tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האריס היה מעוניין לגלם את דמבלדור גם בסרט השלישי (שיצא לאקרנים ב-2004), ואף על פי שאובחן כחולה בלימפומת הודג'קין (סוג של מחלת הסרטן) הוא ביקש מהמפיק דייוויד היימן לא ללהק לתפקיד שחקן אחר.
אולם, תוכניתו לא יצאה לפועל כיוון שנפטר ב-25 באוקטובר 2002, 9 ימים לפני יציאתו לאקרנים של הסרט השני.
התפקיד הוצע לסר איאן מקלן, אך הוא סירב ונימק זאת בכך שכבר גילם את דמותו של גנדלף בסרטי שר הטבעות, ובכך שלדעתו אין זה ראוי להחליף את האריס לאחר שהשחקן המנוח מתח ביקורת על סגנון המשחק שלו.
משפחתו של האריס תמכה בכך שחברו הקרוב פיטר או'טול יחליף אותו בתפקיד.
אולם, ארבעה חודשים לאחר מותו של האריס לוהק לתפקיד סר מייקל גמבון.
הוא גילם את דמותו של דמבלדור בצורה שונה מזו של האריס, וחלק מהשורות נאמרו על ידו במבטא אירי, בנוסף לכך שהשלים את צילום הסצנות שלו בתוך שלושה שבועות.
גמבון המשיך לשחק גם בשאר הסרטים.
בראיון מוקלט למהדורת ה-DVD של הסרט השני אמר התסריטאי סטיב קלובס כי לדעתו דמותו של דמבלדור היא המרתקת ביותר בשל החוכמה הרבה שלה, אך הוא חש כי "דמבלדור נושא נטל אפל עצום, הוא יודע סודות ואני חושב שהוא נושא על עצמו את עתיד עולם הקוסמים בדרכים רבות".
בסדרת הסרטים "חיות הפלא", החל מ"חיות הפלא: הפשעים של גרינדלוולד", דמבלדור מגולם על ידי השחקן ג'וד לאו.
באפריל 2025 הוכרז כי ג'ון לית'גו לוהק לתפקיד דמבלדור בעיבוד הטלוויזיוני של "הארי פוטר".
דמבלדור מתואר בספרים כקוסם גבוה ורזה, בעל שיער כסוף ארוך שניתן לתחוב לתוך החגורה וזקן ארוך.
עיניו של דמבלדור הן בצבע כחול.
במהלך הלווייתה של אריאנה פרצה מריבה בין אלבוס לאחיו אברפורת', שהאשים אותו במות אחותם, פגע באגרופו באפו של אלבוס, שבר אותו ונתן לו את המראה העקום המתואר בספרים.
דמבלדור מרכיב משקפיים בצורת חרמש.
כמו כן, כשהיה צעיר יותר צבע שערו היה אדמוני.
בספר הראשון הוא טען כי יש לו צלקת מעל ברכו השמאלית שצורתה דומה לזו של מפת הרכבת התחתית של לונדון.
בדרך כלל הוא לובש גלימות קוסמים במגוון צבעים ססגוניים ותבניות.
לאורך כל הסדרה לא ייחס דמבלדור חשיבות כלשהי למושג "טוהר הדם", והאמין כי בחירותיו של אדם כלשהו הן אלה שמשקפות את טבעו האמיתי, ולא המוצא שלו.
וולדמורט התייחס בבוז לתכונה זו של דמבלדור, ובסוף הספר הרביעי הוא אמר על כך "גיבור של פשוטי-העם, מגן הבוצדמים והמוגלגים".
בניגוד לרוב הקוסמים בסדרה דמבלדור לא חשש לומר את שמו של וולדמורט, ובעימותים השונים ביניהם הוא קרא לו טום.
פעמים אחדות לאורך הסדרה ציינו דמויות שונות כי חולשתו הגדולה של דמבלדור היא אמונתו באנשים שלכאורה אסור היה לבטוח בהם, כגון סוורוס סנייפ, ואף מתווכחות על כך עמו.
אולם, לקראת סוף הסדרה מתברר כי לדמבלדור היו סיבות שלא חשף לאמון שנתן בסנייפ, ופעל בצורה נכונה אף על פי שהדמויות השונות לא הבינו זאת.
לפי רולינג "אף על פי שדמבלדור לא נראה פעיל במשך שישה ספרים, הוא למעשה דמות מקיאבלית.
הוא כמעט ואינו מביע חוסר סבלנות, ומדבר בנימוס רב גם לאויביו.
תחביביו הבולטים הם כדורת ומוזיקה, אותה הוא כינה בספר הראשון "קסם גדול יותר מכל מה שאנחנו עושים כאן".
אולם, רולינג אמרה בראיון בשנת 2005 כי "מוח מבריק לא מגן עלייך מפני טעויות רגשיות, ואני חושבת שדמבלדור מדגים זאת בצורה טובה".
בנאום שנשאה רולינג נטען כי דמבלדור הוא הומוסקסואל, וכי היה מאוהב בחברו הטוב לשעבר גלרט גרינדלוולד.
דמבלדור הפגין יכולות קסם גבוהות גם בצעירותו.
בתקופת לימודיו בהוגוורטס הוא היה ידוע כתלמיד המבריק ביותר שלמד שם, השיג ציונים גבוהים בבחינות השונות, זכה בפרסים רבים, ולדברי בוחנת בבחינות בגרות מטעם משרד הקסמים "עשה עם השרביט שלו דברים שלא ראיתי מימי".
רולינג אמרה כי דמבלדור היה אוטודידקט, אף על פי ש"הייתה לו גישה למורים הטובים ביותר בהוגוורטס".
דמבלדור מעולם לא הפגין סימנים של גאוותנות או יהירות, אך לאורך הסדרה היו פעמים אחדות שבהן הכיר בכך שהוא חכם באופן יוצא דופן ובעל כוחות קסם חזקים ביותר.
בחלק מפגישותיו עם הארי במהלך הספר השישי הוא הודה כי עשה טעויות, והדגיש כי כיוון שהוא חכם יותר בהשוואה לקוסמים אחרים הטעויות שלו נוטות להיות יותר גדולות וקשות בהתאם.
דמבלדור היה אחד הקוסמים המוכשרים בספרים בביצוע לחשים אילמים (ביצוע לחשים ללא אמירתם בקול), והיה ידוע בזכות עבודתו בתחום האלכימיה עם ניקולס פלאמל, שהיה היחיד שהצליח ליצור את אבן החכמים.
הוא התפרסם גם בזכות גילוי 12 השימושים של דם דרקונים.
צורת הפטרונוס של דמבלדור היא עוף חול, שהוא מוטיב ספרותי חשוב בספרים.
דמבלדור פיתח שיטה לשליחת הודעות לאנשים אחרים באמצעות קסם הפטרונוס, ולימד את חברי מסדר עוף החול כיצד לבצע אותה.
בספרים השונים ניכר כי הנשק המועדף עליו הוא אש.
במהלך הדו-קרב מול וולדמורט בספר החמישי הוא יוצר חבל עשוי מאש; הוא מפגין את יכולותיו הקסומות בפני טום רידל הצעיר, ועושה זאת באמצעות הצתת הארון של רידל; במערה שבה הוחבא התליון של סלית'רין הוא השתמש באש על מנת להדוף את החיז"לים, הרגישים לאור ולחום.
כמו כן, בספר החמישי סיפר האגריד כי דמבלדור הצליח ליצור אש נצחית על מנת לתת אותה כמתנה לענקים, ולשכנעם לא להצטרף לוולדמורט.
דמבלדור רמז להארי בספר הראשון כי הוא מסוגל להפוך את עצמו לבלתי נראה גם ללא גלימת היעלמות, "אני לא צריך גלימה כדי שלא יראו אותי" וככל הנראה מדובר בקסם הנגזה חזק במיוחד.
תחומי מומחיות נוספים שלו הם ביאור הכרה (מעין קריאת מחשבות) והלטת הכרה (המאפשרת לחסום ביאור הכרה), ושינויי צורה אותם לימד לפני שהתמנה למנהל.
בהספד שנכתב עליו בתחילת הספר השביעי מסופר גם כי הוא היה מומחה ברקיחת שיקויים ובביצוע לחשים, וכן שמאמרים רבים פרי עטו התפרסמו בעיתונים הנחשבים ביותר המוזכרים בסדרה.
משרדו של דמבלדור בהוגוורטס הכיל חפצים קסומים רבים.
בין החפצים הללו ניתן למנות את ההגיגית, שהיא קערת אבן שבה ניתן לשמור זיכרונות בצורה נוזלית ולצפות בהם בכל רגע נתון.
הארי גילה את הכלי הזה בספר הרביעי, ובשאר הסדרה שימשה ההגיגית להצגת פלשבקים.
בתחילת הספר הראשון השתמש דמבלדור במכשיר בצורת מצית כסוף הקרוי "מעמעם", שהומצא על ידי דמבלדור, והוא המסוגל לשאוב אור מגופי תאורה ולשחררו.
בספר השביעי מסופר כי המעמעם הוא גם מתקן התבייתות, וכי הוא נוצר על ידי דמבלדור, שהוריש אותו בצוואתו לרון ויזלי.
דמבלדור היה הבעלים של "שרביט הבכור", שהוא חפץ קסום רב עוצמה הידוע גם בכינויים "שרביט הגורל" ו"מטה המוות", וכאחד מאוצרות המוות.
בניגוד לבעלים הקודמים של השרביט דמבלדור לא התפאר בכך שהוא מחזיק בו.
יש לו חיית מחמד, עוף חול בשם "פוקס".
בסוף הספר הרביעי מסופר כי שתיים מנוצות הזנב של פוקס משמשות ליבות קסם עבור השרביטים של הארי ושל וולדמורט.
בראיונות שונים שנערכו עימה סיפרה רולינג כי דמבלדור נולד ביולי או באוגוסט 1881 לפרסיבל ולקנדרה דמבלדור.
ישנן התייחסויות של אלבוס לאחיו הצעיר אברפורת' לאורך הסדרה, אך רק בספר השביעי מתברר כי הוא צעיר ממנו בשלוש שנים.
בספר השביעי נכתב גם על אחותם הצעירה אריאנה, שבגיל 6 הותקפה באכזריות על ידי שלושה מוגלגים שראו אותה מבצעת קסמים.
הם ניסו לגרום לה לבצע את הקסמים פעם נוספת, אך כיוון שהיא הייתה ילדה קטנה ולא מאומנת בקסמים היא נכשלה בכך.
