tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
(25 בספטמבר 2013) שני פעילי זכויות להט"ב מוחזקים על ידי שוטרים מחוץ למשרד הוועדה המארגנת של סוצ'י במרכז העיר מוסקבה לאחר שהציגו כרזה בפומבי האומרת כי "הומופוביה היא חרפת רוסיה" במהלך מחאה.
(15 בדצמבר 2013) נשיא צרפת, פרנסואה הולנד, מנשק אזרח זכר בפומבי (בניגוד לחוקים הרוסים) ומצטרף לנשיא גרמניה יואכים גאוק ונציבת האיחוד האירופי ויויאן רדינג בהחרמת האולימפיאדה בסוצ'י במחאה נגד החוק.
(20 בדצמבר 2013) המשלחת הרשמית של ארצות הברית מצהירה בהודעה מפתיעה בה לא יכללו בני משפחתו של נשיא המדינה ברק אובמה, או מזכיר קבינט בפעם הראשונה מזה 20 שנה לפחות.
המשלחת במקום זאת הורכבה מספורטאים להט"בים מוצהרים, ובראשה בילי ג'ין קינג כ-"מכה ברורה נגד החוקים האחרונים של רוסיה נגד הומואים".
(29 בדצמבר 2013) מדליסט הזהב האולימפי בריאן בויטנו מצהיר על היותו הומוסקסואל בפומבי בעוד כי נבחר כחלק מהמשלחת האולימפית האמריקאית על ידי הנשיא אובמה.
פעולותיו נתפסו באופן נרחב כמחאה נגד החוק.
(10 בינואר 2014) משרד החוץ האמריקאי מפרסם אזהרות לנסיעות אמריקאים לאולימפיאדה במיוחד עבור אנשי להט"ב על רקע החוק.
המשרד הוסיף כי הרשויות היו מעורפלות בהגדרת "תעמולה" וכי החוק חל על זרים גם כן.
(17 בינואר 2014) נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, בפגישה עם מתנדבים אולימפיים הסביר כי מדיהם בצבעי הקשת לא נחשבים הפרת יוזמות האנטי-הומוסקסואליות של הקרמלין באומרו כי "אין לנו איסור על יחסים מיניים לא מסורתיים...
יש לנו איסור על תעמולה של הומוסקסואליות ופדופיליה".
(18 בינואר 2014) מפגין רוסי הומוסקסואל, פאבל לבדב, נעצר לאחר שפרץ עם דגל הגאווה במהלך טקס מסירת הלפיד האולימפי בעודו חוצה בעיר הולדתו וורונז', 506 קילומטרים מצפון לסוצ'י.
(23 בינואר 2014) נותנת החסות של האולימפיאדה מקדונלד'ס השיקה קמפיין מדיה חברתית בשם #CheerstoSochi עבור הבעת איחולים לספורטאים האולימפיים.
האשטאג הקמפיין נחטף במהירות על ידי פעילים שבמקום זאת השתמשו בו עבור פרסום תמונות מחאה והודעות תמיכה בפעיל הלהט"ב פבל לבדב אשר נעצר יום קודם לאחר.
(28 בינואר 2014) נותנת החסות האולימפית קוקה קולה נאלצה לסגור תכונה אינטראקטיבית שאפשרה למשתמשים לשים הודעות על פחיות קולה התומכות בספורטאים האולימפיים.
פעילי להט"ב חטפו את הקמפיין בו הביעו קריאה "לאנשים ברחבי העולם להשתמש בפחיות כדי להדגיש מסרים על אכזריות רוסיה נגד הומוסקסואלים".
(29 בינואר 2014) בראיון לערוץ "BBC" אמרה מזכירת התרבות הבריטית, מריה מילר, כי ממשלת הממלכה המאוחדת תספק מימון נוסף לפעילי זכויות להט"ב ברוסיה, בשילוב עם ההזדמנות למשחקים האולימפיים.
(29 בינואר 2014) ארגון הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה השיק מדריך משאבים לעיתונאים המסקרים את האולימפיאדה 2014, כמו גם את "Global Voices program" המשתפים סיפורי להט"ב שונים במדינות ותקשורת בינלאומית.
(30 בינואר 2014) קמפיין עקרון 6 ("Principle 6 campaign"), שנקרא על שם הסעיף באמנה האולימפית המבטיח אי-אפליה, יצא לאור עם למעלה מ-50 ספורטאים אולימפיים נוכחים וותיקים לשעבר אשר חתמו על גינוי מדיניות רוסיה כלפי קהילת הלהט"ב.
הקמפיין מתח ביקורת על גורמים ונותני חסות המשחקים על היעדר פעולה, וקרא לרשויות הרוסיות לשקול מחדש את החוק שהוביל ל-"גל התקפות הומופוביות".
(31 בינואר 2014) הושק קמפיין חדש בשם "הכל מלבד קולה" במחאה על "סירוב החברה להוקיע את הפרות זכויות האדם" בנוגע למחאות הלהט"ב ברוסיה.
הפעולות נועדו עבור קמפוסים, קולגים ותיכונים בארצות הברית.
(31 בינואר 2014) בסטוקהולם, שוודיה, כ-2000 איש אנשים התאספו להפקת סרטון ווידאו במסגרת קמפיין "לחיות ולתת אהבה", המציג תמיכה באנשי להט"ב רוסים.
(31 בינואר 2014) מכתב גלוי נשלח לעשרת נותני החסות העולמיים של האולימפיאדה הקורא להם "לגנות את החוק ולהציג מודעות לקידום שוויון לסביות, הומואים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים רוסים" אשר נחתם על ידי 40 ארגוני זכויות אדם ולהט"ב בהם: אמנסטי אינטרנשיונל, משמר זכויות האדם והקמפיין לזכויות אדם.
(1 בפברואר 2014) פעילים מקבוצות לא-ממשלתיות שונות הפגינו בפריז על ידי יצירת סמל הטבעת האולימפית ותמונות אלימות רחבות כלפי לסביות והומואים רוסים.
(2 בפברואר 2014) השחיין האולימפי הפיני ארי-פקה ליוקונן יצא מהארון בפומבי כהומוסקסואל כדי "להעלות את המודעות לחוקים ההומופובים של רוסיה לקראת משחקי סוצ'י".
ליוקונן היה לספורטאי הפיני הראשון שיצא מהארון בזמן היותו פעיל בקריירה הספורטיבית שלו.
(4 בפברואר 2014) ילדה רוסיה בכיתה ט' מאזור בריאנסק נענשה על הפרת חוק התעמולה לאחר שהכריזה בגלוי על "נטייתה המינית הלא מסורתית".
זה היה המקרה הראשון אשר הוגש כתב אישום נגד קטין רוסי על פי החוק.
האירוע הופיע ברישומה הפלילי לאחר מכן.
(4 בפברואר 2014) המכון הקנדי למגוון והכללה ("The Canadian Institute of Diversity and Inclusion") פרסם הודעת שירות ציבורית הומוריסטית של שני אזרחים לתמיכה בזכויות להט"ב, עם הכותרת "המשחקים תמיד היו קצת הומואים.
בואו נאבק כדי לשמור עליהם ככאלה".
מייקל באך, ראש המכון, הצהיר כי הוא נועד להעביר "מסר חזק באמת על הצורך בשוויון והתייחסות לאנשי להט"ב ובני בריתם, במיוחד באולימפיאדה".
(4 בפברואר 2014) "AT&T", נותנת החסות של הוועד האולימפי של ארצות הברית, הפכה לתאגיד האמריקאי הגדול הראשון במדינה שגינה בפומבי את חוק התעמולה והציג עמדה תומכת באנשי להט"ב.
הקמפיין לזכויות אדם קרא גם כן לתאגידים גדולים, כולל נותני החסות האולימפיים ברחבי העולם, לגנות את החוק.
(4 בפברואר 2014) שר הבריאות הנורווגי אשר ידוע כהומוסקסואל גלוי, בנט הויה, הודיע כי ישתתף יחד עם בעלו באולימפיאדת החורף בסוצ'י 2014.
(4 בפברואר 2014) סבטלנה ז'ורובה, אלופה אולימפית רוסיה לשעבר וראש עיריית "הכפר האולימפי של אשכול ההרים", קראה לא להפגין במהלך המשחקים נגד החוק וקבעה כי "כולנו משתתפים במשחקים ואנו הולכים למחוא כפיים הן להטרוסקסואלים והן להומוסקסואלים בדיוק כפי בקיום המשחקים האולימפיים הקודמים".
לאחר מכן הופיעה בטלוויזיה הרוסית ותמכה בחקיקת החוק.
(4 בפברואר 2014) פעיל זכויות הלהט"ב, כריס קלואו מאת הארגון "Athlete Ally", עודד את האולימפיאדים בסוצ'י לדבר על "התעללות באנשי להט"ב ברוסיה", במהלך ראיונו בעיתון הגרדיאן.
(6 בפברואר 2014) הארגונים: קרן החירות הרוסית (Russia Freedom Fund), אלית הספורטאים (Athlete Ally) וקופילוט (CoPilot) שיתפו פעולה עם פרויקט משחק הוגן (Fair Games Project), והפיקו סרט תיעודי כמחאה על יחסה של רוסיה לאנשי להט"ב בו הדגישו התעללויות דומות במדינות נוספות.
(6 בפברואר 2014) שני נותני חסות של "USOC" בהם חברת היוגורט "Chobani" ואוניברסיטת "DeVry" הצהירו בפומבי על התנגדות לחוק התעמולה וקראו לתמיכה במאמצים לשוויון עבור זכויות להט"ב בעוד מנכ"ל "Chobani" הצהיר באומרו "אנו מתנגדים לחוק האנטי הומוסקסואלי של רוסיה", בראיון ל-"CNBC".
(4 בפברואר 2014) מספר ערים קנדיות גדולות, בהן קלגרי, אדמונטון, הליפקס, קוויבק סיטי, סנט ג'ון וטורונטו, החלו להניף דגלי גאווה על בנייני מועצותיהן עבור הכרה בזכויותיהם של אנשי להט"ב ברוסיה.
עד סוף המשחקים, הצטרפו ליוזמה לפחות כ-33 ערים ומחוקקים מחוזיים של שמונה מתוך עשרת המחוזות בקנדה.
(6 בפברואר 2014) גוגל משנה את הלוגו בעמודה הראשי לשרבוט בגוון צבעי הקשת עם סמלי ספורט המקשר לחיפוש המונח "האמנה האולימפית", והציבה ציטוט מהאמנה גם בדף.
שינוי הלוגו התאפיין בערוצי תקשורת רבים כמחאה נגד יחסה של רוסיה לאנשי להט"ב, אף על פי שגוגל לא הצהירה על כך במפורש.
