tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנה האחרונה לכהונתו נתקף בייקר במחלה, ומיד לאחר סיום כהונתו בינואר 1929 לקה בשני שבצים מוחיים חמורים.
את שנותיו האחרונות כילה כשהוא מרותק למיטתו.
בייקר נפטר ב-16 בספטמבר 1933 כתוצאה מדימום מוחי.
הוא נטמן בבית העלמין ריברוויו שבג'פרסון סיטי.
סמואל ג'יימס ארווין הבן היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת קרוליינה הצפונית בין השנים 1954–1974. ארווין היה דמוקרט דרומי, שנהג לכנות את עצמו "עורך דין כפרי" ופעמים תכופות סיפר אנקדוטות משעשעות במבטאו הדרומי.
במהלך כהונתו בסנאט היה בתחילה מתנגד נחרץ לחוקי זכויות האזרח ולאינטגרציה גזעית, ונחשב למומחה החוקתי של נציגי הדרום במהלך דיוני הקונגרס בסוגיות אלה.
עם זאת, באופן מפתיע, הפך בהמשך לדמות אהודה בקרב ליברלים בזכות תמיכתו בזכויות אזרח והחירויות האישיות.
הוא נודע במיוחד בזכות עבודתו בוועדות החקירה שתרמו להפלת הסנאטור ג'וזף מקארתי בשנת 1954, ובייחוד בשל הנהגתו את ועדת הסנאט שחקרה את פרשת ווטרגייט — חקירה שהובילה לבסוף להתפטרותו של נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון באוגוסט 1974.
ארווין נולד בעיר מורגנטון שבקרוליינה הצפונית, בנם של לורה תרזה (לבית פו) וסמואל ג'יימס ארווין.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת בצבא ארצות הברית כלוחם בצרפת במסגרת הדיוויזיה הראשונה.
הוא לחם בקרב סואסון ובקרב קנטיני , ועל פעולותיו בשדה הקרב עוטר בצלב השירות המצוין, בכוכב הכסף, ופעמיים בלב הארגמן.
בשנת 1917 השלים את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, שם היה חבר באגודות הדיאלקטיקה והפילנתרופיה (Dialectic and Philanthropic Societies).
ב-1922 השלים לימודי תואר שני במשפטים בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
ארווין נהג להתבדח כי היה הסטודנט היחיד בהיסטוריה של הרווארד שלמד את התוכנית "הפוך" – תחילה את קורסי השנה השלישית, לאחר מכן את קורסי השנה השנייה, ולבסוף את קורסי השנה הראשונה.
כבר בשנת 1919, עוד בטרם נגמרו לימודיו בהרווארד, הוסמך לעריכת דין, והוא כינה עצמו מאז "עורך דין כפרי פשוט".
עם תום לימודיו נכנס מיד לחיים הפוליטיים.
לפני שקיבל לידיו תואר אקדמי במשפטים, בחרו בו הדמוקרטים במחוז בורק שבקרוליינה הצפונית כמועמדם לבית הנבחרים של קרוליינה הצפונית, והוא נבחר לתפקיד זה בשנים 1922, 1924 ו-1930.
בשנת 1927, בעת ששימש כתובע המחוזי של מחוז בורק, ליווה את השריף המקומי במצוד אחר ברודוס מילר, גבר אפרו-אמריקאי שנחשד ברצח נערה לבנה.
רשויות אכיפת החוק במחוז הפעילו סעיף בחוקת קרוליינה הצפונית שהתיר לכל אזרח להרוג "פורע חוק" שהוכרז ככזה, גם ללא כתב אישום רשמי.
מילר נורה למוות במהלך המצוד, וגופתו הוצגה בכיכר בית המשפט המקומי.
בהמשך הקריירה שלו נבחר ארווין לשופט מדינתי, ומילא תפקיד זה בשלהי שנות ה-30 וראשית שנות ה-40 של המאה ה-20.
בשנת 1948 מונה ארווין לשופט משנה בבית המשפט העליון של קרוליינה הצפונית, במקומו של מייקל שנק שהתפטר.
בעת שכיהן בתפקיד זה, ביוני 1954, מינה אותו מושל קרוליינה הצפונית ויליאם אמסטד למלא את מקומו של הסנאטור קלייד הואי, שנפטר במהלך כהונתו.
בבחירות שנערכו בנובמבר אותה שנה נבחר ארווין לתקופת כהונה מלאה באורח רשמי.
הוועדה שעמד בראשה שני עשורים מאוחר יותר, שחקרה את פרשת ווטרגייט, נודעה בציבור בשם "ועדת ארווין".
ב-1956 היה ארווין בין יוזמי המניפסט הדרומי – מסמך התנגדות מאורגן לפסק דין בראון נגד מועצת החינוך של בית המשפט העליון של ארצות הברית משנת 1954, אשר הורה על ביטול ההפרדה הגזעית בבתי הספר הציבוריים בארצות הברית.
המסמך קרא להתנגד למדיניות האינטרגציה הגזעית ונחתם בידי כמעט כל חברי הקונגרס מדרום ארצות הברית.
בספר זיכרונותיו, "שימור החוקה" (Preserving the Constitution), סיפר ארווין כי לימים נמלך בדעתו: לשיטתו, ביטול ההפרדה הכפויה היה צעד נכון, אך כפיית האינטגרציה מכוח פסיקות מאוחרות יותר הייתה שגויה.
ארווין הצביע נגד חוקי זכויות האזרח מהשנים 1957, 1960, 1964 ו-1968, נגד התיקון ה-24 לחוקת ארצות הברית, ונגד חוק זכויות ההצבעה 1965.
תומכיו טענו כי התנגדותו לחקיקה הפדרלית בנושא זכויות האזרח נבעה לא מגזענות אלא ממחויבותו לשמר את חוקת ארצות הברית במתכונתה המקורית, ומתפיסתו כי החוקה – ובעיקר סעיף ההגנה השווה (Equal Protection Clause) – נועדה להבטיח זכויות אזרחיות ושוויון רק לגברים לבנים.
אף שעמדותיו עוררו ביקורת, הוא לא נקט בדמגוגיה גזענית כפי שנהגו רבים מעמיתיו הדרומיים.
היסטוריונים שונים רואים בו דוגמה ל"דיסוננס קוגניטיבי": הוא התנגד לחקיקה נגד אפליה גזעית, אך עשה זאת במונחים מתונים יחסית.
ארווין עצמו אמר פעם כי "לאמריקאים ישנה הזכות לדעותיהם הקדומות כשם שנתונה להם הזכות לאלרגיות שלהם".
ההיסטוריונית לורה קלמן טוענת כי התנגדותו לדה-סגרגציה נבעה בעיקר מחשדנותו כלפי סמכות הממשל הפדרלי של ארצות הברית, וכי הוא תיעב את "מה שעשה בית המשפט של ארל וורן לחוקה".
ב-30 במרץ 1965 הודיע ארווין כי בכוונתו להציע נוסח חלופי לחוק זכויות ההצבעה שקודם באותה תקופה בידי ממשלו של לינדון ג'ונסון.
הוא כינה את הצעת הממשל "משובשת ובלתי-חוקתית", ונימק כי גרסתו תאפשר למנות רושמים פדרליים באזורים שבהם ייקבע כי קיימת אפליה גזעית – בהתאם להגדרה שבתיקון ה-15 לחוקת ארצות הברית.
ארווין הוסיף כי יבקש את אישור ועדת המשפט של הסנאט של ארצות הברית, ואם הצעתו תידחה שם – יילחם עליה במליאת הסנאט.
ארווין היה גם מתנגד חריף לחוק ההגירה והאזרחות משנת 1965, שביטל את שיטת מכסות הלאום החל מ-1968. הוא סבר שיש לשמור על העיקרון הקושר את מספר המהגרים המורשים ממדינה מסוימת למספר תושביה בארצות הברית שמוצאם מאותה מדינה.
עם זאת, פירושו הקפדני את חוקת ארצות הברית הפך אותו בעיני רבים לגיבור ליברלי בזכות תמיכתו בזכויות אזרח, שהתבטאה בין היתר בהתנגדות לצווים ללא נקישה ; להתפשטות מסדי נתונים; ולשימוש במכשירי פוליגרף אותם תפס כפוגעים בזכות לפרטיות.
בשנת 1966 מילא תפקיד מרכזי בסיכול תיקון חוקתי שהציע הסנאטור אוורט דירקסן, אשר נועד להתיר תפילה בבתי ספר הציבוריים.
ארווין גם תמך בכלל הפסילה המעוגן בתיקון הרביעי לחוקה, ושקובע כי ראיות שהושגו שלא כדין אינן קבילות במשפט פלילי.
מבחינת מדיניות חוץ, ארווין היה תומך נלהב במעורבות האמריקאית במלחמת וייטנאם, ואף אמר פעם כי
בנובמבר 1970 נמנה ארווין בין שלושת הסנאטורים היחידים שהצביעו נגד חוק בטיחות וגיהות בתעסוקה שנועד להקים פיקוח פדרלי על תנאי העבודה.
הסנאטורים האחרים היו ג'יימס איסטלנד ממיסיסיפי וסטרום ת'ורמונד מקרוליינה הדרומית.
במקרה של ארווין, הדבר נבע מהרצון לאפשר לקרוליינה הצפונית לקיים את הרגולציה הרופפת שלה בתחום, כפי שהתבטאה לימים באסון שריפת מפעל העופות בהמלט .
כאשר הצביע הסנאט בשנת 1971 על התיקון לשוויון זכויות, הציע ארווין להוסיף סעיף שיפטור נשים מחובת גיוס לכוחות המזוינים – אך הצעתו נדחתה ברוב גדול.
למרות זאת היה יריב עיקש של התיקון, ולאחר שאושר בסנאט השתמש בהשפעתו כדי לשכנע את האספה הכללית של קרוליינה הצפונית שלא לאשררו אותו, בטענה כי
עוד לפני פרשת ווטרגייט היה ארווין מעורב בחקירות פרלמנטריות של הסנאט: בינואר 1970 חשף כריסטופר פייל, חוקר בוועדת המשנה של ארווין לענייני זכויות חוקתיות, כי צבא ארצות הברית מנהל חקירות פנימיות נגד אזרחים בארצות הברית.
המשך עבודתו של ארווין בנושא בשנים שלאחר מכן, בצירוף החקירות של ועדת צ'רץ', הוביל בסופו של דבר לחקיקת חוק הפיקוח על המודיעין הזר (FISA) — לאחר שארווין כבר פרש מן הסנאט.
