד.
ממחקר זה עולה כי טרור הוא מעין ביטוי של השתתפות פוליטית.
על פי רוב, השתתפות כזו היא נחלתם של אנשים בעלי משאבים, זמן פנוי והשכלה.
לאנשים עניים אין את כל אלו, שכן עיקר זמנם מוקדש לפרנסה ולראייה קצרת טווח על חיי היומיום.
הקשר בין עוני ו"איכות" הטרור
ביצוע פיגועי טרור, ובפרט פיגועי טרור מורכבים ו"איכותיים", דורש ידע, כוח-אדם ומשאבים רבים.
ארגוני הטרור מתמודדים בפעולותיהם מול כוחות ביון, שיטור וצבא עתירי יכולות מכל רחבי העולם, ועל-כן, כדי להגיע להצלחות והישגים, עליהם לתכנן בקפידה כל פעולה, לגייס אליה משאבים, להתחמש, ובעיקר לבחור את כוח האדם הנכון למשימה.
ארגוני הטרור זוכים אמנם, בייחוד בתקופות של לחימה עצימה, לתמיכה עממית רחבה יחסית, אך בוחרים בקפידה את אנשיהם.
מחקר מראה כי מרבית המחבלים המתאבדים באינתיפאדה השנייה היו מעין "אליטה משרתת" - בעלי תואר אקדמי, ובאופן כללי היו משכילים באופן משמעותי מהפלסטיני הממוצע.
לעומת זאת, טרור יחידני, דוגמת פיגועי דריסה או סכינאות, שונה בהקשר זה, ולעיתים נובע גם מתוך מצוקה כלכלית או אישית אחרת.
כלומר, נמצא קשר מובהק בין "איכות" הפיגוע ל"איכות" המבצע – ככל שמבצע הפעולה משכיל יותר ומגיע מרקע אמיד יותר כך הפיגוע יהיה קטלני יותר ויופעל נגד מטרות חשובות יותר.
מחיריהם של מניות, איגרות חוב וניירות ערך אחרים משקפים, במידה רבה, את ציפיותיהם של המשקיעים לגבי העתיד.
באופן מצטבר, שינויים אלו יכולים לבטא את הציפיות של המשקיעים בנוגע לכלל שוק ההון ואף בנוגע למצב המאקרו-כלכלי העתידי של המשק.
מאפיין מרכזי של מניות וניירות ערך אחרים בשוק ההון הוא הנזילות שלהם, כלומר, היכולת לקנות ולמכור נכסים היא קלה, זולה באופן יחסי וכמעט מיידית.
נזילות זו מביאה לכך ששוק ההון 'רגיש', במידה רבה, לאירועים חריגים.
בין אם מדובר על אירועים בתוך העולם הפיננסי כמו פרסום דוחות או חדשות בנוגע לחברות מסוימות ובין אם מדובר על אירועים חיצוניים כמו אסונות טבע, משברים פוליטיים או המצאות טכנולוגיות – המשקיעים נוטים להגיב, ומהר.
תגובותיהם משקללות, בין היתר, את החששות, התקוות, ההזדמנויות והסיכונים הגלומים באירוע ובהשלכותיו.
אירועים שליליים, כמו מתקפות טרור, מקטינים את רמת הוודאות, או לכל הפחות את תחושת הוודאות, ועלולים 'להבריח' את המשקיעים מנכסים ברמת סיכון גבוהה אל עבר נכסים בטוחים יותר או להחזקה במזומן.
מאפיינים אלו, יחד עם התקיימות תחרות משוכללת באופן יחסי והזמינות הגבוהה של נתונים, הביאו חוקרי כלכלה רבים להתעסק בהשפעה של אירועי ואיומי טרור על שוק ההון ובשימוש בשוקי ההון לצורך אומדן השפעות של טרור על המשק או על תעשיות מסוימות.
באופן ייחודי, המחקר בתחום החל בתחילת המאה ה-21, ובפרט לאחר פיגועי 11 בספטמבר, ומחקר קודם בתחום נדיר עד לא קיים.
