tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שני טורנירים נוספים שנערכו בשנים 1964 ו-1966, הושבת טורניר הגביע הערבי למשך קרוב לעשרים שנים, ונערך שוב בשנת 1985. עד לשנת 2012, האחרונה בה אורגן הטורניר על-ידי UAFA, נערכו חמישה טורנירים נוספים.
בשנת 2021 ייערך הטורניר לראשונה על-ידי פיפ"א.
בתשעת הגביעים שנערכו עד כה זכו חמש נבחרות.
נבחרת עיראק זכתה בטורניר ארבע פעמים, והאלופות האחרות הן נבחרת ערב הסעודית עם שתי זכיות, ונבחרת מצרים, נבחרת מרוקו ונבחרת תוניסיה עם זכייה אחת כל אחת.
שבע מדינות אירחו את הגביע הערבי.
כווית וערב הסעודית אירחו את הטורניר פעמיים כל אחת, ולבנון, עיראק, ירדן, סוריה וקטר אירחו את הטורניר פעם אחת כל אחת.
התאחדות הכדורגל הלבנונית (LFA) הייתה הראשונה שקראה להקמת הטורניר, באמצעות נשיא ההתאחדות ז'ורז' דבאס שקרא לארגן כינוס ערבי כללי בשנת 1962 על-מנת לארגן את הגביע הערבי.
הגביע הערבי הראשון נערך בביירות שבלבנון, בין החודשים אפריל ומאי 1963, והתחרו בו חמש נבחרות.
בין השנים 1966–1982, הוחלף הגביע הערבי בפועל על-ידי גביע פלסטין לאומות, שנערך שלוש פעמים בשנות ה-70 של המאה ה-20, והפך לטורניר נוער לאחר חזרתו של הגביע הערבי בשנות ה-80 של המאה ה-20. הגביע הערבי 1992 אורגן כחלק מהמשחקים הפאן-ערביים 1992.
הגביע הערבי 2021 היה המהדורה הראשונה של הטורניר שתאורגן על-ידי פיפ"א, ושמו של הטורניר שונה מ"הגביע הערבי" ל"הגביע הערבי של פיפ"א".
להלן טבלה המסכמת את ארבע הנבחרות הראשונות בכל טורניר הגביע הערבי, וכן את מיקומו והשנה בה נערך.
הגביע הפולני בכדורגל (בפולנית: Puchar Polski w piłce nożnej; באנגלית: The Polish Cup) הוא מפעל כדורגל פולני בשיטת גביע שנוסד בשנת 1950, והוא המפעל השני בחשיבותו בכדורגל הפולני, אחרי ליגת העל הפולנית.
בשל השתתפות המונית של קבוצות, הטורניר נקרא לעיתים קרובות "הגביע של אלף הקבוצות" (בפולנית: Puchar Tysiąca Drużyn).
המהדורה הראשונה של הגביע הפולני התקיימה ב-1926, אך היא נזנחה במהירות.
בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 התארגן גביע הכדורגל של נשיא פולין, בו הופיעו קבוצות של המחוזות האזוריים של התאחדות הכדורגל הפולנית.
התחרות למעשה פתוחה לכל מועדון הרשום תחת התאחדות הכדורגל הפולנית, ללא קשר להאם הוא מתחרה בליגה כלשהי במערכת הליגות הלאומית.
גם קבוצות מילואים וותיקים זכאיות להשתתף, כאשר קבוצות מילואים הגיעו לגמר פעמיים (וזכתה בו פעם אחת).
הגביע נחשב לחשוב, בכיר ופופולרי במיוחד בקרב קבוצות ברמה נמוכה יותר בפולין, מכיוון שהוא נותן להם הזדמנות לשחק עם קבוצות מוכרות יותר.
בחלק מהמקרים, הקבוצות הנחותות אף הגיעו לגמר, כאשר הדוגמה המפורסמת ביותר הייתה צ'ארני ז'אגאן, קבוצה מהליגה השלישית בפולין, שהגיעה לגמר 1964/1965, אך בסופו של דבר הפסידה לגורניק זבז'ה.
מועדוני הליגה הנמוכה צריכים להיכנס לסיבובי מוקדמות אזוריים והמנצחים בהם מצטרפים לקבוצות מהליגה הראשונה והשנייה בהמשך התחרות.
המוקדמות האזוריות משוחקות בעונה הקודמת, כך שמהדורה אחת של הגביע הפולני למועדונים בדירוג נמוך יותר יכולה להימשך למעשה שתי עונות (אם תאורטית קבוצה מליגה הכי נמוכה הגיעה עד לגמר).
כל הגרלה נקבעת על ידי משחק בודד הנערך באצטדיון הביתי של הקבוצה מהליגה הנמוכה.
הגמר בעבר היה משחק בודד, אבל בעונות 2002–2006 הוא נערך בשני משחקים.
מאז 2007 הגביע חזר לגמר של משחק בודד באצטדיון נייטרלי.
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בליגת העל הפולנית באותה העונה והשלימה דאבל עונתי מקומי.
(2:3 פ)ROW 1964 ריבניקאצטדיון קראקוביה, קרקוב15,0001975/1976שלונסק ורוצלב0:2סטאל מיילץאצטדיון הצבא הפולני, ורשה15,0001976/1977זגלמביה סוסנוביץ0:1פולוניה ביטוםאצטדיון שלונסק, חוז'וב30,0001977/1978זגלמביה סוסנוביץ0:2פיאסט גליביצהאצטדיון שלונסק, חוז'וב5,0001978/1979ארקה גדיניה1:2ויסלה קרקובהאצטדיון העירוני, לובלין15,0001979/1980לגיה ורשה0:5לך פוזנןהאצטדיון העירוני, צ'נסטוחובה26,0001980/1981לגיה ורשה0:1הפוגון שצ'צ'יןהאצטדיון העירוני, קאליש12,5001981/1982לך פוזנן0:1פוגון שצ'צ'יןאצטדיון אופורווסקה, ורוצלב15,0001982/1983לכיה גדנסק1:2פיאסט גליביצהאצטדיון XXXV-לציה PRL, פיוטרקוב טריבונלסקי16,0001983/1984לך פוזנן0:3ויסלה קרקובאצטדיון הצבא הפולני, ורשה16,0001984/1985וידזב לודז'0:0ה
(1:3 פ)גאקאאס קטוביצהאצטדיון הצבא הפולני, ורשה12,0001985/1986גאקאאס קטוביצה1:4גורניק זאבז'האצטדיון שלונסק, חוז'וב55,0001986/1987שלונסק ורוצלב0:0ה
(2:3 פ)ויסלה קרקובאצטדיון וידזב לודז', לודז'10,0001988/1989לגיה ורשה2:5יגילוניה ביאליסטוקהאצטדיון העירוני, אולשטין20,0001989/1990לגיה ורשה0:2גאקאאס קטוביצהאצטדיון וידזב לודז', לודז'7,0001990/1991גאקאאס קטוביצה0:1לגיה ורשההאצטדיון העירוני, פיוטרקוב טריבונלסקי7,0001991/1992מידז´ לגניצה1:1ה
(3:4 פ)גורניק זאבז'האצטדיון הצבא הפולני, ורשה5,0001992/1993גאקאאס קטוביצה1:1ה
(3:4 פ)ויסלה קרקובאצטדיון גאקאאס בלחטוב, בלחטוב5,0002008/2009לך פוזנן0:1רוך חוז'ובאצטדיון שלונסק, חוז'וב25,0002009/2010יגלוניה ביאליסטוק0:1פוגון שצ'צ'יןהאצטדיון העירוני זדיסלב קריסקוביאק, בידגושץ'12,0002010/2011לגיה ורשה1:1ה
(4:5 פ)לך פוזנןהאצטדיון העירוני זדיסלב קריסקוביאק, בידגושץ'16,5002011/2012לגיה ורשה0:3רוך חוז'ובהאצטדיון העירוני, קיילצה10,0002012/2013לגיה ורשה0:2שלונסק ורוצלבהאצטדיון העירוני בוורוצלב, ורוצלב35,7121:0פפסי ארנה, ורשה29,4162013/2014זבישה בידגושץ'0:0ה
(5:6 פ)זגלביה לוביןהאצטדיון הלאומי, ורשה37,1202014/2015לגיה ורשה1:2לך פוזנןהאצטדיון הלאומי, ורשה45,3222015/2016לגיה ורשה0:1לך פוזנןהאצטדיון הלאומי, ורשה48,5632016/2017ארקה גדיניה1:2הלך פוזנןהאצטדיון הלאומי, ורשה43,7602017/2018לגיה ורשה1:2ארקה גדיניההאצטדיון הלאומי, ורשה47,0372018/2019לכיה גדנסק0:1יגלוניה ביאליסטוקהאצטדיון הלאומי, ורשה44,1582019/2020קרקוביה קרקוב2:3הלכיה גדנסקלובין ארנה, לובין3,4782020/2021ראקוב צ'נסטוחובה1:2ארקה גדיניהלובין ארנה, לוביןללא קהל2021/2022ראקוב צ'נסטוחובה1:3לך פוזנןהאצטדיון הלאומי, ורשה35,6942022/2023לגיה ורשה0:0ה
(5:6 פ)ראקוב צ'נסטוחובההאצטדיון הלאומי, ורשה44,7012023/2024ויסלה קרקוב1:2הפוגון שצ'צ'יןהאצטדיון הלאומי, ורשה47,5062024/2025לגיה ורשה3:4פוגון שצ'צ'יןהאצטדיון הלאומי, ורשה51,233
הגביע הנורווגי בכדורגל (בנורווגית: Norgesmesterskapet i fotball) הוא טורניר בשיטת "נוקאאוט" המתקיים מדי שנה מאז 1902 מה שהופך אותו לטורניר הוותיק ביותר בנורווגיה, והוא נחשב לתחרות השנייה בחשיבותה בכדורגל הנורווגי, אחרי ליגת העל הנורווגית.
הגמר נערך באופן מסורתי בחודש נובמבר או דצמבר והחל מ-1948 הוא מתקיים באצטדיון אולוואל באוסלו.
הזוכה בטורניר זוכה בגביע המלך, ובכרטיס למוקדמות הליגה האירופית.
נכון לשנת 2025 הקבוצות עם מספר הזכיות הרב ביותר הן רוזנבורג, ואוד גרינלנד ופרדריקסטאד עם 12 זכיות לכל אחת.
הטורניר הראשון נערך ב-1902, ואוסקר השני, מלך שוודיה העניק את גביע המלך למנצחת.
בטורניר השתתפו חמש קבוצות, והקבוצות שהעפילו לגמר היו גראנה ואוד גרינלנד שהגיעה לגמר מבלי לשחק קודם לכן בטורניר.
