tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עלילת המאנגה מתארת הומוסקסואליות הן בטקסט של הסיפור באמצעות ייצוגים של אונס גברים, והן כסאבטקסט באמצעות מערכת היחסים ההומו-אירוטיים המעורפלים בין אש לאייג'י.
במאנגות שוג'ו, נחשבת הומוסקסואליות כמוטיב חוזר; בעוד שמאנגות שנוצרו בשנות ה-70 על ידי אמנים הקשורים ל-"Year 24" יצרו מאנגות שוג'ו המציגות הומוסקסואליות כתת-סוגה מובהקת הידוע כיאוי, תמות ונושאים הומו-אירוטיים כבר נחשבו לחלק מהותי מהמאנגות שוג'ו.
המאנגה היה מהראשונים לייצג שינוי בתיאורים הומוסקסואליים במאנגות שוג'ו, גיבורים מבוגרים ומחוספסים יותר, וכתיבה ואמנות ריאליסטית יותר; וריחוק מהרומנים והמלודרמות של תיכוניסטים מתבגרים שייצגו עד לאותה נקודת זמן את הסוגה.
מספר חוקרי מאנגות, כמו יוקרי פוג'ימוטו, רואים ב"בננה פיש" חלק מקאנון אמנותי מתמשך הכולל יצירות של קבוצת "Year 24", בעוד שאחרים כמו ג'יימס ווקר טענו ש"בננה פיש" קרובה יותר מבחינה נרטיבית וסגנונית לסוגת היאוי.
על אף השפעתה ובולטותה של "בננה פיש" כמאנגה המתארת הומוסקסואליות, יחסיהם של אש ואייג'י אינם מוצגים כרומנטיים או מיניים בעליל.
המבקר טד אנדרסון טען שניתן להסיק בקלות מימד רומנטי בקשר בין אש ואייג'י מהסאבטקסט העלילתי, וכתב כי "הקורא הנבון מבין את המרכיבים הלא-נאמרים במערכת היחסים של אש ואייג'י".
בעוד שהרכב הדמויות של המאנגה הוא כמעט כולו גברי, מספר דמויות – בעיקר אש ואייג'י – הן בישונן, כינוי לדמויות גבריות אנדרוגניות מבחינה ויזואלית המשלבות במראן תכונות גבריות ונשיות.
חוקרי מאנגות חקרו כיצד בישונן נחשבים כנחשקים על ידי קהל נשי לא רק בשל האטרקטיביות הפיזית שלהן, אלא בשל העובדה שהם מאפשרים לקהל זה לחוות רומנטיקה, סוכנות ואוטונומיה אישית באמצעות דמויות שאינן מוגבלות על ידי הפטריארכיה.
בעוד שרומנטיקה הדדית בין בישונן נסבלת בהקשרים מסוימים ביפן ולכן אינה נחשבת בהכרח חריגה או חתרנית על פניה, טענה פארטה שמעמדם של אש ואייג'י כבישונן אפשר להם "לחרוג מהנורמות המגדריות היפניות" על ידי התנגדות לתפקידי מגדר הקשורים בדרך כלל למתבגרות יפניות.
לדברי פארטה, מבטאים דמויותיהם של אש ואייג'י מידה מסוימת של אמביוולנטיות מגדרית על ידי החלפה בין סוכנות גברית ונשית.
אש מגלם סוכנות גברית טיפוסית בתפקידו כמנהיג כנופיית רחוב, אך לעיתים קרובות הוא הופך לנשי על רקע אניסתו בידי גברים.
לעומת זאת, אייג'י מגלם את הסוכנות הנשית הטיפוסית – הוא מרגיע את אש כשהוא מוטרד, מטפל בפצעיו ונשאר מאחור בזמן שאש נלחם – אך לקראת סוף הסדרה, אייג'י הוא זה שנוטל את הנשק במטרה לשחרר את אש מציפורניו של גולזין.
פארטה טענה כי על אף הרקע האמריקאי של הסדרה, שאיפתו של אש להגדרה עצמית מייצגת גם דחייה של תפקידים מגדריים מגבילים יפנים: גם "הבן הטוב" (הפיכתו ליורשו של גולזין) וגם "האישה הצייתנית" (הפיכתו לעבד מין של גולזין).
כך, דרך מאבקיהם של אש ואייג'י, מסוגלים הקוראים לכאורה "לברוח מהמציאות היפנית" ו"להתנגד ללחצים של מערכת מגדרית ומינית היררכית ביותר".
במסגרת העלילה, מתפקדת דמותו של אייג'י כמתווכת עבור הקוראים היפנים ומנגישה עבורם את שוני התרבות האמריקאי.
פארטה אף טענה כי "מפתה לראות באייג'י האנשה של המזרחיות ההפוכה" כדמות יפנית שנכבשה על ידי אמריקאי, אך מעמדו כבישונן המייצג שילוב של תכונות גבריות ונשיות מאפשר לו לגלם בדמותו את "המערבנות הנשית הבינלאומית" שבו הקוראות יכולות לחוות באופן מקרי "תפאורה אמריקאית אקזוטית" שיש לה פחות מגבלות על ביטוייהן האישי.
"דגי הבננה" בסיפורו של סלינג'ר הם דגים שאוכלים בכמויות גדולות עד שאינם מסוגלים לזוז, והסיפור מסתיים בהתאבדותו הפתאומית של הגיבור.
משמעותו הסמלית של דג הבננה ב"יום מושלם לדגי בננה" היא נושא לוויכוח, והמשמעות של שם המאנגה כרמז לסיפור מעורפלת באופן דומה, שכן יש מעט התייחסויות ישירות ל"יום מושלם לדגי בננה" בתוך המאנגה.
המבקר היסאיו אוגושי נתן לכך הסבר פחות אלגורי, וציין כי גיבור סיפורו של סלינג'ר מתאבד לאחר שהוא רואה בעיני רוחו את דג הבננה, בדיוק כפי שדמויות במאנגה מאבדות שליטה על עצמן לאחר שנותנים להן את סם "דג הבננה".
העלילה מוכוונת-הפעולה של "בננה פיש", שאופיינה בסצנות קרב תכופות, סצנות פעולה מרובי-פרקים ושימוש נרחב בקווי מהירות, ייצגה שבירה מהמוסכמות החזותיות והנרטיביות האופייניות של מאנגות שוג'ו.
יושידה הצהירה כי העניין שלה בפעולה נובע מילדות, במיוחד בעקבות רצונה לשחק בענפי ספורט פעיל כמו כדורגל במקום לעסוק בתחומים נשיים טיפוסיים כמו ריקוד קצבי, וכי השכיחות של דמויות גבריות ב"בננה פיש" נבע בחלקו מהקושי שלה לדמיין באופן סטריאוטיפי בנות פסיביות בתרחישים אקטיביים אלו.
אלימות והשפעותיה הדה-הומניסטיות חוזרות על עצמן כתמה מרכזית לאורך הסדרה, כאשר הדמויות נאבקות ליישב את אנושיותן לצד המעשים האלימים שהן מבצעות וסובלות.
אש מייצג את שיא הקונפליקט הזה, כאדם שעברו הטראומטי הותיר אותו עם חיי אלימות, ועומד בפני הקונפליקט בין רצונו לחיים "נורמליים" עם אייג'י, לבין רצונו להגן על אייג'י מהזוועות שבאות עם חייו האלימים.
תמת האלימות מינית חוזרת גם היא לאורך הסדרה, עם תיאורי אונס גברים שלטענת פארטה הדהדו סצנות של התעללות מינית בנשים במאנגות אירוטיות.
בנוסף, ציין תומפסון כיצד הסדרה אינה מכילה תיאורים מפורשים של מין או עירום, וכיצד האונס מתואר "כטראומה ולעולם לא כגירוי", בניגוד לתיאורים אירוטיים של אונס בסוגת היאוי.
עד 2018, הודפסו ונמכרו למעלה מ-12 מיליון עותקים של הסדרה.
סקר קוראים משנת 1998 במגזין היפני "Comic Link" דירג את הסדרה כמאנגה הגדולה ביותר בכל הזמנים.
בסקר ה-"Manga Sōsenkyo" של "TV Asahi" משנת 2021 שהכיל דירוג של 100 סדרות המנגה המובילות על פי הצבעה ציבורית של 150,000 איש, דורגה הסדרה במקום ה-26.
על אף שיושידה כבר פרסמה מספר מאנגות לפני "בננה פיש", הסדרה הפכה לעבודתה המצליחה ביותר מבחינה ביקורתית ומסחרית, ו"מיצבה את מעמדה כיוצרת גדולה".
אף על פי ש"בננה פיש" פורסם ושווק כמאנגת שוג'ו, עלילתו והדיאלוג המורכבים וסצנות הפעולה התכופות משכו גם קהל משמעותי של מתבגרים; שודט זיהה את הסדרה בתור "אחת מהמאנגות הנשיות הבודדות שגבר יפני בעל דם אדום יכול להודות בקריאתה מבלי להסמיק".
הסדרה זכתה לשבחים וצוינה "כדוגמה לקומיקס בוגר, מונע-עלילה" כאשר הופצה באנגלית, והפכה לאחת למאנגות הראשונות ביותר שזכו לתפוצה רחבה בארצות הברית.
הסדרה השפיעה במיוחד על סוגת היאוי, והיווה השראה לגל של מאנגות יאוי מוכוונות-פעולה שהתמקדו בגיבורים מבוגרים יותר ובאמנות ריאליסטית.
הסדרה זכתה לשבחי המבקרים; ג'ייסון תומפסון כינה אותה "אחד מאפוסי המאנגה הגדולים של בסוגת השוג'ו" ושיבח את כתיבתה הספרותית "המודעת לעצמה".
עם זאת, קיבלה אמנות הסדרה ביקורות מעורבות בקרב המבקרים: פרדריק ל.
שודט השווה לטובה את אמנותה של יושידה ל"ריאליזם הקו הנקי" של האמן קצוהירו אוטומו; תומפסון, לעומת זאת, כינה את "יצירת האמנות המשעממת" של יושידה כ"חולשתה היחידה" של הסדרה, אבל בכל זאת סייג כי .
בנוסף, מהווה "בננה פיש" את המאנגה האהובה ביותר על המוזיקאי היפני גאקט – שטען שקרא את הסדרה יותר ממאה פעמים – וקיבל ממנה השראה לשיר "Asrun Dream" באלבום הבכורה שלו "Mars".
