tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על אף שמונחי מערכת שלוש התקופות נחשבים לפחות מדויקים כיום (לדוגמה, ידוע שבתקופת הברזל עדיין השתמשו בכלי אבן רבים בחיי היום-יום), הם עדיין הבסיס לחלוקת הארכאולוגיה הפרהיסטורית ונמצאים בשימוש עד היום.
מערת איילון היא רשת מחילות טבעית באורך של 2,500 מטר, באזור מחצבת מפעל נשר ברמלה שבמישור חוף יהודה, ישראל, הידועה בעיקר בשל מיני בעלי חיים אנדמיים שהתגלו בה ולא היו מוכרים לפני כן.
הפתח אל המערה נוצר כאשר דחפור עסק בכרייה במחצבה.
המערה נחקרה על ידי ישראל נעמן, סטודנט לגאולוגיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, יחד עם אחרים, בהדרכת פרופ' עמוס פרומקין.
ב-31 במאי 2006, בסיום הסקר הראשוני, מסר צוות החוקרים פרטים על הגילוי במסיבת עיתונאים, דבר שהוביל להתעניינות בממצא ברחבי העולם.
המערה היא השלישית בגודלה בישראל, אחרי מערת מלח"ם שבהר סדום (המצויה בתוך סלעי מלח ואורכה 10,000 מטר) ומערת חריטון שבמדבר יהודה (באורך של 3,450 מטר).
מערת איילון סגורה לציבור, כדי להמשיך ולשמר את מערכות החיים הקיימות בה.
מפעל המלט נשר הודיע כי יגביל את פעולותיו בשטח הקרוב למערה ויאפשר את המשך המחקר בה.
חקר מערת איילון הוא דוגמה למחקר רב-תחומי הכולל גאולוגיה, גאוכימיה, מיקרוביולוגיה וזואולוגיה ולכן מעורבים במחקר חוקרים מתחומי מדע רבים.
המערה התגלתה בשטח של סלע גירי, הנחצב למטרת ייצור מלט לבנייה.
היא נמצאת בעומק של 100 מטר מתחת לפני הקרקע, בגובה 43 מטר מעל פני הים ו-27 מטר מעל מפלס מי התהום הנוכחי.
מחילות המערה נוצרו בעקבות סדקים בקרקע הקירטונית.
מסלול המחילות יוצר מעין מרובע.
בצד הנגדי לפתח מצוי אולם גדול בגובה 30 מטרים ובקוטר של 40 מטר.
באולם ישנה בריכת מי תהום, המהווה חלק מאקוויפר ירקון-תנינים.
טמפרטורת המים בבריכה (29°c) וריכוז הסולפיד הגבוה שבהם, השונים ממאפייני האקוויפר, מעידים על נביעה ממקור עמוק.
באולם, בדומה לחלקים נוספים במערה, ישנה לחות של קרוב ל-100% והיעדר כמעט מוחלט של אור יום.
שכבת הקירטון שמעל למערה מנעה חלחול של מים וחומרי מזון מפני השטח אל תוך המערה, והיא הייתה מנותקת מהעולם החיצוני עד שנחשפה.
המחילות העגולות של המערה נוצרו בעקבות עלייה אַרטֶזית של מי תהום עמוקים, חמים, מלוחים ועשירים בסולפיד אל האדמה הרוויה מי תהום רגילים.
כאשר הגיעו מי התהום העמוקים למפלס מי התהום העליון הם התפשטו לאורך סדקים בקרקע, והתערבבו במי תהום שמקורם במי גשמים והם עשירים בחמצן.
המגע בין החמצן לבין תרכובות הגופרית שעלו ממעמקים הביא ליצירת חומצה גופרתית, שהֵמֵסָה את הסלע ויצרה את רשת המחילות.
יצירת החומצה הגופרתית היא תהליך אקסותרמי (מפיק חום), ומכאן החום השורר במערה.
בתנאי חום ולחות אלה נוצרים גם המבנים האקזוטיים של משקעי המערה: דוגמאות בצורת קיפודים, אלמוגים, חרבות, שערות, מחטים ואבן שוליים ("שפתיים").
גיבוש אבני השוליים נוצר כתוצאה מערבוב של שני סוגי אוויר: האחד, האוויר החם, הלח והעשיר בסולפיד ובאירוסולים שנמצא בחללים הגדולים וניזון ממי התהום העמוקים – ואוויר יבש וקר יחסית שמגיע מסדקים בקרקע, מחוץ למערכת המחילות המערה, דרך הסדקים.
זרימת האוויר במערה נוצרת עקב הפרשי לחצים.
כאשר חודר למערה אוויר קר ויבש מפני הקרקע והוא מתערבב באוויר החם והלח בתוך המערה, הוא גורם לייבוש האירוסולים ומשקיע מינרלים המצויים באוויר המערה, כמו ארגוניט וגבס, על שולי הסדק שמספק את האוויר הקר, וכך נוצרות עם הזמן "שפתיים" מסביב לסדק.
המערה היא מערכת אקולוגית ייחודית.
זהו המקום היחיד בישראל שנמצאו בו בעלי חיים יבשתיים החיים במערות בלבד ולא יוצאים אל מחוצה להן.
מתוך שמונה מיני חסרי חוליות שנתגלו, ארבעה חיים ביבשה.
מאחד מהם, מין עקרב, לא נמצאו פרטים חיים אלא רק שלדים.
ארבעה מינים נוספים הם סרטנאים – שניים מקורם במינים הגדלים במים מלוחים ושניים מקורם במיני מים מתוקים או מים מליחים.
הימצאותם של מינים אלה, הגדלים במים מלוחים, במקומות שונים בארץ ובאגן הים התיכון, במים פחות מתוקים, מוסברת בכך שהם חיו בעידן הטריאס המאוחר והיורה המוקדם, 200 מיליון שנה לפני זמננו, בשולי ים תטיס, שהים התיכון הוא שריד שלו.
המינים שנתגלו במערה הם מינים חסרי עיניים וחסרי פיגמנט (מלבד דמויי-העקרב, שהם בעלי פיגמנט).
שני מיני שטרגליים (Copepoda; סרטנים קטנטנים המהווים מאכל לדגים).
שני המינים אורכם קטן מ-1 מ"מ.
הקשר המשפחתי שלהם נבדק כעת גנטית, וייתכן שמקורם בכלל במים שפירים (מים מתוקים).
אחד מהם תואר כמין חדש למדע תחת השם Metacyclops longimaxillis, ואילו המין השני, Metacyclops subdolus auctorum, נמצא בעיינות-סמר שבאזור ים המלח ובנגב.
מין מהסוג טתיסבאנה (Tethysbaena) שניתן לו השם Tethysbaena ophelicola - סרטן מונודֶלה באורך של 2 מ"מ.
ייחודם הוא בכך שהם נושאים את ביצי הרבייה בצידי הגוף ולא צמוד לבטן או לגב כמו שאר הסרטנים.
מניחים שמקורם הוא גם בים תטיס.
סרטנים אלה נמצאו גם במקווי המים בישראל, כולם בבקעת הירדן: חמי זוהר בקרבת נווה זוהר, עינות סמר על השפה הצפון מערבית של ים המלח.
מין בסוג סומית (Typhlocaris), שניתן לו השם סומית איילון (Typhlocaris ayyaloni).
זהו הטורף-על במערכת, וניזון מהסרטנים הקטנים יותר.
אורכו 5 ס"מ והוא בעל בטן ארוכה, עשר רגליים (סדרת מעשֹירי רגל) ושלושה זוגות מחושים (הנחוצים לתפקוד בחושך מוחלט).
הצבתות שבשני זוגות הרגליים הקדמיות עוזרות לסרטן לחוש כל תנודה במים.
הוא חסר פיגמנט וחסר עיניים.
סרטנים אלה התגלו במקומות המזוהים עם שולי האוקיינוס הקדום ים טתיס: בלוב ליד העיר בנגאזי ובאיטליה במחוז פוליה וגם בישראל, בטבחה, צפונית מים כנרת.
קפזנביים (Collembola) - מין חרק פרימיטיבי חסר כנפיים שגודלו מ-0.5 מ"מ עד 1.0 מ"מ.
במקור נקרא "קפצזנביים" כי הזנב שלהם הוא רגל שבעזרתה הם חובטים ברצפה על מנת לקפוץ ולברוח מסכנה.
מין מסדרת הזוט-עקרבאים (Pseudoscorpionida) שניתן לו השם זוט-עקרב איילוני (Ayyalonia dimentmani), ממערכת העכבישאים, הטורף את הקפזנביים.
מין עקרב (scorpion-like creature), שניתן לו השם עקרב-סומא איילון (Akrav israchanani), עד כה לא נמצאו פרטים חיים אלא רק שלדים.
מדובר במין חדש, ללא עיניים אבל עם שערות ומסרקות, שאינו ידוע ואינו מתאים למשפחה קיימת.
אבר החישה נמצא על הבטן.
עקרבים דוגמת אלה שנמצאו במערה, נמצאו באמריקה ובאינדונזיה בסמוך לקו המשווה אולם שם נמצאו פרטים בעלי עיניים מנוונות ואילו לאלו שבמערה לא היו שרידים לעיניים.
כל שלדי העקרבים שנמצאו במערה היו על גב סלעים, חלקם מפורקים וחלקם על הגב במפלס ההתמוטטות.
מניחים כי הם היו בחיים עד שחלה עליה במפלס המים החיצוני בחורף 1991–1992.
פרט בודד במשפחת הזנבזיפיים (Archaeognatha) - לפי חוסר העיניים ואורך מחושיו, גם הוא שייך לאוכלוסיית המערה.
אוכל שרידי חומר אורגני שאחרים לא משתמשים בו.
כנראה סוג חדש למשפחה קיימת.
חלקים ממין בתת-מחלקה דל זיפיות (Oligochaeta) השייכת לתולעים טבעתיות.
מאחר שהמערה הייתה מנותקת לחלוטין מהסביבה החיצונית, התקיימה בתוכה מערכת אקולוגית שאינה מתבססת על אור השמש ופוטוסינתזה או על חומרים אורגניים, אלא על חיידקים כמואוטוטרופיים.
על מי הבריכה נמצא קרום בקטריאלי, מעין משטח של חיידקים הנראה זוהר בבדיקות.
חיידקים אלה מפיקים אנרגיה מחמצון הסולפיד שבמים ומייצרים חומרים אורגניים מפחמן דו-חמצני שבאוויר, ועליהם מתקיימים שאר המינים במערה, באופן ישיר או עקיף.