גראנה זכתה בגביע לאחר שניצחה את אוד 2–0 באצטדיון גמלה פרוגנר, באוסלו.
הטורניר הראשון היה טורניר שהוזמן ואורגן על ידי כריסטיאנה IF והתאחדות הכדורגל הנורווגית.
את מעמדו הרשמי הוא קיבל רק שנתיים לאחר מכן, והטורניר הראשון שהיה בעל מעמד רשמי בזמן ששוחק היה הגביע הנורווגי של 1904 שבו זכתה אוד גרינלנד.
מתחילת דרכו ועד 1917, ההשתתפות בטורניר התאפשרה לאלופות המחוזות בלבד, וב-1917 נפתח הטורניר למועדונים נוספים.
בעונת 1937/1938 נוסדה הליגה הנורווגית, ופרדריקסטאד הפכה לקבוצה הראשונה שזכתה בדאבל כשזכתה הן בליגה והן בגביע באותה השנה.
עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה, הטורניר לא נערך בין השנים 1940 ל-1945. כמו כן, בשנת 2020 לא התקיים טורניר בעקבות התפרצות מגפת הקורונה.
עד 1963 קבוצות מצפון נורווגיה התחרו בטורניר נפרד משלהן ולא יכלו להשתתף בטורניר, אך החל מ-1963 גם קבוצות מצפון נורווגיה החלו להתחרות בגביע הנורווגי.
בטורניר משתתפות 128 קבוצות המתחרות בשבעה סיבובים.
לפני תחילת הטורניר, מתקיימים שני שלבי מוקדמות הנערכים בחודשים מרץ ואפריל.
176 קבוצות נורווגיות מהליגות בדרגים 4 ו-5 משתתפות בשלב המוקדמות הראשון, 88 מהן עוברות לשלב המוקדמות השני ו-44 מהן מעפילות לסיבוב הראשון שבו מצטרפות אליהן 84 קבוצות מהליגות בדרגים 1, 2 ו-3.
הסיבוב הראשון בגביע נערך בחודש אפריל, במקביל לפתיחת העונה בליגת העל הנורווגית.
שני הסיבובים הראשונים נקבעים על ידי דירוג שקובעת התאחדות הכדורגל הנורווגית, כאשר הקבוצות מהליגות הבכירות מתמודדות נגד הקבוצות מהליגות הנמוכות.
החל מהסיבוב השלישי ועד לחצי הגמר, ההגרלות הן אקראיות וכל קבוצה יכולה לשחק נגד כל קבוצה.
הטורניר משוחק בשיטת נוקאאוט במשחק בודד.
משחק הגמר נערך באצטדיון אולוואל (האצטדיון הלאומי) בנובמבר או בדצמבר, ומתקיים לקראת סוף עונת הכדורגל הנורווגית.
רוב הקבוצות המשתתפות מהליגות בדרג הרביעי וכל המשתתפות מהליגות בדרג החמישי של נורווגיה מתחילות את דרכן בשלבי המוקדמות כדי להעפיל לטורניר.
קבוצות מילואים של מועדוני ליגת העל הזכאיות לשחק בליגות הכדורגל הנורווגיות (החל מהליגה השנייה), לא זכאיות להשתתף בטורניר.
בהתאם למספר קבוצות המילואים המשחקות בליגה השנייה והשלישית, מתמלא הסיבוב הראשון בקבוצות הטובות ביותר מהליגות בדרג הרביעי, עד שמספר הקבוצות מגיע ל-84. מועדונים מהרמות הגבוהות יותר מתווספים לאחר מכן בסיבוב הראשון, בהתאם לטבלה ההמצורפת.
החודשים בהם מתקיימים השלבים הם קבועים, כשהתאריכים המדויקים נקבעים בכפוף ללוח השנה וימי השבוע.
בכל הסיבובים משחקים משחק בודד.
למשחק שלא מוכרע בתום 90 דקות, מתווספת הארכה של 30 דקות.
אם כעבור 120 דקות אין הכרעה, המשחק מוכרע באמצעות דו-קרב פנדלים.
בעבר, משחקים שהסתיימו בתיקו כעבור 90 דקות, הוכרעו במשחק גומלין בביתה של קבוצת החוץ.
(R)משחק חוזר*משחק שהוכרע בהארכה†משחק שהוכרע בדו-קרב פנדליםמודגשהזוכה השלימה דאבל וזכתה גם באליפות הליגה הנורווגית באותה העונהנטויקבוצה שלא שיחקה בליגה הבכירה בעונה בה הגיעה לגמר
(5–4 פ)מולדהאצטדיון אולוואל, אוסלו25,5002010סטרומסגודסט2–0פולואצטדיון אולוואל, אוסלו24,5002011אלאסאנדס2–1בראןאצטדיון אולוואל, אוסלו25,0322012הוד1 – 1 †
(4–2 פ)טרומסהאצטדיון אולוואל, אוסלו24,2172013מולדה4–2רוזנבורגאצטדיון אולוואל, אוסלו24,8242014מולדה2–0אוד גרינלנדאצטדיון אולוואל, אוסלו26,5282015רוזנבורג2–0סרפסבורג 08אצטדיון אולוואל, אוסלו26,5072016רוזנבורג4–0קונגסבינגראצטדיון אולוואל, אוסלו26,9122017לילסטורם3–2סרפסבורג 08אצטדיון אולוואל, אוסלו25,0912018רוזנבורג4–1סטרומסגודסטאצטדיון אולוואל, אוסלו22,1822019ויקינג1–0הוגסונדאצטדיון אולוואל, אוסלו21,8952020בוטל עקב התפרצות מגפת הקורונה2021מולדה1–0בודה/גלימטאצטדיון אולוואל, אוסלו19,5672022בראן2–0לילסטורםאצטדיון אולוואל, אוסלו25,5322023מולדה1–0בודה/גלימטאצטדיון אולוואל, אוסלו19,1782024פרדריקסטאד0–0 ה
נכון לשנת 2023, 27 קבוצות זכו בגביע לפחות פעם אחת, ו-45 קבוצות הגיעו לגמר לפחות פעם אחת.
קבוצות המוצגות בכתב נטוי אינן קיימות יותר.
הגביע הצ'כוסלובקי (בצ'כית: Československý pohár;בסלובקית: Česko-slovenský pohár vo futbale) היה טורניר גביע נוקאאוט של ההתאחדות הכדורגל הצ'כוסלובקית שנערך בין השנים 1960 ועד ל-1993, כאשר צ'כיה וסלובקיה היו חלק מהגוש הצ'כוסלובקי.
הגביע שוחק כגביע יחיד בצ'כוסלובקיה עד 1968/1969. החל מעונת 1969/1970 ועד עונת 1992/1993, הגביע שוחק בין הזוכות בגביע האזורי הצ'כי (Český pohár) לבין הזוכה בגביע האזורי הסלובקי (Slovenský pohár), שבעצם היוו את "חצי-הגמר" הרשמי לגמר האמיתי שהוא גמר הגביע הצ'כוסלובקי.
כיום הגביע הצ'כי המודרני והגביע הסלובקי הם ממשיכי דרכו של הגביע הצ'כוסלובקי.
ספרטה פראג ודוקלה פראג היו המועדונים המצליחים ביותר בגביע זה, כאשר כל אחד מחזיקה ב-8 גביעים צ'כוסלובקים.
בסך הכל הניפו קבוצות צ'כיות את הגביע 20 פעמים, וקבוצות סלובקיות 13 פעמים.
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה באליפות ליגת העל של סרביה ומונטנגרו באותה העונה והשלימה דאבל מקומי
עונהזוכהתוצאהסגניתאצטדיון1960/1961דוקלה פראג3–0דינמו ז'ילינהאצטדיון אנדרוב, אולומואוץ1961/1962סלובן ברטיסלאבה1–1דוקלה פראגאצטדיון גוטוואלדו, זלין4–1 (חוזר)אצטדיון ז'אנה סוורמי, ברנו1962/1963סלובן ברטיסלאבה0–0דינמו פראגאצטדיון פרימטורה ואקה, פראג9–0 (חוזר)טהלנה פולה, ברטיסלאבה1963/1964ספרטק פראג סוקולובו4–1ו.ס.ס.
קושיצהאצטדיון ז'אנה סוורמי, ברנו1964/1965דוקלה פראג0–0
(5 - 3 פנדלים)סלובן ברטיסלאבהאצטדיון לטנה, פראג1965/1966דוקלה פראג2–1טטראן פרשובהאצטדיון העירוני, פרשוב4–0אצטדיון יוליסקה, פראג1966/1967ספרטק טרנבה2–4ספרטה פראגאצטדיון פרימטורה ואקה, פראג2–0האצטדיון העירוני, טרנבה1967/1968סלובן ברטיסלאבה0–1דוקלה פראגאצטדיון יוליסקה, פראג2–0טהלנה פולה, ברטיסלאבה1968/1969דוקלה פראג1–1פרדוביצההאצטדיון העירוני, פרדוביצה1–0אצטדיון יוליסקה, פראג1969/1970טי.ג'יי.
(4 - 3 פנדלים)אצטדיון גוטוואלדו, זלין1970/1971ספרטק טרנבה2–1סקודה פלזןסטרונקובי סאדי, פלזן5–1אצטדיון אנטון מלטינסקי, טרנבה1971/1972ספרטה פראג0–1סלובן ברטיסלאבהטהלנה פולה, ברטיסלאבה4–3ה
קושיצההאצטדיון העירוני, קושיצה3–1בזאלי, אוסטרבה1973/1974סלובן ברטיסלאבה0–1סלביה פראגאצטדיון פרימטורה ואקה, פראג1–0ה
(4 - 3 פנדלים)טהלנה פולה, ברטיסלאבה1974/1975ספרטק טרנבה3–1ספרטה פראגהאצטדיון העירוני, טרנבה1–0אצטדיון לטנה, פראג1975/1976ספרטה פראג3–2סלובן ברטיסלאבהאצטדיון לטנה, פראג1–0טהלנה פולה, ברטיסלאבה1976/1977לוקומטיב קושיצה2–1סקלו יוניון טפליצהאצטדיון לטנה, פראג1977/1978באניק אוסטרבה1–0ידנוטה טרנצ'יןטהלנה פולה, ברטיסלאבה1978/1979לוקומטיב קושיצה2–1באניק אוסטרבהאצטדיון לטנה, פראג1979/1980ספרטה פראג2–0ז.ט.ס.
