tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא מסכים, ומסתבר כי הוא מקבל עצות ביחסיו עם נשים מדמותו של המפרי בוגרט.
כאשר העלילה מתקדמת, מסתבר כי ביחסיו עם נשים שומר פליקס על חזות כוזבת.
הוא מנסה להיראות סקסי ומתוחכם, אך כל מאמציו כושלים כאשר לרוב, ברגע האמת, מתגלה אופיו הנוירוטי וחסר הביטחון.
עם התקדמות הסרט מסתבר כי הניצוץ קיים בין פליקס ובין לינדה, הנשואה לדיק.
כמו דמותו של בוגרט בסרט "קזבלנקה", פליקס נקרע בין אהבתו ללינדה ובין רגשי המחויבות שהוא חש כלפי דיק.
סיומו של הסרט הוא פרודיה על סופו המפורסם של הסרט "קזבלנקה", כולל לבישת מעילי הגשם הארוכים, המטוס והערפל.
הדיאלוג השנון בא לחקות את הדיאלוג של הסרט המקורי, שכבר הפך למיתוס הוליוודי.
שמו של הסרט במקור היה "נגן זאת שוב, סאם" והוא מחווה למשפט "נגן זאת, סאם" מתוך הסרט "קזבלנקה".
בסרט "קזבלנקה" סאם (דולי וילסון), הפסנתרן בבר של ריק (המפרי בוגרט), מתבקש תחילה על ידי אילזה (אינגריד ברגמן) לנגן את שירו "בחלוף הזמן" (As time goes by) ("נגן זאת פעם אחת סאם, לזכר הימים שחלפו").
סאם משקר כי אינו זוכר את השיר, וריק אומר "נגן זאת, סאם".
השורה המפורשת "Play it again, Sam" אינה נאמרת על ידי ריק או אילזה.
השם העברי לסרט "שחק אותה סם" הוא טעות תרגום שנבעה כנראה מהעובדה שהמילה האנגלית לנגן (Play) זהה למילה לשחק.
המחזה הועלה מספר פעמים על הבימות בישראל.
אחת הגרסאות הייתה זו של הבמאי אילן אלדד בכיכובם של מאיר סויסה ומיקי קם, שהועלתה בצורה עצמאית בשנת 1989. ב-2010 הוא הועלה על ידי תיאטרון באר שבע, בבימויו של אילן אלדד ובכיכובם של גורי אלפי (לסירוגין עם עידן אלתרמן), אפרת בוימוולד (לסירוגין עם יעל גרובגלס), גיא לואל ומירב שירום.
ההצגה הפכה לשלאגר הגדול ביותר בתולדותיו של תיאטרון באר שבע, הגיעה ל-260 הצגות בשנה הראשונה להופעתה, וירדה מהבמות בשנת 2014 לאחר 300 הצגות.
בדצמבר 2019, בשעשועון הטלוויזיה המרדף, נשאל איתי הרמן מי ביים את הסרט "שחק אותה, סם" והוא השיב: "וודי אלן".
שחפיתיים או שחפיות (שם מדעי: Sternidae) היא משפחה של עופות ימיים בסדרת החופמאים.
לאחרונה הוחלט על סיווג הקבוצה מחדש כתת-משפחה במשפחת השחפיים (תחת השם: Sterninae), אך הדבר מצוי במחלוקות.
משמעות שמן הוא שחפים קטנים (עם הסיומת "ית" המשמשת להקטנה), כיוון שרובן קטנות יחסית.
בעבר, מרבית השחפיתיים השתייכו לסוג גדול אחד, שחפית, אולם ניתוחי רצפי DNA תמכו בהפרדת מינים שונים לסוגים נפרדים, תחת אותה קבוצה.
שחפיות רבות נודדות למרחקים גדולים מעל הים, כאשר שחפית הקוטב מעבירה את הנדידה הארוכה בעולם, בין אזורי הרבייה של האזור הארקטי עד לאנטארקטיקה.
גם שחפיות אחרות עוברות מעל הים הפתוח בנדידות ארוכות.
רוב השחפיות בעלות גודל בינוני, לרוב עם נוצות אפורות או לבנות.
אורך גופם של השחפיתיים נע בין 20 ל-65 סנטימטרים, משקלן 38 עד 782 גרם ומוטת כנפיהם בין 0.5 ל-1.35 מטרים.
לרובם יש סימנים שחורים על ראשם.
מקורם ארוך, ובכפות רגליהם קיימים קרומים.
הם בעלי גוף קליל ואירודינמי (מותאם לתעופה) יותר משל שחפים.
דאייתם משווה להם מראה אלגנטי והדור, שכן זנבם ארוך וכנפיהם ארוכות וצרות.
תוחלת החיים של השחפיות ארוכה יחסית, לעיתים עד מעל לגיל 30 שנה.
רוב השחפיות הם אוכלות דגים או דיונונים מהים, לאחר שהם צוללים אליהם.
הם לא דואות לזמן ממושך אך מינים מסוימים, כמו השחפית הכהה (Sterna fuscata), מגביהים רום בתעופה.
למעט ברחצה הן שוחות לעיתים נדירות.
יחדיו הן מקננות באיים מרוחקים או בין צוקים ומסתמכים על הגנה הדדית מטורפים.
נודי (Anous) בו 5 מינים.
מרומית (Chlidonias) בו 4 מינים.
מין יחיד שחפית הפיה (Gygis alba)
מין יחיד: שחפית כספית (Hydroprogne caspia)
מין יחיד: שחפית האינקה (Larosterna inca)
שחפית חומת-גב (Onychoprion) בו 4 מינים.
מין יחיד: שחפית גדולת-מקור (Phaetusa simplex)
שחפית (Sterna) בו 13 מינים.
סטרנולה (Sternula) בו 7 מינים.
תלאסאוס (Thalasseus) בו 6 מינים.
שחק אותה היה שעשועון טלוויזיה ישראלי, בהנחיית דודו טופז, אשר שודר בערוץ 1 בין השנים 1979–1980 ושוב ב-1983–1984. גרסה נוספת של השעשועון שודרה בערוץ 2 תחת השם "הפירמידה" בשנת 2002 בהנחייתו של עודד מנשה.
השעשועון מבוסס על השעשועון האמריקאי The Pyramid (הפירמידה) .
בסרט המתיחות "עבודה בעיניים" נכללה פרודיה על השעשועון בשם "משש אותה" בו התבקשו המתחרים לנחש סוג של פרי לאחר מישושו דרך מחיצה מחוררת שמעברה השני עמדה דוגמנית.
שַׁחֲפִית הַקּוֹטֶב או שַׁחֲפִית אַרְקְטִית (שם מדעי: Sterna paradisaea) היא מין של עוף ימי המשתייך לסוג שחפית שבמשפחת השחפיתיים.
אתרי הרבייה של שחפית הקוטב נמצאים באזורים ארקטיים וסובארקטיים של אסיה, אירופה וצפון אמריקה.
שחפית הקוטב היא מהמינים המיטיבים לנדוד בעולם החי: מדי שנה היא נודדת משטחי הרבייה הצפוניים שלה שבאזור הארקטי עד האוקיינוס הדרומי שסביב אנטארקטיקה, וחזרה.
זוהי הנדידה המחזורית הארוכה ביותר בין כל בעלי החיים.
אסטרטגיית הרבייה של המין היא גידול מספר מצומצם של צאצאים, המטופלים בצורה טובה ומוגנים היטב.
ההורים מאכילים את האפרוחים בדגים למשך זמן רב, ומסייעים להם לעוף דרומה בחורף.
שחפית הקוטב היא עוף מאריך-חיים יחסית, ורבים מהם מגיעים לגיל 20. הפרט המבוגר ביותר שתועד, מת בגיל 34. תזונתה מתבססת בעיקר על דגים וחסרי חוליות ימיים קטני ממדים.
המין נפוץ מאוד, ועל פי הערכות שונות קיימים כמיליון פרטים.
התנודות והמגמות החלות באוכלוסיית שחפית הקוטב אינן ידועות כהלכה, אך ידוע שבני האדם גרמו להקטנת האוכלוסיות באזורי התפוצה הדרומיים.
שחפית הקוטב ידועה בנדידתה הארוכה.
אחת לשנה כל שחפית קוטב בוגרת נודדת מהקוטב הצפוני לקוטב הדרומי ועוברת מרחק של 19,000 קילומטרים לערך, וכך עוברת באזורים רבים בכדור הארץ, אך אתרי הרבייה שלה נמצאים בקוטב הצפוני.
בקיץ הצפוני היא מצויה באזורי חופים וסלעים באזורים הקרים של צפון אמריקה ואירואסיה.
לאחר תום נדידתה דרומה, היא נפוצה בחורף הדרומי באזורים ימיים, עד לקצה הדרומי של אנטארקטיקה.
שטחם הכולל של האזורים שבהם מצוי המין עומד על כעשרה מיליון קילומטרים רבועים בקירוב.
בשל נדידתה הארוכה של השחפית, היא חווה שני קיצים בכל שנה ורואה יותר אור-יום מכל יצור אחר.
פרט בוגר ממוצע עובר במהלך חייו מרחק הדומה באורכו למסע מכדור הארץ לירח ובחזרה.
דוגמה אחת לכישורי התעופה יוצאי הדופן של מין זה היא שחפית הקוטב שנלכדה וסומנה כאפרוח בלתי-מנוצה באיי פארו שבצפון בריטניה בקיץ של שנת 1982, ונלכדה שוב במלבורן שבאוסטרליה באוקטובר של אותה השנה.
בכך השחפית עברה בנדידתה מעל הים יותר מ-22,000 קילומטרים בשלושה חודשים שעברו מאז הגיעו של האפרוח לבגרות.
דוגמה נוספת היא אפרוח שסומן בלברדור שבקנדה ב-23 ביולי 1928 ונמצא בדרום אפריקה ארבעה חודשים לאחר מכן.
שחפית הקוטב בדרך כלל נודדת הרחק מהחוף.
עקב כך, נדיר לראותה על היבשה שלא באזורי הקינון והרבייה שלה.
במחקר של אגוונג משנת 2010, בו נאסף מידע ממשדרים המשתמשים בטכנולוגיית גאולוקיישן, התגלה כי המרחק העונתי שעוברים פרטים אחדים במין הוא גדול יותר משתואר, יותר מ-80,000 ק"מ.
נתיבי הנדידה חופפים במידה רבה עם אלו של המינים יסעור גדול ויסעור מצוי, כך שלמרות גודלה הקטן משתמשת השחפית במשטר הרוחות הגלובלי בדומה למעופפים גדולים ומיומנים כיסעוראים.
