tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אנמיה המוליטית (בעברית: תמס-דם) היא אנמיה הנגרמת כתוצאה מהמוליזה בלתי תקינה: פירוק לא נורמלי של תאי דם אדומים.
תופעה זו יכולה להיגרם במספר מצבים: אנמיה נרכשת כתוצאה משימוש בתרופות שונות, כתוצאה ממחלה זיהומית כגון מונונוקלאוזיס, או כתוצאה מעירוי דם לא תואם.
או אנמיה המוליטית גנטית יכולה להיגרם כתוצאה ממחלות גנטיות בכדוריות הדם כמו אנמיה חרמשית, חוסר G6PD, או ספרוציטוזיס תורשתית.
תיתכן המוליזה אנמית כתוצאה מתגובה אוטואימונית, במחלות כגון זאבת (לופוס), כתוצאה מזיהומים שונים ואף כמחלה אידיופתית.
מכיוון שברוב המחלות האוטואימוניות מעורבים גם גורמים גנטיים וגם גורמים סביבתיים, קשה להגדירה כנרכשת או כגנטית.
ניתן לקבוע את ריכוז ההמוגלובין בדם על ידי המוליזה.
כתוצאה מהרחפת תאי דם אדומים במים מזוקקים, תאי הדם מתפוצצים כתוצאה מלחץ אוסמוטי ומשחררים את תכולתם.
לאחר סרכוז, שוקעים בתחתית המבחנה ממברנות ואברונים אחרים שאינם מסיסים והנוזל העליון שנוצר מכיל המוגלובין חופשי.
המוח הקטן, הקרוי גם מוחון או בלועזית צֵרֶבֵּלוּם (TA: Cerebellum), הוא אזור במוח אשר מעורב בין השאר בתכנון, ויסות ולמידה של תנועות מוטוריות.
המוח הקטן ממוקם בחלקו האחורי של המוח, מתחת למוח הגדול ומאחורי גזע המוח.
המוח הקטן הוא חלק פרימיטיבי יחסית במוח האדם וקיים גם בחיות מפותחות פחות מבני האדם.
למוח הקטן יש תפקיד חשוב במסגרת המערכת המוטורית והוא משפיע על כל המבנים המוטוריים המרכזיים שבמוח.
תפקידו העיקרי של המוח הקטן הוא לווסת את תנועות הגוף ולשמור על שיווי משקלו וכן חיוני לשמירת טונוס השרירים.
הוא משתתף בתכנון ותזמון של תנועות וביצירת תיאום בין השרירים הרצוניים, לצורך ביצוע של תנועות מיומנות ומורכבות.
המוח הקטן יכול לתקן תנועות בזמן אמת ולהביא לביצוע חלק, תוך שימוש במידע אשר מגיע אליו מהפריפריה ומהמוח.
המוח הקטן מעורב לא רק בהפעלה של תנועות מוטוריות על ידי מערכת השרירים, אלא גם בתהליך הלמידה שלהן עד לשלב של רכישת מיומנות אוטומטית.
בהתאם לכך, כיום ישנן סברות כי בנוסף לתפקידים המוטוריים המוח הקטן ממלא באדם גם מספר תפקידים קוגניטיביים.
בשנים האחרונות מתחזקת ההשערה שהמוח הקטן ממלא תפקיד בתגובת הפחד ובעיקר בהתניית פחד.
המוח הקטן מעורב בחלק מההיבטים של התפקודים הניהוליים.
חוקרים המתבססים על מחקר יחיד (2018) טוענים כי בנוסף לתפקודים הידועים משכבר, המוח הקטן גם משפר חשיבה, קבלת החלטות ובקרת רגשות.
ייתכן שהוא מושפע מאלכוהול, שפוגע גם בתפקודים מוטוריים ושהוא מעורב בכמה בעיות פסיכיאטריות.
משקלו של המוח הקטן הוא 10%-15% ממשקל המוח, שטח הפנים שלו הוא כ־40% משטח פני המוח והוא מכיל כמחצית מתאי העצב שלו.
למעשה, המוח הקטן מכיל כ-50 מיליארד תאי עצב.
זוהי כמות גדולה מאוד בהשוואה לקליפת המוח שמכילה כ-22 מיליארד תאי עצב.
השכבה החיצונית של המוח הקטן היא רקמת עצב מרובת קפלים שיוצרת את קליפת המוח הקטן (Cerebellar cortex), זאת בדומה לקליפת המוח אשר במוח הגדול.
מתחת לקליפה נמצא אזור של חומר לבן, ובתוכו מספר גרעינים של תאי עצב, המכונים "הגרעינים העמוקים" (ארבעה גרעינים בכל צד).
בדומה למוח הגדול, המוח הקטן מורכב משתי הֶמִיסְפֶרוֹת, ימנית ושמאלית.
החלק המרכזי שבין ההמיספרות של המוח הקטן נקרא הוורמיס (vermis), משום שהוא מזכיר בצורתו תולעת.
הוורמיס מתאם את תנועת הגפיים בהליכה/ריצה.
הוא מקבל מידע על מנח הגפיים משרירי השלד ושולח דחפים עצביים לשרירי הגפיים על מנת לתאם את תנועתם.
תפקידו הספציפי של המוח הקטן בהקשר זה נוגע ככל הנראה לשליטה על התזמון המדויק של התנועות הרצוניות, אך עם זאת הוא אינו יוצר תנועות בעצמו.
ה- flocculonodular lobe היא אונה של המוח הקטן הממוקמת בחלק הזנבי (caudal) שלו.
היא מקבלת מידע ממערכת שיווי המשקל ומעבירה מידע לגרעינים הוסטיבולריים.
המוח הקטן מתחבר אל גזע המוח בעזרת שלושה זוגות של רגליות (Peduncles) - עליונות, אמצעיות ותחתונות - המחברות אותו אל המוח האמצעי, הפונס והמוח המוארך (בהתאמה).
המוח הקטן מקבל מידע מגוון ממספר מקורות.
הוא מקבל מידע תחושתי ממערכת החושים ומאברי שיווי המשקל שבאוזן הפנימית.
כמו כן הוא מקבל גם מידע מקליפת המוח על התנועות שעומדות להתבצע.
המוח הקטן עושה אינטגרציה של כלל המידע שמתקבל כדי לדאוג שהתנועות תהיינה חלקות ומתואמות בזמן אמת.
כאשר רוצים לבצע תנועה מסוימת, נשלחות פקודות מהאזור המוטורי העיקרי באונה הקדמית אל ההמיספרות של המוח הקטן (כמו גם לגרעיני הבסיס).
אלו שולחים דחפים עצביים לתלמוס השולח פקודות חזרה לאזורים המוטוריים בקורטקס.
מעגל פידבק זה נעשה לצורך תכנון, תיאום ותזמון התנועה הרצונית ולצורך מתן משוב על התנועה המבוצעת.
בצורה זו המוח הקטן מאפשר גם למידת מיומנויות מוטוריות.
הלמידה המוטורית באה לידי ביטוי באופטימיזציה שעושה המוח הקטן עבור תנועות חוזרות.
התאים ואופי הפעילות העצבית במוח הקטן
אף על פי שהוא מהווה רק חלק קטן מהמוח, המוח הקטן מכיל יותר תאי עצב מאשר יתר חלקי המוח גם יחד.
תאי העצב במוח הקטן נחלקים למספר סוגים, והם בעלי צורה ואופי ייחודיים.
סוגי התאים השונים בקליפת המוח הקטן מסודרים במבנה קבוע של שכבות, ויוצרים בינם לבין עצמם מערכת מורכבת של קישורים.
אופי המעגל העצבי שבין התאים הוא זה שמעצב בסופו של דבר את אופן עיבוד האותות בתוך המוח הקטן ואת הפלט שיועבר ממנו לשאר חלקי המוח.
תאי העצב המרכזיים בקליפת המוח הקטן הם תאי פורקינייה ותאים גרנולריים.
תאי פורקינייה הם תאי עצב בעלי דנדריטים מסועפים במיוחד, והם משחררים את המוליך העצבי האינהיבטורי GABA.
הפלט של תאים אלה הוא זה שמועבר מקליפת המוח הקטן לגרעינים העמוקים, ומשם לחלקים אחרים במוח.
תאי פורקינייה מופעלים הן על ידי אקסונים המגיעים מחוץ למוח הקטן, מגרעין במוח המוארך בשם Inferior olivary nucleus (סיבים אלה מכונים "הסיבים המטפסים") והן על ידי האקסונים של תאי העצב הגרנולריים בתוך המוח הקטן, אשר מכונים "הסיבים המקבילים".
במקביל, פעילותם של תאי פורקינייה מווסתת על ידי מספר אוכלוסיות שונות של תאי עצב אינהיביטוריים.
התאים הגרנולריים מהווים רוב ניכר מתוך תאי העצב בצרבלום, ולמעשה מתוך תאי העצב במוח כולו.
תאים אלה מופעלים על ידי קלט שמגיע מחוץ למוח הקטן, דרך אקסונים המכונים Mossy fibers.
האקסונים הללו מגיעים מאזורים שונים במוח (קליפת המוח, חוט השדרה, גרעיני שיווי המשקל ועוד), ובנוסף לתאים הגרנולריים בקליפת הצרבלום הם גם מעצבבים באופן ישיר את הגרעינים העמוקים.
אף על פי שה-Mossy fibers הם הקלט היחיד שמגיע לתאים הגרנולריים, מספר התאים הגרנולריים עולה בשני סדרי גודל לפחות על כמות ה-Mossy fibers שמעצבבים אותם.
תצורה זו, שהיא יוצאת דופן יחסית למעגלים עצביים אחרים במוח, היוותה בסיס להיפותזה שלפיה תפקידם של התאים הגרנולריים הוא ליצור מהקלט הגולמי שהם מקבלים צירופים מורכבים יותר, ובכך לאפשר הבחנות הרבה יותר מדויקות בין תבניות קלט שונות שמגיעות למוח הקטן.
לאחר העיבוד שנעשה בתאים הגרנולריים, המידע מועבר הלאה לתאי פורקינייה, וזאת בצורה של סינפסות אקסיטטוריות עם המוליך העצבי גלוטמט.
גו דון הולמס (Holms) חקר פגיעות במוח הקטן בקרב חיילים שסבלו מפגיעות כדורים באזור זה, בזמן מלחמת העולם הראשונה.
