tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מרובע שבו שני זוגות של צלעות סמוכות שוות הוא דלתון
דַּלְתּוֹן הוא מושב בצפון ישראל, כ-5 ק"מ מצפון לצפת, השייך למועצה אזורית מרום הגליל.
את היישוב הקימו עולים מהעיר טריפולי שבלוב, בשנת 1950 בעזרת איגוד המושבים של הפועל המזרחי.
יישוב יהודי התקיים בדלתון בימי תקופת המשנה והתלמוד, התקופה הערבית בארץ ישראל, התקופה הצלבנית בארץ ישראל, התקופה הממלוכית בארץ ישראל, והתקופה העות'מאנית.
במקום התקיים עד לשנת 1948 כפר ערבי בשם א-דלאתה (الدلاتة), ששימר את שמו של היישוב היהודי, וניטש לאחר שנכבש על ידי חטיבה 7 במבצע חירם.
תושבי היישוב עוסקים בחקלאות, בין השאר בגידול גפנים, מהם מייצרים את יינות דלתון וכן מתיירות - השכרת צימרים במושב.
לפי המסורות שעברו מדור לדור ושגורות בפי הערבים, בדלתון נמצא קברם של רבי יוסי הגלילי ובניו רבי אליעזר ורבי שמואל, וכן יש אומרים שקבור שם הלל נשיאה או רב הלל.
בין דלתון לעלמא קבור רבי יהודה בן תימא.
יצחק בן-צבי מזהה את דלתון כ"בית דלתיא" המוזכר בתוספתא ראש השנה פ"א, "שהיו משיאין בהם משואות להודיע זמן קידוש החודש".
השם דלתון נזכר בספרות ימי הביניים ובגניזה הקהירית.
בגניזה נמצא קטע של מכתב שנשלח מדלתון למצרים ומסיים במילים אלה: "ושלומך ירבה אוהבתך ובנך ודורש שלומך שלמה הכהן מעיר דלתון בן יוסף נ"י".
ב-1083 הובא לקבורה בדלתון, בסמוך לקבר רבי יוסי הגלילי, רבי אליהו הכהן גאון, ראש ישיבת ארץ ישראל שנפטר בצור, כפי שמסר בנו (רב אביתר גאון) במגילת אביתר.
בחורבה מצפון ליישוב נמצאו שרידי בית כנסת.
יוסף ברסלבי מצא במקום משקוף ותבליט זר ובתוכו כף תמר.
מאוחר יותר נמצא עמוד שיש מבית בית הכנסת ועליו כתובת הקדשה בארמית הכוללת את הנוסח המוכר מבתי כנסת אחרים: "דכרין" - כלומר זכורים, "לטוב" ו"מלכה דעלמה".
היישוב הוקם כקיבוץ על ידי עולים מטריפולי, טורקיה ומצרים שעברו הכשרה בטירת צבי ולאחר מכן חיכו להתיישבות במקום זמני ליד כפר אתא.
בסוף 1948 התיישבו באופן זמני בכפר ערבי נטוש ליד ביריה ובינואר 1949 התיישבו בשחר ליד גוש חלב, 3 קילומטר מדלתון.
הקיבוץ לא החזיק מעמד זמן רב ובמחצית הראשונה של 1950 עלו למקום 32 משפחות מעולי טריפולי.
לאחר שהתברר שקרקעות כפר שחר הוחכרו לאנשים פרטיים עברו המתיישבים באוגוסט 1953 לכפר א-דלאתה הנטוש והתיישבו בו.
לכל משפחה ניתנו דונם קרקע ליד הבית וארבעה דונם במרחק מהבית.
ליד אגם דלתון מצוי שקע הבזלת של דלתון.
צפונית למושב נמצא פארק תעשיות רמת דלתון, ובו מפעלים כיקב דלתון.
"דלתות נפתחות מעצמן" הוא אלבום הופעה מ-1998 של הזמר מאיר אריאל.
זהו האלבום האחרון שהוציא אריאל לפני פטירתו ביולי 1999. מקורו של שם האלבום הוא השורה "הדלתות מנחשות אותי ונפתחות לי מעצמן" מתוך שירו "טרמינל לומינלט".
ההופעה התקיימה בהארד-רוק קפה בתל אביב ב-27 במאי 1996. ההופעה הייתה הופעה של אריאל עם להקתו דאז, להקת "זרעי קיץ".
באמצע ההופעה ירדה הלהקה מהבמה ובמקומה עלתה להקת קאריזמא, שכללה את יהודה עדר (גיטרות, שירה, קולות), מיקי שביב (גיטרות, בס, שירה וקולות), רע מוכיח (תופים), אדם מדר (מנדולינה, כינור, חצוצרה, חלילית, קולות) ויואב קוטנר (תופי קונגה, שירה).
משה לוי (קלידים) ניגן בהופעה בשני ההרכבים.
להקת קאריזמא ליוותה את אריאל במהלך מסע ההופעות שערך ברחבי הארץ בשנת 1987 תחת השם "מסע הבחירות של מאיר אריאל".
בהופעה זו התאחדה הלהקה מחדש ויחד ביצעו שירים אותם ביצעו במסגרת מסע הבחירות המקורי.
בהופעה, שהתקיימה יומיים לפני הבחירות לכנסת הארבע עשרה, ביצע אריאל גרסה חדשה לקטע המעבר "נאום בחירות", שהיה מעיין המשך לנאום הבחירות שנשא אריאל במהלך מסע ההופעות המקורי ב-1987.
אלבום זה כולל את חלקה של להקת קאריזמא בלבד (מלבד השיר האחרון באלבום, "טוק טוק טוק", אותו ביצעו שני ההרכבים יחד).
בשנת 2003, לאחר מותו של אריאל, יצאה ההופעה במלואה ב-DVD בשם "דרך דמעה שקופה", ובו נכלל גם חלקה של להקת "זרעי קיץ".
האלבום כולל גם עיבודים חדשים ללהיטיו של אריאל.
דלתות מסתובבות הוא סרט דרמה רומנטית בריטי משנת 1998 שביים פיטר הויט.
בסרט מככבים גווינת' פלטרו, ג'ון האנה וג'ון לינץ'.
הסרט מציג שתי עלילות שונות ומקבילות בחייה של הדמות הראשית - הלן (פאלטרו).
נוצר בהשראת הסרט "סיכוי עיוור" של קשישטוף קישלובסקי, שבו מתפצל גורלה של הדמות הראשית לכמה עלילות מקבילות בגלל איחור או הגעה בזמן לרכבת.
הסרט עוקב אחר חייה של הלן, שפוטרה ממשרתה במשרד ליחסי ציבור.
היא ממהרת לתפוס את הרכבת התחתית בלונדון- בעולם אחד היא מספיקה ובעולם השני לא.
מכאן מתפצלת העלילה לשני עולמות מקבילים שנמשכים במקביל:
בעולם הראשון, הלן מגיעה הביתה מוקדם מן הצפוי ותופסת את החבר שלה (לינץ') בוגד בה עם האקסית שלו.
הלן עוזבת אותו ועוברת לגור אצל חברתה.
בהמשך הלן מתאהבת בבחור שפגשה על הרכבת (האנה) והם מתארסים.
בנוסף, היא מחליטה על שינוי תדמית ואף פותחת משרד יחסי ציבור.
בעולם השני, הלן מגיעה הביתה באיחור ולא מספיקה לתפוס את החבר שלה עם המאהבת שלו.
לאורך העלילה היא עובדת בעבודות שונות וממשיכה לסבול ממערכת היחסים עם בן זוגה, שממשיך לבגוד בה ולחיות על חשבונה.
לקראת הסיום בשתי העלילות, הלן מגלה שהיא בהריון (בעלילה הראשונה מחברה החדש, ובשנייה מחברה הבוגדני), אך בהמשך נפצעת ומאבדת את התינוק.
בעלילה הראשונה היא מתה, ובעלילה השנייה ניצלת בנס ונפרדת מחברה הבוגד.
בסופו של דבר שתי העלילות מתחברות כאשר בעלילה השנייה הלן נתקלת באהובה מהעלילה הראשונה, וכך מסתיים הסרט.
מתוך הפסקול זכה להצלחה השיר "Turn Back Time" של להקת הדאנס-פופ הסקנדינבית "אקווה".
הוא הגיע ישירות למקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי, ולמקום ה-18 במצעד "בילבורד טופ 40" בארצות הברית.
הקליפ שליווה את יציאת הסינגל כלל קטעים מתוך הסרט, שרבים מהם צולמו ברציף 5 הנטוש בתחנת הטיוב של השכונה הלונדונית הולבורן.
הזמרת הבריטית דיידו תרמה לפסקול של הסרט את השיר "Thank You", אך השיר הפך ללהיט רק כעבור 3 שנים, לאחר שהראפר אמינם בחר להשתמש בבית הראשון של השיר בשירו "Stan", לאחר שראה פרסומת לסרט, שבה הושמע השיר.
דלתון ריצוף הוא צורה גאומטרית סימטרית, דלתון בעל זוויות בסיס ישרות, זווית ראש אחת בת 60 מעלות וזווית ראש נגדית בת 120 מעלות.
הוא שווה-צלעות (Equilateral Kite), כלומר אחד מהמשולשים שווי השוקיים מהם הוא בנוי הוא גם שווה-צלעות.
ניתן ליצור אותו על ידי הורדת אנכים ממרכז משולש שווה-צלעות, או ממרכז משושה משוכלל.
דלתון הריצוף מהווה אריח המאפשר ליצור ריצוף של המישור האוקלידי במספר דרכים.
אף על פי שאריחי פנרוז גם כוללים דלתון (בצירוף "עפיפון וחץ"), דלתון פנרוז שונה מזה המתואר כאן, היות שזוויות הבסיס בנות 72 מעלות ואינן ישרות.
צלע גדולה = A, צלע קטנה = B.
יחסי גודל: , אלכסון ראשי = 2B, אלכסון משני = A.
דלתוני ריצוף מחזיקים במספר תכונות המייחדות אותם מאריחים נוספים המרצפים את המישור:
דלתון ריצוף הוא האריח הסימטרי היחיד המסוגל לרצף משולשים שווי צלעות ומשושים שווי צלעות בה בעת.
מרובעים המסוגלים לרצף את המרחב בצורה מחזורית סימטרית (נכון לכל מרובע) וא-סימטרית, תוך הטיות של 90 מעלות בלבד (נכון למספר מצומצם של מרובעים).
