tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בכוכב זה מתגלה אובי ואן קנובי אל לוק סקייווקר ומורה לו ללכת אל דגובה וללמוד מיודה.
בספין הוא כוכב לכת בו נמצאת עיר העננים המרחפת.
אל כוכב לכת זה נמלטו האן וליאה מפני האימפריה הגלקטית.
בעזרת צייד הראשים בובה פט (בנו של ג'נגו פט), דארת' ויידר טמן לשניים מלכודת, במטרה לתפוס את לוק.
לוק אכן נחלץ לעזרתם, ונאלץ לנהל דו-קרב חרבות אור עם ויידר.
בקרב זה מגלה לוק כי ויידר הוא אביו הביולוגי, רגע לפני שזה כורת את ידו של לוק.
בנוסף, בכוכב זה האן נכלא בפחמן חנקתי, ומועבר אל ג'אבה ההאט, הגנגסטר אשר הביטח תשלום בעבור ראשו של סולו.
מושל הכוכב הוא לאנדו קלריסיאן, חבר ותיק של האן.
בתחילה, משתף לאנדו פעולה עם ויידר, מחוסר ברירה.
אך, לבסוף, לכד לאנדו את כוחות האימפריה בעזרת כוחות הביטחון של בספין, ועזר לליאה, צ'ובאקה, C-3PO ו-R2-D2 לברוח.
בנוסף, לאנדו עזר במבצע החילוץ של האן מידי ג'אבה.
אוטאפאו הוא כוכב לכת תחת שלטון הרפובליקה, אשר עריו נמצאות בתוך גומות-קרקע גדולות ממדים.
אל כוכב זה, אותו כבש איגוד הבדלנים, נשלח אובי ואן במטרה למצוא את גנרל גרייווס ולהורגו.
השניים אכן נפגשו, ובסוף יצא קנובי כשידו על העליונה.
לצד דו-הקרב בין השניים, התחולל קרב קרקע רחב היקף בין כוחות הבדלנים וכוחות הרפובליקה המשובטים.
גם בכוכב זה הופעלה פקודה 66 – הפקודה האומרת כי אבירי הג'דיי הם בוגדים של הרפובליקה, ומצווה על החיילים משובטים להרגם.
אובי ואן נורה על ידי טנק AT-TE, אך נפל אל מקווה מים עמוק, ושרד את הנפילה.
אלדראן היה כוכב לכת ממוזג הדומה לכדור הארץ.
הכוכב הושמד על ידי כוכב המוות בסרט הרביעי.
מלכת הכוכב הייתה ברהא, והסנטור בתקופת הרפובליקה היה בייל אורגנה, בין היתר, בעלה, נסיך הכוכב, ואביה של הנסיכה ליה אורגנה.
הכוכב נראה שלוש פעמים במשך סאגת הסרטים: הפעם הראשונה "נקמת הסית'", שם נראו ההרים המושלגים של הכוכב וארמון הכוכב.
בפעם השנייה הוצג ב"תקווה חדשה", אך רק מנקודת המבט החללית.
ופעם שלישית בסדרה אובי וואן קנובי שרואים את הכוכב מפני הקרקע לפני החטיפה של ליאה וכשהיא הוחזרה חזרה לביל אורגנה
באגדות מלחמת הכוכבים כוחות הרפובליקה (בראשות סאטיל שאן) הישנה הביסו את כוחות הסית' (בראשות דארת' מלגוס) כ־3,500 לפני אירועי אימת הפנטום.
קאשיק הוא כוכב הבית של גזע הווקי, כגון צ'ובאקה, המאופיין באקלים גשום ועצים גדולים, עליהם בונים הווקים את בתיהם.
גם בכוכב זה פקודה 66 הופעלה - הפקודה האומרת כי אבירי הג'דיי הם בוגדים של הרפובליקה, ומצווה על המשובטים להרגם.
אך יודה מחסל את המשובטים הבאים לחסל אותו.
קאטו ניימוידיה הוא כוכב הלכת בו גרים הנומדיינים.
הכוכב הופיע בסרט השלישי של מלחמת הכוכבים כאשר רואים את פלו קון נהרג אחרי שמשובטים טייסים יורים בו ומפילים את ספינתו מן האויר.
מכוכב זה הגיעו ניוט גאנרי וסנאטור דוד ורונה האקו.
כוכב הבית של מון מות'מה, סנאטורית לשעבר, מנהיגת ברית המורדים ומי שהתמנתה לקאנצלרית הראשונה של הרפובליקה החדשה.
כוכב הבירה של הרפובליקה החדשה.
הושמד עם כל מערכת הוסניאן על ידי בסיס קוטל הכוכבים.
הכוכב דומה במראו ובתכונותיו לקורוסקאנט.
ג'אקו הוא כוכב מדברי, צחיח ונידח השוכן באזור מרוחק במעטפת החיצונית.
מים ואוכל הם מצרך נדיר על הכוכב, ותושביו מחליפים סחורות שונות תמורת מזון המגיע בטבליות אטומות.
מג'אקו מגיעה ריי, ובאחד ממגרשי הגרוטאות שעל פניו נמצאה המילניום פלקון לאורך מספר שנים.
בתקופת האימפריה שימש כתחנת מעבר לחלל הלא - נודע ולמיפוי האזור - תחנה שלה ייחס הקיסר פלפטין חשיבות רבה.
כשנה לאחר מותו של פלפטין, מחליפו המיועד, גאליוס רקס, הוביל, כמצוות פלפטין בהודעה שהוקלטה לפני מותו, מתקפה אחרונה נגד המורדים/הרפובליקה החדשה שמטרתה (ביודעין) הייתה להשמיד את המבנה הקיים של האימפריה ולגרום למורדים להאמין שאימפריה הובסה, כל זאת על מנת לבנות מן היסוד ארגון חזק יותר - המסדר הראשון.
כוכב מדברי הממוקם במעטפת המרכזית של הגלקסיה.
מופיע בפעם היחידה בסרט רוג אחת ובו נמצאת קבוצת אנשים הנכונה לסייע למרד.
עליו נמצאת העיר ג'דהה, העיר הקדושה למורשת הג'דיי.
כמו כן, על כוכב הלכת נמצא גם כוח קטן של האימפריה הגלקטית.
בהמשך, קרום כוכב הלכת מושמד על ידי כוכב המוות בפקודתו של גראנד-מוף טארקין.
אידו הוא הכוכב בו האימפריה חוצבת את מקור האנרגיה שלה לנשקיה, ביניהם כוכב המוות, הקייבר קריסטלים.
על הכוכב הזה עובדים כמה ממהנדסי כוכב המוות וביניהם גיילן ארסו.
הכוכב מותקף ביד המורדים בעת שהמנהל קרניק מגיע לגלות מי מהמהנדסים בגד באימפריה.
גיילן ארסו וכל המהנדסים נהרגו על הכוכב בנסיבות שונות.
כוכב לכת טרופי בו נמצאים כוחות קיסריים גדולים.
בכוכב נשמרים פירוטים טכניים למגוון מכונות האימפריה, כולל תוכניות כוכב המוות.
פשיטת המורדים על הכוכב, שמטרתה להשיג את תוכניות כוכב המוות, צולחת, אך במחיר כבד ביותר לברית המורדים.
צי המורדים נלחם מעל לכוכב זה בצי האימפריה והורס את מחולל שדה ההגנה של הכוב על מנת לאפשר תשדורת ממנו ואליו.
לאחר שג'ין ארסו וקסיאן אנדור משדרים את תכניו של כוכב המוות אל ספינת הדגל של המורדים ולאחר שפצעו קשות את המנהל קרניק, כוכב המוות, בפקודתו של הגראנד מוף טארקין, יורה על הכוכב ומשמיד את קורומו החיצוני.
דבר זה הורג איתו את כל מי ששהה על הפלנטה, ביניהם ג'ין, קסיאן וקרניק.
קורליה הוא כוכב לכת תעשייתי, שימש ככוכב הבית של האן סולו וממנה יצאה תרבות חזקה של טייסים מאומנים.
הכוכב מוזכר בקצרה בסרט מלחמת הכוכבים - פרק 4: תקווה חדשה ומופיע בפרולוג לסרט "סולו: סיפור מלחמת הכוכבים".
אונדרון נמצא במערכת הפנימית, במלחמת המשובטים מלך הכוכב החולף למלך אחר שהניח לבדלנים להשתלט אליו.
מורדים בהנהגת סה וסטילה נלחמו בבדלנים, ונצחו בקרב זה.
על אף שהבדלנים נסוגו, וסטילה מצאה את מותה בקרבות.
במלחמת המשובטים התחולל על הכוכב קרב בין הרפובליקה וקונפדרציית המערכות העצמאיות.
בקרב זה נצחה הרפובליקה וכבשה את הכוכב.
אקסגול נמצא באזורים הלא ידועים, ומהווה אזור הידוע כמקום פעילות אפלה של הסית', הכוכב שימש גם כמקום מגוריו/מסתור של הקיסר פלפטין בסרט "מלחמת הכוכבים עלייתו של סקייווקר".
אילום / בסיס משמיד הכוכבים
אילום הוא כוכב מושלג וקפוא.
בכוכב ישנן מערות מלאות בקריסטלי קייבר ועליו מקדש ג'דיי בו מרכיבים חרבות אור.
עקב כריית יתר של קריסטלים על ידי האימפריה נוצרה תעלה בקו המשווה של הכוכב.
המסדר הראשון הפך את הכוכב לבסיס משמיד הכוכבים אשר מושמד בסרט השביעי על ידי המחתרת, אך לא לפני שהשמיד את מערכת הוסניאן כולה.
מָקוֹק הַסַּרְטָנִים (שם מדעי: Macaca fascicularis, ידוע גם כמקוק ארוך זנב) הוא מין הקוף הנפוץ ביותר בדרום-מזרח אסיה.
הוא נפוץ מבנגלדש דרומה עד לאיי אינדונזיה, ומזרחה, עד לפיליפינים.
מקוק הסרטנים חי ביערות מכל הסוגים: ראשוני, משני, יערות חזרן, דקלים, מנגרובים ועוד, אך הוא נפוץ ביותר ביערות ביצה.
בשנים האחרונות נצפו פלישות של מקוקי סרטנים למטעים.
המין הוא שוכן העצים המובהק ביותר מבין כל מיני המקוק – מחקרים העלו שהוא אינו יורד מהעצים לתקופות העולות על 5 דקות, לצורך גישה למים.