הנשיא ריצ'רד ניקסון סבר תחילה שהוא עשוי למצוא תמיכה מסוימת בלבו של ארווין, אך כעבור זמן קצר תקוותיו אלה נגוזו.
במהלך שימועי הוועדה הכריז ארווין כי הוועדה תתבע זימון להקלטות הבית הלבן של ניקסון בעקבות חשיפת מערכות הקלטה שהותקנו בחדר הסגלגל של ניקסון.
אלכסנדר באטרפילד, מנהל רשות התעופה הפדרלית, הוא זה שחשף בפני הוועדה את דבר ההקלטות.
בעקבות זאת קבע ארווין כי פרשת ווטרגייט עלתה בחומרתה אף על מלחמת האזרחים האמריקנית וכ"טרגדיה הגדולה בתולדות המדינה".
לאחר הבחירות ב-1972, הציע ארווין חמישה חוקים שמטרתם להגביל את סמכויות נשיא ארצות הברית.
בדצמבר 1974, לאחר חילוקי דעות מתמשכים עם הנהגת הסיעה הדמוקרטית בסנאט של ארצות הברית ועם הוועדה הדמוקרטית הלאומית, התפטר ארווין מכהונתו בסנאט ופרש מהחיים הפולטיים.
לאחר פרישתו מהפוליטיקה, שב ארווין לעסוק בעריכת דין.
הוא היה מחברם של ספרים אחדים, והופיע בפרסומות למוצרים שונים.
כעורך דין שימש כיועץ משפטי במשרד עורכי הדין "Womble Carlyle Sandridge & Rice PLLC" במקרים של תיקים בעלי פרופיל ציבורי גבוה, ובהם ערעור מוצלח בתיק "ג'וינר נגד דאנקן" שנידון בבית המשפט העליון של קרוליינה הצפונית.
בשנת 1973 הקליטה אותו חברת סוני מיוזיק על גבי התקליט"LP Senator Sam at Home", שכלל קטעים בהם ארווין מביע את דעתו ומספר אנקדוטות מפיו, המשובצים בין ביצועים שלו לשירים פופולריים.
אחד השירים, "Bridge Over Troubled Water", יצא אף כסינגל, ולאחר מכן נכלל באוסף "Golden Throats 2" משנת 1991.
ארווין היה חבר הבונים החופשיים, ובהמשך הועלה לדרגה ה-33 והגבוהה ביותר של "רב אומן".
ארווין נפטר בשנת 1985 בווינסטון סיילם שבקרוליינה הצפונית עקב סיבוכי אמפיזמה.
בהלווייתו השתתפו בכירים רבים במערכת הפוליטית האמריקאית, ובהם הנשיא לשעבר ריצ'רד ניקסון ואנשי ממשלו.
סמואל (סם) אלרדייס הוא מאמן כדורגל וכדורגלן אנגלי לשעבר.
לאלרדייס היו 578 הופעות בליגה ובגביע ב-21 שנות קריירה, שאת רובן עשה בליגת הפוטבול ליג, וכן תקופות קצרות בליגת הNASL (1968-1984), ובליגה האירית.
במהלך תקופה זו, הוא סייע לפרסטון לעלות מהליגה הרביעית בעונת 1986–1987.
לאחר שעבר לאימון, הוא לקח על עצמו את תפקיד המאמן בקבוצת לימריק מהליגה האירית בשנת 1991, כשהוביל את הקבוצה לזכייה באליפות בליגה האירית הראשונה (דרג ב') בעונת 1991–1992. הוא חזר לאנגליה כמאמן נוער בקבוצת פרסטון נורת' אנד, וכיהן לזמן קצר כמאמן זמני בקבוצה הבוגרת.
הוא נכנס לתפקיד האימון הקבוע הראשון שלו באנגליה בבלקפול (כדורגל) ב־1994, אך פוטר לאחר שנתיים, אחרי שבקושי נכשל בהעפלה.
לאחר תקופה בניוקאסל יונייטד ממאי 2007 עד ינואר 2008, אלרדייס אימן את בלקבורן רוברס במשך שנתיים, מדצמבר 2008. הוא מונה למאמנה של וסטהאם יונייטד ביוני 2011, והוביל את המועדון לעלייה מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ דרך הפלייאוף ב-2012, לפני שעזב את וסטהאם במאי 2015, לאחר ביקורת מצד אוהדים על סגנון המשחק שלו.
הוא מונה למאמנה של סנדרלנד (כדורגל) באוקטובר 2015, והציל את המועדון מירידה.
הוא מונה למאמן של נבחרת אנגליה בכדורגל וכיהן בתפקיד לזמן קצר ביולי 2016, לפני שמונה למאמנה של קריסטל פאלאס חמישה חודשים מאוחר יותר.
לאחר שסייע לפאלאס להימנע מירידה באותה עונה, הוא התפטר במאי 2017. מאז הוא אימן לפרקי זמן קצרים באברטון בין השנים 2017 ל-2018, בוסט ברומיץ' אלביון בין השנים 2020 ל-2021, ובלידס יונייטד ב־2023.
חלק מהאנליסטים תייגו את אלרדייס כמאמן של "כדורים ארוכים", אם כי הוא חלק על תפיסה זו כ"שגויה לחלוטין".
הוא נוקט בגישה מודרנית המתמקדת בטכנולוגיה ובסטטיסטיקה לטקטיקה ולאימון, וזכה לשבחים על כישורי הארגון וניהולי השחקן שלו.
אלרדייס התמודד עם טענות של התנהגות בלתי הולמת בשתי חקירות סמויות נפרדות של התקשורת, אם כי הוא הכחיש את העוולות כנגדו, ובסופו של דבר לא הואשם באף אחד מהמקרים.
בספטמבר 2006, הוא ובנו, קרייג, הואשמו בסרט תיעודי של ה־BBC פנורמה בלקיחת שוחד, טענות אותן הכחישו.
בספטמבר 2016, כתבים סמויים של הדיילי טלגרף הקליטו אותו כשהם מתחזים לאנשי עסקים והציעו לעזור להם לעקוף את כללי הבעלות של צד שלישי של התאחדות הכדורגל והסכימו באופן זמני לחוזה בסך 400,000 ליש"ט.
בעקבות חקירת הדיילי טלגרף, אלרדייס התפטר מתפקידו כמאמן נבחרת אנגליה בהסכם הדדי עם התאחדות הכדורגל האנגלית ב-27 בספטמבר.
סמואל אלרדייס נולד ב-19 אוקטובר 1954, באחוזת אולד פארק פארם, דאדלי, בנם של רוברט אלרדייס (27 באפריל 1916 - 23 באוגוסט 1989) ומרי אגנס מקסוול אלרדייס לבית דאף (7 ביוני 1918 - 3 ביולי 1991).
אביו שימש כסמל במשטרת אנגליה.
שני הוריו הגיעו מסקוטלנד: אביו מניירן, ואימו מדמפריס.
יש לו אחות גדולה, מרי, שנולדה בסקוטלנד בשנת 1939, ואח אמצעי, רוברט ג'וניור, שנולד בשנת 1951. אלרדייס התחנך בבית הספר היסודי סייקמור גרין ומאוחר יותר בבית הספר מונס היל, לאחר שלא הצליח בבחינות ה"11 פלוס" (Eleven-plus exam).
בגיל מאוחר יותר אובחן כי יש לו דיסלקסיה.
כילד, הוא אהד את וולברהמפטון וונדררס, וחלם שיום אחד הוא ישחק במועדון ויאמן אותו.
אלרדייס בילה את נעוריו בקבוצה החצי מקצוענית דאדלי טאון, וערך את הופעת הבכורה שלו בגיל 14. הוא למד במהירות כיצד לשחק כבלם בליגה האזורית של מערב מידלנדס, שהייתה פיזית מאוד.
הוא התאמן עם קבוצות הפוטבול ליג המקומיות וסט ברומיץ' אלביון ועם וולברהמפטון וונדררס.
היה לו ניסיון פחות מוצלח באסטון וילה.
הוא התגלה על ידי בולטון וונדררס רגע לפני שעזב את בית הספר בגיל 15 וחתם על חוזה חונכות בקבוצה.
כדי להשלים את הכנסתו לפני שהחל רשמית את התמחותו, הוא עבד במפעל לייצור קלטות (פונוגרף).
קבוצת הנוער של בולטון עד גיל 18 זכתה להצלחה רבה, זכתה בגביע הנוער של לנקשייר והגיעה לרבע גמר גביע הנוער של ה־FA Youth Cup, ואלרדייס טיפס במהירות דרך קבוצת ב' לקבוצת א'.
הוא חתם על החוזה המקצועני הראשון שלו ביום הולדתו ה-17, וקיבל דמי חתימה של 125 פאונד ושכר של 14 פאונד לשבוע.
המאמן ג'ימי ארמפילד נתן לאלרדייס לערוך את הופעתו הראשונה עבור ה"טרוטרס" (בולטון) ב-6 בנובמבר 1973, בהפסד 1–2 בגביע הפוטבול ליג למילוול (כדורגל) בבורנדן פארק (Burnden Park, אצטדיונה לשעבר של בולטון).
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה האנגלית השנייה אחד עשר ימים לאחר מכן, בהפסד 1–2 לנוטס קאונטי.
עם זאת, הוא לא הצליח לבסס את מעמדו בקבוצה הבוגרת תחת ארמפילד, וזכה רק לרצף משחקים אחד תחת המאמן החדש איאן גרייבס, ששיחק עם אלרדייס בעשרת המשחקים האחרונים של עונת 75–1974 לאחר שמכר את דון מקאליסטר לטוטנהאם הוטספר.
הוא הרשים במהלך תקופה קצרה זו, וזכה בתואר השחקן הצעיר של השנה של המועדון.
בולטון הפסידה לניוקאסל יונייטד לאחר 2 משחקים חוזרים בסיבוב החמישי בגביע ה-FA בעונת 1975/1976, והחמיצה את העלייה מהליגה בנקודה אחת בלבד.
הם חוו אכזבה דומה בעונת 1976/1977 והגיעו לחצי גמר גביע הליגה, ושוב סיימו נקודה אחת בלבד מחוץ למקומות שמובילים לעלייה.
אלרדייס שיחק לצידו של פול ג'ונס בעמדת הקשר המרכזי, ודוח סקאוטינג של מאמן נבחרת אנגליה, דון ריווי, תיאר את אלרדייס וג'ונס כ"אחד מצמדי ההגנה המרכזיים הטובים ביותר בליגת הכדורגל".
למרות זאת, הוא מעולם לא זומן לנבחרת אנגליה.
העלייה הושגה לבסוף בעונת 1977/1978, כאשר בולטון חזרה להליגה הראשונה של הפוטבול ליג כאלופת הליגה השנייה.
