tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שבועיים לפני שנבחר לאפיפיור הגיעה האימפריה הלטינית לקִיצה עם כיבוש קונסטנטינופול בידי היוונים, בראשות מנהיגם מיכאל השמיני פלאולוגוס.
אורבנוס הרביעי ניסה לארגן מסע צלב כדי להשיב את האימפריה הלטינית לקדמותה, אך ללא הצלחה.
תשומת לבו הופנתה בעיקר לאיטליה - שם התחולל מאבק על השלטון בין צאצאיו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לבין תומכי האפיפיור.
ב-1262, כדי להיאבק במנפרד, מלך סיציליה, שהיה בנו הבלתי חוקי של פרידריך השני, הכריז אורבנוס הרביעי על שארל, בנו של לואי השמיני, מלך צרפת כשארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה.
במשך שנתיים ניהל האפיפיור משא ומתן עם מנפרד כדי שיסכים לתת את עזרתו על מנת להשיב על כנה את האימפריה הלטינית, תמורת הבטחת האפיפיור להכיר בו כמלך סיציליה, אך בינתיים עשה הכנות למלחמה וקיבל הבטחה משארל הראשון לספק לו צי אוניות ואנשי צבא.
אולם, עוד לפני ששארל הספיק להגיע לאיטליה, מת האפיפיור אורבנוס הרביעי בפרוג'ה, ובמקומו נבחר לאפיפיור קלמנס הרביעי.
פחות מחודש ימים לפני מותו, הכריז האפיפיור אורבנוס הרביעי על חג הלחם והיין הקדושים כעל חג כללי של הכנסייה הקתולית (8 בספטמבר 1264).
אורבנה היא מושב המחוז של מחוז שמפיין במדינת אילינוי שבארצות הברית.
לפי הערכת האוכלוסייה לשנת 2007 מונה אוכלוסיית העיר 39,484 תושבים.
העיר נקראה על שם העיר אורבנה במדינת אוהיו.
אורבנה חולשת על שטח של 70 קמ"ר שמתוכו 0.1% הוא שטח ימי.
אורבנה חולקת גבול מוניציפלי עם העיר שמפיין.
על קו הגבול בין שתי הערים ניצב הקמפוס הראשי של אוניברסיטת אילינוי.
שתי הערים וסאבוי (אילינוי) ממרכיבים יחד את מטרופולין שמפיין-אורבנה.
צפיפות האוכלוסייה עמדה על 1,339.6 איש לקילומטר.
הדמוגרפיה הגזעית בעיר עמדה על 67.01% לבנים, 14.34% אפרו-אמריקנים, 14.24% אסייאתים, 0.18% ילידים אמריקניים, 0.04% מהאיים הפסיפיים.
בשנה זו היו 14,327 משקי בית שמתוכם ל-20.1% היו ילדים מתחת לגיל 18 גרים עמם; 32.2% היו זוגות נשואים, 8.7% היו נשים ללא בעליהן ו-56.6% הוגדרו כיחידות לא משפחתיות.
באורבנה חיים חלק ניכר מ-40,000 הסטודנטים אשר לומדים באוניברסיטת אילינוי.
רוב הקמפוס ממוקם בשטח המוניציפלי של העיר.
מרכז העיר אורבנה ממוקם דרום-מערבית לצומת הרחובות העמוסים ביותר בעיר - U.S.
רוב העיר ממוקמת דרומית לכביש I-74 אשר לו שלוש יציאות לעיר - לינקולן, קאנינגהאם ויציאת האוניברסיטה.
למעשה יציאת לינקולן היא הקרובה ביותר לאוניברסיטת אילינוי.
חברת הרכבת נורפוק הדרומית (Norfolk Southern Railway) מפעילה קו ממזרח למערב שעובר דרך אורבנה.
הקו מחבר תעשייה ממזרח אורבנה לקו הראשי במנספילד.
שדה התעופה ווילארד משרת את התחבורה האווירית של העיר.
המתחם הכולל ארבעה אולמות ואמפיתיאטרון משרת את מחלקת התיאטרון והמחול ובית הספר למוזיקה של אוניברסיטת אילינוי.
המתחם הוקם ב-1969 ואירח תזמורות, אופרות והצגות מכל רחבי העולם.
השוק בכיכר (המוכר גם כשוק האיכרים) מתקיים באורבנה בבוקר ימי שבת בחודשים מאי-נובמבר מאז 1979. המוכרים נאספים בחניון כיכר לינקולן בעיר ומציעים תוצרת חקלאית מקומית (תירס, עגבניות ואבטיחים), עבודות יד, מוזיקה, ועוד.
הספרייה של אורבנה ממוקמת במרכז העיר.
הספרייה הוקמה בשנת 1874 ומהווה את אחת הספריות הציבוריות הראשונות באילינוי.
הספרייה כוללת את הארכיונים ההיסטוריים של מחוז שמפיין המשמשים בין השאר לחקר שורשים.
הבניין ההיסטורי שבו נמצאת הספרייה הוקם ב-1918. בשנת 2005 נוסף אגף חדש לבניין.
הספרייה מקבלת מימון מהעירייה ומ- 600 אנשי חוג "החברים של ספריית אורבנה".
בשנת 1911, הקימה אוניברסיטת אילינוי מוזיאון לתרבות האירופאית הקלאסית באולם לינקולן.
המוזיאון התבסס על ממצאים מתוך "אוסף גרגורי" משנת 1874 שבבעלות האוניברסיטה.
בשנת 1917 נוסף מוזיאון למזרח אסיה.
במהלך הזמן אוחדו המוזיאונים למוזיאון אחד שקיבל בשנת 1971 את השם "מוזיאון המורשת העולמית".
תרומה נדיבה מאת ויליאם וקלאריס ספורלוק מאינדיאנפוליס מימנה את הקמת הבניין החדש למוזיאון, שנפתח בשנת 2002.
המוזיאון מכיל חמש גלריות המציגות ממצאים ארכאולוגיים והיסטוריים ממצרים העתיקה, מסופוטמיה, אפריקה, יוון העתיקה, רומא העתיקה, מזרח אסיה, אוקיאניה, אירופה והתרבות האינדיאנית בצפון אמריקה ובדרומה.
גלריית קמפבל מארחת תערוכות מתחלפות ואירועים מיוחדים.
תיאטרון התחנה הוא תיאטרון דרמה עצמאי הממוקם במרכז העיר.
המקום הוסב מתחנת רכבת לתיאטרון בשלהי שנות השישים.
הבניין הוקם בשנת 1923 ושימש כתחנת רכבת עד 1956. כיום מנוהל המקום על ידי Celebration Company, שהוקמה בשנת 1972.
בחודש אוקטובר 2009 תיאטרון התחנה אירח את ההצגה "שמי רייצ'ל קורי", לזכרה של רייצ'ל קורי, פעילת השלום שנהרגה במהלך פעילות הריסת בתים על ידי דחפור צה"לי בשנת 2006. העלאת ההצגה הובילה לגל מחאה בקרב הקהילה היהודית באורבנה-שמפיין ובקרב הסטודנטים היהודים מאוניברסיטת אילינוי שלומדים בעיר.
פסטיבל התירס המתוק (The Urbana Sweetcorn Festival) הוא פסטיבל שנתי המתקיים מדי אוגוסט באורבנה.
הפסטיבל הראשון נערך באוגוסט 1975 בחניית בוסי בנק על ידי עובדי הבנק.
איגוד העסקים של אורבנה אחראי על ארגון הפסטיבל כיום שכולל דוכני מזון ושתייה, תצוגת רכב, הופעות ופינות חמד למשפחה.
מרבית חברי הקהילה היהודית באורבנה הם רפורמים החברים בקהילת סיני טמפל המשותפת לאורבנה, שמפיין וסאבוי.
יחד עם זאת, רב מטעם תנועת הקירוב ג'ט (צוות חינוך יהודי) אשר עובדת עם הסטודנטים של אוניברסיטת אילינוי קבעו את ביתם באורבנה, לאחר שחב"ד והילל בנו את מושבם בשמפיין
המתיישב היהודי הקבוע הראשון באורבנה היה סולומון ברנשטיין אשר הגיע לעיר בשנת 1854. שנה לאחר מכאן הוא נישא לפאני ורטהיימר מאוהיו אשר עברה לגור עמו באורבנה.
ביתם, פאני ברנשטיין, נולדה בשנת 1857 והייתה לילדה הראשונה בקהילה.
בשנת 1867 נוסד בשמפיין ארגון "אהבת אחים" שמטרתו לתת קבורה יהודית לבני ובנות הקהילה.
הארגון קנה בשנת 1868 חלקת קרקע בצידה הדרום-מזרחי של צומת הרחובות קאנינגהם ופרקינס באורבנה ומכשירה להיות בית עלמין יהודי.
האטי כאהן, ביתם של חנה ונתן כהאן ממאתון נפטרה ב-1 באוגוסט 1870 בגיל חודש ו-25 יום.
קברה הוא הקבר הראשון בבית הקברות היהודי באורבנה ובכלל הקהילה של אורבנה-שמפיין.
עם התפתחותה הכלכלית של שמפיין מרבית האירועים והחיים היהודיים התמקדו בעיר זו ולא באורבנה.
תפילות יום הכיפורים של שנת 1895, לדוגמה, נערכו בחדר בקומה שמעל חנות בצומת הרחובות ניל וצ'רץ' בשמפיין.
מרבית הארגונים היהודיים שקמו בשנים לאחר מכן הקימו את משרדיהם בשמפיין ולא באורבנה.
בית הקברות היהודי באורבנה הפסיק את פעילותו בשנת 1898 ושירות הקבורה היהודי הועבר לחלקה היהודית בבית הקברות הר התקווה בשמפיין.
החלקה החדשה נתמכה על ידי תרומות של ארגון בני ברית המקומי (שהתאחד עם ארגון "אהבת אחים") וארגון "המעגל החברתי של הגברות היהודיות".
בשנת 1912 הועברה האחריות על החלקה ל"קהילה העברית של אורבנה-שמפיין", אשר לימים הפכה להיות "קהילת סיני טמפל באורבנה-שמפיין".
בשנת 1923 מוקם באוניברסיטת אילינוי ארגון הלל הראשון בעולם.
הוא מנוהל על ידי בנג'מין פרנקל, אשר הוא הרב הקבוע הראשון של קהילת סיני טמפל.
