tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הביע התנגדות חריפה למהלך שהוביל ברק אובמה לביטול ההגבלות על מחקר בתאי גזע עובריים.
בהקשר לכך אמר: "לפי אמונתי, אין זה מוסרי ליצור חיים של בן אנוש ואחרי כן להשחיתם, רק לצורכי מחקר.
פריצות הדרך המדעיות הפכו את המחקר הזה בתאי גזע עובריים למיושן ובלתי נצרך".
פנס הוא מתנגד בחריפות להרחבת זכויות להט"ב.
טוען שאין שום סיבה להכיר בהם כמיעוט נחשב כמו שאר המיעוטים, סבור כי יש למנוע מהומוסקסואלים שירות בצבא משום שהימצאותם בשורות הצבא מחלישה את הלכידות של יחידות הצבא.
עוד אמר כי צריך לבצע בדיקת חשבונות על מנת לוודא ששום כסף ממשלתי לא מועבר לארגוני להט"ב, ויש להשקיע כסף זה בטיפולי המרה.
התנגד לחוק העסקה ללא אפליה על בסיס זהות מינית, ואמר בהיותו חבר בית הנבחרים שהתמוטטות חברתית תמיד נגרמה על ידי הידרדרות ביחסי הנישואין והמשפחה.
מתנגד לנישואים חד-מיניים ותומך באיסור חוקתי על כך, אך לא העביר חוק כזה בעת כהונתו כמושל, מלבד זאת אשתו של פנס, קארן פנס, היא מורה בבית ספר נוצרי המגדיר את עצמו "ללא תלמידים ומורים להט"בים.
פנס התנגד להעלאת שכר המינימום ב-2007 מ-5.15$ ל-7.25$ בטענה שהדבר יפגע בפועלים.
פנס תמך בתוכנית של ג'ורג' ווקר בוש לרפורמה בביטוח הלאומי, שתאפשר השקעה פרטית בחלק מהסכום המשולם לביטוח לאומי והורדת חלק מן ההטבות למשתתפים בעלי הכנסה גבוהה.
הוא עצמו הציע תוכנית דומה אך אגרסיבית יותר לפני כן.
שתי התוכניות לא אושרו לבסוף.
תומך נלהב של חוק הפטריוט.
פנס הצביע נגד חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, והשווה את תמיכת בית המשפט העליון בחוק לפיגועי 11 בספטמבר, אמירה עליה התנצל תוך זמן קצר.
הוא הצביע נגד תקנות על עניין הטבק בארצות הברית בטענה שהדבר גורם לתוספת של ביורוקרטיה, ופרסם בעיתון כי בניגוד להיסטריה שמפגינים התקשורת והפוליטיקאים, רק שליש מהמעשנים מתים מסיבוכי עישון, ותשעים אחוזים מהמעשנים לא סובלים מסרטן הריאה.
לפי נתונים רשמיים, בעיית העישון באינדיאנה, מדינת מגוריו של פנס, היא מהחמורות ביותר בארצות הברית.
בשנת 2010, כשפורסם פסק דין Citizens United v.
FEC, של בית המשפט העליון, שיבח פנס את הפסיקה.
פסק הדין קבע שתאגידים רשאים לממן תעמולת בחירות ללא הגבלה דרך גופי התרמה חוץ-מפלגתיים, זאת על פי התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית.
פנס איננו מקבל את הקונצנזוס בקהילה המדעית שפעילות האדם היא הגורם העיקרי לשינוי האקלים.
הוא כתב ב-2001 שזהו מיתוס, וכדור הארץ צונן יותר ממה שהיה לפני חמישים שנה.
ב-2009 אמר למנחה ברשת NBC שיש סקפטיות הולכת וגדלה בקהילה המדעית בעניין.
ב-2016 אמר שברור שפעילות האדם משפיעה על הסביבה והאקלים.
הוא הוביל את המאבק הרפובליקני בחוק אנרגיות מתחדשות בארצות הברית, שהובל על ידי הדמוקרטים.
כשנשאל על אמונה בתורת האבולוציה, השיב פנס: "אני מאמין שאלוהים ברא את כל העולם, הים, היבשה, וכל מה שבהם.
אשאל אותו ביום מן הימים".
אמר לעמיתיו בכנס בשנת 2002: "ביום מן הימים יבינו כל המדענים שרק התאוריה של תכנון תבוני, יכולה להסביר, אם כי אולי בצורה קצת רחוקה מהשכל, את היקום המוכר לנו כיום".
פנס משתייך לזרם הנוצרי האוונגליסטי.
מתאר את עצמו כ"נוצרי, שמרן, רפובליקני, בסדר הזה".
נשוי לקארן פנס מאז 1985 ואב לשלושה: מייקל, שרלוט ואודרי.
בתקופות שבהם פנס היה חבר הקונגרס, המשפחה התגוררה במחוז ארלינגטון שבוירג'יניה הסמוכה לוושינגטון די.
מייקל הוא סגן משנה (second lieutenant) בחיל הנחתים של ארצות הברית.
אחיו הבכור הוא גרג פנס, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מדינת אינדיאנה.
פנס אוהד את קבוצת הבייסבול שיקגו קאבס.
מייקל רוברט הנריון "מייק" פוזנר הוא זמר, כותב שירים ומפיק אמריקאי ממוצא יהודי.
אלבום הבכורה של פוזנר, "31 Minutes to Takeoff", יצא לאור ב-10 באוגוסט 2010. האלבום כולל את הסינגל "Cooler Than Me", שהגיע למקום השישי במצעד 100 המובילים של מגזין בילבורד.
בין היתר, כתב פוזנר את השירים: "Sugar" של מארון 5, "Boyfriend" של ג'סטין ביבר, "Beneath Your Beautiful" של לבירינת', ובנוסף כתב שירים לאמנים כגון פארל ויליאמס, ביג שון, 2 צ'יינז, וויז קאליפה, ניק ג'ונאס, סנופ דוג, אביצ'י, אוסטין מאהון, ועוד.
פוזנר נולד בשנת 1988 בדטרויט, מישיגן שבארצות הברית.
אמו, רוברטה הנריון, נוצרייה קתולית, ובעיסוקה רוקחת, ואביו, ג'ון פוזנר, ממוצא יהודי, ובעיסוקו סנגור פלילי.
פוזנר גדל בסאות'פילד, פרוור בצפון דטרויט.
את לימודיו הגבוהים עבר באוניברסיטת דיוק שבקרוליינה הצפונית.
בשנת 2010 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה, עם תואר בסוציולוגיה.
פוזנר התחיל דרכו כמפיק מוזיקלי, ועבד עם חבר ילדותו, ביג שון.
הוא הפיק את המיקסטייפ הראשון של ביג שון, והשתתף בשיר מתוכו, "Smoke & Drive".
המיקסטייפ השני של פוזנר, "A Matter of Time", יצא ב-2009, ומשך תשומת לב מהתעשייה, לאחר שהמיקסטייפ הראשון שלו, Reflections of a Lost Teen, לא נחל הצלחה.
ביולי 2009, חתם פוזנר על חוזה הקלטות עם J Records (חברת הקלטות מקבוצת RCA Music) לאחר עבודתו באוניברסיטת דיוק.
לאחר שחתם עם J Records, יצא לסיבוב הופעות, והקליט את אלבום הבכורה שלו, החליט פוזנר לחזור לעבוד באוניברסיטת דיוק וליצור שם מוזיקה.
המיקסטייפ השלישי של פוזנר, One Foot Out the Door, יצא באוקטובר 2009. המיקסטייפ ליווה סדרת אינטרנט (בעלת אותו השם), אשר שודרה אחת לשבועיים מספטמבר עד דצמבר של אותה שנה.
אלבום הבכורה של פוזנר, 31 Minutes to Takeoff, יצא באוגוסט 2010. הסינגל הראשון, "Coller Than Me", הגיע למקום ה-6 במצעד 100 המובילים של בילבורד.
הוא הופיע בפסטיבל המוזיקה, Bonnaroo , ובפסטיבל Warped Tour בשנת 2010. הסינגלים השניים והשלישיים, "Please Don't Go" ו-"Bow Chicka Wow Wow", הגיעו למקומות ה-20 וה-30 באותו הזמן.
"Bow Chicka Wow Wow" יצא מחדש מאוחר יותר, עם גרסה של הראפר ליל ויין.
פוזנר זכה בפרס בטקס פרסי ה-ASCAP על עבודתו בשיר "Cooler Than Me".
לאחר הפירוק, הוחלט כי פוזנר (וכל שאר האמנים שהיו חתומים בחברות אלו), יפיקו ויוציאו את עבודותיהם תחת שם המותג RCA.
2010–2014: ביטול אלבומים ומיקסטייפ שלישי
לאחר יציאת אלבומו הראשון, התחיל פוזנר לעבוד על אלבומו השני, בשם "Sky High", והוציא את הסינגל "Looks Like Sex" להורדה דיגיטלית ב-2 בדצמבר 2011. כמטרה לקידום האלבום, הוציא פוזנר את המיקסטייפ השלישי שלו, "The Layover".
אולם, למרות ההצלחה הרבה של אלבומו הראשון, הרגיש פוזנר לא בנוח מתחת לאור הזרקורים בתקשורת, והחל להתמודד עם דיכאון.
הוא לקח הפסקה מכתיבת מוזיקה לעצמו, והחל להפיק ולכתוב מוזיקה לאחרים.
לאחר זמן מה, הודיע פוזנר בטוויטר כי אלבומו הבא, ייקרא "Pages", וכי הוא ייצא בקיץ 2013. ב-11 ביוני 2013, יצא הסינגל "The Way It Used To Be".
בספטמבר 2013, נודע כי הוא צילם קליפ לסינגל החדש שלו, "Top of the World", שעתיד להופיע במיני אלבום שלו, שאמור לצאת באוקטובר של אותה שנה.
השיר היה אמור במקור להיות בקמפיין של ריבוק, ויצא להורדה חינמית תחת השם "Tapada World", ביחד עם גרסת רמיקס.
השיר יצא ב-17 בדצמבר 2013, בשיתוף עם הראפר ביג שון, והקליפ יצא ב-19 בדצמבר.
ב-4 במרץ 2014, הודיע פוזנר כי הוא ייצא לסיבוב הופעות.
בנוסף נודע כי הסיבוב הופעות יכלול 7 הופעות בערים גדולות בארצות הברית, ובו יבוצעו שירים חדשים, מתוך "Pages".