1. קושיצה5–1ספרטה פראגהאצטדיון העירוני, פוסטורנה
+קבוצהרפובליקהמספר זכיותמספר סגנויותעונות זכייהעונות סגנות1ספרטה פראג
← הגביע הסלובקי (החל משנת 1993)
גביע הקונפדרציה הגרמנית החופשית היה טורניר גביע כדורגל בשיטת נוקאאוט שנערך בין השנים 1949 ועד ל-1991. הגביע נערך בגרמניה המזרחית עד לאיחוד גרמניה בשנת 1991. מפעל גביע זה, שפעל במקביל לגביע הגרמני של גרמניה המערבית, הכילה את כלל הקבוצות בגרמניה המזרחית.
גביע זה היה השני בחשיבותו בגרמניה המזרחית, אחרי מפעל ליגת העל המזרח-גרמנית.
תחרות הגביע הלאומי הגרמני הראשונה הייתה ה-"Tschammerpokal" שהחל ב-1935. לאחר מלחמת העולם השנייה, נוסד מפעל ה-FDGB-Pokal (המכונה בדרך כלל "הגביע המזרח-גרמני") שהחל בשנת 1949, ארבע שנים לפני תחילת מפעל מקבילו המערב-גרמני, הגביע הגרמני (DFB-Pokal).
כל מועדון כדורגל שהשתתף במערכת ליגת הכדורגל של מזרח-גרמניה היה זכאי להיכנס לטורניר זה.
מועדונים מהליגות הנמוכות שיחקו בסבבי מוקדמות אזוריים, כאשר המנצחים הצטרפו לקבוצות ה-DDR-Oberliga ו-DDR-Liga בסיבוב המרכזי של הטורניר של השנה העוקבת.
כל התקדמות בטורניר נקבעה על ידי משחק נוקאאוט בודד שנערך באצטדיון של אחת משתי הקבוצות המשתתפות (גם המארחת הוגרלה).
עד אמצע שנות ה-80 התחרות הייתה מורכבת מכ-60 קבוצות ששיחקו בחמישה סיבובים.
החל משנת 1975, הגמר נערך מדי שנה באצטדיון דר-וייטיוגנד שבברלין ומשחקי הגמר משכו בין 30,000 ל-55,000 צופים.
גמר הגביע האחרון, שנערך ב-1991 לאחר נפילת חומת ברלין, היה ניצחון 1-0 של הנזה רוסטוק על פני אייזנהוטנשטטר פ.צ.
שטהל, אליו הגיעו 4,800 צופים בלבד.
הקבוצה המצליחה ביותר ב-42 שנות תחרות של מפעל זה הייתה פ.צ.
מגדבורג שזכתה בשבעה גביעי FDGB-Pokal (כולל את קבוצת SC Aufbau Magdeburg לפני 1965 שהתמזגה למועדון החדש); אחד מאותם ניצחונות הוביל בסופו של דבר להשתתפות וזכייה בגביע אירופה למחזיקות גביע של עונת 1973/1974.
הקבוצה היחידה בתחרות הגביע המזרח-גרמני שהגיעה לגמר ה-DFB-Pokal (הגביע המערב-גרמני המאוחד המשוחק כיום) מאז איחוד גרמניה היא קבוצת אוניון ברלין, שהופיע בגמר הגביע הגרמני של עונת 2001, אך הפסיד 0–2 לשאלקה 04.
הזוכות בגביע המזרח-גרמני לפי עונות
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה באליפות הליגה המזרח-גרמנית באותה העונה והשלימה דאבל מקומי
עונהאלופהתוצאהסגניתאצטדיוןצופים1949וואגנבאו דסאו1–0גרה-סודאצטדיון קורט וובל, האלה10,0001949/1950אי.אייץ'.דבליו תאלה4–0קיי.דלביו.יו אירפורטאצטדיון וולטר אולבריכט, ברלין המזרחית15,0001950/1951לא התקיימה תחרות בעונה זו1951/1952אס.וו.
דויטש וולקספוליציי דרזדן3–0אינהייט זו פנקואצטדיון דר נורמנסשטראסה, ברלין המזרחית18,0001952/1954וורווארטס ברלין2–1מוטור צוויקהאואצטדיון היינץ שטייר, דרזדן15,0001954/1955וויסמוט קרל-מרקס-שטאט3–2האמפור רוסטוקאצטדיון ברונו פלאץ', לייפציג18,0001955לא התקיימה תחרות עקב מעבר מטורניר סתיו-אביב לטורניר אביב-סתיו1956כימי האלה ליאונה2–1זאסק וורווארטס ברליןאצטדיון ארנסט גרובה, מגדבורג25,0001957לוקומטיבה לייפציג2–1האמפור רוסטוקאצטדיון ארנסט טאלמן, קרל מרקס שטאט6,0001958אינהייט דרזדן2–1הלוקומטיבה לייפציגאצטדיון מקס ריימן, קוטבוס15,0001959דינמו ברלין0–0ה
(3–2 חוזר)וויסמוט קרל-מרקס-שטאטאצטדיון היינץ שטייר, דרזדן
אצטדיון ברונו פלאץ', לייפציג (חוזר)20,000
8,0001960מוטור ינה3–2האמפור רוסטוקאצטדיון ארנסט גרובה, מגדבורג10,0001961לא התקיימה תחרות עקב מעבר מטורניר אביב-סתיו לטורניר סתיו-אביב1961/1962האלשה פ.צ.
כימי3–1דינמו ברליןאצטדיון ארנסט טאלמן, קרל מרקס שטאט10,0001962/1963מוטור צוויקהאו3–0כימי זייץאצטדיון לנין, אלטנבורג25,0001963/1964אופבאו מגדבורג3–2לוקומוטיב לייפציגאצטדיון פול גרייפזו, דסאו12,0001964/1965אופבאו מגדבורג2–1מוטור ינהפרידריך לודוויג ז'אן ספורטפארק, ברלין המזרחית25,0001965/1966כמי לייפציג1–0פ.צ.
לוק שטנדלאצטדיון מיולרוויס, באוצן15,0001966/1967מוטור צוויקהאו3–0הנזה רוסטוקאצטדיון הברזל, ברנדנבורג10,0001967/1968אוניון ברלין2–1קרל צייס ינהאצטדיון קורט וובל, האלה13,0001968/1969פ.צ.
קרל-מרקס-שטאטאצטדיון רודולף הרביג, דרזדן20,0001969/1970וורווארטס ברלין4–2לוקומוטיב לייפציגאצטדיון דינמו, דרזדן12,0001970/1971דינמו דרזדן2–1הדינמו ברליןאצטדיון קורט וובל, האלה10,0001971/1972קרל צייס ינה2–1דינמו דרזדןהאצטדיון המרכזי, לייפציג33,0001972/1973פ.צ.
מגדבורג3–2לוקומוטיב לייפציגאצטדיון פול גרייפזו, דסאו30,0001973/1974קרל צייס ינה3–1הדינמו דרזדןהאצטדיון המרכזי, לייפציג32,0001974/1975סאסרנינג צוויקהאו2–2ה
(3-4 פנדלים)דינמו דרזדןאצטדיון הנוער העולמי, ברלין המזרחית55,0001975/1976פ.צ.
לוקומוטיב לייפציג3–0וורווארטס פרנקפורטאצטדיון הנוער העולמי, ברלין המזרחית50,0001976/1977דינמו דרזדן3–2לוקומוטיב לייפציגאצטדיון הנוער העולמי, ברלין המזרחית55,0001977/1978פ.צ.
מגדבורג1–0דינמו דרזדןאצטדיון הנוער העולמי, ברלין המזרחית50,0001978/1979פ.צ.
מגדבורג1–0הדינמו ברליןאצטדיון הנוער העולמי, ברלין המזרחית50,0001979/1980קרל צייס ינה3–1הפ.צ.
רוט-וייס אירפורטאצטדיון הנוער העולמי, ברלין המזרחית45,0001980/1981פ.צ.
לוקומוטיב לייפציג4–1וורווארטס פרנקפורטאצטדיון הנוער העולמי, ברלין המזרחית40,0001981/1982דינמו דרזדן1–1ה
(4-5 פנדלים)דינמו ברליןאצטדיון הנוער העולמי, ברלין המזרחית48,0001982/1983פ.צ.
קרל-מרקס-שטאטאצטדיון הנוער העולמי, ברלין המזרחית48,0001983/1984דינמו דרזדן2–1דינמו ברליןאצטדיון הנוער העולמי, ברלין המזרחית48,0001984/1985דינמו דרזדן3–2דינמו ברליןאצטדיון הנוער העולמי, ברלין המזרחית48,0001985/1986פ.צ.
לוקומוטיב לייפציג5–1אוניון ברליןאצטדיון הנוער העולמי, ברלין המזרחית50,0001986/1987פ.צ.
לוקומוטיב לייפציג4–1הנזה רוסטוקאצטדיון הנוער העולמי, ברלין המזרחית47,0001987/1988דינמו ברלין2–0הקרל צייס ינהאצטדיון הנוער העולמי, ברלין המזרחית40,0001988/1989דינמו ברלין1–0פ.צ.
קרל-מרקס-שטאטאצטדיון הנוער העולמי, ברלין המזרחית35,0001989/1990דינמו דרזדן2–1דינמו שווריןפרידריך לודוויג ז'אן ספורטפארק, ברלין המזרחית5,7501990/1991הנזה רוסטוק1–0אייזנהוטנשטאטר פ.צ.
שטאלפרידריך לודוויג ז'אן ספורטפארק, ברלין המזרחית4,800
לוקומוטיב שטנדל—1—וויסמוט גרה-סוד—1—אינהייט זו פנקו—1—דינמו שוורין—1—אייזנהוטנשטאטר פ.צ.
← הגביע הגרמני (התמזגות לתוך מפעל הגביע הגרמני לאחר איחוד גרמניה)
גביע מקדוניה בכדורגל (במקדונית: Куп на Македонија או Kup na Makedonija) הוא טורניר כדורגל הנערך מדי שנה בידי התאחדות הכדורגל המקדונית ובו לוקחים חלק מועדוני כדורגל מצפון מקדוניה, והיא התחרות השנייה בחשיבותה בכדורגל המקדוני אחרי ליגת העל המקדונית.
במתכונתה המקורית, התחרות החלה בשנת 1947, כאשר מקדוניה הייתה רפובליקה של יוגוסלביה בפירמידת הליגה היוגוסלבית, אולם במתכונתה העצמאית והרשמית היא מתקיימת מאז 1992, אחרי התפרקות יוגוסלביה.
וארדאר סקופיה היא שיאנית הזכיות (5 במספר).
הקבוצה שזוכה בגביע מתמודדת בעונה שלאחר מכן בסופר קאפ המקדוני מול זוכת אליפות מקדוניה.
את הגביע לגביע מקדוניה הכין הפסל האקדמי נאסו בקרובסקי.
גובהו 51 סנטימטרים ומשקלו 10.5 קילוגרם ומשקף את כל הערכים והאוצרות ההיסטוריים, התרבותיים, הגאוגרפיים והטבעיים החשובים של מקדוניה.
