tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אף שחלק מהמשחקים והגמר בגביע העולם בברזיל ב-1950 התקיימו בריו, חלה מאז הרעה מבנית במתקני הספורט, על אף מספר שיפוצים שבוצעו.
עם זאת, לאחר שבשנת 2007 התקיימו בריו משחקי הכדורגל הפאן-אמריקניים, השתנתה התפיסה הרווחת בעולם לגבי יכולתה של העיר לארח אירועי ספורט בינלאומיים גדולים מעין אלו.
קושי נוסף שנצפה היה היעדר כמות מספיקה של בתי מלון.
לכן, בדירוג חברי הוועד שקדם למכרז הסופי, זכתה בציון הנמוך מתוך ארבע המדינות בגמר.
יתרונותיה של ריו דה ז'ניירו באו מכיוון אחר.
טענתה הייתה כי מעולם עד אותו מועד לא התקיימו משחקים אולימפיים ביבשת אמריקה הדרומית, דבר מפלה שאינו משקף את היותה של האולימפיאדה אירוע בינלאומי על טהרת הייצוג השווה.
יתרון נוסף הוא באירוח מונדיאל 2014, שהיא תחרות בינלאומית רבת משתתפים, דבר המהווה יתרון בהיערכות למשחקים האולימפיים לאחר שנתיים.
בעניין המחסור בחדרי אירוח התחייבה ריו להביא ספינות תענוגות רבות, שיעגנו בחופיה וישמשו כחדרי מלון במהלך המשחקים האולימפיים.
בהצבעת חברי הוועד האולימפי זכתה ריו, והיא ארחה את אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
המכרזים לבחירת המארחות של מונדיאל 2018 ומונדיאל 2022 החלו בינואר 2009 והסתיימו ב-2 בדצמבר 2010 עם הכרזת מארחות שני הטורנירים על ידי פיפ"א.
לאירוח מונדיאל 2018 נבחרה רוסיה ואת מונדיאל 2022 אירחה קטר.
זוהי הפעם הראשונה שמדינות אלו אירחו את המונדיאל.
בניגוד למונדיאלים הקודמים, בהם נבחרה המדינה המארחת כ-7 שנים לפני קיום הטורניר, החליטה פיפ"א לבחור באותו יום את מארחות שני הטורנירים.
המדינות החברות בפיפ"א הוזמנו להגיש את הצעותיהן עד ל-16 במרץ 2009 לשני הטורנירים גם יחד או לאחד מהם בלבד.
לפי חוקי פיפ"א, יבשת שאירחה מונדיאל לא יכולה לארח את שני המונדיאלים הבאים.
מונדיאל 2010 התקיים בדרום אפריקה לכן מדינות באפריקה לא יכולות להגיש הצעה לאירוח מונדיאל 2018. ברזיל נבחרה לארח את מונדיאל 2014 ולכן מדינות דרום אמריקה לא יכולות להגיש הצעה אף לא לאחד הטורנירים.
מונדיאל 2018 הוא טורניר גביע העולם בכדורגל שנערך ברוסיה.
המועמדות הסופיות מביניהן נבחרה המארחת הן אנגליה, רוסיה, והצעות משותפות של ספרד ופורטוגל ושל הולנד ובלגיה.
מבין 11 הצעות שהוגשו לפיפ"א על המכרז לשני המונדיאלים, 8 כללו הצעה לאירוח מונדיאל 2018: אנגליה, רוסיה, ארצות הברית, אוסטרליה, יפן, מקסיקו, והצעות משותפות של ספרד ופורטוגל ושל הולנד ובלגיה.
ב-21 בספטמבר 2009 משכה מקסיקו את הצעתה והותירה את המירוץ ל-7 ההצעות האחרות.
בינואר 2010 הצהיר נשיא פיפ"א ספ בלאטר כי מונדיאל 2018 צריך להיערך באירופה.
הוא חיזק את הצהרתו זו בהודעה נוספת באוגוסט 2010, במהלך ביקור בלונדון, בה התייחס ספציפית להצעותיהן של רוסיה ואנגליה כמובילות מבחינתו.
לאור הצהרותיו של בלאטר הסירו אוסטרליה ויפן את מועמדותן במהלך השנה, וב-15 באוקטובר עשתה זאת גם ארצות הברית.
כתוצאה מכך נותרו רק ארבע ההצעות האירופיות כמועמדות סופיות, ונקבע סופית כי מונדיאל 2018 אכן ייערך באירופה.
אלן קורטיס, חבר פרלמנט בלגי הודיע באוקטובר 2006 כי הצעה רשמית לאירוח המונדיאל תימסר משלוש מדינות הבנלוקס: בלגיה, הולנד ולוקסמבורג.
ביוני 2007 שלוש המדינות פתחו בקמפיין משותף.
מאוחר יותר פרשה לוקסמבורג מן ההצעה, לא באופן רשמי אך הודיעה כי בכוונתה לא לארח משחקים או להעפיל אוטומטית לטורניר הגמר, אך נחשבה כאחת מן המארחות בקונגרס פיפ"א.
משלחת בראשות ראשי התאחדויות הכדורגל הבלגית וההולנדית נפגשו עם נשיא פיפ"א ספ בלאטר ב-14 בנובמבר 2007 שהודיע באופן רשמי על הצעת האירוח המשותפת.
המשלחת נפגשה גם נשיא אופ"א, מישל פלאטיני על מנת לשכנע אותו לתמוך בהצעה המשותפת, אחרי הפגישה טענה המשלחת כי פלאטיני התרשם מהחזרת המונדיאל לאירופה ומההצעה המשותפת.
חיסרון בהצעה של בלגיה והולנד הוא חוסר באצטדיון בעל 80,000 מקומות לארח את משחק הגמר, עם זאת מועצת העיר רוטרדם נתנה אישור להרחבת אצטדיון פיינורד עד שנת 2018. לו ההצעה זכתה, בלגיה הציעה לאירוח את האצטדיונים באנטוורפן, ברוז', בריסל, גנט, גנק, ליאז' ושרלרואה.
בהולנד אירוח המשחקים היה אמור להיות באיינדהובן, אמסטרדם, אנסחדה, היירייבן ורוטרדם, שבערים אמסטרדם ורוטרדם יארחו שני אצטדיונים.
בלגיה והולנד כבר אירחו במשותף את יורו 2000.
ב-31 באוקטובר 2007, התאחדות הכדורגל האנגלית הודיעה רשמית על הצעתה לאירוח המונדיאל.
ב-24 באפריל 2008 השלימה ההתאחדות האנגלית הצעה בת 63 עמודים לאירוח מונדיאל 2018 ו-2022, עם דגש על פיתוח הכדורגל ברחבי העולם.
ב-27 בינואר 2009, הגישה אנגליה את הצעתה בצורה רשמית לפיפ"א.
ממשלת בריטניה תמכה בהצעתה של אנגליה לארח את המונדיאל בשטחה ואף תמכה בה כספית.
אם הצעתה של אנגליה הייתה זוכה במכרז, הערים המארחות היו: לונדון (שלושה אצטדיונים), מנצ'סטר (שני אצטדיונים), ברמינגהם, בריסטול, לידס, ליברפול, מילטון קינס, ניוקאסל, נוטינגהאם, פלימות', שפילד וסנדרלנד.
אנשי פיפ"א הביעו התעניינות רבה בהצעה האנגלית וביניהם דייוויד וויל, סגן נשיא פיפ"א ופרנץ בקנבאואר, מנהיג הצעתה של גרמניה לאירוח מונדיאל 2006 וחבר הוועד המנהל של פיפ"א.
נשיא פיפ"א בירך על ההצעה של "מולדת הכדורגל".
ההצעה האנגלית נכשלה והגיעה למקום האחרון במכרז.
נשיא פדרציית הכדורגל הפורטוגלית, גילברטו מדייל, דיבר לראשונה על הצעה משותפת עם ספרד כבר בנובמבר 2007. עם זאת, ביולי 2008 הודיעו בספרד כי הם מתכוונים להגיש הצעה אישית.
בדצמבר אותה שנה, ספרד חזרו בהם מהרעיון והודיעו שהם מתכוונים להגיש הצעה משותפת עם פורטוגל לאירוח מונדיאל 2018 ו-2022. תוכן ההצעה אינו ידוע, אך העיתונים בספרד פרסמו שהמונדיאל יתקיים ב-12 אצטדיונים ב-8 ערים בשתי המדינות, שמשחק הפתיחה יתקיים בליסבון ומשחק הגמר במדריד.
ההצעה המשותפת של ספרד ופורטוגל הגיעה למקום השני במכרז.
ספרד אירחה בעבר את מונדיאל 1982 ופורטוגל אירחה את יורו 2004.
רוסיה הודיעה על כוונתה להגיש הצעה לאירוח המונדיאל בתחילת 2008 והגישה את הצעתה בזמן.
בהצעה המקורית נכללו 14 אצטדיונים (שקוצצו בהצעה הסופית ל-11): סנקט פטרסבורג, קלינינגרד, סוצ'י, רוסטוב על הדון, קרסנודר, מוסקבה (2 אצטדיונים ועוד אצטדיון נוסף בסביבתה), ירוסלב, ניז'ני נובגורוד, קאזאן, סרנסק, זמארה ואצטדיון בעיר וולגוגרד.
באותה תקופה, לא היה ברוסיה אצטדיון עם קיבולת של 80,000 מושבים כמו בדרישות של פיפ"א, אך בהצעה הייתה קריאה להרחבת אצטדיון לוז'ניקי מ-78,000 מושבים לכ-89,000 מושבים (לבסוף הורחב ל-81,006 מושבים).
רוסיה זכתה במכרז ואירחה את מונדיאל 2018. תקציב המונדיאל עמד על כ-13 מיליארד דולרים.
מונדיאל 2022 הוא טורניר גביע העולם בכדורגל שצפוי להיערך ב-2022. המועמדות הסופיות מביניהן נבחרה המארחת הן ארצות הברית, אוסטרליה, יפן, קוריאה הדרומית וקטר.
11 הצעות הוגשו לאירוח מונדיאל 2022. כל שמונה ההצעות שכללו הצעה לאירוח מונדיאל 2018 כללו גם הצעה לאירוח מונדיאל 2022, ושלוש האחרות כללו הצעה לאירוח מונדיאל 2022 בלבד: קטר, אינדונזיה וקוריאה הדרומית.
לאירוח מונדיאל 2018 נבחרה רוסיה.
לאור זאת ולאור חוקי פיפ"א המונעים מיבשת שאירחה מונדיאל לארח את שני המונדיאלים הבאים, בוטלו אוטומטית באוקטובר 2010 כל ההצעות האירופיות לאירוח מונדיאל 2022. חמש ההצעות הלא אירופיות נותרו כמועמדות הסופיות לבחירה.
