tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא זכה עם גלאטסראיי בשתי אליפויות, בגביע הטורקי והשתתף ב-30 משחקים במסגרת ליגת האלופות כאשר השיא היה בעונת 2002/2001 כשהקבוצה העפילה לסיבוב הבתים השני של המפעל.
כשנשארה לו עוד שנה אחת לחוזה עם גלאטסראיי, הוא החליט לעבור ב-2007 לפ.צ.
קלן הגרמנית שעלתה באותה שנה לליגה הראשונה.
תחת המאמן כריסטוף דאום הוא השתלב בהרכב הראשון של הקבוצה ושיחק במדיה שלוש שנים.
ב-2011 עבר לשחק בארצות הברית בקבוצת פילדלפיה יוניון מה-MLS.
בתחילת 2012 מונדראגון חתם בדפורטיבו קאלי במטרה לסיים את הקריירה בקבוצה בה התחיל אותה, וזכה איתה בסופרליגה ב-2014 כקפטן הקבוצה.
מונדראגון ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-1993 נגד ונצואלה.
יחד עם קרלוס ולדרמה, הוא השחקן הקולומביאני היחידי שהשתתף בחמישה קמפיינים של מוקדמות מונדיאל.
מונדראגון היה חלק מהסגל של הנבחרת במונדיאל 1994, אך בתור שוער שני לצד אוסקר קורדובה, ולא שיחק.
במונדיאל 1998 הוא פתח בהרכב הנבחרת בשלושת המשחקים של שלב הבתים.
על אף שמונדראגון ספג שלושה שערים, ביניהם שער בבעיטה חופשית מרגלי דייוויד בקהאם, וקולומביה לא הצליחה להעפיל לשמינית הגמר, מונדראגון קצר מחמאות על הופעותיו.
מונדראגון זומן על ידי המאמן חוסה נסטור פקרמן להיות חלק מסגל הנבחרת במונדיאל 2014 לאחר שקולומביה נעדרה ממנו במשך 16 שנים, על אף שהיה בשלהי הקריירה.
לאחר הדחתה של קולומביה מהמונדיאל בשלב רבע הגמר נגד , מונדראגון הודה לכל האוהדים בקולומביה והודיע על פרישתו ממשחק פעיל.
ב-13 בינואר 2016 דווח שמונדראגון אושפז בבית חולים לאחר ניסיון התאבדות, אך הוא שוחרר מבית החולים פחות מ-24 שעות לאחר מכן.
פארוק שאמי (נולד ב-15 בדצמבר 1942) הוא איש עסקים אמריקאי-פלסטיני אשר היגר לארצות הברית בשנת 1965 והקים את "פארוק סיסטמס" לטיפולי שיער ושירותי ספא.
שאמי נולד בכפר בית עור א-תחתא שליד רמאללה ולמד בית הספר של הקווייקרים ברמאללה.
בשנת 2009 היה מועמד בבחירות למושל טקסס מטעם המפלגה הדמוקרטית, אך הפסיד בבחירות מוקדמות לביל וייט, ראש העיר של יוסטון.
פארוק סיסטמס הממוקמת ביוסטון מעסיקה כ-3,000 עובדים ומשווקת מוצרים לכ-106 מדינות.
פארוקסטין (Paroxetine) מוכר גם בשמות המסחריים סרוקסט (Seroxat), פקסיל (Paxil) ופאקסט (Paxxet).
בארץ מוכר בעיקר בשם סרוקסאט.
תרופה השייכת לקבוצת התרופות מעכבי ספיגה חוזרת של סרוטונין (SSRI).
התרופה משמשת לטיפול: בהפרעת דיכאון, הפרעה אובססיבית-כפייתית, הפרעת חרדה חברתית, הפרעת פאניקה, הפרעת דחק פוסט-טראומטית, הפרעת חרדה מוכללת והפרעה דיספורית קדם וסתית.
כמו כן משמשת לטיפול בגלי חום והזעות לילה הקשורים לגיל המעבר.
פארוקסיטין משמשת בעיקר לטיפול בהפרעת דיכאון מג'ורי ובחרדות שונות (הפרעה טורדנית-קומפולסיבית, הפרעת דחק פוסט טראומטית, הפרעת חרדה חברתית והפרעת פאניקה).
היא משמשת גם לאגורפוביה, הפרעת חרדה כללית, הפרעה דיספורית קדם וסתית וגלי חום בגיל המעבר.
בארצות הברית כל התרופות מקבוצת ה-SSRI (פרט לפלובוקסמין) אושרו לשימוש כנגד דיכאון על ידי ה-FDA.
ברמה סטטיסטית לא נמצאה עליונות של תרופה מסוימת מקבוצת ה-SSRI על פני אחרת.
אבל יש טווח תגובות שונה שהוא אינדיבידואלי לכל מטופל לתרופות שונות מהקבוצה.
לדוגמה: 50% מהאנשים שלא יגיבו לתרופה אחת מקבוצת ה-SSRI אחד יגיבו טוב לאחרת.
לכן לפני מעבר לתרופה אחרת שאינה מקבוצת ה-SSRI כדאי לנסות עוד תרופה מאותה משפחה.
במחקרים אחד מול השני נמצאו מחקרים שהראו שתרופות שעובדות על סרוטונין ונוראפינפרין (TCA, MAOI, אפקסור, מירו) אפשר שמביאות לאחוזים יותר גבוהים של רמיסיה.
המשך התפקיד של ה-SSRI כתרופה מהשורה הראשונה משקפת את הקלות של השימוש, הביטחון, וטווח הפעילות הרחב שלהן.
יש קלינאים המנסים לכוון את התרופה המתאימה מקבוצת ה-SSRI מתאים לסימפטומים מהם המטופל סובל.
לדוגמה: פלואוקסטין לעיתים קרובות יותר מעורר מתרופות אחרות בקבוצת ה-SSRI, בעוד שפרוקסטין השכיחות שגורם לרדימות יותר גבוהה.
למרות שסטטיסטית קביעה זו נכונה, התגובה לכל תרופה משתנה בסופו של דבר מאדם לאדם.
בניסיונות קליניים נמצא שתרופות מקבוצת ה-SSRI יותר אפקטיביות אצל אנשים הסובלים מדיכאון חמור לעומת אלו הסובלים מדיכאון קל.
מגוון מטא-אנליזות נערכו כדי להעריך את יעילות הפארוקסטין בדיכאון.
המסקנה הייתה שפארוקסטין עדיפה או שווה ערך לפלצבו ושהוא שווה ערך לתרופות נוגדות דיכאון אחרות.
לא הייתה עדות ברורה לכך שפארוקסטין לא נמצאה טובה יותר או פחות בהשוואה לתרופות נוגדות דיכאון אחרות בטיפול בדיכאון בכל נקודת זמן.
אצל נשים המפסיקות או מנסות להפסיק את הטיפול התרופתי במהלך ההיריון אחוזי החזרה של דיכאון מאג'ורי מאוד גבוהים.
האחוזים נעים בין 68-100. הסכנה של השפעת הדיכאון על העובר אינה ידועה, אך הסכנה בדיכאון שאחרי לידה בהחלט קיימת.
יש תיעוד המצביע על אפשרות לעליה באחוזים של צורך בטיפול מיוחד לילודים של אימהות שקבלו תרוות מקבוצת ה-SSRI במהלך ההיריון.
במיוחד צוין הפארוקסטין לגביו קיים פוטנציאל לסינדרום הפסקה של טיפול בנוגדי דיכאון אצל הילודים.
קיימת הזהרה לגבי עליה בפגמים מולדים אצל ילודים לנשים הלוקחות פארוקסטין בשלושת חודשי ההיריון הראשונים.
ה-FDA הכניס את הפארוקסטין לקטגוריה D להיריון.
ככלל מומלץ להימנע מפארוסטין במהלך ההיריון קיימת שאלה לגבי נשים שכבר לוקחות את התרופה האם התועלת בהמשך נטילת התרופה גבוה יתר מהסיכון לתינוק.
נשים הלוקחות פארוקסטין וחושבות להיכנס להיריון או מתכננות היריון ובוודאי נשים שהרו - ההמלצה היא להתייעץ עם רופא.
ממחקרים עולה שלתינוקות שנולדו לנשים שהשתמשו בפארוקסטין במהלך השליש הראשון יש סיכון מוגבר למומים קרדיו-וסקולריים, בעיקר מומים במחיצת החדרים והפרוזדורים.
שימוש בפארוקסטין במהלך ההיריון קשור לעלייה של פי 1.5 עד פי 1.7 במומים מולדים, בפרט, מומי לב, שפה וחך שסועים, רגליים מכוסות או כל מומים מולדים.
במחקרים שנעשו בחלב אם של נשים מניקות המטופלות בתרופות מסוג ה-SSRI נמצאו כמויות נמוכות מאוד של התרופה.
לא נמצאו השפעות בעייתיות בתינוקות שינקו.
הריכוז של סרטרלין ואסציטלופרם שנמצא בחלב האם היה נמוך במיוחד.
אין עדיין החלטה סופית בנושא.
ולכן חשוב להתייעץ עם הרופא ולהבין את האפשרויות הפתוחות בפני המטופלת.
לאחרונה, ניתוח מחודש ומקיף של נתונים הראה כי מחשבות אובדניות יורדות אצל חולים מבוגרים וגריאטריים שטופלו בתרופות נוגדות דיכאון בהשוואה לפלסבו.
בכל קבוצות הגיל, חומרת דיכאון השתפרה תחת הטיפול התרופתי ובמקביל הייתה ירידה באובדנות.
פארוקסטין אושרה לטיפול במספר הפרעות חרדה: הפרעת פאניקה (Panic Disorder), חרדה חברתית (Social Anxiety Disorder), הפרעה אובססיבית קומפולסיבית (OCD), חרדה חברתית, הפרעת דחק פוסט טראומטית (PTSD) והפרעת חרדה מוכללת (Generalized Anxiety Disorder - GAD).
פארוקסטין הייתה התרופה הראשונה מקבוצת ה-SSRI שאושרה בארצות הברית לטיפול בהפרעת פאניקה.
מספר מחקרים הוכיחו שפארוקסטין עדיפה על פלצבו בטיפול בהפרעת פאניקה.
פארוקסטין וסרטרלין הן התרופות המומלצות לטיפול בהפרעת פאניקה מתוך קבוצת ה-SSRI.
תרופות אלו פועלות פחות מהר מבנזודיאזפינים על הפרעת פאניקה אבל טובות יותר בטיפול בפאניקה עם דיכאון.
