tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ת'ורנהיל מצליח להימלט, אך נעצר בידי המשטרה על נהיגה בשכרות לאחר שבזמן המרדף שהתפתח בינו לבין חוטפיו פגע בניידת משטרה.
ת'ורנהיל מנסה לספר לרשויות את אשר עבר עליו, אבל אלו לא נוטים להאמין לו, במיוחד לאחר שאישה מסתורית המזדהה כאשתו של טאונסנד טוענת שבעלה הוא דיפלומט באו"ם.
ת'ורנהיל מבין כי הדרך היחידה עבורו לצאת מהתסבוכת אליה נקלע, היא לאתר את ג'ורג' קפלן האמיתי.
הוא מאתר את חדר המלון בו היה אמור קפלן להשתכן, אך מוצא אותו ריק, מלבד תמונתו של טאונסנד, ושוב נקלע למארב החוטפים.
ת'ורנהיל מצליח לחמוק ממארב יריביו ומתקדם לעבר יעדו הבא – מטה האומות המאוחדות בניו יורק, שם טאונסנד אמור לשאת נאום בפני העצרת הכללית.
להפתעתו מגלה ת'ורנהיל כי טאונסנד האמיתי, אשר אכן משמש כדיפלומט באו"ם, איננו חוקרו.
לפני שיוכל לברר יותר, אחד מסוכניו של ואנדם זורק סכין אשר פוגע בגבו של טאונסנד והורג אותו.
ת'ורנהיל מוצא עצמו מחזיק את גופתו של הדיפלומט ובתמימותו שולף את הסכין הפוגע בעוד שצלם מצלם את האירוע.
עתה מבין ת'ורנהיל כי ייחשד ברציחתו של טאונסנד האמיתי והוא שב ובורח.
ת'ורנהיל ממשיך להתחקות אחר קפלן ומגלה כי פניו של קפלן מועדות לשיקגו.
עקב חששו שהמשטרה דולקת אחריו באשמת רצח טאונסנד, הוא בוחר להתגנב לרכבת בדרכה ליעדו.
במהלך הנסיעה פוגש ת'ורנהיל את איב קנדל, אשר מסייעת לו לחמוק משוטרים המחפשים אחריו, ומשכנעת אותו כי תארגן לו פגישה עם קפלן.
בין השניים מתחיל להתפתח, על פניו, רומן, אם כי למעשה, קנדל היא אהובתו של ואנדם ומכוונת את ת'ורנהיל למלכודת נוספת.
ת'ורנהיל, המאמין לקנדל, נוסע למקום המפגש – צומת דרכים מרוחק בשדה תירס מישורי.
המקום הוא הרקע לאחת הסצנות הידועות ביותר של היצ'קוק בפרט, ובתולדות הקולנוע בכלל, כאשר מטוס ריסוס מנמיך טוס ומתחיל לרדוף אחר ת'ורנהיל ברחבי השדה ולירות עליו.
ת'ורנהיל חומק מגיחתו הראשונה של המטוס ותופס מחסה בין גבעולי התירס, בעוד שזה ממשיך לרדוף אחריו.
לבסוף מצליח ת'ורנהיל לחזור לכביש ולעצור משאית העוברת בו, אך המטוס מתנגש בה וגורם לפיצוץ עז.
ת'ורנהיל גונב את רכבו של אחד מהאנשים שיצאו לצפות במתרחש, וממהר לחזור לשיקגו, לבית המלון בו קנדל טענה שקפלן מתארח.
בבית המלון מגלה ת'ורנהיל כי קפלן עזב את המלון מוקדם באותו בוקר, לפני המועד בו טענה קנדל כי דיברה עמו.
ת'ורנהיל מגיע לחדרה של קנדל במלון ומתחיל לפקפק באמינותה.
הוא מוסר את החליפה שלו לניקוי ומעמיד פני מתקלח בעודו מחכה שקנדל תצא מהחדר, ומשיצאה בוחן ת'ורנהיל את הפתק שכתבה ומצליח לשחזר את יעדה – אירוע מכירה פומבית של חפצי אמנות.
במכירה פוגש שוב ת'ורנהיל בוואנדם, אשר עדיין מאמין כי ת'ורנהיל הוא קפלן.
ת'ורנהיל מבין כי נפל למלכודת ומנסה לנוס מהמקום, אך מגלה כי כל היציאות נחסמו בפניו.
לבסוף גורם ת'ורנהיל למהומה שבסופה הוא נעצר על ידי המשטרה.
השוטרים מקבלים הוראה לקחת את ת'ורנהיל לשדה התעופה בשיקגו, שם ת'ורנהיל פוגש ב"פרופסור" (לאו ג.
קרול), הממונה על ארגון אמריקאי לסיכול ריגול, המבקש לעצור את ארגונו של ואנדם.
הפרופסור מגלה לת'ורנהיל כי קפלן איננו קיים באמת, אלא דמות פיקטיבית שנועדה להסיח את דעתו של ואנדם מקנדל, שהיא הסוכנת האמיתית שנשלחה לעצרו, וכעת נמצאת בסכנת מוות עקב התערבותו של ת'ורנהיל.
ת'ורנהיל מסכים לבקשתו של הפרופסור לעזור לצוותו לעצור את ואנדם כדי להציל את חייה של קנדל.
הוא ממשיך להתחזות לקפלן, אותו מרגל דמיוני אחריו רדף, ופוגש בקנדל ובוונדאם באתר התיירות בהר ראשמור.
הוא מציע לוואנדם שיותר לו לעזוב את ארצות הברית ללא פגע, אם קנדל תימסר לחזקתו, אך ואנדם מסרב לעסקה.
ת'ורנהיל וקנדל מתחילים במאבק מבוים שבמהלכו קנדל יורה בו ובורחת מהמקום.
ואנדם ואנשיו ממהרים אחריה, בעוד שת'ורנהיל, אשר נדמה כפצוע אנושות, אך כלל לא נפגע מכיוון שנורה בכדורי סרק, מפונה על ידי אנשיו של הפרופסור לאמבולנס.
ת'ורנהיל, הפרופסור וקנדל נפגשים בחורשה מבודדת בקרבת האתר, שם הסוכנת מסבירה לו כי היא מתכוונת להמשיך עם ואנדם במטרה לעצור אותו מלהבריח מיקרופילם מחוץ לגבולות המדינה.
כשת'ורנהיל מתווכח, הוא מוכה עד אובדן הכרה על ידי אחד מאנשי הפרופסור.
משהתעורר, מוצא עצמו ת'ורנהיל נעול בחדר בבית חולים.
הוא בורח מהמקום וממהר לביתו של ואנדם, כדי לנסות ולחלץ את קנדל.
בהגיעו לבית הוא עד לשיחה בין ואנדם לעוזרו אשר מוכיח לו כי תקרית הירי של קנדל ותורנהיל הייתה מזויפת וכי האקדח בו השתמשה היה טעון בכדורי סרק.
ואנדם ועוזרו מחליטים להרוג את קנדל על ידי דחיפתה מהמטוס בו הם מתכננים לברוח מהמדינה בזמן שיהיה באוויר.
ת'ורנהיל מצליח להזהיר את קנדל, וזאת מצליחה לברוח ברגע האחרון, עם המיקרופילם, אשר הוחבא באותו הפסל אשר נקנה במכירה הפומבית.
השניים נרדפים על ידי אנשי ואנדם מעל פני פסלי הנשיאים בהר ראשמור וכמעט נופלים אל מותם ממרומי הפסלים החצובים בהר, בעוד שעוזרו של ואנדם (מגולם על ידי מרטין לנדאו) דורך על ידו של ת'ורנהיל התלוי על בלימה.
כאשר נראה כי עוד מעט ות'ורנהיל וקנדל יצנחו למותם, מופיע "הפרופסור" עם איש משטרה אשר יורה ברודף והורגו.
ת'ורנהיל מטפס חזרה לקרקע בטוחה ובעודו מושך את ידה של קנדל עוברת הסצנה במהירות לירח הדבש המשותף שלהם, בו הוא מושך אותה לא לקרקע – אלא למיטתם המשותפת ברכבת נוסעת.
בסצנת הסיום של הסרט נכנסת הרכבת למנהרה ובזה מסתיים הסרט.
הסרט מתאר כיצד האדם הקטן והפשוט עלול להיקלע אל מזימה שבה מעורבות מדינות, כאשר חייו ושלומו לא יעמדו אפילו בראש מעייניה של מדינתו שלו (רלטיביזם מוסרי).
הסצנה בהר ראשמור מבטאת את קוטנו של האדם הפרטי ביחס למנהיגי המדינה.
קרי גרנט בתפקיד רוג'ר ת'ורנהיל, איש פרסום הנחשד בטעות כסוכן ממשלתי והגיבור הראשי של הסרט.
אווה מארי סיינט בתפקיד איב קנדל
ג'יימס מייסון בתור פיליפ ואנדאם, האנטגוניסט הראשי של הסרט, מרגל ממשלתי המנסה להרוג את ת'ורנהיל.
מזימות זרות הוא סרט קולנוע אמריקאי אשר יצא לאקרנים בשנת 2005. הסרט, בבימויו של סידני פולאק ובכיכובם של שון פן וניקול קידמן, הוא מותחן המתמקד במתורגמנית העובדת בארגון האו"ם, אשר מגלה מזימת רצח בקרב אנשי הארגון.
גיבורת הסרט היא סילביה ברום, ילידת ניו יורק אשר גדלה במדינה האפריקאית הבדיונית מאטובו ומשמשת כמתורגמנית באו"ם.
שליט מאטובו, אדמונד זואני, נחשד על ידי ארצות הברית בביצוע פשעי מלחמה בארצו לאחר שהפך ממשחררה לרודן.
זואני עצמו צפוי להופיע בפני העצרת הכללית של האו"ם כדי להציג את טיעוניו כנגד ההאשמות.
לאחר שאיום ביטחוני גרם לפינוי מטה האומות המאוחדות חוזרת בלילה ברום כדי לאסוף את חפציה.
באותה העת ברום שומעת במקרה מזימת רצח, אך כאשר הדוברים מבחינים בה היא בורחת מהבניין.
למחרת, במסגרת עבודתה, מזהה ברום ביטויים מסוימים מהשיחה ששמעה בליל אמש ומתחילה לחשוד כי מטרת המזימה היא להתנקש בחיי זואני.
היא ממהרת לדווח זאת לגורמי האבטחה, אשר קוראים בתורם לאנשי השירות החשאי כדי לחקור את המקרה, להגן על ברום ועל זואני עצמו.
