tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מתוכו, הסינגל "Best I Ever Had", הגיע למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100 ביולי 2009, והסינגל "Every Girl" הגיע למקום העשירי במצעד זה באותו שבוע.
מספר ימים לפני כן הוחתם דרייק בחברת התקליטים של ליל ויין, יאנג מאני.
באותה שנה יצא סינגל השני של דרייק, "Successful" , עם הזמר טריי סונגז.
בהמשך התארח דרייק בסינגלים של ראפרים וזמרים אחרים, בהם מרי ג'יי בלייג' (בסינגל "The One"), ג'יימי פוקס (בסינגל "Digital Girl" בו התארחו גם דה-דרים וקניה וסט), טימבלנד (בסינגל "Say Something") ופאבולוס (ברמיקס הרשמי של הסינגל "Throw It in the Bag").
בספטמבר 2009 יצא הסינגל השלישי של דרייק, "Forever", בו אירח את הראפרים קניה וסט, ליל ויין ואמינם.
הסינגל הגיע למקום השמיני במצעד הבילבורד הוט 100. הסינגל הופיע בפסקול סרט התעודה על הכדורסלן לברון ג'יימס, "More Than A Game", ובגרסה החדשה של האלבום של אמינם Relape: Refill.
המתופף טראוויס בארקר הוציא רמיקס רוק לשיר, וביצע אותו עם דרייק, אמינם וליל ויין בטקס פרסי גראמי.
באותה התקופה, התארח דרייק בסינגל המצליח של הראפר בירדמן "Money To Blow", וגם בסינגל הראשון מאלבומו של די ג'יי חאלד "Fed Up".
כמו כן, הופיע בסינגל השני של חברת התקליטים שלו יאנג מאני, בשיר "Bedrock", שזכה להצלחה ודורג במקום השני במצעד הבילבורד הוט 100.
במרץ 2010 הוציא דרייק את הסינגל הראשון מאלבום הבכורה שלו, "Over".
הסינגל הגיע למקום ה-15 במצעד הבילבורד הוט 100. בעקבות ההצלחה, מספר ראפרים וזמרים הוציאו גרסות פריסטייל ראפ לשיר, בהם אמינם, שון קינגסטון, טריי סונגז ופאט ג'ו.
במקביל התארח דרייק בשיר "Wavin' Flag" של קיי'נן, שהוקלט כחלק מפעילות למען תושבי האיטי בעקבות רעידת אדמה שהתרחשה באותה שנה, לצד אמנים נוספים מקנדה, ובהם נלי פורטדו, אבריל לאבין, קנדיאל אופיטל וג'סטין ביבר.
באותה השנה, יצא הסינגל "Find Your Love" מתוך האלבום.
השיר הופק על ידי קניה וסט והגיע למקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100. הסינגל השלישי, "Miss Me", בהשתתפות ליל ויין, יצא ב-1 ביוני 2010 והגיע למקום ה-15 במצעד הבילבורד הוט 100. ב-15 ביוני 2010 יצא אלבום הבכורה של דרייק, Thank Me Later.
האלבום זכה להצלחה מסחרית והגיע בסוף השבוע הראשון ליציאתו למקום הראשון במצעד הבילבורד 200. מגזין התרבות רולינג סטון דירג את האלבום ברשימת "100 אלבומי הבכורה הטובים ביותר בכל הזמנים" במקום ה-90.
באוגוסט 2010 הוציא דרייק את הסינגל הרביעי מאלבום הבכורה שלו, "Fancy".
באוקטובר 2010 יצא הסינגל "What's My Name?" של ריהאנה בשיתוף דרייק.
השיר זכה להצלחה והגיע למקום הראשון במצעדים רבים, בהם בילבורד הוט 100; בנובמבר באותה שנה יצא הקליפ לשיר, שזכה גם הוא להצלחה.
באותה השנה, דרייק היה מועמד לשני פרסי גראמי, על הסינגל והופעת הסולו של "Best I Ever Had".
בנוסף זכה בשני פרסי ג'ונו והיה מועמד לשניים נוספים.
בשנת 2011 יצא אלבומו השני, Take Care, שזכה להצלחה מסחרית רבה והגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד 200, עם 631,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו.
בנוסף, זכה לשבחים ממבקרי המוזיקה.
בשנת 2013 זכה האלבום בפרס גראמי לאלבום הראפ הטוב ביותר.
באותה השנה, יצא אלבומו השלישי, Nothing Was the Same, שהגיע אף הוא למקום הראשון במצעד הבילבורד 200. מתוך האלבום יצאו מספר סינגלים, בהם "Started from the Bottom" ו-"Hold On, We're Going Home", שהגיעו לעשירייה הפותחת במצעד הבילבורד הוט 100.
בשנת 2015 הוציא דרייק בהפתעה את המיקסטייפ If You're Reading This It's Too Late, ללא כל הודעה מוקדמת.
המיקסטייפ הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200, עם מעל ל-495 אלף עותקים שנמכרו באותו השבוע.
בסוף אותה השנה, הוציא את הסינגל "Hotline Bling" שזכה לפרודיות רבות בעקבות סגנון הריקוד המיוחד איתו הופיע דרייק בקליפ, בהם המועמד לנשיאות ארצות הברית, דונלד טראמפ, שהשתתף בפרודיה של תוכנית המערכונים סאטרדיי נייט לייב לשיר.
הסינגל זכה להצלחה ביוטיוב והגיע למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100.
בינואר 2016 השתתף בשירה של הזמרת ריהאנה, "Work".
השיר הפך ללהיט והגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100. שיר זה הוא השיר השני שלו שמגיע למקום הראשון במצעד, אחרי השיר "What's My Name?" של ריהאנה משנת 2010. ב-29 באפריל 2016 הוציא דרייק את אלבומו הרביעי, Views.
לפני צאת האלבום, הוציא דרייק את הסינגלים "Hotline Bling", "Pop Style" ו-"One Dance", שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. האלבום זכה לביקורות חיוביות לרוב, אך נמתחה ביקורת על אורכו ועל השינוי שעשה דרייק מהיפ הופ לז'אנרים נוספים במוזיקה.
האלבום זכה להצלחה במכירות, כשמכר 852,000 עותקים בשבוע הראשון, ודורג במקום הראשון במצעד הבילבורד 200.
ב-18 במרץ 2017 הוציא דרייק את המיקסטייפ More Life, אותו הגדיר כפלייליסט.
באלבום מתארחים אמנים רבים, ובהם PartyNextDoor, 2 צ'יינז, קניה וסט ויאנג ת'אג.
מתוך האלבום יצאו הסינגלים "Fake Love" ו-"Passionfruit", שהגיעו לעשירייה הפותחת במצעד הבילבורד הוט 100. האלבום קיבל לרוב ביקורות חיוביות, עקב הפנייה של דרייק לז'אנרים אחרים במוזיקה, בהם R&B, אפרו-ביט, דאנס, דאנסהול ופאנק.
ב-29 ביוני 2018 הוציא את אלבומו החמישי, Scorpion.
בנוסף, שבר שיא נוסף, עם כניסת כל 25 השירים באלבום ועוד שני שירים בהם התלווה לזמרים אחרים, 27 שירים סך הכל, מתוך 100 במצעד, יותר מכל זמר או להקה בהיסטוריה.
האלבום זכה לכ-431 מיליון השמעות בתוך 24 שעות ברחבי העולם ובתוך שבוע מיליארד השמעות.
ב-10 ביולי 2018 הוציא את הסינגל "In My Feelings" מתוך אלבומו החמישי, שהגיע במהירות למיליוני צפיות והוליד את אתגר ויראלי ומספר רב של פארודיות אשר במסגרתם הרקדן יוצא מהרכב בכביש בזמן שהוא נוסע ורוקד לצלילי השיר.
ב-2020 הוציא את השיר "Toosie Slide".
השיר זכה להצלחה רבה והגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. השיר אף הפך ללהיט ברשת החברתית טיקטוק.
השיר נכלל במיקסטייפ השישי של דרייק, Dark Lane Demo Tapes, שיצא כחודש לאחר מכן כפרומו לאלבומו השישי.
באותה השנה, יצא הסינגל המוביל מתוך אלבומו השישי, "Laugh Now Cry Later" בהשתתפות ליל דורק, שהגיע למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100.
בשנת 2021 הוציא את המיני-אלבום Scary Hours 2, מתוכו יצא הסינגל "What's Next", שהגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, כשלצידו השירים "Wants and Needs" בהשתתפות ליל בייבי ו-"Lemon Paper Freestyle" בהשתתפות ריק רוס במקומות השני והשלישי בהתאמה.
בכך, דרייק הפך לאמן הראשון בהיסטוריה של המצעד שהכניס שלושה שירים היישר אל המקומות הראשון, השני והשלישי בו זמנית.
באותה השנה, זכה דרייק בפרס "אמן העשור" בטקס פרסי המוזיקה של בילבורד 2021.
בספטמבר 2021 יצא אלבום האולפן השישי שלו, Certified Lover Boy.
האלבום הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד ומתוכו 9 שירים שנכנסו היישר לעשירייה הפותחת במצעד הבילבורד הוט 100, בהם הסינגל המוביל מתוך האלבום, "Way 2 Sexy" בהשתתפות פיוצ'ר ויאנג ת'אג, שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 והיה לשיר החמישי של דרייק שהגיע היישר אל המקום הראשון במצעד.
באפריל 2022 יצא השיר "Wait for U" של הראפר פיוצ'ר בהשתתפות דרייק וטמס.
השיר היה לשירו השישי של דרייק שהגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. ביוני של אותה השנה, הוציא דרייק בהפתעה את אלבום האולפן השביעי שלו Honestly, Nevermind.
האלבום מכיל את השיר "Jimmy Cooks" בהשתתפות 21 סבאג', שהגיע אף הוא היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100. בנובמבר, על רקע הצלחת השיר, יצא אלבום משותף של דרייק ו-21 סבאג' בשם Her Loss.
ב-15 בספטמבר 2023 הוציא דרייק את הסינגל המוביל מתוך אלבומו השמיני, "Slime You Out" בהשתתפות סיזה, שהגיע למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100. ב-5 באוקטובר, יום לפני צאתו של האלבום, יצא הסינגל השני מתוכו, "8AM in Charlotte".