הסניף הראשי של הספרייה הציבורית של ניו יורק, מיקום בולט בסדרה, הפך לאטרקציה תיירותית עבור מעריצי הסדרה; הספרייה הציבורית של ניו יורק דיווחה על עלייה משמעותית בהכנסות מחנות המתנות שלה בשנת 2019, שאותה ייחסו לפופולריות שנוצרה על ידי סדרת המאנגה והאנימה.
חברת התיירות היפנית "Kinki Nippon Tourist Kanto" אף הגדילה להציע סיור בניו יורק, הכולל עצירות במקומות המופיעים בסדרה וסיור אודיו מודרך על ידי יומה אוצ'ידה וקנג'י נוג'ימה, המדבבים בהתאמה את דמויותיהם של אש ואייג'י בעיבוד האנימה.
בשנת 2019, נבחר הסיור על ידי איגוד תעשיית הנסיעות של יפן לקבל את פרס שר הקרקעות, התשתיות, התחבורה והתיירות בטקס הגרנד פרי השנתי של הסיור, המכבד תוכניות תיירות המועילות לתעשיית הנסיעות של יפן.
בנינג ונטוורת' ג'נס היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת ניו המפשייר.
ג'נס נולד ב-14 ביולי 1806 בעיירה דירפילד שבניו המפשייר.
הוא למד באקדמיית ברדפורד שבמסצ'וסטס, ולאחר מכן עסק במסחר בעיירה סטרפורד, ניו המפשייר, בשנים 1826–1856. במהלך השנים החזיק במספר תפקידים מקומיים וכיהן כחבר בבית הנבחרים של ניו המפשייר.
בין השנים 1841–1845 שימש כשופט לענייני צוואות במחוז סטרפורד.
לאחר התפטרותו של לוי וודברי מונה ג'נס לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את מקומו הפנוי.
הוא כיהן בתפקיד מ־1 בדצמבר 1845 ועד 13 ביוני 1846. בשנת 1846 התמודד מטעם המפלגה הדמוקרטית לבחירה לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס ה־30, אך לא הצליח להיבחר.
בשנת 1850 היה חבר בוועידה החוקתית של מדינת ניו המפשייר.
בשנת 1861 הועמד כמועמד למשרת מושל ניו המפשייר, אך פרש מהמרוץ.
בהמשך עבר להתגורר באוהיו, שם עסק בתעשיית העץ ובבנקאות.
ג'נס נפטר ב-16 בנובמבר 1879 בעיר קליבלנד, ונקבר בבית העלמין המשפחתי בעיירה סטרפורד, ניו המפשייר.
בנפיקה ליסבון (בפורטוגזית: Sport Lisboa e Benfica) הוא מועדון כדורגל פורטוגלי מהעיר ליסבון.
בנפיקה הוא המועדון המעוטר ביותר בפורטוגל.
הקבוצה זכתה ב-80 תארים מקומיים.
שיא של 38 תוארי אליפות פורטוגל, שיא של 26 זכיות בגביע הפורטוגלי, שיא 7 זכיות בגביע הליגה הפורטוגלית ו-10 זכיות בסופר קאפ הפורטוגלי.
בנוסף זכה המועדון בגביעי אירופה ב-1961 וב-1962, בנוסף לחמש פעמים בהם העפילה הקבוצה לגמר.
אלופת הגביע הביניבשתי ב-1961 וב-1962 ובגביע אופ"א/ליגה האירופית ב-1983, 2013 ו-2014. עשרת משחקי הגמר האירופיים של בנפיקה הם שיא מקומי.
בנפיקה ליסבון היא אחת משלוש הקבוצות היחידות בפורטוגל (יחד עם פורטו וספורטינג ליסבון) שמעולם לא ירדו לליגה השנייה.
בנפיקה נבחרה במקום ה-12 במועדון המאה של פיפ"א ודורג במקום ה-9 ברשימת 200 המועדונים המובילים באירופה של המאה ה-20 של הפדרציה הבינלאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של הכדורגל.
בנפיקה מחזיקה בשיא אירופי עבור הכי הרבה ניצחונות רצופים בליגה המקומית (29) אותם השיגו בעונת 1972/1973.
ב-2006 הכתיר ספר השיאים של גינס את בנפיקה ליסבון כ-"Most widely supported football club" (בתרגום חופשי: מועדון הכדורגל הנתמך/הנאהד ביותר) מאחר שמועדון החברים שלו מנה 160,398 חברים רשומים ששילמו דמי חבר.
למועדון גם קבוצת כדורסל המשחקת בליגת העל הפורטוגלית הנקראת גם היא בנפיקה ליסבון.
בנפיקה הוקמה בשנת 1908 בתור איחוד בין הקבוצות "Sport Lisboa" ו-"Grupo Sport Benfica" מהרובע בנפיקה שבחלק הצפון מערבי בליסבון (ראה בנפיקיום).
ב-13 בספטמבר 1908, ספורט ליסבואה רכשה את Grupo Sport Benfica בהסכמה הדדית ושינתה את שמה ל-Sport Lisboa e Benfica.
על אף המיזוג, הם המשיכו בפעילות המועדון שלהם.
עבור ספורט ליסבואה הם שמרו על קבוצת הכדורגל, צבעי החולצה, סמל הנשר והמוטו.
עבור Grupo Sport Benfica, הם שמרו על המגרש Campo da Feiteira, המנהלים הראשיים ובית המועדון.
הליגה הפורטוגלית החלה ב-1934, ולאחר שסיימה במקום השלישי בעונה הראשונה שלה, זכתה בנפיקה בשלוש האליפויות הבאות ברציפות.
תחת בירי זכה המועדון גם בדאבל הראשון ב-1943.
ההצלחה הבינלאומית הראשונה של בנפיקה התרחשה ב-1950, כאשר זכתה בגביע הלטיני (המועדון הפורטוגלי היחיד שעשה זאת), כשהיא ניצחה את ז'ירונדן דה בורדו.
היה זה הגביע הבינלאומי הראשון זו זוכה מועדון פורטוגלי.
הם הגיעו לגמר נוסף של התחרות ב-1957 אך הפסידו לריאל מדריד.
במהלך שנות ה-50, בנפיקה זכתה בשלוש אליפויות נוספות ושישה גביעים.
למרות היותה אלופת פורטוגל ב-1955, בנפיקה לא הוזמנה לפתיחת גביע אירופה על ידי מארגניו, וערכה את הופעת הבכורה שלה במפעל בעונת 1957/1958 נגד סביליה.
איינדהובן (1988), בנוסף להפסד אחד בגמר גביע אופ"א ב-1983 לאנדרלכט והפסד בגמר הליגה האירופית לצ'לסי ב-2013 ולסביליה ב-2014. הקבוצה של שנות ה-60, נחשבת לאחת הטובות בהיסטוריה, כשחלק גדול מהצלחתה היה עם אחד השחקנים הגדולים בכל הזמנים, אאוזביו, שהיה לשחקן היחיד מהליגה הפורטוגלית שזכה בכדור הזהב.
עוד באותו עשור זכתה בנפיקה ב-8 אליפויות ושלושה גביעי פורטוגל.
בעונת 1963/1964 שברה הקבוצה שיא מועדון עם 103 שערים ב-26 משחקי ליגה.
בשנות ה-70, הקבוצה לא הייתה בצמרת האירופית אבל נשארה החזקה בליגה הפורטוגלית.
בתחילת שנות ה-80 בנפיקה הפך למועדון הראשון שזוכה בכל הגביעים הפורטוגלים בעונה אחת: אליפות, גביע וגביע הליגה.
צרות פיננסיות בתחילת שנות ה-80 החלו לדרדר את המועדון.
מ-1994 עד 2003, לבנפיקה היו אחד-עשר מאמנים, והיא ספגה את התבוסה הגדולה ביותר בתחרויות אירופיות כשהובסה 7–0 לסלטה ויגו ב-1999 וסיימה במיקום הנמוך ביותר בתולדותיה בליגה כשסיימה במקום השישי בעונת 2000/2001.
בעונת 2003/2004 בנפיקה סיימה את בצורת הגביעים שלה על ידי זכייה בגביע הפורטוגלי.
בשנה שלאחר מכן בנפיקה זכתה באליפות הליגה הראשונה שלה מאז 1994, ובסופר קאפ הפורטוגלי.
באירופה, לבנפיקה היו שלוש הופעות רצופות בשלב הבתים של ליגת האלופות, כשהתוצאה הטובה ביותר שלה הייתה הגעה לשלב רבע הגמר בעונת 2005/2006 לאחר שהדיחה את אלופת אירופה ליברפול.
כיום, בנפיקה נמצאת בתקופת התאוששות, ומתחילה לחזור לימים הטובים שלה, אחרי שזכתה באליפות פורטוגל בעונת 2004/2005 תחת שרביטו של המאמן המאמן האיטלקי ג'ובאני טרפטוני שעזב עם סיום העונה.
לפני עונת 2009/2010 מונה ז'ורז'ה ז'זוש למאמן, תפקיד אותו מילא עד 2015. במהלך אותה תקופה של שש עונות, בנפיקה זכתה ב-10 גביעים מקומיים, כולל טרבל חסר תקדים בכדורגל הפורטוגלי (ליגה, גביע וגביע ליגה) בעונת 2013/2014.
בעונת נחלה הקבוצה כישלון בכל המפעלים כשהייתה קרובה לזכיות במספר זירות אך נשארה ללא תואר.
מחזור לסיום העונה התמודדה הקבוצה מול פורטו במשחק שניצחון בו היה מקנה לה אליפות.
פורטו ניצחה משער שכבשה בתוספת הזמן, עלתה לפסגה וזכתה באליפות במחזור הסיום.
בגמר הגביע הפורטוגלי הפסידה לוויטוריה דה גימארייש, ובגמר הליגה האירופית הפסידה לצ'לסי משער בתוספת הזמן.
עונה לאחר מכן העפילה שוב לגמר הליגה האירופית, אך הפסידה לסביליה בדו-קרב בעיטות עונשין לאחר שוויון 0-0 בתום הארכה.
ב-9 ביוני 2014, בנפיקה הודיע על שותפות עם קבוצת הכדורגל האמריקאית אורלנדו סיטי.
במסגרת השותפות עם אורלנדו סיטי חתמה עם שני שחקנים מקבוצת הצעירים (מתחת לגיל 19) של בנפיקה ג'וניורס.
תחת רוי קושטה כנשיא בעונת 2021/2022, בנפיקה נותרה ללא גביע, הגיעה לרבע גמר ליגת האלופות וסיימה במקום השלישי בליגה.