עם התקדמות העלילה מגלים הצופים וחוקרי השירות החשאי יותר ויותר פרטים מרשיעים על ברום עצמה, כי הייתה חברה בארגון לוחמת גרילה מחתרתי במאטובו, כי משפחתה נהרגה ממוקשים שהונחו על ידי אנשי זואני ואף כי הייתה מעורבת במערכת יחסים רומנטית עם אחד מיריבו הפוליטיים של זואני.
עם זאת מוצא עצמו הסוכן החשאי הממונה עליה, טובין קלר, נמשך אליה יותר ויותר ולבסוף הוא מגן עליה, על אף החשדות.
העלילה מגיעה לשיאה עם נאומו של זואני בפני עצרת האו"ם וניסיון ההתנקשות.
אנשי השירות החשאי מבריחים אותו במהירות למבטחים, או אז מנסה ברום לנקום בו על אשר עולל למשפחתה ולעמה, אך הסוכן קלר מצליח לעצור אותה לפני שתרצח אותו.
לבסוף מתגלה כי ההתנקשות הייתה תעלול פוליטי מבוים מצד זואני עצמו כדי להגביר את אמינותו בפני האו"ם.
זואני נחשף ומועמד לדין על פשעיו, בעוד שברום מסולקת מארצות הברית וחוזרת לביתה במאטובו.
המדינה הבדיונית מטובו היא ככל הנראה המקבילה למדינה זימבבואה, ומנהיגה הדמיוני זואני הוא ככל המקביל לנשיא הרפובליקה של זימבבואה רוברט מוגבה.
מזימטה (ברוסית Мзы́мта; באדיגית Мэзмытӏэ) הוא נהר בקווקז המערבי הזורם בדרום-מזרחו של מחוז קרסנודר ברוסיה, ונשפך אל הים השחור ברובע אדלר שבעיר סוצ'י.
אורכו של הנהר 89 ק"מ וגליל מימיו משתרע על פני 885 קמ"ר.
מקורותיו של הנהר בקווקז הגבוה בגובה של 2,980 מטר, והוא זורם דרך עמק צר שבו שני אגמים ומספר מפלי מים.
תחילה זורם הנהר לכיוון צפון-מערב וחוצה בדרכו את קרסנאיה פוליאנה השייכת לסוצ'י רבתי, ובה התקיימו חלק ניכר מענפי התחרות של משחקי החורף האולימפיים באולימפיאדת סוצ'י בשנת 2014. מקרסנאיה פוליאנה משנה המזימטה את כיוון זרימתו, ופונה בקשת רחבה לכיוון דרום-מערב עד שהוא נשפך אל הים השחור.
שיפועו של הנהר עומד על 33.5 מטר/ק"מ ולאורך כל אורכו כמעט, אופיו של הנהר פראי.
בעונת הפשרת השלגים עשויים מימיו להגיע לגובה של 5 מטר מעל מפלסם הרגיל, וספיקתם מגיעה ליותר מ-750 מטר מעוקב/שנייה.
מסיבות אלה הנהר פופולרי בקרב העוסקים ברפטינג.
לאורך גדותיו של הנהר חורשות עצי אשור ואלון.
בהלכה, דיני מזיק וניזק, תופסים חלק נכבד מספרות המשפט העברי.
במשנה הוקדש מקום להלכות אלו בסדר נזיקין, שמספר מהמסכתות שלו עוסקות בדיני נזיקין.
בפרט ידועה מסכת בבא קמא - המסכת המרכזית המרכזת הלכות אלו, ומסכת בבא בתרא - שבה הוקדש פרק נרחב להלכות הרחקת נזיקין.
נחלקו הראשונים והאחרונים מנין הוא האיסור על אדם להזיק לאדם אחר.
דעת הרבינו יונה באבות שהוא משום לאו ד"לא תגזול", ומאידך דעת המנ"ח מצווה י"א שהוא נלמד מהשבת אבדה וכן כתב הרש"ש בכתובות והקהלות יעקב בבבא קמא, ודעת היד רמה בבבא בתרא אות ק"ז שהאיסור הוא או משום "ואהבת לרעך כמוך", או משום "לפני עור לא תתן מכשול".
במקום מסוים הגדירו חכמי התוספות את חיובי המזיק כ"עונש".
סוגי הנזיקין, נחלקים למספר חלקים: בעוד שהתורה חייבה ללא ספק אדם המזיק אדם אחר לשלם, ולא רק אם הזיק בגופו אלא אפילו אם ממונו הזיק חייב הוא לשלם, חז"ל (במסכת בבא קמא) מציינים כי קיים חיוב גם על נזקים שאינם נגרמים באופן ישיר, אלא באופן עקיף.
בדין, דינא דגרמי, נחלקו החכמים.
רוב החכמים סבורים שאין חייבים לשלם על דיני דגרמי, אך למרות זאת נפסקה ההלכה כרבי מאיר שדן דיני דגרמי וסבור שהמזיק באופן של "גרמי" חייב לשלם.
ויש מזיק שאינו משלם ממון מדיני התשלומין של מזיק אלא מדין קנס ודוגמה לדבר תשלומי ד' וה'.
וכל מקום שסכום הממון קצוב בתורה או שמשלם יותר ממה שהזיק הוא קנס.
ויש כמה חלוקים בין תשלומים אלו.
בבבל לא דנים דיני קנסות, המודה בקנס פטור ועוד תמצא כמה חילוקים.
מין אחר של נזקים הם "היזק שאינו ניכר".
כדוגמה לנזקים אלו הובאו במשנה שלוש דוגמאות: המנסך - אדם ההופך את יין חבירו ליין נסך, המדמע - אדם המערב את פירות חבירו עם תבואה אחרת שהיא דמאי ובכך הוא אוסר אותם באכילה, המטמא - אדם הנוגע בפירות בידיים טמאות ובכך מטמא אותן בטומאת אוכלין.
נחלקו רבי יוחנן ורבו חזקיה בגדר חיוב היזק שאינו ניכר, שעליו נפסק במשנה שבמשוגג פטור ובמזיד חייב.
לפי חזקיה היזק שאינו ניכר נחשב להיזק מהתורה ופטרו את המנסך במקרה של שוגג די שיודיע לניזק ולא יכשל בשוגג בחטא, ואילו רבי יוחנן מסביר שהיזק שאינו ניכר אינו נחשב להיזק מהתורה, אלא שחכמים קנסו אותו אם עשה את הנזק במזיד, כעונש וכדי שלא יחזור על המעשה.
במחייב של דיני דגרמי נחלקו הראשונים.
יש שסבורים שכל "דיני דגרמי" הם בעצם כמו "היזק שאינו ניכר", וכמו ש"היזק שאינו ניכר" נחשב להלכה כקנס, כך גם דיני דגרמי.
אך הרמב"ן, רבי משה בן נחמן מחלק בין הנידונים, ומסביר שלפי רבי מאיר שדן דיני דגרמי, נזק שנעשה בעקיפין מיוחס למי שעשה אותו בצורה עקיפה זו, ועל ידי כך הוא נחשב כ"מזיק".
לעומת זאת, "היזק שאינו ניכר" אינו נחשב להיזק כלל, ולכן גם אם נייחס אותו בצורה זו או אחרת למי שגרם אותו לא נוכל לחייב אותו מדין תורה אלא מדין קנס.
בגדר דיני דגרמי נחלקו הראשונים: הרמב"ן מגדיר את דיני דגרמי בנזק שברור בשעת המעשה שהוא יבוא ואינו תלוי בדעת אחרת.
באופן דומה מגדיר זאת גם התוספות במסכת בבא בתרא.
דוגמאות לכך: אדם המראה על קרקע חבירו למוכס העיר שמחפש אותה, המראה דינר למומחה כדי שיאמר לו אם כדאי לו לקחת אותו או לא ונתברר שהעצה הייתה מוטעית מיסודה וגרמה נזק, אדם שזרע זרעים ליד גפן חבירו ובכך הפך אותם לכלאיים, השורף שטרותיו של חבירו.
לפי פרשנות אחרת, דיני דגרמי הם רק כאלו שהפעולה, שנעשית אמנם בעקיפין, נעשית על ידי האדם עצמו, אך פרשנות זו נדחית על ידי התוספות.
לעומת זאת "דינא דגרמא", שהעושה אותם פטור, הם נזקים שגם העושה אותם בעקיפין, לא עשה אותם בשלימות וחסר עדיין פעולה מסוימת שתשלים את ההיזק.
מין שונה של נזיקין, הם כאלו שנעשים ברשות הפרטית, אך חכמים גדרו את "דיני שכנים" בגדרים מדויקים, והחליטו מי הוא הנקרא מזיק ומי הוא העושה ברשות.
הרמב"ן בקונטרס דינא דגרמי מסביר כי ישנם סוגים שונים בנזקין:
נזקין הנעשים בידיים, נחשבים לנזקים לכל דבר ועניין, וחייבים לשלם עליהם במלואם.
נזקין הנעשין באופן עקיף ("גרמי") שלפי ההלכה שנפסקת כרבי מאיר גם הם נחשבים לנזקים לכל דבר ועניין, וחייבים לשלם עליהם.
נזקין הנחשבים ל"גרמא" מכיוון שהם רק "גרמא דגיריה", כלומר אינה תוצאה ישירה ובלעדית מפעולת המזיק, אלא מעורבת בה כוח נוסף או שאין הנזק סופי
האופן היחיד שבו אסור לעשות פעולה בתוך שלו, היא אם היא נעשית באיסור.
שבהם מכיוון שקיים חיוב הלכתי על הפועל בתוך שלו לגדור, אין את ההיתר של "זה עושה בתוך שלו".
לפי כללי דיני הנזיקין, מחייבת התורה בתשלומין את האדם לא רק אם הוא עצמו הזיק, אלא גם אם ממונו המוטל באחריותו הזיק אדם אחר או את חפציו.
דינים אלו מסודרים במסכת בבא קמא תחת סדר ארבעה אבות נזיקין.
על פי המשפט העברי אין להתחשב רק בנזק ממוני, ועל המזיק לשלם חמישה תשלומים שונים, המתחשבים בכל נזק אפשרי שרק נגרם:
נזק חייב המזיק לשלם את ההפסד הממוני שספג הניזוק.
צער בית הדין שמים כמה מוכן אדם לשלם כדי למנוע ממנו צער מסוים כזה, לדוגמה אם נגזרה מהמלכות שיחתכו את ידו, כמה מוכן לשלם שיחתכו את ידו תחת הרדמה כללית או מקומית ללא הצער שנגרם לו.
