tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביגוד של גבר נחשב לא שלם בלי כובע, חלק מהכובעים נקראים "גובי" (gobi) ו"אבטי-אג'ה" (Abetí-ajá).
הם קיבלו את שמם מהדמיון לאוזניו המתנדנדות של הכלב.
הכובע יכול לכסות את האזניים במזג אוויר קר.
בעיתות החום ניתן להרים את החלק המכסה את האוזניים ולאוורר אותן.
הלבוש הנפוץ לנשים הואהאירו (Ìró) והבובה (Bùba).
נשים חובשות "גלה" (Gèlè), הכובע התואם כאשר הם לובשות את הבובה.
כמו שהכובע הנקרא "פילה" חשוב לגברים, כך הלבוש של הנשים אינו שלם בלי הגלה.
בנוסף לנשים יש "איבורון" (ìborùn) ו"איפלה" (Ìpèlé), חתיכות בד ארוכות אשר מתפרסות לאורך הגוף ולפעמים נקשרות מסביב למותניים.
בשונה מגברים, לנשים יש שני סוגים של הלבשה תחתונה, "טובי" ו"סימני".
הטובי הוא כמו מכנס מודרני בעל כיסים בו הנשים יכולות לשים את הפריטים החשובים להן.
סימני הוא מעין גופייה שהנשים לובשות מתחת לביגוד עליון.
ישנו מגוון רב של אביזרים, שרשראות, צמידים, טבעות אשר גברים ונשים עונדים לשם קישוט הגוף.
בדרך כלל הכהנים, אנשי הדת ואנשי המלוכה עונדים סוגים מסוימים של תכשיטים, אלו כוללים: אקון (Àkún), לגידיגבה (Lagidigba), איון (Iyun) וכדומה.
בין תכשיטי אנשי המלוכה ניתן למצוא את האירוקרה (Ìrùkèrè), שהוא זנב סוס מעובד אותו הם עונדים.
זנב הסוס יכול לשמש לדקורציה במקדשים, אבל לרוב הכהן הראשי לובש אותו כסמל לסמכות.
רוב הגברים מקצצים את השיער שלהם לעיתים תכופות.
אצל הנשים, לעומת זאת, השיער נחשב למקור גאווה.
הן מטפחות את השיער בשתי דרכים עיקריות: קליעת צמות, ושזירת שיער.
ישנם סוגים רבים של עיצוב שיער שהנשים בוחרות לעצמן.
באופן מסורתי, היורובה משתמשים בסימונים על הפנים אשר מוסיפים להם יופי, ומסמנים השתייכות לאזור מסוים.
הסימנים האלה נעשים בדרך כלל על הלחיים בעזרת סכינים בגיל ינקות.
הסימנים על הפנים כיום כבר כמעט שאינם נעשים.
היורובה מאמינים שפיתוח האומה בא ביחד יד ביד עם פיתוחן של הנשים והגברים, לכן אישיותו של אינדיבידואל צריכה להתפתח במטרה להגשים את אחריותו.
המערכת התאולוגית-דתית של היורובה נקראת אבורישה או אורישה-איפא.
דת זו נתפסת כחלק מהתשתית של דתות אפריקאיות רבות.
במסגרת אמונה זו, מקובל שאוריסאנלה (Orisa'nla), הידוע גם בשם אובאטאלה (Ọbatala), נבחר על ידי האל העליון אולודומאר (Olodumare) כדי ליצור קרקע מוצקה מהמים הקדמוניים.
"אלוהי הקשת" אוריסאנלה יצר את האדמה, הארץ, אותה יישבו בני האדם.
הדת בארצות יורובלנד שהתפרסה ומתפרסת על מערב ניגריה וחלקים מסוימים של טוגו ובנין, מבוססת על מסורות רבות ומגוונות.
למעשה אין הפרדה מוחלטת והמערכת האמונית שזורה בשירים, בסיפורים ההיסטוריים או מיתיים, ובשלל ההיבטים התרבותיים של חברת היורובה.
האוריסה (Orisha מאוית גם Orisa או Orixa)
מאפיין בולט באמונתם של בני היורובה הוא האוריסה, והוא ביטוי של אלוהות מסוימת, אליל או אווטאר במערכת הרוחנית והדתית.
האוריסה אוגון למשל הוא אל המתכת, המלחמה והניצחון (והאליל אוגון נחגג בפסטיבל לכבודו), שנגו (Shango) או ג'קוטה (Jakuta) הוא אלוהי הרעם, הברקים, האש והצדק, וביטויו הפיזי הוא של מלך המחזיק גרזן בעל שתי פיפיות ושולט על כוחה של האש.
האל אשו מבין כל שפה / לשון המדוברת על ידי האנושות, והוא גם השומר של פרשת דרכים.
לאשו יש שתי צורות אוואטריות שהן ביטויים של טבעו הכפול - אנרגיות חיוביות ושליליות; אשו לארואה, מורה ומורה של מורה, ואשו אביטה, צוהל, מרמה, רמיזה וערמומית, אורונמילה, האל של הידע האינסופי, הניחוש, החוכמה והעתיד, החושף את העבר, ונותן פתרון לבעיות ההווה והעתיד.
התייעצו בו באמצעות מערכת של איפא על ידי אורקל בשם באבאלאוס.
אולורון (Olorun) הוא אחד הביטויים של האל העליון של היורובה, הבעלים של השמים, והוא מזוהה עם השמש (המכונה OÜrùn בשפת יורובה).
האל העליון מתבטא גם בגופים אחרים: אלודומר (Olodumare) היוצר העליון ואולופין (- (Olofin שיוצר את הקשר שבין שמים וארץ.
אושומור (Oshumare) הוא האלוהים המתבטא בצורת קשת.
דת היורובה התפשטה ברחבי העולם והיא באה לידי ביטוי בפרקטיקות דתיות מגוונות כמו קנדומבלה בברזיל, סנטריה ולוקומי בקובה ובצפון אמריקה.
לפי ההיסטוריה שבעל פה, אודודוואה הוא אביהם הקדמון של היורובה ושל כל המלכים שלה.
מסופר שהוא הגיע מכיוון המזרח.
לאחר מותו של אודודוואה, ילדיו התפזרו מהעיר איפה (ifa), וכל אחד מהם ייסד ממלכה אחרת.
כך התגבשה הקונפדרציה של ממלכת יורובה.
לאחר הפיזור, התושבים המקוריים הקשו על השולטים, והיוו איום חמור על ההישרדותה של איפה.
אלה התגבשו כמורדים ופורעים תחת שלטונו של איפה.
הם באו לעיר בתחפושות מפחידות, שרפו בתים ובזזו את השווקים.
באותה עת הגיעה נסיכת יורובה מורמי (moremi) לזירה והייתה אמורה לשחק תפקיד משמעותי בשיתוק של הפורעים אך במחיר אישי, היא נאלצה לוותר על בנה היחיד אולורוגבו (oluorogbo).
הפרס על הפטריוטיות וחוסר האנוכיות שלה לא נקצר בזמן חייה אך לאחר שהיא נפטרה הוא הונצחה בפסטיבל אדי (edi) בו נחגג הישג זה בקרב צאצאי יורובה.
תרבות היורובה מורכבת מפילוסופיה תרבותית, דת וסיפורי עם.
הם חלק מהגדת האיפה-איפה (ifa-ife), הידועה כטרילוגיית ההשכלה ביורובה ובתפוצות.
תרבות היורובה היא עדות לשתי תקופות.
התקופה הראשונה היא חקר התהוות היקום וחקר היקום.
זו גם תקופה בתרבות שבעל פה אשר במהלכה אודודווה היה המלך, מביא האור, חלוץ פילוספיית יורובה וזה שבלט ביכולת הניבוי.
הוא היה שקוע בהרהורים על העולם הנראה והבלתי נראה, העלה זכרונות על חקר התהוות היקום וחקר יצירת היקום, הקדיש את זמנו לאמנות פילוסופית שיצרה אמנות טבעית אזרחית לפני ובזמן תקופת יורובלנד.
התקופה השנייה היא התקופה של שיח פילוסופי-מטאפיזי, והלידה של אמן הפילוסופיה המודרנית.
החל במאה ה-19, תעוזה אקדמית של הבישוף דר' אג'אי קרוטר (1807–1891) שהאמין כי מחשבה פילוסופית מקדימה לדת, אף על פי שהדת לעיתים קרובות הייתה במקום הראשון בתרבות היורובה, הפילוסופיה חשובה כיוון שמבטאת את המחשבה של האדם שבאופן מעשי מובילה את התודעה הרוחנית ליצירה ולפרקטיקה של הדת.
היום, הקהילות האקדמיות מתעניינות יותר בתרבות יורובה.
מחקרים נוספים נעשים על החשיבה התרבותית ביורובה ויותר ספרים בנושא נכתבים.
כעיקרון, היורובה הם אנשים דתיים מאוד באופן המסורתי, אך כיום הם מעט יותר פלורליסטיים בנושא הדת.
יורובה היא אחת הקבוצות האתניות המגוונות ביותר מבחינה דתית באפריקה.
ניתן למצוא סוגים שונים של זרמים בנצרות בקרב אנשי היורובה.
רבים אחרים הם מוסלמים, וכאלה המאמינים בדתות מסורתיות.
פרקטיקות דתיות של היורובה, כגון פסטיבל איו ופסטיבל אוסון-אוסוגבו, הם עדות להתעוררות הפופולריות של תרבות היורובה.
הם נתפסים במידה רבה על ידי חסידי הדתות המודרניות, במיוחד הנוצרים והמוסלמים, כאירועים תרבותיים ולא דתיים.
הם משתתפים בהם כאמצעי לחגוג את ההיסטוריה של עמם וכן להגביר את תעשיות התיירות בכלכלה המקומית שלהם.
היורובה היוותה כאחת הקבוצות הראשונות במערב אפריקה שהתנצרו בקנה מידה גדול.
הנצרות, ביחד עם הציוויליזציה המערבית, הגיעה לאדמת יורובה באמצע המאה ה-19 דרך האירופאים, שמשימתם המקורית הייתה מסחר.
המבקרים האירופאים הראשונים היו הפורטוגזים, הם ביקרו בממלכת ביני בשלהי המאה ה-16, בעוד שככל שהזמן התקדם הגיעו אירופאים אחרים כמו צרפתים, בריטים וגרמנים.
הבריטים והצרפתים היו המצליחים ביותר בחיפושם אחר מושבות (האירופאים האלו למעשה פיצלו את יורובה, כך שחלקם הגדול היה בניגריה הבריטית וחלקים קטנים היו בדהומיי הצרפתית, בנין הנוכחית וטוגולנד הגרמנית.
