tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מעיינות עליקה הנובעים באזור זה הופכים את הנחל לנחל איתן, והוא ממשיך מערבה בקניון צר לעמק החולה.
בחלק זה של הנחל ישנם מספר מפלים.
הנחל נשפך לירדן באזור גשר הפקק.
זהו הנחל הדרומי ביותר בגולן המתנקז לעמק החולה, וממנו דרומה מתנקזים הנחלים לעבר בקעת בית צידה (ה"בטיחה") והכנרת.
בגדה הצפונית של הנחל, סמוך למפל גילבון, נמצאות חורבות כפר דבורה, וכשני קילומטרים מצפון לערוצו זורם נחל שוח.
מדרום לנחל נמצאים שני בסיסים נטושים של צבא סוריה, שאחד מהם שימש כבסיס צה"ל במשך תקופה קצרה.
עדיין אפשר לראות במקום את הביצורים הסוריים שמהם הופגזו שדות משמר הירדן וגדות.
על גדות הנחל צמחייה מגוונת הכוללת בין השאר הרדופים, פטל קדוש, קנה מצוי, אלוני תבור ועוד מינים רבים של צמחייה ארצישראלית מגוונת.
הסלע לאורך הנחל הוא בזלת, ולצד הנחל – ובמיוחד סביב הברכות והמפלים – ניתן להבחין בתצורת "משושים" שיוצרים סלעי הבזלת.
בקירות הבזלת מערה טבעית ולעיתים חוסים בה עטלפי חרקים או באריות ההרים.
בצידו הדרומי של הנחל, מאות מטרים מזרחית מהירדן, בנו הסורים בריכה לרווחת קציני צבאם, המלאה מים כל ימי השנה.
מעיין עין ג'לבינה שממלא את הבריכה, שימש להפעלת טחנת קמח.
אבני הרחיים עדיין עומדות על מקומן ושאריות המנגנון פזורות במבנה.
במקום אמת מים קטנה וסדוקה שמכוסה כיום בעצי תאנה, קנה ושיחי פטל קדוש.
נַחַל גְּרָר הוא יובלו הגדול ביותר של נחל הבשור הנמצא בשטח גרר, חלקו התיכון כלול בשמורת נחל גרר התיכון, וחלקו התחתון כלול בשמורת נחלי בוהו וגרר.
תחילתו של הנחל ליד קיבוץ להב, משם זורם מערבה, עד שהוא מתחבר לנחל הבשור, ליד קיבוץ רעים.
בחלקו העליון הנחל אכזב, וכך גם בחלקו התחתון.
בחלקו התיכון של הנחל, בין תל שרע לתל הרור, מצויים 70 מעיינות (זוהי בעצם רצועת מעיינות בשטח הכולל 7.5 קילומטרים), שמליחותם וכמות ספיקתם משתנה בין העונות השונות.
מצפון: נחל תילה, נחל צקלג, נחל שובל, נחל זיו, נחל הגדי, נחל שרשרת, נחל בוהו, נחל קמה.
מדרום: נחל פחר, נחל פטיש.
נחל גרר כולל ממצאים ארכאולוגיים מכל התקופות כמעט, ולכן הממצאים מגוונים ורבים עד מאוד.
נחל גרר כולל כמה תילים גדולים:
תל שרע – תל גדול בגדתו הצפונית של הנחל
תל הרור – התל הגדול ביותר בנגב הצפוני, הנמצא בגדתו הצפונית של הנחל
מהתקופה הכלקוליתית נמצאו אתרים רבים (42 אתרים, רובם בגדתו הצפונית של נחל גרר), שכללו ממצאים רבים: גרזנים, מקבות, מעדרים, קערות בזלת, מקטרים ועוד ממצאים רבים.
בתקופת הברונזה התיכונה הראשונה התקיימו יישובים מעטים יחסית, וממצאים שנמצאו הם כלי חרס וכלי בזלת וכלים אחרים.
בתקופת הברונזה התיכונה השנייה, ואף בתקופת הברונזה המאוחרת, התמעטו היישובים, ונותרו רק מספר קטן של יישובים.
ריבוי היישובים התרחש בתקופת הברזל.
לא נמצאו כאן שרידים מהפלישה הפלישתית.
בתקופה הפרסית ובתקופה ההלינטית התקיימו יישובים רבים בנחל גרר, בעיקר בתל שרע ותל הרור, הנמצאים בגדתו הצפונית של הנחל.
ועדת השמות הממשלתית זיהתה את ואדי א-שריעה כנחל גרר המקראית בו חפרו על פי המקרא אברהם ויצחק אבינו בארות, ולאחר מכן, בעקבות מריבתם עם רועים פלישתיים אחרים, הם עלו לבאר שבע ושם כרתו ברית עם אבימלך מלך גרר.
בהתאם לכך נקרא ואדי א-שריעה בעברית נחל גרר.
חוקרים אחרים נתנו זיהויים אחרים לנחל גרר המקראית.
פרופסור יהושע מאיר גרינץ, טען שנחל גרר המקראית הוא ואדי אל עריש.
כמה מיובליו במרכז סיני נקראים ואדי אל גרור וכן נמצאים שם שלושה עשר מקומות שבשמם נשתמרו האותיות "גר ".
במאה ה-19 עובד האזור על ידי ערבים שגידלו בו תבואה, כך מתאר החוקר Edward Hull שסייר באזור בשנת 1883:
זלמן דוד ליבונטין ביקר במקום בשנת 1882 והתרשם מפוריותו , תיאור דומה של מביא מנחם שינקין שסייר בדרום הארץ בשנת 1912
נַחַל גַּמְלָא הוא יובל של נחל דליות ונמצא בשטח שמורת הטבע גמלא.
הנחל נובע ממעיינות פאחם ותנורייה.
אזור ההיקוות של הנחל נמצא בגובה של 770 מטר מעל פני הים.
מהמעיינות הוא זורם לכיוון דרום-מערב.
זרימתו עוברת בתעלה רדודה עד שהוא מגיע לקניון עמוק, שם הוא מזין את מפל האיתן הגבוה ביותר בארץ ישראל - מפל גמלא, שגובהו 51 מטר.
בנקודה זו זורם הנחל בגובה של 410 מטר מעל פני הים.
מהמפל הנחל מתחתר לתוך קניון עמוק, מגדתו השמאלת הדרומית של הנחל מתנשא מצוק עליו שכנה בעבר העיר גמלא.
בהמשך הנחל לאחר 300 מטר, נמצא מפל נוסף שגובהו 21 מטר.
בהמשכו נשפך הנחל לנחל דליות.
נקודת המפגש היא בגובה 90 מטר מעל פני הים.
הצמחייה ליד המפל כוללת עצי ערבה מחודדת, הרדוף הנחלים, פטל קדוש, שנית גדולה, נענע משובלת וחלבלוב מגובשש.
תופעה מיוחדת בנחל גמלא היא קינון עופות דורסים גדולים במצוקי הנחל.
נצפו למעלה מעשרה קיני קינון של נשרים.
נחל תנוריה הוא נחל איתן שזורם במרכז רמת הגולן, ומהווה את אחד מיובליו של נחל גמלא.
מקור הנחל ליד מושב קשת.
נַחַל דָּלִיָּה הוא נחל איתן שזרימתו מתחילה בסמוך לקיבוץ דליה.
זהו אחד הנחלים הראשיים המנקזים את מי אזור רמות מנשה לכיוון מערב אל הים התיכון.
הנחל נמצא דרומית לנחל מהר"ל וצפונית לנחל התנינים.
יובליו העיקריים הם נחל שלף, נחל מנשה ונחל רון.
בשנת 2008 הוכרז אזור המשתרע על פני כ-800 דונם באזור נחל דליה ויובליו כשמורת טבע.
אורכו של הנחל כ-17 ק"מ, שטח אגן ההיקוות שלו הוא 95 קמ"ר, כמות המשקעים הממוצעת על פני האגן היא כ-600 מ"מ בשנה וזרימת הבסיס ההיסטורית שלו היא עד 1 מלמ"ק בשנה.
נחל דליה מתחיל בנביעה של מספר מעיינות בין קיבוץ עין השופט לקיבוץ דליה, וזורם מערבה במקביל לתוואי של כביש 67. הנחל עובר מתחת לכביש 6 החוצה אותו, ומעט מערבה ממנו הוא מתמזג עם יובליו, נחל שלף ונחל מנשה.
בהמשך, מעט דרומית ליישוב בת-שלמה, מתמזגים עם נחל דליה גם נחל אלקנה ונחל טלימון.
נחל דליה זורם בסמוך לכפר הנוער מאיר שפיה והכפר הערבי פוריידיס, חוצה את כביש מספר 4, כביש מספר 2 ומסילת הברזל ולבסוף נשפך לים התיכון בקטע שבין מושב דור לקיבוץ מעגן מיכאל.
לאורך ערוץ נחל דליה ניתן למצוא צמחייה מגוונת ובתוכה: ערבה מחודדת, הרדוף הנחלים, קנה מצוי, עבקנה שכיח, פטל קדוש, שומר פשוט, אלון התבור ואלה ארצישראלית.
מבין הצמחים הנדירים ניתן למנות: בוקיצה שעירה, ורד צידוני, נורית המים וכף צפרדע איזמלנית.
מימי הנחל מהווים בית גידול טבעי לדגי לבנון הירקון.
רשות ניקוז ונחלים כרמל החלה לקדם תוכנית להסדרת נחל דליה, שתביא להרחבת השליטה שלהם בשטחים חקלאיים פרטיים בבת שלמה.
הם מתכננים להפוך את הנחל לתעלה בנויה מבטון שתפגע בצמחייה הטבעית וגם בקרקע החקלאית.
יביא גם להרס מערכת אקולוגית
בעקבות כך מפתחה עצומה שכותרתה "הנחל שלנו בסכנה - קולכם יכול להציל אותו!" שמטרתו להציל את הנחל, תוך ציון חלופות אפשריות אחרות
נַחַל דָּלִיּוֹת הוא הנחל הגדול העובר מדרום לגמלא העתיקה.
מקורותיו של נחל דליות הם במעיינות ברדלה ומנסורה שמצפון מערב לגבעת אורחה.
הנחל זורם משם מערבה, ובהמשכו יוצר הוא קניון עמוק, על ידי מפל גבוה ומרשים, על יד חניון דליות.
בדרכו נשפך אליו נחל בזלת, אף הוא בקרבת מקום לחניון דליות, ומוסיף לו כמות נכבדה של מים.
החיבור של נחל בזלת הוא באזור שמורת גמלא, ובהמשך מורד הנחל, נשפך אליו גם נחל גמלא.
