tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשלב זה למערכת היירוט הבריטית לא היה מספיק זמן תגובה בשביל ליצור תנאי יירוט מיטביים ולכן האבדות שספגו הגרמנים לא היו גבוהות במיוחד, לעומת האבדות של הבריטים שנראו בלתי נסבלות.
קצת לפני תחילת המערכה גרינג הורה כי מטרתו של הלופטוואפה בשלב זה הוא השגת עליונות אווירית בשמי בריטניה על ידי הפלת מרב המטוסים, תקיפת שדות, מפעלים ומתקנים הקשורים בחיל האוויר.
למעשה הגרמנים התקיפו פעמיים תחנות מכ"ם.
בפעם הראשונה ההתקפה לא צלחה והנזק היה מזערי, בפעם השנייה הנזק היה כבד והתחנה המותקפת הייתה מושבתת לכמעט שבועיים, אך המודיעין הגרמני כשל לזהות זאת מכיוון שעומס התקשורת נשאר ברמה הקודמת ולכן הסיק שהמתקן נותר פעיל.
בשל כך הוחלט כי תחנות המכ"ם הן מטרות קשות מדי, ולא כדאי לבזבז עליהן חימוש, מטוסים ואנשים והתקיפות על סוללות מכ"ם נהיו נדירות.
בשל כך היה חיל האוויר הבריטי מסוגל לשמור על יכולת הזיהוי והיירוט המוקדם, מה שאפשר לו לחסוך בכוחות אוויריים בזמן יירוט.
האבדות שחווה הלופטוואפה במהלך השלב הזה בלחימה היו קשות אך בגבול הסביל, לעומתם הכוחות הבריטים החלו להישחק לאט לאט כאשר אבדות של מטוסים וטייסים וכן שגרה של הזנקות החלישה את טייסות הקרב.
אפילו אם המתקנים המותקפים נפגעו הגרמנים לא השכילו לשלוח תקיפות עוקבות כדי להוציא אותם מכלל שימוש.
בסופו של דבר התעשייה הבריטית הצליחה לפזר את מפעליה צפונה ולסדנאות קטנות יותר אשר פגיעה באחת או יותר לא תצליח להשבית את תעשיית המטוסים.
אך נקודת המפנה ההיסטורית קרתה ב-7 בספטמבר כאשר כוח של כ-1,000 מפציצים ומטוסי קרב בתקיפה גדולה על לונדון, פקודת המבצע נחתמה על ידי גרינג בעידודו של היטלר אשר ראה בזה תגובה לתקיפת ברלין בליל 25 באוגוסט.
התקיפה על לונדון המשיכה בכוח מופחת למשך שבוע עד ל-15 בספטמבר, כאשר תקיפה גדולה בשני גלים יצאה אל לונדון, אך שבוע של פעילות מופחתת אפשרו לחיל האוויר הבריטי ולטייסיו להתרענן, ולתעשיית המטוסים לייצר עתודה משמעותית של מטוסים.
באותו יום הלופטוואפה סבל אבדות קשות מאוד, מה שהפריך את הטענה של המודיעין כי חיל האוויר הבריטי נשען על מטוסיו האחרונים.
מעתה ואילך היטלר החל להסב את תשומת לבו מזרחה, אף על פי שמבצע ארי הים לא בוטל הוצאתו לפועל נדחתה לאלתר.
המפקדים הבכירים לא התחשבו בשחיקה של הלופטוואפה שנגרמה מאבדות קשות במטוסים ובצוותי אוויר מנוסים, כולל מספר מפקדים בכירים, ויצאו במבצע ברברוסה מול המדינה הגדולה בעולם שבאותו זמן החזיקה בחיל האוויר הגדול בעולם עם חיל שלא גדל בכמות המטוסים משנה שעברה ואף נחלש מבחינת ההנהגה ואיכות הטייסים.
הבעיות בבלקנים ותחילת המערכה באפריקה
בתום הקרב על צרפת גם היטלר וגם הפיקוד העליון האמינו כי המלחמה הסתיימה, ובעזרת מאמץ פשוט יושג הסכם שביתת נשק עם בריטניה.
כאשר זה לא קרה, ועם תבוסתו של הלופטוואפה בשמי דרום בריטניה, נהרס גם המוניטין של הוורמאכט, וכאשר היטלר ניסה לשכנע את ספרד ושלטון וישי להצטרף למערכה איתה ועם איטליה נגד בריטניה במזרח התיכון, אלה סירבו בתוקף.
מששיטה זאת להכניע את הבריטים לא צלחה הוא החליט להמשיך עם תוכניתו לתקוף את רוסיה.
הבעיה האחרת שהפריעה לו הייתה מוסוליני, אשר כאשר שוכנע כי המלחמה של הגרמנים נגמרה בניצחון, החליט להכריז מלחמה על בריטניה ובעלות בריתה.
באמונה כי מוסוליני ערך רפורמות ושיפר את צבאו הטילו עליו לרתק את הכוחות הבריטים במזרח התיכון, אך אמון זה לא היה מוצדק מכיוון שהצבא האיטלקי לא היה מוכן לשום מצב של מלחמה מודרנית.
צבאותיהם נשענו על ציוד ותורות לחימה מיושנות, ארגון ולוגיסטיקה עקרים ופיקוד חסר כישורים מתאימים.
לדוגמה, חיל האוויר לא היה מסוגל אפילו לדווח על כמות המטוסים שברשותו.
מלחמתם של האיטלקים בבריטים נחשבה בעיניהם כמלחמה מקבילה, אף על פי שעד שהגרמנים לא לקחו פיקוד על הזירה הים תיכונית לא היה כמעט תיאום ושיתוף פעולה בין הצבאות של האיטלקים והגרמנים.
התוצאות של שגיאה זאת להסתמך על מוסוליני הוצגו לראווה בפלישה האיטלקית באוקטובר 1940 ליוון שיצאה לפועל על אף אזהרות חוזרות מידי הגרמנים לא להצית התנגדות במדינות הבלקן כי גרמניה ניסתה להשתלט על רומניה תוך כדי תמיכה צבאית במנהיג פשיסטי מקומי.
התקיפה הפכה למפלה כואבת שבגללה הגישה של בעלות הברית, ובייחוד הבריטים, למדינות הבלקן גדלה משמעותית, מה עוד שבנובמבר מטוסי פיירי סורדפיש התקיפו את נמל טאראנטו בה המטוסים הצליחו להטביע ספינת קרב אחת ולפגוע בשלוש ספינות נוספות, שתיים מהן חדשות ויקרות, מה שהטה את יחס הכוחות בים התיכון לטובת הבריטים.
בדצמבר אותה השנה הכוחות הקרקעיים של מוסוליני חוו מפלה גמורה בצפון אפריקה.
בשביל לייצב את האגף הדרומי הגרמנים נאלצו להתערב.
בינואר 1941 יצאה הוראה מפי היטלר ללופטוואפה להתערב בנעשה בזירה הצפון אפריקאית בעזרת תקיפת מטרות של חיל הים המלכותי, מה שהתווה את העברתו של הגיס האווירי ה-10 (Fliegerkorps X) לסיציליה.
עד אמצע החודש כמאה מפציצים פעלו מהאי נגד מטרות בריטיות.
היטלר הבין במהרה כי הוא יצטרך לעבות את הכוחות בזירה בעזרת כמות נכבדת מחייליו, ולכן הורה לגיס להתרכז בסיוע אווירי לכוחות הגרמנים.
אך זאת הייתה זירה משנית, ולכן המאמצים והאמצעים שהוקצו לזירה היו מינימליים.
אך יחסית לחשיבות הזירה לגיס העשירי היו הרבה מאוד משימות כגון תקיפת מטרות במלטה, סיוע לקורפוס אפריקה, תקיפת מטרות של הצי הבריטי והגנת שיירות אספקה מאפריקה.
כאמור היטלר שלא הצליח לשמור על רוגע באזור הבלקנים בגלל מוסוליני, חשש עכשיו משיתוף פעולה של היוונים עם בריטניה, ומאחר שהוא כבר קיבל ידיעות שמספר טייסות בריטיות הוצבו בבסיסים יווניים וחשש מיכולתם לפגוע בשדות הנפט ומפעלי הזיקוק ברומניה, החליט לכבוש אותה.
לכן ההכנות שלו כללו לא רק את מבצע ברברוסה אלא גם את מבצע הפלישה ליוון.
היטלר כמו כן לחץ על יוגוסלביה להצטרף למדינות הציר ולהשתמש בכוחותיהם במבצע ברברוסה, אך לאחר הסכמה עקרונית מפי המנהיג במדינה קרתה הפיכת שלטון שיזמו קציני הצבא, שמסיבה כל שהיא לא הסכימו לקבל את העזרה של הבריטים.
היטלר לעומתם לא היסס והורה לוורמאכט לדחות את מבצע ברברוסה ולכבוש את המדינה, וללופטוואפה להרוס מתקנים צבאיים ואת העיר בלגרד בתקיפות יום ולילה.
בערך כשבוע לאחר ההפיכה כל הארמייה ה-12 שינתה את פריסתה, ואיתה הלופטוואפה עם 600 מטוסי קרב והפצצה, הכוח של הלופטוואפה שרוכז לחזית הבלקן עכשיו מנה כאלף מטוסים.
ב-6 באפריל הכוחות הגרמנים תקפו ביוגוסלביה.
חיל האוויר היוגוסלבי פרס בבסיסים משניים לפני הפלישה כמו הפולנים, רק שבסיסיהם סבלו מהזנחה, ומחסור באמצעי תקשורת ואספקה, בנוסף על כך קצין מטה קרואטי גילה לגרמנים את מיקום הבסיסים, וכתוצאה מכך כ-60 אחוז מהמטוסים היוגוסלבים נהרסו בעודם על הקרקע.
ההתקפה העיקרית פגעה בבלגרד, ביום הראשון ארבעה גלים עיקריים, כאשר בגל השלישי, בערב, המפציצים הטילו 50 אחוז פצצות תבערה ו-50 פצצות רגילות, כדי לגרום לכמה שיותר שרפות, המקלות על מפציצי הלילה.
עד לכניעת יוגוסלביה 17,000 איש נהרגו בבלגרד בלבד.
על ידי תקיפת יוגוסלביה הצבא הגרמני הצליח לאגף את כוחות בעלות הברית שניצבו מול רומניה, וכן ניתק את הארמייה היוונית הראשונה שנלחמה באותה עת עם האיטלקים באלבניה, וב-22 באפריל כוחות שריון גרמנים חצו את מעבר תרמופולי, ושעטו לנסות לחסום את הנסיגה של הכוחות הבריטים.