שלוש שנים לאחר מכאן, ארגון בני ברית הלאומי מממן את הקמתו של ארגון הילל כארגון לאומי בארצות הברית וממנה את פרנקל למנהל הלאומי של הילל.
משרדי הארגון פועלים באורבנה עד חניכת הבניין הקבוע של הילל בצומת הרחובות ג'ון וחמישי בשמפיין בשנת 1950.
אורבנוס השלישי , כיהן כאפיפיור בין השנים 1185 – 1187.
נולד בשם אוברטו קריוולי בתחילת המאה ה-12. הוא מונה כקרדינל וכארכיבישוף של מילאנו על ידי האפיפיור לוקיוס השלישי, אותו ירש ב-25 בנובמבר 1185. הוא המשיך את ריבו של קודמו עם קיסר האימפריה הרומית הקדושה פרידריך ברברוסה, כולל הוויכוח אודות ירושת האדמות של הרוזנת מתילדה מטוסקנה.
אפילו לאחר מינויו כאפיפיור, הוא המשיך להחזיק בכהונת הארכיבישופות של מילאנו, וסירב להכתיר את בנו של פרידריך ברברוסה, כמלך איטליה, לאחר שהתחתן עם יורשת ממלכת סיציליה.
האגדה מספרת שהוא מת מצער כאשר שמע את החדשות על תבוסת הצלבנים ביולי 1187 בקרב קרני חיטין.
אחרי מותו נבחר גרגוריוס השמיני.
אורביטל מולקולרי היא תאוריה מדעית ופונקציה מתמטית בכימיה המתארת את המיקום וההתנהגות הגלית של האלקטרון במולקולה.
פונקציה זו מאפשרת לחשב תכונות כימיות ופיזיקליות כדוגמת ההסתברות למצוא את האלקטרון בכל נקודה מוגדרת.
אורביטלים מולקולריים נוצרים משילוב של האורביטלים האטומיים היוצרים אותם.
בניגוד לאורביטל אטומי הממוקם סביב הגרעין של אטום מסוים, אורביטל מולקולרי ממוקם סביב שני גרעינים של אטומים (או יותר) במולקולה.
לכל מולקולה מערך אורביטלים מולקולריים משלה כמו שלכל אטום בודד מערך אורביטלים אטומיים משלו.
בעת היווצרות המולקולה, יוצרים האורביטלים האטומיים של האטומים המתקרבים זה לזה, מערך של אורביטלים חדשים- אורביטלים מולקולריים.
כאשר אנרגיית האורביטלים המולקולריים המתקבלים נמוכה מאנרגיית האורביטלים האטומים המרכיבים אותם, יקרא המצב אורביטל קושר , והוא מבוסס על התאבכות בונה.
כאשר האנרגיה המתקבלת גבוהה מאנרגיית האורביטלים האטומיים, יקרא המצב אורביטל אנטי קושר , והוא מבוסס על התאבכות הורסת.
במצב בו האנרגיות שוות, יקרא המצב אורביטל לא קושר .
אורביטל מולקולרי (MO) יכול לשמש בכדי לייצג אזורים במולקולה בהם האלקטרון שמאכלס את האורביטל יכול להימצא בהם.
האורביטלים המולקולריים הם פתרונות מקורבים למשוואת שרדינגר עבור אלקטרונים.
חישוב האורביטלים באופן ישיר הוא מורכב, ועל כן נעשה שימוש בקומבינציה של אורביטלים אטומיים, שמאפשרים להעריך את המיקום של האלקטרונים באטום.
רוב השיטות בכימיה חישובית כיום מתחילות בחישוב האורביטלים המולקולריים של המערכת.
אורביטל מולקולרי מתאר את ההתנהגות של אלקטרון אחד בשדה האלקטרו-מגנטי שנוצר על ידי הגרעין והתפלגות ממוצעת של האלקטרונים האחרים.
במקרה בו שני אלקטרונים מאכלסים את אותו האורביטל, כללי האכלוס של פאולי דורשים כי לשני האלקטרונים יהיה ספין הפוך.
אורביטלים מולקולריים מבוססים על אינטראקציות מותרות בין אורביטלים אטומיים, שמתאפשרים אם הסימטריות של האורביטלים האטומיים מתאימים אחד לשני.
מספר האורביטלים המולקולריים שנוצרים חייב להיות שווה למספר האורביטלים האטומיים באטומים שמתחברים ליצירת המולקולה.
כאשר שני אורביטלים אטומיים יוצרים אינטראקציה, התוצאה היא אחד משלושת סוגי האורביטלים המולקולריים: קושר, אנטי-קושר ולא-קושר.
אורביטל קושר: האינטראקציות בין האורביטלים האטומים יוצרים התאבכות בונה.
האורביטל המולקולרי המתקבל הוא באנרגיה נמוכה יותר מאשר האורביטלים האטומיים היוצרים אותו.
אורביטל אנטי-קושר: האינטראקציות בין האורביטלים האטומיים יוצרים התאבכות הורסת.
לאורביטל המולקולרי המתקבל אנרגיה גבוהה מזו של האורביטלים האטומיים המרכיבים אותו.
זהו אורביטל בו צפיפות המטען באזור בין הגרעינים נמוכה (ההסתברות למצוא אלקטרונים אפסית, כתוצאה מחיסור גלים).
אורביטל לא-קושר: האורביטלים הלא-קושרים הם תוצאה של חוסר אינטראקציה בין האורביטלים האטומיים, אשר נובעת מאי התאמה של הסימטריות.
האנרגיה שלהם תהיה שווה לזו של האורביטלים האטומיים של אחד האטומים במולקולה.
קיימים מספר סוגי אורביטלים מולקולריים, העיקריים שבהם הם אורביטל פי ואורביטל סיגמא.
אורביטל סיגמא (σ): אורביטל סימטרי ביחס לקו המחבר את שני הגרעינים.
הוא נוצר מחפיפה של שני אורביטלי s אטומיים במישור הקשר (לאורך הקו המחבר בין שני הגרעינים).
באורביטלים אלו צפיפות האלקטרונים המרבית היא בין גרעיני האטומים, על הציר המקשר ביניהם.
אורביטל פאי (π): אורביטל שנוצר מחפיפה בין שני אורביטלים אטומיים בניצב למישור הקשר.
באורביטלים אלו צפיפות האלקטרונים המרבית היא בין גרעיני האטומים, מעל ומתחת לציר המקשר ביניהם.
אורביטלים מולקולריים נוצרים מחיבור וחיסור של אורביטלים אטומיים הדומים ברמת האנרגיה ובצורה המרחבית.
מחיבור וחיסור של שני אורביטלים אטומיים נוצרים שני אורביטלים מולקולריים.
שני האורביטלים המולקולריים שנוצרים הם אורביטל קושר - בעל אנרגיה נמוכה מזו של שני האורביטלים האטומיים, ואורביטל אנטי קושר - בעל אנרגיה גבוהה מזו של האורביטלים האטומיים
האורביטלים המולקולריים מאוכלסים באלקטרונים החל מהאורביטל בעל האנרגיה הנמוכה ביותר.
בכל אורביטל אפשר לאכלס עד שני אלקטרונים בעלי ספינים הפוכים זה מזה (על פי עקרון פאולי).
באורביטלים מנוונים (בעלי אנרגיה זהה) מאוכלס אלקטרון אחד בכל אורביטל לפני אכלוס אלקטרון נוסף לאותו אורביטל (על פי כלל הונד ).
סדר הקשר הוא מדד מספרי המאפשר לצפות את יציבותן היחסית של מולקולות דו אטומיות.
סדר הקשר מחושב על פי ההפרש בין מספרים האלקטרונים באורביטלים הקושרים למספר האלקטרונים באורביטלים האנטי קושרים, לחלק ב-2.
ככל שסדר הקשר גדול יותר, הקשר יציב יותר וכשסדר הקשר הוא אפס הקשר אינו יציב.
אורביטלי HOMO ו-LUMO נקראים גם אורביטלי החזית.
הפרש האנרגיה ביניהם מאפשר להבין מנגנונים של תגובות בכימיה ולהסביר את צבעיהם של חומרים מולקולריים.
האורביטל המולקולרי הגבוה ביותר באנרגיה שמאוכלס באלקטרונים נקרא HOMO (Highest Occupied Molecular Orbital).
האורביטל המולקולרי בדיאגרמת אורביטלים מולקולריים שמעליו, שהוא האורביטל הנמוך ביותר באנרגיה שאינו מאוכלס באלקטרונים, נקרא
אורביטל מולקולרי יעיל להבנה של קישור בין ליגנדים למתכות (אורבילות d).
האפיפיור אורבנוס השמיני , נולד בשם מפאו ברבריני (Maffeo Barberini), כיהן כאפיפיור מ-6 באוגוסט 1623 ועד מותו.
היה אפיפיור פעלתן שהצליח לשמור על ריבונות מדינת האפיפיור בשנים הסוערות של מלחמת שלושים השנים, והיה האחרון שהגדיל את שטחה באמצעים צבאיים.
כבעל השכלה רנסאנסית, תמך ביד נדיבה באמנים.
אולם הרפתקנותו וראוותנותו שיקעו את מדינתו בחובות כבדים והביאוה לסף התמוטטות כלכלית.
נולד בפירנצה למשפחת הסוחרים העשירה, משפחת ברבריני.
התחנך אצל הישועים וקיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת פיזה ב-1589. ב-1604 מינה אותו האפיפיור קלמנס השמיני לבישוף טיטולרי של נצרת (כהונה סמלית, כיוון שנצרת הייתה תחת שלטון האימפריה העות'מאנית).
לאחר מכן מונה לנונציו לצרפת.
ב-1606 הועלה לדרגת קרדינל, ונשלח לשליחות אפיפיורית לבולוניה.
ב-1623 נבחר לאפיפיור בגיל 56, הצעיר יחסית.
ברבריני העביר את מעוזה של משפחתו מפירנצה לרומא, והעניק לבני משפחתו משרות בכירות.
את אחיו ושני אחיינים שלו מינה לקרדינלים ואחיין נוסף, תדאו, מונה לנסיך פלסטרינה, לנושא דגל הכנסייה ומושל רומא ומפקד טירת סנטאנג'לו.
בשביל מגוריו ומגורי בני משפחתו, רכש את ארמון ברבריני המפואר והתקין סביבו את כיכר ברבריני המאופיינת במזרקת טריטון (מעשה ידי ברניני).
