tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנות ה-50 הכדורסלניות מלנינגרד זכו במדליית ארד באליפות 1953 והיו לקבוצת הכדורסל היציבה ביותר בליגה הסובייטית, עם התבססות במרכז הטבלה ושמרה על מקומות 5 — 9. בשנות ה-60 של המאה העשרים החלה הצמיחה בקבוצה.
הקבוצה זכתה במדליית כסף באליפות ברית המועצות 1964 והייתה לסגנית האלופה ולאחר מכן במדליית ארד בעונות 1961, 1968; וסיימה כסגנית אלופה ב-1967. בנוסף, הקבוצה זכתה 4 פעמים בתחרויות המועצה המרכזית למתנדבי ספורט.
לאחר שבעונת 1969 הקבוצה סיימה במקום הרביעי החלה הנסיגה והירידה ביכולות המועדון: בעונת 1970 — סיימה במקום וב-1971 סיימה במקום 11 והאחרון וירדה ליגה.
אחרי מאזן של הפסד אחד בלבד עונה לאחר מכן היא כבר חזרה לליגה הבכירה, בה סיימה במקום תשיעי בעונת 1973. ב-1975 הקבוצה שוב ירדה ליגה וחזרה בעונת 1978. עונת 1978/79 הייתה האחרונה עבור הסטודנטיות מלנינגרד להתמודד בליגה החזקה בברית המועצות.
לאחר מכן, הקבוצה ירדה ליגה, ועד קריסתה של ברית המועצות, שיחקה בליגת המשנה של אליפות ברית המועצות.
סגנות אליפות ברית המועצות: 1964
בורווין, דוכס מקלנבורג הוא ראש בית מקלנבורג-שטרליץ מאז שנת 1996 וראש בית מקלנבורג כולו מאז 2001. מותו של פרידריך פרנץ, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין, החבר האחרון של בית מקלנבורג-שוורין ב-31 ביולי 2001, הפך את בית מקלנבורג-שטרליץ לענף היחיד של בית מקלנבורג, ששלט במקלנבורג עד המהפכה הגרמנית בשנת 1918.
בורווין ובניו, אלכסנדר ומיכאל, הם הצאצאים הלגיטימים בקו הזכרי, היחידים ששרדו משושלת הנסיכים מימי הביניים של ניקלוט מאובוטרים, שכללה את אלברכט, מלך שוודיה.
בורווין נולד ב-10 ביוני 1956 בפרייבורג, והיה ילדם הצעיר והבן היחיד של גאורג אלכסנדר, דוכס מקלנבורג ואילונה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של יוזף פרנץ, ארכידוכס אוסטריה ואנה, נסיכת סקסוניה.
הוא צאצא ישיר של גאורג, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ ובאמצעות אמו צאצא של פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה ופרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.
הדוכס בורווין הפך ליורש לכאורה לראשות בית מקלנבורג-שטרליץ ב-6 ביולי 1963, כשסבו מת ואביו הפך לראש הבית.
בורווין למד גידול גפנים במכון גייזנהיים לגידול ענבים ושירת כקצין בצבא הגרמני.
הוא ניהל גם חברת משקאות שווייצרית.
בפוליטיקה, הדוכס בורווין היה יו"ר המפלגה המקומית של המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית בכפר הינטרזארטן שבמחוז ברייסגאו-הוכשוורצוואלד בבאדן-וירטמברג, וסיים את תפקידו במאי 2009.
בשנת 1928 אומץ סבו גאורג, דוכס מקלנבורג על ידי דודו וראש בית מקלנבורג-שטרליץ, קרל מיכאל, דוכס מקלנבורג.
סבו ירש לאחר מכן את התואר של דוכס מקלנבורג, אשר אושר ב-18 ביולי 1929 על ידי ראש שושלת רומנוב, קיריל ולדימירוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ולאחר מכן הוכר ב-23 בדצמבר על ידי פרידריך פרנץ הרביעי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין.
ב-18 בדצמבר 1950, פרידריך פרנץ, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין אישר את תואר הדוכסים וגם העניק להם את הסגנון "הוד רוממותו" השושלתי לחברי בית מקלנבורג.
הדוכס בורווין ירש את ראשות בית מקלנבורג-שטרליץ בעקבות מותו של אביו ב-26 בינואר 1996. עם מותו של פרידריך פרנץ, נסיך הכתר של מקלנבורג-שוורין ב-31 ביולי 2001, נכחד בית מקלנבורג-שוורין ובית מקלנבורג-שטרליץ נותר הענף היחיד של בית מקלנבורג.
הדוכס בורווין הוא הפטרון והמגונן של מסדר הגריפון שחודש בספטמבר 1984. המסדר נוסד על ידי פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ב-15 בספטמבר 1884. הוא גם שירת על אלמנך דה גוטה 's Comité de Patronage.
בשנת 2005 נכחו הדוכס בורווין יחד עם ראש בית הוהנצולרן, גאורג פרידריך, נסיך פרוסיה והשתתפו בפתיחה מחדש של טירת הוהנציריץ במקלנבורג-מערב פומרניה.
בטירה זו מתה לואיזה ממקלנבורג-שטרליץ, אשתו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה, בשנת 1810.
הדוכס בורווין התחתן עם אליס וגנר, בתם של ד"ר יורגן-דטלב וגנר ומריאן ביכל בנישואים אזרחיים ב-24 בדצמבר 1985 בהינטרזארטן ולאחר מכן בטקס דתי ב-19 ביולי 1986, ונולדו להם שלושה ילדים:
אולגה, דוכסית מקלנבורג (נולדה ב-1988)
אלכסנדר, דוכס מקלנבורג (נולד ב-1991)
מיכאל, דוכס מקלנבורג (נולד ב-1994)
בורה–הנסגרוהה היא קבוצת רכיבה מקצוענית גרמנית השייכת לדרג הוורלד טור.
ביחד עם קבוצת סאנווב, בורה–הנסגרוהה היא הקבוצה הגרמנית הבכירה ביותר, ורוב רוכביה הם מגרמניה.
הקבוצה נתמכת כלכלית על ידי חברת בורה וחברת הנסגרוהה , שתי יצרניות גרמניות.
הקבוצה קמה בשנת 2010 בשם "קבוצת נטאפ" (Team NetApp) וכללה 14 רוכבים, היא שמרה על השם עד שנת 2013. בה שונה השם ל"קבוצת נטאפ-אנדורה", וגם כמות הרוכבים גדלה ל-21. הקבוצה רשמה בעונה זו ניצחון ראשון בגרנד טור, כאשר לאופולד קונינג ניצח את הקטע השמיני של הוואלטה אספנייה.
ב-2015 שינתה הקבוצה את שמה ל"בורה - ארגון 18" (ארגון 18 היא יצרנית אופניים קנדית), ושם זה שימש אותה גם בשנת 2016.
ב-2017 עלתה הקבוצה לדרג ה-UCI World Tour, ושמה שונה ל"בורה–הנסגרוהה".
בנוסף לכך היא הגדילה את הסגל שלה, והחתימה כמה רוכבים בכירים, שהבולטים מביניהם הוא פטר סאגאן, אלוף העולם 2015–2017 ומנצח קטגוריית הנקודות בטור דה פראנס בשנים 2012–2016 ומנצח קטגוריית ההרים בטור דה פראנס 2014 ו-2016 רפא מייקה.
הקבוצה השיגה את ניצחון הבכורה שלה בג'ירו ד'איטליה 2017 עם לוקאס פוסטלברגר האוסטרי, שניצח בקטע הראשון ובעקבות כך גם לבש את חולצת המוביל הוורודה עד שאיבד אותה למחרת לאנדרה גרייפל.
בטור דה פראנס, הקבוצה השיגה את ניצחון הבכורה שלה עם פטר סאגאן, שניצח את הקטע השלישי אך הושעה מהמרוץ בקטע הרביעי לאחר שהדף עם המרפק את מרק קוונדיש.
באותה שנה (2017) השיגה הקבוצה 33 ניצחונות סך הכל.
בשנה הבאה השיגה הקבוצה 34 ניצחונות, הבולטים מביניהם היה גנט - וולגם עם פטר סאגאן, שלושה קטעים בג'ירו ד'איטליה עם סם בנט ושלושה קטעים וניצחון בקטגוריית הנקודות בטור דה פראנס עם פטר סאגאן.
ב-2019 השיגה הקבוצה 49 ניצחונות, מה שמיקם אותה שלישית בסך הכל אחרי יומבו–ויסמה (52 ניצחונות) וקוויק סטפ (68 ניצחונות).
בורו (ביפנית: ぼろ) זו קבוצת טקסטילים יפניים, שאוחו או הוטלאו יחד.
הביטוי בא מהמילה היפנית boroboro שמשמעותה קרוע או מתוקן.
טקסטילי בורו יכלו להיות תפורים זה לזה או ארוגים מחדש עם הרבה שכבות שהפכו אותם לבדים חמים.
לרוב השתמשו בחוט קנבוס לעיתים יחד עם חוט כותנה שהיה נדיר יותר כי לא גדל בכל יפן.
השכבות היו נחוצות, בגלל האקלים הקר.
רוב בדי הבורו המקוריים תפורים מבדים מהמאה ה-19 וראשית המאה ה-20.
כיום הביטוי בורו מוערך כדוגמה לצורה אסתטית של שימור ומיחזור משביח המזכירה את חשיבות שימור החומרים והכישרונות של בעלי המלאכה והאמנים שיודעים לתקן במקום להחליף.
בתקופת אדו נשמרו אריגי משי וכותנה על ידי תקנות או פשוט על ידי המחיר הגבוה, רק לשימושם של השכבות המיוחסות של המעמדות העליונים.
האכרים התביישו בבגדיהם המוטלאים, אך כיום אנן יודעים לראות שם את המסירות של הנשים שהשקיעו מאמצים יומיומיים בשמירת בריאות משפחתן מפני הקור, והמחסור.
השימוש בצבעי אינדיגו היה נפוץ ולעיתים היה אף הצבע היחידי שעמד לרשות האיכרים, היות שהיה קל לגדל אותו ויש לו גם תכונה של דחיית עש.
צביעת בגדים באינדיגו הייתה גם מאוד חסכנית כי יכלו להשתמש באמבט הצבע מספר פעמים רב ולא לבזבז טיפה ממנו.
בצפון יפן היו לאיכרים ולבעלי מלאכה, קימונו בשם דוניה (Donja) שמידותיו היו כה גדולות שמשפחה קטנה של הורים וילדים יכלו להתכרבל בו ביחד ערומים וחום גופם המשותף נשמר על ידי השכבות הרבות שנתפרו זו על זו במשך דורות.
