tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בגידולים רבים באדם ניכרת מעורבות של היעדר בקרה על המעבר משלב G1 לשלב S במחזור התא.
במצב תקין, סדרה מורכבת של אינטראקציות מעכבות מונעת התקדמות לא רצויה משלב G1 לשלב S, ובכך נמנעת חלוקת תאים שאינם תקינים.
ההערכה היא, שביותר מ־80% מהגידולים האנושיים מסלול זה עובר השתקה עקב מוטציות בגנים מדכאי סרטן.
כמו כן, השמדתם של תאים בעלי פעילות חריגה, או גנום פגוע מושגת באמצעות מנגנוני מוות תאי מתוכנן (אפופטוזה), אשר הוצאתם לפועל נשלטת על ידי תוצריהם של מספר גנים מדכאי סרטן המשתייכים לקבוצת שומרי הסף.
השתקה של גנים אלה מונעת או מעכבת אפופטוזה, ומאריכה את הישרדותם של תאים לא תקינים אשר עלולים להתחלק ולהוות מקור להתפתחות גידולים.
לתאים אנושיים תקינים אורך חיים ומספר חלוקות סופיים.
גנים מדכאי סרטן רבים המשתייכים לשומרי הסף משתתפים בהשראת תהליך ההזדקנות התאית המובילה להפסקת חלוקת התא.
השתקה של גנים אלה מסירה בקרה הכרחית המונעת התרבות תאית בלתי מוגבלת, ובהיעדרה נוצרים תאים סרטניים.
כפי שהוזכר מעלה, גנים האחראים לזיהוי ותיקון נזקי DNA שמקורם בתהליכים תאיים (כגון שכפול) או בגורמים חיצוניים (כגון קרינת UV), מהווים קבוצה עקרונית במשפחת הגנים מדכאי ההתמרה הסרטנית.
פגיעה בגנים אלה עלולה להוביל לעלייה בתדירות המוטציות בגנום כולו וכך לסיכוי מוגבר להתפתחות גידולים סרטניים.
ניתן לכלול בקבוצה זו גם גנים שתוצריהם משתתפים במנגנונים שאחראיים להיפרדות שוויונית של הכרומוזומים בין תאי הבת במהלך המיטוזה, שכן פגם בגנים אלה יגרום לעודפים או חסרים בחומר גנטי בין תאי הבת ולהתמרה סרטנית.
גנים מדכאי סרטן המשתייכים לקבוצת מעצבי סביבה מעורבים במנגנונים בקרתיים התורמים ליצירת סביבה תאית המגבילה את גדילת התא, כגון בתגובה לשינויים מטבוליים, לחסר בחמצן (היפוקסיה) ועוד.
מנגנונים אלו כוללים בקרה ישירה או עקיפה של חלבונים במרחב החוץ תאי, פעילות חלבונים על פני שטח התא, מולקולות תקשורת קירבה (אדהזיה) בין תאים ופקטורי גדילה.
השתקה של גנים מסוג זה עלולה להוביל להיווצרות סביבה רקמתית המעודדת התמרה סרטנית של תאים, במיוחד בתאי אפיתל.
גנים מדכאי סרטן מעורבים בנתיבים תאיים רבים, אשר פגם בפעילותם קשור להתמרה סרטנית.
על כן, ייחוס דיכוי הסרטן לתפקוד ביולוגי יחיד של הגן המוטנט יהיה פשטני מדי.
RB – הגן RB מקודד לחלבון pRB אשר באופן תקין מתפקד לעיכוב התקדמות לא רצויה של תאים משלב G1 לשלב S במחזור התא.
pRB נקשר לפקטור השעתוק E2F, המוליך לעיכוב תיעתוק של גנים ההכרחיים לשכפול DNA.
עיכוב פעילות זו מוביל לעצירת מחזור התא ולמניעה של חלוקת תאים אשר זוהו כחריגים.
RB היה הגן הראשון שזוהה כגן מדכא סרטן, ופגם בו מקושר לסרטן תאי רשתית העין בילדים (רטינובלסטומה).
TP53 –הגן TP53 מקודד לחלבון p53, אשר מכונה 'שומר הגנום'.
בתאים תקינים החלבון p53 מצוי בכמות קטנה ובמצב פעילות נמוך.
בעקבות נזק ל-DNA משופעל החלבון p53 ורמת ביטויו עולה, חלבון זה מעורב בוויסות פעילותם של גנים רבים בתא.
אם הנזק ל-DNA בר תיקון, p53 יתפקד להשהיית התקדמות מחזור התא ולהפעלת מנגנוני תיקון DNA.
אם תיקון הנזק אינו אפשרי, p53 יביא להפעלת מנגנוני אפופטוזה או לאובדן מוחלט של יכולת ההתרבות בשילוב מאפיינים של תהליך ההזדקנות התאית.
שינויים בגן זה נצפו בקרוב למחצית מכלל מקרי הסרטן באדם.
PTEN –הגן PTEN מקודד לחלבון PTEN אשר מעורב בבקרה שלילית על אינטראקציות בין התא לתווך החוץ תאי.
PTEN מעכב את מסלול העברת האותות המערב את הגנים PI3/AKT, מסלול הכרחי לתהליכי גדילה תאית, התקדמות מחזור התא ואפופטוזה.
כמו כן, החלבון PTEN מעורב בוויסות נדידה תאית, אדהזיה, יצירת קשר לצינורות הדם (אנגיוגנזה).
בנוסף, חלבון זה מתפקד בשמירה על יציבות הגנום, דרך אינטראקציות עם מולקולות מרכזיות בתהליכי שכפול DNA, תיקון DNA והיפרדות כרומוזומים.
השתקת פעילותו של גן זה נתגלתה בחולי סרטן מוח, סרטן ערמונית וסרטן שד.
BRCA –הגנים BRCA1 ו- BRCA2 מקודדים לחלבונים המהווים בקרי תיעתוק של מספר גנים בתא וכן מעורבים בתיקון שברים דו-גדיליים ב-DNA דרך מסלול הרקומבינציה ההומולוגית.
בהיעדר חלבונים אלו המעורבים בתיקון נזקי DNA, מחזור התא יתקדם ליצירת תאי בת המכילים חומר גנטי פגום או מוטנטי ותתערער היציבות הגנומית.
מוטציות בגנים BRCA1 ו- BRCA2 מקושרות לנטייה תורשתית לפיתוח סרטן שד וסרטן שחלה.
נשאיות של מוטציות בגנים אלו מצויות בסיכון של עד 80% להתפתחות סרטן שד, ושל עד 50% להתפתחות סרטן שחלה.
כמו כן, מוטציות בגנים אלו מעלות את הסיכון להתפתחות סרטן הערמונית וגידולים אחרים.
Msh2 –תוצר הגן Msh2 בתיקון של חוסר התאמה בזיווג בסיסי DNA (mismatch repair), השתקת הפעילות של גן זה מעלה את תדירות המוטציות בגנום כולו ומתאפיינת באי יציבות של מיקרוסטליטים.
מוטציות בגן זה מסבירות כרבע ממקרי תסמונת לינץ', המהווה את הגורם השכיח ביותר לסרטן מעי גס תורשתי ומתאפיינת גם בסיכון מוגבר להתפתחות גידולים אחרים.
APC –הגן APC מקודד לחלבון APC אשר מעכב את מסלול Wnt להולכת אותות, המוביל לתיעתוק גנים הנחוצים לחלוקה תאית.
בכך, פעילות חלבון זה מונעת חלוקת תאים מוגברת ושומרת על מסת תאים הנחוצה לפעילות תקינה של הרקמה.
בנוסף, גן זה מקושר לשמירה על יציבות צינורות ההולכה התוך תאיים (המיקרוטובולי), ובמעורבות ביציבות הכרומוזומלית.
מוטציות בגן זה עלולות להוביל לתסמונת פוליפוזיס אדנומטוטית משפחתית (Familial adenomatous polyposis), אשר מאופיינת בריבוי פוליפים בקיבה, בתריסריון ובעיקר במעי הגס, ועל כן בסיכון מוגבר להתמרה ממארת באיברים אלו.
"גן סגור" הוא שיר שנכתב על ידי הזמר והיוצר יהונתן גפן, והולחן על ידי יוני רכטר, ויצא לאור בשנת 1978 כחלק מספר שירי ילדים.
באותה השנה, שירי הספר הוקלטו והולחנו לאלבום "הכבש השישה עשר", שהוקלט בשיתוף עם יהודית רביץ, גידי גוב, יוני רכטר ודויד ברוזה, ששרו את שירי הילדים.
בשנת 1991 השירים שולבו בהצגת ילדים, ובשנת 2021 יצאה הצגה חדשה שנקראה "הכבש השישה עשר", והכילה את שירי הילדים מאותו הספר.
השיר נכתב בגוף ראשון רבים, והוא מתואר מנקודת המבט של ילד קטן.
אוצר המילים בשיר מתאים גם הוא לאותה נקודת מבט (מילים כמו אמא, נדנדות, גן וקוביות), וכך גם המשלב הלשוני.
השיר מתאר חוויות לא נעימות של הילד המגיע לגן שלו בזמן שהוא כבר סגור ושומם.
השיר מאופיין בניגודיות בין המקום הבטוח של הילדים לבין העובדה שהוא עומד סגור.
למרות החוויות הלא נעימות, השיר מסופר בריחוק מסוים - האירוע התרחש אתמול ולא מתואר בזמן אמת.
לחן השיר מורכב משני חלקים מוזיקליים החוזרים לסירוגין עם שינויים קלים.
על אף האווירה הקודרת מעט של מילות השיר, הלחן כתוב בסולם מז'ורי שגורם לשיר להישמע שמח.
החלק הראשון הוא מונוטוני יחסית, והוא סב סביב צליל הדומיננטה ומסתיים בטוניקה.
החלק השני פותח בקפיצה של אוקטבה למעלה מצליל הטוניקה.
השיר בוצע על ידי מספר זמרים ויוצרים שונים.
גני ניצחון (מאנגלית: Victory garden) הם חקלאות זעירה, של ירקות, פירות ועשבי תיבול שנשתלו בבתי מגורים פרטיים ובפארקים ציבוריים במהלך מלחמות העולם על מנת שהאוכלוסייה האזרחית תוכל להקל על שרשראות אספקת המזון.
גני הניצחון שמשו לא רק כדי להשלים את המנות שלהם אלא גם כדי להגביר את המורל.
נעשה שימוש בשיטה בארצות הברית, בריטניה, קנדה, אוסטרליה וגרמניה במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה.