אנשי רומא התייחסו לברבריני ולמשפחתו כאל נובו רישים ("עשירים חדשים"), המאופיינים בטעם המוני ובראוותנות.
כאשר הורה אורבנוס השמיני להשתמש בארד מן הפנתאון על מנת לפאר את בזיליקת סן פייטרו, נטבע הביטוי (בלטינית) quod non fecerunt barbari, fecerunt Barberini ("את מה שלא עשו הברברים, עשה הברבריני").
אורבנוס השמיני הקים בעיירה קסטל גנדולפו את אחוזת האפיפיור בקסטל גנדולפו, והשתמש בה כמעון קיץ וגם לצרכים אחרים.
מטרתה העיקרית של פעילותו המדינית והצבאית של אורבנוס השמיני הייתה שימור עצמאותה וריבונותה של מדינת האפיפיור, והרחבת השפעתה באיטליה, תוך שימוש בדוקטרינת מאזן הכוחות (שנטוותה על ידי בן תקופתו הקרדינל רישלייה), בה השתמש לטוויית בריתות הגנה והתקפה שהקנו לו מעמד של שחקן מפתח בחצי האי האיטלקי.
בין יתר פעולותיו ברומא, הקים מפעלים ומחסני נשק בוותיקן ובטיבולי (במתכונת של הארסנאלה הוונציאני) וביצר את נמל צ'יוויטווקיה ואת גבעת ג'אניקולו.
בשנת 1628 סיפח לנחלתו את דוכסות אורבינו, לאחר ששליטהּ מת בלא יורשים.
שנה לאחר מכן, לאחר מות היורש האחרון של בית גונזגה, תמך בתביעתו של שרל מנווארה הפרוטסטנטי על מנטואה, על פני תביעת בית הבסבורג הקתולי, תוך ששיקולים מדיניים גוברים על שיקולים דתיים.
ב-1636 תוכנן ניסיון לכלוא את האפיפיור ולמנות אחר תחתיו, או להתנקש בחייו, במהלך שהותו באחוזת האפיפיור בקסטל גנדולפו.
כאשר התגלתה המזימה, הורה אורבנוס השמיני לכל הקרדינלים במינוי בישופים לשוב מרומא לדיוקסיות שלהם.
ב-1638 הגן על המיסיון הישועי בדרום אמריקה, כגוף המיסיונרי המועדף על הכס הקדוש, ותמך בשיטת יישובם של הילידים ביישובי המיסיון הישועי, מבלי לשעבדם.
עם זאת, סיים את המונופול המיסיונרי של הישועים בסין וביפן, והתיר לגופים נוספים להיכנס לארצות אלה בתמיכתו.
ב-1641 עמד מאחורי מלחמתה של קסטרו (נחלה אפיפיורית ליד לאציו) בקואליציה של אודוארדו פארנזה, דוכס פארמה, אותו נידה, שכללה את דוכס ונציה, פירנצה ומודנה.
המצור על לאציו והמלחמה, הראשונה בסדרת מלחמות שנמשכו כשמונה שנים (הרבה אחרי מותו של אורבנוס), הסתיימו ב-1644 בלי הכרעה, אך תוך מחיר דמים כבד והרס מוחלט של קסטרו.
פחות משנה לאחר היבחרו, זימן אורבנוס את המדען גלילאו גליליי לארמונו.
גליליי הוזהר ב-1616 על ידי הקרדינל רוברטו בלרמינו שלא להחזיק ולא להגן על התאוריה ההליוצנטרית של קופרניקוס והצהיר שיקבל על עצמו את האיסור.
אורבנוס, מצידו, הציג בפני גליליי פרשנות לפיה כל עוד התאוריה ההליוצנטרית משמשת לצורכי חישוב וניבוי וכמודל מתמטי בלבד, אין לכנסייה כל בעיה עם התאוריה, אך אין להציגה כתיאור פיזיקלי של העולם כפי שהוא.
בעקבות שיחותיהם של המדען והאפיפיור כתב גליליאו את ספרו דיאלוג על שתי מערכות העולם המרכזיות, בו הוא מציג את הגישה ההליוצנטרית מול גישת תלמי, באופן של דיאלוג פתוח המאפשר לכל שיטה להציג את כוחה, אך תוך יתרון ברור לאלגנטיות המתמטית של המודל ההליוצנטרי.
בעצתו של האפיפיור והצנזורה, צירף גלילאו לספרו הקדמה המסבירה שהפסיקה בדבר השיטה הנכונה נתונה בידי הכנסייה, תוך התאמה לכתבי הקודש.
לאחר שהספר ראה אור ב-1632, הכריחה דעת הקהל הסוערת של השמרנים את האפיפיור לערוך לגלילאו משפט על ידי האינקוויזיציה.
המשפט החל ב-12 באפריל 1633. בשלב הראשון נאלץ גלילאו להודות שאמנם חרג מהאיסור המקורי של בלרמינוס מ-1616, בשלב הבא הודה גלילאו שהספר נוטה מדי לדעת קופרניקוס אך שלא זו הייתה כוונתו, ושהוא רק ביקש להציג דיון היפותטי.
פסק הדין קבע שיש להחרים את הספר, שעל גלילאו לקרוא כתב חזרה בתשובה פומבי, ושהוא יבלה את שארית ימיו במאסר (אותו ריצה בווילה בפירנצה).
מחד, נאלץ אורבנוס השמיני לשפוט את גלילאו, משפט שחילץ ממנו חזרה מטענותיו המדעיות, אך מאידך גונן עליו מפני גורלו העגום של ג'ורדנו ברונו, שהועלה על המוקד ככופר.
האפיפיור היה פטרון אמנות ומדע.
בין האמנים שטיפח ומימן נמנו ניקולא פוסן, קלוד לורן ופייטרו דה קורטונה.
אולם האמן שנודע בשיתוף הפעולה שלו עם אורבנוס השמיני היה ברניני, שהשלים את בנייתה ועיטורה של בזיליקת סנט פייטרו, שיפץ כנסיות ברחבי רומא והיה אחראי על עיצובה של כיכר ברבריני ושל מזרקת טריטון שבמרכזהּ, כמו גם על מזרקת הספינה שלמרגלות המדרגות הספרדיות.
בתחום המדע, הזמין האפיפיור לרומא את המדען הרב-תחומי אתנסיוס קירכר, ומימן את שהותו.
אורבנוס השמיני נטה חסד גם לפילוסוף תומאזו קמפנלה, שעל אף שנרדף ונכלא על ידי האינקוויזיציה בשל דעותיו, זכה לסיוע האפיפיור בקיצור מאסרו ובהמלטות מרומא למרסיי.
אורבנוס השמיני ירש חוב בסך 16 מיליון סקודי, ב-1635 תפח החוב לכדי 28 מיליון, וב-1640 הגיע ל-35 מיליון.
כ-80% מהכנסות מדינת האפיפיור הועברו לשם תשלום הריבית על ההלוואות שנטל.
בסוף ימיו היה כה שנוא על ידי הרומאים, הסובלים העיקריים מהמצוקה הכלכלית, עד כי כשנפטר, פסלו שהוצב על גבעת הקפיטולין הושחת והיה צורך לסלק את שאר פסליו עד מהרה כדי שהקהל לא יעשה בהם שפטים.
בקונקלווה שנערכה לאחר מותו לא נבחר הקרדינל שהיה יד-ימינו, ושום אפיפיור אחריו לא נטל לו עוד את השם אורבנוס.
אורביס , הוא רבעון לענייני מדע המדינה ויחסים בינלאומיים, המוצא לאור על ידי אלסוויר, חברה הולנדית ותיקה להוצאה לאור, עבור "המכון (האמריקאי) לחקר מדיניות חוץ" (Foreign Policy Research Institute - FPRI), שמושבו בפילדלפיה.
קו המערכת נוטה בדרך כלל לכיוון ימין - ניצי, בכל הנוגע למדיניות חוץ אמריקאית.
ב-1955 הקים רוברט שטראוס - הופה (1903–2002), פרופסור למדע המדינה באוניברסיטת פנסילבניה, יליד וינה, בן לאב יהודי ממוצא הונגרי ואם ממוצא פרוטסטנטי צרפתי, שחזה כבר ב-1938 את פרוץ מלחמת העולם השנייה, את "המכון לחקר מדיניות חוץ" (FPRI), בפילדלפיה, פנסילבניה.
כעבור שנתיים הוא ייסד את "אורביס", שהפך לפרסום הדגל של המכון, עד היום.
שטראוס - הופה כיהן כעורכו הראשון של אורביס במשך 12 שנים, עד 1969, עת עזב אותו לטובת מינוי לשגריר ארצות הברית, במקור למרוקו ובסופו של דבר לסרי לנקה ולאיים המלדיביים (מינוי של ריצ'רד ניקסון).
הוא חזר למכון שייסד (אף כי לא לאורביס), אחרי קריירה דיפלומטית שנמשכה כעשרים שנה, במסגרתה הספיק לכהן כשגריר ארצו במספר מדינות נוספות, כמו בלגיה, שוודיה, טורקיה ואף כשגריר ארצות הברית לנאט"ו.
במאמר בשם "המאזן של המחר" (The Balance of Tomorrow), שכתב שטראוס - הופה בגיליון הראשון של אורביס, הוא פירט את מטרות הרבעון החדש בצורה ברורה וחד משמעית - פיתוח אסטרטגיה לניצחון של המערב במלחמה הקרה למול ברית המועצות.
גיבוש מצע רעיוני לאיחודו של העולם כולו, בהנהגתה של ארצות הברית, כנגד הכוחות שאין להם דבר לתרום להתפתחותו של המין האנושי, חוץ מכוח גס ואידאולוגיה רקובה.
אורביס עתיד היה להמשיך בכיוון אידאולוגי פרו אמריקאי ופרו מערבי מובהק זה, כנגד אויביהם המתחלפים של ארצות הברית ושל המערב, במשך כל עשרות השנים שלאחר מכן, עד היום.
תחילה כנגד ברית המועצות וכיום גם כנגד האסלאם הרדיקלי.
קו המערכת התנגד למשל בשעתו, לדטאנט, תמך במלחמת וייטנאם והמשיך לאורך עשור אחרי עשור באותו קו ניצי שמרני מובהק.
הקו האידאולוגי המערכתי הברור לא הקהה עם זאת את חודה של יכולת הניתוח האנליטי המעשי של אורביס ושל עורכו.
