tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אנתרופולוגים מחשיבים קריטריונים שונים להגדרת דת - כמו אמונה בעל טבעי או הסתמכות על טקס - אך מעטים הטוענים כי הקריטריונים האלה הם בעלי תוקף אוניברסלי.
בתרבות המערבית, דת הפכה לשם נרדפת פחות או יותר עם המונותיאיזם ועם הקודים המוסריים השונים שהמונותיאיזם קובע.
קודים מוסריים גם התפתחו בשיתוף עם אמונות בודהיסטיות והינודויסטיות, בנפרד מהמונותיאיזם.
עם זאת, קודים מוסריים מוכתבים או אפילו קודים אתיים נורמטיביים אינם מרכיב הכרחי של אמונות או מנהגים דתיים יותר מאשר הם מרכיב הכרחי של מדע והשיטה המדעית.
וואלאס מציע ארבע קטגוריות של דת, כשכל קטגוריה כוללת את הקודמת לה.
אלה הם, לעומת זאת, קטגוריות סינתטיות ולא בהכרח מקיפות את כל הדתות.
1. אינדיבידואליסטית: בסיסי ביותר; פשוט ביותר.
2. השאמאנית: רופא דתי במשרה חלקית, משתמשת בדת כדי לרפא, לנבא, בדרך כלל בשמו של לקוח.
לטילמוק יש ארבע קטגוריות של שאמאן.
דוגמאות של השאמאנים: ספיריטואליזם, מרפא באמונה, קורא בכף יד.
סמכות דתית שנרכשה בכוחות עצמו.
3. קהילתי: מערכת מורכבת של אמונות ומנהגים; קבוצה של אנשים מסודרים בקבוצות על ידי שושלת, קבוצת גיל, או כמה חברות דתיות; אנשים לוקחים על עצמו תפקידים שמבוססים על ידע ופולחן.
4. הכנסייתי: דומיננטי בחברות ומדינות חקלאיות; מאורגנים באופן מרכזי והיררכי במבנה, המקביל לארגון של מדינות.
בדרך כלל מטיל דופי ומתחרה בכתות האינדיבידואליסטית והשאמאניות.
ביקורת על האנתרופולוגיה של הדת
יש המבקרים את האנתרופולוגיה של הדת על השימוש שלה בממצאים הללו כביקורת על הדת.
הם טוענים שיש שוויון לוגי בין האמירה: "האלוהים הוא נגזרת של התרבות", לאמירה: "התרבות היא נגזרת של אלוהים".
הביקורת נסובה בעיקרה כלפי לודוויג פוירבך ודומה לביקורת המוסבת על הספקנות של דייוויד יום - שמטיל ספק בכל קיום מציאותי שההסקה לגביו אינה מוחלטת ועלולה להשתנות מזמן לזמן ומתרבות לתרבות.
אנתוקוריים (שם מדעי: Anthocoridae) היא משפחה של פשפשים טורפים המונה יותר מ-600 מינים בכ-93 סוגים, בישראל ידועים כ-30 מינים.
המשפחה בעלת תפוצה עולמית בעיקר באזורים טרופיים והאזור ההולארקטי.
הם דומים לרכנפיים בכך שכנפיהם בעלות cuneus אך נבדלים מהם מאחר שהם בעלי שתי עיניות.
האנתוקוריים הם חרקים קטנים שאורכם 2 עד 5 מ"מ בלבד.
צבעם גוני שחור או חום, ולרוב הם בעלי כנפיים מפותחות.
הם טורפים פרוקי-רגליים זעירים כגון כנימות, טריפסים, זחלים הנוברים בעלים, אקריות וביצי חרקים.
מינים אחדים, בעיקר מהשבטים Anthocorini ו-Oriini, ניזונים לעיתים גם ממזון מהצומח במיוחד אבקת פרחים, לכן חלקם מעדיפים צמחים מסוימים על אחרים.
מאפייני התזונה שלהם הופכים אותם לאידיאליים כמדבירים ביולוגיים.
הם אינם ניזונים מדם או בעלי ארס כלשהו הפוגע באדם, אך במקרים מסוימים, למרות גודלם הצנוע, הם מסוגלים לעקוץ.
העקיצה איננה מסוכנת ואיננה מעבירה מחלות, אך עלולה להתנפח לבעלי רגישויות או כתוצאה מתגובה אלרגית.
בזמן תהליך הרבייה הזכר משתמש באיבר מיוחד בקצה בטנו כדי לנקב את בטן הנקבה ולהזריק את הזרע ישירות לחלל הבטן שלה.
תהליך דומה קיים גם אצל המשפחות Polyctenidae ופשפשיים.
הנקבה מחדירה את הביצים ישירות לתוך רקמת הצמח או במינים אחדים ליד הצמח.
הנימפות לרוב ניזונות מביצים של פרוקי-רגליים זעירים.
מינים בולטים בישראל (רשימה חלקית)
אנתמיוס היה קיסר האימפריה הרומית המערבית בין השנים 467–472.
אנתמיוס ניסה להתמודד עם שני האתגרים הצבאיים שניצבו מול שרידי האימפריה הרומית המתפוררת:
הוויזיגותים המתחדשים, תחת הנהגתו של אאוריק, אשר ביססו את אחיזתם בפירנאים.
הוונדלים, תחת הנהגתו של גאיזריק, אשר שלטו ללא עוררין בצפון אפריקה.
אנתמיוס נהרג על ידי הגנרל הגותי שלו, ריקימר, כחלק ממאבק כוחות פנימי ברומא.
אנתמיוס השתייך למשפחת האצולה הרומאית פרוקופיוס (בית אב), אשר הוציאה מתוכה נושאי משרות בכירים בצבא ובממשל של האימפריה הרומית המזרחית.
אביו פרוקופיוס, היה מגיסטר מיליטום למזרח בין השנים 422–424 וצאצאו של בן דודו של הקיסר יוליאנוס הכופר, פרוקופיוס, שמרד בקיסר המזרחי ואלנס ותפס את השלטון באופן לא חוקי לתקופה קצרה (365–366).
אמו לוסינה, הייתה צאצאיתו של פלאביוס פיליפוס, הפרפקט פרטוריאני של המזרח ב-346, ובתו של פלאביוס אנתמיוס, הפרפקט הפרטוריאני של המזרח (404–415) וקונסול ב-405.
אנתמיוס נולד בקונסטנטינופול ב-420. הוא נסע לאלכסנדריה ללמוד בבית הספר של הפילוסוף הנאופלאטוני פרוקלס.
בין חבריו ללימודים היו מרקלינוס (מגיסטר מיליטום ומושל איליריקום), פלאביוס אילוסטריוס פוסאוס (פרפקט פרטוריאני של המזרח וקונסול ב-467), מסיוס פאבוס סוורוס (פרפקט רומא וקונסול ב-470) ופמפריפיוס (המשורר הפגאני).
ב-453 נישא אנתמיוס למרשה אופמיה, בתו של הקיסר המזרחי מרקיאנוס.
לאחר נישואיו, נשלח לחזית הדנובה לצורך בנייה מחדש של הגנת הגבול, אשר הייתה במצב גרוע לאחר מותו של אטילה.
ב-454 הוא הוחזר לקונסטנטינופול, שם קיבל את התואר פטריקיוס והפך לאחד משני המגיסטר מיליטום של האימפריה המזרחית.
ב-455 מונה לקונסול במקביל לעמיתו המערבי, ולנטיניאנוס השלישי.
באוקטובר 456, הודח אוויטוס, הקיסר המערבי והקיסר המזרחי, מרקיאנוס, עמד להכריז על חתנו, אנתמיוס כיורשו של הראשון.
אך בינואר 457 נפטר מרקיאנוס ו-2 חלקי האימפריה הרומית נותרו ללא קיסרים בראשם.
השליטה עברה בפועל לידי הגנרלים, ריקימר ומיוריאנוס בחלק המערבי ופלביוס ארדבור אספר (אספריוס) בחלק המזרחי.
אספר, בן האלאנים אשר שימש כמפקד העליון של הצבא המזרחי (מגיסטר מיליטום) לא היה יכול בגלל מוצאו להפוך לקיסר ומינה לכס הקיסרות המזרחית במקומו את לאון הראשון מתוך סברה מוטעית שזה ישמש כשליט בובה.
זה האחרון הפך את ריקימר לפטריקיוס, וב-1 באפריל 457, מינה הגנרל המערבי בעל המוצא הגותי את חברו מיוריאנוס לקיסר האימפריה המערבית.
אנתמיוס המשיך לשרת גם תחת הקיסר המזרחי החדש כמגיסטר מיליטום.
משימתו העיקרית הייתה להגן על האימפריה מפני האוכלוסיות הברבריות הלוחצות על גבולה.
ב-460, הוא הביס את האוסטרוגותים של ואלאמיר באיליריקום.
במהלך חורף 466–467 הוא ניצח קבוצה של ההונים, שחצו את הדנובה הקפואה ובזזו את דאקיה.
לאחר מותו של ליביוס סוורוס בשנת 465, האימפריה המערבית נותרה ללא קיסר.
גאיזריק, מלך הוונדלים אשר פשטו ובזזו את חופי איטליה, תמך באוליבריוס כיורש בשל קרבתו המשפחתית אליו: בנו הונריק ואוליבריוס נישאו ל-2 בנותיו של ולנטיניאנוס השלישי, אאודוקיה ופלקידיה, אשר נשבו על ידי גאיזריק, במהלך ביזת רומא (455).
עם אוליבריוס על כס הקיסרות, מלך הוונדלים היה נהפך לכוח המניע האמיתי מאחורי הכתר של האימפריה המערבית.
לעומתו, לאון הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית שאף להרחיק ככל האפשר את גאיזריק מחצר האימפריה הרומית המערבית ברוונה והשהה את החלטתו בעניין.
גאיזריק בתגובה, ניסה להפעיל לחץ על לאון הראשון, על ידי הרחבת פשיטות הוונדלים לתחומי האימפריה המזרחית כגון: איליריקום, פלופונסוס וחלקים אחרים של יוון ולקיסר ביזנטיון לא נותרה ברירה אלא לנקוט בפעולה.
ב-25 במרץ 467, מינו לאון הראשון וריקימר את אנתמיוס לקיסר האימפריה הרומית המערבית ושלחו אותו לאיטליה יחד עם המגיסטר מיליטום של איליריקום, מרקלינוס, בראש צבא.
ב-12 באפריל, הוכרז רשמית אנתמיוס כקיסר רומא.
על ידי בחירת אנתמיוס, השיג לאון את 3 הדברים הבאים:
הוא הרחיק ממנו איום פוטנציאלי על כס הקיסרות המזרחית.