ציטלופרם, פלובוקסמין ופלואוקסטין - יכולות אף הן להוריד התקפי פאניקה.
הפלואוקסמין יכול בתחילת טיפול להעלות חרדה, ההמלצה לגבי אנשים הסובלים מהפרעת פאניקה היא להתחיל במינון נמוך (5 מ"ג) ולעלות לאט מאוד במינון.
אפשר לשלב מינונים נמוכים של בנזודיאזפינים כנגד תופעת לוואי זו.
קבוצת התרופות SSRI נמצאו אפקטיביות בטיפול בחרדה חברתית.
הן משפיעות על הורדת הסימפטומים וחוסר היכולת.
אחוזי ההצלחה דומים לאלו של פנלזין שהיה טיפול הבחירה בעבר.
SSRI יותר בטוחים מבנזודיאזפינים או MAOI.
פרוקסטין נמצאה יעילה לטיפול בהפרעת חרדה חברתית במבוגרים וילדים.
זה גם מועיל לאנשים עם הפרעת חרדה חברתית והפרעת שימוש באלכוהול .
תרופות נוספות מקבוצת ה-SSRI נמצאו יעילות לטיפול בחרדה חברתית.
חלק מהתרופות השייכות לקבוצת ה-SSRI מומלצות לטיפול בהפרעה אובססיבית קומפולסיבית אצל מטופלים שגילם מעל 18 והן: פארוקסטין, פלובוקסמין, סרטרלין ופלואנקסול.
פלובוקסמין וסרטרלין אושרו לטיפול בהפרעה גם בילדים בגילאים שבין 6 ל-17 הסובלים מהפרעה אובססיבית קומפולסיבית.
50% מהסובלים מ-OCD מתחילים להראות סימפטומים בילדות או בבגרות, יותר ממחציתם מגיבים לטיפול תרופתי.
נתונים ארוכי שנים מחזקים את המודל של OCD כהפרעה גנטית, ממושכת (life long) שהטיפול הטוב הוא שימוש רציף בתרופות וטיפול CBT לאורך החיים.
המינון של SSRI להפרעה אובססיבית קומפולסיבית לרוב גבוה מזה לדיכאון.
למרות שיכולה להיות תגובה בשבועות הראשונים לטיפול, אפשר שיעברו מספר חודשים עד שיגיעו לאפקט המקסימלי.
פארוקסטין משמשת לטיפול בהפרעה אובססיבית-קומפולסיבית.
בהשוואה לתרופות אחרות פארוקסטין נמצא יעיל כמו קלומיפראמין וונלפאקסין .
פארוקסטין יעילה גם לטיפול בילדים עם הפרעה טורדנית-קומפולסיבית.
הפרעת דחק פוסט-טראומטית היא הפרעה מורכבת וכוללת סימפטומים משלושה סוגים: התנסות מחדש בטראומה, הימנעות ועוררות יתר.
טיפול תרופתי בהפרעת צריך להיות מכוון לסימפטומים אלו.
טיפול ארוך זמן בתרופות מקבוצת ה-SSRI נמצא כמכסה את הספקטרום רחב יותר מתרופות אחרות למשל מקבוצת ה-TCA או קבוצת ה-MAOI.
הגברה באמצעות בנזודיאזפינים יכולה לעזור בשלב החריף.
SSRI מקושרים לשיפור משמעותי הן לגבי הסימפטומים החודרניים והן לגבי ההימנעותיים.
פארוקסטין אושרה לטיפול ב-PTSD בארצות הברית, יפן ואירופה.
בארצות הברית היא אושרה לשימוש לטווח קצר.
פארוקסטין אושרה על ידי ה-FDA לטיפול באנשים הסובלים מהפרעת חרדה כללית.
הפרעה המאופיינת בשינויים מתישים במצב הרוח ובהתנהגות במהלך השבוע הקודם לווסת, המפריעים לתפקוד התקין.
יש דיווחים על ירידה בסימפטומים תחת טיפול עם: פארוקסטין, סרטרלין, פלואנקסול ופלובוקסמין.
ממחקרים שנעשו לגבי טיפול בסרטרלין ובפלואנקסול נמצא שאפשר לתת אותן רק בשבועיים שבין הביוץ לוסת ביעילות שווה למתן רציף.
ב-2013, אושרה הפרוקסטין במינון נמוך בארצות הברית לטיפול בתסמינים וזומטוריים בינוניים עד חמורים כגון גלי חום והזעות לילה הקשורים לגיל המעבר.
במינון הנמוך המשמש לגלי חום בגיל המעבר, תופעות הלוואי דומות לפלסבו ואין צורך בהפחתת המינון להפסקה.
פיברומילגיה היא תסמונת מורכבת ונעשו ניסיונות טיפוליים שונים.
מגוון של תרופות פסיכוטרופיות נמצאו יעילות במידה משתנה לתסמונת.
תרופות מקבוצת חוסמי הספיגה הסלקטיביים של הסרוטונין (SSRI) נמצאו יעילים.
כמו כן דווח על הדלוקסיטין (Cymbalta) מקבוצת חוסמי הספיגה חוזרת של סרוטונין נוראפינפרין (SNRI) כיעילה מדובר על תועלת שאינה בהכרח לטווח זמן ממושך, ואינה מביאה לשיקום מלא וחזרה לעבודה.
פסיכותרפיה עוזרת למטופלים לקבל תובנות לגבי אופי ההפרעה וגם לעזור להם לזהות ולהתמודד עם גורמי לחץ פסיכו-סוציאליים המשפיעים על מהלך ההפרעה.
ממחקרים עולה שהשוואה של הפרוקסטין לתרופות דומות מבחינת יעילות הוא דומה.
מבחינת פרופיל תופעות הלוואי הוא עדיף על פני הטריציקליים.
יש לזכור שלפרוקסטין יש אינטראקציה עם תרופות רבות, דבר שחשוב לקחת בחשבון במיוחד כשמדובר באוכלוסייה היותר מבוגרת.
הכלל הוא שמתחת לגיל 18 לא נותנים פארוקסטין לילדים, אבל במקרים מסוימים הרופא יכול להחליט שזו התרופה המתאימה.
החשש לטיפול בפארוקסטין בילדים ומתבגרים נובע מהחשש לעליה באובדנות.
במחקר שנעשה ב-2004 נבדקה השפעת הפארוקסטין על ילדים ומתבגרים הסובלים מהפרעה אובססיבית קומפולסיבית.
המסקנה הייתה שפארוקסטין היה אפקטיבי והסבילות אליו הייתה גבוהה.
ב-2006 פורסם מאמר לגבי טיפול בדיכאון קליני אצל ילדים ומתבגרים באמצעות פארוקסטין.
במקרה זה הפארוקסטין לא נמצא יותר יעיל מפלצבו.
פארוקסטין משמש לטיפול בחרדה אצל כלבים.
מדובר בסוגים שונים של חרדה: חרדת פרידה, חרדה כללית, חרדה המתבטאת באגרסיה.
פארוקסטין מתאים לטיפול אצל כלבים במספר הפרעות: בחרדה, התנהגות אובססיבי קומפולסיבית, אגרסיה וסימון על ידי שתן.
לחתולים פארקוסיטין מתאים לטיפול באגרסיה, חרדה, סימון בשתן, והתנהגות קומפולסיבית (כמו טיפוח יתר, רדיפה אחרי הזנב ומציצת צמר)
בעת נטילת תרופות מקבוצת ה-SSRI יש לקחת בחשבון את זמן הופעת תופעות הלוואי ואת חומרתן.
חלק גדול מהן מופיע בתחילת הטיפול וחולף עם הזמן וחומרתן והסיכון שבהן נמוך.
בין תופעות הלוואי הללו נמנות: בחילות וכאבי בטן, דיכוי תיאבון, כאב ראש ונמנום.
הפרעה בתפקוד המיני היא המקושרת ביותר לטיפול ארוך טווח.
לפעמים ישנה גם עליה במשקל בעת נטילת התרופה.
לגבי פארוקסטין תופעות הלוואי השכיחות כוללות: נמנום, דיכוי תיאבון, הזעה, נדודי שינה והפרעות בתפקוד המיני.
תופעות לוואי חמורות עשויות לכלול תסמונת סרוטונין ומאניה .
בעוד ששיעור תופעות הלוואי נראה דומה בהשוואה ל-SSRI ו-SNRI אחרים, תסמונות הפסקת תרופות נוגדות דיכאון עשויות להופיע לעיתים קרובות יותר.
השימוש בהריון אינו מומלץ, בעוד השימוש בזמן הנקה בטוח יחסית.
לפארוקסטין יש אפקט מרגיע יותר מפלואקסטין ולכן מתאימה יותר למקרים המלווים בחרדה ואי שקט.
תופעת הלוואי המקושרת ביותר לטיפול ארוך טווח.
ממחקרים עולה שמדובר בתופעה תלוית מינון, אך הדבר עדיין טעון בדיקה.
בניגוד לרוב תופעות הלוואי של ה-SSRI תופעה זו לעיתים רחוקות עוברת עם הזמן.
תופעות לוואי הקשורות למערכת העיכול מאוד שכיחות.
היותר שכיחות הן: בחילה, שלשלול, חוסר תיאבון, הקאות וגזים.
פארוקסטין בשחרור מושהה (delayed) גורם לפחות תופעות לוואי הקשורות למערכת היכול מפארוקסטין בשחרור מידי.
פארוקסטין לעיתים קרובות גורם לעצירות.
תופעות הלוואי הקשורות למערכת העיכול מוקטנות או אפילו נמנעות אם לוקחים את התרופה אחרי ארוחה.
אובדן משקל ותיאבון לרוב מופיעים מייד עם לקיחת התרופה, השיא אחרי 20 שבועות, ואז יש חזרה למשקל ההתחלתי.
עד שליש מהאנשים הלוקחים SSRI יעלו במשקל, לפעמים יותר מ-9 ק"ג.
ההשפעה על המשקל היא הדרגתית, ולרוב עמידה לדיאטה או פעילות גופנית.
פארוקסטין מקושר לעליה במשקל לעיתים יותר תכופות, יותר מהר ועליה יותר משמעותית, בעיקר אצל נשים צעירות.
שכיחות הופעת כאב ראש אצל מטופלים בתרופות מקבוצת ה-SSRI היא 18-20%.
זה גבוה ב-1% בלבד מעל הפלצבו.