הסיבוב החל ב-31 במרץ של אותה שנה, כאשר ההופעה הראשונה הייתה בפילדלפיה.
הסיבוב בנוסף כלל הופעה בעיר ילדותו של פוזנר, דטרויט.
בריאיון למגזין בילבורד, פוזנר חשף כי חתם בחברת איילנד רקורדס, ובנוסף ציין כי האלבום "Pages", יוחלף בפרויקט אחר.
ב-15 באפריל 2015, הוציא פוזנר את הסינגל "I Took a Pill in Ibiza" בערוץ ה-VEVO שלו.
פוזנר שיתף עם מעריציו, דרך המייל, מיני אלבום בלעדי בשם "The Truth".
לאחר מכן מייק אישר כי המיני אלבום יהיה זמין לרכישה מקוונת ב-22 ביוני של אותה שנה.
בנוסף, פוזנר ציין כי אלבומו השני יצא לאחר הEP.
השיר זכה לרמיקס על ידי המפיקים הנורווגים SeeB, אשר הפך להצלחה מסחררת, עם מעל ל-600 מיליון השמעות באתר המוזיקה Spotify, ואף התמקם במצעדי 50 השירים המובילים, ובראש מצעדים באירלנד, הולנד, נורווגיה, בריטניה, סקוטלנד, ו-ארצות הברית.
ב-17 במרץ 2016, הודיע פוזנר על צאת אלבומו השני, "At Night, Alone.", אשר יצא ב-6 במאי של אותה שנה.
(2016) - Future Now Tour (דמי לובאטו וניק ג'ונאס)
מייק קני הוא שחיין בריטי.
קני מחזיק ב-16 מדליות זהב פאראלימפיות אישיות במשחקים הפאראלימפיים והוא הספורטאי המצליח ביותר בהיסטוריית המשלחת הבריטית.
קני נפגע בחוט השדרה בשנת 1971. הוא החל להתאמן בשחייה תחרותית בבית החולים בסטוק מנדוויל בשנת 1972, והתחרה לראשונה בתחרויות לאומיות במשחקי סטוק מנדוויל בשנת 1973.
קני השתתף במשחקים הפאראלימפיים לראשונה ב וזכה בשלוש מדליות זהב (קטגוריה 1A), תוך שבירתם של שלושה שיאי עולם.
ב חזר קני וזכה בשלוש מדליות זהב.
במקצה ל-25 מטר גב הוא עצר את השעון על 30.30 שניות, במקצה ל-25 מטרים חזה שיפר את השיא העולם והעמיד אותו על 38.98 שניות, ובמקצה ל-25 מטרים בסגנון חופשי קבע את שיא העולם על 30.43 שניות.
ב זכה קני בחמש מדליות זהב אישיות, והוסיף עליהן מדליית כסף קבוצתית.
במשחה ל-100 מטרים בסגנון חופשי זכה קני במדליית הזהב עם תוצאה של 2:27.97 דקות, במקצה ל-25 מטרים גב קבע שיא עולם עם תוצאה של 29.04 שניות, ובמקצה ל-25 מטרים בסגנון חזה זכה עם תוצאה של 36.26 שניות.
קני קבע שיא עולם נוסף במשחה ל-25 מטרים חופשי עם 28.91 שניות, וניצח גם את המקצה ל-75 מטרים מעורב כשסיים בזמן של 1:51.97 דקות את התחרות.
במשחקים זכה קני גם במדליית הכסף הקבוצתית במשחה ל-3X25 בסגנון חופשי, והתחרה גם במקצה ל-25 מטרים בסגנון פרפר אולם לא סיים את התחרות.
ב חזר קני להתחרות בפעם האחרונה בקריירה, וזכה בחמש מדליות זהב אישיות נוספות.
במקצה ל-100 מטרים בסגנון חופשי קבע שיא עולם של 2:18.48 דקות, ובמקצה ל-50 מטרים חופשי זכה עם תוצאה של 59.84 שניות.
קני הוסיף מדליית זהב נוספת במקצה ל-75 מטרים בסגנון מעורב עם תוצאה של 1:52.12 דקות, ובמדליית כסף קבוצתית במשחה ל-3X25 בסגנון חופשי.
מייקל ג'ון קליאוט קרופורד ראת'רפורד הוא מוזיקאי אנגלי, אחד ממייסדי להקת "ג'נסיס".
ראת'רפורד ועמיתו ללהקה טוני בנקס הם היחידים מחברי ההרכב המקורי שנותרו פעילים בג'נסיס עד היום.
בתחילת דרכו ניגן ראת'רפורד בגיטרת בס ושר קולות רקע בג'נסיס, וכמו כן ניגן בתפקידים של גיטרת ליווי לעיתים קרובות (לרוב העדיף להשתמש בגיטרת 12 מיתרים), לליווי נגני הגיטרה הראשיים של הלהקה אנתוני פיליפס וממשיכו סטיב האקט.
לאחר עזיבתו של האקט ב-1977, לקח ראת'רפורד, בנוסף לשאר תפקידו בלהקה, את תפקיד נגן הגיטרה המוביל.
ראת'רפורד הוא אחד מכותבי השירים העיקריים של ג'נסיס, והוא הוציא תחת ידיו רבים מלהיטי הלהקה, כגון: "Follow You Follow Me", "Turn It On Again" ו-"Land of Confusion".
ב-2010 נכלל, יחד עם שאר חברי הלהקה, בהיכל התהילה של הרוק אנד רול.
במקביל לעבודתו עם ג'נסיס, פרסם ראת'רפורד בתחילת שנות ה-80 שני אלבומי סולו.
ב-1985 הקים את להקת "מייק והמכונאים", שרבים משיריה הצליחו להיכנס למקומות הראשונים במצעדי הפזמונים.
עבודתו בלהקה זו זיכתה אותו בפרס אייבור נובלו שניתן לה על הסינגל "The Living Years" ב-1988. שיצא לאור אחר כך גם כחלק מאלבום מצליח באותו שם.
מייק קונורס היה שחקן אמריקאי.
קונורס הוא הזוכה הראשון בתולדות פרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה על משחקו בסדרה "מאניקס".
קונורס נולד בשם קרקור אוהניין בעיר פרנזו שבקליפורניה.
שירת במלחמת העולם ה-2 בחיל האוויר האמריקאי.
לאחר שחזר מהמלחמה למד קונורס באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס שם הוא גם שיחק בנבחרת הכדורסל תחת המאמן האגדי ג'ון וודן.
קונורס נכנס לתחום המשחק דרך הבמאי ויליאם ולמן שגילה אותו.
בשנותיו הראשונות התפרסם תחת שם הבמה "טאץ' קונורס", "טאץ" היה הכינוי של קונורס בקרב חבריו לקבוצת הכדורסל.
קונורס החל את דרכו כשחקן קולנוע בתפקידי משנה כשהבולטים מהם היו במותחן "פחד פתאומי" בשנת 1952 ובסרטו של רוג'ר קורמן "היום שבו נגמר העולם".
ב-1964 שיחק קונורס בדרמה של אדוארד דמיטריק "לאן נעלמה האהבה" בתפקיד לוק מילר ובקומדיה "השכן הטוב סאם" בתפקיד הווארד אבטס הגרוש של ג'נט לגרולף (רומי שניידר).
ב-1965 השתתף בדרמה הביוגרפית "הארלו".
קונורס זכה לתפקיד ראשי ראשון בקריירה שלו בשנת 1967 בסדרת המשטרה "מאניקס" בה גילם את הבלש ג'ו מאניקס.
קונורס הופיע בסדרה במשך כ-8 שנים וזכה על תפקידו בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה בשנת 1969, קונורס היה השחקן הראשון שזכה בקטגוריה זו.
בשנת 1988 השתתף קונורס במיני סדרה המצליחה "מלחמה וזיכרון" בתפקיד הקולונל האריסון פיטרס.
קונורס היה נשוי למרי לו וויילי ואב לבן לבת, והתגורר בשכונת אנסינו שבלוס אנג'לס.
בן דודו היה הזמר הצרפתי-ארמני שארל אזנבור.
היום שבו נגמר העולם (1955)
מפחד מדי כדי לצעוק (1985)
מייקל אלכס "מייק" קונלי הבן הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז בקבוצת שארלוט הורנטס מליגת ה-NBA.
קונלי נולד בפאייטוויל שבארקנסו וגדל באינדיאנפוליס בבית ספורטיבי.
אביו, מייק קונלי, הוא אלוף אולימפי ואלוף עולם בקפיצה משולשת ודודו סטיב, שיחק פוטבול במדי פיטסבורג סטילרס מליגת ה-NFL.
בנערותו שיחק בקבוצת הכדורסל של תיכון לורנס נורת' בעיר, בה שיתף פעולה עם גרג אודן.
שיתוף הפעולה בין אודן לקונלי היה פורה, והשניים הוליכו את קבוצת בית הספר לשלוש אליפויות מדינת אינדיאנה ברציפות.
בעונת ה אף רשמו עונה נטולת הפסדים עם מאזן של 0-29, והשוו את שיא המדינה עם 45 ניצחונות רצופים, שיא שעמד מאז 1955.
לאחר סיום לימודיו התיכוניים בחר קונלי לשחק, לצידו של אודן, בשורות קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת המדינה של אוהיו ששיחקה בחטיבת "ביג 10" של ליגת המכללות.
כבר כ היה קונלי לבורג משמעותי בקבוצתו.
הוא קלע 11.3 נקודות ב, הוביל את החטיבה עם 6.1 אסיסטים ו-2.2 חטיפות כדור למשחק.
הוא סייע לקבוצתו לזכות באליפות הטיבה, ולהעפיל עד לגמר טורניר אליפות המכללות לראשונה מאז 1962. במשחק הגמר רשם 20 נקודות, 6 אסיסטים ו-4 חטיפות אך לא הצליח למנוע את הפסד קבוצתו בתוצאה 84-75 לאוניברסיטת פלורידה.
לאחר שנה אחת בלבד בליגת המכללות, החליט קונלי להעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA 2007 ונבחר במקום הרביעי על ידי ממפיס גריזליס.
בעונת הרוקי שותף קונלי ב-53 משחקים מהם עלה בחמישייה ב-46. הוא תרם 9.4 נקודות בממוצע והוביל את הרוקיז עם 4.2 אסיסטים למשחק.
בעונתו השנייה המשיך קונלי להיאבק עם קייל לאורי על דקות בעמדת הרכז.