מחקריהם של אלדור ומלניק, ומחקרים נוספים שבדקו את ההשפעות של מתקפות טרור מסוגים שונים, מצאו כי לפיצוצים והפצצות בכלל, ולפיגועי התאבדות בפרט, השפעה קשה משמעותית על שוק ההון מאשר לסוגים אחרים של מתקפות וכי ככל שמספר הנפגעים גדול יותר כך גם ההשפעה על שוק ההון.
ההשפעה של מתקפות טרור על שוק ההון יכולה להיגרם בשתי דרכים עיקריות.
בראשונה, חוסר הודאות והבהלה אשר נגרמים כתוצאה מהטרור, 'מבריחים' את המשקיעים מנכסים מסוכנים כמו מניות לנכסים בטוחים יותר כמו איגרות חוב, זהב או להחזקה במזומן.
השפעה זו צפויה להיות קצרת טווח ולפוג.
בשנייה, משקיעים חוששים מפגיעה ריאלית בכלכלה כתוצאה ממציאות מתמשכת של טרור ומההשפעות המאקרו-כלכליות שלו ובמקרה כזה ההשפעה עלולה להיות ארוכת טווח.
בעוד החוקרים אלדור ומלניק מצאו השפעות ארוכות טווח חוקרים אחרים לא מצאו השפעות ארוכות טווח מובהקות, למעט כתוצאה מפיגועי 11 בספטמבר.
מחקרים שבדקו את ההשפעות קצרות הטווח מצאו כי השווקים נוטים להתאושש תוך 15 יום, שבוע (למעט פיגועי 11 בספטמבר) או אפילו יום אחד וכי קיימת שונות בין מדינות.
מחקרים שבדקו את עוצמת ההשפעות של מתקפות טרור לאורך זמן מצאו כי לאורך השנים הן הולכות ונעשות חלשות יותר.
חוקרים מסוימיםהסבירו זאת על ידי המערכת הבנקאית אשר נעשתה יציבה יותר בעוד אחרים טענו כי השווקים נוטים ליצור 'נורמליזציה' של מתקפות טרור וכי המשקיעים התרגלו לטרור ומגיבים פחות בפאניקה.
מחקרים אחרים לא מצאו היחלשות של השפעות הטרור על השווקים.
השוואה בין סקטורים וסוגי חברות
אחד המחקרים הראשונים והמרכזיים שעסק בהשפעה של טרור על שוק ההון בחן את הסכסוך בחבל הבסקים בספרד.
הוא מצא כי מעבר לפגיעה בתוצר לנפש, מניות של חברות ששיעור ניכר מפעילותן הוא בחבל הבסקים נטו להיות 'רגישות' יותר ביחס למצב הביטחוני – הפגינו ביצועים חיוביים יותר עם הפסקת האש וביצועים שליליים יותר כאשר היא הסתיימה ואיום הטרור חזר.
מחקרים נוספים מצאו שונות בין הסקטורים השונים בכלכלה; חברות בסקטור הביטוח הפגינו ביצועים שליליים במיוחד, כנראה לאור חשש מעלויות עתידיות שיהיו להן כתוצאה ממתקפות, חברות בסקטור התעופה הפגינו ביצועים שליליים במיוחד גם הן, כנראה כתוצאה מהחשש מירידה בביקוש לטיסות ואילו סקטור הבנקאות הפגין 'אדישות' למתקפות הטרור.
מחקרים נוספים, כמו מחקריהם של בר רבי וקלור, מצאו כי על אף שהשוק בכללותו נפגע כתוצאה מהטרור, חברות בסקטור הביטחוני הושפעו דווקא בצורה חיובית, כנראה כתוצאה מהציפייה לגידול בביקוש למוצרים ולשירותים אותם הם מספקים.
מחקר שנעשה על שוק ההון בפקיסטן מצא כי חברות בתחום האנרגיה, התעשייה והתקשורת חוו פגיעה קשה כתוצאה ממתקפות טרור ואילו חברות פיננסיות, חברות הטבק וחברות בסקטור הבריאות הושפעו בצורה חיובית.
קיימים הבדלים בעוצמת ההשפעה של מתקפות טרור על שוקי ההון במדינות שונות.
מחקרים הראו כי מדינות מפותחות נוטות להגיב בצורה טובה יותר למתקפות טרור מאשר מדינות מתפתחות.