חלקו האחרון של נחל דליות, בסמוך למקום בו נשפך הנחל אל הכנרת הוכרז כשמורת טבע בתשלום.
בחלק זה, המכונה "המג'רסה" ישנו מסלול מתאים למטיילים העובר בתוך תוואי הנחל.
משערים כי מקור השם "מג'רסה" נעוץ בעובדה שבעבר היו כאן טחנות קמח.
על הגדה הצפונית של הנחל באזור שמורת גמלא, נמצאו שרידי מבנים מהתקופה הכלקוליתית.
נחל דליות הוא נחל איתן, אורכו 25 ק"מ.
שטח אגן ההיקוות שלו כ־78 קמ"ר ועליו יורד 600–750 מ"מ גשם בממוצע לשנה, ונפח הזרימה בנחל מגיע ל־10 מיליון מ"ק מים בממוצע לשנה (1988–2024).
נפח הזרימה הגבוה ביותר בנחל של 65 מיליון מ"ק בשנה נמדד בחורף 1991–1992.
הזרימה הממוצעת באפיק הנחל מוערכת בכ־2 מ"ק/שנייה והספיקה המקסימלית (השיטפונית) הרב שנתית הממוצעת בנחל היא 27 מ"ק/שנייה.
השיא של 223.4 מ"ק/שנייה נקבע בימים ה־21–22 בפברואר 1997, בעת שיטפון עז בנחל כתוצאה של גשמי זעף שירדו ביומיים אלה באזור אגן ההיקוות של הנחל: 165 מ"מ במרום גולן, 121 מ"מ בקשת, 103 מ"מ ביהודיה).
במדרונות מג'רסה גדלים אלה אטלנטית, אשחר רחב-עלים, דנדנה רפואית, הרדוף הנחלים, חשפונית עדינה, ליבנה רפואי, עבקנה שכיח, שיח אברהם, שערות שולמית, שקד קטן-עלים, שרכרך ריחני ותאנה.
בקטעים המרכזיים של נחל דליות צומחים עצי ערבה רבים ושיחי הרדוף הנחלים.
בקטעים הסלעיים של הנחל צומחים חלבלוב מגובשש, פטל קדוש ושיח אברהם.
המדרון הדרומי של הנחל מכוסה חורש ים תיכוני ובו אחירותם החורש, אלה ארצישראלית, אלה אטלנטית, אלון התבור, אלון מצוי, אלת המסטיק, אשחר, כליל החורש, עוזרר חד-גלעיני, ער אציל ושקד.
באביב יש פריחה של כלניות.
תופעה מיוחדת בנחל דליות היא קינון עופות דורסים גדולים במצוקי הנחל.
נצפו כאן למעלה מעשרה אתרי קינון של נשרים.
במדרונות הנחל גם בעלי חיים ובהם נמצא את הדורבן חזיר בר, נמייה מצויה, צבי, חתול ביצות, ושפן סלעים מצוי.
נַחַל גַּעְתּוֹן, או ואדי אלעיון (נחל המעיינות), הוא נחל איתן ב.
לנחל תוואי באורך של 19 ק"מ ושטח אגן היקוותו כ־44 קמ"ר.
ראשיתו של נחל הגעתון באזור מעלות-תרשיחא (קיבוץ געתון) ומשם הוא זורם מערבה עד היציאה בים התיכון בעיר נהריה, ומכאן שם העיר.
רוב החלק הגלוי של הנחל בשדרות הגעתון.
מבחינה היסטורית, היה נחל הגעתון הרביעי בספיקתו בנחלי ישראל הנשפכים ל, עם ספיקה ממוצעת (בשפך הים התיכון) של 24 מ"ק לדקה ונפח מים שנתי של למעלה מ־10 מיליון מטרים מעוקבים.
לאחר קום המדינה, תועלו מי המעיינות של כברי והגעתון אל מפעלי ההשקיה הנרחבים במישור החוף הגלילי, דבר שהביא לייבוש, כמעט מוחלט, של נחל הגעתון.
כיום מי כל המעיינות שבאגן הגעתון תפוסים (כשלושה מיליון מ"ק בשנה נשאבים ממעיינות אשחר וכחמישה מיליון מ"ק נשאבים ממעיינות כברי).
כתוצאה מכך אפיק הנחל כמעט ויבש לגמרי והוא מכיל זרימה משמעותית רק בחודשי החורף.
יבוש הנחל הביא לפגיעה אקולוגית משמעותית בבתי הגידול הלחים שהיו תלויים בו וכפועל יוצא פגיעה בכמות המינים החיים באגן ובעושרם.
למעלה מ־50% משטחי הקרקעות של אגן הגעתון תפוסים או משמשים בצורה זו או אחרת את האדם.
במרום האגן שוכנות הערים מעלות תרשיחא ומעונה ובתחתית האגן, העיר נהריה.
ממזרח לעיר נהריה, ובצמוד לה, מתקיימת פעילות חקלאית אינטנסיבית הכוללת שדות, מטעים ופרדסים, מאגרי מים ומשקי חי.
כיום רוב המים נתפסים על ידי משאבות, והם מנוצלים לטובת יישובי האזור.
לאורך הנחל פזורות עדויות לפעילות אנושית לאורך ההיסטוריה, ובכלל זה עדויות רבות במיוחד לחקלאות שעשתה שימוש במי הנחל לצורך השקיה והפקת אנרגיה לטחנות קמח.
משנת 1950 ואילך, נפח הזרימה בנחל מגיע ל־3.3 מיליון מ"ק מים בממוצע לשנה (ממוצע לשנים 1950–2024 בתחנה ההידרומטרית בסמוך לבן עמי).
נפח הזרימה הגבוה ביותר שתועד בנחל – 13.7 מיליון מ"ק בשנה, נמדד בחורף 1968–1969.
באותם ימי חורף גשומים ברחבי הארץ נגרמו שיטפונות בערי חוף, ובנהריה נחל הגעתון עלה על גדותיו והציף אזורים נרחבים בעיר.
יובליו העיקריים של נחל הגעתון הם: נחל מרווה, נחל מירב ונחל אשרת.
שתי ערים גדולות שוכנות בקצות אגן הנחל: העיר המישורית נהריה (ובה שדרות הגעתון הנקראות על שם הנהר שזורם בהן) במערב והעיר ההררית מעלות תרשיחא במזרח (יישוב יהודי וערבי שאוחדו לעיר אחת).
ביניהן פרוסים המושבים: בן עמי, נתיב השיירה, עין יעקב ומעונה, והקיבוצים: כברי, געתון ויחיעם.
בשולי אגן הנחל שוכנים גם היישוב הקהילתי נווה זיו והמועצה המקומית כפר ורדים ושני כפרים: מעיליא וא-שייח' דנון.
אתרי עתיקות מוכרזים רבים מצויים בעיקר לאורך נחל געתון תחתון ונחל געתון תיכון, והחשובים שבהם: מבצר יחיעם, חורבת געתון (מרכזו של יישוב חקלאי שהוקם בתקופת ממלכת ישראל והתקיים עד מלחמת העצמאות.
בקרבת קיבוץ כברי נמצאת ח'ירבת טווירי ובה שרידים מתקופת האמוראים), מתחם מעיינות כברי ותל כברי.
בתחומי אגן הנחל מצויים גם אתרים היסטוריים מאוחרים יותר: מאגר המים הבריטי בהר אגר, בונקר של צבא ההצלה של קאוקג'י בהר בטח, ואנדרטה להנצחת חללי שיירת יחיעם.
דרכים וכבישים באגן נחל הגעתון
כביש 4 – חוצה את הנחל בצומת נהריה.
כביש 70 – חוצה את הנחל דרומית לצומת השיירה.
כביש 89 – עובר כולו מצפון לערוץ הנחל, במקביל לגבול הצפוני של אגן ההיקוות.
כביש 845 – עובר במקביל לגבול המזרחי של אגן ההיקוות.
כביש 8833 – עובר במקביל לנחל מדרום (בין מעלות תרשיחא לצומת געתון) וחוצה את הנחל מדרום לצומת געתון.
כביש הגישה לנווה זיו – עובר מצפון לנחל.
כביש הגישה לקיבוץ יחיעם – עובר מדרום לנחל וחוצה את נחל אשרת עילי.
כביש חיבור בין היישובים תרשיחא, כפר ורדים וינוח – חלקו הצפוני עובר בשולי אגן הנחל, ממזרח להר בטח.
מסילת ברזל – חוצה את הנחל בצומת נהריה (רכבות נוסעים לא ממשיכות צפונה מעבר לתחנת נהריה, הסמוכה לצומת).
מחלף במפגש כביש 89 עם כביש 4, מדרום לקיבוץ סער.
חלקו המזרחי והגבוה של אגן נחל געתון, מאופיין בבינוי עירוני של מבני מגורים ותעשייה ובבינוי כפרי (מבני מגורים ומבני משק).
באזורי הבינוי הכפרי נראים משארים של שטחי חקלאות הררית (בעיקר מטעי זיתים), וכן מחצבות ומאגרי מים.
יובליו השונים של נחל הגעתון (אשרת, מרוה ומירב) מתחתרים בתלילות ביחידה הררית זאת, ובשל אופייה הדולומיטי הטרשי, לא יושב מרבית שטחה במאות השנים האחרונות.
כתוצאה מכך, מתאפיינת יחידה זו בשטח נרחב של חורש טבעי, אשר מהווה את מרבית שטחה.
מאז קום המדינה הוקמו מספר יישובים יהודיים קטנים ביחידה זו.
בין האתרים המיוחדים ביחידה זו, ניתן לציין את מבצר יחיעם הצלבני, מספר מעיינות ומערות קרסטיות.
מרחב נופי זה מוקף בשלושה יישובים כפריים קהילתיים (הקיבוצים געתון ויחיעם ומושב עין יעקב).
רום פני הקרקע ביחידה נע בין 507 מ' באזור העירוני של מעונה ומעלות תרשיחא במזרח היחידה, ל־100 מ' במורד נחל אשרת במערב היחידה.
רובה המכריע של היחידה מכוסה חורש אלון מצוי בצפיפות משתנה, ניתן למצוא גם מיני עצים חובבי לחות כאדר סורי וער אציל.
סביב היישובים מעט שטחי חקלאות ובמערב מורדות היחידה ניתן למצוא שיחיות קידה שעירה.
מקורות המים ביחידה זו הם שני ריכוזי מעיינות – פיתחת הגעתון (עין אשחר) ופיתחת נחל מירב (עינות אט ומירב).
המעיינות נתפסים ולא מזרימים מים בערוצים.