בעונת 2022/2023 זכתה באליפות ה-38 בתולדות המועדון.
את התואר הבא קטפה בעונת 2024/2025 עם זכייה בגביע הליגה הפורטוגלי השמיני בתולודתיה (שיא פורטוגלי), וביולי 2025 זכתה בסופר קאפ הפורטוגלי ה-10 בתולדותיה, לאחר ניצחון 1-0 על ספורטינג ליסבון.
גביע הליגה הפורטוגלית: 8 (שיא)
בנסורי הוא חליל צד הודי, העשוי מבמבוק.
לבנסורי עשרות גדלים שונים, השונים זה מזה במנעדם.
ככל שהכלי גדול יותר, כך מנעדו נמוך יותר.
החלילים מיוצרים במרווחים של חצי טון האחד מהשני כך ששנים עשר חלילים יוצרים סט שלם.
לבנסורי שבעה חורים בצד אחד שלו, אשר אחד מהם נפרד מהאחרים ומשמש כפייה.
את החורים סוגרים לרוב בעזרת כריות האמצע של האצבעות השנייה השלישית והכרית הקיצונית של האצבע הרביעית בכל יד.
האגודלים משמשים לאחיזת הכלי כמו גם הזרת של יד ימין - במקרה של אחיזה 'ימנית'.
הנשיפה בבנסורי דומה מאוד לנשיפה בחליל צד מערבי.
היות שהחורים של הבנסורי גדולים, הוא מאפשר משחק חופשי ביותר עם גובהי הצליל, שימוש בפורטמנטו ומשחק עם רבעי טונים.
המנעד של הכלי הוא של שתיים וחצי אוקטבות, כשבפועל משתמשים בשתי אוקטבות, בזמן נגינה שגרתית - פחות מאשר בחליל צד מערבי.
הצליל של הבנסורי הוא חם ומלא יותר מזה של חליל הצד המערבי בצלילים הנמוכים והאמצעיים, ומעט שטוח יותר בצלילים הגבוהים שלו.
לעיתים הצליל שלו מזכיר את צלילו של החליל הערבי, הקרוי נאי.
מנעדו של הבנסורי נקרא לפי הקוורטה שמעל התו הנמוך ביותר (כך שחליל שהצליל הנמוך ביותר שלו הוא רה, ייקרא חליל של סול, היות שהתו הנמוך ביותר משמש כדומיננטה).
גדול נגני הבנסורי של ימינו הוא האריפראסאד צ'אוראסיה אשר ביסס את מעמדו של הכלי כאחד הכלים החשובים במוזיקה קלאסית הודית.
מזה שנים רבות הוא מופיע ברחבי העולם במוזיקה קלאסית הודית וגם כחלק מהרכבי פיוז'ן ומוזיקת עולם שונים.
זקיר חוסיין, ג'ון מקלפלין, יאן גרברק ולארי קורייל הם רק חלק מהשמות איתם הוא שיתף פעולה בעבר.
בננות בפיג'מות היא תוכנית טלוויזיה חינוכית לילדים בגילאי הגן ובית הספר היסודי בת 300 פרקים אשר עלתה במקור לשידור ברשת ABC האוסטרלית בשנת 1992. מאז הסדרה שודרה במדינות רבות ברחבי העולם בדיבוב לשפות שונות.
בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בטלוויזיה החינוכית בין השנים 1994- 2000, ובשנת 2012 יצאה בערוץ הופ!
עונה נוספת שהיא כולה באנימציה ממוחשבת בתלת מימד.
ב-2016 יצאו כמה מפרקי הסדרה ל-HOT VOD Young בשפת המקור ובליווי כתוביות תרגום בעברית.
דמויות הסדרה נוצרו במקור בהשראת שיר ילדים בריטי משנת 1967 אשר נכתב על ידי המלחין הבריטי קארי בלייטון.
השיר מתאר בננות בפיג'מות אשר רודפות אחר דובי צעצוע.
התוכנית בוצעה באמצעות שחקנים אשר לבושים בתחפושות (בסגנון סדרת הטלוויזיה הבריטית "טלטאביז" והסדרה האמריקאית "החברים של בארני").
בעקבות הצלחת הסדרה יצא לשווקים קו צעצועים של הסדרה אשר פותח על ידי יצרן הצעצועים "TOMY" בשנת 1996.
שיר הפתיחה של התוכנית בגרסה העברית בוצע על ידי חני נחמיאס.
עלילת התוכנית מתמקדת בצמד בננות דמויי אנוש בשם בנני ובנוני אשר לבושים בפיג'מות.
הצמד מתגורר באותה השכונה יחד עם שלושה דובי צעצוע אשר נקראות מולי, אפי ולילי וחולדה בשם עכברוש.
הבננות מחנכות ומבדרות את הצופים באמצעות שירים וריקודים.
ירון דגן - בנני (עונה 1)
דורון בן-עמי - בנני (עונה 2)
יהונתן השילוני - בנני (עונה 3)
דניאל מגון - בנון (עונה 3)
רותי הולצמן - מר עכברוש, קריינית
קובי ליבר - קריין (פרק ראשון)
בַּנְסְקוֹ (בבולגרית: Банско) היא עיירה ואתר סקי, השוכנים בדרום-מערב בולגריה, במרחק של 150 קילומטרים מהבירה סופיה.
העיירה ממוקמת במחוז בְּלַגוֹאֶבְגְרָד ונכון ל-2021 התגוררו בה 9,005 תושבים.
בנסקו נמצאת בגובה 925 מטרים, על המורדות הצפוניים של הרי פירין, למרגלות פסגת ויחרן (בבולגרית: Вихрен), הפסגה הגבוהה ביותר בהרי פירין, ועל גדות נהר הגלזנה.
בעקבות אתר הסקי שהוקם בה היא גדלה מכפר קטן ונידח לעיירת סקי פורחת ומשגשגת, בה נבנו מלונות ענק.
בקיץ מארחת העיירה מטיילים רבים, המגיעים אליה כדי לטייל עם המשפחה בפארק הלאומי פירין.
בחורף פועל מעל העיירה אתר הסקי בנסקו שהוא אתר הסקי הגדול ביותר בבולגריה.
שרידים ארכאולוגיים מתקופת האימפריה הרומית נמצאו בבנסקו ובעמק ראזלוג (בבולגרית: Разлог) הסמוך.
בשולי העיר ישנם כמה מבנים שגילם מוערך לשנת 100 לפנה"ס.
עד 1912 הייתה בנסקו שייכת לאימפריה העות'מאנית, אך נהנתה משלטון עצמי אוטונומי.
בשנה זו, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נכבשה העיירה ולאחר מלחמת הבלקן השנייה נותרה בשליטת הבולגרים.
אתר הסקי של בנסקו הוא אתר הסקי הגדול ביותר בבולגריה, עם 14 מסלולי סקי, שאורכם הכולל 70 קילומטרים.
הנקודה הגבוהה ביותר באתר ממוקמת בגובה של 2,560 מטרים.
בולט באתר מסלול המאפשר גלישה רצופה מהנקודה הגבוהה ביותר, ועד העיירה עצמה.
באתר 14 מעליות סקי (1 מעלית גונדולה, 7 רכבלי כיסאות ו- 6 מסועים).
האתר מארח תחרויות בינלאומיות גדולות.
אתר הסקי של בנסקו פופולרי אצל גולשים ישראלים.
בנסקו הוא מרכז סקי חדש ומודרני והוא מפורסם בעונת הסקי המושלגת והארוכה ביותר שיש
מדי פעם מארח האתר את אליפות העולם בסנואובורד.
בשנים האחרונות העיירה הפכה לשם דבר בקרב קהילת הנוודים הדיגיטליים.
מזג האוויר הנעים בקיץ ועלות המחיה הסבירה מביאים נוודים דיגיטליים מכל העולם (חלק ניכר מהם ישראלים במקור) ל"פסטיבל הנוודים של בנסקו"
בן ציון פרידן (זיו) (1917 – 12 באפריל 2014) היה אל"ם, ממפקדי חטיבת אלכסנדרוני במלחמת העצמאות, איש עסקים, וושב ראש עמותת "אלכסנדרוני".
פרידן נולד בנורפוק, וירג'יניה שבארצות הברית, למנחם מנדל זיו ורבקה לבית קדישביץ, במשפחה שהיגרה מליטא.
אביו היה ציוני נלהב ובשנת 1920 עלתה המשפחה לארץ ישראל, לירושלים המנדטורית, שם גדל בן ציון בשכונת מוסררה, בית מנדלבאום וברחביה.
את השכלתו רכש בגימנסיה רחביה ובמוסד מקוה ישראל שם נשבע אמונים לארגון ההגנה.
הוא התקדם בארגון זה והחל משנת 1937 הפך לאחד המפקדים בפלוגות השדה לצידו של יצחק שדה.
בראשית מלחמת העולם השנייה נשלח פרידן לארצות הברית על ידי ארגון ההגנה כדי ללמוד טייס, אך הדבר לא צלח בידו בשל עיוורון צבעים.
תחת זאת הוא שירת בצוות טכני בחיל האוויר האמריקאי והוצב בבריטניה.
עוד לפני כן נישא לדינה.
עם תום מלחמת העולם השנייה שב לארץ, חבר שוב לשורות ההגנה, ובמלחמת העצמאות שירת בתפקידי פיקוד.
בתחילה שירת כמפקד החי"ש בגוש דן, ולאחר מכן מפקד גדוד 33 בחטיבת "אלכסנדרוני".
הוא פיקד על קרבות בסלמה במבצע חמץ, תל ליטוינסקי, קולה במבצע דני, טנטורה במבצע נמל, כפר סאבא, קאקון ומבצע שוטר.
בנובמבר 1948, לקראת סיומה של המלחמה, הוא התמנה למפקד החטיבה ובתקופה זו היה המפקד על ההתקפה הכושלת של החטיבה על עיראק אל-מנשייה שבכיס פלוג'ה בה נהרגו 87 מחיילי החטיבה (מבצע חיסול).
הוא שימש בתפקיד זה עד נובמבר 1949.
לאחר המלחמה שירת בן ציון כמפקד חטיבה 8, חטיבת מילואים, ולאחר מכן יצא לשליחות ביטחונית בארצות הברית.
בשנת 1957 נפצע באירוע חדירת פדאיון בדרום, דבר שגרם לו לנכות ברגלו.
לאחר תקופת החלמה ארוכה עבר לעסקים.
הוא ניהל שורה של עסקים ובהם: בית הפנקייק ושירותי הסעדה באזור ים המלח.