בריצוף מצולעים המורכבים מ-n דלתונים אלו (Polykites), הנושקים זה לזה צלע-לצלע, נבנית סדרה חשבונית המונה כמה מצולעים אפשריים ניתן לרצף מדלתונים אלו.
מספר המצולעים גדל בקצב מעריכי - שבעת המספרים הראשונים הם 1, 2, 4, 10, 27, 85, 262, 873. הנושא נחקר על ידי ברנדן אוון (Brendan Owen).
קיימות חידות קומבינטוריות שונות אודות מספר הדרכים לרצף באמצעות דלתונים אלו.
ניתן לחלקם לכל מספר טבעי של משולשי 90-60-30, החל מזוג (חלוקה לאורך הציר הראשי).
משולשים אלו אף הם אריח שימושי לריצוף.
ריצופים באריחי דלתון זהים יוצרים מגוון של מצולעים הקרויים Polykites, ובתבניות מסוימות מסוגלים לרצף את המישור.
הסעיפים מטה מהווים דוגמאות בולטות.
ריצוף רגולרי הוא ריצוף המשתמש באריחים כך שכל צלע (או פאה) מתאימה באופן מושלם לפאה של אריח חובר, וצורת האריחים משוכללת.
קיימים רק שלושה ריצופים כאלו: משולשים, ריבועים ומשושים.
ריצוף סמי-רגולרי או אחיד (Uniform) הוא ריצוף שבו כל פאה מתאימה לפאה אחרת, וכל הזוויות בכל מצולע שוות (כלומר, כל אחד מהמצולעים בתבנית הוא משוכלל, אך הם אינם בהכרח זהים זה לזה).
כך מתאפשר שימוש בצורות משוכללות רבות.
קיימים רק שמונה סוגי ריצופים כאלו.
ריצוף אחיד דואלי (Dual Uniform Tiling) פותח את הדרך למספר רב יותר של ריצופים, שכן הוא מתיר חלוקה של הצורות האחידות לצורות פנימיות חוזרות.
אחד הריצופים המפורסמים משתמש באריחי דלתון.
ריצוף זה, של דלתונים המורכבים בצורה מחזורית, יוצר למעשה בו זמנית ריצוף משולשים וריצוף משושים (שניהם ריצופים רגולריים ואחידים), על פי חבורת הסימטריה p6m (הצורה מוכרת כ-Deltoidal trihexagonal tiling).
שלושה דלתונים מרכיבים משולש משוכלל, ושישה מרכיבים משושה משוכלל.
ניתן לרצף באמצעות דלתונים זהים את המישור ללא הדרשות לריצוף אחיד דואלי, על ידי ריצוף מחזורי שאינו רגולרי (הצורות אינן משוכללות וכל פאה אינה נושקת במלואה לפאה אחרת) ואינו אחיד (קודקודיו מתחלקים לשתי קבוצות: קודקודים בעלי זווית של 90 מעלות וקודקודים בעלי זווית של 60 מעלות).
הריצוף המוצג משמאל הוא דוגמה פשוטה של ריצוף כזה.
ארבעת הדלתונים במרכזו יוצרים אריח החוזר ללא סיבוב לכל הכיוונים באופן מחזורי.
ניתן להתייחס לשני הדלתונים התחתונים כצורה מחזורית גם כן, אך זו חוזרת לסירוגין - מותאמת לעצמה בשיקוף בלבד.
התמונה נראית כחסרת סדר מחזורי בגלל אי-תאימות בין מחזוריות צבעי הדלתונים למחזוריות התבנית.
מחזוריות הצביעה היא כך שכל דלתון שונה בגוונו מכל הדלתונים הנושקים לו.
הדרך הפשוטה ביותר לרצף באמצעות דלתונים היא להציב את האריחים זה לצד זה, כאשר זוויות הבסיס נושקות זו לזו והאלכסונים הראשיים מקבילים.
בצורה זו נוצרת בין האריחים המרכיבים את הריצוף הדוגמה בשלמותה, במהופך.
ריצוף זה מכיל חלק מהמרכיבים של ריצוף רגולרי: כל פאה נושקת במלואה לפאה אחרת; בנוסף, כל נקודות מפגשי הקודקודים זהות (אך זוויות הקודקודים עצמם אינן זהות, ולפיכך הריצוף אינו אחיד).
קיימת סימטריה אנכית, וציר סיבוב של 180 מעלות.
ניתן לרצף את המישור בדלתונים שאינם זהים בגודלם.
בריצופים אלו ראוי להגדיר מושגים למען ההדגמה: דלתון א' יקרא "בסדר-גודל אחד פחות" מדלתון ב' אם יחס הגודל בין צלעות הדלתונים הוא .
כמובן שדלתון א' וב' דומים, כלומר למרות הפרשי הגודל זוויותיהם המתאימות שוות.
דלתון ג' יכול להיות בשני סדרי-גודל מתחת לדלתון א' (היחס ביניהם הוא 3 בדיוק) וכך הלאה.
בהתאם לכללים גאומטריים, יחס השטחים בין דלתון א' ל-ב' הוא 3.
ניתן לרצף את המישור באמצעות דלתונים משני גדלים.
ארבעה דלתונים (שניים קטנים ושניים גדולים מהם בסדר גודל יחיד) מייצרים מלבן (אורכו כ-2.3, גובהו 2), וממנו אפשר כמובן לרצף את המישור.
אך באמצעות הסטה של ריצוף המלבנים לריצוף לבנים (כלומר, בשורה כל פאה מתאימה לפאה במלואה, אך בטור כל הפאות מותאמות לחלקים משתי פאות שונות) ניתן להגיע לתוצאה גאומטרית מעניינת, בה ריצוף הלבנים נוצר פעמיים: פעם אופקית ופעם בזווית של 60 מעלות.
בתרשים משמאל ניתן לראות את הריצוף מובלט: השורה השנייה מלמעלה צבועה בגוונים חמים, והשורה האלכסונית צבועה בגוונים קרים.
המלבנים בריצוף האלכסוני זהים במיקומם וגודלם למלבנים בריצוף האנכי, וכך מתאפשר ציר שיקוף.
ניתן לראות כי כל דלתון נושק בקודקודי הראש שלו לקודקוד ראש נגדי של דלתון באותו סדר גודל, ושניהם מצויים על אותו ציר.
כך נוצרות שרשראות שתי וערב המרצפות את המישור.
ריצוף זה הוא מקרה פרטי של ריצוף מבוסס מלבנים: ניתן ליצור מלבן מכל קבוצה בעלת מספר זוגי של זוגות דלתונים, שמקיימים רצף של סדרי גודל יורדים בין הזוגות.
זו דוגמה לריצוף מלבנים מ-2 זוגות, דוגמה של ריצוף מלבנים המורכבים מ-4 זוגות דלתונים ניתנת מטה.
על ידי שימוש בדלתונים בסדרי גודל הולכים וקטנים, ניתן ליצור ריצוף אינסופי מתכנס.
אחת מצורות הריצוף הבסיסיות בדלתון ריצוף הוא מגן דוד חסום במגן דוד, וזוהי צורה שניתן לשכפל בתוך עצמה שוב ושוב ללא הגבלה.
כל שכבה קטנה בסדר-גודל יחיד מזו שמסביבה, וגדולה בסדר גודל יחיד מזו שבתוכה.
צורת ריצוף זו אינסופית לשני הכיוונים: ניתן לרצף עד אינסוף לתוך הכוכב
( קטן מ-1, ולכן הטור מתכנס) וכמובן שניתן לרצף עד אינסוף על ידי אריחים גדלים והולכים.
ריצוף זה לבדו אינו נחשב כריצוף של המישור, היות שתמיד יהיה בו "חור" במרכזו.
אך באמצעות שלושה דלתונים ותשעה דלתונים הקטנים מהראשונים בשני סדרי-גודל, ניתן ליצור ריצוף של מגן דוד - וכך בכל גודל נתון "לאטום" את החור וליצור ריצוף מלא.
ריצוף מחזורי מתכנס נוסף הוא ריצוף ריבועים: ארבעה דלתונים מאותו סדר גודל יכולים ליצור ריבוע שכל אחת מצלעותיו בגודל , ובאמצעו חור בצורת ריבוע המוטה על צידו.
צורה זו כמובן ניתנת לשחזור שוב ושוב באופן דומה.
עם זאת, לא ניתן "לאטום" את החור במרכז באמצעות הדלתונים, ולפיכך זהו אינו ריצוף מלא של המישור.
דלתון ריצוף מחזיק בתכונה נוספת: ניתן לרצפו רקורסיבית באמצעות דלתונים מסדר-גודל קטן יותר.
כפי שרואים בשרטוט משמאל, באמצעות שני דלתונים ושלושה הקטנים משני אלו בסדר-גודל בודד, נוצר ריצוף מלא של צורת הדלתון.
הדלתון המרוצף יהיה בסדר-גודל אחד מעל לשני הדלתונים הגדולים, ושני סדרי-גודל מעל שלושת הקטנים.
דבר זה מאפשר ליצור דלתוני ריצוף בכל סדר-גודל יחסי תוך שימוש בשני סוגי אריחים בלבד.
זה בתורו מוכיח כי כל ריצוף מישור בדלתונים גדלים והולכים (למשל ריצופים מחזוריים מתכנסים, המשתמשים במערכת של אריחים בסדרי גודל עולים) דורש דלתונים בשני סדרי גודל בלבד (הקטנים ביותר שנדרשים בריצוף).
בתרשים המצורף, כל אחד משני הדלתונים הגדולים שווה בשטחו לשלושת הדלתונים הקטנים.
בדוגמה המופיעה מטה נראה שוב ריצוף מחזורי מתכנס של מגן דוד, המסתמך על חלוקה רקורסיבית של כל דלתון (בכל גודל) עד לחלקיו הקטנים ביותר.
הדבר מדגים את קלות הביצוע: כל דלתון שגדול מאחד משני האריחים בהם משתמשים מחולק לפי התבנית.
אם חלקיו (כולם או רק חלקם) עדיין גדולים מדי, הם יחולקו שוב ושוב.
בחלק מהריצופים המתכנסים התוצאה מחזורית, ובחלקן (כמו דוגמת מגן דוד, בה אריחים מסוימים בתבנית צבועים בצהוב) התבנית הנוצרת אינה מחזורית, ומשתנה ככל שהפסיפס מתרחב.
תמונה נוספת מציגה שני אריחים שנצבעו באדום, על מנת להראות כי הסימטריה של התבנית המקורית טרם החלוקה נשמרה.
דם אמיתי היא סדרת טלוויזיה אמריקאית שנוצרה והופקה על ידי אלן בול.
