tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באפריל 1950 הוא הוצא ממשרד ההגנה כדי לפנות מקום לחתנו של קלמנט גוטוולד ומונה לתפקיד סגן ראש הממשלה ויושב ראש מועצת הספורט הלאומית.
לקראת סוף שנת 1951 במסגרת הטיהורים שערך הנשיא גוטוולד במפלגה הוא הודח גם מתפקידים אלו ולקראת סוף שנת 1952, הוא נעצר לתקופה קצרה.
במשך כשלוש שנים עבד כמנהל חשבונות בקולחוז.
בשנת 1954, ניקיטה חרושצ'וב ועמיתיו בהנהגת ברית המועצות לא שבעו נחת ממחליפו של סבובודה בתפקיד שר ההגנה, ובקשו להחזיר את סבובודה להנהגה.
חרושצ'וב אמר למנהיגי צ'כוסלובקיה שברצונו לבקר את סבובודה כמי שלחם איתו יחד כנגד הנאצים והביקור התקיים למרות התנגדותם.
זמן מה לאחר הביקור עזב סבובודה את הקולחוז והצטרף לארגון צבאי של מתנדבים.
בשנים 1954–1964 היה סבובודה חבר באספה הלאומית ובמשך שנים רבות היה סגן יושב ראש איגוד הלוחמים האנטי-פשיסטיים.
בשנים 1955–1958 היה מנהל האקדמיה הצבאית בפראג ולאחר מכן היה מנהל המכון להיסטוריה צבאית ובתקופה זאת כתב את ספרו "מבולזוק לפראג" על חלקו במלחמת העולם השנייה.
בעת האביב של פראג, ב-30 במרץ 1968 נבחר סבובודה, אשר נהנה מפופולריות רבה בשל היותו גיבור מלחמה, לנשיא צ'כוסלובקיה ברוב של 282 כנגד 6 באספה הלאומית של צ'כוסלובקיה.
דו"ח של ה-CIA ציין שהיה לו מעט ניסיון פוליטי והוא נבחר כמועמד ביניים ללא התלהבות ציבורית שהיה אמור לשמש חותמת גומי.
ההערכה הייתה שהוא נבחר כמועמד שיהיה מקובל גם על שלטונות מוסקבה וגם על דעת הליברלים בצ'כוסלובקיה.
סבובודה לא נעצר עם המנהיגים האחרים במהלך הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה, אלא ניסה להגיע עם ברית המועצות להסדר תוך הצגת עמדה פטריוטית ונטען שהוא הצליח להגיע לפשרות עם ברית המועצות.
סבובודה סירב לקבל ממשלת בובות של ברית המועצות ודרש מליאוניד ברז'נייב שישחרר את חברי הממשלה שנעצרו וינהל שיחות עם אלכסנדר דובצ'ק וחברי ממשלתו.
בשנת 1970 זכה בפרס לנין לשלום יחד עם שבעה אישים נוספים, ביניהם הכימאי האמריקאי ליינוס פולינג והעיתונאי השוודי ברטיל סוואנסטרום.
לודביק סבובודה המשיך לכהן בתפקיד נשיא צ'כוסלובקיה עד לשנת 1975, כאשר אולץ לפרוש בשל בעיות בריאותיות.
הוא נפטר ב-20 בספטמבר 1979 בביתו בפראג.
סבובודה זכה לפופולריות רבה בקרב הצ'כים והסלובקים כאחד.
בשנת 1978, תחת השלטון הקומוניסטי, הוא זכה במקום שני בסקר של הצ'כי הגדול בכל הזמנים.
אך גם לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי ומחיקת הנצחתם של מנהיגים קומוניסטים בצ'כוסלובקיה, רחובות ברחבי צ'כיה וסלובקיה נקראו על שמו, ובשנת 2003 הוא היה במקום העשירי בסקר של הצ'כי הגדול בכל הזמנים.
יש הרואים בו איש של פשרה שמנע שפיכות דמים ולא רצה עוד מלחמה, ולעומתם יש הרואים בו אדם שניצל את מעמדו הפופולרי כדי לפנות את הדרך להשתלטות קומוניסטית.
לודוביק ברוקשטיין (Ludovic Bruckstein; 27 ביולי 1920, מונקאץ' – 4 באוגוסט 1988, תל אביב) היה מחזאי, סופר ופובליציסט יהודי רומני וישראלי, שכתב בשפה הרומנית וביידיש.
החל משנת 1972 חי בישראל.
בילדותו חי ברוקשטיין בחבל מרמורש, ברומניה.
הוא נולד בשנת 1920 בשם יוסף לייב אריה ברוקשטיין בחבל רוסינסקו, בעיר מונקאץ' (שהסתפחה ב-1918 לצ'כוסלובקיה, היום באוקראינה).
הוא היה נינו של הרב החסידי חיים יוסף ברוקשטיין, (1864-1775) אב בית דין בפיסטין ובקישווארדה, בעל "תוספות חיים".
גם הסב מצד האב היה רב ידוע, ישראל נתן אלטר ברוקשטיין, בעל "מנחת ישראל" ו"אמונת ישראל".
על משפחתו כתב לימים הסופר בספרו "גורלו של יעקב מגיד".
בגיל 4 עבר ברוקשטיין עם משפחתו לגור בסיגט שם לאביו, מרדכי, היה בית חרושת למקלות הליכה.
המשפחה עסקה גם בייצוא צמחי מרפא מן האזור.
ברוקשטיין סיים לימודים בבית ספר התיכון למסחר בסיגט והתכוון לנסוע ללמוד משפטים בשווייץ.
נסיבות משפחתיות אילצו אותו לדחות את התכנית ולעבוד בינתיים בעסק המשפחתי.
צפון טרנסילבניה, כולל סיגט וכל האזור מרמורש, הועבר לידי הונגריה בשנת 1940 בהתאם לתכתיב וינה.
בנסיבות אלה בימי השואה במאי 1944 נשלחה משפחתו של לודוביק ברוקשטיין לאושוויץ.
מאושוויץ הוא הועבר לברגן-בלזן ואחר כך למחנות אסירים ועובדי כפייה נוספים בהילדסהיים, הנובר, גרוס-רוזן, וולפסברג ו-ויסטגירסדורף (כיום גלושיצה בפולין) שם שוחרר על ידי הצבא הסובייטי במאי 1945. אחרי שהחלים מטיפוס שב לסיגט חזרה לשליטה רומנית.
בסיגט מצא את אחיו, ישראל, ששרד גם הוא בשואה.
אולם לודוביק התחתן אשתו צ'יפי שרולטה (שיינדל) לבית ציג, גם היא ניצולת שואה בת 17. מכיוון שהיא חלתה בשחפת ונזקקה לטיפולים בבית מרפא בקלוז' שני בני הזוג נשארו ברומניה.
לודוביק ברוקשטיין התחיל להוכיח את עצמו ככותב בשפות רומנית, יידיש והונגרית.
החל את דרכו הספרותית בסיפורים שפרסם בעיתון Viaţa Românească (החיים הרומניים) ב-1945. למשך זמן קצר יחד עם סמואל שטרן וקלמן כהן הוציא בסיגט את העיתון בשפה יידיש "אונזער לעבן" (חיינו) ובשנת 1947 כתב מחזה שבו תיאר מרד של אסירים אנשי זונדרקומנדו באושוויץ, לפי אירוע שהתרחש במציאות.
המחזה, שנכתב גם כן ביידיש, ונקרא "נאכט שיכט" (משמרת לילה) הוצג בשנים 1958-1948 בהצלחה בתיאטראות היהודיים בבוקרשט וביאש.הוא היה למחזאי מוערך ומחזותיו הוצגו במשך השנים תיאטראות רבים ברומניה, ברית-המועצות, פולין ואפילו בדרום-אמריקה.
ברוקשטיין הוזמן ללמוד ספרות בבית הספר לספרות "אמינסקו" שפעל בבוקרשט בשנים 1955-1950 מיוזמת המשטר הקומוניסטי.
נבחר לאיגוד הסופרים הרומנים וערך את מדור התיאטרון של בטאון האיגוד.
כמו כן לימד זמן מה אסתטיקה במכון לאמנויות הבמה "יון לוקה קאראג'אלה" בבוקרשט.
רצה להתחמק מלהיות מעורב בתעמולה פוליטית כולל אנטיציונית ולבסוף חזר לסיגט, בה לימד בתיכון "דארגוש וודה" ובהמשך התמנה למנהל "בית הספר העממי לאמנות".
בשנים 1967-1950 כתב ברוקשטיין כעשרים מחזות שהוצגו בתיאטראות ברומניה, כמה מהם תורגמו והוצגו בהונגרית, גרמנית, רוסית ואסטונית.
בשנות ה-1960 המאוחרות כתב גם סיפורים שפורסמו בעיתונים וכתבי עת ברומניה.
בשנת 1969 פרסם בבוקרשט קובץ סיפורים.
אחרי ביקור בישראל, שבה פגש לראשונה את אחיו מאז פרידתם ב-1947, ב-1972 עלה לישראל והמשיך גם בה בשנים 1988-1972 את יצירתו בשפה הרומנית.
פרסם בישראל שבעה ספרים בהוצאה משלו, פנופטיקום.
חלק מיצירתו הופיע גם בעברית ותורגם לצרפתית.
הוא היה בין מייסדי התאחדות הסופרים הישראלים בשפה הרומנית.
על אף עלייתו לישראל לא סולק מאיגוד הסופרים ברומניה ונשאר חבר בו עד סוף ימיו.
נפטר בתל אביב בגיל 68 בגלל מחלה.
לודוביק ברוקשטיין תיאר את חייו במילותיו בנובלה EU (אני), שהתפרסמה בקובץ "אולי אפילו אושר":
"עברתי דרך בתי ספר יסודיים, בינוניים וגבוהים, למדתי טוב לעיתים ופעמים אחרות לא טוב...
למדתי המון דברים שימושיים ולא שימושיים...
היו לי צרות עם נשים.
היו לי גם אי אילו שמחות איתן.
היו לי אידיאלים ואילוזיות, היו לי מפחי נפש וקיבלתי סטירות מכל הסוגים, גדולות וקטנות...
עברתי דרך מלחמה גדולה, עולמית ושתיים קטנות יותר, אזוריות, דרך שישה מחנות ריכוז ועבודת כפייה, שיטפון, שתי רעידות אדמה...
הרווחתי את לחמי באמצעות עבודות שונות ותפקידים...
