tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טל מלר, "אתגרים ומגמות בהשתלבותן של נשים פלסטיניות אזרחיות ישראל בעלות השכלה אקדמית בשוק התעסוקה", בספר: דנה אייזנקוט, שלומי דורון וראובן חירק (עורכים), אתגרים ומגמות בחברה הישראלית במבט רב-תחומי, חיפה, פרדס, 2021.
טל פרידמן (נולד ב-20 בדצמבר 1963) הוא קומיקאי, שחקן, מוזיקאי, תסריטאי, מדבב ומנחה טלוויזיה ישראלי.
פרידמן נולד וגדל בחיפה כבן בכור.
הוריו, ניצולי השואה שעלו לישראל מצרפת, הם זאב ומיכל פרידמן.
לפרידמן שני אחים קטנים התסריטאי יובל פרידמן וד"ר אריאל פרידמן, מרצה לתקשורת במכללת אורנים ובאוניברסיטת תל אביב.
פרידמן למד בבית הספר התיכון "חוגים" שבחיפה.
את שירותו הצבאי עשה כלוחם בשייטת ספינות הטילים של חיל הים.
לאחר שחרורו מצה"ל, למד משחק בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, שם הכיר את משה פרסטר ואיתו העלה בשנת 1988 את המופעים הקומיים "עלילות משה בעיר הגדולה" ו"משחק המטקות האחרון".
"עלילות משה בעיר הגדולה" זכתה להצלחה גדולה והוצגה מעל ל-700 פעמים.
פרידמן הופיע בתפקידים קומיים גם במספר הצגות תיאטרון כמו "החולמות", "קידוש", "השיעור" ו"תיירות פנים", וגם על המסך הגדול בסרטים "האח של דריקס", "לא יכול", "ריקי ריקי", "מוכרחים להיות שמח", "שושלת שוורץ", "בית"ר פרובנס" ובסרט הטלוויזיה "הללויה".
בשנת 2018 דיבב בסרטים "אבא אווזה", "הנה בא הגראמפ" ו"משפחת סופר על 2".
הגיש את התוכנית "צפדינה מארחת" בערוץ 2 ומאוחר יותר את תוכנית הסאטירה "שערורייה" בטלוויזיה החינוכית (1997).
בשנת 1999 שיחק את דמותו של הכתב יחיאל הרשלג בתוכנית "סיפורי גן חיות" ששודרה בערוץ 2, אולם הפריצה הגדולה שלו הייתה בשנת 1999, בתוכנית הלילה "חלומות בהקיציס" שם הופיע עם שותפו איל קיציס, בערוץ 2, במשך 4 עונות.
בתוכנית שיחק פרידמן בכל פרק דמות מוכרת אחרת מההיסטוריה האנושית שהתארחה בתוכנית (ובהמשך גם בתפקידי בעלי חיים שונים), בצורה הזויה ומשעשעת.
במקביל החל להגיש יחד עם קיציס את תוכנית הרדיו הלילית "ציפורי לילה שרוטות" בגלי צה"ל.
בשנת 2001 הצטרפו פרידמן וקיציס גם לערוץ ביפ, שם כיכבו יחד בתוכנית "לגעת באוכל", אשר היוותה פארודיה על הטלנובלה הישראלית של אז - "לגעת באושר".
"לגעת באוכל", שארכה מספר פרקים בודדים באורך דקות ספורות בלבד, שמה דגש על עלילות מוגזמות ומופרכות ועל משחק מלודרמטי עד כדי גיחוך.
כמו כן, הקאסט כולו היה מורכב משניהם בלבד ומהשחקנית דידי דוקסין.
מאוחר יותר הגישו יחד ב"ביפ" את השעשועון "החטא ועונשו", בו שיחק טל פרידמן את תפקיד אלוהים.
נגד תוכנית זו הועלו טענות על בוטות וגסות-יתר.
פרידמן שיחק בסרטם של שמואל הספרי ואמיר הספרי, "שושלת שוורץ" שיצא לאקרנים בשנת 2005, לצד יהודה לוי ואניה בוקשטיין.
באוגוסט 2007 שוב שיתף פעולה עם איל קיציס בתוכנית הידע של ערוץ לוגי "הידוענים", בה גילם את "סוף אלקובי", עוזרת ההפקה השמנמנה והבעייתית של הסדרה, וכן דמויות פיקטיביות המקורבות לידוענים כמו: "גבעונה קרמר הפסיכולוגית", "איש היח"צ נדב זיכרון", "נהג המונית רפי חדש", "סולי הטבח", "אלדד המעריץ" ועוד.
בשנת 2010 שיחק בסרט הקומדיה של חבורת "ארץ נהדרת", "זוהי סדום", בתפקיד אשת לוט.
בשנת 2010 עלתה בערוץ 2 הסדרה המוקומנטרית בכיכובם של קיציס ופרידמן, "מעצר בית".
ב-2011, הוציאה לשכת הפרסום הממשלתית סדרת פרסומות בטלוויזיה לעידוד הפחתת זיהום הסביבה בכיכובו של פרידמן.
בהמשך אותה שנה החל להגיש בערוץ 8 את התוכנית "גיבורי גיטרה", כחלק מרצועת שידור של הערוץ בנושא מוזיקת רוק.
התוכנית שבה לעונה נוספת בסוף אותה שנה, כחלק מרצועת "הינשופים" בערוץ תחת השם "ינשופי גיבורי גיטרה".
במקביל שודרה בערוץ 2 סדרה מוקומנטרית נוספת של קיציס ופרידמן, בשם "גם אנחנו רוצים תוכנית תחקירים".
ב-2011 השתתף בסרט הסטודנטים "מורעלים" והצטלם לסרטו של נוני גפן "לא בתל אביב".
מאז 2012 עד 2021 פרידמן השתתף בקמפיינים המונפשים של "ביטוח ישיר", בהפקת חברת באומן בר ריבנאי, שבהן הוא דיבב את יוניאל היונה לצד חברו ל"ארץ נהדרת" אלי פיניש.
באפריל 2013 החל להריץ את מופע הסטנד-אפ שלו "ברגוע", אותו כתב יחד עם שחר איינבינדר וחורחן.
ב-29 באפריל 2014 הודיע פרידמן כי יפרוש מ"ארץ נהדרת" בתום העונה הנוכחית שלה, וזאת לאחר 11 עונות.
בנובמבר באותה שנה החל להשתתף בתוכנית "הכל הולך" לצד מולי שולמן, אליאנה תדהר, קרן מור, שחר חסון ועוד.
בשנת 2015 כיכב בסדרת הטלוויזיה "אטלנטיקה" בהוט, בה הוא גילם מדריך טיולים הנכנס לעולם האמרגנות לאחר שפגש את "אטלנטיקה", להקת רוק ירושלמית מדשדשת.
בשנה זו החל גם להנחות בטלוויזיה החינוכית את תוכנית ההומור לילדים "כאן ואומן", העוסקת באמנות.
באותה שנה הגיש ברדיו תל אביב את תוכנית הספיישל "משינה: 30 השנים הראשונות", בה דורגו 25 השירים האהובים ביותר של להקת משינה.
החל מקיץ 2015 פרידמן הוא גם הפרזנטור של חברת הצבע "נירלט".
ב-2016 הנחה בערוץ 10 תוכנית בידור ואירוח משלו בשם "הכל אבוד עם טל פרידמן".
באותה שנה, פרידמן חזר לתפקיד אורח (של נשיא ארצות הברית הטרי דונלד טראמפ) בעונתה ה-14 של "ארץ נהדרת".
ב-2017 יצר את הסדרה הדוקומנטרית "להיות אבא", המספרת על חייו בתור הורה, אשר שודרה בערוץ 10. בתחילת 2017 הגיש פרידמן לסירוגין את תוכנית הרדיו "פרס ישראל" ברדיו תל אביב לצד ארז טל.
באותה שנה, הוא הצטרף לתוכנית "מועדון לילה", במסגרתה גילם דמויות פיקטיביות וחיקויים פרועים.
ב-2018 דיבב את הדמות הראשית בסרט האנימציה הממוחשבת "אבא אווזה".
באוקטובר אותה שנה עלתה בערוץ 8 סדרת דוקו-אוכל חדשה בת 4 פרקים, "מעורב ישראלי עם טל פרידמן".
במסגרת הסדרה, שביימה אילת הלר, פרידמן יוצא למסע במרחב ובזמן בעקבות המטבח הישראלי.
ב-2019 גילם את תפקיד סוכן המוסד אהרון רחמים בסרטו של אלון גור אריה "המוסד", שבמהלכו הופך פרידמן לאהרון מן, גיבור-על ישראלי.
פרידמן דובב את דמותו של אהרון מן גם במשחק ה-VR שיצא במקביל לסרט.
באותה שנה גילם תפקיד של בכיר במוסד בסדרת הטלוויזיה "דוז פואה" של כאן 11, וכן השתתף בסרט הקומי "המחשמלים" ובסדרה "אבא משתדל", אותה הוא יצר וכתב.
בנוסף, באותה שנה שיחק בתפקיד הראשי בגרסה הישראלית למחזמר "רוק בבית הספר".
מאז 2017 גילם תפקידי אורח שונים בתוכנית "מועדון לילה" בעונתה השישית והשביעית.
בשנת 2019 חזר פעם נוספת לתוכנית "ארץ נהדרת", עם תחילת העונה ה-16, למספר תוכניות, בתפקידי אורח.
הוא המשיך להופיע בתוכנית בתפקידי אורח עד לאמצע העונה ה-18 ובעונה ה-19 חזר שוב לתוכנית בתפקיד רון חולדאי.
ב-2020 שודר בערוץ כאן 11 סרטו התיעודי "הייתם צריכים להיות שם" שעסק בהומור בשואה.
בשנת 2020 השתתף בתוכנית הריאליטי "הזמר במסכה" של ערוץ 12, בתור הקרמבו, והודח ראשון מהתכנית.
בשנת 2021 השתתף באופן קבוע כפאנליסט באולפן יורו 2020 ברשת 13.
באפריל 2022, לקראת יום העצמאות ה-74 של מדינת ישראל, נבחר להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות, אך סירב בטענה כי הוא "מעדיף להישאר בצניעות, מעדיף להיות איש מבוגר כשאקבל את הדבר הזה".
ב-6 בספטמבר 2022 החל פרידמן להגיש את אולפן ליגת האלופות בערוץ הספורט, במקומו של חברו מודי בר-און שנפטר בחודש מאי באותה שנה.
