tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקורבטות גדולות ויעלו יותר, ולכן ניתן יהיה לרכוש מהן מעט יחידות לחימה.
לדעתם, התבססות על כלי שיט גדול תהווה סתירה ללקחי הזירה הימית במלחמת יום הכיפורים.
בקרבות ובהפלגות הליווי עמדו הספינות מדגם סער 4 בהצלחה.
לביסוס הצורך בקורבטה לזירה הקרובה, הוצגה תפישת לחימה שהייה מוקדמת ורצופה שלא הייתה קיימת עד אז בלוחמת השטח.
שהייה באזור קבוע בים הפתוח אינה נותנת יתרון.
התפישה נראתה כתירוץ ובמטה הכללי התגבשה עמדה שלילית הרמטכ"ל רפאל איתן בסיכום דיון מטכ"ל אפריל 1982 פסל את התוכנית.
איתן, שכל הווייתו אמרה יוזמה התקפית, לא הסכים לראות ב"שהייה מוקדמת ורצופה" תפישת לחימה, ודרש מחיל הים לשוב ולבחון את הנושא.
עקב אירועי טבח סברה ושתילה אולץ איתן לסיים את תפקידו כרמטכ"ל.
הרמטכ"ל משה לוי לא המשיך בקו של איתן, ולבקשת חיל הים, אישר תכנון הקורבטה סער 5 בארצות הברית.
ארגוני המחבלים הפלסטינים שהורחקו מלבנון המשיכו ליזום פעילות טרור.
ב-4 אפריל 1985 זמן קצר לאחר שאברהם בן שושן נתמנה למפקד החיל, יצא חיל הים לתקיפת אוניות מחבלים בנמל ענאבה באלג'יר.
במהלך מבצע דרך נץ הורע מזג האוויר ונדרשו ימאות מעולה והרבה מזל לסיים את הפעולה ללא נזקים.
הלקח שנרכש בפיקוד חיל הים היה: צורך בכלי שיט גדולים לפעולה בזירה הרחוקה, כתוספת לספינות הסער ולא במקומן.
בעת שתכנון הסער 5 הושלם, במטה הכללי נמשכה התנגדות.
הפעם מצד האלוף אהוד ברק, שכראש אגף התכנון, היו לו עדיפויות אחרות לניצול כספי הסיוע הביטחוני.
הרמטכ"ל דן שומרון מינה את עוזר שר הביטחון, האלוף ישראל טל, לבדוק את הנושא ולהגיש המלצות.
טל המליץ על רכישת הסער 5 והמלצתו סייעה לרמטכ"ל להתגבר על התנגדות אגף התכנון.
הבקשה לרכש סטי"לים נדונה בממשל האמריקאי בסמיכות לאחר ההחלטה על ביטול פרויקט הלביא.
הייתה זו הזדמנות לרצות את ישראל.
בכיר ממשרד ההגנה דב זקהיים - שהמליץ על ביטול פרויקט הלביא - נשלח שוב לבדוק את נושא סער 5. זקהיים המליץ לבנות את הקורבטות עבור ישראל בארצות הברית.
בכך יכול היה לתת מענה חיובי לבקשת חיל הים מתוך השקעה בתעשייה הביטחונית האמריקאית.
שלוש קורבטות טילים מדגם סער 5 נבנו בנורת'רופ גרומן שיפ סיסטמס והצטרפו לסד"כ חיל הים באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20.
מהעקרונות שהיוו בסיס לתוכנית ספינות הסער נותר רק השם - סער 5. הפעלת הקורבטות מאפשרת לחיל הים זרוע ארוכה לפעול במרחקים.
השפעתן על הכושר להתעמת עם כוחות אחרים בהשוואה לספינות מדגם סער 4.5 שנויה במחלוקת.
במלחמת לבנון השנייה פעלו קורבטות הסער 5 בהצלחה במשימת חסימת השיט לחוף לבנון.
הן שהו בים זמן רב ולא נזקקו להיכנס לנמל, בעת שבסיס חיפה היה בטווח רקטות חזבאללה.
טבילת האש הראשונה של הקורבטה לא הייתה מוצלחת.
חיל הים הופתע מהמצאות טילי חוף-ים בידי חזבאללה.
אח"י חנית נפגעה מול חוף ביירות מטיל C-802 שנורה מהחוף, כתוצאה מדרך הפעלה שגויה ואי הפעלת אמצעי גילוי ולחימה נגד טילים.
הטיל פגע במנוף מחוץ לגוף הספינה.
פרצה שרפה במדורים האחוריים וארבעה חיילים ששהו בם נספו.
עקב המבנה האיתן של הקורבטה ומנהיגות מפקד הספינה, הצליח הצוות למנוע את טביעתה.
לאחר קרוב לעשרים שנה שחיל הים הישראלי לא רכש סטי"לים, הוא יצא ברכש של קורבטות גדולות לנוכח צורכי ההגנה על המים הכלכליים ואסדות הגז.
ממשלת גרמניה בהנהגת הקנצלרית אנגלה מרקל הסכימה לסבסד את הספינות בכ-30 אחוז.
ה-סער 6 המבוססת על קורבטה K-130 גרמנית עם התאמות שונות לדרישת ישראל, תוכננה במיוחד למשימת הגנת אסדות הגז ונתיבי המסחר הימיים.
הדחק של הספינה לעומת הסער 5 הוכפל והגיע ל-2,000 טון, וטווח ההפלגה שלה הוגדל בכ-60% ל-4,000 מייל.
על הספינות החדשות הותקנו מערכות ואמצעים משופרים לגילוי וניטור מטרות, לבקרת אש, מכ"ם "אדיר" משופר, תותח אוטו מלרה 76 מ"מ, מערכות שונות ליירוט טילים (בהן כיפת מגן וברק מגן) ולתקיפה ארוכת טווח באמצעות טילי ים-ים מתקדמים.
למעלה מ-90% ממערכות הלחימה והאלקטרוניקה בספינה הן פרי פיתוח של החברות הביטחוניות הישראליות.
ארבעת ספינות ה"סער 6" נמסרו לחיל הים בין נובמבר 2020 ל-10 באוגוסט 2021 ונהפכו למבצעיות בתחילת 2023. ספינות ה"סער 6" רשמו טבילת אש מבצעית במלחמת חרבות ברזל: הן תקפו ברצועת עזה ובתימן, והפילו כטב"מים של חזבאללה, החות'ים ואיראן.
הפתרון שהגיע אליו חיל הים הישראלי, שנבע מצרכיו המיוחדים ומתוך חוסר בעדיפות תקציבית, התאים לציים רבים ברחבי העולם, לרבות אלה שנמצאים לחופי האוקיינוס.
מספנות CMN בשרבור זכו לפרסום רב בזכות ספינות הסער במהלך מילוט ספינות שרבורג.
מספנות CMN גם רכבו על גל ההצלחה של חיל הים במלחמת יום הכיפורים, ושיווקו ספינות שנקראו דגם קומבטנט למדינות רבות.
12 ספינות נרכשו על ידי חיל הים האיראני.
מתוך הספינות שיוצרו לגרמניה נרכשו מאוחר יותר שש לחיל הים היווני ושלוש על ידי חיל הים המצרי.
הצי הדרום אפריקאי היה הראשון שרכש ספינות סער מישראל, מאחר שהכיר את יכולתן להתמודד במים הסובבים את המדינה.
בעת הפלגת אח"י רשף ואח"י קשת מהים התיכון לים סוף במרץ 1974 - מבצע מוניטין, הספינות עגנו בדרום אפריקה.
הסטי"לים ערכו הצגת תכלית מול נמל סימונס טאון ובסיומה הודיע שר הביטחון בממשלת דרום אפריקה למפקד ההפלגה גדעון רז "אני רוצה לרכוש את הספינות עם אנשי הצוות".
במהלך השנה הזמין סדרה של 3 ספינות סער 4 במספנות ישראל ושלוש ספינות נוספות מאותו דגם נבנו בדרום אפריקה.
קציני צי דרום אפריקה המיועדים לאייש את הספינות הצטרפו לשנת הכנה שבמהלכה השתתפו במרבית הפעילויות של שייטת ספינות הטילים.
מפקד הספינה הראשונה, סא"ל רוברט סימפסון-אנדרסון, נעשה לימים אדמירל ומפקד הצי הדרום אפריקני.
מעבר להכנסה הכספית והרגשת ביטחון שנסכה העסקה שנקראה פרויקט ג'פוניקה, הפיקוח המקצועי ההדוק והבקרה של מומחי הצי הועילו למספנות ישראל, בהעלאת רמת אבטחת האיכות ובהתייעלות שלו.
בתום הביקור המוצלח בארצות הברית, נשלחו ספינות הסער ביזמת התעשייה האווירית לביקור בנמל קרטחנה בקולומביה, בו נעשתה הצגת יכולות לחיל הים של קולומביה.
הספינות הותירו רושם מצוין, אך לא היה די בכך לשנות תוכניות קודמות, וחיל הים הקולומביאני לא רכש את הספינות, למגינת לבו של האדמירל הקטור קלדרון סלאזר, מפקד הצי האטלנטי, שהיה מלא התפעלות מהספינות.
נספח צה"ל לקולומביה אל"ם פיני שחר, שמושבו הקבוע היה בברזיליה, העביר הודעה לכל הנספחים הצבאיים מכריו.
לצי הצ'יליאני היה אז צורך מבצעי לספינות ביטחון שוטף שספינות דגם סער 4 היו עשויות למלא.
בנמל קרטחנה הופיע בפתאומיות קצין בדרגת סגן-אלוף שנשלח מחיל הים של צ'ילה כדי לבדוק את הספינות.
הקצין, שהפגין בשאלותיו בקיאות ומקצוענות, חזר לצ'ילה ומסר דו"ח לשולחיו.
היו עוד מגעים רבים בצינורות המקובלים ובסופו של דבר החליט חיל הים של צ'ילה ב-1979 לרכוש ספינות סער 4 מחיל הים הישראלי.
הסדרה הראשונה כללה את אח"י קשת ואח"י רומח.
הצוותים הישראליים השקיעו מסירות רבה בהעברת הספינות לצוות הצ'יליאני, שידע להעריך זאת.
לאחר הכשרת הצוותים יצאו כל אחת במועדה בהפלגה מבסיס מפרץ שלמה בהקפת דרום אפריקה ועד לצ'ילה.
