tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם זאת, הימין הגרמני חשד במודרניות המיוצגת על ידי ארצות הברית.
דעת הקהל בארצות הברית הייתה שלילית מאוד כלפי גרמניה הנאצית והיטלר, אך הייתה גם סלידה עזה מכניסה למלחמה ולהסתבכות בפוליטיקה האירופית.
ב-1938 בירך ממשל רוזוולט באופן פומבי על הסכם מינכן, על מנת להימנע ממלחמה, אך בחשאי הובהר כי אין זה אלא דחייה הדורשת התחמשות מהירה.
היחסים הפורמליים היו קרירים עד נובמבר 1938, אז נעשו קרים מאוד.
האירוע המרכזי היה ליל הבדולח, התקפה גרמנית על יהודים ומוסדותיהם, שגררה סלידה אמריקאית עמוקה.
לאחריו הורה נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט להחזיר את שגריר ארצות הברית בגרמניה.
גם קבוצות דתיות שהיו פציפיסטיות הפכו לעוינות גם כן.
בעוד שהזרם הכולל של פליטים מגרמניה לארצות הברית היה קטן יחסית בשנות השלושים, אינטלקטואלים רבים ברחו והתיישבו מחדש בארצות הברית, רבים מהם היו יהודים.
האוניברסיטאות הקתוליות התחזקו עם הגעתם של אינטלקטואלים גרמנים קתולים גולים, כגון ולדמאר גוריאן בנוטר דאם.
זאת בעקבות מדיניות החוץ של פרנקלין רוזוולט, מדיניות שפעלה לטובת בריטניה (וצרפת) מאז פרוץ המלחמה.
ארצות הברית מילאה תפקיד מרכזי בתבוסת מעצמות הציר, מה שאומר שבאופן בלתי נמנע בלתי היחסים בין ברלין לוושינגטון היו איומים ונוראים.
כבר בתחילת מרץ 1941 הנשיא רוזוולט היה מודע לעמדותיו של היטלר על ארצות הברית.
רוזוולט היה חייב לאזן הצורך להכין את מדינתו למעורבות במלחמה בקנה מידה עולמי לבין הרצון העז של רבים מהאמריקאים להימנע ממלחמה בכל מחיר.
זאת עד שההתקפה על פרל הארבור הכריעה את הסוגיה.
גרמניה הנאצית השתמשה בהשתתפות אמריקנית כאחת ממנהיגי בעלות הברית כדי להפיק ערך תעמולתי נרחב - הכרזה הידועה לשמצה "LIBERATORS" משנת 1944 עשויה להיות דוגמה טובה לכך.
בכרזה זו ארצות הברית מתוארת כמכונת מלחמה מפלצתית ומרושעת המבקשת להשמיד את התרבות האירופית.
הכרזה מרמזת על היבטים שליליים רבים בהיסטוריה האמריקאית, כולל קו קלוקס קלן, הדיכוי של אינדיאנים, ולינץ' בשחורים.
הכרזה מגנה את הקפיטליזם האמריקאי, את הדומיננטיות לכאורה של יהודים באמריקה ומראה פצצות אמריקאיות שהורסות כפר אירופי חסר אונים.
עם זאת, אמריקה השיקה כמה מסעות תעמולה נגדיים המציגים לעיתים קרובות את גרמניה הנאצית כמדינה עם מורל נחות המחרחרת מלחמה, שטופת מוח הקושרת קשרים הרסניים.
בעקבות תבוסת הרייך השלישי, הכוחות האמריקאיים היו אחד מכוחות הכובשים בגרמניה שלאחר המלחמה.
במקביל עם תהליך הדה-נאציפיקציה ופירוק גרמניה מנשקה אזרחים אמריקאים התרועעו עם הגרמנים.
הרכבת האווירית לברלין בשנים 1948–1949 ותוכנית מרשל (1948–1952) שיפרו עוד יותר את תפיסת האמריקנים בעיני הגרמנים.
ארצות הברית פעלה בהתאם לדוקטרינת הלשטיין, של קונראד אדנאואר משנת 1955, לפיה כינון יחסים דיפלומטיים עם 'הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית' תהיה מעשה לא ידידותי אל מערב גרמניה.
היחסים בין שתי הגרמניות הפשירו מעט בשנות ה-70, כחלק מהדטאנט הכללי בין הגוש המזרחי למערבי.
ארצות הברית הכירה במזרח גרמניה רשמית בספטמבר 1974, כשאריך הונקר עמד בראשה.
כדי להדוף את הסיכון לליברליזציה פנימית במשטרו, הגדיל הנקר את השטאזי מ-43,000 סוכנים ל-60,000 סוכנים.
המשטר המזרח גרמני התווה אידאולוגיה רשמית שהשתקפה בכל אמצעי התקשורת ומוסדות החינוך שלו.
הקו הבסיסי באידאולוגיה זו היה שארצות הברית גרמה להתפרקות הקואליציה שלחמה בהיטלר, וכעת היא מובילה את הגוש הריאקציונרי, תוך השיענות על "מחרחרי המלחמה מוול סטריט".
למזרח גרמנים היה תפקיד משמעותי למלא כחזית מול האמריקאים הרשעים.
עם זאת מעטים הגרמנים שהאמינו בכך.
הם ראו מספיק מההתנהלות הרוסית.
מאז 1945 כחצי מיליון סובייטים הוצבו במזרח גרמניה.
יתרה מזאת, הם נחשפו למידע מקרובי משפחה במערב, כמו גם לשידורי רדיו אירופה החופשית, ולתקשורת המערב-גרמנית.
התקשורת הקומוניסטית הרשמית לעגה למודרניזם ולקוסמופוליטיזם של התרבות האמריקאית והכפישה מאפיינים מאורח החיים האמריקני והעדפותיהם התרבותיות, בעיקר מוזיקת ג'אז ורוקנרול.
המשטר המזרח גרמני הסתמך מאוד על שליטתו הדוקה בארגוני נוער כדי להסית אותם, בהצלחה מועטה, נגד התרבות הפופולרית האמריקאית.
הדורות המבוגרים דאגו יותר מאיכות המזון הירודה וכן של הדיור והביגוד, שעמדו בניגוד דרמטי לשגשוג של מערב גרמניה.
מומחים במזרח גרמניה נצפו עבור כל סימן של סטייה מן הקו המפלגתי; הפריבילגיות שלהם היו בסכנה.
הפתרון היה לציית או לברוח למערב גרמניה, דבר שהיה קל יחסית לפני המרד המזרח-גרמני והקמת חומת ברלין של שנת 1961. האמריקאים ראו במזרח גרמניה פשוט בובה של מוסקבה, ללא עמדות או אפשרויות עצמאיות.
בראשית שנות התשעים כונתה המדיניות כלפי גרמניה המאוחדת "שותפות במנהיגות", כאשר ארצות הברית התגלתה כמעצמת-העל היחידה בעולם.
המאמץ של גרמניה לשלב פעולות צבאיות משמעותיות במדיניות הביטחון וההגנה האירופית, לא עמדו בציפיות של ארצות הברית במלחמת המפרץ.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר שאירעו בשנת 2001, התחזקו היחסים הפוליטיים הגרמניים-אמריקאים במאמץ להילחם בטרור, וגרמניה שלחה כוחות לאפגניסטן כחלק מכוח נאט"ו.
עם זאת, המחלוקת נמשכה אל מלחמת עיראק, שאותה קנצלר גרמניה גרהרד שרדר ושר החוץ, יושקה פישר, עשו מאמצים למנוע.
כתוצאה מכך גרמניה לא הצטרפו לארצות הברית ובריטניה שהובילו כוח רב-לאומי בעיראק.
האנטי-אמריקניזם עלה לפני השטח לאחר הפיגועים ב-11 בספטמבר, כאשר אינטלקטואלים גרמנים טענו שיש "קשרים מכוערים" בין גלובליזציה, אמריקניזציה וטרור.
בתגובה לחשיפת פרשת הציתותים בארצות הברית והמעקב ההמוני בשנת 2013, ביטלה גרמניה את הסכם שיתוף המודיעין משנת 1968 עם ארצות הברית ובריטניה.
ביולי 2014 נעצרו שני גורמים בשירות הביון הגרמני על ידי התובעים הפדרליים בגין ריגול לכאורה אחר ממשלת גרמניה למען ה-CIA.
הקנצלרית אנגלה מרקל ביקשה מרכז פעילות ה-CIA בשגרירות ארצות הברית בברלין לעזוב את תפקידו הדיפלומטי.
בתגובה למעצרים, אמרה מרקל שיש "לראות בהיגיון בריא וטוב, כי ריגול על חברים ובני ברית הוא בזבוז אנרגיה.
במלחמה הקרה ייתכן שהיה זה חוסר אמון הדדי.
כיום אנו חיים במאה ה-21".
המעצרים באו בעקבות הגילוי כי שה-NSA ציטט לטלפון הנייד של הקנצלרית.
ניסיונות גרמניים להיכלל בהסכם האי-ריגול שיש לארצות הברית עם בריטניה, ניו זילנד, אוסטרליה וקנדה לא הניבו פירות.
ב-18 ביולי 2014 מרקל אמרה כי ניתן יהיה להחזיר את האמון רק באמצעות שיחות וגרמניה תבקש לקיים שיחות כאלה.
היא חזרה והדגישה כי ארצות הברית הייתה בעלת בריתה החשובה ביותר של גרמניה, ושום דבר ביחסיהם לא ישתנה.
עם זאת, פקידי ממשל גרמנים מהמשרד הפדרלי לביטחון מידע בברלין חיזקו את סיכול הריגול ותכננו אמצעי ביטחון חדשים לקראת יחסים קרירים ממושכים עם ארצות הברית.
במאי 2017 נפגשה אנגלה מרקל ויתר מנהיגי האיחוד האירופי עם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
במהלך הפגישה טראמפ התבטא באופן חריג כי "הגרמנים רעים, רעים מאוד" ואף התחייב לחסום את יבוא הרכב מגרמניה.
הצהרותיו של טראמפ כי בנושא הסחר ארצות הברית "מנוצלת על ידי כל אחת מהמדינות האלה" מתחו את היחסים המתוחים ממילא עם כמה מדינות האיחוד האירופי ובעלות ברית אמריקאיות אחרות.
