tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אין רוקנ'רול בעברית – 4:43 (לחן: אסף שריג)
חמי רודנר – שירה, עיבודים, הפקה מוזיקלית
עידו אגמון – הפקה מוזיקלית, עיבודים
איל דפנא – הקלטות, מיקסים, הפקה מוזיקלית
נעם רפפורט – עיבודים, האמונד
ערן סנדרי – גיטרה בס
צ'לי סיגלסקי – גיטרה, קולות רקע
מיץ' ויוקר – גיטרה, קולות רקע, מפוחית
יהלי סובול – קולות רקע
ירמי קפלן – קולות רקע
אסף ארליך – קולות רקע
גל פרמן – קולות רקע
יגאל כרמל – קולות רקע
שכונת גאולה היא שכונה בירושלים.
אך השם משמש גם ככינוי לגוש שכונות בצפון ירושלים, המשמש כמרכז השכונות החרדיות בעיר.
שכונה חרדית במרכז ירושלים בגובה כ־780 מ' מעל פני הים.
בגבול השכונה עובר רחוב מלכי ישראל, רחוב שהפך ברבות הימים להיות מרכז המסחר של שכונות כרם אברהם, זיכרון משה, בתי הורנשטיין, שכונת אחוה ויגיע כפיים.
לעיתים מכונה כל גוש השכונות הזה בשם "גאולה", ומעטים זוכרים היכן נמצאת השכונה המקורית.
שכונת גאולה המקורית גובלת מדרום ברחוב מלכי ישראל (והמשכו ברחוב מאה שערים), ממזרח בשכונות שערי פינה ונחלת צבי, מצפון בשכונת הבוכרים, וממערב בכרם אברהם - שכונה קטנה ודומה שהוקמה במקביל.
בשנת 1941 אוחדו שתי השכונות לשכונה אחת.
רחובותיה של שכונת כרם אברהם-גאולה קרויים על שמות הנביאים: נחמיה, עזרא, הושע, יואל, עמוס, מיכה, נחום, יונה, עובדיה, חבקוק, צפניה, חגי, זכריה ומלאכי.
רחובות שכונת אחוה, יגיע כפיים, וזיכרון משה, קרויים כולם על שמות רבנים, פוסקי הלכה, ואישי ציבור נודעים.
השכונה הוקמה בסוף שנות העשרים על ידי אברהם חסידוף, יזם מקרקעין ירושלמי, שרכש יחד עם האחים יוסף אליהו ואברהם חיים שלוש אדמות מבית היתומים הגרמני שנלר הסמוך, והקים עליהן את השכונה עבור זוגות צעירים (על פי המסופר קרא לשכונה על שם בתו הבכורה, גאולה, שנולדה סמוך להשלמת הבנייה).
מצבו הכלכלי של בית היתומים הידרדר באותה תקופה, וחסידוף שכנע את שנלר למכור את האדמות שאמורות היו לשמש ללימודי חקלאות, אך הוזנחו מחוסר משאבים.
חסידוף בנה את הבית הראשון בשכונה (היום רח' זכריה 4 פינת רח' מלאכי), והתגורר בו עם משפחתו עוד כשהיה בית בודד מוקף טרשים, ושם נולדה בתו גאולה.
חסידוף חילק את אדמות שנלר למגרשים, והקים בתי דירות שנמכרו לזוגות צעירים, כשהא עצמו מעמיד להם הלוואה לרכישתן כנגד משכנתה.
אחד מראשוני השכונה, שהיה לראש ועד השכונה בשנת 1930, זאב שפיגל, ביקש להקים בשכונה בית כנסת מרכזי, בנוסף על שלושת בתי הכנסת שכבר שכנו בה: אחד ספרדי ושניים אשכנזיים (לחסידים וליטאים).
לפיכך פנה אל האחים שלוש בהצעה שיקדישו מגרש לבית כנסת מרכזי ובשכר זה תקרא השכונה "שכונת שלוש", אולם האחים לא קיבלו את ההצעה.
במשך השנים הפכה גאולה לשכונה המרכזית בחיים החרדיים בירושלים.
בתי מסחר רבים נפתחו בה, ומוסדות תורה וחסידות רבים קבעו בה את משכנן.
חסידות גור קבעה בה את מרכזה למשך שנים ארוכות, עד שעברה למחנה שנלר.
לחסידויות אחרות ישנם מוסדות ושטיבלך בשכונה, כמו חסידות סאטמר, חסידות בויאן, חסידות באבוב, חסידות ראדזין, וחסידות אשלג.
ישיבת חברון שכנה בשכונה שנים רבות עד שעברה למשכנה בגבעת מרדכי, ובמקומה נפתחה ישיבת חברון גאולה שנסגרה.
בתחומי השכונה נמצא בית הילדים ציון-בלומנטל, בית יתומים אשר נוסד בשנת 1917.
חלקה המזרחי של השכונה, הגובל בשכונת נחלת צבי, מזוהה עם שכונת מאה שערים.
מרכזן של שכונות גאולה הוא רחוב מלכי ישראל בחלקו מכיכר השבת - המהווה צומת חשוב בירושלים, ומזוהה עם מאבקי השבת של שנות החמישים - ועד למחנה שנלר.
גאולה אבן-סער (נולדה ב-15 ביוני 1972) היא עיתונאית, אשת רדיו וטלוויזיה ישראלית.
הגישה את "בוקר טוב ישראל", ו"יומן" בערוץ הראשון.
אחרי סגירת רשות השידור, עברה למחליפו תאגיד השידור, והגישה בערוץ כאן 11 את "חדשות הערב" ו"ערב ערב" ואת "השבוע עם גאולה".
לקראת הבחירות לכנסת ה-25, עזבה את תאגיד השידור, ועברה לערוץ רשת 13 שם הגישה עד נובמבר 2023 את התוכנית העולם הבוקר ושומרי הסף.
נולדה בשם גאולה אבן בחיפה שבישראל, להורים שעלו מווילנה שבליטא.
אמה הייתה בהריון בדרכה לישראל וכך, אבן נולדה זמן קצר לאחר עלייתם כבתם הבכורה.
באותה עת, אביה מיכאל החל ללמוד בפקולטה לרפואה של הטכניון והיה לפסיכיאטר.
כעבור מספר שנים האב מצא עבודה בבית חולים לתשושי הנפש אברבנאל, וכשגאולה הייתה בת שש, המשפחה עברה להתגורר בבת ים, שם גדלה.
אמה פנינה עבדה כאחות פסיכיאטרית.
את שירותה הצבאי עשתה אבן בגלי צה"ל, שם שימשה כתבת ומגישת תוכניות אקטואליה.
ב-1993 החלה לעבוד בערוץ הראשון והגישה יחד עם דניאל פאר את התוכנית "בוקר טוב ישראל".
באוקטובר 1997, עם פרישתו הראשונה של חיים יבין מהערוץ הראשון, נבחרה גאולה אבן לשדר את מהדורת "מבט לחדשות", בגיל 25 בלבד.
כשיבין הוחזר לערוץ להגיש את המהדורה, נדחקה מהתפקיד ועברה להגיש את התוכנית "ערב חדש" במסגרת שידורי הטלוויזיה החינוכית.
לאחר מכן הגישה את "יומן" – מהדורת החדשות המורחבת בימי שישי.
במקביל, הגישה לסירוגין תוכניות אקטואליה שונות בערוץ הראשון, וכן, תוכניות רדיו שונות בגלי צה"ל ובקול ישראל.
באוגוסט 2007, לאחר פרישתו הסופית של חיים יבין, נבחרה שוב להגיש את מהדורת "מבט לחדשות", אך בסופו של דבר, לאחר משא ומתן עם הנהלת רשות השידור ומחלוקת על רקע כספי, ויתרה על התפקיד.
את "יומן" הגישה במשך שש שנים, עד 15 באוגוסט 2008, עת בחרה לסיים תפקיד זה, אולם להישאר בערוץ הראשון לפרויקטים אחרים.
אבן נבחרה להגיש את התוכנית "הערב עם גאולה אבן".
בעבודתה היא זכתה לשבחים מצד מבקרים על הגשה מקצועית נטולת פניות, לצד אחרים שהעלו ביקורת על הטיה פוליטית בתפקידה כמגישת חדשות.
בין השנים 2012–2014 הגישה מדי ערב אחרי "מבט" את "המוסף", תוכנית ראיונות יומית בת חצי שעה.
בעקבות קבלת "חוק השידור הציבורי" ביולי 2014, המורה על פירוק רשות השידור, נערכו שינויים במערך שידורי האקטואליה.
בכללם הוקדם "המוסף" לפני "מבט" והפך לתוכנית בת שעה.
בספטמבר 2014, בעקבות עימות בין אבן לבין מנהלת חטיבת החדשות בערוץ הראשון, אילה חסון, על רקע מגבלות שהוטלו עליה, הקשורות להיותה של אבן נשואה לשר הפנים, גדעון סער, הושעתה אבן מהגשת התוכנית.
כעבור כמה ימים בוטלה השעייתה, לאחר התפטרות בעלה מתפקיד שר הפנים והודעתו על סיום פעילותו הפוליטית.
ב-15 בנובמבר 2016 הצטרפה אבן לתאגיד השידור הציבורי.
ב-20 במרץ 2017 הודיע תאגיד השידור הציבורי כי אבן תהיה מגישת המהדורה המרכזית של הערוץ.
ב-9 במאי 2017, חמישה ימים לפני סגירת הערוץ הראשון, הודיעה אבן-סער בדמעות בתוכניתה "המוסף", שכונס הנכסים הרשמי של רשות השידור, עו"ד דוד האן, הודיע על סיום שידורי האקטואליה והחדשות של רשות השידור מוקדם מהצפוי.
ב-15 במאי 2017 החלה לשדר את מהדורת החדשות המרכזית של "כאן 11" בתאגיד השידור הישראלי, עד פרישתה מהתפקיד ב-24 בדצמבר 2018.
ב-25 במאי 2017 החלה לשדר תוכנית שבועית בת שעתיים בתחנת הרדיו כאן ב'.
ב-24 בדצמבר 2018 הודיעה אבן בשידור חי על פרישתה מהגשת "חדשות הערב", מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ כאן 11. החלטתה נבעה מכוונתו של בעלה, גדעון סער, להתמודד על מקום ברשימת "הליכוד" בבחירות לכנסת העשרים ואחת.