סך הכול בקרבות על האי מתוך 500 מטוסי תובלה אבדו 146 מטוסים ו-150 ניזוקו משמעותית.
סך כל אבדות המטוסים של הגרמנים עלו משמעותית באביב 1941 מ-2.6 אחוז בינואר ל-7.2 ו-7.5 אחוז בחודשים אפריל ומאי בהתאמה.
כדי להבין את משמעות ההכנות למבצע יש להתחשב בצורה בה הפיקוד הגרמני ראה את הסובייטים.
באוגוסט 1940 הוצג מחקר אסטרטגי שקבע כי לוורמאכט יידרש בין 9 ל-17 שבעות להשלים את המבצע.
המחקר, שעליו התבססה פקודת המבצע, יצא מנקודת הנחה שלוורמאכט יהיה יתרון מספרי קל מול הצבא האדום, ויתרון איכותי רב.
כמו כן עם כיבוש השטחים הארופאים של רוסיה, ילכדו רוב המתקנים התעשייתיים, ויכולת של רוסיה להתנגד תפחת.
המבצע גם היווה את תחילתה של חזית שלישית בנוסף על החזית עם בריטניה והחזית הצפון אפריקאית, מה שהקשה על משאביה של גרמניה, שאף אחד לא יצא נגד הרעיון של המבצע, ומנהיגי הרייך לא השכילו לארגן את האספקה והכוח התעשייתי הדרוש לניהול מערכות מתמשכות, גורם חשוב במפלתה של גרמניה.
תשומת הלב שניתנה לבעיה הלוגיסטית הייתה מועטה בשל ההערכה שמערכת פסי הרכבת ישמשו את הוורמאכט להובלת אספקה במהירות, עם זאת הובלת טכנאים לתיקון אותן פסי רכבת עמד בעדיפות אחרונה, מה שמצביע על הלך רוח אופטימי לגבי הבעיה.
לגבי הלופטוואפה מרחביה העצומים של רוסיה היו בעיה גדולה לא פחות משאר הצבא, מה עוד שפעילותיו הנוספות של הלופטוואפה בקיץ 1940 וכן באביב 1941 לא השאירו לו זמן למנוחה, הצטיידות, אימון ושיפור, בניגוד לצבא שבקיץ 1940 לא ראה פעילות צבאית.
המשימה שניתנה ללופטוואפה במבצע הייתה להביס את חיל האוויר הסובייטי ולאחר מכן להתרכז בתקיפות טקטיות כסיוע לכוחות הקרקעיים.
מה עוד שהיטלר הורה לא להרוס מתקנים תעשייתיים כגון מפעלי תחמושת, עקב הביטחון כי אלה במהרה יכבשו וישמשו ליצור תחמושת לגרמנים.
העלייה בדרישות המבצעיות נפלו על חיל אוויר פעיל, אך כזה שספג אבדות רבות, ולא הצליח לשקם את עצמו בחורף.
הסטטיסטיקה מראה כי סדר כוחות המפציצים ערב היציאה למבצע ברברוסה היה קטן ב-200 מטוסים מכמות המפציצים לפני תחילת המערכה במערב (אפריל 1940).
הפיקוד העליון של הלופטוואפה ארגן את כוחות האוויר התוקפים לשלושה ציים אשר כל אחד מהם פעל בתאום עם קבוצת הארמיות שלהם, בהם 2,770 מטוסים, או כ-60 אחוז מכלל המטוסים המבצעיים של הלופטוואפה.
מולם עמד חיל האוויר הסובייטי עם 8,000 מטוסים, 6,000 מתוכם מוצבי בחלק האירופאי של אדמתה.
אמנם הפיקוד העליון של הצבא האדום העביר אזהרה מפני פלישה בערב של 21 ביוני, אזהרה זאת הספיקה להגיע למספר מאוד מצומצם של יחידות בחזית, ולכן גורם ההפתעה היה מושלם.
המודיעין שהיה בידי הלופטוואפה ערב הפלישה נאסף על ידי מספר יחידות מודיעין אותות שנפרסו מפינלנד ועד בולגריה, וכן מטייסת ביון מיוחדת שביצעה כ-180 גיחות מעל השטח הסובייטי טרום המבצע בגבהים של כ-10,000 מטר.
מתוך 2,000 שדות תעופה, שזוהו בשטחה האירופאי של ברית המועצות, רק כ-200 נחשבו למתאימים להפעלת מפציצים.
הגרמנים זיהו כ-38 דיוויזיות אוויר ו-162 רגימנטים אוויריים בשטח בין הגבול הסובייטי לנהר הדנייפר, ההשערה הייתה כי חיל האוויר הסובייטי כלל סך הכול כ-50 דיוויזיות אוויר, כאשר למעשה החיל כלל 70 דיוויזיות אוויר ו-5 חטיבות אוויר.
המטוסים הרוסים שעמדו בשורות מסודרות, מפני שטייסותיהם לא היו מוכנות לפלישה, הקלו על העבודה ואבדותיהם היו גדולות מאוד.
בצהרי 22 ביוני הרוסים כבר איבדו 529 מטוסים על הקרקע ו-210 מטוסים באוויר בחלק המערבי של החזית.
לגבי כל החזית חיל האוויר הרוסי ספג 1,200 אבדות במטוסים בשמונה וחצי שעות הראשונות מתחילת הפלישה, לפי ההיסטוריה הסובייטית הרשמית חיל האוויר האדום סבל כ-800 אבדות במטוסים ביום הראשון.
חיל האוויר הרוסי ניסה ככל יכולתו לארגן את הכוחות הנותרים, אך הפיקוד של החיל איבד במהרה את יכולתו לנהל ולפקד על יחידותיו ופניות נואשות מהטייסות למפקדות ששודרו בתשדורות לא מוצפנות שנקלטו על ידי המודיעין הגרמני רק הדגישו את המצב הכאוטי בו החיל נמצא.
יחידות המורכבות מצוותים לא מיומנים המצוידות במטוסים מיושנים שלא מתוחזקים כראוי לא הצליחו להתמודד עם הגרמנים גם אם אלה הצליחו להעלות את מטוסיהן לאוויר.
רשומות ביומנו של ארהרד מילך מראות שהגרמנים רשמו לזכותם 1,800 מטוסים ביום הראשון, 800 ב-23 ביוני 557 ב-24, 351 ב-25 ו-300 ב-26. הוורמאכט שעט מזרחה בשלוש חזיתות ובאמצע יולי הוא הצליח להגיע לסמולנסק במרכז, וקייב בדרום.
כאן הפך ההבדל בין רוסיה למרכז אירופה לבולט כאשר בשל המרחקים העצומים, חוסר בפסי רכבת ואי שמישותם של הפסים הקיימים וכן דרכים לא סלולות הקשו על האספקה להגיע ליעדה, והלופטוואפה היה צריך להתמודד עם חוסר בדלק וחימוש.
גיס האווירי השמיני דיווח ב-5 ביולי שהמחסור שלו בדלק הוא חמור אפילו עם צמצום מספר הגיחות, וככל שהצבא המשיך להתקדם בעיות אלה העיקו יותר ויותר על הלופטוואפה.
אך אותו גורם גם הקשה על הכוחות הקרקעיים שלעיתים דרשו שכוחות שדה של הלופטוואפה ישמשו חטיבות מסייעות כדי לעזור להן להתגבר על הבעיה.
הגורם הזה הקשה על שיטת האספקה והאחזקה שתמכה בלופטוואפה, אף על פי שהוא מאפשר לטייסות לפרוס בזריזות לכל אתר, השיטה של הוורמאכט הגבילה את יכולתה של המערכת לספק תחמושת וחלפים, בשלהי הסתיו אחוזי השמישות של טייסות הלופטוואפה ירדו משמעותית והשפיעו לרעה על המוכנות של החיל ללחימה.
שלושה קשיים נוספים החלו לבלוט בתקופה זאת.
הראשון הוא הנ"מ הרוסי שהשתפר משמעותית עם הניסיון והפך את הטיסות בגובה נמוך למסוכנות במיוחד, מה שחייב את המפציצים הגרמנים לטוס גבוה יחסית והעיק בעיקר על מטוסי השטוקה והסב להם אבדות קשות.
הקושי השני בו הגרמנים נתקלו הוא כמות האספקה והמכשור שהרוסים הצליחו לייצר.
החוסר במפציצים ארוכי טווח שיוכלו לפגוע במרכזי התעשייה החל לבלוט.
הגורם השלישי היה הבהירות של התוכנית הגרמנית.
למרות תמרונים מסוימים הפכה תנועת הכוחות העיקרית ברורה, כאשר קבוצת ארמיות צפון הייתה בדרכה ללנינגרד, קבוצת ארמיות מרכז בדרכה למוסקבה וקבוצת ארמיות דרום בדרכה לסטלינגרד.
עם זאת, כשל הצבא האדום בעצירת הגרמנים וספג תבוסות כאשר כוחותיו אוגפו ונאלצו להיכנע.
ב-30 בספטמבר החל מבצע טייפון, המתקפה הגדולה לעבר מוסקבה, בגיבוי 1,387 מטוסים.
המבצע החל בהפתעה מוחלטת לרוסים שהעריכו שמפני שקבוצת ארמיות מרכז עצרה את תנועתה אחרי יולי, כמו כן הפניית הכוחות המשוריינים מקבוצה זאת לשתי הקבוצות האחרות שבזמן הזה הרסו את ההתנגדות בצפון והדרום וכן העונה המאוחרת מחווים על כך שהגרמנים לא מתכוונים להתקדם למתקפה במרכז.
הכוחות הגרמנים התקדמו כה מהר עד כי השריון הגרמני הצליח להגיע לעיירה אוריול ב-3 באוקטובר, עוד לפני שהרוסים החלו את הנסיגה והרס המפעלים בה.
ב-6 באוקטובר נכבשה העיירה בריאנסק והרוסים איבדו את יכולתם לפקד על כל אזור המרכז.
אך למרות הצלחות אלה הבעיות של הגרמנים הפכו ליותר קשות, הגרמנים יצאו למבצע עם אספקה מינימלית וכאשר הם לבסוף הגיעו לפאתי מוסקבה הם היו כבר במחסור.
בנוסף החל מזג אוויר קשה שהקשה על התקדמות הכוחות ועל הלופטוואפה הקשה להוציא את מטוסיו לגיחות ביחד עם המחסור החמור שלהם באספקה, מספר הגיחות שהם הצליחו להוציא צנח מכ-1,000 גיחות לפני בוא מזג האוויר הקשה ל-599 גיחות ב-8 באוקטובר ול-269 ב-9 באוקטובר.