לא רכבתי על "רוסיננטה", משום שמעולם לא היה לי סוס לרכיבה".
הוריו ושתי אחיותיו נספו בשואה.
הסופר היה נשוי ל צ'יפי (שיינדל) לבית ציק ונולד להם בן, אלפרד ברוקשטיין, מדען מחשב, פרופסור בטכניון בחיפה.
הבן אייר אחדים מספריו שפורסמו בעברית, רומנית וצרפתית.
פרס "וסילה אלכסנדרי" - עבור אחד ממחזותיו
מדליית הקולקטיביזציה" - עבור המחזה "אדמה ואחים" - על משפט רצח בכפר בעקבות סכסוך בין אחים על אדמה
העיטור הלאומי לעמל של רומניה
הפרס לספרות של הסוכנות היהודית על מפעל חייו
ערד און ברידער (אדמה ואחים)
1948 נאכט שיכט Schimbul de noapte ("משמרת לילה"), מחזה על מרד זונדרקומנדו באושביץ.
הוצג לראשונה על במת התיאטרון היהודי הממלכתי בבוקרשט TES ב-1949 בבימויו של מאוריצ'יו סקלר
1953 Familia Grunwald - ביידיש - די משפחה גרינוואלד - (1957) ("משפחת גרינוולד"), מחזה בארבע מערכות (שבע סצנות) - הוצג לראשונה בתיאטרון היהודי הממלכתי בבוקרשט TES, בבימויו של נלו בוצ'בסקי ובתיאטרון היהודי הממלכתי ביאש בבימויו של איזו שפירא ועם מוזיקה מאת ברנרד סגל
1957 - דור המדבר Generația din pustiu - מחזה במערכה אחת - הוצג לראשונה על במת TES בבימויו של אוטו רפפורט
1957 Întoarcerea lui Cristofor Columb צוריקער פון קריסטאפער קאלאמבוס (שובו של קריסטופור קולומבוס), מחזה.
1962 - Un proces fără sfârșit א נישט-פארענדיקטער פראצעס - הוצג בבכורה ב-TES בבימויו של ג'ורג'ה תאודורסקו
הארבסט קלאנגען - צלילי סתיו
1964 - Fluturele alb - (הפרפר הלבן) - מחזה במערכה אחת
1969 - Întâlnire pe culmi - (מפגש בפסגות - על פגישה דמיונית בהרי המרמורש בין הבעל שם טוב להיידוק הרומני האגדי פינטיה האמיץ) - הוצג ב_TES בבימוי ג'ורג'ה תאודורסקו, מוזיקה:הרי מאיורוביץ'
Un musafir neașteptat - א נישט-דערווארטער גאסט
די שכנטע - (השכנה) - מחזה במערכה אחת - פורסם ב"קולטור ועגוועזער" בבוקרשט
1973 Confesiunea, (הווידוי) רומן, ספריית הפועלים
1975 Destinul lui Iaacov Maghid - (גורלו של יעקב מגיד-1977) שבעה סיפורים - ספריית הפועלים,
1977 - Trei istorii "שלוש היסטוריות" - הוצאת עקד - שלושה סיפורים היסטוריים
1981 - Precum în cer aşa şi pe pământ - אין הימל וי אף דער ערד ("כמו בשמיים, כך גם על הארץ") - סיפורים חסידיים קצרים
1985 Poate chiar fericire "אולי אפילו אושר", סיפורים קצרים, הוצאת סיפריית פועלים.
1989 (אחרי מות הסופר) Capcana.Păpușa de cârpă "המלכודת - בובת סמרטוטים", ברומנית בהוצאת Panopticum בתל אביב, בעברית בהוצאת נמרוד, שני סיפורים על תקופת השואה.
לודוביזי (באיטלקית: Ludovisi) הוא שמו של הרובע השישה עשר מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.
חותם הרובע מציג דרקון מוזהב על רקע אדום.
מקורו של הדרקון בשלט האצולה של משפחת לודוביזי אשר מרבית שטחי הרובע היו חלק מגני האחוזה שלה, שנקראה וילה לודוביזי.
הווילה והגנים נמכרו בסוף המאה ה-19 לממשלת איטליה, וזו מכרה אותם ליזמים על מנת שיבנו את מבני הרובע.
ברובע עובר ויה ונטו היוקרתי.
לודוביק ז'ולי הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הקיצוני הימני.
לזכותו של ז'ולי 17 הופעות במדי בנבחרת צרפת.
ז'ולי החל את הקריירה המקצועית שלו בעיר הולדתו, בקבוצה אולימפיק ליון.
בגיל 18, ב-1994, ערך את הופעת הבכורה בקבוצת הבוגרים.
בעונה הראשונה שותף בשמונה משחקים בלבד, אבל בשתי העונות הבאות שלו במועדון שותף ב-73 משחקים בהם כבש 20 שערים (16 מהם בעונת 1996/97).
במחצית הראשונה של עונת 1997/98 עדיין שיחק בליון, אך באמצע העונה עבר למונקו.
במונקו זכה להערכה רבה ככדורגלן.
הוא שיחק במונקו במשך שבע עונות בסך הכול.
בעקבות היכולת שהציג במונקו זכה לזימון ראשון לנבחרת צרפת בשנת 2000. הוא זכה עם קבוצתו באליפות בסוף אותה שנה.
ובגביע הצרפתי ב-2003. ב-2004, הוביל ז'ולי את הקבוצה כקפטן שלה אל גמר ליגת האלופות.
בקיץ אותה שנה שילם עבורו המועדון הספרדי ברצלונה 7 מיליון אירו.
במהרה ביסס את מעמדו כקיצוני הימני הבכיר בקבוצה.
למרות מספר פציעות בשריריו, הופיע ז'ולי בעונתו הראשונה ב-29 משחקי ליגה ובשישה נוספים בליגת האלופות, בסך הכול הבקיע 12 שערים, ועזר לברצלונה לזכות באליפות.
מקומו של ז'ולי בברצלונה התערער עם עלייתו של ליונל מסי הצעיר ובואו של הנריק לארסון.
אי לכך, בעונת 2005/06 נותר ז'ולי שחקן קבע בהרכב, פתח ב-20 משחקים, נכנס כמחליף בתשעה נוספים, והבקיע חמישה שערים.
בחצי גמר ליגת האלופות הבקיע שער לרשתה של מילאן שבזכותו העפילה הקבוצה לגמר שנערך בפריז.
בגמר ניצחה הקבוצה, ובכך השלימה דאבל - זכייה בליגת האלופות ובליגה הספרדית.
העונה הבאה הייתה פחות מוצלחת מקודמתה.
ז'ולי אמנם כבש את השער היחיד בסופר קאפ, שהביא לקבוצתו את התואר, ואף היה בין 50 המועמדים לתואר כדור הזהב, אך ברצלונה כשלה הן בליגה והן בליגת האלופות ובקיץ 2007 עבר ז'ולי לרומא, ששילמה עבורו 4.5 מיליון אירו.
ברומא שיחק עונה בודדת, הופיע ב-32 משחקי ליגה והבקיע שישה שערים.
בתום העונה עבר לפריז סן-ז'רמן תמורת סכום העברה של 2.5 מיליון אירו.
בשנת 2011 חזר ג'ולי למונקו ששיחקה בליגת המשנה הצרפתית.
ב-31 ביולי 2012 חתם בשורות לוריאן מליגת העל הצרפתית.
באוגוסט 2013 פרש ממשחק פעיל.
למרות ההודעה על פרישה ממשחק פעיל, בקיץ 2013 חתם ז'ולי באזרגס מהליגה השנייה בצרפת.
את הופעת בכורתו בנבחרת צרפת ערך במרץ 2000 במשחק מול נבחרת סקוטלנד.
אף על פי שלא נכלל בסגל הנבחרת ליורו 2000, הוא זכה לשחק יותר עם מינויו של ז'אק סנטיני לאימון הנבחרת ב-2002. הוא שותף עם הנבחרת בגביע הקונפדרציות ב-2003, ובזכות הצלחתו במונקו בעונת 2003/04 זומן ליורו 2004, אך פציעתו בגמר ליגת האלופות מנעה ממנו להשתתף ביורו.
ז'ולי לקח חלק במשחקי ההעפלה של הנבחרת למונדיאל 2006, אך לא זומן אליו.
את משחקו האחרון בנבחרת ערך ב-2005. בסך הכול ז'ולי הבקיע שלושה שערים ב-17 משחקים.
לודהיאנה (בהינדי: लुधियाना, בפנג'אבי ਲੁਧਿਆਣਾ), היא עיר ומחוז מנהלי במחוז לודהיאנה, במדינת פנג'אב שבצפון מערב הודו.
לודהיאנה היא העיר הגדולה ביותר בפנג'אב עם אוכלוסייה של כ-1.4 מיליון תושבים, אך אוכלוסייתה עולה בהרבה בתקופת הקציר בעקבות הגעתם של מהגרי עבודה רבים מהמדינות אוטר פרדש, ביהר ואף מהבירה, דלהי.
לודהיאנה נמצאת על כביש מהיר מספר 1 המחבר את דלהי ואמריטסר.
לודהיאנה נחשבת למחוז העשיר ביותר בהודו, ואדמתה נחשבת ליקרה ולפורה ביותר במדינה.
העיר ממוקמת בגובה ממוצע של 244 מטרים מעל גובה פני הים.
הקרקע בעיר מורכבת מאבן חול צהובה וגרניט.
העיר מחולקת לשני רבעים עיקריים, העיר העתיקה והעיר החדשה.
עד השנה 1875 זרם הנהר סוטלז', שהתייבש באותה שנה, מצפון-מערב לעיר.
היום בחלק זה של העיר יש שכונות מגורים שנבנו ללא תכנון.
כמו כן פועלות באזור סדנאות תעשייה מקומיות שרובן מופעלות מתוך בתי התושבים.
לרגלי הנהר עמד בעבר המבצר העתיק של העיר.
היום שוכן באותו מקום קולג' להנדסת טקסטיל.
לפי מפקד אוכלוסין ב-2001 אוכלוסיית העיר עמדה על 1,395,053 תושבים.
הגברים מהוים 57% מאוכלוסיית העיר והנשים 43%.
אחוז יודעי קרוא וכתוב בעיר עומד על 70%.
נתון זה גבוה משמעותית מהמוצע בהודו העומד על 59.5%.
72% מהגברים יודעים קרוא וכתוב ו-68% מהנשים.
ילדים מתחת לגיל 6 מהווים 12% מהאוכלוסייה.
