tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השירות החלוצי לישראל (בראשי תיבות: שח"ל) היה ארגון לחלוציות מגויסת, שהוקם בראשית שנות ה-50 על ידי מפא"י ביוזמת דוד בן-גוריון.
עם הקמת מדינת ישראל חשש בן-גוריון כי הרוח החלוצית תלך ותדעך, וסבר שיש להקים מסגרות ארגוניות להמשך קיום ועידוד החלוציות, בייחוד לאור גלי העלייה הגדולים באותה התקופה.
לצורך כך הקימה מפא"י ב-20 במאי 1950 את השח"ל - שירות חלוצי לישראל, כך שיהיה כוח חלוצי-מוסרי שימשיך להנחיל את הערכים של מקימי המדינה גם לאוכלוסיות הצעירות יותר וכן לעולים החדשים.
השח"ל תוכנן לגייס אלפי מתנדבים צעירים מכל המגזרים היהודיים בישראל לתקופה של שנתיים לפחות שבה יפעלו לקידום משימות לאומיות-ממלכתיות.
לשח"ל הובטחה על ידי ראש ממשלת ישראל תמיכה מלאה בכל מאמציו ופעילויותיו ובכירי ההנהגה בארץ, בממשלה, בסוכנות ובהסתדרות, התבקשו לסייע לו ככל הניתן.
בחוזר שחיבר והפיץ מטה השח"ל פורטו משימות ההתנדבות בתחומים הבאים:
יישוב הנגב ונקודות נוספות בארץ
כ-500 מאנשי השח"ל הקימו היאחזויות בתל ירוחם, סדום, אילת, עין נטפים, עין יהב, באר אורה ועברונה.
במסגרת "מבצע ערבה" שנערך כבר בשנת הקמתו של השח"ל ב-1950, הוקמה התיישבות ראשונית בעין ויבה, לימים מושב עין יהב.
השח"ל ניסה להקים במקום חווה חקלאית לגידולי שדה וירקות ונעזר לצורך כך בין היתר בסוכנות היהודית ובמשרד החקלאות.
כדי להוסיף ידיים עובדות לצרכים החקלאיים של החווה הגיעו בשנת 1952 לחווה עשרות גדנ"עים, אך ב-1954 פורקה ההתיישבות לאחר שנקלעה למשבר כלכלי.
שח"ל גם מיין מאות אנשים וגייסם למערכת החינוך שנזקקה נואשות למורים נוספים בשל גלי העלייה.
במסגרת קורסים מזורזים הוא אפשר את פתיחתן של מאות כיתות.
כמו כן הוא גייס מאות אחרים לתפקידים במושבים ובמעברות כגון שומרים וחובשים.
בסיכומו של דבר התגייסו לשח"ל 2,256 מתנדבים.
אנשי שח"ל השתתפו בהקמת היישובים לאורך "כביש הרעב" שצמחו מחמש מעברות: העימרות, בטחה, גילת, פדאים ורנן.
כעבור מספר חודשים מהקמת השח"ל רק כ-200 מבני היישוב הוותיק בארץ התגייסו אליו.
הרוב המוחלט העדיף את התפתחותו האישית בעבודה או בלימודים.
בניגוד אליהם, מאות עולים ומובטלים התגייסו לשורות השח"ל בתקווה לקבל הכשרה מקצועית ומקום עבודה מסודר.
דעיכת העלייה בין השנים 1952–1954 ועזיבתו לשדה בוקר של יוזם השח"ל, בן-גוריון, הביאו לדעיכה בהיקף התמיכה והפעילות של הארגון.
קשיים כלכליים אליהם נקלע השח"ל בשל פעילות קבוצות החלוצים בנגב הביאו את הנהגת מפא"י לפרק את השח"ל במקום להמשיך ולתמוך בפעילותו.
השח"ל היה לאחרוני הניסיונות של הנהגת מפא"י לארגן חלוציות מגויסת לצורך משימות חברתיות לאומיות שאתגרו את המדינה בשנותיה הראשונות.
יש הגורסים שכישלון השח"ל היה זרז למעברו של בן-גוריון לשדה בוקר למען יהיה דוגמה אישית חלוצית.
"שירות חדרים" היא סדרת דרמה ששודרה לראשונה בערוץ 2, במסגרת שידורי הזכיינית רשת, החל מ-9 ביולי 2009. הסדרה עוקבת אחר שתי חדרניות בבית מלון תל אביבי, אתי ושימי, בגילומן של אסי לוי ונלי תגר, אליהן מצטרפים עובדי מלון שונים ואורחים מזדמנים הפוקדים את המלון.
הסדרה מעמידה במרכז את האנשים שבדרך כלל הם שקופים – חדרניות, מלצרים, אנשי ביטחון ואנשי תחזוקה, שלרוב אינם זוכים למבט שני מהאורחים, ובסדרה זו הם הכוכבים, מעורים במתרחש, מתערבים ומתערבבים באירועים, מחוברים לאורחים בסיטואציות דרמטיות, קומיות, אנושיות ומפתיעות.
הסדרה מתמקדת במתרחש בקומה 14 של בית המלון, שבה עובדות אתי, החדרנית הוותיקה, ושימי, החדרנית החדשה שמגיעה לתל אביב ממושב בדרום ומצטרפת אליה.
אתי (אסי לוי) - חדרנית ותיקה ואחראית על קומה ארבע-עשרה.
בעברה הייתה זמרת על סף הצלחה.
שמרית ("שימי") (נלי תגר) - החדרנית החדשה.
הגיעה ממושב תאשור לאחר ביטול חתונתה.
תמימה ופועלת הרבה מתוך רגש ונכונות לעזור.
סמיון (ישראל דמידוב) - מלצר ומשורר, אחראי על שירות החדרים של קומה ארבע עשרה.
אריאל (דני שטג) - סמנכ"ל קשרי הלקוחות של המלון.
שוורץ (נטשה מנור) - אחראית החדרניות במלון.
דורון (לירון ברנס) - קצין הביטחון של המלון.
ג'ני (תמרה קליינגון) - הבת של שוורץ, משוחררת טרייה מהכלא.
דנה זריהן (נועה אבשטיין) - הבת של אתי, שמתגוררת עם אביה בארצות הברית ובורחת לישראל נגד רצון אביה.
דוד זריהן (מאיר סויסה) - גרושה של אתי, אבא של דנה.
הגיע לארץ (ולמלון) בעקבות בריחת בתו לישראל.
דני מקליש - כדורגלן אנגלי שמגיע למלון ונקשר לשימי.
זיו - היה אמור להתחתן עם שימי, אך בעקבות סכסוך בין המשפחות החתונה התבטלה.
במהלך הסדרה הוא חוזר מחו"ל, מגיע למלון ומציע לשימי לבוא איתו לתאילנד ולהתחתן איתו.
אמיר (איתי תורג'מן) - המחליף של סמיון.
נועם (יחזקאל לזרוב) - איש הייטק שמגיע למלון ומבקש מאתי עזרה לפני פרזנטציה, בסופו של דבר הוא מצליח ומתעשר ומתכנן לעזוב עם אתי לארצות הברית.
יסמין (אפרת אביב) - חדרנית חדשה, באה מקיבוץ ברמת הגולן.
מיכל (הילה וידור) - מחליפה את שוורץ, אחראית על החדרניות, אישה קשוחה ורצינית, בקושי הגיעה - וכבר מבקשת לפטר 2 חדרניות, אחיינית של הבעלים של המלון.
עודד (ערן איוניר) - בעלה של ג'ני
שירות הסרטים הישראלי הוא יחידה במנהל התרבות של משרד התרבות והספורט.
השירות מפיק סרטים תיעודיים ומספק שירותי הפקה למשרדי הממשלה ולמוסדות ציבור.
החל מהקמתו, בשנת 1956, קידם ופיתח השירות עשייה דוקומנטרית מקורית העוסקת בהיסטוריה, חברה ותרבות.
רבים מסרטיו שודרו והוקרנו, בהם: 'בירושלים', 'ששת הימים', 'גבעת התחמושת-טייק 3', 'יומן ראש ממשלה', 'בגלל המלחמה ההיא', 'הרצל', 'פה-לן-יה' ו'מה שראיתי בחברון'.
סרטים אלה ורבים אחרים שמורים בארכיון שירות הסרטים ונגישים לקהל הרחב.
ראשיתו של השירות בפעילות של ייצור סרטים במנהל ההסברה שליד משרד ראש הממשלה, עליה היה אחראי, יגאל אפרתי.
משנת 1960 נודע השירות כ"רשות הסרטים" של מרכז ההסברה בשנת 1965 הפיקה הרשות כ-35 סרטים.
מאמצע שנת 1967 הוא נקרא 'שירות הסרטים הישראלי..
בשנת 1968 הפיק השירות את הסרט 'ששת הימים' שעלה כ-200,000 ל"י והכניס מעל מיליון לירות.
בשנת 1972 הפיק השירות כ-180 סרטים ובהם סדרה בת 35 פרקים 'השבוע לפני 25 שנה' על 35 השבועות הראשונים של מלחמת העצמאות.
בשנת 1970, עם הטמעת מרכז ההסברה במשרד החינוך עבר איליו השירות ולאחר מכן עבר למינהל התרבות.
מאז התמקדה פעילות שירות הסרטים בהפקת סרטי שירות לגופים ממלכתיים ובהפקת סרטים תעודיים יזומים על ידי השירות עצמו.
עד שנת 2000 השירות היה מבוסס על מבנה תפעולי מצומצם ששוכר את השירותים והכוחות האמנותיים מהשוק הפרטי.
צוות מצומצם של כשבעה מפיקים, מחלקת כספים והפצה העסיקו מתוקף חוזה חד-פעמי מאות אנשי מקצוע בענף הקולנוע.
השירות הפיק עד ראשית שנות ה-2000 כ-4,000 סרטים, סדרות טלוויזיה ותשדירי שירות.
אחת מהסדרות הבולטות ביותר שהפיק השירות הייתה "דלת הקסמים", אשר שודרה בטלוויזיה הלימודית.
רבים מהסרטים הוקרנו במסגרות מסחריות, בפסטיבלים, בתוכניות טלוויזיה שונות בארץ ובעולם, וחלקם זכו בפרסים ישראליים ובינלאומיים.
בין הסרטים שזכו בפרסים ניתן למנות את "דיוקנו של מרסל ינקו" שזכה בפרס ראשון בפסטיבל הבינלאומי במרכז פומפידו בפריז בשנת 1981. כמו כן הוקרנו חלק מהסרטים על ידי משרד החוץ כפעילות הסברה והצגת תרבות ישראלית במדינות העולם.