הסדרה מבוססת על סדרת הספרים "מסתרי הערפדים הדרומיים" מאת שרלין האריס, העוסקים בדו-קיום של ערפדים ובני אדם בבון טמפ, עיר בדיונית קטנה במדינת לואיזיאנה.
הסדרה מתמקדת במישור הפרטי במערכת יחסים בין סוקי סטקהאוס (בגילומה של השחקנית אנה פקווין), מלצרית בעלת כוחות טלפתיים, לבין הערפד ביל קומפטון (בגילומו של השחקן סטיבן מוייר), ובמישור הציבורי ביחסים בין בני האדם לבין קבוצות על-טבעיות בכלל וערפדים בפרט.
הסדרה שודרה ברשת הכבלים HBO בארצות הברית, ושודרה לראשונה ב-7 בספטמבר 2008. היא הסתיימה לאחר שבע עונות, שהגיעו לסיומן עם שידור הפרק האחרון באוגוסט 2014. הסדרה זכתה לשבחי המבקרים, וזכתה במספר פרסים, כולל פרס גלובוס הזהב ופרס אמי.
בפברואר 2012 נודע כי היוצר אלן בול הודיע לרשת HBO על עזיבתו את תפקיד ה"שואו-ראנר", אך ימשיך לשמש כמפיק בפועל בסדרה.
ב-22 ביוני 2014 הסדרה שבה לעונתה השביעית והאחרונה.
בעקבות יצירתו של תחליף דם סינתטי, עברו הערפדים בין - לילה מיצורים אגדיים לאזרחים רגילים.
רוב העלילה מתרחשת בעיירה 'בון טמפ' שבלואיזיאנה.
סוקי סטקהאוס (אנה פקווין) בחורה בעלת יכולות טלפתיות משמשת כמלצרית בבר מקומי בשם 'מרלוטס'.
היא יכולה להיכנס לראשם של הסובבים אותה ולקרוא את מחשבותיהם.
בעל הבר, סאם מרלוט (סאם טראמל), הוא 'משנה - צורה' אם כי הוא מנסה להסתיר זאת.
לילה אחד, סוקי פוגשת את ביל קומפטון (סטיבן מוייר), ערפד נאה בן 173 שחזר לבון טמפ לאחר מותו של קרוב המשפחה האחרון שנותר לו.
כשהיא לא יכולה לשמוע את מחשבותיו, היא מוצאת שקל לה להיות בחברתו, ובין השניים מתפתח קשר רומנטי.
החלה את שידוריה ב-7 בספטמבר 2008 והסתיימה ב-23 בנובמבר 2008. מבוססת על הספר "מת עד הלילה".
התעלומה המרכזית של העונה הראשונה עוסקת ברציחות של נשים הקשורות לאחיה של סוקי, ג'ייסון (ראיין קוואנטן).
מודט פיקנס ודון גרין נחנקות זמן קצר לאחר שהיו לבד עם ג'ייסון.
אמנם הבלש בלפלור חושד שג'ייסון הוא הרוצח, אך שריף העיירה אינו חושד בו.
סבתה של סוקי נרצחת זמן קצר לאחר מכן.
בסוף העונה מתגלה כי ארוסה של ארלין פאולר, רנה לנייר, שהוא מתחזה בשם דרו מרשל, הוא הרוצח.
הוא הרג נשים ש"שוכבות עם ערפדים".
העונה הראשונה מתמקדת גם במערכת היחסים של סוקי עם ביל ויחסיו של סאם עם חברתה של סוקי, טארה.
ביל מסביר לסוקי את הכללים והמשמעות של להיות ערפד, ואחרי שהרג ערפד כדי להגן עליה, הוא נאלץ "להפוך" נערה צעירה בשם ג'סיקה לערפד כעונש.
בפרק האחרון של העונה, ג'סיקה נשארת בטיפולו של ביל.
לאחר רצח מודט ודון, ג'ייסון הופך למכור לדם ערפדים, ויש לו מערכת יחסים קצרה עם מכורה אחרת, איימי בוורלי.
העונה מסתיימת עם גילוי גופה במכונית של הבלש אנדי בלפלור במגרש החניה של "מרלוטס".
החלה את שידוריה ב-14 ביוני 2009 והסתיימה ב-13 בספטמבר 2009. מבוססת על הספר "מתים חיים בדאלאס".
העונה השנייה מתמקדת בשתי עלילות ראשיות - הראשונה, בהיעלמותו של ערפד בן 2,000, שריף של אזור 9 בשם גודריק, הגורם לאריק לגייס את סוקי וביל לסיוע במציאת הערפד העתיק בדאלאס.
דרכם מצטלבת עם ג'ייסון כשהוא מחפש משמעות בחייו עם אחוות השמש (Fellowship of the Sun), כנסייה המוקדשת לפעילויות נגד ערפדים.
העלילה השנייה עוסקת במנדה (נשים במיתולוגיה היוונית שעבדו את האל דיוניסוס) בשם מריאן פורסטר המבקרת בבון טמפ לאחר שטארה מושכת את תשומת הלב שלה בסוף העונה הראשונה.
מריאן היא דמות מעברו של סאם ויודעת את זהותו האמיתית כמשנה צורה.
השפעתה על העיר ותושביה גורמת למהומה שגדלה עם התקדמות העונה.
בסוף העונה, ביל מציע לסוקי נישואים, אך נחטף על ידי אלמונים כאשר סוקי הולכת לשירותים לשקול את הצעתו.
החלה את שידוריה ב-13 ביוני 2010 והסתיימה ב-12 בספטמבר 2010. מבוססת על הספר "מועדון המתים".
בדומה לעונה השנייה, עלילת העונה השלישית מתחילה בדיוק היכן שנפסקה עלילת העונה הקודמת.
בעונה זו נראה כי קו העלילה המרכזי נסוב סביב חטיפתו של ביל על ידי מלך הערפדים של אזור מיסיסיפי, ראסל אדג'ינגטון.
בניסיון למצוא את בן זוגה, נעזרת סוקי באיש הזאב אלסיד.
עלילות משנה נוספות כוללות את התאחדותו של סאם מרלוט עם משפחתו הביולוגית, הריגתו בטעות של אגס על ידי ג'ייסון, הסערה הנפשית שהדבר גורם לטארה, וקשיים ביחסיהם של הויט פורטנברי וג'סיקה המבי, שלא בכוונה הורגת אדם לאחר ששתתה את דמו.
החלה את שידוריה ב-26 ביוני 2011 והסתיימה ב-11 בספטמבר 2011. מבוססת על הספר "מתים בפני עולם".
בניגוד לעונות הקודמות, עלילת העונה הרביעית אינה ממשיכה מהמקום בו הסתיימה העונה הקודמת לה, למעט הקטע הראשון בו סוקי מגיעה לארץ הפיות ומוצאת את סבה ארל שנעלם לפני עשרים שנה, אף על פי שהוא לא הזדקן כלל והרגיש כי עברו רק מספר שעות מאז הגיע לארץ הפיות.
סוקי מצליחה לברוח משם ומגלה כי מה שהרגיש לה כמו חצי שעה בארץ הפיות היה למעשה יותר משנה בעולמה שלה.
בינתיים דברים רבים השתנו בבון טמפ - ביל הפך למלך הערפדים של לואיזיאנה, ג'ייסון הפך לשוטר, טארה עזבה את העיירה ואריק קנה את ביתה של סוקי.
חזוס משכנע בן זוגו לאפאייט ללכת למעגל מכשפים ומתברר כי לאפאייט מחזיק בכוחות כישוף חזקים וביחד הם מצליחים להחיות ציפור מתה.
משמתגלה הדבר לביל הוא מבקש מאריק שיפרק את המעגל כי שליטה במתים משמעותה שליטה בערפדים.
אריק מתפרץ למעגל המכשפות בדיוק כאשר מארני, ראש המכשפות מציעה שהקבוצה יחיו גופה של אדם.
לאחר שאריק מאיים על מארני והמכשפות כי עליהן לפרק את המסדר ותוקף את מארני, זו נשלטת לפתע על ידי ישות מסתורית המקללת את אריק לכדי איבוד זכרונו.
בהמשך העונה אריק, שאינו זוכר את עברו, מטופל על ידי סוקי, והשניים מתקרבים מאוד, ואפילו פורץ ביניהם רומן.
בינתיים, ביל מבין כי יש לעצור את מארני, אשר בינתיים משלבת כוחות עם אותה ישות מסתורית, המתגלה כרוחה של מכשפה נקמנית מן המאה ה-16 בשם אנטוניה גווילן שהועלתה על המוקד בידי ערפדים שהתחזו לאנשי כנסייה.
מארני מאמינה כי על בני האדם להילחם מלחמת חורמה בערפדים, המתנהלים בביריונות ומטילים את מרותם על בני האדם, בעוד שאנטוניה צמאה לנקמה לא רק בערפדים שחמסו ושרפו את גופה, אלא בכלל הערפדים בעולם.
באמצעות אנטוניה, מארני מקללת גם את פאם (גורמת לבשרה להירקב) ומצליחה להימלט מן המעצר בארמונו של ביל.
לאחר שמארני ואנטוניה הופכות לישות אחת, הן מחליטות להוציא לפועל את תוכניתן: לגרום לכל הערפדים באזור להתעורר במהלך היום ולצעוד אל עבר השמש.
ביל, אריק, פאם וג'סיקה מצליחים להימנע מכך כאשר הם קושרים את עצמם בשלשלאות כסף.
ג'סיקה מצליחה בשלב מסוים להימלט מן השלשלאות, אך ניצלת ברגע האחרון על ידי ג'ייסון, שחש לעזרתה.
מארני קובעת עם ביל לערוך משא ומתן בבית הקברות, מה שמתפתח לקרב קטלני בין מארני, המכשפות וטארה (שהצטרפה אל מארני לאחר שקצה נפשה בכל הערפדים שהרסו לה את החיים), לבין הערפדים וסוקי.
במהלך הקרב, מארני משתלטת על אריק והופכת אותו לחייל המציית לפקודותיה.
בנוסף, סוקי נורית בטעות על ידי אחד משומרי הראש של ביל אך ניצלת על ידי אלסיד.
סוקי מנסה להציל את אריק, אך נכלאת לעימות בו מארני מנסה לסקל את "כנס הסובלנות בין בני אדם לערפדים" אותו מארגנת נאן פלאנגן.
סוקי מצליחה לבטל את הכישוף השרוי על אריק, וזכרונו חוזר אליו.