עם הגעת העונה הקרה וסופה של תקופת הבוץ בתחילת נובמבר הכוחות התחילו בתנועה מאומצת, אך הם נעצרו בפרבריה של מוסקבה ולא יכלו להתקדם, הודות להתנגדות הרוסית בהנהגתו של גנרל ז'וקוב שהובהל מסטלינגרד להגן על הבירה.
לקראת הקרב על מוסקבה הלופטוואפה היווה גורם פחות בכוחו, בעוד חיל האוויר האדום שנחשב לכוח מרותץ החל לבצע תקיפות ביעילות גוברת תוך סיוע לכוחות הקרקע.
כל זאת הודות למצב הנואש של הלופטוואפה, בו בשל חוסר האספקה וכן מזג האוויר הקשו על האחזקה שבתורה השפיעה על המוכנות המבצעית של הטייסות.
בתחילת נובמבר אחוזי השמישות של המפציצים צנחה לכ-40 אחוז, ואחוזי השמישות של מטוסי הקרב הייתה רק ב-58 אחוז, שבסך הכול הביאה את נתוני המבצעיות הכלליים לכ-53 אחוז בלבד.
הקושי הנוסף של הלופטוואפה היה הפעלת טייסותיו משדות מאולתרים, בעוד חיל האוויר הרוסי השתמש במתקני קבע ברמה גבוהה יותר.
מתקפת הנגד ב-5 בדצמבר איימה להרוס את כל החזית הגרמנית ודנה את מבצע ברברוסה לכישלון.
ביוני 1941, גרמניה פלשה לברית המועצות.
חיל האוויר הגרמני הרס אלפי מטוסים סובייטיים אך נכשל בניסיונו להרוס את חיל האוויר של הצבא האדום.
בעקבות המחסור במפציצים אסטרטגיים, הלופטוואפה לא היה מסוגל לפגוע במרכזי ייצור סובייטיים באופן קבוע או בעוצמה מספקת.
כשהמלחמה נמשכה, כוחו של הלופטוואפה נשחק.
התבוסות בקרב סטלינגרד וקרב קורסק הובילו לדעיכתו ההדרגתית של הוורמאכט בחזית המזרחית.
ההיסטוריון הבריטי, פרדריק טיילור, קובע כי "כל הצדדים הפציצו את הערים של הצד השני בזמן המלחמה.
חצי מיליון אזרחים סובייטיים למשל, מתו מהפצצה גרמנית במהלך הפלישה לרוסיה.
מספר זה שווה בערך למספר האזרחים הגרמנים שמתו מהפשיטות של בעלות הברית".
בינתיים, הלופטוואפה המשיך להגן על גרמניה והשטחים שכבשה, מפני ההפצצות ההולכות וגוברות של חיל האוויר המלכותי וההתגברות העקבית של חיל האוויר האמריקני.
המערכה המגננתית על הרייך הרסה בהדרגה את הזרוע הלוחמת של הלופטוואפה.
למרות השימוש המאוחר של מנועי טורבו-סילון מתקדמים ומפציצים מונעים רקטית, הגרמנים הוכרעו לנוכח העליונות המספרית של בעלות הברית, המחסור בדלק וטייסים מאמונים.
לאחר כישלון זה חדל הלופטוואפה מלהיות כוח לוחם יעיל.
כלל מרכיבי התעופה בגרמניה הנאצית היו בשליטת משרד התעופה של הרייך (RLM), אשר הרמן גרינג עמד בראשו לאורך הרוב המכריע של המלחמה.
מבחינת שרשרת פיקוד צבאית, הלופטוואפה היה מרכיב של הוורמאכט ולכן התנהל בתור פיקוד הלופטוואפה (OKL) תחת הפיקוד העליון של הוורמאכט (OKW).
צי אוויר (Luftflotte): פיקוד הלופטוואפה התחלק למספר ציי אוויר, כאשר בשיא היו סך הכל שמונה ציי אוויר (הראשון, השני, השלישי, הרביעי, החמישי, השישי, רייך והעשירי).
קורפוס אוויר (Fliegkorps): כל צי אווירי הכיל מספר קורפוסי אוויר, אלו לא היו אורגניים אלא התחלפו לפי צורכי המערכה.
סך הכל היו בלופטוואפה 13 קורפוסי אוויר, שני קורפוסי קרב ושני קורפוסי פלשירמיאגר (צנחנים).
כנף (Geschwader): בדומה לקורפוסים, גם הכנפות הועברו בין הזירות ושירתו תחת קורפוסים שונים לפי צורכי המערכה.
עם זאת, כנפות היו יחידות אורגניות אוטונומיות שיכלו לשרת באופן מלא בחזית, אף על פי שבפועל היה נהוג לפצל את להקי הכנף לאורך החזית.
כנפות התחלקו לפי סוג הכנף וכן קיבלו מספר (לדוגמה כנף קרב 52), סוגי הכנפות שהתקיימו היו: קרב (JG), הפצצה (KG), הפצצת צלילה (StG, בהמשך שונה לתקיפה קרקעית SchlG), תובלה (TG), אימון מתקדם (LG), דאונים (LLG), הפצצה מהירה (SKG) וקרב כבד (ZG).
סך הכול שירתו בלופטוואפה לאורך המלחמה 68 כנפות קרב (Jagdgeschwader), 38 כנפות הפצצה (Kampfgeschwader) ועוד עשרות כנפות מהסוגים השונים.
להק (Gruppe): יחידת האוויר האוטונומית הבסיסית, כל כנף הכילה כשלושה להקים ובמקרים מסוימים אף יותר.
כל להק כלל מפקדה (Stab) שבראשה מפקד הלהק (Gruppenkommandeur, לרוב בדרגת מיור או האופטמן), שלושה מטוסי מפקדה וכלל כוחות העזר של הכנף, בהם צוותי רפואה, לוגיסטיקה, אדמיניסטרציה וצוותים טכניים לטיפול במטוסי הלהק.
לרוב כל להק אכלס מנחת אחד בזמן לחימה ולעיתים נדירות פוצלו הלהקים למשימות שונות, לרוב הלהק נשאר יחידה מגובשת ואורגנית המוצבת במוקד אחד ומבצעת משימות ביחד.
גודל הלהקים השתנה בהתאם ליעוד הכנף וגם השתנה לאורך שנות הלחימה, לקראת סוף המלחמה היה נהוג להוסיף טייסת רביעית ללהקי קרב כך שמספר המטוסים הסדיר בכל להק היה 65–70 מטוסים.
מספר החיילים בכל להק השתנה באופן רב לאורך המלחמה ונע בין 35 ועד ל-150 אנשי צוות אוויר, לצד בין 300 ל-500 אנשי סיוע קרקעיים.
כדי להבדיל את סימול הלהק מהכנף, מספר הלהק סומן בספרות רומיות, כך לדוגמה הלהק השני בכנף קרב 51 סומן כך: II./JG 51.
טייסת (Staffel): כל להק הכיל לרוב בין שלוש לארבע טייסות, באופן רגיל כל טייסת הכילה 12 מטוסים, מספר זה צנח במקרים של אבדות או במקרים מסוימים הגיע אף ל-16 מטוסים.
טייסות מוספרו בהתאם למיקומן בלהק ובכנף, שלוש הטייסות של כנף I מוספרו 1, 2 ו-3, בכנף II הן מוספרו 4, 5 ו-6 וכן הלאה.
במקרים בהם הועברו טייסות או כאשר הוספו טייסות לכנף, הן מוספרו מחדש תמיד בהתאם למיקומן בלהק ובכנף.
טיסה (Schwarm): כל טייסת התחלקה לשלוש 'טיסות' בנות ארבעה עד שישה מטוסים כל אחת, כל טיסה התחלקה לזוג מבני תקיפה בסיסיים של שנים עד שלושה מטוסים (כונו Rotte לזוג ו-Kette לשלשה) שכללו במקרה של מטוסי קרב - מטוס ומטוס משנה המחפים האחד על השני ונלחמים תמיד ביחד.
במקרה של מטוסי הפצצה המבנה הבסיסי היה של שלושה מטוסים שטסו בצורת V, מבנה שכונה 'שרשרת' (Kette).
Bf 109 מסרשמיט - מטוס הקרב העיקרי של החיל.
He 111 היינקל - מפציץ בינוני ששימש את החיל עד סוף מלחמת העולם.
Ju 87 יונקרס - המטוס שימש להפצצה מדויקת ומחפה של המפציץ בטווחים הרחוקים.
110 Bf מסרשמיט - מטוס קרב דו-מנועי כבד שימש להפצצה טקטית ולחיפוי של המפציץ בטווחים הרחוקים.
יונקרס Ju 88 - מפציץ רב משימתי ששרת לאורך כל המלחמה.
אחד המאפיינים הייחודיים של הלופטוואפה (בניגוד לכוחות אוויר עצמאיים אחרים) הייתה שיחידות הצנחנים הגרמניות (פאלשירמייגר) היו כפופות ישירות לפיקודו.
כוח זה הוקם ב-1938 ונעשה בו שימוש מבצעי ככוח מוצנח/מוטס רק בין השנים 1940–1941. הפאלשירמייגר ידועים בעיקר בעקבות פעילותם בפשיטה על מצודת אבן אמאל נגד הצבא הבלגי הנצור, הקרב על האג והקרב על כרתים.
עם זאת, יותר מארבעת אלפים צנחנים נהרגו במהלך הקרב על כרתים.
לאחר מכן, אף על פי שהמשיכו להתאמן בצניחה מבצעית, הפאלשירמייגר השתמשו בצניחה רק למבצעים בקנה מידה קטן יותר כמו פשיטת גראן סאסו, בה שחררו את בניטו מוסוליני, הדיקטטור המודח של איטליה, ממעצרו בהרי האפנינים.
הפעם האחרונה, שהגרמנים עשו שימוש בכוח צנחנים ליעודם המקורי, היה בשלב הפתיחה של מתקפת הארדנים בדצמבר 1944.
במהלך רוב שנות המלחמה, הפאלשירמייגר שירתו במסגרת כוחות היבשה של הצבא הגרמני, כיחידות חיל רגלים מובחר.
במהלך המערכה בנורמנדי, למשל, מילא קורפוס הצנחנים השני תפקיד חשוב בהאטת התקדמות הצבא האמריקני לכיוון העיר סן-לו, ואילו ארמיית הצנחנים הראשונה מילאה תפקיד מרכזי בכישלון מבצע מרקט גארדן של בעלות הברית בספטמבר 1944.
