tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בפיצוץ נרצחו שלושה: ציפי שמש בחודש החמישי להריונה ובעלה גדי הורים לילדה בת 3 וילדה בת 7, ויצחק כהן ממודיען ומעל ל-70 נפצעו, שבעה מהם באורח אנוש.
(במקורות ערביים נאמר 81 שנפצעו, ובמקורות ישראליים 86.)
כחודשיים אחר כך נתגלתה ונעצרה סנא מחמד שחאדה שהובילה את המחבל למקומו וסייעה באימוניו.
בזמן עסקת שליט הייתה בין אלה שישראל לא הסכימה לשחרר.
מאוחר יותר נעצרה המחבלת השנייה שסייעה בפיגוע זה, קהיר אל-סעדי, ושוחררה בסוכות 2011 במסגרת עסקת שליט.
בשנת 2010 פורסם שיר תמיכה במחבלת סנא שחאדה בידי שתי ילדות קטנות, אחיניות שלה, הקוראות להשמדת ישראל ולהרג.
בשנת 2020 בית המשפט הישראלי הכיר באחריותה הישירה של הרשות הפלסטינית לפיגוע ולכן דרשה ממנה לפצות את היתומות בסכום גבוה.
הפיגוע ברחוב יפו היה פיגוע התאבדות שבוצע ברחוב יפו בירושלים ב-27 בינואר 2002.
ביום ראשון 27 בינואר 2002 הצליחה המחבלת הפלסטינית בת ה-28 וופה אידריס, אשר עבדה עבור ארגון הסהר האדום הפלסטיני ברמאללה, לעבור במעבר קלנדיה בעת שנסעה באמבולנס של הסהר האדום ולבושה במדים של הארגון בעודה מסתירה מטען נפץ באמבולנס.
על אף שהתוכנית המקורית הייתה שהיא תעביר את המטען למחבל שנמצא בישראל, אידריס החליטה לפוצץ בעצמה את המטען, וכתוצאה מכך עדכנה את המפעיל שלה אבו טלאל על החלטתה באמצעות הטלפון הסלולרי שברשותה.
אידריס נשאה את מטען הנפץ בתרמיל שברשותה.
היא ניגשה לחנות נעליים ברחוב יפו שבמרכז ירושלים ופוצצה את מטען הנפץ אשר היה במשקל 22 ק"ג בכניסה לחנות.
אזרח ישראלי בן 81 נהרג באופן מיידי מהפיצוץ ומעל ל-100 בני אדם נפצעו.
הפיגוע בשוק בנתניה הוא פיגוע התאבדות שאירע ב-19 במאי 2002 בכניסה לשוק נתניה.
בפיגוע נהרגו 3 אזרחים ישראלים ונפצעו כ-56.
ביום ראשון 19 במאי 2002 בשעות אחר הצהריים הצליח מחבל מתאבד פלסטיני המחופש כחייל צה"ל לחצות כמה מחסומי משטרה בסיוע משתפת פעולה.
המחבל המתאבד שלבש חגורת נפץ שהוסתרה מתחת לבגדיו פוצץ את המטען בכניסה לשוק הפתוח הראשי של העיר נתניה.
הפיצוץ גרם באופן מיידי למותם של שלושה אזרחים ישראלים ופצע 56 בני אדם, בהם לפחות 10 במצב אנוש.
הן ארגון החמאס והן ארגון החזית העממית נטלו אחריות לפיגוע.
חזית העממית ציינה כי מטרת הפיגוע הייתה למחות על מעצרו של מנהיג הארגון אחמד סעדאת על ידי הרשות הפלסטינית בעקבות ההתנקשות בחייו של שר התיירות הישראלי רחבעם זאבי.
בתגובה לפיגוע ביצעו כוחות צה"ל מספר פעולות מבצעיות בערים טולכרם ורמאללה אשר ביהודה ושומרון.
לאחר ההתקפה קבע הממסד הביטחוני כי ההתקפה הוזמנה על ידי ראש החזית העממית אחמד סעדאת מתא הכלא בו ישב אשר היה תחת פיקוח אמריקני ובריטי.
הם מצאו גם כי המחבל המתאבד הצליח להגיע לשוק בנתניה בסיוע אדם נוסף שהסיע אותו לשם.
מאוחר יותר התברר שתושב טייבה עאדל עדנאן מחמוד ג'ומעה הסיע את המחבל המתאבד ואת משתף הפעולה לנתניה.
משתף הפעולה הייתה דאה ג'יוואסי, סטודנטית פלסטינית בת 21 מהעיר טול-כרם, שהתוודתה לאחר מכן כי התבקשה ללוות את המחבל המתאבד.
בנוסף, לאחר הפיגוע, חשפו גורמים רשמיים ישראלים כי כוחות הביטחון הישראליים קיבלו התרעה ממשית על הפיגוע 20 דקות לפני שהמחבל המתאבד פוצץ את מטען הנפץ, אך הוסיף כי בשלב זה לא היה בכוחם לעצור אותו.
ב-30 ביוני 2003 גזר בית משפט צבאי ישראלי את דאה ג'יוואסי לשלושה מאסרי עולם ועוד 30 שנות מאסר.
ג'וסי הורשעה בהובלת מחבל מתאבד להתפוצץ בשוק האזרחי.
אדם אחר, עלאם קבי משכם, נידון ב-2004 לתשעה מאסרי עולם על כך שיזם את המחבל המתאבד שביצע את הפיגוע בנתניה.
ב-18 באוקטובר 2011 שוחררה ג'יוואסי לשטחי יהודה ושומרון כחלק מעסקת שליט.
הפיגוע בשוק הקצבים היה פיגוע טרור יהודי בישראל שבוצע ב-5 בנובמבר 1992 בשוק העיר העתיקה בירושלים, ובו רצחו ארבעה נערים פעילי תנועת "כהנא חי" פלסטיני בן 65 ופצעו שבעה אחרים.
הפיגוע בוצע ביום השנה השני לרצח מאיר כהנא.
הנערים טל שחר, זאב וולף, נחמיה משבאום וגרשון הרשקוביץ, נתפסו לאחר שמונה חודשים, ונגזרו עליהם עונשים של חמש עד חמש עשרה שנות מאסר בגין הרצח.
באוקטובר 1992, גנבו נחמיה וגרשון רימון יד מאפוד ברכב עליו עלו טרמפ, והביאו אותו למשרדי תנועת כהנא חי.
הם החליטו יחד עם חבריהם טל וזאב לבצע בו פיגוע על מנת לנקום את מותו של מאיר כהנא שנרצח כשנתיים לפני כן.
מספר ימים קודם הפיגוע יצאו נחמיה וטל לבדוק את האזור וביצעו בו סיור מקדים על מנת לקבוע את המיקום המדויק בו יתבצע הפיגוע וכיצד יוכלו להימלט מהרה מהאזור.
לאחר מכן סיכמו הארבעה כי זאב יזרוק את הרימון, נחמיה וגרשון יתצפתו על האזור, וכי טל יודיע בטלפון לאמצעי התקשורת בישראל על דבר הפיגוע ועל כך שבוצע על ידי אנשי תנועת "כהנא חי".
עם זאת, בסופו של דבר טל לא הגיע לביצוע הפיגוע שנערך יום לאחר הסיכום, והשלושה האחרים ביצעו את הפיגוע לבדם.
הם הצטיידו בכסף על מנת שיכולו לברוח לתל אביב-יפו, וכפפות על מנת שלא יישארו טביעות האצבע שלהם בזירה ועם כרטיסי טלכרד.
הפיגוע בוצע בעזרת רימון יד שהרג את עבד אל-ראזק מרזוק דקידק בן 65 תושב א-ראם מצפון לירושלים.
מלבדו נפגעו עוד כ-9 אחרים קשה עד בינוני, רובם בעלי חנויות בשוק הקצבים.
שוק הקצבים הוא רחוב צר שחלקו העליון מקורה ומשמש כשביל לתלמידי ישיבות בחצר גליציה הנמצא מעל לרחוב.
בתקרה ישנם חלונות ומהם הושלך הרימון.
בשעה 12:46, כ־4 דקות לפני זריקת הרימון הקטלני, קיבלו כתבי העיתון "חדשות" הודעות, בזימונית ובטלפון.
נוסח ההודעה היה: "תנועת כהנא חי נוקמת את מותו של הרב כהנא".
יומיים אחרי הפיגוע נעצר פעיל "כך" בן 21 בחשד שהיה מעורב בו.
אך הוא שוחרר לאחר זמן קצר בעקבות אימות האליבי שמסר.
במשך מספר חודשים לאחר הפיגוע לא נתפסו המפגעים, רק שמונה חודשים מאוחר יותר עצרו אנשי השב"כ את חברי ההתארגנות אשר הורשעו ברצח, ניסיון לרצח וקשירת קשר לביצוע פשע.
הם נידונו לחמש עד חמש עשרה שנות מאסר.
שניים מהם קיבלו חנינה מהנשיא עזר ויצמן כ"משקל נגד" לשחרור השייח' אחמד יאסין, ששוחרר עקב דרישת חוסיין, מלך ירדן, בעקבות ניסיון ההתנקשות בחאלד משעל.
מי שהורשע כמבצע העיקרי נידון לחמש עשרה שנות מאסר ושוחרר לאחר ניכוי שליש ב-2002.
פעולה זו חתמה את הגולל על הטיילת שהייתה בשוק והיא נותרה מוזנחת וכל הפתחים ממנה מטה אל השוק נאטמו.
בנוסף לכך, בעקבות הפיגוע נערך דיון בכנסת ביוזמתו של חבר הכנסת, טלב א-סאנע.
בשנת 2022 מחה העיתונאי חיים לוינסון ברשת החברתית X על כך שזאב וולף, אחד ממבצעי הפיגוע, מורשה לעסוק בעריכת דין ואף משמש כעורך דינו של השר לביטחון לאומי איתמר בן גביר.
וולף תבע את לוינסון וצייצנים נוספים בטענה ללשון הרע ופגיעה בפרטיות, אך בית משפט השלום בירושלים דחה את התביעה וחייב את וולף בהוצאות משפט.
זאת על בסיס טענת הנתבעים כי וולף התראיין בעבר באופן גלוי בנושא הפיגוע שביצע, וכי שמו ומעשיו דווחו בגלוי באופן נרחב בכלי תקשורת שונים.
הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה התרחש ב-1 בפברואר 2008, כאשר לפחות שלושה חמושים השתייכים לארגון הטרור המוסלמי, אל-קאעידה במגרב האסלאמי פתחו באש מחוץ למתחם שגרירות ישראל בנואקשוט, בירת מאוריטניה.
החמושים פצעו שלושה עוברי אורח.
לאחר האירוע נעצרו שמונה חשודים בחשד שהיו מערובים בפיגוע.