הוא חלק את עמדת הרכז הפותח עם לאורי בחציה הראשון של העונה, ובחציה השני כבר קיבע את מעמדו כרכז הראשון.
בשנים הבאות הפך לשחקן מפתח בקבוצה, לצד הסנטר מארק גאסול.
בעונת העפילו הגריזליס לפלייאוף לראשונה מזה 5 עונות, ואף הגיעו לראשונה בתולדותיהם לשלב הפלייאוף השני לאחר שגברו על המדורגת ראשונה במערב סן אנטוניו ספרס (4–2).
בעונת רשמה ממפיס את מאזנה הטוב אי פעם, 56–26, והפעילה לראשונה בתולדותיה לשלב גמר המערב.
בסדרת גמר המערב הפסידו הגריזליס לספרס בתוצאה 0–4. בסיום אותה עונה נבחר קונלי לחמישיית ההגנה השנייה של העונה, לראשונה בקריירה.
בקיץ 2016 חתם קונלי על הארכת חוזה בממפיס בסך כ-153 מיליון דולר ל-5 עונות.
בעת החתימה היה זה החוזה היקר בתולדות ה-NBA.
בנובמבר 2017 נפצע בגיד האכילס של רגלו השמאלית, ונאלץ להחמיץ את כל המשך עונת , לאחר 12 משחקים בלבד.
ב-5 במרץ 2019 קלע שיא קריירה של 40 נקודות במשחק מול פורטלנד טרייל בלייזרס.
ב-27 במרץ 2019 הפך לקלעי המוביל בתולדות ממפיס גריזליס, לאחר שעקף את מארק גאסול.
ב-6 ביולי 2019, לאחר 12 עונות בממפיס, הועבר קונלי בטרייד ליוטה ג'אז בתמורה לג'יי קראודר, קייל קורבר, גרייסון אלן, דריוס בייזלי ובחירת דראפט עתידית.
בעונת 2021 נבחר קונלי בפעם הראשונה למשחק האול סטאר (כמחליף של דווין בוקר).
ב-9 בפברואר 2023 הועבר בטרייד למינסוטה טימברוולבס.
יום לאחר מכן ערך את הופעתו הבכורה בהפסד לממפיס גריזליס.
ב-4 בפברואר 2026 הועבר בטרייד לשארלוט הורנטס.
מייקל אלן פנינג הוא פוליטיקאי בריטי מטעם המפלגה השמרנית.
שימש כשר המדינה לענייני משפטים של בריטניה וכחבר פרלמנט מטעם המל המפסטד.
בבחירות הכלליות בבריטניה (2005) התמודד פנינג במושב שנשלט על ידי מפלגת הלייבור של המל המפסטד בניסיון להביס את חבר הפרלמנט טוני מקולטר.
פנינג זכה ביתרון של 2001 קולות על מקואלטר וזכה במושב (לאחר ספירה חוזרת חלקית) של 499 קולות.
בחודש יולי 2007, פנינג קודם על ידי מנהיג המפלגה השמרנית דייוויד קמרון לתפקיד השר לבריאות הציבור בממשלת הצללים השמרנית.
בדרך כלל הוא הצביע עם חברי מפלגתו השמרנית אבל בלט בהצבעות נגד נישואים של בני זוג מאותו מגדר.
בבחירות 2019 זכה בלמעלה מ-60% מהקולות באזור הבחירה שלו.
פנינג קצר את אחת ההצלחות הגדולות ביותר מבין חברי הפרלמנט בבחירות הכלליות 2010, כאשר הוא לקח 50% מקולות הבוחרים במחוז והשיג את המושב מושב ברוב של 13406. תוצאה זו דחקה את מועמד הלייבור למקום השלישי מאחורי המועמד הליברל-הדמוקרטי ריצ'רד גרייסון.
בעקבות הבחירות, ראש הממשלה, דייוויד קמרון, מינה אותו לשר המדינה לענייני תחבורה, כאשר כבישים ותחבורה נוספו לתחומי האחריות שלו.
בגילופי הגברי של 4 בספטמבר 2012, פנינג הועבר לתפקיד שר המדינה לענייני צפון אירלנד, הוא החזיק מעמד במשך קצת יותר משנה עד שקודם להיות שר המדינה לענייני אנשים עם מוגבלויות ב -7 באוקטובר 2013. ב -15 ביולי 2014 קודם פעם נוספת וכיהן כשר הכוחות המזוינים של המדינה.
הוא כיהן בתפקיד עד יולי 2016.
מייק רנדל קולטר הוא שחקן קולנוע אמריקאי.
קולטר פרץ לתודעה בזכות תפקידו של המתאגרף, ביג ווילי ליטל, בסרטו של קלינט איסטווד "מיליון דולר בייבי".
קולטר נולד בקולומביה שבקרוליינה הדרומית, ארצות הברית וגדל בסנט מתיוס.
הוא למד בתיכון קלהון קאונטי.
קולטר למד במכללת בנדיקט למשך שנה, ולאחר מכן עבר לאוניברסיטת קרוליינה הדרומית, ושם קיבל תואר ראשון בתיאטרון בשנת 1999. הוא קיבל תואר שני (MFA) במשחק מבית הספר לאומנויות מייסון גרוס שבאוניברסיטת ראטגרס.
התפקיד הידוע ביותר של קולטר היה בסרט מיליון דולר בייבי, בו הוא גילם מתאגרף ששמו ביג ווילי ליטל.
קולטר גם שיחק בתפקיד אורח בסדרות הטלוויזיה חוק וסדר: משפט וצדק, האישה הטובה, ER, הפרקרים ובעוד מספר סרטי טלוויזיה.
כמו כן היה שחקן ראשי בסדרה מתחזה.
בשנת 2014, קולטר החל לשחק כסוכן ג'יימסון לוק בהיילו.
קולטר היה שחקן ראשי בסדרת הטלוויזיה היילו: רדת החשכה.
הוא שיחק גם בתפקיד אורח את לוק קייג' בסדרה ג'סיקה ג'ונס שיצאה ב-20 בנובמבר 2015. ב-2016 שיחק קולטר כדמות הראשית בסדרה לוק קייג', שהיא חלק מהיקום הקולנוע של מארוול ששודרה ברשת נטפליקס.
קולטר עתיד לשחק בסרט הקומדיה טיול בנות שצפוי לצאת בשנת 2017 לצד רג'ינה הול, ג'יידה פינקט סמית' וקווין לטיפה.
סרטיםשנהשם הסרטתפקיד2004מיליון דולר בייביביג ווילי ליטל2005ברוקלין לובסטרג'מאל2007And Then Came Loveיופי פול2010סולטסוכן ה-CIA2012גברים בשחור 3קולונל ג'יימס דארל אדוארדס ג'וניורכוננות עם שחרלוחם ביחידת אריות הים2017טיול בנותסטיוארט פירס2018לחיים ולמוותדייוויד2019שחור וכחולדריוססקין דריל למונט ג'נקינסBreakthroughטומי שיין2020Fataleרייף גרימס2021דרומית לגן עדןפרייס2022קרטרסמית'I'm Charlie Walkerצ'רלי ווקר2023נחיתת חירוםלואיס גאספר2024האיגוד (אנ')ניק פארדיי
משחקי וידאושנהשם המשחקתפקידהערות2014Halo: The Master Chief Collectionהסוכן ג'יימסון לוק2015Halo 5: Guardiansהסוכן ג'יימסון לוקלכידת תנועה
ג'יימס מייקל "מייק" קאלוורט (; 6 במרץ 1913 - 26 בנובמבר 1998) היה בריגדיר בצבא בריטניה, אשר התפרסם כמפקד יחידות צ'ינדיטים במהלך המערכה על בורמה במלחמת העולם השנייה.
שיטות הפעולה הלא-שגרתיות שלו זיכו אותו בכינוי "מייק המשוגע".
קאלוורט נולד בעיר רוהאטק שבהודו הבריטית ב-6 במרץ 1913. הוא למד באקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ', ובשנת 1933 התגייס לחיל ההנדסה המלכותי.
במשך תקופה מסוימת הוא היה אלוף הצבא באיגרוף במשקל בינוני.
בשנת 1936 הועבר לכוחות ההנדסה בהונג קונג, ובמסגרת תפקידו זה למד קנטונזית והיה עד לטבח ננקינג, שגרם לו להאמין שהאימפריה היפנית מסוכנת לבריטניה הרבה יותר ממה שסברו מרבית אנשי הצבא.
כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה בשנת 1939 הועבר קאלוורט חזרה לאירופה, ובשנת 1940 השתתף כמפקד פלוגה במערכה בנורווגיה.
לאחר מכן הוחזר להונג קונג, ואימן יחידות קומנדו.
זמן קצר לאחר מכן הועבר לאוסטרליה והשתתף שם באימון יחידות קומנדו אוסטרליות.
בשנת 1941 נשלח לבורמה, ומונה למפקד "בית הספר ללוחמת שיחים" שבו אימן חיילים בלוחמת גרילה.
לאחר כיבוש בורמה בידי היפנים בשנת 1942 בצע מספר פעולות הונאה כנגד היפנים.
בין היצר הוא ביצע פשיטה עם כמה חיילים אוסטרלים כדי לשכנע את היפנים שתגבורת אוסטרלית מגיעה לראנגון, ודאג שהיפנים ימצאו חבילת מסמכים מזויפים על תוכניות הצבא הבריטי.
במרץ 1942 הגיע אורד צ'ארלס וינגייט לבורמה, במטרה להקים כוח גרילה שיילחם ביפנים.
כוח גרילה זה יקבל לימים את השם "צ'ינדיטים".
וינגייט וקאלוורט דמו מאוד זה לזה בהלך המחשבה הלא-שגרתי שלהם, והפכו עד מהרה לידידים קרובים..
וינגייט קיבל את הפיקוד על הבריגדה ההודית ה-77, ומינה את קאלוורט כסגנו וכמפקד שדרה מס' 3 שהייתה חלק מהבריגדה.
בפברואר 1943 יצאו הצ'ינדיטים ל"מבצע בד ארוך", אשר מטרתו העיקרית הייתה חבלה במסילת הברזל היפנית בין מנדאליי למיצ'צ'ינה.
השדרה של קאלוורט הייתה חלק מ"הקבוצה הצפונית" שיצאה למבצע, והייתה תחת פיקודו של וינגייט עצמו.