הדתות העיקריות הן הינדואיזם וסיקיזם.
לפני חלוקת הודו, הייתה בעיר אוכלוסייה מוסלמית גדולה, אך רבים נאלצו לעזוב עקב רמת האלימות הבין דתית הגבוהה.
השפה המקומית המדוברת היא פנג'אבי והיא שפת האם של קרוב ל-78% מהתושבים.
השפה ההינדית אף היא נפוצה בעיר, בין היתר הודות למהגרי העבודה הרבים הפוקדים את העיר מדי שנה.
בעיר לודהיאנה קיימים יותר מ-2500 בתי ספר ומכללות שבהם לומדים מעל 450000 תלמידים.
מרבית בתי הספר מנוהלים על ידי המועצה המרכזית לחינוך תיכון או על ידי מועצת החינוך של בתי הספר בפנג'אב שנוסדה בשנת 1969.
בעיר נמצאת האוניברסיטה החקלאית הגדולה באסיה ואחת הגדולות בעולם.
בלודהיאנה נמצאת "המכללה הנוצרית לרפואה" שהוקמה על ידי דיים אדית מרי בראון בשנת 1894. זהו בית הספר הראשון לנשים באסיה.
בשנת 1956 נוסדה בעיר המכללה להנדסה של גורו נאנאק על ידי ראג'נדרה פראסאד.
לוּד, דמות מקראית, בנו הרביעי מתוך תשעה של שם בנו של נח במקרא, אחיהם של עילם, אשור, ארפכשד וארם ולפי דברי הימים, לוד הוא גם אח של עוץ, חול, גתר ומשך.
על פי ההיסטוריון הפרסי מוחמד אבן ג'ריר א-טברי שאקבאה בתו של יפת הייתה אחת מנשותיו.
על פי מקורות נוצרים אחדים, בניו של לוד התיישבו באזור הפנג'אבי
כריסטופר בריאן "כריס" ברידג'ס , הידוע בשם הבמה לודאקריס (Ludacris), הוא ראפר, מפיק מוזיקלי ושחקן קולנוע אמריקאי, זוכה שלושה פרסי גראמי ופרס גילדת שחקני המסך.
לודאקריס הוציא לאור 6 אלבומים, מהם מכר 17 מיליון עותקים בארצות הברית ו-24 מיליון עותקים ברחבי העולם.
סגנונו המוזיקלי הוא ראפ דרומי, המתאפיין בביטים קופצניים יותר ובסגנון ייחודי.
לודאקריס נולד בשמפיין, אילינוי שבארצות הברית.
כאשר היה נער עבר עם הוריו לאטלנטה, ג'ורג'יה.
לאחר סיום לימודי התיכון התקבל ללימודי הפקה מוזיקלית במכללת ג'ורג'יה.
לאחר שסיים את לימודיו החל לעבוד כטכנאי בתחנת רדיו מקומית המשדרת מוזיקה שחורה.
לודאקריס הופיע לראשונה בשיר "Phat Rabbit" באלבומו של טימבלנד.
בשנת 1999 הוציא לאור את אלבום האינדי שלו "Incognegro".
זמן קצר לאחר מכן האלבום הגיע לידיהם של דאף ג'אם שם התלהבו מהראפר והחתימו אותו לחוזה.
בשנת 2000 יצא אלבום הבכורה שלו, "Back for the First Time" בחברת תקליטים וזכה להצלחה רבה.
הוא הגיע למעמד של פלטינה כפולה ואף הגיע למקום הרביעי במצעד "200 האלבומים הנמכרים ביותר בארצות הברית" במגזין בילבורד.
לודקריס אירח ראפרים מהשורה הראשונה באלבומו כמו: ג'יי זי, I-20, פוקסי בראון, שאוואנה, טימבלנד, טרינה ועוד.
לאחר הצלחת האלבום לודאקריס הקים לייבל משלו, Disturbing tha Peace' ובנוף החליט לפתוח קרן מלגות לילדי תיכון.
האלבום השני שלו, "Word of Mouf" יצא בסוף שנת 2001. הווידאו קליפ של הסינגל "Rollout (My Business)" היה מועמד לתואר "הקליפ הטוב ביותר" בטקס פרסי המוזיקה של MTV של שנת 2002. סינגלים נוספים מהאלבום הם: "Saturday (Oooh Oooh)", "Move Bitch" ו-"Area Codes" שיצא כפסקול לסרט שעת שיא 2.
הסינגל הבא שלו "Act A Fool" יצא בפסקול הסרט מהיר ועצבני 2. השיר חשף את לודאקריס לקהל רחב הרבה יותר, גם כאלה שלא אוהבים מוזיקה שחורה.
זמן קצר לאחר מכן יצא האלבום, "Chicken-n-Beer".
הסינגל הראשון באלבום "P-Poppin" לא הצליח טוב בקרב תחנות רדיו וערוצי מוזיקה שמשדרים פופ ונחשב להצלחה רק בקרב חובבי המוזיקה השחורה.
האלבום נמכר היטב בשבועות הראשונים אך בלי סינגל מצליח הוא צנח מהר מאוד.
סינגלים נוספים מהאלבום הם: "Stand Up", שהפך לסינגל המצליח ביותר שלו עד היום, "Splash Waterfalls", "Blow It Out" ו-"Diamond in the Back".
האלבום הרביעי שלו, "The Red Light District" יצא בשנת 2004. הוא אירח באלבום ראפרים כמו T.I ובאן בי.
נאז, דיג'יי קוויק, טריק דאדי, DMX וסליפי בראון.
האלבום זכה להצלחה גדולה ומכר 330,000 העתקים בשבוע הראשון ומאוחר יותר פלטינה כפולה.
האלבום הבא, "Release Therapy" יצא בשנת 2006. בין האורחים שהשתתפו באלבום היו: פארל ויליאמס, אר קלי, יאנג ג'יזי, מרי ג'יי בלייג', פילד מוב, בובי ולנטינו, בני סיגל ועוד.
הסינגל הראשון, "Money Maker" הגיע למקום הראשון במצעד של ערוץ BET.
בסינגל השני שלו "Grew Up a Screw Up" התארח יאנג ג'יזי שהיה מסוכסך עמו בעבר.
הסינגל השלישי, "Runaway Love" יחד עם מרי ג'יי בלייג' הגיע למקום הראשון במצעד "25 שירי הראפ הפופולריים ביותר" במגזין בילבורד וזכה בתואר 'הדואט הטוב ביותר של השנה' בטקס פרסי המוזיקה של BET.
האלבום מכר 309,000 העתקים בשבוע הראשון.
האלבום השישי, "Theater of the Mind" יצא לאור בשנת 2008. האלבום הגיע למקום החמישי במצעד "200 האלבומים הנמכרים ביותר בארצות הברית" של מגזין בילבורד.
אלבומו השביעי, "Battle of the Sexes" הופץ ב-9 במרץ 2010. בין האורחים שהשתתפו באלבום היו: ני-יו, טריי סונגז, פלו רידה, ניקי מינאז', גוצ'י מיין ועוד.
הסינגל הראשון מהאלבום, How Low הגיע למקום 6 במצעד "100 הסינגלים הפופולריים ביותר" של מגזין בילבורד, אומנים רבים עשו רמיקסים לשיר ביניהם היו: סיארה, פיטבול, דה-דרים, פאבולוס, כריס בראון ועוד.
הסינגל השני מהאלבום נקרא "My Chick Bad" ביחד עם הראפרית ניקי מינאז'.
בנוסף לסינגל יצא רמיקס רשמי לסינגל עם הראפיריות איב, טרינה ודיימון.
בנוסף ל"How Low" ו"My Chick Bad" לודאקריס הספיק להתארח בכמה סינגלים באותו שנה ביניהם "Baby" של הזמר ג'סטין ביבר, הסינגל נחשב להצלחה גדולה בעולם וגם בארץ ואף הפך לווידאו קליפ השני הכי נצפה ביתר ביוטיוב.
לודאקריס הופיע גם בגרסה האמריקאית של הסינגל הראשון מאלבומו השני של טאיו קרוז "Break Your Heart", הסינגל נחשב להצלחה ענקית והגיע למקום הראשון במצעד הבילדבורד האמריקאי וזה עשה את לודאקריס הראפר הראשון בשנת 2010 שיש לו 3 להיטים בטופ 10 של המצעד ("How Low", "Baby" ו"Break Your Heart").
הוא הופיע גם בסינגל השלישי של DJ קאלד מאלבומו הרביעי "Victory" ביחד עם הראפר סנופ דוג, והזמר טי-פיין "All I Do Is Win".
וגם הוא הופיע בסינגל החדש של סיארה "Ride".
בפברואר 2024, הופיע כזמר אורח במופע המחצית של אשר בסופרבול LVIII.
את הופעתו הראשונה עשה ב-2002 בסרט "מהיר ועצבני 2", בסרט מופיע לודאקריס בתור טאג' פארקר, מארגן מרוצי מכוניות וחברו של בראיין אוקונר (פול ווקר).
ב-2004 שיחק לודאקריס בדרמת הפשע זוכת 3 פרסי אוסקר של פול האגיס "התרסקות".
בסרט גילם את דמותו של אנתוני, גנב מכוניות אפרו-אמריקני המאמין כי לחברה יש דעות קדומות לא הוגנות ולא מוצדקות על שחורים, ומצדיק את מעשיו באומרו כי לא יפגע באדם שחור.
עם זאת, כאשר הוא ושותפו לפשע פיטר מנסים בטעות לגנוב מכונית של אדם שחור, קמרון (טרנס הווארד) ולאחר שקמרון תוקף אותו במהלך החטיפה, אנתוני מבקש מפיטר לירות בקמרון.
ב-2005 הופיע לודאקריס בדרמת הפשע "מלחמות הראפ" וגילם את דמותו של "סקיני בלאק", ראפר מצליח מממפיס השוכח מאין בא וגדל.
ב-2008 לודאקריס הופיע בסרט האקשן "מקס פיין" שם גילם את חוקר המשטרה סגן ג'ים בראבורה.
בשנת 2011 שיחק בקומדיה הרומנטית "קשר לא מחייב" בכיכובם של נטלי פורטמן ואשטון קוצ'ר.
באותה שנה גם שיחק בסרט מהיר ועצבני 5, ובשנים שלאחר מכן גם במהיר ועצבני 6, 7 ו-8.
