tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עבודת התזה שלה עסקה ביחסי מצרים וארץ ישראל בתקופת הביניים השנייה (1550-1700 לפנה"ס בקירוב) על פי חרפושיות מצריות וכנעניות בנות התקופה.
נישאה לאמנון בן-תור, שהיה חופר תל חצור ופרופסור לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 1997–1998 וכן ב-2001 הייתה עמית מחקר במחלקה לאמנות מצרית במוזיאון המטרופוליטן בניו יורק.
משנת 1993 עוסקת במחקר על קשרי מצרים וכנען בעיקר על סמך חרפושיות שנמצאו בשני האזורים.
1994 - מצרים, מעבר לנהר, מוזיאון רוקפלר, ירושלים, עם דפדפת נלווית.
1989 - החרפושית, ראי לתרבות מצרים הקדומה, מוזיאון ישראל, ירושלים, עם קטלוג נלווה.
1997 - המצרים הקדמונים בני האלמוות: אמנות מצרים עתיקה מאוסף אברהם גוטרמן, מוזיאון ישראל, ירושלים, עם קטלוג נלווה.
2000 - מוצג מיוחד: חיות מקודשות במצרים הקדומה, מוזיאון ישראל, ירושלים, עם חוברת נלווית.
2001 - מוצג מיוחד: במחיצת האלים: פסלים פרטיים במקדשים מצריים, עם חוברת נלווית.
2005 - מוצג מיוחד: פסל זוגי ממוזיאון המטרופוליטן במסגרת חגיגות ה-40 למוזיאון ישראל, עם דפדפת נלווית.
2016 - פרעה בכנען, הסיפור שלא סופר, מוזיאון ישראל, ירושלים, עם קטלוג נלווה.
דפנה בן צבי (נולדה ב-13 בספטמבר 1968) היא אמנית וסופרת ילדים ישראלית, זוכת פרס דבורה עומר לספרות ילדים.
היא בעלת דוקטורט בפילוסופיה ומכהנת כראש המחלקה לתרבות, יצירה והפקה במכללה האקדמית ספיר.
בן צבי, בת לניצולי שואה, נולדה בעמק יזרעאל.
אימהּ התמודדה עם מחלת נפש.
בילדותה עברה להתגורר עם משפחתה בפתח תקווה.
בן צבי למדה בבית הספר "הדר גנים" ובתיכון אחד העם בעיר.
בן צבי סיימה את לימודיה בתיכון ללא תעודת בגרות.
היא סיימה בהצטיינות תואר ראשון במדעי הרוח באוניברסיטה הפתוחה.
בשנת 2006 סיימה בהצטיינות יתרה תואר שני בחוג לפילוסופיה ב[אוניברסיטת תל אביב].
כתבה דוקטורט, בבית הספר לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, בנושא "החזרה בפואטיקה של הלא מודע".
בין השנים 2000–2008 שימשה ראש דסק חדשות בעיתון "הארץ".
בשנים 2000 עד 2004 עסקה בהוראה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2014 הוענק לה פרס דבורה עומר לספרות ילדים על ספרה "זוזי שמש".
כיום מלמדת פילוסופיה, ספרות ופסיכואנליזה במחלקה לתרבות, יצירה והפקה במכללת ספיר.
בשמונה השנים האחרונות היא מנהלת פרויקט שבו סטודנטים מנחים ילדים מבתי ספר בדרום הארץ בכתיבה.
מאוגוסט 2000 היא מכהנת כראש המחלקה לתרבות במכללה.
בן צבי מתגוררת בתל אביב.
היא מגדלת שתי ילדות בהורות משותפת עם דנה אולמרט, רונן לוין וינאי יחיאל.
עיסוק בנושא העצב בספרות לילדים
לטענת בן צבי העצב שליווה את ילדותה משפיע על כתיבתה לילדים.
היא מאמינה ששירים וסיפורים יכולים לעזור לילדים להפיג חרדה ובדידות ולמצוא נחמה.
בן צבי חקרה תחושות של עצב ובדידות וכתבה בנושא אף על פי שהוא אינו סוגה פופולרית בספרי ילדים.
בספרי הילדים שכתבה ובמיוחד בספרה "צב מצב בעמק רפאים" ובספר ההמשך "הצב מצב", יש עיסוק בישות בשם מועקה, במסע שהוא חיצוני ופנימי כאחד.
לדבריה, יש נטייה לחשוב שילדים זקוקים לסיפורים מתוקים ונחמדים, מה שמביא לראייה שמשטיחה חוויה הרבה יותר מורכבת.
ילדים יכולים לחוות קשת רחבה של רגשות מלבד שמחה: כעס, קנאה ועצב.
בן צבי המשיכה לפתח את הנושא בספרה "זוזי שמש".
בספר זה, זוזי, החברה של שמש השמחה והקופצנית, מתוארת ככזו השרויה בדיכאון קליני.
לדבריה, ילדותה להורים ניצולי שואה השפיעה על העיסוק בנושא זה בכתיבה.
בן צבי מעידה על עצמה שבילדותה הייתה ילדה מאוד בודדה שחייתה בעולם סגור של פנטזיות שהגנו עליה מהמציאות.
נוסף על כך, בשירים לילדים שכותבת בן צבי, למרות הנוכחות של עצב או בדידות כנושא משני, עולה בשירים רעיון הימצאותם של ידידים המסייעים בהפגת תחושות אלו.
למשל, יצורים האהובים גם על מבוגרים שניתן לגעת בהם ולחבק (דובים ובובות), או הירח המשקיף מהשמיים כמקור לנחמה.
נוכחותו של הירח בכתיבת השירים של בן צבי היא מחווה מודעת למקורות ההשראה שלה: מרים ילן-שטקליס, פניה ברגשטיין ונורית זרחי.
הצב מצב (תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2005).
הצב מצב בעמק רפאים (בני ברק: הקיבוץ המאוחד, 2008).
זוזי שמש (בני-ברק: הקיבוץ המאוחד, 2009).
שירים לעמליה (תל אביב: עם עובד, תשע"ג 2012).
דפיברילטור אוטומטי חיצוני הוא מכשיר אלקטרוני נייד, אשר מאבחן באופן אוטומטי הפרעות קצב הלב (פרפור חדרים וטכיקרדיה על חדרית) ומטפל בהן בעזרת דפיברילציה.
הדפיברילציה עוצרת את הפרעת הקצב על ידי הפסקת קצב הלב ומאפשרת ללב לחזור לקצב לב יעיל.
על גבי המכשיר ישנן הוראות חזותיות פשוטות לתפעול, ובעת השימוש במכשיר מופעלות גם הוראות קוליות, כך שהשימוש בו אפשרי גם בקרב אנשים שאינם בעלי ניסיון בתחום.
השימוש במכשיר ה-AED נלמד בכל קורסי העזרה הראשונה ועושים בו שימוש בעת הצורך בהחייאה.
כבר בשנת 1775 ניסו מדענים להוכיח שניתן לעצור ולהפעיל מחדש לבבות של עופות בעזרת חשמל.
רק בשנת 1947 דפיברילציה בוצעה בהצלחה באדם, על ידי מנתח בשם קלוד בק.
הוא ביצע ניתוח בילד בן 14 שסבל מפרפור חדרי, ביצע שני שוקים חשמליים תוך כדי הניתוח וכך ליבו החל לפעום שוב.
כיוון שתהליך זה נעשה בעוד חזה המטופל פתוח הוא נחשב פולשני מאוד, אך זו הייתה רק ההתחלה.
כעבור תשע שנים הצליחו להשתמש בהצלחה בהפעלה של דפיברילטור על 'חזה סגור' של אנשים.
הדפיברילטור הנייד הראשון הומצא בבלפסט על ידי פרנק פנטרידג' באמצע שנות השישים.
המכשיר הראשון שקל כ־70 ק"ג והופעל באמצעות סוללות רכב.
בשנת 1968 הוא יצר מכשיר במשקל של 3 ק"ג בלבד.
פנטרידג' נודע כ"אבי הרפואה דחופה" בזכות עבודתו החלוצית.
לאחר מכן הגיעו מכונות ה-AED הראשונות בשנת 1978, שהשתמשו בחיישנים לגילוי פרפור חדרי.
במהלך שנות האלפיים דפיברילטורים הפכו נגישים לציבור הרחב והחלו להיות מוצבים במקומות ציבוריים.
דפיברילטור חיצוני אוטומטי נמצא בשימוש במצבים מסכני חיים של הפרעות קצב, המובילות לדום לב.
המצבים אותם המכשיר יזהה מוגבלים ל:
בכל אחד מהמצבים הנ"ל הפעילות החשמלית של הלב אינה יעילה מה שמונע ממנו לשאוב ולהזריק דם בצורה תקינה.
בטכיקרדיה חדרית הלב פועם מהר מידי, וכתוצאה מכך אינו מצליח לשאוב דם באופן אפקטיבי.
פעילות מהירה של הלב עלולה להוביל לפרפור חדרים, וכתוצאה מכך הפעילות החשמלית של הלב הופכת לכאוטית ומונעת מחדרי הלב לשאוב דם בצורה טובה.
הפרפור של הלב הולך ופוחת עם הזמן ובסופו של דבר יגיע לאסיסטולה.
ה־AED, כמו כל הדפיברילטורים, לא מתוכנת לתת שוק חשמלי במצב של אסיסטולה, זאת משום שמטרתו של השוק היא "לאפס" את הפעילות החשמלית של הלב, אולם במצב של אסיסטולה פעילות זו אינה קיימת כלל.
אדם הנמצא באסיסטולה יטופל באמצעות החייאה (CPR) ותרופות הממריצות את קצב הלב.
השלכות של עיכוב השימוש במכשיר
טכיקרדיה על חדרית, פרפור חדרים ואסיסטולה הופכים באופן מהיר יחסית לדום לב המוביל לנזק מוחי בלתי הפיך ומוות.
כ־3–5 דקות מתחילת דום הלב מתחיל נזק בלתי הפיך למוח ולרקמות.
בשלוש הדקות הראשונות של דום הלב סיכויי ההישרדות של האדם יורדים ב־7% בכל דקה בה הוא לא מטופל על ידי דפיברילציה.
מהדקה השלישית ואילך סיכויי ההישרדות שלו יורדים ב־10% בכל דקה, ולכן ישנה חשיבות מכרעת לטיפול מהיר ואיכותי.
מכשיר ה-AED מיועד לשימוש על ידי אנשים שאין להם ניסיון בתחום, אך האידיאל הוא להכשיר אנשים לשימוש במכשיר, ולכן קיימת הכשרה ייעודית לתפעול המכשיר בקורסי ההחייאה השונים.