מחקרים אחרים מצאו שונות גדולה גם בין מדינות מפותחות.מחקרים אחרים מצאו כי דווקא מדינות מפותחות נטו להגיב בצורה פחות טובה למתקפות טרור מאשר מדינות מתפתחות.
חלק מהחוקרים הסבירו את הפערים בכך שמדינות בעלות שוקי הון מפותחים ו'בריאים' יותר נטו להגיב בצורה טובה יותר למתקפות טרור ואילו חוקרים אחרים טענו שדווקא שוקי הון משוכללים יותר הם אלו שמגיבים יותר בחדות למתקפות טרור.
מחקר נוסף טוען כי השונות בין המדינות נובעת ברובה מהרמה בה המדינה 'הופתעה' מהטרור ומעוצמת הרגש השלילי כתוצאה ממנו, מה שגרם לבהלה של המשקיעים.
כלומר, על ידי בחינת הדיווחים בתקשורת מצאו החוקרים קשר בין כמה שהמתקפה נתפסה כמפתיעה ועוצמת הרגשות השליליים כתוצאה מהמתקפה לבין הפגיעה הכלכלית.
השפעת הטרור הפלסטיני על כלכלת ישראל
את השפעת הטרור הפלסטיני על כלכלת ישראל יש לבחון בשני מעגלי השפעה.
השפעה במישרין של פגיעה כלכלית בשל הרוגים, פצועים ונזק לרכוש; והשפעה בעקיפין הכוללת פגיעה בהיבטים כלכליים רחבים אשר ניתן לחלק לשלושה סוגים:
פגיעה כתוצאה מתגובת הציבור לטרור – שינוי בדפוסי ההתנהגות והצריכה ברמה היום-יומית, אשר באה לידי ביטוי במסחר, בתיירות, בתרבות, בפנאי, בתחבורה ועוד.
פגיעה כתוצאה מתגובת הממשלה לטרור – פגיעה כלכלית הנגרמת עקב גידול בהוצאה על עלויות ביטחון – הוצאות ביטחון שוטפות, הוצאות צבאיות, רכישת אמצעי ביטחון או מימון בינוי (כגון מחסומים בדרכים וגדר הפרדה).
פגיעה בהיבטים מקרו-כלכליים, כגון השקעות פיננסיות, יציבות שוקי ההון ושיעור המובטלים.
בעוד את ההשפעות הישירות של הטרור על הכלכלה אפשר לאמוד, את ההשפעות העקיפות קשה יותר למדוד, להעריך ולכמת לסכום מדויק.
הטרור יוצר אווירה של חוסר ביטחון, אי-יציבות ופחד, שמביאים לפגיעה בפעילות כלכלית קיימת, וכן לפגיעה בפוטנציאל הצמיחה של המשק.
מטבע הדברים, ההשפעות העקיפות על המשק דומיננטיות יותר בתקופות של טרור מתמשך, ולא באירועי טרור בודדים.
בספרות המקצועית יש התייחסות ל"אווירת טרור", אשר מביאה לעיתים להשלכות כלכליות ארוכות טווח.
אווירת הפחד וחוסר הביטחון הן חלק משמעותי מפעולות הטרור, ועבור חיזוק תחושות אלו ארגוני טרור מאופיינים באלימות קיצונית ובבחירת יעדים ומועדים באופן שייראה אקראי.
האקראיות מגבירה את תחושת הפחד, ופוגעת קשות ביכולת של המדינה לספק לתושבים תחושת ביטחון.
כך נוצרת השפעה משתקת שמביאה לשיבוש שגרת החיים במדינה, אשר טומנת בחובה גם פגיעה משמעותית בכלכלה.
התפשטות תחושת הפחד ניתנת למחקר ולהערכה.
בסקר שנערך בישראל בשנת 1999, עליו מתבסס אלרן מאיר במחקרו משנת 2006, נשאלו ישראלים "האם אתה חושש שאתה או מי מבני ביתך יהיו קורבן לתקיפת טרור?" ו-58% השיבו "חושש" או "חושש מאוד".
לאותה השאלה בשנת 2002, בעיצומה של האינתיפאדה השנייה, שיעור המשיבים כי הם חוששים או חוששים מאוד עלה ל-92%.