הם סבלו מפגיעה בתפקוד המוטורי של הצד הפגוע, אשר באה לידי ביטוי בחוסר יכולת להתנגד להפעלת כוח, לכוון את התנועה למטרה הרצויה ומרעד בזמן ביצוע תנועות.
קיימים גם מקרים נדירים של אדם ללא מוח קטן כלל.
פגיעה במוח הקטן יכולה להוביל לתנועה קופצנית, לא יציבה ובלתי מתואמת.
הפגיעה במוח הקטן מצריכה הפעלה של חשיבה מרובה ליצירת תנועה בצד הפגוע.
בהתאם לכך, נראה שהמוח הקטן חוסך מאמץ משאר מרכיבי מערכת העצבים, כך שבזכותו הם יכולים להתרכז בפעילויות מורכבות ומעניינות יותר.
לאנשים עם דיסלקסיה יש יותר קשיים הקשורים לתפקוד של המוח הקטן לגבי תנועת איברים ושיווי משקל.
להבדיל מקוראים תקינים, שהמוח הקטן מופעל אצלם במהלך למידת רצף מוטורי ובפעילות מוטורית אוטומטית, דיסלקטיים משתמשים יותר באונה המצחית.
משום שאינם מסוגלים להסתמך על הפעילות האוטומטית של המוח הקטן נראה שהם משתמשים באסטרטגיות מודעות יותר לצורך פעילויות אלו.
התסמינים של הפרעת קשב מקושרים בין היתר גם לפגיעה במוח הקטן וליחסים שלו עם האונה המצחית וגרעיני הבסיס.
המוח הירוק הוא ספר מדע בדיוני של פרנק הרברט, העוסק בסוגיות אקולוגיות והשפעת האדם על הטבע, והטבע על האדם.
העולם המתואר הוא עולם שבו כריתת היערות ובירוא השטחים שלוו בהדברה מאסיבית של החרקים, הביאו להתפתחות מואצת של החרקים, עד כדי מלחמה טריטוריאלית של ממש בין בני האדם לחרקים.
הערים ויישובי האדם מוגדרים "אזור ירוק", בטוח ונטול חרקים, וכל חדירת חרקים למתחם מעוררת פאניקה ציבורית וגוררת אזעקת כוחות לחימה מיוחדים המתמחים בלוחמה מסוג זה.
"מרוץ החימוש" בין הצדדים מתבטא בהתקדמות בטכנולוגיית ההדברה של האנושות ומנגד - בהופעת מיני חרקים גדולים יותר וארסיים יותר.
המלחמה נמשכת עד שנוצרת אפשרות לדיאלוג אמיתי עם התפתחות תבונה חרקית משותפת (רעיון דומה הופיע בספרי רוברט היינליין, אורסון סקוט קארד ורבים אחרים).
המוליזינים הם חלבונים וליפידים הגורמים לליזיס של תאי דם אדומים באמצעות הריסת הממברנה שלהם.
אף על פי שלפעולת הפירוק המבוצעת על ידי מספר מיקרואורגניזמים יש חשיבות רבה ברכישת נוטריאנטים, המוליזינים רבים המופקים על ידי פתוגנים לא גורמים לנזק משמעותי לתאי הדם האדומים במהלך זיהום.
מרבית סוגי ההמוליזינים הם מבנים חלבוניים, אם כי קיימים גם סוגים הבנויים מליפידים פעילי שטח.
אנזים זה נמצא בחלק מהחיידקים, ונוכחותו היא קריטריון לזיהוי וסיווג החיידק.
כמו כן, ברפואה הווטרינרית, אנזים זה מצוי בחיידק עיקרי בשם פסאודומונס אארוגינוזה אשר מתבטא כגורם אלימות לתא שהוא נצמד אליו.
המוכתר (גלעד פיליפ בן-דוד; נולד ב-12 בינואר 1971) הוא זמר-יוצר ואמן קברט שפועל מאז אמצע שנות השמונים של המאה ה-20. העלה מעל עשרים מופעים, בהם, "הירח והפרתנון", "אימפריאל" ו"דרך כל בשר".
בקול בס ובהופעה תיאטרלית והומור מושחז, יצר סגנון המשלב בין שפת הפיוט לבין עולם הדקדנס, ובין מוזיקה קברטית, לסגנונות של מוזיקה מזרחית, תימנית ואלקטרונית.
במהלך השנים הלחין וביים אופרות שעלו בישראל ובגרמניה, כתב וביים מחזות, ומבחר משיריו יצא לאור בהוצאת רסלינג, "המוכתר- אגודת נחשים".
בן דוד נולד בראשון לציון למשפחה ממוצא תימני והולנדי.
את השפעתו המוזיקלית הראשונה שאב בילדותו מסבו החזן.
בגיל 12 החל להופיע עם שיריו המקוריים בהרכב רוק, "שוקו וניל", לצד הזמר והגיטריסט ראם בשארי.
הלהקה הופיעה באירועים בשיכון המזרח בראשון לציון, והשתתפה בתחרות שירים צרפתיים שערכה שגרירות צרפת בתל אביב.
בגיל 15, הופיע לראשונה בתל אביב כאורחם של יואב גל ונמרוד עילם.
ההרכב הבא שהקים גלעד יחד עם אסף אמדורסקי, "בן-דוד בקני הסוף", כלל שירים כמו "אסיר נמלט" ו"חתכים מוארכים".
באותו הרכב השתתפו קרני פוסטל (צ'לו), נמרוד עילם (סקסופון), אסף אמדורסקי (תופים), יריב הורוביץ (בס) והדס יוסיף און (קלידים).
כעבור שנה הקליט בעזרת רוב חברי ההרכב ובעיבודו של שי ליפשיץ את שיריו הראשונים "צ'ארלי", ו"מוכתר המושלים".
זו הייתה לידתו של "המוכתר", והפך מאז לשם המזוהה איתו, על הבמה ומחוץ לה.
ב-1989, העלה המוכתר במועדון הרוק רוקסן את תוכניתו "הימים הנוראים", בליווי הבסיסט קוזו אלמקיס מלהקת "החברים של נטשה".
התוכנית כללה שירים מתוך סידור יום הכיפורים בלחנם התימני המסורתי, לצד שירים פרי עטו, כמו "התימני האחרון" ו"דיסקו מיסכן".
יחד עם אלמקיס ואבשלום כספי (קלידים) העלה כעבור שנה את תוכניתו "שומר ציון" בעיבודו של כספי.
השירים הושפעו עדיין ברובם מטקסטים יהודיים מסורתיים ומתפילות וכללו גם את "שלושה עשר העיקרים" אותם שר המוכתר על הבמה תוך שהוא קורא את המילים מתוך ספרו הפתוח של הרמב"ם.
בתוכניתו הבאה "הירח והפרתנון" (1991), פרץ המוכתר לתודעת קהל רחב יותר.
את שירי המופע, כמו "סלמה", "גבר אדירים" ו"חשמלית בודדת", בליווי האקורדיוניסט יהודה לזרוביץ', כתב בהשפעת השאנסון הצרפתי במהלך שהות בהולנד.
המוכתר עורר עניין הולך וגובר בקרב תעשיית המוזיקה הישראלית שהחלה לפקוד את הופעותיו, והתגבש סביבו גרעין מעריצים נאמן.
אך למרות זאת, הוא דבק בעשייה שבשוליים.
בקול בס עמוק, במנעד קולי רחב, ובגינוני הופעה ותנועה תיאטרליים שפושטים ולובשים צורה, שר המוכתר שירים שבוראים עולם סהרורי מתוך תחושות כאב, בדידות והומור שנון.
כשעקבות השפה המקראית ממשיכים להתבטא בעולם הדימויים האישי שיצר.
גבה קומה, קירח, לבוש תמיד בחליפה שחורה, מלווה באלומת אור בחושך, החל להופיע מעל במות מאולתרות, כשהוא מטפס מעל חדר כביסה על גג, או על מרזב בחצר אחורית של בר בדרום תל אביב, ואף מעלה מופע שלם כשהוא ניצב על שולחן קטן של בית קפה.
כשתוכניתו הפכה לפופולרית, נהג לרוב לחדול מלהופיע, ולהתמסר לכתיבת שירים חדשים, עד שיצא בתוכנית חדשה באחד הברים של רחוב אלנבי, בעוד דבר הופעותיו עובר מפה לאוזן.
כך, עד שהופעותיו התמלאו שוב בקהל.
באופן הזה, בין 1990 ל-1993, יצא המוכתר בארבע תוכניות, כל אחת מהן בעלת רפרטואר חדש לגמרי.
באותה שנה העלה מופע קברטי נוסף, "חיילים וזונות".
השירים, בהם "זהובת שיער", "ערוותה", "בורדו", "הרפס, זיבה איידס, עגבת ורגל תותבת", נכתבו אודות חיילים, זונות ומחלות מין שביניהם.
את התוכנית עיבד והעלה בגרסה אלקטרונית (עם נתי משעלי בסיקוונסר וסינתי, מושון לוי בגיטרה חשמלית, ומיכאל שפירא בחצוצרה).
בפעם השנייה, עיבד את התוכנית למופע אקוסטי מלווה בחצוצרה.
ב-1993, יצא המוכתר בתוכניתו "אימפריאל", המזוקקת והשלמה ביותר שלו עד אז כשהוא מלווה בנגן האורגן איליה קורלפ.
התכנית שכללה שירים כמו, "דמעותי", "כדור המראות", "בלינצ'ס", "מדונה", ואת שיר הנושא "אימפריאל"- סיפרה על מוות וחיים מנקודת מבטו של חולה איידס בימיו האחרונים במלון האגדי ברחוב הירקון.
"באין רגליים, / מפני שמיים, / על גחוני אזחל./ סביב התפוח, / נחש פיתון, / ואנוכי מביט עליו" כך נפתח שיר הנושא, "אימפריאל".
ב-1994 הוציאה חברת התקליטים הד ארצי לאור את אלבומו הראשון "מסיבת ריקודים", ובו לקט משיריו בגרסת דאנס שעיבד נתי מישעלי.
אך ערב הוצאת האלבום, עזב המוכתר את ישראל והשתקע בלונדון, ומאז 2002 בברלין.
במהלך השנים הופיע במועדונים באירופה, חזר לביקורי-הופעות בישראל, במהלכם העלה את "לילות אלנבי" (1999), מבחר משיריו בעיבוד קלאסי ובליווי פסנתר כנף, עם הפסנתרן דורון בורשטיין, איתו גם העלה ב-2002 את התוכנית "Dirty little thing".
