tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוועדה האקדמית של Jolt מורכבת מבוגרי בתי ספר למנהל עסקים ועובדים בתפקידי מפתח בחברות כמו אמזון, גוגל, טסלה ונטפליקס.
החברה פועלת בתחומים מקצועיים שונים:
החברה פועלת משנת 2015 ונוסדה על ידי רועי דויטש, נדב לשם, וניצן כהן-ארזי.
באוקטובר 2018 גייסה החברה 7.2 מיליון דולר, ובינואר 2020 גייסה עוד 14 מיליון דולר.
במרץ 2020, עם התפרצות נגיף הקורונה בישראל, השיקה החברה מוצר נוסף בשם "Jolt Remote", שמאפשר למידה מרחוק.
בעקבות מגפת הקורונה בישראל ובמסגרת מסלול 45, נמנתה ג'ולט עם החברות שבחרה רשות החדשנות להכשרת מקצועית מהירה במקצועות ההיי-טק.
הסדנאות והקורסים שמועברים בחברה מפוקחים ומוכרים על ידי ה-CPD, הארגון הבריטי לפיקוח על לימודים מקצועיים גבוהים.
בנובמבר 2020 הצטרפה החברה לתוכנית לאומית של הממשלה הבריטית למציאת עבודה לצעירים בהיי-טק.
בתוכנית Jolt Kickstart מכשירה החברה צעירים בריטים ומשימה אותם בתפקידים התחלתיים בחברות טכנולוגיה באנגליה.
התוכנית משלבת התמחות מעשית בתוך החברות, ומתקיימת במימון ממשלת בריטניה.
באפריל 2022 פורסם שהחברה נפגעה ממשבר הקורונה, פיטרה 20 מ-50 עובדיה ומייסדי החברה, כולל המנכ"ל רועי דויטש, עזבו את תפקידיהם.
במקומו של רועי דויטש מונה למנכ"ל החברה דורון אהרנסון.
כיום החברה ממשיכה בפעילותה ומתרחבת לפעילות גלובלית.
ג'ולי הרט בירס ( Julie Hart Beers; 1835 – 13 באוגוסט 1913) הייתה ציירת נוף אמריקאית הקשורה לאסכולת נהר הדסון, שהייתה אחד מציירי הנוף המקצועיים המצליחים מבחינה מסחרית בימיה.
ג'ולי הרט נולדה בפיטספילד, מסצ'וסטס, היא הייתה בתם של ג'יימס הרט ומריון (רוברטסון) הרט, שהיגרו מסקוטלנד בשנת 1831. אחיה הגדולים ויליאם הרט וג'יימס מקדוגל הרט היו גם הם ציירי נוף חשובים באסכולת נהר הדסון.
בשנת 1853 התחתנה עם העיתונאי ג'ורג' וושינגטון בירס.
לאחר מותו בשנת 1856 עברו היא ושתי בנותיה לעיר ניו יורק, שם היו לאחיה אולפנים משלהם.
כמו רוב האמניות באותה תקופה, לא היה לה חינוך רשמי לאמנות, אך מעריכים שהיא אומנה על ידי אחיה.
עוד בשנות הארבעים לחייה, עם בעלה השני, פיטר קמפסון, היא עברה למטוקן, ניו ג'רזי, שם הקימה סטודיו משלה.
היא המשיכה להשתמש בשם המשפחה בירס כשחתמה על יצירות האמנות שלה.
בזמן מותה היא התגוררה בטרנטון.
עד שנת 1867, בירס הציגה את ציוריה.
אף על פי שהיה לה סטודיו משלה בניו ג'רזי, היא המשיכה להשתמש בסטודיו של ויליאם ברחוב 10 בעיר ניו יורק כאולם תצוגה.
היא הייתה בין מעט הנשים שהפכו לציירת נוף מקצועית, בין היתר מכיוון שנשים הודרו מההשכלה הרשמית וההזדמנויות לתערוכה.
הסגנון הבוגר של בירס מתבטא ביצירות מאוזנות היטב עם פרטים.
בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-19, היא הציגה לעיתים קרובות באקדמיה הלאומית לעיצוב וכן באגודה לאמנות בברוקלין, בבוסטון ובאקדמיה לאמנויות בפנסילבניה.
היא הצליחה למכור עבודות רבות באמצעות האגודה לאמנות בברוקלין,
היא גם לקחה גם קבוצות נשים ללימוד ציור ורישום להרי ניו יורק וניו אינגלנד כדי להוסיף לכנסותיה.
חולייטה סוסנה "ג'ולי" גונסלו (בספרדית: Julieta Susana "Julie" Gonzalo, נולדה ב-9 בספטמבר 1981), המוכרת בשם ג'ולי גונסלו, היא שחקנית ארגנטינאית-אמריקאית.
ידועה בתפקידה כפמלה רבקה בארנס באופרת הסבון "דאלאס", ומתפקידה כאנדראה רוחאס בסדרה "סופרגירל".
ג'ולי גונסלו נולדה בלנוס, בואנוס איירס, ארגנטינה.
כשהייתה בת 8 היגרה משפחתה למיאמי ביץ', פלורידה.
היא החלה את הקריירה שלה כדוגמנית, ובהמשך התעניינה במשחק, ולשם כך עשתה שיעורי תיאטרון.
גונסלו עברה ללוס אנג'לס, ובשנת 2002 הופיעה לראשונה בקולנוע בתפקיד משני בקומדיה הרומנטית העצמאית "אני עם לוסי" לצדה של מוניקה פוטר.
ב-2003 גונסלו נטלה חלק בסרט הקומי "שישי הפוך" לצידם של ג'יימי לי קרטיס וצ'אד מייקל מאריי.
ב-2004, גונסלו נטלה חלק במספר פרויקטים אמריקאיים: בסרט האמריקאי "סיפור סינדרלה" לצידם של הילרי דאף וצ'אד מייקל מאריי, בסרט האמריקאי "דודג'בול" לצידם של בן סטילר, כריסטין טיילור וריפ טורן, בקומדיית המצבים "דרייק וג'וש" לצידם של דרייק בל, ג'וש פק ומירנדה קוסגרוב ובסרט האמריקאי "איפה אתם בחג?".
ב-2005 גונסלו נטלה חלק בקומדיה-רומנטית האמריקאית "Must Love Dogs" לצידה של דיאן ליין.
בשנת 2006 הצטרפה לצוות השחקנים הראשי של העונה השלישית של סדרת המסתורין "ורוניקה מארס", ובשנת 2019, כאשר עלתה העונה הרביעית, שבה עם תפקידה להופעת אורח.
ב-2007 גונסלו נטלה חלק בסרט המקסיקני "Ladrón que roba a ladrón" לצידם של פרננדו קולונגה ומיגל וארוני.
בין 2008–2009 גונסלו נטלה חלק בקומדיה-הדרמטית של ABC, "אלי סטון".
ב-2009 גונסלו נטלה חלק בדרמה-קומית האמריקאית "קאסל" בפרק "Food to Die For".
בין 2012–2014 גונסלו נטלה חלק בסדרה האמריקאית "דאלאס".
ב-2018, גונסלו נטלה חלק בסדרת הדרמה רפואית האמריקאית "האנטומיה של גריי" בפרק "Fight for your Mind" ובסדרה האמריקאית "לוציפר" בפרק "High School Poppycock".
בשנת 2019 הצטרפה גונסלו לעונה החמישית של הסדרה האמריקאית "סופרגירל" בתפקידה של אנדראה רוחאס, לצידן של מליסה בנויסט וקליסטה פלוקהארט.
+שנהסרטתפקידהערות2002אני עם לוסיאווה2003שישי הפוךסטייסיGreat Familyארין אדמס2004דודג'בולאמברסיפור סינדרלהשלבי קאמינגסאיפה אתם בחג?בלייר קראנק2005חייב לאהוב כלביםג'ון2007אהבה מסוכנתדייזרי תומאסTo Rob a Thiefגלוריה2013Vamp Uכריס קלר / מארי ליפינסקי2015Waffle Streetבקי אדמס2018Alex & the Listלארה2020A Dark Foeתרזה
+שנהסדרהתפקידהערות2003-2002ברכות מטוסוןקים מודיקה2 פרקים2003NCISשרה שפרפרק: "Hung Out to Dry"2004דרייק וג'ושטיפאני מרגוליספרק: "Pilot"2007-2006, 2019ורוניקה מארספארקר ליתפקיד ראשי (עונה 3)
ג'ולי וולפטורן הייתה ציירת יהודייה-גרמנייה.
נולדה כג'ולי וולף למשפחה יהודית מהמעמד הבינוני בפרוסיה, ומאוחר יותר היא שינתה את שם משפחתה וולפטורן על שם עיר הולדתה טורון.
בשנת 1883 היא עברה להתגורר בברלין עם קרוביה לאחר מות הוריה.
בשנת 1890 למדה בבית הספר לציור של קורט הרמן לנשים.
מכיוון שאקדמיות לאמנות גרמניות לא אישרו לנשים ללמוד ציור, היא נסעה לפאריס ללמוד באקדמיה קולארוסי באקדמיה ז'וליאן, שם צברה מיומנויות הדרושות כדי להצליח בציור.
לאחר שסיימה את לימודיה בפריז, חזרה לברלין.
בשנת 1898, היא הפכה למייסדת שותפה של "Verein der Künstlerinnen und Kunstfreunde Berlin" (אגודת האמנים וידידי האמנות ברלין).
בשנת 1905 חתמו ג'ולי וולפטהורן ומעל 200 אמניות על עצומה להתיר להן הצטרף לאקדמיה הפרוסית לאמנויות.
דרישתן נדחתה על ידי מנהל האקדמיה אנטון פון ורנר.
שתי הנשים נבחרות למנהלות בשנת 1912, אך היא ופאני רמאק הודחו ב-1933 לאחר עליית הנאצים לשלטון.
ג'ולי וולפטורן נשארה בברלין לעבוד באגודת התרבות של יהודי גרמניה, שהוצא מחוץ לחוק על ידי הנאצים בשנת 1941. חברי האגודה נעצרו ורכוש האגודה הוחרם.
כחברה פעילה באגודת האמניות בברלין החל משנת 1927, שליט הציגה את ציוריה ועבודות אחרות לצד אמניות ידועות כמו קתה קולביץ, לוטה לזרשטיין, רחל שליט-מרכוס, קתה מינצר-נוימן וגרטה צ'אקי-קופוני.
ב-28 באוקטובר 1942 גורשו ג'ולי וולפטהורן בת ה-78 ואחותה לואיז וולף לטרזיינשטט.