ארכיון שירות הסרטים מנגיש בהדרגה את אוסף הסרטים שבבעלות המדינה באמצעות ובשיתוף אתר ארכיון הסרטים הישראלי-סינמטק ירושלים.
אוסף הקולנוע הדוקומנטרי שתחילתו בשנות החמישים של המאה העשרים מציג תיעוד עשיר ומגוון של היסטוריה, חברה ותרבות ישראלית.
שירות כיבוי האש הממלכתי הוא כינויו הכללי של ארגון הכבאות וההצלה הרשמי של רוסיה, הנקרא רשמית "המינהל הראשי לכיבוי אש", הכפוף למשרד למצבי חירום.
המערך מספק שירותי כבאות, חילוץ והצלה שונים 365 ימים בשנה, 24 שעות ביממה.
חיוג 112 או 01 מכל טלפון ברוסיה ינתב את השיחה למוקד חירום של שירותי כבאות והצלה האזורי הקרוב לצורך קבלת קריאת חירום.
שירות כיבוי האש הממלכתי הוא ארגון ממלכתי הכולל את המינהל הראשי לכיבוי אש (לשעבר שירותי הכבאות הפדרליים), שירותי כבאות של ישויות הפדרציה הרוסית ושירותי הכבאות של מפעלים שונים שפועלים על בסיס חוזים נפרדים.
שירותי הכבאות מטפלים בכ-2 מיליון אירועים בשנה ומשרתים בהם מעל 200 אלף כבאים מהם 150 אלף במסגרת השירות הפדרלי של המשרד למצבי חירום, 52 אלף במחוזות הפדרציה הרוסית ו-16 אלף במתקנים בעלי שירות כבאות עצמאי נפרד.
שירותי הכיבוי כוללים את שירות כיבוי האש הממלכתי (רשמית "המינהל הראשי לכיבוי אש"), שירות כיבוי האש המוניציפלי, שירות כיבוי אש פרטי, שירות כיבוי אש מתנדב, שירות כיבוי אש פנימי של גופי הממשל, שירותי ההצלה של מחוזות רוסיה.
שירותי הכיבוי וההצלה ברוסיה הם משירותי הכבאות הוותיקים בעולם, הם הוקמו לראשונה ב-30 באפריל 1649 על פי צו מלכותי מאת הצאר אלכסיי מיכאילוביץ' ("Наказ о градском благочинии") שהניח את היסודות להקמת גופי כיבוי בכל אחת מערי רוסיה.
בתקופת האימפריה הרוסית פעלה חברת הכבאות הרוסית הקיסרית (Императорское российское пожарное общество) שהפעילה שירותי כיבוי אש.
בשנת 1832 פעלו 590 פלוגות כיבוי אש קבועות: 250 בערים, 2,026 ביישובים חקלאיים, 127 במפעלים, 13 במתקני צבא, 12 פרטיים ו-2 בלבד במסילות הברזל.
באפריל 1918 הוצא צו להסדרת פעילויות שירותי כיבוי האש כגוף ממלכתי.
ב-1934 פעל מינהל כיבוי האש הראשי (Главное управление пожарной охраны) שהיה חלק מהנקוו"ד ועד שנת 1990 פעלו גופי כיבוי האש כחלק מהמשטרה ומשרד הפנים.
ב-30 באפריל 1999 צו נשיאותי של בוריס ילצין קבע כי ה-30 באפריל הוא יום השנה של שירותי הכבאות ברוסיה.
ב-9 בנובמבר 2001 צו נשיאותי של ולדימיר פוטין קבע שכל 278,000 אנשי שירות כיבוי האש הממלכתי יוכפפו למשרד הממשלתי למצבי חירום.
עד שנת 2005 היו כל גופי הכיבוי ברוסיה חלק מהמשרד למצבי חירום.
באותה שנה יצאה לדרך רפורמה מינהלית ובמסגרתהּ שירותי כיבוי האש ברוסיה פוצלו לשירותי כיבוי האש הפדרליים שנותרו חלק מהמשרד למצבי חירום וכללו 80,000 כבאים ו-137,000 כבאים של שירותי כיבוי האש האזוריים שהוכפפו לרשויות השלטון המקומי.
70 אלף כבאים נוספים הוחזקו בשירותי כיבוי עצמאיים שונים.
בפברואר 2019 תחום הכבאות אורגן מחדש והוקם המינהל הראשי לכיבוי אש של המשרד למצבי חירום, במקום שירות כיבוי האש הפדרלי.
שירות כיבוי האש הממלכתי אחראי להצלת נפשות, רכוש וחילוץ לכודים במקרים הבאים:
טיפול בתקריות בהן מעורבים חומרים מסוכנים
חילוצים מגובה, תהומות, בורות וחילוצים במתווה אורבני (סנפלינג) וכן חילוץ מנהרות זורמים ושיטפונות
חילוץ ממעליות ופריצות דלת במקרי חירום
חילוץ בעלי חיים וכל עזרה הנדרשת לבקשת שאר גופי החירום במידת הצורך
אבטחת אירועים, משחקי כדורגל והתכנסויות של מעל 700 איש
מניעת דליקות - קביעת דרישות לסידורי בטיחות אש אקטיביים ופסיביים בשטחים בנויים ופתוחים בעזרת חקיקה והסברה
הדרכה ואימונים - החל מאימון הכבאי כפרט ועד להשתתפות בתרגילים משותפים עם המשטרה, הצבא וארגונים נוספים
בניין הכוח - גיוס כח אדם, בינוי ושיפוץ תחנות ורכש ציוד ייעודי, רכבי כיבוי וחילוץ לסוגיהם
שירות המתנות החשאי של ארתור הוא סרט חג המולד בהנפשה ממוחשבת מסוגת קומדיה ופנטזיה שיצא לאקרנים בנובמבר 2011. הסרט הופק על ידי סרטי סוני וארדמן אנימציות והופץ על ידי סרטי קולומביה.
באותו שנה, הסרט עלה למסכים ב-11 בנובמבר בבריטניה, ב-23 בנובמבר בארצות הברית וב-12 בדצמבר בישראל.
את הסרט ביימה שרה סמית', והוא דובב לאנגלית על ידי ג'יימס מק'אבוי, יו לורי, ביל ניי, ג'ים ברודבנט, אימלדה סטאונטון ואשלי ג'נסן.
העלילה מתרחשת בקוטב הצפוני, ומבוססת על חג המולד של הבן של סנטה קלאוס, ארתור, שצריך להשלים משימה לפני הבוקר.
זה הסרט המשותף הראשון של ארדמן אנימציות וסרטי סוני הנפשה.
הסרט נפתח בערב חג המולד, מאות אלפי האלפים השוהים במרכז הפיקוד של הרחפת הטכנולוגית של סנטה הראשונה.
סנטה והאלפים מספקים לכל ילד בעולם את המתנה שרצה, בעשיית פעולת קומנדו ודייקנות צבאית.
פעולות אלו נעשות על ידי בנו הבכיר של סנטה, סטיב ועוזרי האלפי המתרפס, פיטר, בחדר הבקרה שמתחת לקוטב הצפוני, בעוד אחיו המסורבל והצעיר יותר של סטיב, עונה על תשובות המכתבים לסנטה.
במהלך מבצע המסירה, כאשר ילד מתעורר וכמעט רואה את סנטה, אלף ברחפת לוחץ בטעות על כפתור, שגורם למתנה ליפול מהמסוע, כך שהיא נעלמת מהעיניים של כולם.
לאחר השלמת המשימה ה-70, סנטה מתואר כרחוק ממיטבו בפעילותו כסנטה קלאוס.
עם זאת, הוא זוכה להערכה גבוהה בנאומו ובברכתו מהאלפים.
למרבה התסכול הרב של סטיב, אשר ציהו זמן רב לרשת את מקומו של אביו בתור סנטה קלאוס, סנטה מודיע שהוא כבר מצפה למשימה ה-71 שלו.
במהלך ארוחת הערב של חג המולד, הצעתו של ארתור לשחק משחק לוח מובילה למריבה קטנונית בין סנטה וסטיב, בעוד סבא-סנטה, משועמם.
כשהם נסערים, בני המשפחה עוזבים את שולחן האוכל.
כאשר ארתור מחמיא בצניעות לסטיב כי הוא מאמין שהוא יהיה סנטה קלאוס גדול, סטיב דוחה בגסות את המשפט של ארתור, בעוד שגברת קלאוס וסנטה קלאוס אומרים מדברים בספקות על עניין הפרישה של סנטה.
בינתיים, שדונית ששמה הוא בריוני, מוצאת את המתנה שלא נמסרה (אופניים עטופות), ומודיעה לסטיב ולאלף העוזר לו על הבעיה.
ארתור נבהל כאשר הוא מזהה שהמתנה היא לגוון, ילדה קטנה שהשיב לבקשותיה באופן אישי.
ארתור מספר לאביו, ושואל כיצד להתגבר על המצב וסטיב טוען כי הוא החמיץ אחד מתוך מיליארדים, ולכן הטעות מקובלת והילדה יכולה לקבל פיצוי בעוד מספר ימים.
לעומת זאת, סבא סנטה מציע לחלק לילדה את המתנה באמצעות המזחלת הישנה שלו, איווי, ו-8 צאצאים של האיילים המקוריים של סנטה, והם עושים זאת כאשר בריוני מצטרפת אליהם כנוסעת סמויה.
שירות הסדר היהודי (שכונה "המשטרה היהודית", או "משטרת הגטו") היו יחידות משטרת-עזר בגטאות וביישובים מסוימים בשטחי הכיבוש הגרמני בזמן מלחמת העולם השנייה.
הם הוקמו בהוראה ישירה של הנאצים והיו כפופים ליודנראט.
עמנואל רינגלבלום כתב על המשטרה היהודית בגטו ורשה: "אכזריותה של המשטרה היהודית עלתה פעמים רבות על זו של הגרמנים, של האוקראינים והלטבים".
יחד עם זאת, חוקרי השואה מציינים את תפקידם המורכב כשומרי הסדר בגטו, גם באמצעים קשים ביותר ובעת השילוחים להשמדה, כשהיודנראט האמין שבדרך זו ניתן יהיה להמשיך בתפקוד הגטו.
זמן קצר לאחר שהמועצות היהודיות (היודנראטים) הוקמו בשטחים הכבושים של מזרח אירופה, הם קיבלו הוראות להקמת יחידות משטרה.
בדרך כלל הוראה זו באה במקביל לכניסת האוכלוסייה היהודית לתוך הגטו.
