tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פצעים וחתכים- מטופלים בעזרת סולנום המונח על החתך עצמו בעוד שגימנוספוריה הטרופלה- עץ אפריקאי קוצני- עוזר להגלדה אחרי טקס ברית המילה.
המודעות להיגיינה בקרב אנשי המסאי נמוכה יחסית למערב, למרות שהיא במגמת עלייה.
השפעת החברה העירונית אמנם שולחת את אותותיה- בעיקר בכפרים הקרובים לערים- אך בקנה מידה קטן.
הרגלי הניקיון בשבט המסאי שונים מבמדינות המערב- לא נהוג לשטוף ידיים לפני הארוחה ואם כן, שוטפים במים בלבד ללא סבון.
כלי האוכל עשויים חומרים מתכלים ונהוג לנקות אותם בעשן של עץ מסוים המפיץ ריח טוב.
את הצרכים עושים בצדי הדרך ולרוב ללא שימוש בנייר או במים.
המקלחת נערכת לרוב בנהר או נחל קרוב בעזרת כלי קטן בו נעזרים על מנת לשפוך מים על הגוף ובעזרת סוג של סבון שמכינים מעץ מקומי בשם איצ'יקו.
רוב בני המסאי מתקלחים אחת למספר ימים עד שבוע.
תינוקות בשבט המסאי נולדים בעזרת מיילדות המתפקדות במקצוענות תחת תנאי היגיינה קשים.
ברוב מוחלט של הכפרים לא ניתן למצוא משככי כאבים, מים זורמים או אלכוהול לחיטוי הסכין החותכת את חבל הטבור.
המיילדות מנקות את האם והתינוק בעזרת חתיכת שמיכה טבולה במים.
לדוגמה, התארכות הלידה או לידת עכוז, גורמים לרוב למוות של האם, העובר או שניהם.
גם לפני הלידה נשקפות לאם וילדה סכנות שונות.
עשבים מקומיים לעיתים מתבררים כרעילים לעובר ומהווים גורם שכיח להפלות.
הנשים המסאיות גוזזות את שערן כבר מילדות ולאורך כל ימי חייהן.
פעולת גזיזת השיער לוקחת חלק בטקסי מעבר שונים ומהווה סמל בתרבות המסאי להתחלה חדשה ולמעבר לפרק חיים חדש.
אף על פי כן נראה כי אחד ממקורותיו של אחד מסימני ההיכר הבולטים של בני ובנות שבט המסאי טמון דווקא בטעמים היגייניים.
בעקבות חוסר הנגישות הכלכלית והפיזית לחומרי ניקוי כימיים כשמפו, מהווה מנהג גזיזת השיער מענה חלקי לבעיית אחזקת השיער בחיי הכפר, ולעיתים אף מונע באופן מוצלח זיהומים שונים העלולים להתפתח על ראשי הנשים בהיעדר ניקוי ראוי.
לעומת הנשים הגוזזות את שערן כבר מילדות לאורך כל חייהן, לגברים דווקא מותר לגדל שיער החל מגיל 15 בהפכם ללוחמים, והדבר מעיד על בגרות.
במקרה שהחליט אחד הנערים לגדל את שערו אין הוא שוטף אותו אלא משמן אותו בשומן עיזים ומסדר אותו בצורת ראסטות.
משעברו הנערים את שלב הלוחמים והיו לגברים בוגרים הם חוזרים ומגלחים את ראשיהם.
ניקוב האוזנים הוא חלק משמעותי בתרבות המסאית.
החורים מתחילים כחורי סיכה קטנים באוזני הילדים.
מחוררים את התנוך בעזרת קוצים, ללא חיטוי.
משמחלימה האוזן מכניסים מקל צר, ואז מקלות גדולים יותר, פקק שעם ותכשיטים כבדים, עד שהתנוך מגיע לכתף, מה שנחשב אורך מושלם.
החורים הגדולים נחשבים יפים ומעידים על חוכמה.
נהוג לקשט אותם בחרוזים ושרשראות בעיקר בטקסים.
קעקועים הם חלק חשוב בתרבות המסאית.
לחיים שמנמנות אינן נחשבות יפות בעייני המסאים ולכן נהוג לקעקע עיגולים על הלחיים שישמרו עליהן רזות.
הקעקועים נעשים כבר בגיל ילדות באמצעות חוט ברזל מלובן במדורה, ללא חיטוי.
במקרה של הסתבכות וכאב משתמשים בתרופות המקומיות.
תזכר (געז: ተዝካር) נקרא גם קורבן (ቍርባን) הוא שמו של טקס אזכרת הנפטר בתרבות החבשית, שמקורו עוד לפני הגעת הנצרות לאתיופיה.
אצל הנוצרים החבשים התזכר נערך ביום הארבעים ממותו של אדם, כיוון שהאמונה גורסת כי ביום זה נשמת האדם עומדת בפני האל.
התזכר נערך במקום קבורת הנפטר ובו משתתפים קרוביו.
תזכר נוסף נערך לאחר שמונים יום, חצי שנה ושנה לאחר התזכר הראשון.
בקרב הכמנתים הטקס נערך תוך מספר חודשים מאז שהאדם נפטר.
בטקס עצמו הכהנים מתפללים לאלים ובעיקר לאל מזגה כדי שנשמת הנפטר תיכנס לגן עדן.
לאחר מכאן נערכת סעודה גדולה, שבמהלכה האורחים מתפללים גם הם בזכות הנפטר.
כמו כן כל שנה מאז התזכר מצוין יום השנה לטקס המכונה "עמתת", טקס זה נערך במשך עשרות שנים לאחר שהאדם נפטר ומצוין במקום קבורת הנפטר.
אצל ביתא ישראל התזכר הוא בגדר חובה ונערך לראשונה לאחר שחלף שבוע מאז נפטר האדם, תזכר נוסף נערך שנה לאחר הראשון.
התזכר עצמו הוא למעשה סעודה לעילוי ותיקון הנשמה.
נהוג לשחוט קורבן לסעודה, אך אם הדבר אינו מתאפשר מוותרים על כך.
בני המשפחה מתכנסים ונערכים לאורחים שיגיעו ומכינים אוכל ושתייה למענם, לכהנים מוקדש שלחן והם מתפללים למען נשמת הנפטר וקוראים בעיקר מספר תהלים ומצוואת אברהם.
אין עורכים תזכר למנודה, מומר, ערל ולסוטה.
בעבר היה נהוג לא לערוך תזכר לאדם שלא עבר וידוי אצל הכהן.
בביתא ישראל קיימים שני חגים שבהם יש את המילה תזכר: הראשון הוא תזכר לכל דבר המכונה תזכר אברהם וחל בכ"ח באלול והוא טקס למות שלושת אבות שבו קוראים בצוואת אברהם, יצחק ויעקב.
החג השני מכונה אף הוא תזכר אברהם חל בא' בתשרי והוא יום זיכרון לעקדת יצחק.
בקרב יוצאי אתיופיה בישראל נשמר התזכר תוך שילובו עם טקס האזכרה של היהדות הרבנית.
תזיזו ת'רגליים 2 הוא סרט אנימציה ממוחשבת שיצא לאקרנים בשנת 2011, ומשמש כסרט ההמשך לסרט "תזיזו ת'רגליים".
הסרט בוים והופק על ידי ג'ורג' מילר.
הפינגווין ממבל, שהראה לממלכת הפינגווינים הקיסריים את כישרונו בריקוד נהיה אבא.
בנו-אריק עצמאי בדיוק כמו אביו, רק בדרך שלו.
אריק פעם אחת ניסה לרקוד ואז הצאצאים הקטנים צחקו עליו ומאז אריק לא רוצה יותר לרקוד.
במקביל רמון, חברו של ממבל עוזב את הפינגווינים הקיסריים והולך לאדמות של הפינגווינים האדליים.
אליו מצטרפים אריק, אטיקוס ובודיסאה.
כשהם מגיעים לשם מפתיע אותם ממבל שרואה שאריק פתאום שם את סוואן המעופף כמודל לחיקוי שלו, ומאמין בשיטה שלו-לרצות ולקבל את זה.
ממבל לוקח את הילדים הביתה כשצצה לפניו בעיה- קרחון ענקי נפל וחסם את דרכי היציאה מממלכת הפינגווינים הקיסריים.
ממבל חייב לדאוג לאוכל שלהם ולדאוג שבסוף כולם יצאו.
זמן מה לאחר מכן ממבל קורא לפינגווינים האדליים שבראשם הגורו וסוואן.
הם מתחילים לרקוד סטפס כדי להזיז את השלג בשביל שהוא יפול ויזיז את הקרחון, אך ממבל מבין שכוחם לא יספיק ואז הוא קורא לשבט של פילי ים ענקיים שבאים לעזרתו.
הם מצליחים להפיל את השלג, וכך יוצאים כל שאר הפינגווינים הקיסריים.
בסופו של הסרט אריק רוקד ושר וכל חבריו מצטרפים אליו.
ממבל- הפינגווין המרקד, אביו של אריק.
גלוריה- אשתו המזמרת של ממבל אימו של אריק.
אריק- בנם של גלוריה וממבל.
הגורו- פינגווין רוחני שחי עם הפינגווינים האדליים שמביא אליהם את סוואן.
סוואן- ציפור מעופפת שכולם חושבים שהוא פינגווין שיודע לעוף אך בסוף הסרט הוא מודה שהוא לא פינגווין.
רמון- פינגווין אדלי וחברו הטוב ביותר של ממבל.
אטיקוס- חברו הטוב של אריק ושל בודיסאה.
בודיסאה- חברתו הטובה של אריק, ושל אטיקוס.
ראמון, לאבלייס - רובין ויליאמס
סוון הגדול (תוכי ים) - האנק עזריה
בריאן מלך החוף - ריצ'רד קרטר
ניהול התזונה הצבאית היא מטלה לוגיסטית אשר ההתמודדות איתה שונה בין צבאות ולאורך ההיסטוריה.
אספקת מזון היא קריטית במיוחד במהלך לחימה.
התזונה הצבאית תפסה מקום מהותי החל משחר ימי ההיסטוריה הצבאית.
הסופר הרומאי וגטיוס כתב כי "בכל מסע יש נשק אחד בעל עוצמה: כמות מספקת של מזון לכוחות הצבא שלך, כי העדר אספקה תשמיד את הצבא".
