tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בגיל 45 – 52, לאחר מות משה, בא מלאך המוות אל אביאסף ואחיו ושאל אותם אם ראו את משה, והם ענו לו שלא ראו אותו מהיום שהארץ בלעה אותם על ידו (זה היה חלק ממסע חיפוש נרחב של מלאך המוות את משה).
כתוב במדרש שאביאסף ואחיו אמרו ליונה (שהיה באותו הזמן בבטן הדג שהיה במי התהום שהיו מסביב בסיס אבן השתיה) שיתפלל, כי אבן השתייה נמצאת תחת היכל ה', ואם יתפלל מיד יענה (יונה אכן התפלל ובזכות זה ניצל).
כשנחרבה ירושלים אביאסף חיבר את מזמור פ"ג בהשראת החורבן.
את דברי הביטחון שבמזמור מ"ו חיבר בהשראת הצלתו מפתיחת פי הארץ.
יש מחלוקת מה קרה לאביאסף ואחיו בשעת פתיחת פי הארץ, תנא קמא סובר שנשארו באוויר, ורבי נחמיה סובר שנבלע באדמה.
על פי השיטה הראשונה, את מזמור מ"ד הוא חיבר בהשראת מלחמות סיחון ועוג שסיים בגיל 45 – 52, ועפ"י השיטה השנייה, הוא חיבר את המזמורים מ"ב – מ"ג, מ"ד ומ"ה ביחד עם אחיו בתור תפילה לצאת מבליעת הארץ (במחלוקת קרח ועדתו).
בגיל 52 – 59 הגיע אביאסף עם שאר בני ישראל לארץ ישראל ולאחר חלוקת הארץ לשבטים התגורר באחת מערי הלויים של בני קהת.
על פי האלשיך את מזמור מ"ט חיבר אביאסף כדי להזכיר את יום המוות, מכיוון שהוא בעצמו ניצל מנפילה ביחד עם משפחתו כי זכר את יום המוות וחזר בתשובה.
על פי התורה תמימה את מזמור פ"ח חיבר אביאסף בתור תפילה לצאת מבליעת הארץ.
יש פרשנים הסבורים שאביאסף לא חיבר את המזמורים של בני קרח אלא בני בניו.
אבי רוניס (12 בפברואר 1951 – 6 באוקטובר 1973) היה מפקד פלוגה ו' בגדוד 74 במהלך קרבות הבלימה ברמת הגולן, במהלכם הוא נהרג.
רוניס עוטר בצל"ש הרמטכ"ל עבור תפקודו ביום הלחימה הראשון וסיוע בבלימת המאמץ הראשוני של הצבא הסורי.
אבי רוניס נולד ברעננה ב-12 בפברואר 1951. הוא התחנך במספר בתי ספר בקריית מוצקין וחיפה ואף למד כשנתיים בבית הספר החקלאי בקיבוץ חפציבה.
לאחר שסיים את לימודיו, נשאר רוניס לגור בחפציבה שם היה פעיל בתנועת השומר הצעיר ועובד משק.
בפברואר 1970 התגייס רוניס לצה"ל ושירת בחיל השריון, הוא עבר טירונות והמשיך לקורס מפקדי טנקים, קורס סיירי שריון וקורס קציני שריון.
לאחר מספר חודשים בהם שירת רוניס בתור מדריך שריון, הוא ביקש לשרת בחטיבה 188 והוא הוצב בתור סגן מפקד פלוגה ו' של גדוד 74. בפברואר 1973 קיבל את הפיקוד על הפלוגה.
רוניס בילה את רוב החופשות שלו מהצבא בעבודה במשק בחפציבה.
מספר שבועות לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים התחתן עם זהר, חברת קיבוץ חפציבה.
עם פרוץ המלחמה ב-6 באוקטובר 1973, הייתה פלוגה ו' בפיקודו מפוצלת לאורך עמדות בגזרה הדרומית של רמת הגולן.
סמוך לשעה 14:00 מגיע רוניס עם טנקי פלוגתו לרמפות הגנתיות לאורך הגזרה, מעמדת השליטה שלו צופה רוניס אל עבר טורי השריון הסורי שהתקדמו לגבול הישראלי.
תחת הפגזה קשה ומדויקת של הארטילריה הסורית, ניהל רוניס את פלוגתו ודיווח למפקד הגדוד על התנהלות הקרב.
לאחר כשעה טנקי הפלוגה מתחילים לירות פגזים על הטנקים הסורים המתקדמים ולקראת 16:00 כוחות סוריים קדמיים מתחילים להגיע לקווי ההגנה ומוצבי צה"ל בגזרה.
בשעה זו נפגע טנקו של רוניס במתלים, מה שמנע ממנו להניע את הטנק ימינה ושמאלה, אך רוניס נותר בעמדתו השלטת וממשיך לנהל את הקרב.
בסביבות השעה 17:15, לאחר רדת החשיכה, נלחם טנקו של רוניס בעמדה חשופה בסמוך למוצב 115. סביב המוצב מתחילים טנקים סורים לפרוץ את עמדות ההגנה ואף לעבור את מוצב 116 מצפון.
לאחר שחזר וביקש תגבורות לאזור כדי לסייע למאמצי הבלימה, נשלח כוח מגדוד 82 של חטיבה 7. בינתיים המשיך רוניס לעלות ולרדת מעמדות חשופות בניסיון להילחם בטנקים סורים ולדווח על התנהלות הקרב.
לקראת השעה 17:45 נפגע טנקו של רוניס בשנית, הוא קפץ ממנו ועבר לטנק אחר איתו הוא עלה שוב לעמדת תצפית חשופה, שם הוא נפגע שוב על ידי פגז חודר שריון ונהרג במקום.
ציטוט מתיאור המעשה בתעודת העיטור:
(נולד ב-30 באוקטובר 1947) הוא פרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה והתפתחות הילד, ראש המרכז לחקר התפתחות הילד וראש התוכנית הבינלאומית ללימודי תואר שני בהתפתחות הילד באוניברסיטת חיפה.
אמו, אסתר שְורץ (לבית שטרן), ילידת אנטוורפן, בלגיה; בתקופת מלחמת העולם השנייה נמלטה מבלגיה עם הכיבוש הנאצי ובמהלך המלחמה התחבאה עם משפחתה במסתור במקומות שונים ברחבי צרפת.
מקום המסתור האחרון היה בעיר נים אצל משפחת בלדי שבעקבות כך זכו למעמד של חסידי אומות עולם;
כאשר המסתור כבר לא הועיל, הוריה הכניסו אותה ואת אחותה יהודית למנזר (בעיירה גראס, בדרום צרפת), ואת אחיה אלכס במקום מסתור אחר לנערים.
הוריה אטלקה ואברהם לייב שטרן נספו בשואה.
אביו, יצחק שְורץ, יליד פולין, שעלה ארצה כילד בשנות ה-30 של המאה ה-20, היה ממקימי הקואופרטיב "אגד".
נולד וגדל בשכונת נווה שאנן בחיפה, וממשיך להיות מאז תושב העיר.
אבי שגיא-שְורץ נשוי לרותי, בעבר מורה לחינוך גופני וכיום עוסקת כסוכנת נסיעות, להם שלוש בנות.
אבי שגיא-שְורץ הוא בוגר תואר ראשון מבית הספר לעבודה סוציאלית במכון האוניברסיטאי של חיפה (אז שלוחה של האוניברסיטה העברית) (1972).
במקביל ללימודיו עבד כנהג באגד.
נסע לארצות הברית ללימודים מתקדמים.
הוא בעל תואר שני בעבודה סוציאלית ופסיכולוגיה (1975) ודוקטורט בפסיכולוגיה ועבודה סוציאלית (1976) מאוניברסיטת מישיגן, אן ארבור.
מייד בתום לימודיו שב לישראל והחל ללמד באוניברסיטת חיפה, בה הוא לימד עד יציאתו לגמלאות בשנת 2015.
ב-1976 התמנה שגיא-שְורץ למרצה בבית הספר לעבודה סוציאלית, ב-1981 למרצה בכיר וב-1987 לפרופסור חבר בבית הספר לעבודה סוציאלית.
ב-1990 הצטרף כחבר סגל בחוג לפסיכולוגיה, וב-1993 התמנה לפרופסור מן המניין בחוג לפסיכולוגיה, לימד גם בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת חיפה כפרופסור נלווה.
במסגרת שירות המילואים שירת במשך 22 שנים כקצין בריאות הנפש ובשנות השרות האחרונות שימש בעיקר בנושאי הדרכה של קציני בריאות נפש ומפקדים במחלקת הדרכה, מחלקת בריאות הנפש.
החל משנת 1996 שגיא-שְורץ מנהל את המרכז לחקר התפתחות הילד אותו הקים.
יזם את הקמתה של התוכנית הבינתחומית לתואר שני בהתפתחות הילד שהחלה את פעילותה בשנת 2009.
יזם את הקמתה של התוכנית הבינלאומית לתואר שני בהתפתחות הילד לארצות מתפתחות והחל משנת 2014 עומד בראשה.
התוכנית היא פרי שיתוף פעולה עם תורמים, משרד החוץ, הבנק העולמי ויוניסף.
עם סיום שנת הלימודים של המחזור הראשון בחודש אוגוסט 2015 הוסמכו בתואר השני בהתפתחות הילד תלמידים מאתיופיה, בורמה, גאנה, דרום אפריקה, ניגריה, ליבריה, נפאל, סין, צ'ילה, קמרון, וקניה.
כיהן כראש האקדמי של מכללת תל חי באוניברסיטת חיפה, בטרם זו נהפכה למכללה עצמאית (1991-1989).
שגיא-שְורץ כיהן כדיקן לימודים מתקדמים (1999-1996) וכדיקן הפקולטה למדעי החברה (2013-2009) באוניברסיטת חיפה.
שימש כפרופסור אורח ועמית מחקר בכיר באוניברסיטאות ליידן (הולנד), רגנסבורג (גרמניה), יוטה, קולומביה, ניו סקול ומרילנד (ארצות הברית), ובמכונים הלאומיים לבריאות (ארצות הברית).
שגיא-שְורץ חנך מעל 80 תלמידי מחקר ברמת המ"א, דוקטורט, ובתר-דוקטורט.