חלקו המרכזי של נחל געתון, מאופיין בעיקר בשטחי חקלאות מודרנית (שדות ומטעים) במישור, ובחורש טבעי/יער נטע אדם ע"ג המדרונות.
מקטע זה של הנחל נמצא בתפר בין ההר למישור, ולכן ככל שמתקדמים מערבה, אפיק הנחל מתרחב והולך.
לאורך אפיק הנחל מצויים שפע של אתרים ארכאולוגיים, רובם אתרי חקלאות עתיקה.
בחלקו המערבי והנמוך ביותר של יחידה זו (לפני הגיעו לעיר נהריה), זורם הנחל במישור בתעלה מוסדרת בין שטחי חקלאות מודרנית של שדות ובעיקר מטעים.
במקטע האחרון של נחל הגעתון, לפני מוצאו לים, הוא זורם ברובו בתחום המוניציפלי של העיר נהריה.
הנחל חוצה את העיר נהריה לאורך רחובה הראשי בתעלה בנויה שחלקה תת-קרקעי אך רובה פתוחה (במרכזו של שדרות געתון) ונשפך אל הים התיכון בחוף נהריה שהוא חוף רחצה מוסדר.
הנוף המישורי והקרקע העמוקה ביחידה זו אפשרו פיתוח חקלאות מודרנית, ואכן כל שטח המישור חקלאי אינטנסיבי: מטעי בננות ושדות שונים של היישובים החקלאיים-יהודיים הממוקמים בו.
בין האתרים המיוחדים ביחידה זו, ניתן לציין את מכלול תל כברי ומעיינותיה.
מסלע וקרקע: המישור כולו אלוביאלי, בחלקו הצפוני ניתן למצוא מספר כתמי כורכר קטנים מתצורות שונות אשר אינם בולטים מעל פני השטח.
מקורות מים: למעיינות כברי שפיעה גדולה ובעבר סיפקו מים לעכו על בסיס האמה ששרידיה ניכרים מדרום ומערב להם.
המעיינות נשאבים ע"י קיבוץ כברי, וסגורים לציבור הרחב.
באפיקי הנחלים זורמים מים בחורף.
אגן הגעתון, הוא אגן קטן יחסית (רק 44 קמ"ר), ועל כן, האקלים בו אחיד, פחות או יותר, בהיבטים של כמויות קרינה ומשקעים, אולם, בכל זאת קיימים הבדלים בין אזורים שונים באגן, בעיקר בין האזורים הגבוהים ברום האגן לאזורים הנמוכים שבתחתית האגן, ואלו כאמור קשורים למרחק מהים התיכון ולגובה מפני הים.
ככל שמתרחקים מהים התיכון (האזורים המזרחיים באגן) כך קטנה הלחות היחסית וקטנה השפעת הים על מיתון האקלים בהיבט של משרע הטמפרטורות של יום ולילה.
בנוסף, ככל שעולים בגובה, כך הטמפרטורות יורדות וכמות המשקעים גדלה.
האקלים באגן הגעתון הוא ים תיכוני לח, הקיץ חם ויבש והחורף קר וגשום יותר מאשר ברוב חלקי הארץ.
הטמפרטורה הרב שנתית הממוצעת היא כ-30 מעלות, והלחות היחסית היא כ־60% בממוצע.
ממוצע המשקעים בכל שטח הגעתון גבוה מ־600 מ"מ בשנה.
מספר ימי הגשם גם הוא מהגבוהים בארץ ומגיע לכ־60 ימים בשנה.
הממוצע הרב שנתי בנהריה הוא 640 מ"מ בשנה.
עם העלייה בגובה לכוון מזרח חלה עליה בכמות המשקעים אשר מגיעה לשיא של עד 800 מ"מ בשנה.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת נמוכה יחסית אך מתמתנת עם הקרבה לים התיכון באזור השפך.
לעיתים רחוקות יורדת הטמפרטורה בחורף מתחת ל-0 מעלות צלזיוס, וכן לעיתים נדירות עולה הטמפרטורה מעל ל-40 מעלות צלזיוס.
אירוע שלג נדיר ומשכו אינו עולה על יממה או שתיים.
תהליכי שבירה אינטנסיביים, שקיעת גושים בין שברים ולחלופין התרוממות גושים בין השברים עיצבו יותר מכול את נופי אגן הגעתון.
אגן הגעתון הוא הומוגני מבחינה מורפולוגית-נופית.
כמו כן ישנו הקשר בין הטקטוניקה למערכת הדרכים: בקעת הגעתון שימשה כבר בימי קדם פרוזדור מעבר טבעי אל מישור החוף.
תמונתו הנופית הכללית של אגן הגעתון היא של רמה, הנטויה בשיפוע מתון ורצוף מערבה – אל מישור החוף.
נטייה זו היא פרי הרמת השוליים המזרחיים של הגליל המערבי מעל בקע פקיעין, וההטיה של כל האזור למערב.
השתפלות השטח מרום של 600 מ' לערך במזרח, ועד לגובה מישור החוף במערב, היא מתונה ורציפה.
למעשה אין "נפילה" טופוגרפית מההר אל מישור חוף הגליל, אלא ירידה טופוגרפית מתונה של השטח עד מישור החוף.
בכך שונה נוף הגליל המערבי מנוף הרי ירושלים, הצונחים במדרגת כפיפה חריפה אל השפלה.
בגליל המערבי אין בעצם מדרגת מעבר מההר אל המישור.
כביש נהריה-צמת-כברי-מעלות, ממחיש היטב את העובדה הזאת.
שברים ענקיים, ממזרח למערב, התוו את מהלכו של נחל הגעתון.
השלוחות שבין עמק הגעתון שומרות על קווי הרכס השטוחים של רמת הגליל המערבי.
ישנם כמה אזורים שבהם נותר מסלע קרטוני רך על פני השטח, ובולט בהם נוף של גבעות מעוגלות ועמקים רחבים ביניהן: כזהו נופו של אזור תרשיחא־מעונה שבמזרח האגן.
בנוף זה נוצרו גם מדרגות טבעיות בשל התמוטטויות קרקע וגלישות קרקע, בעקבות התרופפות כוח האחיזה של הסלע עם ספיחת המשקעים הרבים.
קווי ההעתק הגדולים סייעו להתחתרותו של נחל הגעתון.
לאפיק הגעתון עומק ניכר ומהלכו ישר, ללא פיתולים חדים ותפניות – תוצאת מהלכו לאורך קווי השבירה.
אופי הקרקע באגן הגעתון מושפע בעיקר מסלע האם, שהוא סלע משקע פחמתי – גיר, דולומיט, קירטון וחוואר.
מקור נוסף לחומר שבקרקע הוא אבק חרסיתי, אך הוא אינו נפוץ בשל המרחק הרב מהמדבר.
קצב הבלייה, מידת השטיפה (של גיר וחומרים נוספים הנשטפים מסלעי האב) ומידת הסחיפה משפיעים גם הם על תכונות הקרקע.
באגן, בליית הסלעים היא בעיקרה בלייה כימית עקב כמות המשקעים הרבה.
השטיפה על ידי המים מרחיקה לעיתים קרובות את כל המרכיב הגירי.
קרקע טרה-רוסה היא הקרקע השכיחה ביותר באזור ההררי של האגן והיא מכסה את סלעי הגיר והדולומיט, צבעה אדום או חום והיא חרסיתית, חסרת או מעוטת גיר (על אף שנוצרה על גבי סלעי דולומיט וגיר), לרוב רדודה אם כי יכולה להיות עמוקה יותר בכיסים וסדקים.
באזור שקע מעלות תרשיחא בו מחשופי קירטון וחוואר נוצרות קרקעות רנזדינה המתחלקות לשניים: בשולי העמק נמצאות רנדזינות בהירות, בהן גודל הגרגר גדול יותר והן מכילות גיר ובמרכז השקע נמצאות רנדזינות חומות הנוצרות על גבי קירטון קשה או נארי ויכולות להיות גם חסרות גיר.
לרגלי המדרונות, במפתחי הגאיות ובתחתית האגן, סמוך לחוף נהריה, מתפתחות קרקעות קולוביות-אלוביות המכילות אבנים וצרורות רבים.
קרקעות אלו נוצרות מבלייה של חומר מדרוני ומסחף של קרקעות ההרים שמעליהן.
לאורך רכס הכורכר, בשולי המדרונות ובחלקו ההררי התחתון של נחל געתון נוצרים גרומוסולים שהם קרקעות חרסיתיות עמוקות שמקורן בסחף דק גרגר.
בגרומוסולים מתרחש לרוב ערבוב אנכי של הקרקע – סדוק בעונת היובש ולאחר מכן חלחול חומרים מלמעלה בעונת הגשמים.
עקב ההשתנות הרבה של סוגי הקרקעות במרחב פותח המושג "חבורת קרקעות".
חבורה כוללת בדרך כלל צירוף של מספר סוגי קרקע המופיעים בסמוך זה לזה, באופן החוזר על עצמו בתנאי אקלים מסוימים ועל גבי מסלע דומה.
בין הסוגים של אותה החבורה יש לעיתים קשר של מוצא – למשל קרקע אחת שהתפתחה על גבי סחף של קרקע אחרת, צירוף זה יחזור על עצמו כשהסוג האחד נמצא על הגבעות והסוג השני למרגלות הגבעות.
מבחינה הידרולוגית, ניתן לחלק את הנחל לשלושה מקטעים בהתאם לקיבולת הנחל או נפחי המים הזורמים בו:
1. קטע הנחל העליון מהר מעונה ועד תחילת מעיינות הגעתון.
כאן אפיק הנחל הוא אכזב, והופך לאיתן רק במהלך חודשי החורף, עת שהוא הופך לנקז הטבעי של האזור ההררי.
2. קטע הנחל האמצעי מעיינות הגעתון ועד עיינות כברי.
קטע זה מכיל את עיינות געתון (עין מירב, עין אשחר ועין מבוע):
עין אשחר (עין א־סווייד, המעיין השחור) ועין מירב (עין ירק, עין ענקליס, הצלופח), הם שני מעיינות סמוכים אשר מהווים את המעיינות העליונים המשמעותיים בהם מתחילה הזרימה בנחל.
המעיינות נוטים להתייבש בסוף הקיץ ובחודשי הסתיו.
עין מבוע (עין אל מג'נונה, או "המעיין המשוגע"), הוא מעיין פועם אשר נובע לפרקי זמן קצרים רק לאחר אירועי גשם חזקים.
בסוף החורף מגיחים המים מתוך גומה קטנה בקילוח עז וזורמים במדרון הגבעה היישר לנחל געתון.
