tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פרס הציונות הדתית למנהיגות ולהגשמה מטעם המפד"ל עבור מפעל חיים בפיתוחה של רשת אמי"ת כמערכת חינוך ציונית דתית לכל תלמיד ולכל רמה לרבות בפריפריה, בשנת תשע"א, 2011
תעודת הוקרה מטעם ההסתדרות הציונית העולמית על תרומתו הרבה לחינוך הדתי ציוני במדינת ישראל, על בנייתה, פיתוחה והרחבתה של רשת החינוך "אמי"ת" במשך חצי יובל שנים בשנים 1977–2002
עַמִּי-צַדוּקָה (או עַמִּיצַדוּקָה, עַמִּי-זדוּגָה) היה מלך מהשושלת הבבלית הראשונה שמוצאה היה אמורי (בערך 1646–1626 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה התיכונה, ובערך 1582–1562 לפנה"ס על פי הכרונולוגיה הנמוכה).
כמה משמות-השנים עבור עשרים ואחת שנותיו שרדו, ביניהם עבור השבע עשרה הראשונות.
השמות מצביעים על כך שהשנים האלו היו שנים שלוות בממלכה בשיפוץ והרחבת המקדשים, ומפעלי בנייה נוספים כמו בניית חומה על שפת הפרת בשנת מלכותו האחד-עשר.
מתקופתו נשתמרה סדרה של תצפיות אסטרונומיות של כוכב נוגה, ועל פיה נקבעו האפשרויות השונות לתארוך הכרונולוגיה של המזרח הקרוב העתיק.
בנו שמשו-דיתנה היה המלך האחרון בשושלת הראשונה של בבל.
עמי מויאל (נולד ב-22 ביוני 1962) הוא פרופסור להנדסת חשמל ומחשבים ומומחה לתחום של זיהוי דיבור אדם באמצעות מחשב, מכהן מאוגוסט 2025 כיושב ראש הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) של המועצה להשכלה גבוהה.
קודם לכן כיהן כנשיא אפקה - המכללה האקדמית להנדסה בתל אביב וכיו"ר מועצת המנהלים של המרכז לטכנולוגיה חינוכית.
עמי מויאל נולד והתחנך בעיר אשדוד.
במהלך לימודיו בתיכון מקיף א' באשדוד נחשף למעבדות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ובעקבות זאת התגבשה אצלו ההחלטה ללמוד הנדסת חשמל.
את שירותו הצבאי עשה כטכנאי מכ"ם בגדוד נ"מ.
לפרופ' מויאל תואר ראשון, תואר שני ותואר שלישי בהנדסת חשמל ומחשבים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
את התואר השלישי סיים בשנת 1993, עם התמחות בזיהוי דיבור אדם באמצעות מחשב.
הדוקטורט שלו התמקד בזיהוי פונמות מתוך דיבור רציף ("Phoneme Recognition from Continuous Speech").
בשנת 2017 העניק לו ארגון הבוגרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב את "אות הבוגר", כהוקרה על תרומתו הרבה לחברה.
פרופ' מויאל החל את הקריירה המקצועית שלו בתחום ההיי-טק.
בשנים 1993–2008 הוא צבר ניסיון במגוון תפקידים בתעשיית ההיי-טק, ובהם מדען, ראש צוות פיתוח אלגוריתמים, סמנכ"ל פיתוח טכנולוגיה וסמנכ"ל פיתוח עסקי; בשנת 2001 ולמשך שבע שנים כיהן בתפקיד מנכ"ל חברת NSC, המפתחת מוצרי זיהוי דיבור.
פעילות למען שוויון הזדמנויות בחינוך
בשנים 2007–2011 כיהן כיו"ר הוועד המנהל של "אייסף – הקרן הבינלאומית לחינוך", הפועלת לצמצום פערים בחברה הישראלית באמצעות שוויון הזדמנויות בחינוך.
בזמן כהונתו הגדילה הקרן בהובלתו את סכומי המלגות לסטודנטים, כדי לשפר את ערך המלגה שהיא מעניקה וכדי לקדם את פעילותה.
על תרומתו לחברה ופעילותו בקרן אייסף זכה בשנת 2010 ב"אות ספרא למצוינות ותרומה לחברה הישראלית" (ע"ש אדמונד י' ספרא).
בשנת 2008 החליט לעזוב את תחום ההיי-טק ופנה לאקדמיה.
הוא הצטרף כחבר סגל למחלקה להנדסת חשמל במכללת אפקה ועסק בהוראה של קורסים בתחום של עיבוד אותות.
במקביל חקר את התחום של זיהוי דיבור, זכה במענקי מחקר רבים, פרסם מאמרים מדעיים והתקדם לדרגת פרופסור חבר (בשנת 2011) ולדרגת פרופסור מן המניין (בשנת 2014).
בשנים 2009–2014 כיהן בתפקיד ראש המחלקה להנדסת חשמל במכללת אפקה, ומנובמבר 2014 עד יולי 2025 כיהן בתפקיד נשיא אפקה.
בשנת 2009 ייסד את "המרכז לעיבוד שפה" במכללת אפקה (ACLP).
בניהולו הפך ACLP למרכז ידע לאומי בתחום עיבוד אותות דיבור ומקיים פעילות מחקר ופיתוח ענפה מול תעשיית ההיי-טק ומערכת הביטחון.
בתקופתו בתפקיד ראש המרכז וכן בשנים שלאחר מכן זכה ACLP למענקי מחקר רבים ממקורות שונים; הועסקה בו קבוצה מולטי-דיספלינארית של כ-20 חוקרים שקיימה פעילות מחקרית ענפה, הובילה שני כנסים שנתיים, קיימה קורסים לתעשייה, פרסמה מאמרים בכתבי עת מקצועיים והשתתפה בתחרויות בין-לאומיות.
כיום נחשב המרכז למוביל בישראל בתחום עיבוד שפה.
באוגוסט 2025 החל לכהן כיושב ראש הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת).
מויאל גר באשדוד בה נולד, עם רעייתו רונית וארבעת ילדיהם.
עמי אראל הוא איש עסקים ישראלי, כיהן כיו"ר דירקטוריון סלקום, כמנכ"ל בזק, כמנכ"ל דסק"ש ויו"ר מכון היצוא.
לאראל תואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה מהטכניון.
הוא מתגורר ברמת גן ונשוי לאוסנת.
בנובמבר 1999 התמנה לתפקיד יו"ר הדירקטוריון ומנכ"ל אלרון.
בשנת 2001 מונה למנכ"ל דסק"ש, במקביל להמשך כהונתו באלרון.
בהמשך מונה מנכ"ל אחר לאלרון אך אראל המשיך לכהן בתפקיד יו"ר עד 2007. ביוני 2003 מונה ליו"ר חברת סאיטקס, תפקיד אותו מילא עד 2005. מחודש מרץ 2007 עד דצמבר של אותה השנה, כיהן אראל בתפקיד מנכ"ל חברת "נטוויז'ן", ומדצמבר שימש כיו"ר החברה.
בשנים 2007–2011 כיהן גם כיו"ר "כור תעשיות" חברת ההחזקות של דסק"ס בתחום התעשייה.
בתקופת כהונתו בוצעה השקעה שנויה במחלוקת במניות הבנק השווייצי קרדיט סוויס, ומניית החברה איבדה 63% משוויה.
בשנת 2013 פרש מתפקידו כמנכ"ל דסק"ש.
במהלך תקופתו כמנכ"ל הוחלט לרכוש את מעריב.
בשנת 2009 נבחר ליו"ר מכון היצוא, ובשנת 2011 הוחלף על ידי רמזי גבאי.
בשנת 2005 מונה ליו"ר דירקטוריון סלקום, וכיהן בתפקיד עד תחילת 2020.
בנוסף כיהן אראל גם בתפקיד יו"ר הדירקטוריון בשורה של חברות, ביניהן "מכתשים אגן תעשיות", "בכור תעשיות", "שופרסל", "חברה לנכסים ובניין" ועוד חברות השייכות לקבוצת אי די בי.
כמו כן, בשנת 2005 נבחר לכהן כיושב ראש הוועד המנהל של התאחדות התעשיינים בישראל.
בדצמבר 2013 מונה לדירקטור של רשת מלונות דן.
בנובמבר 2021 רכש 10% מחברת אקו שרימפס, בה הוא מכהן כיו"ר ומנכ"ל.
עמי ברזילי (17 בנובמבר 1931 – 12 במאי 1998) היה רופא כירורג, פרופסור לכירורגיה בבית הספר לרפואה של הטכניון, מנהל מחלקה כירורגית א' בבית החולים רמב"ם, יושב ראש ההוראה הכירורגית בפקולטה לרפואה של הטכניון, הנשיא הראשון של המרכז הלאומי להשתלות.
ברזילי נולד בשנת 1931 בחיפה, בן למניה ולדב, אח צעיר לדוד ברזילי.
עם גיוסו לצה"ל פרצה מלחמת העצמאות וברזילי השתתף כלוחם בקרבות העצמאות של המדינה.
לאחר שחרורו מצה"ל החל ברזילי את לימודי טרום הרפואה באוניברסיטת ברקלי בארצות הברית וסיים את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים.
נישא לרותי ב-1961. לזוג נולדו שני בנים.
בשנת 1959 שב ברזילי לחיפה והחל את התמחותו בכירורגיה כללית תחת ניהולו של פרופסור דוד ארליק.
בשלהי התמחותו נבחר ברזילי לייצג את המחלקה במיניאפוליס כעמית מחקר במעבדתו של פרופסור אוון ווגנסטין ועם חזרתו בנה ברזילי את המעבדה לכירורגיה ניסיונית בפקולטה לרפואה.
בשנת 1969 מונה למנהל המעבדה למחקר כירורגי ברמב"ם, בו נעשו ניסיונות שונים בהשתלות, כמו השתלת רחם.
בשנת 1977 נסע ברזילי להשתלמות מחקר נוספת באוניברסיטת הרווארד ועם שובו מונה לפרופסור חבר בפקולטה לרפואה ומנהל המחלקה לכירורגיה כללית א' בבית החולים רמב"ם.
פרופסור ברזילי שימש כמנהל המחלקה במשך 20 שנה וגידל דורות רבים של כירורגים.
עם הקמת הפקולטה לרפואה בטכניון על ידי פרופסור דוד ארליך ברזילי נבחר לשמש כיושב ראש ההוראה הכירורגית, תפקיד אותו נשא על כתפיו במשך 23 שנים ברציפות.