כדור הכדורגל מייצג פרג, והפרח העליון של הפרג עשוי מארבעה עלי כותרת המסמלים את ארבעת חלקיה של מקדוניה.
מתחת לכדור נמצאות הלהבות המסמלות את המאבק בן מאות השנים של העם המקדוני.
העמוד עטוף בגפנים וענבים המסמלים את הדלעת, הבסיס הוא עם שברי ההיסטוריה והמורשת התרבותית של מקדוניה, גשר האבן ותבנית השטיח המקדוני.
משחקי הגביע הלאומיים בכדורגל ברפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה, החלו למעשה מ-1947, עוד בתקופה שבה שלטה יוגוסלביה בשטחה של מקדוניה, ובה השתתפו כלל מועדוני הכדורגל המקדונים.
ב-1992 עם התפרקות יוגוסלביה, הוקמה מדינת צפון מקדוניה והתחרות הראשונה תחת התאחדות הכדורגל המקדונית הייתה ב-1992.
גביע הרפובליקה המקדונית בתקופה היוגוסלבית (1946 - 1991)
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בליגת העל המקדונית היוגוסלבית באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
תחרות זו אינה מוכרת על ידי ההתאחדות המקדונית כיום.
גמר הגביע המקדוני (החל מ-1992)
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה גם באליפות ליגת העל המקדונית באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
גביע התאחדות הכדורגל של סלובניה (בסלובנית: Pokal Nogometne zveze Slovenije) הוא טורניר כדורגל הנערך מדי שנה בידי התאחדות הכדורגל הסלובנית ובו לוקחים חלק מועדוני כדורגל מסלובניה, והוא תחרות הנוקאאוט החשובה ביותר במדינה, והתחרות השנייה בחשיבותה בכדורגל הסלובני אחרי ליגת העל הסלובנית.
מאז 2020, היא ידועה בשם Pokal Pivovarna Union על שם נותנת החסות הראשית שלה, Union Brewery.
במתכונתה המקורית, התחרות החלה בשנת 1953, כאשר סלובניה הייתה רפובליקה של יוגוסלביה בפירמידת הליגה היוגוסלבית, אולם במתכונתה העצמאית והרשמית היא מתקיימת מאז 1991, אחרי התפרקות יוגוסלביה.
נכון לשנת 2024, בסך הכל הגיעו לגמר הגביע 18 מועדונים, כאשר 12 מהם זכו בתואר; הקבוצה המצליחה ביותר בתולדות התחרות הוא מריבור, שניצחה 9 פעמים ב-15 הופעותיה בגמר הגביע.
אחריהם מגיעים אלימפיה (1945), קופר ואולימפיה ליובליאנה (2005), שזכו בארבעה תארים כל אחד.
פרימוריה מחזיקה בשיא של מרבית ההופעות בגמר מבלי לזכות בתואר, וסיימה כסגנית בשלושה גמרים רצופים בין 1996 ל-1998. אלומיניג', נאפטה 1903 וגוריצה הן הקבוצות היחידות מחוץ לליגה הבכירה שהצליחו להגיע לגמר הגביע, לאחר שסיימו כסגניות אלופה ב-2002, 2020 ו-2024, בהתאמה.
הקבוצה שזוכה בגביע מתמודדת בעונה שלאחר מכן בסופר קאפ הסלובני מול זוכת אליפות סלובניה.
עד 2021, בגביע הסלובני התמודדו בסך הכל 28 מועדונים: 18 קבוצות מהליגות הנמוכות שהעפילו באמצעות גביעים אזוריים שאורגנו על ידי התאחדויות הכדורגל הבין-קהילתיות, ו-10 קבוצות שהתחרו בליגת העל הסלובנית בעונה הקודמת.
בסיבוב הראשון, 18 מועדוני הליגה הנמוכה הצטרפו לששת המועדונים המובילים במקומות הנמוכים יותר.
אל 12 המנצחים הצטרפו אז ארבעת מועדוני הליגה הראשונה הטובים ביותר שנכנסו אוטומטית לסיבוב השני.
המשחקים נערכו במתכונת נוק-אאוט בודדת עד לרבע הגמר וחצי הגמר, כאשר נערכו משחקי בית וחוץ והתוצאה המצטברת נלקחה בחשבון.
מעונת 2022/2023 ואילך, מספר הקבוצות בסיבוב הראשון גדל מ-24 ל-120, וכל קבוצה רשומה בארץ יכולה להשתתף בסיבובים המוקדמים.
ארבע קבוצות המייצגות את סלובניה בתחרויות אופ"א מצטרפות לתחרות בסיבוב השני.
רק משחק אחד משוחק בכל הסיבובים, עם הארכה ודו-קרב פנדלים במידת הצורך.
ההגרלה כבר לא מחולקת לפי קבוצות מדורגות ולא מדורגות.
עד וכולל שמינית הגמר, אם שני מועדונים מליגות שונות יוגרלו כיריבות, קבוצת הליגה הנמוכה משחקת אוטומטית בבית, אלא אם כן היא מחליטה שלא לעשות זאת.
מאז 2005, הגמר מתקיים כמשחק בודד, אם כי בתקופה שבין 1994 ל-2004 זה היה מפגש של 2 משחקים עם בית וחוץ.
משחקי הגביע הלאומיים בכדורגל ברפובליקה הסוציאליסטית של סלובניה, החלו למעשה מ-1953, עוד בתקופה שבה שלטה יוגוסלביה בשטחה של סלובניה, ובה השתתפו כלל מועדוני הכדורגל הסלובנים.
ב-1991 עם התפרקות יוגוסלביה, הוקמה מדינת סלובניה והתחרות הראשונה תחת התאחדות הכדורגל הסלובנית הייתה ב-1991.
גביע הרפובליקה הסלובנית בתקופה היוגוסלבית (1941 – 1991)
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בליגה הבכירה הסלובנית היוגוסלבית באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
תחרות זו אינה מוכרת על ידי ההתאחדות הסלובנית כיום.
תחת המשטר הנאצי (Pokal SNZ)עונהמחזיקת הגביעתוצאהסגנית1941SK לובליאנה3–2
3–3הרמס לובליאנה1942–1952לא התקיים עקב מלחמת העולם השנייהגביע הרפובליקה הסלובניתעונהמחזיקת הגביעתוצאהסגנית1953אודרד לובליאנה6–0בראניק מריבור1954אודרד לובליאנה5–2רודאר טרבולז'ה1955אודרד לובליאנה8–0רודאר טרבולז'ה1956אודרד לובליאנה1–0טריגלאב קראנג'1957ZSD מריבור5–0אודרד לובליאנה1958אודרד לובליאנה2–0נובה גוריצה1959בראניק מריבור2–1לובליאנה1960ZSD מריבור4–0לובליאנה1961מריבור2–1הסלובן קודליבו1962אולימפיה לובליאנה2–0אודרד קרים1963אולימפיה לובליאנה1–0מריבור1964קלדיבר סליה3–2אולימפיה לובליאנה1965אלומיניז' קידריצ'בו3–2אולימפיה לובליאנה1966מריבור1–1אולימפיה לובליאנה1967מריבור2–1אולימפיה לובליאנה1968אולימפיה לובליאנה3–1מריבור1969אולימפיה לובליאנה1–0מריבור1970אולימפיה לובליאנה0–0ה (3–1 פ)מריבור1971אולימפיה לובליאנה4–1מריבור1972אולימפיה לובליאנה2–1מריבורעונהמחזיקת הגביעתוצאהסגנית1972/1973מריבור2–0
גמר הגביע הסלובני (החל מ-1991)
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה גם באליפות ליגת העל הסלובנית באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
הגביע הפיני (בפינית: Suomen cup; בשוודית:Finlands cup) הוא טורניר בשיטת "נוקאאוט" המתקיים מדי שנה מאז 1955, והוא נחשב לתחרות השנייה בחשיבותה בכדורגל הפיני, אחרי ליגת העל הפינית.
הזוכה בגביע מעפילה למוקדמות גביע הקונפרנס ליג.
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה גם באליפות המסטרוסריה (עד 1989) או באליפות ליגת העל הפינית (החל מ-1990) באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
עונהזוכהתוצאהסגניתאצטדיוןצופים1955האקה5–1HPSהאצטדיון האולימפי, הלסינקי3,0211956פאלו פויאט2–1TKTהאצטדיון האולימפי, הלסינקי2,0201957IF דרוט2–1הקופאריטהאצטדיון האולימפי, הלסינקי3,9071958KTP4–1KIFהאצטדיון האולימפי, הלסינקי3,0051959האקה2–1HIFKהאצטדיון האולימפי, הלסינקי4,1761960האקה3–1הRU-38האצטדיון האולימפי, הלסינקי4,7291961KTP5–2פאלו פויאטהאצטדיון האולימפי, הלסינקי3,6011962HPS5–0RoPSהאצטדיון האולימפי, הלסינקי5,0221963האקה1–0רייפס לאהטיהאצטדיון האולימפי, הלסינקי14,0521964רייפס לאהטי1–0LaPaהאצטדיון האולימפי, הלסינקי4,8371965Abo IFK1–0TPSהאצטדיון האולימפי, הלסינקי1,9361966ה.י.ק.
הלסינקי6–1KTPהאצטדיון האולימפי, הלסינקי7,0691967KTP2–0רייפס לאהטיהאצטדיון האולימפי, הלסינקי5,2431968קופס2–1KTPהאצטדיון האולימפי, הלסינקי3,5211969האקה2–0הונקההאצטדיון האולימפי, הלסינקי1,2501970MP4–1הרייפס לאהטיהאצטדיון האולימפי, הלסינקי5,3991971MP4–1ואסאן ספורטהאצטדיון האולימפי, הלסינקי2,6451972רייפס לאהטי2–0VPSהאצטדיון האולימפי, הלסינקי5281973רייפס לאהטי1–0ספסי-78האצטדיון האולימפי, הלסינקי2,8461974רייפס לאהטי1–0OTPהאצטדיון האולימפי, הלסינקי4,8661975רייפס לאהטי6–2הה.י.ק.
אילבסאצטדיון טמלאן, טמפרה2,1751977האקה3–1ספסי-78האצטדיון האולימפי, הלסינקי2,1341978רייפס לאהטי3–1קופאריטויינולאנימי, קואופיו1,6641–1רדיומאקי, לאהטי1,7311979פ.צ.
אילבס2–0TPSהאצטדיון האולימפי, הלסינקי3,4091980KTP3–2האקההאצטדיון האולימפי, הלסינקי7,0391981ה.י.ק.
הלסינקי4–0קיווסיסיפארק הכדורים טוסלו, הלסינקי5,0631982האקה3–2KPVהאצטדיון האולימפי, הלסינקי4,1611983קיווסיסי2–0האקההאצטדיון האולימפי, הלסינקי5,0081984ה.י.ק.