במאי 2019 החלה להגיש את תוכנית התרבות "גאולה ולונדון" בכאן 11, יחד עם ירון לונדון, אך שידורה הסתיים לאחר פחות משנה.
ב-27 בפברואר 2020 שודרה התוכנית האחרונה.
בדצמבר 2019 הודיעה על פרישה זמנית מהגשה בטלוויזיה, בעקבות התמודדות בעלה גדעון סער בפריימריז לראשות מפלגת הליכוד.
ב-30 באוגוסט 2020 החלה להגיש את תוכנית האקטואליה "ערב ערב", בכאן 11.
בדצמבר 2020 החליפה אבן-סער את הילה קורח בהגשת תוכנית המדע והמחקר לילדים ונוער "גלילאו", בכאן חינוכית.
בפברואר 2021 יצאה לחופשה ללא תשלום מהתאגיד, לאור הקרבה לבחירות לכנסת העשרים וארבע, בשל התמודדותו בבחירות של בעלה גדעון סער, בראש מפלגת "תקווה חדשה".
זאת לאחר שמספר חודשים שהגישה את "ערב ערב", אך הוחלט כי לא תגיש או תעסוק בעניינים פוליטיים הנוגעים לבעלה.
בחודש אוקטובר באותה שנה החלה להגיש את "השבוע עם גאולה", במקומו של ירון דקל בשל בחירתו של דקל כנציג הסוכנות היהודית בקנדה.
ביולי 2022 הוחלט בתאגיד שתחדל מלהגיש עוד את תוכנית "השבוע" למשך תקופת הבחירות לכנסת העשרים וחמש – וזאת עקב ניגוד עניינים מנישואיה לפוליטיקאי, גדעון סער.
לאחר ימים ספורים, אולצה אבן-סער לעזוב את התאגיד ואת ערוצי כאן מטעמו, וזאת לאחר כ-3 עשורים כשקודם לכן הגישה ברשות השידור ולאחר מכן במחליפו תאגיד השידור.
בינואר 2023 החלה להגיש את התוכנית "העולם הבוקר" ברשת 13, אך פחות משנה אחרי, ב-20 בנובמבר 2023 התפטרה אבן-סער מהגשת התכנית.
ביוני 2023 החלה להגיש את "שומרי הסף" ב"רשת 13", אך כחודשיים לאחר מכן, פרשה מהגשתה.
ביוני 2024 השתתפה בעונה השלישית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים", המשודרת בקשת 12 והודחה שלישית.
אבן-סער הייתה נשואה במשך כ-20 שנה לעמית אוברקוביץ' (בנו של יורם אוברקוביץ'), שהיה בן זוגה עוד בתקופת שירותה הצבאי, ולהם שלושה ילדים משותפים.
בשנת 2012 לאחר שהתגרשה מאוברקוביץ', הכירה את הפוליטיקאי גדעון סער, והשניים נישאו ב-2013 עם תחילת הקדנציה שלו כשר הפנים וכחבר כנסת ולהם בן משותף שנולד ב-2013, ובת משותפת שנולדה ב-2016. לסער גם שתי בנות מנישואיו הראשונים, בהן השחקנית אלונה סער.
גאוכימיה היא ענף החוקר את תפוצתם של יסודות כימיים ותרכובות טבעיות בכדור הארץ, ומשתמש בכלים כימיים על מנת ללמוד על תהליכים גאולוגיים.
החל מן המאה ה-20 משמשת הגאוכימיה גם לחקר גופים אחרים במערכת השמש.
במושג "גאוכימיה" (כימיה של האדמה) בהקשר לענף מדעי זה השתמש לראשונה כימאי שווייצרי בשם כריסטיאן פרידריך שונביין (Christian Friedrich Schönbein) בשנת 1842. הכללת הכימיה במדעי הגאולוגיה צמחה מתוך שאלות חקלאיות וכלכליות, אך במשך הזמן התרחבה לשטחים נוספים.
גאוכימיה מקושרת לכל תחומי הגאולוגיה מאחר שהחומרים הבונים את כדור הארץ והתהליכים המתרחשים בו ניתנים לניתוח כימי, למשל:
מקורם ותפוצתם של יסודות ביקום, בגלקסיות, במערכת השמש וביחידות המבנה הראשיות של כדור הארץ: הגלעין, המעטפת, הקרום, ההידרוספירה והאטמוספירה
התנהגותם ותפקידם של יונים בבניית גבישים
ראקציות כימיות הנוצרות בהתקררות של מאגמה ובמחזור הסלעים
תופעות הקשורות לגעשיות כמעיינות חמים, נביעה של גזים געשיים בפומרולות ומקור מרבצי העפרות הנוצרות על ידי מים חמים בשלבים האחרונים של התקררות מאגמה
ראקציות כימיות הקשורות בבליה של סלעים הנוגעות לפירוק של מינרלים ויצירתם של חדשים
הובלה של חומרי בליה על ידי גופי מים וריכוזם של אותם חומרים בגופי מים אלה, למשל מליחות ימים ואגמים
שינויים כימיים המלווים דחיסה ומילוט של משקעים בתהליך הפיכתם לסלעים
שינויים כימיים ומינרלוגיים מתקדמים המתרחשים בעת התמרת סלעים
במחצית השנייה של המאה ה-19 הפכה הגאוכימיה למדע העומד בפני עצמו.
אחד המהלכים החשובים בתקופה זו היה מחקרו של ולדימיר ורנדסקי, מינרלוג וגאוכימאי רוסי, אשר הוכיח את השתתפותם של יסודות כימיים ביצירת מינרלים בטבע.
ורנדסקי ידוע גם בתאוריה שפיתח על שלושת שלבי ההתפתחות של כדור הארץ: הגאוספירה – שלב המורכב מחומר דומם בלבד, הביוספירה – השלב בו נוספו חיים ביולוגיים אשר שינו את הכימיה של הגאוספירה, והנוספירה – שליטת האדם בתהליכים גרעיניים באמצעות שינוי של יסודות.
הבנת מקומם של יסודות כימיים במבנה מינרלים בוני סלעים סייעה לראות תמונה רחבה של תהליכים המשנים את המינרלים והסלעים.
דוגמה למחזוריות בגלגולם של יסודות ניתן לראות במחזור הסלעים, העוקב אחר היווצרותם והריסתם של סלעים ומראה את השינויים הכימיים החלים בהם בתהליכי התמרה.
+טבלת קלארק לתחמוצות הקרוםתרכובתנוסחההרכבסיליקהSiO259.71%אלומינהAl2O315.41%סידCaO4.90%מגנזיום חמצניMgO4.36%נתרן חמצניNa2O3.55%תחמוצת הברזל (II)FeO3.52%אשלגן חמצניK2O2.80%תחמוצת הברזל (III)Fe2O32.63%מיםH2O1.52%טיטניום דו-חמצניTiO20.60%פנטוקסיד זרחןP2O50.22%סיכום99.22%
ההרכב הכימי של כדור הארץ
בשנת 1889 פרסם הגאוכימאי האמריקאי פרנק קלארק (Frank Wigglesworth Clarke) את הראשון מבין דוחות תפוצת היסודות והתרכובות בכדור הארץ שהרכיב.
את הנתונים אסף מאלפי סקרים גאוכימיים של סלעים ברחבי העולם והראה בטבלאות שיצר כי ההרכב הממוצע של הקרום ביבשות השונות דומה מאוד וכך גם תפוצתם של יסודות הקורט.
קלארק חישב ומצא כי היסוד הנפוץ ביותר בקרום כדור הארץ הוא חמצן (כ-47%) וכי תחמוצות מהוות את המרכיב העיקרי בסלעים, כפי שניתן לראות בטבלה.
בשנת 1924 אישר סקר מקיף אשר נשען על יותר מ-5,000 ניתוחים את נתוני דוחות התפוצה, וחישוביו של קלארק נותרו בעינם גם לאחר בדיקות בטכנולוגיות מתקדמות שהתפתחו מאז תקופתו.
טבעות ליסגאנג הן תופעה הנצפית במערכות כימיות העוברות תגובת שיקוע בתנאי ריכוז מסוימים ובהיעדר זרימת חום.
תופעה זו נקראת על שם הכימאי הגרמני רפאל ליסגאנג, אשר הבחין בה לראשונה בשנת 1896 כאשר תמיסת כסף חנקתי טפטפה בטעות על שכבת ג'ל דקה של אשלגן דיכרומט.
לאחר כמה שעות הופיעו טבעות קונצנטריות של כסף דיכרומט לא מסיס.
כאשר נוסה התהליך במבחנה באמצעות פעפוע מרכיב אחד מראשה, נוצרו רצועות ואף סלילים ספירליים כתגובת שיקוע.
הופעת הטבעות הציבה אתגר למדענים במשך זמן רב ותאוריות שונות ניסו להסבירה, אולם בשנת 2003 התגבשה תאוריה הנתמכת בתוצאות ראשוניות של ניסויים.
טבעות ליסגאנג נצפות במינרלים (אגט) ובסלעים (צור ואבן חול).
תאוריה כזו עשויה לשפוך אור על היווצרות אגט, נושא שיש בו עדיין שאלות פתוחות רבות.
תרומות חשובות לגאוכימיה נובעות ממחקריו של הגאולוג ויקטור גולדשמידט.
גולדשמידט חיפש הסבר להימצאותם של יסודות מסוימים כזיהומים בתוך מינרלים, וגילה כי הסיבה לכך הוא דמיונם של האטומים המזהמים לאטומים המהווים מרכיבים טבעיים של המינרל.
לדוגמה, נוכחות כמויות קטנות (0.3%) של ניקל באוליבין הוסברה בדמיונם של אטומי הניקל לאטומי הברזל בגודל ובערכיות, ובאותו אופן הוסברו זיהומי כרום בפירוקסן.
מחקריו על התנהגותם של יסודות נדירים ונוכחותם בגבישים מהווים תרומה נוספת אשר הניחה את היסוד לגאוכימיה של יסודות קורט.
בשנת 1922 הגיע גולדשמידט להישג חשוב כאשר פיתח את הטבלה הגאוכימית הקרויה על שמו, הנשענת על ההיפותזה כי יסודות נוטים לזיקה – או "אהבה", כהגדרתו – לשותפים או מארחים מסוימים ביצירת תרכובות בטבע:
הטבלה של גולדשמידט מציעה זיהוי כימי של השכבות הבונות את כדור הארץ על פי ריכוז היסודות בהן:
סידרופילים, אוהבי ברזל – יסודות המתרכזים בגלעין כדור הארץ
כלקופילים, אוהבי גופרית – יסודות המתרכזים במעטפת כדור הארץ
ליתופילים, אוהבי סיליקט – יסודות המתרכזים בקרום כדור הארץ
אטמופילים, אוהבי גזים – יסודות המתרכזים באטמוספירה
טבלה זו, הנובעת מן ההיפותזה של גולדשמיט, מייצגת תמונה של מבנה כדור הארץ המקובלת גם היום – אם כי החלק הנוגע לכלקופילים הופרך.