לאחר עונת שידורים אחת פרש פרידמן מהתפקיד.
ב-23 באוקטובר 2022 החל פרידמן לשחק בסדרת הילדים "שלי הכובשת" המשודרת בכאן חינוכית לצד חנן סביון, אורי גבריאל, שיפי אלוני, גבי עמרני ועוד.
פרידמן שיחק בסדרה את צדיק גלילי.
באותה שנה הצטרף לקאסט של תוכנית הסאטירה "מה שתגידו" בכאן 11 לצידו של יוסי מרשק.
החל מספטמבר 2024 מגיש את הפודקאסט "מסיבת הפתעה", יחד עם התסריטאי מתן חלק.
ב-8 באוגוסט 2025 התארח בתוכנית הראיונות של ארז טל "מה באמת קרה שם?" בקשת 12.
בתחילת 2015 הצטרף פרידמן כשחקן לקבוצת הכדורגל שבבעלות האוהדים הפועל רובי שפירא חיפה, אשר שיחקה בליגה ג' באותה עונה, והוא גם חבר בעמותה המנהלת את הקבוצה.
ב-20 במרץ 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-77 נגד מכבי נווה שאנן.
הוא פרש ממשחק פעיל בתום אותה עונה.
בנוסף להופעות כקומיקאי טל פרידמן הוא גם מוזיקאי.
הוא מנגן בגיטרה חשמלית וכן שר לעיתים.
סגנון המוזיקה שלו נע מרוק עד למטאל.
בשנת 2006 הוקמה להקת הרוק "טל פרידמן והקריות" כלהקת קאברים והופיעה במשך כחמש שנים ברחבי הארץ.
בשנת 2010 חיממו את אוזי אוסבורן בפסטיבל "אוזפסט" בפארק הירקון בתל אביב ובהמשך אותה שנה הוציאו את השיר "ישן" שהיה פסקול הסדרה "מעצר בית".
בשנת 2011 התחילה פעילות להקת "פרידמן והחתולים השמנים" שעוסקת עד היום בחומרים מקוריים ובעיבודים לשירי רוק ישראליים ולועזיים קלאסיים.
ב-2012 הקליטו אלבום בכורה הנושא את השם "החתולים השמנים".
ב-2011 החל פרידמן להגיש את התוכנית "גיבורי גיטרה" כחלק מרצועת שידור של ערוץ 8 בנושא גיבורי גיטרה.
במהלך התוכנית נמצאת להקתו של פרידמן על הסט והיא עוסקת בסיפוריהם של הגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים.
התוכנית שבה לעונה נוספת בסוף אותה שנה תחת השם "ינשופי גיבורי גיטרה", במסגרת רצועת השידור המצליחה "הינשופים" של הערוץ.
באוקטובר 2013 עלתה לשידור בערוץ 24 התוכנית בהגשתו "טל פרידמן והחתולים השמנים מארחים", בה מקדיש פרידמן כל פרק לנושא מוזיקלי אחר הקשור בעיקר במוזיקת הרוק.
בתוכנית פרידמן ליווה בלהקתו "החתולים השמנים" ואירח זמרים ואמנים שונים, עמם הוא דן על נושא התוכנית ועם חלקם ביצע שירים.
ביולי 2019 "חימם" את בון ג'ובי בהופעתו בפארק הירקון.
בשנת 2022 הוציא את אלבומו "רשרוש הצלופן".
פרידמן נשוי לאיריס (נכדתו של יקיר ירושלים שמואל כהנא) ולהם שלושה ילדים, שניים מהם בן ובת מאומצים ממוצא אתיופי.
בתו המאומצת תמר היא אוטיסטית.
הוא ידוע בחיבתו לכדורגל ובאהדתו לקבוצות הכדורגל הפועל חיפה וסנדרלנד.
עד שהמוות יפריד ביננו (2025)
טלאולוגיה (מיוונית עתיקה: Τελεολογία; ביוונית Τέλος, "טלוס" = סוף, תוצאה; ו"לוגוס" = לימוד, הסבר) או תכליתנות היא החקר הפילוסופי של תכלית, תורה פילוסופית המסבירה את התופעות בעולם לאור המטרה או התכלית שהן משרתות ולאו דווקא לאור סיבותיהן.
טלאולוגיה היא אחד מארבעת סוגי הסיבות על-פי אריסטו.
אחד הטיעונים הקלאסיים בדבר הוכחה לכאורה למציאותו של האלוהים הוא הטיעון הטלאולוגי, שלפיו כל היקום, ובעיקר הדברים החיים, נבנו באופן מוכוון מטרה ולא באופן כאוטי, ולכן הם ככל הנראה תוכננו על ידי ישות רציונלית.
נטורליזם פילוסופי, שעם מייצגיו נמנה וילארד ואן אורמאן קוויין, תומך בנימוקים של דייוויד יום ופוסל לחלוטין הסברים טלאולוגיים.
נטורליזם טוען שלא קיים שום דבר מעבר לתופעות הנצפות, ולכן פוסל את הטיעון כי ישות רציונלית לא ידועה או שלא ניתן לדעת אותה היא האחראית לתכלית.
פילוסופים אחרים, כמו אלן סאנדגה ואלווין פלנטינגה, טוענים שטלאולוגיה וטיעונים נוספים הקרויים "טיעונים מהתכנון" - תקפים.
התאוריה מדעית של האבולוציה, שפותחה בראשונה על ידי צ'ארלס דרווין, טוענת שכל האורגניזמים של כל המינים התפתחו בתהליך של ברירה טבעית.
מאז נוסחה לראשונה, קיבלה התאוריה אישושים בדמות הסינתזה האבולוציונית המודרנית וכן הצליחה לחזות ולהסביר תצפיות ותופעות רבות, כך שהיא נחשבת קונצנזוס מדעי.
התאוריה הקטינה את השפעתם של טיעונים טלאולוגיים מסורתיים (למרות שהיו שטענו נגד דרווין שהוא טלאולוג בהשקפתו).
טיעונים טלאולוגיים שבו למרכז הזירה, בעיקר בקרב אנשים שאינם מדענים, ולצורכי פסאודו-מדע עם עליית קרנה של הבריאתנות בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20.
עם זאת, תאוריית הברירה הטבעית של דרווין פתחה פתח להגדרה מחודשת של "תכלית" בהקשר של "הישרדות הכשירים ביותר".
למשל, לנמר יש טפרים כדי לצוד ולהרוג את טרפו.
למרות שטיעון זה נשמע כטיעון טלאולוגי, ניתן להסבירו גם במונחים אבולוציוניים: הטפרים סיפקו לנמר עדיפות בתהליך הברירה הטבעית, ולכן הוא שרד.
ניסוח זה מתרץ את השימוש השגוי לכאורה במושג התכלית בתאוריית האבולוציה.
השימוש בהסבר זה, שמספק הסבר מדעי לתכלית, קיבל את השם טלאונומיה לעומת טלאולוגיה, במקביל לאופן בו המושג אסטרונומיה עומד מול המושג אסטרולוגיה.
בשנים האחרונות קידמו מספר מדענים את רעיון "העיקרון האנתרופי" שמסביר את ערכיהם של מספר קבועים פיזיקליים ככאלו הנחוצים לקיומם של בני אדם שיוכלו לבצע את התצפיות שימדדו אותם.
מבקרי השקפה זו טענו שבניסוחים מסוימים שלה יש בה קורטוב של טלאולוגיה.
"טלאולוגיה פסולה" מתרחשת כאשר מישהו טוען (ללא הוכחה) כי X גורם ל-Y.
התמיכה בטיעון התכנוני ובטלאולוגיה מתוארת לעיתים קרובות על ידי "דימוי השען" שבו השתמש ויליאם פיילי בספרו "תאולוגיה טבעית" משנת 1802. פיילי, שספרו יצא יותר מחמישים שנה לפני שצ'ארלס דרווין פרסם את "מוצא המינים", טען שמורכבותם של האורגניזמים החיים היא עדות לקיומו של בורא.
אם אנחנו מטיילים בדרך ופתאום נתקלים בשעון, המורכבות שלו מביאה אותנו למסקנה כי הוא לא נוצר בדרך המקרה, הדבר מביא אותנו למסקנה כי יש שען שיצר את השעון (גם אם לא ראינו את השען), וכן לרעיון כי השעון נוצר לשם השגת תכלית.
היותו מורכב פוסלת את הרעיון כי השעון נוצר כך סתם במקרה - מישהו היה צריך ליצור בזהירות את כל חלקי השעון שיש להם עיצוב מוקפד ולהרכיבם זה לזה במיקום מדויק ובתאום מושלם בין החלקים.
אחרת השעון לא היה עובד.
השעון לא נוצר במקרה אלא כמערכת מורכבת שנועדה למלא מטרה - להורות על השעה ולציין זמן.
הסקת קיומו של שען מתוך המורכבות של השעון, גם אם לא ראינו את השען, ניתנת להרחבה לתחומים אחרים.
לפי הרחבת הטיעון הזה, כל מערכת מורכבת מאד, נוצרה בהכרח ממערכת מורכבת יותר.
לפי הטיעון הזה היצורים החיים, שהם דברים מורכבים מאד, הם עדות לקיומו של בורא מתכנן.
טיעון זו ממשיך להתקיים בתנועות בנות זמננו שמתנגדות לאבולוציה מטעמי דת כמו בריאתנות ו"תכנון תבוני".
ריצ'רד דוקינס מספק מענה לטיעון השען בספרו השען העיוור.
הוא מסכים שיצורים ביולוגיים הם דברים מורכבים מאוד, ומסכים גם לכך שסדר מורכב כמו יצורים חיים לא נוצר ביד המקרה.
אבל הוא מסביר ששני דברים אלה לא מביאים למסקנה שסדר חייב להיווצר עקב תכנון תבוני.
המחשבה שמערכת מורכבת חייבת להיווצר או באופן מקרי או באופן מתוכנן על ידי מתכנן תבוני היא דיכוטומיה כוזבת, מכיוון שיש מנגנון נוסף של סדר והוא אבולוציה.
דוקינס מסכים כי אם אכן האבולוציה הייתה תהליך מקרי לגמרי, אכן היה בלתי סביר בעליל כי היא תסייע להופעתו של סדר.
אבל אבולוציה מורכבת מתהליכים מקריים וכן מתהליכים שאינם מקריים - המוטציות בגנום, ובנוסף העברה גנטית אופקית בחיידקים נגרמים כתוצאה מתהליך מקרי.