ב-1 בפברואר 2008 תקפו כמה חמושים לא מזוהים את שגרירות ישראל שבנואקשוט, בירת מאוריטניה בעזרת רימונים ואקדח.
בסביבות 2:20 לפנות בוקר בין שלושה לשישה חמושים לבושים בטורבן התקרבו לבניין השגרירות ופתחו באש תוך כדי קריאת "אללה אכבר".
שומרי השגרירות השיבו באש, ובמהלך קרב היריות נפצעו שלושה עוברי אורח בהם אישה צרפתייה שעברה בסמוך למועדון הלילה.
לאחר מכן נמלטו התוקפים ברכב.
בהודעה שכותרתה הייתה "בהורתך, עזה" קיבל ארגון הטרור המוסלמי, אל-קאעידה במגרב האסלאמי את האחריות לפיגוע.
כמו כן, הארגון הצהיר שהשגריר הישראלי, בועז ביסמוט היה המטרה והם התכוונו לרצוח אותו.
הפיגוע היה אחרון בשורה של מתקפות ומעשי רצח שבוצעו בתיירים וחיילים במאוריטניה באותה תקופה.
למחרת האירוע, הודיעו הרשויות במאוריטניה כי הם עצרו שלושה חשודים במרחק של כ-150 ק"מ מהבירה.
ב-8 בפברואר הוכרז כי שמונה אנשים, בהם אזרח מאלג'יריה נעצרו בחשד שהיו קשורים לפיגוע.
בתגובה לפיגוע, הוחלט כי שגרירויות ישראל ברחבי העולם יהיו במתכונת של כוננות ביטחונית מוגברת, בנוסף לכך איש ביטחון ישראלי הוזמן למאוריטניה כדי להעריך את רמת הסיכון של השגרירות.
הפיגוע בשגרירות ישראל בקיטו היה פיגוע טרור שהתרחש ב-26 בנובמבר 1982 בשגרירות ישראל בקיטו שבאקוודור.
בפיגוע נרצחו שלושה בני אדם.
בשעות הבוקר של 26 בנובמבר 1982 נראה צעיר עם מזוודה נכנס לשגרירות הישראלית בקיטו.
עדי ראייה סיפרו כי האדם החל להוציא מקלות דינמיט, אשר אותם הוא הצית והניח בכניסה לשגרירות אשר נמצאת בקומה השלישית.
מישהו באותו הזמן הפעיל את האזעקה של הבניין, וקרא לישראלים שנמצאו בשגרירות לברוח החוצה.
הצעיר הטיל את הפצצה וברח.
השוטרים ויסנטה חימנס ומנואל חימנס נשלחו לבניין על מנת לבצע סילוק פצצות.
השוטרים הצליחו להסיר את הפצצה ממיקומה והצליחו להביא את הפצצה 4.6 מטרים מהכניסה כאשר הפצצה התפוצצה.
ויסנטה חימנס, אשר נשא את הפצצה בידיו, נהרג במקום.
מנואל היה בדרכו אל וינסנטה כאשר הפיצוץ אירע, וגרם לכך שהוא נפצע קשה.
אישה שעמדה בסמוך הושלכה אל הקיר מעוצמת הפיצוץ, אך ספגה רק פציעות קלות.
בנוסף לכך עוצמת הפיצוץ גרמה לאישה שנמצאה בדירה שכנה ליפול מהחלון שבקומה השנייה, וכתוצאה מכך היא נהרגה.
מנואל חימינז נלקח לבית החולים עקב פציעותיו, ושם נקטעו שתי רגליו.
הוא מת מפצעיו זמן קצר לאחר מכן.
לאחר הפיגוע הקבוצה ¡Alfaro Vive, Carajo!
נשאה באחריות על הפיגוע, אף על פי כן השלטונות באקוודור פסלו בהמשך אפשרות זו בשל מבנה הפצצה, ובמקום זאת הגיעו למסקנה כי ככל הנראה מדובר בפיגוע שהוצא לפועל על ידי גורמים במזרח התיכון.
הרשויות באקוודור סבורים שהפיגוע בוצע בהקשר של הסכסוך בדרום לבנון.
מספר חודשים לאחר מכן השגרירות הותקפה שוב, אך הפעם לא היו נפגעים ורמת הנזק לא הייתה קשה כמו רמת הנזק שנגרמה בפיגוע הראשון.
הפיגוע בשדי תרומות הוא פיגוע התאבדות שבוצע ב-19 ביוני 2003 במושב שדי תרומות שבביכורה שבדרום עמק המעיינות כ-4 קילומטרים צפונית למחסום הבקעה, בפיגוע נרצח אבנר מרדכי, בן 63 תושב המושב.
הפיגוע התרחש כ-7 חודשים לאחר הפיגוע בסניף הליכוד בבית שאן, אבנר היה יו"ר הסניף ופעיל ותיק של המפלגה.
הפיגוע היה הראשון באזור עמק בית שאן מאז הסכם השלום עם ירדן.
עדי ראייה סיפרו כי זיהו את המחבל מגיע למקום, הולך באזור התחנה ומתקדם לכיוון המכולת, שם זוהה על-ידי המצלמות במעגל סגור, בנוסף גם מסרו שהמחבל נראה עצבני ומאוד חשוד לפני ביצוע הפיגוע.
עד ראייה נוסף סיפר כי "אין ספק שהמחבל המתאבד התכוון בסופו של דבר לעלות לאוטובוס מהתחנה שנמצאת מול חנות המכולת", אותו עד ראייה סיפר בנוסף גם "הסתכלתי לו בעיניים, נתתי לו מבט מאיים הוא ממש התקרב אלי.
היה לו תיק צד כחול גדול ומלא.
בשלב מסוים הוא היה ממש מולי, אבל נתתי בו כזה מבט שהוא מייד חתך לכיוון המכולת.
בפתח המכולת יש בקבוקי שתייה.
הוא נגע ביין, הסתובב והסתכל לעברי.
ראיתי אותו נכנס למכולת, ואז היה פיצוץ גדול ובלאגן.
אני בטוח שהוא רצה לעלות לאוטובוס.
ראו עליו שהוא לחוץ ועצבני".
כמה דקות לאחר הפיגוע הגיעו למקום צוותי מד"א והמשטרה, ניצב יעקב בורובסקי שהיה במקום אמר כי האירוע יכול היה להסתיים בצורה קשה הרבה יותר.
לדבריו, "המתאבד הגיע לסביבת חנות המכולת כדי לארוב לאוטובוס או לקהל גדול יותר.
הוא הופרע על-ידי בעל המכולת, וכתוצאה מההפרעה הזו הוא התפוצץ בחנות ולא בתחנה.
המחבל לא התכוון כלל להיכנס למכולת".
כשעה לאחר הפיגוע כביש הבקעה נחסם לשני הכיוונים בין המושב לבין מחסום הבקעה.
הזרוע הצבאית של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני לקחה אחריות על הפיגוע.
כמה חודשים לאחר הפיגוע, נקראה הצרכנייה ביישוב על שמו של אבנר מרדכי שנרצח בפיגוע.
הפיגוע בשגרירות איראן בבירות היה פיגוע התאבדות כפול שהתרחש מול שגרירות איראן בביירות, לבנון ב-19 בנובמבר 2013, השגרירות
ממוקמת בשכונת ביר חסן, בשולי הפרוור הדרומי השיעי של בירות, מעוז חזבאללה.
בפיגוע נהרגו 23 איש וכ-160 נוספים נפצעו.
הפיגוע נתפס כחלק מזליגת מלחמת האזרחים בסוריה ללבנון, שבה חזבאללה ואיראן תמכו בממשלת סוריה ובנשיא בשאר אל-אסד, בעוד שגדודי עבדאללה עזאם ואל-קאעדה נלחמו נגד ממשלת סוריה.
ביום הפיגוע כבשו כוחות ממשלת סוריה את העיירה קארה מידי לוחמי המורדים בפעולת פתיחה בקרב על הרי קלמון.
המאמץ של ממשלת סוריה בזמנו לחסל את מעוז המורדים בקלאמון, אזור לאורך גבול לבנון עם קשרים חזקים עם העיירה הלבנונית-סונית ארסל, בתמיכת החזבאללה, הוערך על ידי כמה אנליסטים כגורם העלול להעלות את המתיחות בלבנון.
הפיגוע החל כאשר מחבל מתאבד, שנהג באופנוע., פוצץ עצמו סמוך למחסום שבפתח השגרירות.
כעבור מספר דקות הגיעה לפתח השגרירות מכונית תופת מסוג שברולט בלייזר 4X4, הנהוגה על ידי מחבל מתאבד נוסף, בה הוטמנו בין 50 למאה קילוגרם חומרי נפץ.
עדי ראייה שהתראיינו לערוץ אל-מיאדין, המזוהה עם חזבאללה, טענו כי המחבל המתאבד הראשון לא פוצץ עצמו אלא נהרג מאש מאבטחי השגרירות.
דווח כי שישה מבנים בקברבת השגרירות ניזוקו.
הפצצות הרסו כמה חזיתות בניינים ופגעו קשות בשערי השגרירות, אך גרמו נזק קל למדי לבניין השגרירות עצמה.
הפיגוע נועד להשמיד את חלקו של המבנה שמול הכניסה משום שבצד זה נמצאת לשכת השגריר האיראני גזאנפר רוקנאבאדי , שהיווה את מטרת הפיגוע, ואף היה אמור לעזוב את השגרירות כדי להשתתף בפגישה במשרד התרבות בסביבות זמן הפיגוע.
השגריר לא נפגע, אך נספח התרבות האיראני אברהים אנסארי נהרג.
לפי משרד הבריאות של לבנון לפחות 23 בני אדם נהרגו ו-147 נפצעו בפיגוע בפיצוץ נהרג גם ראש הביטחון של השגרירות, פעיל חזבאללה רצ'ואן מחמד פארס, וחמישה אנשי ביטחון איראניים נפצעו.
בימים שלאחר הפיגוע נערכו הלוויות לעשרה פעילי חזבאללה שנהרגו בפיגוע, שחלקם שימשו כמאבטחי השגרירות.
מעין עדנאן אבו ט'הר: תושב צידון, נמנה עם תומכי השיח' הסוני הסלפי אחמד אלאסיר, העוין את חזבאללה.
התגורר בעבר בדנמרק ובכווית, אך חזר לסוריה להשתתף במלחמת האזרחים.
אבו ט'הר נכנס ללבנון מסוריה דרך מעבר אלמצנע בזהות לבנונית.
עדנאן מוסא אלמחמד: ממוצא פלסטיני, תושב העיירה ביסריה שמדרום לצידון.
אף הוא מתומכי שייח' אלסר.
השיח' הלבנוני הסוני סראג' אלדין זריקאת, המזוהה עם גדודי עבדאללה עזאם, ארגון טרור אסלאמי-סוני, דיווח בחשבון הטוויטר שלו כי גדודי עבדאללה עזאם עומדים מאחורי המתקפה.