בהמשך, היא לומדת שביל ואריק מתכננים לפוצץ את חנות "אלילת הירח", בה מתקבצים מארני והמכשפות וממהרת להציל את טארה והולי, אשר כלואות שם בניגוד לרצונן, כאשר היא נעזרת בלאפייט וחזוס.
אנו למדים שמלבד המכשפות האחרות, מארני מחזיקה גם את אנטוניה כבת ערובה בתוך גופה.
אנטוניה מסרבת להמשיך לשתף פעולה עם מארני, לאחר שזו הוכיחה כי היא מסוגלת לפגוע גם בחבריה האנושיים.
טארה והולי מצליחות להשתחרר מכלאה של מארני, אך מארני מצליחה לכלוא אותן בחזרה, ביחד עם סוקי ולאפייט.
כאשר אחת מן המכשפות מנסה לברוח, מארני דוקרת אותה באמצעות סכין.
כאשר ביל, אריק, ג'סיקה ופאם מגיעים אל החנות, מארני מציבה להם אולטימטום: חייהם של ביל ואריק תמורת שחרורה של סוקי.
הדבר מסוקל, בסופו של דבר, על ידי פאם שיורה רקטה אל עבר מחסום ההגנה של מארני.
בינתיים, לאפייט וחזוס מבצעים כישוף על מנת להפריד את נפשה של אנטוניה מגופה של מארני, ומצליחים בתוכניתם בדיוק כאשר מארני כמעט מצליחה לגרור את הערפדים אל עבר מחסום ההגנה הקטלני שאמור לשרוף אותם.
אנטוניה משוחררת לחופשי ונעלמת, וביל יורה במארני ומחסל אותה.
בפרק האחרון של העונה, רוחה של מארני רודפת את גופו של לאפייט וגורמת לו לרצוח את חזוס במטרה להשיג את כוחות הברוח'ו שלו.
מארני (בגופו של לאפייט) כובלת את ביל ואריק ומתכננת להעלותם על המוקד, מה שנמנע בסופו של דבר, הודות לכישוף שמבצעת הולי המחזיר מן המתים את רוחותיהם של אנטוניה ואדל סטאקהאוס.
אדל מוציאה את רוחה של מארני מגופו של לאפייט, ואנטוניה משכנעת את מארני כי עליה לקבל את מותה, להניח לרדיפת הערפדים ולהתאחד עמה בעולם הבא.
בהמשך, סוקי נפרדת מביל ומאריק ומחליטה להמשיך הלאה עם חייה.
בסצנה האחרונה של העונה, דבי פורצת אל ביתה של סוקי, חמושה ברובה ציידים ומתכננת לחסל את סוקי.
כאשר היא יורה, טארה סופגת את הכדור ונהרגת.
סוקי משתלטת על הרובה ומחסלת את דבי.
לאחר מכן, היא מערסלת את גופתה של טארה וקוראת לעזרה.
החלה ב-16 ביוני 2013 והסתיימה ב-18 באוגוסט 2013. מדבר על המלחמה שבין הערפדים לבני האדם.
הכול התחיל כאשר המושל בורל הודיע על צווים איסור על הערפדים כגון: הורדת עסקי ערפדים, אסור לערפדים להסתובב בלילות, המושל בורל שמשתף פעולה עם שרה (שהופיעה בעונות קודמות כדמות נגד הערפדים) חזרה.
בינתיים ביל מקבל כוחות מיוחדים ונורה חושדת שלילית נכנסה בו.
כל הערפדים הנעצרים נשלחים למתקן כליאה שבו מתחלקים הערפדים לרמות :1,2,3,4. פאם ונורה שנעצרות שולחות גם את אריק וטרה למתקן הכליאה.
בינתיים בחור בשם בן (לפחות טען שקוראים לו כך) מתחיל להיות עם סוקי.
לאחר מכן מתגלה הבחור כוורלו, ערפד זקן שחיכה כל חייו לסוקי.
בינתיים יש מריבה סביב אמה אחרי מותה של לונה בן סאם לאנשי הזאב.
סאם מתנחם בינתיים בזרועותיה של ניקול.
וורלו שמתגלה גם כפיה יכול ללכת בשמש.
ביל ואריק לוקחים ממנו דם כדי ללכת בשמש למטרות אישיות, בעיקר להצלת הערפדים.
ביל, שהוא גם לילית, הוא גם היוצר של וורלו מפני שלילית הייתה היוצרת של וורלו ככה יכול ביל לקחת ממנו דם ולשלוט בו.
אריק לוקח את ביתו של המושל ווילה והופך אותה לערפדית כדי לגרום למושל להפסיק את מה שעושה.
בעזרת סבא הפיות שגילה ג'ייסון לעזרה ניצחו האנשים את וורלו ובסוף נגמרו הכוחות של הערפדים וגם לאריק שסיום הפרק כמעט נגמר כשהוא נשרף .
דם אמיתי היא הפרויקט הראשון במסגרת הסכם שחתם אלן בול עם רשת HBO עם סיום הסדרה עמוק באדמה.
לאחר שבול התוודע לספרי "מסתרי הערפדים הדרומיים" של שרלין האריס, הוא התעניין ב"הבאת חזונה [של האריס] לטלוויזיה".
להאריס כבר היו שתי אפשרויות אחרות לעיבוד הספרים, אך בחרה לעבוד איתו כי לדבריה "[בול] באמת 'תפס' אותי.
כך הוא שכנע אותי לבוא איתו.
פשוט הרגשתי שהוא מבין מה אני עושה עם הספרים".
פרק הפיילוט הוזמן במקביל עם השלמת עסקת הפיתוח הנ"ל ונכתב, בוים והופק על ידי בול.
חברי הצוות פקווין, קוואנטן וטראמל הוכרזו בפברואר 2007 ובהמשך מויר באפריל.
פרק הפיילוט צולם בראשית הקיץ של שנת 2007 והוזמן באופן רשמי לסדרה באוגוסט, שבו בול כבר כתב עוד כמה פרקים.
הפקת הסדרה החלה מאוחר יותר בסתיו.
ברוק קר גילמה את טארה תורנטון בפרק הפיילוט המקורי, אך הוחלפה ברוטינה וסלי.
שני פרקים נוספים של הסדרה צולמו לפני ששביתת איגוד התסריטאים האמריקאי השביתה את ההפקה של 12 הפרקים של העונה הראשונה עד 2008. באותו ספטמבר, לאחר רק שני הפרקים הראשונים של הסדרה שעלו לאוויר, HBO הזמינו עונה שנייה של שנים עשר פרקים של הסדרה.
אף על פי שעלילת הסדרה מתרחשת בלואיזיאנה, מספר ניכר של השחקנים המגלמים את הדמויות נולדו מחוץ לארצות הברית.
בראיון עמו, הסביר אלן בול כי הוא לא חיפש בכוונה שחקנים שאינם אמריקאים, וכי היה מוכן ללהק כל שחקן שיצליח "להחיות את הדמות".
בול המשיך והסביר כי בליהוק הושם דגש רב יותר על הצגת הדמויות בצורה משכנעת, ופחות על התאמת המראה החיצוני של השחקן לתיאור הדמות בסדרת הספרים.
בול מודע לכך שיש הבדל מובהק בין תיאור הדמויות בסדרת הספרים לבין תיאורם בסדרה, ולדבריו שרלין האריס גילתה הבנה רבה בשינויים שביצע.
כתוביות הפתיחה של הסדרה, שהיו מועמדות לפרס אמי, נוצרו על ידי "דיגיטל קיטצ'ן" (Digital Kitchen), אולפן הפקות שאחראי בין השאר על כתוביות הפתיחה זוכות פרס אמי של הסדרות "עמוק באדמה" ו"דקסטר".
הפתיח, שמורכב בעיקר מקטעים המתארים את הדרום העמוק של ארצות הברית, האזור בו מתקיימת עלילת הסדרה, מנוגן על רקע צלילי השיר "Bad Things" ("דברים רעים") מאת זמר הקאנטרי ג'ייס אוורט.
הרעיון המרכזי שהנחה את "דיגיטל קיטצ'ן" בעבודה על הפתיח היה ערבוב בין מיניות ודת, וזאת באמצעות מיזוג וערבוב תמונות של מיניות, סקס, אלימות ודת, והצגתם מ"נקודת ראות של יצורים טורפים ועל טבעיים המתבוננים בבני אדם מהצללים..." (תרגום חופשי).
בנוסף, דיגיטל קיטצ'ן רצו לבטא בפתיח הסדרה רעיונות של סליחה וכפרה, ובשל כך בנו את הפתיח כך שיתפתח מבוקר ללילה, ובסופו נראה טקס טבילה לנצרות, המסמל את גאולת האדם מחטאיו והפיכתו לחלק מהדת הנוצרית.
רוב הקטעים בכתוביות הפתיחה צולמו באתרי צילום אמיתיים (on location).
חברי צוות ההפקה יצאו לטיול בן 4 ימים בלואיזיאנה וצילמו כל דבר שנקרה בדרכם ונראה להם מתאים לפתיח.
מספר קטעים צולמו בכנסייה בשיקגו ובפאב ובבמה בסיאטל.
בנוסף, חלק מחברי צוות ההפקה של דיגיטל קיטצ'ן הופיעו בפתיח הסדרה.
בעריכת הפתיח, התכוונו יוצריו להראות ש"דתיות פנאטית", ביחד עם "אנרגיות מיניות מודחקות", יוצרים באדם רגש חייתי, ובכך מבטאים את המאפיינים העל טבעיים של הסדרה.
בהתאם לכך, חלק מהקטעים בפתיח נערכו כך שתנועתם תיצור תחושה של מתיחות (jittery), ומספר קטעים כאלו "התנגשו" עם קטעים איטיים יותר.
בעריכה גם הוספו לקטעים רבים בפתיח טיפות של דם, כתזכורת למאפיין המרכזי בסדרה.
עבור כתוביות הפתיחה של הסדרה נוצרו 8 גופנים שונים על ידי קם רולאנד.
גארי קאלאמר, אחראי המוזיקה ומפיק הפסקול בסדרה, אמר כי השאיפה שלו היא שפסקול הסדרה יהיה "ביצתי, בלוזי ומפחיד" (swampy, bluesy and spooky), ושיופיעו בו זמרים לואיזיאניים מקומיים.
מוזיקת הרקע של הסדרה, הנכתבת ומבוצעת על ידי המלחין נתן באר, כוללת מספר כלי נגינה, ביניהם צ'לו, גיטרה, פסנתר ממותקן (prepared piano) והרמוניקת זכוכית.