בשנת 2014 שימש כשופט בתוכנית הריאליטי "Rising Star", הגרסה האמריקאית לתוכנית המציאות הישראלית "הכוכב הבא", שבוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2015 התארח בעונה השנייה של סדרת הדרמה "אימפריה" בתפקיד השוטר מקנייט', בכיכובם של טרנס הווארד וטראג'י פ.
באוקטובר 2023 זכה לכוכב על שמו בשדרת הכוכבים בהוליווד.
בטקס הסרת הלוט השתתף גם שותפו מסדרת סרטי מהיר ועצבני, השחקן וין דיזל.
סדרות טלוויזיה בהן השתתף בתפקידי אורח
חוק וסדר: מדור מיוחד (עונה שביעית, פרק 157 ועונה שמינית, פרק 183)
משפחת סימפסון (עונה 18, פרק 22)
לוּדוֹ (השם המקובל באנגלית שמקורו מלטינית: Ludo – "אני משחק"), אל תתרגז, בן אדם (השם המקובל בגרמנית, Mensch ärgere dich nicht), סבלנות או ריץ רץ, משחק מסלול פתוח, שהוא משחק לוח תלוי-מזל, לשנים עד ארבעה משתתפים, שאין לו שם מוסכם בעברית.
כיום גם קיימות גרסאות ממוחשבות של המשחק.
במשחק זה, כל משתתף צריך להצעיד את החיילים שלו מנקודת מוצא ייחודית לחייליו אל נקודת יעד ייחודית לחייליו, דרך מסלול משותף לחיילים של כולם.
מספר הצעדים של החיילים מוגבל על ידי תוצאות הקובייה, והמסלול המשותף להם מקיף את הלוח.
למשחק יש גרסאות רבות, ששונות זו מזו באורך המסלול ובחלק מהחוקים, כך שאפילו מחקרים מדעיים שעוסקים בו הם קשים להשוואה, משום שכל אחד מהם עוסק במשחק שונה במקצת (השוו את חוקי המשחק המתוארים במאמר של אלוי ואחמד (2001) לאלו המתוארים במאמר של רזניק ושותפיו (2008).
הלודו הוא גרסה אירופית פשוטה, מהמאה ה-19, למשחק הלאומי של הודו, הקרוי פצ'זי.
העדות המוקדמת ביותר לקיומו של הפצ'זי נתגלתה בציורי קיר מהמאה השישית, במערות אז'נטה שבהודו.
בשל ההבדלים בין גרסאות שונות של המשחק, יוסברו כאן החוקים השכיחים ביותר.
במשחק יש בין שניים לבין ארבעה משתתפים.
לכל משתתף יש צבע ייחודי בו צבועים חייליו, משבצת המוצא שלו, משבצת היציאה שלו, המסדרון שלו ומשבצת היעד שלו.
הצבעים הם ירוק, אדום כחול וצהוב.
(בשל בחירת צבעים זו, שנעשתה מאות שנים לפני גילוי עיוורון הצבעים, המשחק עשוי שלא להיות נגיש לבעלי דלטוניזם אדום-ירוק או דלטוניזם כחול-צהוב.)
לכל משתתף יש ארבעה חיילים.
בתחילת המשחק כל החיילים של כל משתתף מצויים במשבצת המוצא שלו.
במשבצת זו רק החיילים שלו יכולים להיות.
כל משתתף זורק קובייה או 2 קוביות (תלוי בגרסה) בתורו.
אם תוצאת הזריקה היא חמש או שש (תלוי בגרסה), המשתמש רשאי להוציא את אחד החיילים ממשבצת המוצא אל משבצת היציאה שעל המסלול.
לכל משתתף יש משבצת יציאה משלו.
אולם בניגוד למשבצת המוצא, משבצת זו היא חלק ממסלול הצעידה המשותף של כל החיילים של כל המשתתפים, כך שלחיילי היריבים מותר לדרוך בה.
בכל פעם שתוצאת הקובייה היא שש, המשתתף מקבל גם זכות לזריקה נוספת של הקובייה.
אם יש למשתתף חיילים במסלול הצעידה המשותף או במסדרון (עניין המסדרון יוסבר בהמשך), הוא רשאי לבחור מי מהם יצעד מספר משבצות קדימה בהתאם למספר שמורת הקובייה.
כל החיילים של כל המשתתפים צועדים על המסלול באותו כיוון.
בחלק מגרסאות המשחק, הצעידה במסלול הצעידה היא בכיוון השעון ובחלק האחר היא נגדו.
אורך מסלול הצעידה תלוי גם הוא בגרסת המשחק.
מסלול הצעידה מקיף את הלוח ומוביל ממשבצת היציאה אל קטע צעידה פרטי לכל משתתף, שהוא המסדרון.
המסדרון מקשר בין מסלול הצעידה המשותף לבין משבצת היעד הייחודית לכל משתתף.
המנצח הוא מי שכל ארבעת חייליו מגיעים ראשונים אל משבצת היעד שלו.
(בגרסאות מצומצמות של המשחק, המסדרון יכיל רק ארבע משבצות שכל אחת מהן תשמש יעד סופי לחייל אחד.)
מתוך המסדרון ניתן לצעוד אל משבצת היעד רק אם המרחק של החייל ממשבצת היעד שווה למספר שבתוצאת הקובייה.
(בחלק מהגרסאות חייל המרוחק ממשבצת היעד במספר משבצות קטן מהמספר שבתוצאת הקובייה אינו יכול לצעוד לעבר היעד כלל ובגרסאות אחרות, את עודף הצעדים הוא צועד מהיעד לאחור - חזרה אל המסדרון.)
ברוב הגרסאות, לבד ממשבצת היעד ומשבצת המוצא, לא קיימות משבצות שבהן מותר ליותר מחייל אחד לשהות בו זמנית.
אם משתתף רוצה להזיז חייל שלו אל משבצת שבה כבר נמצא חייל אחר שלו, עליו לפנות תחילה את החייל האחר.
אם חייל מגיע אל משבצת בה מצוי כבר חייל של אחד היריבים, החייל הוותיק יותר "נאכל".
דהיינו, מוחזר אל משבצת המוצא.
האסטרטגיה הפשוטה ביותר היא האסטרטגית המשחק המקרי.
דהיינו, בכל פעם, שלשחקן יש אפשרות לבחור את מי מחייליו הוא יקדם, הוא יבחר בין האפשרויות באופן מקרי.
אלוי ואחמד (2001) בחנו אסטרטגיה זו מול ארבע אסטרטגיות אחרות ומצאו שהיא החלשה ביותר מבין החמש.
בחירה באסטרטגיה שונה, מהאסטרטגית המשחק המקרי, דורשת הגדרה של סוגי מהלכים וניסוח כללים לבחירה ביניהם.
סוג אחד של העדפה הוא לפי מיקום החייל על המסלול.
ככל שחייל נמצא במקום מתקדם יותר על המסלול, כך אכילתו תגרום לנזק רב יותר לשחקן.
זאת משום שלשחקן יידרשו תורות רבים יותר לשם החזרת החייל למקומו.
לכן, אם יש לנו ברירה בין אכילת שני חיילים, של אותו יריב, ניטה להעדיף את אכילתו של זה, שמיקומו על המסלול מתקדם יותר ואם תהייה לנו ברירה בין הקטנת סיכון האכילה של מי מחיילינו שלנו, נעדיף להקטין את סיכוי האכילה של חיילנו, שמיקומו על המסלול הוא המתקדם ביותר.
אסטרטגיה קיצונית שמשתמשת בעקרון ההעדפה על פי מיקום על המסלול, מכונה על ידי אלוי ואחמד (2001) בשם "האסטרטגיה המהירה".
לפי אסטרטגיה זו, מזיזים תמיד, אך ורק, את החייל הקדמי ביותר.
למעשה, לא מוציאים אל המסלול, בשום מקרה, יותר מחייל אחד (אלא אם כן, לפי חוקי הגרסה בה אנו משחקים, חייבים תמיד להוציא חייל חדש אל המסלול, כאשר הקובייה מורה על הספרה שש).
עם הוצאת החייל הראשון, מזיזים אותו תמיד, עד שהוא נכנס למסדרון או אפילו עד שהוא נכנס אל היעד.
רק אז מתפנים להוצאת החייל הבא אל המסלול.
אסטרטגיה זו לא מאפשרת למשתתף ברירה בהכנסתו של החייל לסיכונים, כמו עקיפה של חיילי היריב ויצירת מצב בו חיילי היריב יוכלו לאכול את החייל, אולם היא גם מורידה סיכונים בכך שלחייל בודד על המסלול יש פחות סיכוי להיאכל מאשר לשניים, שלושה או ארבעה.
מבין חמש האסטרטגיות שאלוי ואחמד (2001) בחנו, אסטרטגיה זו נמצאה טובה יותר רק מהאסטרטגיה המקרית.
אסטרטגיה פחות קיצונית, שמשתמשת בעיקרון המיקום על המסלול, מקדמת את החייל הקדמי ביותר, רק אם היא לא מכניסה אותו לסיכון ברור לאכילתו.
למשל, אם לשחקן יש חייל אחד על המסלול ותוצאת הקובייה היא שש, הוא יעדיף להוציא חייל שני אל הלוח מאשר לעקוף את חיילי היריב ולהביא את החייל שלו לסכנת אכילה.
שכלול של האסטרטגיה הזו יכול לכלול שאיפה שתמיד יהיה חייל נוסף בתחילת המסלול, כדי לתת אפשרות להימנע מסיכונים, גם בתורות, שבהם תוצאת הקובייה אינה שש.
השכלול הזה מצריך הגדרה של מהלך, שלא נותן תועלת מידית, אך נועד להגדיל את אופציות המשחק של השחקן בתורות הבאים.
זאת משתי סיבות: 1. מניעת אכילת חייל נותנת לשחקן יתרון על פני כל שלושת השחקנים האחרים ואילו אכילת חייל נותנת לו יתרון רק על פני השחקן, שחייל שלו נאכל.
2. הם מוכיחים שהסיכוי להצליח בצעד הינצלות (התרחקות אל מעבר לטווח שישה צעדים) הוא גדול מהסיכוי להצליח באכילת היריב (הגעה בדיוק אל המשבצת שלו).
אלוי ואחמד בדקו, מלבד את אסטרטגיית המשחק המהיר ואסטרטגיית המשחק המקרי גם אסטרטגיה ששואפת לאכילות רבות ביותר, אסטרטגיה ששואפת להינצלות רבה ככל האפשר מאכילות ואסטרטגיה משולבת (שתוסבר בהמשך).
