tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסדרה עסקה באירועים אקטואליים, התמודדות עם טרור היברידי, ולחימה בזירת הרשתות החברתיות.
המרכז מקיים פעילות שוטפת ברשתות החברתיות – כולל X (לשעבר טוויטר), פייסבוק, לינקדין, יוטיוב ואינסטגרם – ומפיק תכנים מותאמים לכל פלטפורמה.
המרכז מפעיל גם הכשרות מקוונות לדיפלומטים, דוברים ממשלתיים, סטודנטים ופעילי הסברה, במטרה לבנות שדרה מקצועית של נציגים פרו-אקטיביים בזירה הציבורית.
המרכז הירושלמי לענייני חוץ וביטחון יצר מערך לקידום יחסי המזרח התיכון–ישראל–ארצות הברית, בהובלת נשיא המרכז ד"ר דן דייקר ובשיתוף פעולה עם צוות חוקרים אמריקאי הכולל את דליה זיאדה, חוסיין אבובכר מנסור וד"ר דייוויד וורמזר.
מיזם זה שואף לבנות גשר בין המזרח התיכון המתון, ישראל וארצות הברית, תוך חיזוק הבריתות הדמוקרטיות באזור.
המרכז מפתח תוכניות חינוכיות לקמפוסים בארצות הברית, ומביא מרצים ופעילים מהמזרח התיכון למסעות הרצאות ודיונים אקדמיים, במטרה להציג נרטיב אזורי אותנטי המתנגד להשפעתם של משטרים כדוגמת איראן וקטאר.
הפעילות מתמקדת בהפרכת נרטיבים אנטי-ישראליים, אנטי-ציונית ואנטי-אמריקאיים, ומבוצעת בשיתוף פעולה עם קהילות סטודנטים, חוקרים וארגונים יהודיים ופרו-ישראלים.
כחלק ממאמצים אלה, הוקמה תשתית של דיפלומטיה אקדמית וציבורית, הכוללת מרצים, חוקרים ואנשי רוח ממדינות המזרח התיכון, דוברי אנגלית ומביאים זוויות אותנטיות ונתמכות במחקר עדכני.
המטרה המרכזית היא להציע נרטיב מהימן של המזרח התיכון המתון, המבוסס על גישות מקומיות ותרבותיות אותנטיות.
הקמפיין החינוכי מתנהל על רקע התפשטות נרטיבים עוינים בקמפוסים, שמוזנים לעיתים קרובות מתעמולה של מדינות כמו קטאר ואיראן.
המרכז פועל להדוף את אותם נרטיבים באמצעות כלים של השכלה, חשיפה ועימות רעיוני.
בנוסף לפעילות בקמפוסים, המרכז מקיים מפגשי שולחן עגול עם קובעי מדיניות אמריקאיים, תדרוכים לסגלי קונגרס ופרלמנטים מקומיים, ושיתופי פעולה עם ארגוני שטח וקהילות פרו-ישראליות ברחבי ארצות הברית.
המרכז עוסק גם בפעילות דיפלומטית מול ממשלות, מוסדות מחקר וגורמי מדיניות ברחבי העולם.
באמצעות משלחות, תדרוכים פרלמנטריים, יוזמות תוכן ופרויקטים חוצי-יבשות, המרכז מבסס שותפויות אסטרטגיות ומעודד מדיניות פרו-ישראלית.
בנוסף לפעילות בזירה האמריקאית, המרכז בונה גשרים אסטרטגיים עם מדינות המפרץ, כחלק ממאמץ מתמשך לעיצוב קואליציה אזורית מתונה מול ציר איראן–קטאר.
במסגרת זו נחתם מזכר הבנות עם מכון המחקר Derasat בבחריין, במטרה להעמיק את שיתוף הפעולה האזורי בתחומי ביטחון ימי, ניטור השפעה איראנית ודיאלוג אסטרטגי בין מכוני מדיניות.
המרכז מקיים פורומים מקצועיים משותפים עם גופים ממדינות המפרץ, כגון מרוקו, איחוד האמירויות ובחריין, תוך דגש על יצירת שיח פרו-מערבי המבוסס על יציבות, ביטחון והבנה בין דתית.
נוסף על כך, המכון משתף פעולה עם Vivekananda Foundation מהודו במסגרת יוזמות אינדואו־אברהמיות לקידום ביטחון אזורי, סחר חוצה יבשות, והתמודדות עם איומים אסימטריים משותפים.
המכון מוביל זה שנים קו חזיתי במאבק בתנועות חתרניות שנועדו לשלול את זכותה של ישראל להתקיים.
הפעילות כוללת ניתוח עומק של תנועת ה־BDS, חשיפת קשרים עם גורמי קצה איסלאמיים, ותיעוד פעילותם של ארגוני סטודנטים אנטי־ישראליים בקמפוסים.
המרכז פרסם ספרים כמו BDS Unmasked ו־Students for Justice in Palestine Unmasked, שמנתחים את שורשי הארגונים, המקורות המממנים אותם, וטקטיקות הפעולה.
כמו כן, המרכז פועל בזירה המשפטית לבידול בין חופש ביטוי לבין הסתה אנטישמית במסווה פוליטי.
באפריל 2024 השיק המרכז הירושלמי את המחזור הראשון של תוכנית ההכשרה "מדברים מזרח תיכון" – התמחות ייחודית שנועדה להכשיר סטודנטים ישראלים להיכרות מעמיקה עם התרבות, החשיבה והחברה הערבית והמוסלמית.
במסגרת התוכנית, המתקיימת בירושלים וברמת השרון, משתתפים – סטודנטים מצטיינים משנה ג' ומעלה ממגוון תחומים – נפגשים עם דיפלומטים ישראלים ובינלאומיים, בכירים לשעבר במערכת הביטחון, ועיתונאים מהעולם הערבי.
ההכשרה כוללת קורסים ללמידת ערבית מדוברת, דיפלומטיה, הסברה, אסלאם, משפט בינלאומי, וסיורים בשטח.
בסיומה ניתנת למצטיינים אפשרות להשתלב בתוכנית מנהיגות אזורית.
המכון מפרסם את תוצאות מחקריו במאמרים, ניירות עמדה, ספרים ופרסומים; רוב הפרסומים רואים אור בעברית ובאנגלית, במקביל.
הם מופצים אלקטרונית לרשימת מנויים ולמקבלי ההחלטות ומעצבי דעת קהל בארץ ובעולם, וכן מועלים לאתר האינטרנט של המרכז.
סוגיות מדיניות, אסטרטגיות וביטחוניות במזרח התיכון — הפרויקט עוסק בצורכי הביטחון של ישראל (גבולות בני הגנה), מעקב אחר ההתפתחויות באיראן ובמדינות האזור, והטרור הגלובלי.
הפרויקט כולל מחקרים ופעילות נרחבת בזירה הבינלאומית להסברת עמדותיה הביטחון ופעולותיה של ישראל בנוגע לסכסוך הישראלי–פלסטיני והמלחמה נגד הטרור.
(ICA (Institute for Contemporary Affairs — מכון להצגת עמדותיה של ישראל בסוגיות שוטפות באמצעות תדרוכים לדיפלומטים ועיתונאים זרים, הכנה והפצה של מידע רלוונטי.
המכון הוקם בשנת 2002 בשיתוף עם קרן משפחת וקסלר מארה"ב.
ירושלים והתהליך המדיני — הפרויקט כולל מחקרים על הזכויות המשפטיות וההיסטוריות של ישראל בירושלים על פי הסכמים קיימים ומסמכי או"ם וניתוח הסכנות בתרחיש של חלוקת הבירה.
הפורום למשפט בינלאומי — הפורום מתמודד עם סוגיות הנוגעות למשפט הבינלאומי במאבקה של ישראל נגד הטרור ומספק מענה להאשמות נגד ישראל בגין החזקתה בשטחים הנתונים במחלוקת וזכותה להגנה עצמית.
כמו כן פועל המרכז לקידומה של אמנה בינלאומית נגד הסתה לטרור.
המאבק בדה–לגיטימציה של ישראל — המרכז פועל בכל הזירות הרלוונטיות נגד המהלכים לערעור מעמדה של ישראל כמדינה לגיטימית במשפחת העמים, ולהכפשתה באמצעות דוחות עוינים של המועצה לזכויות אדם של האו"ם (דו"ח שאבאס) בדבר התנהגות צה"ל בעת לחימה.
יחסי ישראל-אירופה — ניתוח מערכת היחסים בין אירופה לישראל על רקע ההתפתחויות המדיניות האחרונות והפצת חומר הסברתי בשפות אירופאיות.
למרכז מספר תוכניות ופרויקטים מחקריים, כמו גם יוזמות נוספות:
היוזמה לדרישת אחריותיות מהרשות הפלסטינית – בשנת 2016 פתח המרכז ביוזמת מחקר לתיעוד התשלומים הרשמיים של הרשות הפלסטינית עבור מחבלים ובני משפחותיהם.
דבר זה הוביל לחקיקה, הן בישראל והן בקונגרס האמריקני (חוק טיילור פורס), שהתנה סיוע לרשות הפלסטינית בביטול התשלומים הללו, המעודדים טרור.
המרכז מרחיב את היוזמה נגד תשלומי הטרור ("pay for slay") לדרוש מהרשות הפלסטינית לתת דין וחשבון לשחיתות, לתעמולת ה"אפרטהייד" ולוחמה משפטית (Lawfare) בינלאומית כנגד מדינת ישראל.
יוזמה לחשיפת "אנטישמיות האפרטהייד" – בשנת 2016, השיק המכון הירושלמי יוזמה בינלאומית למאבק ב"אנטישמיות האפרטהייד".
ד"ר דן דייקר, נשיא המרכז, ביקר בדרום אפריקה וגייס מנהיגים מהממשל, העולם העסקי והאקדמיה למיזם מחקרי משותף להפרכת קמפיין ה"אפרטהייד" של ה-BDS כנגד ישראל.
בשנת 2020, חבר המרכז הירושלמי למנהיגים שחורים מארצות הברית, וחוקרים ערבים ויוצאי אתיופיה ישראלים כדי לחשוף את הלוחמה המדינית באמצעות פרסום ספרו המקיף Israelophobia and the West, אשר פרופ' אלן דרשוביץ כינה "התנ"ך להבנת האנטישמיות החדשה".