בעת העתיקה התבססה התזונה הצבאית על שימוש בשדות האויב והאכלת הכוח הצבאי מהתפוקה החקלאית שגדלה בשדות אלו.
בעת קיום מצור על עיר מרוחקת ממיקום הכוח הצר, היה השימוש בשדות הכרח שהיה יכול לקבוע את גורל המלחמה.
לעיתים רבות היו תושבי העיר שורפים את השדות שמחוץ לעיר ומשמידים את התבואה החקלאית, על מנת למנוע את צבא האויב מלהתקיים על מזון זה, ולהקשות עליו את הלחימה באזור המרוחק מהשטח הטריטוריאלי שלו.
אפשרות אחרת להאכלת הצבא הייתה בשימוש במקורות מזון מבעלי ברית סמוכים.
אימפריות מאוחרות יותר, כמו האימפריה הרומית, החלו לשנע מזון בשיירות מסודרות אל קו האש.
מקור המזון היה משטחים שבבעלותם או בבעלות בעלי בריתם.
ככל שגדלה והשתכללה יכולת השינוע, כך היו גדלים סיכויי הצבא להמשיך בלחימה ממושכת ולהביא לניצחון.
חבלה ושיבוש השיירות היו בין הפעולות הנגדיות שביצע הכוח המותקף.
בשלב זה התפתח עולם הלוגיסטיקה בצבאות בעולם, לדאוג לאספקה יעילה של הכוחות הלוחמים במזון לצד תחמושת, בייחוד כאשר החילות מתקדמים וקווי האספקה מתארכים.
תפריט המזון הרומי בשעת מלחמה או בעת מסע, היה מצומצם למינימום הנדרש.
על פי ממצאים ארכאולוגיים ועדויות ספרותיות הוא הכיל דגים, עופות, חזירים, בקר וצאן.
המרכיב המרכזי היה לחם, שלרוב נטחן ונאפה על ידי החיילים עצמם.
כתוסף ותיבול השתמשו בגבינה, ירק, חומץ, מלח ושמן.
סך מנת המזון היומית של החייל הרומי הייתה כ-850 גרם חיטה, וכ-500 גרם משאר מצרכים.
בזיזת שדות הייתה פעולה נפוצה לכל אורך ההיסטוריה הצבאית, והייתה בשימוש להאכלת הצבא בעיקר לאורך קו המסע של הצבא עד בואו למקום הלחימה.
בצבאות עתיקים מקובל היה כי גדודים שהיו עוברים בתוך שטחים שבגבול הטריטוריה שלהם, בין אם בשטחי כיבוש ובין אם בשטחים מקוריים, היה על תושבי המקום לספק את מזון החיילים.
בתקופה המודרנית התבססה התזונה הצבאית על אספקה סדירה של הצבא, הן בימי שגרה והן בימי לחימה.
בהמשך אף הוקמו מטבחים צבאיים.
בארצות הברית הגדיר הקונגרס הקונטיננטלי ב-1775 הקצבת מזון לחיילים שכללה בין השאר לחם, בשר, ירקות כגון אפונה או שעועית, חלב ואורז (וכן נרות וסבון).
בעקבות מקרי מוות של חיילים מתת-תזונה ומחלות כמו צפדינה נוספו לתפריט כרוב כבוש, ירקות נוספים, חומץ, בירה וסיידר.
לאור אמרתו כי "הצבא צועד על קיבתו" הציע נפוליאון ב-1795 פרס כספי על מציאת דרך לשימור אוכל והעניק אותו בינואר 1810 לקונדיטור ניקולא אפר.
באותה השנה פיטר דיורנד המציא עטיפה מתכתית שהחליפה את בקבוקי היין בהם השתמש אפר ופתחה אפשרות לשימורים ניידים.
תחילה השתמשו בעטיפות שכללו עופרת רעילה ועם הזמן עברו לפלדה מיוחדת.
במהלך מלחמת העולם השנייה גיבשה קבוצת פיתוח בצבא האמריקאי בראשותו של פרופסור ג'ורג' דוריו שיטות חדשות לאספקת מזון לחיילים בחזית שהתבטאו בין השאר בפיתוח אריזות מנות הקרב הראשונות שכללו בשר, מאפה יבש, שקית עם תרכיז להמסה, סוכרייה, מסטיק, סיגריות ומארז נוח להובלה ופירוק.
תזונה מגדרית היא תחום חדש במדע אשר בוחן את ההבדלים התזונתיים באופן מגדרי.
התחום בוחן את ההבדלים בין נשים וגברים בנושאים שונים כגון צריכת מזון, דימוי גוף, אזורי צבירת שומנים, מבנה גוף והשפעה הורמונלית על צריכת מזון.
ההבדלים הפיזיולוגיים, הביולוגיים והאנטומיים בין נשים וגברים משמעותיים כמעט בכל מערכות הגוף.
לכן יש טעם לחקור גם התאמה תזונתית לכול מגדר.
תפריט אופטימלי צריך להתייחס למאפייניו השונים של האדם, כמו גילו ומצבים פיזיולוגיים אחרים כמו הנקה, הריון או פעילות גופנית עצימה.
תחומים חדשים כמו רפואה מגדרית ופרמקולוגיה מגדרית בוחנים מחדש את השפעות הרפואה על פי מינו הביולוגי של האדם.
העובדה כי מחקרים נעשים בעיקר על גברים דורשת התייחסות.
יש לבחון מחדש את הטיפול כיוון שמערכות הגוף מושפעות ממין האדם.
לנשים יש בממוצע כ- 10% יותר שומן מגברים עבור אותו BMI, (אינדקס מסת הגוף, נוסחה המביאה בחשבון את גובה האדם ומשקלו: חלוקת משקל הגוף בק"ג, בריבוע הגובה במטרים).
שיעור גבוה של רקמות שומן בגוף מגביר את הסיכון לבעיות רפואיות כמו כולסטרול גבוה, בעיות מפרקים, ליקויי יציבה וכאבי גב תחתון בקרב שני המינים .
ישנן גם מחלות שקשורות למיקום שונה של הצטברות השומן בגוף.
בקרב גברים ההשמנה האופיינית היא בפלג גוף עליון (בטן וחזה), תופעה המכונה השמנת תפוח או השמנה אבדומינלית.
נשים צוברות שומן בפלג גוף תחתון (עכוז וירכיים), מה שמכונה השמנת אגס או השמנה גלוטאלית.
קיים קשר בין השמנה בפלג גוף עליון למחלות לב וכלי דם וסוכרת מבוגרים.
לא ידוע על מחלות שאופייניות להשמנה בפלג גוף תחתון.
רמה גבוהה של חומצות שומן רוויות מעלה את הסיכון לשברים על רקע אוסטיאופורוזיס בקרב מבוגרים, בעיקר בנשים לאחר גיל המעבר.
פיזור השומנים בגוף מתחיל כבר בגיל ההתבגרות, בבנים- פעולה מוגברת של בלוטת יותרת המוח גורמת ליצור של הורמוני מין כמו טסטוסטרון הנוצר באשכים וסומטוטרופין הנוצר בבלוטת יותרת המוח.
שינוי פיזיולוגי זה מוביל לגדילה של הגוף הבאה לידי ביטוי בעליה של מסת שריר ועיבוי עצמות.
עם העלייה במשקל עולה גם מסת השריר, העלייה במסה נובעת מהגדלת סיבי השריר (היפרטרופיה) ולא מעליה במספר סיבי השריר (היפרפלזיה).
בקרב בנות מסת השריר מגיעה לשיאה בגיל 16–20, בקרב בנים בגיל 18–25. ניתן להשפיע על עליה במסת השריר בעזרת תזונה נכונה ופעילות גופנית.
להתפתחות הפיזיולוגית ואנטומית השלכות על התזונה כיוון, שהמתבגר נזקק לכמויות גדולות של מזון.
בבנות- בלוטת יותרת המוח גורמת ליצור מוגבר של אסטרוגן הנוצר בשחלות והורמון גדילה (GH).
נשים מועדות לפתח הפרעות אכילה יותר מגברים.
העיבוד הוויזואלי של מזון שונה בין המינים.
נשים מגיבות חזק יותר למראות ויזואליים של מזון ובעיקר לסוג העתיר בשומן.
בקרב גברים יש פעילות מוחית מוגברת במצבי רעב.
ייתכן וההבדלים נובעים בין השאר מתהליך החיברות של נשים המתעסקות יותר בהיבטים תזונתיים ודימוי גוף.
ישנם הבדלים מגדריים בנוגע לצריכת מזון, הכנסה קלורית וגישות כלפי מזון כתוצאה מנורמות חברתיות ותרבותיות.
על פי הנורמה המקובלת בחברה המערבית, יופי נשי מזוהה לעיתים קרובות עם רזון, כתוצאה מכך נשים מודאגות יותר מגברים לגבי משקלן ומקנות חשיבות רבה יותר לדיאטה בריאה.
נשים באופן מסורתי מופקדות על תזונת המשפחה, וגם כיום הן לעיתים קרובות אַמוּנוֹת על קניית ובישול האוכל למשפחה.
מאכלים מסוימים מתוייגים כגבריים או נשיים.
לתהליכי החיברות משקל מכריע בבחירת מזון, בהעדפה ייחודית לטעמים ולסוגי מזון שעוברים מדור לדור.
גברים שצורכים יותר פחמימות וחלבונים מנשים, מרבים באכילת בשר אדום, תפוחי אדמה, לחם ואלכוהול, ואוכלים פחות פירות, ירקות, דגים, עוף, גבינה ומתוקים לעומת נשים שירבו באכילה מסוג זה.
העדפת טעמים מתחילה בילדות, ויש שמקדימים אותה לתקופת ההנקה, כלומר האם המניקה מעצבת דפוסים לוולד.
בהמשך הילד מתנסה ומושפע ממאכלים מסורתיים המוגשים לו, ומושפע מן התרבות לה נולד.
ילדים מקטלגים מאכלים מסוימים על פי מגדר וגזע.
ההיסטוריה של המין האנושי החלה באפריקה לפני כ- 7 מיליוני שנים.
רוב האנושות עד לפני כ-13,000 שנים התקיימה בחברות ציידים-לקטים.
החברות הללו ניזונו מצמחים שאספו וליקטו ומבעלי חיים שצדו.
בחברת הציידים-לקטים חלוקה מגדרית של איסוף המזון.
הגברים עסקו בעיקר בציד ונעדרו מהבית לתקופות ארוכות.
