tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מוצרי תעשיית מזון שונים היו נמכרים בבוסטון שאיתה העיירה הייתה קשורה במסילת רכבת.
בתים ישנים רבים של העיירה כוללים מקומות מסתור והיו חלק של מסילת הרכבת המחתרתית.
במהלך השנים אוכלוסיית היישוב לא גדלה באופן מהותי.
בעקבות מלחמת העולם השנייה ופיתוח האזור, אוכלוסיית העיר עברה של 1500.
בעיירה נשמרו מספר בתים מהמאה ה-17. בשנת 2003 בעיירה מצאה מקלט אמילי ובמקום קבורתה הוקם פסל לזכרה.
שראלדו רודי סלומו וילם בֶּקֶר (בהולנדית: Sheraldo Rudi Salomo Willem Becker; נולד ב־9 בפברואר 1995) הוא כדורגלן הולנדי-סורינאמי המשחק בעמדות הקיצוני והחלוץ באוססונה מהלה ליגה ובנבחרת סורינאם.
בשנת 2004 הצטרף בקר לאקדמיות הנוער של אייאקס.
בקר החל את עונת 2013/2014 במשחק עבור קבוצת המילואים של אייאקס במסגרת ליגת המשנה בהולנד בהפסד 0–3 ביתי לפורטונה סיטארד.
ב-28 בפברואר 2014, בקר כבש את שערו הראשון בקריירה נגד דן בוס.
ב-8 במאי 2014, הוא נכלל בסגל של הקבוצה הבוגרת על ידי המאמן פרנק דה בור לשני משחקי ידידות מול פרסיה ג'קרטה ופרסיב בנדונג באינדונזיה.
ב-2015, בקר הושאל לזוולה, מליגת העל ההולנדית, במטרה לצבור יותר זמן משחק וניסיון.
בקר השפיע ותרם משמעותית למועדון ההולנדי במהלך תקופת ההשאלה שלו, כאשר רשם 26 הופעות וכבש 4 שערים.
לאחר שחזר לאייאקס, חוזהו של בקר הסתיים, והוא הצטרף לדן האג ב-2016, שם בילה שלוש עונות.
ההופעות שלו בליגה ההולנדית משכו את תשומת הלב של המועדון הגרמני אוניון ברלין, ובשנת 2019, הוא עשה את המעבר לאוניון ברלין מהבונדסליגה.
בקר המשיך להציג את כישוריו, בזמן שהוא הפך מהר מאוד לשחקן חשוב עבור הקבוצה, ואף עזר להם להבטיח את מקומם בבונדסליגה.
בשנת 2022, בקר זכה להכרה על ביצועיו הבולטים ונבחר לשחקן חודש אוגוסט בבונדסליגה לאחר שכבש 4 שערים וגם סיפק 2 בישולים ב-4 משחקים.
בסך הכל, בקר ביסס את עצמו כשחקן כנף מוכשר ורב-תכליתי.
ב-3 באוקטובר 2023 כבש את שערי הבכורה שלו בליגת האלופות שכבש צמד בהפסד 3-2 לבראגה, אלו היו גם השערים הראשונים אי פעם של קבוצתו במפעל.
ב-13 בינואר 2024 נמכר בקר לריאל סוסיאדד.
בקר שיחק בנבחרות הנוער של הולנד.
אך למרות זאת, שראלדו בקר נכלל בסגל נבחרת סורינאם בנובמבר 2020, לאחר שהוכרז על זכאותו המלאה לייצג את הנבחרת הלאומית.
למרות שסורינאם אינה מאפשרת ריבוי אזרחויות, המדינה הנפיקה דרכונים מיוחדים לספורטאים שנמצאים בתפוצות המעוניינים לייצג את סורינאם, מאז 2019.
ב-4 ביוני 2021, בקר ערך את הופעת הבכורה שלו עם נבחרת סורינאם בניצחון 0–6 נגד נבחרת ברמודה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. הוא כבש 2 שערים במשחק הראשון שלו כשחקן התקפה בנבחרת.
שחקן החודש בבונדסליגה: אוגוסט 2022.
שראל סבג הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד חטיבת עציוני.
קודם לכן שימש מפקד גדוד 931, מפקד גדוד הדס וראש ענף חיל רגלים במרכז לאימונים באש.
התגייס לצה"ל במרץ 2006 ושובץ לגדוד 50, עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
בשנת 2021 מונה למפקד 931. בשנת 2023 מונה למפקד גדוד הדס והוביל את הגדוד בלחימה במלחמת חרבות ברזל.
ב-18 באוגוסט 2024 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבת עציוני.
סבג פיקד על צוות קרב חטיבתי (צק"ח) עציוני בתמרון הקרקעי בלבנון במלחמת חרבות ברזל.
שרביטית השונית (שם מדעי: Heniochus intermedius) היא מין של דג מהסוג שרביטית ומשפחת הפרפרוניים.
שרביטית השונית אנדמית לים סוף ומפרץ אילת.
אורכה 12–20 סנטימטרים ולעיתים יכולה אף 22 ו־25 סנטימטרים.
הקרן הרביעית בסנפיר הגב ארוכה מן הגוף.
השרביטית בעלת חרטום קצר ומצח גבוה.
אצל פרטים בוגרים יש בליטות גרמיות מעל העיניים.
הגב והשרביט של השרביטית לבנים, והגוף צהוב ברובו.
בשני צידי הגוף ישנו פס שצבעו חום או שחום, ופס נוסף על העיניים והחרטום.
הגרון לבן-אפור, וסנפיר השת הוא שחור וצהוב.
השרביטית היא דג החי בזוגות מוגונמיים לצורך השרצה בנחלות קבועות בשונית האלמוגים.
היא ניזונה בעיקר מפלנקטון, לצד תולעים רב-זיפיות ופוליפים של אלמוגים.
השרביטית חיה בשוניות אלמוגים קבועות, והנקבה מטילה ביצים שצפות בפלנקטון.
שרביטית השונית תוארה ב-1893 ומצב השימור שלה הוא ללא חשש על פי הרשימה האדומה של IUCN.
שראכה הוא ארגון אזורי לשיתוף פעולה בין ישראל למדינות ערביות, אשר הוקם בעקבות הסכמי אברהם שנחתמו בשנת 2020. הארגון פועל לחיזוק הקשרים בין אזרחים, אנשי עסקים, מנהיגים ומוסדות במדינות שהצטרפו להסכמים, במטרה לקדם דו-קיום, סובלנות ויוזמות משותפות בתחומי הכלכלה, התרבות, הטכנולוגיה והחינוך.
ארגון שראכה נוסד בשנת 2020 לאחר החתימה על הסכמי אברהם בין ישראל, איחוד האמירויות הערביות, בחריין, מרוקו וסודאן.
משמעות השם "שראכה" בערבית היא "שותפות", והוא משקף את החזון של יצירת דיאלוג ושיתוף פעולה בין המדינות.
חיזוק הדיאלוג הבין-תרבותי בין אזרחי ישראל למדינות ערב.
עידוד שיתופי פעולה בתחומים כמו כלכלה, טכנולוגיה, בריאות וחינוך.
קידום ערכים של סובלנות, שלום וכבוד הדדי.
יצירת פלטפורמות לשיח בין צעירים, אנשי עסקים ומובילי דעה.
מאז הקמתו, שראכה הוביל משלחות של צעירים ומנהיגים ממדינות שונות למפגשים בישראל ובמדינות ערב, במטרה לחזק את ההיכרות ולבנות אמון הדדי.
הארגון מקדם כנסים, סמינרים ותוכניות חילופים בתחומים שונים.
בנוסף, שראכה עוסק בפרויקטים חינוכיים ובשיתוף פעולה עם ארגונים בינלאומיים המעודדים שלום במזרח התיכון.
הארגון זוכה לתמיכה בקרב חוגים המעודדים את הסכמי אברהם, אך גם נתקל בהתנגדויות מצד גורמים המתנגדים לנורמליזציה עם ישראל.
למרות זאת, שראכה ממשיך לפעול להרחבת מעגלי שיתוף הפעולה, במטרה לבסס עתיד של שלום ויציבות באזור.
שרגא גפני (22 ביוני 1926 – 19 בינואר 2012), שנודע בשמות העט אבנר כרמלי, אוֹן שָֹריג, איתן דרור, יגאל גולן, איתן נותב ויצחק אחיטוב, היה סופר ישראלי פורה ומתרגם לעברית.
כתב ותרגם כ-175 ספרי ילדים ונוער שהפכו לרבי-מכר, בהם סדרות הספרים "דנידין הרואה ואינו נראה", "הספורטאים הצעירים", "השביעייה הסודית שלנו","הבלשים הצעירים" ו"עולם התנ"ך לילד".
גפני נולד בשנת 1926 בתל אביב הקטנה, בנם הבכור של תמימה ואברהם גפני, שעלו מרוסיה ב-1921, עִברתו את שמם מ"וינוגרד" לגפני והקימו מפעל לייצור נקניקים.
בשנת 1943 סיים את לימודיו בבית הספר התיכון למסחר בעירו.
עוד קודם, ב-1940, בהיותו תלמיד תיכון, התגייס לאצ"ל, ובגיל 16, לאחר הפילוג בשורות הארגון, הצטרף ללח"י.
ב-1943 עבר לרמת השרון, שם הקימה המשפחה משק.
הוא פעל במסגרת לח"י בשרון והצטרף למחלקת המודיעין של לח"י (מחלקה ו') עם ראשיתה.
באותה שנה התמנה כאחראי למחלקה ו' באזור תל אביב והמרכז (המידע שהעביר שימש בין היתר לפעולות כמו פיצוץ המפקדה הבריטית בשרונה, שבחלקן השתתף בעצמו).
ב-1947 נשלח לפתח סניפים של מחלקת המודיעין בצפון הארץ.
עם קום מדינת ישראל התגייס לצה"ל ושירת כסמל חבלנים בגדוד 51 בחטיבת גבעתי במלחמת העצמאות (בין היתר השתתף בקרב על גבעה 69).
על קורותיו בשורות 'גבעתי' במלחמה כתב בספרו האוטוביוגרפי-למחצה "החבלן הטוב אלכס" (1956).
לאחר המלחמה עבר קורס קצינים.
ב-1950 הצטרף למערכת ביטאון צה"ל, "מערכות", שבו חקר וכתב על קרבות הצבא.
ב-1953 השתחרר בדרגת סרן, והמשיך לפעול ב"מערכות" כאזרח.
כמו כן, שימש קצין העריכה של הביטאון "צקלון" של הוצאת מערכות.