מקוק הסרטנים, כעולה משמו, ניזון מסרטנים, אותם הוא שולה ממימי נהרות ואגמים.
עיקר מזונו הוא פירות, אך הוא ניזון גם מעלים, חרקים, עשב, גרעינים, פרחים ועוד.
לקופי מקוק הסרטנים פרוות גוף בצבע אפור-חום עד חום אדמדם.
פניהם בצבע אפור-חום, והם בעלי כיסי לחיים וזיפי לחיים.
הם מתאפיינים בזנב ארוך שעשוי להגיע עד לאורך של 65 ס"מ, יותר מאורך גופם (40–47 ס"מ, ללא הזנב).
במין דו צורתיות זוויגית בולטת – הזכרים גדולים מהנקבות (5–8 ק"ג לעומת 3–4 ק"ג, בהתאמה), לזכרים שפמים, ולנקבות זקנים.
מקוק הסרטנים חי בקבוצות חברתיות מעורבות, המורכבות מזכרים רבים ומנקבות רבות.
בקבוצה הממוצעת כשישה זכרים וכתשע נקבות, אך גודל הקבוצה נע משישה פריטים ועד חמישים ושמונה.
הזכרים עוזבים את הקבוצה עם הגיעם לבגרות מינית, בין גיל 4 ל-6 שנים, ומצטרפים לקבוצות של רווקים או לקבוצות דו-מיניות חדשות.
המסע בבדידות מקבוצה לקבוצה מסוכן לזכרים, ובגינו תוחלת חייהם נמוכה מזו של הנקבות.
לאחר שהצטרף לקבוצה מעורבת יישאר הזכר מחוץ להיררכיה עד גיל 7 לערך, שאז עליו למצוא את מקומו בהיררכיה הליניארית הברורה הקיימת בין הזכרים.
ההיררכיה נקבעת על פי גודל, גיל ויכולות לחימה.
הזכרים הבכירים נהנים מגישה רבה יותר לנקבות, ולכן רוב הצעירים בקבוצה הם צאצאיהם – בין חצי ל-80% מהצעירים הם צאצאיו של זכר האלפא, וכ-20% הם צאצאיו של זכר הביתא, השני לו בהייררכיה הקבוצתית.
זכרים מנסים לתפוס את עמדת ההובלה באזור גיל 9. אם אחד הזכרים מצליח, אלו שהיו שווים לו בעבר נודדים לקבוצה אחרת וינסו לתפוס בה את הבכורה.
זכר שוהה בקבוצה אחת כ-45 חודשים בממוצע.
לאחר השתלטות כזו, קורים לעיתים רבות מקרים של – הזכר הורג את כל הצעירים שבוודאות אינם צאצאיו, כדי להחיש את הביוץ של הנקבות.
הנקבות, שנשארות באותה הקבוצה במשך כל חייהן, מהוות את הליבה של הקבוצה.
הן חיות בתת-קבוצות מטריליניאליות בתוך קבוצת האם, ומקיימות ביניהן היררכיה נפרדת מזו של הזכרים, הנקבעת באופנים אחרים.
ניתן לדעת את מיקומה של נקבה במדרג ההיררכי באמצעות מספר אינדיקטורים – סירוק (נמוכות דרגה נוהגות להשקיע זמן רב בסירוק גבוהות דרגה), חשיפת שיניים (נמוכות דרגה נוהגות לחשוף שיניים אל עבר גבוהות דרגה) ותפיסת מקום אכילה – גבוהות דרגה נוהגות להחליף את נמוכות הדרגה, אם אלו מצאו אתר אכילה מוצלח.
בעת פגישה בין שתי קבוצות של מקוקי סרטנים, אלימות היא נדירה.
אם לא הצליחו להימנע זו מחברתה של זו, מתגרות הקבוצות זו בזו באמצעות צעקות וקפיצה על ענפים, כאשר זכר האלפא הוא זה שמוביל את ההתגרות בכל קבוצה.
מקוקי הסרטנים הם ייחודיים בין הפרימטים הלא-אנושיים בכך שנצפתה אצלם התנהגות נלמדת שניתן לכנותה "תרבות".
במקרה מסוים נצפתה נקבת מקוק סרטנים כאשר היא שוטפת חול מעל בטטה שאספה – התנהגות ייחודית לזמנה.
ארבע וחצי שנים לאחר מכן, 18% מהקופים בקבוצה ו79% מהקופים הצעירים למדו לשטוף את החול מעל הבטטות שלהם.
שמונה שנים לאחר מכן ידעו כל הקופים שנולדו לאחר האירוע לשטוף את החול מהבטטות שלהם.
דפוס למידה דומה נצפה גם בקשר להפרדת גרעיני חיטה מחול באמצעות הטבלתם במים ואיסוף גרעיני החיטה, שצפו.
פוריות נקבות מקוק הסרטנים קשורה לדירוגה ההיררכי בקבוצתה – נקבות בכירות מתעברות פעמים רבות יותר במהלך חייהן מנקבות זוטרות.
ההתעברות עונתית, ומשתנה לפי האזור – בסומטרה עיקר ההמלטות התרחשו בקיץ ובסתיו (יולי–נובמבר), בעוד בג'אווה המערבית התרחשו עיקר ההמלטות בינואר–פברואר.
הביוץ מתאפיין בנפיחות העור באברי המין, בסימנים פרומוניים וב"קריאות הזדווגות" אופייניות.
הנקבות מזדווגות מספר פעמים ביום בתקופת הפוריות שלהן, רובן המכריע עם זכר האלפא, שמקפיד להישאר בטווח של עד חמישה מטרים מהנקבות הפוריות ולהרחיק מהן זכרים אחרים.
162 יום לאחר ההזדווגות תלד נקבת המקוק גור אחד.
הנקבה היא המטפלת העיקרית בו, והיא מגוננת עליו ביותר ואינה מניחה לו לעזוב את אחיזתה בשבועות הראשונים לאחר ההמלטה.
הנקבות האחרות מתעניינות ביותר בוולדות חדשים, ועלולות לחטוף אותם מאימותיהם.
גור שנחטף ולא חזר לאמו במהרה, ימות.
בגיל 4 חודשים לערך, הגור מתחיל לפתח עצמאות ולהתרחק מאמו, שמתחילה להראות את סימני המחזור החודשי שוב.
81% מגורי מקוק הסרטנים מגיעים לגיל שנה, ו-68% מגיעים לגיל ארבע שנים.
כשהם מגיעים לגיל זה, שבו הם כבר כמעט בוגרים, הזכרים מתחילים להראות עניין בהם ולשחק עימם.
קופי מקוק הסרטנים הם חברותיים ומסתגלים לסביבה אנושית, ונעשה בהם שימוש רב בניסויים, במיוחד ניסויים הקשורים למחלות מערכת העצבים.
בגלל הדמיון הפיזיולוגי של קופים לבני אדם, חלק מהפתוגנים המסוכנים לאדם מסוכנים גם לקופים אלה.
קופים אלה ידועים כנשאים של וירוס הרפס B (), שהדביק כמה עובדי מעבדות.
קופי מאוריציוס אינם נגועים בווירוס זה, לכן נחשקים על ידי הנסיינים.
קופי מקוק הסרטנים מנוצלים גם בניסויים של טיסות חלל.
הניסויים בקופי מקוק הסרטנים והקופים האחרים נתונים לביקורת קשה בטענה שהם אכזריים במיוחד והתועלת המדעית שלהם מוטלת בספק.
אחד המקרים החמורים שהתפרסמו על ניסויים במקוק הסרטנים הוא המקרה של 17 קופים ששוחררו ממעבדת סילבר ספרינג בארצות הברית ().
מעריכים שעשרות אלפי פרימטים, רובם מקוקים, משמשים מדי שנה לניסויים.
ב-2014 יובאו לארצות הברית 21,768 קופי מקוק סרטנים לעריכת ניסויים.
החוק הישראלי מתיר ניסויים בקופים לרבות קופי אדם, בכפוף להגבלות.
לאור זאת, קיימת העדפה לשימוש במקוקי סרטנים שמקורם במאוריציוס.
מקופלת היא מותג של חטיף שוקולד המיוצר על ידי עלית (כיום חלק משטראוס גרופ), וייחודו הוא בצורתו הנראית כקיפולי שוקולד.
המוצר נוצר לראשונה בשנת 1935 במפעל הממתקים והקפה ליבר, שנרכש על ידי עלית בשנת 1970. הוא מיוצר ברציפות מאז.
המתכון המדויק המשמש להכנת מקופלת הוא סוד מסחרי של חברת עלית, הטוענת כי מעטים האנשים היודעים אותו.
מקור הקקאו בשוקולד הוא בחוף השנהב.
מקופלת יצאה בתחילה בגרסת שוקולד חלב, ולאחר מכן נוספו לה גרסת שוקולד לבן ושוקולד מריר (בעבר אף יצאה גרסת קפוצ'ינו במהדורה מוגבלת), והיא משווקת באריזה אישית ובאריזה משפחתית.
למקופלת גרסה כשרה למהדרין תחת המותג "מגדים".
ביום העצמאות ה־55 של ישראל ב-2003 יצאה מהדורה של מקופלת כחול־לבן.
המקופלת, פרט לשימושה כחטיף, משמשת גם כתוספת בפרוזן יוגורט ובמשקאות חמים כגון חלב או שוקו.
לחטיף הבריטי Flake, שהומצא ב־1920, מאפיינים דומים במראה ובטעם.
בשנות ה-90 הומצא סלוגן פרסומי לחטיף, 'מקופלת עד הפירור האחרון' בקמפיין בכיכובה של אורלי לוי אבקסיס.
בשנת 2011, לרגל 75 שנה לקיומו של המותג "מקופלת", הוציאה חברת עלית אריזה מיוחדת בצבע לבן של המוצר ובתוכה חטיפי מיני מקופלת בשני טעמים (חלב ולבן) ועם שמות שונים על כל אריזת חטיף מיני (כגון: מפורקת, מפוררת, מקומטת) ומתחתן הסלוגן "בת 75 ועדיין בעניינים".
מקופלת מוצאת כיום באריזה חדשה בצבע חום וצהוב.
מקוק ברברי או מָקוֹק גִּיבְּרַלְטָר (שם מדעי: Macaca sylvanus) הוא קוף מקוק מהמשפחה קופים בעלי זנב.
הוא נפוץ בהרי האטלס של אלג'יריה ומרוקו, בנוסף לאוכלוסייה קטנה בגיברלטר והוא הפרימט היחידי שחי בטבע באירופה, נוסף לאדם.