באוקטובר 2023 יצא אלבום הסולו השמיני שלו, For All the Dogs, שהגיע היישר אל המקום הראשון במצעד בילבורד 200. מתוכו, הגיע גם השיר "First Person Shooter" בהשתתפות ג'יי קול למקום הראשון בבילבורד הוט 100. ב-8 במרץ 2024, דרייק השתתף ברמיקס לשיר "Act II: Date @ 8" של 4Batz.
ב-19 באפריל הוציא את הסינגל "Push Ups", המהווה שיר דיס כתגובה לבית של הראפר קנדריק לאמאר בשיר "Like That" מתוך We Don't Trust You של פיוצ'ר ומטרו בומין.
בסמוך לצאתו, פרסם דרייק שיר ברשתות החברתיות שיר בשם "Taylor Made Freestyle" המהווה גם הוא דיס ללאמאר, שהציג בתים שנוצרו על ידי בינה מלאכותית של סנופ דוג וטופאק שאקור, אבל מנהל העזבון של טופאק ביקש ממנו להוריד את השיר.
ב-3 במאי, לאחר צאתם של שיריו של לאמאר, "Euphoria" ו-"", הוציא דרייק שיר תגובה בשם "Family Matters", לאחר 20 דקות לאמאר הוציא את "Meet the Grahams", וביום שאחרי את "Not Like Us".
ב-6 במאי הוציא דרייק את "The Heart Part 6", התייחסות לשיר משנת 2022 של לאמאר "The Heart Part 5".
בנובמבר 2024, דרייק הכריז על סיבוב הופעות באוסטרליה בשנת 2025 בשם "Anita Max Wynn Tour".
זו תהיה הפעם הראשונה שדרייק יופיע באוסטרליה מזה שמונה שנים.
סיבוב ההופעות יתחיל ב-9 בפברואר 2025, באותו יום שבו קנדריק לאמאר יופיע במופע המחצית של הסופרבול.
שירים כמו "Hotline Bling", "One Dance" ו-"God's Plan" הפכו ללהיטי ענק שהוכיחו את כושר ההצלחה של דרייק בשוק המיינסטרים.
בשנת 2015, עימות מתוקשר עם הראפר מיק מיל חיזק את מעמדו כשהוציא את שיר הדיס"Back to Back", שהפך ללהיט.
בנוסף, דרייק נחשב לאמן הפופולרי ביותר בעידן הסטרימינג, וממשיך להצליח בזכות יכולותיו לשלב בין פלטפורמות ולהפוך שירים ללהיטים ויראליים.
בנובמבר 2024, דרייק דורג במקום הרביעי ברשימת "כוכבי הפופ הגדולים של המאה ה-21" של בילבורד.
דרייב הוא סרט אמריקאי מסוגת דרמת פשע משנת 2011 בבימויו של ניקולס וינדינג רפן.
התסריט, שנכתב על ידי חוסיין אמיני, מבוסס על רומן בעל אותו שם מאת ג'יימס סאליס.
בסרט מככבים השחקנים ראיין גוסלינג, קארי מאליגן, רון פרלמן, בריאן קראנסטון, כריסטינה הנדריקס ואלברט ברוקס.
עלילת הסרט עוקבת אחר פעלולן עלום שם שמחלטר כנהג שודים ומסתבך עם גנגסטרים מקומיים בלוס אנג'לס.
נהג עלום שם הממעט בדיבורו עובד כמכונאי, פעלולן רכב ונהג מילוט לשודדים בלוס אנג'לס, קליפורניה.
את העבודות השונות שלו הוא מקבל ממעסיקו וידידו שאנון, שמנהל מוסך.
שאנון יוזם פגישה עם המאפיונר ברני רוז ושותפו נינו פאולוזי, ומבקש שיממן את תוכניתו לשלב את ה"נהג" במרוצי מכוניות.
אחרי שרוז נוכח בכישורי הנהיגה החדים של הנהג הוא מסכים להוציא 300,000 דולר מכספו למימון התוכנית.
הנהג פוגש את שכנתו איירין ואת בנה הצעיר בניסיו בחנות מכולת, ומסיע אותם הביתה לאחר שמכוניתם מתקלקלת.
הנהג ואיירין מפתחים קשר רומנטי שנקטע כשבעלה העבריין, סטנדרד גבריאל, משוחרר מהכלא.
סטנדרד חייב דמי חסות מהזמן שבילה בכלא לכריס קוק, אחד מאנשיו של רוז.
קוק תוקף את סטנדרד ומאיים לפגוע באיירין ובבנה אם סטנדרד לא ישדוד בית עבוט כדי להחזיר לו את החוב.
הנהג, שדואג לשלום איירין, מסכים לעזור לסטנדרד לשדוד את בית העבוט יחד עם בלאנש, שותפתו של קוק.
השוד משתבש וסטנדרד נורה למוות על ידי בעל בית העבוט.
בעוד הנהג ובלאנש נמלטים, הם נרדפים על ידי מכונית מסתורית.
הם מתחמקים מרודפיהם ומסתתרים עם השלל בחדר במוטל, שם הנהג מגלה שסכום הכסף שנגנב גבוה בהרבה מהסכום שידע שיש בבית העבוט.
הוא מאיים לפגוע בבלאנש אם לא תגלה לו מה באמת קורה, והיא מגלה שהמכונית שרדפה אחריהם שייכת לקוק, וכי הם תכננו לרמות את הנהג ואת סטנדרד.
לפתע שניים מאנשיו של קוק מסתערים על חדרם במוטל; אחד מהם הורג את בלאנש ופוצע את הנהג, אבל הנהג גובר עליו והורג את שניהם.
במוסך, שאנון מציע לנהג להסתיר את הכסף, אך זה מסרב.
הנהג יוצא בעקבותיו של קוק ומוצא אותו במועדון חשפנות, שם הוא מאיים להרוג אותו לפני שקוק מגלה שמתכנן השוד האמיתי היה נינו.
הנהג מתקשר לנינו ומציע להחזיר לו את הכסף כדי לצאת מהפרשה, אבל נינו הזועם מסרב ושולח רוצח שכיר לבניין הדירות של הנהג ואיירין.
בדירתו, הנהג מספר לאיירין הזועמת על השוד שהשתבש ויורד איתה במעלית במטרה לברוח, אבל לפתע שם לב לרוצח השכיר שנוכח איתם במעלית.
הנהג מנשק את איירין לפני שהוא רומס למוות את הרוצח השכיר ברגלו ומשאיר אותה מבועתת.
נינו מגלה לברני שהכסף שהוחבא בבית העבוט שייך למשפחת הפשע האיטלקית מפילדלפיה, ושכשיתגלה שהכסף נלקח הם יעקבו אחרי הנהג וקוק ויגיעו לבסוף גם אליהם, לכן הם חייבים להרוג את כל המעורבים בפרשה.
ברני רוצח את קוק, ואחרי ששאנון מסרב למסור לו את מקום הימצאותו של הנהג רוצח גם אותו.
כשהנהג מוצא את גופתו של שאנון הוא יוצא לנקום בברני ונינו.
הוא מסווה את עצמו עם מסכת גומי שהשיג מעבודתו כפעלולן, עוקב אחרי נינו על דרך 1 ומתנגש בכוונה במכוניתו.
נינו מנסה להימלט, אבל הנהג תופס אותו ומטביע אותו בחוף הים.
הנהג מתקשר לאיירין ונפרד ממנה, ולאחר מכן יוצא לפגוש את ברני, שמבטיח לו שלא יפגע באיירין ובבניסיו אם הנהג יחזיר את הכסף.
ברגע שהנהג מחזיר לו את הכסף ברני דוקר אותו בבטן, אבל הנהג מוציא את הסכין מבטנו והורג את ברני.
למרות הפציעה המדממת בבטנו, הוא משאיר מאחור את הכסף ואת גופתו של ברני ונוהג אל תוך הלילה.
אלברט ברוקס – ברני רוז
רון פרלמן – נינו פאולוזי
קארי מאליגן – איירין גבריאל
אוסקר אייזק – סטנדרד גבריאל
קאדן לאוס – בניסיו גבריאל
ג'יימס ביברי – כריס קוק
הסרט צולם כולו בלוס אנג'לס, קליפורניה, עם תקציב של כ-15,000,000 דולר.
קיימים הבדלים רבים בין הרומן לסרט, אם כי האווירה מהרומן נשמרת.
האירועים שמחולקים בספר לשני מישורי זמן שונים (בעבר ובהווה של הגיבור), מרוכזים בסרט בסדר כרונלוגי ללא שילוב של פלאשבקים בנרטיב.
הבמאי ציין שהסרט הושפע מהסרטים בוליט (1968) ויום הארבה (1975), וכי הוא מהווה מחווה ליוצר הקולנוע אלחנדרו חודורובסקי.
הסרט קיבל שבחים עת הוקרן לראשונה בתחרות ה-64 בפסטיבל קאן ואף זכה לקימת כבוד בסיום ההקרנה.
כמו כן זכה הסרט בפרס הבמאי בתחרות.
הוא הופץ לבתי הקולנוע בארצות הברית ובאירופה בספטמבר 2011, וזכה לשבחי הביקורות; אתר Rotten Tomatoes המרכז ביקורת קולנוע העניק לסרט ציון 8.2, אם כי מבקרים אחדים, בהם דייוויד אדלסטיין מהניו יורק טיימס, הגדירו את הסרט כ"זבל איכותי" עקב האלימות הקיצונית והירודה בסרט.
הופעותיהם של גוסלינג וברוקס זכו גם כן לשבחים.
דריל פרנסיס זאנוק היה מפיק קולנוע אמריקאי, מנהל ומייסד אולפני פוקס המאה ה-20, זוכה שלושה פרסי אוסקר (ומועמד לאחד-עשר נוספים) ודמות מרכזית בהוליווד במשך חמישה עשורים בשיא "תור הזהב של האולפנים הגדולים".
נולד בוואהו, נברסקה, בגיל שש עבר עם אמו ללוס אנג'לס, על מנת לשפר את בריאותו באקלים נוח יותר.
ב-1918, בגיל 16 בלבד התגייס לחיל המשלוח האמריקאי ונלחם בצרפת במלחמת העולם הראשונה.
לאחר ששב עסק במשרות שונות במקביל לכתיבת תסריטים.