(7 בפברואר 2014) רגע לפני טקס הפתיחה, ארבעה פעילים להט"ב, בהם אנסטסיה סמירנובה ואלכסנדרה סמנובה, נעצרו בסנקט פטרבורג לאחר שהחזיקו כרזה המציגה את המשפט, "האפליה אינה תואמת את התנועה האולימפית, עקרון 6, האמנה האולימפית".
(7 בפברואר 2014) נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, אישר בראיון ל-"NBC" כי השתלבותם של ספורטאים הומואים במשלחת האולימפית של ארצות הברית הייתה הצגת מסר נוקב בתגובה לחוקים הרוסים באומרו כי "אין ספק רצינו להבהיר מאוד שאיננו מסכימים עם אפליה בשום דבר, כולל אפליה על רקע נטייה מינית.
אחד הדברים הנפלאים באולימפיאדה הוא שאתה נשפט לפי הכישרון שלך, כמה אתה טוב בלי קשר למקום אתה בא, איך אתה נראה או את מי אתה אוהב".
המארגנים טענו כי ידוענים אלו נבחרו בשל "יתרונותיהם ותרומתם לתרבות הרוסית" בעוד כי שללו כל קשר בינם לבין הומוסקסואליות.
על אותו נושא ציינו המבקרים את הופעתן של צמד הפופ הרוסי, ט.א.ט.ו.
אשר הופיעו לפני טקס הפתיחה של האולימפיאדה, יחד עם הפסנתרן דניס מצוייב וזמרת האופרה אנה נטרבקו במהלכו ביצעו את ההמנון האולימפי.
(7 בפברואר 2014) במהלך טקס הפתיחה נשיא "IOC", תומאס באך, נשא נאום בו הביע אמירות נחרצות נגד אפליה אשר מבקרים פירשו כמכוון נגד חוק התעמולה באומרו, "כן, כן, גם כמתחרים אפשר לחיות יחד תחת קורת גג אחת בהרמוניה, בסובלנות וללא כל אפליה מכל סיבה שהיא".
(7 בפברואר 2014) שריל מאס, אחת משש המתחרות שיצאו מהארון כלסביות במהלך המשחקים, הציגה את "תעמולת הלהט"ב הראשונה" מאז יציאת החוק בסולידריות עם אנשי להט"ב רוסים.
בעקבות ניסיונה להעפיל באירוע הסלופסטייל בסוצ'י, הרימה מאס, הנשואה בגלוי לאישה, את כפפתה הנושאת ציור בצבעי הקשת אל המצלמות.
על פי הדיווחים, מאס ביקרה בעבר בנוסף את ההחלטה לערוך את המשחקים בסוצ'י באומרה כי "עם הבחירה ברוסיה, הוועד האולימפי הבינלאומי לוקח צעד אחורה בזמן".
(13 בפברואר 2014) קבוצת חברים מאמסטרדם, הולנד, פרסמה את "Putin Gay Dress Up", משחק מקוון המוחה נגד הצהרותיו של פוטין בנוגע לזכויות להט"ב אשר במהלכו, השחקנים היו צריכים להתחפש לנשיא המוגדר בשלל סטריאוטיפים על להט"בים, הכוללים בגדי אישה וחולצת טריקו של להקת פוסי ריוט.
(18 בפברואר 2014) נעצרו בסוצ'י יחד עם קבוצה של 12–15 אזרחים ביניהם יבגני פלדמן, עיתונאי נובאיה גאזטה, חברות הלהקה פוסי ריוט.
הרשויות הסבירו כי מעצרן היה בקשר ל-"גניבה במלון בסוצ'י".
לאחר כמה שעות שוחררו מתחנת משטרה באדלר.
על פי כתב "BBC", רפאל סאקוב, חמש הנשים יצאו מתחנת המשטרה בכובעי בלקלאוות וביצעו את שירן "Putin Will Teach You to Love the Motherland" (פוטין ילמד אותך מהי אהבת מולדת) ברחובות אדלר לצד צלמים ואזרחים אשר כלל אזכורים לזכויות להט"ב ברוסיה.
ב-19 בפברואר 2014, במהלך הניסיון השני לצילום קליפ השיר ליד בניין נמל סוצ'י, הלהקה הוכתה על ידי קוזאקים במדים הפועלים בתפקיד ביטחוני לאולימפיאדה.
עורך דינם של חברי הלהקה מסר כי הן טופלו בבית חולים בשל פציעות שנגרמו להן במהלך מופען על ידי השוטרים.
סרטון ההופעה פורסם בחשבונן ביוטיוב ב-19 בפברואר 2014.
ההפגנות באלג'יריה ב-2019–2020, המכונות גם מהפכת החיוכים או אל-חיראכ, החלו ב־16 בפברואר 2019, שישה ימים לאחר שעבד אל-עזיז בותפליקה הצהיר רשמית על מועמדותו לכהונה חמישית לנשיאות.
הפגנות אלה, שהתקיימו ללא תקדים מאז מלחמת האזרחים באלג'יר, היו לא אלימות וגרמו לצבא אלג'יריה לדרוש את התפטרותו המיידית של בותפליקה, שהתרחשה ב-2 באפריל 2019. בתחילת מאי נעצר מספר לא מבוטל של בעלי כוח שהיו מקורבים לממשל המודח, כולל את אחיו הצעיר של הנשיא לשעבר, סעיד.
שורשם של המתחים הגוברים במשטר האלג'יראי יכולים להימצא בתחילת שלטונו של בותפליקה שהתאפיין במונופול של המדינה על הכנסות משאבי טבע ששימשו למימון מערכת קליינטליסטית של הממשלה למען הבטחת יציבותה.
ההפגנות הגדולות נערכו במרכזים העירוניים הגדולים באלג'יר מפברואר ועד דצמבר 2019. בגלל היקפן המשמעותי, המחאות משכו סיקור תקשורתי בינלאומי וגררו ראשי מדינות ואנשי מדע להגיב עליהן בפומבי.
עבד אל-עזיז בותפליקה היה נשיא הרפובליקה הדמוקרטית העממית של אלג'יריה מאז 1999. במהלך נשיאותו אירעו שתי חנינות (באמצעות משאל עם) ללוחמים לשעבר במלחמת האזרחים באלג'יר (1999 ו-2005).
(מלחמה אסימטרית מורכבת בין גרילה אסלאמית לממשלה אשר גבתה מספר שנוי במחלוקת של כ-200,000 נפשות בין 1991–2002).
כמעט מחצית מהאוכלוסייה האלג'יראית נולדה לאחר סיום הסכסוך, בתקופה בה חזרו ונשנו סקנדלי שחיתות פוליטית במדינה.
עם עלייתו של בותפליקה לשלטון בשנת 1999, החל הוא במשימה דיפלומטית לשיקום דמותה של אלג'יריה בעולם.
במיוחד לאחר בחירתו מחדש בשנת 2003, בותפליקה החל לנקוט בצעדים שמטרתם הייתה לרכז את הכוח במדינה בידי השלטון (כיוון שהתפלג בין קבוצות שונות בזמן מלחמת האזרחים).
במהלך כהונתו כנשיא, העביר בותפליקה את מרכז הכוח בפוליטיקה האלג'יראית ממזרח למערב, ובמיוחד לעיר תלמסאן.
שם, עקב מעבר מרכז הכוח השלטוני, החלו חלק להפוך לדמויות בעלות כוח בתקשורת, בממשל ובמשטרה.
עקב מעבר מרכז הכוח לתלמסאן, החלו לזרום אליה כספי ציבור (בערך 10 מיליארד דולר) לפרויקטים של בנייה שכללו בתוכם: בניית אוניברסיטה, מלונות, מוזיאונים ושדות תעופה.
בנוסף, 155 מיליון יורו הושקעו בבית מגורים ממלכתי בעיר, שנותר לא שלם.
רבים מחוזי העבודות הציבוריות ניתנו לחברות סיניות, שלכאורה לא תמיד שילמו לקבלנים המקומיים.
עתירת נפט במהלך האביב הערבי, הממשלה הצליחה להשתיק את ההתנגדות לה במהלך הפגנות 2010–2012 (מהלך אשר הגדיל את הוצאותיה).
העדכון החוקתי האלג'יראי של 2016 , הגביל את מספר הכהונות הנשיאותיות שבהן מועמד יכול לכהן לשתיים.
ולמרות זאת, בותפליקה היה רשאי להתמודד לכהונה חמישית, מכיוון שהחוק לא היה רטרואקטיבי.
מאז 2005, ובמיוחד לאחר שבותפליקה עבר שבץ מוחי בשנת 2013, יכולתו לשלוט במדינה הוטלה בספק.
שמועות על מותו היו נפוצות שכן הוא אושפז לעיתים תכופות, כבר לא דיבר בפומבי והצהיר מעט מאוד בכתב.
בהקשר זה, חלק מן האלג'יראים ראו במועמדותו לבחירות לנשיאות 2019, שתוכננו במקור ל-18 באפריל 2019, 4 ביולי 2019 או 2020, כמשפילה.
חברים במשטרו של בותפליקה הואשמו בהשתתפות במעשי שחיתות במספר מקרים.
בשנת 2010, סונאטרץ' , חברת הנפט והגז שבבעלות המדינה, השעתה את כל הנהלתה הבכירה לאחר ששניים מסמנכ"לי החברה נעצרו תחת אישומי שחיתות.
שר האנרגיה של אלג'יריה, צ'אקיב חליל הודיע כי נשיא החברה וכמה מן המנהלים הבכירים בה ימצאו מכאן והלאה תחת פיקוח בתי המשפט.
בשנת 2013, חליל הואשם גם הוא בקבלת שוחד מחברת בת של חברת האנרגיה האיטלקית אני.
לדברי אל וואטן (עיתון עצמאי בשפה הצרפתית באלג'יריה), חיוב יתר של עבודות ציבוריות ותיאורים מטעים אודות סחורות מיובאות הם שתי הפרקטיקות הנפוצות בעזרתן הונו אנשי המשטר.
ב-26 ביוני 2018 פיטר בותפליקה את עבד אל-גאני האמל מתפקידו כראש המשטרה הארצית (DGSN), אף על פי שהיה חלק ממעגל הקרובים אליו.
אירוע זה הוא קרה לאחר שאחד הנהגים של האמל הפך לחשוד בפרשיית קוקאינגייט (פרשייה בה מספר רב של בעלי כוח במשטר האלג'יראי היו שותפים לסחר והעברת קוקאין דרך גבולות המדינה).