לא ברור מהספר מה היה אופי התקיפה, אך פרסיבל נדון למאסר עולם באזקבאן לאחר שנקם בהם.
הטראומה הקשה שעברה גרמה לאריאנה לאבד לצמיתות את יכולתה לתפקד בחברה נורמלית ולבצע קסמים בצורה נורמלית.
על מנת למנוע את אשפוזה בבית החולים על שם הקדוש מנגו ואת הפגיעה בחפים מפשע בגלל חוסר היכולת של אריאנה לשלוט בכוחותיה, החליטה קנדרה לעבור עם משפחתה למכתש גודריק, ולהסתיר את אריאנה בבית.
השכנים של משפחת דמבלדור האמינו כי אריאנה היא סקיבית (ילד מחוסר כוחות קסם הנולד לקוסם ולמכשפה).
כשדמבלדור וחברו הטוב אלפיאס דודג' סיימו את לימודיהם בהוגוורטס הם תכננו לטייל ברחבי העולם.
אולם, בערב הטיול נהרגה קנדרה על ידי בתה שלא הצליחה לשלוט בהתפרצות של כוחותיה.
אלבוס הפך לראש המשפחה כיוון שאביו היה במאסר, ונאלץ לעבוד על מנת להרוויח את לחמו כיוון שהמשפחה לא הייתה עשירה.
הוא נאלץ גם להישאר בביתו ביחד עם אריאנה בזמן שאחיו האמצעי אברפורת' למד בהוגוורטס.
אברפורת' היה מודע לחוסר שביעות רצונו של אחיו הבכור, והציע לעזוב את הלימודים ולהקדיש את עצמו לטיפול באחותם.
אולם, אלבוס דחה זאת וטען כי בתור ראש המשפחה מוטלת עליו חובה מוסרית לטפל בה.
עם הגעתו של גלרט גרינדלוולד למכתש גודריק הוא התחבר עם דמבלדור, והשניים חלמו לכונן משטר כלל-עולמי שבו הקוסמים ישלטו על המוגלגים "לטובת הכלל".
הם הסכימו ביניהם לעבור למקום מגורים אחר על מנת להגשים את תוכניתם, אך אברפורת' התנגד לכך וטען כי בגלל מצבה הבריאותי לא ניתן להעביר את אריאנה למקום אחר.
הוויכוח בין השלושה התלהט והפך לקרב קוסמים שהסתיים במותה בתאונה של אריאנה.
דמבלדור מעולם לא גילה מי מביניהם ביצע את הקסם שגרם למות אריאנה.
גרינדלוולד נמלט ממכתש גודריק, והחל לפעול לבד לקראת הגשמת תוכניתו.
דמבלדור הרגיש כי אין לסמוך עליו כבעל סמכות, ומסיבה זו סירב באופן קבוע לכהן כשר הקסמים.
הוא חזר להוגוורטס בסביבות 1940 והחל ללמד שינויי צורה וגם לכהן בראש בית גריפינדור.
לפי "חיות הפלא: הפשעים של גרינדלוולד" דמבלדור התחיל ללמד בהוגוורטס התגוננות מפני כוחות האופל לפני 1910. בשנת 1956 החליף את ארמנדו דיפט כמנהל הוגוורטס.
לפי רולינג התוצאה של תקרית זו הייתה שצורת הבוגארט של דמבלדור היא גופתה של אריאנה.
בספר הראשון הוא סיפר להארי כי משאלתו הגדולה ביותר (כפי שהיא מוצגת בראי של ינפתא) היא לקבל זוג גרביים, אך רק בספר השביעי מבין הארי כי הוא ודמבלדור רואים את משפחותיהם המאוחדות בראי, אף על פי שבצעירותו ראה דמבלדור אותו ואת גרינדלוולד ביחד.
בסרט חיות הפלא 2 מוזכר בן נוסף למשפחת דמבלדור ושמו אורליוס דמבלדור המוכר גם בשם קרידנס (ששימש בחיות הפלא 1 ו2 כנער מושפל ודחוי המחפש את משפחתו המקורית) באורליוס טמונה קללה הידועה בשם אובסקורס.
בסרט אומר גרינדלוולד לאורליוס כי הוא אחיו של אלבוס דמבלדור וכי ביחד יילחמו מול אלבוס.
אם כי בסרט השלישי (הסודות של דמבלדור) מתגלה כי אורליוס הוא בנו האובד של אברפורת'.
דמותו של דמבלדור הושוותה פעמים אחדות לארכיטיפ של איש זקן וחכם.
הוא ממלא תפקיד דומה לזה של מרלין בספר The Sword in the Stone (טרנס וייט), בו מרלין לוקח תחת חסותו ילד ומלמד אותו קסמים בטירה.
דמבלדור הושווה גם לגנדלף מספרי שר הטבעות של ג'.ר.ר.
מאמרים ודיונים רבים בנושא הארי פוטר עסקו גם בדמבלדור, בשל היותו אחת הדמויות הראשיות בספרים.
מותו בסוף הספר השישי נדון בהרחבה על ידי המעריצים ומבקרי הספרות.
מעריצים אחדים אף הקימו אתר בשם DumbledoreIsNotDead.com ("דמבלדור לא מת") שבו נעשה ניסיון לראות את אירועי הספר השישי באופן אחר ולספק טיעונים שהדמות לא באמת מתה.
אולם, ב-2 באוגוסט 2006 אישרה רולינג כי דמבלדור אכן מת בסוף הספר, והתנצלה בפני האתר על שנאלצה לומר זאת.
חשיפת נטייתו המינית של דמבלדור עוררה דיונים רבים בקרב המבקרים.
ביל אוריילי מפוקס ניוז נשאל האם היה זה חלק מה"אג'נדה ההומוסוקסואלית" של האינדוקטרינציה של הילדים, וכינה את רולינג פרובוקטורית מפני שסיפרה לקוראים על כך שדמבלדור היה הומוסקסואל לאחר יציאתם לאור של הספרים, ואמר כי הבעיה האמיתית היא שרולינג לימדה "סובלנות" ו"שוויון בין הומוסקסואלים להטרוסקסואלים".
זניט, שהיא סוכנות ידיעות המפיצה ידיעות הקשורות לכנסייה הקתולית, האשימה את רולינג בבגידה בקוראיה בכך שחשפה את הנטייה המינית של דמבלדור, וטענה כי רולינג היא האשה העשירה ביותר באנגליה בשל כך שבספרים שלה אין תעמולה פוליטית, חברתית או מוסרית.
איש הדת הנוצרי בריט קיוס אמר כי ההומוסקסואליות של דמבלדור "סייעה לנו להראות לאחרים מדוע אסור להכניס את הספרים הללו לכנסיות על מנת לתאר את הנצרות.
מפני שהתברר כי דמבלדור הוא הומוסקסואל, אני מצליח להעביר את המסר שלי" וכי רולינג "החדירה ערכים הנוגדים את המסר התנ"כי".
רוברטה קומבס, נשיאת הקואליציה הנוצרית של אמריקה (Christian Coalition of America), טענה כי "זה מאוד מאכזב שהסופרת הייתה צריכה להפוך את אחת הדמויות להומוסקסואלית" וכי "זו לא דוגמה טובה לילדים שלנו, שבאמת אוהבים את הספרים ואת הסרטים.
מליסה אנלי, מנהלת אתר המעריצים The Leaky Cauldron, אמרה בהודעה לאסושייטד פרס "זה שג'ו רולינג הפכה את אחת הדמויות להומוסקסואלית יהיה צעד נפלא בדרך לסובלנות כלפי ההומוסקסואליות...
באמצעות כינויו של מישהו כה מכובד, כה מוכשר וכה נחמד, כמישהו שהוא גם הומוסקסואל, היא מחזקת את הרעיון שנטייה מינית של אדם לא אמורה לגרום לו להתבייש בעצמו".
מארק האריס מהמגזין Entertainment Weekly אמר כי "לדעתי בחירתה להפוך את דמותו האהובה של המורה והמנטור להומוסקסואל, בעולם שבו מורים הומוסקסואלים נרדפים, לא נעשתה בטעות".
בביקורות אחדות שהושמעו נגד רולינג נטען כי נטייתו המינית של דמבלדור אינה חלק מהקאנון.
בעל הטור אדוארד רותסטיין מהניו יורק טיימס טען כי "ככל הנראה גברת רולינג חושבת על דמבלדור כהומו", אך "אין כל סיבה מדוע אף אחד אחר צריך".
מנגד, מייק תומאס מהעיתון אורלנדו סנטינל כי במבט לאחור ניתן היה להסיק שדמבלדור הוא הומוסקסואל, וכי עובדה זו מסבירה בצורה טובה את ההתנהגות ומערכת היחסים שלו עם גרינדלוולד.
דמותו של דמבלדור שימשה בסיס לפרודיות ומערכונים רבים.
בתוכנית המכשפים מוויברלי פלייס נכללו שני פרקים שבהם הולכים הדמויות אלכס (סלינה גומז) וג'סטין רוסו (דייוויד הנרי) לבית ספר קיץ לקוסמים הנקרא ויז-טק, שבו מופיע דמבלדור בתור המנהל קראמבס.
בעונה 18, פרק 8 של משפחת סימפסון מבקשת ליסה מהומר לקרוא לה ספר לפני השינה.
הומר, המגלה כי דמותו של המנהל בספר תמות באופן הדומה למותו של דמבלדור, לא מספר זאת לליסה וממציא סוף שמח יותר, אם כי ליסה קוראת לבסוף את הספר ומחליטה שהסיום של אביה היה טוב יותר.
בפרק Password: Swordfish של הסדרה רובוט צ'יקן נותן דמבלדור להארי אבן מיוחדת שעשויה לעזור לו להינצל מפני יצור בשם פיוברטיס (משחק מילים על Puberty - התבגרות מינית), ולאחר שהארי משתמש באבן פעמים אחדות מופיע דמבלדור ואומר לו שהיצור קיים בכל אדם.
בשנת 2003 הפיק ארגון הצדקה הבריטי קומיק רליף מערכון הנקרא "הארי פוטר וסיר הלילה הסודי של אזרבייג'ן" (Harry Potter and the Secret Chamberpot of Azerbaijan) שבו גולמה דמותו של דמבלדור על ידי נייג'ל פלנר, שלבש את הזקן והתחפושת של ריצ'רד האריס.
לאחר שרולינג סיפרה כי דמבלדור היה הומוסקסואל הפיקה התוכנית האמריקנית סאטרדיי נייט לייב מערכון שבו מופיעים רולינג (איימי פוהלר) המראה סצנות מצונזרות מהסרט השלישי שבהן דמבלדור (ביל האדר) מתנהג באופן סטריאוטיפי המתאים להומוסקסואל.