וולפטורן המשיכה לצייר, ככל האפשר בנסיבות התקופה, עד למותה ב-26 בדצמבר 1944.
היא יצרה דיוקנאות של מאות אנשים מפורסמים מתקופתה בברלין.
כמה מהאישים המפורסמים ביותר של דיוקנאותיה כוללים:
משפחות האדריכלים הרמן מוטוסיוס ופטר ברנס
ג'ויס רייס היא זמרת-יוצרת אמריקאית.
רייס נולדה בלוס אנג'לס וגדלה בצ'ולה ויסטה שבסן דייגו לאמא ממוצא יפני ואבא ממוצא אפרו-אמריקאי.
היא החלה את הקריירה המוזיקלית שלה בשנת 2015, כשהוציאה את הסינגל "Ain't No Need", הסינגל המוביל מתוך מיני-אלבום הבכורה שלה, אותו הוציאה בשנת 2016, הנקרא Stay Around.
באפריל 2020, יצא אלבומו של הראפר וסטסייד גאן, Pray for Paris, בו השתתפה בשיר "French Toast", לצד הראפר ואלה .
בדצמבר 2020 הוציאה את הסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה שלה, "So So Sick", שזכה למאות אלפי השמעות בפלטפורמות הדיגיטליות.
ב-21 בפברואר 2021, הכריזה על אלבום הבכורה שלה, הנקרא Overgrown.
חמישה ימים לאחר מכן, הוציאה את הסינגל השני מתוך האלבום, "On One", בהשתתפות הראפר פרדי גיבס, יחד עם הזמנה מוקדמת של האלבום בחנות האייטונס.
לשיר יצא וידאו קליפ רשמי ב-4 במרץ 2021.
ב-19 במרץ 2021 יצא אלבום הבכורה שלה, בחברת התקליטים דה אורצ'רד .
האלבום כולל הופעות אורח של אמנים שונים, בהם פרדי גיבס, וסטסייד גאן וקייטרנדה.
האלבום הופק על ידי המפיק האמריקאי זוכה פרס גראמי ופרס אוסקר דימייל .
האלבום זכה לשבחים מהמבקרים ודורג ברשימות אמצע-שנה של מגזינים שונים, בהם רולינג סטון ו-Spin.
ג'ויס רנדולף הייתה שחקנית אמריקאית, שהייתה ידועה בעיקר בזכות משחקה בקומדיית המצבים האמריקאית "The Honeymooners".
כנערה היא השתתפה בסדנת המשחק של אוניברסיטת וויין.
לאחר שסיימה את התיכון, היא החלה לעבוד בחנות של סאקס פיפת' אווניו בדטרויט.
כש-"Stage Door" ניגנה בדטרויט, היא ניגשה לאודישן, קיבלה תפקיד והופיעה איתה בהמשך סיבוב ההופעות.
היא עברה לניו יורק בשנת 1943 כדי להמשיך בקריירת משחק.
היא קיבלה תפקידים בברודוויי וכן תפקידים שונים בטלוויזיה.
בשנת 1951, היא השתתפה בפרסומת של ג'קי גליסון לחברת קלורטס ולאחר מכן לוהקה לתפקיד במערכון ב- "Cavalcade of Stars", תוכניתו של גליסון ברשת הטלוויזיה DuMont.
זמן קצר לאחר מכן, היא לוהקה לתפקיד טריקסי בסדרת הטלוויזיה "The Honeymooners".
כמה כותבי טורים עיתונאיים בניו יורק התייחסו אליה כ"גרבו מדטרויט".
הייתי מישהי לא ידועה מדטרויט.
ובכן, היא הייתה סקנדינבית - וגם אני", הגיבה רנדולף.
רנדולף הייתה אחת מרביעיית שחקני קומדיית המצבים המצליחה, שכללה את ג'קי גליסון בתור ראלף קרמדן, ארט קרני בתור אד נורטון, אודרי מדוז בתור אליס קרמדן, ורנדולף בתור תלמה "טריקסי" נורטון.
רנדולף גם גילמה את טריקסי במערכונים בתוכניתו של גליסון, "המופע של ג'קי גליסון".
בראיון בספטמבר 2015 אמרה רנדולף שהיא לא גילמה את טריקסי נורטון בחידוש לסדרה בגלל סיבות אישיות וגאוגרפיות.
בנוסף, רנדולף הצהירה, שגליסון החשיב אותה כ"טריקסי המובהקת".
בשנת 1950 הופיעה רנדולף בברודוויי ב-"Ladies Night in a Turkish Bath".
לאחר שהיא הפכה מזוהה עם הדמות של נורטון, היא לוהקה לתפקידים אחרים לעיתים רחוקות.
"במשך שנים אחרי התפקיד הזה", אמרה רנדולף, "הבמאים היו אומרים: 'לא, אנחנו לא יכולים להשתמש בה.
היא ידועה מדי בתור טריקסי." היא הופיעה במחזות זמר, עשתה פרסומות והיו לה כמה הופעות אורח בסדרות טלוויזיה, כולל פרק מחווה לטריקסי נורטון (יחד עם אודרי מדוז) בשנת 1991 - הפרק "זבובי" בקומדיית המצבים "Hi Honey, I'm Home!".
רנדולף התחתנה עם ריצ'רד לינקולן צ'ארלס, מנהל שיווק, ב-2 באוקטובר 1955. צ'ארלס מת ב-1997 בגיל 74. בנם, רנדולף ריצ'רד צ'ארלס, אף הוא מנהל שיווק.
היא הייתה דודה-רבתא של שחקן הבייסבול לשעבר טים רדינג.
ג'ולה ז'יבוצקי (בהונגרית: Gyula Zsivótzky; 25 בפברואר 1937 – 29 בספטמבר 2007) היה אתלט הונגרי אלוף אולימפי (מקסיקו סיטי 1968), פעמים ברציפות סגן אלוף אולימפי (רומא 1960 וטוקיו 1964), אלוף אירופה (בלגרד 1962) ושיאן עולם (1965–1969) ביידוי פטיש.
ג'ולה ז'יבוצקי נולד ב-1937 בבודפשט, הונגריה.
את הקריירה החל כבר בתקופת לימודיו באוניברסיטה אז ייצג את הונגריה באוניברסיאדה.
בהמשך השתתף בארבע אולימפיאדות כשבשיא הקריירה שלו זה במדליית זהב אולימפית ב-1968. לאחר שנה זו חלה דעיכה בקריירה שלו וב-1973 פרש מפעילות ספורטיבית.
לאחר פרישתו עסק ז'יבוצקי בתעשיית הטקסטיל ובמקביל מונה לחבר בוועד האולימפי של הונגריה.
כמו כן מונה למשנה לנשיא מועדון הספורט Újpesti TE בו התאמן בנעוריו.
באליפות אירופה שנערכה בסטוקהולם, שוודיה זכה במדליית ארד ביידוי פטיש בשיא לאומי של 63.68 מטר אחרי טדיאוש רוט מפולין (64.78 מטר) ומיכאיל קריבונסוב מברית המועצות (63.78 מטר).
באוניברסיאדה שנערכה בטורינו, איטליה זכה במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 63.65 מטר, לפני אנטולי סמוצבטוב מברית המועצות (63.61 מטר) וקרזימיר ראצ'יץ' מיוגוסלביה (62.32 מטר).
באולימפיאדת רומא זכה במדליית כסף ביידוי פטיש בתוצאה של 65.79 מטר, אחרי וסילי רודנקוב מברית המועצות שקבע שיא אולימפי חדש 67.10 מטר ולפני טדיאוש רוט (65.64 מטר).
באוניברסיאדה שנערכה בסופיה, בולגריה זכה במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 64.62 מטר, לפני גנאדי קונדרשוב מברית המועצות (63.38 מטר) וג'ון לאולור מאירלנד (63.33 מטר).
באליפות אירופה שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה זכה במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא אליפות חדש של 69.64 מטר, לפני אלכסיי בלטובסקי (66.93 מטר) ויורי בקרינוב (66.57 מטר), שניהם מברית המועצות.
באולימפיאדת טוקיו זכה במדליית כסף ביידוי פטיש בתוצאה של 69.09 מטר, אחרי רומולד קלים מברית המועצות שקבע שיא אולימפי חדש של 69.74 מטר ולפני אווה באייר מגרמניה (68.09 מטר).
בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אולימפי חדש של 67.99 מטר.
באוניברסיאדה שנערכה בבודפשט הוא זכה במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 67.74 מטר, לפני גנאדי קונדרשוב (65.76 מטר) ויורי בקרינוב (63.74 מטר).
בתחרות אתלטיקה שנערכה בספטמבר בדברצן, הונגריה הוא קבע ביידוי פטיש שיא עולם חדש של 73.74 מטר, שיפור לשיא בן 3 חודשים של הרולד קונולי מארצות הברית (71.26 מטר).
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט הוא זכה במדליית כסף ביידוי פטיש בתוצאה של 68.62 מטר, אחרי רומולד קלים שקבע שיא אליפות חדש של 70.02 מטר ולפני אווה באייר (67.28 מטר).
בתחרות אתלטיקה שנערכה בספטמבר בבודפשט הוא שיפר את שיאו העולמי והעמידו על תוצאה של 73.76 מטר.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי זכה ז'יבוצקי במדליית זהב ביידוי פטיש בשיא אולימפי חדש של 73.36 מטר לפני רומולד קלים (73.28 מטר) ולאזאר לובאס מהונגריה (69.78 מטר).
באליפות אירופה שנערכה באתונה, יוון סיים במקום רביעי ביידוי פטיש בתוצאה של 69.68 מטר.
באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי, פינלנד סיים במקום 11 ביידוי פטיש בתוצאה של 64.94 מטר.
באולימפיאדת מינכן סיים במקום חמישי ביידוי פטיש בתוצאה של 71.38 מטר.
ז'יבוצקי נבחר ב-1965 וב-1968 לספורטאי השנה של הונגריה.
ז'יבוצקי נישא לקופצת לגובה האולימפית מגדולנה קומקה שהשתתפה פעמיים במשחקים האולימפיים (מקסיקו סיטי 1968 - מקום תשיעי ומינכן 1972).
לזוג נולדו שני בנים, אטילה וג'ולה ג'וניור.
אטילה התחרה בקרב 10 והשתתף בשלוש אולימפיאדות (סידני 2000 - מקום שמיני, אתונה 2004 - מקום שישי ובייג'ינג 2008 - לא סיים) וזוכה מדליית ארד באליפות העולם (הלסינקי 2005) בעוד שג'ולה ג'וניור היה שחקן כדורגל.