נצפתה באביב ובקיץ בחוף אילת.
שחפית הקוטב היא עוף בגודל בינוני, ואורכה נע בין 33 ל-36 סנטימטרים מקצה המקור לקצה הזנב.
מוטת הכנפיים נעה בין 76 ל-85 סנטימטרים.
צבע המקור אדום כהה, וכך גם הרגליים הקצרות וכפות הרגליים בעלות קרומי השחייה.
הזנב מסתעף לשני חלקים או יותר.
נוצותיהם של פרטים בוגרים לבנות או אפורות, להוציא את אזור העורף והמצח וחלקו העליון של הראש השחורים והלחיים הלבנים.
צבע נוצות הכנפיים העליונות אפור חיוור.
הזנב לבן, ופלג הגוף התחתון אפור חיוור.
דו הצורתיות הזוויגית מעטה, כלומר הזכר והנקבה דומים במראם החיצוני.
פלומת החורף דומה מאוד לזו הקיצית, אך הראש מעט בהיר יותר והמקור כהה יותר.
הפרטים הצעירים שונים מהבוגרים בצבע המקור הכהה יותר; בצבע הרגליים - שחור במקום אדום; בנוצות הכנפיים, להן מראה "קשקשי"; בקצוות הכנפיים, להן צבע כהה יותר מלבוגרים; בשורש הכנף השחור; ובזנב הקצר יותר.
בסמוך ללידתם, לאפרוחים הצעירים חזה לבן, פנים שחורות ושאר הגוף חום-שחור, וזאת במטרה להסוות את האפרוח בינות הצמחייה.
למין מגוון רחב של קריאות.
שתי הקריאות הנפוצות ביותר הן קריאת האזהרה, המושמעת כאשר טורפים אפשריים כגון בני אדם או יונקים אחרים נכנסים לתחום מושבת הקינון, וקריאת הפרסום או ההודעה.
קריאה זו מושמעת בעת חזרת פרט למושבת הקינון או בעת התקלות אגרסיבית בין שני פרטים.
קריאת הפרסום ייחודית לכל פרט ופרט ובכך מסייעת גם לזיהוי הפרטים השונים.
שמונה סוגי קולות נוספים תוארו, החל מקריאת התחנונים שמשמיעות הנקבות בעת ההזדווגות ועד קריאת ההתקפה המושמעת בעת התקפה על פולשים.
מבחינה חיצונית דומה שחפית הקוטב לשחפית ורדרדת ולשחפית ים, אם כי צבעיה וקריאותיה שונים מעט.
בהשוואה לשחפית הים, לשחפית הקוטב יש זנב ארוך יותר ומקור בצבע אחיד יותר, ואילו בהשוואה לשחפית הוורדרדת, לשחפית הקוטב יש כנפיים ארוכות יותר בעלות צבעים מעט כהים יותר.
קריאת שחפית הקוטב צורמת יותר מזו של השחפית הים, ושונה במידה ניכרת מקריאתה של השחפית הוורדרדת.
מבחינה פילוגנטית, שחפית הקוטב קרובה ביותר למספר מיני שחפיתיים הנפוצים בקוטב הדרומי, דוגמת ה-Sterna hirundinacea, ה-Sterna virgata ושחפית אנטארקטית (Sterna vittata).
ניתן להבחין בין שחפית הקוטב לשלושת המינים הללו בקלות, בעיקר בגלל שוני בתקופות אשר בהן עוטים המינים השונים פלומת חורף.
שחפית הקוטב היא מונוגמית, ובמרבית הפעמים היא חוזרת לאותה מושבת קינון מדי שנה.
שחפית הקוטב מגיעה לבגרות מינית בגיל שלוש או ארבע שנים.
החיזור משוכלל, בייחוד בקרב פרטים המקננים בפעם הראשונה.
הוא מתחיל במצג תעופה שבו תרדוף הנקבה אחרי הזכר בתעופה עד לאזורים גבוהים ואז תרד באיטיות.
תצוגה זו מלווה מצג דגים של הזכר, במהלכו יציע הזכר לנקבה דגים שצד עבורה.
על הקרקע, החיזור כולל הליכה מהירה עם זנב מורם וכנפיים מונמכות.
לאחר מכן, הזכר והנקבה בדרך כלל יעופפו ויקיפו זה את זה.
הזכר והנקבה יחדיו בוחרים את אתר הקינון ושניהם מגינים עליו.
במשך זמן זה, הזכר ימשיך להאכיל את הנקבה בדגים.
ההזדווגות מתחילה מעט לאחר מכן.
ההזדווגות מתרחשת במושבות גדולות על גבי חוף הים, איים ובמקרים מסוימים גם באדמת טונדרה בקרבת המים.
לעיתים קרובות, בעת עונת ההזדווגות מתערבבים להקות שחפית הקוטב עם להקות שחפיות ים.
הנקבה מטילה בין ביצה אחת לשלוש בכל תטולה, כאשר הממוצע הוא שתי ביצים.
שחפית הקוטב היא מהתוקפניות שבשחפיות.
היא מגינה בעוז על אתר הקינון שלה ועל אפרוחיה, ובמצב של סכנה לא תהסס לתקוף טורפים גדולים לרבות דובי קוטב, זאבים, שועלים ועופות דורסים וכן אנשים מתקרבים, בדרך כלל על ידי ניקור הראש והעורף.
אף על פי ששחפית הקוטב קטנה מדי בשביל לגרום לנזק רציני, תקיפותיה עלולות לגרום לדימום.
בשל הגנתה האגרסיבית על אזור מחייתה, יכולים עופות אחרים להפיק תועלת מקינון באזורים שבהם היא מקננת.
הקן הוא גומה לא גדולה יחסית בקרקע, ולעיתים היא מסומנת או מרופדת על ידי סיבים, עשבים או חומרים אחרים.
צבע הביצים מנומר בחום או ירוק-שחור והן מוסוות בקרקע.
הזכר והנקבה חולקים ביניהם את הדגירה על הביצים.
האפרוחים בוקעים מן הביצה לאחר 22 עד 27 ימים והם מצמיחים נוצות לאחר 21 עד 24 ימים מבקיעתם.
אם ההורים חשים הפרעות ויוצאים מן הקן לעיתים קרובות, תקופת הדגירה יכולה להתארך עד 34 ימים.
האפרוחים בוקעים כשלגופם פלומת נוצות רכה.
עם בקיעתם הם לא חסרי אונים לחלוטין כמו גוזלים אך אינם לגמרי עצמאיים וזקוקים לטיפול הורי.
הם מתחילים לשוטט מסביב לקן ולחקור את סביבתם בין יום אחד לשלושה ימים לאחר הבקיעה, אבל בדרך כלל אינם מתרחקים מהקן.
שני ההורים דואגים לאפרוחים ומגינים עליהם.
תזונת האפרוחים מתבססת בעיקר על דגים.
ההורים מביאים לאפרוחים דגים גדולים וטובים יותר משהם אוכלים בעצמם.
הזכרים מביאים לאפרוחים יותר מזון משהנקבות מביאות.
ההאכלה על ידי ההורים נמשכת בדרך כלל עד כחודש לפני שהאפרוחים מגיעים לעצמאות.
לאחר שהצמיחו נוצות בוגרים, לומדים האפרוחים שיטות ציד שיסייעו להם לספק מזון לעצמם, כולל צלילה אל תוך המים כדי לצוד דגים.
אחרי שהגיעו לבגרות, יעופו הפרחונים דרומה בעזרת הוריהם.
שחפית הקוטב היא עוף מאריך ימים.
תוחלת חיים של 20 שנה אינה נדירה בקרב שחפיות הקוטב.
יחסית למינים רבים של עופות יבשתיים, שחפית הקוטב מגדלת מספר מועט של אפרוחים מדי שנה ומשקיעה בגידולם אנרגיה רבה.
מחקר שנערך באיי פארו הראה כי כ-82% מאפרוחי שחפית הקוטב שבוקעים מדי שנה מגיעים לבגרות.
תזונת שחפית הקוטב משתנה על פי המקום והזמן, אך היא טורפת ותזונתה מתבססת בדרך כלל על מזון מן החי.
ברוב המקרים, היא אוכלת דגים קטנים או סרטנאים ימיים, אולם הדגים מהווים את עיקר תפריטה.
מיני הדגים העיקריים שמהם ניזונה שחפית הקוטב הם מינים מתלהקים כגון מליח, שבוטיים, טרוטנית וצלופחוליים וכן סרטנאים כמו שטצדאים, סרטנים קצרי-בטן וקרילאים.
לעיתים היא מגוונת את תזונתה עם רכיכות, תולעים ימיות או גרגירי יער ובאזורי הרבייה הצפוניים גם חרקים.
כמו שאר מיני השחפיות, צדה שחפית הקוטב את הדגים המהווים את תזונתה על ידי צלילה למים.
לרוב מתבצע הציד בים הפתוח, אם כי לעיתים גם בלגונות מים מתוקים.
לפני הצלילה, שחפית הקוטב מעופפת באוויר במקום אחד ומשתדלת לא להזיז את ראשה כדי להתמקד בטרפה.
לאחר שבחרה את הטרף על ידי חוש הראייה, היא פותחת בצלילה ותופסת את הדג.
לעיתים מתקרבות שחפיות הקוטב לפני המים כדי לתפוס טרף המצוי באזור זה.
לעיתים היא גם תרדוף אחרי חרקים באוויר באזורי הרבייה הצפוניים.
נראה גם שלמרות ממדיה הקטנים יחסית, שחפית הקוטב חומסת לעיתים מזון מעופות אחרים: היא עטה על העופות בעודם עפים וכתוצאה מהבהלה הם שומטים את טרפם.
נראה שהעופות המאוימים מהתנהגות זו הם שחפיות קוטב אחרות, שחפיות ממינים אחרים (דוגמת שחפית הים) ומיני אלקיים וטבלניים מסוימים.
בזמן הקינון, שחפית הקוטב פגיעה לתקיפה מצד חולדות ובעלי חיים אחרים.
אחד מהאיומים האלה מגיע מהשחף הכספי הגדול יותר מן השחפית, שבנוסף לתחרות מצדו על אתרי קינון, גם נוהג לעיתים לאכול את ביציה ואפרוחיה של שחפית הקוטב.
הסוואת הביצים עוזרת במידת מה למנוע תופעות אלה, וכן בחירת אתרי קינון מרוחקים.
בזמן אכילתה, שחפיים ושחפיות אחרות יציקו לשחפית הקוטב וינסו לגנוב ממנה מזון.
