tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתחילת שנות ה-70 בנה קורס חדש בתורת ההשקעות, ששילב תיאוריה מימונית מתקדמת עם נתוני שוק ההון בישראל.
בנוסף כיהן כמרצה אורח ומרצה עם קביעות באוניברסיטאות ניו יורק, קורנל, ויסקונסין-מדיסון ורייס בארצות הברית.
מחקריו של ברנע הם בתחום מימון הפירמה, תפקוד שוק ההון, ניהול סיכונים פיננסיים והערכת שווי ניירות ערך.
הוא פרסם מאמרים המנסים להציע פתרונות לסוגיות מהותיות בשוק ההון בישראל, בהם מתכונת לקביעת יכולת פירעון, ממשל תאגידי, מחיר הון, מתודולוגיות להערכות שווי, והצעות רכש וניגודי עניינים בעת הצבעות של בעלי יותר מסדרת אג"ח אחת.
במסגרת פעילותו האקדמית, הוביל ברנע בשנות ה-70 וה-80 סדרת ימי עיון שעסקו בניתוח רווחיות הבנקים הישראלים, שדוחותיהם הכספיים שובשו עקב שיעורי אינפלציה גבוהים ששררו באותה תקופה.
ימי העיון זכו להד ציבורי, ודווחו בהבלטה בעיתונות הכלכלית וברבעון לכלכלה.
נחשף בהם הפער בין שווי מניות הבנקים, שבתקופה ההיא מחירן ווסת על ידי מנהלי הבנקים, ובין רווחיותם הכלכלית של הבנקים.
תוצאות אלה הוצגו כעדות במשפט הבנקאים שנערך בראשית שנות ה-90, ואליו זומן ברנע כעד מטעם המדינה.
בית המשפט התבסס על עדות זו כחלק מפסק הדין.
בשנת 2011 ייסד ברנע בשיתוף עם שלומי שוב ורקפת שני את "פורום שווי הוגן" (FVF - Fair Value Forum), שמהווה במה לדיון בסוגיות מרכזיות בתחום הפיננסי, החשבונאי והרגולטורי, בין היתר באמצעות סיקור נרחב של דיוניו בתקשורת.
ברנע כיהן כיו"ר וחבר במגוון ועדות ציבוריות שעסקו בנושאי שוק ההון.
בהן: ועדת ברודט לשיקום חברות ציבוריות, ועדת בן בסט למיסוי, ועדה מייעצת לפיקוח על הבנקים וועדת אריאב.
ברנע כיהן כיו"ר ועדה שעסקה בניסוח מתכונת דיווח עסקי לחברה ציבורית.
מתכונת זו, שמרחיבה את דיווחי החברה על מצבה העסקי ומפשטת אותם ("דוח ברנע"), אומצה על ידי רשות ניירות ערך.
כללי הדיווח עליהם המליצה מחייבים את כל החברות הציבוריות בישראל.
כיהן כיו"ר ועדה שהמליצה על פריסת רשת ביטחון ממשלתית להגנה בפני ירידת ריבית לקרנות פנסיה מאוזנות.
המלצות ועדה זו אומצו על ידי הרשויות ומופעלות באופן שוטף בישראל.
בנוסף, כיהן ברנע כיועץ מיוחד במנהל הכנסות המדינה בנושא יישום מתכונת למדידת רווח חייב מס בתקופת אינפלציה שהוצעה על ידי יצחק סוארי ואדוארד נאווי, והופעלה החל משנות ה-80 לקביעת הכנסה חייבת בסקטור העסקי.
ברנע כיהן כחבר במספר דירקטוריונים, שהעיקריים שבהם היו דירקטוריון הבורסה לניירות ערך בתל אביב, אמות השקעות, מגדל חברה לביטוח ובנק הפועלים.
בתקופת כהונתו כדירקטור חיצוני בבנק הפועלים החליפה בעלת השליטה את שלמה נחמה בדני דנקנר בתפקיד יו"ר הבנק (2006).
ברנע חלק בדירקטוריון ומול הרגולטור על דרך ההחלפה ומעורבות בעלת השליטה, ולביקורתו היה הד ציבורי נרחב שהתייחס לשאלות של ממשל תאגידי ועצמאות הדירקטוריון.
בסמוך לכך, התבקש ברנע על ידי נציגי בעלת השליטה לפרוש מהבנק בשנת 2007.
החל משנת 2023 מכהן כיו"ר הדירקטוריון של מגדל חברה לביטוח ופיננסים.
יחד עם שלום זינגר, רקפת שני ושותפים נוספים, עוסק ברנע גם בהערכות שווי, בדיקות הוגנות ומתן חוות דעת כלכליות לחברות מרכזיות במשק.
בהן בנקים, חברות ביטוח וחברות תקשורת.
בין חוות דעת הבולטות נמנות הערכת שווי מניות בנק הפועלים (2002), מודל פירוק הבנק לפיתוח התעשייה (2004), הסדרי חוב אפריקה ישראל (2009), דלק נדל"ן (2010) ו-אי.די.בי פיתוח בע"מ (2013) ומיזוג בנק אגוד עם בנק מזרחי טפחות (2020).
במספר חוות הדעת הוצגו קריטריונים כלכליים לבחינה והערכה של פעילות חברות ציבוריות, שחלקם אומצו על ידי בית המשפט.
לדוגמה, בחוות דעת אי.די.בי פיתוח בע"מ (2013) גובשה מתכונת לקביעת יכולת פירעון של חברות ממונפות שיושמה לבחינת חדלות פירעון שנדרשת לעמידה בדרישות החוק בהקשר לתשלומי דיבידנדים לבעלי מניות.
בחוות דעת אפריקה ישראל (2009) הוצגה מתכונת להסדרי חוב בחברות בעלות מבנה חוב מגוון (קצר וארוך, מובטח ולא מובטח וכו').
ברנע נשוי לרותי ואב לשני בנים ובת.
אמיר גרומן הוא ראש אגף המבצעים של השב"כ לשעבר וקודם לכן מפקד היחידה המבצעית של הארגון.
גרומן גדל והתחנך בכפר ביאליק.
עם גיוסו לצה"ל שובץ בחטיבת גולני.
בסיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה.
לאחר שחרורו מצה"ל התגייס לשב"כ ולקח חלק בפעילות מבצעית במהלך האינתיפאדה הראשונה.
בהמשך מילא שורה של תפקידי פיקוד ומטה ומונה למפקד היחידה המבצעית, אותה הוביל בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה.
לאחר מכן שימש כראש חטיבת האבטחה מעבר לים וכראש אגף המבצעים בשירות.
לאחר פרישתו מהשירות הצטרף לחברה הביטחונית "USS Security VIP".
אמיר גת (נולד ב-1973) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת כטייס ומפקד בחיל האוויר.
גת התגייס לחיל האוויר ב-1991 וסיים קורס טיס כטייס במגמת תובלה.
הוא השתחרר משירות הקבע ב-1999. לאחר לימודי הנדסת חשמל עבד כמהנדס חומרה באלביט מערכות.
ב-2003 חזר לשירות קבע בחיל האוויר.
ב-2007 מונה למפקד טייסת 100 ובשנים 2009 עד 2012 פיקד על טייסת 120. בתפקידו הבא שימש ראש מחלקת תכנון אסטרטגי באגף התכנון.
ב-2015 מונה למפקד בסיס שדה דב.
באוקטובר 2018 מונה לראש להק המודיעין והיה הראשון בתפקיד שאינו טייס קרב.
מילא תפקיד זה עד אוגוסט 2021.
גת בעל תואר ראשון בהנדסת חשמל ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת תל אביב.
אמיר בנאי (נולד ב-8 בדצמבר 2003) הוא שחקן ישראלי.
בנאי נולד בשנת 2003, בנם של הקומיקאית אורנה בנאי והעיתונאי אהרן ברנע.
הוריו נפרדו כשהיה כבן שלוש, ומאז הוא גדל עם אימו בתל אביב-יפו.
דודיו הם הזמרים מאיר בנאי ואביתר בנאי.
בכיתה י"א נשר מלימודיו בבית הספר.
החל מ-2022 בנאי נמצא בזוגיות עם השחקנית נעה ריינהולד, אותה הכיר במהלך צילומי הסדרה "אינפיניטי".
בנאי למד בקורסי משחק אצל המלהקת גלית אשכול ואצל השחקן והמנחה איתי תורג'מן.
בשנת 2013, כשהיה בן 10, הוזמן להתארח בתוכנית הסאטירה "מצב האומה", בה השתתפה אימו אורנה.
בשנת 2015 הופיע כילד במספר מערכונים שונים בתוכנית הבידור "ארץ נהדרת".
בשנת 2016 לוהק לתפקיד ראשי במחזמר לילדים "אופוריה – העיר השמחה בעולם" בתיאטרון חיפה, בבימויה של דפנה זילברג.
הייתה זו הופעתו הראשונה בתיאטרון, ולאחר מכן החליט לקחת הפסקה מהמשחק.
בשנת 2022 חזר לעולם המשחק כאשר הופיע בסדרת הדרמה "שעת אפס" של כאן 11, בתפקיד אגם.
בהמשך אותה שנה הופיע גם בסדרות הנעורים של כאן חינוכית "שקשוקה" בתפקיד אור ו"מיוחדת" בתפקיד עומר, וכן בסדרת הנעורים "אינפיניטי" של ערוץ זום ו-yes, בתפקיד איתן אלימלך.
בסוף אותה שנה עלתה לשידור הסדרה "המתחם ה-25", בה כיכב בנאי בתפקיד אוריה.
בשנת 2023 עלה לשידור סרט הטלוויזיה התיעודי "מסע לפולין" בכאן חינוכית, אשר מתעד את חוויותיהם של חמישה שחקנים צעירים, בהם בנאי, שיצאו למסע לפולין.
באותה שנה גילם את מתן, בנו של יניב, בסדרה "יניב" המשודרת ברשת 13. בשנת 2024 עלתה עונתה הרביעית של סדרת הנעורים של כאן חינוכית "מקיף מילאנו", שאליה הצטרף בתפקיד רז.
הוא השתתף גם בסדרה "יונייטד היי" של ערוץ טין ניק ו-HOT בתפקיד לואי.
שנהשםדמותהערותסרטים2023מסע לפוליןמשתתףסרט תיעודי טלוויזיוניטלוויזיה2013מצב האומהבתפקיד עצמותפקיד אורח2015ארץ נהדרתאבישי סמי עופר מנורה מבטחים בן חורין2022שעת אפסאגםאינפיניטיאלימלךהמתחם ה-25אוריה2022–2023שקשוקהאור2022–הווהמיוחדתעומר2023יניבמתן אלג'ם2023–2024מקיף מילאנורז2024יונייטד היילואי
שנהפרסקטגוריהפרויקטמועמדות2022פרסי נבחרי השנה של פרוגיפריצת השנה במשחקהמתחם ה-25, מיוחדת, אינפינטי, שקשוקה
אמיר ברקוביץ' (נולד ב-3 ביוני 2000) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקיצוני בהפועל ראשון לציון.