בתקופת מייג'י, עם השיפור הכללי בתנאי המחיה בכלל האוכלוסייה היפנית, נזרקו רוב בגדי ובדי הבורו והוחלפו בבגדים יותר חדשים.
מעמד הפועלים ראה בבדי הבורו אזכור מביך של העוני שבו חיו לפני כן.
והשלטונות ומוסדות התרבות עשו מאמץ מזערי לשמר את החפצים ההיסטוריים הללו.
המושג היפני על שלמות שונה מהמערביבכך שחריגות ופגמים הם לעיתים קרובות מה שהופך פריט פשוט למשהו ייחודי ומיוחד מתוך תפיסת חיים שאומרת שיופיו של חפץ מתגלה עם הזמן.
התרבות המערבית פחות סלחנית לתיקונים ופגמים, האנשים במערב אמנם תיקנו את בגדיהם, אבל הם העדיפו לעשות תיקונים בלתי נראים לעין, או 'תיקונים אמנותיים' שלא הותירו סימן.
בגדים מוטלאים באופן ניכר לעין נחשבו כבגדי עניים מרודים, צוענים או מי שאינם חלק מהחברה.
עם הזמן הפכו בדי ובגדי הבורו לסמלים של האסתטיטקה היפנית של ואבי סאבי [Wabi-Sabi] בהבנה שיופיו של הבד בא מהמראה של מה שעבר עליו בזמן שלבשו אותו מהבלאי הטבעי של השימוש בו.
הרבה מהדוגמאות הקיימות נשמרו רק בגלל מאמציהם של אנשי פולקלור כגון שוזבורו טאנאקה (Chuzaburo Tanaka) אשר אסף בימי חייו מעל 20,000 פריטים, מהם 786 שמוגדרים כיום על פי החוק היפני כפריטים היסטוריים לאומיים.
1,500 מהפריטים הללו נמצאים בתצוגה מתמדת במוזיאון אמוז באסקוזה (Amuse Museum Asakusa) בטוקיו.
בצפון אירופה ובארצות הברית במאה ה-17 ועד אמצע המאה ה-19, בנות למדו כחלק מחינוכן לתקן בגדים בצורה בלתי נראית לעין.
בנות התאמנו שעות רבות בתיקונים שנראו כחיקוי מושלם לבדים ארוגים או לסריגים, שאותם היה עליהן לתקן.
הן יצרו דוגמיות של כל מיני אופני אריגה.
בדוגמיות הן עשו זאת עם חוטים צבעוניים כדי שתלמדנה, אך כאשר תיקנו אריג או סריג, הן השקיעו זמן בחיפוש חוטים תואמים, הן צירו את דוגמת האריג ולאחר התיקון, אי אפשר היה להבחין בכך שזה אינו חלק מקורי של הבגד.
הדוגמיות היו כה מושקעות שכיום הן מבוקשות על ידי אספנים ומוזיאונים כיצירת אמנות בפני עצמה.
ריי קאווקובו (Rei Kawakubo) איסי מיאקי (Issey Miyake) ויוהג'י יאמאמוטו (Yohiji Yamamoto) הם שלושה מעצבי אופנה יפניים שבתחילת שנות ה־1970 ובשנות ה-1980 התחילו לעצב בגדים בסגנון יפני עם סממני בורו כגון אי שלמות, בדים עם שגיאות ולעיתים טלאים נראים לעין, שנחשבו כסנסציה במערב.
בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21, עם גבור המודעות לנזקים שזריקת בגדים וטקסטילים גורמת לסביבה.
עלתה קרנם של האנשים שמתקנים בגדים וטקסטילים, יחד עם החשיפה לתרבות היפנית, אנשים למדו שגם בתיקונים יש יופי ואנשים במערב חדלו להסתיר את התיקונים אלא מדברים בגלוי על 'תיקון נראה לעין' [Visible mending] בסגנון או בהשפעת הבורו והשאשיקו.
התיקונים הופכים ליצירות אמנות קטנות על הבגדים, הם הופכים ברי-קיימא, הבגדים הופכים למשהו אישי יותר.
כבר לא צריך להתאמץ להסתיר את התיקון, אלא יש זמן לתקן לאט, בניחותא בתפירה איטית.
לא צריך לחפש חוטים בגוון דומה לבד שצריך לתקן, כדי להסוות את התיקון, אפשר להשתמש בכל חוט שיש בבית, אפילו בכמה שאריות חוטים בגוונים שונים.
התיקונים היצירתיים והייחודיים הללו קושרים את האדם עוד יותר לבגדיו, והוא לא ימהר לזרוק אותם.
בהולנד קמה קבוצה בשם [Golden Joinery] שמשלבים חוט זהב בכל תיקון נראה לעין.
נוראגי [Noragi] - בגדי איכר יפני.
רקמת שאשיקו [Shashiko stitching] - צורה קישוטית של תכי חיזוק וחיבור [או רקמה שימושית] יפניים.
מוטאייני [Mottainai] - גישה יפנית עתיקה שמזהירה בפני בזבוז ומביעה צער עליו.
שיבואי [Shibui] - יופי יפני פשוט.
קינצוגי [Kintsugi] - אמנות תיקוני הקרמיקה של היפנים מתוך אמונה שגם השברים והתיקונים הם חלק מההיסטוריה של הפריט.
בורוגוביה (שם מדעי: Borogovia) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הטרודוניים שחי במשך הקרטיקון העליון שלפני 70 מיליון שנה במונגוליה.
במראהו היה קרובם של הזאורורניתוידיז, ובעבר נחשב למין שלו אך הופרד עקב בדיקות חדשות בממצאיו.
המאובנים של הבורוגווייה התגלו בשנת 1971 בתצורת נמגט שבמדבר גובי במחוז אומנוגובי במונגוליה בידי משלחת פולנית-מונגולית ותוארו בידי הפלאונטולוגית הלצ'קה אוסמולסקה ב-1987. את השם הדינוזאור קיבל מהדמיון ליצורים הבדיוניים "בורוגווים" (borogoves), מתוך שירי הג'ברווקי, מהספר הרפתקאות אליס בארץ הפלאות של לואיס קרול.
הממצאים שלו היו מועטים וכללו בעיקר את מפרקי כף הרגל, עצמות ירך ומספר אצבעות.
אורך עצם הטיבוריסי שנמצאה הגיעה ל-28 סנטימטרים, אורך הדינוזאור הכולל הגיע לשני מטרים בקירוב ומשקלו כ-20 קילוגרם.
הוא היה צייד זריז שאולי כוסה בנוצות וניזון מטרף קטן כמו לטאות ויונקים שתפס.
מבנה האצבעות שלו היו כפופות מעט והזכירו מבנה של יען, כשהאצבע השנייה הייתה ארוכה וחזקה בהרבה מהאצבע השלישית המנוונת יותר, ככל הנראה להתאמה לריצה מהירה.
בורהאן סרגון (בטורקית: Burhan Sargun; 11 בפברואר 1929 – 15 בספטמבר 2023) היה כדורגלן טורקי, ששיחק בעמדת החלוץ במדי נבחרת טורקיה במונדיאל 1954.
סרגון נולד באנקרה שבטורקיה בשנת 1929 ובמהלך הקדנציה השנייה שלו עם פנרבחצ'ה זכה עימה באליפות בעונת 1960/61.
במדי נבחרת טורקיה כבש במוקדמות מונדיאל 1954 שני שערים ב-3 משחקים נגד ספרד ובכך עזר לה להעפיל.
בטורניר עצמו סרגון כבש שלושער בניצחון 0–7 על דרום קוריאה ובכך היה לטורקי היחיד לעשות זאת במונדיאל עד היום.
מכיוון שהפרש השערים לא היה נחשב ובמקום השני שמעלה שלב טורקיה וגרמניה המערבית סיימו בשוויון נקודות הם נפגשו למשחק נוסף.
במשחק סרגון לא שותף ונבחרתו הובסה 7–2 וסיימה את דרכה בטורניר.
לאחר מכן שיחק בשלושה משחקי ידידות, אחד נגד שווייץ ועוד שניים נגד יוגוסלביה, סיים את הקריירה הלאומית עם 7 שערים ב-8 הופעות.
בורוטה (בהונגרית: Borota) הוא כפר במחוז באץ'-קישקון בנפת יאנושהלמה בהונגריה.
הכפר ממוקם בחלק הדרומי של מחוז באץ'-קישקון קרוב לגבול סרביה, 26 ק"מ מבאיה ו-35 ק"מ מקישקונהלש.
הוא ממוקם בנקודת המפגש של רכס חול של קישקונשאג ורכס הלס של באצ'קה.
60% משטחה הוא חול ו-40% הם קרקע פורייה.
מתוך 81,800 דונם של התחום המוניציפלי של היישוב, 80,340 דונם הם פרברי הכפר, שעדיין מאוכלס רק ב-10% מהאוכלוסייה.
כ-30% מהשטח החיצוני הוא יער, 35% הם אדמה חקלאית באיכות טובה, השאר מרעה-אחו, בוסתנים-כרמים.
שם הכפר הוזכר בראשונה בשנת 1325 בשם בורוט-Boroth.
היישוב היה נחלתו של הארכיבישוף של קלוצ'ה.
הכפר התרוקן במהלך הפלישה המונגולית לאירופה.
בשנת 1325 העביר הארכיבישוף את האחוזה הריקה מאדם למשפחה אצילה ובמקביל נתן לה את הזכות לשפוט את הצמיתים.
בשנת 1519 היא הייתה בבעלות פאל לוראנט בורוטי.
מאוחר יותר, גם מפקדי אוכלוסייה טורקיים מזכירים את הכפר אף הם.
בשנת 1658 הוא נתרם על ידי הרוזן פרנץ ושלני הפלטין, למשפחת סרני.
משנת 1750 השתייך בורוטה לכפר רים.
משנת 1872 ועד סוף המאה ה-19 הפך לכפר עצמאי ואז שוב חזר לשליטת הכפר רים.
משנת 1911 הוא הפך לעצמאי סופית.
היו אמנם יהודים במקום, אך אין תיעוד מיוחד עליהם.
אחרי השואה לא היו בכפר יהודים.
בכל רחוב בכפר מותקנים רשת מים, גז, חשמל, טלפון וטלוויזיה בכבלים.
כל הרחובות סלולים, ומדרכות סלולות לפחות בצד אחד של כל רחוב.