לעיתים קרובות אתרי הקינון של שחפית הקוטב משותפים למיני שחפיות אחרות ואף למינים אחרים של עופות ימיים.
הגם שהיא מצויה במספרים גדולים ואינה נתונה בסכנת הכחדה, ואף על פי שמצב השימור של המין על פי ארגון ה-IUCN מוגדר כ"ללא חשש", נחשבת שחפית הקוטב למין מאוים במדינות מסוימות.
בנוסף, היא נמצאת בין המינים שעליהם חלה אמנת ה-AEW (אמנת העופות הימיים האירואסייתית - אפריקנית) העוסקת בשימור מיני עופות ימיים המצויים בסכנת הכחדה.
בסוף המאה ה-19 חל צמצום גדול בממדי האוכלוסייה שבניו אינגלנד מפאת ציד השחפית שיועד לתעשיית הכובענות.
ציד שחפית הקוטב ממשיך גם כיום במערב גרינלנד, שם חלה הידרדרות חמורה בתפוצת המין החל משנת 1945. בחלקים הדרומיים של אזורי תפוצתה, חלה ירידה עקבית באוכלוסיית שחפית הקוטב, במידה רבה בשל מחסור במזון שנגרם, ככל הנראה, בעיקר מדיג יתר.
מכל מקום, רוב האזורים שבהם נפוץ המין כמעט ואינם נגישים, ולא ידוע בהם על המגמות הקיימות בתפוצתו.
ארגון "Birdlife International" העוסק בשימור עופות שוקל החל משנת 1998 לשנות את מצב השימור של המין ל"סיכון נמוך", ועל פי הערכת הארגון גודל האוכלוסייה העולמית עומד על כמיליון פרטים.
שחק אותה סמארט הוא סרט קולנוע מסוגת הקומדיה שיצא לאקרנים בשנת 2008 ומבוסס על סדרת פארודיה משנות ה-60 מאת מל ברוקס באותו השם .
הסרט בוים על ידי פיטר סגל.
בסרט מככבים סטיב קארל, אן האת'וויי, דוויין ג'ונסון, אלן ארקין, טרנס סטאמפ, קרי קרווס, דויד קוחנר, מאסי אוקה, לארי מילר, קן דויטיאן, ג'יימס קאן, פטריק וורברטון.
זמן קצר לאחר יציאת הסרט לאקרנים יצא סרט ספין אוף בשם "שחק אותה סמארט עם ברוס ולויד: יוצאים מקונטרול", המתמקד בשתי הדמויות ברוס ולויד מהסרט הראשון - יוצרי הגאדג'טים של סוכנות קונטרול.
מקס סמארט (סטיב קארל) הוא אנליסט בכיר בסוכנות ביון אמריקנית סודית בשם "קונטרול" (CONTROL), שמנסה ללא הצלחה להתקבל לעבודה כסוכן שטח, בשאיפה להיות כמו "סוכן 23" (דוויין ג'ונסון) - הסוכן הטוב ביותר בסוכנות וחברו של סמארט, המעריץ אותו.
לאחר פריצה למפקדה הסודית וחשיפת רוב הסוכנים ב"קונטרול", מקס וסוכנת 99 (אן האת'וויי), היחידים שלא נחשפו, נשלחים למשימת שטח על מנת למצוא פצצה גרעינית.
סוכנת 99 לא מרוצה מהמצב עקב חוסר הניסיון המוחלט של מקס ונטייתו להיפגע, שיוצרים את רוב המצבים הקומיים בסרט, וגורמת לחיכוכים בין השניים שמקשים על עבודתם.
שחפית צהובת-מקור (שם מדעי: Thalasseus bergii), היא מין עוף ימי ממשפחת השחפיתיים, המקננת במושבות צפופות באזורי הטרופיים וסובטרופיים של אפריקה, אסיה ואוקיאניה.
חמשת תת-המינים השונים של השחפית צהובת המקור מתרבים באזור נרחב, החל מדרום אפריקה באוקיינוס ההודי ועד אמצע האוקיינוס השקט ואוסטרליה, ולאחר הקינון האוכלוסייה מתפזרת לאזורים נרחבים.
השחפית צהובת-המקור דומה, וקרובה טקסונומית, למינים אחרים ממשפחת השחפיתיים כגון Sterna maxima, אך ניתן להבדיל ביניהם לפי ממדי הגוף וצבע המקור.
פלג-הגוף העליון אפור, פלג-הגוף התחתון לבן, המקור הארוך (אורכו 5.4–6.5 סנטימטרים) צהוב, וכן ישנה ציצית-נוצות שחורה על הראש, שנעשית פחות בולטת במהלך החורף.
מראם של הפרטים הצעירים שונה משל הבוגרים: יש להם דוגמת-נוצות חומה, אפורה ולבנה, והם נסמכים על הוריהם כמקור-מזון עד מספר חודשים לאחר שהצמיחו נוצות.
כשאר המינים בסוג תלאסאוס (Thalasseus), השחפית צהובת-המקור ניזונה בעיקר על ידי צלילה בים ותפיסת דגים.
הזכר גם מגיש לנקבה דגים, כחלק מתהליך החיזור.
הדגים מהווים כ-90% מתזונתה של שחפית, ואת השאר ממלאים דיונונים, סרטנים וחרקים.
השחפית צהובת המקור היא בעל-חיים סתגלני, והיא למדה לעקוב אחרי ספינות דיג כדי ליהנות משלל-הלוואי של דגים שנתפסו בטעות ומושלכים חזרה לים.
כמו כן, למדה השחפית לקנן באתרים מלאכותיים מעשי-ידי-אדם, כגון גגות בניינים או איים מלאכותיים שנוצרים באגמי-התאיידות או במפעלים לטיהור שפכים.
השחפית צהובת המקור קולנית מאוד, בייחוד באזורי הרבייה, וקריאת ההכרזה על טריטוריה היא רועשת וצרודה.
זהו מין מונוגמי והזוג נשאר יחד במשך כל עונת הרבייה ולעיתים גם במשך מספר עונות רצופות.
הרבייה והקינון נעשים במושבות גדולות, הגדולה ביותר המתועדת, במפרץ קרפנטאריה, מנתה כ-13,000–15,000 זוגות.
הביצים והפרטים הצעירים נטרפים על ידי עופות ים כגון שחפים ומגלנים, ופעולות האדם כגון ציד, איסוף ביצים ודיג הביאו לצמצום אוכלוסיית השחפית באזורים אחדים.
עם זאת אין איום כללי על אוכלוסיית השחפית צהובת המקור, והיא יציבה ועומדת על כ-500,000 פרטים.
שחקן הוא אדם שמשחק או מציג תפקיד בהפקה אמנותית.
או אדם המשתתף בתחרות ספורט.
בדרך כלל, המונח מתייחס לאדם המופיע בסרט קולנוע, בתיאטרון, או בטלוויזיה, ולעיתים מתייחס גם להופעות רחוב.
שחקנים רבים הינם גם דוגמנים ודוגמניות.
בנוסף לביצוע תפקידים דרמטיים או קומיים, שחקן יכול גם לשיר או לרקוד, או לתרום את קולו להפקת תסכית רדיו, לאופרה או לדיבוב דמות.
הכשרה לעיסוק כשחקן תיאטרון ניתנת בבתי ספר למשחק, וכן במסגרת החוגים לתיאטרון באוניברסיטאות.
הלימודים כוללים לימוד עיוני ומעשי, וגם בהפקה של הצגת תיאטרון על ידי התלמידים, הממלאים את כל (או את מרבית) התחומים הכלולים בהפקתה של הצגה.
התיעוד הראשון של שחקן המגלם תפקיד ארע, על-פי המסופר, באתונה העתיקה, במהלך חגיגות הדיוניסיה בשנת 534 לפנה"ס.
באופן מסורתי, היה נהוג בחגיגות אלו לספר על עלילות גבורה של גיבורים מיתולוגיים בשירת מקהלה ובלווי ריקוד.
ראש המקהלה באותה שנה, תספיס, חרג מהמנהג כשהחליט להציג את תפקידו של הגיבור בגוף ראשון במקום לספר עליו בגוף שלישי, ובכך יצר לראשונה את אמנות המשחק.
על שום כך, מכונים שחקנים לעיתים גם "תספיאנים".
בתקופתו של תספיס עדיין הופיע בהצגה אך ורק שחקן אחד, לצד המקהלה.
רק דור אחד מאוחר יותר, על ידי אייסכילוס, הוכנס להצגה גם שחקן שני, שגילם תפקידים מתחלפים, ולאחר מכן, על ידי סופוקלס, אף שחקן שלישי.
שחק אותה כמו מייקל הוא סרט מז'אנר קומדיית ספורט משנת 2002 שבויים על ידי ג'ון שולץ והופק על ידי בארי ג'וזפסון.
בסרט מככבים ליל באו וואו, מוריס צ'סנט, ג'ונתן ליפניקי וברנדה סונג.
הסרט הופץ על ידי פוקס המאה ה-20 והוא הופק בשיתוף עם חברת NBA Entertainment, שבין השאר עזרה בהבאת הרבה הופעות משנה ואורח של שחקני NBA.
קלווין קיימבריג' (ליל באו וואו) הוא ילד יתום החולם להיות מאומץ.
לקלווין שני חברים: מרף (ג'ונתן ליפניקי) ורג' סטיבנס (ברנדה סונג), וביחד איתם הוא נמצא בבית היתומים.
הם מוכרים שוקולד, כשהרווחים מגיעים לראש בית היתומים סטן ביטלמן (קריספין גלובר).
הם עוסקים במכירות ליד אולם הסטייפלס סנטר בזמן משחקי הקבוצה לוס אנג'לס נייטס הפיקטיבית (אשר מבוססת על הקבוצה לוס אנג'לס קליפרס).
לילה אחד אחרי המשחק פוגש קלווין את מאמן הנייטס, אשר מתרשם מהידע של הילד בכדורסל ומיושרו ומציע לו כרטיסים למשחק הבא של קבוצתו.
יום לאחר מכן הוא מוצא זוג נעליים מסוג נייקי בצבע לבן כחול, הניתנות מחנות הצדקה של צבא הישע כשהאחות אומרת שהנעליים היו שייכות לשחקן כדורסל כשהיה ילד.
על הנעליים היו כתובות האותיות M.J, ראשי התיבות של מייקל ג'ורדן, כך שקלווין חשב שהם של שחקן הבולס לשעבר.
הנעליים החדשות של קלווין נלקחו על ידי אוקס, הבריון של בית היתומים, שמשליך אותן על חוט חשמל גבוה.