כיום מפעיל הצי הצ'יליאני שמונה ספינות מדגם זה, מתוכן ארבע ספינות ששירות קודם לכן בחיל הים הישראלי: "אח"י רומח", "אח"י קשת", "אח"י רשף" ו"אח"י תרשיש" נמכרו לצ'ילה בשנים 1979, 1980, 1997 ו-1997, בהתאמה.
בנוסף שתי ספינות טילים מדגם סער 3 "שלכת", "אח"י חנית" ו"אח"י חץ", נמכרו לצי הצ'ילאני בשנת 1988.
ספינות הסער וטילי גבריאל בציים נוספים
סרי לנקה – בשנת 2000 רכש חיל הים של סרי לנקה מישראל שתי ספינות מדגם סער 4 "נדרן", "אח"י מולדת" ו"אח"י קוממיות".
הספינות חומשו בטילי גבריאל ושימשו את צי סרי לנקה במלחמתו כנגד מחתרת הנמרים הטמילים.
צי מקסיקו – בקיץ שנת 2004 רכש הצי המקסיקני מחיל הים שתי ספינות טילים מדגם סער 4.5 חוחית, "אח"י עליה" ו"אח"י גאולה" ומפעיל אותם כספינות לחימת שטח בדגם הורקן A301 Huracán A302 Tormenta
טאיוואן – בסוף שנות ה-70 סיפקה התעשייה האווירית לטאיוואן שתי ספינות דבורה נושאות מערכת טילי גבריאל מתוצרתה.
טאיוואן יצרה ברישיון עשרות ספינות דגם Hai Ou חמושות בהעתק של טיל הגבריאל דגם Hsiung Feng 1 מתוצרת מקומית.
קניה – בשנים 1980–1982 חימשה התעשייה האווירית במערכות טילי גבריאל שלוש ספינות של הצי הקנייתי.
על גופי כלי שיט מהירים תוצרת חברת ברוק-מרין באנגליה, הורכבה מערכת הנשק והחימוש כלל ארבעה טילים ותותח 30 מ"מ דו-קני תוצרת היספנו-סוויזה.
שם הדגם כמו שם כלי השיט הראשון KNS Madaraka.
הכלים שירתו בחיל הים של קניה עד שנת 2001 ואז החלו לצאת מהשירות.
מפקדי חיל הים שיזמו את תוכנית ספינות הסער חשבו בעת יישום התוכנית כי לעקרונותיה יהיה תוקף לחיל הים הישראלי גם בעתיד.
במשך מספר שנים הועלו חלופות שונות לרכישת כלי שיט חדשים לחיל הים.
פתרונות אלה אינם מסתמכים על עקרונות ספינות הסער ונמצאים בשלבי מימוש.
נראה כי מעקרונות תוכנית ספינות סער לא נשאר דבר.
הנטייה המסורתית שקורית בציי העולם להגדלת כלי השיט והעלאת ההשקעה הנדרשת לא פסחה על חיל הים הישראלי.
אף כי למשימות המסורתיות של חיל הים - הגנת החוף ואבטחת השיט, מתווספות מטלות: מניעת העברת נשק בים סוף, הגנת מתקני הפקת אנרגיה בים התיכון ובתחום האסטרטגי.
כמות היחידות לוחמת השטח שבידי חיל הים הצטמצמה ביותר.
מספנות ישראל מתוך ראיית הצרכים בישראל ובשאר העולם לספינת סיור חופית – Offshore Patrol Vessel תכננו פרויקט בשם סער S-72 שהוצג בתערוכת כלי שיט בסינגפור.
התכנון כלי שיט בגודל 800 טון ומהירות 28 קשר, הוצג ללקוחות אפשריים וממתינים להזמנה לייצור.
נכון להיום ידוע על לקוחות זרים שבקשו להזמין דגם עיצוב דומה אבל קטן יותר הניקרא סער 62.
ביזמות התעשיות הביטחוניות מתפתחות ספינות הסיור מעבר לתפקידי הביטחון השוטף, דבורה והשלדג, לספינות מהירות מאוד ונושאות טילים.
נראה כי אם תימשך המגמה של הצטיידות במשחתות ייתכן וספינות הסיור האלה יעשו בעתיד לספינות סער.
להלן התצורות השונות של ספינות הסער לפי סדר בנייתן
דגםכמותטיליםתותחיםנשק נגד טיליםנשק נגד צוללותמהירות מרבית בקשרמהירות קבועה בקשרטווח מייל ימיצוותאורך במטרמשקלציוד מיוחד בנייה בשרבורסער 1 3 3 40 מ"מ פצצות עומק
ספינלונגה הוא אי סלעי קטן במפרץ אלונדה, ליד החוף הצפון-מזרחי של כרתים, שבעבר שכנה בו מושבת מצורעים.
הוונציאנים ששלטו באזור קראו לו כך כי הוא דומה לקוץ (spina) ארוך (longa).
הם קראו כך גם לאי בצורה דומה בוונציה (כיום הוא נקרא ג'ודקה).
כדי להבדיל בין שני האיים קבעה ממשלת יוון לאי את השם קאלידון (Καλυδών), אך השם הקודם עדיין פופולרי ביוון ומחוץ לה.
ספינלונגה נמצא בקצהו של חצי אי ספינלונגה הגדולה.
בעבר הוא היה מחובר ליבשה אבל הוונציאנים שהשתלטו על המקום בעיקר בגלל מכרות מלח, ניתקו את האי מהיבשה ובנו עליו ב-1578 מבצר גדול הקיים עד היום.
בשנת 1630 היו במבצר 35 תותחים.
הטורקים העות'מאנים כבשו את כרתים ב-1669, אך הוונציאנים החזיקו בספינלונגה עד 1715 שאז המבצר הועבר לטורקים בהסכם.
הטורקים גורשו מכרתים ב-1897 אבל כ-1,100 תושבים טורקים ברחו לספינלונגה וסירבו לעזוב.
הם עזבו ב-1903 כאשר היוונים החלו לשלוח לאי חולי צרעת.
צרעת נחשבת כמחלה מידבקת המועברת על ידי תרסיסי חיידקים מהאף ומדרכי הנשימה.
לא היה טיפול למחלה זו, שפגעה בעיקר בעור ובמערכת העצבים.
החולים הושטו למקום בסירות ועברו דרך שער במבצר שנקרא "שער דנטה", היות שחשבו שהתופת מחכה להם בפנים, אבל למעשה מצבם הוטב באי.
הם לא נחשפו להתעללות מצד בריאים והממשלה דאגה לשלוח להם אספקה שוטפת דרך הים.
המצורעים ניהלו משטר פנימי עם מנהיגים נבחרים.
עם הזמן נשלחו לאי גם מצורעים מיוון.
עם פינוי האי היו גם כאלה שסירבו להתפנות.
הגרמנים, ששלטו באי במלחמת העולם השנייה בשנים 1941–1945, לא העזו לעלות לאי ולהתערב בחיי המצורעים.
עם תחילת השימוש בתרופות יעילות נגד הצרעת פסקו החולים להיות מדבקים ופסק הצורך לבודדם.
משנת 1950 לא נשלחו יותר חולים לאי.
החולה האחרון עזב ב-1957. האחרון שעזב את האי היה הכומר, בשנת 1962, בהתאם למסורת הכנסייה היוונית-אורתודוקסית האומרת שיש לעלות לקברו של המת עד לאחר חמש שנים ממותו.
כיום משמש ספינלונגה כאתר תיירות פופולרי בכרתים.
הפופולריות שלו עלתה לאחר פרסום ספרה של הסופרת הבריטית ויקטוריה היסלופ שתורגם לעברית בשם "האי של סופייה".
בספר יש תיאור נרחב של חיי קהילת המצורעים בספינלונגה.
על האי אין שירותי הארחה והתיירים מגיעים בקבוצות עם מדריך ומסיירים במבצר, בכנסייה ובבתים הנטושים.
ספינטרוניקה היא טכנולוגיה בהתהוות אשר שואפת לנצל את הספין של אלקטרונים והמומנט המגנטי שלהם, בנוסף למטען החשמלי, ביישומים של חישה, שמירת מידע ועיבודו.
באלקטרוניקה רגילה נעשה שימוש בזרמים של אלקטרונים, וכל מוליך יכול להימצא באחד משני מצבים: מצב שבו זורם זרם, ומצב שבו לא זורם זרם.
בזרמים אלו זורמים בערבוביה אלקטרונים עם שני סוגי ספין: ספין "למעלה" וספין "למטה".
הרעיון מאחורי הספינטרוניקה הוא ששימוש מושכל בכל ספין בנפרד יכול לשכלל את היכולות של מערכות מידע לשמור ולעבד מידע, הן על ידי רמת האינפורמציה שמאפשרת שליטה בספין והן על ידי אינטראקציות מגנטיות שמתאפשרות על ידי זרמים של מומנט מגנטי.
מקורו של המחקר המדעי בספינטרוניקה בגילויין, בשנות ה-80 של המאה ה-20, של תופעות הקושרות בין המוליכות לספין של האלקטרונים נושאי המטען.
תופעות אלה כוללות את ההזרקה של אלקטרונים מקוטבי-ספין (כלומר, בעלי ספין אחיד) ממתכת פרומגנטית למתכת רגילה (על ידי ג'ון וסילסבי ב-1985) וכן את גילוי ההתנגדות המגנטית העצומה (giant magnetoresistance, GMR, שנתגלתה בנפרד על ידי אלבר פר וקבוצתו וכן על ידי פטר גרינברג וקבוצתו ב-1988).
התגלית של פר וגרינברג הביאה במהרה לפיתוח ההתקן שנחשב למוצר הספינטרוני המסחרי הראשון - קורא דיסק קשיח המבוסס על אפקט ההתנגדות המגנטית העצומה.
התקן זה אפשר להקטין את הראש המשמש לקריאת המידע מהדיסק הקשיח, מה שאיפשר להקטין את גודלם של הביטים המגנטיים ולדחוס יותר מידע על שטח הדיסק.
יישום נוסף אשר כבר הפך מסחרי הוא זיכרון גישה אקראית מגנטי (MRAM - magnetic RAM).
יתרונו במהירותו ובאי נדיפותו, מה שמאפשר לשמור על המידע לאורך זמן ללא מקור אנרגיה.
זיכרון מסוג זה משמש בכונני SSD הפועלים במהירות גדולה מאות מונים מדיסקים מסורתיים, אך מחירם גבוה יותר.