שיר הנושא המרכזי של הסדרה הוא "Bad Things" מאת זמר הקאנטרי ג'ייס אוורט.
חברת ההקלטות אלקטרה/אטלנטיק רקורדס הוציאה לאור את אלבום הפסקול של העונה הראשונה של הסדרה ב-19 במאי 2009, אותו יום בו יצאו לשווקים מארזי ה-DVD וה-Blu Ray של העונה הראשונה.
בשנת 2010 האלבום היה מועמד לפרס גראמי.
ב-25 במאי 2010 הוציאה חברת אלקטרה את אלבום הפסקול של העונה השנייה והשלישית, ובדומה לאלבום הראשון, באותו יום יצאו לשווקים מארזי ה-DVD וה-Blu Ray של העונה השנייה.
מאבקם של הערפדים בסדרה לשוויון זכויות נראה כאלגוריה של התנועות החברתיות של הלהט"ב.
שרלין האריס, מחברת סדרת הספרים עליה מבוססת הסדרה, הצהירה שהאפיון הראשוני שלה כלפי הערפדים היה ".
מספר ביטויים בסדרה מושאלים ומאומצים מביטויים ומילות סלנג שמשתמשים בהם לתיאור והתנגדות כלפי להט"בים, כמו "אלוהים שונא ניבים" (God Hates Fangs; ביטוי המתחרז עם "God Hates Fags" - ביטוי אנגלי הומופובי שנגזר ממילת הסלנג Faggot) ו"יציאה מארון המתים" (יציאה מהארון).
מבקר הטלוויזיה של המגזין האמריקאי "Entertainment Weekly", קן טוקר, כתב כי הסדרה בנויה .
דייוויד ביאנצ'ולי ממגזין NPR כתב .
עם התפתחות הסדרה התפתחה הצגת הערפדים לארגון גדול שלפלגים גדולים בו ישנן שאיפות השתלטות על העולם ושעבוד בני האדם, אם מטעמי שכרון כוח ואם מטעמי דת.
התפתחות זו מפחיתה את הדמיון בין המאבקים, והשוואה הדוקה בין המאבקים משחקת לידיהם של מתנגדי זכויות הלהט"ב, ואכן, יוצר הסדרה עצמו מביע הסכמה חלקית בלבד עם הדברים, ובריאיון לאתר "וואלה!" אמר .
הסדרה מציגה במרכזה מספר דמויות נשיות חזקות, שאינן נכנעות לתכתיבי החברה אודותיהן.
גיבורת הסדרה סוקי פותרת את המשולש הרומנטי אליו נקלעה בהצגת הברירה בפני הגברים לקבל את רגשותיה כלפי שניהם או לוותר עליה לחלוטין, ברירה שמוצגת לרוב דווקא ביחסי מגדר הפוכים.
חלק מדמויות הנבל בעונות השונות הן נשים חזקות שאינן זקוקות לגברים או לאישורם, ואף לא מהססות להילחם בהם.
הסדרה מאופיינת בהצגה רבה של יחסי מין על המסך.
מבקרי טלוויזיה שונים מציינים כי הצגת המיניות שונה מהמקובל על המסך ומציגות דווקא את הגברים כאובייקטים מיניים.
היפוך יחסי הכוחות הזה משקף מערך כוחות בין-מגדריים שונה ופמיניסטי יותר.
בעונתה החמישית מציגה הסדרה מאבק כוחות בין מנהיגים בחברת הערפדים השואפים לדו-קיום ומהווים גורמים תבוניים וממתנים, לבין מנהיגים צמאי דם הסובלים מטירוף דתי המהווים גורמים מסכנים ומערערים.
המאבק מתכתב עם הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2012, כך גם לדברי יוצר הסדרה.
לפי מדד נילסן למדרוג אחוזי הצפייה בארצות הברית:
"דם אמיתי" זכתה למועמדויות רבות בהן זכתה בפרסים רבים, ובין היתר בפרס גלובוס הזהב ופרס אמי.
להלן רשימה חלקית של המועמדויות והפרסים להן זכתה הסדרה:
באותה העת גירשו הגרמנים את בעלות הברית מנורווגיה והחלו בהתקפה, תוך תנופה אדירה, על הולנד, בלגיה, לוקסמבורג וצרפת.
צ'רצ'יל נכנס לתפקידו ממש בעצם אותם ימים בהם החלה ההתקפה הגרמנית האמורה.
צ'רצ'יל נודע בנאומיו הנלהבים, אשר "דם, יזע ודמעות" היה הראשון שביניהם, והצליח למשוך אחריו את העם הבריטי ולהפיח בו תקווה במלחמה מול מדינות הציר – גרמניה, איטליה, יפן ועוזרותיהן.
הוא נקט במדיניות עקבית של "לא מדברים עם אויבים".
כמעט מאה שנה קודם לכן, ב-2 ביולי 1849, נשא ג'וזפה גריבלדי נאום לכוחותיו בטרם עלו על רומא, ובו מוטיבים דומים למדי, לפיהם הוא מציע להם אך רעב, צמא, צעדות מאומצות, קרבות ומוות.
ייתכן שאלה עלו בזיכרונו של צ'רצ'יל, אם אמנם ידע עליהם, והוא השתמש בהם, במודע או שלא במודע.
דם, יזע ודמעות הוא שמו של הרכב מוזיקלי אמריקאי שנוסד ב-1967 בעיר ניו יורק כתוצאה מחזונו של אל קופר לשלב מוזיקת רוק עם כלי נשיפה ועדיין פעיל.
מאז תחילת פעילותו התחלפו אנשי ההרכב לעיתים מזומנות (לאורך שנות פעילותו התחלפו בו מעל 150 מוזיקאים).
הלהקה שמרה תמיד על מבנה של בין שמונה לעשרה חברים: זמר, גיטריסט, בס, תופים, קלידים (לרוב אורגן האמונד) וכלי נשיפה (סקסופון, חצוצרות, טרומבון).
המוזיקה של דם יזע ודמעות משלבת סגנונות רבים ושונים כרוק, רית'ם אנד בלוז, בלוז, פופ וג'אז.
ההרכב נקרא על שם נאומו של וינסטון צ'רצ'יל, דם, עמל, דמעות ויזע.
הלהקה המקורית נוסדה על בסיס מוזיקאים שקיבץ אל קופר, נגן אורגן האמונד, זמר, מעבד מוזיקלי ויזם: נגן הבס ג'ים פילדר , הזמר והגיטריסט סטיב כץ והמתופף בובי קולומבי יחד עם סקציית נגני כלי הנשיפה שכללה את הסקסופוניסט פרד ליפסיוס , החצוצרנים רנדי ברקר וג'רי וייס ונגן הטרומבון דיק האליגן .
נגני כלי הנשיפה נבחרו על ידי אל קופר, סטיב כץ (חברו להרכב The Blues Project), פרד ליפסיוס והמפיק ג'ון סיימון מבין נגני ג'אז שהוזמנו לאודישנים.
קופר החתים את החברים על הצהרה לפיה הוא האיש הקובע בלהקה לכל דבר ועניין, כראשון בין שווים.
הופעת הבכורה של ההרכב התקיימה ב-17 בנובמבר 1967 ב-Cafe Au Go Go בניו יורק.
השילוב בין רוק, רית'ם-אנד בלוז, ג'אז ורוק פסיכדלי היה ללהיט בקרב הקהל.
הלהקה הוחתמה בחברת קולומביה רקורדס ועד סוף דצמבר השלימה את ההקלטות לאלבום הבכורה שלה, Child Is Father to the Man.
האלבום, ובו הלהיטים "I Can't Quit Her", "House in the Country" ו-"I Love You More Than You'll Ever Know", ראה אור ב-21 בפברואר 1968. האלבום זכה להצלחה, אולם אל קופר לא היה זמר בעל יכולת ווקלית מרשימה, ודאי לא לאורך שעות של הופעה.
סטיב כץ ובובי קולומבי החליטו לחפש זמר מחליף, כאשר קופר יישאר נגן האמונד ומלחין-מעבד בלבד.
באפריל 1968 עזב קופר את הלהקה שהקים מתוך מחאה על חוסר האמון שהובע בו, להבנתו.
גם וייס וברקר עזבו את הלהקה על מנת לפתח קריירות ג'אז.
לתפקיד החצוצרנים נכנסו לו סולוף (Lew Soloff) וצ'אק וינפילד (Chuck Winfield).
כץ וקולומבי בחנו מספר זמרים לתפקיד הזמר המוביל של הלהקה ובחרו לבסוף בזמר הקנדי דייוויד קלייטון-תומאס .
נגן הטרומבון דיק האליגן נטל את תפקיד נגן ההאמונד וללהקה הצטרף ג'רי היימן (Jerry Hyman) כנגן טרומבון.
ב-18 ביוני 1968 ערכה הלהקה ב-Cafe Au Go Go את מופע הבכורה שלה בהרכבה החדש.
בהרכב זה הוקלט גם תקליטה השני של הלהקה, Blood, Sweat & Tears בחברת קולומביה ובהפקתו של ג'יימס ויליאמס גרושיו (James William Guercio) שראה אור בדצמבר 1968. התקליט זכה בפרס גראמי לאלבום השנה לשנת 1969 (תוך שהוא מביס את Abbey Road של הביטלס).
השיר הידוע ביותר מהתקליט הוא "Spinning Wheel" שחיבר דייוויד קלייטון-תומאס.
כן זכתה להצלחה גרסת כיסוי לשירו של ברי גורדי "You've Made Me So Very Happy".
בפסטיבל וודסטוק זכתה הלהקה למיקום כבוד של אחת הלהקות המובילות.
במאי-יוני 1970 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות במזרח אירופה שמומן על ידי מחלקת המדינה של ארצות הברית.
ביוני 1970, לאחר שובה של הלהקה לארצות הברית היא הוציאה לאור את התקליט Blood, Sweat & Tears 3, גם הוא בחברת קולומביה.
התקליט כלל כמעט רק גרסאות כיסוי, בהן Somethin' Comin' On, שבוצע כבר שנה קודם לכן על במת פסטיבל וודסטוק, וגרסאות כיסוי בגוון ג'אז לשירם של האבנים המתגלגלות "Sympathy for the Devil" ולשיר "Hi-De-Ho" מאת קרול קינג.
ביוני 1971 ראה אור תקליטם הרביעי, Blood, Sweat & Tears 4 עם דייב ברגרון (Dave Bargeron) בטרומבון במקום ג'רי היימן.
רוב החומר בתקליט חובר על ידי חברי הלהקה.