הפטרולוג נורמן לוי בואן הציעה בתחילת המאה ה-20 תאוריה המסבירה מדוע בנויים סלעים מצרופים מסוימים של מינרלים, בעוד שסוגים אחרים של מינרלים כמעט ואינם מצויים יחד.
בואן ערך סדרה של ניסויים בהם התיך אבקה של סלעים גרוסים, קרר את החומר המותך בהדרגה ואז בחן את סוגי המינרלים שנוצרו בו.
בניסויים אלה נראה גיבוש מפריט – תהליך התבדלות של מינרלים בתוך המאגמה: המינרלים שהתגבשו ראשונים שוקעים לקרקעית המאגר ונפרדים מיתרת המאגמה המותכת, וככל שהרחקת המינרלים נמשכת, הולכת וגדלה תכולת הסיליקה (תחמוצת צורן) במאגמה הנותרת במאגר.
אחד מן הנושאים המרכזיים במחקר הגאוכימי הוא מיחזור של החומרים בכדור הארץ המתרחש בכמה אופנים: היווצרות בזלת ביבשה ובאוקיינוסים שמקורה בחומרי מעטפת מומסים, חילוף מסידן לנתרן במגעה של בזלת אוקיינית עם מי הים, שינוי הרכבם של סלעים אלה וסלעי המשקע שנוצרו עליהם באזורי הפחתה ועוד.
נושא חשוב אחר הוא שיפור הבנת הביוספירה וכיצד משפיעים חיים – ובהם גם חיים אנושיים – על הגאוכימיה של כדור הארץ.
תופעות כהתחממות עולמית ועמעום עולמי הדגישו את הצורך לראות בכדור הארץ מערכת אקולוגית מורכבת ולהבין עד כמה האיזון העדין המתקיים בה רגיש ופגיע.
בין היתר פותחו מחקרים על מעבר יסודות ותרכובות בין מערכות ביולוגיות ומערכות אי-אורגניות.
גאוכימיה משתתפת גם במחקר גופים אחרים ביקום בכלל ובמערכת השמש בפרט, מחקר ההולך ומתפתח מאז נחיתת האדם הראשון על הירח ונמצא בעיצומו בכוונה לשלוח משימה מאוישת למאדים.
מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 התפתחו שיטות מחקר כימיות רגישות ביותר המאפשרות לגלות כמויות מזעריות של חומרים ויסודות קורט.
יסודות כימיים שונים מובלים על ידי גופי מים, כך שמדידה שיטתית של כל יסוד יכולה לסייע באיתור מקורו.
באופן זה ניתן לזהות מקורות של פחמימנים (המרכיבים הראשיים בנפט, גז טבעי ודלקי מאובנים אחרים), וכן מקורות של זיהומים שונים.
גאוכימיה משתמשת בכל הכלים בהם משתמש מדע הכימיה המודרני ותחומי המשנה שלו: כימיה אנליטית, ספקטרוסקופיה, אלקטרוכימיה, כימיה גרעינית ועוד, בין היתר לקביעת גילם הגאולוגי של סלעים תוך שימוש באיזוטופים (תיארוך רדיומטרי).
סקרים גאוכימיים הם כלי ראשוני להבנת ההרכב הכימי של כדור הארץ, ואחד השימושים הנפוצים שלהם הוא איתור מחצבים במרבצים תת-קרקעיים.
בסקרים כאלה דוגמים ריכוזים של מתכות בקרקעות על פני אזור נרחב, ומיפוי של הריכוזים מצביע על מוקדי המרבצים.
שימוש נוסף בסקרים נועד לבדוק את הרכבם של מי תהום ומי בארות לקראת שאיבה.
גאוכימיה מנסה לענות על שאלות רבות בנושאים שונים, וחלוקתה לתחומי משנה מאפשרת התמקדות בכל נושא בנפרד:
אוקיינוגרפיה כימית – עוסקת בתכונות הכימיות של האוקיינוסים ובקשר בינם לבין האטמוספירה.
ביוגאוכימיה – עוסקת בניתוח מחזורים ביוגאוכימיים (מחזורי הפחמן, החנקן והחמצן) וביחסים בין כדור הארץ הדומם לצורות החיים המתקיימות בו, כמו למשל האיזון הדרוש לקיום שוניות אלמוגים.
גאוכימיה אורגנית – חוקרת את תפקידן של תרכובות אורגניות בתהליכים גאוכימיים, כמו למשל תהליך היווצרותם של דלקים מאובנים.
גאוכימיה סביבתית – חוקרת את ההשפעה של תנאים סביבתיים על חלקים שונים של כדור הארץ, למשל על הרכבם של מי תהום.
גאוכימיה פלנטרית – עוסקת בניתוח תפוצת יסודות כימיים והאיזוטופים ביקום בכלל ובמערכת השמש בפרט ובהשפעתם על היווצרות כדור הארץ.
גאוכימיה איזוטופית – עוסקת בקביעת ריכוזם של היסודות והאיזוטופים שלהם על פני שטח כדור הארץ, בתיארוך סלעים ובניתוח התנאים בתקופות אקלים שונות, למשל תקופות קרח.
גאווין קרופורד היה כדורגלן סקוטי.
קרופורד נולד בעיר קילמרנוק, והחל את דרכו ככדורגלן במועדוני נוער מקומיים, וב-1890 עזב את פיירפילד ריינג'רס ועבר לשפילד יונייטד מליגת מידלנד.
לאחר עונה אחת בשפילד הוא עבר ללונדון והצטרף לוולוויץ' ארסנל, והפך לשחקן המקצוען הראשון במועדון.
הוא היה שחקן הרכב קבוע כבר בתחילת דרכו, ושיחק בארסנל בזמן ההצטרפות לפוטבול ליג ב-1893; ב-11 בספטמבר הבקיע קרופורד במשחקו הראשון בליגה השנייה מול וולסול טאון סוויטס.
בתחילת דרכו בארסנל הוא שיחק בעמדת הקיצוני הימני, אך מאוחר יותר עבר לחוליית הקישור ושיחק כקשר ימני.
הוא שיחק בהרכב של ארסנל במשך ארבע עונות, וקיבל את סרט הקפטן לאחר מותו של ג'ו פאוול ב-1896. אולם, בעונת 1897/1898 הוא נפצע ואיבד את מקומו בהרכב.
הוא השתתף ב-138 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 18 שערים.
בתקופה שלפני ההצטרפות לליגה הוא השתתף ב-83 משחקים.
קרופורד הוא אחד מחברי הסגל הראשון של ארסנל שהאריכו ימים, ביחד עם ביל ג'וליאן וג'ק מקבין.
שלושת השחקנים חזרו לשתף פעולה במשחק מול צ'לסי ב-20 במרץ 1948, בתקופה שבה ארסנל היה אחד המועדונים המובילים בליגה.
לאחר שאיבד את מקומו במאנור גראונד הוא עבר למילוול ב-1898, ומאוחר יותר שיחק בקווינס פארק ריינג'רס.
בריינג'רס הוא היה חלק מרביעיית שחקני עבר של ארסנל שכללה את אדם הייווד, אלכס מק'קונל וויליאם וייט.
לאחר שפרש מכדורגל הוא עבד כאחראי תחזוקה בצ'רלטון אתלטיק עד שלהי שנות ה-40.
גאולה גיל (נולדה ב-24 בדצמבר 1932) היא זמרת ישראלית שפעלה בשנות השישים.
גאולה גיל נולדה בתל אביב בשם גאולה לבבי להורים יוצאי טשקנט שעלו מאוזבקיסטן.
אביה ניגן בכלי נגינה שונים (בעיקר מנדולינה) ואמה הייתה זמרת באירועים.
היא הצטרפה לנח"ל בגיל 16, התגייסה לצה"ל ושינתה את שמה ל"גאולה גיל" ב-1950, והחלה את השירות בקיבוץ דפנה.
היא הצטרפה למחזור הראשון של להקת הנח"ל, ושירתה יחד עם יוסי בנאי ויונה עטרי.
שם גם הכירה את מנהלה המוזיקלי של הלהקה דובי זלצר, שהיה לבעלה.
לאחר שחרורה היו זלצר וגיל חברי קיבוץ סער במשך תקופה קצרה, ובהמשך, נסעו יחד לארצות הברית, שם למד זלצר ניצוח וקומפוזיציה.
הם הופיעו שם במסגרת להקת "אורנים צבר" בשירי פולקלור ישראליים, וגיל זכתה בתחרות לשירה עממית בבולטימור.
גיל הקליטה שני שירים ללחניו של זלצר שהפכו ללהיטים גדולים: "נערה ושמה כנרת" ו"דבר אלי בפרחים" (הוקלט בארצות הברית עבור "הד ארצי").
ב-1958 הוציאו גיל ודובי זלצר בארצות הברית תקליט בשם "שירי חגים של ישראל" בעברית.
גאולה גיל כתבה חלק מהמילים.
ב-1960 ייצגה את ישראל בפסטיבל הפולק של ניופורט (בישראל הוא נקרא אז "פסטיבל הפולקלור").
בשנת 1964 שיחקה בסרט הקולנוע הישראלי "שמונה בעקבות אחד" בביומו של מנחם גולן.
היא שרה בו שלושה שירים בליווי מקהלת הילדים על שם צדיקוב: שיר הנושא של הסרט "8 בעקבות אחד", "הגבעות הכחולות", ו"מה עוד נדבר".
באמצע שנות השישים הופיעה בהרכב "שלישיית גאולה גיל" ברחבי אמריקה עם הגיטריסטים דון חוליו (יואל דן) ויגאל חרד.
להרכב זה הצטרף ג'וקי ארקין, והקבוצה יצאה לסיבוב הופעות בברית המועצות, בין היתר בערים מוסקבה, וילנה וריגה.
הצלחת ההרכב במוסקבה, במה שנחשב כהופעה היסטורית של ישראלים שם, גרם להארכת סיבוב ההופעות.
לאחר הסיבוב הוציא ההרכב תקליט.