ממשלות מקומיות עודדו ארגונים ומסיונרים דתיים לבוא ולנצר את האפריקאים האנימיסטים.
הקתולים (הידועים ליורובה כאגודת איג'ו, ונקראו כך לאחר שהחזירו את העבדים הקודמים של יורובה מאמריקה הלטינית, שהיו בעיקרם קתוליים) החלו את המירוץ לניצור המקומיים.
לאחר מכן עשו זאת הפרוטסטנטים, ביניהם האגודה הכנסייתית מאנגליה, שהפכה למיסיון הנוצרי הכי גדול באזור.
המטבילים המיסיונריים בוון וקלארק התרכזו בצפון יורובה.
עם הצלחתם, קבוצות מאזורים אחרים - צבא הישע והנציבות האוונגליסטית של מערב אפריקה הפכו לפופולריים בקרב קבוצות כמו איבגומינה, וקבוצות נוצריות לא דתיות אחרות הצטרפו.
הקצב הגדל של התפשטות הנצרות הוביל למינוי של ילידים למסיונריים.
אף על פי כן, ההשפעה של הנצרות ביורובה לא הורגשה עד העשור הרביעי של המאה ה-19 - כאשר ילד יורובני שהיה עבד, סמואל אג'איי קרות'ר התנצר.
קרות'ר היה בלשן, שהידע שלו בספרות הפך לכלי חשוב ומכשיר להפצת הנצרות בארץ יורובה ומעבר אליה.
כיום, יש מספר כמרי יורובה וכנסיות המזוהות עם קהילות גדולות.
חלק מהנוצים מתגוררים במושבות שהוקמו על ידם דוגמת אייטורו.
האסלאם נכנס ליורובלנד מאות שנים לפני הנצרות ולפני שהאירופאים הראשונים דרכו ביורובה.
בני היורובה באו לראשונה במגע עם האסלאם במאה ה-14, כתוצאה ממסחר עם הקבוצה האתנית פולאני, שהייתה מצויה באימפריית מאלי בתקופת שלטונו של מנסא מוסא הראשון, מלך מאלי.
לפיכך, האסלאם מוכר ליורובה בתור הדת של אנשי מאלי (יורובה אימאלה).
למעשה, האסלאם נכח ביורובה בשלב מוקדם בהיסטוריה, כך ששיעור ניכר של עבדים בני יורובה שנלקח לאמריקה היה כבר מוסלמי.
כמה מהמוסלמים בני היורובה ביצעו בשלב מאוחר יותר את מרד מאלה שהיה מרד העבדים המשמעותי ביותר בברזיל.
ביום ראשון ברמדאן, בינואר 1835, בעיר סלבדור שבמדינת באהיה, קבוצה קטנה של עבדים ואנשים חופשיים, בהשראת מורים מוסלמים, קמה נגד הממשלה.
מוסלמים נקראו מאלה בתקופה זו, דבר הלקוח מתוך הביטוי יורובה אימאלה, שמשמעותו בני יורובה מוסלמים.
לדברי אל-אלורי, המסגד הראשון נבנה באויו-אילה / קטונגה בשנת 1550, אף על פי שלא היו אז מוסלמים בני יורובה.
המסגד שירת את הצרכים הרוחניים של מוסלמים זרים שחיו באזור אויו.
בהדרגה החל האסלאם להשיג דריסת רגל ביורובלנד, והמוסלמים החלו בבניית מסגדים בערים רבות, ועם הזמן, האסלאם התפשט לערים אחרות.
מספר גורמים תרמו לעליית האסלאם ביורובה עד אמצע המאה ה-19. לפני נפילת אימפריית אויו, היו כמה עיירות סביבה עם קהילות מוסלמיות גדולות, אך כאשר אויו נהרסה, המוסלמים הללו, יורובה ומהגרים, עברו ליישובים ולכפרים החדשים והפכו לתומכי האסלאם.
בנוסף, הייתה הגירה המונית לתוך יורובה.
רבים מהמהגרים היו מוסלמים שהציגו את האסלאם למארחיהם.
הדת נתפסה כמתאימה יותר למבנה החברתי של היורובה, משום שהיא אפשרה פוליגמיה, שכבר הייתה קיימת בחברות אפריקאיות שונות.
האסלאם, כמו הנצרות גם מצא בסיס משותף עם הילידים.
ללא דיחוי החלו מלומדים אסלאמיים מקומיים להקים מרכזים קוראניים ללימוד לימודי ערבית ואסלאם, מאוחר יותר, בתי ספר קונבנציונליים לחינוך הוקמו כדי לחנך מומרים חדשים ולהפצת האסלאם.
כיום, היורובה מהווים את הקבוצה המוסלמית השנייה בגודלה בניגריה, אחרי אנשי האוסה (קבוצה אתנית) של המחוזות הצפוניים.
רוב בני היורובה המוסלמים הם מוסלמים סונים, ובנוסף, קיימות מספר קהילות קטנות של אחמדיה.
אולוסגון אובסנג'ו (נשיא ניגריה לשעבר)
סילבנוס אולימפיו-נשיא טוגו הראשון, נרצח בהפיכה
וולה סויינקה - מחזאי, סופר ומשורר, זוכה פרס נובל לספרות משנת 1986
האקים אולג'ואן (כדורסלן עבר אמריקאי-ניגרי)
קארים עבדול ג'אבר (כדורסלן עבר אמריקאי)
דויד אלאבה (כדורגלן אוסטרי, בן לאב ניגרי ממוצא יורובה ואם פיליפינית)
פלה קוטי (מוזיקאי ופעיל זכויות אדם)
סמואל אג'איי קרות'ר (בישוף ובלשן, שהסדיר את שפת היורובה הכתובה)
אדבאיו פאלטי (משורר, עיתונאי, סופר ושחקן)
אדבאיו אוגונלסי (עורך דין, בנקאי)
אדקונלה פאג'וי (שליט צבאי של מערב ניגריה בעבר)
אבו עבדאללה אדלאבו (הוגה מוסלמי)
אדוואלה אקינואויה-אגבאג'ה - שחקן ודוגמן בריטי
יורוליג בסקטבול בע"מ היא חברה פרטית שמפעילה את שני המפעלים הבכירים בכדורסל הגברים המקצועי באירופה, היורוליג - המפעל הבכיר ביבשת, ואת היורוקאפ - המפעל השני בחשיבותו.
החברה מארגנת את תחרות היורוליג משנת 2000, החל מעונת היורוליג הראשונה 2000/01. משנת 2002, החברה גם מארגנת את הפיינל פור של היורוליג.
היא גם מפקחת על דירוג הליגות האירופיות בכדורסל, ועל טורניר הדור הבא של היורוליג בכדורסל.
משרדיה הראשיים ממוקמים בברצלונה, קטלוניה, ספרד.
יורוליג נכסים מסחריים היא חברה בע"מ, שבסיסה בלוקסמבורג.
היא מנוהלת על פי כללים והחלטות של גופים הנשלטים על ידי המועדונים המשתתפים ביורוליג ומספר ליגות אחרות.
האספה הכללית היא גוף הייצוג והמנהל של ECA.
באספה נפגשים בעלי המניות של ECA עם המועדונים הקשורים לחברה.
האספה אחראית לפיקוח על נושאים הקשורים ביורוליג ולאישור חוקי העזר, כמפורט בכללי הרישוי של מועדוני היורוליג.
בנוסף, היא מבטיחה את התיאום בין המועדונים השונים, ויש לה סמכות לקבל החלטות ולהעניק תפקידים במועצת המנהלים של בעלי המניות.
מועצת המנהלים של בעלי המניות (הדירקטוריון) מורכבת מהחברים הבאים, שנבחרו על ידי האספה הכללית, לתקופה של שלוש שנים:
13 נציגים של המועדונים המשתתפים ביורוליג מדי שנה: אנאדולו אפס, באיירן מינכן, בסקוניה, צסק"א מוסקבה, ברצלונה, פנרבחצ'ה, מכבי תל אביב, אולימפיה מילאנו, אולימפיאקוס, פנאתינייקוס, ריאל מדריד, ז'לגיריס קובנה, ווילרבאן.
המנכ"ל, שמכהן כיו"ר הדירקטוריון, ולא זכות הצבעה רק במקרה של שוויון קולות.
יורוליג נכסים היא חברה בעירבון מוגבל, הנשלטת על ידי ECA.
היא אחראית על ניהול וארגון תחרויות היורוליג והיורוקאפ, וכן לעסוק בקידום ופיתוח של הפעילות המסחרית הקשורה לתחרויות אלה, בהתאם לקבוע בתקנון.
EP מינתה את החברה יורוליג בידור ושירותים , הנשלטת על ידי ECA, כגוף האחראי על הניהול והארגון של תחרויות היורוליג והיורוקאפ, בהתאם למה שנקבע בתקנון.
חברה זו חייבת לציית לתקנות היורוליג ולכל שינויים, תיקונים או הגבלות עתידיות בכל עת שהגופים המוסמכים יאשרו אותם.
יורוליג מיזמים היא חברה בעירבון מוגבל, המאוגדת על ידי EP וחברת IMG על פי הסכם המיזם המשותף שנחתם בין שני הצדדים, במטרה להגדיל את המעמד, המודעות והערך הכלכלי של היורוליג, היורוקאפ והמועדונים.
EP ו-IMG הסכימו על שיתוף פעולה ארוך טווח בניהול וארגון של קידום היורוליג והיורוקאפ באמצעות EV.
יורוניוז הוא שירות חדשות רב-לשוני שמשרדו הראשי בליון שבצרפת.
הוא נוסד ב-1993 ונועד לסקר את החדשות העולמיות מנקודת מבט פאן-אירופית.
ב-1992, בעקבות מלחמת המפרץ הראשונה, במהלכה רשת ה-CNN האמריקאית תפסה את המעמד של המקור העיקרי לחדשות 24 שעות ביממה, החליט איגוד השידור האירופי להקים את "יורוניוז" על מנת שלתושבי אירופה תינתן האפשרות לקבל מידע מנקודת מבט אירופית.
השידור הראשון שלו היה ב-1 בינואר 1993 מיליון.
אולפן נוסף הוקם בלונדון ב-1996. הארגון הוקם בידי קבוצה של עשרה משדרים ציבוריים באירופה:
RTVE, ספרד (בעל מניות לשעבר)
TMC, מונקו (בעל מניות לשעבר)
ב-1997 רכשה רשת החדשות האירופית ITN נתח של 49% ממניות החברה תמורת 5.1 מיליון לירות שטרלינג מאלקטל-לוסנט.