לבסוף, קטר זכתה באירוח מונדיאל 2022.
בספטמבר 2007 אישרה הפדרציה לכדורגל האוסטרלית כי אוסטרליה תציע הצעה לאירוח המונדיאל.
יו"ר הפדרציה הצהיר כי הם מתכוונים להשתמש ב-16 אצטדיונים לצורך ההצעה (שחלקם משמשים גם לענפי ספורט אחרים כמו רוגבי).
ראש ממשלת אוסטרליה, קווין ראד, הודיע על תמיכת הממשלה בהצעה ובדצמבר 2008 הודיעה השרה לספורט, קייט אליס שממשלת אוסטרליה תתן לפדרציה לכדורגל 45.6 מיליון דולר אמריקאי למימון הכנת ההצעה למונדיאל.
בקונגרס פיפ"א שהתקיים בשנת 2008 נשיא פיפ"א, ספ בלאטר אמר כי הוא מציע לאוסטרליה להתרכז באירוח המונדיאל של שנת 2022. למרות זאת, אוסטרליה התחייבו מחדש להצעתם ונראו נחושים, אך בסופו של דבר, ב-10 ביוני 2010 אוסטרליה משכה את הצעתה לאירוח מונדיאל 2018 והחליטה להתרכז באירוח מונדיאל 2022.
אף על פי שבתחילה נראתה אוסטרליה כמועמדת פוטנציאלית לאירוח המונדיאל, ההצעה הסופית של אוסטרליה קיבלה רק קול אחד שהדהים את פרנץ בקנבאואר ומומחים כאחד.
יפן הציעה להיות המדינה האסיאתית הראשונה שתארח את המונדיאל פעמיים (הפעם הראשונה הייתה במונדיאל 2002 בשיתוף עם דרום קוריאה).
עם זאת, העובדה שיפן אירחה את המונדיאל לא מזמן, הייתה עלולה לפעול כנגדה.
אף על פי, שביפן לא היה אצטדיון בעל קיבולת של 80,000 מושבים כמו בדרישות פיפ"א, הצעת יפן התבססה על אצטדיון של 100,000 מושבים שיהיה מרכזי באולימפידאת טוקיו 2020 (האצטדיון האולימפי החדש של טוקיו).
יפן גם התחייבה שאם תוענק לה הזכות לארח את מונדיאל 2022, היא תפתח טכנולוגיה שתאפשר לה לשדר שידור חי בין-לאומי בתלת-ממד על גבי מסכים גדולים ובכך תיצור אשליה שהצופה נמצא ממש בקרבת השחקנים.
ויתר על כן, יפן התחייבה לשדר את המשחקים בפורמט הולוגרפי, אם הטכנולוגיה תאפשר זאת.
ב-4 במאי 2010, יפן משכה את הצעתה לאירוח מונדיאל 2018, על רקע הקריאות לקיומו באירופה.
הצעתה של יפן לאירוח מונדיאל 2022 נכשלה והגיעה למקום הרביעי.
הקטרים הגישו הצעה לאירוח מונדיאל 2022 בלבד.
קטר רצתה להיות המדינה הערבית הראשונה שמארחת את המונדיאל.
קטר תכננה לקדם את ההצעה כהצעה לאחדות ערבית וקיוו להיעזר בתמיכה מכל העולם הערבי והציבה זאת כהזדמנות לגשר על הפער בין העולם הערבי למערב.
ההצעה יצאה לדרכה בקמפיין פרסומי ברחבי המדינה בנובמבר 2009.
הרבה חששות היו על הצעתה של קטר ובמיוחד בקשר לטמפרטורות החמות בקיץ שיכולות להגיע ל-40 מעלות צלזיוס.
בעקבות החששות חשבו בפיפ"א להעביר את המונדיאל לחורף.
בינואר 2014 אמר המזכיר הכללי של פיפ"א, ג'רום ואלקה: "הטורניר לא יתקיים ביוני-יולי.
נובמבר-ינואר נראים החודשים הטובים ביותר".
לבסוף התקבלה החלטה לקיים את המונדיאל בחודשים נובמבר-דצמבר.
למרות החששות הרבות על קיום המונדיאל בקטר, נשיא פיפ"א אישר את קיומו במזרח התיכון בטענה כי "גם לעולם הערבי גביע עולם.."
לאחר המינוי של קטר לאירוח הטורניר הופיעו בתקשורת העולמית שורה ארוכה של תחקירים ובהם נחשפו חשדות שההצבעה הייתה פסולה והתרחשה קניית קולות - פרשה שזכתה לכינוי "קטרגייט".
במאי 2014 אמר נשיא פיפ"א ספ בלאטר כי בחירת קטר הייתה טעות.
דרום קוריאה הגישה הצעה לאירוח מונדיאל 2022 בלבד.
גם הם, כמו יפן, התמודדו להיות המדינה האסיאתית הראשונה שמארחת את המונדיאל פעמיים (הפעם הראשונה הייתה במונדיאל 2002 שאירחה יחד עם יפן).
עם זאת, העובדה שדרום קוריאה אירחה את המונדיאל לא מזמן, הייתה עלולה לפעול כנגדה במכרז.
אף על פי שבדרום קוריאה לא היה אצטדיון עם קיבולת של 80,000 מושבים כמו בדרישות פיפ"א, היא תכננה לשדרג אצטדיון קיים בכדי לעמוד בדרישות.
הערים שהיו מארחות את המונדיאל לו היה מתקיים בדרום קוריאה היו: בוסאן, צ'ואונאן, דאיגו, טג'אן, קויאנג, קוואנגג'ו, אינצ'ון (2 אצטדיונים), ג'ונג'ו, סאוגוויפו, סיאול (2 אצטדיונים), סוואן ואולסן.
ההצעה הדרום קוריאנית לא התקבלה והגיעה למקום השלישי.
פדרציית הכדורגל של ארצות הברית הודיעה לראשונה בפברואר 2007 כי יגיש הצעה לאירוח מונדיאל 2018 ו-2022. בינואר 2010 נבחרו 18 ערים ו-21 אצטדיונים ברחבי ארצות הברית.
כולם נכללו בהצעתה הסופית של ארצות הברית לאירוח המונדיאל.
הערים הן: אטלנטה, בולטימור, פוקסבורו (בוסטון), דאלאס, דנוור, יוסטון, אינדיאנפוליס, קנזס סיטי, לוס אנג'לס, מיאמי, נאשוויל, ניו יורק, פילדלפיה, פיניקס, סן דייגו, סיאטל, טמפה, ו-וושינגטון די.
21 האצטדיונים היו אמורים להיות בעלי קיבולת ממוצעת של 77,000 מושבים, שאף אחד מהם לא יהיו פחות מ-65,000 מושבים.
בשבעה מהאצטדיונים יש לפחות 80,000 מושבים.
באוקטובר 2010 ארצות הברית משכה את הצעתה לאירוח מונדיאל 2018, על רקע הקריאות לקיומו באירופה.
ההצעה האמריקאית לאירוח מונדיאל 2022 הגיעה למקום השני.
ההצעה המשותפת של ארצות הברית, קנדה ומקסיקו לאירוח מונדיאל 2026 התקבלה והוא יתקיים שם בקיץ 2026.
בינואר 2009 ההתאחדות הכדורגל של אינדונזיה אישרה את כוונתה להציע הצעה לאירוח מונדיאל 2022. בפברואר 2009 השיקה ההתאחדות האינדונזית את קמפיין "המונדיאל הירוק באינדונזיה 2022".
קמפיין זה כלל תוכנית של מיליארד דולר אמריקאי לשדרוג תשתיות של אצטדיונים בכדי לעמוד בדרישות של פיפ"א.
במצגת הקמפיין אמר נשיא ההתאחדות האינדונזית כי הוא מאמין שלאינדונזיה יש סיכוי לזכות במכרז לאירוח מונדיאל 2022, למרות התשתיות הדלות.
ההצעה של ההתאחדות האינדונזית לא זכתה לתמיכה ממשלתית עד לתאריך 9 בפברואר 2010, המועד האחרון שממשלת המדינה יכולה להגיש מכתב תמיכה בהצעה.
ב-19 במרץ אותה שנה, פסלה פיפ"א את ההצעה האינדונזית מכיוון שהממשלה הצהירה כי היא לא מתכוונת לתמוך בהצעה.
ההתאחדות האינדונזית העבירה את תמיכתה להצעה האוסטרלית.
המכרז האולימפי 2020 היה המכרז שנועד לבחור את המארחת של משחקי הקיץ האולימפיים ה-32, שעתידים להתקיים בשנת 2020. תהליך הבחירה נוהל על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי.
טוקיו, בירת יפן, נבחרה לארח את המשחקים בכינוס הוועד האולימפי ה-125 בבואנוס איירס שבארגנטינה ב-7 בספטמבר 2013.
טוקיו אירחה את המשחקים האולימפיים גם בשנת 1964.
שלוש ערים הבאות היו המתמודדות הסופיות על אירוח המשחקים האולימפיים בשנת 2020:
טוקיו, יפן; (נבחרה לארח את המשחקים האולימפיים ב-2020).
ההזמנות להגשת הצעות לאירוח אולימפיאדת הקיץ 2020 הוצאו על ידי הוועד האולימפי הבינלאומי ב-16 במאי 2011, כאשר המועד האחרון להגשת שמות הערים המעוניינות בכך היה ה-1 בספטמבר באותה שנה.
עד לאותו מועד הגישו ועדים אולימפיים לאומיים לוועד האולימפי הבינלאומי את שמותיהן של שש ערים – שלוש המתמודדות הסופיות וכן באקו שבאזרבייג'ן, דוחה שבקטר ורומא שבאיטליה (אלו הן ה-Applicant Cities).
עד ה-15 בפברואר 2012 הגישו חמש ערים את מסמכי המועמדות הרשמיים לוועד האולימפי הבינלאומי, כאשר ממשלת איטליה הסירה לפני כן את מועמדותה של רומא משיקולים כלכליים.
המסמכים שהוגשו שימשו את הוועד האולימפי הבינלאומי לשם הערכה ראשונית של התאמת הערים המועמדות לאירוח האולימפיאדה.
ב-23 במאי 2012 דחה הוועד האולימפי הבינלאומי את מועמדותן של דוחה ושל באקו ואישר את איסטנבול, טוקיו ומדריד כמתמודדות הסופיות במכרז (ה-Candidate Cities).