מנגד SSRI אפקטיביים כמניעה כנגד מגרנה וכאבי ראש מסוג tension-type.
תופעות לוואי הקשורות למערכת העצבים המרכזית
תופעות לוואי הקשורות מערכת העצבים המרכזית כוללות: חרדה, נדודי שינה, סדציה, חלומות וסיוטים, קהות רגשית, פיהוק.
תרופות מקבוצת ה-SSRI עלולות לגרום להופעת חרדה, במיוחד הפלואקסטין, במיוחד בתחילת הטיפול בחודשים ראשונים.
בהמשך יש ירידה של החרדה.
השפעות ראשוניות אלו משמעותית פחות שכיחות בטיפול בפארוקסטין ובאסציטלופרם.
פארוקסטין ואסציטלופרם אפשר שהן הבחירה היותר מתאימה אם מחפשים תרופה הגורמת לסציה, ומדובר בהפרעה משולבת של חרדה ודיכאון.
תופעת לוואי מרכזית של התרופות מקבוצת ה-SSRI כוללת סדציה והפרעות שינה, ששתיהן המשתפרות כתוצאה מהטיפול בחרדה ובדיכאון.
אבל עד 25% מהמטופלים ב-SSRI שמים לב להפרעה בשינה ועודף ישנוניות או עייפות מציפה.
פלואקסטין גורמת בשכיחות הגבוהה ביותר לנדודי שינה, ולכן לעיתים קרוב
ציטלופרם ועוד יותר הפארוקסטין גורמות לרדימות.
התגובה לסדציה או הפרעה בשינה היא אינדיבידואלית, ובהתאם יש אנשים שמתאים להם לקחת את התרופה בערב ואחרים בבקר.
SSRI המרדימים לעיתים יש צורך להחליפם ב-SSRI אחר או וולבוטרין.
השפעות נוספות על שינה כוללות חלומות מאוד חיוניים וסיוטים.
אנשים רבים הלוקחים תרופות מקבוצת ה-SSRI מדווחים על חלומות מאוד חיוניים או סיוטים.
תופעת לוואי שאינה מקבלת הרבה מקום.
מקושרת לעיתים קרובות בשימוש כרוני בתרופות מקבוצת ה-SSRI.
פציינטים מדווחים על קושי בביטוי ובחוויה רגשית במובן של: חוסר יכולת לבכות, תחושה של חוסר אכפתיות או אפתיה, מגבלה באינטנסיביות של התנסויות רגשיות.
תופעות לוואי זו לעיתים קרובות מובילה להפסקת הטיפול, אפילו כשיש הקלה בדיכאון או בחרדה על רקע הטיפול התרופתי.
הסתכלות מקרוב על פציינטים המקבלים תרופות מקבוצת ה-SSRI חושפת עליה בפיהוק.
תופעה שאינה משקפת במקרה זה עייפות או שינה גרועה בלילה אלא היא תוצאה של השפעת SSRI על ההיפותלמוס.
לפארוקסטין השפעה אנטיכולינרגית קלה הגורמת: יובש בפה, עצירות וסדציה.
התופעות האנטי כולינרגיות הן תלויות מינון.
רוב האנשים הלוקחים פארוקסטין אינם חווים תופעות לוואי אלו.
תרופות מקבוצת ה-SSRI יכולות לפגוע בתפקוד האגרגציה של טסיות הדם, בלא ירידה במספרן.
ההשפעה היא היפצעות בקלות או דימום מוארך.
כשסימנים אלו מופיעים חשוב לעשות מבחן לזמן דימום.
פציינטים הדורשים מעקב מיוחד הם אלו המקבלים נוגדי קרישה או אספירין.
מתן מקביל של תרופות מקבוצת ה-SSRI ושל נוגדי דלקת שאינם סטרואידים (nonsteroidal) מעלה משמעותית את הסיכון לדימום במערכת העיכול.
יש אפשרות שלמשתמשים יש מאפיינים אחרים המעלים את הסיכויים לפיתוח סכרת, או שהסיכוי לאבחנה של מצבים רפואיים עולה כתוצאה מהטיפול בדיכאון.
מקרים של ירידה ברמות הנתרן (Hyponatremia) נצפו אצל מספר פציינטים, במיוחד קשישים וכאלו המטופלים במשתנים.
זו תופעת לוואי נדירה אך יכולה להיות מסוכנת.
תרופות מקבוצת ה-SSRI מעלות למעשה את רמת הסרוטונין בפלזמה.
מתן במקביל של תרופות אחרות המעלות את הסרוטונין יכול לגרום לעלייתו לרמות טוקסיות עד כדי הופעת סינדרום סרוטונין.
התרופות שצריך להיזהר במתן מקביל עם תרופות מקבוצת ה-SSRI הן: מעכבי מונואמין אוסדיאז (MAOI), ליתיום, L-טריפטופן.
סינדרום סרוטונין יכול להיות פטלי.
הסימפטומים הבאים מסודרי בסדר כרונולוגי של הופעה ובהחמרה גוברת של התיסמונת:
אגיטציה קיצונית, hyperreflexia, חוסר יציבות אוטונומית, ואפשריות תנודות בסימנים חיוניים.
תנועה לא רצונית בשרירים (myoclonus), התכווצויות, עליה בחום, רעד בלתי נשלט, נוקשות (rigidity).
דליריום, קומה, status epilepticus, תמט קרדיו וסקורלי ומוות.
תופעת לוואי שאינה מסוכנת אך יכולה להיות מאוד לא נוחה.
תרופות מקבוצתה ה-SSRI יכולות לגרום לחלק מהפציינטים להזעה כתופעת לוואי.
הזעה זו אינה קשורה לטיפרטורה חיצונית.
הזעת לילה יכולה לגרום להרטבת הבגדים ומצעים, ויכול להיות שיהיה צורך להחליף בגדים.
הפסקה פתאומית של תרופות מקבוצת ה-SSRI יכולה לגרום לסינדרום הפסקת טיפול.
הדבר נכון במיוחד לגבי תרופות עם זמן פינוי קצר - כמו פרוקסיטין ופלבוקסמין.
התסמונת לרוב לא מופיעה אלא אחרי טיפול של 6 שבועות לפחות, ונעלמת ספונטנית אחרי 3 שבועות.
אנשים שבתחילת הטיפול ב-SSRI סבלו מהסתגלות לתרופה סביר יותר שיסבלו בהפסקתה.
תסמונת הפסקת הטיפול יכולה לכלול: סחרחורת, חולשה, בחילה כאב ראש, ירידה במצב הרוח, חרדה, הפרעות בשינה, הפרעה בריכוז, סימנים של מערכת נשימה עליונה, תחושת נימול וסימפטומים דמויי מגרינה.
הטיפול בתסמונת הוא כמובן קודם כל מניעה - רצוי לא להפסיק את התרופה פתאומית, וחשוב להפסיקה עם ליווי של רופא.
אחרי שהתסמונת הופיע אפשר לטפל על ידי החזרת התרופה והורדה יותר איטית.
במקרים של תרופות אחרות מסוג SSRI יש אפשרות לטפל על ידי פלואוקסטין והפסקתו בהדרגה.
פלאוקסטין הוא ה-SSRI עם זמן פינוי הארוך ביותר, ועם הסבירות הנמוכה ביותר לתסמונת הפסקת טיפול.
מידע המרשם לפארוקסטין שפורסם ב-GlaxoSmithKline עודכן הקשור להופעה של תסמונת הפסקה, כולל תסמיני הפסקה חמורים.
יחד עם שאר התרופות מקבוצת ה-SSRI פארוקסטין נחשבת לתרופה בסיכון נמוך במקרים של מנת יתר.
מינון יתר מתבטא לעיתים קרובות בהקאות, עייפות, אטקסיה, טכיקרדיה והתקפים .
ניתן למדוד ריכוזי פארוקסטין בפלזמה, בסרום או בדם כדי לעקוב אחר מתן טיפולי, לאשר אבחנה של הרעלה בחולים מאושפזים או כדי לסייע בחקירה רפואית של מקרי מוות.
ריכוזי הפארוקסטין בפלזמה הם בדרך כלל בטווח של 40-400 מיקרוגרם/ליטר באנשים המקבלים טיפול מדי יום ו-200-2,000 מיקרוגרם/ליטר בחולים מורעלים.
רמות בדם שנמדדו לאחר מוות נעו בין 1-4 מ"ג/ליטר במצבי מנת יתר קטלנית חריפה.
תרופות מקבוצת ה-SSRI לרוב אין בעיה לתת בשילוב עם תרופות אחרות.
סינדרום סרוטונין יכול להיגרם במתן במקביל של תרופות מקבוצת ה-SSRI עם: תרופות מקבוצת מעכבי המונואמין אקסדיאז (MAO) L-טריפטופן, ליתיום, ונוגדי דיכאון אחרים המעכבים ספיגה מחדש של סרוטונין.
פלואוקסטין, סרטרלין ופארוקסטין יכולות להעלות ריכוז בפלזמה של תרופות נוגדות דיכאון מקבוצת הטריציקלים (TCA) וכך לגרום לטוקסיות.
שילוב של תרופות מקבוצת ה-SSRI עם תרופות נוגדות דלקת שאינן סרטרואידיות (NSAID) מעלה את הסיכון לדימום גסטרי.
תרופות מקבוצת ה-SSRI (במיוחד פלבוקסמין) אין לתת במקביל עם לפונקס, מחשש לעילה בריכוז הלפונקס והסיכון בתכווצויות.
תרופות מקבוצת ה-SSRI יכולות להאריך את משך וחומרת תופעות הלוואי של האמבין (סטילנוקס) ובכללן הלוצינציות.
הפארוקסטין יש בו יותר סיכון לאינטראקציה מחלק מהתרופות האחרות בקבוצת ה-SSRI.
על ריכוז הפארוקסטין יכול להשפיע סימטידין (יכול להעלות את הריכוז) פניטואין (יכול להוריד את הריכוז) ופנוברביטול (יכול להוריד את הריכוז).
יש תרופות שיש לתת אותן בזהירות כשהן בשילוב עם פארוקסטין: נוגדי דיכאון, פנוטיאזינים, תרופות נגד הפרעות קצב .
פארוקסטין מגביר את ההשפעה נגד קרישה שיש לוורפארין (warfarin).
מתן מקביל של פארוקסטין וטרמדול יכול גרום לסינדרום סרוטונין באוכלוסיית הקשישים.
