tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
2005 – מוזיאונים מגשרים תרבויות
2006 – מוזיאונים ואנשים צעירים
2007 – מוזיאונים ומורשת עולמית
2008 – מוזיאונים כסוכני שינוי חברתי ופיתוח
2010 – מוזיאונים להרמוניה חברתית
2012 – מוזיאונים בעולם משתנה.
2013 – מוזיאונים (זיכרון + יצירתיות) = שינוי חברתי
2014 – בואו נתחבר, מוזיאונים יוצרים חיבורים
2015 – מוזיאונים למען חברה בת קיימא
2016 – מוזיאונים ונופי תרבות
2017 – מוזיאונים והיסטוריות סותרות: לדבר על הנושא הלא מדובר במוזיאונים
2018 – מוזיאון מקושר: גישות חדשות, ציבור חדש
2019 – המוזאון כחממה תרבותית – העתיד של העבר
2020 – האירועים התקיימו ברשת המקוונת בלבד תחת הנושא: מוזיאונים – מרחבים של שוויון ורב תרבותיות
2021 – עתיד המוזיאונים: תיקון ובריאה מחדש
2022 – כוחם של המוזיאונים
2023 – מוזאונים, קיימות ורווחה
2024 – מוזאונים למען חינוך ומחקר
כמדי שנה, איגוד המוזיאונים הישראלי והמוזאונים השונים ברחבי הארץ, מזמינים את הציבור הרחב לבקר בעשרות מוזיאונים, ללא תשלום, לסייר ברחבי המוזיאון, בתערוכות הקבע ובתערוכות המתחלפות, לקחת חלק בסדנאות, בהרצאות, בפעילויות יצירה ועוד.
יום היציאה מהארון הבין-לאומי הוא יום מודעות שנתי של הקהילה הלהטבפא"קית אשר מצוין ב-11 באוקטובר.
המונח "יציאה מהארון" מתייחס לחשיפה של נטייה מינית או זהות מגדרית החורגת מההטרונורמטיבית.
היום נקבע ב-1988 על ידי רוברט איצ'ברג, פסיכולוג מניו מקסיקו, וג'ין אולירי, פעילה לסבית למען זכויות להט"ב.
התאריך 11 באוקטובר נקבע על יום השנה להפגנה גדולה למען זכויות להט"ב שנערכה ב-1987 בוושינגטון.
הציטוט מלמד על אסטרטגיה פסיכולוגית המבקשת ליצור הזדהות מתוך היכרות.
תחילה יום היציאה מהארון הבינלאומי מנוהל על ידי המשרד לזכיות משפטיות של הקהילה גאה במערב הוליווד, ובפעם הראשונה לציונו הוא מקבל הכרה משמונה עשרה מדינות ארצות הברית.
בשנה השנייה לציון יום זה, המטה של יום היציאה מהארון הבינלאומי עבר לסנטה פה והוא מקבל הכרה מעשרים ואחת מדינות בארצות הברית.
אחרי אזכורים במדיה של יום זה ב-1990, הוא מוכר בכל חמישים המדינות בארצות הברית באותה התקופה (כיום חמישים ואחת) ואף בעוד שבע מדינות אחרות.
החל מ-1990 המטה החל לשתף פעולה יחד עם הקמפיין לזכויות אדם להכרה ומודעות.
יום היציאה מהארון הבינלאומי מצוין אחת לשנה על מנת לחגוג יציאה מהארון, העלאת מודעות לקהילה הגאה ולזכויות הלהט"ב.
בעשורים הראשונים לציון יום זה, יום היציאה מהארון הבין לאומי צוין על ידי אנשים פרטיים או ציבוריים, לרוב באמצעות המדיה.
בשנים האחרונות בהן נושאים העוסקים בקהילה הגאה עולים יותר על סדר היום הציבורי ומקבלים יותר מודעות, יום היציאה מהארון הבינלאומי מצוין כיום חג של הקהילה הלהט"בית, החוגגים את היום מציינים אותו לרוב באמצעות סמלי להט"ב כגון דגל גאווה או משולש ורוד.