בכוונת המרכז ושותפיו להפוך את הממצאים המחקריים לפעולות דיפלומטיה יישימות.
פרויקט מנהיגות שחורה פרו-ישראלית – המרכז מקיים פרויקט משותף דיפלומטי-חינוכי בשם P.E.A.C.E.-Promise עם המכון האמריקני לסולידריות שחורה עם ישראל (IBSI), שמטרתה חינוך והעצמת מנהיגים ומשפיענים צעירים שחורים-אמריקנים ואפריקנים דרך עובדות פוליטיות והקשר היסטורי, במטרה למגר אנטישמיות בקרב קהילת השחורים ולהגביר הבנה ושיתוף פעולה בין שחורים, יהודים ומדינת ישראל.
פרויקט "Promise" של המרכז ו-IBSI, הכולל בפעילותו משלחות דיפלומטיות לאפריקה וישראל, מדגיש את ההיסטוריה והחשיבות של קשרי ישראל-אפריקה, ושחורים ויהודים.
הגישה ההוליסטית-חינוכית של IBSI כוללת לימוד ההיסטוריה השחורה האותנטית, כולל ההזדהות העמוקה של כנסיות הקהילות השחורות עם ישראל ועם הרוחניות הציונית.
בנוסף, הגישה החזיתית והישירה של IBSI בסוגיות קונטרוברסליות, כמו דיון בסכסוך הישראלי-פלסטיני ויחסי יהודים ושחורים, וכן חינוך והסברה מתמשכים בארצות הברית, מבדלים פרויקט זה מארגוני ההסברה האחרים, אשר רק מביאים צעירים לסיורים בארץ, ללא פעילויות המשך.
במהלך משלחת IBSI לדרא"פ, זימבאבווה וישראל, יילמדו השגרירים מקרוב על הגיוון התרבותי, הדתי והאתני בישראל, וכן על הישגיה הטכנולוגיים והשותפות רבת השנים של ישראל עם מדינות אפריקה.
שותפות ערבית-ישראלית-הודית בביטחון לאומי – חתימת "הסכמי אברהם", הסכמי שלום ונורמליזציה היסטוריים בשנת 2020, הביאה לשיתוף פעולה בין ישראל לשכנותיה הערביות בתחומי ביטחון לאומי ודיפלומטיה יישומית, וכן שת"פ במסחר, בהייטק, במודיעין, בתשתיות, ובקיימות.
המרכז חבר למכון למדיניות Derasat מבחריין, והמכון למדיניות לדרום החדש (Policy Center for the New South), של מרוקו.
שותפויות אלה מבטיחות את ההגדרה של הפרופיל של ישראל כחברה מן השורה, המשולבת באופן מלא בקרב הרוב הערבי של המזרח התיכון.
המרכז, יחד עם שותפיו האזוריים, ימשיך לתעד ולחשוף את המרוץ האיראני להגמוניה תחת מטריה גרעינית מתפתחת, באמצעות מחקרי מדיניות והמלצות עבור מקבלי החלטות ברחבי האזור.
שותפות אסטרטגית אפריקאית-ישראלית – המרכז ממנף ומרחיב את שותפויות הסכמי אברהם אל יבשת אפריקה.
מדינות אפריקה פונות אל עבר ישראל כעוגן של ביטחון, יציבות, ושגשוג, מתוך ראיית יכולותיה הטכנולוגיות של ישראל כפתרון לבעיית הביטחון התזונתי, התפלת מים, ופיתוח תשתיות לדורות הבאים.
המרכז מקבל פניות ממרכזי מחקר מובילים באוגנדה, קניה, סודאן, ובמדינות השוכנות על הים האדום, ג'יבוטי וסומלילנד.
כנס אפריקה־המזרח התיכון 2022 – אירוע בהשתתפות נציגים מ־25 מדינות, כולל מדינות ללא יחסים דיפלומטיים עם ישראל, שהתקיים בירושלים.
הכנס כלל סיורים בכנסת, מפגש עם יו"ר הכנסת, ברכה מהנשיא הרצוג, ופאנלים בנושאי קשרי אפריקה־ישראל.
המרכז הלאומי לבקרת מחלות (מלב"מ,ISRAEL CENTER FOR DISEASE CONTROL, ICDC),הוא גוף מחקר של משרד הבריאות ותפקידו לספק תמונה עדכנית של מצב בריאות האוכלוסייה בישראל באמצעות איסוף נתונים במגוון אופנים.
נתונים הנאספים על ידי המרכז מאפשרים לזהות בעיות בריאותיות הדורשות התערבות ברמה לאומית.
בנוסף מסייע המלב"ם בפיקוח ובבקרה על יישום מדיניות משרד הבריאות בנושאים שונים.
הקמה, ניהול ואחזקה של רישומים לאומיים למחלות כרוניות (כמו סרטן, סוכרת, שבץ מוחי), להליכים רפואיים (כמו ניתוחים בריאטריים) ועוד.
ביצוע סקרי בריאות לאומיים, כולל סקרי תזונה וסקרים סרואפידמילוגיים
ניטור תחלואה זיהומית במערכת הנשימה ובמעי
ביצוע מחקר אפידמיולוגי יישומי בנושאים נבחרים
פיקוח ובקרה על יישום מדיניות משרד הבריאות בתחומי מסוימים
המרכז הישראלי למצוינות בחינוך , היא עמותה אשר נוסדה בשנת 1987 הפועלת בישראל ובמספר מדינות נוספות במטרה לטפח מצוינות, יצירתיות ומנהיגות חינוכית בקרב תלמידים.
העמותה, המממנת את פעילותה בעיקר מתרומות, דוגלת במתן הזדמנות שווה לכל שכבות ומגזרי האוכלוסייה.
מייסד העמותה, רפי עמרם, כיהן כמנכ"ל העמותה עד יום מותו בשנת 1997. כמחליפו מונה חזקי אריאלי.
מנכ"ל העמותה הנוכחי הוא אלי טוטיאן.
בוב אשר שימש כיו"ר העמותה מאז הקמתה ומשנת 2014 משמשת בתפקיד זה פרופסור נאוה בן-צבי.
בתפקיד יו"ר בית הספר התיכון למדעים ולאמנויות משמשת הגב' שלומית עמיחי.
בין שאר חברי העמותה נמנים, הגב' מרי–ג'יין אשר, מארק צ'ייס, פרופ' זאב תדמור ועוד רבים אחרים.
עיקר פעילותה השוטפת של העמותה היא הפעלת התיכון הישראלי למדעים ולאמנויות.
בית הספר, שהוקם בשנת 1990, הוא בית ספר תיכון פרטי שהוקם למען תלמידים מצטיינים.
בית הספר פועל במתכונת של פנימייה ומתקבלים אליו מדי שנה כ-80 תלמידים אשר מצטיינים באחד או יותר מהתחומים הבאים: מדעים, מוזיקה, אמנות חזותית ומדעי הרוח.
אוכלוסיית בית הספר מגוונת למדי ומתקבלים תלמידים מכל רחבי ישראל ומכל שכבות האוכלוסייה.
מלבד השאיפה למצוינות, דוגל בית הספר בערכים של תרומה לקהילה, דו קיום ואחריות אישית - דבר המתבטא בעצם פעילותו של בית הספר במתכונת של פנימייה.
בעקבות הצלחת בית הספר התיכון למדעים ולאמנויות, פיתחה העמותה את התוכנית "מצוינות 2000", הפועלת בבתי ספר שונים בישראל במטרה לקדם את מטרות העמותה בקרב האוכלוסייה הצעירה יותר.
התוכנית פועלת במספר אופנים ופונה אל המצטיינים שבתלמידים בבתי הספר.
תוכנית "מצוינות 2000" פועלת בבתי ספר יסודיים, חטיבות הביניים והתיכונים ומפעילה את הפרויקטים הבאים: "מועדון החלל על שם אילן רמון", "פרויקט גילדור להמצאה ויצירה מדעית", "תוכנית החוויה המדעית", "מועדון מדעי חוקר" ועוד רבים אחרים.
מתוך מחקר שנערך על ידי מכון הנרייטה סאלד בשנת 2002, עלה כי התוכנית מספקת מענה לצרכים האינטלקטואליים של התלמידים המצטיינים וכי היא תורמת לאיכות ההוראה ולשינוי התייחסות התלמידים לתחומי המדע.
את התוכנית מממנת העמותה בחסות משרד החינוך, התרבות והספורט ומוסדות אקדמיים מובילים בישראל ובעולם.
נותני חסות נוספת לתוכנית זו הם קרן סקירבול וקרן מיטשל-קליפורניה אשר מסייעים בהפעלתה בבתי הספר היסודיים והתיכוניים.
בעת שהתלמידים כבר בחופש מבתי הספר, מפעילה העמותה מגוון פעילויות העשרה אשר מיועדות לאותם תלמידים המצטיינים.
פעילויות אלו, משלבות בתוכן אף חוויה לימודית בתחומים שונים וחברתית.
במרכז פעילות הקיץ של העמותה מתקיים "מחנה יאסא ע"ש ברינקט".
מחנה זה פונה לבוגרי כיתות ח' המצטיינים באחד מתחומי המחנה, מדעים, מוזיקה ואמנות.
המחנה כולל 10 ימיי חוויה בהם לנים המשתתפים בפנימייה של בית הספר התיכון למדעים ולאמנויות ונהנים מפעילויות מגוונות בנושאי המחנה.
פעילות קיץ נוספת של העמותה היא "מחנה קיץ מדעי".
תוכנית זו פונה לבוגרי כיתות ו' ו-ז' אשר הומלצו על ידי מוריהם כמצטיינים בתוכנית "מצוינות 2000".
תוכנית זו, האורכת 6 ימים, דומה במתכונתה למחנה צ'ייס וכוללת התנסויות חווייתיות בתחומי המדעים והחשיבה המתמטית.
מכון צ'ייס להכשרת מורים למצוינות, המרכז לפיתוח והדרכה
באמצעות מכון צ'ייס להכשרת מורים למצוינות, העמותה למצוינות בחינוך מכשירה ומנחה את המורים המלמדים בתוכניות השונות שהעמותה מפעילה.
המכון מקיים 22 מסלולי הכשרה, כל אחד פונה לתחום הוראה שונה, גילאי תלמידים שונים, ופרויקטים שונים שהעמותה מפעילה.