אולם התהליך של ברירה טבעית אינו מקרי כלל - הוא גורם לכך שרוב האורגניזמים מתים בלי להותיר צאצאים, ומינים רבים נכחדים בגלל שפחות התאימו לסביבה הטבעית או לא הייתה להם גומחה אקולוגית מתאימה שאפשרה להם לשרוד או להוליד צאצאים.
דוקינס מביא דוגמאות לתהליכים מקריים, ומדגים כמה לא סביר כי תהליכים אלה יגרמו לתוצר מסודר או מערכת מורכבת.
הוא גם מדגים כיצד הכנסת אלמנט לא מקרי בתהליך, משנה את התוצאה וגורם להופעת סדר ספונטני.
דוגמה אחת היא "תהליך הסמור" שמנסה לבנות את המשפט METHINKS IT IS LIKE A WEASEL ("נדמה לי שהוא כמו סמוּר", מתוך שייקספיר) שיש בו 28 תווים.
הקשה מקרית על מקלדת שיש בה 26 אותיות אנגלית ומקש רווח תוביל למספר גדול של תוצאות.
מספר האפשרויות לטקסטים שונים הוא 27 בחזקת 28 שהם בקירוב 10 בחזקת 40. אם קוף (או תוכנת מחשב) יקליד על מקלדת בצורה אקראית הסיכוי לקבלת משפט נכון הוא קטן מאד.
באופן ממוצע ידרשו מאות מיליארדי שנים - זמן ארוך יותר מקיום היקום - כדי להגיע למשפט נכון בצורה זו.
אף כי משפט זה פשוט הרבה יותר מכל יצור חי - ואף יותר מהסדר הנדרש לשם התפתחות נגיף - אין זה סביר כלל להגיע אליו מתוך תהליך מקרי.
לעומת זאת ניתן להיעזר בתוכנת מחשב פשוטה, "תוכנת הסמור", ששומרת על אותיות נכונות מתוך המשפט כאשר היא מאתרת אותן.
מגרילים בבת אחת את כל האותיות, אם האות השלישית היא מ', התוכנה תשמור עליה ואז נמשיך להגריל את כל האותיות שלא נכתבו נכון.
בעזרת תוכנה כזו ניתן להגיע מכל קלט תחילי של אותיות וניחוש מקרי של אותיות אחרות, למשפט המטרה, תוך כמה עשרות אינטראקציות של התוכנה, כלומר תוך כמה שניות במקרה של תוכנת מחשב וכמה דקות במקרה של קוף מתקתק.
דבר זה מדגים את ההבדל העצום בין מקריות סתם לבין מקריות שיש בה גם סדרת שיפורים קטנים.
הבעיה של "תוכנת הסמור" (ביחס לאבולוציה) היא שהמתכנת של התוכנה יודע מראש מה יהיה הסדר שאמור להתקבל בסוף.
זאת לעומת תהליך אבולוציוני שבו כל דור רק מנסה לשרוד ולהתרבות ואין לו מטרה סופית ידועה כלשהי בעוד כך וכך דורות.
דוקינס מייצר דוגמאות נוספות של תהליכים בעלי אלמנט לא מקרי - כמו ביומורפים - תוכנה שמייצרת ציורים של מעין "עצים" במחשב שמשתנים על פי מספר "גנים" ויכולים לעבור מוטציות מקריות וסלקציה.
תוכנה זו דומה יותר לאבולוציה לעומת מתכנת הסמורי כי לא יודעים מה תהיה התוצאה הסופית.
דוקינס משתמש ב-9 "גנים" שמשפיעים על תכונות העצים: כמו אורך של כל "ענף" של העץ בציור, או הזווית של ענף חדש יחסית לענפים קודמים.
כל "עץ" שנוצר בשיטה זו מוקף על ידי 18 עצים אחרים, שבהם משתנה הביטוי של גן אחד, עם סימן של פלוס אחד או מינוס אחד.
בכל דור בוחרים אנשים ביומורף או "עץ" חדש.
הסלקציה היא סלקציה מלאכותית ולא טבעית - העין האנושית בוחרת את אחד מ-18 העצים שיהיה יורש וממשיכים את התהליך הלאה.
לעומת זאת בניגוד לתוכנת הסמור לא יודעים מה המטרה הסופית.
בחירה מקרית מובילה לכמות עצומה של עצים אפשריים.
לעומת זאת אם מבצעים סלקציה אפשר להגיע תוך זמן קצר (כ-40 דורות) לעצים שדומים לדברים שנראים כמו דברים מורכבים - חרקים, מטוסים, עכבישים, שושנים וכו'.
בנוסף קשה לנחש מראש מה יהיו ההשלכות של סלקציות שמבוצעות בתחילה או באמצע של התהליך.
וכן אם ידוע לכם מראש מה הצורה שאליה תרצו להגיע, קשה להגיע אליה מבחירה של שלבים בדרך.
דוקינס מתאר בהמשך את האבולוציה של העין כדוגמה לתהליך אבולוציוני.
הוא מתאר שלבים שונים בהתפתחות העין כשיפורים הדרגתיים שיכולים להתפתח זה אחר זה.
כל שלב הוא שיפור בתפקוד לעומת השלבים הקודמים ומעניק יתרונות אבולוציוניים.
דוקינס מזים טענות נפוצות (של בריאתנים) לפיהן רק ראייה "מושלמת" מועילה ליצורים חיים.
לדוגמה טענה כי רשתית ללא עדשה היא חסרת תועלת.
דוקינס מראה דרך דוגמאות מעולם החי ומעדויות של אנשים עם ראיה לקויה, כי רעיון זה שגוי.
לדוגמה, מין של חשופית ים שאין לה עדשה, או אשה שעברה ניתוח קטרקט ואיבדה את עדשות העיניים שלה.
אשה כזו היא בעלת ראיה נמוכה מאוד ביחס לרוב האנשים אבל זה עדיין יכול למנוע ממנה ליפול מצוק או להתנגש בעץ.
דוקינס טוען גם, שבעולם שמלא ביצורים חיים עיוורים, יצור עם 5% ראייה יהיה בעל יתרון אבולוציוני עצום.
אחת השאלות המרכזיות היא האם העין האנושית הייתה יכולה להתפתח מסדרה של שינויים אבולוציוניים קטנים, שראשיתם בעין פשוטה מאוד שמורכבת רק מתאים רגישים לאור.
בהמשך דוקינס מתאר סדרה של שלבים בהתפתחות העין, שכל אחד מהם הוא שיפור קטן בתחכום של העין עד להגעה לאיבר המורכב והאלגנטי של עין כפי שאנו מכירים אותה בקרב יונקים.
לדוגמה אם התאים הרגישים לאור הם בתוך גומה קטנה של תאים אחרים האורגניזם יכול להבין את מקור האור, תאים נוספים יכולים לשפר את המיקוד וכו'.
בתיאור התפתחות העין הוא מציין מספר יצורים חיים שהעיניים שלהם, הם אמנם דבר שימושי מאוד, אבל גם מהווים דוגמה חיה ליתרונות האפשריים של שלבי-ביניים של הסיבוכיות - אם כי הם אינם מהווים שלבי ביניים אמתיים.
דוגמה לכך הם תאים של יצורים חד-תאיים שיש להם רק תא רגיש לאור ומעין מסך מאחורה - כך שהם יכולים לקבוע את כיוון האור.
דוגמה אחרת הן תולעים שונות שהעיניים שלהם נמצאים בתוך "מצלמה עם חריר" או גומה כך שהדיוק של מקור האור יכול להיות גבוה יותר.
דוקינס מתאר כי התפתחות איברי ראייה היא תהליך שהתפתח בצורה של אבולוציה מתכנסת - יצורים רבים שהחלו מנקודת מוצא אבולוציונית שונה, החלו תהליך של פיתוח העין.
במבט ראשון נראה כי לכולם יש עיניים דומות.
אולם הדוגמה של הביומורפים מראה כי מאוד בלתי סביר להגיע ממקומות גנטיים שונים לצירופים גנטיים זהים, וכי דבר זה נכון גם לגבי עיניים.
קיימים לפחות 9 מנגנונים שונים של עזרי ראייה, ובעלי חיים שונים שהעיניים שלהם התפתחו לאורך עצים אבולוציוניים שונים, הגיעו לפתרונות שנראים דומים אבל הם בעצם שונים.
לדוגמה יש יצורים שבהם משתמשים בעקרון של החזרת אור בדרך דומה לדבר שמבוצע בטלסקופ מראה או באנטנה של רדיו.
טל שחר הוא מושב הממוקם מזרחית לגדרה וצפונית-מערבית לבית שמש, השייך למועצה אזורית מטה יהודה.
המושב סמוך לערוץ נחל שורק ולתל בטש, המזוהה עם תִּמְנָתָה המקראית.
היישוב הוקם בשנת 1948 על ידי עולים שברובם הגיעו מטורקיה והשאר מכורדיסטן, פרס, ומרוקו על אדמותיו החקלאיות של הכפר הערבי ח'ירבת בית פאר, שתושביו עזבוהו במהלך מלחמת העצמאות.
ההחלטה על הקמתו התקבלה ב-20 באוגוסט, במסגרת תוכנית להקמת 32 יישובים חדשים על אדמות של קק"ל, של המדינה ושל ערבים.
יישובים אלה היו בעלי משמעות אסטרטגית, וטל שחר הוקם בשל מיקומו על הציר העולה לירושלים.
בהחלטה הובהר כי אדמות ערביות ייושבו רק היכן שיש "אדמות עודפות" - מספיק שטחים על מנת לקלוט את התושבים הקודמים, אם יחזרו.
היישוב עלה לקרקע ב-27 בספטמבר, ובתחילה נקרא "טל-בוקר" על שם הנרי מורגנטאו (הבן) (מורגנטאו בגרמנית: טל בוקר) שהיה מזכיר האוצר של ארצות הברית והיה אחראי למגבית היהודית לטובת מדינת ישראל בזמן מלחמת העצמאות.
היישוב נבנה פרוש על פני שטח רחב, ובהמשך הוחלט להרחיב את אוכלוסייתו ל-157 משפחות כדי לצופפו.
בעיות כלכליות הביאו לעזיבה רבה ובמקומם הגיעו מתיישבים מארצות שונות במסגרת המעבר מהעיר לכפר וכך התיישבו בטל שחר משפחות עולים בנות עשר עדות שונות.