האסטרטגיה המשולבת נמצאה כיעילה ביותר, אחריה אסטרטגיית ההינצלות, אחריה אסטרטגיית האכילות הרבות ביותר ואחרי שתי אלה, האסטרטגיה המהירה והאסטרטגיה המקרית.
האסטרטגיה המשולבת שהציעו אלוי ואחמד היא העדפה של הינצלות על אכילה, אכילה על קידום גרידא של השחקן הקדמי ביותר, קידום גרידא של השחקן הקדמי ביותר על משחק מקרי ונקיטה במשחק מקרי רק במקרים של חוסר ברירה.
למרות שהם הזכירו שיקולי קדימות, גם בענייני אכילה והינצלות, הם לא הכניסו אותם למודל.
(הם לא דנו בצעדים שמאפשרים לשחקן ליותר צעדים של ברירה ופחות צעדים של חוסר ברירה).
לודוביק ג'וזף אוברניאק (נולד ב-10 בנובמבר 1984) הוא כדורגלן עבר פולני-צרפתי ששיחק בעמדת הקשר ומאמן כדורגל בהווה.
אוברניאק נולד וגדל בעיר מץ שבצרפת.
מגיל צעיר החל לשחק כדורגל בקבוצת מץ מעיר הולדתו.
אוברניאק התקדם בקבוצה במהירות וכבר בעונת 2003/04 ערך את הופעת הבכורה שלו יחד עם הקבוצה הבוגרת כשעלה כמחליף בהפסד 0–2 לבורדו.
במשך שנתיים לאחר מכן, מץ הציגה יכולת חלשה במיוחד ובחלוף שתי עונות ירדה ליגה.
נקודת האור היחידה של המועדון בשנים האלה הייתה אוברניאק שערך 61 הופעות בהן כבש שני שערים.
כששיחק עם מץ בליגה השנייה, מספר קבוצות מהליגה הראשונה התעניינו לרכוש את הקשר שלמרות התעניינות רבה מקבוצות הליגה הראשונה, את החצי הראשון של העונה ההיא העביר עם מץ בליגה השנייה.
ב-23 בינואר 2007, לאחר חצי עונה בה ערך 20 הופעות וכבש שני שערים לאחר משא ומתן ארוך הושג סיכום על מעברו של אוברניאק לליל ששילמה עבורו מיליון ו-200 אלף אירו.
לאחר הסיכום בין המועדונים, חתם אוברניאק על חוזה לארבע שנים בליל עד 2010. את הופעת הבכורה שלו במדי ליל ערך אוברניאק ארבעה ימים לאחר החתימה הרשמית כשעלה כמחליף במשחק נגד בורדו.
הוא שיחק בכל משחק של הקבוצה באותה העונה בין אם עלה מהספסל או פתח בהרכב.
אוברניאק לקח חלק בצמד המשחקים של ליל נגד מנצ'סטר יונייטד בשלב הנוקאאוט של ליגת האלופות באותה העונה.
בעונה שלאחר מכן, ערך אוברניאק 35 הופעות בהן כבש שני שערים אך ליל סיימה את העונה במקום שלא מוביל לאירופה.
את עונת 2008/09, פתח אוברניאק בצורה מצוינת כשכבש שבעה שערים ב-16 הופעות שסייעו לליל להגיע למקום החמישי בטבלה עד לפגרת החורף.
בשנתיים שלאחר מכן, אוברניאק איבד את מקומו כשחקן הרכב בליל והחליט לעזוב את הקבוצה.
ב-12 בינואר 2012, חתם אוברניאק על חוזה לשלוש שנים וחצי בבורדו.
בחודש פברואר של אותה השנה, כבש אוברניאק צמד שערים בניצחון 4–5 של בורדו על קבוצות לשעבר ליל.
אוברניאק כבש את שער הניצחון של קבוצתו בתוספת הזמן של המשחק.
בחודש ינואר 2014, עזב אוברניאק לראשונה בקריירה את צרפת כשחתם על חוזה לשנתיים וחצי בורדר ברמן מהבונדסליגה.
ברמן שילמה עבורו דמי העברה בגובה 2 מיליון אירו.
במדי ברמן אוברניאק לא נחל הצלחה רבה ובמשך שנה רשם רק 16 הופעות ליגה בהן הצליח לכבוש שער אחד.
בחודש ינואר 2015, הושאל אוברניאק לחצי עונה לריזספור הטורקית לה הייתה גם אופציה לרכוש את הקשר הצרפתי בתום העונה.
את הופעת הבכורה שלו במדי ריזספור ערך ב-25 בינואר נגד גלאטסראיי.
בתום אותה העונה, החליטה ריזספור שלא לממש את אופציית הרכישה על אוברניאק שחזר לוורדר ברמן.
ב-25 באוגוסט 2015, הגיעו ורדר ברמן ומכבי חיפה לסיכום על העברתו של הקשר שיחתום בקבוצה על חוזה לשתי עונות עם אופציה לעונה נוספת.
ב-12 בספטמבר ערך אוברניאק את הופעת הבכורה שלו במכבי חיפה נגד בני סכנין, את שערו הראשון כבש מול הפועל עכו כשחיפה ניצחה 4–0. ב-24 במאי 2016 היה שותף בגמר הגביע נגד מכבי תל אביב, וכך מכבי חיפה ניצחה 1–0 וזכתה בגביע ראשון מזה 18 שנים.
בתחילת עונת 2016/2017 הודחה חיפה ממוקדמות הליגה האירופית בסיבוב הראשון.
לאחר ההדחה שוחרר אוברניאק מהמועדון.
ב-4 באוקטובר 2018 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
אוברניאק ערך את הופעתו הראשונה עם נבחרת צרפת עד גיל 21 אך הופעה זו לא נרשמה כהופעה רשמית בפיפ"א.
ב-5 ביוני 2009, הגיש אוברניאק בקשה לקבל אזרחות פולנית בשל שורשים פולניים דרך סבו ונענה בחיוב.
ב-23 ביולי של אותה השנה, זומן אוברניאק לראשונה לסגל נבחרת פולין למשחק ידידות מול נבחרת יוון.
באותו המשחק, כבש אוברניאק צמד שערים שהעניקו ניצחון לנבחרתו.
אוברניאק שיחק בכל שלושת המשחקים של נבחרת פולין במסגרת יורו 2012, וגם רשם בישול ליקוב בלשצ'יקובסקי בתיקו 1-1 נגד נבחרת רוסיה.
אוברניאק מונה למאמן של לה טוקה מהליגה הצרפתית החמישית ב-5 ביוני 2021.
לודוביק מאנין הוא כדורגלן עבר שווייצרי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
לזכותו של מאנין 63 הופעות במדי נבחרת שווייץ, עמה השתתף בארבעה טורנירים גדולים.
מאנין כיום הוא מאמנה של קבוצת פ.צ.
מאנין גדל במועדון הנוער השווייצרי פ.צ.
אכהאלנס, ובשנת 1996, כאשר היה בן 17, החל לשחק בלוזאן.
כעבור שנה עבר ליברדון ספורט מליגת המשנה השווייצרית, והחל את קריירת הבוגרים שלו.
מאנין שיחק ביברדון עד לשנת 2000, בה עבר ללוגאנו מליגת העל השווייצרית.
מאנין הפך לשחקן חשוב בלוגאנו, ובשנת 2002 עבר לבונדסליגה, כאשר חתם במועדון הפאר ורדר ברמן תמורת כמיליון פרנק שווייצרי.
מאנין לא התאקלם תחילה בורדר ברמן, ובעונתו הראשונה ערך שמונה הופעות ליגה בלבד.
בעונתו השנייה בקבוצה, עונת 2003/2004 בבונדסליגה, ערך מאנין ארבע הופעות ליגה בלבד לאחר שסבל מפציעות רבות, אך זכה עם הקבוצה בדאבל.
רק בעונתו השלישית בקבוצה, 2004/05, הפך מאנין לשחקן חשוב במערך של ורדר ברמן, כשערך 25 הופעות והבקיע שלושה שערי ליגה, כשהוא משתף פעולה עם פטרי פסאנן, ולריאן איסמאל, פול סטלטרי, פרנק פהרנהורסט וכריסטיאן שולץ.
בעונה זו סיימו ורדר ברמן ומאנין במקום השלישי בבונדסליגה, אך הודחו מליגת האלופות בשמינית הגמר, לאחר צמד תבוסות בתוצאות 3-0 ו-7-2, להן מאנין היה שותף מלא.
בקיץ 2005 חתם מאנין בשטוטגרט.
מאנין הפך עד מהרה לשחקן חשוב בשטוטגרט, וכונה "לודו" על ידי אוהדיה.
בעונת 2006/2007 בבונדסליגה מאנין היה בורג חשוב בהגנת הקבוצה שזכתה באליפות, כשהוא משתף פעולה בהגנה עם ריקרדו אוסוריו, סרדר טשצ'י, מתייה דלפייר, פרננדו מיירה וארתור בוקה.
באותה עונה החמיץ מאנין הזדמנות לזכות עם שטוטגרט בדאבל, כשהפסיד עם הקבוצה 3-2 בגמר הגביע הגרמני לנירנברג.
בתחילת 2008 האריך מאנין את חוזהו בקבוצה עד ליוני 2010. בעונת 2007/08 כשלו מאנין ושטוטגרט בליגת האלופות כשסיימו את שלב הבתים במקום האחרון עם שלוש נקודות בלבד, וסיימו את העונה בבונדסליגה במקום השישי.
בתחילת עונת 2009/10 ירד מעמדו של מאנין בקבוצה והוא מיעט מאוד לשחק.
על מנת לשמור על סיכוי לשחק במונדיאל 2010 עם נבחרת שווייץ, ביקש מאנין לעזוב את הקבוצה, ובינואר 2010 נמכר לפ.צ.
ציריך השווייצרית, לאחר שערך בסך הכל 103 הופעות ליגה בארבע עונות וחצי בשטוטגרט.
ציריך שתי עונות וחצי, ושיתף פעולה עם ריקרדו רודריגס ועם יוסיפ דרמיץ'.
בעונת 2010/11 השיג מאנין עם הקבוצה את המקום השני בליגה השווייצרית, מרחק נקודה אחת בלבד מהאלופה פ.צ.
בעונת 2011/12 סיימו מאנין וציריך רק במקום השישי.
בתום עונה זו, פרש מאנין ממשחק פעיל בגין פציעות מרובות.