מרגיט אנה במקור זיכרמן – Sichermann; (בהונגרית: Anna Margit; בורוטה, 23 בדצמבר 1913 – בודפשט, 3 ביוני 1991) הייתה ציירת יהודייה-הונגרייה
בורדרלנדס הוא סרט מדע בדיוני קומי אמריקאי המבוים על ידי איליי רות' עם תסריט שנכתב על ידי רות' וקרייג מאזין, שמבוסס על סדרת משחקי הווידאו באותו השם שפותחה על ידי חברת "Gearbox Software".
בסרט מככבים קייט בלאנשט, קווין הארט, ג'יימי לי קרטיס, ג'ק בלאק, אריאנה גרינבלט, פלוריאן מונטיאנו, היילי בנט ואדגר רמירז.
הסרטעלה לאקרנים ב-9 באוגוסט 2024, תחת הפצתה של סרטי ליונסגייט.
לילית, פורעת חוק ידועה לשמצה עם עבר מסתורי, חוזרת בחוסר רצון לכוכב הבית שלה, פנדורה, במטרה למצוא את בתו הנעדרת של האיש החזק והאכזר ביותר ביקום, אטלס.
על מנת להצליח במשימתה, לילית יוצרת ברית עם צוות בלתי צפוי – רולנד, שכיר חרב עילית לשעבר; טיני טינה, נערה פראית; קריג, שומר ראשה השרירי אך מאותגר רטורית של טינה; פטרישיה טאניס, מדענית בלתי-שפויה בעליל; וקלפטראפ הרובוט.
יחד, הקבוצה הלא-שגרתית נאלצת להילחם במפלצות חייזריות ושודדים מסוכנים על מנת למצוא ולהגן על הנערה הנעדרת, שעשויה להחזיק את המפתח לכוח בלתי נתפס שישנה את גורל היקום.
ג'יימי לי קרטיס – ד"ר פטרישיה טאניס
אריאנה גרינבלט – טיני טינה
ג'נינה גבנקר – המפקדת נוקס
ג'ינה גרשון – מאד מוקסי
בנג'מין ביירון דייוויס – מרקוס
בנוסף, פן ז'ילט, שדיבב במשחק "Borderlands 3", עתיד להופיע בסרט בהופעת קמע ככומר העורך חתונה.
פיתוחו של עיבוד קולנועי לסדרת משחקי הווידאו "Borderlands" הוכרז לראשונה באוגוסט 2015, כאשר סרטי ליונסגייט הכריזו על פיתוח הפרויקט יחד עם ארי ואבי ארד.
בפברואר 2020, נמסר שהקולנוען איליי רות' יהיה אמון על בימוי הסרט מתוך תסריט שכתב קרייג מאזין, ושהמפיק אריק פייג יצטרף להפקת הסרט.
בתחילת מאי 2020, דווח על כניסתה של קייט בלאנשט לתהליכי משא ומתן על גילום דמותה של לילית, ובהמשך החודש אושר רשמית על ידי סרטי ליונסגייט שבלאנשט תגלם את דמותה של לילית.
בינואר 2021, דווח על ליהוקו של קווין הארט לגילום דמותו של רולנד.
בפברואר 2021, אושר ליהוקה של ג'יימי לי קרטיס לגילום דמותה של ד"ר פטרישיה טאניס, ושל ג'ק בלאק לדיבוב קולו של קלפטראפ.
בחודש שלאחר מכן, אריאנה גרינבלט ופלוריאן מונטיאנו לוהקו לגילום דמויותיהם של טיני טינה וקריג, בהתאמה, ואושר ליהוקה של היילי בנט לתפקיד שטרם פורסם.
באפריל 2021, עם תחילת הצילומים, אושר ליהוקם של אדגר רמירז, אוליבר ריכטרס, ג'נינה גבנקה, ג'ינה גרשון, שאיין ג'קסון, צ'ארלס באבלולה, בנג'מין ביירון דייוויס, סטיבן בויאר, ריאן רדמונד ובובי לי.
פן ז'ילט, שלקח חלק בדיבוב עבור המשחק "Borderlands 3", חשף.
שהוא עתיד להופיע בהופעת קמע ככומר בחתונה.
צילומי הסרט החלו ב-1 באפריל 2021 בהונגריה.
בורודיאנקה (באוקראינית: Бородянка) היא עיירה במחוז קייב.
לפי מפקד האוכלוסין של 2001, אוכלוסיית העיירה מנתה 12,535 תושבים.
העיירה ממוקמת על אחד מיובליו של נהר טטריב.
הכביש המהיר M-07 עובר בין חלקה הצפוני והדרומי של העיירה.
במהלך המתקפה הרוסית על קייב בימיה הראשונים של המלחמה, בורודיאנקה, הממוקמת על ציר בעל חשיבות אסטרטגית, הפכה מטרה לתקיפות אוויריות רוסיות.
לטענות שלטונות אוקראינה, האוכלוסייה האזרחית של העיירה הופגזה באופן מכוון על ידי הכוחות הרוסים, מה שתואר על ידם כפשע מלחמה, בדומה לטבח בוצ'ה..
להערכת ראש העיירה, היקף ההרוגים הכולל בקרב האוכלוסייה האזרחית עומד על 200 הרוגים לכל הפחות.
כאשר חלק מתושבי העיירה הסתתרו במערות במשך 38 ימים.
במועד שבו הכוחות הרוסים נסוגו מהעיירה התגוררו בה בפועל רק כמה מאות תושבים, כאשר כ-90% מהתושבים ברחו ומספר לא ידוע של תושבים נקברו תחת הריסות.
במהלך חודש נובמבר 2022, פורסמו מספר ציורי קיר על קירות מבנים שניזוקו בעיירה.
אמן הרחוב הבריטי האנונימי בנקסי פרסם מאוחר יותר תמונות של ציור קיר אחד ברשתות החברתיות.
בורודינו הייתה אוניית מערכה מסוג פרה-דרדנוט שנקראה על שם קרב בורודינו.
אנייה זו השתתפה במלחמת רוסיה–יפן.
היא הייתה אחת מחמש אוניות מלחמה רוסיות חדישות מסדרת בורודינו, והראשונה מסוג זה שנבנתה, אשר היו חלק מהצי הבלטי.
הספינות מסדרת בורודינו התבססו על התכנון של אוניית המערכה הרוסית צסארביץ' שנבנתה בצרפת, ששונו כדי להתאים לציוד ולשיטות הבנייה הרוסיים.
המנועים דורגו ב-15,800 כוחות סוס מצוינים (11,800 קילוואט) ותוכננו להגיע למהירות מרבית של 18 קשרים (33 קמ"ש).
בניית הבורודינו, על שם קרב בורודינו ב-1812, החלה ב-26 במאי 1899 במספנת האדמירליות החדשה בסנקט פטרבורג.
הספינה הונחה ב-23 במאי 1900 בנוכחות הצאר ניקולאי השני, והושקה ב-8 בספטמבר 1901. היא הושלמה באוגוסט 1904 בעלות של 14,573,000 רובל.
ב-15 באוקטובר 1904, בורודינו הפליגה לפורט ארתור מליבאו יחד עם כלי השיט האחרים של שייטת האוקיינוס השקט השנייה, בפיקודו הכללי של תת אדמירל זינובי רוז'סטבנסקי.
רוז'סטבנסקי הוביל את השייטת שלו, כולל בורודינו, במורד החוף האטלנטי של אפריקה, הקיף את כף התקווה הטובה, והגיע לאי נוסי בי מול החוף הצפון-מערבי של מדגסקר ב-9 בינואר 1905, שם הם נשארו שני חודשים בזמן שרוז'סטבנסקי השלים את סידורי הגיוס שלו.
בעוד נתונים מדויקים אינם זמינים עבור בורודינו, סביר להניח שהספינה סבלה מעודף משקל של כ-1,700 טון ארוך (1,700 ט'), שכן היא ואחיותיה הועמסו בפחם ובאספקה אחרת; כל אלה אוחסנו גבוה באוניות והפחיתו את יציבותן.
במהלך קרב צושימה, ב-27 במאי 1905, בתחילת הקרב, בורודינו הייתה שלישית בתור מאחורי ספינת הדגל של רוז'סטונסקי, קניאז סובורוב.
מעט מאוד ידוע על פעולות הספינה במהלך הקרב מכיוון שהיה רק ניצול בודד מהספינה והראות הייתה גרועה במשך רוב הקרב, אך קפטן וו.
פקהאם, המשקיף הצבאי הרשמי של הצי המלכותי על סיפון אוניית המערכה היפנית אסאהי בהתאם ל, ציין שהיא נפגעה קשות בסביבות השעה 14:30, כ-25 דקות לאחר שספינות רוסיות פתחו באש.
בורודינו ירדה לזמן קצר מעמדתה לאחר אותה פגיעה, אך ככל הנראה חזרה אליה ל-14:50. בשלב זה, הייתה לה שריפה חמורה בחלק המרכזי של המבנה העילי שלה.
קניאז סובורוב ספגה פגיעות מרובות בתחילת הקרב, חלקן פצעו את רוז'סטבנסקי ותקעו את ההיגוי של הספינה כך שהיא יצאה מהמערך.
בסביבות השעה 16:00, הקפטן של בורודינו, פטר סרברניקוב, כעת מפקד הצי בפועל, הפנה את בורודינו דרומה והוביל את הצי הרוסי מחוץ לטווח הראייה.
כשסיירות יפניות סגרו עליהם בסביבות השעה 17:05, הוא הפנה את הצי צפונה כדי להימנע מהן, אך נתקל בספינות הקרב היפניות כעבור שעה.
הם ריכזו את האש שלהם בבורודינו ובאימפרטור אלכסנדר השלישי, שלשניהם היו נזקים מפגיעות מוקדמות יותר.
פקנהאם ציין פגיעה בולטת בבורודינו בשעה 18:57 והיא נצפתה בוערת בשעה 19:04 על ידי משקיפים על סיפון ספינת הדגל של טוגו מיקאסה.
פקנהאם צפה בשתי פגיעות של 12 אינץ' על בורודינו של אוניית המערכה שיקישימה בשעה 19:18 שהציתה שריפה אדירה.
עשר דקות לאחר מכן, לאחר שטוגו הורה לספינותיו להפסיק את האש ולהתנתק, ספינת הקרב פוג'י ירתה בתותחי ה-12 אינץ' הטעונים כבר לפני שפנתה.
אחד מאלו פגע בבורודינו מתחת לצריח קדמי של תותחי שישה אינץ' בצד הימני שלה והצית את התחמושת המוכנה לשימוש בצריח.
האש התפשטה וגרמה לפיצוץ קטסטרופלי במחסן תחמושת סמוך של פגזי שישה אינץ'.