את גיליון נובמבר 1959 הקדיש כתב העת "מערכות" לתיאור קרב המיתלה, פרי עטו – מאמר שהיה לו חלק חשוב בהפיכתו של קרב זה למיתוס גבורה.
ב-1968 עבר לענף ההיסטוריה של המטכ"ל, עד פרישתו לגמלאות ב-1991. מ-1974 שלח ידו בעריכה של פרסומים של מוסדות שונים.
בעשרים השנים האחרונות לחייו שב גפני להתגורר בתל אביב, ברמת אביב.
בשנת תשס"ו-2006 הוענק לו התואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
הוא נפטר בביתו בתל אביב ב-19 בינואר 2012, בגיל 85. הותיר את אשתו מרגלית, שלושה ילדים, נכדים ונינים.
לאחר פטירתו הקימה המשפחה אתר אינטרנט לזכרו עם טקסטים מקוריים שלא פורסמו קודם לכן.
סיפוריו הראשונים נתפרסמו ב"הארץ שלנו" בשנת 1952. ספריו הידועים הם ספרי הרפתקאות שבהם מככבים גיבורים ישראלים צעירים, חדורי אמונה ציונית ורוח התנדבות חלוצית, הנלחמים נגד אויביה של מדינת ישראל הזוממים להשמידה (לעיתים, תוך מעשי קונדס ושובבות המשפילים את הרעים).
במשך שנים רבות היה גפני "סופר הבית" של הוצאת מ.
מזרחי וכתב את רוב ספרי המקור של ההוצאה, תחת שמות עט שונים, לעיתים כ"מתרגם" של עלילה שכביכול נכתבה במקור באנגלית.
משנת 1950 היה גפני חבר בתנועת "הכנענים", דבר שהשפיע על כתיבתו.
בספרי הילדים שלו ביטא גישה פטריוטית.
יש מבקרים הרואים בכתביו, בעיקר בסדרות המוקדמות, גילויי לאומנות ונטייה לאפליה גזעית, מפני שבאופן עקבי תיאר את הערבי כטיפש, חלש, בוגדני ומכוער.
מבקרים אחרים טוענים שכתביו מתאפיינים בשפה שוטפת, בדמיון וביצירתיות.
אלי אשד, במונוגרפיה שלו על הספרות הפופולרית העברית, טוען כי "שרגא גפני הוא במידה רבה הסופר העברי האידאולוגי ביותר לילדים או למבוגרים, וקשה להעלות על הדעת סופרי ילדים שניסו לעצב מחדש את תפיסות קוראיהם בנחישות כשלו."
סדרת הספורטאים הצעירים בשם העט אבנר כרמלי
סדרת האמיצים בשם העט אבנר כרמלי
סדרת דנידין הרואה ואינו נראה בשם העט און שריג
סדרת עולם התנ"ך לילד תחת השם שרגא גפני
סדרת הבלשים הצעירים בשם העט אבנר כרמלי
סדרת הימאים בשם העט אבנר כרמלי
סדרת השביעייה הסודית שלנו בשם העט אבנר כרמלי
גילי גול הכל יכול, הוצאת מ' מזרחי, 1999, בשם העט און שריג
גילי גול הכל יכול גיבור הכיתה, הוצאת מ' מזרחי, 1999, בשם העט און שריג
גילי גול הכל יכול באליפות בתי הספר, הוצאת מ' מזרחי, 2007, בשם העט און שריג
קרבות מפורסמים בתולדות העולם: מראשית הימים ועד ימינו, הוצאת מ' מזרחי, תחת השם שרגא גפני
עולם התנ"ך לילד-יהושע בן נון, תחת השם שרגא גפני
שמעון בעל הזמן, הוצאת מ' מזרחי, תחת השם שרגא גפני
מרד הקנאים (מנוקד), הוצאת עמיחי, תחת השם שרגא גפני
תהילת מצדה, הוצאת עמיחי, תחת השם שרגא גפני
החבלן הטוב אלכס, פרשה ממלחמת העצמאות, הוצאת א.
זלקוביץ, תחת השם שרגא גפני
משימה בלבנון, הוצאת עמיחי, בשם העט איתן דרור
השועל בר-מזל, הוצאת מ' מזרחי, תחת השם שרגא גפני
צביקי מצחיקי בהתחרות המתיחות, הוצאת גל, בשם העט און שריג
דוד מלך ישראל, הוצאת מ' מזרחי, 1946, תחת השם שרגא גפני
הקרבות המפורסמים בתולדות ישראל: מימי קדם עד ימינו, הוצאת מ' מזרחי, 1962, תחת השם שרגא גפני
הציורי, הוצאת מ' מזרחי, 1964, תחת השם שרגא גפני
רות המואביה, הוצאת מ' מזרחי, 1966, תחת השם שרגא גפני
תולדות ישראל לילד-מרד בר-כוכבא,הוצאת עמיחי, 1967, תחת השם שרגא גפני
השלישייה בשבי המחבלים, הוצאת דון, 1970, בשם העט יגאל גולן
השלישייה בעקבות מניחי הפצצות, הוצאת דון, 1970, בשם העט יגאל גולן
דודו ומירי נחטפים לאוגנדה, הוצאת עמיחי, 1976, בשם העט איתן דרור
נס קרה לטלי, הוצאת עמיחי ,1977, תחת השם שרגא גפני
עוזי ודני במבצע יהונתן, הוצאת עמיחי, בשם העט איתן דרור
ברק ורעם באוגנדה-ידידות ומאבק, הוצאת עמיחי, 1977, בשם העט איתן דרור
ידידות ומאבק בשערי אנטבה, הוצאת עמיחי, 1977, בשם העט איתן דרור
בלדה עברית, הוצאת שלגי, 1982, תחת השם שרגא גפני
דניאל בגוב האריות, הוצאת מ' מזרחי, 1988, תחת השם שרגא גפני
האקדח / ג'יימס ג'ונס (תל אביב : הוצאת א.
שלושת המוסקטרים/ אלכסנדר דיומא (תל אביב : ספרי שלגי, 1980)
האקלברי פין/ מרק טווין (תל אביב : ספרי שלגי, 1982)
החמישייה המפורסמת בשם העט אבנר כרמלי
השביעייה הסודית בשם העט אבנר כרמלי
חבורת הבלשים והכלב בשם העט אבנר כרמלי
שלושת הבלשים בשם העט אבנר כרמלי
ג'נינגס מאת אנתוני באקרידג' בשם העט אבנר כרמלי
הם צנחו בלילה, מאת ס.ל.א.
מרשל, הוצאת מערכות, 1987, תחת השם שרגא גפני.
מערכות דוד נגד עמון, מחניים ל"ה, תשי"ח, באתר דעת
נפילת יהודה במערכת ליש, מחניים ל"ז תשי"ט, באתר דעת
מערכת כפר שלם ומערכת חדשה, מחניים ל"ד, תשי"ח, באתר דעת
המערכת והמצור על ביתר, מחניים מ"ח, תש"ך, באתר דעת
מלחמות ישראל על הים, מחניים ס"ח תשכ"ב, באתר דעת
צבא הפרעונים, מחניים ק"ה, תשכ"ו, באתר דעת
|כותרת=לפתיחת רשימת הביבליוגרפיה הקישו "הצגה" משמאל
|תוכן=רשימת ספריו ותרגומיו של שרגא גפני, לפי סדרות ונושאים, ושמות בדויים שונים (אבנר כרמלי, און שריג, יגאל גולן, איתן דרור, איתן נותב ויצחק אחיטוב).
(הרשימה מסודרת במספרים סידוריים כשספרי הסדרות השונות מקבלות בתוספת את מספרם הרלוונטי בתוך הסדרה הספציפית).
3. תעלומת מגיד העתידות, הוצאת א.
4. הגיבורים הקטנים, הוצאת מ.
5. איתן בארץ התעלומות, אייר איתן קלדרון, הוצאת מ.
6. השועל בר מזל, הוצאת מ.
7. סיפורי העמים, הוצאת א.
זלקוביץ, 1961, אייר אהרן אבדי, קובץ של סיפורי עם זרים ואגדות שמתרחשים בתקופת התנ"ך.
8. סיפורי ישראל, הוצאת מ.
9. הסיפורים שלנו, הוצאת מ.
18. (2) אולימפיאדת השכונות: סיפור לספורטאים, אלקנה, 1954 (מהדורה שנייה: הוצאת א.
(כל הספרים אוירו על ידי מ.
(0) הבלשים הקטנים, הסיפור הראשון בסדרה שהופיע אך ורק כסיפור בהמשכים ב"הארץ שלנו" כרך ב', חוב' 25 - 29, 1952. הופיע גם בנפרד מהסדרה בתור החלק הראשון של הספר "הגיבורים הקטנים" (ראה למעלה).
19. (1) הבלשים הצעירים בתעלומת המעברה האבודה, מסדה, 1953.
20. (2) הבלשים הצעירים בתעלומת הזייפן קלודיוס, מהדורה ראשונה הוצאת אלקנה, מהדורה שנייה בהוצאת א.
(הספר הבא בסדרה לאחר ספר זה אמור היה להיות "הבלשים הצעירים בתעלומת רחוב עקביה" אך זה לא יצא לאור).
21. (3) הבלשים הצעירים במבצע סיני, הוצאת א.
22. (4) הבלשים הצעירים וטרזן פורצים למפרץ שלמה, הוצאת א.
23. (5) הבלשים הצעירים מצילים את דני קי, הוצאת א.
24. (6) הבלשים הצעירים מתיישבים בנגב הפרוע, הוצאת א.
25. (7) הבלשים הצעירים טסים בירח מלאכותי, הוצאת א.
26. (8) הבלשים הצעירים בתפקיד מיוחד בשנת העשור, הוצאת א.
27. (9) הבלשים הצעירים ויהלום מלכת שבא, הוצאת א.
28. (10) הבלשים הצעירים בתעלומת הצרצר השותק, הוצאת א.
29. (11) הבלשים הצעירים בתעלומת פצצת האטום, הוצאת א.
30. (12) הבלשים הצעירים בתעלומת גביע הקסמים, הוצאת א.
מזרחי (ב-2001 עברו הספרים הראשונים עדכון לשוני ותוכני בידי המחבר).
הספרים אוירו על ידי מ.
43. (13) הספורטאים הצעירים בדרך לאליפות, 1989, (מספור הספר על הכריכה שגוי), ציירה כריסטינה קדמון.
44. (14) הספורטאים הצעירים בנבחרת השלום, 1994, (מספור הספר על הכריכה שגוי).
46. (16) נבחרת השלום בקרב איתנים,1995, (מספור הספר על הכריכה שגוי).