ב-1922 מכר את התסריט הראשון שלו לוויליאם ראסל ואת השני לאירווינג תלברג, דבר שפתח לו את השער לעבודה באולפני האחים וורנר, שם כתב בין השאר תסריטים לסרטי רין טין טין הפופולריים.
ב-1924 נשא לאשה את השחקנית וירג'יניה פוקס (Virginia Fox; 1902-1982), הוא התגרש ממנה ב-1956. בשנת 1929 עבר למשרת ניהול והיה שותף לייסוד האקדמיה האמריקאית לקולנוע וב-1931 היה לראש מחלקת ההפקה באולפנים.
ב-1929 היה הסרט "ד'יזראלי" בהפקתו (יחד עם ג'ק וורנר) מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
ב-1933 עזב את האחים וורנר על מנת להקים את "סרטי המאה ה-20" יחד עם ג'וזף שנק (Joseph Schenck) ויליאם גוץ (William Goetz).
באותה שנה הפיק את הסרט "בית רוטשילד", שהופץ על ידי יונייטד ארטיסטס, הסרט היה מועמד לאוסקר לסרט הטוב ביותר.
שנה לאחר מכן הפיק את הסרט "עלובי החיים" שהיה מועמד אף הוא לפרס אוסקר.
ב-1935 התמזגו אולפני "פוקס" ואולפני "סרטי המאה ה-20" ליצירת אולפני "פוקס המאה ה-20".
רשמית היה זאנוק סגן-נשיא, אך נקט גישה מתערבת בכל הקשור בעריכה והפקה ואף בליהוק שחקנים וניהולם.
ב-1937 היה מועמד לפרס אוסקר עבור הסרט "In Old Chicago", באותה שנה קיבל את הפרס לזכר אירווינג תלברג מן האקדמיה האמריקאית לקולנוע, ב-1938 היה מועמד לפרס ההפקה על "Alexander's Ragtime Band" וב-1940 על "ענבי זעם", באותה שנה הפיק גם את אות זורו בכיכובו של טיירון פאואר.
ב-1941 זכה לראשונה באוסקר עבור הסרט "מה יפית עמק נוי".
באותה שנה הפיק את הסרט דם וחול עם טיירון פאואר וריטה הייוורת' ו"דרך הטבק" לפי ספרו של ארסקין קולדוול.
במלחמת העולם השנייה גויס במינוי קולונל בחיל הקשר האמריקאי להפקת סרטי תעמולה ולוחמה פסיכולוגית במסגרת המאמץ המלחמתי.
ב-1944 היה סרטו "Wilson" מועמד לאוסקר וב-1946 היה מועמד סרטו "חוד התער".
ב-1947 זכה באוסקר שנית עם סרטו "הסכם ג'נטלמני".
ב-1949 היה מועמד לאוסקר בפעם העשירית עם סרטו "טייסי השחקים".
ב-1950 זכה בפעם השלישית והאחרונה באוסקר על הסרט "הכל אודות חוה".
ב-1956 התגרש מאשתו, עזב את אולפני פוקס ויצא לאירופה.
הוא קידם את הקריירות של שחקניות שונות ששבו את ליבו, בהן הזמרת הצרפתייה ז'ולייט גרקו.
ב-1962 שב לארצות הברית לתפקיד מנהל אולפני פוקס, במסגרת ההפקות הבעייתיות של הסרטים עתירי התקציב והכוכבים "היום הארוך ביותר" (שהיה מועמד לאוסקר) ו"קלאופטרה" הדיח את המנהל והמפיק ספירוס סוקרס ומונה לנשיא האולפנים תחתיו.
את בנו ריצ'רד זאנוק מינה לראש מחלקת ההפקה.
זאנוק פרש ב-1971. היה חבר במסדר הבונים החופשיים ואח בלשכת "Mount Olive" מספר 506 בקליפורניה.
שנהתוצאהקטגוריהסרט1929–1930מועמדהסרט הטוב ביותרDisraeli1932–1933מועמדהסרט הטוב ביותררחוב 421934מועמדהסרט הטוב ביותרבית רוטשילד1935מועמדהסרט הטוב ביותרLes Misérables1937מועמדהסרט הטוב ביותרIn Old Chicago1938מועמדהסרט הטוב ביותרAlexander's Ragtime Band1940מועמדהסרט הטוב ביותרענבי זעם1941זכייההסרט הטוב ביותרמה יפית עמק נוי1944מועמדהסרט הטוב ביותרWilson1946מועמדהסרט הטוב ביותרחוד התער1947זכייההסרט הטוב ביותרהסכם ג'נטלמני1949מועמדהסרט הטוב ביותרטייס השחקים1950זכייההסרט הטוב ביותרהכל אודות חוה1956מועמדהסרט הטוב ביותרהמלך ואני ("Darryl F.
דרייבר (מאנגלית: Driver, בעברית: נהג) הוא כינויו של אדם העוסק בהסעת מתרימים בין כתובות של נדבנים.
הדרייבר משיג כתובות של נדבנים, ולאחר מכן מסיע את המתרים בין הכתובות השונות.
השגת הכתובת היא התפקיד החיוני ביותר, משום שעיקר העבודה בתחום זה היא איתור תורמים פוטנציאלים.
בדרך כלל מקבל הדרייבר עמלה בסך 30-50% מסך התרומה.
בישראל התקיימה תופעת ה"דרייברים" בתור נהגי מונית פיראטיות.
התופעה כוללת כ-35 אלף נהגי הסעות פיראטיים בישראל בתעשייה המגלגלת 4 מיליארד שקל בשנה.
הללו פועלים ללא רישיון, ביטוח או תשלום מיסים, יוצרים תחרות לא הוגנת עם נהגי המוניות החוקיים, וגורמים להפסד של כמיליארד שקל בשנה לקופת המדינה.
התופעה מתנהלת בגלוי באמצעות קבוצות וואטסאפ, טלגרם ומוקדי טלפון כשרים, ופועלת בעיקר בערים חרדיות ובנתב"ג.
נוסף על כך, יש לתופעה השלכות ביטחוניות חמורות, כולל מקרים של הסעת שב"חים שביצעו פיגועים.
למרות הפניות החוזרות לרשויות שרי הממשלה, המדינה ממעטת לפעול לאכיפת התופעה.
דריל גרגורי הוא סופר מדע בדיוני, פנטזיה וקומיקס אמריקאי.
גרגורי זכה בפרס קרופורד לשנת 2009 על ספר הביכורים שלו, "פנדמוניום".
הספר היה בין המועמדים הסופיים לפרס לוקוס ולפרס הפנטזיה העולמי.
גרגורי נולד וגדל בשיקגו, אילינוי, עם שתי אחיותיו.
הוא בעל תואר ראשון באנגלית ותיאטרון מאוניברסיטת המדינה של אילינוי (1987).
בשנת סיום התואר שלו נישא לקטלין בישקה.
לאחר קבלת התואר לימד בבית ספר תיכון במישיגן במשך שלוש שנים, ועבר לסולט לייק סיטי כשאשתו החלה לעבוד באוניברסיטת יוטה.
כיום השניים מתגוררים בסטייט קולג', פנסילבניה, שם מועסקת אשתו באוניברסיטת פן סטייס.
גרגורי עובד, במקביל לקריירה הספרותית שלו, כמתכנת ב"מיניטאב".
לזוג שני ילדים, אמה ואיאן.
הסיפור הראשון שמכר גרגורי נקרא "In the Wheels" והוא נמכר למגזין "Science Fiction and Fantasy" בשנת 1990.
ספר הביכורים שלו, "פנדמוניום", פורסם בהוצאת דל ריי בשנת 2008. הוא זכה עבורו בפרס קרופורד היוקרתי לספר הפנטזיה הטוב ביותר בשנת 2009, והיה בין המועמדים הסופיים לפרס לוקוס ולפרס הפנטזיה העולמי.
פנדמוניום תורגם לעברית על ידי דוד חנוך ויצא בהוצאת גרף ב-2011.
ספרו השני, "האלף בית של השטן", פורסם גם הוא בהוצאת דל ריי, ב-2009. הספר הוכתר כאחד מהספרים הטובים ביותר באותה שנה על ידי המגזין "Publisher's Weekley".
הספר היה מועמד לפרס פיליפ קיי.
דיק בשנת 2011. תורגם גם הוא לעברית על ידי דוד חנוך, ויצא לאור בהוצאת גרף.
הספר זכה בפרס גפן לשנת 2014 בקטגוריית ספר המדע הבדיוני המתורגם הטוב ביותר.
ב-2011 יצא ספרו השלישי, "Raising Stony Mayhall", שהוגדר כאחד מספרי המדע הבדיוני הטובים של השנה על ידי Library Journal.
באותה שנה יצא קובץ של סיפוריו הקצרים, בשם "Unpossible and Other Stories", בהוצאת Fairwood Press .
המגזין Publisher's Weekly ציין את הספר כאחד מחמשת ספרי המדע הבדיוני הטובים ב-2011.
במקביל לכתיבת רומנים, עוסק גרגורי גם בכתיבת קומיקס.
ב-2010 גרגורי הוזמן על ידי Boom!
Studios לכתוב בשותפות עם קורט ביוסיק את סדרת הקומיקס "Dracula: Company of Monsters", ולכתוב בעצמו את הסדרה "Planet of the Apes".
עבור חברת IDW הוא כתב נובלה גרפית בשם "The Secret Battles of Genghis Khan", והיא פורסמה במרץ 2013.
דריל יאנמאט (הולנדית: Daryl Janmaat; נולד ב-22 ביולי 1989) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת המגן.
יאנמאט החל במועדון הנוער של פיינורד, שם שיחק שש שנים.
את הקריירה הבוגרת שלו החל בעונת 2007/2008 בקבוצת דן האג בליגת המשנה ההולנדית.
עונה לאחר מכן עבר לליגה הבכירה כשחתם בקבוצת הירנביין, איתה זכה ב-2012 בגביע ההולנדי.
במהלך ארבע העונות שלו בהירנביין, נכלל בהרכב הפותח בשלוש עונות, כאשר שותף רק ב-10 משחקים בעונה הראשונה.
לאחר תום החוזה שלו בהירנביין, הצטרף יאנמאט למועדון ההולנדי המוביל פיינורד, בו כבר שיחק כשחקן נוער.
ב-17 ביולי 2014 יאנמאט חתם בקבוצת ניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג.
ב-24 באוגוסט 2016 חתם יאנמאט בווטפורד.