במהלך מלחמות לעיתים נפגעות שרשראות יצור ואספקת מזון.
לכן, על מנת להפחית מהנטל הלאומי ממשלות לעיתים עודדו אנשים לשתול גני ניצחון.
גני הניצחון שימשו יחד עם בולי קיצוב וכרטיסים כדי להפחית את הלחץ על אספקת המזון הציבורית.
מלבד סיוע עקיף למאמץ המלחמתי, גנים אלה נחשבו גם ל"מחזק מורל" אזרחי, בכך שגננים יכלו להרגיש מועצמים מתרומת העבודה שלהם ומתוגמלים מהתוצרת שגדלה.
זה הפך את גני הניצחון לחלק מחיי היומיום בעורף.
"גן עדן" הוא סינגל שהוקלט על-ידי הזמרת הישראלית שירי מימון.
השיר יצא ב-21 בפברואר 2022, על-ידי חברת התקליטים הליקון.
השיר נכתב על-ידי חנן בן ארי ומורן דוד, שגם הלחינה אותו יחד עם רונן רצבי להפקתם המוזיקלית של רון בקל ושאולי יצחק.
בשיר זה, שיתפו פעולה בשנית בן ארי ודוד לאחר הצלחת השיר "ויטני" שכתבו הצמד.
מימון שיתפה כי בעת כתיבת השיר עברה תקופה מטלטלת, אשר כללה בין השאר את מגפת הקורונה, פטירתו של חברה הקרוב יונתן פרידג', אובדן זהות וגעגועים לבמה.
מתוך החוויות הללו נולד השיר, שמתבסס על הבקשה הפשוטה לשקט.מימון הוסיפה כי לעיתים נדמה שבן ארי נמצא בראשה ומצליח לזקק מתוכו את המילים המדויקות.
השיר התקבל בחיבוק בקרב מעריציה של מימון, והיה בשיאו לשיר ה-11 המושמע ביותר במצעד השבועי של מדיה פורסט.
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר בוים על-ידי איתן אשכנזי והועלה לערוץ היוטיוב של מימון ב-21 בפברואר 2022. בקליפ ניתן לראות את מימון שרה בליווי להקתה.
נכון ליוני 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כמיליון צפיות.
גן עדן עירוני הוא אלבום הבכורה והיחיד של הלהקה הישראלית בלאגן.
מתוך האלבום בלט השיר "גברים מקצוענים" שזכה להצלחה ארצית ודורג במקום ה-25 במצעד העברי השנתי של רשת ג'.
יחד עם יאיר גת בבס, דרור מרגלית בקלידים וגל הדני בתופים (שהוחלף אחר כך ברע מוכיח) הקליטה הלהקה ב-1991 את אלבומה היחיד, גן עדן עירוני, שיצא לשוק במרץ 1992 בהוצאת חברת התקליטים פונוקול.
יובל מסנר ושאר הלהקה עיבדו והפיקו מוזיקלית כאשר מיכה מיכאלי ייעץ בנושא העיבודים.
שני השירים שבלטו מתוך האלבום היו "גברים מקצוענים" ו"שקט", אותו כתבה יונה וולך והלחין מסנר.
גן נסקוצ'ני הוא פארק אנגלי הממוקם במרכז היסטורי של מוסקבה על הגדה הימנית של נהר מוסקבה, שנשמר מאחוזת האצולה נסקוצ'נויה .
בשליש הראשון של המאה ה-19, הפארק נוצר לאחר שמחלקת הארמון של ניקולאי הראשון רכשה את אחוזותיהם של הקניאזים טרובצקוי , גוליצין ואורלוב.
הגן, בשטח של 59.3 דונם, הוא חלק מפארק תרבות ומנוחה ע"ש גורקי והוא אנדרטה לאמנות גינון נוף ומוגן על ידי המדינה.
מאז 1990, בקתת הציד של אחוזת טרובצקי הוא אתר הצילומים של תוכנית הטלוויזיה מה?
כספים לשיפוץ של בקתת הציד נאספו בחלקם הודות לאיגוד המועדונים הבינלאומי "מה?
נכון לעכשיו, גן נסקוצ'ני הוא החלק ההיסטורי של פארק גורקי.
בגן יש סמטאות להליכה, מגרשי טניס, מגרש כדורגל, מועדון שחמט, מרכז אימונים ומרחב עבודה משותף בשם "תחנת עבודה".
"גן עדן של משוגעים" הוא אלבום הבכורה של הזמר-יוצר הישראלי ששון שאולוב.
הוא יצא לאור ב-11 באוגוסט 2024 בהוצאת חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
מתוך האלבום יצאו בסך הכול שלושה-עשר סינגלים, ביניהם הלהיטים: "משהו אמיתי בעיניים", "בואי נדבר", "נתראה בגלגול הבא" ו"גן עדן של משוגעים".
בין היתר, נכלל באלבום השיר "הדם שלי" שהוקלט ביחד עם הזמרת אודיה.
בינואר 2023 הוציאה ששון את שירו "משהו אמיתי בעיניים" שזכה להצלחה ארצית.
אחריו, יצאו "ביחד איתי" ו"כשיגמר לכם הקיץ".
בספטמבר באותה השנה יצא להיט נוסף בשם "בואי נדבר", שדורג בעשירייה הפותחת בהיטליסט והעשירייה.
בהמשך לכך, הקליט מחדש את "נתראה בגלגול הבא" של הראפר רביד פלוטניק.
גרסת הכיסוי פורסמה בסמוך לתחילתה של מלחמת חרבות ברזל; אחריה פורסם הסינגל "מדינה כואבת" שיצא ברוח התקופה וכלל עטיפה של בחורה המביטה קדימה.
בסוף 2023 יצא "גן עדן של משוגעים".
בתחילת שנת 2024 החליט ששון להוציא דואט עם הזמרת אודיה בשם "הדם שלי" שהוצע במקור לזמרת עדן בן זקן.
לאחר מכן, הוחלט לשנות את צורת הפעולה של קידום הקריירה המוזיקלית של ששון – ארבעה סינגלים "רחובות ריקים", "כמה טוב לנו", "איפה את?" ו"חלק ממני" יצאו בפרק זמן קצר של ארבעה ימים בלבד.
לבסוף, יצא הסינגל "חיים שכאלה" שחתם את תקופת "גן עדן של משוגעים".
מטעם ששון נמסר שהאלבום יופץ בתור אלבום הבכורה של הזמר ויודפס על גבי תקליט בצבע כסף.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם11 באוגוסט 2024סטרימינג • הורדה דיגיטלית • תקליטאבי גואטה הפקות
גן עדן הוא ציור מאת הצייר האמריקאי תומאס קול, אחד ממייסדי אסכולת נהר הדסון.
היצירה מציגה את גן העדן התנ"כי כמחוז אמריקאי בראשיתי, בלתי נגוע, ומתכתבת עם אידיאלים רומנטיים ועם רעיונות אודות טבע, גורל והתפשטות מערבית.
הציור משנת 1828 ומוצג כיום במוזיאון האמנות על שם איימון קרטר.
במאה ה-17 כתב הפילוסוף האנגלי ג'ון לוק כי "בהתחלה, כל העולם היה אמריקה", ביטוי המעורר תהיות בנוגע למצב הטבעי של האנושות: האם מדובר באידיאל של חירות לפני קיומם של רכוש וחוקים, או שמא זו תפיסה התואמת השקפת עולם של מתיישבים קולוניאליים?
כמאה וחמישים שנה לאחר מכן, קול ביטא בתמונותיו חזון דומה, שהושפע מרעיונות בדבר יופיו הקדום של העולם החדש.
הציור "גן עדן" נוצר בתקופה שבה התרחבה ההתיישבות האמריקאית מערבה, תהליך שבו קול עצמו צפה מהצד בביקורת מסוימת.
חמש שנים לאחר מכן יצא קול לסיור באירופה, שלאחריו צייר את סדרת "מסלולה של אימפריה" – חמישה ציורים המתארים מחזור של עלייה ונפילה של ציוויליזציה, תוך השוואה מרומזת בין האימפריה הרומית לבין זו האמריקאית המתהווה.
עם השלמתו בשנת 1828, הוצג הציור "גירוש מגן עדן" של קול לראשונה בפני הציבור לצד יצירה זו.
הציור מציג נוף אידילי שבו עצים עצומים מתנשאים אל על, הרים נראים ברקע, ומפל מים גועש נמצא במרכז הקומפוזיציה.
הצמחייה הפורחת משקפת את השפע והבתוליות של הטבע, ובזרם המים מופיעים אבני חן המוזכרים ב: זהב, בדולח ואבן שוהם.
היצירה נחשבת מייצגת של הרומנטיקה האמריקאית, אך גם זכתה לפרשנויות שונות.
מצד אחד, ניתן לראות בה תיאור של תום ושלווה ראשוניים, הרמוניה בין אדם לטבע, ואף כמייצגת את החלום האמריקאי.
מצד שני, ניתן לקרוא בה ביקורת סמויה על האידאולוגיה של ההתפשטות מערבה, שכן מיפוי גן העדן המקראי על אדמת אמריקה מעניק לה ממד של ייעוד אלוהי.
תיאורו של העולם החדש כגן עדן מעלה גם שאלות היסטוריות ומוסריות: האם ניתן לראות בהגירת האירופאים לאמריקה חזרה אל ראשית האנושות, או שמא מדובר בגירוש נוסף מהעדן, הפעם של הילידים האמריקאים?
שאלה זו ממשיכה להדהד במחקר ההיסטורי והאמנותי של יצירתו של קול.
גן לאומי תל חברון הוא גן לאומי מוכרז השוכן בתל בפסגת חברון שגובהו 936 מטר מעל גובה פני הים, ומזוהה כחברון המקראית.
באתר נמצאו שרידים של מצודה ומגורים מהתקופה הכנענית מתקופת בית המקדש הראשון ומתקופת בית המקדש השני.
האתר הוכרז כגן לאומי ונפתח למבקרים בשנת 2018, והוא מנוהל על ידי רשות הטבע והגנים.
באתר נערכו חפירות ארכאולוגיות על ידי הארכאולוג האמריקאי בשנים 1964–1966, חפירות שלא חודשו עקב מלחמת ששת הימים.
המונד חשף חומת גויל (של אבנים לא מסותתות, במצבן הטבעי) מתקופת הברונזה התיכונה.
האמונד לא פרסם את ממצאיו, ולאחר מותו עבר מכלול הממצאים כולו לידי תלמידו, , שביסס עליהם את עבודת הדוקטורט שלו.