ז'יבוצקי נפטר ב-2007 מסרטן ונקבר בבודפשט.
ג'ולי והפנטומים היא סדרת טלוויזיה קומדית ודרמה מוזיקלית שנוצרה על ידי דן קרוס ודייוויד הוג, אשר שוחררה באמצעות שירות הסטרימינג "נטפליקס" ב-10 בספטמבר 2020. הסדרה מבוססת על סדרת הטלוויזיה הברזילאית בשם "" שעלתה בדצמבר 2021. בנוסף, נודע כי הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת.
מדיסון רייס - ג'ולי מולינה, מוזיקאית בתיכון שנאבקת לעשות מוזיקה לאחר מות אמה אך מזמנת בטעות את רוחה של להקה שנפטרה משנת 1995. להקה זו עוזרת להחזיר את אהבתה למוזיקה ומקרבת אותה אל הלהקה.
צ'ארלי גילספי - לוק, זמר והגיטריסט הראשי של הלהקה בה היה לפני מותו.
המוזיקה גם עוזרת לו להתקרב לאמו שעדיין בחיים.
אוון פטריק ג'וינר - אלכס, המתופף של הפנטומים.
ג'רמי שאדה - רג'י, נגן הבס של הפנטומים.
ג'אדה מארי - פלין, החברה הכי טובה של ג'ולי, שמאוד מבולבלת בכל העניין אבל עדיין אוהבת את חברתה ג'ולי.
סשה קרלסון - ניק, החבר של קארי, ומושא האהבה של ג'ולי לכל החיים, שלאט לאט היא מתחילה להתאהב בו בהמשך הסדרה.
סוואנה לי מאי - קארי, אויבתה של ג'ולי, וחברה לשעבר; הסולן של "Dirty Candy" ובתו של טרבור ווילסון מיליונר מפורסם והיה חוץ מקבוצת הבנים שהחבר'ה היו בה.
צ'יין ג'קסון - קיילב קובינגטון, רוח רפאים מפורסמת בעלת מועדון הרוחות של הוליווד.
קרלוס פאנס - ריי מולינה, אבא של ג'ולי וקרלוס.
סוני בוסטמנטה - קרלוס מולינה, אחיה הצעיר של ג'ולי, שהופך לחשוד בלהקת הרפאים והופך לצייד רפאים.
אליסון אראיה - דודה ויקטוריה, דודתה של ג'ולי, וגיסתו של ריי.
מרסי טי האוס - גברת הריסון, המורה לתוכנית המוזיקה של ג'וליץ.
בובו סטיוארט - וילי, רוח רפאים שאוהבת את הסקייטבורד שלו, ומתאהב באלכס.
+מספר פרק בעונהשם הפרק באנגליתשם הפרק בעבריתבימויכתיבהתאריך שידור מקורי1"Wake Up""התעורר"קני אורטגהדייוויד הוג ודן קרוס10 בספטמבר 2020בשנת 1995, להקת "Sunset Curve" מבצעת בדיקת סאונד ב-אורפיום שבלוס אנג'לס, שם היא אמורה להופיע מאוחר יותר בלילה.
רגע לפני ההופעה הגדולה שלהם לוק, אלכס, ורג'י הולכים לאכול "נקניקית רחוב" חברם הרביעי ללהקה בובי, נשאר מאחור כדי לפלרטט עם מלצרית בשם רוז.
באופן טרגי, "נקניקית הרחוב" מתגלה כמורעלת ושלושת חברי "Sunset Curve" מתים מהרעלת מזון.
25 שנים מאוחר יותר, הנערה ג'ולי מולינה מודחת ממגמת המוזיקה מבית הספר לאחר שנה שבה לא הייתה מסוגלת רגשית לנגן מוזיקה עקב מות אמה.
בזמן שהיא מנקה את הסטודיו של אמה, ג'ולי מוצאת תקליט ישן, ומנגנת אותו על התקליטור ומתנגן שיר של "Sunset Curve" ומזעיקה בלי כוונה את שלושת חברי "Sunset Curve" שחזרו בתור רוחות רפאים.
למרות הפחד הראשוני שלה, ג'ולי מאפשרת להם להישאר ובהשראתם של שלושת החברים היא חוזרת להעשות מוזיקה שוב, ומנגנת שיר של אמה על הפסנתר.2"Bright""מואר"קני אורטגהדייוויד הוג ודן קרוס10 בספטמבר 2020אחרי שג'ולי מנגנת בפסנתר ושרה בפעם הראשונה מזה שנה, שלושת רוחות הרפאים נדמו מהכישרון שלה ושוקלים לבקש ממנה להצטרף ללהקה.
הבנים משתגרים לחוף הים, שם הם לומדים יותר על הרקע של משפחותיהם, אלכס אומר שהוא הומו.
מאוחר יותר, לוק משכנע את ג'ולי לנגן שיר שכתב מול המורה למוזיקה, אך היא נרתעת.
בעצרת הרוח של בית הספר שלה, בעידוד החבר'ה, ג'ולי עולה על הבמה ומתחילה לבצע את השיר, "Bright", לאחר שעורכת השיבה שלה קארי ולהקתה "Dirty Candy" מופיעות.
כשג'ולי שרה, הלהקה מופיעה לפתע על הבמה מנגנת על הכלים שלה, והם מבינים שהם יכולים להיראות על ידי הקהל.
כשהשיר מסתיים, הלהקה נעלמת, ומשאירה את כולם לחשוב שהבנים הם הולוגרמות.3"Flying Solo""לבדי"פול בקרשון וו.
קנינגהם ומארק דוורקין10 בספטמבר 2020כשהלהקה נעלמת, ג'ולי מופגזת בשאלות.
מישהו שואל אותה אם הלהקה הייתה הולוגרמה וג'ולי אומרת שכן.
לאחר מכן, ג'ולי מתקבלת בחזרה לתוכנית המוזיקה על ידי המנהלת.
לאחר מכן פלין שואלת את ג'ולי, שממשיכה לשקר לגבי הלהקה, מה שמרגיז את פלין.
אחרי הלימודים, ג'ולי מודיעה לאביה שהיא חזרה לתוכנית המוזיקה.
באולפן, אלכס נכנס לפאניקה מחיי הרפאים שלו, אבל לוק ורג'י חושבים שזו ההזדמנות השנייה שלהם כי עם ג'ולי הם יכולים להיות הלהקה שהם מעולם לא היו, אלכס יוצא לטיול כדי לנקות את ראשו ונדרס על ידי וילי גולש הסקייטבורד מתגלה כרוח רפאים.
ווילי מבחין שאלכס הוא חדש בעולם הרפאים ועונה על שאלותיו הרבות של אלכס.
בחזרה לאולפן, לוק ורג'י מוצאים מילים בחדרה של ג'ולי, שבהן הם משתמשים כדי ליצור שיר.
ג'ולי נכנסת והם מזמינים אותה להצטרף ללהקה, אבל היא לא יכולה לחשוב על שום דבר מלבד פלין.
מאוחר יותר היא מוצאת את פלין, שעומדת ליד הבית שלה.
ג'ולי שיקרה לה פלין, ומספרת לה את האמת.
כשהבנים וג'ולי משתפים פעולה בשיר חדש, ג'ולי מספרת להם על המוזיקה של טרבור ווילסון שמזעזעת את הבנים כשהם מגלים שטרבור הוא באמת חברם לשעבר ללהקה בובי, שגנב את המוזיקה שלהם.
מה שגרם לו להיות עשיר ומפורסם.
טרבור ווילסון הוא גם אביה של קארי.
הבנים מחפשים את טרבור כדי לרדוף אותו.
כחלק מהנקמה שלהם בטרבור, הבחורים מבקשים מווילי עזרה.
וילי לוקח אותם למועדון הרוחות של הוליווד כדי לפגוש את קיילב קובינגטון, רוח רפאים עם כוחות חזקים, ומתגלה שאלכס מאוהב בוילי.5"The Other Side of Hollywood""בצד השני של הוליווד"קני אורטגהדייוויד הוג ודן קרוס10 בספטמבר 2020קיילב קובינגטון מציג ללוק אלכס ורג'י את מועדון הרוחות של הוליווד.
הבנים מהופנטים מהפקת המועדון המוזיקלית המשוכללים.
בינתיים, התקליטנים של פלין במופע של
שבו "ג'ולי והפנטומים" אמורים להופיע מאוחר יותר.
עם זאת, הפנטומים מאבדים במהרה את תחושת הזמן, וג'ולי נאלצת לבטל את ההופעה שלה בריקוד כתוצאה מכך.
כשהבנים עוזבים את המועדון, מבינים כמה מאוחר, הם מקבלים חותמת מסתורית על ידי קיילב.
כשהם מגיעים לבית הספר ג'ולי, כועסת עליהם מתעמתת איתם ועוזבת את הלהקה.
כשג'ולי עוזבת את, הבנים חווים פתאום מכה כואבת, אותה משווה רג'י לאופן שבו הם מתו לפני 25 שנה.6"Finally Free""סוף סוף חופשיים"קריסטין האנגישון וו.
קנינגהם ומארק דוורקין10 בספטמבר 2020בשיעור הריקוד של ג'ולי, מאמן קבוצת הלקרוס של הבנים מאלץ את הקבוצה להצטרף אליה כדי לשפר את יכולות הריקוד שלהם כדי שיוכלו לנצח במשחק.
ניק, החבר של קארי, ניק מצטרף לג'ולי, ג'ולי וניק הופכים להיות שותפים לריקוד.
לוק רושם את הלהקה לתחרות כישרונות מקומית, בתקווה לגרום לג'ולי להצטרף שוב ללהקה בעקבות הריקוד.
ג'ולי מאשימה את לוק באנוכיות, אבל אלכס ורג'י מראים לג'ולי.
לוקחים את ג'ולי לבית הוריו של לוק, שם לוק מבקר לעיתים קרובות מאז מותו.
לג'ולי יש שינוי בלב ועוזרת לבנים לתרגל שיר להופעה שלהם.
עם זאת, אביה של ג'ולי מגלה שג'ולי החמיצה שלושה מהשיעורים שלה ומבחן בחשבון כשהיא ישנה יתר על המידה, אז הוא מעניש אותה.
ג'ולי לא מצייתת לאביה ומתגנבת מחדר השינה שלה כדי להופיע.
ריי מרגיש אשם על כך שהפריע למופע שלה עם הלהקה, אז הוא מסכים לערוך מסיבה בביתם כדי שהלהקה תוכל להופיע.