קאלוורט הצליח לחצות את הנהר בלי להתגלות, והקפיד למקש כל שביל או משעול שעבר בו, ותלה גם שלטי אזהרה מבולבלים ביפנית או בורמזית, חתומים כביכול בידי המפקד העליון של הכוחות היפניים בבורמה.
אנשיו מיקשו את כל האזור וכן את הגשרים הסמוכים, וב-6 במרץ, הוא יום הולדתו של קאלוורט, הופעלו המטענים.
בסה"כ פוצצו הצ'ינדיטים את המסילה בלמעלה מ-70 מקומות שונים.
לאחר פיצוץ מסילת הברזל הורה וינגייט להמשיך להתקדם ולחצות את הנהר .
השדרה של קאלוורט הייתה היחידה שלא איבדה אף אדם עד אז, אולם המצב עמד להשתנות בעת חציית נהר זה שאורכו למעלה משני קילומטרים.
בניסיון להקל על אלו האחרונים, הותיר וינגייט על האי פתק בשפה האנגלית בו הסביר למפקד היפני כי אנשיו הם חיילים המשרתים את מלכם בדיוק כפי שהיפני משרתים את קיסרם, וביקש מהיפנים לנהוג בהם בכבוד הראוי בהתאם לקוד הבושידו.
גורלם של אותם שבויים לא נודע, וזכרם המשיך לרדוף את קאלוורט לנצח.
קאלוורט הצליח בסופו של דבר לחצות את הנהר, והמשיך לצעוד במטרה לפוצץ את גשר גוקטייק שהיה מרוחק 160 ק"מ מגדת הנהר.
המסע היה קשה, ובסופו של דבר בעיקר בשל מחסור באספקה הורה וינגייט לסגת חזרה אל מעבר לצ'ינדווין.
השדרה של קאלוורט הגיעה חזרה להודו ב-14 באפריל על פעולותיו במהלך המבצע קיבל קאלוורט את אות השירות המצוין.
בעקבות הישגי המבצע, מונה וינגייט למפקד הדיוויזיה ההודית ה-3, וקאלוורט הועלה מדרגת מייג'ור לדרגת בריגדיר וניתן לו פיקוד על הבריגדה ה-77. לבריגדה שלו יועד תפקיד חשוב בפשיטה המתוכננת השנייה של הצ'ינדיטים שקיבלה את שם הקוד "מבצע יום חמישי".
במקור הייתה הבריגדה שלו אמורה לנחות בשני מעוזים בעומק בורמה, אשר קיבלו את שמות הקוד "פיקדילי" ו"ברודוויי".
זמן קצר לפני תחילת המבצע התגלה כי אזור "פיקדילי" כוסה כולו בעצים, ולפיכך יצא מכלל שימוש.
וינגייט האמין שהיפנים הם אלו שכיסו את האזור בעצים כיוון שקיבלו מידע על התוכנית אולם הוא האמין שהם יודעים רק על "פיקדילי" ולא על הבסיסים האחרים, הוא שאל את קאלוורט האם הוא מעדיף שכל הבריגדה שלו תונחת ב"ברודוויי" או שחציה תונחת ב"ברודוויי" והחצי השני בבסיס אחר בשם "צ'ורינגהי".
קאלוורט הודיע שהוא מעדיף שכל הבריגדה תונחת ב"ברודוויי", כיוון ש"ברודוויי" היה מעברו המערבי של נהר האיראוואדי, בעוד "צורינגהי" היה מעברו המזרחי, וקאלוורט הודיע שיקשה עליו לפקד על אנשיו בצורה כזו.
בערב ה-5 במרץ 1944 התרכזה הבריגדה של קאלוורט בשדה התעופה של ללגהאט שבהודו, שם מטוסי C-47 דקוטה היו אמורים לגרור את אנשיה בדאונים אל "ברודוויי".
כל מטוס גרר עמו שני דאונים, והנחיתה בוצעה עם תקלות רבות.
חלק מהדאונים התרסקו, ושבריהם הפכו למלכודת מוות עבור הדאונים הבאים שניסו לנחות.
קאלוורט כבר עמד לשדר לווינגייט שהפעולה נכשלה, כאשר הבחין בכך שבפועל רוב הבריגדה הצליחה להגיע בשלום, וחשוב מכל, היפנים לא הבחינו בהם.
לפיכך הוא שידר לווינגייט שהמבצע הצליח.
עם זאת, לקחי אותו הלילה נלמדו היטב בפעולות הבאות, שבהן העביר כל מטוס רק דאון אחד ולא שניים.
במשך חמשת הלילות הבאים הוצנחו עוד כמויות רבות של ציוד ומזון אל "ברודוויי".
בהמשך הועברו אנשי בסיס "צ'ורינגהי" אל "ברודוויי" כיוון שסבלו מהפצצות יפניות כבדות.
לאחר שהתבסס היטב ב"ברודוויי, החל קאלוורט לבצע את המשימה שלו: להטריד את היפנים כמה שיותר, לשבש את פלישתם להודו, ולתמוך בחדירת הכוח הסיני-אמריקאי של ג'וזף סטילוול אל בורמה.
לאחר שזיהו היפנים את מיקום "העיר הלבנה", החלו לשלוח כוחות גדולים במטרה להשמידה, בעוד הצ'ינדיטים מצדם הקימו בסיס נוסף בשם "אברדין" במטרה להגן עליה.
ב-24 במרץ ביקר וינגייט ב"ברודוויי" "העיר הלבנה" ו"אברדין" ובדרכו חזרה התרסק מטוסו והוא מת.
רבים סברו שקאלוורט צריך לקבל את הפיקוד על הדיוויזיה ההודית ה-3, אולם מפקד הארמייה ה-14 לוטננט גנרל ויליאם סלים, לא חיבב אותו, וטען שהוא פזיז מדי ובעל נטייה לא לציית לפקודות.
לפיכך קיבל את התפקיד וולטר לנטיין.
היפנים מצדם שיגרו את הבריגדה המעורבת העצמאית ה-24 וחלק מהדיוויזיה ה-3, ופתחו בהתקפה על "העיר הלבנה" בין 25-26 במרץ.
ההתקפה נחלה כישלון חרוץ, ובלית ברירה שיגר רנייה מוטגוצ'י מפקד הארמייה היפנית ה-15 לאזור את הרזרבה האחרונה שלו, הדיוויזיה ה-53. הלחץ היפני גבר מיום ליום, ובאפריל הורה הפיקוד הבריטי בהודו לפנות את "העיר הלבנה".
הוא קיבל את שם הקוד "בלקפול", ורוכזו אליו הן הבריגדה של קאלוורט שפינתה את "העיר הלבנה" והן הבריגדה ה-111 תחת פיקודו של ג'ון מאסטרס שנעה ממערב לאיראוואדי.
סטילוול התנגד לפינוי "העיר הלבנה", אולם לנטיין וסלים התעקשו שבלאו הכי לא ניתן להחזיק במעוז לאורך זמן.
הכוחות של קאלוורט החלו לנוע צפונה בתוככי הג'ונגלים, גוררים עמם המוני פצועים, מתוך תקווה לחבור על הכוח של סטילוול.
סטילוול, שהיה המפקד העליון של הצ'ינדיטים, היה זקוק להם על מנת לכבוש את העיירה האסטרטגית מוגאונג (Mogaung), אשר חיל המצב היפני שבה הקשה על הסינים והאמריקאים במאמציהם לכבוש את העיר מיצ'צ'נה.
סטילוול הורה לקאלוורט הורה לעזוב את אגם אינדוואגי עם הבריגדה שלו, ולנוע 25 ק"מ אל מוגאונג.
ב-13 ביוני עוד היו הצ'ינדיטים רחוקים ממוגאנג בין 400 ל-600 מטרים, ונותרו רק עוד 550 צ'ינדיטים בבריגדה של קטאלוורט, כאשר גם הם היו חולים ברובם במלריה ומחלות אחרות.
ב-18 ביוני הגיע הגדוד הראשון של הבריגדה הסינית ה-114 אשר כלל 1,200 איש, ממערב למוגאנג.
בפועל תפקידו של אותו קולונל היה לוודא שהצ'ינדיטים נלחמים כהלכה ועושים ככל יכולתם.
בזכרונותיו כותב קאלוורט כי הקולונל האמריקני התנהג בגסות כזו, עד שבאחת הפעמים הוא פיתה אותו לעמוד מול עמדת צלפים יפנית מוסווית.
לאכזבתו של קאלורט, היפנים לא ירו.
משם, קיווה סטילוול, יוכלו הצ'ינדיטים לחדור אל עורף הדיוויזיה ה-18 היפנית ולפרק אותה.
קאלוורט הודה בגלוי שהוא מפחד לעשות זאת, ולפיכך הורה לאנשיו לכבות את מכשירי האלחוט ולנוע לכיוון צפון-מערב במטרה לחבור אל הכוח של סטילוול.
כאשר קאלוורט נכנס לאוהלו של סטילוול, אמר לו סטילוול: "אתה שולח מסרים תקיפים מאוד, מה?" קאלוורט השיב לו: "אתה צריך לראות את אלה שהמייג'ור החטיבתי לא מוכן לאפשר לשלוח".
סטילוול פרץ בצחוק ואמר: "יש לי בעיה דומה, עם הסגל שלי, כשאני מנסח תשובות להודעות שאני מקבל מוושינגטון".
לאחר מכן הרצה קאלוורט בפני סטילוול על כל הסבל והמאמץ של הצ'ינדיטים, ובסופה של השיחה הצהיר: "זה מה שקרה?
למה לא סיפרו לי?" ונאות לשלוח את הצ'ינדיטים לתקפת התרעננות בהודו.
בספטמבר 1944, בעקבות פציעה מקרית, הוחזר לבריטניה.
במרץ 1945 מונה למפקד שירות האוויר המיוחד, והחזיק בתפקיד עד שהכוח פורק באוקטובר של אותה שנה.
לאחר המלחמה הורד בחזרה לדרגת לוטננט קולונל מילא בצבא תפקידי ניהול ומטה.
הוא הוצב בטריאסטה שבאיטליה כחלק מהממשל הצבאי של בעלות הברית שם, וב-1950 הועבר למלאיה שם נלחם במורדים קומוניסטים, וחרף דרגתו הגבוהה הוביל פשיטות וסיורים באופן אישי.
ב-1951 הוחזר לבריטניה מטעמי בריאות.
הוא נשלח לגרמניה, והוצב במטה של ארמיית הריין הבריטית.
בשנת 1952 עזב את הצבא, וניסה לבנות לעצמו קריירה כמהנדס בבריטניה ובאוסטרליה, ללא הצלחה.