לאחר פסגת נאט"ו מרקל התייחסה לממשל טראמפ במרומז באומרה: "התקופות בהן יכולנו לסמוך לחלוטין על אחרים נגמרו".
גם גרמניה וגם ארצות הברית הן חברות אזרחיות.
המורשת הפילוסופית של גרמניה ורוח החירות האמריקאית מהווים פן מרכזי בתרבות המערבית ובציוויליזציה המערבית.
אף על פי שפותח תחת מסגרות גאוגרפיות שונות, עידן הנאורות יסוד ההערכה העצמית והבנה של שני העמים.
עלילותיהם של האקדוחנים במערב הישן של ארצות הברית מילאו תפקיד מרכזי בפולקלור, בספרות ובקולנוע האמריקאי.
אותם סיפורים הפכו פופולריים ביותר בגרמניה, בה הופצו רומנים וסרטים משלה על המערב הפרוע.
קארל מאי (1842–1912) היה סופר גרמני הידוע בעיקר בזכות רומני ההרפתקאות שלו שמוקמו במערב הפרוע.
גיבוריו הראשיים הם "וִינֶטוּ" ו"יד הנפץ".
הקסם הגרמני מהאינדיאנים הילידים התחיל בספרות ענפה בראשית המאה ה-19. כתבים אופייניים מתמקדים באינדיאנים ובאותנטיות.
בין ארצות הברית לבין ממלכת דנמרק מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים, ושתיהן חברות בנאט"ו, ומקיימות ביניהן קשרים בשלל תחומים.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות כוננו בשנת 1783, כאשר דנמרק חתמה על אמנה מסחרית עם ארצות הברית, ובשנת 1792 הכירה דנמרק בעצמאותה של ארצות-הברית.
בשנת 1801 הוקמו יחסים דיפלומטיים, ונפתחה נציגות אמריקנית בדנמרק, ומאז עד היום לא חלה שום הפסקה ביחסים.
בשנת 1916 מכרה דנמרק את איי הודו המערבית הדנים לארצות הברית, וב-17 בינואר 1917 הסתיימה העסקה, כאשר ארצות הברית ודנמרק החליפו את אישורי האמנה שלהם.
ארצות הברית התעניינה מאוד באי, אך דנמרק דרשה לחדש את ריבונותה ולבטל את ההסכם שנחתם ב-1941. בשנת 1951 נחתם הסכם חדש בין ארצות הברית לדנמרק, לפיו בסיס חיל האוויר טו-לי, בסיס חיל האוויר האמריקאי בצפון-מערב האי, יהפוך לבסיס קבוע.
דנמרק הצטרפה לנאט"ו, וכוחותיה שיתפו פעולה עם הכוחות האמריקניים במהלך המלחמה בטרור, והיא אף הייתה המדינה היחידה ממדינות סקנדינביה שהשתתפה במלחמת עיראק.
באוגוסט 2019 הציע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לרכוש את האי גרינלנד, אולם הצעה זו נדחתה בידי ראשת ממשלת דנמרק מטה פרדריקסן וראש ממשלת גרינלנד קים קילסן.
בהמשך טראמפ אף ביטל את ביקורו הצפוי בדנמרק בתחילת ספטמבר.
במאי 2025 לפי דיווח בוול סטריט ג'ורנל, סוכנויות המודיעין האמריקני הונחו על ידי הממשל להגביר את מאמצי איסוף המודיעין בגרינלנד, על מנת להגשים את שאיפותיו של הנשיא לגבי האי.
לפי הדיווח, בכירים במשרד ראש המודיעין הלאומי הנחו את ראשי סוכנויות המודיעין לאסוף מידע על תנועת העצמאות הגרינלנדית ואת עמדתם לגבי שימוש אמריקני במשאבי האי.
ההודעה המסווגת של הבכירים כללה הנחיה לזהות גורמים בגרינלנד ובדנמרק שתומכים בעמדותיה של ארצות הברית לגבי האי.
בין ארצות הברית לדנמרק מתקיימים יחסי מסחר פעילים, כחלק מהמסחר האמריקני עם מדינות האיחוד האירופי, וארצות הברית מהווה את שותפת הסחר הגדולה ביותר של דנמרק עם כ-5% מכלל הסחר הדני.
ארצות הברית מחזיקה בדנמרק רק שגרירות בקופנהגן, ואילו דנמרק מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די.
סי., 34 קונסוליות כבוד בוושינגטון די.
סי., בוסטון, צ'ארלסטון, שיקגו, קליבלנד, דאלאס, דנוור, דה מוין, דטרויט, הונולולו, יוסטון, אינדיאנפוליס, ג'קסונוויל, קנזס סיטי, לוס אנג'לס, מייקון, מיאמי, מילווקי, מיניאפוליס, מוביל, נאשוויל, ניו אורלינס, ניו יורק, נורפוק, אומהה, פילדלפיה, פיניקס, פיטסבורג, פורטלנד, סקרמנטו, סולט לייק סיטי, סן דייגו, סיאטל וטמפה ולשכה של משרד המסחר בסן פרנסיסקו..
בשנת 1967 ביקרו נסיכת הכתר מרגרטה ובעלה הנסיך הנריק בארצות הברית.
נשיא ארצות הברית ביל קלינטון ביקר בדנמרק בשנת 1997, ושוב בשנת 2007. הנשיא האמריקני ג'ורג' בוש ביקר בקופנהגן בשנת 2005, ובשנת 2006 נפגש עמו ראש ממשלת דנמרק אנדרס פוג ראסמוסן בקמפ דייוויד.
הנשיא האמריקני ברק אובמה ביקר בדנמרק פעמיים במהלך שנת 2009.
במרץ 2009, שר החוץ הדני לן אספרסן נפגש עם מזכירת המדינה האמריקנית הילרי קלינטון, ובאפריל 2010 נפגשו השניים שוב באסטוניה.
במרץ 2009 פרדריק, נסיך דנמרק ואשתו מארי, נסיכת דנמרק ביקרו בארצות הברית במדינות המערב התיכון, וביקרו באיווה ונברסקה, שם קיימת פזורה דנית גדולה.
ב-9 במרץ 2011 נפגש נשיא ארצות הברית ברק אובמה עם ראש ממשלת דנמרק לארס לקה ראסמוסן בבית הלבן, שבו דנו השניים במלחמה בטרור, באביב הערבי ובנושאים סביבתיים.
ב-30 במרץ 2017 ביקר ראש ממשלת דנמרק לארס לקה ראסמוסן, את נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, ודן עמו על היחסים בין המדינות, כמו גם על המלחמה הטרור, ההזדמנויות הכלכליות ונאט"ו.
יחסי ארצות הברית–אתיופיה הם היחסים הבילטרליים בין ארצות הברית לאתיופיה.
אתיופיה היא שותפה אסטרטגית של ארצות הברית במלחמה העולמית בטרור.
ארצות הברית היא התורמת הכלכלית הגדולה ביותר לאתיופיה; משנת 1951 ועד ה-30 בספטמבר 2013, ממשלת ארצות הברית סיפקה באמצעות הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי וסוכנויות קודמות, כ-11.7 מיליארד דולר במסגרת סיוע חוץ לאתיופיה.
הסיוע האמריקני לפיתוח לאתיופיה מתמקד בהמעטת פגיעות הכָּפָן, הרעב והעוני ומדגיש את הרפורמות במדיניות הכלכלית, הממשלתית והמדינית.
מספר קרנות הכשרה צבאיות, כולל הכשרות בנושאים כגון דיני מלחמה ושמירה על זכויות האדם, פועלות באתיופיה גם הן.
נכון לסוף שנת 2021 בארצות הברית ישנה כמות משוערת של מאות אלפי יוצאי אתיופיה, הנמצאים בחלקם בריכוזים עירוניים המאפשרים להם להשפיע במידת מה על הסנאטורים המייצגים את אזורם בהחלטות הנוגעות למדיניות החוץ מול אתיופיה.
יחסים דיפלומטיים בין ארצות הברית ואתיופיה נכונו ב-1903, לאחר תשעה ימים של פגישות באתיופיה בין מנליק השני, קיסר אתיופיה ורוברט פ.
סקינר, שליחו של נשיא ארצות הברית תיאודור רוזוולט.
קשרים ראשונים אלו הורחבו בהסכמי בוררות ופיוס שנחתמו באדיס אבבה ב-26 בינואר 1929. יחסים פורמליים אלה כללו מענק של מעמד האומה המועדפת ביותר, והם היו טובים עד הכיבוש האיטלקי של אתיופיה ב-1935.
איש החינוך וורקנה אשטה (ወርቅነህ እሸቴ), בעת ביקורו בארצות הברית ב-1927, ביקר בהארלם, שם הוא העביר את ברכותיו של היילה סלאסי, קיסר אתיופיה לקהילת האפרו-אמריקאים ואת הזמנתו של סלאסי לאפרו-אמריקאים להתיישב באתיופיה.
מספר אפרו-אמריקאים נסעו לאתיופיה, שם מילאו מספר תפקידים במודרניזציה של המדינה לפני הכיבוש האיטלקי ב-1935.
באוטוביוגרפיה שלו, הקיסר היילה סלאסי מציין כי ארצות הברית הייתה אחת מחמש המדינות בלבד שסירבו להכיר בכיבוש האיטלקי של ארצו.
לאחר שובו של הקיסר היילה סלאסי לאתיופיה, ארצות הברית אישרה את השתתפות אתיופיה בתוכנית השאל-החכר.
היה זה ב-16 במאי 1944 על ידי הגעתה של משלחת עמיתים בראשות ג'יימס מ.
אירוע משמעותי נוסף התרחש בינואר 1944, כאשר הנשיא פרנקלין רוזוולט נפגש אישית עם הקיסר היילה סלאסי על סיפון אניית "קווינסי" באגמים המרים.
אף כי לא נפתרו עניינים מהותיים, הרי שהמפגש חיזק גם את הנטייה החזקה של הקיסר כלפי ארצות הברית, וכן חשש מן הבריטים שהסתכסכו עם הממשלה האתיופית על מזגה כלפי אריתריאה ואוגדן.