במהלך אותן שנים הקליט עם ראובן פלח את הדיסק "אלנבי", הפיק 6 סינגלים באנגלית, וכתב מחזות ותסריטים (בהם, "תמנון שחור", "The fury of the gutted camel", ו"Inside a woman's handbag").
ב-2006 חזר המוכתר לפעילות מוזיקלית מלאה והעלה במועדון "לבונטין 7" תוכנית חדשה בעברית ובאנגלית בשם "אני אישה", עם שירים כמו "נוק נוק", "אני שרה לך", ו"Lidi's girl feat" אשר נכתבו מנקודת מבט נשית של טרנסווסטיט.
התוכנית והדיסק, בהפקה עצמית מתוזמרת, מושפעים ממוזיקה אינסטרומנטלית עכשווית ומשירה תימנית.
אלבום המשך, "אני אשה 2", יצא כעבור שלוש שנים.
ב-2007 הפיק והוציא לאור את אלבומו ותוכניתו הבאה, "דרך כל בשר".
אלבום אלקטרו-תימני רווי באווירת שתייה ושתיינות.
ב-2008 השלים את פרויקט "מדונה אבבא": "פרויקט האמנים של האינטרנט סטאר", בביצוע המוכתר וזמרות אורחות.
כמו כן יצא לאור אלבומו באנגלית "Social Club Metropolitan" ואחריו, "בית הבלינצ'ס".
ב-2009 יצא לאור האלבום "נבואה ותוף" שהוגדר על ידי יוצרו כ"אלבום ריקודים נבואי למסיבות המוניות או בודדות".
האלבום, שזור במילות כאב, תוכחה חברתית וכמיהה לקירוב לבבות.
הוא כולל שירים כמו "ירושלים", "פלשת", "שאנן", "עץ שתול על פלגי מים" ואחרים.
בשנה זו, לאחר שבע שנים בברלין, הוציא המוכתר לאור את "Schlagerwurst" ("נקניק להיטים"), אלבומו הראשון בגרמנית.
12 שירים מקוריים, בהשראת מוזיקת השלאגר, הז'אנר הגרמני העממי, המשלב שמאלץ, יורו-פופ ואהבת מולדת.
"מלודיות קליטות להכאיב ותמלילים פשוטים עד גיחוך", במילותיו של היוצר, "פותחות את הדלת לעולם קירקסי ואירוני, שם דבר אינו אמיתי והכל אמיתי.
בדיוק כמו לאכול נקניקיה בקארי כשאתה שרוי בבלק-אאוט".
במהלך השנים, השתתף המוכתר בסרטו של עמוס גוטמן "חסד מופלא" (1992), בדרמת הטלוויזיה "בן-גוריון" בבימוי גיל לבנברג (1997), בדרמה "חוזה לך ברח", בבימוי תומר גניהר ועידו ברלד, (2008), וב-2014 השתתף בסרט הקולנוע של נדב לפיד, "הגננת".
ב-2011 שב המוכתר לפעילות מלאה בישראל, הוציא לאור את אלבום הפרויקט "יפהדמארי", וכן כתב וביים את האופרה "איבון".
האופרה עלתה בהצגות בכורה בפברואר 2013 בחללי התחנה המרכזית החדשה בתל אביב, בכיכובה של דניאלה לוגסי ובהפקת פרינג' אופרה.
ב-2014 עלה מחזהו של המוכתר ובבימויו, "חורשת עציצי הפלסטיק", בהשתתפות: טלילה וגנר בסן, איציק אבל, אנדריי דויטש, לייזה נובה, מיקי ברקן.
הצגת הבכורה עלתה בתיאטרון קרוב במסגרת פסטיבל "האזרח כאן".
ב-2015 המוכתר חזר להופיע לראשונה לאחר היעדרות בת מספר שנים, בתוכנית חדשה, Electric Palm Tree.
המופע עלה בישראל, בברלין וביפן, במסגרת Peach Moon Festival.
במהלך אותה שנה, יזם את אירועי בית רעזר - בית תפילה, במרכזם פיוטים, מעשיות וניגונים בתחנה המרכזית החדשה.
ב-2015 עלתה בכורת האופרה השנייה שכתב וביים, "הסכר" - אוטופיה קומית, מזרח-תיכונית, בתיאטרון הקאמרי.
ב-2016 יצא אלבומו "הדוגמן" בו שכתב ושר ברוסית.
ב-2017 עלתה בברלין בכורת "Null Stern Hotel" (מלון בלא כוכב), אופרת יחיד אלקטרונית של המוכתר, בבימויו ובכיכובה של זמרת האופרה ניבה אשד.
האופרה יצאה לאור באלבום ב-2019 (עטיפה: אמיתי בן דוד), ועלתה בבכורה ישראלית ב-2019. (הועלתה שוב ב-2020 וב-2021 על במת הגדה השמאלית ובפסטיבל אינטימדאנס בתיאטרון תמונע).
ב-2018, לראשונה מזה 11 שנה, (מאז תוכניתו "דרך כל בשר") יצא המוכתר עם מופע יחיד חדש בעברית, "זול ועליז", וביים וכתב את "הנופשת" (גרמנית), סרט קצר.
בתחילת 2019, לציון 30 שנות פעילות, יצא לאור הספר "המוכתר- אגודת נחשים" מבחר משיריו בהוצאת רסלינג ואלבום האוסף "דה בסט אוף 1988–2018".
בשנת 2024, יצא לאור "המוכתר- אגודת נחשים ב'" ובו אסופת שירים נוספת פרי עטו.
בשנת 2021 יצא לאור האלבום "הומאז" המתעד את ההופעה החיה בבארבי (מועדון) שנערכה ב-10 ביוני 1999. ההופעה המשותפת עם המוזיקאי והפסנתרן דורון בורשטיין ציינה סוף של תקופה מיתולוגית בתולדות המוכתר.
להיטי הזהב מ"הירח והפרתנון", "חיילים וזונות", "אימפריאל" קיבלו פרשנות חדשה ועשירה עם הפסנתר.
בשנת 2022 עלה מופע הוודוויל "איסטרא בלגינא", יצירה קומית צבעונית השזורה בשירים ובקטעי ריקוד, מאת ובבימוי המוכתר, ובהשתתפותו לצד רונה טולדנו ואבישג זיו.
בכורת המופע נערכה בתיאטרון הדופן בפתח תקווה.
ב-2023 יצא אלבומו XXXXX ובו שירים חדשים כמו "סודאן", "בליינים מפעם" ו"על גללי חזיר".
ב-2024 יצא סרטו האופראי של המוכתר "בנימין", דיוקן סובייקטיבי על ראש הממשלה, יצירה מוזיקלית ברוח האקספרסיוניזם הגרמני, פופ ארט, תיאטרון אבסורד וסרטי B.
הסרט הוקרן בסינמטק תל אביב במלאת שנה למלחמת חרבות ברזל, Babylon (ברלין), הגדה השמאלית, יונג יידיש (ת"א) הקרן (חיפה) פרגמון (ירושלים).
בשנה זו יצא אלבומו ה-17 של המוכתר קיטש, האלבום בעל ניחוח ויקטוריאני, ברוח אדגר אלן פו ושנות השבעים של המאה ה-20, עוסק בעיקרו בשכול ואובדן הנעורים, ומסתיים בשיר "ההודאה" המוקדש למוחים ברחובות ולנפגעי אלימות משטרתית.
בסוף 2025, לאחר שהופיע עם מבחר משיריו בסאשיאוגי ביפן, חזר לבמה עם יצירה חדשה בשם "משל הבדרן והסרטן".
ביצירה זו, אודות מסעו הנפשי והגופני של חולה אונקולוגי בבית החולים, מככב הוידיאו-ארט המוסיקלי במרכז, ואילו הוא מדבב אותו באופן חי על הבמה.
ספוקן וורד מוסיקלי-אופראי-נסיוני, עם פח תימני, סינתיסייזרים, קולות וגיטרה קלאסית (אמנית אורחת בוידיאו: רותם נחמני), משובץ הומור ופיוט, צבעוניות ותנועה.
בכורת המופע עלתה ב"גדה השמאלית" בת"א ובמועדון פרגמון בירושלים.
בתחילת 2026 יצא שירו "שמפניה".
2011 - חורשת אשוחי הפלסטיק
2025 - משל הבדרן והסרטן
1994 - מסיבת ריקודים (הד ארצי)
2013 - "איבון", התחנה המרכזית החדשה, ת"א (פרינג' אופרה).
בכורה ישראלית:2019- מרכז עינב ת"א / פסטיבל אינטימדאנס תיאטרון תמונע, 2021
2024 - "בנימין" ("Benjamin"), סרט אופראי, יצירתו של המוכתר ובכיכובו.
בהשתתפות: המוכתר, שירה פרבר, אדם הורוביץ, עדן ארגמן, חזי שוחט, רונה טולדנו - סינמטק תל אביב / Babylon, Berlin / הגדה השמאלית, ת"א / יונג יידיש, ת"א / הקרן, חיפה / פרגמון, ירושלים
2014 - "חורשת עציצי הפלסטיק", תיאטרון קרוב, מחזאי ובמאי.
2022 - "איסטרא בלגינא", תיאטרון הדופן, פתח תקווה.
2019 - "המוכתר-אגודת נחשים", מבחר משיריו, עורך: עידן צבעוני.
2024 - "המוכתר-אגודת נחשים ב'", מבחר שני משיריו.
2018 - Die Ferien- Macherin (גרמנית סרט קצר), בימוי ותסריט: המוכתר, עם קלאודיה גאבל.
המוח הכחול הוא פרויקט שהחל במאי 2005, במהלכו מנסים מדענים לייצר סימולציה ממוחשבת של מוחות יונקים, בהם המוח האנושי.
מטרת הפרויקט היא להבין את מבנה המוח ואת דרכי פעולתו.
את הפרויקט יסד הנרי מרקרם, ממכון המוח והתודעה במכון הטכנולוגי בלוזאן, שווייץ.
הפרויקט משתמש במחשב-על מסוג Blue Gene, מתוצרת חברת IBM.
בפרויקט לוקח חלק צוות ישראלי מהאוניברסיטה העברית המתמחה בחישוביות עצבית, ובראשם פרופסור עידן שגב.
בעקבות הפרויקט נולד פרויקט המוח האנושי.
המוח האמצעי או המוח התיכון (TA: Mesencephalon) הוא חלק של המוח הממוקם בחלקו העליון של גזע המוח.