בולטון ביססה את מעמדה בליגה הבכירה עם סיומה במקום ה-17 בעונת 1978/1979. עם זאת, עונת 1979–1980 התגלתה כקשה, והמאמן גריבס פוטר לאחר שבעה חודשים ללא ניצחון ליגה, בעוד שמחליפו סטאן אנדרסון לא הצליח להציל את המועדון מירידת ליגה ומסיום במקום האחרון בטבלה.
אלרדייס החליט לעזוב את בולטון בסוף העונה מכיוון שחש ששולם לו פחות מדי בבולטון, והוא לא הסתדר עם אנדרסון.
אלרדייס קיבל חוזה ממאמנה של נוריץ' סיטי ג'ון בונד.
ההצעה שופרה על ידי המאמן קולין אדיסון בדרבי קאונטי, והוא סיכם בעל פה על חוזה לשלוש שנים עם הקבוצה.
עם זאת, לפני שחתם על החוזה, הוא קיבל הצעה מאוחרת מקן נייטון ששימש כמאמנה של סנדרלנד (כדורגל) לשחק בקבוצה בחוזה של 300 פאונד לשבוע עם דמי חתימה של 20,000 פאונד - שהגדילו את שכרו בבולטון פי ארבעה ויותר.
אלרדייס חתם בסנדרלנד ב-1 ביולי 1980 תמורת 150,000 פאונד, ונייטון מינה אותו להיות קפטן (כדורגל) הקבוצה.
עם זאת, אלרדייס התעייף במהרה מהנסיעה למרחקים ארוכים מסנדרלנד לביתו בבולטון, והגיש בקשה להעברה כאשר היו"ר טום קאווי סירב לסייע במימון רכישת בית בסנדרלנד.
קאווי פיטר את נייטון בסוף עונת 1980/1981, ומינה את המאמן הזמני מיק דוצ'רטי שהיה אחראי להוביל את המועדון אל מחוץ לאזור הירידה בטבלה בליגה הראשונה.
המאמן החדש אלן דורבאן השאיר את אלרדייס מחוץ לקבוצה בתחילת עונת 1981–1982, מה שהותיר את עזיבתו של אלרדייס את רוקר פארק כבלתי נמנעת.
הוא קיבל את ההזדמנות לתת צ'אנס לחזרה לבולטון, אבל המאמן ג'ורג' מולהאל היה מוכן להצעה של 50% משכרו של אלרדייס בסנדרלנד.
במקום זאת, הוא ביצע העברה מפתיעה של 95,000 ליש"ט לליגה השלישית לקבוצת מילוול (כדורגל), שהצליחה להשוות את שכרו בסנדרלנד, וגם לשלם דמי חתימה של 30,000 ליש"ט ובונוס נאמנות של 10,000 ליש"ט.
המאמן שחקן של מילוול פטר אנדרסון, ראה באלרדייס כיורשו של המגן המרכזי הוותיק בארי קיצ'נר, וכיוון שאנדרסון היה גם יזם נדל"ן, הוא איפשר לאלרדייס לגור ללא שכר דירה באחוזה בת שישה חדרי שינה.
ה"אריות" סיימו את עונת 1981/1982 במרכז הטבלה, ואנדרסון פוטר בנובמבר 1982. היו"ר אלן ת'ורן הציע לאלרדייס את תפקיד המאמן הפנוי, אך אלרדייס דחה את ההצעה מכיוון שחשב שבגיל 28 הוא צעיר מדי להיכנס לתפקיד של אימון.
במקום זאת, ג'ורג' גרהאם היה זה שתפס את תפקיד האימון הראשון שלו, וגרהאם הקפיא מיד את אלרדייס מהקבוצה הבוגרת הן בימי המשחק והן באימונים לאחר שאלרדייס התעקש שלא ידווח על חבריו לקבוצה שהפרו את חוקיו של גרהאם.
הוא היה קרוב להצטרף לצ'רלטון את'לטיק בהעברה חופשית במרץ 1983, אך המאמן לני לורנס לא צלח להשלים את המעבר לפני תום חלון ההעברות.
גרהאם הסכים לשלם לאלרדייס 15,000 פאונד כדי לבטל את חוזהו, מתוך הנחה שאלרדייס יתקשה למצוא מועדון שיהיה מוכן להציע לו 300 פאונד לשבוע.
אלרדייס כתב לכל מועדון בטופ של שתי הליגות הבכירות כדי להודיע להם שהוא זמין בהעברה חופשית, והתלונן באופן פרטי על בחירת מועדוניו הקודמים מסיבות כלכליות ולא מסיבות כדורגלניות.
במהלך הקיץ הוא שיחק 11 משחקים בליגת הNASL (1968-1984) בקבוצת טמפה ביי ראודיז, מועדון שחלק מתקנים עם הטמפה ביי באקנירס מליגת ה־NFL.
אלרדייס יישם לאחר מכן בקריירת האימון שלו שיטות מודרניות רבות של פוטבול אמריקאי בכל הנוגע לאימונים, ניהול שחקנים וטקטיקה.
עם זאת, הוא התקשה לשחק, בשל החום והאופי ההתקפי המוחלט של חבריו לקבוצה, מה שהוביל לכך שהוא היה חשוף לעיתים קרובות בהגנה, אם כי גילה שהמעסים של המועדון הצליחו לרפא בעיה ארוכת שנים של רקמת צלקת בשרירי מיתר הברך.
עם שובו לבריטניה, הוא הצטרף לקובנטרי סיטי מהליגה הראשונה, ולמי שהיה המאמן בובי גולד, בחוזה לשנה של 300 פאונד לשבוע.
הוא התמנה לקפטן הקבוצה, ואף על פי שקובנטרי נהנתה מחצי ראשון טוב בעונת 1983/1984, הם קרטעו בחצי השני של העונה.
הם סיימו מקום אחד ושתי נקודות בלבד מעל אזור הירידה לאחר שניצחו את נוריץ' סיטי במחזור האחרון של העונה.
באמצע העונה, גולד הבטיח לו חוזה חדש לשנתיים, אך בעקבות הסיום הרע של העונה, הוא בחר לשחרר את אלרדייס.
ביולי 1984, הוא הוחתם על ידי המאמן מיק באקסטון בהאדרספילד טאון בליגה השנייה.
המעבר איחד אותו עם פול ג'ונס, שותפו לשעבר כבלם בבולטון.
האדרספילד סיימה במקום ה-13 בעונת 1984/1985 ובסוף העונה קיבלה הצעה של 15,000 ליש"ט מבולטון וונדררס, שהציעה לאלרדייס חוזה לשלוש שנים.
מאמנה של בולטון דאז היה צ'ארלי רייט, שהיה השוער בתקופתו הראשונה של אלרדייס במועדון.
עם זאת, רייט פוטר בדצמבר 1985, ויורשו, פיל ניל, לא הסתדר עם אלרדייס.
ניל שיחק בעצמו כבלם והוריד את אלרדייס לספסל, אף על פי שניל היה מגן אחורי.
בולטון העפילה לגמר "גביע חברי העמיתים" (Associate Members' Cup) ב־1986 שהתקיים באצטדיון ומבלי (1923), שהסתיים בהפסד 0–3 לבריסטול סיטי, כאשר אלרדייס ישב על הספסל ולא שותף.
לאלרדייס הוצעה ההזדמנות להצטרף לטרנמיר רוברס, אך במקום זאת הוא הצטרף לפרסטון נורת' אנד, לאחר ששוכנע בידי המאמן ג'ון מק'גרייט שהבטיח לאלרדייס להפוך אותו לעמוד התווך של הקבוצה.
פרסטון עלתה מהליגה הרביעית, כאשר סיימה במקום השני בעונת 1987/1988 (אלרדייס נבחר גם לנבחרת השנה של ה־PFA) וביססה את מעמדה בליגה השלישית כאש סיימה במקום ה-16 בעונת 1987/1988. בשלב זה החל אלרדייס לשקול פרישה ממשחק, והגיש מועמדות לתפקידי ניהול ביורק סיטי ובנוטס קאונטי, והיה לו ראיון פחות מוצלח בדונקסטר רוברס.
אוהדי בולטון נתנו לו את הכינוי "סופר סם האיש הביוני" בשל גישת התיקולים הקשוחה שלו והאופן שבו קם במהירות לאחר התנגשויות קשות, בעוד שחקן היריב היה מושאר שרוע על הקרקע.
המאמן הוותיק דייב באסט, חברו של אלרדייס, העיר פעם בהומור כי "הוא היה מה שאני קראתי לו מגן שמשחק בכדור...
אם הוא לא שיחק עם הכדור הוא שיחק עם הביצים שלך." הוא הרגיש לא בנוח בהחזקת הכדור.
הוא מסר מסירות פשוטות לחבריו לקבוצה הקרובים ביותר כשהיה עם הכדור, בעוד שחבריו לקבוצה היו מהססים למסור לו.עם זאת, הייתה לו מודעות טובה ומיומנות טובה בנגיחה, והציפייה שלו פיצתה על חוסר הקצב שלו.
אלרדייס נשכר כמאמן-שחקן על ידי בריאן טלבוט בוסט ברומיץ' אלביון בפברואר 1989. הוא בילה את רוב עונת 1988/1989 באצטדיון ההות'ורנס כמאמן ושיחק עבור קבוצת המילואים, לפני שקודם למאמן הקבוצה הבוגרת בקיץ, במהלך שגרם למאמן הקבוצה הבוגרת לשעבר, סטיוארט פירסון, לרדת לתפקיד של מאמן קבוצת המילואים.
אלרדייס וטלבוט פוטרו בינואר 1991 לאחר הפסד לקבוצת ווקינג (Woking F.C.) מהליגה האיסתמית בגביע ה-FA.
לאחר עונתו באירלנד, אלרדייס חזר לאנגליה בתחילת עונת 1992–1993 כדי לאמן את פרסטון נורת' אנד תחת לס צ'אפמן.
עשרה משחקים לאחר תחילת העונה, צ'פמן פוטר ואלרדייס מונה למאמן זמני.
למרות תקופה מבטיחה בתפקיד, אלרדייס לא קיבל את התפקיד לצמיתות, ובדצמבר 1992 פרסטון מינתה את ג'ון בק כמאמן הקבוצה.
אלרדייס עבד כמאמן קבוצת הנוער במשך 18 חודשים, אך מאוחר יותר אמר כי טקטיקות הכדור הארוך הקיצוניות שבק אכף על המועדון היו בלתי ניתנות להצדקה.