ריפוי המזיק חייב לשלם את הוצאות הרופא, בית החולים, תרופות או הניתוח, עד להבראתו השלימה של הניזוק.
שֶׁבֶת כנלמד מהפסוק "רק שבתו יתן", חייב אדם לשלם את ההפסד שנגרם לניזוק בזמן שבו גופו נפגע ולא יכול היה לעבוד.
אם כי, מכיוון שתחת תשלומי "נזק" כבר שילם המזיק את הנזק שנגרם בעקבות חתיכת היד, בתשלומי ה"שבת" חייב המזיק לשלם את הנזק שנגרם בעבודה המועטת שיכול אדם לעבוד גם אם יד אחת - למשל שמירה.
בושת כל בושה שנגרמה בשעת הנזק, בעקבות צפייה של הרואים, או שם רע שיצא בעקבות מעשה הנזק (למשל בעקבות מעשה אונס).
מזכיר האדמירליות , או מאמצע המאה ה-18 המזכיר הראשון של האדמירליות (First Secretary to the Admiralty), היה בעבר נציג הפרלמנט באדמירליות הבריטית, הגוף האחראי על ניהול הצי המלכותי.
ב-1870 שונה שמו של המזכיר הראשון ל-"המזכיר הפרלמנטרי של האדמירליות", וזה של המזכיר השני של האדמירליות ל- "המזכיר הקבוע של האדמירליות".
ב-1886 הוחלף שם המזכיר הפרלמנטרי ל- "המזכיר הפרלמנטרי והפיננסי של האדמירליות".
מ-1930 שימש המזכיר הפרלמנטרי והפיננסי גם כלורד אזרחי של האדמירליות (לצדם של לורדים אחרים קציני הצי).
משרה זו חדלה להתקיים ב-16 באוקטובר 1959, והתפקידים המיניסטריאליים אורגנו מחדש ב-1964 בעקבות מיזוג האדמירליות לתוך משרד ההגנה ויצירת המשרות של מזכיר המדינה ותת-מזכיר המדינה הפרלמנטרי של הצי.
מזכיר ביטחון המולדת של ארצות הברית הוא ראש המחלקה לביטחון המולדת, גוף העוסק בהגנה על המולדת האמריקאית ועל ביטחונם של אזרחי ארצות הברית.
המזכיר הוא חבר הקבינט של ארצות הברית.
תפקיד המזכיר נוצר בעקבות פיגועי 11 בספטמבר.
סמכויות המחלקה לביטחון המולדת הורכבו בעיקר מסמכויות שהועברו ממחלקות אחרות בקבינט, שלהן זיקה לביטחון הלאומי.
מזכיר ביטחון המולדת הוא ה־18 והאחרון בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית במקרה שכהונת הנשיא נקטעת.
אחרי סגן הנשיא, יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית והנשיא הזמני של הסנאט מוצבים, לפי המסורת, מזכירי המחלקות.
מ-25 בינואר 2025 מכהנת בתפקיד קריסטי נואם כמזכירת ביטחון המולדת השמינית.
מזימת המדוזה הוא הספר ראשון בסדרה קהילים נגד וספרים, סדרת ההמשך ל-39 רמזים.
הספר מתחיל שנתיים אחרי סיום מרוץ הרמזים.
הספר נכתב על ידי גורדון קורמן בשנת 2011 ותורגם לעברית ב-2013 על ידי רוני בק, ויצא לאור במודן הוצאה לאור.
ספר ההמשך נקרא "אוצר המלך", שנכתב על ידי ג'וד ווטסון, ויצא לאור בעברית.
גם בטוקיו שביפן, פניקס ויזרד, אחיינו של ג'ונה ויזרד, מחפש במהלך הופעה של ג'ונה את "וייב ההיפ הופ" שלו, כשהוא שואף במהלך ההופעה כלורופורם ונרדם.
כל השבעה משתייכים למשפחה אחת, משפחת קהיל, שאליה משתייכים האנשים הדגולים ביותר בעולם, החל מאמנים ועד למצביאים, ושעלילותיה סופרו באחד עשר הספרים בסדרה הקודמת - 39 רמזים.
בינתיים, בבוסטון, דן קהיל מרגל אחרי אחותו, איימי, וחברה, אוון טוליבר.
כשחתול מסוג מאו מצרי, בשם צלאח א-דין מפריע לדן והוא נופל, איימי נוזפת בו.
שינייד סטרלינג, שעברה לגור אצלם באחוזתה הבנויה מחדש של גרייס, מוסרת להם את קוד המורס האהוב עליה.
היא מדווחת שההסעה לבית ספרם תגיע מוקדם, וכך מתרחש.
באמצע הנסיעה, נהג מערבל בטון מתנגש באוטובוס שלהם, בדיוק כששאר הקהילים ברחבי העולם נחטפו.
הם יורדים, כשהנהג מכוון על איימי אקדח.
היא בועטת באקדח ומרביצה לנהג ולחבריו תוך שימוש בקונג-פו שלמדה עם שינייד.
דן, מבקש מנהג האוטובוס מצית ומאיים על רוכבי מערבל הבטון שבורחים.
אוון מדבר עם איימי, והיא מתחמקת ממנו ובורחת עם דן לביתה, שם היא רואה את מכוניתו של מר מקיינטיר, עורך הדין של גרייס, סבתם המנוחה.
הוא מספר להם על החטיפות שהתרחשו, ומספר להם שעל הווספרים מושלת מועצת של שישה.
הם רואים דרך החלון צנחן, שמוריד חבילה קטנה ונעלם דרך עצי הברוש.
איימי, דן, שינייד ומקיינטיר פותחים את החבילה ומוצאים בתוכה טלפון.
לטלפון נשלח מסרון, שבו מישהו בשם וספר-אחת מודיע להם שאם הם לא יגיעו לפירנצה באיטליה עד הבוקר הבא אחד מבני הערובה ימות.
אם הם יתקשרו למשטרה, אחד מבני הערובה ימות.
אם הם לא ימלאו אחר הוראותיו, קהיל אחד ימות.
מר מקיינטיר משכנע את דן ואת איימי לנסות לדבר עם שאר חברי הבתים דרך מטה הפיקוד ודרך הלווין הפרטי שלהם, "גדעון".
כשג'ונה משכנע את ליילה ויזרד, אימו של פניקס, לא להתקשר למשטרה, כך שכנראה וספר-אחת נתן לכולם טלפון.
בכוחות גדולים, הם מצליחים לשכנע את שאר המשפחה להקשיב להם ולהתאחד, כשאיימי מורה לאיאן קברה, אחיה של נטלי קברה, להגיע לאחוזה של גרייס להיות עם שינייד במטה הפיקוד.
איאן, בשדה התעופה, מתקשר לאימו ומודיע לה שנטלי נחטפה.
היא מכחישה שהם בניה ומנתקת לו.
איימי ודן עולים לשדה התעופה, כשהם מקבלים משינייד נפץ, גז מרדים, מסכות נשימה ורימון עשן זעיר מוסווים בתוך סוכרייה על מקל.
איימי חושבת על דן, שמאז מרוץ הרמזים נותר עם חבר אחד בשם אטיקוס רוזנבלום בן האחת עשרה שאותו הכיר באינטרנט, אבל בעל מנת משכל של מאתיים.
אוון מגיע לשדה התעופה ומתווכח עם איימי, וכך נפרד ממנה.
החטופים מתעוררים בחדר של הווספרים, ומכירים את פניקס ויזרד בן השתים עשרה ובינתיים איימי ודן טסים במחלקה הראשונה לפירנצה, ומקבלים תמונה בטלפון הווספרי של החטופים.
הם נזכרים משורה מהרשימות של גרייס:
דן מעלה השערה שאם יש וספר-אחת אולי יש גם וספר-79. אחרי ששלחו את התמונה לאיאן ולשינייד, איימי מזכירה לדן שאת הווספרים מנהלת מועצה של שישה.
איאן מתאר את כישוריו של וספר אחת, כשדן חושב מדוע איאן אומר דברים נחמדים על וספר-אחת.
הם מגיעים לפירנצה, כשאיימי מספרת לדן קצת על העיר.
הם מקבלים הודעה מוספר-אחת, שאומרת שבגלריית אופיצי מוצג ציור של קאראווג'ו הנקרא מדוזה.
הם מתבקשים לגנוב אותו, ולא אחד מבני הערובה ימות.
בעזרת המילטון הולט וג'ונה ויזרד הם גונבים את הציור, שמתברר לאחר מכן כמזויף.
כשהווספרים מגלים זאת, הם יורים בכתף של נלי בתור אזהרה.
החטופים קוראים לווספרים שישלחו רופא, וממעלית המזון יורדים כוס מים ושני כדורים נגד כאבים.
במטה הפיקוד, שייניד ואיאן מגדילים את התמונה של בני הערובה ומגלים תג לבוש, כשהם מתקשרים אל דן ואיימי כי תוך כדי הם יכולים לגלת איפה הם.
דן עונה, ואיאן מבקש ממנו שאיימי תתקשר לאוון שמצלצל עשרים פעם ביום, שנעצר לפני זה כי הוא התקרב לביתה ואז שוחרר.
דן מדווח לאיאן ולשינייד שאיימי בספרייה מנסה לפענח מתי הציור האמיתי נגנב, אף על פי ששומר אמר לדן שמעולם לא התרחש שוד באופיצי.
בנוסף לכך, הוא אומר שג'ונה נפגש עם ראש העיר ומקבל את מפתח העיר, המילטון עוזר לאיימי והוא אוסף כמה דברים, שהם המרכיבים לשיקוי העל, כשהוא אסף בינתיים תמיסות ברזל עם תערובת טונגסטן, מור מעשבונאי סיני והוא בדרכו לחנות תכשיטים כדי לקנות ענבר.
וספר-אחת מודיע לאיימי שאם תוך ארבעה ימים הם לא יקבלו את הציור האמיתי אחד מבני הערובה ימות.
כשג'ונה יצא ממשרד ראש העיר והמילטון בא אליו, קהל מעריצות רודפות אחריהם.
כשג'ונה נמלא ללימוזינה, המילטון רץ בין הבנות, כי הוא ואיימי גילו שההזדמנות היחידה שבה היה אפשר לגנוב את הציור הייתה בשיטפון הגדול ב-1966 במלאכי הבוץ.
המילטון, ספוג חבורות, מגיע אל איימי, דן וג'ונה.
הם מאתרים את גרגור טובין, יליד 1937, המשתמש בשם הבדוי "דויד מוזה", או בקיצור "ד.
מוזה", אנגרמה של "מדוזה", ומשערים שהוא הגנב.