בין היתר, בעקבות הפרשייה הובאו למשפט בגין שוחד גנרל הצבא האלג'יראי, ארבעה שופטים ושני תובעים ציבוריים.
מחאות אלו הן המחאות הנרחבות ביותר באלג'יריה מאז 2001. הרוב המוחלט של המוחים הוא צעירים שלא חוו במלואה את מלחמת האזרחים האלג'יראית.
תפקידן המרכזי של נשים בהפגנות היה למזער את האלימות, וסימן ניגוד חריף למחאות של 1988 שהובלו בעיקר על ידי סלפים.
במקור, מטרת המפגינים הייתה לבטל את מועמדותו של עבד אל-עזיז בותפליקה לכהונה חמישית, ורצו שראש הממשלה אחמד אויחיא יתפטר מתפקידו.
באופן כללי, הם קראו לניקוי בית יסודי של ממשל החמולות, הידועות באופן קולקטיבי בשם le pouvoir ("הכוח").
יחד עם נסיגתו של הנשיא, המפגינים קראו יותר ויותר לדמוקרטיה, חירויות ולשלטון החוק, יעדים שמחאות רבות טוענות שאינם ממומשים ושממשיכים למשוך אלג'יראים לרחוב.
בריתות של קבוצות אזרחים ודיאלוג
נשים הקימו את הקולקטיב הפמיניסטי Femmes algériennes pour un changement vers l'égalité ב־16 במרץ 2019, אשר ייסד את הכיכר הפמיניסטית הנועדה לפעול לחיזוק התפקיד הפוליטי של נשים בהפגנות.
איגודי אזרחים ואנשים פרטיים יצרו את ברית Dynamiques de la société civile (איחוד של ארגוני סחר מקצועיים, ארגוני זכויות אזרחיים ומספר בודדים בשלטון האלג'יראי) ב-15 ביוני, במטרה לתאם הצעות לארגון מחדש של המבנה הפוליטי של המדינה האלג'יראית.
ב־26 ביוני מפלגות פוליטיות ו"הליגה האלג'יראית לזכויות אדם" יצרו את ברית "כוחות האלטרנטיבה הדמוקרטית" לה מטרות דומות, כולל ארגון אספה מכוננת למערכת פוליטית חדשה עם רשות שופטת הנפרדת מן השלטון המרכזית.
ב־6 ביולי, "הפורום האזרחי לשינוי", שנוצר ב-9 במרץ 2019 על ידי 70 קבוצות אזרחים, ו"כוחות השינוי" קיימו ועידה בה הציעו לקיים פאנל לדיאלוג עם הממשלה בו יתמכו בקיום בחירות לנשיאות.
על הפאנל ועל קיום הבחירות נמתחה ביקורת רבה מצד המפגינים ומצד כוחות האלטרנטיבה הדמוקרטית, שגרסו כי כל עוד נמשכים מעצרי המפגינים מסיבות פוליטיות וכל עוד נעדרים עקרונות דמוקרטיים בסיסיים מהשלטון, לא מתקיימים התנאים המתאימים לקיום בחירות לבחירות.
קבוצות אזרחים שמו עצמם לפיקוח על מעצרם של משתתפי המחאה וקראו לשחרורם.
"הרשת למלחמה נגד דיכוי" הוקמה ב־1 ביוני 2019 כדי לקרוא לשחרור אסירים שביניהם לואיזה חאנון, האישה הראשונה שהתמודדה על נשיאות אלג'יריה, והדג' גרמוול, חבר הליגה האלג'יראית לזכויות האדם.
הוועדה הלאומית לשחרור עצורים (CNLD) הוקמה ב־26 באוגוסט 2019. בסוף דצמבר, מספר שבועות לאחר הבחירות לנשיאות שבהן ניצח עבד אל-מג'יד תבון, היה ל-CNLD תיעוד של 180 מוחים אשר במעצר או אשר כבר נשפטו, ועל פי דיווחם, הם לא ראו "שום סימן" לכך שהממשלה הולכת להפסיק את מעצריה התכופים של המפגינים.
ב־25 בינואר 2020, 400 אנשים ממפלגות פוליטיות שונות וארגוני אזרחים שונים השתתפו בפגישה שאורגנה על ידי כוחות האלטרנטיבה הדמוקרטית באלג'יר.
סיכום הישיבה היה לקיים ישיבה נוספת בה יקבעו השיטות והכללים המפורטים ליישום דמוקרטיזציה במהלכה יפורקו מוסדות "לא לגיטימיים" קיימים ותאורגן אספה מכוננת.
ב־11 במרץ הוכרז כי הנשיא בותפליקה לא יבקש בחירות חוזרות; כי ראש הממשלה אחמד אוריה התפטר והוחלף על ידי שר הפנים נורדיין בדואי ; וכי הבחירות לנשיאות באפריל 2019 נדחו עד להודעה חדשה.
מחקירות נבחרי הציבור החשודים עלה כתב אישום בנושא "שחיתות והעברות הון בלתי חוקית מעבר לים" ב-1 באפריל 2019. עלי חדאד (איש עסקים ואחד האנשים העשירים באלג'יריה, הבעלים של תאגיד הבינוי ותשתיות ETRHB) נעצר בניסיון לחצות את הגבול לתוניסיה לאחר שהנזיל 38 מיליון אירו של הון בלתי חוקי.
באותו יום הבטיח בותפליקה לפרוש עם תום כהונתו, ב־28 באפריל.
ב-2 באפריל 2019 התפטר בותפליקה מתפקידו כנשיא, לאחר שהופעל עליו לחץ מצד הצבא לפרוש במידי.
על פי סעיף 102 לחוקה האלג'יראית, הוא הוחלף כנשיא ביניים על ידי ראש בית הנבחרים, עבד אל-קאדר בן סאלח, שלא היה כשיר להתמודד בבחירות העוקבות.
אותן, על פי חוק היה צריך לקיים תוך לא יותר מ-90 יום ממועד ההתפטרות.
הבחירות לנשיאות נערכו סופית ב־12 בדצמבר 2019, למרות ההתנגדות העממית הרחבה.
מפלגת התרבות והדמוקרטיה העריכה ששיעור ההצבעה יעמוד על 8% מקהל הבוחרים, וביססה זאת על הדחייה רחבה של הבחירות בקרב העם.
שיעור ההצבעה הרשמי עמד על 39.88%, כאשר עבד אל-מג'יד תבון נבחר רשמית בסיבוב הראשון עם 58.13% מהקולות הכשרים, מה שייתר את קיומו של הסבב השני בבחירות.
בסוף השבוע שעקב להתפטרותו של בותפליקה, המפגינים בסודאן קראו לצבא לתמוך בצידם כנגד נשיא המכהן עומר אל-בשיר.
למרות מצב החירום שהכריז הנשיא על מנת לטפל בהפגנות, המפגינים העלו מחאה במרחב הציבורי מחוץ למטה הראשי של הכוחות המזוינים.
אלג'יריה: ב-5 במרץ 2019, ה"ארגון הלאומי של המוג'אהדין" (ארגון בעל השפעה רבה של חיילים ותיקים שלחמו במלחמת העצמאות של אלג'יריה) הצהיר באופן רשמי בעיתונאות כי הוא תומך במחאות, ומקונן על "העימות בין המפלגות השלטוניות לאנשי העסקים חסרי המצפון שהרוויחו באופן לא חוקי מכספי ציבור".
התגובות הבינלאומיות היו זהירות: מרבית המדינות והארגונים הבינלאומיים נמנעו מלהגיב עד 5 במרץ 2019.
– הנציבות האירופית קראה לכיבוד חופש הביטוי והחופש להתאגדות.
– מחלקת המדינה של ארצות הברית הוציאה הצהרה המבקשת מן המדינה האלג'יראית לתמוך באזרחים האלג'יראים ובזכותם למחות בצורה לא אלימה.
– ב-12 במרץ 2019 בג'יבוטי, בירך נשיא צרפת עמנואל מקרון את בותפליקה על החלטתו לא לנסות ולהיבחר בבחירות הקרובות, והחמיא לממשל האלג'יראי על תוכניתו לקיום ועידה חוקתית.
– סגן ראש הממשלה האלג'יראי החדש החל בסיור דיפלומטי במוסקבה, שם נפגש עם שר החוץ הרוסי סרגיי לברוב, שאמר במסיבת עיתונאים משותפת ב-19 במרץ 2019 כי "מוסקבה לא מתערבת בענייני הפנים של אלג'יריה", והוסיף שבעיניו "העם האלג'יראי הוא זה שיקבע את ייעודו על בסיס חוקיהם הלאומיים הבינלאומיים."
– אף על פי שנשיא תוניסיה אל-באג'י א-סבסי הצהיר שאנשי אלג'יריה "חופשיים לבטא את דעתם על שלטונם", לא יצאה תגובה רשמית מן הממשל התוניסאי המתייחסת לאירועי המחאות.
מחאות אורגנו ב-9 במרץ 2019, בהן הביעו אזרחים תוניסאים תמיכה באזרחים האלג'יראים ובמאבקם.
– ראש ממשלת איטליה ג'וזפה קונטה ייעץ להאזין ל"בקשות השינוי של החברה האזרחית" ואמר שהוא מאמין ש"אלג'יריה תהיה מסוגלת לעבור שינוי דמוקרטי המכבד את אזרחיה, ומועיל לממשל".
המחאות בקירגיזסטן בשנת 2020 (המכונות על ידי התקשורת המקומית בשם "המהפכה השלישית") החלו ב-5 באוקטובר 2020 כתגובה לבחירות לפרלמנט 2020, שנתפסו בעיני המפגינים כלא הוגנות.
תוצאות הבחירות בוטלו ב-6 באוקטובר 2020, אך הדבר לא הרגיע את המהומות ונשיא קירגיזסטן סואורונבאי ג'נבקוב הכריז על מצב חירום.
קירגיזסטן התמודדה עם שתי מהפכות בראשית המאה ה-21, כולל מהפכת הצבעונים בשנת 2005 והמהפכה העממית בשנת 2010.
באוגוסט 2020, נשיא קירגיזסטן, סואורונבאי ג'נבקוב, ציין שהבחירות לפרלמנט לא יידחו למרות מגפת הקורונה.
במהלך הבחירות הואשמו כמה מפלגות ברכישת קולות.
כמה עיתונאים דיווחו גם שהם הוטרדו או הותקפו על ידי הרשויות והוועדה הממלכתית לביטחון לאומי.
מבין המפלגות שהגיעו לפרלמנט, רק "קירגיזסטן המאוחדת" מתנגדת בעקביות לממשלה המכהנת בראשות ג'נבקוב.
אנליסטים פוליטיים קשרו את מחאת 2020 לפער הסוציו-אקונומי בין הדרום החקלאי של קירגיזסטן לצפון המפותח יותר.