בקבלת האחריות נאמר, כי הפעולות בלבנון תמשכנה עד שימלאו שתי דרישות: האחת, נסיגת חזבאללה ("מחנה איראן") מסוריה, והשנייה, שחרור אסירי הארגון שבבתי הכלא הלבנונים.
ב-31 בדצמבר, דווח כי הרשויות בלבנון עצרו את מג'ד בן מוחמד אל-מג'יד, המנהיג הסעודי של גדודי עבדאללה עזאם.
מנהיג חזבאללה חסן נסראללה אמר בראיון לטלוויזיה בדצמבר כי התקיפה "קשורה לשירותי המודיעין הסעודיים " בגלל "הזעם של ערב הסעודית על איראן בשל כישלונה" בסוריה.
חזבאללה ערך הלוויה לעשרה מאנשיו בביירות ב-20 ו-23 בנובמבר, בהן השתתף גם השגריר האיראני.
סגן מנהיג חזבאללה, נעים קאסם, הבטיח להמשיך בתמיכה בממשלת סוריה באומרו שההתקפות הן "כאבים בלתי נמנעים בדרך לניצחון".
בראיון לתחנת רדיו בלבנון אמר נעים קאסם, כי: " אלו [הם] ידיהם הנפשעות של התכפירים [קרי, אלקאעדה] ושל ישראל, שנהנים מחוסר היציבות במדינה" .
בראיון לערוץ אל-מיאדין ב-19 בנובמבר 2013 אמר השגריר האיראני כי "הישות הציונית וסוכניה עומדים מאחורי פיגוע הטרור".
דוברת משרד החוץ האיראני, מרזיה אפקהאם, האשימה את ישראל בפיגוע, אותו כינתה "פשע בלתי אנושי ומעשה מרושע שנעשה על ידי הציונים ושכירי החרב שלהם".
בנוסף להאשמת ישראל, האשימו בתקשורת הלבנונית וברשתות החברתיות ,את ערב הסעודית במעורבות בפיגוע.
יומיים לאחר הפיגוע קראה שגרירות ערב הסעודית בלבנון לאזרחיה לעזוב את לבנון ולנקוט באמצעי זהירות.
הרשות הפלסטינית גינתה ב-24 בנובמבר את הפיגוע נגד השגרירות.
לדבריה, השתתפות פלסטיני "בפעולה נפשעת זו" הוא מעשה יחיד המשרת רק את אויבי הבעיה הפלסטינית.
ערב הסעודית קראה לכל אזרחיה השוהים בלבנון לעזוב את המדינה.
הפיגוע גונה על ידי מועצת הביטחון של האו"ם, סין, צרפת, סוריה, בריטניה וארצות הברית.
טום פלטשר, שגריר בריטניה בביירות, תרם דם והביע סולידריות עם הנפגעים.
הפיגוע ברמת מגשימים התרחש ביום חמישי י"ז בכסלו ה'תשל"ו 20 בנובמבר 1975, בישיבת הגולן במושב רמת מגשימים שבדרום רמת הגולן על ידי מחבלי הפת"ח והחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין שהסתננו מסוריה.
המחבלים הסתננו לישיבה, רצחו שלושה תלמידים ופצעו שני תלמידים נוספים.
המחבלים פרצו לישיבת הגולן שבמושב הדתי רמת מגשימים ברמת הגולן לאחר ארוחת הערב בישיבה.
אחד המחבלים שלף רימון יד, ואחר התחיל לירות.
המחבל הכה באחד היהודים עם גרזן, לאחר מכן ירה בשאר התלמידים במקום, בפיגוע נרצחו 2 תלמידי ישיבת הר עציון באלון שבות שהתארחו במקום ותלמיד אחד מישיבת הגולן, ונפצעו 2 תלמידי ישיבה אחרים.
על הפיגוע נטל אחריות ארגון הטרור החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין.
לאחר הפיגוע ביקר ביישוב שר הביטחון שמעון פרס ושיבח את הישיבה.
ביישוב הוקמה קריית הישיבה, ובה בית המדרש "היכל השלושה" הקרוי על שם 3 הנרצחים.
הפיגוע בשוק נתניה (1979) היה פיגוע תופת שהתרחש ביום ראשון כ"ט בטבת ה'תשל"ט 28 בינואר 1979 בשוק נתניה.
בפיגוע נרצחו 3 יהודים תושבי נתניה ונפצעו 34.
בבוקר יום ראשון, כ"ט בטבת ה'תשל"ט 28 בינואר 1979, הגיע מחבל מיהודה ושומרון מארגון הטרור אש"ף לשוק העירוני בנתניה, והחביא מטען חבלה במשקל 300 גרם בפח אשפה.
המטען התפוצץ וכתוצאה ממנו נפצעו 34 תושבים ונרצחו במקום 2 יהודים, יום לאחר הפיגוע נפטר מפצעיו אחד הפצועים, ובכך מניין הנרצחים עלה ל-3. בפיגוע נפצעה קשה תינוקת בת שנה.
הפיצוץ התרחש בפינת רחוב הרצל ורחוב שער הגיא מול כיכר ציון בעיר, עוצמת הפיצוץ הייתה כה רבה שממנו נשברו חלונות של בניינים ברחוב.
בין הנרצחים בפיגוע טובה ריגלר סובל שהעידה במשפט אייכמן.
הפיגוע בשכונת בקעה היה פיגוע דקירה שבוצע ב-21 באוקטובר 1990, ב' בחשוון ה'תשנ"א בשכונת בקעה בו נרצחו 3 יהודים (החיילת , האמן אלי אלטרץ ולוחם בימ"מ צ'רלי שלוש).
המחבל, עאמר סעיד סאלח אבו סירחאן מהכפר עובידייה (נפת בית לחם מזרחית לבית לחם), הגיע ב-5:30 בבוקר לשכונת בקעה כשהוא מצויד בסכין כשאת מסע הרצח החל בסביבות 6:45 ברחוב יאיר 2 שם נתקל בחיילת איריס אזולאי, שהייתה בדרכה לתחנת האוטובוס.
אבו סירחן קרא 'אללה אכבר' התנפל עליה ורצח אותה בדקירות.
משם המחבל המשיך דרומה, ופצע פציעה שטחית את ראשו של עמיקם קובנר בן ה-13 (נכדו של הסופר אבא קובנר).
לאחר זמן קצר נתקל המחבל באמן אלי אלטרץ שיצא מביתו ברחוב אפרים 4 עם עציצים בידיו, והיה בדרכו למשתלה שהקים מספר שנים קודם סמוך לביתו.
המחבל צעק 'אללה אכבר' ודקר אותו מספר דקירות למוות תוך שאלטרץ מנסה להימלט לכיוון הבניינים הסמוכים תוך שהוא קורא לעזרה.
השוטר צ'רלי שלוש (צוער ביחידה המיוחדת למלחמה בטרור) שמע את הצעקות ורץ מביתו שברחוב שמשון, כשהוא חמוש באקדח, לרחוב גדעון הסמוך.
בצומת הרחובות גדעון ואפרים, הבחין שלוש במחבל הערבי מולו כשהסכין שלופה בידו.
שלוש צעק לעברו להוריד את הסכין אך המחבל החל להתקרב לעברו.
בשלב זה ירה שלוש שתי יריות באוויר אך המחבל המשיך לרוץ לעברו.
שלוש ירה ברגלו הימנית של המחבל אך לאחר שלא עצר ירה שוב ברגלו השמאלית, מעל הברך.
המחבל, שלא עצר, הגיע לשלוש והשניים החלו להאבק כשתוך כדי מאבק נפלו ארצה ואקדחו של שלוש נשמט מידיו.
בשלב זה דקר אותו המחבל בלבו וגרם למותו המיידי.
מייד לאחר הרצח השתלטו מספר אזרחים וחייל בחופשה שהיו במקום על המחבל.
במקום הפיגוע בצומת הרחובות גדעון ואפרים הוקמה אנדרטה וגן קטן לזכר 3 הנרצחים.
אנדרטה נוספת הוקמה במקום הירצחה של החיילת איריס אזולאי ברחוב יאיר 2.
פעולותיו של השוטר שלוש, שלא חיסל את המחבל בעל ה"אמצעי וכוונה", אלא ירה תחילה באוויר ולעבר רגליו, העלו, באותם ימים של האינתיפאדה הראשונה, את השאלה מתי נכון וראוי להשתמש בנשק מול מחבלים.
המקרה של שלוש נלמד כדוגמה בכל התנהלות של נוהל מעצר חשוד כאשר יש סכנה ממשית, כמו שעמדה בפני שלוש, ברור שיש לבצע ירי לפלג גוף עליון של המחבל בכדי לנטרלו, וזאת כאשר יש ברשותו אמצעי קר או חם וכוונה לפגוע.
שלוש קיבל את עיטור האומץ של משטרת ישראל.
הג'יהאד האסלאמי וכוח 17 לקחו אחריות על הפיגוע.
בחקירתו, הודה המחבל כי ביצע את הפיגוע כנקמה על מהומות הר הבית ב-1990. המחבל, עאמר אבו סרחאן, שוחרר ב-2011, לאחר 21 שנה, במסגרת עסקת שליט.
הפיגוע בשגרירות ישראל בפרגוואי אירע ב-4 במאי 1970, בבניין שגרירות ישראל באסונסיון, בירת פרגוואי.
שניים מעובדי שגרירות נורו על ידי שלושה גברים פלסטינים שככל הנראה היו משויכים לפת"ח.
זה היה הפיגוע הראשון שבוצע נגד שגרירות ישראלית.
בפיגוע נרצחה עובדת השגרירות עדנה פאר.
בבוקר ה-4 במאי 1970, בשעה 10:30 לערך, ניגשו שלושה צעירים פלסטינים לעמדת קבלת הפנים של שגרירות ישראל באסונסיון, וביקשו לראות את שגריר ישראל בפרגוואי, בנימין ורון.
מזכירות השגרירות דיאנה זבלוק ועדנה פאר שוחחו עם שליישית ההגברים והודיעו להם שהשגריר לא נכח באותה עת.
כעבור שעה, בסביבות השעה 11:30 בבוקר, הם חזרו לשגרירות ופתחו באש לעבר שתי הנשים שדיברו איתן קודם לכן.
עדנה פאר מתה מאוחר יותר בבית חולים מפצעיה וזבלוק נפצעה באורח אנוש.
בחקירות שנערכו לאחר מכן במשטרה הלאומית, התברר כי שלושת התוקפים היו ממוצא פלסטיני והתגוררו בטרם הגיעו לדרום אמריקה ברצועת עזה, לאחר מכן התברר גם שהמחבלים היו ככל הנראה חברי ארגון פת"ח
הפיגוע בשגרירות ארצות הברית ב-18 באפריל 1983 היה פיגוע תופת שבוצע בידי מחבל מתאבד בביירות, בירת לבנון, שבו נרצחו 32 לבנונים, 17 אמריקאים ו-14 מבקרים ועוברי אורח.