במהלך השנים, התכסו שטחי החפירה של המונד.
בחודש שבט ה'תשע"ד חודשו באתר החפירות הארכאולוגיות לקראת הכשרת המקום לגן ארכאולוגי־תיירותי.
את החפירות באתר מבצעת משלחת משותפת של רשות העתיקות ואוניברסיטת אריאל.
בראש המשלחת עומדים עמנואל אייזנברג מטעם רשות העתיקות, ודוד בן שלמה מטעם אוניברסיטת אריאל.
בחפירות נחשפה חומה גבוהה מתקופת הברונזה התיכונה ועיר מבוצרת ומתוכננת היטב מתקופת בית שני, עם מערכת ניקוז עירונית ורובע תעשייתי לייצור כלי חרס, יין ושמן זית.
על פי המקוואות שנתגלו בחפירה הייתה העיר בעלת אוכלוסייה יהודית.
"גן עדן" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אגם בוחבוט.
את השיר הוציאה ב-11 ביולי 2025 לאור חברת התקליטים גאגא כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
השיר "גן עדן" בלדת אהבה שנכתבה לרגל חתונתה של חברתה הקרובה, קים אור אזולאי, ובן זוגה.
השיר נכתב והולחן על ידי בוחבוט עצמה, בשיתוף עם הצמד תמר יהלומי ויונתן קלימי, שגם אחראים על ההפקה המוזיקלית.
מדובר בשיר שנוצר במיוחד עבור טקס החופה של בני הזוג, שבו בוחבוט ביצעה אותו אל מול האורחים.
"גן עדן" עוסק בתחושת שלמות ונצחיות הקשורה במפגש זוגי שמגיע לשיאו בטקס הנישואין.
באמצעות שפה ישירה ונגישה, השיר מנסה לבטא את עומק הקשר בין שני אנשים ואת החוויה הרגשית שנלווית למעמד זה.
מבחינה סגנונית, מדובר בבלדה מלודית באווירה חגיגית.
בביקורתו על השיר "גן עדן", מתאר יוסי חרסונסקי את היצירה כבלדה רגשית ממוקדת מטרה, שנועדה ללוות רגעי שיא רומנטיים, ובראשם טקסי חתונה.
לדבריו, מדובר בשיר המכוון ללב ולא למוח, כזה המתבסס על שפה פשוטה וישירה, ללא מורכבות לשונית או תחבירית יתרה.
המילים נכתבו באופן שמייצר תמונה רגשית מיידית, וכוללות דימויים ויזואליים שנועדו לעורר תחושת אינטימיות, בעיקר ברגעים של שקט זוגי.
חרסונסקי מציין כי אף שהשיר עשוי להיתפס כקיטשי או צפוי עבור מאזינים המחפשים תחכום פואטי, הוא מצליח למלא את ייעודו: לרגש.
הפנייה לקלישאות רומנטיות שגורות נתפסת כאן ככלי תכליתי, ההולם את ייעודו המסחרי של השיר, בין אם בשימוש באולמות שמחה, בקליפים אישיים או במסגרת הפסקול של תוכניות מציאות.
גן עדן וגיהנום היא ציור שמן שצייר האמן הצרפתי אוקטאב טסארט בשנת 1859. הציור מציג את המאבק המוסרי בין כוחות הטוב והרע על נשמתה של אישה צעירה, במבנה אנכי דרמטי המוביל את עיני הצופה בין גן עדן העליון לגיהנום הלוהט שבתחתית.
באמצעות אלגוריה דתית וחברתית, טסארט משקף גם את המתח המוסרי-רוחני של האדם הבודד וגם את רוח התקופה בצרפת שלאחר מהפכת 1848.
במרכז העליון של היצירה נראית אישה לבושה ירוק ולבן, המכסה את חזהּ בזרועותיה וחוצה את רגליה' מחווה צנועה של הגנה עצמית.
מעליה יורד מלאך, אוחז במותניה ומכוון בידה לעבר השמיים, כמדריך ומציל.
מתחתיה, לעומת זאת, ניצב השטן, המנסה לחלל את טהרתה.
לצדו של השטן עומדת דמות נשית נאה עם מראה בידיה, סמל לגאווה ולהבל המכוונת את המראה לעבר האישה, כאילו כדי להסיטה ממבטה אל הגאולה.
לצידה, אישה נוספת בוחנת את הגיבורה במבט מלא קנאה וזעם, ושתי נשים אחרות אוחזות בה בכוח.
בתחתית הציור נראות דמויות שיכורות, מיואשות ואבודות, חלקן נבלעות בגיהנום האדום, בעוד שהמלאך מיכאל הקדוש מקבל את הטהורים בגן עדן הימני העליון.
היצירה מבטאת את הקרב הפנימי על הבחירה המוסרית של הפרט, כאשר הדמות הנשית נקרעת בין פיתויים גשמיים לבין קריאה לרוחניות וטהרה.
השטן מסמל את חטא התאווה, ואילו הדמויות הנשיות שסביבו מייצגות חטאים נוספים: גאווה, זעם, גרגרנות וייאוש.
אך הגיבורה אינה מביטה אל המראה, היא פונה במבט חודר אל הצופה, כמבקשת לשתף אותנו במאבקה או להזהיר אותנו מפני הסכנות שסביבה.
מבט זה נתפס בפרשנותו של אריק בייס כקריאה להזדהות אנושית עמוקה – אולי אף כביקורת על חולשותינו המוסריות.
טסארט בונה קומפוזיציה מוסרית שמציבה את הצופה כצד במאבק, לא רק כעד.
היצירה שואבת השראה מהאיקונוגרפיה המסורתית של יום הדין, כפי שניתן לראות ביצירותיהם של הירונימוס בוש (יום הדין) או גוסטב דורה.
בדומה להם, טסארט יוצר קומפוזיציה אנכית בה שמים נמצאים למעלה, והגיהנום שואב למטה.
אולם בשונה מהם, הדמות המרכזית שלו היא בודדה, אנושית וקרובה – ללא סצנה אפוקליפטית כללית, אלא התמקדות ברגע אישי של בחירה.
הרעיון של השטן כמפתה בתחפושת של יופי מהדהד את הגישה של ויליאם בלייק, שראה ביופי כיסוי מטעה לרשע, במיוחד כאשר הוא נטול מוסריות פנימית.
בכך, טסארט מרחיב את השיח האמנותי על יופי, חטא, וגאולה גם למרחב פסיכולוגי עמוק.
גַּן שְׁמוּאֵל הוא קיבוץ מזרם הקיבוץ הארצי השוכן במחוז חיפה מזרחית לחדרה ושייך למועצה אזורית מנשה, בה הוא מהווה היישוב המערבי ביותר.
הקיבוץ נקרא על שם הרב שמואל מוהליבר ממבשרי הציונות.
מהקמת הקיבוץ ועד קום מדינת ישראל
יעקב הינדין, גיסו של הרב שמואל מוהליבר, תרם ב-1895, לציון יום הולדתו ה-70 של מוהליבר, 50 דונם מתוך 5,000 הדונמים שרכש מפעילי תנועת חובבי ציון בארץ ישראל לטובת נטיעת פרדס אתרוגים על שמו של מוהליבר.
את ההצעה לכך העלה אברהם יעקב סלוצקי באספת חובבי ציון שהתקיימה בקיץ תרנ"ג בדרוסניק.
מייסדי חדרה שנטעו את הפרדס קראו את שמו "גן שמואל".
ד"ר זליג סוסקין ניהל את עבודות הכשרת הקרקע לנטיעת הפרדס.
לצד הפרדס נבנה בית ובו שתי קומות, הקומה הראשונה שימשה לאחסון כלי עבודה וכאכסניית בעלי חיים והקומה השנייה נמסרה לשימושו של מנהל הפרדס.
בגלל החשש שאתרוג מורכב אינו כשר לברכה, לא הרכיבו בפרדס את ענפי האתרוג על כנות עמידות וכתוצאה היה יבול האתרוגים דל והאתרוגים לא היו יפים מספיק לייצוא ולכן לא החזיק הפרדס את עצמו מבחינה כלכלית וניטש.
לאחר מכן, הועברו אדמות גן שמואל לידי הקרן הקיימת לישראל.
ליד הפרדס היה מטע זיתים שלא הצליח, והאחים גולדברג תרמו גם אותו לקרן הקיימת.
ב-1913 קבלה קבוצת חלוצים קטנה את עיבוד הקרקעות (הפרדס ומטע הזיתים), והתגוררה בבית הקומתיים.
קבוצת המייסדים היציבה התגבשה שנה לאחר מכן, וכללה עולים מרוסיה, פולין ואוסטריה.
בשנת 1921 הוכר גן שמואל כקבוצה, בשנות ה-30, עם הגידול במספר החברים הפכה הקבוצה לקיבוץ ורק בשנת 1935 הצטרף הקיבוץ לתנועת הקיבוץ הארצי.
ב-1925 נרכשו עבור הקיבוץ אדמות "שטח החמרה" בהיקף של 472 דונם.
שנה לאחר מכן, הוקם צריף ששימש כחדר האוכל הראשון.
בסוף 1928 נמנו בגן שמואל 53 נפשות.
בשנים ראשונות עסקו חברי הקיבוץ בפרדסנות, ותפוזי גן שמואל זכו לשבחים בתערוכה חקלאית שנערכה ב-1929. בשנת 1930 הצטרפה לקיבוץ קבוצת חלוצים בשם: "בני ישראל" מרומניה.
בשנת 1933 הצטרפה לקיבוץ קבוצת "בנימינה", שהתפלגה מקיבוץ עין שמר והייתה מורכבת מבוגרי תנועת השומר הצעיר בפולין.
באותה שנה, הוקם הסילו, שהוא מחסן התבואה, ובשנה לאחריה נקנה הטרקטור הראשון.
על "הבנימינאים" נמנו פייגה אילנית, שהייתה מאוחר יותר חברת כנסת ובעלה, שלמה אילן.
בשנת 1935 הצטרף הקיבוץ לתנועת הקיבוץ הארצי; וכן, הגיעה קבוצת חניכי "השומר הצעיר" מצ'כוסלובקיה.
הקיבוץ חובר לרשת החשמל, והותקן הטלפון הראשון במשק.
בשנת 1936 הצטרפה קבוצה של חברת הנוער מגרמניה ואוסטריה; וכן נרכש הרדיו הראשון והוצב בחדר האוכל.
בשנת 1938 נרצח חבר הקיבוץ יצחק גלייכר בעת ששמר על העובדים בשטחי החמרה, על ידי ערבי שהתחזה לידיד.