ברקוביץ' החל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הפועל פרדסיה, ממנה עבר לזו של הפועל רעננה ובהמשך שיחק גם בזו של מכבי הרצליה.
בגיל 16 הצטרף לקבוצת הנערים של בארנסלי, במדיה שיחק שלוש שנים.
בקיץ חתם במכבי תל אביב והושאל לבית"ר תל אביב בת ים במדיה שיחק שנתיים.
בעונתו הראשונה במועדון כבש שמונה שערים ב-33 משחקי ליגה ועונה לאחר מכן היה שותף לשחזור הישג השיא של המועדון בגביע המדינה כאשר הגיעה לחצי הגמר בו הפסידה להפועל תל אביב.
ב-25 במאי 2021 חתם במכבי נתניה מליגת העל.
ב-11 בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בהפסד 1–3 להפועל נוף הגליל.
ב-10 במאי 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0–3 נגד בני סכנין.
ב-25 במאי 2023 חתם במכבי פתח תקווה, אך ב-2 באוגוסט עזב וחתם לשלוש שנים בבית"ר ירושלים.
ב-16 בדצמבר 2023 כבש ברקוביץ' את שערו הראשון והיחיד במדי בית"ר, במשחק מול בני סכנין.
ב-31 בינואר 2024 הושאל להפועל חדרה.
ב-24 ביוני 2024 חתם לעונה אחת בהפועל פתח תקווה.
ב-6 בפברואר 2025 חתם בהפועל ראשון לציון.
אמיר בן דוד (נולד ב-7 במרץ 1980) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה, שימש כמפקד מחוז ירושלים והמרכז של פיקוד העורף.
וכמפקד המכללה הלאומית לאיתנות ישראלית.
בן דוד נולד וגדל בעיר דימונה, התגייס לצה"ל בשנת 1998 לגדוד חרוב (93).
בשנת 2001 יצא לקורס קצינים בקבע ושובץ כקצין המבצעים במחוז דרום של פיקוד העורף.
בשנת 2004, במסגרת תפקידו, קיבל את אות הצטיינות הרמטכ"ל, משה (בוגי) יעלון, הודות לפיקודו על משימה שהשפיעה על עשרות אלפי תושבים סמוך לקריה למחקר גרעיני – נגב וכללה חלוקת טבליות לוגול ברשויות ובפזורה הבדואית
בשנת 2008 במהלך מבצע עופרת יצוקה, שימש כראש ענף אוכלוסייה של מחוז דרום בפיקוד העורף.
במסגרת תפקידו היה אחראי על הכנת אוכלוסיית עוטף עזה וישובי הדרום לאיום הראשוני דאז של ירי תלול מסלול.
בשנת 2010 במהלך שירותו כמפקד מדור החילוץ בבה"ד 16, נשלח לפקד על כוח החילוץ של המשלחת להאיטי, במטרה לסייע בהתמודדות עם נזקי רעידת האדמה.
במסגרת המשלחת חילץ בן-דוד שלושה לכודים, האחרון מביניהם חולץ ביום העשירי
בשנת 2016 הועלה לדרגת סגן-אלוף.
בסיום מבצע צוק איתן שובץ כמפקד העורף הראשון באוגדת עזה, תקן זה נוסד לאור לקחי התיאום והמענה לתושבי העוטף במהלך הלחימה.
במסגרת תפקידו פעל לחיזוק החוסן והתיאום הביטחוני בין האוגדה לתושבים.
בשנת 2018 מונה למפקד הראשון של בסיס האימונים הפיקודי המכשיר ומאמן את כוחות החילוץ וההצלה בסדיר ובמילואים של פיקוד העורף.
במקביל מונה למפקד גדוד החילוץ 148, אשר אחראי לתת מענה במחוז דן ונפת תל אביב של פיקוד העורף.
במהלך התפרצות נגיף הקורונה הקים את מערך המרס"ל (מרכז סיוע לאומי), אשר פעל לראשונה לריכוז כלל ארגוני המתנדבים בישראל ולייעול תהליכי הסיוע לאזרח במהלך התקופה.
המרס"ל הפעיל כ-260,000 מתנדבים שהגיעו מ-70 הארגונים שפעלו במרכז זה.
המרס"ל זכה בציון לשבח בפרס החדשנות של צה"ל בשנת 2021.
בשנת 2021 הועלה לדרגת אלוף-משנה ונכנס לתפקידו כמפקד המכללה הלאומית לאיתנות ישראלית, המכשירה ומאמנת את מקבלי ההחלטות המנהלים ומנהלות את מצבי החירום במדינת ישראל, ממשרדי הממשלה, הרשויות המקומיות והמפקדות הצבאיות.
בשנת 2023 מונה למפקד מחוז ירושלים והמרכז בפיקוד העורף.
בן דוד מתגורר בדימונה, נשוי ללילך ואב לשלושה ילדים.
בעל תואר ראשון בביטחון לאומי ואסטרטגיה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בניהול מצבי חירום ואסון באוניברסיטת תל אביב.
אמיר חיים גנאח (נולד ב-9 ביולי 2004) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקיצוני בהפועל באר שבע מליגת העל ובנבחרת ישראל.
גנאח החל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הפועל באר שבע אליה הצטרף בגיל 12. בדצמבר חתם לחמש שנים בקבוצה הבוגרת.
ב-15 במאי 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 0–3 למכבי תל אביב.
עונה לאחר מכן הפך לשחקן הרכב בקבוצה הבוגרת.
ב-26 בדצמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בבעיטת עונשין בניצחון 0–4 מול הפועל חיפה.
גנאח הבקיע גם את השערים היחידים במשחקים מול הפועל ירושלים ומ.ס.
ב-12 בדצמבר 2021 כבש גנאח את שער הבכורה שלו בהופעתו הבכורה בנבחרת ישראל עד גיל 18 נגד נבחרת איחוד האמירויות עד גיל 18 במסגרת "טורניר החורף עד גיל 18" שהתקיים בישראל, כשנבחרת ישראל ניצחה בתוצאה 4–1, במה שלמעשה היה המשחק הראשון של נבחרת המייצגת מדינה ערבית במדינת ישראל.
ב-3 בספטמבר 2023 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הצעירה לקראת פתיחת קמפיין מוקדמות יורו הצעירות 2025. ב-12 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 0–1 לנבחרת בולגריה עד גיל 21.
ב-6 ביוני 2025 זומן גנאח לסגל נבחרת ישראל על ידי המאמן רן בן שמעון לקראת משחק ידידות מול נבחרת סלובקיה.
גנאח הצטרף לנבחרת הבוגרת לאחר המשחק של נבחרת ישראל עד גיל 21 מול נבחרת בולגריה עד גיל 21 בו ניצחה נבחרת ישראל 3–0. ב-10 ביוני 2025 ערך גנאח את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת בניצחון 1–0 על נבחרת סלובקיה במסגרת משחק ידידות.
אמיר בן-סירה (נולד ב-5 במרץ 1969) הוא תסריטאי, יוצר, מפיק ובמאי ישראלי העומד בראש מחלקת פיתוח התוכן של תאגיד השידור הישראלי.
חבר "האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה".
בן-סירה נולד בפתח תקווה ושירת בצה"ל כקצין חובל בחיל הים בו הגיע עד לדרגת רב-סרן.
לאחר שחרורו למד בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1998 (יחד עם חברו לכתיבה ליאור כפיר רפאל) התקבל ככותב ראשי לתוכנית "אברהם ויעקב", תוכניתם של אברי גלעד וקובי מידן ששודרה בערוץ 2 ומשם החלה דרכו לעולם התסריטאות והטלוויזיה.
בשנת 1999 כתב לחלומות בהקיציס ולעונות הראשונות של ארץ נהדרת.
בשנים 2005-2001 היה התסריטאי הראשי של תוכנית הבידור שהגיש אלי יצפאן בהוט 3.
בן-סירה היה שותף לכתיבת הקומדיה אחד העם 1 וסדרת ההמשך אחד העם 101.
משנת 2005 יוצר, מביים וגם כותב את הסדרה הקומית, "מה זה השטויות האלה?", בכיכובה של הקומיקאית עדי אשכנזי, שמשודרת בערוץ 2 במסגרת שידורי קשת.
בשנת 2008 הסדרה אף נמכרה לרשת הטלוויזיה "CBS" האמריקאית והפורמט של הסדרה נמכר גם לרשתות הטלוויזיה של איטליה, ספרד ורשתות נוספות ברחבי העולם.
ב-2006 היה בין חמשת היוצרים שתבעו את הוט על הפרת זכויות יוצרים וזכה בתגמולי פיצוי בסך מאות אלפי שקלים.
בשנים 2010-2008 הגיש פינת סטנדאפ שבועית בתוכנית "מועדון ארוחת הבוקר" של שי גולדשטיין ולאה לב ברדיו 103fm.
הופיע עם ליאור כפיר רפאל ב"טינופת", תוכנית הלייט נייט של ערוץ 3.
בשנת 2013 החל לכתוב לתוכנית הסאטירה בובה של לילה בערוץ הספורט.
באותה השנה סייע לפיתוח הסדרה הקומית החיים של אבי הזמר שלא זכתה להצלחה.
ב-2015 יצר את סדרת הדוקו "בחזרה אל הרגע" ששודרה בערוץ הראשון ועסקה באנשים מבוגרים המשתפים מניסיון חייהם.
הסדרה נמכרה להפצה במספר מדינות בהן גרמניה, יוון וצרפת.
בן-סירה עבד במחלקת הפיתוח של שידורי קשת ובשנת 2017 היה התסריטאי הראשי לתוכנית "הם גדולים" וערך את תוכנית הספיישל ליום העצמאות 2017 של הזכיינית.
הוא היה שותף לכתיבת מועדון לילה שהגיש ארז טל.
משנת 2018 מייעץ לכתיבת קומדיית המצבים קופה ראשית ששודרה בתחילה בחינוכית 23 ועברה בעונתה השנייה לכאן 11.
באותה השנה כתב גם סדרת רשת בשם "בר מצווה" לה היו שותפים אילן פלד וגל אוחובסקי.
מלבד הטלוויזיה, עוסק בכתיבת מופעי הסטנדאפ של אלי ומריאנו, נלי תגר, עדי אשכנזי ואלי יצפאן.
