tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2020 אובחנה עם לימפומת הודג'קין.
עד פברואר 2021 עברה טיפולי כימותרפיה.
+ שם פרטים מיקומי שיא ITA Next Big Thing יצא לאור: 15 באפריל 2022
פורמט: הורדה דיגיטלית, סטרימינג — Sangue יצא לאור: 8 במרץ 2024
חברת תקליטים: אפיק רקורדס, פלאגרס
פורמט: הורדה דיגיטלית, סטרימינג 22
הז'אנר נקבע בדרך כלל בקצב של בין 126 ל-132 פעימות לדקה.
השירים כוללים בדרך כלל הצטברות ארוכה ואחריה דרופ אלקטרו בליווי תופי בס במקצב של ארבע על הרצפה .
המלודיה של יצירות המוזיקה מהז'אנר הן לרוב פשוטות ומינימליות, אם כי לפעמים נעשה שימוש בכלים מוזיקליים אלקטרוניים, כגון רולנד JP-8000 .
הז'אנר ספג ביקורת על ידי מספר מוזיקאים, שתיארו אותו כ-"סאונד EDM סטריאוטיפי חסר מקוריות ויצירתיות" וכן כי הז'אנר הומוגני ללא שום מקוריות, גיוון או כשרון אמנותי.
מגזין המוזיקה הבריטי Mixmag תיאר את הז'אנר כז'אנר המורכב מ"התמוטטויות טיטאניות ואסתטיקה של ייצור מונוטוני ללא רבב".
התקליטן האמריקאי וולפגנג גרטנר תיאר את הז'אנר כ"בדיחה" וכן כ"מוזיקת דאנס זולה לעיכול".
בנוסף לכך, הוא כינה את הז'אנר "אפוקליפסת ה-EDM", ואמר כי "למוזיקה אמיתית צריכה להיות קצת נשמה ואותנטיות, ולא רק להיות תוף בס גדול והתמוטטות כמו טכנו עם וואן-ליינר צ'יזי ו-'דרופ גדול'."
בכתיבה עבור Complex Networks, ג'ייק לאנג ציין את הערעור הנוסחתי של השיר, תוך ציון ש-"Animals" של מרטין גריקס ושירים אחרים מהז'אנר הצליחו במצעדים על אף חוסר המקוריות.
כמו כן, הוא טען כי הז'אנר הוא שפוגע בז'אנר מוזיקת הדאנס ובתרבות וכן כי הז'אנר מהווה קיצור דרך למפיקים להגיע למיינסטרים.
בגאומטריה, בִּיגּוֹן הוא מצולע בעל שתי צלעות ושני קודקודים.
במישור אוקלידי בנייתו מנוונת, שכן שתי הצלעות חופפות זו לזו.
עם זאת, בגאומטריה ספירית ניתן לשרטטו כמצולע ממשי, למשל באמצעות שתי קשתות של 180° המחברות בין נקודות אנטיפודיות על פני כדור, ויוצרות אזור דמוי ירח.
לביגון רגיל יש שתי צלעות שוות ושתי זוויות שוות, והוא מיוצג באמצעות {2}.
ניתן לראות בו גם מקרה פרטי של או כתיאור של גרף בעל שני קודקודים המחוברים בשתי צלעות.
ביגון הוא ה הפשוט ביותר בדרגה 2. ביגון מתחלף, h{2}, מקביל ל, המסומן {1}.
ביגון מקוצץ, t{2}, מקביל לריבוע, המסומן {4}.
בידור הוא תחום תרבותי המספק לאנשים הנאה או התרגעות.
הקהל יכול ליהנות מבידור באופן פאסיבי, לדוגמה בצפייה בטלוויזיה, או באופן אקטיבי, כמו במשחק.
בידור, כולל את ענפי אמנות הבמה והרחוב.
גם טלוויזיה, קולנוע, רדיו, עיתונות, טלוויזיה ומשחקי מחשב נחשבים כבידור.
התעשייה המספקת תכנים בידוריים, נקראת "תעשיית הבידור".
על אף שמו המרמז על הומור, ענף הבידור איננו כולל רק תכנים בעלי תוכן הומוריסטי או מצחיק, אלא אף סוגות העוסקות בדרמה, מתח, אימה וכדומה.
פעילות ספורטיבית וקריאה עשויות להיחשב כבידור, אך נתפסות בדרך כלל כבילוי.
עיקר הבידור בעת העתיקה היה בתחום האמנות, לרבות אדריכלות, פיסול, כתיבה, סיפור סיפורים, ציור, מיניאטורות ובובות, פסלים, תכשיטים, בשמים, תיאטרון, אומנות פולחנית לרבות מומיות, כמרי דת, מכשפים וקוסמים.
בידור הקריאה כולל בתוכו: ספר, עלון, קומיקס, ועוד.
אמנות הבמה היא אמנות שבה פעולה המתבצעת על ידי יחיד או קבוצה במקום ובזמן נתונים מהווה את היצירה.
היא יכולה להתבצע בכל מקום, בכל זמן ולמשך כל אורך זמן.
אמנות במה יכולה להיות כל מצב שמערב ארבעה יסודות בסיסים: זמן, מרחב, גוף המבצע ויחסי הגומלין בין המבצע לקהל.
זאת בניגוד לאמנויות כגון ציור, שרבוט, רישום, צילום, ופיסול, שבהם הפריט מהווה את היצירה.
קולנוע הוא תחום אמנות העוסק בצילום ועריכה של קטעי תנועה וצליל המשולבים יחדיו ליצירה אחת - סרט קולנוע.
קולנוע היא גם מערכת תרבותית, במסגרתה נוצרות מאות ואלפי תוצרי תרבות הנצפים על ידי מיליונים ברחבי העולם.
על אף היות של אמנות הקולנוע החדשה מבין שבע האומנויות, סרטים הם, כפי הנראה, המצרך האומנותי הפופולרי ביותר.
בעבר נעשה שימוש בסרט מגנטי לצורך צפייה בסרטים או סרטונים וצילום הסרט התבצע באמצעות מצלמת קולנוע שמאוחר יותר התפתח למצלמת וידאו, שאפשר גם הפקת VHS.
אמצעים וטכנולוגיות המשמשים להעברת (שידור וקליטה) גלי קול באמצעות גלי רדיו.
תוכנית טלוויזיה היא תוכן שידורי-טלוויזיוני, אשר נועד להיות משודר באחד מערוצי הטלוויזיה השונים.
תוכנית טלוויזיה בעלת קו עלילתי רציף נקראת סדרת טלוויזיה.
תוכנית או סדרת טלוויזיה יכולים להכיל תוכן מציאותי, כמו במסגרת חדשות, התרחשות דוקומנטרית ותוכנית מציאות או תוכן עלילתי, כמו בסדרות דרמה וקומדיה.
לתוכניות ולסדרות טלוויזיה יכולות להיות מספר מטרות, כמו מטרה בידורית, מטרה חינוכית ואף מטרה פוליטית או הבעתית-רגשית.
אמצעי בידור על בסיס חומרה המעבד נתונים על פי תוכנית (תוכנה), רצף פקודות שניתנו מראש - לשם הפקת או יצירת משחק מחשב.
את הפקודות שומרים על המחשב עצמו (כונן תקליטונים) או על דיסק קשיח או דיסק און קי.
אמצעי בידור על מכשיר נייד שהתפתח עם השנים להכיל GPS, מצלמה, הקלטה, מקלט, אינטרנט, משחקים וכרטיס זיכרון כגיבוי.
הנפשה, בלועזית אנימציה, היא תחום העוסק באנימה, הקניית אשליה של תנועה על גבי מסך.
שימוש נרחב בהנפשות נעשה בענפי הקולנוע והטלוויזיה ובאתרי אינטרנט.
בדרך כלל ההנפשה מלווה בפסקול המוקלט על ידי שחקנים.
מוזיקה היא אמנות סידור הצליל והשקט במרחב הזמן והמיקום מהמאזין.
בעבר נעשה שימוש בשירה, כלי נגינה, פטיפון, אריך-נגן, תקליט, קלטת שמע ותקליטור לצורך שמיעת מוזיקה.
המוזיקה היא דרך הבעה, ואינה יכולה להיכלל בהגדרות ערכיות, שהרי רשימת הצלילים המוגדרים כמוזיקה משתנה בהתאם לתקופה, לאופי או לתרבות בה היא מתקיימת.
למרות זאת, מקובל לסווגה ולקטלג אותה בסיווגים שונים, ואף לקבוע לה מתכונות שיש בהן מוטיבים ועקרונות אחידים.
כדוגמת: המשחקים האולימפיים ביוון העתיקה, המשחקים האולימפיים, המכביה, ליגת ה-NBA, NFL
קרקס הוא מופע בידור הכולל שלל פעילויות, ובהן: אקרובטיקה, לוליינות, ליצנים, קוסמות, מופעי טרמפולינה, קסמים, להטוטנות, דיאבולו, דוויל סטיק, חד אופן, סטאף, פוי, אומנות בלונים וכדומה.
מופע סטנד-אפ, הוא מונולוג של קומיקאי המופיע על הבמה או דיאלוג שהוא מקיים עם הקהל, ובו הוא מציג מבט שונה ומבדר על סיטואציות שונות משגרת החיים היומית.
מקור השם סטנד-אפ מגיע מאנגלית; Stand Up פירושו לעמוד, כיוון שהקומיקאי לרוב עומד במהלך המופע.
משחק הוא פעילות, הנעשית בדרך כלל לשם הנאה, בידור ולימוד.
מרכיבי המפתח במשחקים הם המטרות, החוקים, האתגרים ושיתוף הפעולה ההדדי.
משחקים דורשים בדרך כלל כוח פיזי או שכלי.
למשחקים רבים יש עוד יתרונות מעבר להנאה, כגון למידה, חשיבה, שיפור המוטוריקה והקואורדינציה, שיפור הכושר הגופני ואינטראקציה חברתית.
לפעמים מטרת המשחק היא הימורים או בילוי זמן.
בתוך כך נכללים משחקי הכדור קריקט, פולו, כדורסל, בייסבול, כדורגל, ומשחקי הלוח שחמט, דמקה, גו.
במערכת חשמלית, מַבְדֵּד (נקרא בלשון הדיבור: "מבוֹדֵד") הוא כל רכיב שרמת המוליכות החשמלית שלו נמוכה מאוד וכתוצאה מכך הזרם העובר דרכו קטן מאוד.