לאחר פרישתו השתלב מאנין בצוות האימון של קבוצות הנוער של פ.צ.
מאנין ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת שווייץ בשנת 2000. בפברואר 2002 הבקיע מאנין את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-1 על נבחרת קפריסין במשחק ידידות.
בשנת 2004 השתתף מאנין בטורניר הגדול הראשון שלו, יורו 2004, בו נחלה שווייץ כישלון כשהודחה בשלב הבתים עם נקודה אחת בלבד.
מאנין שיחק חמש דקות בלבד בטורניר זה, כשהחליף בהפסד 3-1 לנבחרת צרפת במחזור האחרון של שלב הבתים את דניאל גיגקס.
במחזור הלפני אחרון של מוקדמות מונדיאל 2006 הבקיע מאנין שער שוויון בתיקו 1-1 מול נבחרת צרפת בדקה ה-80 של המשחק.
שער זה התברר בהמשך כקריטי, שכן בזכותו שווייץ סיימה שנייה בבית עם מספר נקודות זהה לזה של נבחרת ישראל, אך עם הפרש שערים עדיף.
במחזור האחרון נבחרת ישראל לא שיחקה, וכל ששווייץ הייתה צריכה הוא תיקו מול נבחרת אירלנד, שאכן הושג.
המקום השני הקנה לנבחרת שווייץ את העלייה לפלייאוף, בו גברה על נבחרת טורקיה והעפילה למונדיאל 2006 עצמו.
בטורניר זה, מאנין שיחק שני משחקים בשלב הבתים, ובשמינית הגמר מול נבחרת אוקראינה.
מאנין ושווייץ שמרו על רשת נקייה לאורך כל שלב הבתים, והפסידו לאוקראינה בפנדלים לאחר 0-0 בתום 120 דקות, וכך הפכו לנבחרת היחידה בהיסטוריית המונדיאלים שמודחת מהטורניר מבלי שספגה ולו שער אחד.
לקראת יורו 2008 שנערך בשווייץ ואוסטריה, מונה מאנין כקפטן הנבחרת השווייצרית במקום אלכסנדר פריי הפצוע.
לקראת הטורניר היו מהנבחרת השווייצרית ציפיות גבוהות לאור המונדיאל המוצלח שנתיים קודם לכן, והעובדה כי היא נבחרת מארחת.
מאנין ושווייץ הפסידו בשני המשחקים הראשונים שלהם, 1-0 לנבחרת צ'כיה ו-2-1 לנבחרת טורקיה משער של ארדה טוראן בתוספת הזמן.
ניצחון 2-0 מול נבחרת פורטוגל במחזור האחרון של שלב הבתים כבר היה חסר חשיבות עבור מאנין ושווייץ, שסיימו את הטורניר הביתי במקום האחרון בשלב הבתים, דבר שעורר ביקורות חריפות כלפי הנבחרת בשווייץ.
בשנת 2010 זומן מאנין לסגל השווייצרי למונדיאל 2010, אליו עשה מאמצים להיות כשיר כאשר עבר לפ.צ.
ציריך משטוטגרט כדי לקבל דקות משחק.
מאנין הושמט תחילה מהסגל הראשוני על ידי המאמן אוטמר היצפלד, אך זומן לבסוף במקום כריסטוף שפיכר הפצוע.
מאנין לא שיחק במונדיאל זה ולו דקה אחת.
שווייץ הודחה מהמונדיאל בתום שלב הבתים על אף ניצחון 1-0 על נבחרת ספרד במחזור הראשון.
לאחר מונדיאל זה, מאנין פרש מהנבחרת השווייצרית, לאחר שערך במדיה 63 הופעות והבקיע שלושה שערים.
לוּדְבְּרֶג (בקרואטית: Ludbreg) היא עיירה ורשות מקומית בצפון קרואטיה, השוכנת במחוז ואראז'דין, 28.9 קילומטרים דרומית-מזרחית לבירת המחוז ואראז'דין.
תיעוד בכתובים ליישוב בשם לודברג מצוי החל מהמאה ה-13 עת נשלט המקום על ידי בלה הרביעי, מלך הונגריה.
בהמשך, במהלך המאה ה-15 מתואר היישוב כעיר שוק אזורית.
ב-1532 נכבשה לודברג על ידי צבאותיו של סולימאן הראשון, סולטאן האימפריה העות'מאנית והיא נותרה בחזקת העות'מאנים עד מלחמת האימפריה העות'מאנית-הליגה הקדושה (1683–1699) עת עברה לידי ממלכת הבסבורג מתוקף הסכם קרלוביץ.
במהלך שלטונו של פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה קיבלה לודברג זכויות עיר והקיסר אף ביקר והתארח בה.
בהמשך, עברה העיירה לשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בשטחי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים מכח חוזה טריאנון.
בראשית אפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית לממלכת יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים.
בהמשך, הועברה לודברג לשטחי מדינת קרואטיה העצמאית שנשלטה על ידי האוסטאשה.
ב-1945, שוחררה העיר על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו ולאחר מלחמת העולם השנייה נכללה בשטחי יוגוסלביה.
בתקופה היוגוסלבית הפכה לודברג למרכז תעשיית רעפים וקרמיקה וכן היו באזור מספר רב של טחנות רוח.
כפועל יוצא מכך, פרצה מלחמת העצמאות של קרואטיה, ובמהלכה התחוללו במחוז קרבות בין צבא יוגוסלביה ובין כוחות הצבא הקרואטי.
ב-17 בספטמבר 1991 נסוג הצבא היוגוסלבי מהאזור, ולודברג עברה לשלטון קרואטי.
במקום נמצאו כדורי אבן בני 65 מיליון שנים אשר הוצבו מול בניין הממשל בעיר.
הכדורים נוצרו על ידי חדירת חול ומלט לתוך הסלע באמצעות תגובות כימיות, והם יכולים להיות בצורות ובהרכבים שונים.
במהלך המאה ה-18 היגרו מספר משפחות יהודיות אשכנזיות ככל הנראה מבורגנלנד והתיישבו בלודברג.
קהילה מאורגנת החלה לפעול במקום עם מעבר האזור לחזקת האימפריה האוסטרו-הונגרית, במחצית השנייה של המאה ה-19. ב-1890 הוקמה חלקה יהודית בבית העלמין העירוני וב-1895 הוקם בית כנסת קהילתי.
ראש הקהילה היה ד"ר ליאון שלזינגר.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוקמה בעיירה אגודה ציונית בשם "בני ציון".
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 82 נפשות.
במהלך המלחמה, לאחר העברת השליטה באזור לממשלת הבובות של האוסטאשה הוחל ברדיפות יהודים.
החל ממאי 1941 גורשו בני הקהילה ביחד עם יהודי המחוז למחנה הריכוז קֶרֶסְטִינֶץ ובהמשך לגוספיץ'.
משם גורשו למחנות ההשמדה ידובנו ויסנובאץ ונרצחו.
ב-1948 נמכר מבנה בית הכנסת והוסב לבית מגורים.
נכון ל-2011 עדיין עמד על תילו.
נכון ל-2011, היו בחלקה היהודית בבית העלמין 28 מצבות ומאוזולאום משפחתי אחד.
הכיתוב על המצבות הוא בעברית, גרמנית וקרואטית.
לודוביק אורבן (ברומנית: Ludovic Orban; נולד ב-25 במאי 1963 בבראשוב) הוא פוליטיקאי רומני, מהנדס מכונות בהכשרתו, שכיהן מנובמבר 2019 ועד דצמבר 2020 כראש ממשלת רומניה מטעם המפלגה הלאומית ליברלית.
בעבר שימש שר התחבורה בממשלת טריצ'אנו.
בין דצמבר 2020 -אוקטובר 2021 כיהן אורבן כיושב ראש בית הנבחרים של רומניה.
בין יוני 2017 ל-2021 הוא היה ראש המפלגה הלאומית ליברלית.בנובמבר 2021 אחרי הסכם הקואליציה בין מפלגה זו למפלגה הסוציאל הדמוקרטית, עזב אורבן ועוד 16 חברי פרלמנט את המפלגה הלאומית ליברלית והקים מפלגה בשם "כוח הימין".
בין באוקטובר-נובמבר 2025 כיהן אורבן לזמן קצר כיועץ של הנשיא ניקושור דן לענייניי מדיניות פנים.
אורבן נולד בשנת 1963 בעיר בראשוב בטרנסילבניה ברומניה, לאב הונגרי שעבד בבולשת (הסקוריטטה) בימי המשטר הקומוניסטי ולאם רומנייה.
משתייך לכנסייה האונטיריאנית של טרנסילבניה.
בשנת 1992 הצטרף ל"מפלגה הלאומית - ליברלית של רומניה - הענף הצעיר" וב-1993 למפלגה עצמה.
בשנים 1993–1997 כיהן כחבר בוועד המנהל של המפלגה.
בשנים 1992–1996 נבחר מטעם מפלגתו ליועץ רובע 3 בעיריית בוקרשט, ולאחר מכן בשנים 1996–1997 כיועץ בעיריית רובע 1 של בוקרשט, תפקיד ממנו התפטר בשנת 1997.
השתתף במספר תוכניות השתלמות בינלאומיות: "הכרת המערכת הפוליטית ומערכת הבחירות האמריקאית" (1992), "הכרת המוסדות הפוליטיים של הממלכה המאוחדת" (1994), התמחות בתקשורת ויחסים מדיניים מטעם המכון הרפובליקני הבינלאומי בארצות הברית (2000) ותוכנית השתלמות במאבק בשחיתות מטעם המפלגה הדמוקרטית החופשית הגרמנית (2002).
לאחר ההתמזגות בין המפלגה הליברלית 93 עם המפלגה הלאומית ליברלית PNL נבחר אורבן לחבר במועצה הלאומית של המפלגה (החל מ-1998), חבר בלשכה הקבועה המרכזית של PNL (2001-2002), יושב ראש מועצת ההנהלה הציבורית של PNL (החל מ-2002) ויושב ראש הסניף בבוקרשט של המפלגה (החל מ-2002).
החל מיוני 2001 אורבן פועל כמנהל מיזם בקרן "הילדים תקוות העולם".
בעבר פעל כיועץ בחברת "אקומסטר" (2002-2001) וכיהן כסגן ראש עיריית בוקרשט בשנים 2004–2007.
במרץ 2009 נבחר לממלא מקום ראשי של יושב ראש מפלגת PNL.