הוא מנע מגאיזריק לשים שליט בובה משלו על כס הקיסרות המערבית.
הוא הציב באיטליה גנרל מנוסה ומוכשר עם צבא מאומן, מוכן להילחם בוונדלים.
שלטונו של אנתמיוס התאפיין במערכת יחסים דיפלומטית טובה עם האימפריה המזרחית.
אחת העדויות לכך היא העובדה כי אנתמיוס הוא הקיסר המערבי האחרון המתועד בקוד החוקים הביזנטי.
שתי החצרות גם שיתפו פעולה בבחירת הקונסולים השנתית:
על פי המסורת הרומאית, אחת לשנה, כל אחד מ-2 הקיסרים היה בוחר קונסול ושולח אותו לחצרו של האחר.
בשנתו הראשונה כקיסר, 468, החזיק בתואר אנתמיוס בעצמו ללא מקביל מזרחי.
בשנה שלאחר מכן, 469, שני הקונסולים היו מרקיאן, בנו של אנתמיוס וזנון, חתנו של לאון הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית (לימים, יורשו על כס המלכות המזרחית).
בשנת 470 הקונסולים היו מסיוס פאבוס סוורוס, חברו הוותיק של אנתמיוס לספסל הלימודים בבית ספרו של פרוקלס ופלאביוס יורדאנס, המגיסטר מיליטום למזרח.
ב-471, השנה שבה לאון הראשון החזיק בעצמו בפעם הרביעית בתואר הקונסול יחד עם סליוס אקוניוס פרוביאנוס, הפרפקט הפרטוריאני של איטליה, חיזקו שני הקיסרים את הקשר ביניהם על ידי נישואים בין מרקיאן, בנו של אנתמיוס, ולאונטיה, בתו של לאון.
בשנה שלאחר מכן, 472, התכבד אנתמיוס בתואר הקונסול בפעם השנייה אך בפעם זו כנציג המזרח.
מדיניות הנישואים הפוליטיים של אנתמיוס כללה גם את נישואי בתו היחידה, אלפיה, עם המגיסטר מיליטום ריקימר.
המשורר סידוניוס אפולינאריס הגיע לרומא לרגל החתונה בסוף 467 ותיאר חגיגה שהשתתפו כל המעמדות החברתיים ברומא.
הוא אף רמז כי אלפיה התביישה במוצאו הברברי של בעלה.
הבעיה הביטחונית העיקרית של האימפריה הרומית המערבית באותו זמן הייתה פשיטות הוונדלים.
בסוף 467, אנתמיוס ארגן מבצע של הצבא הרומי המערבי, בפיקודו של מרקלינוס, אך המבצע נגמר בכישלון: מזג האוויר הסוער חייב את הצי הרומי לחזור לבסיסו לפני השלמת הפעולה.
בשנת 468, ארגנו אנתמיוס, לאון הראשון ומרקלינוס, מבצע צבאי גדול נגד הממלכה הוונדלית בצפון אפריקה.
המפקד הראשי של המבצע היה גיסו של לאון, בסיליקוס, (לימים, יורשו על כס המלכות המזרחית).
צי שהורכב מלמעלה מאלף כלי שיט, נאסף להובלת הצבא "המזרחי-המערבי-האילירי" המשולב.
אף כי רוב הוצאות המלחמה מומנו על ידי האימפריה המזרחית, גם אנתמיוס והאוצר המערבי תרמו את חלקם.
אך אף מבצע זה הסתיים בכישלון צורב.
הצי הובס בידי גאיזריק והוונדלים בקרב קייפ בון ומרקלינוס נרצח בידי בעקבות התבוסה.
מפלה זו הביאה להפסדים גדולים בכסף ובאובדן חיילים.
600 מתוך 1,113 ספינות המלחמה שיצאו למסע אבדו על אנשיהן.
לאון הראשון החליט לחתום על הסכם שלום נפרד עם גאיזריק.
אנתמיוס אשר איבד את בעלי בריתו ונותר עם אוצר מדולדל בעקבות כישלון המלחמה, זנח את שאיפתו להשתלט על אפריקה בחזרה.
במקום זאת הוא החל להתרכז בפתרון הבעיה הביטחונית השנייה שלהאימפריה: הגנת הפרובינקיות הרומיות המערביות מפני התפשטות הויזיגותים.
לאחר הקמפיין הכושל באפריקה, פנה אנתמיוס לכיבושה מחדש של גאליה, אשר נלקחה על ידי הויזיגותים בראשות מלכם השאפתן אאוריק, אשר ניצל את השליטה הרומית החלשה שנבעה כתוצאה מחוסר יציבות פוליטית.
מעגל ההשפעה של אאוריק כלל גם מחוזות מבודדים משאר האימפריה.
ב-470, אנתמיוס גייס את הברטונים המתגוררים בארמוריקה למלחמה באאוריק.
הברטונים, הצליחו בתחילה וכבשו את בורז' עם שנים עשר אלף איש.
אך לאחר מכן, כאשר נכנסו ללב השטח הוויזיגותי, נתקלו בצבא הוויזיגותי העדיף מספרית והובסו.
לאחר כישלון ההתקפה הברטונית, החליט אנתמיוס לתקוף את הוויזיגותים ישירות בעצמו.
הוא שלח כוח צבאי והעמיד בראשו את בנו, אנתמילוס, הגם כי למעשה הכוח היה בפיקודם של הגנרלים שהיו תחתיו.
אנתמילוס אמנם עבר את ארלאטה וחצה את נהר הרון, אך יורט על ידי אאוריק, אשר הביסו, הרג את הגנרלים הרומאים ובזז את האזור.
ענייני פנים והיחסים עם הסנאט הרומאי
יחד עם אובדן אפריקה וערעור השליטה בפרובינקיות המערביות, שלטון אנתמיוס על איטליה אוים על ידי אופוזיציה פנימית שנבעה מהסיבות הבאות:
תקופת שירותו כמפקד צבאי בכיר בקיסרות המזרחית ותמיכת לאון הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית במינויו לקיסר.
על מנת להשיג תמיכה בקרב האריסטוקרטיה האיטלקית והסנאט הרומי, העניק אנתמיוס דרגות פטריקיוס למושלי המחוזות באיטליה וגאליה.
הוא הציג את הנוהג, הנפוץ במזרח, מינוים גם של אזרחים ולא רק אנשי צבא לדרגת פטריקיוס, וכיבד רבים כל כך מבני האצולה האיטלקית עד כדי אינפלציה בתואר זה.
בין הפטריקים החדשים היו סנטורים איטלקים, כגון רומנוס ומסיוס פאבוס סוורוס, אלא שבניגוד למנהג הנפוץ מונו גם גאלים כגון מגנוס פליקס והמשורר סידוניוס אפולינאריס אשר ב-467 כתב שיר תהילה לכבוד הקיסר אנתמיוס שבתמורה מינה אותו ב-468 לפרפקט רומא.
היחסים הטובים בין שני הקיסרים הרומים קירבו בין שני החצאים של האימפריה הרומית, ובאו לידי ביטוי בתעמולה הקיסרית.
אנתמיוס הורה למטבעות שלו במדיולאנום, ברוונה וברומא להוציא סולידוס המראה את 2 הקיסרים לוחצים ידיים כמפגן של אחדות.
אנתמיוס שיקם את החצר ברומא תוך מתן עדיפות למטבעה בה על פני 2 האחרות.
הגורם החשוב ביותר בחצר הקיסרות המערבית היה ריקימר, המגיסטר מיליטום רב העוצמה, אשר כבר הכריע את גורלם של כמה קיסרים.
הקיסר החדש, לעומת זאת, נבחר על ידי החצר המזרחית ולמרות קשר הנישואין בין ריקימר לאלפיה, בתו של אנתמיוס, הם לא היו ביחסים טובים.
נקודת המפנה ביחסיהם הייתה משפטו של הפטריקיוס רומנוס, סנאטור איטלקי אשר נתמך על ידי ריקימר.
ב-470, האשים הקיסר אנתמיוס את רומנוס בבגידה וגזר עליו גזר דין מוות.
ריקימר אסף 6,000 לוחמים כדי להגן על רומא מפני הוונדלים, אך לאחר מותו של רומנוס הוא עבר עם אנשיו צפונה והותיר את אנתמיוס לבדו ברומא.
תומכי שני הצדדים נלחמו ביניהם במספר תקריות, אך ריקימר והקיסר חתמו על הפסקת אש למשך שנה בתיווכו של אפיפניוס, הבישוף של פאביה.
בתחילת 472, המאבק ביניהם התחדש והקיסר נאלץ להעמיד פנים שהוא חולה כדי למצוא מקלט בבזיליקת פטרוס הקדוש הישנה.
בתגובה, שלח הקיסר הרומי המזרחי, לאון הראשון, את אוליבריוס, לכאורה כדי להשיג פיוס, אך על פי ההיסטוריון ג'ון מאלאלאס, לאון שלח גם מכתב סודי לאנתמיוס ובו דחק בו להרוג את אוליבריוס, מקורבו של גאיזריק.
ריקימר ואוליבריוס יירטו את המכתב והכריזו על אוליבריוס כקיסר האימפריה המערבית החדש.
המאבק הפך למלחמה של ממש בין אנתמיוס, האצולה האיטלקית ואנשי רומא מצד אחד, מול המגיסטר מיליטום הגותי והיחידות הברבריות של הצבא הרומי, שכללו את אנשי אודואקר.
"ריקימרצר על רומא הרעבה במשך חמישה חודשים.
כריסוגונוס אך ב-11 ביולי 472, נמצא על ידי גונדובאד, אחיינו של ריקימר, וראשו נערף.
אנתרקס הוא סרט פאונד פוטג' ישראלי משנת 2017, מותחן קונספירציה שיצר וביים שי שרף והפיקו אלעד פלג וחגי ארד.
הסרט מבוסס על פרשת הניסוי בחיסון נגד גחלת בצה"ל (עומר 2), שבמסגרתה חשפה תוכנית התחקירים "עובדה" בשנת 2007, שחיילות וחיילים בצה"ל שימשו כנסיינים בניסוי סודי שנמשך שמונה שנים, של חיסון נגד חיידקי גחלת (אנתרקס).
את התסריט כתבה יעל אורון על-פי סיפורו האישי של יוצר הסרט והבמאי שי שרף, שכחייל בשירות חובה, היה עד לניסוי ולגיוס נסיינים מתנדבים, אך לא התנדב להשתתף בניסוי.