בשנת 1963 הוא זכה במכרז לניהול בית ההבראה בעין בוקק.
בסוף שנות ה-60 נמנה עם ראשוני המתיישבים בעיר אופירה שבחצי האי סיני והיה מבעלי בית מלון שם.
יותר מאוחר ביצע פרויקטים שונים בשארם א-שייח', מסעדת ראנצ'ו באנצ'ו ועוד.
ביוני 1967 מונה לקמ"ט תיירות במטה ממשל צבאי של פיקוד המרכז (הממשל הצבאי ביהודה ושומרון).
כשפרש מעסקיו הקים יחד עם חבריו את עמותת "אלכסנדרוני", ויחד פעלו למען הנצחת הנופלים, להחדרת רוח תש"ח בקרב בני הנוער ולהקמת אנדרטאות לזכר החטיבה וחלליה.
כמו כן פעלה העמותה לתביעת לשון הרע כנגד תזה שכתב תדי כ"ץ ולפיה בסופו של קרב טנטורה אירע כביכול טבח, בו נהרגו כמאתיים גברים בלתי חמושים.
בהסכם פשרה נקבע שכ"ץ יחזור בו מההאשמה על הטבח ויפרסם הודעת התנצלות.
בעקבות כך בדקה אוניברסיטת חיפה את העבודה מחדש והחליטה לפסול אותה.
פרידן הלך לעולמו ב-12 באפריל 2014 והובא למנוחות בבית העלמין בשיכון ותיקים בנתניה.
בנפיקיום היה מענק שניתן בראשית ימי הביניים עבור שירותים (בין אם כבר ניתנו ובין אם היו צפויים להתקבל) במערכת היחסים שבין אדון (סניור) לבין כפוף לו.
בנפיקיום במובנו המקובל הוא הענקת קרקע לאדם שיהיה בעל חזקה וזיקת הנאה בה, בחינם או בתנאים נוחים, הודות לטוב ליבו של המעניק, בתנאים שיאפשרו למחזיק הקרקע ליהנות מפירותיה.
בתקופה מאוחרת יותר הפך הבנפיקיום לאחד משלושת מרכיבי הפיאודליזם יחד עם וסאליות, ואימוניטס (חסינות).
עבור מתן שירותים, בעיקר עבור שירותים צבאיים שכבר ניתנו או עבור שירותים שמעניק הבנפיקיום ציפה לקבל בעתיד.
היה נהוג בחברה הטרום-פיאודלית לתת מתנה.
מאחר שהכלכלה המוניטרית הרומית התנוונה ולא היה כמעט שימוש בכסף, לא היה טעם במתן תשורה כספית.
לכן נתנו מתנות מוחשיות, לעיתים מתנה בעלת ערך נמוך יחסית כמו סוס או כלי נשק ולעיתים מתנה בעלת ערך גבוה יותר כמו תכשיט יקר ערך ובעיקר חלקת אדמה (נחלה חקלאית).
כל עוד היו כיבושים היה אפשר להעניק ללוחמים ובעיקר למפקדים חלקות אדמה מתוך הנחלות שנכבשו.
חלקות אלו היו ניתנות לעיתים בבעלות מלאה (proprietas) אולם לרוב ניתנו כחזקה (פרקריה).
המקבל קיבל את זכות השימוש בנכס בלבד.
הבעלות נשארה, לפחות באופן תאורטי, בידי הנותן והאדמה הייתה אמורה לחזור לבעליה עם מות המקבל או מות הנותן.
פרקריה הייתה יכולה להיות אחוזה (וילה או לטיפונדיה) אחת, או מספר אחוזות.
הפרקריסט (מקבל הפרקריה) קיבל את זכות ההנאה מפירות הקרקע שקיבל.
וזאת תמורת דמי חכירה סמליים או ללא דמי חכירה כלל.
הענקת אדמות לצורך עיבודן היה מנהג נפוץ עוד מהתקופה הרומית.
אדמות אלו הוענקו בתנאי ius in re aliena – זכות על דבר ששייך לאדם אחר, וכללו חלק מהנחלה שניתן לאיכר בן-חורין לצורך עיבודו.
את החלקות הללו שכונו מנסוס עיבד האיכר בעצמו ובתמורה לתשלום משמעותי.
לעומת עול התשלומים שהוטל על מחזיקי המנסי, היו מענקי אדמות שניתנו בתנאים קלים.
למשל כאשר ניתנה אדמה לאדם לשם ניצולה לתועלתו הוא (per nostro profito).
לנותן הבנפיקיום היו יכולות להיות סיבות אחרות מאשר הרצון לתגמל שירות, בהן:
מתן נחלה לאדם עודד עיבוד קרקע שהייתה אדמת בור
מתן נחלה במקום אחר כפיצוי על נטילת אחוזה מהכנסייה או האדם (אחוזה שהוענקה לאדם שלישי), במקרה כזה בדרך כלל הוענק שטח אדמה גדול יותר מהשטח שנלקח
רכישת רצון טוב של מקבל הנחלה
הונור (בלטינית : honor, honoris) היו קרקעות שהוענקו כבנפיקיום לשם מילוי תפקיד ממלכתי, כלומר על מנת שלממלא התפקיד תהיינה הכנסות שבעזרתן יוכל להתמסר לביצוע התפקיד.
במהלך הזמן הפך הונור לסטטוס של מחזיק נכס, בין אם היה בעל תפקיד ממלכתי ובין אם לא היה כזה.
האיחוד של הבנפיקיום והווסאליות חל בתקופה הקרולינגית., כלומר במאה ה-10. איחוד זה הוא התחלת הפיאודליזם.
תקופה בה המעמד הצבאי המקצועי תופס את השלבים העליונים במדרג החברתי, נוצרה מערכת בעלות וחזקה על קרקע המותאמת למיקומו של מחזיק הקרקע במדרג החברתי.
מסגרת הסמכות הפוליטית של המדינה התפרקה ואנשים בדרגות שונות עשו שימוש בסמכויות שבעבר היו מוקנות למדינה.
הבנסן B-8 היה אוטוג'ירו חד מושבי שפותח בארצות הברית בשנות ה-50. למרות שהיצרן המקורי הפסיק את הייצור ב-1987, עדיין ניתן להשיג ערכות לבנייה ביתית.
הכלי נבנה במקור ללא מנוע כך שהוא היה תלוי במטוס אחר (כמו דאון), אבל לאחר מכן הוסף לו מנוע ושמו שונה לB-8M.
העיצוב של הB-8 הוא מינימליסטי מאוד, עם לא הרבה יותר מאשר מושב הטייס, סנפיר אחד, הרוטור והמנוע (בגרסאות הממונעות).
במאי 1968 B-8 ו-B-8M נבדקו על ידי חיל האוויר האמריקני תחת השמות X-25A וX-25B בהתאמה.
התוכנית הייתה לשלב רוטור במושבי המפלט במטוסי הקרב כדי לאפשר לטייסים שליטה מדויקת יותר בנקודות הנחיתה.
לא נערכו מבחנים מבצעיים בהיקף מלא, ומימון חיל האוויר האמריקאי לתוכנית פסק עם תום מלחמת וייטנאם.
B-8 Gyro-Glider- ללא מנוע, ממריא על ידי גרירה של כלי רכב.
B-8B Hydro-Boat- ממריא על ידי גרירת ספינה.
B-8M Gyro-Copter- הדגם הממונע הסטנדרטי.
B-8MH Hover-Gyro- בעל פרופלור נוסף שאיפשר לו לרחף במקום.
B-8MJ Gyro-Copter- תוכנן ל"המריא" על ידי קפיצה ממטוס אחר.
X-25A- הדגם הממונע שנבדק על ידי חיל האוויר האמריקאי.
טס לראשונה ב-5 ביוני 1968. מוצג כיום במוזיאון חיל האוויר האמריקני.
B-8 Super Bug- בעל מנוע נוסף שסייע בהמראה.
B-8HD Super Gyro-Copter- בעל שני רוטורים שמונעים על ידי מנוע יחיד.
B-8W Hydro-Glider- בעל יכולת להיגרר על ידי ספינה.
X-25B - הB-8 הלא ממונע שנבדק על ידי חיל האוויר האמריקאי.
בנסון היא קומדיית מצבים טלוויזיונית אמריקאית ששודרה במקור ברשת ABC בשנים 1979–1986. הדמות הראשית בסדרה, שגולמה על ידי רוברט גיום, היא בנסון דובואה, מנהל משק הבית של המושל יוג'ין גטלינג, שדמותו גולמה על ידי .
הסדרה מתמקדת בעימותים ובמערכות היחסים בבית המושל, כשבנסון השמיע בדרך כלל את קולו העוקצני של ההיגיון.
במהלך הסדרה גילמו תפקידי משנה השחקנים אינגה סוונסון, מיסי גולד , , אית'ן פיליפס, קרוליין מק'ויליאמס , לואיס ג'יי סטאדלן ורנה אוברז'ונואה.
הסדרה הייתה ספין אוף של הסדרה בועות, שבה דמותו של בנסון הופיעה כמשרת השנון והמיושב בדעתו של משפחת טייט שסבלה מחוסר תפקוד.
דמותו של בנסון עברה מאופרת סבון זו לקומדיית המצבים בעלת המבנה הקונבנציונלי יותר, בה הוא מתקדם כדמות הראשית החל מתפקיד מנהל משק הבית של מעון המושל ועד לתפקיד סגן המושל.
הסדרה נוצרה על ידי סוזאן האריס והופקה על ידי חברת ויט-תומאס-האריס הפקות.
ב-1985 זכה גיום בפרס אמי לבידור בפריים טיים בקטגוריה שחקן ראשי מצטיין בסדרה קומית על תפקידו בסדרה.
בישראל הסדרה שודרה במחצית הראשונה של שנות השמונים, במקביל לשידורה בארצות הברית., ובערוץ 3 בתחילת שנות ה-2000 כיום היא משודרת בערוץ הקומדיות הקלאסיות.
בנסון דובואה (רוברט גיום) נשכר לשמש כמנהל משק הבית של המושל האלמן יוג'ין גטלינג (ג'יימס נובל) ושל בתו קייטי (מיסי גולד).
המושל גטלינג הוא דודן של ג'סיקה טייט (קתרין הלמונד) מהסדרה בועות.
בנסון מתמודד עם הדילמות כמנהל משק הבית ועם הטבחית ממוצא גרמני גרטשן וילומינה קראוס (אינגה סוונסון) ועם ג'ון טיילור (דייוויד הדיסון ומאוחר יותר לואיס ג'.