הם אוספים תמונה של פסל סחמת שהיה נעול בכספת של גרייס במצרים, ואיימי שולחת לגרגור אימייל שבו היא שולחת לו תמונה של הפסל ושואלת אותו אם הם יוכלו להיפגש כדי שייבחן אם הוא אמיתי.
הם רואים לוחית שכתוב עליה: "גאיוס פליניוס קאיקיליוס סקונדוס".
איימי ודן מגלים שהכוונה ברשומה של גרייס לא הייתה "פוני", אלא "פליניוס", שהשיבוש "פוני" נהיה בגלל מריחות הפיח, וכך הם מגלים שהווספרים קשורים להתפרצות הר הגעש וזוב.
בסוויטת המלון שלהם מוחלק מכתב, שבו הוא מאשר שהם יבואו.
הם באו לביתו, וכשהם אומרים שאת הפסל הם ירשו מסבתם, הוא אומר שגרייס קהיל הייתה חשובה בתחום האמנות.
הם נכנסים לחדר היצירות הגנובות שלו, ולא מוצאים את ה"מדוזה".
דן משער שיש חדר סודי לציור הגנוב, כי באותו חדר יש מערכת קירור ליד הדלת ועוד אחת על הקיר המזרחי, מה שאומר שהיא שולטת בחדר במקום אחר.
איימי אומרת לגרגור שהיא תמכור לו את הפסל, ואז מפוצצת את רימון העשן של שינייד.
הם חובשים מהר את המסכות ורצים אל החדר הסודי.
כשהאבטחה של גרגור רודפת אחריהם, הם נמלטים על מרכבה רומית גנובה בת אלפיים שנה לנהר קובו, כשגרגור משוכנע שהציור נהרס.
וספר-אחת מתריע שנותרו להם רק שלושה ימים, כשהתראה נוספת מודיעה לאיימי שיש רק עשרים אחוז סוללה בטלפון, כשאין מטען קרוב.
איאן נכנס לחנות אלקטרוניקה ופוגש שם את אוון בתור מוכר.
הוא שואל אותו מאיפה הוא השיג תמונה של טלפון דה-אוסי, שהוא הסוג של הטלפון הווספרי, ובעקבות כך, איאן מחליט שהכישורים הטכניים של אוון יכולים לעזור והוא מספר לו על משפחת קהיל.
במטוס הפרטי, דן ואיימי שמים עיפרון ופיסת נייר על העץ של המדוזה וחושפים כתובת.
דן שולח את זה לאטיקוס בתור "שיעורי בית", כשהטלפון מצלצל.
איימי עונה, ומגלה שאוון מדבר איתה.
איאן מחליף את אוון, ומספר לה שהוא גילה לו על המשפחה.
איימי מנתקת בגלל הסוללה החלשה ומתקשרת אליהם בסקייפ מהמחשב של דן.
אוון ושינייד עובדים על מטען שישלח, ואיימי אומרת לאוון שיתרחק מזה כי זה מסוכן.
אטיקוס מתקשר לדן אחרי שאיימי ניתקה את השיחה, ואטיקוס אומר שהוא נמצא במרחק פחות מקילומטר מהקולוסאום ושהכתובת היא "פורטה סאנאוויוורה", שזה הקולוסאום.
בינתיים, אצל בני הערובה, הם מחליטים שהווספרים לא יעזרו להם ושעליהם להסיר את הקליע בכתף של נלי בעצמם.
בקולוסאום, ג'ייק ואטיקוס רוזנבלום מתווכחים ביניהם על החברות של אטיקוס עם דן.
אטיקוס מודה שיש לו אובססיה לדן, בגל שמילתה האחרונה של אימו, אסטריד, הייתה "קהיל".
בוסף, הוא מתקשר לדן, ומגלה שהוא עצמו בקולוסאום.
אטיקוס מרצה לדן ולאיימי על המלחמות בקולוסאום, ובאמצע איימי ודן מגלים שהמדוזה של קאראווג'ו היא מפה.
הם הולכים בעקבות המפה, ומגלים את איל מיליונה, יומן המסע של מרקו פולו במנהרות.
היומן כתוב בכתב היד המקורי עם אחרית דבר שלא נגלתה בכל העותקים.
אצל בני הערובה, בעזרת מזלג פלסטיק, פניקס ויזרד הצעיר מנסה להוציא את הקליע מהכתף של נלי, אך לא מצליח.
הם קוראים לנטלי, שמצליחה להוציא את הקליע.
המילטון וג'ונה, שחזרו מפירנצה, מצטרפים אל איאן, שינייד ומר מקיינטיר אל רכס ההרים של שמורת הטבע אדירונדק בצפון מדינת ניו יורק.
הם מגיעים אל המשרד של דה-אוסי כדי לבדוק את רשימת הלקוחות כדי לחשוף את זהותו של וספר-אחת, ובאמצע השוטטות המשרד מתפוצץ, ואיאן אוסף פיסת נייר שעליה הסמל הלוקיאנוסי.
וספר-אחת שולח לאיימי ולדן הודעה לבקר בקרקס .איימי ודן מגיעים לקרקס לבושים בתחפושת.
באמצע המופע, אחת מלולייניות הטרפז לוקחת את הציור, כשמאוחר מכן היא גוססת לאחר שנדקרה על ידי ווספר אחת..
אחר כך, וספר-אחת שולח להם תמונה של החטופים שמעידה שהם בחיים.
מתחת להודעה, וספר-אחת מודיע להם שעליהם לנסוע ללוצרן, שווייץ כדי שכל בני הערובה יהיו חיים.
איימי ודן נוסעים במונית אל שדה התעופה, כשנהג המונית מכוסה צלקת בכף ידו שלפי הפרק ניתן להאשים בה את משפחת קהיל.
בנוסף, בפרק מתגלה שהנהג הוא וספר-אחת, אף על פי שזהותו לא ידועה.
מזכיר האוצר של ארצות הברית הוא ראש מחלקת האוצר של ארצות הברית, האחראי למערכת הפיננסית והכספים של ארצות הברית, ועד לשנת 2003 לכמה סוגיות בנושא ביטחון והגנת המולדת.
משרה זו בממשל הפדרלי של ארצות הברית מקבילה לתפקיד שר האוצר במדינות רבות, כולל ישראל.
עד לשנת 2003 סוכנויות פדרליות רבות העוסקות באכיפת החוק היו שייכות למחלקת האוצר, וכמשתמע מכך תחת אחריותו של מזכיר האוצר.
עם הקמת המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית, הועברו סוכנויות אלו למחלקה זו ולאחרות.
בין הסוכנויות שהועברו ניתן למנות את הרשות לאכיפת נושאי האלכוהול, הטבק, הנשק, וחומרי הנפץ, והשירות החשאי של ארצות הברית.
בין השאר, אחראי מזכיר האוצר על אישור המטבעות והשטרות האמריקניים, וחתימתו מתנוססת על כל השטרות המודפסים.
כמו כן מזכיר האוצר הוא ראש קרן החירום לייצוב הכלכלה של ארצות הברית, שהוקמה בשנת 2008 עם תחילת משבר הסאבפריים.
בנוסף, מזכיר האוצר הוא החמישי בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית.
משכורת מזכיר האוצר (החל מינואר 2024) היא 246,400 דולר לשנה.
בין השנים 1784-1789 נוהלה מערכת הכספים על ידי ועד של שלושה מומחים.
בשנת 1789 הוחלט למנות במקום הוועד מזכיר.
הראשון שכיהן בתפקיד היה אלכסנדר המילטון, ממייסדי ארצות הברית.
בתחילה רצה ג'ורג' וושינגטון למנות לתפקיד את רוברט מוריס, מי שכיהן בתפקיד מקביל בקונגרס הקונטיננטלי.
כשסירב מוריס לתפקיד הציע במקומו את המילטון, שלבסוף אכן התמנה לכך.
מזכיר האוצר ה-79 והנוכחי הוא סקוט בסנט, שהחל את כהונתו ב-28 בינואר 2025. הוא ההומוסקסואל הראשון בתפקיד זה.
מזימות הוא סרט קולנוע מסוגת קומדיה שחורה/מתח בבימויו של אלפרד היצ'קוק משנת 1976. בסרט משחקים ברברה האריס, ברוס דרן, קארן בלק ו-ויליאם דבנס.
זהו סרטו האחרון של היצ'קוק בטרם מותו בשנת 1980. הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן, אך הוא לא נכנס לתחרות הפרסים.
הסרט יצא לאקרנים גם בשמות Deceit ו-Missing Heir (בעברית: הונאה והיורש החסר, בהתאמה).
הסרט מגולל את סיפורה של בלאנש טיילור (ברברה האריס), מדיום מזויפת, הנחלצת לעזרתה של ג'וליה ריינבירד (קטלין נסביט).
ריינבירד היא אישה עשירה המחפשת את אחיינה שנולד מנישואים מחוץ למשפחה.
היא מציעה לבלאנש סכום של 10,000 דולר אם היא תמצא אותו.
בלאנש נעזרת בחברה נהג המונית, ג'ורג' לאמלי (ברוס דרן).
במקביל, צמד הנוכלים פארן (קארן בלק) וארתור אדמסון (ויליאם דבנס) עסוקים בלגנוב יהלומים מאנשים עשירים.
במהלך הסרט מתגלה שאדמסון הוא האחיין של ריינבירד, אך אדמסון רוצה להרוג את בלאנש וג'ורג' כי הוא חושב שהם עוקבים אחריו בגלל הגנבות.
בסוף הסרט אדמסון מגלה את מטרתם האמיתית של בלאנש וג'ורג', אך בלאנש מגלה את האמת על אדמסון ופארן.
אדמסון ופארן כולאים את בלאנש.
ג'ורג' מגיע ומצליח להציל את בלאנש ולכלוא את הנוכלים בחדר העינויים שלהם.
ברברה האריס - בלאנש טיילור
ברוס דרן - ג'ורג' לאמלי
ויליאם דבנס - ארתור אדמסון/אדוארד שוברידג'
קטלין נסביט - ג'וליה ריינבירד
אד לאוטר - ג'וזף מאלוני
קתרין הלמונד - גברת מאלוני
ויליאם פרינס - הבישוף ווד
תסריט הסרט מבוסס על ספר בשם "The Rainbird Pattern" (1972) של ויקטור קאנינג ועובד על ידי ארנסט להמן.
להמן רצה שהסרט יהיה מסוגת מתח, ואילו אלפרד היצ'קוק רצה שהסרט יהיה מסוגת קומדיה.
בשנת 1977 להמן זכה בפרס אדגר של איגוד התסריטאים האמריקאי על התסריט.