פיצוצי מחסנים אחרים פוצצו את גופה והספינה התהפכה במהירות וטבעה.
רק איש צוות אחד, הימאי דרגה ראשונה סמיון יושין, שרד את הפיצוץ מצוותה שכלל 855. הוא חולץ לאחר ששרד שתים עשרה שעות במים.
בורה (בטורקית: Bora) הוא טיל בליסטי טקטי שפותח על בסיס ה-B-611, ובדומה ל־J-600T יילדירים, הוא פותח במסגרת תוכנית פיתוח הטילים של סין וטורקיה.
גרסת הייצוא שלו נקראת Khan.
הוא נבדק ונכנס לשירות מבצעי במאי 2017. אספקה לצבא טורקיה הושלמה בתחילת 2021.
הבורה משתמשת בנווט INS בסיוע GPS+GLONASS בלד והמשגר שלו מותקן על משאית VOLAT 8x8. הוא נושא ראש נפץ במשקל 470 ק"ג או רש"ק מתפצל.
גרסאות Bora-2 עם טווח שונה נמצאות בפיתוח.
טייפון (טיל) – טיל בליסטי קצר טווח
צ'נק (טיל) – טיל בליסטי לטווח בינוני
בורוטו: הסרט נארוטו (ביפנית: ボルト ナルト・ザ・ムービー) הוא סרט אמנויות לחימה יפני מונפש משנת 2015 המבוסס על סדרת המאנגה והאנימה נארוטו מאת מסאשי קישימוטו.
הסרט בוים על ידי הירויוקי יאמשיטה.
זהו הסרט העלילתי ה-11 באורך מלא בזיכיון של נארוטו, והראשון שממוקד בדור ההמשך של הנינג'ות בסדרת ההמשך "בורוטו".
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ביפן ב-7 באוגוסט 2015. גרסת הסרט עם הדיבוב האנגלי יצא לשווקים בתקליטורי בלו-ריי ו-DVD ב-28 במרץ 2017.
הסרט זכה להצלחה מסחרית וגרף מעל ל-39.5 מיליון דולרים ברחבי העולם.
עלילת הסרט ממשיכה מהמקום בו הסתיימה הסאגה המקורית של נארוטו ומתמקדת בדור הבא של הנינג'ות, כאשר גיבור הסרט הוא בנו של נארוטו, בורוטו אוזומאקי.
בורוטו, מתרעם על התפקיד התובעני של אביו, אשר כעת הוא ההוקאגה השביעי, וסבור שאביו מזניח את משפחתו.
בורוטו הופך בהמשך לתלמיד של סאסקה אוצ'יהא ותחת הדרכתו מתאמן לבחינות הצ'ונין.
עם זאת, במהלך הבחינות, כפר העלה הנסתר מותקף על ידי שני יצורים רבי עוצמה - מומושיקי וקינישיקי אוצוטסוקי.
נארוטו מקריב את עצמו על מנת להגן על הכפר ונשלח לממד אחר.
רגע זה משפיע עמוקות על בורוטו, שמבין את עומק מסירותו של אביו.
ברוטו, אשר נחוש להציל את נארוטו ולהגן על הכפר, משתף פעולה על סאסקה על מנת להביס את הנבלים ולחלץ את נארוטו.
בורדרלנד (ביפנית: 今際の国のアリス; בתעתיק לעברית: אִמַוַה נוֹ קוּנִי נוֹ אָרִיסוּ; מילולית: אריסו בארץ הגבולות; באנגלית: Alice in Borderland) היא סדרת טלוויזיה יפנית מסוג מותחן פסיכולוגי המבוססת על סדרת מאנגה באותו השם.
הסדרה בוימה על ידי שינסוקה סאטו והפכה לראשונה זמינה לצפייה בשירות הזרמת המדיה נטפליקס ב-10 בדצמבר 2020.
הסדרה עוקבת אחר הגיימר היפני המשועמם ריואה אריסו ושני חבריו, קארובה וצ'וטה.
לאחר אירוע בלתי מוסבר, הם מוצאים את עצמם לכודים במימד מקביל של טוקיו אשר נטוש וריק מאדם, ושם הם נאלצים לקחת חלק במשחקי הישרדות קטלניים, בהם מי שנכשל נורה באופן מיידי על ידי קרן לייזר שמופיעה מהשמיים.
זכייה במשחק מעניקה לאותו האדם "ויזה" לשלושה ימים.
שחקן שלא יצטרף למשחק לפני תום שלושת הימים, ימות באופן מיידי עם תומם באמצעות קרן הלייזר.
בממד המקביל אריסו פוגש את מטפסת ההרים המיומנת יוזוהא יוסאגי שגם נלכדה בממד המקביל.
יחד, הם מנסים לשרוד את המשחקים הקטלניים ולמצוא דרך לחזור לעולמם.
קנטו יאמזאקי בתפקיד ריואה אריסו – גיימר מובטל, שלא משתלב עם משפחתו.
הוא חובר ליוסאגי בזמן שהותו במקום המשחק, ובהמשך מפתח כלפיה רגשות רומנטיים.
טאו צוצ'יה בתפקיד יוזוהא יוסאגי – מטפסת הרים שהגיעה לעיר המקבילה של טוקיו זמן קצר לאחר מותו של אביה, אותו כיבדה מאוד.
היא חוברת לאריסו בזמן שהותה במקום, ומאוחר יותר מפתחת כלפיו רגשות רומנטיים.
ניג'ירו מורקמי בתפקיד שונטארו צ'ישייה – שחקן מסתורי, שקט וערמומי שחובר לקוינה כדי לגנוב את חפיסת הקלפים של הכובען, מתוך אמונה שחפיסה מלאה תחזיר אותם לעולם האמיתי.
לפני הגעתו היה סטודנט לרפואה.
איאקה מיושי בתפקיד ריזונה אן – חברת הנהלה של "החוף" שמנצחת במשחקים קשים באמצעות חשיבה רציונלית.
הופכת בהמשך לבעלת ברית חשובה, כשחוברת לאריסו ולקבוצתו.
לפני הגעתה עסקה בזיהוי פלילי במשטרה.
איה אסהינה בתפקיד היקארי קוינה – חברה קרובה של צ'יסיה, לו היא עוזרת לגנוב את חפיסת הקלפים של הכובען.
קוינה, מוכרת בחנות בגדים לשעבר, מתגלה כטרנסג'נדרית בפלאשבק בפרק 7, בו היא נדחית על ידי אביה וסביבתה.
דורי סאקוראדה בתפקיד סוגורו ניראגי – חבר צעיר אך מסוכן ב"החוף".
הוא מתואר כ"אגרסיבי בשל עברו המסובך" והוא חלק מקבוצת "הלוחמים".
בעברו, הוטרד לעיתים קרובות על ידי חבריו לבית הספר התיכון, שנהגו כלפיו בבריונות.
יוקי מורינגה בתפקיד צ'וטה סגווה – איש טכנולוגיית מידע.
חבר ילדות של אריסו וקרובה.
צ'וטה נשרף קשות ברגלו בזמן שהשתתף במשחק בשם "מת או חי".
מופיע בפלאשבקים רבים בעונה 2.
קייטה מצ'ידה בתפקיד דייקיצ'י קארובה – ברמן וחבר קרוב של אריסו וצ'וטה.
לפני כניסתו למשחק, התכוון להציע נישואין לחברתו, אך גילה שהיא בוגדת בו עם הבוס שלו.
שו אהויאגי בתפקיד מוריזונו אגוני – לוחם חזק וחברו הטוב ביותר של הכובען, מוצג לראשונה כחבר חשוב ב"החוף".
הוא אחראי על קבוצה אלימה בשם "הלוחמים".
בהמשך הופך לבעל ברית של אריסו.
נובואקי קאנקו בתפקיד טאקרו דנמה / הכובען – המנהיג והמייסד של "החוף", מלון בו מתגוררים עשרות שחקנים.
המטרה העיקרית שלו היא לאסוף את כל קלפי המשחק שניתנו לשחקנים לאחר ניצחון במשחקים.
ריסה נאקא בתפקיד מירה קאנו – אישה מסתורית בעלת נוכחות אלגנטית, וחברת הנהלה ב"החוף".
היא מתגלה כמלכת הלבבות בעונה השנייה והאויבת האחרונה של אריסו ואוסאגי במשחקים.
יוטארו ווטנאבי בתפקיד קודאי טאטה – מכונאי רכב לשעבר שניצל על ידי אריסו במהלך משחק, ומאוחר יותר מגיע ל"החוף"; בעונה 2 הוא מצטרף לקבוצה של אריסו.
סויושי איי בתפקיד קייצ'י קוזריו – חבר הנהלה של "החוף".
בעונה השנייה הוא מתגלה כמלך היהלומים.
לפני הגעתו, היה עורך דין שלא היה מרוצה מהיחס לחיי אדם ולמוסריות, בפרט של אלו שבעמדות כוח.
ב-16 ביולי 2019 נטפליקס הודיעה על יצירת עיבוד לייב אקשן למאנגה "Alice in Borderland", כאשר יושיקי וואטאבה, יאסוקו קוראמיצו ושינסוקה סאטו אמונים על כתיבת התסריטים.
סאטו הופקד על הבימוי, במטרה לגרום לתוכנית להיראות כ"סרט אחד מאוד מאוד ארוך".
כמה חודשים לאחר מכן, ב-4 באוגוסט, לוהקו קנטו יאמזאקי וטאו צוצ'יה לדמויות הראשיות של הסדרה.
בסדרה הם הופיעו בתור אריסו ואוסאגי, בהתאמה.
הצילומים לסדרה החלו באוגוסט 2019. הסדרה צולמה ברובע שיבויה שבטוקיו, ובמעבר החציה של שיבויה באמצעות אפקטים על גבי מסך ירוק.
האפקטים החזותיים הופקו בשיתוף פעולה בין-לאומי של חברת ההפקות היפנית Digital Frontier, יחד עם צוותים מסינגפור, ארצות הברית והודו.
את הפרטיטורה המוזיקלית הלחין יוטאקה יאמאדה, בשיתוף פעולה עם סאטו.
ימאזאקי זוהה במהלך הצילומים שהתקיימו באזור שיבויה ב-8 באוגוסט.
למחרת אנשי הצוות נצפו ליד חנות בעיר יוקוהמה.
סצנה מהפרק הראשון, בה דמותו של ימאזאקי, אריסו, פוגשת את חבריו צ'וטה וקרובה ליד מעבר החצייה של שיבויה, הייתה אמורה להצטלם בתוך חנות של סטארבקס, אך לבסוף הצטלמה בסמוך לתחנת הרכבת שיבויה, משיקולי תפאורה.