לאחר גשמים עזים עשוי עין געתון לשפוע כמות אדירה של מים, עד 1,000 מ"ק לשעה, גם אם קודם לכן היה יבש לחלוטין.
חודש לאחר מכן כבר עלול עין געתון לכזב ועל כן כינו אותו בעבר עין מג'נונה (המעיין המשוגע).
שפיעתו השנתית הממוצעת היא של עד 4.1 מיליון מ"ק.
ספיקות המעיין בשנים המשמעותיות הן בחודשים פברואר ומרץ, בהתאם לגשמים.
3. קטע הנחל התחתון מכביש 70 ועד הים, הכולל את עינות כברי (עין צוף, עין השיירה, עין גיח, ועין שפע):
עין צוף (עסל): השפיעה ההיסטורית של המעיין הייתה בממוצע כ־1.7 מיליון קוב בשנה.
עין השיירה (אל באשה): השפיעה ההיסטורית של המעיין הייתה בממוצע 1.5 מיליון קוב בשנה.
עין גיח (פואר): השפיעה ההיסטורית של המעיין הייתה בממוצע 0.9 מיליון קוב בשנה.
עין שפע (מפשוך): השפיעה ההיסטורית של המעיין הייתה בממוצע 4.7 מיליון קוב בשנה.
בסך הכל תרמו מעיינות כברי, כ־8.8 מיליון מ"ק בשנה.
מה שהופך את מעיינות כברי למקור המים המרכזי של נחל הגעתון.
מעיינות כברי נובעים לאורך קו שבר באורך כ־5 ק"מ מצפון־מזרח לדרום־מערב.
מקור המים הוא בשתי אקוות, שבאזור זה אין ביניהן חציצה.
כתוצאה מהשפעת האקווה העליונה, שפיעת המעיינות גוברת ימים מעטים אחרי הגשמים, ואילו האקווה התחתונה, שמקור מימיה עמוק יותר, מבטיחה יציבות בשפיעת המעיינות בקיץ ובסתיו.
מעל שלושת המעיינות עין שפע, עין צוף ועין גיח, נבנו ברכות אגירה שהתמלאו בשל הלחץ הארטזי.
אלו הן ברכות הרמה – מתקן ייחודי לארץ ישראל ובולט במיוחד בגליל המערבי בין עכו וצור.
מפלס המים הגבוה בברכות אפשר הפעלת טחנות קמח, כאשר עין שפע בלבד הזין שש טחנות קמח שסביר כי חלקן נבנה על יסודות טחנות עתיקות.
עיינות הגעתון ועיינות כברי נתפסו בשנות ה־50 למטרת אספקת מי שתייה לתושבי הגליל המערבי, ולמעשה בעשרות השנים האחרונות זרמו בנחל מי גשמים בלבד.
כתוצאה מזיהום חמור שהתגלה במי עיינות כברי, בעיינות געתון, ובעין זיו בשנת 2006, הופסקה השאיבה של עיינות געתון, וכיום מי המעיינות משוחררים לזרימה חופשית בנחל.
בעקבות רצף השנים השחונות המעיינות שופעים רק מספר חודשים בשנה, ובחודשי הקיץ והסתיו הם יבשים.
המים מעיינות כברי שימשו בעבר לשתייה, אולם בשנים האחרונות, בגלל זיהום שהתגלה באקוויפר, לא ניתן היה להשתמש במים לשתייה, והם משמשים לחקלאות.
לעיתים משוחררים עודפי מים לנחל ומתקיימת זרימה בהיקפים משתנים בחלקו התחתון של הנחל.
האזורים הנמוכים (0–200 מ' מעל פני הים) מאופיינים בצומח מעוצה בגובה נמוך ובצפיפות דלילה יחסית (שיחים ובני שיחים) עם מעט עצים הפזורים במרחקים גדולים זה מזה בעוד האזורים הגבוהים (200–507 מ' מעל פני הים) מאופיינים בחורש בצפיפות משתנה.
מכיוון שתוואי הגעתון זורם ממזרח למערב, ניכרת השפעת המפנים היטב, בעיקר באזור ההררי.
במפנים הצפוניים התפתח וריאנט מזופילי המאופיין בחורש צפוף הדורש תנאי לחות טובים ומתחתיו תת-יער, אשר עם השנים, הולך ונעלם בעקבות הצטופפות והתגבהות של עצי החורש, במקביל מופיעים מינים חובבי צל.
לעומת זאת במפנים הדרומיים מופיע חורש בצפיפות דלילה או בינונית עם שיחים ובני שיח.
במרבית האזורים הטבעיים המכוסים בסלעי גיר או דולומיט התפתחה קרקע טרה רוסה פורייה כך שאופי הצומח אחיד בקירוב במרבית האזורים ההרריים, פרט למספר אזורים מיוחדים בהם יש לקרקע השפעה שונה על הצומח כגון המצע הקירטוני אשר נמצא בשקע מעלות ובשיפולי ההרים לכוון במישור.
על מצע זה מתפתח צומח ייחודי של בתות ושיחיות עם מינים המאפיינים מצע קירטוני כמו לוטם שעיר ומרווני, לטמית ערבית, געדה כרתית, צתרה ורודה וכו', בעוד עצים ים תיכוניים כמעט ואינם מופיעים.
לאורך חוף הים ולרצועה של עד 100–400 מ' מקו החוף קיים צומח ייחודי של חוף ים על מצע של קרקעת גרומוסול וחול.
מפתח נחל געתון, באזור צומת געתון התפתחה קרקע ייחודית של מצע של סחף נחלים עליה התפתחו יערות דלילים של חרוב מצוי.
חברת הצומח הנפוצה ביותר באגן היא חברת אלון מצוי אשר מתלווים אליו מיני עצים שונים שהעיקריים שבהם: חרוב מצוי, בר זית בינוני, אלה א"י, ער אציל, קטלב מצוי, ואלון תולע, שלושת האחרונים אופייניים לאזורים הגבוהים של האגן.
השיחים המלווים העיקריים הם: קידה שעירה, אלת המסטיק, לוטם שעיר ומרווני, אשחר מנוקד וא"י, מרווה משולשת ואשבל מופסק.
אזורים אשר עברו פגיעה משמעותית כגון שרפה או רעיית יתר מאופיינים בהתכסות מהירה וצפופה של סירה קוצנית וקידה שעירה.
למעשה אלו שני המינים הנפוצים ביותר באגן ביחד עם אלון מצוי.
הדינמיקה של התפתחות הצומח באגן הגעתון מהירה ביותר עקב המשקעים הרבים ותנאי הגידול הטובים.
חברות צומח הראויות להתייחסות הן חברת חרוב מצוי-אלת מסטיק אשר מתפתחות על גבי נארי (קרטון), חברת אלון מצויער אציל המתפתחת בעיקר על גבי גיר קרסטי.
יערות קק"ל נטועים מהווים חלק מאזור האגן והם מאופיינים בכתמיות וגוון רב הן בהרכב הצומח והן צפיפותו.
יערות אלו מפוזרים מרחבית בעיקר לאורך השוליים הצפוניים של האגן.
במקרים רבים ישנה התפתחות יפה של מינים ים תיכוניים כתת-יער ואזורים בהם קיים יער נטוע צפוף ללא תת-יער הם נדירים יחסית.
מינים מעוצים ראויים לציון: אשחר מנוקד – שיח קוצני אשר תפוצתו בעולם מוגבלת לישראל לבנון, ירדן וסוריה בלבד בעוד בארץ הוא מופיע בעיקר באזור הגבוה של הגליל המערבי.
מין זה נצפה במספר רב של יחידות צומח.
אדר סורי – עץ נדיר המופיע בעיקר במפנים צפוניים ובבתי גידול לחים.
תפוצתו בעולם בישראל לבנון סוריה ודרום טורקיה בלבד.
בישראל גדל המין אך ורק בגליל המערבי ובמורדות החרמון כאשר נחל בית העמק הוא גבול תפוצתו הדרומי בעולם.
אורן ירושלים – קיימת אוכלוסיית בר של מין זה באזור ירכא אולם במקביל תת-המין של אורן ירושלים אותו נוטעת קק"ל הולך ונפוץ בשטחי האגן.
אגן הגעתון מאופיין בשטח הררי מצוקי ומיוער, המייצר תנאים מיוחדים לבעלי החיים הגרים בו.
התנאים האלו אידיאליים למינים שונים כיוון שכך הם פחות חשופים.
וכן חוף ים שהוא בית גידול נוסף בפני עצמו.
חיות הבר באגן הגעתון חשופות לסכנות שונות ומצליחות לשרוד למרות פעילות האדם.
לעיתים הן שורדות בעזרתם של אנשי רשות שמורות הטבע ופעילויות אחרות הנעשות במכוון, כדי לאפשר לבעלי החיים האלו להתקיים למרות הסכנות האורבות להם: ציידים, מכוניות, כלבים וחתולים, הרעלות ועוד.
יש מינים שבאופן טבעי היו פעילים בלילה, אך הם העבירו את פעילותם לשעות בהן יש פחות טיילים ותיירים ולכן ניתן לראותן בשעות הבוקר המוקדמות ובשעות הערב.
מעלה אגן נחל הגעתון משמש כמסדרון אקולוגי חשוב לקשירת מורדות הגליל המערבי עם הגליל העליון.
ישנה חשיבות רבה לשמירת השטח עם אפשרות למעבר אוכלוסיות בעלי-חיים ונדרשת עבודת תכנון ותאום אל מול מגמה גוברת של גידור שטחי מרעה ושטחי מטעים ופרדסים במרחב.
אגן הגעתון, כמסדרון אקולוגי, מאפשר את השמירה של ערכי הטבע (החי והצומח), מקטין את סיכויי ההכחדה של המינים בו, מקטין את הבידוד הגנטי ומשפר את המגוון הגנטי של האוכלוסיות בו ואת גודלן האפקטיבי באופן ניכר.
מבחינה התיישבותית ניתן לחלק את האגן לשני אזורי משנה: אזור החוף ובו העיר כברי, עיר גדולה עם קשרי מסחר בינלאומיים, והאזור ההררי והמיוער שהגישה אליו קשה.
דרכי המסחר הראשיות עוקפות את האזור ההררי ולכן הוא מנותק יחסית – אך במקביל גם מוגן.
עם זאת, הוא איננו רחוק מדרכים ראשיות בקנה מידה אזורי ואף בין-יבשתי כמו הדרכים הרומיות עכו-צור ועכו-ציפורי-טבריה.
התל העיקרי באזור זה הוא תל מעיליא.