ניסיונות היישוב להתפרנס מגידולים חקלאיים נתקלו בקשיים רבים עד אמצע שנות ה-60. היעדר קרקע מספקת מנעה ניצול כלכלי של גידולים רבים ומטעים שניטעו במושב כשלו בגלל הסיד בקרקעות המושב.
על כן עיקר פרנסת המושב היה על ענף הלול ובשנת 1966 השקיעה המדינה בהרחבת ענף הרפת במושב.
כיום כולל היישוב כ-350 בתי אב ונהנה משגשוג כלכלי.
ביישוב בית ספר האזורי - בית הספר השחר, מכולת, מסעדות, בית קפה, יקב, חנות לבגדי מעצבים, סטודיו לריקוד, בריכת שחייה ועוד.
בנוסף, ב-1994 הוקם במושב מפעל משפחתי להכנת טופו בשם "משק ויילר", שהועבר בהמשך לנתיבות.
סמוך ליישוב עוברים ערוץ נחל שורק ותוואי הרכבת ההיסטורי המוביל לבית שמש ולירושלים, מעבר להם נמצאת גבעת הרקפות - יער מחטניים על גבעה שידוע בפריחת הרקפות שלו בחורף.
ביער פורחים גם פרחים אחרים כגון דודא רפואי.
טל רוּסוֹ (נולד ב-27 בספטמבר 1959, כ"ד באלול ה'תשי"ט) הוא פוליטיקאי ישראלי ואלוף בדימוס בצה"ל אשר שימש מפקד מפקדת העומק, מפקד פיקוד הדרום, ראש אגף מבצעים, מפקד עוצבת הפלדה ומפקד עוצבת האש.
כיהן כחבר הכנסת מטעם העבודה.
רוסו נולד, גדל והתחנך בקיבוץ חולתה שבגליל העליון.
אמו נועה לבית רזניק, ילידת עפולה, הייתה לוחמת בפלמ"ח.
אביו דרור, אף הוא לוחם בפלמ"ח, הוא נצר למשפחת רוסו מביטולה שביוגוסלביה.
אחיו רון שירת כמפקד טייסת בחיל האוויר.
בנעוריו שיחק כדורסל בקבוצת "הפועל כפר גלעדי-חולתה", והיה שותף בהעפלתה לליגה הלאומית.
לפני הגיוס עשה שנת שירות כמדריך בתנועת "המחנות העולים" בקריית ביאליק.
בין חניכיו היה גם אביב כוכבי.
התגייס לצה"ל בשנת 1978, והתנדב ליחידת שלדג בראשיתה, כשהייתה כפופה למפקדת קצין חי"ר וצנחנים ראשי ומסונפת לצנחנים.
עבר מסלול הכשרה כלוחם, וכן הכשרה כמפקד כיתה.
כשהקצין שפיקד על הצוות הועבר מתפקידו, מונה למפקד הצוות תחתיו, על אף היותו בדרגת סמ"ר.
בשנת 1981 השתחרר מצה"ל, לאחר שסירב לבקשת מפקדיו לצאת לקורס קצינים, בטענה שאין לו אמון בקורס שאותו סיימו בהצלחה, בין השאר, חיילים שהוא הדיח מהיחידה.
לאחר שחרורו שב לקיבוץ ועבד כחקלאי.
אולם עד מהרה שב לשרת ביחידת שלדג, כמפקד במילואים בתנאי קבע, במשך כחצי שנה, לצורך מבצע מיוחד שביצעה שלדג בשיתוף עם סיירת מטכ"ל.
במלחמת שלום הגליל לחם בשורות יחידת שלדג, כמפקד צוות, ובהמשך כמפקד פלגה.
במהלך המלחמה פעל הכוח עליו פיקד בציר החוף, ולקח חלק במבצעים רבים שנותרו מסווגים עד ימים אלה.
בין היתר הוביל את חייליו בקרב לכיבוש מתחם המוזיאון בביירות.
בהמשך עסק עם פלוגתו בטיהור מפקדות מחבלים.
לאחר המלחמה חזר לשירות קבע כמפקד פלגת לוחמים והוענקה לו דרגת סרן, לאות הערכה על תפקודו במלחמה, זאת מבלי שעבר קורס קצינים.
את המלחמה הגדיר כעבור שנים כ"מעניינת".
בשנת 1983 מונה למפקד פלגת המילואים של היחידה.
בשנת 1985 עבר לסיירת מטכ"ל ומונה לסגן מפקד היחידה, בתקופת עמר בר-לב ומשה יעלון.
בשנת 1987 סיים את תפקידו והשתחרר שוב מצה"ל.
לאחר שנתיים חזר ושימש כפרויקטור בסיירת.
בשנת 1991 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד רותם בחטיבת גבעתי, ושימש בתפקיד עד שנת 1992. לאחר מכן מונה למפקד יחידת מגלן בין השנים 1992–1994, ונחשב למפקד הבולט בתולדות היחידה, וכמי שקידם את רמתה המקצועית באופן משמעותי ושיפר את הדימוי שלה בתוך הצבא.
בתקופת פיקודו הוביל את לוחמי היחידה בשורה של מבצעים, ובהם במבצע דין וחשבון.
בשנת 1994 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת חצי האש, ושימש בתפקיד עד שנת 1997. במהלך שנת 1997 היה חניך במכללה לביטחון לאומי.
לאחר מכן מונה למפקד חטיבת הנח"ל בין השנים 1998–2000, ואף האריך את תפקידו במספר חודשים על מנת לפקד על החטיבה בעת הנסיגה מלבנון בשנת 2000. כמפקד החטיבה הוא זכה להערכה רבה על תפקודו.
בשנת 2001 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת האש, ושימש בתפקיד עד שנת 2003. כמפקד האוגדה לקח חלק בהפעלת יחידות האוגדה במבצע חומת מגן.
בנוסף פעל לשיתופה של יחידת מגלן הכפופה לאוגדתו בפעילות הסיכול הממוקד בשטחים.
כמו כן נודע כמי שהגיב ביד קשה על תופעות סרבנות של קציני סדיר ומילואים בעוצבת האש, ובהם, דוד זונשיין מראשי תנועת "אומץ לסרב".
לאחר מכן מונה למפקד עוצבת הפלדה בין השנים 2003–2005, ובין היתר פיקד על כוחות האוגדה בביצוע תוכנית ההתנתקות ביישובי צפון השומרון בשנת 2005. משנת 2005 עבר תפקידים שונים בהמתנה לקבלת דרגת אלוף.
בין השאר היה פרויקטור מטעם הרמטכ"ל לקשר עם הציבור הדתי לאומי לאחר ההתנתקות.
במהלך מלחמת לבנון השנייה שימש כעוזר ראש אמ"ץ למבצעים מיוחדים, במסגרת זו היה אחראי על היחידות המיוחדות ושיתוף הפעולה ביניהן, ויזם ותכנן מבצעים מיוחדים רבים במהלך המלחמה, הבולט שבהם הוא מבצע חד וחלק.
לאחר המלחמה ריכז עבודת מטה, בנושא הקמת מפקדת שליטה מרכזית לכוחות המיוחדים.
ב-12 באוקטובר 2006 הועלה לדרגת אלוף, ומונה לראש אגף המבצעים.
בתפקיד זה שימש בין היתר במהלך תקיפת הכור הגרעיני בסוריה, מבצע שני מגדלים, המשט לעזה ומבצע עופרת יצוקה.
כמו כן עמד בראש ועדת הצל"שים המטכ"לית.
בתפקידיו אלו שירת עד 4 באוקטובר 2010. ב-21 באוקטובר 2010 מונה למפקד פיקוד הדרום.
באוגוסט 2011 פיקד על תקיפות צה"ל ברצועת עזה, בעקבות מתקפת הטרור בדרום ישראל.
לאחר הפיגוע הודה כי שגה בכך שלא סגר את כביש 12 שבו אירעה המתקפה, למרות ההתרעות שהיו בידי צה"ל.
בהמשך הוביל את הפיקוד בהסלמת מרץ 2012, שהתרחשה בעקבות חיסולו של זוהיר אל-קייסי, מזכ"ל ארגון הטרור ועדות ההתנגדות העממית, במהלך ההסלמה שוגרו כ-200 רקטות על יישובי ישראל במשך כחמישה ימים, ובתקיפות חיל האוויר נהרגו ברצועת עזה 22 מחבלים ו-4 אזרחים.
באוגוסט 2012 פיקד על כוחות צה"ל, בסיכול חדירת מחבלים מסיני, אשר השתלטו על נגמ"שים של הצבא המצרי, בכוונה לבצע פיגוע באזור מעבר כרם שלום.
בנובמבר אותה שנה פיקד על כוחות הפיקוד, בלחימה במבצע עמוד ענן, כנגד תשתיות החמאס ברצועת עזה.
ב-20 בינואר 2013 החליט לפרוש מצה"ל, וב-4 באפריל סיים את תפקידו.
לאחר חופשת פרישה, השתחרר מצה"ל ב-31 בינואר 2014.
ב-26 בפברואר 2015 החל לשרת במילואים בתנאי קבע כמפקד מפקדת העומק, ושימש בתפקיד עד 11 במאי 2017.
לאחר שחרורו מצה"ל, החל לשמש כיועץ אסטרטגי בחברת הייעוץ הביטחוני "SBM".
בנוסף, הקים את חברת טי.אר תשתיות ועסק בפרויקט רכב היברידי בחברת ריגו רכב (בה מכהן כדירקטור) ובפרויקטים שקשורים במחקר של קנאביס רפואי.
במקביל, פעל בעמותת "עולים ביחד" העוסקת בשילוב של יוצאי אתיופיה במשק ובעמותת "אחריי!" המקדמת טיפוח של מנהיגות צעירה ומעורבות חברתית של בני נוער.
בבחירות לכנסת ה-21 שובץ במקום השני ברשימת מפלגת העבודה, כשריון אישי של יו"ר המפלגה אבי גבאי ונבחר לכנסת.
בכנסת זו היה חבר בוועדת החוץ והביטחון הזמנית ובוועדת החינוך, התרבות והספורט.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים, לאחר חמישה וחצי שבועות כחבר הכנסת, הודיע רוסו על פרישה מהחיים הפוליטיים.
מאז, הוא מעורב במיזמים עסקיים בישראל ומחוצה לה.
בנוסף, הוא פעיל בעמותת "אחריי!" ומרצה בפני חיילים ובני נוער.
רוסו נמנה ברשימת מייסדי מפלגת ישר!