מערכת שוניות המחסום בבליז היא סדרה של שבע שוניות אלמוגים לאורך חופה של בליז, מגבול מקסיקו בצפון ועד גבול גואטמלה בדרום.
אורך מערכת השוניות כ-290 ק"מ והיא מרוחקת כ-300 מטר מקו החוף בצפון וכ-40 ק"מ מקו החוף בדרום.
השטח הכולל של השוניות הוא 963,000 דונם.
המערכת כולה הוכרזה כאתר מוגן, תחת חוקי בליז.
ב-1996 הוכרזה מערכת שוניות המחסום בבליז כאתר מורשת עולמית.
השונית היא בית גידול עבור מגוון גדול של בעלי חיים וצמחים, ובהם 70 סוגים של אלמוגים קשים ו-36 סוגים של אלמוגים רכים, 500 סוגים של דגים ומאות סוגים של חסרי חוליות.
האורך הכולל של מערכת השוניות הוא 250 ק"מ והיא מערכת שוניות האלמוגים הגדולה ביותר באוקיינוס האטלנטי.
מחוץ לשונית המחסום יש שלושה אטולים (איים בעלי מבנים טבעתיים).
איי טרנפה ששטחם 330,000 דונם, שונית המגדלור ששטחה 126,000 דונם ושונית גלובר ששטחה 132,000 דונם.
מערכת שונית אלמוגים זו היא השנייה באורכה בעולם, אחרי שונית המחסום הגדולה באוסטרליה.
השונית היא אטרקציית התיירות הראשית בבליז, ומושכת אליה כמחצית מרבע מיליון התיירים במדינה.
השונית גם חיונית לענף הדיג במדינה.
עד היום נחקרו רק כ-10% משטח השונית.
חלק גדול משונית האלמוגים מוגן על ידי הארגון "מערכת השימור של שוניות המחסום בבליז".
הארגון משמר שבע שמורות ימיות, איים נמוכים ואטולים בשטח כולל של 960 קמ"ר.
תחת שימור נמצאים האזורים הבאים:
השמורה הימית של שונית גלובר
המונומנט הטבעי אי חצי הסהר
נעשים מאמצים אקולוגיים וביולוגיים רבים לשמר את בתי הגידול במצבם הטבעי ולשמור על המגוון הביולוגי.
בשל מאמצים אלה הוכרזה השונית כאתר מורשת עולמית ב-1996.
למרות המאמצים השונית עדיין בסכנת זיהום מפסולת מהאוקיינוס, תיירות לא מבוקרת, הובלה ימית, דיג והוריקנים.
בשל ההתחממות העולמית עולה טמפרטורת האוקיינוס, וזו הסכנה העיקרית לחיים בשמורה.
נטען על ידי מדענים שמאז 1988 ניזוקו כ-40% משטחי השמורה.
שמירה על שווי המשקל של גוף חי, משמעה שמירה על יציבות הגוף במצבים שונים, אפשרית הודות לפעולה משולבת של מספר מערכות תחושה כמו גם של מערכת התנועה.
נוהגים לחלק את מנגנוני שיווי המשקל לשתי רמות: הראשונה היא השמירה על היציבה של הגוף כנגד גרוויטציה בעזרת הטונוס של שרירי השלד והעצבוב של החזרי היציבה.
הרמה השנייה היא התיקונים המתרחשים כאשר יש הפרעה חיצונית ליציבה של הגוף, וזהו שיווי המשקל.
אחת ממערכות התחושה החשובות במילוי משימה זו היא המערכת הווסטיבולרית שממוקמת באוזן הפנימית ומתמירה מידע על תאוצה של הראש במרחב.
מערכת זו פועלת במקביל ובשותפות עם מערכת הראיה ותחושת המצב המדווחת למערכת העצבים המרכזית מידע אודות מצב ותנועת אברי הגוף.
מקובל הוא שהאדם יכול לתפקד בתנאים רגילים כאשר לפחות שתיים מתוך שלוש מערכות תחושה אלו פועלות באופן תקין; לחלופין אם יימנע מידע משתיים מתוך שלוש המערכות – שיווי המשקל יתערער.
אף על פי שבדיון על שיווי המשקל של הגוף מקובל לעיתים קרובות להתייחס לחיוניות המידע התחושתי משלוש מערכות אלו, מובן מאליו הוא שלמערכת התנועה תפקיד מרכזי כאחראית להכנה ו/או לתגובה למידע התחושתי; באמצעותה מתבצע ייצוב הגוף או ייצוב איברים מסוימים בכל פרק זמן.
להלן תקציר התרומה של כל אחת משלוש מערכות התחושה לשמירה על שיווי המשקל.
ממוקמת באוזן הפנימית ובנויה משלוש תעלות חצי מעגליות (semicircular canals) הקרויות "תעלות קשתיות", מנאדון (utricle) ומשקיק (saccule).
כל אחד ממבנים אלה מלא בנוזל ובו תאי שערה.
התעלות פרושות בשלושה כיוונים שונים, וכאשר הראש נע גם הנוזל בתעלות נע (בכיוון ההפוך) וגורם לשערות שבו להתכופף.
מלבד התעלות הרגישות לתנועה סיבובית, הנאדון והשקיק רגישים לתנועה קווית.
המערכת מספקת למערכת העצבים, כלומר למוח, מידע רציף על תנועת הראש והגוף בכיוונים שונים.
המערכת אחראית גם על הפעלת רפלקסים שמטרתם לשמור על שיווי המשקל של הגוף ועל מיקוד המבט בזמן תנועה.פעולת המערכת: המערכת הווסטיבולרית מזהה תנועות (ליתר דיוק, תאוצות, הן קווית, והן זוויתית) של הראש, ושולחת אותות למערכת העצבים, ששולטת על תנועות הראש והעיניים, ולשרירים שאחראים על שיווי המשקל.
כאשר הגוף או הראש נמצאים בתאוצה, המערכת מספקת למערכת העצבים המרכזית מידע שמאפשר להתאים את היציבה ולשמור על איזון.
מערכת זו מפקחת גם על תנועת העיניים בזמן תנועת הראש באמצעות הרפלקס הווסטיבולרי-אוקולרי כדי לספק לרשתית תמונה יציבה.
אישושים לקשר שקיים בין מערכת הראייה לשמירה על שיווי המשקל התקבלו מניסויים שנעשו בתפיסה ובאמצעות חקר התופעה הקרויה מחלת נסיעה או מחלת ים, בה אדם חש בבחילה כאשר המידע אודות תנועתו הבא מהאוזן הפנימית אינו תואם את זה הבא ממערכת הראייה.
ניסויים בתפיסה נעשו בחדר שניתן להזיז את קירותיו בלי להזיז את רצפתו.
הניסויים הראו ששיווי המשקל של האדם העומד בחדר מתערער כשהקירות זזים.
מבוגר העומד בחדר כזה על קורה יפול כאשר הקירות יזוזו, ופעוט במצב כזה ייפול גם אם הוא ניצב על הרצפה עצמה.
קליטה והעברה למוח של מידע בנוגע למנח הראש ולתנועתו.
שמירה על שיווי המשקל ועל ייצוב הגוף כנגד כוח הכובד.
ייצוב המבט כאשר הראש נע.
עיבוד ואינטגרציה של הקלט המגיע מהאוזן הפנימית עם המידע שנקלט מחושים נוספים.
ליקוי במערכת הווסטיבולרית עלול לגרום למגוון הפרעות.
ישנן הפרעות שמתאפיינות ברגישות יתר לתנועה וחלקן הפרעות שמתאפיינות בתת-רגישות לתנועה.
תסמינים שכיחים אצל מי שסובלים מלקות במערכת זו יהיו: סחרחורת, ורטיגו וחוסר יציבות.
בעוד שהמערכת הווסטיבולרית מנטרת את תאוצות ומהירויות הראש והגוף ביחס לכוח הכובד, מערכת הראייה מנטרת את מיקום הגוף במרחב.
המידע אודות המרחב הסובב אותנו מאפשר, לאחר עיבוד מרכזי במוח, לזהות את מיקום גופנו בכל רגע נתון ביחס לעצמים נייחים או נעים בעולם הסובב אותנו.
הוא מאפשר להעריך את מהירות תנועתנו וכיוונה ביחס למהירות השדה הראייתי.
כך למשל נוכל לדעת אם אנו מתקרבים או מתרחקים מאובייקט מסוים במרחב ולהעריך את מהירות ההתקרבות/התרחקות.
מערכת זו חשובה מאוד במניעת נפילות שכן מאפשרת להעריך מרחקים מנקודות משען מחד וממיכשולים מאידך.
ליקויים ביציבות בכל פעולות היום-יום אשר באים לידי ביטוי בעיקר בהליכה ובעמידה הם המאפיין העיקרי של מי שראייתו לקויה.
לכך מתלווה לעיתים קרובות פחד מנפילות.
פחד זה כשלעצמו עלול לתרום לחוסר ביטחון ולהפרעה נוספת בשווי המשקל.
המידע החיוני לשווי משקל מגיע למערכת העצבים המרכזית משני מקורות עיקריים: מאברי התנועה ומהעור.
המידע מאברי התנועה הקרוי מידע פרופיוספטיבי מקורו בעיקר בשרירים אשר המתח בהם משתנה באופן תדיר, וגם ברקמות חיבוריות בגידים ובקפסולות של המפרקים.
המידע העורי מגיע מתאי חישה בעורנו ויש לו חשיבות רבה בשמירת שווי המשקל, בעיקר בזיהוי מגע עם משטחים אחרים כמו עם משטח התמיכה של כפות הרגליים.
המערכת הסומטוסנסורית מספקת מידע רציף אודות מתח השרירים השונים, זוויות המפרקים בכל נקודת זמן והמיקום של אברי הגוף האחד ביחס לשני, ללא תלות בראיית האיברים או ראיית המרחב.
כמו ליקויים במערכת הווסטיבולרית ובמערכת הראיה גם להפרעות במערכת הסומטוסנסורית, בעיקר אם הפגיעה היא במידע מהגפיים התחתונות, יש השפעה שלילית על היכולת לשמור על שיווי המשקל של הגוף.
חסר במידע תחושתי מהגפיים התחתונות עלול לגרום להיתקלות במכשולים על הקרקע, למעידה, להחלקה ולהליכה "זהירה" אטית ולא סדורה הנובעת מאי ביטחון.