ב-1962 כתב שטראוס - הופה באורביס מאמר ידוע מאוד, בשם "הסבך הסיני - סובייטי ומדיניות ארצות הברית" (The Sino - Soviet Tangle and U.S.
שטראוס - הופה קרא במאמר זה לברית מעשית, גם אם לא אידאולוגית, עם סין, כנגד ברית המועצות.
המאמר נחשב לאחד המשפיעים על מדיניות הפתיחות המפתיעה של מי שעתיד היה להיבחר כעבור שש שנים לנשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון והיועץ לביטחון לאומי שלו הנרי קיסינג'ר, כלפי סין.
ניקסון כזכור, היה זה שהחל את הקריירה הדיפלומטית של שטראוס - הופה כשגריר ארצות הברית למדינות שונות.
כיום ומאז 2008 מכהן כעורך הרבעון, מקובין תומאס אוונס, פרופסור לענייני ביטחון לאומי בקולג' של הצי האמריקאי בניופורט, רוד איילנד.
קדם לו (2004–2008) פרופסור (מדע המדינה, סווארטמור קולג', פנסילבניה) ג'יימס קורט.
לפני כן (2001–2004), העורך של אורביס היה פרופסור (אוניברסיטת פנסילבניה) דייוויד אייזנהאואר, נכדו של נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר וחתנו של הנשיא ניקסון, וקדם לו (1995–2001) חתן פרס פוליצר פרופסור (אוניברסיטת פנסילבניה) וולטר מקדוגל.
בשנים 1986–1993 ערך את האורביס דניאל פייפס.
אורבנו אורטגה קוודרוס (בספרדית: Urbano Ortega Cuadros, נולד ב-22 בדצמבר 1961 בבאאס דה סגורה שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר ונודע בשמו הפרטי, אורבנו.
אורבנו שיחק במשך רוב הקריירה שלו במדי הקבוצות אספניול וברצלונה, ובסך הכול ערך מעל ל-300 הופעות בליגה הראשונה בספרד.
כמו כן, ייצג אורבנו את מדינתו באולימפיאדת מוסקבה.
לאחר פרישתו ממשחק עסק במספר תפקידים ניהול ואימון, בעיקר כעוזר מאמן.
אורבנו נולד וגדל בבאאס דה סגורה, עיירה באנדלוסיה, ובצעירותו שיחק במחלקת הנוער של חאאן שנמצאת קרוב למקום הולדתו.
ב-1979 עזב את מחלקת הנוער והצטרף לאספניול, ששיחקה בליגה הראשונה בספרד.
את הופעת הבכורה בליגה ערך בגיל 18, כשנכנס כמחליף בהפסד 1-0 לאתלטיקו מדריד ב-2 במרץ 1980. עד סוף העונה ערך הופעה בודדת נוספת כמחליף.
את תחילת העונה הבאה החל כשחקן מחליף, אך מסוף ספטמבר תפס מקום קבע בהרכב הקבוצה.
ב-26 באוקטובר כבש שער בכורה במדי אספניול, בניצחון 2-1 על אתלטיק בילבאו.
בסוף העונה עבר מאספניול ליריבתה העירונית, ברצלונה, מהבכירות בכדורגל בספרד.
אורבנו לא הרבה לשחק בתחילת דרכו בקבוצה החדשה.
את שערו הראשון במדיה כבש במשחק גביע מחזיקות הגביע בו ניצחה ברצלונה 8-0 את אפולון לימסול ב-15 בספטמבר.
בליגה פתח ב-10 משחקים, נכנס כמחליף ב-6 נוספים והבקיע שער בודד, בהפסד 3-2 לאתלטיק בילבאו ב-10 באפריל 1983. ברצלונה זכתה בסוף העונה בגביע הספרדי, אך אורבנו לא לקח חלק במשחק הגמר.
כמו כן, זכתה ברצלונה בגביע הליגה הספרדית, אך אורבנו לא שותף כלל במשחקי הטורניר.
גם בעונה הבאה מיעט לשחק והוא הבקיע שער אחד בגביע המחזיקות, בניצחון 3-2 על ניימכן ב-19 באוקטובר.
ברצלונה זכתה בעונה זו בתואר אחד בלבד, בסופר קאפ הספרדי, ואורבנו פתח בשני משחקי הטורניר נגד אתלטיק בילבאו.
ברצלונה, אותה אימן טרי ונבלס האנגליה, זכתה באליפות ספרד בעונת 1984/1985, אך אורבנו לא לקח חלק באף משחק במהלך כל העונה.
הוא שב לשחק בתדירות נמוכה בעונת 1985/1986, מופיע ב-4 משחקי ליגה כשחקן הרכב וב-4 נוספים כשחקן מחליף.
הוא כבש שער בודד בליגה, ב-12 באפריל 1986, אז ניצחה ברצלונה את ולנסיה 3-0. בסיום העונה השתתף עם ברצלונה במשחקי גביע הליגה, כבש פעמיים וסייע לה לזכות בתואר.
הוא לא שותף באך משחק בגביע אירופה, בו הגיעה ברצלונה לגמר.
בעונה הבאה פתח בהרכב ונכנס כמחליף לסירוגין.
בסך הכול השתתף ב-28 משחקי ליגה, 13 מתוכם כשחקן הרכב.
ב-21 בספטמבר 1986 נכנס כמחליף בדקה ה-65 במשחק מול סביליה והוא הבקיע שער שקבע את תוצאת המשחק, 1-0 לזכות ברצלונה, שערו היחיד לעונה זו.
עונת 1987/1988, בה הוחלף ונבלס בלואיס ארגונס בתחילת העונה, הייתה עונה השיא של אורבנו בברצלונה.
הוא השתתף ב-35 משחקי ליגה, רובם בהרכב, וכבש 3 פעמים.
בגביע אופ"א הבקיע שער אחד ועזר לקבוצתו להגיע לרבע גמר הטורניר, שם הודחה על ידי באייר לברקוזן.
בנוסף, סייע לברצלונה לזכות בגביע הספרדי והוא אף פתח במשחק הגמר בו ניצחה ברצלונה 1-0 את ריאל סוסיאדד.
עם הגעתו של יוהאן קרויף בקיץ 1988, דעך משמעותית מעמדו של אורבנו, שכן קרויף העדיף לשלב שחקנים חדשים, בעיקר צעירים יותר, בקבוצה.
במקביל, היה שותף לזכיית ברצלונה בגביע המחזיקות, כשהוא אף פותח במשחק הגמר בו גברה ברצלונה 2-0 על סמפדוריה.
בעונה הבאה פתח ב-7 משחקי ליגה ובמשחק נוסף בגביע המחזיקות.
בסוף העונה זכתה ברצלונה בגביע הספרדי, אך אורבנו לא לקח חלק בגמר הגביע.
בעונת 1990/1991 אמנם ברצלונה זכתה באליפות, אך חלקו של אורבנו צומצם אף יותר.
הוא פתח במשחק אחד ונכנס כמחליף בשישה נוספים בליגה.
בגביע המחזיקות הבקיע שער ברבע הגמר נגד דינמו קייב ועזר לקבוצתו להעפיל לחצי הגמר, אולם הוא לא שותף הן בחצי הגמר והן בגמר הטורניר, שם הפסידה ברצלונה למנצ'סטר יונייטד.
בקיץ 1991 עזב אורבנו את ברצלונה ושב לאספניול, ולאחר מספר חודשים בהם נעדר בשל פציעה, הפך לשחקן הרכב קבוע.
הוא פתח בכל 23 משחקי הליגה עד סוף העונה ועזר לקבוצה לעלות מהמקום ה-20 והאחרון למקום ה-16, ובזכות כך להישאר בליגה הראשונה.
בעונתו השנייה באספניול הבקיע 3 פעמים ב-36 משחקים, אך קבוצתו סיימה את העונה במקום ה-18 ובשל כך השתתפה בפלייאוף על המקום בליגה הראשונה.
אורבנו לא הצליח לעזור לקבוצתו להימנע מהפסד לראסינג סנטנדר, והיא נשרה לליגה השנייה.
בקיץ 1993 הצטרף לליידה, שעלתה מהליגה השנייה בעונה שלפני כן.
בעונתו היחידה שם הופיע 36 פעמים והבקיע פעם אחת, בהפסד 2-1 לקבוצתו לשעבר ברצלונה ב-2 באפריל 1994. גם ליידה ירדה לליגה השנייה בסוף העונה, לאחר שסיימה במקום ה-19 ולפני האחרון בליגה.
אורבנו עבר בקיץ למרידה ששיחקה בליגה השנייה באותה תקופה.
במרידה היה שחקן מפתח, הוא הבקיע 3 פעמים ב-30 הופעות, ובכך סייע לה לזכות באליפות הליגה השנייה ולעלות לליגה הראשונה לראשונה בתולדותיה.
בעונה הבאה מילא תפקיד של שחקן מחליף בעיקר.
הוא נכנס כמחליף ב-20 משחקים ופתח ב-9 משחקים, ומרידה שבה לליגה השנייה בסוף העונה.
בעונת 1996/1997 שיחק במדי מאלגה, שהייתה אז בליגה השלישית.
הוא הופיע ב-25 משחקים ובסוף העונה פרש ממשחק, בהיותו בן 35.
אורבנו מעולם לא הופיע במדי נבחרת ספרד הבוגרת.
הוא השתתף עם נבחרת ספרד הצעירה בשתי אליפויות אירופה לנוער, ב-1982 וב-1984, כשבשנייה הגיע עם הנבחרת לגמר הטורניר.
בסך הכול, לאורך תקופה שנמשכה 3 שנים, ערך 13 הופעות והבקיע פעמיים במדי נבחרת הצעירה.
יתר על כן, בקיץ 1980 ייצג את מדינתו באולימפיאדת מוסקבה.
הוא נכנס כמחליף בשני משחקים במהלך שלב הבתים, אותו לא הצליחה ספרד לעבור.
לאחר פרישתו ממשחק החל אורבנו לעבוד כצייד כישרונות.
בין 2000 ל-2002 בוויאריאל, ולאחר מכן שנה בברצלונה.
בהמשך החל לעבוד כעוזר מאמן, באופן בלעדי של אסטבן ויגו, חברו לקבוצה בברצלונה בשנות ה-80. באמצע עונת 2003/2004 החלו לעבוד בחרס שמהליגה השנייה בספרד, והם עזרו לקבוצה להתבסס במרכז הטבלה.