ב-7 בינואר 2013 הגישו שלוש הערים את ספרי ההצעות המפורטים שלהן.
במהלך חודש מרץ ביקרה ועדת ההערכה של הוועד האולימפי הבינלאומי בשלוש הערים (ארבעה ימים בכל עיר).
דו"חות הביקורים הוגשו לוועד האולימפי הבינלאומי ב-25 ביוני.
ב-3 עד 4 ביולי הציגו נציגי שלוש הערים את הצעותיהם בפני הוועד האולימפי הבינלאומי.
הוועד האולימפי הצביע על מנת לבחור את העיר המארחת של המשחקים האולימפיים בקיץ 2020 ב-7 בספטמבר 2013 במושב ה-125 של הוועד האולימפי הבינלאומי במלון הילטון בואנוס איירס בבואנוס איירס, ארגנטינה.
ההצבעה הייתה מסוג הצבעה ממצה.
אף עיר לא זכתה ביותר מ-50% מקולות הבוחרים בסיבוב הראשון, ומדריד ואיסטנבול היו בשוויון על המקום השני.
הצבעת שובר שוויון בין שתי הערים הללו נערכה כדי לקבוע איזו עיר תנופה.
בהצבעה הסופית, התחרות הייתה ראש בראש בין טוקיו ואיסטנבול, טוקיו נבחרה ברוב של 60 קולות מול 36 קולות.
ערים שחזרו בהן מכוונתן להגיש מועמדות
מספר ערים התכוננו להגיש את מועמדתן לאירוח האולימפיאדה אך חזרו בהן: בוקרשט, רומניה; סנקט פטרבורג, רוסיה; פריז, צרפת; פראג, צ'כיה; דובאי, איחוד האמירויות הערביות; דרבן, דרום אפריקה; טורונטו, קנדה; הירושימה, יפן; פוסן, קוריאה הדרומית.
הוועד האולימפי הבינלאומי הודיע כי הוא מעוניין לקבל הצעת מועמדות מארצות הברית, אך הוועד האולימפי האמריקני החליט להימנע מכך.
העיר לאס וגאס הגישה לבסוף את מועמדתה ללא תמיכת הוועד האולימפי האמריקני.
הוועד האולימפי הבינלאומי דחה את הצעתה.
בנוסף לערים הנ"ל העלו עוד עשר ערים רעיון להגיש מועמדות לאירוח האולימפיאדה, אך החליטו לבסוף שלא להגישה: ברלין, גרמניה; בודפשט, הונגריה; ליסבון, פורטוגל; קהיר, מצרים; קזבלנקה, מרוקו; ניירובי, קניה; דלהי, הודו; קואלה לומפור, מלזיה; גוודלחרה, מקסיקו; בריסביין, אוסטרליה.
המכללה למדינאות היא עמותה העוסקת בהכשרת מנהיגות ציונית מוכוונת עשיה ציבורית.
המכללה מגדירה את עצמה "מוסד אינטלקטואלי המבוסס על הגות יהודית ציונית במטרה להכשיר מדינאים ומנהיגי ציבור, בעלי תודעה היסטורית, עומק מחשבתי ורוחב דעת, המסורים לבניינה ולשגשוגה של מדינת ישראל."
עיקר פעילותה הוא קורסים המיועדים לאוכלוסיות שונות מוכוונות עשיה ציבורית: סטודנטים מצטיינים במקביל ללימודיהם באוניברסיטה, משרתי ציבור במסגרות שונות וקצינים בצה"ל.
משרדי המכללה נמצאים במרכז העיר ירושלים ותוכניות המכללה מתקיימות במרכז הרצל שבהר הרצל.
בראש המכללה עומד ד"ר אסף מלאך, ומנכ"ל המכללה הוא עו"ד בן בסון.
את המכללה הקימו עמית הלוי (כיום ח"כ) וד"ר אסף מלאך בשנת 2007 תחת השם המכללה למדינאות יהודית ולחשיבה אסטרטגית, שקוצר לאחר מספר שנים ל- המכללה למדינאות.
המכללה נקראת על-שמו של עידו זולדן בן ה-29, שנרצח בפיגוע ירי על ידי מחבל בדרכו לקדומים מספר חודשים אחרי ייסוד המכללה.
המכללה החלה את פעילותה בקדומים ובשנת 2010 עברה לשכונת רמות אשכול בירושלים.
משנת 2013 פעלה במרכז ציפורי שביער ירושלים ובשנת 2021 עברה למרכז העיר בירושלים.
תוכנית הדגל של המכללה היא "תוכנית המצטיינים לזהות ומדיניות" - תוכנית הפונה לסטודנטים מצטיינים מתחומי החברה, הרוח והמשפטים, המכוונים עצמם להשפעה בשדות הציבוריים בישראל.
התוכנית מעניקה להם כלים תרבותיים, אינטלקטואליים ואישיים, במהלך לימודיהם ועד השמתם במחקר האקדמי או בשרות הציבורי.
מדינת ישראל: זהות משטר ומשפט
הדרך לחברה צודקת - כלכלה, תקשורת ומנהיגות.
התוכנית כוללת 30 מפגשים של יום מלא בימי חמישי, וכן סיורים, שבתות משותפות, וסדנאות רטוריקה וכתיבה פובליציסטית.
היא מתקיימת מאז הקמת המכללה בשנת 2008.
בנוסף מקיימת המכללה תוכנית למנהיגות בנגב ותוכניות בשיתוף פעולה עם צה"ל.
תוכניות המכללה כללו בשלבים שונים גם מסלול לדוקטורנטים, תוכנית של מתמחי ממשל במשרדי ממשלה שונים, ימי עיון לציבור הרחב ופעילויות מגוונות לבוגרים.
בשנת 2018 הפעילה המכללה את תוכנית "משפיעים - חרדים לשירות המדינה ולשלטון המקומי" בשיתוף נציבות שירות המדינה, משרד העבודה והרווחה, מרכז השלטון המקומי וקרן ק.מ.ח.
על המועצה הציבורית של המכללה נמנים חתן פרס נובל לכלכלה פרופ' ישראל אומן, המזרחן פרופ' משה שרון, פרופ' אודי לבל, פרופ' שמואל טריגנו, אלוף (מיל') עוזי דיין ואל"ם (מיל') ד"ר ערן לרמן.
בפעילויות המכללה משתתפים עשרות רבות של מרצים מן האקדמיה ומן השירות הציבורי, ממגוון תחומים וממגוון תפישות ועמדות.
מלבד "תוכנית המצטיינים לזהות ומדיניות", תוכנית מתמחי הממשל, ופעילויות הבוגרים, פעלו במכללה שני מכונים.
מ-2012 פעל במכללה "המכון להוראת האזרחות וההיסטוריה" העוסק בנושאי ליבה בתוכנית הלימודים, ובפיתוח שורה של תכנים למורים להעמקה והרחבה של הידע המקצועי ואמצעי ההוראה.
במסגרת המכון פורסמו חוברות למורים בנושאים שונים, וביניהם: ישראל כמדינת לאום, לאומיות יהודית, הרקע ההיסטורי להקמת המדינה מדינת ישראל והעם היהודי בתפוצות ויחסי יחיד-חברה.
בנוסף נכתבו במסגרת המכון מספר קורסים להוראה במכללות למורים.
מ-2014 פעל במכללה "המכון לאתיקה ויחסים בינלאומיים" העוסק בסוגיות מתחום היחסים הבינלאומיים שיש להם היבטים אתיים, ובוחן את המקום הראוי של שיקולים אתיים בתחום מדיניות חוץ.
המכון התמקד בגיבוש עקרונות מנחים למדיניות חוץ מוסרית בהקשר הישראלי.
במסגרת המכון נכתבו מחקרים כמו: סיוע חוץ וסיוע הומניטרי: מדיניות רצויה לישראל - מאת ד"ר שראל ויינברגר, מדיניות סחר נשק - מאת ד"ר גל הדרי, הגדרת מלחמה צודקת במשפט ההומניטרי - עו"ד יונה שרקי.
שניים מתורמי המכללה הם ג'פרי יאס וארתור דנצ'יק שני יהודים-אמריקאים בעלי השקפת-עולם ליברטריאנית, התומכים באישים במפלגה הרפובליקנית בארצות הברית.
נוסחת ויאטה היא המכפלה האינסופית הבאה של רדיקלים מעורבים לחישוב הקבוע המתמטי פאי:
כלומר זוהי מכפלה אינסופית מהצורה: , כאשר איברה הכללי של המכפלה מקיים את כלל הנסיגה: .
בתקופה בה ויאטה פרסם את נוסחתו, שיטות לקירוב פאי בדיוק שרירותי היו ידועות מזה זמן רב.
שיטתו של ויאטה ניתנת לפרשנות כווריאציה על הרעיון של ארכימדס לקרב את השטח של מעגל על ידי מצולע משוכלל חסום ומצולע משוכלל חוסם, אשר ארכימדס עשה בו שימוש למצוא את הקירוב:
אף על פי כן, בכך שפרסם את השיטה שלו כנוסחה מתמטית, ויאטה ניסח את ההופעה הראשונה של מכפלה אינסופית במתמטיקה, והדוגמה הראשונה של נוסחה מפורשת לחישוב הערך המדויק של פאי.
כנוסחה הראשונה המייצגת מספר כתוצאה של תהליך אינסופי מאשר כפלט של חישוב סופי, נוסחת ויאטה נתפסת במובן מסוים כתחילתה של האנליזה המתמטית, ובהקשר רחב יותר אף נחשבת "כשחר המתמטיקה המודרנית".
באמצעות הנוסחה שלו, וייט חישב את π בדיוק של 9 ספרות עשרוניות אחרי הנקודה.
אף על פי כן, זהו לא היה הקירוב המדויק ביותר ל-π הידוע באותו זמן, שכן המתמטיקאי הפרסי אל-קאשי (Jamshīd al-Kāshī) חישב את π בדיוק של 9 ספרות סקסגסימליות ב-1424 (16 ספרות עשרוניות אחרי הנקודה).
לא הרבה זמן אחרי שוייט פרסם את הנוסחה שלו, לודולף ואן קואלן השתמש בשיטה קרובה כדי לחשב את π בדיוק של 35 ספרות.
ויאטה גזר את הנוסחה שלו באמצעות השוואת השטחים של מצולעים משוכללים עם ו- צלעות החסומים במעגל יחידה.
האיבר הראשון במכפלה, , הוא יחס השטחים של הריבוע והמתומן, האיבר השני הוא יחס השטחים של המתומן וההקסדקגון, וכו'.