במהלך 1942 כוח האדם העודף של הלופטוואפה נוצל ליצירת רגימנטים של חי"ר, אשר שירתו בעיקר כיחידות עורפיות, שנוצלו לשחרור חיילים קרביים לפעולה בקו החזית.
החל מ-1943 הלופטוואפה כלל גם כוחות שריון, שפעלו תחת פיקודו (דיוויזיית הרמן גרינג או בשמה המלא 'דיוויזיית השריון-צנחנים הראשונה', אשר הורחבה ב-1944 לכדי קורפוס משוריין).
בנוסף, לאורך המלחמה הוקמו 21 דיוויזיות קרקע, שהורכבו מחיילים שגויסו מיחידות עורפיות, יחידות נ"מ וצוותי קרקע של הלופטוואפה.
דיוויזיות אלו, שהופעלו בכל זירות המלחמה, היו דיוויזיות רגלים קלות (כמות הנשק הכבד, בעיקר ארטילריה, שעמדה לרשותן הייתה מתחת לתקן) שפעלו לצד יחידות השדה של הוורמאכט אך תחת פיקוד הלופטוואפה.
לאורך המלחמה אזרחים ואסירים שימשו כשפני ניסיון בבדיקת הציוד של הלופטוואפה.
לא ברור אם הבדיקות הללו נעשו על ידי הלופטוואפה או בהוראת הפיקוד העליון.
בדיקות בלתי-חוקיות אלו מסווגות כפשעי מלחמה ובוצעו בשמו של חיל האוויר הגרמני.
ניסויים בבני אדם בתעופה צבאית
בשנת 1941, בוצעו ניסויים במטרה לגלות אמצעים למניעה ולטיפול בהיפותרמיה.
ניסויי הקפאה נערכו בשביל הפיקוד העליון כדי לדמות את התנאים מהם סובלים החיילים בחזית המזרחית.
זאת משום שכוחות הגרמנים לא היו מוכנים כיאות למזג האוויר הקר בו הם נתקלו בחורף הרוסי.
מספר כוחות גרמניים הפסידו גם במהלך הקרב על בריטניה בעקבות היפותרמיה כאשר למטוסים אזל הדלק או כבו המנועים והם נאלצו לנחות בתעלת למאנש.
המקומות העיקריים לניסויים היו דכאו ואושוויץ.
ד"ר זיגמונד ראשר, רופא SS בדכאו, דיווח ישירות לראש ה-SS, היינריך הימלר, ופרסם את תוצאות ניסויי ההקפאה שלו בכנס רפואי בשנת 1942 אשר נקרא "בעיות רפואיות הנגרמות מים וחורף".
במהלך הניסוי שנערך על ידי ראשר יחד עם פרופ' ארנסט הולצלונר כ-300 אסירים הוכנסו למי קרח, והוחזקו שם כשעה וחצי עד לאיבוד הכרה.
אחר כך האסירים הוצאו מהמים והפעילו שיטות חימום שונות.
בסך הכל נפטרו כ-100 אסירים, חלקם בתוך המים הקפואים, וחלקם בעת החימום מחדש.
בתחילת 1942, אסירים ממחנה ריכוז דכאו שמשו את ד"ר ראשר לניסויים שמטרתם שכלול כיסאות המפלט.
כ-200 אסירים הוכנסו לתוך חדר, ונחשפו לתנאי לחץ אטמוספירי נמוך ששימש כדי לדמות תנאי גובה של 66 אלף רגל מעל פני המים.
70 - 80 אסירים נפטרו במהלך הניסוי.
ישנן שמועות שראשר ביצע ויויסקציה במוחם של הקורבנות ששרדו את הניסוי הראשוני.
מתוך 200 נבדקים, 80 מתו במקום והאחרים הוצאו להורג.
מריה גוואדלופה "לופיטה" ג'ונס גראיי (בספרדית: María Guadalupe "Lupita" Jones Garay; נולדה ב-6 בספטמבר 1968) היא שחקנית ודוגמנית מקסיקנית, מיס תבל 1991.
ג'ונס נולדה בבאחה קליפורניה ולמדה מנהל עסקים באוניברסיטה.
ב-1990 זכתה בתואר מלכת היופי של מקסיקו (Señorita México), בתחרות מיס תבל שנערכה בלאס וגאס היא הייתה המועמדת המועדפת על השופטים מהרגע הראשון, היא זכתה בתואר לאחר שדורגה במקום הראשון בכל שלושת שלבי התחרות (בגדי ים, שמלות ערב וראיון) ובמהלך התחרות היא בלטה בתשובות הרהוטות שנתנה במהלך הראיון איתה.
היא הפכה למיס תבל המקסיקנית הראשונה.
ב-1992 היא הקימה חברה בבעלותה וב-1994 ייסדה תחרות יופי הנקראת "מקסיקו היופי שלנו" שהזוכות בתחרות מייצגות את מקסיקו בתחרויות מיס תבל, מיס עולם ומיס אינטרנשיונל.
התחרות תומכת גם בילדות במצוקה במדינה תחת תוכנית לרווחה במשפחה שהקימה כרמן רומנו, הגברת הראשונה שלעבר של מקסיקו ורעיית הנשיא חוסה לופס פורטייו.
משנת 2000 היא משמשת כשגרירה של רצון טוב של ארגון האומות המאוחדות למען חיי משפחה ובריאות לאוכלוסיית העולם.
ב-2008 היא החלה לשמש כשופטת בתוכנית מציאות העוסקת במלכות יופי מרחבי אמריקה הלטינית.
ג'ונס שיחקה במספר תוכניות טלוויזיה וטלנובלות במקסיקו, בין היתר שיחקה בטלנובלה "אקאסיה" משנת 2014, בדמותה של כרמן טורס.
לופיאודון (שם מדעי: Lophiodon; מילולית: "שן-מסרק") הוא סוג נכחד של יונק בן הסדרה מפריטי פרסה שהיה קרוב לטפיריים.
הוא חי בתחילת האאוקן לפני 51-42 מיליון שנה באירופה.
המאובנים שלו התגלו בבור מסל בהסן, גרמניה וגם בצרפת ותוארו ב-1822 בידי החוקר הצרפתי ז'ורז' קיוויה.
הלופיאודון היה בעל חיים בינוני באורך 2.5 מטר ובגובה של 1 מטר בכתפיים כשכמה מהמינים הגיעו לגודל של קרנף.
הוא נראה כמו טפיר קדום והיה בעל חדק קטן לאיסוף מזון.
היה לו גוף עגלגל דמוי-חבית וזרועות שהזכירו את אלה של המשפחה הקדומה כליקותריים.
הוא היה ניזון מצמחייה רכה עם שיניו הגדולות אך בעלות החריצים.
ככל הנראה לא היה יכול לעכל עשבים וניזון במקום רק משיחים ועלים נמוכים או פרחים.
הוא חי בביצות ויערות גשם באירופה הקדומה הלחה.
יצור קדום זה נכחד עם התייבשות תנאי מחייתו הלחים.
לופוקייניים (שם מדעי: Lophocyonidae) היא משפחה נכחדת קטנה של טורפים דמויי חתול אשר חיו במהלך המיוקן באירופה.
קרוביהם של בני משפחה נכחדת זו הם הנמיות החיות כיום באפריקה ודרום אירואסיה.
משפחה זו סווגה לראשונה ב-1987.
במשפחה זו נכללים 4 סוגים אשר דומים מעט לגחניים או לצבועיים ואף לראקוניים ובעבר נכללו במשפחות אלה.
כיום הם הופרדו בעיקר עקב מבנה הקצוות של חלק מהשיניים החותכות והטוחנות השטוחות שלהם.
שיניים אלה שהיו שטוחות יחסית מעלים השערה שהיו ביניהם מינים אוכלי צמחים בחלקם או בעיקרם, דבר השונה מכל צבוע חי.
לופופור הוא איבר הזנה הקיים אצל ארבע מערכות של בעלי חיים: ברכיופודים, חיטחבים, אנטופרוקטה (Entoprocta) ופורונידה (Phoronida), שיחד מהווים את הקבוצה לופופורטה (Lophophorata).
לופופור קיים רק באורגניזמים החיים במים.
במינים מסוימים במערכת הפורונידה, כדוגמת Phoronis ijimai, יש ללופופור תפקיד גם במערכת הרבייה.
המילה לופופור נגזרת מהלחם בסיסים של מילים מיוונית עתיקה "לופוס" (ציצית) ו"פורוס" (φορος), נגזרת של המילה "פראין" (φέρειν) שפירושו לשאת.
מכאן שמשמעות הביטוי הוא "נושא ציצית".
הדרך הפשוטה ביותר לתיאור לופופור הוא כטבעת של משושים המכוסים בריסונים, המקיפים את הפה, אבל לעיתים קרובות צורתו כשל פרסת סוס או שהוא מלופף.
מספר המשושים שונה בין מין למין, וגם באותו מין יכול להיות מספר שונה של משושים.
כך למשל אצל החיטחב Plumatella fruticosa מספר המשושים נע מ-30 ל-60. בבעלי חיים השייכים למערכת הפורונידה הלופופור הוא חיצוני, בעוד שאצל הברכיופודים צריכים הקשוות להיפתח לרווחה על מנת שאפשר יהיה לראות את הלופופור שלהם.
המשושים מכוסים בריסונים בקצותיהם ולאורך מרכזם.
תנועת הריסונים החיצוניים יוצרת זרם מים מקצות המשושים לבסיסם, משם המים נפלטים החוצה.
חלקיקי מזון המתנגשים במשושים נלכדים על ידי ריר, והריסונים במורד המרכז דוחפים תערובת זו לבסיס המשושים.
סביב בסיס המשושים יש חריץ שבו יש ריסונים המעבירים את המזון לאורך החריץ אל הפה.
שיטת הזנה זו שבשימוש המערכות ברכיופודים, חיטחבים ופורונידה מכונה "איסוף במעלה הזרם" ("upstream collecting"), שבו חלקיקי המזון נלכדים כשהם נכנסים לשדה הריסונים שיצר את זרם ההזנה.
שיטה זו משמשת גם את המינים במחלקה Pterobranchia שבמערכת מיתרני פה.
המינים במערכת אנטופרוקטה משתמשים בזר משושים דומה במראהו, אבל הוא מוצק וכיוון הזרם מהבסיס לקצות הזרועות תוך יצירת מערכת "איסוף במורד הזרם" ("downstream collecting") שלוכדת חלקיקי מזון כשהם בדרכם ליציאה.
המשושים חלולים, מלאים בנוזל שהוא הרחבה של חלל הקרביים (צלום).
המעיים בצורת האות U, כשהפה בקדמת בעל החיים במרכז הלופופור.