עם איזנקוט שבראשות גדי איזנקוט.
רוסו בעל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים משולב מאוניברסיטת תל אביב.
רוסו היה בזוגיות עם יעל אבקסיס ועם נטלי עטיה.
טל שגב (נולד ב-18 ביולי 1973) הוא זמר-יוצר, מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי.
את דרכו המוזיקלית התחיל ב-1990 כקלידן להקת "ועד הבית", בה היה חבר גם פיטר רוט.
הלהקה הוציאה סינגל אחד שהלחין שגב בשם "אלברט", אך לא זכתה להצלחה.
בצה"ל שירת שגב בלהקת פיקוד מרכז, בה ניגן בקלידים ובגיטרה.
עוד במהלך שירותו השתתף בנגינה באלבומה של להקת מוניקה סקס "פצעים ונשיקות".
לאחר שחרורו מהצבא ב-1994 הצטרף ללהקת "אמיתי והנוגעים בדבר" של אמיתי אשר, בה ניגן בקלידים והשתתף עם שאר חברי הלהקה בעיבודים.
בשנת 2000 הפיק שגב לראשונה אלבום שלם, "בעדינות" של איגי וקסמן.
שגב גם השתתף בעיבודים יחד עם מוזיקאים רבים אחרים, והלחין את השיר "עוד קצת" שכתבה וקסמן.
בשנת 2001 עיבד והפיק מוזיקלית יחד עם בן ארצי את אלבומו של ארצי "מה שקרה".
שגב גם הצטרף בשירה לשירים "מסדרון" ו"לא מבין דבר".
באוגוסט 2001 הוציא שגב את אלבומו הראשון, "אי שקט", בו בלטו השירים "אנשים", "ימים בינוניים" ו"שיר חולוני".
השיר "שיר חולוני", שנקרא גם "הפועל הפשוט", נכתב על קבוצתו האהודה, הפועל תל אביב, ועל העצבות שגורמת לו מכבי תל אביב ("הו עצבות עצבות שוב פעם היא מכבי [מכה בי] ואני בכלל הפועל הפשוט").
שגב כתב והלחין את כל שירי האלבום, ועיבד את כולם פרט ל"אנשים" שעיבד בן ארצי.
ארצי גם הוזכר בשיר, בשורה "בעקבות שיחה עם חברי הטוב בן".
באותה שנה זכה שגב בתואר "תגלית השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'.
בשנת 2002 עיבד והפיק שגב את אלבומו של שלמה ארצי "צימאון", שבו גם השתתף בשירה ב"להציל אותך" וב"כל אחד והסיפור שלו".
בסוף אותה שנה הוציא את אלבומו השני, "על הברכיים".
שיר הנושא של האלבום היה להיט גדול, ואחד משיריו המוכרים ביותר.
פרט לו בלט באלבום גם השיר "דברים קטנים".
בשנת 2003 עסק שגב בעיקר בהפקות מוזיקליות, בין היתר באלבומו של קובי רכט "הרגע הנכון", ובאלבומם של להקת "המשולש" "להיות צלול", מתוכו זכור בעיקר השיר "שמיים כחולים".
עוד ב-2003, השתתף שגב בעונה הראשונה של הסיטקום הפיג'מות ששודרה בערוץ הילדים, בפרק שעסק בהערצה של אילן, אחת הדמויות הראשיות בשגב (השתתף בתפקיד עצמו).
בשנת 2004 הוציא את אלבומו השלישי, "אנחנו", שזכה להצלחה פחותה משני קודמיו.
בין היתר בלטו בו "אני רוצה", "חברים" ו"קוקוריקו", בו השתתף עפר שכטר בקטע ראפ.
שגב הלחין את כל שירי האלבום וכתב את רובם, חלקם יחד עם ארז ברזוליק.
האלבום כלל גם את השיר "כלי ביד היוצר" שכתבה לירון הרפז, שנרצחה בשנת 2001 על ידי מחבלים פלסטינים.
השיר הופיע מאוחר יותר באלבום בשם "אמצע שום מקום", שכלל לחנים וביצועים של זמרים שונים לשיריה של הרפז.
בשנת 2005 כתב שגב את השיר "תרקדי" לאלבומו של אייל גולן "מציאות אחרת", כתב והלחין את שיר הנושא "עף אלייך" לאלבומו של טל סונדק וכמו כן מספר שירים לאלבומה של שרונה נסטוביץ', ביניהם "גבוה".
בשנת 2006 חבר שגב למוזיקאי יעקב למאי, המזוהה בעיקר עם מוזיקה מזרחית, והשניים החלו לפעול יחד בשם "צמד דו-סול".
פעילותם הראשונה הייתה הפקת אלבומה של שרית חדד "זה ששומר עליי", שיצא ביוני 2007. שגב ולמאי עיבדו יחד כמעט את כל שירי האלבום, וגם כתבו והלחינו חלק מהם, כ"זה ששומר עלי" ו"עליך ועלי".
כמו כן כתבו השניים את השיר "אהבת חיי" לאלבומו של אייל גולן "בשבילך נוצרתי".
במקביל החלו לצאת כבר מאמצע שנת 2006 סינגלים לקראת אלבומו הבא של שגב, גם הוא בשיתוף פעולה עם למאי.
הסינגל הראשון היה "נזכרתי בך", ואחריו יצאו "אתן לך את הכל", "יום אחרון", "הכי יפה" והדואטים "רק עוד דקה" עם אריק סיני ו"מה נשאר לי" עם מוש בן ארי.
בנובמבר 2007 יצא האלבום המלא, "יום אחרון", שלווה בסינגל "יעקב".
האלבום כלל גם את הדואט "זה קרוב" עם ארקדי דוכין.
באותה השנה הפיק כתב והלחין חלק מהשירים שנכללו באלבומה ה-15 של שרית חדד, זה ששומר עליי.
(ביניהם שיר הנושא "זה ששומר עליי" "עליך ועליי" ו-"תצאי מהכלים").
בשנת 2009 יצא אלבומה של שרית חדד מרוץ החיים, גם הוא בהפקתם של שגב ולמאי, שגם כתבו והלחינו מספר שירים לאלבום.
באותה שנה הוציא שגב מספר סינגלים כזמר, ובהם "כמו משוגעים" ו"אמריקה בתוך תל אביב".
בסוף אותה שנה התפרסם השיר "רגע גדול", דואט של שרית חדד ואייל גולן, שכתבו שגב ולמאי.
בשנת 2010 הוציא הזמר ישי לוי את הסינגלים "האחת שלי" ו"תודה", שכתבו שגב ויעקב למאי.
שני השירים נכללו באלבומו של לוי "האחת שלי", שיצא בשנת 2011. לאלבומו של אייל גולן חלק מחיי, שיצא בשנת 2011, כתב והלחין שגב את השיר "בשבילך".
באותה שנה גם כתב לליאור נרקיס את השיר "התהיי לי".
לקראת שנת 2015 אחרי הפסקה של כמעט חצי עשור בשל בעיית שמיעה נדירה באוזן השמאלית, חזר טל שגב למוזיקה באלבום מיוחד בו אירח את הזמרים עמיר בניון, שלומי שבת, יונתן רזאל, ברי סחרוף, יובל בנאי, קרן פלס, נינט טייב ועוד.
ב-2019, שנתיים לאחר שעבר להתגורר בצפון הארץ, פנה שגב לציבור באמצעות אתר הדסטארט למימון המונים כדי לגייס עזרה בהפקת דיסק חדש של שיריו.בשנת 2019, הלחין את השיר "ביום הראשון של החורף", שכתב המשורר אבי דבש.
השיר הוקלט ויצא כסינגל בביצועו של שרון צור.
החל מ-2021, שגב משתתף כאורח קבוע במופע משירי "הפיג'מות", "עודד פז והקסדות".
שגב נשוי לסיסי ולהם 5 ילדים.
טל קלם הוא עיתונאי, סופר ואיש שיווק, מייסדו ועורכו הראשון של המגזין "מסע אחר".
בשנת 1987 יסד קלם את המגזין מסע אחר, יחד עם גיל אל-עמי והיה אחראי לתכניו ולהתוויית דרכו של המגזין בשנותיו הראשונות.
תחילה יצא לאור אחת לחודשים, ושווק כ"כתב־עת לתרמילאים", במשך הזמן הרחיב המגזין את נושאי הסיקור והחל לפעול תחת הסיסמה "מגזין חובק עולם".
כעיתונאי עצמאי כתב ופרסם מאמרים בעיתונים "ידיעות אחרונות", "מעריב", "העיר", "טלגרף" ו"חדשות".
קלם ביקר והתגורר באסיה במשך שמונה שנים, מראשית שנות ה-80, ושירת כנספח הכלכלי של ישראל בטאיוואן ובסין בין השנים 1996–2000. בהמשך עבד בחברת ההיי-טק קומברס והיה חבר הנהלת החברה להגנת הטבע בתפקיד מנהל השיווק והפיתוח העסקי.
כחלק מעיסוקו בתחום היזמות הטכנולוגית הקים וניהל את האקסלרטור TheHive Ashdod וליווה את הקמתן של עשרות חברות סטארט-אפ.
אחר כך עסק בקידום שיתופי פעולה טכנולוגיים בין חברות ישראליות ואמריקאיות.
בשנת 2018 הוציא לאור את ספרו "נשותיו של קונפוציוס" בהוצאת דרך.
טל רז (נולד ב-15 בנובמבר 1961) הוא רואה חשבון ישראלי שימש כמנהל הכספים ומנכ"ל במספר חברות במהלך השנים.
טל רז נולד בבת ים לעזריאל וברוריה פרץ.
כשהיה בן 12 עברה המשפחה להתגורר ברעננה.
את לימודי התיכון עשה בתיכון אוסטרובסקי בעיר.
בשנת 1979 התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל ובחיל הרפואה.
רז שהה כ-10 שנים בארצות הברית, במהלכן למד וקיבל תואר ראשון בחשבונאות ותואר שני במנהל עסקים, שניהם מאוניברסיטת העיר ניו יורק.
טל רז הוא רו"ח ובעל רישיון CPA מוסמך.
עם חזרתו לישראל, עבד בפירמת רואי החשבון "דלויט".
בשנים 1997–2001 שימש סמנכ"ל כספים של חברת ההחזקות " אלביט".
עם המיזוג של "אלביט" לתוך חברת האם "אלרון", מונה רז לסמנכ"ל הכספים של אלרון (2002–2005).