לפיכך, המכפלה של האיברים מתנהגת בצורה טלסקופית ונותנת את יחס השטחים של הריבוע (המצולע ההתחלתי בסדרה) והמעגל (הגבול של מצולע משוכלל בעל אינסוף צלעות).
שטח הריבוע הוא 2 ושטח המעגל הוא על כן תוצאת המכפלה היא .
כדי להוכיח שיחסי השטחים אכן מתנהגים כמו האיברים הכללים של המכפלה נחשב את השטח הכללי של מצולע בעל צלעות ונעזר בזהות: .
אם נצמצם ונשתמש בזהות נקבל: .
כלומר נותר להוכיח שאם אזי : .
בכלל הנסיגה נקבל בדיוק את הזהות הטריגונומטרית לקוסינוס של חצי זווית: , ובכך נשלמה ההוכחה.
כל דיון על חישוב ערכו של קבוע מתמטי מסוים באמצעות טור או מכפלה אינסופית הוא עקר מיסודו אם לא מתייחסים לקצב ההתכנסות של ההצגה, אשר מכתיב כמה איברים בפיתוח יש לחשב כדי להגיע לדיוק מסוים.
וייט עשה את עבודתו על חישוב מאות שנים לפני שהמושגים של גבולות והוכחות ריגורוזיות של התכנסות פותחו, ובדיון כאן ננסה לרדת לליבת הדברים האלה.
האיבר הכללי שואף מלמטה ל-2, ונסמן ב- את ההפרש .
אסימפטוטית, כלומר כאשר קטן מאוד, מתקיים: .
באופן דומה נסמן ב- את תוצאת המכפלה לאחר n איברים, ב-L את גבול המכפלה האינסופית, וב- את השגיאה .
נחלק את שני ההפרשים זה בזה תוך הנחה שאסימפטוטית, על כן: .
אולם: , כלומר קיבלנו, שהפרשי שגיאות עוקבות יורדים מעריכית, על כן גם השגיאות יורדות מעריכית - בכל הכפלה פי .
מתקיים , על כן לאחר n איברים נקבל 0.6n ספרות (אסימפטוטית).
המכנסיים הלא מתאימים הוא סרט קצר באנימציית סטופ מושן משנת 1993, שנוצר על ידי ניק פארק ואולפני ארדמן אנימציות.
סרט זה הוא הפרק השני בזיכיון "וולאס וגרומיט", ומהווה כעין המשך לסרט "טיול לא מהעולם הזה".
הסרט זכה בפרס באפט"א לסרט האנימציה הקצר הטוב ביותר ובפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר.
הסרט מתחיל בבוקר יום הולדתו של גרומיט.
לאחר שוולאס קם ממיטתו והולבש בידי זרועות מכניות, הוא קיבל בדואר את החשבונות על המתנות שהוא קנה לגרומיט, והגיע למסקנה שעליו להשכיר חדר כדי להשיב את הכסף ששילם עבור המתנות.
לאחר שעבר על החשבונות, וולאס נתן לגרומיט את מתנת יום ההולדת הראשונה: קולר עם רצועה.
ולאחר מכן, הוא לקח את גרומיט לסלון, ושמה הציג בפניו את מתנתו השנייה: "טכנו-מכנסיים" - מכנסיים מכניים שהיו במקור פרויקט של נאס"א אך ננטשו ותוכנתו מחדש כדי להוליך כלבים.
בזמן שהמכנסיים לקחו את גרומיט לטיול, וולאס חישב את עלות המתנות.
כשגרומיט חזר, הוא גילה כי פינגווין בשם נוצות מקגרו השכיר את החדר הישן בביתם.
אך האחרון לא היה מרוצה ממנו, ורצה לגור בחדרו של גרומיט.
וולאס, שהחליט להתפשר עם נוצות, החליט לצבוע מחדש את החדר הישן כדי שגרומיט יוכל ללון בו במהלך שהותו של נוצות.
כשגרומיט נעזר במכנסי הטכנו כדי לצבוע את תקרת החדר, נוצות הביט במכונה בסקרנות רבה.
מאוחר יותר באותו היום, גרומיט התקשה לישון במיטתו החדשה מכיוון שנוצות הדליק מוזיקת רדיו בווליום מאוד גבוה.
לכן, גרומיט ניסה לעבור לישון במקומות אחרים בבית ואף דפק בדלתו של נוצות כדי שיפסיק, אך הכול היו לשווא וגרומיט נאלץ לישון במלונתו שהייתה מחוץ לבית.
בבוקר למחרת, גרומיט נראה עייף מאוד, ובכול פעם שהוא ניסה לעזור לוולאס במטלותיו, נוצות בזריזותו דחף את גרומיט וביצע אותן בעצמו ואף שובח על ידי וולאס על מעשיו.
לכן באותו הערב, גרומיט שנמאס לו מהחיבה של וולאס אל הדייר החדש, החליט לארוז את חפציו ולעזוב את ביתו.
נוצות, שהבחין בכך שגרומיט עזב, לקח ספר אלקטרוניקה לכלבים ובעזרתו הוא התחיל לשפר את מכנסי הטכנו של וולאס והפך את הבקר שעליהם לשלט רחוק המאפשר לו לשלוט במכונה לפי רצונו.
בבוקר שלמחרת, גרומיט התעורר והחל לחפש לעצמו בית חדש.
במקביל, כשוולאס התעורר, במקום שזרועות מכניות ילבישו אותו, הוא החליק אל תוך מכנסי הטכנו שהתחילו להשתולל ברחובות כתוצאה מפקודותיו של נוצות.
גרומיט, שהיה באזור, הבחין במודעה המראה פושע מבוקש הדומה מאוד לנוצות.
לפיכך, גרומיט החל לעקוב אחרי הפינגווין.
בינתיים, נוצות הוביל את וולאס העייף למיטתו והלך אל החלקה האחורית של המוזיאון העירוני והחל למדוד את גובה החלון האחורי מהקרקע ואת המידות של החלון עצמו.
גרומיט, הציץ במתרחש דרך חורים בקופסת הקרטון שהסתתר בתוכה.
כשגרומיט חזר לביתו הישן, הוא גילה כי נוצות היה למעשה הפושע מהמודעה, ושהוא מתכנן לשדוד את היהלום שמוצג במוזיאון העירוני.
ושהוא ניצל את תמימותו של וולאס כדי לעייף אותו ולהשתמש בו ובמכונתו ככלי עזר לפשע.
וכך, נוצות הוליך את וולאס הישן במכונתו אל המוזיאון, שעה שגרומיט נלכד בידי הזרועות המכניות שהלבישו עליו את בגדיו של וולאס.
בינתיים, נוצות הצליח להכניס את וולאס לתוך המוזיאון דרך הארובה ונעזר בטופר מכני שהיה חבוי בקסדה של וולאס כדי לתפוס את היהלום, אך בטעות נפלה אחת מרגלי המכנסיים וגרמה לטופר לפגוע בלייזר ולהפעיל את האזעקה.
נוצות בזריזות רבה הוציא את וולאס מהמוזיאון והשניים חזרו לביתם.
שמה, נוצות חשף את זהותו האמיתית וכלא את וולאס יחד עם גרומיט בארון מעץ אורנים.
גרומיט, עם רוב תושייתו, פתח את המכנסיים של וולאס ונעזר בכבלים ששם כדי להניע אותם על עבר נוצות והשלושה נפלו על רכבת ה"905" שעוברת בדירתם ומעבירה דברים ממקום למקום.
הפינגווין שלף אקדח והחל לירות לעבר גרומיט, אך זה השתמש בנברשת כדי להגן על עצמו.
בסוף המרדף על הרכבת, גרומיט וולאס הועברו על ידי נוצות למסלול אחר שיכל לזרוק אותם מהחלון, אך רק רגע אחד לפני שזה קרה, גרומיט לקח חבילה מלאה בחלקי מסילות והחל לבנות במהירות מסלול חדש שאפשר להם להגיע אל נוצות.
לבסוף, נוצות נתקל ברגל של מכנסי הטכנו ועף יחד על היהלום אל תוך בקבוק ושם הוא נלכד.
למחרת, וולאס וגרומיט נעזרו במכנסי הטכנו כדי להוביל את נוצות חזרה אל גן החיות שממנו הוא ברח, והחזירו את היהלום למקומו.
על מעשים אלו השניים קיבלו סכום כספי גדול במיוחד שהספיק להחזיר לוולאס על כסף שאתו קנה את מתנותיו של גרומיט.
בסוף הסרט, וולאס וגרומיט ישבו שניהם לאכול קרקרים עם גבינה, ומכנסי הטכנו נראו בורחים אל האופק.
הסרט קיבל ברובו ביקורות חיוביות מצד מעריצים ומבקרי סרטים כאחד.
והוא נהפך לאחד הפרקים הטובים והקלאסיים ביותר של זיכיון "וולאס וגרומיט" ואף גם של הקולנוע הבריטי.
BBC רכשו את זכויות ההקרנה של הסרט ועד היום הוא לעיתים משודר בערוצי הסרטים בטלוויזיה במדינות רבות ברחבי העולם.
המכללה הצבאית המלכותית הבריטית בסנדהרסט היא אקדמיה צבאית, שנוסדה ב-1802 ונועדה להכשיר קציני חיל רגלים וקציני פרשים לצבאות אנגליה והודו הבריטית.
המכללה הייתה פרי יוזמתו של ג'ון לה מרשאנט , יוזמה שנתקלה תחילה בהתנגדות הפרלמנט להענקת התקציבים הדרושים, ודווקא בתקופה של המלחמות הנפוליאוניות.
קודם לכן לא היה בבריטניה מוסד מתאים להכשרת קציני צבא, מלבד האקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ', שנוסדה ב-1741 והכשירה קציני תותחנות.
המכללה הצבאית, שהוקמה ב-1802 להכשרת קציני רגלים ופרשים, נועדה הן לקצינים בתפקיד והן לצוערים המועמדים לקצונה.
בשנת הקמתה, 1802, נוסדו גם האקדמיה הצבאית סן-סיר של צבא צרפת והאקדמיה הצבאית וֶסט פּוֹינט של ארצות הברית.
ב-1812 עברה המכללה למשכנה בסנדהרסט שבמחוז ברקשייר.
במלחמת העולם השנייה גויסו רבים מהצוערים והמדריכים לשירות פעיל.
עם זאת המשיכה המכללה בהכשרת קציני חי"ר, ומ-1942 ועד סוף המלחמה שימש הקמפוס בסנדהרסט לאימון צוערי שריון.
ב-1947 מוזגה המכללה עם האקדמיה הצבאית המלכותית בווליץ' ליצירת האקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט ובמטרה להעניק הכשרה לקצונה בכל החילות.