(סיפור קצר), הופיע במוסף השבועי של ידיעות אחרונות "7 ימים" גיליון מספר 2148 ב-23 במרץ 2005 עמודים 66 - 72. עם איורים של מ.
תיאר את הספורטאים הצעירים בימינו ומה קרה להם כשהם מחליטים להשתתף במשחק כנגד אירלנד.
ספרים בסדרה שהיו אמורים לצאת אך לא יצאו:
1. המשחק המכריע, (אחרי "הכדור הוא עגול").
2. הספורטאים הצעירים בהזדמנות האחרונה, (אחרי "בדרך לאליפות").
3. נבחרת השלום מדהימה, (אחרי "נבחרת השלום בקרב איתנים").
אמור היה להופיע מספר 17 בסדרה "הימאים בקן הנשרים" אך לא הופיע.
סדרת "דנידין הרואה ואינו נראה"
מזרחי (תחת השם "און שריג") אם לא מצוין אחרת הספר אויר על ידי מ.
(ב-1993 עברו הספרים הראשונים עריכה מחדש ועדכון לשוני בידי המחבר).
63. (1) הרפתקאות דני הרואה ואינו נראה, אייר אליעזר ויסברוד, 1961.
83. (21) דנידין וחבורתו יוצאים לפעולה, 1988, מבוסס על המחזמר.
84. (22) דנידין הרואה ואינו נראה משגע את סאדאם, אופוס, 1991. (פרק מספר זה הופיע לראשונה תחת השם "דנידין במערב עיראק" בעיתון "ידיעות אחרונות - עיתון תל אביב" 15 בפברואר 1991, עם איורים של מ.
85. (23) הרפתקאות דנידין ודינדין הרואים ואינם נראים, 1994.
86. (24) הרפתקאות דנידין ודינדין באליפות הכדורסל, 1994.
87. (25) הרפתקאות דנידין ודינדין שומרי השלום, 1995.
88. (26) הרפתקאות דנידין ודינדין בהרפתקה בחלל, 1996.
91. (29) דנידין בג'ונגל, 2001. ספר שבו מבקר דנידין בזימבבואה ופוגש ישראלי "שירן" שהפך למקביל של טרזן ונילחם בנומה האריה.
כן הופיעו בסדרה שני סיפורים קצרים שלא יצאו בספר:
דנידין נלחם בחמאס, שהופיע ב"ידיעות אחרונות-עיתון תל אביב", 23 באפריל 1993.
עלילות הרואה ואינו נראה באולימפיאדת אטלנטה, שהופיע ב"כל העיר" 2 באוגוסט 1996, ע' 74, 77. שבו דנידין עוזר ליעל ארד באולימפיאדה.
(ככל הנראה נכתב בידי עיתונאי).
אמורים היו להיות ספרים נוספים בסדרה שלא יצאו :
1. דנידין יוצא למשימה סודית, (אחרי "דנידין בשבי")
2. דנידין בקומנדו הימי, (אחרי "דנידין משחרר השבויים" ו"דנידין ודינדין משגעים את החייזרים").
3. דנידין מתנחל בהר הפלאות, (אחרי "דנידין לוכד המחבלים").
4. דנידין במלחמת השכונות, (אחרי "דנידין וחבורתו יוצאים לפעולה").
6. דנידין מנהל את מלחמת המפרץ, (אחרי "דנידין משגע את סאדאם").
7. דני דין אליל הג'ונגל, (אחרי "דנידין בג'ונגל").
מזרחי, הסדרה אוירה על ידי אליעזר ויסברוד.
98. (1) הרביעייה הנועזת: חייהם והרפתקאותיהם של ידידים נאמנים, 1968.
אמור היה לצאת ספר נוסף בסדרה: הרביעייה הנועזת בתעלומה לא נורמלית !
בהוצאת דון (תחת השם יגאל גולן)
אמור היה לצאת ספר נוסף בסדרה: השלישייה במשימה מיוחדת אך לא יצא.
מזרחי, אייר ניסים בן דיין
אמור היה לצאת ספר שלישי בסדרה: הסיירת המיוחדת הולמת אך לא יצא.
106. (1) בלשי הכיתה והרפתקאותיהם המבדחות, הוצאת מ.
107. (2) בלשי הכיתה בפרשת רינגו וג'מבו, הוצאת מ.
אמור היה לצאת ספר שלישי בסדרה : בלשי הכיתה בפרשת הדרקונים אך לא יצא.
אמור היה לצאת ספר נוסף בסדרה בשם : אל המכבים בבלגרד אך לא יצא.
בהוצאת עמיחי, איירה תרצה טנאי
מזרחי (תחת השם אבנר כרמלי)
117. (3) שלושת הבלשים בתעלומת המומיה הלוחשת, 1987.
118. (4) שלושת הבלשים בתעלומת רוח-הרפאים הירוק, 1988.
123. (10) שלושת הבלשים בתעלומת הגולגולת המדברת, 1992.
מזרחי, איורים על ידי כריסטינה קדמון.
129.ׁ(1) השביעייה הסודית שלנו בחורשת הנחשים, 1995.
132. (4) השביעייה הסודית שלנו במתיחה הגדולה, 1997.
133. (5) השביעייה הסודית שלנו בתעלומת החייזרים המעופפים, 1999.
134. (6) השביעייה הסודית שלנו בתעלומת מכתבי האיום, 2000.
אמור היה לצאת : השביעייה הסודית שלנו בתעלומת מחילת האוצר, אך לא יצא.
סדרת "גילי גול הכול יכול"
מזרחי (תחת השם "און שריג").
אמור היה לצאת מספר 3 בסדרה : גילי גול הכול יכול באליפות בתי הספר.
בהוצאת רכגולד ושות' (תחת השם "און שריג").
137. צביקי מצחיקי והרפתקאותיו המופלאות, 1999.
138. צביקי מצחיקי בהתחרות המתיחות, 2000
אמור לצאת ספר נוסף : צביקי מצחיקי באליפות הקוסמים.
(ב-2002 עברו הספרים הראשונים הרחבה בידי המחבר)
אמורים היו להופיע ספרים נוספים :בריאת העולםמתן תורהסדרת "תולדות ישראל לילד"
בהוצאת עמיחי, אייר אהרון אבדי
סדרת חבורת איסט אנד מאת "א.
הוצאת שלגי, אייר בכמה מהספרים גיורא רוטמן.
(ספרים אלה הם שילוב של תרגום וכתיבה מחדש מאחר שמופיע בהם לצד הגיבורים הבריטיים "הקבועים" גיבור ישראלי שהוא פרי יצירתו של גפני).
(חמשת הספרים הראשונים בסדרה תורגמו בידי אשר דורי).
165. סיפור של גפני שהופיע בהמשכים בכתב עת אך לא כספר היה אשף הסלים.
שהופיע בחוברות פנדל מספרי 200 - 206 בהוצאת רמדור.
166. החבלן הטוב אלכס, הוצאת א.
168. עלייתו ושקיעתו של פלמחאי, הספרייה העברית, 1965.
171. הקרבות המפורסמים בתולדות ישראל, הוצאת מ.
172. הקרבות המפורסמים בתולדות העולם, הוצאת מ.
173. חוברת שלמה של כתב העת "מערכות" מספר קכ"ד, תש"ך, שכולה מאמר אחד של גפני על קרב המיתלה.
מאמרים של גפני הופיעו בכתבי העת "הארץ שלנו" "מערכות" "מחניים" ו"סקירה חודשית".
מאמרים של גפני כללו את :
הסיפור הקצר הקלאסי של גפני "הקרב על מבצר ויליאמס" שהופיע תחת השם "איתן נותב" ב"אלף" ב-1950, הוסרט לסרט קצר של רנן שור ב-1978 (24 דקות, עם עמי טראוב ודורון נשר) והוקרן ב-1981.
הרב שרגא פייבל (פיליפ) ברג (1927 - 16 בספטמבר 2013) היה רב וראש "המרכז לחקר הקבלה".
נולד בשם פייבל שרגא גרוברגר בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית.
הוא למד בישיבת "תורה ודעת" ובישיבת לייקווד, הוסמך לרבנות ב-1951 ועבר לעולם העסקים.
ב-1962 התחיל ללמוד קבלה אצל המקובל הרב יהודה צבי ברנדויין, תלמידו של הרב יהודה אשלג ודוד אשתו הראשונה, רבקה.
לדבריו, ברנדווין הסמיכו להיות יורשו.
ב-1965 פתח ברג, יחד עם הרב ברנדויין, את "National Institute for the Research of Kabbalah" ("המכון הלאומי לחקר הקבלה") בארצות הברית.
מאוחר יותר שונה שם הארגון ל"Kabbalah Center" ("המרכז לקבלה").
בשנות ה-80 חזר להתגורר בארצות הברית והרחיב שם את פעילות הפצת הקבלה.
מרבית הסניפים ורוב התלמידים של המרכז נמצאים שם.
בניו, יהודה ומיכאל, כיהנו כמנהלים משותפים של המרכז לקבלה בארצות הברית, ולאחר שערורייה בארה"ב נשאר לנהל הבן הצעיר.
ברג חיבר יותר מ-30 ספרים בנושא קבלה, בהם "מבוא לחוכמת קבלה", "הפתח לחכמת הקבלה", "גלגולי נשמות", "הצופן הסודי של היקום" "עצמת הקבלה", "לחיות לנצח", "כח האלף-בית", "קשר הכוכבים", "המפתח לחירות", "תפילה, ניסים ומסתורין" ואחרים.
בשנת 2008 הוציאה, בהוצאת המרכז, ספר בשם "אלוהים שם ליפסטיק" העוסק בקשר בין נשים לקבלה.
ברג, אב לשמונה ילדים, נישא בשנית לקרן ברג ששימשה כמנכ"לית המרכז לקבלה, בשנת 2004 לקה ברג בשבץ בגזע המוח, שממנו לא התאושש באופן מלא ומאז מחלתו שימשה גם כיו"ר המרכז עד לפטירתה.
הוא נקבר בבית העלמין החדש בצפת, באחוזת קבר המשתרעת על קרוב לחצי דונם.
מאבטחים שומרים על הכניסה לאחוזת הקבר ומאפשרים כניסה רק לבעלי אישורים מיוחדים מטעם המרכז לקבלה.
ב-1971 פתח הרב ברג את הסניף הראשון של "המרכז לקבלה" בתל אביב.
מאוחר יותר הרחיב את פעילותו לחיפה וירושלים.
"המרכז לקבלה" מפעיל מלוס אנג'לס כ-50 סניפים בעולם.
המרכז פועל מתרומות של חסידיו וממכירת קורסים וספרות בנושא קבלה.