הוא החל נוטה לאלכוהוליזם, וכתב שלושה ספריו על המערכה על בורמה: "Prisoners of Hope" (אסירי תקווה), "Fighting Mad: One Man's Guerrilla War" (לחימה מטורפת: מלחמת הגרילה של אדם אחד) ו"Chindits: Long Range Penetration" (הצ'ינדיטים: חדירה לטווח ארוך).
ב-1974 התראיין לפרק 14 ("יום נפלא יהיה מחר") של סדרת "עולם במלחמה".
הוא נפטר ב-26 בנובמבר 1998, בריצ'מונד שעל התמזה, בגיל 85.
מייקל קאלברט, אסירי תקוה: בעקבות וינגייט במסע בורמה, הוצאת מערכות, 1955.
מייקל ריצ'רד "מייק" פומפאו הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית בשנים 2018–2021. לפני כן כיהן כראש ה-CIA.
בין השנים 2011–2017 כיהן כנציג המחוז הרביעי של קנזס בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית.
פומפאו נולד בעיר אורנג' במחוז אורנג' שבקליפורניה.
ב-1986 הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט ראשון במחזורו עם תואר בהנדסת מכונות.
הוא שירת עד 1991 כקצין שריון באירופה וכקצין בדיוויזיית הרגלים הרביעית.
לאחר שחרורו סיים ב-1994 תואר JD במשפטים מאוניברסיטת הרווארד, במהלך לימודיו כיהן כאחד מעורכי כתב העת המשפטי Harvard Law Review.
לאחר הלימודים עבד במשרדי עורכי הדין Williams & Connolly.
ב-1998 עבר לקנזס בה התגוררה משפחתה של אמו וייסד את חברת טייר איירוספייס שסיפקה חלקים לכלי טיס אזרחיים וצבאיים.
הוא כיהן גם כנשיא חברת סנטרי אינטרנשיונל המייצרת ציוד לתעשיית קידוחי הנפט.
ב-2010 נבחר לנציג המחוז הרביעי של קנזס בבית הנבחרים של ארצות הברית ונכנס לתפקידו בינואר 2011. מאז נבחר לתקופות כהונה נוספות ב-2012, 2014 ו-2016. הוא כיהן כחבר בוועדת האנרגיה והמסחר ובוועדת המודיעין.
כמו כן כיהן כחבר בוועדת החקירה של בית הנבחרים לאירועי מתקפת הטרור בקונסוליה האמריקנית בבנגאזי.
הוא מזוהה עם תנועת מסיבת התה.
ב-18 בנובמבר 2016 הודיע הנשיא הנבחר דאז דונלד טראמפ על בחירתו בפומפאו למשרת ראש ה-CIA.
המינוי אושר על ידי הסנאט ב-23 בינואר 2017, ברוב של 66–32, ולאחר מכן הושבע על ידי סגן הנשיא מייק פנס.
בתחילת 2018 נשלח מטעם טראמפ לקוריאה הצפונית בה נפגש עם קים ג'ונג-און, מגעים שהובילו למפגש בין ג'ונג-און לנשיא קוריאה הדרומית מון ג'יאה-אין ולהצהרת פנמונג'ום.
לאחר מינויו למזכיר המדינה שב לקוריאה הצפונית לתיאום המפגש בין ג'ונג-און וטראמפ, בתום ביקורו שוחררו שלושה אמריקאים שהוחזקו במעצר תקופה ממושכת ושבו עם פומפאו לארצות הברית.
ב-13 במרץ 2018 פיטר הנשיא דונלד טראמפ את מזכיר המדינה רקס טילרסון והודיע שימנה במקומו את פומפאו.
ב-26 באפריל אישר הסנאט את מינויו ברוב של 57–42. זמן קצר לאחר ההצבעה הושבע לתפקידו על ידי שופט בית המשפט העליון סמואל אליטו.
במאמר שפרסם ב'פורין אפיירס' (Foreign Affairs) הגדיר פומפאו את המשטר באיראן "אליטה מאפיונרית בבריונות ובשחיתות שלה" והבהיר כי האסטרטגיה הנכונה בעיניו נגד איראן היא שילוב של סנקציות כלכליות חריפות, הרתעה צבאית וחשיפת חוסר המוסריות של המשטר האיראני במגוון תחומים.
ביוני 2018 השתתף בפסגת ארצות הברית-קוריאה הצפונית בסינגפור, לאחר שהיה שותף להכנות, ואף קיים לפני כן פגישות עם המנהיג העליון של קוריאה הצפונית קים ג'ונג-און, והביא לשחרור שלושה אמריקאים שהוחזקו בקוריאה הצפונית.
בנובמבר 2019 מסר הצהרה מיוחדת ובה הודיע על שינוי בגישת הממשל האמריקאי להתנחלויות הישראליות בגדה המערבית, ודחיית הגישה לפיה הן מנוגדות מטבען לחוק הבינלאומי.
הצהרה זו בוטלה על ידי ממשל ביידן בפברואר 2024.
בנובמבר 2020, בערך שנה לאחר ההצהרה הקודמת ושבועיים לאחר ההפסד של טראמפ ומפלגתו בבחירות ביקר פומפאו בישראל, נפגש עם שר החוץ, גבי אשכנזי, נשיא המדינה, ראובן ריבלין ולאחר מכן השתתף בפסגת מדינית יחד עם ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו ושר החוץ של בחריין, עבד א-לטיף א-זיאני.
לאחר הפסגה אמר פומפאו כי ארצות הברית תכריז על תנועת ה-BDS כתנועה אנטישמית ואף תפסיק את התמיכה בכל קבוצה עם קשר כלשהו לתנועת ה-BDS.
תוכנית זו נגנזה בתחילת כהונתו של ממשל ביידן, עם כניסתו של טוני בלינקן לתפקיד, בינואר 2021.
בנוסף, ביקורו ביקב פסגות שבשער בנימין הפך אותו למזכיר המדינה האמריקני הראשון שביקר בהתנחלות כלשהי וביקורו בהר בנטל הפך אותו לראשון המבקר ברמת הגולן.
אמר במהלכו שארצות הברית תסווג את מוצרי ההתנחלויות כ"תוצרת ישראל".
בינואר 2021 פומפאו הצטרף כעמית במכון הדסון.
באותה עת הרפובליקה העממית של סין הטילה סנקציות על 28 אישים אמריקאים, בהם פומפאו, בגלל פעולותיהם נגד סין.
נאסר על פומפאו ובני משפחתו להיכנס לסין, הונג קונג ומקאו ונאסר עליהם לעשות עסקים עם סין.
נתניהו הואשם בהדלפת שקר על ברית הגנה לצורכי בחירות.
בפברואר 2024 הגיע לישראל כדי להביע תמיכה במהלך מלחמת חרבות ברזל.
בנובמבר 2024, לאחר ניצחונו בבחירות לנשיאות, הודיע הנשיא הנבחר דונלד טראמפ, שפומפאו וניקי היילי לא יכהנו בממשלו הבא.
באפריל 2021 הצטרף פומפאו ל"פוקס ניוז" והחל לשמש כפרשן בתוכניות הרשת.
פומפאו נשוי בשנית לסוזאן, ולהם בן אחד מאומץ.
באמונתו הוא אוונגליסט ומכאן נובעת גם תמיכתו הרבה בישראל, בעם היהודי ובציונות.
מייק רובינוביץ' הוא אתלט בעבר יהודי-דרום אפריקאי, פעמיים ברציפות אלוף המכביה ושיאן המכביה (השלישית 1950 והרביעית 1953) בריצת 5000 מטר ובריצת 10000 מטר.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלישית שנערכו בשנת 1950 זכה רובינוביץ' בשתי מדליות זהב, בריצת 5000 מטר בשיא מכביה חדש של 16:02.8 דקות, לפני האקר (16:13.4 דקות) וש.
רובינוביץ' מתגורר ביוהנסבורג ועבד כרופא שיניים.
מייקל (מייק) קרטר Carter נולד ב-20 ביולי 1955) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד.
נולד בלוס אנג'לס למשפחה קתולית.
בשנת 1977 הצטרף לקבוצת הכדורסל של דרורי קולג', שם למד חינוך גופני.
במהלך העונה כולה קטף 8.2 ריבאונדים בממוצע למשחק, ובמהלך הטורניר קלע 14.2 נקודות בממוצע למשחק.
לאחר תקופת הקולג' יצא לשחק מחוץ לגבולות ארצות הברית ושיחק בארגנטינה, בפיליפינים ובספורטינג קלאב מהעיר ליסבון, עימה זכה באליפות פורטוגל.
בעונת 1982/1983 עבר לשחק בקבוצת הפועל חולון בהדרכתו של המאמן אריה מליניאק.
כזר יחיד בקבוצה שיחק לצידם של עופר יעקובי, ניב בוגין, מוטי דניאל, ישראל אלימלך ואבי מאור, והקבוצה סיימה במקום הרביעי לאחר הפסד בסדרת חצי גמר הפלייאוף למכבי תל אביב.
במהלך עונה זו קלע 19.4 נקודות בממוצע למשחק.
קרטר שיחק עונה נוספת בחולון והפעם במעמד מתאזרח, לאור נישואיו לישראלית (ממנה התגרש מאוחר יותר).
בעונת 1984/1985 שיחק קרטר בהפועל קריית גת.
לאחר שעזב את קריית גת נסע לשחק בצרפת ושיחק גם בליגת ה-CBA שבארצות הברית.
עם שובו לישראל הצטרף לקבוצת מכבי נתניה.
לאחר מכן שיחק בהפועל ירושלים למשך עונה אחת.
ב-1989 הצטרף למכבי רמת גן, בשורותיה שיחק 3 עונות ועימה זכה בתואר- גביע הליגה בעונת 1989/1990, ולאחר מכן שב להפועל חולון במסגרתה שיחק 3 עונות נוספות, עד לפרישתו מכדורסל בגיל 40.
קרטר נודע כשחקן עם יד רכה וקליעה מצוינת מכל הטווחים, שחקן אמוציונלי שידע להלהיב את הקהל והיה אהוד במיוחד על קהל האוהדים של חולון, שכינה אותו בחיבה "משוגע".
בעונותיו בישראל קלע 2433 נקודות.
לאחר פרישתו ממשחק חזר לארצות הברית, התיישב בלאס וגאס והחל לעבוד בבית קזינו השייך לבית מלון.