הלסינקי2–1קיווסיסיהאצטדיון האולימפי, הלסינקי6,0571985האקה2–2ה (2–1 פ)ה.י.ק.
הלסינקיהאצטדיון האולימפי, הלסינקי6,6221986RoPS2–0KePSהאצטדיון האולימפי, הלסינקי3,6361987קיווסיסי5–4OTPהאצטדיון האולימפי, הלסינקי7,1761988האקה1–0OTPהאצטדיון האולימפי, הלסינקי3,5041989קופס3–2האקההאצטדיון האולימפי, הלסינקי5,2031990פ.צ.
הלסינקיהאצטדיון האולימפי, הלסינקי8,2851991TPS0–0ה (5–3 פ)קיווסיסיהאצטדיון האולימפי, הלסינקי8,7271992MyPa2–0אף.אף יארוהאצטדיון האולימפי, הלסינקי9,5171993ה.י.ק.
הלסינקי0–0ה (4–3 פ)TPSהאצטדיון האולימפי, הלסינקי3,6321997האקה1–1 (2–1ה)TPSהאצטדיון האולימפי, הלסינקי4,1071998ה.י.ק.
הלסינקי1–0קוטקאן TPאצטדיון פינאיר, הלסינקי3,4712001אטלנטיס1–0טמפרה יונייטדאצטדיון טמלאן, טמפרה3,8202002האקה4–1רייפס לאהטיאצטדיון פינאיר, הלסינקי2,9842003ה.י.ק.
הלסינקי1–1 (2–1ה) פאליאנסיאצטדיון פינאיר, הלסינקי3,5202004MyPa2–1המנלינהאצטדיון פינאיר, הלסינקי2,6502005האקה4–1TPSאצטדיון פינאיר, הלסינקי2,1302006ה.י.ק.
הלסינקי1–0KPVאצטדיון פינאיר, הלסינקי2,4472007טמפרה יונייטד3–3ה (3–1 פ)מ.כ.
הונקהאצטדיון פינאיר, הלסינקי1,5542009אינטר טורקו2–1טמפרה יונייטדאצטדיון פינאיר, הלסינקי2,0652010TPS2–0ה.י.ק.
הונקה1–0קופסאצטדיון סונרה, הלסינקי2,3402013RoPS2–1קופסאצטדיון סונרה, הלסינקי4,0322014ה.י.ק.
הלסינקי0–0ה (5–3 פ)אינטר טורקואצטדיון סונרה, הלסינקי2,3492015IFK מרייהאמן2–1אינטר טורקוטהטאן קנטה, ולקאקוסקי3,0172016SJK1–1ה (7–6 פ)ה.י.ק.
אילבס2–0IFK מרייהאמןוויקלוף הולדינג ארנה, מרייהאמן3,2502020ה.י.ק.
הלסינקי2–0אינטר טורקואצטדיון וריטאס, טורקו2,5002021קופס0–0ה (5–4 פ)ה.י.ק.
הלסינקיהאצטדיון האולימפי, הלסינקיללא קהל2022קופס1–0אינטר טורקוהאצטדיון האולימפי, הלסינקי3,3722023פ.צ.
הונקההאצטדיון האולימפי, הלסינקי4,4312024קופס1–1 (2–1ה) פאינטר טורקואצטדיון טמלאן, טמפרה5,745
קבוצהמספר זכיותמספר סגנויותעונות זכייהעונות סגנות1ה.י.ק.
הגביע הקוסוברי (באלבנית: Kupa e Kosovës) הוא טורניר כדורגל הנערך מדי שנה בידי פדרציית הכדורגל הקוסוברית ובו לוקחים חלק מועדוני כדורגל מקוסובו, והיא התחרות השנייה בחשיבותה בכדורגל הקוסוברי אחרי ליגת העל הקוסוברית בכדורגל.
במתכונתה המקורית, התחרות החלה בשנת 1984, כאשר קוסובו הייתה רפובליקה של יוגוסלביה בפירמידת הליגה היוגוסלבית, אולם במתכונתה העצמאית והרשמית היא מתקיימת מאז 1991, אחרי התפרקות יוגוסלביה.
פרישטינה היא שיאנית הזכיות (9 במספר).
הקבוצה שזוכה בגביע מתמודדת בעונה שלאחר מכן בסופר קאפ הקוסוברי מול זוכת אליפות קוסובו.
כמו כן, הזוכה בגביע משתתפת בליגה האירופאית.
משחקי הגביע הלאומיים בכדורגל ברפובליקה הסוציאליסטית של קוסובו, החלו למעשה מ-1984, עוד בתקופה שבה שלטה יוגוסלביה בשטחה של קוסובו, ובה השתתפו כלל מועדוני הכדורגל הקוסוברים.
ב-1991 עם התפרקות יוגוסלביה, עברה התחרות לאזור הקוסוברי, ווהתחרות הראשונה תחת פדרציית הכדורגל הקוסוברית הייתה ב-1991.
במתכונת של גביע מחוזי מתחת לגביע היוגוסלבי
הגביע אינו מוכר על ידי פדרציית הכדורגל הקוסוברית כיום.
במתכונת של גביע קוסוברי עצמאי (לאחר התפרקות הגביע היוגוסלבי)
קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בליגת העל הקוסוברית בכדורגל באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
תחת פדרציית הכדורגל העצמאיתעונהזוכהתוצאהסגנית1991/1992טרפצ'הלא התקיים משחק גמר1992/1993פלמורטרי1–0טרפצ'ה1993/1994פרישטינה2–1וולצנימי ג'קובה1994/1995פרישטינה1–0קי.אף.
דוקג'יני1996/19972-קוריקוטכניג'יליאני1997/1998לא שוחק1998/1999הגביע הקוסוברי הבכיר - בשטח בניהול האו"ם (UNMIK)עונהזוכהתוצאהסגנית1999/2000ג'יליאני קי.
הגביע הקוסוברי (לאחר הצטרפות קוסובו לאופ"א ופיפ"א)עונהזוכהתוצאהסגניתאצטדיון2016/2017בסה1–1ה (4–2 פ)לאפיאצטדיון ריזה לושטה, מיטרוביצה2017/2018פרישטינה1–1ה (5–4 פ)וולצנימי ג'קובההאצטדיון האולימפי אדם ג'שארי, מיטרוביצה2018/2019פרוניקלי5–1טרפצ'ה 89אצטדיון פאדיל ווקרי, פרישטינה2019/2020פרישטינה1–0בלקניאצטדיון פאדיל ווקרי, פרישטינה2020/2021לאפי1–1ה (4–3 פ)דוקאג'יניאצטדיון פאדיל ווקרי, פרישטינה2021/2022לאפי2–1דריטהאצטדיון פאדיל ווקרי, פרישטינה2022/2023פרישטינה2–0ג'יליאניאצטדיון פאדיל ווקרי, פרישטינה2023/2024בלקני2–2ה (4–2 פ)פרישטינהאצטדיון רקסהאפ רקסהאפי, דרנאס2024/2025פרישטינה1–0לאפיאצטדיון פאדיל ווקרי, פרישטינה
הגבירה והחד-קרן הוא מחזור של שישה שטיחי קיר הנחשבים לפאר היצירה של אמנות ימי הביניים.
השטיחים נארגו בפלנדריה במאה ה-16.
חמישה מהשטיחים מתארים אחד מחמשת החושים: טעם, שמיעה, ראייה, ריח ומגע.
השטיח האחרון נקרא "לתשוקתי היחידה" ("À mon Seul Désir").
בכל אחד מהשטיחים מתוארת גבירה עם חד-קרן, ובחלקם גם קוף או אריה.
השטיחים עשויים בסגנון "מילפֿלֶר" ("אלף פרחים"), וגודל כל אחד מהם הוא כ-3.5 מטרים על 3.5 מטרים.
השטיחים התגלו מחדש ב-1841 בטירת בוסאק על ידי פרוספר מרימה, שהיה באותה תקופה המפקח על העתיקות בצרפת.
הסופרת ז'ורז' סאנד כתבה עליהם ופרסמה אותם בציבור, והם נרכשו בשנת 1882 על ידי מוזיאון קלוני בפריז שם הם מוצגים.
בשטיח קיר זה לוקחת הגבירה ממתק ממגש המוחזק בידי משרתת, או אשת חצר.
הגבירה מביטה על תוכי העומד על ידה השמאלית המורמת.
האריה והחד-קרן עומדים משני צידיה ואוחזים בדגלים.
הקוף עומד לרגלה של הגבירה ואוכל את אחד הממתקים.
בשטיח קיר זה מנגנת העלמה על מקשי עוגב המצוי על שולחן מכוסה בשטיח טורקי.
משרתת עומדת בצדו השני של השולחן, תומכת בעוגב ומנפחת אויר במפוח שלו.
האריה והחד-קרן עומדים משני צידי הגבירה עם העוגב ומחזיקים בדגלים.
בשטיח זה הם פונים לכיוונים הפוכים מאשר בשאר השטיחים.
בשטיח קיר זה הגבירה יושבת ומחזיקה מראה בידיה הימנית.
החד-קרן כורע לרגליה, כשרגליו הקדמיות על ירכה של הגבירה, והוא מביט בבבואתו שבמראה.
האריה עומד לשמאלה של הגבירה ומחזיק בידו נס דגל.
בשטיח קיר זה הגבירה עומדת ומחזיקה בידה זר פרחים.
משרתת עומדת ומחזיקה סל מלא פרחים.
משני צדי הגבירה עומדים האריה והחד-קרן ומחזיקים נסי דגלים.
קוף אשר גנב את אחד הפרחים מן הסל מריח אותו ומרמז על משמעות המשל.
בשטיח זה עומדת הגבירה ובידה האחת נוגעת בקרן של החד-קרן.
בידה האחרת היא מחזיקה נס דגל.
"לתשוקתי היחידה" - À Mon Seul Désir
שטיח קיר זה רחב משטחי הקיר האחרים ועשוי בסגנון שונה.
הגבירה עומדת במרכז השטיח, לפני אוהל שעליו רשום "לתשוקתי היחידה", או "לזה שבו חפצתי" .
משרתת עומדת לימינה ואוחזת תיבה; הגבירה מניחה את השרשרת שהיא עונדת ביתר שטיחי הקיר - בתוך התיבה.
לשמאלה ספסל ועליו שק של מטבעות.
האריה והחד-קרן עומדים משני צדיה של הגבירה ומחזיקים נסי דגלים.
הוצעו כמה פירושים למשמעותו של שטיח זה: לפי אחד מהם, הגבירה, המניחה את השרשרת בתיבה, בוחרת לוותר על התשוקות שעוררו בה החושים האחרים, וקובעת למעשה את שליטת הרצון שלה בחושים.