מבין תוצאות הבחירות הראשוניות, 100 מתוך 120 המנדטים מילאו דרומיים שתמכו בג'נבקוב.
בתקופת נשיאותו של ג'נבקוב הצטרפה קירגיזסטן לאיחוד הכלכלי האירו-אסייתי בראשות רוסיה וסגרה את בסיס המעברים האמריקאני מאנאס, ששימש כתמיכה בכוחות הלוחמים במלחמה באפגניסטן.
הנשיא לשעבר אלמזבק אטמבאייב שוחרר מהכלא.
6 באוקטובר - בשעות הבוקר המוקדמות של 6 באוקטובר 2020, השיבו המפגינים את השליטה בכיכר אלא-טואו שבמרכז בישקק.
הם הצליחו לתפוס גם את בנייני הבית הלבן (המשמש את הפרלמנט והממשלה) והמועצה העליונה בסמוך והשליכו נייר מחלונות והציתו אותם, הם נכנסו גם למשרדי לשכת הנשיא.
מפגין אחד מת ו-590 אחרים נפצעו.
בערב, בעקבות ההפגנות, ביטלו הרשויות את תוצאות הבחירות לפרלמנט.
חברת ועדת הבחירות המרכזית גולנארה יורבאבה חשפה גם שהוועדה שוקלת פירוק עצמי.
בינתיים, ארגוני האופוזיציה טענו שהם נמצאים בשלטון לאחר שתפסו בנייני ממשלה בבירה, כאשר על פי הדיווחים כמה מושלי מחוז התפטרו.
הנשיא סואורונבאי ג'נבקוב אמר כי הוא מתמודד עם הפיכה ואז אמר ל-BBC כי הוא "מוכן להעביר את האחריות למנהיגים חזקים".
ככל הנראה בשל לחץ המחאה, התפטר ראש הממשלה קובאטבק בורונוב, וציין את סגן יו"ר הפרלמנט מיקיטיבק עבדילדייב כמחליפו.
7 באוקטובר - לפי נתוני משרד הבריאות הקירגיזי, לא פחות מ-768 אנשים שנפצעו במהלך ההפגנות טופלו בבתי החולים ובמרפאות המדינה החל מיום רביעי לפנות בוקר.
לפי רויטרס, לפחות שלוש קבוצות נפרדות ניסו לתבוע לידיהן את מנהיגות המדינה.
בינתיים, חברי פרלמנט קירגיזים פתחו בהליכי הדחה נגד ג'נבקוב, כך על פי חבר פרלמנט ממפלגת האופוזיציה אתא-מקן, קאניבק אימאנאלייב.
9 באוקטובר - ג'נבקוב הכריז על מצב חירום והורה לכוחות הצבא להתפרס בבישקק.
ההצהרה מטילה עוצר של 12 שעות עד 21 באוקטובר.
ירי נשמע במהלך עימותים אלימים בבישקק שפרצו לאחר הכרזתו של ג'נבקוב.
ג'ינבקוב קיבל רשמית את התפטרותו של ראש הממשלה בורונוב.
10 באוקטובר - הכוחות המיוחדים בקירגיזסטן עצרו את הנשיא לשעבר אלמזבק אטמבייב בפשיטה על מתחם המגורים שלו חבר הפרלמנט לשעבר סאדיר ג'פארוב, ששוחרר מהכלא ב-5 באוקטובר על ידי מפגינים, נבחר לראשות הממשלה הזמנית על ידי הפרלמנט.
11 באוקטובר - הצבא הודיע על התייצבות המצב בבישקק.
יום ראשון היה היום הראשון מאז 5 באוקטובר בו לא התקיימו הפגנות.
עם זאת, סוף שלב המחאות לא סיים את המשבר הפוליטי.
סגנית יו"ר הפרלמנט עאידה קסימליבה הודיעה על חוסר הלגיטימיות של מינויו של ראש ממשלה חדש למדינה, סאדיא ג'אפרוב, בשל היעדר המניין הנדרש בחוקה למספר הצירים המשתתפים בהצבעה.
היא אמרה כי אלמזבק באטירבקוב ממשיך להיות ראש הממשלה בפועל בקירגיזסטן.
כמה חברי פרלמנט, הן מסיעות האופוזיציה והן מסיעות פרו-ממשלתיות, הודיעו גם על אישורו הבלתי חוקי של ראש הממשלה לתפקיד זה.
במקביל, נשיא קירגיזסטן טרם חתם על צו על מינויו של ג'פארוב לראשות הממשלה.
למרות זאת, מינה סאדיר את אולאן ניאזבקוב לשר הפנים.
12 באוקטובר - מצב חירום הוחזר בבישקק, מפגינים העבירו את בניין הפרלמנט לשלטון.
13 באוקטובר - נשיא קירגיזסטן ג'נבקוב הכריז שהחלטת הפרלמנט למנות קבינט חדש בראשותו של סאדיר ג'פארוב ב-10 באוקטובר בוצעה שלא כחוק.
14 באוקטובר - נשיא קירגיזסטן סואורונבאי ג'נבקוב חתם על צו למינוי ממשלה חדשה בראשות ראש הממשלה סאדיר ג'אפרוב.
בכיכר העתיקה שליד בית הממשלה התכנסו שוב מפגינים ודרשו את התפטרותו של נשיא המדינה.
ראש הממשלה סאדיר ג'אפרוב יצא לתומכיו והודיע שימשיך במשא ומתן עם הנשיא על התפטרותו של האחרון כבר למחרת.
מאוחר יותר אמר ראש הממשלה, כי הוא מאמין שנשיא המדינה יתפטר עד סוף היום.
דוברת הנשיא טולגונאי סטמליבה אמרה כי סואורונבאי ג'נבקוב אישר את התפטרותו לאחר הבחירות הפרלמנטריות החוזרות.
15 באוקטובר - נשיא קירגיזסטן סואורונבאי ג'נבקוב הודיע על התפטרותו המיידית.
בהודעת ההתפטרות ציין את חוסר רצונו להירשם בהיסטוריה כנשיא שופך דם ודרש מראש הממשלה וכוחות הביטחון לעשות ככל הניתן כדי להרגיע את המצב ולמנוע שפיכת דמים.
כבר באותו יום מונה סאדיר ג'פארוב לנשיא.
הוכרז כי הבחירות לנשיאות ייערכו בתוך שלושה חודשים.
16 באוקטובר - המועצה העליונה ערכה ישיבת חירום במסגרתה הוכרז על הסרת מצב החירום בבישקק והכיר בהתפטרותו של סואורונבאי מתפקיד הנשיא.
לממלא מקום מונה ראש הממשלה סאדיר ג'פארוב.
ב-7 באוקטובר דוברת משרד החוץ הסיני הואה צ'וניינג אמרה כי "בתור שכנה ידידותית ושותפה אסטרטגית, סין מקווה בכנות שכל הצדדים בקירגיזסטן יוכלו לפתור את הנושא על פי החוק באמצעות דיאלוג והתייעצות ולדחוף ליציבות בקירגיזסטן בהקדם האפשרי."
ב-7 באוקטובר אמר נשיא רוסיה ולדימיר פוטין כי הוא מודאג מהתסיסה הפוליטית המתרחשת בקירגיזסטן השכנה ומקווה לחזור במהירות ליציבות.
רוסיה גם הבטיחה שהיא בקשר עם כל הצדדים וקיוותה שהתהליך הדמוקרטי יוחזר לקדמותו.
ב-8 באוקטובר, דובר הקרמלין, דמיטרי פסקוב, אמר כי "המצב נראה כמו בלגן וכאוס." ורוסיה מחויבת באמצעות אמנה ביטחונית למנוע התמוטטות מוחלטת של המדינה.
המחאות במיאנמר 2021, המכונה במיאנמר מהפכת האביב (בבורמזית: နွေ ဦး တော်လှန်ရေး) הן הפגנות שהחלו בתחילת פברואר 2021 כתוצאה מההפיכה הצבאית במדינה שהכריז מין אונג הלינג, מפקד הכוחות המזוינים במדינה, הטטמדאו.
המפגינים הפעילו לרוב צורות מחאה שלוות ולא אלימות, הכוללות פעולות של אי ציות אזרחי, שביתות עבודה, מסע חרם צבאי, קמפיין בשם סרט אדום, מחאה ציבורית ועוד.
הצבע האדום, המזוהה עם הליגה הלאומית לדמוקרטיה (NLD), לובש על ידי מפגינים רבים.
Kabar Ma Kyay Bu, שיר שהיה פופולרי לראשונה כהמנון של מרד 8888 , זכה לתחייה מחודשת על ידי תנועת אי הציות האזרחי כשיר מחאה.
ההצדעה עם שיטת-שלוש-אצבעות אומצה באופן נרחב על ידי המפגינים כסמל מחאה.
בתגובה לתנועת המחאה ההולכת וגדלה, מנהיגי צבא ההפיכה חוקקו מספר אמצעי נגד.
אלו כללו שיבוש האינטרנט והרשתות החברתיות, פיזור מפגינים ומסיתים פרו-צבאיים, ושימוש בכוח אלים לדיכוי הפגנות ועוד.
ההפיכה במינאמר החלה בבוקר 1 בפברואר 2021 כאשר יועצת המדינה של מיאנמר, ראש הרשות המבצעת אונג סן סו צ'י, נשיא מיאנמר וין מיין, ומנהיגים אחרים ממפלגת השלטון, הליגה הלאומית לדמוקרטיה, אשר נבחרו באופן דמוקרטי, נעצרו ונכלאו על ידי הטטמדאו, הכוחות המזוינים של מיאנמר, אשר רוצים לכונן סטטוקרטיה במיאנמר.
שעות לאחר מכן, הכריז צבא מיאנמר על מצב חירום למשך שנה, והודיע כי השלטון הועבר למפקד הכוחות המזוינים, מין אונג הלינג
ההפיכה הגיעה כתוצאה מ שנערכו ב-8 בנובמבר 2020, בהן זכתה הליגה הלאומית לדמוקרטיה ב-396 מתוך 476 המושבים בפרלמנט, והניצחון היה בפער גדול יותר בהשוואה לפער בבחירות 2015. המפלגה הממונה על הצבא, , נחלה מפלה בבחירות, כאשר זכתה ב-33 מושבים בלבד.
שמועות על ניסיון ההפיכה נפוצו במשך מספר ימים קודם לכן, מה שגרם להצהרות דאגה מצד מעצמות המערב בהן, צרפת וארצות הברית.