לוק מפלרטט עם ג'ולי במסווה של דיון באיזה שיר נבצע במסיבה.
ניק קוטע אותם כשהוא עצבני לגבי הופעת הריקוד שלהם.
כשניק וג'ולי מבצעים את הנאמבר הריקוד שלהם, ג'ולי מדמיינת שזה לוק שהיא רוקדת איתו.
אלכס תופס את וילי מרגל אחריו ומתעמת איתו, אבל וילי עוזב בפתאומיות, ומשאיר את אלכס מבולבל.
מאוחר יותר, ג'ולי והפנטומים מופיעים בביתה של ג'ולי, ריי מקליט אותם ומעלה לאינטרנט.
וילי מחליט להתנקות ולהסביר שהבנים יכולים לרמות את קללתו של קיילב ולחצות אם הם ישלימו את "העסק הלא גמור" שלהם, שהבנים הרכיבו במהירות מופע באורפיום.8"Unsaid Emily""מה שלא נאמר, אמילי"כביר אחטארלאה קית'10 בספטמבר 2020בזמן שאלכס מגיע לאורפיום, הוא מעלה זיכרונות מהלילה שבו מתו בו, לוק ורג'י.
ווילי מופיע ומתנצל בפניו על כך שהכיר אותם לקיילב.
ג'ולי מבקרת את הוריו של לוק כדי לתת להם שיר, שלוק כתב על אמו.
ג'ולי מקווה שכך יעזור ללוק.
לוק אומר לג'ולי שהלהקה יש עניינים לא גמורים שהם צריכים להשלים לפני שהם יכולים לעבור או שהם יפסיקו להתקיים.
ג'ולי נחרדת בהתחלה, אבל לאחר שמצאה חולצת טריקו של "Sunset Curve" ברכושה של אמה, היא מבינה שהבנים קשורים לאמה (רוז, המלצרית בפרק הראשון, מתגלה כאמא של ג'ולי).
בעוד ג'ולי עצובה שאולי לא תראה אותם שוב, היא עוזרת להם להמציא תוכנית להופיע באורפיום.9"Stand Tall""בראש מורם"קני אורטגהדייוויד הוג ודן קרוס10 בספטמבר 2020וילי עוזר לג'ולי והפנטומים להפוך למשחק הפתיחה של פאניקה בדיסקו באורפיום.
קארי צופה בסרטון במחשב שלה של ג'ולי והבנים מנגנים שאביה, טרבור, רואה ומבין שהלהקה היא חבריו המתים ללהקת "Sunset Curve".
כשהבנים מתכוננים להצטרף לג'ולי באורפיום, קיילב מתערב בכך שהוא מסיע אותם למועדון הרוחות של הוליווד ומאלץ אותם להופיע איתו.
כשהזמן ההצגה מתקרב, ג'ולי נהיית מודאגת כשהחבר'ה לא מופיעים.
ניתן לג'ולי סימן שהיא אמורה להופיע והיא עולה לבמה בעצמה.
כשהיא מתחילה להופיע, הפאנטומים בורחים מקיילב ומופיעים ומצטרפים להופעה בזה אחר זה (אלכס, רג'י ואז לוק).
בסוף ההופעה, החבר'ה פוקים החוצה.
ג'ולי חוזרת לסטודיו שלה, ומאמינה שהבנים חצו, מודה להם על היותם שם בשבילה.
מתגלה שמשחק האורפיום לא היה עסקיהם הבלתי גמורים, והפנטומים מעולם לא חצו.
ג'ולי מתחננת להם להציל את עצמם ולהצטרף ללהקה של קיילב, אבל הם מסרבים, לא רוצים לעשות מוזיקה בלעדיה.
ג'ולי ולוק מתחבקים, ולוק מתחיל להתאושש.
לאחר מכן, אלכס ורג'י מצטרפים אליהם, והקללה של קיילב מתבטלת.
למחרת, ניק מגיע לביתה של ג'ולי עם פרחים, אבל קיילב מופיע מאחוריו ומחזיק בו.
ג'ולי מגיעה אל הדלת, ומקבלת את פני ניק, בלי לדעת שהיא מדברת עם קיילב.
ב-9 באפריל 2019, קני אורטגה חתם על הסכם כולל רב-שנתי עם "נטפליקס", כולל הפקת ג'ולי והפנטומים.
בכיר אחד הבכירים הפיק את הסדרה לצד דן קרוס, דייוויד הוג, ג'ורג' סלינס וג'יימי איימריץ'.
קרוס והוג משמשים גם בחברות הפקה המעורבות בסדרה היו אמורות להיות מורכבות מ-CrossOver Entertainment ו-Mixer Entertainment ב-26 באוגוסט 2020 שוחרר הטריילר רשמי והסדרה שוחררה ב-10 בספטמבר 2020. ב-18 בדצמבר 2021, נטפליקס ביטלה את הסדרה לאחר עונה אחת.
ב-4 במרץ 2022, אורטגה אישר כי אין תוכנית הסדרה שתחזור ל"נטפליקס" או לכל מקום אחר לעת עתה.
ב-21 ביולי 2020, ההכרזה על תאריך הבכורה של הסדרה, לוהק לסדרה מדיסון רייס, צ'ארלי גילספי, ג'רמי שאדה, אוון ג'וינר, ג'אדה מארי, סאצ'ה קרלסון וסוואנה לי מאי לתפקידים הראשיים בובו סטיוארט, צ'יין ג'קסון, קרלוס פאנס, וסוני בוסטמנטה לוהקו לתפקידים חוזרים.
הפסקול יצא לאור ב-10 בספטמבר 2020, לצד עליית הסדרה.
היא ידועה גם בתפקידיה בטלוויזיה, כדוגמת נדין סובודה בסדרה של צ'אק לור, "גרייס על הכוונת" (1993–1997) וכן גב' פריצ'ר בסדרה "אימה אמריקאית: רגישות גבוהה" (2023–2024).
וייט נולדה בלבואה בסן דייגו, קליפורניה, והיא בתם של סו ג'יין (לבית טרי), מטפלת, ואדווין וייט, רופא שיניים.
וייט ומשפחתה עברו לאוסטין, טקסס, כדי לטפח בית חווה כשהייתה בת שלוש.
היא התחילה לשחק בהצגות מקומיות וצברה ניסיון בגיל שש-עשרה.
בזמן ששיחקה בתפקיד הראשי במחזמר "אשתו של האופה", מחברי התוכנית עודדו אותה לעבור לניו יורק.
לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון, היא למדה באוניברסיטת דרום-מערב טקסס סטייט (הידועה כאוניברסיטת טקסס סטייט) ולאחר מכן למדה באוניברסיטת פורדהאם במגמה אנגלית, על אף שלא סיימה את לימודיה.
וייט התחתנה עם קרל פנדל ב-1984; הם התגרשו בשנת 1990.
במהלך הקריירה שלה, השתתפה וייט בעשרות סרטים וסדרות, ביניהם:
ג'ולי אליזבת' ג'ונסון היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-32 של טקסס, מאז ינואר 2025. בעבר כיהנה כחברת בית הנבחרים של טקסס מטעם מחוז הבחירה ה-115 בשנים 2019–2025. ג'ונסון, חברת המפלגה הדמוקרטית, היא האדם הלהט"בי הראשון שנבחר לקונגרס מטעם טקסס.
ג'ונסון נולדה ב-1966. היא השלימה באוניברסיטת טקסס באוסטין לימודי תואר ראשון, ותואר שני במשפטים מהמרכז למשפטים של אוניברסיטת יוסטון.
בבחירות 2018 ניצחה ג'ונסון את חבר בית הנבחרים של טקסס מט רינלדי, מועמד המפלגה הרפובליקנית, ונבחרה לבית הנבחרים המדינתי.
היא נמנית בין שתי נבחרות הציבור הראשונות במחוז דאלאס שהן לסביות מוצהרות, והייתה החברה הראשונה בבית הנבחרים של טקסס שיש לה בת זוג ממגדר זהה.
בשנת 2021 ג'ונסון וחברי סיעת הדמוקרטים בבית הנבחרים של טקסס עזבו את המדינה ונסעו לוושינגטון הבירה במטרה לעכב את ההצבעה על חוקים חדשים במהלך מושב מיוחד שהתכנס בחודש יולי.
חברי הסיעה הרפובליקנית בבית הנבחרים של טקסס הצביעו בעד מעצרם של עמיתיהם הדמוקרטים כדי לאלץ אותם להשתתף בהצבעות, אך לא הייתה להם סמכות שיפוטית לעשות זאת.
ביוני 2023 הודיעה ג'ונסון כי תתמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-32 של טקסס בבחירות 2024, בעקבות החלטתו של קולין אלרד להתמודד לסנאט של ארצות הברית.
היא ניצחה את בריאן ויליאמס בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית וזכתה בבחירות הכלליות שנערכו בנובמבר.
ג'ונסון הושבעה לתפקידה בראשית ינואר 2025, עם השבעת הקונגרס ה-119 של ארצות הברית.
ג'ולי בורקהארט היא פעילה חברתית אמריקאית למען זכויות רבייה ונגישות לשירותי הפלה, מייסדת ומנהלת ארגונים ומרפאות בתחום הבריאות הרבייתית.
היא ידועה במיוחד בזכות פעילותה להקמת מרפאות הפלה באזורים שמרניים וכפריים בארצות הברית, ובשל מאבקה הציבורי והמשפטי נגד איסורים על הפלות במדינות כמו ויומינג, קנזס ואוקלהומה.
בורקהארט החלה את פעילותה הציבורית בקנזס, שם עבדה במשך שמונה שנים לצד ד"ר ג'ורג' טילר, רופא ידוע שביצע הפלות מאוחרות בעיר ויצ'יטה.
טילר נרצח בשנת 2009 על ידי פעיל נגד הפלות, ומותו היה אירוע מכונן שהשפיע על המשך דרכה של בורקהארט בתחום זכויות הנשים.
לאחר הרצח פתחה מחדש את מרפאתו של טילר בוויצ'יטה, חרף איומים, הצתות ולחצים פוליטיים.
בורקהארט ייסדה וניהלה את "Trust Women PAC", ארגון פוליטי הפועל למען הרחבת הגישה לשירותי בריאות רבייה במדינות הדרום והמערב התיכון של ארצות הברית.
הארגון מקדם חקיקה התומכת בזכויות נשים, עוסק בהסברה לציבור ופועל מול מחוקקים ברמה המדינתית והפדרלית.
היא כיהנה בעבר גם כמנכ"לית "ProKanDo", הוועדה הפוליטית הגדולה ביותר בקנזס שהוקמה על ידי ד"ר טילר.