היודנראט עצמו, למרות שנוצר בהוראת הגרמנים, היה לעיתים קרובות בעל אופי התנדבותי שנוצר בידי הקהילה.
המשטרה היהודית, לעומת זאת, כוונה אך ורק בידי הגרמנים ולא עלה בידי היודנראטים לקבוע את אופייה.
באופן רשמי היו השוטרים כפופים ליודנראט, אולם הנאצים השתמשו בהם כעושי דבריהם, לטובת האינטרסים שלהם.
הנאצים הוציאו הנחיות לגיוס: המועמדים היו צריכים להיות בריאים, בעלי חינוך צבאי והשכלה תיכונית לפחות.
רק עשרה אחוזים מאנשי המשטרה היהודית היו בעלי קשרים הדוקים עם הקהילה היהודית לפני תקופת השואה.
ראשי המשטרה נבחרו על פי מידת הציות שלהם לנאצים.
השוטרים יכלו לנוע בחופשיות יחסית, מזונם היה רב יותר משאר תושבי הגטו ונחסכו מהם עבודות הכפייה אליהם נלקחו רבים מתושבי הגטו.
את תפקיד המשטרה היהודית ניתן לחלק לשלוש קטגוריות:
מילוי דרישות היודנראטים שנועדו לאכוף את צווי הגרמנים.
כולל גביית קנסות ואיסוף חפצי ערך שונים, יישום המכסות הדרושות לעבודות כפייה, ליווי עובדי הכפייה לעבודתם, שמירה על החומות ושערי הגטו מפני בריחה, והכנה וביצוע הגירוש למחנות ההשמדה.
מילוי דרישות עצמאיות של היודנראטים שלא במסגרת צווי הגרמנים, כולל איסוף מיסים ואכיפת המשמעת ליודנראט.
לענות על הצרכים של האוכלוסייה היהודית.
בשלבים הראשונים, המשטרה היהודית הייתה מעורבת בחלוקת ציוד וסיוע לנזקקים, בשמירת הניקיון, הכוונת התנועה, בלימת מגפות ובוררות בסכסוכים בין תושבי הגטו, אולם עם הזמן פחת מאוד משקלן של פעולות אלו.
בגטאות גדולים מפקדי המשטרה היו קצינים והמשטרה עצמה נחלקה לחטיבות ויחידות שומרים, אך בגטאות קטנים לא היה צורך במבנה זה.
יחידות המשטרה הגדולות ביותר היו בגטו ורשה עם 2,500 שוטרים יהודים, 1,200 שוטרים היו בגטו לודז' ו-500 בגטו לבוב.
לאנשי המשטרה היהודית לא היו מדים רשמיים.
הם זוהו על ידי כובע מיוחד או סרט על הזרוע.
הם לא הורשו לשאת נשק, אך חלק מצוותי המשטרה צוידו באלות גומי.
אנשי המשטרה היהודית התעמתו מדי פעם עם יתר תושבי הגטו, במיוחד לאחר שהחלו הפשיטות והגירושים למחנות ההשמדה.
הם לרוב לא היו אהודים על יתר תושבי הגטו.
ההיסטוריון והארכיונאי של גטו ורשה, עמנואל רינגלבלום, אף תיאר את השוטרים היהודיים כאכזריים הרבה יותר מהגרמנים, האוקראינים והלטבים.
בדצמבר 1942 - רינגלבלום מסביר את הנסיבות הפסיכולוגיות הבלתי רגילות שהשוטרים היהודים בגטו היו נתונים בהם - "איימו עליהם בלי הרף שייקחו אותם, את נשותיהם וילדיהם לאומשלאג...
הנחטפים לאומשלגפלאץ ובעיקר הנשים גילו התנגדות.
כל זה יצר אווירה בלתי אפשרית לשוטרים והם התפרעו ועשו מעשים נוראים." אנשי שירות הסדר עמדו בפני דילמה.
למשפחותיהם ולהם הובטחה חסינות מפני גירושים, ורבים האמינו שבכך שהם משתתפים באיסוף האנשים לקראת גירושם, הם מגבילים את היקף הגירושים ומצילים חיי יהודים.
הם חשו, ובצדק, שאם הגרמנים או האוקראינים או הליטאים השאוליסטים (כנופיות של בריונים ליטאים ארגון ה"שאוליסטים" [הקלעים] הלאומני) יבצעו את הגירושים, יהיו הגירושים אלימים וחסרי רחמים בהרבה.
במיוחד היו לאנשי המשטרה היהודית עימותים קשים עם המחתרות ותנועות ההתנגדות בגטאות, שהתייחסו אליהם בזעם ובסלידה כבוגדים ומשתפי פעולה.
ארגון אי"ל אף הוציא בגטו ורשה "צווים" המורים על הוצאתו להורג של כל מי שיצטרף לשורותיהם.
ב-25 באוגוסט 1942 אנשי אי"ל ירו ביוסף שרינסקי, מפקד המשטרה היהודית בגטו ורשה, אשר שיתף פעולה עם מנגנון המשלוחים, ופצעו אותו קשה.
מחליפו, יעקב לייקין, נהרג בחודש אוקטובר.
חלק מהמשטרות היהודיות פעלו להכשיל את ההתנגדות היהודית בגטאות, כך קרה בגטאות ורשה, קרקוב, בנדין, סוסנוביץ ועוד, אם כי בחלק מהגטאות המשטרה היהודית לא התערבה ובגטו קובנה וגם בגטו וילנה היו אף שוטרים שסייעו למחתרת.
השילוחים למחנות ההשמדה, בהם נכללו גם קרוביהם של השוטרים, יצרו אצלם תחושה קשה שגרמה לחלקם לעזוב את המשטרה ולהיות מגורשים למחנות ההשמדה, אך רובם המשיכו לקיים את צווי הגרמנים עד הסוף.
בגטו ורשה, נשלחו מרבית השוטרים לטרבלינקה, ביום הכיפורים של 1942, הוא היום האחרון של האקציה הגדולה.
מבין 50,000 היהודים שנותרו בגטו ורשה לאחר האקציה הגדולה כ-200 מהם היו שוטרים במשטרת הגטו.
שוטרים יהודים רבים נתפסו וחוסלו לאחר המלחמה בידי ניצולי המחנות וגם בידי פרטיזנים.
באזור הכיבוש האמריקאי במינכן הואשמו 40 שוטרים לשעבר ב"התנהגות לא נאותה" והוטל עליהם חרם בידי קהילת שארית הפליטה.
בישראל נערכו בשנות ה-50 מספר משפטים, בהם הואשמו שוטרים תחת החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם.
רובם זוכו, כשבתי המשפט הכירו בכך שהם היו נתונים תחת נסיבות יוצאות דופן.
יש הטוענים, כי "המשטרה היהודית" הייתה חלק מובהק מפעולות אחיזת העיניים המאורגנת שנקטו בה הנאצים בקרב היהודים ובהקשר הציבורי והתקשורתי הכללי, לשם הוצאתו לפועל של הפתרון הסופי.
שירות הסירות המיוחד הוא כוח מיוחד בצי הבריטי תחת פיקוד מנהלת הכוחות המיוחדים (UKSF), מרכיב בפיקוד האסטרטגי UKStratCom של משרד ההגנה הבריטי (MOD).
הוא חלק ממערך הכוחות המיוחדים של בריטניה, הכולל גם את ה-SRR, SFSG, SAS ורגימנט הקשר 18 (UKSF).
מאז הקמתו במלחמת העולם השנייה, שירות הסירות המיוחד היה היחידה למלחמה בטרור ימי של הצי המלכותי.
תפקידיו העיקריים: לוחמה בטרור, מלחמה בסחר בסמים, חבלה בנמלי האויב, סיור מיוחד ומבצעים חשאיים אחרים
אנשי ה-SBS הם בעיקר יוצאי חיל הנחתים המלכותי.
היחידה ממלאת תפקידים הדומים לאלה של "שירות האוויר המיוחד", ה-SAS, עם דגש ייחודי על לוחמה אמפיבית.
היא מחולקת לפלגות (אסקדרון) בפיקוד קצינים בדרגת מייג'ור.
הצוותים בפלגה בנויים בדומה ל- SAS, מ-16 לוחמים.
על צוות כזה מפקד לוטננט.
במבצעים האחרונים באפגניסטן, SBS פעל על פי הדיווחים במסגרות גדולות יותר, לפעמים במסגרת פלגתית.
פלגה C ופלגה X מכונות ה"ירוקות", מבצעות פעילות גלויה ומתמחות בלוחמה משולבת בים וביבשה.
פלגה M מתמחה בלוחמה ימית נגד טרור, כולל השתלטות על כלי שיט.
חלק מהפלגה היא "קבוצה שחורה", המתמחה בלוחמה נגד טרור באמצעות תקיפה ממסוקים.
פלגה Z מתמחה בכלי שיט קטנים ובצוללות ננסיות.
פלגת קשר SBS המתמחה בכל היבטי התקשורת השליטה והבקרה כולל תקשורת מאובטחת, לוחמה אלקטרונית (EW) / מודיעין אותות (SIGINT) ומודיעין תקשורת (קומינט).
טייסת 7 מכנף תעופה לכוחות מיוחדים משולבים (JSFAW) - מפעילה מסוקי סער CH-47 צ'ינוק
טייסת 47 של חיל האוויר - מפעילה מטוסי הרקולס C-130J
כוח המסוקים של הקומנדו הימי (CHF) - מפעיל מסוקי Sea King Commando.
הכוח מורכב משלוש טייסות של חיל הים (845, 846, 847 NAS) ומספק תחת פיקוד אחד תמיכה במסוקים ל-SBS ולשאר יחידות UKSF.
טיסת הצי 815 NAS מפעילה מפעילה מסוקי אגוסטה וסטלנד AW159 ויילדקט למלחמה בטרור ימי.
טייסת 771 NAS מפעילה מסוקי Sea King למשימות חיפוש והצלה (SAR) ומלחמה בטרור ימי.
רוב לוחמי ה- SBS מגיעים מהקומנדו הימי של חיל הנחתים.
תהליך המיון של היחידה היה עצמאי, אך שולב כעת בתהליך אחד המשותף לכל הכוחות המיוחדים של בריטניה.
ישנם שני גיבושים ליחידות אלה, בקיץ ובחורף, והם מועברים על ידי אנשי סגל משורות ה-SAS.
השירות ביחידה פתוח לגברים בלבד.
ניתן להתנדב ליחידה לאחר שירות סדיר בן 18 חודשים לפחות, כאשר למועמד יתרת שירות של שלש שנים לפחות.