הקורבנות היו בעיקר אנשי צוות השגרירות וה- CIA, אך כללו גם כמה חיילים אמריקאים ומאבטח חיל הנחתים של ארצות הברית.
זו הייתה המתקפה הקטלנית ביותר על נציגות דיפלומטית של ארצות הברית עד אז, ונחשבת לסמל לתחילת ההתקפות האיסלאמיסטיות על מטרות ארצות הברית.
התקיפה אירעה לאחר תחילת ההתערבות של ארצות הברית במדינה לצד צרפת ב.
ב-20 בספטמבר 1984, אירע פיגוע תופת במבנה השגרירות החדש של ארצות הברית בביירות בידי "חזבאללה".
מכונית התופת פוצצה על ידי מחבל מתאבד שנהג בוואן שנשא כ-900 קילוגרם של חומר נפץ, בשעה אחת בערך אחר הצהריים, 18 באפריל 1983. הטנדר, שנמכר במקור בטקסס, נקנה משומש ונשלח למפרץ, קיבל גישה למתחם השגרירות וחנה מתחת לאכסדרה בחזית הבניין, שם התפוצץ.
לפי עדותו של פעיל ה-CIA לשעבר, רוברט בר, הטנדר פרץ דרך בניין חיצוני, התרסק דרך דלת הלובי והתפוצץ שם.
הפיצוץ מוטט את כל החזית המרכזית של הבניין דמוי-הפרסה, ובכך הותיר את הריסות המרפסות והמשרדים בשכבות גדושות עם פלט שברי בנייה, מתכת וזכוכית בפיזור רב.
הפיצוץ נשמע ברחבי מערב העיר ביירות, ושבר חלונות עד למרחק של קילומטר.
כוחות ההצלה פעלו מסביב לשעון וחשפו את ההרוגים והפצועים.
דילון , אז שגריר ארצות הברית בלבנון, סיפר על הפיגוע בתולדותיו בעל פה:
בסך הכל נרצחו בפיגוע 63 אנשים, בהם 17 אמריקנים.
מבין האמריקנים שנרצחו, נמנים 8 עובדי סוכנות הביון המרכזית (CIA) – כולל מנהל גזרת המזרח התיכון, רוברט קלייטון איימס, והמזכיר ג'יימס לואיס .
הפיגוע נחשב למתקפה החמורה ביותר על ה-CIA, ונופליו מונצחים בכותל הזיכרון בווירג'יניה.
בנוסף, נרצחו סגן המנהל של הסוכנות האמריקנית לפיתוח בין-לאומי, וויליאם ר.
מקינטאייר, לצד שניים מסגניו, והעיתונאית, פעילת זכויות האדם וחוקרת הספרות הערבית, ג'אנט לי סטיבנס .
במתקפה נרצחו גם אזרחים לבנונים עובדי השגרירות, אורחים ועוברי אורח מחוץ לשגרירות.
מעל 100 איש נפצעו בפיגוע.
נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן, גינה ב-18 באפריל את "פיגוע הטרור הנבזי", ואמר כי .
למחרת הפיגוע, ראש ממשלת ישראל, מנחם בגין, שיגר לנשיא רייגן הודעת תנחומים על הפיגוע באמצעות ממלא מקום שגריר ישראל בארצות הברית, בנימין נתניהו:
נתניהו הביע את תנחומיו בפני תת-מזכיר המדינה קנת דאם .
צבא ההגנה לישראל הציע לסייע באמצעות היחידה לקשר עם הכוח הרב-לאומי בלבנון, אך הצעתו נדחתה.
שר החוץ של הרפובליקה האסלאמית של איראן, עלי אכבר ולאיתי, דחה כל מעורבות של איראן בפיגוע וטען כי מדובר בתעמולה.
ארגון טרור אסלאמיסטי לבנוני התומך באיראן בשם "הג'יהאד האסלאמי" לקח אחריות על הפיגוע.
ב-8 בספטמבר 2003 ניתן פסק דין בבית משפט מחוזי בוושינגטון די.
מפי השופט ג'ון בייטס , שהעניק בברירת מחדל (לאחר שאיראן לא התייצבה בבית המשפט) פיצוי בסך 123 מיליון דולר ל-29 נפגעים וקרובים של נרצחים.
מוקדם יותר, השופט רויס למברת' קבע ב-30 במאי שהפיגוע בוצע על ידי ארגון הטרור "חזבאללה", באישור ומימון בכירים איראניים – מה שסלל את דרכם של התובעים לדרוש פיצויים גבוהים יותר בגין הנזק שנגרם להם.
בעקבות המתקפה, השגרירות הועתקה לאזור מאובטח יותר, במזרח ביירות.
ב-20 בספטמבר 1984 אירע גם שם פיגוע תופת, בו נרצחו 20 לבנונים ונפלו 2 חיילים, מצבא וצי ארצות הברית.
כ-8 חודשים לאחר האירוע, התרחשו הפיגועים בבסיסי הכוח הרב-לאומי בידי חזבאללה, גם בביירות.
בפיגועים שתי משאיות תופת נהוגות בידי מחבלים מתאבדים, פרצו אל מתחמי המגורים של חיילים אמריקאים וצרפתיים, התפוצצו וגרמו למותם של 305 אנשים, רובם אמריקניים, והובילו לעזיבת הכוח הרב-לאומי את לבנון.
בנובמבר אירע אסון צור השני – פיגוע תופת נגד צה"ל ומשמר הגבול שהובילה למותם של 59 אנשים, ובדצמבר הותקפה שגרירות ארצות הברית בכווית סיטי במהלך הפיגועים בכווית.
האחריות לשני האירועים מיוחסת לארגון הג'יהאד האסלאמי.
בעקבות הפיגוע וההתקפה על הבסיסים הרב-לאומיים, הופק ב-1985 שהמליץ על דרכים לשיפור אבטחת מתקנים דיפלומטיים במדינות זרות.
הדוח הוביל להקמת ושירות הביטחון הדיפלומטי במחלקת המדינה של ארצות הברית.
ב-20 בספטמבר 2024, כחלק מהחזית הצפונית במלחמת חרבות ברזל, ביצע חיל האוויר הישראלי סיכול ממוקד במתכנן הפיגוע, ראש אגף המבצעים של "חזבאללה", אברהים עקיל.
הפיגוע בשגרירות ארצות הברית ב-20 בספטמבר 1984 הוא פיגוע התאבדות שבוצע בידי מחבל מתאבד בביירות, בירת לבנון.
הפיגוע, שהוצא לפועל באמצעות מסחרית ממולכדת, בוצע בידי ארגון הטרור השיעי "חזבאללה" בתמיכה ובהכוונה של איראן.
השגרירות הייתה תחת אבטחה כבדה, ואף כונתה "מבצר אמריקה" בידי עובדיה.
חזבאללה השתמש במכוניות ובמשאיות תופת גם בשני פיגועים בולטים ב-1983 – הפיגוע בשגרירות האמריקאית בביירות באפריל, וכן בפיגועים בבסיסי הכוח הרב לאומי בביירות באוקטובר.
ביולי 1984, ארצות הברית מיקמה מחדש את שגרירותה ממערב ביירות, אל פרוור נוצרי במזרח העיר.
ב-20 בספטמבר, מפגע שעט במסחרית העמוסה ב-1360 ק"ג של חומר נפץ אל עבר המבנה בן 6 הקומות.
בשעת הפיגוע, שגריר ארצות הברית בלבנון, רג'ינלד ברת'ולומיו נועד עם מקבילו מהממלכה המאוחדת, דייוויד מירס .
המסחרית פרצה את המחסום שהוצב בפתח הרחוב, ודהרה אל עבר שער הכניסה של המתקן.
היא פרצה את השער, אך לא צלחה יותר ממטרים בודדים, לאחר שהמחבל (שנהג ברכב) נורה בידי שומר הראש של שגריר הממלכה המאוחדת, קני רוג'רס, ושומרים לבנוניים של השגרירות, ואיבד עליו שליטה, כאשר הנהג הנפול סובב את ההגה ימינה אל מסחרית אמריקאית חונה.
לאחר מכן, הרכב התפוצץ, בשעה 11:44. ברת'ולומיו נקבר תחת הריסות במשרדו הצופה לים, וחולץ בידי עובדי השגרירות.
הוא והשגריר הבריטי, מירס, נפצעו קלות.
מירס אף סייע לחץ את ברת'ולומיו.
בפיגוע נרצחו 23 אנשים, ובשונה ממבנה השגרירות – סביבתה שהורכב בעיקר ממבני מגורים הוכתה קשות, ו-2 בתים נהרסו.
בין הנרצחים 2 אמריקאים, ומרביתם הם ככל הנראה לבנונים – עובדים מקומיים או מבקשי אשרות.
כתוצאה מהנזק הרב, נלכדו בהריסות גם תושבים מקומיים.
: שלח את אוניית "USS Shreveport", שבאותו זמן סיימה משימת פינוי מוקשים בתעלת סואץ, הוסטה לכיוון ביירות כדי לסייע בחילוצים.
הציעה לארצות הברית את סיועה, ובית החולים רמב"ם בחיפה שבישראל נערך לקבלת נפגעים אמריקאים – חדר המיון פונה, מערכת רישום החולים הממוחשבת הוסבה לאנגלית, במחלקות הוכרזה כוננות, וכוחות משטרת ישראל וחיל המשטרה הצבאית הוזעקו לבית החולים.
כמו כן, צוות תחנות טלוויזיה זרות התכוננו לבוא מפונים אמריקאים, אך אלה לא הגיעו, לאחר שמזכיר ההגנה של ארצות הברית, קספר ויינברגר, הודיע לשר הביטחון, יצחק רבין כי אין צורך בסיוע.
ויינברגר הודה לרבין על המחווה.
ארגון הג'יהאד האסלאמי לקח אחריות על הפיגוע בשיחת טלפון ל"סוכנות הידיעות הצרפתית" כשעה לאחר שהתרחש.
ממשלת ארצות הברית הבינה ש"חזבאללה" הוציא לפועל את המתקפה תחת שם הכיסוי של הג'יהאד האסלאמי, בתמיכתה של איראן.
בעקבות המתקפה, ככל הנראה מחשש תגובת הכוחות המזוינים של ארצות הברית, בסיס שייח עבדאללה של "חזבאללה" בבעלבכ בבקעת הלבנון, שנחשד גם כמקום פעילות של משמרות המהפכה האסלאמית של איראן, הפחית את פעילותו.
כך נרשם בדוח של ה-CIA מנובמבר, שקבע גם שהבסיס התכונן לתקיפה אווירית, וכי הייתה עלייה במספר הנשקים להגנה אווירית, לצד חפירת מקלט תת-קרקעי בעומק 5 מטרים.