לאחר ביטול פסק דין רו נגד וייד בשנת 2022, הקימה בורקהארט את Wellspring Health Access, המרפאה היחידה במדינת ויומינג המספקת שירותי הפלות מלאים.
המרפאה הוקמה בעיר קספר ונתקלה בהתנגדות חריפה מצד גורמים שמרניים במדינה.
במאי 2022, כחודש לפני פתיחתה הרשמית, הוצתה המרפאה על ידי פעילת אנטי-הפלות צעירה.
בורקהארט וצוותה שיקמו את המקום מחדש ופתחו אותו כעבור כשנה, תוך מאבק משפטי נגד חוקים מדינתיים שנועדו להגביל את פעילות המרפאה.
Wellspring Health Access פועלת תחת ארגון הצדקה Circle of Hope Healthcare Services, הרשום כמוסד ללא כוונת רווח, ומספקת שירותי הפלה תרופתית, טיפול גינקולוגי, תכנון משפחה ושירותים תומכי מגדר.
בורקהארט היא שותפה-בבעלות במרפאת "Hope Clinic" בעיר גרניט סיטי שבאילינוי, המספקת הפלות עד השבוע ה-28 להריון.
מאז החמרת מגבלות ההפלות במדינות הסמוכות, המרפאה רשמה עלייה של כ-700% במספר המטופלות ממדינות אחרות, ובהן מיזורי, טקסס, לואיזיאנה ומיסיסיפי.
בשנת 2025 נכללה ברשימת "100 האנשים המשפיעים בעולם" של מגזין טיים (קטגוריית "פורצי הדרך"), וזכתה להופיע גם ברשימת "TIME100 Health".
המגזין שיבח אותה על מאבקה רב השנים לקידום גישה להפלות באזורים כפריים ושמרניים ועל עמידתה מול אלימות ואיומים.
כתבות בעיתונים ותוכניות כמו "הניו יורק טיימס" ו-"דמוקרטיה עכשיו!" הציגו אותה כסמל לעמידה איתנה בעד זכויות נשים, בעוד כלי תקשורת שמרניים, דוגמת Catholic World Report, מתחו עליה ביקורת חריפה.
ג'ולי שלז (נולדה ב-29 בנובמבר 1960) היא במאית ואשת קולנוע ישראלית.
זוכת פרס אופיר לבימוי הטוב ביותר על סרטה "עפולה אקספרס".
בוגרת המחלקה לקולנוע בבית הספר בית צבי.
בשנת 1988 ביימה את סרטה הראשון, "זוהי סדום", סרט סטודנטים שהופק במסגרת לימודיה בבית צבי, בו שיחקו מירי פביאן ודן תורג'מן.
בשנת 1993 ביימה את הסרט הדוקומנטרי "סנג'ין", במהלכו עקבה אחר אתר קראוונים חצרות יסף סמוך לעכו ואחר האנשים והסיפורים הייחודיים לקהילה המתגוררת באזור.
לאחר יציאתו לאקרנים, זכתה שלז בפרס וולג'ין במסגרת פסטיבל הקולנוע ירושלים.
בשנת 1995 ביימה שלז סרט דוקומנטרי נוסף בשם "באבא-לובה" במהלכו עקבה אחר מסע-השורשים של הזמר דני בסן אל עבר מציאת אביו הביולוגי בארץ מוצאו, ברזיל, וחקירת המושגים אבהות והורות.
סרט זה זכה להצלחה גם הוא וגרף פרס אופיר בקטגוריית סרט דוקומנטרי.
בשנת 1997 יצא לאקרנים הסרט העלילתי המצליח שביימה "עפולה אקספרס".
העלילה עוקבת אחר דוד (צביקה הדר) ובתיה (אסתי זקהיים) במהלך מסעו של דוד להגשמת חלומו, להיות קוסם מפורסם.
"עפולה אקספרס" זכה להצלחה אדירה ולביקורות משבחות.
בטקס פרסי אופיר לאותה שנה גרף הסרט שישה פרסים, ביניהם לסרט עצמו ולשלז בקטגוריית הבימוי הטוב ביותר.
לאחר מכן זכה גם סרט זה בפרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים, פתח את פסטיבל ברלין לקולנוע והשתתף בפסטיבלים לקולנוע במדינות שונות, ביניהן צ'כיה וארצות הברית.
בשנת 2002 ביימה יחד עם דורון צברי את סדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית בת השישה פרקים "דרומה (התופרת ממצפה)" במהלכה עקבו שני הבמאים אחר מאבקן של פועלות מתפרה ממצפה רמון נגד סגירת מפעל התפירה שלהן, רכישתו ופתיחתו מחדש כקואופרטיב בשם מתפרת העצמאות.
הסדרה שילבה שילוב ראיונות ייחודיים ונקודת מבט שונה ליוזמות והחלטות מתוקשרות שביצעו התופרות במאבקן.
הסדרה נחלה הצלחה גם היא וגרפה את פרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית הסדרה התיעודית.
במהלך השנים ביימה תוכניות טלוויזיה דוקומנטריות מיוחדות עבור תוכנית התחקירים "עובדה", ביניהן "אם את שומעת, תעני" על רצח חנית קיקוס, "חברון", "קו 16" ו"הדסים".
בנוסף הייתה מעורבות במאבקים שונים של יוצרים נגד חברות תמלוגים, ביניהם מאבק היוצרים נגד HOT.
בשנת 2004 מונתה לאחראית על המחלקה הדוקומנטרית של חברת הטלוויזיה רשת בערוץ 2 והטלוויזיה בכבלים.
באותה שנה ביימה סרט קצר במסגרת פרויקט "סיפורים מהסרטים" בשם "משחק האמת והשקר", בכיכובה של אוולין קפלון, המספר את סיפורם של שני זוגות חברים הנפגשים לחגוג את יום-הולדתה של אחת הנשים בחבורה, ואת המהלכים השונים המתרחשים באותו הערב.
בשנת 2005 ביימה שלז את הסרט העלילתי "מוכרחים להיות שמח", בכיכובם של רבקה מיכאלי, טל פרידמן וקרן מור.
הסרט עוקב אחר משפחה בעלת מקרה-עבר מסכסך של ההורים הרודף את המשפחה מיום קיומה, ואחר נסיונותיה של שמחה (סיגלית פוקס) להביא את המשפחה למקום טוב יותר דרך תוכנית מציאות מיוחדת.
הסרט זכה בחמישה פרסי אופיר.
בשנת 2011 ביימה את העונה השנייה של הסדרה "מחוברים", שעסקה בנשים בלבד ונקראה "מחוברות".
בשנת 2014 ביימה שלז את הסרט "תחנה סופית", העוסק במתחם התחנה המרכזית בתל אביב ומאות הפליטים הגרים בסביבתו.
הסרט הוקרן בפתיחת פסטיבל דוקאביב.
בנוסף הוקרן בערוץ yes דוקו.
בשנת 2015, הייתה חברה בחבר השופטים של פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
באותה שנה גם יצרה את הסרט "מרוששות", סיפורן של נשים, בשנות ה-40–50 לחייהן, שמסיבות כאלה ואחרות מצאו את עצמן חסרות כול.
הסרט השתתף בפסטיבל דוקאביב, ושודר בערוץ 8.
בשנת 2016 יצרה יחד עם חיים יבין את הסרט "עיר של חלומות שבורים", סרט הבוחן את המצב הפוליטי והחברתי של ירושלים.
בשנת 2021 ביימה שלז את סרטה הדוקומנטרי "למה אמרתי אני" הסוקר שוב את פרשת הנערה חנית קיקוס, הפעם תוך התמקדות בהליך הרשעתו ברצח של סולימאן אל עביד.
הסרט חוקר באופן עמוק את תהליך קבלת ההחלטות בפרשה זו ומעלה תהיות בנוגע לאופן תפקודן של מערכות האכיפה והמשפט בישראל.
הסרט השתתף בפסטיבל הסרטים בירושלים וזכה לביקורות חיוביות.
בשנת 2023 ביימה את הסרט הקצר "שטחים פתוחים" שנוצר עבור הפרויקט התיעודי "באין מדינה יש אזרחים".
ג'ולי כריסטי היא שחקנית בריטית זוכת פרס אוסקר.
הייתה דמות מובילה בחיי הזוהר של לונדון בשנות השישים.
במאה ה-21 זכתה להחשב כאייקון קולנועי.
ג'ולי כריסטי נולדה במדינת אסאם, מזרח הודו, כשאז עוד הייתה חלק מן האימפריה הבריטית.
אחת משני ילדיהם של רוזמרי ראמסדן ופרנק ג'ון כריסטי, שניהל מטע תה.
היא למדה במנזר בהודו (שמשם הורחקה) ואחר כך בבית ספר למשחק בלונדון.
כל זאת לפני הפריצה הגדולה שלה, ב-1961 בסדרת המדע בדיוני של ה-BBC, שנקראה "A for Andromeda".
תפקידה הגדול הראשון בקולנוע היה כְּליז בסרטו של ג'ון שלזינגר "בילי בדאי" משנת 1963. שלזינגר, שליהק אותה לתפקיד רק לאחר ששחקנית עזבה, ביים אותה גם בתפקיד הפריצה שלה, כדוגמנית הלא מוסרית דיאנה סקוט ב"דרלינג" (1965), תפקיד שהמפיקים הציעו במקור לשירלי מקליין.
למרות שלמעשה כריסטי הייתה אלמונית לפני "דרלינג", היא נבחרה לגלם את דמותה של לארה אנטיפובה בסרטו רחב היריעה של דייוויד לין, "ד"ר ז'יוואגו", עיבוד קולנועי לספרו של זוכה פרס נובל בוריס פסטרנק.
הסרט שיצא לאקרנים בדצמבר 1965 היה לאחד הסרטים המצליחים בתולדות הקולנוע, ולסרט שג'ולי כריסטי הכי מזוהה איתו.
ארבעה חודשים לאחר מכן, זכתה כריסטי בת ה-25 בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה ב"דרלינג" ב-1966 שיחקה בתפקיד כפול בסרט פרנהייט 451 בבימויו של פרנסואה טריפו.
בהמשך היא גילמה את גיבורת ספרו של תומאס הרדי, בת־שבע אברדין בסרטו של שלזינגר הנושא את אותו השם, "הרחק מן ההמון הסוער", ובתפקיד הראשי בסרטו של ריצ'רד לסטר, "פטוליה", בו כיכבה לצד ג'ורג' סי.