פאריד דיאס (בספרדית: Farid Díaz) הוא שחקן כדורגל קולומביאני לשעבר ששיחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת נסיונל מליגת העל הפרגוואית.
היה שותף ב-2016 לזכייה בגביע ליברטדורס כששיחק באתלטיקו נסיונל וכן נבחר לנבחרת השנה של אמריקה באותה שנה.
פאריד דיאס החל את הקריירה המקצוענית שלו בשנת 2001 בקבוצת אתלטיקו בוקרמנגה, בה שיחק במשך 5 שנים.
לאחר מכן ירד לליגה השנייה ושיחק בלאונס אורבה שאז נקראה דפורטיבו ריונגרו.
בעונת 2007 הוא הצטרף לעולה החדשה דאז, לה אקידד.
לקראת טורניר הקלאוסורה של אותה שנה, עבר לג'וניור ברנקייה, אך שם מיעט לשחק.
השינוי החל להגיע כאשר הצטרף לאנביגאדו ותפס את מקומו בהרכב בעונת 2009. בשנתיים הבאות ביסס את מעמדו כאחד מהמגינים השמאליים הטובים במדינה וב-2012 קיבל את הזימון להצטרף לאחת הקבוצות הבכירות בקולומביה, אתלטיקו נסיונל.
בשנה הראשונה הדברים לא עבדו כמצופה, אבל עקב העדר שחקנים בעמדה זו, קיבל דיאס את הצ'אנס הנוסף והוכיח את עצמו.
הוא זכה עם נסיונל בלא פחות מ-12 תארים, כולל גביע ליברטדורס והרקופה.
בעקבות ההצלחה, הוא הגיע לשיא בקריירה שלו כאשר זומן לנבחרת הלאומית.
ב-20 ביולי 2017 עזב את נסיונל לאחר 5 וחצי שנים ועבר לקלוב אולימפיה הפרגוואית.
בספטמבר 2018 ולאחר כמה חודשים שנותר ללא קבוצה לאחר שחרורו מאולימפיה, חתם דיאס בויידופר מהליגה השנייה.
בספטמבר 2020 חתם בנסיונל מפרגוואי.
פאריד דיאס זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת של קולומביה ב-2016 וערך את הבכורה שלו ב-24 במרץ במשחק מוקדמות מונדיאל 2018 מול בוליביה בלה פס.
בסך הכל שיחק שמונה משחקים במוקדמות ולא כבש.
הטורניר הגדול הראשון שלו היה טורניר הקופה אמריקה 2016, בו שיחק שלושה משחקים ללא שערים וסיים עם הנבחרת במקום השלישי.
הוא לא נכלל בסגל הסופי של הנבחרת למונדיאל 2018 אבל בעקבות פציעתו הקשה של פרנק פברה מספר ימים לפני הטורניר, הוא נקרא לסגל להחליפו.
הוא היחיד מבין שחקני השדה בסגל שלא שיחק ולו דקה אחת במונדיאל.
זכה באליפות קולומביה עם אתלטיקו נסיונל (2013-אפרטורה, 2013-קלאוסורה, 2014-אפרטורה, 2015-קלאוסורה, 2017-אפרטורה)
זכה בגביע ליברטדורס עם אתלטיקו נסיונל (2016)
זכה בגביע רקופה סודאמריקנה עם אתלטיקו נסיונל (2017)
זכה בסופרליגה עם אתלטיקו נסיונל (2012, 2016)
זכה באליפות ליגת המשנה עם אנביגאדו (2007)
היה חלק מנבחרת השנה באמריקה הדרומית (2016)
סגנות עם אתלטיקו נסיונל בגביע סודאמריקנה (2014, 2016)
פאריטה (בספרדית: Parita) היא עיירה הממוקמת בנפת פאריטה במחוז אררה בפנמה.
העיירה היא בירת הנפה והיא נוסדה בשנת 1556.
פארידה אפרידי (באורדו: فاردہ آفریدی, בפשטו: فارده افریدي; שם שבטי: קוקיח'ל; 1987 (בערך) – 4 ביולי 2012) הייתה פמיניסטית פתאנית ופעילת זכויות נשים וילדים בפקיסטן.
ביולי 2012, בגיל 25, היא נורתה למוות בדרכה לעבודה.
אפרידי נולדה וגדלה בטריטוריית שבט ח'ייבר, באזורים השבטיים המנוהלים פדרלית בצפון-מערב פקיסטן, חבל ארץ ענייה חצי-אוטונומית בסמוך לגבול אפגניסטן.
בעת לימודיה לתואר שני בלימודי מגדר, היא הקימה יחד עם אחותה נורזיה אפרידי, את החברה להערכת והעצמת נשים באזורים כפריים (SAWERA), עמותה לקידום זכויות וסטטוס נשים באזורים השבטיים.
על פי ארגון Safeworld, הם כל כך התרשמו מהפעילות של האחיות, שהזמינו אותן לשמש כשותפות-שטח של הארגון.
בנוסף לערכי זכויות נשים, האחיות היו מחויבות לרגישות תרבותית ודתית, ואף לא יצאו לדרך בהקמת העמותה שלהן עד אשר קיבלו את רשות הוריהן, בתמורה להבטחה שמעשיהן רק יביאו כבוד למשפחה.
אפרידי היה מבקרת חריפה של ממשלת פקיסטן, הטליבאן, והאופי הפטריארכלי של החברה הפקיסטנית.
ביוני 2012, היא אמרה לעיתונאים שהיא נמצאת תחת איומים.
חבריה ועמיתיה חשדו שמקור שמקור האיומים הם פעילי טליבאן.
ב-5 ביולי 2012, כשיצאה אפרידי מביתה בחבל ח'ייבר כדי ללכת לעבודה בפשאוור, היא נורתה, ירייה אחת בראש ושתיים בצוואר, על ידי שני רוכבי אופנוע, אשר לאחר מכן נמלטו.
בגינוי הרצח במחנה מחאה שאורגן על ידי קרן אוראט (ארגון זכויות נשים המבוסס באסלאמאבאד) יחד עם מועדון העיתונות הפקיסטני והאיגוד הפדרלי של עיתונאי פקיסטן, שר ההסברה של ח'ייבר פח'טונח'ווה, מיאן איפתיח'אר חוסיין הצהיר:
אפרידי הייתה רק אחת מתוך מספר נשים בח'ייבר פח'טונח'ווה שהיו מטרה לחיסול מצד הטליבאן; לפניה, הם רצחו את שבנאם, רקדנית מפורסמת (באותה העת נרצחו גם מספר רקדניות נוספות), ומאוחר יותר באותה השנה נורתה מלאלה יוספזאי.
על פי עיתון Express Tribune הפקיסטני, האזור השבטיים המנוהלים פדרלית אינם מחויבים לחוקי פקיסטן, בהיותם אוטונומיים במידה גדולה, ולכן לא מובטחות לתושביהם זכויות חוקתיות.
דבר זה, על פי העיתון, מקל על פעולתן באזור של ארגונים מיליטנטיים, אשר ממוקדים באופן ספציפי על עובדות זכויות אדם, כדוגמת זרטיף חאן אפרידי, פעילת ארגון חוץ-ממשלתי נוספת שנורתה באזור ג'מרוד שנה קודם.
פעילת זכויות הנשים הבולטת, הפרופסור ללימודי מגדר פרזאנה בארי, תיארה את העבודה שעשו האחיות והפעילות האחרות: "בעיקרון, אנחנו שואלות לגבי הגישה הבסיסית של נשים למשאבים.
זה אומר חינוך, בריאות, היכולת עבודה, עצמאית כלכלית, והיכולת של לבחור בעצמן, אתה יודע, לגבי חייהן שלהן." אחותה נורזיה הצהירה כי תמשיך את עבודתן המשותפת, כמורשתה של אחותה, על אף הלחץ הרב לוותר בשל הסיכון הכרוך בכך.
נהר פאריה הוא יובל של נהר הקולורדו הזורם בדרום מדינת יוטה וצפון מדינת אריזונה שבארצות הברית.
אורכו 153 ק"מ, שטח אגן הניקוז שלו 3,652 קמ"ר, וספיקתו הממוצעת 1 מ"ק לשנייה.
בחלק ממסלולו הנהר זורם דרך קניוני חריץ.
מקור שם הנהר בשפת הפאיוט ופירושו "מים בוציים" או "מי האייל".
מקור הנהר בדרום-מערב מחוז גארפילד (Garfield County) בדרום יוטה מכמה ערוצי נחלים היורדים מהשפה של רמת פאונסאגנט, הנפגשים צפונית ליישוב טרופיק.
הוא זורם לדרום-דרום-מזרח לאורך מחוז קיין (Kane County) והמונומנט הלאומי גרנד סטיירקייס אסקלנטה.
משם הוא זורם לאורך קו הגבול עם אריזונה, ויורד דרך צוקי השני בקניון פאריה אל רמת פאריה.
הוא נשפך לנהר קולורדו מצפון-מערב כ-8 קילומטרים דרומית-מערבית לעיירה פייג' וסכר קניון גלן.
30 הקילומטרים האחרונים של הנהר הם בתחומי האזור הבראשיתי פאריה-צוקי השני (Paria Canyon-Vermilion Cliffs Wilderness), המנוהל על ידי לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית.
לינה באזור זה דורשת רישיון.
הפאריה הוא ערוץ צר ולא ניתן לשוט בו.
מחקר שנערך בשנת 2004 העריך שתעלת טרופיק (Tropic Ditch), תעלת השקיה היסטורית המטה מים מהיובל איסט פורק סווייר, מאבדת 1.2 מיליון מטרים מעוקבים בשנה בשל חלחול, וחצי מכמות זו (600,00 מ"ק) מגיעה בסופו של דבר לנהר פאריה, ויחד איתה 1,829 טון של מלח בשנה.
על מנת להשיב את המליחות של הפאריה והקולורדו לרמות טבעיות יותר הציעה חברת ההשקיה טרופיק ואיסט פורק (Tropic and East Fork Irrigation Company) להחליף את 8 הקילומטרים האחרונים של התעלה בצינור.
חלק מהעלות תמומן על ידי מיזם תוכנית בקרת המליחות של הנהר קולורדו (Colorado River Basin Salinity Control Program) של לשכת הטיוב של ארצות הברית.
הפאריה הוא אחד היעדים הפופולריים ביותר עבור גלישת קניונים באזור.
באקסקין גולץ' (Buckskin Gulch), קניון צד לאורך הנהר בחלק הצר שלו, נחשב לאחד מקניוני החריץ הארוכים והעמוקים ביותר בארצות הברית.