בשנת 1972 הועלה לדרגת מרצה בכיר.
ברזילי היה חבר בארגונים כירורגים ורפואיים רבים ובהם האיגוד הכירורגי הישראלי אשר בה שימש כיושב ראש במשך 3 קדנציות ברציפות משנת 1983, החברה הבינלאומית להשתלות, האיגוד הכירורגי האמריקאי, החברה האמריקאית לכירורגיה של דרכי העיכול והאקדמיה האמריקאית למחקר כירורגי.
ברזילי היה שותף בכתיבת יותר מ-100 מאמרים מדעיים ופרקים בספרות הכירורגית העולמית.
נושא קליני שעסק בו היה מקצוע ההשתלות, עניין שהחל להתפתח לאחר שהיה שותף בניתוח השתלת הכליה הראשונה בבית החולים רמב"ם עם הפרופסורים דוד ארליק ואלפרד שרמק והתבטא רבות במחקריו החדשניים בתחום ההשתלות.
בשנת 1993 שנת הקמת המרכז הלאומי להשתלות איברים בישראל מונה ברזילי לנשיא המרכז הלאומי להשתלות ופעל רבות לקידום חקיקה וטיפול בהיבטים האתיים של המקצוע.
בשנת 2003 חנכה הפקולטה לרפואה בטכניון את היחידה לכירורגיה נסיונית על שם פרופסור עמי ברזילי.
בבית החולים רמב"ם מתקיים יום עיון שנתי לזכרם של האחים הפרופסורים ברזילי.
עמיחי (עמי) טרייבטש (1948 - 8 בספטמבר 2010) היה מתופף בראשית צמיחת הרוק הישראלי.
היה חבר להקת הצ'רצ'ילים לכל אורך שנות קיומה ושיתף פעולה עם שלום חנוך ואריק איינשטיין בתקליטים פורצי הדרך "פוזי" ו"שבלול" ועם איינשטיין ומיקי גבריאלוב בתקליטים "בדשא אצל אביגדור" ו"סע לאט".
בשנת 1965, בגיל 17, הצטרף ללהקת "הצ'רצ'ילים" שפעלה ברמלה, יחד עם חבריו יצחק קלפטר (שהיה אז בן 15), חיים רומנו (שהיה בן 14) ומיקי גבריאלוב (שהיה בן 16).
במקצועו היה טרייבטש פקיד בנק.
יואב קוטנר ומיקי גבריאלוב השוו אותו למתופף הביטלס, רינגו סטאר.
לדברי קוטנר, "גדולתו הייתה שהוא עשה בדיוק מה שצריך, הוא אף פעם לא היה שוויצר.
הוא אף פעם לא עשה סולואים מיותרים כדי לנסות להראות איזה מתופף ענק הוא.
עם זאת, היה לו סאונד מאוד ייחודי.
כששומעים אותו מיד יודעים שזה הוא".
טרייבטש נפטר בערב ראש השנה ה'תשע"א מדום לב.
עמירם (עמי) איסר אפלבום (נולד ב-20 באפריל 1951) הוא ד"ר להנדסת חומרים, מדען, יזם, מרצה, ומנהל עסקי וטכנולוגי בכיר בחברות הייטק בינלאומיות.
כיהן כיו"ר רשות החדשנות, כיו"ר מועצת המנהלים של הרשות, ובעבר המדען הראשי במשרד הכלכלה והתעשייה.
בטרם מינויו כמדען הראשי, כיהן כנשיא חברת KLA-Tencor Israel וכסגן-נשיא בכיר בתאגיד KLA העולמי שמרכזו בעמק הסיליקון בקליפורניה ועוסק במחקר, פיתוח וייצור ציוד מתקדם לתעשיית המוליכים למחצה.
אפלבום הוא בעל תואר דוקטור בהנדסת חומרים מטעם הטכניון בחיפה.
עמי אפלבום נולד וגדל בקיבוץ סעד.
את שירותו הצבאי עשה ביחידה טכנולוגית.
השלים תואר ראשון בפקולטה להנדסת חומרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ותואר שני בהנדסת חומרים בטכניון בחיפה, בהנחיית פרופ' דן שכטמן, לימים חתן פרס נובל לכימיה.
את הדוקטורט עשה במחלקה להנדסת חומרים בטכניון בהנחיית פרופ' משה איזנברג.
מחקרו בדוקטורט עסק בתחום המוליכים למחצה.
בנוסף, הוא בעל תואר MBA למנהלים בכירים מאוניברסיטת סטנפורד.
את הפוסט-דוקטורט השלים במעבדות AT&T Bell במרי היל, ניו ג'רזי, ארה"ב, במסגרת זו עסק במחקר ופיתוח בתחומי מוליכים-למחצה בשנת 1984.
ד"ר אפלבום פרסם יותר מ-25 מאמרים מדעיים ורשם 6 פטנטים.
לאחר הפוסט דוקטורט התמנה לחוקר מן המנין במעבדות AT&T במרי היל ניו ג'רזי ובין השנים 1984 עד 1987 עסק במחקר ופיתוח של התקנים אלקטרו-אופטיים בחומרים מוליכים למחצה מרוכבים, כגון גליום ארסניד ואינדיום פוספיד.
בהמשך עבר לעבוד בחברת Rockwell International בריצ'רדסון, טקסס כמנהל פיתוח התקנים אלקטרו-אופטיים לתקשורת בסיבים אופטיים.
ד"ר אפלבום העביר את המוצרים שפותחו במעבדות בטקסס לייצור ב-Thousand Oaks קליפורניה בשנים 1987 עד 1991.
בשנת 1991 חזר לישראל כראש פרויקט בחברת SCD המפתחת ומייצרת רכיבים ומערכות אלקטרו-אופטיות.
בהמשך מונה לסמנכ"ל תפעול בחברה.
בשנת 1993 התמנה למנכ"ל הסטרטאפ GAD Semiconductors שעסק בפיתוח דיודות להספקים גבוהים מגליום ארסניד ובניית מערכות שיווק ומכירות ללקוחות בארצות הברית.
בתפקיד זה עסק בין היתר גם בגיוס כספים ועבודה מול אנג'לים וקרנות הון.
בשנת 1995 הצטרף לחברת הבת הישראלית של התאגיד העולמי KLA-Tencor שמפתח ומייצר מערכות לבקרת תהליכי ייצור ממוליכים למחצה.
ד"ר אפלבום מילא מספר תפקידי ניהול בכירים, כולל קשרי לקוחות, סמנכ"ל תפעול ומנכ"ל בפועל של החברה בישראל.
מרכז החברה בישראל הוא במגדל העמק.
בשנת 2002 העבירה החברה את ד"ר אפלבום למטה החברה בסן חוזה, קליפורניה, ארה"ב, כמנכ"ל חטיבת האוטומציה והרובוטיקה של KLA-Tencor העולמית וסגן נשיא בכיר בתאגיד.
בהמשך מונה לנהל את מערך התפעול של מספר חטיבות בחברה, במקביל לניהול חטיבת האוטומציה.
בשנת 2010 חזר לישראל ומונה לנשיא חברת KLA-Tencor Israel והמשיך לכהן כסגן נשיא בכיר בתאגיד KLA Tencor העולמי.
תחת ניהולו כנשיא החברה בישראל בין השנים 2010 עד 2017, שילשה החברה את הכנסותיה ואת מספר המועסקים במחקר פיתוח וייצור במגדל העמק.
בנוסף למשרתו זו כיהן בדירקטוריון ובוועד המנהל של מכללת אורט בראודה בכרמיאל, ובוועדה המקצועית המייעצת של מכללת עמק הירדן בצמח.
באוקטובר 2017 מונה ליו"ר רשות החדשנות ולתפקיד המדען הראשי במשרד הכלכלה והתעשייה.
במסגרת תפקידו הוא משמש כיו"ר מועצת הרשות ויו"ר ועדות המחקר ברשות.
בינואר 2024 סיים את תפקידו.
אפלבום נשוי ואב לשניים, ומתגורר בתמרת.
עמי הורוביץ הוא יוצר סרטים דוקומנטריים ופעיל ימין יהודי-אמריקאי.
הורוביץ נולד בלוס אנג'לס, סיים תארים בפוליטיקה ופילוסופיה באוניברסיטת דרום קליפורניה.
הוא התסריטאי, מפיק ובמאי של סדרת הסרטים Ami on the Streets (עמי ברחובות) שהכין עבור רשת פוקס ניוז.
הורוביץ כתב והיה במאי במשותף של הסרט הדוקומנטרי "U.N.
Me", שיצא בשנת 2009, ואשר בוחן בעין ביקורתית את ארגון האומות המאוחדות.
תחילת פרסומו של הורוביץ הייתה בסרט הדוקומנטרי הקצר "סינדרום סטוקהולם" שעסק בקשר בין ההגירה והפשיעה בשוודיה.
במאי 2016 פרסם הורוביץ סרטון בו הוא מתועד מגייס כספים עבור פעולות טרור של חמאס באוניברסיטת פורטלנד.
הורוביץ מבקש מהסטודנטים תרומות ותמיכה עבור התקפות ופיגועי התאבדות כנגד בתי חולים ובתי קפה ישראלים, 'מטרות רכות' כדבריו.
הסטודנטים מתועדים כשהם נענים לו ותומכים בכסף ובהצעת עזרה להפצת הרעיונות.
בדצמבר 2023 פרסם הורוביץ סרטון דומה, בו הוא פונה לסטודנטים באוניברסיטת סן פרנסיסקו בבקשה לגיוס כספים ותמיכה עבור פעולות כנגד מוסדות יהודים ברחבי העולם, וגם פעולות טרור כנגד 'מטרות רכות' (כמו בתי קפה ובתי חולים) של יהודים ברחבי העולם.
17 מתוך 35 סטודנטים וסטודנטיות אליהם פנה הורוביץ תרמו לו כסף, ו-28 מהם הביעו תמיכה בהצעותיו.
הוא מזהה עצמו כיהודי המשויך לזרם האורתודוקסי-מודרני.
ולמד כשנה באוניברסיטה העברית בירושלים.
עמי (עמרם) וולנסקי (נולד ב־6 במרץ 1947) הוא פרופסור חבר בדימוס בבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב וחבר סגל בבית הספר למנהיגות של קרן מנדל.
כיהן כמדען הראשי של משרד החינוך, כיועצם של ארבעה שרי חינוך בתחום ההשכלה הגבוהה, סגן המנהל הכללי של משרד החינוך לתכנון ומנהלה הראשון של היחידה לקידום נוער במשרד.