אחרים רואים את שטיח הקיר הזה כמייצג חוש שישי של הבנה.
לפי פרשנויות אחרות, השטיח מייצג אהבה, או את תום הבתולים.
הגבירה והחד-קרן - רומן היסטורי מאת טרייסי שבלייה (תורגם לעברית בידי שרון פרמינגר, בהוצאת זמורה-ביתן, ב-2005).
הרומן מתבסס על הדמויות המופיעות בששת אריגי השטיחים.
כן מתאר הרומן את חיי האורגים הפלמיים בתקופה שבה נוצרו השטיחים.
הספרון: Of Una Jeffers, ממואר שנכתב ב-1939 בידי אדית גרינן, ומספר על חיי חברתה, אונה ג'פרס.
הספרון יצא לאור שנית ב-1998 בהוצאת Story Line Press, במהדורה מוגבלת.
ספרון זה עוסק בחיי השתיים ונשען במידה רבה על היצירה: הגבירה והחד קרן.
העתק של שטיח הקיר המכונה À Mon Seul Désir (האריג השישי בסדרה) היה תלוי בחדר עבודתה של אונה.
שטיחי הקיר מתוארים בהרחבה כיצירה שנתנה השראה, או כעין סיפור מסגרת, דרכו ניתן להבין את חייהן של אונה ג'פרס ואדית גרינן וכן את ההשפעה שהייתה להן זו על זו.
הספרון מציין את קבוצת בלומסברי שאליה השתייכו וירג'יניה וולף ואחרים, עם הקשרים המיוחדים של אהבות וידידות שנוצרו בתוך קבוצת יוצרים זו של משוררים, אמנים וסופרים.
בסדרת סרטי הארי פוטר ניתן לראות את העתקי השטיחים בחדר המשותף של בית גריפינדור.
"הגבירה מאוסר" או "קורַה מאוסר" הוא פסל עשוי אבן גיר, מיוון העתיקה, ייתכן מאזור כרתים, המציג דמות נשית ומתוארך לתקופה הארכאית, בין השנים 650–625 לפנה"ס.
הפסל הוא חלק מהמנהג של פיסול פסלי נערות כמנחה במקדשי יוון העתיקה.
הפסל, המוצג במוזיאון הלובר בפריז, נמצא בשנת 1907 על ידי מקסים קוליניון (Maxime Collignon) במחסן של מוזיאון בעיר אוסר, מזרחית לעיר פריז.
המסתורין שאפף את מוצאו של הפסל יצר באותה תקופה התעניינות עיתונאית רבה בו.
מניחים כי מקורו של הפסל הוא בכרתים.
הפסל, אשר גובהו 65 ס"מ, רוחבו 24 ס"מ ואורכו 16 ס"מ, מציג דמות נשית צעירה, ידה השמאלת צמודה לגופה ואילו ידה הימנית מונחת על החזה.
לדמות שיער דקורטיבי ועיניה וכפות ידיה מוגדלות מאוד ביחס לשאר הגוף.
מעל כתפיה היא לובשת צעיף או שכמיה.
על הבגד חרוטים דגמים גאומטריים מרובעים.
בצד השמאלי של פניה, כמו גם בכתפה השמאלית ניכרים נזקים.
הפסל היה צבוע בצבעים עזים, כמו שאר הפיסול היוון העתיקה.
בעיצוב התנוחה דומה הפסל לדמות הקורה היוונית.
השוני מקאנון תיאור דמויות הקוראי (korai) על ידי היד המונחת על החזה, עשויה להיות דרכה של אמנות הפיסול הדאידיאלי לסמן את הושטת היד קדימה כמו בפסלי הקורוי המאוחרים יותר.
סגנונו של הפסל האופייני לפיסול מן התקופה הארכאית המוקדמת.
בין מאפייניו המרכזיים של הפיסול הדאידיאלי (Daedalic) היא הנטייה לגאומטריות.
חלקי הגוף בנויים ממשטחים גאומטריים שונים.
לדמויות נטייה רבה לחזיתיות אל מול הצופה, כמעט ללא התייחסות לעומק.
פני הדמות הם כפני מסכה ואילו גופה הוא מעין לוחית שטוחה.
עיצובה של דמות זו דומה לעיצוב פני אישה בתבליט שנמצא במלאזין (Malesina) והעשוי גם הוא מאבן גיר והמתוארך לשנים 650–580 לפנה"ס.
הגביע הרוסי בכדורגל הוא טורניר כדורגל, הנערך מדי שנה על ידי התאחדות הכדורגל הרוסית ובו לוקחים חלק מועדוני כדורגל מקצוענים מרוסיה.
מחזיקת הגביע הרוסי לעונת 2025/2026 היא צסק"א, שלצד לוקומוטיב מוסקבה היא שיאנית הזכיות (9 במספר).
טקס הענקת הגביע נערך על בימת מנצחים על כר הדשא.
בשנת 2007 לוקומוטיב מוסקבה קיבלה את הזכות לשמור אצלה את הגביע שזכתה בו בשנת 2000. גביע חדש הוענק לזוכה, צסק"א מוסקבה בעונת 2009.
הגביע הנוכחי נעשה בשנת 2010 בהזמנת התאחדות הכדורגל הרוסית.
הגביע עשוי זכוכית ונוצר במפעל הזכוכית של דיאטקוב, כשהאלמנטים מכסף השזורים בגביע נוצרו על ידי חברת Gorod N.
במרכז הגביע משובץ סמל התאחדות הכדורגל ובסמוך לו סמל הפדרציה הרוסית.
על יסוד הכסף בתחתית נחרטים שמות מועדוני הכדורגל שזכו בגביע.
הגביע מעוטר בסרטים בצבעי דגל המדינה.
מועדון הרשום בהתאחדות הכדורגל ומשחק באחת מהליגות שהיא מארגנת זכאי להרשם לגביע.
כל המועדונים המשחקים בליגת העל הרוסית, הליגה הרוסית הראשונה והליגה הרוסית השנייה, שהם מועדונים מקצוענים בלבד, מתחרים בגביע הרוסי.
לקבוצות מהליגה הרוסית השלישית אין זכות השתתפות בטורניר, אך לעיתים ההתאחדות מאפשרת למספר קבוצות חובבניות בודדות ליטול חלק.
הטורניר נערך בשיטת "נוק אאוט".
אף שכל קבוצה יכולה להיות מוגרלת לשחק כנגד כל קבוצה אחרת, קבוצות המשחקות בליגות הבכירות משתלבות בתחרות בשלבים מתקדמים יותר, כך שקבוצה קטנה המעוניינת לשחק מול קבוצה איכותית מצמרת הליגה הראשונה תצטרך לגבור קודם לכן על מספר קבוצות קטנות יותר בסיבובים המוקדמים.
במקרה של תיקו, לאחר 90 דקות משחקים 30 דקות הארכה ואם עדיין יש שיויון מוכרע המשחק בקרב בעיטות עונשין מ-11 מטר.
בגביע, בניגוד לנהוג במפעיל האירופיים, אין חשיבות לשערי חוץ ושערים ביתיים.
שלבי הנוקאאוט עד למשחק הגמר משוחקים בשני משחקים, בית וחוץ.
משחק הגמר נערך כמשחק בודד.
באופן זה, קבוצות הליגה השנייה מתחילות להשתתף כבר מסיבוב טרום התחרות, כולל ארבעה סיבובי מוקדמות ושישה סיבובים בתחרות הראשית.
קבוצות הליגה החזקות אינן צריכות, כאמור, לעבור את השלבים האלה.
משחקי הסיבוב הראשון משוחקים תמיד באפריל או ביולי, בעוד הגמר משוחק בשנה שלאחר מכן במאי, מה שגורם לתחרות הגביע הרוסי להימשך למעלה משנה.
הקבוצה שזוכה בגביע מתמודדת בעונה שלאחר מכן בסופר קאפ הרוסי מול זוכת אליפות רוסיה.
אין זירה מסורתית אחת בה נערך משחק גמר הגביע, ברם מרבית המשחקים נערכו באצטדיון לוז'ניקי ובאצטדיון לוק במוסקבה.
מאז 2009, משחק הגמר נערך מדי שנה באצטדיון אחר.
בשלבי חצי הגמר והגמר נערכים משחקים חוזרים ובמקרה הצורך מוכרע המשחק בהארכה ובקרב בעיטות 11 מטר.
במאי 2020 פורסם שבעונת 2020/2021, גביע רוסיה ייערך במתכונת חדשה ויכלול שלב בתים.
שש קבוצות שהעפילו למפעלים האירופיים יתחילו להתמודד על הגביע כבר משלב שמינית הגמר.
הוצג מערך של סבב שלב בתים עילי במקום שלב 16 ו-32 האחרונות.
בשלב זה הקבוצות מחולקות לעשרה בתים של 3 קבוצות.
הבתים כוללים נציגה אחת מכל ליגה שישחקו משחק אחד עם השני.
בשלב זה, ליגת העל מיוצגת על ידי קבוצות שלא העפילו לתחרויות אירופה בסוף העונה החולפת.
עד 2022, הזכייה בגביע הייתה מקנה לקבוצה הזוכה מקום בליגה האירופית בעונה הבאה.
אם הקבוצה הזוכה זכאית להשתתף בליגת האלופות, אז המפסידה בגמר הגביע זכאית למקום בליגה האירופית.
אך אם גם היא משתתפת בליגת האלופות, תוענק הזכות להשתתף בליגה האירופית לפי מיקום בליגה.
משחקי הגביע הלאומיים בכדורגל ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הרוסית, החלו למעשה מ-1944, עוד בתקופה שבה שלטה ברית המועצות בשטחה של רוסיה, ובה השתתפו כללה מועדוני הכדורגל של רוסיה.
ב-1989 עם התפרקותה של ברית המועצות, הוקמה מדינת רוסיה והתחרות הראשונה תחת התאחדות הכדורגל הרוסית הייתה ב-1992.
להלן רשימת הספונסרים והחברות שהעניקו חסות לטורניר הגביע, החל מעונת 1995/1996:
להלן סטטיסטיקת האצטדיונים שאירחו את משחקי גמר הגביע:
קבוצות אשר זכו בדאבל באותה העונה מסומנות בכתב מודגש
קבוצות אשר לא שיחקו באותה העונה בליגה הבכירה ברוסיה מסומנות בכתב נטוי
כמות זכיות בגביע על פי עיקרון גאוגרפי:
כמות זכיותעירמועדונים23מוסקבהלוקומוטיב, צסק"א, ספרטק, טורפדו, דינמו5סנקט פטרבורגזניט1קאזאןרובין1רוסטוב על הדוןרוסטוב1גרוזניטרק1טוסנוטוסנו
הדאבל המסורתי הוא זכייה בעת ובעונה אחת באליפות הליגה ובגביע הרוסי, הישג אליו הגיעו שלושת המועדונים הבאים:
צסק"א היא הקבוצה הרוסית היחידה שזכתה בטרבל הייחודי (זכייה בליגה, בגביע ובמפעל אירופי).