אַלְבּוּמִין הוא החלבון הנפוץ ביותר בדם היונקים.
אלבומין הוא חלבון מסיס במים המצוי בדם ובכל הרקמות.
האלבומין נוצר בכבד, וחשוב לשמירה על לחץ אוסמוטי תקין של הפלזמה ואיזון מערכתי של נוזלי הגוף.
אלבומין הוא בין החלבונים הארוכים ביותר.
אלבומין הוא החלבון המסיס השכיח ביותר בפלזמה ובעיקר בגופם של בעלי חוליות.
אלבומין הוא חלבון גלובולרי המורכב בעיקר מסלילי אלפא, בעל מסה של כ-66 קילודלטון.
האלבומין הוא חלבון, חלבון האלבומין אצל בני אדם מורכב מסליל ארוך של כ-585 חומצות אמינו הנקשרות ביחד בקשרים פפטידיים חזקים.
שמירה על לחץ אוסמוטי תקין.
הדבר היחיד שנמצא בפלאזמה של הדם בכמות ניכרת ועבורם הממברנה היא אידיאלית –חלבוני הדם המיוצרים על ידי הכבד, בעיקר אלבומין.
הערך האוסמוטי של חלבונים אלו נקרא לחץ קולואיד אוסמוטי, האוסמוזה שנובעת ממולקולות גדולות].
כמות האלבומין בדם מייצר לחץ קולואיד אוסמוטי של כ-28mmHg במצב נורמלי.
הלחץ ההידרוסטטי באזור העורקי שווה לכ-50mmHg, מכאן שהנטייה היא של סינון.
באזור הורידי הלחץ ההידרוסטטי הוא כ-5mmHg ואילו הלחץ הקולואיד אוסמוטי לא משתנה, ולכן הנטייה היא של ספיגה.
ככל שמתקדמים בנימית הדם הלחץ ההידרוסטטי הולך ויורד.
יש נקודה שבה יש שוויון בין הלחץ ההידרוסטטי שווה ללחץ הקולואיד אוסמוטי – זוהי הנקודה היחידה שבה יש שיווי משקל בין הכוח המסנן לכוח הסופג.
אז יש היפוך בצד הוורידי ונטייה לספיגה.
איך נשמר נפח דם תקין ונוזל חוץ תאי ולא נגרמת בצקת?
לפי ההיפותזה של סטרלינג הכמות שיצאה בצד העורקי שווה בדיוק לכמות שנספגה בצד הוורידי, ולכן אין חוסר של נוזל חוץ תאי ואין עודף של נוזל חוץ תאי (בצקת - אדמה).
אלבומין מהווה בערך 50% מחלבוני הפלזמה.
במצב נורמלי, הכבד מסנתז בערך 10 גרם ליממה.
האלבומין קושר מולקולות אחרות – הורמונים, בילירובין, חומצות שומן, תרופות.
בנוסף, האלבומין אחראי ללחץ האונקוטי של הפלזמה, (לחץ קולאידו אוסמוטי) שהוא המתנגד העיקרי ללחץ ההידרוסטטי של הפלזמה.
כאשר הכבד חולה, הוא לא מסנתז מספיק אלבומין, מה שגורם ל-hypoalbuminemia, ואז הלחץ האונקוטי יורד, ולכן יש דליפה של פלזמה, מה שגורם לבצקות.
שומן לא נמסות במים, כיוון שהן הידרופוביות, ולכן הן מוסעות בזרם הדם בקומפלקס יחד עם אלבומין.
עקב תגובות פירוק תאי דם אדומים "תגובה המוליטית" נוצר חומר בשם בילירובין.
החומר הזה בדרך כלל מסולק דרך הכליה במערכת הרינאלית, חלק ממנו נספג בחזרה וחלק יוצא מהגוף עם השתן.
הבילירובין הוא חומר הידרופובי, משמע, הוא חומר לא מסיס במים.
לכן הוא צריך לעבור איזה שהוא תהליך עד שיגיע לכליה ובהמשך לשתן.
לאלבומין יש תפקיד מאוד משמעותי בהנעת הבילירובין הבלתי מצומדבתוך הדם אל הכבד, בכבד הוא עובר צימוד עם חומצה גלוקורונית והופך להיות בילירובין מצומד.
תפקיד כבופר לשמירת רמות חומציות בדם.
חוסר באלבומין הנובע מאי-יכולתו של הכבד לסנתז אותו, למשל, היא תכונה מובהקת של שחמת הכבד.
ערכים נמוכים של אלבומין מופיעים גם אצל חולים הסובלים ממיימת (הצטברות חולנית של מים), אצל אנשים הסובלים מכוויות נרחבות, מחלת כליות, בעיות ספיגת מזון, אצל נבדקים במצב גופני ירוד ותת-תזונה (בעיקר חסר בחלבון).
במדינות העולם השלישי תת-תזונה וחוסר בחלבון במזון הן בעיות נפוצות הגורמות למיימת, המתבטאת בהתנפחות של הבטן כתוצאה מהעדר אלבומין וחוסר איזון אוסמוטי של נוזלי הגוף.
היפואלבומינמיה הוא המנבא החזק ביותר לתמותה במחלת כליה סופנית .
תת תזונה וחוסר של חלבונים וקלוריות יכולים להפחית סינתזת אלבומין, ההנחה העיקרית היא שהיפואלבומינמיה נגרם כתוצאה מתזונה לקויה בקרב אותם חולים.
סיבות נוספות ל היפואלבומינמיה הם בעיה בסינתזה, בעיה במאגרי חומצות אמינו, או אובדן של אלבומין במערכת הרינאלית .
ירידה בכמות האלבומין בזרם הדם יכולה להעיד גם על בעיה חמורה בכבד (אי ספיקת כבד, שחמת או דלקת כבד כרונית), כי הסינתזה של האלבומין מתרחשת שם בכבד .
היפואלבומינמיה יכול גם להיגרם עקב תסמונת נפרוטית (כלייתית), שהחלבון מסולק דרך השתן עקב בעיה בכליה כי החלבונים אמורים להיספג בחזרה אל תוך הדם .
בבדיקות דם טווח הנורמה של האלבומין הוא 3.4 עד 5.4 גרם לדציליטר.
ערכים נמוכים של אלבומין (היפואלבומינמיה) בבדיקות דם עלולים להצביע על מחלת כבד.
המצאות של אלבומין בשתן יכולה להצביע על בעיה בתפקוד הכליות.
כיוון שתרחישים קליניים רבים מתבטאים בירידה ברמת אלבומין בדם, הדרישה לבדיקה זו רלוונטית למגוון גדול של מחלות ומפגעים קליניים.
מדידת אלבומין היא חלק בלתי נפרד מפאנל בדיקות כבד, כחלק בבדיקות להערכת תפקודי כליה כגון אבחון תסמונת נפרוטית, ובדרך כלל ביחד עם בדיקת prelbumin, להערכת הסטאטוס התזונתי בעיקר במצבים הנחשדים לחוסר תזונה.
מדידת אלבומין תידרש במצבים של עייפות ואיבוד משקל מסיבות לא ידועות, או הופעת נפיחות סביב העיניים, בצקת בעיקר בגפיים התחתונות, פעילות יתר של בלוטת התריס, או מצבי דלקת וכן הלם.
מדידת אלבומין מתבצעת בתרחישים של ספיגה לקויה (קרוהן, צליאק), או בעיקר בילדים הם חשד לאיבוד ניכר של חלבונים בצואה (protein losing enteropathy).
מצבי כוויות נרחבות, מצבי אלח דם (ספסיס) או מיימת (ascites) הם תרחישים בהם יש איבוד ניכר של אלבומין מהדם, באופן המחייב ניטור רמתו.
מדידת רמת אלבומין בדם מתחייבת כל אימת שנדרשת מדידת רמת סידן בדם.
איבוד נוזלים מסיבי בתרחישים של התייבשות (דה-הידרציה) הם סיבה מובהקת לעלייה ניכרת ברמת אלבומין הנמדדת בנסיוב, וזו אף סיבה קריטית למדידת אלבומין במצבים אלה.
רצוי צום של 4–8 שעות.
נטילת דם במבחנה כימית (פקק אדום או צהוב) או מבחנת הפרין (פקק ירוק).
יש להימנע מביצוע המדידה בדגימה המוליטית או ליפמית באופן משמעותי.
למדידה כמותית של אלבומין בשתן יש להעדיף איסוף שתן של 24 שעות או לפחות 12 שעות.
יש להימנע מאיסוף שתן בכלי עם חומרים משמרים כמו כלורהקסידין, או דטרגנטים דוגמת נגזרות של אמוניום, העלולים לתת תוצאה מוגברת כזובה.
חיוני לבצע בדיקת אלבומין בשתן טרי, כיוון שדגימת שתן ששהתה מספר שעות בטמפרורת החדר, הופכת להיות יותר בסיסית, מה שעלול לתת תוצאות מוגברות-כוזבות של אלבומין.
אלבום תמונות הוא אוסף תצלומים המאורגנים יחד.
בעבר אלבומי תמונות אורגנו בצורת ספר.
באלבומים אלו לרוב ישנם תאים אליהם ניתן להכניס את התמונות ולמנוע תזוזתן.
באלבומים אחרים, לרוב ישנים יותר, יש דפי נייר עבים עליהם ניתן להדביק או להצמיד את התמונות, ובחלקם שולבה אמנות הסקרפבוקינג ונוספו להם אלמנטים קישוטיים, נפוצים הברוב הבתים אלבומי תמונות משפחתיים המאחסנים תמונות של בני המשפחה ומהווים מזכרות מאירועים משפחתיים שונים.
כיום המונח "אלבום תמונות" התרחב וכולל גם אלבום דיגיטלי או אלבומים מקוונים הזמינים לגולשים באינטרנט.
אתרים רבים מציעים למשתמשים להעלות תמונות שצילמו ולהציגן בדף אישי באתר.
אתרים שונים מציעים גם מגוון אפשרויות, כגון עריכת התמונות, קביעת גודלן, גלישת הצבעים בהן, עיצוב דפי האלבום וכן הלאה.
אתרים אלו גם מזמינים לרוב את הגולשים להשאיר הערות או לדרג את התמונות שהעלו גולשים אחרים, בין האתרים אלה הם: PicABook ו-lupa.co.il, sfarfarim.co.il, MyAlbum, cbook.
המילונאי ראובן אלקלעי הציע תחת "אלבום" את חידושו תְּמוּנוֹן, אולם חידושו זה, המופיע בכמה מהמילונים, לא נקלט.