ב-19 ביולי 1994 בלקפול (כדורגל), יריבתה של פרסטון נורת' אנד בדרבי של מערב לנקשייר, מינתה את אלרדייס למאמן החדש שלה לאחר עזיבתו של בילי אייר, תמורת שכר של 18,000 ליש"ט לשנה.
הוא החתים את המגן דארן בראדשואו ואת הקשר מיקי מלון, והוציא סכום שיא של 245,000 ליש"ט על אנדי מוריסון, אותו אלרדייס תיאר כ"בלם איום ונורא בפרצוף שלך" ו"משוגע גמור".
הוא גם שינה את צוות ההגנה של המועדון, שכר את בובי סקסטון כעוזר המאמן שלו, קידם את השחקן פיל בראון לתפקיד המאמן, ומינה את מארק טיילור לפיזיותרפיסט, שיבוא בעקבות אלרדייס לבלקבורן וניוקאסל.
בלקפול סיימה את עונת 1994–1995 במקום ה-12 לאחר שנפלה מהמירוץ לעלייה עם ניצחון אחד בלבד ב-11 משחקיה האחרונים.
הוא הוציא 200,000 פאונד על החלוץ אנדי פריס, וגם הביא את המגן הצעיר ג'ייסון לידייט, ואת השוער סטיב באנקס לעונת 1995–1996. בלקפול סיימה במקום השלישי, והחמיצה את העלייה האוטומטית במחזור האחרון של העונה, והובסה בחצי גמר הפלייאוף על ידי ברדפורד סיטי.
הם ניצחו 2–0 בחוץ בוואלי פארד, רק כדי להפסיד 3–0 במשחק הגומלין בבלומפילד רואד.
היו"ר אוון אויסטון, בזמן שהיה בתא כלא, פיטר את אלרדייס זמן קצר לאחר ההפסד בפלייאוף.
אלרדייס שימש אז לזמן קצר כמאמן בצוות האימון תחת פיטר ריד בסנדרלנד (כדורגל), שם שימש כמנהל באקדמיה של הקבוצה.
(חמש שנים לאחר פיטוריו, הצהיר אלרדייס כי עדיין לא היה לו מושג מדוע בלקפול פיטרה אותו מתפקידו.)
בינואר 1997, אלרדייס חזר לכדורגל כמאמנה של נוטס קאונטי שהתמודדה על עלייה מהליגה השנייה.
הוא הגיע מאוחר מדי כדי להציל אותם מירידה בעונת 1996/1997, ובאוטוביוגרפיה שלו תיאר כיצד השחקנים "לא הגיבו" לשיטות האימון שלו, כששיחקו 18 משחקים ללא ניצחון והלחץ על אלרדייס גבר.
עם זאת, הוא שמר על תפקידו והוביל את המועדון לעלייה כאלופי הליגה השלישית בסוף עונת 1997/1998, כשהוא בנה את הקבוצה עם שיטה של שלושה בלמים, והשיג רצף של עשרה ניצחונות רצופים באמצע העונה.
קאונטי שברה מספר שיאים קבוצתיים ולאומיים, זכתה בתואר בהפרש של 19 נקודות והפכה לקבוצה הראשונה לאחר המלחמה שזכתה בעלייה במרץ.
למרות ההצלחה, היו"ר דרק פאביס סירב להוציא כסף על העברות, וכתוצאה מכך, הסתכסך עם אלרדייס.
אלרדייס הורשה בסופו של דבר להוציא 50,000 ליש"ט על החלוץ קווין ראפלי, שעזר למועדון להימנע מירידה בסוף עונת 1998/1999. בקיץ הוא החתים את הקשר קרייג ראמג', ואת השחקן הרב שימושי קלייטון בלאקמור.
אלרדייס נשאר בתפקיד המאמן במדאו ליין (אצטדיונה של נוטס) עד 14 באוקטובר 1999, אז התפטר מתפקידו בנוטס קאונטי כדי לחזור לבולטון וונדררס.
אלרדייס מונה למאמן בולטון וונדררס לאחר עזיבתו של קולין טוד, שהתפטר במחאה על מכירתו של פר פרנדסן, כאשר המועדון ניסה לגייס כספים לאצטדיון ריבוק החדש.
הוא ירש סגל מוכשר, שכלל את איידור גודיונסן, יוסי יאסקלאינן, מארק פיש, קלאוס ינסן, דין הולדסוורת', בו הנסן, מייקל ג'והנסן וריקרדו גראנדר.
הוא נאלץ למכור את אנדי טוד, בנו של קולין טוד, לאחר ששבר את לסתו של עוזר המאמן פיל בראון במהלך מפגש גיבוש קבוצתי.
הוא האשים את השופט בארי נייט בהפסד בפלייאוף, והאשים אותו בהטיה נגד בולטון.
אלרדייס זכה לתגמול על שינוי מצב המועדון בחוזה לעשר שנים, אם כי תנאי החוזה זיכו אותו בתשלום פיצויים לשנה אחת אם יפוטר.
בקיץ 2000, גודיונסן וינסן נמכרו תמורת 4 מיליון ליש"ט כל אחד.
אלרדייס התמקד בהוצאות כספיות לשיפור מתקני המועדון וצוות הקבוצה, מתוך אמונה שכסף שהושקע בתחומים אלה יאפשר לבולטון להתחרות במועדונים בעלי תקציבים גדולים יותר ושילמו שכר גבוה יותר ממה שבולטון יכלה להרשות לעצמה.
בחזית המשחקים הוא הוציא 400,000 ליש"ט על החלוץ מייקל ריקטס ו-1.5 מיליון ליש"ט על החזרת פרנדסן מבלקבורן, וגם החתים את השחקן הרב-תכליתי איאן מרשל ואת המושאל מברדפורד סיטי, אייזיאה רנקין.
קווין נולאן הצעיר קודם גם הוא מקבוצת הנוער, בעוד שהמגן בן ה-35 קולין הנדרי הגיע בהשאלה.
בולטון הגיעה לגמר הפלייאוף באצטדיון המילניום בעונת 2000/2001, שם ניצחה את פרסטון נורת' אנד 0–3 כדי לעלות לפרמייר ליג לאחר היעדרות של שלוש שנים.
לקראת עונת הפרמייר ליג 2001/2002, אלרדייס החתים את המגן הצרפתי הבינלאומי ברונו נגוטי בעסקת השאלה מאולימפיק מרסיי, שבסופו של דבר הפכה לקבועה לאחר שנגוטי ביסס את מעמדו כשחקן מפתח בהרכב הפותח.
הוא גם הביא את הנריק פדרסן מקבוצת סילקבור (כדורגל) תמורת 650,000 ליש"ט, אם כי חוץ מזה הוא נשאר נאמן לשחקנים שעלו איתו ליגה בעונה הקודמת.
הם רשמו ניצחון 0–5 בלסטר סיטי במחזור הפתיחה, ולאחר מכן ניצחו את מידלסברו (כדורגל) ואת ליברפול (כדורגל) כדי להבטיח תשע נקודות משלושת משחקיהם הראשונים.
לאחר שישה משחקים ללא ניצחון, בולטון רשמה ניצחון מפתיע 1–2 על מנצ'סטר יונייטד ב־20 באוקטובר.
עם זאת, הכושר של הקבוצה ירד, ולכן בחלון ההעברות של ינואר אלרדייס הביא את הקשר הדני סטיג טופטינג, החלוץ הגרמני פרדי בוביץ' (בהשאלה) ואת זוכה גביע העולם בכדורגל יורי דז'ורקף.
דז'ורקף כבש את שני השערים בניצחון 1–2 על צ'רלטון אתלטיק ב-23 במרץ ובוביץ' כבש שלושער בניצחון 1–4 על איפסוויץ' טאון ב-6 באפריל; הניצחון על איפסוויץ' התגלה כחיוני, כאשר בולטון סיימה את העונה במקום ה-16 עם 40 נקודות, לפני איפסוויץ' שירדה ליגה עם 36 נקודות.
אלרדייס הצליח להחתים שם גדול נוסף בהעברה חופשית בעונת 2002/2003, כשהביא את קפטן נבחרת ניגריה בכדורגל ג'יי ג'יי אוקוצ'ה, אשר ארבע שנים קודם לכן נרכש על ידי פריז סן-ז'רמן תמורת 14 מיליון ליש"ט.
הוא גם הביא בהשאלה את הבלם הספרדי איוואן קאמפו מריאל מדריד.
הוא מכר את מלך השערים של עונת 2001/2002 מייקל ריקטס, למידלסברו תמורת 3.5 מיליון ליש"ט, והביא בהשאלה את פייר-איב אנדרה כמחליפו.
בולטון התקשתה לאורך כל העונה אך הצליחה להימנע מירידה עם ניצחון על מידלסברו במחזור האחרון.
בניסיון להימנע מקרב ירידה נוסף, אלרדייס החתים כמה שחקנים כהכנה לעונת 2003/2004, כשהמשמעותיים שבהם היו המגן הברזילאי אמרסון ת'ום, שחקנה הבינלאומי של נבחרת יוון בכדורגל סטליוס ג'יאנקופולוס ואת החלוץ קווין דייוויס.
קבוצתו של אלרדייס סיימה במקום השמיני בליגה והגיעה לגמר גביע הליגה, במה שהייתה הופעתו הגדולה הראשונה בגמר המקומי כשחקן או כמאמן.
בולטון הפסידו 1–2 למידלסברו (כדורגל) בגמר, אם כי אלרדייס האשים את השופט מייק ריילי בכך שלא נתן פנדל מאוחר על נגיעת יד לכאורה של אוגו אהיוגו.
כעת, כמועדון שהתבסס בפרמיירליג, בולטון החתימה את השחקנים הוותיקים הבינלאומיים גארי ספיד ואת פרננדו היירו, בני 35 ו-36 בהתאמה.
ספיד והיירו נכנסו לקישור, בעוד שחקנה של נבחרת תוניסיה בכדורגל ראדי ג'אידי, שיחק בעמדת הבלם המרכזי לאחר שהגיע בהעברה חופשית מאספרנס.
הוא שיחק לצד שחקן חדש נוסף, בלמה של נבחרת ישראל בכדורגל טל בן-חיים (1982) עליו המליץ בנו של אלרדייס, קרייג.
הוא גם הביא את חלוצה של נבחרת סנגל בכדורגל אל חג'י דיוף בהשאלה לעונה מליברפול, שחתם בסופו של דבר על חוזה קבוע תמורת 3 מיליון ליש"ט.
לאחר פתיחת עונה טובה, הוצעה לאלרדייס משרת המאמן בניוקאסל, אך הוא סירב ובמקום זאת חתם על חוזה חדש לחמש שנים עם בולטון מכיוון שחשב שהסגל בולטון מוכשר יותר.