בן סירה ערך בשנת 2018 סרט תיעודי בשם "הסטנדאפיסטים" שהופיע בתערוכת ההומור היהודי בבית התפוצות.
בשנת 2012 כתב את ספר הילדים "לך כבר לישון קרצייה", תרגום מאנגלית לספר שכתב אדם מנסבאך.
ב-2020 מונה בן סירה לנהל את מחלקת הפיתוח של כאן 11 והוא שותף פעיל בפיתוח תוכניות טלוויזיה חדשות בהן סיפורים מהכורסה, מוקד 11, משפחה בהסעה, ארוחה של החיים ומי זאת?.
בן סירה נשוי ואב לילדים.
אמיר דאוס (נולד בשנת 1998) הוא מתעמל אקרובטי ישראלי.
אלוף אירופה (פזארו 2021) וסגן אלוף עולם (ז'נבה 2020) בתחרות לרביעיית גברים, סגן אלוף עולם (באקו 2022) בתחרות לרביעיית גברים בתרגיל הדינמי, וזוכה מדליית ארד באליפות עולם (באקו 2022) בתחרות לרביעיית גברים בתרגיל המשולב ובתרגיל שיווי המשקל.
באליפות העולם שנערכה בז'נבה שבשווייץ ביולי זכה במדליית כסף בתחרות לרביעיית גברים, ביחד עם תומר אופיר, חן בנוז וליאור בורודין.
באליפות אירופה שנערכה בפזארו שבאיטליה בספטמבר-אוקטובר זכה במדליית זהב בתחרות לרביעיית גברים, ביחד עם תומר אופיר, חן בנוז וליאור בורודין.
באליפות העולם שנערכה בבאקו שבאזרבייג'ן במרץ זכה במדליית כסף בתחרו לרביעיית גברים בתרגיל הדינמי, ובמדליות ארד בתחרות לרביעיית גברים בתרגיל שיווי המשקל ובתרגיל המשולב, ביחד עם תומר אופיר, חן בנוז וליאור בורודין.
במשחקי העולם שנערכו בברמינגהאם שבאלבמה, ארצות הברית, ביולי, סיים במקום רביעי בתחרות לרביעיית גברים, ביחד עם תומר אופיר, חן בנוז וליאור בורודין.
אמיר גדליה (נולד ב-17 ביולי 1952) הוא כלכלן, איש עסקים ומפיק סרטי קולנוע ישראלי.
אמיר גדליה נולד בקיבוץ מסילות אשר בעמק בית שאן.
הוריו, אברהם ותמר, עלו למדינת ישראל במסגרת גרעין של השומר הצעיר מאלכסנדריה שבמצרים.
בגיל 4 עברה המשפחה לקריית גת, כדי לאפשר לאביו ללמוד ראיית חשבון.
גדליה למד בקריית גת עד כיתה ח'.
אותה שנה עברה המשפחה לגור בקריית אונו, שם סיים את תיכון בן צבי.
בתום לימודיו התגייס לחטיבת הצנחנים ושירת כקצין בצנחנים וכמד"כ בבה"ד 1. לקראת תום שירותו הצבאי פרצה מלחמת יום הכיפורים וגדליה נלחם במסגרתה בצפון סיני.
לאחר המלחמה הוא גויס לכוח צנחנים במילואים שעלה לרמת הגולן.
גדליה פיקד על מוצב שכבש צה"ל בעומק השטח הסורי.
במקביל לשירות המילואים החל את לימודיו באוניברסיטת תל אביב בחוג לראיית חשבון וכלכלה.
גדליה עבד כסמנכ"ל כספים בחברת "גלובל תובלה בינלאומית", היה שותף בחברה ובמסגרתה ניהל כמה חברות בהם הייתה "גלובל" שותפה.
גדליה נשוי לסופרת הילדים והנוער עמי גדליה, אב לשני בנים וסבא לנכדים.
הוא גר בנווה מונוסון אשר ביהוד.
ב-2004 הקים גדליה בשיתוף עם הבמאי והתסריטאי חיים בוזגלו חברת הפקות סרטים בשם "פולמון פרודקשין".
השניים הפיקו יחד כ-10 סרטים והקימו בית ספר למשחק מול מצלמה.
לאחר שנפרדו הפיק גדליה, בשיתוף עם מפיקים נוספים, סרטים יחד עם במאים אחרים, ביניהם דן וולמן, בני פרדמן, ריקי שלח, תומי לנג, ניסים נוטריקה וטלי אוחיון.
עונת הדובדנים (1991) – תסריט ובימוי – חיים בוזגלו.
זכה בארבעה פרסי אופיר 1991.
דיסטורשן (2004) – תסריט ובימוי – חיים בוזגלו.
זוכה פרס מגן פלטינום בפסטיבל "WorldFest" ביוסטון, פרס עריכה ב פסטיבל סירקיוז ניו יורק ופרס הבמאי הטוב ביותר ופרס הוקרה מטעם צוות השופטים בפסטיבל בורדו 2005.
ג'נאם ג'נאם (2005) – תסריט ובימוי – חיים בוזגלו.
השתתף בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2005 ובפסטיבל המבורג 2005. זכה ב-4 פרסים בפסטיבל
תסריט ובימוי – חיים בוזגלו.
תסריט ובימוי – עמנואל נקש וסטפן בלאיש.
אבן השתייה (2008) סרט דוקומנטרי.
תסריט ובימוי – טלי אוחיון.
תסריט ובימוי – סמי שלום שטרית.
כבוד (2010) – תסריט ובימוי – חיים בוזגלו.
בהשתתפות זאב רווח, חיים זנאתי, לירון לבו, מורן אטיאס, שמיל בן ארי, נטלי עטיה ועמוס לביא.
סשן (2011) – תסריט ובימוי – חיים בוזגלו.
סרט דובר אנגלית בכיכובם של: בר רפאלי, שירלי ברנר, לירון לבו וסטיבן באואר.
תסריט ובימוי – ניסים נוטריקה.
בהשתתפות ריימונד אמסלם ויחזקאל לזרוב.
תסריט ובימוי - בני פרדמן.
בהשתתפות: מלי לוי גרשון, רותם קינן.
תסריט ובימוי – ריקי שלח.
בהשתתפות: מיכה סלקטר, עוז זהבי, אורי פפר.
תסריט ובימוי – טומי לנג.
בהשתתפות מיקי קם ורוברט הניג.
תסריט, בימוי והפקה – דודו בן צור.
זכה בפרס ע"ש מוטי קירשנבאום לסרטי מסע.
תסריט, בימוי והפקה - דוד בן צור.
זכה בפרס ראשון בבחירת הקהל בפסטיבל כנרת ע"ש מוטי קירשנבאום.
תסריט ובימוי – דן וולמן.
על פי ספרו של עמוס עוז.
בהשתתפות יובל ליבני, דורון תבורי, עינב מרקל.
תסריט – ויקטור בראון, בימוי – אלון נוימן.
תסריט ובימוי – בני פרדמן.
מבוסס על חייו של התסריטאי.
הסרט היה מועמד ל-9 פרסי אופיר וזכה בפרס השחקן הראשי הטוב ביותר לרועי ניק, ושחקן המשנה הטוב ביותר, לדרור קרן.
לחיות מחדש, (2009) מיני סדרה בת 6 פרקים.
הרחבה של הסרט בשם הזה.
סיפורה של אוניית המעפילים "יהודה הלוי", אשר הביאה לארץ עולים יהודים ממרוקו בשנת 1947. במהלך מסעה עוצרת הספינה בצרפת ולוקחת על סיפונה גם ניצולי שואה.
העלילה מתמקדת במפגש בין שתי הקבוצות המהגרות השונות, החיים במחנה המעצר הבריטי בקפריסין, המאבק של היישוב היהודי בארץ ישראל נגד המנדט הבריטי, היחסים בין היהודים לערבים.
הסדרה מבוססת על סיפורו של אשריאל בוזגלו, אביו של הבמאי, חיים בוזגלו.
הסדרה זכתה בפרס חביב הקהל ובפרס הצילום בפסטיבל לושון ליצירה טלוויזיונית, המתקיים בצרפת.
סדרת דרמת פשע ישראלית בבימויו של חיים בוזגלו, המבוססת על סרט הקולנוע "כבוד" שיצא לאקרנים בשנת 2009. הסדרה שודרה לראשונה באוקטובר 2011 בערוץ 10.
חשודה (2015) מיני סדרת דרמת מתח ישראלית שיצר, כתב וביים בני פרדמן.
שחקנים: מלי לוי, רותם קינן, דרור קרן, יגאל נאור.
אמיר בשארי (ה' בטבת ה'תשי"ג, 23 בדצמבר 1952 – י"א בתשרי ה'תשל"ד, 7 באוקטובר 1973) היה חייל צה"ל שעוטר בעיטור העוז לאחר נפילתו במלחמת יום הכיפורים.
בשארי נולד במושב גאולים לשרה ולשמעון, למשפחה ממוצא תימני.
את לימודיו היסודיים עשה בצור משה ואת לימודיו התיכוניים במשמר הנגב.
בראשית פברואר 1971 גויס לצה"ל והוצב בחיל השריון.
הוא עבר בהצטיינות קורס מפקדי טנקים ושירת כמפקד טנק בגדוד 77, חטיבה 7 תחת מפקד הפלוגה אמי פלנט.
במלחמת יום הכיפורים לחם בחזית הסורית ברמת הגולן.
אור ליום השני למלחמה, 7 באוקטובר 1973, נפל בשארי במהלך קרב עמק הבכא.
במהלך הלילה שלפני נפילתו הוא נלחם עם מחלקת טנקים מעל ואדי שמתחת להר חרמונית, שבו דרך המובילה אל כביש הרוחב ברמת הגולן והשתתף בבלימת התקפה של שריון סורי.
לטענת מפקדו, אמי פלנט, בשארי היה הכלי הראשון שפתח באש בגזרת החרמונית.
לטענת החוקר אורי מילשטיין, פעולתו של הטנק של בשארי גרמה למפקד הדיוויזיה הסורי לעצור את ההתקפה הליילית ולהמתין לבוקר למחרת.
על פעילותו בקרב זה עוטר לאחר נפילתו בעיטור העוז:
הוא נקבר בבית הקברות הצבאי בנתניה.
על שמו שכונת "רמת אמיר" ביישוב הקהילתי צורן, הסמוכה למושב שלו, גאולים.
אמיר דורי (נולד ב-25 באוקטובר 1985) הוא יוצר ישראלי רב תחומי, מעצב משחקים, קומיקסאי ואנימטור.