שבעה עשר מהם הפכו עם השנים להיות אנשי אקדמיה ומחקר המחזיקים במשרות סגל אקדמי בכיר במערכת ההשכלה הגבוהה בישראל.
כהונות מדעיות חשובות ופרסים בינלאומיים
2015 - פרס בולבי-איינסוורת' בחקר ההתקשרות במסגרת The New York Attachment Consortium.
2013 – חבר של כבוד באגודה לחקר רגשות והתקשרות.
2012-13 - עמית מחקר בכיר על שם פיליס וריצ'רד היידמן במרכז ללימודי שואה מתקדמים ע"ש מנדל, במוזיאון הלאומי של ארצות הברית לזכר השואה בוושינגטון.
2007 - פרס עבור "תרומה בינלאומית יוצאת דופן לחקר התפתחות הילד", מטעם האגודה לחקר התפתחות הילד (Society for Research in Child Development) (SRCD).
2005-6 - עמית מחקר בכיר ע"ש ג'נינגס רנדולף במכון לחקר השלום של ארצות הברית בוושינגטון (Jennings Randolph Senior Fellow, United States Institute of Peace).
2005 - מופקד הקתדרה על שם מארי מיין (Mary Main) לחקר התקשרות לאורך מעגל החיים באוניברסיטת ליידן, הולנד.
1986 – עמית מחקר על שם אלכסנדר פון הומבולדט, המכון לפסיכולוגיה, אוניברסיטת רגנסבורג (Alexander Von Humboldt Research Scholar).
אבי שגיא-שְורץ התחיל את דרכו המחקרית בחקר יסודות האמפתיה בקרב תינוקות בני יומם.
לימים, המשיך לחקור סוגיות אקטואליות כמו תפקיד האב בהתפתחות הילד והשפעת מסגרות טיפול חוץ-ביתיות על ילדים.
עוסק בהבנת תהליכי התפתחות בסיסיים, בעיקר התפתחות רגשית-חברתית לאורך מעגל החיים ובפרספקטיבה רב-תרבותית,
כמו גם הסתגלות של ילדים למצבי לחץ קשים, והתועלת היישומית של תובנות אלה.
עוסק בחקר ההתפתחות הרגשית והחברתית של ילדים הן ברמת מחקר בסיסי והן תרגומו לשפת שדה,
מדיניות חברתית וחקיקה בענייני ילדים ומשפחה.
מחקריו עוסקים בהבנת תהליכים רגשיים בקרב ילדים הגדלים באקולוגיות שונות, הן נורמטיביות והן בסיכון.
תרומתו ניכרת בעיקר בחקר תאוריית ההתקשרות של ג'ון בולבי.
השפעת אקולוגיה מוסדית על התפתחותם ורווחתם הרגשית של ילדים – מילדים נורמטיביים אל ילדים בסיכון
שגיא-שְורץ הושפע רבות מעבודתו של בולבי עם ילדים שהושמו במוסדות ובעיקר המאמר "ארבעים וארבעה עבריינים צעירים: אופיים וחייהם".
מחקריו הראשונים של שגיא-שְורץ עסקו בהשפעת הלינה המשותפת בקיבוצים על התפתחותם ורווחתם הרגשית של ילדים.
הבחירה בלינה משותפת בקיבוצים נבעה מכך שהיא היוותה "מעבדה טבעית" לחקר סוגיות הקשורות להשפעה מוסדית על ילדים.
מחקרים אלה שהיו בעלי אופי קוואזי-ניסויי, הראו את ההשפעה שיש להפרדה מההורים בלילה על מצבם הרגשי של הילדים.
על מנת להתמקד בהשפעות "נטו" של הפרדת ילדים בלילות, שגיא-שְורץ איתר אקולוגיית גידול ילדים שהיא מיטיבה בשאר התחומים.
לפיכך, בשעה שמרבית תנאי הגידול של ילדים במשך היום בסביבת הלינה המשותפת בלילה היו טובים, השינה בנפרד מההורים היוותה חריגה משמעותית מהתנאים שהחוקרים סבורים כי הם קריטיים להתפתחות קשרים רגשיים תקינים בין ילדים צעירים והוריהם.
ממצאיו המחישו את ההשפעה השלילית של הפרדת ילדים מהוריהם באוכלוסייה מיטיבה ובכך הוא סיפק תמיכה למושג הפרידה שהוא מושג מפתח אצל בולבי שטען כי פרידה זו היא חלק מאבני הנגף שפוגעים בילדים בסיכון.
בולבי עצמו ראה במחקרים אלה תרומה רבה לתאוריה שלו, שכן אם ילדים נורמטיביים נפגעים מפרידות אלה בלילות, קל וחומר הדבר לגבי ילדים שבאים ממשפחות בסיכון סביבתי חמור.
שגיא-שְורץ חקר אוכלוסייה נורמטיבית זו שכן ביקש להאיר את המשמעות הקריטית שיש להפרדת ילדים מהוריהם.
למחקרים אלה השלכות ביחס לסוגיות שונות בתחום הרווחה: הוצאת ילדים מן הבית והחוויה שילדים חווים כתוצאה מהפרידה,
השמת ילדים במסגרות חוץ-משפחתיות מול אומנה, גירושין ופרידות קשות של ילדים מאחד ההורים (בדרך כל האב), תזמון של אימוץ, ועוד.
עיקר חשיבותם של מחקרים אלה הוא באוניברסליות של הממצאים והרלוונטיות שלהם לכל אלה החוקרים את ההשפעה של התנסויות מוקדמות ופרידות על רווחתם של ילדים.
שגיא-שְורץ הוזמן בשנת 2012 על ידי Casey Foundation, להיות חלק מקבוצה בת 10 מומחים מרחבי תבל שדנו בסוגיה של residential care (מסגרת מגורים קבוצתית לא-ביתית), זאת בגלל חשש גובר והולך שלעיתים מערכות רווחה לא ששות לוותר על השמת ילדים בסיכון במסגרות חוץ-משפחתיות.
המחקר מצביע על הצורך לשלב ילדים במשפחות אומנה ולא במסגרות מוסדיות.
שגיא-שְורץ היה אחד מחברי הוועדה הציבורית לבחינת ההיבטים המשפטיים של האחריות ההורית בגירושין שבראשה עמד פרופ' דן שניט.
חלק ניכר מהמלצות הוועדה מושתת על מחקרי תאוריית ההתקשרות ששגיא-שְורץ הרבה לחוקרה.
שגיא-שְורץ חקר את השפעות אבות על התפתחות ילדיהם והשפעתן על הפרקטיקה והמדיניות החברתית ברמה הלאומית והבינלאומית.
שגיא-שְורץ עוסק בתחום הרווחה והמשפט הקשור לנושא אימוץ ילדים והכנסת תוכניות התערבות עם הורים וילדים בסיכון.
הוא התייחס גם אל סוגיית האימוץ המורכבת של התינוקת מברזיל שבית המשפט העליון בשבתו כבג"ץ פסק כי יש להחזירה מההורים המאמצים בישראל אל האם הביולוגית.
במאמר "טעויות שיפוטיות" הוא מנתח מדוע לדעתו שגה בית המשפט העליון בהחלטתו ומנסה על סמך ניתוח זה להראות במקרה אחר שהעסיק את בית המשפט – "תינוק המריבה" – מדוע יש להשאיר את התינוק בקרב ההורים המיועדים לאימוץ ולא להחזירו אל האם הביולוגית.
בית המשפט העליון דן בסוגיה זו בשנת 2005,
והפסיקה של השופט אהרן ברק ועמיתיו נשענה רובה ככולה על תיאורית ההתקשרות ומחקריה, ששגיא-שְורץ קידם רבות במשך השנים, במיוחד בהקשר המשפטי.
שגיא-שְורץ ערך מחקר על ההשפעה של שהות ממושכת במעונות יום במהלך שנת החיים הראשונה על רווחתם הרגשית והחברתית של ילדים.
הוא התמקד באוכלוסייה הנורמטיבית שמהווה כ-80% של השוהים במעונות, קל וחומר לגבי 20% שהיא אוכלוסיית רווחה שמגיעה אל מעונות היום במסגרת מכסה ייעודית על פי הסדר עם משרד הכלכלה ומשרד הרווחה.
שגיא–שְורץ זכה למענק מחקר גדול מהמכונים הלאומיים לבריאות של ארצות הברית – National Institute of Child Health and Human Development – כדי לחקור את איכות מעונות היום בישראל.
המחקרים שפכו אור על הסיכון הכרוך בשהות ממושכת במעונות יום בעלי איכות נמוכה על רווחתם של ילדים.
הממצאים זכו גם לתהודה בתקשורת בארץ.
שגיא-שְורץ השתמש בתהודה זו על מנת לקדם את איכות הטיפול במעונות יום בישראל.
הוא מצביע על התוקפנות הרבה שנצפית בקרב ילדים צעירים שמגיעים אל מעונות היום הירודים באיכותם, וכתוצאה מכך אינם זוכים לקבל תשומת לב וטיפול ראוי.
בשני העשורים האחרונים שגיא-שְורץ עוסק במחקרים בתחום הטראומות, תוך התייחסות למקומה של תאוריית ההתקשרות והשלכותיה למניעה והתערבות.
הוא חקר סוגיות רב-תרבותיות של תיאורית ההתקשרות,
כמו גם העברה בין-דורית של טראומות עמוקות (או כנראה אי-העברה כפי שממצאי המחקרים מראים).
הוא חוקר זאת ביחד עם פרופ' Marinus van IJzendoorn (מארינוס ואן אייז'נדורן) ושותפיו באוניברסיטת ליידן, הולנד, תוך שיתוף פעולה עם פרופ' קלאוס גרוסמן וד"ר קארין גרוסמן, אוניברסיטת רגנסבורג בגרמניה.
הדבר הוביל לפרויקט של חקר ההעברה הבין-דורית של השואה והחיים בצִלה.
העברה בין דורית של טראומת השואה
שגיא-שְורץ חקר את ההשפעה ארוכת השנים של אובדן הורים במהלך השואה על התפתחותן ורווחתן של ניצולות שחוו את אימי השואה כילדות.
במחקר זה חקר שגיא-שְורץ ניצולות שואה שאיבדו כילדות את שני הוריהן, ובמקביל חקר את בנותיהם ואת נכדיהם.