ב-29 בדצמבר 2020 חזר יאנמאט לאחר 12 וחצי שנה לקבוצת נעוריו דן האג.
בסיום עונת 2021/2022 הודיע על פרישה ממשחק.
ב-7 בספטמבר 2012 רשם יאנמאט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נבחרת הולנד בה השלים 90 דקות בניצחון הבית על נבחרת טורקיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014.
דריימונד ג'מאל גרין האב הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת גולדן סטייט ווריורס מליגת ה-NBA.
גרין נולד וגדל בסגינאו שבמישיגן ובנערותו שיחק בקבוצת הכדורסל של בית הספר התיכון המקומי.
בעונת ה רשם של 25 נקודות, 13 , שלושה אסיסטים ושלוש חטיפות כדור למשחק והוביל את קבוצת בית הספר לאליפות מדינת מישיגן.
בעונת ה הוביל גרין את קבוצתו עם ממוצעים של 20 נקודות ו-13 ריבאונדים למשחק, למאזן של 17 ניצחונות מול הפסד יחיד ולאליפות מישיגן בפעם השנייה ברציפות, כולל הופעה של 21 נקודות ו-19 ריבאונדים במשחק הגמר.
עם סיום לימודיו בתיכון, לא היה גרין מדורג בין בכירי השחקנים בני גילו לקראת הרישום למכללות.
הוא בחר לשחק תחת טובי סמית באוניברסיטת קנטקי, אולם לאחר התפטרותו של סמית נמלך בדעתו והלך ללמוד באוניברסיטת המדינה של מישיגן.
גרין החל באוניברסיטה במגמת תקשורת, ושיחק במדי קבוצת הכדורסל המשחקת בחטיבת "ביג 12" של ליגת המכללות.
בעונתו הראשונה, עונת , הופיע ב-37 משחקים במדי הקבוצה כשחקן ספסל וממוצעיו היו 3.3 נקודות ו-3.3 ריבאונדים בממוצע למשחק.
במהלך טורניר אליפות המכללות בכדורסל בשנת 2009 שבו הגיעה מישיגן למשחק הגמר שיפר את ממוצעיו ל-8.5 נקודות ו-5.3 ריבאונדים למשחק, ואחוז הקליעה שלו מהשדה, 67.9, היה הגבוה בקבוצתו.
בעונתו השנייה הופיע ב-37 משחקים, מתוכם בשלושה פתח, וממוצעיו השתפרו אף יותר, ל-9.9 נקודות, 7.7 ריבאונדים, 3.0 אסיסטים ו-1.2 חטיפות למשחק.
הוא נבחר לשחקן השישי של העונה בליגת ביג טן פה אחד על ידי הבוחרים, ולחמישיית העונה השלישית של הביג טן.
באוניברסיטת המדינה של מישיגן זכה בפרס השחקן המשתפר של העונה, בפרס יו"ר מועצת המנהלים ובפרס "Glue and Guts" על שם אנטוניו סמית'.
באותה עונה רשם שבעה דאבל-דאבלים, כולל דאבל-דאבל של 17 נקודות ו-16 ריבאונדים מול אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.
בעונת , עונת ה"ג'וניור" שלו, רשם 12.6 נקודות ו-8.6 ריבאונדים.
בפברואר 2011 הצטרף גרין למג'יק ג'ונסון ולצ'ארלי בל כשחקנים היחידים שרשמו טריפל-דאבל במדי אוניברסיטת המדינה של מישיגן.
בטורניר אליפות המכללות של אותה שנה השיג את הטריפל-דאבל השני שלו באותה עונה, והשביעי בסך הכל בתולדות הטורניר, בהפסד לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
בסיומה של העונה נבחר בשנה השנייה ברציפות לחמישיית העונה השלישית של הביג טן.
בעונת הסניור שלו בקבוצה היה הקפטן של מישיגן והוביל את הקבוצה לאליפות העונה הסדירה בביג טן ולאליפות טורניר הביג טן.
גרין נבחר במהלך העונה ארבע פעמים לשחקן הביג טן של השבוע; אף שחקן מישיגן אחר במהלך ההיסטוריה לא זכה בפרס יותר משלוש פעמים בעונה.
בסיומה של העונה נבחר לשחקן העונה בביג טן על ידי מאמנים ואנשי תקשורת, ולחמישייה הראשונה של הביג טן.
ב-10 במרץ 2012 עקף את ג'וני גרין בדרך למקום השני ברשימת קוטפי הריבאונדים המובילים של אוניברסיטת המדינה של מישיגן בכל הזמנים.
ב-16 במרץ השיג את הטריפל-דאבל השלישי הקריירת המכללות שלו במשחק נגד אוניברסיטת לונג איילנד במהלך טורניר אליפות המכללות, והיה לשחקן השלישי בלבד, לצד אוסקר רוברטסון ומג'יק ג'ונסון, שרשם לפחות שני טריפל-דאבלים בטורניר אליפות המכללות בכדורסל.
ב-22 במרץ 2012, בהפסד קבוצתו לאוניברסיטת לואיוויל, קטף גרין 16 ריבאונדים, ובכך עקף את גרג קלסר כקוטף הריבאונדים המוביל בתולדות אוניברסיטת המדינה של מישיגן, עם 1,096 ריבאונדים.
הוא סיים את קריירת המכללות כאחד משלושה שחקנים בתולדות מישיגן סטייט שסיימו את הקריירה עם מעל 1,000 נקודות ומעל 1,000 ריבאונדים במדיה.
לאחר ארבע שנים בליגת המכללות, עמד גרין לבחירה בדראפט ה-NBA ונבחר בבחירה ה-35 על ידי גולדן סטייט ווריורס.
את עונת הרוקי שלו פתח גרין בשולי הרוטציה של הקבוצה, אחרי האריסון בארנס, ריצ'רד ג'פרסון וברנדון ראש.
הוא קיבל הזדמנות לחזק את מעמדו בקבוצה בעקבות פציעות של ראש וג'פרסון, וקנה את מעמדו בקבוצה בזכות יכולותיו ההגנתיות.
בצידו ההתקפי של המגרש תרם גרין 2.9 נקודות בלבד, באחוזי קליעה נמוכים של 32.7% בלבד מהשדה.
לקראות עונתו השנייה בליגה, עונת , השיל גרין ממשקלו והתאמן על יכולת הקליעה שלו.
הוא החל לקבל קרדיט רב יותר ממאמנו, מארק ג'קסון, ושותף בכל 82 משחקיה של גולדן סטייט ב-21.9 דקות בממוצע, בהם תרם 6.2 נקודות ב-40.7% ו-5.0 ריבאונדים.
במשחקי הפלייאוף פגשה גולדן סטייט את לוס אנג'לס קליפרס בסיבוב הראשון.
הקליפרס ניצחו בסדרה בשבעה משחקים, וגרין, שתרם 11.9 נקודות ו-8.3 ריבאונדים למשחק, היה לאחד המצטיינים בקבוצתו.
לקראת עונת פיטרו הווריורס את מארק ג'קסון, ומינו למאמן את שחקן העבר סטיב קר, שהעביר את גרין לחמישייה, על חשבונו של אנדרה איגודלה.
שינוי זה התברר כמשמעותי מאוד, כשהגולדן סטייט רצו ל-67 ניצחונות בעונה – שיא מועדון עד אז – כשגרין מעמיד ממוצעים של 31.5 דק' למשחק (שיא קריירה עד אז) וקולע 11.3 נק' (שיא קריירה עד אותה עונה), כמו כן נבחר לחמישיית ההגנה הראשונה של העונה.
גם בפלייאוף המשיך גרין ביכולתו המצוינת כשהיה שחקן משמעותי בניצחון 2–4 על קליבלנד קאבלירס בגמר.
גרין רשם טריפל-דאבל בגמר והפך לשחקן השישי בלבד שעושה זאת (אחרי מג'יק ג'ונסון, לארי בירד, ג'יימס וורת'י, טים דאנקן ולברון ג'יימס).
בעונת יכולתו אף השתפרה, והוא עזר לגולדן סטייט לקבוע את השיא לפתיחה הטובה בהיסטוריה, 24-0. בנוסף לכך, השיג שלושה-עשר טריפל-דאבל, ואף נבחר למשחק האולסטאר, לראשונה בקריירה.
בעונה זו היה לשחקן הראשון בתולדות ה-NBA שהשיג 1,000 נקודות, 500 ריבאונדים, 500 אסיסטים, 100 חטיפות ו-100 חסימות בעונה אחת.
בעונה זו הוביל את קבוצתו למאזן הטוב ביותר בעונה אחת, 73-9, ובכך שברו את שיאם של שיקגו בולס מעונת .
בפלייאוף של אותה עונה הציג גרין ממוצעים של 15 נקודות, 9.7 ריבאונדים, 5.9 אסיסטים, 1.9 חסימות ו-1.6 חטיפות למשחק, על פני 37.7 דקות.
לעומת היכולת הטובה שהציג, ביצע גרין בפלייאוף ארבע "עבירות בוטות" (Flagrant foul), דבר שגרם להרחקתו מהמשחק החמישי בסדרת גמר ה-NBA נגד קליבלנד קאבלירס, לאחר שפגע במפשעתו של שחקן קליבלנד לברון ג'יימס במשחק הרביעי בסדרה, לאחר עימות פיזי איתו.
במהלך גמר המערב נגד אוקלהומה סיטי ת'אנדר בעט גרין במפשעתו של סטיבן אדמס הניו זילנדי, דבר שגרר קריאות להרחקתו כבר אז, אך בסופו של דבר הוא הורחק מאוחר יותר, לאחר התקרית עם ג'יימס.
ב-10 ביולי 2016 נעצר לאחר שתקף את ג'רמיין אדמונדסון, שחקן פוטבול באוניברסיטת המדינה של מישיגן, מחוץ לבר באיסט לאנסינג שבמישיגן.
ב-11 בפברואר 2017, בניצחון קבוצתו גולדן סטייט על ממפיס, רשם גרין טריפל-דאבל ראשון ויחיד מסוגו בתולדות ה-NBA, מבלי להגיע לספרות כפולות בנקודות קליעה, עם 12 ריבאונדים, 10 אסיסטים ו-10 חטיפות; ו-4 נקודות בלבד.