ב-2 בפברואר 2021, עובדי שירותי בריאות ועובדי מדינה ברחבי הארץ, כולל בבירה נייפידאו, פתחו בתנועה לאומית לאי ציות אזרחית (အာဏာ ဖီ ဆန် ရေး လှုပ်ရှားမှု), כחלק מההתנגדות להפיכה.
קבוצה בפייסבוק שכונתה "תנועת אי הציות" משכה אליה יותר מ-230,000 חברים, מאז השקתה הראשונית ב-2 בפברואר 2021.
עובדי שירותי בריאות מעשרות בתי חולים ומוסדות ממלכתיים יזמו שביתת עבודה החל מ-3 בפברואר.
שישה חברים מוועדת הפיתוח העירונית של מנדליי בת שלוש עשרה חברים, כולל סגן ראש העיר, התפטרו ב-3 בפברואר, במחאה נגד ההפיכה.
עד ל-9 בפברואר, מתן החיסון נגד COVID הופסק, מערכת הבדיקות קרסה ורוב בתי החולים במיאנמר נסגרו.
שביתות העבודה התפשטו במהירות גם למגזרים אחרים.
שבעה ארגוני מורים, ובהם הסתדרות המורים במיאנמר בת 100,000 איש, התחייבו להצטרף לשביתת העבודה.
צוות משרד החוץ הצטרף גם הוא לשביתה.
עד ל-5 בפברואר, שביתת השירות הציבורי כללה צוותים וסטודנטים במגזר המינהלי, הרפואי והחינוכי ב-91 בתי חולים ממשלתיים, 18 אוניברסיטאות ומכללות ו-12 מחלקות ממשלתיות ב-79 יישובים.
החל מ-25 בפברואר, נהגי המשאיות החלו גם הם בשביתה נגד ההפיכה בכך שסירבו להעביר סחורות מהרציפים בארבעת הנמלים העיקריים של יאנגון.
ב-3 בפברואר התעוררה תנועת חרם מקומית בשם "הפסק קניית עסקי ג'ונטה" שקראה להחרים מוצרים ושירותים הקשורים לצבא מיאנמר.
ב-4 בפברואר 2021 הוטל על מפעילי וספקי שירותי אינטרנט ברחבי מיאנמר לחסום את הרשת החברתית פייסבוק עד ל-7 בפברואר 2021, כדי להבטיח את "יציבות המדינה".
למחרת הרחיבה הממשלה את איסור הגישה לרשתות החברתיות כך שיכלול גם את הרשתות אינסטגרם וטוויטר.
רשויות אכיפת החוק פעלו במהירות לביטול מחאות ההתנגדות להפיכה.
החל מ-7 בפברואר 152 מפגינים הוכנסו למעצר.
המשטר הצבאי החל לפתוח בהליכים פליליים נגד העצורים.
השימוש ללא הבחנה בכוח של החונטה הביא למותם של לפחות 44 ילדים, כולל ילדה בת 7 שנורתה בביתה ודיווחים על מאות ילדים וצעירים עצורים.
ב-8 בפברואר, החלה המשטרה להשתמש בכדורי גומי, תותחי מים וגז מדמיע, כדי לפזר מפגינים בעצרות המוניות.
המנהיג הצבאי מין אונג הלינג הורה לדכא את ההפגנות.
ב-9 בפברואר אושפזו שני מפגינים במצב קשה בגלל פצעי ירי.
אחת מאלה הייתה Mya Thwe Thwe Khine צעירה בת עשרים, שמתה בבית חולים ב-19 בפברואר, והפכה לסמל המאבק.
עוצמת ההתערבויות של הרשויות עלתה בתחילת חודש מרץ, עם דיווחים על לפחות 18 הרוגים ב-28 בפברואר ועל 38 ב-3 במרץ.
היום האלים ביותר של ההפגנות הגיע ב-27 במרץ, החג השנתי של כוחות הצבא, ועל פי הדיווחים לפחות 107 נהרגו.
המספר הגבוה ביותר ליום בודד מפרוץ המחאה.
באותו יום תקפה קבוצת האיחוד הלאומי קארן (KNU) בסיס צבאי, והרגה 10 חיילים ולקחה אחרים כבני ערובה בהתקפה הראשונה על הצבא מאז תחילת המחאה.
ב-30 במרץ אף דווח על תקיפות אוויריות רבות נגד מפגינים במדינת קיין.
ההפגנות נמשכו גם בחודשים אפריל ומאי.
ב-6 ביוני יצאו אלפי מפגינים לרחובות ביאנגון ומעבר למיאנמר, וקראו לפתוח ב"מהפכת האביב".
כוחות הביטחון פגעו במפגינים בהסיפאו והרגו לפחות שני בני אדם.
ב-19 ביוני, מחאות חילקו את המדינה בין אלה שחגגו את יום הולדתו ה-76 של סו סו צ'י לבין מפגינים פרו-צבאיים ברחבי המדינה.
שמה של מחאות פרו-סואי קאי נבחר כ"מחאות פרחים".
בארצות הברית, ב-3 בפברואר הפגינו יותר מ-150 אמריקאים בורמזים מול שגרירות מיאנמר בוושינגטון הבירה.
ב-6 במרץ, מפגינים בטנסי התאספו בבית הקפיטול מדינת טנסי בנאשוויל במחאה להטיל מגבלות על הצבא הבורמזי.
הפגנות נערכו גם בערים אחרות עם אוכלוסיות בורמזיות גדולות, כמו ב-27 בפברואר בפרבר בלואיסוויל בדאלאס.
באוסטרליה, ב-1 במרץ, מספר אוסטרלים בורמזיים מחו ליד בית הפרלמנט בפרת' כשהם קוראים לממשלת אוסטרליה לתמוך במפגינים במיאנמר.
ב-6 במרץ התכנסו מפגינים בסידני כאות סולידריות עם המפגינים במיאנמר.
אזרחים בורמזים בטוקיו, התכנסו מול אוניברסיטת האו"ם כדי למחות נגד ההפיכה.
ההפגנות ברוסיה נגד הפלישה לאוקראינה מתייחסות לסדרה של מחאות והפגנות על רקע המשבר האוקראיני-רוסי (2021–2022).
ההפגנות ברוסיה החלו ב-24 בפברואר 2022 לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה, במקביל להפגנות רבות שהתקיימו ברחבי העולם, והתפשטו כמעט לכל ערי המדינה.
13,000 מפגינים נעצרו במהלך ההפגנות על ידי הרשויות הרוסיות מ-24 בפברואר עד ל-4 במרץ.
ב-27 בפברואר, 4,000 מדענים ועיתונאי מדע, 6,200 רופאים, 5,000 אדריכלים ו-6,700 אמנים ברוסיה עתרו כנגד הפלישה.
נכון ל-30 בנובמבר, המיזם OVD-Info, דיווחו על מעלך 19,442 עצורים.
בצהריים שלאחר הפלישה, ועדת החקירות של רוסיה הזהירה כי מי שיפגין ב-"במצב הפוליטי המתוח הנוכחי", יתמודד עם השלכות משפטיות.
פעילת האופוזיציה הרוסית מרינה ליטבינוביץ', קראה ברשת החברתית אינסטגרם לצאת להפגין ברחובות בערב 24 בפברואר אך עוכבה על ידי המשטרה כשעזבה את ביתה.
באותו הערב, אלפים יצאו לרחובות בערים במדינה כדי להפגין כנגד הפלישה.
2,000 הפגינו במוסקבה בכיכר פושקינסקאיה, 1000 הפגינו בסנקט פטרבורג, כמה מאות הפגינו ביקטרינבורג, והיו גם הפגנות בצ'ליאבינסק, בניז'ני נובגורוד, בנובוסיבירסק ובפרם.
בסוף היום הראשון, נעצרו כ-1,820 מפגינים ב-52 ערים, 1,002 מהם נעצרו בהפגנות במוסקבה.
משרד הפנים של רוסיה טען כי המעצרים בוצעו בהתאם ל-"הנחיות למניעת התפשטות וירוס הקורונה במקומות ציבוריים".
יום למחרת, ב-25 בפברואר, הפגנות נוספות התרחשו במוסקבה, בסנט פטרסבורג ובערים אחרות.
בסנט פטרסבורג התאספו כמה מאות אנשים במרכז העיר וקראו 'לא למלחמה!'.
באותו יום, OVD-Info דיווחו על 437 עצורים ב-26 ערים רוסיות, ביניהם 226 במוסקבה ו-130 בסנט פטרסבורג.
ב-26 בפברואר, מפגינים רבים החליטו להתפצל לקבוצות קטנות ולהפגין בשלל מקומות ברוסיה על מנת שמשטרת הפדרציה הרוסית לא תוכל לעצור אותם באופן המוני.
המפגינים קראו בשלל מקומות ברוסיה 'לא למלחמה!'.
במהלך היום נעצרו לפחות 469 בני אדם ב-34 ערים, כמחצית מהם במוסקבה, מה שהביא את מספר המעצרים הכולל ליותר מ-3,000.
ההפגנות התרחשו במקביל לשנה השביעית לרצח הפוליטיקאי מהאופוזיציה הרוסית, בוריס נמצוב.
מפגינים נעצרו בסמוך לאנדרטה מאולתרת של נמצוב מחוץ לקרמלין.
כ-1,000 איש התאספו לעצרת ספונטנית כנגד המלחמה בסנט פטרסבורג.
על פי OVD-Info, עד 27 בפברואר, המשטרה עצרה לפחות 900 מפגינים ב-44 ערים שונות, מה שהזניק את מספר העצורים הכולל מאז תחילת המלחמה ל-4,000. עד סוף היום, מספר העצורים גדל לכ-2,710 (לפחות 5,844 עצורים בסך הכל מאז תחילת המלחמה), שמהם, 1,269 נעצרו במוסקבה ו-1,034 בסנט פטרסבורג.
CPRF (המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית), מפלגת החופש העממי, ויאבלוקו, התבטאו כנגד הפלישה.
באותו יום, טנדר שעליו היה רשום "אנשים, תתעוררו!", "זו מלחמה", "פוטין הוא חלאה!" התרסק ועלה באש בכיכר פושקינסקאיה.
ב-6 במרץ התקיימו הפגנות ב-60 ערים לפחות, כולל ולדיווסטוק, אירקוטסק וחברוסק.
OVD-Info דיווח על למעלה מ-5,000 מעצרים במהלך היום.
משרד הפנים הרוסי דיווח על למעלה מ-3,500 מעצרים.
הפגנות רבות במיוחד נערכו ביום האישה הבינלאומי, וכמה מקרים שתועדו והפכו לויראליים בהם נראית משטרת רוסיה עוצרת מפגינים על כך שהם פשוט החזיקו שלט ריק.