הערכה של יכולת שיווי המשקל של אדם יכולה להעשות באמצעים פשוטים כמו מדידת הזמן בו יכול הנבדק לעמוד על רגל אחת, או לעמוד על בסיס צר כמו על קצות הבהונות או על קורה.
בדיקות כאלו מבוצעות בקליניקה באופן תדיר.
קיימת גם הערכה מדויקת יותר של שווי המשקל וזו קרויה לפעמים פוסטורוגרפיה (posturography).
הבדיקה נעשית בדרך כלל בעמידה כאשר הנבדק עומד יחף בעמידה טבעית.
בעמידה זו משקל הגוף מחולק שווה בין שתי הרגליים כאשר 2/3 ממשקל הגוף מועמס על החלק האחורי של כפות הרגליים (העקבים) ו-1/3 – על קדמת כף הרגל.
גוף האדם העומד אינו סטטי אלא נע לפנים ולאחור ומצד לצד באופן הדומה לספרה 8 כך שמרכז הלחץ ומרכז הכובד תונדים.
תנודה זו מכונה ניד יציבתי (postural sway) וקיימים סטנדרטים למשרעת ולתדירות התנודה התקינה של אדם בהתאם למין, גיל ומצב הבדיקה.
אנשים בריאים מבוגרים עד גיל 30 משרעת התנודות במישור הקדמי-אחורי היא כ-12 מ"מ ובמישור הצידי – כ-8 מ"מ.
עלייה במשרעת התנודות עם ההזדקנות היא טבעית ומלמדת על ירידה ביכולת לשמור על שיווי המשקל.
עליה במשרעת התנודות בתנאים של ראות לקויה או בעצימת עיניים גם היא טבעית מלמדת על החשיבות של מערכת הראייה בשמירת יציבות הגוף.
גם עמידה על בסיס צר, על משטחים לא יציבים (קורה, סירה, נדנדה) על משטח בעל מרקם רך (חול, ספוג) יגרמו לעליה במשרעת התנודות.
בני האדם שונים זה מזה ביכולת לשמור על שיווי המשקל.
שיווי המשקל בכל אדם עשוי להשתפר כתוצאה מעיסוק חוזר במטלות המאתגרות את שיווי המשקל (לוליינות, טיפוס) וכן מאימונים מכוונים למטרה זו.
בפתולוגיות שונות תיתכן הפרעה ביכולת השמירה על שווי המשקל החיוני לחיי היום-יום.
הערכה כמותית (פוסטורווגרפית) של הפרעה כזו נעשית באמצעות מכשירי מדידה, במדידות חוזרות לאורך זמן.
מערכת רדיו דאטא הוא פרוטוקול תקשורת חד כיווני המאפשר לתחנות רדיו המשדרות ב-FM לצרף לשידוריהן גם נתונים בקצב של 1187.5bps.
השימוש המוכר ביותר ל-RDS הוא הצגת שם תחנת הרדיו או השיר המשודר.
תקן ה-RDS נקבע על ידי איגוד השידור האירופי.
תקן אמריקאי מקביל הוא ה-Radio Broadcast Data System (ובקיצור RBDS), וההבדל בין התקנים אינו רב (בעיקר בשדה ה-PTY).
שני התקנים משתמשים בגל נושא משני, הממוקם הרמוניה שלישית לסמן הסטריאו ב-FM (ב-57KHz), וכך אינם יוצרים הפרעות או אפנון הדדי עם אותות אחרים.
ה-RDS כולל גם קוד תיקון שגיאות.
שני התקנים קיימים מתחילת שנות התשעים.
שדה המציין תדרים נוספים בהם התחנה משדרת.
במצב של הפרעות על תדר השידור של תחנה מסוימת, או יציאה מטווח השידור, מקלט הרדיו יכול בצורה אוטומטית לעבור לתדרים אחרים בהם התחנה משודרת.
יכולת זו נפוצה במיוחד במקלטי רדיו לרכב.
שדה המציין את השעה הנוכחית, ברמת דיוק של עד 100 מילי-שניות.
בעזרת שדה זה ניתן לדייק את השעון של מקלט הרדיו או השעון של כלי הרכב.
שדה המציין תחנות אחרות המשדרות דיווחי תנועה.
המקלט יוכל להשמיע את דיווחי התנועה מהתחנה האחרות, ואז לחזור להשמיע את השידור של התחנה הקודמת.
כל תחנה מקבלת קוד זיהוי מיוחד, כולל קידומת למדינה.
בארצות הברית, שדה ה-PI הוא תוצאת חישוב של נוסחה המשקללת את שם התחנה.
שדה זה מכיל 8 אותיות והוא מציג את שם התחנה.
ככל הנראה, זהו השדה השימושי והנפוץ ביותר במקלטי רדיו עם RDS.
שדה המציין את תוכן השידור ומאפשר למאזינים למצוא תחנות רדיו נוספות עם תכנים רצויים.
באירופה, לדוגמה, הערך 1 מציין חדשות, הערך 6 מציין דרמה וכו'.
ככל הנראה, הערך 31 מציין שידורים במצבי חירום וסכנה.
שדה המשמש להבדלה בין שידורים מקומיים של אזורים שונים.
שדה המכיל עד 64 תווים טקסטואליים.
השדה משמש להעברת מידע נוסף אודות המוזיקה המשודרת, או אודות תחנת השידור עצמה.
שדה המציין שתחנה זו משדרת דיווחי תנועה.
שדה המופעל כאשר מתחיל דיווח תנועה.
בעזרתו ניתן לעצור זמנית את השמעת התקליטור או הקלטת, לטובת האזנה לדיווח התנועה.
שדה המאפשר העברת דיווחי תנועה בצורה טקסטואלית, מבלי לשלב אותם בתוכנית הרדיו עצמה.
שימוש בשדה זה דורש מקלטים מיוחדים, ולרוב עלות כספית לקבלה ופיענוח של המידע.
השירות פועל בישראל, בעיקר בשידורי קול ישראל.
מערכת שטיינר עם פרמטרים היא מבנה קומבינטורי סימטרי הכולל תת-קבוצות בגודל , הקרויות בלוקים, של קבוצה בגודל , באופן שכל נקודות מוכלות בבלוק יחיד.
מערכות כאלה קרויות על שם המתמטיקאי השווייצרי יאקוב שטיינר שחי במאה התשע עשרה.
כל גאומטריה סופית (אפינית או פרויקטיבית) היא מערכת שטיינר, שבה הבלוקים הם ישרים, וכל נקודות מוכלות בישר יחיד.
ההכללה שבה כל קבוצה בגודל מוכלת במספר קבוע של בלוקים (ולאו דווקא בבלוק יחיד) נקראת "תכנון בלוקים" (בסימון זה, מערכת שטיינר היא תכנון ).
למערכות שטיינר יש השלכות בתורת הקודים ובתורת החבורות הסופיות, דרך חבורות הסימטריות שלהן.
קשה לבנות אותן, ולא ידוע מיון שלם שלהן.
בין השאלות הטבעיות בהקשר זה: מהן שלשות הפרמטרים עבורן קיימת מערכת שטיינר; בהינתן שלשת פרמטרים, האם יש מערכת מתאימה; ואם כן, האם היא יחידה.
אם זורקים נקודה ממערכת קיימת ושומרים רק את הבלוקים שעברו דרכה, מתקבלת מערכת .
הכיוון ההפוך (הוספת נקודה למערכת קיימת) בדרך כלל בלתי אפשרי.
קל להראות שבמערכת שטיינר יש בלוקים בסך-הכל, ושדרך כל נקודה עוברים בלוקים; אם המערכת קיימת, המספרים האלו חייבים כמובן להיות שלמים, והם מקיימים .
בעיית הקיום של מערכת שטיינר הייתה ידועה בשם בעיית הקצינים של אוילר; למרות שהשלשה (2,6,36) מקיימת את תנאי הקיום האריתמטי, מערכת כזו אינה קיימת (G.
משפט הקיום של וילסון (Richard Wilson) קובע שעבור פרמטרים גדולים מספיק, לכל שלשה המקיימת את תנאי ההתחלקות קיימות מערכות שטיינר מתאימות .
בגאומטריה האפינית המישורית מעל השדה הסופי יש נקודות, שדרך כל שתיים מהן עובר ישר יחיד, עליו נקודות.
לכן אוסף הישרים מהווה מערכת שטיינר .
בדומה לזה, קבוצת הישרים במישור הפרויקטיבי מעל אותו שדה היא מערכת שטיינר .
קבוצת המישורים במרחב האפיני ה--ממדי היא מערכת שטיינר (משום שדרך כל שלוש נקודות עובר מישור יחיד, ).
מערכת שטיינר עם הפרמטרים ו- נקראת מערכת שטיינר משולשת.
קיימת מערכת כזו על נקודות אם ורק אם .
מערכת שטיינר המשולשת היחידה בגודל n=7 היא מישור פאנו.
מערכת שטיינר המשולשת היחידה בגודל n=9 היא המישור האפיני מעל השדה מסדר 3. מערכת שטיינר משולשת שבה כל שתי שלשות נחתכות מוכלות בתת-מערכת בגודל 9 נקראת מערכת הול משולשת.
חבורות הסימטריה של כמה מערכות שטיינר מיוחדות (הנוצרות מן המערכות או ) הן חבורות פשוטות ספורדיות הקרויות חבורות מתיו.
מַעַ֫רַּת א-נּוּעְמַ֫אן (בערבית مَعَرَّة النُّعْمَان, בתעתיק מדויק: מַעַרַּת אלנֻּעְמָאן) היא עיר בצפון מערב סוריה, במחוז אידליב.
העיר נמצאת על הדרך שבין חלב בצפון ובין חמאת בדרום.
באזור שסביב העיר נמצאות שתי ערי רפאים עתיקות: סירג'ילה (10 ק"מ ממזרח) ואל-בארה (13 ק"מ ממזרח).
שמה של העיר הוא שילוב של שמה העתיק, מערה (مَعَرَّة), ושמו של בן לווייתו של מוחמד ומושלה המוסלמי הראשון של העיר חומס.
על פי גאוגרפים ערבים מימי הביניים שילוב שמו בשם העיר היה לשם הוקרתו.
ליוונים הייתה העיר ידועה בשם ערה (Arra).
העיר הייתה חלק מהאימפריה הביזנטית במאה החמישית ונכבשה על ידי המוסלמים ב-637. הביזנטים כבשו אותה שוב ב-968 ובסוף המאה ה-11 כבשו אותה הסלג'וקים.