על אף שהמקוק הברברי הוא חסר זנב, הוא אינו נחשב להומוניד.
המקוק הברברי נחשב למקוק הקרקעי ביותר.
אורכו כ-60 ס"מ משקלו הוא עד 15 ק"ג לזכרים ו-10 ק"ג לנקבות.
למקוק הברברי יש כיסי לחיים המכילים כמות מזון שתשביע אותו, כמו כן הוא בעל ניבים ונחן בלסתות עוצמתיות.
והוא גם מצויד בפרוה עבה וסמיכה העוזרת לו לשרוד במקומות מושלגים.
את חייו הוא מבלה בקבוצות של 10 - 30 והזכרים שבקבוצה מגנים עליה בנחישות רבה.
לאחר הריון של 165 יום ממליטה האם ולד אחד שמשקלו כמאתים גרם, צבעו שחור והוא משתנה לאחר כמה חודשים.
במקוק הצעיר מטפלים כל בני הקבוצה, כולל הזכרים, וכמו כן הם שומרים עליהם מכל משמר מפני עופות דורסים.
המזון של המקוק הברברי הוא פירות, עלים, קליפות ושורשים.
האוכולוסייה של המקוק הברברי נמצאת בירידה מתמדת בשל אובדן בתי הגידול בהרי האטלס.
נכון ל-2008 הוערך מספר הפרטים בין 12,000 ל-21,000, כשמונים אחוז מהם חיים במרכז הרי האטלס שבמרוקו.
רַאס מֶקוֹנֵן ווֹלְדֵה מִכַּאֶל מלקוט (8 במאי 1852 - 21 במרץ 1906) הידוע גם כ"אבא קאגנוו" היה מצביא ומושל חבל הררג שבאתיופיה, ואביו של טפרי מקונן (ידוע יותר בשם היילה סלאסי).
אביו היה הפיטאוורארי וולדה-מיכאל מלקוט מקונן השתייך לשושלת הסולומונית דרך אימו טגנוורק שהייתה בתו של המלך השוואני סהלה סלאסי, ובכך היה בן דודתו של הקיסר מניליק השני.
נולד בדרפו מריאם שליד העיר אנקובר, בגיל 14 אביו לקחו לחצר מנליק השני שבזמנו היה מלך שוואה וביניהם נוצר קשר הדוק.
מקונן התחתן עם יאשימבט עלי שהייתה חצי אורומו וחצי גורגית ויותר מאוחר לאחר מותה התחתן עם אחייניתה של הקיסרית טאיטו.
תפקידים אחרים שמילא בין היתר הם המצביא הראשי של מנליק במלחמת איטליה-אתיופיה הראשונה כולל הקרב המכריע באדווה, דיפלומט ודה פקטו שר החוץ.
מושל מחוז תיגראי (1903–1906) לאחר שמושל המחוז ראס מנגשה זה הנהיג מרד.
כמושל הררג הוא קיבל את המשורר הצרפתי ארתור רמבו ופרס עליו את חסותו ושניהם נהפכו חברים טובים.
בשנת 1902 ראס מקונן נכח בהמלכתו של מלך בריטניה אדוארד השביעי ולאחר מכן ערך סיבוב ביקורים בגרמניה, צרפת והאימפריה העות'מאנית ובעקבותיהם קיבל מספר תארים שביניהם אות לגיון הכבוד הצרפתי.
מנישואיו הקודמים לראס מקונן נולד בן בשם יאלמה מקונן שהיה בעל תואר דאג'זמץ שיירש אותו בתור מושל הררג ב-1906 שאותו יירש מאוחר יותר בנו האחר של ראס מקונן ראס טפרי (היילה סלאסי).
ראס מקונן נחשב ליורש אפשרי של מנליק, אך נפטר ממחלת הטיפוס ב-1906 לאחר שערך מסע בין הרר לאדיס אבבה.
בנו, טפרי מקונן, ירש חלק מנכסיו וכישוריו ונעשה לימים הקיסר היילה סלאסי.
מקוק יפני (שם מדעי: Macaca fuscata) הוא מין בסוג מקוק, הקרוי גם קוף שלג.
זהו מין של קופים בעלי זנב הנפוץ ביפן, אם כי אוכלוסייה פולשנית מצויה בלארדו שבטקסס משנת 1972. הוא נקרא גם "קוף השלג" משום שהוא חי באזורים המכוסים שלג במשך חודשים בשנה: הוא הפרימט הצפוני ביותר מלבד האדם, והפרימט העמיד ביותר לקור.
הפנים, תנוכי האוזניים והישבן חשופים מפרווה ועורם אדום-אפור.
המקוק היפני פעיל ביום ומבלה את רוב זמנו ביערות.
הוא חי במגוון סוגי יערות, הכוללים יערות סובטרופיים, סובאלפיניים, ממוזגים וירוקי-עד, מתחת לגובה של 1500 מטרים.
מזונו כולל זרעים, שורשים, ניצנים, פירות, חסרי חוליות, גרגרי יער, עלים, ביצי ציפורים, פטריות, קליפת עץ ודגנים.
הזכרים שוקלים 15-18 ק"ג, משקל הנקבות הוא בסביבות 10 ק"ג.
המקוק היפני חי באזור ההרריים של הונשו, שיקוקו וקיושו ביפן.
הוא שורד בטמפרטורות מתחת ל-15- מעלות צלזיוס.
המקוק היפני מפורסם בזכות כמות הזמן שהוא מבלה במעיינות החמים הוולקניים.
מקוק טיבטי (שם מדעי: Macaca thibetana) הקרוי גם "מקוק מילן-אדוארדס", הוא מין בסוג מקוק המצוי בסין, טיבט ווייטנאם.
מין זה חי ביערות סובטרופיים (וביערות ממוזגים וירוקי-עד) בגובה של 800 עד 2000 מטרים.
למקוק הטיבטי שפם ארוך וצפוף, אך פנים חסרות-שיער.
הצעירים כסופים ושחורים, וצבעם משתנה לצבע הבוגרים בגיל שנתיים.
מזונו הוא ברובו פירות, אבל מזונו כולל גם זרעים, עלים, פרחים וגם חסרי חוליות.
המקוק הטיבטי הוא חיה חברתית ביותר וחי בלהקות מרובות זכרים ומרובות נקבות.
תוחלת חייו היא 20 שנה.
מקוק סלעים פורמוסני (שם מדעי: Macaca cyclopis) מין בסוג מקוק החי בטאיוואן ופלש גם לחלק הצפוני של יפן.
מין קופים בעלי זנב זה פעיל גם בשעות היום.
ניזון בעיקר מפירות, מחרקים וממיני סרטנאים.
ראס ביטווודאד מקונן אנדלקטצ'או (באמהרית: መኮንን እንዳልካቸው, 16 בפברואר 1890 - 27 בפברואר 1963) היה אציל ופוליטיקאי אתיופי אשר כיהן כראש ממשלת אתיופיה הראשון לאחר שנתמנה לתפקיד על ידי הקיסר היילה סלאסי.
קרבתו של אנדלקטצ'או להיילה סלאסי הייתה גדולה עד כדי כך שהתחתן עם אחייניתו של הקיסר יאששוורק אילמה.
אנדלקטצ'או היה גם אחד מהאנשים שליוו את הקיסר היילה סלאסי בביקורו בבירות אירופה מה-16 באפריל ועד ל-4 בספטמבר 1924. בזמן המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה אנדלקטצ'או פיקד על הכוחות האתיופים באוגדן, ולאחר מכן גלה מארצו יחד עם הקיסר לירושלים ונשאר עד סיום מלחמת השחרור האתיופית.
לאחר המלחמה הקיסר מינה אותו לראש הממשלה וכיהן בתפקיד עד מותו ב-1 בנובמבר 1957, במושב החניכה של האו"ם ב-25 באפריל 1945 אנדלקטצ'או היה בראש הפמליה האתיופית וזה שחתם על אמנת הארגון מטעם אתיופיה.
למרות תפקידו הרם בממשלה, תפקיד ראש הממשלה דה פקטו היה בידי שר העט וולדה יוהנס.
בנו אנדלקטצ'או מקונן, כיהן אף הוא בתור ראש ממשלת אתיופיה.
מקוק מזוקן או מקוק זנב־האריה (שם מדעי: Macaca silenus) הוא מין קוף, החי רק בהרי גהט המערביים שבדרום הודו.
שיערו של מקוק מזוקן הוא חום כהה או שחור.
ייחודו מתבטא ברעמת שיער כסופה-לבנה שמקיפה את ראשו מן הלחיים ומטה עד לסנטר, שנתנה לקוף זה את שמו בגרמנית, "קוף הזקן".
אורכו מקצה ראשו עד קצה זנבו נע בין 45 ל-60 ס"מ ומשקלו נע בין 3 ל-10 ק"ג, מה שמדרג אותו בין המקוקים הקטנים ביותר.
אורך הזנב 25 ס"מ ובסופו ציצת שיער שחורה, הדומה לזו של האריה, ומכאן שמו.
ציצת השיער יותר מפותחת אצל הזכרים מאשר אצל הנקבות.
אורך תקופת ההיריון הוא שישה חודשים לערך.
הצעירים יונקים למשך שנה אחת.
הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל ארבע שנים; הזכרים בגיל שש שנים.
מקוק מזוקן הוא שוכן ביערות טרופיים ופעיל יום.
הוא מטפס היטב ומבלה את רוב חייו בצמרות העצים העליונות של היערות הטרופיים, הלחים וירוקי העד.
שלא כמקוקים אחרים, הוא נמנע ממפגש מבני אדם.
הוא דומה מאוד למקוקים אחרים בהתנהגות קבוצתית: הוא חי בקבוצות מדרגיות שכוללות 10 עד 20 קופים, שמכילות מעט זכרים והרבה נקבות.
קוף זה הוא מגן בחירוף על הטריטוריה שלו, בין היתר בעזרת צעקות רמות לעבר הקופים הפולשים ומגע פיזי במידת הצורך.
התנהגותו של המקוק המזוקן מאופיינת על ידי דפוסי התנהגות טיפוסיים לחיה שחיה ביערות: הוא ניזון בצורה בררנית ממגוון גדול של פירות, משתמש במרחבים אינטר-אינדיבידואליים גדולים בזמן חיפוש המזון, וחלק גדול מזמנו מוקדש לטיולים ולאכילה.