עד סוף מרץ דווח כי מחאות המוניות שככו ברובן עקב הדיכוי מצד הרשויות ברוסיה.
כמה פעולות קטנות יותר של אופוזיציה נגד המלחמה נמשכו.
פעולות תגובה של ממשלת רוסיה
במקביל למעצרים הרבים שביצעה המשטרה, ב־24 בפברואר הוציאה ממשלת רוסיה צו (שנכנס לתוקף ב־3 במרץ) לפיו כל כלי התקשורת מחויבים לשדר רק מידע הנחשב על ידי השלטון ל"מהימן", כאשר העונש על ההפרה נע בין 3 ל־15 שנות מאסר.
הצו הוביל לסגירתם של כלי תקשורת וגרם לעזיבתם של אנשי התקשורת את המדינה, והקטין את האפשרות להשמיע בתקשורת המיינסטרים ביקורת על המלחמה.
אף על פי כן, מספר אנשי תקשורת התבטאו נגד המלחמה ונגד עמדת השלטון, כאשר בחלק מהמקרים עשו זאת לאחר שיצאו מגבולות רוסיה.
חרף המאמצים של ממשלת רוסיה לעצור מפגינים היוצאים נגד עמדת הממשלה, ולמנוע גישה של אזרחים רוסיים למידע היוצא נגד עמדת הממשלה, ישנם אישים רוסיים שהתבטאו באופן פומבי נגד המלחמה.
אלכסיי נבלני, מנהיג האופוזיציה שנכלא בינואר 2021, כינה את פוטין "צאר מטורף בעליל" והפציר ברוסים להמשיך במחאות הרחוב היומיות.
מיכאיל גורבצ'וב, מנהיגה האחרון של ברית המועצות, הצהיר כי "יש לעשות הכל כדי לעצור את האיום במלחמה גרעינית".
לאחר תחילת הפלישה ב-24 בפברואר, כמה מפורסמים רוסים, כולל כוכב הפופ ולרי מילדזה, מנחה הטלוויזיה איוואן אורגנט ומגישת הטלוויזיה והפוליטיקאית קסניה סובצ'ק, מתחו ביקורת על המלחמה באופן חד משמעי ברשתות החברתיות.
כך גם עשו כוכבת הפופ סבטלנה לובודה והשחמטאי יאן נפומניאשצ'י.
הטאניסאי המדורג ראשון בעולם דנייל מדבדב והמדורג השביעי בעולם אנדריי רובליוב דיברו שניהם בעד שלום ביום הפלישה.
הפסנתרן והמלחין יבגני קיסין תיאר את פלישת רוסיה כפשע שלא ניתן להצדיקו.
זמר הפופ סרגיי לזרב, נציג רוסיה באירוויזיון 2016 ו-2019, קרא גם הוא להפסיק את המלחמה.
ב-25 בפברואר, כוכב ההוקי קרח אלכסנדר אובצ'קין, תומך נלהב של פוטין, הצהיר הצהרה לא ברורה נגד המלחמה מבלי להזכיר את אוקראינה או רוסיה.
ב-26 בפברואר הודיע שחקן הכדורסל הגיאורגי טורניקה שנגליה שהוא מסיים בטרם עת את חוזהו עם צסק"א מוסקבה "במחאה נגד פלישת רוסיה לאוקראינה".
ליזה פסקובה, בתו של דובר הקרמלין דמיטרי פסקוב, שיתפה תמונה באינסטגרם עם הכיתוב "לא למלחמה".
המיליארדר העשיר ביותר ברוסיה, מיכאיל פרידמן, קרא ל"שפיכות הדמים להסתיים".
אוליגרך אחר, אולג דריפסקה, קרא להתחיל בשיחות שלום "כמה שיותר מהר".
מיליארדר רוסי והבעלים של REN TV, אלכסיי מורדשוב התבטא הן נגד הלחימה והן נגד הנפילה הכלכלית שנבעה ממנה.
מיכאיל שישקין, זוכה פרס בוקר הרוסי לשנת 2000, כתב כי "פוטין מבצע פשעים מפלצתיים בשם עמי, ארצי, ובשמִי" ואמר כי "ברוסיה של פוטין אי אפשר לנשום.
המגף של השוטר חזק מדי".
השחקן דנילה קוזלובסקי פרסם כמה פוסטים באינסטגרם בגנות המלחמה, ושיתף תמונה של פליט בוכה.
בפוסט שהעלה ב-27 בפברואר, הודה קוזלובסקי והתנצל על אדישותו לסיפוח קרים על ידי הפדרציה הרוסית ב-2014.
המחאות בסרי לנקה ב־2022 היו סדרת מחאות בסרי לנקה נגד ממשלתו של נשיא סרי לנקה, גוטביה רג'פקסה.
הממשלה ספגה ביקורת על ניהול כושל של הכלכלה, המשבר הכלכלי הממושך והאינפלציה החמורה, הפסקות אספקה יומיות, כמו גם מחסור בדלק ופריטים חיוניים אחרים.
הדרישה המרכזית של המפגינים היא שהממשלה המנוהלת על ידי משפחת רג'פקסה תתפטר.
למרות מעורבותן של מספר מפלגות אופוזיציה, רוב המפגינים מחשיבים את עצמם לא-פוליטיים, וחלקם הביעו אי שביעות רצון מהאופוזיציה הפרלמנטרית.
במהלך ההפגנות, המפגינים קראו בסיסמאות כמו "לך הביתה גוטה" ו"לך הביתה רג'פקסה".
המחאות נערכו בעיקר על ידי הציבור הרחב, כאשר צעירים ממלאים תפקיד מרכזי בניהול המחאות.
הממשלה הגיבה בפעולות אוטוריטריות, כמו הכרזה על מצב חירום, מתן אפשרות לצבא לעצור אזרחים, הטלת עוצר, הגבלת גישה לרשתות חברתיות ותקיפת מפגינים, עיתונאים ופעילים מקוונים.
הממשלה גם הפרה את החוק והחוקה בניסיון לדכא את ההפגנות.
גם הפזורה הסרי-לנקית בעולם החלה בהפגנות נגד דיכוי זכויות האדם הבסיסיות.
ועדת זכויות האדם של סרי לנקה גינתה את חסימת הרשתות החברתיות במדינה וזימנה גורמים אחראים לחסימה ולהתעללות במפגינים.
ב־3 באפריל, כל 26 חברי הממשלה של גוטביה רג'פקסה התפטרו, למעט ראש הממשלה מהינדה רג'פקסה.
מתנגדי הממשלה אמרו כי ההתפטרות אינה תקפה מכיוון שהם לא פעלו לפי הפרוטוקול החוקתי.
כמה מהשרים ש"התפטרו" הוחזרו למחרת לעמוד בראש משרדים אחרים.
ההפגנות הביאו להדחת פקידים ושרים, כולל בני משפחת רג'פקסה ומקורביה, מינוי של פקידים מוסמכים וותיקים יותר והקמת הקבוצה המייעצת למעורבות רב-צדדית וקיימות חובות.
ביולי 2022, מפגינים השתלטו על מעונו של הנשיא, מה שגרם לרג'פקסה לברוח ולראש הממשלה רניל ויקרמסינגה להכריז על נכונותו להתפטר.
כשבוע לאחר מכן, הפרלמנט של סרי לנקה בחר ברניל וויקרמסינג להיות נשיא סרי לנקה.
המחאות בארגנטינה 2024 היו סדרה של הפגנות ומהומות בארגנטינה, שנמשכו מינואר עד יוני 2024, בתגובה לרפורמות שהנהיג הנשיא חוויאר מיילי.
מיליי הציע להפחית את מספר משרדי הממשלה, ולפתור את האתגרים הכלכליים, באמצעות קיצוץ בהוצאות ורפורמות פיסקליות.
הוא מתח ביקורת על ממשלות קודמות בשל הוצאות יתר לעומת זאת, מפגינים ביקרו את הרפורמות של מיליי והאשימו את הממשלה ביצירת אינפלציה ועוני, וכן בהחלשת הדמוקרטיה בארגנטינה.
הרפורמות כוללות הקלות מס למשקיעים, ופיטוריהם של אלפי עובדים במגזר הציבורי.
המפגינים כינו רפורמות אלה "שינוי קיצוני".
ב־12 ביוני 2024 אישר הסנאט של ארגנטינה את הרפורמות של מיליי ברוב של 37 מול 36. חבילת הרפורמות כללה "צעדים להפרטה והקלות מס למשקיעים".
רוב ההפגנות התרחשו בבואנוס איירס, בירת ארגנטינה והעיר המאוכלסת ביותר במדינה.
כוחות משטרה לפיזור מהומות ניסו לפזר את המפגינים ועצרו 18 מהם.
רכב השייך לתחנת הרדיו Cadena 3 הוצת.
כאשר האינפלציה עלתה על 100% במאי 2023, התחזקה התמיכה במיליי בסקרים.
בבחירות המקדימות שנערכו באוגוסט 2023, אשר נתפסו כאינדיקציה לאופן ההצבעה הצפוי בבחירות הכלליות באוקטובר 2023, הפך למועמד המוביל.
מיליי הושבע לנשיא ב־10 בדצמבר 2023. בנוסף למחסור בתמיכה בקונגרס, דן מיליי בגלוי ברפורמות מקיפות, מה שעורר התנגדות מצד איגודי העובדים וגופים נוספים.
לפי ה"וושינגטון פוסט", חבילת הרפורמות של מיליי כללה מגוון רחב של צעדים:
מצב חירום, מעניק לנשיא סמכויות חדשות בענייני אנרגיה, פנסיה, ביטחון, מיסוי ומגזרים אחרים עד 2027
הפרטה של כמה חברות ממשלתיות
הטבות מס משתלמות והטבות אחרות לחברות זרות המשקיעות 200 מיליון דולר או יותר
חבילת הרפורמות ספגה ביקורת נרחבת מצד תומכי הקירשנריזם, תנועת הפרוניזם שאינה מזוהה עם הקירשנריזם, מפלגות שמאל מסורתיות קטנות והאיחוד האזרחי הרדיקלי.
חבילת הרפורמות יושמה ב־24 בינואר.
בתגובה לשינויים אלו, תוכננה שביתה כללית ברחבי ארגנטינה.
שגרירות ארצות הברית בארגנטינה הזהירה תיירים אמריקאים והמליצה להם "להימנע מאזורים שבהם מתקיימות הפגנות".
ב־24 בינואר יצאו עשרות אלפים לרחובות להפגין נגד הרפורמות של מיליי.
המפגינים צעדו לעבר הקונפדרציה הכללית של העבודה (CGT), איגוד העובדים המרכזי של ארגנטינה.