במציאות לא קיימים מבדדים מושלמים, אך קיימים חומרים בעלי מוליכות הקטנה פי 1023 מהמוליכות החשמלית של נחושת - מוליכות אשר נחשבת במקרים רבים כאפסית.
מוליכותו של האוויר נמוכה והוא מהווה מבדד טוב.
חרף זאת, מתחים גדולים מאוד (כמו ברקים) מסוגלים לפרוץ את האוויר ויש צורך בחומרים שמוליכותם נמוכה עוד יותר.
חומרים מבודדים כפלסטיק, גומי, בד או נייר משמשים להגנה על מוליכים חשמליים על ידי עטיפתם, והעטיפה מכונה "בידוד".
חשמלאים משתמשים בסרט בידוד על מנת לבודד מגעים חשמליים.
מבודדים על עמודי חשמל בנויים כך שכבלי החשמל תלויים מהם או נמתחים בין שני מבודדים (כאשר על הכבל להימתח בזווית- ראו בתמונה למטה).
מבדד אידיאלי הוא חומר שלא מגיב כלל לשדה מגנטי, ומתנגד לחלוטין לשטף של המטען החשמלי.
אמנם במציאות מבדדים אידיאליים אינם קיימים, אך חומרים בעלי קבועי בידוד גבוהים נחשבים למבודדים.
בחומרים מבודדים, האלקטרונים קשורים בצורה חזקה מאוד לאטום.
חומרים אלו משמשים בציוד חשמלי כמבדדים או כבידוד.
תפקידם הוא לחזק או להפריד מוליכים חשמליים, בלי לאפשר לזרם לעבור דרכם.
חומרים מסוימים כזכוכית, נייר או טפלון, הם מבדדים טובים.
ישנם חומרים רבים, שלמרות שיש להם התנגדות קטנה יותר משל חומרים אלו, עדיין נחשבים למבדדים טובים, ומשמשים בתור מבודדים לחוטי חשמל.
דוגמאות לכך הם פולימרים דמויי גומי ורוב החומרים הפלסטיים.
חומרים אלו יכולים לשמש כמבדדים בטוחים למתחים נמוכים ובינוניים (מאות ואלפי וולטים).
חומרים מקובלים למבדדים הם: חרסינה, פלסטיק, שעם, עץ, זכוכית, סיליקון, גומי, נציץ, אוויר, שמן, SF6 וואקום.
בידוד חשמלי הוא ההעדר של הולכה חשמלית.
על פי תאוריית מבנה הפסים, לכל אטום בחומר מסוים, יש מספר רמות אנרגיה, שבהן יכולים להימצא אלקטרונים.
אלקטרון ברמות האנרגיה הנמוכות (קרובות יותר לאטום) אינו יכול להשתחרר מהאטום, ולכן אינו יכול לסייע בהולכה חשמלית.
רק אלקטרונים שברמות האנרגיה הגבוהות מסייעים להולכה.
בחומר מבודד, יש פער בין רמות האנרגיה הנמוכות, לבין רמות האנרגיה הגבוהות.
ב"פער" זה, אלקטרונים לא יכולים להתקיים.
לכל חומר מבודד יש מתח שבירה.
מתח זה ישחרר אלקטרון מהרמות הנמוכות, ויעביר אותו לרמות הגבוהות.
כאשר מתח זה מופעל על החומר, החומר מפסיק להתנהג כמבדד, וזרם חשמלי יוכל לעבור דרכו.
חומרים שאין בהם אלקטרונים חופשיים הם מבדדים רק אם אין מטענים חשמליים חופשיים נוספים.
לדוגמה, אם בנוזל או בגז יש יונים, היונים יכולים לשמש בתור זרם חשמלי, וחומר זה יהיה מוליך.
אלקטרוליטיים ופלסמות מכילים יונים, וישמשו בתור מוליכים, אפילו אם אין בהם זרמים של אלקטרונים.
בפיזיקה, לעיתים משתמשים במונח דיאלקטרן או חומר דיאלקטרי לציון חומר מבודד, במקרה בו חשוב המקדם הדיאלקטרי או מקדם השבירה של החומר.
בִּידְגוֹשְׁץ' (בפולנית: Bydgoszcz, אלפבית פונטי בינלאומי: , ; בגרמנית: Bromberg) היא עיר בצפון פולין, על הנהרות ברדה (Brda) וויסלה.
מאז שנת 1999 היא בירת פרובינציית קויאוויה-פומרניה, לפני כן הייתה בירת פרובינציית בידגושץ' (1947–1998), ועוד לפני כן בירת פרובינציית פומרניה (1945–1947).
בידגושץ' היא חלק ממטרופולין בידגושץ'-טורון, עם טורון, המרוחקת ממנה 45 ק"מ, בעלת אוכלוסייה בת כ-600,000 איש.
בספטמבר 2004 הצטרפה האקדמיה לרפואה בבידגושץ' לאוניברסיטת טורון בתור קולגיום מדיקום UMK בבידגושץ'.
העיר מוזכרת לראשונה בתעודות מהמאה ה-13, ובשנת 1346 העניק לה קז'ימייז' השלישי, מלך פולין, זכויות עיר, ומסר אותה למשפחת אצולה פולנית.
מעת לעת נכבשה העיר בידי אבירי המסדר הטבטוני.
עם השנים הפכה העיר למרכז מסחר אזורי, בשל הימצאותה על נתיבי יבשה ומים חשובים, ובשנת 1594 העניק לה המלך זיגמונט השלישי ואזה היתר להוציא מטבעות.
באמצע המאה ה-17 ניזוקה העיר כתוצאה מהקרבות עם האימפריה השוודית, והשתקמה רק בשלהי המאה ה-18 תחת שלטון פרוסיה.
במחצית השנייה של המאה ה-19 התפתחה העיר וגדלה, והוקמו בה בתי חרושת רבים.
אחרי מלחמת העולם הראשונה נכללה העיר בשטחי פולין העצמאית, הגם שישבה בה אוכלוסייה גרמנית גדולה.
בתחילת ספטמבר 1939 נכבשה העיר בידי הוורמאכט במסגרת מלחמת העולם השנייה.
ביום ראשון, חלק מתושבי העיר הגרמנים החלו אז לפרוע בתושבי העיר הפולנים, הפולנים נקטו בהגנה עצמית נגד הפורעים באירוע שבו נהרגו כמה מאות אנשים משני הצדדים יחד.
התעמולה הנאצית עיוותה את האירוע והציגה אותו כרצח של 5000 גרמנים "חסרי הגנה" בידי "נחותי גזע" וכינתה אותו "יום ראשון המדמם".
בתגובה רצחו חיילי הוורמאכט כ-3,000 מתושבי העיר, פולנים ויהודים.
זמן קצר לאחר מכן יהודי העיר הנותרים שולחו למחנות הריכוז בגנרלגוברנמן ורכושם הוחרם, לאחר השלמת הגירוש, הוכרזה העיר באופן רשמי כ"נקייה מיהודים".
העיר סופחה באופן מוחלט לגרמניה, השלטון הגרמני-נאצי הרס מבנים רבים בעיר מתוך כוונה לבנות אותה מחדש באדריכלות נאצית.
ב-1945 העיר נכבשה על ידי הצבא האדום ובמסגרת החלטות ועידת פוטסדאם חזרה לפולין.
עם הענקת זכויות עיר לבידגושץ' ב-1188, העיר התירה ליהודים להתיישב בה, ויהודיה הראשונים עסקו בסחר תבואות עם גדנסק.
בשנת 1555, בעקבות לחץ אנשי הכנסייה המקומית, גורשו היהודים מהעיר.
יהודים שבו להתגורר בעיר רק עם סיפוחה לפרוסיה בשנת 1772. מראשית המאה ה-19 התקיימה בעיר קהילה עצמאית, עם בית כנסת ובית עלמין, אשר פרשה חסותה גם על מספר מעיירות הסביבה.
במהלך המאה ה-19 נטלו היהודים חלק פעיל בחיי המסחר בעיר, וזאת חרף הגבלות שונות שהוטלו עליהם.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייסו רבים מיהודי העיר לצבא הגרמני, והתבלטו כפטריוטים גרמניים.
לאחר המלחמה, היגרו יהודים רבים מהעיר לגרמניה.
פעילות ציונית התקיימה בעיר מסוף המאה ה-19, ובין מלחמות העולם פעלו בה מפלגות ותנועות נוער ציוניות.
בשנות השלושים סבלו יהודי העיר מגל האנטישמיות בפולין, שבא לידי ביטוי בחרם על עסקי יהודים, בביזת דוכני יהודים בשוק, ובקריאות לסילוק היהודים ממוסדות הציבור והחינוך בעיר.
טרם מלחמת העולם השנייה חיו בעיר כ-3,000 יהודים.
ב-1939, עם כיבוש העיר בידי גרמניה הנאצית, חיילי הוורמאכט רצחו מעל 1000 מיהודי העיר, זמן קצר לאחר מכן יהודי העיר הנותרים שולחו למחנות הריכוז בגנרלגוברנמן ורכושם הוחרם, לאחר השלמת הגירוש, הוכרזה העיר באופן רשמי כ"נקייה מיהודים".
"בידור עד מוות, השיח הציבורי בעידן עסקי השעשועים" הוא אחד מספריו המפורסמים של ניל פוסטמן.
הספר יצא בשנת 1985. הוא תורגם לשמונה שפות ובהן עברית.
בידור עד מוות עוסק בהשפעת הטלוויזיה על השיח הציבורי והשפעתו על החברה.
ניל פוסטמן נעזר בשני ספרים מפורסמים המתארים דיקטטורות בעלות צורות שונות.
ספרו של ג'ורג' אורוול - 1984 וספרו של אלדוס הקסלי - עולם חדש מופלא.
בספר 1984 הדיקטטורה כפויה מבחוץ ובעולם חדש מופלא מרצון תחת עודף מידע ובידור.
פוסטמן חושש מהמודל של הקסלי והדחף הרב להסחת הדעת.
האנשים נשלטים ב-1984 בדרך של כאב ובעולם חדש מופלא בדרך של גרימת עונג.
פוסטמן איננו חושש שאמריקה תהפוך לדיקטטורה נוסח 1984 אבל הוא חושש מהמודל של עולם חדש מופלא, הוא חושש שמא אלדוס הקסלי צדק.
את הסחת הדעת והבידור בכל הנושאים מספקת הטלוויזיה.
לפי ניל פוסטמן, הטלוויזיה מעודדת צופים לשעבוד מרצון.
החלפת המלה הכתובה, שהייתה בעבר הטכנולוגיה הדומיננטית בטלוויזיה הביאה לרידוד השיח הציבורי ולשטחיות המחשבה.