הנשים ליקטו קטניות, ירקות, זרעים ופירות בסביבתן הקרובה, מה שאפשר להן להפנות את תשומת לבן לגידול וטיפוח הילדים.
מאוחר יותר התפתחו חברות חקלאיות שבייתו צמחים ובעלי חיים ועברו למגורי קבע.
מגורי הקבע של היישובים החקלאיים אפשרו צבירת רכוש וקרקע.
המהפכה התעשייתית שהתרחשה לאחר המהפכה החקלאית התאפיינה בהגירה מן הכפר לעיר ובשינויים במבנה המשפחה.
בעקבות השינויים החברתיים והכלכליים נשים החלו לצאת לעבוד אך עדיין נתפסו כמטפלות הראשיות בילדים וכאחראיות על משק הבית.
כיום ניהול משק הבית כולל גידול ילדים, ניקיון, כביסה ובישול.
מטלות אלה בדרך כלל מופקדות בידי האישה.
היא דואגת לקניית המזון והיא אחראית על התזונה בביתה.
כלומר היא מחליטה על מרכיבי המזון של משפחתה.
באזורים רבים בעולם ניתן לראות כי יש הזנחה תזונתית והפקרת ילדים למוות עקב סיבות מגוונות.
בסין למשל יש הגבלת ילודה עקב הסכנה להתפוצצות אוכלוסין וקיימת העדפה ברורה לבנים כדי שיוכלו לסייע בפרנסת המשפחה.
התופעה של רצח תינוקות ממין נקבה והפלות מכוונות של תינוקות ממין נקבה, בשילוב הזנחה רפואית ותזונתית גורמת לפער מספרי בין המינים.
התופעה קיימת באזורים רבים בעולם: מזרח תיכון, צפון אפריקה, מזרח אסיה ודרום אסיה.
שתי מדינות בולטות בהיקף התופעה הן הודו וסין.
האפליה נגד הבנות נובעת מתפיסה תרבותית פטריארכלית- מסורתית על פיה בנים תורמים יותר למשק הבית ולכן לבנים כדאיות כלכלית גבוהה יותר.
הבנות לעומת זאת הן נטל כלכלי על המשפחה כיוון שצריך לדאוג להן לנדוניה לפני נישואיהן והן עוברות לגור בבית הבעל.
עניין זה גורם להזנחת הבנות באופנים שונים הכוללים מניעת טיפול רפואי בעת הצורך וליקויים באספקה תזונתית הולמת.
בשנת 2010 דיווח האו"ם כי רצח תינוקות, הפלות והזנחה הובילו למחסור של 96 מיליון נשים באסיה.
הפער בין בנים ובנות בלידת תינוקות במזרח אסיה הוא הגדול בעולם, 119 לידות של בנים על כל 100 לידות של בנות.
הממוצע העולמי לעומת זאת עומד על 107 לידות של בנים לעומת 100 לידות של בנות.
תזכורות הוא יישום במערכת ההפעלה iOS שמאפשר למשתמשים ליצור תזכורות ורשימות לעצמם.
היישום נוסף במערכת ההפעלה iOS 5 למכשירי הiOS, ובמערכת ההפעלה OS X 10.8 "Mountain Lion" למחשבי המקינטוש.
היישום יכול ליצור כמה רשימות של תזכורות שנוצרו על ידי המשתמש.
לכל תזכורת יש כותרת והיא יכולה להיות מסומנת כ"מבוצעת" ואז היא אוטומטית מוסתרת.
בנוסף לכך, כל תזכורת יכולה להיות בעלת האפשרויות הבאות:
שעון שמצלצל בזמן מסוים ובתאריך מסוים שנקבעו.
הצלצול יכול לחזור כל יום, שבוע, שבועיים, חודש או שנה.
התרעה שמופעלת בעת עזיבת תחום מסוים ("כשאני יוצא מהמסיבה" או "כשאגיע הביתה").
במערכת ההפעלה iOS 5, נוספה מערכת הזיהוי הקולי Siri.
בעקבות כך, הפעולות הבסיסיות במכשיר יכולות להתבצע באופן קולי על ידי המשתמש.
לדוגמה, המשתמש יכול לבקש מ-Siri ליצור תזכורת בשעה מסוימת, על ידי נתינת הפקודה: Remind me at 7 o'clock pm to go to the party., והתזכורת תיווצר; או תזכורת בעזיבה או הגעה אל מקום מסוים על ידי הפקודה: Remind me to go to the supermarket when I leave my home.
כדי לאפשר את האפשרות של תזכורת כאשר משתמש עוזב או מגיע אל מקום מסוים, יש להפעיל שירותי מיקום ליישום התזכורות, אחרת היישום לא יוכל להזכיר למשתמש.
תזונה טבעונית היא תזונה אשר אינה כוללת מוצרי מזון שמקורם מן החי כלל.
תזונה כזו מבוססת ברובה הגדול על מזונות צמחיים, כגון פירות, ירקות, גרעינים, אגוזים, דגנים וקטניות, אך יכולה גם לכלול מזונות מממלכת הפטריות, כגון פטריות, כמהין, ושמרים.
אנשים אשר מאמינים בדרך תזונה זו, אינם צורכים מזונות אשר מקורם מן החי כגון בשר, דגים, מוצרי חלב וביצים, ולרוב נמנעים גם מדבש.
מניעיהם של אנשים לאימוץ תזונה המבוססת על מזון מן הצומח מגוונים וכוללים שיקולים מוסריים, סביבתיים, תרבותיים ודתיים.
בין המניעים הנפוצים ניתן למנות תחושות של חמלה ורחמים כלפי בעלי חיים, התנגדות לניצולם בתעשיות המזון, וכן תחושת גועל או רתיעה מאכילת מזונות שמקורם ביצורים חיים.
מניעים נוספים כוללים תפיסות סביבתיות, כגון שאיפה לצמצום הפגיעה במערכות אקולוגיות והפחתת טביעת הרגל האקולוגית, וכן רצון לצרוך מזון הנתפס כבר-קיימא יותר.
מניע בריאותי לאימוץ לתזונה טבעונית כולל שאיפה לשמירה על הבריאות הכללית באמצעות אורח חיים נתפס כבריא יותר, וכן התמודדות עם מצבים רפואיים קיימים כחלק מגישה טיפולית או מניעתית.
צריכת מזון לא מעובד או מעובד מינימלית
תחת ההגדרה תזונה טבעונית עשויים להיכלל דפוסי תזונה מגוונים, שלהם השפעות שונות על בריאות האדם.
חלק מהאנשים הניזונים מתזונה טבעונית מאמצים דפוס תזונה המבוסס בעיקר על מזונות מן הצומח שאינם מעובדים או שעובדו במידה מועטה, דפוס אשר במחקרים שונים נקשר למדדים בריאותיים מיטיבים.
תזונה טבעונית המבוססת על מאכלים צמחיים מלאים, מזוהה עם מקור סיכון נמוך יותר למגוון של מחלות כרוניות, כגון, סרטן המעי הגס, סוכרת מסוג 2, ומחלות לב.
בתזונה טבעונית מאוזנת רכיבי התזונה מהצומח ממלאים את מקומם של רכיבי התזונה מהחי, למעט ויטמין B12 שלא נמצא בצומח, ויש להשלימו על ידי צריכת מזונות המועשרים בוויטמין זה או בתוסף תזונה.
במאמר סקירה שהתמקד בטבעונים נמצא קשר מובהק בין תזונה טבעונית לבין סיכון מופחת להיארעות כללית של סרטן, בהשוואה לאוכלי מזון מן החי.
עם זאת, ממצא זה התבסס על מספר מצומצם של מחקרים, ולא נמצאה ירידה מובהקת בסיכון להיארעות של סוגי סרטן ספציפיים, וכן לא הודגמה ירידה מובהקת בתמותה מסרטן או בתמותה מכלל הסיבות.
נמצא כי הסיכון של טבעונים לפתח סוכרת מסוג 2 נמוך ב-62% לעומת תזונה הכוללת בשר.
עוד נמצא כי תזונה צמחונית (הכוללת מוצרי חלב וביצים) קשורה להפחתה של 38% בסיכון לסוכרת מסוג 2 בהשוואה לאוכלי בשר.
חלבונים הם מבנים המורכבים מחומצות אמינו ומהווים את המרכיב העיקרי של התא..
חלבון מלא פירושו חלבון המכיל את כל תשע חומצות האמינו החיוניות, מתוך עשרים חומצות האמינו המרכיבות את החלבונים.
תשע חומצות האמינו נחשבות לחיוניות משום שהגוף לא יכול לסנתז אותן באופן עצמאי, וחייב לקבלן ממזון.
בעוד שבעבר היה מקובל לחשוב שישנו קושי בצריכת כמות מספקת של חלבון במסגרת דיאטה טבעונית, כיום מחקרים המדעיים מוכיחים שתזונה המשלבת מספר מקורות חלבון מן הצומח עשויה לספק את צורכי החלבון של אדם בריא.
ויטמין B12 הוא קבוצה של תרכובות אורגניות המכילות קובלט המיוצרות על ידי חיידקים השייכים למערכות טקסונומיות שונות.
חיידקים אלה נפוצים בקרקע ובמעי הגס של יונקים.
בעלי חיים הנחשבים לצמחוניים, מקבלים B12 מצמחים נמוכים שגדלו בקרקע עשירה בחיידקים המייצרים את הוויטמין בקרבת השורשים.
הצמחים סופגים את הוויטמין מן החיידקים.
מקור נוסף של הוויטמין הוא המיקרוביוטה של המעי הגס.
עם זאת, ביוכימאים רבים מסכימים כי צמחים מחקלאות תעשייתית בה ישנו שימוש נרחב בחומרי הדברה אנטי-בקטריאליים, אינם מכילים כמות מספקת של ויטמין B12 הדרוש לבני אדם.
ישנם בני אדם, גם כאלה שאינם צמחונים או טבעונים, הסובלים מחוסר בוויטמין זה, בין אם כתוצאה מצריכה לא מספקת או מספיגה מועטה.
בעיות בספיגת הוויטמין בקרב לא-טבעונים קשורות בדרך כלל למחלות של מערכת העיכול, כגון אי-תפקוד הלבלב, צליאק ומחלות תורשתיות שונות.
על פי המוסכמה המדעית, בחברה בת ימינו, על האדם לצרוך ויטמין B12 באמצעות מזון מהחי, או מתוסף תזונה ישיר.