עם זאת עקומת הלמידה של שימוש במכשיר היא מהירה מאוד.
לראייה נערך ניסוי בו ילדים בכיתה א' החלו להשתמש במכשיר תוך 90 שניות מהרגע בו נדרשו לכך, לעומת אנשים מיומנים שהחלו להשתמש בו תוך 67 שניות, כלומר קל לרכוש את מיומנות הפעלת המכשיר.
במכשירים ידניים מתוחכמים יותר המתנהגים כקוצב לב כן ישנה חשיבות למיומנות המפעיל.
כלומר, נדרש אדם מיומן מספיק על מנת לתפעל אותם, וכפועל יוצא לפענח את האק"ג.
הגבלות לשימוש בAED: חזיות עם ברזלים ועגילים באזור בית החזה צריכים להיות מוסרים לפני השימוש בAED על מנת למנוע שיבוש של פעולת המכשיר.
ניתן להשתמש במכשיר, אך יש להסיר אביזרים מתכתיים קודם לכן.
בשל מגבלות אלו, בחלק מערכות הAED ניתן למצוא זוג כפפות, סכין לחיתוך חולצת המטופל או סכין גילוח להסרת שיער חזה.
הדפיברילטור החיצוני האוטומטי נמצא הן במקומות בהם יש גישה לצוות רפואי (מוסדות בריאות, אמבולנסים וכו') והן במקומות בהם יש יחידות נגישות לכלל הציבור (משרדים, מרכזי קניות, מסעדות, תחבורה ציבורית וכו').
בישראל ישנו חוק המורה על אחזקת דפיברילטור חיצוני אוטומטי במקומות ציבוריים.
בנוסף, ארבעה סטודנטים לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון שבנגב (נעם הדר, אריאל חסידים, אסיל מחמיד ורותם טל) פיתחו אפליקציה בשם איפה דפי?
אשר מהווה מאגר מיפוי זמין של כל מכשירי ה־AED הציבוריים בארץ.
יישומון זה הוא חינמי בכל טלפון חכם וחיוני בעת מצוקה, על מנת להוביל את המשתמש למכשיר הקרוב על ידי מנוע ניווט פשוט לשימוש.
בנוסף, באפליקציה קיימים הסברים לשימוש במכשיר בשפות רבות.
מרבית היצרנים ממליצים לבדוק את ה־AED על בסיס קבוע, כל כמה זמן מוגדר לצורך כוננות.
כל היצרנים מסמנים את כפות האלקטרודה שלהם בתאריך תפוגה, וחשוב לוודא כחלק מבדיקת הכוננות שהכפות בתוקף (מסומן בדרך כלל בחלק החיצוני של כף הדפיברילטור).
כמו כן, חשוב לוודא שהסוללות של יחידת ה־AED בתוקף.
יצרן ה־AED יציין באיזו תדירות יש להחליף את הסוללות.
לכל AED זמן תחזוקה מומלץ אחר המתואר במדריך למשתמש.
עם זאת, מומלץ לבדוק כל חודש את עוצמת הסוללה על ידי בדיקת נורית החיווי הירוקה כאשר היא דולקת.
AED הוא "אוטומטי" בגלל היכולת של היחידה לנתח באופן עצמאי את מצבו של המטופל.
כדי לסייע למפעיל, מרבית המכשירים כוללים שימוש בהוראות קוליות ואף בהכוונות ויזואליות (כמו ציור מכווין על כפות הדפיברילטור).
הסיבה שה־AED מוגדר כ"חיצוני" היא העובדה כי מפעיל המכשיר מניח את כפות האלקטרודה על חזהו החשוף של המטופל (בניגוד לדפיברילטורים פנימיים – אלקטרודות שהושתלו בגופו של חולה).
בעת שימוש ה־AED ינחה את המשתמש לחבר את האלקטרודות (כפות) למטופל.
ברגע שהכפות מחוברות, כולם צריכים להימנע מלגעת בחולה כדי להימנע מקריאה לא נכונה של המכשיר, המכשיר יתריע בצורה קולית ("נא לא לגעת במטופל").
הכפות מאפשרות ל־AED לבחון את התפוקה החשמלית מהלב ולקבוע אם המטופל נמצא בפרפור חדרי או טכיקרדיה חדרית.
אם המכשיר קובע כי יש צורך בשוק, הוא ישתמש בסוללה כדי להטעין את הקבל הפנימי שלו כהכנה להעברת השוק.
AED הוא מכשיר בטוח (נטען רק כש"דורשים" ממנו) ועם זאת מאפשר מעבר מהיר יותר של זרם חשמלי.
כשהקבל טעון המכשיר מורה למשתמש לוודא שאיש אינו נוגע במטופל ובעת לחיצת המשתמש על הכפתור מועבר השוק.
לאחר מסירת השוק (תלוי ביצרן ובדגם הספציפי) רוב המכשירים ינתחו את המטופל ויחייבו לבצע פעולות החייאה, או יתכוננו למתן הלם נוסף.
למכשירי AED רבים יש זיכרון המאחסן את ה־א.ק.ג של המטופל יחד עם פירוט הזמן בו הופעל הדפיברילטור ומספרם ועוצמתם של כל השוקים שנמסרו.
לחלק מהמכשירים יש גם יכולות הקלטה קוליות על מנת לפקח על הפעולות שננקטו על ידי אנשי הצוות, וכדי לברר אם יש לכך השפעה על תוצאות ההישרדות.
ניתן להוריד את כל הנתונים המוקלטים האלה למחשב או להדפיס אותם, כך שהארגון המספק או הגוף האחראי יוכלו לראות את יעילות ההחייאה והדפיברילציה.
ישנן חברות המייצרות AED ומכשיריהן אף מספקים משוב על איכות העיסויים שמספק המפעיל.
מכשירי ה-AED הראשונים שהיו זמינים מסחרית היו מסוג מונו-פאזי, שהעניק שוק באנרגיה גבוהה, בין 360 ל־400 ג'אול, תלוי בדגם.
האנרגיה הגבוהה הזו גרמה לפגיעות לב מוגברות ובמקרים מסוימים אף לכוויות מדרגה שנייה ושלישית סביב אתרי מתן השוק.
בשלהי שנת 2003 החלו להשתמש במכשירי AED מסוג דו-פאזי המעניקים שני שוקים אנרגטיים נמוכים ברצף של 120–200 ג'אול, כאשר כל שוק נע בקוטביות הפוכה בין הכפות (זורם לכיוונים מנוגדים).
האנרגיה הנמוכה הוכחה כיעילה יותר בבדיקות קליניות, כמו כן נמצאה כבעלת שיעור מופחת של סיבוכים והפחתת זמן ההחלמה.
מעגל חשמלי של דפיברילטור כולל מקור מתח (סוללה), קבל, סליל השראה (משרן) ומתג.
הרכיב החשוב ביותר הוא הקבל, הוא בנוי מ־2 לוחות המופרדים על ידי מבודד ואוגר אנרגיה חשמלית בצורה של מטען חשמלי.
המטענים בקבל נאגרים בשני הדקים – שלילי וחיובי.
בקבל, כמות המטען החשמלי שנאגרת נקבעת על ידי שטח הפנים של הלוחות, עובי שכבת הבידוד ויכולת הקבל לאחסן מטען (מקדם דיאלקטרי).
במהלך פריקת קבלים, האנרגיה המועברת נופלת באופן אקספוננציאלי וחלק מהאנרגיה הזמינה הולכת לאיבוד בהתנגדות במעגל, במשרן ובהדקי הקבל.
על מנת לפרוק את האנרגיה בפרק זמן ארוך יותר של מספר מילישניות כדי שהלב יעבור דהפולריזציה (ביטול הקיטוב של תאי השריר) לחלוטין על מנת לאפשר חזרה לקצב סינוס, המעגל החשמלי נעזר במשרן.
כשזרם עובר דרך המשרן הוא מייצר שטף חשמלי בכיוון הנגדי לזרם וכתוצאה מכך מעכב אותו.
המשרן אחראי לכך שהאנרגיה שתיפרק דרך כפות הדפיברילטור תהיה בצורה ובמשך האופטימליים ביותר.
נעקוב אחר מסלול הזרם במעגל החשמלי (ראה ערך תמונה 1) כאשר סוגרים את המתג לנקודה A הקבל מחובר למקור המתח, הזרם החשמלי מתחיל לזרום במעגל עד שהמתח בהדקי הקבל שווה למתח של מקור המתח.
בשלב זה הקבל הגיע לכושר הטעינה הכולל שלו והזרם הזורם במעגל פוסק.
כשהמתג סגור לכיוון נקודה B, הקבל מתחיל לפרוק מתח והאנרגיה החשמלית מגיעה לכפות הדפיברילטור ומשם אל הלב של החולה.
האלקטרונים שנמצאים בהדק הקבל השלילי עוברים דרך המטופל חזרה להדק השני וכך זורם זרם והאנרגיה החשמלית המאוחסנת משתחררת.
כתוצאה מכך הפרש הפוטנציאלים בין ההדקים נופל ל־0.
להלן גרף המתאר כיצד הזרם משתנה ביחס לזמן הטעינה של הקבל:
הזמן בציר ה־X מיוצג על ידי קבוע הזמן (RC הידוע גם כטאו, τ) – ככל שקבוע הזמן גדול יותר כך לוקח יותר זמן לזרם להגיע לאפס.
ציר ה־Y מייצג את הזרם.
לפי הגרף אפשר לראות שקצב הפריקה יורד ככל שההבדל הפוטנציאלי בין ההדקים יורד.
מדובר בתהליך מעריכי עם קבוע זמן שנקבע על ידי תכונות הקבל והתנגדות המעגל שדרכו זורם הזרם.
כפי שצוין, הזרם המועבר ללב צריך להימשך כמה אלפיות השנייה על מנת שהלב יעבור דהפולריזציה לחלוטין.
עם זאת, קיימת בעיה – הזרם של קבל פריקה פוחת בצורה אקספוננציאלית (מאוד מהירה).
על כן יש את רכיב המשרן שדואג להאריך את קצב דעיכת הזרם על ידי יצירת מתח נגדי לכיוון הזרם.
הנטייה להתנגדות לזרימת זרם נקראת השראה.
ניתן לחשב את כמות האנרגיה החשמלית המועברת ללב על ידי המשוואה:
Q – האנרגיה על כל כף דפיברילטור.
V0 – המתח של מקור המתח.