"באנו להגן על 40 שנות דמוקרטיה, להגן על המולדת", אמר מנהיג הקונפדרציה הכללית של העבודה (CGT), הקטור דאֶר, לקהל.
ב־31 בינואר פיזרה המשטרה הפגנות נגד הממשלה, וכתוצאה מכך נפצעו 25 עיתונאים ונעצרו שישה מפגינים.
ב־1 בפברואר נעצרו ארבע נשים לאחר שהפגינו בדרכי שלום מול כיכר הקונגרס.
ב־3 בפברואר האשימו ארגוני זכויות אדם בארגנטינה את המשטרה הפדרלית הארגנטינאית בשימוש בחומרים כימיים ובכדורי גומי נגד 35 עיתונאים ועורכי דין.
ב־8 בפברואר השיקו פעילים ארגנטינאים מחאה על גשר פואיירדון.
ב־23 בפברואר הפגינו אלפים ברחבי ארגנטינה בדרישה לסיוע במזון לעניים, על רקע האינפלציה הגואה.
ב־18 במרץ חסמו תנועות חברתיות בארגנטינה למעלה מ-500 כבישים ברחבי המדינה.
מספר אנשים נפצעו באורח קל, ודווח על דיכוי אלים מצד המשטרה בעיר מנדוסה.
ב־19 במרץ נפצעו שני שוטרים ועיתונאי במהומות נגד הממשלה.
ב־10 באפריל נעצרו 11 מפגינים ולפחות שישה נפצעו במהלך דיכוי המשטרה את ההפגנות בבואנוס איירס.
ב־11 באפריל התעמתה משטרת ארגנטינה עם מפגינים נגד הממשלה על רקע קיצוצים תקציביים, ולפחות שישה בני אדם נפצעו.
ב־23 באפריל יצאו אוניברסיטאות בארגנטינה לצעדה המונית במחאה על הקיצוצים התקציביים של מיליי.
לפי דיווחי ארגונים חברתיים, ההפגנה פוזרה, ודווח על מעצרים.
ב־26 באפריל נערכו הפגנות המוניות ברחבי ארגנטינה נגד קיצוצים בתקציב ההשכלה הגבוהה.
ב־7 במאי נעצרו 11 בני אדם בהפגנה שנערכה בדרישה לסיוע במזון.
ההפגנה התקיימה מול מעון הנשיאות באוליבוס.
ב־9 במאי הכריזו איגודי העובדים הגדולים ביותר בארגנטינה על שביתה בת 24 שעות, שגרמה לשיתוק נרחב במדינה.
בנקים, עסקים ומשרדים ממשלתיים נסגרו במחאה.
ב־26 במאי פיזרה משטרת ארגנטינה באלימות הפגנה שקטה נגד הממשלה בקורדובה.
ב-30 במאי, הרכבות של ארגנטינה האטו במחאה.
ב-12 ביוני, הסנאט הארגנטינאי העביר את רפורמות מיליי.
בתגובה, מפגינים נגד הממשלה התעמתו עם כוחות המשטרה הארגנטינאית בבואנוס איירס ובערים אחרות ברחבי ארגנטינה.
כוחות הביטחון ירו גז מדמיע ותותחי מים לעבר מפגינים מתפרעים מחוץ לקונגרס הלאומי של ארגנטינה.
לפחות חמישה אנשים נפצעו וטופלו על ידי צוות רפואי.
המפגינים השליכו אבנים ובקבוקי תבערה מחוץ לקונגרס.
איגוד העיתונות של בואנוס איירס דיווח כי לפחות תריסר עיתונאים נפגעו מכדורי גומי.
הרשויות דיווחו על לפחות 20 שוטרים שנפצעו.
כוחות הביטחון מסרו מאוחר יותר כי עצרו 15 אנשים.
ועדת זכויות האדם הבין-אמריקאית (IACHR) מסרה כי "כ-285 אנשים נפצעו כתוצאה מפעולות של רשויות אכיפת החוק".
המרכז למשפטי זכויות אדם (Human Rights Law Centre) מסר כי "פציעות גופניות נגרמו משימוש מופרז ובלתי מוצדק בכוח" בהפגנות.
פקידי ממשלת מיילי האשימו את המפגינים האלימים בשאיפה להפיל את הממשלה ב"הפיכה מודרנית ".
לאחר כניסתה לתפקיד בדצמבר 2023, פטריסיה בולריץ' פרסמה מיד פרוטוקול להתמודדות עם הפגנות וחסימות כבישים שביצעו הפיקטרוס (מפגיני המחאות).
המפלגה הקומוניסטית של העובדים הגישה בקשת הביאס קורפוס למנוע את יישום הפרוטוקול, אך השופט גוסטבו פיירטי דחה את הבקשה.
מספר קבוצות של פיקטרוס קראו לקיים הפגנה המונית ב-20 בדצמבר, שבוע לאחר השבעתו של חאווייר מיליי כנשיא ארגנטינה.
הממשלה הודיעה כי מפגינים שיבצעו עבירות פליליות במהלך ההפגנות, כגון חסימות כבישים או מעשי ונדליזם, יאבדו את קצבאות הרווחה שלהם.
כמו כן, פורסם מספר טלפון לדיווח על מנהיגי פיקטרוס שיאלצו אנשים להשתתף בהפגנות.
ההפגנה הייתה דלילה יחסית במספר המשתתפים, ובסך הכול התקבלו 660 דיווחים טלפוניים.
מדיניות זו נמשכה גם במחאות מאוחרות יותר.
קצבאות הרווחה שהועברו דרך ארגוני פיקטרוס הוחזרו לשליטה ישירה של המדינה, ומנהיגים חברתיים שעבדו במשרד הפיתוח החברתי, על אף ניגוד העניינים, פוטרו מתפקידם.
מספר ביקורות העלו כי ארגונים חברתיים שהופקדו על ניהול הסיוע החברתי השתמשו רק בחלק מהכספים למטרתם המקורית.
מהלכים אלו הפחיתו משמעותית את כוחם של הפיקטרוס, והיקף ההפגנות ירד באופן ניכר.
המחאות בעיראק בין השנים 2015–2018 היו סדרה של הפגנות המוניות שהתפרצו בערים רבות במדינה, במיוחד בדרום ובמרכז עיראק, על רקע כשל מערכתי מתמשך בשירותים הציבוריים, אבטלה גבוהה, ושחיתות שלטונית נרחבת.
הגורמים למחאה כללו בין היתר משבר מים וחשמל, תשתיות מתפוררות, מעורבות איראנית בפוליטיקה העיראקית ותחושת ניכור מצד הציבור כלפי האליטות השלטוניות.
גל המחאה הראשון החל ביוני 2018 בעיר בצרה והתפשט לערים נוספות, בעוד גל שני פרץ בספטמבר על רקע משבר בריאותי חמור בעיר.
המפגינים הביעו זעם כלפי הממשלה, המפלגות הפוליטיות והמיליציות הנתמכות על ידי איראן, ובמקרים מסוימים תקפו והציתו מוסדות שלטון וסמלים איראניים.
גל זה היה נדבך נוסף בשורת מחאות ציבוריות שהחלו עוד בשנות ה-2010 המוקדמות, והצביעו על שבר עמוק בין החברה העיראקית לשלטון.
שתים עשרה שנים של פוליטיקה חסרת יכולת ומושחתת
ב2011, הפגנות נגד השחיתות של הממשלה תחת ראש הממשלה נורי אל-מאלכי (2006–2014) דוכאו על ידי מעצר והפחדה של המארגנים.
יורשו, ראש הממשלה חיידר אל-עבאדי, שנכנס לתפקידו ב-2014, הבטיח לנקוט פעולות נחרצות נגד שחיתות, ואכן השחיתות הפכה לפחות גלויה, אך המנגנונים של השחיתות עדיין נותרו במקומם.
הכישלון הבולט ביותר – שיוחס על ידי אנליסטים ומפגינים למערכת המוחססה – היה חוסר היכולת של הממשלה לספק חשמל באופן אמין, כאשר החשמל סופק בדרך כלל רק שתים עשרה שעות ביום אך לעיתים בערים רק כמה שעות ביום.
בעיה ארוכת טווח נוספת שהציתה את המחאות בעיראק ב-2015, 2016, 2017 ו-2018, במיוחד בבצרה, עיר במרכז תעשיית הנפט בדרום עיראק אך עם התפתחות סוציו-אקונומית ורמת חיים נמוכות יחסית, הייתה מחסור במי שתייה נקיים, בשל חמישה גורמים:
סכרים במעלה הנהרות חידקל ופרת או ביובליהם בטורקיה, סוריה ואיראן צמצמו את זרימת המים בשטח עיראק; עבור העיר בצרה והסביבה, סכרים חדשים בסביבות 2009 בנהר הכארון האיראני היו הרסניים במיוחד;
אזרחים האשימו את איראן בהשלכת ניקוז מלוח לנהר שט אל-ערב, הנהר העיראקי שבו מתנקז נהר הכארון האיראני;
זרמים ותעלות בדרום עיראק נסתמו מפסולת שהושלכה;
התשתיות של עיראק בכלל התפוררו; באופן ספציפי, הזנחת ניהול המים של עיראק אפשרה למי ים ממפרץ הפרסי לחדור לאדמות חקלאיות ותעלות מים מתוקים בדרום עיראק;
כמות המשקעים בעיראק פחתה כתוצאה משינויי האקלים העולמיים.
2015: מחאות והחלטות על רפורמות
כל השנים של חוסר שביעות רצון מתמשך התגברו בקיץ 2015 להפגנות ציבוריות ברחובות כאשר ירידה מתמשכת במחירי הנפט (הנפט מהווה 96% מהכנסות המדינה) והגדלה משמעותית של ההוצאות הצבאיות (בשל המלחמה בדאעש) השפיעו מאוד על יכולת המדינה לענות על צורכי ודרישות העם.
ביולי 2015, פרצו מחאות בבצרה, שהופעלו בעיקר על ידי אספקת החשמל הירודה.
במהלך ההפגנה ב-16 ביולי, אדם נהרג בעימות עם המשטרה.
בהפגנה נוספת ב-19 או 20 ביולי בבצרה, שוב "פרצה אלימות".
מחאות אלו התפשטו לערים נוספות.
ביום שישי, 31 ביולי 2015, מאות הפגינו בבירה בגדאד על בעיית הפסקות החשמל המתמשכת, אותה ייחסו לשחיתות ממשלתית.
ביום שבת, 1 באוגוסט, התקיימה הפגנה נוספת בבצרה, מול משרד מושל המחוז, על הפסקות חשמל תכופות ומים מלוחים בברזים .