בקצהו התחתון, המוח האמצעי מחובר לפונס, ובקצהו העליון למוח הביניים (תלמוס, היפותלמוס ועוד).
קליפת המוח הקדם-מצחית מקבלת שלוחות חזקות מתאי עצב דופמינרגיים של המוח האמצעי.
המוח האמצעי כולל בתוכו את הטקטום, הטגמנטום, הרגליות של המוח הגדול ועוד מספר גרעינים ואלומות עצב.
טקטום (tectum) - משמעות השם היא "גג".
התליל העליון (Superior colliculus) - מקבל מידע חזותי.
אזור זה ממלא תפקיד חשוב בשליטה על תנועות עיניים, רפלקסים של העיניים וכן על הזזת הראש בתגובה לגירויים.
התליל התחתון (Inferior colliculus) - מקבל מידע קולי.
זוהי אחת מתחנות הביניים של מידע ממערכת השמיעה, לפני שהוא מגיע לתלמוס.
טגמנטום (tegmentum) - משמעות השם "הכיסוי".
מכיל מספר אזורים וגרעינים שונים, ביניהם:
החומר השחור (SN - substantia nigra) - מכיל תאי עצב שמפרישים דופמין וממלא תפקיד חשוב במסלולים מוטוריים של גרעיני הבסיס.
חומר אפור מרכזי (Periaqueductal gray matter) - אזור בטגמנטום המקיף את תעלת המוח ויש בו מעגלים עצביים המופקדים על התנהגיות הקשורות במין ופעולות הגנתיות.
הטגמנטום הגחוני (VTA - Ventral Tegmental Area) - ריכוז נוסף של תאים דופמינרגיים, אשר פועלים במסגרת מערכת החיזוק במוח.
הגרעין האדום (The red nucleus) - ממלא תפקיד מסוים בקואורדינציה מוטורית.
התצורה הרשתית, שנפרסת מהטגמנטום ועד לתחתית המוח המוארך.
מערכת זו משפיעה על ההתנהגות בכך שהיא "מחזקת" התנהגויות מסוימות ומגדילה את הסיכוי שיחזרו על עצמן בעתיד.
מבנים מוחיים המקושרים למערכת החיזוק באופן משמעותי מעוצבבים על ידי שלוחות דופמינרגיות מהמוח האמצעי.
במהלך ההתפתחות העוברית, המוח האמצעי נוצר מהבועית האמצעית מבין השלוש שיוצאות מתוך צינור העצבים ליצור את המוח.
במוח מפותח לגמרי, המוח האמצעי הוא הכי פחות ממוין מבין שלוש הבועיות.
מבחינה אבולוציונית, המוח האמצעי נחשב לחלק קדום במוח המשותף לרוב החוליתנים (ארכיפאליום).
לרפובליקה הפולנית אין מוטו מדינתי רשמי, כלומר, מוטו הקבוע מתוקף חוק.
יחד עם זאת, קיימים בפולין מספר מוטואים הנפוצים על פני כרזות, דגלים וסמלים שונים.
הביטוי "אלוהים, כבוד, מולדת" (בפולנית: "Bóg, Honor, Ojczyzna") הוא המוטו הנפוץ ביותר המודפס כיום על דגלים צבאיים בפולין.
ביטוי נוסף המתנוסס לעיתים קרובות על דגלים צבאיים הוא "עבור החופש שלנו ושלכם" (בפולנית: "Za naszą i waszą wolność").
הביטוי לקוח מהתקופה שבה חיילים פולנים שגלו מתחומי פולין המחולקת, נלחמו במסגרת תנועות עצמאות שונות ברחבי העולם.
המוח המוארך (TA: Medulla oblongata) הוא אזור במוח המהווה את חלקו התחתון של גזע המוח.
הוא ממוקם בקצה העליון של חוט השדרה ומתחת לגשר..
גרעינים של תאי עצב במוח המוארך שולטים על תפקודים אוטונומיים בסיסיים של הגוף, בהם נשימה, פעולת הלב, לחץ הדם ורפלקסים של בליעה והקאה.
משום שתהליכים אלו חיוניים לקיום החיים, פגיעה במוח המוארך עלולה לגרום למוות..
המוח המוארך משמש כחוליה מקשרת בין המוח לחוט השדרה, שדרכה עוברות מסילות עולות המעבירות למוח מידע חושי ממערכת המגע ומהאיברים הפנימיים, ומסילות יורדות של המערכת המוטורית שמעבירות פקודות לשרירים.
כשסיבי המסלול המוטורי הקורטיקו-ספינאלי יורדים ממספר כיוונים בקפסולה הפנימית ומתכנסים במוח המאורך, הם יוצרים מבנים הדומים מעט לפירמידות הפוכות.
מכאן שמו הנוסף של מסלול זה: המסלול הפירמידלי.
חלק מסיבי עצב, המטפסים מן הגוף או יורדים מן המוח, מצטלבים באזור המוח המוארך ועוברים לצד השני של הגוף.
לדוגמה, סיבי העצב המעבירים מידע חישתי של מגע עדין, מנח הגוף (פרופריוספציה) ורטט מצטלבים במדולה, וסיבי העצב המעבירים פקודות לשרירים מצטלבים בצֹמֶת הַפִּירָמִידוֹת.
כתוצאה מכך, הצד הימני של הגוף קשור לצד השמאלי של המוח ואילו צדו השמאלי של הגוף קשור לצדו הימני של המוח..
התצורה הרשתית, אשר מתחילה במוח האמצעי ועוברת דרך הפונס מסתיימת במוח המוארך..
המוטאנטים החדשים הייתה קבוצה בדיונית של גיבורי-על מוטאנטים שהופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
לקבוצה היו שלושה גלגולים, שהחלו עם הרצתו של הכרך הראשון בחוברת Marvel Graphic Novel #4 תחת כתיבתו של כריס קלרמונט ואיורו של בוב מקלאוד.
הכרך הראשון החל בהרצה ממרץ 1983 ועד לאפריל 1991 למשך 100 חוברות, כאשר בסיומו החלה בהרצה סדרת חוברות אקס פורס.
הכרך השני של המוטאנטים החדשים החל בהרצה ביולי 2003 וכלל קבוצה חדשה של מוטאנטים צעירים, אך בשונה מהקבוצה המקורית חבריה היו רק חלק קטן מקבוצת תלמידים רחבה של מכון אקסבייר.
הרצה זו נמשכה כ-13 חוברות ונמשכה ככרך שני של חוברות "אקס-מן החדשים" ביולי 2004 בשם New X-Men: Academy X.
השלכות אירועי "בית אם" מסוף שנת 2005 הביאו לאיחודם של חברי הקבוצה הנותרים לתוך חברי האקס-מן החדשים.
כרך שלישי של המוטאנטים החדשים החל במאי 2009 וכלל את רוב חברי הקבוצה המקורית - הרצה שנמשכה עד לדצמבר 2012.
עיבוד קולנועי אודות הקבוצה, תחת השם "המוטנטים החדשים", יצא לאקרנים ב-2020.
המוח הקדמי (TA: Prosencephalon, באנגלית: Forebrain) הוא החלק הקדמי ביותר מתוך שלוש החלוקות הראשיות של המוח.
שני מרכיביו העיקריים של המוח הקדמי הם המוח הגדול ומוח הביניים.
המוח הגדול (Telencephalon) – המוח הגדול מפותח יותר בבני-אדם מאשר בכל יצור אחר.
בהתאם לכך, זהו החלק הגדול ביותר של מוח האדם.
המוח הגדול מכיל את הרכיבים הבאים:
מוח הביניים (Diencephalon) – שמו של מוח הביניים נגזר מהמיקום שלו.
זאת משום שהוא נמצא בין ההמיספירות של המוח הגדול לבין המוח האמצעי.
מוח הביניים מכיל את הרכיבים הבאים:
המוח הקדמי כולל את המרכזים הגבוהים המעורבים בשליטה על תפקודים סנסומוטוריים, אוטונומיים והורמונלים עבור ההתנהגות הרגשית ויכולות קוגניטיביות כמו למידה וזיכרון.
תפקודים ניהוליים הם יכולת אינטגרטיבית גבוהה של המוח הקדמי, אשר מערבת יותר מאזור מוחי, גן או חומר עצבי אחד.
המוח, כמו כל המבנים הגופניים, עובר התפתחות וגדילה עוד טרם הלידה.
התפתחות זו נמשכת עד הבגרות הצעירה.
ההשפעה הגנטית, הביולוגית והסביבתית על עיצוב התפתחות המוח בגיל ההתבגרות היא קריטית לא פחות מאשר בשנים הראשונות לחיים.
במהלך התפתחות המוח בגיל ההתבגרות, מתרחשים שינויים דרמטיים במוח, התומכים במעבר מן הילדות אל עבר הבגרות, כך שהמוח מתאים עצמו לדרישות הסביבה, המצפה מן המתבגר לפתח עצמאות, שיקול דעת ודחיית סיפוקים.
במקביל, עולה המשיכה לגירויים חדשים הכוללים למשל סמים ואלכוהול וכן פעילות מינית.
אלו עלולים להוביל להתמכרות, הריון מוקדם ואף למוות.
השינוי המשמעותי ביותר במהלך ההתבגרות מבחינה מוחית הוא בחיזוק והתייעלות הקשרים שבין אזורי המוח השונים, ובפרט של האזורים הקדמיים, המסייעים בשיפור פונקציות ניהוליות: יכולת קבלת החלטות ותכנון לטווח ארוך, ויסות עצמי, ניהול סיכונים ושליטה בדחפים.
שינויים בחומר האפור הקורטיקלי והתת קורטיקלי
השינויים המתרחשים במוח מתחוללים בחומר האפור, בחומר לבן, ובמוליכים עצביים (נוירוטרנסמיטורים) וכוללים עיצוב מחדש וכוונון של מעגלים עצביים באופן שונה לכל אזור במוח, בתהליך תלוי גיל ומין.
שינויים מוחיים אלו יקבעו את מסלול ההתפתחות של הרשתות המוחיות והם מתרחשים בשני אופנים של התקדמות ונסיגה.
שינויים של התקדמות כוללים התפשטות של נוירונים וסינפסות וכן הופעה של מעטפת החומר הלבן (הקרויה מיאלין) ושינויים של נסיגה כוללים מוות של נוירונים וגיזום סינפטי.