הסצנה המתרחשת בתוך התחנה, בה הדמויות הראשיות נכנסות לשירותים ומגיחות מחדש לטוקיו הריקה שבעולם המקביל, צולמה בצילום רציף של ארבע דקות.
יוצר המאנגה שעליה מבוססת הסדרה, הרו אסו, הורשה לבקר בחלק מהסטים של הצילומים.
הצילומים התקיימו במספר ערים, והסתיימו בדצמבר 2019.
עקב ההצלחה המהירה של הסדרה, נטפליקס חידשה את הסדרה לעונה נוספת כשבועיים בלבד לאחר שהיא הפכה זמינה לצפייה.
העונה השנייה של הסדרה הפכה זמינה לצפייה בנטפליקס ב-22 בדצמבר 2022. ב-27 בספטמבר 2023 הסדרה חודשה לעונה שלישית, אשר הפכה זמינה לצפייה בנטפליקס בספטמבר 2025.
במהלך הצילומים, סצנות המתמקדות בעיר הריקה של טוקיו צולמו בעיקר באמצעות אפקטים מיוחדים ומסכים ירוקים, כאשר סאטו הסביר שבעזרת עוזר הבמאי שלו, הוא רץ לאמצע הצומת של מעבר שיבויה עם מצלמה קטנה "כדי להבין אילו חלקים לבנות באולפן ואילו ליצור באפקטים המיוחדים".
סצנות של מעבר החציה הופקו, ברובן, באמצעות מסכים ירוקים.
כדי לשמור על הסצנות "אותנטיות", במאי האפקטים החזותיים אצ'וסי דוי שיחזר את מיקום הצלליות של בניין טוקיו.
סצנה בפרק 4, שהתרחשה במעבר תת-קרקעי מוצף במים, נוצרה בעזרת .
הפנתר, שמופיע באותו פרק, נוצר באמצעות אפקטים חזותיים, שפותחו לאחר שהצוות ביקר בגני חיות.
בנוסף, יוצר האפקטים אריק-ג'אן דה בור פיקח על ההפקה של הנמר שמופיע בפרק 5, שנוצר על ידי אולפן האנימציה אניבריין שבהודו.
האפקטים חזותיים שמופיעים לאחר הקרדיטים נוספו בעזרת חברת ההפקות היפנית Digital Frontier, שעבדה בשיתוף פעולה בין-לאומי יחד עם צוותים מסינגפור, ארצות הברית והודו.
ב-18 בספטמבר 2020, נטפליקס פרסמה סרטון טיזר שחושף כי הסדרה תצא לאור ב-190 מדינות ב-10 בדצמבר 2020. ב-24 באוקטובר 2020 פורסמו שש תמונות מסט הצילומים לקידום הסדרה.
ארבעה ימים לאחר מכן פורסם קדימון רשמי, יחד עם כרזה רשמית של הסדרה ורשימה של השחקנים הראשיים.
לפי מבקרים שונים, העונה הראשונה של הסדרה כיסתה כ-31 פרקים של המאנגה המקורית, מתוך 64 פרקים בסך הכול.
בשבועות הראשונים שלאחר צאתה, התוכנית דורגה ב"עשר התוכניות הנצפות ביותר" של נטפליקס בכמעט 40 מדינות, כולל במלזיה, הונג קונג, הפיליפינים, סינגפור, טייוואן, תאילנד ווייטנאם.
בסך הכול, הסדרה הצליחה יותר במדינות אסיה ואירופה ופחות במדינות צפון אמריקה.
ב-24 בדצמבר 2020, נטפליקס חידשה את הסדרה לעונה שנייה, שבועיים בלבד לאחר פרסום העונה הראשונה.
ב-27 בספטמבר 2023 הסדרה חודשה לעונה שלישית.
בפברואר 2025 נטפליקס הודיעה שהעונה עתידה לצאת לאור בספטמבר 2025.
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות בעיקר מהמבקרים, שציינו בעיקר את הצילום, העריכה, הוויזואליה, וההופעות של קנטו ימאזאקי וטאו צוצ'יה, אם כי היו מעורבות לגבי פיתוח הדמויות בעלילה.
באתר הביקורות Rotten Tomatoes, העונה הראשונה של התוכנית מחזיקה בדירוג חיובי של 80%, על סמך עשר ביקורות, עם דירוג ממוצע של 6.8/10. העונה השנייה זכתה לדירוג חיובי של 89% על סמך תשע ביקורות, והגיעה לדירוג ממוצע של 7.1/10. חודש לאחר צאתה, העונה הראשונה נצפתה בכ-18 מיליון משקי בית.
בורוטו (ביפנית: ボルト) היא סדרת מאנגה יפנית המשמשת כהמשך לסדרה נארוטו מאת מסאשי קישימוטו.
המאנגה נכתבה בתחילה על ידי אוקיו קודאצ'י ואוירה על ידי מיקיו איקמוטו, בעוד שמסאשי קישימוטו פיקח בתחילה על עבודתם.
משנת 2020 ואילך קישימוטו הוא הכותב הראשי של הסדרה.
עלילת הסדרה מתרחשת בעקבות עלילת נארוטו שיפודן, ומתמקדת בבורוטו אוזומאקי,, בנו של ההוקאגה השביעי נארוטו אוזומאקי ואשתו הינאטה אוזומאקי, ואחיו הבכור של הימאווארי אוזומאקי, כועס מאוד על כך שאביו שם את הכפר במקום הראשון לפני משפחתו.
באותו זמן, בורוטו הופך לחבר בצוות נינג'ה בראשות חניכו של נארוטו, קונוהאמרו סארוטובי, לצד סרדה אוצ'יהא, בתם של סאסקה אוצ'יהא ואשתו סאקורה אוצ'יהא, ומיצוקי, בנו המלאכותי של אורוצ'ימארו.
סאסקה חוזר לכפר כדי להזהיר את נארוטו מפני איום מתקרב הקשור למניעיו של קאגויה אוצוסוצוקי.
בורוטו מבקש מסאסקה לאמן אותו למבחן הצ'ונין הקרוב כדי להרשים את אביו.
במהלך המבחן, מומושיקי וקינשיקי אוצוסוצוקי, הצמד שסאסקה פגש, חוטפים את נארוטו כדי שיוכלו להשתמש בקוראמה, השועל בעל תשעת הזנבות הכלוא בגופו, כדי להחיות את העץ האלוהי הגוסס מהמימד שממנו באו.
בורוטו, סאסקה וארבעת הקאגות, מנהיגי כפרי נינג'ה אחרים, יוצאים להציל את נארוטו.
הקרב מסתיים כאשר מומושיקי, שמקריב את קינשיקי כדי להגביר את כוחו, מובס על ידי בורוטו בעזרת נארוטו וסאסקה; מומושיקי שורד מספיק זמן כדי לממש את מלוא הפוטנציאל של בורוטו תוך שהוא מזהיר אותו מפני קשיים עתידיים ומעניק לו סימן מסתורי בשם "קארמה".
לאחר שהתאושש מהקרב, בורוטו מחליט להפוך לוורג'יילנטה כמו סאסקה בעתיד, תוך שהוא מפקיד את סראדה באחריות להגשים את חלומה להפוך להוקאגה הבא.בורוטו והאחרים לומדים על קבוצה בשם "קארה" המחפשת אנשים עם סימנים הנקראים קארמה.
הצוות של בורוטו פוגש את קוואקי, ילד נמלט של קארה, שגם לו יש קארמה.
קוואקי הופך לחבר מאומץ במשפחת אוזומאקי.
עם זאת, כאשר הם מנסים להגן על קוואקי, נארוטו וסאסקה מובסים על ידי מנהיג קארה, ג'יגן, שאוטם את נארוטו בעוד סאסקה נמלט.
בורוטו וחבריו לקבוצה מצילים את נארוטו כאשר הקארמה של בורוטו גורמת לו להיות אחוז בידי מומושיקי.
סאסקה מגלה שכל משתמשי הקארמה ייכבשו על ידי שבט אוצוסוקי, כולל ג'יגן ובורוטו.
למרות שקוג'י הורג את ג'יגן, מאלץ את אישיקי להתגלגל מחדש בצורה לא מושלמת בעוד שהקארמה של קוואקי מוסרת בתהליך, אישיקי מאלץ את קוג'י לסגת ועוזב כדי לתקוף את קונוהא.
אישיקי מנסה למצוא את קוואקי, אך נארוטו מתעמת איתו חזיתית, מתכונן לקרב.
בורוטו מעביר את עצמו ואת אישיקי למימד אחר הרחק מהכפר, כשסאסקה ונארוטו עוקבים אחריו.
מכיוון שבורוטו הוא כלי השיט של מומושיקי, אישיקי מתכנן להאכיל אותו לעשרת הזנבות שלו.כדי לשתול עץ אלוהי.
בעזרת הכוח החדש של נארוטו, מצב הבאריון, הוא מעכב את אישיקי זמן רב ככל האפשר.
לאחר שמצב הבאריון נגמר, אישיקי גובר במהירות על נארוטו ומוצא את קוואקי בזכות הצ'אקרה של זרועו התותבת של נארוטו לפני שהוא שולח אותו לקרבתו, אך עקב חוסר זמן חיים שנגרם עקב מצב הבאריון, אישיקי מת.
מומושיקי מנצל זאת כהזדמנות להשתלט על בורוטו ולהשמיד את רינגן של סאסקה.
סאסקה וקוואקי נלחמים במומושיקי עד שבורוטו משיב את גופתו, אך עקב מצב הבאריון, קוראמה מת.לאחר שהובס, אישיקי מבקש מקוד, ששמר על עשרת הזנבות, לבצע את רצון אוטסוטסוקי על ידי הקרבת בורוטו או קוואקי והפיכתו לאוטסוטסוקי בעצמו.
קוד נשבע לנקום את מותו של אישיקי ומשחרר את שני הסייבורגים החזקים ביותר שנוצרו על ידי אמדו, אשר היו אמורים להיפטר מהם: איידה ודיימון.
הסייבורג הנשית איידה מסכימה לעזור לקוד להרוג את נארוטו אם הוא בתורו יחוס על קוואקי כדי שתוכל לנהל איתו רומן רגיל, מכיוון שכוחות הפיתוי שלה מונעים ממנה לחוות אהבה אמיתית מלבד עם אוטסוטסוקי.
אמדו נותן לקוואקי גרסה נשקית של הקארמה של אישיקי.