ב־30 שנותיו הראשונות של הדפיברילטור היה נהוג שימוש בצורת גל מונופאזית.
בצורת דפיברילציה זו הזרם כולו נפרק דרך הקבל מצד אחד לצד השני ללא היפוך כיוונו.
בהמשך התגלה שע"י שימוש בצורת גל בי-פאזית חלק מהזרם נפרק בכיוון אחד וחלקו הנותר בכיוון ההפוך, ניתן להגיע לאותה תוצאה תוך שימוש בפחות אנרגיה מה שמפחית את הנזק לתאי שריר הלב.
מרבית הדפיברילטורים המודרניים משתמשים בצורת גל בי-פאזית, על אף שדפיברילטורים מונופאזים כבר לא מיוצרים ניתן למצוא רבים מהם בשימוש קליני.
דפנה בן נון (נולדה ב-11 בספטמבר 1980) היא צלמת טבע ישראלית.
נולדה ב-11 בספטמבר 1980. בשל עיסוקיו של אביה כרופא נסעה בן נון בילדותה רבות ברחבי ישראל ואוסטרליה.
לאחר שירותה הצבאי שהתה באוסטרליה במשך שנה, ובשובה החליטה לעסוק בצילום.
למדה באוניברסיטה הפתוחה וידאו, פוסט-פרודקשן, צילום ועריכה, וכן צילם סטודיו בטכניון.
ב-2011 זכה תצלום שצילמה, בו נראים לבנתנים משפריצים מים, בפרס חביב הקהל בתחרות צילום הטבע הבינלאומית של נשיונל ג'יאוגרפיק.
ב-2012 הוצג צילום הלבנתנים, יחד עם צילום נוסף, בתערוכה של נשיונל ג'יאוגרפיק בסיאול שנקראה "The beautiful days".
ב-2017 התפרסם מיזם בו צילמה אמנים ואנשי תקשורת, בהם מיקי חיימוביץ', אלי פיניש, דביר בנדק וישראל אהרוני, עם המילה "סליחה" על זרועם, כביקורת על היחס לניצולי השואה בישראל.
ב-2018 זכה תצלום שצילמה, בו נראים בבונים בזימבבואה, לחשיפה תקשורתית רבה בשל דמיונו לסצנה מתוך הסרט המצויר מלך האריות.
ב-2020 הגישה פינה בתוכנית הטלוויזיה "פותחים יום", בה עסקה בצילום טבע ובעלי חיים.
באותה שנה החלה לפרסם מדור קבוע במגזין נשיונל ג'יאוגרפיק קידס ישראל.
בנוסף לעיסוקה כצלמת טבע מנהלת בן נון עסק לצילום ילדים ומשפחות, מרצה על צילום ומדריכה בתחום צילום טבע ובעלי חיים.
ב-2024 נבחרה לצלמת הבית של נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל.
דפנה אפרת (נולדה ב-9 בפברואר 1955) היא היסטוריונית של האסלאם, פרופסור אמריטה במחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות באוניברסיטה הפתוחה.
אפרת סיימה בהצטיינות תואר ראשון (1982) ותואר שני (1986) בהיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב.
את תואר הדוקטור קיבלה בשנת 1993 מאוניברסיטת הרווארד.
עבודת הדוקטורט שלה, שנכתבה בהנחית פרופסור (Prof.
Mottahedeh) עסקה בחכמי האסלאם ('עולמא') בבגדאד של המאה האחת עשרה.
בשנת 1997 הצטרפה לסגל המחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות באוניברסיטה הפתוחה.
פרופסור אפרת מילאה תפקידים אקדמיים וניהוליים רבים באוניברסיטה הפתוחה ומחוצה לה.
בין היתר היא חברת מערכת בכתב עת בתחום הסופיות וחברה בוועד המנהל של האגודה הישראלית לחקר הדתות.
מחקריה של אפרת מתמקדים בחסידים, במיסטיקנים ובקדושים מוסלמים הידועים בשם סוּפים, ובאופן שבו הם הפיצו את דרכם הרוחנית ברחבי עולם האסלאם וייסדו קהילות מקומיות של תלמידים וחסידים.
מחקרה בוחן את מקורות הסמכות של השיח' הסופי ואת מופעיה השונים.
היא מבססת את מסקנותיה על מגוון מקורות ראשוניים, ובהם כתבי יד המוקדשים לחיי קדושים ומעלותיהם.
אפרת היא המחברת והעורכת של ספרים ומאמרים רבים בנושאים הקשורים לדת האסלאם.
אסלאם: מבוא להיסטוריה של הדת (בשיתוף עם נחמיה לב ציון ודניאלה טלמון-הלר), הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2008.
נשואה לעובד אפרת (מוזיקאי, מלחין ומעבד מוזיקלי).
אחד מילדיה הוא המחזאי והשחקן דניאל אפרת.
דפנה אנגל (נולדה ב-29 בינואר 1963) היא מחזאית ישראלית, מתמחה בכתיבת מחזות לילדים ומבוגרים, ובעיבוד יצירות ספרותיות לבמה.
אנגל נולדה בחולון לשושנה ואפרים אנגל.
אמה הייתה תדמיתנית של בגדי ילדים, ואביה היה מורה לטכנולוגיה באורט חולון שעשה הסבה להוראת לימודי מחשב בבתי הספר.
אנגל עצמה למדה בתיכון קוגל בעיר, ולאחר סמסטר אחד בלימודי כלכלה ויחסים בינלאומיים החליטה לעבור ללימודי משחק בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
את תחילת דרכה המקצועית עשתה כשחקנית (בין היתר השתתפה בסדרת הקאלט "סטרייט ולעניין") וככותבת טקסטים לאירועים בטלוויזיה החל מטקס נערת השנה ועד המשדר המרכזי של יום העצמאות.
לדבריה הנוכחות שלה מאחורי הקלעים באירועים אלה היא שדחפה אותה להתחיל לכתוב מחזות מקוריים.
בשידור חי - בבימויה של נועה רבן ובכיכובו של אוהד קנולר שהיה בן זוגה של רבן בתפקיד הראשי.
זוכה פרס המחזה בפסטיבל פותחים מסך.
חבילה משמיים- סיפורה של חבורת ילדים בתקופת המנדט הבריטי הנתקלת בטייס בריאי פצוע.
בן יהודה - מחזה על חייו של אליעזר בן יהודה בבימויו של ישראל גוריון.
תיאטרון הקיבוץ בשיתוף המדיטק, 2008
הלילה הזה - מחזה בבימויו של משה נאור על עליית יהודי מרוקו.
זוכה פרס המחזה המקורי לנוער.
מסך הברזל - הצגה המביאה את סיפורם של מסורבי העלייה בברית המועצות, בבימויה של חגית רכבי ניקוליבסקי.
זהר - מחזה מוזיקלי שנכתב בשיתוף משה קפטן, המבוסס על חייו ושיריו של זוהר ארגוב.
ההבטחה - סיפורו של ספר תורה ששרד את מחנה הריכוז ברגן בלזן ונשלח לחלל עם אילן רמון, האסטרונאוט הישראלי הראשון.
שבלול - מחזמר על פי שיריו של שלום חנוך בבימוי של נועם שמואל.
הלב של ירושלים - בבימויו של נועם שמואל.
התיאטרון הארצי לילדים ונוער, 2014
הלב האמיץ של אירנה סנדלר - סיפורה של חסידת אומות העולם שהצילה 2,500 ילדים יהודים בתקופת השואה.
חבר מכוכב אחר - בבימוים של משה בן שושן ורענן ניסים פררה.
התיאטרון הארצי לילדים ונוער, 2015
הקיץ שלי - מחזה על לבטים של בני ובנות נוער לקראת סיום לימודי התיכון, בבימויו של משה קפטן.
אלה גרוסמן - סיפורה של מדינת ישראל משנות ה־60 ועד לרצח רבין דרך סיפור חייה של אישה אחת.
צ'פלין - כתיבה במשותף עם צביה הוברמן ובבימויה.
רובינא האגדה - מחזה על חייה של השחקנית חנה רובינא שכתבה אנגל עם שי להב, בבימויו של משה קפטן.
הבימה בשיתוף תיאטרון השעה, 2017
כפרה - אנגל ביימה את המחזה שכתבה בשיתוף עם שי להב במסגרת פסטיבל מחזאות מקורית.
נקודות של אור - סיפור חייו של לואי ברייל שכתבה אנגל במשותף עם משה בן שושן ורענן ניסים פררה ובבימוים.
התחנה - מחזמר המגולל את סיפורם של חיילים בקורס כתבי שטח של תחנת שידור צבאית דמיונית על רקע אירועי ההתנתקות.
אלי כהן - סיפור חייו של המרגל הישראלי שהוצא להורג בסוריה בבימויו של עמית אפשטיין.
ילד הטבע - עיבוד לסיפורו של טרזן, תינוק שננטש בג'ונגל הפראי של אפריקה ומוצא את דרכו בחזרה לחברת בני האדם.
הדולפין - סיפורו של ילד חולמני ורגיש אשר לא מתחבר עם ילדים בני גילו.
כתיבה משותפת עם שי להב, בבימוים של משה בן שושן ורענן ניסים פררה.
שמונה בעקבות אחד - עיבוד לספרה של ימימה אבידר טשרנוביץ בבימויו של רפי ניב.
עץ הדומים תפוס - עיבוד לספרה של גילה אלמגור בבימויו של משה קפטן.
זוכה פרס ההצגה הטובה לנוער.
תרנגול כפרות - עיבוד לספרו של אלי עמיר בבימויו של רפי ניב.
תיאטרון הקיבוץ, 2007; גודמן בית הספר למשחק בנגב
אורי - עיבוד לספרה של אסתר שטרייט וורצל בבימויו של משה קפטן.
ההצגה זכתה בפרס ההצגה הטובה ביותר לילדים לשנת 2008
נשים קטנות - עיבוד לספרה של לואיזה מיי אלקוט בבימויו של ניר ארז.
אם יש גן עדן - עיבוד לספרו של רון לשם על שהיית צה"ל ברצועת הביטחון בדרום לבנון.
משאלה אחת ימינה - עיבוד לספרו של אשכול נבו.
שרה גיבורת ניל"י - עיבוד לספרה של דבורה עומר על חייה של שרה אהרונסון ובבימויה של אנגל.
זוכה פרס שחקנית השנה 2012. תיאטרון הקיבוץ, 2012
סוד הגן הנעלם - עיבוד בשיתוף שי להב לספרה של פרנסס הודג'סון ברנט.