מחקרים אלו חשפו לראשונה את ההשפעה הקשה של חוויות אלו על ניצולות השואה אף עשורים רבים לאחר מכן.
עם זאת, המחקר גילה כי בנותיהם של ניצולות השואה, בנות "הדור השני", לא הראו סימנים של פגיעה רגשית או אחרת, וזו גם הייתה התמונה לגבי הנכדים.
בניגוד לצפוי הצביע המחקר דווקא על החוסן הרב שאפיין את הניצולות בתפקודן כאימהות.
נתונים אלו פתחו צוהר למחקרים אינטרדיסציפלינריים ושיתופי פעולה נוספים בתחום, כולם מראים כי הדור הראשון הצליח לא להעביר את הטראומה מדור לדור.
הדור השני אף התגלה כבעל יכולת אמפתית רבה יותר מקבוצת השוואה שלא חוותה את השואה.
בנוסף, במחקר אפידמיולוגי שהשווה עשרות אלפי ניצולי שואה עם עשרות אלפי קשישים שלא חוו את השואה, נתגלה כי תוחלת החיים של ניצולי השואה ארוכה יותר.
חקר השפעות חשיפה לטראומות של מלחמה ואלימות פוליטית על רווחתם של ילדים
תוצאותיו התפרסמו בגיליון מיוחד של ה-International Journal of Behavioral Development בעריכה משותפת של שגיא-שְורץ וזיאד עבדין הפלסטיני מאוניברסיטת אל קודס.
בכנס שהתקיים בשנת 2006 במלון אמבסדור בירושלים המזרחית התקבצו חוקרים ואנשי שדה מהצד הישראלי, הפלסטיני (גם מעזה והגדה), והבינלאומי לדווח ולברר את ההשפעות של מצב העימות הכרוני באזורינו על רווחתם של ילדים ואת הדרכים האופטימליות להגן על הילדים מהדחק הכרוך בחשיפה לאלימות וטראומה.
בעקבות הכנס ועבודתו בתחום הוזמן שגיא-שְורץ כעמית מחקר בכיר (Jennings Randolph Senior Fellow) במכון של הקונגרס האמריקאי: United States Institute of Peace (USIP) בוושינגטון
שם ניסה לשלב ידע מתחום הפסיכולוגיה ההתפתחותית, חקר טראומות, פסיכולוגיה חברתית-פוליטית, ויחסים בינלאומיים, זאת כדי להבין תהליכים פסיכולוגיים-חברתיים שמאפשרים או בולמים יכולות אישיות לאמץ פרדיגמות של כניסה להליך שלום ופיוס.
אחת ממסקנות המחקר היא כי באותה מידה שילדים באופן טבעי נפגעים, הרי שיש להם גם מידה רבה של יכולת עמידות (Resilience).
מאמר שלו הכולל הצעות הקושרות מודל מערכתי-אקולוגי של התפתחות האדם עם סוגיות של אלימות פוליטית התפרסם בכתב עת בחקר יישוב סכסוכים.
שגיא-שְורץ מנתח במאמר זה את השינוי שחל בקרב שתי דמויות מרכזיות בקהילייה הישראלית ובקהילייה הפלסטינית, עמי אילון ראש השב"כ לשעבר וזוהיר מנאסרה מפקד מנגנון הביטחון המסכל בגדה – שניהם הפכו מדמויות צבאיות ולוחמות למנהיגי שלום.
במחקרי הטראומה של שגיא-שְורץ נוצרה הבחנה בין טראומות שמגיעות מתוך המשפחה (למשל, התעללות בילדים) מול חוץ המשפחה (למשל, שואה, אלימות פוליטית)
ובכך גם הצביע על דרכי הסתכלות דיפרנציאליים ברמת ההתערבות והמדיניות.
שגיא-שְורץ היה שותף בוועדות לאומיות כמו הוועדה לבחינת ההיבטים המשפטיים של האחריות ההורית בגירושין (ועדת שניט), הוועדה לחקר הגיל הרך של האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים (ועדת קליין),
הוועדה המייעצת לרישוי ולפיתוח סטנדרטים למסגרות חינוכיות לגיל הרך (ועדת רוזנטל), משתתף גם בשימועים בוועדות החינוך, העבודה, והרווחה של הכנסת בנושאי חינוך בגיל הרך, רווחת ילדים וילדים בסיכון.
הוזמן גם כעד מומחה לוועדת החקירה הממלכתית בנושא הסיוע לניצולי השואה בראשותה של השופטת דורנר ("ועדת דורנר").
שגיא-שְורץ משמש גם כ-Amicus Curiae (ידיד בית המשפט) בנושאי גירושין, אמנה, אימוץ והגירה.
אַבּי שטיין היא דוגמנית, בלוגרית יהודייה טרנסג'נדרית ופעילה בקהילת הלהט"ב בארצות הברית.
נולדה וגדלה כבן במשפחה חסידית.
בשנת 2015 הקימה קבוצת תמיכה לטרנסג'נדרים מרקע יהודי-דתי.
נולדה כישראל אברהם שטיין בשנת 1991 בוויליאמסבורג, ברוקלין, ניו יורק לרב מנחם מנדל שטיין וחיה שיינדל מייזליש, ילד שישי מתוך שלושה עשר במשפחה חסידית ידועה מאדמו"רי חסידות פאלטישאן, נכדם של רבי מרדכי שטיין מפאלטישאן ורבי יוסף משה מייזליש מווייצן-ויליאמסבורג.
למד בבית ספר יהודי חסידי, והמשיך את לימודיו בישיבת ויז'ניץ בניו יורק.
בשנת 2010 נישא לפריידי הורביץ, בתו של רבי מאיר הורביץ האדמו"ר מדז'יקוב-מונסי, נישואים שנעשו בשידוך מסורתי לאחר שנפגש עם הכלה המיועדת רק 15 דקות בטרם התארסו, כמקובל במגזר החסידי שהשתייך אליו.
זמן קצר לאחר הנישואים נולד לזוג בנם הבכור.
ב-2012 יצא בשאלה, הכריז על עצמו כאתאיסט ועזב את הקהילה החרדית.
בנובמבר 2015 יצאה מהארון והכריזה בבלוג שלה על היותה טרנסג'נדרית בשם אבי.
בעקבות ההכרזה ניתקה עמה משפחתה כל קשר.
ביוני 2016 ערכה טקס לשינוי השם בבית כנסת של התנועה להתחדשות יהודית בניו יורק.
שטיין היא סטודנטית באוניברסיטת קולומביה לומדת לימודי נשים ומגדר ומדעי מדינה לתואר ראשון.
לשטיין יש אזרחות כפולה, אמריקאית וישראלית.
סבא רבא שלה היה רבי יוסף מאיר כהנא האדמו"ר מספינקא במאה שערים, ירושלים, שם גם נולד אביה.
אביה רבי מנחם מנדל שטיין משמש היום כרב בית המדרש סאווראן בוויליאמסבורג.
סיפור היציאה מהארון של החסיד לשעבר זכה לסיקור נרחב בעיתונים מובילים בארצות הברית דוגמת "הניו יורק טיימס", "ניו יורק פוסט" ו"המגזין ניו יורק".
בנוסף זכה הסיפור גם לסיקור תקשורתי מצד תחנות הטלוויזיה CNN, פוקס וערוץ Vice הקנדי.
ערוץ שואוטיים הקדיש לסיפור פרק שלם בסדרה הדוקומנטרית "Dark Net".
לאחר החשיפה המתוקשרת הקימה שטיין קבוצת תמיכה וירטואלית לתמיכה בטרנסג'נדרים המגיעים מרקע יהודי-אורתודוקסי.
בדצמבר 2015 החלה לערוך מפגשי תמיכה.
במפגש הראשון השתתפו 12 טרנסג'נדרים, חלקם בעלי רקע חסידי.
במקביל המשיכה לנהל בלוג בו היא משתפת את הקוראים בתחושותיה לאורך כל התהליך.
כתוצאה מסיפורה המתוקשר, התחילה גם להופיע רבות בכתבי-עת ובמגזינים.
ב-2018, סיפורה של שטיין עם תמונות מדוגמנות הופיע בכמה מגזינים באמריקה ובעולם, כדוגמת ווג ו-InStyle.
שטיין פעילה באוניברסיטה לזכויות הקהילה הלהט"בית, ופעילה לשלום במזרח התיכון במסגרת השדולה האמריקנית-יהודית ג'יי סטריט.
בשנת 2016 תקפה חלק מחברי הקהילה הלהט"בית באוניברסיטה בשל תמיכתם ב-BDS ובחרם נגד ישראל.
שטיין היא אחת הפעילות הפרו-פלסטיניות הבולטות מקרב הקהילה הפרוגרסיבית בארצות הברית.
ביולי 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל, ביקשה מנשיא ארצות הברית ג'ו ביידן להפסיק את תמיכת ארצות הברית בישראל בשל רצח עם המתרחש לדבריה בעזה.
בספטמבר 2024 נפגשה עם נשיא איראן מסעוד פזשכיאן.
בבחירות לראשות עיריית ניו יורק ב-2025, תמכה במועמד המפלגה הדמוקרטית זוהרן ממדאני, ובנובמבר 2025 מונתה כחברה בצוות המעבר שלו לראשות העיר, בצוות של ועדת הבריאות.
אבי רחמים הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש סגן מפקד עוצבת הפלדה.
קודם לכן שימש מפקד חטיבת שגיא, קצין אג"ם של עוצבת אדום, סגן מפקד חטיבת גבעתי ומפקד גדוד שקד.
רחמים התגייס לצה"ל ושובץ בחטיבת גבעתי.
בסיום הקורס שב לחטיבה ומונה למפקד מחלקה.
בהמשך שימש כמפקד פלוגת מסלול, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון.
לאחר מכן מונה למפקד פלוגת החוד של גדוד צבר, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני ברצועת עזה.
בדצמבר 2003 לאחר נפילת מפקד פלוגת החוד, חגי ביבי, קטע את לימודיו ושב לפקד זמנית על הפלוגה.
לאחר מכן שירת כסגן ראש ענף חי"ר במא"ש במל"י.
בהמשך שימש כסגן מפקד גדס"ר גבעתי.
רחמים הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במשאבי אנוש.