מרכז זה מהווה כלי הפיתוח המרכזי של העמותה לכלל תוכניותיה החינוכיות ובעיקר ל"מצוינות 2000".
חומרים אלו מתורגמים לעיתים קרובות לשפות שונות ומופצים לשימוש בפעילויות העמותה בעולם.
המרכז לטיפוח המצוינות פועל בבתי הספר השונים בישראל על מנת להנחיל את ערכי המצוינות בחינוך בבית הספר כולו וכיעד קהילתי לכלל היישוב.
מרכז זה מפעיל בין היתר ועדות היגוי למצוינות בחינוך (יישוביות, מחוזיות וארציות), כנסים מקצועיים למנהלים ומחנכים, מרכז ללמידה מתוקשבת ועוד.
העמותה למצוינות בחינוך מקיימת קשרים המבוססים על העברת ידע מקצועי הדדי וביקורי עמיתים עם מוסדות חינוך ואקדמיה מובילים ברחבי העולם אשר התמחותם היא בנושא החינוך לתלמידים מצטיינים ומחוננים.
תוכנית אחת מבין רבות שהחלה את פעילותה בארצות הברית לאחר שהצליחה בישראל היא "מצוינות 2000".
העמותה קיבלה פניות ממספר בתי ספר בארצות הברית והעמידה לבתי ספר אלו מערך תמיכה בארצות הברית שכולל:
תרגום לאנגלית של יחידות הלימוד המועברות באמצעות התוכנית בישראל.
קיום סמינר שנתי בישראל בו משתתפים מנהלי ומנחי התוכנית מארצות הברית לצורך הכשרת המורים המשתתפים בתוכנית.
תמיכה וליווי מקצועי וירטואלי של צוות העמותה למפעילי התוכנית.
קיום פעילות וירטואלית במהלך שנת הלימודים בין תלמידי ומורי התוכנית בישראל ובמדינות אחרות.
פעילות זו כוללת חידונים בנושאי המדעים והחשיבה המתמטית, כנסים וירטואליים – בינלאומיים ועוד.
בשנת הלימודים תשס"ז (2006–2007), פעלה התוכנית "מצוינות 2000" ב-95 בתי ספר ברחבי ארצות הברית.
המרכז הלאומי למידע ביוטכנולוגי הוא חלק מהספרייה הלאומית לרפואה של ארצות הברית (NLM), שהיא בעצמה חלק מהמכונים הלאומיים לבריאות (NIH).
המרכז הוקם ב-1988 בהתאם לחקיקה ביוזמתו של הסנטור קלאוד פפר ונמצא בבת'סדה, מרילנד.
NCBI מתפעל GenBank המכיל מידע של ריצוף גנומי, PubMed Central ו-PubMed הכוללים אינדקס של מאמרי מחקר בנושאים ביורפואיים, ומחזיק במאגרי מידע נוספים הרלוונטיים למחקר בנושא ביוטכנולוגיה.
כל מאגרי מידע אלו זמינים באינטרנט
NCBI מנוהל על ידי הביולוג היהודי אמריקאי דייוויד ליפמן (David J.
Lipman), ממציאי ה-BLAST (אלגוריתם להשוואה של רצפי DNA של גנים שונים או רצפי חומצות אמינו של חלבונים שונים) ואישיות מוכרת בתחום הביואינפורמטיקה.
ארגון NCBI אחראי מאז 1992 להפיכת מאגר המידע של DNA מרוצף לזמין לציבור.
בנק הגנים מפותח באמצעות שיתוף פעולה של מעבדות שונות ותוך שיתוף פעולה עם מאגרי ריצוף DNA אחרים כמו המעבדה האירופית לביולוגיה מולקולרית (EMBL) ומאגר ה-DNA היפני (DDBJ).
מאז 1992 הוסיף המרכז לספק מאגרי מידע נוסף על בנק הגנים, בהם OMIM (תורשה מנדלית באדם) (מספק מידע על מחלות תורשתיות), מאגר מודולים מולקולרי (מודולים תלת־ממדים של מבני חלבונים), מפת גנים של גנום האדם,מאגר מידע טקסונומי ופרויקט משותף עם המכון הלאומי לסרטן
לכל מין של אורגניזם מקצה NCBI מזהה ייחודי.
בנוסף למאגרי המידע הזמינים באינטרנט מאפשר המרכז הורדה לתוכנות היכולות לשמש ככלי עזר למחקר, כמו תוכנית לחיפוש דמיון בין רצפים (מבוסס על אלגוריתם BLAST).
באתר NCBI מפורסמים גם עשרות ספרים העוסקים בביולוגיה מולקולרית, בביוכימיה, בביולוגיה של התא, בגנטיקה, במיקרוביולוגיה, במחלות, בשיטות מחקר ובווירולוגיה.
חלק מספרים אלו פורסמו בעבר בדפוס, ואילו אחרים הם ספרים שנכתבו על ידי צוות NCBI.
המרכז הלאומי לכתבי-יד של גאורגיה (בגאורגית: ხელნაწერთა ეროვნული ცენტრი) או המכון לכתבי-יד על שם קורנלי קקלידזה לשעבר הוא מכון מחקר והשכלה המיועד ללימוד של כתבי-יד עתיקים ומסמכים היסטוריים.
המכון ממוקם בטביליסי גאורגיה, ונוסד כמכון לכתבי יד בתקופת גאורגיה הסובייטית, 30 ביוני 1958. המכון נקרא על שמו של ההיסטוריון והפילולוג גאורגי המפורסם, קורנלי קקלידזה.
מייסד המכון והמנהל הראשון שלו היה הבלשן וההיסטוריון הגאורגי, אקדמאי החבר באקדמיה הגאורגית למדעים, איליה אבולדזה.
המרכז מפעיל מוזיאון משל עצמו המכיל אוסף מיוחד במינו של כתבי-יד עתיקים לרבות בדיה גולאני.
משנת 1958 ועד 2006 נוהל המכון על ידי האקדמיה הגאורגית למדעים.
משנת 2006 מתפקד המכון כמכון עצמאי תחת אישיות משפטית מהמשפט הציבורי, ומנהל אותה הפרופסור בובה קודאווה.
המרכז הלאומי לרפואה משפטית, המוכר גם בשם "המכון לרפואה משפטית" או "המכון הפתולוגי" או "אבו כביר", הוא המוסד הציבורי היחיד המספק שירותי רפואה משפטית בישראל.
הוא שוכן בשכונת אבו כביר שבתל אביב.
המכון נפתח ביוני 1955, הודות לתרומה של הפדרציה היהודית בדרום אפריקה לכבודו של השופט ליאופולד גרינברג.
בתחילה נוהל המקום על ידי משטרת ישראל, ובנובמבר 1955 כשפתיחתו הוכרזה בטקס רשמי, הועברה האחריות על המכון לידי האוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1975 הועבר המכון לאחריות משרד הבריאות, בשנת 1988 הוא סונף לפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 2004 הוא הועבר לניהול המרכז הרפואי אסף הרופא.
ב-2012 הוחלט להעבירו לניהול מינהל הרפואה במשרד הבריאות.
במכון נערכות מדי שנה כ-2,000 בדיקות לגופות של אנשים שמתו באופן בלתי צפוי, לשם בירור סיבת המוות באמצעות נתיחה שלאחר המוות.
לקיום הבדיקה נדרשת הסכמת המשפחה או צו של בית משפט.
כן נערכות בו כ-600 בדיקות בשנה של אנשים חיים, לצרכים משפטיים, בעקבות מעשי אלימות.
שטחי המחקר העיקריים במכון כוללים מוות פתאומי ובלתי צפוי של תינוקות, שיטות אלטרנטיביות לבדיקת גופות, זיהוי שרידי גופות, אלימות במשפחה ופצעי מלחמה וירי.
בנוסף, במכון מבוצעת עבודת איסוף ועיבוד נתונים גנטיים לגבי האוכלוסייה הישראלית תוך השוואה בין האוכלוסייה הערבית והיהודית.
המחלקה לביולוגיה משפטית הפועלת במכון עוסקת בזיהוי, על פי מאפיינים גנטיים ואחרים, של גופות שלא ניתן לזהותן עקב השחתתן (למשל כתוצאה מפיגוע או עקב זמן רב שעבר מאז המוות ועד למציאת הגופה).
כן מסייעת המחלקה בפענוח פשעים חמורים באמצעות ראיות ביולוגיות (כגון זיהוי DNA).
מעבדה אנתרופולוגית הפועלת במכון עוסקת באנתרופולוגיה משפטית.
המכון הוא המוסד המוכר היחיד בארץ להתמחות ברפואה משפטית.
ב-1998 יצר הבמאי רן טל סרט דוקומנטרי בשם "דרך בן צבי 67" העוסק במכון.
בשנת 2015 שודר בתוכנית "עובדה" תחקיר שחשף כי אחד הפתולוגים הבכירים במכון, שינה חוות דעת שכתב בנוגע לנאשמים בעקבות לחץ של גורמים בפרקליטות.
בעקבות הפרסום עלה חשש כי חפים מפשע הורשעו בפלילים ונשלחו לעונשי מאסר ממושכים בשל שינויי הגרסה.
בנוסף התברר כי המכון, שאמור להיות אובייקטיבי ונטול פניות, מסרב לשתף פעולה עם עורכי דין המייצגים נאשמים ומסרב להעניק להם חוות דעת, אם הן מנוגדות לעמדת הפרקליטות בתיק.
לאחר שידור הכתבה העניק מנהל המכון לרפואה משפטית ד"ר חן קוגל, שהתחקיר עסק בתקופה שקדמה לכניסתו לתפקיד, ראיון שבו אמר: "אם יש מישהו שיושב בכלא בגלל חוות דעת לא נכונה של המכון לרפואה משפטית זה איום ונורא.
אני אומר לרופאים שלי: 'שהיד שלכם תרעד כשאתם חותמים על חוות הדעת.
החתימה שלכם מכניסה אנשים לשנים בבית סוהר'".
בצוות המכון היו בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-21 שמונה רופאים.
בסוף 2023 נותרו במכון חמישה רופאים, לאחר ששלושה פרשו.