הקומה השלישית - עיבוד לאחד משלושת הסיפורים מספרו של אשכול נבו "שלוש קומות".
פצפונת ואנטון - עיבוד בימתי לספר הילדים המצליח של אריך קסטנר בבימוי משה קפטן.
הדודה שלי מרחוב הנביאים - שיתוף פעולה עם משה בן שושן ורענן ניסים פררה לעיבוד לבמה של ספרו של יורם טהרלב.
במהלך לימודיה באוניברסיטה הכירה אנגל את בעלה, הבמאי והמחזאי יאקי מחרז, שהיה אז סטודנט לתואר שני.
חיו בתל אביב עד למותו הפתאומי של מחרז מדום לב ב-2013.
דפיקה בדלת הוא סרט מותחן פסיכולוגי אפוקליפטי אמריקאי שנכתב ובוים על ידי מ.
נייט שאמלאן, בכך שכתב את התסריט מתוך טיוטה ראשונית של סטיב דזמונד ומייקל שרמן.
הסרט מבוסס על הרומן משנת 2018 מאת פול ג.
טרמבליי, וזהו העיבוד הראשון מאחת יצירותיו.
בסרט מככבים דייב בטיסטה, ג'ונתן גרוף, בן אולדרידג', ניקי אמוקה-בירד, קריסטן קוי, רופרט גרינט ואבי קווין.
העלילה סובבת סביב משפחה שנופשת בבקתה נידחת, ומוחזקת לפתע כבת ערובה על ידי ארבעה זרים, ששואלים דבר מה, ההוכה בהלם בעיני המשפחה.
דפיקה בדלת הוקרן בבכורה בניו יורק באולם רוז הול ב-30 בינואר 2023, ועלה לאקרנים בארצות הברית ב-3 בפברואר 2023, ובישראל ב-2 בפברואר 2023.
וון, ילדה הנופשת עם אביה המאמצים, אריק ואנדרו, בבקתה נידחת באזור הכפרי של פנסילבניה.
בעודה תופסת חגבים, ניגש לוון זר בשם לאונרד.
בסבר פנים יפות, לאונרד מסביר לוון שהוא זקוק לעזרת הוריה כדי להציל את העולם.
בזמן שוון מזהירה את הוריה שאינם חוששים, ביחד עם לאונרד נוספים עוד שלושה אנשים עם כלי נשק מאולתרים.
הארבעה פורצים לבקתה, וקושרים אותם בזמן שאריק סובל מזעזוע מוח לאחר המאבק.
לאונרד וחבריו, סברינה, אדריאן ורדמונד, טוענים שהם מעולם לא נפגשו לפני היום הזה, ואין להם שום כוונה "לפגוע" במשפחה.
עם זאת, בשבוע האחרון הם הונעו על ידי חזיונות וכוח לא ידוע למציאת המשפחה.
הקבוצה טוענת שאפוקליפסה מתקרבת, ולאונרד מצהיר שמגפה תתפשט, שיגיע תרחיש צונאמי, השמיים יפלו והחושך יעטוף את כדור הארץ.
הדרך היחידה למנוע זאת היא שהמשפחה תקריב אחד משלהם (וון, אריק ואנדרו).
אם הם לא יבחרו, הם יהיו האנשים האחרונים בחיים.
אריק ואנדרו חושדים שהפולשים משקרים ושהמתקפה מונעת משנאה ואשליה.
המשפחה מסרבת להקריב, והפולשים מוציאים להורג את רמונד, ואריק רואה דמות-אור בזמן שרמונד מת.
בטלוויזיה, דיווחים בתקשורת מראים צונאמי הרסני, ולאונרד מכריז שזוהי תחילתה של האפוקליפסה.
אנדרו מגלה רדמונד בתור רורי אובאנון, אדם שנעצר לאחר שתקף את אנדרו בבר שנים קודם לכן.
אנדרו חושב שרורי איתר אותו למען נקמה ותמרן את האחרים ללכת עם תחבולתו, לאונרד, סברינה ואדריאן מפקפים זאת, הם מצהירים שמותו של רדמונד שחרר את השיפוט הראשון של האנושות.
למחרת בבוקר, הקבוצה מקריבה את אדריאן מכיוון שהמשפחה נותרה חסרת החלטיות.
האסונות ממשיכות, בכך שנגיף השפעת מתפשט ברחבי העולם.
אנדרו מכביד את לבו בכך שטוען שהפולשים ציפו לשידור חדשות מתוכנן.
אנדרו בורח אל מכוניתו ושולף משם את אקדחו ויורה בסברינה בזמן שבורחת, ומוצא את ארנקו של רמונד ומוכיח על כך שזהו רורי.
כשהצמיגים ברכב נקובות, אנדרו מאמין שהפולשים הגיעו במשאית בקרבת מקום.
לאונרד מוחזק באיומי אקדח, וסברינה פורצת לבית ונורה אנושות על ידי אנדרו, ולאונרד מקריב את סברינה, ועורף את ראשה.
לאחר העימות, לאונרד מכניע את אנדרו, ולוקח את אקדחו, ושידור הטלוויזיה חושף כי מאות תאונות מטוסים ספונטניות התרחשו ברחבי העולם.
כשלאונרד מבין שזמנם תם, לוקח את המשפחה למחוץ-הבית, ומודיע להם שאחרי מותו, יהיו להם דקות בודדות לקבל החלטה, לפני מותו.
לאחר שסירבו זאת שוב, לאונרד משסף את גרונו, וברק גורם לשריפות ולמטוסים נוספים להתרסק.
אריק מאמין שהאירועים אמיתיים, וכי הפולשים מייצגים את ארבעת פרשי האפוקליפסה.
אריק אינו רוצה שוון תגדל בעולם הרוס, ומקריב את עצמו כקורבן.
הוא רואה בעיני רוחו את אנדרו מבוגר ואת וון כנערה ממשיכים בחייהם.
אריק סובר שמשפחתם נבחרה להקריב קורבן כי אהבתם הייתה כה טהורה.
באי רצון, אנדרו יורה באריק, לפני שברק מכה ומצית את הבקתה.
וון ואנדרו מוצאים את המשאית של המבקרים עם חפציהם.
הם נוסעים למסעדה צפופה בקרבת מקום, שם הם צופים בדיווחי חדשות המאשרים שהאסונות שככו.
כשהם חוזרים למשאית, הרדיו נדלק ומשמיע את "" של KC & Sunshine Band, במקרה השיר שאריק ניגן להם בנסיעה לבקתה.
בן אולדרידג' - אנדרו, אב לבתו, וון.
ג'ונתן גרוף - אריק, אב לבתו, וון.
דייב בטיסטה - לאונרד ברוך, מייצג את "הסוס" האדום בארבעת פרשי האפוקליפסה.
ניקי אמוקה-בירד - סברינה, מייצגת את "הסוס" השחור בארבעת פרשי האפוקליפסה.
רופרט גרינט - רמונד, מייצג את "הסוס" הלבן בארבעת פרשי האפוקליפסה.
אבי קווין - אדריאן, מייצגת את "הסוס" החיוור/ירוק בארבעת פרשי האפוקליפסה.
פרסקטגוריהתוצאהפרס סאטורןסרט המתח הטוב ביותרפרס התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצההסרט הטוב ביותר - הפצה נרחבת
דפיגמנטציה היא הבהרת העור או אובדן פיגמנט.
דפיגמנטציה של העור יכולה להיגרם ממספר מצבים מקומיים וסיסטמיים.
אובדן הפיגמנט יכול להיות חלקי (פגיעה בעור) או מלא (נגרם על ידי ויטיליגו).
זה יכול להיות זמני (פטרת השמש) או קבוע (לבקנות).
לרוב, דפיגמנטציה של העור קשורה לאנשים שנולדו עם ויטיליגו, אשר מייצר אזורים שונים של עור בהיר וכהה.
מונובנזון גורם גם לדפיגמנטציה של העור.
יותר ויותר אנשים שאינם סובלים מוויטיליגו מתנסים בריכוזים נמוכים של קרמים מונובנזון בתקווה להבהיר את גוון העור שלהם באופן שווה.
שיטה חלופית להבהרה היא שימוש בכימיקל מקווינול לאורך זמן ממושך.
גם מונובנזון וגם מקווינול מייצרים הלבנת עור דרמטית, אך מגיבים בצורה שונה מאוד.
המקווינול מותיר את העור במראה חיוור במיוחד.
עם זאת, שיזוף עדיין אפשרי.
חשוב לשים לב שהעור לא יחזור לצבעו המקורי לאחר הפסקת הטיפול במקווינול.
אין להשתמש במקווינול על ידי אנשים שאלרגיים למרכיב כלשהו במקווינול; אנשים בהריון; אנשים שיש להם אקזמה, עור מגורה או דלקתי, אנשים שיש להם מספר מוגבר של תאי דם לבנים או אנשים שרגישים לאור השמש או שחייבים להיות בחוץ לפרקי זמן ממושכים.
המקווינול משמש באירופה בריכוזים הנעים בין 2–20 אחוזים ומאושר במדינות רבות לטיפול בלנטיגין סולארי.
מונובנזון המיושם באופן מקומי מסיר לחלוטין את הפיגמנט בטווח הארוך ויש להקפיד על בטיחות שמש נמרצת לכל החיים כדי למנוע כוויות קשות מהשמש ומלנומה.
אנשים המשתמשים במונובנזון מבלי שעברו ויטיליגו בעבר עושים זאת מכיוון שמוצרים סטנדרטיים המכילים הידרוקינון או חומרי הבהרה אחרים אינם יעילים לעור שלהם ובשל המחיר וחוזק החומר הפעיל.
עם זאת, מונובנזון אינו מומלץ למחלות עור מלבד ויטיליגו.
עבור נגעים פיגמנטיים עקשניים ניתן להשתמש בלייזר אודם ב-Q, קריותרפיה או פילינג Trichloroacetic acid כדי להבטיח שהעור יישאר נטול פיגמנטים.
דפנה אוודיש גולן (נולדה ב-1989), היא יוצרת ישראלית של סרטי אנימציה תיעודיים ומאיירת של ספרי ילדים, שחיה ופועלת באמסטרדם, הולנד.
נולדה לריבה פינסקי-אוודיש, ציירת ואמנית, ולמוטי (מרדכי) אוודיש, מנהל כספים בחברת תיירות.
הבת האמצעית בין אחות גדולה לאח צעיר.
סבה וסבתה מצד אביה, חיו בירושלים.