המִכרז האולימפי 2024 והמכרז האולימפי 2028 הוא מכרז לבחירת העיר שתארח את המשחקים האולימפיים שיתקיימו בשנת 2024 ובשנת 2028 לאחר שב-11 ביולי 2017 החליט הוועד האולימפי הבין-לאומי לתת את האירוח לשתי הערים שנשארו במכרז לאולימפיאדת 2024: פריז ולוס אנג'לס.
המכרז לבחירת העיר המארחת החל בשנת 2015.
הוועד האולימפי הבין-לאומי הכריז ב-16 בספטמבר 2015 על מועמדותן של חמש ערים: פריז, לוס אנג'לס, בודפשט, רומא והמבורג.
לבסוף ב-31 ביולי 2017, נקבע על ידי הוועד האולימפי הבין-לאומי שפריז תארח את המשחקים בשנת 2024 ולוס אנג'לס בשנת 2028. ב-13 בספטמבר 2017 הכריז הוועד האולימפי הבין-לאומי בבירת פרו, לימה על כך באופן רשמי.
פריז: פריז, בירת צרפת, מעוניינת לארח את המשחקים האולימפיים לציון 100 שנה לפעם האחרונה שאירחה משחקים אולימפיים (אולימפיאדת פריז (1924)).
חלק מהאתרים שנבחרו ממוקמים במטרופולין פריז כמו הסטאד דה פראנס (טקסים, אתלטיקה, כדורגל), בריכת השחייה, ארנה 92 (התעמלות, הרמת משקולות) ועוד.
לוס אנג'לס: המארגנים של האולימפיאדה טוענים ש-95% מהאתרים מוכנים (חלק מהתחרויות הקודמות) כמו למשל לוס אנג'לס ממוריאל קוליסיאום, הפורום, סטייפלס סנטר, מרכז הכנסים של לוס אנג'לס, הונדה סנטר, הום דיפו סנטר, פאולי פביליון ועוד.
כמו ההצעה של פריז חלק מהאתרים יהיו במטרופולין.
הכפר האולימפי יוקם ב-UCLA ששם ממוקם פאולי פביליון.
בודפשט: עוד ב-2008 בודפשט התעניינה לארח את המשחקים האולימפיים 2020 אך לא זכתה להצטרף למכרז האולימפי של אותה תחרות.
בודפשט היחידה מבין המועמדות שמדינתה עוד לא אירחה משחקים אולימפיים.
עיריית בודפשט תמכה בהצעה אף על פי שסיכוייה נמוכים.
בסופו של דבר ההצעה נדחתה לאחר שכ-265,000 איש חתמו על עצומה נגד אירוח המשחקים בבודפשט.
רומא: רומא, בירת איטליה, החליטה להתמודד על אירוח המשחקים.
ליד הסטאדיו היו אמורים להיות 3 מתחמי שחייה.
תוכנן להיבנות באוניברסיטת טור ורגטה שני אולמות הצמודים זה לזה אולם 1 - כדורסל (18,000) אולם 2 - כדוריד (15,000) ומרכז התעמלות וכדורעף (גמר 15,000 מקומות) ולודרום (6,000 מקומות), מרכז טניס שהמגרש המרכזי מכיל 15,000 מקומות ומתחם בייסבול וסופטבול.
האצטדיון החדש של א.ס רומא היה אמור להיות חלק מטורניר הכדורגל (50,000–60,000).
ב-21 בספטמבר 2016 אמרה ראש עיריית רומא וירג'יניה ראג'י כי עירהּ לא תוסיף להתמודד על אירוח המשחקים האולימפיים, עקב בעיות כלכליות.
המבורג : ב-16 בספטמבר 2015 פרסם הוועד האולימפי את המועמדות והמבורג הייתה ביניהן.
ראש הוועד האולימפי הגרמני העדיף את המבורג על פני ברלין החזקה.
כעבור מספר חודשים, במשאל תושבי המבורג התנגדו להצעה והמבורג לא זכתה להתמודד.
בוסטון: ארצות הברית התעניינה לארח את המשחקים האולימפיים.
ארצות הברית שלחה 4 מועמדות (לוס אנג'לס, וושינגטון די.סי, סן פרנסיסקו ובוסטון) בוסטון זכתה להיות הנציגה של ארצות הברית.
התוכנית שלה הייתה זהה לשל אולימפיאדת לונדון (2012).
התרחשו מספר הפגנות נגד ובסופו של דבר בוסטון ויתרה עקב משבר כלכלי.
המכשול נגד מנהרות בגבול רצועת עזה (או הקיר החכם בגבול רצועת עזה) הוא פרויקט הגנתי ישראלי, שבמסגרתו נבנתה מערכת ביצורים הכוללת קיר סלארי תת-קרקעי המשולב בטכנולוגיות חישה והתרעה לאורך גבול ישראל – רצועת עזה במטרה למנוע חפירת מנהרות לשטח ישראל.
הפרויקט ההנדסי כלל חפירה לעומק ובניית קירות בטון עבים בשילוב מכשירי התרעה.
ביוני 2016 העביר ראש הממשלה נתניהו החלטה בקבינט על בניית קו הגנה חדש נגד בעיית מנהרות התקיפה של חמאס.
החומה נמתחת לאורך 60 הקילומטרים של הגבול סביב הרצועה, ויועדה להיות מערכת הגנה שלישית שישראל בונה לאורך קו הגבול.
המערכת הראשונה (הוברס א') נבנתה בשנות ה-90 של המאה ה-20, לאחר הסכמי אוסלו, והמערכת השנייה (הוברס ב') נבנתה לאחר ההחלטה על ההתנתקות מעזה.
בשתי המערכות לא הייתה תשובה לאיום מנהרות התקיפה.
השלב הראשון בפרויקט היה באורך כ-20 קילומטרים, והתמקד בחלקי הגבול הסמוכים ביותר ליישובים הישראליים.
בקטע זה סוג האדמה חולי וקל יחסית לחפירה ועליו עבדו חברות סולל בונה ודניה סיבוס שזכו בכך במכרז.
בתוך כשנה החלו העבודות להקמת החלק השני, שסגר את כל היציאות התת-קרקעיות מרצועת עזה.
מכרז נוסף היה לשני קטעים המוגדרים א' ו־ב', אף הם באורך של מספר קילומטרים.
הקרקע בקטעים אלה היא אדמת לס, הקשה יותר לחפירה.
בהמשך היו אמורים לצאת מכרזים נוספים להשלמת עטיפתה של הרצועה במכשול.
המכשול כולל קיר ביטחון וברזלים בעומק של עשרות מטרים, שמחוברים אליו חיישנים בדומה לאלה המשמשים לאיתור, ניטור והתרעה של שינויים במעבה האדמה.
בניית המכשור הטכנולוגי היא באחריות חברת אלביט מערכות וחברה נוספת.
על פני השטח נבנתה לגובה של כמה מטרים גדר טכנולוגית, בדומה לזו המצויה בגבול מצרים, שמותקנים עליה חיישנים ומצלמות.
לאורך הגבול הוקמו גם מרכזי בקרה ושליטה שחוברו זה לזה ולמרכז שליטה מרכזי באחד מבסיסי צה"ל בדרום.
המכשול קרוי בצה"ל מכשול הקב"א (קב"א – ראשי תיבות של קיר בטון אינדיקטיבי), והוא כולל גדר שגובהה שישה מטרים מעל פני האדמה וחומת בטון שעומקה עשרות מטרים בתוך האדמה, שמטרתה לתת מענה לאיום המנהרות שמטרתן לחדור מרצועת עזה לישראל.
המכשול הוקם בשטח ישראל, ממזרח לגדר המערכת הישנה סביב רצועת עזה, ובא בנוסף לה.
המכשול מקיף את כל רצועת עזה בגבולה עם ישראל, ובצפון הרצועה נמשך גם לתוך הים.
מבצעי העבודות העסיקו פועלים ישראלים וזרים, אך לא ניתן היה להעסיק פועלים פלסטינים מיהודה שומרון ועזה מפאת הסיווג הביטחוני.
באפריל 2017 החלו העבודות להקמת מפעל המלט שייצר את חומרי הבנייה לבניית החומה.
הקמת החומה החלה ב-2017. השלמתה תוכננה לסוף 2019, אך תכיפות העימותים סביב תוואי הגדר, גרמו לעיכובים בלוח הזמנים.
לשם הקמת החומה הוקמו לאורך גבול רצועת עזה שישה מפעלי בטון, לאספקת בטון למיזם.
בפברואר 2019 החלה הקמתו של מכשול עילי בגבול עזה.
בנימין נתניהו דיבר על הפרויקט בישיבת הממשלה ואמר שהמכשול ימנע חדירת מחבלים.
ב-8 ביולי 2019 נחשפה מנהרת טרור בדרום רצועת עזה במהלך עבודות על המכשול התת-קרקעי.
באוקטובר 2020 נחל המכשול הצלחה ראשונה כאשר חסם מנהרה שנבנתה על ידי חמאס.
המנהרה חדרה אל תוך שטח מדינת ישראל אך לא הגיעה עד הקיר האינדיקטיבי.
בסוף פברואר 2021 הושלם החלק התת-קרקעי של המכשול בגבול עזה.
בדצמבר 2021 הושלמו כל עבודות המכשול.
עלות בניית הקיר התת-קרקעי הוערכה בשנת 2017 בסכום של 3 מיליארד ש"ח (כ-40 מיליון ש"ח לקילומטר).
עלותו הכוללת של הפרויקט הוערכה ב-3.5 מיליארד שקלים והוא נחשב לאחד מפרויקטי ההנדסה המבצעיים הגדולים ביותר של מערכת הביטחון בעשורים האחרונים.
הקונספציה של יכולות וכוונת חמאס ותפיסת המכשול לפני טבח שבעה באוקטובר
רוב מערכת הביטחון, וכן רוב הדרג המדיני הבכיר בישראל הניחו במשך שנים שחמאס לא מעוניין במלחמה עם ישראל, בגלל שגיאה מודיעינית שורשית שהתקיימה במשך שנים ארוכות, ובגלל מבצע הונאה של חמאס.
כל תוכניות ההתעצמות הצבאית של חמאס נתפסו כהיערכות למגננה מפני מתקפה ישראלית או לצורכי שיפור המורל ברצועה.
תרחיש הייחוס החמור ביותר לפלישת חמאס לישראל עד 7 באוקטובר היה חדירה של כ-70 מחבלים מארבעה עד שמונה מוקדים.
בפברואר 2019 אמר בנימין נתניהו "התחלנו בהקמת המכשול העילי בגבול עזה שימנע חדירת מחבלים לשטחנו.