הטלוויזיה מתקשה להציג עבר ועתיד והיא אמצעי תקשורת המרוכז בהווה.
המצאת הטלגרף הביאה לסיומה של תקופה ארוכה בה טכנולוגיית הדפוס הייתה השיטה העיקרית והחשובה של התקשורת, והייתה הגורם הראשון לעודף מידע.
הטלוויזיה מעדיפה צורה ומראה על תוכן.
בטלוויזיה ראה פוסטמן מכשיר מסמם בדומה לגלולות הסומא בעולם חדש מופלא של אלדוס האקסלי.
המטפורה היום לדעת ניל פוסטמן היא העיר לאס וגאס כי היא מוקדשת כולה לרעיון הבידור.
השפה המדוברת היא שפת הבידור.
כבר אפלטון הבחין שלדרך בה אנו מנהלים שיחה יש השפעה רבה על הרעיונות שנוכל להביע.
סימני העשן של האינדיאנים לא יכולים לבטא טיעונים פילוסופיים ורעיונות מופשטים על טבע הקיום.
חדשות היום נוצרו על ידי טכנולוגיית הטלגרף והועצמו על ידי הרדיו ועל ידי הטלוויזיה.
השפעת טכנולוגיית הדפוס פוחתת ועיצוב התוכן נעשה בצורה המתאימה ביותר לטלוויזיה.
מרשל מקלוהן כתב: "המדיום הוא המסר".
הדרך הטובה לראות לעומקה של תרבות היא באמצעות כלי השיחה שלה.
הדיבור הוא מדיום שלא ניתן לוותר עליו והוא העושה אותנו בני אדם.
למסר יש היגד מסוים מוחשי.
השעון בן המאה ה-14 הפך אותנו למשגיחי זמן ולחוסכי זמן.
גם האלפבית הציג צורה חדשה של שיחה בין בני האדם.
הפילוסופיה והטיעון זקוקים לביקורת וזו מתאפשרת על ידי כתיבה.
הכתיבה היא קסם ליודעי קרוא וכתוב ועכשיו עוברים לקסם האלקטרוניקה.
אמצעי התקשורת שלנו הם המטפורות והן יוצרות את תוכן התרבות שלנו.
השפה החזותית בידורית של הטלוויזיה שאין בה מעורבות של המאזין, מעצבת מחדש את הערכים והמושגים בכל תחומי חיינו.
אפיסטמולוגיה - תורת ההכרה - מקורות הידיעה וטיבעה.
השיח הציבורי בעידן הדפוס היה לדעת ניל פוסטמן עקבי, רציני והגיוני והוא נעשה אבסורדי בעידן הטלוויזיה.
במערכת המשפט משתמשים הן במילה הכתובה והן במילה המדוברת.
המילה הכתובה מחושבת וזהירה ואילו המילה המדוברת משקפת טוב יותר את הלך הרוח של העד.
באוניברסיטאות ישנן עבודות ובחינות בכתב ובעל פה.
מוסכם למשל שמועמד לתואר מסוגל לדבר במומחיות על עבודתו הכתובה.
צורת המסירה של רעיון רלוונטית לאמיתות שלו.
העולם האקדמי מעריך יותר את המילה הכתובה.
אמת לפי ניל פוסטמן היא סוג של דעה קדומה הרווחת בתרבות.
האמת יותר אותנטית כשהיא מוצגת בצורות סמליות מסוימות.
היוונים הקדמונים סמכו על הלוגיקה ועל הסתמכות על הנחות שאינן זקוקות להוכחה.
גלילאו טען ששפת הטבע כתובה בלשון המתמטיקה.
שינוי אמצעי התקשורת אינו מביא לשינוי המבנה הנפשי של האנשים.
מדיום חדש יוצר צורות חדשות של אמירת אמת.
הטלוויזיה לא נותרת ללא מענה.
הדפוס הפך לאפיסטמולוגיה נילווית ומשנית.
הטלוויזיה לדעת פוסטמן מזהמת את השיח הציבורי למרות שהיא גם מקור של נחת ופתרון לפעמים לבדידות ויש לה פוטנציאל של תיאטרון להמונים.
פוסטמן טען שהדומיננטיות של הטיפוגרפיה הייתה יתרון יותר מאשר מחיסרון ורוב מושגינו על חינוך, ידע, אמת ומדע נוצרו על ידי המילה המודפסת.
פוסטמן רואה את מכבש הדפוס כמטפורה וכאפיסטמולוגיה ליצירת שיח רציני ורציונלי.
הטלוויזיה לדעת ניל פוסטמן פוגעת בחירות של התלמיד לקרוא, היא אינה מחרימה ספרים, אלא פשוט מסלקת אותם.
הטלוויזיה הפכה את הבידור לאידאולוגיה של השיח הטלוויזיוני.
כל תוכנית ואפילו הרצינית ביותר נתפסת כבידור ואין מניעה להפסיקה באמצע לפרסומות.
הפוליטיקה, החדשות, תוכניות הדת, כלכלה וחברה ותוכניות אחרות התאימו עצמן לשפת הבידור של הטלוויזיה.
הטלוויזיה משמשת כתוכנית לימודים, היא מלמדת ומאמנת את מחשבתם ואת אופיים של הצעירים ומתחרה בתוכנית הלימודים של בית הספר עד כדי כך שהיא קרובה למחות אותה כליל.
הוראה ובידור אינם ניתנים להפרדה בטלוויזיה.
פוסטמן מציע להגביר את המודעות של המורים לתפקיד השלילי של הטלוויזיה על ידי קריאת הספר שלו.
הוא מניח שהמצב אינו חסר תקווה אף שהוא מבוסס על אמונה נאיבית ואולי מיסטית ביעילות החינוך.
הטלגרף, הצילום וביתר עוצמה הטלוויזיה בסיוע העיתונים מביאים מידע רב שרובו לא נחוץ ואין בו שימוש, מידע המשמש לבידור.
לדעת פוסטמן השיח הציבורי מתאפיין באי רלוונטיות, אין אונות ואי לכידות.
השפה החדשה היא שפה של כותרות סנסציוניות וסיסמאות.
הצילום לדעת פוסטמן אינו מציג רעיון או מושג ואינו עוסק בבלתי נראה ובמופשט.
התצלום אינו יוצא מהקשרו, בניגוד למילה הכתובה.
התשבץ, החידון, מסיבות הקוקטייל הם דרך בידור והסחת הדעת בעזרת עודף המידע.
הטכנולוגיה לדעת ניל פוסטמן, איננה נייטרלית.
כל טכנולוגיה באה לעולם עם תוכנית לשינוי חברתי.
שינויים טכנולוגיים בתקשורת יש בהם יותר אידאולוגיה והשפעה משינויים טכנולוגיים אחרים כמו שינויים בתחבורה.
השפעת הטלוויזיה רבה יותר מהשפעת המכונית.
תשדורת הדימויים הביאה למהפכה תרבותית - אידאולוגיה ללא מילים ולה קהל נאמן המאמין באי נמנעות של הקידמה ושל הטכנולוגיה ושהטכנולוגיה היא הכח המניע מאחורי ההתקדמות.
הטלוויזיה, כמו בעולם חדש מופלא של אלדוס האקסלי, גורמת לנו שאיננו יודעים למה צחקנו ולמה הפסקנו לחשוב.
אבל איננו שואלים למה צחקנו במקום לחשוב.
השאלה של פוסטמן שנותרה ללא תשובה בספר היא כיצד להשתמש בחינוך כדי לשלוט בטכנולוגיה, כיצד נוכל להשתמש בחינוך כדי לשלוט בטלוויזיה ובמחשב ובכך אפשר יהיה ללמוד ולפרש את סמלי התרבות שלנו.
ניל פוסטמן שהלך לעולמו בשנת 2003, כיהן כראש המחלקה לתרבות ולתקשורת באוניברסיטת ניו יורק, ונודע בעולם בשל ספריו הביקורתיים על הסגידה בארצות הברית לטכנולוגיה והשפעתה השלילית של הטלוויזיה על התרבות והשיח הציבורי.
ספריו של ניל פוסטמן שראו אור בעברית הם: טכנופולין, בידור עד מוות, קץ החינוך ואבדן הילדות.
אלבומו של רוג'ר ווטרס משנת 1992 Amused To Death הושפע חלקית מהנושאים והעקרונות המועלים בספרו של פוסטמן.
שמו הוא מחווה לשם הספר.
בידור חינוכי, המכונה לעיתים בידור חברתי, הוא סוג של בידור שמטרתו לחנך ולבדר באותה עת.
בידור חינוכי מנסה בדרך כלל ללמד או לחברת את קהלו על ידי שילוב חומר לימודי במעטפת מוכרת של בידור: תוכניות טלוויזיה, משחקי מחשב ומשחקי וידאו, סרטים, מוזיקה, אתרי אינטרנט, תוכנות מולטימדיה, ועוד.
תחום הבידור החינוכי משלב בתוכו תאוריות מתחום התקשורת והחינוך יחד עם אומנויות התקשורת, לשם העברת מסרים לקהל.
בידור חינוכי התקיים לאורך אלפי שנים, במיוחד בדרך של משלים ואגדות.
מטרת הבידור החינוכי היא ללמד נושא ממוקד, או לשנות התנהגות על ידי עיצוב גישות חברתיות ותרבותיות.
הצלחתם של כלי הבידור החינוכי מותנית בגרימת הנאה ללומד לצד יצירת מודעות.
גופים שונים בעולם עשו שימוש בכלי הבידור החינוכי כדי לנסות ולהנחיל מסרים שונים בתחומי הבריאות, הבטיחות, החברה והסביבה, כגון התמכרות לסמים, חיסונים, היריון בגיל הנעורים, איידס ו-HIV ומחלות ממאירות, בטיחות בדרכים, הגנת הסביבה.
בידור חינוכי באמצעות תוכני טלוויזיה
בעידן המודרני אחד הבולטים שביוצרים ובהוגים בתחום הבידור החינוכי הוא מיגל סבידו.
בשנות ה-70 החל סבידו בהפקת טלנובלות אשר שילבו יישום של תאוריות מתחום התקשורת יחד עם מסרים בריאותיים-חינוכיים אשר נועדו לחנך את קהל הצופים באמריקה הלטינית בתחומים כגון, תכנון המשפחה, אוריינות, ועוד.
דגם עבודתו של סבידו, אשר יישם יסודות ממחקריו של הפסיכולוג אלברט בנדורה ואחרים, לצד מחקר שנועד לבחון את השפעתן של התוכניות על התנהגות קהל הצופים, הביאו למהפכה בתחום הבידור החינוכי.