תכונת הספין מבטאת את התנע הזוויתי העצמי של האלקטרון והיא תכונה נפרדת מתכונת התנע הזוויתי האורביטלי של האלקטרון הנובעת מתנועתו.
גודל ההיטל של ספין האלקטרון על ציר שרירותי כלשהו שווה ל- , מכאן נובע כי האלקטרון מתנהג כפרמיון על פי משפט ספין-סטטיסטיקה.
כמו התנע הזוויתי האורביטלי לספין יש מומנט מגנטי שגודלו מבוטא באמצעות הנוסחה הבאה:
כאשר ו - הם מטען ומסת האלקטרון בהתאמה.
כשהחומר נמצא במצב מוצק הספינים של האלקטרונים הרבים הנמצאים בו יכולים לפעול יחד כדי להשפיע על התכונות המגנטיות והאלקטרוניות של החומר.
לדוגמה, הפיכת חומר בעל מומנט מגנטי פאראמגנטי לפרומגנט.
בחומרים רבים, הספינים של האלקטרונים נמצאים במידה שווה במצבים האנרגטיים השונים של ספין חיובי (ספין "מעלה") ושלילי (ספין "מטה"), ומאפייני המעבר בין רמות אנרגיה אלו לא תלויים בספין.
מכשיר המבוסס על ספינטרוניקה דורש הוספת אלקטרונים מקוטבי ספין או תמרון באוכלוסיית האלקטרונים הקיימת, וכתוצאה מכך יצירת עודף של אלקטרוני מקוטבי ספין חיובי (ספין "מעלה") או שלילי (ספין "מטה").
הקיטוב הכללי עבור כמות אלקטרונים מוגדר כך:
כאשר ו - הם כמויות האלקטרונים מקוטבי הספין החיובי (ספין "מעלה") והספין השלילי (ספין "מטה") בהתאמה.
רשת של ספינים המקוטבים בכיוון אחד ניתנת להשגה על ידי יצירת פיצול אנרגיה בשיווי משקל בין ספין חיובי לספין שלילי כגון הכנסת החומר לשדה מגנטי חזק (אפקט זימן) או על ידי שימוש באנרגיית השחלוף הקיימת בחומר פרומגנטי.
משך הזמן שבו מצב זה של אי שיווי משקל נשמר מוגדר כזמן החיים של הספין, .
במוליך דיפוזי, אורך דיפוזיית הספין, , יכול להיות מוגדר גם כמרחק שבו אוכלוסיית הספינים במצב אי שיווי משקל יכולה להתקדם.
אורכי חיי הספינים של אלקטרוני הולכה במתכות קצרים יחסית (הזמן האופייני הוא פחות מ-1 ננו-שנייה) ויש מאמץ מחקרי גדול לנסות ולראות כיצד ניתן להגדיל אורך חיים זה לסקלות הזמן הרלוונטיות מבחינה טכנולוגית.
יש מנגנוני דעיכה רבים לאוכלוסיית ספין מקוטב, אם כי ניתן לסווגם במבט מקרוסקופי כפיזור ספין וביטול מופע ספין.
פיזור ספין הוא תהליך בתוך מוצק שאינו משמר ספין ולכן הספין המקוטב שנכנס למערכת יכול לעבור במנגנון הזה ממצב ספין "מעלה" למצב ספין "מטה".
ביטול מופע ספין הוא התהליך שבו אוכלוסייה של אלקטרונים עם מצב ספין זהה (כולם או במצב ספין "מעלה" או במצב ספין "מטה") הופכת פחות מקוטבת לאורך זמן בשל שיעורים שונים של נקיפת ספין האלקטרון.
במבנים מוגבלים ניתן לדכא תהליך זה, מה שמוביל להגדלת אורך החיים של הספינים לסדר גודל של מילי שניות בנקודות קוונטיות של מוליכים למחצה בטמפרטורות נמוכות.
על ידי לימוד חומרים חדשים ומנגנוני דעיכה, החוקרים בתחום מקווים לשפר את הביצועים של מכשירים מעשיים, וכן את המחקר של בעיות בסיסיות בפיזיקה של חומר מעובה.
השיטה הפשוטה ביותר לייצור זרם ספינים מקוטבים במתכת היא להעביר את הזרם דרך חומר פרומגנטי.
היישומים הנפוצים ביותר של אפקט זה כוללים התקני התנגדות מגנטית עצומה (GMR).מכשיר GMR טיפוסי מורכב מלפחות שתי שכבות של חומרים פרומגנטיים מופרדים על ידי שכבת רווח.
כאשר שני וקטורי המגנוט של שכבות הפרומגנטיים מיושרים לאותו כיוון, ההתנגדות החשמלית תהיה (כך שזרם גדול של ספינים מקוטבים נע במתח קבוע) קטנה יותר מאשר אם וקטורי המגנוט של שכבות הפרומגנטיים הם בכיוונים מנוגדים.
מכשיר זה מהווה חיישן לשדה מגנטי.
שתי גרסאות של GMR יושמו במכשירי ספינטרוניקה מבוססים מתכת:
(Current-In-Plane (CIP - התקן שבו הזרם החשמלי זורם במקביל לשכבות הפרומגנטיים.
(Current-Perpendicular-to-Plane (CPP - התקן שבו הזרם החשמלי זורם בניצב לשכבות הפרומגנטיים.
התקני ספינטרוניקה מבוססים מתכת אחרים:
(Tunnel Magneto Resistance (TMR - התקן שבו תחבורת CPP מושגת על ידי שימוש במנהור קוונטי
מכני של האלקטרונים דרך מבודד דק המפריד בין שכבות פרומגנטיות.
מומנט העברת ספין - התקן שבו זרם של אלקטרונים מקוטבי ספין משמש כדי לשלוט על כיוון המגנטיזציה של האלקטרודות הפרומגנטיות במכשיר.
התקני גל ספין לוגיים - התקן המנצל את הפאזה של גל האלקטרונים מקוטבי הספין לנשיאת מידע.
כל הפרעה ופיזור של גל הספינים מנוצלים לביצוע פעולות לוגיות.
ראשי קריאה של כוננים קשיחים מודרניים מבוססים על אפקט GMR או TMR.
חברת מוטורולה פיתחה דור ראשון של זיכרון גישה אקראית מגנטי של 256 קילובייט (MRAM) המבוסס על צומת מנהור מגנטית יחידה וטרנזיסטור בודד.
ל-MRAM יש מחזור קריאה / כתיבה קטן מ-50 ננו-שניות.
(אברספין, חברת ספין-אוף של מוטורולה, פיתחה גרסה של 4 מגה בייט).
ישנן שתי טכניקות MRAM מדור שני שנמצאות בפיתוח: מיתוג בסיוע תרמי (SAT) אשר מפותחת על ידי חברת Crocus, ומומנט תעבורת ספין (STT) שעליה עובדות Crocus, Hynix, IBM ומספר חברות אחרות.
עיצוב נוסף הנמצא בפיתוח, הנקרא זיכרון מסלול מרוצים, מקודד מידע בכיוון של המגנטיזציה בין גבולות המרחב שבו נמצא תיל מתכתי פרומגנטי.
חיישנים מגנטיים המבוססים על אפקט GMR.
מכשירי ספינטרוניקה מבוססי מוליכים למחצה
הפיתוח בתחום הספינטרוניקה הוביל לעניין מחודש בחצאי מוליכים פרומגנטיים השייכים לקבוצת היסודות הנדירים (הנמצאים בעיקר בקרום כדור הארץ ומכאן שמם "rare - earth") כגון תרכובות אירופיום, במיוחד אירופיום חמצני (EuO).
אירופיום חמצני סטויכיומטרי (EuO) נחשב כפרומגנט הייזנברג אופייני עם טמפרטורת קירי (TC) של .
עבור השימוש של חומר זה ביישומי ספינטרוניקה יש להגדיל את TCעל ידי ייצור נושאי מטען נוספים בפס ההולכה.
תחמוצות נוספות הנחשבות כמתאימות לשילוב במכשירי ספינטרוניקה אשר נחקרו תאורטית ואמפירית הם אבץ חמצני (ZnO) וטיטניום דו-חמצני (TiO2).
מוליכים למחצה פרומגנטיים לא חמצניים כגון מנגן גליום ארסניד (GaMnAs) מגדילים את ההתנגדות המגנטית על ידי שימוש במנהור קוונטי או בעזרת הזרקת אלקטרונים חמה.
גילוי או מדידת ספין במוליכים למחצה הוא אתגר בפני עצמו אשר ניתן לפתרון בעזרת הטכניקות הבאות:
אפקט פאראדיי - סיבוב של פוטונים מוחזרים/מועברים.
ניתוח קיטוב מעגלי של אלקטרולומינסנציה.
שסתום ספין לא מקומי (בהתאם לעבודתם ג'ונסון וסילסבי במתכות).
הטכניקה האחרונה שימשה כדי להשיג העברת ספינים מקוטבים בסיליקון (Si), המוליך למחצה החשוב ביותר בתחום האלקטרוניקה.
עקב העובדה כי שדות מגנטיים חיצוניים יכולים לגרום לאפקטי הול לא זניחים והתנגדות מגנטית עצומה במוליכים למחצה (המחקים את אפקטי שסתום ספין), הראיה החותכת היחידה למעבר ספינים מקוטבים במוליכים למחצה היא האפקט של נקיפת הספין ודיפאזה של השדה המגנטי בכיוון שונה מכיוון הספין המוזרק.
אפקט זה נקרא אפקט הנל.
יישומים המושתתים על הזרקה חשמלית של ספינים מקוטבים הראו הפחתה בזרם הסף ושליטה בקיטוב המעגלי ובקוהרנטיות של האור הנפלט ביציאה.
הדוגמאות כוללות לייזרים המבוססים על מוליכים למחצה.
יישומים עתידיים עשויים לכלול טרנזיסטורים המבוסס על מוליכים למחצה בעלי ספינים מקוטבים, כלומר, מוליכים למחצה פרומגנטיים, עם יתרונות על פני התקני MOSFET הקיימים כמו מדרון מתח סף משני תלול יותר.
טרנזיסטור מנהור מגנטי - בטרנזיסטור מנהור מגנטי בעל שכבת בסיס אחת, קיימים המסופים הבאים:
פולט (עשוי מחצי מוליך פרומגנטי 1) - מזריק זרם אלקטרונים מקוטבי ספין לתוך הבסיס.