קשרים אלו התחזקו עם חתימת הסכם הידידות והיחסים הכלכליים של ספטמבר 1951. ב-1953 נחתמו שני הסכמים נוספים: הסכם סיוע הדדי, במסגרתו הסכימה ארצות הברית לספק ציוד והכשרה צבאית, וכן הסכם המסדיר את פעילותו של מתקן תקשורת אמריקני באסמרה (אז עיר באתיופיה, כיום בירת אריתריאה), תחנת קגניו.
ב-1957, אז סגן נשיא ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון, ביקר באתיופיה וכינה אותה "אחת מבעלות הברית הכי חסונות ועקביות של ארצות הברית".
בנוסף, במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20, צבא ארצות הברית סיפק מיפוי עבור רוב אתיופיה במבצע המכונה משימת המיפוי האמריקאית-אתיופיות.
באמצעות שנת הכספים 1978, ארצות הברית סיפקה לאתיופיה סיוע צבאי בסך 282 מיליון דולר ו-366 מיליון דולר במסגרת סיוע כלכלי בחקלאות, בחינוך, בבריאות הציבור ובתחבורה.
אתיופיה נמנתה בין המדינות הראשונות שהשתתפו בתוכנית חיל השלום האמריקאי, שהדגישה את החקלאות, החינוך הבסיסי, התיירות, הבריאות, הפיתוח הכלכלי והוראת השפה האנגלית כשפה זרה.
בחיל השלום מדווחים כי מאז 1962, כשמִתְנַדְּבֵיהֶם הראשונים הגיעו לאתיופיה, שירתו במדינה זו 2,934 מתנדבים.
לאחר המהפכה האתיופית, בה עלה לשלטון מנגיסטו היילה מריאם, היחסים הבילטרליים החלו להתקרר בשל הקשר של החונטה הצבאית האתיופית עם הקומוניזם הבינלאומי וסלידת ארצות הברית מהפרות זכויות האדם של החונטה.
ארצות הברית דחתה את בקשת אתיופיה לסיוע צבאי מוגבר כדי להגביר את מאבקה נגד תנועת הפרישה האריתריאית ולדחות את הפלישה הסומלית לאתיופיה.
החוק הבינלאומי לביטחון ופיתוח משנת 1985 אסר על כל סיוע כלכלי אמריקאי לאתיופיה, למעט במקרי אסון הומניטרי וסיוע חירום.
עם נפילתו של מנגיסטו היילה מריאם (שהשתלט על החונטה הצבאית), השתפרו יחסי ארצות הברית-אתיופיה עם הסרת ההגבלות החקיקתיות על סיוע שאינו הומניטרי לאתיופיה.
היחסים הדיפלומטיים הועלו לדרג שגרירויות ב-1992. סך הסיוע הממשלתי של ארצות הברית, כולל סיוע הכולל מזון, בין 1991 ל-2003 נאמד ב-2.3 מיליארד דולר אמריקני.
בשנת הבצורת הקשה של שנת 2003, ארצות הברית סיפקה סיוע בן 553.1 מיליון דולר, מתוכם 471.7 מיליון דולר הוקצו לתחום המזון.
אתיופיה היא מדינה חשובה עבור ארצות הברית במלחמה העולמית בטרור.
הפנטגון זקוק לאתיופיה ולשירותי המודיעין שלה על מנת להתמודד עם השפעתם של לוחמי אל-קאעידה בסומליה השכנה.
ברק אובמה היה נשיא ארצות הברית הראשון לנאום בפני האיחוד האפריקאי בבירת אתיופיה, אדיס אבבה, ב-29 ביולי 2015. בנאומו הוא עודד את העולם להגביר את הקשרים הכלכליים באמצעות השקעות וסחר עם אפריקה, ושיבח את ההתקדמות שנעשתה בחינוך, בתשתיות וכלכלת אפריקה.
עם זאת, הוא גם מתח ביקורת על חוסר הדמוקרטיה ועל מנהיגים המסרבים להתפטר, אפליה נגד מיעוטים (אנשי קהילת הלהט"ב, קבוצות דתיות ואתניות) ושחיתות.
הוא הציע דמוקרטיזציה מוגברת וסחר חופשי, כדי להגדיל באופן משמעותי את איכות החיים של האפריקאים.
בעשור השני של המאה ה-21 ספגה ממשלת אתיופיה ביקורת על הפרות חמורות של זכויות אדם.
לפי הארגון "Human Rights Watch", הסיוע של ארצות הברית משתמש לרעה בדמוקרטיה האתיופית.
שגרירה הנוכחי של אתיופיה בארצות הברית הוא גירמה בירו, שבנוסף אמון על מקסיקו וקנדה.
שגריר ארצות הברית באתיופיה המכהן, נכון ל-2017 הוא מייקל ריינור.
שגרירות ארצות הברית באתיופיה שוכנת באדיס אבבה.
על פי דו"ח המנהיגות הגלובלית של ארצות הברית לשנת 2012, 54% מהאתיופים בוטחים בהנהגת ארצות הברית, כאשר 8% הסתייגו ו-38% לא סומכים על ההנהגה.
שיתופי פעולה כלכליים נמשכו במקרים רבים, ובשנת 2020 אתיופיה הייתה חלק מהמדינות הנהנות מהטבות מכס כתוצאה מחוק הצמיחה וההזדמנות של אפריקה , שעל פי ממשלת אתיופיה, מאפשר תמיכה ישירה או עקיפה בכמיליון משרות.
בשנת 2021, על רקע פרוץ מלחמת תיגראי ודיווחים על משבר הומניטרי אפשרי בשטחי תיגראי וללא יכולת מסודרת של גורמי או"ם לבחון את המצב לאשורו, הודיעה ארצות הברית על הפסקת השתתפותה של אתיופיה בהטבות חוק הצמיחה וההזדמנות של אפריקה.
יחסי ארצות הברית–בהוטן הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין ממלכת בהוטן.
בעוד ששתי המדינות אינן חולקות יחסים דיפלומטיים רשמיים, היחסים בין שני עמים מוכרים כידידותיים וקרובים, בשל השיתופיות הרבה בין שני העמים.
ארצות הברית הושפעה משמעותית מן הבודהיזם הטיבטי שהוא גם הליבה של הממלכה הבהוטנית.
גדילת והתפתחות הקשרים בין הודו לארצות הברית גרמו גם הם לשיפור הקשרים עם בהוטן.
עם זאת, הנושא של הפליטים הבהוטניים משפיע על היחסים בין שתי המדינות, על אף שהוא לא מהווה גורם משמעותי.
ב-12 בדצמבר 2020, לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים בין בהוטן לישראל, פורסם כי בכוונת בהוטן לכונן יחסים גם עם ארצות הברית.
יחסי ארצות הברית–ברוניי הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין אומת ברוניי.
היחסים בין השתיים החלו בערך מהמאה ה-19. שתי המדינות חתמו על הסכם שלום, ידידות, מסחר וניווט בשנת 1850, שנותר בתוקף היום.
ארצות הברית החזיקה בקונסוליה בברוניי בין השנים 1865–1867.
ארצות הברית מחזיקה בשגרירות אשר ממוקמת בבנדר סרי בגוואן.
ברוניי מחזיקה בשגרירות הנמצאת בוושינגטון הבירה.
בדצמבר 2002 ביקר הסולטאן של ברוניי בוושינגטון.
כמו כן, בשנת 2013, הנשיא ברק אובמה היה אמור לבקר בברוניי כחלק מפסגת 'ASEAN', אולם בשל השבתת ממשלת ארצות הברית, מזכיר המדינה ג'ון קרי החליף את אובמה.
כמה חודשים לאחר מכן, הסולטאן של ברוניי יצא לביקור ממלכתי בארצות הברית ופגש את אובמה.
ארצות הברית הכירה בעצמאותה של ברוניי מבריטניה ב-1 בינואר 1984, ופתחה שגרירות בבנדר סרי בגוואן באותו תאריך.
ברוניי פתחה את שגרירותה בוושינגטון בדצמבר 1984. הכוחות המזוינים של ברוניי עוסקים בתרגילים משותפים, בהכשרות ובשיתופי פעולה צבאיים אחרים עם ארצות הברית.
ב-29 בנובמבר 1994 נחתם מזכר הבנות בנושא שיתוף פעולה ביטחוני.
סגן ראש המשלחת - מארק ס.
מנהל פוליטי / כלכלי / קונסולרי - פאוסטו דגוזמן.
קצין לענייני ציבור - אדוארד פינדלי.
קצין ניהול - שירז ווהאג'.
היחסים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין בלארוס כוננו לאחר קריסת ברית המועצות, אולם היחסים נפגעו לאחר שארצות הברית האשימה את בלארוס בפגיעה בזכויות אדם, ואילו בלארוס האשימה את ארצות הברית בהתערבות בענייניה הפרטיים.
על פי דו"ח המנהיגות העולמית של ארצות הברית לשנת 2012, 20% מהבלארוסים מרוצים מההנהגה האמריקנית, כאשר 30% אינם מסכימים ו-50% אינם בטוחים.
ארצות הברית עודדה את בלארוס להסיק לדבוק בהסכמים שנחתמו עם קרן המטבע הבינלאומית (IMF) כדי לייצב את המטבע הבלארוסי, כמו גם לבצע הפרטה מוגברת במשק, על מנת ליצור אקלים נוח עבור עסקים והשקעות.
ביוני 1992 נחתם הסכם להשקעות פרטיות בבלארוס, אך הוא הושעה מאז 1995, מכיוון שבלארוס לא עמדה בהתחייבויותיה על פי ההסכם.
בלארוס זכאית לביטוח מימון לטווח קצר של יבוא ויצוא עבור השקעות בארצות הברית, אולם בגלל המתיחות בין המדינות הוא לא הגיע לידי מימוש.
בתחילת ספטמבר 2001 ארצות הברית גינתה את בלארוס על אי הסדרים בבחירות האחרונות, שהובילו לבחירתו מחדש של אלכסנדר לוקשנקו.
עם זאת, ביקורת זו הייתה קצרה, שכן ארצות הברית ספגה מתקפת טרור יומיים מאוחר יותר.
במהלך מבצע חופש לעיראק, מספר סוכנויות מודיעין אמריקניות האשימו את בלארוס בנתינת מקלט בטוח עבור המנהיג המודח, סדאם חוסיין, ובניו עודאי ווקוסאי, אולם לבסוף התברר שהם נותרו בעיראק.