היום עקרונות עבודתו של סבידו מיושמים באופן נרחב בתקשורת בנושאי בריאות, כדי לחנך בני אדם ברחבי תבל בנושאים אלה.
בארצות הברית מוענק מדי שנה "פרס סנטינל" על ידי אוניברסיטת דרום קליפורניה, מרכז אננברג לתקשורת, המכונים הלאומיים לחקר מחלות בארצות הברית (CDC), והמכון הלאומי לסרטן, לתוכניות אשר קידמו נושאי בריאות ורפואה בעלילותיהן.
בין המועמדים לפרס מאז שנת 2000, היו:
כל ילדיי (בשנת 2000, 2001, 2005) - על הצגת ההשפעות המזיקות של שימוש בסמים ובמיוחד סם האקסטזי וכן על הצגת תופעת האוטיזם אצל ילדים.
היפים והאמיצים (בשנת 2002) - על עיסוק בנשאות HIV.
ER (בשנת 2005) - על עיסוק בנושא מחלת הסרטן.
האנטומיה של גריי (בשנת 2006) - על שנכללו בעלילותיה הנושאים: השתלת איברים ומחלת הסרטן.
משחקי מחשב הם חלק בלתי נפרד מפעילות הפנאי של ילדים ובני נוער בעולם המערבי זה למעלה מעשרים שנה.
ארגונים חינוכיים ומחנכים זיהו בשנים האחרונות את הפוטנציאל הגלום במשחקי מחשב כדי להופכם לכלי של בידור חינוכי.
אף שיש המבקרים אופן שימוש זה במשחקי מחשב, מחקר שנעשה בנושא מצא כי תלמידים שהשתמשו במשחקי המחשב ג'פרדי!
(!Jeopardy) ומי רוצה להיות מיליונר כבידור חינוכי השיגו ציונים גבוהים יותר, לא באופן משמעותי, מתלמידים שלמדו את אותו חומר בהוראה מסורתית, אולם הנאתם מתהליך הלימוד והתלהבותם ללמוד הייתה גבוהה הרבה יותר מאלה שלמדו באופן מסורתי
הטלוויזיה החינוכית הישראלית הוקמה כ"טלוויזיה לימודית" ושידרה סדרות רבות ללימוד תכנים נלווים לתוכנית הלימודים בישראל, במקצועות כגון מתמטיקה, אנגלית (Here we are, Neighbours), לשון.
כמו כן הופקו סדרות עלילתיות שנועדו לחנך לבטיחות בדרכים, ביניהן: דנידינה, הדוברמן החברמן דלת הקסמים.
בטלוויזיה הרב ערוצית בישראל ערוצי פעוטות, ילדים ונוער כוללים בידור חינוכי.
ערוץ לוגי, המוגדר כערוץ נישה לתוכניות מדע והעשרה לילדים ונוער, כולל תוכניות רבות שעלילתן משולבת בתכנים לימודיים, למשל, 100 בתנ"ך - סיפורים תנ"כיים, האחים דה גמה - מדינות, אין דברים כאלה - המצאות וממציאים, היה היה - האדם - היסטוריה של האנושות והיה היה - החיים - על גוף האדם.
תוכניות בעלות תכנים דומים הועלו גם בערוץ הילדים, ביניהן אוטובוס הקסמים (מדע), ארבעה בעקבות החג (חגי ישראל).
הוקרנו תוכניות כגון מגלים עם דורה (לימוד אנגלית), הדוב בבית הכחול (מושגים בסיסיים לפעוטות).
בידי היא סיגריה הודית מגולגלת, העשויה מטבק מגולגל בעלה אקליפטוס.
הבידי קטנה מסיגריה רגילה אך מזיקה יותר בריאותית מכיוון שאין לה פילטר.
בנוסף, בשונה מסיגריה רגילה, ב'בידי' העלה מחליף את נייר הסיגריה, ולכן המעשן צריך לשאוף עמוק יותר כדי להשאיר את הבידי דולק.
בידי אחד מייצר פי שלושה ניקוטין ופי חמישה זפת (עטרן) מסיגריה ממוצעת.
הבידיס נמכרים בחפיסה מנייר עיתון הודי המכילה 25 יחידות.
הבידי צבר פופולריות בקרב עניי בנגלדש, פקיסטן, אפגניסטן, סרי-לנקה, קולומביה והודו עקב מחירן הנמוך וזמינותן.
בהודו נצרכות כ-800 מיליארד סיגריות בידי בשנה.
סיגריות הבידי בישראל צברו פופולריות בפסטיבלים שונים כמו "בומבמלה" או "בראשית".
הבידי אינן זמינות בישראל כמו סיגריות אחרות, לכן נדיר לראות אדם מעשן בידי מחוץ לפסטיבלים אלה.
בִּידֵה הוא מתקן תברואתי דמוי כיור נמוך המשמש לרחצה והיגיינה של איברי המין ופי הטבעת.
על פי רוב משמש הבידה לרחצה של איברי המין החיצוניים וסביבתם.
עם זאת, ניתן לרחוץ בבידה בנוחות גם איברי גוף אחרים, כמו למשל כפות הרגליים.
אף שהבידה דומה במראהו לאסלה, הרי שיהיה נכון יותר להשוות אותו לכיור או לאמבטיה.
לאנשים המוגבלים בתנועתם או שמנועים מסיבות פיזיות שונות מלהשתמש באמבטיה או במקלחת, משמש הבידה הדרך הנוחה ביותר לשמירה על ההיגיינה האישית.
יש הטועים מחוסר ידיעה לחשוב שהבידה הוא מַשתֵנה או אסלה.
בבידה משתמשים בדרך כלל לאחר השימוש באסלה, ומקובל לשבת עליו כשהפנים לברז המים, אך ניתן לשבת גם בכיוון ההפוך.
המבנה המקובל לבידה כולל ברז שבעזרתו ניתן למלא את כיור הפורצלן במים חמים.
הבידה מצויד, בדומה לכיור, בפתח ניקוז שאותו ניתן לאטום בפקק.
ישנם דגמי בידה שבהם יש מתקן דמוי טוש שממנו ניתזים המים.
סוג אחר של בידה הוא מתקן מעורב של אסלה ובידה.
זוהי למעשה אסלה שאליה מחובר דוש המשמש לניקוי איברי המין ופי הטבעת.
בדגמים משוכללים יותר תיתכן גם בקרה חשמלית, חימום של משטח הישיבה ומתקן ייבוש באוויר חם.
השימוש בבידה נחשב להיגייני יותר מאשר השימוש בנייר טואלט, בזכות השימוש במים.
הבידה יכול להיות שימושי במיוחד לקשישים או לאנשים עם מגבלות תנועה וגם לסובלים מטחורים.
הבידה נפוץ במדינות קתוליות, ובמיוחד בדרום מערב אירופה (במיוחד בצרפת, יוון, איטליה, ספרד, פורטוגל ופינלנד), בטורקיה, בארצות ערב ובאמריקה הלטינית.
בארגנטינה, למשל, מצוי בידה בכתשעים אחוזים ממשקי הבית.
תפוצתו רחבה גם ביפן ובמדינות אסייתיות אחרות.
ביפן הוצגה בשנת 1980 ה"אסלה ללא נייר", שהיא שילוב של אסלה ושל בידה שאף מייבשת לאחר השימוש את פי הטבעת ואיברי המין.
תושבי מדינות שבהן הבידה אינו מקובל כלל, כמו בישראל, ובארצות הברית, מופתעים להיתקל בו בנסיעותיהם ברחבי העולם, למשל בבתי מלון, ועל פי רוב אינם יודעים כיצד להשתמש בו.
שיווק הבידה נתקל בקשיים הנובעים מאיסורי טאבו שונים בכל האמור בשיחה על היגיינה אישית.
תושבי מדינות שבהן הבידה נפוץ בכל בית, מתקשים בדרך כלל להבין כיצד ניתן לשמור על היגיינה אישית ללא שימוש בבידה.
בשנת 2020 במהלך מגפת קוביד-19, עלה היקף מכירות הבידה בארצות-הברית.
מעריכים כי שוק הבידה משנת 2020 עלה פי שניים או שלושה בהשוואה לשנים קודמות.
נמכרים מתקני בידה עם אסלת פורצלן ומערכות אלקטרוניות בעלי הגדרות טמפרטורה ולחץ משתנים ועד דגמים פשוטים של צינור נשלף עם מים קרים.
הבידה הוא ככל הנראה המצאה של יצרני רהיטים צרפתים של סוף המאה השבע עשרה או תחילת המאה השמונה עשרה.
אין תיעוד מסודר של הופעתו הראשונה או של שם הממציא.
האזכור הראשון של בידה בספרות הוא משנת 1710.
עם התקדמות טכנולוגיית ההיגיינה בתקופה הוויקטוריאנית, עברו במפנה המאה העשרים הבידה וסיר הלילה מחדר השינה לחדר האמבטיה.
בארצות-הברית עד שנת 2020 הייתה רתיעה משימוש במתקני בידה, זאת משום שבמלחמת העולם השנייה חיילים אמריקאיים שהיו באירופה נתקלו בבידה בבתי בושת והקונוטציה הפריעה להם.
כמו כן בתנופת הבנייה בארצות הברית לאחר המלחמה, מערכות האינסטלציה לא התאימו להכנסת בידה לבתים.
רק בשנת 2020 - זמן התפרצות מגפת הקורונה- עקב מחסור בנייר טואלט והיגיינה התרחב השימוש בבידה.
בידוד אקוסטי הוא שימוש באמצעים שונים על מנת למזער מעבר של אנרגיית קול בין שני חללים או להקטין את עוצמת ההד בתוך חלל אחד.
בידוד אקוסטי משמש למטרות שונות: מניעת מטרדי רעש בבתי מגורים, הפחתת רעש מכבישים מהירים הסמוכים לשכונות מגורים, מניעת רעש מאולמות בידור החוצה, ומניעת הדהוד בתוכם, בידוד אקוסטי באולפני הקלטה ועוד.
ישנן מספר דרכים לטיפול בגלי קול לא רצויים: ספיגה, ריסון, בידוד, הרחקת גורם הרעש ואף ביטול רעשים אקטיבי.
בעזרת חומרים שונים ניתן להשיג את האפקט הרצוי, למשל על ידי ספוגים המוצמדים לקירות, דלתות וקירות מאסיביים (חומר דחוס וכבד יותר מרסן באופן אפקטיבי יותר גלי קול).