מקוק מזוקן ניזון בעיקר מפירות, מעלים, מניצנים, מנבטים, מחוטי שדרה, מפרחים, מאצטרובלים, מקליפות זרע ומחלקים אחרים של צמחים מקומיים וחלוציים.
הוא ניזון גם מחיות קטנות ומחרקים הנמצאים בצמרות.
לפי אומדן של איגוד השימור העולמי נותרו בין 3,000 ל-3,500 קופים מפוזרים בכמה אזורים בקרנאטקה, בקראלה ובטמיל נאדו.
מקוק מזוקן מדורג בין הפרימטים הנדירים והמאוימים ביותר.
אזור תפוצתם הפך למבודד ולבלתי-רציף בשל התפשטות החקלאות, גידולי התה, הקפה, הטיק והקינצ'ונה, הקמת מאגרי מים לשם הפקת חשמל והשקייה, והתיישבות בני האדם כדי לתמוך בפעילויות אלו.
קופי המקוק לא חיים, אוכלים או מסיירים במטעים.
הרס בית גידולם והעובדה שהם נמנעים ממפגש עם בני אדם הובילה לירידה הדרסטית בגודל האוכלוסייה.
בין 1977 ל-1980 דאגת הציבור לגבי מקוק מזוקן שמצוי בסכנת הכחדה הפכה לנקודה הפוקאלית של הצלת עמק השקט, העימות הסביבתי האכזרי ביותר בהודו בעשור האחרון.
בין 1993 ל-1996 נמנו 14 פלוגות של מקוקים מזוקנים בפארק הלאומי עמק השקט, קראלה, אחד מבתי הגידול היחידים של המקוק שלא הפריעו לו.
גני חיות רבים לוקחים חלק בתוכנית זיווג בשבי כדי לעזור להבטיח את המשך קיומו של המין הזה, כדוגמת הספארי ברמת גן.
בארץ ישראל ישנם אתרים רבים הנחשבים כמקומות קדושים ליהודים.
חלק מאתרים אלו מקודש גם לדתות אחרות.
הר הבית הוא המקום הקדוש ביותר ליהודים ועל פי ההלכה לקדושתו של הר הבית משמעויות רבות גם כיום.
על פי נתוני סקר, 23.5% מהיהודים בישראל ביקרו בהר הבית במהלך חייהם.
מקומות רבים מקודשים בשל האישיות הקבורה בהם, ולעיתים בזיהוי שונה של הקבור במקום.
מרבית המקומות הקדושים הם קברי צדיקים הנמצאים בגליל.
חלקם מיוחס לתקופת האבות, ומרביתם מתקופת התנאים.
המאוחר שבאתרים אלה הוא קבר השל"ה.
אתר הכותל המערבי הוא האתר המתויר ביותר מתוך המקומות הקדושים בישראל.
זיהוי המקומות הקדושים לאורך הדורות
השמירה על המקומות הקדושים ליהודים בישראל
חוק השמירה על המקומות הקדושים, התשכ"ז-1967, קובע עונש מאסר למי שמחלל מקום קדוש של אחת הדתות או פוגע בו, אך לא מגדיר מה נחשב מקום קדוש.
תקנות השמירה על מקומות קדושים ליהודים, תשמ"א-1981, מגדירות את רחבת הכותל ועוד 15 אתרים יהודיים ברחבי הארץ "מקומות קדושים".
המשרד לשירותי דת מתקצב עמותה ממשלתית בשם "המרכז הארצי לפיתוח המקומות הקדושים" הממונה על ניהול ופיתוח המקומות הקדושים ליהודים בישראל.
מדינת ישראל, המיוצגת על ידי 15 נציגים של משרדי הממשלה.
מרכז השלטון המקומי, המיוצג על ידי נציג אחד.
המרכז עוסק בפיתוח של האתרים, שיקומם, טיפוחם, והרחבת השירותים עבור ציבור המבקרים, אחזקתם השוטפת ושמירה על הסדר, אך אינו רשאי להשתמש בסמכויות הנתונות מכח תקנות השמירה על המקומות הקדושים.
המרכז מטפל בכ-130 מקומות קדושים ברחבי הארץ, מתוכם 30 אתרים מטופלים באופן אינטנסיבי, ברמה יום-יומית.
על אתרים אלה כותב המרכז כך:
המקומות הקדושים ביהודה ושומרון אינם באחריות מלאה של המרכז, כך גם הכותל המערבי, המנוהל על ידי הקרן למורשת הכותל המערבי הממונה מטעם משרד ראש הממשלה.
ברשימה מצוינים בעיקר מקומות שהוכרזו כמקומות קדושים בתקנות שמירה על מקומות קדושים ליהודים, תשמ"א-1981
מערת רבי יוסי דמן יוקרת
בנו ובתו של רבי יוסי דמן יוקרת
יוחאי אבא של רבי שמעון בר יוחאי
רבי אליעזר בן רבי יוסי הגלילי
קבר רבי מאיר בעל הנס
יהוד: קבר יהודה בן יעקב
כפר כנא: רבן שמעון בן גמליאל
כפר סבא: קבר בנימין בן יעקב (נבי ימין)
כרם בן זמרה: רבי יוסי בן זמרא
קבר רבי שמעון בר יוחאי
נבי סמואל: שמואל הנביא (המצפה)
עילבון: רבי מתיא בן חרש
עלמה: רבי אלעזר בן ערך
עמוקה: קבר יונתן בן עוזיאל
מערת רבי שמעון בר יוחאי
ציפורי: קבר רבי יהודה הנשיא
ביכנ"ס וציון רבי יוסי בנאה
שכם: קבר יוסף בן יעקב
מקומות נוספים בארץ ישראל הקדושים ליהודים:
שילה - מקומם של משכן שילה וקבר עלי הכהן.
יום פטירת עלי הכהן מצוינת בי' באייר.
יש המציינים בשילה גם את קבריהם של חפני ופינחס, אשת פינחס, אם אי כבוד, אחיה השילוני ובעשא, מלך ישראל.
הר עיבל - מקום מזבח הר עיבל של עם ישראל
חארס - קבר יהושע בן נון, קבר נון (אביו) וקבר כלב בן יפונה.
עוורתא - גבעת פינחס (עוורתא, דרומית לשכם, ליד היישוב איתמר) - קברי אלעזר בן אהרן, איתמר אחיו, פינחס בנו, אבישוע בן פינחס, ושבעים הזקנים מבית דינו של משה.
מקום תחת השמש הוא סרט דרמה אמריקני משנת 1951 המבוסס על הרומן "טרגדיה אמריקאית" שכתב תאודור דרייזר ועל המחזה, הקרוי אף הוא בשם זה, אותו עיבד מהרומן פטריק קרני.
הוא מספר את סיפורו של גבר צעיר ממעמד הפועלים שנקלע למערכות יחסים עם שתי נשים, אחת מהן עובדת בבית החרושת של דודו העשיר והשנייה היא אשת חברה יפהפייה.
הסרט בוים בידי ג'ורג' סטיבנס לפי תסריט שכתבו הארי בראון ומייקל וילסון, ומככבים בו מונטגומרי קליפט, אליזבת טיילור, שלי וינטרס, אן רוויר וריימונד בר.
הסרט זכה להצלחה קופתית וביקורתית וכן, לשישה פרסי אוסקר.
ב-1991, "מקום תחת השמש" נבחר לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית בידי ספריית הקונגרס בשל היותו: "בעל חשיבות תרבותית, היסטורית או אסתטית".
ג'ורג' איסטמן (מונטגומרי קליפט), אחיינו הדלפון של התעשיין צ'ארלס איסטמן (הרברט הייס), מקבל עבודה במפעל של דודו.
למרות קרבת הדם ביניהם, הרי שמשפחת איסטמן העשירה מתייחסת אל ג'ורג' בזלזול ונותנת לו את העבודה הפחותה ביותר הזמינה במפעל, בלי שום אפשרות להיכנס למעגל החברתי היוקרתי שלהם.
ג'ורג', שאינו מתלונן, מקווה להרשים את דודו – אליו הוא פונה כ"מר איסטמן" – בעזרת עבודה קשה לפלס את דרכו לצמרת.
בעודו עובד במפעל, ג'ורג מתחיל לצאת עם עמיתתו לעבודה, אליס "אל" טריפ (שלי וינטרס), בניגוד לחוקי העבודה במקום.
אל היא נערה עניה וחסרת ניסיון שנמשכת מאוד לג'ורג' ואינה קולטת שהיותו בן למשפחת איסטמן לא טומן בחובו שום יתרונות.
בעודו יוצא עם אל פוגש ג'ורג' את "אשת החברה" אנג'לה ויקרס, אותה משחקת אליזבת טיילור, ומהר מאוד הם מתאהבים.
היותו בן זוגה של אנג'לה מכניס את ג'ורג' לחיים הנוצצים של החברה הגבוהה, שדודו העשיר איסטמן מנע ממנו.
כשאל מודיעה לו שהיא בהריון ומבהירה שהיא מצפה מג'ורג' שיישא אותה לאישה, הדבר דוחה אותו והוא מבלה יותר ויותר זמן עם אנג'לה וחבריו רמי המעלה.
אל מנסה לעשות הפלה ונכשלת בכך, והיא ממשיכה להפציר בו שיתחתן עמה.
ג'ורג' מוזמן להצטרף לאנג'לה בבית הקיט של ויקרס ונפטר מאל, בתואנה שנסיעתו תתרום לקידום הקריירה שלו, והדבר יועיל לפרנסת הרך העתיד להיוולד.
ג'ורג' ואנג'לה מבלים זמן באגם לון המבודד, ואחרי שהוא שומע סיפור על זוג שטבע במקום, כשגופת הגבר מעולם לא נמצאה, מחליט ג'ורג' להוציא לפועל תוכנית להיפטר מאן על מנת שיוכל לשאת לאישה את אנג'לה.
בינתיים, אל רואה בעיתון תמונה של ג'ורג', אנג'לה, וחבריהם, ונוכחת לדעת שהוא שיקר לה באומרו שהוא היה חייב ללכת לאגם, היא פוגשת את ג'ורג' בעיר הסמוכה ומאיימת כי תחשוף הכול בפני חבריו החדשים אם הוא לא יתחתן אתה.
הם ממהרים לנסוע לבית העירייה אבל הוא סגור לרגל יום העבודה וג'ורג' מציע לבלות את היום באגם הסמוך; אל נאותה באורח בלתי צפוי.