אורבן מכהן החל מיוני 2017 כיושב ראש המפלגה הלאומית ליברלית, תפקיד שאליו נבחר ברוב של 80% מהקולות.
לאחר נפילת ממשלת דנצ'ילה הסוציאל-דמוקרטית מונה באוקטובר 2019 על ידי הנשיא קלאוס יוהאניס לראש ממשלת רומניה.
אורבן הציג את ממשלתו ב-4 בנובמבר 2019.
אחרי מינויו על ידי הנשיא קלאוס יוהאנס ב-4 בנובמבר הפרלמנט הרומני אישר את ממשלתו של אורבן.
היא הורכבה רק מ-16 שרים, מה שהפך אותה לאחת הקטנות שבממשלות רומניה אי פעם.
ב-5 בפברואר 2020 ממשלתו הופלה על ידי הצבעת אי אימון של 261 חברי פרלמנט אחרי שניסתה להעביר תוכנית לרפורמה של הבחירות המקומיות על ידי הנהגת שני סיבובי הצבעה במקרה שהמועמדים לא יצליחו להשיג 50% מהקולות.
ב-6 בפברואר ביקש ממנו הנשיא יוהאניס להרכיב ממשלה חדשה, אבל ב-25 בפברואר בית המשפט החוקתי החליט שמינויו מ-5 בפברואר אינו חוקי.
אולם אחרי שמועמד אחר מטעם מפלגתו, פלורין קיצו, ויתר על המנדט להרכיב ממשלה.
ב-13 במרץ 2020 הציע שוב הנשיא יוהאניס למנות את אורבן בראש הממשלה.
על רקע משבר הקורונה, השיג אורבן הפעם את אישור הפרלמנט עם 286 קולות בעד.
התפטר בעקבות הבחירות הכלליות שנערכו בדצמבר 2020.
ב-21 בדצמבר 2020 נבחר אורבן ליושב ראש בית הנבחרים הרומני.
אחיו הגדול של אורבן, לאונרד אורבן, הוא גם כן פוליטיקאי וכיהן בשנים 2007–2010 כנציב אירופי לרב-לשוניות וכשר בממשלה.
אורבן נשוי למיכאלה, פסיכולוגית חינוכית, ואב לילד אחד, טודור.
פרט לרומנית, אורבן מדבר באופן שוטף את השפות אנגלית וצרפתית, ובצורה בסיסית גרמנית והונגרית.
תחביביו הם משחק הברידג', השחמט ושירת שירי עם ואריות מאופרטות בליווי גיטרה.
לודוביט רייס (בהולנדית: Ludovit Reis; נולד ב-1 ביוני 2000 בהארלם שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקשר בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית.
רייס גדל במחלקת הנוער של הופדורפ, ובשנת 2015 הגיע למחלקת הנוער של חרונינגן מליגת העל ההולנדית.
ב-21 בספטמבר 2017 ערך רייס את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כששיחק 59 דקות בניצחון 2–4 על הרקולס בגביע ההולנדי.
ב-29 באוקטובר ערך רייס את הופעת הבכורה שלו בליגה, כששיחק 82 דקות בהפסד 1–2 לספרטה רוטרדם במסגרת המחזור העשירי.
באותו משחק הבקיע רייס את שער הבכורה שלו במועדון.
בסך הכל ערך רייס 16 הופעות ליגה והבקיע שער אחד בעונת , ובעונת הוסיף 31 הופעות ליגה ושער אחד.
בקיץ 2019 חתם רייס בברצלונה מליגת העל הספרדית, והחל לשחק בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים שלה, המשחקת בליגה הספרדית השלישית.
ב-25 באוגוסט 2019 ערך רייס את הופעת הבכורה שלו בברצלונה ב', כששיחק 90 דקות בניצחון 1–2 על בדאלונה במסגרת המחזור הראשון בליגה.
בעונת 2020/21 הושאל רייס לעונה אחת לאוסנבריק מהבונדסליגה השנייה.
רייס סיים עם אוסנבריק במקום ה-16 המוביל למבחני הישרדות, שם הפסידה הקבוצה בצמד משחקים לאינגולשטאט 04, ונשרה אל הליגה הגרמנית השלישית.
ביוני 2021 נמכר רייס להמבורג מהבונדסליגה השנייה, כשלברצלונה עומדות עדיין זכויות על 25 אחוזים מהרווחים על מכירה עתידית.
רייס הבקיע חמישה שערי ליגה בעונת הבכורה שלו בהמבורג, 2021/22, שבעה שערי ליגה בעונת 2022/23, וחמישה שערי ליגה בעונת 2023/24, אך לא הצליח להעפיל עם המבורג לבונדסליגה.
ב-25 ביוני 2025 חתם בקלאב ברוז' מהליגה הבלגית, תמורת 7 מיליון אירו.
לרייס 7 הופעות במדי נבחרת הולנד עד גיל 19, וגם 15 הופעות במדי נבחרת הולנד בכדורגל עד גיל 21, אך הוא טרם זומן לנבחרת הולנד הבוגרת.
בין כותביו ועורכיו היו גם יהודים לרבות פרנץ קישהונט (מקודם הופמן) ולימים אחרי עלייתו ארצה אפרים קישון.
לודאש מתי הופיע החל מ-14 במרץ 1990 (לאחר החלפת השלטון בהונגריה) בשם "לודאש החדש" (Új Ludas).
יוז'ף ארקוש היה העורך הראשי של השבועון - ושבועון זה הופיע עד 1992. במקביל הופיע בתקופה זו גם הלודאש מתי הקודם עם כותרת המשנה "שבועון ההומור ההונגרי".
הגיליון האחרון של זה הופיע בדוכני העיתונים ב-30 בדצמבר 1993. השבועון לא הופיע בשנים 95–1994. בסוף שנות התשעים הושק לודאש מתי כמגזין דו שבועי, אך ניסיון זה לא צלח.
משנת 2010 ועד היום יוצא המגזין מדי חודשיים עם תשבצים בשם לודאש מתי פאזל.
הקריקטורות מופיעות רק כאיורים נלווים של החידות בעיתון.
המגזין, שהיה מלא בקריקטורות מצוירות ולרוב גם עם מעט הומורסקות (התכונות העיקריות של ההומורסקה הן דמויות משורבטות ספרותית, אורך קצר והתרכזות בתכונות העיקריות של הדמות, וכן ההומור עליז קליל ועדין), כך ששבועון פנה גם למי שפחות התעניין בפוליטיקה.
עם זאת, השבועון היה כלי יעיל יותר לתעמולה פוליטית מאשר העיתונים הפוליטיים היומיים.
שם השבועון ניתן לו ידי אנדור גאבור (גריינר) שזה עתה חזר ב-1945 מברית המועצות אחרי מלחמת העולם השנייה.
השם ניתן על בסיס שירו של המשורר ההונגרי מיהאי פזקש בשם לודאש מתי משנת 1817. אנדור גאבור כתב גם את התוכנית העסקית של המגזין שהתחיל אז.
בגיליון הפתיחה החגיגי של 20 במאי 1945 העיתון "נתן במה" לדברי המשורר מיהאי פזקש (1828-1766), שאמר כביכול כי השבועון הוא בלתי מפלגתי.
עם זאת, העיתון היה קשור בבירור גם בעיני הקוראים, לשמאל, וביתר דיוק למפלגת העובדים ההונגרית הקומוניסטית.
הגיליון ראשון הופיע ב-20 במאי 1945 כאמור ומספר העותקים היה בתחילה בערך 200,000, אם כי לאחר מלחמת העולם השנייה היה מחסור גדול בהונגריה בנייר.
בתוך מספר שנים מספר העותקים הגיע ל 400,000 ובשיא ל-650,000. הגיליון הראשון היה מתומחר בשני פנגה הונגרי, ומחיר חג המולד באותה שנה (1945 כאמור) כבר היה 3,000 (והשבועון התבדח על ההיפר-אינפלציה).
לודאש מתי נקשר בהומור הונגרי למסורת ש"דיגדגה" וביקרה בעדינות את הפוליטיקה ואת המנהיגות הרשמית במהלך עשורים והגיעה לשיאה באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 .
בתחילה, הביקורת הובילה לחיכוך עם הפוליטיקאים, אולם בהמשך, ראשי השלטון למדו לחיות איתה ואפילו להשתמש בה.
אחת המשימות החשובות של עורכי השבועון הייתה לראות ולהבין את הגבולות ולדעת תמיד במי ובאילו מוסדות אסור לשטות ולהתבדח עליהם, ומי אלה שהביקורת עליהם לא אכפת לשלטון ואפילו מתייחס אליה כהגשמה שיטתית של הזכות לביקורת.
לדוגמה, הבדיחות על חברת התחבורה הציבורית בבודפשט ה- BKV, הרדיו ההונגרי והטלוויזיה ההונגרית הפכו ל"טרף חופשי".
תיאור הפוליטיקאים הפך לנדיר בהרבה מאשר בהתחלה.
אולי מישהו לא מכיר (כמה בדיחות)
מכל הבא ליד (אפוריזם מימרות מסדרת החוכמה)
הומור מיובא (קריקטורות ממגזינים זרים)
לספר הזיכרון של לודאש מתי (סיפורים קצרים והומוריסטיים של אנשים מפורסמים)
(מכתבי הקוראים שנענו על ידי הרשויות המוסמכות)
לודאש היקר, (מכתבי הקוראים על בעיות יומיומיות)
מהדואר של לודאש מתי (מכתבי הקוראים)
אני רק משרבט (מאמרים הקצרים)
כורסה (כתבות קצרות והומוריסטיות על תיאטרון)
לַאלִי לוֹגוֹש (כמו אלי המשתמט), כוח האדם הגרוע
האיכר השמן, החקלאי בעל חגורת השומן ואשתו: בעלי אחוזה
יושקה רֵיאַקְצִי (יוסקה השמרן), נציג השלטון הישן, ריאקציונר
אדן המאלתר, הדמות העממית החיובית
אדן הגאוותן, מנהל המפעל הגרוע או הפועל הגרוע
הדוד סם, מסמל את ארצות הברית של אמריקה
ג'ון בול, מסמל את בריטניה
וילהלמינה, מסמל את הרפובליקה הפדרלית של גרמניה
יוּצִיקָה, דמות אישה של היופי העסיסי
איוואן וג'ו, חייל סובייטי וחייל אמריקאי משתי המעצמות הגדולות
דודה וילמה (מתערבת ומעירה על כל נושא: החברתי, הפוליטי, הכלכלי וכדומה)
מדביק הכרזות (שמדביק מכלולים מצחיקים על לוח המודעות)
יאנוש הַארִי (דמותו הונגרית הידועה, גוזמאי, שדומה לברון מינכהאוזן)
היו בשבועון מאות חברי צוות: סופרים, קריקטוריסטים, מאיירים הן עובדי השבועון (פנימיים) והן חיצוניים שפעלו בו מפעם לפעם.