בשיר "אלבום משפחתי" שכתב והלחין קובי רכט, ובוצע במקור על ידי צוות הווי השריון, תחת השם "שלישיית שבר ענן", דובר השיר מבקש מרעהו להביט באלבום ולראות אותו ואת הוריו כשהיו צעירים.
ביצועים נוספים לשיר היו של ההרכב השני של "הופה היי" וביצוע של רכט עצמו עם קובי אושרת.
שיר הנושא של אלבומו של חיים משה "התמונות שבאלבום" שכתב זאב נחמה והלחין תמיר קליסקי, שבבית השני של השיר מתוארות תמונות מחייו של בנו של דובר השיר מגיל שנה עם סבתו, בר המצווה שלו ותצלום שלו כחייל.
אלבטרוס גלאפגוס (שם מדעי: Phoebastria irrorata) הוא המין היחיד במשפחת האלבטרוסיים שחי באזורים טרופיים במשך כל חייו.
זהו העוף הגדול ביותר החי באיי גלאפגוס.
שלא בעונת הרבייה, חיים אלבטרוסים אלו בעיקר באזורים החופיים באקוודור ובפרו.
תוחלת חייו נעה בין 40 ל-45 שנים.
אלבטרוסי גלאפגוס הם עופות בינוניים בגודלם.
אורכם מגיע ל-86 סנטימטרים, ומשקלם ל-3.4 קילוגרמים.
מוטת כנפיהם היא כ-2.27 מטרים.
ייחודם מתבטא בצווארם ובראשם הצבועים בצהוב חיוור, בניגוד לגופם, שהוא ברובו חום.
מאפיין בולט אף יותר הוא מקורם הארוך שצבוע בצהוב בהיר - זה האחרון נראה גדול באופן לא-פרופורציונלי למידות גופם וראשם.
לפרטים הצעירים ניצוי חום רך.
אלבטרוסי גלאפגוס ניזונים בעיקר מדגים, מדיונונים ומסרטנים.
לעיתים הם יתקיימו על מזון לא טרי, כמו שאריות מזון שעוכלו ושהוקאו (העלאת גירה) על ידי עופות אחרים.
בשעת הציד, האלבטרוס יתמקד באזור באוקיינוס בו טרפו נוטה לשחות בסמוך לפני המים.
הוא עשוי לחפש ולצוד טרף במרחק רב מגוזליו.
אלבטרוסי גלאפגוס מקננים באופן בלעדי באי אספניולה השייך לאיי גלאפגוס.
הקנים נבנים באזורים עם לבה, סלעי בזלת וצמחייה מועטה.
הם כוללים הקפות מקור מהירות, נקישות מהירות, והשמעת קולות רמים תוך הרמת הראש והמקור מעלה.
הביצים מוטלות בין החודשים אפריל ויוני, ותקופת הדגירה אורכת חודשיים ימים.
שבועיים לאחר בקיעתם הגוזלים נשארים יחד במין "פעוטון", בעוד שההורים עפים לים על מנת למצוא מזון.
בשובם, ההורים מאכילים את גוזליהם בכמויות גדולות של דגים שמנוניים שהם כבר עיכלו בעצמם (המזון מועבר לצאצאים כשהוא מעוכל).
ההורים עשויים להאכיל את גוזליהם בלמעלה משני קילוגרמים של שמן.
מראה הגוזלים בגדילתם מגושם וחסר חן.
הגוזלים מגיעים לגודל מלא עד חודש דצמבר, ועוזבים את המושבה חודש לאחר מכן.
הזכר והנקבה מזדווגים זה עם זה ונשארים נאמנים זה לזה עד ליום מותו של אחד מהם.
אלבטרוסי גלאפגוס ידועים במיומנויות התעופה המפותחות שלהם.
הם יכולים לעוף במשך מספר שעות בלי הפסקה.
טכניקת תעופה בה הם משתמשים תכופות היא תעופה עם הרוח ודאייה ממושכת.
בדרך זו הם מנצלים את מהירות הרוח בגובה של יותר מ-15 מטרים מעל פני הים - הרוח מאפשרת להם לדאות תוך השקעת מאמץ קטן יחסית.
עם זאת, כנפיהם הגדולות וגופם הרזה מקשים עליהם בזמן ההמראה והנחיתה.
כדי להקל על עצמם בזמן ההמראה, הם נוהגים להמריא ממצוקים.
בזמן ההמראה בים, לעומת זאת, הם נעזרים בכפות רגליהם המכוסות קרומי שחייה, ברוח ובגלים.
אוכלוסיית אלבטרוסי גלאפגוס שחיה באזור מוגנת על ידי צוות הפארק הלאומי שבמקום.
עם זאת, גורמים אחרים מפריעים להם ומעמידים אותם בסכנה: תחום תפוצה טבעי מצומצם, לכידה כשלל לוואי (Bycatch) של דיג, הפרעה מצד תיירים, מחלות והשפעת הציד הבלתי-חוקי במים הסמוכים.
הגורם שאחראי לנזק העיקרי למין הוא ככל הנראה הלכידה כשלל לוואי על ידי דייגים, מה שהוביל לשינוי הערכת הסיכון שלו על ידי איגוד השימור העולמי (IUCN) בשנת 2000: מ"קרוב לסיכון" ל"פגיע".
ב-2001 נאמד מספר הפרטים הבוגרים בכ-34,700, אולם נראה שמאז החלה אוכלוסייתו להציג מגמת הידלדלות בקצב לא ידוע.
בנוסף, נראה שהלכידה כשלל-לוואי פוגעת בזכרים יותר מאשר בנקבות, וכך נפגע גם היחס בין המינים.
מאחר שבמצב העניינים הנוכחי המין מאוים על ידי קריסת האוכלוסייה עד לכדי הכחדה, מצב השימור שלו שונה ל"בסכנת הכחדה חמורה" בשנת 2007.
אלבטרוס נצחי (שם מדעי: Phoebastria immutabilis) הוא עוף ים גדול שמצוי בצפון האוקיינוס השקט.
הוא נפוץ מאוד באזור איי הוואי, ואוכלוסייתו שם נאמדת בכ-2.5 מיליון פרטים.
כיום הוא מרחיב את תפוצתו לאיים חדשים.
האלבטרוס הנצחי שונה למדי במראהו החיצוני מיתר האלבטרוסים הנפוצים באזור מחייתו, ולכן קל יחסית לזהותו.
הוא קטן משמעותית מאלבטרוס שטלר, ובשונה מאלבטרוס שטלר - גבו שחור.
ניצויו של האלבטרוס הנצחי דומה לזה של שחף: גב וכנפיים אפורים-שחורים וראש ובטן לבנים.
האלבטרוס הנצחי נפוץ בתחום די רחב בצפון האוקיינוס השקט.
שטחי הקינון העיקריים שלו נמצאים באיי הוואי, במיוחד באיים מידווי ולאייסאן (Laysan).
שטחים אחרים המשמשים לקינון הם איי בונין שליד יפן, ולאחרונה גם איים ליד מקסיקו, כמו גוואדלופ.
שלא במהלך תקופת הרבייה, האלבטרוסים נפוצים מיפן ועד אלסקה, דרומה עד קליפורניה, וברוב הפעמים - רחוק מן החוף.
האלבטרוסים הנצחיים מקננים במושבות, לרוב על איים קטנים ועל אטולים, ובמספרים גדולים.
מחזור הרבייה שלהם ארוך יחסית.
הצעירים חוזרים למושבת בקיעתם שלוש שנים אחרי שהתחילו לעוף, אך הם יזדווגו בפעם הראשונה רק בגיל שבע או שמונה שנים.
במהלך ארבע עד חמש השנים שבאמצע האלבטרוסים ייצרו קשרים זוגיים עם בני או בנות זוגם, קשרים שעתידים להימשך עד סוף חייהם.
נוהגי החיזור מורכבים, כמו אצל יתר האלבטרוסים, והם כוללים ריקודים ארוכים שעשויים לכלול עד 25 תנועות שונות.
הנקבה מטילה ביצה אחת, עליה דוגרים שני ההורים (הזכר ראשון) במשך 65 ימים.
לאחר בקיעת הגוזל מן הביצה ההורים יעופו לים על מנת למצוא מזון ולהביאו לגוזל.
לאחר כ-160 ימים מבקיעתו יתחיל הגוזל לעוף.
נקבת אלבטרוס נצחי הידועה בשם "Wisdom" היא עוף הבר המבוגר ביותר הידוע למדע בחצי הכדור הצפוני.
היא טובעה על ידי חוקרים בשנת 1956, נצפתה דוגרת לאורך השנים וב-2021 נצפתה מטפלת בגוזל שלה באטול מידווי.
מאחר שאלבטרוס נצחי אינו יכול להתרבות עד הגיעו לגיל 5, גילה של Wisdom מוערך בלפחות 70 שנה.
אף שהוא נפוץ למדי, אוכלוסיית האלבטרוס הנצחי טרם התאוששה מהציד רחב ההיקף שהתרחש בשנים הראשונות של המאה ה-19. במהלך תקופה זו הרגו ציידים עשרות אלפי פרטים לצורך שימוש בנוצותיהם, ובכך הביאו כליה גמורה על אוכלוסיות שלמות, כמו אלו ששכנו באי וייק ובאטול ג'ונסטון.
בעקבות הציד רחב-הממדים הושקעו מאמצים רבים על מנת להגן על המין (ועל מינים אחרים), שלבסוף נחלו הצלחה עם ההגנה על איי הוואי הצפון-מערביים.
המין עדיין נמצא בסיכון בשל לכידה כשלל לוואי על ידי דייגים, ובשל אכילת חלקי פלסטיק צפים.
סכנה נוספת שאורבת להם היא טריפה על ידי חתולים, למשל.
בנוסף, אלפי אלבטרוסים נצחיים נהרגים מהרעלת עופרת בכל שנה באטול מידווי, בשל חשיפה לצבע המבוסס על עופרת שהשאירו אחריהם אנשי הצי האמריקאי.
לפי מחקר שנערך בנושא, בכל שנה נחשפים לעופרת הרעילה כ-10,000 גוזלים, שהם חמישה אחוזים מהתטולה השנתית.
החשיפה לעופרת גורמת לבעיות בריאותיות חמורות אצל גוזלים הנמצאים בסמוך לה: הם לא יכולים לפרוש את כנפיהם כהלכה בשל עצמות שבורות או פצעים פתוחים.
אי-יכולת זו תביא למותם הוודאי בשל גוויעה ברעב או התייבשות.