בנוסף, הפחד מהטרור משפיע ביתר שאת על הפגיעה הכלכלית, וזאת בשל ההשפעה של רמה גבוהה של אמוציונאליות על קבלת החלטות בחוסר ודאות; בסיטואציה של פחד אנשים נוטים לפעול בהתאם לתרחיש הגרוע מכל, מבלי להתחשב בהערכת ההסתברויות השונות לכל תרחיש.
כמו כן, החוקרים גרי בקר ויונה רובינשטיין הציגו מודל כלכלי שבחן את שינויי ההתנהגות של הציבור לאחר אירועי טרור, בין היתר בעזרת נתונים על תעבורת המייל של נוסעים בחברות תעופה בארצות הברית, לפני ואחרי אירועי ה-11 בספטמבר.
לטענתם, ההתייחסות לטרור דומה להתייחסות להתפרצות מגפה נדירה; הציבור משנה את התנהגותו במהירות על אף הסבירות הנמוכה יחסית לפגיעה האישית של כל פרט.
שינוי ההתנהגות כתוצאה מפעולות טרור נובע מהפחד מפני הטרור, ולא מהערכת הסיכון הקונקרטי להיפגע ממנו.
האינתיפאדה השנייה הביאה לפגיעה משמעותית בהכנסתם של אזרחי ישראל, ולפי הערכות מחקריות בין השנים 2000–2003 הכנסתו של אזרח ישראלי ממוצע הייתה נמוכה ב-12.2% מהכנסתו הפוטנציאלית, אלמלא השפעות הטרור.
בנוסף, לטרור פגיעה משמעותית בחיסכון הפרטי ובהשקעות, ומחקר על הפעילות הכלכלית בישראל בשנות ה-80, בתקופת האינתיפאדה הראשונה, מציג כי בהינתן שלא היו כלל פעולות טרור באותה התקופה בישראל, הדבר היה עשוי להביא להכפלת שיעור החיסכון הפרטי.
כמו כן, נתוני בנק ישראל משנת 2003 מציגים עלייה של 22% בחוב הממשלתי הכולל בתקופת האינתיפאדה השנייה, החל מפרוץ האינתיפאדה בספטמבר 2000. בסוף שנת 2003 סך חובות הממשלה עמדו על 507 מיליארד ₪, מתוכם תוספת חוב של 92 מיליארד ₪ בתקופת האינתיפאדה השנייה.
יחס החוב-תוצר בישראל עלה גם הוא באופן משמעותי בהשפעת הטרור בתקופת האינתיפאדה השנייה, ועמד על 105% יחס חוב-תוצר בסוף שנת 2003 לעומת יחס של 89% בסוף שנת 2000. ליחס החוב-תוצר השפעה על קביעת דירוג האשראי של מדינת ישראל, וכן על תשלומי הריבית בישראל.
בסוף שנת 2003, סך תשלומי הריבית של הממשלה מתוך התוצר עמד על 5.1% - שיעור גבוה משמעותית ביחס לתקופות ללא אירועי טרור, וביחס לממוצע מדינות ה-OECD באותה השנה.
השפעת טרור על הוצאות ביטחון
מחקר של פול קרוגמן הראה כי בתקופת האינתיפאדה השנייה שיעור הוצאות הביטחון מסך התמ"ג בישראל עלה מ-9% ל-12%.
פיגועי הטרור וההתמודדות עימם יוצרים גידול בעלויות מנגנוני הביטחון השונים, בהוצאות על מבצעים צבאיים ופעולות ללוחמה בטרור, בעלויות של בינוי ורכש, דוגמת הקמת מחסומים בכבישים, בניית גדר ההפרדה, הקמת עמדות שמירה ורכש גלאי מתכות ומכונות שיקוף בכניסה לגופים ציבוריים, מוסדות לימוד, עסקים ומקומות בילוי, וכן במימון העסקה נרחבת של מאבטחים.
מחקרים מראים כי פיגועי טרור פוגעים בפעילות הכלכלית של חברות, בהצלחתן העסקית וברווחיהן, וכי הטרור הפלסטיני פגע ביצוא של ישראל במרבית ענפי המשק.
מחקרם של קלוד בר רבי וקלור אסטבן בוחן את השפעת הטרור על הערכת השווי של חברות ישראליות הנסחרות בשווקים האמריקאיים, ומבסס את הטענה כ הטרור מביא לפגיעה כלכלית בחברות.