ואכן ביולי אותה שנה חוסלו עודאי וקוסאי בעיר מוסול, ואילו בדצמבר אותה שנה נתפס סדאם במחבואו בתיכרית.
היחסים בין בלארוס לארצות הברית נהיו מתוחים עוד יותר, לאחר שהקונגרס העביר פה אחד את חוק הדמוקרטיה של בלארוס משנת 2004, אשר הממשלה הבלארוסית מאמינה כי הוא מתערב בענייני הפנים של בלארוס.
בעקבות הבחירות לנשיאות בבלארוס בשנת 2006, ארצות הברית העבירה סנקציות נגד יחידים וחברות מבלארוס, על "הפעולות והמדיניות ...
בין השנים 2006 ו-2019, אחד האירועים הדו-צדדיים הבודדים ביחסים היה הביקור במינסק של כוחות חיל האוויר של ארצות הברית באירופה במאי 2015, שם הופיעו במבצר ברסט ובמצעד יום הניצחון של מינסק 2015 לכבוד יום השנה ה-70 לתבוסת הנאציזם.
ב-29 באוגוסט 2019, נפגש היועץ לביטחון לאומי ג'ון בולטון עם נשיא בלארוס לוקשנקו במינסק כדי לדון בשיפור היחסים בין שתי המדינות.
ב-1 בפברואר 2020, מזכיר המדינה האמריקני, מייק פומפאו, ביקר בבלארוס בפעם הראשונה מזה 26 שנים, כדי להציע סיוע אמריקאי לאחר ההחלטה הרוסית לנתק את אספקת האנרגיה למדינה.
ביולי 2020, סגן שר החוץ אולג קרבצ'נקו מונה לשגריר בלארוס בארצות הברית.
באוגוסט 2020 אמר נשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו שכוחות הביטחון עצרו "מספר" אזרחים אמריקאים, ימים ספורים לפני הבחירות לנשיאות במדינה.
לאחר הבחירות לנשיאות בלארוס, הביע המזכיר פומפאו דאגה לגבי האופן שבו הבחירות היו "לא חופשיות והוגנות".
בנוסף, הוא קרא לכוחות הביטחון הבלארוסים לכבד את זכותם של אזרחים להתאסף בדרכי שלום, להימנע משימוש בכוח ולשחרר אנשים שנעצרו שלא כדין.
במאי 2021 גינו ארצות הברית ומדינות אחרות את רשויות בלארוס שאילצו את טיסה 4978 של ריאנאייר לנחות בשטחה של בלארוס.
במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה, הודיעה ארצות הברית כי משהה את פעילות השגרירות במינסק, בשל חלקה בפלישה.
ארצות הברית מחזיקה בבלארוס שגרירות במינסק.
מאידך, בלארוס מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די.
יחסי ארצות הברית–בוסניה והרצגובינה הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין בוסניה והרצגובינה.
המלחמה בשנים 95–1992 בבוסניה והרצגובינה הסתיימה בסיוע של ארצות הברית ובתיווכה בהסכם דייטון בשנת 1995. כמו כן, ארצות הברית מקיימת את מפקדת נאט"ו בסרייבו.
ארצות הברית תרמה מאות מיליוני דולרים לסיוע בתשתיות, בסיוע הומניטארי, בפיתוח כלכלי ובשיקום צבאי בהרצגובינה ובבוסניה.
הסוכנות האמריקאית לפיתוח בינלאומי (USAID) והתמיכה בדמוקרטיות במזרח אירופה (SEED) מילאה תפקיד גדול בבוסניה והרצגובינה שלאחר המלחמה, כולל תוכניות לפיתוח כלכלי, רפורמה דמוקרטית (תקשורת, בחירות), פיתוח תשתיות, ותוכניות הכשרה עבור אנשי מקצוע בוסנים, בין היתר.
גם הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID) והסוכנות לתמיכה בדמוקרטיות במזרח אירופה מילאו תפקיד חשוב אחרי מלחמת בוסניה והרצגובינה, כולל תוכניות הפיתוח הכלכלי רפורמה, רפורמה דמוקרטית (תקשורת, בחירות), תשתיות פיתוח, תוכניות הכשרה עבור בוסניה אנשי מקצוע, בין השאר.
בנוסף, ישנם ארגונים לא ממשלתיים רבים אשר לקחו חלק בתפקידים משמעותיים בשיקום.
על פי דוח המנהיגות העולמית של ארצות הברית לשנת 2012, 33% מאנשי בוסניה והרצגובינה מאשרים ותומכים בהנהגת ארצות הברית, 49% מתנגדים ו-18% אינם בטוחים.
שגרירות ארצות הברית בבוסניה והרצגובינה ממוקמת בסרייבו, בזמן שהשגרירות הבוסנית בארצות הברית נמצאת בוושינגטון די.
השגרירה האמריקאית לבוסניה והרצגובינה היא מאורין קורמאק.
יחסי ארצות הברית–בלגיה הם היחסים הדו-צדדיים בין המדינות, ובשנת 2007 נחגגו 175 שנים לקיום היחסים.
על פי דו"ח המנהיגות העולמית של ארצות הברית לשנת 2012, 26% מהבלגים מרוצים מההנהגה האמריקנית, כאשר 16% אינם מסכימים ו-58% אינם בטוחים.
בשנת 1914 פלשו הגרמנים לבלגיה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ובעקבות כך מהנדס הכרייה והנשיא לעתיד הרברט הובר הקים ארגוני סיוע: ועדת הסיוע בבלגיה (CRB) והוועד הלאומי לעזרה ומזון.
עד סוף המלחמה, הצטבר בארגונים אלה עודף של 30 מיליון דולר, אשר שימש לשיפור מערכת החינוך הבלגית.
במהלך מלחמת העולם השנייה פעל צבא ארצות הברית יחד עם הצבא הבריטי וכוחות בעלות הברית, ושחרר את בלגיה מהכיבוש הנאצי.
בדצמבר 1944 פתחו הגרמנים במתקפת הארדנים, אולם על אף הצלחות ראשוניות הצליחו הכוחות האמריקנים להדוף את המתקפה ולשחרר בחזרה את השטחים שנכבשו בידי הגרמנים.
לאחר המלחמה קיבלה בלגיה סיוע אמריקני באמצעות תוכנית מרשל, שמטרתה הייתה לשקם את הריסות המלחמה ואת כלכלת אירופה.
שתי המדינות היו בין המייסדים של נאט"ו, ובלגיה גם שלחה כוחות במסגרת האו"ם במהלך מלחמת קוריאה.
ארצות הברית מעריכה את האקטיביזם הבלגי בעניינים הבינלאומיים, ובכלל זה השתתפותה בכוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי באפגניסטן, שיקום ופיתוח עיראק, משימות שלום בבלקן ובלבנון, התכוף שלה הפרשה של חילוץ אווירי בינלאומי של משברים, וכן האירוח של השיחות בין שרי חוץ מאירופה לבין מזכיר המדינה.
ב-17 בינואר 2006 במהלך ביקורו של ראש ממשלת בלגיה גיא פרהופשטדט, הודה לו הנשיא ג'ורג' ווקר בוש הודה לו על "מנהיגותו" ועל התמיכה ב"תושבי קונגו לממש את מלוא הפוטנציאל שלהם."
בלגיה עובדת בשיתוף פעולה הדוק עם ארצות הברית וארגונים בינלאומיים ואזוריים, על מנת לעודד שיתוף פעולה וסיוע כלכלי ופוליטי למדינות מתפתחות.
בלגיה קידמה בברכה מאות חברות אמריקניות לשטחה, שרבות מהן שיכנו בה את המטה האירופי שלהן.
ארצות הברית מחזיקה בבלגיה שגרירות בבריסל.
מאידך, בלגיה מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די.
ו-29 קונסוליות באטלנטה, בולטימור, בוסטון, שיקגו, סינסינטי, דנוור, דטרויט, גריניץ', הונולולו, יוסטון, ג'קסונוויל, קנזס סיטי, לוס אנג'לס, לואיוויל, מיאמי, מילווקי, מולין, ניו אורלינס, ניו יורק, נורפוק, פילדלפיה, פיניקס, פיטסבורג, פורטלנד, סולט לייק סיטי, סן אנטוניו, סן פרנסיסקו, סיאטל, וסיינט פול.
יחסי ארצות הברית–גינאה ביסאו הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין רפובליקת גינאה ביסאו.
שגרירות ארצות הברית השעתה את פעילותה בביסאו ב-14 ביוני 1998, בעיצומו של עימות אלים בין הכוחות הנאמנים לנשיא ויירה, לבין המשטר הצבאי.
לפני ואחרי סגירת השגרירות, ארצות הברית וגינאה-ביסאו נהנו מיחסים דו-צדדיים מצוינים.
ארצות הברית הכירה בעצמאותה של גינאה ביסאו ב-10 בספטמבר 1974.
שגריר גינאה ביסאו לארצות הברית ולאומות המאוחדות היה אחד הראשונים ששלחה האומה לחו"ל.
ארצות הברית פתחה את שגרירותה בביסאו ב-1976, והשגריר האמריקני הראשון הציג אישוריו מאוחר יותר באותה שנה.
הסיוע האמריקני החל ב-1975 עם מענק של 1 מיליון דולר לנציבות האו"ם לפליטים.
מזון חירום היה מרכיב מרכזי בסיוע ארצות הברית לגינאה ביסאו בשנים הראשונות שלאחר העצמאות.
מאז 1975, ארצות הברית סיפקה למדינה סיוע בפן הכלכלי בהיקף של כ-65 מיליון דולר.
מאז מלחמת 1998, ארצות הברית סיפקה למעלה מ-800 אלף דולר להסרת פסולת הומניטרית לארגון לא ממשלתי שהוציא מעל ל-2,500 מוקשים ו-11,000 תחמושות שלא התפוצצה מהעיר ביסאו; 1.6 מיליון דולר לסיוע במזון; וכמעט 3 מיליון דולר בסיוע לפליטים, שיפור תעשיית הקשיו וקידום הדמוקרטיה.