גוזלים אחרים, שנמצאים רחוק יותר מן העופרת, חשופים גם הם לבעיות בריאותיות כמו פגיעה במערכות החיסון, העצבים וההפרשה.
בשל כך, מצב השימור של המין הוכרז כ"פגיע" (Vulnerable) על ידי איגוד השימור העולמי (IUCN), והוא אף זוכה למעמד הגנתי מיוחד באטול מידווי.
אלבטרוס מלכותי (שם מדעי: Diomedea epomophora) הוא אלבטרוס גדול החי באוקיינוסים שבחצי הכדור הדרומי.
כיום הוא מחולק לשני תת-מינים - אלבטרוס מלכותי צפוני (D.
sanfordi) ואלבטרוס מלכותי דרומי (D.e.
הראשון מבין השניים נוהג לקנן באיי קמפבל ובאיי אוקלנד, בעוד השני מביניהם נוהג לקנן כמעט באופן בלעדי באיי צ'טהאם, הממוקמים כמה מאות קילומטרים מזרחית לניו זילנד.
האלבטרוס המלכותי נחשב לאחד מן הגדולים שבעופות הימיים, ולאחד מהעופות הגדולים ביותר המסוגלים לעוף.
מבין האלבטרוסיים, הוא שני בגודלו רק לאלבטרוס הנודד.
הוא ידוע בזכות כנפיו הארוכות והדקות דמויות-הסכין.
אורכו מגיע ל-115 סנטימטרים, משקלו תשעה קילוגרמים בממוצע, ומוטת כנפיו מגיעה ל-.
ההבדלים בין שני תת-המינים קטנים.
מרבית הנוצות של שניהם לבנות, ומקוריהם צבועים בוורוד חיוור.
תת-המין הצפוני קטן יותר וכנפיו שחורות לחלוטין, בעוד שכנפיו של תת-המין הדרומי לבנות למעט קצוותיהן השחורים.
ההבדלים בין הזוויגים (זכר ונקבה) קטנים יחסית; באופן כללי הזכרים גדולים יותר במעט מן הנקבות.
האלבטרוס המלכותי נפוץ כאמור באוקיינוסים שבחצי הכדור הדרומי, ומעולם לא תועד צפונית לקו המשווה.
במרבית חייו האלבטרוס חשוף לאוקיינוסים הפתוחים, הקרים והבוגדניים של חצי הכדור הדרומי.
הם מעדיפים לקנן באיים מבודדים, לרוב על מדרונות המכוסים דשא המספקים הגנה כלשהי.
עם זאת, לעיתים יקים את קנו באתרים חשופים, שכן בסמוך לאלו יקל עליו להתחיל בתעופה ולנחות על האדמה.
תזונת תת-המין הצפוני מורכבת ברובה המוחלט מדיונונים, ובאופן פחות בהרבה - מדגים.
בים, האלבטרוסים המלכותיים נוהגים לעוף בגפם.
הם מתאספים במספרים גדולים באזורים בהם נמצאת כמות גדולה של מזון זמין, ובייחוד ליד סירות דיג.
בנוסף, מאות פרטים, ובמיוחד צעירים או בוגרים שלא מצאו בן או בת זוג, עשויים להתאסף על האדמה באזורים ייחודיים.
הם אינם פעילי-יום או פעילי-לילה באופן מובהק, ועשויים לרכז את פעילותם בכל אחת משעות היום.
האלבטרוסים הללו עפים מרחקים ארוכים במשך השנה, ומוערך כי הם גומאים למעלה מ-150,000 קילומטרים בכל שנה במהירויות שעשויות לעלות על 110 קילומטרים בשעה.
בשל גודלם הרב, קשה להם לנפנף הרבה בכנפיהם, ולכן תעופתם מתבססת על דאייה שנעזרת באוויר העולה מפני הים.
מסיבה זו, הם מתקשים לעוף כאשר מזג האוויר רגוע והרוחות אינן חזקות מספיק, ובחלק מהמקרים הם נאלצים לנטוש את התעופה ולשוט במימי האוקיינוס.
מראה האלבטרוסים המלכותיים מלא הוד (ומכאן שמם), אך בניגוד חד מראה האלבטרוס הממריא או הנוחת הוא חסר כל חינניות: האלבטרוס נוהג לרוץ מרחק רב כשכנפיו פרושות על מנת לצבור מהירות מספקת להמראה, וכשהוא נוחת, הוא חייב להמשיך לנפנף בכנפיו עד לעצירה מוחלטת או שיתרסק על הרצפה.
מסיבה זו האלבטרוסים נפצעים בנחיתה פעמים רבות.
בדומה לרוב האלבטרוסים, בן או בת הזוג של האלבטרוס יהיו לצדו במשך כל חייו עד למותו (או מות בן הזוג).
נוהגי החיזור מגוונים מאוד, והם כוללים השמעת קולות, הפניית הראש מעלה, פרישת הכנפיים וטקסים שונים הנוגעים למקור.
יצירת הקשרים נעשית לפני עונת הרבייה.
הזוג יבחר יחד אתר קינון, והוא יחזור אליו בכל שנה.
הזוג מזדווג אחת לשנתיים בדרך-כלל, בשל תקופות הדגירה והגידול הארוכות.
אם קורה מקרה והביצה אובדת, הזוג לא יוכל להטיל ביצה מחדש באותה עונת רבייה, ובמקום זאת יהיה עליו לחכות לעונת הרבייה הבאה.
עד הבקיעה יעברו כ-80 ימים, ולאחר 240 ימים מהבקיעה הגוזלים יחלו לעוף.
אלו יגיעו לבגרות מינית בגיל 9 עד 11 שנים.
התיאום בין הזכר והנקבה בזמן עונת הרבייה כמעט מושלם.
הזכר מגיע לאתר הקינון כמה ימים לפני הנקבה, ועד הגעתה הוא עוסק בהגנה על הטריטוריה מפני זכרים אחרים ובשיפוץ הקן הקיים (במידת הצורך יבנה אחד חדש).
כשהנקבה מגיעה, השניים מקבלים בקצרה זה את פניו של זה, ואז מזדווגים.
מיד לאחר מכן השניים יעופו לים ויחלו בבניית מאגר מזון.
בסמוך להטלת הביצה שני ההורים יחזרו לקן.
לאחר ההטלה הנקבה תשוב לים לחפש מזון, והזכר ידגור על הביצה באופן רצוף עד חזרת בת-זוגו, לעיתים במשך שבועיים או שלושה.
בשובה, יעוף הזכר לים ויתאושש מתקופת הצום.
כך ההורים ימשיכו בתהליך עד לבקיעת הביצה.
לאחר שישה שבועות יעזבו שניהם את הקן יחד על מנת להביא מזון לגוזלים.
לאלבטרוס המלכותי אין טורפים טבעיים, כנראה בשל גודלו הרב ואורח חייו הסוליטרי.
בעבר בני האדם איימו לצמצם את אוכלוסיותיו, אולם כיום הטלת קנסות כבדים על הריגת אלבטרוס הביאה לכך שהאוכלוסיות שלו נותרו יציבות.
האיום המרכזי על המין בעבר הגיע מצד דייגים, שלא הקפידו על שיטות דיג בטוחות לאלבטרוסים.
עם זאת, כיום שיטות הדיג השתכללו, ובניו זילנד למשל קיים איסור על שימוש בציוד ישן שעלול לסכן את האלבטרוסים.
כך, ההערכות גורסות כי כיום יש אוכלוסייה יציבה של אלבטרוסים מלכותיים שגודלה בין 10,000 ל-20,000 זוגות.
מצב השימור, כפי שנקבע על ידי איגוד השימור העולמי (IUCN), שונה עבור שני תת-המינים: מצב השימור של תת-המין הצפוני מוגדר כ"בסכנת הכחדה" (Endangered), וזה של הדרומי - "פגיע" (Vulnerable).
תוחלת חייו גבוהה מאוד - ועשויה לעלות בנקל על 50 שנים.
הערה: באשר לטקסונומיה הרלוונטית למין - כיום, אין הסכמה על המיון הנכון של המין.
חוקרים אחדים גורסים כי מדובר במין ובו שני תת-מינים; זוהי הגרסה המסורתית, ובה ננקוט בערך זה ובאחרים.
אחרים, לעומת זאת, טוענים כי ההפרדה בין תת-המינים עקרונית יותר, ומפרידים את המין לשני מינים נפרדים.
לפי גישה זו, המין הצפוני נקרא אלבטרוס מלכותי צפוני (Diomedea sanfordi) והדרומי אלבטרוס מלכותי דרומי (Diomedea epomophora).
אלבטרוס מלכותי צפוני (שם מדעי: Diomedea epomophora sanfordi) הוא תת-מין של אלבטרוס מהמין אלבטרוס מלכותי החי באוקיינוסים הדרומיים בהם הוא נודדים ללא הרף מבלי לנחות.
כמה מהחוקרים רואים בו מין נפרד בעוד אחרים סוברים שהוא תת-מין של אלבטרוס מלכותי הקרוב לתת-המין הדרומי.
הוא מצוי בטבע בדרום-מזרח האוקיינוס השקט, בעיקר סביב זרם הומבולדט ומקנן בעיקר סביב איי צ'טהאם, אנדרבי, ובכמה צוקים בעיר דנידין שבניו זילנד, שם נמצאת מושבת האלבטרוסים היחידה הקרובה ליישוב אנושי.
אלבטרוס זה הוא מהגדולים שביסעוראים והוא מגיע לאורך 115 ס"מ, למשקל 6.2-8.2 ק"ג ולמוטת כנפיים של 270-305 ס"מ.
צבעו של האלבטרוס אפור-לבן ברובו עם כנפיים שחורות רחבות והמקור בצבע קרם-ורוד.
המקור מכיל בלוטה המפרישה מלחים ובניגוד לרוב העופות בעל חוש ריח חזק.
צורת המקור מזכירה צורת חיוך, בדומה למרבית מיני הסוג אלבטרוס גדול.
כ-85% מתזונת האלבטרוס היא מדיונונים שהוא מוצא על פני המים.
הוא ניזון גם מסילוניות נוספות, דגים, סלפיים וסרטנים העולים לפני המים וכן מנבלות.
כיום הוא מצוי בסכנת הכחדה עקב הסתבכות ברשתות ודיג לא חוקי הפוגע במזונו.
האלבטרוס נפגע בעיקר מהבאה של מינים פולשים כמו חתולים וחולדות הטורפים את ביציו וכן ממינים כמו פרות וארנבונים ההורסים את הצמחים העדינים עליהם הוא מסתמך לקינון.