בסיום העונה זכה עם גולדן סטייט באליפות ונבחר לתואר שחקן ההגנה של העונה ב-NBA.
בעונת זכה עם הווריורס באליפות נוספת, השלישית של הקבוצה ב-4 עונות.
בעונה 2022/2021 זכה עם הווריורס באליפות ה-4 שלו במדי הקבוצה.
בטרום עונת 2022/2023 הכה את חברו לקבוצה ג'ורדן פול במהלך אימון הקבוצה.
כמה ימים לאחר האירוע גרין התנצל על כך והודיע שישעה את עצמו מהקבוצה למשך כמה ימים.
ויליאמס הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל שכיהן כמפקד כוחות צבא ארצות הברית בפיקוד אירופה ופיקוד אפריקה וכן כמפקד הכוח היבשתי של נאט"ו.
ב-1983 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית.
התגייס לצבא ארצות הברית והוכשר כקצין ארטילריה.
שירת כקצין ניהול אש בגדוד הראשון של רגימנט הארטילריה 76, פיקד על מחלקה ושימש עוזר קצין מבצעים בגדוד הראשון של רגימנט הארטילריה העשירי בדיוויזיית החי"ר השלישית בשוויינפורט שבגרמניה המערבית.
לאחר קורס קציני ארטילריה מתקדם שימש עוזר קצין אג"ם בחטיבת הארטילריה ה-18 של הקורפוס המוטס ה-18.
בתקופת מלחמת המפרץ שירת כמפקד סוללה בגדוד השלישי של רגימנט הארטילריה 27. בתפקידו הבא שימש מפקד ומדריך באקדמיה הצבאית של ארצות הברית.
לאחר לימודים במכללה לפיקוד ומטה שירת כקצין תכנון בדיוויזיית החי"ר הרביעית וקצין מבצעים של הגדוד השלישי ברגימנט הארטילריה 16. בשנים 1998–2000 שימש עוזרו הצבאי של נשיא ארצות הברית ביל קלינטון.
בשנת 2000 מונה למפקד הגדוד השלישי ברגימנט הארטילריה 16 ולאחר מכן חזר לשמש מדריך בווסט פוינט.
שימש ראש ענף תרגילים במפקדת כוחות הצבא בפיקוד אירופה של ארצות הברית.
ב-2005 מונה למפקד הארטילריה של הדיוויזיה המשוריינת הראשונה עד לפירוקה ב-2007. הוא הוצב עם הדיוויזיה המשוריינת הראשונה בעיראק כקצין תיאום אש.
שירת כסגן מפקד תוכנית התמיכה בחיילי הצבא, מפקד פיקוד השיקום הרפואי של הצבא ועוזר לרופא הראשי של הצבא.
הוצב בקוריאה הדרומית ושימש סגן לענייני סיוע באש למפקד דיוויזיית החי"ר השנייה.
שירת כסגן ראש מטה כוחות הצבא באירופה.
ביוני 2014 מונה למפקד כוחות הצבא בפיקוד אפריקה של ארצות הברית (הארמייה התשיעית).
במהלך תקופת פיקודו היה מעורב במבצע בלימת התפשטות מגפת האבולה בליבריה.
ביוני 2016 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הכוח היבשתי של נאט"ו.
ביולי 2018 מונה למפקד האקדמיה הצבאית של ארצות הברית במקום רוברט קאסלן.
הוא האפרו-אמריקאי הראשון לכהן בתפקיד זה.
ביוני 2022 קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד כוחות צבא ארצות הברית של פיקוד אירופה ופיקוד אפריקה.
שירת בתפקיד עד דצמבר 2024.
ויליאמס בעל תואר שני בפיתוח מנהיגות מהאקדמיה הצבאית של ארצות הברית ותואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי.
דריכת ענבים היא אחת הדרכים להכנת יינות מענבים.
הדריכה על הענבים נעשית ברגליים יחפות על מנת שמצד אחד ישוחררו המיצים שלהם ביתר יעילות, אך מצד שני לא יתרסקו גרעיני הענבים, וכתוצאה מכך ייצרו טעם מר ביין - דבר שהיה עלול לקרות באם היו דורכים על הענבים עם נעליים קשות.
דריכת הענבים נעשית על גבי משטח דריכה מיוחד המכונה "גת".
דריכת ענבים הייתה נפוצה מאוד בהיסטוריה של היין, אך עם התפתחותן של שיטות תעשייתיות ומכניות לייצור יין, נזנחה פעולת דריכת הענבים בשוק התעשייתי והפכה לפעילות פנאי, תיירות או כחלק מתחרויות בפסטיבלים וסדנאות תרבותיות.
אחד המייצגים הוויזואליים המוקדמים ביותר של דריכת יין מופיע על סרקופג רומי עתיק מהמאה ה-3, המתאר אירוע עם קבוצה של ענבי בציר ודריכת ענבים.
בארץ ישראל תעשיית הגתות ודריכת הענבים הייתה מפותחת מאוד החל מימי קדם ועד המאה ה-7. בתקופה הביזנטית פרחה תעשיית היין בשל השימוש הפולחני הרב שעושים הנוצרים ביין.
מתקופה זו שרדו אלפי גִּתּוֹת בכל רחבי הארץ, המתאפיינות במשטחי דריכה ענקיים המרוצפים בפסיפסים, מערכות ניקוז משוכללות, תאי אחסון ובורות איגום גדולים.
דוגמאות לגתות ביזנטיות כאלה ניתן למצוא, למשל, בחורבת חכלילי בכניסה לבת עין שבגוש עציון, בכנסיית יוחנן בהרים שבעין כרם בירושלים, בחורבת דיר סמען שבשומרון ובכפר יעבץ שבשרון.
החל מהמאה ה-7, עת הכיבוש המוסלמי של ארץ ישראל, נפסקה תעשיית הגתות ודריכת הענבים בארץ ישראל, עקב האיסור האסלאמי על שתיית משקאות אלכוהוליים.
בעת החדשה התפתחה שוב תעשיית היין בארץ ישראל, אולם עם תעשייה זו התפתחו גם שיטות ייצור יין מכניות ואפקטיביות יותר, שהזניחו את תעשיית הגתות ודריכת הענבים.
יחד עם זאת, עדיין ניתן למצוא מעט מקומות שמפעילים גתות מסורתיות בכפרים ערבים-נוצריים, וכן באתרי תיירות עתיקים.
דריית'לם , היה נזיר הקשור למנזר של מלרוז, וידוע מהחיבור ההיסטורי Historia Ecclesiastica gentis Anglorum של בדה ונרביליס.
על פי בדה, לפני החיים הדתיים, חי דריית'לם עם משפחתו ב"מחוז של נורת'מבריה אשר נקרא "Incuneningum".
Incuneningum נחשב על ידי כמה מהחוקרים המודרניים כשמו הקדום של קנינגהאם (Cunninghame), כיום חלק ממחוז אַיירשַייר (Ayrshire) שבסקוטלנד.
לאחר מאבק עם מחלה קשה, שבהדרגה החמירה ככל שהימים חלפו, דריית'לם מת באופן זמני.
הוא הראה שוב סימני חיים כמה שעות מאוחר יותר, מה שהבריח בבהלה את כולם מלבד אשתו.
לאחר האירוע שחווה, חילק דריית'לם את כל עושרו בין אשתו, בניו, ועניים באזור, והפך לנזיר במלרוז, שם הקדיש את עצמו וחייו לאלוהים.
דריית'לם תיאר חזון ששכנע אותו כי אם ברצונו לזכות עם מותו בכניסה מיידית לגן עדן, ללא ייסורים קשים, עליו לחיות חיי אדיקות דתית על פני כדור הארץ.
כנזיר הוא נודע כמי שמסוגל לסבול ייסורים גופניים חריגים, והיה באופן שגרתי מזמר מזמורי תהלים כשהוא עומד בתוך נהר טוויד גם כאשר הנהר היה קפוא.
בעת היותו מוגדר כמת, דריית'לם תיאר חוויה שבה נערך לו סיור של העולם הבא על ידי ישות עליונה רוחנית.
ב"חזון של דריית'לם", לנזיר לעתיד של מלרוז הוצג הגיהנום, כור המצרף, וגן עדן, ואף פגש חלק מהנשמות שם, אולם כניסתו לגן עדן נדחתה.
כור המצרף היה מקום של חום או קור קיצוניים, גיהנום מקום שבו נשרפו נשמות בעודם "חיים", העולם הבא (Heaven), מקום של אור חזק, וגן עדן (Paradise) מקום עם אור גדול אף יותר.
בתיאורו מסביר דריית'לם כי "כור המצרף" הוא מקום ביניים זמני המהווה שלב ביניים, בין גיהנום וגן עדן.
כתוצאה מתאור זה, כונה על ידי היסטוריון מודרני "מבשר מרוחק של דנטה".
האזכור של כור המצרף בתוך הטקסט חיוני להבנת נקודת המבט הנוצרית על העולם הבא במאה השמינית לספירה.
לטובת מוטיב זה, בדה ניצל את דריית'לם כמודל לחיקוי, הצגתו כמי שבעבר היה בעילית ההדיוטות (מבחינת מעמד סוציו-אקונומי) יכול לשנות את חייו ולהוביל חיים אדוקים בתחומי הכנסייה.
חזון דומה של העולם הבא דווח מאוחר יותר על ידי בוניפאס, אשר תיאר את החזון של גיהנום על ידי נזיר ממוצ' ונלוק.
לפני בדה ובוניפציוס, ה"ויטה סנקטי פורסיי", ייחסה חזון דומה לגיבור משלה, Fursa, ובדה עצמו ציטט את החלק הזה.
יותר ממאה שנה לאחר אלקווין, Ælfric מ-Eynsham חגגו את החזון, והאמינו כי הוא ניתן כדי להדריך אחרים.
דריית'לם מכובד כנפטר ברשימת ה-Hugh Candidus של מלרוז.
התאריך של יום החג הוא-1 בספטמבר.
דריל דוקינס היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1975–2000. היה מוכר בכינוי Chocolate Thunder.
ממוצעיו הכוללים לאורך 14 עונותיו בליגת ה-NBA הם 12.0 נקודות, 6.1 ריבאונדים, 1.3 אסיסטים ו-1.4 חסימות למשחק.
בעת פרישתו מה-NBA בשנת 1989 ניצב במקום החמישי בתולדות הליגה באחוזי קליעה מהשדה, עם 57.2%.