בעונת 2005 צסק"א זכתה בגביע אופ"א, באליפות ובגביע המדינה.
הקבוצה שהופיעה הכי הרבה פעמים בגמר היא דינמו מוסקבה, עם ארבע סגנויות וזכייה אחת בלבד.
לצסק"א ארבע סגנויות, אך היא גם זכתה בגביע 8 פעמים, יותר מכל קבוצה אחרת, למעט לוקומוטיב.
אחמט גרוזני היא הקבוצה הראשונה שזכתה בגביע הרוסי בעודה משחקת בליגה הראשונה (ליגת המשנה), ב-2004; בנוסף, היא הקבוצה הרוסית הראשונה שנשרה לליגת המשנה לאחר זכייה בגביע הרוסי.
היא נשרה בעונת 2005 וחזרה כעבור עונה.
שנה לאחר מכן נשרה גם הזוכה הראשונה בגביע הרוסי, טורפדו מוסקבה.
רוטור וולגוגרד היא הקבוצה הלא מוסקבאית הראשונה שהעפילה לגמר הגביע, כשזניט סנקט פטרבורג היא הקבוצה הלא מוסקבאית הראשונה שזכתה בגביע הרוסי והראשונה, שניצחה קבוצה מוסקבאית בגמר.
סך הכל הקבוצות המוסקבאיות התמודדו ב-12 גמרי גביע, כשחמש פעמים מתוכם זכו בטורניר.
סך הכול, 19 קבוצות שיחקו בגמר הגביע, כשרק שבעה מהן התמודדו בגמר יותר מפעם אחת.
בעונת 2018 טוסנו זכתה בגביע ופורקה כעבור חודש והפכה לקבוצה הראשונה שזכתה בגביע ופורקה זמן קצר לאחריו, זאת בשל מצבה הכלכלי.
הקבוצה היחידה שזכתה באליפות הליגה ולא זכתה בגביע - עד כה - היא אלניה ולדיקווקז.
עונת 2020/2021 לראשונה בתולדות הטורניר, הכילה שלב בתים.
סרגיי איגנשביץ' זכה בגביע שבע פעמים, טימופיי מרגאסוב זכה שלוש פעמיים, אך כל פעם עם מועדון אחר.
הגבירה אשר על הגלימות היא הליידי הבכירה של חצר המלוכה הבריטית.
בעבר, כפי שרומז השם, היא הייתה אחראית לבגדים ולתכשיטים של המלכה, וכיום היא אחראית על משמרות הנוכחות של בנות הלוויה (Lady-in-waiting) של המלכה, ביחד עם חובות שונים בטקסים ממלכתיים.
בעבר, כשהמלכה הייתה מונרך ולא מלכה רעיה הגבירה אשר על הגלימות הייתה מינוי פוליטי, שהשתנה ביחד עם הממשלה.
מצב זה לא התרחש מאז מותה של המלכה ויקטוריה ב-1901, ולמלכה אליזבת השנייה היו רק שתי גבירות מאז הוכתרה ב-2 ביוני 1953 ועד למותה ב-8 בספטמבר 2022. למלכה האם הייתה גבירה אשר על הגלימות משל עצמה, ובמאה ה-18 הייתה גבירה גם לנסיכת ויילס.
בתקופה המודרנית הגבירה אשר על הגלימות היא בדרך כלל דוכסית.
להלן רשימת הגבירות מאז תחילת המאה ה-20:
1901 - 1912: לואיזה מונטגיו דאגלס סקוט, דוכסית באקלו וקווינסברי
1913 - 1925: ויניפרד קאוונדיש-בנטינק, דוכסית פורטלנד
1910 - 1916: אוולין קאוונדיש, דוכסית דבונשייר
1916 - 1921: איילין סאת'רלנד-ליווסון-גוור, דוכסית סאת'רלנד
1921 - 1953: איילין קאוונדיש, דוכסית דבונשייר (דוכסית אלמנה של דבונשייר מ-1938)
1937 - 1964: הלן פרסי, דוכסית נורת'מברלנד (דוכסית אלמנה של נורת'מברלנד מ-1946)
1964 - 1990: קת'לין המילטון, דוכסית אברקורן (דוכסית אלמנה של אברקורן מ-1979)
הגביע הרוסי בכדורסל הוא טורניר כדורסל לאומי ברוסיה, שמשוחק בפורמט פלייאוף.
נותן החסות לטורניר הוא גזפרומבנק שבבעלות תאגיד הגז הממשלתי גזפרום.
עד 2022, זוכת הגביע הייתה מקבלת את הזכות לשחק ביורוקאפ בעונה שלאחר מכן.
אם מחזיקת הגביע היא האלופה או סגניתה (שמקבלים את הזכות לשחק ביורוליג), את הזכות לשחק ביורוקאפ הייתה מקבלת הפיינליסטית.
הטורניר הראשון התקיים בשנת 2000, בשנים 2001–2002 הטורניר לא התקיים.
בגביע הרוסי משתתפות קבוצות כדורסל מאליפות רוסיה בכדורסל גברים, בנוסף מתמודדות גם קבוצות ליגת המשנה והליגה השנייה וקבוצות מקצועניות נוספות מהליגות הנמוכות ברוסיה ולעיתים גם קבוצות נוער.
זוכת הגביע הנוכחית (2025) היא אוראלמש.
הגביע הרוסי בכדורסל נשים הוא טורניר פלייאוף המקביל לגביע הרוסי בכדורסל בקרב גברים.
בגביע מתמודדות קבוצות מהפרמייר ליג הרוסי בכדורסל נשים, ליגת המשנה הרוסית בכדורסל נשים והליגה השלישית בחשיבותה בכדורסל הנשים הרוסי.
הקבוצה המנצחת משתתפת במשחקי יורוקאפ (נשים).
הגביע הרוסי בכדורעף לגברים הוא טורניר פלייאוף רוסי בכדורעף, הנחשב לשני בחשיבותו במדינה, אחרי האליפות.
שיאנית הזכיות היא זניט קאזאן, עם 10 במספר.
שלב מוקדמות שקובע מי המתמודדות בטורניר
שלבי הכרעה, המורכבים משלב חצי הגמר ושלב הגמר.
שלב המוקדמות נערך עוד לפני פתיחת העונה בליגה הבכירה והוא מחולק לתחרויות אזוריות שמנפות מכל אזור ואזור במדינה, את קבוצות הכדורעף הטובות ביותר, בשיטת משחקי פלייאוף.
שחקני הנבחרת הרוסית אינם משתתפים בטורניר וקבוצות כדורעף ששלושה שחקנים ויותר מקבוצתה משחקים בנבחרת, מעפילה ישירות לשלב חצי הגמר באופן עצמאי וללא קשר לתוצאות משחקיה.
שלבי ההכרעה של חצי הגמר והגמר נערכים במתכונת מלאה בהשתתפות כל שחקני הנבחרת מקבוצותיהם השונות.
בשנים 2003–2008 בשלב חצי הגמר השתתפו 15 קבוצות שחולקו לארבעה בתים, כמנצחות הבית מעפילות לפיינל פור הגביע.
בעונת 2009 השתתפו 4 קבוצות זרות בגביע הרוסי, מבלארוס, קזחסטן, לטביה ואוקראינה.
בשלב הגמר - שכולל את הפיינל פור והטופ-8 - משתתפות 8 קבוצות.
החל משנת 2005 מחזיקת הגביע, מעפילה אוטומטית לליגת האלופות.
№שנהאלופהI1993סמוטלורII1994צסק"א מוסקבה III1995בלוגוריה בלגורוד IV1996בלוגוריה בלגורוד V1997בלוגוריה בלגורודVI1998בלוגוריה בלגורודVII1999לוקומוטיב איזומרוד יקטרינבורגVIII2000לוקומוטיב איזומרוד יקטרינבורגIX2001לוקומוטיב איזומרוד יקטרינבורגX2002איסקרה אודינצובו XI2003בלוגוריה בלגורודXII2004דינמו טטרנסגז קאזאןXIII2005בלוגוריה בלגורודXIV2006דינמו מוסקבהXV2007דינמו טטרנסגז קאזאןXVI2008דינמו מוסקבהXVII2009זניט קאזאן XVIII2010לוקומוטיב נובוסיבירסקXIX2011לוקומוטיב נובוסיבירסקXX2012בלוגוריה בלגורוד XXI2013בלוגוריה בלגורוד XXII2014זניט קאזאן XXIII2015זניט קאזאן XXIV2016זניט קאזאןXXV2017זניט קאזאן XXVI2018זניט קאזאן XXVII2019זניט קאזאןXXVIII2020דינמו מוסקבהXXIX2021זניט קאזאן
הגבירה משָאלוֹט היא בלדה ויקטוריאנית מפורסמת מאת אלפרד לורד טניסון (1809–1892).
לשיר יש שתי גרסאות: הראשונה, בת עשרים בתים, נכתבה בשנת 1832, והשנייה, שהיא הידועה יותר, בת תשעה-עשר בתים, נכתבה ב-1842.
השיר מחולק לארבעה חלקים, ומספר על גבירה הגרה בטירה על אי בשם שאלוט, ורובצת עליה קללה: היא אינה יכולה לצפות על העולם ישירות מחלונה, אלא רק לראות את השתקפות העולם במראתה.
את כל זמנה היא מעבירה באריגת ההשתקפויות לתוך שטיח קיר באמצעות נול.
כשהיא רואה את השתקפות סר לנסלוט ושומעת את קולו, היא פונה ומביטה בו דרך החלון ואז נופלת עליה הקללה.
היא שטה בסירה לעבר העיר קמלוט ובדרך לשם היא מוצאת את מותה.
בחלקו הראשון של השיר (בתים 1–4), מסופר על הגבירה משאלוט, שחיה בטירה שעל אי בתוך נהר הזורם לקמלוט.
לטירה ארבע חומות וארבעה מגדלים אפורים, והוא מוקף בנוף פסטורלי יפה מאוד.
אף אחד מעולם לא ראה את הגבירה משאלוט.
הקוצרים שעובדים בבוקר שומעים אותה שרה, ויודעים שהיא הגבירה משאלוט, אבל אף פעם לא ראו אותה.
לפי הרולד בלום, חוקר ומבקר ספרות אמריקאי, הדבר מצביע על כך שהגבירה היא שמימית ורחוקה מלהיות אדם אמיתי.