לפני תחילתו של גיל הבגרות המינית החומר האפור עולה בנפחו בקליפת המוח באופן משמעותי עד גיל עשר בערך, והחל משלב זה מתחיל לרדת נפחו.
מחד, קיימת התקדמות אשר באה לידי ביטוי בהתעבות של החומר האפור, זאת כתוצאה מעלייה בכמות ובהתחזקות הקשרים בין הסיבים העצביים (אקסונים) והדנדריטים באותם האזורים.
מאידך, קיימת נסיגה שמתאפיינת בירידת נפחו של החומר האפור ומראה למעשה כי מתרחשת התקדמות והתייעלות המוח לקראת הבגרות.
הצמצום של החומר האפור מתרחש כתוצאה מכמה גורמים: גיזום של סיבים עצביים, דנדריטים וסינפסות, הפחתה של תאי תמיכה (תאי גליה) ועלייה בכמות המיאלין אשר משנה את היחס הנמדד בין חומר אפור לחומר לבן במוח.
הכחדה או חיזוק נוירונים מסוימים, כחלק מהחומר האפור, מתרחשים בעקבות חוויות ודרישות הסביבה.
החומר האפור התת-קורטיקלי, כמו בקליפת המוח עצמה, מתעבה עד לשלב מוקדם בגיל ההתבגרות, רק במידה פחותה יותר, ולאחר מכן יורד בנפחו עד לבגרות.
השינויים בחיבורים בין קליפת המוח הקדם-מצחית לבין המבנים התת-קורטיקלים בגיל ההתבגרות משקפים עלייה בשליטה של אזורים פרה-פרונטליים, דבר הגורם לתגובות נשלטות ומכוונות יותר המערבות תכנון והיגיון.
בדומה לחומר האפור, גם נפח החומר הלבן עולה החל מהלידה, אולם במקרה זה העלייה מתרחשת עד אמצע גיל הבגרות.
במקביל לתהליך זה, מתבצע ארגון של החומר הלבן אשר חל בקצב שונה באזורי מוח שונים, כתלות במורכבות הפעילות של אותו אזור.
אזורי המוח בהם החומר הלבן מתפתח באופן ניכר בגיל ההתבגרות מעורבים בשליטה רגשית, התנהגותית וקוגניטיבית.
להבשלת חומר לבן באזורים ספציפיים אלו ישנן גם השלכות על יכולות למידה, מאחר שהם קשורים לאינטליגנציה, יכולות קריאה, מיומנויות ראייה מרחבית, עיכוב תגובה שפתית וזיכרון.
השלמת התפתחות מעטפת החומר הלבן הופכת את ההולכה העצבית ליעילה יותר.
עם זאת, היא פוגעת ביכולת המוח להשתנות בשל עיכוב צמיחת סיבים עצביים ויצירת סינפסות חדשות, שהם מאפיינים של גדילה והסתגלות.
לפיכך, בהתאם לשינויים והתפתחות בחומר הלבן, ישנם חלונות זמן מסוימים בהם התנסויות סביבתיות יכולות לשנות את הקישוריוּת המוחית באזור מסוים.
הבסיס לשינויים בהתנהגות המופיעים בגיל ההתבגרות טמון בהגברת הקישוריוּת המוחית בין הרשתות המוחיות הקדמיות ובהתייעלות הקשרים שלהן עם מבנים קורטיקליים ותת-קורטיקליים, בפרט בקשרים עם גרעיני הבסיס, האמיגדלה ההיפוקמפוס והמוחוןן.
שני שינויים משמעותיים בקישוריוּת המוחית מובילים לעבודה יעילה ותפקוד קוגניטיבי מורכב יותר: ראשית, רשתות קורטיקליות עוברות שינוי מעבודה מפוזרת לעבודה ממוקדת יותר, בזכות תהליך הגיזום הסינפטי.
בילדות, הרשתות המוחיות מפעילות באופן נרחב את האזורים הקרובים מבחינה אנטומית, לעומת עבודה ממוקדת ויעילה הרבה יותר בבגרות.
שנית, קשרים ארוכי טווח בין אזורי מוח מרוחקים מתפתחים וגורמים לעיבוד אינטגרטיבי יותר על ידי חלוקת עומס עבודה באזורי מוח שונים.
כתוצאה מחיזוק הקישוריוּת המוחית בין אזורי המוח השונים חל שיפור ביכולת לנהל סיכונים ולקבל החלטות בהתאם, הגברת החשיבה הלוגית, שליטה בדחפים, יעילות ביצועית, וכן מתפתחת היכולת לעבוד לקראת מטרות ארוכות טווח על חשבון סיפוקים מיידיים.
הבדלים בין המינים בהתפתחות המוח בגיל ההתבגרות
נפח המוח הכולל בקרב גברים גדול בכ-10% לעומת נשים במהלך הילדות וגיל ההתבגרות.
אולם, נמצא כי היחס בין החומר האפור לחומר הלבן גדול יותר בקרב נשים.
עם זאת, לא קיימים בין המינים הבדלים בכמות תאי המוח, וכן להבדלים אלו לא נמצאו השלכות תפקודיות.
עוד נמצא כי בקרב נשים ישנה התפתחות מוקדמת יותר של מבני החומר הלבן, ואילו אצל גברים יש גדילה מהירה יותר בחומר הלבן.
בנוסף, הבדלים הורמונליים בין המינים משפיעים על גדילת אזורים מוחיים במהלך תקופת ההתבגרות.
כך לדוגמה, האמיגדלה של גברים גדלה באופן משמעותי יותר מאשר אצל נשים, ואילו אצל בנות נפח ההיפוקמפוס גדל באופן משמעותי יותר מאשר אצל גברים.
הפערים בין המינים יכולים להיות בעלי השלכות על הבדלים בפסיכופתולוגיות בין נערים ונערות בתקופה זו.
למשל, בגיל ההתבגרות שכיחות של דיכאון גבוהה יותר בקרב נערות, ביחס של 1:2.
במהלך גיל ההתבגרות חלים שינויים תפקודיים במערכות מוחיות שונות, כמו למשל בהמערכת הלימבית ובמערכת התגמול.
בגיל ההתבגרות, האמיגדלה, שהיא חלק מהמערכת הלימבית ומעורבת בתהליכים של עיבוד רגשי, מגדילה את נפחה ופועלת בעוצמה רבה יותר.
פעילותה המועצמת מובילה לכך שבני נוער נוטים לפרש גירויים נייטרליים כעוינים, להציג תגובתיות רגשית מוגברת, לחוש רמות רגש שלילי גבוהות ולחוות שינויים תכופים ועוצמתיים יותר במצב הרוח.
פעילותה של המערכת הלימבית בתקופת גיל ההתבגרות קשורה גם לחיפוש מוגבר אחר ריגושים וסיכונים, לצד עניין והזדהות רבה יותר עם בני הגיל.
גם ההיפותלמוס- חלק מהמערכת הלימבית- עובר שינויים ייחודיים בתקופת ההתבגרות, בשל העלייה ברמת הורמוני הדחק, אדרנלין וקורטיזול, ובפעילותה של מערכת הדחק (ציר ה-HPA), בה הוא מעורב.
השינויים ההורמונליים, שמתרחשים ביתר שאת בגיל ההתבגרות, מעורבים גם בתהליכי למידה וזיכרון, כך שחשיפה ממושכת להורמוני דחק משפיעה לרעה על התפתחותן המאוחרת של מערכות קוגניטיביות ורגשיות.
שינויים תפקודיים אלו במערכת הלימבית והביטוי ההתנהגותי שלהם בולטים אף יותר בנוכחות קבוצת השווים, וזאת בשל רגישותם המוגברת של מתבגרים ללחצים חברתיים.
אף על פי שרגישות זו מאפשרת להם התמודדות יעילה עם מצבים חברתיים, היא עשויה להוות גורם סיכון עבורם, כך שהם מפעילים פחות שליטה ובקרה על התנהגותם לנוכח לחץ חברתי.
בנוסף לעוררות היתר של המערכת הלימבית בגיל ההתבגרות, תקופה זו מאופיינת בהתפתחות ובהגברת הפעילות של מערכת התגמול.
העלייה בפעילות של מערכת התגמול, לצד העדר ההבשלה של קליפת המוח הקדם-מצחית והקישוריוּת ביניהן, קשורה לנטייה המוגברת של בני נוער להעדפת תגמול מידי, להתנהגות נטילת סיכונים, לחיפוש אחר ריגושים ולתגובות מוחיות עוצמתיות יותר לנוכח התנסויות חדשות.
כך, לפעילותה המוגברת של מערכת התגמול השלכות על המוטיבציה, ההתנהגות והנטייה להתמכרות בקרב מתבגרים.
אחד המסלולים המרכזיים של מערכת התגמול הוא המסלול המֶזוֹלימבי, המתחיל את דרכו במוח האמצעי (midbrain) ומגיע לאזור הסטריאטום הגחוני (ventral striatum), שהוא אזור התגמול העיקרי במוח.
המרכז התגובתי המרכזי לתגמולים באזור זה הוא גרעין האָקוּמבֶּנס (NAc), המערב הפרשה של המוליך העצבי דופמין, בתגובה לגירויים שנתפסים כמתגמלים.
פעילותו הרבה של מסלול זה בגיל ההתבגרות מגבירה את הפרשת הדופמין ובכך מגדילה את הסיכוי שהפרט יחזור על אותה התנהגות שהביאה בעיניו לתוצאות חיוביות; מנגנון זה קשור לשינויים בדפוסי מוטיבציה וליצירתן של תופעות התמכרות ונטילת סיכונים, בעיקר לאור נטייתם של מתבגרים להיות רגישים יותר לתגמול ורגישים פחות להפסד או עונש.
העובדה כי השליטה הקוגניטיבית, הקשורה לשליטה בדחפים, ויסות ואיזון התגובה המוטיבציונית, אינה בשלה דיה בתקופת ההתבגרות, מעצימה את אותם שינויים ותופעות.
דפוסים אלה קשורים גם לשינויים הורמונאליים המתרחשים במהלך שנות העשרה, ובפרט להשפעתם של הורמוני המין על המוליך העצבי דופמין, ולכך שכמות הקולטנים לדופמין בקליפת המוח גדלה משמעותית.
לתגובתיות היתר לתגמול השפעה גם על תהליך קבלת ההחלטות, כך שבעת קבלת החלטה רגשית מתבגרים משתמשים בפחות מידע ומתקשים בקבלת החלטה רציונלית.