היא סיפקה את התוכן של הערוץ עד 2003, עת מכרה את החזקותיה ביורוניוז כחלק ממטרתה לייעל את הפעילות ולעסוק באיסוף חדשות ולא בניהול ערוצים.
שידורי הרשת עברו מאנלוגיים בלבד לדיגיטליים בעיקר בשנת 1999. באותה שנה נוספו שידורים בפורטוגזית.
ב-6 בפברואר 2006 השידור הציבורי האוקראיני NTU רכש אחוז אחד מהחברה.
ב-27 במאי 2008 השידור הציבורי הספרדי RTVE החליט לעזוב את יורוניוז על מנת לקדם את הערוץ הבינלאומי TVE Internacional.
בחודש פברואר 2009 המשדר הציבורי הטורקי TRT הפך לבעל מניות בערוץ, והצטרף למועצת הפיקוח שלו.
הוא רכש 15.7% ממניות הערוץ והפך לשותף הרביעי בגודלו ברשת.
+שפהתאריך תחילת השידוריםתאריך סיום שידוריםאנגלית1 בינואר 1993צרפתית1 בינואר 1993איטלקית1 בינואר 1993ספרדית1 בינואר 1993גרמנית1 בינואר 1993פורטוגזיתנובמבר 1999רוסיתספטמבר 2001ערבית12 ביולי 20082017טורקית30 בינואר 2010פרסית27 באוקטובר 2010אוקראינית24 באוגוסט 2011מאי 2017יוונית18 בדצמבר 2012הונגרית30 במאי 2013
רכישה על ידי נגיב סאוויריס
בפברואר 2015 אישר דירקטוריון החברה את הצעתו של איש העסקים המצרי, נגיב סאוויריס, לרכוש 53% מהערוץ.
העסקה העלתה מספר שאלות בדבר עצמאותה העתידית של הרשת.
בדצמבר 2021, הוא מכר את מניותיו.
אלפק קפיטל הפורטוגזית רכשה 88% מהערוץ.
ב-20 באפריל 2016 חברת הבת של יורוניוז השיקה גרסה אפריקאית לשירות החדשות שנקראה Africanews שמשדרת בצרפתית ואנגלית.
במהלך נובמבר 2016 מועצת המנהלים של הערוץ הייתה בשיחות עם NBC יוניברסל, חברת האם של NBC על "שותפות אסטרטגית".
NBCU תרכוש 15%-30% מהבעלות ברשת יורוניוז, תתרום לתוכן של יורוניוז ותאפשר את הרחבת הפעילות של NBC News באירופה.
קבוצת NBCUniversal News רכשה 25% ממניות יורוניוז בפברואר 2017 תמורת 30 מיליון דולר.
הערוץ זמין ב-428 מיליון משקי בית ב-156 מדינות ברחבי העולם.
הוא זמין ביותר מ-170 מיליון משקי בית באירופה באמצעות הכבלים, הלוויין והשידור היבשתי.
הוא גם החל להיות זמין בפלטפורמות המדיה החדשות כגון IPTV.
בשנת 2012, MTIS, הרשת הגדולה בבלארוס הפסיקה לשדר את הערוץ מסיבות לא ידועות.
בספטמבר 2016 הערוץ ירד מרשימת הערוצים של Freesat בהחלטה של סאוויריס.
שידורי HD החלו ב-2 בנובמבר 2016.
יורוניוז משדרת בעיקר מהמטה שלה בליון, אך גם יש לה מספר משרדים למטרות עריכה או שיווק באתונה, בריסל, בודפשט, דוחא, דובאי, איסטנבול, לונדון, פריז ו-וושינגטון.
יורוליג נשים (EuroLeague Women) הוא הטורניר הגבוה ביותר לכדורסל מקצועני למועדוני כדורסל נשים באירופה.
בניגוד ליורוליג לגברים, התחרות כולה מאורגנת על ידי פיב"א אירופה.
אוייסטיין אארסת' (בנורווגית: Øystein Aarseth; 22 במרץ 1968 – 10 באוגוסט 1993) היה גיטריסט ומוזיקאי נורווגי שנודע בשם הבמה יורונימוס.
יורונימוס היה "שטניסט" מוצהר והיה ידוע בשל אמירות מיזנתרופיות.
הוא הציג את עצמו כמי שמנהיג קבוצה מיליטנטית בעלת מאפייני כת בשם "המעגל הפנימי של בלאק מטאל".
יורונימוס נרצח באוגוסט 1993 על ידי באסיסט להקת מייהם באותו הזמן, וארג ויקרנס, מקים להקת בורזום.
אארסת ייסד את מייהם ב-1984 עם הבסיסט ניורובוצ'ר (יורן סטוברוד) והמתופף קייטיל מנהיים.
באותה תקופה שם הבמה של אארסת היה "דיסטרקטור", אולם הוא החליף אותו לאחר ל"יורונימוס", אליו הוא הגיע משמו של שד מהמיתולוגיה היוונית שלהקת הבלאק מטאל Hellhammer השתמשה גם כן ככותרת לאחד השירים שלה.
ב-10 באוגוסט 1993 נרצח יורונימוס על ידי וארג ויקרנס (באסיסט הלהקה באותה התקופה, והאיש שמאחורי הפרויקט בורזום), על ידי דקירות מרובות עם סכין.
וארג הגיע לביתו של יורונימוס באוסלו, וקטטה התפתחה בין השניים.
וארג טען שהוא רצח את יורונימוס כהגנה עצמית, מפני שנודע לו שיורונימוס התכוון לענות אותו.
יורומיקס הוא אתר חדשות אירוויזיון הגדול ביותר בישראל בשפה העברית, הפועל ללא מטרת רווח.
האתר נוסד בשנת 2001 בידי אבי זייקנר תחת השם fly.to/euromix ונסגר לאחר כשנתיים של פעילות.
האתר נפתח מחדש בשנת 2018 ופועל עד היום תחת שמו החדש.
מאחורי אתר האינטרנט עומדים מספר כתבים אשר מפרסמים באופן שותף חדשות, עדכונים, הימורים וסטטיסטיקות לגבי תחרויות האירוויזיון.
מאז ועד היום משמש מייסד האתר, אבי זייקנר, כעורך הראשי.
כאשר נפתח האתר בשנת 2001, עסק האתר בעדכון חדשות בכל הקשור לאירוויזיון בישראל ובאירופה, האתר פעל במשך כשנתיים בהם סיקר שתי תחרויות אירוויזיון ולאחר מכן נסגר.
האתר נפתח מחדש לאחר זכייתה של נטע ברזילי, נציגת ישראל באירוויזיון 2018 ופועל עד היום.
ב-2018 נפתח ערוץ יוטיוב רשמי לאתר האינטרנט ובו מפורסמות כתבות מצולמות, ביקורות וסרטוני מידע.
כיום, לערוץ היוטיוב יש נכון ל-2025, 14.5 אלף רשומים.
בשנת 2019 נפתח עמוד האינסטגרם של האתר, המופעל על ידי הכתבים, נכון ל-2025 יש לעמוד יש כ-12.7 אלף עוקבים.
בשנת 2021 נפתח עמוד הטוויטר הרשמי של האתר.
בשנת 2022 נפתח עמוד הטיקטוק של האתר.
במרוצת השנים הצטרפו כתבים מתנדבים לאתר, וכיום האתר מופעל בידי כ-20 כתבים.
לצד העורך הראשי, אבי, מתפקדים עוד חמישה עורכים שעוזרים בתפעול האתר השוטף ובהבאת תוכן.
מדי שנה מקיים האתר את "המצעד הישראלי של שירי האירוויזיון והקדם אירוויזיון" באזור חודש ספטמבר, בו קוראי האתר מצביעים בין כל שירי האירוויזיון וקדמי האירוויזיון הישראלים לשיר האהוב עליהם.
במהלך חג סוכות, מקיים האתר לייב בערוץ היוטיוב ובו הוא מפרסם את תוצאות המצעד.
מדי שנה, בשבוע האירוויזיון בו מתקיימים שני חצאי הגמר ואירוע הגמר, נשלחים מספר כתבים אל המדינה המארחת של התחרות, על מנת לסקר את התחרות משם.
החל מ-2022 משלחת מהאתר למדינה המארחת יוצאת באופן קבוע.
באירוויזיון 2025 בבזל נשלחו שמונה כתבים מהאתר לסקר את התחרות, ומספר שיא של חמישה מהם קיבלו הכרה מאיגוד השידור האירופי ואיתה גם גישה למרכז העיתונאים ולצפייה בחזרות לעיתונאים בלבד.
ב-26 בספטמבר 2022 פרסם האתר שבשנה החולפת פרסמו באתר כ-1,200 כתבות.
במהלך עונת האירוויזיון של 2025, נכתבו באתר כ-1,900 כתבות.
במהלך העונה קיבל האתר כ-4 מיליון צפיות מ-1.33 מיליון משתמשים שונים.
יורוסאטורי (Eurosatory) היא התערוכה הבינלאומית הגדולה בעולם של תעשיית הנשק למערכות יבשה ואוויר-יבשה.
היא מתקיימת מדי שנתיים במרכז הירידים פארי-נור וילפאנט (Paris-Nord Villpinte), ליד פריז, צרפת.
הנוכחות וההשתתפות בתערוכה שמורות לאנשי מקצוע בלבד.
בתערוכה מוצגים מוצרים ממגוון רחב, החל מחומרי גלם ועד תת-מכלולים ומערכות שלמות, כולל: טנקים, כלי רכב משוריינים, משאיות, טילים ונשק קל.
משתתפים בה גם יצרנים של מערכות תקשורת, מדים, שירותים לוגיסטיים, סימולציה, רפואה מבצעית ומענה לאסונות.
אבטחה הייתה נושא מרכזי במהלך השנים האחרונות, עם פתרונות ניטור, התרעה ותגובות חירום, כמו גם אבטחה אזרחית עם נוכחות של כבאים, בין מוסדות אחרים.
התערוכה היא הגדולה מסוגה בעולם.
היא סגורה לקהל הרחב והכניסה היא רק לאנשי מקצוע: מציגים, מוסדות, פקידי ממשל, אנשי תעשייה, אנשי כוחות הביטחון ויחידות משטרה וחירום.
ישנם שני חלקים של התערוכה: פנים וחוץ הכולל אזור הדגמה חי, שהוקם כדי להדגים את השימוש במוצרים כגון: כלי רכב, רחפנים ואמצים טכניים.