היה השחקן השני בתולדות דראפט ה-NBA (אחרי רג'י הארדינג), אשר נבחר היישר מהתיכון, מבלי ששיחק בליגת המכללות האמריקאית.
לאורך הקריירה נודע בשל ההטבעות העוצמתיות שלו, אשר הביאו לשבירה של לוח הסל בשני משחקים שונים בעונת ; בשל אותן הטבעות החלה ה-NBA להשתמש ב"טבעות קפיציות" (Breakaway rim), המקטינות את הלחץ הנוצר על הלוח בזמן הטבעה.
דוקינס נולד וגדל באורלנדו שבפלורידה, ובנערותו למד ב"תיכון מיינרד אוונס" המקומי.
בשנתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של התיכון, 1974/1975, הוביל אותה לזכייה באליפות התיכונים של פלורידה, לאחר שקלע 25 נקודות והוריד 11 ריבאונדים במשחק הגמר.
על אף שקיבל הצעות מלגה מאוניברסיטאות רבות, בחר דוקינס במפתיע לוותר על לימודים אקדמיים ולהירשם לדראפט ה-NBA היישר מהתיכון.
הוא הסביר את החלטתו בכך שרצה להרוויח כסף על מנת לסייע כלכלית למשפחתו דלת האמצעים.
בדראפט ה-NBA 1975 נבחר דוקינס בבחירה החמישית, על ידי פילדלפיה 76'.
בשתי עונותיו הראשונות בפילדלפיה מיעט לשחק, אולם תצוגות הגנתיות טובות בפלייאוף , מול הסנטרים דייב קאונס ומוזס מלון, הקנו לו מקום קבוע ברוטציית הקבוצה, וסייעו לה להעפיל לגמר ה-NBA.
בסדרת הגמר הפסידה פילדלפיה מול פורטלנד טרייל בלייזרס, בתוצאה 2–4. בחמש העונות הבאות מיצב את מעמדו כאחד השחקנים המובילים של הסיקסרס, לצדם של ג'וליוס ארווינג, דאג קולינס ובובי ג'ונס, רשם ממוצעים של 13.1 נקודות ו-7.8 ריבאונדים למשחק והופיע עם קבוצתו פעמיים נוספות בגמר ה-NBA, בעונות ו-.
בשני המקרים הפסידה פילדלפיה בסדרת הגמר מול לוס אנג'לס לייקרס, בתוצאה 2–4.
באוגוסט 1982, לאחר 7 עונות בפילדלפיה, הועבר דוקינס בטרייד לניו ג'רזי נטס בתמורה לבחירת דראפט עתידית.
בעונת קלע שיא קריירה של 16.8 נקודות בממוצע למשחק, והוליך את הנטס, לצדם של באק ויליאמס, אוטיס בירדסונג ומייקל ריי ריצ'רדסון, לסיבוב השני של הפלייאוף – לראשונה מאז עבר המועדון לשחק ב-NBA.
בסיבוב הפלייאוף השני הודחה ניו ג'רזי על ידי מילווקי באקס בתוצאה 2–4, על אף יכולת מצוינת של דוקינס אשר הוביל את קלעי קבוצתו עם 22.3 נקודות למשחק.
באפריל 1986, לקראת סיום עונת , נפצע דוקינס בגבו, ומאז ועד לסיום קריירת ה-NBA בשנת 1989 עבר מספר ניתוחים ושותף ב-26 משחקים בלבד.
לקראת עונת הועבר דוקינס בטרייד ליוטה ג'אז, וכבר לאחר ארבעה משחקים הועבר בטרייד נוסף לדטרויט פיסטונס.
בפלייאוף 1988 הפסידו הפיסטונס בסדרת הגמר מול הלייקרס, בתוצאה 3–4. בפברואר 1989 שוחרר מהקבוצה, אשר זכתה בהמשך אותה עונה () באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה.
בשתי עונותיו האחרונות ב-NBA, עם יוטה ודטרויט, שותף ב-20 משחקים בסך הכול ותרם 1.9 נקודות בממוצע למשחק בלבד.
בין השנים 1989–2000 שיחק לתקופות קצרות בקבוצות אוקסיליום טורינו, אולימפיה מילאנו ו"ליברטאס פורלי" מליגת העל האיטלקית, סו פולס סקייפורס מליגת ה-CBA, "ויניפג סייקלון" מ"ליגת ה-IBA" וכן בקבוצת הראווה הארלם גלובטרוטרס.
בעונת היה אחד השחקנים הבולטים במילאנו, אשר העפילה לפיינל פור היורוליג.
במשחק חצי הגמר קלע 21 נקודות והוריד 19 ריבאונדים, אך קבוצתו הפסידה בתוצאה 75–82 מול פרטיזן בלגרד, אותה הובילו אלכסנדר ג'ורג'ביץ' ופרדראג דנילוביץ'.
במשחק על המקום השלישי גברה מילאנו על אסטודיאנטס מדריד בתוצאה 99–81, הודות ל-18 נקודות ו-9 ריבאונדים של דוקינס.
לאורך העונה כולה, אשר הייתה היחידה שלו ביורוליג, רשם ממוצעים של 13.9 נקודות ו-9.2 ריבאונדים למשחק.
בספטמבר 1986 נישא דוקינס לקלי בארנס.
בנובמבר 1987, בעת שהיו בתהליך גירושים, התאבדה בארנס בבית הוריה שבניו ג'רזי.
בשנת 1988 התחתן עם רובין ת'ורנטון, אשר הייתה מעודדת של ניו ג'רזי נטס בזמן ששיחק בקבוצה.
בשנת 1998 התגרשו השניים, ובשנת 2001 נישא דוקינס בפעם השלישית.
ב-27 באוגוסט 2015 נפטר דוקינס באלנטאון שבפנסילבניה, בגיל 58, כתוצאה מהתקף לב.
דריל אימפי הוא רוכב אופני כביש דרום אפריקאי בקבוצת מיצ'לטון סקוט.
אימפי הוא אלוף דרום אפריקה בנגד השעון 10 פעמים, כשניצח ב-2011, 2013 ומ-2014 עד 2020. במקצה הרגיל אימפי הוא אלוף דרום אפריקה פעמיים, לאחר שניצח ב-2018 ו-2019. בנוסף לכך, אימפי הוא מנצח טור דאון אנדר באותן שנים.
אימפי נולד ביוהנסבורג, בירת דרום אפריקה.
אימפי הצטרף לקבוצת "ברלוורלד" הבריטית ב-2008, שכללה עוד רוכבים בתחילת דרכם כמו גריינט תומאס וכריסטופר פרום.
ב-2009 סיים אימפי שני באליפות דרום אפריקה אך ההישג הגדול שלו באותה שנה הגיע ב, לאחר שניצח את הקטע הרביעי במרוץ ואת המרוץ כולו.
אימפי הצטרף לקבוצת רדיושק ב-2010 אך לא בלט במדיה.
ב-2011, הצטרף אימפי לקבוצת Team MTN Qhubeka, הוא ניצח במדיה את אליפות דרום אפריקה בנגד השעון וסיים שלישי בטור של דרום אפריקה, אימפי גם סיים שני בטור של מרוקו וניצח את הקטע השביעי במרוץ.
אימפי עזב את Team MTN Qhubeka לאחר כמה חודשים בלבד והחל לרכוב בקבוצת נטאפ אך לא הצליח לרשום הישגים גדולים במדיה.
אימפי הצטרף לקבוצת אוריקה גרין אדג' האוסטרלית בשנת 2012. הוא ניצח את הקטע השני בוואלטה אל פאייס ואסקו וערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור, כשנבחר לג'ירו ד'איטליה, התוצאה הטובה ביותר של אימפי במרוץ הייתה בקטע ה-6, כשסיים שישי.
אך אימפי נטש את המרוץ לפני הקטע ה-17. לאחר הג'ירו, אימפי ניצח את הקטע השני בטור של סלובניה.
למרות השתתפותו בג'ירו, נבחר אימפי גם לטור דה פראנס, הוא סיים ארבע פעמים בתוך העשירייה הראשונה - כשסיים שביעי בקטע ה-4, תשיעי בקטע ה-6, חמישי בקטע ה-13 ותשיעי בקטע ה-18. אימפי היה חלק מסגל דרום אפריקה באולימפיאדת לונדון וסיים את מרוץ הכביש במקום ה-40.
ב-2013, ניצח אימפי שוב את אליפות דרום אפריקה בנגד השעון ואת הקטע השני בוואלטה אל פאייס ואסקו.
אימפי ניצח את הקטע השני גם במרוץ באיירן רונדפארט.
הוא השתתף שוב בטור דה פראנס וניצח ביחד עם קבוצתו את קטע נגד השעון הקבוצתי ובעקבות כך עלה למקום השני הכללי, לאחר בן קבוצתו, סיימון גרנס.
בקטע ה-6, אימפי סיים בדבוקת המובילים ביחד עם עוד 15 רוכבים אחרים, שהגיעו 5 שניות לפני הפלוטון שבו נמצא גרנס, בעקבות כך אימפי עבר להוביל את המרוץ ולבש את החולצה הצהובה.
אך בקטע ה-8, כשהמרוץ הגיע להרים, אימפי התדרדר בדירוג הכללי עד למקום ה-31 ואיבד את ההובלה לכריס פרום, בסופו של דבר סיים אימפי את המרוץ במקום ה-74. הוא סיים חמישי באנקו טור וזכה ביחד עם קבוצתו במדליית הכסף באליפות העולם בנגד השעון הקבוצתי.
את 2014 פתח אימפי באוסטרליה, כשהתחרה בטור דאון אנדר וסיים שביעי.
הוא ניצח את אליפות דרום אפריקה בנגד השעון וסיים שני במרוץ הכביש באליפות.
הוא ניצח את הקטע השלישי בבאיירן–רונדפארט וסיים שביעי כללי את המרוץ.
אימפי התחרה בטור של אלברטה בקנדה וניצח את המרוץ לאחר שניצח את הקטע ה-5. הוא סיים רביעי בגרנד פרי קוויבק ובמקום ה-16 באליפות העולם.
עונת 2015 של אימפי התחילה כמו הקודמת, כשסיים שביעי בטור דאון אנדר, ניצח את אליפות דרום אפריקה בנגד השעון וסיים שני במקצה הרגיל באליפות.