הדמויות מבוססות על חבריו האמיתיים של שרף, ובסרט משולבים סרטוני וידאו אותנטיים שחיילים צילמו במהלך שירותם.
הצגת הבכורה העולמית התקיימה בישראל ב-14 בדצמבר 2017, במסגרת פסטיבל אוטופיה, והסרט יצא לבתי הקולנוע ב-12 ביולי 2018.
השנה היא 2006. נועם קפלן (אודי פרסי), יותם אביבי (ליאור חסון) ושי שרף (עמית אפשטיין) הם חיילי מילואים בסיירת מובחרת.
קצין בצוות שלהם, דני קליין (זיו פלג), משרת בצבא הקבע, בדרגת סרן.
נועם נשוי למיכל (אורטל בן שושן), אחות במקצועה הנמצאת בהיריון עם בנם הראשון, ואביבי נשוי לשלי (דנה מיינרט).
חבר נוסף שלהם, אלון, מת בנסיבות עלומות.
בעוד החברים מתאבלים על מותו של אלון, אביבי מפתח תסמיני מחלה, ונועם הולך לבדיקה רפואית ללא ידיעתה של מיכל, לאחר שלקה במחלת עור.
בהמלצת הרופא, הוא מוצא מכנה משותף לו, לאביבי ולאלון: שלושתם שימשו נסיינים בהתנדבות בניסוי שערך הצבא בחיסון למחלת האנתרקס בשנת 1999. הם חושדים שהצבא מסתיר מחדל שהתרחש במהלך הניסוי, אך דני מתרעם על הטלת הדופי ביושרו של צה"ל.
נועם, אביבי ושי נוסעים למתקן חיל הרפואה שבו פעלה מנהלת הניסוי, דורשים לראות את תיקיהם הרפואיים, אך נדחים.
האונקולוגית ד"ר הילה ראובן, שהייתה שותפה לניסוי, טוענת שלא קיבלה תלונות על תופעות לוואי, אך רופא אחר סיפר לה שחיילת וחייל שוחררו מהניסוי אחרי שהתלוננו על מיחושים.
הם פוגשים את השניים, והחיילת לשעבר מספרת שהרופא שבדק אותה אמר לה שהוא עובד במכון הביולוגי.
אחרי ניסיון כושל להיכנס למכון הביולוגי, השלושה מזהים רכב SUV שחור העוקב אחריהם.
במהלך אירוע לזכרו של אלון, אביבי מתעלף ומאושפז בבית חולים.
הרופאה ד"ר יניר (סנדרה שונוולד) מסבירה שהוא לקה בוואסקוליטיס.
הם מספרים לה על הניסוי, והיא לוקחת מנועם ומשי דגימות דם לבדיקה.
מיכל כועסת על נועם שלא סיפר לה, וכעת היא חוששת לגורל תינוקם.
ד"ר יניר דוחקת בהם להשיג את פירוט מרכיבי החיסון לבדיקה, כי אין לה סיווג ביטחוני מתאים.
נועם ושי מציעים לפרוץ לארכיון של מנהלת הניסוי, או לחשוף את הפרשה בתקשורת.
אחות באה להחליף לאביבי אינפוזיה, הוא מתחיל לפרכס ומורדם, ושי חושד שמישהו חיבל באינפוזיה בזדון.
נועם ושי נוסעים בשנית עם מיכל למנהלת הניסוי.
מיכל מצליחה להתגנב לארכיון ומוצאת מכתב המודיע לרופא בשם ד"ר אביגדור כץ על פיטוריו מהמכון הביולוגי.
נועם פוגש את ד"ר כץ במרפאה שלו, דורש את רשימת מרכיבי החיסון ומאיים לחשוף את שמו של כץ בתקשורת, אולם כץ מכחיש קשר בין הניסוי למחלה של אביבי.
כאשר שי חוזר לדירתו בערב, הוא מוצא פורץ שמטפל במחשב שלו.
בינתיים, אלמוני שולח לכתובת הדואר האלקטרוני של מיכל סרטון ממצלמות אבטחה במנהלת הניסוי, שבו היא נראית נכנסת לארכיון, והם מבינים שנחשפו.
דני מגיע ומספר שבעקבות פנייה שלו למפקדת קצין רפואה ראשי, קידומו נעצר והוא שוחרר משירות.
לאור ההתנכלויות, גם דני משתכנע שהמקרים של אלון ואביבי קשורים לניסוי.
נועם, דני ושי מתפרצים באלימות למרפאה של כץ, והוא נותן להם דף שהכין מראש עם רשימת מרכיבי החיסון.
ביוצאם, הרכב השחור שעקב אחריהם מנסה לדרוס אותם, ללא הצלחה.
נעם מתלונן על כאבי בטן, ומאושפז, מטופל ומשוחרר מיד, דבר שנראה למיכל תמוה, וד"ר יניר מבטיחה להתקשר כאשר יתקבלו תשובות המומחים.
שי מוצא בפורומים באינטרנט עוד חיילי מילואים שהשתתפו בניסוי.
ניסיון שלו לפרסם ידיעה באתר חדשות נבלם, ומתארגנת הפגנה מול שער הקריה בתל אביב, בה נשמעות קריאות בגנות הרמטכ"ל חלוץ.
שוטר יס"מ מגיע, דורש לפזר את ההפגנה ועוצר את דני, אשר משוחרר מהמעצר אחרי שרוב האישומים בוטלו.
דני, שי, נועם ושלי (בשם אביבי) מוזמנים לפגישה במפקדת חיל הרפואה, שם נמסר להם שהצבא מוכן להכיר באחריותו לניסוי ולטפל בנפגעים ומשפחותיהם, כנגד חתימה על הצהרת סודיות.
במהלך החתימה מתברר ששמו של שי לא מופיע ברשימת הנסיינים, והוא מודה בבושה שלא התנדב לניסוי אחרי שהתייעץ עם אמא שלו, מיקרוביולוגית במקצועה, אך הוא לא הזהיר את חבריו.
אחר כך, שי מביע באוזני אימו תחושה שהוא בגד בהם.
מגיע הרופא ד"ר דותן, מספר שד"ר יניר הושעתה מעבודתה עקב תביעה בגין רשלנות רפואית, ומודיע שתוצאות הבדיקות שוללות קשר בין מרכיבי החיסון למותו של אביבי.
החברים מפקפקים בדבריו, נוסעים לשוחח עם כ"ץ, אך מתברר שהאיש התאבד.
מאחד הנוכחים בשבעה, נודע להם שכץ היה קשור לחברת תרופות בשם "ג'רום".
בינתיים, מיכל מקבלת מסמך שהשאיר ד"ר כץ עבורה בדלפק האחיות, עם מחקר הכולל את מרכיבי החיסון, כאשר אחד המרכיבים מחוק.
הם מציגים את המחקר לד"ר יניר שמבינה שכאשר הניסוי בוצע, במכון כבר ידעו שיש בעיה בהרכב החיסון.
היא תמהה מדוע רשימת המרכיבים מודפסת על דף של חברת "ג'רום".
נועם מוצא באינטרנט שמנכ"ל "ג'רום", פרופסור עדי כהן, עבד במכון הביולוגי בתקופת הניסוי, וכעת ברור להם שהוא האחראי לניסוי.
דני לוקח את שני המסמכים ונוסע אל מפקדת קצין רפואה ראשי, לנסות לברר אם קרפ"ר ידע מראש על המרכיב הבעייתי בחיסון, אך בהגיעו לחנייה, שני אלמונים מתנפלים עליו, מכים אותו קשות ונמלטים.
נועם ושי מגיעים למשרדי "ג'רום", חוטפים את עדי כהן, ותחת איומי מזרק נגוע בדמו של נועם, כהן מתוודה שהניסוי נעשה עבור חברה אמריקאית ש"ג'רום" היא חברה בת שלה, מכיוון שמנהל התרופות האמריקאי לא אישר ניסויים בבני אדם, והוא עצמו קידם את אישור הניסוי בישראל בנימוק ביטחוני, תמורת שוחד.
נועם ושי מכניסים את כהן למכוניתם ונוסעים אל חברת החדשות בנווה אילן.
בדרך, הרכב השחור מתנגש בהם בעוצמה, והשלושה נהרגים.
תמונות הסיום כוללות צילומי כותרות אותנטיות שהופיעו באתרי האינטרנט של חדשות ערוץ 2 ועיתון "הארץ", על רקע דברי קריינים (לינוי בר-גפן ואורן וייגנפלד) המדווחים על חשיפת הפרשה.
הבמאי שי שרף ביסס את העלילה על סיפורו האישי.
כחייל ביחידת מגלן, שרף היה עד לביצוע הניסוי, כאשר ראה אנשי צבא מגיעים ומקימים אוהל שחור שאליו הוכנסו הנסיינים לקבל את הזריקות.
לדבריו, בעקבות הצפייה בתחקיר "עובדה", הוא החל לשאול את עצמו שאלות על הקשר בין אדם למולדתו, ושאלות אלה הביאו אותו ליצור את הסרט.
פגישת שי בסרט עם אימו היא קטע מפגישה אותנטית של הבמאי עם אימו האמיתית.
כמקובל בסרטי פאונד פוטג', אין מוזיקת רקע, והפסקול מורכב מרעשי סביבה.
הסרט מסתיים בשיר "זכות הצעקה" של להקת "נקמת הטרקטור" (נענע דיסק, 1 בינואר 1992).
הסרט יצא להקרנות מסחריות בבתי הקולנוע בישראל ב-12 ביולי 2018.
רון פוגל כתב באתר "סרט", ש"אנתרקס" הוא יצירה מדוקדקת, מותחת ומבהילה של שי שרף, והסרט הוא "אגרוף ישיר וכואב לבטנו של הצופה".
פוגל מוסיף שלדעתו, זה הסרט הבולט ביותר במתחרים על פרס "אופיר", והוא ראוי לפרסים גם על התסריט והצילום.
איתן וייץ הביע את דעתו ש"אנתרקס" הוא ההפתעה הגדולה ביותר, ומדבר בסרט פאונד פוטג' מבדר, מותח וחכם.
בביקורת באתר "סריטה", עופר ליברגל סבר שהרגעים החזקים בסרט הם דווקא אלו בהם המתח נזנח לטובת דרמה של מערכות יחסים בין אישיות, והעוגן הרגשי הוא העיסוק במערכות היחסים בין לוחמים לשעבר לנשים בחייהם.
לדעת ליברגל, יש משהו מעודן באופן שבו הסרט מתאר את הדרמות מבלי להראות את הכאב המתמשך, ולאו דווקא את רגעי הסערה.