הדגמות אלו נערכות פעמיים ביום ומושכות אליהן כ-1,000 מבקרים.
האירוע הראשון אורגן ב-1967, על ידי סוכנות הרכש הצבאית הצרפתית, במחנה סאטורי עם 30 מציגים.
בשנים הראשונות התערוכה נערכה במקביל ל.
ב-1990 עברה התערוכה להתקיים מדי שנתיים, בשנים זוגיים ולא במקביל לסלון האווירי.
שנת 1992 סימנה נקודת מפנה, כשהתערוכה הפכה כלל-אירופית, והועברה למרכז הירידים בלה בורז'ה.
ב-1994 הציגה ארצות הברית לראשונה, ורוב המשתתפים היו ממדינות נאט"ו.
היא הפכה בינלאומית לחלוטין בשנת 1996 כאשר יצרנים מהפדרציה הרוסית הצטרפו לתערוכה.
בשנת 2000 שונה שמה של התערוכה ל"יורוסאטורי - תערוכת ההגנה היבשתית והאווירית הבינלאומית".
משנת 2002 ואילך התערוכה נערכה במרכז הירידים פארי-נור וילפאנט .
בתערוכת 2006 השתתפו 1,083 מציגים ו-48,000 משתתפים, 50% מהם היו בינלאומיים, לפי האתר הרשמי.
על פי אותו מקור, הגיעו לאירוע 110 משלחות רשמיות מ-71 מדינות, בהן 450 אח"מים ו-24 שרים.
בשנת 2010 הושם דגש על רפואה מבצעית, UASs ורובוטים קרקעיים.
תערוכת 2012 הוקדשה ל"הגנה וביטחון יבשתי".
היא שמה דגש על הגנת סייבר.
היו 57,024 מבקרים מקצועיים מ-140 מדינות, 212 משלחות רשמיות עם 821 צירים ו-723 עיתונאים מכל רחבי העולם.
בשנת 2018 כללה התערוכה מספר חידושים: פתיחת אולם תצוגה שלישי, Eurosatory LAB המציג 65 סטארט-אפים צרפתיים וזרים, נוכחות של מוסדות בהפגנות החיות (GIGN, צבא צרפת, Prefecture de Police inter-services ועוד), ויום קריירה.
לאחר הפסקה של ארבע שנים עקב מגפת הקורונה, התקיימה התערוכה בשנת 2022 בתאריכים 13–17 ביוני 2022. היא הייתה חשובה, בהקשר מלחמת אוקראינה–רוסיה, בשערי אירופה.
באירוע השתתפו והשתתפו 1,743 חברות וכ-62,000 אנשי מקצוע, 250 משלחות מ-96 מדינות, מנהלים, מקבלי החלטות ציבוריים ופרטיים.
לראשונה, נשיא צרפת, עמנואל מקרון, פתח את התערוכה.
מאז 1998 משתתפות חברות ביטחוניות ישראליות בקביעות ביורוסאטורי.
בשנה זו הציגה התעשייה הצבאית (תע"ש) גרסת השבחה של טנקי M60 פטון המיועדת לייצוא, שאחר כך קיבלה את השם "סברה", בתוכנית השבחה עבור חיל השריון הטורקי.
בתערוכת 2000 השתתפו בתערוכה מנכ"ל התעשייה האווירית, משה קרת ונשיא חברת אלביט מערכות, יוסף אקרמן.
אלביט הציגה מערכות בקרת אש, ראיית לילה, לייזר ומיזוג אוויר, שהיא מייצרת עבור טנק המרכבה.
אלביט הציגה גם את המטוס ללא טייס "הרמס 450", שנמכר לבריטניה באותה עת תחת השם "ווטשקיפר".
בנוסף החליט משרד הביטחון להעביר לצרפת טנק מרכבה אמיתי, שהוצג בתערוכה לצורכי תדמית אף שלא הוצע למכירה למדינות זרות.
בתערוכת 2002 הביתן הישראלי השתרע על פני 864 מ"ר, בנוסף לביתן שהקים משרד הביטחון בשטח של 620 מ"ר.
את ישראל ייצגה משלחת של 30 איש ממשרד הביטחון.
באותה שנה שוב הוצג טנק מרכבה שהועבר לצרפת לצורך התערוכה.
בתערוכת 2006 הציגו 26 חברות ביטחוניות מישראל.
בתערוכת 2012 הציגו 26 חברות ביטחוניות מישראל.
בתערוכת 2018 הציגו 52 חברות ביטחוניות מישראל.
בתערוכת 2022 הציגו 56 חברות ביטחוניות מישראל, כולל 15 חברות טכנולוגיה קטנות שהציגו במשותף בביתן של אגף סיב"ט במשרד הביטחון.
ביטול השתתפותן של חברות ישראליות
ב-31 במאי 2024 הודיעה ממשלת צרפת כי ביטלה את השתתפותן של חברות ישראליות בתערוכה, עקב פעולת צה"ל ברפיח במלחמת חרבות ברזל.
בתערוכה היו אמורות להשתתף 74 חברות ביטחוניות מישראל.
חברות ישראליות גדולות ניסו בכל זאת להציג בתערוכה, דרך חברות בנות אירופיות ואסייתיות שלהן; אך ארגונים פרו-פלסטיניים וכאלו המתנגדים להפצת נשק עתרו לבית המשפט בפריז, בטענה שאין די בביטול הביתן הישראלי כדי ליישם את ההחלטה הממשלתית על איסור השתתפותן של חברות ישראליות בתערוכה.
בית המשפט קיבל את העתירה ב-14 ביוני 2024, שלושה ימים לפני פתיחת התערוכה, והורה למנוע כניסה "מכל מי שעשוי לשמש כמתווכים של חברות מישראל".
לאחר ערעור, ב-18 ביוני 2024 ביטל בית המשפט בצרפת את האיסור על ההשתתפות של ישראלים בתערוכה, בטענה כי היא מהווה "אפליה אסורה".
יורודיסקו הוא ז'אנר של מוזיקת דאנס אלקטרונית שהתפתח מדיסקו באמצע שנות ה-70, המשלב אלמנטים של יורופופ ורוק בצליל אלקטרוני.
הז'אנר התפתח כאשר מפיקים ומוזיקאים אירופאים, במיוחד ג'ורג'ו מורודר, מארק סרון ופרנק פאריאן, התאימו מוזיקת דיסקו אמריקאית על ידי שילוב השפעות פופ אירופאיות וטכנולוגיות מוזיקליות חדשות עדכניות, כגון סינתיסייזרים ותופים אלקטרוניים.
יצירות רבות של יורודיסקו כוללות מילים המושרות באנגלית, על אף שלעיתים קרובות הזמרים חולקים שפת אם שונה.
בנוסף, הז'אנר נחשב לאחד המוקדמים ביותר של מוזיקת דאנס אלקטרונית.
כמו כן, הוא גרם להתפתחות ז'אנרים מאוחרים יותר של מוזיקה אלקטרונית כגון האוס, יורודאנס וטכנו.
נגזרות של יורודיסקו כוללות בדרך כלל את היורודאנס, כאשר תת-הז'אנרים הבולטים הם ספייס דיסקו של סוף שנות ה-70 והאיטלו דיסקו של תחילת שנות ה-80. הפופולריות של הז'אנר ירדה לאחר 1986 בהעדפה לרוק אלקטרוני ו-Hi-NRG, עם חזרה מסוימת של האיטלו דיסקו בסוף שנות ה-90.
יורוביט הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקת דאנס שמקורה באירופה של שנות ה-1980. לז'אנר עצמו יש שתי גרסאות, האחת גרסה בריטית של דאנס-פופ איטלקי בהשפעת יורודיסקו, והשנייה היא גרסה המבוססת על איטלו דיסקו בהשפעת Hi-NRG.
על אף הפופולרית שלו בסוף המאה ה-20, ז'אנר זה לעיתים שווק בארצות הברית ובדרום-מזרח אסיה כ-Hi-NRG.
בין המוזיקאים הידועים שהשתמשו בז'אנר זה ניתן לציין את סטוק אייטקן ווטרמן, בננהרמה, Dead or Alive , ג'ייסון דונובן, סוניה, קיילי מינוג, סברינה סלרנו , ספאניה , בלטימורה ופט שופ בויז.
יורוהאוס הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקת דאנס, מוזיקת האוס, טכנו, יורוביט, יורודיסקו, רגאיי פיוז'ן ומוזיקת טראנס, שנוצר באירופה של תחילת שנות ה-1980. הז'אנר היה פופולרי בסוף שנות ה-1980 עד לאמצע שנות ה-2000.
הז'אנר, שצמח בסוף שנות ה-1980, התפתח במקביל ליורודאנס לאורך שנות ה-1990, שכן מוזיקאים רבים מהעשור השתמשו בשני הז'אנרים לסירוגין.
בשנות ה-2000, הפופולריות של הז'אנר ירדה לאחר הופעתו של הז'אנר יורוטראנס .
כמו כן, במהלך שנות ה-1990, יצירות יורודאנס נקראו יצירות יורוהאוס מחוץ לאירופה, אם כי יורוהאוס יותר קשור למוזיקת האוס וגראז' האוס, מאשר ל-Hi-NRG.
רוב מוזיקת היורוהאוס מאופיינת בהשפעה חזקה של מוזיקת דאנס-פופ מבוססת האוס (קצב של 4/4, ארבע על הרצפה ) בשילוב אלמנטים מוזיקליים מטכנו, יורוביט, יורודיסקו, רגאיי פיוז'ן וטראנס.
מאחר שז'אנר זה מבוסס על מוזיקת האוס, הטמפו שלו נע ב-120–135 פעימות לדקה, מעט נמוך לעומת היורודאנס.
כמו כן, ליצירות מז'אנר זה אין את הריפים האנרגטיים של יצירות יורודאנס.
כמו כן, יצירות יורוהאוס מלוות בדרך כלל בשירת סולו של פופ/R&B, והליריקה, שבדרך כלל נכתבת באנגלית, מתעסקת לעיתים קרובות באהבה, ריקודים ומסיבות.
יורוטאואר הוא גורד שחקים בעיר פרנקפורט שבגרמניה, המתנשא לגובה של 148 מטרים, וכולל כ-40 קומות.
המבנה ממוקם במרכז העיר, בסמוך לבית האופרה של פרנקפורט.
המגדל עוצב על ידי הארכיטקטים ריצ'רד הייל ויוהנס קראן ואויש לראשונה בשנת 1977 על ידי הבנק הגרמני (לשעבר) Bfg.