אף לא אחד מהסינגלים מהתקליט הגיע ל-30 הגדולים במצעד הבילבורד, עובדה שסימנה את תחילת ההתדרדרות המסחרית של הלהקה.
בראשית 1972 השתנה שוב הרכב הלהקה.
דייוויד קלייטון-תומאס עזב והוחלף על ידי ג'רי פישר.
נוסף על כך עזבו שני חברים-מייסדים; פרד ליפסיוס הוחלף על ידי לו מריני וג'רי היימן הוחלף על ידי פסנתרן הג'אז לארי ויליס.
הגיטריסט השוודי גאורג ודניוס הצטרף ללהקה.
בספטמבר 1972 הוציא ההרכב החדש את התקליט New Blood בחברת קולומביה בהפקתו של חבר הלהקה, בובי קולומבי.
החומר היה מורכב ברובו המוחלט מגרסאות כיסוי, בהן ל"Down in the Flood" של בוב דילן.
בינואר 1973 עזב החבר המייסד סטיב כץ, על מנת להפוך למפיק מוזיקלי (ללו ריד ואחרים).
החצוצרן צ'אק וינפילד עזב את הלהקה במרץ והוחלף על ידי טום מאלון שהוחלף על ידי ג'ון מדריד.
התקליט הבא, No Sweat, שראה אור ביוני 1973, המשיך בקו המוזיקלי שהפך את הלהקה ללהקת פיוז'ן ג'אז-רוק.
מדריד ולב סולוף עזבו את הלהקה לפני אלבומה הבא, Mirror Image שראה אור ביולי 1974 והוקלט עם החצוצרן טוני קלטקה, הסקסופוניסט ג'רי לקרוס (Jerry LaCroix) ונגן הבס רון מקלור במקום החבר-המייסד ג'ים פילדר, שעזב אך הוא.
בסוף 1974 עזבו דייוויד קלייטון-תומאס וג'רי לקרוס את הלהקה.
זמר הבלוז מניו אורלינס לותר קנט נכנס למשבצת הזמר.
בובי קולומבי, החבר המייסד והמפיק המוזיקלי של הלהקה, יחד עם מנהלה, פרד הלר, ביקשו להחזיר את הלהקה לימי הזוהר שלה ולהחזיר אליה את דייוויד קלייטון-תומאס.
קלייטון-תומאס הסכים להופיע בהופעה יחידה במילווקי יחד עם הזמרים ג'רי פישר ולותר קנט.
התקליט New City שראה אור באפריל 1975 הציג מחדש את קלייטון-תומאס כזמר המוביל של הלהקה.
חצי מהשירים בתקליט היו גרסאות כיסוי וחציים מקוריים.
גרסת הכיסוי לשירם של הביטלס, "Got to Get You into My Life" הגיעה למקום ה-62 במצעד בילבורד, טוב יותר מהישגי האלבומים האחרונים, אך הרחק מאחורי הישגיהם של אלבומיה הראשונים של הלהקה.
הלהקה ניצלה את המומנטום ויצאה למסע הופעות ארוך ביפן ובאירופה, שהניב תקליט שהוקלט בהופעות - In Concert, שכלל את להיטי הלהקה בביצוע חי, תוך אירוח של נגנים שונים.
באותה עת גילה קולומבי בפלורידה את נגן הבס ג'אקו פסטוריוס, החתים אותו לחברת קולומביה והפיק את אלבומו הראשון, שראה אור באפריל 1976. פסטוריוס החליף את רון מקלור כנגן הבס של הלהקה בהמשך מסע ההופעות שלה, לפני שהצטרף ללהקת Weather Report.
ביולי 1976 ראה אור התקליט More Than Ever, שהציג אורחים רבים, בהם הזמרת פטי אוסטין, הגיטריסטים ריצ'רד טי, אריק גייל ויו מקפרלן, החצוצרן ג'ו פאדיס, נגן הבנג'ו אריק ויסברג ועוד.
על אף הציפיות שנתלו בתקליט, הוא נכשל מסחרית.
ב-1977 עזבה ההלקה את חברת קולומביה והוחתמה בחברת ABC.
תקליטה הבא, Brand New Day ראה אור בנובמבר אותה שנה.
הזמרת צ'אקה קאן התארחה ברצועה השנייה בתקליט, Dreaming As One.
היה זה התקליט האחרון של ההרכב שהופק על ידי קולומבי.
הרכב הלהקה המשיך להשתנות באופן תדיר.
במהלך סיבוב הופעות בינואר 1978 נפטר סקסופוניסט הלהקה, גרגורי הרברט ממנת יתר של סמים, בגיל 31, דבר שהביא להפסקה בפעילות הלהקה.
בראשית 1979 החליטו דייוויד קלייטון-תומאס ופרד הלר להמשיך את פעילות הלהקה עם הרכב חדש לגמרי.
לשם כך גויסה שורה של מוזיקאים קנדיים, הגיטריסט קני מרקו, נגן הבס דייוויד פיטש, הקלידן ג'ו סילי, החצוצרן ברוס קאסידי, הסקסופוניסט ארל סימור, הארווי קוגן שניגן בסקפוסון ובחליל צד והמתופף ג'ק סקרנגלה.
הלהקה הוחתמה במותג ההקלטות LAX ובמרץ 1980 הוציאה את האלבום Nuclear Blues עם בובו אקונומו בתופים וריצ'רד מרטינז בקלידים.
התקליט כלל שבע רצועות, בהן קטע באורך 15 דקות בשם "Spanish Wine Suite".
התקליט, שביקש לברוא מחדש את הלהקה כלהקת פאנק, כשל אף הוא.
כאשר יצא דייוויד קלייטון-תומאס לקריירת סולו ב-1983, דיווחו אמצעי התקשורת על מסע ההופעות שלו כעל מסע הופעות של "דם, יזע ודמעות", אף שהסימן רשום של שם הלהקה השתייך לקולומבי, שלא נתן את הסכמתו.
לבסוף הושגה פשרה במסגרתה המשיך דייוויד קלייטון-תומאס במסע ההופעות שלו, שנמשך 20 שנה בשם "דם, יזע ודמעות", עם צוות נגנים מתחלף.
ב-1998 ראה אור התקליט Bloodlines, שכלל ביצועים מחודשים לשירי הלהקה, שבוצעו על ידי קלייטון-תומאס ונגנים, חלקם מהרכבי עבר של הלהקה.
במופע הופיעו בין היתר רנדי ברקר, ג'ים פילדר, סטיב כץ ופרד ליפסיוס, כמו גם קופר עצמו, לב סולוף, טום מאלון ועוד.
לאחר פרישתו של קלייטון-תומאס ב-2004 המשיך לארי דור (Larry Dorr) לנהל את הרכב הנגנים בלעדיו והלהקה ממשיכה להופיע בסיבובי הופעות תדירים סביב לעולם.
ההרכב הופיע בישראל ב-22 באוקטובר 2018
שנה אלבוםמיקום שיא במצעד בילבורד 200 מכירות1968 Child Is Father to the Man
מפיק: ג'ון סיימון 47 תקליט זהב בארצות הברית1968 Blood, Sweat & Tears
1970 פרס גראמי לאלבום השנה 1 תקליט פלטינה * 4 בארצות הברית1970 Blood, Sweat & Tears 3
מפיקים: בובי קולומבי ורוי האלי 1 תקליט זהב בארצות הברית1971 Blood, Sweat & Tears 4
מפיקים: בובי קולומבי, רוי האלי ודון דקמן 10 תקליט זהב בארצות הברית1972 New Blood
מפיק: בובי קולומבי 321973 No Sweat
מפיק: סטיב טיירל 721974 Mirror Image
מפיק: הנרי קוסבי 1491975 New City
מפיק:ג'ימי אינר 471976 More Than Ever
מפיק: בוב ג'יימס 1651977 Brand New Day
מפיקים: בובי קולומבי ורוי האלי 2051980 Nuclear Blues
מפיקים: בובי קולומבי וג'ימי אינר1991 Live And Improvised
מפיקים: בובי קולומבי וג'ימי אינר1995 Live
[הוקלט בלוס אנג'לס ב-12 באוקטובר 1980]
הדלתה של נהר המיסיסיפי היא שפך נהר המיסיסיפי למפרץ מקסיקו בחופה הדרומי של מדינת לואיזיאנה בארצות הברית.
אין לבלבל מושג גאוגרפי זה עם האזור התרבותי הקרוי "הדלתא של מיסיסיפי", השוכן כ-400 ק"מ צפונה משם.
שטחה של הדלתה כ-12,000 קמ"ר (לשם השוואה - כמחצית משטח מדינת ישראל) והיא מורכבת מ-40% ביצות מלחה.
הדלתה נוצרה החל מתקופת ההולוקן (לפני כ-10,000 שנים) ונחשבת לכן "חדשה" במונחים גאולוגיים ועדיין נמצאת בתהליכי היווצרות.
הנהר מתחתר בערוץ שונה כל אלף שנים לערך ויוצר אונת-סחף חדשה.
הסחף הרב (אלוביום) שנשא עמו הנהר ב-5,000 השנים האחרונות "כבש מן הים" שטח יבשתי במניפות שהרחיקו את שטח היבשה 24 עד 80 ק"מ לתוך המפרץ, ביחס למקומו המקורי של קו החוף של לואיזיאנה (העיר ניו אורלינס, למשל, נמצאת בשטח זה ולכן היא נמוכה מאוד ומועדת לשיטפונות).
האזור עשיר בדגה, והדיג בו מספק בעיקר חסילונים וסרטנים (Crab ו-Crayfish).
מרכיב מרכזי בכלכלת האזור הוא שדות נפט, האזור מספק 16 עד 18 אחוזים מאספקת הנפט של ארצות הברית.
ב-1698 חקר החוקר הצרפתי פייר לה מואן ד'איברוויל את דלתת המיסיסיפי, ולפני חזרתו לצרפת בנה את מבצר La Balize, שממנו התפתחה מאוחר יותר העיר בילוקסי שבמדינת מיסיסיפי.
ד'איברוויל שימש כמושל לואיזיאנה בין השנים 1699 ל-1702.
בראשית המאה ה-21 נפגעה הדלתא משני אסונות טבע: הוריקן קתרינה והוריקן ריטה שגרמו לשיטפונות באוגוסט ובספטמבר 2005 ודליפת הנפט במפרץ מקסיקו (2010).
עליית גובה פני הים עקב ההתחממות העולמית גורמת להצפה קבועה של שטחים שבשנות ה-50 של המאה ה-20 עוד היו קרקע מוצקה.