בעונת 2004/2005 עבדו בקורדובה, קבוצה נוספת מהליגה השנייה, אך סיימו את תפקידם תוך זמן קצר.
בסוף 2005 עברו לרומניה כדי לאמן את דינמו בוקרשט, אך עוד לפני סוף פגרת החורף עזבו את הקבוצה.
ב-2007 אימנו את ליידה שמהליגה השלישית, אך גם שם היה תפקידם קצר.
בעונת 2007/2008 קיבל אורבנו את תפקיד המאמן הראשי הראשון בחייו, כשהתמנה למאמנה של בסה שמהליגה השלישית.
למרות פתיחת עונה טובה, ואף על פי שהייתה במקום ה-13 בשלבים מאוחרים של העונה, הידרדרה הקבוצה למקום ה-16 בביתה, ולכן היא השתתפה בפלייאוף על ירידה לליגה הרביעית, שם הפסידה בדו-קרב בעיטות עונשין ונשרה ליגה.
בהמשך עבד כמנהל טכני בגרנדה לתקופה קצרה.
ביולי 2009 החל לעבוד כאחראי על החתמות במחלקת הנוער של אספניול, תפקיד אותו מילא במשך שנתיים.
באוגוסט 2011 חזר לברצלונה, כאחראי על מעקב על קבוצות יריבות ושחקנים פוטנציאליים להחתמה.
אורבלין פינדה אלברדו (בספרדית: Orbelín Pineda Alvarado; נולד ב-24 במרץ 1996 במקסיקו) הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת א.א.ק.
בגיל 16 הצטרף למחלקת הנוער של קרטרו מליגת העל המקסיקנית.
ב-21 בינואר 2014 ערך פינדה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כשנכנס כמחליף בדקה ה-70 בהפסד 1-0 לסלאיה במסגרת הגביע המקסיקני.
ב-2 באוגוסט ערך פינדה את הופעת הבכורה שלו בליגת העל המקסיקנית, כשנכנס כמחליף בדקה ה-82 בניצחון 2-0 על פצ'וקה.
ב-25 בינואר 2015 הבקיע פינדה את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-63 בהפסד 2-1 לפצ'וקה במסגרת הליגה.
בסך הכל ערך פינדה 44 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע 8 שערים.
ב-2 בדצמבר 2015 הודיעה גוודלחרה מליגת העל המקסיקנית על החתמתו של פינדה על חוזה ל-5 שנים במועדון.
ב-11 בינואר 2016 ערך פינדה את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בתיקו 2-2 נגד וראקרוס במסגרת הליגה.
ב-17 בינואר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה השישית בתיקו 1-1 נגד קרוס אסול במסגרת הליגה.
נכלל בסגל נבחרת מקסיקו לטורנירים גביע הזהב 2017, גביע הזהב 2019, מונדיאל 2022 וגביע הזהב 2023.
אורבנוס השביעי ; 4 באוגוסט 1521 – 27 בספטמבר 1590) היה האפיפיור ה-228. תקופת כהונתו בת 12 הימים, מ-15 בספטמבר 1590 ועד ליום מותו, הייתה הקצרה ביותר בהיסטוריה.
ג'ובאני בטיסטה קסטניה נולד ברומא בשנת 1521 למשפחת אצולה שמקורה בג'נובה, בן לקוסימו קסטניה (Cosimo Castagna) ולקוסטנצה ריצ'י ג'אקובצי (Costanza Ricci Giacobazzi).
קסטניה למד באוניברסיטאות בכל רחבי איטליה, קיבל תואר דוקטור במשפט קונטיננטלי ובמשפט קאנוני מאוניברסיטת בולוניה, ואף שימש כעורך דין חוקתי.
קסטניה הצטרף לקוריה הרומאית במהלך כהונתו של האפיפיור יוליוס השלישי, ומונה לתפקיד בבית הדין העליון של החותם הקדוש.
קסטניה התמנה לתפקיד הארכיבישוף של רוסאנו ב-1 במרץ 1553, ובמרוצת החודש שלאחר מכן קיבל שלל תוארי כמורה נוצריים, בשיאם התמנותו לתפקיד כומר (Priest) ב-30 במרץ.
קסטניה כיהן כמושל העיר פאנו בשנים 1555–1559, ולאחר מכן כמושל הערים פרוג'ה ואומבריה בשנים 1559–1560. השתתף בוועידת טרנט בשנים 1562–1563, ובשנים 1565–1572 שימש כנונציו (שליח האפיפיור) לספרד.
לאחר שעזב את תפקידו כארכיבישוף בשנת 1573, שימש כמושל העיר בולוניה בשנים 1576–1577 ובמקביל כנונציו לוונציה בשנים 1573–1577. שימש גם כנציג הכס הקדוש בפלנדריה ובקלן בשנים 1578–1580.
האפיפיור גרגוריוס השלושה עשר העלה את קסטניה לדרגת חשמן ב-12 בדצמבר 1583, והוא קיבל את תפקיד החשמן של כנסיית סן מרסלו אל קורסו .
קסטניה נבחר לתפקיד האפיפיור בקונקלווה לאחר מותו של האפיפיור סיקסטוס החמישי ב-27 באוגוסט 1590. עם סיום הקונקלווה, ב-15 בספטמבר 1590, נבחר קסטניה לתפקיד האפיפיור, רבות בזכות תמיכת החשמנים הספרדים.
עם בחירתו, אימץ קסטניה את השם "אורבנוס השביעי".
במהלך כהונתו הקצרצרה כאפיפיור, היה אורבנוס השביעי לנושא המשרה הרשמי הראשון בהיסטוריה האנושית שקבע איסור עישון במקום ציבורי.
הוא איים להחרים כל מי שיצרוך טבק בשטחה של כנסייה - כולל לעיסתו, עישונו או שאיפתו כאבקה.
אורבנוס השביעי היה ידוע כאפיפיור שדאג לרווחת העניים.
הוא סיבסד אופים ברומא על מנת להוריד את מחירי הלחם, והגביל את ההוצאות של בעלי התפקיד הבכירים ששירתו תחתיו.
הוא גם סיבסד מיזמי עבודות ציבוריות על מנת לייצר מקומות עבודה חדשים.
בנוסף, היה ידוע כמתנגד תקיף לנפוטיזם.
אורבנוס השביעי נפטר ברומא ב-27 בספטמבר 1590, מעט לפני חצות, ממחלת המלריה.
הוא נקבר בקריית הוותיקן, ועצמותיו הועברו ב-21 בספטמבר 1606 לכנסיית סנטה מריה סופרה מינרווה.
עיזבונו הוערך בסכום של כ-30,000 סקודו איטלקי, והוא הועבר לצדקה לטובת הענקת נדוניות לצעירות עניות.
אורבן גדול-פה (שם מדעי: Neoclinus blanchardi) הוא מין דג ממשפחת הצ'נופסידיים החי במערב אוקיינוס השקט.
האורבן גדול-פה יכול להגיע לאורך 30 ס"מ והוא בעל ראש גדול עם לסת מגודלת ביותר שיכולה להתמתח.
הדג מסתתר רוב זמנו במאורות אך יוצא לצוד בערבים.
לדג סנפירי חזה גדולים אך שאר הסנפירים קטנים ודמויי-רעמה קוצנית והזנב דק מאוד.
האורבן הוא יצור טריטוריאלי התוקף מסיגי גבול ובעת הצורך יתמודד עם הפולש באמצעות פיו המנופח הנפרש כמו מניפה ואיתו הוא דוחף את יריביו בפה, בדומה להיפופוטם.
דגים אלה חיים במים רדודים סמוך לקרקעית מעומק 3 ועד 73 מטר.
הם חיים לחופי קליפורניה מסן פרנסיסקו לחצי האי באחה קליפורניה.
אורבנו פיו פרנצ'סקו רטאצי (באיטלקית: Urbano Pio Francesco Rattazzi; 29 ביוני 1808 – 5 ביוני 1873) היה מדינאי ופוליטיקאי איטלקי, מאבות איחוד איטליה וראש ממשלת איטליה ה-3 (ב-1862) וה-8 (ב-1867).
רטאצי נולד באלסנדריה, פיימונטה, הקיסרות הצרפתית הראשונה, ומשנת 1838 החל לעבוד בלשכת עורכי דין לאחר שהשלים את לימודיו.
בשנת 1848 נשלח ללשכת הצירים של ממלכת סרדיניה בטורינו כנציג מטעם מחוז הבחירה של עיר הולדתו.
דרך יכולתו הרטורית בעת דיונים הוא תרם להפלת ממשלת בלבו, ולזמן קצר החזיק בתיק שר ההדרכה הציבורית; לאחר מכן, בקבינט ג'יוברטי (1848–1849), הוא כיהן במשרת שר הפנים, ועם פרישתו של ג'יוברטי בשנת 1849 הפך למעשה לראש הממשלה.
התבוסה במלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה אילצה את רטאצי להתפטר במרץ 1849.
בחירתו לנשיא לשכת הצירים בשנת 1852 הייתה אחת התוצאות המוקדמות ביותר של ברית פוליטית בינו לבין קמילו בנסו די קאבור, קרי איחודם של אנשי הימין המתונים.
לאחר שהתמנה לשר המשפטים בשנת 1853 נשא מספר הליכי רפורמה, שחלקם כללו דיכוי של מסדרי נזירים שונים.
התסיסה האזרחית שנגרמה מהרפורמות הובילה אותו להתפטר מתפקידו בשנת 1858, אך נכנס שוב לקבינט בראשות לה מרמורה בשנת 1859 כשר הפנים.
הוא התמנה בשנית לראשות הממשלה בשנת 1867, מאפריל עד אוקטובר, ולא הספיק לקדם את מדיניותו.
הוא נפטר בפרוזינונה ב-5 ביוני 1873.
אשתו, עמה התחתן בשנת 1863, הייתה בתם של סר תומאס ווייס, הקונסול הבריטי באתונה, ולאטיטיה בונפרטה, אחייניתו של נפוליאון בונפרטה.
אורביטר 4 הוא כלי טיס בלתי מאויש טקטי ממשפחת אורביטר של חברת אירונאוטיקס, בעל יכולת נשיאת שני מטע"דים בו זמנית.
האורביטר 4 נועד לפעול כ"להקה" של מספר כלי טיס אשר משמשים כרשת מתואמת אשר אוספת מידע יחד.