כשהם מגיעים לאגם, עצבנותו של ג'ורג' ניכרת כשהוא שוכר סירה מאדם שנדמה שמסיק שג'ורג' משתמש בשם בדוי; חשדו של האיש מתגבר כשג'ורג' שואל אותו אם מישהו מהשייטים שט באגם (איש אינו שט).
בעת הפלגתם באגם, מספרת על חלומותיה על נישואיהם המאושרים ביחד עם ילדם.
כשרחמיו של ג'ורג' נעורים למשמע דבריה, ניתן לשפוט למראה התנהגותו שהוא מחליט לא להוציא לפועל את תוכנית הרצח.
אל מנסה לעמוד על רגליה בסירה וגורמת לה להתהפך, ואל טובעת.
ג'ורג' נמלט, שוחה לחוף ולבסוף נוסע בחזרה למעלה מעונה של ויקר, שם הוא מנסה להירגע אבל עצבנותו מתגברת.
הוא אינו אומר דבר לאיש על מה שקרה באגם.
בינתיים, גופתה של אל מתגלה וכבר מההתחלה מתייחסים אל מותה כרצח, בעוד שפע של הוכחות ועדים מערימים עדויות כנגד ג'ורג'.
בדיוק שאביה של אנג'לה מאשר את נישואיה לו, ג'ורג' נאסר ומואשם ברציחתה של אל.
אם כי קהל הצופים יודע שתוכנית הרצח התפתחה לתאונת טביעה, הרי שפעולות ההתחמקות של ג'ורג' לפני המוות ואחריו עומדות לחובתו.
הכחשותיו עולות בתוהו, והוא נאשם ברצח ונידון למוות בכיסא חשמלי.
ריימונד בר כתובע המחוזי פרנק מרלו
שפרד סטרדוויק כאנטוני "טוני" ויקרס
פרידה אינסקורט כגברת אן ויקרס
וולטר סאנד כארט ג'אנסן, עורך-דינו של ג'ורג'
טד דה קורסיה כשופט ר.
פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר, שחור לבן, William C.
פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר, שחור לבן, אדית הד
פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, ג'ורג' סטיבנס
פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר, ויליאם הורנבק
פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר, פרנץ וקסמן
פרס אוסקר לכתיבה הטובה ביותר (תסריט מעובד) (מייקל וילסון והארי בראון)
פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (מונטגומרי קליפט)
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (שלי וינטרס)
המקומיות של פונקציה או של יחס היא פונקציה המוגדרת באופן הבא:
לכל סימן פונקציה הערך הוא כמות הפרמטרים שהפונקציה מקבלת.
לכל סימן יחס הערך הוא מספר האיברים עליהם חל היחס, כאשר כל איבר הוא או קבוע או משתנה.
המקומיות אינה משתנה תחת ייחוס.
מקונן היא סוג של קינה ווקאלית, הקשורה למנהגי האבל המסורתי בסקוטלנד ואירלנד.
המונח האנגלי 'keen' מגיע במקור מן המונח האירי/סקוטי-גאלי "caoineadh", שפירושו: לבכות.
ידוע לנו על השימוש במילה כבר מהמאה השביעית והשמינית לספירה.
מקורות לשימוש במנהג, התגלו במקור באירלנד ובסקוטלנד הגאלית, והחל מהמאה ה-16 חזרו להופיע במקומות נוספים.
השימוש בקינה הווקאלית אינה שייכת לתרבות הגאלית בלבד, אלה מופיעה בתרבויות שונות ברחבי העולם.
המנהג לקונן מעל גופת המת בלילה שלפני טקס הקבורה, היא ייחודית למסורת האירית.
המנהג לקונן, היא ההזדמנות האחרונה לכל מכריו של הנפטר לפנות אל הנפטר ולדבר אליו.
את הקינה פותח האיש הקרוב ביותר לנפטר, או הבכיר ביותר.
הקריאות והיללות מושמעות בחוזקה, הן קורעות לב, אורכות זמן רב, ודורשות סיבולת גבוהה.
כאשר קולו של מקונן אחד גווע, מקונן אחר מחליף אותו.
בדרך-כלל, הקינה הווקאלית נעשית לרוב על ידי אישה אחת או מקהלה של נשים, אשר נשאו הספד ווקאלי, בזמן שהנוכחים עושים תנועות של נדנדה, כריעה ומחיאות כפיים.
בדרך-כלל נהוג היה לשלם לאישה הנושאת את הקינה בעבור שירותיה.
הכנסייה הקתולית באירלנד התנגדה בעקביות למנהג (במיוחד בשנים 1631, 1748 ו-1800), עד כי בשלב מסוים הוכרז על נידוי של מבצעי הטקס.
אף שבשנים האחרונות, עוד נשתמרו הקלטות של הטקס הווקאלי, מנהג הקינה הווקאלית נחשב באופן כללי לתופעה נכחדת.
מָקוֹק או מקאק (שם מדעי: Macaca) הוא סוג של קוף השייך לתת-משפחת הגנונים במשפחת הקופים בעלי הזנב.
פרט לאדם, קופי המקוק הם הפרימטים בעלי שטח התפוצה הנרחב ביותר, מיפן דרך אפגניסטן ועד צפון אפריקה.
עד היום הובחנו 22 מיני מקוק, ועל אף שכמה מהם הם חסרי זנב - הם שייכים למשפחת הקופים בעלי הזנב ולא לקופי האדם.
כמה ממיני המקוק נמנים עם הקופים המוכרים ביותר בקרב הציבור, ביניהם קופי המקוק הברברי - המוכרים בשל הימצאותם בצוק גיברלטר.
אצל חלק ממיני המקוק קיימים קפלי עור בין האצבע השנייה לחמישית, המגיעים כמעט עד לעצם המסרק הראשונה.
המארג החברתי של קופי המקוק הוא מורכב והיררכי, ומעניק קדימות ועליונות לפרטים הנמצאים גבוה יותר בהיררכיה.
מספר מיני מקוק משמשים באופן נרחב לניסויים בבעלי חיים, בעיקר לטובת חקר מערכת הראייה וחקר הראייה במסגרת מדעי המוח.
קופי המקוק אינם משמשים כחיות מחמד, כיוון שרבים מהם הם נשאים של וירוס הרפס B, אשר אינו מזיק לקופים אך במקרים נדירים עלול להיות קטלני עבור בני אדם.
מחקר של אוניברסיטת טורונטו שפורסם בשנת 2005 הראה כי קופי מקוק בסביבה עירונית עשויים להיות נשאים של SFV (Simian Foamy Virus, "וירוס קופים מעלה-קצף"; וירוס הדומה לווירוס ה-HIV), וההשערה היא כי הם עלולים להיות מעורבים בהעברת רטרו-וירוסים לבני אדם.
בסוג מקוק 22 מינים, המחולקים לקבוצות הבאות:
בנוסף, מוכרים מינים פרהיסטוריים, שהתגלו כמאובנים:
majori (התגלה ב-1969, נכלל לעיתים כחלק מהמין מקוק ברברי)
מקום תחת השמש הוא ספר משנת 1995 מאת בנימין נתניהו, אז ראש האופוזיציה ויו"ר תנועת הליכוד, ולימים ראש ממשלת ישראל.
בספרו מציג נתניהו מנקודת מבטו כשגריר ישראל באו"ם לשעבר את משנתו המדינית בסוגיית הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
בזמן יציאת הספר לאור תהליך אוסלו היה בעיצומו, והספר אפשר לנתניהו שנחשב לאחד המתנגדים החריפים ביותר להסכמים אלו, להבהיר את עמדותיו בצורה ברורה ביותר.
הספר מבוסס ברובו על ספר אחר של נתניהו, "A Place Among the Nations", שנכתב בשנת 1994 בארצות הברית.
נתניהו נותן בספרו זה סקירה היסטורית מדינית מפורטת על יחס עמי העולם לציונות מראשית דרכה ועד לזמן כתיבת הספר.
הוא מציג בתחילה את היחס האוהד של עמים רבים לציונות ויעדיה, ולאחר מכן כיצד תעמולה אנטי ציונית הצליחה להפוך את האהדה הזאת שלה זכתה הציונות בראשית המאה ה-20 להתנגדות שיטתית בסופה.
אצבע מאשימה במיוחד מפנה נתניהו אל הבריטים והערבים כגורמים הדומיננטיים ביותר להשנאת הציונות על הקהילה הבינלאומית.
בנוסף לבריטים מאשים נתניהו בספרו גם את הנהגת הציונות שהפגינה לטענתו חולשה כלפי התעמולה האנטי ציונית, ומאשים במיוחד חוגים בשמאל שאף קיבלו את התעמולה הזאת ומאוחר יותר כבשו עמדות מפתח בהנהגה הציונית.
נתניהו מדגיש שאסור שמדיניותה של מדינת ישראל תותנה בהסכמת הערבים, ומזהיר כי אם תנהג כך תחדל מדינת ישראל מלהתקיים.
לדעתו רוב ההנהגה הערבית בשנות ה-90 של המאה ה-20 עדיין סירבה להשלים עם הציונות ועצם קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית.
לטענתו, ההתקדמות הערבית לקראת ישראל בשנות כתיבת הספר (שפורסם ב-1995) היא תוצאה של ניצחון ישראל במלחמת ששת הימים: "ההכרה שהערבים לא יוכלו לנצח את ישראל בגבולותיה המורחבים הולידה שתי תפיסות שונות בעולם הערבי.
התפיסה האחת גרסה שיש להשלים, לפחות דה פקטו, עם קיומה של ישראל, ובסופו של דבר לפתוח עמה במשא ומתן לשלום.
תפיסה זו הביאה, בין השאר, להתפייסות ההדרגתית של ירדן עם ישראל, שבסופה נחתם חוזה שלום רשמי בין שתי המדינות".
אולם במקביל ובעקבות ההכרה הערבית כי בשלב זה שבו מדינת היהודים בעלת כוח צבאי משמעותי, עוצמה כלכלית ובעלת גבולות בני הגנה אינה ניתנת להשמדה, התפתחה גם תפיסה שונה בתכלית, כי צריך קודם להעלים לפחות חלק מההישגים של המדינה הזו כדי להגיע אל היעד.
"אם אי אפשר להשמיד את ישראל בגבולותיה הנוכחיים, צריך להחזיר אותה תחילה לגבולות הצרים שקדמו למלחמת ששת הימים, ולאחר מכן לחדש מגבולות אלה את מתקפת ההשמדה על המדינה היהודית".