משנת 1995, המבנה אויש בידי המכון המוניטרי האירופי (EMI), עד שפורק בשנת 1988, עם הקמת הבנק המרכזי האירופי (ECB).
בשנה זו החל המבנה לשמש כמטה הבנק המרכזי האירופי עד ל-18 במרץ 2015, ומשמש את גוף הפיקוח הבנקאי האירופי, אשר צפוי גם הוא לעזוב את המגדל בסוף שנת 2025.
נכון לשנת 2025, כ-1400 עובדים של גוף הפיקוח הבנקאי האירופי עובדים בבניין.
יורוקופטר (החל מ-2014 איירבוס הליקופטרס) AS565 פנתר (Panther) הוא הגרסה הצבאית של היורוקופטר AS365 דופין (Dauphin), מסוק בינוני, דו-מנועי, רב תכליתי.
הפנתר מיועד לבצע מגוון משימות צבאיות, כולל תובלת סער, ניהול אש, לוחמה נגד צוללות, לוחמה נגד כוחות שטח, חיפוש והצלה ופינוי רפואי.
שמו בחיל האוויר הישראלי הוא עטלף.
חברת סוד אוויאסיון (שמוזגה ב-1970 לתאגיד איירוספסיאל) ייצרה במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 את המסוק הקל איירוספסיאל גאזל ואת המסוק איירוספסיאל SA 330 פומה, הכבד יותר.
לקראת סוף העשור זיהתה החברה צורך במסוק תובלה בינוני, שימלא את הנישה שבין הגאזל והפומה.
הדגם החדש נקרא SA 360C דופין, כאשר האותיות SA שבסימול המסוק הן שריד לחברת סוד אוויאסיון.
אב הטיפוס המריא לראשונה ב-2 ביוני 1972, וסופק ללקוחות בתחילת 1976. לדופין היה רוטור בעל ארבעה להבים, מנור זנב בתצורת פנסטרון, ומנוע אחד.
איירוספסיאל ניסתה לפתח דגם צבאי, SA 361H, אך צבא צרפת דחה את המסוק מכיוון שהיה בעל מנוע אחד ונחשב חלש מדי לצרכיו.
דחיית המסוק על ידי צבא צרפת הביאה את חברת איירוספסיאל לחשיבה מחודשת על המסוק, ולייצר דגם חדש שיהיה דו מנועי.
המסוק החדש, בעל שני מנועים, נקרא SA 365C2 דופין.
הדגם הבא, 365N, היה בעל שני מנועים חזקים יותר, וכן נוסף לו חרטום בולט שבו הותקן מכ"ם.
ב-1990, לאחר מספר גרסאות של דגם 365 (365N1 ו-365N2), שונה סימול המסוק ל-AS365. האיירוספסיאל דופין זכה להצלחה משמעותית, ומופעל במשימות שונות ומגוונות, ובהן מסוק מנהלים, שיטור אווירי, משימות סיוע רפואי ופינוי, חילוץ והצלה, ועוד.
מסוק הדופין היה בסיס לכמה גרסאות ייעודיות, ובהן HH/MH-65 דולפין, ששירת בעיקר במשמר החופים של ארצות הברית.
שני מסוקים מטיפוס זה שירתו גם בחיל הים הישראלי.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 החליטה איירוספסיאל לפתח גרסה צבאית ייעודית של המסוק, שיהיה מבוסס על דגם N של הדופין.
המסוק נועד למלא מגוון משימות, ובהן משימות תובלה כללית, לוחמה נגד טנקים, תובלת סער ופעולות ימיות.
אב הטיפוס של המסוק ביצע את טיסת הבכורה ב-28 בפברואר 1984, והדגם החדש סומל AS365M, ומאוחר יותר זכה גם לכינוי פנתר.
בסך הכל נבנו 3 אבות טיפוס.
איירוספסיאל החלה רשמית בייצור המסוק במאי 1986, על פי תחזית למכירת 400 מסוקים מדגם זה בטווח הארוך.
דגם הייצור ההתחלתי סומל AS365K, אך תוך זמן קצר שונה הסימול ל-AS565 פנתר.
המסוקים הראשונים שיוצרו הונעו על ידי שני מנועי טורבו ציר אריאל 1M1 מתוצרת טורבומקה.
החל מ-1995 הציעה חברת יורוקופטר מנועים חזקים יותר, מדגם טורבומקה אריאל 2C.
הAS565 פנתר הוא מסוק בינוני, דו-מנועי, רב משימתי.
למסוק יכולת לבצע מגוון משימות לסיוע לכוחות ימיים ויבשתיים, ובהם סיור ימי, חיפוש והצלה, פינוי נפגעים, תספוקת אנכית, פיקוח ומעקב, תובלת סער לכוחות מיוחדים, לוחמה נגד צוללות ולוחמה נגד יחידות שטח.
לפנתר שני מנועי טורבו-ציר טורבומקה אריאל, המניעים את הרוטור ואת רוטור הזנב, הבנוי בתצורת פנסטרון.
המסוק נוח לתמרון ויכול לעמוד בעומסי ג'י משמעותיים ולשמור על רמה גבוהה של יציבות.
בתצורת תובלת הסער יכול המסוק לשאת עד 10 לוחמים עם ציוד מלא, בנוסף לשני טייסי המסוק.
ניתן לשנות במהירות את התצורה ולהתאים את המסוק לנשיאת אלונקות, ציוד הצלה, ציוד רפואי, ועוד.
המסוק יכול לשאת מנוף חילוץ, מתלה מטען, זרקור, מצלמת אינפרא אדום צופה קדימה, ופרטי ציוד מגוונים רבים אחרים.
בחלק מהדגמים מותקן ממשק משתמש-מכונה מתקדם, קוקפיט זכוכית.
תכנון תא הטייס ומערכות האוויוניקה מספקים רמה גבוהה של אוטומציה שנועדה להקל את עומס העבודה על הטייסים.
תא הטייס תוכנן כך שניתן יהיה לשדרג את המערכות הקיימות ולהתקין חדשות, על פי הצורך.
בתצורת לוחמה נגד צוללות יכול המסוק לשאת סונאר פעיל ארוך טווח, סונאר טובל בעל יכולת לזהות צוללות עד לעומק של 500 מטרים.
על פי איירבוס הליקופטרס, המסוק יכול לפעול מסיפונים של יותר מ-100 סדרות של כלי שיט הנמצאים בשירות נאט"ו, ותואם להסכמי סטנדרטיזציה של הארגון.
ממדיו הקומפקטיים של המסוק מאפשרים להפעיל אותו גם מסיפוניהן של אוניות קטנות יחסית, כמו קורבטות.
כדי לסייע בנחיתה על אוניות וספינות בתנאי מזג אוויר קשים, מצוידים חלק מדגמי המסוק במערכת הרפון, מערכת הידראולית שבעזרתה מאובטח המסוק לסיפון.
מסוק הפנתר יכול לשאת סוגי חימוש שונים, על פי המשימה אליה יועד.
אפשרויות החימוש השונות כוללות פוד תותח 20 מ"מ, פוד רקטות 68 מ"מ, עד 8 טילי אוויר-אוויר מיסטרל (במקור טילי כתף נגד מטוסים, מותקנים במסוק כטילי אוויר-אוויר), ועד שמונה טילי
ניתן להתקין את הפודים השונים על נקודת תליית חימוש אוניברסלית.
כל סוגי החימוש הללו משולבים עם מערכת כינון אלקטרונית ועם מערכת טייס אוטומטי, המספקת לכוונת נתוני טיסה ומייצבת את המסוק בעת שחרור חימוש.
חתימת המכ"ם של המסוק מופחתת הודות לשימוש בחומרים מרוכבים בחלקים נרחבים של המסוק, וכן הודות לשימוש ברוטור זנב מסוג פנסטרון במקום רוטור זנב רגיל.
בנוסף, המסוק צבוע בצבעים בעלי חתימת אינפרא אדום נמוכה ועל צינורות הפליטה מותקנים אמצעים לצמצום חתימת החום של המנועים.
כדי להגדיל את שרידות המסוק מותקנים בו מכלי דלק נאטמים מעצמם וכן שריון על מושבי הטייסים.
זרוע האוויר של הצי הצרפתי קיבלה 15 מסוקי פנתר בין השנים 1993–1998, לפעולות ימיות.
החל מ-2008 הופעלו המסוקים מסיפוניהן של פריגטות צרפתיות שפעלו כנגד שוד ימי במפרץ עדן, כחלק ממבצע אטלנטה, מבצע כלל אירופי כנגד תופעת השוד הימי.
מסוקי הפנתר הופעלו במשימות לסיור ימי, פיקוח ותובלת סער, כמו תובלת כוחות מיוחדים לתקיפות והשבת צוותים ימיים שנלקחו כבני ערובה על ידי שודדי הים.
במאי 2009 הודיע הצי הצרפתי על תוכנית שדרוג אמצע חיים לצי מסוקי הפנתר.
עיקר השדרוג היה בתא הטייס, וכן נעשו שדרוגים בציוד ההגנתי וההתקפי של המסוק.
בין השיפורים שהוטמעו במסוק היו קוקפקיט זכוכית חדש, תואם לאמצעי ראיית לילה, חיישנים אלקטרו-אופטיים, מכשיר קשר חדש חסין לחסימות, דאטא לינק לתקשורת נתונים מדגם לינק 11 ומערכת הגנה עצמית מבוססת על מערכת דומה של מסוק היורקופטר טייגר.
ב-31 במאי 2011 קיבל הצי הצרפתי את המסוק המשודרג הראשון.
פיקוד התעופה של צבא ברזיל האחראי על הפעלת המסוקים של צבא ברזיל, קיבל את מסוק הפנתר הראשון שלו ב-1988. מסוקי הפנתר של ברזיל מיוצרים ברישיון בברזיל על ידי חברת הליברז (Helibras).
השדרוג אמור להאריך את משך השימוש של המסוק ב-25 שנים.
המסוקים המשודרגים הראשוני סופקו לצבא ברזיל במרץ 2014. בספטמבר 2014 הושלמה הערכה שנעשתה למסוק, ודווח על 98% זמינות של המסוק לאורך תקופת ההערכה.
המסקנות החיוביות פתחו את הדרך לביצוע תוכנית השדרוג במלואה.
במהלך מלחמת המפרץ תקפו מסוקי פנתר של הצי המלכותי הסעודי חמש סירות סיור עיראקיות בטילים נגד ספינות מסוג AS 15 TT.
בסך הכל ירו המסוקים הסעודיים 15 טילים.