לאחר מותם נפתחה בשנת 2017, בדירה שבה גרו, גלריה מרי, גלריה שיתופית לאמנות (הקרויה על שם הסבתא מרי אוודיש).
בתיכון למדה בתיכון לאמנויות עש צ'ארלס א' סמית' (סיימה ב-2007).
בהמשך שירתה שירות חובה כמורה-חיילת בנח"ל.
לאחר שירותה הצבאי למדה בשנים 2011–2015 לתואר ראשון במחלקה לאמנויות המסך בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, והתמחתה באנימציה.
בשנת 2013 במהלך התואר למדה סמסטר אחד לימודי אנימציה ואיור במסגרת במילאנו, איטליה, בתוכנית לחילופי סטודנטים מצטיינים.
בשנת 2016 לאחר סיום התואר השלימה גם תעודת הוראה באמנות.
בשנים 2017–2018 המשיכה לתואר שני באנימציה בהולנד, למדה במכון סנט יוסט לאמנויות ויזואליות () בעיר דן בוס, והתמחתה שם בסרטי אנימציה תיעודיים (דוקו-אנימציה).
לאחר סיום התואר השני נשארה בהולנד, ושם היא חיה ויוצרת.
בשנים 2021–2022, במקביל ליצירתה, לימדה ב ברוטרדם.
אוודיש גולן יצרה עד היום מספר סרטי אנימציה תיעודיים, ובהם:
"אולי רק ציפורי מסע יודעות" (2016) - סרט הגמר שלה ב"בצלאל", שהתבסס על ראיונות עם אנשים ממקומות שונים שמצאו להם בית רחוק מזה שנולדו בו.
שם הסרט לקוח משיר של המשוררת לאה גולדברג.
"הדוב שאיתי" (2018) - סרט הגמר שלה בלימודי תואר שני, שעוסק במהגרים שעזבו את ביתם וחצו גבולות בשביל האהבה.
"מול הים - לזכרו של עמית יאורי" (2020) - סרט שנעשה במסגרת פרויקט "פנים יום זיכרון" של בית אבי חי, לזכרו של סמ"ר שנפל במבצע צוק איתן ב-2014. שם הסרט לקוח מהשיר "מול הים" של המשוררת זלדה שהלחין עמיר לב.
"לשחות עם כנפיים" (2023) - סרט המתאר את חוויית ההגירה של ילדה ישראלית בהולנד אשר לומדת לשחות עם בגדים.
מכיוון שאוודיש חייתה במספר ארצות, היא חוקרת ביצירותיה את משמעות המושגים "בית", "הגירה" ו"זהות".
אוודיש איירה במשך השנים מספר ספרי ילדים, ובהם:
נילי אושרוב, המנופף הקטן, הוצאת סיפורי סבתא, 2017.
ויקי כהן וערן שגיא, תנינון ונחניאלי, הוצאה עצמית, 2020.
ויויאן סילבר, הדרך לשלום היא לעשות שלום, הוצאת צלטנר, 2025.
סרטיה של אוודיש הוצגו בפסטיבלים נחשבים בעולם ובהם: פסטיבל שטוטגרט לסרטי אנימציה (ITFS), הפסטיבל הבינלאומי לאנימציה באוטווה (OIAF) בקנדה, פסטיבל דוק לייפציג (DOK Leipzig) בגרמניה, ופסטיבל ורשה בפולין.
הסרטים זכו בפרסים וציונים לשבח:
אולי רק ציפורי מסע יודעות
זכה בבחירת האוצרים של וימאו
פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל מוביל מושן בשווייץ
ציון לשבח בפסטיבל אנימארטה בברזיל
ציון לשבח בפסטיבל לינולאום באוקראינה (על האסתטיקה האנימטיבית הייחודית לו)
פרס סרט האנימציה הטוב ביותר בפסטיבל ירושלים
פרס הפנטסטיק בפסטיבל שטוטגרט לאנימציה
פרס האיחוד האירופאי בפסטיבל האנימציה אנימהסירוס ביוון
פרס סרט האנימציה הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע הקצר בבולוניה
מועמד לפרס סרט האנימציה הטוב ביותר בפסטיבל פאלם ספרינגס לקולנוע קצר
"דפיקה בדלת" הוא סרט מותחן פסיכולוגי משנת 2015 בבימויו של איליי רות', בכיכובו של קיאנו ריבס.
איבן וובר, אדריכל נשוי ואב לשניים, נשאר לבדו בביתו בסוף שבוע גשום.
שתי נשים צעירות, ג'נסיס ובל, דופקות על דלתו ומבקשות מקלט מהסערה.
מה שמתחיל כמחווה של חסד הופך במהרה למשחק מסוכן של פיתוי ומניפולציה, כאשר הנשים חושפות כוונות זדוניות ומעמידות את חייו של איבן בסכנה.
קיאנו ריבס – מגלם את איבן וובר, אדריכל נשוי ואב לשניים.
לורנזה איצו – מגלמת את ג'נסיס, אחת משתי הנשים הפולשות לביתו של איבן.
אנה דה ארמס – מגלמת את בל, השנייה מבין הנשים הפולשות, המשתתפת במניפולציות על איבן.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בציון של 37% על סמך 98 ביקורות.
ב-Metacritic, הציון הממוצע הוא 53 מתוך 100, בהתבסס על 23 ביקורות.
מבקרים ציינו את המשחק של ריבס ואת המתח שבסרט, אך חלקם ביקרו את העלילה והדמויות.
שמוליק דובדבני מאתר ynet ציין שהסרט אינו מתהדר באלימות גרפית כמו בסרטיו הקודמים של הבמאי איליי רות', אלא מציג קומדיה שחורה המבקרת את הצביעות הגברית הבורגנית.
הפרובוקטיביות של הסרט, בעיקר בייצוג הנשי, נדמית מעט ילדותית ובלתי מספקת, ושתי הגיבורות נעות על הציר שבין קורבנות לנוקמות מבלי להפוך לדמויות מורכבות יותר.
הליברית נכתבה על ידי מרטין אופיץ (ששרדה) ואת המוזיקה הלחין היינריך שיץ (שאבדה).
באופן מסורתי היא נחשבה לאופרה הגרמנית הראשונה, אם כי לאחרונה הוצע גם שהיא הייתה למעשה דרמה מדוברת עם מספרי שירים ובלט המשובצים בה.
אופיץ היה חבר של שיץ וכתב עבורו שנים עשר טקסטים של מדריגל גרמני.
בשנים 1625 ו-1626 ביקר אופיץ בחצר דרזדן, כדי לעבוד עם שיץ על סינג-קומדיה המבוססת על הדגם של דפני של יאקופו פרי.
אופיץ כתב מחדש את הליברית אחרי רינוצ'יני, תרגם אותו לפסוקים אלכסנדריניים, והליברית שלו זכתה להערכה רבה עד כדי כך שעובדה לאיטלקית מאוחר יותר על ידי כותבים איטלקיים מאוחרים יותר.
אופיץ ושיץ' נמשכו כנראה מהתוכן הדתי של היצירה, ולא מהמיתולוגיה הפגאנית הטהורה של דפנה או אורידיקה.
מזכיר בית המשפט הסכסוני, יוהאן סוס השפיע כנראה גם הוא על הפרויקט.
האופרה הועלתה בבכורה באולם האירועים של טירת הרטנפלס ליד טורגאו, סקסוניה במהלך נישואי הנסיכה סופיה אלאונורה מסקסוניה וג'ורג ' השני מהסה-דרמשטאדט ב-13 באפריל 1627. עם זאת, האופרה זכתה לתשומת לב מועטה בעיצומה של פעילויות אחרות במהלך הטקס, כולל קרבות דובים ב-7 וב-10 באפריל וציד זאבים ב-9 באפריל.
הפרטיטורה של שיץ לאופרה אבדה מתישהו במהלך מלחמת שלושים השנים.
עם זאת, המוזיקולוג הגרמני ריינהרד סיהפר הצליח לשחזר את האופרה ב-2007.
האופרה מחולקת לפרולוג וחמש מערכות.
אובידיוס מוסר בשבעה בתים של שישה פסוקים את כוחה של האהבה.
רועי צאן מאוימים על ידי מפלצת באזור הכפרי.
אפולו מגיע והורג את המפלצת לשמחתם של הרועים החוגגים שחרורם מהמפלצת.
קופידון ואמו מנהלים דיאלוג מר לפני שנקטעים על ידי כניסתו של אפולו.
אפולו לועג לקופידון, וקופידון נשבע לנקום.
מקהלת רועים שרה את תהילת קופידון.
קופידון נוקם את נקמתו בכך שהוא גורם לאפולו להתאהב בדפנה.
רועי צאן מהללים את הציד.
קופידון חוגג את הניצחון שלו עם ונוס.
אפולו רודף אחרי דפנה עד שהיא קוראת לעזרתו של אביה פניאוס, ההופך אותה לעץ דפנה.
אפולו מחליט כי זר מענפיה יוענק מעתה ועד עולם למשוררים.
רועים ונימפות רוקדים סביב העץ.
הערכה מחודשת של מחקר מודרני
ההופעה לא התחילה מסורת ראויה לציון בגרמניה, ווולפרם סטיודה (1991) העלה את ההצעה השנויה במחלוקת שדפנה היא למעשה דרמה מדוברת עם מספרי שיר ובלט מוכנסים.
כתוצאה מכך, פרסומים עדכניים, כגון המהדורה האחרונה של מילון האופרה ניו גרוב, זהירים יותר במיוחס לטענת "האופרה הגרמנית הראשונה".
יצירות דרמטיות נוספות של שיץ
שתי דרמות אחרות המושרות בקנה מידה גדול מאת שיץ אבדו גם הן:
Orpheus und Eurydike (דרזדן, 1638) - בלט המבוסס על המיתוס על אורפיאוס ואורידיקה, עם הליברית מאת אוגוסט בוכנר.
Paris und Helena בלט מושר בחמש מערכות לליברית מאת דייוויד שירמר.
נכתב לחתונה הכפולה בדרזדן של האחים מוריס, דוכס סקסה-זיץ וכריסטיאן הראשון, דוכס סקסה-מרסבורג.
התרופה דפמוקימאב היא נוגדן חד-שבטי מואנש (humanized) המשמש לטיפול באסתמה.
דפמוקימאב חוסם אינטרלוקין-5 (IL-5), ופותחה על-ידי חברת GSK.
מבחינה מבנית היא דומה למפוליזומאב (mepolizumab), אך מכילה שבע שחלופים של חומצות אמינו ברצף השרשרת הכבדה.