עם זאת, לדעתו, אמינות רגעי המתח פחות טובה, בעיקר בגלל הפער בין המחשבה שמדובר בגוף בעל השפעה וכוח רבים, לבין היכולת הלא מרשימה בה נעשה ניסיון למנוע את החשיפה.
בסקירה בבלוג הקולנוע "ארכיסינמה", כתב איתי עמוס ש"אנתרקס" ממשיך את התבססות סוגת ה"פאונד פוטג'" בקולנוע הישראלי אחרי הסרט "ג'רוזלם", והעלילה נעה "בין פרנויה מד"בית לבין מחאה אנטי-ממסדית המבוססת על סיפור אמיתי...".
עמוס מציין לחיוב את הפסקול המורכב מרעשי סביבה טבעיים במקום מוזיקת רקע, כאמצעי ליצירת האווירה הרצויה.
לדעתו, מדובר ברעיון מעניין לצפייה.
לעומת זאת, עמוס סבור שרבות מהסצנות ארוכות מדי, אתרי צילומים ("לוקיישנים") דלים יחסית לתפקידם, ודמויות לא מורכבות מספיק.
נחום מוכיח העניק לסרט ארבעה כוכבים (מתוך חמישה), וכתב בפורטל "הבמה" שמדובר ב"עבודת קולנוע חזקה ובלתי מתפשרת", ועבודת השחקנים והשחקניות טבעית ואמינה.
בנוגע לשימוש בסגנון "פאונד פוטג'", יעל שוב סבורה שמדובר בהישג, משום שהסרט עושה שימוש אפקטיבי בסגנון הזה ומצדיק אותו, כאשר התיעוד האובססיבי הופך לכלי נשק בידי החברים, והקצב המהיר והממוקד עושה את הסרט לחץ שלוח הישר למטרה.
בניגוד לשוב, שמוליק דובדבני סבור שלא היה מקום לבחירה האסתטית בטכניקת "פאונד פוטג'", והתפניות העלילתיות חובבניות ורחוקות מלשכנע.
עם זאת, דובדבני מעריך את נחישותם של יוצרי הסרט, שרף ואורון, להפנות אצבע מאשימה כלפי מערכת הביטחון.
"אנתרקס" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל "אוטופיה" 2017, והיה מועמד לפרס אופיר לשנת 2018 בקטגוריית האיפור הטוב ביותר (ג'ניה קלר).
אנתרקוזאורוס (שם מדעי: Anthracosaurus; מילולית: "לטאת פחם") הוא סוג של חולייתן יבשתי מהקבוצה דמויי זוחלים אשר חי בקרבון הפנסילבני לפני 310 מיליון שנה בערך.
הוא היה שוכן מים גדול שמאובניו התגלו בסקוטלנד, בריטניה ותואר בידי החוקר תומאס הנרי האקסלי מדגימות ששלח לו ג'יימס ראסל.
האנתרקוזאורוס הגיע לאורך משוער של 3.7 מטר, קרוב לאאוגיריניוס ואולי הגיע למשקל רב ממנו.
הוא היה בעל גולגולת באורך 40 ס"מ שלו, בעלת שיניים חרוטיות ארוכות שחלקם בלטו מתקרת הפה ואף מחוצה לו.
המבנה נועד לעזור לו לתפוס דגים ויצורים מהירים אחרים במי ביצות ונהרות בהם שחה מרבית זמנו, אם כי יכל לעלות ליבשה.
יצור זה היה הגדול מבין קרוביו שחיו בסקוטלנד בקרבון.
אנתרקותריים (שם מדעי: Anthracotheriidae) היא משפחה קדומה של מכפילי פרסה גדולים שהיו מאבותיהם של ההיפופוטמיים המודרניים ואולי אפילו מאבות הלווייתנאים.
הם חיו החל מתקופת האאוקן שבפלאוגן, בה חי העתיק מביניהם - האלומריקס (Elomeryx), עד לסוף הפליוקן.
רובם חיו באפריקה ובאירואסיה אך חלקם הגיעו עד לאמריקה הצפונית מתקופת האוליגוקן.
משמעות שם המשפחה הוא משם הסוג הראשון שתואר בה, האנתרקותריום (Anthracotherium) שסווג ב-1822 בידי ז'ורז' קיווייה.
משמעות שמו הוא: "בהמת פחם", עקב הימצאותו במשקעי ליגניט במחצבים באירופה.
יצורים אלה נראו מעט כמו היפופוטם רזה ומוארך בעל ראש צר ולסתות שטוחות מעט.
הם היו בעלי 4–5 אצבעות רחבות שאיתם הם צעדו על משטחי בוץ ואולי גם שחו כמו היפופוטמים.
בפיהם היו 44 שיניים שהותאמו ללעיסה וחפירה של שורשים וצמחי מים בבוץ.
כמה מהחוקרים הניחו שהם היו מאבות הלווייתנים קדומים אך דעה זו נשללה עקב התפתחות הלווייתנים כבר לפני 50 מיליון שנה, הרבה לפני ראשוני ההיפופוטמים וקרוביהם.
אפשרות נוספת היא שהם היו קרוביהם של האנטלודונטיים המאיימים.
אנתרקותריום (שם מדעי: Anthracotherium; מילולית: "בהמת פחם") הוא סוג נכחד של פרסתן ממשפחת האנתרקותריים שבסדרה מכפילי פרסה הקרוב להיפופוטמיים.
יונק זה תואר לראשונה בידי ז'ורז' קיווייה ב-1822.
יונק זה קיבל את שמו עקב הימצאות מאובנים במצבורי ליגניט (פחם חום) עתיקים באירופה ועל שמו ניתן שם המשפחה שלו והוא הידוע מכל סוגי המשפחה.
מאובניו נמצאו לאורך אירואסיה החל מתקופת האאוקן עד לתחילת המיוקן סביב 19–30 מיליון שנה בקירוב.
האנתרקותריום היה אחד מאבות ההיפופוטמים המודרניים ובמראהו דמה לשילוב בין חזיר להיפופוטם רזה עם גוף נמוך ולסתות מוארכות ושטוחות.
הוא גם דמה בגודלו להיפופוטם גמדי והגיע לאורך 2 מטר ולמשקל 250 ק"ג בממוצע במינים הגדולים.
מבנה הלסתות שלו דמה לזה של היפופוטם והם הכילו 44 שיניים בעלות כתרים לאורכם, מה שעזר להם לכתוש שורשים ולחטט בביצות בחיפוש אחרי צמחי מים למאכל.
הוא היה צמחוני בדומה להיפופוטמים אף שאולי נלחם עם ניביו על נקבות.
סוג זה היה נפוץ בביצות של אירואסיה וכן במצרים, הודו ואף באמריקה הצפונית.
לא ברור אם היה יכול גם לשחות או שרק השתכשך בביצות.
אנתיאה בל הייתה מתרגמת אנגלייה, שתרגמה טקסטים מגרמנית וצרפתית אל השפה האנגלית, ביניהם סדרת הקומיקס הצרפתית אסטריקס, הספר הגרמני אוסטרליץ וטרילוגיית ספרי לב של דיו.
היא הייתה בעלת דרגת הקצין במסדר האימפריה הבריטית ועיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
אנתיאה נולדה ב-10 במאי 1936 בסאפוק שבמזרח אנגליה לאדריאן בל (שהיה חקלאי, כותב ספרים ותשבצאי בעיתון הבריטי), ומרג'ורי, אשתו.
אנתיאה, גדלה בכפר רדישאם, לאנתיאה היו שני אחים ואחות, ביניהם מרטין בל (שהיה כתב צבאי ב-BBC וחבר פרלמנט עצמאי בבריטניה בין 1999 ל-2003).
בל נשלחה לפנימייה בבורנמות' בדרום אנגליה, שם פיתחה תשוקה ללמוד גרמנית ולצרפתית.
בל למדה אנגלית באוניברסיטת אוקספורד והחלה לעבוד כמזכירה.
בשנת 1957 אנתיאה התחתנה עם אנתוני קאם (שהיה כתב ועיתונאי בריטי) והיו להם שני ילדים, אוליבר (שכעת עובד ככותב ראשי בעיתון הטיימס) וריצ'רד.
בל נטשה את עיסוקיה כמזכירה לאחר שהתחילה קריירה בתרגום.
היא התגרשה מבעלה בשנות ה-30 לחייה.
לאחר גירושיה המשיכה לתרגם ספרים בצרפתית ובגרמנית ואף למדה את השפה הדנית כדי לתרגם ממנה ספרים.
ב-2010 קיבלה בל את דרגת הקצין במסדר האימפריה הבריטית.
ב-2015 זכתה בעיטור צלב הכבוד הפדרלי בגרמניה על עבודתה בתרגום יצירות ספרותיות ממספר שפות (ביניהן גרמנית) לאנגלית.
בדצמבר 2017, אוליבר קאם (בנה של בל) הודיע לציבור שאנתיאה עברה שבץ מוחי ולכן יצאה לגמלאות שנה לפני כן.
חוברת הקומיקס של אסטריקס שיצאה באוקטובר של אותה שנה כללה הקדשה בסוף הספר לאנתיאה.
קריירת התרגום של בל החלה במקרה, כאשר בן זוגה התבקש למצוא מתרגם מגרמנית לספר הילדים "איש המים הקטן" מאת אוטפריד פרויסלר .
לאחר שסיימה לתרגם את הספר, קיבלה בל מספר הצעות לתרגם ספרים נוספים.
בנוסף, חברות הוצאה לאור ביקשו ממנה להביע את דעתה על ספרים גרמניים.
ב־1969 החלה לתרגם את סדרת הקומיקס הצרפתית אסטריקס.
תרגום זה ידוע כתרגום מדויק ומתאים לקהל האנגלי.
אנתיאה שינתה את שמו של הכלב של אובליקס מאידפיקס לדוקמטיקס, והמכשף הפך מפנורמיקס לגטאפיקס.
תרגום זה ידוע גם בזכות התרגום השנון של הרבה מהבדיחות שנכללו בקומיקס, דבר שהפך אותן להולמות והומוריסטיות גם לקהל האנגלי.
בשנות השמונים, לאחר ההצלחה שחוותה בתור מתרגמת, ניסתה בל לכתוב סיפורים בדיוניים בעצמה, וכתבה את "עונה לונדונית" סיפור המתרחש במאה ה-18. המוציא לאור ביקש ספרים נוספים, ולכן הספר הפך לסדרה של שני ספרים.
ב-2010, כשנשאלה על קריירה ככותבת ספרים, אמרה שכמתרגמת, אין לה זמן לכתוב ספרים משל עצמה.