הגיבוש ליחידה נערך בדרום ווילס, מדרום לעיירה סניברידג' (Sennybridge).
ביומיים הראשונים נבחנים כישוריהם הבסיסיים של המועמדים בקריאת מפה ובשחייה, והם עוברים מבחן כושר גופני בסיסי ומבחן כושר קרבי לחיילי חי"ר.
לאחר יומיים אלה נפתח שלב בן ארבעה שבועות, הבוחן את כושר הסבל ויכולת העמידה של המועמדים.
במהלך ארבעה שבועות אלה עושים המועמדים סדרה של מסעות שאורכם עולה מיום ליום, כאשר הם נושאים משא שמשקלו עולה גם הוא מיום ליום.
עליהם לנווט דרך סדרה של נקודות ציון בשטח, תוך התמודדות עם קשיים פיזיים, שטח קשה להליכה ולניווט, ומזג אוויר קשה.
אחד המסעות הקשים ביותר והמפורסמים ביותר נקרא "ריקוד פאן" (Fan dance), במהלכו נדרשים המועמדים לעבור מסלול באורך 23 קילומטרים, הכולל טיפוס על פסגת ההר פן ואי פאן (Pen-y-Fan), שגובהו 886 מטרים.
המועמדים אמורים לסיים את המסע תוך ארבע ורבע שעות, כשהם נושאים עליהם תרמיל גב שמשקלו 18 ק"ג ורובה שמשקלו 5 ק"ג נוספים.
השלב השני מסתיים במסע באורך 64 קילומטרים, אותו עליהם לסיים תוך 20 שעות, כשהם נושאים תרמיל גב שמשקלו 25 ק"ג, לא כולל מים, מזון ונשק.
בסיום השלב אמורים המועמדים לרוץ 4 מייל (6.43 ק"מ) בשלושים דקות, ולשחות 2 מייל (3.21 ק"מ) בתשעים דקות.בשלב השלישי עוברים המועמדים (שהצליחו לסיים את השלב השני) הכשרה בסיסית במיומנויות של יחידות מיוחדות: תפעול כלי נשק, סיור וחבלה.
לאחר שלב זה יוצאים המועמדים לאימון בלוחמת ג'ונגל, המתקיים בבליז, ברוניי או מלזיה.
האימון כולל ניווט, סיור, לוחמה והישרדות בתנאים של ג'וגל סבוך וקשה לתנועה.
האימון בסביבה כה תובענית מביא את המועמדים לקצה גבול היכולת שלהם, ובוחן שוב את כושר הסבל והעמידות שלהם, כמו גם את יכולתם ליישם את העקרונות שלמדו.
בשלב החמישי לומדים המועמדים טכניקות של בריחה והתחמקות מלכידה.
הם עוברים אימון שבו הם צריכים להימלט מכוחות הרודפים אחריהם (בדרך כלל צנחנים או נחתים).
לאחר לכידתם, הם עוברים הדמיה של שבי וחקירות ("סדרת שבי"), הכוללת מניעת מזון, מים ושינה, חקירות מדומות, וכדומה.
עם סיום שלב זה נבחנים כישוריהם של המועמדים לשירות הסירות המיוחד בפעילות במים, והם מתחילים בקורס ייחודי המכשיר אותם לצלילה תנאים שונים, שיט בקנו למרחקים ארוכים, חבלה תת-מימית, סיור ואיסוף מודיעין על חופים, וכדומה.
עם סיום שלב זה נחשבים המועמדים כלוחמים מן השורה ביחידה, אך הם עדיין בתקופת ניסיון.
לאחר סיום הכשרתם נקראים הלוחמים "שייטי קאנו"
מבצעי ה- SBS הם מבצעים חשאיים וממשלת בריטניה או משרד ההגנה אינם מוסרים מידע בשל רגישות פעולותיהם .
שניים מתוך ארבעת הגפים ביחידה, C ו-X, מיועדים לכלל הפעילויות של היחידה.
גף S מתמחה בשימוש בצוללות ננסיות וסירות קטנות, וגף M מתמחה בלוחמה נגד טרור ימי.
ה-SBS פועל גם ביבשה, ופעל באפגניסטן ובעיראק.
כיחידה למבצעים מיוחדים של חיל הים, ה- SBS אחראי להגיב לאירועי טרור נגד האינטרסים הימיים של בריטניה.
במהלך השנים פיתח ה- SBS שיטות לחילוץ בני ערובה מאסדות נפט, ספינות נופש ומעבורות.
ה-SBS מתרגל באופן קבוע השתלטות על כלי שיט ומתקנים.
פעולות אלה כוללות בדרך כלל השתלטות בו זמנית מהאוויר ומהים.
הם נתמכים על ידי מסוקי CH-47 צ'ינוק מטייסת RAF 7 או מסוקי מרלין מכוח המסוקים של הקומנדו הימי (CHF).
צלפים על גבי מסוקי AW159 Wildcat ישמשו לעיתים קרובות לחיפוי.
מבחר סירות מתנפחות קשיחות (RIB) משמשות לתקיפת ספינות ואסדות נפט מהמים.
הם נמצאים בכוננות לאירועי טרור רחבי היקף הכוללים השתלטות על תחנת כוח גרעינית או השתלטות בו זמנית על מספר אתרים.
היכולות והשיטות שפיתחו להשתלטות על כלי שיט משמשות גם למעצר ספינות החשודות בהברחת סמים.
בכל המקרים המבריחים נכנעו ללא התנגדות.
המומחיות של ה- SBS כוללת חבלה בספינות ובמתקני נמל.
משימה כזו שבוטלה ממש ברגע האחרון, תוכננה נגד ספינת סוחר שעגנה בנמל זר במהלך מלחמת פוקלנד (1982) בחשד שהיא נושאת טילי אקסוסט מתוצרת צרפת המיועדים לארגנטינה.
יכולות אלה משמשות גם למלחמה בטרור על ידי התקנת אמצעי ציתות ומעקב על ספינות חשודות.
ה- SBS מאומנים להסתנן עמוק מאחורי קווי האויב ולבצע משימות חבלה נגד מתקני אויב חיוניים כמו מצבורי תחמושת, גשרים ומתקני תקשורת.
תנועה לאזור היעד יכולה להיות באמצעות סירה, צוללת, מסוק או באמצעות בצניחה טקטית.
המומחיות שלהם בחדירה דרך הים המתאימה ביותר לתקיפת מתקני חוף כמו נמלי אויב ותחנות מכ"ם.
טייסת E היא יחידת כוחות מיוחדים מסווגת המשתתפת במבצעי שירות המודיעין החשאי (SIS).
היחידה פועלת במסגרת כנף לוחמה מהפכנית ( Revolutionary Warfare Wing (RWW, ארגון מובחר המאויש בלוחמים מנוסים שנבחרו באופן אינדיבידואלי מה-SAS, SBS, ו-SRR לתמיכה במבצעי ה-SIS.
הם נעזרים במסוקי CH-47 צ'ינוק של טייסת חיל האוויר 7 RAF מכנף התעופה לכוחות מיוחדים משולבים (JSFAW).
העברת סוכנים וחומרים רגישים אל ומארץ היעד.
אחד התפקידים העיקריים של ה- SBS הוא לסקור את החופים ואת קו החוף לפני נחיתות אמפיביות של הכוחות העיקריים (בדרך כלל חיל הנחתים) כדי לוודא שהם מתאימים לנחיתה.
הדוגמה האחרונה לכך הייתה כאשר צוותי SBS אבטחו את ראש החוף של חצי האי אל-פא בתחילת מלחמת המפרץ השנייה וסללו את הדרך לנחיתות האמפיביות הראשונות.
ה-SBS הוקמה במלחמת העולם השנייה ונקראה אז "יחידת הסירות המיוחדת".
למשך זמן רב הם פעלו תחת ה-SAS 22 עד ש 'אומצו' על ידי הצי המלכותי.
לאורך השנים שונו שמות היחידה, אך היא נשארה עם אותם ראשי תיבות - SBS.
משנת 1940 עד 1977 הם כונו כ"מדור סירות מיוחד", בשנת 1977 שונה שמם ל"פלגת הסירות המיוחדת" ובשנת 1987 שונה שמם ל"שירות סירות מיוחד" והם הפכו לחלק ממערך הכוחות המיוחדים של בריטניה.
יחידת הסירות המיוחדת הוקמה ב-1940 על ידי קצין קומנדו בשם רוג'ר קורטני.
קורטני גויס לכוחות המיוחדים באמצע אותה שנה, ונשלח למרכז האימונים המשולב בסקוטלנד.
הוא ניסה לשכנע את אדמירל הצי, סר רוג'ר קיס ואת מפקד מרכז האימונים, אדמירל תיאודור האלט, בצורך להקים יחידה מיוחדת של הצי.
הרעיון היה ליצור יחידת קומנדו שתסתייע בקיאקים מתקפלים למשימות מיוחדות, אך הוא לא הצליח לשכנע את הקצינים הבכירים.
קורטני החליט להסתנן לנחתת שעגנה בנהר הקלייד, כדי להוכיח את הרעיון הוא חתר אל האונייה, טיפס עליה בלי שנתגלה, חתם את ראשי התיבות של שמו על דלת תאו של הקברניט, וגנב כיסוי של אחד מהתותחים.
הוא חזר עם הכיסוי נוטף המים והציג אותו בפני ישיבה של קצינים בכירים שהייתה בסמוך.
מעשה זה שכנע את הממונים על קורטני: הוא הועלה לדרגת קפטן וניתן לו פיקוד על שנים עשר איש, שהיוו את ראשית היחידה.
הצוות שהוקם נקרא תחילה "יחידת פולבוט" (Folboat Troop), על שם טיפוס הקנו המתקפל בו השתמשו בפשיטות.
מאוחר יותר שונה השם ל"מחלקת הסירות המיוחדת מס' 1".
היחידה צורפה ל"כוח ליי" (Layforce), יחידה אד הוק שנבנתה מיחידות קומנדו שונות.
מאוחר יותר פעלה היחידה יחד עם שייטת הצוללות הראשונה, שבסיסה היה באלכסנדריה.
מכאן פעלה היחידה בפשיטות ברודוס, פינוי חיילים בריטיים מכרתים, ועוד מבצעים שונים.
בדצמבר 1941 שב קורטני לבריטניה, כדי לארגן את מחלקת הסירות המיוחדת מס' 2. יחידה מס' 1 צורפה ל-SAS, והוגדרה מחלקת פולבוט.