דפמוקימאב אושרה לשימוש רפואי הן בממלכה המאוחדת והן בארצות הברית בדצמבר 2025.
בארצות הברית, דפמוקימאב מיועדת כטיפול תחזוקה נוסף (add-on) לאסתמה חמורה המאופיינת בפנוטיפ אאוזינופילי בקרב אנשים בני 12 ומעלה.
דפמוקימאב (Depemokimab) אושרה לשימוש רפואי הן בבריטניה והן בארצות הברית בדצמבר 2025.[1][4][7]
בדצמבר 2025 אימצה הוועדה לתרופות לשימוש בבני אדם של מנהל התרופות האירופי (EMA) עם חוות דעת חיובית, והמליצה על מתן אישור שיווק לתכשיר הרפואי Exdensur, המיועד לטיפול באסתמה אאוזינופילית חמורה וכן ברינוסינוסיטיס כרונית חמורה עם פוליפים באף.[8] המבקשת לקבלת האישור לתכשיר זה היא חברת GlaxoSmithKline.
הצטננות וזיהומים בדרכי הנשימה העליונות.
ישנם סיכונים לאם ולעובר הקשורים לאסתמה במהלך ההיריון.
המעבר דרך השליה של נוגדני IgG אנדוגניים ושל נוגדנים חד־שבטיים (למשל, דפמוקימאב) עולה ככל שההיריון מתקדם ומגיע לשיאו במהלך השליש השלישי.
ההשפעה של החלפת חומצת האמינו בתוך דפמוקימאב על מעבר דרך השליה אינה ודאית; עם זאת, נוכחות ההחלפה עשויה להוביל לחשיפה ממושכת ומוגברת של התינוק ברחם.
במחקרים בבעלי חיים אשר התמקדו במסלולי איתות של IL-5 לא הוכחו השפעות הקשורות לטיפול על התפתחות העובר או על ההתפתחות לאחר הלידה
דפנה והעוגיות היא להקת רוק ישראלית שהוקמה בשנת 2004. נוכחותם הציבורית התבוססה במידה רבה על הופעות (ובמקצתהּ על השמעות ברדיו), בעיקר בתל אביב אך גם בערים שונות בארץ.
הלהקה הצליחה כבר בתחילת דרכה לזכות לקהל רב בהופעותיהם ולחשיפה ציבורית ותקשורתית רחבה יחסית.
שירי הלהקה מלאים מאפיינים הומוריסטיים ופוליטיים.
ההשוואה החוזרת הייתה בין הלהקה ללהקות הרוק הבילויים והמכשפות.
הלהקה הייתה ידועה גם בהזמנות הקומיקס להופעותיה, שאותן יצר דודו גבע.
קינן וזיו נהגו גם ללוות את המוזיקאי רם אוריון.
במאי 2006 שוחרר הסינגל הראשון של הלהקה, "דפנה פיק".
וב-13 ביולי של אותה השנה יצא אלבומם הראשון תחת חברת "התו השמיני".
האלבום שזכה לשם "דפנה והעוגיות" כלל את השיר "דפנה פיק" לצד שירים כמו "קובי" ו"חבר ערבי", שנכתב בעקבות פרשת טלי פחימה וקשריה עם המחבל זכריא זביידי.
בסוף יולי יצא קליפ מוזיקלי של "דפנה פיק", ובספטמבר קליפ נוסף לשיר "קובי".
בינואר 2007 יצא הסינגל השלישי מתוך האלבום "איך" ובחודש מאי של אותה שנה צולם קליפ לשיר "תאמיני" (שלא יצא כסינגל).
ביולי 2009 שוחרר הסינגל "אין לנצח" מתוך האלבום השני של דפנה והעוגיות.
השיר לווה בקליפ שנוצר ובוים על ידי ימי ויסלר (מלהקת הבילויים).
בספטמבר יצא סינגל נוסף בשם "תודה רבה".
האלבום המלא פורסם ב-15 באוקטובר 2009. דפנה קינן הפיקה מוזיקלית את האלבום, והוא בושל אצל תמיר מוסקט באולפן בתל אביב.
דפנה קינן: סולנית, נגנית גיטרה ואחראית על מלל ולחן השירים.
דן-יה שוורץ: נגנית גיטרה וזמרת קולות ליווי.
טל זובלסקי: נגן גיטרה וזמר קולות ליווי.
ענבל זובלסקי: נגנית גיטרת בס.
אור זובלסקי: נגן תופים (עזב באוגוסט 2007).
תמר זיו: נגנית סקסופון (עזבה באוגוסט 2009).
דפנה רכטר (נולדה ב-15 ביולי 1965) היא זמרת-יוצרת ושחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלית, זוכת שני פרסי אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר (1991 ו-1998) ופרס התיאטרון הישראלי.
דפנה רכטר נולדה למשפחת אמנים.
היא בתם של האדריכל יעקב רכטר והשחקנית חנה מרון.
אחיה הוא האדריכל אמנון רכטר, ואחותה היא חוקרת המתמטיקה של קאנט ד"ר עפרה רכטר.
היא אחותם למחצה של המוזיקאי יוני רכטר והמאיירת מיכל לויט, מנישואיו הראשונים של אביה.
רכטר סיימה את לימודיה בבית הספר למשחק בית צבי.
במהלך לימודיה עבדה כמוכרת תכשיטים בפסאז' הוד (רחוב דיזנגוף 101) של תיאטרון הקאמרי.
בראיון בינואר 2022 סיפרה רכטר כי היא השתמשה החל מגיל 14 ובמשך כ-40 שנים בסמים קשים מסוגים שונים.
היא גם דיברה בתקשורת בגלוי על היחסים המורכבים שהיו לה עם אמה.
ב-1984 השתתפה בתפקיד אורח בסדרה הקומית "קרובים קרובים".
ב-1991 השתתפה בסרט "מעבר לים" לצד אריה מוסקונה וזכתה עליו בפרס אופיר.
לאחר מכן שיחקה בשורה של סרטים ישראליים: "מקס ומוריס" לצד משה איבגי ואורנה בנאי (1994), "קשר עיר" לצד יונתן סגל ב-1998 (עליו זכתה בפרס אופיר), "צור הדסים" (1999) ו"פיתוי" (2002) המבוסס על הרומן "פיתוי" מאת רם אורן.
ב-1992 לקחה פסק זמן מעולם המשחק ועברה להתגורר בניו יורק שם עבדה בבית חרושת ליצור כובעים, וכעורכת בתחנת הטלוויזיה של הישראלים בעיר.
בטלוויזיה השתתפה במיני-סדרה "אנס הבושם" (לצד נתי רביץ), בסדרת הדרמה "מיי פירסט סוני" לצד יורם חטב (2002), ובשנת 2003 החלה לשחק בטלנובלה "אהבה מעבר לפינה" (לצד אגם רודברג) במשך שלוש עונות.
בנוסף השתתפה בדרמות הטלוויזיה "אהבה ממדרגה ראשונה", "משחקי ראש" ו"המכון".
שיחקה בהצגות רבות בתיאטרון הישראלי: בתיאטרון באר שבע שיחקה ב"ברור כשמש", "קומדיה של טעויות" (לצד גיל פרנק), "טובת המולדת", "הביצה", "שם המשחק", "דון ז'ואן", "מפיסטו", "רוחות" (לצד אמה, חנה מרון), "מפגש משולש", "שלוש אחיות", "מעקב באפילה" וב"כטוב בעיניכם".
בהבימה שיחקה ב"אותלו" ובבית ליסין ב"גג שקוף", "גן עדן דרום", "הקונצרט", "קיסריה סופ"ש", "המים זוכרים", "ריגוש", "יומנים" ו"חיים פרטיים".
בשנת 2008 פרשה רכטר ממשחק והתמקדה בשירה ובנגינה בסקסופון.
ב-2012 היא הגיחה לתיאטרון בהצגה "סוסים על כביש גהה" שעלתה בתיאטרון בית ליסין.
באותה השנה גילמה את טליה בסדרת הטלוויזיה "יומני החופש הגדול".
בשנת 2013 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "Airbaloon", יחד עם המוזיקאי נעמן טל.
באותה העת החלה לשדר בתחנת הרדיו האינטרנטית 109FM תוכנית בשם "סולם רכטר".
בשנת 2015 הוציאה את אלבומה השני, "דפנה רכטר: ביום טוב", בהפקתה המוזיקלית של קורין אלאל.
במסגרת האלבום, חידשה רכטר את השיר "נכון להיום" שביצע במקור זהר ארגוב.
בשנת 2022 שבה אל בימת התיאטרון כשגילמה את מיקה במחזה "טריאז'" בתיאטרון בית ליסין, לצידה של יונה אליאן.
בשנת 2021 הוציאה את הסינגל "להתגרש מעצמי" ובהמשך חידשה את שירו של שלמה יידוב, "שיר בין ערביים".
בשנת 2025 חידשה את השיר "סוף העונה" שביצעה במקור גלי עטרי, ובמקביל הוציאה את הסינגל "אולי הפחד".
בדצמבר של אותה השנה, הוציאה לאור את אלבומה השלישי, "הכל שקט עכשיו".
רכטר גרושה ולה בת אחת בשם זואי שנולדה ב-1996.
רכטר טבעונית, הידועה גם בזכות תרומתה למאבק למען זכויות בעלי חיים.
שנה סרט/סדרה תפקיד1984 קרובים קרובים ענת1991 מעבר לים רוזה גרינברג1993 עניין של זמן עופרה אריאל1994 מקס ומוריס בלה הלינשטיין1997 האישה באפור גליהאהבה מדרגה ראשונה מאירהביפאירנה1998אנס הבושםריטה קשר עיר אווה1999 משחקי ראשמיכלצור הדסיםאילנה2001 המכון2002 פיתוידפנה עילם2002–2003 מיי פירסט סוניאלמה לזר2003–2005 אהבה מעבר לפינהדניאלה ברזילאי2008אולי הפעםיעל שץ2012יומני החופש הגדולטליה
דפנה רכטר: ביום טוב (הפקה: קורין אלאל, 2015)
דפנה ודודידו היא סדרת טלוויזיה ישראלית, הסדרה הראשונה ששודרה בערוץ הופ!.
הסדרה עוסקת בדפנה דקל, שגרה עם דודידו בבית בשכונה של ערוץ הופ!.
דודידו, שאותו הפעילו במהלך השנים גיא פרידמן ואחרים, הוא בובה בגודל אדם בוגר, וביחד עם דפנה הוא יוצא להרפתקאות רבות.