ב-1941 הושלם מבנה הקבע לחדר האוכל.
ב-1941 הוקם מפעל תעשייה למוצרי פרי הדר בשם "גן שמואל מזון" שהתפתח לאחד ממפעלי המזון הגדולים בישראל וליצואן המזון המעובד המוביל בישראל.
בשנת 2007 רכשה החברה את מפעל "גניר", בעל המותג "פרימור" בתמורה לאחוזים מהחברה המאוחדת.
המפעל מייצר מכירות של כ-250 מיליון דולר לשנה, הרוב הגדול ליצוא.
הצורך במפעל עלה עקב הקושי למכור את פירות ההדר בחוץ לארץ בשנות מלחמת העולם השנייה.
באותה שנה חזרו בני הקיבוץ הראשונים מההכשרה במוסד החינוכי במשמר העמק והצטרפו כחברים לקיבוץ.
בשנת 1944 הצטרפו חברים נוספים מחברת הנוער וכן הצטרפו חניכי השומר הצעיר בתל אביב (גדוד "השדה").
שנה לאחר מכן צורפו לקיבוץ קרקעות נוספות, בהיקף של 280 דונם.
בשנת 1946 הצטרפו ניצולי השואה מחברת הנוער "איתנים" לקיבוץ, הוקם המתבן, ונרכש מקרן הקולנוע הראשון.
ב-1947 הונחה אבן הפינה למוסד החינוכי בקיבוץ.
מקום המדינה ועד סוף שנות ה-80
בשנת 1948 החל הקיבוץ בגידול בננות ונרכשה מכונת חליבה חדשה, שנה לאחר מכן נפתח סניף דואר בקיבוץ.
ב-1950 הצטרפו לקיבוץ חברי הנוער "יסעור" ומשפחות עולים מארגנטינה, שטחי הפלחה הוכפלו, מרפאה חדשה נחנכה וקבוצת הפועל גן-שמואל זכתה באליפות המדינה בכדורעף.
בשנה זו הופסק גידול הבננות עקב קפיאתן ושבירת ענפיהן שגרם החורף המושלג.
בשנת 1951 הצטרפה קבוצת "ניצנים" למשק, הוקם מגרש ספורט מואר ומרוצף והקיבוץ מסר שטחי פלחה עליהם הוקם המושב תלמי אלעזר.
ב-1955 הצטרפה קבוצת נוער עולים מאמריקה הלטינית למוסד החינוכי בשם קבוצה "צאלים".
ב-1957 נפתח אולפן ללימוד עברית בקיבוץ.
בשנת 1958 הוחל בייצור מוצר מקורי במפעל הקרוי "כתש" שהיה גורם ראשי בהפניית תוצרתו מהשוק המקומי ליצוא, ומהסתמכות על עבודה שכירה לעבודה עצמית שנשמרה בו עד שנות ה-90. בשנת 1959 הוקמו ענף הנשירים, שהתמקד בעיקר בגידול תפוחי עץ וענף הבקר לבשר.
ב-1963 הושלמה הקמתו של "בית העם", אולם המופעים של הקיבוץ.
בשנת 1964 חוסל ענף הבקר ליצור בשר מחוסר כדאיות כלכלית.
שנה לאחר מכן החלה ההגשה העצמית בחדר האוכל.
ב-1967 נפתחה חנות "דוכן" ליד הכביש הראשי, שמכרה עודפי תוצרת חקלאית לקהל הרחב.
בראשית שנות ה-70 הוכנסו במפעל חידושים טכניים וטכנולוגיים רבים שהכפילו את תפוקתו ורווחיו בלי כמעט תוספת כוח אדם והוא הפך לגורם ראשי בכלכלת הקיבוץ.
בשנת 1972 נבנתה בריכה לחברי הקיבוץ.
ב-1973 נחשפה פרשת הריגול על ידי אודי אדיב, בן הקיבוץ והייתה לנקודת משבר עמוק עבור הקיבוץ והסעירה את המדינה.
ב-1974 חוסל ענף הנשירים מסיבות כלכליות ומחוסר ידיים עובדות.
קבוצת הכדורסל של הקיבוץ, הפועל גן-שמואל, עלתה לליגה הלאומית (אז הליגה הראשונה) ב-1975. ב-1978 נחנך חדר אוכל חדש ושנה מאוחר יותר נפתח מפעל הדפסה למבוגרים והחלו לחבר טלפונים למגורי החברים.
בשנת 1982 הוקם ענף גידול דגי הנוי "מג-נוי", כמו כן נרכשו עבור הקיבוץ קרקעות בהיקף של 392 דונם.
שנה מאוחר יותר החלו ברכישת מקלטי טלוויזיה למגורי החברים.
ב-1984 הוקם ענף לגידול תניני הנילוס בשיתוף עם חברת "כלל".
התנינים גודלו למכירת עור ולבשר.
מפעל המיצים של הקיבוץ זכה בתואר היצואן המצטיין ב-1986. ב-1988 הוקם "בית דורות", בית אבות סיעודי ונחנכו מגרשי טניס חדשים.
בשנת 1989 החליט הקיבוץ על מעבר הילדים ללינה משפחתית.
בשנה זו נחשפה גם מעילה גדולה ב"דוכן".
החל מ-1991 עברו ילדי הקיבוץ ללמוד בבית הספר היסודי האזורי "רעות".
המפעל שהיה קרוי עד אז "חרושת שימורים גן שמואל" והתבסס על עבודה עצמית הפך לחברת "גן-שמואל מזון" שיצאה לבורסה, הנפיקה מניות ב-1993 והרחיבה את העסקת השכירים שהפכו בשנות ה-2000 לרוב עובדיה.
בשנה זו חוסל ענף התנינים בשל החורף הקשה שנה קודם, שגרם למותו של חלק גדול מן העדר.
ב-1995 הוקמה קרן פנסיה לכל חברי הקיבוץ ושנה מאוחר יותר נפתח הפארק המסחרי בשטח הקיבוץ.
החל משנת 1997 עברו תלמידי התיכון חברי המשק ללמוד בבית הספר התיכון האזורי "גוונים".
בגן שמואל מתקיימת מערכת מוסדות דמוקרטיים וקהילתיים, אשר מסדירים את אורח החיים בקיבוץ.
שיחת הקיבוץ נחשבת למוסד העליון.
ההחלטות מתקבלות בהצבעה חשאית בקלפי במהלך השבוע שלאחר מכן.
לצידה פועלת המזכירות המורחבת, גוף נבחר המורכב מנושאי תפקידים מרכזיים ונציגי ציבור.
היא עוסקת בהחלטות שוטפות ובנושאים בעלי עניין ציבורי, ובמקרים מסוימים החלטותיה מובאות לשיחת הקיבוץ.
בענייני כלכלה פועלת ועדת המשק, האחראית לניהול הפעילות הכלכלית, התקציבית והפיננסית של הקיבוץ, כולל תוכניות שנתיות, השקעות ובקרה תקופתית.
לצידה פועל מרכז השירותים, המטפל בתקציב השירותים בתחומי החינוך, הרווחה והצריכה.
בנוסף קיימות ועדות קבע נוספות, בהן ועדת חברים, ועדת דירות, ועדת תרבות, ועדת ספורט, ועדת תכנון ויחידת משאבי אנוש.
בתחום הבריאות והרווחה מפעיל הקיבוץ מרפאה כללית, מרפאת שיניים, מכון פיזיותרפיה ומכון לרפואה משלימה.
מערכת החינוך המקומית כוללת מסגרות לגיל הרך, גני ילדים ובית ספר יסודי משותף עם מועצה אזורית מנשה, וכן השתלבות בבית הספר התיכון האזורי "גוונים".
חדר האוכל משמש מרכז חברתי וקהילתי פעיל, שבו מוגשות ארוחות מדי יום.
ביום שישי בערב מתקיימת בו ארוחה חגיגית המהווה מסורת קיבוצית.
הקיבוץ מחזיק גם מוסדות צרכניים פנימיים, בהם ה"מיניכל" (מרכול קיבוצי) ו"כרטיס דג"ש" – כרטיס אשראי פנימי המשמש לרכישות ולשירותים שונים.
בתחום הדיור מתבצע שיפוץ והרחבת דירות החברים בהתאם לוותק וצרכים משפחתיים.
לרשות החברים עומד צי רכב קיבוצי, שירותי מכבסה, בריכת שחייה מקורה, חדר כושר, מגרשי ספורט ונגריית חובבים.
הקיבוץ כיום עוסק בתחומי הפעילות החקלאית הבאים:
גן שמואל מזון בע"מ – המפעל עוסק בייצור מיצים ורכז הדרים, הוקם בשנת 1942 ומהווה גב כלכלי לקיבוץ מאז הקמתו.
זהו אחד המפעלים הגדולים בתחומו בארץ ומייצא את תוצרתו לעשרות מדינות זרות.
פרדסנות – מן הענפים הוותיקים במשק.
מגדלים תפוזים, אשכוליות, פומלית וזני הדרים שונים לתעשייה.
גידולי שלחין – בעיקר עגבניות, כותנה, בוטנים וחיטה.
רפת – עוסק בגידול בקר לחלב.
מהענפים הוותיקים במשק, יציב ורווחי לאורך שנים.
ברווזיה – הענף הוקם בראשית ימי הקיבוץ ועוסק בגידול ברווזים לבשר.
מטעים – הענף הוקם בשנות ה-80 וכולל אבוקדו, קיווי ומנגו.
הודים – עוסק בגידול תרנגולי הודו לבשר.
מדגה – הענף עוסק בגידול דגים למאכל, בעיקר קרפיונים, בורים, אמנון, כסיף ואמור.
"מג נוי" – ענף זה עוסק בגידולם של דגי נוי.
הקיבוץ עוסק בתחומי הפעילות העסקית הבאים:
דוכן גן שמואל – מרכול, נמצא בתוך הפארק המסחרי
הפארק המסחרי – עוסק בהשכרת מבנים למסחר
בריכת השחיה של הקיבוץ – בריכה מקורה, ולידה גם בריכת ילדים
מפעל הדפסה – עוסק בהדפסת משי על מוצרי טקסטיל שונים
חברת טריסן – עוסקת בסחר בינלאומי בתחום חומרי גלם לתעשיית ההדרים
המרכז לרפואה משולבת – מרכז לרפואה משלימה בהשגחה רפואית
"האולפן של רעיה" – אולפן ללימוד עברית ברמות שונות
"וידאו גן שמואל" – אולפן להפקת וידאו ותקשורת קהילתית, הוקם בשנת 2000
מכון לייעוץ פסיכולוגי, חינוכי וקהילתי
"ניטרו" – הבית של הספורטאים
הקיבוץ הוא בין הקיבוצים היחידים שנותרו שיתופיים ושלא עברו הפרטה.