נטיות אלו מקבלות משנה תוקף למול חיזוק של נוכחות בני הגיל, כך שלנוכח לחץ חברתי התנהגויות אימפולסיביות, כולל נהיגה מסוכנת, שימוש לרעה בחומרים, התנהגות מינית לא בטוחה וביצוע פעילויות פליליות, נתפסות כמתגמלות יותר עבור מתבגרים ובהתאם הסיכוי לבצען עולה.
לראיה, במחקר בו נמדדה מידת לקיחת סיכונים באמצעות שימוש במשחק וידאו, נבדקים התבקשו לקבל החלטה על תזמון עצירת מכונית נוסעת בזמן שאור רמזור מתחלף מירוק לצהוב וצפוי להפוך לאדום.
מטרתם הייתה לצבור כמה שיותר נקודות, באמצעות נסיעה למרחק רב יותר, ובמקביל להימנע מהתרסקות פוטנציאלית שעלולה להוביל להפסד בעת מעבר באור אדום.
נמצא כי למתבגרים, בהשוואה למבוגרים, לקח זמן רב יותר להחליט על עצירת הרכב מרגע הופעת האור הצהוב.
דהיינו, מתבגרים נטלו יותר סיכונים, תוך התמקדות יתרה בחיזוקים המידיים והתמקדות פחותה בסיכונים הקיימים.
התנהגויות אלו התחזקו אף יותר לנוכח הימצאותם של בני קבוצת השווים שצפו בנבדק בזמן המשחק.
במחקר נוסף, נמצא שעצם הידיעה של בני נוער שאחרים בני גילם מתבוננים בהם בעת משחק וידאו, גם ללא נוכחותם הממשית, הספיקה למתבגרים לשם נטילת סיכונים מוגברת והצגת תגובה מוחית גבוהה יותר במערכת התגמול.
גיל ההתבגרות כתקופה רגישה בהתפתחות המוח והפגיעות לפסיכופתולוגיות בקרב מתבגרים
התפתחות החומר האפור, החומר הלבן ורמת הקישוריות, כמו גם השינויים התפקודים במערכות המוח השונות, מדגישים את העובדה שהמאפיין הבולט ביותר בהתפתחות המוח המתבגר הוא התרחשותם של שינויים מפליגים.
הגמישות המוחית הרבה המאפיינת את גיל ההתבגרות, לצד הרגישות הגבוהה לשינויים הורמונליים, מבניים ותפקודיים, מהווים את היסודות להיווצרותה של תקופה רגישה בהתפתחות המוח, בה עולה הפגיעות לפסיכופתולוגיות שונות.
הרגישות המוגברת לגורמי דחק חברתיים ורגשיים בגיל ההתבגרות עשויה גם היא עצמה להיות מזיקה ולהיות קשורה להתפתחותה של פסיכופתולוגיה.
זאת בעיקר לנוכח חוסר בשלותן של הרשתות העצביות המצויות בקליפת המוח הקדם-מצחית, האחראיות על שיקול דעת, שליטה בדחפים וויסות רגשי.
ואכן, בגיל ההתבגרות מגיע לשיאו הסיכון לחלות בהפרעות נפש מסוימות, כולל הפרעות חרדה, הפרעה דו-קוטבית, דיכאון, הפרעות אכילה, פסיכוזה ושימוש בחומרים אסורים (כ-50% ממחלות הנפש מופיעות עד גיל 14 וכ-75% מתחילות עד גיל 24).
הקשר בין השינויים האופייניים למוחם של מתבגרים ובין התפרצות מחלות פסיכיאטריות הוא קשר מורכב, אולם ניתן להמחישו באמצעות הרעיון המכונה "חלקים נעים עשויים להישבר"; דהיינו, השינויים הנרחבים המתרחשים בתקופה זו מגבירים את הסיכוי שיצוצו בעיות.
הבדלים אינדיבידואלים בהתפתחות המוח המתבגר ובתגובה הרגשית ללחץ חברתי ודחק יכולים להוביל להבדלים בפגיעות או בחוסן לפסיכופתולוגיה.
ההבנה שהמוח המתבגר הוא ייחודי ומשתנה במהירות עשויה לעזור לחברה ולבני הנוער עצמם להתמודד בצורה טובה יותר עם הסיכונים הטמונים בתקופה רגישה זו, כמו גם לנצל את ההזדמנויות הרבות של שנות העשרה.
המוטנטים החדשים הוא סרט אימה וגיבורי-על אמריקאי בלייב אקשן של אולפני המאה ה-20. את הסרט ביים ג'וש בון, לפי תסריט אותו הוא כתב עם קנייט גוואלת'ני.
הסרט מבוסס על הקומיקס "המוטאנטים החדשים" בהוצאת חברת ההוצאה לאור מארוול קומיקס, ומהווה החלק ה-13 והאחרון בסדרת סרטי "אקס-מן".
הסרט יצא לאקרנים בבתי קולנוע באוגוסט 2020, אחרי שסבל מדחיות רבות מאז 2018. בישראל הוקרן הסרט בשירות הVOD באפריל 2021.
כלואים במתקן חשאי בניגוד לרצונם, קבוצת מתבגרים מוטאנטים נאלצים להתמודד עם כוחותיהם המסוכנים וסודות אפלים מעברם.
דניאל 'דני' מונסטאר, נערה אמריקאית מבני שאיין, נמלטת מאסון שהחריב את השמורה בה חיה, במהלך סופת טורנדו.
אביה ויליאם מסתיר אותה לפני שדמות מסתורית הורגת אותו והיא נותרת הניצולה היחידה.
אחרי שאיבדה הכרתה היא מתעוררת בבית חולים המנוהל על ידי ד"ר ססיליה רייס.
רייס מתעמתת עם דני, אומרת לה שהיא מוטאנט וממליצה לה להישאר בבית החולים עד שתושג שליטה על יכולותיה.
דני מתוודעת לארבעה נערים צעירים אחרים; סמואל "סם" גוטרי, איליאנה רספוטין, רוברטו "בובי" דה קוסטה וריין סינקלייר.
רייס הביאה כל אחד מהם לבית החולים לאחר שכולם עברו אסון.
סם הוריד מכרה שלם על אביו ועמיתיו לעבודה, רוברטו שרף את חברתו למוות, ריין נמלטה מכפרה השמרני מבחינה דתית לאחר שסומנה כמכשפה ואיליאנה נרדפה על ידי עברה כעבד.
כולם מגלים יכולות מוטנטיות וסיוטיהם מתבטאים בתור יצורים מאיימים המכונים "אנשי החיוך"; רוברטו יכול לתפעל אנרגיה סולארית, סם יכול לטוס במהירות הסילון, לאיליאנה יש כוחות כישוף בין-ממדיים והליקנתרופיה של ריין מאפשרת לה להפוך לזאב.
רייס עצמה היא מוטנטית רבת עוצמה ששומרת על המטופלים שלה בתוך המתקן בכך שהיא מקיפה אותו בשדות כוח בלתי שבירים.
חמשתם מאמינים שהם מאומנים להצטרף לאקס-מן ומכאן הפיקוח הקפדני, כמו גם רייס שמזכירה להם שהם נחשבים מסוכנים ולא צריכים לעזוב עד שהם יצליחו לשלוט ביכולותיהם.
דני מתיידדת מיד עם ריין, ובסופו של דבר יוצרת עמה קשר רומנטי, ואילו איליאנה מתנגדת לדני.
כשדני נאבקת חזרה, היא מגלה שחברתה היחידה של איליאנה היא בובת יד של דרקון סגול אותו היא מכנה "לוקהיד".
עד מהרה, כולם מתחילים לחוות חזיונות מחרידים על הטרגדיות שעברו, שאחד מהם מביא לסימונה של ריין בצוואר.
איליאנה מסיקה שהחזיונות הם תוצאה של כוחותיה של דני שמתגלים; יש לה את היכולת ליצור אשליות על בסיס הנפש של האדם.
רייס מתייעצת עם מעסיקיה, תאגיד אסקס, המורה לה לאסוף את הדנ"א של דני ולהרדים אותה.
כשרייס לוקחת את דני, ריין חושדת שמשהו לא בסדר.
איליאנה וסם מותקפים על ידי אנשי החיוך בזמן שרוברטו מנסה לפרוץ את המחסום, שהתכווץ.
דני משתמשת בכוחותיה כדי ללמוד על כוונותיה האמיתיות של רייס לפני שריין מגיעה בצורה של זאב למחצה מכה את רייס ומכריחה אותה לברוח.
החמישה מתארגנים מחדש ומבינים שכדי לברוח, עליהם להרוג את רייס כדי לשלול את שדות הכוח ממקור הכוח שלהם.
הם מוצאים אותה ורייס לוכדת אותם ומגלה שהיא מכשירה אותם להיות רוצחים עבור אסקס.
לפני שהיא מספיקה למחוץ את דני למוות, ישות, דב שדים, שעקבה אחר דני והייתה הסיבה האמיתית שהשמורה שלה הושמדה, מגיעה וזוללת את רייס.
איליאנה מזמינה את כוחותיה לקפוץ בין "לימבו" ומגייסת גרסה אמיתית של לוקהיד שתתמודד עם דוב השדים.
בסופו של דבר, סם ורוברטו מצטרפים לקרב ומתגברים על חוסר הביטחון שלהם בתהליך.
ריין מנסה להגיע אל דני מחוסרת ההכרה עד שהיא נאלצת להילחם בדוב השדים לבדה.
דני פוקדת את רוח אביה, שמעודד אותה להתמודד עם הפחד שלה.
דני מתעוררת ומתעמתת עם דוב השדים, מרגיעה אותו בכניעה ומאפשרת לו לנוח.
עם חלוף היום, הקבוצה, שכעת מכנה את עצמה "המוטאנטים החדשים", לומדת ששדה הכוח נמצא למטה והם יוצאים יחד לעבר הלא נודע.
אניה טיילור-ג'וי - איליאנה רספוטינה/מג'יק: מוטאנטית רוסיה צעירה בעלת יכולות קסם ומיסטיקה נרחבות.
מייזי ויליאמס - ריין סינקלר/וולפסביין: מוטאנטית סקוטית צעירה בעלת היכולת לשנות צורה לזאב אימתני.
בלו האנט - דניאל מונסטאר/מיראז': מוטאנטית אמריקאית ממוצא אינדיאני צעירה בעלת יכולות קסם וטלפתיה.