אברהם (אבי) שדה (הירשפלד) (13 באפריל 1957 – 19 בספטמבר 2016) היה פסיכולוג קליני מומחה ישראלי, מרצה וחוקר בתחום הגיל הרך.
פרופסור מן המניין במגמה לפסיכולוגיה קלינית בבית הספר למדעי הפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב ומנהל המעבדה להפרעות שינה בילדים באוניברסיטה זו.
שדה החל ללמוד לתואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה בשנת 1980. ב-1983 המשיך שם בלימודיו לתואר שני בפסיכולוגיה, אותם סיים ב-1987 בהנחייתו של שמשון רובין.
בשנים 1988–1990 השלים תואר DSc ברפואה בטכניון בחיפה בהנחייתו של פרץ לביא.
במקביל עבד כפסיכולוג קליני מתמחה ב"תחנת העמקים" בעין חרוד בשנים 1985–1989, ובמחלקה הפסיכיאטרית בבית החולים כרמל בחיפה בשנים 1989–1990, וסיים את ההתמחות בפסיכולוגיה קלינית בשנת 1990.
שדה החל לעבוד ב-1987 כחוקר במעבדת השינה בטכניון.
ב-1990 נסע לשנתיים לפוסט-דוקטורט באוניברסיטת בראון ובית החולים בראדלי בארצות הברית, ועבד כחוקר במעבדת השינה שם.
עם חזרתו לארץ הצטרף לסגל בית הספר לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
בין תפקידיו באוניברסיטה, הוא ניהל את המגמה לפסיכולוגיה של הילד בשנים 1995–2001, ואת המגמה לפסיכולוגיה קלינית של הילד משנת 2012 ועד מותו; ניהל את מרכז אדלר לחקר ההתפתחות והפסיכופתולוגיה של הילד בשנים 2004-2011; ומשנת 1996 ועד מותו ניהל גם את המעבדה להפרעות שינה בילדים.
שדה התמחה במחקר, אבחון וטיפול קצר מועד בתינוקות וילדים עם קשיים התפתחותיים, קשיי התנהגות, קשיים רגשיים, קשיים בקשר שבינם לבין הוריהם ועוד.
במיוחד התמחה בהפרעות שינה של ילדים.
הוא כיהן בצוות העורכים של מספר כתבי עת מדעיים בינלאומיים העוסקים בחקר השינה.
פרסם מאות מחקרים ופרקים בספרים מדעיים בתחומים אלו.
ספרו של שדה, "לישון כמו תינוק", פורסם בהוצאת "ידיעות ספרים" ב-1999, וכן תורגם לאנגלית ופורסם בהוצאת אוניברסיטת ייל ב-2001. בספר תיאר שדה גורמים לקשיי שינה של תינוקות ופעוטות, ואפשרויות טיפול, תוך התבססות על מחקרים בנושא.
כך למשל הציע שדה בספרו אפשרויות לשמירה על שגרת שינה קבועה של התינוק, ולשיפור יכולותיו להתמודד עם תסכול קל הקשור בשינה ולווסת את עצמו, כדרכים לשפר את איכות שנתו של התינוק.
שדה היה נשוי ליעל ואב לשלושה.
נפטר באופן פתאומי ב-2016, בסוף שנות החמישים לחייו.
אביאל בסין, ידוע גם בשמו לשעבר, SpicyCrap (בתרגום חופשי: שטויות חריפות) הוא יוטיובר ישראלי.
בשנת 2017 היה ערוץ היוטיוב של אביאל בסין לגדול בישראל בתחום הגיימינג, עם כ-301 אלף רשומים, נכון לאוקטובר 2022.
בסין החל לפעול ב-2010 ביוטיוב.
עיקר התוכן של הערוץ היה אימה.
הוא היה ידוע בין היתר בסיפור "קריפיפסטות" - אגדות אורבניות מז'אנר האימה.
קהילת המנויים שלו כללה יותר מ-52,000 מנויים.
ערוץ SpicyCrap666 הוא ערוץ אשר עסק בתכני אימה.
באוגוסט 2016, הערוץ הפסיק את פעילותו, אך בספטמבר 2017 חזר בסין להעלות סרטונים לערוץ.
באוגוסט 2016 החליט בסין לפתוח את הערוץ החדש שלו לצד הערוץ הישן שלו, אך עם הזמן זנח את הערוץ הוותיק.
נכון לאוגוסט 2019 היו מנויים אליו כ-321 אלף משתמשים.
באוקטובר 2017 הערוץ הפך לערוץ הפריסטייל הגדול ביותר בישראל, הערוץ שמר על התואר במשך שנתיים.
הערוץ החדש תוכנן לז'אנר הגיימינג בלבד.
בהתחלה נקרא "SpicyCrapG", אולם בשלב מאוחר יותר האות "G" בשם שהייתה קיצור של "Gaming" הושמטה.
החל מאותו הרגע, ערוצו של בסין הפך לערוץ "פריסטייל" שעסק בכל תחום: משחקים, טריקים, עובדות ועוד.
עם הזמן זנח בסין את העלאת הסרטונים ליוטיוב וסרטונו האחרון הועלה ב-24 בדצמבר 2019. ב-11 בינואר 2022 חזר להעלות תוכן, אך גם מזה חדל בהמשך.
ב-25 בנובמבר הודיע בסין כי הוא פותח ערוץ חדש בשם "נובה", שבו הוא מתכוון להעלות סרטונים קצרים בכל יום בנושאי מדע, היסטוריה, סקופים ונושאים אחרים.
בשלושת הימים הראשונים צבר הערוץ מעל ל-14 אלף רשומים.
הערוץ נסגר זמן קצר לאחר מכן ושינה את שמו ל-"הפורצים".
במאי 2022 הודיע בסין שמחק את כל סרטוני היוטיוב שלו בערוצו הראשי אך רק סימן אותם כפרטי, ומספר חודשים לאחר מכן סימן כפרטי את כל הסרטונים גם מהערוץ המשני שלו.
אביאל בסיל (נולד ב-5 בנובמבר 1982) הוא מאייר וסופר ישראלי, המתמחה בעיקר באיור ספרי ילדים.
בסיל זכה בפרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים ע"ש בן-יצחק (ציון לשבח), על איור ספר הילדים מאת נתן אלתרמן "עוג מלך הבשן".
אביאל בסיל נולד וגדל במזכרת בתיה.
למד בבית הספר האזורי בגדרה, בוגר המחלקה לתקשורת חזותית בשנקר.
בסיל אייר מעל לעשרים ספרי ילדים.
בין הסופרים שאת ספריהם אייר: ע.
הלל, לאה גולדברג, נתן אלתרמן, מאיר שלו, אתגר קרת ועוד.
בתחילת דרכו אייר בסיל ספרי ביכורים כמו גם קלאסיקות בהוצאות מחודשות.
בתחילת דרכו המקצועית כמאייר הוא הרבה להשתמש באיורי חיות.
בנוסף מאייר בסיל עבור אפליקציות שונות המיועדות לילדים, משרדי פרסום, ומעצב לסדרות אנימציה ומשחקים.
בשנת 2012 זכה בפרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים ע"ש בן-יצחק (ציון לשבח), על איוריו לספר "עוג מלך הבשן" מאת נתן אלתרמן.
עם סיום לימודיו החל בסיל לעבוד בקצב גבוה על איור ספרי ילדים והפיק כמות גדולה של איורים לספרי ילדים בתקופה קצרה יחסית, לעיתים אייר מספר ספרים במקביל.
בשנת 2021 ראה אור "המתנה המושלמת", הספר הראשון שבסיל גם כתב וגם אייר.
הספר עוסק בהתמודדות עם אכזבה, בפערים בין חלום ומציאות וכוחה של האהבה לגשר ביניהם.
בשנים האחרונות הפיק בסיל תוצרים עבור חברת פאוטון, שכללו מצגות ותוכנות שונות.
בסיל מתגורר כיום במזכרת בתיה עם בת זוגו ועובד כמאייר עצמאי וכמעצב בחברה לטכנולוגיה חינוכית (מטח)באזור המרכז.
על עבודת האיור לטקסטים קלאסיים ואחרים של יוצרים שכבר אינם בין החיים (לאה גולדברג, נתן אלתרמן, יוסי בנאי), הוא אומר: "איור טקסטים קלאסיים של סופרים שאינם בחיים הוא משחרר מאוד אבל יחד עם זאת – מלחיץ.
(...) יש לחץ מסוים בהתמודדות עם טקסט קלאסי של סופרים ומשוררים גדולים: הטקסטים בדרך כלל כבר מאוד מוכרים, ובהרבה מקרים אוירו בעבר".
הספרמחברשנת הוצאההערותבעיה באמבטיהלי יאנג2022אלף-בית של חיות אמיתיות בלבדפנינה גפן2022חברים בכל מיני צבעיםחנה גולדברג2021אבא, מה זה עושה?מיה מיטב2020ספר לפעוטותאמא, מה זה עושה?מיה מיטב2017ספר לפעוטותיואשע.
מרחבי הדמיון כפי שהם מעוצבים בידי מאיירים ומתכננים ישראליים – במבט אל תוך ספרי הילדים העכשוויים והחוצה אל גני המשחקים שנעלמו - תערוכה במוזיאון העיצוב בחולון
אומת האיור - תערוכה שהתקיימה בשנת 2014 בבית האמנים בתל אביב
אבן, נייר ומספריים: אמנות ומשחק - תערוכה במרכז אמנויות, מוזיאון חיפה לאמנות
קשקוקש מקושקש - תערוכת מאיירים בגלריית ספריית בית אלון בגבעתיים
נמרים בתל אביב - תערוכת כרזות מאוירות בסימן 80 שנה לראשיתו של גן החיות בתל אביב, הוצגה בספריית בית אריאלה בתל אביב
אני מכאן - תערוכת איורים רטרוספקטיבית, איורים שליוו את ספרי הילדים האהובים לאורך ההיסטוריה בישראל, הוצגה בספריית בית אריאלה בתל אביב
אביאור מלסה (נולד ב-2 בדצמבר 1995) הוא זמר, יוצר ומלחין ישראלי.
אביאור נולד בישראל, למשפחה שעלתה בשנת 1991 מאתיופיה.
כשהיה בן שמונה, עזב אביו את משפחתו.