בקיץ 1965 ושוב בקיץ 1966 נסעה לסיבוב הופעות בברית המועצות ונחלה הצלחה.
אלבום נוסף שהוציאה, "שירים אחרי המלחמה" (1967), הורכב משירים שנכתבו בעקבות מלחמת ששת הימים, בהם "הכותל" ו"למנצח שיר מזמור".
ב-1968 הוציאו גאולה גיל ודובי זלצר תקליט עם מיטב שיריה באנגלית במילים שונות מהמקור העברי.במקביל הוציאו גם תקליט עברי, שאחד משיריו, כמו בתקליט באנגלית, היה "ירושלים", שכתב ושר במקור שארל אזנאבור, ותורגם לעברית בידי עזריה רפפורט.
לאחר חזרתם של הזוג ארצה, הקליטה גיל גרסאות לשירי סרטים אותם הלחין זלצר ("פורטונה", "אולי תרדו שם"), ביצעה את שירי סרט הילדים "שמונה בעקבות אחד", וחידשה את שירי בעלה מלהקת הנח"ל, בהם "יא ירח".
היא הוציאה את התקליט "מדוע ולמה לובשת הזברה פיג'מה", שהורכב משירי ילדים מקוריים ושירי ילדים ממחזות זמר כמו "צלילי המוסיקה", ממנו הצליח מאוד שיר הנושא, "מי יודע מדוע ולמה לובשת הזברה פיג'מה", למילותיו של ע.
בשנת 1968 נבחרה ל"זמרת השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של "קול ישראל".
גיל השתקעה בלוס אנג'לס, בני הזוג גיל וזלצר התגרשו בניו יורק ב-1968, וגיל נישאה שם בשנית לתסריטאי היהודי ריצ'רד קוהן.
בשנים מאוחרות יותר היא הסבירה כי "אני שם בגללו ובגלל הפרנסה".
בשנת 2008 חזרה גיל לגיחה קצרה על הבמות בישראל בערב הוקרה לדובי זלצר ובפסטיבל "ימי זמר בחולון" יחד עם ריקה זראי וחדוה עמרני.
בריאיון ל"ידיעות אחרונות" באותה שנה אמרה:
"אף אחד לא מעריך כאן את מה שאנחנו עושות...
אני, למשל, הופעתי בבית הלבן ודיברתי שם על הארץ, הצגתי את השירים שלי וסיפרתי על העדות השונות אצלנו ועל המדבר.
אנחנו מופיעות מול ערבים וגויים.
זה ההבדל בינינו לבין אמנים ישראלים שמגיעים להופיע באמריקה".
גאולה בת-יהודה (שם העט של גאולה רפאל; כ"ו באייר תרע"ז, 18 במאי 1917 – כ"ו בכסלו תשע"ח 13 בדצמבר 2017) הייתה סופרת ישראלית והיסטוריוגרפית של הציונות הדתית.
נולדה בניו יורק כבת יחידה לבתיה והרב יהודה לייב פישמן מימון, לאחר שהוריה גורשו שנה קודם לכן מארץ ישראל על ידי השלטון הטורקי, בגין פעילותו הציונית של אביה, ממייסדי "המזרחי".
בשנת 1919 שבה המשפחה לארץ והתיישבה בתל אביב ומשנת 1920 בירושלים.
כעבור תקופה היו הוריה בין המתיישבים הראשונים בשכונת רוממה, ובעת מאורעות תרפ"ט היו בין שלוש המשפחות הבודדות שלא נטשו את ביתם, למרות החשש מהתנכלות תושבי הכפר הסמוך ליפתא.
בת-יהודה סיימה את לימודיה בבית ספר "רוממה" בשנת 1930 ולאחר מכן למדה בבית המדרש למורות "מזרחי", וסיימה לימודיה בהצטיינות.
בשנת 1942 סיימה לימודי מוסמך בהיסטוריה כללית, תולדות ישראל וספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1936 נישאה ליצחק רפאל (באותה עת יצחק ורפל), חברה לתנועת "בני עקיבא" וללימודיה באוניברסיטה, שלימים היה חבר הוועד הלאומי וממשלת ישראל.
בנם היחיד היה הרב שילה רפאל.
בת-יהודה לקחה חלק בפעילות התנדבותית רבת שנים.
במלחמת העצמאות השתתפה בחיל המשמר בירושלים.
הייתה חברת מרכז "הפועל המזרחי" בישראל ושימשה חברת מזכירות ארצית של ארגון הפועלות של הפועל המזרחי.
נפטרה ביום כ"ו בכסלו ה'תשע"ח נטמנה בבית הקברות בשכונת סנהדריה בירושלים לצד בעלה והוריה..
בהשראתו של אביה, החלה בת-יהודה בכתיבת מאמרים וביקורות ספרים בשבועון הספרותי של איגוד סופרים דתיים.
בשנת 1944, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, התלוותה לאביה, שהיה אז חבר הנהלת הסוכנות היהודית, בשליחותו באנגליה ופרסמה סדרת מאמרים תחת הכותרת "ממסע בעולם סוער".
לאורך השנים התפרסמו מאמריה בעיתונים היומיים "הצופה" ו"הארץ" ובבטאוני "ארשת" ו"עמודים".
בשנות הארבעים החלה גם בפרסום חוברות בנושא "רבי יהודה אלחריזי ועמנואל הרומי", "רבי "יחיאל מיכל פינס" ו"רבי נחמן קרוכמל ותפיסתו הלאומית".
בשנות החמישים מונתה בת-יהודה לעורכת מדור הספרות ומדור האישה בשבועון "פנים אל פנים".
באותה תקופה, החל ב-1956, החלה לעבוד כעורכת ומתרגמת במוסד הרב קוק, והייתה עורכת משנה של "האנציקלופדיה של הציונות הדתית" בה כתבה ערכים ביוגרפים שונים.
בין תרגומיה: "אמונת היהדות" (תשכ"א) ו"תולדות היהודים באיטליה" (תשכ"ב).
פרסמה את הספר הביוגרפי על אביה "הרב מימון בדורותיו".
וכן ספרים ביוגרפיים על הרב יצחק יעקב ריינס, מייסד המזרחי בשם "איש המאורות", ועל זאב יעבץ – "יודע העיתים".
נהר גאויה (בלטבית: Gauja, באסטונית: Koiva jõgi) הוא נהר הזורם בלטביה ובאסטוניה, ומהווה גבול בין המדינות.
מסלול זרימתו הוא מצפון-מזרח לאורך 18 ק"מ, לאחר מכן הוא פונה לכיוון דרום מערב, ונשפך לים הבלטי במפרץ ריגה לא רחוק מהעיר ריגה.
על הנהר ממוקמות מספר ערים חשובות, בהן צסיס וולמירה.
באזור שבין ולמירה לבין הכפר מוריאני, הנהר זורם בפארק לאומי גאויה.
בשטח הפארק נשמרו שרידים של מספר מבצרים מימי הביניים.
למרות שהנהר זורם במישור הוא ידוע כנתיב פופולרי לתחרויות רפטינג, בשל שינויי הנתיב התכופים וקיום מקטעי אשד רבים הכוללים שיפועים תלולים.
מקור המים העיקרי הוא הפשרת שלגים (35-40%).
מקורות נוספים הם גשמים ומקורות תת-קרקעיים.
בתקופת החורף הנהר מכוסה בקרח.
רוחב הנהר כ-20–30 מטרים, ובקרבת הים הרוחב מגיע לכ-80–100 מטרים.
גאול מכליס (21 במאי 1918 – 19 בפברואר 1995) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ישראלי.
החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת הנוער של מכבי פתח תקווה, ועלה לקבוצה הבוגרת כבר בגיל 16. בעונת 1934/1935 בישל את שער הניצחון בזכיית פתח תקווה בגביע הארץ ישראלי הראשון של הקבוצה.
ב-1935 עבר בהצלחה קורס למאמני חינוך גופני.
ב-1936 מכליס עבר למכבי תל אביב ואף הצטרף לנסיעה של הקבוצה לארצות הברית.
במהלך ההפלגה ערך לשחקני מכבי תרגילי כושר והתעמלות כהכנה למפגשים בארצות הברית.
ב-7 באפריל 1937 הורחק מכליס לשנה מכל פעילות מאגודת מכבי תל אביב בעקבות חלקו בשביתת השחקנים ואי עליה למשחק נגד קבוצת אריס היוונית בערב פסח.
ב-1939 היה מכליס שותף לנסיעה לאוסטרליה, ואף היווה גורם משמעותי במשחקים כאשר סיים כסגן מלך השערים עם 22 כיבושים.
לזכותו שלוש הופעות בנבחרת ארץ ישראל: שתיים בצמד המשחקים נגד נבחרת יוון ב-1938 במסגרת מוקדמות גביע העולם 1938, וכן במשחק ידידות ב-1940 נגד נבחרת לבנון בו כבש מכליס.
בעונת 1951/1952 זכה עם מכבי פתח תקווה בגביע המדינה השני שלה, הפעם כמאמן, לאחר ניצחון במשחק הגמר נגד מכבי תל אביב.
את עונת 1953/1954, בה זכתה מכבי תל אביב באליפות, החל מכליס כמאמן הקבוצה, אך לאחר מחזור אחד עזב ובמקומו התמנה ג'רי בית הלוי.
גאולה הייתה חברה שהוקמה בשנת 1904 למטרת גאולת קרקע בארץ ישראל.
החברה הוקמה לאחר שבשנת 1902 הוחלט באספה הכללית של חובבי ציון שהתכנסה באודסה על הקמת ועד שיעסוק ברכישת קרקעות ומכירתן לאנשים פרטיים.
שמו של הוועד נקבע כ"ועד גאולה", מנחם אוסישקין נקבע כיושב ראש הוועד ומאיר דיזנגוף מונה למזכיר.
גאולה הייתה החברה הציונית הראשונה שעסקה בגאולת קרקע ממניעים ציוניים, רק ב-1910 הצטרפה חברת הכשרת הישוב לפעילות רכישת הקרקע.
על מנת להתגבר על האיסור שהוטל על יהודים רוסים לרכוש קרקעות בשטחי האימפריה העות'מאנית, הוחלט כי הקרקעות תרשמנה על שם אפ"ק שהיה ארגון בריטי, ואפ"ק יתן לוועד גאולה אישור שהקרקעות הן שלו.