בשנת 1971 הופיעה כריסטי בשני סרטים עטורי שבחים: הדרמה הרומנטית "המקשר", זוכה פרס "דקל הזהב" בפסטיבל קאן, בו כיכבה לצד אלן בייטס ובסרטו של רוברט אלטמן, "הקלפן והיצאנית", שהביאה לו מועמדות שנייה לפרס האוסקר.
במהלך שנות השבעים הופיעה בסרטים כגון "המבט" (1973), של הבמאי ניקולס רוג, הסאטירה "שמפו" (1975), בו כיכבה שוב לצד וורן בייטי (לאחר "הקלפן והיצאנית"), סרט המדע בדיוני "זרע השטן" (1977) וקומדיית הפנטזיה "השמיים יכולים לחכות" (1978) שביימו וורן בייטי ובאק הנרי.
הסרט זכה בשלושה פרסי גלובוס הזהב וקיבל 9 מועמדויות לאוסקר, אך לא לכריסטי עצמה.
היא עברה להתגורר בהוליווד במהלך עשור זה, שם ניהלה מערכת יחסים מתוקשרת ביותר עם וורן בייטי בשנים 1967–1974. לקראת סיום הקשר עמו, חזרה כריסטי לבריטניה, שם היא חיה בחווה בוויילס, עד לשובה לארצות הברית שלושה עשורים אחר כך.
בשנות השמונים ניסתה כריסטי לשמור על פרופיל נמוך ונמנעה מהופעות בסרטים רבי תקציב.
בין השאר כיכבה בסרט הטלוויזיה "שולחנות נפרדים" (1983), גרסה שנייה לסרטו של דלברט מאן מ-1958. בסרט זה כיכבו פעם נוספת כריסטי ובייטס, כמו גם ג'ון שלזינגר שביים.
בנוסף הופיעה בדרמה "חום ואבק" מאותה שנה, דרמת המלחמה "שובו של חייל" ובסרטו של סידני לומט "עוצמה" (1986), היחיד מבין סרטיה בעשור זה שהיה הוליוודי באופן מובהק.
מבין סרטיה במהלך שנות התשעים נמנים" "איש תחנת הרכבת" (1992) לצד דונלד סאת'רלנד, "המלט" (1996), גרסתו של קנת בראנה למחזהו של שייקספיר, סרט ההרפתקאות "לב הדרקון" (1996) בכיכובו של שון קונרי, והדרמה הרומנטית "האהבה שאחרי" (1997), שהביא לה מועמדות שלישית לפרס האוסקר.
ב-2004 עשתה סוג של קמבק כשהופיעה בשלוש הפקות הוליוודיות מצליחות: "טרויה", בו גילמה את תטיס, אמו של אכילס, "הארי פוטר והאסיר מאזקבאן" (השלישי בסדרה) ו"למצוא את ארץ לעולם לא", הדרמה הביוגרפית על חייו של ג'יימס מתיו ברי, מחבר הספר "פיטר פן".
לאחר מכן הופיעה בסרט הספרדי זוכה פרס "גויה", "הסוד מאחורי המילים".
בשנת 2007 השתתפה בסרט "הרחק ממנה" בו בתפקיד חולת אלצהיימר, עליו זכתה בפרס גלובוס הזהב.
כריסטי מעולם לא נישאה, ואף הבהירה מפורשות שאין בכוונתה לעשות זאת.
שותפה לחיים, מאז 1979 הוא עיתונאי הגארדיאן, דנקן קמפבל.
הוא זה שדרבן את כריסטי לשוב ולהתגורר בלוס אנג'לס, שם קמפבל פועל במסגרת עבודתו.
מאז שנות השבעים כריסטי מעורבת חברתית בסוגיות רבות, כמו זכויות החיות, הגנת הסביבה והמירוץ הגרעיני.
כמו כן הביעה פעמים רבות הזדהות עם הפלסטינים ותמכה בארגון "הקמפיין לסולידריות עם פלסטין" ובארגונים פרו-פלסטיניים נוספים.
ג'ולי פליטינג-סטיוארט היא כדורגלנית עבר סקוטית, ששיחקה בעמדת החלוצה.
היא החלה לשחק כדורגל בגיל 9, והצטרפה לקבוצה מקצוענית בגיל 16, בשנת 1996.
ב-2002 החלה לשחק בקבוצת סן דייגו ספיריט מה-WUSA.
בתום עונת 2003 הושאלה לרוס קאונטי הסקוטית.
באותה שנה זכתה עמה באליפות הליגה ובגביע ה-FA, ושנה לאחר מכן נבחרה לכדורגלנית השנה בפרמייר ליג.
פליטינג היא מלכת השערים בנבחרת סקוטלנד, עם 116 שערים ב-121 משחקים, ואף הייתה קפטנית הנבחרת.
פליטינג נשואה לכדורגלן העבר ומאמן הכדורגל קולין סטיוארט.
ג'וליאן איימרי היה פוליטיקאי בריטי אשר בעת מלחמת העולם השנייה שירת כאיש המודיעין הבריטי במזרח התיכון.
ג'וליאן איימרי נולד בלונדון, בן למדינאי הבריטי ליאופולד איימרי, שהיה ממנסחי הצהרת בלפור.
זכה לחינוך הניתן לבני המעמדות הגבוהים בבריטניה באיטון ובאוניברסיטת אוקספורד.
בשנות העשרים לחייו שימש ככתב צבאי במלחמת האזרחים הספרדית ולאחר מכן כנספח בשגרירות בריטניה בבלגרד.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס איימרי לחיל האוויר המלכותי ולאחר מכן עבר לשרת בחיל היבשה הבריטי והגיע לדרגת סרן.
ברוב שנות המלחמה שירת בארצות הים התיכון – מלטה, יוגוסלביה והמזרח התיכון.
אחיו, הבוגד ג'ון איימרי, שירת את גרמניה כתועמלן והוצא להורג לאחר המלחמה.
בשנת 1941 היה איימרי בארץ ישראל כאיש ה-SOE מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית, שהייתה אחראית לחבלה ולפעולות מיוחדות מעבר לקווי האויב.
ימים ספורים לפני תחילת המבצע לכיבוש סוריה ולבנון מידי כוחות ווישי, קרא לו מנהל המחלקה הערבית במנהלת השירותים המיוחדים ואמר לו כי הוא מודאג מאוד; לקראת המבצע הוא הכין קבוצה של חבלנים ערבים, שאותם התכוון לשלוח לביצוע פעולות חבלה בדרכי התחבורה של כוחות וישי והם נתקפו פחד וברחו.
המנהל שאל לעצתו של איימרי מה עליו לעשות.
לאחר מכן יצא איימרי במסגרת תפקידו לאחת מבירות המזרח התיכון ולא זכר כלל את העניין.
בפועל הניעה הצעתו של איימרי את התהליך שבו שולבו לוחמי הפלמ"ח במסגרת המבצע שהחל ב-8 ביוני 1941 (ב-1950, בעת ביקור בישראל, הגנרל משה דיין סיפר לאיימרי כי איבד את עינו בעת כיבוש סוריה).
בשנת 1944 שירת ג'וליאן איימרי כקצין קישור למחתרת האלבנית.
בשנת 1945 נשלח לסין לשרת בנציגות הצבאית הבריטית במטהו של הגנרליסימו צ'יאנג קאי שק.
בשנת 1945 ניסה ג'וליאן איימרי להיבחר לבית הנבחרים הבריטי במחוז הבחירה פרסטון ונכשל.
את חייו הפוליטיים הפעילים החל בשנת 1950. בראשית אותה שנה נשא לאשה את בתו של הרולד מקמילן, מי שיהיה לימים, לאחר כישלון מבצע סואץ לראש ממשלת בריטניה.
באותה שנה נלווה ג'וליאן איימרי לאביו ליאופולד איימרי בביקור במדינת ישראל, שבו נפגש האב עם ידידו הוותיק, עוד מימי הצהרת בלפור, נשיא המדינה חיים ויצמן.
במהלך אותה שנה נבחר ג'ון איימרי לראשונה לפרלמנט הבריטי כחבר הפרלמנט מטעם המפלגה השמרנית הבריטית במחוז הבחירה צפון פרסטון והמשיך לייצגו בפרלמנט במשך 16 שנה עד 1966. במקביל לחברותו בפרלמנט כיהן במספר משרות ממשלתיות.
בשנים 1957–1958 שימש כסגן שר הביטחון, בשנים 1958–1960 כסגן שר המושבות, בשנים 1960–1962 כמזכיר המדינה לענייני תעופה.
בשנת 1962 קודם למשרת חבר הממשלה וכיהן כשר התעופה עד 1964.
איימרי נמנה עם ידידי ישראל בהנהגה הבריטית.
הוא שימש כמתווך בין ישראל ובין ירדן לפני ובזמן השיחות החשאיות שקיימו משה דיין והמלך חוסיין, בשנים שלאחר מלחמת ששת הימים, התקיימו בביתו של איימרי בלונדון.
כאביו לפניו היה ג'וליאן איימרי חבר במועצת המלכותית.
ג'וליאן איימרי הלך לעולמו בשנת 1996 והוא בן 87 שנים.
ג'ולי דבורה קאוונר (נולדה ב-7 בספטמבר 1950) היא מדבבת ושחקנית קולנוע יהודייה-אמריקאית.
היא ידועה בעיקר בתור המדבבת של מארג' סימפסון בסדרת האנימציה "משפחת סימפסון".
קאוונר נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה, הבת השנייה של עורכת הדין רוז קאוונר ויצרן רהיטים דייוויד קאוונר.
בשנת 1971 סיימה בהצטיינות את לימודיה באוניברסיטת המדינה של סן דייגו.
לעיתים קרובות היא משחקת בתפקידי משנה.
קאוונר שיחקה בתפקיד ברנדה מורגנשטרן בסדרת הטלוויזיה "רודה".
לאחר שהתוכנית הסתיימה קאוונר עברה לקולנוע.
היא הופיעה גם בסרטים "התעוררות" (1990), "נקמתן של נשות סטפפורד" (1980), וסרט הקומדיה משנת 1992 "This Is My Life".
מאז קאוונר מתמקדת, במידה רבה, בעבודות דיבוב.
לאחרונה, שיחקה בתפקיד אימו של אדם סנדלר בסרט "קליק".
בין דיבוביה, קאוונר דיבבה בשנת 2004 את אמו של טימון בסרט "מלך האריות 3" ובסרטים וסדרות נוספים.
בסדרה "משפחת סימפסון" קאוונר מדבבת את קולותיהם של מארג' סימפסון, פאטי בובייה, סלמה בובייה, ג'קלין אינגריד "ג'קי" בובייה וגלאדיס בובייה.