במהלך הקריירה של בל כמתרגמת היא תרגמה מספר משמעותי של ספרים וכתבים, ביניהם הספר הגרמני אוסטרליץ מאת ו.
זבאלד העוסק בתקופת השואה, טרילוגיית הספרים לב של דיו ויומנה האישיים של טראודל יונגה, מזכירתו האחרונה של אדולף היטלר.
בנוסף תרגמה מגרמנית את "הפסנתרן", ספר זיכרונותיו של ולדיסלב שפילמן על הישרדותו בשואה (ולא מפולנית, אף על פי שזוהי שפתו המקורית).
היא תרגמה גם מספר יצירות מהסופר הדני הנס כריסטיאן אנדרסן.
וכן אנתיאה תרגמה ספרים של מספר סופרים מפורסמים, ביניהם זיגמונד פרויד ופרנץ קפקא.
1987 – פרס שלגל-טיק – על תרגום "האבן והחליל" מאת הנס במן
1996 – פרס מארש לספרות ילדים מתורגמת – על תרגום "חייו של כלב" מאת כריסטינה נסטלינגר
2002 – פרס התרגום של הלן וקורט וולף – על תרגום "אוסטרליץ" מאת וינפריד גיאורג זבאלד
2002 – פרס האינדיפנדנט לספרות זרה – על תרגום "אוסטרליץ" מאת וינפריד גיאורג זבאלד
2003 – פרס שלגל-טיק – על תרגום "גשם" מאת קארן דובה
2003 – פרס מארש לספרות ילדים מתורגמת – על תרגום "איפה היית, רוברט?" מאת הנס מגנוס אנצנסברגר
2007 – פרס מארש לספרות ילדים מתורגמת – על תרגום "המלכה הצפה" מאת קאי מאייר
2009 – פרס אוקספורד-ויידנפלד לתרגום – על תרגום "איך החייל מתקן את הגרמופון" מאת סשה סטנישיץ'
2009 – פרס שלגל-טיק – על תרגום "סוד בוער" מאת שטפן צווייג
2017 – פרס הגשר של מוזיאון אריק קרל על תרומות לספרות ילדים
אנתרקוניט (באנגלית Anthraconite) המכונה "אבן מסריחה" (Stinkstone) הוא סוג של סלע שיש, קלציט או אבן גיר ביטומני בגוון שחור עד אפור, המייצר ריח לא נעים כשמכים או משפשפים אותו.
משערים כי הוא נוצר כאשר אבן גיר מושקעת בתנאים אנאירוביים.
כמה מסוגי האורסטן משחררים מספיק נפט כשמכים בהם, כך שהוא עלול להידלק.
סלע זה מכונה בשוודית אורסטן (Orsten), ובשכבות סלע זה מאזור וסטריטלנד (Västergötland) בדרום שוודיה נתגלו מאובנים שמורים בצורה יוצאת דופן משלהי השלב השלישי של הקמבריון (סביב 514 למ"ש), תחילת השלב הרביעי ועד הפורונגיאן (Furongian, שלהי הקמבריון עד 485 למ"ש).
המאובנים שנתגלו בלאגרשטטה זה כונו הפאונה של האורסטן.
אנתלפיית התהוות סטנדרטית (standard enthalpy of formation, מסומנת °ΔHf) היא שינוי האנתלפיה במהלך יצירת מול אחד של חומר מהיסודות המרכיבים אותו במצבם הסטנדרטי.
אנתלפיית היצירה מחושבת עבור תגובת היצירה בלחץ של 105 פסקל (כלומר 1 בר).
עד לשנת 1982 חושבה אנתלפיית היצירה הסטנדרטית עבור לחץ של אטמוספירה אחת.
מבטאים לרוב את אנתלפיית היצירה הסטנדרטית ביחידות של קילוג'ול (1,000 ג'ול) למול.
עבור גז: המצב בהנחה של קיום משוואת הגז האידיאלי בלחץ של 1bar
עבור מומס: תמיסה אידיאלית בריכוז 1 מולר
עבור נוזל או מוצק: נוזל או מוצק טהורים בלחץ 1bar
עבור יסוד: המצב היציב ביותר בלחץ של 1bar למשל עבור חמצן המצב הסטנדרטי הוא O2 ולא אוזון (O3) ועבור פחמן המצב הסטנדרטי הוא גרפיט.
אנתלפיית ההתהוות של יסוד במצב סטנדרטי שווה ל 0.
למשל אנתלפיית ההתהוות הסטנדרטית של פחמן דו-חמצני תהיה אנתלפיית התגובה הבאה המבוצעת בלחץ של 1bar
שימוש באנתלפיות התהוות לחישוב הפרש אנתלפיה של תגובה
ניתן להשתמש באנתלפיות היצירה הסטנדרטיות של המגיבים והתוצרים לחישוב אנתלפיה של תגובה כלשהי.
לפי חוק הס ניתן לפרק את התגובה לתגובות פירוק של המגיבים ליסודות במצב הסטנדרטי (אנתלפיות ההתהוות בסימן מינוס) ולתגובות יצירה של התוצרים מאותם יסודות (אנתלפיות ההתהוות הסטנדרטית).
אנתסאר עאמר היא הגברת הראשונה של מצרים, מאז שבעלה, עבד אל-פתאח א-סיסי, נבחר לתפקיד הנשיא השישי של מצרים ביוני 2014.
עאמר קיבלה את תעודת הבגרות שלה מבית הספר התיכון אל עבסיה בשנת 1977. היא בעלת תואר בחשבונאות מאוניברסיטת עין שמס.
עאמר התחתנה עם בן דודה, עבד אל-פתאח א-סיסי, ב-1977. יש להם שלושה בנים ובת אחת: מחמוד, מוסטפא, חסן ואיה.
עאמר היא הגברת הראשונה של מצרים מאז שבעלה נבחר לתפקיד נשיא מצרים בעקבות המהפכה ביוני 2013 בו הודח הנשיא מוחמד מורסי לאחר ההפיכה, סיסי ניצח בבחירות לנשיאות שהתקיימו שנה לאחר מכן ניצח א-סיסי והוא הושבע לתפקידו ב-8 ביוני 2014.
קבלן צבאי מצרי, מוחמד עלי, טען כי עאמר הייתה חלק מפרשת שחיתות בה היו מעורבים גורמי צבא ומקרובים של סיסי.
הפגנות רחוב התקיימו בתגובה לטענות של עלי בנוגע לעאמר וא-סיסי.
אתנרופואיד הוא סרט מלחמה משנת 2016 בבימויו של שון אליס, ובכיכובם של קיליאן מרפי, ג'יימי דורנן, שרלוט לה בון, אנה גייסלרובה, הארי לויד וטובי ג'ונס.
הוא נכתב על ידי אליס ואנתוני פרייווין.
הסרט מספר את סיפורו של מבצע אנתרופואיד, ההתנקשות בריינהרד היידריך במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי החיילים הצ'כוסלובקים הגולים יוזף גבצ'יק ויאן קוביש ב-27 במאי 1942. הסרט הוקרן לראשונה ב-12 באוגוסט 2016 בארצות הברית וב-9 בספטמבר 2016 בבריטניה.
בדצמבר 1941, הכיבוש הגרמני באירופה הגיע לשיאו.
שני סוכנים מממשלת הגלות של צ'כוסלובקיה, יוזף גבצ'יק, חייל סלובקי ויאן קוביש, חייל צ'כי, מוצנחים בארצם הכבושה.
השניים נפגשים עם חברי התנגדות אחרים, ובראשם "הדוד" יאן זלנקה-האג'סקי ולדיסלב ואנק.
גבצ'יק וקוביש חושפים שהם תחת פקודה לבצע את "מבצע אנתרופואיד", ההתנקשות בחיי ריינהרד היידריך, האדריכל הראשי של הפתרון הסופי, והפרוטקטור של צ'כוסלובקיה הכבושה בידי גרמניה.
עם מקורות מודיעין וציוד מוגבלים, ג'וזף ויאן מחפשים דרך להתנקש בחיי היידריך, פעולה שהם מקווים שתגרום להתנגדות צ'כית נוספת נגד הכיבוש.
בעזרתן של שתי נשים צעירות, מארי קובארניקובה ולנקה פפקובה, יחד עם מתכננים אחרים, מתכננים הסוכנים לארוב להיידריך לאורך המסלול אל המפקדה שלו במצודת פראג.
כאשר לסוכנים נודע כי היידריך עומד להיות מועבר לפריז, הוחלט ליישם את התוכנית באופן מיידי, בסיוע סוכנים נוספים שהוצנחו בצ'כוסלובקיה.
ב-27 במאי 1942 התבצע ניסיון ההתנקשות שכמעט נכשל כאשר תת-המקלע סטן של יוזף נתקע.
אך היידריך נפצע קשה כאשר יאן זורק רימון מאולתר שמתפוצץ מתחת ללימוזינה של היידריך.
בתגובה לפיגוע, האס אס אוספים אלפי אזרחים צ'כים ומבצעים פעולות תגמול, במהלכן נהרגה לנקה בניסיון להימלט ממעצר.
היידריך מת מפצעיו בבית החולים כמה ימים לאחר מכן.
פעולות התגמול נמשכות כאשר הכפר לידיצה נהרס, אוכלוסיית הגברים שלו מעל גיל 16 נרצחת במקום, והנשים והילדים נשלחו למחנות ריכוז.
מחשש שמשפחתו שלו עלולה ליפול קורבן לפעולות התגמול, לוחם המחתרת קארל צ'ורדה יוצר קשר עם קארל הרמן פרנק, מחליפו של היידריך כפרוטקטור ובוגד באחרים עבור חנינה והפרס המוצע.
משפחת מורבק, שאירחה את יוזף ויאן בזמן שתכננו את הפיגוע, נעצרת על ידי הגסטפו.
מארי מורבק מתאבדת על ידי כדור ציאניד, אך בנה, אטה מורבק, מעונה על ידי הגסטפו עד שהוא חושף את מקום המחבוא של יוזף ויאן במרתף נסתר של קתדרלת קיריל ומתודיוס בעיר.
מאות חיילים מסתערים על הקתדרלה שבה כל סוכני המחתרת מסתתרים.
כל הסוכנים, כולל יוזף ויאן, נהרגים לאחר קרב של שש שעות, יחד עם חיילים גרמנים רבים.