חלקו המזרחי של אגן הגעתון היווה את אחד הגבולות בין נחלות שבטי אשר ונפתלי ובתקופות מאוחרות יותר שימש כחיץ בין עמים הפגאנים וממלכת החשמונאים.
לאזור אגן הגעתון יש מספר מאפיינים ארכאולוגיים ייחודיים: בריכות הרמה – טחנות הרמה שהמים מגיעים אליהן מלמטה ולא מלמעלה.
הטחנה מצויה מעל למעיין שמקור מימיו התת-קרקעי גבוה ממקור נביעתו על פני השטח.
הנביעה נסגרת בבריכה, והמים עולים לפי חוק הכלים השלובים ונופלים לתוך ארובה.
כל 26 בריכות ההרמה הידועות בעולם נמצאות בארץ ישראל, כאשר רובן באגן הגעתון.
חלק מטחנות הגעתון שימשו בעונת המסיק גם כמכמרות – טחנות שנועדו למיצוי שמן מהגפת וייעול ייצור השמן.
נחל הגעתון מנקז שטח כולל של 49 קמ"ר.
שטח זה זוכה לכמויות המשקעים מהגבוהות בישראל, בממוצע למעלה מ-640 מ"מ גשם בשנה.
כמעט בכל חורף מתרחש אירוע גשם חריג, בו אגן הגעתון מקבל כמויות גשם אדירות בפרק זמן מאוד קצר, המשקעים הרבים לא מספיקים לחלחל אל מי התהום ולמעשה מתורגמים לנגר עילי הזורם ישירות אל נחל הגעתון ויובליו.
אפיק הנחל מתמלא במהירות ומתחיל לזרום בעוצמה אל נקודת השפך לעבר העיר נהריה.
בשל בעיות הקשורות למוביל המים בעיר ולתופעות אחרות באגן הנחל, מתרחש כמעט בכל חורף אירוע הצפה בעיר.
הדבר מביא להצפות רחבות היקף של כל האזור הסמוך לאפיק הגעתון אף למרחק של מאות מטרים מהנחל, ראו למשל חורף 2019–2020 בישראל.
לקראת חורף 2021 בוצעה הרחבת הנחל באזור הכניסה של הנחל בקרבת צומת נהריה, דבר שבעבר גרם ל"צוואר בקבוק", והצפות מדי שנה, דבר נוסף שנעשה הוא הסתת הנחל באזור גב ההר, כולל בורות ספיגה באזורים מסוימים.
בעקבות פעולות אלו חל שיפור בזרימה יותר מבוקרת בנחל הגעתון, ונמנעה מאז הצפתו, דבר שהיה פוגע באופן ניכר בעיר מידי חורף.
נַחַל דָּוִד הוא נחל איתן הזורם בשמורת עין גדי שבדרום-מזרח מדבר יהודה.
חלקו העליון והמערבי של הנחל, סמוך לרוג'ום א-נקה, אכזב ורדוד.
כמו כל נחלי מדבר יהודה, כשהוא נכנס לבמת השוליים המזרחיים, מתקרב למצוק ההעתקים ונכנס לשמורת עין גדי, הוא נשבר במפל ענק שגבהו 184 מטרים.
בקטע זה מתחיל קטע הערוץ הקניוני, היפה והמגוון של הנחל.
חלקו העליון של הקניון יבש תמיד מלבד בזמן הגשמים ולכן מכונה "הקניון היבש".
בחלק זה קיים מצוק ובתחתיתו גבים רבים המלאים מים גם בקיץ.
סיומו של קטע ערוץ זה ב"מפל החלון" המזמן תצפית נאה אל ים המלח והרי מואב ומזווית מסוימת נראים שני צוקים אמתניים שסוגרים מעל התצפית, ומכאן שמו.
בראש מפל החלון נמצא "גב חלון"- בריכת מי שיטפונות המתמלאת וניתנת לרחצה לאחר שיטפון גדול.
מהבריכה ניתן לחזות בתצפית המפל.
כמו כן מצויים בקרבת הנחל עוד שני מעיינות איתנים: האחד הוא "מעיין שולמית" הנראה לעין בלא יותר מאשר זרזיף מים בינות לערימת קנים, בדרך העולה מערוץ נחל אל עבר המעיין השני והנודע יותר, הוא מעיין עין גדי.
בחלקו התחתון של הנחל זורמים מימיו כל השנה והוא פתוח לקהל הרחב בתשלום.
"עין דוד" הוא המעיין העיקרי אשר מזין את הנחל במימיו.
מקור המעיין הוא במי גשמים היורדים בהרי יהודה, מחלחלים למי התהום, זורמים מזרחה מתחת לפני הקרקע ובוקעים בראש מפל שולמית, המפל הראשון והגבוה ביותר (כ-22 מטרים) מתוך סדרה של ארבעה מפלים הזורמים כל ימות השנה בנחל.
"מפל דוד" שבנחל סגור למטיילים בשל סכנת אבנים מידרדרות.
באוגוסט 2023 אירעה מפולת סלעים בנחל שהובילה למותו של ילד בן 5 ופציעתם של מטיילים נוספים.
בשנת 2005 פגעה בצמחייתו הטרופית הייחודית של הנחל שרפה שנגרמה ככל הנראה על ידי מטיילים לא זהירים והביאה להשמדתו של כ-80% מהצומח בנחל.
צירוף המקום הגאוגרפי בבקע ים המלח, הנוף המצוקי ומקורות המים המתוקים, מאפשרים למגוון גדול של צמחייה ובעלי חיים האופייניים לאזורים גאוגרפיים שונים לחיות אלה בצד אלה.
בביקור בנחל ניתן לראות יעלים נוביים ושפני סלע ממש בסמוך לשביל הטיול.
נַחַל דַּרְגָּה או דָרַגֵ'ה הוא נחל אכזב, השוכן בצפון מדבר יהודה.
בחלקו התיכון, בקטע הנקרא נחל משאש-מורבעת, נתגלו מערות מפלט מימי מרד בר כוכבא.
שם הנחל המקובל מתורגם מהשם הערבי 'ואדי דרג'ה', שפירושו 'נחל המדרגה'.
שם זה מתייחס למפלים הרבים, המעניקים לנחל מבנה מדורג.
הבדואים מחלקים את הנחל לשלושה קטעים על פי המבנה הטופוגרפי של הנחל (להלן), ומכנים כל קטע בשם אחר:
הקטע העליון נקרא בפיהם ואדי תעאמרה (التعامرة), על שם השבט הבדואי ששוכן בסמוך לו;
הקטע התיכון מכונה ואדי אלמשאש (المشاش) - "נחל מי הגבינה" - מחשוף מי התהום בבור רדוד בקרקע, על שם מחשופי מי התהום שבו, או ואדי אלמורבעאת (المربعات) - נחל הריבועים, על שם פתחיהן המרובעים של המערות שעל מצוקיו;
הקטע התחתון מכונה בפשטות ואדי דָרַגֵ'ה (الدرجة), בשל המפלים הגבוהים המאפיינים אותו.
נחל דרגה נחשב לארוך בנחלי מדבר יהודה; אורכו מגיע לכ-43 קילומטרים, ושטח אגן הניקוז שלו משתרע על פני שטח של למעלה מ-230 קמ"ר.
יובליו הרחוקים ביותר מתחילים בהרי חברון ובאזור הכפר זעתרה, שבפרברי בית לחם.
יובלו העיקרי של הנחל הוא נחל תקוע, היורד מאזור היישוב תקוע, סמוך להרודיון, ומתחבר לקטע התיכון של נחל דרגה, סמוך למערות המפלט.
נחל דרגה נשפך לים המלח סמוך לקיבוץ מצפה שלם, בין נחל קדרון מצפון לנחל חצצון מדרום.
חלוקת נחל דרגה לשלושה קטעים שונים מתבססת על הבדלים טופוגרפיים ביניהם:
הקטע העליון כולל יובלים רבים, המשתלבים במסלע הרך של רום מדבר יהודה.
שני הקטעים הנמוכים יותר מאופיינים כקניונים בעלי אופי שונה:
הקניון העליון, המכונה 'משאש-מורבעת' חוצה את קמר תקוע במסלע קשה.
אורכו כקילומטר וחצי, והוא מאופיין במדרגות נמוכות ובגבים גדולים, המתמלאים ממי השיטפונות.
הקניון התחתון, המכונה 'ואדי דרג'ה' חוצה את במת השוליים המזרחיים של מדבר יהודה, ויורד במצוק ההעתקים.
קניון עמוק זה מתחיל שפך נחל תקוע לנחל דרגה, כארבעה קילומטרים בקו אווירי מחוף ים המלח.
עקב הפיתולים הרבים המאפיינים קטע זה של הנחל, אורכו בפועל עולה על 12 קילומטרים.
קטע קניון זה הוא העמוק ביותר בקניוני מדבר יהודה, והפרש הגובה בין תחילתו לסופו עולה על 500 מטרים.
קניון זה הוא גם היחיד בקניוני מצוק ההעתקים, שאינו מאופיין במפלים גבוהים, אלא במדרגות יחסית נמוכות, עד כעשרה מטרים כל אחת.
התחתרות נחל דרגה בקניון הצר של מצוק ההעתקים מאופיינת בשיטפונות עזים, עד כי לעיתים מגיעים המים לגובה של 20 מטרים ויותר.
מי השיטפונות יצרו בנחל נקיקים צרים ועמוקים, וצנירים גדולים.
הממצאים הארכאולוגיים החשובים ביותר שנתגלו בתוואי הנחל נמצאו במערות מורבעת.
זהו כינויין של שלוש מערות קרסטיות בעלות פתחים מרובעים, השוכנות ברום מצוקי קניון משאש, בחלקו התיכון של נחל דרגה.
בשנת 1951 מצאו בדואים תושבי האזור חפצים וכלים עתיקים במערות.
למקום הוזעק הארכאולוג הצרפתי רולאן דה וו, שחפר במערות ובסביבתן במשך כשנה.
הוא חשף ממצאים שלימדו על מגורים במערות החל מהתקופה הכלכוליתית עד להתקופה הערבית.
הממצאים המשמעותיים ביותר היו אגרות וכלים מימי מרד בר כוכבא, שלימדו שהמערות היו מערות מפלט מתקופת מרד בר כוכבא.
האגרות הועברו למוזיאון רוקפלר בירושלים, וב-1967 הועברו למוזיאון ישראל.
צמחיית הנחל אופיינית לקניוני מדבר יהודה, וכוללת בין היתר אזוביון, שכרון המדבר, צלף, מציץ סורי, כתלה חריפה, זוגן, קזוח עקום ואספרג.
בקניון העליון צומח גם שרביטן מצוי, האופייני לבתי גידול בחבל הים תיכוני.