בסיס - (עשוי מחצי מוליך פרומגנטי 2) - פיזור תלוי ספין מתרחש בבסיס.
הוא גם משמש כמסנן ספין.
קולט -(עשוי מחצי מוליך כגון GaAs) - נוצר מחסום שוטקי בממשק.
לקולט מגיעים רק אלקטרונים בעלי אנרגיה קריטית להתגברות על מחסום שוטקי, וכאשר יש רמות אנרגיה זמינות במוליך למחצה (GaAs).
הזרם המגנטי (MC) בטרנזיסטור מנהור מגנטי (MTT) ניתן לחישוב על פי הנוסחה:
כאשר יחס ההעברה בטרנזיסטור (TR) מחושב על פי:
MTT מספק מקור אלקטרוני בעל קיטוב ספין גבוה בטמפרטורת החדר.
מדית אחסון פרומגנטית מול אנטי-פרומגנטית
בעשור השני של המאה ה-21, החל מחקר גם של מדיה אנטי-פרומגנטית (בעוד שעד אז נחקרה רק מדיה פרומגנטית), במיוחד מאז שנמצאה הדרך לאחסן בחומר אנטי-פרומגנטי ביט '0' או '1' כמו במדיה פרומגנטית:
אם בפרומגנט, '0' מוגדר על ידי מגנטיזציה חיובית (כל הספינים בכיוון "מעלה") ו-'1' מוגדר להיות מגנטיזציה שלילית (כל הספינים בכיוון "מטה"), הרי שבאנטי-פרומגנט, '0' יוגדר על ידי תצורת ספין אנכית לסירוגין ו-'1' מוגדר על ידי תצורת ספין אופקית לסירוגין.
היתרונות העיקריים בשימוש בחומר אנטי-פרומגנטי הם:
רגישות קטנה יותר להפרעות כגון שדות מגנטיים מקריים.
"ספינות התופת של אנטוורפן" (בהולנדית: hellebranders, באנגלית: hellburners) הוא הכינוי שניתן לספינות נפץ ראשונות מסוגן, בהן השתמשו ההולנדים ב-1584 במהלך המצור שהטיל אלסנדרו פארנסה, דוכס פארמה, על אנטוורפן.
"פצצות מושטות" אלה, פרי המצאתו של המהנדס הצבאי האיטלקי פדריגו ג'אמבלי, שוגרו אל עבר מחסום האוניות שבנו הספרדים לרוחב הסכלדה, וזרעו חורבן ומוות שלא נודעו כמותם עד אז.
התפוצצות אחת הספינות פערה במחסום פרצה ברוחב 200 רגל והרגה למעלה משמונה מאות ספרדים.
חרף ההצלחה, ההולנדים לא הצליחו לפרוץ את המצור והמרד נכשל בסופו של דבר, אך המאורע הותיר רושם עז עוד שנים רבות אחר כך.
ספיניס היא רשת סופרמרקטים הפועלת ברחבי המזרח התיכון.
הרשת סיפקה מצרכי מזון לבריטים ברחבי שטחי המנדט הבריטי, ובכללם בשטח ישראל של היום.
כיום רוב מניותיה של הרשת מוחזקות על ידי חברת ההשקעות Abraaj Capital מדובאי.
הרשת הוקמה על ידי ארתור ספיני (Arthur Rawdon Spinney) בבריטניה.
ספיני התלווה אל הגנרל אדמונד אלנבי והקים חנות של הרשת בפרבר של אלכסנדריה שבמצרים בשנת 1924, תחילה כספק של חברת הרכבות ואחר כך החל להפעיל שירותי אוטובוס.
לאחר מכן הקים חנות בחיפה, אשר מכרה סחורות שקיבל מבריטניה ואחר כך פתח סניפים נוספים, בהם ברחוב ממילא שבירושלים.
בעכו הקימה החברה מפעל ששאב מים מינרליים ממעיינות כברי.
ספינר הוא צעצוע בצורת ארבעה עיגולים היוצרים מעין משולש מעוגל.
הספינר מעוצב כמסב העשוי ממגוון של חומרים כגון נירוסטה, טיטניום, נחושת ופלסטיק.
הספינר הפך לצעצוע פופולרי ב-2017.
ספינר מתוכנן ככלי שמטרתו להקל על לחץ ולהפיג שעמום.
הבסיס של הספינר מורכב ממסב מעגלי.
את הספינר מחזיקים בדרך כלל כאשר האגודל והאמה מחזיקות את הבסיס בעוד האצבע מסובבת את הספינר הלוך ושוב.
נוסף על הספינרים הרגילים, יש ספינרים שברגע שמסובבים אותם הם רוטטים, רועשים וזוהרים.
ב-23 בדצמבר 2016 פרסם הכתב ג'יימס פלאפק ממגזין "פורבס" מאמר המתאר את הספינר כ"צעצוע משרדי חובה לשנת 2017".
בסוף חודש מרץ בשנה שלאחר מכן החלו אנשים להעלות לאתרי מדיה חברתית כגון YouTube ו-רדיט מדריכים המלמדים כיצד להשתמש בספינר וסרטים קצרים המראים טריקים ותרגילים שאפשר לעשות איתו.
באתר "Etsy" דווח כי באתר נמכרים ספינרים בעיצוב והתאמה אישית.
בעיתון "הבוסטון גלוב" דווח כי הספינר השתלב בזרם המרכזי של הצעצועים ברחבי העולם יחד עם הקובייה "Fidget Cube" (בישראל קובייה זו מכונה "קוביית עצבים").
באביב 2017 החלה הפופולריות של הספינר לעלות במידה ניכרת; המגזין "Money" דיווח כי שיעור החיפוש של "ספינר" במנוע החיפוש גוגל עלה בחודש אפריל.
עד 4 במאי, וריאציות שונות של ספינרים היו 20 המוצרים הנמכרים ביותר באתר אמזון במדור הצעצועים.
ב-14 במאי 2017 החל לדרוש מכון התקנים הישראלי בדיקות התאמה לספינר.
משום כך עלות ייבוא הספינר עלתה וליבואנים יהיה קשה יותר לשווק את המוצר בישראל.
אחרי שיא הפופולריות שלו מאי 2017 החלה הפופולריות של הכלי להיעלם, והוא נחשב כיום לאופנה חולפת.
עם הגידול המהיר בפופולריות של הספינר ב-2017 יחד עם פרסומו ברשתות חברתיות ואתרי קניות בינלאומיים,
הספינר החל לצוץ בבתי ספר רבים.
כתוצאה מהשימוש הנפוץ של הספינר בקרב תלמידי בית ספר, מספר רב של בתי ספר אסרו על שימוש בצעצוע זה בזמן השיעור.
האיסור נובע מטענות של מורים הטוענים כי הספינרים מסיחים את דעתם של התלמידים מביצוע עבודתם בבית הספר.
כאשר הספינרים הפכו לפופולריים ב-2017, פורסמה טענה לא מבוססת מחקרית בתיאור המוצר, שהספינרים יכולים להועיל לאנשים בעלי הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות, אוטיזם קלאסי או חרדה.
כמה ספינרים שנמכרו על ידי אמזון פורסמו כ"משככי לחץ".
טענות אלו, נכון למאי 2017, לא הוכחו באופן מחקרי.
ספינטול גאורגה (במולדובנית: FC Sfântul Gheorghe) היה מועדון כדורגל מהעיר סורוקני שבמולדובה.
הקבוצה נוסדה בשנת 2003, אך קבוצת הבוגרים של המועדון הוקמה רק בעונת 2008/2009, אז שיחקה הקבוצה בליגת המשנה המולדובית.
בעונת 2009/2010 שיחקה הקבוצה בליגת העל המולדובית, אך בתום עונת 2011/2012 חזרה הקבוצה לליגה השנייה.
את עונת 2016/2017 סיימה הקבוצה במקום השני בליגה השנייה, וחזרה לליגת העל.
ספינת האהבה הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת קומדיה רומנטית בבימויו של מלוויל שייבלסון, עם קרי גרנט וסופיה לורן בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב בידי מלוויל שייבלסון וג'ק רוז לפי תסריט ראשוני שנכתב על ידי בטסי דרייק שהייתה אז אשתו השלישית של קרי גרנט.
גרנט התכוון שהיא תככב בסרט לצידו אבל בגלל הרומן שלו עם סופיה לורן שהחל בצילומי הסרט הגאווה והתשוקה הוא החליף את דרייק בלורן וגם ביקש לשכתב את התסריט זה הביא לפירוד בין גרנט ודרייק אך לורן העדיפה לבסוף את קרלו פונטי.
טום וינטרס (קרי גרנט) מגיע לביתו לאחר שפרודתו אליס נהרגה בתאונה.
יש לו שלושה ילדים: דייוווד, אליזבת ורוברט, אותם הוא לא ראה שלוש שנים.
הם נמצאים אצל גיסתו קרולין (מרתה הייר).
הורי אשתו דורשים שהבנים יאומצו על ידם והבת על ידי קרולין.
טום אינו מסכים ולוקח את הילדים לדירתו הקטנה בוושינגטון די סי.
הילדים מסתייגים ממנו בגלל שלא ראו אותו זמן רב.
הוא לוקח אותם לקונצרט שבסופו נעלם רוברט.
רוברט נמצא על ידי צ'נזיה (סופיה לורן) בתו של המנצח (ארתורו צ'יאנלי) שבורחת מאביה כדי להתאוורר קצת בחוץ.
הם מבלים ביריד בעיר ולבסוף היא מחזירה אותו לביתו ומתפלאת למצוא את טום מטפל בשלושה ילדים.
הוא מציע לה להיות מטפלת לילדיו והיא בתחילה מסרבת אבל לבסוף מסכימה.
כולם נוסעים לבית החדש שהושאל להם על ידי קרולין וצ'ינזיה שרה להם "בינג בנג בונג".
המבנה נגרר על ידי אנג'לו דונטלו (הארי גוארדינו) שנתקל ברכבם על פסי הרכבת.
הרכבת העוברת מרסקת את המבנה ואנג'לו מציע להם בית צף על האגם ששייך לו.
צ'נזיה לומדת לאט לבשל ולבצע את עבודות הבית.
טום ממונה על הכביסה במכבסה אוטומטית בין כל עקרות הבית...