הפיגוע בתחנת האוטובוס בצריפין היה פיגוע התאבדות שאירע ב-9 בספטמבר 2003, סמוך לשעה 17:50, בתחנת אוטובוס בטרמפיאדה הסמוכה למחנה צריפין על כביש 44. בפיגוע, שבוצע בידי מחבל מתאבד איש החמאס, נרצחו תשעה ישראלים ונפצעו 18.
הפיגוע בוצע על ידי טרוריסט שנשלח בידי התארגנות טרור של חמאס מבית ליקיא, הוא פוצץ את עצמו בתוך מבנה הטרמפיאדה שבשער יפו של מחנה צריפין, בשעת ערב בה המתינו בו עשרות חיילים ואזרחים.
מבנה הפלדה של הטרמפיאדה ספג חלק מעוצמת הפיצוץ כשחלקי מתכת ורסיסים רבים ננעצו בו ובכך נמנעה הגדלת ממדי האסון.
התגובות במערכת הפוליטית הישראלית לפיגוע היו נזעמות, חברי כנסת מן "הליכוד" ומ"שינוי" דרשו לחסל את כל צמרת החמאס ולגרש את יאסר ערפאת מתחומי הרשות הפלסטינית.
שעות ספורות לאחר הפיגוע בוצע הפיגוע בקפה הלל בידי אותה תשתית טרור.
ביולי 2004 נעצרה חוליית טרור מבית ליקיא שהייתה מעורבת בהוצאה ובתכנון של פיגועים רבים ובהם הפיגוע בצריפין.
הפיגוע בתחנה המרכזית בבאר שבע הוא פיגוע ירי שהתרחש ב-18 באוקטובר 2015, בעיצומו של גל הטרור שפקד את ישראל.
מחבל בדואי, חמוש באקדח וסכין, נכנס לתחנה המרכזית בבאר שבע.
הוא ירה למוות בחייל צה"ל, חטף את נשקו ופתח בירי אל עבר האנשים, לפני שנורה.
בפיגוע נפצעו עשרה בני אדם, 3 מתוכם באורח קשה.
עקב טעות בזיהוי, נורה על ידי אנשי ביטחון גם אזרח אריתראי, ובעת שגסס הותקף על ידי חלק מהנוכחים בזירת האירוע וכנגד ארבעה מהם הוגש כתב אישום.
9 שנים לאחר הפיגוע בוצע הפיגוע בתחנה המרכזית של באר שבע (2024), אותו ביצע קרוב משפחתו של המחבל מפיגוע זה.
ב-18 באוקטובר 2015 הגיע המחבל, מהנד ח'ליל סאלם אלעקבי (مهند خليل سالم العقبي), בן 21, בדואי תושב הפזורה הבדואית באזור חורה, אל התחנה המרכזית בבאר שבע, כשהוא חמוש באקדח ובסכין.
המחבל עקב אחרי סמל , חייל גולני בן 19, עד מסדרון השירותים, ירה בו למוות מטווח קצר ולקח את נשקו, רובה סער מסוג "תבור".
באמצעות הרובה והאקדח המשיך במסע הירי שלו ופצע אנשי ביטחון.
אחרי שניסה להימלט מהתחנה בעוד הוא ממשיך לירות לעבר כוחות הביטחון שפתחו אחריו במרדף בכדי לנטרלו, בקרב יריות בינו לבין לוחמי יס"מ של משמר הגבול וחיילים במקום, חוסל המחבל.
זיהוי מוטעה ותקיפת אזרח אריתראי
למקום נקלע הבטום זרהום (ולדה-מיכאל), מבקש מקלט בן 29 מאריתריאה, שהסתנן לישראל כארבע שנים קודם לכן, והיה בדרכו לחדש את אשרת השהייה.
הוא זוהה בטעות כמחבל ונורה על ידי קצין הביטחון של התחנה המרכזית, שהעיד בחקירתו במשטרה כי שמע את זרהום צועק "אללה אכבר", ועל ידי שוטר משמר הגבול וחיילת.
לאחר שזרהום נפצע קשה מהירי ושכב על הרצפה, ביצעו בו ניסיון לינץ' תשעה אנשים על ידי הטחת כיסאות ובעיטות בגופו ובראשו.
הוא פונה לבית החולים כעבור 18 דקות ושם מת מפצעיו.
בניתוח שלאחר המוות שנערך במכון לרפואה משפטית התברר כי הוא נהרג כתוצאה מהירי לעברו, ולא מהתקיפה.
בגופו נמצאו שמונה קליעים, שניים מתוכם קטלניים.
לאחר הפיגוע עצרה המשטרה חמישה אנשים בחשד שתקפו את זרהום לאחר שכבר נורה, בהם קצין וסוהר בשירות בתי הסוהר.
קצין השב"ס אמר בחקירתו שראה את זרהום ממשיך לזוז בזמן שאנשי ביטחון אחרים חשו לזירה שממנה ירה המחבל האמיתי, חש סכנה, ובעט בראשו במטרה לנטרלו.
ב-12 בינואר 2016 הוגש כתב אישום נגד ארבעה נאשמים, בהם קצין השב"ס וחייל צה"ל, בגין חבלה בכוונה מחמירה.
סוהר שהועמד לדין משמעתי על חלקו באירוע זוכה ואף זכה לשבחי בית הדין על שניסה להגן על הנוכחים תוך סיכון עצמי.
במרץ 2018 הרשיע בית המשפט המחוזי בבאר שבע את דוד מויאל בהסדר טיעון, שלפיו הודה מויאל בעבירת התעללות בחסר ישע.
ביוני אותה שנה גזר עליו בית המשפט 100 שעות עבודות שירות ופיצוי של 2,000 ש"ח למשפחתו של זרהום.
בדצמבר 2018 נגזרו על אביתר דמרי ארבעה חודשי מאסר בפועל, שמונה חודשי מאסר על תנאי ופיצוי של 2,000 ש"ח למשפחתו של זרהום, לאחר שהורשע גם הוא בעברה דומה במסגרת הסדר טיעון.
ביולי 2020 זוכו מחמת הספק שני הנאשמים הנותרים, חייל צה"ל וקצין שב"ס.
מותו של זרהום התקבל בקרב הקהילה האריתריאית בישראל בתחושות קשות ונערכו טקסים לזכרו במתקן חולות ובגינת לוינסקי.
חוק נפגע פעולות איבה מכיר באדם כנפגע גם אם נפגע בשגגה מירי עקב פעולת איבה של כוחות אויב, אך זרהום לא הוכר כך כיוון שנכנס לישראל שלא כחוק.
ביוני 2016 תבעו הוריו של זרהום מהמדינה את הפיצויים המגיעים ליורשי נפגע פעולות איבה.
בפברואר 2017 הוכר כנפגע פעולות איבה במסגרת הסכם שלפיו שולמו למשפחתו לפנים משורת הדין 50 אחוזים מסך הפיצויים לפי חוק.
שר הביטחון משה יעלון אמר: "עלינו לגנות בקול רם וברור מעשי לינץ', כפי שבוצע אתמול באזרח האריתראי הבטום זרהום, ולהעמיד לדין את מבצעיו.
אסור לאיש לנהוג כך, גם כשהכעס רב והעצב גדול.
גם בימים אלו, בהם הטרור מרים ראשו, אל לנו לאבד את דרכנו".
חלק מהאירועים בתחנה המרכזית צולם במצלמות אבטחה, לרבות הירי והתקיפה של זרהום, ושודר לאחר מכן באמצעי התקשורת.
בין השאר הראו המצלמות חיילי צה"ל נושאי נשק שנמלטו מאזור הפיגוע, בניגוד לקוד האתי של חיילי צה"ל הדורש מהחיילים דבקות במשימה וחתירה לניצחון.
בעקבות זאת, וגם בשל מעורבותם של שני חיילים בתקיפה של זרהום, נפתחה חקירה של המשטרה הצבאית החוקרת.
לאחר שהתבררה זהותו של המחבל כבדואי, נערכה מסיבת עיתונאים במועצה אזורית אל קסום שבה גינו ראשי רשויות ומועצות בדואיות את הפיגוע.
לנוכח העובדה שאמו של אלעוקבי נולדה בעזה ועברה לגור בישראל לאחר שהתחתנה עם אזרח ישראלי, קראה שרת התרבות והספורט, מירי רגב, לשלול מאמו של המחבל את תעודת הזהות, ולגרש אותה ואת כל משפחתו חזרה לעזה.
בחקירת ימ"ר נגב של מחוז הדרום של המשטרה התברר שאלעוקבי החזיק במכשיר הטלפון שלו תמונות של פעילי חמאס, של כלי נשק וחומרים נוספים.
נגד אחיו של אלעוקבי הוגשה הצהרת תובע בחשד לאי מניעת פשע, לאחר שעל פי חקירתו ידע האח על רכישת האקדח, והיה עד לתהליך ההקצנה שעבר אחיו ולא דיווח על כך.
במאי 2016 זכה הסרט התיעודי "מוות בבאר שבע" בשלושה פרסים ובהם פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל דוקאביב.
הסרט, בבימויים של טלי שמש ואסף סודרי, עושה שימוש בצילומי אבטחה ומתמקד במותו של הבטום זרהום.
שירו של תמיר בר, "כשהכעס רב והעצב גדול", מתוך האלבום "החופש הגדול" נכתב לזכרו של הבטום זרהום.
השיר "מולו" של שאזאמאט מתוך האלבום רכב מפורק שנגמר במילים "הבטום זרהום ז"ל"
הפיגוע בתחנה המרכזית הישנה של תל אביב היה פיגוע התאבדות כפול שביצעו שני מחבלים פלסטיניים ביום ראשון לפנות ערב, 5 בינואר 2003, אור לג' בשבט ה'תשס"ג במתחם התחנה המרכזית הישנה של תל אביב.
23 בני אדם נהרגו בפיגוע ויותר ממאה נפצעו.
הזרוע הצבאית של הפת"ח, גדודי חללי אל-אקצא, נטלה אחריות לפיגוע.
ב-5 בינואר 2003, בשעה 18:30, פוצצו עצמם שני מחבלים מתאבדים במרחק 500 מטר ובהפרש של 30 שניות בלבד זה מזה, בשני רחובות מקבילים באזור התחנה המרכזית הישנה של תל אביב.
האחד התפוצץ במדרחוב נווה שאנן, בפינת רחוב ראש פינה; השני התפוצץ ברחוב הגדוד העברי, המקביל למדרחוב.
שני המחבלים נשאו מטענים רבי-עוצמה עם ברגים ואומים ממתכת, שגרמו לנפגעים רבים ולנזק רב לרכוש בסביבה.
23 בני אדם נרצחו, ויותר ממאה נפצעו.