דלתואידה היא צורה גאומטרית המתארת את מסלולה של נקודה קבועה על גבי מעגל המתגלגל (ללא החלקה) בתוך מעגל אחר בעל רדיוס גדול פי 3. בהגדרה אחרת, דלתואידה היא היפוציקלואיד בעל k=3. אורך העקום הוא פי 16 מרדיוס המעגל שיצר אותה, והשטח הכלוא מתחתיה הוא פי 2 משטח המעגל המסתובב.
בקואורדינטות קרטזיות ניתן להציג את הדלתואידה כעקומה פרמטרית:
יחודו של הנהר, שגליל מימיו משתרע באנגולה, נמיביה ובוטסואנה, הוא בכך שהוא מסתיים בדלתה פנים יבשתית במדבר קלהארי המשתרעת על פני שטח של עד 18,000 קמ"ר בצפון-מערבה של בוטסואנה.
טרם היווצרות הדלתה ובמשך שני מיליון שנים זרם נהר האוקבנגו אל אגם מאקגדיקגאדי, במקום בו נמצאים כיום מישורי המלח, מדרום מזרח לדלתה.
לפני כ-50,000 שנה אירעה רעידת אדמה חזקה בדרום יבשת אפריקה אשר גרמה לתזוזת קרקע.
התזוזה הפתאומית שינתה את מסלול הזרימה של הנהר והמים שזרמו בו נשפכו החוצה, הציפו את האזור והביאו ליצירת הדלתה.
דלתת האוקבנגו שוכנת במקום הנמוך ביותר באגנו של מדבר קלהארי, סמוך למרכזו.
נופה הטופוגרפי של הדלתה שטוח, והפרשי הגובה שבה מגיעים לשני מטרים לכל היותר.
הדלתה שצורתה כשל מניפה עשויה מאדמת סחף ומשתרעת דרך קבע על פני שטח ביצתי של 6,000 קמ"ר, אליו נוספים כ-7,000 עד 12,000 קמ"ר של אזור עשבי המוצף באופן עונתי.
בכל שנה מזרים האוקבנגו שאורכו כ-1,500 ק"מ, מים בהיקף של כ-11 קילומטר מעוקב אל הדלתה.
זרימת המים אל הדלתה מתחילה בחודש מרץ בכל שנה, ומגיעה לשיאה בחודשים יולי ואוגוסט.
באופן יוצא דופן, הצפת הדלתה מתרחשת מדי שנה בעונה היבשה, ועולם החי והצומח הסתגל לדבר והתאים את מעגל החיים שלו לתקופה זו.
מקורם של מי האוקבנגו ברמה בדרומה של אנגולה, והם תוצר של מפגש הנהרות קואיטו וקובאנגו.
הנהר זורם דרך נמיביה אל בוטסואנה, ומסתיים בדלתה המדברית.
דלתת האוקבנגו היא אחת הדלתות הפנים-יבשתיות הגדולות הבודדות בעולם, ורוב מימיה אובד בדיות (כ-60%) ובהתאדות (כ-36%), בעוד שמיעוטם מחלחל אל חולות המדבר או זורם אל אגם נגאמי.
בשל כך שוקעים מינרלים ומלחים בשטח הדלתה, מבלי יכולת להתנקז ממנה, אך מגמה זו מתמתנת בשל מליחותם הנמוכה של מי הנהר ובהצטברות המלחים סביב צמחים.
דבר זה מביא בתורו ליצירת איי מלח לבנים וחשופים, שמליחותם הגבוהה אינה מאפשרת את המשך קיומה של הצמחייה עליהם.
האי הגדול בדלתה הוא אי הצ'יף (Chief's Island), והוא נוצר כתוצאה מהתרוממות בעקבות קו העתק גאולוגי.
בשטחה של הדלתה מתקיימות אוכלוסיות ניכרות של יונקים אפריקאים גדולים, דוגמת פילים, קרנפים, אריות, נמרים, כלבי פרא, ברדלסים וקובוס המשקפיים וצבועיים, ובסך הכל 130 מיני יונקים.
מספרם של אלה מוערך בכ-200,000 פריטים, העוזבים בחלקם הגדול את הדלתה מדי קיץ, עם תחילת העונה הגשומה, ושבים אליה בחורף היבש, כאשר זרימת המים בנהר והצפת הדלתה מגיעות לשיאן.
לצד היונקים חיים באזור 482 מיני עופות, 64 זוחלים, 33 מיני דו-חיים, 90 מיני דגים, שהגדול שבהם הוא השפמנון המצוי, המגיע לאורך של עד מטר וחצי; וכן חרקים ורכיכות שונים.
ברשימת הצומח נכללים יותר מאלף מינים.
ממצאים מתקופת האבן מעידים על נוכחות אנושית באזור הדלתה לפני יותר מ-100,000 שנה, ודוגמה ליישוב קדום זה נמצאת באתר הפטרוגליפים בטסודילו, צפונית-מערבית לדלתה.
עם זאת, התיישבות קבע של בושמנים ולאחריהם של בני בנטו החלה רק כ-200 שנים לפני הספירה.
בני צוואנה התיישבו באזור הדלתה בסוף המאה ה-18 ותוך מאה שנה הם שלטו בכל שטחה.
האדם הלבן הראשון שפקד את האזור היה ככל הנראה דייוויד ליווינגסטון שהגיע לדלתת האוקבנגו ב-1849.
גם כיום תומכת המערכת האקולוגית של הדלתה באוכלוסייה אנושית המונה כ-130,000 איש הנחלקת לחמש קבוצות אתניות.
רוב התושבים מתגוררים ממזרח לדלתה, ופנים האזור מיושב בדלילות.
בעבר התפרנסו התושבים מציד, דיג וליקוט מזון, אך כיום רובם מגדלים בקר ועוסקים בחקלאות (בעיקר גידול דוחן, דורה ותירס).
בנוסף לכך עוסקים תושבים רבים בענף התיירות אשר החל להתפתח במדינה בשנות ה-80 של המאה ה-20. עוד מפיקים התושבים חומרי בניין ותרופות מהדלתה.
דלתה בורק היא שחקנית ומפיקה אמריקאית.
בורק נולדה באורלנדו, וב-1974 היא נבחרה למיס פלורידה והייתה הזוכה הצעירה ביותר בתולדות התחרות.
לאחר מכן למדה באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון.
היא הופיעה בתפקידים קטנים במספר רב של סדרות טלוויזיה ובין היתר בסדרה "ספינת האהבה".
בין השנים 1986 ל-1991 היא שיחקה בתפקיד הראשי בקומדיית המצבים "Designing Women" ברשת CBS, שעל תפקידה הייתה מועמדת לפרס אמי.
בשנת 2000 החלה לגלם את הגברת הראשונה של ארצות הברית בסדרת הטלוויזיה "DAG" ברשת NBC, שירדה מן המרקע לאחר עונת שידורים אחת.
באותה שנה שיחקה גם בסרט "מה נשים רוצות".
ב-2002 שיחקה את אמם החורגת של עמי ותמי בסרט טלוויזיה על פי סיפור הילדים.
בשנת 2006 שיחקה בסרט הטלוויזיה של NBC, "השנה ללא סנטה קלאוס" את גברת קלאוס, אשתו של סנטה קלאוס (ג'ון גודמן).
דלתות נפתחות הוא סרט מתח-פשע סקוטי, שביים מארק אוונס, בכיכובם של דאגלס הנשל, סטיבן פריי, לנורה קריצ'לו וקנת' קולרד שהוזמן ברשת ITV, והופק על ידי חברת ההפקה של סטיבן פריי Sprout Pictures.
בממלכה המאוחדת שודר הסרט לראשונה ב-26 בדצמבר 2012.
הסרט מבוסס על רומן באותו שם מאת איאן רנקין, המספר על שלושה חברים: מיליונר בזכות עצמו, פרופסור לאמנות ובנקאי, שמתכננים יחד שוד של יצירות אמנות.
אחרי ערב של שתייה בחברת הפרופסור גיסינג (פריי), והבנקאי אלן קרוקשנק (קולרד), המיליונר בזכות עצמו, מייק מקנזי (הנשל) רוקם מזימה לשדוד את אחד המטרות הבולטות במדינה - אוסף האמנות הפרטי שמוחזק באדינבורו בבעלות בנק.
כשנודע למייק שאהבת חייו לורה סטנטון (קריצ'לו), יועצת אמנות ומנהלת מכירות פומביות, שבה לאדינבורו, כל עולמו מתהפך עליו, והוא עומד לסכן הכל כדי להחזירה אליו.
דאגלס הנשל – מייק מקנזי
סטיבן פריי – פרופ' גיסינג
לנורה קריצ'לו – לורה סטנטון
קנת' קולרד – אלן קרוקשנק
בריאן מקארדי – צ'ארלי קלוויי
אליוט קוואן – ברוס קמרון
בובי ריינסברי – מנהלת כוח אדם
הצילומים החלו ב-23 באפריל 2012 באדינבורו.
חלק מהסרט צולם בחוף סקוטיש בורדרס ובגרוואלד במזרח לותיאן.
הסצנות של המכירה הפומבית צולמו בבית המכירות הפומביות ליון & טורנביל באדינבורו.
דלתות חמדיה היא חברה ישראלית לייצור דלתות פנים ודלתות כניסה.
החברה נוסדה בשנת 1949 על ידי חברי קיבוץ חמדיה כנגריה, בעיקר עקב המחסור במים באזור הצחיח של עמק בית שאן ואדמת הסלעים, מה שהקשה על פיתוח החקלאות וענפים כמו הרפת.
המומחיות של הנגרייה הייתה, בין היתר, בייצור דלתות המתאימות במיוחד לארצות טרופיות שהיו קלות יותר במשקל, ובעלות התקנה שאינה גבוהה.
לאחר שנחלה החברה הצלחה במיזמים בגאנה, ליבריה וארצות אפריקאיות נוספות, הורחבה הנגרייה.
בשנת 1962 הוחלט להקים בית חרושת של ממש עם אולם ייצור גדול, סככה לעצים שהוכנס לאולם, משחזייה, מסגרייה ושירותים נוספים.
המפעל נחנך ב-1963 בהשקעה כספית גדולה במטרה לספק דלתות הן לייצוא באפריקה ובאסיה והן לצריכה בישראל.
הוא נפתח כקואופרטיב בין איחוד הקבוצות והקיבוצים לבין מרכז הקואופרציה.
ב-1965 זכתה החברה בפרס קפלן לתעשייה.
בשנת 2005 החברה הגישה בקשה ל-"הרמת מסך" וגביית חובותיה של חברה פרטית בשם "הנגרייה" בבעלות ישראל בן אבו מנכסי הבעלים.