המנהל הראשון של המכון היה פרופ' היינריך קרפלוס שייסד את המכון וניהל אותו עד שנת 1975. את קרפלוס החליף ד"ר בצלאל בלוך, אשר פרש מתפקידו לאחר שקיבל כספים עבור חוות דעת פרטית, הועמד לדין באשמת קבלת שוחד והורשע בעסקת טיעון בהפרת אמונים.
פרופ' יהודה היס כיהן כמנהל המכון משנת 1988 ועד שנת 2004, שבה הועמד לדין משמעתי שבעקבותיו הודח מתפקיד מנהל המכון, בעקבות מסקנות ועדת השופט סגלסון, שמונתה על ידי שר הבריאות לבחון תלונות על אי סדרים.
עם זאת, פרופ' היס נותר כרופא המשפטי הראשי של המכון, כשהמכון עצמו הוכפף על ידי משרד הבריאות לבית החולים "אסף הרופא".
באוקטובר 2012 הודח היס מתפקידו כפתולוג הראשי של המכון לרפואה משפטית על ידי סגן שר הבריאות ח"כ יעקב ליצמן, לאור מסקנותיה של ועדה שהוקמה לבדיקת טענות לליקויים בהתנהלותם של אנשי המכון ובמסגרת החלטה לארגון מחדש של המכון.
המכון הועבר להיות כפוף למינהל הרפואה במשרד הבריאות, בראשותו של פרופ' ארנון אפק, וחדל להיות כפוף לבית החולים "אסף הרופא".
מכניסת רפורמה זו, המכון החל לפעול כגוף עצמאי בחסות משרד הבריאות.
בשנת 2013 מונה ד"ר חן קוגל למנהל המכון הלאומי לרפואה משפטית.
המרכז הירושלמי לבריאות הנפש, הוא בית חולים פסיכיאטרי שהוקם בשנת 2005 בעקבות איחודם של בית החולים כפר שאול ובית חולים איתנים.
בשנת 2006 מוזגו הנהלות בתי החולים להנהלה אחת.
המרכז משרת את כלל האוכלוסייה באזור ירושלים, וכולל כ-320 מיטות אשפוז בשלושת הקמפוסים לאשפוז וכן מרפאות קהילתיות לבריאות הנפש הפרושות ברחבי העיר ובסביבותיה, במטרה להעניק רצף טיפולי למגוון הפרעות נפשיות ובכל הגילים, כולל הגיל הרך, התחום השיקומי ותחום ההתמכרויות והתחלואה הכפולה.
מערך הטיפול כולל מגוון טיפולים ביולוגיים (טיפול תרופתי, חדר סנוזלן לגרייה רב-חושית, ונזעי חשמל), טיפול זוגי ומשפחתי, טיפול פסיכולוגי פרטני וקבוצתי, טיפול באמנויות וריפוי בעיסוק.
המרכז מסונף לפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית ומוכר להתמחות בפסיכיאטריה ובפסיכולוגיה קלינית.
המרכז הישראלי לנפגעי כתות הוא חברה לתועלת הציבור המסייעת לנפגעי כתות ולבני משפחותיהם.
המרכז מסייע בחשיפת גופים כיתתיים הפועלים באופן פלילי.
המרכז הוקם בשנת 2006 על ידי העיתונאית איילת קדם, שחדרה למספר כתות לצורך תחקירים עבור ידיעות אחרונות, לצד קבוצה נוספת של אישים ששמרו על עילום שם.
קדם שימשה כמנכ"לית הראשונה של הארגון.
בתחילה נקראה החברה "קו למסלול – חברה לתועלת הציבור בע"מ".
היא שינתה את שמה ל"המרכז לנפגעי כתות בישראל" ולאחר מכן לשמה הנוכחי.
המרכז מסייע בייעוץ לבני משפחות שיקירם שוהה בכת הרסנית ויוזם פעילות קבוצתית של בני משפחה לצורך תמיכה ופעולה משותפת.
המרכז מקיים ערבי עיון, אירועים והרצאות לקהל הרחב.
לעוזבי כתות מסייע המרכז בתהליך ההתנתקות מהכת ובשיקום, הכולל תמיכה, הפנייה לגורמים טיפוליים, קבוצות תמיכה, סיוע משפטי ועוד.
המרכז מספק מידע בנושא כתות, אופן פעולתן, דרכי גיוס נפוצות ועוד.
אנשי המרכז מתראיינים באמצעי תקשורת במטרה לקדם את המודעות הציבורית לנושא הכתות ולפעולה נגדן.
המרכז זכה בפרס יו"ר הכנסת לאיכות חיים לשנים תשע"ב/תשע"ג (2013/2013) בתחום קידום שלטון החוק, ערכי הדמוקרטיה, שמירה על זכויות אדם.
הפרס ניתן בעקבות מכתב של אם שבתה יצאה מכת שהמרכז סייע בפירוקה.
שטיפת מוח, אחד המושגים המרכזיים העומדים בבסיס ההגדרה של 'כת מסוכנת' על ידי המרכז, שנוי במחלוקת בקרב הקהילה המדעית והטיפולית העוסקת בתחום.
חלק מהחוקרים מתנגדים לעצם ההגדרה 'כת', וגורסים כי מדובר בתיוג שלילי או כינוי גנאי שניתן להדביקו למיעוטים דתיים.
אחרים, סבורים כי חלק מהארגונים המופיעים ברשימת הכתות של המרכז אינן עונות על ההגדרה של כת מסוכנת, ומותחים ביקורת על כך שהמרכז, גוף פרטי שאינו פועל על פי סטנדרטים אקדמיים – מצטייר כגוף ממלכתי, ואף ייעץ בשנת 2011 לוועדה ממלכתית בנושא.
על פי תחקיר 7 ימים ממרץ 2011, בשנותיו הראשונות נתמך המרכז על ידי איש העסקים החרדי רמי פלר.
עוד נחשף בתחקיר כי פלר ומנכ"לית המרכז רחל ליכטנשטיין עבדו שניהם בעבר בארגון החרדי 'יד לאחים' הפועל כנגד התבוללות ומה שמוגדר על ידו כפעילות מיסיונרית בקרב יהודים.
בדצמבר 2018 חשף אתר העין השביעית כי בהכנת תחקיר זה היה מעורב היחצ"ן מוטי מורל, שנשכר על ידי אחת הקבוצות שבוקרו על ידי המרכז לנפגעי כתות, במטרה לפגוע בשמו של הארגון.
לאורך השנים הותקף הארגון גם על ידי בלוגים אנונימיים, המופעלים ככל הנראה על ידי גורמים שנגדם פעל הארגון, בין היתר בטענה כי המרכז פועל מתוך מניעים חרדיים.
בשנת 2009 תבע ארגון בני ברוך - קבלה לעם את המרכז, בעקבות אמירה של המנכ"לית דאז בערוץ 2, בדבר מעשים פליליים של אנשי בני ברוך.
המרכז חזר בו מאמירה זו ובמסגרת פשרה משפטית ב-2010 הסיר את הארגון מרשימת הכתות.
עם זאת, באוגוסט 2017 פרסם המרכז שוב באתרו טענות כלפי הקבוצה, לאחר שלדבריו צבר מידע נוסף לגביה.
המרכז הלאומי להשתלות הוא יחידה במשרד הבריאות בישראל המרכזת את תחום תרומת איברים והשתלת איברים בישראל.
המרכז הוקם בשנת 1993, כגוף ממלכתי ונייטרלי שינהל את המערך הארצי לתרומות איברים והשתלות, הכולל רשימת ממתינים ארצית, חלוקת איברים להשתלה על פי קריטריונים מקצועיים, ופעולות נוספות לקידום תרומות והשתלות.
"חוק השתלת האיברים" מגדיר ומסדיר את פעולות המרכז להשתלות.
הגדלת מספרן של תרומות איברים בישראל.
ניצול אופטימלי של איברים שנתרמו.
הפעלת מדיניות שוויונית ושקופה של הקצאת איברים.
ניהול מערך הבטחת איכות לתרומות איברים והשתלות איברים.
הגדלת מאגר החותמים על כרטיס אדי.
תמיכה וליווי משפחות שתרמו איברים של בני משפחתם.
הפעלת תוכניות להשתלה מתורמים חיים.
בראש המרכז עומד פרופ' רפאל ביאר, מנהל המרכז הרפואי רמב"ם בחיפה.
בוועדת ההיגוי של המרכז פועלים רופאים משתילים, אנשי אתיקה רפואית, משפט, פסיכולוגיה ודת, וכן אנשי ציבור.
המרכז הלאומי להשתלות בנוי ממספר ועדות המרכזות כל אחת את תחומה.
ועדת ההיגוי ועדת ההיגוי מתווה את מדיניות המרכז בראשות יו"ר המרכז, והיא כוללת נציגים מתחום הפסיכולוגיה, משפט, אתיקה דת ובכירי המשתילים והעוסקים בהשתלות רופאים ואחיות בארץ.
הוועדה אחראית על קביעת מדיניות הקצאת האיברים פיתוח ויישום תוכניות לקידום תרומות והשתלות.
ועדות איברים המרכז מפעיל ועדות ייעודיות לכל איבר (ועדת לב וריאות, ועדת כבד ועדת כליות, ועדת רקמות).
ועדות אלה כוללות מומחים מכל תחום.
תפקידן של ועדות אלה היא להמליץ לוועדת ההיגוי בנושא הקצאת האיברים ופיתוח תוכניות חדשות.
ועדת בקרת איכות יו"ר ועדת ההיגוי עומד בראשות ועדת בקרת איכות, תפקידי הוועדה היא לבקר את איכות הפעילות הרפואית במרכזים הרפואיים המורשים בתחום ההשתלות.
מבקר ארצי הוא רופא טיפול נמרץ בכיר שמשמש גם כיועץ רפואי ארצי.
מערך רישום חולים והקצאת איברים
המרכז הלאומי להשתלות מנהל את רישום המועמדים להשתלה באופן בלעדי.
צוות יחידת ההשתלות בבית החולים בו תתבצע ההשתלה (נבחר על ידי הממתין) יבצע את רישום המועמד במרכז.
רשימת הממתינים להשתלה מנוהלת באופן ממוחשב על סמך קריטריונים אשר גובשו על ידי ועדת ההיגוי ולפיהם נקבע מיקומו של החולה ברשימה הארצית.