הסדרה מעלה נושאים יומיומיים שנוגעים לכל הילדים ומעניקה לבני הגיל הרך כלים ראשוניים להתמודדויות במצבים שונים.
מהעונה הראשונה ועד 2003 השתתף גם דליק ווליניץ בתפקיד הקריין.
את שיר הפתיחה מבצע יהונתן מגון, ואחר כך מבצעים משי קלינשטיין, רוני נדלר, לירון זייד ושלומי אלהרר.
לאור ההצלחה הרבה של התוכנית, הוחלט להרחיב את הפורמט הקיים שלה לסדרה חדשה ששמה "דפנה, דודידו וחברים", בה מופיעות גם הדמויות גומי (עדי טופול), גולה (אור אזולאי) וקוץ וצנונית (הפעלה: אבי יקיר וז'יל בן דוד, קולות: מיקי קם).
בנוסף, שולב בסדרה "נחשון המנחש" (שמחזיק גם בתוכנית משלו – "נחשון כל יכול") בגילומו של אסף אשתר.
דמות נוספת היא תוכי מבולבל, בשם "תיקתוכי" (תוק) אשר מופיעה בסדרה "דפנה, דודידו ותיקתוכי".
בעקבות הסדרה יצאו גם מופעים והצגות בחנוכה, בהם "יום הולדת לדודידו" (עם חן חגי ועומר רבין בתפקידים הראשיים) ו"הופ!
בעיר - חגיגה עם דודידו" כמופע נודד בין ערים בפריפריה.
בעקבות הצלחת הסדרה יצאו מספר מוצרים נלווים (שזכו אף הם להצלחה) שמכילים בין היתר בובות, משחקים, חוברות עבודה וסרטים הנושאים את דמותו של דודידו.
בין לבין, הצגות המלוות את שם הסדרה כמו "דפנה ודודידו במסע לארץ כל יכול" ו"דפנה ודודידו 2 - ממלכה ללא מלך" הופיעו ברחבי הארץ וזכו להצלחה רבה.
דמותו של דודידו השתתף בסדרות "החדר המוגן של הופ!" (2003), "הקייטנה של הופ!
- עברית שפה יפה" (2010) והשתתף גם במופעי "מותק של פסטיבל" בשנים 2008, 2009, 2010 ו-2012, והשתתף גם בתשדירים וקליפים לאיכות הסביבה בשם "הופ!
לסביבה באהבה" והשתתף גם בקליפ הקיץ של ערוץ הופ!
ביחד עם הקונצונים, אליק ובליק, נימי, באלי ושלוק, גומי, גולה, קוץ וצנונית ובחג פורים של שנים 2003 ו-2004 השתתף גם במבצע של ארגון לתת, ערוץ הילדים וערוץ הופ!
הנקראת "לתת משלוח מנות" ביחד עם טל מוסרי, סופי צדקה ונחשון (אסף אשתר) והשתתף כדמות מצוירת מחברי ערוץ הופ!
בתור דמויות מצוירות לפרסומות ולמשחקים של אתרי האינטרנט של ערוץ הופ!: "השכונה של הופ!" ו"הרפתקהופ!" ביחד עם יובל המבולבל, הקונצונים, אליק ובליק, נימי, באלי ושלוק, נחשון כל יכול, טרללית והחברים מרחוב סומסום.
בשנת 2022 דמותו של דודידו שבה בסדרות: "השכונה של הופ!" ביחד עם יובל המבולבל, מיכל הקטנה, דוד חיים, מולי וצומי וסבא טוביה ו"מסיבת האותיות של הופ!" ביחד עם דוד חיים.
בשנת 2024 החל דודידו להופיע במופע עצמאי ושב להופיע במופע הילדים של ישרוטל וערוץ הופ!
"אני ילד ישראלי" לצד יובל המבולבל.
בשנת 2026 דמותו של דודידו שבה לככב בסדרה "צחקוקים" ביחד עם מולי וצומי ותותי וגורי.
דודידו (גיא פרידמן): בובה פרוותית ואילמת בצבע כתום בגודל אדם בוגר.
דפנה (בתפקיד עצמה): דפנה גרה עם דודידו בביתה.
נחשון המנחש (אסף אשתר): בסדרה נחשון כל יכול מופיע כנחשון המנחש.
דפנה והעוגיות הוא אלבום הבכורה של להקת דפנה והעוגיות שיצא בשנת 2006 על ידי חברת התקליטים התו השמיני בהפקת רם אוריון.
השיר נכתב בעקבות סיפור האהבה לכאורה בין טלי פחימה לזכריא זביידי, אם כי השניים הכחישו זאת בתקשורת.
לדבריה של דן-יה שוורץ, אין בשיר הזה ביקורת פוליטית או תמיכה, בימין או בשמאל.
דן-יה שוורץ: נגנית גיטרה, וזמרת קולות הליווי.
טל זובלסקי: נגן גיטרה, וזמר קולות הליווי.
רוני פז-הר פסנתר ב"קובי" והאמונד ב"ואלס לעניים" וב"איך"
ימי ויסלר - בנג'ו ב"קובי"
דפנה דקל (נולדה ב-7 במאי 1966) היא זמרת, מלחינה, שחקנית ומנחת טלוויזיה ישראלית.
דקל החלה את דרכה כחברה בלהקת הנח"ל ואף שימשה בה כמפקדת הלהקה.
דקל ייצגה את ישראל באירוויזיון 1992 עם השיר "זה רק ספורט".
כמו כן בעברה הייתה דקל גם כוכבת ילדים.
דקל נולדה, גדלה והתחנכה באשדוד, כבת בכורה ולה שני אחים קטנים.
אימה, אביבה, הייתה מזכירה ואביה, יוסף, היה קצין משטרה.
אחיה אלרן דקל הוא זמר וסולן להקת "פאנקנשטיין".
בצעירותה שרה ורקדה בלהקת הנוער העירונית "פשוש", בהדרכתו של אבי חן.
את שירותה הצבאי עשתה בלהקת הנח"ל שם הייתה בין היתר מפקדת הלהקה תחת בימויו והדרכתו של צדי צרפתי.
לאחר שחרורה מהצבא, בשנת 1987, שיחקה ושרה במחזמר הטלוויזיוני "פיגומים" לצדם של חנה רוט, אלברט כהן, שמעון ישראלי ובבימויו של אורי פסטר עם מוזיקה של קובי אושרת.
באותה שנה הופיעה גם כזמרת ליווי בתחרות הקדם-אירוויזיון של דורית פרקש בשיר "ירושלם".
מיד לאחר הופעת הקדם החתים אותה המפיק שלמה צח לחוזה ארוך טווח כשצדי צרפתי היועץ האמנותי.
ב-1988 שיחקה במחזמר "סאלח שבתי", בתור חבובה, בתו של סאלח, שוב ב"תיאטרון הבימה".
כזמרת הוציאה בשנת 1989 את אלבומה הראשון, שנשא את שמה.
חלק מהשירים בו נכתבו והולחנו על ידי דקל עצמה, הוא הופק מוזיקלית בידי מיקי גבריאלוב וכלל בין היתר את הלהיטים "הצילו" ("מי יציל את הבית שלי"), שכתבה רחל שפירא והלחינו יובל דור ומיקי גבריאלוב, "שירה של ירמה" ו"תמונות בחושך" (בשניהם - מילים: אהוד מנור, לחן: שאול בן-אמיתי).
באותה שנה שיחקה גם בסרט ההונגרי "האזור המוזהב של טרנסילבניה" ("Erdély aranykora") בבימויו של זולטן אורבט ושרה בו גרסת א-קפלה לשיר "איפה היית" מתוך אלבומה הראשון.
בספטמבר 1989 נבחרה כ"תגלית השנה" של מגזין הנוער "ראש אחד".
בסוף השנה הוציאה דקל סינגל חדש לרדיו "זמנים משתנים" שכתב והלחין ברוך פרידלנד והשתתפה בפסטיגל עם השיר "מה קורה לי" שהלחין ירון ניב למילותיו של ברוך פרידלנד והשיר זכה במקום התשיעי.
באותו הפסטיגל, ביצעה את "פסטיגלבי", מחרוזת תימנית עם מרגלית צנעני והאחיות יוספי.
בקיץ 1990 נבחרה דקל לייצג את ישראל בפסטיבל סופוט בפולין עם השיר "אנאהיא" (מילים: גידי שטרן, לחן: גידי שטרן ורן בגנו) וזכתה בו במקום השני.
השיר זכה להצלחה עם במצעדי הפזמונים, והגיע למקום ה-20 במצעד השנתי תש"ן של רשת ג'.
בחנוכה של אותה שנה השתתפה במופע המוזיקלי "הכל נשאר במשפחה" לצידם של ספי ריבלין, ציפי שביט ואבי קושניר.
כמו כן באותה שנה הופיעה בתוכנית הילדים "הופה היי".
ב-1991 הוציאה דקל את הסינגל "יד אבודה" שהלחין עובד אפרת למילותיה של חנה גולדברג.
באותה שנה השתתפה בפסטיבל "חג היין" בראשון לציון עם השיר "עת הבציר" שכתב והלחין ברוך פרידלנד ועיבד ננסי ברנדס.
בנוסף השתתפה דקל בתוכנית "נתיב הזמר" בהפקת חטיבת התוכניות הקלות בקול ישראל - מבחר באנתולוגיה של נתיבה בן-יהודה המתעדת את שירי ארץ ישראל כגון "עברים היינו" "האניות עגנו במלטה", "יום שבת" ו"יום חופש" לצידה השתתפו הזמרת לאה שבת והזמרים אריק סיני, דני בסן ואפרים שמיר.
באותה שנה הקליטה דקל אלבום בצרפת.
בתחילת שנת 1992 השתתפה דקל בתוכנית "פלאי קלעים" ששודרה בערוץ הראשון, לצידם של הזמר אדם, צחי נוי ודני ארליך.
במקביל, החלה ללמוד משחק אצל הלל נאמן ושיחקה במונודרמה "העלמה אלזה" ב"תיאטרונטו" שזיכה את הבמאי הלל נאמן בפרס הבימוי.
בזמן ששיחקה על הבמה בתיאטרונטו השתתפה בקדם אירוויזיון וזכתה במקום הראשון לייצג את ישראל באירוויזיון 1992 עם השיר "זה רק ספורט" שכתב אהוד מנור והלחין קובי אושרת.
המתחרה שהשתתפה בקדם והגיעה למקום השני עם השיר "התקווה", ענת עצמון, הגישה תביעה נגדה משום שלטענתה השיר "זה רק ספורט" ארוך ב-17 שניות מהאורך המותר על פי כללי התחרות, שלוש דקות.