זוכה פרס לנדאו בקטגוריית חקר ההוראה לשנת 2021.
עמי וולנסקי נולד ברמת גן לאסתר וזלמן.
את תוארו הראשון רכש באוניברסיטת בר-אילן (חינוך וקרימינולוגיה); תואר שני בפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב (קרימינולוגיה) ותואר שלישי בחינוך באוניברסיטת אוקספורד (Wolfson college).
בשנת 1970 החל לעבוד כמחנך ומורה לעבריינים צעירים בכלא תל מונד.
בשנת 1973 התמנה לנהל את המרכז הקהילתי בשכונת העולים עמישב בפתח תקווה.
את דרכו במשרד החינוך החל בשנת 1975 כמפקח על הטיפול בחבורות נוער במחוז תל אביב ובשנת 1978 התמנה למנהלה הראשון של היחידה לקידום נוער במשרד החינוך בירושלים.
בתפקיד זה עסק בפיתוח תשתיות ושירותים לנוער בסיכון ועיצב את המדיניות החינוכית בתחום הטיפול באוכלוסיות שנשרו ממסגרות חינוכיות.
תוכניות אלה כללו הנחת תשתית להשלמת השכלה והוראה פרטנית (או בקבוצות קטנות) הידועה כתוכנית היל"ה אשר פרצה דרכים עם מינויה של ברוריה בקר למנהלת התוכנית.
בשנת 1980 הקים את המכון לקידום נוער בקלמניה (בית ברל) בראשות ד"ר המנחם אמיתי שנועד להכשיר את ממלאי התפקידים השונים במערכת העוסקת בטיפול בנוער מנותק בד בבד עם אימוץ מדיניות של אקדמיזציה כתנאי לעבודה עם נוער בסיכון.
שנות השמונים הוקדשו להרחבת הפעולה ליישובים חדשים תוך הקמה של 40 יחידות לקידום נוער נוספות.
כמו כן פיתח תוכנית לשילוב נוער מנותק בבתי ספר יוקרתיים; יזם מפעלי אתגר לנוער מנותק (מסעות במדבר; טיולי גמלים בסיני; מחנות ימיים; התנדבות בבסיסי צה"ל ועוד).
במאמץ לסייע לבני נוער אלה בגיוס לצה"ל, פנה לתנועה הקיבוצית בבקשה להעמיד לרשות משרד החינוך מתנדב אשר יסייע בהכנתם לשירות צבאי.
הצטרפותו של חרות לפיד לצוות היחידה לקידום נוער במשרד תרמה להנעת שרשרת החלטות של הרמטכ"ל רפאל איתן, אשר הביאה לגיוסו של נוער זה לצה"ל בתוכנית שזכתה לכינוי "נערי רפול".
יזם ופרסם, החל משנת 1980, סקרים שנתיים אודות היקף הבעיה של נוער מנותק בישראל במקביל להעמקת שיתוף פעולה עם משרדים ממשלתיים אחרים.
בשנת 1983 פנה לד"ר אהרון זידנברג, מנכ"ל המכללה האקדמית בית ברל, בהצעה להקים את המסלול האקדמי הראשון לקידום נוער, ובכך נסללה הדרך לפיתוח מסלולי לימוד נוספים במוסדות להשכלה גבוהה כולל לימודים לתואר שני.
במילואים שימש כקב"ן בבסיס הטירונים של חיילי מקא"מ בחוות השומר, בבתי כלא צבאיים ובמחלקת מדעי ההתנהגות של צה"ל (ממד"ה).
בשנת 1986 החל את תפקידו כמנהל אגף תכנון של משרד החינוך.
עמד בראש צוות אשר ביצע שינוי ארגוני מקיף במבנה הפעולה של משרד החינוך אותו יזם המנכ"ל, ד"ר שמשון שושני ושר החינוך יצחק נבון, עד יציאתו ללימודי הדוקטורט באוניברסיטת אוקספורד, בשנת 1988.
עם שובו מלימודים בשנת 1991 התרכזו מאמציו בקידום האוטונומיה המקצועית של מנהלי בתי הספר ומורים תוך שהוא עומד בראש הוועדה שעסקה במעבר בתי ספר לניהול עצמי.
עם אישור המלצות הוועדה הנהיג את יישום התוכנית אשר הקיפה כ־700 בתי ספר עד שנת 2001 כאשר הכשרת המנהלים התבצעה במרכז ציפורי בהנהגתה של שלומית שימרון.
באותה שנה ארגנן כנס בינלאומי בנושא הניהול העצמי בה השתתפו מומחים מקנדה, ארצות הברית, אוסטרליה, הונג קונג ואנגליה ובנוכחות שרי חינוך לדורותיהם.
בשנת 2000 התמנה לעמוד בראש צוות מומחים לצמצום פערים בין רשויות מקומיות ולהתייעלות בחינוך.
כמו כן החליף מידע עם מומחים ממערכות חינוך בעולם, והגיש סקירות מקצועיות תקופתיות להנהלת המשרד אודות מגמות התפתחות של מערכות חינוך באנגליה; קנדה; הונג קונג; יפן; סינגפור; ניו זילנד; אוסטרליה וארצות הברית.
ייעץ בתחום מדיניות ההשכלה הגבוהה לשרי החינוך שולמית אלוני, אמנון רובינשטיין, יוסי שריד ולימור לבנת והתמקד בדרכים להגברת הנגישות להשכלה גבוהה תוך עבודה הדוקה עם ראשי הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) והמועצה להשכלה גבוהה (מל"ג).
עמד בראש הצוות לפיתוח המכללות האזוריות כהכנה לקראת העברתן ממשרד החינוך לות"ת.
העברת המכללות היוותה תשתית שהלכה והתרחבה ובעקבותיה הועמקה הנגישות להשכלה אקדמית מ־22.9% מתוך שנתון בשנת 1990 לכ־47% בשנת 2008. בשנת 2001 גיבש, יחד עם יו"ר ות"ת, פרופ' לב ציון, תוכנית לשילוב העשירון העליון של תלמידים בעלי יכולת גבוהה מיישובים חלשים, בחוגים הסלקטיביים והמבוקשים באוניברסיטאות.
בשנת 2000 מונה על ידי שר החינוך לעמוד בראש צוות משרד החינוך במשא ומתן עם ועדת הקבלה הבין-אוניברסיטאית במטרה לגבש חלופה לבחינה הפסיכומטרית.
בעקבות כך החל בשנת 2003 ניסוי שזכה לכינוי "המצרף".
בשנים 2013–2016 שימש כמדען הראשי במשרד החינוך.
בתקופה זאת, התמקדו מאמציו בייזום מחקרים בנושאי הליבה של מדיניות החינוך ובהם:
מחקר אורך בשיתוף עם הקרן הלאומית למדע (ISF) בנושא למידה משמעותית (למידה במאה ה-21).
ייזום וניהול מחקר השוואתי בין שבע מדינות (כולל ישראל) החל משנת 2014 בנושא ניהול עצמי ומתודות ההוראה והלמידה במאה העשרים ואחת.
פיתוח כלי מדידה של תופעת הגזענות בכיתה שנועד לשמש ככלי עבודה עבור מורים בעקבות רצח הנער מוחמד אבו ח'דיר.
פיתוח כלי זה נעשה בשיתוף עם חיל החינוך בצה"ל ופרופ' עירן הלפרין.
פיתוח כלי לזיהוי כישורי למידה גבוהים בקרב אוכלוסיות חלשות לשם הכוונתם גם לחוגים סלקטיביים במוסדות להשכלה גבוהה (בשיתוף פעולה עם יו"ר הות"ת ויו"ר ועדת הקבלה הבין-אוניברסיטאית).
גיבוש המלצות למדיניות פעולה לצמצום מספר התלמידים בכיתה בהתבסס על הקשר בין מספר תלמידים ושיפור הישגים
מימון מחקר ופיתוח של מדיניות החינוך הרב לשונית
האצלת סמכויות לבתי ספר לשם עידוד מחקר עצמי של מוסד חינוכי כארגון לומד.
ייזום תוכנית פעולה להגברת הביקוש להוראה
חקר התפתחות החינוך הקדם יסודי במדינות נבחרות.
חברות בצוות ה-OECD אשר ביקש לעשות שימוש השוואתי בין מדינות בתחום ההשכלה הגבוהה.
נשוי לצביה ולהם שלושה ילדים.
רפורמות בחינוך; זרמים רעיוניים בחינוך; מדיניות ההשכלה הגבוהה; ביזור ומרכוז בחינוך; ניהול עצמי ואוטונומיה בית ספרית; בתי ספר אפקטיביים; טיפול בנוער מנותק ופערים חינוכיים.
1991–2019: חבר סגל בבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב
1992–1993: המחלקה לחינוך באוניברסיטת בן-גוריון בנגב
2009–2013: בית ספר לחינוך, המכללה האקדמית אור יהודה
2016: בית הספר למנהיגות חינוכית, קרן מנדל
2018: המכללה האקדמית בית ברל
1992: יו"ר הוועדה לבתי ספר בניהול עצמי
1994: יו"ר תוכנית האב למעבר המכללות האזוריות ממשרד החינוך לוות"ת
1997–1998: יו"ר משותף למשרד החינוך ולצה"ל לקידום ההשכלה של צעירים בישראל
2001: יו"ר הוועדה להקמת תאגיד "מחוז חינוך מקומי" לצמצום פערים ולהתייעלות בחינוך
2002: יו"ר צוות חינוך בוועדה המשותפת בנושא חלופה לבחינה הפסיכומטרית יחד עם ועדת הקבלה הבין אוניברסיטאית
2003: יו"ר צוות התכנון הבין משרדי לפיתוח כיווני השכלה ולמידה משמעותיים בעידן של שינוי מבנה התעסוקה במשק
2003: יו"ר הצוות להצעה לתעודת בגרות ממוקדת
2014: יו"ר צוות המחקר ההשוואתי בין ישראל, אנגליה, אוסטרליה, קנדה, פינלנד, הונג קונג וסינגפור.
1995 – מכון ברוקינגס, וושינגטון, ארצות הברית
1997 – אוניברסיטה של בריטיש קולומביה, ונקובר, קנדה
2000 – משרד החינוך של יפן
2001 – משרד החינוך של סינגפור
2002 – אוניברסיטת אוקספורד (Wolfson College)
2006 – מרכז המחקר של הונג קונג באוניברסיטה לחינוך
2009 – מרכז לחקר מדיניות ההשכלה הגבוהה, אונ' ברקלי
2010 – אוניברסיטת יאווסקלה, פינלנד
אקדמיה בסביבה משתנה: מדיניות ההשכלה הגבוהה של ישראל 1952–2004, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005.