כמו כן החל לאמן קבוצות כדורסל של בתי ספר ולקיים מחנות אימון לשחקני כדורסל.
קרטר שנשוי פעם שנייה לישראלית אחרת, שימש בשנת 2013 כעוזרו של המאמן בראד גרינברג בנבחרת הכדורסל של ארצות הברית למכבייה, ואימן במסגרתה גם את שני ילדיו, בן קרטר וטים קרטר (האחרון לא השתתף לבסוף במשחקים בשל פציעה).
בנו, בן קרטר, הצטרף בשנת 2018 להפועל ירושלים ובשנת 2020 זומן לראשונה לנבחרת ישראל.
מייק פלנגן היה חייל בצבא הבריטי ששירת בארץ ישראל בסוף תקופת המנדט הבריטי והבריח, ביחד עם חייל נוסף, לידי כוחות "ההגנה" שני טנקים מסוג קרומוול, אשר היוו את הגרעין להקמת חיל השריון של צה"ל.
עם פינוי הצבא הבריטי הוא נשאר בישראל, התגייר, נשא לאישה בחורה יהודייה והחליף את שמו לשם עברי.
בהיותו בן 16 החל ללמוד במגמת מכונאות בפנימייה צבאית במפעל רולס-רויס והוכשר להיות מכונאי טנקים.
בזמן מלחמת העולם השנייה שירת בצבא הבריטי כמכונאי טנקים ולחם במסגרת אוגדה משוריינת שהשתתפה בפלישה לנורמנדיה ושחררה ב-15 באפריל 1945 את מחנה הריכוז ברגן-בלזן.
לוחמי האוגדה מצאו במחנה כשישים אלף אסירים, רובם תשושים מרעב או חולים באופן אנוש.
כמו כן מצאו כי במחנה פזורות ערימות של כשלושה עשר אלף גופות.
הלוחמים האכילו את הניצולים במנות קרב, ורבים מהם מתו מאכילת יתר לאחר הרעבה ממושכת.
לאחר סיום המלחמה המשיך פלנגן לשרת בגרמניה במסגרת הכוח הרב־לאומי של בעלות הברית והשתתף בסיורים בג'יפ ביחד עם חייל רוסי ואמריקאי.
בשנת 1947 נשלח לשרת בארץ ישראל.
לאחר הכרזת העצמאות המשיכו הבריטים להחזיק במובלעת צבאית סביב לחיפה במחנות באזור א-טירה (כיום טירת כרמל), בבסיס רמת דוד, בשדה התעופה בחיפה ובנמל חיפה.
אחרוני החיילים הבריטים עזבו את המובלעת שבצפון הארץ ב-30 ביוני 1948. באותם ימים פנה יצחק שדה לאנשי יחידת הרכש של "ההגנה" בבקשה לנסות ולהשיג טנקים.
באחד הימים נערכה פגישה של אנשי הרכש בבית קפה בחיפה עם שני חיילי שריון בריטים, מייק פלנגן המכונאי והארי מקדונלד, מפקד טנק סקוטי, שניהם אז בדרגת סמל.
בפגישה סוכם לשלם עבור הברחת שלושה טנקי קרומוול סך של 3,000 לירות ארץ ישראליות עבור כל טנק.
הטנקים היו אמורים להיות מועברים מבסיס רמת דוד למחסנים בחיפה.
התוכנית התבססה על הצבת שלושת הטנקים בסוף הטור והפנייתם בדרך לכיוון יקנעם ומשם דרך ואדי מילק לתל אביב.
יום לפני ביצוע התוכנית, שנועדה להתבצע ערב פינוי הכוחות הבריטים, בלילה שבין 29 ל-30 ביוני ניסו אנשי האצ"ל לשדוד משוריין בריטי.
כתוצאה מניסיון הנפל הפעיל הצבא הבריטי סיורים ניידים ומשמרות נייחים בדרכים שלא אפשרו לבצע את התוכנית המקורית, והטנקים הועברו לאחסנה ליד שדה התעופה בחיפה.
הוחלט לנצל את ליל עזיבת הבריטים לגנבתם מהמחסן כשאחד מהם נהוג על ידי פלנגן, השני נהוג על ידי מקדונלד והשלישי נהוג על ידי שני נהגים מן "ההגנה".
ביציאה משדה התעופה ירד אחד משלושת הטנקים לשולי הכביש וידית ההילוכים שלו נשברה.
אש שנפתחה עליהם מהבסיס הביאה להחלטה לנטשו.
לפנות בוקר 30 ביוני הגיעו שני הטנקים הנהוגים על ידי פלנגן ומקדונלד, לאחר נסיעה לילית על השרשראות, לגני התערוכה בצפון תל אביב.
משם הוסעו על גבי נושא טנקים לשכונת בורוכוב בה הוסתרו בתוך פרדס.
בהמשך הם היוו את הבסיס להקמת גדוד 82, גדוד השריון הראשון של צה"ל.
מקדונלד ופלנגן הצטרפו לגדוד ולחמו עם הקרומוולים בקרבות מלחמת העצמאות בפלוגה ב' שכונתה "הפלוגה האנגלו־סכסית".
הפלוגה לחמה במבצע דני לכיבוש לוד ורמלה ובמבצע יואב לפריצת הדרך אל הנגב.
בתום המלחמה עזב הארי מקדונלד את הארץ, כנראה לקנדה, ועקבותיו אבדו.
מייק פלנגן נשאר לגור בישראל.
הוא התגייר והתחתן עם חיילת בשם רות לוי, בת גילו, ילידת 1926, שעלתה לארץ בשנת 1934, אותה הכיר במהלך שירותה בפלמ"ח.
הוא החליף את שמו למיכאל פלג.
בני הזוג גרו בחולון ופלנגן עבד במוסך "דן" ואחר כך, כאזרח עובד צה"ל, ניהל את מחלקת תיקוני הטנקים בג'וליס.
בין החיילים בבסיס הזה היה גם חייל מקיבוץ שער העמקים, שהזמין את מייק ורות ללון בביתו.
לאחר מספר פעמים הם החליטו להצטרף לקיבוץ.
בקיבוץ נולדו להם שני ילדים, הבן דני שנולד בשנת 1950 והבת קארין שנולדה בשנת 1952.
לאחר שרכש בקיבוץ ניסיון בעבודות הפלחה, נשלח לפקולטה לחקלאות ורכש ידע עמוק בתורת הצומח.
הוא יצא ליבשת אפריקה בשליחות חקלאית מטעם משרד ראש הממשלה והדריך את המקומיים בשיטות גידול שמתאימות לאזורם.
בקניה הקים חווה לגידול ורדים ובמלאווי הקים חווה לגידול טבק ותירס.
אשתו רות נפטרה בשנת 1982 ונקברה בקיבוץ שער העמקים.
לאחר מותה עבר לטורונטו, קנדה.
שם פגש בשירלי שוורץ, אלמנת חבר מהמח"ל.
הם נישאו והוא נשאר בטורונטו.
בשנת 1993 לקה בנו דני בלבו ונלקח לניתוח.
הוא נפטר ביום למחרת, בגיל 43. בתו קארין הודיעה לו על כך והוא הגיע ללוית הבן.
לאחר ההלוויה חזר שוב לטורונטו.
מייק פלג נפטר בטורונטו בשנת 2014, בן 88 שנים במותו.
הוא נטמן בבית העלמין של שער העמקים, סמוך לאשתו רות ובנו דני, לבקשת בתו ובהסכמת רעייתו השנייה.
מייקל דין קראפו הוא פוליטיקאי אמריקאי המייצג את מדינת איידהו בסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית.
קראפו נבחר לראשונה לסנאט ב-1998 לאחר שייצג את מחוז הקונגרס השני של איידהו בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1993–1999.
הוא בוגר אוניברסיטת בריגהאם יאנג ובית הספר הרווארד למשפטים.
הוא התמחה כעורך דין בעיר הולדתו לאורך כל שנות ה-80 של המאה ה-20, תוך שמירה על פעילנות בפוליטיקה הרפובליקנית המקומית.
אחיו, טרי קראפו, היה מנהיג הרוב בבית הנבחרים של איידהו בין השנים 1968–1972 ודמות פוליטית משפיעה עד מותו מלוקמיה ב-1982. לאחר מות אחיו, הוא התמודד בהצלחה לסנאט של איידהו ב-1984. קראפו כיהן כנשיא הזמני של הסנאט של איידהו בשנים 1988–1992.
קראפו נבחר למושב פתוח בקונגרס של ארצות הברית ב-1992, כמייצג מחוז הקונגרס השני של איידהו בבית הנבחרים של ארצות הברית.
אחרי שלוש תקופות כהונה בבית הנבחרים, התמודד קראפו למושב הריק של איידהו בסנאט של ארצות הברית, לאחר שדירק קמפת'ורן התפטר מהסנאט על מנת להתמודד לתפקיד מושל איידהו.
קראפו נבחר ברוב של 70% מהקולות, והפך למורמוני הראשון שייצג את איידהו בסנאט של ארצות הברית.
בבחירות 2004, הוא זכה 99% מהקולות נגד יריבו הדמוקרטי סקוט מק'קלור.
קראו נולד בעיר איידהו פולס למלבה (לבית אולסן) וג'ורג' לוול קראפו.
אחיו, טרי, גדול ממנו ב-12 שנים.
הוא שאר בשר רחוק של הנרי קראפו, שכיהן כמושל מישיגן בשנים 1865–1869 וכן של ויליאם דוראנט, נכדו של הנרי שהיה מחלוצי תעשיית הרכב ושייסד את ג'נרל מוטורס.
את לימודיו התיכוניים סיים ב-1969 וב-1973 היה לבוגר אוניברסיטת בריגהאם יאנג במדע המדינה.
ב-1977 קיבל תואר ראשון במשפטים מאת בית הספר למשפטים בהרווארד.
במשך שנה אחת בשלהי שנות ה-70 של המאה ה-20 היה מתמחה של השופט ג'יימס מ.
קרטר מבית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים של ארצות הברית ולאחר מכן שב לאיידהו, שם עבד כעורך דין.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 נהפך קראפו לפעיל במסעות הבחירות של המפלגה הרפובליקנית למושבים בבית המחוקקים של איידהו.
אחיו טרי היה חבר בבית הנבחרים של איידהו וכיהן שם כמנהיג הרוב (1968–1972) והיה כוכב עולה בפוליטיקה של איידהו.