בארצות הברית הקמפיין לזכויות אדם תומך ביום היציאה מהארון הבינלאומי דרך ה"פרויקט ליציאה מהארון" בחסותם המציע משאבים לזוגות, משפחות להט"ביות ולמכריהם, על מנת לקדם מודעות למשפחות להט"ביות החיות אורח חיים כנה, פתוח ונורמטיבי.
יום הים (ביפנית: 海の日) הידוע גם בשם "יום האוקיינוס" או "יום הימאות", הוא יום חג לאומי ביפן הנחגג ביום שני השלישי בחודש יולי.
מטרת החג היא להודות על נדיבותו של האוקיינוס ולהוקיר את חשיבות האוקיינוס ליפן כאומה השוכנת על אי.
אנשים רבים מנצלים את החג ואת מזג האוויר הקיצי לצאת לטיול לחוף.
כמו כן נערכות חגיגות נוספות הקשורות לאוקיינוס.
התאריך פחות או יותר עולה בקנה אחד עם סוף עונת הגשמים ברוב החלקים של יפן.
בטלוויזיה משודרות תוכניות מיוחדות דוגמת "" בערוץ NTV.
היום היה ידוע בתור יום זיכרון הים (umi no kinen bi ;海の記念日)
עד 1996. שר התקשורת שוזו מוראטה ייעד את היום ב-1941 להנציח את הקיסר מוצוהיטו ואת מסעו ב-1876 במייג'י מארו , ספינת ברזל שנבנתה בסקוטלנד בשנת 1874. המסע כלל טיול סביב אזור טוקוהו, סיור בסירה במגדלור באאומורי, ועצירה קצרה בהקודאטה לפני החזרה ליוקוהמה ב-20 ביולי באותה שנה.
עם זאת, היום לא נקבע כחג לאומי עד שנת 1995, אז היום הפך לחג הראשון בחודשי הקיץ.
היום נחגג לראשונה ב-20 ביולי 1996, אך החקיקה במסגרת יום שני שמח העבירה את התאריך ליום שני השלישי של חודש יולי החל משנת 2003.
יום המהגר הבין-לאומי הוא יום ציון בין-לאומי המבקש להגביר את המודעות להגירה.
יום המהגר הבינלאומי נקבע ב-18 בדצמבר, על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות בארבעה בדצמבר 2000. ב-18 בדצמבר 1990, העצרת הכללית אימצה את האמנה הבינלאומית בדבר הגנה על זכויות של מהגרי עבודה ובני משפחותיהם.
ביום זה, במדינות רבות, ממשלות, ארגונים בינלאומיים ואזוריים וארגונים ללא מטרת רווח מפיצים מידע ומעלים את המודעות לזכויות אדם וחירויות פוליטיות בסיסיות של מהגרים, על מנת להבטיח את ההגנה למהגרים ובעקבות המספר ההולך וגדל של מהגרים בינלאומיים.
בספטמבר 2006, נערך דיון בנושא הגירה ופיתוח בינלאומי בעצרת הכללית של האו"ם בהשתתפות נציגים רמי דרג מ-132 מדינות.
בסיכום הדיון פורסמה הודעה שכללה מספר מסרים: הגירה, היא תופעה הולכת וגוברת שבאפשרותה לתרום תרומה חיובית לפיתוח מדינות המוצא ומדינות היעד, בתנאי שהיא נתמכת על ידי מדיניות נכונה.
יתרונות ההגירה, יבואו לידי ביטוי רק אם יכובדו זכויות היסוד וחירויותיהם של כל המהגרים.
כן, מדינות צריכות להגביר את שיתוף הפעולה הבינלאומי בנושא ההגירה אזורית וגלובלית.
המשתתפים הכירו בכך שלצד היתרונות של הגירה בין מדינות, היא אינה תחליף לפיתוח.
לעיתים קרובות מדי, מהגרים נאלצים לחפש עבודה במדינות אחרות בגלל עוני, סכסוכים או הפרות של זכויות אדם.
שלום וביטחון, ממשל תקין, שלטון החוק והזדמנויות לעבודה הוגנת במדינות המוצא, יבטיחו שאנשים ימשיכו להתגורר במדינות המוצא מתוך בחירה ולא מתוך צורך.
ממשלת בלגיה הקימה פורום עולמי בנושא הגירה ופיתוח ((The Global Forum on Migration and Development (GFMD) להתייעצות מרצון, לכל המדינות החברות באו"ם ומשקיפים.