פי הטבעת, כשהוא קיים, גם הוא בחלק הקדמי, אבל הוא גבי.
בחיטחבים הוא מחוץ לטבעת הלופופור.
לחלק מהברכיופודים אין פי טבעת.
בעלי חיים בעלי הלופופור מכונים "לופופורטים" (lophophorates).
בחלוקה הפילוגנטית הקודמת הם סווגו בתוך שניוני הפה.
הערכה מחודשת סיווגה אותם בקבוצה לופופורטה (Lophophorata), חלק מעל המערכה לופוטרוכוזואה בעל-המערכה קדמוני הפה (Protostomia), הכוללת גם את הרכיכות והתולעים הטבעתיות.
לופן היא סדרת טלוויזיה צרפתית, אשר נוצרה על ידי ג'ורג' קיי ופרנסואה אוזאן ועלתה לשידור לראשונה ב-8 בינואר 2021 בנטפליקס.
הסדרה מורכבת משבעה עשר פרקים, המשוחררים בארבעה חלקים.
סדרה זו היא בהשראת הרפתקאות ארסן לופן, דמות ספרותית מאת מוריס לבלאן, שהשחקן עומאר סי מגלם דמות המושפעת ממנו.
בשנת 1995 אסאן דיופ הצעיר הזדעזע מהתאבדות אביו, בבקאר, שהואשם בגנבה שלא ביצע.
25 שנה מאוחר יותר, אסאן הוא גנב ג'נטלמני שמשתתף בגניבת מחרוזת שהייתה שייכת למארי אנטואנט.
התכשיט, שהוצג במוזיאון הלובר, היה שייך למשפחת פלגריני העשירה.
הוא רוצה לנקום במשפחה זו, שהאשימה את אביו והביאה להתאבדותו בתא המאסר.
מסעו להגשמת הנקמה רצוף בהשראות ורמזים מהדמות הספרותית האהובה עליו "הפורץ הג'נטלמן" ארסן לופן.
בנוסף לפעילותו הבלתי חוקית, אסאן מנסה לדאוג במיוחד לבנו ראול, המתגורר עם גרושתו קלייר.
בסדרה מככב עומאר סי בתפקיד אסאן דיופ, אדם השואב השראה מהרפתקאותיו של הגנב ארסן לופן, דמות שנוצרה על ידי מוריס לבלאן בתחילת המאה ה-20. הסדרה נצפתה במהלך החודש הראשון שלה על ידי 76 מיליון צופים, והפכה לסדרה שבשפה שאינה אנגלית הנצפית ביותר בנטפליקס באותה תקופה.
שני חלקים 1 ו-2 שודרו ב-2021 כשחלק 2 עלה לאחר כ-5 חודשים בערך, כאשר חלק 3 עלה לרשת הסטרימינג כעבור יותר משנתיים מאוחר יותר ב-5 באוקטובר 2023.
חלק 1 מס' פרק כותרת אורך פרק תאריך שידור מקורי ()1פרשה 247 דקות8 בינואר 2021אסאן דיופ מתכנן גניבת מחרוזת יקרה מהלובר, שאביו הואשם בגניבתה מידי משפחת פלגריני 25 שנה קודם לכן.
הוא נעזר בקבוצת הלוואות אשר לה הוא חייב כסף.
תחת הכינוי פול סרנין, אסאן משתתף במכירה הפומבית של המחרוזת וזוכה.
אנשי ההלוואה לוחצים אותו פעמיים וגונבים את המחרוזת, אך המילוט שלהם משתבש והם נעצרים.
אסאן בסופו של דבר מחזיר לידיו את המחרוזת.
במהלך חקירת המקרה, יוסף, סגן במשטרת פריז, מבחין בכך שהוא דומה לסיפורי ארסן לופן ואז מבין כי פול סרנין וארסן לופין הם אנגרמה זו לזו.
אסאן מעניק לבנו ראול עותק של הספר ארסן לופן, הפורץ הג'נטלמן, שניתן לו על ידי אביו שלו, שהוסגר על גניבה קודמת של אותה מחרוזת ותלה את עצמו בכלא.
2 פרשה 2 52 דקות 8 בינואר 2021אסאן מתחיל לפקפק באשמת אביו ומתעמת עם ז'ולייט פלגריני.
הוא מכניס את עצמו לכלא כדי שיוכל לדבר עם אטיין שאוויט, אדם שעבד בספריית הכלא במהלך כליאתו של אביו.
שאוויט החולני מוביל את אסאן להעתק של הספר "וידויי ארסן לופין", עם ביאורים של אביו שמכתיב את המשפט "אני חף מפשע - לכוד על ידי אן פלגריני".
אסאן בורח מהכלא ומוצא את אן, שמודה שהביאה את אביו של אסאן לחתום על הודאה כוזבת בלחץ של המפקח גבריאל דומון, אותו מכיר אסאן כשוטר שהעביר אותו לידי שירותי הרווחה.
בינתיים, יוסף ממשיך לחקור את הקשר של ארסן לופין בתיק אביו של אסאן, בבקאר דיופ.
3 פרשה 3 42 דקות 8 בינואר 2021לאחר שנודע לו כי המפקח דומון אחראי על התיק נגד אביו, אסאן חוטף את המפקח דומון מבניין העירייה ומנסה לחלץ ממנו הודאה על מות אביו.
25 שנה אחורה, דומון הצעיר מביע את ספקותיו בנוגע לאשמתו של בבאקר.
הוא מתחיל לחשוד באובר פלגריני, שהגדיל בסמוך לכך את היקף פוליסת הביטוח של המחרוזת.
אובר, המאיים על משפחתו של דומון, משכנע אותו להערים על אן לגרום לבבקאר לחתום על הווידוי.
בהווה, אסאן מגלה בטעות את זהותו בפני דומון במהלך חקירתו.
המשטרה מתקשה לאתר את דומון ואסאן בורח בדיוק בזמן.
דומון מחולץ אך אינו מגלה שום מידע אודות האירוע.
יוסף חושף במעורבותו של דומון בחקירה המקורית ומחבר אותו לגניבת המחרוזת ולחטיפה.
4 פרשה 4 47 דקות 8 בינואר 2021אסאן מוצא את דומון שוב ומכריח אותו לספק מידע נוסף על אובר פלגריני.
דומון נותן לו את שמו של פביין בריו, עיתונאית לשעבר אשר הוכנסה לרשימה השחורה בזמן שחקרה את פלגריני.
פביין מסייע לאסאן לרכוש קלטת המחברת בין ידיו של אובר להתמודד עם פיגוע קטלני בשגרירות צרפת בקואלה לומפור.
אסאן מפרסם באנונימיות תמונה מהקלטת בטוויטר ומאיים להפיץ את הסרטון.
אובר מכחיש את ההאשמות, ועוזרו לאונר מתחיל לעקוב אחר פביין.
בינתיים יוסף מורד מחקירת המחרוזת על ידי דומון, שמבין כי השוטר מתקרב לגילוי האמת.
ז'ולייט פלגריני, משוכנעת כעת בחפותו של אביה, מגלה בפניו כי אסאן עומד מאחורי ההאשמות כמו גם גניבת המחרוזת.
לאונר תוקף את פביין בביתה ואסאן מוצא אחר כך את גופתה תלויה מהתקרה.
5 פרשה 5 50 דקות 8 בינואר 2021לאחר מות פביין, אסאן מוצא את עצמו נרדף גם על ידי לאונר.
ביום הולדתו של ראול, אסאן נותן לו תחפושת לופין ולוקח אותו וקלייר לנסיעה ברכבת לפסטיבל ארסן לופן באטרטה.
לאונר עוקב אחר המשפחה אל הרכבת, עם הוראות מאת אובר להיפטר מ"אסאן" אך להשאיר את משפחתו.
אסאן מזהה את לאונר ומתפעל את המשטרה המקומית כדי לעצור אותו בתפקיד פול סרנין.
המשפחה מגיעה לפסטיבל ללא תקריות משמעותיות, אך לאונר משוחרר ממעצר המשטרה וחוטף את ראול על החוף.
בעוד אסאן וקלייר מחפשים נואשות אחר ראול, יוסף מופיע וקורא לאסאן, כשהוא מתייחס אליו כ"לופן".
חלק 2 מס' פרק כותרת אורך פרק תאריך שידור מקורי () 6 פרשה 6 42 דקות 11 ביוני 2021יוסף מודיע לאסן וקלייר שראה את ראול נאבק עם לאונר במגרש חניה, ושהשניים נסעו משם.
קלייר נחרדת ומאשימה את אסאן בחטיפה; אסאן ללא הצלחה מנסה להרגיע אותה שהוא יחזיר את ראול אליה בשלום.
יוסף, מודע לכך שאסאן הוא האיש שמחפש ומציע לעזור לו לאתר את לאונר, והשניים גונבים מכונית ורודפים אחריו.
קלייר נשארת באטרטה והיא יוצרת קשר עם המשטרה המקומית אך מוטרדת וחוזרת לפריז, בכוונה לבקש עזרה מבנז'מן.
בינתיים, אסאן ויוסף מאתרים את לאונר באחוזה נטושה בבורנוויל שבנורמנדי, שם לאונר קשר את ראול לכיסא.
יוסף יוצר בשקט קשר עם סופיה בלקסם ומבקש ממנה סיוע, אבל אסאן קושר אותו בתוך המכונית לאחר שגילה שהוא יודע שיוסף הוא שוטר.
אסאן נכנס לבית, נלחם בלאונר וזורק אותו מהחלון.
עם זאת, לאונר שנעל את ראול בתא המטען של מכוניתו, מצליח להתאושש מהנפילה ושורף את המכונית בבנזין כשראול בתוכה.
כשאסאן רואה את הרכב הבוער ומבין מה קרה, אסאן הרוס ונשבר.
רגע לאחר מכן, בלקסם מופיעה ועוצרת אותו.
7 פרשה 7 43 דקות 11 ביוני 2021לפני הגעתה של בלקסם, יוסף נמלט מהמכונית שאותו אסאן קשר ומציל את ראול בהצלחה ממכוניתו של לאונר ללא ידיעתו של אסאן.
לאחר מכן, הוא מודיע שדומון רוצה שראול יילקח למלון במרכז פריז, שם הוברט וג'ולייט מארחים אירוע לכבוד הקרן שלהם.
הוברט ודומון מחזיקים את ראול כבן ערובה במלון, והם מצפים שאסאן ייכנס למלכודת שלהם.
אסאן, בינתיים, חש הקלה עצומה כשבלקסם אומרת לו שלא נמצא דבר מלבד פחית סודה בתא המטען של המכונית.