סטדלן), שמשמש כראש הסגל של המושל.
מן העונה השנייה ואילך הועבר תפקידו של טיילור לקלייטון אנדיקוט השלישי (רנה אוברז'ונואה).
מזכיר העיתונות של המושל, פיט דאוני (אית'ן פיליפס), מופיע בסדרה החל מהעונה השנייה, ומזכירתו של בנסון, דניס סטיבנס (דידי קון), מופיעה החל מהעונה השלישית.
בהמשך השניים נישאו, ובעונה החמישית נולד להם ילד.
בעונה החמישית נעלמו דמויותיהם של השניים, והסיבה שניתנה לכך הייתה קבלתה של דניס לעבודה בנאס"א.
במהלך הסדרה מתקדם בנסון בתפקידים שונים, החל מתפקיד מנהל התקציב של המדינה, ועד למשרת סגן המושל.
בסופו של דבר מתמודד בנסון על משרת המושל נגד גטלינג.
בסיום הסדרה מתמודד המושל גטלינג על תקופת כהונה נוספת כמועמד עצמאי מול בנסון, שמתמודד כמועמד מפלגתו לשעבר של גטלינג.
בפרק הסיום, בנסון וגטלינג, שיחסיהם הפכו למתוחים בשל ההתמודדות, מתפייסים איש עם רעהו וצופים יחדיו במשדר ליל הבחירות, שהיו צמודות.
ברגע בו שדר הטלוויזיה מתחיל להודיע שסוף כל סוף יש מועמד שניצח, מסתיים הפרק בהקפאת תמונה ומשאירים את הסדרה בקליף האנגר מבלי לדעת מי המושל הנבחר.
ב-2007 אמר המפיק הראשי של הסדרה, בוב פרייזר, שהסדרה הסתיימה באופן זה לבקשת הרשת.
לאחר שעלה לאוויר פרק סיום זה, ירדה הסדרה מהאקרנים.
פרייזר ציין שאם הסדרה הייתה ממשיכה, הכוונה הייתה שגטלינג ינצח בבחירות כמושל ובנסון ייבחר כסנאטור.
לדבריו של גארי בראון, שביים את פרק הסיום ועשרים פרקים נוספים בסדרה, צולמו שלוש גרסאות לפרק ההמשך, כשבראשונה ניצח בנסון, בשנייה גטלינג, ובשלישית נוצר תיקו בין השניים.
הכוונה הייתה שבמהלך פגרת הקיץ יוחלט איזו גרסה תשודר.
בראון גם ציין, שללא קשר לגרסה שתיבחר, הכוונה לטווח ארוך הייתה שבעונה הבאה יהיה בנסון בסופו של דבר המושל.
בנסון דובואה (רוברט גיום) - הדמות הראשית בסדרה.
נשכר כדי לשמש כמנהל משק הבית של המושל גטלינג ושל בתו קייטי.
כאדם בעל חושים חדים ומחשבה מהירה, מסייע בנסון למושל בכמה הזדמנויות ומחלץ אותו מכמה מצבים לחוצים מבחינה פוליטית וציבורית.
יוג'ין גטלינג () - המושל האלמן ופזור הנפש (אך בעל הכוונות הטובות).
לגטלינג הייתה נטייה להאריך בדבריו, לחרדתם של בנסון ושאר אנשי צוות מעון המושל.
גרטשן קראוס (אינגה סוונסון) - טבחית בית המושל.
כמהגרת גרמניה גאה, נמצאה לעיתים קרובות בעימות עם בנסון והטיחה בו עלבונות.
בדיחה מתמשכת בסדרה הייתה שכאשר היא הייתה יוצאת מן החדר, היה בנסון מגניב אמירה עוקצנית כלפיה, ובתגובה הייתה עונה מחוץ לחדר "שמעתי אותך!".
על אף היריבות ביניהם, הפכו בנסון וקראוס לידידים קרובים.
בהמשך היא הייתה לתומכת החזקה ביותר של בנסון בהתמודדתו על משרת המושל מול גטלינג.
קייטי גטלינג (מיסי גולד) - בתו של המושל גטלינג, ילדה בגיל טרום-נעורים.
ג'ון טיילור (דייוויד הדיסון בפרק הפיילוט ולאחר מכן לואיס סטדלן) - ראש הסגל של המושל גטלינג (עונה 1).
מרסי היל (קרוליין מק'ויליאמס) - המזכירה האישית של המושל (עונות 1 - 2).
ידידתו הקרובה ביותר של בנסון בבית המושל ואשת סודו.
לרוב חסרת מזל בקשרי זוגיות, אך בסוף העונה השנייה היא נישאת.
דניס סטיבנס (דידי קון) - מחליפתה של מרסי (עונות 3 - 5).
פיט דאוני (אית'ן פיליפס) - מזכיר העיתונות של המושל גטלינג (עונות 2 - 5).
קלייטון אנדיקוט השלישי (רנה אוברז'ונואה) - החליף את טיילור כראש הסגל בראשית העונה השנייה.
קלייטון הוא בעל אופי יהיר, אף בהשוואה לקודמו בתפקיד, ולוקה בהיפוכונדריה.
רוז קסידי (בילי בירד) - הטבחית של בית המושל החל מהעונה השישית שמחליפה את קראוס כאשר זו מקודמת לעוזרת המנהלית של בנסון.
בננות הוא קומדיה רומנטית-מוזיקלית של הבמאי איתן פוקס, (שגם שותף לכתיבת התסריט עם אלי ביז'אווי) שיצאה לאקרנים בבתי הקולנוע ב-2013. הסרט מספר את סיפורם של 5 נשים וגבר אחד הגרים בשכנות ומוצאים את עצמם לגמרי במקרה מתמודדים ב-"יוניברסונג", תחרות שירה בינלאומית הדומה לאירוויזיון.
מככבים בו עפר שכטר, יעל בר-זוהר, ענת וקסמן, אפרת דור, דאנה איבגי וקרן ברגר.
הסרט נרכש להפצה במדינות שונות, ביניהן אנגליה, צרפת, טיוואן וברזיל, הוקרן בקרוב ל-30 פסטיבלים ברחבי העולם וזכה לביקורות אוהדות מעבר לים, בין השאר ב-Variety האמריקאי ובגרדיאן הבריטי.
הסרט כולל גם הופעת אורח של השחקן הצרפתי אדוארד בר בתפקיד עצמו.
מדי שנה מתכנסים שישה שכנים (עופר, קרן, דאנה, אפרת, ענת ויעל) כדי לצפות יחדיו בתחרות הזמר השנתית המכונה "יוניברסונג".
באחת הפגישות מחליטה החבורה לעודד את ענת, אחת מבנות החבורה שבעלה עזב אותה, ונסע לתאילנד.
הם מחברים עבורה שיר ומקליטים אותו בטלפון הסלולרי.
עופר מחליט לשלוח את ההקלטה לוועדה שבוחרת את נציגיה של ישראל לתחרות הבינלאומית, והחבורה נבחרת לייצג את ישראל בתחרות השנתית הבאה.
הגורמים המקצועיים שמונו להכינם לתחרות משנים את הגרסה המקורית והפשוטה להפקה מסחרית ונוצצת, הכוללת שינוי קצבי של המוזיקה וביגוד בשלל צבעים.
דאנה שלא רצתה להשתתף ומתחבטת כל העת, מצטרפת ללהקה ומחזקת את הצד האותנטי, להופיע בצניעות על הבמה.
החבורה נאבקת בוועדה למען מטרתה: לייצג את ישראל עם הגרסה המקורית.
אך הוועדה מחליטה שלא לאשר נסיעתם.
ועליהם להשיג מאה אלף שקל לשם כך.
לבסוף מצליחה הלהקה לטוס לפריז ולהתחרות ב"יוניברסונג", ואליה מצטרפת גם שרת התרבות של ישראל.
השרה מרוצה מהתוצאה, כי כך לא תאלץ לארח את היוניברסונג בשנה הבאה.
עלילות המשנה עוסקות בניסיונותיה של אפרת להצליח כזמרת אינדי, בקשר הרומנטי בין עופר לבן זוגו אסף (אלון לוי), ובהתמודדות שלו מול הוריו השמרנים (אושיק לוי ואיילת מרגלית).
+דמויות ראשיות - להקת "ענת אופה"שחקן/תדמותאודות הדמותעפר שכטרעופר רגבמנהל גן ילדים, שמופיע באופן קבוע מול ילדי הגן עם שירי פופ ישנים.
חובב של תחרות היוניברסונג השנתית ושולח לגוף השידור הציבורי "שידור לעם" את השיר שהקליט יחד עם השכנים כדי לנחם את ענת.
בזוגיות עם אסף.ענת וקסמןענתמנהלת מאפייה בשם "ענת אופה", שעל שמה עופר גם קרא ללהקה כששלח את השיר.
אמא לבן מתבגר בשם דדי (עונג אפרון) ובת בשם שירה (נריה זהבי) שגם נמצאת בגן של עופר.
בעלה גלי (גלי רשף) עזב אותה וטס לתאילנד בטענה שהיא "קונטרול פריק".יעל בר זוהריעל כהאןעורכת דין שבעברה זכתה בתואר מלכת היופי של ישראל, ולא ששה לחזור למציאות בה היא הייתה אישיות מפורסמת בשל בחירתה לייצוג בתחרות.
נמצאת בזוגיות עם אחד מחברי המשרד שלה (ליאור אשכנזי).
לאחר שהלהקה נקלעה לקשיים בעקבות אי הסכמות עם ערוץ הטלוויזיה, היא מחליטה למשוך את כל החסכונות שלה כדי לכסות את סכום הכסף הנדרש.
במקביל היא מחפשת עבודה חדשה.דאנה איבגידאנההיועצת של שרת התרבות (שרה וינו-אלעד), שגוערת בה על היבחרותה בזמן שרק בתחרות שעברה איחלה הצלחה לנציג הישראלי בתחרות.
בזוגיות עם זוהר (עופר חיון).
מתגוררת עם אביה (שמעון מימרן), ומרגישה הרבה מהמועקה שלה בגללו.אפרת דוראפרת פריזמרת רוק אנונימית.
בזוגיות עם רותי (רותי אסרסאי).
יצרה יחד עם שכניה את "שיר לענת", שאיתו הופיעו בתחרות.קרן ברגרקרןבלוגרית.
סובלת מבעיות דיסלקסיה, ובעיקר מאוהבת בגבר המופיע בתכנה שבה היא נעזרת כדי לפתור אותן, תוכנה שהוא גם יצר בעצמו וביצע איתה "אקזיט" (אורן שקדי).