בראשית שנות ה־2000 הקים את אתר "דורימני" (עורלה), שהיה לאחד מאתרי היצירה האלטרנטיבית המזוהים עם תרבות האינטרנט הישראלית המוקדמת.
בהמשך דרכו עבר לתחום משחקי המחשב והמובייל, ועיצב עשרות משחקים בחברות TabTale (לימים CrazyLabs), Matific ו־SciPlay.
דורי מרצה לעיצוב משחקים ומעביר קורסים מקצועיים במוסדות אקדמיים ובכנסים בארץ ובעולם.
מגיל צעיר עסק בכתיבה, איור ויצירת אנימציות קצרות.
בתחילת שנות ה־2000 פרסם את יצירותיו הראשונות באתר "במה חדשה", ששימש במה ליוצרים עצמאיים בתחומי הקומיקס, האנימציה והשירה.
עבודותיו המוקדמות שילבו הומור נונסנס, סאטירה ייחודית, והיו בסיס להמשך פעילותו בתחומי היצירה הדיגיטלית.
בשנת 2002 הקים דורי את אתר "דורימני" (שנודע בהמשך גם בשם "עורלה"), ששימש פלטפורמה ליצירותיו בתחום האנימציה והקומיקס.
האתר כלל סרטוני אנימציה, סדרות קומיות ויצירות סאטיריות, ועם הזמן הצטרפו אליו יוצרים נוספים, הבולט שבהם אריאל ויסמן.
האתר זכה לפופולריות רבה בקרב גולשים בישראל וקיבל כיסוי תקשורתי במדורי המחשבים והתרבות בעיתונים "מעריב", "ידיעות אחרונות", "הארץ" (מדור "קפטן אינטרנט"), שבועון "רייטינג", מגזין PCPlus ואתר נענע.
בשנת 2004, עם גיוסו של דורי לצה"ל, הופסקו עדכוני האתר, וב־2008 הוא הושבת לאחר פריצה.
בשנת 2013 הוחזר לפעילות במתכונת מצומצמת כארכיון ליצירות קומיקס ואנימציה אלטרנטיביות.
במהלך שנות פעילותו המוקדמות יצר דורי סרטוני אנימציה שהפכו למוכרים בקרב קהילת הגולשים.
בין היצירות הבולטות נמנים "היפופוטם שנזכר בתימן ונהיה עצוב" (2003), סרטון נונסנס שהפך לציטוט מוכר בתרבות הפופ.
וכן "כיצד להפוך אנימציה משעשעת לאנימציה קורעת", שהוקרן כחומר לימודי במחלקת אומנויות המסך בבצלאל.
סרטונים נוספים, שבהם "צו ראשון", "הענק האדום", "בן-גיי" ו"האחיות פוק", הוקרנו בטלוויזיה הישראלית.
סדרה נוספת המזוהה עם דורי היא "דולף הוא הצדק", סדרת סרטונים קומיים שהתבססה על שילוב שירים ישראליים מוכרים בסיטואציות סאטיריות וסרקסטיות.
בשנת 2008 יצר את סדרת האנימציה "טיפשונת", ששודרה בערוץ ביפ במסגרת התוכנית "טופי והגורילה".
דורי היה אחראי על כתיבת התסריט, הבימוי, האנימציה, המוזיקה והדיבוב הראשי, בעוד שלינוי דורי (אחותו) דיבבה את הגיבורה הראשית.
בשנת 2004 ביים דורי את קליפ האנימציה "מדבר לציפורים" עבור הזמר שרון הולצמן מלהקת אבטיפוס.
דורי היה אחראי על הבימוי, האנימציה וההפקה, והקליפ שודר בערוץ המוזיקה 24.
במקביל יצר ופרסם קומיקסים במסגרת עצמאית ובמסגרת חבורת A4, יוזמה של המאייר דודו גבע והצמד "גלנדון ואיזבלה".
יצירותיו הופיעו בכמה חוברות שהוצגו בפסטיבל A4 ובפסטיבל אנימיקס, ובהן "5 דקות מקלקיליה", "סופר אדם" ו"היד", חלקן בשיתוף עם נדב יהל (מצ'טה).
יצירותיו נמכרו במאות עותקים בחנויות ובכנסים.
בשנת 2007 זכה בפרס הראשון בתחרות "כתיבת הסיפור המצחיק של ישראל" מטעם "ידיעות אחרונות".
בשנת 2009 הקים דורי את LookAndFeel Games, סטודיו עצמאי לעיצוב משחקים ואפליקציות.
במסגרת פעילות הסטודיו פיתח מספר יצירות מקוריות, בהן:
Frogiz – משחק פאזל למובייל שנוצר בשיתוף מעצב המשחקים חיים שפיר.
הציור השבועי לילד – אפליקציית "מצא את הנעלם" בשיתוף הקריקטוריסט ג'קי ג'קסון.
iWatermelon – אפליקציה המאפשרת לזהות בשלות של אבטיח באמצעות נקישה על הפרי.
אפליקציות אלו הגיעו לראש טבלאות ההורדות בישראל, ו־iWatermelon זכתה לסיקור תקשורתי נרחב בארץ ("מועדון לילה", "לילה בכיף", "חמש עם רפי רשף", "שי שטרן") ובאמצעי תקשורת בינלאומיים.
דורי מרצה לעיצוב משחקים במוסדות אקדמיים בישראל, ומעביר קורסים מקצועיים בתחומי חוויית משתמש ומוטיבציות שחקנים.
הוא הופיע בכנסים ובאירועים מקצועיים, בהם GameIS ו־Casual Connect, וכן העביר הרצאות ופעילויות מקצועיות בפינלנד, טורקיה וארצות הברית.
דורי הוא מרצה אורח באוניברסיטת רייכמן (לשעבר הבינתחומי הרצליה), במכללת מנטור ובמכללת תלתן, וכן מתנדב פרו־בונו בחממה הטכנולוגית של משרד החינוך.
בשנת 2025 פרסם דורי את ספר הילדים "סבתא שלי המנגנת", שיצא לאור במהדורה מודפסת.
הספר משלב אלמנטים חזותיים והומוריסטיים המאפיינים את עבודתו של דורי.
פרס ראשון בתחרות "כתיבת הסיפור המצחיק של ישראל", ידיעות אחרונות (2007)
מוחמד אמיר חוסיין ח'אן הוא שחקן, במאי, תסריטאי, מפיק ומגיש טלוויזיה הודי, שבולט בפעילותו בבוליווד ואחד מגדולי השחקנים של הקולנוע ההודי.
הוא אחד משלושת כוכבי הקולנוע הגדולים של בוליווד מאז שנות ה-90 ונחשב לאחד מ" שלושת החאנים ": אמיר ח'אן, שאה רוח' ח'אן וסלמאן ח'אן.
יחד, הם כיכבו בעשרת סרטי בוליווד הרווחיים ביותר, ושלטו בקופות ההודיות מאז שנות ה-90. מתוך השלושה אמיר חאן נחשב המצליח ביותר מאז סוף שנות ה-2000.
ח'אן נולד בעיר מומביי שבהודו והחל לשחק בסרטים כבר מגיל קטן.
הוא בן דודם של שאהרוח' ח'אן וסלמאן ח'אן.
את תפקיד המשחק הראשון שלו קיבל בשנת 1973 בסרט "Yaadon Ki Baaraat" בתור ראטאן בצעירותו.
ההכרה הרשמית הראשונה של ח'אן כשחקן על ידי מבקרי הקולנוע הייתה בשנת 1988 עם הסרט "KSKT" שהיה מעין גרסה מודרנית של "רומיאו ויוליה".
את התפקיד הנשי שיחקה ג'והי צ'אולה שהיה זה סרטה הראשון.
הפריצה הגדולה שלו הייתה בסרט הנעורים "אהבה, אהבה, אהבה", סרט אשר פרץ את גבולות הודו לאסיה ולרוסיה ובהודו עמד בראש שוברי הקופות של אותה שנה.
שיחק בכחמישים סרטים, בהם: "הלב", "משאלה", "שלושה אידיוטים", "כוכבים על פני האדמה" ו"התאגים מהינדוסטאן".
בשנת 2001 שיחק בסרט הספורט "לגאאן", שם שימש גם כמפיק ראשי.
ח'אן זכה בפרס פילמפייר על תפקידו והסרט עצמו זכה בפרס פילמפייר לסרט הטוב ביותר והיה מועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
בשנת 2014 שיחק בסרט PK וזכה לשבחים רבים על המשחק הסרט הפך לאחד הסרטים הרווחים ביותר בכל הזמנים בהודו.
בשנת 2016 כיכב בסרט הספורט "דנגאל".
הסרט גרף תשבחות והפך לשובר הקופות הגדול ביותר בתולדות הקולנוע ההודי עם הכנסות של מעל 20 מיליארד רופי.
בשנת 2024 כיכב בתפקיד הראשי בסרט הדרמה ההיסטורי "מהראג'ה" שהופק על ידי נטפליקס שם הוא מככב בתור עיתונאי נועז הבוחן את התנהלותו המפוקפקת של מנהיג נערץ.
בשנת 2025 שיחק בסרט "כוכבים על פני האדמה 2" בתור מאמן הכדורסל הקשוח גולשאן.
בנוסף, זכה בשלושה פרסים על הפקה ואחד על בימוי.
ח'אן נישא בשנת 1988 לאשתו הראשונה, רינה דוטה, ונולדו לו שני ילדים.
ב-2005 נישא לאשתו השנייה, הבמאית קיראן ראו, ומנישואים אלו נולד ילדו השלישי.
בריאיון סיפר שקיבל את ההחלטה לעבור לטבעונות בהשפעת אשתו, שגם היא טבעונית, וכמו כן בהשפעת סרטון שצפה בו ביוטיוב, ולאחר שגילם דמות צמחונית בסרט "דאנגל".
אמיר חדד (נולד ב-17 בפברואר 1978 ברמלה) הוא טניסאי ישראלי ואלוף ישראל לגברים בשנים 2000, 2001 ו-2004.
בשנת 2003 התפרסם חדד כאשר נרשם לטורניר הזוגות באליפות וימבלדון כבן זוגו של הפקיסטני עיסאם אל-חאק קוריישי.
שיתוף הפעולה יוצא הדופן זכה לברכת המארגנים שהעניקו לשניים כרטיס חופשי לטורניר.
חדד וקוריישי רשמו הצלחה בלתי צפויה כשעלו עד הסיבוב השלישי.
בשנת 2009 שיחק חדד עם נבחרת ישראל בבית העליון של גביע דייוויס, כאשר החליף את יוני ארליך הפצוע במשחק הזוגות של המפגש מול נבחרת שוודיה.