אם בעזה לא ישמרו על השקט, לא נהסס לפעול".
בדצמבר 2021 בהיותו ראש אופוזיציה אמר נתניהו "התעקשנו, לא ויתרנו – והפרויקט יצא לדרך.
היום הוא נחנך באופן רשמי.
במבצע 'צוק איתן', מחבלי חמאס ניסו לחדור באמצעות מנהרות ליישובי עוטף עזה ולחדרי האוכל של הקיבוצים.
הם חשבו שהם יצליחו לעשות זאת גם במבצע 'שומר החומות', אבל אז הם גילו שהם חסומים.
בכל פעם שהם ניסו להתקרב אלינו – הם הושמדו מתחת לקרקע.
המכשול התת-קרקעי סביב רצועת עזה כבר הציל חיים רבים.
אני גאה בכל אלו שהיו שותפים להחלטה ולביצוע של פרויקט לאומי חשוב".
ב-2018, שר הביטחון בזמנו אביגדור ליברמן בירך על הקמת המכשול ואמר כי "מדובר במכשול יחיד מסוגו בעולם, שיחסום למעשה את האפשרות לחדור מעזה לישראל דרך הים.
זהו סיכול נוסף לחמאס שיאבד עוד יכולת אסטרטגית.
נמשיך להגן על אזרחי ישראל בעוצמה ובתחכום".
בשנת 2021 אמר שר הביטחון בני גנץ בטקס חנוכת המכשול כי מדובר ב"...פרויקט טכנולוגי ויצירתי ראשון במעלה, שולל מחמאס אחת מהיכולות שאותן ניסה לפתח, ומציב קיר ברזל, סנסורים ובטון, בינו לבין תושבי הדרום.
הקיר הזה מעניק תחושת ביטחון אישי שתאפשר לאזור היפה הזה להמשיך לצמוח", וחלק שבחים לבנימין נתניהו שכראש ממשלה דחף ותמך בפרויקט.
נתניהו עצמו אמר כי מדובר ב"יום היסטורי".
הרמטכ"ל אביב כוכבי אמר בטקס כי: "המכשול הזה הוא חלק מ'קיר הברזל' של תפיסת ההגנה שלנו, ביבשה, באוויר, בים ובכלל.
הוא מייצג חשיבה מחוץ לקופסה ומבטא את סוג החשיבה שאנו מחויבים אליה בצה"ל.
המכשול משנה מציאות – מה שהיה לפניו לא יהיה עוד...".
הסתמכות יתר על המכשול וכוחות צבא דלילים
תחקירי צה"ל לאחר טבח שבעה באוקטובר הצביעו על כשל מערכתי מתמשך בהיערכות ההגנתית בגבול רצועת עזה, שהתבטא בהפניית משאבים ותשומת לב מבצעית לזירות אחרות – בעיקר ליהודה ושומרון ולזירה הצפונית – על חשבון גזרת עזה.
על פי הנתונים שהוצגו בתחקיר, בעוד מספר הגדודים והפלוגות שהוקצו לאוגדת עזה נותר יציב לאורך השנים (עם גידול מצומצם בתקופת בניית המכשול), היקף הכוחות ביהודה ושומרון גדל בכ־40% בתקופה המקבילה, בין היתר על רקע מבצע שובר גלים.
מרכיב מרכזי בתפיסת ההגנה היה המכשול הביטחוני סביב רצועת עזה.
על פי ממצאי התחקיר המכשול לא תוכנן להתמודד עם מתקפת פתע רחבת־היקף המתבצעת בו־זמנית במספר רב של נקודות.
ייעודו העיקרי היה סיכול חדירות תת־קרקעיות, שיבוש חדירות מוגבלות מעל הקרקע ושיפור השליטה באירועים נקודתיים, לרבות הפרות סדר ומחאות המוניות לאורך הגבול.
למרות מגבלות אלה, התפתחה לאורך השנים תפיסה שלפיה המכשול, בשילוב אמצעים טכנולוגיים נוספים, יספק התרעה מספקת ויעכב חדירה משמעותית לשטח ישראל.
תפיסה זו לוותה בצמצום סדר הכוחות הקבוע בגבול עזה, בין היתר בשל אילוצי משאבים בצה"ל.
באוקטובר 2024 פורסמו עיקרי התחקיר של אוגדת עזה, אשר העלה כי ב־7 באוקטובר סדר הכוחות הקבוע של כוחות היבשה בעוטף עזה היה נמוך מהנדרש – כ־600 עד 650 חיילים בלבד, במקום כ־1,500 חיילים שהיו אמורים לאייש את הגזרה.
מול כל גבול עזה היו באותו יום רק 13 טנקים תקינים.
חמאס נערך למתקפה מהירה מטווח קצר, כשהוא מודע למכשולים שמולו ולדרכים לנטרל אותם.
במהלך טבח שבעה באוקטובר הפריצה המהירה של המכשול יצרה בלבול וכאוס בקרב אוגדת עזה, פיקוד צה"ל והקשתה על תפקודו של הצבא הקרקעי ושל חיל האוויר.
המכשול התת-קרקעי לא נפרץ, אך הגדר שמעליו לא הועילה ונפרצה בקלות דרך לפחות 114 נקודות.
בשעת בוקר המוקדמת מטח רקטות ופצמ"ר כבד אילץ את החיילים לתפוס מחסה.
בחסות ירי זה רחפני נפץ, כטב"מים נשק נ"ט השביתו מערכות תצפית ואש וביניהם מערכת רואה-יורה וטנקים.
גדר המכשול פוצצה באמצעות מטענים קטנים שיצרו בה עשרות פרצות למעבר בני אדם, ונהרסה במקומות אחדים על ידי טרקטורים.
רמפות ניידות אפשרו מעבר של אופנועים.
הפריצה המהירה והרחבה הקשתה על הכוחות בקו המגע לזהות בזמן אמת את נקודות החדירה ולהגיב באש.
הפריצות בגדר אפשרו מעבר של לוחמים רגליים, כלי רכב ואופנועים שהגיעו למוצבי צה"ל ולישובים תוך דקות ספורות.
דרך הפרצות אלפי לוחמי טרור של חמאס והמוני אזרחים חדרו לאזור עוטף עזה, לתוך למעלה מ-20 יישובים, שם ביצעו טבח בכ-1,200 אזרחים ואנשי כוחות הביטחון, ביצעו הרס וביזה, וחטפו לרצועת עזה למעלה מ-240 ישראלים.
הפגיעה המהירה במוצבים ובמפקדות, פגיעה באמצעי תצפית, וריבוי נקודות חדירה יצרה כאוס משמעותי בפיקוד צה"ל.
גם שעתיים לאחר פתיחת האש, המטכ"ל היה מודע רק למחצית מהנקודות המותקפות, ופיקוד הדרום כלל לא ידע שאוגדת עזה קרסה.
מתקפת חמאס התנהלה בשלושה גלים עיקריים, אך לא היה גורם שיכול היה להכריז על תחילת גל תקיפה, הכוחות בחזית נלחמו עד הכדור האחרון ולא יכלו לזהות את דפוסי הפעולה של האויב ברמה מערכתית, בעוד שהדרגים בעורף והמטכ"ל התקשו לעבד את הדיווחים לכדי תמונת מצב כוללת.
הפריצה המהירה והנרחבת של המכשול הקשתה מאד על תפקודו של חיל האוויר ביום המתקפה.
בהפעלת חילות אוויר בכל העולם מבחינים בין מרחב המנעה, מרחב השתתפות, מרחב תיאום וקו כוחותינו.
במרחבי המנעה והשתתפות חיל האוויר יכול לתקוף מטרות ללא חשש לפגיעה בכוחות ידידותיים, במרחב התיאום יש לתאם תקיפות עם צבא היבשה, ואסור לתקוף מעבר לקו כוחותינו.
ברוב זירות הלחימה בעולם ושל צה"ל מרחבים אלה הם נרחבים וברורים.
בלחימה בטווחים קצרים, אי אפשר לדעת מהאוויר בוודאות אם משאית היא עמית או אויב, ועוד יותר קשה להבדיל בין כוחות רגליים חמושים המסתתרים בצמחייה.
הגדרת קו כוחתינו שמשתנה לפי הלחימה מאפשרת להגדיר מרחב בטוח לתקיפה אווירית.
החדירה המהירה והנרחבת של אלפי לוחמי קומנדו לשטח ישראל גרמה לכך שהלחימה התנהלה בטווחים קצרים ובתנאים של חוסר בהירות מבצעית – היכן נמצאים כוחות הביטחון והיכן המחבלים.
במצב זה יכולת סיוע אווירי קרוב של חיל האוויר הייתה מוגבלת, במיוחד מצד מערך מטוסי הקרב, אך גם מצד מסוקי הקרב, שפעלו בתנאים מורכבים של זיהוי מטרות וסיכון כוחות ידידותיים.
טייסי הקרב ומפעילי המל"טים נסמכים בדרך-כלל על הכוונה מכוחות קרקע ייעודיים, כגון חוליית בקרת אוויר טקטית.
ביום המתקפה כוחות אלה לא היו פרוסים בשטח, ולכן במקרים מסוימים טייסים התקשרו לשוטרים, לכוחות קרקע ואף לאזרחים (גם באמצעות טלפונים ניידים פרטיים) וקיבלו הנחיות לתקיפה; במקרים רבים אחרים לא היה מי שיכוון אותם והם נותרו מהוססים מחשש לפגיעה בכוחות ידידותיים או בחטופים.
רק בשעה 09:30, כשהתמונה המבצעית התבהרה, קיבל מפקד חיל האוור תומר בר החלטה חריגה והגדיר שטח ברוחב כ-500 מטרים משני צידי הגדר כ"שטח הריגה", כך שמטוס יוכל לתקוף בשטח זה ללא אישורים נוספים, גם במחיר של פגיעה אפשרית בחטופים.
ב־10:30 הבינו במשל"ט שהבעיה העיקרית שהם יכולים להתמודד איתה עימה היא גלי מחבלים, שממשיכים לחדור בהמוניהם דרך גדר הגבול.
מאותו זמן ההנחיה הייתה כי כל כלי טיס שלא הייתה לו משימה מוגדרת הונחה לחפש מטרות באזור הגדר ולתקוף כדי למנוע הגעת כוחות נוספים לשטח ישראל.
מטרתו למנוע פיגועים מהים בגבול ישראל – רצועת עזה.
זאת לאור התעצמות הקומנדו הימי של חמאס.
בדצמבר 2018 פורסמו תמונות שבהן נראה המכשול בשלבי הקמה סופיים, והגדר התלתלית הוצבה על שכבת האבן.