תלמידי האתמול, תלמידי המחר – שלושה גלים של רפורמות בעולם החינוך 1918–2018 (כרך א' – מערכות חינוך בעולם; כרך ב': מערכת החינוך של ישראל (שוקן) שפרינגר (אנגלית), 2020.
עמיחי (עמי) ביטון (נולד בשנת 1981) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, בתפקידו האחרון שירת כמפקד חטיבת הצנחנים.
קודם לכן שירת כמפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה, מפקד יחידת רפאים, מפקד יחידת דובדבן ומפקד גדוד 202.
ביטון נולד וגדל בקריית גת.
למד באורט גרוס בעיר מגוריו.
התגייס לצה"ל באוגוסט 1999, התנדב לצנחנים ושובץ בגדוד 101. לאחר מסלול הכשרה שירת כלוחם בגדוד, והשתתף בלחימה בדרום לבנון.
בסיום הקורס שב לגדוד 101 ומונה למפקד מחלקה, והוביל אותה בלחימה בין היתר במבצע חומת מגן.
על פועלו במבצע הוענק לו צל"ש מפקד חטיבה.
בהמשך שירת כמפקד פלוגה בגדוד 101. עבר ליחידת דובדבן שם מונה למפקד פלגת לוחמים, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה.
באחד מהמבצעים שהוביל נפצע בבטנו ובידו.
בהמשך שירת כקצין אג"ם של יחידת דובדבן.
יצא לחופשה ללימודי תואר ראשון במנהל עסקים.
לאחר סיום לימודיו שירת בשנים 2009–2011 כמפקד סיירת צנחנים.
בשנים 2012–2013 שירת כקצין אג"ם של חטיבת הצנחנים.
בשנת 2013 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לראש ענף גדס"ר במרכז לאימונים באש במל"י, תפקיד אותו מילא עד שנת 2014. במהלך מבצע צוק איתן היה במעבר בין תפקידים והצטרף לחפ"ק מפקד גדוד 101 עד לסיום המבצע.
באוקטובר 2014 מונה למפקד גדוד 202, תפקיד בו שירת עד 11 ביולי 2016. לאחר מכן מונה למפקד יחידת דובדבן, ושירת בתפקיד בשנים 2016–2018. במהלך תפקידו זה נהרג לוחם היחידה, שחר סטרוג, מפליטת כדור של חברו ליחידה.
עקב כך, הרמטכ"ל, גדי איזנקוט, החליט לבטל את קידומו של ביטון לדרגת אל"ם ומינויו למפקד עוצבת חצי האש והקפיא את קידומו למשך שנתיים.
לאחר סיום תפקידו יצא ללימודי תואר שני במנהל עסקים.
במאי 2019, קטע את לימודיו לבקשת הרמטכ"ל, אביב כוכבי, שב לצה"ל והקים ופיקד על יחידת רפאים, אותה הפעיל לראשונה נגד חזבאללה.
באוגוסט 2020, בעודו בתפקיד מפקד היחידה, הועלה לדרגת אל"ם.
במהלך תפקידו היחידה השתתפה בין היתר במבצע שומר החומות.
בתפקיד זה שירת עד 27 ביולי 2021. ב-31 באוגוסט 2021 מונה למפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה, ושירת בתפקיד בין היתר במהלך מבצע עלות השחר.
בתפקיד זה שירת עד 16 באפריל 2023. ב-30 במאי 2023 מונה למפקד חטיבת הצנחנים, והוביל אותה בין היתר במהלך מלחמת חרבות ברזל.
במתקפת הפתע על ישראל פיקד על טיהור מרחב העיר שדרות וסביבתה.
ב-1 בנובמבר הצטרפה חטיבת הצנחנים לתמרון הקרקעי בצוותא עם כוחות עוצבת הפלדה בקרב ג'באליה וקרב בית חאנון.
לאחר השתלטות על הגזרה המערבית של העיר עזה וחיבור עם כוחות עוצבת געש על ציר החוף, נעה החטיבה, יחד עם כוחות נוספים, והשתלטה על שכונת שג'אעייה.
הכוחות השתלטו על בית החולים אל-קודס בעזה, ובמהלך דצמבר הועברה החטיבה לקרב ח'אן יונס תחת עוצבת האש.
בינואר היו חלק ממהלך כיתור והשתלטות על מחנה הפליטים בעיר.
צוות קרב חטיבתי נלחם ברציפות במשך ארבעה חודשים, וב-29 בפברואר יצא מהרצועה לאחר השלמת משימתו.
ב-14 במאי לחמה חטיבת הצנחנים, תחת עוצבת האש, בקרב ג'באליה השני.
חטיבת הצנחנים בפיקודו לקחה חלק פעיל בהכנות למבצע ארנון תחת אוגדה 98, כאשר כוחות של חטיבה 7 ולוחמי חטיבת הצנחנים נכנסו לפאתי דיר אל-בלח על מנת להכין את השטח ללוחמי הימ"מ והשב"כ, תוך לחימה במחבלי חמאס, וחיפוי על הכוח הפושט.
ב-22 ביולי שבה החטיבה לתמרן באזור ח'אן יונס וב-24 ביולי חילצו כוחות אוגדה 98 5 גופות של חטופים.
ב-10 באוגוסט שבה החטיבה לתמרן בפעם השלישית בח'אן יונס.
ב-19 באוגוסט חילצו כוחות אוגדה 98 6 גופות של חטופים.
ב-19 בספטמבר, הועברה חטיבת הצנחנים ואוגדה 98 לחזית הצפונית.
ב-30 בספטמבר נכנסה החטיבה לתמרון בדרום לבנון.
תחת פיקודו של ביטון תמרנה החטיבה בכפר כילא, רב א-תלתין ואל ח'יאם.
במהלך חודש דצמבר 2024 לאחר נפילת משטר אסד, במסגרת מבצע חץ הבשן חטיבת הצנחנים בפיקודו נשלחה ביחד עם כוחות נוספים לכיבוש מרחב החיץ בין ישראל לסוריה.
ב-18 בדצמבר 2024 הודיע צה"ל כי יבחן טענות על כשלים ערכיים ומבצעיים בהתנהלתו של ביטון, שהועלו על ידי קצין האג"ם של החטיבה ומפקד גדוד 7421. הטענות שהועלו נגד ביטון כללו, בין היתר, סיכון לוחמים שלא לצורך וזיוף תחקיר ראשוני בנוגע לתקרית בה נהרג לוחם.
הבחינה הסתיימה בנזיפה פיקודית לביטון ממפקד פיקוד המרכז, אלוף אבי בלוט, על שנהג שלא בכבוד בחלק מקציניו וגרם להם לחוש מבוזים.
שירת בתפקיד מח"ט הצנחנים עד 12 במאי 2025 ועתיד לצאת ללימודים.
ביטון מתגורר ברחובות, נשוי ליוכי ואב לארבעה.
בעל תואר ראשון ושני במנהל עסקים, שניהם מהקריה האקדמית אונו.
עמי וארצי (בסינית: 我和我的祖国) הוא סרט דרמה אנתולוגי סיני משנת 2019, המורכב משבעה קטעים שביימו שבעה במאים, צ'ן קאיגה, ג'אנג ייבאי, גואן הו, שו שיאולו, שו ג'נג, נינג האו, וון מוי.
בו מככבים רבים מהשחקנים המובילים בסין, בתפקידי משנה ובהופעת קמע.
הסרט הופק במשותף על ידי חברת הפצת הסרטים של Huaxia, סרטי פוליבונה וסרטי עליבאבא.
הסרט יצא בסין ב-30 בספטמבר 2019, לציון יום השנה ה-70 להקמת הרפובליקה העממית של סין.
קטע הפתיחה של הבמאי גואן הו, "לקראת" (前夜), עוסק במהנדס, לין ז'יואן (אותו מגלם הואנג בו), במירוץ נגד הזמן כדי לשכלל מנגנון הנפת דגלים אוטומטי לפני טקס הקמתה של הרפובליקה העממית של סין ב-1 באוקטובר 1949.
הסיפור השני "עובר ליד" (相遇) בבימויו של ג'אנג ייבאי, מציג מדען, גאו יואן, אותו מגלם ג'אנג יי, עובד על פצצת האטום הראשונה של סין שנאלץ להיפרד לנצח מאהובו בשנות השישים.
הסיפור השלישי "האלוף" (夺冠), בבימויו של ז'ו ג'נג, מספר כיצד נער משנחאי בשם דונג דונג (אותו גילם האן האולין) עזר לשכניו לצפות בטלוויזיה בזכייה במדליית הזהב האולימפית של נבחרת סין בענף כדורעף נשים ב-1984.
הסיפור הרביעי "חזרה הביתה" (回归), בבימויו של שו שיאולו, עוסק במשלחת מבצעת סינית ושוטרים מקומיים המתכוננים להשבת הונג קונג משלטון בריטניה לסין בשנת 1997. השקט בן 12 השניות בין ההמנון הבריטי והסיני במהלך טקס מסירת הונג קונג בא לידי ביטוי גם בחלק זה.
הסיפור החמישי "שלום בייג'ינג" (北京你好), בבימויו של נינג האו, עוסק בנהג מונית שנותן כרטיס לטקס הפתיחה של אולימפיאדת בייג'ינג 2008 לילד מאזור רעידת האדמה בסצ'ואן, אף על פי שהוא נועד להיות מתנת יום הולדת לבנו המרוחק.
הסיפור השישי "הכוכב המנחה" (白昼流星), בבימויו של צ'ן קאיגה, עוסק בצמד אחים חסרי בית העדים לנחיתת הקפסולה של החללית המאוישת שנז'ו 11 ב-18 בנובמבר 2016, רגע של גאווה לאומית שנגעה בהם.
"אחד בשביל כולם" (护航), בבימויו של טון מויה, עוקב אחר סיפורו של טייס מטוסי הקרב הבכיר לו צ'יאוראן שעוזר לחבריו הטייסים להשיג תצוגה אווירית חלקה במצעד הצבאי לציון 70 שנה לניצחון במלחמת יפן-סין השנייה בשנת 2015.
ב-20 במרץ 2019 הודיעו המפיקים כי הסרט אמור לצאת לאקרנים ב-1 באוקטובר 2019, במהלך היום הלאומי של סין.