בולטון סיימה במקום השישי בעונת 2004/2005, והעפילה לגביע אופ"א בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
בולטון הגיעה לשלב 32 האחרונות של גביע אופ"א בעונת 2005/2006, לאחר שניצחה את לוקומוטיב פלובדיב הבולגרית, והצליחה לעבור את שלב הבתים לאחר שניצחה את זניט סנקט פטרבורג הרוסית, וסיימה בתיקו עם סביליה (כדורגל) הספרדית, בשיקטש הטורקית וויטוריה דה גימארייש הפורטוגזית, לפני שהפסידה למארסיי הצרפתית בשלב הנוקאאוט.
הצלחתו של אלרדייס בבולטון הובילה לכך שהתאחדות הכדורגל האנגלית הכניסה אותו לרשימה מצומצמת של ארבעה מועמדים שיחליפו את סוון-יראן אריקסון לאחר מונדיאל 2006 לצד אלן קארבישלי, סטיב מקלארן ומרטין אוניל.
הוא התראיין לתפקיד ומנכ"ל התאחדות הכדורגל בריאן ברוויק אמר לו שהבחירה הסופית תהיה בינו לבין מקלארן, אך בסופו של דבר התאחדות הכדורגל החליטה לתת את התפקיד למקלארן.
אלרדייס קיבל שוב הצעה לתפקיד המאמן בניוקאסל, והפעם הוא היה נלהב לקחת את התפקיד, אך יו"ר ניוקאסל פרדי שפרד, הפסיק את המשא ומתן על החוזה לאחר שבחר למנות את המאמן הזמני גלן רודר בתור המאמן הקבוע.
נראה כי קבוצתו של אלרדייס לא הושפעה מספקולציות על עתידו או מהישגיה באירופה, וסיימה את העונה במקום השמיני.
מתוך רצון לחזק את בולטון לקראת דחיפה לקמפיין האירופי שלה בעונת 2006/2007, אלרדייס החתים את החלוץ הצרפתי הבינלאומי ניקולא אנלקה מפנרבחצ'ה תמורת שיא מועדון של 8 מיליון ליש"ט.
הוא גם החתים את מגנה של נבחרת חוף השנהב בכדורגל עבדולאי מייט ממארסיי, וברצף אירועים יוצא דופן הרוויח 400,000 ליש"ט על דיטמר האמאן, ששינה את דעתו לגבי הצטרפות לבולטון, ובחר לחתום במנצ'סטר סיטי יום לאחר חתימת הסכם טרום חוזה עם בולטון; מנצ'סטר סיטי הסכימה לשלם לבולטון 400,000 ליש"ט כפיצוי.
בולטון חוותה עונה טובה נוספת: 16 הנקודות שלה משמונת המשחקים הראשונים שלה היו הפעם האחרונה מזה 14 שנים ששתי קבוצות מחוץ ל"שש הגדולות" השיגו בממוצע לפחות שתי נקודות למשחק בשמונת משחקיהן הראשונים (הקבוצה השנייה היא פורטסמות').
עם זאת, מערכת היחסים של אלרדייס עם היו"ר פיל גרטסייד התערערה יותר ויותר כאשר גרטסייד סירב לאשר הוצאות העברה גדולות יותר כדי לממן מאמץ להעפיל לליגת האלופות של אופ"א.
ב-29 באפריל 2007, אלרדייס התפטר מהמועדון במקום החמישי כשנותרו שני משחקים לסיום העונה, ולמחרת, עוזרו סמי לי הוכרז כמחליפו.
לאלרדייס הוצע תפקיד המאמן במנצ'סטר סיטי, אך ההצעה בוטלה לאחר שהצעת הרכישה של תאקסין צ'ינוואט על המועדון התקבלה.
ב-15 במאי 2007, ניוקאסל יונייטד הודיעה כי אלרדייס חתם על חוזה לשלוש שנים כדי להחליף את גלן רודר כמאמן.
במקרה, גם ניוקאסל עברה אז חילופי בעלים, כאשר מייק אשלי השלים את השתלטותו על המועדון.
ניוקאסל נהנתה מפתיחת עונה טובה, וניצחה את קבוצתו לשעבר של אלרדייס, בולטון, 3-1 במחזור הפתיחה והשיגה רצף של חמישה ניצחונות ושני תוצאות תיקו מתשעת משחקי הליגה הראשונים.
עם זאת, הם רשמו סדרה של תוצאות מאכזבות לקראת חג המולד, ולאחר שצברו רק נקודה אחת מתוך שש אפשריות מול וויגאן ודרבי, שהיו מדורגות בתחתית הטבלה.
אלרדייס נפרד מניוקאסל יונייטד ב-9 בינואר 2008. הוא הגיע לפגישה עם היו"ר כריס מורט בציפייה שיגידו לו שניוקאסל החתימה שחקן חדש, רק כדי לגלות שהוא יוחלף על ידי קווין קיגן בקדנציה השנייה שלו כמאמן ניוקאסל.
ב-17 בדצמבר 2008, אלרדייס מונה למאמן בלקברן רוברס בחוזה ל-3 שנים, כשהחליף את פול אינס שעזב את המועדון כשהיא במקום ה-19 עם 3 ניצחונות מ־17 משחקים.
המשחק הראשון של אלרדייס כמאמן הסתיים בניצחון 3-0 על סטוק סיטי באווד פארק שלושה ימים לאחר מכן.
זה היה המשחק הראשון מתוך תשעה משחקים ללא הפסד.
הוא חיזק את הקבוצה על ידי הוצאת 2 מיליון ליש"ט על קשר הכנף של סנדרלנד, אל חג'י דיוף, והביא את המגן גאל ז'יבה בהשאלה ממארסיי.
אלרדייס סיים את עונתו הראשונה כמאמן עם תיקו 0-0 מול ווסט ברומיץ' אלביון ומקום סופי בליגה, במקום ה-15. בלקבורן נאלצה למכור את חלוץ הקמע של נבחרת פרגוואי בכדורגל רוקה סנטה קרוס למנצ'סטר סיטי, ואת המגן סטפן וורנוק לאסטון וילה תמורת סכום כולל של 21.5 מיליון ליש"ט כדי לאזן את הספרים.
אלרדייס הורשה להחתים את הקשר ההגנתי סטיבן אנזונזי מאמיין (כדורגל) תמורת 500,000 ליש"ט, את החלוץ הקרואטי ניקולה קאליניץ' מהיידוק ספליט תמורת 6 מיליון ליש"ט, ואת פסקל שימבונדה מטוטנהאם תמורת 2.5 מיליון ליש"ט.
בעונת 2009/2010 בלקבורן הגיעה לחצי גמר גביע הליגה נגד אסטון וילה, אך הפסידה בשני המשחקים נגדה.
בלקבורן נשארה במרכז הטבלה למשך כל העונה, וסיימה במקום העשירי עם ניצחון חוץ באסטון וילה במחזור האחרון.
המועדון הוצע למכירה בקיץ 2010, ולאלרדייס הוצעה עבודת האימון בשבאב אל אהלי אך לא הצליח להשיג אישור לעזוב את בלקבורן מבלי לשלם פיצויים למועדון, ולכן נותר בתפקיד המאמן באווד פארק.
אלרדייס פוטר מאוחר יותר על ידי הבעלים החדשים, קבוצת VH ב-13 בדצמבר 2010, כאשר רוברס דורגה במקום ה-13 בליגה.
הוא הוחלף על ידי אחד ממאמניו, סטיב קין, שסוכנו ג'רום אנדרסון היה דמות בעלת השפעה רבה במשפחת וונקי.
אלרדייס מונה למאמן וסטהאם יונייטד, שירדה ליגה זה מכבר, ב-1 ביוני 2011, וחתם על חוזה לשנתיים.
הוא נשבע לשחק "כדורגל אטרקטיבי" כדי להחזיר את וסטהאם לפרמייר ליג, בהתאם ל"מסורות של המועדון", ודחה את הטענות לפיהן שיחק כדורגל משעמם ועל כדורים ארוכים במועדונים קודמים שלו.
הוא החתים את עבדולאי פאייה, קווין נולאן, ג'ואי אובראיין ואת מאט טיילור.
פאייה, נולאן ואובריאן שיחקו כולם תחת אלרדייס במועדונו הקודם בולטון וונדררס, בעוד טיילור היה שחקן בולטון שהצטרף לאחר שאלרדייס עזב את המועדון.
הוא הפך את החלוץ ג'ון קארו להחתמה החמישית של וסטהאם העונה, בהעברה חופשית, ואחריו את המגן ג'ורג' מקרטני מסנדרלנד בהשאלה לעונה, החלוץ סם באלדוק ממילטון קינס דונס ואת הקשר האחורי פאפא בובה דיופ בהעברה חופשית.
הוא סיים את חתימות חלון ההעברות של הקיץ ביום המועד האחרון כשהחתים את המגנים דייוויד בנטלי מטוטנהאם ואת הנרי לאנסברי מארסנל, שניהם בהשאלה לעונה, כמו גם את השחקן הרב-גוני גאי דמל (Guy Demel) מהמבורג (כדורגל) תמורת סכום שלא פורסם.
ניקי מיינארד, ריקרדו ואז טה וראבל מוריסון הגיעו בעקבותיהם בחלון ההעברות של חורף 2011. במהלך עונת 2011/2012 עזבו את המועדון 25 שחקנים בסך הכל, בעוד ש-19 הוחתמו.
במרץ 2012, אף על פי שהיה במקום השלישי בצ'מפיונשיפ, סגנון הכדורגל של אלרדייס הועמד שוב בספק.
האוהדים קראו למסירות נוספות של הכדור ולמשחק כדורגל על המגרש ולא באוויר.
ב-19 במאי 2012, וסטהאם עלתה חזרה לפרמייר ליג לאחר עונה אחת בלבד בצ'מפיונשיפ, לאחר שניצחה את בלקפול 1–2 בגמר הפלייאוף.
אלרדייס תיאר את העלייה הזו כהישגו הטוב ביותר אי פעם.
וסטהאם סיימה את עונת 2012/2013 במקום העשירי, ואלרדייס חידש את חוזהו בוסטהאם על ידי חתימה על חוזה חדש לשנתיים.
הרכש העיקרי של אלרדייס בקיץ 2013 היה אנדי קארול, שהגיע מליברפול תמורת 15 מיליון ליש"ט, ובמקביל הוא גם הוציא סכום שלא פורסם על סטיוארט דאונינג, גם הוא מליברפול, כדי שיספק לקרול מסירות כדי שיוכל להפוך אותן לשערים.