האורביטר 4 פותח כהמשך להתפתחות קו האורביטר והארוסטאר אשר חולקים יחד את אותה פלטפורמה עם יכולות מוביל, משימה ורב-תכליתיות.
בדצמבר 2019 זכתה רפאל יחד עם אירונאוטיקס במכרז לפרויקט "ענני סערה" מול חברת אלביט לאחר שהתעשייה האווירית ויתרה על ההתמודדות.
הכטב"ם הוא חלק ממערך "ענני סערה" אשר עתיד לקום בצה"ל ומשותף לזרוע האוויר ולזרוע היבשה.
בצה"ל מכונה הכטב"ם בשם "ניצוץ".
באוגוסט 2022 נפתחה מחדש טייסת 144 כטייסת כטב"ם בבסיס חצור, והיא הטייסת הראשונה המפעילה את "ניצוץ".
בנובמבר 2023, במלחמת חרבות ברזל נכנסו כלי הטיס לפעילות מבצעית ברצועת עזה במטרה לחשוף מחבלים ולאסוף מודיעין.
אורביטר 4 הוא כטב"ם טקטי ייחודי, פועל בצורה שקטה ובעל יכולת לשהות באוויר כ-25 שעות ברציפות – שהות ארוכה במיוחד, שאפשר היה להשיג עד לאחרונה (נכון ל-2022) רק בכלים יקרים וגדולים יותר.
ממדיו הקטנים יחסית (מוטת כנף של 5.4 מטרים) מקשים על האיתור והיירוט שלו מעל שטח עוין, לעומת כלים מסורתיים שמסוגלים לשהות יותר מיממה רצופה באוויר.
הכטב"ם יכול לשאת בו זמנית שילוב של מטע"ד אלקטרו-אופטי עם מכ"ם SAR, מכ"ם סיור ימי MPR או סנסורים נוספים, מה שמרחיב את יכולות ה-ISTAR שלו.
המערכות מאפשרות אחיזת שטח על אזורים רחבים תוך התמקדות בתאי שטח נבחרים.
קל ומהיר להשתמש בו והוא מופעל על ידי צוות קטן של 3 אנשים.
את האורביטר ניתן לשגר במספר דרכים אשר כולן אינן מצריכות מסלול:
שיגור ממסילה בשטח, ונחיתה בעזרת מצנח.
שיגור ממסילה בשטח, ונחיתה לתוך רשת איסוף.
המראה ונחיתה אנכית באמצעות סט שמותקן על האורביטר והמכיל רוטורים אנכים.
אורבין חאובני קבררה חירון (בספרדית: Orvin Geovanny Cabrera Girón; 20 בפברואר 1977 – 28 בספטמבר 2010) היה כדורגלן הונדורסי ששיחק בעמדת הקשר.
הוא שיחק בקבוצות ריאל אספנייה, אולימפיה, מרתון ווידה במסגרת ליגת העל של הונדורס, בקבוצת לואיס אנחל פירפו במסגרת ליגת העל של אל סלוודור, וכן בנבחרת הונדורס.
קבררה שיחק במהלך הקריירה בקבוצות ריאל אספנייה, אולימפיה, מרתון ווידה במסגרת ליגת העל של הונדורס, ובקבוצת לואיס אנחל פירפו במסגרת ליגת העל של אל סלוודור.
הוא פרש מכדורגל בשנת 2009 בשל מחלה.
קבררה היה חלק מסגל נבחרת הונדורס עד גיל 20 בטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 1995, וערך שתי הופעות בטורניר.
ב-30 במאי 2000 ערך את הופעתו היחידה בנבחרת הונדורס, בהפסד 2-1 לנבחרת קנדה במשחק ידידות.
הוא הבקיע את שער נבחרתו במשחק זה.
ב-28 בספטמבר 2010 מת קבררה לאחר מאבק של שנתיים בסרטן הכליה.
אורביטר K1 הוא כטב"ם מסוג חימוש משוטט אשר פותח ומיוצר על ידי חברת אירונאוטיקס הישראלית.
האורביטר K1 נבנה על תשתית כטב"ם הדגל של אירונאוטיקס – האורביטר 2. לשני הכטב"מים תשתיות זהות של אוויוניקה, שליטה ובקרה ומבנה גוף דומה.
לאורביטר K1 יכולת שהייה באוויר של עד שעתיים, הוא נושא מצלמה בעלת יכולות צילום יום ולילה, וראש קרבי של 3 ק"ג חומר נפץ.
בהתאם למיקום ספציפי של מטרה, האורביטר K1 משוגר לאוויר, מגיע לאזור הרצוי ומסוגל לתקוף את המטרה – בין אם היא נייחת ובין אם היא בתנועה.
אפשרות נוספת היא לשגר אותו לאזור מסוים ללא נקודת ציון ספציפית, ובמקרה זה הוא יודע לסרוק את האזור, לאתר בעצמו את המטרה ולבצע תקיפה.
שלא כמו כלים משוטטים אחרים, במידה שלא מתבצעת תקיפה, ניתן להחזיר ולהנחית אותו בבסיס האם, בעזרת המצנח שהוא נושא עמו.
בתלונה שהוגשה למשרד הביטחון נטען כי משלחת של אירונאוטיקס ערכה ביולי 2017 הדגמה חיה של יכולות התקיפה של האורביטר K1 במהלך ביקור עסקי בבאקו, בירת אזרבייג'ן.
מפעילי הנשק סירבו לתקוף עמדה של הצבא הארמני בנגורנו קרבאך, כפי שדרשו נציגי הצבא האזרי, על כן נאלצו בכירי המשלחת לחמש ולהטיס את שני הכטב"מים בכוחות עצמם.
המנהלים החטיאו את מטרותיהם, אך בהתייחסות של בכיר בצבא הארמני נטען כי שני חיילים נפצעו בתקרית.
החברה הכחישה את הנטען בתלונה.
ב-29 באוגוסט 2017, בעקבות חקירת משרד הביטחון, הקפיא אגף הפיקוח על היצוא הביטחוני (אפ"י) את רישיונות השיווק והייצוא על דגם זה של החברה באזרבייג'ן, צעד שמסכן חוזה קיים של החברה עם אזרבייג'ן, ששוויו מוערך ב-20 מיליון דולר.
בפברואר 2019 ביטל משרד הביטחון את התליית הרישיון.
בדצמבר 2021 הגישה המחלקה הכלכלית בפרקליטות המדינה כתב אישום נגד החברה ושלושה מבכיריה בגין עבירה על חוק הפיקוח על יצוא ביטחוני.
באוגוסט 2023 פרסמה הזרוע הצבאית של חמאס תיעוד של הכלי אשר לטענתם הופל מעל שמי עזה.
אורבן אנדריין וודברי היה יזם ופוליטיקאי אמריקאי מוורמונט, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כראש עיריית ברלינגטון התשיעי בשנים 1885 -1887, כסגן מושל ורמונט ה-37 בשנים 1888–1890, וכמושל ורמונט ה-45 בשנים 1894 -1896.
אורבן וודברי נולד בעיירה אקוורת' שבניו המפשייר.
וודברי, היה ילד קבנדיש שוורמונט.
אמו, לוסי לסטינה ואדלי, הייתה במקור מאיסט בולטון שבקוויבק.
וודברי היה צאצא של מושלי מושבת מפרץ מסצ'וסטס סיימון ברדסטריט ותומאס דאדלי.
הוא גם היה צאצא של מייסד מושבת רוד איילנד ומטעי פרובידנס ג'ון פורטר .
הוא התחנך בעיירות מוריסטאון ומוריסוויל, וב-1859 סיים את לימודיו בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ורמונט.
כוונתו של וודברי הייתה לפתוח בקריירה רפואית, אך הוא מעולם לא עסק ברפואה בשל החלטתו להתגייס לצבא האיחוד עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית.
ב-25 במאי 1861 התגייס וודברי כטוראי, ועס מהרה קודם לדרגת סמל, ולאחר מכן לדרגת סמל ראשון של פלוגה H של רגימנט הרגלים השני של ורמונט.
ב-21 ביולי הוא לחם בקרב בול ראן הראשון, שם הוא איבד את זרועו הימנית לאחר שנפגע מרסיס של פגז ארטילריה, וכך היה לקטוע היד הראשון מוורמונט.
וודברי נפל בשבי, ולאחר כמעט שלושה חודשים בבית כלא בריצ'מונד, וירג'יניה, הוא שוחרר ב-5 באוקטובר 1861. ב-18 באוקטובר הוא שוחרר משירות עקב פציעתו.
בנובמבר 1862 קיבל וודברי מינוי של קפטן והוצב לפקד על פלוגה D של רגימנט הרגלים ה-11 של ורמונט.
ב-17 ביוני 1863 הוא הועבר לגיס המילואים, וב-27 במרץ 1865 שוחרר מהשירות.
לאחר המלחמה התיישב וודברי בברלינגטון, והחל להיות מעורב בתעשיית העץ ובעסקי המלונאות.
בשנים 1865 -1874 הוא היה שותף בחברת "שפרד, דייוויס ושות'", מתוכם שנתיים כנציג החברה באוטווה.
לאחר מכן ועד 1876 הוא הועססק על ידי חברת "בולדגט ובניו".
ב-19 השנים הבאות הוא עבד כמנהל של חברת העצים בות', ובמשך 35 שנים הוא היה הבעלים של "בית ואן נס", מלון שהורחב פעמיים ושיכן 400 אורחים.
פעילויותיו העסקיות הנוספות של וודברי כללו שירות כנשיא חברת הייצור מיד, חברת הממתקים קריסטל, וחברת הכותנה קווין סיטי.
כאיש המפלגה הרפובליקנית נבחר וודברי כחבר מועצת העיר ברלינגטון בשנים 1881–1882, ובשנה השנייה היה נשיא המועצה.
בשנים 1884–1886 הוא שירת כקולונל במטה של המושל ג'ון ברסטו.
בשנים 1885–1887 כיהן וודברי כראש עיריית ברלינגטון, ובשנים 1888 -1890 כסגן מושל ורמונט.
ב-1894 נבחר וודברי מטעם הרפובליקנים כמושל ורמונט.
הוא כיהן בתפקיד עד 1896, וכיהן בתקופת כהונה אחת של שנתיים כפי שהיה אז מקובל על פי כלל ההרים של המפלגה הרפובליקנית.