בעקבות מותו של טרי מלוקמיה ב-1982, התמודד קראפו לסנאט של איידהו.
הוא נבחר לסנאט ב-1984 וכיהן שם עד 1992. ב-1988, באופן בלתי צפוי, הנשיא הזמני של הסנאט ג'ים ריש לא נבחר מחדש לסנאט וקראפו נבחר על ידי עמיתיו לתפקיד הנשיא הזמני.
ב-27 בינואר 1989 כיהן קראפו כמושל איידהו במשך מחצית היממה.
המושל ססיל אנדרוס היה מחוץ לגבולות איידהו כשהעיד בפני הקונגרס של ארצות הברית, ולאחר מכן סגן המושל דאז בוץ' אוטר היה גם הוא מחוץ לאיידהו.
לפי סדר הירושה של מושל איידהו, הנשיא הזמני של הסנאט הוא הבא בתור לרשת את המושל לאחר סגן המושל.
ב-1992 נבחר לקונגרס של ארצות הברית, כחבר בית הנבחרים האמריקאי מטעם מחוז הקונגרס השני של איידהו.
הוא נבחר שוב במשך שלוש פעמים עד 1999, עת נבחר לסנאט של ארצות הברית.
ב-1998, הסנאטור דירק קמפת'ורן נבחר למושל איידהו ולפיכך התפנה מושבו בסנאט.
קראפו, אז חבר בית הנבחרים של ארצות הברית, החליט להתמודד למושבו הריק.
הוא נבחר באותה השנה לכהונה בת שש שנים, וזכה פעם אחר פעם עד לבחירתו האחרונה ב-2016. קראפו נהפך לסנאטור הבכיר של איידהו כאשר הקונגרס ה-111 של ארצות הברית התכנס ב-3 בינואר 2009, והסנאטור לארי קרייג, שייצג את איידהו בסנאט בין השנים 1991–2009, החליט שלא להיבחר מחדש.
בכינוס הקונגרס ה-121 של ארצות הברית, קראפו דורג במקום ה-39 בבכירותו בסנאט.
הוא התנגד לחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה של הנשיא ברק אובמה ואף הצביע נגדו.
ב-2011 היה חבר במה שכונה "כנופיית השישה" שניסתה להציע לסנאטורים הדמוקרטים עסקה שתכלול הורדה משמעותית בגירעון התקציבי.
בסוף דצמבר 2012 נעצר קראפו בידי משטרת אלכסנדריה שבוירג'יניה לאחר שנכשל בבדיקת ינשוף.
לאחר שחרורו בערבות מהמעצר פרסם קראפו הודעה לתקשורת ובה אמר: "שגיתי ואני מתנצל בפני משפחתי, בפני הבוחרים שלי וכל מי שנתן בי את מבטחו.
אני לוקח על עצמי אחריות ואשא בעונש שיוטל עלי.
אנקוט צעדים להבטיח שזה לא יקרה שוב לעולם".
יתרה מזאת, שתיית אלכוהול אסורה על פי חוקי הכנסייה המורמונית בה חבר.
עם פרסום הקלטת בה נשמע דונלד טראמפ, המועמד הרפובליקני לנשיאות משתמש בשפה גסה כלפי אישה באוקטובר 2016, חודש ימים לפני הבחירות לנשיאות שנערכו באותה השנה, הודיע קראפו על הסרת תמיכתו במועמד לנשיאות.
במרץ 2018 היה ממנסחי "החוק לעידוד צמיחה כלכלית, הקלה רגולטורית והגנה על הצרכן", שזכה לתמיכת המפלגה הדמוקרטית ושהטיל הקלה בפיקוח שהוטל על המגזר הפיננסי בארצות הברית בעקבות המשבר הכלכלי העולמי ב-2008, הידוע בשם חוק דוד-פרנק.
מריון מייקל ראונדס הוא פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי המכהן כנציגה הזוטר של מדינת דקוטה הדרומית בסנאט של ארצות הברית וחבר המפלגה הרפובליקנית.
קודם לכן כיהן כמושל דקוטה הדרומית בשנים 2003–2011 וכחבר הסנאט של דקוטה הדרומית במשך עשור, בשנים 1991–2001.
ראונדס הוא הבכור מבין אחד עשר אחים, נולד בהורון (Huron) שבדקוטה הדרומית, בנם של ג'ויס (ריינארץ) ודון ראונדס.
הוא ממוצא גרמני, בלגי, שוודי ואנגלי.
ראונס מגורר בבירת דקוטה הדרומית, פיר, מאז היה בן שלוש.
הוא נקרא על שם דודו, מריון ראונדס, שנהרג בזירת האוקיינוס השקט במהלך מלחמת העולם השנייה.
זיקתו לפוליטיקה אינה ייחודית במשפחתו, אחדים מבני משפחתו היו מעורבים בעשיית ממשלת דקוטה הדרומית.
אביו עבד לעיתים שונים כמנכ"ל מועצת הנפט של דקוטה הדרומית וכאיש ממשל בתחומי התחבורה והתשתיות.
אחיו של ראונדס, טים, הוא חבר בית המחוקקים של דקוטה הדרומית מטעם המחוז ה-24, הכולל בתוכו את הבירה פיר.
הוא למד באוניברסיטת המדינה של דקוטה הדרומית השוכנת בברוקינגס, שם היה לבוגר במדע המדינה.
ב-1990, ראונדס התמודד לסנאט של דקוטה הדרומית והובס בידי הסנאטורית המכהנת ז'קלין קלי, כשהוא זוכה ל-47% מהקולות בלבד.
הוא נבחר לסנאט ב-1992 ובכל השנתיים שלאחר מכן עד 1998. ב-1994 הוקצבו מספר תקופות כהונה של הסנאטורים בדקוטה הדרומית, כך שראונדס לא התמודד מחדש לסנאט ב-2000. ב-1993 נהפך למצליף המיעוט בסנאט וב-1995 נבחר על ידי עמיתיו למנהיג הרוב בסנאט.
ניצחונו של ראונדס בפריימריז הרפובליקני לבחירת מועמד המפלגה הרפובליקנית למושל דקוטה הדרומית נחשב לאחד מהמפתיעים ביותר בדקוטה הדרומית.
עד שלהי שנת 2001, חבר הקונגרס ג'ון ת'ון היה המתמודד המוביל למועמדות.
כאשר ת'ון בחר להתמודד נגד נציגה המכהן של דקוטה הדרומית בסנאט של ארצות הברית, טים ג'ונסון, התובע הכללי מארק ברנט וסגן המושל לשעבר סטיב ט.
קירבי נהפכו במהרה למועמדים המובילים.
עם זאת, התחרות בין קירבי וברנט נהפכה לנאלחת ושלילית.
ברנט תקף את קירבי על כך שלא השקיע בחברות שבסיסן בדקוטה הדרומית ועל מעורבותו בחברת קולגנסיס, חברה שהוציאה עור מגוויות אדם שנתרמו ועיבדה אותם לשימוש.
עיסוק בנושא זה היה לשערורייה כאשר נתגלה כי החברה משתמשת בעורות עבור ניתוחים פלסטיים המשתלמים מבחינה כלכלית כהגדלת פין ושפתיים.
קירבי השקיע בחברה לאחר שפרצה השערורייה וברנט תקף אותו בתשדירי טלוויזיה.
עם זאת, התשירים קיבלו תוצאה לא רצויה מאחר שהבוחרים סברו שהטענות כל כך תמוהות ומוזרות על סף המפוברקות.
אחר שזכה במועמדות הרפובליקנית, ראונדס בחר בחבר הסנאט של דקוטה הדרומית דניס דוגארד כעמיתו למרוץ.
ב-6 במרץ 2006 חתם ראונדס על חוק האוסר לבצע הפלות במדינה, גם אם מדובר בהריון כתוצאה מאונס או גילוי עריות.
החוק מנוגד לפסיקת בית המשפט העליון של ארצות הברית, "רו נגד וייד", ועל כן התעכב בערכאות משפטיות לזמן מה.
לאחר שחתם על החוק הצהיר: "בהיסטוריה של עולמנו, המבחן האמיתי של החברה הוא איך בני האדם מתייחסים לאלה שפגיעים וחסרי אונים.
יוזמי ומממני הצעת החוק הזו מאמינים שההפלות פסולות מפני שילדים שלא נולדו עוד הם הישויות הכי פגיעות וחסרות אונים בחברה.
ב-4 בנובמבר 2014 נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית.
בקונגרס ה-115 של ארצות הברית הוא חבר בוועדה לענייני חיילים משוחררים, ועדת הסביבה והעבודות הציבוריות, ועדת הכוחות המזוינים, הוועדה לעניינים אורבניים, בנקים ודיור ובשמונה תת-ועדות נוספות.
מייקל לין פרסון הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל ה־57 של מדינת מיזורי בין השנים 2018–2025. פרסון, חבר המפלגה הרפובליקנית, התמנה לתפקיד המושל בעקבות התפטרותו של אריק גרייטנס מכוח תפקידו כסגן המושל.
הוא נבחר לתפקידו כהלכה בבחירות 2020. בעבר היה גם חבר הסנאט של מיזורי ובית הנבחרים של מיזורי.
פרסון נולד בספטמבר 1955 בכפר ויטלנד שבמיזורי, וגדל בחווה חקלאית השוכנת במחוז היקורי.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון של ויטלנד ב-1973. ב-1975 התגייס פרסון לצבא ארצות הברית, במשך שש שנים שירת שני סבבים בחיל המשטרה הצבאית של צבא ארצות הברית עד הגיעו לדרגת סרג'נט (מקביל לסמל).
במקביל למד בשיעורי לילה באוניברסיטת מרילנד ובאוניברסיטת הוואי אולם לא השלים תואר אקדמי.
לאחר שירותו הצבאי, ב-1981, שב פרסון למחוז הולדתו שבמיזורי ופתח בקריירה ציבורית.
ב-1983 עבר למשרד השריף במחוז פולק כדי להיות החוקר הפלילי הראשון במשרד זה.
שנה אחר כך, ב-1984, רכש פרסון את תחנת הדלק הראשונה שלו, שנקראה בשם "מייקס".
בשנת 1993 מונה לשריף המחוז, תפקיד בו כיהן כ-12 שנים, עד שנבחר לבית הנבחרים של מיזורי לקראת 2005.