הקריטריונים כוללים דחיפות רפואית, התאמת רקמות בין התורם לחולה, זמן המתנה להשתלה וקריטריונים רפואיים נוספים.
הניקוד של מטופל ברשימה עשוי להשתנות בכל עת בהתאם לשינויים בנתונים הרפואיים של החולים הנמצאים ברשימה ואשר מתעדכנים באופן רצוף.
כאשר מתאמות ההשתלה מקבלות הסכמה לתרומת איברים מועברים נתוני התורם למרכז הלאומי להשתלות ומוזנים למערכת ממוחשבת.
המערכת מצליבה את נתוני התורם עם הנתונים של הממתינים ברשימה ומאתרת את הממתינים המתאימים.
מאפריל 2012 ממתינים שחתמו על כרטיס אדי בתנאים שהוגדרו זוכים בתוספת ניקוד בתור להשתלה.
קדימות זו בתור להשתלה מקורה בחוק השתלת איברים התשס"ח 2008.
מערך תרומות איברים מתורמים נפטרים
בבתי החולים הכלליים פועלת אחות מתאמת השתלה מטעם המרכז הלאומי להשתלות.
מתאמת ההשתלה מאתרת את המטופלים שהועלה חשד כי הם במוות מוחי נשימתי, ולאחר הליך קביעת המוות פונה למשפחה ביחד עם הרופא נאמן ההשתלות להציע להם לתרום איברים.
מתאמת השתלה אחראית גם על הדרכת הצוותים הרפואיים בקיום פרוטוקולים רפואיים הנדרשים לשימור האיברים.
מתאמות ההשתלה והרופא נאמן ההשתלות אינם בקשר עם הממתינים להשתלה.
במרכז הלאומי להשתלות פועלת מתאמת השתלות ארצית, האחראית לליווי התהליכים המתקיימים בבתי החולים.
לאחר קבלת הסכמת משפחה לתרום איברים, מודיעה המתאמת הארצית לרופאים המשתילים מי יושתל מבין הממתינים, ומתאמת את שעת ניתוח נטילת האיברים בהתחשב בשיקולי המרכז התורם, המרכזים השותלים, שיקולי המשפחה התורמת ומועד הלוויה, ושיקולים קליניים של מצב שימור האיברים.
מתאמות ההשתלה ונאמני ההשתלה פועלים לפי הנחיות מקצועיות של המרכז הלאומי להשתלות.
המרכז להשתלות עוסק בפיתוח תוכניות חדשות לעידוד השתלות מתורמים חיים ובוחן שיתופי פעולה עם מדינות אחרות.
המרכז הלאומי להשתלות מקיים פעילויות הדרכה והסברה על מנת להעלות את המודעות לתרומות איברים.
הפעילויות כוללות קמפיינים תקשורתיים לעידוד חתימה על כרטיס תורם אדי, והגדלת הנגישות לחתימה.
הדרכה לצוותים רפואיים, מובילי דעה מהדתות השונות, הרצאות לקהלים שונים כמו לבתי ספר לחיילים ועוד, וכן סדנאות וקורסים אקדמאיים.
המרכז מנהל את מאגר החותמים על כרטיס תורם אדי.
ניתן לראות את הגידול המשמעותי ברשימת החותמים על כרטיס אדי בזכות פעילותו של מערך הסברה זה.
המערך לתמיכה במשפחות תורמי האיברים והרקמות
המרכז להשתלות מקיים קשר עם המשפחות שתרמו איברים שנים ארוכות לאחר האובדן.
מציע אפשרות להנצחת היקיר שאיננו באתר הנצחה הממוקם באתר משרד הבריאות, מזמין להשתתף בקבוצות תמיכה המתקיימות בצפון במרכז ובדרום, מקיים אירוע הדלקת נרות בחנוכה בהשתתפות נציגי מושתלים, מתאם מפגש בחסות נשיא המדינה לקבלת הוקרה אחת למספר שנים.
מתאם קשר או מפגש שבין משפחות תורמות לבין נתרמים כאשר שני הצדדים בוחרים בכך.
תחילה פעלו מתאמי השתלה בשישה מרכזים רפואיים גדולים, שבהם קיימות תוכניות השתלה, ובשנת 1998 הם שולבו בכל בית חולים בישראל.
מתאמי ההשתלות מדריכים את הצוותים הרפואיים באיתור תורמי איברים, פונים למשפחות נפטרים בבקשה לתרומת איברי יקיריהם וכן עוסקים בהסברה לציבור לשם להעלאת הנכונות לתרום.
המרכז הלאומי לבניית מטוסים מיל וקאמוב הוא חברה רוסית לבניית מסוקים שמפעליה ממוקמים בטומלינו שבמחוז המשנה ליוברצי במחוז מוסקבה.
החברה נחשבת ליצרנית מסוקי הקרב הגדולה ביותר ברוסיה.
החברה נוצרה בדצמבר 2019 ממיזוגן של מיל וקמוב.
מהווה חלק מתאגיד מסוקי רוסיה של רוסטך ומהווה נדבך חשוב בתעשייה האווירית ברוסיה.
מפעל המסוקים של מוסקבה ע"ש מ.ל.
מיל הייתה חברת רוסית לייצור מסוקים שהוקמה על ידי מיכאיל מיל ב-1947. החברה אורגנה מחדש בדצמבר 2019 כחלק מתאגיד "מסוקי רוסיה", המאגד את יצרניות המסוקים הגדולות ברוסיה.
לחברה מעל 45 סוגי מסוקים, ביניהם:
קמוב הייתה חברת מסוקים רוסית שהוקמה על ידי ניקולאי איליץ' קאמוב בשנת 1929 כמשרד לתכנון ניסויי מספר 938 (OKB-938).
החברה ייצרה וסיפקה כלי טיס צבאיים, מסוקים, מסוקי קרב ותובלה לצבא הרוסי וייצאה מסוקים בעיקר למדינות מזרח אירופה.
המרכז הישראלי לניהול (המי"ל) הוא ארגון ישראלי העוסק בהכשרת מנהלים באמצעות כנסים, קורסים והשתלמויות.
משרדי החברה נמצאים בתל אביב.
המרכז הישראלי לניהול החל לפעול בתחילת 1959 במסגרת המכון לפריון העבודה והייצור.
היו"ר הראשון שלו היה יוסף עמי מחברת דשנים וחומרים כימיים.
בסוף שנת 1960 החל לפעול במסגרת המרכז בית ספר לניהול.
בשנת 2005 נרכשה פעילותו של המרכז הישראלי לניהול על ידי חברת מטריקס, והוכנסה לחברת המי"ל בע"מ.
כיום (2022), יו"ר המי"ל הוא זיו מנדל ומנהלת המי"ל היא גלי קארינה שרי.
עם חנוכת בית ג'ון ברייס הדרכה ברחוב המסגר בתל אביב, מאי 2011, הועברה גם פעילות המי"ל לשם.
המי"ל פועל בשלושה מישורים מרכזיים:
קורסים לקהל הרחב: הדרכות והכשרות הכוללות קורסים למנהלים בדיסיפלינות השונות ובדרגי ניהול שונים: דירקטורים, מנכ"לים, סמנכ"לים, מנהלי אגפים/מחלקות, מנהלי צוותים וכו'.
בין הקורסים: דירקטור הלכה למעשה, ניהול משא ומתן לבכירים, פיננסים למנהלים; קריאה וניתוח דוחות כספיים; ניהול בכיר; ניהול מערך המכירות; קורסי הכשרת מנהלים (בדרגים השונים), ביקורת פנימית וציבורית (לימודי הסמכה); קורס ניהול פרויקטים; ניהול משאבי אנוש, הכשרת מנהלי כספים (CFO), מפתחי למידה ארגונית, ניהול הדרכה ועוד.
קורסים מותאמי ארגון: להמי"ל מחלקת Tailor made המתמחה בתפירת קורסים מוזמנים לארגונים שונים, תוך התאמה לצרכים ואופי הארגון וקהל היעד.
כנסים ותחרויות: המי"ל מקיים לאורך השנה כנסים ותחרויות ובהם: כנס שירות וחוויית לקוח הגדול והמוביל בארץ, תחרות מצוינות בשירות וחוויית לקוח ותחרות ה- Effie Awards.
בכנסים ובתחרויות משתתפים מנהלים מהארגונים המובילים בארץ ובעולם.
מדי שנה מזמין המי"ל מנחה בינלאומי להרצאה במסגרת כנס שירות וחוויית לקוח.
בין המרצים שהשתתפו: פרופ' יצחק אדיג'ס, סקוט ברקן, מישל פלקון, אלישה מת'סון, סטן פלפס ועוד.
המרכז הלאומי לסרטים יהודיים הוא מוסד ללא כוונת רווח שבבעלותו האוסף הגדול ביותר של סרטי וידאו בנושאים יהודיים מחוץ לישראל.
מטרת המוסד היא לאסוף, לשחזר, לשמר, לקטלג, ולהציג בתערוכות סרטים עם ערך אמנותי וחינוכי רלוונטיים להוויה היהודית, ולהפיץ חומרים אלה לקהל כמה שיותר רחב.
המרכז נוסד בשנת 1976, והוא שוכן בקמפוס של אוניברסיטת ברנדייס בוולת'אם, מסצ'וסטס.
ארכיון ה-NCJF מחזיק בבעלותו אוסף בלעדי של אלפי קלטות וידאו מקוריות (מאסטר) וכ-10,000 סרטים עלילתיים, תיעודיים, סרטונים ביתיים, יומני חדשות וסרטים מוסדיים שצולמו משנת 1903 ועד היום.
הסרטים עוסקים במגוון רחב של נושאים: חוויית ההגירה של יהודי ארצות הברית, תיאטרון וקולנוע יידיש, הווי יהודי אירופה טרום מלחמת העולם השנייה, השואה, האמנות והמוזיקה ביהדות, יחס היהודים לקבוצות אחרות, התרבות הספרדית, היסטוריה ישראלית, וכן תיאורים הוליוודיים של חיים יהודיים.
האוסף של המרכז כולל מחקרים אתנוגרפיים מצולמים של קהילות יהודיות בעבר ובהווה במדינות סין, מקסיקו, מרוקו, אוסטרליה, תוניסיה, רוסיה, ארגנטינה, בוסניה, הודו, רומניה, יוון, מצרים.