בלום טוען שחלק זה של השיר מכיל סדרה של ניגודים בין פנים המגדל והעולם החי בחוץ, האדמה המלאה שעורה ושיפון.
החבצלות, שהן הפרחים היחידים המוזכרים בשיר, מסמלות טוהר מיני ואמנותי.
מתקבל מתח בין החיים בחוץ לבין ההסתגרות, בין החיים לבין האמנות, בין תשוקה לבין שיתוק הרגשות.
השיר ממקם את קמלוט במורד הנהר שמסמל חיים, זרימה, ודרך לתקשר עם העולם, בניגוד לגבירה הכלואה במגדל.
בספרות האבירות, קמלוט היא טירה דמיונית באנגליה, המפורסמת ביותר כבירתו של מלך ארתור האגדי.
חלקו השני של השיר (בתים 5–8) מתאר את הגבירה משאלוט יושבת יום ולילה בטירתה, ואורגת אריג קסום עם צבעים עליזים.
היא שמעה לחישה שתרד עליה קללה אם תסתכל לעבר קמלוט.
היא איננה יודעת מה טיב הקללה, ואין לה דאגות רבות חוץ מלארוג.
היא מביטה במראה שניצבת מולה כל השנה, ורואה בה את הצללים של העולם.
היא רואה את הטבע, את עלמות הכפר, את הדרכים המובילות לקמלוט, את הרועה הצעיר, ולפעמים היא גם רואה אבירים שרוכבים בזוגות על סוסים.
ואולם לה עצמה אין אביר נאמן ואמיתי.
לפעמים היא רואה לוויה בלילות, או צמד אוהבים שרק נישאו, ויצאו בזמן שהירח היה מעליהם.
אז אומרת הגבירה משאלוט שנמאס לה לראות רק צללים.
את כל מה שהיא רואה, היא אורגת לתוך השטיח.
בלום טוען שקמלוט, שהגבירה מנועה מלהסתכל עליה, שונה מקמלוט האגדתית, כי קמלוט בשיר מייצגת את העולם האמיתי.
בתקופה הוויקטוריאנית היה חשוב לאמן להיות מעורב בנושאים חברתיים, אולם הגבירה בשיר מרוחקת ולא יכולה להיות מעורבת.
אבל לטענת בלום, היא מזהה את הניתוק שלה כמחלה כאשר היא אומרת שנמאס לה מצללים.
בחלקו השלישי של השיר (בתים 9–13), הגבירה משאלוט רואה בהשתקפות של המראה את האביר לנסלוט רוכב על סוסו.
בחלק זה מכיל תיאור ארוך של האביר, ציודו ולבושו.
הוא רוכב לעבר קמלוט והגבירה שומעת אותו שר, ואז היא עוזבת את האריג והנול, ומסתכלת החוצה לעבר קמלוט.
ברגע זה, האריג שהיא אורגת עף לו והמראה נסדקת מצד לצד.
הגבירה משאלוט אומרת שהקללה ירדה עליה.
לפי בלום, תיאור האביר לנסלוט מרמז על כך שחייו מלאים אהבה, תשוקה והרפתקאות, בניגוד לחיים המשותקים רגשית שנידונה להם הגבירה משאלוט.
דמות האביר לנסלוט מופיעה גם באגדות על המלך ארתור, ובהן לנסלוט היה מאוהב באשתו של המלך ארתור.
למרות שהגבירה רואה את השתקפות לנסלוט במראה, מה ששובר את השיתוק שלה, לפי בלום, הוא השיר שלנסלוט שר.
היא הכירה את מדיום השירה אבל לא ידעה שהוא גם מתקיים מחוץ לחלונה, וזהו פיתוי שקשה לעמוד בו.
המראה סימלה עד כה את המקור היחיד לידע על העולם החיצוני, וכאשר היא נסדקת, הדבר מסמל את סוף יכולתה האמנותית של הגבירה.
בחלקו הרביעי של השיר (בתים 14–19), הגבירה משאלוט יוצאת מטירתה ומוצאת סירה.
היא כותבת את שמה, "הגבירה משאלוט", על דופן הסירה.
היא נכנסת לתוך הסירה ושטה לעבר קמלוט ברוח המזרחית.
היא מאבדת את הכבל של הסירה והזרם סוחף אותה רחוק.
דמה קופא לאט והעיניים שלה משחירות.
לפני שהיא מגיעה לבתים הראשונים בקמלוט, היא מוצאת את מותה.
הגבירות והאבירים יוצאים ורואים את הגבירה משאלוט מתה בסירה.
הם קוראים את שמה על הסירה אבל אף אחד לא יודע מי הגבירה הזאת.
אחרי שהאנשים עוזבים, האביר לנסלוט נשאר במקום ואומר שיש לה פנים יפות, ומבקש מאלוהים שירחם על הגבירה משאלוט.
לפי בלום, העולם החיצוני, שהיה מאופיין עד כה בשיר בצבעים חושניים, מאבד מזוהרו, והטבע מקבל חזות אפורה ועצובה.
בתגובה ללנסלוט רצת הגבירה לטעום מן העולם החושני בחוץ, וזה היה סוף כל הגשמה אפשרית של תשוקות אלו שרק התעוררו.
הדחף לחיות כולל את גזר דין המוות שלו.
יש הטוענים שהבלדה מבוססת בחלקה על האגדה של איליין מאסטולאט (Elaine the Fair Maid of Astolat) מסיפורו של סר תומאס מלורי "מות ארתור" (Le Morte d'Arthur).
טניסון עצמו כתב מאוחר יותר שיר בשם זהה, מות ארתור (Mort d'Arthur).
באגדת איליין מאסטולאט, אהבתה של איליין הנאיבית ללנסלוט נשארה בלתי מושבת, והיא התאבדה בגלל שברון לב.
מבקרי ספרות ואמנות שונים מנתחים את שירו של טניסון בדרכים שונות.
רבים מהם רואים בגבירה משאלוט את דמות האמן המבודד והמרוחק מן העולם החיצוני, העלול להסיח את דעת האמן מן האמנות שלו.
בלום טוען שסוף הבידוד באמנות גורם למות היצירתיות.
הבדידות העזה של האמן היא הכרחית, כי כל אמנות גדולה דורשת בדידות והשתקפות שקטה.
פרידלנדר אי אר (Friedlander ER) טוען שהגבירה, המסתכלת על העולם דרך מראה ומתארת אותו בעבודת אמנות, היא מעין אלגוריה על חיי האמן הסופר.
הוא טוען שהשיר הוא בחלקו על האופן שבו האמנות עלולה לגרום לאמן לחוש מבודד מן החיים הרגילים.
בשנות ה-30 של המאה ה-19, בהן נכתב השיר, המשורר היה אמור להיות דובר האידיאל הוויקטוריאני שבו המיניות מדוכאת.
טניסון כתב את השיר בשנות העשרים המוקדמות שלו, הרבה לפני שהתחתן, וכנראה תהה אם יוכל להימנע מיחסי מין.
כנראה שחשש שקיום יחסי מין יהרוס את מוסרו ושירתו.
כמיהת הגבירה היא שגרמה לה להסתכל מבעד לחלון, ועל כך נענשה, וזהו הפחד של טניסון, לחרוג מן המקובל למשורר בתקופתו ולקלקל את שירתו.
גרהארד ג'וזף, מבקר ספרות ידוע שכתב על טניסון, טוען כי המשורר הרגיש שיצירת אמנות חושית מצריכה הפרדה של האמן מפעילות רגילה, ובמיוחד מההתנסות האופיינית באהבה.
כאשר הגבירה רואה את לנסלוט, המראה נסדקת והיא שטה לקמלוט.
ג'רארד טוען שטניסון אולי המחיז ניגוד ואיבה שלא ניתן להעלימן בין אמנות לבין אהבה.
איליין ג'ורדן ,(Elaine Jordan) מבקרת ספרות, טוענת בספרה שהביקורת המודרנית פרשה את הגבירה במונחים פסיכואנליטיים, כמו ליבידו כלוא שאינו יכול למצוא ביטוי בדור תועלתני, והעצמי הנשי שלו פונה מיצירתיות פנימית כדי להתרסק בעימות עם העולם האמיתי.
ניתוח אחר, שונה מאוד, מציע שהגבירה משאלוט נענשה על חריגתה מחוקי החברה הוויקטוריאנית.
המרחב הביתי, הפנימי, היה שייך לנשים והיה נפרד מן המרחב החיצוני, האקטיבי, שהיה שייך באופן בלעדי לגברים.
הנשים הוויקטוריאניות צוירו תמיד בין כותלי הבית, וציורים המבוססים על דמותה של הגבירה משאלוט, מדגימים היטב את מצב האישה בחברה הוויקטוריאנית.
הם מביעים את המתח שבין החובות החברתיים לתשוקה האישית.
כנראה שהגבירה משאלוט חדרה למרחב הגברי, ניתקה את הכבלים השמורים לנשים, נכנעה לתשוקה בזויה, ונטשה את מלאכת האריגה הנשית, ולכן היא נענשת.
יהודה בלו, חובב ספרות עתיקה ואספן של ידיעות היסטוריות, הציע ניתוח דומה מאוד.
הוא ציין שבחברה השמרנית של התקופה הוויקטוריאנית, לא היה נהוג שאישה תצא מביתה בגפה.
בזמן שהגבר היה עובד לפרנסתו, הייתה האישה מכונסת בחדריה ועוסקת בעבודות הבית השונות.
מן הסביבה החיצונית היו מגיעות אליה ידיעות כאשר הגברים היו שבים הביתה בערוב היום, וכך הייתה משתקפת אליה המציאות שמחוץ לביתה מתוך בבואת עיניהם של בעלה, אחיה או אביה.
והנה, יום אחד מואסת האישה היושבת בבית בשעבודה למלאכת הרקמה, ומעזה להציץ אל העולם דרך עיניה שלה.
על כך היא תיענש וסופה יהיה מר.
סנדרה גילברט, פרופסור לאנגלית, מבקרת ספרות ומשוררת וסוזן גובאר (Susan Gubar), עורכת אמריקאית ומבקרת ספרות, טוענות ש"מראת הקסמים" היא אחד הכלים שמגישה הפטריארכיה לנשים כדי להמית את עצמן ולהפוך ליצירת אמנות.
כריסטופר ריקס (Christopher Ricks), שכתב על הספרות הוויקטוריאנית, ציטט את ר.
Hutton), מבקר ספרות, לפיו הקללה היא שהגבירה תהיה מעורבת בתשוקות אנושיות, ותסבול מגורל בני התמותה אם תסתכל הרחק מהצללים לתוך המציאות.
הוא גם טוען שנושא השיר הוא הריקנות של החיים המהודרים אפילו אם הם עשירים ומבריקים.