הודות להצלחתו הכבירה של מפעל המיצים שבו, נמנה כיום הקיבוץ עם הקיבוצים העשירים והמובילים בארץ.
קבוצת הכדורסל של הקיבוץ הופיעה בעבר בליגה הלאומית, והיום נקראת הפועל גן שמואל.
גן שמואל הוא קיבוץ שמארגן בכל שנה תחרות טריאתלון למרחק חצי ארוך.
גַּן שׂוֹרֵק הוא מושב במישור החוף הדרומי התיכון, כ-4 ק"מ דרומית לראשון לציון.
המושב נמצא בתחומי המועצה האזורית גן רווה, והוא משתייך לתנועת המושבים.
מקור שם המושב הוא בנחל שורק הזורם מדרום לו.
המושב נוסד ב-1950 בידי עולים מרומניה ומפולין.
ליד מזכירות המושב יש אתר הנצחה לנופלים בקרב עיון קרא במלחמת העולם הראשונה ומוזיאון קטן עם ממצאים מהקרב הזה.
ב-16 בפברואר 2016 אוזכר המושב בשירם של להקת ערוץ הכיבוד "עור ברווז" בשורה: "ואם את מאשדוד – אז אני מגן שורק".
גן שעשועים, גן משחקים, גן אתגרי או מגרש משחקים הוא אזור המיועד למשחקי ילדים הכרוכים בפעילות גופנית.
בגני שעשועים יש בדרך כלל מבחר מתקני משחקים ייעודיים: נדנדה תלויה, נדנדה מאוזנת, מגלשה, סחרחרה (קרוסלה), מתח, סולם, ארגז חול.
צורה מוקטנת של מגרש המשחקים היא המשחקייה.
צורה מורחבת שלו – פארק שעשועים.
מגרש משחקים עשוי לכלול אזור המיועד למשחקי כדור.
בדרך כלל יכלול המתחם גם אזור ישיבה להורים וצמחי נוי.
ישנם מגרשי משחקים שבנוי מעץ.
בישראל, במגרשי משחקים אלו עושים שימוש בעיקר בעמודי חשמל ישנים של חברת החשמל.
מגרשי משחקים כאלה מאופיינים במבנים משולבים, על אף שהם קיימים עוד מלפני שנות השמונים.
דוגמה לגן משחקים כזה הוא "גן ההרפתקאות" שבקריית חיים, חיפה.
מתקן שעשועים הוא מתקן המצוי ביריד, פארק שעשועים או גן שעשועים המיועד לגרום הנאה, באמצעות חוויות מוחשיות הקשורות בחושים.
בעבר היו מתקני המשחקים עשויים בעיקר ממתכת ומפיברגלס, אך במגרשי משחקים מודרניים קיימת נטייה להשתמש בפלסטיק.
נטייה נוספת במגרשי משחקים היא ליצור מבנים משולבים, המאחדים מספר מתקני משחקים באחד.
החל מסוף שנות השמונים, מגרשי משחקים בישראל מרופדים גומי, כדי להקטין את הפגיעה במקרה נפילה.
עד אז היו מגרשי המשחקים מחופים בחול או סלולים באספלט.
בעקבות המודעות לנזקי השמש בגני השעשועים, החל משנת 2000 נבנים לרוב כגני שעשועים מקורים.
גן הפעמון או בשמו המלא גן פעמון הדרור הוא גן עירוני גדול בירושלים.
הגן ממוקם בסמוך למרכז העיר, בין השכונות טלביה, המושבה הגרמנית וימין משה.
מבחינה טופוגרפית, שטח הגן הוא פתחו הצפוני של עמק רפאים.
ממזרח נתחם הגן ברחוב דוד המלך, כשמעברו השני גן בלומפילד.
הגן הוקם בשנת 1976 על חלק ניכר משטח "מתחם עומריה", לאחר שתוכנית רחבת היקף להקמת מגדלי מגורים יוקרתיים ובתי מלון במקום בוטלה עקב מחאה ציבורית, והוחלפה בתוכנית צנועה יותר שכללה גם פארקים ושטחים פתוחים לפי הצעת צוות בראשותו של האדריכל דוד קרויאנקר.
עם זאת צפונית לגן הוקם ב-1983 מלון לרום (המלון שינה את שמו למלון ענבל) ומדרומו תוכנן לקום מלון של רשת ארבע העונות.
בקרבת הגן קיימים מלונות נוספים, שהבולט ביניהם הוא מלון אוריינט מרשת ישרוטל.
הגן נחנך במלאת 200 שנה לעצמאות ארצות הברית.
במרכזו הוצב פעמון העתק של 'פעמון הדרור' המפורסם בפילדלפיה.
הפעמון ניתן במקור לכנסת ביום העצמאות 1955 על ידי ועד ידידי ישראל בפילדלפיה, ונמסר על ידי הליגה לידידות אמריקה־ישראל בטקס בנוכחות סגן ראש עיריית פילדלפיה ומושל מישיגן גרהרד מנן ויליאמס.
הפעמון הוצב בגן הנשיא (לימים גן וואהל וורדים).
והועבר לגן עם הקמתו באישור הכנסת ולבקשת טדי קולק, ראש עיריית ירושלים.
מונומנט אחר הוקם ברחבה בחלקו הצפוני של הגן.
שם "בוקעת" מתוך הקרקע דמות של דרקון העשויה בטון.
על-פי השילוט בגן, הדרקון מכונה ג'רי.
ברחבי הגן ניתן למצוא אמפיתיאטרון קטן מאבן לכ-500 צופים ומתקנים שונים כגון מרכז החלקה על גלגיליות, גני שעשועים לילדים, וכן מגרשי כדורסל, קטרגל, פינג פונג, ומשנת 2010 גם מגרשי כדורגל חופים בהם מוקמים יציעים זמניים המכילים מאות מקומות בעת טורנירים.
בנוסף פועל בשטח הגן גם תיאטרון הקרון שבשנת 2016 נחנך עבורו מבנה חדש וגדול יותר (מאשר המתקן הישן), בעלות של כ-5 מיליון ש"ח.
בחודש מאי 2014 נפתח בגן סקייטפארק מהגדולים בארץ שעלות הקמתו מעל 10 מיליון ש"ח ושטחו כ-2,500 מ"ר.
בסקייטפארק הוקם גם יציע מוצלל לשבעים צופים ותאורת לילה שיאפשרו לו לארח תחרויות סקייטבורדינג.
מאז שנת 2004 משמש הגן כנקודת ההתחלה למצעד הגאווה השנתי של העיר ירושלים.
בשנת 2016 אושרה תוכנית להקים בצידו הדרומי של הגן טיילת המכונה "טיילת דובנוב", על שם הרחוב הסמוך, שתכלול שבילים לאופניים והולכי רגל, ספסלים ותאורת רחוב ותקשר בין רחוב דובנוב המגיע סמוך למתחם תיאטרון ירושלים ולידו גם לאתרים כגון וילה שרובר, בית הנסן, חורשת הירח ובין מתחם התחנה.
עלות פיתוח הטיילת הצפוי הוא כשני מיליון ש"ח.
בין האתרים שתקשר הטיילת ניתן למנות את גן השושנים, תיאטרון הקרון, הסקייטפארק, חזיתו של מלון הארבע העונות המתוכנן וכאמור מתחם התחנה ופארק המסילה.
גן פסלים הוא גן אשר ייעודו העיקרי הוא הצגת פסלים.
זאת להבדיל מגן אשר ייעודו העיקרי שעשוע או ריאה ירוקה, ואשר עשוי להכיל גם יצירה פיסולית דקורטיבית או אנדרטה.
בגן פסלים היצירות צפופות יחסית.
גני פסלים נמצאים לעיתים קרובות במוזיאונים, ומשמשים להצגת הפסלים הגדולים יותר, או אלו אשר הצגתם דורשת אינטראקציה מיוחדת עם הטבע (למשל אינטראקציה עם בריכת מים).
בנוסף נמצאים גם גני פסלים כמתחם עצמאי.
גני פסלים נמצאים לעיתים גם בגנים ציבוריים, שם הם נגישים יותר לציבור, אך חשופים יותר לסכנה של ונדליזם וגנבה.
גן הפסלים בחיפה (פסלי אורסולה מלבין)
גן הפסלים בגן הטכנולוגי מלחה
גן הפסלים של משה ציפר בצפת
גן הפסלים של יחיאל שמי בקיבוץ כברי
גן הפסלים של יגאל תומרקין במושב בורגתא
גן פסלים בית החולים בילינסון
גן הפסלים ע"ש טופור, במרכז הרפואי שיבא
גן הפסלים של יגאל תומרקין בגן לאומי כוכב הירדן וליד סביל אבו נבוט
גן פסלים ע"ש יואב דגון ברמת השרון
גן פסלים בגליל בכפר כאוכב אבו אל-היג'א
גן פסלים בקיבוץ כפר סאלד
גן פסלים של הפסל יומה שגב בגדרה
גן הפסלים בבסיס חיל האוויר תל נוף
גן פסלים בשכונת גבעת נשר בעיר נשר
גן פסלים של קטה אפרים מרכוס בכפר שמריהו
גן פסלים של ברנרד רדר באוניברסיטת רייכמן
המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, ארצות הברית
גן הפסלים סוקרטס בקווינס, ניו יורק, ארצות הברית
גן מוזיאון רודן, פריז, צרפת
גן רבינוביץ', המוכר יותר בשם "גן המפלצת", הוא גן שעשועים בשכונת קריית היובל בירושלים, על הציר המרכזי המוביל לבית החולים הדסה עין כרם.
הגן ידוע במיצב הבטון הממוקם בו, הקרוי "הגולם" או "המפלצת".
את המפלצת יצרה הפסלת הצרפתייה ניקי דה סן פאל מבטון יצוק בשנים 1971–1972. הפארק שבו עומדת המפלצת נקרא גן רבינוביץ', על שם האיש שמימן את בניית הפסל והגן.
הפסל הוזמן על ידי מוזיאון ישראל במסגרת סדרת פסלים שיועדו להקמה בשכונות בירושלים לאחר פתיחת המוזיאון ב-1965.
לדבריה של דה סן פאל, ועדה בעיריית ירושלים פסלה בהצבעה את הקמת הפסל שאושר כבר על ידי ראש העיר טדי קולק, בטענה שהוא מפחיד מידי עבור ילדים.