חוסר בוויטמין זה עלול לגרום לאנמיה, לבעיות נוירולוגיות ופסיכיאטריות, לשכיחות גבוהה של מחלות לב וכלי דם, ובאופן נקודתי בהיריון, לשכיחות גבוהה של פגמים מולדים בעובר.
אדם שאינו צורך מזון מהחי יכול לצרוך תוסף B12 בצורת טבליות לבליעה, או לחלופין טבליות להמסה תחת הלשון או בעזרת תמיסה.
באופן זה, הוויטמין חודר ישירות לנימי הדם התת-לשוניים, תוך עקיפת מערכת העיכול שבה ספיגת הוויטמין עלולה להיות חלקית, אם כי מחקר ישראלי אחד לא מצא הבדל משמעותי בין השימוש בבליעה, או בשיטה התת-לשונית.
רק חלק מתרכובות ה-B12 פעילות בבני אדם.
כך למשל, שני הסוגים הבסיסיים של הוויטמין, ציאנו-קובלאמין והידרוקסי-קובלאמין, וכן שני החומרים הפעילים המוכנים הנקראים מתיל-קובלאמין וקובנאמיד.
בארץ, ציאנו-קובלאמין ומתיל-קובלאמין נפוצים בעיקר כתוספי תזונה.
מדענים מאוניברסיטת קנט שבאנגליה מצאו שראשד המכונה גרגר הגינה עשיר בוויטמין B12 כמו גם ויטמין K.
ברזל הוא יסוד כימי הנדרש לייצור תקין של המוגלובין, חלבון המצוי בתאי דם אדומים הקושר חמצן ומעבירו לרקמות הגוף.
מזונות המהווים מקורות טובים לברזל הם: קטניות, אגוזים, שקדים, זרעים, ועלים ירוקים, כגון, קייל, תרד ומנגולד.
מקורות טבעוניים טובים לברזל הם עדשים, טופו, קינואה, שעועית אדומה, חומוס, ומולסה.
ספיגת ברזל ממקור צמחי מואצת על ידי נוכחות ויטמין C ברמה גבוהה, כגון, כרובית ופרות הדר.
מזונות עשירים בטאנין מעכבים ספיגה של ברזל.
הימנעות ממזונות עשירים בטאנין, כגון תמרהינדי, תה וקפה, עשויה לסייע לספיגת הברזל.
קריאטין היא תרכובת אורגנית הנוצרת באופן טבעי בגוף האדם ובגופם של חולייתנים אחרים, ואינה זמינה במקורות מזון צמחיים.
הקריאטין עוזר לספק אנרגיה לשרירים ותאי העצב.
קבוצת אוכלוסייה העוסקת בספורט או בעבודה גופנית אינטנסיבית, צורכת תוסף תזונה של קריאטין המיועד לשיפור תפקודי השריר.
כמה מחקרים קשרו קריאטין לתפקוד קוגניטיבי.
לפי "עמדת אגודת התזונה האמריקאית ביחס לדיאטות צמחוניות", לספורטאים צמחונים קבעה שייתכן ריכוז נמוך יותר של קראטין בשרירים עקב רמות קראטין נמוכות בתזונתם, לספורטאים צמחונים העוסקים באימונים קצרי-טווח אינטנסיביים ובאימוני התנגדות עשוי להיות יתרון הנובע משימוש בתוספי קריאטין".
הדיאטן הקליני וספורט גל ציון-פור מציין כי במצבי חסר, מייצר הגוף את הקריאטין בכבד ובשרירים, אך היות שהוא בדרך כלל לא זמין ממקורות צמחיים, ספיגת תוספי קריאטין על ידי צמחונים טובה יותר, כלומר, הספיגה נוטה אצל צמחוניים אינה נוטה ליצור עודפים המחייבים סילוק מהגוף.
חסר בקריאטין יכול להאט במעט את פעילות הזיכרון, שכן פחות קריאטין חיצוני יביא, לפחות חומר הנוצר מן הקראטין, הפוספוקריאטין שנחשב לתורם לחילוף החומרים בנוירונים, בשרירי השלד ושריר הלב.
תאוריה זו נחשבת לשנויה במחלוקת.
מחקר אחד לא מצא כל שיפור משמעותי בתפקוד הקוגניטיבי בבוגרים צעירים אוכלי-כל שקיבלו 2 גרם קריאטין ליום במשך שישה שבועות.
מחקר אחר מצא ש-5 גרם קריאטין, 4 פעמים ביום, האיץ תפקודי זיכרון, מלבד הזכרות לאחור אצלקשישים אוכלי-כל, בהשוואה לקבוצת הביקורת.
מחקר אשר תיעד הצלחה טובה יותר במבחני זיכרון בקרב צמחונים שקיבלו תוסף של קריאטין בהשוואה לצמחונים ללא תוסף ושיפור מצב הרוח אצל מקבלי קריאטין כתוסף מזון.
הפסיכולוג דייוויד בנטון, שלא מצא הבדל משמעותי בתפקודי זיכרון בין צמחונים לאוכלי-כל, אך מצא שהנחקרים הצמחונים שתוספו ב-20 גרם קריאטין במשך 4 ימים, הצליחו טוב יותר במבחני הזיכרון מאוכלי ה-כל.
המחקר בנושא הקריאטין ממשיך, כמו גם המחקר אודות מצבים או חומרים אשר יכולים לעודד את הגוף לייצר יותר קריאטין באופן עצמאי.
אומגה-3 היא משפחה של חומצות שומן חיוניות רב-בלתי רוויות, אשר לכל אחת מהן תפקידים שונים בגוף האדם.
את החומצות נהוג לחלק לקצרות וארוכות שרשרת.
חומצת השומן הקצרה החיונית לגוף האדם הקרויה ALA
שכמות מספקת שלה קשורה על פי מחקרים שונים, לתפקוד רגשי,ולוויסות מצב-הרוח, וכן לתפקודים פיזיולוגיים אחרים.
חומצה זו מצויה במזונות צמחיים רבים, בפרט בזרעים ובשמן המופק מזרעים, (המרוות צ'יה וסקלריאה), והיא משמשת גם כסובסטראט לייצור של שתי חומצות השומן מסוג אומגה-3 הארוכות יותר, ה-DHA וה-EPA.
על פי מחקרים שונים, בקרב אנשים מסוימים, הגוף יכול לייצר כמות מסוימות של שתי החומצות ארוכות השרשרת ובפרט EPA, מהחומצה הקצרה ALA.חומצת השומן DHA הוכחה כמשפרת את התפקוד הטבעי של מערכת העצבים באדם הצעיר והבוגר, בהקשר לריכוז' וקשב סלקטיבי.
ה-EPA נמצאה גם כבעלת כושר אנטי-דלקתי, אך לשני חומרים אלה יוחסו לעיתים גם תכונות נוספות.
את חומצת השומן הקצרה ALA, ניתן להשיג ישירות מתזונה צמחית-יבשתית, אך מקורות ישירים נפוצים לחומצות השומן הארוכות הם בעיקר אצות מים עמוקים מסוגים שונים, או דגים שומניים החיים גם הם במים עמוקים.
לפחות בקרב בני אדם מסוימים, הגוף מייצר את החומצות הארוכות מה-ALA חופשית (כלומר לא קשורה למולקולה אחרת), על ידי אנזימי הכבד.
אך על פי חלק המחקרים, תוצרת זו היא מעטה באופן כללי לגבי EPA, ומעטה עוד יותר כשזה נוגע ל-DHA.
מלבד התמרה מכמות מספקת של ALA, דרך משמעותית נוספת בה יוכלו טבעונים לקבל נוטריאנטים אלה, היא צריכת תוסף תזונה של שמן אצות .
בעבר ספגה ביקורת אחת מיצרניות הענק של שמן זה (Martek bsi) על שהשתמשה בממס הקסאן, שסוגיית בטיחות לא הוכרעה, לצורך חילוץ השמן מהאצות.
מאז תחילת המאה ה-21 יש מגמה בקרב היצרנים, של ייצור ללא הקסאן, ורוב החברות מייצרות שמן אצות נטול הקסאן (Hexane free).
ויטמין D הוא שם כולל לכמה ויטמינים החיוניים לבריאות העצמות (מתוקף השפעתם על הומאוסטזיס של משקי הסידן והזרחן בגוף), והם נקשרו גם לתפקוד קוגניטיבי.
המקור העיקרי לוויטמין הוא למעשה לא תזונתי, ומושג מחשיפה מתונה של העור לקרני השמש, כמה פעמים בשבוע (מה שיגרום למסלול ביוסינתזה של הוויטמין בגוף עצמו).
מלבד חשיפה לקרני שמש, הוויטמין נמצא בצורה מוכנה בדגים וכן בפטריות מזנים מסוימים.
בני האדם בעלי סיכון גבוה לחסר בוויטמין D, הם אנשים שבעקבות אורח חייהם נוהגים לשהות במבנים סגורים במשך רוב שעות היום, קשישים, וכן במיוחד אנשים כהי עור.
אלו ובני קבוצות סיכון אחרות, נעזרים לרוב בוויטמין D2, להשלמת החסר.
תוסף ויטמין D2, למשל, עשוי להיות מוכן לעיתים מכבד דגים, אם כי קיימות גם גרסאות טבעוניות של תוסף כזה, המופקות משמרים.
לבני אדם רבים יש חסר בוויטמין זה, ללא קשר משמעותי לתזונתם, והדרך העיקרית להימנע מחסר זה היא כאמור חשיפה לקרני השמש.
סידן הוא מינרל הדרוש לבריאות העצם ולמספר תפקודים מטבוליים, כגון תפקוד השרירים, התכווצות הלב, התרחבות תקינה של כלי הדם, וסוגים שונים של תקשורת בין תאית.
99% מהסידן שבגוף נאגר בעצמות ובשיניים.
על פי נייר עמדה של האגודה האמריקנית לתזונה, רצוי כי טבעונים יכללו מזונות עשירים בסידן בשלוש ארוחות ביום.
מזונות בעלי זמינות ביולוגית גבוהה יחסית של סידן (49%-61%) הם למשל ברוקולי, במיה, לפת, כרוב וקייל, ומזונות עם זמינות מעט נמוכה יותר (31%-32%) כגון, חלב סויה, טופו ומזונות מעובדים שהועשרו באופן מלאכותי בסידן, וכן שומשום, שקדים, שעועית לבנה או אדומה.