קוואקי משתמש בה כדי לברוח מהכפר, אך בורוטו שם לב שהוא יכול לחוש את הצ'אקרה שלו.
כדי לא לאבד את קוואקי, בורוטו צריך לרוץ אחריו בזמן שהחיישנים עוקבים אחר הצ'אקרה שלו.
קוד מוצא לבסוף את קוואקי, ובורוטו נלחם בו באמצעות הקארמה עם אלפי שנות הניסיון של מומושיקי.
עם זאת, מומושיקי משתלט על גופתו של בורוטו, מה שמאלץ את קוואקי להרוג אותו מול נארוטו.
מומושיקי מחייה את בורוטו במחיר גלגול נשמותיו.
איידה ודיימון נחשפו כמתוכנתים מחדש על ידי אמאדו, ופונים נגד קוד, מה שאילץ אותו לברוח.
אמאדו מגלה שכוחותיו של איידה ושל דיימון הם שינג'וטסו שהושתלו מגופתו של שיבאי אוטסוטסוקי, אוטסוטסוקי שהגיע לאלוהות והתעלה למישור אחר.
הוא מגדיר שינג'וטסו כיכולות אלוהיות חזקות יותר מנינג'וטסו, שיכולות לשמש רק אלים, כולל הקארמה.
לאחר מכן, מומושיקי מופיע במוחו של בורוטו, ומראה לו חזון של חבריו נלחמים נגדו.
סאסקה מגיע ומנסה לעצור את קוואקי, אך מומושיקי עוזר לאחרון להימלט.
קוואקי נפגש עם איידה, שמפעילה את הדוג'וטסו הסנריגן שלה, המכונה "הכל-יכול", כדי לשכתב את זיכרונות כולם: קוואקי ובורוטו החליפו מקומות לצמיתות, כאשר קוואקי מאלץ את איידה לשקר שבורוטו הרג את נארוטו והינאטה.
רק סומיירה קאקיי וסאראדה אינם מושפעים מהכל-יכול, כאשר סאראדה מעוררת את המנגקיו שארינגאן שלה ומצליחה לשכנע את סאסקה בחפותו של בורוטו.
לאחר שאידה מתנצלת על מעשיה, בורוטו נשבעת להחזיר לעצמה את כל מה שנלקח ממנו.
הסיפור מסתיים בכך שקוואקי שומר את נארוטו והינאטה סגורים לצמיתות, בעוד העולם מאמין שההוקאגה השביעי מת.
חלק ב': שני מערבולת כחולה
שלוש שנים לאחר מכן, סאראדה נכשלה לשכנע את ההוקאגה השמיני שיקאמארו נארה בחפותו של בורוטו.
האוצוצוקים רוצים את שארית דם האוצ'יהא, סאראדה, ובניסיון לחטוף אותה, קוד תוקף את הכפר עם צבא של מפלצות, אך בורוטו מגיע כדי להילחם בהם.
שיקאמארו ושאר הכפר נאלצים לדחות את הטיפול בבורוטו עד שיסיימו להילחם בקוד.
למרות שבורוטו מביס את קוד, קוואקי תוקף את הראשון, ומאפשר לקוד להימלט לפני שבורוטו יכול לקבל ממנו מידע על עשרת הזנבות.
בורוטו משתמש בטכניקת הראיג'ין המעופף כדי להשתגר למימד שבו הוא פוגש את קוד ואת ארבעת שיבוטי שינג'ו.
לאחר בריחתו, בורוטו נתמך על ידי קוג'י קאשין, שהפך למנטור החדש שלו, בזמן שהוא יושב ליד העץ שבו קוד לכד את סאסקה.
בורוטו מתאחד עם סאראדה וסומיירה בכפר, אך מיטסוקי תוקף את בורוטו.
לאחר שגורם למיטסוקי להתעורר מזעמו, בורוטו חושף את האמת על מה שקרה לפני שלוש שנים לשיקאמארו באמצעות טכניקת "העברת גוף-נפש" של אינו יאמאנאקה.
שיקאמארו אומר לבורוטו שעד שיהיו מוכנים לחשוף את פשעיו של קוואקי לכפר, עליהם לעבוד יחד בצללים מכיוון שבורוטו עדיין נחשב לפושע.
לאחר שבורוטו מודיע לשיקאמארו על המטרה האמיתית של עשרת הזנבות התבוניים, שני שיבוטי שינג'ו, ג'ורה והידארי, פולשים לכפר כדי לחפש את מקום הימצאו של נארוטו.
הימאווארי, שמאמינה שבורוטו חף מפשע ורוצה לעזור לאחיה, יוצאת קדימה כדי להתנגד להם.
שני שיבוטי השינג'ו מתחילים את מתקפתם וג'ורה מנסה ללכוד את הימאווארי כמטרה החדשה שלהם, כשהיא מתגלה כמארחת החדשה של קוראמה, בעוד סאראדה, סומיירה וקונוהאמארו נלחמים בהידארי.
לאחר שנכשל בהשגת נורת הנשמה הקוצית (שהיא המפתח להצלת סאסקה), בורוטו נעצר ונחקר אך מצליח להימלט.
בורוטו אוזומאקי – הגיבור הראשי של הסדרה.
בורוטו הוא בנם של נארוטו אוזומאקי והינאטה היוגה.
הוא לומד באקדמיית הנינג'ות של כפר העלה הנסתר ומצטרף בהמשך לצוות קונוהאמארו.
קאוואקי – ילד שאומץ על ידי משפחתו של בורוטו.בדומה לבורוטו גם לקאווקי יש קארמה שקיבל מאישיקי הוא הורג את בורטו בפרק 293 לאחר מכן נשאר בכפר העלה הנסתר מבצע ביחד עם אחידה את הסרינגן דג'וטסו הכל יכול ומשכתב לכולם את הזיכרונות
סאראדה אוצ'יהא – בתם של סאסקה אוצ'יהא וסאקורה הארונו.
היא שאפתנית במיוחד ומעוניינת להפוך בבוא היום להוקאגה הבאה של כפר העלה הנסתר.
היא מצטרפת בהמשך לצוות קונוהאמארו.אשתו של בורטו מתגלה שיש לה מנגקיו שארינגאן לאחר שכולם חושבים שבורוטו רצח את ההוקאגה השביעי והיא מאמינה בחפותו ומתחננת לסאסקה שיישמור על בורוטו
מיטסוקי – אדם סינתטי שנוצר על ידי אורוצ'ימארו.
מצטרף בהמשך לצוות קונוהאמרו.לאחר השכתוב מיטסוקי מופיע ומנסה להרוג את בורוטו לאחר שנתיים מיטסוקי ובורוטו נפגשים ונלחמים אך מיטסוקי מפסיד מהר ובורוטו מספר לו מה באמת קרה
נארוטו אוזומאקי – ההוקאגה השביעי של כפר העלה הנסתר ואביו של בורוטו.
עבודתו כהוקאגה מרחיקה אותו לעיתים רבות ממשפחתו, והדבר הוביל לאורך השנים למתח בינו לבין בורוטו.במנגה קאוואקי כולא אותו ואת אשתו במימד אחר בעוד שכולם חושבים שהם מתים
סאסקה אוצ'יהא – משמש כמנטור של בורוטו.בהמשך נלכד על ידי עץ אלוהי לאחר ששימש כמנטור של בורטו שנתיים
קונוהאמארו סרוטובי – הסנסיי (מורה) של בורוטו, סאראדה ומיטסוקי.
קונוהאמארו הוא נכדו של ההוקאגה השלישי.
הוא שואף להפוך להוקאגה הבא אחרי נארוטו.
הסדרה פורסמה במקור במגזין שונן ג'אמפ השבועי בין השנים 2016 עד 2019 והיא מפורסמת במגזין V Jump משנת 2019 ואילך.
הגרסה האנגלית של סדרת המאנגה מופקת על ידי חברת Viz Media.
עיבוד האנימה של בורוטו, אשר הופק על ידי אולפן האנימציה היפני סטודיו פיירו, שודר במקור ביפן בין השנים 2017 עד 2023.
הקרנת הבכורה של סרט האנימה של בורוטו התקיימה ב-7 באוגוסט 2015. הסרט שימש כבסיס לפרקים הראשונים של סדרת המאנגה של בורוטו.
משחק הווידאו "Naruto to Boruto: Shinobi Striker" יצא לשווקים ב-31 באוגוסט 2018. המשחק מכיל דמויות הן מהסדרה בורוטו והן מהסדרה נארוטו.
בורוטו אוזומאקי נכלל גם כדמות בה ניתן לשחק במשחק הלחימה Jump Force.
בּוֹרוּם אֶסהוֹי (בדנית: Borum Eshøj) הוא תל קבורה בדנמרק, במזרח יוטלנד, מערבית לעיר אורהוס, בגובה של כ-100 מטרים מעל פני הים.
במקום התגלו שלושה קברים ובית גדול בעל שני אגפים.
האתר מתוארך לתקופת המעבר בין תקופת האבן לתקופת הברונזה.
בשנת 1850 נמצא במקום ארון קבורה מאבן ובו חרב ברונזה.
בשנות השבעים של המאה ה-19 נחפר התל והתגלו בו שלושה ארונות קבורה עשויים עץ אלון, המתוארכים לכ-1350 לפני הספירה.
בארונות נמצאו גופותיהם של אישה ושני גברים, לבושים בבגדים מאותה תקופה שנשמרו היטב ולידם מנחות קבורה רבות.
במהלך החפירה הארכאולוגית הוסרו כמויות גדולות של אדמה מהתל ולכן הוא נראה קטן בהרבה מגודלו לפני החפירות.
הממצאים שמורים במוזיאון הלאומי של קופנהגן, או בהשאלה לתצוגה ב-Moesgård Museum הנמצא בסמוך לתל.
בשנת 1875 שורטטה התוכנית של התל והיא מציגה את שלושת הקברים: גבר מבוגר במרכז כבן 50–60 שנה, ולצדו קבר של גבר צעיר בן כ-20 שנה וקברה של אישה בגילו של הגבר המבוגר.
הקברים מתוחמים בשתי גדרות אבנים והתל כולו היה מוקף בחומת אבנים.
בבדיקת תארוך העצים נקבע כי עץ האלון ששימש לבניית הארונות נכרת סביב 1351 לפני הספירה.
גופתו של האיש המבוגר הייתה שמורה היטב.
השרירים עדיין החזיקו את השלד יחד.
ציפורניו היו מטופחות, בעל שיער בלונדיני, מגולח ושכב על עור פרה, מכוסה בשמיכת צמר.