חיל האוויר הישראלי הפעיל מסוקי פנתר, שזכו בישראל לכינוי עטלף, עבור משימות של חיל הים הישראלי.
המסוקים נרכשו מחברת בת של חברת איירוספסיאל הפועלת בארצות הברית, "אמריקן יורוקופטר", כדי שמדינת ישראל תוכל להשתמש בכספי הסיוע האמריקאי המחייבים רכש מארצות הברית.
הרכישה נעשתה בתיווך חברת אדלטק, ובמהלכה עלה חשד לפרשת שוחד.
המסוקים הראשונים הגיעו לישראל ב-12 באוגוסט 1996 ונקלטו בטייסת 193 ("מגיני המערב").
בסך הכל נרכשו חמישה מסוקים, שהוטסו מארצות הברית במטוס מטען כשהם מפורקים בארגזים.
עלות המסוקים הייתה כ-9 מיליון דולר למסוק.
מסוקי ה"עטלף" נועדו להחליף את היורוקופטר HH-65 דולפין, שסבלו במהלך שירותם בטייסת מתקלות רבות.
בין השאר, הותקנו על המסוקים אמצעי הגנה שכללו משגרי מוץ ונורים ומערכת לוחמה אלקטרונית אך לעומת חילות ים אחרים אינו חמוש.
ב-1997 יצאו סופית מסוקי ה-HH-65A ("דולפין") משירות בחיל האוויר הישראלי.
כאמור, המסוקים הופעלו בשירות חיל הים הישראלי, וטייסת 193 פועלת בשיתוף פעולה הדוק עם שייטת ספינות הטילים.
המסוקים הופעלו מספינות סער 4.5 חוחית, סער 5 וסער 6 ויועדו לחילוץ, תצפית ואיכון מטרות.
צוות המסוק הורכב מקברניט, טייס משנה, שניהם אנשי צוות אוויר, וקצין סיוע מוסק (קס"מ), שהוא חובל.
בחלק מהמשימות מצטרף גם מכונאי מוטס.
בנוסף לאנשי הצוות יכול המסוק לשאת שלושה פצועים.
ב-3 בינואר 2022 התרסק מסוק עטלף מטייסת 193 שהיה במהלך טיסת אימון.
המסוק התרסק לתוך הים מול חופי חיפה.
קצין הסיור המוטס מחיל הים, הצליח לחלץ עצמו מהמסוק במצב קל.
שני טייסי חיל האוויר שהטיסו את המסוק, סא"ל ורס"ן , נהרגו.
באוגוסט 2025 הוצאו מסוקי עטלף משירות בחיל האוויר הישראלי.
אב טיפוס לדגם הצבאי, טס לראשונה ב-29 בפברואר 1984
גרסה ראשונה של מסוק הפנתר, מבוססת על גרסה AS365N2 של מסוק הדופין.
גרסת מסוק קרב, חימוש אפשרי כולל נשק אוויר-אוויר, בין השאר פוד תותח 20 מ"מ, רקטות, עד 8 טילי מיסטרל.
ניתן להתקין מנועי טורבומקה אריאל 1M1 או 2C
גרסת תקיפה של דגם N3 של מסוק הדופין
דגם ללוחמה נגד טנקים, עם כוונת מותקנת על תקרת המסוק וטילי נ"ט HOT.
דגם רב תכליתי למשימות ימיות, ובהן חילוץ והצלה (מצויד במנוף) וסיור ימי.
דגם ימי לחילוץ והצלה ותובלה, מבוסס על גרסה AS365N2 של מסוק הדופין.
מוצע עם סוגי חימוש שונים, בהם תותח 20 מ"מ מותקן בתא המסוק, טילים נגד אוניות מדגם AS 15 TT, טורפדו סימן 46 או ווייטהד A.244/S
גרסה לסיור ימי, מבוססת על גרסה AS365N2 של מסוק הדופין, עבור משמר החופים היווני
גרסה רב תכליתית ללוחמה נגד צוללות, מצויד בסונאר או במגלה אנומליות מגנטית (Magnetic anomaly detector, MAD).
מיועד גם למשימות חילוץ והצלה ולמשימות סיור.
גרסה לסיור ולוחמה נגד צוללות מבוססת על גרסה AS365N2 של מסוק הדופין
דגם צבאי לא חמוש לתובלה כללית, סיור, וחילוץ והצלה.
מוצע עם מנועי טורבוקמקה אריאל 1M1 או 2C
דגם על בסיס גרסה N3 של מסוק הדופין.
הנעה - שני מנועי טורבומקה אריאל 2C, עם בקרת מנוע אלקטרונית.
נועד בעיקר לתובלת 8 עד 10 לוחמים עם ציוד מלא, פינוי נפגעים וסיוע לוגיסטי
גרסה לחילוץ והצלה עבור הצי המלכותי הסעודי
דגם MB משופר עם מטען ייעודי מוגדל, רוטור ראשי ומנור זנב מתקפלים, מנועי אריאל 2N ומערכות אוויוניקה חדשות.
פותח בתחילה עבור הצי המקסיקני
דגם שהוצע לצבא ארצות הברית, כמסוק תובלה קל במקום הבל UH-1 אירוקוי (יואי) עם שני מנועים מדגם LHTEC T800. ביצע טיסות ניסוי בלבד
מבוסס על דגם AA, מיוצר ברישיון על ידי חברת הליברז (Helibras), חברת בת של איירבוס הליקופטרס, עבור צבא ברזיל
מיוצר ברישיון בסין עבור צבא השחרור העממי תוצרת סין.
משקל המראה מקסימלי: 4,300 ק"ג
הנעה: 2 × מנוע טורבומקה טורבו-ציר אריאל 2C 852 כוח סוס כל אחד
טילים נגד טנקים AS 15 TT
טורפדו סימן 46 או וויטהד A.244/S נגד צוללות
סופר פומה (AS332 Super Puma), הוא מסוק תובלה מתוצרת חברת יורוקופטר הצרפתית־גרמנית.
המסוק נבנה במקור על ידי חברת איירוספסיאל הצרפתית כדגם משופר של מסוק האיירוספסיאל SA 330 פומה, וטס לראשונה ב־13 בספטמבר 1978.
המסוק נמכר לעשרות צבאות בכל העולם, בעיקר באירופה ובמזרח התיכון, ולכ־1,000 חברות אזרחיות.
המפעילה האזרחית העיקרית של המסוק היא חברת התעופה הקנדית CHC, שמפעילה 48 מסוקי סופר פומה.
יורוקאפ (או גביע יורו, באנגלית: EuroCup Basketball), בשמו הקודם נקרא גביע יול"ב, הוא טורניר כדורסל אירופי, המנוהל על ידי חברת יורוליג בסקטבול אשר הוקם בשנת 2002.
עם הקמת גביע יול"ב בשנת 2002 איחדה פיב"א אירופה את גביע ספורטה שהיה עד לשנה זו הטורניר השני בחשיבותו באירופה עם גביע קוראץ' לגביע הצ'מפיונס קאפ על מנת להתחרות עם היול"ב, גביע יול"ב הצליח לבסס את מעמדו כטורניר השני בחשיבותו באירופה כשהצליח לגייס מפיב"א קבוצות דרג שני יותר טובות.
בשנת 2008 הודיעו ארגוני יול"ב ופיב"א על שיתוף פעולה ביניהם הכולל שינוי שמות הגביעים בתחרויות שהפעילו, גביע היול"ב קיבל את השם יורוקאפ, וגביע פיב"א-יורוקאפ הפך לגביע היורוצ'לנג', הנחשב לשלישי בחשיבותו.
שתי קבוצות ישראליות זכו בגביע במהלך השנים, הפועל ירושלים בעונת 2003/2004 והפועל תל אביב בעונת 2024/2025.
בעונת 2003/2004 הפועל ירושלים זכתה בגביע לאחר שניצחה בגמר את ריאל מדריד.
הייתה זו הזכייה השנייה, באותה שנה, של קבוצה ישראלית בתואר אירופי בכדורסל, אחרי מכבי תל אביב.
בעונת 2024/2025 זכתה הפועל תל אביב בגביע, לאחר ניצחון בסדרת הגמר 0:2 על גראן קנריה.
החל מעונת 2016/17, עקב הקמת ליגת האלופות בכדורסל ומעבר של קבוצות מהיורוקאפ אליה, צומצם מספר המשתתפות במפעל ל-20 קבוצות.
הקבוצות משובצות בארבעה בתים, שמשוחקים בשיטת ליגה בת שמונה מחזורים.
ארבע הראשונות מתוך החמש שבכל בית מעפילות לשלב הטופ 16, שבו הן מחולקות מחדש לארבעה בתים - הפעם שתי הראשונות מתוך הארבע עולות בתום שישה מחזורים לרבע הגמר.
רבעי הגמר, חצאי הגמר והגמר נערכים בסדרות של הטוב משלושה משחקים.
הקבוצה שזוכה ביורוקאפ מקבלת כרטיס כניסה ליורוליג בעונה שלאחר מכן.
בעונת 2022/23 שונה מבנה הליגה לשני בתים שבכל אחד 10 קבוצות, כאשר 8 הקבוצות הראשונות בכל בית עולות בתום שלב הבתים לשמינית גמר.
כל שלבי הגמר בעונה זו נערכים בשיטת נוק-אאוט ולא בסדרות.
בעונת 2024/2025 הפורמט השתנה שוב כאשר הקבוצות מחולקות לשני בתים בני 10 קבוצות כ"א, ומכל בית מעפילות שש הקבוצות הראשונות.
שלבי שמינית ורבע הגמר נערכות בפורמט של משחק אחד, בביתה של הקבוצה שסיימה את שלב הבתים במיקום גבוה יותר.
הקבוצות המסיימות במקומות 3-6 בכל בית מעפילות לשלב שמינית הגמר בו נערכת הצלבה, כאשר המנצחות מעפילות לשלב רבע הגמר מול הקבוצות שסיימו במקומות הראשונים בבתיהן.
שלבי חצאי הגמר והגמר משוחקים בשיטת סדרת הטוב משלושה משחקים.
עם השנים התחלף שמו של המפעל.
זוהי רשימה של כל האלופות והסגניות של גביע יול"ב / יורוקאפ מפתיחת המפעל.