במהלך תקופת כהונתו כמושל, הוא אישר מהלכי חקיקה לאספקת ספרי לימוד חינם לבית הספר הציבוריים.
בנוסף הוא אישר חקיקה שהסמיכה את המושל למנות את חברי ועדת הספרייה, וחקיקה שעל פיה הוקמה מועצת הרוקחות של המדינה.
ב-1898 מונה וודברי על ידי הנשיא ויליאם מקינלי כחבר הוועדה בראשותו של הגנרל גרינוויל דודג' שחקרה את התנהלות מחלקת המלחמה במלחמת ארצות הברית-ספרד.
במהלך מסע הבחירות של תאודור רוזוולט לנשיאות, מונה וודברי לחבר מועצת המבקרים של האקדמיה הצבאית של ארצות הברית.
וודברי היה פעיל בבונים החופשיים, והחזיק בדרגה ה-32 של הנוסח הסקוטי.
אגודות נוספות בהן הוא היה חבר כללו את המסדר העצמאי של העמיתים יוצאי הדופן, , המסדר הצבאי של הלגיון הנאמן של ארצות הברית , החברה הכללית של המלחמות הקולוניאליות , בני המהפכה האמריקאית ואבירי פיתיאס .
וודברי היה גם מראשוני החברים במועדון ההר הירוק , שנוסד בפגישה שהתקיימה ב-1910 בבית ואן נס.
וודברי אירח שלושה מנשיאי ארצות הברית במהלך ביקוריהם בברלינגטון.
באוגוסט 1897 סייר הנשיא ויליאם מקינלי בוורמונט בהזמנתו של הסנאטור רדפילד פרוקטור, והיה אורחו של וודברי במהלך עצירתו בברלינגטון.
בספטמבר 1902 ביקר תאודור רוזוולט בוורמונט במסגרת מסע נאומים, והתארח אצל וודברי במהלך ביקורו בברלינגטון.
ביולי 1909 ביקר הנשיא ויליאם הווארד טאפט בברלינגטון במהלך האירוע לציון 300 שנה להגעתו של סמואל דה שמפלן לאגם שמפליין, והיה אורחו של וודברי.
ב-1860 נשא וודברי לאישה את פאולינה ל.
דרלינג, בתם של אירה ושרה דרלינג מאלמור, ורמונט, ולשניים נולדו שישה ילדים.
בתם, גרטרוד וודברי, נישאה לג'ורג' מ.
פאוורס, שהיה שופט ונשיא בית המשפט העליון של ורמונט.
בראשית 1915 חלה וודברי, ובפברואר אותה שנה נסע לסניטריום בייטל קריק במישיגן כדי לבקש מרפא.
לאחר תחילת הטיפול שב הוא לקה בשבץ מוחי מספר פעמים, וכאשר נעשה ברור שהוא לא יחלים, הוא ביקש לשוב לברלינגטון כדי שיוכל להעביר את ימיו האחרונים בביתו.
אורבן וודברי נפטר בברלינגטון ב-15 באפריל 1915. הוא נטמן בבית הקברות לייקוויו שבעיר.
אורגון היא מדינה במערב ארצות הברית השוכנת לחופי האוקיינוס השקט.
המדינה גובלת במערב באוקיינוס השקט, בצפון בוושינגטון, בדרום בנבדה ובקליפורניה ובמזרח באיידהו.
פירוש השם אורגון לא ברור, וישנה השערה כי השם הוא אנגלוז של המילה הצרפתית ל"הוריקן" – "Ouragon".
ב-1765 הזכיר המייג'ור הבריטי רוברט רוג'רס את השם Ouragon בבקשת תמיכה כספית במשלחת.
ב-1778 התייחס ג'ונתן קרוור בספר מסעותיו לנהר הגדול במערב בשם אורגון (Oregon).
המשורר ויליאם קולן בראיינט השתמש בפואמה "תנטופסיס" (Thanatopsis) בשם "אורגון" לתיאור השטח שבו עברה משלחת לואיס וקלארק.
העדות הראשונה לאדם באזור אורגון מתוארכת לשנת 15,000 לפני הספירה במערת פורת רוק הסמוכה לפורת רוק.
החל מהאלף השמיני לפני הספירה הופיעו התיישבויות באורגון סמוך לנהר קולומביה והחוף.
עד המאה ה-16 לספירה היו מספר רב של שבטים ילידים באורגון, בהם: בנוק, צ'ינוק, טקלמה, קלאמת, קוקוולי, אומפקווה ונז פרס.
האירופאים הראשונים שהגיעו לאורגון היו מגלי ארצות ספרדים תחת פיקודו של חואן רודריגס קבריו, שיצאו בשנת 1543 ממקסיקו למסע לחקר חופה של אמריקה הצפונית.
פרנסיס דרייק האנגלי נחת באורגון לביצוע תיקונים בזמן מסעו להקפת העולם, בשנת 1579, כנראה במפרץ הקרוי היום מפרץ דרייקס.
דרייק הכריז על שטח אורגון תחת ריבונות אנגלית, מה שנהפך לעילה בסכסוך הטריטוריאלי בין אנגליה למקסיקו שנים אחר כך, וכן במלחמת ארצות הברית–מקסיקו.
לאחר מסעו לחקר החוף המערבי של חואן חוזה פרז הרננדס הספרדי בשנת 1774, משלחות ספרדיות החלו באופן קבוע לעצור באורגון בדרכם לאסיה לסחור בתבלינים.
ג'יימס קוק סייר ב-1778 לאורך החוף בניסיון למצוא את המעבר הצפון-מערבי.
במאה ה-18 וה-19 החלו מיסיונרים וציידים קנדים צרפתים לנדוד לאורגון וחלקם התיישבו שם באורח קבע.
בין המתיישבים נמנה לוסייר, שמיוחס כחקלאי האירופאי הראשון באורגון.
ההגירה הצרפתית הותירה חותם בצורת שמות מקומות רבים בצרפתית כמו נהר מהלואר, העיר לה גרנדה ואף שמה של אורגון.
משלחת לואיס וקלארק (1805–1806) עברה באזור במהלך מסעם.
הם בנו מצודת חורף בפורט קלטסופ סמוך לשפך נהר קולומביה.
הודות למשלחת זו ולמסעו של הבריטי דייוויד תומפסון (1811) נודע על הכמות הרבה של חיות פרווה באזור וכן התגלה שביל אורגון, נתיב יבשתי החוצה את הרי הרוקי, ומוביל בסופו של דבר לחוף האוקיינוס השקט.
ב-1811 הקים היזם הניו-יורקי ג'ון ג'וזף אסטור בשפך נהר קולומביה את פורט אסטוריה כתחנה המערבית ביותר של חברת הפרוות הפסיפית.
זה היה יישוב הקבע הראשון של לבנים באזור.
במלחמת 1812 השתלטה בריטניה על כל התחנות של חברת הפרוות הפסיפית.
בשנים 1820–1830 שלטה חברת מפרץ הדסון על כל האזור הצפון-מערבי של מחוז קולומביה.
תנועת מתיישבים רבה בשביל אורגון, נתיב שיירת עגלות מפורסם, שהחל ב-1842–1843 הביאה את ארצות הברית לפתור את המחלוקת הטריטוריאלית על האזור עם בריטניה, שהסתיימה סופית עם חתימתו של הסכם אורגון ב-1846. טריטוריית אורגון נקבעה סופית ב-1848.
העברת חוק ב-1850 המעניק קרקע למתיישבים באורגון הגביר את זרם המתיישבים.
החוק בא על חשבונם של האינדיאנים שנדחקו לשמורות המיועדות להם.
ב-14 בפברואר 1859 התקבלה אורגון כמדינה לארצות הברית.
למרות זאת, זרם המהגרים היה קטן יחסית עקב הסכנה בשביל אורגון הארוך והקושי במסע הימי מקיף היבשת.
בשנת 1859 היה באורגון אחד הסכסוכים המוזרים בהיסטוריה שנקרא מלחמת החזיר וכמעט שהביאה להסלמה בין ארצות הברית לבריטניה.
אמנת אורגון מ-1846 הותירה אי-בהירות היכן הוגדר הגבול - מצר הארו או מצר רוסאריו - מה שהוביל את שתי המדינות לתבוע את איי סן חואן.
בגלל מריבה בין שני חקלאים על נזק שעשה חזיר שתי המדינות העמידו צבאות של עשרות אלפי חיילים מכל צד.
חיילים בריטים ואמריקאים עמדו זה ליד זה וקיללו וגידפו אחד את אמו של השני בכדי לגרום לצד השני לירות ירייה ראשונה.
לבסוף שני הצדדים הבינו את הטיפשות שבדבר ונמנעה מלחמה.
בשנת 1872 תיווך בין שתי המדינות וילהלם הראשון, קיסר גרמניה וקבע שהאיים שייכים לארצות הברית.
במלחמת האזרחים האמריקנית הייתה אורגון בין מדינות האיחוד.
למרות ריחוקה מאזורי הקרבות חיילים גויסו באורגון ונשלחו מזרחה לסייע לצבא האיחוד במלחמה.
בשנות ה-80 של המאה ה-19 נסללו מסילות רכבת וקישרו את אורגון בצורה קלה, זולה ובטוחה יחסית לשאר ארצות הברית, מה שהוביל לגידול מהיר באוכלוסייה ולפיתוח של תעשייה חקלאית ותעשיית עצים.
עד היום אורגון ומדינות החוף המערבי מובילות בתעשיות אלו.
בשנת 1994 הפכה אורגון למדינה האמריקאית הראשונה שהעניקה לגליזציה של התאבדות בסיוע רופאים באמצעות חוק מוות בכבוד.
במסגרת משאל עם ב-4 בנובמבר 2014, הותרה צריכת מריחואנה לשימוש אישי לאחר שתושבי המדינה הצביעו בעד הקמת מערכת מיסוי ובקרה על מכירת מריחואנה.
בכך הצטרפה מדינת אורגון למדינות וושינגטון, קולורדו ואלסקה המתירות צריכת מריחואנה לצורכי הנאה.
מה שהפך את אורגון למדינה השנייה באותה תקופה שחוקקה נישואים לבני זוג מאותו המין, התאבדות בסיוע רופאים ושימוש במריחואנה לצורך הנאה.
בספטמבר 2023 התירה אורגון את השימוש בפטריות מיוחדות, כתרופה לטיפול נפשי, שימוש שאסור ברוב מדינות ארצות הברית.