בין ההרוגים היו אדם בן 75, שש נשים, צעירות ומבוגרות, וכן פועלים זמניים, שניים מסין ואחד מגאנה.
בין ההרוגים היו עולים חדשים מברית המועצות לשעבר כמו גם ישראלים ותיקים.
זמן קצר לאחר הפיגוע נטלו גדודי חללי אל-אקצא, הזרוע הצבאית של הפת"ח, אחריות.
בהודעה שפרסמו ציינו כי מבצעי הפיגוע הם סאמר נורי, בן 19, ובוראק חילפי, בן 21, שני תושבי שכם, אולם בלילה לאחר מכן פרסמו הודעה נוספת, לפיה המחבלים הם לא מאנשי התנועה.
גם אנשי הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני נטלו אחריות לפיגוע בשיחות עם כתבים, אולם ראשי התנועה לא ידעו לאשר את מעורבות אנשיהם באירוע.
ב-24 בינואר 2005 הואשם נהג תושב יפיע בעבירות אחדות ובראשן סיוע לרצח, עקב הסעת המחבלים מאום אל-פחם לתל אביב, ונגזר עליו עונש של 42 שנות מאסר בפועל.
בערעור לבית המשפט העליון קוצר עונשו ל-30 שנות מאסר.
הפיגוע בתחנה המרכזית של חדרה היה פיגוע התאבדות ב-13 באפריל 1994 באוטובוס אגד בתחנה מרכזית חדרה שבו נרצחו חמישה אזרחים ו-30 נפצעו.
בבוקר ה-13 באפריל 1994, יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, עלה מחבל מתאבד בתחנה מרכזית חדרה לאוטובוס אגד היוצא לתל אביב בשעה 9:30. בשעה 9:40, כשהאוטובוס יצא מהתחנה, הניח המחבל את התיק הנושא את הפצצה על רצפת האוטובוס ופוצץ אותו.
חמישה בני אדם נהרגו בפיגוע ו-30 נפצעו.
כשהגיעו כוחות ההצלה למקום, התפוצץ מטען צינור, מבלי לפגוע באנשים נוספים.
"המהנדס", יחיא עיאש, בנה פצצה העשויה 2 קילוגרם טריאצטון, ושלח את עמאר סאלח דיאב עמראנה, בן 21 יליד יעבד, לבצע את הפיגוע.
עמראנה נהרג גם הוא בפיצוץ המטען.
הפיגוע אירע שבוע בדיוק לאחר פיגוע מכונית התופת בעפולה.
הפיגוע בתחנת הרכבת נהריה היה פיגוע התאבדות שביצע ערבי-ישראלי ב-9 בספטמבר 2001 בתחנת הרכבת נהריה.
שלושה בני אדם נרצחו בפיגוע וכ-60 נפצעו.
בבוקר 9 בספטמבר 2001, פוצץ מחבל מתאבד מטען חבלה בתחנת הרכבת נהריה.
המחבל, שהגיע ממרכז מסחרי סמוך, פוצץ את המטען ליד קבוצת נוסעים שיצאה מהתחנה, ונמנע מלהיכנס אליה בשל האבטחה המתוגברת במקום.
המטען שהוטמן בתוך קרטון, הכיל חומר נפץ שהיה בחלקו תקני ובחלקו מאולתר, וגם חלקיקי רסס.
שלושה בני אדם נרצחו בפיגוע וכ-60 נפצעו, מתוכם שבעה באורח בינוני, 18 באורח קל והיתר נפגעי חרדה.
המחבל זוהה כמוחמד שאקר סלאח חביישי, איש דת מוסלמי ערבי-ישראלי בן 48 מהכפר אבו סנאן שבגליל.
זה היה פיגוע ההתאבדות הראשון בתולדות הסכסוך הישראלי-פלסטיני שביצע ערבי-ישראלי.
ארגון הטרור חמאס נטל אחריות לפיגוע, ובכרוז שפרסם בג'נין נכתב כי "הפיגוע בנהריה מוכיח שלחמאס יכולת לפגוע בעומק ישראל למרות הסגרים והכתרים".
בתגובה לזיהויו של המחבל כערבי-ישראלי, גינו חברי הכנסת הערביים את הפיגוע, וקראו לא להאשים את כל המגזר הערבי בשל היותו של המחבל "עשב שוטה בודד".
באותו יום התרחשו שני פיגועים נוספים.
האחד, פיגוע התאבדות נוסף בצומת בית ליד באמצעות מכונית תופת בו נפצעו 12 בני אדם.
השני, פיגוע ירי על מיניבוס בכביש הבקעה בו נרצחו שני בני אדם ונפצעו שלושה.
בתגובה לפיגועים תקפו מסוקי חיל האוויר שורת מטרות של הפת"ח באזור רמאללה ויריחו.
הפיגוע המשולב בירושלים הוא פיגוע ירי ודקירה שהתרחש ביום שישי, 16 ביוני 2017 בעיר העתיקה בירושלים.
שלושה פלסטינים שאחד מהם חמוש בתת-מקלע קרלו והאחר בסכין, תקפו שוטרי משמר הגבול, ופצעו ארבעה מהם.
מחבל נוסף דקר את הדס מלכא, שוטרת מג"ב ופצע אותה אנושות.
מאוחר יותר היא מתה מפצעיה בבית החולים הדסה הר הצופים.
כל שלושת המפגעים נורו ונהרגו בזירה בידי השוטרים.
כן נפגעו מהירי שני עוברי אורח פלסטינים.
ב-16 ביוני בערב תקף מחבל פלסטיני שוטרת במשמר הגבול בת 23 בסכין ופצע אותה אנושות לפני שנורה למוות.
רגעים אחדים לאחר הפיגוע, במקום אחר, שני פלסטינים חמושים באקדחים פתחו בירי על כמה שוטרי מג"ב אחרים, ופצעו ארבעה שוטרים לפני שהוכרעו.
הנרצחת בפיגוע הייתה רב-סמל ראשון הדס מלכא בת ה-23.
שלושת המחבלים, תושבי הכפר דיר אבו משעל השוכן ממערב לרמאללה, זוהו כעאדל חסן אחמד ענכוש, ובראא אבראהים סאלח טהא בני ה-18 ואסאמה אחמד בן ה-19. לדברי צה"ל, לפחות שניים מהתוקפים היו ידועים כפעילים בתא טרור מקומי ונכלאו בעבר בגין יידוי אבנים ומטעני חבלה.
ארגון הטרור המדינה האסלאמית נטל על עצמו את האחריות לפיגועים, אך החזית העממית לשחרור פלסטין וחמאס דחו את הטענה של המדינה האסלאמית, וטענו כי המחבלים היו חברים בארגונם.
ב-17 ביוני טענו בצה"ל כי הפיגוע נמצא בחקירה וכי אין עדיין ראיות למעורבות ארגון המדינה האסלאמית.
ארגון הפת"ח, המפלגה השולטת ברשות הפלסטינית, האשים את ישראל בפשע מלחמה באומרו כי "פת"ח מגנה את פשעי המלחמה שביצעו כוחות הכיבוש הישראלים בירושלים נגד שלושה בני נוער פלסטינים".
בתגובה לדברי פת"ח, ממשלת ישראל דרשה מהרשות הפלסטינית לגנות את הפיגוע באומרה כי "ראש הממשלה בנימין נתניהו דורש מהרשות הפלסטינית לגנות את הפיגוע ומצפה שגם הקהילה הבינלאומית תעשה כן".
ארגון הטרור חמאס שיבח את הפיגוע ואמר "הפיגוע הוא הוכחה להמשך המהפכה של העם מול הכובש".
שליח האומות המאוחדות למזרח התיכון ניקולאי מלאדנוב גינה את הפיגוע ואמר "אני המום מכך שפעם נוספת חלק חושבים שראוי להצדיק מתקפות כאלה כ'הרואיות', הן לא קבילות ומטרתן לגרור את כולם לתוך סבב חדש של אלימות".
שליחי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ למזרח התיכון ג'ארד קושנר וג'ייסון גרינבלט, וכן שגריר ארצות הברית בישראל דייוויד פרידמן, הגיעו לבית משפחת הדס מלכא בעזר שליד אשדוד במהלך השבעה כדי לנחמם.
הפיגוע בתחנת הרכבת כפר סבא - נורדאו היה פיגוע התאבדות שהתרחש ב-24 באפריל 2003 בתחנת הרכבת כפר סבא – נורדאו.
בפיגוע נהרג המאבטח בתחנה ונפצעו 16 בני אדם.
הפיגוע אירע בשעה 7:20 מחבל מתאבד נושא חגורת נפץ הגיע לתחנת הרכבת כפר סבא - נורדאו שנפתחה 11 ימים קודם לכן, ונמצאת בשטח השיפוט של הוד השרון.
בפתח התחנה ניצבו שני מאבטחים.
המאבטחים חשדו במחבל שלבש מעיל בעוד מזג האוויר באותו יום היה שרבי, וביקשו ממנו שיציג תעודת זהות ושייבדק במכשיר המגנומטר.
המחבל שחשש כי לא יצליח להיכנס לתוך התחנה פוצץ עצמו בכניסה.
מן הפיצוץ נהרג אלכסנדר קוסטיוק, עולה חדש מאוקראינה וחברו נפצע קשה.
כמו כן נפצעו 15 בני אדם נוספים.
מן הפיצוץ ניזוק גם אולם הכניסה של התחנה.
המחבל שביצע את הפיגוע היה אחמד חאלד חטיב שהשתייך לגדודי חללי אל-אקצא של הפתח, ממחנה הפליטים בלאטה שליד שכם שהתגורר בתקופה האחרונה בקלקיליה.
לאחר הפיגוע קיבלו גדודי חללי אל-אקצא והחזית העממית לשחרור פלסטין אחריות על הפיגוע.
מאוחר יותר הכחיש אגף אחר בגדודי חללי אל אקצא כי הוא אחראי לפיגוע, מתוך מחלוקת שהייתה בארגון האם לבצע פיגועים מעבר לקו הירוק.
כחודש לאחר הפיגוע החליטה הנהלת רכבת ישראל להוסיף לשם התחנה את שמו של אלכסנדר קוסטיוק המאבטח שנהרג.
הפיגוע בתחנת הרכבת בבנימינה בוצע על ידי מחבל מתאבד ב-16 ביולי 2001, בתחנת אוטובוס הסמוכה לתחנת הרכבת בבנימינה.
בפיגוע נרצחו חייל וחיילת ונפצעו 11 בני אדם.
ביום שני סמוך לשעה 19:30 בערב, הגיע לאזור התחנה מחבל במטרה לבצע פיגוע בתחנת הרכבת.
המחבל נידאל מוסטפא אבו שדוך מהכפר בורקין שליד העיר ג'נין, ניסה להיכנס לתחנת הרכבת בבנימינה כדי לבצע פיגוע.