קהל היעד לגיוס הכסף הוגדר כיהודים אמידים שמעוניינים לרכוש קרקעות בארץ ישראל לצורך השקעה ולא לצורך התיישבות בעתיד הקרוב.
רחוב גאולה בתל אביב נקרא על שם החברה שבנתה את השכונה.
החברה פורקה סופית בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-20.
גאולה היא אוניית מעפילים שיצאה מנמל בורגס שבבולגריה ב-26 בספטמבר 1947 ואורגנה על ידי המוסד לעלייה ב', כשעל סיפונה 1,388 מעפילים מרומניה.
היא נקראה על שם מושג הגאולה בתרבות היהודית.
"גאולה" נתפסה על ידי הבריטים וב-2 באוקטובר נגררה לנמל חיפה בלווי משחתות בריטיות.
מרבית מעפיליה גורשו למחנות המעצר בקפריסין ומקצתם הועברו למחנה המעצר בעתלית.
נבנתה בשנת 1907 ויועדה לספינת משמר חופים של הצבא האמריקאי; ממונעת על ידי שני מנועי קיטור ושני מדחפים, ומסוגלת למהירות 8–9 קשר.
שמה לפני הרכישה היה פָּדוּקָה (Paducah).
כשמה של עיר נמל בארצות הברית, במפגש נהרות אוהיו וטנסי; גלגול שמו של מנהיג אינדיאני בשם פַּדוּקֶה (Paduke) אשר עסק בבניין סירות וספינות.
במלחמת העולם הראשונה והשנייה שימשה לסיור חופים ואימון תותחנים.
האונייה הוצאה למכירה, ונרכשה בארצות הברית על ידי חברת Weston Trading Co, חברה מסחרית רשומה ששימשה את פעילות המוסד לעלייה ב'.
הכנת האונייה להפלגת העפלה, החלה בארצות הברית, ובכלל זאת בניית הקונסטרוקציה על הסיפון.
במאי 1947, יצאה מנמל מיאמי בדגל פנמה, מצוידת במזון ובולי עץ, לאירופה.
עברה בנמל הורטה (Horta), נמל ליסבון והגיעה לנמל ביון במפרץ בסקיה, בחוף המערבי של צרפת.
ב-4 באוגוסט הגיעה האונייה לנמל בורגס בבולגריה.
היא משכה את תשומת לבם של סוכני הבולשת הבריטית, שמסרו עליה לשולחיהם.
בעקבות זאת, במחצית אוגוסט 1947 נתקבלה התראה על האונייה בנציגויות הקונסולריות הבריטיות ברומניה ובבולגריה, כחשודה בהעברת פליטים יהודים לארץ ישראל.
"גאולה" הוכנה להפלגת העפלה על ידי מתנדבים יהודים מארצות הברית, במקביל להכנות של "מדינת היהודים".
שתי האוניות הוכנו במקביל באותה המספנה.
היא צוידה בשתי סירות הצלה, 16 רפסודות, סליק למכשירים שהוכן מימין לתא השרשרת, וסליק גדול לבני אדם שהוכן בתוך טנק בחרטום.
האחראי להכנות היה גדעון שוחט (גדע).
ערב ההפלגה, האונייה הייתה מסודרת ונקייה, והיה בה מלאי גדול של ציוד רפואי ומזון.
מפקד האונייה היה איש הפלי"ם מוקה לימון, ולצדו חיים וינשלבוים (סולל) איש הפלי"ם גם הוא, והגדעונים היו מנחם קלר ובנימין קלברש.
לרשותם עמד מכשיר גלים קצרים תוצרת ארצות הברית, שעוצמתו 13W.
רב החובל היה אזרח אמריקאי, קפטן רודולף (רודי) פצרט (Capt.
ולצדו צוות ימאים מבני אומות אחדות ובהם שני ספרדים ושני יהודים אמריקנים מתנדבי מח"ל העפלה סידני אברהמס ואליהו ברגמן.
המעפילים, כ-1,388 נפש, היו יהודים שבאו מרומניה.
חלקם השתייכו לארגונים ולמפלגות: 'דרור', 'בורוכוב', 'משמר', 'העובד', 'הפועל הציוני', 'מזרחי', בני עקיבא, ואגודת ישראל.
כמאתיים מהם היו ילדים ונערים, וחלק מהנשים היו הרות.
מיולי 1947 החלו מגעים בין שליחי המוסד לעלייה ב' בבולגריה שייקה דן ואפרים שילה עם שלטונות בולגריה במטרה למצב את בולגריה כאתר יציאה להעפלה מאירופה.
הם הסתייעו בד"ר ברוך קונפינו, אשר לו היו קשרים ענפים במנגנוני הביטחון הבולגריים.
בניגוד לעמדתו של משרד החוץ הבולגרי אשר חשש מהסתבכות פוליטית עם בולגריה, שיתפו ראשי מנגנוני ביטחון הפנים פעולה עם אנשי המוסד לעלייה ב', בין השאר משום שהוצעה להם תמורה בסך 20 דולרים אמריקניים בגין כל מעפיל.
סוכם ש-4,000 מעפילים מרומניה יגיעו לנמל ג'יורג'יו, ממנו יעברו לרוסה ומשם ברכבות יגיעו לנמל בורגס ויועלו על שתי אוניות מעפילים.
סוכם שהתשלום יועבר לממשלה הבולגרית באמצעות סטפן בוגדאנוב ראש הריגול הנגדי הבולגרי ואנשיו.
טרייצ'ו קוסטוב סגן ראש ממשלת בולגריה והממונה מטעמה על העלייה לישראל אישר את ההסכם ובהמשך הוא אושר גם על ידי גאורגי דימיטרוב, ככל הנראה בהסכמת ברית המועצות
דו"ח בריטי מ-12 בנובמבר 1947, קובע כי עקב החסות שברית המועצות נתנה למבצע, העברת המעפילים הייתה מאורגנת בקפידה, ובכלל זאת, הסעתם מתחנת הרכבת של בוקרשט לנמל בורגס.
ממסקנות הדו"ח עולה שה-נ.ק.וו.ד פיקח על המבצע.
יש לשער, כי ברית המועצות תמכה ולקחה חלק בארגון ההעפלה כדי להביך את ממשלת בריטניה, והאונייה הפליגה מהנמל בפיקוח הרוסים ובידיעתם.
הבריטים עקבו בדקדקנות אחר כל מהלך המבצע החל מתחנת הרכבת בבוקרשט, וידעו על הפעילות השוטפת באונייה במשך שבעת ימי ההפלגה.
שלטונות בולגריה הודיעו לשייקה דן, ככל הנראה בהנחיית הסובייטים, כי לא יאפשרו לאוניות בריטיות לפטרל בקרבת מי החופים הבולגריים ולסכל את ההפלגה.
"גאולה" הפליגה ב-26 בספטמבר בשעה 5:00. בצוותא יחד עמה הפליגה האונייה "מדינת היהודים".
נתיב ההפלגה המתוכנן מנמל בורגס, כלל שיט לכיוון מצר הבוספורוס, לשם הגיעה ב-27 בספטמבר בערב.
משם נעה לכיוון מצרי הדרדנלים, שאליהם הגיעה ב-28 בספטמבר.
באותו יום, אחר הצהרים, הגיע מברק עם הוראה לשנות את שם האונייה ל"גאולה".
כאשר יצאה מהדרדנלים, המתינה לה משחתת בריטית ואליה הצטרפו משחתות נוספות; מה-29 בספטמבר נלוו ל"גאולה" שלוש משחתות: L-75, R-90, R-91 וב-30 בספטמבר הצטרפה R-53.
"גאולה" המשיכה בשיט דרך הים האגאי.
במצר רודוס – סקרפנטו (Karpathos) נפרדו מ"מדינת היהודים" שהמשיכה לכיוון תל אביב, ואילו "גאולה" המשיכה לכיוון חיפה.
המוסד לעלייה ב' תכנן ואף הורה להעביר את מעפילי "גאולה" לאונייה מדינת היהודים בלב ים, אולם התוכנית לא יצאה לפועל בגלל הצפיפות הרבה.
המפעילים תודרכו להתנגד באופן פעיל לתפיסת האונייה, אבל להפסיק את ההתנגדות אם תהיה סכנה לחיי אדם.
המעפילים נצטוו להימנע משימוש בנשק חם ואף להסתירו מעיני הבריטים כאשר יעלו על הסיפון.
וכן, להתנגד לבריטים באופן סביל בנמל חיפה בעת ההעברה לאונית הגירוש לקפריסין.
בסמוך להגעתה לנמל חיפה, הגיעו חמש משחתות בריטיות, ואחת מהן נגחה באונייה.
הבריטים השתלטו עליה ללא התנגדות, נתנה הוראה להניח לחיילים הבריטים לעלות, אך לנסות להתחמק דרומה, או לחיפה.
ב-2 באוקטובר נגררה האונייה לנמל חיפה בליווי 7 משחתות.
מעפילי האונייה שידרו לאו"ם וליישוב היהודי על נסיבות תפיסתם.
1,347 מעפילים גורשו למחנות המעצר בקפריסין באונייה בריטית, 41 מעפילים הועברו למחנה המעצר בעתלית.
לאחר הקמת המדינה שופצה האוניה והונף עליה בטקס ממלכתי דגל ישראל.
היא צורפה לצי הסוחר הישראלי והמשיכה להביא עולים חדשים לישראל.
לאחר שנים הושבתה האונייה, והוצאה לגריטה.
גאולה גדישביץ (נולדה בשנת 1947) היא אתלטית עבר ישראלית, שלוש פעמים אלופת ישראל (1962, 1963 ו-1965), שיאנית ישראל במשך כארבע שנים, אלופה ושיאנית המכביה (1965) בקפיצה לרוחק.
גדישביץ התאמנה בקבוצת הפועל חדרה בהדרכתו של שורה רפפורט.
בתחרות שנערכה במכון וינגייט בתחילת פברואר 1962 קבעה גדישביץ בקפיצה לרוחק שיא ישראלי חדש של 5.48 מטר, שיפור ב-9 ס"מ לשיא הישראלי בן השנתיים של אילנה קרשיק (5.39 מטר).
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בשנת 1962 זכתה גדישביץ לראשונה בקריירה שלה, במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.24 מטר.
שנה לאחר מכן, באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בסוף יוני 1963 היא הגנה על תוארה לאחר שזכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא ישראלי חדש של 5.52 מטר, לפני סמדר מודעי (5.47 מטר) וא.