עבור החברות הלא ביטחוניות נצפו תשואות נמוכות באופן חריג בהשוואה לקבוצת הביקורת של החברות האמריקאיות, בתקופות עם ריבוי אירועי טרור.
עם זאת, ולצד הפגיעה הכלכלית הקשה אשר מסב הטרור לחברות, ניכר כי לטרור השפעה חיובית על הצלחתן הכלכלית של חברות ביטחוניות, העוסקות בהגנה, באבטחה ובאמצעי לוחמה נגד טרור, ובפרט על יצוא מוצרים של חברות ביטחוניות ישראליות.
השפעת טרור על שוקי ההון
מחקר של הרשות לניירות ערך על פעולות טרור בישראל מציג את השפעות הטרור על שוק ההון, על ידי נתונים על הירידה בשערי המניות לאחר פעולת טרור, וממנו עולה כי בתגובה לפיגוע טרור נמצאה ירידה בשיעור ממוצע של למעלה מ-0.4%.
כמו כן, מהנתונים עולה כי טרור משפיע על אופי ההשקעות בשוק, ובשל אי הוודאות אשר מאפיין תקופות עם פעולות טרור תכופות, משקיעים נוטים לעבור מהשקעה במניות להשקעה באפיקים סולידיים, דוגמת איגרות חוב ממשלתיות.
השקעות של זרים במדינה הוא על פי רוב תחום רגיש להשפעות פוליטיות ולכן סובל מתנודתיות.
ממחקר על השקעות זרים במדינות בתקופות בהן חוו פעולות טרור, עולה כי הטרור משפיע על ההשקעות הזרות ומביא להפחתה משמעותית של ההשקעות הזרות, ביחס לתקופות ללא פעולות טרור.
כמו כן, נמצא כי גידול במדד סיכוני טרור עלול לגרום לירידה של ביחס שבין מלאי ההשקעות הזרות במדינה לבין התוצר המקומי שלה.
מחקרים הראו כי בעקבות האינתיפאדה השנייה ישראל חוותה פגיעה משמעותית בתיירות, אשר באה לידי ביטוי בירידה של שליש בכמות התיירים בשנים 2000–2003 לעומת העשור הקודם.
טרור מביא לפגיעה גם בתיירות פנים, אך הפגיעה החמורה ביותר הייתה בתיירות חוץ, ובפרט בתיירים המגיעים לארץ למטרה של חופשה, בילוי או צליינות.
תיירות מהסוג הזה מאופיינת ב"אפקט תחלופה" גבוה – ניתן למצוא יעד אלטרנטיבי לחופשה.
גם במדינות אחרות בעולם, ובפרט באירופה, פעולות טרור הביאו לפגיעה משמעותית להכנסות מתיירות, לפיטורי עובדים מענף התיירות ובפגיעה קשה בעסקים אשר תיירות היא חלק מרכזי בהכנסות שלהם.
אחד המאפיינים של טרור הוא השפעה על תרבות הפנאי, בין היתר בשל הימנעות תושבים מהגעה לאירועים מרובי משתתפים, מקומות צפופים, וככלל, צמצום השהות במרחב הציבורי.
במחקר שנערך בישראל בתקופת השיא של האינתיפאדה השנייה, 30% העידו כי לא יוצאים מהבית, זאת בהשוואה ל-2% בלבד שהעידו על כך בסוף שנת 2000, בתחילתה של האינתיפאדה השנייה.
מספר המבקרים בקולנוע צנח גם הוא עם התגברות אירועי הטרור, ובחודשים מסוימים של תחילת שנות ה-2000 הייתה ירידה של 40% לעומת תקופה מקבילה.
כלכלת מוסקבה היא הכלכלה הגדולה ביותר מבין הסובייקטים המרכיבים את הפדרציה הרוסית במונחים של תוצר אזורי גולמי (GRP).
תרומת התוצר האזורי הגולמי של מוסקבה לכלכלת רוסיה הכוללת יורדת בהדרגה ובשנת 2016 צנחה ל-16.5% בשל העובדה כי כלכלות אזוריות מראות לעיתים קרובות פוטנציאל גדול יותר להתפתחות כלכלית, תוך התמקדות בביקוש מקומי, שלעיתים קרובות מתעלם ממשברים עולמיים.