הסרט הופץ על ידי China Media Capital, מפיצה בינלאומית גדולה של קולנוע וטלוויזיה סיני ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה וניו זילנד
דובאן, אתר דירוג מדיה סיני גדול, העניק את הציון 8.1 מתוך 10. מחוץ לסין הסרט דורג 6.4 / 10 ב-IMDb.
הסרט הכניס כ-336 מיליון יואן (51.62 מיליון דולר ארצות הברית) ביום ההקרנה השני שלו.
הוא הכניס מיליארד יואן בשלושה ימים.
הסרט הרוויח בסוף השבוע הראשון שלו יותר מ-2 מיליארד יואן.
עמי הוא מגזין חדשות בינלאומי בשפה האנגלית הפונה לקהילה היהודית אורתודוקסית ומודפס מדי שבוע בניו יורק ובישראל.
המגזין הוקם ב-2010 בידי זוג נשוי, הרב יצחק פרנקפורטר, שכיהן קודם לכן כעורך תורני בשבועון "משפחה", ואשתו רחי פרנקפורטר, שהייתה עורכת הדסק האמריקאי באותו שבועון.
בין הישגיו של העיתון ראיונות אישיים עם רבנים בכירים שאינם מרבים להתראיין, בהם הרב יששכר דוב רוקח מחסידות בעלזא והרב משולם דוד סולובייצ'יק, וראיונות מיוחדים עם הצמרת הפוליטית בארצות הברית.
פרסום מאמר על טרור יהודי דתי שיוחס לאוהדי העדה החרדית הירושלמית הביא לגינוי ואיסור על קריאת המגזין מצד רבנים משכונת ויליאמסבורג בברוקלין שבניו יורק (לצד איסור על 'משפחה' ו'המודיע').
עם זאת, רבנים אחרים, בהם האדמו"ר הרב אהרן טייטלבוים מסאטמר, גינו מאז כמה מהקהילות המרכיבות את העדה החרדית בשל ההקצנה שיוחסה להם במגזין.
המגזין מפיק מגזין נשים ומגזינים מקצועיים נוספים, שמצורפים לעיתון מדי שבוע.
סופרי המגזין נשלחים למשימות עיתונאיות בכל רחבי ארצות הברית והעולם.
העיתונאי הפוליטי של עמי, אברהם יעקב טֶרְקֶלְטָאוּבּ שמוכר בשם העט ג'ק טורקס (Jake Turx), נמנה עם צוות העיתונאים של הבית הלבן בכהונתו של דונלד טראמפ.
במסיבת עיתונאים שנערכה ב-כ' בשבט ה'תשע"ז (16 בפברואר 2017), שאל טורקס את טראמפ על עמדתו ביחס לאיומים אנטישמיים ברחבי ארצות הברית, אך טראמפ, שחש מואשם באנטישמיות, קטע את טורקס והתנער מהאשמה שהופנתה כלפיו לדעתו.
לדברי מערכת המגזין הדבר הביא לחשיפה של המגזין והגביר את הפופולריות שלו.
כתבי המגזין נשלחים לסיקורים בכל רחבי ארצות הברית ומחוצה לה.
במהדורות החג המוגדלות מסוקרים לרוב ביקורים של כתבי המערכת במקומות מרוחקים בהם קיימים קהילות יהודיות או ילידים יהודיים המתגוררים באותם מקומות.
בהם: צפון קוריאה, אפגניסטן, לבנון, עיראק, ערב הסעודית, קובה ועוד.
לדברי עורך המגזין ובעליו, יצחק פרנקפורטר, קיימת בקרה בתוכן המגזין, על מנת לשמר את צביונו החרדי; כך לדוגמה לא מופיעות במגזין תמונות של נשים, ואף לא צלליות של נשים.
המגזין פרסם כתבה אוהדת לקהילת לב טהור ולמנהיגה שלמה הלברנץ, וכן כתבה המנסה לגמד את המחלוקת בציבור הליטאי, ובעיקר את הפער האידאולוגי בין מנהיגי הפלגים, רבי אהרן יהודה לייב שטינמן ורבי שמואל אוירבך.
ג'ון לופטוס - בעל טור קבוע
רפאל מדוף - בעל טור
הרב מרדכי קמנצקי - ראש ישיבה אמריקאי
הרב משה טאוב - עורך רבני-תורני, רבה של המועצה הלאומית של ישראל הצעיר ומשגיח כשרות בבאפלו
ג'ק טורקס - כתב הבית הלבן של המגזין
הרב שת טאוב - רב חסידי ומטפל בהתמכרויות
עמי עומר דדאון (נהגֶה דָדוֹן; נולד ב-26 בדצמבר 2000) הוא שחיין פראלימפי ישראלי המתחרה בדרגות נכות S4, אלוף פאראלימפי (טוקיו 2020 ופריז 2024), במשחים ל-50 מטר חופשי ול-200 מטר חופשי וסגן אלוף פאראלימפי (טוקיו 2020 ופריז 2024) במשחה ל-150 מטר מעורב אישי.
דדאון נולד בבית החולים רמב"ם שבחיפה, ליאיר ויפה.
הוא נולד פג עם שיתוק מוחין ונכה בארבע גפיו.
דדאון התחיל להתאמן בשחייה בגיל 6 במועדון איל"ן חיפה ובנעוריו הצטרף לנבחרת הבוגרת תחת הדרכתו של מאמן הנבחרת, יעקב ביננסון, ומתחרה בקטגוריית נכות S4.
באליפות אירופה שנערכה בדבלין שבאירלנד באוגוסט 2018 זכה דדאון ב-4 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף.
מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:25.40 דקות, לפני מייקל סכונמאקר מהולנד (1:27.03 דקות) ודוד סמטנין מצרפת (1:28.55 דקות) ובמשחה ל-150 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:39.95 דקות, לפני אפרם מורלי מאיטליה (2:46.13 דקות) ודמיטרו וינוהרדץ מאוקראינה (2:48.54 דקות).
מדליות כסף במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 55.06 שניות, אחרי אפרם מורלי (49.03 שניות) ולפני אנדריאס ארנהופר מאוסטריה (59.44 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 3:10.76 דקות, אחרי מייקל סכונמאקר (3:07.12 דקות) ולפני דרקו דוריץ' מסלובניה (3:13.86 דקות)
באליפות העולם שנערכה בלונדון בספטמבר 2019 זכה דדאון בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף במשחה ל-150 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש של 2:31.17 דקות, אחרי רומן ז'דאנוב מרוסיה ולפני טאקאיוקי סוזוקי מיפן ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי, אחרי רומן זדאנוב וטאקאיוקי סוזוקי.
באליפות אירופה שנערכה בפונשל, פורטוגל במאי 2021 הוא זכה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בשיא עולם חדש של 1:19.77 דקות, במשחה ל-100 מטר חופשי (דרגת נכות S4), בשיא עולם חדש נוסף של 1:21.28 דקות, מהיר יותר בכמעט שתי שניות מהשיא הקודם של רומן ז'דאנוב מרוסיה שסיים שני.
במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020) זכה דדאון בשלוש מדליות, שתי מדליות זהב ומדליית כסף.
זכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 2:44.84 דקות, לפני טאקאיוקי סוזוקי (2:55.15 דקות) ורומן ז'דאנוב (2:58.48 דקות) ובמדליית זהב נוספת במשחה ל-50 מטר חופשי.
זכה במדליית כסף במשחה ל-150 מטר מעורב אישי קטגוריית נכות SM4 בתוצאה של 2:29.48 דקות, אחרי רומן ז'דאנוב שקבע שיא עולם חדש של 2:21.17 דקות ולפני טאקאיוקי סוזוקי (2:40.53 דקות).
נוסף לכך, הוא נפסל במשחה ל-100 חופשי בשל זינוק מוקדם.
ב-16 ביוני 2022 באליפות עולם במדיירה במשחה ל-50 מטר חופשי עמי דדאון קבע את שיא עולם עם תוצאה כ-36.25 שניות שהחסירה את חצי שנייה משיא עולם קודם בן שעות ספורות שנקבע על ידי קמרון לסלי (אנ').
במאי 2023 באליפות גרמניה הפתוחה במסגרת תחרויות הסבב העולמי לפני אליפות העולם, זכה במדליית זהב בגמר 200 מטר חופשי בזמן ב-2:49.01 דקות, כאשר הניקוד הסופי נקבע על ידי שקלול הזמן ורמת המגבלה שלו.
באוגוסט 2024 במשחקים הפאראלימפיים בפריז במסגרת מוקדמות 100 מטר חופשי, קבע שיא פאראלימפי כשסיים במקום הראשון וקבע תוצאה של 1:19.13. בגמר סיים במקום הראשון וזכה במדליית הזהב.
בנוסף זכה במדליית כסף במשחה ל-150 מטר מעורב אישי בקטגוריית נכות SM4, ובמדליית זהב נוספת במשחה 200 מטר חופשי.
עמי אזולאי (נולד ב-17 בינואר 1976) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
אזולאי החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי חיפה.
בקיץ , אזולאי חתם במכבי עפולה מליגה א' צפון, אז הליגה השלישית, וכעבור שנה הצטרף להפועל מגדל העמק.
ב-20 ביוני 1998 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–3 לנציונל בוקרשט במסגרת גביע האינטרטוטו.
אזולאי היה שותף לזכייה של המועדון באליפות הראשונה בתולדותיו, שהושגה בעונתו הראשונה במועדון.
בקיץ חתם בהפועל פתח תקווה, בה התאחד עם אלי גוטמן שאימן אותו בהפועל חיפה.
ב-22 בדצמבר 2001 הורחק במשחק הדרבי בו הפסידה הפועל 0–1. בסיום העונה חזר להפועל חיפה שירדה עונה קודם לכן לליגה הלאומית.
בקיץ חזר לליגת העל כאשר חתם בבני יהודה.
בקיץ חתם בהפועל נצרת עילית, בה שיחק שלוש שנים.
בקיץ חתם בהפועל עפולה, בה שיחק ארבע שנים ואחריהן חתם בבית"ר עפולה.
עמי ב.ס.ר סיטי הוא מרכז עסקים, מסחר ובילוי הנמצא על ציר ז'בוטינסקי שבפתח תקווה ונפתח ב-2022. המרכז כולל כ-27 דונם של מסחר וכארבעה מגדלים המתנשאים לגובה 30 קומות.
עלות הקמתו נאמדת בכ-1.6 מיליארד שקל.