הוא נמלט ממעצר משטרתי, גונב מכונית נוספת ונוסע לפריז, שם הוא משתמש בטכנולוגיה של שינוי קול כדי לגרום לעצמו להישמע כמו הוברט כדי להציל את ראול.
קלייר משוחחת עם בנז'מן על חששותיה ומנסה לנהל משא ומתן על שחרורו עם הוברט ישירות, אך הוברט מאלץ אותה לבגוד באסאן בתמורה.
כשאסאן מחזיר את ראול הביתה, פסקל ומספר שוטרים ממתינים לו שם שהוברט שלח.
עם זאת, לאחר שקלייר ברגע לבד עם ראול, היא מצליחה לרמוז לאסאן לברוח.
8 פרשה 8 40 דקות 11 ביוני 2021אסאן בורח מפסקל ומהמשטרה ומתחבא בגג מעל דירתה של קלייר, שם, לחרדתו, הוא שומע את קלייר אומרת בבכי לראול שאסאן מסוכן ושהיא לא רוצה שהוא יתקרב אליהם שוב.
לאחר שהוברט שוב לא הצליח ללכוד את אסאן, הוא מתכנן קונצרט צדקה לקרן של ג'ולייט עם סוכן מניות צעיר בשם פיליפ קורבט, וחושף כי בכוונתו לשלוח 85% מהתרומות שהובאו במהלך האירוע לחשבון בנק אישי בחו"ל.
בינתיים, אסאן ובנז'מן מעלים תוכנית משוכללת להחליש את הוברט הכוללת את אסאן מפתה את ג'ולייט על ידי הוצאתה לטיול כיף ברחבי פריז.
התוכנית עוברת ללא תקלות, כאשר אסאן מתמרן את ג'ולייט לדבר עם אמה על הפשעים של הוברט במהלך שנות ה-90. כשג'ולייט מבקרת אותה, אן מודה שגניבת השרשרת הייתה תרמית ביטוח, ושהוברט שכר את בבקאר מתוך כוונה להפליל אותו על כך.
ג'ולייט המומה ומבקשת מאן להפליל את הוברט במשטרה.
לאחר שלמדו את האמת מאן, יוסף וקפטן לוג'ייה עוצרים את הוברט בזמן שהוא נפגש עם קורבה.
9 פרשה 9 47 דקות 11 ביוני 2021לוג'ייה ובלקסם חוקרים את הוברט, שאינו משתף פעולה אך כן חושף את שמו האמיתי של אסאן.
המשטרה נאלצת בסופו של דבר לשחרר את הוברט לאחר שקרא לטובת שר הפנים לשחרר אותו.
פסקל מגלה שבנז'מן הוא שותפו של אסאן ומודיע להוברט, אשר מצווה ללאונר לרגל אחר בנז'מן כדי לגלות היכן אסאן גר.
הוברט מארגן בחשאי שפסקל ירצח את לאונר בדירתו של אסאן ויפליל את אסאן על הפשע.
התוכנית שלהם הצליחה, וכאשר אסאן מגלה מה קרה ומבין שהמשטרה בדרך, הוא יוצא לבריחה ואומר לבנז'מן לעשות כמוהו.
באותו לילה, זהותו של אסאן נחשפת בפומבי, והוא הופך מיד לפושע הידוע לשמצה בצרפת.
במהלך הימים הקרובים, אסאן ובנז'מן מתחבאים, במנהרות הקטקומבות של פריז.
לאחר חקירות משטרתיות בביתו של אסאן, יוסף משחזר כונן USB בין הראיות שנלקחו מהדירה ובו צילומים של חקירתו של דומון, שבה הוא מודה שקיבל שוחד לא חוקי, וכן מסמכים נוספים הקושרים אותו למקרה של בבקאר.
10 פרשה 10 50 דקות 11 ביוני 2021בלקסם מקבלת עדויות ממעבדת המשטרה המביאות על כך שאסאן לא היה הרוצח של לאונר.
יוסף מודיע לה וללוג'ייה על השחיתות של דומון, והשלושה מחליטים לעצור אותו בקונצרט של קרן פלגריני בשאטלה הערב הזה.
אסאן מוברח מחופש לקונצרט בסיוע מבנז'מן ופיליפ קורבה, למעשה פיליפ הוא שותפו של אסאן ובנז'מן שאותו הם מצאו בניסיון לגנוב ספרי ארסן לופן.
כשהמוזיקה מתחילה, אסאן מתגנב לאזור הפרטי בו נמצא הוברט ומפתיע אותו באיומי סכין ומאלץ אותו להודות בכך שהפליל את בבקאר ותזמן את הרצח שלו, כמו גם את הרציחות של פביין בריו, לאונר וגם חטיפת ראול.
מיד לאחר מכן, אסאן נמלט מעשרות שוטרים בתוך הקונצרט אך מצליח לעלות לבמה, שם הוא מאשים בפומבי את הוברט בכל הפשעים שלו, כולל גניבה מהקרן.
לאחר שכל המתרימים בורחים מהקונצרט, אסאן מצליח להתחמק מהמשטרה בכך שהוא מתחזה לכבאי, ושולח ליוסף הקלטה של הודאתו של הוברט.
בזמן שיוסף, לוג'ייה ובלקסם לוקחים את הוברט ודומון למעצר, אסאן גונב סירת מנוע מהירה ומארגן פגישת פיוס עם קלייר וראול על גשר סמוך.
הוא מתנצל על הכאב שמעשיו גרמו להם ואומר להם שהוא צריך להתרחק למען ביטחונם ואז הוא בורח מהמשטרה הרודפת אחריו.
חלק 3 מס' פרק כותרת אורך פרק תאריך שידור מקורי () 1 פרשה 1 51 דקות5 באוקטובר 2023שנה אחת לאחר אירועי החלק הקודם, הוא חי בסתר במארסיי.
אסאן נותר האיש המבוקש ביותר בצרפת והפך ללא כוונה לגיבור עממי.
קלייר וראול בינתיים סובלים מהטרדות תקשורתיות מתמדות.
אסאן זועם על כך ומחליט לחזור לפריז, ניגש תחילה לקלייר עם תוכנית להוציא אותה וראול מחוץ למדינה, אבל קלייר כועסת על אסאן ודוחה את הצעתו, ואומרת לו שהדרך היחידה באמת היא להסגיר את עצמו.
באין מפריע, אסאן זומם לממן את בריחתם על ידי גניבת פנינה שחורה יקרה מבוטיק יוקרתי הממוקם בכיכר ונדום, הוא שולח מכתב לבעל החנות וכן לצוות העיתון שמציין במפורש את כוונותיו.
חוליה בראשות בלקסם מזומנת למקום, שם הם מוצאים קהל גדול של תומכיו של אסאן ממתין בקוצר רוח לפריצה.
למרות שהוא לא אמור לטפל בתיק, גדירה מחליט להתייצב ולהתערבב עם המעריצים.
בסיוע בנז'מן וחבר ילדות נוסף ברונו, שניהם מחופשים לקציני BRI והשוד של אסאן מצליח.
הוא בורח על פני גגות הבתים הגבוהים מהמשטרה אך לא מצליח לקפוץ לבניין הסמוך באחד מניסיונותיו וצנח אל מותו למטה מרוסק על הרצפה.
2 פרשה 2 48 דקות5 באוקטובר 2023אסאן זייף את נפילתו למוות באמצעות כרית אוויר שהייתה בבטן שלו.
גופו חסר החיים לכאורה נלקח באמבולנס על ידי בנז'מן ופיליפ קורבה לפני שהמשטרה הגיעה למקום.
הם לבושים בבגדי רפואה, פיליפ ובנז'מן משתמשים בסטטוסקופ שבור כדי לתמרן בהצלחה רופא בחדר המתים כדי לאשר את מותו, והחדשות על מותו של אסאן מתפרסמות זמן קצר לאחר מכן.
נערכת לו הלוויה בבית הקברות, שם גדירה ספקני לגבי מותו של אסאן ודורש לפתוח את הארון, לאימתם של קלייר וראול.
לאחר שהאירוע הסתיים, אסאן בורח מהארון דרך מנהרה מתחת לבית הקברות ומתאחד עם בנז'מן, שהצליח למצוא סוחר שיכול לקבל עשרים מיליון יורו עבור הפנינה.
עם זאת, תוכניותיו של אסאן מושהות כאשר הוא מקבל שיחת טלפון מאישה הטוענת שהיא אמו, מריאמה, איתה שוחח לאחרונה ב-1998, כשריצתה עונש מאסר בסנגל.
היא מתחננת בפני אסאן לעזרה, ואומרת לו שהיא נחטפה ושהחוטפים שלה מבקשים את הפנינה השחורה ככופר.
שנהפרסקטגוריהמועמד(ים)תוצאהמקור2024פרס בחירת מבקרי הטלוויזיהסדרת השפה הזרה הטובה ביותרלופן
לופוטן (בנורווגית: Lofoten) הוא ארכיפלג במחוז נורדלנד שבצפון נורווגיה המכיל כפרי דייגים ציוריים אשר שוכנים לאורך פיורדים מרהיבים לצד פסגות הרים דרמטיים.
הארכיפלג מתואר לעיתים רבות כאחד מהמקומות היפים ביותר בנורווגיה.
הארכיפלג משתרע על פני כ-1,227 קמ"ר, ואוכלוסיית הארכיפלג מנתה בשנת 2013 כ-24,000 תושבים.
לקנס , אשר בה חיים מעל ל-3,500 תושבים, העיירה הגדולה ביותר בארכיפלג, נמצאת במרחק 169 קילומטרים צפונית לחוג הארקטי וכ-2,420 קילומטרים מהקוטב הצפוני - מה שהופך את לופוטן לאחד מהאזורים המאוכלסים הצפוניים ביותר בעולם.
אף על פי שהארכיפלג ממוקם בחוג הארקטי, הטמפרטורות בארכיפלג גבוהות יחסית ביחס למיקומים אחרים באותו קו רוחב.
בשנת 2017 לבדה ביקרו בלופוטן כמיליון תיירים.
לופופאנס (שם מדעי: Lophophanes) הוא סוג של ציפורי שיר ממשפחת הירגזיים בו 2 מינים: ירגזי מצויץ וירגזי אפור-ציצה.
הירגזי המצויץ מצוי באירופה, והירגזי אפור־הכיפה אנדמי לטיבט והימלאיה.
לשניהם ראש גדול, אפור וגדול, לחיים בהירות המתוחמות בקו דק בצורת 7, וצווארון לבן.