קלווין מנסה להחזיר את הנעליים אליו בלילה, כשהייתה סופת רעמים.
הוא עלה על עץ, וכשהיה קרוב מאוד הכה ברק בנעליים והן נפלו על האדמה ביחד עם קלווין.
אחר כך קלווין וחבריו הלכו למשחק הכדורסל של הנייטס נגד מינסוטה טימברוולבס.
הנייטס הם אחת מהקבוצות הגרועות ביותר בליגה.
כשמגיעה המחצית מתכונן שחקן הנייטס טרייסי ריינולדס (מוריס צ'סנט) לתחרות בה נבחר אחד מהאנשים בקהל.
כרטיסו של קלווין הוא הכרטיס הזוכה והוא ירד לפארקט כדי לשחק מול טרייסי באחד על אחד.
לפני המשחק לוחש קלווין לנעליו "Make me like Mike" (תעשו אותי כמו מייקל ג'ורדן).
קלווין מגלה שיש לו כישרון עצום, כשהוא מנצח את טרייסי ובמהלך האחרון אף מטביע לאחר שמסר לעצמו דרך הקרש.
הוא השאיר את הקהל חסר מילים, ולאחר מכן הוא חתם על חוזה של יום בנייטס.
קלווין התכונן למשחקו הראשון בליגה, אך הוא הבין שהוא לא ישחק.
החתמתו בעצם הייתה תרגיל כדי שיבוא יותר קהל למשחק הנייטס.
הנייטס שיחקו רע במשחק מול סן אנטוניו ספרס והמאמן וגנר (רוברט פורסטר) החליט להכניס את קלווין למשחק ברבע הרביעי.
קלווין נזכר שהוא לא יכול לשחק והוא מזעיק פסק זמן, ובו הוא רץ לחדר ההלבשה כדי לקחת אותן.
אחרי שהוא חוזר הוא מוביל את קבוצתו לניצחון על הספרס, כשהוא מטביע על דייוויד רובינסון שהגיע להיכל התהילה של הכדורסל.
בסיומו של המשחק הוא קלע שלשה, והוסיף 27 נקודות.
ניצחון זה היה בלתי צפוי לנייטס, וקלווין קיבל חוזה לשאר השנה.
בפעם הראשונה בחייו חווה קלווין חיי עושר, כשקבוצתו נמצאת במסע משחקי החוץ שלה.
הוא נמצא במלונות, וכשקבוצתו חוזרת ללוס אנג'לס הוא חוזר לבית היתומים.
ריינדולס נבחר להיות השותף שלו בחדר.
אז קלווין הפך לשיחת היום של הספורט, כשמדברים עליו בתוכניות NBA ובמדיות שונות.
בנוסף הוא זכה בתחרות ההטבעות.
במשך כל האירועים האלו הוא מבין שבעצם הוא רוצה הורים, והוא מתחיל להסתכל על טרייסי כעל אבא.
שניהם נמצאים בתהליך איטי של הפיכת מערכת יחסים של אבא ובן.
למרות זאת, תהליך זה נקטע הרבה פעמים כשקורות סיטואציות יומיומיות בהן הם רבים.
טרייסי התחיל לכבד ולאהוב את קלווין אחרי הניצחון על סיאטל סופרסוניקס, בו גארד הסוניקס גארי פייטון דחף את השחקן הצעיר וטרייסי הגן עליו.
בינתיים, מנהל בית היתומים ביטלמן חותם על חוזה ביחד עם הקבוצה בו כתוב שכל כספו של קלווין ילך אל המנהל, עד שקלווין יהיה בן 18 או שיאומץ.
כשהאופציה השנייה כמעט ובאה, ביטלמן גונב את נעליו של קלווין אחרי שהוא סוחט את מרף ומהמר על 100,000 $ נגד הנייטס.
היתומים יצאו במבצע להחזרת הנעליים של קלווין, בו הם הגיעו לבית היתומים וקשרו את ביטלמן לכסאו.
לאחר מכן הגיע אוקס, והם הצליחו לשכנע אותו לעזור להם.
הוא פתח את הכספת ונתן את הנעליים לקלווין.
אחר כל הצליח ביטלמן להשתחרר, והוא התקשר לחבריו שיעזרו לעצור את הילדים.
הוא וחבריו לא הצליחו לא לעצור את קלווין, שהגיע לסטייפלס כשקבוצתו בפיגור 59–80 נגד הטורונטו ראפטורס של וינס קרטר.
המאמן וגנר אומר שקלווין לא ישחק מכיוון שאיחר, אבל השחקנים מצליחים לשכנע אותו שקלווין ישחק.
קלווין נכנס למשחק ועוזר לקבוצתו לצמצם את הפער.
קרוב לסיום המשחק נקרעת אחת מנעליו, כשהנייטס בפיגור נקודה.
הוא קורא לפסק זמן, שבמהלכו הוא מספר לקבוצה שהוא יפרוש אחרי המשחק, כשהוא לא מספר להם את הסיבה, שכישרונו נהרס.
במהלך האחרון קלווין לא כישרוני כמו שהוא עם הנעליים, אך הוא בכל זאת מצליח לארגן מהלך טוב בו הוא מוסר לטרייסי את הכדור האחרון.
טרייסי קולע עם הבאזר והנייטס עולים לראשונה בתולדותיהם לפלייאוף.
אחרי שהוא חוזר לבית היתומים הוא ומרף אומצו על ידי טרייסי, ורג' אומצה על ידי משפחה אחרת אבל הם נשארו בקשר בכל זאת.
הנייטס נתנו חסות לבית היתומים, וביטלמן נעלם, מכיוון שלא עמד בהתערבות שלו לאחר שהפסיד 100,000 דולר.
ליל באו וואו - קלווין קיימבריג'
מוריס צ'סנט - טרייסי ריינולדס
ברנדה סונג - רג' סטיבנס
רוברט פורסטר - המאמן וגנר
קריספין גלובר - סטן ביטלמן
אן מירה - האחות תרזה
יוג'ין לוי - מישק נפטון
בעקבות שיתוף הפעולה עם ליגת ה-NBA השתתפו הרבה שחקנים ובעלי תפקידים מהליגה בסרט והם:
רג'י תיאוס (שדרן) ג'רלד וולאס
הסרט כלל עשרה שירים, כשחלק מהם מבוצעים על ידי השחקן הראשי של הסרט, ליל בוו וואו, שהוא גם זמר ראפ.
חלק מהשירים הם: "כדורסל" של בוו וואו, "Take ya home", "NBA 2K2" של בוו וואו, "Rule" של נאז ואמריה ועוד.
האתר Rotten Tomatoes נתן לסרט תוצאה של 57%, המבוססת על 97 מבקרים שמתוכם 55 נתנו ביקורת טובה.
הסרט קיבל ציון 5.5 מתוך 10 על ידי המבקרים בממוצע.
בנוסף נכתב ש"הסרט נעים ובלתי מזיק לצפייה לילדים, אך המבוגרים לא יהנו כל כך מהסנטימנטליות ומהסוף הצפוי".
שחקי אותה כמו בקהאם הוא סרט דרמה קומית בריטי משנת 2002, בבימוייה של גורינדר צ'דהא ובכיכובם של פרמינדר נגרה, קירה נייטלי וג'ונתן ריס מאיירס.
הסרט זכה במספר פרסים, בין היתר פרס GLAAD, והיה מועמד לפרס גלובוס הזהב.
כותרת הסרט מתייחסת לכדורגלן האנגלי הנודע, דייוויד בקהאם, והכישרון שלו בהבקעת שערים בבעיטה חופשית ישירה, כנגד חומת שחקני מגן.
הסרט עוקב אחר ג'סמינדר בת ה-18, בת למשפחת סיקים מפנג'אב.
היא מאוהבת במשחק הכדורגל, אך הוריה השמרנים אוסרים עליה לשחק, בהיותה בת.
אך היא משחקת בהיחבא, בקבוצה אשר מעפילה לראש הליגה.
הסרט יצא לאקרנים ב-12 באפריל 2002, וזכה לשבחים מן הביקורת.
הסרט הכניס יותר מ-76 מיליון דולר עם תקציב הפקה של 6 מיליון דולר.
הסרט עובד לבמה כמחזמר באותו השם, שבכורתו התקיימה בלונדון ב-2015.
ג'סמינדר "ג'ס" בהאמרה (פרמינדר נגרה) היא בתם בת ה-18 של הורים סיקים מן הפנג'אב, המתגוררים בשכונת האונסלו שבלונדון.
ג'ס אוהבת כדורגל, אך הוריה אוסרים עליה לשחק, כי בעיניהם זה משחק לא נאה לבנות.
ג'ס לפעמים משחקת עם הבנים בשכונה, כולל עם חברה טוני, שהוא גיי בארון.
יום אחד ג'ולייט "ג'ולס" פקסטון (קירה נייטלי) רואה אותה משחקת, מתרשמת מכשרונה, ומתיידדת עמה.
היא מזמינה את ג'ס להיבחן לקבוצת הנשים המקומית, "האונסלו האריירס".
המאמן, ג'ו (ג'ונתן ריס מאיירס) מהסס להוסיף שחקנית חדשה לקבוצה, אך כשהוא רואה את ג'ס משחקת, הוא מקבל אותה.
ג'סמינדר מתקבלת לקבוצה ואף נוסעת עמה למשחק מחוץ לעיר, אולם משקרת להוריה בנוגע לכך.
כשהוריה של ג'סמינדר מגלים שהיא משחקת בקבוצת כדורגל הם אוסרים עליה להמשיך בכך, ומנסים לשדך בינה לבין טוני.
הם נהיים עסוקים בתכנוני חתונתה של אחותה הבוגרת של ג'ס, והיא ממשיכה לשחק.
בינתיים הקבוצה עולה לגמר טורניר הכדורגל, שנערך במקרה באותו היום של החתונה.
בין ג'ס לבין ג'ו מתפתחים רגשות, ורגע לפני שהשניים מתנשקים מפתיעה אתם ג'ולס, שגם היא מאוהבת בג'ו.
הדבר גורם לקרע ביחסי השתיים.
ג'ולס טוענת שג'ס ידעה על רגשותיה.
כשג'ס מגיעה לביתה כדי לנסות לאחות את הקרע, אמה של ג'ולס משתכנעת שהשתיים מסתירות יחסים לסביים שמתקיימים ביניהן.
ג'ו מנסה לדבר על לבו של מר בהאמרה להרשות לג'ס לשחק, אך הוא מסרב, ומגלה שהוא חושש שהיא תסבול כמו שהוא סבל בנערותו כשהודר מקבוצת קריקט בשל היותו הודי.