ביוני 1942 השתתפה היחידה בפשיטה על שדות תעופה בכרתים, כדי למנוע ממטוסים גרמניים לסייע לקורפוס אפריקה.
במהלך הפשיטה נהרסו 45 מטוסים גרמניים ו-29 מטוסים נוספים ניזוקו, ו-200 טון של דלק הושמדו.
הכוחות הפושטים איבדו חייל אחד.
בספטמבר 1942 השתתפה היחידה בפשיטה נוספת על שדה תעופה, הפעם ברודוס.
בפשיטה הושמדו לפחות 33 מטוסים גרמניים, אך הפעם שילמה ה־SBS מחיר יקר, כאשר מתוך 12 הפושטים נלכדו 10. שני הנותרים חולצו בידי צוללת בריטית.
בשל האבדות הכבדות אוחדו הנותרים עם הSAS.
היחידה נוצרה מחדש ב-1943, כאשר חלק מה-SAS פוצל, וצורף ליחידת קומנדו נוספת, יחידת הקומנדו 62 (שנקראה גם כוח פשיטות זעירות, Small Scale Raiding Force).
היחידה החדשה נקראה "אסקדרון הסירות המיוחד", ומפקדה היה הרוזן ג'ורג' ג'ליקו (בנו של מפקד הצי המלכותי הבריטי במלחמת העולם הראשונה, אדמירל ג'ון ג'ליקו).
בסיסה של היחידה החדשה היה בחיפה, ומשם פעלה בים האגאי עם יחידת הקומנדו היוונית הרגימנט הקדוש (יוונית: Ιερός Λόχος).
היחידה לחמה באיים הדודקאנסיים והקיקלאדיים במהלךמערכת הדודקאנס, והשתתפה בקרבות באיים קוס ובלרוס.
באוגוסט 1944 צורפה היחידה לקבוצת המדבר ארוכת הטווח, ופעלה עמה במבצעים בים האדריאטי, בפלופונסוס, באלבניה, ולבסוף באיסטריה.
היחידה הייתה יעילה מאוד, ועל פי ההערכות במהלך 1944 הביאה לריתוקן של שש דיוויזיות גרמניות.
SBS2 נקראה "מחלקת הסירות המיוחדת" במהלך המלחמה, ולא "אסקדרון".
היחידה סייעה למבצע לפיד, הנחיתה בצפון אפריקה בנובמבר 1942. מחלקה אחת של היחידה ביצעה סיורים מקדימים לקראת פלישת בעלות הברית לאיטליה ופשיטות בכרתים.
מאוחר יותר עברה היחידה לציילון, שם פעלה עם כוחות מיוחדים אחרים.
חלק אחר של היחידה פעל בדרום-מזרח אסיה, לאורך הנהרות ו, ובמהלך המערכה על בורמה.
ב-1946 פורק ה-SBS, גם היחידה שפוצלה מ-SAS וגם היחידה שהוקמה על ידי קורטני.
השם "שירות הסירות המיוחד" נותר בחיל הנחתים המלכותי, והיה שמה של יחידה בבית הספר למבצעים ייחודיים, בפיקודו של הרברט האסלר ("בלונדי"), מן המפקדים הנועזים של הנחתים בזמן המלחמה.
משימותיה הראשונות של יחידה זו היו בארץ ישראל המנדטורית, שם טיפלו בסילוק פצצות ובהסרת מוקשי עלוקה בנמל חיפה.
היחידה השתתפה במלחמת קוריאה, שם פעלה במבצעים לאורך החוף של קוריאה הצפונית, ובמבצעים מאחורי קווי האויב.
המבצעים כללו איסוף מודיעין, פגיעה בקווי תקשורת וחבלה במתקני אויב.
במהלך מלחמה זו פעלה היחידה לראשונה מצוללות.
ב-1952 היו צוותים של SAS ו-SBS בכוננות במהלך מהפכת הקצינים החופשיים במצרים, כדי להתערב אם המהפכה תהפוך אלימה מדי, דבר שלא אירע בסופו של דבר.
היחידה הייתה בכוננות גם במהלך מבצע מוסקטר, ב-1956, וגם במהלך ההפיכה בלוב ב-1959. גם במקרים אלה לא השתתפה היחידה בפעילות מבצעית בסופו של דבר.
ב-1961 ביצעה היחידה משימות איסוף מודיעין במהלך מלחמת אינדונזיה-מלזיה.
באותה שנה איימה עיראק לראשונה לפלוש לכווית, וצוות של היחידה הוצב בבחריין בכוננות.
ב-1972 התפרסמה היחידה, כאשר צוותים של SBS ו-SAS הוצנחו אל אוניית הפאר קווין אליזבת 2, לאחר שנתקבל איום טלפוני של פצצה שהוטמנה בה.
לאחר סריקה קפדנית לא נתגלה דבר, והסתבר כי האיום היה תעלול בלבד.
בשנת 1972 צנחו אנשי ה- SBS לאוקיינוס האטלנטי ועלו על אוניית הנוסעים 'המלכה אליזבת השנייה' בעקבות אתראה על פצצה.
זמן קצר לאחר מכן, ה- SBS קיבלה את האחריות למלחמה בטרור ימי, להגנה על נמלים, מעבורות, ספינות שייט ואסדות נפט.
בהמשך הם פיתחו שיטות להצלת בני ערובה בכל הסביבות הללו.
ב-1977 שונה שם היחידה לאסקדרון הסירות המיוחד.
במסגרת הארגון מחדש הועברו כמה מתפקידי היחידה ליחידות אחרות של הנחתים.
אחד מתפקידים אלו היה ההגנה על אסדות קידוח הנפט הבריטיות בים הצפוני, שהועברה לאחריות קבוצת הקומנדו 43 להגנת הצי (Commando Fleet Protection Group).
אסקדרון הסירות המיוחד השתתף במלחמת פוקלנד, לאחר שארגנטינה השתלטה על איי פוקלנד.
אנשי האסקדרון השתתפו בשלב הראשון בכיבושם מחדש של איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים, ולאחר מכן נטלו חלק במשימות איסוף מודיעין באיי פוקלנד עצמם.
האבדות היחידות שספגה SBS במלחמה היו שניים מאנשיהם שנורו בטעות על ידי אנשי סיור SAS, שטעו בזיהוים וסברו שהם חיילים ארגנטינאיים.
ב-1987 שונה שוב שם היחידה, הפעם לשירות הסירות המיוחד.
היחידה הפכה לחלק לקבוצת הכוחות המיוחדים של בריטניה, לצד שירות האוויר המיוחד ופלוגת המודיעין 14.
במלחמת המפרץ ביצעה SBS את אחד ממבצעיה הידועים, כאשר אנשי היחידה השתלטו מחדש על השגרירות הבריטית בכווית, על ידי גלישה ממסוקים שריחפו מעל הבניין.
ב-23 בינואר 1991 הונחת כוח מן היחידה ממסוק צ'ינוק וחיבל בקו תקשורת עיראקי שקישר בין המפקדה העליונה של הצבא העיראקי לכוחות הצבא הפרושים בשדה.
אנשי היחידה ביצעו משיטות הסחה לאורך החוף, כדי להסיח את דעתם של העיראקים מהמאמץ העיקרי של כוחות הקואליציה.
ב-1999 השתתף צוות מהיחידה בלוחמה במזרח טימור.
בספטמבר 2000 השתתפה היחידה בחילוץ בני ערובה שנחטפו בסיירה לאון על ידי אחת המיליציות החמושות באזור.
בני הערובה היו חיילים בריטיים מהרגימנט האירי המלכותי, שהיו במקום כחלק מכוח משקיפים של האו"ם.
מבצע החילוץ עלה יפה, והחיילים החטופים חולצו תוך גרימת אבדות כבדות לחוטפים.
בנובמבר 2001 השתתפה היחידה בפלישה לאפגניסטן, ונטלה חלק חשוב במבצעים השונים.
לוחמי היחידה השתתפו בקרב טורה בורה בדצמבר 2001, בו תקפו כוחות הקואליציה את אזור טורה-בורה במטרה לפגוע בלוחמי הטליבאן וללכוד את מנהיגם, אוסמה בין לאדן.
הטליבן ספג מכה קשה, אך בין לאדן הצליח להימלט.
צוות של SBS השתלט על שדה התעופה בבאגראם, בצפון מזרח אפגניסטן, שהפך לאחר מכן לאחד הבסיסים העיקריים של כוחות הקואליציה.
פעולה נוספת של היחידה הייתה דיכוי מרד אסירים ליד מאזאר א-שריף, בנובמבר 2001.
ב-12 במאי 2007 הרג כוח משותף של SBS ויחידת הסיוע לכוחות המיוחדים (SFSG) את אחד ממנהיגי הטליבן, מולא דאדואללה, במהלך פשיטה על מתחם בו שהה עם כמה מעמיתיו.
ב-18 בפברואר 2008 הרג צוות של היחידה מנהיג נוסף של הטליבן, מולאעבדול מטין, יחד עם אחד מסגניו.
השניים נסעו על אופנועים, ונתקלו במארב של אנשי ה-SBS שהונחתו מקום על ידי מסוק.
היחידה גם ספגה מספר הרוגים, בקרבות עם אנשי הטליבן.
גם בעיראק, שם נטלה היחידה חלק במלחמת עיראק מאז 2003, ספגה היחידה אבדות.
ב-27 בפברואר 2011, במהלך מלחמת האזרחים הראשונה בלוב, דיווח ה-BBC כי יחידת C של SBS סייעה בפינוי 150 עובדי נפט.
הפינוי התבצע בשלוש טיסות של מטוסי C-130 Hercules של חיל האוויר המלכותי (RAF) משדה תעופה סמוך לעיירה זללה (Zella) למלטה, שם נחתו בעיר ולטה.
ב-8 במרץ 2012 ניסה צוות משולב של SBS ו־SFSG לחלץ שני בני ערובה שהוחזקו על ידי קבוצת חמושים בניגריה, הקבוצה, ארגון בוקו חראם, היא ארגון הקשור לארגון אל-קאעידה.
שני בני הערובה נהרגו בידי החוטפים לפני או במהלך החילוץ.
כל החוטפים נהרגו אף הם במהלך המבצע.
ב-21 בדצמבר 2018, השתלטו לוחמי SBS על אוניית המכולות Grande Tema, לאחר שארבעה מסתננים השתלטו עליה בדרישה להיכנס לשטח בריטניה.
המבצע הסתיים בהצלחה ללא נפגעים בקרב הצוות או הנוסעים.
ב-25 באוקטובר 2020, פשטו לוחמי SBS על מכלית הנפט Nave Andromeda, מדרום-מזרח לאי וייט.