לראשו היה כובע עגול והוא לבש גלימה, חצאית קצרה, שני כיסויי כף רגל וחגורה.
שריריה העידו על כך שעבדה עבודה פיזית קשה.
לבושה השתמר היטב וכלל פיסת בד ארוכה שנתפרה מכמה חלקים, חולצה, רשת שיער, כובע ושתי חגורות, הכל מצמר.
היא ענדה וכן היו לצידה תכשיטי ברונזה רבים ובנוסף, נמצאו בקברה כלי חרס, תיבת עץ, פגיון ברונזה ומסרק עשוי קרן.
גופת הגבר הצעיר השתמרה היטב.
השרירים ורקמות רכות נוספות עדיין חיברו בין עצמותיו וגם שיערו נשמר, גזור בתספורת קארה קצרה.
הוא לבש גלימה וחצאית מצמר ארוג וכן חגורת עור.
לידו נמצאו: פגיון ברונזה בנדן עץ, מסרק קרן, קופסה מקליפת עץ, סיכת עצם וכפתור עץ כפול.
שלושת ארונות הקבורה שנמצאו בתל, לא היו הקברים היחידים בו.
בראש התל היה קבר מתקופת הברונזה המאוחרת, בו נשרפו מתים ובמהלך החפירה נמצאו עצמות שרופות בשרידי קופסת עץ קטנה, כד עץ, לצד חרב מיניאטורית, תער גילוח, מלקטת וכן אבזם.
כל החפצים היו מצופים זהב, דבר המעיד על קבר נוסף של גבר עשיר, או רם דרג.
הרפובליקה של בּוּרוּנדי (בקירונדי: Republika y'u Burundi; בסוואהילי: Jamuhuri ya Burundi; בצרפתית: République du Burundi) היא מדינה ללא מוצא לים ביבשת אפריקה הגובלת ברואנדה בצפון, ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו בצפון-מערב, בטנגניקה בדרום-מערב ובטנזניה בדרום ובמזרח.
לפעמים היא מקוטלגת כחלק ממרכז אפריקה.
בירתה של בורונדי היא העיר גיטגה במרכז המדינה, שהחליפה את עיר הבירה הקודמת, העיר הגדולה ביותר, בוג'ומבורה.
אוכלוסיית בורונדי מונה כ-12.8 מיליון נפש.
ההרכב האתני במדינה דומה לזה שברואנדה השכנה, ומורכב מרוב של בני הוטו ומיעוט של בני טוטסי.
בורונדי קיבלה את עצמאותה מידי האימפריה הבלגית ב-1962. מאז קבלת העצמאות סבלה מאי-יציבות שלטונית והפיכות חוזרות.
המתח האתני בין ההוטו לטוטסי הוביל למלחמות אזרחים ולטיהור אתני.
כלכלת המדינה מבוססת על חקלאות, ונכון ל-2022 היא המדינה הענייה ביותר בעולם.
בורונדי הייתה ממלכה עצמאית מאז המאה ה-16. שורשיה של הממלכה הבורונדית הם בעבר הרחוק.
על פי האגדה, נטארה רושאטסה, מייסד השושלת המקורית, עבר לבורונדי מרואנדה השכנה במאה ה-17, אך מקורות אמינים יותר סוברים שנטארה היגר מבוהא שבדרום-מזרח, והקים את יסודות ממלכתו באזור נקומה.
מוסד המלוכה במדינה היה אחד הקשרים האחרונים של המדינה עם עברה, עד להפלתו ב-1966.
ב-1898 היא הפכה למושבה גרמנית, יחד עם רואנדה.
בשנת 1916 עברה בורונדי לשלטון בלגיה לאחר שהבלגים כבשו את האזור מידי הגרמנים כחלק ממלחמת העולם הראשונה.
כך הייתה חלק מהמנדט רואנדה-אורונדי הבלגי בשנת 1923, תחת פיקוחו של חבר הלאומים, ולאחר מכן טריטוריית חסות של האו"ם תחת שלטון בלגי מנהלתי אחרי מלחמת העולם השנייה.
מאז קבלת העצמאות ב-1962 ועד הבחירות ב-1993 נשלטה בורונדי בידי שרשרת רודנים צבאיים, כולם בני מיעוט הטוטסי.
לאורך כל השנים האלו אירעו מהומות אתניות נרחבות, כולל האירועים בשנות 1964, 1972 (רצח העם בבורונדי) וסוף שנות השמונים.
בבחירות הדמוקרטיות הראשונות, בשנת 1993, ניצחה החזית למען הדמוקרטיה בבורונדי (FRODEBU), בהנהגת הרוב ההוטו, ומנהיג המפלגה מלכיור נדאדיה היה לנשיא ההוטו הראשון של המדינה.
ברם, הוא נרצח חודשים אחדים לאחר מכן על ידי קבוצת קצינים השייכת לשבט הטוטסי, ובעקבות הרצח פרצה מלחמת האזרחים בבורונדי שנמשכה עד שנת 2005.
בורונדי מוגדרת לפי החוקה כדמוקרטיה נשיאותית, עם מערכת רב-מפלגתית.
נשיא בורונדי הוא ראש המדינה וראש הרשות המבצעת.
כיום יש 21 מפלגות רשומות במדינה.
החוקה נכתבה במרץ 1992, והיא תוקנה בשנת 1998.
בחירות לשני הבתים נערכת מדי חמש שנים.
הסנאט (הבית העליון) מכיל 43 מושבים.
הסנאט נבחר ממועצות מ-18 מחוזות.
כל מחוז מחויב לאיזון שווה בין הוטו לטוטסי.
לפי החוקה, 30% מהמושבים שמורים לנשים.
באספה הלאומית (הבית התחתון) ישנם 121 נציגים.
שני בתי הפרלמנט הם אלו שבוחרים אחת לחמש שנים את הנשיא אשר ממנה את ממשלתו.
הנשיא יכול למנות גם 14 סנאטורים לממשלה.
לפחות שני שלישים מנציגי הפרלמנט צריכים לאשרר את הממשלה על מנת שזו תוכל לתפקד.
השלטון בבורונדי סופג ביקורת רבה מארגונים כגון Human Rights Watch ואמנסטי אינטרנשיונל על פגיעותיו בזכויות האדם.
ביקורת נוספת היא כתוצאה מהאיסור על הומוסקסואליות שהתקבל במרץ 2009 – איסור שיכול להביא לשנתיים עד שלוש שנות מאסר וקנס של עשרות אלפי פרנקים.
בורונדי היא אחת המדינות העניות בעולם.
המערכת המשפטית הענייה, חוסר הנגישות להשכלה והתפשטות האיידס גורמות ל-80% מאוכלוסיית לחיות בעוני ולמחסור במזון ברחבי המדינה.
כתוצאה מן העוני, בורונדי תלויה רבות בסיוע בין-לאומי.
בנוסף הבנק העולמי שם את בורונדי כאחת משלוש המדינות העניות בעולם ביחד עם הרפובליקה המרכז-אפריקאית והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
90% מהאוכלוסייה מתפרנסים מחקלאות מה שהופך את כלכלת המדינה תלוי במזג האוויר.
הייצוא העיקרי של בורונדי הוא קפה ותה.
התוצר המקומי הגולמי (תמ"ג) לנפש בבורונדי עמד ב-2014 על כ-265$, מן הנמוכים בעולם.
בורונדי היא אחת המדינות הקטנות באפריקה.
היא גובלת עם רואנדה בצפון, טנזניה במזרח ובדרום והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במערב כאשר נהר רוזיזי ואגם טנגניקה מפרידים ביניהם.
בורונדי ממוקמת על בקע אלברטין, שהוא שלוחה מערבית של בקע מזרח-אפריקה.
המדינה מתפרשת על שטח של 27,830 קמ"ר.
הגובה הממוצע שלה הוא 1,707 מטרים.
הפסגה הגבוהה ביותר היא הר הֶהָה (Heha, בגובה 2,685 מטר) השוכן מעט דרומית־מערבית לבוג'ומבורה.
בירוא היערות בעקבות ריבוי האוכלוסייה פגע בפאונה ובפלורה של בורונדי.
כיום נשארו בה כ־600 קמ"ר של שטחים מיוערים.
אוכלוסיית בורונדי מנתה ב-2016 כ-11.6 מיליון נפש, על-פי נתוני האו"ם.
האוכלוסייה צעירה – מעל 45% הם בני 15 ומטה.
האוכלוסייה מתגוררת ברובה הגדול (88% ב-2015) באזורים כפריים, אך שיעור האוכלוסייה העירונית במגמת עלייה; במדינה רק עיר גדולה אחת, הבירה לשעבר בוג'ומבורה.
צפיפות האוכלוסין היא בין הגבוהות ביותר באפריקה – כ-449 נפש לקמ"ר.
מבחינה אתנית, ע"פ הערכת ספר העובדות העולמי של הCIA, כ-85% מן התושבים הם בני הוטו, כ-14% הם בני טוטסי, והאחוז הנותר הם בני טווה (Twa), עם פיגמי שישב באזור מימי קדם, לפני בואם של ההוטו והטוטסי.
בנוסף חיים במדינה כמה אלפי תושבים ממוצא אירופי וממוצא הודי.
ההרכב האתני דומה לזה שברואנדה השכנה.
קיימות טענות סותרות לגבי ההתפלגות הדתית של תושבי בורונדי, אך אין ספק שרוב התושבים (הערכות נעות בין שני שלישים ל-90 אחוזים) הם נוצרים, שרובם קתולים ומיעוטם פרוטסטנטים.
חלק ניכר מן התושבים מחזיקים באמונות מקומיות שונות, לעיתים לצד האמונה הנוצרית.
הממשלה העריכה ששיעור המוסלמים במדינה הוא כאחוז אחד בלבד, אך קבוצות מוסלמיות טוענות שהוא עומד על 8 עד 10 אחוזים והערכה זו תואמת להערכת ספר העובדות העולמי.
השפות הרשמיות הן קירונדי וצרפתית.
בורות בלתי-מנוצחת היא כשל לוגי של מעגליות מסוג הצדקה מעגלית בו מגינים על עמדה באמצעות סירוב להכיר בכוחם של הטיעונים התומכים בעמדה האחרת.
משפטים כמו "אני מסרב לשמוע את זה...", "אני לא מוכן לדון בנושא זה...", או " הנך שטוף מוח, ועל כן כל תשובה שתתן אינה מקובלת עליי..." משקפים כשל "בורות בלתי מנוצחת".
המושג מתייחס לא רק לכשל בעת דיון אלא גם לחוסר נכונות להשתתף בדיון.