ג'ו מקבל שג'ס לא תוכל לשחק, והגמר מתחיל בלעדיה.
אך במהלך החתונה, טוני משכנע את מר בהאמרה לתת לג'ס ללכת למשחק, והם מוצאים שה"האריירס" מפסידות 0–1 במחצית.
ג'ס וג'ולס מביאות את הקבוצה לתיקו, ואז ג'ס מקבלת בעיטה חופשית.
היא צריכה לבעוט סביב חומת ההגנה, ומצליחה - וקבוצתה מנצחת.
ג'ס וג'ולס מקבלות הצעת מלגה מלאה ללימודים באוניברסיטה בארצות הברית.
ג'ולס מספרת לאמה בשמחה, אך ג'ס אינו יודעת כיצד להעלות את הנושא מול הוריה.
כולם חוזרים לחתונה לחגוג, אך גב' פקסטון הורסת את האווירה כשהיא מאשימה את ג'ס שהיא דו-פרצופית ולסבית.
ג'ולס, בבושת פנים, לוקחת אותה משם.
טוני מחליט להעמיד פנים שהוא מאורס לג'ס, כדי שהוריה ירשו לה לנסוע לארצות הברית ללמוד.
אך ג'ס מגלה את האמת, ואמה מפנה את האשמה כלפי אביה, בטענה שהכל אשמתו שהרשה לה לשחק.
האב משכנע את האם שהדרך למונע מג'ס את הסבל שהוא חווה זה דווקא לאפשר לה להחליט עבור עצמה.
כשהיא רצה לספר לג'ו את החדשות, השניים שוב כמעט ומתנשקים, אך ברגע האחרון ג'ס עוצרת, כי היא לא חושבת שהוריה יוכלו להתמודד עם עוד אתגר למסורת, הפעם בצורת יחסיים בין-תרבותיים.
ביום של טיסתן של ג'ס וג'ולס לארצות הברית, אמה של ג'ולס מיישרת עמה את ההדורים, וג'ו מגיע ברגע האחרון להצהיר על אהבתו לג'ס.
הם מתנשקים, וג'ס מבטיחה לו שכשתחזו בחופשת הסמסטר, הם יסדרו ביניהם את העניינים, וגם עם הוריה.
בזמן שהן מחכות למטוס, הנערות רואות את דייוויד בקהאם עם אשתו ויקטוריה, וג'ולס מאמינה שזה סימן לדברים טובים.
הבנות שולחות הביתה תמונה של קבוצת הכדורגל באוניברסיטה, והסרט נסגר בסצנה בה ג'ו ומר בהארמה משחקים יחד קריקט.
פרמינדר נאגרה - ג'סמינדר "ג'ס" בהאמרה
קירה נייטלי - ג'ולייט "ג'ולס" פקסטון
ארצ'י פנג'אבי - "פינקי" קאור בהאמרה
ג'ונתן ריס מאיירס - ג'ו
אנופאם קר - מוהאן סינג בהאמרה
שאהין ח'אן - גב' "סוקי" קאור בהאמרה
ג'ולייט סטיבנסון - פולה פקסטון
גורינדר צ'דהא כתבה את התסריט בשיתוף עם גולג'יט בינדרה ופול מאיידה ברגס.
צ'דהא והמפיק דיפאק נאיאר בחרו לעבוד עם חברת הפקה גרמנית שעבדו עמה בעבר, Road Movies, ואליהם הצטרפה המועצה הבריטית לקולנוע.
צ'דהא לקחה אחריות מרכזית על ליהוק הסרט, והיא בחרה את פרמינדר נאגרה ואת קירה נייטלי לתפקידים הראשיים, בעוד משא ומתן עדיין התקיים מול ג'ונתן ריס מאיירס וארצ'י פנג'אבי.
הצילומים החלו ב-18 ביוני 2001, במגוון לוקיישנים סביב לונדון, ובאולפני שפרטון.
צילומי משחק חצי הגמר נערכו בהמבורג שבגרמניה.
חברת ההפצה Redbus קנתה את הזכויות להפצת הסרט, ו-Fox Searchlight Pictures קנו את זכויות ההפצה בארצות הברית בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-2002.
הסרט יצא בבתי הקולנוע בממלכה המאוחדת ב-12 באפריל 2002. הבכורה האמריקאית התקיימה בפסטיבל סאנדנס בינואר 2003, ולאחר מכן הסרט זכה להפצה מוגבלת במרץ 2003. ב-1 באוגוסט 2003 זכה הסרט להפצה רחבה בכל ארצות הברית.
בממלכה המאוחדת הסרט עמד בראש המכניסים בקופות למשך שלושה שבועות, עד שעבר אותו הסרט About a Boy.
"שחקי אותה כמו בקהאם" הפתיע את המבקרים, וזכה לשבחים בעיקר.
באתר Rotten Tomatoes יש לסרט ציון של 85% במבוסס על 151 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.2/10. על פי הקונצנזוס הביקורתי, "מעורר השראה, מלא בחמלה, ועם תת-זרם מתוחכם של ביקורת חברתית, 'שחקי אותה כמו בקהאם' הוא סרט חיובי, מלא-חיים ומקסים".
קנת טוראן מ"לוס אנג'לס טיימס" ציין שהסרט "מלא בהומור קליל, חוש מושלם למילייה שהוא תוצאה של הכרות מעמיקה עם תרבות שמאפשרת לצחוק עליה תוך הבנה של היושרה הבסיסית שלה".
The Times of India הדגיש את ההקשר החברתי, בציינו "הסרט הוא באמת על עקיפת הכללים, פרדיגמות חברתיות וחיים - עד שלבסוף הוא מסובב את הכדור, כמו בקהאם, דרך השער של השאפתנות...
החוצץ הזוחל מראה שבריטניה משתנה, אך עדיין לא ממש השתנתה...
והאפליה צצה כדי להרוס, פה ושם, בבריטניה הרב-תרבותית."
Planet Bollywood נתן לסרט ציון של 9 מתוך 10: "התסריט לא רק חוקר את התפתחותה של ג'ס כבת אדם, אלא גם את הערכים והתרבות המשתנים של צעירים ממוצא הודי: הדחף של ג'ס לשבור את הנורמה של עקרת הבית ההודית, היחסים המיניים של אחותה, וההודי הגיי."
ג'יימי ראסל מה-BBC נתן לסרט 4 מתוך 5 כוכבים, וטען ש"מר בקהאם צריך להיות גאה ששמו מקושר לסרט כל כך אדיר".
הסרט שבר את השיא למכירת כרטיסים בקופה בהודו במהלך סוף שבוע יחיד, לסרט זר.
2004: פרס המוזיקה בפסטיבל הסרטים של פיונגיאנג
2002: פרס הקומדיה הברטי - הסרט הקומי הטוב ביותר
2003: פרס ESPY - סרט הספורט הטוב ביותר
2004: פרס GLAAD לסרט המצטיין
2006: פרס Billie לסרט הטוב ביותר
2004: פרס גילדת הכותבים של אמריקה – התסריט הטוב ביותר
2003: פרס BAFTA – הסרט הטוב ביותר
2003: פרס גלובוס הזהב – סרט מוזיקלי או קומדיה
2002: פסטיבל הסרטים הבינלאומי בלוקארנו – פרס הקהל – גורינדר צ'דהא
2002: איגוד המבקרים של לונדון – התגלית הבריטית של השנה - קירה נייטלי
2002: פסטיבל הסרטים הבינלאומי במרקש – פרס שופטים מיוחד - גורינדר צ'דהא
2003: המועצה הלאומית לסקירה קולנועית – הכרה מיוחדת
2002: פסטיבל הקולנוע של סידני – PRIX UIP – גורינדר צ'דהא
2003: פסטיבל הקומדיה: פרס השופטים לתגלית קולנועי – גורינדר צ'דהא
גרסת במה עלתה בתיאטרון הפיניקס בלונדון, ביוני 2015.
ויקטוריה בקהאם – "I Wish"
(דיאלוג מהסרט) – "Eyes Down"
שחפת נגד סרטן שלפוחית השתן היא שיטה רפואית מקובלת למניעת הישנות סרטן שטחי של שלפוחית השתן, על ידי שימוש בחיידקי שחפת מוחלשים.
השיטה מצמצמת בכמחצית את מספר המקרים בהם חוזר סרטן מסוג זה לאחר שסולק בניתוח.
סרטן שלפוחית השתן הוא הסרטן הרביעי בשכיחותו בגבר והשמיני בשכיחותו באישה.
בישראל מתגלים כ-1,000 עד 1,500 מקרים חדשים של סרטן זה מדי שנה.
בדרך כלל (80% - 90%) מדובר בסוג הלא חודרני של המחלה, דהיינו, הגידול איננו חודר לשריר השלפוחית, המכווץ אותה בזמן ההשתנה, אלא נשאר בשכבת הרירית או אפיתל המעבר (transitional cell), שמעליו.
הטיפול המקובל במקרים אלה הוא כריתה פשוטה של הגידול.
הבעיה היא שאצל אחוז גבוה מאוד של החולים, עד 70% מהם, מופיע הגידול שוב.
השיטה המקובלת ביותר למלחמה בתופעה זו היא שטיפת השלפוחית אחרי הניתוח, בחיידקים מוחלשים של שחפת הבקר, תרכיב המכונה BCG (Bacillus Calmette Guerin) על שם שני ממציאיו.
השטיפה גורמת לדלקת, המסמנת שאכן מערכת החיסון של הגוף נכנסה לפעולה.
מערכת החיסון, שהתעוררה לפעולה נגד חיידקי השחפת, משמידה את תאי הסרטן שנותרו ובכך מונעת אצל מרבית החולים את חזרת המחלה.
עם זאת, אצל שליש מהחולים בערך הגידול שב למרות הטיפול.
החיידק הגורם לשחפת אצל האדם קרוי Mycobacterium tuberculosis ותואר לראשונה ב-1882 על ידי רוברט קוך, שזכה בשל כך בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה.
חיידק קרוב מאוד אליו, בשם Mycobacterium bovis, שזוהה עוד כשלושים שנה קודם לכן (1854), גורם לשחפת הבקר, אך מסוגל גם הוא לגרום לשחפת אצל האדם.
שני בקטריולוגים צרפתים ממכון פסטר, אלבר קלמט (Albert Calmette) (1863–1933) וקאמי גרן (Camille Guérin) (1872–1961) גילו ב-1908 דרך להחליש את חיידק שחפת הבקר, כך שאפשר יהיה להשתמש בו לחיסון נגד שחפת, אצל האדם, בלי שיגרום למחלה זו בעצמו.