לאחר אותו מפגש התפרסם חדד בהיותו שחקן כבד יחסית, ואף דורג במקום החמישי במצעד הספורטאים השמנים של העיתון "מארקה".
חדד העיד כי הוא מודע לבעיות המשקל שלו ומתייחס אליהם בעליצות.
טורניר 1999 2002 2003 אליפות צרפת הפתוחהסיבוב 2 (יחידים) אליפות וימבלדוןסיבוב 2 (זוגות)סיבוב 4 (זוגות)סיבוב 2 (זוגות) אליפות ארצות הברית הפתוחהסיבוב 3 (זוגות מעורבים)
חדד ייצג את ישראל בגביע דייוויס 5 פעמים ביחידים:
מאזנו של חדד בגביע דייוויס הוא 5-7 ( 3-5 ביחידים, 2-2 בזוגות).
אמיר מח'ול הוא איש ציבור ערבי נוצרי מהנהגת הציבור הערבי ישראלי, מנכ"ל ארגון אתיג'אה – עמותת הגג המאגדת את כל העמותות של החברה האזרחית הערבית בישראל ועומד בראש ועדת החירויות של ועדת המעקב העליונה של ערביי ישראל.
מח'ול הורשע בריגול עבור חזבאללה ונידון על כך לתשע שנות מאסר בפועל.
בתחילת מאי 2010, מספר ימים לאחר מעצרו של ד"ר עומר סעיד מכפר כנא, נעצר מח'ול על ידי השב"כ.
נגד מח'ול וסעיד הוגש כתב אישום המייחס למח'ול ריגול חמור והעברת מידע על שני מתקנים ביטחוניים לידי סוכן של חזבאללה.
במשך 12 יום לאחר מעצרו נמנעה ממח'ול פגישה עם עורך דינו והוא אף התלונן כי עונה בחקירתו.
במהלך חקירתו הודה מח'ול כי בשנת 2008 נפגש בדנמרק עם מפעיל סוכנים של חזבאללה והסכים לאסוף מודיעין בישראל עבור חזבאללה, אולם לאחר הגשת כתב האישום טען שההודאה נמסרה תחת לחץ.
ב-27 באוקטובר 2010 הודה מח'ול בבית המשפט, במסגרת עסקת טיעון, בעבירות ריגול וריגול חמור, מגע עם סוכן חוץ וקשירת קשר לסייע לאויב.
ב-30 בינואר 2011 נגזרו על מח'ול 9 שנות מאסר בפועל ושנה אחת של מאסר על תנאי לעבירה דומה.
מח'ול נשוי ואב ל-2, גר בחיפה.
למד באוניברסיטת חיפה והורחק מהאוניברסיטה לסמסטר לאחר שלא נענה לדרישת הדיקן לעבור להפגין במקום אחר.
אחיו, עיסאם מח'ול, שימש כחבר הכנסת מטעם סיעת חד"ש וסיעת חד"ש-תע"ל.
אמיר חצרוני (נולד ב-6 בפברואר 1968) הוא פרופסור לתקשורת ופובליציסט ישראלי.
זכה לפרסום, בין היתר, בשל סדרת התבטאויות מעוררות מחלוקת.
חצרוני נולד בתל אביב, בן יחיד לסימה (לבית קולקר) ודוד חצרוני (במקור שצגובסקי).
למד בתיכון א' לאמנויות תל אביב.
את שירותו הצבאי עשה בכתב העת "במחנה גדנ"ע".
חצרוני קיבל תואר ראשון בפסיכולוגיה בקולנוע ובטלוויזיה מאוניברסיטת תל אביב ב-1993. בשנת 1999 השלים את לימודי הדוקטורט בחוג לתקשורת באוניברסיטה העברית בירושלים, בהדרכת חנה אדוני ויעקב שמיר.
בשנים 2000–2009 שימש כמרצה לתקשורת במכללה האקדמית עמק יזרעאל, ומשנת 2009 באוניברסיטת אריאל, שם קיבל תואר פרופסורה שהוכר במל"ג יו"ש, אוניברסיטת ליברפול באנגליה ועוד שתי אוניברסיטאות בסין ואיסטנבול.
באוקטובר 2007 פוטר ממכללת עמק יזרעאל לאחר שביקר את הרמה האקדמית במכללות אך הושב לעבודה בצו בית דין לעבודה בנצרת.
באוגוסט 2014 פוטר מאוניברסיטת אריאל אך הושב לעבודה באוקטובר 2014 בצו בית משפט.
לאחר מכן הוצא לחופשה ללא תשלום עד לסיום תהליך פיטוריו ב־30 בספטמבר 2015. בשנת 2016 החל ללמד באוניברסיטת קוץ' באיסטנבול, ממנה פוטר ב-2021.
מחקריו הראשונים עסקו בעיקר ביכולתם של פורמטים טלוויזיוניים גלובליים כמו שעשועוני טלוויזיה להתאים את עצמם לתרבות המקומית.
בהמשך חקר את השפעתם של תכנים טלוויזיוניים מיניים ואלימים מעוררי מחלוקת על תפיסת המציאות של הצופים.
מחקרים אלו משתייכים לאסכולת "הבניית המציאות" או "אפקט הטיפוח" (Cultivation theory), אך חצרוני מעריך את השפעת הטלוויזיה כמוגבלת יותר מהגישה הרווחת באסכולה, גם כי הצפייה נעשית בדרך כלל ללא מעורבות גבוהה וגם כי עצם ההשפעה וכיוונה תלויים בגורמי רקע סוציו-דמוגרפיים ובמשתנים פסיכולוגיים.
מסקנה זו הביאה את חצרוני לאמץ גישה ביקורתית ביחס לרגולציה של שידורי טלוויזיה.
בדצמבר 2013 פרסם בהוצאת ידיעות ספרים רומן בשם "פיצוחים", סיפור התבגרות ריאליסטי על רקע ישראל בשנות ה-80 של המאה ה-20, ובו סממנים אוטוביוגרפיים.
הרומן לא זכה להצלחה מסחרית גדולה אך זכה לשבחי הביקורת.
בשנת 2015 הגיש את תוכנית פרשת השבוע עם רחלי רוטנר.
בשנת 2016 שיחק בסדרת הטלוויזיה המוקומנטרית מאת חנוך דאום, "מחשב מסלול מחדש".
בשנת 2017 החל להופיע במופעי סטנד-אפ, וכן החל בשידורי טלוויזיה ברשת בתוכנית "שעת שירות" של "חללית טי.וי", בשיתוף בני ציפר.
במאי 2020 הסרט "אמיר חצרוני: תיאור מקרה" (Amir Hetsroni | Case Study), סרט תיעודי על חייו שיצר הפסיכולוג והבמאי השווייצרי-ישראלי ג'וזפֶּה (יוסי) שטרנגר, זכה בפרס "הסרט התיעודי הטוב ביותר" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של שווייץ (SIFF).
מאוחר יותר באותה שנה השתתף 'תיאור מקרה' בפסטיבלים נוספים באירופה, בהם איטליה, אנגליה ואוסטריה, שם קטף גם את פרס העריכה הטובה ביותר.
הסרט צולם בשלהי 2016, כחודש לאחר מות אביו של אמיר, דוד חצרוני, ועוקב אחר תהליך האבל של חצרוני ואחר יחסיו עם שירין נופי, בת זוגו דאז.
את הסרט צילם אהרן טרייטל.
בספטמבר 2021 החל חצרוני לשדר שעה שבועית בגוף התקשורת המקוון "אונליין TV".
באוקטובר השתתף בסרטו של נאור ציון, "האחים חרירה 2".
בספטמבר 2024, פורסם כי חצרוני צפוי להוביל תוכנית ראיונות קצרה באתר "אחלה ניוז".
התוכנית תהיה בפורמט סאטירי ותכלול פרקים קצרים המותאמים לרשתות החברתיות.
במסגרת התוכנית, המרואיינים יאלצו לקפוץ על טרמפולינה תוך כדי מענה על השאלות של חצרוני.
התוכנית נולדה מתוך ראיון שצולם עם חצרוני והתגבש לכדי הפורמט הזה.
חצרוני פרסם מאמרים בעיתונים שונים וכן הירבה להביע את דעותיו באמצעות חשבון הפייסבוק שלו.
בין השאר התבטא בחריפות נגד הבאת ילדים לעולם כשהמצב הכלכלי אינו מאפשר זאת, נגד חוק השבות וזהותה היהודית של מדינת ישראל, נגד גיוס לצה"ל וייבוא כלות ונשים לישראל ובנוגע לרמתן הנמוכה, לטענתו, של המכללות האקדמיות.
בשנת 2014 כתב חצרוני בתגובה לעמוד הפייסבוק "אחת מתוך אחת", שבו כתבו נשים על תקיפות מיניות שעברו בחייהן: בעקבות התבטאות זאת, החליטה אוניברסיטת אריאל בשומרון לפטרו.
ב-2010 פרסם מאמר שכותרתו "כן לכיבוש - כאשר הוא משתלם", בהתייחס לשליטה הישראלית ברוב שטחי יהודה ושומרון.
ב-2023, בעת מלחמת חרבות ברזל, ביטא חצרוני עמדות ניציות וקרא לכיבוש רצועת עזה, אולם כמה חודשים מאוחר יותר שינה את דעתו.
בשנת 2015, למחרת הבחירות לכנסת העשרים, פרסם סטטוס בפייסבוק המאשים את חוק השבות בשלטון הימין בישראל:
בעקבות זאת הוזמן עם אשת התקשורת אמירה בוזגלו לפאנל בתוכנית יום חדש, שם טען שחוק השבות הוא חוק גזעני.
הוא עורר סערה תקשורתית כשבתגובה להאשמתה של בוזגלו בהיותו "פאשיסט, גזען, ועלוב נפש", אמר כי: .
לאחר תגובתה של בוזגלו, "ההבדל בינך ובין היטלר, אני לא רואה אותו כרגע" ו"מי נתן לך בכלל ללמד באקדמיה", השיב: , .
בשלב זה אמר לו מנחה התוכנית, יואב לימור, שמעולם לא התבייש כפי שהתבייש ב"ערימת ההבלים שיוצאת לך מהפה" ושמבחינתו הריאיון עימו הסתיים.
ביום ירושלים, 17 במאי 2015, פורסם ריאיון עם חצרוני, ובו הודיע שבעקבות "הרדיפה של האקדמיה והתקשורת נגדו", בכוונתו לשמש פה למבקשים להחרים את המדינה, ולהכפיש את שמה, בעת שעזב את המדינה לדנמרק.
לאחר מות הוריו, אמו ב-2011 ואביו ב-2016, בחר חצרוני לחקוק על מצבותיהם מסרים פרובוקטיביים.