המבנה מלוכלך ומוזנח אבל בעבודה עם הילדים וצ'ינזיה הם משפצים אותו.
הילדים אוהבים את צ'ינזיה יותר מאביהם.
היחסים בין טום לצ'נזיה יודעים עליות ומורדות.
לבסוף מתהדק הקשר והם מחליטים להתחתן בבית הצף.
הילדים מחרימים את הטקס כי אינם רוצים לראות אמא מחליפה את אימם אבל לאחר שיקול נוסף הם משנים את דעתם ומגיעים לטקס כשרוברט מנגן במפוחית פה את "הנה באה הכלה".
והם ניצבים בין טום לצ'ינזיה כשהכומר שואל את בני הזוג על רצונם לבחור זה בזו.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותקרי גרנטטום ויינטרסעורך דיןסופיה לורןצ'ינזיה זקרדימרתה היירקרולין גיבסוןגיסתו של טוםפול פיטרסוןדייוויד וינטרסצ'ארלס הרברטרוברט וינטרסחבר של טונימימי גיבסוןאליזבת וינטרהארי גוארדינואנג'לו דונטלואדוארדו צ'יאנלוארתורו זקרדיאבא של צ'ינזיה
שיר הנושא "כמעט בזרועותיך" המושר בפי סם קוק היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר.
הארי גוארדינו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע.
ספינין' רקורדס היא חברת תקליטים הולנדית שנוסדה ב-1999 ומתמחה במוזיקת דאנס אלקטרונית.
החברה נרכשה ב-2017 על ידי וורנר מיוזיק גרופ תמורת סכום של 100 מיליון דולר, ונמצאת מאז בבעלותה.
החברה נוסדה בשנת 1999 על ידי רוג'ר דה גראף, עובד לשעבר בחברת ההפצה ההולנדית Rhythm Import שעסקה בהפצת מוזיקת דאנס, ועל ידי אלקו ואן קוטן, בנו של שדרן הרדיו ואיש העסקים ההולנדי וילם ואן קוטן.
בתחילת דרכה, עסקה החברה בהוצאה לאור של תקליטי ויניל עבור אמנים שעבדו איתם.
בין האמנים שהפיצו את יצירותיהם דרך החברה, נמנים, בין היתר, שמות כאפרוג'ק, סאנדר ואן דורן, טייסטו, מרטין גריקס, דימיטרי וגאס ולייק מייק, Bingo Players, KSHMR, שואוטק ועוד.
חלקם הקימו עם הזמן חברות תקליטים עצמאיות, אשר נמצאות בבעלותה ובחסותה של Spinnin'.
ערוץ היוטיוב של החברה הוקם ב-2007 תחת השם Spinnin' TV, וכיום מונה מעל ל-29 מיליון מנויים (נכון למאי 2022), דבר ההופך אותו לערוץ היוטיוב ההולנדי המצליח ביותר בהתבסס על מספר המנויים.
כמו כן, נוהגת החברה לשחרר לעיתים קטעי מוזיקה (טיזרים) בעילום שם, ולחשוף את שמות האמנים רק לאחר מכן, על מנת לייצר, לטענתם, יותר "באזז" לאותו השיר.
ב-2017 נרכשה החברה על ידי וורנר מיוזיק גרופ.
בעקבות הרכישה, פרש ואן קוטן מתפקידו בחברה.
Barong Family (נוסדה על ידי הצמד Yellow Claw) – עצמאית מאז 2015.
Fly Eye Records (נוסדה על ידי קלווין האריס) – פשטה את הרגל ב-2016 עקב רצונו של האריס "להתנתק" מיצירת מוזיקת דאנס.
Heldeep Records (נוסדה על ידי אוליבר הלדנס) – הפכה לעצמאית.
Hexagon (נוסדה על ידי דון דיאבלו) – הפכה לעצמאית.
Skink (נוסדה על ידי שואוטק) – עברה לבעלות ארמדה מיוזיק, והפכה לעצמאית מאוחר יותר.
Smash the House (נוסדה על ידי דימיטרי וגאס ולייק מייק) – עברה לבעלות סוני מיוזיק אנטרטיינמנט, כיום עצמאית.
+שנהפרסקטגוריהתוצאהמקור2019International Dance Music Awardsחברת ההקלטות הטובה ביותר2020
ספינת אוסברג (בנורווגית: Osebergskipet) היא ספינה ויקינגית שמורה היטב מהמאה ה-9 לספירה שהתגלתה בתל קבורה גדול בתחומי בחוות אוסברג אשר בקרבת העיר טונסברג שבמחוז וסטפול שלנורווגיה.
ספינת אוסברג והפריטים שנמצאו בה הם מהפריטים השמורים ביותר שהתגלו אי פעם מהתקופה הוויקינגית והיא סיפקה תובנות חשובות לגבי טכניקות בניית הספינות הוויקינגיות, האומנות הוויקינגית ושיטות הקבורה הוויקינגיות.
הספינה וחלק מתכולתה מוצגים כיום במוזיאון הספינות הוויקינגיות באוסלו.
ספינת אוסברג התגלתה בשנת 1903 על ידי איכר שגילה במקרה חלק מתל הקבורה כאשר הוא חפר תעלות ניקוז.
התגלית הובילה לחפירה ארכאולוגית גדולה שהתקיימה בין השנים 1904 עד 1905 שבוצעו על ידי הארכאולוג השוודי-נורווגי גבריאל גוסטפסון והארכאולוג הנורווגי הוקון שטליג.
לצד הספינה התגלו פריטים רבים ושרידיהן של שתי נשים ממעמד חברתי גבוה שזהותן לא ידועה.
התיארוך מדעי של הספינה מצביע על כך שהיא נקברה לכל המוקדם ב-834 לספירה, אם כי חלקים מסוימים במבנה הספינה מתוארכים לשנת 800 לספירה.
הספינה בנויה מלוחות עץ אלון.
אורכה של הספינה הוא 21.58 מטרים, הרוחב שלה הוא 5.1 מטרים והתורן שלה הוא בסביבות 9 עד 10 מטרים.
הספינה הייתה מסוגלת להגיע למהירות של עד 19 קמ"ש.
לספינה 15 זוגות פתחים למשוטים אשר אפשרו לעד 30 אנשים לחתור בה.
הספינה מכילה גם אלמנטים דקורטיביים שונים כולל ראשי חיות מגולפים בחרטום ובירכתיים של הספינה.
ספינות הסיור מסדרת ריבר הן סדרה של ספינות סיור קלות עד בינוניות שנבנו עבור הצי המלכותי הבריטי לצורכי סיור ימי, הגנת חופים ואכיפת ריבונות במים הטריטוריאליים של הממלכה.
הסדרה מחולקת למעשה לשני דורות עיקריים: ספינות דור ראשון, שנכנסו לשירות בתחילת שנות ה-2000 ונועדו בעיקר לסיור חופי ופעילות סביב בריטניה, וספינות דור שני המאוחרות יותר, בעלות יכולות משופרות, טווח ארוך יותר והתאמה לסיורים ימיים ממושכים, כולל מחוץ לאירופה.
חלק מהספינות הוקצו או נמכרו בהמשך לציי מדינות אחרות, בעיקר לחיל הים הברזילאי והבנגאלי, והפכו את הסדרה לפלטפורמה נפוצה יחסית בקטגוריית ספינות הסיור המודרניות.
ספינות הסיור מסדרת ריבר פותחו על רקע הצורך להחליף ספינות סיור ישנות ולספק לצי המלכותי כלי שיט חסכוניים להפעלה, בעלי צוות קטן ויכולות סיור ואכיפה ימית ייעודיות – כגון פיקוח על דיג, הגנת מתקנים ימיים, אכיפת חוקי הגירה ומאבק בהברחות.
תפיסה זו אפשרה לצי לשחרר יחידות גדולות ויקרות יותר (פריגטות ומשחתות) ממשימות סיור וביטחון, ולהותירן למטלות לחימה מורכבות.
קבוצה 1: הדור הראשון של סדרת ריבר כלל מספר ספינות שנבנו כספינות סיור חופיות, המותאמות בעיקר לפעילות סביב בריטניה ובמים הכלכליים הקרובים, עם דגש על משימות סיור ודיג.
הן התאפיינו במבנה יחסית פשוט, מהירות טובה לצורכי תפיסה וליווי ספינות דיג, צוות קטן וחימוש קל – לרוב תותח אוטומטי קל ומקלעים להגנה עצמית ולרתיעה.
עם השינויים בדרישות המבצעיות של הצי הבריטי (כולל כיווץ סדר הכוחות, פיתוח ספינות קבוצה 2 והצורך בצמצום עלויות) נמכרו חלק מספינות הדור הראשון לציים אחרים, בעיקר לצי הברזילאי, שעל בסיסן הוקמה סדרה מקומית של ספינות סיור.
בכך הפכה הפלטפורמה הראשונית של הסדרה למעין דגם ייצוא בסיסי עליו ניתן לבצע התאמות לפי צורכי הלקוח.
קבוצה 2: ספינות הקבוצה השנייה נבנו כדור משופר ומשמעותי מבחינת גודל, טווח ורב־משימתיות.
הן ארוכות ורחבות יותר מן הדור הראשון, ומצוידות במנחת מסוקים בירכתיים המאפשר הפעלות מסוקים ימיים בינוניים למשימות סיור, חילוץ ובקרה, גם אם לרוב אין בהן האנגר מלא לאחסון ממושך.
בנוסף, תכנון הדור השני כולל נפח מגורים משופר, תנאי שרידות ובטיחות גבוהים יותר, ויכולת לשאת סירות מהירות (RHIB) לשילוח צוותי ביקורת ועלייה לספינות חשודות.
החימוש נותר קל יחסית (בדרך כלל תותח ראשי בקליבר בינוני-קל ותותחים קלים/מקלעים) שכן הדגש הוא על סיור, נוכחות ואכיפה, לא על לוחמה ימית כבדה.
בפועל משמשות ספינות הסדרה כסוס העבודה המרכזי למשימות הסיור הימי של בריטניה, בהם פיקוח דיג סביב האיים הבריטיים, אבטחת מתקני אנרגיה ימיים, משימות נוכחות סביב טריטוריות שמעבר לים ופעילות משותפת עם משמרות חופים וגורמי אכיפה אזרחיים.