עם רכישת "סלקום" על ידי IDB, מונה רז לסמנכ"ל הכספים של "סלקום" (2005–2009).
לאחר מכן, מונה רז למנכ"ל בית ההשקעות "כלל פיננסים" של קבוצת "כלל החזקות עסקי ביטוח" (2009–2011).
שם התפרסם שעלות שכרו, יחד עם ארבע עובדים בכירים נוספים, הייתה גבוהה מהרווח השנתי של החברה, ובהמשך הוביל את החברה להפסדים כבדים.
בנובמבר 2011 מונה למנכ"ל עיתון "מעריב ", אך התפטר לאחר שנה, בעקבות רכישת העיתון בידי שלמה בן-צבי.
במרץ 2013 מונה רז למנהל הכספים הראשי של קבוצת הנדל"ן והבנייה "שיכון ובינוי".
בדצמבר 2018 הודיע על התפטרותו, לאחר שבתוצאותיה של החברה נרשמה הרעה משמעותית במהלך כהונתו.
באותה שנה עלות העסקתו הסתכמה ב-3.4 מיליון שקל וכללה שכר בעלות שהתקרבה ל-1.6 מיליון שקל, מענקים ואפציות.
באפריל 2020 החל רז לכהן בתפקיד מנהל כספים ראשי של חברת "אפקון החזקות", שבבעלות "קבוצת שלמה".
החל מינואר 2022 כהן כמנכ"ל "אפקון אנרגיות מתחדשות".
בפברואר 2025 הודיע על התפטרותו מתפקיד זה.
ביוני 2025 מונה למנכ"ל חברת "אוגווינד"|.
טל שטריקר (נולד ב-29 במאי 1979) הוא שחיין עבר, אלוף ישראל בשחייה שהשתתף באולימפיאדת סידני במדי נבחרת ישראל.
הוא התאמן בקבוצת השחייה של מכבי קריית אונו בהדרכתו של רובי שלו.
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באתונה, יוון במרץ 2000 סיים שטריקר במקום 14 במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 2:13.96 דקות ובמקום 26 במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש נוסף של 1:02.85 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בהלסינקי, פינלנד ביולי 2000 סיים שטריקר במקום ה-12 במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:17.35 דקות, במקום ה-22 במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:03.88 דקות ובמקום ה-26 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 30.19 שניות.
בנוסף, הוא דורג במקום ה-17 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:43.39 דקות, ביחד עם אורבך, מאירי וברוק (התוצאה שקבע בזינוק שליחים הייתה 1:02.65 דקות).
נחשב לאבי העיתונות הדו-גלגלית בישראל.
טל שביט נולד וגדל בקיבוץ מעברות למיה ולעלי שביט.
בשנת 1973 התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים עד לשחרורו בשנת 1983, בגיל 28, בדרגת סגן-אלוף.
בשנת 1977 החל שביט לרכוב על אופנועים.
בסוף שנת 1983 החליף שביט את רמי גלבוע ככתב תחום האופנועים במגזין "טורבו".
עם סגירת מגזין "טורבו", עבר ב-1986 לכתוב עבור מגזין "אוטו", שם המשיך לכתוב לטובת ענף הדו-גלגלי.
בסוף שנת 1987 הקים יחד עם שותפיו רם לנדס, יורם אשהיים ורפי בן שחר את מגזין האופנועים "מוטו" שגליונו הראשון יצא לאור בפברואר 1988. שמו של שביט יצא לפניו כעיתונאי רכב וכעורך קפדן במיוחד, וכן כאושיה בתחום האופנועים והקטנועים בישראל.
שביט שימש כעורכו הראשי של מגזין "מוטו" עד לשנת 1994, אז עבר לתפקיד עורך-אחראי.
מחליפו של שביט בתפקידו היה עורך-המשנה דאז, גידי פרדר.
פרדר שימש כעורך המגזין עד אמצע שנת 1997, ועם פרישתו חזר שביט לתפקיד עורך המגזין.
קורסי הרכיבה ששביט יזם במסגרת מגזין מוטו בשנת 1997 הועברו שנתיים לאחר מכן למסגרת חיצונית בראשותו של פרדר.
בשנת 1999 פרש שביט בשנית מתפקיד עורך המגזין, והוחלף על ידי דני שטיינמן.
בתחילת שנת 2000, החל שביט לעסוק בעיקר בכתיבה לענף הרכב, תחילה כמגיש בתוכנית הטלוויזיה המוטורית "אוטו בראש" ואחר כך כמקים וכעורך אתר מגזין "אוטו".
בשנת 2002 שביט שפט יחד עם גידי פרדר במירוץ הסופרמוטו הראשון שנערך בישראל, ובמשך שלוש עונות כיהן כשופט ברובם המכריע של המרוצים בתחום.
בשנים 2003–2004 כתב מספר טורים ומבחני אופנועים עבור אתר האינטרנט "פול גז (מגזין)" וכן עבור אתר מגזין "אוטו".
בשנים 2004-2006 הגיש בערוץ "5 פלוס" של ערוץ הספורט תוכניות ספורט מוטורי שסיקרו את מרוצי אליפות העולם במוטוקרוס, סופרמוטו וסופרבייק.
במרץ 2006, באירוע שנערך בבית ליסין בתל אביב, הוענק לשביט פרס על מפעל חיים מטעם עיריית תל אביב.
ב-2007 שימש שביט כיו"ר התאחדות הספורט המוטורי.
מתפקיד זה פרש בחודש נובמבר באותה שנה, לאחר שהודיע כי אין ביכולתו להמשיך ולמלאו.
עם זאת, הוא המשיך לקחת חלק בוועדות ההיגוי שהקימה המדינה לתקנות חוק הספורט המוטורי.
מסוף 2008, ולמשך כשנה, חזר שביט להשתתף במגזין "מוטו" בכתיבת טור קבוע.
באפריל 2009 החל לשדר יחד עם בועז קורפל פרשנות במהלך השידורים החיים של מרוצי הגראנד פרי העולמי בערוץ 5. בשנת 2010 חזר לכתוב לטובת ענף הדו-גלגלי באופן סדיר בערוץ הרכב של אתר החדשות ynet ובשנת 2011 הקים את אתר האופנועים "דו"גרי" שאותו תפעל באופן עצמאי.
מלבד התחום המוטורי, אהב שביט מאוד להאזין למוזיקה והיה לצפר חובב.
שביט ידוע בזכות הפעילות הציבורית שעשה לטובת בטיחות רוכבי האופנועים והקטנועים בישראל.
בין המבחנים הקפדניים שערך לאופנועים ולקטנועים כעורך מגזין "מוטו" וכבעליו, הקפיד שביט לשלב את החשיבות שברכיבה נכונה ובטוחה (לרבות בניית אסטרטגיית רכיבה) וכן את החשיבות שבשימוש בקסדה ובציוד מיגון הולם עבור הרוכב.
כמו כן, שביט ערך מספר כתבות עומק שעסקו ברשלנות מצד הרשויות בכל הנוגע לתחזוקת הכבישים ולתשתיות תחבורה שונות, באכיפת מהירות רכיבה מצד המשטרה וכן בלימוד אופן רכיבה נכון ובטוח.
בנוסף, הקפיד שביט לערוך ראיונות עם מומחים לתאונות דרכים בהם נתנו המומחים דגשים ועצות לרכיבה בטוחה ונכונה.
בשנת 2001 הצטרף לפעילות המחאה שאורגנה על ידי גולשי פורום האופנועים ב-IOL (לימים, אתר "וואלה!") נגד הרפורמה בביטוח החובה לאופנועים שאיימה על העלאת תעריפי הביטוח.
שביט היה שותף לארגון עצרות המחאה בתל אביב, לניסוחי התכנים ולפגישות עם פעילי המאבק.
משנה זו ואילך היה לגולש פעיל ובולט במיוחד בפורומים של ענף הדו-גלגלי ברשת, תחילה ב-IOL, ולאחר מכן בפורומי האופנועים של האתרים "תפוז" ו"פול גז".
באפריל 2009, הצטרף שביט למטה המאבק בתעריפי ביטוח החובה, כדי לתרום מניסיונו בתחום ההסברה, וכן היה לדובר המאבק בכל שלביו.
ב-2 במרץ 2011, בשעות הצהריים המאוחרות, נהרג שביט בתאונת דרכים שאירעה בכביש 4, סמוך למחלף מורשה הצמוד לרמת השרון.
מאחר שהתקרב אל הרכב במהירות שלא אפשרה לו להגיב בזמן המתאים לצורך מניעת ההתנגשות, פגע שביט בצדו השמאלי של הרכב.
שביט נפצע באורח אנוש, וזמן קצר לאחר מכן נקבע מותו.
הלווייתו של שביט נערכה בקיבוץ מעברות, בתום מסע שבו השתתפו למעלה מ-1,500 רוכבי אופנועים וקטנועים ישראלים אשר ביקשו לחלוק לשביט כבוד אחרון.
בטקס הלוויה של שביט הושמע לבקשת משפחתו השיר "Born To Be Wild" שמופיע בסרט "Easy rider" אשר יצא לאקרנים בשנת 1969 ואשר אותו אהב שביט מאוד.
כחלק מחקירת התאונה - ימים בודדים לאחר שאירעה - פרסמה עמותת אור ירוק דו"ח על אודות התאונה ובו חוות דעתה על מידת האשמה של שני המשתתפים בה.
בדו"ח שהוציאה נטען כי שביט נהג שלא כנדרש מאחר שייתכן שלא הכיר היטב את מגבלותיו ואת התנהגותו המלאה של האופנוע אותן בחן במהלך נסיעת המבחן, וכי ייתכן שאם היה מודע למגבלותיו היה מתכנן את מהירות נסיעתו ואת גישתו למחלף באופן שונה.
באשר לנהג הרכב, נכתב בדו"ח כי מלבד עבירה של אי-ציות לתמרור בהעמדת הרכב על שטח הפרדה, דבר המהווה מפגע תעבורתי כשלעצמו, לא הייתה לנהג הרכב אחריות נוספת בגרימת התאונה וכי יתר האחריות מוטלת על שביט, רוכב האופנוע.
מנגד, יש שטענו כי שביט נהג כנדרש וכי היה מודע למגבלות הכלי אותו בחן במהלך נסיעת המבחן, וכן כי נהג הרכב אשר חצה שני נתיבים בצורה פתאומית וללא כל התראה מוקדמת הוא האשם הבלעדי בתאונה.