שרשרת סערות שקרו באזורים בהם קינן האלבטרוס בנוסף על מחסור בכלים לקינון הביאו להפחתה גדולה של כמותו.
אלבטרוס אנטיפודי (שם מדעי: Diomedea antipodensis) הוא עוף ימי גדול ממדים ממשפחת האלבטרוסיים.
ב-1992 הוא הובחן לראשונה כתת-מין של האלבטרוס הנודד, וב-1998 חלק מן החוקרים הכירו בו כמין נפרד.
עם זאת, חלק מהחוקרים אינם מסכימים עם המיון החדש.
מחקר שנערך ב-2004 ושבדק את הדנ"א המיטוכונדריאלי ואת המיקרוסטלייטים של אלבטרוסים נודדים, הגיע למסקנה כי פיצול האלבטרוס האנטיפודי מוצדק.
האלבטרוסים האנטיפודים קטנים יותר מהאלבטרוסים הנודדים, אך קשה להבדיל ביניהם בשטח.
הם מקננים באיים הסמוכים לניו זילנד.
antipodensis - מקנן באיי האנטיפודה ובאיי קמפבל.
gibsoni - מקנן באיי אוקלנד.
תת-מין זה נחשב למין נפרד בעבר, אולם המחקר שנערך ב-2004 הראה כי ההבדלים בינו לבין תת-המין הראשון מעטים ואינם מצדיקים פיצול.
בים, האלבטרוסים האנטיפודים נפוצים ברחבי דרום האוקיינוס השקט, החל מאוסטרליה ועד צ'ילה.
תזונתם מתבססת על דיונונים, ובמידה פחותה על דגים.
שלא כמו רוב האלבטרוסים הם אינם ניזונים מסרטנים.
מצב השימור של האלבטרוס האנטיפודי הוא בסכנת הכחדה.
אלבטרוס בולר (שם מדעי: Thalassarche bulleri) הוא עוף ימי קטן השייך למשפחת האלבטרוסיים.
הוא מקנן באיים הסמוכים לניו זילנד, וניזון בימים הקרובים לאובטרליה או במימי דרום האוקיינוס השקט.
הוא קרוי על שמו של האורניתולוג הניו זילנדי וולטר בולר (1838–1906).
הוא מחולק לשני תת-מינים: הראשון, T.b.
bulleri, מקנן באיי סולנדר (Solander) ובאיי סנארס; השני, T.b.
platei, מקנן באיי צ'אטם ובאיי שלושת המלכים.
ניצויו של עוף זה מזכיר את הניצוי של השחפים - גבו וחלקן העליון של כנפיו שחורים, ובטנו לבנה.
ראשו וצווארו אפורים-כסופים, ומסביב לעיניו אזורים לבנים.
המקור שחור ברובו, קצהו צהוב.
הם נוהגים לקנן על צוקים ועל מדרונות חופיים תלולים, ולעיתים מתחת לעצים רחוקים מן החוף.
הקן בנוי מאדמה, מעשבים ומשורשים, והוא לרוב משוקע באדמה.
הרבייה מתחילה בזמנים שונים בהתאם לתת-המין: תת-המין הדרומי (T.b.
bulleri) מתחיל בדצמבר, בעוד שתת-המין הצפוני מתחיל שלושה חודשים קודם לכן.
שני ההורים דוגרים על הביצה במשך 60 ימים בתורות שאורכם הממוצע 10 ימים.
הגוזלים מתחילים לעוף כ-170 ימים לאחר הבקיעה מן הביצה.
בעבר איגוד השימור העולמי (IUCN) סיווג את מצב השימור של המין כ"פגיע" (Vulnerable), אולם מחקר שנערך מאוחר יותר הראה כי העוף אינו נדיר כפי שנחשב עד אותה עת.
בהתאם, מצב השימור של המין שופר ב-2008 ל"קרוב לסיכון" (Near Threatened).
אלבטרוס סאלווין (שם מדעי: Thalassarche salvini) הוא עוף ימי גדול הנפוץ ברחבי האוקיינוס הדרומי.
בעבר הוא נחשב לתת-מין של האלבטרוס לבן-הכיפה; מחקרים מולקולריים שנערכו באחרונה הראו כי יש לפצל את האלבטרוס לבן-הכיפה לשלושה מינים נפרדים - האלבטרוס לבן-הכיפה, אלבטרוס צ'טהאם (Thalassarche eremita) ואלבטרוס סאלווין.
שמו ניתן לו על ידי הלורד וולטר רוטשילד, על שם האורניתולוג האנגלי אוזברט סאלווין.
אורכו של אלבטרוס סאלווין כ-90 סנטימטרים.
ראשו וגבו אפורים; בטנו וישבנו - לבנים.
מקורו אפור דהוי עד לקצהו הצהוב.
הוא נוהג להתרבות במושבות בשלוש קבוצות איים באוקיינוס הדרומי, באיי קרוזט באוקיינוס ההודי, וכן באיי באונטי ובאיי סנארס שנמצאים דרומית לניו זילנד.
הנקבה מטילה ביצה יחידה בחודש ספטמבר.
שני ההורים דוגרים עליה עד תחילת חודש נובמבר.
הגוזל מתחיל לעוף לאחר ארבעה חודשים.
תפוצת אלבטרוסי סאלווין בים משתרעת מדרום אפריקה ועד אוסטרליה.
חלק מן האלבטרוסים אף יגיעו עד חופי דרום אמריקה.
אוכלוסייתם העולמית נאמדה בכ-76,000 זוגות ב-1978, וכ-20 שנים אחרי כן (1998) היא הצטמצמה משמעותית על פי ההערכות, ואומדנה היה כ-31,750 זוגות בלבד.
אלבטרוס אפור-ראש (שם מדעי: Thalassarche chrysostoma) הוא עוף ימי גדול ממשפחת האלבטרוסיים.
תפוצתו נסובה סביב הקוטב הדרומי.
הוא מקנן באיים מבודדים באוקיינוס הדרומי, והוא מוצא את מזונו עוד דרומה מכך (דרומית יותר מכל אלבטרוס בסוגו).
שמו מעיד על צבע ראשו האפרפר.
גבו, כנפיו (החלק העליון) וזנבו שחורים, ובטנו והחלק התחתון של כנפיו - לבנים.
מקורו שחור, ועליו סימנים צהובים וכתומים.
האלבטרוסים אפורי הראש חיים במושבות במספר איים באוקיינוס הדרומי.
מושבה גדולה נמצאת באיי ג'ורג'יה הדרומית שבדרום האוקיינוס האטלנטי, ומושבות קטנות יותר ממוקמות באיים איי קרגלן, איי קרוזה והנסיך אדוארד שבאוקיינוס ההודי, וכן באי קמפבל שנמצא דרומית לניו זילנד.
הנקבה מטילה ביצה יחידה בקן גדול.
שני ההורים דוגרים על הביצה במשך 72 ימים.
משקלם גדל במהירות, ו-140 ימים לאחר בקיעתם הם יתחילו לעוף.
הגוזלים לא יחזרו למושבה בה בקעו עד גיל שש או שבע שנים, ויתרבו מספר שנים לאחר מכן.
אלבטרוסים אלו מוצאים את מזונם בעומק הים (ופחות בסמוך למדפים היבשתיים).
תזונתם מורכבת בעיקר מדיונונים, ובמידה פחותה יותר מדגים ומסרטנאים.
הם עשויים לצלול על מנת להגיע לטרפם לעומק של עד שבעה מטרים, אולם לא ינהגו כן תכופות.
מצב שימורו של האלבטרוס כיום ע"פ ארגון IUCN היא: "סכנת הכחדה" (EN).
אוכלוסייתו מוערכת בכ-250,000 פרטים (כ-100,000 זוגות), אולם היא נמצאת מזה זמן בהצטמצמות בשל לכידתם של אלפי פרטים כשלל לוואי של דייגים וכן עקב דיג המוני הפוגע במזונם.
אוכלוסיות מקננות באזורים רבים נפגעו מאוד מהירידה בדיג לאורך החופים.
בנוסף סערות שנגרמות מההתחממות הגלובלית גורמת לסערות ההורגות את הצעירים בכמה איים.
אלבטרוס נודד (שם מדעי: Diomedea exulans) הוא עוף ימי גדול ממדים ממשפחת האלבטרוסיים.
הוא נפוץ באוקיינוס הדרומי מסביב לקוטב הדרומי.
הוא היה האלבטרוס הראשון שתואר, ועד תחילת המאה ה-21 הסברה הייתה כי האלבטרוס האנטיפודי והאלבטרוס הטריסטני הם תת-מינים שלו.
הוא דומה מאוד לאלבטרוס אמסטרדם, וקשה מאוד להבחין ביניהם על סמך הבדלים מורפולוגיים בלבד.
מוטת כנפיו של האלבטרוס הנודד היא הגדולה בעולם העופות בעומדה על כ- בממוצע כאשר נצפו גם פרטים עם מוטת כנפיים של .
כאשר הוא דואה, יחס הגלישה שלו עומד על 1:22, כלומר הוא מתקדם 22 מטרים אופקית בזמן שהוא מנמיך את גובהו במטר.
נתונים אלו מאפשרים לו להישאר באוויר במשך שעות רבות ללא מנוחה, תוך נפנוף מועט בכנפיו.
אורך גופו 1.35 מטרים, ומשקלו נע בין שישה לתריסר קילוגרמים.
הנקבות קטנות במעט מן הזכרים.
ניצוי העוף משתנה עם גילו.
נוצות גוף הבוגרים לבנות, והכנפיים - שחורות ולבנות.
מקורם גדול, וצבעו ורוד, כצבע כפות רגליהם.
האלבטרוסים הנודדים ניזונים בעיקר מדיונונים, מדגים קטנים ומשאריות בעלי חיים אחרים שצפות על הים.
הם נוהגים למלא את קיבתם לשובע בכל ארוחה, עד הגעה למצב שהם אינם מסוגלים לעוף, ואז הם משייטים על פני המים.
הנקבה מטילה ביצה אחת, לבנה ומנוקדת, ואורכה כעשרה סנטימטרים.
הם מתרבים במושבות על איים מבודדים באוקיינוס הדרומי, כמו איי קרוזה, איי ג'ורג'יה הדרומית, איי קמפבל, איי אוקלנד, איי הנסיך אדוארד, איי קרגלן, האי מקווארי וכן בניו זילנד.
קניהם בנויים בצורת חרוט גדול, לרוב מחומרים צמחיים.