במאה ה-11 פעל בעיר הוגה הדעות והמשורר הערבי הנודע אבו אל-עלאא אל-מערי.
ב-1098, בעת מסע הצלב הראשון, לאחר שהצלבנים בפיקודם של רמון הרביעי, רוזן טולוז ובוהמון הראשון, נסיך אנטיוכיה צרו על אנטיוכיה וכבשו אותה, הם המשיכו בכיוון דרום לעבר מטרתם: כיבוש ירושלים.
למרות גודלה הקטן וחוסר חשיבותה של העיר, נודע כיבוש מערה (Marre בכתבים המערביים), או "טבח מערה" כפי שהוא מכונה לעיתים, בהשפעתו הפסיכולוגית על המוסלמים.
נראה שהצלבנים, בפיקודו של בוהמון הראשון, נתקלו בקשיים גדולים לכלכל את עצמם וגם פשיטות במרחב הכפרי שמסביב לא הועילו והצבא הצלבני הגיע למצב של רעב קשה ולתת תזונה.
נראה שהצלבנים הציעו לעיר להיכנע תמורת הגנה על חיי ורכוש התושבים, אך אלו לא הצליחו להגיע לתמימות דעים ודחו את ההצעה.
למרות מצבם התזונתי הצליחו הצלבנים ב-12 בדצמבר לפרוץ את חומות העיר מערה וערכו טבח בתושבי העיר, פעולה שהייתה מקובלת, על פי חוקי המלחמה בהם נהגו, כתגובה לסירוב לכניעה.
ההיסטוריון הערבי אבן אל-אתיר, נוקב אף במספר של 100 אלף הרוגים, אך מספר זה נחשב מופרז מאוד.
בעקבות הרעב בו היו שרויים וחוסר יכולתם למצוא בעיר הכבושה די מזון לכלכלם, אירעו בעקבות הטבח מקרים רבים של אכילת בעלי חיים כולל כלבים ואף קניבליות (אכילת גופות המוסלמים).
מקרה זה של קניבליות הפך לאירוע מכונן ביחסי מערב-מזרח ואסלאם-נצרות.
הספרות הערבית, שתפסה את מעשה הקניבליות כתוצאה של קנאות דתית עמוקה, השתמשה במשך מאות שנים בדימוי של הצלבנים הקניבלים כדי להדגים את קנאותם הדתית ואת חוסר אנושיותם של הנוצרים ושל עמי המערב.
ב-1135 נכבשה העיר מידי הצלבנים על ידי זנגי והחלה בה תקופת שגשוג.
בסוף המאה ה-12 נבנה המסגד הגדול של העיר – ממנו נותר עד היום המינרט הרבוע, דוגמת מינרט המסגד הגדול של חלב.
במאה ה-16, בזמן השלטון העות'מאני, נבנו שני חאני שיירות גדולים בעיר: החאן הגדול וחאן מוראד פאשה.
ביוני 2011, במהלך ההתקוממות בראשיתה של מלחמת האזרחים בסוריה, דווח כי כוחות צבא סוריה, הכוללים טנקים, כיתרו את העיר במטרה להשליט בה סדר לאחר שלטענתם הותקפו בה מוסדות שלטוניים על ידי גורמי האופוזיציה.
כיתור זה בא לאחר שימים ספורים לפני כן, השתלט הצבא על העיר ג'סר א-שורור, שנמצאת באותו מחוז, כ-45 קילומטר מצפון.
כמו כן נמסר, כי רבים מתושבי העיר נמלטו ממנה.
ב-8 באוקטובר 2012 החל באזור העיר קרב בן שישה ימים בין הצבא הסורי החופשי ובין צבא סוריה, שבסופו השתלטו המורדים (הצבא הסורי החופשי) על העיר וסביבותיה.
בקרב נהרגו כ-100 מאנשי הצבא הסורי החופשי, כ-200 מחיילי הצבא הסורי וכ-60 אזרחים.
כמו כן נגרם נזק כבד לעיר.
ב-22 ביולי 2019 הפציץ חיל האוויר הרוסי את השוק העירוני וכתוצאה מהמתקפה נרצחו 43 אזרחים ו-109 נוספים נפצעו.
מועצת זכויות האדם של האו"ם הגדירה את הפעולה כפשע מלחמה.
ב-28 בינואר 2020, כוחות צבא סוריה בסיוע חיל האוויר הרוסי הצליחו להשתלט על העיר, והתושבים הסונים שבעיר ברחו למרכז אידליב מפחד מטבח שיבצעו בהם המיליציות השיעיות.
מדרסת אבו אל-פאוואריס שנוסדה ב-1199
המסגד הגדול של מערת א-נועמאן שנבנה במאה ה-12
החאן של מוראד פאשה שנבנה ב-1565 ושוחזר ב-1985. בחאן נמצא מוזיאון לפסיפס ובו אוסף גדול של פסיפסים מהתקופה הרומית ומהתקופה הביזנטית שנמצאו בסוריה.
מערכתו של סטפאן באטורי בליבוניה, הידועה גם כ"המלחמה הרוסית-פולנית" בין השנים 1577–1582, (בפולנית:
במהלכה הכוחות של הריפובליקה הפולנית-ליטאית, בפיקודו של סטפאן באטורי, מלך פולין ודוכס גדול של ליטא ויאן זמויסקי, ההטמאן (המפקד העליון) של צבאו, נאבקו בהצלחה נגד הצבא של איוואן הרביעי "האיום", הצאר של רוסיה, על שטחי "ממלכת ליבוניה" ופולוצק.
המערכה הסתיימה בגירוש הכוחות הרוסיים מליבוניה ובחתימת "ההסכם ביאם זפולסקי".
במחצית השנייה של המאה ה-16, כמה מעצמות במרכז ומזרח אירופה - פולין, ליטא ורוסיה נכנסו לעימות על השליטה בערי הנמל בדרומו של הים הבלטי (Dominium Maris Baltici).
מלחמת רוסיה-ליטא משנות 1558-1570, שבה פולין סייעה לליטא (וב 1568 באיחוד לובלין התאחדה איתה ב"רפובליקת שני העמים") הסתיימה ללא הכרעה עם שביתת נשק שנמשכה שלוש שנים.
מות המלך הפולני זיגמונט השני אוגוסט, ללא צאצאים, יצר בממלכתו תקופת אינטרגנום שבה גם הצאר הרוסי שקל להציג מועמדות לכס פולין.
בסופו של דבר הרפובליקה בחרה כמלך בסטפאן באטורי, שליט טרנסילבניה ממוצא הונגרי,
והקרבות בין רוסיה ובין הרפובליקה התחדשו.
בשנת 1575 יצא איוואן הרביעי למתקפה מחודשת מערבה והצליח לכבוש חלקים מליבוניה, ביניהם - סאליסמינדה (סאלאצגריבה) ופרנאו (פרנו).
בשנת 1577 הצבא הרוסי הטיל מצור על רבאל, טאלין של היום, וריכז כוחות חזקים על יד פסקוב.
באותה תקופה הצבא הפולני רותק לצד המערבי של הים הבלטי בהיותו עסוק בדיכוי המרד של גדנסק.
ביולי 1577 החלק העיקרי של הצבא המוסקבאי, שכלל 30,000 לוחמים התקדם מפסקוב והשתלט על מריאנהאוזן (ויליאקה), רוזיטן, דינבורג, קוקנהאוזן (קוקנסה), שוואננבורג (גולבנה)והשטחים מסביב.
מתקפת נגדית פולנית - הידועה כ"מסע הראשון של באטורי" התחילה בסתיו והצליחה לכבוש בחזרה כמה מהשטחים.
באותה שנה התנהל משא ומתן שבעקבותיו נחתם הסכם שביתת נשק לשלוש שנים, אם כי המלך באטורי חזר בו תוך כדי הכנות למתקפה רחבה נגדית נוספת.
בו זמנית כוחות משלובים פולנים ושוודים הצליחו לחסום התקדמות החיילים הרוסים בקרבות בווננדן (1577-1578).
באטורי אסף בינתיים צבא גדול של מעל 55,000 חיילים.
40,000 מתוכם גויסו למה שנקרא המסע השני של באטורי והתקדמו לכיוון פולוצק.
באוגוסט הטילו מצור על העיר והכריעו אותה ב-29 לחודש.
הצבא הפולני כבש גם את היישוב רוסוני (סוקול).
בשנה הבאה חידש את המתקפה ב"מסע השלישי של באטורי",
וב-29 באוגוסט 1580 כיתרה את ויליקיה לוקי.
ב-20 בספטמבר התנהל קרב פרשים על יד טורופץ והסתיים בניצחון ופולני נוסף.
הכוחות הפולנים נכנס גם לוליז' ולנוול.
הסיבוב האחרון של המלחמה התנהל במצור על פסקוב.
הפולנים לא הצליחו לחדור לעיר, אבל הרוסים שעמדו באותה שעה גם מול איום מצד השוודים שכבשו ב-1581 את נארבה, החליטו להסכים לשביתת נשק בתנאים נוחים לפולין.
הסכם שביתת הנשק למשך 10 שנים שנחתם בשנת 1582 ביאם זאפולסקי, היה נוח לפולין שקיבלה מחדש את הדוכסות של ליבוניה ושמרה בידיה את וליז' ואת פולוצק.
רוסיה קיבלה בחזרה את וליקיה לוקי.
היא נכשלה בתוכניותיה להשיג גישה לים הבלטי.
ההסכם הופר בשנת 1605 כשהפולנים פלשו לרוסיה.
מערכת שכר היא מערכת מידע המשמשת לחישובי שכר על פי פרמטרים שנקבעו מראש.
מערכות השכר מאפשרות חישוב אוטומטי של משכורת העובד על פי פרמטרים וחוקיות שנקבעו מראש לפי השיוך של העובד להסכם קיבוצי או לפי חוזה אישי, ובכך מקטינה את הסיכוי לתשלום שלא על פי חוק ומאפשרת לוודא קיום של דיני העבודה וזכויות העובד.
מערכות השכר משמשות בראש ובראשונה לחישוב שכרו והנפקת תלוש המשכורת של העובד, המסמך המפרט את פרטי השכר ששולם לעובד ממקום עבודתו אחת לתקופה מוגדרת (שבוע, חודש וכו', בהתאם למקובל במקום העבודה).
על פי חוק ישנה חובה לספק לכל עובד תלוש משכורת עם כל הפרטים שנקבעו בחוק.