מסקנתם הייתה כי מהלך הנסיעה של נהג הרכב שהתפרץ מן השול הימני לשטח ההפרדה בצדו השמאלי המרוחק של הכביש היה חריג ובלתי-סביר, וכי לא ניתן היה למנוע את התאונה.
ב-2 ביוני 2011, שלושה חודשים לאחר מותו, ולאחר ביקורת נוקבת שאותה הפנו רבים מקהילת רוכבי האופנועים בישראל כלפי עמותת אור ירוק, מנכ"ל העמותה, שמואל אבואב, פנה אל משפחתו של שביט ואל קהילת הרוכבים בישראל, התנצל ואף חזר בו מפרסום הדו"ח שפרסמה העמותה אשר לפיו על שביט מוטלת האחריות למותו.
אבואב הוסיף כי תפורסם כמו כן התנצלות בגופי התקשורת בממדים רחבים יותר.
בנובמבר 2013, נגזר דינו של נהג הרכב, חיים ברעם.
השופט דחה את גרסתו של נהג הרכב, וקבע כי מידת הרשלנות והאחריות של נהג הרכב בתאונה היא רבה.
השופט הוסיף כי הוא התרשם לשלילה מניסיונות ההתנערות מן האחריות של נהג הרכב ומהטלת האחריות לתאונה על שביט.
העונש שנגזר על נהג הרכב היה קנס בגובה 20,000 ש"ח (או 100 ימי מאסר תמורתם), מאסר בפועל של 14 חודשים, מאסר על-תנאי לתקופה של 12 חודשים (למשך שלוש שנים), פסילת רישיון הנהיגה לתקופה של 13 שנה וכן פיצוי למשפחתו של שביט בשיעור 30,000 ש"ח.
שביט היה אב לבן ולבת.
טל צדקוני די-נור היא שחקנית ישראלית.
טל צדקוני גדלה בקיבוץ עין גב, היא השנייה במשפחה בת ארבע בנות.
הוריה, שניהם ילידי הארץ, מתגוררים בעין גב.
עשתה שנת שירות בנוער העובד והלומד.
בצבא שירתה בנח"ל, בבנות משקים, סיימה קורס קצינות.
שירתה כמפקדת מחלקה של גברים בחורון ובדותן.
עם שחרורה טיילה במשך שנה במזרח.
כששבה לישראל למדה בבית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים.
לקראת סוף לימודיה עברה בהצלחה אודישנים להצגה "מראה מעל הגשר" בתיאטרון הבימה, בבימויו של מיכה לבינסון, בה שיחקה לצידם של ג'וליאנו מר, נאוה זיו, וגיא זוארץ.
צדקוני שיחקה בהבימה במשך עשר שנים, עד לשנת 2009. שיחקה בתפקיד הראשי של אנה פרנק בהצגה "יומנה של אנה פרנק" מאת אלברט הקט ופרנסס גודריץ', בבימויו של רוני פינקוביץ'.
היא נסעה ביחד עם ההצגה להופעות במוסקבה שתועדו בסרטו של ברוך מפציר "מוסקבה – סיפורי הבימה".
במקביל לעבודתה בהבימה, צדקוני די-נור שיחקה בהצגות ילדים שונות בהן בתיאטרון אורנה פורת.
ב-2009 טל צדקוני די-נור הקימה יחד עם לילך כספי-צור, אותה הכירה בעת ששיחקו יחד בהצגה "מניין נשים" של הבימה, את "תיאטרון עפיפון".
במסגרתו הן עיבדו, ביימו ושיחקו בשלוש הצגות מוזיקליות.
טל צדקוני די-נור נשואה למאור די-נור ולהם שלושה ילדים.
הצגה תיאטרון מחזאי במאי המגילה שנשתכחה תיאטרון אורנה פורת דניאלה מיכאלי דניאלה מיכאלי האריה ששאג מיאו תיאטרון אורנה פורת דור צויגנבום דור צויגנבום העדי של עדי תיאטרון אורנה פורת נאוה מקמל-עתיר דדי ברון שלושה ראשנים מנחל תנינים חני, העמותה לקידום תיאטרון מובחר שלום שמואלוב
תיאטרון עפיפון בשותפות עם לילך כספי-צור: עיבוד, בימוי, משחק, כולן במסגרת "חני העמותה לקידום תיאטרון מובחר":
טל קלאי (נולד ב-8 באוגוסט 1984 בירושלים), שידוע כמלכת דראג בשם במה "טלולה בונט", הוא קומיקאי, שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
נינה של הצ'לנית תלמה ילין לבית משפחת בנטוויץ' ובן הנין של דוד ילין.
משפחתו של קלאי מתגוררת בירושלים זה שבעה דורות.
בהיותו נער צעיר ובמקביל ללימודיו בתיכון לאמנויות ע"ש צ'ארלס א' סמית', החל לשחק ולהופיע על בימות התיאטרון.
הוא שיחק "במת עשרה" בתיאטרון הנוער הירושלמי, השתתף בהצגה "כנגן המנגן" בתיאטרון החאן וכתב את המחזה המקורי "פאני המשוגעת" בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא.
בתום שירותו הצבאי למד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב בירושלים.
קלאי שיחק על בימות התיאטרון, בין היתר בהצגות : "פרימה דונה" בתיאטרון גשר, "הכל אודות אמא" בתיאטרון תהל, "נולדו אשמים" של צוותא, "הג'יני של הקולה" של צוותא, "שופרא" בתיאטרון תמונע, "הרמן ודורותיאה" של צוותא, "אני לא רפפורט", ובמרי סטיוארט בתיאטרון הבימה ועוד.
היה חבר באנסמבל "you make remake" של רננה רז ואף החליף את מיקי קם בתפקיד אורסולה בהצגה "בת הים הקטנה" לצדם של גיא זוארץ ורינת גבאי.
בטלוויזיה שיחק בסדרות "2,3 הקשב" בטלוויזיה החינוכית' "המשרד" ב"yes", "רמזור" בערוץ 2, סברי מרנן, בני אור וצוות הצלה.
בקולנוע שיחק בסרטים שונים, בהם "שושנה חלוץ מרכזי" בבימויו של שי כנות, "הצגה יומית" בבימויה של עינת פרנבך בן אהרון, ו"פרחים של מרציפן" בבימויו של אדם קלדרון (שם גילם קלאי את דמותה של פטל, לצדן של נולי עומר ואפרת אביב), פרא אציל, ולנטינוס, כולם מחכים רק לי.
השתתף בהצגה "משפחה עליזה" בתיאטרון הלאומי הבימה בבימויו של נתן דטנר לצדם של נורמן עיסא, רובי פורת שובל ועוד.
כמו כן גילם את ז'קלין (ותפקידים נוספים) במחזמר גבעת חלפון אינה עונה בבימויו של משה קפטן, ואת יאנוש במחזמר "קזבלן" של תיאטרון הבימה ותיאטרון השעה הישראלי, ובבימויו של אלדר גוהר גרויסמן.
ב-2021 שיחק את ליאון בהצגה "מלון סוף העולם".
ב-2024 גילם את לורד אוברספין בהצגה מרי סטיוארט ואת חיים גורי במחזמר "האמיני יום יבוא" ע"פ חייה של יפה ירקוני בהבימה.
בנוסף, בשנת 2014 שיחק בתיאטרון המסחרי במחזמר חנוכה בשם "עמי ותמי הרפתקה מתוקה" בתפקיד משולש: מרינדה, צפרגול ומכשפת דראג לצד אסף הרץ, ליאור כהן וניקול ראידמן.
כאשר היה בן 16 הגה קלאי את דמות הדראג של טָלוּלָה בּוֹנֶט.
בהופיעו בדמות זו, הוא השתתף בהצגה "רומיאו ויוליה גרסת המועדונים" שהועלתה במסגרת פסטיבל ישראל והאנגר תיאטרון גשר (לצד מיכאל מושונוב, ליאל דניר, יוסף סוויד ואורי הוכמן).
בנוסף, בדמות זו הוא הגיש פינה קבועה בתוכניתה של מיכל אמדורסקי בערוץ 24, הנחה את שידורי אחורי הקלעים בקדם-אירוויזיון 2005 והתארח בסדרות הטלוויזיה "תמיד אותו חלום" ו"מתלהבת", ובסרטו של דורון ערן "נמס בגשם".
קלאי מופיע עם דמותה של טלולה באופן קבוע ברחבי הארץ ואף ייצג באמצעותה את העיר תל אביב ואת מדינת ישראל במצעדי הגאווה המרכזיים של קלן, ברלין, אמסטרדם, לונדון ואתונה.
בנוסף הוביל לצד חברו ללהקת "פאות קדושות" שורה של ערבי מחווה לדיוות הישראליות ובהן שלומית אהרון, לאה לופטין, חני נחמיאס, ציפי שביט, מיכל ינאי, מיכל אמדורסקי, מאיה בוסקילה, שולה חן, שמרית אור, אילנית, סי היימן ואחרות.
כולן לקחו חלק פעיל במופע לצד דמותה של טלולה.
העלה כטלולה בונט, מופע יחיד בשם "מלכת הכמעט" מאת הדס בשן, בבימויו של עידן עמית.
בשנת 2011 גייס ארגון בלה דואגת אנשי לילה מובילים ומובילי דעת קהל מהקהילה הגאה למען המאבק להעלאת המודעות ל-HIV והפיק לוח שנה בהשתתפותם.
בין המשתתפים היה קלאי בדמותו כטלולה בונט (לצד שמעון שירזי, אליוט, קיי-לונג ואחרים).[5]
בשנת 2011 השתתף קלאי בדמותה של טלולה בונט בפרק 11 של העונה הרביעית של השעשועון מונית הכסף, יחד עם מלכות הדראג קיי לונג ועושרי.
ב-2013 השתתף קלאי בדמות זו בתוכנית פרויקט הלהקה, בתור אמן אורח.
קלאי הופיע כטלולה בונט יחד עם חבריו להרכב פאות קדושות במופע בידור בבימיו של אמיר פרישר גוטמן ובהפקתם של ציפי מייזלר ויואב חיימובסקי.
טל רבין (נולדה ב-1962) היא מדענית מחשב ישראלית-אמריקאית, פרופסורית באוניברסיטת פנסילבניה.
עמדה בראש המחקר ב-Algorand Foundation, והייתה ראש קבוצת מחקר הקריפטוגרפיה במרכז המחקר תומאס ג'יי ווטסון של חברת IBM שבמדינת ניו יורק.