נתניהו מייחס תפיסה זו ליאסר ערפאת שעמד בשעתו בראשות תנועת פת"ח וארגון אש"ף, ומוכיח זאת בעזרת הפנייה לאימוץ תוכנית השלבים.
לכן נתניהו תוקף בחריפות את ממשלת רבין ומתכנני הסכמי אוסלו.
"מתוך התעלמות תמוהה מן היעד הסופי המוצהר של אש"ף, עשתה ממשלת ישראל יד אחת עם ערפאת בהסכם אוסלו ב-1993, ואימצה למעשה את השלב הראשון ב'תוכנית השלבים' שלו...".
לטענתו מתכנני הסכם אוסלו מתעלמים מהמציאות החברתית מדינית של המזרח התיכון שבו השנאה ליהודים והקנאות עדיין שולטות.
עם זאת, נתניהו בטוח כי ישראל תוכל עם הזמן לטפח יחסים עם חלקים נרחבים מהעולם הערבי, אולם בתנאי כי יחסים אלה יבואו בכפיפה אחת עם נחישות העם היהודי לעמוד על זכויותיו בארץ ישראל ועמידה על האינטרסים החיוניים למדינת ישראל.
"טיפוחה של תודעתנו הלאומית הוא אפוא שייקבע את גורל המאבק המתמשך בינינו לבין העולם הערבי, הוא שיבטיח את עתיד האומה גם לעת שלום...".
מקוק לבן לחיים (שם מדעי: Macaca leucogenys) הוא מין של מקוק מקבוצת M.
המקוק חי ביערות טרופיים ראשוניים ושניוניים ותואר לראשונה ב-2015 בעיתון American Journal of Primatology (העיתון האמריקאי לפרימטולוגיה).
מין זה שרוי בסכנת הכחדה בעקבות כריתת היערות שבהם הוא חי לטובת תיעוש האזור.
לכל שלט שני צדדים: באחד נרשם חוק או תקנה, ולעיתים עדות אישית, משנות השלטון הנאצי המגביל את היהודים, ובשני ציור או סמל מתאים.
בין 1898–1908 בנתה חברת הקרקע הברלינאית (Berlinische Boden-Gesellschaft) על קרקע הרובע הבווארי מבנים רבים בסגנון ביתי עם דירות מרווחות.
הרחובות בשטח הבנוי נקראו על שמות מקומות בבוואריה.
תושביו הראשונים של הרובע היו גרמנים אמידים.
מספר היהודים בשכונת שנברג היה רב – בשנברג כולה חיו בשנת 1933 כ-16,000 יהודים, כ-10% מהקהילה היהודית בברלין באותו הזמן, והיא כונתה "שווייץ היהודית" – אך לא ידוע מספרם המדויק ברובע עצמו.
בשכונה חיו בין היתר אלברט איינשטיין, גרטרוד קולמר וחנה ארנדט.
בעקבות עליית הנאצים לשלטון דוכאו היהודים, ובשנת 1941 החלו לגרש יהודי מהרובע, ובאביב 1943 נעצרו גם הפועלים בני השכונה וגורשו.
ב-19 במאי 1943, הרובע וברלין כולה, כפי שדווחו הנאצים, היו "נקיים מיהודים" (Judenfrei).
במשך שנים אחרי השואה לא נותר זכר לקהילה היהודית הגדולה במקום, מלבד אנדרטת אבן במיקומו של בית הכנסת הישן של הרובע, ולוח זיכרון במקום שבו התגורר אלברט איינשטיין בין השנים 1918–1933. בשנת 1983 החלה קבוצה של תושבי השכונה להתעניין בעברה ובתולדותיה במהלך השואה.
הם מצאו מסמכים ותעודות רבות – בין השאר מכתבים ויומנים, תמונות, רישומים של הגסטפו.
באמצעות המידע הצליחו לשחזר את ההיסטוריה של רוב בתי השכונה.
את תוצאות המחקר פרסמו בתערוכה, שלה קראו "החיים בשנברג–פירדנאו בשנים 1933–1945".
בשנת 1988 החל אחד מתושבי הרובע הבווארי לאסוף שמות של קורבנות ה"אריזציה" בשכונה.
לאחר שנת עבודה אסף למעלה מ־6,000 שמות, ותיעד גם הפקעת רכוש יהודי.
בהמשך לצעדים אלו, בתחילת שנות ה-90 החלו תושבי השכונה בסיוע עיריית רובע שנברג לחפש דרך להנציח את הקהילה היהודית המקומית.
הוכרזה תחרות, ומתוך 96 הצעות נבחרה הצעתם של צמד אמנים בשם שטי ושנוק.
הם הציעו להציב ברחבי הרובע שלטים עם חוקים שנחקקו נגד היהודים בתקופת השלטון הנאצי.
בסך הכול נתלו כ־80 שלטים, חלקם במקומות הקשורים לכיתוב בשלטים.
כבר בתהליך הצבת השלטים הראשונים של הפרויקט החלו מתגלעות מחלוקות סביבו.
בעת תליית אחד השלטים צעק אחד התושבים בשכונה לעבר התולים "חזירים יהודים, עופו מכאן!".
בהמשך הגיעו תלונות גם מן הצד השני על תליית שלטים אנטישמיים, ולמקום הגיעו כוחות משטרה שביקשו להוריד את השלטים.
הפשרה שהושגה הייתה שלכל שלט תוצמד לוחית הסבר קצרה, שמבהירה כי מדובר באנדרטת זיכרון.
מקוק הכיפה (שם מדעי: Macaca sinica) הוא מין של קוף ממשפחת קופים בעלי זנב המצוי רק בסרי לנקה.
אורכם של המקוקים 40-55 ס"מ ומשקלם 8.4 ק"ג בממוצע.
קופים אלה בעלי פרווה זהובה, בטן וחזה לבנים ופנים ורודות נקיות משיער.
לקופים ישנו זנב ארוך ורגליים ארוכות והם מצויים הן על הקרקע והן על העצים.
הם חיים ביערות וחיים בחבורות הכוללות בין 8 ל-40 פרטים, רובם נקבות.
בקבוצה ישנו זכר בכיר בעל זכויות יתר, נקבות הכנועות לזכר הגדול ופרטים צעירים שאינם מורשים להזדווג וכן תינוקים.
לעיתים הזכר הבכיר עסוק מאוד כך שקופים זוטרים יכולים להזדווג מתחת לאפו או אף לחטוף לו את השלטון.
הקופים אוכלי כל הניזונים מזרעים, עלים, פירות שונים כמו מנגו, פיקוס או שיזף וגם מזון מהחי הכולל חרקים וחולייתנים קטנים.
הם עלולים להיטרף על ידי עופות דורסים, נמר, חתול דגים נמרי ופיתון הודי.
מקוק כיפה הודי (שם מדעי: Macaca radiata) הוא מין של קוף ממשפחת קופים בעלי זנב המצוי בדרום הודו.
הם בעלי פרווה אפורה עם בטן בהירה ו"כיפה" שחורה והפנים ורודות עם אוזניים גדולות מפונות לצדדים.
לקופים ישנם רגליים ארוכות וזנב ארוך.
קופים אלה חיים בחבורות ביערות ובחורשות של דרום הודו.
כמו הרבה מיני מקוקים הם מובלים בזכר אלפא ואחריו כמה נקבות עם גוריהם.
לזכרי האלפא זכויות יתר על פני שאר חבריהם.
הם אוכלי כל הניזונים מפירות, פרחים, עלים ומזון מהחי.
הם עלולים להיטרף על ידי טורפים גדולים כמו נמר או פיתון הודי אך הם קוראים קריאות אזעקה ברגע שרואים טורף ומבריחים את חבריהם ממנו.
מקוק זנב-חזיר דרומי (שם מדעי: Macaca nemestrina; על פי האקדמיה ללשון: מָקוֹק זְנַב חֲזִיר) הוא מין של קוף מקוק ממשפחת קופים בעלי זנב המצוי בדרום-מזרח אסיה במדינות תאילנד, מלזיה, ובאינדונזיה בכמה איים כמו סומטרה ובורנאו.
הם קרובים לקוף מקוק זנב-חזיר צפוני (Macaca leonina) ובעבר נחשבו כתת-מין שלו.
הוא בעל פרווה אפורה-זהובה עם פנים גדולות וורודות, כפות ורודות וזנב מפותל וקצר בצבע ורוד שנתן לו דימוי של זנב-חזיר.
המקוקים חיים ביערות של דרום-מזרח אסיה בקבוצות משפחתיות קטנות.
הם מחפשים מגוון מזונות הכוללים צמחייה, פירות ובעלי חיים קטנים.
בניגוד לפרימטים אחרים, מקוקים אלה אוהבים להתרחץ במים.
מקוק זנב-חזיר צפוני (שם מדעי: Macaca leonina) הוא מין של קוף מקוק ממשפחת קופים בעלי זנב המצוי בדרום-מזרח אסיה במדינות בנגלדש, קמבודיה, סין, הודו, תאילנד, לאוס, מיאנמר ווייטנאם.
הוא קרוב לקוף מקוק זנב-חזיר דרומי שבעבר היה תת-מין שלו.
קוף זה בעל פרווה חומה בהירה על פרוות ראש לבנה והזרועות בעלי גוון של חום-זית.
הם בעלי שיער לחיים בולט אך בעלי זנב קטן וקטום שנתן להם את שמם.
תאוריית המקומות המרכזיים היא תאוריה גאוגרפית המבקשת להסביר את מספרם, גודלם ומיקומם של יישובים שונים במערכת אחת.
בשנת 1933, הגיש הגאוגרף הגרמני וולטר קריסטלר את עבודת הדוקטורט שלו שעסקה ביישובים בדרום גרמניה, אזור שהיה פחות מפותח או תעשייתי, מחלקים אחרים של מדינה זאת, כמו למשל בחבל הרוהר או באזורים מרכזיים כמו באזור ברלין והנמלים הגדולים.
כדי להסביר את תפוצת היישובים באזור המחקר, את גודלם ואת הקשרים הקיימים ביניהם (מסחר ושירותים) בנה קריסטלר מודל תאורטי של מרחב דמיוני, ורצה לבדוק איך במרחב תאורטי זה ממוקמים היישובים ואיך הדבר משפיע על גודלם ועל הקשרים ביניהם.
כדי ליצור מרחב תאורטי, הוא יצר שורה ארוכה של הנחות ייסוד, שברור שכל אחת מהן מרחיקה את המודל מהמציאות הגאוגרפית-כלכלית-יישובים הקיימת במציאות.