במבנה התוצר אזורי גולמי של מוסקבה, חלק נכבד נכבש על ידי מגזר השירותים, שרגיש יותר למצב הכלכלי העולמי.
גם מסחר ותיירות ממלאים תפקיד חשוב.
היקף כלכלת מוסקבה בשנת 2018 הסתכם ב-15.7 טריליון רובל, הוצאות צרכנים - יותר מ -10 טריליון רובל, מה שאפשר למוסקבה לתפוס את המקום השלישי מבין ערי אירופה במדד זה ולהיכנס לעשרים שוקי הצרכנות הגדולים בעולם.
מוסקבה מהווה 54% מסך התרומה של ערי המיליון לכלכלת המדינה (סך הכל 16 ערי מיליון מהוות שליש מהתמ"ג של רוסיה).
כרגע מוסקבה היא המרכז הפיננסי הגדול ביותר בקנה מידה לאומי ומרכז הניהול של חלק ניכר מכלכלת המדינה.
לדוגמה, יותר ממחצית הבנקים הרשומים במדינה מרוכזים במוסקבה, בעוד שהם מהווים 90% מנכסי הבנקים.
בנוסף, רוב החברות הגדולות רשומות ויש להן משרדים ראשיים במוסקבה, אם כי הייצור שלהן יכול להיות ממוקם אלפי קילומטרים ממוסקבה לחלוטין.
נכון לנובמבר 2019, 104 מתוך 200 המפעלים הגדולים במדינה רשומים במוסקבה.
בנוסף, מוסקבה מרכז גדול של הנדסת מכונות, כולל הנדסת חשמל, כלי מכונה, בניית ספינות, ייצור מכשירים; מתכות אל ברזליות ואל ברזליות (ייצור סגסוגות אלומיניום), כימיה, אור ודפוס.
אך בשנים האחרונות יש תהליך של העברת ייצור מחוץ למוסקבה.
מוסקבה, למרות חלקה המשמעותי של התעשייה בכלכלה, היא מרכז התעשייה והייצור הגדול ביותר ברוסיה, המבוסס על כוח עבודה מיומן משמעותי.
מגזרי המשק המייצרים מוצר אמיתי מהווים 20.7% מהתוצר האזורי הגולמי של מוסקבה; 1.88 מיליון איש מועסקים כאן.
מוסקבה מהווה יותר מ-30% מסך המחזור הקמעונאי הרוסי.
על פי תוצאות שנת 2018, חלקה של מוסקבה במחזור הכולל של הפדרציה הרוסית הסתכם ב -15.2%.
מחזור המסחר הקמעונאי ממשיך לצמוח בקצב מהיר.
מספר חנויות הקמעונאות הנייחות בשנת 2018 הגיע ל 58,812, מרכזי קניות ומתחמים -615.
את השווקים מתכננים להחליף בקניונים המופעלים על ידי לשכת ראש העיר.
לשנת 2018 ישנם 26 שווקים קמעונאיים, 21 חקלאיים, אחד אוניברסלי ו- 1 מתמחים; ירידי סוף שבוע נערכים ב-102 מקומות.
תפקיד משמעותי בכלכלת העיר ממלא עסקי התיירות הקשורים בקבלת אורחים מרוסיה וממדינות זרות, כמו גם הפעילות הכלכלית הנלווית בענף השירותים.
למעלה מארבעה מיליון תיירים מבקרים במוסקבה מדי שנה, רובם מגיעים מגרמניה, ארצות הברית, סין, בריטניה, צרפת, טורקיה, איטליה, ישראל, יפן וספרד.
מאז 2007, מתוך כל 10 זרים שנכנסים לרוסיה למטרות תיירות, שבעה מגיעים למוסקבה.
כלכלת סנקט פטרבורג היא מכלול ההיבטים הכלכליים המאפיינים את העיר סנקט פטרבורג שברוסיה.
זוהי הכלכלה השנייה בגודלה ברוסיה, אחרי זו של מוסקבה.
עשירית מטורבינות החשמל בעולם מיוצרות בעיר זו במפעלי LMZ, שבנתה למעלה מאלפיים טורבינות לתחנות כוח ברחבי העולם.