המרכז ממוקם באזור התעשייה רמת סיב, ונמצא בקרבת הקניון הגדול, הפארק הגדול, בית משפט השלום, Y סנטר, מגדלי "גלובל טאוורס", המרכז המסחרי שופ טיים וכן, ליד תחנת הרכבת הקלה שחם, ועל יד מסוף יותם ויואב.
בעתיד עתיד להיפתח מול המרכז מתחם ביג.
במרכז נמצאים למעלה מ-54 חנויות בניהן: דקטלון, טבע נאות, מקדונלד'ס ועוד.
עמי ברן (נולד בשנת 1960) הוא אתלט ומאמן עבר ישראלי.
אלוף ושיאן ישראל בהטלת כידון.
יו"ר איגוד האתלטיקה בישראל המכהן.
ברן נולד וגדל בשיקגו, ארצות הברית.
הוא עלה לישראל בגפו בגיל 14 במסגרת עליית הנוער ולמד בפנימיית הדסים.
הוא התאמן בקבוצת הפועל כפר סבא.
סיים את לימודיו במכון וינגייט בשנת 1984. בזמן שלמד משפטים בשפילד, אנגליה הוא עסק באימון אתלטיקה באנגליה.
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון הדר יוסף בסוף יוני 1980 זכה ברן במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 64.20 מטר, לפני מרדכי טל (63.78 מטר) ופטריק חמו (59.16 מטר), שניהם מהפועל עמק חפר.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה האחת-עשרה שנערכו בהדר נוסף ביולי 1981 זכה ברן במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 55.30 מטר, אחרי מרדכי טל (68.34 מטר) ויצחק סיגורה (63.66 מטר), שניהם מישראל.
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון הדר יוסף בתחילת יולי 1984 זכה ברן במדליית זהב בהטלת כידון שיא אישי חדש של 70.40 מטר ובכך היה לישראלי הרביעי שעבר 70 מטר, לפני רונן הוד (55.68 מטר) ויואב שרף (52.68 מטר)
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון הדר יוסף ב-6 ביולי 1985 זכה ברן במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 62.30 מטר לפני רונן הוד ויואב שרף.
שבועיים לאחר מכן, בתחרויות האתלטיקה של המכביה השתים-עשרה שנערכו בהדר יוסף ב-23 ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 66.68 מטר, אחרי צ'ארלס גרין (69.60 מטר) ולפני קרייג גלפנד (64.72 מטר), שניהם מארצות הברית.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1986 זכה במדליית זהב בהטלת כידון בשיא ישראלי חדש של 60.38 מטר.
בתחרות שנערכה בדורטמונד, גרמניה המערבית ב-13 באוגוסט הוא זכה מבדליית זהב בשיא ישראלי חדש של 61.60 מטר.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבריסל, בלגיה ב-30 באוגוסט הוא קבע שיא ישראלי חדש נוסף של 62.04 מטר.
במהלך התחרות הוא שיפר פעמיים נוספות את השיא הישראלי, בהתחלה העמיד אותו על 61.75 מטר ואחר כך על 61.80 מטר.
שבוע לאחר מכן, בתחרויות האתלטיקה של ספורט הפועלים שנערכו בטרני, איטליה ב-6 בספטמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בהטלת כידון בשיא ישראלי חדש של 63.10 מטר.
שיא זה החזיק מעמד כ-4 שנים ונשבר על ידי ואדים בביקין (70.80 מטר).
בתחרויות האתלטיקה של ספורט הפועלים שנערכו בקפפנברג שבאוסטריה בתחילת יוני 1987 זכה במדליית ארד בתוצאה של 60.76 מטר.
באליפות ישראל שנערכה בסוף יולי אותה שנה זכה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 58.16 מטר, לפני יוסי פיינברג (52.10 מטר).
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השלוש-עשרה שנערכו בהדר נוסף ביולי 1989 זכה ברן בפעם השנייה ברציפות במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 61.06 מטר, אחרי קרייג גלפנד שקבע שיא מכביה חדש של 67.16 מטר ולפני יוסי פיינברג (54.50 מטר).
משנת 2016 מכהן ברן כיושב ראש איגוד האתלטיקה בישראל.
ברן היה נשוי לגבי רוזן אלופה ושיאנית ישראל בעבר בקפיצה לגובה ונשוי בשנית לדלית וידר, אלופת ישראל (1991) בהטלת כידון.
התגייס למשטרה ועבד כתובע באגף החקירות במרחב השומרון.
עמי דרור (נולד ב-5 במרץ 1973) הוא יזם ומשקיע היי-טק, איש חינוך, מרצה ופעיל חברתי.
ממובילי המחאה נגד הרפורמה המשפטית.
דרור נולד וגדל באשקלון לאביבה (לבית לסקוב) ואריה דרור.
אביו היה חסיד סאטמר וניצול השואה מרומניה, שגדל במשפחה חרדית, שירת בחטיבת הצנחנים, נפצע במלחמת יום הכיפורים וקיבל הלם קרב.
בהמשך היה ממקימי גוש אמונים.
אימו היא ילידת ישראל ואחייניתו של חיים לסקוב, שהיה הרמטכ"ל החמישי של צה"ל.
כבן למשפחה דתית לאומית, התחנך בבית הספר סיני באשקלון והיה פעיל בתנועת בני עקיבא.
שם המשפחה שלו נקרא על שם חברו הטוב של אביו, יהודה קן-דרור, שנפל במלחמת סיני ועוטר לאחר מכן בעיטור הגבורה.
תחילה התגייס לקורס טיס, אך לאחר חצי שנה הודח מהקורס.
בהמשך שירת כמפקד טנק בחיל השריון.
לאחר שחרורו מצה"ל השתתף בקורס אבטחת מטוסים, ולמחרת רצח יצחק רבין הצטרף ל, במסגרתה אבטח את שמעון פרס והיה מפקד חוליות האבטחה של בנימין נתניהו ושל אהוד ברק.
לאחר סיום שירותו ביחידה בשנת 2000, הצטרף למשרד החוץ ושירת בדבלין ובמרסיי עד שנת 2003.
השכלה: תואר בוגר במדעי המחשב מהאוניברסיטה הפתוחה.
ב-2005 הקים דרור עם מריה קוסטירה את חברת XpanD 3D שפיתחה טכנולוגיה להצגת סרטי תלת-ממד, ושימש בה כמנהל אסטרטגי.
ב-2009 הציג במאי הקולנוע ג'יימס קמרון את הסרט אווטאר באמצעות הטכנולוגיה שפיתחה החברה.
כחלק מעבודתו בחברה הוביל דרור, בשיתוף עם החברות פנסוניק, סמסונג וסוני, פיתוח של תקן אחיד לטלוויזיות בתלת־ממד.
ב-2014 הקים דרור עם פורסן חוסיין את חברת ההשקעות זייתון ונצ'רס.
החברה תמכה בחברות הייטק, ודרשה מהן להגיע בתוך שלוש שנים לכך שלפחות 30% מעובדיהן נמנים עם אחת מהאוכלוסיות הסובלות מתת ייצוג בשוק העבודה.
באותה שנה שימש דרור כשופט בקטגוריית החדשנות של פסטיבל הפרסום בקאן.
ב-2016 עבר דרור עם משפחתו לשאנגחאי כדי להקים את חברת LeapLearner עם שותפיו הסינים אהרון טיין ולאו זהו.
LeapLearner פיתחה תוכנה ללימוד תכנות לילדים.
הרעיון להקמת החברה עלה כאשר חיפש אמצעי ללמד את בנותיו תכנות וגילה שבבתי הספר אין מענה מתאים לכך.
בבדיקת הנושא מצא שהצורך הגדול ביותר לכך קיים בסין.
ב-2018 נבחר דרור כאחד מעשרת היזמים המבריקים ביותר בסין, וזכה בפרס מטעם Shanghai Media Group , תאגיד התקשורת הגדול בסין.
ב-2022 הקים דרור את חברת BriBooks שמאפשרת לילדים לכתוב, לפרסם, ולמכור ספרים.
הרעיון להקמת החברה עלה כשדרור הוציא ספר ילדים, נוכח עד כמה התהליך של פרסום ומכירת ספר מסובך ויקר, והחליט להפוך אותו לנגיש לכל ילד.
החברה זכתה בפרס Red Herring כאחת מ-100 החברות הטכנולוגיות המבטיחות ביותר בעולם.
ב-2018 הפך למנחה בתוכנית, ומאז הוא מעביר תוכניות מנהיגות באספן ובאוניברסיטת הרווארד.
כמו כן הוא מעביר הרצאות וסדנאות מנהיגות נוספות ברחבי העולם.
ב-2019 יצא לאור ספר שכתב דרור בשותפות עם ג'ורדן הואנג, מומחית לחינוך סיני, העוסק בפרקטיקות מוצלחות לחינוך ילדים לחדשנות, המבוססות על התרבויות היהודית והסינית.
הספר יצא במהדורה אנגלית ובמהדורה סינית.
באותה שנה, במסגרת עבודתו ב-LeapLearner, יזם והיה שותף לקידום חינוך טכנולוגי במדינות אפריקה.
כחלק מכך סייע בהקמת בתי ספר לתכנות לנוער בסיירה לאון, בניגריה, ובקניה.
כמו כן שימש כיועצו של מלך בהוטן בתהליך המודרניזציה של מערכת החינוך בממלכה.
דרור הוא חבר הנהלה בארגון הפילנתרופי האמריקאי Space for Humanity אשר מטיס יזמים חברתיים במסגרת טיסות פרטיות לחלל.
במסגרת פעילות לשוויון בחינוך בעולם, קיים דרור שיתוף פעולה עם זוכה פרס נובל מוחמד יונוס כחלק מוועידת הונג קונג לצדק חברתי.
בשנת 2024 החל לשדר פודקאסט "סוד המנהיגות", בו הוא משוחח עם אורחים על מנהיגים מפורסמים כדי לנתח את סגנונות המנהיגות, האמונות שמאחורי ההנהגה ומה אפשר ללמוד ממנהיגי עבר על ההנהגה של ימינו.
במרץ 2020, עם פרוץ מגפת הקורונה, יזם דרור קמפיין מימון המונים עבור מסכות בתקן N95 לרופאים, בשל מחסור בבתי החולים במסכות אלו.
בינואר 2023, לאחר הכרזתו של שר המשפטים יריב לוין על צעדי החקיקה של הרפורמה המשפטית, הצטרף דרור לפעילות המחאה נגד הרפורמה המשפטית כחלק מ"מחאת ההייטקיסטים".