בתחרות הליגה באתלטיקה שנערכה בחדרה בתחילת אפריל 1965 קבעה גדישביץ בקפיצה לרוחק שיא ישראלי חדש של 5.53 מטר, שיפור ב-1 ס"מ לשיאה.
בתחרות שנערכה במסגרת מחנה אימונים שנערך במכון וינגייט במאי אותה שנה היא שיפרה את שיאה הישראלי בקפיצה לרוחק והעמידה אותו על 5.56 מטר.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה במכון וינגייט ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.41 מטר, לפני סמדר מודעי (5.33 מטר) וחנה סמוך (5.14 מטר).
חודש וחצי לאחר מכן, בתחרות האתלטיקה של המכביה ה-7 שנערכה בסוף אוגוסט היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא ישראלי חדש ובשיא מכביה חדש של 5.61 מטר, לפני סמדר מודעי (5.53 מטר) וחנה סמוך (5.45 מטר).
שיא זה החזיק מעמד ארבעה חודשים ונשבר על ידי חנה סמוך (5.69 מטר).
הוא סרט קומדיה לנוער שיצא לאקרנים בשנת 2004. הסרט עוסק בשאלות הקשורות לדת הנוצרית בעידן המודרני כמו הומוסקסואליות, גירושים, והריון בלתי רצוי.
במאי הסרט הוא בריאן דנלי, והכותבים הם בריאן דנלי ומיקל אורבן.
בסרט מככבים מנדי מור, מקולי קאלקין, מרי-לואיז פרקר וג'נה מאלון.
מרי (ג'נה מאלון) היא נוצרייה-בפטיסטית אדוקה, לומדת בבית ספר דתי, פופולרית וחברותית.
כאשר מסתבר לה שבן זוגה דין הוא הומוסקסואל, היא מחליטה לנסות "להצילו" באמצעות קיום יחסי מין.
כשהוריו של דין מגלים שהוא הומוסקסואל הם שולחים אותו למוסד שם יעבור טיפול המרה.
מרי שבורת הלב לא מצליחה להבין מה השתבש.
הילרי פיי (מנדי מור) חברתה הטובה בוגדת באמונה ומספרת לכל בית הספר על כך שדין הומוסקסואל.
מרי מתחברת לקסנדרה, הנערה היחידה בבית הספר שהיא יהודייה, ולבן זוגה, רולנד (מקולי קאלקין) שהוא אחיה של הילרי פיי, ונמצא בכיסא גלגלים.
השניים עוזרים לה להסתיר את ההריון.
אמה (מרי-לואיז פרקר) לא מבחינה בכך כיוון שמנהלת רומן עם סקיפ, הכומר של בית הספר.
סקיפ נשוי אך חי פרוד מאשתו ומסרב להתגרש ממנה פורמלית.
בינתיים הילרי פיי לא מצליחה להבין את השינוי שמרי עוברת, ומתחילה לנהוג כלפיה באכזריות.
היא מנסה לערוך לה "גירוש שדים" ולועגת לה על כך שהשמינה.
המאבק בין מרי וקסנדרה להילרי פיי מחריף.
הילרי פיי בצעד נואש משחיתה את בית הספר עם גרפיטי של קללות, ומפלילה את מרי וקסנדרה.
במהלך החיפוש בלוקרים של השתיים מתגלים תמונות אולטרה סאונד של התינוק של מרי וכך מתגלה שהיא בהריון.
סקיפ טוען שההריון של מרי הוא עונש על כך שבגד באשתו, ונפרד מאמא של מרי.
מרי קסנדרה ורולנד מגיעים לטקס הסיום שלהם.
שם הם מגלים שהילרי פיי היא זאת שהפלילה אותם.
גם דין וחבריו מהמוסד מגיעים לציין את טקס הסיום שלהם.
דין מגלה שמרי בהריון ממנו ומתרגש.
סקיפ דורש מדין וחבריו לעזוב, והם מסרבים.
מרי מנסה לשכנע את סקיפ, כשהיא נתקפת צירי לידה.
אמה מבינה שהיא אוהבת את בתה ושזה לא משנה שהיא בהריון.
הסרט מסתיים בבית החולים שם מרי מוקפת באנשים שאוהבים אותה והתינוק שלה.
הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות.
רוב המבקרים אמרו כי הסרט מצחיק ונוגע ללב.
מבקרים אף אמרו כי הוא מצליח להיות מצחיק ולגעת בנושאים לא פשוטים באותו הזמן.
הביקורת השלילית ביותר על הסרט הייתה שהוא אנטי נוצרי.
בשנת 2008 יצא המחזמר גאולה!
באוף ברודוויי המבוסס על הסרט.
גאוות היאנקים הוא סרט ביוגרפי אמריקאי משנת 1942 בבימוי של סם ווד ובהפקתו של סמואל גולדווין עם גרי קופר ותרזה רייט בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הספר לו גריג: גאוות היאנקים של פול גאליקו ומספר את סיפור חייו של שחקן הבייסבול האגדי לו גריג מקבוצת ניו יורק יאנקיז שנפטר ממחלת ALS (שנקראת על שמו) בגיל 37, שנה לפני יציאת הסרט לאקרנים.
שחקני הקבוצה ששיחקו עם לו גריג מגלמים בסרט את עצמם ובראשם בייב רות' שהיה בתחילה המנטור של גריג בקבוצה.
הסרט מתרכז יותר ביחסיו של גריג עם אימו השתלטנית ואשתו אלינור ופחות בקריירה הספורטיבית שלו.
הסרט זכה בפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר והיה מועמד ל-11 פרסי אוסקר.
- שחקן ראשי (גרי קופר), שחקנית ראשית (תרזה רייט), עיצוב אמנותי, צילום, תסריט מעובד, מוזיקה, אפקטים מיוחדים ועוד.
שיא הסרט הוא נאום הפרידה של גריג ב-4 ביולי 1939 ביאנקי סטדיום.
המשפט האחרון בנאום זה הפך לסמל: "היום, אני מחשיב את עצמי לאדם המאושר בתבל".
המשפט נבחר במקום ה-38 במאה שנים...
מאה ציטוטים של מכון הסרטים האמריקאי.
לו גריג בגילומו של גרי קופר נבחר במקום ה-25 במאה שנים...
בתחילת הסרט מוקרנות מילותיו של דמון ראניון המשבח את לו גריג שמלחמתו במחלה הייתה אמיצה כמו מלחמת חיילים בשדות הקרב.
לו גריג (גרי קופר) הוא סטודנט צעיר באוניברסיטת קולומביה שם הוא לומד הנדסה במצוות אימו השתלטנית הרוצה שבנה היחיד יהיה מהנדס.
ליבו של לו נמשך יותר למשחק הבייסבול מאז היותו ילד בשכונת עוני בניו יורק.
הוא משחק בקבוצת האוניברסיטה וכתב ספורט בשם סם בלייק (וולטר ברנן) מכיר בכישרונו, עוזר לו להתקבל לקבוצת הניו יורק יאנקיז ומלווה אותו בכל חייו עד למותו.
ראש הקבוצה הוא בייב רות' (המשחק בסרט את עצמו) המקבל את לו תחילה בזלזול אבל כעבור זמן מוכיח גריג את כישוריו וזוכה להערכת כל הקבוצה.
הוא הופך למפורסם ואף אימו שהתנגדה לכך הופכת להיות מעריצה נלהבת של משחק הבייסבול.
במשחק באצטדיון קומיסקי בשיקגו הוא מכיר את אלינור (אלי) (תרזה רייט) והם מתחתנים.
הקריירה של לו נוסקת והוא מכונה "סוס הברזל".
לו מרגיש עייפות וקושי מוטורי במשחק.
בבדיקה נמסר לו שהוא סובל ממחלה הפוגעת בעצבים והוא חש שהקריירה שלו הגיעה לקיצה.
לבסוף נפרד לו מהקבוצה ומקהל מעריציו ונואם לפני כולם ביאנקי סטדיום: "...אנשים אומרים שיש לי מזל רע, אבל היום אני מחשיב את עצמי לאדם המאושר בתבל".
גאוכרונולוגיה (מיוונית עתיקה: גֵ (γη) - קרקע, כרונוס (χρὁνος) - זמן, לוגיה (λογία) - תורה) הוא המדע העוסק בקביעת הגיל הכרונולוגי של האירועים הגאולוגיים בהיסטוריה של כדור הארץ.
גאוכרונולוגיה היא הכלי העיקרי המשמש להשגת תאריכים למאובנים, סלעים, ומשקעים.
הגאוכרונולוגיה אינה מסוגלת לקבוע את הגיל המוחלט של מאובנים, סלעים, ומשקעים, אלא לסווג לפי התקופה שבהן הם התקיימו.
תחום הגאוכרונולוגיה מסתמך על מגוון רחב של שיטות תיארוך, כגון שיטות תיארוך רדיומטרי ותיארוך בשיטת לומינסנציה.
יש מידה מסוימת של אי ודאות בעת שימוש בכל שיטת תיארוך, ולכן שימוש במספר שיטות תיארוך במקביל מסייעת לרוב לייצר את התוצאות המדויקות ביותר.
גאולה ולונדון הייתה תוכנית טלוויזיה פוליטית ותרבותית, בהגשת ירון לונדון וגאולה אבן סער, ששודרה בערוץ כאן 11 בין ה-19 במאי 2019 ל-27 בפברואר 2020.
התוכנית שודרה בימים ראשון עד חמישי בשעה 19:15.
ב-11 במאי 2019 עלה קדימון התוכנית בערוץ היוטיוב של "כאן" ובערוץ הטלוויזיה "כאן 11" התוכנית עלתה ב-19 במאי 2019.
סערות שהתעוררו בעקבות דברים של ירון לונדון
התוכנית זכתה לתהודה תקשורתית בעקבות וידויו של ירון לונדון על כך שחפן את שדה של אישה שאינו מכיר כתגובה לכך שמיששה את בטנו.
הווידוי גרר את תגובתו של ירון בתוכנית המובילה שטען כי אין מדובר בהטרדה מינית.
כמו כן, נשמעו קריאות לפיטורו, בין היתר מצד מירי רגב מטעם הליכוד.
נטען מצד גורמים בתקשורת כי ייתכן שתגובתה היא תוצאה של מסע הרדיפה כנגד תאגיד השידור ולא מן המקרה עצמו, כיוון שבמקרים דומים תגובתה הייתה שונה ודווקא גיבתה את המואשם בהטרדה.