להמן והיצ'קוק שיתפו בעבר פעולה בסרט "מזימות בינלאומיות" (1959).
מאז הם ניסו לשתף פעולה שנית ואף התחילו לעבד סרט מתח בריטי בכיכובם של אודרי הפבורן, לורנס הארווי וג'ון ויליאמס.
אך הפבורן נכנסה להריון והיצ'קוק זנח את הפרויקט לטובת הסרט "פסיכו" (1960).
הופעת הקמע המפורסמת של היצ'קוק מתרחשת בדקה ה-40 מתחילת הסרט.
רואים את צילו של היצ'קוק דרך חלון דלת במשרד.
לאחר צילומי הסרט היצ'קוק החל לעבד תסריט בשם "The Short Night".
עקב בריאותו הרופפת הוא חדל לעבוד ופרסם את התסריט בספר שיצא לפני מותו.
לאחר מותו של היצ'קוק האולפן "סרטי יוניברסל" החליט לא לעבד את התסריט לסרט למרות שהוא נחשב להמשך של הסרט "פסיכו".
אלפרד היצ'קוק רצה ללהק את השחקנים ברט ריינולדס ורוי שיידר לגלם את אדמסון, אל פצ'ינו לגלם את ג'ורג', פיי דאנאוויי לגלם את פארן, בוורלי סילס וגולדי הון לגלם את בלאנש.
אך השחקנים דחו את הבקשות עקב משכורות נמוכות.
למרות שהומלץ להיצ'קוק ללהק את לייזה מינלי לתפקיד הראשי הוא ליהק את ברברה האריס שזכתה במועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט קומדיה או מוזיקלי על תפקיד זה.
היצ'קוק ליהק את ברוס דרן לסרט לגלם את הדמות ג'ורג' לאמלי.
דרן הופיע בתפקידים משניים בסרט "מארני" ובסדרת הטלוויזיה "אלפרד היצ'קוק מגיש".
ג'ק ניקולסון ויתר על התפקיד מפני שהוא היה באמצע צילומי הסרט "קן הקוקייה" (1976).
הבחירה הראשונה של היצ'קוק לתפקיד אדמסון היה ויליאם דבנס שלא היה זמין בעת תחילת צילומי הסרט.
לבסוף לוהק רוי טיינס לתפקיד והצילומים החלו.
כשדבנס היה פנוי לפרויקט היצ'קוק פיטר את טיינס והחל לצלם את הסצנות של אדמסון מחדש.
כאשר טיינס בא אל היצ'קוק בטענות הוא פשוט התעלם ממנו.
מזימה ואהבה הוא מחזה בחמש מערכות מאת המחזאי הגרמני פרידריך שילר, שפורסם בשנת 1784. המחזה עוסק בקושרים המצליחים במזימתם להרוס את האהבה בין פרדיננד פון ואלטר, בנו של אציל, לבין לואיזה מילר, בתו של מוזיקאי בן המעמד הבינוני.
השר (פרזידנט) פון ואלטר, נשיא הקבינט בחצרו של נסיך גרמני.
ליידי אמיליה מילפורד, אהובת הנסיך.
וורם, מזכיר לשכת הנשיא פון ואלטר.
מילר, מוזיקאי מטעם העיר, מה שקרוי בכמה מקומות חלילן-אמן.
4 החדרניות של הליידי – גלנדה, נתלי, אלינור ותמרה.
לואיזה פוגשת את רב-סרן פרדינאנד, שמגיע לביתה כדי לקבל שיעורי נגינה בחליל מאביה.
מתרחש ביניהם רומן והם אוהבים זה את זה מאוד.
מילר, אביה של לואיזה ומוזיקאי מטעם העיר אינו שבע רצון מהרומן.
פון ואלטר, אביו של פרדיננד, המכהן כנשיא הקבינט בחצרו של נסיך גרמני, מעוניין שבנו ישא לאישה את ליידי מילפורד, זאת כדי "שהנסיך ימשיך לפרפר ברשתי".
פון ואלטר מספר למרשל פון קאלב על נישואיו המתוכננים של בנו וליידי מילפורד (ללא ידיעת בנו) ומבקש ממנו שיפרסם זאת בכל העיר.
האב שולח לליידי מילפורד פתק בשמו של בנו.
כשאביו מודיע לו על כך, פרדיננד מסרב לכך ואומר שליידי מילפורד היא זונה ופילגשו של הנסיך.
אביו אומר לו שהודיע לליידי מילפורד שהוא בא לביקור, הנסיך קיבל הבטחה בדבר הנישואים המתוכננים ושבעיר ובחצר יודעים על כך.
פרדיננד מגיע לבקר את ליידי מילפורד.
הוא שואל אותה איך אנגליה, נצר לעם חופשי כמוה, מוכרת את עצמה כשפחה לנסיך, שמעריץ בה רק את המין, זאת בזמן שבארץ פושט דיכוי מחריד בשמו של הנסיך.
ליידי מילפורד מספרת לו שאביה היה שר הטקס של מלך אנגליה, הואשם בבגידה, ראשו נערף והמשפחה גורשה מאנגליה.
היא הגיעה להמבורג יתומה מאב ומאם וכעבור שש שנים כילתה את כספה, הנסיך ראה אותה, ונשבע שהוא אוהב אותה.
היא ראתה את מעשי העוול שמתחוללים בארץ וניצלה את השפעתה על השליט כדי להיטיב עם העם.
היא מספרת לפרדיננד שהיא מאוהבת בו, הוא היה יכול להציל אותה ממצבה, ולמרות זאת הוא מטיח בה דברים כל כך קשים.
פרדיננד עונה שהוא מאוהב בנערה פשוטה מהעם.
פון ואלטר מגיע לבית מילר ומנסה לסכסך בין בנו לאהובת לבו לואיזה, אבל נכשל בכך ורק מעורר את זעמו של הבן ושל הוריה, בני הזוג מילר.
וורם, מזכיר לשכתו, מציע לו להפריד ביניהם בכך שהוא יעורר אצל הרב-סרן חשדות לגבי נאמנותה של לואיזה.
פרדיננד מציע ללואיזה לברוח עמו לארץ אחרת, אבל היא עונה שהיא בתו היחידה של אביה ושנקמתו של אביו עלולה לרדוף אותם.
וורם מגיע לבקר את לואיזה.
הוא מספר לה שאביה ואמה הושלכו לבית הסוהר מכיוון שהתחצפו לשר.
הוא אומר שיש בידה להוציאם משם.
הוא מכתיב לה מכתב שמופנה לשר החצר, מרשל פון קאלב.
שבו היא לועגת לפרדיננד ומתייחסת אל פון קאלב כאל אהובה.
הוא דורש ממנה שתישבע שכתבה את המכתב מרצונה החופשי.
פון קאלב נענה לדרישת השר לקחת חלק במזימה.
המכתב נפל מכיסו של פון קאלב, כאילו במקרה, ופרדיננד מרים וקורא אותו ועולמו חרב עליו.
ליידי מילפורד מזמנת אליה את לואיזה ומציעה לה משרה כמשרתת שלה ולואיזה מסרבת.
מילפורד אומרת לה שתחדל לאהוב את פרדיננד, אחרת היא תדאג לאמלל אותה.
מילפורד, שמתבררים לה ממדי העושק של הנסיך בבני עמו, שולחת לו מכתב בו כתוב שאושרה של ארצו היה התנאי לאהבתה וכשהתברר לה שרימה אותה, היא עוזבת את הארץ.
פרדיננד בא לבית המילרים, הוא מציג בפני לואיזה את מכתבה למרשל ושואל אותה אם היא כתבה אותו והיא משיבה בחיוב.
הוא מבקש ממנה כוס לימונדה.
היא מגישה לו את הלימונדה כשעיניה אדומות מבכי וקולה רועד.
בלי שהיא מבחינה בכך הוא שם רעל בכוס.
הוא אומר לה שהיא מושחתת וחסרת רגש ומצווה עליה לשתות את הלימונדה.
היא מתחילה לחוש ברע והוא מגלה לה ששם רעל בלימונדה.
היא אומרת לו שהיא מתה על לא עוול בכפה, שתמיד הייתה נאמנה לו ותמיד אמרה לו את האמת, חוץ מפעם אחת כשכתבה את המכתב לשר החצר פון קאלב, מכתב אותו הכריח אותה אביו לכתוב.
פון ואלטר מגיע עם וורם לבית המילרים, פרדיננד אומר לאביו שמזימותיו הניבו זוועה.
האב אומר לוורם שהאחריות נופלת עליו, והלה עונה לו שהוא יגלה עליו סודות נוראיים.
ב-1784 פרסם שילר את עבודתו התאורטית "התיאטרון כמוסד מוסרי", שהרעיון העומד בבסיסו היה להציג טרגדיה באמצעים של תאודיציה, כאשר משימתו של התיאטרון הייתה להציג על הבמה את הצדק השמימי שחולל האל בעולם.
ניתן לראות את תפישת הצדק הזו ב"מזימה ואהבה" מאחר שבסופו של דבר, בית הדין העליון שלו אינה צדק חילוני כי אם האל עצמו.
שילר סבר שתפקיד נוסף של התיאטרון הוא לחנך, להביא את הקהל לידי קָתַרְזִיס במטרה להשלים את חינוכו ובכך להפוך את התיאטרון למוסד מוסרי.
הוא סבר שהתפקיד החשוב ביותר שלו הוא לגשר בין החופש לצורך, ובכך להציג על הבמה גרסה אידיאליסטית של מאבקו של היחיד וניצחונו על מגבלות חברתיות, מוסריות ודתיות.
"מזימה ואהבה" שייך לעידן "הסער והדחף" ונחשב לטרגדיה בורגנית, סוגה המיוחסת לגוטהולד אפרים לסינג, שמחזהו "אמיליה גלוטי" הוא היצירה המשפיעה עליה.
הטרגדיה הייתה מוגבלת בעבר לאצולה, באמצעות ה Ständeklausel (ניסיון להעביר את עקרונות הדרמה הקלאסית הצרפתית לתיאטרון הגרמני).
אולם הסוגה של לסינג פתחה אותו לעולם הגרמני של המעמד הבינוני.
המוטיב המרכזי ב"מזימה ואהבה" הוא העימות בין המעמד הבינוני והאצולה - גאוות המעמד הבינוני ויהירות האצולה - עם אנושיות אוניברסלית במרכזה, המביעה מחאה פוליטית גלויה.