לאחר מכן סיים גם שישי בקלאסיקת ארדש בצרפת ושני בוואלטה אל ריוחה (מרוץ חד יומי), הוא סיים שישי בטור דה פיורדס בנורווגיה והשתתף בטור דה פראנס, אך נאלץ לנטוש את המרוץ לפני הקטע הרביעי.
אימפי התחרה בהמשך העונה בוואלטה אספנייה בפעם הראשונה בקריירה שלו, הוא סיים שני בקטע ה-12, לאחר דני ואן פופל בספרינט סיום.
ב-2016, ניצח אימפי את אליפות דרום אפריקה בנגד השעון בפעם החמישית.
הוא השתתף בטור דה פראנס וסיים שני בקטע השביעי, 7 אחרי סטיב קמינגס המנצח.
הוא השתתף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו וסיים במקום ה-28. באליפות העולם, זכה אימפי במדליית ארד בנגד השעון הקבוצתי.
ב-2017, ניצח אימפי את אליפות דרום אפריקה בנגד השעון ואת הקטע השישי בוולטה אה קטלוניה.
הוא התחרה בטור דה פראנס בפעם החמישית, התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה בקטע ה-20 שהיה נגד השעון, בו אימפי סיים חמישי.
באליפות העולם, אימפי סיים חמישי עם קבוצתו באליפות העולם בנגד השעון הקבוצתי.
ב-2018, ניצח אימפי את טור דאון אנדר, לאחר שהקדים את ריצ'י פורט וטום ילטה–סלגטר.
במרוץ עצמו, אימפי סיים בשלושת מתוך ששת הקטעים במקום השני.
הוא סיים שלישי במרוץ קאדל אוונס דרך האוקיינוס הגדולה וניצח את אליפות דרום אפריקה גם בכביש וגם בנגד השעון.
הוא סיים שמיני בגרנד פרי אינדוסטריה-ארטיג'ינאטו.
הוא ניצח את הקטע הראשון בדופינה ליברה ואת דירוג הנקודות במרוץ.
אימפי התחרה בטור דה פראנס והתוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום 7 בקטע ה-7. אימפי סיים שוב חמישי עם קבוצתו באליפות העולם בנגד השעון הקבוצתי.
ב-2019, אימפי שיחזר את ההישג שלו מ-2018, כשניצח את טור דאון אנדר בפעם השנייה ברצף, הפעם אימפי גם הצליח לנצח קטע, לאחר שחצה ראשון את הקו בקטע ה-4. הוא סיים שלישי במרוץ קאדל אוונס דרך האוקיינוס הגדולה וניצח שוב את אליפות אפריקה גם בנגד השעון וגם בכביש.
אימפי התחרה שוב בטור דה פראנס וניצח לראשונה קטע, לאחר שבקטע ה-9 היה חלק מקבוצת בריחה שכללה גם כמה רוכבים נוספים, לבסוף אימפי גבר על טיש בנוט בספרינט הסיום בין השניים וניצח את הקטע.
לאחר הטור ניצח אימפי את הטור של צ'כיה.
ב-2020, סיים אימפי במקום השישי בטור דאון אנדר.
הוא שוב סיים שלישי במרוץ קאדל אוונס דרך האוקיינוס הגדולה וניצח את אליפות אפריקה בנגד השעון, אך איבד את התואר במרוץ הכביש לראיין גיבונס.
ב-5 באוגוסט 2020 פורסם שאימפי יצטרף לקבוצת Israel Start-Up Nation הישראלית לחוזה של שנתיים, בעידוד חברו כריס פרום.
בכך יעזוב אימפי את מיצ'לטון - סקוט האוסטרלית לאחר תקופה של כ-9 שנים.
דרייב ת'רו (מאנגלית: Drive-through, "נסע-דרך") הוא סוג של שירות טייק אוויי המאפשר ללקוחות של עסקים לרכוש מוצרים בלי לצאת מרכביהם.
החל משנות ה-50 של המאה ה-20 התפתחה בארצות הברית התרבות של הזמנת האוכל תוך כדי נסיעה ברכב.
בשנת 1951 הוקמה רשת ג'ק אין דה בוקס שמתבססת על שיטת מכירה זו.
כיום במרבית מסעדות המזון המהיר ברחבי ארצות הברית (אך פחות בערים הגדולות) ישנם חלונות "דרייב ת'רו" (Drive Through) המאפשרים רכישת המזון מבעד לחלון הרכב מבלי לצאת ממנו, ואכילת המזון ברכב.
רכישה מסוג זה של טייק אוויי מאפיינת בעיקר מזון מסוג המבורגרים, ופחות את האוכל הסיני והפיצות שמהווים את מרבית הטייק אוויי המוזמן לבתי הלקוחות בארצות הברית.
דרייבר הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2018 שכתב וביים יהונתן אינדורסקי, ומהווה הרחבה לסרט הגמר שלו מ-2010 באותו השם.
הסרט עוקב אחר נהג מונית חרדי שעוסק בהסעת מקבצי נדבות לנדבנים ידועים, ובמקביל מגדל ילדה בת 9 לבדו.
הסרט עוקב אחר נחמן (משה פולקנפליק), "דרייבר" שמתפרנס מלהסיע מקבצי נדבות לבתיהם של עשירים, שאת הכתובות שלהם נחמן יודע.
מקבצי הנדבות ונחמן מתחלקים חצי חצי בפדיון.
במקביל, נחמן מגדל את ביתו בת ה-9, חני (מנואל אלקסלסי ורדי) אחרי שאשתו נטשה אותם.
נחמן רוזומני (משה פולקנפליק) - הדמות ראשית בסרט שמתפרנס מהסעה של מקבצי נדבות (שנוררים) לביתם של אנשים עשירים ועושה איתם עסקה, כשהם מביאים איתם סיפור נוגע ורגיש, והוא מביא איתו כתובות של אנשים נדבנים ועשירים.
לפעמים הוא אף מגדיל לעשות ועוזר למקבצי הנדבות על אופן הגשת הסיפור ובכך הם מתחלקים בסכום הפדיון.
במקביל הוא מגדל את בתו בת ה-9 לבד.
חני רוזומני (מנואל אלקסלסי ורדי) - בתו בת ה-9 של נחמן.
בנצלוביץ' (אבי דנגור) - חבר של נחמן, נהג משאית.
אברהם שמחה רוזנבוים (יחזקאל לזרוב)
יחזקאל סומך (יעקב זדה דניאל) - אלמן טרי.
גברת רוזנבוים (יעל אבקסיס) - אשתו של אברהם שמחה רוזנבוים.
תרצה רוזומני (רבקה מיכאלי) - אמא של נחמן וסבתא של חני.
דריל דייוויס הוא מוזיקאי, סופר שחקן ואקטיביסט אפרו-אמריקאי.
דייוויס נודע בזכות מאמציו לשפר את היחסים הבין-גזעיים בין לבנים ושחורים בארצות הברית, באופן זה, התיידד עם חברי הקו קלוקס קלאן, ואף שכנע רבים לעזוב ולהוקיע את הקלאן.
סרט דוקומנטרי על פעילות זו נוצר ב-2016 ושודר בנטפליקס.
דייוויס, הידוע בסגנון הבוגי ווגי האנרגטי שלו על פסנתר, ניגן עם מוזיקאים כמו צ'אק ברי ג'רי לי לואיס, ובי בי קינג.
דייוויס הופיע בישראל בחודש נובמבר 2017 בתיאטרון הפרינג' בבאר שבע.
דריין גאנג (ידועים גם בתור "גרוויטי בויז" או "שילד גאנג") היא קבוצת אמנים משוודיה, שמתמקדת בעיקר במוזיקה.
הקבוצה מכילה את הראפר/זמר בליידי, מפיק/ראפר אקו2קיי, הראפר/זמר ת'איבוי דיג'יטל, ושני מפיקים שוודים, וויטארמור ויאנג שרמן.
הקבוצה הוקמה בשנת 2013 בסטוקהולם.
באותו הזמן, ת'איבוי דיג'יטל התגורר בשוודיה, אך בשנת 2015 הוא גורש משוודיה מכיוון שהוא היה מהגר לא חוקי.
בעזרת האינטרנט, הוא הצליח לתקשר עם חבריו לקבוצה אף על פי שהתגורר בבנגקוק.
בשנת 2016 הוא ובליידי, הכינו מיני-אלבום משותף, הנקרא AvP ובו השירים מופקים גם על ידי וויטארמור וגם על ידי יאנג שרמן.
הקבוצה חתומה בחברת התקליטים השוודית YEAR0001, חברי קבוצת דריין גאנג קיבלו הרבה פרסום משיתופי הפעולה עם יאנג לין, שגם הוא חתום באותה חברת תקליטים.
יאנג שרמן, שהוא חבר בדריין גאנג, גם חבר בקבוצה של יאנג לין הנקראת "sad boys" או "ילדים עצובים".
הקבוצה מזוהה גם עם התרבות האסתטית שלה, ועם הסאונד הייחודי.
בארץ, יש את קבוצת דאמנ גאנג אשר מהווה מחווה לדריין גאנג.
דריינדרה (שם מדעי: Dryandra) היא סוג של צמח במשפחת הפרוטאיים שאנדמי לדרום-מערב אוסטרליה וכולל כ-92 מינים.
היא תוארה מדעית לראשונה על ידי הבוטנאי הסקוטי רוברט בראון בשנת 1810, אם כי התגלתה זמן רב קודם לכן.
בשנת 2007, הדריינדרה מוזגה על כל המינים שבה לקבוצה בתוך הסוג בנקסיה על בסיס ראיות מולקולריות, מורפולוגיות ופילוגנטיות, אם כי יש מחקרים המערערים על כך ורואים בה עדיין סוג נפרד.
הדגימות הראשונות של צמח הדריינדרה נאספו על ידי ארצ'יבלד מנזיס , מנתח וחוקר טבע במשלחת ונקובר.
לבקשתו של ג'וזף בנקס, מנזיס אסף דגימות של ידיעת הטבע בכל מקום אפשרי שבו עצרו במהלך ההפלגה.
בספטמבר ואוקטובר 1791, בזמן שהמשלחת עגנה בדרום-מערב אוסטרליה במפרץ קינג ג'ורג', מנזיס אסף דגימות צמחים רבות, כולל הדגימות הראשונות של הדריינדרה מהמינים D.