ב-2 במאי 2022, במהלך שידור מיוחד של ערוץ אונליין TV מאשדוד לרגל יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, נער הטיח כיסא בפניו, לאחר שהתבטא כי אינו עומד בצפירה.
בעקבות האירוע השידור הופסק וחצרוני פונה על ידי מגן דוד אדום לבית החולים אסותא באשדוד.
בשעה שקיבל טיפול רפואי, אמר למתנדבת מד"א שטיפלה בו כי "כל החיים שלי אני אגיד שאתם צריכים לחזור למרוקו.
זו דעתי ואני אגיד אותה כל חיי".
לאחר מכן הגיש תלונה במשטרה.
במאמר תגובה שפרסם לאחר מכן באתר אייס, סיפר חצרוני כי נוסף על מעשה התקיפה, הוטחו לעברו קללות, רוססו גז פלפל וחומרי ניקוי, וזגוגיות מכוניתו נופצו.
האירוע גרר גינויים מצד ידוענים ואנשי תקשורת סיון כהן,"הצל", יבגני זרובינסקי ואיתי שכטר.
וידאו של התקרית, בו נראה חצרוני ההלום חובק את המגיש קובי סוויסה, הפך ויראלי וגרר אחריו מחוות רבות באינטרנט ואף מחוצה לו, כולל חיקוי בתוכנית "ארץ נהדרת".
באפריל 2018 סגרה פייסבוק את הפרופיל שלו שמנה עשרות אלפי עוקבים בטענה שהפיץ דברי שטנה.
חצרוני תבע את חברת פייסבוק בדרישה להשיב לו את הפרופיל ולפצותו במיליון שקלים.
בינואר 2021 בית המשפט החליט לדחות את התביעה של חצרוני והוא חויב בהוצאות משפט על סך 30 אלף שקלים.
באפריל 2021 הגיש חצרוני תביעה כנגד "טיקטוק" עקב סגירת החשבון שלו.
חצרוני תבע את המכללה האקדמית עמק יזרעאל, שביקשה לפטרו, והמקרה הוכרע בפשרה.
באפריל 2014 זומן חצרוני לשימוע לפני פיטורים מאוניברסיטת אריאל על רקע התבטאויותיו, אך בית הדין לעבודה פסק כי לא ניתן לפטרו בהליך מנהלי ויש צורך בדיון בוועדת המשמעת של האוניברסיטה.
באוגוסט 2014 קיבל חצרוני הודעת פיטורים מהאוניברסיטה, וערער עליה בפני ועדת ערעורים.
האוניברסיטה טענה שהפיטורים הם על רקע התבטאויות פוגעניות נגד אוכלוסיות רבות וביניהן נשים.
לטענת האוניברסיטה, על פי דברי חצרוני "הנשים נאבקות נגד ניצול, הטרדה ואונס רק בשל היותן לא אטרקטיביות".
כמו כן זלזל במקצוע מדעי התקשורת אותו לימד וכינה אותו "מדעי הכלום".
ביוני פוטר חצרוני מהאוניברסיטה ללא הודעה מוקדמת ובתואנה להתנהגות בלתי הולמת, וכי גרם נזק לדירת הפקולטה בכך שהותיר את החלון פתוח.
בעקבות זאת, הודיע חצרוני על כוונתו לעזוב את האקדמיה מאחר שאין בה מקום לבעלי דעות הטרודוקסיות.
חצרוני מתגורר בכרמי יוסף לסירוגין מאז 1998. במאי 2015 עזב את ישראל ועבר להתגורר בקופנהגן שבדנמרק, לאחר מכן עבר לגור בסין, ולאחר מכן שב לביתו בכרמי יוסף.
בין השנים 2015–2017 ניהל זוגיות מורכבת ומתוקשרת עם עו"ד שירין נופי, ערבייה נוצרית ישראלית.
בשנים 2019–2021 ניהל מערכת יחסים עם נבסל סונגר בטורקיה.
חצרוני העיד על עצמו במספר ראיונות כי הוא מזדהה כאל-הורי וסולד מילדים.
אמיר וינטרוב (נולד ב-16 בספטמבר 1986) הוא טניסאי עבר ישראלי.
הישג השיא שלו הוא העפלה לסיבוב השני באליפות אוסטרליה הפתוחה.
וינטרוב היה חבר נבחרת גביע דייוויס של ישראל ובמסגרת זו זכה בכמה ניצחונות גדולים.
משמש כפרשן טניס בערוץ ספורט 5.
וינטרוב החל לשחק טניס בגיל שש, תחילה בעירו רחובות ולאחר מכן במרכז הטניס ביפו.
בנעוריו למד והתגורר במסגרת המרכז לטיפוח מחוננים בספורט במכון וינגייט בתנאי פנימייה, ובמקביל למד בחטיבת הביניים והתיכון "חוף השרון" בשפיים.
בכיתות י"א-י"ב עבר לאוסטריה ולמד באקדמיה לטניס של גונטר ברזניק, מאמנו של הטניסאי בוריס בקר.
בהמשך שירת בצה"ל במעמד ספורטאי מצטיין; במהלך תקופה זו המשיך להשתתף בתחרויות בינלאומיות.
בשנת 2006 זכה בתחרות פיוצ'ר ראשונה בסנגל.
בשנת 2007 החל להשתתף בתחרויות בסבב הצ'לנג'ר והגיע לגמר בתחרות באוזבקיסטן.
בנובמבר 2007 דורג וינטרוב במקום ה-316, שהיווה (בזמנו) את דירוג השיא שלו.
בשנים הבאות לא הצליח להתקדם בדירוג ובהמשך החליט לפרוש מטניס.
שלמה צורף שכנע אותו לחזור ווינטרוב שב למגרשים.
באליפות ישראל בטניס שנערכה בדצמבר 2009 העפיל וינטרוב לשלב הגמר, שבו הפסיד בשלוש מערכות לסלע.
באליפות ישראל בטניס שנערכה ברעננה בדצמבר 2010 זכה וינטרוב לאחר שניצח במשחק הגמר את סלע בתוצאה 6–7, 6–3, 6–7. בסוף 2010 שיפר את דירוג השיא שלו וסיים את השנה כשהוא מדורג 281 בעולם.
בינואר 2011 השתתף וינטרוב לראשונה במוקדמות טורניר גראנד סלאם, באליפות אוסטרליה הפתוחה, אך הודח בסיבוב הראשון של המוקדמות.
באותו חודש, הוחלט שישתתף בנבחרת גביע דייוויס של ישראל מול פולין בתור המחבט השני.
במשחק הראשון שלו בדייוויס בו ייצג את הנבחרת גבר וינטרוב על גרז'י יאנוביץ' בחמש מערכות.
בהמשך אותה שנה השתתף לראשונה במוקדמות טורניר בסבב ה-ATP.
וינטרוב השתתף גם במוקדמות וימבלדון אך הודח בסיבוב הראשון.
באוגוסט 2011 שיחק במוקדמות אליפות ארצות הברית הפתוחה והודח בסיבוב הראשון של המוקדמות על ידי המדורג שני במוקדמות פול קפדוויל בשלוש מערכות.
שבוע לאחר מכן, הגיע וינטרוב לגמר טורניר הצלנג'ר בבנגקוק, ונכנס לראשונה בקריירה ל-200 המדורגים הראשונים בעולם.
הישג השיא בקריירה של וינטרוב עד אז הושג ב-16 בספטמבר 2011 ביום הולדתו ה-25, כשניצח את מילוש ראוניץ' מקנדה (31 בעולם), בארבע מערכות 5–7, 5–7, 4–6, 1–6 במפגש גביע דייוויס בין ישראל לקנדה שנערך ברמת השרון.
במשחק החמישי והמכריע במפגש מול הקנדים הפסיד וינטרוב בשלוש מערכות לואסק פוספיסיל.
בשנת 2012 השתתף במוקדמות כל ארבעת הגרנד סלאמים, כאשר הוא מפסיד בסיבוב הראשון באוסטרליה, צרפת, ווימבלדון.
במוקדמות אליפות ארצות הברית הפתוחה העפיל לראשונה לסיבוב השני, בו הפסיד לרוברטו באוטיסטה-אגוט מספרד בשתי מערכות.
במהלך השנה הגיע שוב לגמר צ'לנג'ר באוזבקיסטן.
הישג זה העלה אותו לדירוג השיא בקריירה, כאשר במאי 2012 היה מדורג במקום ה-161 בעולם.
ביולי שיחק בליגת הטניס האמריקאית (WTT) שאינה חלק מהסבב ואינה מעניקה נקודות.
וינטרוב המשיך לשחק עבור ישראל בגביע דייוויס, והיה שותף לניצחון מול נבחרת פורטוגל לאחר שניצח במשחק היחידים.
במשחק גביע דייוויס נגד נבחרת יפן, שנערך ביפן בספטמבר 2012, זכה וינטרוב בשני ניצחונות, 0–3 על טאצומי איטו, המדורג 67 בעולם, ו-1–3 על גו סואדה המדורג 53 בעולם.
ניצחונות אלה הובילו את נבחרת ישראל לניצחון 2–3 במפגש והעלו אותה לבית העליון של גביע דייוויס.
באליפות ישראל שנערכה ברמת השרון זכה וינטרוב בתואר בפעם השנייה לאחר ניצחון במשחק הגמר על האלוף היוצא, דודי סלע, בשלוש מערכות, 6–4, 4–6, 3–6.
בתחילת 2013 הגיע להישג השיא שלו בגראנד סלאם, כאשר עבר את שלב המוקדמות באליפות אוסטרליה הפתוחה והעפיל להגרלה הראשית לאחר ניצחונות על המדורגים 144, 220 ו-179 בעולם.
בהמשך הטורניר ניצח אף את פאלה (96 בעולם) בשלוש מערכות: 6–7, 5–7, 2–6 והעפיל לסיבוב השני, בו הפסיד לפיליפ קולשרייבר המדורג 19 בעולם בשלוש מערכות: 6–2, 7–6, 6–4.
באותה שנה העפיל לראשונה בקריירה לסיבוב המוקדמות השני ברולאן גרוס, שם הפסיד לאחר קרב צמוד למדורג 5 במוקדמות אונגור הרומני, לאחר שזכה במערכה הראשונה 1–6, אך הפסיד בבאות 6–3, 6–4. כחודש לאחר מכן, העפיל לסיבוב המוקדמות השני גם בטורניר ווימבלדון, שם הפסיד לאחר משחק בן 3 מערכות.
הישג נוסף רשם בטורניר המאסטרס במונטריאול, כשניצח שני שחקני טופ 100 בסיבובי המוקדמות והעפיל להגרלה הראשית לראשונה בקריירה בטורניר ATP 1000, שם הפסיד לשחקן ספרדי 1–6, 7–6 (5).