לודביק בלאס הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר בסטאד רן שבליגת העל הצרפתית.
בלאס הגיע לרמבוייה (קבוצת חובבנים) כבר בגיל 7 ובטל באופן קבוע ושיטתי בקבוצת הילדים, מאמנו שיבח את איכות וראיית המשחק שלו.
ב-2009 עבר בלאס למונטרוז' (קבוצת חובבנים) שם הוא נצפה על ידי מספר מועדונים ביניהם מונקו וגנגאן, הוא נקנה על ידי גנגאן שם עבר בין כל קבוצות הגילאים לפני שהגיע לקבוצה הבוגרת במחנה ההכנה לעונת 2015/2016.
מאמן נבחרת העתודה, קלוד מישל העריך במיוחד את האיכות הטכנית של בלאס ואת יכולת ביצוע הבחירות הנכונות במהירות.
על מנת לשפר את בעיות ההגנה ההגנתית שלו, הוא שיחק בקביעות במרכז ההגנה עם הקבוצה השנייה, אף על פי שהנתונים שלו יותר התאימו לקשר או אפילו לפליימייקר.
הוא ערך את הופעותיו הראשונות בליג 1 בעונת 2015/2016 וחתם על חוזהו המקצועי הראשון באוקטובר 2015, את משחקו הראשון הוא שיחק ב-6 בדצמבר באותה שנה מול בורדו.
את שערו הראשון הבקיע במחזור ה-24 של העונה ב-3 בפברואר 2016 בניצחון 0–4 על טרואה, מאז הוא משחק בדרך כלל באגף ימין אבל לפעמים משחק גם במרכז.
ב-2 בספטמבר 2019 בלאס חתם על חוזה לחמש שנים בנאנט.
הוא הבקיע לראשונה בנאנט שהבקיע צמד בניצחון ההיסטורי של נאנט 0–8 על מועדון הכדורגל פריז, את שערו הראשון בליג 1 הבקיע שבוע לאחר מכן בניצחון 2–3 על סנט אטיין .
בלאס שיחק בנבחרות הצעירות של צרפת מגיל 17 עד גיל 20, הוא התפרסם כשהיה חלק משלישית הקישור שכללה את קיליאן אמבפה וז'אן קווין אוגוסטין באליפות אירופה עד גיל 19 ב-2016. באלס כבש שני שערים בטורניר כולל אחד בגמר מול נבחרת איטליה.
לודוביק אז'ורקה הוא כדורגלן צרפתי המשחק כחלוץ בברסט מהליג 1.
אז'ורקה החל את הקריירה שלו באקסלסיור מהאי ראוניון בו גדל לפני שעבר לאנז'ה, שם שיחק בעיקר בקבוצת המילואים בליגה החמישית.
משחקו היחיד עבור הקבוצה הבכירה של אנז'ה היה ב-12 באוגוסט 2014 בסיבוב הראשון של גביע הליגה הצרפתית, כששיחק את 57 הדקות הראשונות בניצחון הביתי 2–1 על נים.
ביולי 2016, לאחר עונת השאלה בליסון מהליגה השלישית, חתם אז'ורקה במועדון קלרמון פוט מהליגה השנייה על חוזה לשלוש שנים.
בעונתו הראשונה בקבוצה עונת 2016/2017 כבש אז'ורקה 5 שערים ב-28 הופעות.
עונתו השנייה בקבוצה עונת 2017/2018 הייתה מצוינת, הוא כבש 14 שערים ב-37 משחקים, ובסיום העונה הוא חתם על חוזה לארבע שנים בשטרסבורג מהליג 1. כששטרסבורג שילמה עבורו דמי העברה לקלרמון על סך 1.5 מיליון יורו.
את הופעת הבכורה שלו בליגה הבכירה ערך אז'ורקה ב-12 באוגוסט 2018, בניצחון של שטרסבורג 2–0 על בורדו, את שערו הראשון בליגה הוא הבקיע ב-1 בספטמבר בהפסד הביתי 2–3 לנאנט.
בסך הכל סיים אז'ורקה את עונתו הראשונה בליגה הבכירה עם 9 שערים ב-25 הופעות.
באותה עונה זכתה שטרסבורג בגביע הליגה הצרפתית, כשהוא כובש 2 שערים ב-4 הופעות, פנדל שלו שפתח את הניצחון 2–1 על אולימפיק ליון ברבע הגמר ב-8 בינואר, ושער שוויון בניצחון הביתי 3–2 על בורדו שלושה שבועות לאחר מכן.
בעקבות זכייתה של שטרסבורג בגביע היא העפילה לליגה האירופית של אופ"א בעונה שלאחר מכן.
אז'ורקה כבש שער כבר בבכורה שלו באירופה, ובסך הכל כבש שני שערים, אחד בכל משחק בצמד המשחקים של שטרסבורג נגד מכבי חיפה במסגרת סיבוב המוקדמות השני של הליגה האירופית.
את עונת 2019/2020 שהופסקה באמצע העונה בעקבות התפרצות נגיף הקורונה סיים אז'ורקה עם 8 שערים ב-26 משחקים.
עונת 2022/2023 הייתה עונה פחות מוצלחת עבור אז'ורקה גם ברמה האישית וגם ברמה הקבוצתית, שטרסבורג נאבקה בתחתית הליגה הצרפתית ואז'ורקה כבש רק שער אחד ב-13 הופעות.
אך בחלון ההעברות של ינואר הצליח אז'ורקה לעורר עניין מצד מיינץ 05 הגרמנית.
ב-24 בינואר 2023 חתם אז'ורקה על חוזה של שלוש וחצי שנים במיינץ 05 מהבונדסליגה הגרמנית.
ב-24 בפברואר כבש אז'ורקה את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה בניצחון 4–0 על בורוסיה מנשנגלדבך, במסגרת המחזור ה-22 בבונדסליגה.
ואת עונת הבכורה שלו בקבוצה עונת 2022/2023 הוא סיים עם 6 שערים ב-17 הופעות.
את עונתו השנייה בקבוצה עונת 2023/2024 הוא סיים עם 2 שערים ב-28 הופעות בכל המסגרות.
ב-25 ביולי 2024 הושאל אז'ורקה לברסט מהליג 1. ב-17 באוגוסט ערך את הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 1–5 למרסיי במחזור הפתיחה של עונת 2024/2025 בליג 1. ב-31 באוגוסט 2024 כבש אז'ורקה את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 4–0 על סנט אטיין, במסגרת המחזור השלישי בליגה.
ואת העונה סיים כמלך שערי הקבוצה עם 14 שערים ב-43 הופעות בכל המסגרות.
ב-1 ביולי 2025 לאחר שחוזה ההשאלה שלו הסתיים חתם אז'ורקה על חוזה קבוע בברסט.
אז'ורקה הוא יליד ראוניון, ממוצא מלגשי ובמרץ 2018 נעשתה אליו פנייה להצטרף לנבחרת מדגסקר.
אך הוא סירב ואמר שהוא רוצה להתרכז בכדורגל מועדונים.
ז'אק לודוביק טרארי היה מדינאי צרפתי רפובליקני, עורך דין, אינטלקטואל בולט, פעיל למען זיכוי דרייפוס וחלוץ בתחום זכויות האדם הבין-לאומיות.
לודוביק טרארי נולד ב-30 בנובמבר 1840 בכפר במחוז שראנט.
סיים לימודי משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין של בורדו ב-1862, ועסק בעריכת דין עד 1881. נבחר לנשיא הלשכה בשנת 1877. באותה שנה הצטרף למפלגה הרפובליקנית, שתמכה בהקמת הרפובליקה הצרפתית השלישית.
באפריל 1879 נבחר כאחד מנציגי המפלגה בפרלמנט התחתון של צרפת, שם בלט בפעילותו.
בין השאר הצביע נגד הקלות שניתנו לקומונה הפריזאית, ונגד בחירתו של לואי אוגיסט בלאנקי לתפקיד ציבורי.
בשנת 1881 סיים את תפקידו וחזר לעבוד בלשכת עורכי הדין.
בשנת 1888 נבחר לסנאטור של ז'ירונד בפרלמנט הצרפתי, תפקיד אותו מילא עד יום מותו.
דגל בעמדות שמרניות בנושאים חברתיים, בהם חוזי שירות, בוררות בין מעסיקים לעובדים, עבודת נשים ועבודת נוער.
עם זאת, במאי 1897 קידם חוק שאסר חקירות חשאיות ללא נוכחות עורך דין, וגיבש מערכת חוקים בעניינים פליליים.
בשנת 1889 נבחר כחלק מוועדה שניסחה את כתב התביעה נגד ז'ורז' בולנז'ה.
ב-26 בינואר 1895 מונה לשר המשפטים של צרפת, וקידם מספר חוקים חברתיים.
כמו כן ביקש לבדוק מספר מסמכים הקשורים לפרשת דרייפוס, והשתכנע בחפותו.
בנובמבר 1895 פרש מתפקידו ונלחם למען זיכויו של אלפרד דרייפוס.
הוא אסף ראיות נוספות שחיזקו את החשדות כלפי פרדיננד אסטרהאזי בבגידה, והעיד במשפטו השני של דרייפוס, בשנת 1899. במשפט זה הופחת עונשו של דרייפוס.
טרארי הציע שהסנאט יעניק לו חנינה, וזו ניתנה לו רק בשל מצב בריאותו הלקוי.
רק ביוני 1900 זכה דרייפוס בחנינה מלאה, לאחר מחאה ציבורית נרחבת.
טרארי העיד גם במשפטו של אמיל זולא, ותקף בעדותו את צבא צרפת על הרשעת השווא של דרייפוס.
במהלך משפטו של אמיל זולא בפברואר 1898 יזם טרארי הקמת ארגון זכויות אדם בשם "הליגה הצרפתית לזכויות האדם." הארגון הוקם בפגישה בביתו ב-20 בפברואר 1898, ובתוך כמה חודשים נרשמו בארגון כאלף חברים.
ביוני 1898 כונסה אספה כללית של הארגון בפריז וטרארי נבחר כנשיא הארגון.