פאריה הוא גם משכן לכמה משאבים היסטוריים, גאולוגיים וביולוגיים חשובים.
אתר המעבורת ליז פרי וההתיישבות הסמוכה שוכנים בתוך הקניון במרחק קצר במעלה השפך לנהר קולורדו, ובנוסף מספר יישובים נטושים נוספים צפונה.
הפאריה וכמה נהרות וקניונים סמוכים הם גם אתרים של כמה דוגמאות של פטרוגליפים של הילידים שהשתמרו היטב, ציורים וסמלים פרהיסטוריים חקוקים באבן.
הפאריה מתגאה בבית גידול מלא חיים של צמחיית גדות מדברית, משכן לכמה מינים בסיכון או בסכנת הכחדה, והוא גם האתר של קשת רתר (Wrather Arch), קשת טבעית הארוכה ביותר בארצות הברית מחוץ ליוטה.
כקילומטר דרומית לנהר ועיירת הרפאים פאריה (Pahreah) שוכן אולפן הצילום פאריה (Paria Movie Set) שהיה האתר לכמה סרטי מערבונים.
בין הסרטים שצולמו באתר זה ובסביבתו כלולים: איש ההפקר (The Outlaw Josey Wales, 1976), 3 סמלים (Sergeants 3, 1962), נשים למערב (Westward the Women, 1951) ובאפלו ביל (1944).
אולפן הצילום הישן בקניון היה אטרקציה פופולרית, אבל נהרס בשיטפון בזק ב-1988. הבניינים פורקו ונבנו מחדש על ידי מתנדבים באתר קרוב.
ב-2006 עלו הבניינים החדשים באש בצורה חשודה.
פארידה שהיד (באורדו: فریدہ شہید) היא סוציולוגית פקיסטנית, פמיניסטית ופעילת זכויות אדם.
ב-2012, היא מונתה כמדווחת מיוחדת מטעם האו"ם בתחום של זכויות תרבות.
היא עומדת בראש מרכז משאבי נשים שירקאט גאה בפקיסטן, והיא מוכרת בשל עבודתה הנרחבת בניתוח מגדר ומעמד, בפקיסטן וברחבי העולם.
לשהיד יש מעל 25 שנים של ניסיון פעיל במחקר ואקטיביזם, כשהיא מפעילה עדשה מגדרית ומעמדית בטיפול בנושאים כמו פיתוח כפרי, עבודה, תרבות, דת והמדינה.
היא מתמקדת בקידום והגנה על זכויות תרבות באמצעות מדיניות ופרויקטים עבור קהילות מדוכאות, כולל נשים, עניים, ומיעוטים דתיים ואתניים.
שהיד היא גם מומחית במשא ומתן בינלאומי, אזורי וארצי, כולל במסגרת האו"ם ובפקיסטן.
שהיד היא חברה מייסדת של רשת זכויות הנשים של פקיסטן פורום פעולת נשים (WAF), ארגון שהוקם על ידי מספר פמיניסטיות פקיסטניות, ביניהן נג'מה סדיק והינה ג'ילאני, וחברה ברשת הנשים הבינלאומית WLUML (נשים החיות תחת חוק אסלאמי).
ב-12 בנובמבר 2014 זכתה שהיד בפרס הבינלאומי UCLG – מקסיקו סיטי תרבות 21, עבור עבודתה בתחום מגדר, תרבות, דת והמדינה.
היא זכתה קודם לכן במספר פרסים נוספים, כולל פרס מטעם ראש ממשלת פקיסטן על הספר שכתבה במשותף, "Two Steps Forward, One Step Back?" (שני צעדים קדימה, צעד אחד אחורה?).
בשנת 2010, שהיד כתבה את המאמר Contested Identities: Gendered Politics, Gendered Religion in Pakistan (זהויות במחלוקת: פוליטיקה ממוגדרת, דת ממוגדרת בפקיסטן) עבור המהדורה המיוחדת של Third World Quarterly.
בשנת 1998, שהיד ערכה יחד עם סוהייל אכבר ורייך, קסנדרה בלצ'ין, ועיישה גזדר את הספר Shaping Women's Lives: Laws, Practices and Strategies in Pakistan (עיצוב חיי נשים: חוקים, מנהגים ואסטרטגיות בפקיסטן).
הוא פורסם על ידי שירקאט גאה.
הספר מתעד את התנועות של נשים מוסלמיות בדרום אסיה מתחילת המאה ה-20 עד שנות ה-1980.
בשנת 2004, בשיתוף עם עיישה ל.
שהיד, היא כתבה את הספר Great Ancestors: Women Asserting Rights in Muslim Contexts (אמהות גדולות: נשים שעומדות על זכויותיהן בהקשרים מוסלמים).
הספר התחיל ככלי הדרכה עבור נשים פעילות זכויות אדם, יחד עם ספר מלווה שסיפק מידע היסטורי וביוגרפי.
שני הכרכים יצאו לאור על ידי שירקאט גאה, ופורסמו מאוחר יותר ככרך אחד על ידי אוניברסיטת אוקספורד.
פארידה בורקיה היא במאית קולנוע מרוקאית, "אחת הנשים המרוקאיות הראשונות לעשות קריירה כיוצרת סרטים הן על המסך הגדול והן בטלוויזיה".
לאחר שלמדה דרמה במוסקבה מ-1968 ל-1973, בורקיה לימדה אומניות הבמה בקונסרבטוריון של קזבלנקה.
במשך רוב הקריירה שלה, היא עבדה עבור רשות השידור הציבורית, Radiodiffusion-Télévision Marocaine, שם עשתה, בין היתר, סרטים דוקומנטריים ותוכניות ילדים.
עבור שנת האישה הבינלאומית ב-1975, בורקיה יצרה מספר סרטים דוקומנטריים על נשים מרוקאיות - סרטי התעודה המרוקאים הראשונים שהופקו ובוימו על ידי אישה.
סרטה משנת 1982 La braise סיפר את הסיפור של שלושה ילדי כפר יתומים.
Deux femmes sur la route, (2007), היה "הגרסה המרוקאית לסרט מסע הנשים הקלאסי תלמה ולואיז".
Le dernier aveu (ההבטחה האחרונה)
פַארְיָאבּ (בפרסית/דארי/פשטו: فاریاب) הוא אחד מבין 34 מחוזות אפגניסטן.
המחוז ממוקם בצפון אפגניסטן ויש לו גבול בינלאומי בצפון-מערב עם טורקמניסטן.
המחוז מחולק ל-15 נפות ויש בו יותר מאלף יישובים.
בירת המחוז והעיר הגדולה ביותר היא מַיְימַנה.
אוכלוסיית המחוז מונה 998,100 איש על גבי שטח של 20,293 קילומטרים רבועים.
פאריאב הוא חלק מחבל ח'וראסאן ולאורך ההיסטוריה מקומו בין ממלכת פרס ומרכז אסיה האדיר את חשיבותו במעבר דרך המשי.
כמו כן שימש האזור דלת ממרכז אסיה אל תת-היבשת ההודית, דרכו עברו עמים טורקיים רבים שהקימו אימפריות כגון הסלג'וקים והטימורים.
המחוז מוקף במחוזות ג'וזג'אן מצפון מזרח, סר-י פול ממזרח ומדרום-מזרח, גור מהדרום, באדגיס ממערב לו ואילו מצפון הוא כאמור חולק גבול עם טורקמניסטן.
רכס ההרים של טורקיסטן הממוקם בדרום פאריאב מתמשך מרכס הינדו-כוש ועד למחוז הראת ממערב.
השטח הכולל של המחוז נמדד ב-27,922 קמ"ר.
הגובה הממוצע במחוז הוא 844 מטרים מעל פני המים.
במחוז ישנו מזג אוויר ייחודי בהשוואה לשאר המחוזות ברחבי אפגניסטן.
על פאריאב יורדים מטרי גשמים במהלך עונת האביב.
הגשמים תורמים לייבולים שבתמורה הופכים את המחוז לאחד העשירים ביותר ברחבי המדינה בכל הקשור לייצור אוכל.
מזג האוויר בקיץ מגיע לעיתים ל-36 מעלות צלזיוס וממוצע הגשמים הוא 700 מילימטר מדי שנה.
ארבע השפות בעלות ההשפעה החזקה ביותר במחוז הן (בסדר יורד בכמות הדוברים) אוזבקית, טורקמנית, דארי (ניב של פרסית) ופשטו.
מחוז פאריאב, הידוע כעשיר תרבותי, הביא לבמה המדינית סופרים רבים שגדלו בו.
במהלך העשור האחרון, מספר חברות חינוך ותרבות היו עדים לעלייה בכמות הנרשמים לאגודות לימודים כמו אגודת העט ואמנויות, האגודה לתרבות גוהאר שד ביגאם, מכון המלומדים והחברות האזרחיות, מכון החברה האזרחית בפאריאב, איגוד העיתונאים ועוד רבים אחרים.
ייצור השטיחים ידוע כעמוד השדרה של המגזר התעשייתי במחוז ומעבר לו שכן 65% מאוכלוסיית המחוז קשורים לעיסוק של אריגת שטיחים בעלי מוניטין בינלאומי.
בנוסף, אריגת הבגדים הנפוצים, בד המשי, מעילים, טורבנים ועיצוב של סוגי בד שונים חיזקו במידה ניכרת את תחום עבודות היד של המחוז.
דרך נמל תעופה מעבירים סחורות אל קונים מרחבי העולם, בייחוד מטורקמניסטן, טורקיה, איראן ואיחוד האמירויות הערביות.
נחושת, זהב, ברזל ומתכות היו במגמת עלייה במסחר בעבר, אולם מאבקים כגון פגעו בפיתוח התעשייה.
על פי הדיווחים פאריאב הוא בין המחוזות ההפכפכים ביותר בצפון אפגניסטן ומשמש חזית פעילה בסכסוך בין הממשלה האפגנית לבין קבוצות מורדים ובראשם הטליבאן.
מלבד מורדים מקומיים של הטליבאן, קבוצה קטנה המזוהה עם הטליבאן של הג'יהאד האסלאמי נלחמת בפאריאב.
שישה מבין הנפות המחוזיות מסווגות כמחולקות בין כוחות שונים, ארבע נפות מסווגות תחת שליטת הטליבאן וארבע נפות מסווגות תחת שליטה של הממשלה האפגנית בקאבול.