בעבר נהגו מלחים ללכוד את האלבטרוסים הנודדים ולהורגם לצורך שימוש בעצמות כנפיהם הארוכות, בהן השתמשו לייצור מקטרות.
אוכלוסייתו מוערכת בכ-25,000 פרטים, כאשר מגמת האוכלוסייה הכללית היא כפי הנראה ירידה.
ירידה זו מיוחסת בעיקרה לפעילות הדיג באזור חייהם של האלבטרוסים, שמביאה ללכידתם כשלל לוואי במספרים גדולים.
איום זה על האלבטרוסים הביא להידלדלות משמעותית בחלק מאוכלוסיות האלבטרוס הנודד.
מצב השימור שלו מוגדר "בסיכון" לפי איגוד השימור העולמי (IUCN).
אלבטרוס אמסטרדם (שם מדעי: Diomedea amsterdamensis) הוא עוף ימי גדול ממדים ממשפחת האלבטרוסיים.
הוא אנדמי באי הצרפתי אמסטרדם שבדרום האוקיינוס ההודי, השייך לארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת.
הוא תואר לראשונה ב-1983, ומספר חוקרים חשבו כי הוא תת-מין של האלבטרוס הנודד.
מצב השימור של המין מוגדר כסכנת הכחדה חמורה לפי איגוד השימור העולמי (IUCN) מאז שהוא תואר לראשונה.
בתקופת גילויו עמד אומדן אוכלוסייתו על חמישה זוגות, ובעקבות מאמצי השימור מוערכת היום האוכלוסייה הכוללת בכ-130 פרטים, מתוכם כ-80 בוגרים.
אלבטרוס זה, כמו יתר האלבטרוסים, מתרבה מדי שנתיים, לרוב באדמות ביצה פתוחות.
הנקבה מטילה ביצה אחת בלבד, עליה דוגרים שני ההורים במשמרות שאורכן כשבוע.
הגוזל בוקע לאחר 80 ימים.
לאחר 230 ימים לערך יתחיל לעוף.
בתחילת חייו יואכל מדי שלושה ימים, אולם ככל שיתקרב לעת המעוף הראשון, כך תרד תדירות ההאכלה.
בשלב מסוים לפני התעופה הראשונה יגיע הפרחון למשקל גבוה מזה של הוריו, אולם הוא ישווה בהדרגה לזה של האחרונים לאחר שנוצותיו תצמחנה.
האלבטרוס הצעיר יעזוב את מושבת בקיעתו למשך חמש שנים לערך, ורק אז יחזור למושבה.
מספר שנים אחרי כן יחל להתרבות בעצמו.
האי הצרפתי אמסטרדם, היחיד עליו חיים אלבטרוסים אלו, השתנה משמעותית, ובתי הגידול האפשריים עבורם באי הצטמצמו באופן ניכר.
אחת הסיבות לכך היא הגעתם של חתולי רחוב פראיים בעקבות בני האדם.
על סמך עובדה זו, בצירוף מספר הפרטים המועט, הגיעו אנשי המקצוע לקביעה כי מין זה נתון בסכנת הכחדה חמורה.
בנוסף, נדירותו של המין מקשה על חקר הרגלי התזונה שלו ותפוצתו בים.
אלבטרוס לבן-כיפה (שם מדעי: Thalassarche cauta) הוא עוף ימי בינוני בגודלו ממשפחת האלבטרוסיים.
הוא מקנן באיים הסמוכים לאוסטרליה וניו זילנד, ותפוצתו בים מקיפה אזורים נרחבים באוקיינוס הדרומי.
לעיתים אף יימצא בסמוך לחופי האוקיינוס השקט של ארצות הברית.
בעבר, התאוריות הטקסונומיות המקובלות כללו במין זה גם את אלבטרוסי סאלווין ואת אלבטרוסי צ'טהאם, אולם הוחלט להפרידם ולהתייחס אליהם כמינים נפרדים.
ניצוי האלבטרוס: נוצות הגב, הכנפיים העליונות והזנב כהות, בעוד שבטנו, צווארו וכנפיו התחתונות - לבנים.
כיפת ראשו האפור לבנה (ומכאן שמו), אולם מעל עיניו מעין גבות שחורות.
מקורו אפור בהיר, וקצהו - צהוב.
אורכו כ-98 סנטימטרים, מוטת כנפיו - כ-254 סנטימטרים, ומשקלו - כ-4.1 קילוגרמים.
הוא תופס את טרפו תוך צלילה מן האוויר, ולעיתים אף צולל פנימה לתוך המים (לעומק של עד חמישה מטרים).
מזונו המועדף כולל בעיקר דגים, ובאופן פחות - דיונונים (בשונה מאלבטרוסים רבים אחרים).
אלבטרוס אפור (שם מדעי: Phoebetria palpebrata) הוא עוף ימי בינוני בגודלו ממשפחת האלבטרוסיים.
ניצויו אפור - חום ברוב הגוף.
מקורו שחור, ולאורך הלסת התחתונה מצוי תלם כחול.
מסביב לעיניו עיגולים לבנים לא-שלמים.
נפוץ באיי ג'ורג'יה הדרומית, באיי אוקלנד, באי קמפבל ובאיי האנטיפודה, באי אמסטרדם, באיי קרוזה ובאיי קרגלן, באיי הנסיך אדוארד ועוד.
כיתר האלבטרוסים, הוא מתרבה אחת לשנתיים.
הקינון נעשה במושבות קטנות ורופפות, ולעיתים אף ביחידות.
הנקבה מטילה ביצה יחידה בסביבות החודשים אוקטובר-נובמבר.
הגוזל בוקע בין דצמבר לינואר, ומתחיל לעוף במאי או ביוני.
תזונתו מורכבת מדיונונים, מדגים ומפגרים.
אוכלוסייתו מוערכת בכ-58,000 פרטים, כאשר המגמה הכללית היא ירידה.
האיום העיקרי עליו, כעל יתר האלבטרוסים, מגיע מצד דייגים המשתמשים במערכי חכות כשיטת הדיג שלהם.
כמו כן נראה שבעלי חיים שהגיעו לאיים תודות לאדם, ושלא היו בהם קודם לכן, מאיימים גם כן על האלבטרוסים במרבית האיים בהם הם מקננים.
אלבטרוס טריסטני (שם מדעי: Diomedea dabbenena) הוא עוף ימי גדול ממשפחת האלבטרוסיים.
עד לשנת 1998 לא נחשב למין העומד בפני עצמו.
גם כיום, אין אחדות דעים באשר למעמדו הטקסונומי: אחדים מסכימים עם סיווגו כמין עצמאי, ואולם אחרים מקפידים על המיון הישן, לפיו האלבטרוס הטריסטני הוא תת-מין של האלבטרוס הנודד.
במראהו, הוא דומה, כמעט באופן מוחלט, לאלבטרוס הנודד, וקשה להבחין בין השניים ממרחק.
יחד עם זאת, הוא קטן יותר מהאלבטרוס הנודד, וגבו כהה יותר מזה של האחרון.
הדמיון ביניהם כה רב, עד כי תפוצתו בימים ובאוקיינוסים איננה ידועה לאשורה.
שימוש במעקב לווייני הראה כי אלבטרוסים אלו מוצאים את מזונם בדרום האוקיינוס האטלנטי.
הזכרים נוטים לתור אחר מזונם מערבית לאתרי הקינון (בכיוון דרום אמריקה), בעוד שהנקבות תרות אחר מזונן מזרחית יותר (בכיוון אפריקה).
האלבטרוסים הטריסטנים הם בעלי חיים אנדמיים לקבוצת האיים טריסטן דה קונה ולאי גוף.
כ-1,500 זוגות אלבטרוסים, שהם מרבית האוכלוסייה הבוגרת, מקננים באי גוף.
בעבר הם אויומו על ידי מינים פולשים כחולדות, חתולים וחזירים, אולם אלו נלקחו ממושבות האלבטרוסים לאחר שהתגלתה השפעתם המזיקה.
יחד עם זאת, צעד זה הביא לכך שהעכברים, שמספרם באיים הלך וגדל, אכלו והרגו גוזלים רבים, וזאת על אף שהגוזלים גדולים משמעותית מן העכברים.
כיום האיום העיקרי על אלבטרוסים אלו, כמו על יתר מיני האלבטרוסים, מגיע מצדם של דייגים המשתמשים במערכי חכות.
בעבר מצב השימור של המין נקבע על ידי איגוד השימור העולמי (IUCN) כ"בסכנת הכחדה", אולם נראה היה שהאיום עליהם היה רב משחשבו, וכי מספרם קטן במהירות.
מאוחר יותר אומתו החששות, ובעקבות זאת מצב השימור של המין הוחמר ב-2008, והוא עומד על "בסכנת הכחדה חמורה".
אוכלוסייתו הכללית נאמדת בכ-9,000 עד 15,000 פרטים.
הרי אלבורז (בפרסית: البرز) הם רכס הרים בצפון איראן, המשתרע מגבול איראן-ארמניה בצפון-מערב, עובר דרומית לקצה הדרומי של הים הכספי ומסתיים במזרח בנקודת הגבול של איראן עם טורקמניסטן ואפגניסטן.
הר דמאוונד, המתנשא לגובה 5,610 מטרים, שייך לשרשרת הרים זו והוא ההר הגבוה במזרח התיכון.
הרי אלבורז מהווים חיץ בין דרום הים הכספי לרמת קזוין-טהראן.
רוחבם הוא 120–130 ק"מ בלבד, והם מורכבים מסלעי משקע מהתקופה הדבונית העליונה ועד האוליגוקן, ובמיוחד מסלעי גיר מתור היורה המשוכבים על ליבת גרניט.
האזורים הגבוהים של הרי אלבורז צחיחים, ובהם עצים מעטים בלבד - האזור כולו מהווה אזור אקולוגי מובחן המכונה "יער הערבה של רכס אלבורז" .
מנגד, המדרונות הצפוניים הפונים לים הכספי מושפעים מהאקלים הממוזג יחסית ומהווים כר פורה להתפתחותו של אזור מיוער בצפיפות המכונה "היערות המעורבים של האזור הכספי-הירכני" .
בעונת החורף האזור זוכה למשקעי שלג רבים, ובזכותם פועלים בו מספר אתרי סקי ונופש.
בין האתרים הללו המפורסמים ביותר ממוקמים בדיזין, שמשאכ, דארבנדסאר וטוחל.