מלסה מתגורר בבאר שבע ביחד עם אמו ושני אחיו.
תחילת הקריירה המוזיקלית של מלסה החלה ב-2015 כאשר שיתף פעולה עם להקת KGC בשיר "מהמתוק אל המר", השיר זכה לביקורות חיוביות על התוכן שלו וזכה להצלחה.
במהלך שנת 2017 הוציא מלסה שלושה סינגלים מתוך אלבום הבכורה שלו: "מקום לשינוי" - שיתוף פעולה עם הזמרת נועה קירל, "גיבור" ו"ככה אנשים" שזכה להצלחה והגיע למקום שביעי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
האלבום המלא שנושא את השם של מלסה יצא לאור ב-31 באוקטובר 2017 בחברת ארומה מיוזיק, שבה יוצג באותה עת.
אברהם (אבי) ריבקינד (נולד ב־6 במאי 1949, ז' באייר תש"ט) הוא כירורג ישראלי, פרופסור לכירורגיה ומומחה לטראומה בבית החולים הדסה עין כרם בירושלים.
ריבקינד יזם והקים את יחידת הטראומה הראשונה בישראל, בבית החולים הדסה עין כרם בירושלים בשנת 1992. כיהן כמנהל המחלקה הכירורגית וניהל את אגף רפואה דחופה וחירום בבית החולים הדסה ירושלים.
זוכה אות יקיר ירושלים לשנת 2018.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה עזב מנחם מנדל את ביאלסטוק יחד עם הוריו ואחותו לעיר ברודי באוקראינה.
אשתו לוניה התקשתה לעזוב את משפחתה ונותרה עימם בביאלסטוק.
מאוחר יותר נשלחה לוניה, יחד עם אחותה פאולינה ואביהן, הרב רוזנמן, למחנה ההשמדה טרבלינקה שם נספו.
ב-2 בנובמבר 1942, במהלך אקציה, פרצו הגרמנים לבית בו שהתה משפחת ריבקינד, ברחוב גולדהבר 91 בברודי, ורצחו את אביו, אימו ואחותו של מנחם לנגד עיניו.
חייו ניצלו משום שהעמיד פני מת.
הוא שהה בבית עם גופות בני משפחתו במשך שלושה ימים.
לאחר שהסתיימה האקציה הביא את גופות בני משפחתו לקבורה.
מנחם מנדל שנותר לבדו מצא מסתור עם שני בני דודיו, האחים ציגלמן, בכפר סידונובקה הסמוך לברודי אצל משפחת הוזרסקי.
שם שהו השלושה במסתור עד יולי 1944. בהמשך שרפו הגרמנים גם את ביתה של משפחת הוזרסקי וכולם נמלטו ליערות.
על חלקה בהצלת מנחם מנדל ובני דודיו, זכתה משפחת הוזרסקי בשנת 1986 באות חסידי אומות העולם.
לאחר ששוחררה ביאליסטוק על ידי הצבא האדום, חזר מנחם לעיר וגילה כי אשתו ומשפחתה נספו.
הוא בחר להישאר בביאליסטוק ובחסות הרוסים ניהל את מפעלי הטקסטיל של משפחתו בעיר והזמין את בני משפחת הוזרסקי, אשר הצילו אותו, לעיר ושיכן אותם בבית הוריו.
בהמשך פגש את לוסיה (לאה) אפשטיין ילידת גרודנו והשניים נישאו בלודג' בשנת 1946. לוסיה אפשטיין, ברחה מגטו גרודנו וניצלה על ידי סופיה מודז'ילווסקה, מורתה מהגימנסיה, לאחר שכל משפחתה של לוסיה נספתה בשואה.
המורה, אשר כונתה "אם היהודים" בזכות פועלה בימי השואה, זכתה בעקבות עדותה של לוסיה ריבקינד ביד ושם, לאות חסידי אומות העולם.
את האות קיבלה סלומאה, ביתה של סופיה, בוורשה.
לוסיה ומנחם ריבקינד, עלו ארצה בשנת 1949, מנחם עבד כמהנדס טקסטיל וניהל מפעל טקסטיל ביפו, עד שנפטר.
אבי ריבקינד למד והתחנך בבית הספר הממלכתי דתי "סיני" בראשון לציון ובבית הספר התיכון הדתי ברחובות.
הוריו הדתיים היו ליברליים בחינוכם, וכך לאחר תפילה בבית הכנסת הגדול וקידוש יום שבת, עבר למגרש הכדור יד של מכבי ראשון לציון (כדוריד).
כשהיה בן 15, נפטר אביו ובהיותו בן יחיד, נמנעה ממנו האפשרות להתנדב לשירות צבאי קרבי.
לכן התגייס לחיל המשטרה הצבאית ושרת כחוקר במשטרה צבאית חוקרת.
ב-6 באוקטובר 1969, נשלח סמל ריבקינד לבה"ד 1, כדי לחקור את מותו של צוער מפליטת כדור.
ריבקינד קיבל את תיאור המקרה והפעולות הרפואיות שבוצעו על ידי רופא היחידה וכאשר שב לביתו, ניגש ריבקינד לרופא המשפחה שלו כדי שיסייע לו עם המינוחים הרפואיים.
רופא המשפחה, ד"ר וייצברד, הגיע עם הספר "האנטומיה של גריי", והסביר ארוכות לריבקינד הצעיר את עדותו של הרופא הצבאי.
בתום ההסבר החליט ריבקינד שהוא רוצה להיות רופא.
בשנת 1973 החל את לימודי הרפואה בבית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית, שליד בית החולים הדסה בירושלים.
בשנת 1980 החל התמחות בכירורגיה כללית, תחת שרביטם של פרופ' נתן זלץ, חתן פרס ישראל לרפואה, ופרופ' אריה דורסט.
בין השנים 1986–1988 התמחה ביחידת שוק טראומה של אוניברסיטת מרילנד בארצות הברית בניהולם של ד"ר א.
כששב לישראל, החל ריבקינד בייזום ובהקמה של יחידת הטראומה בבית החולים הדסה עין כרם.
להקמת יחידת הטראומה היו מתנגדים רבים ורעיון ההקמה נבלם ונדחה מספר פעמים, עד לחנוכתה בשנת 1992. זו הייתה יחידת הטראומה הראשונה והיחידה בישראל.
בעקבותיה, הוקמו במהלך השנים יחידות טראומה נוספות.
אל יחידת הטראומה בהדסה עין כרם הגיעו פצועים מאירועי טרור בירושלים, מהאינתיפאדה הראשונה והאינתיפאדה השנייה.
ריבקינד וצוות היחידה טיפלו באלפי פצועי הדף שהגיעו במצב קשה ואנוש לבית החולים.
בשנים 1997–1998 השתלם ריבקינד כפרופסור אורח בניתוחי ושט-קיבה וטראומה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס אצל ד"ר טום דהמיסטר וד"ר דימטרי דמטריאדיס.
בין השנים 1999–2013, ניהל את המחלקה לכירורגיה כללית וטראומה בהדסה עין כרם.
התמחויותיו הייחודיות בפגיעות הדף, אירועים רבי נפגעים, רפואת חירום והמוניטין שלו בקהילת הרופאים ברחבי העולם, הובילו לפניות לטיפול רפואי לנפגעי טרור בחו"ל.
פרופ' ריבקינד נקרא לטפל בפצועי הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה (AMIA) בבואנוס איירס ב-1994, בנפגעי הפיגועים בקניה (2002), בנפגעי הצונאמי בסרי לנקה (2004), ובנפגעי אסון סופת השלגים ברכס אנאפורנה (2014).
נוסף לעיסוקו בטראומטולוגיה, תחומי התמחותו העיקריים של ריבקינד הם: ניתוחי וושט-קיבה, גידולי במעי הגס, כירורגיה של השד וניתוחים להסרת גידולים ממאירים ושפירים בחלל הבטן, בגישה פתוחה ולפרוסקופית.
ריבקינד היה רופאו האישי של נשיא המדינה עזר ויצמן.
מלבד זאת, הוא טיפל וניתח את אריאל שרון בתקופת כהונתו כראש ממשלה.
ריבקינד טיפל וניתח את אהוד אולמרט וכן טיפל באדמורי"ם רבי מנחם מנדל טאוב מקאליב, רבי משה יהושע הגר מויז'ניץ ורבי מנחם אליעזר זאב רוזנבוים מקרעטשניף.
פרופ' ריבקינד היה אחראי על הערכות החרום של שרותי הרפואה בבית החולים הדסה עין כרם, בעת ביקוריהם של נשיאי ארצות הברית: ג'ורג' ווקר בוש, ביל קלינטון וברק אובאמה.
פרופ' ריבקינד משמש פרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית, ומרצה בכירורגיה כללית ובטראומטולוגיה.
פרופ' ריבקינד מנהל בארץ את קורס ההחייאה המתקדם בטראומה (ATLS) מטעם איגוד הכירורגים האמריקאי.
הקורס אומץ על ידי איגוד הכירורגים הישראלי וחיל הרפואה וגרם למהפך בטיפול בפצועים בישראל.
קורסי A.T.L.S מיועדים לרופאים במקצועות הכירורגיה, למרדימים ולאנשי טיפול נמרץ.
החניכים מתקבלים לקורס דרך המועצה המדעית ההסתדרות הרפואית בישראל וחיל הרפואה בצה"ל.
כל רופא צבאי בשרות חובה או מילואים חייב לעבור בהצלחה את הקורס כדי לשמש רופא בצה"ל, וכל רופא מתמחה באחד מהמקצועות הכירורגים, חייב לעבור את הקורס בהצלחה כדי שמומחיותו תוכר על ידי ההסתדרות הרפואית בישראל.
במלאת 100 שנים לאוניברסיטה העברית בחרה האוניברסיטה בגישתו של ריבקינד לטיפול בטראומה כאחת ממאה התרומות של האוניברסיטה העברית וציינה כי גישתו של ריבקינד צמצמה בצורה משמעותית את שיעורי התמותה בכל דרגות הפציעה.
בשנת 1989 הקים ריבקינד את "העמותה הישראלית לקידום הטיפול בטראומה" - כדי להילחם ולמנוע תמותה ותחלואה מפציעות ותאונות דרכים, זאת בין היתר באמצעות העלאת המודעות והחשיבות לקורסי A.T.L.S והכשרת צוותים ייעודיים בקורסים אלה.