קאוונר מסרבת לבצע את הדמויות אותן היא מדבבת בסדרה בפני קהל.
הסיבה לכך היא שהיא מעוותת את פניה והיא איננה מעוניינת שאנשים יראו זאת.
ג'ולי לונדון הייתה זמרת ושחקנית אמריקאית.
נודעת בשירתה החושנית וקולה שהוא צלול אך מחוספס.
שיא הקריירה המוזיקלית שלה היה בשנות החמישים.
קריירת המשחק שלה נפרשה על שלושה וחצי עשורים, והסתיימה בתפקיד של אחות בסדרת הטלוויזיה !Emergency.
לונדון נולדה בשם "גייל פאק" בסנטה רוזה שבקליפורניה.
הוריה היו צמד ריקוד ושירה, וכשבתם גייל, לימים ג'ולי, הייתה בת 14 הם עברו ללוס אנג'לס.
לונדון הופיעה החלה להופיע בסרטים תקופה קצרה לאחר המעבר, וב-1945 סיימה את בית הספר המקצועי של הוליווד.
לונדון החלה לשיר בפומבי מגיל צעיר, עוד לפני שהופיעה בסרטים.
הקריירה המקצועית שלה החלה בשנת 1955 כששרה במועדון גדול בלוס אנג'לס.
אלבום הבכורה שלה Julie is Her Name יצא בדצמבר 1955 והמגזין בילבורד הכתיר אותה כזמרת הפופולרית ביותר לשנים 1955, 1956 ו-1957. בשנת 1957, בראיון שהיה לכתבה ענקית במגזין לייף היא מתארת את הקול שלה כמעושן, ועל כן אינטימי.
הקריירה של ג'ולי לונדון הייתה ענפה ביותר.
היא הקליטה 32 אלבומים, וכבשה קהל רחב.
בין השירים המזוהים איתה ביותר ניתן למנות את: Cry Me a River ; Daddy ; ו-Go Slow.
אף על פי שהיא מוכרת במיוחד בתור זמרת, ללונדון הייתה קריירת משחק ארוכה ופוריה.
היא שיחקה ביותר מ-20 סרטים, כולל המערבון המפורסם איש המערב בשנת 1958. היא שיחקה במספר תוכניות טלוויזיה, בתפקידים שונים, כשהמרכזי בהם היה אחות בת החולים בסדרה "".
פילדמרשל ג'וליאן הדוורת' ג'ורג' בינג, הוויקונט הראשון של וימי היה קצין בכיר בצבא הבריטי, בין 1916 ל-1917 היה מפקד הגיס הקנדי במלחמת העולם הראשונה ובין השנים 1921–1926 היה המושל הכללי של קנדה, ה-12 במניין מאז איחוד קנדה.
בתפקידיו הצבאיים השיג הצטיינות שהקנתה לו תואר אבירות ב-1919 כלורד של וימי, לכבוד הניצחון המזהיר של הגיס הקנדי בקרב רכס וימי.
בתפקידו כמושל הכללי של קנדה נודע במיוחד בשל פרשת קינג בינג, שגררה שינויים בהגדרת תפקידו של המושל הכללי.
לאחר סיום תפקידו בקנדה חזר לבריטניה ומונה למפקד המשטרה המטרופוליטנית של לונדון, תפקיד אותו מילא בין השנים 1928 עד 1931.
שנים ראשונות והקריירה הצבאית עד מלחמת העולם הראשונה
בינג היה הילד ה-13 והבן השביעי למשפחת אצולה.
הוא נולד בוורת'הם פארק, בית אחוזה כפרי שהוקם ב-1754 על ידי אחד מאבותיו, האדמירל ג'ון בינג, בפרברי לונדון (27 קילומטרים ממרבל ארץ').
בהיותו בן 12 נשלח ללמוד באיטון קולג'.
בגיל 17 החל לשרת בגיס רובאי המלך (King's Royal Rifle Corps) כסגן משנה, כעבור שלוש שנים קודם לדרגת סגן (לוטננט).
ב-1883 הוזמן להצטרף לגדוד הפרשים העשירי (10th Royal Hussars) שהיה גדודו הפרטי של נסיך ויילס, לימים אדוארד השביעי, שהיה ידיד אישי של אביו.
כעבור שנה עבר הגדוד לסודאן שבה התחוללו קרבות מול מורדי ה"מהדי".
לאחר שחזר הגדוד לאנגליה, בקיץ 1885, התיידד בינג עם הקצין החדש שהצטרף לגדודו, הנסיך אלברט ויקטור, בנו של הנסיך מוויילס ועם אחיו ג'ורג', שהיה מבקר תדיר במחנה (מי שיהיה המלך ג'ורג' החמישי).
ב-1888 הועבר הגדוד ליורק ובינג קיבל דרגת קפטן (מקביל לסרן).
שנה מאוחר יותר עבר הגדוד לאירלנד ובינג נכנס ללימודים באקדמיה צבאית לפיקוד (Staff College at Camberley), שם פגש מספר מבני-גילו שיהפכו לחבריו ועמיתיו לאורך שנים רבות.
ב-1894 השלים את לימודיו וב-1897 קיבל דרגת מייג'ור (מקביל לרב-סרן) ואת הפיקוד על פלוגת פרשים.
באותה שנה פגש את מרי אוולין מורטון (1870 – 1949), שאותה נשא לאשה ב-1902, אביה של מרי אוולין היה באותה עת בכיר במשרד המושל הכללי של קנדה.
בנובמבר 1899 נשלח לדרום אפריקה, קיבל דרגת לויטננט קולונל-קרבי (כלומר דרגה זמנית לעת המלחמה בלבד, מקביל לסגן-אלוף-קרבי) ואת הפיקוד על חיל הפרשים של דרום אפריקה, במסגרת מלחמת הבורים השנייה.
הוא נלחם במספר קרבות וב-1902 קודם לדרגת קולונל-קרבי (אלוף-משנה-קרבי).
עם חזרתו לאנגליה זכה לאות מסדר ויקטוריה ולאחר חתונתו נשלח להודו לפקד על גדוד הפרשים העשירי, בדרגת לויטננט קולונל, הוא שהה שם עד 1904. ב-1906 קיבל דרגת קולונל, נכלל במסדר האמבט וקיבל פיקוד על בריגדת (חטיבת) הפרשים הראשונה.
ב-1909 קיבל דרגת מייג'ור גנרל (אלוף).
באוקטובר 1910 היה למפקד הכוחות הבריטיים במצריים.
למרות מספר ניסיונות, לא הצליחה אשתו מרי להרות ולזוג לא היו ילדים.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוזעק חזרה לבריטניה ומונה למפקד דיוויזיית (אוגדת) הפרשים השלישית בחיל המשלוח הבריטי לצרפת.
במסגרת זו השתתף בקרב איפר הראשון.
על תפקודו בקרב זה זכה במרץ 1915 לדרגת אביר מפקד במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
במאי 1915 מונה למפקד הקורפוס ה-9 ונשלח לגליפולי בדרגה קרבית של לוטננט גנרל.
הוא פיקד על הנסיגה והצליח להציל את הכוח הבריטי הנסוג מהמערכה הכושלת.
לאחר מכן נשלח לאבטח את תעלת סואץ וביוני 1915 קיבל לידיו את הפיקוד על הגיס הקנדי בדרגת לוטננט גנרל.
יחד עם סגנו, מפקד הדיוויזיה הקנדית הראשונה, ארתור קורי, בנה בינג לכוח שתחת פיקודו תפיסה מסתערת.
הגיס הקנדי הוגדר כחיילי סער וטופחה בחייליו טקטיקת "נשוך והחזק", שהייתה דינמית בניגוד למתווה הסטטי בדרך כלל של מלחמת החפירות.
תפיסה זו באה לידי ביטוי מובהק בניצחון בקרב רכס וימי באפריל 1917. לאחר הניצחון ובניית הכוח, העביר בינג את הפיקוד על הגיס לקורי.
הוא קודם לדרגת גנרל מלאה בתפקיד קרבי והחליף את אדמונד אלנבי בפיקוד על המסגרת הצבאית הבריטית הגדולה ביותר שפעלה בחזית המערבית, הארמייה השלישית.
במסגרת זו פיקד על מתקפת הפתע הראשונה בהשתתפות טנקים, קרב קמברה.
קרב זה, שנחשב לנקודת מפתח בשינוי מגמת המלחמה, זיכה את בינג בדרגת גנרל מלא קבועה בנובמבר 1917. כמו כן זכה במקביל למעמד "אביר מפואר" (KGC - Knight Grand Cross) במסדר האמבט.
באוקטובר 1919 קיבל את תואר האצולה הברון הראשון של וימי.
כמו כן זכה על שירותו בעיטורי צלב המלחמה, ואות לגיון הכבוד הצרפתיים.
ביולי 1921 הכריז המלך ג'ורג' החמישי שקיבל את המלצת ראש ממשלתו, לויד ג'ורג', למנות את בינג כנציג הכתר בקנדה.
הגנרל זכה לפופולריות רבה בקנדה והיה מקובל על ראש הממשלה הקנדי ארתור מיין, למרות שזה העדיף מלכתחילה מועמד בעל רקע אזרחי.
בינג נסע רבות ברחבי קנדה ונפגש עם תושביה, הוא הפך גם לחובב הספורט הלאומי, הוקי קרח.
הוא היה המושל הראשון שמינה לו שליש צבאי ממוצא קנדי, היה זה ז'ורז' ואניה שיהפוך בעצמו למושל ב-1959.
בדרך כלל היו המושלים הכלליים מעל למערכת הפוליטית המקומית ולא נטו להתערב בה.
אך עם הפיכתה של המערכת הפוליטית הקנדית לעצמאית יותר לאחר מלחמת העולם הראשונה היה בינג למושל שהתערב לראשונה ישירות במערכת הפוליטית על מנת לכוונה לבשלות.
בבחירות הכלליות של שנת 1925 הצליח ראש הממשלה מקנזי קינג להקים ממשלה קואליציונית של הליברלים והפרוגרסיבים, למרות שהמפלגה השמרנית הייתה המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט הקנדי.
סמוך לאחר הבחירות פרצה שערוריית שוחד במחלקת המכס, שערערה את מעמדו של קינג עד כדי איום האופוזיציה בהצעת אי אמון.
קינג ביקש מבינג, בהיותו המושל הכללי של קנדה, כי ישתמש בסמכותו, יפזר את הפרלמנט, ויורה על בחירות חדשות, אך בינג סירב.