דוגמאות נוספות למזונות שמכילים כמויות שונות של סידן הם תאנים ואגוזים (דוגמת אגוזי לוז, וטמפה).
רמה תקינה של ויטמין D מסייעת לספיגה תקינה של סידן (בפרט אם האחרון נצרך במידה מועטה).
אחד המחקרים, מחקר EPIC-OXFORD, הציע כי טבעונים נמצאים בסיכון מוגבר לשברי עצמות, יותר מאוכלי-כל או צמחונים, לכאורה, במצב של צריכה מועטה יותר של סידן.
עם זאת, מחקרים נוספים הראו כי טבעונים הצורכים פחות מ-525מ"ג סידן ליום הם הנמצאים בסיכון כזה, אבל טבעונים הצורכים יותר מכך משקפים את מצב הסיכון הטבעי של אוכלי-כל וצמחונים.
כמו כן, ההמלצה הכללית לטבעוני מבוגר, היא להקפיד על צריכה יומית של 700 מ"ג סידן, כמו גם רמות תקינות של ויטמין D, להבטחת ספיגה יעילה של הסידן.
במחקר נוסף משנת 2006 נמצא שצפיפות העצם של טבעונים נוטה להיות נמוכה יותר, אך החוקרים ציינו כי הראיות בנושא השפעת הסידן או וויטמין-D על השברים אינן חד-משמעיות.
מחקר משנת 2009 מצא שצפיפות המינרלים בעצם, בקרב טבעונים (Bone Mineral Density, BMD), היא 94% מזו של אוכלי-כל, וציין כי הבדל זה הוא "לא משמעותי קלינית" (Clinically insignificant).
מחקר נוסף משנת 2009, שנערך על ידי אותם החוקרים, התחקה אחר למעלה מ-100 נשים טבעוניות בגילאים שלאחר הפוריות.
החוקרים ציינו כי הם לא זיהו השפעה מצד תזונתן הטבעונית של הנשים על בריאות העצם שלהן או על הרכב גופן בהשוואה לקבוצת הביקורת של מספר זהה של נשים אוכלות-כל
יוד הוא מינרל חיוני הנפוץ במאכלי ים, האחראי בחלקו על תפקוד בלוטת התריס של האדם המייצרת הורמוני בלוטת התריס, המסייעים בשליטה על גדילה, תיקון תאים פגומים ותומכים בחילוף חומרים בריא.
משרד הבריאות קבע שטבעונים וצמחונים נמצאים בסיכון מוגבר למחסור ביוד.
NCBI חלק מהספרייה הלאומית האמריקנית לרפואה פרסם מחקר קליני אשר הראה שרבע מהצמחונים ו-80% מהטבעונים סובלים ממחסור ביוד.
מחסור ביוד הוא גורם שכיח לעלייה בלתי צפויה במשקל, רמות יוד נמוכות עשויות להאט את חילוף החומרים ולעודד את אחסון אגירת המזון כשומן.
עייפות וחולשה הם גם תסמינים שכיחים של מחסור ביוד.
בנוסף אנשים עם מחסור ביוד עלולים לסבול גם מאובדן שיער.
מחסור ביוד במהלך ההיריון וכן במהלך הגיל הרך עלול לפגום בגדילה והתפתחות מוחו של התינוק ומחסור שכזה קשור בעליה בתמותת תינוקות.
היוד נמצא בעיקרו במוצרי חלב, דגים וביצים, אך יש מקורות מהצומח כמו אצות.
מלח מועשר ביוד מהווה מקור ליוד לאוכלוסיות הסובלות ממחסור ביוד.
צמחונות וטבעונות נבחנו כחשודות להפרעות אכילה הנתונים הסטטיסטיים מראים כי ייתכן שיש קשר בין טבעונות להפרעת אכילה.
אפשר לראות קשר גם בין החלמה מהפרעות אכילה לתזונה של המחלים מאותה הפרעה על בסיס מחקרי "לצמחוניות סיכוי נמוך יותר להחלים מאנורקסיה" - ציטוט מהמאמר:
מחקר חדש בכתב העת של האיגוד האמריקני לדיאטות מייחס את הצמחונות והטבעונות כמו אופנת נוער, שאינה תמיד בריאה.
מוסיף כי נראה כי מספר לא מבוטל של ילדים מתנסים בתזונה צמחונית כדרך להסוות הפרעת אכילה, מכיוון שזו דרך מקובלת חברתית להימנע מאכילת מאכלים רבים כך שההורים נוטים שלא להתנגד לה.
תזונת ספורט היא ענף רב תחומי רחב המשלב דיאטנים, ביוכימאים, פיזיולוגים של האימון, ביולוגים של התא וביולוגים מולקולריים, ובמיקרה הצורך פסיכותרפיסטים.
תזונת הספורט משלבת מדע בסיסי העוסק בנושאים כמו לימוד האופן בו הגוף משתמש בחומרים מזינים במהלך תחרות והצורך של ספורטאים בתוספי תזונה; והיבט יישומי, העוסק בתזונה נכונה ושימוש בתוספי תזונה כדי לשפר את הבריאות והביצועים.
המימד הפסיכולוגי או הפסיכיאטרי של תזונת ספורט עוסק בהפרעות אכילה והפרעות נפשיות אחרות הקשורות לתזונה בקרב ספורטאים.
חלק מן האנשים המתמחים בתחום תזונת הספורט הם דיאטנים מוסמכים אשר רכשו תואר מתקדם בתחום הפיזיולוגיה של האימון; לאיגוד התזונה האמריקאי (ADA) יש קבוצת פרקטיקה דיאטטית לתזונאי ספורט הנקראת תזונאי ספורט, לב ובריאות (SCAN), אשר מחזיקה אתר ואנשי קשר משלה.
עם זאת רוב תזונאי הספורט האקדמיים מחזיקים דוקטורט בתחום הפיזיולוגיה של האימון ומתמחים לעיתים קרובות בעבודה עם ספורטאים בענפי ספורט מוגדרים כגון כדורגל או שחייה.
יש תזונאים שעובדים גם אחד על אחד עם ספורטאים אינדיבידואלים.
מקורות לאנרגיה בזמן פעילות גופנית
פעילות גופנית מתודלקת על ידי סדרה משולבת של מערכות אנרגיה אשר כוללת מסלולים לא-חמצונים (non-oxidative) מסלול הכולל את המסלולים הפוספוגני (phosphagen) והגליקוליטי (glycolytic), ומסלול אירובי (חמצון פחמימות ושומן), באמצעות הן מקורות אנדוגניים (endogenous – שמקורם בתוך הגוף) והן אקסוגניים (exogenous – שמקורם מחוץ לגוף).
אדנוזין טריפוספט (Adenosine triphosphate - ATP) ופוספוקריאטין (phosphocreatine - המערכת הפוספוגנית) מספקים מקור אנרגיה זמין במהירות להתכווצות שרירים, אבל לא ברמות מספיקות כדי לספק אספקה רציפה של אנרגיה למשך זמן ארוך יותר מכ-10 שניות.
המסלול הגליקוליטי האנאירובי מעבד גלוקוז וגליקוגן מהמאגרים בשריר במהירות דרך המפל הגליקוליטי והוא המסלול העיקרי התומך בפעילות בעצימות גבוהה אשר נמשכת 10 – 180 שניות.
מאחר שלא המסלול הפוספוגני ולא המסלול הגליקוליטי לא יכולים לתת מענה לדרישות האנרגיה כדי לאפשר לשרירים להתכווץ בקצב גבוה מאוד באירועים הנמשכים זמן רב יותר, המסלולים החמצוניים מספקים את הדלקים העיקריים לאירועים אשר נמשכים יותר מכ-2 דקות.
המקורות העיקריים כוללים את הגליקוגן בשרירים ובכבד, השומנים התוך שריריים, טריגליצרידים ברקמת השומן, וחומצות אמינו מהשרירים, הדם, הכבד ומערכת העיכול.
ככל שזמינות החמצן לשרירים העובדים גדלה, הגוף משתמש ביותר מהמסלולים האירוביים (חמצוניים) ופחות במסלולים האנארוביים (פוספוגני וגליקוליטי).
ההסתמכות הגוברת על המסלולים האירוביים אינה מתרחשת בפתאומיות, ולעולם אין הסתמכות על מסלול אחד באופן בלעדי.
האינטנסיביות, המשך, התדירות, סוג האימון, המין, ורמת האימונים של הפרט, כמו גם הקלורית שנצרכו לפני האירוע וזמינות המקורות, קובעים את התרומה היחסית של מסלולי האנרגיה ומתי המסלולים מצטלבים.
אף על פי שיש מורכבות ואינדיבידואליות בתגובה להתייבשות, גירעון נוזלים > 2% ממשקל גוף יכול לפגוע בתפקוד הקוגניטיבי ובביצועי פעילות אירובית, במיוחד במזג אוויר חם.
בסביבה קרה ירידה בביצועים של פעילויות אנאירוביות או בעצימות גבוהה, מיומנויות טכניות ספציפיות לספורט, ופעילויות אירוביות כנראה מתרחשת רק כאשר מאבדים 3%-5% ממשקל הגוף בשל התייבשות.
להיפוהידרציה קשה עם גירעון מים של 6%-10% ממשקל הגוף יש השפעה בולטת יותר על העמידות לפעילות, הפחתת הספק הלב, ייצור הזיעה, וזרימת הדם לעור ולשרירים.
מבוגר שאיבד יותר מ-8% ממשקל הגוף ההתחלתי באמצעות הזעה ללא השלמת הנוזלים שאיבד נמצא בסיכון להתכווצויות חום, תשישות חום, ומכת חום.
יתר על כן, התייבשות עשויה להתפתח בהדרגה בספורטאים שאינם משלימים אובדן הנוזלים במהלך הלילה; ככל שהפסדי הנוזלים גדולים יותר, כך נדרש זמן רב יותר להשלים אותם.
הסיכונים הבריאותיים של התייבשות הם הסיבה העיקרית לכך ששימוש לרעה בתרופות משתנות מסוכן לספורטאים.
בהנחה שהספורטאי במאזן אנרגיה, מצב ההידרציה ניתן להערכה על ידי מעקב יומי אחרי משקל הגוף מוקדם בבוקר (נמדד בהתעוררות ולאחר התרוקנות) מאחר ששינויים חריפים במשקל הגוף בדרך כלל משקפים שינויים בכמות המים בגוף.