בנוסף, האוסף מחזיק ביומני מסע המתעדים את החיים היהודיים בפולין לפני מלחמת העולם השנייה, ביומני חדשות של ממשלת ארצות הברית מתקופת מלחמת העולם השנייה, במחקרים בתולדות ישראל, סרטי שואה שחוקרים אתרי ג'נוסייד פחות מוכרים כמו טרנסניסטריה ובאבי יאר, ובסרטי תעמולה אנטי יהודית.
הסרטים שמפיצה NCJF מאפשרים להפריך סטריאוטיפים על יהודים וכן ליידע את הציבור אודות המגוון והעושר התרבותי של החיים היהודיים.
המרכז מפנה משאבים רבים לשימור ושחזור של סרטים נדירים בסכנת הכחדה, ובמסגרת פעילות זו שומרו ושוחזרו 36 סרטים עלילתיים ביידיש.
המרכז מפיץ כ-350 סרטים, כולל הפקות של מעל 100 יוצרי סרטים עצמאיים עכשוויים.
הסרטים מוצעים למכירה כקלטות וידאו ו-DVD לשימוש ביתי או חינוכי.
החומרים הנדירים במרכז הסרט שימשו כבסיס לספרים ומאמרים רבים, וכן נכללו בהפקות קולנועיות וטלוויזיות ובתערוכות מוזיאון רבות.
כמו כן, המרכז מספק ייעוץ וסיוע במחקר לכ-2000 אנשים ומוסדות בשנה.
NCJF מארגנת מדי שנה את פסטיבל הסרטים "Jewish film" המתקיים מאז שנת 1998 בסינמטק אידי ולו וסרמן שבאוניברסיטת ברנדייס.
המרכז הישראלי להעצמת האזרח (ע"ר) נוסד בשנת 2003 ביוזמתו של יצחק נזריאן, שוכן סמוך לאוניברסיטת תל אביב, והוא מוסד עצמאי, א-מפלגתי וללא כוונת רווח.
לאורך השנים המרכז הוביל פעילות ציבורית ענפה בנושא שינוי שיטת הממשל וקידום היציבות השלטונית.
כיום המרכז מתמקד בשיפור תהליכי יישום המדיניות, תפקודה של הרשות המבצעת במימושה, קידום אפקטיביות המגזר הציבורי והובלת שינויים בתחום זה לטובת הציבור.
פעילות המרכז מתמקדת באמצעים של פיתוח מאגרי ידע מחקרי ואקדמי, הן בכלי פיקוח ומעקב הלכה למעשה אחר תהליכי יישום החלטות ציבוריות, והן בהובלת שיח ציבורי, תקשורתי ופוליטי לטובת העמדת הנושא במוקד סדר היום.
מטרות המיזמים שמפתח המרכז הן לקדם את טיוב עבודת הממשל בישראל, להצביע על חסמים וכשלים ארגוניים שמעכבים את ביצוע המדיניות ולהגביר ידע ציבורי הקשור בעבודת הממשל.
במסגרת זו מפעיל המרכז את מיזם "המוניטור" למעקב וניטור אזרחי אחר יישום החלטות וחוקי כנסת.
בנוסף, פועל המרכז להעמדת כלים טכנולוגיים מתקדמים וחדשניים המסייעים בהגברת האחריותיות (accountability) מצד מקבלי ההחלטות ומשרתי הציבור.
כלים אלה נועדו להגביר את ההיכרות והמעורבות האזרחית בתחומי העשייה של המגזר הציבורי, ולסייע בהגברת יחסי האמון שבין מערכות הממשל לבין ציבור האזרחים.
המרכז מקיים גם פעילות ציבורית להפצת התכנים המקצועיים, מפגשים עם גורמי ממשל, כנסים וימי עיון לציבור ומיזמים שונים.
"המוניטור" הוא מיזם אזרחי-ציבורי של המרכז להעצמת האזרח, המבצע מעקב וניטור אחר יישום החלטות ציבוריות.
המוניטור נועד לייצר תשתית ידע רחבה, אמפירית ואינטגרטיבית אודות הליכי יישום מדיניות במגזר הציבורי.
מטרתו של המוניטור היא לסייע בטיוב תהליכי ביצוע מדיניות באמצעות מעקב ובקרה אזרחית, ולהעמיד כלי עבודה אפקטיבי לשיפור ביצועים, הן עבור מקבלי החלטות והן עבור הדרגים המבצעים.
עוד משמש המוניטור כפלטפורמה להגברת העיסוק הציבורי, התקשורתי והפוליטי בהיבטי הביצוע של החלטות ציבוריות, ולחיזוק היכולות והמעורבות האזרחית של ארגונים, קבוצות ופרטים בחברה הישראלית.
המידע במוניטור מושג באמצעות מידע גלוי (פרסומים ממשלתיים, הודעות לתקשורת, פרוטוקולים), מחקרי אקדמיה ומכוני מחקר, שיתופי פעולה עם גורמים בחברה האזרחית ובפנייה למשרדי הממשלה באמצעים שונים: החל מיצירת פגישות אישיות עם גורמי מקצוע ועד הגשת בקשות חופש מידע.
לצורך המיזם מוכשרים מדי שנה עשרות סטודנטים כתחקרינים בתמורה למלגת שכ"ל.
דוחות המעקב של מיזם "המוניטור" מופצים לציבור ולאנשי ממשל, וכן הם זמינים לקריאה באתר האינטרנט של המרכז.
כחלק מחזון המרכז להגביר את יכולת האזרחים לעקוב אחר פעילות הממשל ולהבין אותה, נוצרה בשנת 2015 אפליקציית EzGov ("איזיגוב").
האפליקציה מאפשרת לעקוב באופן שוטף ובזמן אמת אחר כל החלטות הממשלה וחוקי הכנסת המתקבלים מדי שבוע, באמצעות התראות מותאמות אישית לטלפון הנייד.
המידע באפליקציה מבוסס על מידע ציבורי קיים בנוגע להחלטות ממשלה וחוקי כנסת, הוא מעובד ומתומצת לשפה יומיומית ("לשון העם"), מקבל תיוג של תחום עניין ומאפשר גם שיתוף והפצה דרך רשתות חברתיות.
לצד המעקב אחר החלטות הממשלה וחוקי הכנסת, מבצע המרכז גם מעקב שוטף אחר ביצוע ההסכמים הקואליציוניים.
הסכמים קואליציוניים עוסקים בשורה ארוכה של תחומי תוכן, ומבטאים את מחויבותה של הממשלה החדשה לנושאים המרכזיים שעל סדר היום הציבורי, וכן את ההתחייבויות ההדדיות שסוכמו בין סיעות הקואליציה.
את תוצרי המעקב אחר ההסכמים מנגיש המרכז באמצעות אתר ייחודי המאפשר לבצע חיתוכים שונים על פי נושאי תוכן, על פי מפלגות ועל פי סטטוס ביצוע, ולקבל תמונה מצב מעודכנת של עמידת המפלגות בהתחייבויותיהן.
במהלך שנת 2016 פותח במרכז להעצמת האזרח אתר "ניצול התקציב" - כלי ניתוח תקציבי מקוון, המבוסס על נתוני משרד האוצר, אשר מציג את נתוני ניצול תקציב המדינה מעשרים השנים האחרונות בצורה גרפית, ומכיל אפשרויות חיפוש מגוונות לפי משרדים, תחומי עניין, מספרי תקנות, רמת הניצול ועוד.
האתר מכיל נתונים מעודכנים עבור כל אחד מסעיפי ספר התקציב, ומאפשר לבחון את "התנהגות" סעיפי התקציב ומידת ניצולם במבט רב-שנתי.
מיזם בשיתוף משרד החינוך, בו עוקבים תלמידי תיכון, במסגרת לימודי הבגרות באזרחות, אחר יישום החלטות של הרשות המקומית.
באמצעות המעקב אחר יישום מדיניות ברמה המוניציפלית הלכה למעשה, לומדים התלמידים להכיר את תהליכי הביצוע "מבפנים", העבודה מגבירה את מידת המעורבות האזרחית שלהם ומעורבותם בקידום תהליכי שקיפות, אחריותיות ופתיחות של רשויות השלטון.
המרכז מקיים יחד עם משרד החינוך השתלמויות למורים לאזרחות במהלך השנה על מנת לחשוף את מטלת הביצוע החדשה ולהכשיר מורים להעבירה בבתי הספר, מלווה את המורים ומעניק את תשתית הידע למעקב ובקרה אזרחיים.
המיזם מוכר כאחת מ"מטלות הביצוע" שיכולים תלמידים לבצע במסגרת הבגרות באזרחות ומהווה 20% מהציון הסופי שניתן על ידי המורה.
המוניטור המקומי פועל במספר רשויות מקומיות במסגרת פיילוט ועתיד להתרחב בשנת הלימודים הבאה.
המדד הוא כלי הבוחן את תפקוד ממשלות ישראל על פי מספר קריטריונים, ובין היתר רמת המשילות של כל ממשלה, מידעת ביצוע החלטות ממשלה הנובעות מהסכמים קואליציוניים, היכולת של הדרג המקצועי לבצע מדיניות, החסמים המשפיעים עליהם וההשלכות המאקרו-כלכליות של תפקוד הממשלה.
המדד הוא אינטגרטיבי, ותהליך פיתוחו בוצע במרכז באמצעות צוות מומחים המורכב מאנשי אקדמיה מתחום המדיניות הציבורית ואנשי ממשל בעבר ובהווה.
המדד מבוסס על עבודות קודמות שנעשו בתחום, וכן על התאמה של מדדים שפותחו בזירה הבינלאומית למבנה הממשל והפוליטיקה בישראל.
במסגרת פיתוח המדד, מבצע המרכז סקר שנתי בקרב בכירים בשירות הציבורי.
סקר זה בוחן עמדות והתייחסויות מצד הדרג הביצועי לשאלת יכולות הביצוע של הממשל, ולמשקלם של חסמים שונים בפעילות המינהל הציבורי.
סקר זה משמש תשתית לעבודת המדד וכן לזיהוי וגיבוש צעדי מדיניות לשיפור עבודת הממשלה והרשות המבצעת.
בסקר האחרון שפורסם באפריל 2016, העידו בכירים לשעבר בשירות המדינה כי ועדי עובדים, נציבות שירות המדינה והבירוקרטיה הכבדה היו חסמיהם העיקריים לביצוע מדיניות ממשלתית.