גביע היול"בעונהגמרמקומות שלישי ורביעיזוכהתוצאהסגניתמקום שלישיתוצאהמקום רביעי ולנסיה168–154
(90–78 / 78–76) קרקה נובו מסטו אסטודיאנטס מדריד ו חובנטוד בדאלונה הפועל ירושלים
| colspan="3" | אסטודיאנטס מדריד ו ז'לזניק בלגרד
| colspan="3" | המופארם ורשאץ ו ולנסיה
|דינמו מוסקבה73–60אריס סלוניקי המופארם ורשאץ ו הפועל ירושליםריאל מדריד
| colspan="3" | ז'לזניק בלגרד ו אוניקס קאזאן
| colspan="3" | המופארם ורשאץ ו בילבאו באסקט
| colspan="3" | בודיוולניק קייב ו ולנסיה
| colspan="3" | הכוכב האדום בלגרד ו ניז'ני נובגורוד
| colspan="3" | באנוויט ו אוניקס קאזאן
| colspan="3" | אקילה באסקט טרנטו ו גראן קנריה
| colspan="3" | הפועל ירושלים ו לוקומוטיב קובאן
| colspan="3" | באיירן מינכן ו פלקנסטרו רג'אנה
| colspan="3" | אנדורה ו אוניקס קאזאן
| colspan="8" |העונה בוטלה עקב מגפת הקורונה|-
| colspan="3" | גראן קנריה ו וירטוס בולוניה
| colspan="3" | אנדורה ו ולנסיה
|גראן קנריה71–67טורק טלקום חובנטוד בדאלונה ו פרומיתייפריז בסקטבול2–0
הנתונים בטבלה מכילים את הזכיות תחת השמות גביע יול"ב או יורוקאפ ולפי דגלי המדינות כיום:
יורופ (Europe – אירופה) היא להקת גלאם מטאל והארד רוק משוודיה.
יורופ נוסדה ב-1979 על ידי יואקים לארסן (כסולן וכקלידן) וג'ון נורום (כגיטריסט) בני ה-17 בסטוקהולם.
לשניים הצטרפו פיטר אולסון (כבסיסט) וטוני רינו (מתופף).
ההרכב קרא לעצמו "Force" וקלטת הדמו הראשונה שנשלחה לחברות תקליטים בשוודיה נדחתה בנימוק שחברי הלהקה אינם שרים בשוודית.
ב-1981 הוחלף הבסיסט פיטר אולסון על ידי ג'ון לוון, ולארסן אימץ את שם הבמה "ג'ואי טמפסט", על מנת להקל על דוברי אנגלית לבטא את שמו.
לדבריו, שם הבמה נלקח מהמחזה "הסערה" (The Tempest) של שייקספיר, האהוב עליו במיוחד.
לאחר כמה חודשים עזב גם ג'ון לוון את הלהקה וחבר לווירטואוז הגיטרה השוודי אינגווי מלמסטין בתקופת האלבום "Rising Force", אך חזר מיד ל-"FORCE" לאחר שלא הסתדר עם הגיטריסט השתלטן.
בשנת 1982 נכנסה הלהקה לתחרות להקות צעירות שנקראה "SM-ROCK".
לכבוד האירוע שינתה הלהקה את שמה ל-"EUROPE".
הלהקה גברה על 4000 להקות אחרות ודורגה במקום הראשון, שזיכה אותה בחוזה הפצה לאלבום ראשון.
טמפסט זכה בפרס "הסולן הטוב ביותר" וג'ון נורום כגיטריסט הטוב ביותר.
לאחר כמה חודשים הוקלט האלבום הראשון של אירופה, הופץ בשוודיה וביפן ונמכר היטב.
הלהיט הראשון של הלהקה-"Seven Doors Hotel", הגיע ל-10 הגדולים ביפן.
לאחר שנה, הוקלט האלבום השני של הלהקה שנקרא "Wings of Tomorrow".
מתוך האלבום יצא הלהיט "Open Your Heart" שגרם לחברת התקליטים CBS להתעניין בלהקה ולהציע לה חוזה.
הלהקה ידעה שמשהו חסר למוזיקה שלה וצירפה את מיק מיכאלי לעמדת הקלידים.
בהתחלה קלידים היו שימושיים רק להופעות אך אט אט הפך מיק להיות חבר קבוע בלהקה.
בעקבות היעדרויות חוזרות ונשנות מהחזרות והפגנת חוסר מוטיבציה מצידו, טוני רינו המתופף פוטר מהלהקה והוחלף באיאן הוגלן.
ב-1985 הקליטה הלהקה פסקול לסרט הקולנוע "On The Loose" ואף השתתפה בסרט.
בסוף שנת 1985 הצליח במקרה טמפסט לכתוב קטע לקלידים שנשמע לו קליט מאוד.
ואכן, לאחר סיום הכתיבה וההלחנה הוא קרא ליצירה "The Final Countdown".
באותו החודש נכנסה הלהקה לאולפן בפעם השלישית.
האלבום "The Final Countdown" יצא בשנת 1986 ושיר הנושא הפך מיד ללהיט בכל העולם והגיע למקום הראשון ב-26 ארצות.
הלהיט "Carrie" הגיע למקום 3 בארצות הברית.
בנובמבר 1986 החליט ג'ון נורום לעזוב את הלהקה לטובת קריירת סולו.
הגיטריסט המצליח קיי מרסלו התבקש להחליף את נורום ואכן בהמשך הוא נענה לבקשה זו.
הלהקה, בהרכבה החדש, יצאה לסיבוב הופעות מצליח שנמשך שנה.
בשנת 1988 יצא אלבום האולפן הרביעי של הלהקה שנקרא "Out of This World".
הלהקה יצאה לסיבוב הופעות נוסף עם שלוש להקות גלאם מטאל אמריקאיות: דף לפרד, בון ג'ובי ו-Skid Row.
בשנת 1991 יצא האלבום החמישי של הלהקה שנקרא "Prisoners in Paradise".
האלבום הופק בצורה יוצאת דופן והלהקה נשמעת בו טובה מאי פעם, אך האלבום זכה לתגובות פושרות עקב עליית הגראנג' שנעשה מאוד פופולרי באותה שנה וגרם לירידה בפופולריות של הגלאם מטאל.
הלהקה בכל זאת יצאה לסיבוב הופעות נוסף.
בין היתר הופיעה הלהקה ב-Tokyo Dome ביפן לצד מטאליקה ות'אנדר.
לאחר 10 שנים של כתיבה, הקלטה וחזרות החליטה הלהקה ב-1992 לפרק את החבילה.
הלהקה התפרקה רשמית בשנה זו.
מאז פירוק הלהקה, ג'ואי טמפסט וג'ון נורום הוציאו אלבומי סולו שלא בלטו במיוחד.
טמפסט המשיך להצליח בשוודיה כסולן, ג'ון נורום ניגן למשך תקופה מסוימת בלהקת ההבי מטאל האמריקאית דוקן.
לקראת סוף שנת 1999 וכניסתו של המילניום התבקשה הלהקה להתאחד לאירוע חד פעמי לכבוד המילניום החדש.
הלהקה עלתה על הבמה חמושה בשני הגיטריסטים של הלהקה, לאחר כמעט 8 שנים שלא התראו.
במהלך השנים שלאחר אותה הופעה חד פעמית, התרוצצו שמועות בדבר איחוד הלהקה.
השמועות קיבלו תוקף רשמי ב-2 באוקטובר 2003, כאשר יורופ הודיעה על איחוד וצאתו של אלבום חדש.
הגיטריסט קיי מרסלו החליט שלא לקחת חלק באיחוד.
הלהקה יצאה לסיבוב הופעות עולמי ראשון ב-2004, לאחריו יצא האלבום "Start From The Dark" שקיבל ביקורות טובות והביא איתו גם DVD שנקרא Live From The Dark שכולל הופעה מלאה באנגליה כחלק מסיבוב ההופעות העולמי של האלבום.
בשנת 2006 הוציאה הלהקה אלבום שני לאחר האיחוד ושביעי סך הכל שנקרא Secret Society וב-2009 יצא האלבום "Last Look At Eden" ששם אותם ברף מאוד גבוה שוב עם שירים כמו "New Love In Town" שהצליח מאוד וגרר אחריו קליפ מושקע.
כיום סיימה הלהקה סיבוב הופעות ברחבי בריטניה שבמהלכו צולם DVD שעתיד לצאת במאי השנה.
ב 18 באפריל 2012 הלהקה הוציאה את אלבומה התשיעי "Bag of Bones" שהצליח ברחבי אירופה, מזרח אסיה, דרום אמריקה ובמיוחד בשוודיה שהגיע מקום 2 במצעד אלבומי הרוק, וגם הוסמך לזהב.
Rock the Night - 2004 - אוסף קליפים של הלהקה מכל השנים + אותה הופעה בתחרות להקות צעירות בשנת 1982 שבה זכתה הלהקה
The Final Countdown Tour - 1986 - הופעה של הלהקה מהשנה שנחשבת לשנת השיא שלה
Live from the Dark - 2005 - אלבום DVD כפול עם הופעה מהאמרסמית' בלונדון
The Final Countdown Tour - 2006 - הופעה של יורופ מתקופת השיא שלהם ב-1986
At Shepherd's Bush, London - 2011 - הופעה של יורופ בשפרדס בוש אמפייר בלונדון
יורוספורט היא רשת ערוצי טלוויזיה אירופאית שהוקמה בשנת 1989.
הערוץ משודר בכבלים ובלוויין ב-54 מדינות ב-20 שפות.
הערוץ בבעלות חברת המדיה הצרפתית קבוצת TF1.
יורוספורט משדר תחרויות ספורט רבות וענפי ספורט רבים מכל רחבי אירופה: אליפות אירופה בכדורגל, ליגת האלופות, הליגה האירופית, הסבב העולמי לגברים (ATP), הסבב העולמי לנשים (WTA), טור דה פראנס, וואלטה אספניה, ג'ירו ד'איטליה, אליפות העולם בסנוקר, פריז דקאר, אולימפיאדה, אליפות העולם בסקי, אליפות אירופה בכדורגל עד 21, ועוד.
הערוץ הראשון של רשת יורוספורט (Eurosport) עלה לראשונה בשנת 1989, ועד נובמבר 2015 נקרא יורוספורט 1 (Eurosport 1).
הערוץ משודר בישראל ב-HOT, yes וסלקום tv.
בנובמבר 2015 שינה את שמו ל-Eurosport 1 HD.
ב-20 בינואר 2005, עלה לאוויר ערוץ נוסף הנקרא יורוספורט 2 (Eurosport 2) תחת הסלוגן הדור החדש של ערוצי הספורט, המשדר ענפים ותחרויות ספורט נוספות, וב-1 ביולי 2010 עלה בישראל ערוץ יורוספורט 2 ללקוחות הוט.