פיתוחו של החיסון בפועל ארך עוד אחת עשרה שנה, ורק כעבור שנתיים נוספות, ב-1921 השתמשו בתרכיב BCG לראשונה לחיסון בני אדם כנגד שחפת.
ב-1929 פורסם לראשונה כי חולי שחפת, חולים בסרטן, משום מה, פחות מחבריהם הבריאים וכבר בשנות השלושים הועלה הרעיון לבדוק שמא החיסון לשחפת יכול להיות יעיל גם כנגד סרטן.
עם זאת, רק ב-1976 הוכח לראשונה כי ניתן אכן להשתמש בחיסון נגד שחפת, לטיפול בסרטן שלפוחית השתן ועבר עוד כעשור שנים ויותר עד שהחל טיפול בשיטה זו בחולי סרטן מסוג זה באופן ממשי.
מאז הניסוי הראשון בבני אדם ב-1976 לא השתנתה בעצם טכניקת הטיפול.
בכפוף לנסיבותיו הייחודיות של כל מקרה, מקובל להמתין כשבועיים מיום הניתוח, כדי לאפשר לרקמת השלפוחית להתאושש מעט.
כעבור שבועיים ובהנחה שאין צורך למשל בניתוח נוסף, מוזמן החולה לסדרה בת שישה טיפולים שבועיים.
באמצעות קטטר מוחדר תרכיב ה-BCG לתוך שלפוחית השתן והחולה חייב להישאר שוכב עם התמיסה בתוכו במשך שעתיים, כאשר הוא מסתובב מידי רבע שעה, רבע סיבוב, כך שהתרכיב יבוא במגע מלא עם כל קירות השלפוחית.
הטיפול אינו כואב, אין צורך באשפוז או בהרדמה ולו מקומית, הוא נעשה במשך שעתיים מדי שבוע, במשך שישה שבועות ובדרך כלל כרוך בתופעות לוואי קלות בלבד.
בסיומו נדרש מעקב מידי מספר שבועות ולאחר מכן מידי מספר חודשים ובמקרים רבים למדי גם טיפול או טיפולים חוזרים, אף כי בדרך כלל קצרים יותר.
ההערכה היא שהשיטה פועלת ככל הנראה גם במקרים של סוגי סרטן אחרים, לרבות מלנומה או סרטן הריאה, וישנם סימנים שהיא יכולה למנוע או לרפא במקרים מסוימים מחלות אחרות, לרבות צרעת, סוכרת סוג 1 (סוכרת נעורים), טרשת נפוצה, מחלת פרקינסון.
עם זאת, בכל התחומים האחרים המחקר עדיין בראשיתו ורק בכל הנוגע למניעת חזרת סרטן שלפוחית השתן השימוש בשיטה הוא מעשי, מקובל ומצליח.
שחפית הפיה (שם מדעי: Gygis alba) היא מין של שחפית מהסוג גיגיס במשפחת השחפיתיים.
השחפית חיה ליד אוקיינוסים טרופיים ברחבי העולם.
לשחפית הפיה יש 3 תת-מינים:
המין שחפית פיה קטנה (Gygis microrhyncha) נחשבה בעבר לתת-מין של מין זה.
שחפית הפיה היא שחפית קטנה, גופה צבוע כולו בצבע לבן.
תחום תפוצתה מתפרס על פני האוקיינוס ההודי והאוקיינוס הפסיפי, ולעיתים השחפית מקננת גם באיים באוקיינוס האטלנטי.
היא מקננת באיים הנמצאים ליד שוניות אלמוגים, בדרך כלל עם עצים בעלי ענפים דקים, אך גם על רכסי-סלעים ימיים או על מבנים מעשה ידי אדם.
שחפית הפיה ניזונה מדגים, שאותם היא תופסת בצלילה.
שחפית הפיה ידועה בהטלת ביצים על הסתעפות בין ענפים קטנים וחשופים או בגומחות קטנות בהם בלא בניית קן.
התנהגות זאת אינה רגילה לשחפיות, שבדרך-כלל מקננות על הקרקע, ואפילו מינים שוכני-עצים ביניהן בונים קינים.
למרות היתרונות הכרוכים בקינון על גבי עצים, הגוזלים חשופים לרוח, שיכולה להעיף אותם ממקומם, והביצים חשופות להפלה על ידי טורפים.
מסיבות אלו השחפית יכולה להטיל ביצה חדשה במהירות, אם גוזל או ביצה מועפים על ידי הרוח או נאכלים על ידי טורפים.
הגוזלים שזה-עתה בקעו מהביצה מפתחים בעתיד כפות רגלים מיוחדות, כדי להיאחז במשכנן הלא-יציב.
תוחלת החיים של השחפית היא ארוכה מאוד, ויכולה להגיע ל-17 שנים.
שַׁחֲפִית יָם (שם מדעי: Sterna hirundo) הוא מין עוף ימי ממשפחת השחפיתיים, החיה בקרבת חופי הים, מה שהעניק לה את שמה.
שחפית הים היא עוף בגודל של תור ומשקלה הוא כ-130 גרם.
גוף השחפית מוארך ועדין: צבע הראש והעורף הוא שחור חלקה העליון הכוללים את הגב והכנפיים אפורים והבטן לבנה.
שחפית הים היא עוף להקה, המקננת במושבות דגירה צפופות.
שחפית ים נפוצה בכל אירופה ובחלקים מאסיה וצפון אמריקה בקיץ, והיא חורפת בחלקו הדרומי של כדור הארץ, לאורך חופי אפריקה, דרום אמריקה ואוסטרליה.
בישראל ניתן למצוא את שחפית הים לאורך חופי הים התיכון הצפוניים ובעמק החולה.
שחפית הים בונה את קינה על הקרקע באזורים בעלי צמחייה מועטה ומטילה עד שלוש ביצים בקן.
הביצים הן בצבע לבן עם כתמי הסוואה.
זמן הדגירה הוא 21–22 ימים ולאחר בקיעת האפרוחים השחפיות מזינות אותם בעיקר בדגים אך גם ביצורים ימיים נוספים.
האפרוחים מתחילים לעוף לאחר 28 יום.
שחפית האינקה (שם מדעי: Larosterna inca) הוא מין של עוף ים יחיד בסוגו ממשפחת השחפיתיים.
מראה שונה מאוד משאר מיני משפחתה ומרוב עופות הים בכלל, ולכן הוענק לה סוג טקסונומי משלה.
רוב גופה צבוע באפור כהה; מקורה אדום ורגליה כתומות.
בשני צדי הראש, מתחת לעין יש "פס" לבן, ומתחתיו עור חשוף צהוב בצורת פה.
הכנפיים והזנב כהים יותר משאר הגוף.
אצל שחפיות צעירות הגוף חום-סגלגל, ונוצות הראש הבוגרות מתפתחות אצלם בהדרגה.
אזור התפוצה של שחפית האינקה, כמו שמרמז שמה, מתפרש על פני החוף המערבי של דרום אמריקה, מאקוודור ופרו לצ'ילה.
שחפית האינקה ניזונה בעיקר מדגים קטנים, כמו אנשובי, אך גם מסרטנים ומשאריות אנושיות.
היא נצפתה עוקבת אחרי סירות דייגים בחיפושיה אחרי מזון.
השחפית דואה מעל למים, מזהה את טרפה מהאוויר, צוללת אל המים ותופסת אותו בעזרת מקורה.
השחפית חברתית, ונצפית במושבות עשויות לכלול כמה אלפי פרטים.
בית הגידול הטבעי של השחפית הם חופים עם חול וצוקים סלעיים.
שחפית האינקה מתרבה פעמיים בשנה; עונות הרבייה שלה מתרחשות בין אפריל ליולי ובין אוקטובר לדצמבר.
תצוגת החיזור של הזכר כוללת תעופה מסוגננת, והאכלת הנקבה.
השחפית מקננת במחילות או בחורים בצוקים סלעיים.
הנקבה מטילה 1-3 ביצים, ודוגרת עליהן במשך 3-4 שבועות.
הזכר והנקבה גם יחד משתתפים בדגירה על הביצים ובהאכלת הגוזלים.
הגוזלים פורחים מהקן 4 שבועות לאחר בקיעתם, ונעשים עצמאיים חודש לאחר מכן.
מין זה הוכרז כ"קרוב לסיכון" על ידי ארגון IUCN.
שחפית גדולת-מקור (שם מדעי: Phaetusa simplex) היא מין יחיד בסוגו של עוף ממשפחת השחפיתיים החיה באמריקה הדרומית.
זוהי שחפית גדולה שמשקלה 38-42 גרם ואורכה 208-247 ס"מ והיא בעלת מקור צהוב וארוך, ראש שחור, גוף לבן וכנפיים אפורות עם קצוות שחורים גדולים.
שחפית זו חיה בנהרות ואגמים רדודים באמריקה הדרומית הטרופית.
היא נפוצה בברזיל, ארגנטינה, קולומביה, אקוודור, גיאנה הצרפתית, גיאנה, פרגוואי, פרו, סורינאם, טרינידד וטובגו, אורוגוואי וונצואלה.
פרטים בודדים נמצאו גם בארובה, ברמודה, קובה, פנמה וארצות הברית.
שַׁחֲפִית עֲבַת מַקּוֹר(שם מדעי: Gelochelidon nilotica) היא עוף ים קטן ממשפחת השחפיתיים, המהווה מין יחיד בסוג, אם כי חלק מהחוקרים הפרידו את המין Gelochelidon macrotarsa שנחשב לתת-מין בעבר.
בישראל היא חולפת מצויה למדי אולם במספרים לא גדולים, בעיקר בחוף הים התיכון ובמפרץ אילת, גם בנדידת הסתיו וגם באביב.
היא בעלת גוף לבן וראש ומקור גדולים ושחורים.
הכנפיים רחבות ואפורות והרגליים ארוכות ובעלות קרום שחייה.
היא מזכירה מעט שחפית סנדוויץ', אך בעלת מקור כבד ושחור.
בחורף ישנם כתמים שחורים מסביב לעיניהם.
שחפיות אלו חיות בכל הימים בעולם, אך הפרטים הצפוניים נודדים דרומה בחורפים.
אלה מאירופה עפות לאפריקה ואלה בסיביר ומזרח אירופה עפות לעבר דרום-מזרח אסיה ואוסטרליה וניו זילנד.
הפרטים מצפון אמריקה עפים עד אמריקה הדרומית.