כמו כן, בחדר ביתי שנדרשת בו אקוסטיקה טובה, מומלץ להשתמש בריהוט כבד, שטיחים, תמונות ואף תבניות ביצים, אם כי יעילותן של האחרונות מוגבלת.
הגורמים המשפיעים על הבידוד האקוסטי
מיקום דלתות, חלונות ופתחי אוורור הן זה ביחס לזה (מעבר קול מחדר לחדר) והן ביחס למקורות רעש חיצוניים (הכביש הסמוך).
מיקום המזגנים או מכשירים רועשים אחרים ביחס לחלונות, לדלתות ולפתחי האוורור.
מקדם העברת הקול בחומר הבנייה (בחומרים מוקצפים עובר פחות קול).
קירות, דלתות וחלונות רב שכבתיים מעבירים פחות קול.
מיקום החלל ביחס לחללים אחרים שבהם יש הד רב או שמתנקז אליהם רעש רב.
חספוס הקירות (ככל שיותר מחוספס יש פחות הד).
ריהוט - ככל שחדר מלא ביותר חפצים, כך יש בו פחות הד.
גודל החלל - ככל שהתקרה גבוהה יותר והקירות רחוקים יותר זה מזה, כך לוקח להד זמן רב יותר לחזור מהקירות ומהתקרה וקל לתפוס את קיומו.
לעומת זאת, בחללים קטנים ההד מגיע לאוזן תוך זמן קצר אחרי הצליל המקורי והמוח אינו מפריד אותו מהצליל המקורי.
השמת מקור הקול הרצוי (המרצה או התזמורת) בתוך מבנה דמוי קונכייה, היוצר מראה לגלי הקול.
בחדר כיתה ארוך בו יושבי הספסלים האחוריים מתלוננים כי הם לא שומעים היטב את המרצה ניתן לצפות בחומר מחוספס את השליש הראשון והשליש השלישי של התקרה ובחומר חלק את השליש האמצעי של התקרה.
באופן זה תוגבר העברת הקול מקדמת הכיתה אל חלקה האחורי ביחס לקולות שמקורם במרכז חדר הכיתה.
את איכות השמע בכיתה בודקים בעזרת קבוצת אנשים בעלי יכולת שמיעה מקובלת.
מעמידים אחד האנשים בעמדת המורה ומושיבים את שאר האנשים במקומות שונים בכיתה.
האדם שבעמדת המורה מקריא רשימה של מילים מקריות כאשר הוא מחזיק מכשיר למדידת עוצמת קול (מד דציבל) ומוודא שהוא אינו מרים את קולו.
שאר האנשים כותבים את מה שאומר האדם שבעמדת המורה כפי שהם שומעים את הדברים.
אם יש לשומעים מעט שגיאות שמיעה, משמע שקל לשמוע את האדם שבעמדת המורה.
ניתן לחזור על מדידה זו כאשר רשימת מילים מקרית אחרת מוקראת במקום אחר בחדר כדי לוודא שקשה לשמוע תלמיד מרעיש.
את מידת ההד בחדר ניתן לבדוק על ידי מחיאת כף והמתנה להד.
אם יש הד ברור למחיאת הכף, יש לגרום למניעתו.
בּידזינָה איוואנישווילי (בגאורגית: ბიძინა ივანიშვილი; עד לשנת 2011 נודע למשך שנים רבות בשם בוריס איוואנישווילי; נולד ב-18 בפברואר 1956 בגאורגיה) הוא איש עסקים ופוליטיקאי גאורגי שכיהן כראש ממשלת גאורגיה בשנים 2013-2012. הוא מייסד מפלגת "החלום הגאורגי" והוא אוליגרך, ובמרץ 2012 הוערך הונו על ידי "פורבס" בכ-6.4 מיליארד דולר.
בשנת 1980 הוא סיים לימודי כלכלה באוניברסיטת טביליסי ובשנת 1986 קיבל תואר דוקטור.
איוואנישווילי עשה את הונו הגדול בעסקאות בתחום הבנקאות והמתכת.
המגזין "פורבס" תיאר את הדרך שעשה להגדלת הונו ב"קניית חברות שאף אחד לא רצה בהן, בעשרות מיליוני דולרים, כפי שעשו אוליגרכים אחרים, ומכירתן במיליארדים".
את הונו ההתחלתי עשה בשנות השמונים על ידי ייבוא מחשבים וטלפונים עם חיוג צלילים, לרוסיה.
מוצרים שהיו בזמנו מבוקשים מאוד ברוסיה.
את בניית האימפריה שלו הוא החל בשנות התשעים.
יחד עם שותפו ויטלי מילקין, הקים איוואנישווילי את "רוסיסקי קרדיט בנק ברוסיה", שהוא הנכס הגדול ביותר שלו גם כיום.
במהלך השנים מכר חברות ועסקים רבים שהצטברו אצלו במהלך הפרטת המדינה (רוסיה).
את הפדיון השקיע בשוק המניות הרוסי.
במהלך פעילותו השקיע במלונות, רשת חנויות דראגסטור הנקראות "דוקטור סטולטוב".
הוא יזם פרויקט של הפיכת שטח של אחד המפעלים במרכז מוסקבה לקומפלקס בנייני מגורים יוקרתיים.
בניית המבנים הראשונים בפרויקט זה צפויה להסתיים בשנת 2011/2012.
כיום הוא מתגורר בטביליסי שבגאורגיה.
הוא הקים מפלגה חדשה, חלום גאורגי, והתמודד בראשותה בבחירות 2012. מ-25 באוקטובר 2012 עד 20 בנובמבר 2013 כיהן איוואנישווילי כראש ממשלת גאורגיה.
בנובמבר 2013 ויתר על ראשות הממשלה לטובת שר הפנים איראקלי גריבאשוולי בן ה-32, שנתמך על ידיו.
בהמשך טען איוואנישווילי שעזב את החיים הפוליטיים, אולם למעשה שמר על השפעה פוליטית גגדולה על השלטון מאחורי הקלעים.
ב-2018 חזר רשמית לפוליטיקה כיושב ראש המפלגה המובילה "החלום הגאורגי" וב-2021 מסר שוב שפורש.
אך בשלהי 2023 עשה קמבק ונבחר ליושב ראש לשם כבוד של מפלגתו.
איוואנישווילי נשוי ואב לארבעה ילדים.
ביה (ביוונית עתיקה: βία) היא התגלמות הכוח במיתולוגיה היוונית.
ביה הייתה בתם של הטיטאן פאלאס וסטיקס, ואחותם של זלוס, ניקה וקראטוס.
יחד עם אחיה נמנתה ביה עם בני הלוויה הקבועים של זאוס, לאחר שהם ואמם עמדו לצדו במלחמתו נגד הטיטאנים.
בידוק ביטחוני הוא בקרת אבטחה פיזית המיושמת על ידי הליך הנערך בכניסה למבנה, למתחם סגור או לשטח ציבורי, כדי לוודא שהאדם הנכנס ומטענו אינם מהווים סיכון ביטחוני, ובפרט שהאדם אינו נושא איתו נשק או חומר נפץ.
בידוק ביטחוני מקובל בכניסה למבנים ציבוריים (מרכז קניות, בניין משרדים, אוניברסיטה), לחניונים ובעלייה למטוס נוסעים.
איום מרכזי שמפניו מתגונן הבידוק הביטחוני הוא הטרור.
בתנאים לקבלת רישיון להפעלת מסעדה או בית קפה בישראל נכללת הדרישה:
תיערכנה בדיקות ביטחוניות בחפצי כל הנכנסים לעסק.
בעל העסק או מנהל העסק לא ירשה כניסת אדם לעסק, אלא אם כן הסכים הלה שייערך חיפוש על גופו ובכליו כדי לבדוק אם הוא נושא עמו כלי נשק, סכין, תחמושת, חומר נפץ, חומר חבלה מכל סוג שהוא או חומר העלול להתפוצץ או להתלקח.
לא תורשה כניסת אדם לעסק, אלא דרך שער הכניסה הראשי ולאחר שנבדק על ידי הבודק הביטחוני ואושרה כניסתו.
לא תורשה כניסת כלי רכב לחניון של העסק, במידה ונמצא בסמוך אליו, אלא לאחר שנערכה בו בדיקה לגילוי חפצים חשודים, ואושרה כניסתו.
את המילה בידוּק חידש הלשונאי והבלשן יצחק אבינרי בשנות ה-50 למאה ה-20, אולם כשחודשה היה מובנה צנזוּר (וכן גם מילה אחרת שהציע: בִּדֹּקֶת; תחת צנזוֹר הציע בַּדָּק, בתפקידו הוא מצנזר – מְבַדֵּק, משרד הצנזוֹרים – מִבְדקה).
בידוק ביטחוני לטיסה הוא תהליך אשר עובר כל נוסע בשדה התעופה לפני הטיסה.
הבדיקות הקפדניות הנערכות בנמלי תעופה גורמות לעיתים לתלונות של נוסעים על פגיעה בכבודם.
הבידוק הביטחוני כולל מספר שלבים.
כאשר מגיע הנוסע לעמדות הבידוק הוא פוגש נציג ביטחון מטעם נמל התעופה או חברת התעופה.
הנציג בודק האם הדרכון תקף והאם קיים כרטיס טיסה חוקי.
לאחר הבדיקה של הפרטים לטיסה הנציג מקיים ריאיון קצר עם כל נוסע בו הוא בודק את התגובות הפסיכולוגיות שלו.
לאחר סיום הראיון, הנציג מוביל את הנוסע למכונת השיקוף בה עוברת הכבודה שהולכת לבטן המטוס.
במקרה הצורך, על פי מה שנראה בכבודה בזמן השיקוף, יתבקש הנוסע לפתוח את המזוודה ונציג הביטחון יבדוק אותה מבפנים.
בסיום התהליך הזה הנוסע ייגש לדלפק רישום לטיסה (Check-in) ושם ישקלו את כל כבודתו של הנוסע ויתנו לו כרטיס עלייה למטוס.
בהמשך לתהליך הבידוק, תיבדק על ידי שיקוף או על יד פתיחה כבודת היד של הנוסע ולאחר מכן גם הנוסע עצמו ייבדק.
במידת הצורך ועל פי החלטת נציג הביטחון, יתבקש הנוסע להתפשט או להיכנס למכונת שיקוף מיוחדת שמראה את גופו של הנוסע אך לא מעבר לעור.
בסיום תהליך הבידוק המלא ייגש הנוסע לביקורת הגבולות ויעבור סופית את התהליך.