בשל התראה ממוקדת לביצוע פיגוע בתחנת הרכבת בבנימינה, תוגברה האבטחה בתחנה ולכן החליט המחבל לפוצץ עצמו מחוץ לתחנה.
הוא ניגש לתחנת האוטובוס הפונה לכיוון זכרון יעקב והפעיל את מתג המטען, ששקל 20 קילוגרם, והכיל מסמרים ורצועות מתכת.
מן הפיצוץ נהרגו רב"ט ורב"ט .
מעוצמת הפיצוץ נגרם נזק לרכבים שעצרו בסמוך כדי לאסוף נוסעים.
רשת אל-מנאר של חזבאללה דיווחה מיד לאחר הפיגוע כי הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני נטל אחריות לביצוע הפיגוע.
בתגובה לפיגוע תקפו כוחות צה"ל מבנים של הביטחון הלאומי הפלסטיני ושל כוח 17, באזור טולכרם ובאזור ג'נין.
הפיגוע בתחנת הדלק מפגש השלום הוא פיגוע שאירע ב-28 במרץ 2001. את הפיגוע ביצע מחבל מתאבד בתוך חניון תחנת הדלק "מפגש השלום" הסמוכה למושב נווה ימין ולכפר סבא, באזור ששימש כתחנה לאיסוף נוסעים.
בפיגוע נרצחו שני נערים ונפצעו ארבעה.
הפיגוע התבצע ביום רביעי בשעה 7:30 בבוקר.
במקום התאספו ילדים ונערים שלמדו בישיבת בני חיל ביישוב קדומים שמעבר לקו הירוק.
הנערים הגיעו ברכב הסעות לתחנת הדלק במטרה לעלות על אוטובוס ממוגן ירי שייקח אותם אל הישיבה.
מחבל מהחמאס שהגיע רגלית אל התחנה, התקרב לקבוצת התלמידים, שוחח עמם, ואז פוצץ את עצמו.
כל הנפגעים בפיצוץ היו תלמידי הישיבה, וביניהם שני ההרוגים, נפתלי לנצקורן בן ה-13 ואלירן רוזנברג בן ה-14.
דובר מטעם החמאס הודיע בשיחה טלפונית לסוכנות הידיעות רויטרס כי גדודי עז א-דין אל-קסאם נוטלים אחריות מלאה "למבצע הבוקר בצומת קלקיליה".
לדבריו, "יחידת העילית 103 שבה לבסיסה בשלום לאחר שהביאה את המתאבד למקום המבצע".
את הפיגוע ביצע המחבל פאדי עטאללה יוסוף עמאר מקלקיליה, בן 23 שהיה ידוע כמוסלמי אדוק.
הפיגוע בתחנת פארסונס גרין של הרכבת התחתית של לונדון התרחש ב-15 בספטמבר 2017, דרך פיצוץ של מטען צד.
התחנה ממוקמת ברובע האמרסמית' ופולהאם שבלונדון, כחלק מקו דיסטריקט של הרכבת התחתית של העיר.
איש לא נהרג באירוע, אך נפצעו בו 29 בני אדם (רובם נפגעי כוויות).
האירוע הוגדר על ידי משטרת המטרופולין של לונדון כאירוע טרור.
בהמשך, לקח ארגון המדינה האסלאמית אחריות על הפיגוע, ועלתה רמת הכוננות בבריטניה.
בשנת 2015 החל רצף של פיגועי טרור אסלאמי ברחבי אירופה.
מספר אירועי טרור התרחשו בממלכה המאוחדת בחודשים שקדמו לפיגוע, ביניהם הפיגוע בווסטמינסטר, בו נרצחו חמישה אנשים; הפיגוע במנצ'סטר ארנה, בו נרצחו 22 בני אדם; הפיגוע בגשר לונדון, בו נרצחו שמונה; ופיגוע הדריסה בפארק פינסבורי, בו נרצח אדם אחד.
הפיגוע התרחש בתחנת הרכבת התחתית פארסונס גרין שבמערב לונדון סמוך לשעה 08:20 (שעון מקומי).
פיצוץ המטען יצר כדור אש שנע לאורך קרון רכבת שהייתה עמוסה באנשים.
מספר נוסעים נפגעו מכוויות, ואחרים נפצעו במהלך הבריחה מהרכבת בתוך המהומה ששררה במקום.
29 בני אדם נפצעו וקיבלו טיפול רפואי, מתוכם 19 פונו לבית החולים באמבולנסים.
לפי תמונות וסרטונים שפורסמו ברשתות החברתיות מיד לאחר הפיגוע, המחבל מיקם את המטען בדלי פלסטיק לבן בתוך שקית קניות.
חוטים נראו יוצאים מהשקית, כמו גם מגבת שחורה.
לפי דיווחים נוספים, למטען היה מחובר קוצב זמן.
לפי סוכנות הידיעות אעמאק, ארגון המדינה האסלאמית טען כי הפיגוע בוצע על ידי אחד מתומכיו.
הפיגוע והחטיפה בנמל התעופה של רומא התרחשו ב-17 בדצמבר 1973. מחבלים פלסטינים שפרצו לנמל הטילו רימוני זרחן לתוך מטוס נוסעים שעלה באש כתוצאה מכך.
הם גם חטפו מטוס נוסעים אחר ועליו 14 אנשים.
המטוס הוטס לכווית ושם שוחררו בני הערובה.
בפיגוע המשולב נהרגו 34 בני אדם, רובם במטוס שנשרף.
ב-17 בדצמבר בשעה 13:10 נכנסו שישה עד עשרה מחבלים פלסטינים לטרמינל הנוסעים של נמל התעופה ברומא.
הם הוציאו תת-מקלעים מתוך ארוניות אחסון בטרמינל ופתחו באש לכל עבר.
מהיריות נהרגו שני בני אדם.
בהמשך יצאו המחבלים אל רחבת החנייה של המטוסים וחלקם תקפו את מטוס טיסת 110 של חברת פאן אמריקן וורלד איירווייז, שעמד לצאת לדרכו.
היה זה מטוס מדגם בואינג 707 שנועד לטוס לביירות שבלבנון וממנה לטהראן שבאיראן.
היו עליו 167 נוסעים ועשרה אנשי צוות.
עם תחילת ההתקפה בטרמינל הורה קברניט המטוס לנוסעים לשכב על רצפת המטוס.
דלתות תא הנוסעים מלפנים ומאחור היו פתוחות והמחבלים הטילו דרכן לפחות שני רימוני זרחן.
עקב התפוצצותם פרצה אש במטוס ותא הנוסעים התמלא בעשן.
דיילות הצליחו לפתוח אחד מפתחי חירום של המטוס על כנפו; הפתח המקביל נחסם ליציאה על ידי יריות המחבלים.
הצוות הצליח לפנות את רוב יושבי המטוס, אך 29 נוסעים ודיילת אחת נהרגו בתוכו, לרבות כל 11 נוסעי המחלקה הראשונה.
בין ההרוגים היו ארבעה פקידים ממרוקו שהיו בדרכם לטהראן, 11 עובדים של חברת עראמקו, ואשתו של קברניט המטוס.
במקביל להתקפה על טיסה 110 תפסו חמישה מחבלים אחרים עובדי קרקע איטלקים ועובדים גרמנים של חברת לופטהנזה והובילו אותם לתוך מטוס בואינג 737 של לופטהנזה בטיסה 303, שעמד להמריא למינכן שבגרמניה.
שוטר מכס איטלקי שהתנגד למחבלים על הקרקע נורה ונהרג.
המטוס המריא משדה התעופה ועליו חמשת החוטפים ו-14 בני ערובה – הקברניט וטייס המשנה, שתי דיילות, שני אנשי צוות קרקע ושמונה עובדים איטלקים.
בפקודת החוטפים טס המטוס אל נמל התעופה של אתונה שביוון ונחת שם.
החוטפים דרשו באמצעות הרדיו לשחרר שני מחבלים שנעצרו לאחר התקפה באותו נמל תעופה.
החוטפים איימו לרסק את המטוס במרכז אתונה אם דרישתם לא תיענה.
הם גם הכריזו כי הרגו חמישה בני ערובה לרבות הקברניט.
בפועל נהרג מיריותיהם בן ערובה איטלקי אחד ואחר נפצע.
לאחר שהות של 16 שעות על הקרקע שב והמריא המטוס, אחרי שהחוטפים שחררו את בן הערובה הפצוע והטילו את גופתו של ההרוג על המסלול.
המטוס טס לביירות ולקפריסין, אך בשני המקומות סירבו השלטונות לאפשר לו לנחות (בביירות נחסם המסלול בכלי רכב).
לבסוף קיבלו החוטפים אישור נחיתה בדמשק שבסוריה לאחר שטענו כי הדלק במטוס אוזל.
מפקד חיל האוויר הסורי ניסה לשכנע את החוטפים לשחרר את בני הערובה, אך לשווא.
הסורים תדלקו את המטוס, סיפקו לו מזון ואף טיפלו בפציעת הראש של אחד החוטפים.
המטוס שב והמריא לאחר שהות של כשלוש שעות על הקרקע.
תחנתו האחרונה של המטוס הייתה בכווית, שם נחת למרות התנגדות השלטונות.
לאחר שעה של משא ומתן בין החוטפים לבין השלטונות הכוויתיים שחררו החוטפים את כל בני הערובה בתמורה ל"מעבר חפשי" של החוטפים ליעד לא ידוע.
הם הורשו להחזיק בכלי נשק וסימנו סימן V לאות ניצחון בעת שיצאו מהמטוס.
נמסר כי שלטונות כווית לקחו את החוטפים לחקירה בבסיס צבאי.
כווית הכריזה שאין לה כוונה להעמיד אותם למשפט.
הם נותרו בכווית עד מרץ 1974. אז הסכים נשיא מצרים אנואר סאדאת כי יבואו לארצו תחת אחריות הארגון לשחרור פלסטין.
הם עזבו את מצרים בהמשך ולא ידוע מה עלה בגורלם לאחר מכן.
הפיגוע בתחנת סונול היה פיגוע התאבדות שאירע ב-27 באוקטובר 2002 בקרבת תחנת דלק של סונול שנמצאת בכניסה לעיר אריאל שבשומרון.
בפיגוע נרצחו 3 חיילי מילואים וכ-18 נפצעו.
ביום ראשון, ה-27 באוקטובר 2002, בסביבות השעה 11:30 ניגש מחבל מתאבד פלסטיני צעיר למזנון שבתחנת הדלק בכניסה לאריאל.
באותה העת המזנון היה מלא בחיילים ישראלים שחיכו לאוטובוס שלהם.
כשהמחבל ניגש לתחנת הדלק הבחינה בו עובדת המזנון הסמוכה אשר יידעה את בעליו שהאיש נראה חשוד.