המכלית נחשדה כי נחטפה על ידי שבעה מסתננים מניגריה שביקשו מקלט מדיני בבריטניה.
החשודים נמסרו לידי משטרת המפשייר עם תום המבצע.
בפועל, שימשו יחידות אלה כדי לבודד גורמים שהיו מושא לעוינות השלטון, בראש ובראשונה יהודים.
כ-42,000 מאלה נרצחו על ידי מפקדיהם או מתו בתנאים הקשים ששררו.
כבר בדצמבר 1919 הקים הצבא האנטי-קומוניסטי ההונגרי של מיקלוש הורטי יחידות ייעודיות עבור אסירים מהשמאל פוליטי, שרבים מהם היו יהודים.
הם הועסקו בעבודות לתועלת הכוחות ונאסר עליהם לשאת נשק.
במהלך העשורים הבאים, כשהאווירה הציבורית נעשתה יותר ויותר לאומנית, התלבט המטה הכללי בשאלה כיצד יש לנהוג בגורמים בלתי-מהימנים – מיעוטים אתניים כמו סלובקים, רומנים, סרבים ויהודים, ואנשי אופוזיציה סוציאליסטים וקומוניסטים.
מחד הם נחשבו למסוכנים מכדי לגייסם לשירות צבאי רגיל, ומאידך פטירתם ממנו הייתה בגדר הטבה.
ב-1939 העבירה הממשלה חוק שהעניק לה אפשרות לגייס לעבודה כל זכר מגיל ארבע-עשרה ועד שבעים במקרה של מצב חירום; במהלך אותה שנה נאסר על יהודים לשרת בתפקידי פיקוד בצבא.
רעיון שירות העבודה, שהוצע כבר קודם כחלופה עבורם, אומץ על ידי השלטון והצו שכונן אותו נכנס לתוקף ב-1 ביולי: אף על פי שהמערכת נועדה לטפל בכל אותן קבוצות, בפועל היא הופנתה בעיקר כלפי יהודים.
בתחילה היו תנאי המגויסים דומים למדי לאלה של חיילים רגילים, והם לבשו מדי צבא שהאות M ("מונקאסולגלאט", שירות עבודה) נרקמה על דשיהם.
הם נשלחו למחנות עבודה ברחבי המדינה, שם הועסקו בבירוא יערות, בסלילת כבישים ובתחזוקת תשתיות צבאיות.
האווירה האנטישמית בהונגריה הקצינה בספטמבר 1940, לאחר סיפוח טרנסילבניה הצפונית, ובעיקר באפריל 1941, עם הפלישה ליוגוסלביה.
ב-19 באוגוסט 1941 הוציא משרד המלחמה מערך תקנות חדש למערך, שכפה שירות של שנתיים והרחיב את התחולה על כל היהודים בגילאי גיוס.
הצו ניתן חודשיים לאחר פתיחת מבצע ברברוסה, ומספר המשרתים עלה חדות.
ב-15 בדצמבר היו 23,018 איש בפלוגות, מתוכם 14,413 יהודים; אך ב-1942 נשלחו 50,000 מגויסים יהודים עם המחנה השני לתוך רוסיה, ומספר דומה הוצב בתוך גבולות הונגריה.
פקודות הגיוס הורו במפורש לוודא כי יהודים עשירים ומכובדים, רבים מהם מבוגרים ולא כשירים, יילקחו לשירות.
תנאיהם הוחמרו, ונאסר עליהם ללבוש מדים.
באביב אותה שנה הם חויבו לשאת סרטי-זרוע צהובים; נוצרים שנחשבו כיהודים תחת חוקי הגזע ענדו סרטים לבנים, שירתו בפלוגות נפרדות ונהנו מתנאים טובים יותר.
בחזית הסובייטית סבלו המגויסים מתנאים קשים, תחת פיקודם של קצינים ונגדים אנטישמים וברוטליים.
לוטננט קולונל ליפוט מוראי (Lipót Muray), לדוגמה, הורה לסגל שלו לוודא כי פקודיהם היהודים לא ישובו הביתה.
בחורף 1942–1943, בעיקר בעת הנסיגה מסטלינגרד, סבלו הן הצבא והן פלוגות העבודה משיעורי אבדות עצומים.
ב-30 באפריל 1943, בדרוהוביץ' שבאוקראינה, הציתו חיילים צריף בו בודדו שמונה-מאות אנשי שירות עבודה שחלו בטיפוס.
שר המלחמה וילמוש נאג' נאג'בצוני, שהחזיק בתפקיד זה מספטמבר 1942 ועד אוגוסט 1943, עשה כמיטב יכולתו להקל על תנאי המגויסים; אף כי השפעתו בחזית הייתה מוגבלת, הוא הדף את דרישת הגרמנים לספק להם פועלים למכרות הנחושת בבור, סרביה.
לחץ גרמני הביא להחלפתו על ידי לאיוש צ'וטאי , שהסכים לבקשתם.
ב-1944 הועסקו כ-6,200 מגויסים משירות העבודה במכרות, בפיקוח ישיר של האס אס ובתנאים קשים יותר.
בספטמבר 1944, בטרם נסיגתם מיוגוסלביה, טבחו האס אס כ-1,000 מתוכם והצעידו כ-2,000 לגרמניה, שם נכלאו במחנות ריכוז.
קבוצה שנייה, שהייתה גם היא בדרכה לשם, שוחררה על ידי הפרטיזנים.
בעוד שמצבם של המגויסים בחזית המזרחית היה קשה, אלה שנותרו בתוך הונגריה נהנו מתנאים סבירים יחסית.
במרץ 1944, עם ההשתלטות הגרמנית על המדינה, הפך שירות העבודה בבת אחת למקור הצלה: אל מול המחסור ההולך וגדל בידיים עובדות, העניק צ'וטאי 150,000 פטורים מגירוש ליהודים בתור התחלה; מקבליהם גויסו לתעשייה הצבאית.
כמו כן, רבים מאלה ששהו עם יחידותיהם ניצלו מגורל דומה.
גם נשים יהודיות נלקחו לשירות במספרים גדולים.
באוקטובר, עם הפיכת צלב החץ ועלייתו לשלטון של פרנץ סלשי, טבחו מיליציות באלפים מאנשי שירות העבודה; גם האוכלוסייה האזרחית ההונגרית לא טמנה ידיה בצלחת בקשר ליהודים שגויסו לשירות העבודה.
אחד המקרים הפחות ידועים הוא הטבח בפוסטאוואם שבו נרצחו כמאתיים יהודים עקב הלשנת תושבי הכפר לואפן אס.אס.
כ-50,000 יהודים ששהו באזור הגבול המערבי נמסרו לגרמנים והועברו למחנות הריכוז.
בו זמנית, היו מקרים של קצינים שהגנו על פקודיהם: סרן לאסלו אוצ'קאי אסף כ-2,500 איש בבודפשט ווידא שלא ייפלו לידי האס אס.
בשלהי 1944 גויסו חלקים גדולים מכלל האוכלוסייה לעבודות ביצורים אל מול הסובייטים המתקדמים.
בראשית 1945 נתפש כל שטח הונגריה על ידי הצבא האדום, ואנשי שירות העבודה שלא גורשו שוחררו.
בין עשרים לשלושים אלף שנלקחו בשבי בברית המועצות שהו במחנות בסיביר.
חלק שוחררו בהקדם, אך הרוב חזר רק בפברואר 1947, עם כינון השלום בין ברית המועצות להונגריה.
בין קורבנות הגיוס היו דמויות מפורסמות כמו המשורר מיקלוש רדנוטי, שנספה בעת שהוצעד מבור, והסייף האולימפי אטילה פטשאואר, שנרצח באוקראינה.
רז'ה שרש, ינה פוקס, ארנה ספ, גאורג ברודי, משה זנבר, ג'ון הרסני, ינו רייטו והרבנים יקותיאל יהודה הלברשטאם, משולם פייש לאווין עיתונאי "דבר" הלל דנציג שכתב את זכרונותיו על פלוגות העבודה, ויהודה עמיטל שירתו בו גם הם.
אפרים קישון נמלט מהארגון באמצעות זיוף מסמכים.
שירות לאומי בתפוצות הוא פרויקט ייחודי של אגודת בת עמי בשיתוף תנועת בני עקיבא העולמית.
התוכנית מיועדת לבנות שירות אשר סיימו שנה של שירות לאומי בארץ ועסקו בעיקר בתחום החינוך כגון: בתי ספר, תנועות נוער, מדרשות להעמקת יהדות.
בנות השירות נשלחות לקהילות בכל רחבי העולם ובעיקר לארצות הברית.
משך השליחות הוא שנה, הבנות נשלחות במטרה לייצג את הציונות הדתית להעביר תכנים ערכיים וחינוכיים ובהדגשה על חיזוק קהילות היהודיות בתפוצות.
תפקידה של בת השירות הלאומי מתחלק לשני חלקים, במסגרת בתי הספר בו מתנדבות בנות השירות, הן מסייעות בלימודי הוראת השפה העברית, ערכים, יהדות וציונות.
כמו כן, לפני חגים וימים מיוחדים (יום הזיכרון, יום העצמאות) הבנות אחראיות על העברת פעילויות שונות בנושאים אלו.
במסגרת הפרטית, אחר הצהריים הבנות מסייעות לקהילה ובעיקר יוצרות אווירה ישראלית ויהודית בחלק מהקהילות הן אף לוקחות חלק בבני עקיבא.
שירות בצה"ל הוא בגדר חובה לאזרחי ישראל ולתושבי ישראל, המוסדר בעיקר באמצעות חוק שירות ביטחון (נוסח משולב), התשמ"ו-1986. כן חלות על המשרתים בצה"ל פקודות מטכ"ל (פ"מ) והוראות הפיקוד העליון (הפ"ע).
עם סיום השירות מקבל המשתחרר תעודת שחרור משירות צבאי.
בתקופת המנדט הבריטי פעלו ביישוב מחתרות, שההצטרפות אליהן הייתה וולונטרית.
לקראת הקמתה של מדינת ישראל החל לפעול בנובמבר 1947 המפקד לשרות העם - מערכת לגיוס כללי שהוקמה על ידי הנהגת היישוב וארגון "ההגנה", וכוננה שיטת גיוס שכללה פרסום צווי גיוס בעיתונים העבריים, הקמת לשכות גיוס, עריכת בדיקות כושר גופני והסע המגויסים לבסיסי קלט.