בדיקת משקל סגולי ובדיקת אוסמולריות של השתן יכולות גם הן לשמש כדי לאמוד את מצב ההידרציה על ידי מדידת ריכוז המומסים בשתן.
כאשר מעריכים מאמצע הזרם של השתן הראשון של הבוקר, משקל סגולי של השתן < 1,020 מעיד בדרך כלל על רוויה תקינה (euhydration).
אוסמולריות שתן משקפת היפוהידרציה כאשר > 900mOsmol/kg, ורוויה תקינה נחשבת כאשר > 700mOsmol/kg.
מדד נוסף וזמין למידת הרוויה הוא צבע השתן: שתן כהה ושתן שקוף מעידים על מחסור או עודף בנוזלים, ושתן צהוב בהיר מעיד על רוויה תקינה.
ספורטאים בדרך כלל דורשים רמה גבוהה יותר של צריכה קלורית יומית מאשר מי שאינם ספורטאים.
אף על פי שהכמות משתנה בהתאם למין הספורטאי, הגיל, הגובה, המשקל, הרכב גוף, שלב הצמיחה, רמת הכושר, ועצימות, תדירות ומשך הפעילות גופנית.
תזונה מתאימה למרבית הספורטאים מכילה מינימום של 2000 קלוריות ליום המגיעות משלושת אבות המזון העיקריים: 55%-65% מפחמימות, 15%-20% מחלבון, ו-20%-30% משומנים.
הרכב הגוף ניתן למדידה במספר אופנים:
מדד מסת גוף (BMI) - מדד BMI המשמש להערכת הרכב גוף בקרב מרבית האוכלוסייה, ואינו יעיל לספורטאים מכיוון שלרבים מהם יש יחס גבוה של שריר לשומן ולכן עשויים להיחשב לבעלי "משקל עודף" לפי תרשימי מסת גוף סטנדרטיים.
אחוזון משקל לגובה לפי גיל - ספורטאים נופלים בדרך כלל בין האחוזון ה-25 לאחוזון ה-75 של משקל לגובה לפי גיל.
מסת הגוף הרזה של ספורטאים בעלי תזונה טובה נמצאת מעל האחוזון ה-25, אף על פי שהיחס המושלם בין מסת גוף רזה לשומן מותנה בספורטאי האינדיבידואלי ובענף הספורט.
עם זאת ספורטאים גברים, צריכים להיות בעלי 7% שומן גוף לפחות.
דקסה (dual energy x-ray absorptiometry – DXA) - למרות היותה מהירה ולא פולשנית, בעיות עלות, נגישות, וחשיפה לקרינה במינון נמוך מגבילות את השימושיות שלה.
כאשר מבצעים את הבדיקה על פי הפרוטוקולים הסטנדרטיים, ל-DXA יש את סטיית התקן הנמוכה ביותר מבין האומדנים.
מדידת צפיפות מתחת למים (hydrodensitometry) - שקילה מתחת למים, שבעבר נחשבה התקן למדידת הרכב הגוף, כבר איננה נפוצה עקב מגבלות השימוש.
דחיקת אוויר (air displacement plethysmography) - דחיקת אוויר מספקת שיטה חלופית מהירה ואמינה למדידת צפיפות מתחת למים, אבל עשויה להפחית את שומן הגוף ב-2%-3%.
למדידת קפלי עור יש סטיית התקן גבוהה הנובעת מאופן ביצוע המדידה על ידי אנשים שונים, סטנדרטים שונים וקליפרים שונים.
בעיות אלו מפריעות פחות כאשר משתמשים במדידות עוקבות של אותו ספורטאי על ידי אותו מודד, או בקרב אוכלוסיות דומות.
ניתוח עכבה ביו-אלקטרי בתדר יחיד או רב-תדר (BIA) - על העיקרון כי אות חשמלי זורם בקלות רבה יותר דרך רקמה רזה מאשר דרך שומן או עצם, דיוק החיזוי של BIA דומה להערכות מבססות על קפלי עור, אך ייתכן ש-BIA עדיפה משום שאינה דורשת את מיומנות טכנית הקשורות למדידת קפלי עור.
אסטרטגיות לשינוי במשקל והרכב הגוף
מאפיינים שונים של הגוף (גודל גוף, צורה והרכב) נחשבים כתורמים להצלחה בענפי ספורט שונים.
מבין אלה, מסת הגוף ("משקל") והרכב הגוף מהווים לעיתים קרובות מוקדים לספורטאים, מאחר שהם הניתנים ביותר למניפולציה.
עם זאת ביצועים אתלטיים לא ניתנים לחיזוי מדויק בהתבסס אך ורק על משקל הגוף והרכבו.
אין הרכב גוף יחיד אשר לאיזשהו אירוע או קבוצה של ספורטאים.
עם זאת, ישנם יחסים בין הרכב הגוף וביצועי ספורט שחשובים להכנות של הספורטאי.
בספורט המערב כוח וכוח מתפרץ, הספורטאים שואפים לצבור מסת גוף רזה באמצעות תוכנית להיפרטרופית שריר בזמנים שנקבעו לכך במהלך מחזור המאקרו השנתי.
בעוד שבענפים מסוימים שואפים להשיג גודל וכוח מוחלטים כשלעצמם, בענפי ספורט אחרים, בהם הספורטאים חייבים להזיז את מסת הגוף שלהם או להתחרות בתוך קטגוריות משקל, חשוב להגיע לאופטימיזציה של כוח יחסית למשקל ולא של כוח מוחלט.
לפיכך, חלק מספורטאי הכוח שואפים להשיג רמות שומן גוף נמוכות.
בספורט המערב קטגוריות משקל (למשל ענפי לחימה, הרמת משקולות), המתחרים בדרך כלל שואפים לקטגורית המשקל הנמוכה ביותר האפשרית, תוך שהם ממקסמים את המסה הרזה שלהם בתוך מטרה זו.
לעיתים קרובות ספורטאים זקוקים לסיוע בקביעת מטרות מתאימות לטווח הקצר ולטווח הארוך, להבנת שיטות תזונה אשר יכולות בבטחה וביעילות להגדיל את מסת השריר או להפחית את שומן/משקל הגוף, ושילוב אסטרטגיות אלו לתוך תוכנית אכילה אשר משיגה מטרות תזונת ביצועים אחרות.
מעקב צמוד אחרי ספורטאים אלה עשוי להביא ליתרונות ארוכי טווח כולל הכוונת הספורטאי להשגת מטרות קצרות טווח וצמצום ההסתמכות על טכניקות קיצוניות ודיאטות או התנהגויות אופנתיות וחסרות בסיס.
ישנן ראיות רבות בענפי ספורט הרגישים למשקל וענפי ספורט בוני משקל שספורטאים נוטים לעיתים קרובות לאסטרטגיות הורדת משקל מהירות כדי להשיג יתרון תחרותי.
עם זאת, התוצאות שנובעות כתוצאה מכך כמו היפוהידרציה (גירעון מים בגוף), אובדן מאגרי הגליקוגן ומסה רזה, ותוצאות נוספות של התנהגויות פתולוגיות (למשל הקאה, אימון יתר, הרעבה) יכולות לפגוע בבריאות ובביצועים.
ספורטאים בענפי ספורט הדורשים כוח או הרמת משקל (כדורגל אמריקאי, רוגבי, כדורסל, פיתוח גוף) עשויים לנסות לעלות במשקל על מנת לבנות מסת שריר.
עם זאת, שיטות לא מתאימות יובילו לתוספת שומן במקום שרירים, דבר אשר יעלה את הסיכון לספורטאי בהמשך חייו למחלות כמו לחץ דם גבוה, מחלות לב וכלי דם, סוכרת מסוג 2 וסוגים מסוימים של סרטן.
עזרים ארגוגניים הם תרופות, סמים או תוספי תזונה הנלקחים כדי לשפר ביצועים ספורטיביים או סיבולת ידי אספקת אנרגיה או הגדלת רקמת השריר.
העזרים הארגוגניים הנפוצים ביותר בהם נעשה שימוש הם סטרואידים אנבוליים או אנדרוגניים (הורמוני מין זכריים), חומרי מוצא לסטרואידים אנאבוליים, הורמון גדילה (HGH), קריאטין, ואפדרה (מה הואנג).
רבים מהעזרים הארגוגנים אינם חוקיים לשימוש בקרב ספורטאים הכפופים להתאחדויות בינלאומיות ולאמנות נגד סימום בספורט, וחלקם אסורים גם מבחינה חוקית.
השימוש בעזרים ארגוגניים בקרב ספורטאים צעירים מסוכן במיוחד, משתי סיבות עיקריות.
הצהרת העמדת של ADA אומרת: "שיקולים באשר לשימוש במזונות ותוספי ספורט כוללים הערכה של היעילות ועוצמה.
בנוסף, ישנם שיקולי בטיחות בשל החששות לנוכחות של מרכיבים רעילים גלויים ונסתרים, וההרגלים הגרועים של ספורטאים לצרוך מנות גדולות במידה בלתי מתאימה או בשילובים בעייתיים של מוצרים.
סוגיית הציות לקודים נגד שימוש בסמים נשארה מקור עיקרי לדאגה עם אפשרות של זיהום בחומרים אסורים או שאינם מותרים.
יש לקודים אלה השלכות משמעותיות על ספורטאים אשר נופלים תחת הקודים נגד שימוש בסמים (למשל, איגוד האתלטיקה הקלג'יאלי הלאומי, הסוכנות העולמית נגד שימוש בסמים).
הטענות של יצרניות התוספים ל-"100% טהור", "איכות פרמצטית", "ללא חומרים אסורים", "מוצר בריאות טבעי - NHPN/NPN" (בקנדה) או החזקת מספר הזיהוי של התוסף אינם סימנים אמינים המבטיחים תוסף ללא חומרים אסורים.
עם זאת, תוכניות מסחריות, המבצעות ביקורת של צד שלישי, יכולות לבדוק תוספי תזונה באופן בלתי תלוי לחומרים אסורים ומוגבלים במתקני בדיקה (הסמכת ISO 17025 לאקרדיציה) ובכך לספק ביטחון רב יותר בטוהר של התוסף לספורטאים אשר מודאגים בהקשר להימנעות מסימום וחבות."
כמה תוספי תזונה צמחים הנמצאים בשימוש על ידי ספורטאים ידועים כבעלי אינטראקציה עם תרופות מרשם: כמו פרע מחורר (St.