חלק מספינות קבוצה 2 הוצבו בקביעות באזורים מרוחקים יותר, כגון איי פוקלנד, במטרה לספק נוכחות רציפה, להימנע מהצורך בשליחת פריגטות ולהוזיל את עלות השמירה על הביטחון באזורים אלו.
גרסאות וגלגולים של הסדרה, וכן ספינות המבוססות על אותן תוכניות, הוזמנו או נרכשו גם על ידי ציים אחרים (למשל ברזיל ובנגלדש), מה שהפך את סדרת ריבר לסדרה מוכרת בשוק ספינות הסיור; פלטפורמה פשוטה יחסית, חסכונית ובעלת גמישות תפעולית גבוהה, המותאמת יותר למצבי אכיפה, הרתעה ונוכחות ולא ללחימה ימית בעוצמה גבוהה.
הסדרה כוללת כיום 14 ספינות סיור שהורכבו בין השנים 2021–2001 והוכנסו לשירות בהדרגה החל מיולי 2002 ועד קליטת האחרונה שבהן ביוני 2021.
ספינת טילים (בראשי תיבות: סטי"ל) היא ספינה, לרוב מסוג קורבטה או לעיתים יותר פריגטה ואף משחתת, המיועדת לתקיפת אוניות גדולות יותר ממנה או בסדר גודל שלה.
עיקר החימוש שלה הוא טילים, ומכאן נגזר שמה.
משמשת גם לסיור, ולשם כך יכולה להיות מצוידת גם בתותח.
גודלה הקטן יחסית מעניק לה מהירות וכושר תמרון משופרים, ובכך מעניק לה עדיפות על ספינות גדולות ממנה.
ספינות הטילים הראשונות פתחו על ידי ברית המועצות בשנות ה-50, החל מ"פרויקט 183R" שהתפתח לסדרת קומאר אשר הכילו שני טילי סטיקס ותותח אוטומטי בקוטר 25 מ"מ על גוף עץ ולכלי היו דלק ואספקה לחמישה ימים בלבד בים.
השימוש הקרבי הראשון בספנות טילים היה על ידי חיל הים המצרי שהפעיל כלי שיט מסוג קומאר, אשר ירה ארבעה טילי סטיקס (פגע בשלושה) לעבר המשחתת אח"י אילת ב-21 באוקטובר 1967, זמן קצר לאחר מלחמת ששת הימים.
הקרבות הימיים הראשונים בעולם בין ספינות הטילים התרחשו בין ספנות הטילים סער 3 וסער 4 באמצעות טילי גבריאל, לבין ספנות הטילים סוריות קומאר ואוסה במהלך מלחמת יום כיפור.
הראשון מבין הקרבות הללו נודע בשם קרב לטקיה.
במהלך קרבות נורו כחמישים גבריאלים ומספר דומה של טילי סטיקס; שבע ספינות סוריות הוטבעו, עם אפס אבדות ישראליות.
בקרב בוביאן ב-1991 הושמדו ספנות טילים עיראקיות על ידי טילי אוויר-ים בריטיים.
ספינות טילים בחיל הים הישראלי
עדיפותן של ספינות הטילים על-פני המשחתות הומחשה לצה"ל בצורה כואבת כאשר ב-21 באוקטובר 1967 הטביעו שתי ספינות טילים מצריות מדגם קומאר שיצאו מפתח נמל פורט סעיד, את המשחתת אח"י אילת.
בסוף שנת 1967 החלו להגיע לחיל הים הישראלי ספינות הטילים הראשונות שלו, ומאז מהוות ספינות הטילים את עמוד השדרה של החיל, כשכל דגם חדש שלהן גדול מקודמו.
חמש מתוך 12 הספינות הראשונות ידועות בשם "ספינות שרבורג".
אלה יוצרו עבור חיל הים במספנה בשרבורג, אך עקב אמברגו שהטיל נשיא צרפת, שרל דה גול, על מכירת נשק לישראל, נמנעה אספקתן, אף שצוותים ישראליים נמצאו עליהן.
ב-25 בדצמבר 1969, בעת שתושבי העיר היו בעיצומו של חג המולד נמלטו הספינות במבצע מתוחכם, וכעבור ימים אחדים הגיעו לישראל.
במלחמת יום הכיפורים הוכיחו ספינות הטילים את ערכן כאשר טיבעו את ספינות הציים הערביים והשיגו ניצחונות גם על כוחות עדיפים מהן בכמות ובגודל החימוש.
כיום, 2025, משרתות בשייטת ספינות הטילים של חיל הים הישראלי, ספינות טילים מדגם סער 4.5 וקורבטות טילים מדגמי סער 5 וסער 6.
ספינת החלל כדור הארץ היא מתקן שעשועים (אטרקציה) הנמצא במרכז אפקוט ומהווה סמל של פארק שעשועים זה באתר הנופש דיסניוורלד באורלנדו, פלורידה, ארצות הברית.
המתקן ממוקם במבנה "גיאוספרה" בגובה 18 קומות, והוא אחד הסמלים הידועים ביותר של אתר הנופש.
המבנה הוא כיפה גאודזית (או "גיאוספרה") בגובה של 18 קומות, המתארת את התפתחות התקשורת בתרבות האדם מתקופת האבן וציורי המערות ועד עידן האינטרנט.
שמו של המתקן הוא כשם רעיון פילוסופי בשם זה וכן ספר מאת בקמינסטר פולר שאף המציא את שיטת הבנייה של הכיפות הגאודזיות.
לבקמינסטר פולר לא ניתן קרדיט על ידי דיסני אך הוא היה מקור השראה מובהק למתקן זה.
המבנה הוא פאון בן שישים צלעות המחולקים ל-16 משולשים שכל אחד מהם מחולק לארבעה משולשים, המחולקים לשלושה משולשים - סה"כ 11,520 משולשים (תאורטית, שכן בשל עמודי התמיכה במבנה ישנם פחות משולשים, ובפועל ישנם 11,324 משולשים).
המבנה דומה מאוד בצורתו לכדור, ועל כן זהו המבנה הכדורי מעשה ידי אדם - הגדול ביותר על פני כדור הארץ.
תכנון המבנה נעשה בעזרתו של סופר המדע בדיוני - ריי ברדבורי.
הבניין תוכנן כך שבעת גשם, הגשם "נספג" לתוך מרזבים במבנה ולא זורם מצדדיו.
משקלו של המבנה 7,040,000 ק"ג ותקופת הבנייה נמשכה 26 חודשים.
המתקן מתאר את התפתחות התקשורת לאורך הדורות.
המבקרים נוסעים לאורך סצנות המומחזות על ידי בובות אודיו אנימטרוניקס כשהם מלווים בקרינות של "מספר", המתאר את ההתרחשויות.
הסצנות מתארות אירועים בהיסטוריה של האנושות החל מהתקופה הפרהיסטורית, המצאת השפה, המצאת הכתב - כתב החרטומים במצרים, סוחרים פיניקים אשר פיתחו את האלפבית (ומדברים עברית), תיאטרון יווני, הדרכים הרומאיות.
לאחר הצגת הרס רומא בימי הביניים מראים את המדענים המוסלמיים, ואת הרנסאנס באירופה, המצאת הדפוס והופעת אמצעי התקשורת ההמונית במאה ה-20: טלפון, טלוויזיה, רדיו, סרטים; עידן ההי טק: המצאת מחשב על, ופיתוחים טכנולוגיים במוסך ביתי (גאראז') בקליפורניה; וטיסה בחלל החיצון המוצג באמצעות פלנטריום בחלקה העליון של כיפת המבנה.
המתקן נפתח ב-1 באוקטובר 1982; בשנת 1986 עודכן המתקן והחל מה-26 במאי 1986 - וולטר קרונקייט היה המספר המלווה את המבקרים במתקן.
בין ה-15 באוגוסט ל-23 בנובמבר 1994 נערכו שיפוצים במתקן, במסגרתם הוסרו קטעי המחשבים וג'רמי איירונס היה למספר המלווה את המתקן, וכן הותקן פסקול של אדו גווידוטי (Edo Guidotti).
ב-29 בספטמבר 2000 הוסף לצד המבנה עיטור בדמות ידו של מיקי מאוס האוחז מטה קסמים.
עיטור זה הוסר בשנת 2007.
בינואר 2003 הפסיקה חברת AT&T לתת חסות למתקן, ובהתאם הוסרו האזכורים של החברה במתקן.
בשנת 2005 החלה חברת סימנס לתת חסות של 12 שנים למתקן.
ב-9 ביולי 2007 נסגר המתקן לשיפוץ נוסף (רביעי במספר) וב-15 בפברואר 2008 נפתח המתקן המחודש לציבור, כאשר המספרת המלווה את מסע המבקרים במתקן היא ג'ודי דנץ'.
ספינת משוטים או גליאה היא ספינה המונעת בעיקר על ידי משוטים, כלומר בכוחם של שרירים.
רוב ספינות המשוטים השתמשו גם בתרנים ומפרשים ככוח הנעה משני.
ספינות משוטים מסוגים שונים היו אוניות המלחמה הראשיות בים התיכון מאז זמנו של הומרוס ועד התפתחותה של תותחנות ימית יעילה, במאות ה–15 וה–16. ספינות משוטים נלחמו במלחמותיהן של כל הממלכות העתיקות העיקריות שלחופי הים התיכון: פרס, יוון, קרתגו, ורומא, עד המאה ה-4.
אחרי נפילת האימפריה הרומית, המשיכו ספינות המשוטים (אם כי בהיקף מעט יותר מצומצם) להיות אוניות המלחמה העיקריות של הממלכות שראו עצמן כיורשות האימפריה הרומית, ובעיקר האימפריה הביזנטית.
במקביל הרכיבו ספינות המשוטים את ציי המלחמה של המדינות המוסלמיות החדשות.
מדינות חדשות בים התיכון, ובמיוחד ונציה, פיזה וג'נובה החיו את השימוש בספינות משוטים מהמאה ה-14, עד שאניות הקרב בעלת המפרשים – אוניית הקו (ship of the line) הפכה אותן למיושנות ולכלי מלחמה שאבד עליו הכלח; הן שימשו עדיין בתפקידים שוליים עד לכניסת ההנעה בעזרת קיטור.
קרב לפנטו (1571) היה אחד הקרבות הימיים הגדולים והאחרונים שבהם היו ספינות המשוטים כלי המלחמה העיקרי.
ספינות משוטים הפליגו בים התיכון כבר מהאלף ה-3 לפנה"ס.