כשל זה הוא כשל מעגליות משום שהוא מניח שהנושא הנדון - במקרה זה, אמיתות העמדה המוגנת - נכון בכל מקרה.
הכשל מהווה לעיתים קרובות בלבול בין עקביות ועמדות עקביות ובין עקשות לשמה, המסרבת לשמוע עמדה אחרת.
מקורו של מושג זה בתאולוגיה הקתולית, שם הוא מוצג לעומת בורות שניתן להביסה, לשם תיאור מצבם של אנשים (כגון עובדי אלילים), שאינם מכירים בבשורה נוצרית משום שטרם הזדמן להם להכירה.
השימוש הידוע המוקדם ביותר במושג הוא על ידי האפיפיור פיוס התשיעי בשנת 1863, אם כי דיון ברעיון קיים במקורות קדומים יותר.
לא ידוע מתי החלו לוגיקנים להשתמש במושג לתיאור אדם המסרב להכיר בכוחם של טיעונים התומכים בעמדה אחרת משלו, אך אחד השימושים המוקדמים הוא בספר Fallacy: The Counterfeit of Argument שיצא לאור בשנת 1959.
"שכר מינימום הוא דבר טוב, ולא משנה בכלל מה תגיד".
"קפיטליזם תורם לכולם, ולא משנה בכלל אילו עדויות אתה מתכוון להביא בפני".
"אני מקבל את הדעה שהארץ שטוחה.
כל העדויות לכך שהיא כדור מוכרחות להיות מזויפות".
"אני צודק ודעתך לא מעניינת אותי".
"אמונה פלונית היא האמת, ואני פוסל מראש כל אמונה אחרת".
הבורזוי הוא כלב ציד גדול ממשפחת כלבי הרוח המאופיינים במהירות ריצתם ובכושר ראייתם החדה.
הבורזוי הוא כלב מגזע עתיק יומין שהופיע כבר במאה ה-11. הוא התגלה ככלב ציד יעיל ביותר והאצולה הרוסית הוקירה אותו על כך.
האצילים בעלי הרכוש הרב יכלו להמיר כלב בורזוי אחד בשטחי אדמה נרחבים או בכפר שלם על תושביו הכפופים להם.
נוצרה גם שפה המיועדת לכלבים אלו של פקודות לכלבים ותאור המראה המיוחד להם שנשתמר עד היום ומאפיין את הקשר בין הכלב לבעליו.
צורת הציד הנפוצה הייתה שחרור כמות גדולה של כלבי ציד כמו פוינטרים באזור הציד המיועד על מנת להבריח את בעלי החיים הניצודים לעבר הציידים שחיכו על סוסיהם.
תפקידם של הבורזואים היה לרדוף ולתפוס את החיות ששרדו והצליחו לברוח.
בדרך כלל החזיק הבורזוי את החיה בחיים עד שבעליו הגיע והרג אותה בירייה.
במהפכת 1917 עם שריפת האחוזות ורצח בני האצולה, הרגו האיכרים המתקוממים גם את רוב כלבי הבורזוי שהיוו סמל למעמד האצולה.
מעטים מהם הוברחו לאירופה ובעיקר לשווייץ, שם המשיכו לשמור על טוהר הגזע.
לאחר שנרגעו הרוחות חזרו הבורזואים לרוסיה והפכו לנכס מוגן.
במלחמת העולם השנייה קיבלה בעלת בית גידול לבורזואים במוסקבה מזון משובח עבור כלביה כאשר סביב גוועו אנשים ברעב.
הבורזואים מעולם לא חזרו למעמדם הרם כבתקופה שלפני מהפכת אוקטובר.
כיום הם נפוצים באירופה (שם הם נחשבים לצאצאיהם הישירים של כלבי האצולה הרוסית), בארצות הברית ובקנדה (עם תקן גזע מעט שונה מהתקן האירופי).
לארץ הגיעו רוב הבורזואים עם העולים מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים.
בגלל אופיו הלא מוכר ובגלל שאינו כלב שמירה או כלב שעשועים, לא התאקלם הבורזוי בארץ.
בּוֹרוּסיה דוֹרְטְמוּנְד היא קבוצת כדורגל גרמנית מהעיר דורטמונד.
הקבוצה הוקמה בשנת 1909, ומכאן הספרות 09 הנלוות לסמל המועדון.
דורטמונד נחשבת לאחת מהקבוצות הגדולות בגרמניה.
לזכותה של דורטמונד תשע אליפויות גרמניה (חמש מתוכן אליפויות הבונדסליגה), חמישה גביעי גרמניה, ליגת האלופות, גביע אירופה למחזיקות גביע והגביע הביניבשתי.
בנוסף, הגיעה הקבוצה פעמיים לגמר ליגת האלופות ופעמיים לגמר גביע אופ"א בהם הפסידה.
הקבוצה משחקת ב"זיגנאל אידונה פארק" (לשעבר וסטפאלנשטאדיון), שבו 81,264 מקומות.
למועדון יריבות עם באיירן מינכן במסגרת הקלאסיקו הגרמני.
ב-19 בדצמבר 1909 התכנסה קבוצה של 40 מחברי "עדת השילוש הקדוש" הקתולי במבשלת בירה בשם "בורוסיה" בדורטמונד לאספת חירום בנושא היחס המחפיר שמקבלים חובבי הכדורגל בעדה מראשיה.
ה-40 החליטו ללכת על צעד דרסטי ולהקים מועדון כדורגל שייתן להם מסגרת למשחק, והקימו את "איגוד משחקי הכדור בורוסיה 09 דורטמונד" (Ball Verein Borussia 09 Dortmund).
השם והמספר מייצגים את מקום ותאריך הקמת המועדון.
תחילה נבחר הצבע הכחול-לבן לצבע המועדון, אך ב-1913 אימץ המועדון את צבעי הצהוב-שחור של סמל העיר, שאיתם הוא נשאר עד היום.
האיש החזק במועדון ביום הקמתו היה פרנץ יאקובי, שהיה בתחילה סגן נשיא וב-1916 מונה לנשיא המועדון.
יאקובי נשבע להפוך את בורוסיה למועדון הגדול בגרמניה וחתר להשגת מטרה זו.
בורוסיה הצליחה לעלות 2 ליגות עד 1914 והגיעה לליגת המשנה.
מלחמת העולם הראשונה הקפיאה את הפעילות הספורטיבית עד 1919. בורוסיה שבה לפעילות בליגת המשנה, הצליחה לעלות לליגה העליונה ב-1926, אך סיימה אחרונה וירדה כעבור עונה אחת.
ב-1924 רכש המועדון את האצטדיון העירוני "וויסה ויסה" ושינה את שמו ל"בורוסיה שפורטפלאץ".
צעד זה הפך את המועדון לאחד הראשונים בגרמניה עם אצטדיון בבעלותו, והגדיל מאוד את הכנסותיו.
בורוסיה נותרה בליגת המשנה במשך עשור שלם.
ב-1930 נפטר יאקובי ובמקומו נבחר אגון פנטרופ, שהודח ב-1934 עקב סירובו להצטרף למפלגה הנאצית.
אוגוסט בוסה נבחר במקומו, והביא לעמדת המאמן את כוכב העבר של שאלקה 04, פריץ טאלן.
טאלן העלה מהנוער את החלוץ הצעיר אוגוסט לנץ ובנה עליו את הקבוצה שהצליחה להעפיל לליגה העליונה של וסטפאליה (לא הייתה אז ליגה מאוחדת, היו רק ליגות מחוזיות) ב-1936. כושרו של לנץ לא נעלם מעיני מאמני הנבחרת שהתכוננה לאולימפיאדת ברלין, ולנץ זומן לסגל והיה לשחקן הראשון בתולדות בורוסיה שמוזמן לסגל.
לנץ הופיע בנבחרת 14 פעמים לפני שנופה סופית עקב סכסוך עם המאמן ספ הרברגר.
העונות הראשונות בליגה העליונה היו מוצלחות, כשהקבוצה סיימה פעם אחת במקום השני ופעמיים במקום השלישי, כשהאימפריה של שאלקה מובילה לאורך כל התקופה.
ב-1940 הוקפאו הליגות עקב מלחמת העולם השנייה וחזרו לפעילות רק בשנת 1943. בורוסיה עברה לאצטדיון "רוטה ארדה" החדש, שנבנה עוד לפני המלחמה, והצליחה לנצח לראשונה בתולדותיה את שאלקה 1:0 משער של לנץ.
בשנים הבאות דורטמונד המשיכה להתמודד בצמרת הליגה המחוזית, אך הפסידה כל שנה את האליפות לשאלקה.
ב-1947 מונה פרדיננד פאברה למאמן והוא הצליח להוביל את הקבוצה לאליפות היסטורית על חשבון האלופה הנצחית שאלקה.
כל העיר געשה מהתרגשות ודווח גם על מהומות בין תושבי דורטמונד לתושבי גלזנקירכן הסמוכה, על רקע היריבות בין שאלקה לבורוסיה.
בסיום אותה שנה התאחדו כמה מההתאחדויות האזוריות בצפון-מערב גרמניה, והקימו את הליגה העליונה של הצפון-מערב.
אדי האבליצ'ק מונה למאמן החדש של הקבוצה והוביל אותה לשתי אליפויות ב-1948–1949, ולגמר הגביע ב-1949 בו הפסידה בהארכה למאנהיים.
האנס קראטשמאן מונה למאמן ב-1950 והצליח להביא תואר שלישי רצוף לבורוסיה.
רצף זה העלה את בורוסיה למעמד של אחת מקבוצות הפאר של גרמניה, מעמד שווה לזה של שאלקה היריבה.
דורטמונד הפסידה את האליפות ב-1951 לשאלקה וב-1952 סיימה בתחתית הליגה.
קראטשמאן פוטר ובמקומו הובא בומבאס שמידט, שהעלה מהנוער את השוער הצעיר היינריך קוויאטקווסקי.
"קוויאט" הצטיין במהלך העונה, והוביל את בורוסיה לאליפות רביעית בשש שנים.
הוא זומן לסגל הנבחרת למונדיאל 1954 וזכה איתה באליפות העולם, אחרי הסנסציה של הניצחון על "נבחרת הפלא" של הונגריה בגמר.
שמידט הוחלף ב-1955 על ידי הלמוט שניידר.
ב-1956 הוחלט על הקמת ליגה מאוחדת לכל מערב גרמניה, ודורטמונד זכתה בשתי האליפויות הראשונות של הליגה החדשה, תוך הצגות כדורגל מבריקות בניצוחם של שחקני הנבחרת קוויטקווסקי, שמידט וקלבסה.