259 אירועים הקשורים למורדים דווחו בתקופת ינואר 2018 – פברואר 2019 (ממוצע של 4.3 אירועים בשבוע).
דוגמאות לתקריות כוללות תקיפות אוויריות מוגברות של כוחות הממשלה, שגרמו לאבידות אזרחיות, התקפות על כפרים ועימותים בין הטאליבן לכוחות הממשלה.
תועדו 646 נפגעים אזרחיים (230 הרוגים ו-416 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 60 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים.
מדובר בעלייה של 1% בהשוואה לשנת 2017. הגורמים העיקריים לנפגעים אזרחיים היו התנגשויות צבאיות באזורים מיושבים ואחריהם פיצוצי מוקשים.
בתקופה שבין 1 בינואר 2018 – 28 בפברואר 2019 נעקרו 75,603 אנשים ממחוז פאריאב, רובם הועברו מצד אחד לצד אחר בתוך המחוז.
השפעה נוספת על האוכלוסייה האזרחית כוללת מחסומי טליבאן בכבישים מהירים וחוסר ביטחון המונע מהמצביעים להירשם במרכזי הקלפיות בעת בחירות.
מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז פאריאב ואוכלוסייתן.
פארידי מאליק מוסה שאהה הוא כדורגלן טנזני המשחק בעמדת הקיצוני ביאנג אפריקאנס.
מוסה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אזאם והצטרף לקבוצה הבוגרת כבר בגיל 17.
בשנת התאמן בטנריפה ובהמשך הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון.
ב-14 בינואר 2017 מוסה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים בתיקו 2-2 נגד אוניון ויירה, בה גם הבקיע את שערו הראשון.
ב-30 באפריל הבקיע צמד בניצחון 1-5 נגד לנזרוטה.
ב-12 באוגוסט 2020, מוסה חזר לטנזניה וחתם ביאנג אפריקאנס.
ב-19 בנובמבר 2013 מוסה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טנזניה בתיקו 0-0 נגד .
פארחה הוא סרט קולנוע עלילתי ירדני, בבימויה של דארין ג' סלאם, המגולל את סיפורה של נערה פלסטינית בשם פארחה בכפר ערבי בימי מלחמת העצמאות, על רקע הנכבה.
על פי דברי הבמאית-תסריטאית, ההשראה לסרט הוא מקרה אמיתי, עליו היא שמעה מאימה, על פליטה פלסטינית שנכלאה בחדר על ידי אביה כדי להגן על כבוד המשפחה ועל חייה בזמן המלחמה.
אימה של היוצרת הכירה את הפליטה בסוריה ושמעה ממנה את סיפורה.
המקרה שימש כגרעין סיפורי שסביבו פותחה עלילה בדיונית, שעל פי הבנת היוצרת משקפת את תלאות הפלסטינים במלחמה.
פארחה היא בתו של מוח'תאר כפר קטן באזור הררי, שחולמת להמשיך בלימודיה בניגוד לרוב הנערות בכפר שבו בנות אינן לומדות בבית ספר, ולומדות קוראן בלבד עם שייח' הכפר.
בתחילת הסרט היא מנסה לשכנע את אביה לרשום אותה לבית ספר בעיר, ולאחר היסוסים הוא מסכים לכך.
אולם שמחתה לא נמשכת זמן רב.
הכפר מותקף על ידי כוחות צה"ל.
אביה מנסה לשלוח אותה במכונית של קרובי משפחה מהעיר שביקרו בכפר, אולם היא מסרבת לעזוב אותו ויורדת מהמכונית.
כדי להגן עליה הוא נועל אותה במחסן הבית, ומבטיח לה שיחזור.
רוב הסרט מתרחש כשהיא נעולה במחסן ויכולה להסתכל החוצה רק דרך פתח קטן בקיר.
היא לא מצליחה לפתוח את הדלת ונאלצת לשרוד על האוכל המאוחסן במחסן, ועם מי גשם שהיא אוספת מבחוץ.
לאחר כמה ימים בהם הכפר נטוש, מגיעה לחצר הבית משפחה של פליטים מכפר אחר; אבא, שתי ילדות ואישה כורעת ללדת.
האישה יולדת בן בחצר, וכשהמשפחה נכנסת לבית, פארחה קוראת לאב כדי שיחלץ אותה מהמחסן בו היא נעולה.
הוא מתחיל לשבור את הדלת, אולם אז מגיע כוח של חיילי צה"ל מלווים במשתף פעולה שפניו מכוסות (על מנת למנוע את זיהויו).
החיילים משוכנעים שאב המשפחה גר במקום, ודורשים ממנו לגלות להם איפה מוסתר הנשק.
הוא מנסה להסביר, בעזרת המשת"פ, שזה לא ביתו, ושהוא פליט מכפר אחר, אך החיילים מחפשים בבית ומוצאים את אשתו.
בכוח יש חיילת שעושה חיפוש על האישה וחושבת שהיא בהריון.
בעקבות כך מפקד הכוח, שמוצג כסדיסט, רוצה לדקור את בטנה וצוחק שהוא ייראה אם יש לה תינוק או תינוקת, אולם אז מתגלים הילדים, כולל התינוק, והמפקד מחליט להוציא אותם להורג.
המשת"פ מתחנן שלא יעשו את זה, ואמר שהבטיחו לו שהוא רק יעזור למצוא נשק, ושלא יהרגו נשים וילדים.
תחינותיו נופלות על אוזניים ערלות, והחיילים יורים בכל בני המשפחה מלבד התינוק.
רגע לפני שהם הולכים המשת"פ מתקרב לדלת המחסן, קורא בשמה בשקט, מתגלה כאביה והולך.
המפקד מורה לאחד החיילים להרוג את התינוק בלי לבזבז עליו כדור, אך החייל אינו מסוגל לרצוח את התינוק, ועוזב את המקום כשהתינוק צורח.
פארחה מנסה לשבור את הדלת, אבל לאחר שהיא לא מצליחה היא זורקת בתסכול שקים שנמצאים במחסן.
למחרת, היא מגלה שיש בהם אקדח וכמה כדורים, יורה בדלת ומצליחה לצאת.
אחרי שהיא שותה סוף-סוף מים לאחר ימים של צמא, היא רואה שהתינוק מת בינתיים, ועוזבת את הבית.
היא מגלה שהכפר נטוש וחרב והולכת למעיין הכפר, שבו, בסצנת הפתיחה של הסרט, בילתה עם חברותיה.
אחרי שהיא רוחצת בו, שותה ממימיו ואוכלת פרי מעץ התאנה שבו, היא עוזבת את הכפר.
בכותרות הסיום נכתב שהיא לא הצליחה למצוא את אביה, שגורלו לא ידוע, ושפארחה (ששמה האמיתי הוא רדיה) הצליחה להגיע לסוריה.
אשרף ברהום – אבו פארחה
עלי סלימאן – אבו ואליד
סמירה עסיר – אום מוחמד
מאג'ד עיד – אבו מוחמד
פיראס טייבה – אבו פארידה
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו בספטמבר 2021, ולאחר מכן בפסטיבלי סרטים בפוסאן, ברומא וברמאללה.
האקדמיה הירדנית לקולנוע בחרה לשלוח אותו כמועמד לפרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר לטקס האוסקר ה־95. בעקבות הבחירה קנתה נטפליקס את זכויות השידור עליו, ושידרה אותו ברחבי העולם.
הסרט מוצג כסרט דרמה-היסטורי, אף על פי שאף הבמאית העידה שעיקר עלילת הסרט היא בדיונית.
תגובות בעולם מתייחסות לסרט כסרט בעל ערך היסטורי שמוכיח את חוסר המוסר והאלימות מצד צבא ישראל.
ב-"ניו-יורק טיימס" לדוגמה נכתב על הסרט: "a brutal kind of coming-of-age story".
בחירת נטפליקס לשדר את הסרט גררה ביקורות בישראל ויש שהתנתקו מהשירות עקב זאת.
עיקר הביקורת נגד הסרט, היא בטענה שהסרט עושה עוול לצבא ישראל ומציג את סיפור המלחמה ואת לוחמי צה"ל בצורה מעוותת.
הסרט לא זמין בנטפליקס בישראל בממשק משתמש בשפה העברית (אך זמין בשפת ממשק אנגלית).
הסרט הוקרן בתיאטרון אלסראיא ביפו, ובעת הקרנתו נערכה הפגנת מחאה מולו.
בעקבות הקרנתו בתיאטרון, יצאו שרים בממשלת ישראל בקריאה לשלילת המימון הממשלתי של התיאטרון.
אוניברסיטת העיר ניו יורק (CUNY) הודיעה שסטודנטים שיגיעו להקרנה של הסרט יקבלו נקודת קרדיט כחלק מפעילות חינוכית מחוץ לכיתה.
פארינה פאו פאוקר פרנקו הידועה באופן מקצועי בשם פארינה, היא ראפרית וזמרת-יוצרת קולומביאני.
היא אחת מחלוצות מוזיקת הרגאטון בקולומביה והייתה האישה הראשונה שיצרה מוזיקת רגאטון בארץ עוד בשנת 2005. בשנת 2017, היא הפכה לאמנית הקולומביאנית השנייה שחתמה על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים רוק ניישן של הראפר האמריקאי ג'יי-זי.
כיום היא מנוהלת על ידי La Commission LLC.
במרוצת השנים הוציאה להיטים כדוגמת: "", "" (בהשתתפות מאלומה), "A Fuego", "", "" ו-"Las Nenas".
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גראמי הלטיני2025אלבום המוזיקה האורבנית הטוב ביותרUnderwater
פאריד פרג'אד (בפרסית: , נולד ב-1938) הוא כנר וירטואוז איראני אשר גלה לארצות הברית.
הוא ידוע בתור " האיש שגרם לכינור לבכות " ונחשב לאחד הכנרים הטובים בעולם.
פרג'אד הוא מוזיקאי איראני שנולד בטהרן ב-1938. הוא החל לנגן בכינור כשהיה בן 8. בשנת 1966 סיים פרג'אד את התואר השני שלו במוזיקה קלאסית קונסרבטוריון למוזיקה בטהרן, ובצעד הבא שלו, הוא לקח על עצמו תפקידים חשובים בתזמורת הסימפונית של טהראן.
פרג'אד, בעל הניסיון במוזיקה פרסית עממית, למד לנגן על כינור ולמד על המוזיקה המערבית הקלאסית.
ליצירות אלו היה מקום חשוב בהתפתחות המוזיקה הפרסית.