בין תלמידיו מפורסמים רבים: הידועה בהם הזמרת מדונה, ולצדה הבמאי גאי ריצ'י, מעצבת האופנה דונה קארן והשחקנים אשטון קוצ'ר ודמי מור.
לפי הערכות, במרכז לומדים בסביבות 4 מיליון איש, רובם הגדול בארצות הברית וחלק ניכר מהם לא יהודים.
המרכז הפיץ עותקים רבים של ספר הזוהר חינם.
על פעילות זאת נמתחה ביקורת מצד חוגים דתיים ומצד חוקרים.
רבים בציבור החרדי והדתי ביקרו את ברג.
הרב עובדיה יוסף אסר להשתתף בהרצאותיו ולקרוא את ספריו והוציא בשנת ה'תשנ"ז (1997) גילוי דעת חריף נגדו.
הרב מרדכי אליהו התבטא נגדו בחריפות והורה מספר פעמים שלא לרכוש את ספר הזוהר שבהוצאתו.
עוד הוסיף כי מי שכבר רכש יקרע את הכריכה ואת ההקדמה שכתב ברג.
פסק דומה הוציא בד"ץ העדה החרדית
ארגון יד לאחים פרסם את שמו ותנועתו ברשימת הכתות של הארגון, ובעקבות ממצאי הארגון יצאו גם הרבנים הראשיים לישראל הרב אליהו בקשי דורון והרב ישראל מאיר לאו נגד ברג.
שרגא הרפז (נולד בשם שרגא פייבל זילברשטיין ב-20 באפריל 1947 באיטליה) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע ישראלי.
הרפז נולד להורים ניצולי שואה יוצאי פולין שעלו לישראל דרך איטליה.
גדל בשכונת בת גלים בחיפה ולמד בכפר הנוער מבואות ים.
ב-1972 סיים שלוש שנות לימודי משחק בבית הספר למשחק בית צבי.
בתיאטרון חיפה: ב-1973 שיחק במחזמר "לילי גם" מאת אהוד מנור (על פי "גם הוא באצילים" מאת מולייר) שביים צדי צרפתי.
ב-1974 גילם את לן בהצגה "הצילו" מאת אדוארד בונד שביים עודד קוטלר.
עם שמואל קלדרון ואייל גפן.
ב-1975 גילם את שרגא בהצגה "שרגא הקטן" שכתב וביים הלל מיטלפונקט.
ב-1979 גילם את ראש האינקוויזיציה בהצגה "חיי גליליאו" מאת ברטולט ברכט שביים יוסף מילוא.
בפסטיבל עכו: ב-1997 שיחק בהצגה "רסיסים" מאת אפרים כהן שביימה זהרירה חריפאי.
על משחקו בהצגה זו זכה בפרס השחקן המצטיין.
בתיאטרון הקאמרי: ב-1996 שיחק בהצגה "קומדיה של טעויות" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן.
ב-1997 גילם את שמוליק בהצגה "הפלגות" מאת שולמית לפיד שביים עמית גזית.
ב-1999 גילם רב חובל בהצגה "אויב העם" שכתב הנריק איבסן וביים עמרי ניצן.
בתיאטרון הספרייה: ב-2002 שיחק בהצגה "הבחורים בדלת ממול" מאת תום גריפין שביים גדי ענבר ובהצגה "כובע מלא גשם" מאת מייקל וינסנט גאזו שביים ארתור קוגן.
ב-2003 שיחק בהצגה "ריצ'רד השני" מאת שייקספיר שביים ארתור קוגן ובהצגה "אורח לא צפוי" מאת אגתה כריסטי שבים סלבה מצלב.
ב-2004 שיחק בהצגה "מיס שרה סמפסון" מאת גוטהולד אפרים לסינג שביימה אתי רזניק, ושיחק בהצגה "עד התביעה" מאת אגתה כריסטי שביים מיטקו בוזקוב.
בפסטיבל פותחים מסך 7: ב-2006 שיחק בהצגה "נורה קריגר" שכתבה נטע גלפמן-גבתון (על פי רומן מאת לאה גולדברג) וביים אוהד שחר.
השתתף בקריאת המחזה "נערים" מאת שפרה האפרתי ב"קוראים בצוותא".
בתיאטרון הסימטה: שיחק בהצגה "דאון טאון".
ב-1973 גילם את דני קימל בהצגה "תפוס את הגנב" מאת יוסף לפיד שביים ניקו ניתאי.
ב-1975 גילם את איילין, בנה הבכור של אמא קוראז' (ליא קניג) בהצגה "אמא קוראז'" מאת ברטולט ברכט שביים דוד לוין.
ב-1976 גילם את דובי בהצגה "הגג" מאת הלל מיטלפונקט שביים עמרי ניצן; שיחק בהצגה "ריצ'רד השלישי" שכתב שייקספיר וביים דוד לוין, וגילם את לורד אסקס בהצגה "המלך ג'והן" שכתב פרידריך דירנמאט וביים דוד לוין.
ב-1977 גילם את אברם בהצגה "מי תהום" מאת הלל מיטלפונקט שביים עמרי ניצן.
ב-1978 גילם את דני בהצגה "דייר משנה" מאת ראתב עוואדה שביים בנימין צמח ואת תזאוס אוברון בהצגה "חלום ליל קיץ מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן.
ב-1980 את לאונרדו בהצגה "חתונת הדמים" מאת פדריקו גארסיה לורקה שביים ויקטור גרסיה.
ב-1994 גילם את הרולד בהצגה "יתומים" מאת לייל קסלק שביים יוסי פולק; גילם את פראפונט בהצגה "שלוש אחיות" מאת צ'כוב שביים שחר סגל, וגילם רופא ושוער בהצגה "מקבת'" מאת שייקספיר שביים טובי רוברסטון.
ב-1995 גילם את מייג'ור תומפסון בהצגה "זינזאנה" שכתב עירא דביר וביים אלי כהן (במאי) וגילם את מושבע מס' 7 בהצגה "12 המושבעים" מאת רג'ינלד רוז שביים שמואל וילוז'ני.
ב-1972 השתתף בסרט "סלומוניקו" שכתבו אלי תבור וראובן בר יותם וביים אלפרד שטיינהרדט.
ב-1975 שיחק בסרט "דודי ורעי" שכתבה טלילה לוי בן-זכאי (על פי ספרה של נעמי פרנקל) וביים עמק פרי.
ב-1977 שיחק בסרט "סרט וארוחת בוקר" שכתב אלי תבור וביים אלפרד שטיינהרדט.
ב-1978 גילם את שמוליק בסרט הטלוויזיה "חרבת חזעה" שכתבה דניאלה כרמי (על פי ספרו של ס.
יזהר) חרבת חזעה) וביים רם לוי בערוץ הראשון.
ב-1979 גילם את מוסטפא בסרט "אל תשאלי אם אני אוהב" שכתבו מארק דיקרמן ועמוס קולק (על פי ספר בעל אותו שם מאת עמוס קולק) וביימה ברברה נובל.
ב-1981 גילם את בועז - קצין צעיר בצה"ל, ה"מייצר" זכרונות להורים שכולים - בסרט "העיט" שכתב וביים יקי יושע.
ב-1982 גילם את גיא - חובב סוסים המגיע לחוותו של בני (אשר צרפתי) שאינו יכול לטפל בחווה לבדו - בסרט "אהבה אילמת" שכתב (לצד אלי תבור) וביים יואל זילברג.
ב-1989 גילם את צחי המספר בסרט הטלוויזיה "משולש וכל היתר" שכתב צביקה קרצנר וביימו ניצה גונן ומיקו גרוניק.
ב-1992 שיחק בסרט "ערב בלי נעמה" שביים משה צימרמן.
ב-1996 גילם את מאיר גבר בסרט "נשים" שכתב (על פי סיפור של יהודה בורלא) וביים משה מזרחי.
בין השנים 1997–2000 גילם את חיים דניאלי בסדרה "חלומות נעורים" שביימו מתי הררי ואריק לובצקי.
ב-2000 גילם את דוגה בסרט "שחרר את הנסיכה" שכתב וביים אורון אדר.
ב-2004 גילם את מקס בסרט "שנת אפס" שכתב (לצד דב שטויר) וביים יוסף פיצ'חדזה.
באותה שנה גילם רוצח פסיכופת בסדרת הטלוויזיה "שלווה" שכתב וביים חיים בוזגלו ועלילתה התרחשה בבית חולים לחולי נפש.
לצורך כך נפגש עם פסיכיאטרים ועם אנשים הסובלים מבעיות נפשיות.
ב-2005 גילם את איזי פולק בסדרת הטלוויזיה "כתב פלילי" שביים חיים בוזגלו.
ב-2006 גילם את אביהם של אילן (אדם הירש) ודליה (טינקרבל) בסרט "בקרוב יקרה לך משהו טוב" שכתב עוזי וייל וביים אייל שיראי.
ב-2019 גילם את גמליאל בסדרת הטלוויזיה "בתולות".
בשנות השישים והשבעים נקשר שמו של הרפז לחיי הבוהמה בתל אביב.
הרפז היה בן-זוגה של מונה זילברשטיין.
בתחילת שנות השבעים נישא לעידית, ממנה נולדו שלוש בנותיו: השחקנית אנלי הרפז (נפטרה ב-2011 מסרטן השד, הייתה נשואה לשחקן יורם טולדנו), אודיל, והשחקנית אילור הרפז.
כיום הוא גרוש ומתגורר במרכז תל אביב.
שמו הוזכר מספר פעמים בעבר בכלי התקשורת על רקע התמכרותו לאלכוהול, ויוחסו לו מעשי תקיפה ואלימות.
בשנת 2012 הורשע בתקיפה ובהטרדה מינית, ונדון לשישה חודשי מאסר.
שרגא אירמאי (17 ביוני 1912 - 30 ביוני 2008) היה פרופסור בפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית בטכניון, וחבר האקדמיה ללשון העברית.
שרגא אירמאי נולד בשם פייבוש שרגא שפס בעיר לודז' שבפולין, נכד למאיר דנציגר, ממייסדי בית החרושת לטקסטיל "לודז'יה", איתו גם עלה לארץ ישראל בשנת 1924. למד בגימנסיה הרצליה בתל אביב, ולאחר מכן באוניברסיטת לייז' שבבלגיה.
בסיום לימודיו קיבל את התארים מהנדס אזרחי ומהנדס קולוניאלי.
בשנת 1938 נתמנה לאסיסטנט בטכניון, ובמקביל שימש כמורה בבית הספר.
בשנת 1952 הקים את המעבדה ההידרוטכנית למכניקת קרקע בטכניון.