קיליאן מרפי - ג'וזף גבצ'יק
ג'יימי דורנן - יאן קוביש
שרלוט לה בון - מארי קובארניקובה
אנה גייסלרובה - לנקה פפקובה
הארי לויד - אדולף אופלקה
טובי ג'ונס - הדוד הייסקי
אלנה מיהולוב - גברת מורבק
מרסין דורוצ'ינסקי - לדיסלב ואנק
ביל מילנר - אתא מורבק
סם קילי - יוזף בובליק
דטלף בוטה - ריינהרד היידריך
הסרט צולם כולו בפראג במהלך קיץ 2015, ובמידת האפשר, במקומות בהם בפועל התרחשו האירועים.
הבמאי שון אליס הסביר בראיון כי סצנות בקתדרלת קיריל ומתודיוס צולמו על העתק מדויק של הכנסייה במגרש האחורי של האולפן, כדי להפוך את המיקום לזיהוי לצופים הצ'כים.
דיווחי זמן-אמת של הגסטפו אפשרו לאליס לשחזר את המערכה האחרונה של הסרט (ההתנקשות והמצור על הכנסייה) בדיוק רב.
אנתסאר אל וזיר , הידועה גם בכוניה אום ג'יהאד (أم جهاد), היא פוליטיקאית פלסטינית, חברת המועצה המחוקקת הפלסטינית ושרה לשעבר בממשלת הרשות הפלסטינית.
אנתסאר היא אלמנתו של ח'ליל אל-וזיר, מחבל נודע שהיה מכונה גם אבו ג'יהאד וחוסל על ידי ישראל ב-1988 בתוניסיה במסגרת מבצע הצגת תכלית.
יש לה תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת דמשק מ-1978. ב-1959 הצטרפה לארגון פת"ח והייתה החברה הראשונה במפלגה.
היא עזרה לייסד את האיחוד הכללי של הנשים הפלסטיניות, ארגון המתמקד במעמדן החברתי, הכלכלי והמשפטי של נשים פלסטיניות.
היא חברה במועצה הלאומית הפלסטינית מאז 1974 וחברה בוועדה המרכזית של פת"ח מאז 1987. היא הייתה המזכירה הכללית של האיחוד הכללי של הנשים הפלסטיניות בשנים 1980–1985. ב-1983 כיהנה כסגנית המזכירה הכללית של המועצה המהפכנית של הפת"ח.
במהלך תקופת הגלות של בעלה, ח'ליל אל-וזיר (אבו ג'יהאד), חיה אתו אנתסאר 30 שנה, אף על פי שהיא עצמה לא הייתה בגלות.
בראיונות, כולל כאלו שנתנה לתקשורת הישראלית, סיפרה על ליל חיסולו של בעלה, כשהחיילים הבחינו בה וגם איימו עליה באקדח, אבל לא פגעו בה ובילדיה.
היא חזרה לרצועת עזה ב-1995 ונבחרה למועצה המחוקקת הפלסטינית (PLC) ב-1996 מטעם רצועת עזה, כשהיא מקבלת 40,875 קולות.
בין השנים 1995–2005 הייתה גם שרת הרווחה של הרשות הפלסטינית, במשך שש ממשלות רצופות, ארבע מהן בראשותו של יאסר ערפאת.
ב-2003, בעת שמחמוד עבאס הרכיב את הממשלה, הוא לא רצה לשלב בה את אל-וזיר, אולם ערפאת, שהיה ידיד טוב של בעלה, לחץ עליו לעשות זאת.
בשנת 2016 עמדה אל-וזיר בראש הקרן העוסקת בתשלומי הרשות הפלסטינית למחבלים ולמשפחותיהם, ארגון המעניק קצבאות למשפחותיהם של פלסטינים שנהרגו או נפצעו במהלך פעולות טרור נגד מדינת ישראל ואזרחיה.
היא גם מצוטטת במקרים רבים כמי שאינה תומכת בהגעה לפשרה ולשלום עם ישראל.
לה ולבעלה נולדו מספר ילדים, בהם הכלכלן ג'יהאד אל-וזיר.
שְׁטוּרְמְאַבְּטַיְילוּנְג הידועות בשמן המקוצר אֶס-אָה (SA) היו פלוגות הסער הנאציות, שהורכבו מאלפי בריונים ומובטלים.
שמם לקוח מחיילי הסער – יחידת עילית גרמנית במלחמת העולם הראשונה.
הם עודדו אלימות, פיזרו אסיפות והגבירו את חוסר הביטחון בקרב הציבור.
אנשי האס-אה נודעו גם בכינוי "החולצות החומות", על-שם צבע המדים שלהם, ולהבדילם מ"החולצות השחורות" – האס אס.
המדים הללו, שבמקור יועדו לקולוניות אפריקאיות שהקיסרות הגרמנית הפסידה במלחמה, נותרו במחסנים עד שנקנו על ידי הרמן גרינג.
בשנת 1921 הוחל בהקמת ארגון צבאי מתוך פלוגת הספורט של המפלגה הנאצית, וב-4 בנובמבר 1921 הוא אורגן פורמלית בשם אס-אה.
רבים מחברי האס-אה באו משורות הפרייקור.
בראש הארגון עמד לתקופה קצרה אמיל מוריס, מבריוני מינכן, ושען במקצועו.
בתחילה נקראו הפלוגות "מחלקת ההתעמלות והספורט", אך לאחר זמן מה הוסרה ההסוואה; אנשי האס-אה קיבלו מדים חומים, שם חדש, והפכו למיליציה לכל דבר.
באוקטובר 1921 הועמד בראשות הארגון הנס אולריך קלינטש, מאנשיו של הסרן ארהארדט, שהיה מראשי המרידה הימנית הכושלת המכונה "הפוטש של קאפ".
הקפיטן (סרן) ארנסט רהם (Röhm), שהיה מראשי הארגון, ניסה להובילו לכיוון של ארגון צבאי, אך היטלר מנע זאת ממנו, בהעדיפו שהארגון יעסוק בתעמולה ובפעולות אלימות.
בשנת 1922 מונה הרמן גרינג לעמוד בראש האס-אה.
בנובמבר 1923 ליוו אנשי האס-אה את היטלר בפוטש במרתף הבירה, שבעקבותיו נדון היטלר למאסר.
הייתה זו תקופת שפל למפלגה כולה, בעת שישב היטלר בכלא לנדסברג, ולאחר מכן חלו הגבלות חמורות על פעילות המפלגה ופעילות האס-אה.
בשנת 1925, בעקבות שחרורו של היטלר מהכלא, עבר האס-אה ארגון מחדש ובראשו הועמד הנס פפר פון סלומון.
בשנת 1930 מינה היטלר את ארנסט רהם לעמוד בראש האס-אה.
רהם הכיר את היטלר מימיו הראשונים במפלגה, עת היה הוא קצין בדרגת סרן והיטלר היה טר"ש ששוחרר מן הצבא והתפרנס כמלשין פוליטי על מפלגות קיצוניות שחתרו תחת ערכי הרפובליקה הויימארית.
הוא הרגיש שווה ערך להיטלר, והיה יכול לפנות אליו בגוף שני, "אתה" (du), תחת הפנייה המנומסת (Sie).
רהם היה חשוב להיטלר בגלל גישתו לנשק מתוקף תפקידו בצבא הבווארי.
האס-אה הורכב מבריונים ומפושעים שניתנה להם דרך אחרת "להשתלב" בחברה הגרמנית.
הפלוגה עברה אימונים צבאיים מרובים.
דרכי פעולותיה כללו התפרעויות ברחובות ואלימות לצד הגנה על היטלר והמפלגה.
בתקופת עליית המפלגה הנאצית לשלטון היה תפקיד האס-אה הטלת מורא על יריבים פוליטיים ואפילו רציחתם.
אופיינית היא דרכו של איש האס-אה הורסט וסל, אשר נורה למוות עקב סכסוך על רווחי פרוצה.
האס-אה ניצל את העובדה כי הרוצח היה קומוניסט ויצר אגדה שווסל נרצח בקטטה פוליטית.
זמן מה לפני מותו פרסם וסל שיר בשם "הדגל מתנופף אל על" בעיתון הנאצי "דר אנגריף" (ההתקפה), שנערך על ידי יוזף גבלס.
שיר זה הפך להמנון של אנשי האס-אה ולאחר מכן להמנון שני לגרמניה, לצד ההמנון "גרמניה מעל לכל".
היטלר היה מודאג מהקיצוניות שבדרכו של רהם.
הוא סבר כי תדמית המפלגה נפגעה בשל כוחניות האס-אה וכי פעולותיו תהיינה לו לרועץ בדרכו לכס הנשיאות.
האס-אה לא ראה בעין יפה את הברית שכרת היטלר, עם עלייתו לשלטון בתחילת 1933, עם השמרנים, אשר ייצגו את בעלי ההון, התעשיינים והצבא.
אנשי האס-אה, שמנה בסוף 1933 כ-3,000,000 חברים, סברו כי לאחר עשור של מאבק, אלים ברובו, הגיע הזמן לממש את חזונם באשר לגרמניה, וחזון זה כלל את סילוק השמרנים מעמדות הכוח שלהם, השתלטות על גרמניה והפיכתה למדינת אס-אה, במה שכונה על ידי רהם "המהפכה השנייה".
בין היתר הועלתה הדרישה למזג את האס-אה עם הצבא, מה שהיה מביא להשתלטות האס-אה, הגדול יותר מבחינה מספרית, והטמעת הצבא, המבוסס על האצולה המשרתת בו מדורי דורות, באס-אה, הפרולטרי וההמוני.
הרמן גרינג והיינריך הימלר, ראש האס-אס שעדיין היה כפוף, לכאורה, לרהם ולאס-אה, החלו בפעולות שמטרתן להעמיד אותם במצב הטוב ביותר האפשרי אל מול האס-אה, לרבות גיוס כוח מזוין של כמה אלפי אנשים והעמדתו בכוננות בבית הספר לקצינים "ליכטרפלדה", בפאתי ברלין.
ב-30 ביוני 1934 נתן היטלר לאס-אס פקודה לחיסול האס-אה, פקודה שביצועה נודע בשם "ליל הסכינים הארוכות".
כל הנהגת האס-אה נעצרה, והיטלר הורה על גל של הוצאות להורג ללא משפט של כל חבריה.
בזה אחר זה הובאו המנהיגים אל הקיר שלפני בית הספר לקצינים בליכטרפלדה ונורו על ידי כיתות יורים של האס אס והגסטאפו.
רהם עצמו נרצח ביריות על ידי סוהריו.
בעקבות "ליל הסכינים הארוכות" הפך האס-אה לארגון שולי בגרמניה הנאצית ללא השפעה ממשית, לאחר ליל הסכינים, הוחלט להעמיד בראשו את ויקטור לוצה.