נקראו לגיוס גברים ונשים בגילאים 17 עד 25, וב-12 בפברואר 1948 הועלה גיל הנקראים להתייצבות ל-35. התייצבות ההמונית איפשרה להגנה לעמוד מוכנה עם 6 חטיבות חי"ר ביום פלישת צבאות ערב, 15 במאי 1948.
צה"ל הוקם כשבועיים לאחר הקמת המדינה, תוך כדי קרבות מלחמת העצמאות.
פקודת צבא הגנה לישראל קבעה "במצב חרום יונהג גיוס חובה לצבא־הגנה לישראל על כל שרותיו.
גיל חייבי הגיוס יהיה כפי שייקבע על ידי הממשלה הזמנית."
ב-8 בספטמבר 1949 אושר בכנסת הראשונה חוק שירות ביטחון, תש"ט-1949, שהסדיר את חובת הגיוס לצה"ל.
שירות חובה בצה"ל הוחל על פי חוק שירות ביטחון, שהתקבל בכנסת ב-8 בספטמבר 1949. על פי החוק המקורי שירות הגברים היה לשנתיים (בין גיל 18 ל-49) ולנשים שנה (בין גיל 18 ל-34).
למתגייסים עד 30 במאי 2015 תקופת השירות הייתה 36 חודשים לגברים (שמורכבים מ-30 חודשי חובה על פי החוק ועוד 6 חודשים חובה על פי תקנות חירום) ו-24 חודשים לנשים.
בעקבות אישור המלצות ועדת שקד, למתגייסים החל מ-1 ביוני 2015 משך השירות לגברים קוצר בארבעה חודשים ועומד על 32 חודשים.
על פי תיקון 22 לחוק שירות ביטחון, למתגייסים החל מיולי 2020 קוצר השירות בחודשיים נוספים ועומד על 30 חודשים, ביולי 2021 הוחלט להחזיר את אורך השירות ל-32 חודשים ולדחות את הקיצור לשנת 2024, חיילים שגויסו ממחזור אוגוסט 2024 לתפקידים לא קרביים חויבו בשירות מקוצר של 30 חודשים.
ימי המאסר של חייל שנכנס לכלא הצבאי בעת שירותו אינם נמנים עם תקופת השירות ולמעשה תאריך שחרורו נדחה בהתאם.
לתפקידים מסוימים יש הכשרות קדם צבאיות (קד"צ) אשר לא נספרות כחלק מהשירות והמלש"ב מתגייס לצבא לאחר השלמתן.
עם זאת, הצבא עשוי להכיר בדיעבד בתקופה זו כחלק משירות החובה ולקצר את השירות בהתאם.
בתפקידים מסוימים המתגייס נדרש להאריך את שירותו (חתימה על שס"ן-שירות סדיר נוסף), לרוב בשל מסלול הכשרה ארוך.
במקרים רבים מדובר בנשים משום שתקופת השירות שלהן קצרה משל הגברים, והן נדרשות להתנדב לשירות בתפקיד "דין אישה כדין גבר".
במקרים מסוימים ניתן לקבל קיצור שירות, למשל בשל בעיות ת"ש או קבלה ללימודים גבוהים במוסד אקדמאי, כאשר תאריך פתיחת שנת הלימודים קרוב למועד השחרור והשלמת השירות המלא יכולה לפגוע בקבלה למוסד.
חובת השירות חלה על כל אזרח או תושב שהגיע לגיל 18, ופטורים ממנו אלה ששוחררו עקב חוסר התאמה, ומגוון פטורים המעוגנים בחוק.
לבני מיעוטים, להוציא דרוזים וצ'רקסים, הגיוס הוא בהתנדבות.
שירות חובה לתלמידי ישיבה המצהירים ש"תורתם אומנותם" נדחה כל עוד הם לומדים.
בישיבות גבוהות ציוניות או בישיבות הסדר, רוב התלמידים מתגייסים בשלב זה או אחר לשירות צבאי מקוצר, האורך כ-17 חודשים, אך יש גם שמתגייסים לשירות צבאי מלא.
ברוב הישיבות החרדיות בפועל התלמידים לא מתגייסים כלל (נושא זה מעורר מחלוקת ציבורית רחבה, והניסיונות לשנות את המצב הקיים נכשלו עד כה).
נשים יכולות לקבל פטור משירות עקב נישואין, הריון או באמצעות הצהרה על אורח חיים דתי.
פטור נוסף משירות חובה הוא לבעלי פרופיל 21 (פטור מטעמי בריאות).
גיוס חובה לבני מהגרים וזכויות לנמנעים ממנו
בן מהגרים הוא בעל אזרחות ישראלית המיועד לשירות צבאי (מלש"ב), שעזב את ישראל עם הוריו לפני גיל 16, או נולד בחו"ל להורים ישראלים ומשפחתו לא חזרה להתגורר בישראל.
בן מהגרים זכאי לדחיית השירות הצבאי תחת הגבלות מסוימות.
בקשה לקבלת מעמד של "בן מהגרים" מוגשת לקונסול בחו"ל או לאגף כוח האדם בישראל.
אם הבקשה תאושר, יידחה גיוסו של המלש"ב לצה"ל.
על מנת לנצל זאת, יצטרך המלש"ב לשהות בחו"ל חודשיים לפני ואחרי שנת השהייה בארץ.
לעומת זאת להוריו אין שנה כזו בה הם יוכלו לשהות בארץ באופן רצוף.
הסדר זה יישאר בתוקף כל עוד מרכז חייו של המלש"ב הוא מחוץ לישראל והמלש"ב עומד בתנאי ההסדר.
בנוסף הצבא יכול להכיר במלש"ב כמהגר אם נכנס לארץ לאחר גיל 16 ושהה בארץ פחות משנתיים או שהגיע לאחר גיל 20 ושהה בארץ פחות מ-3 שנים.
בתקופת שירות החובה מקבל החייל דמי קיום.
תשלום זה נמוך במידה ניכרת משכר המינימום, ואינו מהווה שכר עבודה.
בעקבות עבודת מטה בצה"ל וכן עבודת ועדה משותפת למשרדי האוצר, הביטחון והמשפטים, ב-2016 הועלה שכר חיילי החובה ב-50% בשתי פעימות והוצמד מדי שנה למדד המחירים לצרכן.
בשלהי שנת 2021 החליט שר הביטחון בני גנץ על העלאה נוספת של 50 אחוז בשכר חיילי החובה.
בנוסף מוענקות למשתחררים הטבות שונות בנוסף לתגמול הישיר שהם מקבלים מצה"ל.
חיילים ששירתו כלוחמים – מקבלים תעודת לוחם לאחר שירות של כשנתיים.
חוק קליטת חיילים משוחררים, התשנ"ד-1994, מורה על מתן מענק שחרור ויצירת פיקדון, שבו נצבר סכום כסף לזכותו של חייל בשירות חובה, והחייל מקבל סכום זה עם שחרורו משירות חובה (בשנים הראשונות – למטרות מסוימות הקבועות בחוק, ולאחר מכן – לכל מטרה).
סכום המענק והפיקדון הוא בעל שלוש מדרגות, לפי מאפייני השירות של החייל, כאשר לוחמים מקבלים סכום גבוה יותר מתומכי הלחימה, המקבלים סכום גבוה יותר מחיילים שלא שירתו בתפקידי לחימה או כתומכי לחימה.
פקודת מס הכנסה מעניקה לחייל המשוחרר משירות חובה זיכוי ממס, במשך שלוש השנים הראשונות לשחרורו.
לוחמים משוחררים בעלי תעודת לוחם זכאים למימון של שלושה רבעים משכר לימוד תואר אקדמי או לימוד מקצוע.
שינויים בתנאי השירות וסוגיות חברתיות-כלכליות
לאורך השנים נבחנו אפשרויות שונות לעריכת שינויים בתנאי שירות החובה בדגש על קיצור משך השירות והעלאת שכר חיילי החובה:
ועדת שפר (שמונתה על ידי ראש אכ"א) פעלה ב-2003 והמלצותיה לא יושמו.
ועדת בן בסט הגישה המלצותיה לשר הביטחון מופז בתחילת 2006 והן אושרו כהחלטת ממשלה אך יישום ההמלצות נדחה בעקבות מלחמת לבנון השנייה.
ועדת ברודט שקמה ב-2007 עסקה גם היא בקיצור השירות.
ועדת פלסנר שעסקה בקידום השוויון בנטל ב-2012, עסקה גם בנושא מתן שכר מינימום לחיילי חובה.
בעקבות עבודת מטה בצה"ל שאושרה על ידי שר הביטחון יעלון, בתחילת 2014 שכר הבסיס עודכן בהתאם למדד ועלה ב-21 אחוזים.
העלאות שכר נוספות בוצעו בינואר 2015 בכ-25 אחוזים ובינואר 2016 בכ-50 אחוזים.
לאחריהן השכר יוצמד מדי שנה למדד המחירים לצרכן.
ב-2014 אושרו המלצות ועדת שקד והחל מיוני 2015 משך השירות לגברים יקוצר בארבעה חודשים כאשר בחלק מהתפקידים לא יקוצר השירות אך יוענק שכר מוגדל בתקופה זו.
הארכת משך השירות לנשים לא צלחה.
בין השיקולים בעריכת השינויים במשך השירות ושכר החובה אפשר להתייחס להשפעה על הוצאות כוח אדם בצה"ל, על מידת ההסתמכות על משרתי המילואים, על מענקי השחרור וחזרה לשוק העבודה.
סוגיית קיצור משך השירות נקשרה גם למודל צבא העם אל מול מודל צבא מקצועי.
ב-2020 תוקנה הפקודה העוסקת בשעות שינה, כך שמספר שעות השינה המטכ"ליות עלו ל-7 במקום ל-6.
התנאה על משך שירות החובה
במסגרת מסלול העתודה האקדמית, המתגייס חותם על מסמך דמוי חוזה, שלאחריו יוצא לתקופת דחיית שירות לצורך לימודיו.
בבג"ץ 1799/21 אברמוף, העלו כ-109 עתודאים טענה לפיה מלשונו של חוזה העתודה עליו חתמו, עולה כי התחייבו לשרת תקופת שירות כפי שתיקבע על-פי חוק שירות ביטחון ביום חזרתם לשירות.
לו הייתה מתקבלת טענתם, הרי שהיו חייבים לשרת כ-4–6 חודשים פחות, בהתאם לשינויים במשך שירות החובה שנקבעו החל משנת 2015.
בית המשפט קבע כי אין נפקות להיבט ההסכמי.