נבחר לראשונה לבית המחוקקים של מדינת מיזורי כנציג המחוז ה-113 בבית הנבחרים של מיזורי ב-2004, ושוב ב-2006 וב-2008. ב-2010 חתם על יוזמה של הארגון "אמריקאים למען רפורמה במיסוי" (Americans for Tax Reform) המתחייבת שלא להעלות מיסים, ובאותה השנה גם נבחר לכהונתו הראשונה בסנאט של המדינה.
הוא נבחר מחדש בבחירות 2014. לקראת בחירות 2016, הודיע פרסון על כוונתו להתמודד לתפקיד המושל, אך לבסוף נמלך בדעתו והחליט להתמודד למשרת סגן המושל.
לאחר שגבר על שני יריביו בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הרפובליקנית, גבר על יריבו ראס קרנהאן, מועמד המפלגה הדמוקרטית, בבחירות הכלליות בנובמבר 2016.
פרסון הושבע לתפקידו יחד עם המושל אריק גרייטנס בראשית ינואר 2017. בנימוק כי לשכת סגן המושל לא עברה שדרוג ב-12 השנים האחרונות, אישר פרסון שיפוץ ללשכה בגובה 54,000 דולרים.
ב-2017 ביקש פרסון גידול בסך 125 אלף דולרים לתקציבו שנאמד ב-463,000 דולר, מהם 35 אלף הוצאו על החזרות עבור נסיעותיו הרבות במכוניתו הפרטית.
פרסון הוסיף לבקש 10,000 דולר עבור נסיעות מחוץ למדינה.
ב-2018 דרש סכום של 25,000 דולר נוספים בשביל תשלום עבור נהג אישי במשרה חלקית, אך הוריד את בקשת התקציב הכוללת שלו ל-541 אלף דולר.
כתב האישום מתבסס על רומן שהיה לו ב-2015, במסגרתו איים לפי האישום בשחרור תמונה חושפנית של האישה, שצולמה כשהייתה כבולה עם עיניים מכוסות.
ב-1 ביוני 2018 הודיע גרייטנס על התפטרותו מהתפקיד, ובאותו היום נשבע פרסון אמונים לתפקיד המושל.
מישל "מייק" קליגר (נולד ב-4 במרץ 1986) הוא יזם ומהנדס תוכנה ברזילאי.
הקים את אינסטגרם יחד עם קווין סיסטרום.
ב-24 בספטמבר 2018, הודיעו השניים על התפטרותם.
קליגר נולד בסאו פאולו, ברזיל, ועבר לקליפורניה בשנת 2004 כדי ללמוד באוניברסיטת סטנפורד.
בסטנספורד למד מערכות סימבוליות, והכיר שם את קווין סיסטרום.
בשנת 2010 ייסדו השניים את אפליקציית אינסטגרם.
קריגר יצר את העדכונים עבור אינסטגרם בשלוש השנים הראשונות.
בשנת 2012 נמכרה אינסטגרם לפייסבוק.
קריגר, שהחזיק בכ-10% מניות החברה הרוויח כ-100 מיליון דולר מהעסקה.
באפריל 2015, קריגר הודיע על שותפות עם GiveWell בהקמת קרן צדקה בשווי 750 אלף דולר למשך שנתיים.
הכספים נועדו לתמוך במטרות עליהן הומלץ במסגרת Open Philanthropy Project.
מייקל רוברט "מייק" פראטלו הוא מאמן ופרשן כדורסל אמריקאי, אשר אימן בעבר את קבוצות אטלנטה הוקס, קליבלנד קאבלירס וממפיס גריזליס מליגת ה-NBA, וכן את נבחרת אוקראינה בכדורסל.
המאזן הכולל של קבוצותיו ב-NBA עומד על 667 ניצחונות לעומת 548 הפסדים (54.9%) בעונה הסדירה, ו-20 ניצחונות לעומת 42 הפסדים (32.3%) בשלב הפלייאוף.
מאז שנת 2007 משמש פראטלו כפרשן של משחקי NBA ברשת TNT, כחלק מפאנל שכולל לרוב גם את מארב אלברט ואת רג'י מילר.
פראטלו נולד ברובע נורת' היילדון שבניו ג'רזי, וכתלמיד ב"תיכון האקנסק" המקומי היה הקפטן של קבוצות הכדורסל, הבייסבול והפוטבול.
בשנת 1965 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של מונטקלייר אשר בעיר מונטקלייר, ניו ג'רזי, ושיחק בקבוצת הפוטבול שלה.
בשנת 1969 חזר לתיכון האקנסק כעוזר מאמן של קבוצות הכדורסל והפוטבול.
בין השנים 1970–1972 שימש כעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת רוד איילנד, ובשנים 1972–1975 החזיק בתפקיד דומה באוניברסיטת ג'יימס מדיסון אשר בהאריסונבורג, וירג'יניה.
בין 1975–1978 היה עוזר מאמן בקבוצה של אוניברסיטת וילאנובה.
בשנת 1979 הצטרף לצוות האימון של יובי בראון בקבוצת אטלנטה הוקס מליגת ה-NBA.
בעונת עבר לניו יורק ניקס, יחד עם יובי בראון אשר מונה למאמנה.
לקראת עונת חזר לאטלנטה הוקס, כאשר מונה למאמן הראשי של הקבוצה.
בעונת זכה פראטלו בפרס מאמן השנה ב-NBA לאחר שקבוצתו הציגה מאזן ניצחונות חיובי 50–32. בעונה העוקבת רשמה הקבוצה את מאזן העונה הסדירה הטוב בתולדותיה, 57–25, אך הודחה מהפלייאוף כבר בחצי גמר המזרח בפעם השנייה ברציפות.
בעונת אימן במשחק האולסטאר את "נבחרת המזרח", בה שיחקו כוכבי ההוקס דומיניק וילקינס ודוק ריברס.
בסיום עונת התפטר פראטלו מאימון ההוקס.
ב-7 עונותיו כמאמן ההוקס רשמה הקבוצה מאזן כולל של 324 ניצחונות ו-250 הפסדים (56.4%), וב-5 מתוכן העפילה לפלייאוף ה-NBA, אך באף עונה לא עברה את הסיבוב השני.
בקיץ 1993 מונה למאמן קליבלנד קאבלירס, במקומו של לני וילקינס.
ב-6 עונותיו בקבוצה רשמו הקאבלירס מאזן כולל חיובי 248–212 (53.9%), והעפילו 4 פעמים לשלב הפלייאוף, אך לא ניצחו באף סדרה.
בסיום עונת פוטר והוחלף על ידי רנדי ויטמן.
בדצמבר 2004, לאחר שפתחה את עונת עם מאזן שלילי 5–11, מינתה ממפיס גריזליס את פראטלו למאמן הקבוצה במקום יובי בראון.
עד סיום העונה רשמו הגריזליס מאזן חיובי 40–26 תחת פראטלו, והעפילו לפלייאוף מהמקום השמיני במערב.
בעונה העוקבת ניצחה ממפיס 49 משחקים, והובסה בתוצאה 0–4 בשלב הפלייאוף הראשון, זו העונה השלישית ברציפות.
במהלך עונת פוטר פראטלו מתפקידו והוחלף על ידי טוני בארון, כאשר מאזן הקבוצה עמד על 6 ניצחונות ו-24 הפסדים.
במרץ 2011 מונה פראטלו למאמן נבחרת אוקראינה בכדורסל.
את אליפות אירופה 2013 סיימה אוקראינה במקום השישי – הישגה הטוב אי פעם – ובכך העפילה לראשונה בתולדותיה לטורניר גביע העולם בכדורסל.
בגביע העולם בכדורסל 2014, שהיה הטורניר האחרון של פראטלו כמאמן אוקראינה, סיימה הנבחרת במקום ה-18 (מתוך 24).
בשנים 1990–1992, בין תפקידיו עם ההוקס והקאבלירס, שימש כפרשן של משחקי NBA ברשת NBC.
בשנת 2007 חזר פראטלו לשמש כפרשן בשידורים של משחקי NBA בערוץ TNT, כחלק מפאנל שכולל לרוב גם את מארב אלברט ואת רג'י מילר, ומאז 2018 הוא פרשן גם בשידורים ברשת NBA TV.
ידוע בעיקר בדיבובו של דוקטור אגמן בסדרת משחקי סוניק הקיפוד ובמדיות המקבילות לו, ביניהן "סוניק X" ו"סוניק בום".
מייקל "מייק" רוג'רס הוא אצן אמריקאי, אלוף העולם (דוחה 2019) בריצת שליחים 4X100 מטר וסגן אלוף העולם באולם (דוחא 2010) בריצת 60 מטר.
במרץ 2008 התחרה רוג'רס באליפות הבינלאומית הגדולה הראשונה שלו.
הייתה זו אליפות העולם באולם שנערכה בוולנסיה, בה סיים רביעי בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.57 שניות, 3 מאיות השנייה איטי ממדליית כסף.
באליפות העולם שנערכה בברלין באוגוסט 2009 סיים רוג'רס במקום תשיעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.04 שניות.
נוסף לכך, הוא פסל עם חבריו בריצת שליחים 4X100 מטר בשלב המוקדמות.
באליפות העולם באולם שנערכה בדוחה קטר ב-13 במרץ 2010 זכה רוג'רס במדליית כסף בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.53 שניות, אחרי דוויין צ'יימברס מבריטניה (6.48 שניות) ולפני דניאל ביילי מאנטיגואה וברבודה (6.57 שניות).
בתחרות ליגת היהלום שנערכה ביוג'ין, אורגון שנערכה ביוני 2011 סיים רוג'רס במקום השני בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 9.85 שניות.
ב-19 ביולי 2011 נמצא רוג'רס חיובי באימרוץ בתחרות באיטליה ונמנע ממנו להשתתף באליפות העולם שנערכה בדאיגו באותה השנה.
להגנתו הוא טען שלקח בטעות את הממריץ במשקה אנרגיה באיטליה.
במרץ 2012 הוא קיבל השעיה של 9 חודשים מהשתתפות בתחרויות שהחלו מהיום בו נלקחה דגימת השתן שלו, כך שהתאפשר לו להשתתף במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון (2012).
במבחנים עצמם שנערכו ביוג'ין, הוא סיים במקום רביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.94 שניות.
באליפות העולם שנערכה במוסקבה, זכה רוג'רס במדליית כסף בריצת שליחים 4X100 מטר ביחד עם צ'ארלס סילמון, רקים סאלם וג'סטין גטלין בתוצאה של 37.66 שניות, אחרי ג'מייקה (37.36 שניות) ולפני קנדה (37.92 שניות).