ארצות הברית וגינאה-ביסאו חתמו על הסכם בינלאומי בתחום החינוך וההכשרה (IMET) ב-1986, ובמהלך שנת 1998, ארצות הברית סיפקה מתקני הוראה באנגלית וכן ציוד תקשורת וניווט לתמיכה בתוכנית המעקב החופית של חיל הים.
תוכנית הסיוע ההומניטארי של הפיקוד האירופאי סייעה ב-390 אלף דולר לבניית בתי ספר, מרכזי בריאות וגשרים.
חיל השלום נסוג מגינאה ביסאו ב-1998 בתחילת מלחמת האזרחים.
באוגוסט 2004 בוטלו סנקציות לפי סעיף 508 של חוק ההקצאות לעסקים זרים, שהוטלו כתוצאה מההפיכה הצבאית של ספטמבר 2003, וביסאו שוב הפכה להיות זכאית ל-IMET ולסיוע ישיר אחר.
במרץ 2007 חתמו ארצות הברית וברזיל על מזכר הבנות משולש עם גינאה ביסאו, המדגיש פרויקט התחזקות פרלמנטרית שיושם לראשונה ב-2005.
שגרירת ארצות הברית לגינאה ביסאו, מרסיה ברניקט, יושבת בדקר, בירת סנגל.
בנוסף, סגן ראש המשלחת הוא ג'יי ט.
כיום אין בביסאו שגרירות אמריקנית.
שגריר ארצות הברית בסנגל, המתגורר בדקר, מוכר כשגריר ארצות הברית בגינאה-ביסאו.
העובדים המקומיים משרתים את משרד הקישור של ארצות הברית בביסאו, ודיפלומטים אמריקאים מהשגרירות בדקר נוסעים לעיתים קרובות לביסאו כדי לנהל יחסים דיפלומטיים נורמליים.
יחסי ארצות הברית–בורונדי הם היחסים הבינלאומיים בין בורונדי וארצות הברית.
בשנת 1962 כוננה ארצות הברית את היחסים הדיפלומטיים עם בורונדי, כאשר היא השיגה את עצמאותה מבריטניה.
בעקבות קבלת העצמאות, המדינה חוותה התנקשויות פוליטיות, אלימות אתנית, וכמה תקופות של סכסוך מזוין, וכמה ממשלות אף עלו לשלטון בעקבות הפיכות.
הסכם השלום של ארושה שנחתם בשנת 2000, בצירוף להסכמי הפסקת האש שנחתמו יותר מאוחר, הובילו לסיום מלחמת האזרחים שנערכה במדינה בין השנים 1993–2006. בשנת 2015 הנשיא נקורונזיזה הודיע על החלטתו לרוץ לבחירות לקדנציה שלישית, ובעקבות כך פרצו הפגנות בבירה בעקבות כישלון ההפיכה.
כתוצאה מהאלימות הפוליטית והמשברים הכלכליים נוצרה הגירה מסיבית של פליטים, לעבר המדינות השכנות.
ארצות הברית תומכת בהשגת יציבות ארוכת טווח ושגשוג בבורונדי, פיוס כוללני; סיוע הומניטרי; צמיחה כלכלית; וקידום הפתיחות הפוליטית והרחבת החירויות הדמוקרטיות.
ארצות הברית תומכת בקהילת מזרח אפריקה (EAC), ומבקשת להקל על חדירה עמוקה יותר של בורונדי בשווקים הבינלאומיים, כאמצעי לקידום פיתוח כלכלי בר קיימא.
המטרות הרשמיות של ממשלת ארצות הברית הן "לעזור לעם בבורונדי לממש שלום צודק ובר קיימא, המבוסס על עקרונות דמוקרטיים ופיתוח כלכלי בר-קיימא".
ארצות הברית מעודדת יציבות פוליטית, רפורמות דמוקרטיות מתמשכות, פתיחות פוליטית, כיבוד זכויות אדם ופיתוח כלכלי בבורונדי.
בטווח הארוך, מבקשת ארצות הברית לחזק את תהליך הפיוס הפנימי והדמוקרטיזציה בכל מדינות האזור, כדי לקדם קהילה של מדינות דמוקרטיות יציבות, שתפעל למען אינטרסים חברתיים, כלכליים וביטחוניים הדדיים ביבשת.
בשנת 2011 שלחה ארצות הברית חבילת סיוע צבאי בשווי של 45 מיליון דולר לבורונדי ולאוגנדה, שכללו ארבעה מטוסים ללא טייס.
ארצות הברית מחזיקה בבורונדי רק שגרירות בבוג'ומבורה, ואילו בורונדי מחזיקה בארצות הברית רק שגרירות בוושינגטון די.
יחסי ארצות הברית וברבדוס היו לבביים, מאז ברבדוס קיבלה את עצמאותה בשנת 1966. ארצות הברית תמכה במאמצי ממשלת ברבדוס להרחיב את הבסיס הכלכלי של המדינה, ולהעלות את רמת החיים של תושביה.
ברבדוס היא הנהנית של יוזמת אגן האיים הקריביים האמריקנית.
הסיוע מועבר בעיקר באמצעות סוכנויות כגון הבנק הבין-אמריקאי לפיתוח והבנק העולמי, כמו גם הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID) שיש לה סניף בברידג'טאון.
בתחילת המאה ה-17 החלו הגירה בקנה מידה גדול מברבדוס לפרובינציית קרוליינה, והפכו לתיישבים הראשונים באותן מדינות.
ההתנחלות האנגלית הראשונה בדרום קרוליינה נעשתה בשנת 1670, כאשר 3 ספינות של מהגרים מברבדוס הפליגו במעלה הנהר אשלי.
הספינה הראשונה הייתה קרוליינה, והיא עגנה באפריל 1670, וזמן קצר לאחר מכן הגיעו גם הספינות פורט רויאל ושלושת האחים.
שלוש הספינות הללו עזבו את ברבדוס עם 150 איש על הסיפון; שניים מתו בדרך.
המתיישבים הקימו אוהלים על גדות הנהר ובנו עיר, שכבר נעלמה לחלוטין.
עשר שנים מאוחר יותר, בשנת 1680, נוסדה העיר צ'ארלסטאון, אשר מאוחר יותר שונה שמה לצ'ארלסטון.
בשנת 1751 ביקר ג'ורג' וושינגטון בברבדוס, והקים שם בית שנשאר עד ימינו.
ממשלת ארצות הברית מיוצגת בברבדוס מאז 1923. בין השנים 1956–1978, ארצות הברית סחרה בנשק כימי בברבדוס.
בשנים 1993–1994 ברבדוס שקלה להצטרף להסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה (NAFTA).
עם זאת, בשנת 1996 ההצעה נדחתה לטובת כניסה לאזור הסחר החופשי של האמריקות (FTAA).
במאי 1997 אירח ראש ממשלת ברבדוס אואן ארתור את נשיא ארצות הברית ביל קלינטון ו-14 מנהיגים אחרים מהקריביים במפגש פסגה אזורי בברידג'טאון.
הוועידה חיזקה את בסיס שיתוף הפעולה האזורי על צדק, לחימה בסמים, ובעיות מימון ופיתוח המסחר.
ברבדוס מקבלת סיוע ללחימה בסמים, והיא נהנית מתמיכת הצבא האמריקני בפעילויות של סיוע הומניטרי ותוכניות פיתוח.
ברבדוס מחזיקה בארצות הברית שגרירות בוושינגטון די.
ו-11 קונסוליות באטלנטה, צ'ארלסטון, שיקגו, דטרויט, יוסטון, לואיוויל, מיאמי, ניו אורלינס, ניו יורק, פורטלנד וסן פרנסיסקו, ואילו ארצות הברית מחזיקה בברבדוס שגרירות בברידג'טאון בלבד.
יחסי ארצות הברית–גרנדה הם היחסים הדו-צדדיים בין ארצות הברית של אמריקה לבין גרנדה.
ארצות הברית הכירה בגרנדה ב-7 בפברואר 1974, בדיוק באותו היום שבו קיבלה גרנדה את עצמאותה מהממלכה המאוחדת.
ב-29 בנובמבר 1974, ארצות הברית וגרנדה כוננו יחסים דיפלומטים.
הערכה היא שכ-2,600 אמריקאים מתגוררים בגרנדה, בהם כ-8,000 סטודנטים לרפואה ווטרינריה הלומדים בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת סנט ג'ורג'ס.
ב-7 בפברואר 1974, ארצות הברית הכירה בגרנדה, בדיוק באותו היום שבו קיבלה את עצמאותה מהממלכה המאוחדת.
המדינות כוננו יחסים דיפלומטים רשמיים ב-29 בנובמבר 1974.
באוקטובר 1983ֿ, ארצות הברית הובילה את הפלישה לגרנדה במסגרת מבצע אשר נקרא "מבצע זעם דחוף".
הפלישה התקיימה בעקבות הפלתו של ראש ממשלת גרנדה מאוריציוס בישוף ותפיסת השלטון על ידי מפקד הצבא הדסון אוסטין.
בנובמבר 1983, ארצות הברית בנתה את שגרירותה בגרנדה.
הסוכנות האמריקאית לפיתוח בינלאומי מילאה תפקיד מרכזי בפיתוח של גרנדה.
בנוסף לסיוע חירום בסך 45 מיליון דולר לשיקום הוריקן איוון ב-2004, הסוכנות סיפקה יותר מ-120 מיליון דולר לסיוע כלכלי לגרנדה בין השנים 1984 ועד 1993. גרנדה מקבלת סיוע נגד סמים מארצות הברית ולמידה מצבא ארצות הברית על בנייה ופעילויות אזרחיות.
גרנדה וארצות הברית משתפות פעולה באופן הדוק במאבק נגד הברחות סמים ופשע בינלאומי.
בשנת 1995, ארצות הברית וגרנדה חתמו על אמנה לאכיפת החוק הימי.
ארצות הברית ממשיכה לספק הכשרה, ציוד ואמצעים לכוחות הביטחון וההגנה של גרנדה.
גרנדה היא יעד תיירות פופולרי עבור אזרחי ארצות הברית.
שגריר ארצות הברית בברידג'טאון שבברבדוס משמש כשגריר אזורי של ארצות הברית, גם לגרנדה.
השגרירות האמריקאית בגרנדה מנוהלת על ידי מתאם ראשי אשר מדווח לשגריר האזורי בברבדוס.