בידוק ביטחוני לטיסה לפי מדינות
כל מדינות האיחוד האירופי בעלי כללים משותפים, להגנת התעופה האזרחית.
כל נמלי התעופה הכלולים באיחוד האירופי חייבים לציית לחוקים של האיחוד.
לחוקים אלו חייבים לציית גם ספקי האוויר.
אבטחת התעופה האזרחית בספרד מסופקת על ידי כוחות המשטרה, כמו גם מאבטחים פרטיים.
נמל התעופה הבינלאומי של הונג קונג מאובטח על ידי משטרת הונג קונג.
כוחות הביטחון פרוסים בכל שטח נמל התעופה והם חמושים באקדח גלוק 17 ובתת-מקלע.
את אבטחת שדות התעופה והמעברים היבשתיים בישראל, מפעילה רשות שדות התעופה בשיתוף עם משטרת ישראל.
בנתב"ג, כוחות הביטחון פרוסים בכל השטח של הנמל.
האבטחה כוללת מצלמות מתקדמות סביב הגדר המקיפה את שטח הנמל והיא כוללת גם את המאבטחים החסויים שנראים כמו כל נוסע אחר.
אבטחת שדות התעופה בישראל נחשבת למתקדמת ולבטוחה ביותר בעולם ונמל התעופה בן-גוריון נחשב לנמל התעופה הבטוח והמאובטח ביותר בעולם.
בשנים האחרונות הצטברו תלונות רבות מצד ערבים ישראלים על הליך בידוק משפיל שעברו.
מספר מקרים הגיעו לבתי משפט ורשות שדות התעופה חויבה לשלם פיצויים.
ב-2007 עתרה האגודה לזכויות האזרח לבג"ץ נגד נוהלי בידוק מבוססי מוצא אתני.
קיימות תלונות על בידוק משפיל של ערבים גם במתקנים אחרים.
בתחום הבריאות, בידוד הוא דרך שנועדה למנוע התפשטות זיהומים בין מטופל למטופלים אחרים, עובדי בריאות ומבקרים.
אמצעי הבידוד נחלקים לשניים: אמצעי זהירות שגרתיים, שמיועדים ליישום בכל החולים, וכן אמצעי זהירות בבידוד עבור חולים חשודים או מאובחנים במחלות זיהומיות המועברות דרך האוויר, בצורה טיפתית או על ידי מגע.
זיהום מוגדר כחדירה והתרבות של מיקרואורגניזמים ברקמות הגוף, עם הופעת ביטויים קליניים אצל החולה.
נשאות היא נוכחות והתרבות של מיקרואורגניזמים במאכסן, ללא סימנים קליניים או תגובה אימונית.
מחוללים עלולים לעבור על ידי הצוות הרפואי גם מהחולים וגם מהנשאים, וכדי למנוע מצב זה נוקטים באמצעי זהירות שונים.
אמצעי זהירות שגרתיים ננקטים בעת טיפול בחולים, ללא קשר למחלתם או לסוג הזיהום שלהם, אם קיים.
אמצעים אלו ננקטים לפני, אחרי ובכל מגע עם דם, נוזלי גוף והפרשות (למעט זיעה), רקמות ריריות, עור לא שלם וחפצים מזוהמים של חולה בחומרי גוף.
אמצעי זהירות אלו כוללים רחצת ידיים, כפפות, מסיכה, משקפי מגן, מגן פנים וחלוק.
על פי משרד הבריאות הישראלי,
בישראל, משרד הבריאות מפרסם נוהל אמצעי זהירות שגרתיים במוסדות רפואיים, שמחייב את מוסדות הבריאות השונים להקצות משאבים לקידום יישומו במוסדם.
אמצעי הזהירות המפורטים בערך מתייחסים לסטנדרט הנהוג בישראל.
בידוד אוויר (Airborne precautions), מתייחס לחולים הידועים או חשודים במחלות שמועברות על ידי חלקיקים הקטנים מ-5 מקרון.
חלקיקים אלו נישאים באוויר למרחק רב מהחולה עצמו.
חולים אלו מאושפזים בבידוד, חדר עם לחץ שלילי עם דלת כפולה וסגורה, והמטפלים בהם משתמשים במסיכת N95. כאשר העברת החולה הכרחית מבצעים את ההעברה כאשר החולה ממוגן במסיכה כירורגית.
בידוד טיפתי (Droplet precautions), מתייחס לחולים הידועים או חשודים במחלות שמועברות על ידי חלקיקים הגדולים מ-5 מקרון.
טיפות אלו מועברות בזמן שיעול, עיטוש, דיבור, סקשיין (שאיבה) וכן ברונכוסקופיה.
חלקיקים אלו אינם נשארים באוויר והם עוברים רק מרחק קצר.
חולים אלו מאושפזים בבידוד, אם לא ניתן להקצות להם חדר בנפרד - הם יאושפזו יחד עם חולים בעלי פתוגן זהה.
אין צורך לשמור על דלתות סגורות בבידוד זה.
המטפלים בהם משתמשים במסיכת Nas.
העברת החולה מוגבלת להכרחית, וכשהוא ממוגן במסיכה כירורגית.
בידוד מגע (Contact precautions), מתייחס לחולים הידועים או החשודים במחוללים המועברים במגע ישיר - מגע מעור לעור, או בלתי ישיר - מגע בפריטים ובמשטחים שהיו במגע עם החולה.
לפני כל מגע אתם או חפצים שהיו במגע איתם יש לרחוץ ידיים ולעטות כפפות נקיות, אך לא סטריליות.
בנוסף, יש לעטות חלוק, ולחטא את הציוד שהיה בשימוש עם החולה.
בידוד מניעתי (Protective precautions) נועד למנוע חשיפתם של חולים נויטרופנים לזיהומים.
חולים אלו מתקשים להתמודד עם זיהומים בגלל רמה נמוכה מאוד של נויטרופילים בגופם.
בבידוד זה יאושפז החולה בחדר נפרד ובדלתות סגורות.
כל אדם שנכנס לחדר יעטה מסכה, יירחץ את ידיו וכן ילבש חלוק חד-פעמי.
אנשים עם חשד לזיהום, כולל זיהום בדרכי הנשימה, לא ייכנסו לחדר.
ככלל, חשיפתו של החולה לאנשים תוגבל, כאמצעי זהירות.
בהעברת החולה הוא יעטה מסכה.
למניעת הפצה של מגפה נשלחים להסגר (בידוד מהסביבה) אנשים שאינם חולים, אך יש חשש שבעקבות שהייה שלהם בחברת אדם חולה נדבקו אף הם, ומחלתם אינה גלויה.
בעקבות מגפת הקורונה, נשלחו מאות אלפי ישראלים לבידוד בית למשך 14 ימים, כדי לוודא שלא חלו.
בידו (ערבית: بدّو) היא עיירה פלסטינית בהרי ירושלים, המשתייכת לנפת ירושלים של הרשות הפלסטינית.
העיירה מצויה כ-6 קילומטרים מצפון מערב לירושלים וסמוך לקוביבה, בית סוריכ והר אדר.
על פי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2006 התגוררו ביישוב 6,368 תושבים.
במקום התגלו חרסים מתקופת הברזל ב' (חרסים בודדים), ההלניסטית/הרומית (8%), הביזנטית (18%), המוסלמית המוקדמת (חרסים בודדים), ימי הביניים (64%), וכן מהתקופה העות'מאנית (10%).
לפי עדויות ארכאולוגיות הכפר היה מיושב יהודים כבר מהתקופה ההלניסטית ונמצא בו גם בית כנסת מסוף ימי בית שני.
סמוך לכפר נמצאת "ח'רבת דיאב", על ראש גבעה החולשת על הכפר, בה נתגלה בחפירות ארכאולוגיות מבנה בית אחוזה או חווה גדולה, הבנויה כמכלול אחד המשתרע על הכיפה והמדרון המזרחי.
האתר כולל שלושה אגפים עיקרים.
האגף המרכזי המצוי ברום הגבעה בצידו הצפוני של האתר.
האגף הדרומי אשר בינו ובין האגף המרכזי מפרידה חצר קטורה.
והאגף המזרחי הכולל סדרה של חדרים הבנויים במדרונו המזרחי של האתר.
סמוך לגרעין העתיק של הכפר מתוארכים חלק מהמבנים למאה ה-12, התקופה הצלבנית בארץ ישראל.
בדרום הכפר מצויים שרידי מבנה דתי, שייתכן שנבנה על חורבות כנסייה צלבנית.
במאה ה-16 השתייך הכפר לנפת ירושלים והוא נזכר בכתב ההקדשה של בית התמחוי של האסקי סולטאן משנת 1552. לפי רשומות המס העות'מאני משנות ה-40 של המאה ה-16, תושבי הכפר שילמו מס על גידולי חיטה, שעורה וזיתים.
בשנת 1738, חוקר ארץ ישראל ריצ'רד פוקוק ביקר בכפר.
לפי ויקטור גרן, גרו בכפר 150 תושבים בשנת 1863.
בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ"כפר קטן על ראש גבעה, מוקפת במטעי זיתים מעל חורבות תיבנה.
אספקת המים לכפר מגיעה ממעיין "עין תיבנה".
בשנת 1896 אוכלוסיית בידו מנתה 546 תושבים.
במפקד אוכלוסין מ-1922 שנערך על ידי המנדט הבריטי, אוכלוסיית בידו מנתה 252 תושבים, כולם מוסלמים.
במפקד 1931 אוכלוסיית בידו מנתה 399 תושבים, ב-88 בתים.
בשנת 1945 אוכלוסיית בידו מנתה 520 תושבים, אשר בבעלותם 5,392 דונם של קרקע, על פי סקר הכפרים של המנדט הבריטי בארץ ישראל.
לפי תוכנית החלוקה, שהתקבלה ברוב קולות בעצרת הכללית של האו"ם ב-29 בנובמבר 1947, הכפר נכלל בשטח המדינה הערבית, וכוחות הלגיון הערבי השתלטו עליו.
במלחמת העצמאות חנו באזור לוחמי עבד אל-קאדר אל-חוסייני שהתקיפו את השיירות היהודיות שנסעו בכביש תל אביב ירושלים.
ב-20 באפריל 1948, במסגרת מבצע יבוסי, תקפו שלוש פלוגות מגדוד הפורצים של הפלמ"ח את הכפרים בית סוריכ ובידו.
בתחילה נכבש בית סוריכ וחלק מבתיו פוצצו על יושביהם, ובעקבות זאת החלה בריחה מבידו.
כיבוש הכפר הוטל על פלוגתו של אורי בן ארי.