הוא גם החתים את השוער אדריאן (כדורגלן) בהעברה חופשית מריאל בטיס.
באפריל 2014, במהלך משחק חוץ נגד ווסט ברומיץ' אלביון, חלק מאוהדי ווסטהאם הביעו את סלידתם מסגנון הכדורגל תחת אלרדייס על ידי הצגת שלט עליו נכתב "סם השמן החוצה, הורג את WHU" (וסטהאם יונייטד).
בחודש שלאחר מכן תלו כמה אוהדים שלט עם הכיתוב "Fat Sam Out" מחוץ לאחוזה שבבעלות יו"ר המועדון, דייוויד סאליבן, בת'יידון בויס, אסקס.
למרות המחאות, ב-20 במאי 2014, הודיע המועדון כי אלרדייס יישאר כמאמן וייתמך על ידי מאמן ההתקפה החדש טדי שרינגהאם לעונת 2014/2015 כדי "להבטיח שהקבוצה תספק יותר בידור" ו"לשפר את מאזן השערים של המועדון".
בקיץ 2014, אלרדייס החתים את הקשר שייקו קויאטה, המגן השמאלי ארון קרסוול, החלוץ אנר ולנסיה, המגן הימני קארל ג'נקינסון (בהשאלה מארסנל), החלוץ דיאפרה סאקו (Diafra Sakho), הקשר ההגנתי אלכסנדר סונג (בהשאלה מברצלונה (כדורגל)), הקשר ורגן אמלפיטאנו והחלוץ מאורו סראטה.
באוקטובר 2014, פרשנים כמו רובי סאבאג' מה-BBC הגיבו על "סגנון המשחק האטרקטיבי וההתקפי יותר" של הקבוצה או על "הסטטיסטיקה [שמראה] את ההתקדמות שוסטהאם עשתה בחודשים האחרונים".
אלרדייס זכה בתואר מאמן החודש של הפרמייר ליג לאוקטובר 2014 לאחר שהשיג שלושה ניצחונות עבור וסטהאם מתוך ארבעה משחקים ששיחקו באותו חודש.
אלרדייס עזב את וסטהאם ב-24 במאי 2015, במחזור האחרון של העונה, לאחר שחוזהו לא חודש.
אלרדייס הצהיר כי "לא רציתי להישאר.
אני מניח שאפשר לומר שזה היה הדדי אם גם הם לא רצו שאשאר".
ב-9 באוקטובר 2015, אלרדייס מונה כמאמנה החדש של סנדרלנד (כדורגל), כשהחליף בתפקיד את דיק אדבוקאט.
כאשר אלרדייס מונה, סנדרלנד הייתה במקום ה-19 בטבלת הפרמייר ליג עם שלוש נקודות משמונת משחקיה הראשונים של העונה.
לאחר שחתם על חוזה לשנתיים, הוא הפך למאמן הראשון שאימן גם את ניוקאסל יונייטד וגם את סנדרלנד.
ב-25 באוקטובר, במשחקו השני כמאמן, הוא הוביל את סנדרלנד לניצחון 0–3 על יריבתה וקבוצתו לשעבר ניוקאסל.
עם זאת, לאחר רצף של 5 הפסדים ברציפות בדצמבר, סנדרלנד נכנסה למחצית השנייה של העונה באזור הירידה בטבלה עם 12 נקודות בלבד מ-19 משחקים.
בחלון ההעברות של ינואר הוא החתים את הבלמים לאמין קונה ויאן קירכהוף ואת הקשר ההתקפי והבי ח'זרי.
ב-6 בפברואר 2016, סנדרלנד כבשה שני שערים מאוחרים כדי לסיים בתיקו 2-2 מול ליברפול באצטדיון אנפילד לאחר שפיגרו 0–2 עשר דקות לסיום המשחק.
מאוחר יותר באותו שבוע, שחקן הכנף אדם ג'ונסון שוחרר מהקבוצה לאחר שהודה באשמה בסעיף אחד של פעילות מינית עם קטינה ובסעיף אחד של טיפוח.
סנדרלנד נותרה בחלק התחתון של הטבלה במשך רוב עונת 2015–2016, לפני שהגדילה את סיכויי ההישרדות שלה כשניצחה את נוריץ' סיטי 3-0 בקארו רוד ב-16 באפריל, וצמצמה את הפער מנוריץ', המדורגת במקום ה-17, לנקודה אחת בלבד.
אלרדייס הוביל בהצלחה את סנדרלנד אל מקום בטוח מירידה לאחר שניצח את אברטון 3-0 ב-11 במאי, תוצאה שהבטיחה גם את ירידת הליגה של יריבתה (ואחד ממועדוניו לשעבר), ניוקאסל יונייטד.
אלרדייס זכה לשבחים על ניהולו בסנדרלנד מכמה פרשנים, במיוחד על גישתו המאורגנת והדגש שלו על הגנה חזקה.
ב-22 ביולי 2016, אלרדייס חתם על חוזה לשנתיים כמאמנה של נבחרת אנגליה בכדורגל.
ב-23 בדצמבר 2016, אלרדייס חתם על חוזה לשנתיים וחצי כמאמנה של קריסטל פאלאס, יום לאחר פיטוריו של אלן פארדיו.
הוא התחזק בחלון ההעברות של ינואר בכך שהוציא כ-30 מיליון ליש"ט על ג'פרי שלאפ, פטריק ואן אנהולט ולוקה מיליבוייביץ'.
ה"עיטים" הבטיחו את הישארותם בליגה ונמנעו מירידת ליגה במשחק הלפני אחרון של עונת 2016–2017 עם ניצחון 0–4 על האל סיטי בסלהרסט פארק.
אלרדייס הודיע במפתיע על עזיבתו את קריסטל פאלאס ב-23 במאי 2017, באומרו כי אין לו כוונה לחפש משרת אימון אחרת, במה שפורש כהודעת פרישה.
עם זאת, ב-19 ביולי 2017, אלרדייס הבהיר כי יהיה פתוח לתפקיד ניהול בינלאומי, אך לא לתפקיד נוסף במועדון אחר.
אף על פי שהודיע על פרישתו מאימון קבוצות, ב-30 בנובמבר 2017, אלרדייס מונה למאמנה של אברטון בחוזה לשנה וחצי.
אברטון הייתה במקום ה-13 בטבלת הפרמייר ליג עם הגעתו, לאחר פתיחה גרועה של עונת 2017–2018 תחת המאמן הקודם רונאלד קומאן.
משחקו הראשון כמאמן היה יומיים לאחר מכן, כאשר קבוצתו ניצחה את האדרספילד טאון בתוצאה 2-0. הוא הוביל את ה"טופיז" לרצף של שבעה משחקים ללא הפסד בתחילת כהונתו, תקופה שכללה חמישה משחקים עם רשת נקייה.
לאחר שייצב את ההגנה, הוא הצהיר שמשימתו הבאה היא להביא כובש שערים עקבי.
אברטון סיימה את העונה במקום השמיני, אך האוהדים לא היו מרוצים מסגנון המשחק.
תחת ניהולו של אלרדייס, אברטון דורגה במקום ה-20 מבחינת בעיטות למסגרת, במקום ה-19 מבחינת בעיטות לשער במקום ה-16 בדיוק במסירות ובמקום ה-17 בבעיטות שהושגו בפרמייר ליג.
אלרדייס עזב את המועדון ב-16 במאי 2018.
ב-16 בדצמבר 2020, אלרדייס מונה למאמנה של וסט ברומיץ' אלביון בחוזה לשנה וחצי לאחר פיטוריו של סלאבן ביליץ' כאשר המועדון דורג במקום ה-19 בטבלת הפרמייר ליג.
כהונתו כמאמן הקבוצה החלה בהפסד 0–3 ליריבתה אסטון וילה בדרבי של מערב מידלנד {West Midlands derbies) כאשר המגן ג'ק ליברמור הורחק בכרטיס אדום לאחר עבירה גסה על ג'ק גריליש.
כתב ה-BBC, סיימון סטון, דיווח לאחר המשחק כי "אלרדייס עומד בפני עבודה קשה...
אי אפשר להפריז בגודל המשימה הזו [להימנע מירידה]".
לקח שישה משחקים תחת כהונתו עד שוסט ברומיץ' השיגו ניצחון חוץ ב"דרבי של בלאק קאונטרי" (Black Country derby) נגד וולברהמפטון וונדררס שנגמר בתוצאה 2–3 לברומיץ'.
באותו חודש, הוא העיד כי זה "יהרוג" אותו אם יירד ליגה עם וסט ברומיץ' וכי הוא היה מודע לסיכונים הבריאותיים של חזרה לתפקיד ניהולי.
בינואר 2021, אלרדייס אמר ששלוש העברות נכשלו עבור וסט ברום, מכיוון שלאחר הברקסיט (פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי) השחקנים לא יכלו לקבל אישור עבודה.
באותו חודש דווח כי אלרדייס לא הצליח להשיג את החיזוק המיוחל.
הוא רצה להחתים שני שחקנים נוספים לפני סגירת חלון ההעברות.
אף על פי שצבר כמה תוצאות בולטות, כמו ניצחון חוץ בלתי נשכח 2–5 נגד זוכת ליגת האלופות צ'לסי (כדורגל), הוא לא הצליח להשאיר את וסט ברומיץ' בליגה שכן הם ירדו לצ'מפיונשיפ ב-9 במאי לאחר הפסד חוץ 1–3 לארסנל.
זאת הייתה הפעם הראשונה בקריירה של אלרדייס שהוא חווה ירידת ליגה.
ב-19 במאי, לאחר הפסד 1–3 לוסטהאם, אישר אלרדייס כי יפרוש מתפקידו כמאמן בסוף עונת 21–2020, אף על פי שהמועדון הביע את רצונו שימשיך כמאמן בעונה הבאה.
ב-3 במאי 2023, אלרדייס מונה למאמנה של לידס יונייטד לאחר פיטוריו של חאבי גראסיה (מאמן כדורגל) כשנותרו ארבעה משחקים לסיום עונת 2022–2023. בזמן מינויו, לידס הייתה במקום ה-17, מחוץ לאזור הירידה בטבלה מבחינת הפרש שערים.
במשחקו הראשון כמאמן ב-6 במאי, לידס הפסידה 1–2 בחוץ למנצ'סטר סיטי.
לידס סיימה בתיקו במשחקה הבא נגד ניוקאסל יונייטד, אך הפסידה בשני המשחקים האחרונים של העונה, 3-1 בחוץ לווסטהאם יונייטד ו-1–4 בבית לטוטנהאם הוטספר.