בכך, אינטרסים של יחידים, רגשות סובייקטיביים ודרישת החופש מחברה ההולכת בעקבות אילוצי המעמדות הם כוחות חזקים המופעלים על הגיבורים, המובילים לבסוף לאסון.
שילר היה מודע באופן אישי לייסורי האהבה נוכח דרישות המעמד החברתי בשל אהבתו לשרלוטה פון וולצוגן (גיסתה של קרולינה פון וולצוגן – קרולינה הייתה אחותה של שרלוטה פון לנגרפלד, שנהפכה אחר-כך לאשתו של שילר).
קרל השני אויגן, דוכס וירטמברג, אסר את שילר ואסר על הצגת מחזותיו, כעונש על כך שעזב ללא רשות כדי להיות נוכח בהצגת הבכורה של מחזהו "השודדים".
לכן, בספטמבר 1782 שילר נס מתחום השפעתו של הדוכס, עבר למנהיים והתחיל לעבוד על "מזימה ואהבה" כתגובה ליחס הלא הוגן בו נהגו כלפיו.
ניתן לראות זאת בכמה מנושאי המחזה:
ההדר המוגזם של חצר הדוכס – אף על פי שוירטמברג הייתה ארץ ענייה יחסית בזמנו של שילר, קרל אויגן חי את חייו בקרב חצר המלוכה הצרפתית בארמון ורסאי, מימן נשפים רהבתניים, זאת באמצעות ניצול נתיניו ומכירת אוכלוסייתו כשכירי חרב.
סחר בחיילים – בתקופתו של שילר, דרכי גיוס הכסף של קרל אויגן ממכירת בני חוואים, בעלי מלאכה ופועלים לשרת בחו"ל כשכירי חרב, למשל במלחמת העצמאות של ארצות הברית, זאת לפעמים תוך הפעלת אלימות, סימום או חטיפה.
פילגשים – במשך זמן ארוך קרל אויגן ניהל רשת של פילגשים, בכללן פרנציסקה פון הוהנהיים (לימים שותפתו ואשתו של הדוכס וההשראה לדמותה של ליידי מילפורד, במיוחד בהשפעתה של הדוכס).
מזימות – בתקופתו של שילר, שר החצר של וירטמברג, הרוזן סמואל מונמרטן, הביא לנפילתם של יריביו באמצעות זיוף מכתבים ובכך הפך ליד ימינו של הנסיך.
עריצות – ניתן להבין עד כמה הייתה ביקורתו של שילר על שלטונו של הדוכס מוצדקת, בהתייחסות כלפי העיתונאי והמשורר כריסטיאן פרידריך דניאל שובארט, שנפגע מהמצב הקשה בדוכסות ונאסר אפילו בלי שנשפט בידי בית משפט.
שילר החל לעבוד על המחזה ב-1782. בתחילה הוא קרא למחזה "לואיזה מילר" ואחר-כך שינה אותו ל"מזימה ואהבה", בעקבות הצעתו של השחקן אוגוסט פון איפלנד.
הצגת הבכורה של המחזה הייתה ב-13 באפריל 1784 בתיאטרון שהוספיל פרנקפורט שבפרנקפורט, ובשנית כעבור יומיים, ב-15 באפריל 1784, בתיאטרון הלאומי במנהיים, בנוכחותו של שילר.
המחזה נחל הצלחה גדולה, הציג בברלין, והוחרם בשטוטגרט.
הוא ראה אור לראשונה בדפוס ב-1784 במנהיים.
הוא הוצג בתיאטרון Donmar Warehouse, לונדון, ב-2011.
התרגום האנגלי הראשון יצא ב-1795, והתרגום הצרפתי יצא ב-1799. תרגומים מודרניים לאנגלית כוללים את "אהבה ופוליטיקה (Love and Politics) מאת כריסטופר וובר (הוצג בתיאטרון ריברסייד סטודיו'ס, לונדון), "מזימה/אהבה" (Intrigue/Love) מאת דניאל מילאר ומארק לייפאכר (Leipacher) (הוצג בתיאטרון Southwark Playhouse, לונדון, מ-8 ביוני עד ל-30 ביוני 2011).
האופרה "לואיזה מילר" פרי עטו של ג'וזפה ורדי, כותב הלִבְרִית היה סלבטורה קמאראנו והצגת הבכורה התקיימה בנאפולי, ב-8 בדצמבר 1849. אופרה אחרת, מאת גוטפריד פון איינם, אופוס 44, השתמש בכותרת המקורית "מזימה ואהבה" ובליברתו של בוריס בלכר וLotte Ingrisch והועלתה לראשונה ב-17 בדצמבר 1976.
יוצרים: תרגום – אביגדור המאירי, במאי – פרידריך לובה, תפאורה – ריכרד אראל
שחקנים: פון ואלטר – שמחה צחובל, פון קאלב – בן-ציון זילברג, לואיזה - יהודית ברקאית, ליידי מילפורד – לאה דגנית, גב' מילר – לוסיה שלונסקי, חצרן - יוסף זרובבל.
יוצרים: נוסח עברי: שמעון זנדבנק, במאי - ליאנדר האוסמן, דרמטורגיה ועיבוד – מרים יחיל-וקס, עיצוב תפאורה ותאורה: ברנהרד קלבר, עיצוב תלבושות: מירו פטרנסטרו, עריכה מוזיקלית - ליאנדר האוסמן
מזימת הנעליים הממולכדות הייתה ניסיון כושל של מחבל מוסלמי בריטי לפוצץ בפיגוע התאבדות מטוס נוסעים מעל האוקיינוס האטלנטי ב-22 בדצמבר 2001.
טיסה 63 של חברת אמריקן איירליינס המריאה ב-22 בדצמבר 2001 (שלושה חודשים לאחר פיגועי 11 בספטמבר) מנמל התעופה שרל דה-גול שליד פריז בדרכה למיאמי שבארצות הברית.
משם הייתה הטיסה אמורה להמשיך אל פיניקס שבאריזונה.
במטוס מדגם בואינג 767 נמצאו 197 נוסעים ואנשי צוות.
בין הנוסעים נמצא ריצ'רד ריד, מוסלמי קיצוני בריטי.
בסוליות נעליו החלולות הוטמנו 280 גרם של חומרי נפץ מסוג טריאצטון ו-PETN - כמות המספיקה כדי להבקיע חור בדופן מטוס.
הוא ביקש לעלות יום קודם לכן על טיסה באותו קו והדבר נאסר עליו.
בעת שהמטוס נמצא מעל האוקיינוס האטלנטי התלוננו נוסעים על ריח של עשן בתא.
אחת הדיילות ניגשה לבדוק את התלונה ומצאה את ריד יושב לבדו במושב ליד חלון ומנסה להדליק מצית.
היא הזהירה אותו שהעישון בטיסה אסור והוא הבטיח להפסיק.
מספר דקות לאחר מכן הבחינה הדיילת בריד גוהר במושבו וניסתה לברר מה מעשיו.
אז היא ראתה בחיקו נעל כשפתיל משתלשל ממנה וגפרור דולק בידו.
אחר כך התברר שהוא לא הצליח להדליק את הפתיל כיוון שזה נרטב מזיעה מכף רגלו.
הדיילת ניסתה לתפוס בו אך הוא הדף אותה והכה דיילת אחרת שחשה לעזרתה.
בעזרתם של מספר נוסעים הוכנע ריד ונכבל באמצעים מאולתרים.
רופא שהיה במטוס הזריק לו סם הרדמה שנמצא בערכה הרפואית במטוס.
הטיסה הופנתה לנחיתה בנמל התעופה הבינלאומי לוגן שבבוסטון.
המשך הטיסה היה מתוח שכן היה חשש שעל המטוס נמצאים מחבלים נוספים, שינסו לפעול.
שני מטוסי קרב ליוו את המטוס לנחיתה.
שוטרים מיחידת לוחמה בטרור עלו למטוס ועצרו את ריד והמטוס פונה מיושביו.
בבדיקת נעליו של ריד נמצאו בהן חומרי הנפץ.
ריצ'רד ריד (נולד ב-1973) נולד בלונדון למשפחה נוצרית, לאם בריטית ולאב ממוצא ג'מייקני.
לריד היה עבר פלילי עשיר ועוד מנעוריו צבר תיקים פליליים בגין עבירות אלימות ורכוש.
ב-1992, בשעה שריצה עונש של שלוש שנות מאסר בעוון שוד, המיר את דתו לאסלאם.
חקירת שירותי מודיעין מערביים לאחר האירוע העלתה שהוא היה פעיל בארגון אל-קאעידה ושהה באפגניסטן בין השנים 1998 ל-2000.
ריד נשפט בארצות הברית וב-2003 הורשע ונדון למאסר עולם.
האירוע הביא לשינוי בנוהלי הבידוק הביטחוני בנמלי התעופה בארצות הברית ועוד בנוגע להגבלות הכנסת נוזלים למטוס.
ב-25 בדצמבר 2009 ניסה מחבל מוסלמי ממוצא ניגרי להפיל מטוס נוסעים בשמי ארצות הברית (טיסה 253 של נורת'ווסט איירליינס) באמצעות הפעלת חומר נפץ שהוטמן בבד תחתוניו.
נוסע הבחין בו בעת שניסה להצית את המטען והפיגוע נמנע.
מזכיר האנרגיה של ארצות הברית הוא האדם העומד בראש מחלקת האנרגיה של ארצות הברית.
מתוקף תפקידו הוא חבר בקבינט של ארצות הברית.
מזכיר האנרגיה הוא החמישה עשר בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית.
התפקיד קיים מאז ה-1 באוקטובר 1977, עם היווסדה של מחלקת האנרגיה, לאחר שהנשיא ג'ימי קרטר חתם על חוק המורה על יצירת המחלקה ("Department of Energy Organization Act").
תחום הפעילות של התפקיד במקור התמקד בעיקר בהפקת אנרגיה ובמחקר שלה, וכן בייצור אנרגיה ביתית וברגולציה.
משם הדגש עבר לפיתוח טכנולוגיה ממקור יעיל ואיכותי וכן בחינוך אנרגיה.
לאחר סיום המלחמה הקרה, מטרות המחלקה הופנו גם לסילוק פסולת רדיואקטיבית, ולשימור הסביבה ומאבק בשינוי האקלים, תוך קידום ומחקר של אנרגיה מתחדשת.
מזכיר ההגנה לשעבר ג'יימס שלזינגר היה למזכיר האנרגיה הראשון, אשר היה רפובליקני שמונה על ידי הנשיא הדמוקרטי ג'ימי קרטר.
זוהי הפעם היחידה בה מזכיר האנרגיה היה חבר במפלגה שונה מזו של הנשיא הממנה אותו.