נערכו חילופי יריות בין הכפר לחיילי הפלוגה והוא הופגז על ידי הדווידקה, אך בסך הכל ההתנגדות בו הייתה מועטה והוא נכבש בקלות וללא קרב משמעותי.
לאחר שנכבשו הכפרים פוצצו בתים נוספים בשני הכפרים ונלקח מהם שלל צבאי.
קיימות עדויות לכך שבמהלך מלחמת העצמאות, במסגרת מבצע צה"ל "שלח לחמך", התרחש ניסיון להרעיל את באר המים בכפר במטרה למנוע חזרה של הערבים למקום.
בעקבות הכישלון בקרב נבי סמואל, חמישה ימים לאחר מכן (ב-25 באפריל 1948), נסוגו כוחות הפלמ"ח מן האזור.
ב־13 במאי (יום לפני הקמת מדינת ישראל), נכבש מוצב "תחנת הראדאר" שליד בידו על ידי כוחות ההגנה, והוא נמסר לאחריות גדוד "בית חורון" מחטיבת עציוני בצירוף מגינים מקיבוצי הסביבה והוחל בעבודות ביצורים במוצב ומיקוש בסביבתו, בעיקר בדרך המובילה לבידו.
ב-25 במאי תקפו כוחות ירדניים את המוצב מכיוון בידו, בתותחים ומרגמות והתקדמו לכיוון המוצב – ההתקפה נהדפה.
למחרת, עם שחר תקפו הירדנים שוב את המוצב בכוח עדיף של משוריינים וכוחות חי"ר ובסיוע ארטילרי והצליחו לכבוש אותו מידי כוחות ההגנה.
באותו הערב נעשה ניסיון לכבוש את הגבעה בחזרה מהכוחות הירדנים על ידי כוחות פלמ"ח-הראל אלא שניסיון זה לא צלח.
ב־1 ביוני נעשה ניסיון נוסף לכיבוש המוצב אך גם הוא נכשל.
לאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות ב-1949, נותר המקום בשליטה ירדנית.
במהלך מלחמת ששת הימים ב-1967 עברה בידו לשליטה ישראלית ללא התנגדות.
בשנת 1977 התיישב במחנה הצבאי הנטוש הסמוך לכפר (ששימש כבית ספר לקצינים של הצבא הירדני עד 1967), גרעין של מתיישבים יוצאי ברית המועצות.
הדבר התאפשר על בסיס צו תפיסה של אדמות "לצרכים צבאיים".
באוקטובר 1979 התקבלה החלטת ממשלה, במסגרת המגמה לעבות את ירושלים, על הקמת "מצפה גבעון" (גבעת "חדשה") כיישוב קבע.
זאת על סמך הטענה שהקרקע במקום הייתה בבעלות חברת "נחלת ישראל - רמה" ההיסטורית משנת 1921. בינואר 1980, עלו 35 מאנשי הגרעין להתנחל על שטח בן 70 דונם.
תושב בית איג'זא, צברי מחמוד אע'רייב, ממנו הופקעו קרקעות לשם הקמת בריכת מים ליישוב, עתר לבג"ץ נגד ההפקעה.
במהלך הדיון המשפטי בבית המשפט העליון התברר שבטאבו לא רשומה קרקע על שם חברת "נחלת ישראל – רמה", כי אם כ"רכוש ממשלתי" ירדני, כיוון שהקרקע הופקעה על ידי ירדן בשנות ה-60 לצורכי המחנה הצבאי הסמוך, אך הותר לתושבים במקום להמשיך ולעבד את האדמות.
בראשית השליטה הישראלית נתפסה הקרקע הירדנית על בסיס "צו מס' 59", צו צבאי שהוצא לפיו כל הקרקעות והנכסים שהיו בבעלות השלטון הירדני יעברו לידי השלטון הצבאי הישראלי.
אע'רייב נאלץ לוותר על קרקע בשטח של 45 דונם, עם זאת הכיר הממשל הצבאי בבעלותו על 24 דונם ו-200 מ"ר ובתי ההתנחלות הוקמו מסביב לבית משפחת אע'רייב.
במהלך השנים, חלק מאדמות הכפר הופקעו על ידי ישראל לצורך בניית יישובים, ובהם חלקים מגבעת זאב וגבעון החדשה.
בהסכם אוסלו ב' סווג השטח הבנוי של הכפר כשטח B, ו-60% מהקרקעותיו החקלאיות כשטח C.
בזמן האינתיפדה השנייה בשנת 2003, החלה מדינת ישראל בהקמתה של גדר ההפרדה.
צברי מחמוד אע'רייב, עתר לבג"ץ נגד תוואי הגדר שמנתק אותו מהכפר.
מצד שני עתרו תושבי גבעון החדשה נגד הצבת שער בגדר הביטחון, במקטע שבין יישובם לבין בית איג'זא.
ב-31 ביולי 2006 נדחו העתירות על ידי בית המשפט העליון, לאחר שקבע כי היות שבני המשפחה דחו את הצעת
מערכת הביטחון לקבל פיצויים ולעזוב את ביתם, התוואי הנוכחי מידתי וראוי.
לאורך השנים אירעו עימותים אלימים בהפגנות נגד הקמת הגדר.
במרץ 2020 אירע בכפר מקרה המוות הראשון בראשות הפלסטינית ממגפת הקורונה.
באוגוסט 2023 עצר השב"כ פעילי חמאס בכפר שתכננו פיגוע.
מאוחר יותר באותו חודש, ב-21 באוגוסט 2023, הרס המנהל האזרחי בית בבנייה, מפעל לייצור בלוקים, משרדים ובורות מים.
בפברואר 2024 פתח הממשל האמריקאי בחקירה בעקבות הריגתו של אזרח אמריקאי בכפר בידו.
בידהיה דווי בהנדארי (בנפאלית: विद्या देवी भण्डारी; נולדה ב-19 ביוני 1961) היא פוליטיקאית עבר נפאלית שכיהנה כנשיאת נפאל ומפקדת הצבא בשנים 2015–2023. היא האישה הראשונה המחזיקה בתפקיד.
קודם לכן, כיהנה בהנדארי כסגנית יו"ר המפלגה הקומוניסטית, שרת הסביבה, שרת ההגנה (האישה הראשונה במדינה אשר מחזיקה בתפקיד) ויו"ר איגוד הנשים של נפאל.
ב-28 באוקטובר 2015 נבחרה בהנדארי לנשיאות הצבעה פרלמנטרית, שקיבלה 327 קולות מתוך 549. בשנת 2016 נבחרה על ידי מגזין פורבס למקום 52 ברשימת 100 הנשים החזקות בעולם.
בעקבות המשבר הפוליטי במדינה, ביולי 2021 בית המשפט העליון הורה לנשיא למנות את שר באהדור דאובה לראש הממשלה ודבר בוצע באופן מיידי.
בהנדארי נולדה בשנת 1961 בדרום מזרח נפאל.
העשייה הציבורית של בהנדארי החלה כאשר הצטרפה בגיל 17 לאגף הצעירים של המפלגה הקומוניסטית.
כשהייתה בהנדארי סטודנטית, היא הצטרפה לתא סטודנטים שמאלני.
בשנת 1994 בהנדארי נבחרה לפרלמנט הנפאלי, ונבחרה אליו שוב בשנת 1999. בשנת 2013 נבחרה לראשות המפלגה.
בידיא היא עיירה פלסטינית בנפת סלפית שבשומרון, הנמצאת במרחק 32 ק"מ מדרום-מערב לשכם וכ-16 ק"מ מסלפית.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בבידיא היו 9,784 תושבים בשנת 2016.
במועצה המקומית אחד עשר חברים אשר מייצגים את כל המשפחות הבולטות בבידיא, והם בוחרים את ראש העיירה.
בידיא ממוקמת על רכס הרים הנמצא במערב רכס ההרים המרכזי, שעובר מצפון לדרום ביהודה ושומרון.
היא שוכנת בגובה 320 מטר מעל פני הים.
הכביש ההיסטורי שכם–ירושלים נמצא בקרבתה.
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה אוכלוסיית הכפר 792 מוסלמים, ובמפקד 1931 היא גדלה ל-1,026 מוסלמים אשר שכנו ב-245 בתים.
ב-1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 1,360 מוסלמים, ואילו שטח הקרקע הכולל של הכפר היה 13,466 דונם.
מתוכם היו 5,088 דונם של מטעים ואדמות השקיה, 2,319 של גידולי דגנים, ואילו 47 דונם סווגו כשטח בנוי.
בעקבות מלחמת השחרור, ולאחר הסכמי שביתת הנשק של 1949, עברה בידיא משליטה בריטית לירדנית.
בשנת 1961, האוכלוסייה של בידיא הייתה 2,212 נפש.
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, עברה בידיא משליטה ירדנית לישראלית.
בהסכם אוסלו ב' סווגו 15% מאדמות הכפר כשטח B ו-85% הנותרים כשטח C.
עד הקמת גדר ההפרדה נהגו ישראלים רבים לבצע קניות בכפר, בעיקר של רהיטים וחומרי בניין.
מתחם הקניות שהוקם לאורך כביש חוצה שומרון הישן קיבל את השם "שוק בידיא".
לאחר שמקטע הכביש הסמוך לכפר נחסם לתנועה על ידי צה"ל, השוק נסגר.
ישראל הפקיעה 950 דונמים של אדמה מבידיא לצורך בניית ההתנחלויות ברקן וקריית נטפים, סלילת כביש חוצה שומרון והקמת גדר ההפרדה.
בשנת 1981, מֻח'תאר הכפר, מֻצטפא אבו בּכּר, ניצל את מעמדו כדי למכור לכאורה מאדמות הכפר ליזמים יהודים שביקשו להקים התנחלויות סמוך לכפר.
אבו בכר, עבד עבור חברה בשם "אהליבה לימיטד בע"מ", חברה שנרשמה בליבריה כמקלט מס, והייתה רשומה גם באזור יהודה ושומרון, ועסקה ברכישת קרקעות באזור יהודה ושומרון ומכירתן למתנחלים.
אבו בכר, יחד עם מח'תאר אחר, סמי שתאת, מכרו קרקעות שלא היו שייכות להם, לאחר שזייפו מסמכים וחתימות של תושבי הכפר.
תושבי הכפר פנו לעורכי דין ובמשטרה נפתחו תיקים, שלתוכם נאספה גם חוות דעת של גרפולוג שקבע כי החתימות מזויפות.
במאי 1983 החלו טרקטורים להכשיר שטח על קרקעות אלו, לטובת הקמת התנחלות שנקראה אז אלקנה ד'.