בתקופת הסתיו מלא ערוץ הנחל בחצבים, שפקעותיהם ועליהם נותרים ירוקים ורעננים כמה חודשים לאחר התייבשות הגבעול.
הקטע התיכון של נחל דרגה העניק את שמו לתצורה הגאולוגית 'משאש' הנפוצה מאוד במדבר יהודה, ומרכיבה את רוב מסלע נחל דרגה.
תצורת משאש הורבדה בתקופת הפלאוקן והיא מאופיינת בשכבות סלעי קירטון שביניהן כמה רובדי צור כהים וקשים.
רוב שטחו של מדבר יהודה בנוי מסלע קירטון, שהוא המרכיב העיקרי בשלוש התצורות הגאולוגיות הבולטות בו: העליונה מביניהן היא תצורת ע'רב-טאקיה (غرب-طاقية) או תצורת חתרורים; השנייה היא תצורת משאש, והתחתונה היא תצורת מנוחה.
התצורה העליונה מעורבת מסלעים שונים; תצורת משאש כוללת כאמור קירטון וצור, ותצורת מנוחה בנויה מקירטון בלבד.
השילוב בין הקירטון הרך והצור הקשה הוא שהקנה לנחל דרגה את המראה המעורב, המורכב מגבעות עגולות מחד, ומקניונים צרים מאידך.
נחל דרגה הוא אחד הנחלים המטוילים ביותר במדבר יהודה.
חלקו התחתון של הנחל, בקטע הנקרא 'ואדי דרג'ה', נחשב למסלול אתגרי במיוחד: בין מדרגות הנחל הגבוהות ישנן עשרות מכתשות צרות וארוכות, המתמלאות במי השיטפונות לגובה רב, ומחייבות טבילה ושחייה במשך רוב ימות השנה.
במבצע שערך בית ספר שדה עין גדי בסיוע חיל ההנדסה בשנת 1973, נקבעו לאורך הנחל יתדות ברזל שאפשרו את הירידה במפלים.
השיטפונות החזקים עקרו פעם אחר פעם את היתדות, עד כי הוחלט שלא לקבען עוד, אלא לשמר את הטבעות לקשירת חבלים בלבד.
בשל כך ניתן לעבור את המסלול רק בירידה ואי אפשר לטייל בו ללא הצטיידות בחבלים, כאשר מומלץ ציוד סנפלינג הכולל רתמה למקרה של נפילה.
רוב המטיילים במסלול מסתפקים בחבל בלבד, אף על פי שבמקרה זה המסלול מסוכן למדי.
יחידת החילוץ מגילות נקראת לעיתים קרובות לחלץ מטיילים אשר נפצעו או נתקעו במסלול לאחר רדת החשכה.
הכניסה לנחל היא דרך נקודת בקרה בכפר המטיילים מצוקי דרגות, בה יש להרשם ולהציג יכולת לצלוח את המסלול, כולל ציוד (חבלים וכמות מספקת של מים).
הטיול בנחל מחייב התייחסות למזג האוויר ולסכנת השיטפונות, כמו גם לאורך המסלול ולדרגת הקושי הגבוהה שבו, כאמור.
לא פעם אירע שמטיילים שלא העריכו נכון את משך ההליכה מצאו עצמם בקניון בשעת ערב, מצב המחייב עצירה במקום עד לזריחה למחרת.
ב-30 בספטמבר 1975, באסון נחל דרגה, נספו בנחל שישה בני נוער מקיבוץ חפץ חיים, שנלכדו בשיטפון פתאומי.
ב-17 בינואר 2008 נהרג בנחל נער לאחר שנפגע מהיפותרמיה.
נַחַל בָּרָק הוא נחל אכזב בערבה התיכונה.
הנחל הוא ערוץ קניוני המתחתר ברמת ברק ובו מפלים ונקיקים המתמלאים מים לאחר שיטפון ויוצרים גבי מים.
הסבר קצר - צלצול שמו של המקום בערבית נשמע כמו "אל-איבר'יג".
מצלול זה הטעה מתרגמים לחשוב שהכוונה ל- "מבריק" ולתרגמו לברק, למרות שכאמור משמעות השם היא "הקומקום הקטן".
מקורו של נחל ברק בהר כיפה, והוא נשפך לנחל הערבה, כקילומטר צפונית לנקודה בה נשפך אליו נחל פארן.
רוב מסלולו מקביל לזה של נחל פארן, במרחק של כ-2 ק"מ ממנו.
בחלקים רבים לאורכו מתאפיין הנחל במפלים, אשר הגבוה שבהם מגיע לכ-20 מטר (מכונה גם "הקניון הלבן").
מפלים נוספים קיימים בגבהים של בין 4–8 מטר.
המעבר במפלים מתאפשר באמצעות סולמות וחבלים המותקנים במקום.
אורכו הכולל של הנחל מגיע לכ-18 ק"מ.
נחל ברק עשיר בצמחייה, כגון סהרון משולשל ועצי שיטה הגדלים בשפך הנחל.
הצמחייה והמים הנאגרים בו מושכים אליו גם בעלי חיים שונים מהסביבה.
נחל ברק נחצה על ידי כביש הערבה בנקודה בה הוא מתחבר לנחל הערבה.
נַחַל גִּשְׁרוֹן הוא נחל אכזב בהרי אילת.
יובליו העליונים מתחילים באזור ראס א־נקב שליד מעבר נטפים.
הנחל יורד בתלילות עד שפכו לים האדום בטאבה שבמצרים.
בנחל מסלולי הליכה למטיילים לאורך חלקיו העליונים, מהם ישנה תצפית על נופיו.
בנחל יש מספר מצוקים בהם ניתן לבצע גלישת מצוקים.
בנחל מתחיל המקטע האחרון של שביל ישראל, שנגמר בבית ספר שדה אילת שלמרגלות הר צפחות.
נַחַל דֹּלֶב הוא נחל בהרי ירושלים בפרוזדור ירושלים, ומהווה אחד משלושת הנחלים השייכים לשמורת נחל דולב.
שני הנחלים האחרים הם נחל המערה ונחל אזן.
שלושת נחלים אלה מהווים חלק מאגן הניקוז של נחל שורק, מתחברים לנחל זנוח ומשם מתנקזים לנחל שורק באזור בית שמש.
נחל דולב מתחיל באזור המושב נס הרים, בגובה של כ-700 מטרים מעל גובה פני הים, ולאחר כשבעה קילומטרים מגיע צפונית למושב זנוח, בגובה של כ-250 מטרים, שם הוא מתחבר לנחל זנוח.
שביל המסומן בשחור מס' 9341 יורד מכביש 3866 מחסיה-נס הרים באפיקו של נחל דולב עד לכביש 3855. שמורת נחל דולב נמצאת בחלקו הצפוני של פארק עצמאות ארצות הברית, המשתרע על פני כ-30,000 דונם בשיפולים הדרום-מערביים של הרי יהודה.
נַחַל דִּישוֹן (בעבר ואדי חינדאג') הוא הגדול שבנחלי הגליל העליון המזרחי.
ראשיתו במורדות המזרחיים של הר מירון, אורכו כ־31 ק"מ, ובסיומו הוא נשפך לנהר הירדן (בעבר לאגם החולה), מצפון לגשר הפקק.
שטח הניקוז של הנחל (אגן ההיקוות) משתרע על 180 קמ"ר, והוא כולל את השטח התחום בין המורדות המזרחיים של הרי מירון־סאסא־דובב במערב, אזור גוש חלב־דלתון־עמוקה מדרום, ויראון־אביבים־דישון מצפון.
שטח הניקוז של הנחל תחום מדרום על ידי נחל מחניים ונחל ראש פינה, ומצפון על ידי נחל גרשום.
בנחל ובסביבותיו נובעים מספר מעיינות, העיקריים שבהם הם עין דישון ועין אביב.
עד 1948 היה הנחל נחל איתן אך כיום הוא נחל אכזב, ומימי מעיינותיו נשאבים לטובת מפעל 'עין אביב' של חברת מקורות, לטובת צורכי האוכלוסייה והחקלאות באזור.
בנחל תופעות גיאולגיות שונות ובאביב ובחורף זרימת המים בו מרשימה.
אל הנחל נשפכים שלושה יובלים מרכזיים:
על שטח אגן ההיקוות של נחל דישון יורד בממוצע כ־800 מ"מ גשם בשנה והספיקה בנחל היא 3.1 מיליון מ"ק בממוצע לשנה (לשנים 1990–2024).
במסגרת תוכנית רשות המים ורשות הטבע והגנים להשבת מימי מעיינות לטבע, שוחררו מימי המעיינות בנחל דישון לזרימה באפיק הנחל.
עם זאת, עין אביב, שבשנים גשומות וממוצעות שפיעתו מגיעה לכדי 800–1000 מ"ק/שעה בסוף החורף, ול־100–300 מ"ק/שעה בסוף הקיץ, הוא מתייבש לחלוטין בשנות בצורת.
למרות שבשנות בצורת הנחל נותר יבש גם בחורף, הרי שבשנים גשומות נרשמות בו זרימות שיטפוניות מרשימות.
באזור הנחל ניתן למצוא מגוון רחב של עצים, חלקם גדלים בו בר כדוגמת כליל החורש, וחלקם ניטעו בידי קק"ל כדוגמת הברוש האריזוני, הארז האטלנטי, ומינים שונים של עץ האורן.
חלקו המרכזי של הנחל נכלל בשמורת נחל דישון ויער ברעם כולל את חלקו העליון.
בעקבות פיגוע אוטובוס ילדי אביבים נסלל כביש עוקף לכביש הצפון בין דובב לאביבים, המתבסס בחלקו על תוואי נחל דישון ונחל יראון, יובל של נחל דישון.
החל משנת 1998 מתקיימת בנחל מדי שנה "צעדת האביב" לזכר נופלי מושב דישון הסמוך לנחל.
החל מ־15 במרץ 2013 החל שחרור מי ששת המעיינות המזינים את נחל דישון ובראשם עין אביב באמצעות קידוחי עומק, במטרה להפוך את הנחל לנחל איתן בשנית.
במקביל מתבצע טיהור של מי קולחין ושימושם בחקלאות במקום הזרמתם לנחל.
בנוסף נאסרה כניסת כלי רכב (כמו טרקטורונים) לחלקו התיכון של הנחל כדי למנוע את סימני הגלגלים שלהם (קוליסים) בשטח.
המטרה היא גם למנוע פגיעה בבעלי החיים (בעיקר דו־חיים) השוכנים בנחל.