היוונים והפיניקים היו יורדי הים הראשונים שבנו והפעילו ספינות סוחר בעלות מפרש מרובע.
אוניות המלחמה הראשונות מתוארות ביצירותיו של הומרוס ובציורים, ועל פי תיאורים אלה הן היו בעלות שורה אחת של חותרים בכל צד (בתוספת למפרש) – החותרים הוסיפו מהירות ויכולת תמרון.
למלחים באותה תקופה היו מעט מאוד כלים לניווט.
מצפנים הוכנסו לשימוש אלפי שנים לאחר מכן, במאה ה-13, והתפתחותם של מכשירי ניווט כמו סקסטנט וכרונומטר, יחד עם המתמטיקה הדרושה כדי לקבוע את קו האורך וקו הרוחב הייתה עוד יותר מאוחרת.
המלחים בתקופות קדומות אלו ניווטו לפי השמש והרוח; החל מהאלף ה-1 לפנה"ס כבר היה ניווט על פי הכוכבים ידוע ליורדי הים, ואיפשר ניווט בלילה, אך עדיין ללא מגע עין עם החוף היו הספינות מאבדות את דרכן.
משוטים היו המענה הטכנולוגי הטוב ביותר לבעיה.
ספינות משוטים בעלות 50 משוטים
התפתחות איל נגיחה ימי בסביבות שנת 800 לפנה"ס שינתה את אופייה של הלוחמה הימית.
עד אז התמקדה הלחימה בין שתי ספינות בקרב פנים אל פנים: הספינות היו למעשה מתנגשות זו בזו, ואז היו המלחים, הלוחמים שבכל ספינה, מנסים לעלות על ספינת האויב ולהכריע אותה בטקטיקות ושיטות של קרב יבשה.
איל הנגיחה הותקן בחרטומן של ספינות משוטים, ונועד לפגוע בספינת האויב פגיעה אנושה מתחת לקו המים, או לגרום נזק חמור למשוטים; כעת הניצחון בקרב היה של הספינות בעלות יכולת התמרון הטובה יותר והמהירות הגבוהה יותר.
קיים ספק האם ספינות המשוטים המובסות הוטבעו ממש; המילה "טבעה" ביוונית יכולה להתפרש כ"ספוגה במים", וישנם תיאורים על ספינות משוטים מנצחות שגררו אחריהן את הספינות המובסות, בתום קרב.
יש לזכור, שקשה מאוד להטביע ספינה עשויה מעץ, וגם במלחמות הנפוליוניות, אלפי שנים לאחר מכן, רוב הספינות המנוצחות נלכדו על ידי האויב, ורק מיעוטן טבעו או התפוצצו.
בניית ספינת משוטים יעילה הציבה בעיות טכנולוגיות קשות.
ספינה המפליגה במהירות גבוהה יוצרת גל מתחת לחרטומה, ועליה לבזבז אנרגיה משמעותית כדי לטפס על הגל, המקשה על התקדמותה, ולפיכך הגברת המהירות דורשת אנרגיה רבה.
ככל שהספינה ארוכה יותר, היא יכולה להגיע למהירות גבוהה יותר לפני שהיא נתקלת בבעיה זו, אך הטכנולוגיה שהייתה קיימת בתרבויות הים התיכון הקדומות הקשתה על בניית ספינות ארוכות.
בתהליך של ניסוי וטעייה הגיעה המונרס – ספינת משוטים בעלת שורה אחת של חותרים בכל צד – למבנה של פנטקונטורוס, ספינה באורך של כ-38 מטרים, עם 25 חותרים בכל צד (בסך הכול 50 חותרים, ומכאן שמה).
להערכת חוקרים, אונייה כזו הייתה יכולה להגיע למהירות של כ-9 קשרים – 18 קמ"ש, מהירות הנופלת רק בקשר אחד בערך מזו של סירות משוטים תחרותיות היום.
אורכה של הספינה דרש מבוניה למתוח כבלים בין החרטום לירכתיים, כדי לאפשר חלוקה נכונה של העומס.
בסביבות המאה ה-6 לפנה"ס או המאה ה-7 לפנה"ס השתנה התכנון של ספינות המשוטים.
בוני ספינות, כנראה בפיניקיה, הוסיפו שורה שנייה של משוטים מעל השורה הראשונה, מעין קומה שנייה, ויצרו ספינה בשם בירמה (bireme; המונח כנראה לא היה בשימוש באותה תקופה).
היוונים העתיקו את הרעיון, ולאחר זמן לא רב הוסיפו שורה שלישית של חותרים, ויצרו ספינת משוטים שנקראה "טריארס" (trieres, מותאמת לשלושה).
הרומאים קראו לתכנון זה טרירמיס (triremis, באנגלית – trireme).
מקורו של החידוש כנראה בפיניקיה.
תוקידידס טוען שהחידוש שייך לבונה הספינות אמינוקלס מקורינתוס, בערך בשנת 700 לפנה"ס; הרודוטוס הוא הראשון שהעיד על השתתפותן של טרירמות בקרב: הוא מזכיר שפוליקרטס, טירן סאמוס החזיק טרירמות בצי שלו בשנת 539 לפנה"ס.
בתחילת המאה ה-5 לפנה"ס התמודדו ערי המדינה היווניות מול האימפריה הפרסית; זו האחרונה עשתה שימוש בספינות ששכרה מערים פיניקיות שהיו תחת שלטונה.
אתונה הביסה את צי הפלישה הראשון בקרב מרתון בשנת 490 לפנה"ס.
כשהגיעו הידיעות ליוון על התארגנות צבא פרסי עצום באסיה הקטנה, החלו היוונים בהרחבת הציים שלהם: בשנת 480 לפנה"ס החל מנהיג אתונה, תמיסטוקלס בתוכנית לבניית 200 טרירמות; כנראה שהפרויקט הוגשם באורח די מלא, שכן, כמדווח, השתתפו 180 טרירמות אתונאיות בקרב סלמיס בשנת 480 לפנה"ס, קרב שבו הובס צי הפלישה הפרסי.
טרירמות לחמו בקרבות הימיים של המלחמות הפלופונסיות, כולל קרב איגוספוטמוי בשנת 405 לפנה"ס, קרב שהשלים את תבוסתה של אתונה בידי ספרטה ובנות בריתה, והיה למעשה סיום המלחמה הפלופונסית השנייה.
במאה ה-4 לפנה"ס, אחרי המלחמות הפלופונסיות, הורגש בציי המלחמה השונים מחסור בחותרים בעלי ידע וניסיון מספיקים כדי לאייש מספר גדול של טרירמות.
נוצר אם כן צורך בהמרת הידע והמקצועיות שהיו דרושים להפעלת טרירמות, בסוג חדש של ספינת משוטים שתדרוש כוח פיזי ולא יותר.
דיוניסיוס מסירקוסאי החל לבנות טטררות (קוואדרירמות) ופנטרות (קווינקוורמות).
היסטוריונים מודרניים מסבירים, שהמספרים המתארים ספינות משוטים אלו לא היו מספר שורות המשוטים, כפי שהיה בטרירמות ובבירמות, אלא מספר החותרים היושבים בכל צד.
כך, קוואדרירמות, ספינות של ארבעה, לא נשאו ארבע שורות משוטים, אלא היו ספינות בעלות שורת משוטים אחת, כאשר כל משוט מופעל על ידי ארבעה חותרים, או שתי שורות משוטים עם שני חותרים למשוט, או שלוש שורות משוטים, כאשר בשתי שורות חותר אחד מפעיל משוט, ובשורה העליונה שני חותרים מפעילים משוט.
כנראה שהיו ספינות מכל אחד מהסוגים הללו.
במקביל לשינויים אלו, התחוללו גם שינויים בטקטיקה הימית; הציים הלוחמים נשענו יותר על השתלטות על ספינת האויב (על ידי היצמדות עליה ועלייה על סיפונה) ועל הפיכת ספינות המשוטים לפלטפורמות הנושאות ארטילריה.
במלחמות הדיאדוכים (322 – 281 לפנה"ס), המלחמות שבין יורשי אלכסנדר מוקדון, נבנו ספינות משוטים גדולות יותר ויותר; השיא היה בימיו של דמטריון הראשון, מלך מוקדון, שבנה ספינות של שישה עשר חותרים לכל משוט (!)
למרות זאת, עדיין נעשה שימוש בטרירמות ובאוניות קטנות יותר.
הליבורנים (תושבי ליבורניה, חבל ארץ הנמצא בקרואטיה של היום נודעו אצל הרומאים כשודדי ים, שפשטו בכל רחבי הים האדריאטי.
ספינותיהם היו מעין טרירמות קטנות וקלות יותר, ונקראו בפי הרומאים ליבורנות.
אוניות אלו הוכיחו עצמן כיעילות למדי בקרב נגד האוניות הכבדות יותר, הודות ליכולת התמרון הגבוהה שלהן.
בקרב הימי הגדול האחרון של העת העתיקה, קרב אקטיום, בשנת 31 לפנה"ס, ניצח הצי של אוקטביאנוס, שהורכב בעיקר מספינות קלות ובעלות יכולת תמרון גבוהה, את הצי של מרקוס אנטוניוס, שספינותיו היו כבדות ומגושמות יותר.
הקיסרות הרומית שלטה מעתה בים התיכון כולו; ציי מלחמה גדולים הפכו מיותרים.
עד שנת 325 לספירה לא היו יותר ספינות משוטים בעלות שורות רבות של משוטים.
ספינות משוטים בזמנים מאוחרים יותר
ספינות משוטים התפתחו בצפון אירופה מספינות הויקינגים.
הספינות הארוכות (longships) של הוויקינגים הונעו על ידי מפרש, אך בצפון אירופה הוסיפו להן משוטים.
בין 1263 ל-1500 השתמשו מלכים בסקוטלנד בספינות משוטים, לקרב ולהובלה בתוך נחלותיהם הימיות.
נחלות אלו כללו את החוף המערבי של סקוטלנד, את האיים ההברידיים (הנמצאים ממערב לאי הבריטי, במקביל לחוף של סקוטלנד), ואת החוף הצפון-מזרחי של אירלנד.
ספינות המשוטים שימשו לקרבות ימיים ולתקיפת מבצרים וטירות שהיו על החוף.
הציים השונים נבנו בדרך שהייתה מקובלת בתקופה הפיאודלית – הוסאל היה מחויב לספק לסניור ספינות במספר ובעוצמה מסוימת.