המקור קצר ושחור, קשתית העין אדומה כהה וכף הרגל אפורה.
לירגזי המצויץ 10 אברות יד (הארוכה ביותר היא האמצעית, באורך 54.5 מ"מ והקצרה ביותר היא הקיצונית), 9 אברות אמה (הארוכה ביותר היא הקיצונית, באורך 46.5 מ"מ, והקצרה ביותר היא הפנימית) ו-12 אברות זנב.
שני המינים הם עופות זריזים הניזונים מחסרי חוליות קטנים, והירגזי המצויץ אוכל גם זרעים ופירות בחורף.
הסוג מכיל שני מינים: ירגזי מצויץ וירגזי אפור-ציצה.
לופוחובה (בפולנית: Łopuchowo) הוא כפר בצפון-מזרח פולין, בפרובינציית פודלסיה, ב , בגמינה .
הכפר ממוקם כשבעה ק"מ דרומית-מערבית לטיקטין וכ-25 ק"מ מערבית למרכז המחוז ביאליסטוק.
החל מהמאה ה-13 השתייך הכפר לדוכסות הגדולה של ליטא.
עם איחוד לובלין בשנת 1569 הכפר היה חלק מהאיחוד הפולני-ליטאי.
בחלוקת החטיבות המנהליות של פולין בין השנים 1975–1998 , העיר הייתה מבחינה מנהלית חלק ממחוז ביאליסטוק.
נכון לראשית המאה ה-21 בכפר מתגוררים כ-250 תושבים.
פחות מחמישית מהם בני נוער, ומעט יותר מחמישית מהם בגיל הפרישה.
כקילומטר צפונית-מזרחית לכפר משתרע יער לופוחובה, בשטח של כ-10 קמ"ר.
היער מפריד למעשה בין לופחובה לבין טיקטין הסמוכה לו (כשני ק"מ מזרחית לפאתי היער, בצפונו).
באמצע היער, כקילומטר וחצי מלופוחובה, וכחמישה קילומטר מטיקטין על הכביש המחבר ביניהן, בוצע טבח יהודי טיקטין ב-25 באוגוסט 1941. במהלך הטבח רצחו הגרמנים כמעט את כל יהודי טיקוצ'ין ביער לופחובה.
נכון להיום, מקום הקבורה ההמוני מסומן ויש אנדרטאות המנציחות את הקורבנות:
תקליטור המודיע על 3,000 אזרחים פולנים שנרצחו באכזריות על ידי הקלגסים הנאצים בשנים 1941–1944. בסיום ההודעה מושמעת הבקשה לכבד את זכרם.
שתי אבנים עם לוחות הנצחה (אחת בעברית, השנייה בפולנית ובאנגלית), שהוצבו במלוא 50 שנה לטבח.
אנדרטה שמומנה על ידי גוטה ודייב פישר ב-1986.
לופן השלישי: טירתו של קליוסטרו (ביפנית: ルパン三世 カリオストロの城) הוא סרט פעולה-הרפתקאות-קומדיה יפני בסגנון אנימה משנת 1979 שבויים על ידי הייאו מיאזאקי, אשר גם לקח חלק בכתיבת התסריט.
עלילת הסרט מבוססת על סדרת המאנגה לופן השלישי וזהו סרט האנימציה השני בסדרת הסרטים של הזיכיון.
זהו סרט הבכורה של מיאזאקי כבמאי והשפעתו ניכרת בתשומת לב לפרטים הקטנים ובפיתוח הדמויות.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ביפן ב-15 בדצמבר 1979. הסרט לא זכה להצלחה רבה כאשר יצא לראשונה לקולנוע, אולם צבר פופולריות רבה לאורך השנים ואף זכה למעמד של סרט פולחן.
ההצלחה של הסרט הניחה את הבסיס לקריירה המפוארת של הייאו מיאזאקי כיוצר קולנוע וכאחד מהמייסדים של סטודיו ג'יבלי.
הסרט היה בעל השפעה רבה על אנימטורים ובמאים רבים ברחבי העולם, כולל הבמאי של פיקסאר ג'ון לאסיטר וכמו כן הייתה לו השפעה גם על מספר סרטי דיסני, בהם חלק מסרטי הרנסאנס של דיסני.
עלילת הסרט עוקבת אחר הגנב לופין השלישי והשותף שלו ג'יגן אשר מצליחים לשדוד קזינו אך מגלים לאחר מכן שהכסף אותו הוא גנבו הוא מזויף.
בעקבות כך לופן וג'יגן מבקרים בנסיכות האירופאית הקטנה קליוסטרו, משום שבה לפי השמועות הופקו במקור השטרות המזויפים.
בנסיכות קליוסטרו הם נתקלים בנסיכה קלריס אשר מאולצת להתחתן עם הרוזן המרושע קליוסטרו.
לופן מחליט להציל את קלריס.
לופטוואפן-SV המבורג היה מועדון כדורגל של התאחדות גרמנית צבאית.
משך קיומו היה קצר מועד.
הוא פעל במהלך מלחמת העולם השנייה והיה המצליח ביותר בקרב הצדדים הלוחמים.
במהלך המלחמה הוקמו קבוצות ספורט צבאיות הן בגרמניה והן בשטחים כבושים כדי לחזק את המורל בקרב אנשי השירות הצבאי ובקרב האוכלוסיות האזרחיות הגרמניות.
בנוסף למועדון זה, נוסדו מועדוני ספורט גרמניים בדנציג - מועדון הספורט של הלופטוואפה, חיל האוויר הגרמני, בדנציג (Luftwaffen-SV Danzig) - וכן אגודת הספורט של האס-אס בשטרסבורג, מלדרס קרקוב (Mölders Krakau), מועדון הספורט של הצבא בגרוס בורן (Heeressportverein Groß Born) שבפומרניה ורוטה יגר.
מפקדי צבא חיפשו כדורגלנים מיומנים או ידועים כדי שאלה ישחקו עבור המועדונים שלהם.
שחקנים זכו בכך לעיתים קרובות בפטור משירות צבאי אחר, מסוכן יותר, בכוחות המזוינים.
בין הצוותים הידועים היה הרוטה יגר שהרכיב הרמן גרף, מפקד טייסת קרב גרמנית, שצוותו כלל את שחקן הנבחרת פריץ ואלטר ומנהל הנבחרת זפ הרברגר.
לופטוואפן-SV המבורג הוקמה ב-8 בדצמבר 1942 בהנחייתו של קולונל לייכר (Laicher), מפקד יחידת נ"מ שהגנה על המבורג.
את המועדון נוהל אוטו פייסט (Faist) שהוביל את שאלקה 04 לאליפות גרמניה ב-1939 בניצחון מוחץ 9–0 על אדמירה האוסטרית בגמר.
לופטוואפן-SV המבורג הצטרפה לליגה של הגאו (Gauliga) המבורג ב-1943. הליגה הוקמה בשנה הקודמת בפיצול הגאוליגה נורדמארק (Gauliga Nordmark), אחת משש-עשרה ליגות עליונות שנוצרו בארגון מחדש של הכדורגל הגרמני ב-1933 תחת הרייך השלישי.
הקבוצה שיחקה ברוב משחקי הבית בהוהלופט (Hoheluft), שהיה המגרש הביתי של ויקטוריה המבורג.
הקבוצה עשתה את דרכה לגמר הצ'מרפוקל (Tschammerpokal) של 1943, קודמו של הגביע הגרמני של היום, שם הפסידה 2–3 לפירסט וינה.
בניסיון נואש לעזור לשמור על המורל האזרחי בזמן שהמלחמה קרבה לתבוסה, משחקי הליגה חודשו תוך שבועות ממשחק האליפות ולא לאחר חופשת הקיץ המקובלת בת שלושה החודשים.
המבורג השלימה רק שלושה משחקים לפני שמשחקיהם של כל המועדונים הצבאיים הושעו בספטמבר 1944, כאשר צבאות בעלות הברית החלו להתקדם לגרמניה.
בין 1903 ל-1944 הוענק לאלופות גרמניה גביע ויקטוריה.
הגמר של 1944 בין דרזדנר SC ל-LSV המבורג היה המשחק האחרון של גביע ויקטוריה ששוחק.
הגביע נמחק בתום המלחמה והוחלף ב"מייסטרשאלה" (Meisterschale), שהוענק לראשונה ב-1949, ועדיין נמצא בשימוש היום בתור סמל לאליפות הבונדסליגה, ליגת הכדורגל הבכירה של גרמניה.
הגביע שנעלם הוחזר מאז והוא מוחזק בפדרציית הכדורגל הגרמנית (Deutscher Fußball Bund).
עקב תנאי המלחמה הקשים בגרמניה, בוטלו תחילה סיבובי הפלייאוף לעונת 1943–1944 והתואר הוענק למנהיים (Verein für Rasenspiele Mannheim 1896 e.
מחאה נרחבת הובילה לביטול ההחלטה ולחידוש הפלייאוף.
מנהיים הודחה במשחקי 16 הקבוצות שהעפילו לשלב האחרון, על ידי נירנברג וזו הודחה על ידי האלופה דרזדנר SC בחצי הגמר.
לופן השלישי (ביפנית: ルパン三世) הוא דמות בדיונית, הגיבור הראשי בסדרת המאנגה היפנית באותו השם שנוצרה במקור ב-1967 על ידי אמן המאנגה היפני קאזוהיקו קאטו.
הצלחת סדרת המאנגה תרמה לאורך השנים להיווצרות של זיכיון מצליח הכולל סדרות אנימה, סרטי אנימה, סרטי לייב-אקשן, משחקי וידאו, ועוד.
ארסן לופן השלישי הוא נכדו של ארסן לופן מסדרת הספרים של מוריס לבלאן.
לופן נודע במיוחד באישיותו הכריזמטית, בשנינותו, בערמומיותו ובמיומנויות המתקדמות שיש לו בכל הנוגע לביצוע גניבות מתוחכמות.
למרות שהוא מבצע פעילות פלילית לופן מקפיד תמיד לגנוב רק מפושעים או ארגוני פשע מושחתים, ולכן הוא זכה לכינוי "הגנב הג'נטלמן".
לופן פועל לרוב יחד עם הצלף דיסוקה ג'יגן, הסמוראי בשם גואמון אישיקאווה ה-13, והפאם פטאל פוג'יקו אשר היא גם מושא אהבתו של לופן
האויב העיקרי של לופן השלישי הוא מפקח המשטרה קויצ'י זניגאטה אשר נוחש ללכוד את לופן החמקמק, למרות שהוא תמיד נכשל בכך.
לופן וזניגאטה חולקים כבוד הדדי זה לזה, ולעיתים רבות הם אף מחליטים לסייע זה לזה על מנת לגבור על אויבים משותפים.