בראיון עימו סיפר כי הותיר את ניהול חברת BriBooks לשותפו לחברה בעוד שהוא מקדיש את זמנו לפעילות במסגרת המחאה.
ב-18 ביולי 2023 יזם ביחד עם מובילי מחאה נוספים (שקמה ברסלר, משה רדמן אבוטבול ורן הר נבו) מסע רגלי המוני מרחוב קפלן בתל אביב לירושלים כאקט מחאה נגד כוונותיה של הקואליציה לאשר בקריאה שנייה ושלישית את החוק לצמצום עילת הסבירות.
בתחילת אוגוסט 2023 עוכב לחקירה על ידי המשטרה במסגרת פעולת מחאה, ושוחרר לאחר זמן קצר.
לאחר טבח שבעה באוקטובר ממשיך דרור להיות פעיל במחאה למען הקדמת הבחירות.
דרור הוא פעיל שטח מרכזי במחאה, מוביל קבוצות עדכונים של פעילים.
מתראיין בנושאי המחאה בתקשורת ונואם בהפגנות ברחבי הארץ.
במאי 2024 טען כי מדינת ישראל עושה "שימוש בהרעבה כנגד אוכלוסייה אזרחית".
דרור מרבה לנאום בהפגנות נגד הממשלה, ולעיתים התבטא בחריפות בנושא.
ביולי 2024 נחקר בחשד להסתה לאלימות נגד נתניהו בהפגנה מול ביתו בקיסריה.
במאי 2025 נפסק שרונית לוי, הידועה בכינוי "רונית הביביסטית", תפצה את דרור ושלושה פעילי מחאה נוספים בכ-35,000 ש"ח לכל אחד, עקב ציוצים שלה בטוויטר שפגעו בזכות לפרטיות ובזכות לשם טוב של התובעים.
בדצמבר 2025 הודיע כי יתמודד לכנסת במסגרת מפלגת הדמוקרטים.
דרור גרוש ואב לשלושה ילדים.
אחייניתו היא האלופה האולימפית בהיאבקות (פריז 2024) עמית אלור.
מס' המנהיג.ה אורח.ת1דוד המלךאסף בייזר2שולמית אלוניענת סרגוסטי3דוד בן-גוריוןאניטה שפירא4מהאטמה גנדישמעון לב5ניקולו מקיאווליישי שריד6גולדה מאירסתיו שפיר7הרב יונתן זקסיאיא פינק8פרעה מלך מצריםאפרת רייטן9מנחם בגיןדן מרידור10רות ביידר גינסבורגדפנה הקר11שבתי צבישלום בוגוסלבסקי12רוחאללה ח'ומייניתמר עילם גינדין13יצחק רביןאפרים סנה14יוסי שרידזהבה גלאון15דבורה הנביאהגייל שורש
אחרי 12 פרקים שודר פרק של סיכום ביניים.
עמי ברגמן (26 במרץ 1944 – 24 במרץ 2020) היה יזם חברתי ושותף מוביל במיזמים לאומיים וחברתיים, בהם הקמת בית הספר לעבודה סוציאלית ב, מבצע שלמה להעלאת יהודי אתיופיה לישראל, ותוכנית מחשב לכל ילד.
שימש כיו"ר הוועד המנהל של עמותת מטב משנת 1994 ועד לפטירתו.
עמי ברגמן נולד בעפולה לשושנה (ילידת אוקראינה) ואליהו (יליד לטביה) ברגמן.
במלחמת העצמאות (1948) עברה משפחתו להתגורר בצפת.
לאחר שסיים את לימודי התיכון בשנת 1963 התגייס לצה"ל ושירת כמפקד מחלקה ולאחר מכן כמפקד פלוגה של מתגייסים ממשפחות מצוקה במסגרת שהפכה בהמשך לתוכנית נחט"ם – "נוער וחיילים בטיפול מיוחד", המוכרת בשם נערי רפול.
בשנת 1966 נישא לאילנה סלוצקי ושניהם נרשמו ללימודי עבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים, אותם סיימו בהצלחה בשנת 1971. בשנת 1972 נפל אחיו, .
בעקבות נפילת אחיו עבר להתגורר בחיפה כדי להיות קרוב להוריו.
בחיפה החל לעבוד בשירות הרווחה לימאים (1973) וללמוד לתואר שני בעבודה סוציאלית באוניברסיטת חיפה.
בשנת 1974 הצטרף לג'וינט ישראל, שם התמחה בפיתוח שירותים חברתיים לאוכלוסיות שונות.
אחד המיזמים הבולטים שהוביל היה הקמתו של בית הספר לעבודה סוציאלית במכללת תל חי.
בשנות השמונים קיבל משימות עם קהילות יהודיות שונות ברחבי העולם מטעם ג'וינט ניו יורק – בהן טיפול בקהילות היהודיות בטורקיה ובמצרים ובקהילה היהודית באתיופיה שם פעל למיפוי הקהילה היהודית, לפתרונות מגורים, הקמת מרפאות ופעילות שהכינה את הקרקע למבצע שלמה להעלאת יהודי אתיופיה לישראל.
בשנת 1993 הקים יחד עם חיה שמואל את עמותת שלומית המגייסת לשירות לאומי ואזרחי בעלי פטור משירות צבאי.
בשנת 1994 הצטרף לעמותת מטב כיו"ר הוועד המנהל של העמותה, תפקיד אותו מילא עד יום פטירתו.
הוא הוביל את העמותה להיות ארגון מוביל במתן שירותים לאזרחים וותיקים וארגון הסיעוד הגדול בישראל, המעסיק למעלה מ-25,000 עובדים.
בשנת 1996 היה חלק מקבוצת פעילים חברתיים ואנשי עסקים אשר הקימו את מיזם מחשב לכל ילד אשר נועד להעניק מחשבים והקניית יכולות שימוש במחשבים לילדים משכבות מצוקה.
בשנת 2013 לקה באירוע מוחי בעת טיול בחו"ל.
בשנת 2014 פרש לגמלאות אך המשיך לשמש כיו"ר הוועד המנהל בעמותת מטב ובעמותת שלומית.
לאחר התדרדרות במצבו הבריאותי נפטר ב-24 במרץ 2020, יומיים לפני יום הולדתו ה-76.
עמי פופר (נולד ב-2 ביוני 1969) הוא ישראלי שהורשע ברציחתם של שבעה פלסטינים בטבח שביצע בראשון לציון ב-20 במאי 1990.
פופר נולד וגדל בראשון לציון כילד השלישי מבין ארבעה ילדים לרחל, ילידת פולין, ולקרול פופר, יליד רומניה.
הוא גויס לצה"ל ושירת כלוחם בחיל השריון, אך שוחרר לאחר כשנה וחצי מחוסר התאמה, לאחר אירועי נפקדות וחוסר משמעת, שבשיאם חטף נשק מחייל אחר וניסה להתאבד.
ב-20 במאי 1990, רצח פופר שבעה פלסטינים מרצועת עזה ופצע 11 בשעה שהמתינו לעבודה בצומת גן הוורדים בעיר מגוריו ראשון לציון.
פופר נעצר בו ביום ואמר תחילה שהמניע הוא חברתו שעזבה אותו, ושבביתה נעצר.
במהלך מאסרו חזר בתשובה והתקרב לרב חיים קניבסקי.
הוא התחתן ביוני 1993 עם שרה גולדברג, פעילת "כך" תושבת קנדה, ובמהלך שהותו בכלא נולדו להם שלושה בנים.
באותה שנה נדחה ערעורו על הרשעתו ועל חומרת העונש.
בפברואר 1999 קצב הנשיא עזר ויצמן את עונשו ל-40 שנה ולאור זאת הוא צפוי להשתחרר בנובמבר 2030.
ב-17 בינואר 2007, בזמן חופשה מהכלא, פופר יצא לעקיפה בפס לבן, בעודו נוהג ללא רישיון נהיגה וגרם לתאונה.
בתאונה נהרגו אשתו ובנו הצעיר.
פופר ושני ילדיו האחרים נפצעו באורח בינוני.
הוא הורשע בעסקת טיעון ונידון ל-6 חודשי מאסר, בנוסף לעונשו הקודם.
ב-2009 התחתן שוב, והתגרש לאחר זמן קצר.
באוקטובר 2012 הועבר מבית הסוהר מעשיהו לבית הסוהר איילון, בעקבות התנכלויות לנשיא לשעבר משה קצב, כנקמה על שקצב סירב כנשיא להעניק לו חנינה.
ב-2013 נישא פופר לאישה שהתפרסמה כאם המתעללת בפרשת אליאור חן אותה הכיר במהלך שהותה בכלא.
בהמשך השנה הביע חרטה על מעשיו כחלק מבקשת חנינה.
בשנת 2016 הוחזר פופר לכלא מעשיהו ואושר לו לצאת לעבודה כל בוקר מחוץ לכותלי הכלא, ולחזור בסיום יום העבודה.
פופר נודע כמי שהגיש מספר עתירות-אסיר.
הבולטת שבהן הייתה עתירה נגד ההחלטה לאסור הכנסה של גיטרה לתאו, כפי שהיא מצויה ברשות האסירים הכלואים באגף החינוך, אליו פופר מנוע כניסה בשל היותו אסיר ביטחוני.
בסופו של דבר הפציר בית המשפט בשב"ס לבחון הכנסה של גיטרה לתאו של פופר, במספר עתירות נוספות הורה בית המשפט לבחון הוספת מכונות כביסה ומקררים לאגף בו הוא היה כלוא.
פופר השתתף בעתירה לבג"ץ יחד עם עשרה אסירים נוספים, שנשפטו על מעשים על רקע לאומני ודרשו לשחררם על רקע שחרור אסירות פלסטיניות.
גורמים שונים ניסו לקדם שחרור מוקדם של פופר מהכלא, בהם הרב עובדיה יוסף, מפלגת ש"ס וארגון חוננו.
ביוני 2017 הגיש פופר בקשה לניכוי שליש מעונשו בשל התנהגות טובה.
עקב התנגדות השב"כ הוחלט לדחות בשנה את הדיון בבקשה.
בהמשך קבע בית המשפט המחוזי, בדיון על אפשרות לשחרור מוקדם, כי לא הוכח שהמניע של פופר היה לאומני ולכן לא ניתן לסווג את האירוע כפעולת טרור.
הוועדה ציינה שחומרי החקירה המקוריים הושמדו, כנראה בטעות, וכי "לא מן הנמנע כי לו היה בפני הוועדה חומר נוסף והיו בו אינדיקציות אחרות, ההחלטה יכול והייתה משתנה".