רגע לפני הנסיעה לפריז, היא פוגשת בו במקרה בשדרות רוטשילד, ומגלה שקוראים לו אביב ושהוא קורא קבוע של הבלוג שלה, שלטענתו גם עזר לו להתמודד נפשית עם ההתעשרות הפתאומית.
ישנם מספר קטעים בסרט בהם היא מקריינת את הטורים שלה, כליווי להשתלשלות העלילה.
דמויות משניותשחקן/תדמותאודות הדמותעונג אפרוןדדיבנה של ענת.
כועס עליה בגל היחסים שלה עם אביו.נריה זהבישירהביתה של ענת.
נמצאת בגן של עופר.גלי רשףגליעזב אותה וטס לתאילנד בטענה שהיא "קונטרול פריק" ולבסוף חוזר אליה.אלון לויאסףבן זוג של עופר.
לא רוצה שידעו שהוא הומו.ליאור אשכנזיאין שם לדמותבן זוגה של יעל כהאן.
מנהל במשרד עו"ד.שרה וינו-אלעדשרת התרבותשרת התרבות.עופר חיוןזוהרנהג של שרת התרבות ובן זוגה של דאנה.
רוצה שהיא תעשה דברים לפי רצונה ולא לפי רצון של אחרים.שמעון מימרןאבא של דאנה.רותי אסרסאירותיבת זוגה של אפרת.אורן שקדיבן זוגה של קרן.איילת מרגליתאמא של אסףהאמא השמרנית של אסף.
לא רוצה שידעו שאסף הומו כדי שלא יפגע שמה של החברה שלהם, שאסף הוא הפרזנטור שלה.אושיק לויאבא של אסףהאבא השמרני של אסף.
לא רוצה שידעו שאסף הומו כדי לא לפגוע בחברה שלהם שהוא הפרזנטור שלה.
+שידור לעםשחקן/תדמותאודות הדמותאורי הוכמןיעקוב נציגמנהל מחלקת הבידור ב"שידור לעם".מושיק גלאמיןבמאי הלהקהבמאי הלהקהטלי אורןפאניהיחצ"נית מטעם "שידור לעם".
לסרט לא יצא פסקול רשמי, אולם נכללו בו מספר שירים מוכרים.
Amour, בביצוע: מייקל הרפז (השיר הישראלי ביוניברסונג)
שיר לענת, ביצוע: אפרת דור, יעל בר זוהר, עופר שכטר, דאנה איבגי, קרן ברגר וענת וקסמן
Primadonna, בביצוע: ולדי בלייברג (השיר הרוסי ביוניברסונג)
הללויה, בביצוע: חלב ודבש (שיר הסיום)
בנעד גולדווסר (נולד ב-1 בנובמבר 1950) הוא אורולוג, ממציא, יזם ומשקיע ישראלי, אשר כיהן כמנכ"ל ויו"ר של מספר חברות בתחום הבריאות.
גולדווסר חיבר, לבד ובמשותף, יותר מ-120 מאמרים מדעיים ו-19 פרקים בספרים שעוסקים באורולוגיה.
בנוסף, היה עורך שותף של שני ספרים בתחום האורולוגיה השיקומית.
בשנת 1975 סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת תל אביב, ובין השנים 1975–1978 שירת בחיל השריון.
בוגר קורס קציני הרפואה הראשון של צה"ל בבה"ד 1. במהלך מלחמת לבנון הראשונה בשנת 1982 שירת כמפקד פלוגה רפואית, נפצע קשה בעת כיבוש נמל התעופה של ביירות ושוחרר בדרגת רב-סרן.
מיד עם חזרתו לישראל בשנת 1987 מונה גולדווסר למנהל מחלקת אורולוגיה במרכז הרפואי שיבא ולפרופסור לרפואה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
הוא מילא תפקידים אלה עד לשנת 1996, אז עזב את העיסוק ברפואה לטובת קריירה עסקית.
בשנת 1997 סיים גולדווסר לימודי מנהל עסקים (MBA) באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1993 היה גולדווסר שותף בהקמת VidaMed, שהונפקה בנאסד"ק שנתיים לאחר הקמתה, ונמכרה למדטרוניק.
ב-1994 היה מראשוני חברת מדינול, החברה המובילה בישראל לייצור ציוד רפואי, אשר חברה בהמשך לבוסטון סיינטיפיק על מנת לקדם את הפעילות השיווקית ולהגדיל את היקף המכירות של התומכנים (stents) שייצרה.
בשנת 1995 היה שותף בהקמת חברת ריטה מדיקל, שהונפקה בנאסד"ק בשנת 2000, וב-1996 ייסד במשותף את חברת אופטונול, שנרכשה ב-2009 על ידי חברת אלקון.
משנת 2003 ועד לשנת 2008 כיהן פרופ' גולדווסר כמנכ"ל GI-View, חברה המייצרת self-propelled and self-navigating miniaturized colonoscope אשר זכה לאישור ה-מנהל המזון והתרופות האמריקאי, ושגולדווסר נמנה עם מייסדיה.
בשנת 2013 מונה לדירקטור עצמאי בחברת ביוקנסל הנסחרת בבורסת תל אביב, ובשנה לאחר מכן מונה ליו"ר מועצת המנהלים של חברת לידקס, סטארט אפ המפתח מכשור קרדיולוגי.
בשנת 2016 מונה גולדווסר לדירקטור בחברת Emerald, חברה ציבורית הנסחרת בנאסד"ק.
בפברואר 2021 גולדוואסר מונה ליו"ר דירקטוריון חברת אינספריה טכנולוגיות.
בשנת 1997, לאחר פרישתו מעיסוק ברפואה, ניהל את ביומדיקל, קרן הון סיכון אותה הקים בשיתוף עם חברת טבע, אריסון השקעות ולאונרד אברמסון, המייסד והמנכ"ל לשעבר של חברת U.S.
לקרן היו מספר אקזיטים, בהם:
חברת אקס.טי.אל (XTL), הנסחרת בבורסת לונדון ובנאסד"ק
חברת Colbar, שנמכרה לחברת ג'ונסון אנד ג'ונסון
חברת Remon Medical, שנרכשה על ידי בוסטון סיינטיפיק
חברת Biocontrol, אשר מכרה את הפעילות בתחום האורולוגיה לחברת American Medical System, וממשיכה לפתח את מוצר הדגל שלה לסיוע במקרי אי-ספיקת לב.
בשנת 2010 השקיעה חברת מדטרוניק 70 מיליון דולר במרכז המחקר של החברה.
חברת גמידה סל (Gamida Cell) העוסקת במחקר בתחום תאי הגזע, שסיימה את השלב השלישי בניסויים הקליניים בארצות הברית ובאירופה.
בשנת 2014 ביצעה חברת נוברטיס השקעה בחברה עם אפשרות עתידית לרכוש אותה.
בשנת 2016 השיק גולדווסר, בשיתוף עם SAIL – חברת ההשקעות של ממשלת שנחאי, קרן הון סיכון בהיקף של 300 מיליון דולר המיועדים להשקעות בחברות הפועלות בישראל ומתמחות במחקר ובפיתוח בתחום מדעי החיים, והוא פועל כיועץ לקרן.
הוא גם מונה לנציג הזר הראשון של הקרן הציבורית Ibn Sino של אוזבקיסטן.
עם החברות בהן משקיע גולדווסר נמנות: פורסייט, שפיתחה מערכת עזרה לנהג תלת־ממדית, וננו דיימנשן, שעוסקת במחקר ופיתוח מדפסת תלת מימד.
בשנת 1994 השקיע הון ראשוני במדקון, חברת מחשוב רפואי בתחום הקרדיולוגיה, שנרכשה על ידי מקסן, חברת מחשוב הבריאות הגדולה בעולם.
נמנה גם עם המשקיעים בחברת V-Wave, שפיתחה שתל לטיפול באי-ספיקת לב.
יושב ראש ועד העמותה לילדים בסיכון
לשעבר חבר סנאט באוניברסיטת תל אביב
לשעבר חבר במועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית בישראל.
בנעד חי בתל אביב עם בת זוגו, ענת טמיר.
בנו, ד"ר יהונתן גולדווסר, הוא בוגר מסלול מדעי הבריאות וטכנולוגיה של MIT ואוניברסיטת הרווארד.
הוא מרבה לעסוק בתחומי הביואתיקה, ההיסטוריה, המוסר והמחשבה המדינית, ולחקור אותם.
על מנת להרחיב את ידיעותיו בנושא אף למד במשך שנה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
בננות היה אתר אינטרנט ישראלי פמיניסטי שפעל תחת הכותרת "בנות שמרשות לעצמן" ונחשב פורטל מוביל בזמנו בנושא זהות נשית, תרבות וחברה.
אתר "בננות" החל לפעול ב-1 באפריל 2000 ועוד באותה שנה, הוכרז על ידי מעריב כ"אתר הנשים המוביל בישראל".
את האתר ייסדה יזמית האינטרנט שירלי צ'לצ'ינסקי.
האתר היווה גרסה וירטואלית לשיחת הבנות.
עיקר כוחו של האתר היה בתכנים אישיים שביטאו רצונות, מחשבות וצרכים של נשים.
האתר היווה אלטרנטיבה לעיתוני הנשים ותוכניות הטלוויזיה ועסק בנושאים שונים כמו מערכות יחסים, מגדר, תרבות וכו' מזווית פוסט-פמיניסטית.
בין הכותבות שפרסמו באתר נמנו קארין ארד, אתי אברמוב, נילי לנדסמן ואורלי קסטל-בלום.
המייסדת שירלי צ'לצ'ינסקי שימשה כעורכת הראשית ומנהלת האתר.
בשנים 2000–2001 שימשה העיתונאית נילי לנדסמן כעורכת שותפה.
לאתר הייתה מערכת תגובות בצורת טוקבק מהראשונות בעברית.
בכך, היה האתר מהראשונים בישראל לספק יכולת להגיב ולקיים דיון-גולשות בעקבות מאמר.
כמו כן, האתר אירח את הפורומים ה"רשמיים" של סדרות הטלוויזיה "סקס והעיר הגדולה" (ששודרה בשידורי "רשת"), "בנות גילמור" (ששודרה בערוץ 10), "הבורגנים" (ששודרה ללקוחות "yes") ועוד.
בשנת 2007 הרחיבה צ'לצ'ינסקי את "בננות" והקימה את פלטפורמת הבלוגים בננות Blogs, שבו נמצאים בלוגים של היוצרים רונית מטלון, נורית זרחי, לאה איני, רן יגיל, יקיר בן משה, איריס אליה כהן ועוד - כ-500 בלוגרים.