המכשף היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמה ופנטזיה.
הסדרה נוצרה על ידי לורן שמידט היסריך עבור נטפליקס ומבוססת על סדרת ספרים באותו השם מאת אנדז'יי ספקובסקי.
הסדרה עלתה לנטפליקס ב־20 בדצמבר 2019. עוד בטרם עלייתה של העונה הראשונה, הודיעה נטפליקס על עונה שנייה לסדרה.
העונה השנייה עלתה לנטפליקס ב־17 בדצמבר 2021. העונה השלישית עלתה ב־30 ביוני 2023. העונה הרביעית עלתה ב־30 באוקטובר 2025.
באפריל 2024 הודיעה נטפליקס על צילומי עונה חמישית ואחרונה לסדרה, שתצולם במקביל לעונה הרביעית, תוך שליאם המסוורת' יגלם את דמותו של גראלט מריוויה.
שתי העונות יכסו את שלושת הספרים האחרונים בסדרת ספרי "המכשף": "טבילת האש", "מגדל הסנונית" ו"גבירת האגם".
גראלט מריוויה הוא צייד מפלצות בודד הנאבק למצוא את מקומו בעולם שבו אנשים הם אכזריים יותר ממפלצות, אך כאשר הגורל מפגיש אותו עם קוסמת רבת עוצמה ונסיכה צעירה עם סוד מסוכן, השלושה מוכרחים ללמוד לנווט יחד ביבשת הפראית.
העונה הראשונה מבוססת ברובה על קובצי הסיפורים הקצרים "The Last Wish" ו-"Sword of Destiny", שעלילתם קודמת לעלילת הסאגה.
העונה עוקבת בו-זמנית אחרי שלוש קשתות סיפור: הימלטותה של סירי, בת מלוכה מממלכת סינטרה, מידי אויביה המחפשים אחרי כוחותיה המסתוריים; עלילות גראלט כמכשף ברחבי הממלכות והנסיבות שהביאו לחיפושיו אחרי סירי; וקורות חייה של הקוסמת ינפר, וכיצד הגורל הפגיש אותה עם גראלט.
קווי עלילה אלו מתרחשים על רקע המלחמה הראשונה בין אימפריית נילפגארד רבת-העוצמה לממלכות הצפון.
כל פרקי העונה הראשונה שוחררו ב-20 בדצמבר 2019.
+פרקי העונה הראשונהמספרשם הפרקתקצירמבוסס על1"The End's Beginning"גרלט מריוויה נלחם בקיקימורה (בהמה דמוית עכביש עם פרצוף) ומגיע לעיירה בלוויקן הסמוכה, בתקווה לתגמול שכר של מנהל המחוז.
בבית מרזח הוא פוגש את רנפרי, נסיכה שהפכה לשודדת, שנאמר עליה שהיא מקוללת.
רנפרי נרדפת על ידי הקוסם סטרגובור, האחראי לגירוש שלה מהעיירה.
סטרגובור מפתה את גרלט אל מבצרו באמצעות מרילקה, בתו של מנהל המחוז ומבקש ממנו להרוג את רנפרי.
רנפרי ניגשת אליו ביער ומציעה הצעה נגדית.
גרלט מייעץ לה לעזוב את בלוויקן בתמורה לכך שיחוס על חייה.
היא מסכימה ואז מפתה אותו.
גרלט מתעורר ומבין שרנפרי לא הייתה מוותרת על הריגת סטרגובור והולך לשוק כדי לעצור אותה.
עם זאת, הוא נלחם בגברים שלה והורג אותם.
רנפרי מגיעה עם מרילקה כבני ערובה.
גרלט נלחם ברנפרי ופוצע אותה אנושות.
לפני שמתה, רנפרי מספרת לו על ילדה שתהיה גורלו.
סטרגובור מגיע, מבקש לקחת את גופתה של רנפרי לצורך נתיחה שלאחר המוות, שאליה גרלט מתנגד בתוקף.
תושבי העיירה מגיעים גם הם וחושבים שגרלט טבח ברנפרי ואנשיה ללא סיבה, הם משליכים לעברו אבנים ומגרשים אותו.
לפני שהוא עוזב, גרלט לוקח את סיכת הדש של רנפרי.
שנים לאחר מכן, ממלכת סינטרה מותקפת על ידי שכנתה הדרומית נילפגארד.
הצבא הנילפגארדי מביס את הסינטרים ועושה דרכו לבירה ואל טירת המלוכה.
הנסיכה סירילה נשלחת משם על ידי סבתה המלכה קלנטה, שאומרת לה למצוא את גרלט מריוויה.
תוך כדי בריחה, סירילה נלכדת על ידי קהיר, קצין נילפגארדי.
עם זאת, מראה העיר והטירה הבוערת מפעיל את כוחותיה, מונולית ענק עשוי אבן בזלת שנמצא לידם קורס ונוצר תהום בינה לבין קהיר, מה שמאפשר לה לברוח.הסיפור הקצר "הרע במיעוטו"
(מקובץ הסיפורים "המשאלה האחרונה")2"Four Marks"ינפר, ילדה גיבנת, משגרת את עצמה בטעות לארטוזה, אקדמיה למאגיה.
איסטרד, מכשף, עוזר לה לחזור לביתה ומזהיר אותה שהיא תימצא על ידי טיסאיה.
הרקטורית, טיסאיה דה ורייה, קונה את ינפר מאביה ולוקחת אותה לארטוזה כדי לאמן אותה כמכשפת.
ינפר מנסה להתאבד, אך ניצלת על ידי טיסאיה.
ינפר עוברת הכשרה, אך מוצאת את עצמה לא מסוגלת להתאים ליכולות של התלמידות האחרות.
היא מתיידדת עם איסטרד והשניים הופכים לנאהבים.
בעת שאינה מצליחה לתפוס ברק בבקבוק, ינפר המתוסכלת יורה ברק על תלמידה אחרת שהצליחה, אך טיסאיה מסיטה את הברק.
טיסאיה מזהירה את ינפר כי היא צריכה ללמוד לשלוט ברגשות שלה וכי היא מסכנת אחרים.
ינפר חושפת בפני איסטרד שהיא רבע אלפית, מה שגרם לה לעיוות.
נחשף שטיסאיה וסטרגובור השתמשו בינפר ואיסטרד כדי לרגל זה אחר זה.
ינפר רואה כיצד טיסאיה הופכת שלוש מהתלמידות לצלופחים.
ינפר מבינה שהן ישמשו כצינורות להעצמת ארטוזה בקסם.
היא דוחפת את הצלופחים לבריכה ומתבוננת כשהמים זוהרים.
גראלט מקבל משימה לחקור גנבות תבואה בכפר פוסדה.
זמר נודד בשם יסקיאר מצטרף אליו, בתקווה לקבל מההרפתקאות המשותפות חומר כדי לכתוב ולהלחין שירים.
גראלט ויסקיאר נתקלים בסילבן, יצור אינטליגנטי דמוי עז, אך שניהם נופלים בשבי.
הם נלקחים אל האלפים בהרים.
גרלט מפציר במלך האלפים, פילאוונדרל, להוביל את אנשיו לארצות טובות יותר.
האלפים משחררים את גראלט ויסקיאר; גראלט נותן להם את הזהב שברשותו ויסקיאר מקבל את כלי הנגינה של פילוואנדרל.
סירילה נתקלת בדארה, פליט מסינטרה.
סירילה מוצאת מחנה פליטים, אך דארה לא מצטרף אליה.
היא נלקחת תחת טיפול אשת אצולה, המציגה דעות קדומות וגזעניות כלפי משרתה הזחלני.
המחנה מותקף בלילה על ידי כוחותיו של קהיר.
משרת האצולה מתקומם ודוקר אותה למוות.
דארה מופיע שוב מציל את סירילה והם חוזרים ליער.
סירילה מגלה שדארה הוא אלף.הסיפור הקצר "קצה העולם"
(חלקית)3"Betrayer Moon"ינפר ואיסטרד הופכים לזוג אוהבים בזמן אימוניהם.
ינפר מגלה שיש לה אפשרות לשנות את גופה לגוף האידיאלי שתמיד חלמה עליו, בזמן שאחוות הקוסמים דנה בנוגע לשיוכה של ינפר לאחר סיום אימוניה.
הודות לסטרגובור, ינפר נשלחת לשרת את אימפריית נילפגארד במקום לממלכת אידירן, אותה העדיפה, בזכות דם האלפים שבה.
ינפר הנזעמת נפרדת מאיסטרד כיוון שחשבה שגילה את סודה, ובמקום להשתתף בטקס הסיום היא עוברת את תהליך שינוי הגוף אשר יעניק לה גוף מושלם במחיר פוריותה.
בזכות יופייה היא מפתה את מלך אידירן על מנת שתשמש כיועצו, התוכנית עובדת, ופרינג'ילה נשלחת לנילפגארד.
שנים לאחר מכן, גראלט מגיע לממלכת טמריה על מנת לחקור את תעלומת המפלצת השורצת בממלכה, ובעזרתה של טריס מריגולד, קוסמת ויועצת למלך טמריה, הוא מגלה שמדובר בסטריגה - מפלצת שנולדה כתוצאה מקללה.
לאחר קרב ארוך וממושך הוא מצליח להסיר את הקללה.
סירילה נכנסת אל היער העבות כאשר דארה עוקב אחריה.הסיפור הקצר "המכשף"
(מקובץ הסיפורים "המשאלה האחרונה")4"Of Banquets, Bastards and Burials"ינפר יוצאת בשליחות מלך אדירן על מנת ללוות את קאליס, מלכת ליריה, אך מארב שהוצב על ידי מתנקש מפתיע אותן, ולמרות נסיונותיה של ינפר להדוף אותו, גם המלכה וגם בתה התינוקת נקטלים.
כעבור מספר שנים, גראלט ויסקיאר משתתפים במשתה החתונה של הנסיכה פאווטה מסינטרה, כאשר אדם מסתורי בשם אוצ'רון (דוני), הסובל מקללה נוראה, מפתיע ותובע את פאווטה לעצמו דרך "חוק ההפתעה", שלטענתו הופעל כאשר הציל את חייו של אביה שנים קודם לכן.
אמה, המלכה קאלנתה אינה מסכימה לכך ומתחולל קרב.
כאשר קאלנתה מנסה לקטול את אוצ'רון, מתעורר אצל פאווטה כוח נסתר שכמעט הורס את אולם המשתה אך נעצר על ידי גראלט ומאוססאק.
קאלנתה לבסוף מסכימה לכך שדוני ופאווטה יינשאו ובכך הקללה מוסרת.