ב-12 באפריל 2015 ערוץ יורוספורט 2 סיים את שידוריו בהוט.
במהלך אמצע מרץ 2017 ערוץ יורוספורט 2 עלה שוב לשידור בערוץ 49 ב-HOT.
במהלך אמצע יוני 2017 ערוץ יורוספורט 2 עלה לשדר גם ללקוחות yes באפיק 62. החל מספטמבר 2019 זמין גם ללקוחות סלקום tv.
ב-1 בספטמבר 2000, עלה לאוויר מבית יורוספורט, ערוץ חדשות יורוספורט (Eurosport News) המשדר חדשות מכל רחבי אירופה.
ב-25 במאי 2008 עלה לאוויר ערוץ Eurosport HD, המשדר את תוכני ערוץ 1 Eurosport בהפרדה גבוהה.
אירוע הספורט הראשון שהערוץ שידר היה אליפות צרפת הפתוחה.
בנובמבר 2015 עבר ערוץ Eurosport 1 לשדר ב-HD והערוץ בוטל.
היורופ היא סירת יחיד שעוצבה בבלגיה בשנת 1960 על ידי אלויס רולאנד.
הדגם שונה במרוצת השנים לדגם one-design.
הסירה מתאימה לשייטים השוקלים בין 50 ל-75 ק"ג וגדולים מדי לסירת האופטימיסט.
גוף הסירה עשוי מסיבי זכוכית ושוקל 45 ק"ג ומשקל הסירה מצוידת 60 ק"ג.
חרטום הסירה מחודד והירכתיים מעוגלות.
המפרש עשוי מדקרון, והתורן עשוי מסיבי פחמן ומעוצב אישית לשייט.
תורן רך מתאים יותר לשייטים קלים מכיוון שברוחות חזקות הוא יכול יותר להתעקל (דבר המשפיע על התנהגות הסירה) מאשר תורן קשיח המתאים לשייטים כבדים יותר.
היורופ נקבע כדגם אולימפי לשייטת יחידה לאולימפיאדת 1992 אך סירת הלייזר רדיאל הוחזרה כדגם היחידים האולימפי לנשים לפני אולימפיאדת 2008.
יוּרְט (בטורקית: Yurt), יוּרְטָה או גיר (במונגולית: Гэр; מילולית: בית) הוא סוג אוהל מסורתי המשמש מספר קבוצות נוודים שונות בערבות מרכז אסיה, והעשוי בדרך כלל מלבד צמר או פרווה המכסה שלד עץ.
בשפות טורקיות משמעותה המקורית של המילה "יורט" היא "ארץ מגורים", "שטח מחיה" או "מולדת", והביטוי הפך לשם נרדף לבית פיזי נייד שצורתו כשל אוהל בשפות אחרות, כמו רוסית, וממנה עבר לשימוש בינלאומי.
מאותו שורש נגזרה גם המילה "Ordu" שמשמעותה בטורקית מודרנית "אדמה" או "ארץ" וזו מצאה את דרכה לשפות שונות כחלק משמה של ממלכת אורדת הזהב (טורקית Altın Orda Devleti - מילולית "מדינת ארץ הזהב").
בקזחית מכונה המבנה киіз үй או "קייז אי" ומשמעות השם היא "בית לבד".
בקירגיזית הוא מכונה боз үй "בוז אי" או "בית אפור" על שום צבעו של הלבד.
שמו במונגולית הוא גיר, ומשמעותו היא "בית".
שלד הגג של היורט העשוי בצורת שתי וערב הפך כשלעצמו לסמל בתרבויות מרכז אסיה.
השלד המכונה בקזחית "שנראק" (Шанырақ) ובקירגיזית "טונדוק" (Tүндүк) עבר לעיתים מאב לבן גם כאשר יתר מרכיבי היורט הוחלפו, וכתמי העשן שהצטברו עליו היו לסמל ולאמצעי מדידה לוותק המשפחה.
דוגמת טונדוק מופיעה במרכזו של דגל קירגיזסטן.
היורט עשוי משלד עץ מכוסה לבד שמקורו בצמר כבשים או בפרווה.
העץ אינו מצוי בערבות מרכז אסיה ויש לקנותו
לעיתים ניצב במרכז היורט עמוד התומך בגג, וייתכנו גם מספר עמודים.
לעיתים מכסות פיסות בד את היורט מבחוץ, ולפי הצורך נתלית משקולת במרכזו כדי לספק לו יציבות.
היורטים משתנים בגודלם ובסגנונם ממקום למקום.
הצורה המעגלית של היורט מאפשרת לו להתנגד לרוחות מכל כיוון, ומאפשרת גם לחמם ולקרר אותו בקלות.
יורטים מודרניים נמצאים בשימוש בצפון אמריקה ובמידה פחותה גם באירופה, אם כי אלה אימצו בעיקר את צורתו העגולה של היורט המקורי, והם אינם נדמים לו בחומרים מהם הם מיוצרים ובכך שהם מוקמים כמבנים קבועים או קבועים למחצה.
יורטים נותרו נפוצים מאוד בטורקיה עד שנות ה-60 וה-70, והם עדיין נמצאים באזורים כפריים של הונגריה.
יורופייטר טייפון הוא מטוס קרב דו-מנועי רב־משימתי.
מתוכנן ומיוצר על ידי שלוש חברות (בהן נציגויות של גרמניה, ספרד, איטליה ובריטניה) שהקימו לצורך הפרויקט ב־1986 חברת בת משותפת בשם "Eurofighter Jagdflugzeug GmbH".
הפרויקט מנוהל על ידי סוכנות ניהול מטוסי קרב של נאט"ו, שהיא גם הלקוח העיקרי שלו.
המטוס משתייך לדור 4.5 של מטוסי הקרב.
בתחילת 1971 פרסמה בריטניה דרישות למטוס קרב חדש, אליהן התאים מטוס הקרב האמריקני F/A-18 הורנט, שהיה בשלב פיתוח מתקדם באותה תקופה.
עם זאת, החליטה בריטניה להתחיל לעבוד על מטוס קרב חדש מתוך תקווה לשווקו, גם כשמטוס F/A-18 הורנט יהיה אופרטיבי.
באותה תקופה פרסמה גם גרמניה דרישה למטוס קרב חדש, מה שהוביל לפיתוח הדגם TFK-90.
ב־1979 חתמו חברת BAe הבריטית וחברת MBB הגרמנית על הסכם לייצור מטוס קרב אירופאי (European Combat Fighter – ECF).
שנה לאחר מכן הצטרפה גם חברת דאסו הצרפתית למיזם, ששמו שונה למטוס הקרב האירופאי המשותף (European Combat Aircraft – ECA).
העבודה על פיתוח המטוס, שכונה "יורופייטר", החלה בשנה זו כשכל חברה מציגה דגם משלה.
דאסו הצרפתית הציגה את דגם ACX, חברת BAe הבריטית הציגה שני דגמים שיועדו בתחילה לשמש את בריטניה – דגם P.106 הקל והחד-מנועי ודגם ה־P.110 הדו-מנועי, וחברת MBB הגרמנית הציגה את הדגם TFK-90. ב־1981 בוטל המיזם בשל חילוקי דעות בין החברות.
חברת דאסו פרשה ובמקומה הצטרפה לפרויקט חברת אייראיטליה (Aeritalia) האיטלקית.
שְלוש החברות יצרו חברה משותפת שנקראה פנאביה (Panavia).
ב־1982 הציגה פנאביה את תוכנית ACA (Agile Combat Aircraft) שדמתה לדגם ה־P.110 שהציגה BAe בעבר, אך הפעם הדגם היה בעל צורת כנף מסוג דלתא (צורה משולשת), שני מנועים וכנפוני קנארד.
ב־1983 חתמו בריטניה, גרמניה, צרפת, איטליה וספרד על הסכם לייצור מטוס הקרב האירופאי העתידי (Future European Fighter Aircraft – FEFA).
המטוס החדש נדרש להיות בעל יכולת המראה ונחיתה קצרה (STOL) וכושר לפעול מעבר לטווח הראייה (BVR).
ב־1984 פרשה צרפת מהתוכנית משלא נענתה דרישתה למלא תפקיד מוביל בפרויקט, וכן בשל רצונה לבנות מטוס שיכול לפעול מנושאת מטוסים.
ב־1985 חתמו בריטניה, גרמניה ואיטליה על הסכם חדש לייצור המטוס, והצהירו על פרישתן של צרפת וספרד מהתוכנית.
למרות לחץ צרפתי כבד, חזרה ספרד מהחלטתה והצטרפה מחדש לפרויקט בהמשך השנה.
הצרפתים, שפרשו מהתוכנית, החלו בפיתוח עצמאי של המטוס דאסו ראפאל שהתבסס על דגם ACX.
ב־6 באוגוסט 1986 טס לראשונה הדגם BAe EAP שעליו התבסס אב־הטיפוס של המטוס.
באותה שנה הציגו גם הממשלות המעורבות בתוכנית את דרישותיהן.
בריטניה וגרמניה ביקשו 250 מטוסים, איטליה ביקשה 165 מטוסים, וספרד ביקשה 100 מטוסים.
בשנת 1990, בחירת מערכת המכ"ם הפכה למכשול רציני בתוכנית.
בריטניה, איטליה, וספרד תמכו בהכנסת מערכת המכ"ם הבריטית ECR-90, בעוד שגרמניה תמכה בהכנסת מערכת המכ"ם MSD2000 המבוססת על המערכת האמריקנית APG-65 הנכללת ב־F/A-18 הורנט.
בסופו של דבר, בריטניה וגרמניה הגיעו להסכם לפיו מערכת המכ"ם במטוס תהיה ה־ECR-90 (מערכת המורכבת מכ־1,425 רכיבי שידור וקליטה, הדבר מאפשר כמות שימושים בו־זמנית חסרת תקדים, בעיקר לצורכי מעקב).
אך לא מדובר במכשול ובעיכוב היחיד בתוכנית.
הנטל הכלכלי על גרמניה שנוצר לאחר איחודה גרם להלמוט קוהל להצהיר שאם ייבחר לקנצלר גרמניה הוא יבטל את השתתפותה בתוכנית.
לאחר בחירתו, אף הודיע שר ההגנה הגרמני כי גרמניה מתכוונת לבטל את השתתפותה בפרויקט ולהשתמש בטכנולוגיה שיועדה להיות בו במטוס אחר, זול וקל יותר.
בסופו של דבר, הן בשל הכסף הרב שכבר הושקע ביורופייטר, והן בשל מספרן הרב של המשרות שהיו תלויות בו, נשארה גרמניה בפרויקט.