ביום שישי, 7 באוגוסט 2015, אלפים הפגינו בכיכר תחריר בבגדאד, נושאים דגלי עיראק, קוראים: "כולם יחד לבית המשפט, כולכם גנבים".
בניגוד להפגנה של 31 ביולי שאורגנה על ידי קבוצות חילוניות, זו של 7 באוגוסט זכתה לתמיכת "הפלגים השיעים החזקים", וגם של האיאתוללה עלי סיסתאני, שנחשב לקול המתינות השיעית, נערץ על ידי מיליוני עיראקים, ו"הסמכות הדתית העליונה" של עיראק.
הפגנות דומות נערכו באותו יום בערים שיעיות כמו בצרה, נג'ף, נאסיריה וכרבלא.
יומיים לאחר מכן, ב-9 באוגוסט, עבאדי פרסם חבילת רפורמות ראשונה, כולל ביטול מספר רב של תפקידים ממשלתיים לא הכרחיים שהיו אחראים להוצאות עצומות.
ב-11 באוגוסט, הפרלמנט העיראקי, בלחץ ההפגנות ההמוניות והפניות של עלי סיסתאני, אישר פה אחד את הרפורמות של עבאדי, והכריז גם על תוכנית משלו להחליף את מערכת חלוקת התפקידים הממשלתיים למקורבים למפלגות בקריטריונים מקצועיים לגיוס.
ב-16 באוגוסט 2015, עבאדי הוציא חבילת רפורמות שנייה, שהפחיתה משמעותית את מספר המשרדים.
לאחר אוגוסט 2015, הפגנות שבועיות על שחיתות וחוסר ניהול נתפסים וכישלון בגדאד לספק שירותים בסיסיים כמו חשמל נמשכו, בשלווה, אל השנה הבאה.
כאשר ראש הממשלה חיידר אל-עבאדי עלה לשלטון ב-2014, הוא הבטיח למגר את השחיתות .
ב־2015, הוא הציג תוכנית רפורמות ליצירת תחושת אחדות פוליטית, לשיפור הכלכלה הכושלת, ולצמצום השחיתות הפוליטית והפיננסית.
מערכת חלוקת התפקידים הממשלתיים בין מפלגות בעיראק, שהובילה לעיתים קרובות לשרים ופקידים אחרים לא מוסמכים, זכתה לעיתים קרובות לביקורת על עידוד שחיתות כזו.
לכן, בפברואר 2016 הציע עבאדי שינוי יסודי בקבינט, תוך החלפת השרים המזוהים עם מפלגות בדמויות "מקצועיות וטכנוקרטיות ואקדמאים" ללא זיקה מפלגתית.
שביתת מחאה אזרחית, דרישה לקבינט חדש
הפגנות שבועיות על שחיתות פיננסית ומנהלית וחוסר בשירותים בסיסיים נמשכו מאז אוגוסט 2015. המנהיג דתי שיעי מוקתדא א-סדר, גם מנהיג המפלגה השנייה בגודלה בפרלמנט, בסביבות 17 במרץ 2016 תמך במפגינים אלה, וביקש מתומכיו להתחיל שביתת מחאה ב-18 במרץ בשערי האזור הירוק בבגדאד שבה נמצא הפרלמנט.
לכן, ביום שישי, 18 במרץ, אלפי תומכי סדר ערכו את תפילות יום השישי ברחוב הראשי ליד האזור הירוק בבגדאד ולאחר מכן הקימו אוהלים לשביתת מחאה, כדי ללחוץ על הפרלמנט לאשר את תוכניתו של ראש הממשלה עבאדי להחליף שרים מזוהים עם מפלגות באנשים ללא זיקה מפלגתית.
בקריאתו ב-17 במרץ, סדר כינה את האזור הירוק "מבצר תמיכה בשחיתות" אך גם ביקש מתומכיו להימנע מאלימות אם ייעצרו על ידי כוחות הביטחון.
משטרת המהומות חסמה תחילה את המפגינים אך לאחר מכן נרפו ואפשרו להם לצעוד כמעט עד לכניסה לאזור.
תוך נפנוף בדגלי עיראק, המפגינים קראו: "כן, כן לעיראק; לא, לא לשחיתות!"
בסביבות 26 במרץ 2016, מוקתדא א-סדר גם החל בשביתת מחאה משלו, בתוך האזור הירוק, ודחק בראש הממשלה חיידר אל-עבאדי לעשות את מה שהכריז בפברואר: להקים "ממשלה של טכנוקרטים עצמאיים" ללא השפעה של "הבלוקים הפוליטיים" בתוך הפרלמנט.
ב-31 במרץ, ה"בלוקים" הללו נכנעו והסכימו להעביר את הקבינט החדש של עבאדי בתוך עשרה ימים.
סדר סיים את שביתת המחאה שלו וביקש מתומכיו לסיים את שלהם.
תוך שבועיים, עם זאת, "ראשי" ה"בלוקים הפוליטיים" בפרלמנט שינו את דעתם וביניהם הסכימו שוב לשמור על "הסכם חלוקת הכוח הפוליטי ולהעמיק את השפעת הבלוקים הפוליטיים על תפקידים ממשלתיים בכירים והחלטות".
הפרלמנט חוסם את חידוש הקבינט
ב-13 באפריל 2016, יושב ראש הפרלמנט, סלים אל-ג'בורי, סיים ישיבה פרלמנטרית לפני שהפרלמנטיכול היה להצביע על רשימת הקבינט החדשה שהציע ראש הממשלה עבאדי.
זה עורר מרד של יותר מ-170 חברי פרלמנט (בפרלמנט המונה רק 329 מושבים) נגד יושב הראש ג'בורי והתחילו שביתת מחאה בתוך הפרלמנט, תוך קריאות נגד "הסכם חלוקת הכוח" ו"ראשי הבלוקים הפוליטיים".
(מקור אחר ספר "יותר מ-100 חברי פרלמנט" שהשתתפו בשביתת המחאה הזו.)
"ימים של כאוס" בפרלמנט התרחשו לאחר מכן, חברי הפרלמנט המורדים בשביתת המחאה ב-14 באפריל "הצביעו להדחת יושב הראש אל-ג'בורי", ככל הנראה בהצבעה לא תקפה מבחינה פרוצדורלית.
ב-18 באפריל 2016, שוב אלפי תומכי מוקתדא א-סדר הפגינו בבגדאד למען רפורמות.
במשך שלושה שבועות, עד 26 באפריל, הפרלמנט לא הצליח להצביע על רשימת שרים חדשה ללא זיקה מפלגתית, כפי שהציע ראש הממשלה עבאדי.
הפגנה המונית נגד 'מכסות ומפלגות'
מאות אלפי תומכי סדר התאספו באותו יום בכיכר תחריר בבגדאד וצעדו לעבר האזור הירוק, תוך קריאות שהפוליטיקאים "כולם גנבים".
"המכסות הפוליטיות והמפלגות השולטות בכל הן הסיבה לכישלון הממשלה," הסבירו המפגינים.
באותו יום שלישי, רק קומץ שרים אושרו על ידי הפרלמנט, ההצבעה לא הושלמה עקב התנהגות מפריעה של תריסר חברי פרלמנט, שהשליכו בקבוקי מים לעבר ראש הממשלה ומנעו ממנו לדבר.
כיבוש הפרלמנט על ידי תומכי סדר
ב-30 באפריל 2016, שוב הפרלמנט העיראקי לא הצביע על ההצעה המלאה של ראש הממשלה חיידר אל-עבאדי להחליף שרים מזוהים עם מפלגות באנשים ללא זיקה מפלגתית , משום שמעט מדי חברים (פחות מ-165 חברים הנדרשים) הופיעו.
אלפי תומכי סדר לאחר נאומו של אל-סדר הגיעו שוב להאזור הירוק של בגדאד, מאות מהם הפעם פרצו דרך המחסומות של האזור הירוק ופלשו לפרלמנט, וכבשו את אולם הפרלמנט.
כוחות הביטחון שוב לא התעמתו עם המפגינים, ולא ניסו לעצור אותם מלהיכנס לפרלמנט; חברי קבוצה חמושה של סדר בדקו את המפגינים הנכנסים לחומרי נפץ בעוד אלפי המפגינים הנותרים בשערים קראו: "שלום!" חלק מהמפגינים בכל זאת החלו לבזוז או להשתולל בחלקים של בניין הפרלמנט.
כוחות הביטחון הכריזו על מצב חירום.
לאחר מכן, בקריאה של מוקתדא א-סדר לפנות את הפרלמנט ולהקים אוהלים בחוץ, המפגינים הקימו מחנה על הדשא מחוץ לפרלמנט ועל ידי משיכת תיל דוקרני על פני דרך יציאה, עצרו ביעילות כמה חברי פרלמנט מפחדים מלברוח מבניין הפרלמנט והכאוס.
בשבת, 11 בפברואר 2017, אלפי תומכי מוקתדא א-סדר – מנהיג דתי שיעי וגם פוליטיקאי אופוזיציוני של המפלגה הפוליטית התנועה הסדרית – ערכו הפגנת מחאה בבירה בגדאד, בדרישה לשיפוץ והחלפה של הוועדה לבחירות הגבוהה (ועדת הבחירות) אותה האשימו, בהוראתו של א-סדר, בשחיתות.
סדר עצמו טען כי חברי הוועדה נאמנים ליריבו השיעי וראש הממשלה לשעבר נורי אל-מאלכי.
כוחות הביטחון ירו גז מדמיע וכדורי גומי לעבר המפגינים; חמישה מפגינים ושני שוטרים נהרגו, 320 מפגינים ושבעה שוטרים נפצעו.
כוחות הביטחון העיראקיים חסמו את הדרכים המובילות להאזור הירוק המוגן של בגדאד.
מאוחר יותר באותו יום, שישה או שבעה רקטות מסוג קטיושה נורו לכאורה לעבר האזור הירוק מתוך בגדאד, אך ללא דיווח על נפגעים.
ביום שישי, 24 במרץ 2017, שוב אלפי תומכי מוקתדא א-סדר הפגינו במרכז בגדאד למטרות זהות לאלו של פברואר: ההאשמה שוועדת הבחירות העיראקית "מושחתת" ולכן, אלא אם כן תשופץ הוועדה, א-סדר ותומכיו (השיעים) יחרימו את הבחירות המחוזיות הקרובות.
במקום זאת, א-סדר הסית את תומכיו להצטרף ל"מהפכת רפורמה".
בדומה לקיצים של 2015 ו-2016, גם בקיץ 2017 התקיימו מחאות בדרום עיראק בתגובה לשחיתות, אבטלה וכשל בשירותים הציבוריים.