סביב האתר התקיימה קהילה נרחבת ואדוקה של גולשים וגולשות, שמצאה לראשונה יכולת לבטא את עצמה באמצעות הטוקבקים ואף בפורומים השונים.
בין היתר, בפורום בננות נכתב לראשונה בהודעות ספרו של האמן יורם קופרמינץ "אוקטובר/יומן מלחמה", שראה לאחר מכן אור בהוצאת בבל.
האתר חדל לפעול באמצע העשור השני של המאה ה-21.
בנץ ויקטוריה היא מכונית שיוצרה בגרמניה על ידי המהנדס קרל בנץ באמצעות חברת "Benz & Cie." אשר יוצרה בין השנים 1892–1898.
בנץ פטנט-מוטורוואגן , שנבנה במקור בשנת 1885, נחשב למכונית הראשונה בהיסטוריה - כלומר, כלי רכב המונע על ידי מנוע בעירה פנימית.
היא נוצרה על ידי קרל בנץ.
העלות המקורית של הרכב בשנת 1885 הייתה 600 גולדמרק, אשר היו שווים באותה תקופה כ-150 דולרים אמריקנים (שווה ערך ל-4,086 דולרים אמריקנים ב-2017).
אשתו של בנץ, ברטה, מימנה את תהליך הפיתוח של המכונית.
על פי החוק, ברטה הייתה אמורה לקבל את הזכויות על הפטנט, אף על פי כן, נשים נשואות לא היו רשאיות להגיש בקשות על פטנטים באותה העת.
בנץ חשף את המצאתו לציבור ב-3 ביולי 1886 ברינגשטראסה במנהיים.
25 מכוניות מסוג בנץ פטנט-מוטורוואגן נבנו בין השנים 1886 עד 1893.
בהשראת "בנץ פטנט-מוטורוואגן" נבנתה בשנת 2009 מכונית הקונספט מרצדס-בנץ F-Cell רודסטר
בננות (במקור: Bananas) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1971 בבימויו של וודי אלן, אשר מככב בסרט לצד לואיז לאסר.
את התסריט כתבו אלן ביחד עם מיקי רוז.
העלילה מתארת את הרפתקאותיו של פילדינג מליש (וודי אלן), בודק מוצרים מניו יורק שמנסה להרשים פעילה חברתית בשם ננסי (לואיז לאסר) באמצעות יצירת קשר עם המורדים ברפובליקת בננות דמיונית "סן מרקוס" באמריקה הלטינית.
מליש מבקר ברפובליקה ופוגש בדיקטטור השולט בה, גנרל אמיליו מולינה ורגאס (קרלוס מונטלבאן), אשר מורה לכוחותיו להתנקש בחייו של מליש כשהם מחופשים למורדים כדי להטות את מדיניות ארצות הברית לטובתו.
מליש ניצל מניסיון ההתנקשות בעזרת הכוחות המורדים, אליהם הוא נאלץ להצטרף עד להצלחת ההפיכה נגד ורגאס.
כאשר ההפיכה נגד ורגאס מצליחה, מנהיג המורדים, אספוזיטו (ג'אקובו מוראלס) מאבד את שפיותו והמורדים מציבים את מליש כמנהיג החדש של הרפובליקה.
מליש נוסע לארצות הברית, שם זהותו נחשפת.
הוא עומד לדין על עבירות של הונאה, ניסיון להפיל את ממשלת ארצות הברית ושימוש במילה "ירכיים" בנוכחות נשים.
מליש מורשע ונגזר עליו מאסר אך גזר הדין מושעה בתנאי שלא יעבור לגור בשכונה בה מתגורר השופט.
לאחר המשפט מליש מתחתן עם ננסי והשניים מבלים את הלילה הראשון שלהם יחד.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותוודי אלןפילדינג מלישבודק מוצרים, לאחר מכן נשיא סן מרקוסלואיז לאסרננסיפעילה חברתיתקרלוס מונטלבאןגנרל אמיליו מולינה ורגאסהדיקטטור השולט בסן מרקוסג'אקובו מוראלסאספוזיטומנהיג המורדיםנאטיבידאד אבסקאליולנדהמורדתהווארד קוסלעצמודון דנפיעצמו
הסרט קיבל ביקורות חיוביות ולציון 88% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 25 ביקורות.
שנה פרס קטגוריה תוצאה 1971 פרס מטעם איגוד התסריטאים האמריקאי סרט קומדיה הטוב ביותר
בנו של העיתונאי מיקשה סאבולצ'י שערך את השבועון היהודי "שוויון".
סאבולצ'י למד משפטים, היסטוריה, ספרות ופילוסופיה בבודפשט (1917–1920), ובלייפציג למד מוזיקולוגיה, תולדות האמנות והיסטוריה (1921–1923).
משנת 1945 היה מורה להיסטוריה באקדמיה למוזיקה של פרנץ ליסט.
ב-1951 ייסד וניהל עד מותו את הסדנא ההונגרית הראשונה ללימוד ההיסטוריה של המוזיקה ואת הפקולטה למדע המוזיקה.
בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 עבר דרך הארצות לאורך הדנובה כדי לאסוף ולפרסם את הזיכרונות ההיסטוריים של המוזיקה הונגרית עתיקה.
בעקבות מסעותיו, בין השנים 1928 ו-1954, כתב עשרה מחקרים בסיסיים על תולדות המוזיקה ההונגרית, מימי הביניים ועד המאה ה-19. מחקרים אלה בשם "מאות שנים של מוזיקה הונגרית" התפרסמו באוספים בין 1959 ל-1961.
ספר שירה עבור הנוער היהודי.
174 שירים הונגרים ויהודים עם תווים ומלים.
בננות הוא שיר של הצמד סטטיק ובן-אל תבורי.
הווידאו קליפ של השיר צולם באולפן ובוים על ידי רומן בוצ'אצקי, המביים הקבוע של הצמד את הקליפ.
בקליפ משתתפים הראפרים הישראלים טדי נגוסה, שחר סאול וצגאי בוי.
בשבוע הראשון צבר הווידאו קליפ כ-3 מיליון צפיות ביוטיוב.
נכון לספטמבר 2025 לשיר יש למעלה מ-37 מיליון צפיות ביוטיוב.
בֶּנְצֶה פטר (בהונגרית: Péter Bence; נולד ב-5 בספטמבר 1991) הוא מוזיקאי, פסנתרן, מלחין ומפיק מוזיקלי הונגרי.
הוא התפרסם בעיקר בעקבות ביצועי הפסנתר שלו לשיר "דספסיטו" ולשירים של מייקל ג'קסון, סיה וקווין, שזכו בלמעלה מ-500 מיליון צפיות ברשתות החברתיות.
מינואר 2012 ועד מרץ 2017 החזיק בשיא עולם המוכר על ידי ספר השיאים של גינס כ"פסנתרן המהיר בעולם", כשהקיש על קלידי הפסנתר 765 פעמים בדקה.
פטר החל ללמוד לנגן על פסנתר בגיל צעיר מאוד, וכבר בגיל 7 הלחין את הלחן הראשון שלו, שהושפע מסגנונם של מוצרט ושופן.
בשנת 2002, בגיל 11, הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו של יצירות הפסנתר, "Green Music".
בשנת 2008 הוציא את אלבומו השני, "Nightfall".
בשנת 2009 כתב את היצירה "Piano Piece Based on Fibonacci Sequence", המבוססת על סדרת פיבונאצ'י, וזו זכתה להד נרחב אצל פסנתרנים.
הוא התקבל לאקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בדברצן בעודו בבית הספר היסודי.
לאחר הכשרתו במוזיקה קלאסית, בפסנתר ובקומפוזיציה בהונגריה, עבר לארצות הברית, ובשנים 2010–2015 למד במכללת ברקלי למוזיקה.
בברקלי הוא למד וקיבל תואר ראשון ושני בקולנוע, במוזיקת קולנוע, ובפסנתר.
בשנות העשרה שלו החל לעסוק במוזיקת קולנוע, ויצירותיו הושפעו בעיקר מיצירותיו של ג'ון ויליאמס.
ב-14 בינואר 2012 שבר את שיא העולם בהקשות על קלידי פסנתר בדקה אחת, כשהקיש על קלידי פסנתר 765 פעמים בדקה, ושבר את השיא, שעמד על 669 הקשות.
הוא החזיק בשיא עד מרץ 2017.
לפטר יש ערוץ יוטיוב מצליח, אותו החל להפעיל ב-19 במאי 2014. הסרטונים בערוץ צברו למעלה מ-126 מיליון צפיות (נכון לדצמבר 2019), ולמעלה מ-500 מיליון צפיות ברשתות החברתיות.
הוא התארח בתוכניות רדיו ואירוח רבות.
הופעתו הגדולה ביותר הייתה ב-2017 בהייד פארק שבלונדון, בפני כ-50,000 איש.
בנצי הוא ספר ילדים, הראשון מסדרת הספרים "בנצי" שמדברת על קבלת השונה, האחר והמיוחד.
הסדרה כולה נכתבה ואוירה על ידי דייוויד מק-קי, סופר ומאייר בריטי.
הספר המקורי פורסם בשנת 1968, ופורסם מחדש בשנת 1989. הסדרה תורגמה ליותר מ-50 שפות.
הגרסה העברית הוצאה לאור על ידי "עם עובד" הוצאת ספרים, בשנת 1995, והספר תורגם על ידי אברהם יבין.
בנצי הוא פיל שונה משאר הפילים, אשר טלאים צבעוניים מעטרים את גופו.
הוא המצחיק שבעדר ואהוב על כולם, ולמרות זאת הוא חושש שהשוני שלו הוא דבר רע, ובכל פעם כשאחד הפילים צוחק מבדיחה שבנצי מספר, הוא חושש שהפיל צוחק עליו.
בנצי יוצא למסע בו יצבע את עצמו באפור כדי להראות כמו שאר הפילים, להיות רגיל, וכשהוא חוזר לעדר אף אחד מהפילים לא מזהה אותו.
הוא רואה שכולם עצובים, ואף פיל לא מחייך, ומחליט לעשות תעלול.
רק אז העדר מזהה שזהו בנצי.
בעודם צוחקים, מגיע ענן גשם, ושוטף את הצבע האפור מגופו, וכך חוזר להיות בנצי הצבעוני.