פרג'אד נולד בתקופת שושלת פהלווי, אך עזב את ארצו לפני המהפכה האסלאמית באיראן ב-1979 והתיישב בקליפורניה שבארצות הברית.
תוך שנה הוא הפך לאזרח ארצות הברית והתגורר בארצות הברית.
עם זאת, הוא עדיין רואה את עצמו בתוך איראני ופרסי, לא אמריקאי.
לאחר המהפכה, כשהמוזיקה הוצאה מחוק לחוק באיראן, פרג'אד ומוזיקאים אחרים לא הורשו לחזור לאיראן.
האמן מתגורר לוס אנג'לס כבר שנים רבות.
לפרג'אד יש סדרת אלבומים המורכבת מחמישה אלבומים בשם (Those Were the Days), אותם יצר באמצעות פסנתר וכינור בלבד.
בנוסף, שני האלבומים בשם Golha Orchestra הם בין יצירותיו של האמן.
באלבומים האלה פרג'אד הצליח הכניס המון רגש לתווים.
הוא הסביר שאחת הסיבות שבגללן נוצרו אלבומיו היא שהוא תרחק מארצו לאחר המהפכה ונאלץ לחיות הרחק ממנה.
באלבום הרביעי בסדרת האלבומים אנרוז'ה, פרגא'ד לווה על ידי הפסנתרן עבדי ימיני, ובאלבום החמישי, ליוותה אותו אשתו מיטרה טבקולי פרג'אד בפסנתר.
פארינהיירה (בפורטוגזית: Farinheira) היא נקניקייה מעושנת פורטוגזית העשויה בעיקר מקמח חיטה, שומן חזיר ותבלינים (יין לבן, פפריקה, מלח בישול ופלפל שחור).
יש לו צבע צהוב/חום והיא מוגשת במנות מסורתיות כמו פייז'ואדה או cozido à portuguesa.
היא נצרכת גם בפני עצמה, צלויה או מטוגנת.
בגרסאות מודרניות, היא מבושלת מראש, לאחר מכן מקולפת ומעורבבת עם ביצים מקושקשות ומוגשת על לחם או טוסט כמנה ראשונה.
על אף שהיא מזכירה צ'וריסו או נקניק בשר אחר, טעמו אינו בשרני; היא חריפה (אך לא חריפה מאוד), בעל מרקם בצקי ובעלת סיומת מתוקה במקצת בחך.
היא אף פעם לא מבושלת פרוס, שלא כמו נקניקיות אחרות, מכיוון שתכולתה דמוית הבצק הייתה נשפכת מהעור במהלך הבישול, למעט כשהיא מטוגנת, או מטוגנת בשמן עמוק, כפרוסות עבות.
לחלק מהפארינהיירה מתוצרת פורטוגל יש סטטוס מעמד גאוגרפי מוגן (PGI):
פאריזער היינט (בעברית: פריז היום) היה יומון בלתי תלוי, בעל אוריינטציה ציונית שיצא לאור ביידיש בפריז, בין השנים 1926 - 1940.
בשנים שבין שתי מלחמות העולם התפתחה בצרפת עיתונות יידיש שבאה לענות לצורכי המהגרים הרבים שהגיעו אליה, במיוחד מרומניה ומפולין.
הגיליון הראשון של פאריזער היינט יצא לאור ב-24 בינואר 1926. העיתון יצא לאור בקביעות עד לנפילת פריז בשנת 1940.
מייסדי העיתון היו שמואל יעקב יצקאן ונח פינקלשטיין, שהוציאו לאור כבר קודם לכן, בשנת 1906, בוורשה את העיתון "הײַנט" (היום).
בשנים הראשונות הם שמשו גם כעורכיו.
העורך הראשי של העיתון בין השנים 1928 – 1940 היה אהרון אלפרין, סופר ועיתונאי יליד לודג' שבפולין.
לאחר הפלישה הנאצית לפריז וסגירת העיתון הצליח למלט את עצמו מפריז הכבושה ולהגיע לניו יורק שם המשיך ליצור כעיתונאי וכסופר.
העיתון פאריזער היינט הוקם במידה מסוימת כשלוחה של העיתון היינט בוורשה ובשל כך קיבל מידע רב מרשת הכתבים של העיתון היינט ורבות מהיצירות הספרותיות שהתפרסמו בעיתון היינט פורסמו גם בפאריזער היינט.
בהיותו עיתון בלתי תלוי, מומנו עלויות הפקתו מתוך מכירתו, מפרסום מודעות ומתרומות שהתקבלו מדי פעם מגורמים שונים.
העיתון נמכר במסגרת מינוי, או כגיליונות בודדים בחנויות שפעלו בשכונות המהגרים.
בעיתון פורסמו שלושה סוגי חומרים: פוליטיקה בינלאומית בדגש על נושאים בעלי עניין יהודי, דוגמת הפוגרומים שהתרחשו במזרח אירופה, ניתוח המצב הפוליטי והכלכלי בברית המועצות ופעילות הממשלה הקומוניסטית, מידע שימושי על המתרחש בצרפת ועל פעילות המוסדות השונים ויצירות ספרותיות שנכתבו על ידי סופרי יידיש במזרח אירופה.
על מנת לייצר קשר בין הקוראים לעיתון, הוקמו שלושה מדורים מיוחדים: המדור המשפטי, בו ניתן ייעוץ בענייני מיסים ומעמד המהגרים, מדור לנשים, שענה לשאלות של קוראות ומדור ושמו "פינת חיי המשפחה בפריז", בו התקיים רב שיח בין הקוראים עצמם, בכל נושא שבחרו בו, ללא התערבות העורכים.
מדור זה, שהופיע בקביעות החל משנת 1931, הפך במרוצת הזמן למדור שידוכים שעזר רבות למהגרים הצעירים להקים משפחה בארצם החדשה.
פארוקרו פארסה (בפרסית: فرخرو پارسا; 22 במרץ 1922 – 8 במאי 1980) הייתה רופאה, אשת חינוך ופוליטיקאית איראנית, ששימשה כשרת החינוך של איראן תחת שלטונו של מוחמד רזא שאה פהלווי.
פארסה הייתה האישה הראשונה שכיהנה כשרה בממשלת איראן והייתה דמות מרכזית במאבק למתן זכויות פוליטיות וחברתיות לנשים באיראן המודרנית.
לאחר המהפכה האסלאמית בשנת 1979, היא נעצרה על ידי המשטר המהפכני, הועמדה למשפט צבאי באשמות שונות, והוצאה להורג בירייה במאי 1980.
פארוקרו פארסה נולדה ב-22 במרץ 1922 בטהראן, למשפחה מהמעמד הבינוני עם רקע תרבותי ופוליטי ייחודי.
אמה, פאח'ר אפאק פארסה, הייתה פמיניסטית מוקדמת באיראן ועורכת כתב העת "עולם הנשים" (Jahan-e Zanan), שקרא לשיפור מעמד האישה ולחינוך בנות.
בשל עמדותיה הביקורתיות בכתב העת, אולצה האם לצאת לגלות יחד עם משפחתה לעיר קום.
אביה של פארוקרו, פארוקדין פארסה, היה פקיד במשרד המסחר ועורך מגזינים לתעשייה.
פארוקרו גדלה בבית שעודד את השכלת הבנות באותה מידה כמו את הבנים, ולמדה מהוריה את "אמנות הסתרת התסכול מהעוני" ואת היכולת לחיות באושר למרות מרירות החיים, במיוחד עבור נשים בחברה פטריארכלית.
פארסה החלה את לימודיה בבית ספר יסודי בגיל חמש והייתה תלמידה מצטיינת לאורך כל שנותיה.
לאחר סיום התיכון, נרשמה למכללה להכשרת מורים בטהראן וסיימה תואר במדעים תוך שלוש שנים.
היא הייתה אחת משמונה נשים בלבד שהתקבלו למסלול לימודי רפואה באוניברסיטת טהראן, ובשנת 1950 קיבלה את תואר הדוקטור לרפואה.
במקביל ללימודיה, החלה פארסה לעבוד כמורה לביולוגיה בתיכון "נור באחש", אחד מבתי הספר המובילים לבנות בטהראן.
היא המשיכה לעסוק בחינוך גם לאחר הסמכתה כרופאה, ובשנת 1957 מונתה למנהלת בית הספר "נור באחש".
תחת ניהולה, הפך בית הספר למוסד יוקרתי המונה למעלה מ-1,100 תלמידות, ופארסה ביססה את המוניטין שלה כמנהיגה חדשנית ותומכת בלתי נלאית בזכויות נשים.
בתחילת שנות ה-60 החלה פארסה להיות מעורבת בפוליטיקה באופן פעיל.
היא הייתה חברה מוקדמת במפלגת "איראן נובין" (המפלגה האיראנית החדשה), ששלטה בפוליטיקה האיראנית בין השנים 1963–1975. בשנת 1963, לאחר שהשאה העניק לנשים את זכות הבחירה והזכות להיבחר, הייתה פארסה בין קבוצת הנשים הראשונה שנבחרה למג'לס (הפרלמנט האיראני).
בפרלמנט התמקדה פארסה בנושאי חינוך וזכויות נשים.
היא כיהנה בוועדת החינוך והמשיכה להחזיק בתפקידה כמנהלת בית ספר.
זמן קצר לאחר מכן, מונתה לתפקיד תת-שרת החינוך, האישה הראשונה בתפקיד זה בהיסטוריה האיראנית.
בשנת 1968 מונתה פארסה לשרת החינוך בקבינט של אמיר עבאס חוביידה.
מינויה היה הישג חסר תקדים עבור נשים באיראן, במיוחד לאור ההתנגדות העזה מצד הקהילה הדתית השמרנית.
במהלך כהונתה כשרה, שארכה כשש שנים, חלה עלייה דרמטית במספר הבנות בבתי הספר: ממספר של כ-80,000 תלמידות בסוף שנות ה-50 ליותר מ-1.5 מיליון תלמידות באמצע שנות ה-70.
פארסה הובילה רפורמות משמעותיות בתכני הלימוד, הכשרת מורים והרחבת התשתית החינוכית לאזורים כפריים.
היא גם הייתה מעורבת ביוזמת השאה לספק ארוחה חמה יומית לכל תלמיד באיראן, פרויקט לוגיסטי מורכב שעורר לא מעט ביקורת על שחיתות לכאורה במשרדה.
בנוסף לתפקידיה הממשלתיים, פארסה הייתה דמות מרכזית בארגוני נשים.