בנובמבר 2024 נדחתה בקשתו של פופר לשחרור מוקדם, והוא צפוי לסיים את תקופת מאסרו בשנת 2030.
באוגוסט 2025 שר המשפטים יריב לוין הגיש בקשה לנשיא יצחק הרצוג לשקול חנינה או הקלה בעונשם של פופר ואסירים יהודים נוספים בעקבות חתימת הסכם בין ישראל לחמאס שבו השתחררו פלסטינים שהורשעו במעשי רצח על רקע לאומני.
לפופר שני ילדים מאשתו הראשונה שרה גולדברג, מלבד בנו הצעיר שנהרג בתאונת דרכים.
בנו ישראל היה בשנת 2023 לאחר ממקימי המאחז צור משגבי, המיועד למשפחות מהמגזר החרדי והדתי לאומי.
הרב עמיאל שטרנברג (מכונה בפי תלמידיו "רֶבּ עמי"; נולד ב-1 ביוני 1948, כ"ג באייר ה'תש"ח) הוא ראש ישיבת הר המור וראש כולל חזון אלחנן בעיר דוד.
נולד בכפר פינס, כתאום לאחיו הרב מרדכי שטרנברג, ובן לרבקה ולרב משה שטרנברג, שהיה רב היישוב.
טרם הגיעו לגיל בר-מצווה נפטר אביו, ואימו עברה לגור בירושלים יחד עם ארבעת ילדיה.
הוא למד בישיבת נתיב מאיר ולאחריה המשיך את לימודיו בישיבת מרכז הרב, שם למד אצל הרב מרדכי פרום ואצל הרב אברהם שפירא.
כמו כן הוא תלמיד של הרב צבי יהודה הכהן קוק, ושל הרב צבי ישראל טאו.
בגיל 23 מונה לר"מ בישיבת מרכז הרב על ידי הרב צבי יהודה הכהן קוק.
במשך השנים כיהן גם כר"מ בישיבת אור עציון ובישיבת עטרת כהנים, וכראש הכולל ביישוב עצמונה.
לאחר מכן הקים הרב שטרנברג את כולל "חזון אלחנן" בעיר דוד.
בהדרכתו ובהנהגתו עוברים תלמידי הכולל על חלקים נבחרים מהש"ס בעיון.
בשנת ה'תשנ"ח 1997, נמנה עם קבוצת הרבנים שפרשה מישיבת מרכז הרב והקימה את ישיבת הר המור, והוא הועמד בראשות הישיבה החדשה, בנוסף להיותו ראש הכולל "חזון אלחנן".
יחד עמו עמד בראש הישיבה אחיו התאום הרב מרדכי שטרנברג, עד פטירתו בכסלו התשפ"ג.
עד לפרישה לימד הרב עמיאל במכון מרחבים בירושלים.
הרב שטרנברג הוא חתנו של הרב שלמה זלמן מן-ההר שהיה רבה של שכונת בית וגן בירושלים.
רעייתו הרבנית אסתר הקימה ספרייה בהר חומה, כתבה את הספר "מבצע שפיפון" על נפילת הרובע היהודי, ועוסקת בשירה.
הם מתגוררים ברובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים.
גיסיו הם הרב חיים שטיינר, הרב יששכר גואלמן והרב חיים מן ההר; וכן הרבנים עודד ולנסקי ויעקב לבנון, ר"מים בישיבת הר המור.
בנו, הרב משה שטרנברג, וחתנו, הרב אריאל כהן, הם ר"מים בהר המור.
לדעתו "היה ראוי שההר (הר הבית) יהיה סגור כל הזמן לערבים".
יחד עם זאת, דעתו היא שכיום יהודים צריכים להימנע מלעלות להר.
נשוי לאסתר (בתו של הרב שלמה מן ההר) ומתגורר בשכונת חומת שמואל בירושלים.
מוריה - נשואה למנחם הראל מדריך טיולים ואוהב ארץ ישראל.
אפרת - נשואה לשמחה ברמן לוחם בחרבות ברזל.
איילת - נשואה לרב דוד ישובייב, הרב הראשי של מוסקבה.
רעות - נשואה לרב אחיקם גץ הוא ראש מכינת עכו, נכדו של הרב מאיר יהודה גץ.
הרב משה - ר"מ בישיבת הר המור וחתנו של הרב נחום רכל.
אביטל שרה - נשואה לרב אריאל כהן, ר"מ בישיבת הר המור.
רננה - נשואה לרב שלומי שפירא, בנו של הרב יהושע שפירא.
הרב צבי יהודה - חתנו של הרב אריאל אדרי.
כלילה - נשואה לאליחי טנג'י אברך בישיבת הר המור.
גיסיו הם: הרב חיים שטיינר, פועה שטיינר, הרב יששכר גואלמן והרב עודד וולנסקי.
הרב אלחנן אוריאל – ר"מ בישיבת מצפה רמון
הרב ישעיהו דורון – ראש ישיבת לנתיבות ישראל
הרב מאיר הילביץ' – רב היישוב ברוכין ור"מ בישיבת מעלה אליהו בתל אביב
הרב איתי הלוי – רב היישוב מגרון ור"מ בישיבה לבוגרי צבא ביישוב עלי
הרב חגי לונדין – ראש ישיבת ההסדר חולון, ר"מ בישיבת ההסדר שדרות ובמכון מאיר ומחבר ספרים
הרב אסף נאומבורג – ראש הישיבה התיכונית נווה.
הרב דני סטיסקין – לשעבר רב היישוב מעון ור"מ בישיבת שבי חברון
הרב אילן צפורי – ראש תנועת תורה אחרי צבא
הרב יוסף רודריגז – ראש ישיבת איילת השחר.
הרב שמעון רוזנצוויג – רב היישוב תפוח ור"מ בישיבת רועה ישראל
הרב אוהד תירוש – ראש הישיבה לבוגרי צבא בעלי ומקים מדרשת הרובע
שמע בני – שיעורים בפרקי אבות, ג' כרכים, בהוצאת חוסן ישועות, ירושלים תשע"ה
טוּב ירושלים – שיעורים בעניין קדושת ירושלים, בהוצאת חוסן ישועות, אייר תשע"ז (יובל לשחרור ירושלים)
וְגָבַר ישראל – דבריו בישיבה בזמן ההיערכות למבצע עופרת יצוקה בעזה, בהוצאת תלמידים, טבת תשס"ט
פִּקודיך דרשתי – שיעורים בפרק קי"ט בתהלים, אותיות א'–ג', בהוצאת חוסן ישועות, ירושלים תשפ"ג
עמי סמולרצ'יק (נולד ב-15 בינואר 1970 בחיפה) הוא שחקן וקומיקאי ישראלי.
זוכה פרס אופיר לשנת 2017 בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בסרט "פיגומים".
אביו מוט'קה (מרדכי) סמולרצ'יק היה ניצול שואה דובר יידיש אשר התחתן בגיל יחסית מבוגר, עדותו נמצאת בארכיון סטיבן שפילברג.
סמולרצ'יק בוגר הסטודיו למשחק ניסן נתיב.
בשנת 1995 שיחק בסדרת הטלוויזיה "הלו פנינה" בתפקיד פקיד.
בשנת 1997 התארח בסדרה הקומית "איצ'ה" ששודרה בערוץ 2, בתפקיד אלי פצ'ינו.
תפקידו הגדול והראשון היה בסדרת הדרמה "פלורנטין" ששודרה בין השנים 1997–2001 בערוץ 2, שם שיחק את חנן.
בשנת 1998 התארח בתפקיד אורח קטן מאוד בסדרת הטלוויזיה "20 פלוס" ששודרה בטלוויזיה החינוכית גילם איש ברחוב שמנסה להתחיל עם מיקי.
בשנת 2002 התארח בעונה השלישית בסדרת דרמת הנוער של ערוץ הילדים "החבר'ה הטובים" גילם את אמיר צמחי "צ'ארמה".
ב-2004 השתתף בסדרה "אהבה זה כואב".
ב-2005 שיחק את דמותו של טרלה בסדרת הילדים "האיגלו של טרלה".
בשנת 2007 שיחק בסדרת הטלוויזיה "בלי גרביים".
ב-2008 השתתף בתוכנית ההומור "שבוע סוף" וגילם בה את דמותה של הפוליטיקאית ציפי לבני.
באותה השנה גם שיחק בסדרה "פאפאדיזי" בתפקיד מנוליס ובסדרה "עד כאן".
בשנת 2010 השתתף בין היתר בסדרות "15 דקות" ו"סרוגים".
ב-2011 גילם חוקר משטרה בסדרה "השנים הכי יפות" ושיחק בתוכנית "מיקמק-הסדרה" ב-2011 (תוכנית אינטרנטית שהופקה על ידי חברת וואלה ושודרה גם ב-VOD של חברת Yes).
בשנים 2011-2025 שיחק בסדרה הקומית "סברי מרנן" ששודרה בקשת 12, לצד ימית סול, יונה אליאן, רותם אבוהב ואחרים, גילם את משה כץ.
בשנת 2012 השתתף במספר פרקים בודדים בעונה הראשונה של הסדרה "גאליס" לצד נווה צור, גיא זו ארץ, הדס קלדרון ואחרים, בתפקיד יגאל שדה, צלם פפראצי.
בשנת 2014 השתתף סמולרצ'יק בסדרת הילדים "משפחת יומולדת "בתפקיד אב המשפחה ושיחק בעונה השלישית של מר עגבנייה את איש המערות אמנון הקדמון, וכן השתתף בעונה השלישית של הסדרה נויורק.
בשנת 2015 שיחק בסדרה "שוברי גלים" מבית ערוץ הילדים.
ב-2017 התארח בסדרת הילדים "אלישע" ששודרה בערוץ הילדים, גילם את בני בלנגה.
ב-2018 השתתף בסדרה "כפולה" בתפקיד בצר, מנהל הפיצוצייה.
ב-2021 השתתף בסדרה "שקשוקה" בכאן חינוכית.
ב-1996 שיחק בסרט "זולגות הדמעות מעצמן" בתפקיד נוכל צעיר.
ב-1999 שיחק בסרטיו של דרור שאול: בסרט "מבצע סבתא" שיחק את בני שגיב.
ב-2000 שיחק בקלטת הילדים "תוף הלב של דין דין" גילם את בולרו.
ב-2003 שיחק בסרט "סימה וקנין מכשפה" שיחק את שוטר השכונה.