אבראהים אל אקרע, בעל הקרקע, ניסה לחסום בגופו את הטרקטור שעלה על אדמתו ונורה למוות על-ידי חיילי משמר הגבול.
ההתנחלות אלקנה ד', שוועדת השמות הממשלתית נתנה לה את השם "גבריאל", לא הוקמה לבסוף.
בזמן האינתיפאדה הראשונה, באוקטובר 1988, התנקשו אלמונים בחייו של אבו בכר, בתגובה הטיל צה"ל עוצר על הכפר במשך חמישה ימים, עצר 120 תושבים ופוצץ שישה בתים.
כמו כן הכריזה המדינה על הקפעת השטח הנתון במחלוקת, בהסתמך על סעיף בחוק העות'מאני המתיר הפקעת אדמה חקלאית שלא עובדה במשך עשר שנים.
באוגוסט 1986 נערכה במערה, כקילומטר מצפון לבידיא, חפירה מטעם המכון לארכאולוגיה של אוניברסיטת תל אביב, בשיתוף עם המרכז לחקר מערות בישראל.
מערת בידיא היא מערת נטיפים פעילה בשטח של 400 מ"ר ובאורך של 100 מטר, ובה מספר מחילות וחדרים.
בחפירה נמצאו שרידי התיישבות החל מהתקופה הנאוליתית באלף ה-6 לפנה"ס.
בין הממצאים שנחשפו היו כלי חרס מהתרבות הירמוכית הצבועים אדום, חפצי לוואי למת מנחושת ומשנהב וכן טבעות זהב גדולות, אחד ממצאי הזהב הקדומים בעולם.
מהתקופה הכלקוליתית בארץ ישראל נמצא במערה מכלול עשיר של כלי חרס, כלי בזלת, חפצי שנהב וכלי נחושת הדומים בצורתם למטמון נחל משמר.
המערה ננטשה והכניסה אליה נחסמה במפולות באלף ה-3 לפנה"ס, ומאז לא דרכה בה רגל אדם.
בידיים טובות היא סדרת טלוויזיה בריטית מסוג דרמה רפואית-אנתולוגית המשודרת בערוץ BBC One.
עונה ראשונה בת ארבעה פרקים עלתה באוגוסט 2017 ונכתבה על ידי דן ספטון.
בפברואר 2018 חודשה התוכנית לעונה שנייה, שעלתה לשידור ב-16 באפריל 2019. ביוני 2019 בוטלה הסדרה, לאחר שתי עונות.
קאת' הרדאייקר היא אחות חרוצה שמפוטרת מעבודתה אחרי שחשפה שחיתות.
היא גונבת את זהותה של חברתה הטובה שהיא רופאה והיגרה לניו זילנד, ועוברת לאדינבורו כדי לפתוח דף חדש בחייה יחד עם בתה הקטנה.
ג'ודי ויטאקר – קאת' הארדייקר / אליסון 'אלי' סאטון.
אמון אליוט – ד"ר אנדי ברנר.
שרון סמול – ד"ר בריג'יט ריין.
בלייק האריסון – קארל, בעלה לשעבר של קאת'.
נתן ולש – סם קלי, עיתונאי.
קארה קלי – מונה מקברייד.
לויס צ'ימימבה – האחות קארן.
מייקל אבובאקאר – ד"ר צ'רלי מקי.
אנדראה לאו – ד"ר אליסון סאטון.
אלפרד אינוק – ג'יימי מקיין.
ג'ון האנה – ד"ר ארצ'י ווטסון.
אשלי ג'נסן – דבי דורל.
ריצ'רד רנקין – ד"ר אלכס קירן.
קייטי קלרקסון-היל – ד"ר זואי וייד.
ב-23 בפברואר 2018 פורסם שהסדרה תחודש לעונה שנייה, בהשתתפות צוות שחקנים חדש לגמרי, בעקבות ליהוקה של ג'ודי ויטאקר לתפקיד הדוקטור ה-13 בסדרה "דוקטור הו".
העונה השנייה מתרחשת במחלקה נוירולוגית בבית חולים South Lothian.
שידור העונה השנייה החל ב-16 באפריל 2019.
בּידוּל פְּלָנֵטָרִי הוא התהליך של הפרדת מרכיבים שונים בגוף פלנטרי כתוצאה מהתנהגותם הפיזית או הכימית, כאשר הגוף מתפתח לשכבות נבדלות זו מזו בהרכבן.
בתהליך הבידול החומרים הצפופים יותר של הפלנטה (כוכב הלכת) שוקעים למרכז, בעוד חומרים פחות צפופים עולים לפני השטח.
בתהליך כזה נוצרים ליבה ומעטפת וביניהן שכבות ביניים.
לפעמים נוצר קרום הנפרד בהרכבו הכימי על גבי המעטפת.
תהליך הבידול הפלנטרי התרחש בפלנטות, פלנטות ננסיות, באסטרואיד וסטה ובלוויינים טבעיים (כמו הירח).
בראשית ההיסטוריה של מערכת השמש, לאחר שהשמש הוצתה במרכז ערפילית השמש, התאדו המימן, ההליום וחומרים נדיפים אחרים באזור שסביב השמש.
רוח השמש ולחץ הקרינה הרחיקו את החומרים האלה מהשמש, בשל צפיפותם הנמוכה.
כך סולקו חומרים אלה מסביבת השמש והחלו להצטבר כפרוטופלנטים (גושי חומר ראשוניים שחגו סביב השמש).
בתחילה היו ריכוזים גבוהים של יסודות רדיואקטיביים בפרוטופלנטים, אך כמותם פחתה עם הזמן בשל דעיכה רדיואקטיבית.
הפעילות הרדיואקטיביות גרמה לחימום הפרוטופלנטים, פגיעות ולחץ כבידה גרם להצטברות של פרוטופלנטים תוך גידול גושי החומר הראשוניים ותחילת התהוותם של כוכבי לכת.
באזורים הפנימיים בהם הייתה הטמפרטורה גבוהה חומרים עברו התכה.
כך החלו חומרים צפופים יותר לשקוע לכיוון המרכז, בעוד חומרים קלים יותר עלו לפני השטח.
ההרכבים של כמה מטאוריטים (achondrites) מראים כי הבידול התרחש גם בכמה אסטרואידים (למשל וסטה), שהם גופים קטנים יחסית שמהם התפתחו גושים גדולים יותר.
האיזוטופ הרדיואקטיבי Al26 שהיה בעל זמן מחצית חיים קצר, היה ככל הנראה מקור החום העיקרי.
כאשר פרוטופלנטים מצטברים נוצר גוש חומר גדול המגיע לקוטר של עשרות קילומטרים.
בגוש זה מוסיפים לפגוע גושי חומר קטנים יותר.
האנרגיה הנובעת מפגיעת גושי חומר חיצוניים גורמת לחימום מקומי.
בנוסף לחימום זה, כוח הכבידה בגוף הגדול יוצר לחצים וגורם לעליית הטמפרטורה.
תנאים אלה המאפשרים התכה של חלק מהחומרים.
במצב המותך של החומרים מתרחשות תגובות כימיות ונוצרים הבדלי צפיפות המאפשרים הפרדת חומרים, כאשר חומרים קלים נעים אל פני השטח והחומרים הצפופים שוקעים לעבר הליבה.
בראשית מערכת השמש, אם נמצא גוש ברזל מותך צפוף יותר, בהשוואה לחומר היבשתי, על פני כדור הארץ, הפרשי הצפיפות גרמו לתנועת הברזל כלפי מטה.
הברזל נע דרך הקרום אל המעטפת ומשם המשיך לנוע לעבר ליבת כדור הארץ.
במערכת השמש החיצונית ייתכן תהליך דומה אך עם חומרים קלים יותר: הם היו עשויים פחמימנים כמו מתאן, מים נוזלים, קרח, או פחמן דו-חמצני קפוא.
בידספיריט הוא פורטל אינטרנט ישראלי, המרכז מכירות פומביות של פרטי אספנות בישראל.
החברה נוסדה בשנת 2012, ומציעה לאלפי בתי מכירות פומביות בישראל ובעולם ממשק אינטרנטי לניהול בית מכירות וניהול מכירות ומכרזים פומביים בשידור חי.
האתר מאפשר השארת הצעות מוקדמות, צפייה וחיפוש בכל הקטלוגים משנת 2012 ועד היום.
נכון לשנת 2024, בידספיריט הוא אתר האינטרנט היחידי בישראל שמאגד בתי מכירות פומביות בישראל לכדי אתר אינטרנט אחד.
עד לשנה זו נערכו במסגרת האתר יותר מ-37,000 מכירות פומביות והוצעו למכירה כ-12,000,000 פריטים (לוטים).
בין פריטי האתר קיימים פריטי יודאיקה, ישראלינה, ציורים, פסלים, צילומים, אביזרים וכלי אספנות למיניהם (כדוגמת כלי חרסינה, בולים, מטבעות וכרזות) תכשיטים, ואף רכבים ונדל"ן מכונס נכסים (כולל משטרת ישראל).
אוסף Art Pane עתיקות ואומנות
בידוד חברתי הוא מצב של חוסר קשר חלקי או מוחלט בין האדם לחברה.
הוא נובע מגורמים חברתיים, פסיכולוגיים ופיזיים שונים.
לבידוד חברתי ישנה השפעה על אנשים בכל גיל, אף על פי שהסימפטומים נוטים להשתנות בין קבוצות גיל שונות.
בידוד חברתי כולל בדרך כלל שהייה בבית במשך פרקי זמן ארוכים, ללא תקשורת עם בני משפחה, מכרים או חברים, והימנעות מכוונת מכל קשר עם בני אדם אחרים על אף שיש הזדמנות לכך.
בידוד חברתי לאורך תקופה ארוכה של שנים יכול להיות מצב כרוני אשר משפיע באופן ניכר על נפש האדם.
הוא עלול להוביל לתחושות של בדידות, פחד וחרדה מאנשים, ולהערכה עצמית שלילית.
מחסור במפגשים עקביים עם החברה עלול ליצור תחושת נתק וזרות, וקשיי תקשורת שעלולים לגרום לאדם לסכסוך עם ידידיו המעטים ובני משפחתו.
במקרים של בידוד חברתי כתוצאה משינוי במצבי הרוח או קושי נפשי, האדם עשוי לבחור להיות מבודד במהלך תקופה של דיכאון, ולבחור לסיים את תקופת הבידוד החברתי כאשר מצב הרוח שלו משתפר.