שלזינגר הוא גם היחיד שהודח מן התפקיד.
מזכיר הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית הוא ראש מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית העוסקת בענייני בריאות.
המזכיר הוא חבר בקבינט הנשיאותי.
ב-1979 שונה שמה של "מחלקת הבריאות, החינוך והרווחה" לשם "מחלקת הבריאות ושירותי האנוש" ותחום החינוך, יחד עם "מנהל שירותי השיקום" (Rehabilitation Services Administration), הועברו למחלקת החינוך של ארצות הברית שהוקמה אז.
בראש המחלקה החדשה עמדה בעת השינוי פטרישה רוברטס האריס, האישה השחורה הראשונה שכיהנה כחברה בקבינט ארצות הברית.
הוועדות בסנאט שמאשרות את המועמדים לתפקיד זה הן "ועדת הבריאות, החינוך, העבודה והגמלאות" ו"ועדת הכספים", שתחום הבריאות נמצא באחריותן,וזאת לפני האישור הסופי של הסנאט.
במסגרת חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה ("אובמה-קר") הורחבו תפקידיו של מזכיר הבריאות ושירותי האנוש באופן משמעותי.
תפקידיו של מזכיר הבריאות ושירותי האנוש סובבים סביב לתנאי המחיה בארצות הברית.
אלה כוללים ייעוץ לנשיא ארצות הברית בסוגיות בריאות, רווחה ותוכניות להבטחת הכנסה.
המזכיר מוביל את המחלקה בביצוע התוכניות המאושרות ובהעלאת מודעות הציבור לתפקיד המחלקה.
מאז פיגועי 11 בספטמבר ומתקפת האנתרקס שבאה בעקבותיה, הייתה לתפקיד משמעות מיוחדת במסגרת המלחמה העולמית בטרור.
עם מינויו, העיר מי שכיהן אז בתפקיד המזכיר, טומי תומפסון: איני יכול להבין מדוע לא תקפו הטרוריסטים את אספקת המזון שלנו, שכן מאוד קל לעשות זאת...".
כמו מחלקות פדרליות אחרות של ארצות הברית, הייתה מחלקת הבריאות ומשאבי האנוש נתונה לארגון מחדש של כוח האדם והחוזים הפדרליים שלה בהובלתו של המחלקה לביטחון המולדת.
מחלקת הבריאות ושירותי האנוש אחראית על 11 סוכנויות, כולל: מנהל המזון והתרופות האמריקאי, המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן, המכונים הלאומיים לבריאות, מנהל הילדים והמשפחות (Administration for Children and Families) ומרכזי שירותי המדיקר ומדיקאייד (Centers for Medicare and Medicaid Services).
רשימת מזכירי הבריאות ושירותי האנוש
מספר דיוקן שם מדינת מגורים תחילת כהונה סיום כהונה תחת נשיא 1 אובטה קאלפ הובי טקסס 11 באפריל 1953 31 ביולי 1955 דווייט אייזנהאואר 2 מריון ב.
25 בינואר 1977 3 באוגוסט 1979 ג'ימי קרטר 13 פטרישה רוברטס האריס וושינגטון די.
מספר דיוקן שם מדינת מגורים תחילת כהונה סיום כהונה תחת נשיא 13 פטרישה רוברטס האריס וושינגטון די.
9 ביוני 2014 20 בינואר 2017 23 טום פרייס ג'ורג'יה 10 בפברואר 2017 29 בספטמבר 2017 דונלד טראמפ 24 אלכס אזר מרילנד 29 בינואר 2018 20 בינואר 202125 חבייר ביסרהקליפורניה18 במרץ 202120 בינואר 2025ג'ו ביידןבפועלדורותי פינקפנסילבניה20 בינואר 202513 בפברואר 2025דונלד טראמפ26רוברט קנדי ג'וניורקליפורניה13 בפברואר 2025מכהןדונלד טראמפ
מזיקים הם בעלי חיים, צמחים או פטריות הגורמים נזק או מהווים מטרד לבני האדם.
מזיקים הם אורגניזמים המהווים מטרד או גורמים נזק לאדם ולרכושו, לרבות נזקים לחקלאות.
לרוב המונח אינו כולל חיידקים ונגיפים.
המונח אינו מוחלט, שכן אורגניזמים מסוימים עשויים להיות מזיקים בהקשר מסוים ומועילים בהקשר אחר, לדוגמה, חתולי הרחוב עשויים להעביר מחלות, אך הם גם גורמים לירידה באוכלוסיית החולדות המעבירות מחלות בעצמן.
בין המזיקים נמנים טפילים כגון תולעים טפיליות, נשאי טפילים הגורמים למחלות, כגון החולדות הנושאות את החיידק הגורם למחלת הדבר, או זבוב החול המעבירים לאדם את הטפיל לישמניה הגורם לשושנת יריחו, אחרים, כגון התיקנים מעבירים מזהמים חיצוניים.
גורמים אלרגניים כגון קרדית האבק, בעלי חיים מוצצי דם, או בעלי ארס, המזיקים לרכוש האדם כגון הטרמיטים והעשים, ובעלי חיים הגורמים לטרדה לאדם כגון נמלים בבית.
עשבים ופטריות הגורמים נזק ליבול, וקרציות המזיקות לחיות המחמד גם הן נחשבים למזיקים.
הקבוצות הגדולות של בעלי החיים המזיקים (על פי סדר חשיבות כלכלית) הן חרקים, קרדיות, נמטודות, וחלזונות.
ניתן לסווג בעלי החיים המזיקים לצומח כמונופגיים (חד-מזוניים), אוליגופגיים (מעט-מזוניים) ופוליפגיים (רב-מזוניים), לפי כמות המארחים שיש להם.
לחלופין, ניתן לחלק אותם לפי אופן האכילה: נושכים, לועסים, מחוררים, מוצצים או לוחכים.
דרך נוספת היא לסווג אותם לפי נוכחות האוכלוסייה כמזיקי מפתח, מזיקים מזדמנים ומזיקים פוטנציאליים.
הגדרת מזיקי צמחים על פי אמנת הגנת הצומח הבין-לאומית, היא כל מין, זן או טיפוס ביולוגי, בעל חיים או גורם פתולוגי הגורם נזק לצמחים או לתוצרי צמחים.
דוגמאות בולטות למזיקים ממלכת בעלי החיים:
יונים ניזונות ממזון האדם ומעבירות מחלות.
עופות רבים, כדוגמת העורבים ניזונים משדות חקלאיים.
עופות אוכלי דגים כגון השקנאים ניזונים מברכות הדגים.
נקרים מנקרים גגות עץ ומקננים בהם וגורמים נזק למבנים.
מינים פולשניים כגון המיינה גורמים לשינוים במערכת האקלוגית בעלי השפעה שלילת על החקלאות.
קרפדת קנים גורמות לנזק רב, בעיקר באוסטרליה לבעלי חיים בבר ובמשק הבית בשל עורן הרעיל.
טגו ארגנטינאי, פולשת הפוגעת בחיות מקומיות בדרום ארצות הברית.
פיתון בורמזי, גורם נזקים לסביבה כמין פולש בפלורידה.
לעיתים הוא גם תוקף חיות בית ואף אנשים.
בויגה עצים חום, מין פולש קטלני לעופות רבים באיים בהם הופץ.
נחשים ארסיים רבים נחשבים למזיקים ולעיתים למכה קשה לחברה, עקב פגיעתם בבני אדם ולעיתים בחיות משק.
עכברים, חולדות ומכרסמים קטנים נוספים מזיקים ליבולים ולמזון מאוחסן וחלקם מעבירים מחלות.
בנוסף הם מושכים אחריהם נחשים ארסיים.
בונים, כורתים עצים וחוסמים זרמי מים, מה שגורם להתייבשותם.
איילים, ניזונים מגידולים חקלאיים ומשתילי עצים רכים ומונעים שיקום יערות, נוסף להבאת מחלות.
עטלפי פרי ניזונים מפירות גידולים חקלאיים ומלכלכים את קירות הבתים.
טורפי בר כגון זאבים ושועלים טורפים חיות משק.
ערפדים ניזונים מדמן של חיות המשק.
חתולי רחוב ניזונים מאשפה ומעבירים מחלות.
מקוק רזוס, תוקפים אנשים וחומסים מזון וכן מעבירים מחלות.
חזירי בר, תוקפים אנשים ופוגעים ביבול ובמערכת האקולוגית.
המזיקים שבין חסרי החוליות רבים מאוד, וגורמים לנזק ישיר לאדם כמוצצי דם, מעבירי מחלות, מזיקי מזון ומבנים, ומזיקי סביבה וחקלאות.
המזכיר הכללי של ארגון האמנה הצפון-אטלנטית הוא נושא המשרה האזרחית הרמה ביותר בנאט"ו.
נושא המשרה הוא דיפלומט העוסק במסגרת התפקיד בשיתוף פעולה בין חברות ארגון האמנה, עומד בראש ועידות ופסגות אזרחיות של החברות, מנהיג את המטה הבינלאומי של הארגון ואחראי על יו"ר הוועדה הצבאית של נאט"ו .
כהונת המזכ"ל נמשכת 4שנים וניתן להאריך אותה ב-4 שנים נוספות.
נושא המשרה הנוכחי הוא ראש ממשלת הולנד לשעבר, מארק רוטה, שהתמנה ב-2024.
בראש ובראשונה, המזכיר הכללי עומד בראש המועצה הצפון-אטלנטית, גוף קבלת ההחלטות הפוליטי העיקרי של הברית, וכן בראש ועדות בכירות אחרות, כמו קבוצת התכנון הגרעיני, מועצת נאט"ו-רוסיה ומועצת השותפות האירו-אטלנטית.
כמו כן, לצד נציג אוקראיני, המזכיר הכללי עומד בראש ועדת נאט"ו-אוקראינה, כמו בראש ועדת נאט"ו-גאורגיה לצד נציג גאורגי.
מעבר לתפקיד היושב ראש, למזכ"ל יש סמכות להציע נושאים לדיון ולשמש כבורר במקרה של מחלוקות בין מדינות שונות בברית.
המזכיר הכללי מקיים קשר ישיר עם ראשי מדינות, ממשלות, שרי חוץ והגנה של החברות בנאט"ו, על מנת להקל על תהליך שיתוף הפעולה.
הדבר כרוך בביקורים קבועים במושבי מטות נאט"ו ובמדינות השותפות, כמו גם פגישות דו-צדדיות עם בכירים ממדינות שונות המבקרים במטה נאט"ו.