לוצה נהרג בתאונת דרכים ב-2 במאי 1943, והוחלף על ידי וילהלם שפמאן, שפעל להעלאת המורל בקרב אנשיו ושילב יחידות של האס-אה בכוחות הלוחמים של הורמאכט.
במשפטי נירנברג עמד הארגון יחד עם חמישה ארגונים נוספים למשפט.
משמעות התביעה הייתה שניתן להרשיע מי שהשתייך לארגון על סמך השייכות לארגון בלבד.
האָס הוא קלף בחפיסת קלפי משחק.
בכל חפיסה ארבעה אסים, כשערכם הוא אחד, לפעמים, כתלות במשחק.
סמלו של האס הוא האות A.
מקור השם האנגלי במילה הלטינית אס (as) שמשמעותה יחידה, משמו של המטבע הרומאי הקטן.
באנגלית של ימי הביניים, לפני הקלף, המילה אמרה "מזל רע", אבל כיוון שהיום בדרך כלל האס הוא דווקא הקלף הגבוה ביותר, כשאומרים באנגלית אייס מתכוונים "מעולה".
לקלף האס בחפיסת קלפים רגילה יש סמל אחד (עלה, תלתן, יהלום או לב) בדרך כלל קטן אבל לפעמים הוא מוגדל, בעיקר באס עלה, עליו בדרך כלל כתוב שמו של המדפיס.
אס העלה (♤) מיוחד בסימן העלה שעליו, שהוא גדול ומקושט במיוחד ולעיתים הוא מכונה קלף המוות (Death Card).
בקסמי קלפים משתמשים לעיתים באס עלה במיוחד בגלל קישוטיו ובידולו משאר הקלפים.
ברוב המשחקים כיום, האס נחשב הקלף הגבוה ביותר בחפיסה, מעל המלך; בחלקם הנמוך ביותר (כאחד); באחדים, כמו בפוקר ובבלאק ג'ק ניתנת הבחירה אם להחשיב אותו כקלף גבוה או נמוך.
במשחקים מסוימים, כשהאס גבוה העלה הופך לשובר שוויון, קרי כשיש תיקו, האס העלה מנצח.
היסטורית, האס החל כקלף נמוך, וסימנו היה הספרה 1 ולא האות A.
השימוש בספרה 1 עדיין מקובל בחפיסות צרפתיות, ספרדיות, ורבות נוספות.
המהפך של אס לקלף הנחשב הגבוה בחפיסה התרחש באופן הדרגתי.
במהלך המאות ה-15 וה-16, במספר משחקים האס קיבל את המקום הגבוה ביותר מבין קלפי המספרים, אבל נמוך יותר מהדיוקנאות - כלומר, בין קלף ה-10 לנסיך.
המשחק המוקדם ביותר הידוע בו האס נחשב בתור הקלף הגבוה ביותר בחשיפה הוא טרפולה, משחק קלפים שמקורו בוונציה בראשית המאה ה-16.
כיום הכינוי "אס" (Ace) ניתן לאדם שמצטיין במקצועו, ככגון טייס קרב שהפיל הרבה מטוסים - אלוף הפלות (Flying Ace).
שחקן כדורגל מצטיין שמכריע משחקים מכונה לעיתים כ"אס מנצח".
על אדם שמבצע מהלך מפתיע שמוביל לניצחון אומרים שהוא "שלף אס מהשרוול".
קלף אס עלה (♤) מכונה "קלף המוות" ומזוהה עם גמביט - גיבור-על מבית מארוול קומיקס שנשקו העיקרי הוא יידוי קלפים מתפוצצים.
אס"א (ראשי תיבות: איגוד ספורט אקדמי) הוא איגוד ספורט שהוקם בשנת 1952 עבור סטודנטים ועל ידי סטודנטים מהאוניברסיטה העברית - עדין טלבר (טיילהבר), עמיאל ריקליס, מהטכניון בחיפה - שלמה חן מבית הספר למשפט וכלכלה בת"א - עמרם רזיאל.
זאת במטרה ליצור אצל סטודנטים ואנשי אקדמיה מודעות לספורט ולפעילות גופנית ואתגר לעשייה ופעילות.
הארגון מקיים פעילות בכ-30 מוסדות להשכלה גבוהה בישראל, יוזם מפעלי ספורט ואף מתמודד בתחרויות בינלאומיות.
הארגון מאגד כ-30 סניפים בכל רחבי הארץ.
אס"א היה שותף למספר רגעים חשובים בספורט הישראלי והשיג הישגים בתחרויות בינלאומיות.
רשאים ליטול חלק בתחרויות אך ורק סטודנטים בפועל הלומדים בשנת הלימודים של אותה השנה.
בחלק מענפי הספורט, רשאים מרצים וחברי סגל הוראה במוסדות להשכלה גבוהה מהתחרויות בניגוד לנהוג בעולם, בהם הספורט הסטודנטיאלי מוגבל לסטודנטים בלבד ובחלק מהמוסדות בעולם גם מוגבל גיל.
כיום, יו"ר אס"א הוא ויקו חדד המכהן משנת 2013.
עקרונות ויעדים (מתוך אתר אס"א)
מייסדי אס"א הציבו מערכת עקרונות, המהווה עד היום את אבן היסוד של פעילות האיגוד:
אס"א הוא איגוד הספורט האקדמי בישראל, מטרתו לארגן, לפתח ולנהל פעילויות ספורטיביות בקרב הסטודנטים בארץ ולטפח את רעיון הספורט בין בוגרי המוסדות להשכלה גבוהה.
טיפוח רעות ויחסי גומלין בין האגודות והסניפים החברים בעמותה ובין העמותה לבי מרכזי הספורט האחרים ולהתאחדויות הספורט השונות בישראל וגופים אחרים.
ארגון תחרויות בין ארציות והידוק הקשרים הבינלאומיים של העמותה וחבריה.
החברות באס"א פתוחה בפני כל הסטודנטים, וחברי הסגל במוסדות להשכלה גבוהה.
הפעילות הספורטיבית של אס"א ישראל מתקיימת בין המוסדות, לעומת זאת את כל הפעילות המתקיימת בתוך המוסדות האקדמיים עושים אחראים לכך בכל מוסד בו קיימת פעילות ספורט.
הפעילות הספורטיבית של אס"א מתחלקת ל-4 סוגים:
ליגות שנתיות - בכדורסל החלה ליגת אס"א בשנת 2011, בכדורגל אולמות החלה ליגה בשנת 2012, ליגות ניווט ספורטיבי וריצה התווספו לאחר מכן.
אליפויות חד יומיות - האליפויות מתארחות במוסדות האקדמיים המבקשים לארח אותן, בדרך כלל בענפים כמו כדורעף אולמות, כדורסל נשים ועוד.
אליפות אס"א הבינלאומית באילת - אליפות זו היא שילוב של שתי אליפויות שונות שאוחדו - האליפות הבינלאומית של אס"א שהחלה לפני יותר מ-50 שנים, ואליפות הגלשנים של אס"א באילת.
האליפות כוללת מעל 20 ענפי ספורט ובשנים האחרונות גדלה והגיע עד 2,000 משתתפים כולל משלחות סטודנטים מחו"ל.
אליפויות אירופה של EUSA, אליפויות עולם של FISU ואוניברסיאדה - לאירועים הבינלאומיים האלו נשלחים סטודנטים בהתאם לקריטריונים כגון אלופי אס"א או ספורטאי נבחרות ישראל.
ענפי הספורט בהם פועל אס"א
מלבד הזכייה במדליות לספורטאים וגביעים למוסדות האקדמיים במקומות 1-3 קיים גם ניקוד אס"א.
ניקוד אס"א לוקח בחשבון את כל הפעילות השנתית ומכמת אותה לניקוד המבוסס על המיקום בכל ענף ספורט ובנוסף את כמות הסניפים שהשתתפו באותו ענף, כמו כן, קיים פקטור עבור הליגות מאחר שהן פעילות רב שנתית.
הניקוד מתחלק לנשים, גברים וניקוד כללי הכולל את כלל הענפים (בהם ענפים מעורבים כמו אולטימייט פריזבי שלא מחושב לנשים ולגברים).
אס הוא מטבע רומאי עתיק שהיה בשימוש בתקופת הרפובליקה הרומית והאימפריה הרומית.
זהו המטבע המכונה במשנה "איסר" או "איסר איטלקי" (ἀσσάριον - אסריון ביוונית, או assarius בלטינית, כש- -יון ו-יוס הן סיומות יחסה לרכיב העיקרי "אסר").
האס הוטבע לראשונה בתקופת מלחמת פירוס, בסביבות שנת 280 לפנה"ס והיה למעשה המטבע הראשון שהוטבע על ידי המדינה הרומית.
הרומים השתמשו עד אז כאמצעי תשלום במטבעות זרים ובמטילי נחושת יצוקה, ה"אס סיגנטום" (aes signatum), שעליהם היו חרוטים דמויות שונות.
בימי הרפובליקה הרומית הוטבע האס בברונזה.
משקלו היה במקור ליברה רומאית אחת (בערך 327.25 גרם), אולם במהלך השנים משקלו הלך ופחת, אם כי ערכו הנומינלי נשמר.
בשנת 217 לפנה"ס הופחת משקלו למחצית ליברה, בשנת 214 לפנה"ס לשליש ליברה ולבסוף, בסביבות 211 לפנה"ס, נקבע משקל לאחד חלקי שנים עשר הליברה, או אונקיה אחת (בערך 27.27 גרם).
לפי ההיסטוריון ישראל שצמן, פיחות זה הוביל ליצירתם של שני מטבעות כסף חדשים, הססטרטיוס והדנאריוס, בשל הצורך בתיאום עם ערכו החדש של מטבע האס.
ערכם הנומינלי של הססטרטיוס והדאנריוס בזמן יצירתם היה, בהתאמה, שנים וחצי אסים, ועשרה אסים.
האסים הראשונים נוצקו, ולא הוטבעו, בשל גודלם.
הדמויות הראשונות שהיו חרוטות בפניהם היו של דמויות אלים רומאים: בין השאר דמותו של יופיטר במרכבה, ודמותו הדו פרצופית של יאנוס.
במהלך תקופת שלטונו של אוגוסטוס, כחלק מהרפורמות הרחבות שנערכו במשטר הרומי בכלל, ובמטבע הרומי בפרט, הפך האס למטבע נחושת, שמשקלו 10.92 גרם.
בניגוד למטבעות הכסף והזהב, שהטבעתם הפכה, כחלק מהרפורמה, לחלק מסמכותיו של הקיסר, הטבעת האס, ככל שאר המטבעות בעלי הערך הנמוך, נשארה בהשגחתו של הסנאט.