מלבד השימוש הבסיסי של הנפקת תלושי משכורת, מערכות השכר משמשות ככלי לבדיקת הוצאות הארגון, ביצוע סימולציות והערכת רווחיות של עובדים/מחלקות בארגון.
סימולציות אלו מאפשרות לבחון את ההוצאות העתידיות של הארגון במצבים שונים.
בדומה למערכות מידע מתחומים אחרים, מערכות שכר עשויות להיות מערכות אינטרנטיות מלאות, תכנות מדף + תמיכה אופתרון כולל הכולל מערכת מידע וחשב שכר.
תוכנות מדף מפותחות עבור חישוב שכר כללי, בניגוד למערכות השכר המורכבות המפותחות במיוחד עבור ארגון מסוים.
מערכות אלו פותחו על מנת לתת פתרון הולם לרוב החברות והעסקים במשק תוך התאמה מינימלית שמתבצעת בתוכנית המדף, תוכניות שכר אלה זולות יחסית ובתוספת תשלום ניתן לקבל תמיכה ועדכונים מבית התכנה שפיתח את תוכנת המדף.
מערכות השכר המורכבות מיושמות בדרך כלל בארגונים גדולים, בהם יש הסכמי שכר, נהלים וחוקים הדורשים מורכבות שאינה קיימת בתכנות המדף.
מערכות מסוג זה ניתן למצוא בין היתר בחברות ענק ובמשרדי ממשלה.
חברה המספקת פתרון של הפעלה ויישום מערכת שכר מורכבת, בדרך כלל נותן פתרון מלא הכולל תמיכה של חשבי שכר ותמיכה של אנשי מקצוע בתחום התכנה ומערכות המידע.
מערכת תקשורת היא אמצעי להעברת מידע.
מערכת תקשורת היא הסוג הפשוט ביותר של מערכת מידע.
התהליך הבסיסי של העברת מידע במערכת תקשורת הוא זה:
מקודד ממיר את המסר לאות על פי צופן.
האות משודר מהמקור לנמען על ידי ערוץ התקשרות הנבחר.
האות שנקלט מקודד בחזרה על ידי מפרש למסר המקורי על פי אותו הצופן שבו קודד.
המידע המועבר בכל מערכות התקשורת הוא ממשי וניתן למדידה.
גם כאשר מידע עובר תהליך דיגיטציה המיצג אותו על ידי סיביות מופשטות, הוא מקודד לאות המועבר דרך רכיבים פיזיים של המערכת.
משום שהמידע במערכות תקשורת תמיד מיוצג באופן פיזי, יש להשקיע זמן ואנרגיה כדי לקרוא, לכתוב ולעבד אותו.
מערכת תקשורת "טהורה" רק מעבירה מידע ממקום למקום.
עם זאת רוב המחשבים גם מעבדים מידע ולא רק מעבירים אותו.
עיבוד זה מאפשר יצירה של מידע חדש.
מערכות תקשורת שונות רגישות לסוגים שונים של רעשים.
לדוגמה: מרחק גדול בין מפעילי טלגרף מחליש את עוצמת האות, ברקים יכולים לפגוע בשידור גלי רדיו של AM - אפנון משרעת, שריטות על פני תקליטור הורסות את המידע המקודד עליו ורעשי רקע יכולים למסך את קולות הדיבור.
קוד תיקון שגיאות הוא קוד בעל מספר תכונות שמאפשרות לשלוח באמצעותו אוסף של נתונים דרך ערוץ תקשורת רועש, ולנטרל במידה מסוימת את השפעת רעשי הרקע על המידע המתקבל.
יצירה ותחזוקה של מערכות תקשורת
הנדסת מערכות תקשורת היא תחום בהנדסה הכולל עיסוק באופן העברת נתונים בין רכיבים בודדים וברמה של רשתות מערכות תקשורת גדולות.
פרוטוקול תקשורת הוא אוסף של חוקים המגדירים את אופן בקשת וקבלת נתונים במערכת תקשורת מסוימת וכוללת כללים לייצוג המידע, איתות, אימות, ותיקון שגיאות לצורך העברת המידע בערוץ תקשורת.
מערת אבה הכהן היא מערת קבורה שנתגלתה בשנת 1970 בירושלים.
זהות הנקבר אינה ידועה בוודאות.
יש חוקרים המשערים שהנקבר הוא מתתיהו אנטיגונוס השני, אחרון מלכי החשמונאים שנרצח בידי הרומאים 37 שנים לפני הספירה.
במערה אף נתגלתה כתובת צבעונית אך גם מוסתרת היטב חקוקה בסלע בכתב עברי קדום המזוהה מאותה תקופה.
המערה נתגלתה בחפירה במהלך שיפוצים בגינה בבית הנמצא בשכונת גבעת המבתר ב-9 באוקטובר 1970 בין רחוב ששת הימים לרחוב מדבר סיני.
למערה שני חדרים כאשר פתח קטן מחבר בין שני החדרים.
בנוסף לחדר הפנימי יש פתח חיצוני צר מאוד שמאפשר כניסת אור.
בחדר הראשון נתגלה כוך קטן ובתוכו גלוסקמה (ארון קבורה) מפוארת מקושטת בפיתוחי פרחים עדינים, ונחשבת למפוארת ביותר שנמצאה במערות הקבורה של ירושלים.
בחדר הפנימי נמצאה כתובת בגודל 65 על 85 ס"מ ועליה כתוב:
בגלוסקמה נמצאו עצמות שני מתים: על פי חוקר העצמות הראשון, פרופסור ניקו האס, העצמות הן של שני גברים: האחד צעיר כבן עשרים וחמש, והאחד מבוגר כבן ששים וחמש, לצד מספר עצמות נוספות של ילד.
לדעת מפרסמת הדו"ח הרשמי פטרישה סמית', שקיבלה את האחריות לממצאים לאחר שהאס נחבל והיה לצמח ולא עלה בידו לפרסמו, מדובר בעצמות של גבר צעיר וחסון ושל בן אדם בעל עצמות עדינות, ככל הנראה אישה, ולאישה שייכת הגולגולת בעלת סימני העריפה.
כן נמצאו בה מסמרי ברזל שהיו צמודים לשברי עצמות של הגבר הצעיר, ושרידי גושי מלח שככל הנראה שימשו לשימור הגופה.
על הגלוסקמה לא נמצאה אף כתובת המסגירה את זהות העצמות שנמצאו בתוכה.
העצמות נשלחו לבדיקה לאנתרופולוג פרופסור ניקו האס והגלוסקמה הוצאה מהמערה ונמסרה לאגף העתיקות.
הכתובת נוסרה והוצאה אף היא וכיום הפריטים מוצגים בתערוכה קבועה במוזיאון ישראל.
נטען לאחר מכן כי עצמות הגבר הצעיר שנמצאו בגלוסקמה, שנמצאו עליהם סימני מכות וכריתת הגפיים לצד סימני עריפה, עשויות להיות עצמותיו של מתתיהו אנטיגנוס, שהוצא להורג בעריפת ראשו באנטיוכיה בידי הרומאים.
הממצאים הוצגו בשנת 1974 בתוכנית טלוויזיה בהנחייתו של יגאל לוסין.
השתתפו בה גם פרופ' דוד פלוסר וד"ר וסיליוס צפיריס והם השתכנעו בנכונותה של הפרשנות של גרינץ.
בתקופה שקדמה לכך פורסמו מאמרים של פרופ' יוסף נוה וחוקרי התלמוד פרופ' אליעזר שמשון רוזנטל ושאול ליברמן שלא נטו לקשר את האיש הקבור במערה לאחרון מלכי החשמונאים.
ליברמן ראה באבה הכהן כהן שומרוני שנתייהד ודחהו הכהנים מפני ייחוסו.
גם נוה וגם רוזנטל העלו השערה דומה, אך העדיפו לראות באבה כהן ירושלמי, לפי מקום המצאו, והניחו את הדיון פתוח.
בן-ציון לוריא טען כי הן אבה והן מתתיה הם כהנים צדוקים שהורחקו בידי הפרושים בימי שלומציון המלכה.
ההיסטוריון אריה כשר כותב בספרו "הורדוס מלך רודף ורדוף" משנת 2007 שהשערתו של גרינץ בדבר זהות הנקבר, אינה מקובלת על רוב החוקרים.
לעומת זאת, בשנת תשע"ג פרסם יואל אליצור מאמר שסקר את תולדות המחקר, ולאור זאת חיזק את הצעתו של גרינץ וטען שאכן מדובר במתתיהו אנטיגונוס.
בנוסף, טען אליצור במאמרו כי ניתן לקשר בין אבה הכהן לבין בני בבא, משפחת כהנים שהייתה ממקורביו של הורקנוס ומתתיהו אנטיגנוס.
מציאת קברו של אבה וגילויים נוספים
המערה נמצאת בשטח ביתו של רפאל דילהרוזה ושנתיים לאחר גילוי המערה בשטחו קיבל מכתב מידי ארכאולוג מחוז ירושלים יוסף נווה על סיום הטיפול במערה ועל הסרת האחריות למקום.
דילהרוזה חזר שוב למערה ביום חורפי גשום בשנת 1982 וגילה בחדר הפנימי בתוך הגומחה אשר תחת הכתובת שנמצאה, ארון קבורה נוסף ובתוכו עצמות.
מדובר כנראה בקברו של אבה.
גילוי הגלוסקמה השנייה בחדר בו נמצאה הכתובת הובא לידיעתו של פרופ' עמוס קלונר שאף ביקר במערה ותיעד את הממצא אך הדבר כמעט ואינו מוזכר בקהילה המדעית למעט בקטלוג של רחמני.
הגלוסקמא לא הוצאה ממקומה ולא נבחנה באופן מדעי, אך דיווח לא רשמי של אנתרופולוג אגף העתיקות קבע כי בגלוסקמא נמצאות עצמותיהם של ילד כבן 3-4 ושל גבר כבן 35-40.
לדעת חוקרים והיסטוריונים שחקרו את המערה, נראה שאבה הלך לאנטיוכיה והביא משם בחשאי את עצמותיו של מתתיהו אנטיגנוס וקבר אותו בחדר הראשון ואחר כך נחפר החדר הפנימי ושם אבה נקבר מספר שנים לאחר מכן.
ב-18 ביוני 1990 ביקר במערה פרופ' עמוס פרומקין, ראש המרכז לחקר מערות בישראל (Israel Cave Research Center) (ICRC), ובדק את כיווני החציבה של שתי המערות.