בתקופות קדומות ניצלו תושבי האזור את מימי הנחל לשם הפעלת טחנת קמח.
חלקים מהנחל הם שמורת טבע (שמורת נחל דישון ושמורת יער ברעם), וחלקים אחרים משמשים למרעה.
חלק משטח הניקוז של הנחל (נחל קציון ונחל מרות) הוא שטח אש, שגבולותיו מגיעים עד לאפיק הנחל בחלקו התחתון.
בנחל ומסביב לו מספר רב של מסלולי טיולים רגליים ודרכי עפר לרכבי שטח מסומנים.
שביל ישראל עובר בנחל מראשיתו בחורבת חממה ועד לחלקו התחתון, סמוך לשדה אליעזר.
הנחל נחצה במהלכו מספר פעמים על ידי מספר כבישים, המאפשרים נקודות כניסה ויציאה למסלולי הטיול בנחל.
חלקו האמצעי של הנחל היה מסלול פופולרי לרכב שטח, אך החל מ־2013, נאסרה כניסת כלי רכב לחלקו התיכון של הנחל, כדי למנוע פגיעה בטבע.
נַחַל גְּדוֹרָה (ידוע גם בשמו הערבי: פוארה) הוא נחל המנקז את שדות עמק זבולון, כפר ביאליק, קריית אתא והסביבה, זורם דרומה ונשפך אל נחל קישון.
בנחל ועל גדותיו מתקיימים מגוון בעלי חיים וצמחי מים: בעלי כנף, חסרי חוליות וצמחייה טבולה.
חיים בו שלושה מיני דגים, סרטן הנחלים ומקננות לאורכו להקות של סופיות.
חתולים רבים מגיעים עד שפת הנחל משני צדדיו על מנת לצוד דגים או סרטנים.
הנחל מזדהם תכופות בשל הזרמת מי ביוב ושפכים תעשייתיים לתוכו.
לאחרונה כוסה הנחל בצמח פולש "חסת המים".
רשות נחל הקישון מבצעת עבודות לפינוי הצמח הפולש.
לאורך הנחל בשטח השייך לחיפה ולקריית ביאליק וכן בהמשכו בשטח המועצה האזורית זבולון נסללה טיילת להולכי רגל ורוכבי אופניים הנקראת על שם שמעון פרס.
נחל גיבורים (ואדי רושמיה, מארמית: ראש מיא, "ראש מים") הוא נחל אכזב במזרח חיפה היוצא מהכרמל ונשפך אל הים התיכון מערבית לנמל הקישון.
שמו של הנחל ניתן לו לזכר אנשי גדוד 22 של חטיבת כרמלי שניצחו בקרב שניטש על גשר רושמיה והבית ששימש כמשרד של 'איחוד השכונות הערביות' (נקרא בטעות בית הנג'אדה) הסמוך לו במלחמת העצמאות.
תוואי הנחל מתחיל באזור כיכר חורב אך בשל התפתחות העיר נותר חשוף החלק המתחיל בין שכונת רמת ספיר לרוממה הישנה ומשם ממשיך לעיר התחתית, בקרבת שכונת חליסה, עובר דרך אזור תעשייה חוף שמן ולבסוף נשפך לים (בעבר היה נשפך אל הקישון).
הנחל ויובליו (שאנן, זיו, רמז, ורדיה, תן) מפרידים בין רובע הדר הכרמל לבין רובע נווה שאנן.
באפיק הנחל היה מצוי המטווח העירוני של חיפה שהצוק שבצד האפיק שימש לו חומת מפגע.
במעלה ההר, בשכונת רמת בן-גוריון, נמצאת מצודת חורבת ראש מים מהתקופה הביזנטית.
חפירות ארכאולוגיות במקום מעידות על קיום התיישבות במקום מאותה תקופה.
בתחילת שנות ה-20 התיישבו במקום פועלים אשר עבדו בעיר התחתית בחיפה.
בשנות ה-50 וה-60 החלו להתיישב בוואדי משפחות של עולים חדשים וערבים ישראלים, בשנות ה-80 פעלה עיריית חיפה לפינוים.
הדיירים האחרונים בוואדי הסכימו להתפנות תמורת פיצוי בשנת 2010.
מעל הנחל עוברים שני גשרים.
גשר רושמיה הישן וגשר גדוד 22 החדש על שם הגדוד בחטיבת כרמלי שלחם במלחמת העצמאות באזור הנחל.
בשנות ה-90 הוחל בשני מיזמים מרכזיים שפגעו בתוואי הנחל.
הראשון הוא הגרנד קניון והשני הן מנהרות הכרמל שעוברות מעל תוואי הנחל.
כמו כן נסלל בנחל "כביש נחל גיבורים", כביש דו מסלולי ודו כיווני, באורך של 2.3 ק"מ, שמחבר בין ציר שמחה גולן שעל הכרמל לבין דרך בר יהודה בעיר התחתית.
הציר נפתח לתנועה ב-4 בדצמבר 2013. בכוונת עיריית חיפה להפוך את אזור נחל גיבורים "לסנטרל פארק של חיפה".
מתוכנן בו אגם מלאכותי, פינות נופש ומרכז סנפלינג.
נַחַל גַּלִּים הוא נחל בהר הכרמל באזור הכרמל הגבוה.
תחילתו ליד ומדרום לאוניברסיטת חיפה בחיפה ליד קו פרשת המים וכביש 672 בגובה של 400 מטרים מעל פני הים.
הנחל הוא חלק מפארק הכרמל.
הנחל זורם בתלילות על הצלע המערבית של הכרמל לכוון דרום מערב.
בתחילת זרימתו מתחתר הנחל בשיפוע תלול בסלע הקירטון, ובחלקו העליון יוצר הנחל עמק רחב יחסית.
נחל חוצה בדרכו דרך רכב המגיעה לשמורת חי בר.
לאחר שהוא מתחבר ליובלו נחל כלח שנשפך אליו מכוון דרום מזרח, פונה הנחל מערבה ועובר בדרכו סלע קשה עם קירות המגיעים לגובה של 6–8 מטר, ויוצר בדרכו צנירים, מפלים וכוכים.
גובה המפל הגבוה הוא כ-5 מטר.
חלק זה של הנחל הוא בעל שיפוע מתון יחסית.
בדרכו נשפכים אליו מדרום נחל דורים ונחל אורנית, ומצפון נחל נדר.
הנחל עובר בדרכו בתוך שכונות המגורים של טירת כרמל ובחלקו המערבי בתחום העיר עתיד לקום פארק עירוני בשתי גדות הנחל.
בהמשך נשפך לים התיכון מדרום לכפר גלים.
חלקו העליון המזרחי של הנחל נקרא בערבית "אלוַאסְט" (התיכון), חלקו המערבי נקרא "אלעין" על שם עין קדם.
מעל נקודת החיבור של נחל נדר לנחל גלים מתנשא מצוק גיר באורך 200 מטר ובגובה 10–15 מטר.
במצוק מספר מערות, הגדולה שבהם היא "מערת אורנית" שאורכה 42 מטר והיא חוצה את המצוק.
למערה שני פתחים והיא כוללת מספר אולמות.
במערה נמצאו ממצאים ארכאולוגים מהתרבות המוסטרית והתקופה הכלקוליתית.
המערה היא מקלט לעטלפי חרקים.
אגן הניקוז של נחל גלים הוא כ-11 קמ"ר.
אגן הנחל ויובליו הוכרזו כשמורת טבע והם חלק מפארק הכרמל.
שטח של כ-6,500 דונם בתוך השמורה גודר בשנות השבעים לצורך יצירת החי בר בכרמל המשמש לרביית בעלי חיים שנכחדו מהכרמל.
אזור שמורת נחל גלים נפגע בשרפה בכרמל שהתרחשה בשנת 1989. השיקום של השמורה נעשה כמעט ללא התערבות אדם.
הצמחייה האופיינית בנחל הוא חורש ים תיכוני.
על אדמת הרנדזינה צומחים אורן ירושלים, אלה ארצישראלית, ליבנה רפואי, בר זית בינוני, קטלב מצוי ועוד.
ניתן לראות בנחל לוטם שעיר ולוטם מרווני.
במפנה הצפוני של הנחל ובאזורים הלחים יותר צומחים כליל החורש, ער אציל ומורן החורש.
בחודשים נובמבר 2000 - ינואר 2001 נערכה חפירת הצלה בגדה הצפונית של נחל גלים במרחק של כ-300 מטר ממזרח לטירת כרמל.
במקום נמצאו שלוש אמות מים שהובילו מים מעין קדם שבנחל נדר אל הכפר טירה.
האמה הקדומה ממנה נחפרו כ-30 מטר עשויה מאבני גוויל ומטויחת בטיח לבן.
מעליה נמצאה אמה נוספת שנבנתה על מסד של אבני גזית ועליהם חוליות אבן.
האמה השלישית נחפרה לאורך 115 מטר.
אמה זו נבנתה משתי שורות של אבני גיר כשביניהן נבנה צינור חרס.
ממצא כלי החרס היה קטן ולא אפשר תיארוך של האמות.
השערת החופרים היא שהאמות היו בשימוש מהתקופה הביזנטית ועד המאה ה-20, כאשר האמה השנייה הונחה מעל הראשונה, וכשאמה זו יצאה מכלל שימוש נבנתה אמה שלישית באותו תוואי.
אמות אלה נסקרו על ידי אברהרד פון-מולינן שסקר את הכרמל ותיעד את ממצאיו בין השנים 1908-1907. במקום נמצאו גם מחצבה, מערות קבורה ובריכת מים.
נַחַל בָּרֶקֶת הוא נחל אכזב שתחילתו בהדום השומרון באזור רנטיס וסופו עם השפכו לנחל בית עריף דרומית למושב טירת יהודה בשפלה.
הנחל הוא היובל הצפוני ביותר של נחל איילון וצפונית לו מתחיל אגן הניקוז העיקרי של נחל הירקון.
יובליו העליונים של הנחל מצויים באזור גדר ההפרדה מזרחית לכפר רנטיס.
הנחל מנקז את האזור שבין יער קולה, כביש חוצה בנימין, רנטיס, נחל בית עריף והשכונות הצפוניות של שוהם.
שם הנחל מורכב משני ערוצים ללא שם המדורגים בטרסות, ככל הנראה מהתקופה הביזנטית.
בין שני הערוצים, על גב השלוחה עובר הקטע טירת יהודה - א-לובן מהדרך הרומית לוד - שכם ובמרכזה חרבת על.
הערוצים מתחתרים ממזרח למערב, ומתמזגים לנחל ברקת ממזרח לכביש 6. על גדתו הדרומית נבנה בתקופה הביזנטית מנזר אנה הקדושה (חרבת חני).