לכן, בית המשפט לא נדרש לטענותיהם של העותרים לעניין פירוש המסמך עליו חתמו, אלא למעשה קבע כי אף אם היה כתוב בו ברחל בתך הקטנה כי קיצור השירות צריך לחול עליהם, אין בכך כדי להועיל.
בתוך כך, העיר השופט פוגלמן כי לשיטתו אין לצבא כלל סמכות לשנות את משך שירות החובה בהסכם.
מנגד, חיילים שהתגייסו לאחר תיקון משך השירות שנקבע ביולי 2020 נדרשו לחתום על מסמך לפיו אם יתארך משך שירות החובה עד חזרתם לשירות, הם יידרשו לשרת את התקופה הארוכה יותר.
שירות חשאי מאוד היא קומדיה צרפתית המשודרת בערוץ ארטה הצרפתי, מאז 2015. כמו כן ב-1 ביולי 2016 החלה נטפליקס להפיץ את הסדרה ברחבי העולם.
העונה השנייה עלתה בנטפליקס באוגוסט 2018.
בשנת 1960, אנדרה מרלו בן ה-23 מצטרף לשירות המודיעין של צרפת כמתלמד.
על מרלו ללמוד כיצד לשרת ולהגן על צרפת.
שלושה פקידים אחראים על אימוניו ולביצוע פעולות לעיתים מגוחכות: מוליניה (ראש אזור אפריקה), אקאד (אלג'יריה הצרפתית) וקאלו (גוש המזרח).
אנדרה לומד את ענייני הממשל בעיצומן של תקריות דיפלומטיות חוזרות ונשנות.
במהלך עבודתו יהיה על אנדרה להתמודד עם אויבים מחוץ ומבית.
הסדרה נוצרה על ידי ז'אן-פרנסואה הלין התסריטאי של OSS 117, והיא תוכננה בתחילה לערוץ +Canal אולם לבסוף היא הועברה לערוץ ארטה בשל אי-הסכמות.
צילומי הסדרה התקיימו בין אוקטובר 2014 לפברואר 2015 באיל-דה-פראנס ובמרוקו.
ב-24 ביוני 2016 אושרה לשידור העונה השנייה של הסדרה, וב-8 במאי 2018 החל ערוץ ארטה בשידורה.
אנדרה מרלו (הוגו בקר): בן 23, מתלמד בשירות המודיעין של צרפת.
קולונל מוריס מרסליון (וילפרד בנאיש)
קלייבורן (ז'וזפין דה לה באום)
מארי ג'ו קוטין (מארי ג'ולי באופ)
פלנטון (באטיסט סורנין): עובד בקבלת פנים
קפטן אוטו שמידט (יוכן האגל)
מספר הפרקשם הפרק1"המבחן"2"יש גרמנים ויש גרמנים"3"קרן שמש חמימה"4"אלג'יריה, זוהי צרפת"5"העץ"6"אישה מודרנית"7"VG 42"8"משימת יחיד"9"נוצה בלתי נראית"10"שם קוד: חפרפרת"11"תוכנית החומש"12"בשירות ארצי, צרפת"
מספר הפרקשם הפרק1"טטנוס וקדחת צהובה"2"הגדרה עצמית"3"כשהמים בטמפרטורה של 12 מעלות, יש לצפות שיהיו קרים"4"הקוף נמצא בחללית"5"ההפיכה"6"הירבוע הירוק לא כל כך ירוק"7"מה הקשר לאפריקה?"8"ג'ון, ג'קי, איבון והגנרל"9"החבר מרלו"10"פולין היא מקום נחמד"11"החפרפרת המתה שלא מתה"12"קוד מורחב לאלג'יריה"
ארבעת הפרקים הראשונים של הסדרה משכו 1.1.8 מיליון צופים (4.4% רייטינג), והסדרה התמקמה במקום השישי ברשימת התוכניות הפופולריות.
לאחר מכן בארבעת הפרקים הבאים ירד הנתון ל-619 אלף צופים (2.4%), וארבעת הפרקים האחרונים התייצבו עם 660 אלף צופים (2.6%).
במגזין TV Magazine נכתב כי הסדרה "מסודרת ובעלת שיק ריאליסטי" עם תככים ועובדות היסטוריות מכריעות, וכי הדמויות "צבעוניות, עם תווים מצוירים היטב".
על הדיאלוגים בסדרה נכתב כי "הם כל כך לא תקינים פוליטית עד כדי כך שהם מאושרים לשידור".
במגזין טלרמה נכתב כי הסדרה מציגה "אירוניה היסטורית מענגת" ומשחקת עם הימורים גאופוליטיים כל הזמן.
הדמויות "חסרות הבחנה וחסינות תקלות בשל היוהרה" וכי כותב הביקורת מחבב את הכנות שלהן.
בעיתון לה מונד נכתב כי הסדרה היא פרודיה ויש לה קווי דמיון רבים ל-OSS 117. הכותבים "משחקים במיומנות אמיתית עם הנוסטלגיה שממשיכה לעורר השראה מהעבר" וכי הם אינם מהססים "ללעוג ולהפוך את הסמכות הישנה ולהפוך את הממשל לאחראי על האינרציה הלאומית שלנו".
עוד נכתב כי כוחה של התוכנית היא הירידה לפרטים הקטנים וכי העובדה גם מדאיגה וגם מתגרה.
המנהל הנוכחי הוא ולרי טיכונוב, שמונה על ידי ולדימיר פוטין ב-26 ביוני 2012. בעבר כיהן כמשנה למושל סנט פטרסבורג (מאז 2004).
שירות השליחויות הממלכתי של הפדרציה הרוסית הוא סוכנות ממשלתית פדרלית המבצעת תפקידים ספציפיים בתחום השילוח הפדרלי בפדרציה הרוסית והיא מערכת של גופים פדרליים של הרשות המבצעת, המספקת שירותי ייעוץ לנשיא הפדרציה הרוסית בתחום המשלוחים.
מנהל שירות השליחויות הממלכתי של הפדרציה הרוסית ממונה ומפוטר על ידי נשיא הפדרציה הרוסית.
השירות הוקם לראשונה בתור חיל השילוח ב-17 בדצמבר 1796, על פי צו קיסרי של הקיסר פאבל הראשון.
אנשי החיל דאגו למסירת הזמנות, דו"חות, ניירות ערך, חבילות וכן תמיכה בגורמים בכירים, והופעל בכפיפות למשרד המלחמה.
לאחר המהפכה באוקטובר 1917, חיל שירות השליחויות הקיסרי הוחלף בגוף של המטה הכללי ומשנת 1920 - חיל השליחויות של הצבא האדום.
ב-6 באוגוסט 1921 שירות השילוח אורגן מחדש כגוף במשטרה החשאית.
ב-25 בנובמבר 1991 משרד שירות השליחויות היה חלק ממשרד התקשורת של ברית המועצות והפך לשירות השליחויות הממלכתי של רוסיה והוכפף למשרד התקשורת הרוסי.
ב-30 בספטמבר 1992 הפך שירות השליחויות הממלכתי של משרד התקשורת של הפדרציה הרוסית לשירות שילוח פדרלי שתחת משרד התקשורת של הפדרציה הרוסית.
ב-24 בינואר 1995 המשרד הפדרלי לתקשורת שתחת משרד השליחויות והתקשורת של רוסיה אורגן מחדש לשירות השילוח הממלכתי של הפדרציה הרוסית.
ב-6 בספטמבר 1996 שירות השילוח הממלכתי של הפדרציה הרוסית אורגן מחדש.
ב-20 באוגוסט 1997 שירות השליחויות הממלכתי של הפדרציה הרוסית שוב אורגן מחדש והפעם הוכפף ישירות לממשלה הפדרלית.
ב-17 במאי 2000 במסגרת הרפורמה הפדרלית שיזם פוטין בממשלה, אורגן שירות השליחויות הממלכתי של ממשלת רוסיה והוכפף ישירות לנשיא הפדרציה הרוסית.
חטיבת התקשורת של השירות מעסיקה שליחים הממוקמים בכל המרכזים המחוזיים, האזוריים והארציים של רוסיה, כמו גם במספר ערים גדולות ולהם חשיבות כלכלית.
במערכת האחידה של חלוקת שליחויות פדרלית ישנם משרד מרכזי, משרדים אזוריים (במוסקבה, שמונה מחלקות של המחוזות הפדרליים, 73 מחלקות ומשרדים בערי בירוה ובמרכזים המינהליים של הפדרציה הרוסית, וכן מחלקה בעיר סוצ'י).
סוכנויות משלוח הדואר והבלדרות הפדרליים פועלים באמצעות 112 מסלולים קבועים: 60 קווי תעופה, 36 קווי רכבת ו-16 בכבישים.
בכל יום במטוסים וברכבים ישנם כ-300 עובדים של שירות השילוח הפדרלי.
בנוסף מתקיימות פגישות סדירות בין השליחים המגיעים למוסקבה ב-12 נתיבים בין מדינתיים.
המשימות העיקריות של הגוף, הן:
להבטיח אספקה מהירה ובטיחות מובטחת של פריטים החשובים במיוחד, כמסמכים סודיים, או פריטים אחרים המונפקים על ידי:
נשיא הפדרציה הרוסית, גופים פדרליים של הרשות המבצעת;
התובע הכללי של הפדרציה הרוסית ;
רשויות ציבוריות של הפדרציה הרוסית;
ממשלות מקומיות הפונות לממשלת הפדרציה הרוסית ;
חברי האספה הפדרלית של הפדרציה הרוסית וצירי הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית, צירים של גופים מחוקקים מקומיים;
משרד ההגנה הרוסי, כוחות צבא רוסיים, מחוזות צבאיים, הצי, פיקודים אזוריים וגופים טריטוריאליים של שירות הביטחון הפדרלי;
ניהול אתרים תעשייתיים וצבאיים בעלי חשיבות ציבורית מיוחדת בהחלטת הממשלה;
משלוח התכתבויות מעבר לים, וכן תיעוד טכני ודגימות של מוצרים תעשייתיים על ידי נשיא הפדרציה הרוסית ו (או) ממשלת הפדרציה הרוסית;
מסירת התכתבויות של ראשי מדינות זרות וראשי ממשלות של מדינות זרות, עם נציגים רוסיים ורשויות ציבוריות ברוסיה;
משלוח בדואר של מסמכי חבר המדינות העצמאיות, אל שטח הפדרציה הרוסית.
ראשי שירות השליחויות הרוסי מאז 1796 :
שירות התזונה והמזון הוא סוכנות בתוך מחלקת החקלאות של ארצות הברית, האמונה על ניהול תוכניות סיוע לתזונה מקומית ולטיפול בנושא הרעב ארצות הברית.