כמה מהאינטראקציות התרופתיות האלו מסוכנות ועלולות לגרום לסיבוכים קשים.
ספורטאים לא צריכים לקחת שום תרופות צמחיות, כולל אלה המשווקות באופן ספציפי לספורטאים, מבלי להיוועץ ברופא או התזונאי/ת שלהם.
תזונת ספורט לילדים מציבה אתגרים הקשורים לגיל.
דרישות השתייה של ילדים בזמן פעילות ספורטיבית נבדלות מאלה של מבוגרים.
כמו כן ילדים נמצאים בסיכון מוגבר לפיתוח הרגלי אכילה או דיאטה לא בריאים במיוחד בקרב ספורטאים בגילאי חטיבה ותיכון.
צורכי שתייה אצל ילדים צעירים
גם מנגנון הצמא של ילדים יעיל פחות ממבוגרים, כלומר הם נוטים יותר להתייבש במהלך פעילות מאחר שהם לא מרגישים את אותו צורך לשתות משקאות.
השילוש הספורטיבי הנשימהווה סכנה מיוחדת לנערות סביב גיל ההתבגרות.
אותות האזהרה כוללים החמצה של שלוש תקופות וסת או יותר; מספר יוצא דופן של שברי מאמץ; כמות מוגזמת או משך זמן מוגזם של פעילות גופנית; נטייה ללבוש בגדים רחבים או מסתירים אפילו במזג אוויר חם; ודפוסי אכילה חריגים.
אימוץ תזונה צמחונית או טבעונית עשוי להעיד על תחילתה של הפרעת אכילה אצל ספורטאיות.
עזרים ארגוגניים, תוספי תזונה וסימום
הגבול בין תוספי תזונה לסימום ספורטיבי מוכתב על ההתאחדות הבינלאומית נגד שימוש בסמים (WADA) המכתיבה איזה תוספי תזונה ועזרים ארגוגניים אסורים בשימוש.
רבים מבין תוספי התזונה מכילים, בין אם בכוונה ובין אם כתוצאה מזיהום בקו הייצור, חומרים המוגדרים כאסורים בשימוש.
ספורטאים, ובפרט ספורטאים צעיעם, חייבים לוודא כי התוספים בהם הם משתמשים בדוקים ונקיים מחומרים אסורים.
ספורטאים צמחונים וטבעונים צריכים לדאוג לצריכה יומית מספקת של אנרגיה ושל חלבונים, ברזל, סידן ורכיבי תזונה אחרים ככל ספורטאי אחר.
גורמים תזונתיים נמצאו כבעלי השפעה על הסיכוי לחלות בסרטן על סוגיו השונים, כאשר אופן התזונה יכול לצמצם את הסיכויים לחלות בסרטן או להגדילם.
בעוד שנראה כי היעדר פעילות ספורטיבית היא בעלת קשר לכ-7% ממקרי הסרטן השונים, תזונה לקויה והשמנת יתר מסתמנים כאחראיים לעד כ-35% ממקרי המוות השונים מסרטן.
בעוד שמשטרי תזונה מגוונים מתיימרים לצמצם את הסיכויים לחלות בסרטן, מעט מאוד מתוכם הם בעלי ראיות מדעיות.
עם זאת, השמנת יתר וצריכת אלכוהול מאושרים שניהם כגורמים לסרטן.
צמצום צריכת מוצרי מזון ממותקים מומלצת להתמודדות עם השמנת יתר.
נמצא קשר שאינו חד משמעי בין תזונה עשירה בבשר אדום והמכילה מעט פירות וירקות ובין תחלואה בסרטן.
מספר דיאטות ומשטרי תזונה נחשבים למועילים כמונעי סרטן.
סוגים פופולריים של דיאטות אלו כוללים את דיאטת ברוס, שיטת גרסון, פרוטוקול ברודוויג ודיאטת מקרוביוטיקה.
אף אחת מהדיאטות הנ"ל נמצאה כמועילה, ואף חלקן נמצאו כמזיקות.
אפידמיולוגיים תזונתיים עושים שימוש בנתונים סטטיסטיים רבי משתנים, כמו ניתוח מרכיבים עיקריים וניתוח גורמים, על מנת למדוד כיצד דפוסים של התנהגות תזונתית משפיעים על הסיכון לפתח סרטן.
בהתבסס על ציון התנהגותם התזונתית, אפידמיולוגיים חילקו את הנבדקים לחמישונים.
על מנת להעריך את השפעת ההתנהגות התזונתית על הסכנה לחלות בסרטן, הם בחנו את הקשר בין דירוג החמישונים לבין פיזור הימצאות הסרטן והיארעותו.
האפידמיולוגים בדרך כלל מכלילים משתנים נוספים במודל הסטטיסטי שלוקחים בחשבון הבדלים בין הנבדקים שנמצאו חולים לבין אלה הבריאים.
דוגמה לתוכנית תזונה ניתן לראות בתוכנית תזונה עשירה בפירות ובירקות, חוזרת על עצמה בקרב נשים על מנת להפחית את הסיכוי לחלות בסרטן השד.
לעומת זאת, תזונה העשירה במאכלים כבושים קשורה לסיכון מוגבר לחלות בסרטן השד.
ממצאים ממחקרים בישראל מראים על קשר בין חוסר קל ברמת הוויטמינים בדם, בכל הגילאים, לבין הפרעות במערכת החיסונית ובתפקוד הנוירולוגי (גם ללא שינוי בתוצאות ספירת הדם).
למשל: ירידה ברמת ויטמין B12 נחשבת לגורם סיכון בקרב צמחונים ואנשים הסובלים מהפרעות אכילה (ראה: השתתפות של רכיבי תזונה במנגנוני פעולה בגוף האדם בהמשך).
אלכוהול מקושר לעלייה בסיכון לחלות במספר סוגים של סרטן.
3.6% ממקרי תחלואה בסרטן ו-3.5% ממקרי המוות כתוצאה ממחלת הסרטן בעולם, מקושרים לצריכת אלכוהול.
לדוגמה, הימצאות סרטן השד בקרב נשים מקושרת לצריכת אלכוהול.
אלכוהול מגביר את הסיכוי גם לסרטן הפה, הלוע, הגרון, המעי הגס, הכבד, הבטן והשחלות.
הסוכנות הבינלאומית לחקר הסרטן של ארגון הבריאות העולמי סיווגה את האלכוהול בקבוצה הראשונה של גורמי הסיכון למחלת הסרטן.
באוקטובר 2015, הסוכנות הבין-לאומית לחקר הסרטן דיווחה כי אכילת בשר מעובד או בשר אדום מהווה גורם מקשר לחלק מסוגי הסרטן.
חלק מהראיות על השפעתם החיובית של סיבים תזונתיים מצביעות על יתרונות בצריכת סיבים תזונתיים וחלקן לא.
בעוד ששילוב פירות וירקות בתזונה היומית הוא בעל השפעות חיוביות, תפקיד זה אינו משמעותי כפי שנחשב בעבר.
לפי המכון הבריטי לחקר הסרטן , לא נמצאה שום ראיה הקושרת פטריות, או תמצית פטריות, למניעה או ריפוי סרטן.
על פי איגוד הסרטן האמריקאי, אף על פי שמחקרי מעבדה הצביעו על האפשרות שקיים קשר בין פולי סויה לבין מניעת סרטן, טרם ישנן ראיות חד משמעויות בנוגע להשפעה האנטי-סרטנית של פולי סויה על בני אדם.
מחקרי מעבדה מצאו כי ייתכן ולכורכום השפעות אנטי-סרטניות.
עם זאת, נדרשת כמות רבה על מנת ליצור אפקט זה.
אף על פי שתה ירוק קודם כבעל אפקט אנטי סרטני, במחקרים נמצאו תוצאות מעורבות; לא ידוע האם תה ירוק מסייע במניעה או בטיפול בסרטן.
השתתפות של רכיבי תזונה במנגנוני פעולה בגוף האדם
מחקרים רבים מהעשורים האחרונים מצביעים על פגמים במנגנוני מטבוליזם של מתיונין כגורמים של מחלת הסרטן.
למשל תזונה חסרה במקורות למתיל, מתיונין וכולין גורמת לסרטן הכבד במכרסמים.
מתיונין היא חומצת אמינו חיונית אשר יש לקבל דרך חלבונים או קבוצות תורמות מתיל כמו כולין או בטאין, אותם ניתן לקבל מביצים או ירקות שונים.
מתיונין מומר ל-S-אדנוזיל-מתיונין , שמהווה מטבוליט עיקרי בסינתזת פוליאמין.
תוצרי הפירוק של המתיונין ממוחזרים בחזרה למתיונין על ידי רה-מתילציה של הומוציסטאין והמרה של מתילאדנוזין.
ויטמין B6, ויטמין B12, חומצה פולית וכולין הם קופרטורים, גורמים משלימים, עבור תגובות אלו.
מסלולי תקשורת רבים, הקשורים בהיווצרות גידולים סרטניים, קשורים בתהליכי חדירה ושליחת גרורות של תאים סרטניים.
מסלולי התקשורת ונט והדג'הוג קשורים בהתפתחות הראשונית בביולוגיית תאי גזע סרטניים וברכישת אפיתל המעבר.
תזונת ילדים במדינות אפריקה שמדרום לסהרה נובעת בעיקר מהתת-תזונה הכללית שמצויה במדינות אפריקה שמדרום לסהרה.
תת-תזונה הוא מצב שנגרם מחוסר איזון בין התזונה הנדרשת לתפקוד תקין של כלל המערכות בגוף האדם לבין מה שהאדם אוכל בפועל; עשויה להתפתח עקב אכילה מועטה מדי, או בגלל צריכה עודפת או מועטה מדי של אחד או כמה ממרכיבי המזון הבסיסיים, כגון חלבונים, פחמימות ושומנים.
תזונתם הלקויה של ילדים במדינות אפריקה שמדרום לסהרה מתחילה עוד בטרם לידתם בעקבות התזונה הלקויה של האימהות, וממשיכה גם לאחר הלידה, כאשר השנה הראשונה לחיים היא השנה המאתגרת והקשה ביותר שאיתה מתמודד הילד האפריקאי הסובל מתזונה לקויה.
במהלך המאה ה-20 התרחשו בעולם שינויים מרחיקי לכת בתחום התזונה, דפוסי מחלות ותוחלת החיים.