1. הנוף הפיזי הוא שטוח לכל הכיוונים, אחיד וחסר גבולות.
2. המשאבים (אוצרות טבע, טיב קרקע) מבוזרים באופן שווה
3. קיים מנגנון של עליית מחיר התחבורה ככל שמתרחקים ממקום מרכזי
4. קיימת כלכלת תחרות חופשית וכולם רוצים למקסם את הרווחים שלהם
5. כל הצרכנים הם ברמת הכנסה זהה
6. לכל הצרכנים יש כוח קנייה דומה לביקוש לסחורות ולשירותים
7. כל הצרכנים משתמשים במקומות הקרובים ביותר כדי לצמצם הוצאות הובלה ונסיעה.
8. כל ספקי השירותים והסחורות יש להם רווח שווה 9. אזורי המסחר/שירותים של המקומות מרכזיים חייבים להיות בגודל שווה
10. יש רק סוג אחד של תחבורה שתשרת באותה מידה לכל הכיוונים
11. עלות ההובלה/נסיעה היא ביחס ישר למרחק.
כדי להבין מה יתרחש במרחב הנחקר, קריסטלר ניסח בתאוריה שלו שני מושגי ייסוד,
וטען שכל מוצר או שירות ניתן להגדיר על פי שני מושגים אלה:
סף כניסה – הגודל המינימלי של אוכלוסייה (או הכנסה) הדרושים כדי להביא למכירת מוצר או שירות מסוים.
כך לדוגמה חנות מכולת, גן ילדים הם מוצרים עם סף כניסה נמוך, והם ימצאו בכל יישוב.
בתי משפט, חנויות בגדים יוקרתיות – הם מוצרים בסף כניסה גבוה יותר, ולא יהיו בכל יישוב.
טווח מוצר – המרחק המרבי שהצרכנים מוכנים לנסוע כדי לרכוש מוצרים.
כך לדוגמה לקנות בקבוק חלב או כמה עגבניות, אנשים לא יהיו מוכנים לנסוע עשרות קילומטרים.
אבל לטיפול רפואי מיוחד, אנשים יהיו מוכנים לנסוע לפעמים אלפי קילומטר.
קריסטלר טען, כי כתוצאה מהעדפות הצרכנים והצרכים שלהם, בהנחות המחקר של המרחב הדמיוני, תיווצר מערכת יישובים של "מקומות מרכזיים", המסודרת במדרג (היררכיה) ושיהיו בה מספר חוקים:
קיים קשר בין גודל היישוב ובין סוגי השירותים שיש בו וייספק אותם לסביבתו: כל יישוב בהתאם למספר תושביו, נותן את השירותים המצויים בתוכו.
התושבים משלימים את השירותים החסרים ביישובם על ידי נסיעה למקום מרכזי – גדול יותר לקבלם.
קיים קשר בין מספר היישובים באותו דרג, ובין מספר היישובים.
ככל שהיישוב קטן יותר, יהיו במרחב יישובים רבים הדומים לו.
ישנו מספר גדול של עיירות, מספר יותר קטן של ערים בינוניות ומספר מועט של ערים גדולות מאוד.
קיים קשר בין מרחקי היישובים מאותו סדר גודל של אוכלוסייה.
הכפרים הקטנים יהיו קרובים אחד לשני, כמה קילומטרים, לעומתם הערים הבינוניות תהיינה רחוקות זו מזו כמה עשרות קילומטרים, וערים גדולות תהיינה רחוקות אפילו מאות קילומטרים זו מזו.ד.
ככל שהיישוב יהיה גבוה יותר במידרג ויגדל "טווח המוצרים" שיתמקמו בו וכך תגדל כמות התפקודים של המקום המרכזי הזה.
ערים בינוניות וגדולות נותנות מבחר גדול יותר של שירותים בעלי "סף כניסה" גבוה מעיירות או יישובים כפריים.
אם מתקימים התנאים האלה, התאוריה חזתה כי היישובים יסתדרו במרחב בצורת סריג של משושים: במרכז המשושה יהיה מקום מרכזי וסביבו – בקצות המשושים – יתמקמו יישובים שיקבלו ממנו את השירותים.
מעל הסריג בדרג הנמוך ביותר, ייווצרו סריגים של משושים גדולים יותר – שהם מייצגים מקום מרכזי גדול יותר המספק שירותים לכמה "משושים" הנמוכים ממנו בדרג.
המשושים נוטים להיווצר על פי התאוריה, כי זוהי החלוקה היעילה ביותר של המרחב, שבו אין שטח שאינו מקבל שירות, ומאידך אין חפיפה ובזבוז משאבים אילו השטח היה מאורגן בצורת מעגלים של טווחי מוצר החוצים אחד את השני.
התאוריה יצרה גם מערכת חישובים שניסתה לנבא את גודלי הערים, צפיפות וסוג התחבורה, המרחקים בין היישובים במדרג ואת סוגי המוצרים והשירותים שיש לפתח בכל דרג.
כן ניסתה התאוריה לחשב את הארגון המרחבי של שירותים ממשלתיים, כדי שהאזור כולו יתפקד נכון ביעילות הכלכלית הגבוהה ביותר.
את עבודתו וולטר קריסטלר הגיש כדוקטורט בגרמניה בשנת 1933, שעה שהנאצים עלו לשלטון.
העבודה לא משכה את תשומת לב העולם המדעי.
אבל לקראת סוף שנות השלושים, הבינו הנאצים את חשיבות העבודה בתכנון מחדש של האזורים שהם התכוונו לכבוש באירופה.
קריסטלר, שהיה כבר מבוגר להיות חייל, גויס ליחידת התכנון של הס.ס ושם בשנים 1940–1944 הוא תכנן על פי המודל את האזורים שנכבשו בפולין, צ'כיה ואפילו חלקים מברית המועצות ומהולנד.
למעשה היה זה הניסיון הראשון ליישם את התאוריה שלו בתוך העולם האמיתי.
בתום מלחמת העולם השנייה תויג וולטר קריסטלר כתומך במשטר הנאצי ובפעולותיו.
תוקף תאוריית "המקומות המרכזיים" בעייתי מאחר שהוא יצר מציאות תאורטית שרחוקה מאוד מהמציאות ההיסטורית והגאוגרפית.
המציאות עשויה להשתנות בנוכחות גורמים מקומיים, כאקלים, טופוגרפיה, היסטוריה של התפתחות היישובים, שיפורים טכנולוגיים והעדפה אישית של צרכנים וספקים.
עם זאת, עדיין ניתן להבחין בקיום יסודות מסוימים מתוך התאוריה כמו מידרג עירוני, סוגי השירותים השונים ומיקומם ועוד.
במהלך שנות החמישים עד השבעים, התאוריה נפוצה מאוד בקרב הגאוגרפים, בעקבות "המהפכה הכמותית", מה שהביא לבדיקת התאוריה בעשרות ומאות מקומות בעולם.
ביניהם בלט החוקר בריאן ברי מאוניברסיטת שיקגו, באותם הימים.
כך הבחינו כי ישנם גורמים נוספים שמשנים את התאוריה כגון – המצב הכלכלי של הצרכנים באזור.
צרכנים בעלי מעמד כלכלי גבוה נוטים להיות ניידים יותר ולכן עוקפים מרכזים במדרג נמוך יותר וקרוב יותר.
כך לדוגמה, ישנם אנשים המרבים לנסוע או לטוס ויקנו מוצרים במקומות רחוקים ולא קרוב לביתם.
המחקרים האמפיריים הראו גורמים נוספים המעצבים את היקף אזורי השוק:
שימושי קרקע שונים – אזורי תעשייה יכולים לספק רק מעט אוכלוסייה בהשוואה לאזורי מגורים.
נגישות ירודה – יכולה להגביל את היקף אזור השוק של המרכז, והפוך – נגישות טובה תרחיב אזור שוק.
תחרות חופשית – יכולה להגביל את היקף אזורי השוק לכל הכיוונים, כאשר הספקים אינם שווים בכוחם וביכולתם למשוך אליהם קונים.
בעזרתם של פרסום, יוקרה, טיב המוצר, פרסומות ועוד.
תיאורית המקומות המרכזיים ספגה ביקורת על היותה סטטית.
היא אינה כוללת את מימד הזמן בהתפתחות המקומות המרכזיים.
יתר על כן, התאוריה נשמרת היטב כשמדובר באזורים חקלאיים, אך לא באזורי תעשייה או באזורים פוסט-תעשייתיים בשל אופיים המגוון של השירותים השונים או התפוצה המגוונת של המשאבים הטבעיים.
גם משתנה המרחקים בין היישובים שקבע קריסטלר, כתוצר של אזורי המסחר ספג ביקורת שהשווה למציאות.
כך לדוגמה הראו כי בקליפורניה וברוב ארצות הברית, ערים רבות נוסדו על יד מסילת הברזל בזמן הנחת המסילה.
עיירות שהוקמו על יד מסילת הברזל היו במרחק של 12 קילומטרים זו מזו, בהתאם למחנות העבודה של צוותי הקמת המסילות באמצע המאה ה-19. עיירות גדולות יותר היו במרחק של 100 קילומטר אחת מהשנייה, זהו והמרחק שאליו היה יכול להגיע מנוע הקיטור בטרם נזקק למים נוספים.
ערים ותיקות יותר שנוסדו על ידי הספרדים, ונעזרו בתעבורה בסוסים ועגלות מוקמו במרחקים קצרים יותר.
במקומות שונים בעולם, כולל ישראל ובריטניה, כשתוכננו ערים חדשות, כמו ערי הפיתוח, לקחו בחשבון שיקולים של מדרג בין מרכזי קניות ושירותים.
גם בתוך עיר חדשה עצמה המתכננים עיצבו מדרג של שירותים ועסקים בין השכונות השונות.
יישומה של התאוריה נבדק בצורה מעמיקה בעזרת ניתוח מיקום שירותי הבריאות בקליפורניה.
לדברי מרגוט סמית שחקרה אותם, וולטר קריסטלר טעה בפיתוח של תאוריית המקומות המרכזיים.
משום שהשתמש רק בנתונים של גודל האוכלוסייה ומספר הטלפונים לצורך קביעת החשיבות של העיר.
סמית הכירה בכך שאף על פי שגודל האוכלוסייה חשוב לתחום שמשרתת העיר אבל מספר השירותים המוצעים שם חשוב יותר כמדד לחשיבותה של העיר במשיכת הצרכנים.
סמית השתמשה בקריטריון אחר לחלוטין לשם קביעת חשיבות העיר – טיב וסוג הטיפול הרפואי.