כשבועיים לאחר מכן, העפיל לסיבוב המוקדמות השלישי והאחרון באליפות ארצות הברית הפתוחה.
בקיץ שיחק שוב ב-WTT עבור קבוצה מבוסטון.
בשנה זה השתתף יחד עם נבחרת ישראל במשחקי הבית העליון בגביע דייוויס.
במפגש מול צרפת הפסיד וינטרוב לז'ו-וילפריד צונגה בארבע מערכות.
במפגש על הישארות בבית העליון מול בלגיה ניצח בחמש מערכות את משחק היחידים שלו ביום הראשון והפסיד במשחק החמישי והמכריע.
וינטרוב פתח את שנת 2014 עם הופעה נוספת במוקדמות אליפות אוסטרליה והפסיד בסיבוב הראשון.
באפריל השתתף במפגש הדייוויס מול נבחרת סלובניה.
במשחק היחידים מול קבציץ' המדורג 121 בעולם נפצע וינטרוב אולם המשיך לשחק וניצח את המשחק.
בתחילה לא נראתה הפציעה כחמורה ווינטרוב המשיך להתחרות בכמה תחרויות צ'לנג'ר במזרח הרחוק בהם הגיע לשלושה רבעי גמר.
בתקופה זו החמירה הפציעה ולאחר שהשתתף במוקדמות הרולאן גארוס ווימבלדון (הפסיד בסיבוב הראשון בשניהם), סיים את העונה ועבר טיפולים וניתוח בניסיון לטפל בפציעה.
במרץ 2015 חזר להתחרות וזכה בכמה תחרויות פיוצ'ר בארץ.
לאחר שהחמיץ את אליפות אוסטרליה, השתתף במוקדמות שלושת הגרנד סלאמים הנותרים אולם לא הצליח לעבור את סיבוב המוקדמות הראשון.
בספטמבר הגיע בפעם הרביעית בקריירה לגמר תחרות צ'לנג'ר, אולם הפסיד גם הפעם בגמר.
בנוסף, השתתף במפגש הדייוויס מול סלובניה וניצח בחמש מערכות את משחק היחידים שלו.
התוצאות הטובות במהלך השנה הביאו אותו אל קרבת הדירוג בו היה לפני שנפצע (מקום ה-212 בעולם), וזאת לאחר שבמהלך העונה התדרדר עד המקום ה-625 בעולם.
באליפות אוסטרליה ניצח בסיבוב המוקדמות הראשון אולם הפסיד בסיבוב השני.
בפברואר הצליח לחזור לרשימת 200 הטניסאים הטובים בעולם ודורג במקום ה-192. השתתף גם במוקדמות הרולאן גארוס ווימבלדון והפסיד בסיבוב הראשון.
באליפות ארצות הברית הפתוחה הגיע לסיבוב המוקדמות השני.
במהלך השנה ניסה השתתף במוקדמות תחרויות בסבב ה-ATP ולראשונה הצליח להיכנס להגרלה הראשית.
בתחרות בניופורט הפסיד בסיבוב המוקדמות השני אך נכנס בכל זאת "כמפסיד בר-מזל" (Lucky Loser).
בסיבוב הראשון הפסיד בשלוש מערכות לסוגיטה היפני שדורג 107 בעולם.
בתחרות בלוס קאבוס במקסיקו עבר את שני סיבובי המוקדמות אך הפסיד בסיבוב הראשון.
וינטרוב סיים את השנה במקום 231 בעולם.
שנה זו הייתה השנה האחרונה בה השתתף בגביע דייוויס.
במרץ הפסיד במשחק היחידים מול הונגריה וישראל הפסידה 2–3. במפגש על ההישארות בבית האזורי 1 מול שוודיה ניצח את אליאס יאמר המדורג 158 בעולם בשלוש מערכות, כחלק מניצחון של ישראל במפגש 1–3.
בתחילת 2017 השתתף וינטרוב בתחרות צ'לנג'ר בבנגקוק והגיע לסיבוב השני.
משם המשיך למוקדמות אליפות אוסטרליה והפסיד בסיבוב הראשון.
וינטרוב היה אמור לשחק במפגש גביע הדייוויס מול פורטוגל, אולם נפצע במהלך ההכנות ולא שיחק במפגש.
הפציעה התבררה כקשה וזמן ההחלמה ממנה ארוך, והיא זו שסיימה באופן לא רשמי את הקריירה של וינטרוב, אם כי וינטרוב לא הודיע באופן רשמי על פרישה.
בשנת 2019 השתמש וינטרוב בדירוג המוגן המאפשר לו להיכנס למספר תחרויות עם הדירוג בו היה לפני הפציעה כדי לשחק במוקדמות הרולאן גארוס.
וינטרוב הפסיד בסיבוב המוקדמות הראשון.
מספר כלי תקשורת הביעו ביקורת על כך שהשתתף בתחרות לטענתם רק כדי לקבל את הפרס הכספי (7,000 אירו) על אף שלא היה מסוגל לשחק בצורה תחרותית.
בהמשך השנה השתמש בדירוג המוגן כדי לשחק במוקדמות בניופורט, בהגרלה הראשית בתחרות בוינסטון-סיילם (הפעם השלישית בקריירה בה שיחק בהגרלה ראשית בתחרות ATP), ובמוקדמות תחרות בסנקט-פטרסבורג.
בכולם הפסיד בקלות בסיבוב הראשון.
בתחילת 2020 השתתף במוקדמות אליפות אוסטרליה והפסיד בסיבוב הראשון, במה שהוגדר על ידו כמשחק האחרון בקריירה.
בסבב הזוגות זכה וינטרוב בשלוש תחרויות צ'לנג'ר: באפטוס ב-2008 (עם נועם אוקון), בסינגפור ב-2012, ובסין ב-2015 (יחד עם דודי סלע).
שלוש פעמים נוספות הפסיד במעמד הגמר.
בשיאו הגיע למקום ה-246 בעולם בזוגות, ב-25 בפברואר 2013.
וינטרוב ייצג את ישראל בגביע דייוויס במשך שש שנים בין השנים 2011-2016. בשנים אלו שימש כמחבט השני של הנבחרת והשתתף עימה במשחקי הבית העליון בשנת 2013.
מאזנו של וינטרוב בגביע דייוויס: 6–10, מתוכם שלושה ניצחונות על שחקנים במאיה הראשונה.
תוצאה תאריך טורניר יריב תוצאהסגן18 באוגוסט 2007 בוכרה, אוזבקיסטן דניס איסטומין6-3, 1-6, 4-6סגן3 בספטמבר 2011בנגקוק, תאילנד סדריק מרסל סטבה5-7, 1-6סגן20 במאי 2012פרגנה, אוזבקיסטן יוקי בהמברי3-6, 3-6סגן20 באוקטובר 2015נאנצ'אנג, סין פיטר גוג'ויצ'ק2-6, 1-6
אמיר כץ (נולד ב-15 ביולי 1970) הוא כדורסלן עבר ששיחק בין היתר בא.ס.
רמת השרון, הפועל חולון, בני הרצליה, הפועל אילת, מכבי ראשון לציון והפועל ירושלים.
גובהו 1.91 מטר והוא שיחק בתפקיד הקלע.
כץ גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב אך לא שיחק בקבוצת הבוגרים שלה.
את דרכו בליגה הבכירה הוא החל בעונת 1988/89 במכבי ראשון לציון במדיה שיחק 2 עונות.
אחד המשחקים הטובים שלו היה בשנת 1996 בקבוצת בני הרצליה כשקלע 53 נקודות (11 מ-15 לשתיים, 6 מ-8 לשלוש ו-13 מ--14 לעונשין) בהפסד הביתי (94 - 107) נגד פרטיזן בלגרד.
כץ, שכונה "הידית", נודע בזכות אחוזי קליעה מצוינים.
הוא אוחז בממוצע קריירה של כמעט 50 אחוזים לשלוש.
הוא הוביל את הליגה באחוזי קליעה מקו העונשין במשך ארבע עונות, בעונת 1995/96 הוביל את הליגה באחוזי קליעה לשלוש ובעונת 1998/99 היה לסגן מלך הסלים של הליגה עם ממוצע של 20.7 נקודות למשחק.
הישגו הקבוצתי הגדול ביותר של כץ הוא הזכייה בגביע המדינה עם בני הרצליה בעונת 1994/95.
בנבחרת ישראל רשם אמיר כץ 28 הופעות וקלע 156 נקודות.
כץ פרש בשנת 2000 אחרי פציעות מרובות כאשר שיחק במכבי ראשון לציון, שאליה עבר במהלך העונה מהפועל ירושלים.
במהלך 12 עונות בליגה רשם ממוצע של 17.2 נקודות למשחק וסך הכל של 4,128 נקודות במצטבר, מה שממקם אותו במקום ה-35 ברשימת קלעי כל הזמנים.
אחיינו הוא הכדורסלן רון ציפר.
לאחר פרישתו ממשחק הכדורסל, כץ עשה הסבה למשפטים.
כעורך דין תבע כץ את קבוצתו לשעבר הפועל ירושלים בטענה שלא שילמו לו ביטוח בריאות.
ב-17 באוקטובר 2006, ייצג כעורך דין את הקבוצה הליטאית ריטאס וילנה, שתבעה את מכבי תל אביב בטענה להפרת חוזהו של נבן ספאחיה.
אמיר כווית הוא האמיר העומד בראש אמירות כווית.
אמירי כווית משתייכים לבית סבאח שעלתה לשלטון בשנת 1752, כאשר לפניהם שלט באזור שבט בני ח'אלד (بني خالد).
האמיר הוא ראש המדינה, הוא נמצא מעל הרשות המחוקקת, הרשות השופטת והרשות המבצעת של הממשלה.
עד שנת 1961, ראשי המדינה היו שייח'ים.
בשנה זו הכריז על עצמו השייח' עבדאללה א-סאלם א-סבאח כאמיר.
דבר זה השתקף בחוקת כווית שהתקבלה ואושרה ב-11 בנובמבר 1962. על פי החוקה ראש המדינה הוא האמיר והוא זה אשר ממנה את ראש הממשלה ובסמכותו בין השאר לפזר את הפרלמנט ולמנות בכירים בצבא.
הירושה לכס המלכות של כווית מוגבלת לצאצאיו של מובארכ א-סבאח.
על האמיר המכהן למנות יורש עצר בתוך שנה מיום כניסתו לכס המלוכה; המינוי זקוק לאישור על ידי רוב חברי הפרלמנט של כווית, האספה הלאומית.