התעשיות המקומיות העיקריות הן מספנת האדמירליות, המספנה בלטית, חברת LOMO, מפעל קירוב, חברת Elektrosila ומפעלי איז'ורה; בסנקט פטרסבורג ממוקמים גם משרדי חברת גזפרום נפט, Sovkomflot, חברת הדלק הפטרבורגית וחברת SIBUR ותאגיד גזפרום הממשלתי, שמשרדיו במרכז לאחטה, הוא משלם המיסים הגדול בעיר.
בסנקט פטרבורג שלושה נמלי מטען גדולים: הנמל הגדול של העיר, קרונשטאדט ולומונוסוב.
ספינות שייט בינלאומיות עוגנות בנמל הנוסעים בטרמינל הימי בקצה המערבי של האי וסילי בעיר.
מערכת מורכבת של נמלי נהר בשתי גדות נהר הנייבה קשורות זו לזו למערכת נמלי הים, ובכך הופכת את פטרבורג לקישור העיקרי בין הים הבלטי לשאר רוסיה דרך נתיב המים וולגה-בלטי.
מטבעת סנקט פטרבורג, שנוסדה בשנת 1724, היא אחת המטבעות הגדולות בעולם, היא מייצרת מטבעות רוסיות, מדליות ותגים רשמיים.
סנקט פטרבורג היא גם ביתם של היציקה הרוסית העתיקה והגדולה ביותר, חברת מונומנטסקולפטורה, שיצרה אלפי פסלים אשר מוצבים בגנים הציבוריים של סנקט פטרבורג, כמו גם בערים רבות אחרות.
כאן נוצרו אנדרטאות ופסלי ברונזה של הצארים, כמו גם דמויות של אישים מכובדים היסטוריים חשובים אחרים, ומונומנטים מפורסמים אחרים בעולם, כמו הפסלים של פיטר קלודט פון יורגנסבורג, פאולו טרובצקוי, פאבל אנטוקולסקי ואחרים.
טויוטה בונה מפעל בעיר הפרברית שושיארי; ג'נרל מוטורס וניסן חתמו על עסקאות גם עם ממשלת רוסיה.
תעשיית הרכב והחלפים נמצאת כאן בעלייה מתמדת.
סנקט פטרבורג ידועה כ"בירת הבירה" של רוסיה, בשל אספקת המים המקומיים ואיכותם, ותורמת למעלה מ-30% מהייצור המקומי של בירה עם חמש המבשלות הגדולות בהן מבשלת הבירה השנייה בגודלה באירופה, בלטיקה, ומבשלת ונה (שתיהן מופעלות על ידי BBH), מבשלת היינקן, סטפן ראזין (שתיהן בבעלות הייניקן) ומבשלת טינקוף (SUN-InBev).
בנוסף, בעיר יש את ענף הבנייה השני בגודלו ברוסיה, כולל מסחר, שיכון ובנייה.
בשנת 2006 התקציב העירוני של היה 179,9 מיליארד רובל והוא תוכנן להכפיל את עצמו עד 2012. ובשנת 2022 עומד על 800 מיליארד רובל רוסי.
ההכנסה החודשית הממוצעת נטו לנפש בסנקט פטרבורג היא בדרך כלל 20% יותר מהממוצע הארצי ברוסיה (כ-22,821 רובל בשנת 2012 על פי סוכנות הסטטיסטיקה הפדרלית הרוסית).
העיר היא מרכז תחבורה מרכזי.
בשנת 1837 הוקמה כאן מסילת הברזל הרוסית הראשונה.
היום העיר היא היעד הסופי של הרכבת הטרנס-סיבירית, ורשת צפופה של רכבות בינעירוניות ופרבריות עוברות בה, אותן משרתות חמש תחנות רכבת שונות (התחנה הבלטית, התחנה הפינית, תחנת לדוגה, התחנה המוסקבאית ותחנת ויטבסק) וכן עשרות תחנות רכבת אחרות.
בעיר יש קישורי רכבת בינלאומיים להלסינקי, שבפינלנד, ברלין, בגרמניה וכל הרפובליקות לשעבר של ברית המועצות.
מסילת הברזל של הלסינקי הוקמה בשנת 1870, 443 ק"מ והיא נוסעת 3 פעמים ביום, בערך 5.5 שעות נסיעה.