שש שנים מאוחר יותר נתמנה לפרופסור בקתדרה להידראוליקה ע"ש דוד מ' סיגל, ונשאר בתפקידו זה עד פרישתו לגמלאות בשנת 1980.
פרסם למעלה מ-300 מחקרים, מאמרים ופרסומים בתקופונים ובאנציקלופדיות בעברית, באנגלית ובצרפתית, בתחומים של מכניקת זורמים, הידראוליקה, הנדסת מים והנדסת קרקע, הנדסה חקלאית, הידרולוגיה, חינוך הנדסי, מינוח ובלשנות.
כתב, ערך והשתתף בעריכת יותר מ-100 מילונים טכנולוגיים.
פרופסור אירמאי פעל רבות לקידום השפה העברית בתפקידים שונים שמילא בוועד הלשון העברית ולאחר מכן באקדמיה ללשון העברית.
הוא שימש מזכיר הוועדה המרכזית למונחי הטכנולוגיה, חבר-יועץ של ועד הלשון העברית והאקדמיה ללשון העברית, ויו"ר הוועדה המרכזית למונחי הטכנולוגיה.
בין השנים 1975–1980 היה חבר הנהלת האקדמיה ללשון העברית.
פרופסור אירמאי היה פעיל רוב חייו גם בענייני הציבור.
בין היתר שימש כמזכיר אגודת האסיסטנטים בטכניון, חבר המועצה החקלאית, יושב-ראש ראשון מטעם מדינת ישראל בוועידת האו"ם הראשונה ב-1949 בנושא מים וקרקע, חבר בוועדות משרד החינוך והתרבות (מחקר, רפורמה בבחינות בגרות, שקילות דיפלומות חו"ל, חינוך טכנולוגי גבוה) ובמועצה האקדמית באוניברסיטת בן-גוריון.
שימש במהלך השנים יועץ למשרד החקלאות, משרד התחבורה, משרד החינוך, תה"ל, עיריות, תעשייה וכדומה.
היה נשוי לרינה, אב לשני בנים.
שרגא בר (24 במרץ 1948 – 27 באוקטובר 2025) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני בקבוצת מכבי נתניה ובנבחרת ישראל.
בר נולד בגרמניה ועלה לישראל בשנת 1949. הוא החל לשחק כדורגל בגיל 9 במחלקת הנוער של מכבי נתניה, ובשנת 1965 שבר את שיא המועדון כאשר עלה לקבוצת הבוגרים של המועדון בגיל 15 וחצי.
בר שיחק במכבי נתניה עד שנת 1978 וזכה עמה בשלוש אליפויות, כולל דאבל בעונתו האחרונה במועדון.
לאחר שעזב את נתניה שיחק גם בהפועל רמת גן.
בשנת 1966 ייצג את נבחרת הנוער של ישראל בבנגקוק ובשנת 1967 בקוריאה הדרומית.
בר זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל הבוגרת בשנת 1968, ואת הופעת הבכורה שלו ערך במשחק ידידות מול נבחרת צפון אירלנד באצטדיון בלומפילד.
את שערו היחיד במדי הנבחרת כבש בר בטורניר הכדורגל באולימפיאדת מקסיקו (1968), בניצחון 3–1 מול נבחרת אל סלבדור.
בר הגיע לשיאו המקצועי ככדורגלן בשנת 1970, כשותף במשחקי הנבחרת במונדיאל 1970 שנערך במקסיקו.
בסך הכול הופיע בר 34 פעמים במדי הנבחרת ולזכותו שער בודד.
בר שיתף פעולה במכבי נתניה עם אחיו, חיים בר, גם הוא שחקן נבחרת ישראל.
שרגא נצר (נוסוביצקי; 1 בינואר 1898, ז' בטבת ה'תרנ"ח – 11 באפריל 1985, כ' בניסן ה'תשמ"ה) היה ממנהיגי תנועת העבודה, נודע כ"ממליך המלכים" במפא"י, טיפל בכל העניינים המפלגתיים עבור בן-גוריון עד להקמת רפ"י.
נולד בשם פייבל נוסוביצקי בשנת 1898 לחיים ולרחל בת פייבל רסנובסקי ב (באזור אוקראינה של ימינו).
למד תורה בחדר עד גיל 15 וסיים את לימודיו התיכוניים.
לאחר המהפכה עבד בקואופרציה הצרכנית.
ברוסיה היה פעיל בתנועות "פועלי ציון", "החלוץ" ו"צעירי ציון", ונאסר על פעילותו זאת.
בשנת 1920 נישא לוורה (דבורה) בת הרב שמעון לייב דיסקין, ממשפחה דתית וציונית.
בין השנים 1921–1922 התגורר עם אשתו בסוסניצה, ובנם משה נולד בינואר 1922. משנת 1923 חיו בסנסובק, אז נאסר שוב עם אשתו בגלל כרוז שקרא לפעילות ציונית.
ב-3 במאי 1925 עלה לארץ ישראל באנייה צ'צ'רין יחד עם בנו, אשתו וכ-60 חלוצים, כחלק מהעלייה הרביעית.
נצר החל לעבוד כפועל ניקיון והתקדם עד לתפקיד סגן מנהל מחלקת התברואה בעירייה.
במקביל לעבודתו בעירייה נעשה פעיל מרכזי של מפא"י, ועמד, לצד יהושע רבינוביץ, בראש הקבוצה המרכזית שנקראה "הגוש" התל אביבי.
בתפקידו זה היה בעל השפעה מכרעת בוועדות המינויים של המפלגה, שהיה להן תפקיד מרכזי באיוש תפקידים במפא"י, בדרגים מוניציפליים ובדרגי ביניים של השלטון, ביישוב, בתקופת המנדט ובשנותיה הראשונות של ישראל.
נצר לא פעל להשיג לעצמו מינוי ציבורי (שמעון פרס אמר שהייתה לו חוכמה המספיקה לכמה שרים ואמביציה שלא להיות שר).
בשנת 1948, על פי הנחייתו של בן-גוריון לפיה בעלי הדרגות הגבוהות בצה"ל יישאו שם עברי, החליף בנו משה, שהיה אז קצין בכיר, את שם משפחתו לשם נצר ובעקבותיו עשו זאת יתר בני המשפחה.
בין הידועים נכללו יצחק נבון, פנחס לבון, דוד בן-גוריון, לוי אשכול, פנחס ספיר, יהושע רבינוביץ', מנהיגי שכונות הדרום, וגם שמעון פרס ויצחק רבין שהיה חברו הקרוב של הבן משה.
לאחר גירוש בן-גוריון ממפא"י, נותר נצר נאמן למפא"י (על אף שכל השנים תמך בהחלטותיו המדיניות של בן-גוריון ונחשב עושה דברו).
עם זאת, מאז, הלך כוחו במפא"י ופחת.
ביוני 1920 נשא לאישה את דבורה נצר, לימים חברת הכנסת.
בנו, משה נצר, היה אלוף-משנה, חבר קיבוץ רמת יוחנן, ממייסדי הפלמ"ח והנח"ל ומפקדו.
בתו, פרופ' רינה שפירא, זכתה בפרס ישראל לחקר החינוך בשנת 1995. בת נוספת - רחל, נולדה ב-1929 ונפטרה בגיל שנה.
בשנת 1967 נפל נכדו, , במהלך שירותו בסיירת מטכ"ל.
על שמו ושם אשתו נקראה ב-1992 גינה ברחוב מהר"ל 2 בתל אביב.
שרגא נצר, רשימות מפנקסי, תל אביב: עם עובד - תרבות וחינוך, תש"מ-1980.
שרבל מכלוף המוכר במסורת הנוצרית כשרבל הקדוש היה נזיר מרוני אשר נחשב לקדוש בנצרות הקתולית.
שרבל נולד ב־8 במאי בשנת 1828 בבקא כפרא שבצפון לבנון תחת השם יוסף אנטון מכלוף (يوسف أنطون مخلوف) לבריגיט ואנטון מכלוף, ולו ארבעה אחים.
הוא הוטבל לנצרות ב־16 במאי 1828. אביו נפטר כאשר שרבל היה בן שלוש בלבד והוא גדל עם דודו.
בילדותו, להבדיל מבני גילו נהג שרבל להתבודד רבות, גילה התעניינות רבה בדת ונהג להתפלל.
בגיל עשרים ושלוש הצטרף שרבל למסדר הנזירים על שם מרון הקדוש במנזר הכפר ענאיא (عنايا) בהר הלבנון, ושינה את שמו מיוסף לשרבל, על שם קדוש אנטיוכי בן המאה השנייה.
שרבל נדר את נדריו הסופיים בשנת 1853 ומונה לכומר לאחר שש שנים.
בדומה למרון הקדוש, גם שרבל התגורר במנזר מאז שנת 1875 עד למותו בשנת 1898. שרבל היה ידוע בצניעותו והסתפקותו במעט, ונהג לבצע כל המוטל עליו ללא מענות.
כמו כן, הוא נודע באדיקותו לביצוע הסקרמנטים.
שרבל נודע ככומר אהוד בקהילתו, אנשים רבים היו מגיעים אליו לקבלת ברכות ואזכורים בתפילותיו, והוא אף הוזמן לפקח על טקסים דתיים בכפר שכן.
בעת המיסה, ב־16 בדצמבר 1898 חלה שרבל ותשעה ימים לאחר מכן, בערב חג המולד נפטר, בהיותו בן 70. הוא נקבר בבית הקברות של מנזר מרון הקדוש באנאיה.
מספר חודשים לאחר מכן, העידו אנשים כי ראו הילה מעל קברו.
לאחר עדויות אלה הוחלט לפתוח את הקבר, לאחר פתיחתו התגלתה גופתו כשהיא בשלמותה ודם עדיין זורם בגופו.
כמו כן, נראו סימני זיעה על גופתו.
לאחר מקרה זה, הועברה גופתו לארון קבורה אחר, במתחם שהוכן עבורו.
מקום קבורתו הפך למוקד עלייה לרגל לנוצרים (בעיקר המרונים שבהם).
אם כי, ישנם גם בני דתות אחרות אשר מגיעים לבקר במקום.
בשנת 1925 הציע האפיפיור פיוס השנים־עשר להכריז על שרבל כקדוש של הכנסייה הקתולית.
בשנת 1950 יצאה ללבנון משלחת שכללה אנשי דת ורופאים במטרה לבדוק את גופתו של שרבל.
בשנה זאת, נפתח קברו בפעם השנייה.
גופתו, התגלתה בשלמותה ובריאה לחלוטין וזאת כעבור 52 שנה לאחר מותו.
שמועות על האירוע יצאו למרחוק, והמונים נהרו אל המנזר בו נקבר כדי לברר את שהתגלה.