הוא מגלה שהשוני שלו הוא מה שהופך אותו למיוחד, וזה לא דבר רע, ולומד להבין ולקבל את השוני שלו.
ב-2004 הוציאה קבוצת התיאטרון "התיאטרון שלנו" עיבוד לספר בנצי.
הוא זכה לפופולריות רבה, אך גם לביקורת על כך שהמחזה הפך על פניו את מסר הסיפור על ידי עיצוב סיום שונה.
בהצגה השתתפו בין היתר: גיא פרידמן, דורית טל שליו / גילה פוליצר, נטע הבר, ערן חגי וגיל דסיאנו ביטון עם מוזיקה מקורית של יהודית רביץ.
בננמן היא סדרת הנפשה בריטית קומית לילדים, אשר מבוססת על דמות קומיקס בעלת אותו שם.
הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיו של בננמן הלוחם בפשע.
הסדרה שודרה במקור בבריטניה בערוץ BBC באנגלית בריטית בשנים 1983–1986. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בשנת 1995 בערוץ הילדים.
לסדרה הופקו 3 עונות ו-40 פרקים באורך 5 דקות.
אריק טווינגל (בקומיקס נקרא אריק ווימפ) הוא תלמיד בית ספר שבכל פעם שאוכל בננה הוא משתנה לגיבור על בשם בננמן אשר נלחם בפשע וגם מציל את אהובתו, פיונה כתבת החדשות אשר נוהגת לכנות אותו "מר נהדר".
טים ברוק טיילור – אריק
ג'יל שילינג – פיונה כתבת החדשות
אלי לולאי – אריק / בננמן
שי זורניצר – עורב / מספר
מוטי דיכנה – גנרל בליית'
יסמין גמליאל – פיונה כתבת החדשות
סר בנסטר טרלטון, הברונט הראשון היה מצביא ופוליטיקאי בריטי.
טרלטון היה גנרל בריטי רב חשיבות על החזית הדרומית במלחמת העצמאות של ארצות הברית, איפה ששירת בשנות העשרים לחייו.
טרלטון פיקד על כוחות בריטיים במספר קרבות מרכזיים ובהם קרב קמדן, קרב קאופנס והמצור על יורקטאון שהיה הקרב הגדול האחרון במלחמה.
טרלטון נולד בליברפול ב-21 באוגוסט 1754, עבר לאוקספורד ולמד משפטים באוניברסיטת אוקספורד.
אף על פי שחסרה לו השכלה צבאית רשמית, משפחתו תמכה בו במינוי לקצין פרשים ברגימנט ההוסרים הראשון.
טרלטון נשלח עם תחילתה של מלחמת העצמאות של ארצות הברית להילחם במושבות האמריקאיות.
הוא היה מעורב בשדה הקרב לראשונה בקרב צ'ארלסטון בשנת 1776, כמו גם בלכידתו של הגנרל האמריקני צ'ארלס לי בניו ג'רזי בהמשך השנה.
בסופו של דבר הועלה לדרגת לוטננט קולונל וקיבל פיקוד על יחידה המורכבת מאמריקאים נאמנים לכתר שכונו "הלגיון הבריטי".
טרלטון לחם תחת פיקודו של צ'ארלס קורנווליס במהלך המערכה הדרומית במושבות קרוליינה.
הוא מילא תפקיד פעיל בקרבות פינת מונק, צ'ארלסטון, ווקסהאו, קמדן, פיש קריק ובלאקסטוק.
בקרב הוואקסאו ב-29 במאי 1780, האשימו חיילי הצבא הקונטיננטלי את החיילים ההוסרים בפיקודו של טרלטון על שהתעלמו מכהנפת הדגל הלבן ותקפו את החיילים האמריקאים לאחר שהניחו את נשקם.
לאחר מכן, אמריקאים ייחסו את הכינוי "הקצב" לטרלטון ואת הכינוי "טבח הוואקסס" בהקשר לקרב הוואקס, וצעקו את האחרון כזעקה להעלאת המורל בקרב קאופנס מאוחר יותר.
ב-17 בינואר 1781, בקרב קאופנס, דניאל מורגן ניצל את האסטרטגיה האגרסיביות של טרלטון.
מורגן הפעיל טקטיקות שהוליכו שולל את טרלטון שהאמין שהאמריקאים נמצאים בנסיגה מלאה.
ברגע שטרלטון החל להניע את כל כוחו, אנשי מורגן הסתובבו לקראת מתקפת נגד והבריטים נדחקו לנסיגה מהשדה.
ההפסד הכבד עלה בכוח צבאו של טרלטון - 100 הרוגים, 229 פצועים, 600 נפלו בשבי - והקרב סימן את תחילת סופה של המערכה הבריטית לספח מחדש את דרום שלוש עשרה המושבות.
התנהגותו הפזורה של טרלטון בקרב הקשתה על יחסיו עם הממונים עליו שהאמינו שהוא פזיז מדי וחסר "בגרות צבאית".
לאחר כניעתו של קורנווליס לאחר המצור על יורקטאון, כאשר מנהיגים אמריקאים הזמינו את המצביאים הבריטים לסעוד עמם כשבויים, טרלטון לא נכלל בין המוזמנים.
האמריקנים הבהירו כי המחדל היה שיעור שכוון ליחס האכזרי שלו כלפי חיילי הצבא הקונטיננטלי.
לאחר שחרורו מתקופת השבי שלאחר המצור על יורקטאון, טרלטון חזר לבריטניה.
הוא המשיך בקריירה הצבאית שלו ונכנס לפוליטיקה והיה חבר בית הנבחרים הבריטי בשנת 1790. הוא המשיך לקבל קידומים צבאיים, תחילה כלוטננט גנרל בשנת 1790, ולאחר מכן, הועלה לדרגת גנרל בשנת 1794. במהלך המלחמות הנפוליאוניות לחם תחת פיקודו של ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון.
בשנת 1815 הוענק לו תואר ברונט, ובשנת 1820 הוא מונה לאביר מסדר הבירית על ידי ג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת.
טרלטון מת בביתו בלינטווארדין, הרפורדשייר ב-15 בינואר 1833.
באנסו הוא מותחן צבאי רוסי שביים פאבל קוסטומרוב והיה מיועד להפצה לבתי הקולנוע בינואר 2022, אך נדחה.
הסרט מבוסס על סיפור באותו שם מאת איליה בויאשוב ומבוסס על אירועים אמיתיים.
באלסקה של שנת 1943, צוות סובייטי במסגרת חוק השאל-החכר טסים במפציץ באורך 20 מטר ועוצרים לתדלוק בבסיס צבאי באלסקה.
במהלך התדלוק, הצוות מגלה את היעלמותו של הנווט.
מודיעין יקר ערך מוסתר במצנח שלו ולכן שתי קבוצות חיפוש נשלחות לחפש אותו בבת אחת: סובייטית ואמריקאית."זהו סרט על חברות ואהבה, שהם החזקים ביותר בסביבה.
כפי שהתבדח הבמאי שלנו במצגת עבור קרן הקולנוע - יש לנו סרט על מלחמה ללא גרמנים ועל אהבה ללא סקס".
לסרט לוהקו שחקנים רוסים ואמריקאים כמו אלכסנדר פאל, טימופיי טריבונצב, איליה לייבין, יאנה גוריאנובה, סאם דאגלס , פיליפ כריסטופר, מארק נובל, מתיו סימפסון, מרטין בקסטר, ג'ורג'יה גרנט אנדרסון ודומיניק ריאן.
הסרט צולם על ידי חברת 1-2-3 Production.
תחילה תוכנן כי הצילומים יתקיימו באלסקה ובג'ורג'יה שבארצות הברית.
אבל התוכניות הופרעו בשל פרוץ מגפת הקורונה.
לבסוף הצילומים החלו ב-11 בספטמבר 2020, ברפובליקה של אלטאי, בכפרים אקטש וקוש-אגאץ'.
באזור ערבות צ'ויסקאיה באזור, נבנה מגרש אימונים המחקה בסיס צבאי אמריקאי.
שחקני מועדוני רוגבי מבארנאול ונובוקוזנצק היו מעורבים בצילומים כניצבים בסצנות המוניות.
באוגוסט 2020, זכה הסרט לתמיכה של קרן הקולנוע הממשלתית.
הוכרז כי תקציב ההפקה הוא 300 מיליון רובל, כשהמפיקים מקווים להשיג הכנסות של 600 מיליון רובל, לכל הפחות.
בנפיקה ליסבון (בפורטוגזית: Sport Lisboa e Benfica, ידוע גם בקיצור כבנפיקה), הוא מועדון כדורסל מקצועני מליסבון, פורטוגל, המשחק בליגת העל הפורטוגלית ובליגת האלופות בכדורסל.
המועדון הוקם בשנת 1927, והוא משמש כמחלקת הכדורסל של בנפיקה ליסבון.
בנפיקה היא המועדון הפורטוגלי המצליח ביותר, עם שיא של מרבית האליפויות, הגביעים, גביעי הליגה, הסופר קאפ ותחרויות לאומיות אחרות, עם 80 תארים מקומיים בסך הכל.
היא גם הקבוצה הפורטוגלית שהגיעה הכי רחוק באליפות אירופה למועדונים, הידועה כיום בשם יורוליג.
כמה מהרגעים הזכורים ביותר שלהם היו ניצחונות אירופיים מול מועדונים שזכו ביורוליג, כמו וירטוס בולוניה, ריאל מדריד, פלקנסטרו קאנטו, ציבונה זאגרב, חובנטוד בדאלונה, פנאתינאיקוס, פרטיזן בלגרד וצסק"א מוסקבה.
אף על פי שכדורסל אינו פופולרי כמו כדורגל בקרב האוכלוסייה הפורטוגלית, לבנפיקה יש יריבות גדולה עם פורטו בספורט זה, יריבות שנקטעה מ-2012 עד 2015 כשפורטו שיחקה בליגת המשנה.
לצד מספר הקבוצות הצעירות שלה שמשחקות באליפויות הליגה הבכירה שלהן, יש לבנפיקה גם קבוצת מילואים, בנפיקה ב', שמשחקת בליגה השנייה.
המועדון הוקם ב-20 במרץ 1927, וכמו כל קבוצות המועדון זכתה להצלחה מהר מאוד.
הקבוצה ביססה את עצמה כמועמדת ראשית לאליפויות בשנות ה-40 ובמהלך כל שנות ה-60 זכתה במעמד של חביבת הקהל וכבר הייתה המועדון עם הכי הרבה תארים.
בשלב זה זכה המועדון בשמונה אליפויות ושמונה גביעים.