עם זאת חלק מהשחפיות נשארות במקום גם בעתות קור.
רוב השחפיות מקננות בחבורות גדולות בחופי ים, ביצות ואגמים.
הפרטים הצפון אמריקאים מקננים יותר לאורך החוף אך האירואסייתים מעדיפים אזורי ביצות וברכות מים מתוקים.
בשל מקורה הרחב שחפית זו יכולה לא רק לצלול ולדוג דגים אלא גם לתפוס חרקים מעופפים ואף לתפוס זוחלים ויונקים קטנים או עופות צעירים.
לעיתים הם גם אוכלות מהכבישים פרטי מזון כמו חרקים מתים.
השחפית נפוצה מאוד ואיננה בסכנה ממשית.
שחפית כספית (שם מדעי: Hydroprogne caspia) היא מין של שחפית יחידה בסוגה.
שחפית זו היא הגדולה במיני השחפיות.
שחפית זו היא הגדולה ביותר במיני השחפיות ואורכה 48-60 ס"מ, עם מוטת כנפיים של 126-145 ס"מ ומשקל של 530-782 גרם.
היא בעלת מקור אדום ענקי וראש שחור בעל ציצה אחורית.
הגוף לבן והרגליים שחורות וקטנות.
הזנב מפוצל מעט בקצוות והכנפיים שחורים בקצה.
השחפיות הן עופות ימיות החיות גם בחופים ובכמה אגמים.
הן חיות בצפון אמריקה (כולל בימות הגדולות), באירופה ואסיה (בעיקר סביב הים הבלטי והים השחור), אפריקה, אוסטרליה, אמריקה המרכזית וצפון אמריקה הדרומית.
בישראל היא נפוצה כל השנה בחופי אילת ונדירה בים התיכון.
השחפיות ניזונות בעיקר מדגים שהם שולות במים רדודים מהאוויר והם יעופו עד 60 ק"מ לעבר הים כדי לדוג.
הם דגות גם באגמים וביצות וניזונים גם מחרקים, זוחלים ויונקים קטנים וגוזלי עופות אחרים.
השחפית מתרבה בקיץ ומטילה 1-3 ביצים בצבע כחול-ירוק.
הביצים מוטלות בקן על הקרקע ולעיתים אף בין הצמחייה.
הם מקננות לבד או בלהקות עם שחפים ושחפיות אחרות.
שחפית הדורה (שם מדעי: Thalasseus elegans) היא מין של עוף ימי ממשפחת השחפיתיים בעלת מקור ארוך מעט והיא חיה בחופי צפון ודרום אמריקה לאורך האוקיינוס השקט.
שחפית זו מגיעה לאורך 41 ס"מ.
היא בעלת מקור אדום או כתום ודק והגב שלה אפור-בהיר.
הכנפיים גדולות והזנב ארוך ומפוצל.
שחפית זו היא מין קולני ביותר והיא מסתובבת בחבורות.
אפשר להתבלבל בינה לשחפית גדולה (Thalasseus maximus), אך האחרונה גדולה יותר ובעלת ציצה שחורה גדולה יותר על הראש.
השחפית נפוצה בטבע מחופי ארצות הברית ומקסיקו המערביים, עד לפרו, אקוודור וצ'ילה.
הם חיים ברחבי חופים ואיים שונים ומטילים 1-2 ביצים.
השחפיות אגרסיביות ויתקפו כל יצור שיתקרב לביצים, כולל שחפים המקננים לעיתים בסמוך לשחפיות הקטנות.
למרות שתפוצתם העיקרית היא באמריקה, פרטים אחדים נצפו כבר במערב אירופה ובפעם אחת נצפה בקייפטאון שבדרום אפריקה.
הן עופות ים שצוללות לדוג דגים ודיונונים.
שחפית גמדית (שם מדעי: Sternula albifrons) היא עוף ים קטן ממשפחת השחפיתיים.
היא בעלת נוצות לבנות לאורך גופה עם ראש כהה כולל פס סביב עיניה ומקור גדול וצהוב.
שחפית זו מבלה זמן רב מחייה לב ים והיא נפוצה בעיקר סביב האזורים הממוזגים והטרופיים של חופי אירופה ואסיה.
היא נודדת גם דרומה יותר עד לאוסטרליה ולדרום אפריקה.
השחפיות מקננות סביב חופים, איים טרופיים ומלחות בהם היא מטילה 2-4 ביצים.
היא ניזונה בעיקר מדגים אליהם היא צוללת בים.
בעונת הקינון הזכר מאכיל את הנקבה בדגים.
שני בני הזוג דוגרים על הביצים במשמרות במשך 19-22 יום עד לבקיעת האפרוחים.
בישראל מקננות כמאתיים שחפיות גמדיות מתת המין S.
albifrons בסביבות בריכות המלח בעתלית.
מצב השימור של תת-המין בישראל נחשב בסיכון CR (בסכנה).
בחודש יוני 2023 מתו בין 1,000–1,500 אפרוחים של שחפית גמדית ושחפית ים, ככל הנראה בשל ווירוס קטלני שהתפשט במהירות במושבה הצפופה.
כל הנפגעים היו אפרוחים ולא בוגרים, כשההערכה עמדה על כ-99% מאלו של שחפיות הים, וכ-70% של השחפיות הגמדיות.
רוב הזוגות שאיבדו את הדור הראשון של האפרוחים המשיכו לאחר מכן למחזור שני.
שחפת עמידה (MDR-TB) היא סוג של שחפת (TB), זיהום הנגרם על ידי חיידקי tuberculosis בעלי עמידות לטיפול לפחות לשתי תרופות הקו הראשון החזקות נגד שחפת, איזוניאזיד וריפמפיצין.
כמה צורות של שחפת פיתחו עמידות גם בפני תרופות הקו השני, והן נקראות "שחפת עמידה ביותר" (XDR-TB).
טיפול בשחפת עמידה יקר משמעותית מטיפול בשחפת "רגילה", עלול לעלות כ-$150,000 לחולה ויכול להארך כשנתיים.
בנוסף, למרות ששיעורי ההצלחה בטיפול בשחפת הם למעשה מוחלטים (100%), במקרי שחפת עמידה, למרות טיפול שעור התמותה עומד על 39%.
שחפית חומת-גב (שם מדעי: Onychoprion) היא סוג של עופות ימיים ממשפחת השחפיתיים.
בני הסוג כוללים שחפיות קטנות בעלות כנפיים, זנבות וראשים כהים ומקורים כהים וקהים המעוצבים לתפיסת דגים מפני המים.
עופות אלה מעופפים ברחבי הימים הטרופיים של העולם ומקננים באיים מרוחקים במושבות צפופות.
השחפית האלואיטית (Onychoprion aleuticus) חיה בצפון אלסקה וסיביר.
אפריקה היא אחד האזורים הגאוגרפיים בעל הריכוז הגדול ביותר של מחלת השחפת בעולם.
שחפת היא הגורם למוות המוביל בקרב אנשים הנגועים באיידס: בשנת 2016 40% מקרי המוות של חולי איידס נבעו כתוצאה משחפת.
סך של 1.5 מיליון אנשים מתו משחפת בשנת 2018 (מתוכם 251,000 אנשים הנגועים באיידס).
ברחבי העולם, שחפת היא הגורם התשיעי המוביל למוות והגורם המוביל כתוצאה מגורם זיהומי יחיד (מדורג מעל איידס).
כ־82% ממקרי המוות בשחפת בקרב אנשים אשר לא נגועים באיידס התרחשו באזור אפריקה.
שחפת , היא מחלה זיהומית מדבקת ונחשבת לאחד מגורמי המוות העיקריים בעולם כיום על פי נתונים של ארגון הבריאות העולמי (WHO).
שחפת נגרמת על ידי חיידקים המשפיעים לרוב על הריאות.
זוהי מחלה ניתנת לריפוי ומניעה.
שחפת מופצת מאדם לאדם באוויר.
כאשר אנשים עם שחפת משתעלים, מתעטשים או יורקים, הם מפיצים את חיידקי השחפת באוויר.
אדם צריך לשאוף רק כמה מן החיידקים הללו כדי להידבק.
כרבע מאוכלוסיית העולם חולה בשחפת סמויה, שמשמעותה שאנשים נדבקו בחיידקי שחפת אך עדיין לא חולים במחלה ואינם יכולים להעביר את המחלה.
מקור שם המחלה נגזר משם החיידק הגורם לה: Mycobacterium Tuberculosis.
תועדה שחפת במצרים לפני יותר מ-5,000 שנה.
בבדיקות מקיפות בשלדים נמצאו במומיות המצריות ממצאים חריגים אשר אופייניים לשחפת, ומתוארות בבירור באמנות המצרית המוקדמת מומיות עם גבשושיות המאובחנות כגבשושיות שחפת.
ההדבקה מאדם לאדם נעשית דרך הדבקה טיפתית שיעול או הרוק של אדם החולה במחלה פעילה.
כיום לא נהוג לחסן את האוכלוסייה בעולם המערבי בשל יעילותו הנמוכה של החיסון.
אנשים הנדבקים בחיידקי שחפת הם בעלי סיכון של 5-15% לחלות בשחפת.
אנשים עם מערכת חיסונית נפגעת, כמו אנשים החיים עם איידס, תת-תזונה או סוכרת, או אנשים המשתמשים בטבק או אלכוהול, הם בעלי סיכון גבוה יותר לחלות.
הסיכוי של אנשים הנגועים בנגיף האיידס לחלות בשחפת גבוה פי 19 מאנשים אשר אינם נגועים באיידס.
כמו כן, הסיכוי של אנשים הנמצאים בתת-תזונה לחלות בשחפת גבוה פי 3 מאנשים אשר אינם נמצאים בתת-תזונה.
שימוש באלכוהול ועישון טבק מעלים את הסיכון למחלת השחפת פי 3.3 ו-1.6 בהתאמה.
יותר מ-20% ממקרי השחפת ברחבי העולם מיוחסים לעישון.
(0.86 מיליון מקרים מיוחסים לעישון, בנוסף 0.83 מיליון מקרים מיוחסים לשימוש באלכוהול).
עם זאת, כל קבוצות הגיל נמצאות בסיכון.
יותר מ־95% מההדבקות והתמותה הם במדינות מתפתחות.
למעלה מ־25% מהמקרים והתמותה הם באזור אפריקה.
לפי ההערכות, ללא טיפול הולם, 45% מהאנשים אשר חולים בשחפת ואינם נגועים באיידס וכמעט כל האנשים החולים בשחפת ונגועים באיידס ימותו.