במזרח המדינה פועלת תנועת איידהו רבתי שדוגלת במעבר האזור לשליטה של איידהו.
היא המדינה התשיעית בגודלה בשטחה בארצות הברית עם 251,418 קמ"ר.
בשטחה היא גדולה מעט יותר מבריטניה הגדולה.
אורגון גובלת במערב באוקיינוס השקט, בצפון בוושינגטון בדרום בקליפורניה ונבדה, ובמזרח באיידהו.
אורגון מחולקת לשישה אזורים: החוף, עמק וילאמט, רכס קסקייד, הרי קלאמת, נהר הקולומביה ופרובינציית אגן ורכס.
הנקודה הגבוהה ביותר היא פסגת הר הוד שגובהו 3,428 מטרים ונקודתה הנמוכה ביותר היא פני הים.
הפארק הלאומי היחיד בשטחה הוא הפארק הלאומי קרייטר לייק, אשר נוצר בתוך קלדרה של הר געש לא פעיל.
זהו האגם העמוק ביותר בארצות הברית – 592 מטרים.
פני השטח של אורגון מגוונים מאוד ונעים מיערות גשם שבאזור החוף למדבר באזורים הדרום מערביים, רכס קסקייד הגבוה במערב ועמק וילאמט במרכז.
רכס קסקייד, במערב המדינה, משתרע לכל אורכה, עד צפון קליפורניה, ומשפיע על האקלים: ריבוי משקעים ברכס, ומדבר צל גשם במורדותיו המזרחיים.
באורגון ממוקמים אזורי טבע בראשיתי עם יערות ואגמים דוגמת אגם רוג'ר שמההוים אתרי תיירות פופולריים.
רוב אוכלוסיית המדינה מתגוררת בעמק וילאמט המשתרע מיוג'ין (העיר השנייה בגודלה), בדרום עד לפורטלנד (העיר הגדולה במדינה) בצפון העמק, דרך ערים גדולות נוספות כמו סיילם (בירת המדינה).
בעוד גבולה הדרומי מוגדר באופן שרירותי על ידי קו רוחב, וגבולה המערבי על ידי הים הגבול הצפוני והצפון מערבי מוגדר ברובו על ידי תוואי נהר קולומביה.
האורגניזם הגדול ביותר החי באורגון (השייך למין Armillaria ostoyae), היא פטרייה הגדלה כמטר מתחת לפני האדמה ומשתרעת על פני 8.8 קמ"ר והיא בת אלפי שנים.
ברוב אורגון יש אקלים מתון בדרך כלל, אם כי יש שוני משמעותי בין אזורים לאור מגוון הנופים ברחבי המדינה.
באזור המערבי של המדינה (מערבית לטווח המפלים) יש אקלים אוקיאני, המאוכלס ביערות מעורבים ירוקי עד וצבעוניים.
האקלים המערבי של אורגון מושפע מאוד מהאוקיינוס השקט; השליש המערבי של אורגון רטוב מאוד בחורף, בינוני עד רטוב מאוד באביב ובסתיו, ויבש במהלך הקיץ.
הלחות היחסית של אורגון המערבית היא גבוהה למעט בימי הקיץ, שהם חצי יבש למחצה ולח; מזרח אורגון בדרך כלל מתאפיין בלחות נמוכה כל השנה.
בחלקה הדרומי-מערבי של המדינה, ובמיוחד בעמק רוג, יש אקלים ים-תיכוני עם חורפים יבשים ובהירים יותר וקיצים חמים יותר, בדומה לצפון קליפורניה.
בחלק הצפון-מזרחי של אורגון שורר אקלים צחיח למחצה, ובאזורי השטח הגבוהים שלו יש אקלים תת-ארקטי.
המדינה מדורגת במקום החמישי לטמפרטורות הקיץ הקרירות ביותר של מדינה כלשהי במדינה, אחרי מיין, איידהו, וויומינג ואלסקה.
לשני שלישים המזרחיים של אורגון, המורכבים במידה רבה ממדבר גבוה, יש חורפים קרים ומושלגים וקיצים יבשים מאוד.
חלק ניכר מהמזרח הוא חצי צחיח כמו שאר האגן הגדול, אם כי ההרי הכחולים הם רטובים מספיק כדי לתמוך ביערות נרחבים.
מרבית אורגון מקבלת כמויות שלג משמעותיים, אך לעמק וילאמט, בו מתגוררים 60 אחוז מהאוכלוסייה, יש חורפים מתונים משמעותית לרוחב הרוח שלו ולרוב רואים שלג אלא רק גשם קל.
הטמפרטורה הרשומה הגבוהה ביותר של אורגון היא 48 מעלות צלזיוס בפנדלטון ב-10 באוגוסט 1898, והטמפרטורה הנמוכה ביותר שנרשמה היא 54- מעלות צלזיוס בסנקה ב-10 בפברואר 1933.
המדינה היא אזור גידול ראשון במעלה של אגוזי לוז.
95% מיבול אגוזי הלוז מגידול מקומי בארצות הברית מגיעים ממדינה זו.
באורגון יש 676 יקבים, ו-71 נפתחו בשנת 2014. דיג של אלתית מהמדינה הוא מהגדולים בעולם כולו.
המדינה מפורסמת ביערותיה ובתעשיית הקורות שלה, אם כי תעשייה זו ירדה משמעותית בעקבות שריפות ובירוא מופרז של יערות.
תיירות היא ענף כלכלי חשוב.
היערות, האגמים, שמורות הטבע והחופים מושכים תיירים לאורך כל השנה.
פסטיבל שייקספיר של אורגון שנערך בעיר אשלנד גם הוא יעד תיירותי מפורסם.
רבות במיוחד הן המבשלות הבירה במדינה, כאשר העיר הגדולה ביותר, פורטלנד, מחזיקה בשיא עולמי של מספר מבשלות בעיר אחת.
שיעור האבטלה של אורגון עמד על 5.5% בספטמבר 2016, ואילו שיעור האבטלה בארצות הברית עמד על 5.0% באותו חודש.
מפקד האוכלוסין בארצות הברית מעריך כי אוכלוסיית אורגון עומדת על כ־4,217,737 נכון ל-1 ביולי 2019, גידול של 10.09% לעומת מפקד 2010. נכון למפקד 2010, אוכלוסיית אורגון הייתה 3,831,074. ההרכב המגדרי של המדינה היה 49.5% גברים ו-50.5% נשים.
אורגון הייתה "היעד המוביל ביותר" של המדינה בשנת 2014, כאשר שתי משפחות עברו למדינה עבור כל אחת שעוברת בשאר המדינה (66.4% ל-33.6%).
אורגון הייתה גם היעד המוביל ביותר בשנת 2013, והיעד השני הכי פופולרי בשנת 2010 עד 2012.
סקר הזיהוי האמריקני הדתי ערך סקר בשנת 2008 ולפי תוצאותיו אורגון היא המדינה החמישית עם כמות האזרחים שמגדירים את עצמם ללא השתייכות דתית.
תחזיות מלשכת המפקד האמריקאית מראות כי אוכלוסיית אורגון צפויה לגדול ל-4,833,918 עד שנת 2030, עלייה של 41.3% בהשוואה לאוכלוסיית המדינה המונה 3,421,399 בשנת 2000. תחזיות המדינה עצמה צופות אוכלוסייה כוללת של 5,425,408 בשנת 2040.
בראש הרשות המבצעת עומד מושל שנבחר לקדנציה של ארבע שנים.
המושל מוגבל לשתי קדנציות רצופות, אך אין הגבלה למספר הקדנציות הכוללת.
הבחירות למושל מתקיימות יחד עם בחירות אמצע הקדנציה.
אורגון היא אחת מהמדינות הבודדות בהן לא קיים תפקיד סגן המושל, ובמקרה שהמושל מפסיק למלא את תפקידו מחליף אותו מזכיר המדינה.
המושלת הנוכחית היא טינה קוטק, אשר החליפה את קייט בראון, שתיהן חברות המפלגה הדמוקרטית.
מצביעי אורגון בחרו מושלים דמוקרטיים בכל בחירות מאז 1986.
האספה המחוקקת של אורגון מורכבת משני בתים – בית הנבחרים בו יש 60 חברים הנבחרים לקדנציה של שנתיים, וסנאט בו יש 30 חברים הנבחרים לקדנציה של 4 שנים, כאשר כל שנתיים מתקיימות בחירות בכחצי מהמחוזות.
אין הגבלה על אורך הכהונה של חברי שני הבתים.
בית המשפט העליון של אורגון מורכב משבעה שופטים שנבחרים בצורה בלתי-מפלגתית בבחירות הכלליות לקדנציות של שש שנים.
חבר השופטים כולל כיום את שני השופטים העליונים היחידים בארצות הברית שהם הומוסקסואלים גלויים.
בית המשפט בוחר מתוכו את אחד השופטים לנשיא בית המשפט העליון לקדנציה של שש שנים.
ההצבעה בבחירות באורגון מתקיימת כולה דרך הדואר.
המצביעים מקבלים את טופסי ההצבעה לביתם, ויכולים להחזיר אותם במעטפות כפולות בדואר, או במשרדי ועדות הבחירות המקומיות.
אורגון הנהיגה שיטה זו בבחירות מקומיות החל משנות ה-80, ובבחירות הפדרליות החל משנת 2000.
המדינה מחולקת מנהלית ל-36 מחוזות.
הגדול שבמחוזות אורגון הוא מחוז הרני (26,250 קמ"ר), והקטן שבהם הוא מחוז מולטנומה (1,130 קמ"ר).
מחוז מולטנומה הוא גם המחוז המאוכלס ביותר (כ-756,530 תושבים), ובו שוכנת גם פורטלנד, העיר המאוכלסת ביותר במדינה.
המחוז הדליל ביותר באוכלוסייה הוא מחוז וילר עם 1,430 תושבים.
הסנאטורים המייצגים את אורגון הם רון ויידן המכהן משנת 1996 וג'ף מרקלי המכהן משנת 2009, חברי המפלגה הדמוקרטית.
מתוך 6 החברים (כלומר, למדינה 8 קולות אלקטורלים) המייצגים את המדינה בבית הנבחרים של ארצות הברית, ארבעה מתוכם דמוקרטים ושני רפובליקנים.
בבחירות לנשיאות נוטה אורגון להצביע עבור המועמד הדמוקרטי.
אורגון תמכה במועמדים הדמוקרטיים בשמונה מערכות הבחירות האחרונות.