קולק ביקש מהוועדה להצביע בשנית, וביקש מדה סן פאל להגיע מפריז כדי להגן על הפסל המתוכנן.
היא הסבירה להם כי "בהסתמך על כתביו של הפסיכולוג ברונו בטלהיים על אגדות, כשהם מוצגים בהקשר מתאים, דברים מפחידים הם טובים כי הם עוזרים לילדים לכבוש את הפחדים שלהם".
לאחר הסבר זה הקמת הפסל אושרה בוועדה.
על פי תיאור שהופיע בעבר באתר עיריית ירושלים ומשם הועתק למקורות רבים נוספים (ניתוח אמנותי שנכתב על ידי ד"ר רונית שטיינברג), המפלצת מייצגת אישה בשרנית החולשת על הפארק, אך עם זאת - משרה תחושה נעימה.
בכך מבקשת האמנית לנפץ את דימוי האישה השברירית בעולם המערבי.
חלל המפלצת מייצג את רחם האשה - אפל וחמים.
בעיצוב פיה של המפלצת כפתח אשר מתוכו יוצאות 3 לשונות-מגלשות, שבאמצעותן גולשים ילדים החוצה, התכוונה האמנית לייצג את הלידה – שבתחילה היא מפחידה, חשוכה ולא ידועה, אך לאחר מכן היא משמחת.
בניגוד למרבית הפסלים הצבעונים של דה סן פאל, את המפלצת היא צבעה בשחור ובלבן כדי שלא להתחרות בנוף .
בשנת 2003 צולם במקום הסרט הישראלי הקצר "שיבולת בקפה" של הבמאית טליה לביא, אשר עלילתו מתקיימת במסעדה דמיונית בתוך פסל המפלצת.
בשנת 2006 צולמה במקום הקלטת "המסע אל הכוכב" של יובל המבולבל.
בשנת 2014 הושלם שיפוץ של הגן סביב המפלצת, שנערך במטרה לעשותו בטוח ונגיש יותר לתושבים, ובשנת 2022 עם סיום בניית קומפלקס בניינים גבוהים בצמוד לגן, הפסל נצבע והגן נפתח מחדש.
בשנת 2025, החול שאפיין את גן השעשועים הוחלף במשטח גומי בצבע חול.
מיצב הבטון, הקרוי "הגולם" או "המפלצת", משמש כמגלשה לילדים.
לראש המפלצת מוביל גרם מדרגות פתלתל, ומפיה נמתחות שלוש מגלשות אדומות.
בגן מתקנים נוספים, אך המפלצת היא האטרקציה המרכזית בו ומהווה מוקד משיכה לילדי מטיילים ותיירים רבים, הבאים מחוץ לעיר.
גן צ'ישמיג'יו (ברומנית: Grădina Cişmigiu) הוא הגן הציבורי העתיק ביותר בבוקרשט, רומניה.
הגן נמצא במרכז בוקרשט, שטחו כ-160 דונם, והוא תחום בשני נתיבי תחבורה חשובים: שדרת המלכה אליסבטה (Regina Elisabeta) ושדרת סקיטוּ מגוראנוּ (Schitu Măgureanu) ובמרכזו אגם צ'ישמיג'יו.
הגן מטופח בסגנון הגנים האנגליים, ויש לו מספר מבואות: שתיים מכיוון שדרות סקיטוּ מגוראנוּ, שתיים מכיוון שדרות המלכה אליסבטה, ואחת מכיוון רחוב שטירבאי וודה (Ştirbei Vodă).
בשנת 1779 שליט מונטניה, אלכסנדר איפסילנטי (הסבא) (סבו של אלכסנדר איפסילנטי), ציווה על ביצוע שתי חפירות ניקוז במקום.
הביצה שנוצרה הייתה למוקד זיהום במרכז העיר.
בשנת 1830 הגנרל פאבל קיסליוב, המושל הרוסי של הנסיכויות הרומניות באותה תקופה, הורה על ייבוש המקום והפיכת השטח לגינה ציבורית.
ההוראה בוצעה רק בעת שלטונו של גאורגה ביבסקו, בשנת 1847, כאשר הוטל על אדריכל הנוף הווינאי וילהלם מאייר (Wilhelm Mayer) לבצע את המלאכה.
בתקופה שלאחר ביבסקוּ, השליט החדש, ברבו שטירבאי, החליט לחפור גם אגם ולחבר אותו לנחל הדמבוביצה.
בשנת 1852 סודרו המשעולים והוצבו מאה "ספות", ספסלים ללא משענות, עשוים מעץ אלון.
עבודות ההשבחה הסתיימו בשנת 1854, שנה בה נערכה הפתיחה הרשמית של הגן.
בחורף של שנת 1883 קפא האגם ועל פניו הקפואים נערכו תחרויות החלקה על הקרח.
בגן נשתלו בהדרגה יותר מ-30,000 עצים מקומיים וגם עצים אקזוטיים, נבנו מערות מלאכותיות, מעין זונק וגשרים ונשתלו שטיחי פרחים.
במערב הגן יש גינה צרפתית ובצפון גן ורדים.
שנים אחר כך, העירייה רכשה שטחים סמוכים והגדילה את הגן, והובאו לאגם ברבורים ושקנאים.
בשלושת האגמים הוכנסו דגים אקזוטיים.
באחד האגמים יש אי ומעגן, בו אפשר לשכור סירות לשיט באגמים.
ב-1852 הוקף כל הגן בגדר נמוכה.
משרד הפנים של רומניה הפגין דאגה רבה לגן, ופרסם הוראות התנהגות: במשעוליו נאסרה כניסה ברכיבה או בכרכרות; השהיה בגן הותרה מהזריחה ועד שעה 22.00 ובלילות בהירים עד חצות.
הדריכה על הדשא וקטיפת פרחים הייתה אסורה, כמו גם טיול עם כלבים או חיות מחמד אחרות ואף התנהגות רעשנית מדי.
בחלק מהגן, בצד הסמוך לשדרת המלכה אליסבטה הוקמה רוטונדה, בה הוצבו פסלים של גדולי משורריה וסופריה של רומניה.
גן צרפתי (נקרא גם "גן רשמי") הוא סגנון גינון ועיצוב נוף שמקורו בצרפת.
סגנון הגנים הצרפתיים התפתח תחילה בחצרות המלוכה של צרפת בתקופת הבארוק (המאה ה-17).
סגנון גננות זה, שיקף תפישה תרבותית שהייתה נפוצה בצרפת לגבי עליונות האדם על הטבע ותירבות הטבע.
הגנים התאפיינו בצורות גאומטריות המנוגדות לחלוטין לצורות הטבעיות, צורות שבאו לידי ביטוי בתכנון הכללי של שבילי הגן וחלקיו וגם בצורת הגיזום של השיחים וסידורי הפרחים.
בשל אופיו גן צרפתי הוא גן יקר מאוד להקמה ויקר עוד יותר לתחזוקה שוטפת על מנת שתישמרנה צורות הנוף והצמחייה המיוחדות.
מסיבה זו, נפוצה צורת גנים זו בבתי המלוכה והאצילים.
תרבות הגנים הצרפתיים הגיעה לשיאה לפני המהפכה הצרפתית והחל מתקופת שלטונו של לואי ה-14, שיזם גם את פיתוחו של ארמון ורסאי וגינותיו, שעוצבו על ידי אנדרה לה נוטרה.
גינות ורסאי נחשבות לדוגמה המרשימה והגדולה ביותר של סגנון זה.
הגן הצרפתי מחולק לחלקים מלבניים על ידי שבילים.
כל חלק כזה, שהוא מעין גינה משנית בתוך היררכיה של גינות המרכיבות את הגן כולו, נקרא פרטר (Parterre) ומקורו בסגנון הגינון האיטלקי מתקופת הרנסאנס.
הפרטרים, היו גינות קטנות יותר בהן יכלו האנשים לטייל להנאתם ולהתרשם מהגינון ומעיצוב הנוף.
בניגוד לארמון, המלא במשרתים ובני לוויה ואשר קירותיו מאפשרים לצותת לשיחות, הפרטר, בהיותו פתוח, היה ידוע כמקום בו ניתן היה לדבר בפרטיות ללא חשש מציתות, וקיימים לכך גם אזכורים רבים בספרות.
גאומטריה – מתוך ניסיון לכפות את הרציונל האנושי על צורות הטבע כל קומפוזיציית הגן, ברמת המקרו וגם בפרטי העיצוב, היו גאומטריים.
חלוקה אורתוגונלית, זוויות ישרות וקווים ישרים, קרקע אופקית, ערוגות בעלות צורות גאומטריות ברורות וגיזום תואם.
ציריות – בהתאם גם לתפישה חזותית שהתקיימה גם באדריכלות הבארוק ובאה לידי ביטוי גם בתכנון העירוני הצרפתי.
סימטריה – הגנים היו סימטריים לחלוטין.
הסימטריה נראתה מרחוק אך הייתה פעמים רבות מושלמת לחלוטין, לדוגמה, גם בעיצוב של ערוגה מסוימת אשר הייתה לה ערוגה תואמת במרחק רב ממנה בצידו השני של הציר המרכזי.
הסימטריה עליה הקפידו מתכנני הגנים הייתה לא רק אלמנט בעיצוב הנוף הכללי אלא עניין תודעתי בתכנון הרציונלי של הגן.
שיחים פיסוליים – גיזום מיוחד שאפשר יצירה של עצים גאומטריים.
מתוך התפישה של תירבות הטבע, העצים והשיחים גודלו בניגוד לדרך הטבע בצורות שקיימות רק בציוויליזציה האנושית.
תרבות גיזום זו קיימת עד היום בצרפת ובמקומות שונים.
יש הרואים גם את תרבות הגיזום של פרוות הפודלים בצרפת, כהמשך של אותה תפישה תרבותית.
אדניות עם עצים – הידוע מכל הוא ה"אורנז'רי" שבגני ורסאי בו נשתלו עצי תפוזים קטנים בתוך אדניות קובייתיות, שניתקו את הקשר שבין העץ לאדמה.
אדניות הן אומנם דבר שכיח מאוד בימינו אך שתילה של עץ בתוך קוביית אדמה מלאכותית הייתה חדשנית מאוד בתפישתה במאה ה-17.
סילסולים – בעיקר בהשפעת הרוקוקו, סגנון ששלט באמנות ובאדריכלות של צרפת באותן שנים, שיחים וערוגות פרחים עוצבו בסגנון "סילסולי" או כמו קונכייה גם צורות הקונכיות עוצבו באופן חד ונקי שנוגד את צורת הטבע והן שמרו על סימטריה מופתית.