בשנת 1954 חתם האפיפיור פיוס השנים־עשר על צו המאשר את בירוכו (המעלה אותו למעמד של "מבורך", שהוא שלב אחד לפני מעמד של "קדוש"), וב־5 בדצמבר 1965 נערך הטקס על ידי האפיפיור פאולוס השישי בוותיקן.
שנה לאחר מכן, ב־1976 חתם פאולוס השישי על צו המאשר את הקדשתו של שרבל, והטקס עצמו נערך ב־9 באוקטובר 1977 בוותיקן.
לאחר מותו, מאמינים הנוצרים כי שרבל ביצע ניסים רבים בהם ריפא אנשים חולים.
הממסד הכנסייתי, בחר להזכיר שלושה מהם בטקסי הבירוך וההקדשה של שרבל; שניים בטקס הבירוך, ואחד בטקס ההקדשה.
גם לאחר זמן רב עוד היו אנשים שהעידו על ניסים ששרבל, כביכול, עשה למענם.
חגו של שרבל הקדוש חל מדי שנה ביום ראשון הרביעי של חודש יולי.
שרברב (בלעז: אינסטלטור) הוא בעל מקצוע העוסק בשרברבות.
התואר שרברב מקובל כיום לתיאור בעל מקצוע העוסק בהרכבת מערכות צנרת בתחום המים או הביוב ובתחזוקם.
יש שרברבים העובדים כעצמאים, לעיתים כעסק של אדם אחד בלבד, וכן הפעילים בחברות שרברבות, ובחברות בעלות התמחות רחבה יותר בתחום הבנייה.
שרברב מומחה מבצע מגוון רחב של התקנות ושל תיקונים בתחומי הצנרת השונים בבית ומחוצה לו:
התקנה צנרת מים - התקנת צנרת המים או הביוב.
מרבית השרברבים מתמחים במערכות הצנרת הביתית אך ישנם שרברבים המתמחים גם בהתקנת ותחזוק מערכות צנרת עירונית בעלות קוטר רחב יותר.
פתיחת סתימות - סתימה בבית שימוש, בכיור או באמבט הן הבעיה הנפוצה ביותר בה מטפל השרברב.
היא נפוצה בעיקר עקב הקושי למנוע אותה, הסתימות נוצרות ממשקעים שנוצרים מחדירת פסולת לצנרת כמו שערות שנשטפות במקלחת או מגבונים לחים הנשטפים באסלה, תפקיד השרברב לזהות את מקור הסתימה ולפתחה.
איתור ותיקון של נזילות – בעיה נפוצה נוספת בצנרת היא דליפה של נוזלים מהצנרת, הנזילות נובעות בעיקר מסדקים בצינורות, אך יכולות להיווצר גם כתוצאה מהתקנה לקויה או סיבות אחרות.
השרברב צריך לזהות את מוקד הנזילה ולתקנה על ידי החלפת האזור הפגוע בצנרת.
באם הנזילה אינה במקום גלוי, השרברב בעזרת ציוד ייעודי לכך, יכול לאתר נזילה/דליפה בצינור הנמצא בתוך הקיר.
התקנת ברזים וציוד קצה של מערכת האינסטלציה – השרברב אחראי על חיבור תשתיות הבית השונות למערכת המים, וכחלק מכך הוא מתקין ברזים, מערכת ג'קוזי, ברז אינטרפוץ לאמבט, בידה לאסלה ועוד.
שרברב מיומן אמור להדריך את דיירי הבית במניעת סתימות ברכיבי האינסטלציה השונים בבית.
התקנה ותיקון דודי שמש וחשמל – ישנם שרברבים המתמחים בטיפול בדודי שמש וחשמל, עבודה מסוג זה מצריכה ידע טכני ומקצועי הקשור למערכות הייחודיות שיש בדוד, כמו ידע בחשמלאות.
מלבד הסיכון הכרוך בעבודה באתר בניה, חשוף השרברב לסיכון עקב עבודתו בסביבה מזוהמת, העבודה בסמוך להפרשות אנשים עלולה לחשוף את השרברב לחיידקים שעלולים להימצא בצואה או בקיא, כמו כולרה, טיפוס הבהרות, דלקת כבד, פוליו ועוד.
בנוסף ישנם אנשים המנסים לטפל בעצמם בבעיות הצנרת על ידי הזרמת חומצת בסיס כמו סודה קאוסטיק לצינור במטרה להמיס את גורם הסתימה, במהלך העבודה עלול השרברב להיפגע מאותה החומצה.
בישראל ישנם שני אופני התמקצעות: הכשרה מקצועית על ידי משרד העבודה, והתלמדות כשוליה.
נוסף על עבודה בשרברבות, ישנה המקבילה המיועדת לעבודות תשתית, התקנה ותיקון צנרת מבנים ודירות.
תחום זה נקרא קבלנות אינסטלציה ובו לא די בקבלת תעודה מטעם משרד העבודה, כי אם ברישום פורמלי בפנקס הקבלנים.
כיהן כחבר הכנסת הראשונה מטעם מפא"י.
גורן נולד בשם פייבוש גורוחובסקי במקרוב שבאוקראינה.
את לימודיו החל בחדר ובבית ספר תיכון בקייב והמשיך לאחריהם החל בלימודים אקדמאים באוניברסיטת קייב.
בשנים אלו החל בפעילות ציונית כחבר תנועת צעירי ציון (משנת 1913), קבוצת "עת לבנות" (משנת 1914 וכחבר מייסד בתנועת דרור (1917).
הוא שירת בצבא האדום בתור מנהל מחלקת הגיוס של הארמייה ה-12.
בשנת 1920 נישא לאסתר לבית קליאונר.
בשנת 1921 עלה עם רעייתו לארץ ישראל והזוג הצטרף ל"גדוד העבודה".
גורן היה חבר הפועל הצעיר, אל מול רוב חברי הגדוד שהיו חברי אחדות העבודה.
התנגדותו לנטיות השמאליות של חבריו הביאו לוויכוחים פוליטיים עד שנתבקש לעזוב את הגדוד.
גורן עבר לתל אביב בה החל בפעילות ציבורית, כאשר ארגן חבורה של פועלי בניין.
גורן המשיך לעבוד במשרד לעבודות ציבוריות ובניין של הסתדרות העובדים הכללית.
גורן התקדם והיה מראשי חברת הבת "סולל בונה" ובין מייסדי המרכז לקואופרציה.
במסגרת המרכז שימש יו"ר קואופרטיב התחבורה ובשנים 1924–1929 היה מנהל המרכז.
כמו כן כיהן גורן כמנכ"ל חברת "תיעוש" והיה שותף, מטעם ההסתדרות והמרכז לקואופרציה, להקמת מפעלים וחברות ברחבי הארץ, בהם הארגז, פלקרמיק, אליאנס ודלק.
בשנת 1931 הוביל את שביתת הנהגים היהודית ערבית.
בשנת 1937 נבחר כציר לקונגרס הציוני העשרים.
לאחר קום המדינה כיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י בכנסת הראשונה והיה חבר ועדת הכלכלה וועדת העבודה.
בשנת 1958 עמד בראש מפעלי התעשייה של ההסתדרות בעיירות הפיתוח.
שרגא גורן היה אחד היוזמים אשר הקימו את "מעונות עובדים" - בית דירות משותף בבעלות דייריו, ואשר נועד לשמש את ציבור העובדים.
רעייתו אסתר הייתה אחת הגננות הראשונות של תל אביב.
לזוג נולדו שתי בנות - מיכל וגלה-אביגיל.
עמותה שנוסדה בסוף שנות ה-80 כתוצאה מאיחודן של מספר עמותות שהוקמו בשנות ה-60 וה-70 ביזמתו של אברהם זברסקי, מנכ"ל בנק הפועלים, כדי להנציח את זכרם של כמה ממייסדי משק העובדים.
שרגא מילשטיין (14 בפברואר 1933 – 26 ביולי 2024) היה איש ציבור ישראלי, ששימש כראש מועצת כפר שמריהו, ויו"ר המכון לחקר השואה "משואה", ומינואר 2017 יו"ר ארגון שארית הפליטה ברגן-בלזן בישראל.
מילשטיין נולד בפיוטרקוב טריבונלסקי שבפולין למשפחה מהמעמד הבינוני.
כשהיה בן שש פרצה מלחמת העולם השנייה, ומשפחתו הועברה לגטו שיצרו הנאצים בעירו, שנחשב לגטו היהודי הראשון באירופה בתקופה זו.
בשנות המלחמה התגורר בגטו ואחר כך הועבר למחנות הריכוז בוכנוואלד וברגן-בלזן.
אביו, הלל, הוצא להורג על ידי הנאצים בשנת 1944. אמו, רבקה, נפטרה בשנת 1945 עם שחרור מחנה ברגן-בלזן, וכך הפך בגיל 12 ליתום ועם אח צעיר בן תשע, שעליו היה אחראי.
לאחר המלחמה הועבר יחד עם יתומים יהודים אחרים לשוודיה, להחלמה ושיקום.
בשנת 1947 הם הועברו לצרפת ובמרץ 1948 עלה לישראל באוניית המעפילים "קדמה".
בארץ למד עם אחיו מרדכי במוסד החינוכי-חקלאי כפר הנוער ע"ש ב.צ.
מוסינזון במגדיאל, מוסד שאליו חזר כעבור שנים כמנהלו.
בשנת 1952 נישא לעליזה שטרן, ניצולת שואה אף היא.
בשנת 1956 החל את פעילותו הציבורית.
בגיל 23 נשלח על ידי ההסתדרות הציונית העולמית לאנגליה, על מנת להקים את סניף הנוער הציוני שם.
עם חזרתו לישראל מונה למזכיר המפלגה הפרוגרסיבית בכנסת.
במהלך השנים יצא לשתי שליחויות נוספות מטעם ההסתדרות הציונית, האחת למונטריאול שבקנדה, כנציג מחלקת נוער והחלוץ לקנדה (1967–1970), והשנייה לניו יורק, כנציג המחלקה לצפון אמריקה (1973–1977).
לאחר שובו מניו יורק מונה למנהל כפר הנוער ע"ש ב.צ.
בשנת 1983, ולאחר שנים בהן כיהן כסגן ראש מועצת כפר שמריהו וכחבר מועצה, התמודד לתפקיד ראשות המועצה וזכה בבחירות.
כהונתו נמשכה 15 שנה (1983–1998) והתאפיינה בפיתוח מואץ של כפר שמריהו, כולל הקמת מרכז וייל לתרבות.