קו הרכבת פטרבורג-מוסקבה נפתחה בשנת 1851, 651 ק"מ אורכה, כשהנסיעה למוסקבה אורכת 3.5-9 שעות.
את העיר משרת גם נמל התעופה הבינלאומי פולקובו ושלושה שדות תעופה מסחריים ומטענים קטנים יותר בפרברי העיר.
ישנו קו תחבורה ציבורית קבוע 24/7 בין נמל התעופה פולקובו למרכז העיר.
את העיר משרתים גם נמלי הנוסעים והמטענים במפרץ נייבה, במפרץ פינלנד, בים הבלטי, בנמל הנהר גבוה יותר במעלה הנייבה ובעשרות תחנות נוסעים קטנות יותר בשתי גדות הנהר.
זהו מסוף נתיבי המים וולגה-בלטי ותעלת הים הלבן הים הבלטי.
בשנת 2004 נפתח גשר אובוחובסקי הגדול באורך 2,824 מטרים.
סנפיריות מקשרות את מרכז העיר לעיירות החוף קרונשטאדט, לומונוסוב, פטרהוף, ססטרורצק וזלנוגורסק ממאי עד אוקטובר.
בעיר יש רשת נרחבת במימון עירוני של תחבורה ציבורית (אוטובוסים, חשמליות, טרוליבוסים) וכמה מאות מסלולים שמשרתים מוניות שירות.
החשמליות בסנקט פטרבורג היו בעבר התחבורה העיקרית; בשנות השמונים הייתה בלנינגרד רשת החשמלית הגדולה בעולם, אך מסילות רכבת חשמליות רבות פורקו בשנות האלפיים.
אוטובוסים מובילים עד 3 מיליון נוסעים מדי יום ומשרתים מעל 250 מסלולים עירוניים ומספר קווים פרבריים.
מערכת התחבורה הציבורית המהירה של העיר היא הרכבת התחתית שנפתחה בשנת 1955; כעת יש לרכבת התחתית 5 קווים עם 64 תחנות, המחברות בין כל חמש תחנות הרכבת ונושאות 2,8 מיליון נוסעים מדי יום.
התחנות הרכבת התחתית מעוטרות בשיש וברונזה.
זוהי מערכת הרכבת התחתית ה-12 בגודלה עולם במספר הנוסעים.
פקקי תנועה נפוצים בעיר בגלל הרחובות הצרים, החניות המועטות ונפחי תנועה יומיים גבוהים בין רובעי הנוסעים למרכז העיר, תנועה בינעירונית, ולעיתים שלג שנערם בחורף.
חמישה מקטעים מכביש הטבעת הפטרבורגי נפתחו בשנים 2002–2006, ובניית הטבעת הושלמה באוגוסט 2011.
סנקט פטרבורג היא חלק ממסדרון התחבורה החשוב המקשר בין סקנדינביה לרוסיה ומזרח אירופה.
העיר מהווה צומת לכבישים הבינלאומיים E18 לכיוון הלסינקי, E20 לכיוון טאלין, E95 לכיוון פסקוב, קייב ואודסה (אף שמאז 2014 הקווים לאוקראינה בוטלו) ו-E105 לכיוון פטרוזאבודסק, מורמנסק וקירקנס (צפון) ולכיוון מוסקבה וחרקוב (דרום), אף שהנסיעה לחרקוב כבר אינה אפשרית מאז פרוץ מלחמת האזרחים באוקראינה.
כלכלת מדגסקר פועלת במתכונת של כלכלת שוק, ונשענת בעיקר על מגזר חקלאי מבוסס לצד תעשיות מתפתחות בתחומי התיירות, הטקסטיל והכרייה.
החקלאות מהווה מרכיב מרכזי בכלכלה המלגשית, וכוללת גידולים טרופיים בסיסיים כמו אורז וקסאווה, לצד גידולים מסחריים כגון וניל וקפה.
מדגסקר עשירה במשאבי טבע, עובדה התורמת לתעשיית כרייה נרחבת הכוללת הפקת מינרלים יקרי ערך.
במהלך השנים, ממשלות קולוניאליות צרפתיות וממשלות בתקופת העצמאות של מדגסקר שאפו לקדם את המודרניזציה של כלכלת האי.