כאנטיתזה לגן הצרפתי האריסטוקרטי, התפתח במאה ה-18 הגן האנגלי הרומנטי, שהיה מנוגד בתפישת יחסי האדם והטבע ושאף ליצור סביבה הרמונית ורומנטית לטובת כלל הציבור.
גן שאול, הידוע בכינוי העממי "גן הקופים", הוא גן ציבורי ברמת גן.
הגן ממוקם בפסגתה של גבעת כורכר המתנשאת לגובה 60 מטרים מעל גובה פני הים, ולמרגלותיו נמתח רחוב ביאליק, מרחובותיה המרכזיים של העיר.
נקרא על שם המשורר שאול טשרניחובסקי.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 נקראה הגבעה "ג'בל אל-חרמיה" (הר הגנבים) על שם השודדים הבדואים שהסתתרו במערותיה ופשטו על שיירות ועל עוברי אורח במקום.
במלחמת העולם הראשונה, במהלך כיבוש ארץ ישראל מידי העות'מאנים, נאחזו הבריטים בפיקודו של גנרל אדוארד באלפין מגדוד הדיוויזיה ה-54 בגבעה, והציבו עליה את תותחיהם.
משם ניהלו קרב עם חיילי הצבא העות'מאני שהתחפרו צפונית לנחל הירקון.
הניסיונות לעבור לגדתו השנייה של הנחל עלו בתוהו, אבל בדצמבר 1917 הצליחו הבריטים לחצות את הירקון ולהדוף את העות'מאנים צפונה.
זמן קצר לאחר מכן הושלם כיבוש הארץ כולה, והגבעה זכתה לכינוי "גבעת באלפין"(Bulfin Hill).
אברהם קריניצי וחזון "עיר הגנים"
גן שאול היה הגן הציבורי השלישי שניטע ברמת גן, לאחר גן המלך דוד וגן אברהם.
נטיעתו תאמה את חזונו של אברהם קריניצי, מייסד העיר, שביקש להקים עיר מרגוע, משופעת בגנים ובאוויר צח.
כבר מימיה הראשונים ניטעו ברמת גן אלפי עצים ושתילי נוי על הגבעות, ברחובות העיר, באיי התנועה ובחצרות הבתים, ואף נוסדה משתלה עירונית שסיפקה שתילים לגני העיר.
"גני רמת גן", ציין קריניצי בגאווה ב-1939, "יצא להם מוניטין בכל הארץ, מצטיינים בנוי מיוחד, בצמחייה עשירה, בשדרות מוצלות, בפינות משחק ושעשועים, במזרקות מים, ומשמשים מקום מנוחה ומרגוע הן לאנשי המקום והן לאנשי הסביבה".
עד כדי כך היו הגנים בבת עינו של אברהם קריניצי, שהעירייה אפשרה לתושבים שהתקשו לשלם את מיסיהם להמיר את חובם בעבודה בגני העיר.
בתכנון הגנים ברמת גן חבר לקריניצי אדריכל הגנים משה כבשני, בוגר לימודי גינון במקווה ישראל, שטיפח את פינותיה הירוקות של העיר.
כבשני, כפי שמעידים דוחות המועצה מסוף שנות ה-30, היה גנן בעל נשמה יתרה, והיה מודע היטב לחשיבות הקשר בין האדם לסביבתו.
כל אימת שנחנך גן ציבורי חדש, נהג כבשני להזמין לטקס את תלמידי בתי הספר באזור, ובמהלכו "למסור" אותו לאימוץ על ידם.
בדרך זו יצר זיקה חמה בין ילדי רמת גן לגני עירם.
במרץ 1937 החלה חברת "עיר גנים", שרכשה את הקרקע, בעבודות הכשרה של גן ציבורי חדש על גבעת הכורכר.
ב-18 באפריל 1938 נחנך הגן בטקס רשמי בנוכחות מושל המחוז הבריטי קרוסבי, ונקרא "גן הנשיאים", על שם נשיאי ההסתדרות הציונית.
חלק מהגן נקרא על שמה של נחמה צדק שנרצחה ברצח האחיות היהודיות.
בשנת 1943, לאחר מותו של המשורר שאול טשרניחובסקי, הוסב שמו ל"גן שאול".
בראשיתו השתרע הגן על פני שטח של 25 דונם, ומאוחר יותר צומצם שטחו ל-16 דונם.
פסגת הגבעה כוסתה בצמחייה עשירה, פינות נוי, חלקות דשא וגדרות חיות של עצי פיקוס, ניטיצה ולוגוסטרם, והוקצו בה שטחים ייחודיים לגידול צמחים מסוגים שונים.
במרכז הגן נבנה אגם מלאכותי ובו קני סוף ופרחי מים יפהפיים, והותקנה ברכה של דגי זהב ומסביב לה פרגולת עץ, העטורה שיחי יסמין ובוגנוויליה.
בינות לעצי האקליפטוס, האורן והשקמה נקבעו 25 ספסלי ישיבה נוחים, והוקמו מתקני שעשועים לילדים.
גולת הכותרת של הגן הייתה פינת חי ובה כלובי קופים, תוכים, טווסים, צבים, ארנבות ומיני חיות אחרים, כמו גם שובך יונים גדול.
פינת חי זו היא שהעניקה לגן את הכינוי "גן הקופים", ובזכותה הוא זכור לרבים מתושביה הוותיקים של רמת גן כגן עדן של ילדות.
"גן זה אהוב על ילדי העיר לא בשל מדשאותיו ואילנותיו ואף לא בשל פינת המשחקים, אלא בעיקר בשל פינת החי שבו", נכתב בספרון "סיפורה של רמת גן", שהוציאה המחלקה לחינוך ונוער של עיריית רמת גן.
"מה שונים ורבים בעלי החיים אשר בגן: ציפורים מגוונות הנוצה, טווסים גאים על מניפותיהם הצבעוניות, המנומרות, תוכים גדולים וקטנים וקופים.
"העובר במשעולי הגן ישמע את ציוץ הציפורים העליז, את פטפוט התוכים, שאינם חדלים ללהוג, כמתגרים בעוברים ושבים, ואת צווחות הקופים האמיצים והנועזים, החשים עצמם כאדוני המקום.
ואמנם, מכל בעלי החיים אהובים ביותר הקופים על הילדים, ומשום כך נקרא הגן בפיהם - 'גן הקופים'".
גן שאול, כך עולה מדוחות המועצה בשנותיו הראשונות, תוכנן כיחידה אורגנית, תוך שילובו ההרמוני בסביבה, וכל פינה בו טופחה בתשומת לב קפדנית.
יעיד על כך תיאורו של הגנן כבשני, כפי שהוא מופיע בדוח המועצה משנת 1937:
"הגן הותקן מתוך תוכנית מחושבת מראש, מותאמת הן אל השטח והן אל נוף הטבע הכללי.
עם הכניסה לתוך הגן מתגלה לעין מרבד דשא ירוק בצורת גבעה נאה שבפינותיה נטועות קבוצות שיחי 'קריסה' הגזומים בהתאם לצורה הכיפתית של גבעת הדשא.
בהמשך לגבעה זו משתרעת חלקת דשא שנייה, ישרת תבנית, ובה שלוש ערוגות פרחים, שאחת מהן מכילה שיחי שושנים נאות המתבלטות בשפע פרחיהן.
בשאר הערוגות גדלים פרחי קטיף עונתיים.
בגבול המזרחי של השטח נראים צמחי סוף העטורים אגם מים דקורטיבי, החבוי בתוך צמחייה עשירה ורבת גוונים.
אשד מים צלול פורץ ועולה מתוך סלע מפוצל, משתפך בזרם חי, ובשקשוק נעים לתוך אפיקי אבן פתלתלים.
פלגי המים נבלעים ומתגלים חליפות בין הסלעים ונופלים לאחרונה לתוך האגם החצוב, שגשר אבנים דקורטיבי מחבר את שני חופיו.
בגן נמצאת פינת קקטוסים בנויה מאבני המקום וסלעיה, והכוונה להרמוניה מלאה למקום".
בחירת העצים, כך מציין דוח המועצה משנת 1940, לא הייתה מקרית, אלא נעשתה מתוך מודעות למשמעותם הסמלית בחיי העם והארץ:
"כל העצים שניטעו בגן הנשיאים אינם מיועדים רק לצל בלבד, אלא משמשים בעת אחת גם לתכלית הקישוט והסמל.
ומשום כך תמצאו בגן את עץ התמר, השקמה, הזית, החרוב, הגפן, השקד והתאנה.
שמותיהם של העצים הללו נזכרים תכופות בספר התנ"ך וקשורים במאורעות היסטוריים רחוקים, וכאילו עמוסים גם מסורת עתיקה הנמסרת לנו ונשמעת מתוך אוושת העלים ורשרושם.
כל הפינות המקשטות ומעטרות את גן הנשיאים מתלכדות ומתמזגות לחטיבה אורגנית אחת ובנויות בהתאמה מלאה אל מראות הנוף והטבע מסביב – הרי יהודה המכחילים מזה והים הגדול הנוצץ בברק מימיו מעבר מזה".
הנה תיאור מתפייט נוסף של הגן, הלקוח מדוח המועצה מן השנים 1937–1939:
"רפידת סלעים וחול המצמיחה את הצבר למינהו – צמח המדבר, אלו משוות חן מיוחד לנוף הגן, ומסמלות בעת ובעונה אחת את הווי חיינו בארץ.
בהמשך לפינת הקקטוסים באדמת המורד שתולים פרחים שונים, ושוב משתרע מרבד דשא ובו ערוגת פרחים לבנים.
ומפינה זו מוליכים מספר שבילים לתוך חורשת האורנים המצלה.
ואי שם בגבול המערבי של הגן נטועה פינת שיחים דקורטיביים – אוסף רב גוני של שיחים שונים הפורחים ומלבלבים חליפות בעונות השנה, ומצטיינים בשלל צבעיהם וריחם הטוב.
סמוך לפינה זו, חבויה בצל עצים, קבועה ברכת מים צנועה, בנויה אבן, ומזרקה המתיזה סילוני מים נוצצים אל על, ועל פני מימיה מוריקים ופורחים צמחי מים שונים - שרכים, פפירוסים וחבצלות.
בתוך הברכה, עדת דגי זהב משוטטת מתעלסת.
עם שחר בהנץ החמה, עדת ציפורים צוהלת טובלת במי הברכה הקרירים והרעננים מתוך רנן עליז."