בסיפורים השונים בזיכיון יש ללופן השלישי גם יריבים רבים אחרים, בהם פושעים מושחתים רבים.
לופן לובש ז'קטים, חולצות, ועניבות בצבעים שונים בכל סדרות וסרטי האנימציה שנוצרו לאורך השנים.
לופן השלישי (ביפנית: ルパン三世) היא סדרת מאנגה יפנית שנכתבה ואויירה על ידי אמן המאנגה קאזוהיטו קאטו.
המאנגה עוקבת אחר הרפתקאותיו של הגנב המומחה לופן השלישי.
סדרת המאנגה פורסמה במקור בהמשכים במגזין המאנגה "Weekly Manga Action".
ההצלחה של סדרת המאנגה הובילה עם השנים להיווצרות של זיכיון מצליח הכולל מספר סדרות מאנגה, סדרות אנימה, סרטי אנימה, שני סרטי לייב אקשן, שתי מחזות זמר, ומשחקי וידאו.
סדרת המאנגה פורסמה לראשונה באמריקה הצפונית בשנת 2002.
עלילת הסדרה מתמקדת בהרפתקאותיו של לופן השלישי, נכדו של ארסן לופן.
בכל פרק בסדרה לופן השלישי מנסה - בסיוע הצלף דאיסוקה ג'יגן, הסמוראי גואמון אישיקאווה ה-13, והפאם פאטאל פוג'יקו מינה - לגנוב חפצים יקרי ערך מפושעים וארגוני פשע מושחתים שונים ברחבי העולם.
אחרי לופן רודף מפקח המשטרה זניגאטה, אשר עובד עבור האינטרפול.
הסדרה נוצרה על ידי אמן המאנגה היפני קאזוהיטו קאטו תחת שם העט מאנקי פאנץ'.
קאזוהיטו יצר את הסדרה בהשראת הדמות הספרותית ארסן לופן אשר נוצרה במקור על ידי הסופר הצרפתי מוריס לבלאן.
לפני יצירת הסדרה קאזוהיטו קרא 15 מהספרים של לבלאן.
במקור הסדרה הייתה אמורה להתפרסם במשך שלושה חודשים בלבד, אך בשל הפופולריות של הסדרה קאזוהיטו המשיך ליצור פרקים חדשים לסדרה.
לופוסטרופאוס (שם מדעי: Lophostropheus) הוא סוג של דינוזאור קדום מקבוצת הצלופיזואידים שהתקיים באירופה בין הטריאס העליון עד היורה התחתון שלפני 205.6 עד 196.5 מיליון שנה מזמננו, כך שהוא בין הדינוזאורים הבודדים ששרדו את הכחדת הטריאס מלפני 201 מיליון שנה.
סוג זה תואר בשנת 2007 בידי החוקרים: מרטין אזקורה וג'ילס קוני (Gilles Cuny), מאוניברסיטת פייר ומארי קירי ומשמעות שמו מיוונית היא: "lophè" - ציצה ו-"stropheus" - שייך לחוליות, כלומר: "בעל חוליות ציצה".
סוג זה מכיל מין יחיד - Lophostropheus airelensis, אשר תואר כבר ב-1993 בידי החוקר פיטר גלטון ו אך נחשב למין של ליליינשטרנוס.
הממצאים שלו התגלו בנורמנדי, צרפת.
שם המין מתייחס למחצבת איירל, בה התגלו השרידים שלו.
דינוזאור זה היה תרופוד קדום דו-רגלי שהגיע לפי ההערכות עד לאורך 3 מטרים ולמשקל של 100 ק"ג בקירוב.
לפי חוקרים מסוימים הוא נחשב למין של ליליינשטרנוס או הלטיכוזאורוס, הקרובים לצלופידיים אף שהיה רחוק יחסית מבני הקבוצה.
לפי מבנה אגן הירכיים, חוליות הצוואר הכדוריות, רכסי החוליות של עצם הזנב והבדלים קטנים יותר נראה שהיה פרימיטיבי ביחס לתרופודים מפותחים יותר (אוריונידס), ומציינים שהיה פרימיטיבי יחסית ואולי היה קרובם של הדילופוזאוריים כמו הסינוזאורוס או הקריאולופוזאורוס.
לוּפִּי דֶה לוּפּ היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית, שהופקה ובוימה על ידי ויליאם האנה וג'וזף ברברה לאחר שעזבו את MGM ופתחו את הסטודיו החדש שלהם, "האנה-ברברה הפקות".
החברה הפיקה 48 פרקים של הסדרה בין השנים 1959–1965, שהופצו לבתי הקולנוע על ידי סרטי קולומביה.
הסדרה שודרה בישראל בערוץ הילדים בשנת 1991, כאשר את דמותו של לופי הזאב דיבב השחקן אוהד שחר.
לופי (דובב במקור באנגלית על ידי דוז באטלר , שדיבב גם את יוגי דב) הוא זאב ג'נטלמן שמדבר במבטא צרפתי-קנדי, וחובש כובע צמר וצעיף.
לופי הוא זאב בעל נימוסים וגינונים צרפתיים, אשר מנסה להוכיח לכל העולם שלא כל הזאבים רעים.
כל פרק מתחיל המילות הפתיחה שלו "אני לופי דה לופ, הזאב הטוב".
למרות שהוא תמיד אדיב ונכון לעזור, הוא בדרך כלל, מוצא את עצמו מוכה או מגורש על ידי אותם אנשים שהוא עזר להם, והכל בגלל הדעה הקדומה על היותו זאב.
עם זאת, הוא אף פעם לא מאבד אמונה, ומחשיב את עצמו "אדיב, מתחשב ומקסים".
שם הדמות לקוח מהביטוי "Loop the loop", שהוא היפוך אחורי של 360 מעלות המבוצע על ידי טייסי מטוס פעלולים.
קאניס לופוס (Canis lupus) הוא השם המדעי הלטיני למין הזאב האפור, ואילו המילה "זאב" בצרפתית היא "לופ" ("loup").
"Loopy" הוא גם כינוי באנגלית לאדם "משוגע" או "אקסצנטרי".
לוצ'אנו מורפורגו (באיטלקית: Luciano Morpurgo; 20 בפברואר 1886 – 21 בספטמבר 1971), צלם ומוציא לאור יהודי-איטלקי.
מורפורגו נולד בספליט (אז אוסטרו-הונגריה) למשפחה יהודית עשירה.
לאחר מות אימו בשנת 1899 שלח אותו אביו ללמוד בוונציה, שם רכש את מצלמתו הראשונה.
במקביל ללימודיו סייר מורפורגו בתחילה איטליה ואחר כך גם במדינות הסמוכות, בצפון אפריקה, מזרח אירופה ובסקנדינביה.
במסעותיו צילם את אשר ראה ופיתח את כישורי הצילום שלו.
עם תום לימודיו עבר לרומא ונשא לאישה את מולי.
בשנת 1924 יסד את המכון האיטלקי לצילום ובשנת 1925 הקים הוצאת ספרים.
באותו זמן התיידד עם רוברטו אלמג'ה - פרופסור לגאוגרפיה מאוניברסיטת רומא, שעסק בין השאר בחקר ארץ ישראל.
בשנת 1927 יצאו השניים למסע במזרח התיכון, שהחל במצרים.
משם פנו לירדן ואחר כך לארץ ישראל.
מורפורגו צילם מאות צילומים של נופי ארץ ישראל.
בעקבות הסיור פרסם אלמג'ה בשנת 1930 פרסם אלמג'ה את הספר "פלשתינה" (בהוצאת מורפורגו) אשר כלל את הצילומים שצילם מורפורגו ידידו.
מורפורגו המשיך לטייל בעולם ולצלם, ואף פרסם שני ספרים אוטוביוגרפיים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הסתתרה המשפחה במקומות שונים באיטליה וחייה ניצלו.
בספטמבר 1971 רכש הארכיון האיטלקי הלאומי 12,000 מצילומיו.
הוא נפטר ברומא, בגיל 85, ימים מספר לפני פתיחת תערוכת צילום בינלאומית במילאנו אשר כללה פינה שהוקדשה לצילומיו.
בשנת 2001 נערכה תערוכת צילומיו של ארץ ישראל משנת 1927.
יוהאן לודוויג "לוץ" גראף שוורין פון קרוזיק היה פוליטיקאי גרמני שמרני שכיהן בממשלות גרמניה האחרונות של רפובליקת ויימאר ולאחר מכן כשר האוצר במהלך כל תקופת שלטון המפלגה הנאצית.
לאחר התאבדותו של יוזף גבלס, שימש בתפקיד ראש השרים במסגרת ממשלת פלנסבורג, שהתיימרה לשלוט בגרמניה בשבועות הראשונים של מאי 1945.
קרוזיק נולד בתור יוהאן לודוויג פון קרוזיק בראטמנסדורף שבממלכת סקסוניה אך נודע בשמו הפרטי "לוץ", קיצור חיבה של השם לודוויג.
למד משפטים ומדע המדינה בהאלה, בלוזאן ובאוניברסיטת אוקספורד ובמלחמת העולם הראשונה שירת בצבא הגרמני, הגיע לדרגת אובר-לויטננט (סגן) ועוטר בצלב הברזל.
ב-1918 נשא קרוזיק לאישה את הברונית ארנגרד פון פלטנברג, איתה היו לו ארבעה בנים וחמש בנות.
ב-1925 אומץ על ידי דודו הרוזן אלפרד פון שוורין ואימץ בעצמו את שם המשפחה שוורין פון קרוזיק כך שלאחר מות דודו הפך לרוזן פון שוורין.
מאחר שתוארי האצולה חוסלו על ידי רפובליקת ויימאר, הוסיף את התואר "גראף" (רוזן) לשמו החוקי, והפך ליוהאן לודוויג גראף שוורין פון קרוזיק.
בתור שמרן שאינו משתייך לאף מפלגה, שוורין פון קרוזיק, התמנה לשר האוצר על ידי פרנץ פון פאפן ב-1932 והמשיך בתפקידו לבקשת הנשיא, פאול פון הינדנבורג, תחת קורט פון שלייכר והמשיך בכהונתו לכל אורך תקופת השלטון של המפלגה הנאצית.
במסגרת תפקידו, פון קרוזיק חתם על מספר חוקים בשנת 1933 שסילקו את יהודי גרמניה מן החיים הכלכליים.
הוא היה אחד מן המארגנים את ניצולם הכלכלי של השטחים הכבושים על ידי גרמניה במזרח בזמן מלחמת העולם השנייה.