משמש כיועץ לקצין רפואה ראשי בצה"ל בתחום כירורגיה כללית וטראומה.
פרופ' ריבקינד משתתף בוועדות ובארגונים שונים, ביניהם: איגוד הכירורגים בישראל, החברה הישראלית לכירורגיה אנדוסקופית, הוועדה הלאומית לטראומה, וועדת ההיגוי למלחמה בתאונות בדרכים וחבר ב-Fellow of the American College of Surgeons – FACS.
פרופסור ריבקינד חבר באגודה האמריקאית לטראומה, האקדמיה למדעים בניו יורק והאגודה לרפואה ולמשפט בישראל.
בנובמבר 1995, לאחר רצח יצחק רבין, הוקמה ועדת שמגר (רצח רבין) לצורך חקירת השתלשלות העניינים ותפקוד הגופים הרלוונטיים.
ריבקינד שלח מכתב לוועדה בו הביע את דעתו על חלק מהשתלשלות הטיפול הרפואי ברבין והיערכותו של בית החולים איכילוב.
בשנת 2004 בעקבות תאונת דרכים קשה בה נהרגו שלושה תלמידי בית הספר תיכון הראל ממבשרת ציון, החל ריבקינד להוביל יחד עם מטה הבטיחות העירוני של עיריית ירושלים ואור ירוק, מיזם מיוחד לתלמידי תיכון בנושא נהיגה זהירה.
המיזם "צעירים נוהגים אחרת", נלמד גם בערים אחרות בארץ, וכולל יום ביקור בבית החולים, הכרות עם מחלקת הטראומה ושיחה עם פצוע שנפגע בתאונת דרכים.
החל מאוגוסט 2008 מכהן ריבקינד כיו"ר הוועדה המייעצת הרפואית ל"איחוד הצלה", תפקיד אותו הוא ממלא בהתנדבות.
מטרת הוועדה הרפואית לפקח ולקדם מקצועית את המתנדבים בארגון הפרוסים ברחבי הארץ ופועלים להצלת חיים.
ריבקינד משמש נשיא עמותת תכלית המסייעת בין השאר להסעת חולים לבתי חולים.
ריבקינד הביע לא אחת את התנגדותו החריפה לרפואה הפרטית בישראל.
בנובמבר 2013 הופיע בפני ועדת גרמן ובפברואר 2014 בפני ועדת גבאי.
בוועדות אלה הציע דרכים לשלב בין רפואה פרטית לרפואה ציבורית ועדיין לשמר את עיקרון הרפואה הציבורית השוויוניות.
בשנת 2017 סיים ריבקינד קורס דירקטורים בתוכנית להב באוניברסיטת תל אביב.
ריבקינד יזם את "ועידת ישראל לרפואה" ומשמש גם כמנהל התוכן בוועידה השנתית שנערכת מאז 2007.
בשנת 2000, זכה ריבקינד להוקרה מיוחדת מטעם American College Of Surgeon Committee on Trauma, על מחויבותו ומקצועיותו בתחום הטראומה.
בשנת 2005 בעת חנוכת היחידה לטראומה על ידי נשות הדסה, הוענק לריבקינד פרס "מרדכי הצדיק" על רווח והצלה לאזרחי ישראל ולעם היהודי.
בשנת 2017 הוענק לריבקינד "אות אזרח יקיר הבטיחות בדרכים" על ידי הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
בשנת 2018 הוענק לו אות "יקיר ירושלים" על ידי עיריית ירושלים.
בשנת 2023 נבחר להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות בהר הרצל לרגל שנת ה-75 למדינת ישראל.
אביאל יוסף זרגרי (נולד ב-11 בדצמבר 2002 בירושלים שבישראל) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר בהרמנשטאט מהליגה הרומנית.
זרגרי גדל במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים מליגת העל.
בעונתו השנייה הוסיף 24 הופעות ליגה.
ב-12 בינואר 2023 עזב זרגרי את מועדון נעוריו וחתם לשנתיים וחצי במכבי חיפה תמורת כ-1.8 מיליון שקלים.
ב-17 באוגוסט 2023 חתם לעונה בהשאלה ממכבי חיפה למכבי פתח תקווה.
ב-5 בפברואר 2025 הושאל ממכבי חיפה להפועל חיפה.
ב-9 ביולי 2025 חזר לקבוצת נעוריו בית"ר ירושלים.
בינואר 2026 חתם בהרמנשטאט מהליגה הרומנית.
ב-4 ביוני 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, כשנכנס כמחליף בניצחון של ישראל 1–3 במשחק ידידות במונטנגרו.
לומד ב לתואר ראשון בחינוך וחברה, עם התמחות בספורט.
אבי שמש (נולד ב־3 ביולי 1959) הוא תסריטאי ויזם ישראלי, ממייסדי תלי, חברת התמלוגים של התסריטאים והבמאים בישראל בע"מ והמנכ"ל הראשון שלה, ויזם "דיאלוג", תכנה לכתיבת תסריטים ולניהול הפקות.
שמש נולד וגדל ברמת גן, בוגר בליך ובוגר תואר ראשון בקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
שמש היה תסריטאי במשך שש שנים (1984–1990) בצוות התסריטאים של תוכנית הטלוויזיה "זהו זה".
כמו כן כתב לתוכניות בידור בטלוויזיה בשנות ה-80 וה-90 ועבד באופן קבוע עם כמה אמנים על תסריטים לטלוויזיה ולבמה, בין היתר כתב מספר שנים את הטקסטים לדמות המיתולוגית של "לימור" (אורנה בנאי) בתוכנית "אקשן".
כמו כן כתב תוכניות רבות לטלוויזיה החינוכית וכן כתב כמה דרמות וסדרות, בהן "סטרייט ולעניין" (יחד עם היוצרת והשחקנית הראשית כנרת טריפון, בבימוי ערן ריקליס ואבינעם דמארי).
בשנת 1999 הוענק לו פרס שר החינוך והתרבות לבמאים ותסריטאים בתחום הקולנוע לשנת תשנ"ט.
כתסריטאי, הרצה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, במכללת ספיר בנגב ובבית ספר מעלה, ירושלים ובשנים 1999–2000 היה מנהל מחלקת תוכן בצוות ההקמה והפיתוח של ערוץ הופ קטנטנים.
כמו כן כיהן כדירקטור בהנהלת קרן הקולנוע הישראלי.
ב־1997 נבחר שמש ליו"ר איגוד התסריטאים ויחד עם יו"ר איגוד הבמאים אורי ענבר, והבמאי והאקטיביסט דורון צברי, פעל להסדרת עבודתם של תסריטאים ובמאים מול הערוצים המסחריים, על עיגון החובה להפקות מקור איכותיות ועל חיוב חברות הכבלים, שהתאחדו לחברת "HOT" להפקות מקור איכותיות.
ב־1999 כתב דוח רחב על סוגיית ייצוג התסריטאים באקו"ם, חברת התמלוגים של המוזיקאים.
בעקבות זאת המליץ על פרישה של התסריטאים מאקו"ם, חבירה לבמאים (שלא קבלו תמלוגים עד אז) והקמת חברת תמלוגים של יוצרים אור קוליים בישראל.
בעקבות פעילותו עם אורי ענבר הצטרפו כמאה תסריטאים ובמאים ליזמה.
בנקודה זו הקימו שמש וענבר ב-14 דצמבר 2000 את החברה, שזכתה לשם תלי (תמלוגים ליוצרים בישראל).
במקביל לפרישת התסריטאים מאקו"ם, תלי נהלה מספר הליכים משפטיים אשר קבעו לראשונה, כי על פי החוק הישראלי, הבמאי הוא בעל זכות יוצרים ביצירה האור-קולית.
הקמת החברה לוותה בהתנגדות עזה של גורמים רבי עצמה, בהם אקו"ם, שהקשתה בירוקרטית על העברת הזכויות של התסריטאים, זכייני ערוץ 2 ורשות השידור שפעלו רבות למניעת עיגון זכות התסריטאים והבמאים לתמלוגים ובהמשך איגוד המפיקים שאף פעלו משפטית כנגד תלי.
המאבק המשמעותי ביותר היה מאבקה של חברת HOT בשנים 2005–2007 שמטרתו הייתה למנוע מתסריטאים ובמאים את עצם האפשרות של שמירת הזכויות, ואשר לווה בהפגנות יוצרים ובהליכים משפטיים.
המאבק בסופו של דבר נשא פרי, ו-HOT הכירה בשמירת הזכויות של התסריטאים והבמאים וחתמה על הסכמי רישיון עם תלי.
יחד עם שמש, היה שותף למהלכים של הקמת תלי, היועץ המשפטי של תלי, עו"ד אהרן נחומי.
בשנת 2005–2007 עמד שמש, במסגרת תפקידו, יחד עם נחומי, בחזית המאמצים להגן על זכות היוצרים של התסריטאי והבמאי ביצירתו, לאור כוונת משרד המשפטים לחוקק חוק אשר יקנה את הזכות הראשונה ביצירה אור קולית למפיק.
בסופו של יום הכנסת חוקקה חוק זכות יוצרים (חוק זכות יוצרים, תשס"ח-2007) חדש אשר גם הוא קובע שהזכות הראשונה ביצירה אור קולית שייכת ליוצר.
בשנת 2013 התמודד שמש כמנכ"ל מול התנגדות הממונה על ההגבלים העסקיים דיוד גילה למתן פטור לתלי, מהלך שאיים על עצם קיומה.
בעקבות זאת קודם חוק ("חוק הקולנוע (תיקון מס' 4), תאגידים לניהול זכויות התשע"ה–2014") שאישר את פעילותה על תלי למרות היותה הסדר כובל.
בשל כך אישר בית הדין לתחרות את נוסח סעיף שמירת הזכויות (סעיף תלי) שהפך לנוהג קבוע בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה.
ב־2014 פרש שמש מתפקידיו הרשמיים בתלי וכיום הוא יועץ של תלי.
שמש יזם את תכנת "דיאלוג".
לתכנה שתי גרסאות, האחת הוותיקה, מיועדת לכתיבת תסריטים בפורמט עברי וכוללת כלים לעבודת התסריטאי.