המרכז עורך כנסים וימי עיון רבים בנושאי דמוקרטיה, משילות ויישום מדיניות בשיתוף פעולה עם גורמים אקדמיים, עמותות וגורמי ממשל רבים בישראל.
כנס בנושא מעמדן המשפטי והציבורי של החלטות הממשלה.
הכנס, אשר נערך בשיתוף העמותה למשפט ציבורי בראשותה של נשיאת בית המשפט העליון לשעבר, דורית ביניש, התקיים במכללה למינהל, ובו לקחו חלק אנשי ממשל בכירים, חוקרי אקדמיה מובילים, פעילים בחברה האזרחית ומציבור הסטודנטים.
החל מסוף 2015, המרכז מקיים סדרת מפגשים בלתי אמצעיים של בכירים בהווה ובעבר, מתוך המערכת הציבורית, שמשתפים את הקהל בשיחה אישית-מקצועית על חוויותיהם מתהליכי יישום וביצוע במגזר הציבורי.
מפגשים אלו מתקיימים בבית המרכז להעצמת האזרח בתל אביב, ומטרתם לקדם שיח ציבורי ותקשורתי על תהליכי יישום מדיניות במגזר הציבורי, תוך התמקדות במבנה החסמים וקשיים מערכתיים וארגוניים בהם נתקל הדובר במסגרת תפקידו.
בית הספר הצבאי לפרשים והמרכז הלאומי לרכיבה בעיר ריו דה ז'ניירו, ממוקמים יחד במתחם של כ-100 דונם באתר בשם "וילה מיליטר" (בפורטוגזית: Vila Militar), סמוך לפארק דאודורו בעיר.
מרכז הרכיבה נחנך בשנת 1922, והוא מציע שלל קורסי אימונים לצד אורוות מרווחות המכילות מאות סוסים, מתקני טיפול ומרפאות לסוסים ומכונים לחקר סוסי מרוץ והשבחתם, הכשרת פרשים, מאמנים ומטפלים ופנימייה עבורם.
המכון מעניק תואר ראשון לפרשים מאומנים, מבצע שיתופי פעולה בינלאומיים נרחבים ומארח תחרויות.
בין המתקנים המרכזיים לרכיבה המאפשרים למרכז הרכיבה הלאומי לאמן ולארח תחרויות נמצא היפודרום וכן מסלול מחופה דשא באורך 6 ק"מ שחלקים ממנו הם מסלול בתוואי הררי לאימון לתחרויות כמו קפיצה על מכשולים וגם לאימוני רכיבה צבאיים.
בית הספר הצבאי ומרכז הרכיבה האזרחי חולקים את מתקני האימון והטיפול אך הסוסים של בית הספר הצבאי משוכנים באורוות נפרדות וכן מבוצעים הפרדות נוספות בשטח.
ב-2007 הוקם סמוך למתחם עבור המשחקים הפאן-אמריקאיים היפודרום למרוצי סוסים ורכיבה אמנותית שהכיל 3,200 מקומות ביציע.
מרכז הרכיבה הלאומי בריו נבחר לארח את תחרויות הרכיבה על סוסים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) ולצורך כך שודרג המתחם.
ההיפודרום הורחב ל-14,000 מקומות המקיפים אותו מכל צדדיו לצד תוספת מבנים נחוצים נוספים.
בהיפודרום יתקיימו תחרויות הרכיבה אמנותית והקפיצות ראווה במסגרת תחרויות הרכיבה האולימפיות בעוד לתחרויות הרכיבה שחלקן נעשה בתנאי שטח הוכשרו מקומות ל-20,000 צופים במסלול הרכיבה בתנאי שטח הסמוך להיפודרום.
תחרות הקפיצות ראווה של הקרב חמש מודרני תיערך באצטדיון דאודורו הנמצא בקרבתו ומכיל 15,000 מקומות שיארח גם תחרויות נוספות.
המרכז הלאומי לירי הוקם בשכונת דאודורו שבריו דה ז'ניירו לקראת המשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בעיר ב-2007. מרכז הירי נבנה לצד מתקני ספורט נוספים כמו היפודרום עבור אותם משחקים ונכלל גם בתוכנית האירוח של אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) והמשחקים הפאראלימפיים.
המרכז החדש לא דרש שיפוץ נרחב אך דרש התאמות לשימוש לנכים שבוצעו לקראת המשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016).
המרכז כולל מספר מטווחים לשימוש בסוגי נשק שונים ויציעים שמכילים בין 500 ל-2,000 מקומות בשישה מטווחים.
מרכז האימונים משמש לאימון ספורטאים ברמה אולימפית לצד אימונים צבאיים מתקדמים המסייעים לממן את תפעול המרכז.
ליד המטווח הוקמו ב-2016 אצטדיון דאודורו ומתקנים נוספים שיארחו תחרויות במשחקים האולימפיים.
המרכז הלאומי לחינוך מדעי הוא ארגון ללא כוונת רווח הממוקם באוקלנד, קליפורניה, ומסונף לאגודה האמריקאית לקידום המדע (American Association for the Advancement of Science).
מטרתו היא להפיץ בציבור את הידע בנוגע להיבטים החינוכיים והמדעיים של מחלוקות בנושא לימוד האבולוציה ושינויי האקלים, ולספק מידע ומקורות מידע לבתי ספר, הורים ואזרחים הפועלים לקידום החינוך המדעי בבתי הספר הציבוריים בארצות הברית.
במרכז חברים 4,500 מדענים, מורים, אנשי כמורה ואזרחים ממגוון השתייכויות פוליטיות ודתיות.
המרכז מתנגד להנחלת השקפות דתיות בשיעורי מדע בבתי הספר הציבוריים של ארצות הברית, ופועל לשם כך במגוון יוזמות כגון פרויקט סטיב.
המרכז נחשב לארגון האנטי-בריאתני המוביל בארצות הברית.
בשנת 1980 החל סטנלי ויינברג, מורה בתיכון באיווה, להקים ועדות ארציות להגנה על החינוך העוסק בתורת האבולוציה, על פי דפוס הוועדות במושבות הבריטיות שלפני המהפכה האמריקאית.
מטרתן הייתה להפיץ מידע עבור המעוניינים בכך, לגבי ניסיונותיהם של בריאתנים לחדור למערכות החינוך המדעי ולפעול לשם תגובה פוליטית ברמה המקומית.
פעילות זו התפשטה לכדי פעילות התנדבותית ברוב מדינות ארצות הברית, ולשם כך הוקם בשנת 1983 המרכז, לשם הפקתו של עלון הדן בוויכוח בין הבריאתנים לאבולוציוניסטים.
בשנת 1987 התמנתה יוג'יני סקוט, בעלת תואר דוקטור באנתרופולוגיה פיזית, לתפקיד מנהלת המרכז.
NCSE מספק מידע חינוכי ומדעי בעלונים ובאתר האינטרנט שלו, בנושא אבולוציה וביולוגיה, ומסייע בתיאום פעילויות למאבק בבריאתנים.
היסטוריון המדע מייקל שרמר מתאר את אתר האינטרנט של הארגון בתור אחד מ"שני המקורות הטובים ביותר באינטרנט בנוגע לנושא האבולוציה מול הבריאתנות" (השני הוא TalkOrigins Archive) .
המרכז מתנגד לתאוריית "התכנון התבוני" ולתאוריות אחרות שמהוות גרסאות שונות של הבריאתנות.
NCSE נייטרלי מבחינה דתית, נמנע מלצדד בתומכים דתיים או אתאיסטים של האבולוציה ומשתף פעולה עם ארגונים דתיים מקומיים ולאומיים, עם האקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית ועם אגודות לאומיות שונות להוראת המדעים.
NCSE מארגן הרצאות של ביולוגים, אנתרופולוגים, פילוסופים ותאולוגים בנושאים הקשורים למדע, לאבולוציה ולחינוך.
הוא מארח כנסים ומפרסם דו"חות דו חודשיים, בהם קובצי ניתוחים מדעיים של טקסטים בריאתניים וחוברות הסברה.
בשנת 2005 סייע NCSE בתביעה במשפט "קיצמילר נגד ועדת החינוך של מחוז דובר", משפט בה נבחנה החוקתיות של לימוד הבריאתנות בבתי הספר הציבוריים, והעמיד לרשות התביעה את ספרייתו ובה חומרים עשירים בנושא הבריאתנות.
ניק מאצקה (Nick Matzke), מנהל פרויקט המידע הציבורי של המרכז, היה יועץ לתביעה והיה אחראי לגילוי ההחלפה של הביטוי "בריאתנות" בביטוי "תכנון תבוני" בטיוטות של הספר הבריאתני "על פנדות ואנשים" , גילוי שמשמעותו הייתה שהתכנון התבוני זהה לבריאתנות בהנחות היסוד שלו.
גילוי זה היה חלק מכריע בעדותה של ברברה פורסט (ממנהלות NCSE).
עדות זו צוטטה בהרחבה בפסיקתו של השופט ג'ון א.
ג'ונס השלישי השופט הפדרלי (מינוי של הנשיא הרפובליקני ג'ורג' ו.
בוש משנת 2002), שקבע כי מכיוון שהתכנון התבוני הוא השקפה דתית על ענף הביולוגיה, ואינו השקפה מדעית, אין ללמדו בבתי הספר הציבוריים, הממומנים מכספי המדינה, וזאת עקב ההפרדה בין דת ומדינה המתחייבת בחוקה האמריקאית.
בינואר 2014 סייעו אנשי NCSE לביל ניי להתכונן לעימות עם קן האם במוזיאון הבריאה בקנטקי.
המרכז הישראלי למחקר איכותני של האדם והחברה (Israeli Center for Qualitative Research of People and Societies) הוא מרכז רב תחומי העוסק במחקר, הוראה, שיתופי פעולה אקדמיים וכנסים לקידום המחקר האיכותני.
המרכז ממוקם באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
מטרתו הראשונית של המרכז היא ליצור ולבסס קהילה אינטרדיסציפלינרית של חוקרים/ות איכותניים/ות בישראל, המקיימת קשרים מקצועיים באמצעות רשימת תפוצה אימיילית, והשתתפות בימי עיון, סדנאות וכנסים.