היא הייתה בין המייסדות של "אגודת הנשים האוניברסיטאיות של איראן" וחברה במועצה העליונה של ארגון הנשים של איראן (WOI).
היא פעלה לקידום "חוק הגנת המשפחה" (FPL), שהעניק לנשים זכויות רבות יותר בנושאי גירושין ומשמורת ילדים, חוק שעורר זעם רב בקרב אנשי הדת.
המהפכה האסלאמית, משפט והוצאה להורג
עם פרוץ המהפכה האסלאמית בשנת 1979, בחרה פארסה להישאר באיראן למרות הסכנה.
היא חיה במסתור במשך מספר חודשים בבתים של חברים ובני משפחה.
בפברואר 1980 היא נעצרה בבית בנה והובאה למשפט בפני בית הדין המהפכני האסלאמי בראשותו של סאדק ח'לח'אלי.
כתב האישום נגדה כלל תשעה סעיפים, ביניהם: "הפצת שחיתות עלי אדמות", "ביזה של אוצר המדינה", "שיתוף פעולה עם הסאוואק" (המשטרה החשאית של השאה), ו"הפצת זנות במשרד החינוך" על ידי ארגון מחנות מעורבים לבנים ולבנות.
פארסה הואשמה גם בהיותה בהאית בסתר, אשמה שהכחישה נמרצות, תוך הדגשה כי היא מוסלמית מאמינה שעלתה לרגל למכה.
במהלך משפטה, פארסה הגנה על הישגיה החינוכיים ודחתה את האשמות השחיתות.
היא טענה כי כשרת חינוך היא פעלה להעסקת אנשי החינוך הטובים ביותר ולשיפור תוכניות הלימוד.
בהודעתה האחרונה מתא הכלא כתבה לילדיה:
> "אני רופאה, לכן אין לי פחד מהמוות.
המוות הוא רק רגע ותו לא.
אני מוכנה לקבל את המוות בזרועות פתוחות מאשר לחיות בבושת פנים כשאני כפויה לעטות רעלה.
אינני מתכוונת להרכין ראש בפני אלו המצפים ממני להביע חרטה על 50 שנות מאמץ למען שוויון בין גברים לנשים."
פארוקרו פארסה הוצאה להורג בירייה ב-8 במאי 1980. על פי דיווחים, הוצאתה להורג הייתה אכזרית במיוחד; היא הוכנסה לתוך שק והועלתה לגרדום, אך משום שהחבל נקרע והיא נותרה בחיים, היא נורתה למוות.
פארסה נותרה דמות סמלית ומעוררת השראה עבור התנועה הפמיניסטית באיראן.
הישגיה כשרה הראשונה והשפעתה על חינוך בנות באיראן נחשבים לאבן דרך במודרניזציה של המדינה.
גורלה הטראגי מדגיש את המחיר הכבד ששילמו נשים משכילות ובכירות תחת המהפכה האסלאמית, שהסיגה לאחור רבות מהזכויות שפארסה נלחמה עליהן.
פָּארָן הוא מושב עובדים חקלאי במחוז הדרום בישראל, השוכן במרכז הערבה, כ-100 ק"מ צפונית לאילת.
המושב קרוי על שם נחל פארן הזורם מצפון לו.
המושב שייך למועצה אזורית הערבה התיכונה, והוא הדרומי ביותר מבין יישוביה.
המושב הוקם בנובמבר 1971 על ידי גרעיני נח"ל של בני המושבים, תנועת המושבים.
בתחילה חיו חברי הגרעינים בצורה שיתופית שכונתה מושבו"צ (הלחם של מושב וקיבוץ), ובשנת 1975 הפך למושב עובדים.
המושב ממוקם למרגלות רכס עשת, מול העיר הנבטית העתיקה פטרה שבירדן (21 ק"מ).
הגידול העיקרי במושב הוא פלפל מתוק – אדום, צהוב וכתום, שמיוצא לארצות הברית ולאירופה.
במושב גם משקי פרחים ומשקי חלב.
כמו כן ניתן למצוא במושב חוות סוסים, מורי דרך, סטודיו ליוגה, חרש עץ, סטודיו לקדרות, קונדיטורית, מנחת למטוסים זעירים ועוד.
מאז ספטמבר 2012 פועלת במושב שלוחה של מכינה קדם-צבאית ערבה.
במושב פארן קיימים מספר אתרי אירוח המציעים לינה ברמות שונות, החל מחאן דרכים ועד לחדרי אירוח.
פַּארְמָה (באיטלקית: Parma) היא עיר במחוז אמיליה-רומאניה שבצפון איטליה, בין הערים מילאנו ובולוניה.
עם אוכלוסייה של 196,764 תושבים נכון לינואר 2023, פארמה היא העיר השנייה בגודלה במחוז אמיליה-רומאנה אחרי בולוניה.
על אף גודלה הקטן יחסית, העיר נחשבת כמרכז אומנויות משמעותי.
בין 1545 לאיחוד איטליה (1859) העיר הייתה מרכזה של דוכסות פארמה.
בפארמה נולד ארטורו טוסקניני, מגדולי המנצחים במאה ה-20, וקבור בה המלחין ניקולו פאגאניני.
במאה ה-19 חי בעיר המלחין וגדול מחברי האופרות ג'וזפה ורדי.
בזכותם נחשבת העיר כמרכז מוזיקלי, ובית האופרה "תיאטרו רג'ו" הוא מקום ידוע לחובבי האופרה.
גם מבחינה קולינארית יש לפארמה תרומה נכבדה: מפארמה הגיעה גבינת הפרמזן, ששמה נגזר משם העיר.
זוהי גבינה קשה העוברת תהליך התיישנות עד לקבלת מרקם מוצק, וידועה בריחה ובטעמה החזקים.
הפרושוטו מאזור פארמה נחשב למשובח באיטליה.
בעיר נמצאת קתדרלה עתיקה, שנבנתה במאה ה-11, ובתוכה ציורי קיר פרי מכחולו של קורג'ו (1494-1534), מגדולי ציירי הרנסאנס בתקופה המוקדמת.
בעיר שוכנת אוניברסיטת פארמה, אשר נוסדה עוד במאה ה-11 והיא אחת האוניברסיטאות העתיקות בעולם.
בעיר גם ממוקמת ספריית פאלאטינה.
אזור פארמה כבר יושב בתקופת הברונזה, בין יתר אתרי טרמרה העתיקים שיושבו באזור.
ככל הנראה העיר נוסדה ונקראה בשמה על ידי האטרוסקים.
המושבה הרומית נוסדה בשנת 183 לפני הספירה, יחד עם מודנה, והתיישבו בה כ-2,000 משפחות.
באפריל 43 לפנה"ס העיר חרבה, ולאחר מספר שנים הקיסר אוגוסטוס בנה אותה מחדש.
בתקופת האימפריה הרומית העיר זכתה בתואר הכבוד "יוליה", על נאמנותה לבית הקיסרות.
אטילה שליט ההונים ביטל את תואר העיר בשנת 452, אך מספר שנים לאחר מכן החזיר המלך אודואצ'ר הגרמני את תואר זה לפארמה.
במאה ה-6, במהלך המלחמה הגותית שנערכה בין האימפריה הביזנטית לממלכה האוסטרו-גותית, ביטל טוטילה מלך הגותים שוב את תוארה, אך זה הושב לה לאחר הבסת הגותים.
עד תקופה זו פארמה נכללה במחוז רוונה של האימפריה הביזנטית, ומשנת 569 השתייכה לממלכת איטליה הלומברדית.
במהלך ימי הביניים התפתחה קהילה יהודית בעיר.
בספריית פאלאטינה שבעיר נמצא האוסף הגדול ביותר של כתבי יד עבריים מאיטליה, והשני בגודלו בעולם אחרי הספרייה הבודליינית באוקספורד שבבריטניה.
בשנת 774, תחת שלטון הפרנקים הפכה פארמה לבירת מחוז.
כמו רוב ערי צפון איטליה, היא הייתה חלק מהאימפריה הרומית הקדושה שייסד קרל הגדול, אך נשלטה בפועל על ידי הבישופים המקומיים.
העיר היא ביתו של מועדון הכדורגל פארמה קאלצ'יו 1913 המשחק כיום בסרייה ב'.
מועדון הכדורגל פארמה קאלצ'יו 1913 (באיטלקית: Parma Calcio 1913) או פשוט פארמה הוא מועדון כדורגל מהעיר פארמה שבאיטליה, שהוקם בדצמבר 1913. המועדון משחק באצטדיון אניו טרדיני המכונה "איל טרדיני" המכיל כיום 22,352 מקומות ישיבה.
תקופת השיא של המועדון הייתה בין השנים 1992 ל-2002 בתקופת בעלותו של איש העסקים האיטלקי קליסטו טנזי, אז זכה המועדון בסגנות הסרייה א' ב-1996/1997, 3 גביעי קופה איטליה, גביע סופר קאפ איטלקי אחד, 2 גביעי אופ"א אירופיים, גביע סופר קאפ אירופי אחד וגם גביע אירופה למחזיקות גביע אחד בשנת 1992/1993.
קריסה כלכלית בעקבות שערוריית הונאה של החברה המממנת של המועדון בסוף שנת 2003 גרמה למועדון לדעוך ולרדת לליגה השנייה בשנת 2008. כעבור עונה אחת חזרה פארמה לסרייה א', אך בשנת 2015 הכריז המועדון על פשיטת רגל ופירוק וכתוצאה מכך הורד לסרייה ד'.
בשנת 2018 חזרה פארמה לסרייה א', לאחר רצף שיא של שלוש עליות ליגה ב-3 עונות.
מועדון הכדורגל נוסד ב-16 בדצמבר 1913, בתור "מ.כ.
ורדי" על שם מלחין האופרה המפורסם, ג'וזפה ורדי, שנולד בעיר, ולציון מאה שנים למותו אך השם שונה במהרה לשם העיר.
בשנותיו הראשונות המועדון נע בין הליגה האיטלקית השנייה והשלישית, לפני שנפל לליגות החצי-מקצועיות בסוף שנות ה-60.
לאחר חילופי בעלים ושמות רבים, המועדון התאחד עם היריבה העירונית, פרמנסה, בשנת 1970. המועדון חזר לליגות המקצועניות אך לא הרשים עד שנות ה-80. בשנת 1985 זכתה הקבוצה באליפות הליגה השלישית ובעונה הבאה הגיעה למרכז הליגה השנייה.