הנרי זאגה - רוברטו דה קוסטה/סאן-ספוט: מוטאנט ברזילאי צעיר בעל היכולת להקרין אנרגיה סולארית ובכך ליצור להבות אש ולעוף.
צ'ארלי היטון - סאם גאתרי/קאנונבול: מוטאנט אמריקאי צעיר בעל היכולת לשחרר אנרגיה תרמו-כימיקלית.
אליס בראגה - ססיליה ריס: מוטאנטית ברזילאית המתמחה ברפואה ובעלת היכולת ליצור סביבה שדה ביו-פסיופיסמי המגן עליה מפני סכנות.
בנוסף, תומאס קי מופיע כאביו של סם גוטרי, תומאס, בעוד שהאפי אנדרסון גילם את הכומר קרייג מהכפר של ריין, שניהם תוצאה של אשליות שיצרה דני.
אנשי החיוך מגולמים פיזית על ידי דסטין צ'ייתאמר בעוד שמרילין מנסון דובב את קולם.
ב-2014, מיד לאחר שסיים לעבוד על "אשמת הכוכבים", הבמאי ג'וש בון, יחד עם חברו הטוב ביותר התסריטאי קנייט גוואלת'ני, הגיש לחברת ההפצה פוקס המאה ה-20, בעלת הזכויות על זיכיון ה"אקס-מן", סלילי סטוריבורד במטרה להמחיש את תוכניתו ליצירת סרט קולנועי אודות קבוצת גיבורי-העל "המוטאנטים החדשים".
לאחר שסיימון קינברג, המפיק האחראי על הזיכיון, מצא עניין רב בתוכניתו של בון, במאי 2015, בון נשכר לביים, ולכתוב יחד עם גוואלת'ני, את הסרט, אשר יהווה ספין אוף לסדרת הסרטים המרכזית.
בזמן עבודתו על טיוטת התסריט הראשונה, בון שלח את החומרים אל ביל סיאנקייביץ', מאייר הקומיקס עליו נקבע כי הסרט יתבסס, שהביע שביעות רצון מהחומרים.
במרץ 2016, קינברג עדכן בדבר מצב ההפקה כי בון וגוואלת'ני עובדים בשלבים אלו על התסריט, וציין כי "כמעט בדיוק כמו ש'דדפול' עשה, הסרט יחרוג מהנורמות אותן קבעה סדרת הסרטים המרכזית וייפנה לכיוון עצמאי וייחודי משלו".
בערך באותו הזמן, נודע כי הקבוצה תכלול את דמויותיהם של מג'יק, וולפסביין, מיראז', סאן-ספוט וקאנונבול, וכי השחקניות אניה טיילור-ג'וי ומייזי ויליאמס נשקלות לגילום שתי הראשונות, בהתאמה, וכן גם כי גרסאותיהם של ג'יימס מק'אבוי ואלכסנדרה שיפ לפרופסור X ולסטורם עתידות להופיע.
במאי, קינברג ציין כי בתקוותו להתחיל את שלב הצילומים בתחילת 2017. עוד באותו החודש, נחשף כי דמותו של וורלוק צורפה לקבוצה.
באוגוסט, נודע כי סקוט ניוסטדטר ומייקל וובר, אשר עבדו עם בון על "אשמת הכוכבים", הצטרפו למלאכת הכתיבה.
בון ציין כי ניוסטדטר ווובר הצטרפו על מנת להשגיח על המלאכה ולכתוב טיוטה נוספת, בזמן שהוא וגוואלת'ני היו עסוקים בפרויקט אחר.
בנובמבר, נודע כי טיילור-ג'וי וויליאמס אכן לוהקו לדמויותיהם של מג'יק ווולפסביין, וכי נאט וולף מועמד לגלם את דמותו של קאנונבול.
בנוסף, הוכרז כי הנבל "דוב שד (Demon Bear)" ישמש כאנטגוניסט.
קינברג ציין כי הסרט יהיה בסגנון "צעיר-מבוגר" ("young-adult style"), והוא תואר כ"סטיבן קינג פוגש את ג'ון יוז בסרט אימה".
עוד על כך, בון ציין כי הסרט יתבסס על ריצת הקומיקס של כריס קלרמונט משנות ה-80, ונאמר כי הוא יהיה נאמן למקורותיו.
באפריל 2017, החל שלב הפרה-פרודקשן.
בנוסף, דמותו של פרופסור X הוצאה ווולף החליט לוותר על גילום דמותו של קאנונבול.
באמצע מאי, נודע כי הסרט יופק על ידי קינברג, קרן רוזנפלט ולורן שולר דונר, וכי גם דמותה של סטורם הוצאה.
בנוסף, בון ציין כי הסרט יהיה "חריג" בסוגת גיבורי-העל בציינו כי "לא יהיו חליפות צבעוניות ומלאות קסם, וגם לא יהיו נבלי-על שמנסים להשמיד את העולם - אנחנו מנסים לעשות משהו מאוד שונה".
בסוף מאי, צ'ארלי היטון לוהק כקאנונבול.
בתחילת יוני, הנרי זגה לוהק כסאן-ספוט, ובלו האנט כמיראז'.
בסוף החודש, אליס בראגה לוהקה כססיליה ריס, לאחר שרוזריו דוסון החליטה לוותר על התפקיד.
עוד בטרם החל שלב הצילומים, בון, יחד עם האמנית אשלי ר.
גילורי, יצר סטוריבורד מפורט לכל סצנה בסרט, זאת על מנת לסדר את תוכניותיו ולהגיע לצילומים בכל המוכנות האפשרית.
מולי יוז נשכרה לשמש כמעצבת הפקה ופיטר דמינג נשכר לשמש כצלם, כשטרם נודע עומדו של התקציב.
שלב הצילומים החל ב-10 ביולי 2017 בבוסטון, תחת השם "Growing Pains".
בהשפעתו של וס קרייבן, בון השתדל לעשות את מרבית האפקטים המיוחדים באותנטיות פיזית ולא בצורה ממוחשבת, ורק בחלקים בודדים נעשה שימוש במסך כחול.
רוב סאליבן נשכר לשמש כעורך.
נייט וולקוט ומייק מוגיס נשכרו להלחין את הפסקול.
לאחר תום שלב הצילומים, בספטמבר, יו"ר ומנכ"ל פוקס סטייסי סניידר שייכה את הסרט לסוגת האימה ובפרט בית רדוף, וכן ציינה את השפעותיו מ"מועדון ארוחת הבוקר" ו"קן הקוקייה" ודמיונו ל"הניצוץ".
באוקטובר, בון ציין כי מוטיבי האימה מושפעים מ"סיוט ברחוב אלם 3: לוחמי החלומות", וכן הכריז על הוצאת דמויותיהם של וורלוק ודב השדים ועל כך שהעלילה תתרחש בימי ההווה (אם כי בפועל דב השדים כן נכלל בעלילה).
בינואר 2018, הוכרז כי צאתו של הסרט לאקרנים נדחתה ל-22 בפברואר 2019. לאחר הקרנת מבחן, בה הסרט זכה לביקורות חיוביות אם כי סבירות בלבד ("tested well but not great"), הוחלט לצאת לצילומי השלמה ולבצע שינויים בעריכה על מנת להפוך אותו למפחיד יותר, זאת בעיקר בהשפעת הצלחותיהם האחרונות של "זה" ו"תברח".
בפברואר, ויליאמס סיפרה כי עם הכניסה לשלב הפוסט-פרודקשן והעריכה עלה החשש שהסרט לא יצליח להיות מוכן לקראת התאריך המקורי שנקבע לו, היות שנדרשה עבודת מסיבית על האפקטים החזותיים, ועל כן היא ציינה כי הדחייה הייתה הכרחית לשיפור הסרט.
סיבה נוספת לדחייה הייתה במישור הכלכלי, המפיצה לא רצתה להתחרות עם "דדפול 2" שהיה עתיד לצאת לאקרנים בסמוך.
הצילומים נקבעו לאמצע השנה, ונודע כי חלון הזמן שנוצר ינוצל להוספת דמות לסרט.
במרץ, לאחר שכבר הושלמה העבודה על הסרט, יציאת הסרט נדחה פעם נוספת, הפעם ל-2 באוגוסט בעקבות התפרצות נגיף קורונה-ווהאן ולבסוף הוקרן בבכורה ב-28 באוגוסט 2020. בימים שקדמו ליציאתו של הסרט, כמה אתרים ועיתונים גדולים, ביניהם RogerEbert.com, IndieWire, The A.V.
Club ו"ההבוסטון גלוב" סירבו לכתוב ביקורות על הסרט וציינו את היעדר הקרנות מבחן לעיתונאים בבידוד או שיתוף קישורים לצפייה דיגיטלית וציינו כי לא בטוח להשתתף בהקרנה ציבורית מסורתית בשל התמשכות מגפת הקורונה.
הסרט הרוויח 7 מיליון דולר בארצות הברית ו-2.9 מיליון דולר בשאר העולם, בסכום כולל של 9.9 מיליון דולר.
טרם התפרצות נגיף הקורונה בארצות הברית, הוערך שהסרט יכניס כ-20 מיליון דולר בארצות הברית ממכירות כרטיסים.
אך בעקבות ההגבלות שהוטלו לפתיחת חלק מבתי הקולנוע ההערכה השתנתה והוערך שהסרט יכניס 5–10 מיליון דולר מתוך 2,412 בתי קולנוע בסוף השבוע הראשון להקרנתו.
הסרט הרוויח ביום הראשון 3.1 מיליון דולר, כולל 750,000 דולר מהקרנות מקדימות כמה ימים קודם לכן.
הסרט הכניס עוד 7 מיליון דולר וסיים בראש טבלת שוברי הקופות.
עם 62% מבתי הקולנוע הפתוחים במדינה (הפועלים בקיבולת של 25-50%), 66% מהקהל היה גברים, כאשר 61% היו בגילאי 18–34.
מחוץ לארצות הברית, הסרט יצא לאקרנים בעשר מדינות והרוויח 2.9 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון שלו, כולל 1.1 מיליון דולר בצרפת, 500 אלף דולר בספרד ו-400 אלף דולר בטייוואן.
ג'ורדן מינצר מ"הוליווד ריפורטר", כתב כי עיבודו של הבמאי ג'וש בון לסדרת הקומיקס של מארוול הוא "סרט של מארוול בפני עצמו, תוך התייחסות מעורפלת לסרטי הקומיקס של מארוול.