ציורים של ספינות משוטים שנמצאו חרוטים על אבני מצבה משנת 1350 ואילך מראים פרטים על תכנונן של ספינות אלו.
החל מהמאה ה-14 החלו בוני הספינות להעדיף התקנת משוט-הגה להיגוי הספינה (כלומר: משוט אחד המחובר לירכתי הספינה, שבהטייתו ימינה או שמאלה יכול ההגאי לכוון את האונייה) על פני היגוי בעזרת המשוטים; שינוי זה חייב גם עיצוב מחדש של הירכתיים.
ספינות המשוטים זכו לעדנה מחודשת במאה ה-14, עם התרחבות השפעתה של ונציה בים התיכון, כתגובה לנוכחות הימית הגוברת והולכת של טורקיה אחרי שנת 1470. ספינות המשוטים של ימי הביניים היו פשוטות יותר, עם שורה אחת של משוטים, ושלושה חותרים לכל משוט.
הגליאסה (מהון בטורקית) הייתה ספינת משוטים גדולה, שפותחה מספינות משוטים משא.
ספינות המשוטים המסחריות כבר לא היו כלכליות בתקופה זו, לאחר הכנסתן לשירות של ספינות מסחר מונעות במפרשים.
מכיוון שכך, הוסבו ספינות משוטים אלה לשימוש צבאי, וככאלה היו גדולות יותר מספינות המשוטים הרגילות, שהיו קלות יותר וקטנות יותר.
הגליאסות נשאו מספר רב יחסית של תותחים, כ – 50, שהיו ממוקמים בצידי הספינות, בין המשוטים.
היו להן עד 32 משוטים, כשכל משוט הופעל על ידי מספר חותרים, עד חמישה.
היו להן, בדרך כלל, שלושה תרנים; ונציה השקיעה מאמץ רב בניסיון להקנות לגליאסות מהירות רבה ככל האפשר, כדי שתוכל להתמודד עם ספינות משוטים רגילות.
לגליאסה היו הרבה יותר מפרשים מספינת משוטים רגילה, והיה לה כוח אש רב יחסית לספינת משוטים רגילה.
הגליאסה הייתה יכולה להתמודד עם ספינת אויב צד מול צד, כמו ספינות הקו, דבר שספינת משוטים רגילה לא הייתה יכולה לעשות.
למעשה, זה היה דגם מעבר בין ספינת משוטים לספינת המלחמה המונעת בידי מפרש, אוניית הקו.
יחסית נבנו מעט גליאסות, אך תרומתן לקרב לפנטו הייתה משמעותית וסייעה מאוד לצי הנוצרי לנצח; כמה גליאסות שהיו יכולות לעמוד במסע באוקיינוס הצטרפו לארמדה הספרדית ב – 1588.
בים התיכון, שבו מזג האוויר נוח יותר והרוחות חזקות פחות, המשיך השימוש בספינות משוטים ובגליאסות זמן רב לאחר שנחשבו למיושנות, במיוחד בוונציה ובטורקיה.
זאת, גם בשל הצורך להפליג במים רדודים, צורך העולה רבות בים התיכון ופחות בחופי האוקיינוס האטלנטי.
ואולם, עם השנים, יצאו גם אלה משימוש, וספינות הקו החלו לתפוס את מקומן.
ספינת הקו הוונציאנית הראשונה נבנתה ב-1660.
במאה ה-15 הופיעה ספינת המלחמה המונעת בכוח הרוח שבמפרשיה, אונייה שהייתה יכולה להפליג באוקיינוס, לשאת חימוש כבד, ולהפליג – בכוח מפרשיה המתקדמים – גם בזוויות קרובות לכיוון הרוח.
ספינת המלחמה דחקה את רגליה של ספינת המשוטים עד שהפכה אותה למיושנת, למעט בפעולות שדרשו קרבה לחוף, וגם אז רק במזג אוויר שקט.
ספינות המשוטים השתתפו בפעם האחרונה בקרב ימי בים התיכון בשנת 1770, בקרב בין הצי הרוסי לצי הטורקי.
במלחמת העצמאות של ארצות הברית, בשנת 1776, השתתפו ספינות משוטים בקרבות ימיים בודדים; ובמלחמה בין רוסיה לשוודיה ב – 1790 הופיעו ספינות משוטים בקרב בפעם האחרונה, בים הבלטי.
בספינות המשוטים העתיקות הופעל כל משוט על ידי אדם אחד.
לפיכך, החתירה דרשה מקצועיות, ולא רק כוח פיזי, ולכן החותרים היו מתנדבים שאומנו לכך.
גם כאשר נעשה שימוש בעבדים הם שוחררו לפני כן ואומנו לתפקידם.
ואולם, בספינות המשוטים המאוחרות יותר, שבהן אחזו בכל משוט 3 עד 7 חותרים, המקצועיות האישית הייתה פחות חשובה, ולכן ניתן היה להשתמש בעבדים ואף בשוט.
במעצמות הים-תיכוניות היה נהוג שפושעים שהורשעו נשלחו, כעונש, לחתור בספינות משוטים.
עקבות של נוהג זה מופיעים בצרפת כבר בשנת 1532, אך כהוראה רשמית מופיעה ענישה זו בשנת 1561. בשנת 1564 אסר מלך צרפת, שארל התשיעי, לשלוח אסירים לחתירה בספינות משוטים לתקופה של פחות מעשר שנים.
האסירים שנידונו לחתירה סומנו בכתובת קעקע מיוחדת, באותיות GAL.
המלך לואי ה-14, שרצה צי גדול, הורה שבתי המשפט יפסקו עונש של חתירה בספינות משוטים לעיתים קרובות ככל האפשר, גם בעיתות שלום.
הוא אף שאף להמיר את עונש המוות בעונש חתירה בספינות משוטים לכל החיים.
תנאי החיים של אסירים חותרים היו קשים, ולמרות שגזרי הדין בדרך כלל פסקו תקופת זמן קצובה לעונש, הרי שרוב החותרים מתו לפני שהשתחררו, גם אם הצליחו לשרוד אסונות בים וטבח ועינויים בידי האויב או בידי פיראטים.
לקראת סוף תקופת שלטונו של לואי ה-14, ב-1715, כבר היו ספינות המשוטים מיושנות והשימוש בהן למטרות צבאיות למעשה הסתיים, אך הצי הצרפתי פירק את חיל ספינות המשוטים רק ב-1748. מרסיי הייתה בסיסן של ספינות המשוטים, ולאחר פירוק החיל הועברו החותרים לטולון, שהייתה הבסיס הימי הצבאי הראשי של צרפת.
הם הועסקו שם במחסני התחמושת.
אסירים חותרים, שנקראו בצרפתית galériens, היו גם בערי נמל צרפתיות אחרות, אך בעיקר היו בטולון, בברסט וברושפור.
האסירים היו כבולים בדרך כלל באוניות כלא – ספינות משוטים, שעגנו בנמל, ללא תרנים וללא משוטים.
אסירי ספינות משוטים אחרים נכלאו בבתי כלא על החוף שנקראו בצרפתית bagnes, שמשמעו "אמבטיה", ומקורו בשם האיטלקי (bagno) בעל אותה המשמעות (הטענה היא שהשם בא מבית הסוהר בקונסטנטינופול שהיה ליד בתי המרחץ הגדולים שם, ומכאן כינוי לכל בית סוהר).
האסירים הצרפתיים נקראו galériens זמן רב לאחר שספינות המשוטים כבר לא היו בשימוש, ורק לאחר המהפכה הצרפתית שונה השם השנוא, אך השימוש בכינוי המשיך עד לסגירת ה bagne האחרון בצרפת, בטולון, בשנת 1873. בספרד המשיך השימוש במילה galera עד תחילת המאה ה-19 כדי לתאר פושע שנידון לעונש עם עבודת כפיים.
ספינת סיור היא כלי שיט חמוש קטן, המיועד לרוב למשימות הגנה במים הטריטוריאליים.
ספינות סיור מופעלות על ידי חיל הים, משמר החופים או המשטרה בים או בשפכי נהרות ובנתיבי מים פנימיים.
על פי רוב מוטל על ספינות הסיור תפקיד שמירת הגבולות, הכולל גם מניעת הברחות, מניעת שוד ימי, הגנה על שדות דיג ואכיפת חוקי ההגירה.
לעיתים תכופות הן מוזעקות גם לפעולות הצלה בים.
אורכן של ספינות הסיור הטיפוסיות כ-, ועל פי רוב הן נושאות תותח ימי יחיד, המהווה את חימושן העיקרי, ובנוסף לו מקלעים וכלי נשק קלים מסוגים שונים.
הן מונעות לרוב על ידי מנועי דיזל, אך קיימות גם ספינות סיור מודרניות המונעות על ידי טורבינות גז.
כלי שיט דומים, המשמשים למשימות צבאיות בלבד, כוללים ספינות טורפדו וספינות טילים.
הצי האמריקני הפעיל בשנים 1977 עד 1993 סנפיריות חמושות מדגם "פגסוס" (Pegasus) בתפקידי סיור.
חיל הים הישראלי מפעיל ספינות סיור מדגמי דבור, דבורה, סופר דבורה סימן 2, סופר דבורה סימן 3 ושלדג.
ספינת החלל כדור הארץ הוא מונח המבטא התייחסות אל כדור הארץ כאל ספינת חלל המהווה קוסמוס נפרד משאר היקום.
המונח מתקשר לדאגה למשאבים המוגבלים הנמצאים בכדור הארץ או לסביבתנות.
המונח לקוח כנראה מעבודתו הידועה ביותר של הנרי ג'ורג', "קידמה ועוני", משנת 1879. "זוהי ספינה מצוידת-היטב, זו שאנו שטים בה ברחבי החלל.
אם נדמה כי הלחם והבשר בסיפונים העליונים מתמעטים, כל שעלינו לעשות הוא לפתוח צוהר והנה קיימת אספקה חדשה, עליה לא חלמנו מעולם.
ואחריות גדולה מאוד על שירותיהם של אחרים מוטלת על אלו אשר, כאשר הצוהרים נפתחים, מורשים להגיד, 'זה שלי'!" (מתוך ספר 4 פרק 2).
המונח קיבל פופולריות כשבקמינסטר פולר, כתב ופרסם ספר ב-1963 בשם "הוראות הפעלה לספינת החלל כדור הארץ".