הזורואסטרים מזהים את הרי אלבורז כמקום משכנו של האל פשותנו (Peshotanu) וכת זורואסטרית מסוימת, ה"עילם-י כשנום" (Ilm-e-Kshnoom), מזהה את פסגת הרכס - הר דמאוונד כביתו של אלילם צאחב-י דילאן (בפרסית: "אדון הלבבות").
ב"שאה נאמה", האפוס הפרסי המפורסם, מדבר פירדוסי על ההרים "כאילו שכנו בהודו".
הדבר משקף ככל הנראה שימוש ישן יותר, משום שפסגות רמות גבוהות זכו לשמות דומים, ואחדות מהן משמרות אותם עד היום.
כך, לדוגמה, הוא הר אלברוס בהרי הקווקז, הר אלבריז בקירמן למול מצרי הורמוז עד למאה ה-19 פסגה בהרי ההינדו-כוש דרומית לבלח' כונתה כך במפות הצבא הבריטי.
כל השמות הללו משקפים יסוד לשוני משותף שמקורו ככל הנראה בהר האגדי הארא ברזיאטי שנזכר בכתבי האווסטה (Harā Bərəzaitī).
משמעות השם המקורית בשפות הודו-אירופיות הייתה ככל הנראה "מקום משמר גבוה".
פרובינציית אלבורז (בפרסית: استان البرز) היא אחת מ-31 פרובינציות איראן ובירתה כרג'.
שטח הפרובינציה הוא הקטן ביותר מבין פרובינציות איראן, 5,833 קמ"ר.
הפרובינציה נוצרה בהחלטה של הפרלמנט האיראני ביוני 2010 לחלק את פרובינציית טהראן לשתיים.
אלברטו דאסקולה (באיטלקית: Alberto D'Ascola; נולד ב-4 ביולי 1977) הידוע בשם הבמה אלבורוזי (Alborosie), הוא זמר רגאיי ג'מייקני ממוצא איטלקי.
נולד וגדל בעיר מרסלה שבסיציליה, אביו היה שוטר ואמו עקרת בית.
בילדותו עקרה משפחתו לצפון איטליה, תחילה למילאנו, ולאחר מכן לבולטיארה (Boltiere) שבברגמו, לומברדיה.
בשנת 1993 כשהוא בן 15, הקים יחד עם הגיטריסט פאביו "סר" מריגו, את להקת "Reggae National Tickets".
הלהקה הושפעה מלהקות רגאיי איטלקיות שפעלו באותה העת כפיטורה פרסקה (Pitura Freska), אפריקה יונייט (Africa Unite) ופוסה 99 (99 Posse), ומאמנים ג'מייקנים כבוב מארלי והוויילרס.
להקת Reggae National Tickets הוציאה חמישה אלבומים, השתתפה בפסטיבל רגאיי סאמפסט, מפסטיבלי הרגאיי החשובים בעולם המתקיים מדי שנה במונטיגו ביי, ובפסטיבל רוטוטום סאנספלאש (Rototom Sunsplash) המתקיים בבניקאסים (Benicàssim) ספרד.
בשנת 2000 עזב אלבורוזי את להקת "רגאיי נשיונל טיקט", בשנה שלאחר מכן עקר לקינגסטון, ג'מייקה, והחל לעבוד כמהנדס סאונד וכמפיק.
בשנת 2008 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו: "Soul Pirate" ובשנת 2009 הוציא את אלבומו השני: "Escape From Babylon".
את שם הבמה שלו בחר אלברטו לאחר שהמקומיים כינו אותו "Borosie" שמשמעותו אידיוט, הוא החליט להפוך את כינוי הגנאי לחיובי, הוסיף את תחילת שמו "אלברטו" לבורוזי, וכך נולד הכינוי "אלבורוזי".
בשנת 2011 היה אלבורוזי לאמן הלבן הראשון שזכה במקום הראשון בפרס M.O.B.O.
(Music of Black Origin), בקטגוריית זמר הרגאיי הטוב ביותר.
ביולי 2013 הופיע אלבורוזי בישראל כחלק ממסע ההופעות האירופי שלו.
רשימת אלבומי הסולו של אלבורוזי:
אלבטרוס לבן-ראש (שם מדעי: Thalassarche steadi) הוא מין של אלבטרוס, שחי באיים הסמוכים לניו זילנד.
ישנם חילוקי דעות לגבי הטקסונומיה של מין זה; לפי מיונים מסוימים, מין זה והאלבטרוס לבן-הכיפה הם אותו מין.
הפנים אפורות, הכיפה לבנה, ומעל העין יש "פס גבה" כהה.
הגב אפור כהה, והזנב שחור.
צבע המקור נע בין אפרפר לכחלחל, וקצהו צהוב.
רוב ככל שאר הגוף לבן.
לפרטים מסוימים יש גב לבן, עם נוצות חומות פזורות.
הצעירים בעלי גוון כהה יותר: הראש כהה, הגב והעורף אפורים, המקור אפור וקצהו שחור.
האלבטרוסים ממין זה ניזונים מדגים, סילוניות, מיתרני זנב וסרטנאים.
הם צדים בדרך כלל קרוב מאוד לפני המים, אם כי הם עשויים לצלול לעומק רדוד יחסית על מנת להשיג את מזונם.
האלבטרוסים לבני-הראש מקננים כל שנה על איים קטנים וסלעיים שסמוכים לאזור מחייתם.
מין זה אנדמי לאיים הסמוכים לניו זילנד.
אלבטרוס גדול (שם מדעי: Diomedea) הוא סוג של עופות ים ממשפחת האלבטרוסיים הכוללים את העופות בעלי מוטת הכנפיים הגדולה ביותר בעולם החי כיום, כשהגדולה מכולם היא זו של האלבטרוס הנודד שמוטת כנפיו מגיעה ל-.
אלבטרוס מלכותי (Diomedea epomophora) - לעיתים מפוצל ל-2 מינים: צפוני ודרומי
אלבטרוס מטוסים הייתה חברה גרמנית לייצור מטוסים, אשר התפרסמה בעיקר בשל כך שייצרה מטוסי קרב עבור שירות האוויר הגרמני במלחמת העולם הראשונה.
החברה הוקמה בברלין בשנת 1909 בידי ולטר הות ואוטו וינר.
החברה ייצרה כמה ממטוסי הקרב המוצלחים ביותר של מלחמת העולם הראשונה, ביניהם האלבטרוס D.III והאלבטרוס D.V.
החברה מוזגה לתוך חברת פוקה-וולף בשנת 1931.
בתחילה בנתה החברה מטוסים מדגם אנטואנט VII.
בשנת 1912 ייצרה החברה חמישה מטוסים מדגם "אלבטרוס F-2".
מטוסים אלו היוו למעשה שדרוג של המטוס הצרפתי "פרמן III" (ומכאן האות F).
עם זאת, מנוע גינום שהיה בשימוש במטוסי הפרמן, הוחלף במטוסי האלבטרוס במנוע חדיש יותר מדגם ארגוס.
ארבעה מטוסים נמכרו לממלכת בולגריה, והם לקחו חלק במלחמת הבלקן הראשונה ומלחמת הבלקן השנייה.
בין השנים 1912-1914, שימש כמעצב הראשי של החברה ארנסט היינקל, וביוזמתו החלה החברה לייצר מטוסי הפצצה בעלי שני מושבים, וכן מטוסי סיור.
רוברט תן פיתח עבור החברה מטוסי קרב בעלי מושב אחד.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה, הגיעה החברה לשיאה.
היא סיפקה מטוסים בכמויות לשירות האוויר הגרמני, ובין המטוסים הבולטים שייצרה ניתן למנות את האלבטרוס D.III והאלבטרוס D.V.
עד סוף המלחמה בנתה החברה למעלה מ-10,300 מטוסים.
לאחר המלחמה המשיכה החברה לייצר מטוסים במספרים קטנים יותר.
בשנת 1931 היא אוחדה עם חברת פוקה-וולף.
אלבוס סוורוס פוטר הוא הדמות הראשית והפרוטגוניסט בספר "הארי פוטר והילד המקולל" מאת ג'ק תורן וג'ון טיפאני.
הספר מתאר את שנותיו הראשונות בהוגוורטס, ואת מערכת היחסים בינו, לבין אביו, הארי פוטר והיחסים המיוחדים שיש לאלבוס עם בנו של דראקו מאלפוי, אויבו של הארי משנות ילדותם.
אלבוס נולד להארי פוטר, קוסם מפורסם, ולג'יני פוטר (ויזלי), קוסמת טהורת דם אשר התחתנה איתו.
הוא גדל תחת השגחת הוריו, ככל הנראה בבית בלק שהורש לאביו מסנדקו, לצד שני אחים - ג'יימס סיריוס פוטר, אחיו הגדול, ולילי לונה פוטר, אחותו הקטנה.
לפני שהוא עולה על הרכבת, אלבוס לוקח את הארי לשיחה ואומר לו שהוא מפחד להתמיין לסלית'רין.
הארי מרגיע אותו ואמר לו שהוא נקרא על שם שני מנהלי הוגוורטס - ואחד מהם הוא יוצא בית סלית'רין, שכנראה הוא האדם הכי אמיץ שהארי אי פעם פגש, אך מצנפת המיון תתחשב בהעדפות שלו כמו שזה קרה אצל הארי.
מצנפת המיון ממינת את אלבוס לבית סלית'רין.
בשלוש השנים הבאות הוא סופג עלבונות מתלמידי בית הספר והופך לילד לא פופולרי בעצמו כשתלמידי בית הספר מתייחסים אליו כמי שבוגד במורשת אביו.
בינתיים, הארי פוטר והרמיוני, כעת עובדי משרד הקסמים, מנסים למצוא את מיקומם של מחוללי הזמן האחרונים על מנת לאחסנם ולחקור את טיבם.
איימוס דיגורי, אביו של סדריק המנוח מנסה לשכנע את הארי להשתמש במחוללי הזמן כדי להציל את סדריק ממוות אך הארי מסרב.
אלבוס מאזין לשיחה בין אביו לאיימוס וחש מאוכזב מאביו.
הוא משכנע את אחייניתו של איימוס, דלפי דיגורי, לסייע לו ולסקורפיו למצוא מחולל זמן ולהציל את סדריק.
לאחר שפרצו למשרדה של הרמיוני וגנבו את מחולל הזמן, הם חוזרים בזמן כדי למנוע מסדריק לנצח במשימה הראשונה באמונה שזה ימנע ממנו לנצח עם הארי פוטר בטורניר הקוסמים המשולש.
הם מגיעים מחופשים לתלמידי דורמשטרנג, ומטילים על סדריק לחש שמונע ממנו את הניצחון במשימה הראשונה, וחוזרים להווה.