זיכיון אקס-מן מנסה לעמוד בפני עצמו.
למרבה הצער זה קורה לעיתים רחוקות, גם אם שלישיית הסרטים המובילים של נשים צעירות וקשוחות מצליחה לתת לז'אנר השולט של גברים טוויסט נשי." פיטר דבריג' מאתר וראייטי אמר כי "למרות כל ההתערבות וההפרעות שעבר על פי הדיווחים הסרט, המוטנטים החדשים מרגישים די קוהרנטיים בסופו של דבר.
מה שהוא לא משיג הוא אישיות בלתי נשכחת בפני עצמה."
בארי הרץ מהגלוב אנד מייל העניק לסרט ציון 1.5 מתוך 4 כוכבים וכתב כי הסרט נכשל בהצגת סיפור קוהרנטי.
היוצר המשותף של הקומיקס, בוב מק'לאוד, הביע את אכזבתו מהסרט על כך שתיאר את הדמויות באופן לא מדויק, כולל הלבנת רוברטו, שהוא כהה עור בקומיקס.
הוא גם מתח ביקורת על שגיאות כתיב בשמו (MacLeod במקום McLeod).
בון ולי הציגו את הסרט במקור לקינברג המפיק כראשון בטרילוגיה.
באוקטובר 2017 בון אמר כי הדמויות וורלוק וקארמה יופיעו בהמשכונים.
בדצמבר, בון ולי חשפו שהם מעוניינים לצלם את סרט ההמשך הראשון בברזיל וכי אביו של סאן-ספוט עמנואל דה קוסטה יגלם תפקיד בזיכיון.
במרץ 2019 רכשה דיסני רשמית את פוקס וזכתה בזכויות העיבוד למספר דמויות של מארוול קומיקס עבור אולפני מארוול, כולל המוטאנטים החדשים.
סרטי מארוול שפוקס פיתחה הוקפאו.
במרץ 2020 הצהיר בון כי אף שלא היה זה סביר שניתן יהיה ליצור סרט המשך של המוטנטים החדשים כעת, לאחר ששולבו דמויות האקס-מן ב, הוא עדיין מקווה שהסרט יצליח דיו כדי לאפשר הפקת סרט המשך.
באוגוסט 2020, אישר בון כי אין תוכניות לשלב את המוטנטים החדשים ביקום הקולנועי של מארוול.
כשהוא הסביר את תוכניותיו לסרט ההמשך, אמר בון שהוא רוצה שכל סרט בטרילוגיה יהיה סרט אימה מסוג אחר.
הסרט הראשון הוא "סרט אימה על-טבעי".
הסרט השני תוכנן כסרט פלישת חייזרים בהשתתפות וורלוק והסרט השלישי כסרט אימה אפוקליפטי בהשראת קרוסאובר הקומיקס משנת 1989, קשת הסיפור "תופת".
בון אישר שעלילת הסרט השני מתוכננת להתרחש בברזיל ולכלול את אנטוניו בנדרס בתפקיד עמנואל דה קוסטה.
קארמה אמורה הייתה להופיע כדמות נבל בתחילה, אך הייתה מצטרפת למוטנטים החדשים בסוף הסרט לצד ורלוק.
בון הוסיף כי קשריו של עמנואל דה קוסטה למועדון הלפייר היו נחקרים בסרט ההמשך הראשון.
בון רצה שסשה ברון כהן יגלם את ורלוק באמצעות טכנולוגיית לכידת תנועה ושוחח על התפקיד עם כהן במהלך הפקת הסרט הראשון.
המוח האחורי (TA: Rhombencephalon, באנגלית: Hindbrain) הוא אזור מוחי המורכב משלושה מבנים עיקריים: המוח המוארך, הפונס, והמוח הקטן (Cerebellum).
יחד, שלושת המבנים האלה שולטים בפעולות אוטומטיות של הגוף ובמערכות הגוף האוטונומיות כגון דפוסי הלב, קצב הנשימה, שינה וערות, תפקוד שלפוחית השתן, תחושת שיווי המשקל, ושליטה מוטורית עדינה.
מכאן, תפקידו העיקרי של המוח האחורי נמצא בתיאום פונקציות בסיסיות וחיוניות להישרדות.
המוח האחורי נחשב כחלק ממערכת העצבים המרכזית, הכוללת את המוח וחוט השדרה.
מבחינה התפתחותית, בתחילה, העובר מורכב רק מ-3 שכבות תאים מובחנות המכונות שכבות נבט, כאשר כל שכבה עוברת תהליכים התפתחותיים מסוימים עד שנוצרים ממנה איבריים ספציפיים.
אחת מתוך שלוש השכבות האלה היא רקמת האקטודרם, שלאחר שלבים רבים הופכת ממצב של שכבה שטוחה יחסית עד למצב של יצירת צינור העצבים, שממנו תצמח ותיווצר מערכת העצבים המרכזית.
החלוקה העיקרית של מערכת העצבים המרכזית היא למוח קדמי, מוח אמצעי ומוח אחורי.
המוח הקדמי מתחלק למוח הביניים (או דיאנצפלון, Diencephalon) ולטלנספלון (Telencephalon), והמוח האחורי מתחלק למטנספלון (Metencephalon), שכולל את המוח הקטן ואת הפונס, ולמיילנצפלון (Myelencephalon), הכולל את המוח המוארך.
כך נוצר מסע התפתחותו של המוח האחורי אצל בני אדם.
המוח הקטן הוא מהמבנים הראשוניים במוח שמתחילים להתפתח ולהשתנות, אך גם האחרון שמגיע להתפתחות מלאה; כך שארגונו של המוח הקטן ממשיך להשתנות במשך חודשים רבים לאחר הלידה.
מיקומו של המוח הקטן בחלקו האחורי של המוח, מאחורי החלק העליון של גזע המוח (שבו חוט השדרה פוגש את המוח), והוא מחולק לשתי המיספרות.
אף על פי שהמוח הקטן מייצג רק 10% מכלל נפח המוח - ומכאן השם "מוח קטן" - הוא כולל בתוכו יותר ממחצית הנוירונים שלנו.
מכאן, למוח הקטן יש תפקיד מרכזי בחיי היומיום שלנו.
המוח הקטן משמש כמרכז תיאום, כך שהוא מקבל מידע חושי על התנועה ועל המיקום של חלקי הגוף מהפריפריה ומהמוח, כדי לכוונן את תנועות ואיזון הגוף; כך שיכול לתקן תנועות בזמן אמת ולהביא לביצוע חלק.
בנוסף לכך, המוח הקטן מקבל מידע מקליפת המוח על תנועות המתוכננות לביצוע, וכך המוח הקטן עושה אינטגרציה של כלל המידע שמקבל ודואג לביצוע תנועות מתאימות בסיטואציות שונות.
המוח הקטן מעורב לא רק בביצוע התנועות, אלא גם בתהליך הלמידה שלהן עד לשלב של רכישת מיומנות אוטומטית בתנועה.
בהתאם לכך, כיום ישנן סברות כי בנוסף לתפקידים המוטוריים, המוח הקטן ממלא באדם גם מספר תפקידים קוגניטיביים.
בשנים האחרונות מתחזקת ההשערה שלמוח הקטן יש יכולת לקשר בין גירוי לתגובה, ובכך ממלא תפקיד בתגובת הפחד ובעיקר בהתניית פחד הנחשבים כסוג של למידה.
הפונס הוא חלק מהמוח האחורי שנמצא מעל למדולה ומתחת למוח הקטן.
הוא חלק רחב יחסית במוח האחורי שמכיל בתוכו סיבים עצביים רוחביים המחברים את המדולה עם הצרבלום.
בנוסף, הוא נחשב לנקודת המוצא או הסיום של ארבעה מעצבי הגולגולת המעבירים מידע חושי ומוטורי בין אזור הפנים והמוח.
תפקידו העיקרי של הפונס הוא לגשר בין המדולה לצרבלום ולאזורים מוחיים גבוהים יותר.
כלומר, לאפשר קשרים בין אזורים אחוריים נמוכים לאזורים גבוהים יותר.
מכאן, הוא מכיל הרבה חומר לבן (אקסונים) על מנת להעביר מידע בצורה יעילה.
תפקיד נוסף של הפונס קשור לוויסות שנת חלום (שנת REM), כאשר בתוכו נמצא האזור העיקרי המאפשר לנו לחלום או להפסיק את שנת החלום.
המוח המוארך או מדולה אובלונגטה
המדולה היא החלק הנמוך ביותר במוח ובגזע המוח.
בחלקה העליון המדולה מחוברת בעזרת הפונס למוח האמצעיֿ, ובחלקה התחתון מתחברת לחוט השדרה, ושם מתמזגת בפתח של בסיס הגולגולת.
המדולה מכילה צברים של נוירונים שאחראים על תפקודים חיוניים כמו נשימה, קצב לב ולחץ דם, מתח שרירים (המצב שבו שרירי היציבה נמצאים בכיווץ כדי שנוכל לעמוד זקוף).
המדולה מתחלקת לשני חלקים עיקריים:
המדולה הגחונית (ventral medulla) אשר מכילה זוג של מבנים משולשים של חומר לבן הנקראים פירמידות.
בתוך מבנים אלה עוברים סיבי עצב של המסלולים הפירמידליים - המסלול הקורטיקוספינלי (corticospinal tract) המופעל מקליפת המוח לכיוון חוט השדרה, והמסלול הקורטיקובולברי (corticobulbar tract) המופעל מהקליפה המוטורית באונה המצחית לכיוון עצבי הגולגולת שיוצאים מגזע המוח.
המדולה הגבית (dorsal medulla), או טגמנטום.
החלק העליון של המדולה הגבית יוצר את האזור התחתון של החדר הרביעי (חלל מלא נוזל שנוצר על ידי הרחבת התעלה המרכזית של חוט השדרה עם הכניסה למוח).
בדומה לחוט השדרה, החדר הרביעי מוקף בחומר לבן מבחוץ, עם חומר אפור מבפנים.
כמו כן, המדולה הדורסאלית היא המקור לשבעת העצבים הגולגולתיים האחרונים שרובם יוצאים דרך המדולה הגחונית (הקדמית).
בדומה למבנים אחרים בגזע המוח, המדולה מורכבת מסיבים עצביים שעטופים במיאלין ומגופי תאים וסיבים עצביים ללא מיאליניזציה (חומר אפור), שיוצרים יחד רשת של אשכולות נוירונים (חלק מהתצורה הרשתית).