הרעיון נבדק בקליפורניה, כאשר נספרו מספר הרופאים המומחים כדי לקבוע את החשיבות של העיר בטיפול רפואי.
בטיפול רפואי המתוארים על ידי סמית', ישנו מדרג של שירותים.
טיפול ראשוני (כרופא משפחה) נפוץ בכל רחבי האזור.
הערים בגודל בינוני מציעות טיפול בדרג גבוה שני (רופאי ילדים, רופאי נשים, אורתופדים) ואילו במטרופולינים יתמקמו טיפולים רפואיים בסדר גודל גבוה מאוד – התמחויות רבות וטיפולים מגוונים.
ההכנסה של תושבי העיר, גודל האוכלוסייה בה, הרכב הדמוגרפי של האוכלוסייה, המרחק למרכז השירות הבא, כל אלה השפיעו על מספר המומחים וסוגם הממוקמים במרכז אוכלוסייה.
המומחים עצמם מתפרשים בהתאם לשיקולים נוספים ולא רק גודל האוכלוסייה: מנתחים אורתופדיים נמצאים באזורי סקי, רופאים מיילדים בפרוורים העירוניים.
התמחויות רפואיות כגון ניתוחים פלסטיים, פסיכיאטריה נוטים יותר להימצא באזורים בעלי הכנסה גבוהה.
ניתן היה להעריך את גודל האוכלוסייה (סף הכניסה) הדרוש כדי לתמוך במומחיות, וכן לקשר בין התמחויות הדרושות לשיתוף פעולה ולאיתור זה ליד זה, כגון המטולוגיה, אונקולוגיה ופתולוגיה.
לתוך הנוסחה הזאת של מיקום שירותי רפואה ומגוונם, צריך להכניס גם שיקולי סובסידיות ממשלתיות או תמיכות אחרות, שיכולות לשנות את מיקומם של רופאים בלי קשר לגודל האוכלוסייה שהם משרתים.
בישראל, נושא המקומות המרכזיים בתכנון התיישבות בארץ הופיע בצורה סמוייה בתקופה שלפני קום המדינה ולעומת זאת אחרי הקמתה נעשה שימוש מסוים ברעיונות של תאוריה זו.
מאז ראשית התיישבות הציונית בארץ, נוצרו ריכוזים של יישובים כפריים עבריים באזורים מסוימים בארץ.
בסוף המאה ה-19, היה ריכוז של מושבות בגליל (ראש פינה, ייסוד המעלה) ריכוז אחר היה באזור ראשון לציון- רחובות.
השלישי היה באזור זכרון יעקב-חדרה.
מאוחר יותר, בזמן העלייה השנייה והשלישית, נוצרו גושי התיישבות כמו בעמק יזרעאל ובשנות השלושים בזמן חומה ומגדל גושי ההתיישבות התפרסו באזורים רבים בארץ כמו בעמק בית שאן, בגליל ובנגב.
התנועה הציונית בתקופת היישוב, לא שקלה שיקולי התיישבות על פי תאוריות קלאסיות של מיקום כמו זו של קריסטלר.
כי צרכיה ואילוציה נבעו משיקולים פוליטיים, ביטחוניים, היצע הקרקעות ועוד.
לצד גושי ההתיישבות הכפרית האלה, הוקמו פעמים רבות גם מושבות חצי עירוניות, שהיוו מרכזיים לדרג הנמוך של יישובים הכפריים – כעפולה, נהריה, נתניה ועוד.
רעיון של תכנון אזורי ומקומות מרכזיים, הדומה מאוד לרעיונות התאוריה של קריסטלר, כבר הועלו בספרו של האדריכל יוסף טישלר בשנת 1920. אבל נותרו על הנייר בלבד.
בשנות השלושים, פורום של אדריכלים יהודים בתל אביב, הוציא קול קורא שבו הוא מבקש מהמוסדות המיישבים, להכין תוכניות התיישבות מפורטות, אך קריאתם באה לידי ביטוי רק לאחר קום המדינה.
במקביל מאז שהושלט בארץ המנדט הבריטי בסיום מלחמת העולם הראשונה, ניגשו הבריטים להכין תוכניות מתאר אזוריות, להסדיר את כל תחומי התכנון: הם הגדירו ייעודי קרקעות, אזורים חקלאיים ומיקום יישובים, שמורות טבע ואזורי חופים.
הם סימנו במפות התכנון האזוריות שטחי יערות, שימושים צבאיים ואזורים אסורים לבנייה או התיישבות.
בתוכניותיהם הוגדרו גם דרכים ויישובים במידרגים המיוחדים להם.
התוכניות הבריטיות האלה יכולות להיחשב כתוכניות הראשונות שבהם נעשה ניסיון מרכזי לעצב את דמות הארץ ממבט על-מקומי.
הקמת מדינת ישראל, הביאה לצורך לתכנן אזורי התיישבות חדשים עבור מאות אלפי העולים, וכן לענות על הצרכים הביטחוניים וצרכי פיזור האוכלוסייה היהודית בארץ.
כך נולדו חבלי התיישבות שהמפורסם שבהם הוא חבל לכיש, שבו יושמו עקרונות תכנוניים שמזכירים בצורה מסוימת את יישום תאוריית המקומות המרכזיים.
בחבל לכיש, המשתרע מרצועת עזה ועד הגבול הקו הירוק באזור חברון, הוקמו בשנות החמישים 20 יישובים כפריים מצורות התיישבות שונות – קיבוצים, מושבים ומושבים שיתופיים.
הוקמה עיר מרכזית שתתן שירותים – קריית גת.
והוקמו שני מרכזי שירות נוספים ליישובים החקלאיים.
דרומה יותר הוקמו חבלי ההתיישבות של הנגב המערבי עם קיבוציהם, מושביהם ועריהם: שדרות, נתיבות ובאר שבע כעיר מחוזית.
כך היה גם התכנון באזור תענ"ך בשולי עמק יזרעאל ובעוד מקומות בארץ.
במבט שטחי וראשוני, אפשר לומר כי תאוריית המקומות המרכזיים יושמה בחלקה בישראל, על מעלותיה וחסרונותיה.
פרופ' יהושע כהן, מצביע על הבעייתיות של התאוריה הזאת בבחינת קשרי המסחר בין היישובים הכפריים והעירוניים, ועל תפקודה הלקוי של המערכת היישובית – תפקוד שהביא לקפאון ולחולשת הערים.
בין השאר בגלל המערכת הישראלית של קשרים סקטוריאליים (מושבים לעומת קיבוצים, תנועות התיישבות שונות) בין היישובים, ששונה לגמרי מהמערכת התאורטית שבה המרחק בין היישובים קבע את הקשרים והמדרג.
מקוסוכיניים (שם מדעי: Mekosuchinae) היא תת-משפחה נכחדת ממשפחת התניניים אשר התקיימה בעידן הקנוזואיקון מתקופת האאוקן עד ההולוקן לפני 56-0.003 מיליון שנה.
מינים אלה התקיימו באוסטרליה וכמה מאיי האוקיינוס השקט, בין השאר בפיג'י, קלדוניה החדשה וונואטו ונראה שגם בניו זילנד ושם שרדו עד הגעת הפולינזים והאבוריג'ינים לאיים בשלהי הפליסטוקן.
כמה חוקרים רואים בהם משפחה עצמאית (Mekosuchidae).
תנינים מעטים כמו המקוסוכוס שרדו עד ההולוקן בגלל בידודם.
מינים אלה הגיעו לגודל של מעל 7 מטר (אם כי לרוב היו קטנים יותר) והיו טורפי-העל המקומיים באיים.
כך הקווינקנה היה גדול הטורפים האוסטרלים לצד לטאת המגלניה והיה גדול מתנין ים.
הם היו בעלי חרטום שטוח ומעט קצר וחלקם היו בעלי אורח חיים יבשתי ויכלו לנוע מהר אחרי טרפם.
אחרים היו דומים לגאביאל והותאמו לדיג.
תנינים אלה נכחדו עקב הגעת האנשים לאיים.
האנשים הקדומים אולי הרגו אותם להגנה או למאכל ואולי פיתחו חקלאות שצמצמה את שטחי חיותם ואת מזונם עד להכחדתם.
הסרט התעתד לעלות לאקרנים בבכורה עולמית ב-20 במרץ 2020, תחת הפצתם של אולפני "סרטי פרמאונט", אך בעקבות מגפת הקורונה, הוחלט לדחות את עליית הסרט לאקרנים בשנה, ל-21 במאי 2021. הסרט עתיד להיות זמין גם בשירות הזרמת המדיה "", 45 ימים לאחר עלייתו לאקרנים.
לאחר האירועים הקטלניים שהתרחשו בביתם, משפחת אבוט צריכה כעת להתמודד עם הזוועות ששוכנות מחוצה לו בעודם ממשיכים בדממה את מאבקם לשרוד.
בצאתם אל הלא נודע, הם מגלים במהרה שהיצורים הקטלניים אינם האיום היחיד שמחכה להם.
מיליסנט סימונדס - רגן אבוט, בתם של לי ואוולין ואחותו של מרקוס.
נואה ג'ופ - מרקוס אבוט, בנם של לי ואוולין ואחיה של רגן.
דג'ימון הונסו - שורד על האי, מנהיג של קבוצת שורדים.
ג'ון קרסינסקי - לי אבוט, בעלה המנוח של אוולין ואביהם של רגן ושל מרקוס.
"סרטי פרמאונט" הפיקו את הסרט הראשון, בתקציב של 17 מיליון דולר.
עם עלייתו לאקרנים בארצות הברית ובקנדה באפריל 2018, הסרט גרף 50.2 מיליון דולר בסוף השבוע הפותח שלו, ובכך עקף בהרבה את תחזית האנליסטים שהעריכו שהסרט יגרוף תחילה 20 מיליון דולר.
בהמשך אפריל, הודיע יו"ר ומנכ"ל "פרמאונט", ג'ים ג'יאנופולוס כי האולפנים שוקדים על פיתוח סרט המשך.
בסופו של דבר, הסרט גרף 188 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה וכ-340.9 מיליון דולר ברחבי העולם.
ג'ון קרסינסקי, שכתב, ביים וכיכב בסרט הראשון, אמר שהוא מחשיב את הסרט כסרט "חד-פעמי", אך עם אישור פיתוח סרט ההמשך, קרסינקי החל לשקול אפשרויות נוספות לכתיבת יקום בדיוני גדול יותר.