אם נסיך הכתר החדש לא מצליח לזכות באישור האספה הלאומית, האמיר מגיש שלושה בני משפחה זכאים לבדיקה, והאסיפה בוחרת אחד להיות נסיך הכתר.
האספה קובעת גם את משכורתו של האמיר.
נסיך הכתר צריך להיות חבר בכיר בבית סבאח.
תפקיד האמיר מתחלף באופן מסורתי בין שני הענפים העיקריים של בית סבאח, אל-אחמד ואל-סאלם.
ראש הממשלה ממונה על ידי האמיר, אולם מינויו של ראש הממשלה מחייב אישור מרוב חברי הפרלמנט של האספה הלאומית.
לאספה הלאומית הזכות החוקתית לאשר או לסרב למינוי אמיר על פי סעיף 4 לחוקת כווית.
כמו כן לפרלמנט הסמכות להדיח אמיר מתפקידו.
כך הוציא הפרלמנט את סעד אל-סבח מתפקידו בשנת 2006 עקב מחלתו.
ב-2009 הגדיר העיתונאי הישראלי ערן סגל את הפרמלט כ"החזק ביותר" מהפרלמנטים במזרח התיכון.
שכרו השנתי של האמיר נקבע על ידי האספה הלאומית והוא עומד על 50 מיליון דינר כוויתי.
אמיר זיו-אב (נולד בשנת 1949) הוא היו"ר של "זיו-אב טכנולוגיות בע"מ".
חבר הוועד המנהל של הטכניון ומרצה את הקורס אופטימיזציה לתארים מתקדמים בטכניון.
כיהן בתפקיד המדען הראשי של משרד התחבורה, התשתיות הלאומיות והבטיחות בדרכים.
אמיר זיו-אב הוא בעל תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב להנדסה בתחום האופטימיזציה.
בנושא גיבוש קונספטים טכנולוגים אופטימליים ואסטרטגיה טכנולוגית.
הממציא של 19 פטנטים בתחומי המכניקה, תעשיית הפלסטיק, הרכב, התעופה והמכשור הרפואי, והאחרון שבהם, פטנט שנועד לשפר את הבטיחות בשדות תעופה.
בשנות ה-70 כיהן כחבר המטה למלחמה בתאונות דרכים בראשות סגן השר גד יעקובי.
בשנים 1973–1976 היה בעל טור חודשי ב"מעריב" בנושאי תחבורה.
בשנים 1976–1983 לאחר לימודי ההנדסה חזר לשירות קבע בצה"ל כראש מדור תכנון מכני ביחידת יפת"ח, ולאחר מכן שימש כראש ענף פיתוח של חיל ההנדסה, כעוזר של האלוף ישראל טל בנושאי פיתוח טנק המרכבה, וכראש פרויקט בלשכת סגן הרמטכ"ל, האלוף יקותיאל אדם.
בשנים 1984–1987 שימש כמנהל הפיתוח האופטו-מכני וחבר ההנהלה המורחבת של "אופטרוטק" ("אורבוטק") ולאחר מכן כמנהל הפיתוח וחבר הנהלה של "כתר פלסטיק".
בתחילת שנות ה-90 ולאחר שהקים את חברת זיו-אב הנדסה שימש כיועץ בתחום תעשיית הפלסטיק לתעשיין סטף ורטהיימר.
בשנת 1998 מונה ליו"ר הדירקטוריון של חברת "צפריר מהנדסים", חברה ציבורית שעסקה בשירותי הנדסה.
בשנת 1999 היה מעורב בתכנון פשרה ב"פרשת המשחן".
פרויקט בו הועברו חלקים מטורבינות קיטור של "חברת החשמל", ממפעל התעשייה הצבאית ברמת השרון לתחנת הכוח באשקלון, שבגלל גודלם הצריך סגירה של כבישים והסרת עמודי תאורה.
התוכנית להובלתם בשבת גרמה לפרישת מפלגת יהדות התורה מממשלת אהוד ברק.
בשנים 2001–2003 יועץ לנשיא "Peek Traffic" העולמית, באותן שנים גם שימש כשופט נציג ציבור בבית הדין לעבודה.
בשנים 2005–2014 שימש כחבר הוועד המנהל של מכללת אפקה להנדסה.
(במקביל לחברות בחבר הנאמנים שנמשכת עד היום).
בשנים 2005–2010 שימש כחבר דירקטוריון חברת המו"פ של אוניברסיטת בר-אילן.
בשנים 2007-2016 שימש כחבר דירקטוריון החברה הממשלתית-ציבורית "עושות אשקלון"
בשנים 2011–2013 כיהן כמדען הראשי של משרד התחבורה, התשתיות הלאומיות והבטיחות בדרכים, וכן כיו"ר הוועדה הסטטוטורית בין-משרדית להתקני תנועה, בטיחות וניסויים ויו"ר ועדת ההיגוי לניהול ובקרת תנועה.
בשנת 2025 מונה ליו"ר ועדת הביקורת של הטכניון.
מפרסם מעת לעת מאמרי אורח ב"דה-מרקר" ו"גלובס" בנושאי חברה, כלכלה, תקציב הביטחון וחינוך.
בין השאר דוגל בתחבורה ציבורית בחינם, מאחר שהתועלת הכלכלית-חברתית שתצא מסבסוד מלא שלה הרבה יותר גבוהה מעלות הסבסוד.
זיו-אב חבר בחבר הנאמנים של לשכת המהנדסים.
בנוסף מונה כחבר "הוועדה לגיבוש טכנולוגיות מפציעות בעלות עדיפות לאומית לטווח של 10 שנים" במשרד החדשנות, המדע והטכנולוגיה.
זיו-אב נשוי ואב לשלושה ילדים.
אמיר חייק (נולד ב-3 במרץ 1964) הוא רואה חשבון וכלכלן ישראלי אשר כיהן כשגריר ישראל באיחוד האמירויות הערביות מאוקטובר 2021 ועד אוקטובר 2024.
שימש כנשיא התאחדות המלונות בישראל והיה יו"ר תאגיד המיחזור אל"ה.
שימש כמנכ"ל משרד התעשייה, המסחר והתעסוקה וכמנכ"ל התאחדות התעשיינים.
חייק נולד וגדל בפתח תקווה לאב רואה חשבון ואם מנהלת חשבונות.
למד אלקטרוניקה בבית הספר ולאחר מכן התגייס לצה"ל ושירת בחיל האוויר.
רואה חשבון וכלכלן בהשכלתו מאוניברסיטת תל אביב.
שימש במשך שש שנים (1995–2001) כמנכ"ל מכון היצוא, כאשר במהלך תפקידו הקים יחידה לתמיכה ביצואנים קטנים, יחידה לקידום מעורבות של חברות ישראליות בפרויקטים בינלאומיים ויחידה לקידום חברות סטארט אפ.
ב-2001 אישרה הממשלה את מינויו של חייק לתפקיד מנכ"ל משרד התמ"ת.
בשנים אלו הקים קרן לתמיכה בחברות סטארטאפ בתחילת דרכן וקרן לטיפול במפעלים תעשייה שנקלעו למצוקה.
לאחר פרישתו מהממשלה, שימש חייק בתפקידים בכירים בסקטור הפרטי וביניהם כנשיא טסקום וכמנכ"ל ונשיא אלקטרוניקס ליין 3000. כמו כן עמד בראש ועדה לבחינת תעריפי בזק ושוק התקשורת הנייח, שהוקמה על ידי שרי התקשורת והאוצר (ועדת חייק).
במאי 2011 מונה חייק לתפקיד מנכ"ל התאחדות התעשיינים על ידי נשיא ההתאחדות שרגא ברוש.
חייק הוביל את הקמת אגף המחקר, האגף למפעלים קטנים ובינוניים ואגף הרגולציה בהתאחדות התעשיינים.
כמו כן יזם את ועידת התעשייה.
חייק פרש מהתאחדות התעשיינים באוקטובר 2015.
במקביל שימש חייק כמנכ"ל נשיאות הארגונים העסקיים בישראל, מנכ"ל הקרן ההדדית של המעסיקים, יו"ר תמי"ר (תאגיד המחזור הישראלי) וכסגן-יו"ר מכון התקנים הישראלי.
החל משנת 2012 ועד 2016 שימש כפרשן כלכלי בתוכנית "לילה כלכלי" בערוץ 10.
במרץ 2017, נבחר לשמש כנשיא התאחדות המלונות בישראל.
בפברואר 2019, מונה לשמש גם כיו"ר תאגיד המיחזור אל"ה.
ביולי 2021, מונה חייק על-ידי שר החוץ, יאיר לפיד (ראש הממשלה החליפי באותה עת), לשמש כשגריר ישראל באיחוד האמירויות הערביות, במסגרת מכסת המינויים הפוליטיים במשרד החוץ.
ב-11 באוקטובר 2021 הגיש חייק את כתב אמנתו לתת-שר החוץ האמירתי, חאליד בולהול.
חייק מתגורר במושב עין ורד עם בת-זוגו יפעת, ואב לארבעה.
אמיר ראמז חמוד (נולד ב-1974) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה.
שימש כסגן מפקד אוגדה 162 וכמפקד עוצבת יפתח.
חמוד הוא דרוזי מהיישוב דלית אל-כרמל ולו ארבעה אחים, אמיר נשוי ולו שלושה ילדים וגר כיום בחיפה.
הוא החל את שירותו הצבאי בגדוד 53 של חטיבה 188. לאחר צמ"פ שירת כלוחם בפלוגה א' ולאחר קורס מפקדי טנקים שירת כמפקד טנק בפלוגה ב'.
עבר קורס קציני שריון, חזר לגדוד ושירת כמפקד מחלקה בצמ"פ וסגן מפקד בפלוגה מבצעית.
יצא לקורס מפקדי פלוגות ומונה לקצין המבצעים של גדוד 53 ולאחר מכן מונה למפקד פלוגת מקצועות, מפקד פלוגה ב' בגדוד 53 מפקד פלוגה מבצעית וסגן מפקד הגדוד.
הוא היה הדרוזי הראשון ששימש מפקד פלוגה וסגן מפקד גדוד בחיל השריון.
אמיר לקנר (נולד ב־21 באוקטובר 1987) הוא מוזיקאי, מלחין, מעבד ומנהל מוזיקלי ישראלי.
לקנר נולד בתל אביב לברוריה (בן־שימול), עורכת דין, ולאילן, אדריכל.
כילד השתתף בגרסה הישראלית של התוכנית "החברים של ברני", שם באחד הפרקים ניגן בצ'לו.
עם סיום לימודיו בבית הספר התיכון לאמנויות "תלמה ילין" (במגמת המוזיקה) שירת בצה"ל בלהקת חיל החינוך.