מסקנתו, אותה סיכם בדו"ח שלא פורסם, הייתה שתחילה נחצבה המערה הימנית שבה נמצאה הגלוסקמה המפוארת והגולגולת הכרותה, מתוכה נחצב פתח שמאלה, ואחר כך נחצב החדר השמאלי שבו הכתובת והגלוסקמה הצנועה.
בסוף נחצב מבפנים החוצה הפתח הצר והארוך של החדר השמאלי.
הפתח שמוביל מהמערה הימנית אל המערה השמאלית סותת היטב בחציבת קשתות וברמה גבוהה, ונראה שהוא היה הפתח הראשי למערת הכתובת.
סדר האירועים המשוער, לפי פרומקין:
אבה קנה בשטר את מערה 1 הימנית וקבר בה את מתתיה בן יהודה.
אבה חצב את חדר 2 כמקום קבורה לעצמו, התקין את הכתובת להנצחתו, ובבוא עתו נטמן שם.
עצמות ילד בן משפחתו שמת בדמי ימיו נקברו עמו.
בשנת 2001 הוחזרו עצמותיו של מי שנחשב מתתיה אנטיגונוס למקומן בטקס קבורה על ידי אנשי אתרא קדישא, פרופסור יואל אליצור ואישים נוספים.
כיום המקום מתוחזק על ידי רפאל וענת דילהרוזה, שאף הקימו עמותה על שם המערה.
מערכת שיגור אנכי היא מערכת מתקדמת לשיגור טילים מכלי שיט.
כל מערכת שיגור אנכי מכילה מספר תאים, המסוגלים להכיל טיל אחד או יותר המוכן לשיגור.
בדרך כלל, כל תא יכול להכיל טיל מסוג אחר וכך לאפשר לכלי השיט גמישות בטעינת כלי הנשק המתאים ביותר למשימה.
כמו כן, טילים חדשים המפותחים, מותאמים בדרך כלל למערכת הקיימת המותקנת, ובכך מתאפשר לכלי השיט להשתמש בטילים חדשים מבלי להשקיע בהתאמות מיוחדות.
כאשר ניתנת פקודת הירי, הטיל משוגר כלפי מעלה, הרחק מכלי השיט ורק אז פונה ליעדו.
בנוסף לכוח אש גדול יותר, המערכת עמידה יותר בפני נזק ואמינה יותר ממערכות קודמות כדוגמת משגר טילים MK13 ומשגר תיבה משוריינת, כמו כן למערכת שטח חתך מכ"ם נמוך.
צי ארצות הברית מסתמך באופן בלעדי על מערכת שיגור אנכי במשחתות טילים מונחים וסיירות.
המערכת הנפוצה ביותר בעולם היא מערכת שיגור אנכי סימן 41 אשר פותחה על ידי צי ארצות הברית.
יותר מ-11,000 תאי מערכת סימן 41 נמסרו או בתהליכי הזמנה, לשימוש ב-186 ספינות, ב-11 חילות ים ברחבי העולם.
הדגם המתקדם יותר (סימן 57) נמצא בשימוש במשחתות מסדרת זומוואלט.
מערכת מותקנת בצוללת גרעינית של צי ארצות הברית, מאפשר מגוון גדול יותר של כלי נשק בהשוואה לשימוש בצינור טורפדו בלבד.
מערכת שיגור אנכי תומכת בשיגור חם, תהליך בו הטיל מוצת כבר בתא, או בשיגור קר, תהליך בו הטיל נפלט מהתא על ידי גז, שאינו חלק מהטיל עצמו ורק אז מוצת.
שיגור קר הוא קר יחסית לשיגור חם בו נעשה שימוש במנוע הטיל לצורך הפליטה.
מערכת לשיגור חם לא דורשת מנגנון פליטה, אך כן חייבת לעמוד בטמפרטורות גבוהות על מנת שלא יוצתו הטילים בתאים הסמוכים לטיל המשוגר.
מערכת תלת־פאזית (או תלת־מופעית) היא השיטה הנפוצה ביותר לייצור והולכת אנרגיה חשמלית.
השיטה מבוססת על זרמי חילופין בתדר זהה הזורמים בשלושה מוליכים, כאשר בין הזרמים קיים הפרש מופע של 120°.
במערכת תלת־פאזית סימטרית, שלושה מוליכים נושאים זרם חילופין באותו תדר ואותה משרעת מתח ביחס לנקודה משותפת ("נקודת האפס"), אך עם הפרש מופע של שליש אורך הגל.
הנקודה המשותפת מיוחסת בדרך כלל לקרקע ולעיתים קרובות למוליך נושא זרם הנקרא ניוטרל (או אפס).
בשל הפרש המופע, המתח על כל מוליך מגיע לשיאו בשליש של מחזור לאחר אחד המוליכים האחרים ושליש של מחזור לפני המוליך האחר.
עיכוב מופע זה יוצר הפרש מתחים קבוע בין המוליכים המאפשר הפעלת מכשירים חשמליים.
זה גם מאפשר לייצר שדה מגנטי מסתובב במנוע חשמלי וליצור סידורי פאזה אחרים (חד מופעי או דו מופעי) באמצעות שנאים.
המתח בין המוליכים נקרא מתח שלוב או מתח קווי, ואילו המתח בין המוליכים לנקודת היחוס נקרא מתח פאזי או מתח מופעי.
מערכת שלושת השלבים הסימטריים המתוארת לעיל נקראת פשוט מערכות תלת־פאזיות, כי אף על פי שניתן לתכנן וליישם מערכות כוח תלת־פאזי אסימטריות (כלומר, עם מתח לא שווה או הפרשי פאזה לא סימטריים), הן אינן משמשות בפועל כי הן חסרות את היתרונות החשובים ביותר של מערכות סימטריות.
במערכת תלת־פאזית המזינה עומס מאוזן וליניארי, סכום הזרמים הרגעי של שלושת המוליכים הוא אפס.
במילים אחרות, הזרם בכל מוליך שווה בגודלו לסכום הזרמים בשניים האחרים, אך עם סימן הפוך.
נתיב ההחזרה של הזרם בכל מוליך פאזה הוא שני המוליכים האחרים.
העברת אנרגיה יעילה יותר – ב המעגל הבסיסי מקשר בין מקור המתח לעומס באמצעות שני מוליכים.
מערכת תלת־פאזית ניתנת לתיאור כשלושה מעגלים חד־פאזיים, אך במערכת סימטרית סכום הזרמים כאמור הוא אפס, כלומר ניתן לוותר על מוליך הניוטרל.
המשמעות היא שמערכת תלת־פאזית יכולה להעביר כמות אנרגיה גדולה פי 3 ממערכת חד־פאזית, אך עם כמות מוליכים גדולה פי 1.5 בלבד.
מעבר לחיסכון בכמות המוליכים, הקטנת מספר המוליכים מתבטאת גם בהפסדי אנרגיה נמוכים יותר עקב ההתנגדות הקיימת במוליכים.
שתי תכונות אלו הופכות למשמעותיות ביותר כשמדובר בהולכת כמויות גדולות של אנרגיה חשמלית.
גמישות – מערכת תלת־פאזית ניתנת לפיצול פשוט לשלוש מערכות חד־פאזיות.
במקומות בהם צריכת האנרגיה נמוכה יחסית (כדוגמת מתקן חשמל דירתי) ניתן לבצע חיבור תלת־פאזי אשר מתפצל בתוך המתקן למעגלים חד־פאזיים, ללא צורך בציוד נוסף.
יתרונות לעומת מערכת זרם ישר
מערכות זרם חילופין ניתנות להשנאה, דבר בלתי אפשרי במערכות זרם ישר.
המשמעות היא שמצד אחד ניתן להעלות את המתח של המערכת ובכך להקטין מאוד את הזרמים, ומהצד השני ניתן לקבל מגוון רחב של מתחים לשימושים שונים.
מיתוג מערכת זרם חילופין פשוט יחסית, מכיוון שבכל מחזור של גל המתח הוא עובר פעמיים בנקודת האפס (כלומר לא קיים מתח בין הדקי המתג), בעוד שבמעגלי זרם ישר למתח ערך קבוע וכל משך פעולת המיתוג קיים מתח בין הדקי המתג.
במערכת שבה נקודת הניוטרל אינה מיוצבת, המתחים הפאזיים למעשה אינם מוגדרים, ויכולים לפיכך להגיע לערכים גבוהים מאוד ביחס לאדמה, מה שעלול לגרום לפריצה חשמלית.
בשל המבנה הפיזי של מוליכים במערכת תלת־פאזית והעובדה שמדובר בזרם חילופין, למערכת יש קיבוליות משמעותית שמשפיעה על התפקוד שלה.
במערכת כזאת עשוי גם להתחולל קצר חשמלי קיבולי.
התחשמלות אפשרית בערכי מתח נמוכים יחסית למערכת זרם ישר.
בחיבור דמוי כוכב נעשה שימוש לראשונה על ידי הבריטים במלחמת העולם הראשונה.
בתצורת חיבור כוכב, שלושת מקורות המתח מחוברים בנקודה אחת (המכונה "אפס"), והמתח נוצר על גבי המוליכים ביחס לנקודה זו.
כאשר נקודת האפס מקוצרת לאדמה באמצעות הארקה, המתח הפאזי של המערכת "מקובע" לערך סופי ידוע.
בחיבור כוכב, מתח הקו גדול פי מהמתח הפאזי ומקדים אותו ב־30 מעלות ואילו הזרם שווה.
בתצורת משולש מקורות המתח מחוברים זה לזה בטור, כך שכל הדק מחובר למקור מתח שונה.
בתצורה זו, לא קיימת במערכת נקודת "אפס" ולכן בעוד שהמתח השלוב נשאר קבוע, הרי שהמתח הפאזי יכול תאורטית לקבל כל ערך שהוא.
בחיבור משולש, מתח הקו זהה למתח הפאזי ואילו הזרם הקווי גדול פי מהזרם הפאזי ומקדים אותו ב־30 מעלות.
מערת אום אל-עמד או מערת הנדבכים היא מערת קבורה יהודית מתקופת בית שני (המאה הראשונה לפני הספירה).
המערה נמצאת בפארק נחל צופים שבירושלים המשתרע מתחת לשכונות רמות אשכול וגבעת המבתר.
על אף שמערת הקבורה נסקרה הרבה מאוד פעמים, כל הממצאים והמחקר בוצעו בצורה שטחית ביותר וחוקרים רבים התעלמו ממצאים רבים.