בעצרת הכללית בספטמבר 2016 בהשתתפות ראשי מדינות נערך דיון בנושא תנועת הפליטים ומהגרים הגוברת בעולם.
הדיון הסתיים בהצהרה משותפת המכונה הצהרת ניו יורק.
הצהרת ניו יורק לפליטים ולמהגרים מבטאת את הרצון הפוליטי של מנהיגי העולם להציל חיים, להגן על זכויותיהם ולשאת באחריות בקנה מידה עולמי לטיפול מהגרים.
ארגון ההגירה הבינלאומי מעריך כי המספר הכולל של מהגרים בינלאומיים גדל מ-175 מיליון מהגרים בשנת 2000 ליותר מ-244 מיליון מהגרים בינלאומיים בשנת 2015, המהווים כ-3.3% מאוכלוסיית העולם.
יום היצירתיות והחדשנות העולמי מצוין מדי שנה ב-21 באפריל.
היום מצוין שישה ימים לאחר יום הולדתו של לאונרדו דה וינצ'י, ויום לפני יום כדור הארץ.
תאריך זה נקבע כדי לעודד חשיבה יצירתית רב תחומית, ולעזור לנו להשיג את העתיד שאנו רוצים.
מטרת היום היא להעלאת המודעות לתפקידם החשוב של היצירתיות והחדשנות בפתרון בעיות.
יום היצירתיות והחדשנות נקבע בהחלטה A/RES/71/284 משנת 2017, שבה העצרת הכללית קראה להצהרה והכרה ב-21 באפריל כיום היצירתיות והחדשנות העולמי.
היום נקבע כדי להעלות את המודעות לתפקידם של יצירתיות וחדשנות בפתרון בעיות וביישום יעדים.
בהחלטה תמכו יותר מ-80 מדינות.
בשנת 2002, השנה שבה היום צוין לראשונה בלמעלה מ-50 מדינות ברחבי העולם.
בשנת 2006, ביום היצירתיות והחדשנות צוינה שבוע היצירתיות והחדשנות.
יומו הראשון של שבוע היצירתיות והחדשנות נקבע ב-15 באפריל, שהוא גם יום הולדתו של לאונרדו דה וינצ'י, סמל של יצירתיות בינתחומית באמנות ובמדעים.
ביום היצירתיות והחדשנות קוראים לאנשים לפעול בשותפות עולמית, ולקדם סביבות יצירה, תהליכים ומוצרים.
יום המודעות הבינלאומי לצליאק הוא מועד החל בתאריך ה-13 בספטמבר.
היום עוסק בהעלאת המודעות למחלת הצליאק ולקשיים בהם נתקלים הסובלים ממנה.
היום הוכרז בשנת 2007 על ידי הסנאט של ארצות הברית.
בשנת 2007, החליט הסנאט של ארצות הברית על הגדרת ה-13 בספטמבר 2007 כ"יום המודעות למחלת הצליאק".
התאריך הנבחר הוא יום הולדתו של סמואל ג'י, רופא ילדים שהיה הראשון שפרסם תיאור קליני של מחלת הצליאק.
בין הנימוקים להחלטה על ציון יום זה היו העובדה שהמחלה טרם אובחנה אצל רוב האנשים עם צליאק, אף על פי שעיכוב באבחון עלול להוביל לבעיות רבות עבור החולים בה.
מאז, מאשרר הסנאט את ההחלטה בכל שנה.
היום מצוין בארצות הברית על ידי הקרן הלאומית למודעות לצליאק (NFCA) אשר בכל שנה מודיעה על הזוכה ב"הגרלה ללא גלוטן" שזוכה במסע קניות גדול ללא גלוטן.
הקרן הלאומית גם מקיימת גיוס כספים מיוחד לכבוד היום, ומקיימת סעודה ענקית ללא גלוטן לכל מי שרוצה בכך.
יום הכלב הבין-לאומי הוא יום חג לא רשמי הנחגג ב-26 באוגוסט לכבוד כל הכלבים למיניהם.
מטרת היום היא להכיר בקשיים הרבים שעוברים כלבי רחוב וכלבי עמותות.