הבעלים הגישו ערעור ונדחו בבית המשפט העליון.
השופטים האשימו את המערער בגלגול חובות ובמנוף בלתי אחראי: כ-1,000,000 ש"ח חובות לדלתות חמדיה בעוד לחברה עצמה היה הון עצמי בסך 14,000 ש"ח בלבד.
בשנת 2007, במסגרת הסדר נושים של חובות הקיבוץ, מכר הקיבוץ את אחזקתו במפעל לשני אנשי עסקים, אשר החזיקו בדלתות חמדיה בע"מ באמצעות חברת ס.א.ג.מ בע"מ בשנת 2019 נמכרה השליטה בדלתות חמדיה (51%) לקרן טנא כאשר אהוד סאסי עודנו מכהן כמנכ"ל דלתות חמדיה בע"מ.
החברה משתפת פעולה עם יזמים וחברות בנייה מהגדולים בארץ וסיפקה לאורך השנים מאות אלפי דלתות לפרויקטים למגורים בבנייה רוויה, וילות יוקרה ובתים פרטיים, מבני ציבור, משרדים, בתי חולים, בתי מלון, בתי אבות ועוד.
לרשת דלתות חמדיה 11 אולמות תצוגה במרכזי קניות ומתחמי עיצוב הבית ברחבי הארץ.
רכישת מפעל דלתות הכניסה רשפים
בשנת 2021, רכשה החברה את מפעל "דלתות רשפים" באשקלון, מפעל מוביל בתחום דלתות הכניסה המעוצבות ומסגרות לבניין.
רכישה זו הרחיבה את היצע דלתות חמדיה ומאפשרת לה לספק כיום גם דלתות כניסה לצד דלתות הפנים המסורתיות.
רשת דלתות חמדיה פיתחה פטנט בינלאומי לדלתות פנים אקוסטיות מבודדות רעש.
הפטנט נקרא "טכנולוגיה לבידוד רעשים בעוצמה של עד 33 דציבלים" ומאפשרת בידוד אקוסטי דו כיווני, כאשר דלת הפנים בנויה ממילוי אקוסטי רב שכבתי ייחודי, סף אקוסטי מתכוונן ואטמי גומי כפולים, הן בכנף והן במשקוף הדלת.
החברה משווקת פטנט זה תחת "טכנולוגיית Ultra Quiet" הזמינה ברוב דגמי הדלתות כיום.
דלתתרידיום (שם מדעי: Deltatheridium; משמעות השם: "בהמה משולשת או בהמת דלתא") הוא סוג של יונק קדום שחי בסוף הקרטיקון והיה שייך לקבוצת המטאתריה, אליה משתייכים יונקי הכיס המודרניים.
הדלתתרידיום היה יונק קטן שהתגלה במונגוליה ב-1926 ותואר בידי החוקרים גרגורי וסימפסון.
הוא חי לפני 84.9-70.6 מיליון שנה מזמננו.
הוא הגיע לאורך 15 ס"מ, ועל פי מבנה שיניו היה טורף קדום.
הוא היה מאבותיהם של הכיסאים המודרניים כמו הקנגורו והקואלה, אך הוא חי לצידם של דינוזאורים כמו הפרוטוצרטופס והוולוצירפטור באזור היערות הקדומים של מונגוליה.ב-2022 פורסם שיונק זה הוא כנראה חיית כיס הקדומה ביותר.
הדלתתרידיום מופיע בפרק הראשון של הסדרה האמריקאית "כוכב הדינוזאורים".
דלתת הליוברגט (בקטלאנית: Delta del Llobregat) היא הדלתה של נהר ליוברגט, הנמצאת בסמוך לעיר ברצלונה, קטלוניה, בצפון-מזרח ספרד.
הדלתה הנוכחית עברה שינוי על ידי חקלאות, פיתוח עירוני, תיעוש ובניית תשתיות תחבורה כגון נמל ברצלונה ונמל התעופה של ברצלונה-אל פראט.
האזורים הטבעיים של דלתת הליוברגט
האזורים הטבעיים של דלתת הליוברגט (בקטלאנית: Espais Naturals del Delta del Llobregat) היא רשת של אזורים מוגנים שהוקמה ב-1987 השייכת לעיריות אל פראט דה ליוברגט, וילאדקנס, גאווה וסנט בוי דה ליוברגט.
הוא מקיף יותר מ-9,000 דונם מעל הגדה המזרחית של הנהר, שהוכרזו כאזור הגנה מיוחד המכונה לפי הוראת האיחוד האירופי לשימור ציפורי בר.
דלתת הריין-מז-סכלדה היא דלתת נהר בהולנד ובבלגיה שנוצרה על ידי מפגש נהרות הריין, המז והסכלדה.
התוצאה היא שפע של איים לשעבר, זרועות ים וענפי נהרות, שבהם לנתיב מים שנראה כנחל רציף אחד עשויים להיות שמות נפרדים רבים עבור מקטעים שונים.
היות שהריין תורם את רוב המים, נפוץ המונח "דלתת הריין", אם כי שם זה משמש גם לדלתה שבה הריין האלפיני זורם לימת קונסטנץ.
לפי כמה חישובים, הדלתה של הריין-מז-סכלדה מכסה 25,347 קמ"ר, מה שהופך אותה לגדולה באירופה.
החשיבות הכלכלית של הדלתה היא עצומה מכיוון שעל כל אחד משלושת הנהרות ניתן לשוט בצורה נוחה, מה שהופך את הדלתה לשער של הים הצפוני לשאר אירופה שמלבד גרמניה וצרפת, כולל גם את כל מרכז אירופה.
בהולנד: רוטרדם, נמל זיילנד (פליסינגן -טרנויזן), ונמל אמסטרדם דרך תעלת אמסטרדם-ריין.
בבלגיה: נמל אנטוורפן ונמל גנט דרך תעלת גנט-טרנויזן וזייסכלדה.
האזור כולו מוגן מפני הצפה על ידי מפעלי הדלתה .
צורת הדלתה של הריין נקבעת על ידי שתי התפצלויות: ראשית, במילינגן אן דה ריין, הריין מתפצל לנהר הוואל ולנדריין, ושנית ליד ארנהם, נהר האייסל מסתעף מהנדריין.
זה יוצר שלושה זרמים עיקריים, שניים מהם משנים שמות לעיתים קרובות למדי.
הענף הראשי הגדול והדרומי מתחיל בתור הוואל וממשיך כ-Boven Merwede ("מרוֶיידה עליון"), Beneden Merwede ("מרוֶיידה תחתון"), נהר נורד ("נהר צפון"), ה-Nieuwe Maas ("המז החדש"), Het Scheur ("הקרע") ו-Nieuwe Waterweg ("נתיב מים חדש").
הזרימה האמצעית מתחילה בנדריין, ואז משתנה לנהר הלֶק, מצטרפת לנהר נורד, ובכך נוצר המז החדש.
הזרם הצפוני שומר על השם אייסל עד שהוא זורם לתוך אגם אייסלמייר .
ההידרוגרפיה של הדלתא הנוכחית מאופיינת בזרועותיה הראשיות של הדלתא, בזרועות מנותקות (האייסל ההולנדי, נהר הלינגה, נהר פכט ועוד) ובנהרות ונחלים קטנים יותר.
נהרות רבים נסגרו (על ידי סכרים) וכיום משמשים כתעלות ניקוז לפולדרים הרבים.
בניית מפעלי הדלתה שינתה את הדלתה במחצית השנייה של המאה ה-20 באופן מהותי.
כיום מי הריין זורמים לים, או למפרצים ימיים לשעבר המופרדים מהים, בחמישה מקומות.
דם קדוש, גביע קדוש הוא ספר מאת מייקל בייג'נט, ריצ'רד לי והנרי לינקולן שיצא לאור בשנת 1982. "דם קדוש, גביע קדוש" פורש תאוריית קונספירציה שניסחו כותביו בהתבסס על מוטיבים בדיוניים שונים, אם כי הספר כתוב במתכונת של היסטוריה עובדתית-לכאורה.
הספר מגולל את חיפושם של המחברים אחר הגביע הקדוש על ידי חקירת התעלומות המומצאות של הכפר רן-לה-שאטו (Rennes-le-Château) מאז שנות ה-50 של המאה ה-20 והרכבת תמונת עולם של תאוריית קשר על ההיסטוריה של העולם המערבי.
לאחר עשור של מחקר-לכאורה, בייג'נט, לי ולינקולן הגיעו למסקנות מעוררות המחלוקת הבאות:
קיים מסדר חשאי בשם "מסדר ציון" שלו היסטוריה ארוכה ומפוארת מאז מסע הצלב הראשון שהתחיל עם קום מסדר הטמפלרים כחזית הצבאית והכלכלית שלו.
המסדר לקח חלק חשוב בעידוד "הנהר התת-קרקעי של האזוטריות" באירופה של ימי הביניים.
המסדר הקדיש את עצמו להחזרת השושלת המרובינגית, משפחת מלוכה ששלטה בממלכת הפרנקים משנת 447 עד 751, לכתר אירופה וירושלים.
המסדר מגן על צאצאי השושלת שכן הם צאצאיו של ישו ואשתו מרים המגדלית.
הכנסייה הקתולית ניסתה להרוג את כל שרידי השושלת ואת מגניהם, הקתרים והטמפלרים על ידי האינקוויזיציה, כדי לזכות בעוצמתם על ידי ירושת השליחים של פטר הקדוש במקום הירושה המשפחתית של מרים המגדלית.
העולם האקדמי רואה את תאוריות הקשר של המחברים כפסאודו-מדעיות, מופרכות ולא אמינות.
הסופר דן בראון, ברב-המכר שלו "צופן דה וינצ'י" מזכיר בספרו את "דם קדוש, גביע קדוש", ומשתמש בכמה מהטענות שהוזכרו לעיל כמרכיבים עיקריים בעלילת הספר.
ב-2006 הגישו הסופרים-ההיסטוריונים מייקל בייג'נט וריצ'רד לי נגד בראון תביעה על הפרת זכויות יוצרים, בבית משפט בלונדון, במסגרתה נטען כי השתמש במוטיב מרכזי, המורכב מ-15 מרכיבים המצוינים בספרם "דם קדוש, גביע קדוש".
במרץ 2007 נדחתה תביעה זו בבית הדין העליון לערעורים אזרחיים בבריטניה באופן סופי.
דם טבורי הוא דם המופק מחבל הטבור של היילוד ומן השליה.