מאידך, גרנדה מחזיקה בשגרירות בוושינגטון די.
ובקונסוליות בשיקגו, דטרויט, מיאמי וניו יורק.
יחסי ארצות הברית–גינאה הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, המדיניים והשיתופיים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין רפובליקת גינאה.
על פי דוח המנהיגות העולמית של ארצות הברית לשנת 2012, 89% מהגיניאנים תומכים בהנהגת ארצות הברית, 8% מתנגדים ו-3% לא בטוחים, הדעה החיובית ביותר עבור ארצות הברית בכללותה של אפריקה והעולם באותה עת.
ארצות הברית מקיימת יחסים הדוקים עם גינאה, ומדיניותה מבקשת לעודד את הרפורמות הדמוקרטיות של גינאה, את תרומתה החיובית ליציבות האזורית ואת ההתפתחות הכלכלית והחברתית בת-קיימא.
ארצות הברית אף מבקשת לקדם את ההשקעות הפרטיות שלה בכלכלה המתעוררת של גינאה.
משלחת ארצות הברית בגינאה מורכבת מחמש רשויות - מחלקת המדינה, הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID), חיל השלום, משרד האוצר של ארצות הברית ומשרד ההגנה.
בנוסף למגוון רחב של תפקידים דיפלומטיים, משלחת ארצות הברית גם מנהלת תוכנית סיוע צבאי, אשר סיפקה כמעט 331,000$ עבור חינוך צבאי, מקצועיות, ותוכניות הכשרת שפה.
הסוכנות האמריקאית לפיתוח בינלאומי בגינאה היא כיום אחת מתוך חמש משלחות פיתוח בר-קיימא במערב אפריקה, עם תחומי הליבה הנוכחיים בחינוך היסודי, בריאות המשפחה, דמוקרטיה וממשל, וניהול משאבי טבע.
לאחר השעיה זמנית עקב תסיסה פוליטית ארצית בתחילת 2007, חידשה תוכנית חיל השלום בגינאה את פעילותה בסוף יולי.
לפני ההשעיה, היו לחיל השלום יותר מ-100 מתנדבים ברחבי הארץ, והתוכנית מגדילה בהדרגה את מספרם.
המתנדבים עובדים בארבעה תחומים: חינוך תיכון, איכות הסביבה/חקלאות, בריאות הציבור ומניעת איידס, ופיתוח ארגונים קטנים.
השגרירה האמריקאית בגינאה היא פטרישיה מולר.
ארצות הברית מחזיקה בשגרירות הממוקמת בקונאקרי, בירת גינאה.
יחסי ארצות הברית–בורקינה פאסו הם היחסים הדו-צדדיים הרשמיים, הפוליטיים, השיתופיים והמדיניים שבין ארצות הברית של אמריקה לבין בורקינה פאסו.
היחסים מתוארים כטובים אך היו נתונים ללחצים בעבר בגלל מעורבותה של ממשלת קומפאורה במסחר, בנשק ובפעולות אחרות לשבירת סנקציות.
על פי דוח המנהיגות הגלובלית של ארצות הברית לשנת 2012, 82% מתושבי בורקינה פאסו תומכים בהנהגת ארצות הברית, 17% מתנגדים ו-1% לא בטוחים, הדירוג הגבוה ביותר לכל מדינה שנסקרה באפריקה.
בנוסף לשלום וליציבות אזוריים, האינטרסים האמריקאיים בבורקינה הם לקדם את הדמוקרטיה המתמשכת ואת הכבוד הרב יותר לזכויות האדם ולעודד פיתוח כלכלי בר-קיימא.
למרות שהסוכנות לפיתוח בינלאומי סגרה את משרדה בואגאדוגו בשנת 1995, בסוף מאי 2013 שלחה נציג לפתוח מחדש משרד תחת משלחתו בסנגל.
במסגרת שילוב של תוכניות סיוע אזוריות ובילטרליות, USAID מספקת כ-50 מיליון דולר בשנה לפיתוח של בורקינה באמצעות ארגונים לא ממשלתיים ואזוריים.
בורקינה הייתה לאתר של כמה סיפורי הצלחה בפיתוח.
ההנהגה האמריקנית בבניית הביטחון התזונתי בסאהל לאחר הבצורת בשנים 74–1968 הצליחה לחסל את הרעב כמעט, למרות שנות בצורת חוזרות, ומחלת עיוורון הנהרות חדלה מלהתפשט באזור.
בשני המקרים, ארצות הברית הייתה התורמת העיקרית לארגונים בין-אפריקאיים שבסיסם בואגאדוגו, ובאמצעות מאמצים מתמשכים השיגו ואיחדו את הרווחים הללו.
ב-2005 חתמו בורקינה פאסו ותאגיד אתגר המילניום (MCC) על תוכנית של 12 מיליון דולר לבניית בתי ספר ולהגדיל את שיעורי ההרשמה של בנות.
חיל השלום נכנס לבורקינה פאסו ב-1966.
תוכנית חיל השלום הושלמה ב-1987, אך הוזמנה לחזור לבורקינה פאסו ב-1995 כחלק מפרויקט בריאותי חדש.
שנה לאחר מכן, חיל השלום הקים פרויקט חינוך משני ובשנת 2003 הציג פרויקט פיתוח ארגוני קטן כדי להשלים את תוכניות הפחתת העוני של הממשלה והמגזר הפרטי.
בשנת 2005, ממשלת בורקינה פאסו ביקשה סיוע להגדלת רמת הנגישות של הבנות לחינוך, שהפכה מאוחר יותר למוקד של תאגיד אתגר המילניום עם בורקינה פאסו.
כל מתנדבי חיל השלום, ללא קשר למגזר, מאומנים כיצד לקדם את המודעות לאיידס ולמגדר ופיתוח.
הסחר האמריקני עם בורקינה עדיין נחשב מצומצם, כאשר הייצוא האמריקני לבורקינה פאסו על סך של 220 מיליון דולר והייצוא הבורקיני לארצות הברית בהיקף של כ-600 אלף דולר נכון לשנת 2004, אך קיימות אפשרויות השקעה, ובעיקר במגזרי הכרייה והתקשורת.
השגריר האמריקאי לבורקינה פאסו הוא טולינבו ס.
השגרירות האמריקאית בבורקינה ממוקמת בואגאדוגו, בירת המדינה.
יחסי ארצות הברית–ג'יבוטי הם היחסים הדו-צדדיים בין ארצות הברית לבין ג'יבוטי.
באפריל 1977 הקימה ארצות הברית קונסוליה כללית בג'יבוטי, ועם עצמאות ג'יבוטי ביוני 1977, העלתה את מעמד שליחותה לשגרירות.
שגריר ארצות הברית הראשון ברפובליקה של ג'יבוטי הגיע באוקטובר 1980. במהלך העשור האחרון, ארצות הברית הייתה ספקית עיקרית של סיוע הומניטרי להקלה על רעב, ומימנה חסות על שירותי בריאות, חינוך, ממשל תקין ותוכניות סיוע ביטחוני בג'יבוטי.
ג'יבוטי אפשרה לצבא ארצות הברית, כמו גם לצבא של מדינות אחרות, גישה לנמלי התעופה ולמתקני התעופה שלה.
ממשלת ג'יבוטי תומכת מאוד באינטרסים של ארצות הברית ושל המערב, בפרט במהלך מלחמת המפרץ בשנים 1990–1991 ולאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001. ב-2002 הסכימה ג'יבוטי לארח נוכחות צבאית אמריקנית במחנה למונייה, המונה כיום כ-4,000 איש.
אנשי השירות בארצות הברית, מספקים תמיכה הומניטרית בפיתוח, סיוע ביטחוני וסיכולי טרור לאנשים ולממשלות של קרן אפריקה ותימן.
כקורבן של פיגועי טרור בינלאומיים קודמים, הנשיא ממשיך לנקוט עמדה פרואקטיבית נגד הטרור.
"העובדה שאנו מקדמים בברכה את כוחות ארצות הברית בארצנו מראים את תמיכתנו בשלום הבינלאומי ובשלום באזורנו", אמר נשיא ג'יבוטי, איסמאעיל עומאר גואלה.
"אנו עושים זאת למען שלום בעולם ושלום באפריקה".
שגרירת ארצות הברית לג'יבוטי היא גיטה פאסי.
בשנת 2014, הגיעה ארצות הברית להסכם ארוך טווח עם ממשלת ג'יבוטי כדי להמשיך להשתמש במחנה למונייה.
הצבא האמריקני משתמש גם במסלולי המראה בחלקים נידחים יותר של המדינה לצורך פעולות מזל"ט מחוץ לבסיס ההסכם, הנשיא ברק אובמה אף התחייב להגדיל את הסיוע הכספי לג'יבוטי, ואף לעזור להרחיב את כישורי ההדרכה וסיוע החוץ.
יחסי ארצות הברית–גינאה המשוונית הם היחסים הבילטרליים המתנהלים בין ארצות הברית לבין גינאה המשוונית.
ארצות הברית היא המשקיעה הזרה הגדולה ביותר בגינאה המשוונית.
לחברות בארצות הברית יש את הנוכחות הזרה הגדולה והחשובה ביותר במדינה.
במטרה למשוך השקעות מוגברות בארצות הברית, בעלי דרכון אמריקאי זכאים לכניסה ללא ויזה לביקורים קצרים בגינאה המשוונית.
ארצות הברית היא המדינה היחידה עם זכות זו.
עם הגידול בהשקעה בארצות הברית, היחסים בין ארצות הברית לבין ממשלת גינאה המשוונית מאופיינים ביחסים חיוביים וקונסטרוקטיביים.
גינאה המשוונית מחזיקה שגרירות בוושינגטון הבירה, ולה קונסוליה ביוסטון, טקסס.
הנשיא לשעבר אוביאנג פעל על מנת לטפח את יחסי מדינתו עם ארצות הברית באמצעות ביקורים קבועים בארצות הברית לפגישות עם בכירים בממשלה ובעסקים.
דו"ח מחלקת זכויות האדם של משרד החוץ האמריקני ב-2005 על גינאה המשוונית ציין את החסרונות בזכויות האדם הבסיסיות, בחופש הפוליטי ובזכויות העובדים.