לידס סיימה את העונה במקום ה-19 בפרמייר ליג וכתוצאה מכך נשרה לצ'מפיונשיפ.
ביוני 2023, לאחר ירידת הקבוצה, הודיע המועדון כי אלרדייס עזב בהסכמה הדדית.
כפועל יוצא, אלרדייס הפך למאמן עם הקדנציה הקצרה ביותר עבור מאמן פרמייר ליג עם 30 ימים בלבד בלידס, ועבר את לס ריד בצ'רלטון את'לטיק שהחזיק בעבר בשיא עם קדנציה של 40 ימים.
אלרדייס תומך נלהב של מדעי הספורט ומשתמש בטכנולוגיה וטכניקות חדשניות באימון קבוצותיו, כגון ניתוח ביצועים ממוחשב ויוגה.
מרטין הארדי מהאינדפנדנט תיאר אותו כ"אחד מחלוצי מדעי הספורט בכדורגל האנגלי".
שחקנים ופרשנים לשעבר ציינו את ההכנה שלו כנקודת החוזק העיקרית שלו, מה שמאפשר לקבוצותיו ארגון ויציבות הגנתית טובים יותר.
שחקנה לשעבר של בולטון קווין דייוויס הדגיש גם הוא את כישורי ניהול השחקנים של אלרדייס כנקודת חוזק.
לאלרדייס יש מוניטין של שימוש בטקטיקות של מסירות ארוכות אם כי הוא אמר שתפיסה זו "שגויה לחלוטין".
שחקנה לשעבר של ניוקאסל לי קלארק, הגן על אלרדייס מביקורת על הטקטיקות שלו ואמר שאלרדייס צדק כשעבד קשה על מהלכים נייחים ועל ארגון קבוצתו.
כישרונו להפיק את המיטב מסגלים צנועים גם העניק לו מוניטין כ"מומחה הישרדות" שיכול להוביל מועדון שנאבק נגד הירידה בפרמייר ליג אל מחוץ לאזור הירידה.
הביקורת על טקטיקות הכדורים הארוכים שלו התגברה כאשר אימן את וסטהאם יונייטד בפרמייר ליג, כולל חוסר שביעות רצון מצד אוהדי וסטהאם עצמם.
בינואר 2014, לאחר תיקו 0-0 בסטמפורד ברידג', מאמנה של צ'לסי (כדורגל) ז'וזה מוריניו מתח ביקורת על סגנון המשחק של וסטהאם, והשווה אותו ל"כדורגל מהמאה ה-19".
באוקטובר 2014, טען אלרדייס כי המוניטין שלו על משחק של כדורים ארוכים "לא מבוסס על עובדות" ושימש כתירוץ על ידי מאמני יריבות כמו ארסן ונגר, דייוויד אולירי, גריים סונס ורפאל בניטס לאחר הפסדים לקבוצות אותן אימן אלרדייס.
אלרדייס כתב באוטוביוגרפיה שלו כי "כאשר הם בעטו כדור מ-50 יארד זו הייתה מסירה תרבותית; כשאנחנו עשינו את זה, זו הייתה פרסה מלאת תקווה".
בשנת 2021, אלרדייס תואר על ידי פפ גווארדיולה כ"גאון" בשל יכולתו להציל מועדונים מירידת ליגה.
הוא פגש את אשתו לין וורד כשהיה עדיין שחקן בקבוצת הנוער של בולטון וונדררס, והשניים נישאו ב-1 ביוני 1974. יש להם בן, קרייג (9 ביוני 1975), ובת, רייצ'ל (21 באפריל 1979).
הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בולטון ביולי 2010. בנוסף לקריירת הכדורגל שלו, אלרדייס ניהל גם מספר עסקים, כולל חברת חלפים לרכבים, מסעדת מזון מהיר, מועדון חברתי, פאב, בר פסנתר ומסעדת פאב.
הוא פרסם את האוטוביוגרפיה שלו, ביג סם (big sam), באוקטובר 2015.
בינואר 2013, אלרדייס קיבל פיצויים "משמעותיים", שלא נחשף גובהם, ממנהל בלקבורן רוברס לשעבר, סטיב קין.
ב-2011, קין הוקלט בבר בהונג קונג בטענה כי אלרדייס פוטר מתפקידו בבלקבורן רוברס בשל היותו "נוכל".
במאי 2019, נכדו של אלרדייס, ששמו גם הוא סם, חתם באוקספורד יונייטד לאחר שהיה בעבר שחקן קבוצת הנוער של מנצ'סטר יונייטד וברי (כדורגל).
החקירה של התכנית "פנורמה" משנת 2006
ב-19 בספטמבר 2006, סרט תיעודי של ה־BBC פנורמה טען כי אלרדייס ובנו, קרייג, קיבלו תשלומים מסוכנים בתמורה להחתמת שחקנים מסוימים.
אלרדייס הכחיש את ההאשמות, ולא הוגשו נגדו כתבי אישום רשמיים.
שני סוכנים, טני ירימה ופיטר הריסון, צולמו בסתר, וכל אחד בנפרד טען כי שילמו לאלרדייס דרך בנו.
אלרדייס הכחיש שקיבל או ביקש שוחד.
אחרים שהיו מעורבים בעבירות העוולות היו הארי רדנאפ, קווין בונד ופרנק ארנסן.
כתוצאה מההאשמה, אלרדייס סירב לדבר עם ה־BBC.
בעוד שהוא גם הצהיר שהוא עומד לתבוע את גוף השידור כדי לטהר את שמו, אלרדייס נמנע מהגשת תביעות דיבה מכיוון שנאמר לו שתביעה בגין פגיעה במוניטין היא תהליך יקר אשר גוזל זמן.
הסיטואציה עם ראוול מוריסון ב־2014
קרטיס הואשם ובסופו של דבר זוכה על ידי התאחדות הכדורגל במהלך חקירת 2008 על עסקאות העברות בלתי חוקיות של לוטון טאון.
קרטיס הגיב לטענות באומרו שהן "שטויות", בעוד אלרדייס דיבר על כך שמוריסון התלונן על "פציעה במפשעה" בעוד שהצוות הרפואי של המועדון לא מצא "שום בעיה", והתייחס ל"בעיות משמעת בעבר" של השחקן.
מוריסון הושאל בסופו של דבר לקווינס פארק ריינג'רס מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ למשך שארית עונת 2013/2014.
החקירה של הדיילי טלגרף משנת 2016
בספטמבר 2016, כתבי הדיילי טלגרף צילמו את אלרדייס שמונה זה מכבר למאמן נבחרת אנגליה בכדורגל, כשהוא לכאורה מציע לייעץ כיצד לעקוף את חוקי התאחדות הכדורגל (FA) בנוגע לבעלות על שחקנים על ידי צד שלישי, ולנהל משא ומתן על עסקה בסך 400,000 ליש"ט, בכפוף לאישור התאחדות הכדורגל.
לאחר פרסום ההקלטות, אלרדייס עזב את תפקידו כמאמן נבחרת אנגליה בהסכמה הדדית עם התאחדות הכדורגל, וקבע כי עשה "טעות בשיקול הדעת".
רוברט סאליבן, מנהל האסטרטגיה בהתאחדות הכדורגל, אישר מאוחר יותר לוועדת התרבות, התקשורת והספורט של בית הנבחרים כי דבריו של אלרדייס היו "הצהרה עובדתית ונכונה בנוגע לחוקי המשחק האנגלי ובעלות על שחקנים על ידי צד שלישי".
לאחר בדיקה של משטרת לונדון, אלרדייס זוכה מכל עבירה, כאשר הדיילי טלגרף הבהירו כי הם "לא רמזו שאלרדייס עבר על החוק", אם כי הסכים שהוא היה "טיפש".
בשיחה עם ה"אובזרבר", אמר מרטין גלן, מנכ"ל התאחדות הכדורגל, כי "זוהי טרגדיה שבסופו של דבר נאלצנו להיפרד ממנו [אלרדייס] בגלל - אתם יודעים - המלכוד".
סמואל לואיס "סם" וורנר היה מפיק יהודי-אמריקאי יליד פולין, והיה אחד ממקימי אולפני האחים וורנר ולימים כיהן כמנכ"ל התאגיד.
שמואל ווֹנְסָל (Szmuel Wonsal) נולד בפולין בעיירה קראסנושיילץ (אז חלק מהאימפריה הרוסית).
הוא היה אחד מבין 11 הילדים של זוג היהודים בנימין, יצרן נעליים, ופרל-לאה (לבית איכלבאום).
התעניינותו בסרטים החלה לאחר שראה את הסרט "הגניבה הגדולה ברכבת" של תומאס אדיסון כשעבד בפארק השעשועים סידאר בסאנדאסקי, אוהיו.
וורנר ידוע בזכות הבאת הסאונד לסרטיהם של האחים, ובכך התחיל את עידן הסרטים עם הקול (הראינוע הפך לקולנוע).
מטרה זו אומנם הושגה, אבל בדרכה הסתכסך רבות עם אחיו הארי וזמן קצר לפני הקרנת הסרט הראשון עם סאונד, חלה והזניח את בריאותו עד שנפטר.
וורנר לא זכה להגיע לבכורת הסרט זמר הג'אז בניו יורק או לראות את ההשפעה הענקית שהביאה המצאתו.
כיום, קבורה גופתו של סם וורנר בבית הקברות "בית שלום" במזרח לוס אנג'לס, קליפורניה בסמוך לקברי כמה מאחיו.
לסם וורנר "כוכב" בשדרת הכוכבים בהוליווד.
סמואל ארצ'יבלד אנתוני הינדס הוא פוליטיקאי מגיאנה שכיהן כראש ממשלת גיאנה כמעט ברציפות בשנים 1992–2015.
הינדס היה ראש ממשלה תחת שלטונו של צ'די ג'אגן, שנהרג בשנת 1997. אז הוא נהפך יורשו ולנשיא בעצמו.
הוא התפטר מהתפקיד בדצמבר, לטובתה של ג'נט ג'אגן, אלמנתו של צ'די ג'אגאן, שנהפכה לנשיאה ואשר במהלך כהונתה מינתה את הינדס לראש הממשלה.
לפני כן עבד הינדס באלקן (חברת תעשייה מאלסקה), כראש מחלקת הנדסה כימית.
הינדס הוא מהנדס כימי מורשה.
באוגוסט 1999 החליטה ג'אגאן להתפטר ואת הינדס החליף באופן זמני באותה העת בהרט ג'גדאו.
לאחר התפטרותה של ג'אגן, ג'גאן לקח אוטומטית את תפקיד הנשיאות ומינה מחדש את הינדס להיות ראש הממשלה.