לאחר שהתברר שגם שירה של עצמון חרג באורכו מן האורך המותר במספר שניות, דקל זכתה במשפט, וקיצצה את 17 השניות האסורות.
"זה רק ספורט" הגיע למקום השישי באירוויזיון עצמו.
ב-1993 שיחקה בסרט "זהר" של ערן ריקליס בתפקיד ברכה, גרושתו של זוהר ארגוב, לצידו של שאול מזרחי.
הסרט זכה בפרס האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה ועל השתתפותה בו, דקל הייתה מועמדת לפרס "שחקנית השנה" באותו טקס של האקדמיה לקולנוע וטלוויזיה.
ב-1994 הוציאה את אלבומה השני שנקרא גם הוא "דפנה דקל" עם השירים "אני המים אני הסלע" (מילים: אסתר שמיר, לחן: מיקיאגי), "מה קרה" (מילים: אהוד מנור, לחן: יאניס מילוקוס היווני) וחידוש לשיר "אחכה לך" של "הנשמות הטהורות".
לחידוש לשיר זה בוים גם קליפ שבו הופיעה דקל עם שיערה וגם עם פאה של קרחת.
את שירי האלבום עיבד רועי זו-ארץ.
באותה שנה הנחתה דקל את העונה הראשונה של התוכנית "בטברנה" לצדו של שמעון פרנס.
ב-1995 הוציאה דקל את קלטת הילדים "זרעים של מסטיק", שהייתה גרסה מחודשת ליצירה של לאה נאור ולחניו של נחום היימן.
באותה שנה השתתפה דקל ביחד עם דני בסן ולהקת "צעירי תל אביב" במופע "תיבת נוח" ב"קסם של אגדה".
בסוף אותה השנה השתתפה בשנית בפסטיגל עם השיר "בא אלי מלאך" שזכה במקום השלישי.
באותה שנה לאחר הירצחו של רבין הוציאה דקל את הסינגל "לפני שיהיה מאוחר".
ב-1996 השתתפה דקל בסדרת הילדים "ימי" ביחד עם ג'וליאן שגרן וחנוך רעים.
בשנת 1997 השתתפה במחזמר "פיטר פן" בתפקיד לילי הנמרה האינדיאנית בבימויו של אורי פסטר לצידה שיחקו גיל ססובר, זאב רווח ושרון שחל.
ושיחקה בסרט "אהבה מדרגה ראשונה".
בשנת 1998 השתתפה דקל בתוכנית "סיפורי מישמיש", והוציאה את קלטת הילדים "כחולבן" לציון שנת יובל למדינת ישראל.
באותה שנה הגישה דקל תוכנית ברדיו 91FM בשם "עלי דפנה".
ב-1999 נבחרה דקל להנחות את האירוויזיון שהתקיים בירושלים לצדם של סיגל שחמון ויגאל רביד.
בסוף השנה השתתפה בפעם השלישית בפסטיגל עם השיר "כולנו יחד" שכתב, הלחין ועיבד עמית צח.
בשנת 2000, כאשר החלו שידורי "ערוץ הופ!", החלה להשתתף בסדרת הילדים "דפנה ודודידו" שמבוססת על תוכנית העבר "אמיגו ואני", ובעקבות זאת החל פרסומה ככוכבת ילדים.
בעקבות הצלחת הסדרה יצאו קלטות וידאו ו-DVD של הסדרה, ואף עלו שני מחזות זמר: "המסע לארץ כל יכול" ו"ממלכה ללא מלך" שאת כל השירים כתבה והלחינה דקל עצמה, בבימויו של עמיר ממן.
בנוסף באותה השנה, השתתפה בקלטת ילדים "הדוד פומפה" לצדו של דרור קרן.
בשנת 2001 עלה המחזמר "שלגיה" דקל שיחקה את שלגיה לצדם של גילת אנקורי, ספי ריבלין ועודד מנסטר וכתבה את כל המילים והלחנים של המחזמר.
בשנת 2005 הועלה המחזמר בשנית.
בשנת 2006 הצטרפה לסדרה "אגדת דשא" בערוץ 10.
בשנת 2007 יצאה דקל עם המופע "החלום של דפנה" מופע ששילב את כל שירה לילדים ולמבוגרים.
במרץ 2008 הוציאה, לראשונה אחרי 15 שנים, סינגל חדש שאת מילותיו כתבה, ואחיה אלרן הלחין, בשם "יומן יקר".
באותה שנה כתבה והוציאה ספר ילדים ראשון בשם "רק את הכחול".
ב-2009 הוציאה את אלבומה "יומן" על שם הסינגל שיצא שנה קודם שכלל את השירים "טיפה אחת" ו"איך תזכור".
באותה שנה לוהקה דקל לסדרה "חצויה" בתפקיד אשתו של רפאל.
באותה שנה השתתפה בפסטיבל שירי ילדים וזכתה במקום השני, עם השיר "כשאגדל" שאותו כתבה והלחינה בעצמה.
בשנת 2010 שיחקה דקל בסדרת המתח "בלו נטלי" ששודרה ביס לצידו של צביקה הדר ויפתח קליין, ובאותה שנה גם השתתפה בפסטיבל "מותק של פסטיבל".
בשנת 2011 הוציאה דקל חידוש לשיר "הצילו" בשיתוף עם היוצר ישי רזיאל (ג'סי).
באותה שנה שוב השתתפה דקל ב"מותק של פסטיבל" ובאוקטובר 2011 השתתפה בפסטיבל "צלילי ילדות" בניהולו האמנותי של גיל שוחט.
בשנת 2012 השתתפה דקל ב-DVD "איך שיר נולד" לצידו של אורי בנאי לערוץ "הופ ילדות ישראלית".
בשנת 2013 שפטה דקל בתחרות הקדם-אירוויזיון, ויצאה לסיבוב הופעות עם המופע "יש לנו שיר" והשתתפה ב"פסטיבל עין גב" שהוקדש אותה שנה לכותב דודו ברק.
בסוף מאי 2015 שחררה דקל שיר חדש לתחנות הרדיו בשם "שיעור באהבה".
בסוף יולי 2015 הוציאה את השיר "לחיות", את שני השירים כתבה דקל ללחן ולעיבוד של עמית צח.
באותה שנה השתתפה ב"פסטיבל עין גב".
בשנת 2016 השתתפה בקומדיה "דרושה עוזרת" שזכתה בפרס ה"קומדיה הטובה ביותר", בבימויו של רוני מנדלסון ובהשתתפות ציפי שביט, ערן איווניר, עודד מנסטר, ליאת אזר וחיים זנאתי.
החל מיוני 2016 מגלמת דקל את דמותה של גברת ווילקינסון במחזמר "בילי אליוט", על תפקידה הייתה דקל מועמדות ל"שחקנית הטובה ביותר במחזמר".
באפריל 2017 הגיע לחנויות אלבום אוסף המכיל את להיטיה הבולטים של דקל לצד הסינגלים שיצאו בשנת 2015: "לחיות" ו"שיעור באהבה".
במיוחד לאוסף הקליטה דקל את השיר "השבעה במאי", אשר נכתב עבורה כמתנת יום הולדת מאהוד מנור וקובי אושרת בשנת 1992. ביולי 2017 העלתה מופע השקה לאלבום האוסף בהפקתו של רועי זו-ארץ.
בסוף 2017 שיחקה דקל במחזמר "סימני דרך" משיריה של נעמי שמר לצידם של רוני דלומי, גילה אלמגור, תובל שפיר ועוד.
בינואר 2018 הוציאה חידוש לשיר "איפה היית", אותו הלחינה מתוך אלבומה הראשון, למילים של רחל שפירא ובעיבוד חדש של רועי זו-ארץ בו היא אירחה את עופר לוי.
בשנת 2019 החלה לשחק בסדרת הנוער "התחנה" בתור אהובה, אמו של נימי, לצד ירון בן הרוש, קובי מימון ולצד שחקנים נוספים.
ביולי 2018 הופיעה בפסטיבל מחול כרמיאל ואף הנחתה את המופע לצדו של אילן ליבוביץ.
בפברואר 2019 הוציאה את "עמדת מהצד" למילים ולחן של עמית צח.
בשנת 2019 גילמה את דמותה של האנה צ'פלין, אמו של צ'ארלי צ'פלין במחזמר "צ'פלין" בתיאטרון תל אביב.
בפברואר 2020 הוציאה את השיר "בלי לחשוש" למילים ולחן של עמית צח.
בפברואר 2021 הופיעה בקברט מוזיקלי "שוק המציאות" לצידו של אלון אופיר בהלחנת משה וילנסקי וסשה ארגוב בתיאטרון חיפה.
באוגוסט 2021 הוציאה את השיר "מה אתה אומר" למילים ולחן של עמית צח.
השיר יצא בצירוף קליפ פארודי שעוסק בתרבות הפילטרים, הרשתות החברתיות ותרבות האינסטנט, בנוסף החלה להשתתף במחזה "עוד חוזר הניגון" ב"הבימה", המחזה המוזיקלי המשלב את שיריו של נתן אלתרמן.
ב-2021 גילמה את שרי חדד, אמו של גילי חדד (בגילומו של בר צברי) בסדרה "מנגן ושר" ב-YES, תפקיד שבזכותו קיבלה מועמדות בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה לשנת 2021.
ביולי 2022 הוציאה את השיר "שומר עלינו" למילים ולחן של עמית צח.
בסוף יולי 2022 הוציאה אלבום EP בשם "שיעור באהבה" והשתתפה במחזה "אהבה זה כל הסיפור" לצידם של לירון לב, עדי כהן ודדי זוהר.
באוקטובר 2024 לקחה דקל חלק בספיישל הטלוויזיוני "מחווה לדנה אינטרנשיונל", ששודר לרגל ציון 20 שנה לארגון הנוער הגאה (איגי) ולקריירה המוזיקלית של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל.
היא ביצעה את "נוסעת לפטרה".
בפברואר 2023 שיחקה בסדרה "גוף שלישי" בקשת 12, בתפקיד פרופסור אפרת הללי, ראש מחלקת היריון בסיכון גבוה.
באפריל 2023 הנחתה ביחד עם סיגל שחמון את המופע "israel calling 2023" בסימן 50 שנה להשתתפותה של ישראל באירווזיון.
ביולי 2023 השתתפה במופע איך הפשפש עלה למעלה" לצידו של טוביה צפיר.