עם שובו של מנזיס לאנגליה, הוא מסר את הדגימות שלו לבנקס; כמו רוב הדגימות האחרות באוסף של בנקס, דגימות הדריינדרה נותרו ללא תיאור מדעי במשך שנים רבות.
דגימות נוספות של הצמח נאספו בסוף 1792 על ידי ז'אק לבילארדייר , אחד מחמישה חוקרי טבע במשלחת של ברוני ד'אנטרקאסטו שהייתה בחיפוש אחר המשלחת האבודה של ז'אן-פרנסואה לה פרוז.
בעודו צועד על החוף ממערב למפרץ אספרנס בין ה-11 ל-18 בדצמבר, לבילארדייר אסף את הדגימות הראשונות של המין D.
בשנת 1810, הסוג הוקם על ידי רוברט בראון שהעניק לו את השם דריינדרה; היא נקראה לכבודו של הבוטנאי השוודי ג'ונאס קרלסון דריינדר - מומחה לצמחים אוסטרלים שעבד תחת ג'וזף בנקס.
הדריינדרה משוייכת לתת-משפחת הגרווילאים במשפחת הפרוטאיים, לצד הבנקסיה, המקדמיה ההקיאה ועוד.
הדריינדרה צומחת כשיח משתטח, שיח זקוף או עץ קטן והיא ירוקת עד.
העלים מסודרים על הגבעול בצורה ספיראלית והם פשוטים או מורכבים; שולי העלים משוננים בדרך כלל ולעיתים נדירות חלקים.
התפרחת בדרך כלל בצורת פקעת או קערה ומורכבת מ-15 עד 250 פרחים בודדים דמויי גפרור; בכך ניתן להבדיל בנקל בינה לבין הבנקסיה שהתפרחת שלה דמוית נר ארוך.
למעט מינים ספורים, כל הדריינדרות מתאפיינות בתפרחות בהירות שצבען נע בין צהוב ללבן-שמנת, קרם או חום-כתמתם, לעיתים עם גוון כסוף או סגלגל.
מרבית המינים מוגנים מפני רעייה של בעלי חיים עקב הקוצים והעלים בעלי המרקם העורי הבלתי אכיל.
מיני הדריינדרה אנדמיים כולם למערב אוסטרליה, ובתוכה גופה בעיקר באזור הדרום-מערבי.
תפוצת המינים שוכנת באופן כמעט בלעדי בתוך האזור הפרחוני של דרום-מערב אוסטרליה, ומינים מעטים גולשים מעט לעבר האזור הפרחוני של ארמיאן המדברי ברובו.
בית הגידול שלהם מורכב מבתה נמוכה וייחודית על חופים ומישורים המכונה קוונגאן, לצד יערות אקליפטוס לחים, יבשים או דלילים, גבעות סלעיות של אבן גיר ולטריט ומישורים צחיחים למחצה.
בניגוד למיני הבנקסיה המקוריים, מיני הדריינדרה אינם פופולריים באוסטרליה בתור צמחי נוי, הן בשל התפרחות הצנועות שלהם והן בשל רגישותם לקור וחוסר התאמתם לתנאים הלחים והסובטרופיים השולטים בחוף המזרחי והצפוני.
משמשת כמזון לזחלים של מספר מיני פרפראים, כולל מין אחד שקרוי על שמה - עש הדריינדרה (Carthaea saturnioides).
מיני דריינדרה רבים מפיקים כמויות ניכרות של צוף; ההאבקה של הדריינדרות נעשית בעיקר על ידי חרקים ועופות דוגמת הדבשניים, אך גם על ידי יונקי כיס קטנים דוגמת פוסום ננסי מערבי והצופון הייחודי.
הדריינדרות מאוימות מצד אובדן בית גידול, והתפשטות מחלת ריקבון שורשים שמופצת על ידי כימשון הקינמון.
הסוג דריינדרה מכיל בתוכו בסביבות 92 מינים, להלן רשימה שלהם.
בטקסונומיות בהם הוא משויך לסוג בנקסיה, השם המדעי Dryandra מוחלף ב-Banksia.
דרייק סטיבן קלנדר (נולד ב-7 באוקטובר 1997) הוא כדורגלן אמריקאי המשחק כשוער בקבוצת אינטר מיאמי מה-MLS.
ב-2016, קלנדר החל לשחק כדורגל מכללות עבור קליפורניה גולדן בירס.
בארבע עונות, קלנדר ערך 54 הופעות ושמר על 16 רשת נקיות.
בזמן ששיחק במכללות, קלנדר בילה זמן עם סן פרנסיסקו גלנס מה-USL, אך לא הופיע עבור הקבוצה במהלך עונת 2019.
ב-12 בנובמבר 2019, אינטר מיאמי רכשה את זכויות השחקן הביתי של קלנדר מסן חוזה ארת'קווייקס תמורת הבחירה ה-27 בדראפט ה-MLS 2020. הוא הצטרף לסגל הקבוצה לקראת העונה הבכורה שלהם ב-MLS ב-2020.
קלנדר ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו ב-7 במאי 2021, כשפתח בהרכב עבור קבוצת פורט לודרדייל (קבוצת המילואים של אינטר מיאמי), נגד אוניון אומהה ב-USL.
קלנדר ביצע 6 הצלות במהלך ניצחון אינטר מיאמי בפתיחת עונת 2023 נגד מונטריאול אימפקט, מה שהקנה לו מקום בנבחרת המחזור של הליגה במחזור הראשון.
ב-19 באוגוסט 2023, קבוצתו אינטר מיאמי זכתה בגביע הליגות לאחר דו-קרב בעיטות עונשין, שבו הוא הבקיע פנדל ועצר שתי בעיטות.
הישג זה הקנה לקלנדר את תואר שוער המצטיין של גביע הליגות 2023 והשחקן המצטיין במשחק הגמר.
דרייסיקאקר היא עיירה בדוכסות סקסוניה-מיינינגן שבמדינת תורינגיה שבגרמניה.
העיירה ממוקמת קילומטר מערבית למיינינגן, שמהווה המרכז הכלכלי והתרבותי של דרום מדינת תורינגיה.
דרייסיקאקר מוזכרת לראשונה במסמך מ-22 באוגוסט 1311 אותו כתב ברתולד השביעי, רוזן הנברג-שלאוזינגן, ונקראת בשם דריזיצ'אצ'ר (Drizichaccher).
בין השנים 1611 ועד 1658 התרחש בעיירה ציד מכשפות, במהלכו הגיעו ארבע נשים וגבר למשפט.
אנה גרמן בת ה-80 הוצאה להורג על המוקד בשנת 1611; התוצאה של ארבעת המשפטים האחרים אינה ידועה.
בשנת 1641, במהלך מלחמת שלושים השנים, חיילים אימפריאליים הרסו את המקום בהצתת האש.
ב-1710, הדוכס ארנסט לודוויג הראשון בנה בדרייסיקאקר בקתת ציד שבה שכנה מכללת היערות הראשונה של תורינגיה, האקדמיה ליערות דרייסיקאקר, מ-1801 עד 1843.
בשנת 2020, התגוררו בעיירה מעל ל-1400 תושבים.
המשפחות היהודיות הראשונות עברו לדרייסיקאקר ככל הנראה באמצע המאה ה-17. והתקיימה קהילה יהודית במאות ה-18 וה-19. בשנת 1833 היו בה 56 חברים.
ב-1856 קיבלו היהודים שחיו בדוכסות סקסוניה שוויון אזרחי.
כתוצאה מכך עברו כמעט כל המשפחות היהודיות לעיר השכנה, מייניגן.
לקהילה היהודית היה חיידר, בית כנסת (שהוקמו בסביבות 1820), מקווה ובית קברות, החיידר ובית הכנסת נהרסו כליל בשריפה גדולה שהייתה בעיר ב-13 במאי 1867, בה נהרסו חלקים נרחבים בעיירה.
החיידר ובית הכנסת היהודי לא נבנו מחדש, בעיקר כי בשלב זה כבר עזבו רוב המשפחות היהודיות את העיירה, ברובה למייניגן הסמוכה.
במהלך המאה ה-17, הקימה הקהילה את בית הקברות היהודי (גר').
המצבה העתיקה ביותר היא משנת 1665. בית הקברות מחולק לשני אזורים, בחלקו העתיק קיימות עדיין 24 מצבות, רובן מהמאה ה-18, ובחלקו החדש, ישנן 28 מצבות בשתי שורות קברים.
המצבה האחרונה בבית הקברות היא משנת 1880, בשנת 1932 חולל בית הקברות.
משה זקס (1800-1870), ב-1830 עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים, נחשב לראשון העולים מגרמניה במאה ה-19. שד"ר ועסקן, ממקימי כולל הו"ד.
ד"ר גוסטב סטרופ (1851-1918), חבר המועצה המסחרית החסידית, נחשב לאיש העשיר ביותר בתורינגיה לפני מלחמת העולם הראשונה; בנוסף לפעילויות הקהילתיות הרבות שלו, הוא הקים קרנות נחשבות במיינינגן, וקיבל הערכה ופרסים רבים במהלך חייו.
דרייבנט בע"מ היא חברת הייטק ישראלית העוסקת בפיתוח תוכנה לניהול רשתות תקשורת.
החברה הוקמה בנובמבר 2015 על ידי יזמי ההייטק עידו סוסן (מנכ"ל) והלל קוברינסקי (מנהל אסטרטגיה ראשי).
קודם לכן נמנה סוסן עם מייסדי Intucell, שנרכשה על ידי סיסקו ב-2013 תמורת 475 מיליון דולר, וקוברינסקי נמנה עם מייסדי Interwise, שנמכרה ב-2007 ל-AT&T תמורת 121 מיליון דולר.
מטה החברה שוכן ברעננה, ולה משרד גם בניו ג'רזי.
המוצר של החברה, DriveNets Network Cloud, הוא תוכנה לניהול רשתות תקשורת, המאפשר גידול בתעבורת הרשת באמצעות נתבים פשוטים וזולים.
בפברואר 2019 השלימה החברה גיוס של 110 מיליון דולר, ובאוגוסט 2019 הוגדל גיוס זה ל-117 מיליון דולר.
עם המשקיעים בחברה נמנו קרן פיטנגו וקרן בסמר, וכן יו"ר מיקרוסופט ג'ון ו.