גרסת התסריט התפרסמה לראשונה בשנת 1997 בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי והפכה ל"תו תקן" של פורמט תסריט עברי.
גרסת ההפקה התפרסמה לראשונה ב־2017. שתי הגרסאות הן רב לשוניות.
ב־2021 מונה אבי שמש כחבר במועצת הקולנוע.
אבי רייכנטל (נולד ב-7 בינואר 1957) הוא איש עסקים ישראלי-אמריקאי אשר מתמחה בתעשיית ההדפסה התלת-ממדית.
הוא היה המייסד והיו"ר הבכיר של XponentialWorks, חברת השקעות סיכון, ייעוץ ופיתוח מוצרים.
רייכנטל משמש כמנכ"ל, יו"ר ומייסד שותף של Nexa3D ומייסד שותף ויו"ר בכיר של NXT Factory, Centaur Analytics ו-ParaMatters.
רייכנטל נולד בישראל בשנת 1957 והיה חניך בבית הספר הטכני של חיל האוויר בחיפה.
הוא החל את שירותו הצבאי כמכונאי מסוקים, ולאחר מכן הוביל צוות פרויקט תחזוקה ושיפוץ של טייסות סיקורסקי CH-53 סי סטליון באמצע שנות ה-70. בשנת 1977, לאחר שסיים את שירותו, עבר רייכנטל לארצות הברית, שם החל את הקריירה שלו.
בשנת 2003, הפך רייכנטל לנשיא ומנכ"ל 3D Systems, כשהיה נשיאה, החברה רכשה מספר חברות, כגון Quickparts, Z Corp ו-Geomagic.
בשנת 2014, רייכנטל הוגדרה כאחד מ-25 היצרנים המובילים ש-"ממציאים מחדש את החלום האמריקאי" על ידי מגזין Popular Mechanics.
באותה שנה הוא נשא הרצאה ב-TED שכותרתה 'מה הבא בהדפסת תלת מימד'.
בשנה שלאחר מכן הוא פרש מתפקידו כמנכ"ל 3D Systems, והקים את חברת XponentialWorks, שם הוא משמש כמייסד ויו"ר.
החברה היא חברת מיזם, ייעוץ ופיתוח מוצרים בתחומי הדפסת תלת־ממד, רובוטיקה, בינה מלאכותית ולמידה עמוקה.
בשנת 2016, רייכנטל ייסד את חברת Centaur Analytics, Inc., שם הוא משמש כיו"ר הדירקטוריון.
Centaur Analytics מייצרת חיישני תבואה אלחוטיים.
במהלך אותה שנה הוא הקים את חברת ParaMatters יחד עם מייקל בוגומולני, אשר יוצרת עיצובים מיוחדים אשר ניתן להדפיסם במדפסת תלת־ממדית.
משנת 2017 עד 2019 רייכנטל שימש כסגן יו"ר מועצת המנהלים של Techniplas, המייצרת רכיבי פלסטיק ומודולים לתעשיות הרכב והאנרגיה, וכן מנכ"ל Techniplas Digital, יחידה עסקית בתוך Techniplas המתמקדת בפיתוח מוצרים ושירותים קוגניטיביים עבור החברה ולקוחותיה.
רייכנטל היה גם שותף כלל בחברת OurCrowd First, קרן סיכון מוקדמת שבסיסה בישראל ועוזרת לחברות בתחומי בינה מלאכותית, רובוטיקה וייצור דיגיטלי מינואר 2018 ועד נובמבר 2019.
באוקטובר 2018 הוא הוביל את חברת XponentialWorks בשיתוף פעולה עם ספקית האבץ המתמחה EverZinc בכדי להשיק את EverZinc Digital, יחידה המוקדשת לחדשנות החברה, ופיתוח אקולוגי לסטארט-אפים להגדלת היישומים של חומרי אבץ.
אבי שטיינר , היא אתלטית אמריקאית.
אלופת ארצות הברית ובעלת התוצאה השנייה בטיבה בעולם (2022) בריצת 200 מטר (21.77 שניות), שיאנית ארצות הברית ובעלת התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים בריצת 200 מטר באולם (22.09 שניות).
שטיינר גדלה בדבלין, אוהיו בתם של מולי ודייוויד ואחותם הצעירה של ריילי וג'ק שטיינר.
למדה מדע הבריאות באוניברסיטת קנטקי.
באליפות המכללות באולם שנערכה בשנת 2021 זכתה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים בארצות הברית של 22.38 שניות.
בתחרות שנערכה באולם בלואיוויל, קנטקי ב-11 בדצמבר אותה שנה היא קבעה בריצת 300 מטר שיא מכללות חדש של 35.80 שניות, שיפור לשיא הוותיק בן ה-40 שנים של מרלין אוטי מג'מייקה (35.83 שניות).
בתחרות (SEC-SouthEastern Conference) שנערכה באולם בקולג' סטיישן, טקסס ב-26 בפברואר 2022 קבעה בריצת 200 מטר את התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים ושיא ארצות הברית חדש של 22.09 שניות, שיפור לשיא הוותיק בן 26 השנים של גוון טורנס (22.33 שניות).
שבועיים לאחר מכן, באליפות המכללות באולם שנערכה ברמינגהאם, אלבמה ב-12 במרץ היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בריצת 200 מטר בשיא אליפות חדש של 22.16 שניות ומדליית כסף בריצת 60 מטר בתוצאה של 7.10 שניות.
בתחרות שנערכה בבאטון רוז', לואיזיאנה ב-9 באפריל אותה שנה היא קבעה בריצת 100 מטר שיא אישי ואת תוצאת השנה בעולם של 10.92 שניות ובריצת 200 מטר שיא אישי חדש של 22.38 שניות.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקנטקי ב-22 באפריל היא קבעה בריצת 200 מטר שיא אישי חדש ואת התוצאה השנייה בטיבה בעולם של 22.05 שניות.
בתחרות מוקדמות לאליפות המכללות שנערכה ביוג'ין אורגון ב-9 ביוני אותה שנה היא קבעה בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 10.90 שניות ובריצת 200 מטר שיא אישי ושיא מכללות חדש של 22.02 שניות.
יומיים לאחר מכן, באליפות המכללות שנערכה ביוג'ין ה-11 ביוני היא זכתה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאת השנה בעולם ובשיא מכללות חדש של 21.80 שניות.
התוצאה מדרגת אותה במקום 21 בכל הזמנים.
באליפות ארצות הברית שנערכה ביוג'ין ב-26 ביוני זכתה במדליית זהב בריצת 200 מטר בשיא אישי חדש של 21.77 שניות, התוצאה השנייה בטיבה בעולם.
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בתוצאה של 22.26 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 22.15 שניות.
בתחרות שנערכה באולם בפאייטוויל, ארקנסו ב-28 בינואר 2023 היא קבעה בריצת 400 מטר שיא אישי חדש של 50.59 שניות.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה באולם בניו יורק ב-11 בפברואר היא קבעה בריצת 300 מטר שיא ארצות הברית חדש של 35.54 שניות, התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים.
ריצת 200 מטר: 22.09 שניות (2022), שיא ארצות הברית, התוצאה השנייה בטיבה בכל הזמנים
ריצת 300 מטר: 35.54 שניות (2023), שיא ארצות הברית, התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים
אבי שילון (נולד ב-16 במאי 1975) הוא היסטוריון, סופר ופובליציסט, עורך סדרת ספריית אופקים של עם עובד, מרצה בכיר במכללת תל חי.
שילון כותב מאמרים רבים לכתבי עת שונים, שעוסקים בהיסטוריה, חברה, ספורט, תרבות ופוליטיקה.
שילון בוגר אוניברסיטת תל אביב בפילוסופיה והיסטוריה של עם ישראל ומוסמך אותה אוניברסיטה בהיסטוריה של עם ישראל.
את עבודת הדוקטורט שלו, בנושא "יחסם של מנהיגי התנועה הרוויזיוניסטית לדת היהודית, 1925-2005", הוא כתב במחלקה למדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן.
היה עמית פוסט-דוקטורנט באוניברסיטת ניו-יורק, אוניברסיטת צינגהואה ובאוניברסיטת בן-גוריון בישראל.
הוא לימד באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת "רטגרס" בניו יורק.
בין השנים 2019–2023 היה חוקר-אורח במרכז טאוב ללימודי ישראל ב-NYU.
מאז שנת 2023 משמש מרצה במכללה האקדמית תל חי.
באותה שנה החליף את אלי שאלתיאל כעורך ספרית אפקים של עם עובד.
שילון הוא מחבר הביוגרפיה של מנחם בגין, "מנחם בגין, 1913-1992 ("עם עובד", 2008), ומונוגרפיה על שנותיו האחרונות של בן-גוריון, "בן-גוריון, אפילוג" ("עם עובד", 2013).
ספרו "תוגת השמאל" (כנרת-זמורה-ביתן-דביר, 2019) משתמש בארכיונו של יוסי ביילין לדיון על דעיכת השמאל הישראלי.
הגרסה האנגלית של הביוגרפיה על בגין, Menachem Begin A:Life יצאה לאור מטעם Yale University Press וזכתה במקום השני בתחרות של ה-Jewish Book Council.
בעבר היה שילון עיתונאי ב"מעריב", "גלובס", "העיר", "וואלה", "שם המשחק", וערך את מדור הדעות ב"ישראל היום" אך סיים את תפקידו בעיתונים אלו.
תוגת השמאל, כנרת זמורה דביר, דצמבר 2017 - חייו ופעילותו של יוסי ביילין, ומי שבהיותו סגן שר החוץ בממשלת רבין השנייה היה אחראי להובלת תהליך אוסלו.
בן-גוריון, אפילוג, עם עובד, 2013 - סיפור התמודדותו של דוד בן-גוריון במשך השנים: כיצד הוא בחן את יצירת כפיו לאחר שכונן את הממסד בישראל ונותק ממנו, הספר זכה בפרס נשיא המדינה וראש הממשלה לחקר מורשתו של בן-גוריון.
בגין 1913-1992, עם עובד, 2007 - דפוסי האישיות והמנהיגות הייחודית של מנחם בגין
מימין לציונות (עורך), עם עובד, 2025
אביאל פוסטר היה כומר ופוליטיקאי אמריקאי, אשר ייצג את ניו המפשייר בקונגרס הקונטיננטלי ובבית הנבחרים של ארצות הברית.