המערה צוינה לראשונה על ידי ברקלי בשנת 1875 שקרא לה - אל מסאנה (El- Messauney), זאת על שם חורבה שראה בקרבת מקום.
מאוחר יותר סקר אותה דה ווגואה, שקרא לה באותו שם.
קונדר, קיצ'נר וגם מקאליסטר דווקא קראו למערה אום אל ענב, זאת כנראה בגלל טעות שמיעה.
במפות הממשל מהתקופה וגם התושבים באזור קראו למקום - אום אל-עמד.
מערת אום אל-עמד שימשה לקבורת משפחה יהודית אמידה מתקופת בית שני וזאת על סמך עיצוב דופנות החדר ופתח המערה המובאים כחיקוי לבנייה המפוארת של חומות הר הבית מתקופת הורדוס ולבנייה היוונית בכלל.בנוסף בשני העמודים בפתחה של המערה סותתו כותרות יווניות.
בתקופה הביזנטית הפך החדר הקדמי לקפלה (בית תפילה נוצרי).
מערת אום אל-עמד חצובה בסלע גזית.
בפתחה היו כשני עמודים עגולים ומכותרים החצובים בסלע אך כיום הם אינם קיימים.
לכל אורך החזית שבאה לחקות מבנה של בית או ארמון, מגולף בסלע משקוף בצורת אפריז דורי המעוטר בוורדות ומכותר בכרכוב.
האלמנט החשוב בה הוא הפרוזדור שקירותיו עובדו כחיקוי לשישה נדבכים של אבני גזית עם שוליים שקועים, שאת שאר הנדבכים לא רואים, היות שמעולם לא בוצעה חפירה ארכאולוגית במקום.
כלומר בעבר הקבר היה מוגבה מעל גובה האדמה, לא כמו שמצבו כיום.
בצדה הדרומי של המערה נחצבה חצר ושתי דפנותיה סותתו כנדבכי אבני גזית עם שוליים, בפתחה של המערה נמצא האולם הראשון שכל דפנותיו עוצבו כנדבכים ובדופנו הצפונית נחצב פתח הכניסה.
ואחריה ישנו אולם קבורה נוסף שבמרכזו נחצב בור עמידה וסביבו אצטבות, ובשלושה מדפנותיו הוצבו חמישה כוכים.
יש האומרים ששני הכוכים הסמוכים בדופן המזרחית שימשו לקפלה.
בדופן הצפונית הכוך האמצעי הפך לפתח אל חדר פנימי נוסף שבמרכזו נחצב בור עמידה רדוד ומסביבו כוכים כמו בחדר השני.
נחמן אביגד מציין שמערת אום אל-עמד ייחודית בסגנונה העיצובי.
במרחב ירושלים אין עוד מערת קבורה כמוה.
מערת הקבורה היחידה שבה נעשה שימוש כמעט מושלם באותם אלמנטים עיצוביים, היא מערת הקבורה היהודית דיר א-דרב שבשומרון.
תואם (ראשי תיבות: תרגול ואבחון באמצעות מחשב) היא מערכת טכנולוגית חינוכית פורצת דרך, שפותחה והוטמעה במערכת החינוך בישראל על ידי המרכז לטכנולוגיה חינוכית (מט"ח) החל משנת 1976, כשש שנים לאחר החלטת ממשלת ישראל להקים את מט"ח.
בשנת 1975, כארבע שנים לאחר הקמת המרכז לטכנולוגיה חינוכית, פנה יונה פלס (מנכ"ל מטח הראשון) לפרופ' פטריק סאפיס מאוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית.
לאחר מכן הגיע פלס לביקור בקמפוס אוניברסיטת סטנפורד שם נפגש עם מפתחים שעבדו על פיתוח של מערכות למידה שונות באמצעות מחשב.
בביקורו בארצות הברית נחשף פלס ליתרונות שבפיתוח ובהטמעת ידע חינוכי בקרב תלמידים באמצעות מחשב, בדגש על היכולת להנגשה של אפשרויות תרגול וצבירת ידע לתלמידים בפריפריה הגאוגרפית והחברתית ולספק מקור ידע נוסף במקרים בהם רמתם של המורים המקצועיים אינה מספקת.
בשנת 1976 החליטו במרכז לטכנולוגיה חינוכית לייבא את הרעיון של מערכת למידה באמצעות מחשבים לישראל ולפתח על בסיס זה מערכת מקומית שנקראה בשם מערכת תואם (תרגול ואבחון באמצעות מחשב).
בראש הצוות המקצועי שעסק באפיון ופיתוח המערכת הראשונה עמדו לואיס אוסין ופלס (שכיהן אז כמנכ"ל מטח).
בתחילת הדרך מערכת תואם נוצרה עבור תרגול ואבחון במקצוע החשבון בלבד ויועדה לתלמידי כיתות ב' עד ז'.
היא הוטמעה בפעם הראשונה בשנת 1977, במסגרת פיילוט שנערך בבית ספר בנתיבות, ובמשך 6 שנים לוותה על ידי הצוות המקצועי של תואם למקצוע המתמטיקה, בראשותה של פרלה נשר מאוניברסיטת חיפה.
הלומדה בחשבון נוצרה מתוך תוכנית האבחון והתרגול שהכינה קבוצת סטנפורד, אך בשלב מאוחר יותר התווסף לה ניסיון שהצטבר בישראל מהפעלת המערכת וממחקרים חדשים על לימוד מקצוע החשבון בבתי ספר.
במאמר שפרסם אוסין על אותן 6 שנות לימוד, ועסק בהתקדמות התלמידים במקצוע המתמטיקה, נכתב כי "השילוב בין סגנון ההוראה הפרונטלית לבין התרגול המותאם אישית במחשב, השפיע לטובה על התקדמות התלמידים: קצב התקדמות הממוצע בחשבון הוכפל".
לאחר הצלחת הפיילוט בנתיבות, הוחלט להרחיב את מערכת תואם לבתי ספר נוספים בארץ, וכן הוקמו צוותים נוספים במטח לאפיון ולכתיבת תכנים במקצועות נוספים: הבנת הנקרא, אנגלית, מיומנויות מחשב, שפות תכנות נוספות ועוד.
בגרסה מתקדמת שוכללה המערכת והציעה גם משחקים ותכנות לעיבוד תמלילים ולנתונים.
בכל בתי הספר אליהם הוכנסה מערכת תואם הוקמו כיתות מחשבים בסדרי גודל משתנים.
בדרך כלל הייתה זו כיתה גדולה שבה פעלו 16 מסופים שחוברו למערכת מחשב PDP-11 של חברת דיגיטל שהייתה שיא הטכנולוגיה.
פעמיים בשבוע היו מגיעים התלמידים לכיתת המחשבים כדי לתרגל שיעור של 20 דקות על מערכת תואם בחשבון או בנושאים האחרים.
המערכת הייתה מבוססת על תאוריית למידה יחידנית מותאמת.
היא בחרה תרגילים באופן אוטומטי בתחילת התרגול ממגוון מסלולי לימוד, שאפשרו בחירה והתקדמות בקצב מותאם ואישי על ידי התלמידים.
כל תלמיד היה חייב לתרגל על המחשב את כל התרגילים שהוצעו לו על ידי המערכת על פי רמתו.
המערכת לא הקנתה לתלמיד חומר חדש, אלא סיפקה לתלמיד תרגילים לפי רמת ידיעותיו.
התרגול במערכת תואם השלים את למידת הנושא בשיטות ובאמצעים אחרים שנלמדו בכיתה או בבית.
המערכת סיפקה משוב מיידי לתלמיד בסיום כל תרגיל ואף מתריעה מספר פעמים אם התשובה אינה נכונה או זמן פתרון התרגיל עבר.
באפשרות התלמיד הייתה היכולת לתרגל תרגילים ברמה גבוהה לו גם כאשר החומר לא נלמד בכיתה.
בסיום השיעור בכיתת המחשבים כל מורה היה מקבל משוב מדויק וסטטיסטיקות על כל תלמידיו בכיתה באמצעות פלט המחשב.
המערכת התריעה למורה על קשיים בהם התלמיד נתקל במהלך התרגול כמו הערות הנוגעות לזמני פתרון התרגילים ואפשרה למורה להוסיף זמן לתלמיד לפתרון התרגילים באם התקשה להשלימם בזמן.
המערכת כללה דיסק קשיח, יחידת CPU, חיבור למדפסת סיכות (מתוצרת HONEYWELL או CITIZEN), מתג הפעלה וכפתור הפעלה מחדש עליו נרשמה המילה RESET.
חלקה התחתון כלל יחידת תקשורת, כרטיסי חיבור למסופי המחשבים וספק כח.
בגרסתה האחרונה המערכת הייתה מוגבלת ל-16 מסופים בכל כיתת מחשב.
מערכת תואם הותקנה על מחשבי חברת דיגיטל PDP-11 נכתבה בפסקל על מערכת הפעלה שנקראה RSTS 9.3 אך בעברית אנשי מט"ח קראו לה "מערכת אריסטוס".
מערכת זו הייתה בין הראשונות בעולם שתמכה במושג שנקרא TIME SHARING שבו המעבד מחלק את הזמן שלו בין מסופים.
מבנה לומדת החשבון של מערכת תואם
לומדת תואם ללימודי החשבון הייתה מחולקת ל-15 מסלולים (טבלה 1) - רצף של תרגילים מדורגים בנושא מסוים.
לדוגמה: במסלול מספר 2 ישנם רק תרגילי חיבור וחיסור עד 20, במסלול מספר 11 ישנם רק תרגילים עם שברים.
התרגילים בכל מסלול מדורגים בכמה רמות, לפי דרגות קושי ולפי תוכנית הלימודים של משרד החינוך.
המסלול היחידי שנכתב בישראל היה מסלול מספר 14 – בעיות מילוליות.
המסלולים האחרים נכתבו על ידי הצוות מאוניברסיטת סטנפורד.
התלמיד היה מגיע ומתיישב מול המסוף, מקליד את מספרו האישי בן 4 ספרות, לוחץ על מקש ירוק "קדימה", המערכת הייתה מזהה את התלמיד ומבקשת אימות נוסף על ידי לחיצה על המקש הירוק "קדימה".
השיעור התחיל ונמשך 20 דקות כאמור.
עבודת התלמיד על גבי המערכת הייתה מבוצעת בשני שלבים.
השלב הראשוני היה שלב האבחון והשלב השני היה שלב התרגול.