לטענתו, על הנושא להיפתר בתוך המערכת הפוליטית הקנדית בלי שזו תזדקק להתערבות הכתר הבריטי.
הייתה זו הפעם היחידה בהיסטוריה של קנדה שהמושל הכללי התבקש להשתמש בסמכותו באופן זה.
קינג נאלץ להתפטר, וארתור מיין, השמרני, תפס את מקומו.
לפרשה היו השלכות לא רק על קנדה אלא אף על כל הדומיניונים של האימפריה הבריטית, והיא השפיעה על חוקותיהן של רבות מחברות חבר העמים הבריטי במגמת צמצום סמכויות המושל הכללי בפוליטיקה הפנימית.
בינג הביע פליאה על כך שדווקא ראש ממשלה ליברלי ולאומי כקינג מצא לנכון לפנות אל הכתר כדי לפתור בעיה פוליטית.
לאחר תקופתו כמושל הכללי של קנדה
ב-26 בספטמבר 1926 חזר בינג לבריטניה.
בינואר 1928 קיבל תואר ויקונט ומונה למפקד המשטרה המטרופוליטנית של לונדון.
בתפקיד זה הנהיג מספר חידושים, בהם פיזור תאים ברחובות העיר הדומים לתאי טלפון, מצוידים בקשר טלפוני ישיר לתחנת משטרה, שעמדו לשירותו של שוטר בתפקיד או אזרח המתכוון לדווח למשטרה; שימוש מוגבר בפטרולים בניידות משטרה ברחובות; שימוש בקשר רדיו ועוד.
ביולי 1932, עם פרישתו מהתפקיד, זכה לדרגת פילדמרשל, הדרגה הגבוהה ביותר לקצין בצבא הבריטי.
אלפונסין תרז ברנדין ג'ולי דה מונטגנט דה סן לורן, ברון דה פורטיסון.
הייתה פילגשו של הנסיך אדוארד.
ג'ולי נולדה בסן לורן סור מר שבצרפת, למשפחה אריסטוקרטית מצרפת, כנראה בשנות ה-60 המאוחרות של המאה ה-18. אישה מחוננת, שבין היתר ידעה לדבר ולכתוב אנגלית וצרפתית באופן מושלם.
ג'ולי ואדוארד נפגשו לראשונה,ככל הנראה, מעט לפני שאדוארד ברח אל משפחתו שבאנגליה, בסתיו 1789. ההיסטוריונית מולי גילן שערה כי ג'ולי בוגרת מהנסיך בשבע שנים, זאת על סמך שני מכתבים שנכתבו בידי אדוארד.
מכתב אחד נשלח לאחיו, דוכס קלרנס, והמכתב השני נכתב בשנת 1818 ובו ציין אדואד שהוא וג'ולי חיים ביחד במשך 27 שנים.
עם זאת, הציון הראשון של שמה של ג'ולי במכתביו של אדוארד היה בשנת 1790, כשבקש ממנה לבוא אליו, לגילברט.
במהלך שירותו הצבאי של הנסיך אדוארד, החל משנת 1785, היה הנסיך תחת פיקוחו הנוקשה של הברון ונגנהיים (Wangenheim).
בשנת 1790 בז'נבה, בהיותו בן 23, התעייף הנסיך מהפיקוח המתמיד של הברון ומתפקידו הצבאי והחליט לחזור לאנגליה.
אביו, המלך ג'ורג, זעם על כך שבנו חזר לאנגליה ללא אישורו והחליט לשלוח אותו אל הסלע המבודד שבגיברלטר.
אדוארד הגיע לשם ב–30 בינואר 1790 מסאות'המפטון.
עם חלוף השנה הראשונה ב"סלע" שבגיברלטר, הנסיך נעשה חסר מנוחה ואומלל.
הקצינים ציינו כי מצב בריאותו הורע.
הנסיך כתב לאחד מאחיו, דוכס קלרנס מכתב.
במכתב מצוינת לראשונה ג'ולי :
הנסיך אדוארד בילה שמונה עשר חודשים בגיברלטר ובכל אותה תקופה ליוותה אותו מאדאם דה סן לורן.
כשחזר ללונדון, אדוארד ננזף על כך ששיכן ליידי צרפתייה תחת קורת הגג שלו.
בתקופה זו אדוארד התחנן שיעבירו אותו לכל מקום אחר באירופה, פרט לגיברלטר.
ואכן ביוני 1791, הנסיך אדוארד יצא לדרך מגיברלטר לקוויבק עם הגדוד שלו, "פוילרס המלכותי השביעית".
בעיתון הטיימס דווח : "יותר ממשרת פחות מנסיך; ליידי צרפתייה, האיש עצמאי, ומשרת שווייצרי שדואג לכל החבילה"
קוויבק הייתה משעממת עבור הנסיך לא פחות מגיברלטר.
במכתב לאחיו מיום 8 ביולי 1792, כתב הנסיך אדוארד:
בנוסף, בקוויבק התעוררו בעיות שהחלו כבר להופיע בגילברט, עם חיילי הגדוד שלו.
חייליו מרדו בו עקב הטקטיקות הקשות אותן רכש בגרמניה.
ב 1793, הוא לכד את מנהיגי המורדים ועל אחד מהם נגזר גזר דין מוות.
בפועל, אדוארד לא הוציאו להורג, אך הקושי עם חייליו והחורפים הקשים גרמו לו לחפש משרה אחרת.
בקוויבק ובהמשך בהליפקס, ג'ולי נתקלה בבעיות מצד החברה הנשית.נשים התנכרו לה.
באוקטובר 1793, הנסיך אדוארד הועלה לדרגת מייג'ור ג'נרל (אלוף).
הוא וג'ולי, עזבו יחד באותו זמן את קוויבק.
דרכם נפרדה כאשר הנסיך המשיך למלחמה בצרפתים בים הקריבי.
ג'ולי בילתה בהליפקס תקופה, עד להפלגתה לאנגליה.
שם היא נפגשה עם וונטוורת' (John Wentworth) שהתרשם ממנה:
ב-11 במאי 1794, יום אחרי עזיבתה לאנגליה, הגיע הנסיך אדוארד להליפקס והשניים פספסו זה את זה.
ב-14 ביולי, חזרה ג'ולי להליפקס עם ההודעה של הנסיך על מיקומו.
היא הגיעה לשם ב-19 באוגוסט.
שוב, אדוארד נוקט אותם צעדי משמעת עם חייליו:
כמו גם, המשיכה הביקורת כלפי הנסיך וגברתו, ג'ולי.
באותה תקופה, אדוארד השתכן ב"בית מדינה" של וונטוורת' יחד עם משפחתו.
וונטוורת בנה את הקוטג' שלו כשישה קילומטרים מהליפקס בצד המערבי של אגן בדפורד שאותה כינה "תאו של לורנס הנזיר" (Friar Lawrence's Cell).
עם עזיבתו של סר ג'ון, החל אדוארד לבנות את בית האחוזה המפואר, "הביתן של הנסיך" (Prince's Lodge), שהתפשט למרחבים.
ביער האחוזה נבנה מקדש סיני עם מחרוזות ופעמוני נחושת אליו הוביל שביל מפותל ביער, בצורת השם ג'ולי, שביל ג'ולי.
כמו גם, אדוארד תכנן נחל (Hemlock Ravine) טבעי שצורתו משתנה ללב, אגם ג'ולי ("Julie's pond") כסימן לאהבתו אליה.
בשנת 1816, הנסיך אדוארד וג'ולי השתכנו בבריסל.
בשנת 1818, בעקבות מותה בטרם עת של נכדתו היחידה מנישואים של המלך ג'ורג' השלישי, הנסיכה שרלוט מוויילס נוצר משבר ירושה.
ליורש העצר ולאחריו הצעיר של יורש העצר - הנסיך פרדריק, דוכס יורק לא היו ילדים, ובניו האחרים של המלך ג'ורג' היו אף הם לא נשואים.
בעקבות המשבר, כל בניו של המלך ג'ורג', ובהם גם ויליאם הרביעי, דוכס קלרנס (לימים, המלך ויליאם הרביעי) מיהרו להתחתן על מנת להוליד יורש לכס המלוכה.
רוברט פולפורד (Robert Fulford) תיאר את קבלת המכתב בידי הנסיך וג'ולי.
היה זה שבועות אחדים לאחר מותה של הנסיכה שרלוט כי אדוארד וג'ולי היו בארוחת הבוקר בבית שלהם בבריסל :
המסורת טוענת כי ג'ולי פרשה למנזר בבלגיה או צרפת.
על פי מקנזי פורטר, ג'ולי הלכה לחיות עם משפחתה, דה מונטגנטס (Montgenêts), בסנט לורן-סור-מר על חופי נורמנדי.
היא נישאה לנסיך פרוספרו קולונה.
הם נסעו ללואיזיאנה שם ללקולונה הייתה משפחה.
משם המשיכו לקוויבק, שם נשארה בזמן שבעלה סדר עניינים משפחתיים ברוסיה.
באחד מהטיולים, מת בעלה והיא המשיכה להתגורר בקוויבק.
נאמר כי היא מתה שם בגיל 106, סביר להניח כי הדבר לא נכון.
מולי גילן טענה שג'ולי נקברה בבית הקברות של פר לשז.
לאדוארד וג'ולי היו ילדים מחוץ לנישואים.
תומכי דעה זו, מאמינים כי המלכה ויקטוריה דאגה להשמיד את העדויות של הילדים בקפידה.
יש הטוענים כי ג'ולי הייתה נשואה לז'אן צ'ארלס אנדרה דה מסטרה, הברון דה פורטיסון ואף ילדה לו בן בשם מלאני.
היא כביכול הייתה נשואה לו כבר מתחילת מערכת יחסיה עם אדוארד וקיימה רומן מתחת אפו של בעלה אשר נעלם מהתמונה כאשר היא נסעה יחד עם אדוארד ובנה לקוויבק.
הברון חזר לתמונה, לאחר שאדוארד נשלח למרטיניק וגואדלופה.
הוא התגייס לצבא הצרפתי ונשלח להודו המערבית ונהרג באחד הקרבות הללו.
המסורת מספרת כי ראשו התגלגל עד רגליו של הנסיך.
אנדרסון ב"החיים של אדוארד אוגוסטוס, דוכס קנט" טען כי אף אחת מהשמועות אינה נכונה, ג'ולי לא פרשה למנזר בסוף חייה, היא לא מתה בגיל 106, היא מעולם לא הייתה נשואה ולא היו לה ילדים.
עם זאת, היו לה לפחות שלושה מאהבים.