בתוכנית אחרת, ששודרה ב-18 באוגוסט 2019, סיפר לונדון על שיחה שהתרחשה בינו לבין דודו טופז ובה שאל לונדון את טופז מדוע התגרש.
בתשובה לדבריו של טופז, לטענתו, כי טופז "מאבד את הליבידו לטובת חיי הנישואים", ענה לונדון "אתה בעצם רוצה את הכוס הגלקטי".
הדבר סוקר במגוון תוכניות, בהן חמש עם רפי רשף ועורר סערה גם ברשתות החברתיות.
בתוכנית אחרת אמר ירון לונדון כי "הערבים הם פראי אדם", ובראיון התנצלות לדוריה למפל בחדשות הערב של אותו ערוץ, אמר כי כוונתו המקורית הייתה לטעון ש"התרבות הערבית כושלת".
עוד לפני התנצלותו של לונדון, הוציא תאגיד השידור הישראלי הודעת גינוי לדבריו של לונדון.
התוכנית הייתה אמורה לרדת ב-16 בפברואר 2020, כאשר במקומה תעלה תוכנית אקטואליה חדשה, אך לבסוף בשל משבר הקורונה שהחל באותם ימים הסתיימה ב-27 בפברואר.
גאולה הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2018 שביימו יוסי מדמוני ובועז יהונתן יעקב וכתבו בשיתוף עם ארז קו-אל בהפקת מרק רוזנבאום.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל קרלובי וארי בו זכה משה פולקנפליק בפרס השחקן הטוב ביותר והסרט זכה בפרס איחוד הכנסיות הניתן ליצירות המעלות דיון רוחני או דתי, ובבכורה ארצית בפסטיבל ירושלים בו זכה הסרט בשלושה פרסים.
הבכורה האמריקנית של הסרט הייתה בפסטיבל טורונטו.
מנחם (משה פולקנפליק), בעבר סולן כריזמטי של להקת רוק, הוא היום אב חוזר בתשובה לילדה בת שש.
כדי לממן טיפול חדשני ויקר למחלה של בתו גאולה (אמילי גרנין), הוא מאחד את להקתו לסיבוב הופעות אחרון.
החיבור המחודש לעולם הישן שלו ולחברי הלהקה, שהקשר עמם נותק, פותח מחדש את משקעי העבר.
המסע להצלת הבת הופך למסע להצלת האב, ומנחם מבין שבלי חיבור מחודש לעבר ולמוזיקה שלו הוא לא ימצא גאולה.
שם דמות משה פולקנפליק מנחם אמילי גרנין גאולה יונתן גלילה גולישחר אבן צור דני סיון שטיבי אביאביגיל קובארישרל'הסנדי בררותי בורנשטיין
הסרט הופק על ידי מרק רוזנבאום, מיכאל רוזנבאום ויונתן רוזנבאום; הוא יצא בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, קרן ליאון רקנאטי, משרד התרבות והספורט, המועצה הישראלית לתרבות ואמנות, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי וקרן אבי חי.
גאוות יחידה הוא ביטוי בז'רגון צבאי המתאר מצב תפיסתי בו חברי יחידה חשים את עצמם בעלי ערך מוסף בולט על פני עמיתיהם.
בהשאלה משמש הביטוי להגדרת צוות, ארגון או קבוצת אנשים אשר תופסים את עצמם כמיוחדים ובעלי ערך מוסף משותף בולט על סביבתם.
אחת מהנחות היסוד בתאוריית הזהות החברתית היא שהיחידים שואפים במהותם להשיג ייחודיות חיובית.
כלומר, היחידים "חותרים למושג עצמי חיובי".
כיוון שהיחידים מוגדרים במידת מה על ידי זהויותיהם החברתיות, טוענת התאוריה ש"אינדיבידואלים חותרים להשיג או לשמר זהות חברתית חיובית".
עם זאת, טבעה המדויק של חתירה זו לתפיסה עצמית חיובית עומד לדיון.
גם הרצף הבין־אישי-בין־קבוצתי וגם הנחת הייחודיות החיובית נובעים ממסקנות מחקרים בפרדיגמת הקבוצה המינימלית (MGP).
בפרט, נמצא שתחת תנאים מסוימים האדם יאשר הפצת משאבים שתמקסם את ייחודיותה של הקבוצה אליה הוא משתייך מול קבוצת האחר, אפילו במחיר העדפותיו ורצונותיו הפרטיים.
לצורך בניית גאוות יחידה יש צורך בהגדרה ברורה של ערך מוסף משמעותי שייצור חוויית התעלות על המציאות הקיימת, בניית אמון של חברי היחידה בערך זה והבדלה של חברי הקבוצה מהסביבה באמצעות מיתוג הכולל סמלים ייחודיים.
לגאוות היחידה יש תפקיד חשוב ביצירת מורשת קרב ובהעלאת מורל הלוחמים.
גאולה הודס-פלחן (13 באוגוסט 1966 – 24 בנובמבר 2022) הייתה משוררת, מתרגמת ומסאית ישראלית תושבת ירושלים, חברת אקו"ם.
יצירתה נתפרסמה בספרים ובכתבי עת רבים בישראל.
נולדה במוסקבה, ברית המועצות, לאינסה-אילנה ומשה-ארנסט שהיו מסורבי עלייה משנת 1965. אביה הנדסאי אלקטרוניקה ואמה מהנדסת מטלורגיה.
אביה היה מראשוני המורים לעברית במחתרת בברית המועצות בשנות הששים, ומשפחתה הייתה נתונה תחת מעקב של הקג"ב.
בשנת 1971, עם פתיחת השערים, עלתה ארצה עם משפחתה והתיישבה בחיפה.
בשנת 1989 סיימה בהצטיינות את לימודיה לתואר ראשון ב בחוגים לפילוסופיה וללימודים רוסיים וסלאביים במגמה היסטורית חברתית.
למדה לתואר שני בחוג ללימודים רוסיים וסלאביים בין השנים 1990–1993, ועבדה כעוזרת מחקר במרכז מיירוק לחקר רוסיה, אירואסיה ומזרח אירופה באוניברסיטה העברית בין השנים 1989–2004. עבדה כמזכירת מערכת בכתב העת "יהודי ברית-המועצות" בעריכתו של דוד פריטל בין השנים 1990–1993. במסגרת עבודתה תרגמה מאמרים ותמללה ותרגמה ראיונות.
ב-24 בנובמבר 2022, נפטרה במרכז הרפואי שערי צדק.
בצוואתה הורישה 90% מדירתה ברח' עמק רפאים בירושלים לטובת פרויקט סינון העפר מהר הבית.
בשנת 1994 פרסמה את ספרה הראשון "בנשימה אחת" בהוצאת עקד.
בשנת 2003 ראו אור תרגומיה לשיריהם של משוררים יהודים שונים ובהם אוסיפ מנדלשטם, קארל שפירו ואחרים באנתולוגיה "בסימן כוכב – שירי משוררים יהודים בספרות העולם", שראתה אור בהוצאת עקד בעריכתו של איתמר יעוז-קסט.
במהלך השנים 2001–2022 פרסמה 19 ספרי שירה נוספים בהוצאות עקד, פיוטית ובהוצאה עצמית.
תרגמה וערכה מדור מסות של משוררים בכתב העת פסיפס.
שיריה ראו אור בעיתונים הארץ, מעריב ומקור ראשון, וכן בכתבי עת שונים ובהם: פסיפס, מאזנים, משיב הרוח, האומה, עתר, יהי, גג, מהות, מבוע, נתיב, שבילים.
שיריה הושמעו ברשת ב' של קול ישראל במסגרת המיזם "שירה עברית - משוררי ישראל קוראים משיריהם", בתוכנית "בימת שיר" של אורלי מורג בקול המוסיקה, בתוכניתו של שמואל שי "שי לשבת", בתוכניותיו של קובי אייל "נוף פתוח" ו"קונצרטינה" ברדיו קול יזרעאל ובתוכניתה של גבי ענתבי בקול אדומים.
שיריה מופיעים באתר של נילי דגן, באתר ynet, בכתב העת המקוון לשירה "קפל" של המשוררת טלי וייס ובכתב העת המקוון לספרות עברית "יקוד".
בשנת 1994, התפרסמה מסה שכתבה "שארית היום" במדור הספרות בעריכתו של משה שמיר בכתב העת "נתיב".
בשנת 2020 התפרסמה מסה שכתבה "עיר ללא יהודים" בכתב העת "האומה" בעריכתו של יוסי אחימאיר.
תרגמה וחיברה נוסח עברי לפזמוניו של המלחין והזמר צבי הרשל.
"הצללים נעים באטיות", פיוטית, 2015
"שיכורת שמים" – שירים והרהורים, פיוטית, 2018
"שיר אשיר לקרנף" (שירי ילדים), פיוטית, 2018
"דבר אודות המים", פיוטית, 2018
"כמו היינו נצחיים", פיוטית, 2019
"הדממה מצאה בי בית", פיוטית 2019
"העולם קרוב מנשוא", מיאסטקובצקי, 2020
"ירושלים שמעבר לסף", מיאסטקובצקי, 2021
"תשורה לחיים שלא נחוו" – שירים וכתבים, מיאסטקובצקי, 2022
"המיית הרחם", עורכות: שושנה ויג ומזי כהן-מלמד, פיוטית, 2014
"זכויות יוצרות", עורכת: שושנה ויג, פיוטית, 2015
"צלע מן האדם", עורכת: שושנה ויג, פיוטית, 2016
"שירה על שירה", עורכות: שושנה ויג וציפי הראל, פיוטית, 2018
"שירת הנורמן", עורך: יחזקאל נפשי, הוצאת עמדה, 2020
גאוטם שנטילאל אדאני (בהינדי: गौतम अदाणी; נולד ב-24 ביוני 1962) הוא תעשיין ומיליארדר הודי, יו"ר ומייסד קבוצת אדאני, תאגיד הודי רב-לאומי שבסיסו באחמדאבאד העוסק בפיתוח נמלים ופעולות שונות בהודו.
אדאני הוא נשיא קרן אדאני, המונהגת בעיקר על ידי אשתו פריטי אדאני.
הוא הקים את קבוצת אדאני בשנת 1988 וגיוון את עסקיו, בין היתר למשאבים, לוגיסטיקה, אנרגיה, חקלאות, ביטחון וחלל.