כביש 6 חוצה את הנחל ומערבית משם מטשטש ערוץ הנחל עקב מחצבה עד כביש 444. מערבית לכביש 444 מצויה בגדתו הצפונית שרידי סוללה של מסילת רכבת מפורקת שחיברה את המחצבה למסילה המזרחית.
הנחל נכנס לשפלה הפנימית ומשם משנה את כיוונו לצפון דרום ואפיקו הופך רדוד.
הוא מקיף את מושבים ברקת וטירת יהודה, עובר ליד קבר השיח נבי כיפל ומתמזג עם נחל בית עריף.
בחלקו העליון עובר הנחל בנוף בתה שהשתמר היטב ולאחר מכן ביער אורנים נטוע.
מאז בניית גדר ההפרדה התרבו באזור הצבאים.
בחלקו התחתון עובר הנחל בנוף של שדות מעובדים ובאפיקו כמה קבוצות קנה.
בחלקו העליון מרובים שרידי חקלאות הררית, במפגש הדרך הרומית עם גדר ההפרדה מצויים שרידי מבצר מתקופת הברזל, מהתקופה הרומית-ביזנטית מצויים שרידים רבים ובניהם שרידי חווה בחרבת על, שרידי מנזר בחרבת חני ושרידי דרך רומית.
מהתקופה הצלבנית והעות'מאנית נבנה על הרכס שבין נחל ברקת ונחל מזור מבצר ועליו כפר בקולה, בחלקו המרכזי קיימים שרידים רבים לפעילות החציבה ושריפת הסיד מהתקופה העות'מאנית ואילך, בחלקו התחתון היה קיים עד מלחמת העצמאות הכפר א-טירה ולידו נבנה קבר השיח נבי כיפל.
חלקו העליון של הנחל הוא בתה כמעט לא מופרעת וחלק מהמסדרון האקולוגי המחבר את האזורים הים תיכוניים במערב ארץ ישראל, ערוץ הנחל מאפשר מעבר יונקים וזוחלים גדולים בכבישים 6 ו 444.
חלקו העליון של הנחל עובר בשטח אש, במגבלות אלו ניתן לטייל לאורכה של הדרך הרומית והערוצים בחלקו העליון לכל אורכם.
בחלקו התחתון של הנחל עוברת דרך סלולה המתחילה בטירת יהודה ומסתיימת בנבי כיפל.
נַחַל דַּנָּה הוא נחל איתן קטן הזורם אל נחל חמוד שליד נחל תבור, באזור רמת כוכב ורמות יששכר.
מימיו משמשים כמי השקיה ומתנקזים למאגרי מים בסביבה, במעלה הנחל נובעים המעיינות עין דניאל ועין דנה שמזינים אותו במשך כל השנה.
לאורך הנחל מצויים שרידי בוסתנים של רימון, תאנה ושקד.
בקרבת הנחל אפשר להבחין בשרידי כפר דן, ישוב יהודי עתיק שהתקיים בתקופת בית שני ובתקופה הרומית בארץ ישראל.
נַחַל גְּדוֹר הוא נחל אכזב בהרי יהודה, שראשיתו בסמוך לגוש עציון, ברום של כ-900 מעל פני הים, וסופו בחיבור לנחל האלה שבעמק האלה, בסמוך לעדולם.
שמו המקורי של הנחל, ואדי ג'דור, נגזר משם החורבה שלמרגלותיה מתחיל הנחל, ח'רבת ג'דור, אשר משמרת את שמה של העיר המקראית גְדוֹר.
הנחל עובר בראשיתו בסמוך לכפר צוריף, באזור של חורש ים תיכוני, ודרכו ניסתה בראשית מלחמת העצמאות מחלקת הל"ה להעפיל לגוש עציון הנצור, ובו נלכדה.
בערוץ הנחל אותרו מגוון ממצאים ארכאולוגיים, החל מהתקופה הכלקוליתית.
נַחַל גִּמְזוֹ הוא נחל אכזב בצפון שפלת יהודה, המהווה אחד מיובליו של נחל איילון.
שמו של הנחל נגזר משמה של העיר מתקופת המקרא ומתקופת בית שני גִּמְזוֹ, אשר תלה העתיק נמצא מדרום ובסמוך לאפיק הנחל.
ראשיתו של הנחל היא בבקעת הנזירים, ממערב למבוא מודיעין.
אפיקו של הנחל הוא בכיוון צפון מערב, והוא חוצה תחת גשר את כביש מס' 1 ונשפך לנחל איילון בסמוך לתל לוד, ליד מפגשו של נחל גזר עם נחל איילון.
נַחַל גֶּזֶר הוא נחל אכזב בצפון שפלת יהודה, המהווה אחד מיובליו של נחל איילון.
אורכו 15 ק"מ ושטח אגן הניקוז שלו הוא 59.3 קמ"ר.
ראשיתו של הנחל היא בסמוך לתל גזר ולכרמי יוסף, והוא זורם צפונה, עד שנשפך לנחל איילון, סמוך לתל לוד, ליד חיבור נחל גמזו עם נחל איילון.
שמו של הנחל הוא כשמה של העיר הקדומה גֶּזֶר, אשר תלה העתיק מצוי בראשית אפיק הנחל.
בשנת 2002 החליטה הוועדה לתכנון ולבנייה במחוז המרכז על ביצוע עבודות לשיקום ולפיתוח אפיק הנחל, ולהנגשתו לציבור, בחלקו הסמוך לעיר לוד.
במהלך חג החנוכה 2018 נחנכו פארק וטיילת לאורך הנחל, עם גשר להולכי רגל המחבר בין שתי גדות הנחל, בסמוך לשכונת גני יער בלוד.
נַחַל גּוּשׁ חָלָב הוא נחל אכזב קצר בגליל העליון, שראשיתו ברום של כ-830 מטרים מעל פני הים, בסמוך לאגם דלתון, וסופו בחיבור לנחל דישון.
אפיקו של הנחל הוא בכיוון צפון מערב, והוא עובר בעמק צר למרגלות הכפר ג'ש (גוש חלב).
באפיק הנחל מצויים שרידיו של בית כנסת קדום, שרידי טחנות קמח ומספר מעיינות.
בסמוך למעיין "עין חלב", בין הר שפרה והר פועה, חובר הנחל לאפיקו הצר של נחל דישון.
הנחל קרוי על שם העיר מתקופת בית שני ומתקופת התלמוד, גוש חלב, אשר שכנה במקום.
בחלקו התחתון של הנחל ניצבים שרידים של חמש טחנות קמח, ששמן נגזר משמות בעליהן: טחנת דאר חביב העליונה, טחנת נג'יב (מכונה גם טחנת דאר חביב התחתונה), טחנת דאר ט'אהיר העליונה, טחנת דאר ט'אהיר התחתונה וטחנת השבעה העליונה.
שתי הטחנות העליונות נבנו לקראת סוף העשור השביעי של המאה ה-19 והיו בבעלות בעלי ממון בני משפחת חביב מהכפר ג'יש.
טחנות דאר ט'אהיר העליונה והתחתונה היו גם הן בבעלות צמד שותפים בני הכפר ג'יש ואילו טחנת השבעה העליונה הייתה בבעלות שבעה שותפים מהכפר ברעם שהחזיקו גם בשתי טחנות סמוכות בנחל דישון.
נחל גוברין הוא נחל אכזב בשפלת יהודה, שראשיתו בהר חברון וסופו בנחל לכיש.
הנחל זורם בכיוון כללי צפון-מערב.
הנחל מנקז שטח של כ-204 קמ"ר, החל מהר חברון (אזור הכפרים דורא ותפוח) ברום של כ-850 מטר מעל פני הים, ועד לנקודת החיבור לנחל לכיש לאחר כ-48 ק"מ.
הנחל מתחיל במספר מעיינות בין הכפרים דורא ותפוח שממערב לחברון, ברום של כ-850 מטרים מעל פני הים.
בחלקו הראשון עובר הנחל בעמק צר, המכונה "ואדי א-סעביה", וקיימים בו שרידים של אמות מים ובריכות קדומות.
בהמשך עובר הנחל ליד מעיין אלפארעה, הנמצא למרגלות היישוב אדורה וח'רבת אלפארעה, המזוהה עם פרעתון שביהודה הנזכרת ב.
בקטע זה מכונה הנחל "ואדי אלפארעה".
בהמשך עובר הנחל למרגלות הכפר אידנא, ומקביל לתוואי כביש חוצה יהודה ולשרידי הדרך הרומית בין בית גוברין וחברון.
עד לבית גוברין מכונה הנחל "ואדי אלג'מרורה", על שם החורבה הסמוכה, ובבית גוברין הנחל חוצץ בין הקיבוץ ובין בית גוברין הקדומה.
בהמשך, עובר הנחל לצד תל בורנה וקיבוץ גלאון, חוצה את כביש 6, ועובר תחת גשרים את כביש 40 ואת כביש 3 (גשר פריזר).
בסמוך למושב משואות יצחק חובר הנחל לאפיקו של נחל לכיש.
שמו של הנחל הוא כשמה של העיר הקדומה בית גוברין, שלצידה הוא עובר.
לאורך 18 ק"מ באפיק הנחל, בסמוך למושב שפיר, הוכשר בשנת 2009 שביל הליכה ורכיבה על אופניים.
משנת 2006 החלו ביזמת קק"ל ובשיתוף המועצות האזוריות וישובי הסביבה, נטיעות של עצים רחבי עלים בגדות נחל גוברין.
מיני העצים שניטעו הם: שיזף מצוי, אלה אטלנטית, חרוב מצוי, עוזרר אדום, מילה סורית, כליל החורש, פיקוס התאנה ושקד מצוי.
פעולות השיקום כללו הרחקת עיבודים חקלאיים מרצועת הנחל, טיפול בפסולת, יצירת דרכי יער משני צידי הנחל, הכנת תלמי לקליטת מי נגר, נטיעות וטיפול בשתילים.
שטח נרחב נוסף משמש לחקלאות מגוונת וכוללת מטעים, כרמים וגידולי שדה.
נַחַל דּוּמָה הוא נחל אכזב קצר בדרום שפלת יהודה, המהווה אחד מיובליו של נחל אדוריים.
ראשיתו של הנחל ברום של כ-600 מטרים מעל פני הים, למרגלות הכפר ח'רבת דומה שבדרום מערב הר חברון.
יישוב זה זוהה בידי אוסביוס בחיבורו האונומסטיקון מתחילת המאה ה-4 לספירה עם דוּמָה המקראית שבהר חברון, ומכאן שמו של הנחל.