גינאה המשוונית מייחסת ליקויים מוגזמים מצד הרשויות המקומיות ומבטיחה שליטה טובה יותר ורגישות.
מדיניות ממשלת ארצות הברית כוללת מעורבות בונה עם גינאה המשוונית לעידוד שיפור במצב זכויות האדם.
תושבי המדינה נוהגים לבקר בארצות הברית תחת תוכניות בחסות ממשלת ארצות הברית, חברות נפט אמריקאיות, ומוסדות חינוך.
קרן העזרה העצמית של השגריר מממנת מדי שנה מספר פרויקטים קטנים.
על רקע הקשרים ההולכים ומתחזקים בין חברות בארצות הברית לבין גינאה המשוונית, סוכנות ההשקעות הממשלתיות של ארצות הברית סיכמה את ההסכם הגדול ביותר באפריקה שמדרום לסהרה לפרויקט גדול בארצות הברית בגינאה המשוונית.
לסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי אין תוכניות או יוזמות הקשורות לגינאה המשנית, ואף לא לחיל השלום.
מבין בעלי התפקידים בשגרירות האמריקנית נמנים:
סגן מפקד המשלחת: אנטון סמית'.
קבלן הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי לצרכים חברתיים: ויליאם גלמן.
ארצות הברית פתחה מחדש את שגרירותה במלאבו, עם השגריר התושב הראשון שלה מזה 12 שנים.
יחסי ארצות הברית–בנין הם יחסים בינלאומיים בין בנין לבין ארצות הברית.
ההיסטוריה של היחסים בין שני העמים הייתה מצוינת לאורך השנים, מאז בנין הפכה לדמוקרטית.
ממשלת ארצות הברית ממשיכה לסייע לבנין בשיפור רמת החיים, המהווים את המפתח להצלחה האולטימטיבית של בנין, עם ממשל דמוקרטי וליברליזציה כלכלית, העולים בקנה אחד עם הערכים של ארצות הברית והאינטרס הלאומי שלה בהפחתת העוני וקידום הצמיחה.
מרבית מאמצי התמיכה של ארצות הברית בגיבוש הדמוקרטיה בבנין ממוקד בפיתוח המשאב האנושי לטווח ארוך באמצעות הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID).
המאמצים להמשיך את האינטרס הלאומי המובלים על ידי USAID, כוללות תוכניות יעילות הממוקדות בהענקת חינוך יסודי, בריאות המשפחה (כולל תכנון משפחה), של נשים וילדים, בריאות, והתמודדות עם מחלות המועברות במגע מיני, במיוחד את התפשטות ה-HIV.
בנוסף, קיימות תוכניות לשיפור הדמוקרטיה והממשל בבנין, על ידי עידוד החברה האזרחית למעורבות בקבלת ההחלטות הלאומיות; חיזוק מנגנונים לקדם שקיפות ואחריות; שיפור היוזמות המקומיות; ושיפור שיטת הבחירות.
מערך של תוכניות לשיתוף פעולה צבאי מחזק את המאמצים הדמוקרטיים.
שיתוף הפעולה הצבאי של שתי המדינות מתרחב כעת, הן באופן דו-צדדי והן במסגרת אזורית רחבה יותר.
בפברואר 2006 ממשלת בנין, חתמה על הסכם ל-5 שנים בשווי 307 מיליון דולר להקמת מתחם אתגר המילניום (MCC) כדי להגדיל את השקעות הסקטור הפרטי בבנין.
התוכנית מסירה מגבלות מפתח לצמיחה ותומכת שיפורים בתשתיות פיזיות ומוסדיות בארבעת מגזרים קריטיים: קרקעות, שירותים פיננסיים, צדק, ושווקים.
הפרויקטים המוצעים מחזקים אחד את השני, ותורמים לשיעור תשואה כלכלית של 17%.
ארצות הברית מקדמת את האתוס של אכיפת החוק על ידי עבודה עם הרשויות בבנין לדכא פשעים, לעזור למגר את השחיתות, לקידום ממשל תקין המבוסס על שלטון החוק, והגדלת הדו"חות הרשמיים.
לשכת יחסי הציבור של ארצות הברית בקוטונו מובילה את חילופי התרבות, החינוך והחינוך בין שתי המדינות, תוך התמקדות בחינוך של ממשלת בנין והציבור על הזדמנויות הסחר והיתרונות של חוק הצמיחה וההזדמנות באפריקה.
המשרד גם מסייע בהרחבת המאמצים לבניית אמצעי תקשורת אחראים יותר.
תוכנית חילות השלום של ארצות הברית בבנין מספקת הזדמנויות מתמשכות להגברת ההבנה בין תושבי בנין לאמריקנים.
כ-110 המתנדבים מקדמים פיתוח בר-קיימא באמצעות פעילויות בתחומי הבריאות, החינוך, הסביבה ופיתוח ארגונים קטנים.
תוכנית חיל השלום של ארצות הברית בבנין היא אחת המצליחות ביותר באפריקה, בין היתר בגלל פתיחות ושיתוף פעולה מצד בנין.
כיום, הסחר בין בנין לבין ארצות הברית הוא קטן, אבל העניין במוצרים האמריקנים גדל.
ארצות הברית מעוניינת בקידום סחר מוגבר עם בנין, על מנת לתרום לאינטרסים האמריקניים בסחר עם המדינות הסמוכות לבנין, במיוחד ניגריה, ניז'ר, ובורקינה פאסו, אשר מקבלות כמויות גדולות של היבוא שלהן דרך נמל קוטונו.
סחר זה גם הוא הקל על ידי החברות של בנין ב (ECOWAS) ובאזור המונטרי של הפרנק CFA.
ממשלת ארצות הברית פועלת גם לעורר השקעות אמריקניות בענפי מפתח, כגון אנרגיה, תקשורת, תחבורה.
בנין גם הייתה זכאית לתמיכה בעקבות חוק הצמיחה וההזדמנות באפריקה (AGOA), ומאז תחילת התוכנית בשנת 2000, סופקו לבנין הטבות בתחום הטקסקטיל והביגוד.
יחסי ארצות הברית–בוטסואנה הם היחסים הבינלאומיים, הדו-צדדיים, המדיניים, הפוליטיים והשיתופיים המתנהלים בין ארצות הברית לבין בוטסואנה.
על פי דוח המנהיגות העולמית של ארצות הברית לשנת 2012, 79% מאנשי בוטסואנה תומכים בהנהגת ארצות הברית, 8% מתנגדים לה ו-13% אינם בטוחים.
ארצות הברית רואה בבוטסואנה פרקליטה של מודל יציבות באפריקה, והיא שותפה חשובה להתפתחות בוטסואנה מאז עצמאותה.
חיל השלום האמריקאי חזר לבוטסואנה באוגוסט 2002, תוך התמקדות בתוכניות הקשורות ל-HIV / איידס לאחר שסיים 30 שנות סיוע ממוקד יותר ב-1997. כמו כן, הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי השלימה את השותפות הדו-צדדית עם בוטסואנה ב-1996, לאחר שורת תוכניות מוצלחות תוך שימת דגש על חינוך, הכשרה, יזמות, ניהול סביבתי ובריאות הפוריות.
בוטסואנה, לעומת זאת, ממשיכה להועיל יחד עם שכנותיה באזור מיוזמת הסוכנות לדרום אפריקה, שממוקמת כיום בפרטוריה.
מועצת השידור הבינלאומית של ארצות הברית (IBB) מפעילה תחנת ממסר מרכזית של קול אמריקה (VOA) בבוטסואנה המשרתת את רוב היבשת האפריקאית.
בשנת 1995 התחיל המרכז לבקרת מחלות (CDC) את פרויקט BOTUSA בשיתוף עם משרד הבריאות של בוטסואנה במטרה לייצר מידע לשיפור מאמצי השליטה בשחפת בבוטסואנה ובמקומות אחרים, לנוכח ההתפשטות של מחלות השחפת ואיידס.
במסגרת תוכנית המנהיגות וההשקעה של ממשלת ארצות הברית בשנת 1999, ה-המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן, באמצעות פרויקט BOTUSA, ניהלו פרויקטים וסייע לארגונים במאבק נגד מגפת האיידס בבוטסואנה.
בוטסואנה היא אחת מ-15 המדינות הממוקדות במסגרת PEPFAR, תוכנית החירום של הנשיא לסיוע באיידס, וקיבלה יותר מ-556 מיליון דולר מאז תחילת התוכנית בינואר 2004 ועד ספטמבר 2011. סיועה של PEPFAR לבוטסואנה, שהסתכם ב-84.4 מיליון דולר בשנת 2011, תורם למניעת איידס וטיפולה.
ביולי 2000, חתמו ממשלות בוטסואנה וארצות הברית חתמו על הסכם להקמת אקדמיה בינלאומית לאכיפת חוק (ILEA) בגאבורונה.
האקדמיה, הממומנת בצורה משותפת, מנוהלת ומאוישת על ידי שני העמים, ומספקת הכשרה למשטרה ולפקידי ממשל מכל רחבי אזור הסהרה.
הקמפוס הקבוע של האקדמיה, באוטסה שמחוץ לגאבורונה, נפתח במרץ 2003. למעלה מ-3,000 אנשי מקצוע בתחום אכיפת החוק באפריקה שמדרום לסהרה קיבלו הכשרה מ-ILEA אשר החלה מאז להציע שיעורים בשנת 2001.
מבין פקידי הממשל האמריקניים הפועלים בבוטסואנה נמנים:
סגן מפקד המשלחת - גרגורי שו.
בכיר הביטחון / נספח הגנה - סגן-אלוף ג'ושוע רייץ (אוגוסט 2010).
מהמרכז לבקרת מחלות ומניעתן - ד"ר מרגרט דייוויס.
ממועצת השידור הבינלאומית - צ'ארלס שפרד.
מהסוכנות לאכיפת החוק הבינלאומי - סטן מורן.
מחיל השלום - פגי מקלור.
שגרירות ארצות הברית בבוטסואנה ממוקמת בגאבורונה.
יחסי ארצות הברית–דומיניקה הם היחסים ההדדיים המתנהלים בין ארצות הברית לבין דומיניקה.
לארצות הברית ולחבר העמים של דומיניקה יש יחסים דו-צדדיים חיוביים.