במאי 2022 נכנס לראשונה לרשימת חמשת האנשים העשירים בעולם, כאשר הונו האישי הוערך במעל 125 מיליארד דולר, חודש לאחר מכן עקף את ביל גייטס ועלה למקום הרביעי, ובהמשך השנה רשם שווי של 157 מיליארד דולר ועקף זמנית גם את ג'ף בזוס, וברנאר ארנו, והיה שני רק לאילון מאסק.
גאוטם אדאני נולד ב־24 ביוני 1962 במשפחה ג'ייניסטית, לשנטילאל ושנטי אדאני באחמדאבאד שבגוג'ראט.
יש לו 7 אחים והוריו היגרו מהעיירה תרד שבצפון גוג'ראט.
הוא נרשם לתואר ראשון במסחר באוניברסיטת גוג'ראט, אך נשר לאחר השנה השנייה.
אדאני התעניין בעסקים, אך לא בעסקי הטקסטיל של אביו.
בשנת 1978, כנער, עבר אדאני למומבאי לעבוד כסדרן יהלומים אצל האחים מהנדרה.
הוא עבד שם במשך 2–3 שנים לפני שהקים חברת תיווך יהלומים משלו בזאברי בזאר, מומבאי.
בשנת 1981, אחיו הבכור מנסוקבהאי אדאני קנה יחידת פלסטיק באחמדאבאד והזמין אותו להיות המנהל תפעול.
מיזם זה התגלה כשערו של עדני למסחר עולמי באמצעות יבוא פוליוויניל כלוריד (PVC).
בשנת 1985 החל לייבא פולימרים ראשוניים לתעשיות בקנה מידה קטן.
בשנת 1988 הקים אדאני את "אדאני אקספורטס בע"מ", כיום "אדני אנטרפרייז בע"מ", חברת האחזקות של קבוצת אדאני.
במקור, החברה עסקה בסחורות חקלאיות ואנרגיה.
ב-1991 התברר שמדיניות הליברליזציה הכלכלית הייתה חיובית עבור החברה שלו והוא החל להרחיב את העסקים למסחר במתכות, טקסטיל ומוצרי אגרו.
בשנת 1994 הודיעה ממשלת גוג'ראט על מיקור חוץ ניהולי של נמל מונדרה ובשנת 1995 אדאני קיבל את החוזה.
בשנת 1996 הוקמה זרוע עסק האנרגיה של קבוצת אדאני, "אדאני פאואר".
חברת אדאני פאואר מחזיקה תחנות כוח תרמיות בהספק של 4,620 מגה-וואט, יצרנית הכוח התרמי הפרטי הגדולה ביותר במדינה.
בשנת 2006, אדאני נכנס לעסקי ייצור החשמל.
בשנים 2009–2012 רכש את נמל אבוט פוינט באוסטרליה ואת "מכרה פחם כרמיכאל" בקווינסלנד.
במאי 2020 זכה אדני בהצעה הסולארית הגדולה בעולם של תאגיד אנרגיה סולארית בהודו (SECI) בשווי של 6 מיליארד דולר.
פרויקט תחנת כוח פוטו-וולטאית 8,000 מגה-וואט תוקם על ידי "אדאני גרין" ו"אדאני סולאר" תקים חוות ייצור של 2,000 מגה-וואט נוספים של תאים סולאריים ומודולים נוספים.
בספטמבר 2020 רכש אדאני 74% ממניות נמל התעופה מומבאי, שהוא נמל התעופה השני בגודלו (תעבורת נוסעים) בהודו.
ב-14 ביולי 2022 זכתה במכרז להפעלת נמל חיפה השותפות שכוללת את גדות מסופים לכימיקלים (30%) וקבוצת אדאני הנשלטת על ידי אדאני (70%).
ב-10 בינואר 2023 קבוצת אדאני-גדות שילמה למדינת ישראל 2.9 מיליארד ש"ח ובזה הושלם תהליך הפרטת הנמל.
בסוף ינואר 2023 פרסמה חברת המשקיעים האמריקאית הינדנבורג ריסרץ' טענות שלפיהן קבוצת אדאני, שבראשה גאוטם אדאני, ביצעה מניפולציה בשערי המניות שלה.
הבורסה ההודית טולטלה, S&P שינתה את דירוג החוב שלו לשלילי, והפייננשל טיימס הזהיר את ממשלת הודו כי אם היא לא תברר לגביו התנהלותו, רצינותה בכלכלה העולמית תועמד בספק.
משרד התובע במחוז המזרחי של ניו יורק וה-SEC מנהלים חקירה נגד קבוצת אדאני.
בנובמבר 2024 הוגש בבית המשפט הפדרלי בניו יורק כתב אישום נגד אדאני, באשמת הונאה ומתן שוחד.
גאוטם אדאני נשוי לפריטי אדאני ולהם שני ילדים.
הוא נחטף והוחזק כבן ערובה בגין כופר בשנת 1998, אך שוחרר מבלי לגבות את הכסף.
הוא היה במלון טאג' במהלך פיגועי מומבאי בשנת 2008, אך שרד על ידי כך שהתחבא בשירותים.
גאולה בן אליעזר (11 בספטמבר 1918 – 3 בספטמבר 1998) הייתה מחנכת ישראלית ובתו הבכורה של דוד בן-גוריון, ראש ממשלת ישראל הראשון.
נולדה לפולה ולדוד בן-גוריון בעת שהותם בעיר ניו יורק.
עלתה לארץ עם אמה ב-15 בנובמבר 1919, רק אז ראה אותה לראשונה אביה, שהשתחרר מעט לאחר מכן מהצבא הבריטי.
בנובמבר 1937, בהיותה בת 19, נישאה לעמנואל בן אליעזר, יליד 1915, בנו של הסופר והעיתונאי משה בן אליעזר.
נולדו להם שלושה ילדים: הבנים יריב (נולד ב-1940) ומשה ("מושי", נולד ב-1948), לימים בעלי תואר דוקטור בתקשורת, והבת אורית (לימים אורית עציוני, נולדה בערך ב-1950), ציירת ועובדת משרד החינוך.
המשפחה התגוררה בשכונת צהלה בתל אביב.
בן אליעזר למדה הוראה בסמינר למורות ע"ש לוינסקי, ועבדה כמורה וכמחנכת בבית הספר היסודי בית החינוך ליד גן מאיר ולאחר מכן בצהלה במשך עשרות שנים.
עם תלמידיה נמנה מי שהפך לימים לנשיא המדינה, יצחק הרצוג.
בפתיחת שנת הלימודים ה'תשפ"ב, אמר הנשיא הרצוג בדבריו לתלמידים ולמחנכים:
בשנת 1969 ניסתה בן אליעזר לפנות לחיים הציבוריים והתמודדה למועצת העיר תל אביב במקום השלישי ברשימת רפ"י, אך לא נבחרה.
בשלב מאוחר יותר הייתה חברה בתנועת תל"ם של משה דיין.
בשנת 1991, בתוכנית שהנחה יהורם גאון וששודרה ביום העצמאות ה-43 בערוץ 2 הניסיוני, התארחה בן אליעזר לשיחה פתוחה על אביה ועל החיים בצלו.
לדבריה, חייו של בן-גוריון היו קודש לבניין הארץ והמדינה, בעוד חיי המשפחה נדחקו הצידה.
היא מספרת כי בעוד חבריה וחברותיה היו יוצאים לטיולים עם משפחותיהם בסופי השבוע, בן-גוריון האב לא הקדיש פנאי לבילויים מסוג זה, ואף לא לארוחות משפחתיות, שלטענתה לא נערכו מעולם בהרכב מלא.
כמו כן היא מתארת כי בן-גוריון לא היה מעורב בחיי ילדיו ובלימודיהם.
בראיונות נוספים ציינה בן אליעזר: "אני לא זוכרת את קיומו הרצוף בבית, מה עשה או איך התנהג איתנו.
העובדה שאני הבת של בן-גוריון לא עזרה לי מעולם, להפך, הקניטו אותי ודרשו ממני יותר ממה שדרשו מהאחרים".
לצד אלה, העריכה בדיעבד את פועלו של אביה ואף ראתה בו נביא, שחזה בין היתר את הסכמי השלום עם מדינות ערב ואת העלייה הגדולה מברית המועצות.
גאולה בן אליעזר נפטרה בשנת 1998. בעלה עמנואל, שהיה גמלאי של משרד הביטחון, נפטר ביולי 2008.
גאווין שילינג הוא כדורסלן גרמני המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בבאיירן מינכן.
שילינג נולד במינכן, גדל בשטרסבורג ובשנת 2003 עבר עם משפחתו לשיקגו ושיחק כדורגל, פוטבול, בייסבול וכדורסל.
אביו, אנדראס, היה שחקן כדוריד גרמני, ואימו היא ילידת שיקגו.
לאחר שבשנת 2010 חזר לעונה אחת לגרמניה, במרץ 2013 החליט לשחק כדורסל באוניברסיטת המדינה של מישיגן.
ב-29 ביוני 2018 חתם לראשונה על חוזה מקצועני, כשחתם ברטיופארם אולם מהבונדסליגה הגרמנית.
ב-31 ביולי 2020 חתם בלובן בראונשווייג הגרמנית.
ב-9 ביולי 2021 חתם בבאיירן מינכן הגרמנית.
גאווין קסלניו קסלניו הוא שחקן אמריקאי.
אחותו, אשלין קסלניו, ילידת 17 באוגוסט 2007, גם היא שחקנית.
הוא למד בבית הספר התיכון לאבג'וי (אנ') שבעיר לוקאס (אנ'), טקסס.
בשנת 2014 שיחק בסרטו של דארן ארונופסקי, "המבול", לצד ראסל קרואו ואנתוני הופקינס.
בשנת 2017, הוא כיכב בדרמה "תשע שניות" בבימויו של ג'ארד קליין.
בשנת 2021, הוא לוהק לתפקיד טרבור סטרנד, אחד התפקידים החוזרים בסדרת הטלוויזיה "ווקר", אתחול מחדש של הסדרה "ווקר", לצד ג'ארד פדלקי, לינדזי מורגן, אוסטין ניקולס וקיגן אלן.
בשנת 2022 החל לגלם את ג'רמיה פישר, אחד התפקידים הראשיים בסדרת הנעורים "הקיץ שבו הפכתי ליפה", עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'ני האן.
העונה הראשונה הוקרנה לראשונה ב-17 ביוני 2022 בפריים וידאו.
בשנת 2016 החל לצאת עם הדוגמנית והשחקנית לארסן תומפסון, אך הם נפרדו בשנת 2022, על פי מקורות המקורבים לזוג לשעבר.