תסמינים שכיחים של שחפת פעילה בריאות הם שיעול טורדני שנמשך מעל 3 שבועות המלווה בליחה ובדם לעיתים, כאבים בחזה, חולשה, ירידה במשקל, חום והזעת לילה.
מדינות רבות עדיין מסתמכות על שיטה שנמשכה זמן רב בשם "מיקרוסקופיית מריחת כיח (ליחה)" כדי לאבחן שחפת- טכנאי מעבדה מיומנים בוחנים דגימות כיח תחת מיקרוסקופ כדי לבדוק אם קיימים חיידקי שחפת.
מיקרוסקופיה מגלה רק מחצית ממספר מקרי השחפת ואינה יכולה לגלות עמידות לתרופות.
בכפרים וביישובים הנידחים של אפריקה אין את היכולת או התנאים הסניטריים המתאימים לאבחנת המחלה בעזרת מיקרוסקופ וכלים טכנולוגיים מתקדמים.
לפיכך פותחו ערכות לאבחונים מהירים.
השימוש באבחון המהיר התרחב באופן משמעותי מאז 2010, אז המליץ ארגון הבריאות העולמי לראשונה על השימוש בו.
הבדיקה מגלה בו זמנית שחפת ועמידות בפני ריפמפיצין, שהיא תרופת השחפת החשובה ביותר.
ניתן לבצע אבחנה תוך שעתיים וכעת הבדיקה מומלצת על ידי ארגון הבריאות העולמי כמבחן האבחון הראשוני אצל כל האנשים הסובלים מסימנים ותסמינים של שחפת.
יותר ממאה מדינות כבר משתמשות במבחן ו-6.2 מיליון מחסנים הוקמו ברחבי העולם בשנת 2015. פיתוח ערכות לאבחונים מהירים הביא לכך שאוכלוסיות שלמות, שבעבר לא היה ביכולתן להיבדק בבית חולים מאובזר, יוכלו לעשות זאת כעת.
ארגון הבריאות העולמי מעריך שרק מחצית מכל האנשים עם שחפת באפריקה מזוהים כחולים עקב אבחון לקוי זה של המחלה.
כתוצאה מכך, אנשים רבים נותרים חולים ומידבקים במשך תקופות ממושכות לפני גילוי המחלה, ואלפים מתים מבלי שקיבלו אי פעם אבחנה לשחפת.
לרוע המזל, אפילו עם האבחנה, שיעור הטיפול המצליח הממוצע הוא פחות מ-70%, הרבה מתחת ליעד של ארגון הבריאות העולמי של 85%, מה שהופך את המחלה לשכיחה וחוזרת באפריקה.
המחלה החוץ ריאתית יכולה לבוא לידי ביטוי באופן מפושט (שחפת חוץ ריאתית מיליארית) או כמחלה מוחית (שחפת מנינגיאלית).
שחפת חוץ ריאתית מתפתחת בעיקר בחולים בעלי מערכת חיסונית חלשה או מדוכאת ובילדים קטנים.
כך לדוגמה, כמחצית מחולי האיידס שידבקו בשחפת, יפתחו מחלה חוץ ריאתית.
באופן עקרוני המוקדים של המחלה יכולים להופיע בכל אחד ואחד מאיברי הגוף.
מוקדים העיקריים שבהם מתמקמת המחלה החוץ ריאתית הם קרום הריאה, מערכת העצבים המרכזית, בלוטות הלימפה בצוואר, במערכת השתן והמין, במפרקים ובעצמות.
שחפת עמידה היא סוג של שחפת הנגרמת על- ידי חיידקים שאינם מגיבים לאיזוניאזיד וריפמפיצין, שתי התרופות החזקות ביותר נגד השחפת.
שחפת עמידה בפני תרופות מהווה עד היום משבר של בריאות הציבור ואיום ביטחוני בריאותי.
במקרים מסוימים יכולה להתפתח עמידות קשה יותר לתרופות.
שחפת עמידה לתרופות באופן קיצוני היא צורה חמורה יותר של שחפת עמידה הנגרמת על ידי חיידקים שאינם מגיבים לתרופות היעילות ביותר נגד השחפת ולעיתים קרובות מותירים חולים ללא אפשרויות טיפול נוספות.
ארגון הבריאות העולמי מעריך כי היו 484,000 מקרים חדשים עם התנגדות לריפמפיצין - התרופה היעילה ביותר, מתוכם 451,550 מקרים חדשים עם עמידות לריפמפיצין באזור אפריקה.
טיפול בשחפת עמידה יקר משמעותית מטיפול בשחפת "רגילה".
בנוסף, אף על פי ששיעורי ההצלחה בטיפול בשחפת הם למעשה מוחלטים (100%), במקרי שחפת עמידה, למרות הטיפול המוצלח, מפאת מחסור במשאבים באפריקה שעור התמותה מהשחפת העמידה עומד על 39%.
נכון להיום, כל מדינות האזור האפריקני למעט סיישל הודיעו על מקרים של שחפת עמידה ו-13 מדינות דיווחו אי פעם על מקרים של שחפת עמידה לתרופות בהיקף נרחב (קיצונית).
יתר על כן, ממשיך להיות פער באבחון/טיפול כאשר רק כ-68% מהמאובחנים.
אפריקה מבודדת את חולי השחפת העמידה מהחשש שיפיצו את המחלה הקשה לריפוי, במיוחד לאור שיעור הרב של אנשים הנגועים באיידס שנמצאים בקבוצת סיכון גבוהה מכלל האוכלוסייה.
רוב חולי השחפת העמידה באפריקה נמצאים בבידוד בבתי חולים המוקפים גדרות תיל.
שחפת היא מחלה הניתנת לטיפול וניתנת לריפוי.
מחלת שחפת פעילה מטופלת בקורס סטנדרטי בן 6 חודשים של 4 תרופות אנטי-מיקרוביאליות המסופקות עם מידע, פיקוח ותמיכה לחולה על ידי עובד בריאות או מתנדב מיומן.
ללא תמיכה כזו, ההיצמדות לטיפול יכולה להיות קשה והמחלה יכולה להתפשט.
ניתן לרפא את הרוב המכריע של מקרי שחפת כשמסופקים ונלקחים כראוי תרופות.
הטיפול בחולה כולל מספר סוגים של כדורי אנטיביוטיקה מיוחדת.
הטיפול יעיל ביותר בתנאי שהכדורים נלקחים בצורה עקבית ובכמות המומלצת לתקופה ממושכת של שישה חודשים לפחות.
נטילת חלק מן התרופות בלבד תגרום להתפתחות חיידקים העמידים לתרופות.
הפסקה של לקיחת הכדורים, תגרום להופעה מחודשת של המחלה.
לכן, יש חשיבות לקחת את כל התרופות, בכל הכמות המומלצת במשך חצי שנה או יותר.
בין 2000 ל-2015 ניצלו כ־49 מיליון חיים באמצעות אבחון וטיפול בשחפת.
בין 2015 ל-2018 ניצלו כ-9 מיליון חיים באמצעות אבחון וטיפול בשחפת.
ארגון הבריאות העולמי מצידו מקדם התערבויות שונות, הגדלת ההשקעות בשירותי מעבדה, מעקב אחר עמידות לתרופות ושימוש נרחב בטיפול מונע לאנשים הנגועים באיידס.
יוזמה חדשה שהושקה על ידי מחלקות עצירת השחפת והאיידס של ארגון הבריאות העולמי מדגישה את שלושת השלבים: איתור המקרים, טיפול מונע בעזרת איזוניאזיד ובקרת זיהום.
בשנת 2014, תוצאות מחקר של דנ"א חדש שנערך בגנום שחפת ששוחזר משרידים בדרום פרו, מצביעים על כך ששחפת אנושית בת לא פחות מ-6,000 שנה.
גם אם החוקרים משערים כי בני האדם לקו בה לראשונה באפריקה לפני כ-5,000 שנה, יש עדויות לכך שזיהום השחפת הראשון אירע לפני כ־9,000 שנה.
השחפת התפשטה לבני אדם אחרים בדרכי סחר.
בנוסף התפשטה גם לבעלי חיים מבויתים באפריקה, כמו עזים ופרות.
על פי ההערכה, כלבי ים ואריות ים שגדלו בחופי אפריקה חלו במחלה ונשאו אותה לאורך האוקיינוס האטלנטי לדרום אמריקה.
הציידים שצדו אותם היו האנשים הראשונים שנדבקו במחלה שם.
משנות ה-80 אנחנו עדים לעליה בתחלואה בשחפת במדינות מתפתחות ובשאר העולם.
בשנים 1993–1990 דווחו בממוצע על קרוב ל־4 מיליון מקרים חדשים בשנה.
בשנים 1997–1999 מעריכים כי היו יותר מ־8 מיליון מקרים חדשים בשנה (ההערכה היא שבמדינות המתפתחות מספר החולים הפעילים גדול לפחות פי 2 מהמספר המדווח).
הסיבות לחזרה של השחפת במדינות המתפתחות הן:
• הרעה במצב הסוציו-כלכלי של השכבות החלשות, בו זמנית עם ירידת המשאבים הייחודיים לטיפול בשחפת.
• ניידות של אוכלוסיות כגון הגירה וכן טיולים בעולם.
• איידס הוא אחד הגורמים התורמים לעליית התחלואה בשחפת.
הקשר בין מחלת השחפת למחלת האיידס
ניתן לייחס את הגידול המסיבי של מגפת השחפת באפריקה למספר גורמים, כאשר החשוב ביותר הוא מחלת האיידס.
אף על פי שאיידס הוא גורם המוות המוביל באפריקה, שחפת היא התופעה המובילה ביותר בקרב אנשים שחולים באיידס.
מחקרי נתיחה שלאחר המוות מראים כי 30% עד 40% מהבוגרים הנגועים באיידס מתים משחפת.
ככל שהשכיחות של האיידס גדלה באפריקה (באופן הבולט ביותר בשנות התשעים) והיכולת החיסונית התאית של אוכלוסיות נפגעת, כך הרגישות לשחפת גדלה באופן דרמטי.
לחולים במחלת האיידס מערכת חיסון חלשה מאוד זאת בנוסף לתנאים הקשים בהם הם חיים באפריקה כמו חוסר היגיינה, היעדר מזון, מחסור בתשתיות ביוב, חוסר מודעות ומחסור באנשי צוות בריאות.
כתוצאה מכך נוצר מצב הרסני שמחמיר בהתמדה וגורם להופעתם של זנים עמידים לתרופות למחלה השחפת.
הקשר בין מחלת האיידס ושחפת נובע משני תהליכים מובחנים.