למעשה, תפקידו של המזכ"ל מאפשר לו להשפיע במידה מסוימת על תהליך קבלת ההחלטות תוך כיבוד העיקרון הבסיסי לפיו הסמכות לקבלת החלטות נתונה רק בידי הממשלות החברות עצמן.
המזכיר הכללי הוא גם הדובר הראשי של הברית, אשר מייצג אותה בפומבי ברחבי העולם ומשקף את עמדותיהן המשותפות של המדינות החברות בה.
הוא גם מייצג את נאט"ו מול ארגונים בינלאומיים אחרים וכן מול התקשורת והציבור הרחב.
לשם כך עורך המזכ"ל באופן קבוע תדרוכים וכנסים לעיתונאים וכן הרצאות ונאומים לציבור.
המזכיר הכללי הוא בעל התפקיד הביצועי הבכיר של הסגל הבינלאומי של נאט"ו, האחראי על מינויים של צוות ופיקוח על עבודת הסגל האזרחי.
על המזכיר הכללי להיות דמות פוליטית בכירה ממדינה החברה בנאט"ו, הממונה על ידי המדינות החברות לכהונה בת ארבע שנים.
הבחירה מתבצעת באמצעות התייעצויות דיפלומטיות לא פורמליות בין המדינות החברות, המציגות מועמדים לתפקיד.
שום החלטה לא תאושר עד שתושג הסכמה לגבי מועמד אחד.
בתום כהונת המזכיר הכללי, ייתכן שיציעו המדינות החברות לבעל התפקיד להישאר לקדנציה נוספת.
נושא המשרה הוא באופן מסורתי דמות פוליטית בכירה מבין החברות באירופה.
ישנו גם סגן המזכיר הכללי, העובד בכפוף למזכ"ל ומחליף אותו בהיעדרו.
סגן המזכיר הכללי הוא גם יו"ר של מספר ועדות בכירות, ועדות אד הוק וועדות עבודה.
במיתולוגיה היהודית, מזיקין (מאוית גם כמזיקים) הם שדים בלתי נראים שיכולים ליצור מטרדים קלים או סכנות גדולות יותר.
בדרך כלל הכוונה היא לשדים בלתי נראים שאדם יכול להיתקל בהם בחיי היומיום.
שדים או רוחות רעות אינם מופיעים באופן בולט בדת היהודית, במיוחד כאשר עובדי האלילים תופסים אותם כישות בפני עצמם.
הם נתפסים דווקא תחת פיקודו של אלוהים ששולח את עונשו דרכם.
מזימת ההפיכה הגרמנית הייתה כוונה לערוך הפיכה בגרמניה, שנחשפה ב-7 בדצמבר 2022, כאשר נעצרו חברי קבוצת ארגון טרור מהימין הקיצוני שזממו להפיל את השלטון בגרמניה, ולהחזיר את המדינה לשלטון המלוכני של ימי הרייך השני.
ב-7 בדצמבר 2022, נעצרו 25 חברי ארגון טרור מהימין הקיצוני בגין תכנון ההפיכה.
הארגון הנקרא "" או "המועצה" היא קבוצה של הרייכסבורגר, קבוצה ימנית קיצונית גרמנית, ששואפת להקים מחדש ממשלה מונרכיסטית בגרמניה במסורת האימפריה הגרמנית.
הקבוצה רצתה לכאורה לעורר כאוס ומלחמת אזרחים בגרמניה על מנת לתפוס את השלטון.
למעלה מ-3,000 שוטרים וכוחות מיוחדים ערכו חיפוש ב-130 מקומות ברחבי גרמניה וביצעו מספר מעצרים, כולל מעצר היינריך רויס, צאצא של , וכן חברת פרלמנט לשעבר של "אלטרנטיבה לגרמניה" (AfD) בירגיט מלזק-וינקמן .
הקבוצה כללה גם אנשי צבא ומשטרה פעילים.
המבצע נגד הקבוצה נחשב למבצע הגדול ביותר בתולדות גרמניה המודרנית ו הכריז על הקבוצה כארגון טרור.
התובעים דיווחו כי יותר מ-50 מארגנים היו חברי תנועת הרייכסבורגר (Reichsbürger), מקבץ של קבוצות ימין קיצוני אשר חבריה אינם מכירים בגרמניה המודרנית ורוצים לחזור למצב של תקופת האימפריה הגרמנית ("הרייך השני"), החברים נקשרו למקרי אלימות ואנטישמיות.
על פי הדיווחים, המתכננים כללו עוקבים של QAnon ומכחישי מגפת הקורונה.
בידי התובע הכללי הפדרלי בגרמניה, 52 חשודים מהם 25 נעצרו.
הקבוצה כללה גם כמה חברים לשעבר בפיקוד הכוחות המיוחדים (KSK), כולל סמל לשעבר של גדוד הצנחנים של הבונדסוור, רידיגר פון פסקטורה, שהיה אמור להוביל את "הזרוע הצבאית" של הקבוצה ונעצר על ידי לוחמי GSG-9. התובע הפדרלי תיאר את פון פסקטורה לצד היינריך רויס כ"מנהיג ראשי" של יוזמת ההפיכה.
פון פסקטורה ניסה לגייס שוטרים וחיילים.
בין חבריו היו גם אוברסט מקסימיליאן אדר, לשעבר קצין משטרת הפלילים הפדרלית, מיכאל פריטש ופטר וורנר, שהקים עסק לאימון הישרדות.
עורכת דין ושופטת ממדינת ברלין, בירגיט מלזק-וינקמן, סומנה כ"שרת המשפטים" העתידית.
היא הייתה חברה בבונדסטאג הגרמני מ-2017 עד 2021 מטעם מפלגת AfD ונעצרה ב-7 בדצמבר 2022. הקבוצה כללה לפחות פוליטיקאי אחד נוסף של ה-AfD, כריסטיאן ונדלר.
לפי דר שפיגל, לקבוצת "האיחוד הפטריוטי" היה "סכום כסף חריג" שבאמצעותו רכשו נשק וגם טלפונים לווייניים.
אחד הנכסים שעליהם פשטה המשטרה, היה בקתת הציד ויידמנשיל ב, השייכת להיינריך רויס ושימש ככתובת עסקית של מספר חברות הקשורות לחברת ניהול הנכסים שלו, "לשכת הנסיך היינריך".
מטרת הקבוצה הייתה להקים ממשלה מונרכית בדומה לאימפריה הגרמנית של 1871. מאז נובמבר 2021, הרשת על פי החשד תכננה מתקפה מזוינת על הבונדסטאג, כמו גם מעצרים פומביים של פוליטיקאים כדי לגרום לתסיסה ציבורית.
"האיחוד הפטריוטי" הניח כי אז חלקים מרשויות הביטחון הגרמניות היו מגלים סולידריות עם המאמץ שלהם, מה שהיה מוביל ל"הפלת השלטון" ומאפשר לה להשתלט על המדינה בקלות.
הקבוצה בעלת דעות ימניות אנטישמיות.
לפי הרשויות בגרמניה, ההפיכה המתוכננת כללה הסתערות על הרייכסטאג, בניין הפרלמנט הגרמני, בהשראת ההסתערות על בניין הקפיטול בארצות הברית, ב-6 בינואר 2021.
רשויות המשטרה הגרמנית חקרו את הקבוצה מאז אביב 2022. הקבוצה מורכבת גם מחלקים מתנועת החשיבה הרוחבית הגרמנית הקיצונית.
היינריך רויס נחקר על ידי משרד משטרת הפלילים הפדרלית (BKA) תחת השם "צל".
בנוסף, היו מעורבים כמה משרדי חקירות פליליות ומחלקות של המשרד הפדרלי להגנת החוקה (BfV).
הרשויות בגרמניה הצהירו כי ההפיכה תוכננה מאז נובמבר 2021 ונועדה להיות הפלה אלימה של הממשלה הנוכחית.
המשטרה עלתה על המזימה לראשונה באפריל 2022, כאשר עצרה חברים בארגון "האיחוד הפטריוטי", שתכננו לחטוף את , שר הבריאות הפדרלי (BMG) של גרמניה.
בספטמבר 2022 המשטרה התחילה במעקב צמוד אחר 52 חשודים.
כ-3,000 שוטרים היו מעורבים בפעולות המעצר של זוממי ההפיכה, שהגיעו בעיקר מדרום גרמניה, בוואריה ובאדן-וירטמברג, אך כללו גם אנשים ב-9 מדינות אחרות, כגון אוסטריה ואיטליה.
בין האנשים שנעצרו היו אריסטוקרטים, חבר פרלמנט לשעבר ואנשי צבא.
אישה רוסייה אחת גם נעצרה ומתכנני ההפיכה ניסו כנראה לגרור את רוסיה לשתף פעולה עמם, אך דובר השגרירות הרוסית בברלין הכחיש כל מעורבות.
מזימות בירושלים (באנגלית נקרא The Sell Out), הוא סרט מתח, קופרודוקציה אמריקאית-בריטית-איטלקית-ישראלית, משנת 1976 בבימויו של פיטר קולינסון ובכיכובם של אוליבר ריד, ריצ'רד ווידמרק וג'יל האניקאט.
הסרט צולם בישראל והשתתפו בו גם שחקנים ישראלים, בהם אסי דיין, שמואל רודנסקי ואורי לוי.
והמוסד רוקחים ביחד מזימה לחסל את גבריאל לי, סוכן CIA לשעבר שערק לגוש הסובייטי אך עזב את מזרח אירופה כדי לנסוע לישראל.
הוא מחפש עזרה מהמורה הוותיק שלו סם לוקאס.
לוקאס מנהל כעת חנות עתיקות בירושלים עם המאהבת שלו דבורה שהייתה אהובתו לשעבר של גבריאל.
אוליבר ריד בתפקיד גבריאל לי
ריצ'רד ווידמרק בתפקיד סם לוקאס
סם וואנמייקר בתפקיד הארי סיקלס
אורי לוי בתפקיד סרן בנימין
אסי דיין בתפקיד סגן אלן
פאני לוביץ' בתפקיד אשתו של זפרון
השבועון "העולם הזה" כתב על הסרט:.
נתן גרוס כתב ב"על המשמר":.
מדריך הסרטים של המגזין "רדיו טיימס" העניק לסרט 2 כוכבים מתוך 5, וכתב:.
מזכיר המדינה הוא תוארו של הממונה על מדיניות החוץ של ארצות הברית, העומד בראש מחלקת המדינה.
מחלקת המדינה היא אחת משלוש המחלקות המקוריות של ממשלת ארצות הברית, יחד עם מחלקת האוצר ומחלקת המלחמה.