אחרי היבחרותה מחדש של הממשלה ב-28 באוגוסט 2006, הושבע הינדס כראש ממשלה שוב פעם בתחילת ספטמבר.
הוא זכה בבחירות פעם נוספת בשנת 2006 אך הפסיד בבחירות בשנת 2011.
סמואל אטקינסון "סם" ווטרסטון הוא שחקן אמריקאי זוכה פרס אמי, פרס גלובוס הזהב ומועמד לפרס האוסקר.
הוא ידוע במיוחד בזכות גילום דמותו של ג'ק מק'קוי בסדרת הטלוויזיה "חוק וסדר".
ווטרסטון נולד בקיימברידג' (מסצ'וסטס) שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-אפיסקופלית ממוצא סקוטי ואנגלי.
לאחר לימודיו הוא שיחק כהמלט במחזהו של שייקספיר, וכבנדיקט ב"מהומה רבה על לא דבר".
בשנת 1984 כיכב בסרט הדרמה "דמעות של שתיקה".
הסרט מתאר ידידות מופלאה בין עיתונאי אמריקאי ועוזרו הקמבודי, ומבוסס על סיפור אמיתי של כתב הניו יורק טיימס סידני סאנברג, אותו גילם ווטרסטון ואף קיבל מועמדות באותה שנה לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
הוא שיחק בסרטים, בהם "חנה ואחיותיה" של וודי אלן, וזכה בפרס גלובוס הזהב ב-1993. ווטרסטון שיחק את הנשיא אברהם לינקולן במספר הזדמנויות.
בשנת 1994 הוא החל להופיע בסדרת הטלוויזיה "חוק וסדר" בעונה החמישית שלה, כשהחליף את מייקל מוריארטי.
הוא גילם את התובע המחוזי ג'ק מק'קוי במשך כל עונותיה של הסדרה עד לביטולה ב-2010. בשנת 2022 שב לגלם את דמות זו בעונה ה-21 במספר.
אהבה חיה (1985) - סרט טלוויזיה
אויב מבית (1994) - סרט טלוויזיה של HBO
סודותיה של בעלת הבית (1996)
עלייתה ונפילתה של אליזבת' הולמס (2022)
סמואל בנג'מין "סם" האריס הוא סופר, פילוסוף ומדען מוח אמריקאי יהודי, הנחשב למבקר נוקב של שלוש הדתות המונותאיסטיות האברהמיות הנודעות (יהדות, נצרות, ואסלאם).
בשנים האחרונות הוא ממקד את ביקורתו בפרט נגד דת האסלאם.
האריס הוא מחבר הספר "מהומת אלוהים" ("The End of Faith"), שיצא לאור בשנת 2004 ושהופיע ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס למשך 33 שבועות.
בשנת 2006 פרסם האריס את ספרו השני, "מכתב לאומה נוצרית" ("Letter to a Christian Nation"), שנכתב כתגובה לביקורת על "מהומת אלוהים".
ספרים אלו הגיעו למעמד רבי-מכר ברחבי העולם ותורגמו ליותר מעשרים שפות.
האריס הוא מתומכיה של תנועת הספקנות המדעית והאתאיזם החדש.
הוא תומך בהפרדת הדת מהמדינה, חופש הדת, והחופש למתוח ביקורת על הדת.
בספר שהוציא ב-2010 טוען האריס שהמדע יכול לענות על שאלות מוסריות ולקדם את רווחת האדם, ומציג דוגמאות פרקטיות לכך.
האריס נולד וגדל בבית לא-אדוק בלוס אנג'לס שבארצות הברית, לאב נוצרי-קווייקרי ולאם יהודייה.
לדברי האריס, הוריו דיברו על דת לעיתים נדירות, אך הנושא תמיד עניין אותו.
בילדותו בחר להימנע מלקיים את טקס בר המצווה.
הוא החל ללמוד ספרות אנגלית באוניברסיטת סטנפורד, אולם לאחר התנסות בסם האקסטזי, עבר שינוי מהותי בחייו ובתפיסתו כלפי החיים.
לדבריו, בעקבות החוויה הזו, "הבנתי כי ניתן להיות בן אדם שרוצה בטובת אחרים כל הזמן".
האריס נשר מלימודים ויצא לטייל בעולם, בין השאר בהודו ובנפאל, התנסה במדיטציה ולמד בודהיזם.
בשנים ההן החל להתעניין בשאלות רוחניות ובפילוסופיית החיים, והוקסם מהרעיון שיש ביכולתו להשיג תובנות רוחניות ללא שימוש בסמים.
כעבור שנים אחדות חזר לסטנפורד והשלים תואר בפילוסופיה.
האריס החל לכתוב את ספרו הראשון מייד לאחר פיגועי 11 בספטמבר, שהתרחשו ברחבי ארצות הברית.
בנוסף, להאריס יש דוקטורט במדעי המוח.
בשנת 2008 ייסד את "פרויקט התבונה" ("The Reason Project"), שמטרתו הפצת ידע מדעי וערכים לא-אדוקים לכלל הציבור.
האריס נישא ב-2004 לאנאקה האריס (לבית גורטון) עורכת ספרי עיון ומדע אמריקאית, ולהם שתי בנות.
האריס מבקר באופן כוללני את האסלאם, הנצרות והיהדות, באומרו שהוא מוכן לבקר רק את הדת עצמה ולא את האנשים המשתייכים לה.
לדבריו, באמונה הדתית בימינו מובנים חוסר רציונליות וחוסר אתיקה; היא מעוררת באנשים מוטיבציה לאלימות, ולכן מסוכנת לציוויליזציה.
הסכנה בולטת במיוחד לאור התפוצה והנגישות ההולכות וגוברות של נשק להשמדה המונית בעולם, והניסיון של גורמים דתיים קיצוניים כמו אל-קאעידה לעשות בו שימוש לצורכיהם.
על אף שהוא מותח ביקורת כללית כנגד האמונה הדתית על ביטוייה בדתות השונות (יהדות, נצרות, הינדואיזם ועוד), האריס מפנה ביקורת חריפה בפרט כנגד דת האסלאם, שאת הכתבים המכוננים שלה, "הקוראן" והחדית', הוא מגדיר כקיצוניות מוסלמית.
למרות היותו אתאיסט, האריס נמנע מלהשתמש במונח זה, בטענה כי תוויות והגדרות, באופן כללי, הן מיותרות.
עמדתו היא כי האתאיזם אינו השקפת עולם או פילוסופיה.
הוא מאמין שאתאיסטים "לא צריכים לקרוא לעצמנו שום דבר.
אנחנו צריכים ללכת מתחת לרדאר לשארית חיינו.
וכל עוד עודנו כאן, עלינו להיות אנשים הגונים, ישרים, שמכחידים רעיונות רעים היכן שאנו נחשפים אליהם".
הוא משווה אמונות דתיות מודרניות למיתוסים של היוונים הקדמונים אשר היו מקובלים בעבר כעובדה, אך מיושנים בימינו.
האריס מציין כי לפי הדת אמור להתקיים אל בורא, כל-יודע ואוהב, שנתן לבני האדם ספר חשוב מאוד – התנ"ך.
ספר זה אמור לשמש כספר הדרכה לחיים כציוויליזציה אנושית, הספר החשוב ביותר.
האריס תהה מדוע ספר שכזה לא מכיל מידע מועיל כמו מידע על חשמל, על DNA או על דרכים שבהן פועלות מחלות זיהומיות.
לעומת זאת הספר מכיל כמות גדולה של מה שהוא מכנה ברבריות מתקופת הברזל על איך להקריב בעלי חיים, איך להחזיק בעבדים, את מי להרוג ומדוע.
וכן טען כי התנ"ך "אינו מכיל ולו משפט אחד שלא יכול היה להיכתב על ידי גבר או אישה במאה הראשונה".
האריס מתמקד בביקורותיו על היחס לנושאי דת עכשוויים בארצות הברית.
הוא חושש שתחומים רבים ויסודיים בתרבות האמריקנית ייפגעו על ידי אמונות דוגמטיות.
הוא מצטט סקרים שהראו כי כ-44% מהאמריקאים סבורים שיש ללמד לימודי בריאתנות בבתי ספר ציבוריים ומאמינים כי "סביר" שישו יחזור לכדור הארץ ב-50 השנים הבאות, וכן מצביע על כך שאחוז זהה של אמריקאים מאמינים כי אלוהים הבטיח את ארץ ישראל ליהודים.
האריס נוסע לעיתים קרובות עם שומרי ראש עקב כך שהוא מקבל איומים על חייו ממוסלמים ונוצרים.
בתחילת דרכו, טען שהוא לא רואה בתנ"ך וביחסים כאלה ואחרים של דת היהדות, כהוכחות לתביעתו של העם היהודי על ארץ ישראל כמדינת הלאום היהודי .
עם זאת, הוא גורס שאם קיימת אומה אחת שנחוצה לה ביותר מדינה משלה על-מנת להגן על עצמה מעוינות – אלה היהודים, ולפיכך האריס מכיר גם בתקפות מדינת ישראל על מנת לממש זאת למענם.
ב-2014, במהלך מבצע צוק איתן, תמך האריס בזכותם של יהודי ישראל להגן על עצמם, וטען שישראל מוסרית יותר מאויביה, מפני שבניגוד אליהם, ישראל אינה משתמשת במגינים אנושיים, אין לה כוונות לבצע רצח עם, והיא שואפת לשלום.
סם ומקס מתגלגלים בדרכים הוא משחק מחשב הומוריסטי מסוגת משחקי ההרפתקאות, אשר מבוסס על הקומיקס האמריקני "סם ומקס" מאת סטיב פורסל.
המשחק יצא לראשונה לשווקים בשנת 1993 על ידי חברת לוקאס ארטס למערכת הפעלה DOS ובשנת 1995 למקינטוש.
בשנת 2002 יצאה גרסה של המשחק למערכת ההפעלה חלונות.
"סם ומקס מתגלגלים בדרכים" הוא משחק הרפתקה דו־ממדי בממשק "הצבע והקלק" (עם העכבר).
המשחק הוא התשיעי אשר השתמש במנוע SCUMM, בממשק זה השחקן מדבר עם דמויות ואוסף פריטים שיתבררו כחיוניים בהמשך המשחק.
בדומה למשחק הקודם אותו ייצרו לוקאס ארטס, "יומו של הטנטקל", לוקאס ארטס בנו את המשחק כך שאי אפשר יהיה להיתקע בגלל שהשחקן שכח לקחת חפץ חיוני להמשך המשחק או להיהרג.
המשחק התאפיין בסגנון גרפיקה קריקטוריסטי.