בין השאר נודע בשל מאבקו מול גופי השלטון המרכזי על שיקוע מחלף כפר שמריהו בכביש 2. הצלחת המאבק יצרה תקדים בכך שמאבק מול גופים גדולים להתחשבות בסביבה ובתושבים בעת יצירת תשתיות לאומיות, זכה להצלחה.
מאז פרישתו ממועצת כפר שמריהו המשיך בפעילות ציבורית.
הוא שימש כיו"ר "משואה", המכון לחקר השואה.
ב-2006 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי, "מסע חיים".
מינואר 2017 כיהן כיו"ר ארגון שארית הפליטה ברגן-בלזן בישראל.
בשנת 2019 נבחר ליו"ר המועצה הבינלאומית לאתרי הנצחה לשואה בגרמניה.
ב-27 בינואר 2020 נאם בפני העצרת הכללית של האו"ם ומסר שם את עדותו כניצול השואה.
נאומו נישא בפני כ-2000 איש וזכה לתשואות רמות.
למילשטיין שלושה בנים ותשעה נכדים.
נפטר ב-26 ביולי 2024 והובא לקבורה בבית הקברות כפר שמריהו.
מסע חיים באתר יד ושם, 2006, הוצאת משרד הביטחון
שרגא ויינברג (נולד ב-25 במרץ 1966) הוא טניסאי ישראלי וספורטאי ספורט נכים.
בעל מדליית כסף פאראלימפית ואלוף עולם.
ויינברג נולד עם מחלה גנטית נדירה בשם פרכת שפוגעת בצפיפות העצם וגורמת לריבוי שברים, ועבר ניתוחים רבים בצעירותו.
הוא החל להתאמן בטניס במסגרת מרכז הספורט לנכים ספיבק רמת גן, ועוסק בספורט זה באופן מקצועי.
ויינברג עובד כמנהל חשבונות בחברת סנו מזה שלושים שנה.
אחיו אבי ויינברג התחרה גם הוא במשחקים הפאראלימפיים, בשנת 1992.
בשנת 2001 דורג במקום הראשון בעולם בטניס יחידים.
בשנת 2003 זכה במקום הראשון בעולם בטניס זוגות.
בחמש השנים שקדמו למשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) היה ויינברג אלוף ישראל.
במשחקים עצמם הוא התחרה בטניס ליחידים והגיע עד לשלב רבע הגמר.
במשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) זכה עם בועז קרמר במדליית כסף בטניס לזוגות.
בשנת 2012, החל להתאמן אצל מרטין גילברט.
במאי של אותה שנה העפיל עם נועם גרשוני לשלב חצי הגמר בתחרות זוגות, במסגרת הטורניר הבינלאומי ביפן לטניס כיסאות גלגלים.
בהמשך אותה שנה השתתף בנבחרת הישראלית למשחקים הפאראלימפים 2012, וזכה יחד עם גרשוני במדליית ארד בטורניר לזוגות.
שבר את השיא במשחק הזוגות יחד עם איתי ארנליב כנגד הצמד הבריטי - ביורדקין ולפטורן, במשחק הטניס הארוך ביותר במשחקים הפאראלימפיים, אולם לא הצליח לזכות במדליית הארד.
בשנת 2019 דורג במקום העשרים בעולם בטניס כיסאות גלגלים.
באפריל 2021 דורג במקום ה-12 בעולם וקבל כרטיס למשחקים הפאראלימפיים בטוקיו (2020), לאחר שזכה במקום הראשון בטורניר טניס בינלאומי בטורקיה.
בנוסף זכה בטורניר הזוגות יחד עם יוסי סעדון מבית הלוחם תל אביב.
בשנת 2025 נחנך לכבודו כוכב בשדרת כוכבי הספורט של העיר פתח תקווה.
שרגא אברמסון (24 בנובמבר 1915, י"ז בכסלו תרע"ו – 6 באפריל 1996, י"ח בניסן תשנ"ו) היה חוקר תלמוד וספרות עברית וערבית מימי הביניים.
חתן פרס ישראל במדעי היהדות לשנת תשל"ד (1974).
אברמסון נולד בצ'חנוביץ שבפולין כאחיו הצעיר של פנחס אורן (אברמסון), ולמד בישיבת לומז'ה.
בשנת 1936 עלה לארץ ישראל ולמד לימודי תואר ראשון ושני באוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר מכן למד בבית המדרש לרבנים באמריקה.
הוא הצטרף לסגל ההוראה לתלמוד באוניברסיטה העברית, קודם לדרגת פרופסור חבר בשנת 1957 ובשנת 1963 לפרופסור מן המניין.
היה גם בעל הסמכה לרבנות.
ספרות התלמוד עמדה במרכז תחומי עניינו והוא עסק בספרות הגאונים והראשונים, וכן בחקר הלשון הערבית, והתמקד בחקר הספרות העברית והערבית בימי הביניים.
ספריו המוכרים בתחום הם "במרכזים ובתפוצות – על תקופת הגאונים", "עניינות בספרות הגאונים", "מפי בעלי לשונות", "רב ניסים גאון: חמישה ספרים, שרידים מחיבוריו" ו"רבנו חננאל".
כן יצאו לאור ביוזמתו מהדורה מבוארת של כתב יד בנושא מסכת עבודה זרה ושו"ת גנוז של הגאונים.
משנת 1959 היה אברמסון חבר האקדמיה ללשון העברית, ובשנים 1974–1981 שימש סגן נשיא האקדמיה.
במהלך השנים הוא היה גם יו"ר ועד המינוח באקדמיה וחבר בוועדות למונחי ספרנות ופסיכולוגיה.
בשנת 1972 הוא החליף את יחזקאל קוטשר כעורך "לשוננו", ועמד בראש המערכת עד 1980. כמו כן היה אברמסון חבר מערכת בכתיבת המילון העברי מטעם האקדמיה.
אברמסון היה חתן פרס ביאליק, פרס הרב מימון, פרס רוטשילד ופרס הרב קוק, ובשנת 1974 הוענק לו פרס ישראל במדעי היהדות.
בשנת 1978 הוא צורף כחבר אל האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים והאקדמיה האמריקנית לחקר היהדות.
כפרופסור אורח הוא חקר במסגרת בית המדרש לרבנים באמריקה, ישיבה יוניברסיטי ואוניברסיטת בר-אילן.
אברמסון נמנה בין מייסדי התנועה למען ארץ ישראל השלמה.
נפטר ב-6 באפריל 1996, ונקבר בבית הקברות סנהדריה בירושלים.
על שמו נקרא רחוב בשכונת רמות בבאר שבע.
במרכזים ובתפוצות בתקופת הגאונים, מוסד הרב קוק, תשכ"ה.
כללי התלמוד בדברי הרמב"ן, מוסד הרב קוק, תשל"א.
עניינות בספרות הגאונים, מוסד הרב קוק, תשל"ד.
מפי בעלי לשונות, מוסד הרב קוק, תשל"ה 1974.
מחקרים בספרות הגאונים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2020
שרביטן שביר (שם מדעי:Ephedra fragilis) הוא צמח מטפס, הנפוץ ביערות ובחורש ים תיכוני, ממערכת חשופי הזרע.
הצמח הוא חד ביתי חסר פירות ובמקומם יש לו איצטרובלים חד מיניים, המשמשים מאכל לציפורים.
עליו של השרביטן השביר מנוונים, וממוקמים כמעין נדן קרומי על הגבעול, הירוק תמיד.
השרביטן השביר נפוץ מבאר שבע וצפונה, והוא מטפס על עצים שיחים וגדרות של מטעים.
שרגא ברוש (נולד ב-26 בספטמבר 1953) הוא תעשיין ישראלי, בשנים 2005-2012 ובנוסף בין השנים 2020-2015 הוא כיהן כנשיא התאחדות התעשיינים בישראל וכיושב ראש נשיאות הארגונים העסקיים.
ברוש נולד וגדל ברמת גן.
אביו יעקב היה מנהל שיווק בחברת "קריסטל" לייצור תנורים ומכונות כביסה, שאותה רכש והפך לחברת "י.
למד טכנאות אלקטרוניקה בבית ספר אורט ועבד במפעל המשפחתי.
לאחר גיוסו לצה"ל שובץ בחיל הקשר וסיים קורס קצינים ב-1973. במלחמת יום הכיפורים שירת ברפידים ובמהלך המלחמה מונה לסגן קצין קשר חטיבתי.
בשירות המילואים התקדם עד לדרגת סגן-אלוף ומפקד גדוד קשר.
לאחר שחרורו מצה"ל הצטרף לחברה המשפחתית, ב-1998 רכשה החברה מפעל טקסטיל בקשיים בשם "איילת-ברקן", ומאז מפעילה את המפעל, העוסק בייצור סיבים סינתטיים לשטיחים, באזור התעשייה ברקן, כשבמקביל נסגר מפעל ייצור התנורים והשלד הבורסאי שלו נמכר בשנת 2000.
ביוני 2006 הקים את חברת "צ'רצ'יל ונצ'רס", חברת רכישה למטרות מיוחדות (חברת "ספאק"), שבמרץ 2007 גייסה 100 מיליון דולר בבורסת AMEX בניו יורק.
החברה לא הצליחה לאתר השקעה, החזירה את הכספים למשקיעים ונסגרה.
במרץ 2012 רכש את מפעל סלינה בנצרת לייצור אריזות פלסטיק גמישות לתעשייה ולחקלאות, תמורת כ-31 מיליון ש"ח.
בדצמבר 2018 מכר את קרקעות המפעל ברווח של 57 מיליון ש"ח.
בשנת 2014 הקים, בשותפות עם אחיו ועופר עיני, את חברת "עושרד" המשווקת גז טבעי למפעלים.
מאמצע שנות השמונים ממלא ברוש תפקידים בהתאחדות התעשיינים.
בשנת 2001 מונה על ידי נשיאות התאחדות התעשיינים, בראשות עודד טירה, ליו"ר מכון היצוא, וב-2005 החליף את טירה בתפקיד נשיא ההתאחדות, בו כיהן עד לחודש ינואר 2012. בינואר 2015 נבחר שוב לנשיאות ההתאחדות ופרש בשנת 2020.
ביוני 2018 נעצר יחד עם אחיו, בחשד להשתמטות ממס.
בספטמבר 2019 הודיעה פרקליטות מיסוי וכלכלה על כוונתה להגיש כתב אישום, בכפוף לשימוע, נגד ברוש, בחשד לקבלת דבר במרמה בנסיבות מחמירות, זיוף מסמך ושימוש במרמה, עורמה ותחבולה במזיד ובכוונה להתחמק ממס.
בעקבות ההחלטה התפטר ברוש מתפקידו כנשיא התאחדות התעשיינים.