פוסטר נולד ב-8 באוגוסט 1735 באנדובר שבפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס, והיה בנם של קפטן אסא פוסטר מהרגימנט הקולוניאלי של קולונל אבנעזר ואליזבת אבוט.
קרוב משפחה של ג'דידיה פוסטר, שופט, מהפכן אמריקאי ובוגר תואר במשפטים מאוניברסיטת הרווארד (1744), החבר הראשון במשפחת פוסטר באמריקה שקיבל "חינוך ליברלי".
אביאל פוסטר קיבל השראה ללכת בדרכו של ג'דידיה ונכנס לקולג' הרווארד, וב-1756 קיבל תואר ראשון.
לאחר לימודי תאולוגיה, הוסמך ככומר בקנטרברי ב-26 בינואר 1761, ונשא לאישה את האנה באדג'ר באותה שנה.
הוא שימש כומר בקנטרברי עד 1779. באותה תקופה אביאל פוסטר פרש לחיים הפרטיים אך לא יעבור זמן רב עד שיחזור לשירות הציבורי.
במהלך 18 שנותיו ככומר בקנטרברי הוא בנה אמון עם העם והוא מונה לבית המשפט הכללי.
במהלך חייו החזיק אביאל פוסטר ב"משרות שונות של אמון וכבוד עם מוניטין לעצמו ותועלת לקהילה.
אביאל פוסטר כיהן בקונגרס תחת נשיא ארצות הברית הראשון ג'ורג' וושינגטון והנשיא השני ג'ון אדמס, תוך כדי עבודה עם האבות המייסדים של ארצות הברית, כדי לסייע בבניית ממשלה פדרלית מתפקדת.
בעודו חבר בקונגרס הקונטיננטלי, הותיר אביאל פוסטר רושם על דניאל ובסטר הצעיר, לאחר פגישה אחר צהריים קיצי אחד.
אביו של ובסטר, אבנעזר ובסטר אמר לבנו שהוא יכול היה לקבל את מקומו של אביאל פוסטר בקונגרס אם היו לו יותר קולות.
אבנעזר העלה את סגולות החינוך לבנו, והסביר שחינוך הוא זה שעשה את ההבדל בינו לבין פוסטר.
הוא אמר ש"החינוך הוא שהפך את פוסטר למה שהוא והיעדר זה הפך את אביך למה שהוא".
אשתו הראשונה של אביאל פוסטר האנה נפטרה ב-1768. אשתו השנייה, מרי וייז רוג'רס, הייתה נכדתו של ג'ון רוג'רס (הרווארד); היו להם שמונה ילדים.
מרתה, שנישאה לג'רמיה קלאו, מרי שנישאה להנרי גריש, אביאל הבן שנישא לסוזנה מור, אליזבת שנישאה לאנוך גריש וננסי שנישאה לג'ון גרינו.
בשנת 1775, היה פוסטר סגן הקונגרס המחוזי באקסטר.
מ-1783 עד 1785, פוסטר היה נציג של ניו המפשייר לקונגרס הקונטיננטלי.
בין 1784 ל-1788, הוא היה שופט של בית המשפט לתביעות נפוצות במחוז רוקינגהאם, ניו המפשייר.
ב-4 במרץ 1789, הוא הפך לחבר בקונגרס הראשון של ארצות הברית, על פי החוקה הראשונה של ארצות הברית, כנציג מניו המפשייר עד 3 במרץ 1791. הוא חזר לסנאט של ניו המפשייר ב-1791, וכיהן שם עד 1794, אז נבחר שוב לבית בית הנבחרים של ארצות הברית.
ב-14 ביולי 1798, הצביע פוסטר בעד חוקי הזרים וההמרדה.
פוסטר מת בקנטרברי, ניו המפשייר ב-6 בפברואר 1806, ונקבר בבית הקברות סנטר, קנטרברי, ניו המפשייר.
ב-22 במרץ 1942, חברת בניית הספינות של קליפורניה השיקה את אוניית הליברטי ה-16 שלה, ספינת משא במשקל 10,500 טון, SS Abiel Foster.
יום קודם לכן, ה-SS Benjamin Franklin, שהושקה ב-16 בנובמבר 1941, השלימה את הפלגת המבחן שלה.
ה-SS אביאל פוסטר נטלה חלק כספינת אספקת חיילים במהלך מלחמת העולם השנייה ותרמה לפלישה לנורמנדי.
אביאל בלחסן הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש מפקד חטיבה 226. קודם לכן שימש מפקד יחידת מגלן ומפקד גדוד 202.
בלחסן התגייס לצה"ל והתנדב לצנחנים, עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לסיירת צנחנים.
הוא עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
בשנת 2020 מונה למפקד גדוד 202. לאחר מכן שימש כמפקד יחידת מגלן, בין השאר במבצע בית וגן ובמלחמת חרבות ברזל.
בספטמבר 2024 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד חטיבה 226, והוביל אותה במלחמת חרבות ברזל בלחימה בלבנון כנגד פעילי החזבאללה.
בן דודו הוא מפקד סיירת צנחנים שנפל בשנת 1999 במבצע צמצום טווח.
אבי שפרבר הוא פסל ומהנדס אזרחי ישראלי.
בעבר (1983–1988) שימש סגן מהנדס העיר ירושלים.
שפרבר בוגר תואר ראשון בהנדסה אזרחית מהטכניון בחיפה בשנת 1967 ובוגר תואר שני מאוניברסיטת נורת'ווסטרן, באוונסטון אילינוי, בארצות הברית.
בשנים 1973–1978 עבד במהנדס בחברת נתיבי איילון, בשנים 1978–1990 ניהל צוות תוכנית אב לתחבורה, בירושלים רבתי.
בין השנים 1983–1988 שימש כסגן מהנדס העיר לתכנון בעיריית ירושלים.
בשנת 1988 ייסד את חברת "אמאב" בייזום פרויקטים באדריכלות, תכנון ערים, תכנון תנועה
בשנת 1993 הקים את חברת מערכות תחבורה ירושלים (מת"י) בשותפות עם חברת סילבן רטוביץ' הנדסת תנועה ותחבורה.
החברה עסקה בין השאר בתכנון
קוי רכבת קלה בתל אביב ובירושלים, תכנון נתיי תחבורה ציבוריים, מערכות אוטובוסים, תחנות מרכזיות ועוד.
בשנים 1976–1977 למד במכון אבני בהדרכת הפסל משה שטרנשוס.
בשנים 1977–1979 עבד בקבוצה אצל הפסל נחום כהן.
בשנים 1980–1983 למד בבצלאל, בירושלים בהנחיית הפסל יעקב אפשטיין.
בשנים 1993–1994 עבד בפיסול באבן בהנחיית הפסל חגי בז בקיבוץ נחשון ובשנים 1994–1995 פיסל באבן בסטודיו בקיבוץ משמר דוד עם הפסל אלכס ארז.
באמצע שנות ה-90 עבד בפיסול באבן בהדרכת הפסל פסקוולה מרטיני, בפייטרסנטה .
בשנים 1996–2001 פיסל באבן בהנחיית הפסל טוביה יוסטר בעין הוד.
השתתף בכ-70 תערוכות קבוצתיות בישראל.
בשנת 1997 זכה בפרס שני בסימפוזיון בינלאומי לפיסול באבן, מעלות-תרשיחא
בשנת 2002 זכה בפרס הרמן שטרוק
אבי (אברהם) ששון (נולד ב-1959) הוא חוקר ישראלי, המתמחה בלימודי ארץ ישראל.
ששון הוא פרופסור חבר ב המכהן בה כראש החוג ללימודי ארץ ישראל.
ששון מתמחה בטכנולוגיות של מערכות השקיה, תרבות חומרית, דת עממית, מערכות בניין, ותעשיות אבן-סיד ב.
ב-2007 ערך סקר אתרי מורשת בראש העין מטעם "הקרן לחקר מישור החוף", שהקיף 150 אתרים.
בעקבות הסקר, הוכרזו כמה אתרי מורשת, בהם נמנים מגדל אפק, עזבת צרטה, "מרכז מורשת תימן", גשר מימי המנדט הבריטי החוצה את נחל רבה ברחוב יהודה הלוי, וכן מגדלי שמירה בריטיים ברחוב אבן גבירול וברחוב העבודה.
באותה שנה פרסם יחד עם גד סובול את הספר "אשקלון – שימור אתרים ומורשת" בהוצאת עיריית אשקלון.
ב-2010 ערך את קובץ המאמרים אודות העיר שדרות, "שדרות – נופ-אדם במרחב" בהוצאת "מקום".
ב-2011 פרסם יחד עם סובול ספר נוסף בהוצאת עיריית אשקלון, "אתרים היסטוריים באשקלון".
בסביבות 2012 ערך את סקר בתי הבאר העתיקים הערביים (בייארות) בדרום תל אביב-יפו, ואיתר 100 בתי באר.
ב-2022 הוכנה תוכנית סטטוטורית חדשה על ידי עיריית תל אביב-יפו על בסיס סקרו של ששון.
ששון עסק כיועץ לשימור במיזמי התחדשות עירונית גדולים בגוש דן, גדרה ובאשקלון.
בספטמבר 2023 פרסם קובץ מאמרים לציון 70 שנה להקמת העיר שדרות.
(בתוך "לומר דברי איש ואב: קובץ מאמרים לזכרו של ש"י אדמוני")
אביאל כ"ץ (12 במרץ 1916 – 15 באוקטובר 1974) היה אדריכל ישראלי, חבר מועצת עיריית רמת גן וקצין ההנדסה הראשי של האצ"ל.
כ"ץ נולד בראשון לציון לשרגא כ"ץ ולאה לבית גרבורג וגדל בתל אביב.
למד בבית הספר לבנים "אחד העם" ובגימנסיה נורדיה ובתחילת שנות השלושים למד אדריכלות בבית הספר הגבוה לאומנויות בבלגיה.
בנעוריו הצטרף לתנועת הנוער הלאומי בית"ר, וב-1934 נעצר עם חברים נוספים בתנועה לאחר יום השבתון הכללי ביישוב והואשם ביידוי אבנים אל עבר השוטרים הבריטיים.
הוא נידון ל-3 חודשי מאסר עם עבודות פרך.