השינוי בתוחלת החיים מתבטא בעליה של פריון הנשים וירידה בשיעורי התמותה כתוצאה מגידול בהכנסות, בחינוך ובתעסוקה.
השינוי האפידמיולוגי (מחלות) מתבטא בירידה בשכיחות של מחלות זיהומיות הקשורות לתברואה ירודה, רעב ותת-תזונה, ובעלייה בשכיחות של מחלות כרוניות וניווניות.
השינוי בתזונה התרחש בו זמנית עם השינויים הדמוגרפים והאפידמיולוגיים – שינוי שהתבטא הן בתזונה והן בדפוסי הפעילות הגופנית.
היסטורית, התרחש שינוי זה בחמישה שלבים:
חברה של ציידים-לקטים - התזונה התאפיינה בצריכה גבוהה של פחמימות וסיבים וצריכה דלה של שומן (בעיקר שומן רווי).
רמת הפעילות הגופנית גבוהה והשמנת היתר נמוכה.
שלב ה"רעב" - תחילת המהפכה החקלאית: מעבר ליישובים ועיבוד האדמה, תחילה בגידולים ולאחר מכן גם בגידול בעלי חיים ועופות.
השינוי התבטא באוכל נדיר ומגוון תזונה נמוך.
בעוד שסוג הפעילות הגופנית השתנתה, רמות הפעילות נשארו דומות במידה רבה לשלב הראשון.
שלב ה"רעב נסוג" - פיתוח של חקלאות טכנית מתקדמת ופרודוקטיבית יותר הפחית את כמות הפחמימות בתזונה, ואילו פירות, ירקות וצריכת חלבון גדלו.
עם זאת, רמות הפעילות הגופנית החלו לרדת.
תזונה עתירת שומן, פחמימות מזוקקות, סוכר וכולסטרול וצריכה נמוכה של סיבים.
רמות הפעילות הגופנית הן נמוכות, השמנת יתר גבוהה, מופיעות מחלות כרוניות (NCD, non-communicable disease) שקשורות לתזונה.
שינוי התנהגותי - מתרחש בשל הרצון לשפר את הבריאות ולעכב או למנוע מחלות ניווניות.
צריכת פחמימות מורכבות, פירות וירקות עולה, בעוד צריכת שומן, מזון מעובד, בשר ומוצרי חלב מופחתים.
בכל זמן נתון, מדינה או אזור מסוים בתוך מדינה, עשויים להיות בשלבים שונים מתוך חמשת שלבים אלו.
בעוד שמרבית המדינות בעלות ההכנסה הגבוהה (מדינות מפותחות) נמצאות בשלב האחרון של שינוי בתזונה, מדינות מתפתחות ועניות כמו מדינות אפריקה שמדרום לסהרה (SSA), לא הגיעו לשלב זה, וסובלות מאותם גורמי סיכון (דיאטות גבוהות בסוכר, שומן ואלכוהול, השמנה, עישון טבק וחוסר פעילות גופנית).
אפריקה שמדרום לסהרה, המורכבת ממדינות בעלות הכנסות נמוכות ומדינות בעלות הכנסות ממוצעות, עוברת שינויים בריאותיים שגורמים למדינות אלה לחוות נטל כפול של מחלה.
השינויים בתזונה ב-SSA מואצים משלב הרעב הנסוג (שלב שלישי) ועד לשלב ה-NCD (שלב הרביעי).
כתוצאה מכך, קיים גידול של משקי בית בהם חווים את אותו נטל כפול – השמנת יתר ותת משקל המתרחשים זמנית, ובמקביל גידול בשיעורי תחלואה במחלות מסוג NCD, כמו סוכרת, מחלות לב וכלי דם שמתרחשים יחד עם מחלות זיהומיות כגון איידס (HIV), שחפת ומלריה.
מחקרים שנעשו בדרום אפריקה גילו כי תת-משקל וגובה ננסי קשורים לעודף משקל והשמנת יתר, שכן נמצא כי קיים קשר בין ילדים ננסיים ואימהות בעלות עודף משקל.
ב-SSA, אחוז הילדים לאימהות בעלות עודף משקל נע בין 0.6% במוזמביק ל־8.2% בנמיביה.
אתגרים בתזונת ילדים במדינות אפריקה מדרום לסהרה
תזונה לא טובה ידועה כמפריעה להתפתחות הקוגניטיבית והיכולת ללמוד ומקטינה את קצב התפתחות גוף האדם.
בשנים 2005-2012, קרוב לשליש מהילדים בני פחות מחמש בעולם סבלו מקצב התפתחות מופחת (בינוני עד חמור).
מתוך הילדים האלו, 40% היו מדרום ומערב אפריקה וממדינות שנמצאות מדרום לסהרה.
הילדות המוקדמת היא תקופה קריטית בהתפתחות התינוק המאופיינת בצמיחה פיזית מהירה ובהתפתחות מוטורית מהירה.
ישנה עלייה גדולה במשקל הגוף של התינוק בגיל 12 חודשים, ועלייה של עשרה סנטימטרים בהיקף הראש.
בנוסף לכל אלו, המוח אף הוא מתפתח בצורה מהירה מאוד בשלב זה.
מכיוון שזו תקופה כה קריטית בהתפתחות התינוק, טיפול בריאותי לקוי, תזונה לא מספקת והזנחה יכולים לגרום לנזק משמעותי, שיכול להוביל לנזק בלתי הפיך.
במדינות שמדרום לסהרה, בשנת 2011 מתו 3,370,000 ילדים מתחת לגיל 5. מתוך שלושה מיליון יילודים שמתו בכל העולם בשנת 2001, 1.1 מיליון בקירוב מתו במדינות שמדרום לסהרה.
במדינות אלו, אחד מתוך תשעה ילדים מת לפני גיל 5.
ויטמין A הכרחי לתפקוד מערכת הראייה ולשימור המערכת החיסונית.
לפי ההערכות, בכל שנה, 250,000 עד 500,000 ילדים סובלים ממחסור בוויטמין A, דבר הגורם להתעוורות שלהם.
חצי מהם מתים לאחר 12 חודשים מההתעוורות שלהם.
23% ממקרי המוות האלו קורים באפריקה בלבד.
בשנת 2009, השכיחות של סרום רטינול נמוך באוכלוסייה, המקושר לחוסר בוויטמין A, היה 37.7% מהאוכלוסייה באתיופיה, 49% מהאוכלוסייה בקונגו ו-42% מהאוכלוסייה במדגסקר.
הסיבה העיקרית למחסור בוויטמין A הוא רמות נמוכות של צריכת מאכלי בשר ועוף, זמינות ביולוגית נמוכה של ויטמין A בתזונה שמבוססת על דגנים, צריכת עלים ירוקים עם רמה נמוכה של שומנים (ליפידים) וביקוש הולך וגדל לוויטמין A בשל זיהומים שמשפיעים על ילדים באפריקה.
במדינות אפריקה ישנם ליקויים גדולים של אבץ בקרב ילדים.
למחסור זה יש השפעות שליליות על הצמיחה.
הסיכון מזיהומים גדול, כמו כן חומרת הזיהומים גם גדלה.
בנוסף, המחסור באבץ משפיעה שלילית גם על מערכת החיסון.
מחסור באבץ נחשב כאחד הסיכונים המשמעותיים ביותר הגורמים למוות.
דבר זה תורם רבות ליותר מ-450,000 מיתות בשנה בקרב ילדים בני פחות מחמש במדינות שמדרום לסהרה.
מחסור זה השפיע בשבת 2004 על 57% מהילדים (בני פחות מ-5) בסנגל, 72% מהילדים בבורקינה פאסו ו-41.5% מהילדים בניגריה.
הסיבות העיקריות למחסור באבץ בקרב ילדים בני פחות מחמש הוא חוסר במזון העשיר באבץ כמו בשר, מאכלי ים ועוף וצריכת מזון המעכב ספיגת אבץ, כמו דגנים, שורשים ופקעות, שהם חומרי יסוד בתזונה באפריקה.
מחסור בצריכת יוד פוגע בסינתזה של הורמוני בלוטת התריס, אשר קריטיים להתפתחות נורמלית ולתפקוד תקין של המוח ומערכת העצבים.
כמו כן, מחסור ביוד פוגע בשימור חום הגוף ואנרגיה.
מחסור ביוד גורם לתופעה של התנפחות הצוואר אשר נקראת זפקת (endemic goitre) ולתופעה נוספת הנקראת תת- תריסיות מולדת, מצב פתולוגי אשר עלול לגרום למוגבלות שכלית התפתחותית (cretinism).
כמו כן, מחסור זה מביא לקצב צמיחה מופחת בהתפתחות מנטלית ופיזית.
1.6 מיליון אנשים בעולם נמצאים בסיכון למחלות הקשורות למחסור ביוד וחמישים מיליון ילדים מושפעים ממחלות אלו.
100,000 ילדים נולדים בכל שנה עם פיגור מנטלי, רובם באפריקה.
אנמיה היא תופעה שכיחה באפריקה, בעיקר בקרב ילדים צעירים.
תופעה זו נגרמת בעיקר עקב צריכה מועטה של מאכלים מן החי, צריכה גבוהה של מאכלים עשירים בסיבים וצריכת מאכלים המעכבים ספיגת ברזל.
בשנת 2006, 67.7% מהילדים מתחת לגיל חמש באפריקה (83.5 מיליון) היו אנמיים.
השפעותיה של אנמיה הן פגיעה בתהליכים מטבוליים ועיכוב גדילה והתפתחות.
אנמיה פוגעת בתגובה החיסונית, גורמת לרגישות לזיהומים, מעכבת התפתחות מוטורית ופוגעת בריכוז (פגיעה ביכולות קוגניטיביות והתנהגותיות).
תופעת האנמיה באפריקה מונעת מ-40%-60% מהילדים להגיע למיצוי היכולות המנטליות שלהם.
יתר על כך, מתוך 26 הסיכונים הבריאותיים שדווחו על ידי ארגון הבריאות העולמי WHO, מחסור בברזל דורג כתשיעי מתוך הגורמים העיקריים לאובדן שנות חיים.
ההשפעה של תזונת אימהות אפריקאיות הרות על ילדיהם
נשים בגיל הפריון (במיוחד בהריון ונשים מניקות), תינוקות וילדים צעירים, נמצאים בשלבים הפגיעים ביותר מבחינה תזונתית במחזור החיים.