טל רבין נולדה בשנת 1962 במדינת מסצ'וסטס בארצות הברית וגדלה בירושלים.
בילדותה אהבה לשחק משחקי חשיבה.
אביה, מיכאל רבין, הוא מדען מחשב נודע שמחקריו היוו פריצת דרך בתחומי החישוביות.
טל ואביה כתבו מאמר במשותף שהתפרסם ב-1998.
את התואר הראשון קיבלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1986. לאחר מכן המשיכה ללמוד באוניברסיטה העברית לתואר שני (1988) ושלישי (1994) תחת הנחייתו של פרופ' מיכאל בן אור.
בין השנים 1994–1996 השלימה פוסט-דוקטורט ב-MIT בתמיכת הקרן הלאומית למדע של ארצות הברית.
לאחר מכן הצטרפה לקבוצת הקריפטוגרפיה במרכז המחקר תומאס ג'יי ווטסון של IBM, וב-1997 מונתה לראש קבוצה זו.
המחקר של רבין מתמקד בקריפטוגרפיה ובאבטחת רשתות, בפרט בתכנון של אלגוריתמי הצפנה יעילים ומאובטחים יותר.
בנוסף היא חוקרת פרוטוקולים מבוזרים מאובטחים ואת היסודות התאורטיים של ההצפנה, ועוסקת גם בתורת המספרים ובתאוריה של אלגוריתמים ומערכות מבוזרות.
הייתה שותפה לכתיבתם של קרוב ל-100 מאמרים אקדמיים, אשר צוטטו נכון למאי 2025 בלמעלה מ-19 אלף מאמרים.
בנוסף, רשומים על שמה חמישה פטנטים בארצות הברית.
מחקרה מתמקד בדרכים שבהן ניתן להפוך את התקשורת באינטרנט לבטוחה יותר.
עבודותיה הבולטות בתחום זה מתמקדות בתכנון מנגנוני חתימות דיגיטליות המשמשים בין היתר להעברת תקשורת מאובטחת ברשת.
חלק ניכר מעבודתה בנושאים אלו נעשה בשיתוף עם החוקרים רוסריו ג'נרו (Rosario Gennaro) והוגו קרבצ'יק (Hugo Krawczyk).
הייתה חברה בוועדות תוכנית של כנסים כגון TCC, Crypto, PKC ו־Eurocrypt.
היא חברה בוועדת Computing Community Consortium (בתרגום חופשי - איגוד קהילת המחשוב), בוועד המנהל של SIGACT - ארגון המקדם מחקר בתחום מדעי המחשב התאורטיים, ובוועדת העורכים של המגזין Journal of Cryptology, כתב עת מדעי מוביל בתחום הקריפטוגרפיה.
רבין פועלת למען קידום אוכלוסיית הנשים בתחומה המקצועי.
היא יזמה ומארגנת בקביעות את הסדנה Women in Theory, המכוונת לנשים הלומדות לתארים מתקדמים בתאוריה של מדעי המחשב ומתקיימת באופן דו-שנתי.
רבין עוסקת גם בהנגשת תחום ההצפנה לציבור הרחב.
ב-2011 הרצתה והשתתפה בפאנלים במסגרת World Science Festival, אירוע מדעי לציבור הרחב שנערך בניו יורק.
ב-2014 השתתפה ב־WNYC Science fair, אירוע דומה שנערך אף הוא בניו יורק.
בשנת 2014 זכתה בתואר Woman of Vision עבור חדשנות מטעם המכון ע"ש אניטה בורג.
בשנת 2015 נבחרה לעמיתת IACR, האגודה הבינלאומית למחקר קריפטוגרפי.
בשנת 2016 נבחרה כחברה באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
בשנת 2017 נבחרה לעמיתת ACM.
בשנת 2018 הופיעה ברשימת 50 הנשים הבולטות בעולם ההייטק באמריקה של מגזין פורבס
במרץ 2019 הוענק לה פרס RSA למצוינות במתמטיקה.
בשנת 2023 הוענק לה פרס דייקסטרה על מאמר שכתבה יחד עם מיכאל בן-אור.
אביה, מיכאל רבין, הוא פרופסור למתמטיקה ומדעי המחשב, חתן פרס ישראל ופרס טיורינג.
אמה, רות רבין, עבדה בפרקליטות המדינה, הייתה מנהלת המחלקה הבינלאומית.
דודתה, פרופ' מרים בן-פרץ, היא חוקרת חינוך והוראה, כלת פרס ישראל, ודודהּ, פרופ' חיים רבין, היה בלשן וחוקר הלשון העברית והלשונות השמיות.
אחותה, פרופ' שרון רבין-מרגליות, היא פרופסור למשפטים באוניברסיטת רייכמן.
טל רבין מתגוררת בארצות הברית.
טל שניידר (נולדה ב-12 באוגוסט 1971) היא עורכת דין, עיתונאית ובעבר בלוגרית ישראלית, בעלת הבלוג האישי "הפלוג" וכתבת פוליטית-מדינית בעיתון זמן ישראל.
בין השנים 2004–2009 שימשה כשליחת "מעריב" בוושינגטון.
שניידר נולדה כטל בית־אור ברמת השרון, שם גם גדלה.
היא בתם של השופטת דרורה בית־אור ושל אלוף-משנה בני בית־אור, ויש לה שני אחים מנישואי הוריה ושלושה אחים למחצה מנישואיו השניים של אביה.
שירתה כמדריכה ומפקדת פלוגה ביחידת מורן שהוקמה על ידי אביה.
למדה משפטים במסלול האקדמי המכללה למנהל שבראשון לציון, והוסמכה כעורכת דין ב-1998. עם סיום לימודיה החלה לעבוד כעורכת דין במשרד ליבליך-מוזר ושות' ולאחר מכן במשרדו של עו"ד דורון כהן ובמשרד יורם מושקט ושות', ועסקה בתחום התקשורת.
ב-2001 סיימה לימודי תואר שני במדע המדינה ומשפטים באוניברסיטת תל אביב.
לאחר מכן עברה לארצות הברית, שם עברה את מבחן לשכת עורכי הדין של מדינת ניו יורק, ולמדה עיתונאות באוניברסיטת ג'ורג'טאון וצילום עיתונאי בקורקורן קולג' שבוושינגטון.
בין השנים 2004–2009 הייתה כתבת "מעריב" בוושינגטון.
היא סיקרה את מערכות הבחירות לנשיאות ארצות הברית, את יחסי החוץ של ארצות הברית, ואת מערכת היחסים בין הבית הלבן, הקונגרס ומחלקת המדינה למדינת ישראל וארגונים יהודיים.
שניידר שידרה לעיתים באופן עצמאי מסיבות עיתונאים ואירועים פוליטיים באמצעות פייסבוק ויישומון "פריסקופ" של טוויטר.
בשנת 2012 זכתה בפרס אגודת העיתונאים בתל אביב למצוינות בעיתונות הדיגיטלית.
בשנים 2012 עד 2013 עבדה בשיתוף פעולה עם "הארץ", וידיעות שפורסמו ב"פלוג" התפרסמו גם באתר העיתון.
בשנת 2014 הצטרף לפלוג העיתונאי אבישי עברי, שפרש באותה השנה.
באוגוסט 2017 הצטרפה שניידר לעיתון "גלובס" ככתבת לעניינים מדיניים-פוליטיים.
במסגרת תפקידה סיקרה את המשבר הפוליטי בישראל ואת שלוש מערכות הבחירות לכנסת שנערכו בזו אחר זו.
באותה שנה החלה להגיש, בשיתוף עם נילי אושרוב, את הפודקאסט הפוליטי "הראשונות לזהות" ברשת הפודקאסטים "גיקונומי".
בספטמבר 2020 עברה מסיקור התחום הפוליטי לסיקור התחום הביטחוני, ומאז שימשה ככתבת מדינית-ביטחונית.
בדצמבר אותה השנה הודיעה על החלטתה לעזוב את עבודתה ב"גלובס", ולעבור לשמש ככתבת פוליטית-מדינית באתר החדשות "זמן ישראל".
בנוסף היא משדרת בערוץ דמוקרטTV.
במאי 2022 החלה להנחות מפגשי "שבתרבות" ברמת השרון.
בין נובמבר 2022 ליולי 2024, הגישה שניידר את הפודקאסט "עושים פוליטיקה" מבית רשת עושים היסטוריה.
שניידר נשואה לאייל (בנה של אנה שניידר) ואם לשלושה.
טל קלר (נולד ב-1972) הוא עורך קולנוע ישראלי.
טל קלר הוא בוגר החוג לקולנוע בקמרה אובסקורה.
הסרט הראשון באורך מלא שערך היה הסרט "הירושה הגדולה" שביים ויקטור בראון.
עריכת הסרט נעשתה עוד בזמן הלימודים.
הסרט היה מועמד בתחרות אופיר בקטגוריית הסרט הטוב ביותר.
הסרט השני באורך מלא שערך היה המותחן הפסיכולוגי "ימים קפואים" שהופק כסרט עצמאי דל-תקציב בעלות של 25,000 דולר בלבד.
הסרט, שבויים על ידי הבמאי דני לרנר בכיכובם של ענת קלאוזנר, אולי שטרנברג וסנדרה שדה, הוקרן בהקרנת בכורה ב-2005 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, שם זכה בפרס "הסרט העלילתי הישראלי הטוב ביותר".
בהקרנו בישראל היה מועמד לשני פרסי אופיר (בעבור הופעתה של קלאוזנר והצילום).
הסרט השלישי בעריכתו היה סרט הפעולה "קירות".
הסרט, אף הוא בבימויו של דני לרנר הופק כקופרודוקציה ישראלית-צרפתית בתקציב בן 2 מיליון דולר.
הסרט הרביעי שערך היה "סרק סרק" בבימויו של חיים בוזגלו משנת 2012 אשר זכה בפרס העריכה הטובה ביותר ובפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל סירקיוז בניו יורק 2011.
הדרמה "מרחב מוגן" בבימויו של אורן גוילי, זכתה בפסטיבל חיפה בפרס קרן תרבות בשנת 2008. הסרט זכה בפרס הדרמה הטובה ביותר בתחרות פרסי אופיר לטלוויזיה של האקדמיה הישראלית 2009. ובפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל במקסיקו.
הסדרה "סרוגים" שערך בבימויו של לייזי שפירא זכתה בפרס הסדרה הטובה ביותר בפרס אופיר והייתה מועמדת לפרס על העריכה הטובה ביותר.