בעל המזנון מנחם גלבוע ועובד בתחנת הדלק ניגשו אל החשוד, זיהו שמדובר במחבל, והצליחו להכניע אותו על הרצפה בעוד שהם אוחזים בזרועותיו, ובכך מנעו ממנו לפוצץ את המטען.
גלבוע הבחין שהחשוד לבש חגורת נפץ מתחת לחולצתו.
השניים צעקו לעזרה ולאחר מכן שלושה חיילים רצו לעברם כדי לסייע להם להכניע את המחבל.
בינתיים, איש ביטחון אזרחי ישראלי בשם שחר קשת, שתדלק את מכוניתו בתחנת הדלק, התקרב במהירות למהומה.
נאמר לו שמדובר במחבל מתאבד, וכתוצאה מכך הוא שלף מיד את אקדחו וירה פעמיים בראשו של המחבל.
אף על פי כן, כשהמחבל מת הוא נפל על הקרקע וכתוצאה מכך חומר הנפץ שעל גופו התפוצץ.
שלושת החיילים שניסו להכניע את המחבל נהרגו בפיצוץ.
20 אנשים נוספים שעמדו בקרבת מקום נפצעו גם כן בפיצוץ, אחד מהם באופן אנוש.
כתוצאה מהפיצוץ פרצה שרפה בתחנת הדלק, אשר כובתה בהמשך על ידי צוות מכבי אש.
שעות ספורות לאחר הפיגוע כוחות צה"ל נכנסו לחלק הצפוני של אזור יהודה ושומרון אל תוך העיר ג'נין על מנת ללכוד מחבלים הקשורים בפיגוע.
במהלך המבצע נקלע כוח צה"ל לחילופי אש עם המחבלים שסירבו להסגיר עצמם.
שלושה מחברי גדודי חללי אל-אקצא חוסלו במהלך חילופי האש.
שני חיילים ישראלים נפצעו באירוע.
ב-2005 הוענק אות הוקרה מטעם האלוף לשחר קשת ומנחם גלבוע על חלקם בעצירת המחבל.
הפיגוע בתחנת האוטובוס במחלף גהה היה פיגוע התאבדות שאירע ב-25 בדצמבר 2003 בתחנת אוטובוס במחלף גהה שבין בני ברק לפתח תקווה.
בפיגוע נרצחו ארבעה אנשים ו-16 נפצעו.
הפיגוע אירע בערב יום חמישי, 25 בדצמבר 2003, נר שביעי של חנוכה.
בשעה 18:22 מחבל מתאבד פלסטיני פוצץ מטען נפץ ליד תחנת אוטובוס במחלף גהה, בעת שבתחנה המתינו יותר מ-20 בני אדם.
בפיגוע נרצחו שלושה חיילי צה"ל ואזרחית בת 19, ו-16 נפצעו.
שניים מהקורבנות נהרגו באופן מיידי, השלישית נפטרה בדרך לבית החולים, והקורבן הרביעי נפטר בבית החולים כעבור כמה שעות.
ארגון החזית העממית לשחרור פלסטין נטל אחריות לפיגוע, וציין כי המחבל המתאבד הוא סאאד חנני, בן 18 מבית פוריכ שבאזור יהודה ושומרון.
הארגון אף טען כי הפיגוע בוצע כתגובה על חיסולו של המבוקש הבכיר פאדי חנני על ידי כוחות צה"ל שבוע לפני כן.
הפיגוע בוצע זמן קצר לאחר שמסוקים של חיל האוויר הישראלי חיסלו ברצועת עזה את מפקד ארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני מקלד חמיד ועוזריו, ושני אזרחים.
בעקבות הפיגוע הורה שר הביטחון שאול מופז להטיל סגר על אזור יהודה ושומרון ורצועת עזה.
הפיגוע המשולב בצומת אריאל הוא פיגוע טרור פלסטיני שכלל דקירה וירי.
הפיגוע בוצע בצומת אריאל וצומת גיתי אבישר באזור השומרון בי' באדר ב' תשע"ט, 17 במרץ 2019.
בפיגוע נרצחו חייל צה"ל ואזרח ישראלי.
חייל נוסף נפצע באופן קשה בפיגוע.
כוחות הביטחון ניהלו מצוד אחר המחבל והוא נורה למוות כעבור יומיים במהלך ניסיון לעוצרו.
בחצי השנה שקדמה לפיגוע נערכו בשומרון פיגועים קטלניים אחדים בידי מחבלים פלסטינים בודדים שתקפו אזרחים ישראלים וחיילי צה"ל: פיגוע הירי באזור התעשייה ברקן, פיגוע הירי בגבעת אסף ופיגוע הירי בצומת עפרה.
לאבטחת הגזרה הוצב גדוד 334 מחיל התותחנים באזור אריאל.
הגדוד עבר הכשרה בת שבוע לפני שנשלח למשימת האבטחה בגזרה.
ביום ראשון בבוקר, י' באדר ב' ה'תשע"ט, 17 במרץ 2019, הגיע המחבל לצומת אריאל וניסה לדקור חייל צה"ל שעמד בתחנה יחד עם גל קיידאן.
החייל הדף את המחבל ואז דקר המחבל את חייל צה"ל גל קיידאן מגדוד הרעם של חטיבת האש 282 וחטף את נשקו.
קיידאן הדקור נאבק במחבל אך המחבל ירה בו למוות.
הצמד של גל דרך את נשקו אך לא ירה מכיוון שהיה מעצור בנשק.
לאחר תפעול המעצור ירה לכיוון המחבל שהספיק כבר לברוח אל הכיכר.
המחבל עלה אל הכיכר שבמרכז הצומת, עמד עליה ופתח באש לעבר מכוניות נוסעות.
מפקד הכוח ירה מעבר לכביש ופצע את המחבל באורח קל בכתפו.
הרב אחיעד אטינגר, ראש ישיבת עוז ואמונה בדרום תל אביב ותושב היישוב עלי, שנהג ברכבו וכבר עבר בנסיעה את הצומת, שמע את קולות הירי ושב למקום.
הוא היה חמוש וירה באקדח שברשותו גם הוא לעבר המחבל.
המחבל, חמוש ברובה אותו נטל מן החייל, השיב באש לעבר אטינגר, פגע בו ופצע אותו באורח אנוש.
בדיעבד התברר שבחתירתו אל המחבל הציל הרב אטינגר את חייה של אישה בהריון מתקדם שהייתה על כוונת המחבל.
לאחר מכן שדד המחבל רכב תוך שהוא מאיים על נהגו בנשק שחטף, נסע לצומת גיתי אבישר, שם ירה לעבר חייל נוסף ופצעו באורח קשה.
לאחר מכן נסע המחבל לעבר העיירה הפלסטינית בורוקין, שם נטש את הרכב.
המחבל שביצע את הפיגוע הוא עומאר אבו לילא, פלסטיני בן 19 מהעיירה הפלסטינית זאוויה שבאזור סלפית במרכז השומרון, סמוך לאריאל.
אבו לילא היה סטודנט באוניברסיטה הפתוחה אל-קודס בסלפית.
ב-18 במרץ יום לאחר הפיגוע נפטר הרב אחיעד אטינגר מפצעיו.
כשבוע לאחר מכן ילדה האישה שניצלה בזכותו והתינוק שנולד נקרא על שמו.
ב-19 במרץ, יומיים לאחר הפיגוע, אותר המחבל במבנה נטוש בכפר עבוין.
כוח משולב של הימ"מ, צה"ל והשב"כ כיתר את המקום.
בתגובה ירה המחבל לעבר הכוחות.
אלה השיבו בירי לעברו, שממנו נהרג.
באפריל באותה שנה, לקחו מוסדות בני דוד עלי חסות על הישיבה של הרב אחיעד אטינגר בדרום תל אביב, ופיתחו אותה.
ב-29 במאי פרסם דובר צה"ל את תחקיר צה"ל אודות הפיגוע.
התחקיר העלה כשלים מבצעיים הנוגעים למשמעת המבצעית של הכוח בשטח, לפעולות החסרות בהכנתו למשימה ובבקרת המפקדים.
רמטכ"ל רא"ל אביב כוכבי ציין כי הכוח שהוצב בצומת התנהל בצורה לקויה ולא ביצע את המצופה מלוחמים בזירת פיגוע.
בעקבות התחקיר העיר מפקד עוצבת געש תת-אלוף אבי גיל הערה פיקודית למפקד הגדוד ומפקד הסוללה.
כן הודחו מלחימה מספר חיילים שלא פעלו כמצופה מלוחמים בזירת פיגוע.
בנו של הרב אחיעד אטינגר, הראל, מפקד צוות ביחידת אגוז נהרג במהלך התמרון הקרקעי בלבנון במלחמת חרבות ברזל.
בכפר הפלסטיני בורוקין, שאליו נמלט המחבל לאחר הפיגוע, הוחלט כשבוע לאחר הרצח לקרוא לרחוב הראשי של הכפר על שם המחבל.
הפיגוע המשולב בשער שכם (2016) היה פיגוע ירי ודקירה שבוצע בשער שכם ב-3 בפברואר 2016, ובו נרצחה לוחמת מג"ב, הדר כהן.
בצוהרי 3 בפברואר 2016 הגיעו שלושה מחבלים אל שער שכם, הם החלו לדקור ולירות אל עבר לוחמי מג"ב, שתי לוחמות נפצעו קשה, והלוחמת הדר כהן ירתה באחד מהם למוות, אך מאחוריה הגיח מחבל שלישי ודקר אותה למוות, בעוד נאבקת בו וגוססת אל מותה כחודש וחצי לאחר גיוסה.
שני המחבלים הנותרים נורו למוות בידי שוטרי מג"ב.
הפיגוע נודע עד היום כאחד מסמלי גל הטרור הפלסטיני (2015–2016).
ב-16 ביולי 2016 הרס צה"ל את בית המחבל שסייע לשלושת המחבלים לבצע את הפיגוע.
המפקח פארס ראבח והלוחמים עידו נגר, הדר כהן ורווית מור קיבלו את עיטור המופת של משטרת ישראל והלוחמים בוסנה אמביליה, אסף דואק וסלמאן סאבק קיבלו את צל"ש המפכ"ל.
הפיגוע המשולב בבאר שבע הוא פיגוע דקירה ודריסה כחלק מגל הטרור 2022 בישראל, שביצע המחבל מוחמד ראלב אחמד אבו אל־קיעאן, תושב חורה, ב-22 במרץ 2022 בשלוש זירות בבאר שבע.
בפיגוע נרצחו ארבעה אזרחים: שתי נשים ושני גברים, ונפצעו שני אזרחים נוספים.
אבו אל-קיעאן נורה למוות על ידי אזרחים חמושים בעודו נושא בידיו בסכין.
זהו הפיגוע הראשון בעיר מאז המהומות בישראל ב-2021, בהן אירע בעיר פיגוע דריסה.