שלב האבחון: נמשך כ-12 שיעורים של 10 דקות כל שיעור.
מטרת האבחון הייתה לבדוק את ידיעותיו של התלמיד בכל מסלול תרגול ובסופו לקבוע מאיזו רמה תתחיל עבודתו של התלמיד בשלב השני שהוא שלב התרגול.
שלב התרגול: נעשה בצורה עקבית לאורך זמן כאשר התלמיד מתרגל בכל אחת מהרמות ונדרשים ממנו 100 אחוזי הצלחה בקבוצת התרגילים הראשונה (3–8 תרגילים) בכל תת-נושא במסלול כדי שיוכל לעלות רמה.
אם התלמיד פתר נכונה כמות תרגילים של 80 אחוזים מן התרגילים בקבוצה השנייה, המערכת תעלה אותו רמה ואם פחות מזה, המערכת תכין סדרת תרגילים נוספת באותה הרמה.
המערכת הייתה מאוד חכמה ונתנה מענה גם לתלמידים אשר פתרו נכונה 60 אחוזים מן התרגילים (המערכת סימנה למורה על עצירה בהתקדמות התלמיד) ואם התלמיד היה עונה פחות מ-40 אחוז מן התרגילים בקבוצת התרגילים הראשונה, המערכת הייתה מורידה רמה.
כל התקדמות, האטה, או ירידה הייתה מדווחת בדוחות המפורטים למורה.
תרומת תואם למערכת החינוך בישראל
לאחר שנים ולאור ההצלחה הגדולה של המערכת, היא הוטמעה במספר רב של בתי ספר ברחבי ישראל.
בשנות ה-80 המאוחרות הגדילה מט"ח לעשות והחלה לשווק את המערכת במדינות אחרות כמו ספרד, דרום אמריקה ואף באפריקה.
צוות של מט"ח נסע לאותן מדינות, הטמיע והדריך מורים ואנשי צוות בבתי ספר על שימוש במערכת והפקת המיטב ממנה.
בזכות מערכת תואם, לאלפי תלמידים בישראל הייתה האפשרות לתרגל חשבון, הבנת הנקרא ואנגלית.
תואם נתנה הזדמנות לתלמידים ולמורים לחוות את קדמת הטכנולוגיות שבסופו של דבר הייתה האסטרטגיה העיקרית של מט"ח וד"ר יונה פלס - קידום החינוך באמצעים טכנולוגיים חדישים.
בשנות ה-90 המאוחרות קיבלה מט"ח החלטה אסטרטגית והחלה בפרויקט הסבת לומדות החשבון והבנת הנקרא על מערכות תואם המקוריות (מחשבי דיגיטל 11-PDP) למערכות מתקדמות בפלטפורמת IBM PC.
לומדת האנגלית נמכרה לחברת צד שלישי ולפי מקורות, לעולם לא הוסבה למערכת מתקדמת.
לקראת תחילת שנת 2000 החליטה מט"ח להוציא את מערכות תואם המקוריות (מחשבי PDP של דיגיטל) מכל בתי הספר בארץ ולהחזיר אותן למשרדי מט"ח.
כעבור מספר שבועות כל מערכות תואם הישנות נשלחו לגריטה.
לפי מקורות ראשונים לאף אחד מיוצרי תואם שרואיינו לא זכור אם נשמרה מערכת אחת לצורך היסטוריה או הנצחה.
תוכן: בשנים בהן פעלה המערכת בבתי הספר היא עסקה בתרגול של ידע פרוצדורלי.
כיום תפיסת העולם החינוכית עברה לגישה קונסטרוקטיביסטית והחלה לתת דגש על בניית המושגים ועל חקר, לאלו לא היה מענה בתואם.
דרך עבודה: ההוראה בכיתות הייתה בידי המורה.
כאשר המורה הייתה מקבלת את פלט המחשב היה מאוד מאתגר ואף בלתי אפשרי לנתח את אותם פלטים ולהתאים תוכנית עבודה אישית עבור כל תלמיד.
טכנולוגית: המערכות נעשו ישנות ולא נתמכו, מט"ח הייתה חייבת להתקדם ולהיות עירנית להתפתחויות של מערכות מחשוב מתקדמות.
מערכת תמיכה עסקית (BSS Business support system) הוא הרכיב שמשמש ספק שירותי תקשורת (או טלקו) כדי להפעיל את פעולותיו העסקיות כלפי לקוחות.
יחד עם מערכות תמיכת פעולות (OSS), הן משמשות לתמיכה בשירותי טלקומוניקציה מקצה לקצה (למשל, שירותי טלפון).
BSS ו-OSS הם בעלות הנתונים שלהם והאחריות לשירות.
שתי המערכות יחד מקוצרות בדרכים שונות, כגון OSS / BSS, BSS / OSS, B / OSS, BSSOSS, OSSBSS או BOSS.
ישנם פרשנים ואנליסטים הנוהגים בגישת רשת ומעלה במערכות אלה (מכאן OSS / BSS) ואחרים נוקטים גישה עסקית - מטה (מכאן BSS / OSS).
מערכות תמיכה עסקיות ראשוניות גם משמשות בצורה יחידנית בהתייחסות לכל מערכות התמיכה העסקיות שנצפות כמערכת כוללת .
מערכת תמיכה עסקית עוסקת בקבלת הזמנות, סוגיות בתשלומים, הכנסות וכו'.
היא תומכת בארבעה תהליכים: ניהול מוצר, ניהול הזמנות, ניהול הכנסות וניהול לקוחות.
ניהול מוצר תומך בפיתוח מוצרים, מכירות וניהול של מוצרים, הצעות וחבילות לעסקים ולקוחות בשוק המוני.
ניהול מוצר כולל באופן קבוע הצעת הנחות בין מוצרים, תמחור מתאים וניהול אופן ההתקשרות של מוצרים זה לזה.
נותני שירותים דורשים תצוגה אחידה של הלקוח וצריכים לתמוך באופן שותף בהיררכיות מורכבות בין יישומים הפונים ללקוח ( ניהול קשרי לקוחות ).
ניהול לקוחות מכסה גם את הדרישות לניהול שותפים ושירות מקוון 24x7 מבוסס לקוחות.
ניתן גם לחשוב על מערכות ניהול הלקוחות כמערכות המיושמות כדי לסייע לסוכנים המטפלים בלקוחות להתמודד עם הלקוחות בצורה טובה ומושכלת יותר.
ניהול הכנסות מתמקד בחיוב, תמחור והסדר.
זה כולל חיובים עבור שירותים עבור צרכנים, ארגונים וסיטונאים, כולל חיבור בין פנימי ונדידה.
זה כולל מערכות גישור לחיוב, הפקת חשבונות והצגת חשבוניות.
ניהול הכנסות עשוי לכלול גם ניהול הונאה והבטחת הכנסות.
ניהול הזמנות כולל ארבעה תחומים:
פירוק ההזמנה מפרט את הכללים לפירוק הזמנת לקוח למספר הזמנות עבודה או למספר הזמנות שירות.
לדוגמה, ניתן לחלק הזמנת מכירות של Triple Play Telco עם שלושה שירותים - קו יבשתי, אינטרנטי ואלחוטי - לשלוש הזמנות משנה, אחת לכל תחום עיסוק.
כל אחת מהוראות ההזמנות תתמלא בנפרד במערכות ההקצאה שלה.
עם זאת ייתכנו תלויות בכל סדרי משנה; למשל, ניתן למלא הזמנת משנה באינטרנט רק כאשר קו היבשה הותקן, הוצג והופעל בהצלחה במתחם הלק
תיזמור הזמנות היא אפליקציה אובייקטיבית המשמשת את חברות הטלקו לניהול, עיבוד וטיפול מדויק של הזמנות הלקוחות שלהם תוך כדי ריבוי רשתות והזמנות.
זה עוזר בצבירת נתונים באופן רוחבי ממערכות לכידת הזמנות שונות ומימוש הזמנות ומספק פלטפורמה הכוללת לניהול הזמנת לקוחות.
זה בשימוש נרחב לאחרונה, בשל יעילות והדיוק המתקדמים של מידע ההזמנותו והעלויות הנמוכות למילוי ההזמנה, ובכך התהליך הידני מצטבר פחות והפלט מהיר יותר.
התפקוד המבוסס על תגובת החריגות הרדיקלית והפיקוח הפרואקטיבי מאפשרים לו לרכז את נתוני ההזמנה בצורה מדויקת בקלות.
נשירת הזמנה, המכונה גם כשל בהזמנה, מתייחסת למצב בו ההזמנה נכשלה במהלך העיבוד.
נשירת ההזמנה מתרחשת כתוצאה מתרחישים מרובים; כגון כשל במערכת במורד הזרם, המתייחסת לשגיאה פנימית שאינה קשורה לנתונים; או כאשר המערכת מקבלת נתונים שגויים או חסרים, אשר בעקבות כך יש כשל בהזמנה.
תנאי כשל אחרים כוללים כשל במאגר מידע או שגיאה הקשורה לקישוריות לרשת.
אימות או זיהוי של ההזמנה מתרחשים גם הם, כאשר המערכת מסמנת את ההזמנה הפגומה שהתקבלה ממערכת חיצונית ככושלת.
מצב נפילה אחר של הזמנה מתייחס למצב של כשל בזמן ריצה, בו מעוכבת הזמנה מביצוע בשל מסיבה שלא נקבעה מראש.
ניהול נשירת הזמנות מסייע בפתרון מוחלט של כשלי ההזמנה באמצעות תהליך איתור, הודעה ושחזור, ועוזר להזמנה להיות מעובדת באופן רציף ומדויק.
ניהול מצב הזמנה ניהול מצב הזמנות כהתחלת הבטחה נקשר בדרך כלל ל- OSS, אף על פי שלעיתים קרובות BSS הוא המוביל העסקי למילוי ניהול ואספקת הזמנות.
מערת אורנוס דה לה פניה (בספרדית: Cueva de Hornos de la Peña) היא אתר ארכאולוגי במועצה העירונית בקהילה האוטונומית קנטבריה בצפון ספרד.
המערה הייתה בשימוש מהתקופה הפלאוליתית התיכונה ועד התקופה הנאוליתית, במשך יותר מ-30,000 שנים.
ביולי 2008 היא נכללה באתר המורשת העולמית "מערת אלטאמירה ואמנות המערות בתקופת האבן המוקדמת בצפון ספרד" של ארגון אונסק"ו.