ייחודו של המרכז הוא בכך שהוא משלב בין פעילות שמטרתה עיגון וביסוס של שיטות המחקר האיכותניות המקובלות, כמו נרטיב, סיפורי חיים או ניתוח שיח, לבין פעילות שמטרתה קידום ופיתוח של גישות מחקריות חדשניות וביקורתיות, כמו שיטות מחקר אמנציפטוריות, מחקרי פעולה משתפים, מחקר מבוסס אמנות, מחקר ויזואלי ואוטואתנוגרפיה.
בראש המרכז, שהוקם בשנת 2000 ביוזמתה של פרופ' לאה קסן במימון משותף של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ואוניברסיטת בן-גוריון בנגב, עומדות פרופ' מיכל קרומר-נבו כמנהלת המרכז וד"ר מיה לביא-אג'אי כרכזת האקדמית.
קבוצות מחקר- המרכז מקיים קבוצות מחקר טרנס-דיסציפלינריות לפיתוח דיון וידע מתודולוגי בהקשר ישראלי.
על בסיס קבוצות אלו התפרסמו אסופות מאמרים בנושאים שונים.
מתודולוגיות מחקר פמיניסטיות - הספר מתודולוגיות מחקר פמיניסטיות (2013), בעריכת מיכל קרומר-נבו, מיה לביא-אג'אי ודפנה הקר, הוא שיתוף פעולה של המרכז הישראלי למחקר איכותני והתוכנית ללימודי נשים ומגדר באוניברסיטת תל אביב, בתמיכת קרן דפנה יזרעאלי.
בספר 12 מאמרים הדנים בסוגיות, דילמות ואתגרים בבחירות האפיסטמולוגיות, המתודולוגיות והאתיות בעריכת מחקר פמיניסטי.
מבטים ביקורתיים על דירוג וכימות - קובץ מאמרים, אשר דנים בנושא המדידה, הכימות והדירוג בהקשריהם הרחבים ומתוך ראייתם כתופעות תרבותיות וחברתיות תלויות מקום וזמן.
תשומת לב מיוחדת ניתנת להקשר הישראלי ולאופנים שבהם משמשים כלים אלה למטרות של עיצוב פני החברה, ניהול ושליטה של אוכלוסיות וחלוקת משאבים או מניעתם.
עורכים יוחאי חקק, לאה קסן ומיכל קרומר-נבו (2011).
ניתוח נתונים במחקר איכותני - הספר מציע מגוון רחב של שיטות לניתוח נתונים איכותניים.
השיטות מתוארות בספר בפירוט, מודגמות ונדונות.
הספר כולל חמישה שערים: שיטות לניתוח נרטיבים, ניתוח שיח, שילוב שיטות כמותניות ואיכותניות, מנתונים לתאוריה וכן שער קצר המציג ודן בדילמות אתיות ומתודולוגיות.
בנוסף כולל הספר מילון מושגים.
עורכות לאה קסן ומיכל קרומר-נבו (2011).
סוגיות במחקר נרטיבי - חוברת בעריכת עמיה ליבליך, איתן שחר, מיכל קרומר-נבו ומיה לביא-אג'אי העוסקת בשתי סוגיות מרכזיות במחקר נרטיבי: הגדרה של תבחיני איכות ואתיקה.
החוברת היא תוצר של שתי קבוצות עניין שהתקיימו במסגרת איגוד החוקרים האיכותניים ודנו בנושאים אלו במהלך תקופה של שלוש שנים.
מדברים בריאות - DIPex BGU - המרכז הישראלי למחקר איכותני חבר ברשת בינלאומית DIPEx International (חיבור לאתר של הרשת), המאגדת מרכזי מחקר שמטרתם ליצור משאבים אינטרנטיים בנושאי בריאות וחולי, המבוססים על מחקר איכותני.
המחקרים עושים שימוש בשיטה, אשר פותחה באוניברסיטת אוקספורד, וכוללת ראיונות נרטיבים עם אנשים המתמודדים עם מחלה או מצב בריאותי מסוים, ניתוח תמטי של ראיונות אלו והצגת עיקרי הממצאים ביחד עם קטעי וידאו ואודיו באתרי אינטרנט ייחודים.
סיכומי הממצאים מספקים תמונה כוללת של מגוון חוויות התמודדות עם מצבי מחלה בעוד קטעי הווידאו מדגימים את הנאמר בסיכומים במילים של האנשים עצמם.
המטרה של DIPEx International היא לקדם את המחקר האיכותני בתחום הבריאות, להרחיב את השיח הציבורי ולהציב במרכזו את קולותיהם וחוויותיהם של אנשים המתמודדים עם מצבי בריאות וחולי שונים.
יצירת אתרי אינטרנט על בסיס מחקרים איכותניים קפדניים מאפשרת להציג את הטווח הרחב של חוויות אישיות של בריאות וחולי, ולספק ידע ותמיכה לחולים, למעגלי התמיכה שלהם ולאנשי מקצועות הרפואה.
הכנס הדו שנתי האינטרדיסציפלינרי למחקר איכותני
המרכז הישראלי למחקר איכותני עורך כנס רב משתתפים מדי שנתיים, בהשתתפות חוקרים וסטודנטים מכל המוסדות האקדמיים בישראל.
המרכז עורך קורסים שנתיים במחקר איכותני לתלמידי דוקטורט.
הקורסים מקנים למשתתפים ידע מתודולוגי ברמה גבוהה בהתבסס על היכרות עם התאוריה והאפיסטמולוגיה של הפרדיגמה המחקרית האיכותנית וגישות מרכזיות בפרדיגמה זו.
כמו כן, עוסקים הקורסים בפרקטיקות מתודולוגיות כגון בחירת נושא המחקר ועיצוב שאלת המחקר, בחירת אוכלוסיית המחקר, ראיונות, תצפיות, איסוף טקסטים ויומן חוקר, שיטות ניתוח נתונים, אתיקה וכתיבה.
פורום הדוקטורנטים כולל מפגשים המיועדים לתלמידי דוקטורט, החוקרים בגישה האיכותנית, ממגוון דיסציפלינות ומכלל המוסדות האקדמיים.
במהלך המפגשים מציגים חוקרים וחוקרות מובילים בתחום היבטים תאורטיים ופרקטיים בעריכת מחקר איכותני.
המרכז עורך מדי שנה כ-2 סדנאות לשימוש בתוכנת אטלס לניתוח נתונים וכן מקיים סדנאות חד פעמיות בנושאים מגוונים.
ספריית המרכז כוללת עבודות מחקר איכותניות למאסטר ולדוקטורט שנכתבו בישראל במגוון דיסציפלינות ומוסדות אקדמיים.
מטרת הספרייה לאפשר לחוקרים וסטודנטים נגישות לעבודות שנכתבו בשיטות איכותניות שונות, המרוכזות תחת קורת גג אחת.
קטלוג העבודות מופיע באתר המרכז.
המרכז הלאומי לאמנות, טוקיו (ביפנית: 国立新美術館) הוא מוזיאון גדול ברובע מינאטו שבטוקיו, בירת יפן.
המוזיאון, המשתרע על פני 47,96 מ"ר, מציג מבחר אמנותי של יצירות אמנות מתרבות יפן מתקופות שונות.
האדריכל של מבנה המוזיאון היה קישו קורוקאווה (Kisho Kurokawa).
למוזיאון אין אוסף קבוע ולמעשה הוא מתפקד כגלריה בה מוצגות תערוכות חיצוניות.
המרכז הלאומי להוריקנים של ארצות הברית הוקם ב-1965. המשרד הראשי ממוקם באוניברסיטת פלורידה הבין-לאומית (FIU) שבמיאמי.
המרכז הוא חטיבה של שרות מזג האוויר הלאומי האחראית על ניטור וייצור תחזיות על מערכות מזג אוויר בחוגים בתחומים בין קו האורך 0 (Prime meridian) לבין קו האורך 140 מערב (140th meridian west) וקו הרוחב 30.
יחידת ה "Tropical Analysis and Forecast Branch (או TAFB)" מוציאה תחזיות ועדכוני מזג אוויר ימיים שוטפים.
לחטיבה אגף טכנולוגיה בשם "Technology and Science Branch" המבצע אינטגרציה עם טכנולוגיות חיצוניות והטמעתם בארגון.
יחידת ה "Chief, Aerial Reconnaissance Coordination, All Hurricanes" (או CARCAH) מוציאה מטוסים למחקר ותפעול אל תוך ציקלונים בזמן עונת ההוריקנים האטלנטית (Atlantic Hurricane Season) וכן באירועי מזג אוויר קיצוניים כמו סופות שלגים ומערבולות פולאריות קשות.
המרכז הישראלי לחדשנות בחינוך הוא ארגון חינוכי ייחודי שהוקם במטרה לגשר על פערים בכל הנוגע לכישורי שפה בעיקר בקרב תלמידים מקהילת יוצאי אתיופיה בישראל, וזאת באמצעות שינוי שיטת ההוראה ויצירת תרבות בית ספרית כוללת המקדמת לימודים, אוריינות וטיפוח הקריאה והכתיבה.
המרכז הישראלי לחדשנות בחינוך נוסד ב-2004 והחל לפעול תחילה בנתניה בשכונה שבה אחוז גבוה של יוצאי אתיופיה.
התוכנית הייחודית שפותחה מחזקת את התרבות הפדגוגית וכישורי השפה, תוך מתן דגש למנהיגות קהילתית, גישור בין בית הספר לבין משפחות התלמידים והתמקצעות של הצוות החינוכי.
בין היתר, על מנת לפתח אהבה לקריאה וכתיבה, מכניסים לכל כיתה כ-1,000 ספרים ומעודדים את התלמידים לקרוא בכל יום.
בכך, תורמת התוכנית להעלאה משמעותית בהישגים בכישורי השפה של כלל התלמידים בכיתה.
חלק בלתי נפרד מהתוכנית כולל לימוד על ההיסטוריה, התרבות והמנהגים של יהודי אתיופיה.
מנכ"ל המרכז הוא דן פוטרמן, היא נתמכת על ידי הפדרציות היהודיות בארצות הברית וקרן מוריה ופועלת כיום בתל אביב, פתח תקווה, ראשון לציון, נתניה, חדרה, אור יהודה, כפר יונה, רחובות, ראש העין, רמלה, לוד ואשקלון.