על מנת לציין זאת הוספו האותיות הלטיניות "SC" למטבע (האותיות היו ראשי תיבות של "Senatus Consulto", "בעצת הסנאט").
לפי ההיסטוריון משה עמית בתקופה זו שימש האס בעיקר למסחר קמעונאי בעיר רומא ובאיטליה, בשל משקלו וערכו הנמוך.
מועדון הכדוריד אס"א (איגוד ספורט אקדמי) תל אביב הוא קבוצת כדוריד ישראלית מהעיר תל אביב, המשחקת בליגה השנייה בישראל.
הקבוצה הוקמה על ידי סטודנטים, ובעבר רבים משחקניה הפעילים היו סטודנטים או אקדמאים.
המועדון מהווה חלק מאגודת אס"א תל אביב, שפעילה גם בתחומים כטניס, כדורמים וכדורגל נשים.
מועדון הכדוריד של אס"א תל אביב נוסד בשנת 1982 ועד המשבר הכספי שחווה המועדון בשנת 2013 היו שחקניו הבולטים דרך קבע חלק חשוב של נבחרת ישראל בכדוריד.
ב-2009 שיחקו בשורות הנבחרת השוער דורושנקו ושחקני השדה שור, מירקוס, חליפי, שיר טוראל ולביא.
בעונת 2010-11 ייצגו את אס"א בנבחרת השוער גיל יעקב ושחקני השדה חליפי, עידו לביא, דן מירקוס, עידו טוראל, דן נתן ומטלון ובנבחרות הצעירות ייצגו את המועדון אלירן מצקי, גיל פומרנץ, ניר מודריק, דור ורסנו, דן טפר ויובל כץ.
לביא היה השחקן היחיד שזכה בכל התארים שהקבוצה זכתה בהם במשך שנות קיומה.
לקראת עונת 2012/2013 עבר המועדון טלטלה מהותית בעקבות הפסקת המימון מתוך התקציב של אוניברסיטת תל אביב לקבוצות ספורט תחרותי בין כתליה.
בשלב הראשון עזבו את הקבוצה 6 שחקני מפתח והמאמן אולג בוטנקו.
שני שחקנים נוספים, לביא ונתן, שני שחקני הבית היחידים בהרכב הראשון, נכנסו להסגר, בעקבות סירובה של הנהלת המועדון לאפשר להם לעזוב אותו, ואליהם הצטרף גיל פומרנץ.
פומרנץ ונתן עזבו גם הם, בסופו של דבר, ועברו למכבי תל אביב, ועידו לביא הסכים להישאר לעונה נוספת.
לעומת זאת, לסגל הקבוצה לא הצטרף שום שחקן חיזוק מהשורה הראשונה, והיא חדלה להיות קבוצת צמרת בענף הכדוריד.
לקראת עונת 2017/2018 החליטו ראשי הקבוצה לרדת ביוזמתם לליגה הלאומית, לאחר שהצליחו להישאר בליגת העל בעונה שתמה (ניצחו את מ"כ באר שבע במשחקי המבחן), וזאת משום שלא הצליחו להעמיד קבוצה בליגת העל.
הקבוצה שחררה את כל שחקניה למעט שניים, ובנתה את עצמה מחדש בלאומית על בסיס שחקנים חדשים-צעירים ושחקני נוער.
בשנים האחרונות מנהל את הקבוצה אלון נגל.
קבוצות מועדון אס"א תל אביב מתאמנות ב'מרכז עלית לספורט' באוניברסיטת תל אביב, שנחשב לאחד ממתקני הספורט המתקדמים בארץ ומשמש כמגרשה הביתי של אס"א תל אביב.
למועדון מחלקת נוער שפרצה בשנים האחרונות קדימה ומובילה בתחומה בארץ: קבוצת ילידי 1994 זכתה בחמישה תארים מתוך שישה אפשריים שלוש עונות רצופות.
קבוצת ילידי 1993 זכתה באליפות המדינה פעמיים רצופות.
מחלקת הנוער פועלת באולם הספורט של אוניברסיטת תל אביב.
קבוצת הנוער של אס"א תל אביב זכתה בגביע המדינה בכדוריד לנוער (לגילאי 19) לשנת 2012-13 אחרי שניצחה את מ"כ חולון.
השחקנים המובילים בקבוצת הנוער נכללים בסגל קבוצת הבוגרים שבליגה הלאומית.
מועדון הכדורמים אס"א (איגוד ספורט אקדמי) תל אביב הוא קבוצת כדורמים שהוקמה על ידי סטודנטים, ורבים משחקניה הפעילים הם סטודנטים או אקדמאים.המועדון מהווה חלק מאגודת אס"א תל אביב, שפעילה גם בתחומים כטניס וכדוריד.
הקבוצה משחקת בליגה הלאומית בכדורמים.
הקבוצה זכתה תשע פעמים באליפות המדינה (הזכייה האחרונה ב-2016/2017) ושמונה פעמים בגביע המדינה (הזכייה האחרונה ב-2017/18).
בעונות 2010/11-2011/12 השתתפה בליגה האירופית בכדורמים.
שחקניה הבולטים מהווים דרך קבע חלק חשוב של נבחרת ישראל בכדורמים.
למועדון מחלקת נוער שפרצה בשנים האחרונות קדימה ומובילה בתחומה בארץ.
במשך כל שנה קבוצות הילדים והנוער הן בין הקבוצות הבכירות בישראל.בשנת 2009 קבוצת הנוער לקחה אליפות היסטורית לאחר שנים רבות ללא תארים במחלקות הנוער.
המועדון מפעיל את בית הספר לשחייה וכדור מים.
בית הספר פועל במשך כל השנה וקולט בנים ובנות בגילאי 6 - 13. תוכנית האימונים בבית הספר לכדור מים כוללת אימוני שחייה המשולבים במשחקי כדור ומיומנויות משחק הכדור מים.
כמו בכל בית ספר לשחייה, לומדים הילדים את ארבעת סגנונות השחייה: חתירה, חזה, גב ופרפר ובנוסף משולבים משחקי כדור במים, כך על ידי שילוב של מיומנויות שחייה, פיתוח יכולות גופניות ושילוב משחקי כדור משיגים הילדים יכולת ספורטיבית רחבה.
אס"א בן-גוריון באר שבע היא קבוצת כדוריד ישראלית השייכת לאוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע.
הקבוצה פעילה במסגרת משחקי הליגה והגביע של איגוד הכדוריד בישראל, וגם מייצגת את האוניברסיטה במסגרת מפעלי אס"א בישראל ומחוצה לה.
הקבוצה הנוכחית הוקמה ב-2003, לאחר הפסקה בת ארבע שנים.
סגל השחקנים מבוסס על סטודנטים הלומדים במספר פקולטות באוניברסיטה, המקיימים את אימוניהם ומשחקי הבית שלהם במתחם מרכז הספורט של האוניברסיטה.
השחקנים אינם מקבלים משכורת או מלגות על פעילותם, והשחקנים הבכירים של הקבוצה משמשים גם כמאמנים של בני נוער במסגרת קבוצת מ.כ.
בתום עונת המשחקים העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה הלאומית, אך מאז ירדה לליגה הארצית.
אס"א ירושלים היא קבוצת כדורסל נשים ישראלית מהעיר ירושלים, המתמודדת בליגה הלאומית.
הקבוצה מארחת במרכז הווארד קוסל שבאוניברסיטה העברית.
מועדון הכדורסל אס"א ירושלים הוקם בשנת 1964 על ידי חובבי כדורסל הנשים בעיר, ולאורך שנים ארוכות נחשב למועדון המוביל בכדורסל נשים בירושלים.
בעונת 2006/07 הקבוצה שיחקה בליגת העל אך ירדה ליגה.
בסיום עונת 2008/09 הצליחה הקבוצה לחזור לליגת העל לאחר ניצחון 0-2 בסדרת הפלייאוף מול הפועל ראשון לציון.
בעונה שלאחר מכן סיימה הקבוצה במקום ה-6, אך לאחר סיום העונה, הודיעה הנהלת הקבוצה כי אין באפשרותם לבנות תקציב מתאים להמשך השתתפותם בליגה העל.
לפיכך, הקבוצה הורדה בחזרה לליגה הלאומית.
בעונת 2009/10 חזרה לליגת העל, וסיימה במקום השישי.
אולם, בתום העונה החליטה לרדת לליגה הלאומית.
בסיום עונת 2010/11 העפילה הקבוצה בחזרה לליגת העל, לאחר ניצחון בסדרת הפליי-אוף מול קבוצת אליצור תל אביב, אך ויתרה על העלייה ונשארה בלאומית.
בסיום עונת 2013/14 שוב עלתה לליגת העל, ובעונה שלאחר-מכן (2014/15) סיימה במקום השמיני בליגת העל.
בסיום עונת 2015/16 דורגה במקום השישי בליגה זו (מתוך 8 קבוצות) עם 27 נקודות (6 ניצחונות ו-15 הפסדים).
גם לקראת עונת 2016/17 הודיעה הקבוצה כי בשל בעיות תקציב לא תוכל לשחק בליגת העל.
במסגרת האגודה פועלת קבוצת בוגרות נוספת בשם אס"א ירושלים ורשה, המשתתפת בליגה ארצית דרום, נכון לעונת 2015/16.
את עונת 2023/2024 סיימה הקבוצה במקום העשירי והאחרון בליגת העל, וירדה לליגה הלאומית.
מחלקת הנערות של אס"א ירושלים כוללת מעל 100 שחקניות בגילאי ילדות, נערות ב ונערות א בשיתוף פעולה עם אסא פסגת זאב.
קבוצות מחלקת הנערות זכו במספר רב של תארים לאורך השנים (גביעי מדינה ברמת נערות א וילדות א), הקבוצות מופעלות תחת עמותת קוסל מטעם האוניברסיטה העברית.
סגל אס"א ירושלים, נכון לנובמבר 2022
הייניקס סמיקונדקטורס בע"מ היא ספקית מוליכים למחצה לזכרונות DRAM ופלאש.
שמה הקודם, יונדאי אלקטרוניקה, שונה בשנת 2001 עקב הפיצול מקבוצת יונדאי.
לחברה מרכזי ייצור בקוריאה, ארצות הברית, סין וטאיוואן.
הייניקס היא יצרנית שבבי הזיכרון השנייה - וחברת המוליכים למחצה השישית - בגודלה בעולם.
החל משנת 2012 היא חלק מקבוצת SK, לאחר שSK טלקום, גם כן חלק מקונצרן זה, הפכה להיות מחזיקת המניות העיקרית בחברה.