ארצות הברית תומכת במאמציה של הממשלה הדומיניקנית להרחיב את הבסיס הכלכלי שלה ולספק רמת חיים גבוהה יותר לאזרחיה.
הסיוע האמריקני מועבר בעיקר באמצעות סוכנויות רב-צדדיות כמו הבנק העולמי והבנק לפיתוח הקריביים (CDB), וכן באמצעות משרד הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID) בברידג'טאון, ברבדוס.
חיל השלום גם מספק סיוע טכני למדינה, ומתנדביו ששוכנים באי עובדים בעיקר בתחומי החינוך, התפתחות הנוער, והבריאות.
ארצות הברית ודומיניקה פועלות יחד במאבק בסמים בלתי חוקיים.
דומיניקה משתפת פעולה עם סוכנויות בארצות הברית ומשתתפת בתוכניות נגד סמים במאמץ לבלום סחר בסמים וטיפוח מריחואנה.
ב-1995 חתמה ממשלת דומיניקה על הסכם לאכיפת חוק ימי עם ארצות הברית כדי לחזק את התיאום נגד הסמים, וב-1996 חתמה הממשלה על הסכמי סיוע משפטי והסגרה משותפים במטרה להגביר את המאמצים המשותפים למאבק בפשיעה בינלאומית.
ההערכה היא כי 4,500 אמריקאים מתגוררים במדינה.
מבין פקידי ובעלי התפקידים בשגרירות האמריקנית בדומיניקה נמנים:
סגן מפקד המשלחת - ו.
יועץ פוליטי/כלכלי - איאן קמפבל
קונסול כללי - קלייד הווארד ג'וניור
נספח עבודה אזורי - ג'ייק אלר
קצין יחסי הציבור - ג'ון רוברטס
לארצות הברית אין שגרירות רשמית בדומיניקה.
השגריר ופקידי השגרירות הם תושבי ברבדוס, אשר נוסעים לעיתים קרובות לדומיניקה.
יחסי ארצות הברית–גיאנה הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה הקואופרטיבית של גיאנה לארצות הברית.
המדיניות האמריקנית כלפי גיאנה מבקשת לפתח מוסדות, חוקים ומנהלים פוליטיים דמוקרטיים חזקים ובר קיימא; לתמוך בצמיחה ופיתוח כלכלי; ולקדם בה יציבות וביטחון.
במהלך שנותיו האחרונים של ממשלו, הנשיא הגיאני דזמונד הויט ביקש לשפר את היחסים עם ארצות הברית כחלק מההחלטה להניע את ארצו לעבר אי-הזדהות פוליטית אמיתית.
היחסים שופרו גם על ידי מאמציו של הויט לכבד את זכויות האדם, הוזמנו משקיפים בינלאומיים לבחירות 1992 ונעשתה רפורמת בחוקי הבחירות.
ארצות הברית גם בירכה על הרפורמה והמאמצים הכלכליים של ממשלת הויט, אשר עוררו השקעה וצמיחה.
הבחירות הדמוקרטיות ב-1992 והאישור המחודש של גיאנה על מדיניות כלכלית תקינה וכבוד לזכויות האדם הועילו ליחסים בין המדינות.
תחת מספר ממשלות רצופות של המפלגה העממית הפרוגריסבית , הידועה בתור PPP, ארצות הברית וגיאנה המשיכו בשיפור היחסים.
הנשיא צ'די ג'גן היה מחויב לדמוקרטיה, אימץ מדיניות שוק חופשי יותר ודאג לפיתוח בר-קיימא לגיאנה.
הנשיא בהרט ג'גדאו ממשיך במסלול זה, וארצות הברית מקיימת יחסים חיוביים עם הממשלה הנוכחית.
במאמץ להילחם בהתפשטות האיידס בגיאנה המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן האמריקניים (CDC) פתחו משרד בשגרירות ארצות הברית בשנת 2002. בינואר 2003, הרפובליקה השיתופית של גיאנה נבחרה כאחת משתי מדינות בלבד בחצי הכדור המערבי שנכללו בתוכנית החירום של הנשיא בוש להקלה באיידס.
סוכנות CDC, בתיאום עם הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID), מנהלת תוכנית של 5 מיליוני דולרים לחינוך, מניעה וטיפול באנשים הנגועים במחלה.
צוותי רפואה והנדסה צבאיים אמריקאים ממשיכים לערוך אימונים בגיאנה, לחפור בארות, לבנות בתי ספר ומרפאות ולהעניק טיפול רפואי.
קיימת מפלגה פוליטית פעילה לצד תנועה אזרחית בגיאנה הדוגלת בקשרים עמוקים יותר בין ארצות הברית לגיאנה, המבקשת להפוך אותה לשטח אמריקני או להיכנס לקהילייה שלה בדומה לפוארטו ריקו.
אפילו מדינה אפשרית נוסחה כמטרה סופית.
לאור, בין היתר, ההגירה הגיאנית לארצות הברית והקשרים ההדוקים שצמחו מההגירה הזו מבחינה חברתית וכלכלית הוקמה נוכחות אינטרנטית רשמית, והיא פועלת מזה מספר שנים ומספקת מידע מפורט אודות הגירה ועובדות אחרות הנוגעות למדינה הגיאנית הנוכחית.
יחסי ארצות הברית–גואטמלה הם יחסים הדדיים בין גואטמלה לבין ארצות הברית.
על פי מחלקת המדינה של ארצות הברית, היחסים בין ארצות הברית וגואטמלה באופן מסורתי היו קרובים, אם הם היו מתוחים בשל התערבות אמריקאית בממשל שם, זכויות האדם ובעיות צבאיות ואזרחיות.
ל-CIA - סוכנות הביון המרכזית של ארצות הברית - יש היסטוריה ארוכה של התערבות בממשל בגואטמלה.
גואטמלה גובלת בצפון האוקיינוס השקט וב, ובארבע מדינות - מקסיקו, אל סלוודור, הונדורס ובליז.
בשל קרבתה של גואטמלה לארצות הברית, במהלך המלחמה הקרה חשש הממשל האמריקני משלוחה של המשטר הסובייטי במדינה.
הווארד האנט שהיה ראש שלוחת ה-CIA במקסיקו אמר בראיון:"עמדנו כאן בפני התערבות ברורה של מעצמה זרה, מכיוון שהמפלגות המקומיות אלה, אינן באמת מקומיות, הן ממומנות...
או מקבלות ייעוץ ממעצמה זרה, כלומר ברית המועצות".
בשנת 1954 ה-CIA יזם הפיכה על מנת להפיל את חקובו ארבנס גוסמן - מנהיג שנבחר באופן דמוקרטי, במה שנודע כמבצע PBFortune .
קרלוס קסטילו ארמס החליף אותו כדיקטטור צבאי.
גואטמלה נשלטה לאחר מכן על ידי שורה של דיקטטורות צבאיות במשך עשרות שנים.
בין השנים 1962 ו-1996, לוחמי גרילה שמאלנים נלחמו בממשלות הצבא הנתמכות על ידי ארצות הברית במהלך מלחמת האזרחים בגואטמלה.
לפי מחלקת המדינה האמריקנית יעדי המדיניות בגואטמלה כוללים:
ב-15 ביולי 2019, נשיא גואטמלה ג'ימי מוראלס ביטל פגישה עם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לאחר שבית המשפט העליון של גואטמלה הוציא צו מניעה נגד הצעת עסקה של טראמפ לגבי ניהול מדיניות המטרה של הגבלת מספר המהגרים מגואטמלה הנכנסים לארצות הברית.
מוראלס היה צפוי לחתום על העסקה, אשר גם ביקשה להשתמש בגואטמלה כמקום שבו המהגרים היו צריכים להגיש בקשה למקלט לפני הכניסה לארצות הברית, תחת לחץ של ממשלת ארצות הברית.
תמיכת ארצות הברית בגואטמלה בהסכמי השלום
מחלקת המדינה האמריקאית דיווחה, כי ארצות הברית, בחברה בארגון של "חברים של גואטמלה" יחד עם קולומביה, מקסיקו, ספרד, נורווגיה וונצואלה, מילאה תפקיד חשוב של הנחיית הסכמי השלום של האו"ם שסיימו את מלחמת האזרחים, ומתן תמיכה ציבורית מאחורי הקלעים.
ארצות הברית תמכה בהסכם השלום, המהווה תוכנית פוליטית עמוקה, כלכלית, וחברתית.
לשם כך, ממשלת ארצות הברית העניקה מעל 500 מיליון דולר לתמוך ביישום הסכמי השלום מאז 1997.
מחלקת המדינה של ארצות הברית מציינת כי פעילות אלימה פלילית ממשיכה להוות בעיה בגואטמלה, כולל רצח, אונס, היעלמויות, ושימוש בנשק נגד אנשים מכל הלאומים.
בשנים האחרונות מספר עבירות אלימות שדווחו על ידי אזרחי ארצות הברית גדל בהתמדה, אם כי מספר האמריקנים שנסעו לגואטמלה גם הוא גדל.
תחת הממשל של הנשיא האמריקאי דונלד טראמפ, הממשלה גם הביעה את ציפיותיה ואת המאמצים להשתמש בגואטמלה לרסן את מספר המהגרים ממרכז אמריקה.
מחלקת המדינה של ארצות הברית מספקת סיוע לגואטמלה באמצעות הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID).
התוכנית הנוכחית לגואטמלה בונה על רווחים של תהליך השלום בעקבות חתימת הסכמי השלום בדצמבר 1996, כמו גם את ההישגים שלה בשנים 1997–2004 בעקבות תוכנית השלום.
התוכנית הנוכחית פועלת כדי לקדם את מטרות מדיניות החוץ של ארצות הברית על ידי התמקדות בפוטנציאל של גואטמלה ככלכלה הגדולה ביותר במרכז אמריקה, אשר היא שותפת סחר של ארצות הברית, אך היא גם מזהה את המדינה כמפגרת באינדיקטורים חברתיים, שיעור גבוה של עוני.
שלושת תחומי המוקד לתוכנית USAID / גואטמלה מעוצבים על פי תחומי חשבון המילניום (Challenge Challenge Account) - שליטה בצדק, חופש כלכלי והשקעה באנשים.