כל השטח הפורח הזה היה שזור ברשת של שבילים מתפתלים, שסבבו את כל הפינות החבויות במדרונות הגן, ונודעו בשל פיתוליהם בשם 'הסרפנטינות'.
לשם חיזוקם של דפנות המדרונות שבהם נחפרו שבילים, נשתלו צמחי 'אצבע האישה', שטיפסו על הקירות החשופים וכיסו אותם בירוק-עד.
דוח המועצה משנת 1938 מציין, כי אורך השבילים בגן הוא 987 מטר, ומספר העצים בו מגיע ל-7,000. שטחה של פינת הפעוטות הוא 220 מ"ר, ובה ארבע נדנדות, קרוסלה אחת, ארבע נדנדות לוח וארגז חול.
שטחה של פינת הילדים הוא 260 מ"ר, ומסודרים בה שתי נדנדות גבוהות, צינור חלק לטיפוס, סולם שוודי ונדנדת ענק.
"בולטת באופן מיוחד סוכה שהוקמה על פרשת דרכים בצומת השבילים, הקלועה מעצי אקליפטוס, ממנה אפשר להשקיף על כל הנוף המרהיב מסביב".
שנות ה-70: הקופים הלכו, נותר רק השם
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 עבר גן שאול שינויים מפליגים.
בשנת 1974 הועברו החיות לספארי שנפתח ברמת גן, ושטח הגן צומצם לכמחצית ממה שהיה בימי הזוהר שלו.
שנה לאחר מכן נבנה בגן מגדל מים מבטון מזוין המתנשא לגובה 11 מטר.
שבילי אבן ומעקות ברזל תפסו את מקומם של הסרפנטינות ופרגולות העץ.
שתי פינות משחק קטנות החליפו את הפינות הישנות של הפעוטות והילדים.
על חלק משטחו הדרומי של הגן, בשדרת האחות נחמה (על שם האחות נחמה צדק שנרצחה עם חברתה ביפו ב-1936 ושהוריה התגוררו במקום), הקימו יוצאי יהדות איטליה את בית הכנסת האיטלקי ע"ש רבי עובדיה מברטינורו.
הרוח החיה מאחורי הקמתו של בית הכנסת הייתה נאמנה (ג'רמנה) סיניגליה.
בית הכנסת נקרא על שם רבי עובדיה מברטנורה, יליד ליבורנו, וארון הקודש שהוצב בו הובא מהעיירה מונקאלוו (Moncalvo) שבחבל פיימונטה (Piemonte).
התפילה בבית הכנסת היא כמנהג בני ליבורנו (בנוסח הספרדים).
מתפארת העבר של גן שאול נותרו היום רק שרידיו של שובך היונים.
שטחי המדרון נזנחו, ושורשיהם של עצים מוגנים ועתיקי יומין נחשפו בעקבות סחף הקרקע, בהם עצי ברוש, אקליפטוס ואורן.
התדרדרות מצב הגן החמירה במיוחד בקטע המדרון הפונה לרחוב המעגל, שם ביצעה עיריית רמת גן בחורף 2007–2008 פעולות חפירה יזומות, שנועדו למנוע זרימת מים למבנים העירוניים הממוקמים למרגלות הגן.
במהלך 2007 הודיעה עיריית רמת גן על כוונתה לבנות בגן הקופים חניון ציבורי שנועד לענות על מצוקת חניה באזור.
ההחלטה עוררה את זעמם של תושבי הסביבה שפתחו בדצמבר 2007 במאבק לשימור הגן תחת הסיסמה "מצילים את גן הקופים".
במהלך שנת 2009 ביצעה העירייה עבודות שיקום בגן בעלות של 300 אלף ש"ח שכללו החלפת מתחמי המשחקים וטיפול בצמחייה.
כמו כן הותקנו גם מצלמות ביטחון על מגדל המים כדי למנוע את ריבוי מעשי הוונדליזם בגן באותה עת.
בחודש אוגוסט 2022 אושר על ידי עיריית רמת גן תקציב עבור פרויקט שימור וחידוש גן שאול.
הפרויקט תוכנן להתבצע בשלושה שלבים.
השלב הראשון, שהסתיים בחודש אפריל 2023, כלל את החלק הדרום-מערבי העליון של הגבעה ובו בוצעו שימור ושיקום אזור הכניסה, מגדל המים והשטחים הסמוכים לו, הכניסה לשדרות נחמה וגרם המדרגות שיורד למדרון.
מוקד המים ההיסטורי שוחזר, הוקמו ערוץ נחל ובריכת דגים במקום בו עמדה בריכת הנוי ההיסטורית ונבנה גשרון עץ מעוגל מעל ערוץ הנחל, אשר מחליף את גשר האבן.
קירות האבן וריצוף האבן החדשים נבנו על פי הפרטים המקוריים.
המעקות והפרגולות שהיו בנויים מעץ הוחלפו בפרטי פלדה בהתאם לתקני הבטיחות.
בגן נוספו עצים, חלקם ממשיכים את קו השתילה שתוכנן על ידי משה כבשני וחלקם חדשים.
לצד בריכת המים נטענו ערבה בוכייה ובבריכה צמחיית גדות המשמשת לטיהור מי הבריכה.
בנוסף לכך נשתלו בגן מיני צמחייה פורחת בדומה לתיאורים ההיסטוריים, לצד צמחי תבלין וריח.
בשלב השני מתוכנן להקים מתחם משחקים על גג מאגר המים, שטח שעומד חשוף משום שמעליו לא ניתן לשתול עצים.
המתחם יכלול מתקני בוגרים, מתקני פעוטות, מתקני כושר, מתחם נדנדות וגבעת מגלשות.
השלב השלישי יכלול את מורדות הגן המזרחיים והצפוניים - אזור טבע נרחב בלב העיר.
גן קריית ספר הוא גן ציבורי בשטח כ-12 דונם בלב תל אביב, והוא חלק מ"מתחם קריית ספר", שטח של כ-20 דונם התחום בין הרחובות יהודה הלוי, עמרם גאון, סעדיה גאון, וילסון ולינקולן.
כינויו בא לו מרחוב קריית ספר הסמוך.
הגן תוכנן על ידי אדריכל הנוף רם איזנברג.
האזור בו נמצא הגן נמצא בבעלות מינהל מקרקעי ישראל.
חלקו הדרום-מערבי שימש כאזור סדנאות לתיקון כלי רכב של משטרת ישראל עד 2005. חלקו הצפון-מערבי כולל את בניין המרכז למיפוי ישראל (מפי"), בפינת הרחובות יהודה הלוי ולינקולן וכן כולל מתחם חניה של מפ"י.
חלקו המזרחי של הגן ברחוב סעדיה גאון היה בעבר חניון.
מתחם קריית ספר היה חלק מחלקה שנקראה בעבר "אדמות קלנק" בבעלות המושבה הטמפלרית שרונה.
בהמשך נקנה המתחם על ידי הבריטים, שהקימו את מבנה מחלקת המדידות ב-1 בינואר 1931. במסגרת הסכם השילומים עם גרמניה, שילמה ממשלת ישראל לממשלת גרמניה ורכשה בעלות על הקרקע בשנות ה-60.
משנות ה-80 של המאה ה-20 פעלו תושבי לב תל אביב למען הקמת מתנ"ס, גן ציבורי גדול ובריכה ציבורית לשימוש תושבי האזור.
ב-1990 הגיעה לאזור מיכל ברז"ל כהן, שעלתה לישראל כאם צעירה, וחיפשה גינה ציבורית עבור ביתה התינוקת.
היא קיבלה השראה מגינות קהילתיות בלונדון וניו יורק.
תושבים למען איכות חיים בלב תל אביב".
בשנות ה-90 בעקבות מאבק תושבים בהקמת פרויקט מגדלים של אליעזר פישמן ברחוב בלפור, הציעה עיריית תל אביב פארק עירוני במקום כפיצוי.
דבר זה היה בעייתי עקב בעלות הממשלה במקום.
ב-1997 לא מומשה הבטחה זו בטענה כי הדבר ידרוש את פינוי מוסדות המדינה בעלות גבוה.
בשנת 1997 ברז"ל כהן הקימה את "ועד הפעולה לב העיר - ירוק במקום בטון".
שהיה ארגון בלתי פורמלי וריכז פעילות של מספר ועדים מקומיים.
אחת ההתארגנויות הפעילות ביוזמה זו הייתה "ועד קריית ספר" של תושבי הרחוב שפעלו למען הקמת גן במקום.
ברז"ל-כהן חיפשה מקום להקים בו גן ציבורי גדול בלב תל אביב.
גילה הרץ שפעלה יחד איתה בארגון, הביאה לה מסמך שמאזכר את המקום שנקרא אז "חניון סעדיה גאון" והשתיים הציעו להקים גינה במקום זה.
עיריית תל אביב-יפו ומינהל מקרקעי ישראל רצו להקים במתחם כ-14 מגדלים והתנגדו להקמת גינה במקום.
ברז"ל כהן גייסה כספים ורקמה קשרים עם ארגוני סביבה.
גילה הרץ המשיכה לפוליטיקה, נבחרה כחברת מועצה ותמכה ביוזמה מתוך העירייה.
במסגרת המאמץ לבלימת המגדלים, קידם הוועד בשנת 1999 תוכנית להפיכת בנין מפ" לבניין לשימור בגלל היותו בניין באוהאוס ובשל ערך היסטורי שיש לו עקב התקפות המחתרות היהודות עליו.
דבר זה קיבל סיוע חשאי של מי שהיה אז מהנדס העיר גודוביץ'
בשנת 2000 יזם "ירוק במקום בטון" תערוכה של אמנים בבית ביאליק.
לתערוכה הוזמנו גם בכירי העירייה וגם ראש העירייה רון חולדאי.
חולדאי הצהיר על כוונתו להקים במקום פארק לרווחת התושבים, אך חזר בו מהתחייבות זו זמן קצר לאחר מכן, דבר שגרם לחוסר אמון מול התושבים.
העירייה, מינהל מקרקעי ישראל החלו בקיום ישיבות "שולחן עגול" על עתיד המתחם עם "ירוק במקום בטון" ועם ארגוני סביבה ארציים - החברה להגנת הטבע ואדם טבע ודין
לאחר פינוי שטח תחנת המשטרה בשנת 2005, השכיר המינהל את השטח לזכיין לצורך הקמת חניון זמני, בהמשך למדיניות העירייה בשנים האחרונות לאשר הקמת חניונים במרכז העיר.
בשנים 2007–2008 החל הזכיין לבצע במקום עבודות פינוי שונות שאינן דורשות היתר.