כאשר דוני מציע פרס לגראלט על עזרתו, גראלט דוחה זאת ובמקום זאת משתמש ב"חוק ההפתעה" ותובע מדוני "משהו שאינו ידוע לו כרגע", ובכך הקהל מגלה שפאווטה בהריון.
בכך מוסבר לצופים שסירי היא למעשה בתם של דוני ופאווטה, מה שמסביר למה גראלט מחפש אחריה.
מספר שנים לאחר מכן, בזמן שחיילי נילפגארד מחפשים אחריה, עם מאוססאק בתור אסיר, סירי ודארה נפגשים עם מלכת הדריאדות אית'ניה ביער ברוקליון, בזמן שקאהיר ופרינג'ילה עודם מחפשים אחריה.הסיפורים הקצרים "שאלה של מחיר"
(מקובץ הסיפורים "המשאלה האחרונה") ו- "Sword of Destiny" (מ-Sword of Destiny)5"Bottled Appetites"7 שנים לאחר נישואיה של פאווטה, גראלט ויסקיאר מגלים שד מגשים משאלות בשם ג'יני ומשחררים אותו בטעות.
השד משתלט על יסקיאר וגורם לו לחלות בצורה קשה, ועל גראלט לבקש עזרה מקוסם מומחה על מנת שיסיר את הקללה.
הקוסמת, שמתגלה כינפר, מרפאת את יסקיאר אך מתגלה כי ינפר מעוניינת לשלוט על הג'יני על מנת שיחזיר לה את פוריותה.
יסקיאר מנסה לנצל את המשאלה האחרונה שנותרה לו אך הדבר אינו עובד ומתגלה כי האדון האמיתי של הג'יני הוא גראלט.
בינתיים הג'יני משתולל ומאיים להרוג את ינפר וגראלט מבין שעליו להשתמש במשאלה האחרונה על מנת לשחרר את הג'יני ולהציל את ינפר.
השניים מתאהבים ומתחילים לקיים יחסי מין אך כשינפר שואלת את גרלט מה הייתה המשאלה, הוא לא עונה.
מספר שנים לאחר מכן קאהיר שוכר דופלר (יצור היכול להפוך לכפיל של מי שיבחר) על מנת שיתחזה למאוססאק, לוכד את מאוססאק והורג אותו.
הכפיל עוקב אחרי סירי ליער ברוקליון ומבקש ממנה ומדארה להתלוות אליו.הסיפור הקצר "המשאלה האחרונה"
(מקובץ הסיפורים "המשאלה האחרונה")6"Rare Species"גראלט, ינפר ויסקיאר מתלווים להרפתקן בשם בורץ' המעוניין לצוד דרקון.
את החבורה מלווים גמדים וציידי מפלצות נוספים, יחד עם אביר שהתלווה לינפר.
לאחר חניית לילה, החבורה מגלה כי האביר נהרג וחבורת הציידים נמלטו.
הגמדים מלווים את החבורה דרך קיצור דרך אך הוא מתגלה כמסוכן כאשר הגשר מתמוטט וקבוצתו של בורץ' ההרפתקן (הכוללת אותו ואת 2 שומרות ראשו) נופלת אל מותה על מנת לסייע ליתר לעבור.
הנותרים מגיעים למאורתו של הדרקון ומגלים כי מדובר בדרקון ממין נקבה ולצידה שתי שומרות ראשו של בורץ', ששרדו את הנפילה ושומרות על ביצת הדרקונית המתה.
למקום מגיע גם דרקון מוזהב, שמתגלה כלא אחר מאשר בורץ' שמסתבר שבהיותו דרקון הוא בעל יכולת לשנות את צורתו לצורת אדם.
החבורה מגנה על ביצת הדרקון מפני ציידי המפלצות.
גרלט מגלה לינפר כי המשאלה שביקש מקודם הייתה ש"גורלותיהם ייקשרו לנצח", וינפר ההמומה נפרדת ממנו כיוון שהאמינה כי הרגשות שהרגישה כלפיו אמיתיים וכעת הם נתפסים על ידה כ"מלאכותיים".
כמה שנים לאחר מכן, דארה וסירי חושדם בכוונותיו של "מאוססאק" ומתחילים לחקור אותו, ומגלים שמדובר במתחזה (הדופלר).
הדופלר תוקף את דארה וסירי נמלטת ממנו.
קאהיר לוכד את "סירי" ביער, אבל אז מגלה שמדובר בדופלר שהתחזה לסירי, שקשורה לעץ ביער, אבל דארה מצליח להגיע אליה ולשחרר אותה.הסיפור הקצר "The Bounds of Reason" (מקובץ הסיפורים Sword of Destiny)7"Before a Fall"אימפריית נילפגארד מתכוננת לפלוש לממלכת סינטרה וגראלט מחליט לנצל את "חוק ההפתעה" על מנת להציל את סירי.
המלכה לא מאמינה לו והוא נאסר בבית הסוהר.
ינפר חוזרת לארטוזה עם המכשף ווילגפורץ.
ווילגפורץ מכריז כי על אחוות הקוסמים להתאחד על מנת להתנגד לפלישת הנילפגארדאים אך ינפר מסרבת.
חברי האחווה מצביעים בעד השמירה על הנייטרליות בסכסוך, אולם מתפתח קרב בו משתתפים גם טיסאיה, טריס ווילגפורץ.
טיסאיה משכנעת את ינפר להצטרף לאחווה.
הנילפגארדאים פולשים לממלכה ומתפרצים לארמון המלכות, המלכה הבינה שעליה לשחרר את גראלט יחד עם סירי אך מגלה שגראלט השתחרר בכוחות עצמו.
סירי נמלטת מהממלכה אך כאשר היא עומדת להילכד בידי בעלי בריתה לשעבר, כוחותיה המסתוריים מתפרצים ועוזרים לה להמלט.הסיפור הקצר "Something More" (מקובץ הסיפורים Sword of Destiny)8"Much More"גראלט, שנמלט מסינטרה, מגן על סוחר מפני אל-מתים, אך נפצע במהלך הקרב ומאבד את הכרתו.
גראלט הוזה הזיות על אימו, ויסנה, ששלחה אותו להיות מכשף, אך מתעורר בעגלתו של הסוחר.
ינפר וקוסמים נוספים מנסים להגן על המבצר בגבעת סוֹדֶן על מנת למנוע מאימפריית נילפגארד להשתלט על יתר ממלכות הצפון, בזמן שהנילפגארדאים נעזרים אף הם בקוסמים משלהם, ונזקים כבדים נגרמים לשני הצדדים בסכסוך.
טיסאיה לוחמת בפרינג'ילה אך פרינג'ילה מצליחה לגבור עליה.
קאהיר ווילגפורץ נלחמים זה בזה, אך ווילגפורץ מוכרע על ידו ומושלך מעבר לגבעה.
כאשר ווילגפורץ מתעורר, הוא רוצח את אחד החיילים הצפוניים ובכך מתגלה כבוגד.
הנילפגארדאים גוברים על מגיני המבצר, אך ינפר יוצרת סופת אש אדירה שהודפת את הנילפגארדאים, ונעלמת באופן מסתורי לאחר מכן.
סירי שאיבדה את הכרתה מהפעם הקודמת פוגשת באשה אותה פגשה קודם לכן, ומגלה מה עשתה, והאשה לוקחת אותה לחווה שלה.
גראלט שהתעורר בעגלתו של הסוחר נלקח אל החווה שלו, שם הוא פוגש באותה האישה ומגלה כי סירי נמצאת אצלם.
גראלט ממהר ליער הסמוך ופוגש שם בסירי, והם מתחבקים.
סירי שואלת את גראלט על אודות ינפר.
עלילת העונה השנייה מבוססת ברובה על הספר הראשון בסאגה בת חמשת הספרים, "דם האלפים", בשילוב קטעים מועטים מהספר השני, זמן הזילות.
עם זאת, אישרה יוצרת הסדרה כי בעלילת העונה השנייה ישולבו מספר פרטי עלילה שלא היו קיימים בספרים, דוגמת קו העלילה שבמרכזו מצויים האלפים המורדים הנתונים תחת חסות אימפריית נילפגארד.
הפרק הראשון בעונה מבוסס על הסיפור הקצר "גרעין של אמת" מקובץ הסיפורים "המשאלה האחרונה".
בדומה לעונה הראשונה, גם עונה זו מונה 8 פרקים.
פרקי העונה עלו לנטפליקס ב-17 בדצמבר 2021.
+פרקי העונה השנייהמספרשם הפרקתקציר9 (1)"A Grain of Truth"לאחר אירועי הקרב בסוֹדֶן, גראלט מסייר בשדה הקרב ובין גוויות המתים הוא פוגש בטיסאיה שמודיעה לו כי ינפר מתה בקרב מבלי שתימצא גופתה.
בפועל, ינפר נפלה בשבי בידי הנילפגארדאים בראשות הקוסמת פרינג'ילה ויגו ומובלת בשיירה לעבר סינטרה הכבושה, אך השיירה נופלת למארב.
גראלט וסירי מבקרים אצל ידיד ותיק בשם ניוולן, שמסתבר כי קולל והפך למפלץ דמוי חזיר-בר בזמן שנראה כי הכפר בו מתגורר ניוולן נטוש כמעט לחלוטין.
גראלט מגלה כי הגורם לכך הוא ערפדית אשר טרפה את בני הכפר.
לאחר שהוא מגלה כי הערפדית שותה את דמו של ניוולן, הוא נלחם בה והורג אותה, דבר אשר גורם להסרת הקללה מניוולן ולהפיכתו בחזרה לבן-אנוש.
ניוולן מגלה לגראלט כי הוא אהב את הערפדית, ועל כן לא מנע ממנה לעשות כרצונה בבני הכפר.
בינתיים, בארטוזה, טיסאיה כולאת את קאהיר במרתף ומענה אותו על מנת לדלות ממנו מידע על תוכניותיה של אימפריית נילפגארד.10 (2)"Kaer Morhen"ינפר ופרינג'ילה נופלים בשבי האלפים בראשות פילוואנדרל.
פרנצ'סקה, הקוסמת האלפית שבחבורתם, דורשת להרוג את שתי המכשפות, אך פילוואנדרל מסרב.
כל אחת מהן מנחה אותן כיצד לפעול על מנת להגשים את ייעודן.
פרינג'ילה מציעה לפרנצ'סקה לכרות ברית בין האלפים לנילפגארדאים.
ינפר לועגת להן, אך כשהיא מנסה לפתוח פורטל על מנת לברוח מהמקום, היא מגלה כי היא איבדה את יכולות הקסם שלה.