ביולי 2020 הוגש כתב האישום נגדו, וביולי 2023 הורשע בזיוף וקבלת דבר במרמה.
ב-14 במרץ 2024 נגזרו עליו 14 חודשי מאסר בפועל, קנס של מאה אלף ש"ח ו-12 חודשי מאסר על תנאי.
בערעור לבית המשפט המחוזי בתל אביב הוקטן עונש המאסר בפועל ל-12 חודשים.
בדצמבר 2021 הגישו חברות שבשליטתו ובשליטת אחיו, "י.
ברוש שיווק ושירותים" ו"קבוצת מפעלי י.ברוש", בקשה לעיכוב הליכים, לאחר שצברו חובות של 248 מיליון ש"ח.
באפריל 2022 אושרה מכירת בית מגוריו ברמת גן לטובת נושיו
ברוש היה חבר בתנועת הליכוד.
בשנים 1993–2006 היה חבר מועצת העיר רמת גן, במסגרת רשימתו העצמאית של צבי בר, ומשנת 1996 שימש סגן וממלא מקומו של בר.
במסגרת זו היה אחראי על תחום התרבות, החינוך הלא פורמלי ותרבות הפנאי בעיר וכיהן כיושב ראש מפעלי בית עמנואל.
מתפקידיו אלו התפטר עם מינויו לנשיא התאחדות התעשיינים.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013, הוצב במקום ה-28 והסמלי ברשימתו של ישראל זינגר, שנבחר לראשות העיר.
ברוש נשוי לתמי, פרופסור לביומכניקה, ואב לשניים.
מתגורר ברמת גן, למד לתואר ראשון בכלכלה ובמנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2009 זכה בעיטור מפקד מסדר כוכב הסולידריות האיטלקי מטעם נשיא איטליה.
ווייל, מן החשובים שבאמני הקיבוץ, עסק בתחומי אמנות מגוונים בהם ציור, רישום, הדפס, (תחריט, חיתוך לינול, ליתוגרפיה, הדפס רשת, ועוד), גרפיקה, עיצוב עטיפות ספרים, איור ספרים, פיסול, תבליט וקולאז'.
שרגא ווייל נולד בעיר ניטרה שבצ'כוסלובקיה.
בצעירותו הצטרף לתנועת "השומר הצעיר".
בשנת 1931 עברה משפחתו לבראטיסלבה.
ב-1937 החל ללמוד אמנות בפראג.
בזמן מלחמת העולם השנייה שהה בבודפשט והצטרף למחתרת החלוצית, בה עסק בזיוף מסמכים.
בתום המלחמה עבד כמאייר בהוצאת ספרים בבודפשט ובאיור פרסומים של תנועות נוער "החלוץ" ו"השומר הצעיר".
בשנת 1947 עלה לארץ ישראל והוגלה למחנה מעצר בקפריסין.
שם עסק בציור הווי המחנה ובחינוך נוער דרך סדנאות ליצירה.
בסוף 1947 הגיע ווייל לארץ, והצטרף לקיבוץ העוגן.
ב-1951 אייר הגדה של פסח אשר שימשה את חברי הקיבוץ הארצי עד 1957. ב-1953 השתלם בטכניקות גרפיות ומונומנטליות באקדמיה לאמנויות בפריז.
ב-1959 זכה בפרס דיזנגוף לציור.
ב-1960 הוציא מהדורות רבות של אלבומי הדפסים.
באותה שנה הציג תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב לאמנות.
בשנות ה-60 וה-70 יצר עבודות ארכיטקטוניות, בהן דלתות הכניסה לכנסת (1966), קיר הקרמיקה בבית הכנסת הגדול בתל אביב ודלתות בית הנשיא בירושלים (1970), ציור התקרה באולם הישראלי במרכז קנדי בוושינגטון (1971).
החל משנת 1967 הציג בקביעות בגלריות "ספראי" בירושלים, תל אביב ובוסטון.
ב-1973 הציג במוזיאון היהודי בניו יורק .
בשנים 1986-1997 הציג בגלריה גלאסהוז בצוג בשווייץ, ובין השנים 1977–1995 הציג בגלריות שונות בעשר ערים בסלובקיה.
בשנת 1974 זכה בפרס נורדאו על תרומתו בתחום האמנות.
בשנת 2000 יצא לאור ספר על הדפסיו – "שרגא ווייל - 60 שנות הדפס", בליווי הקדמה מאת ד"ר גדעון עפרת.
בשנת 2006 הוצגה בבית מורשת בגבעת חביבה תערוכת ציורים של ווייל, העוסקים בנושא השואה, שאצר יובל דניאלי.
ב-2007, במסגרת חגיגות ה-60 לקיבוץ העוגן, הציג ווייל בסטודיו שלו סדרת של ציורים חדשה לכבוד האירוע.
שרגא ווייל נפטר בפברואר 2009, ונקבר בבית העלמין של קיבוץ העוגן.
בפברואר 2010 נערכה תערוכה לציון שנה לפטירתו בגלריה שורשים בתל אביב.
במאי 2015 יצא לאור הספר "שרגא ווייל: אמן בחברה, 1952-1947" מאת רון ברטוש, המתמקד ביצירתו של ווייל מחמש שנותיו הראשונות בקיבוץ ובישראל - תקופה מכרעת ביצירתו.
בעקבות הספר נערכה באפריל-מאי 2016 התערוכה "שרגא ווייל: אמן בחברה, 1952-1947" שאצר רון ברטוֹש בבית האמנים תל אביב.
ביוני 2016 נמכר הציור חדר אוכל בקיבוץ (1950) בבית המכירות תירוש ב-55,200 דולר, מחיר שיא לאמן.
במרץ 2022 נפתח בקיבוץ העוגן האטלייה של שרגא, גלריה לאומנות, המשלבת פינת זיכרון לשרגא ותערוכות מתחלפות, מעבודותיו הרבות והמגוונות.
שרגא וייל השאיר אחריו אישה, שרה; בת, אפרת וייל-עמית, ונכדים.
בנו נהרג בתאונת טרקטור לפני הגיוס.
מרדכי אמיתי, הבקבוק הכחול: אגדת ירחי השנה - מרחביה: הקבוץ הארצי השומר הצעיר, 1951.
לאה גולדברג, אהבת שמשון, 1952.
עלילות שמשון הגיבור, ערכה: גטסי מלצר, ספרית פועלים.
מרדכי אמיתי, אצלנו - מרחביה: ספרית פועלים, תשי"ג
איציק מאנגער, משירי המגִלה העתיק ללשון עברי: מרדכי אמיתי; מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר, 1953. (מהדורה נוספת: ספרית פועלים, 1969.)
שיר השירים, בפורמט אלבומי, ספרית פועלים, 1958.
מגילת קהלת, בפורמט אלבומי, ספרית פועלים.
מרדכי אמיתי, יחד: שיחות על הקיבוץ - מרחביה: ספרית פועלים, 1959.
מרדכי אמיתי, סיפורים קרובים מילדות רחוקה - תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"א.
עקיבא ניר, שבילים במעגל האש: במרד הסלובקי - ערך: מרדכי אמיתי, מרחביה: מורשת וספרית פועלים, 1967.
מרדכי גבירטיג, העיָרה בוערת: שירים - עברית: מרדכי אמיתי; תל אביב: מורשת: וספרית פועלים, תשכ"ז.
הרב שרגא פייבל הינדס (תרל"ח, 1878 - י"ג באב תרצ"ו, 1 באוגוסט 1936) היה רב, מנהל ור"מ בישיבת שער התורה בגרודנה, חתנו של ראש הישיבה רבי שמעון שקופ.
נולד לרב שניאור זלמן הינדס.
למד בישיבת סלבודקה, ביחד עם הרב אליעזר יהודה פינקל, והיה שם מבחירי התלמידים.
באותם ימים התפרסם בשם "העילוי מסלוצק".
בשנת ה'תרס"ו, הוצע על ידי הרב נתן צבי פינקל ה"סבא מסלובודקה", לרבי שמעון שקופ כחתן לבתו בריינא.
רבי שמעון נסע לסלוצק על מנת לבחון את המועמד בבית הרב איסר זלמן מלצר.
לאחר נישואיו התמנה כר"מ בישיבת תורת חסד בלודז', בתפקידו זה כיהן עד מינויו בשנת ה'תרע"ב בידי חמיו לשמש כר"מ בישיבתו בבריינסק.
בשנת ה'תרפ"ד נקרא לשמש כר"מ ומנהל כספים בישיבת שער התורה בגרודנה, שחמיו עמד בראשה.
הוערך על ידי גדולי דורו, בהם רבי חיים עוזר גרודזנסקי.
היה עסקן פעיל למען המוסדות היהודיים בעיר, והיה מראשי אגודת ישראל, בעירו.
נפטר בליל שבת בי"א באב, ה'תרצ"ו, בן חמישים ושש בלבד.
אשתו, בנו יהושע ובנותיו יהודית ורחל נספו בשואה.
בת נוספת הייתה חברת הכנסת פייגה אילנית, אמו של החייל אורי אילן.
רבי שרגא פייבל דנציגר (נפטר כ"ב בתשרי תר"ט, 19 באוקטובר 1848) מגריצא, היה אדמו"ר ורב פולני, מנהיג חסידי וורקא לאחר פטירת רבי יצחק מוורקא.
בנו היה רבי יחיאל דנציגר, אבי שושלת אלכסנדר.
נולד בוורשה לרבי צבי הירש שהיה מתנגד.
למד אצל רבי יעקב מליסא, והיה מחשובי תלמידיו.
ככזה היה לו חלק נכבד בעריכת הספר של רבו "נתיבות המשפט".
בהשפעת גיסו רבי מאיר חיים, אחיינו של רבי לוי יצחק מברדיצ'ב, נמשך לתנועת החסידות, ונסע לחצרו של רבי יעקב יצחק הורוביץ, הרבי מלובלין ("החוזה").
לאחר פטירת החוזה מלובלין בשנת תקע"ה היה לחסידו של רבי שמחה בונם מפשיסחה, והיה מבכירי תלמידיו.
היה אחד מחמשת התלמידים שנשלחו על ידי רבי בונם ל לייצג את שיטת פשיסחה.
לאחר פטירת רבי בונם, קיבל יחד עם רבי יצחק מוורקא את בנו רבי אברהם משה מפשיסחה לאדמו"ר, ולאחר פטירתו של האחרון כעבור תקופה קצרה, היה בראש חסידי רבי יצחק.
לאחר פטירת רבי יצחק בשנת תר"ח, קיבל את האדמו"רות ובחג השבועות שנת תר"ח הגיעו אלפי חסידי וורקא לחצרו בעיר מקוב.