כלבים תורמים לבני האדם בתחומים רבים כמו הבריאות שלנו (כלבים יכולים לגלות גידול סרטני, לחזות התקפי אפילפסיה ועוד), לביטחון שלנו (חילוץ והצלה, חשיפת פצצות וסמים) ועוד.
היום נוסד בשנת 2004 על ידי קולין פייג', מייסדת יום הגורים הלאומי של ארצות הברית, ויום החתולים הלאומי ועוד ימי פילנתרופיה רבים שמעודדים מודעות למצוקתם של בעלי החיים ומעודדים אימוץ.
התאריך 26 באוגוסט הוא היום בו אימצה משפחתה של קולין את הכלב הראשון שלה ולכן בחרה בתאריך זה.
יום הכלב הבינלאומי התחיל כיום לאומי בארצות הברית, אך כעבור זמן מועט התחילו לחגוג אותו בכל העולם.
באתר יום הכלב שהוקם על ידי קולין, ישנה רשימה בה מצוינות 20 דרכים אפשריות לחגוג את יום הכלב, ביניהן: אימוץ כלב, התאמת הבית לכלב, תרומה לעמותות הפועלות למען כלבים ועוד.
הדרך הפופולרית ביותר היא לבלות את היום עם הכלב.
בישראל היום נחגג במספר אירועים שונים כשהמרכזי שבהם הוא: פסטיבל כלביב המתקיים בתל אביב כל שנה ביום הכלב הבינלאומי או בסמוך אליו.
בפסטיבל אטרקציות שנות וביניהן: רחבת משחקים לכלבים, מתחם בריאות, מופעי מוזיקה חיה ועוד.
בנוסף לכלביב היום מצוין על ידי מספר עמותות וגופים שונים, לדוגמה: עמותת תנו לחיות לחיות, אגודת צער בעלי חיים בישראל, רשת זולו ועוד.
יום המודעות הבין-לאומי לאזור הטרופי מצוין ב-29 ביוני ומוכר על ידי האומות המאוחדות.
מטרתו להעלות את המודעות ליערות הטרופיים ולחיות החיות באזור הטרופי, וכן להעלות את המודעות לבעיות שמשפיעות על האזור הטרופי בעולם (רובו באוסטרליה).
באזור הטרופי הגאוגרפי שרוי אקלים טרופי, המאופיין בחום ולחות.
התאריך בו מצוין יום זה הוא יום השנה לפרסומו של הדו"ח הראשון של ארגון "State of the Tropics", ארגון המחבר מוסדות מחקר מהאזור הטרופי כדי לבחון את השינויים שמתרחשים בעולם הטרופי.
בדו"ח שמחובר על ידי הארגון מוצגים התשתיות באזור, המצב הפיזי באזור ובעיות הקשורות אליו.
יום זה הוכר על ידי האומות המאוחדות בתאריך 14 ביוני 2016.
את הרעיון ליום הגתה אונג סן סו צ'י, ראש ממשלת מיאנמר, פעילת שלום מוכרת, זוכת פרס נובל לשלום ופעילה בארגון "State of the Tropics" ומשיקת הדו"ח הראשון של הארגון.
הארגון מחבר מכוני מחקר מכל חלקי האזור הטרופי בעולם, ומבצע מחקרים ובדיקות בנושא יערות הגשם והאזורים הטרופיים.
בכל שנה, בתאריך ה-29 ביוני, ארגון "state of the tropics", הארגון שהגה את היום, מפרסם דו"ח בנושא מצב היערות הטרופיים, החיות האקזוטיות ויערות הגשם.
יום המודעות העולמי לאוטיזם הוא מועד בין-לאומי אשר מצוין ב-2 באפריל כל שנה, שהוכר על ידי האו"ם, ונועד לקידום ההסברה והמודעות לאוטיזם, לטיפול בו ולהגברת המודעות לאנשים עם אוטיזם.
החלטה על קיום יום זה התקבלה ללא הצבעה בעצרת הכללית של האו"ם, בעיקר כהשלמה ליוזמות קודמות של האו"ם לקידום זכויות האדם.
הסמל של יום המודעות לאוטיזם הוא תצרף בצורת לב צבעוני והצבע שנבחר לייחד את היום הוא כחול.
בשנים האחרונות חלק מהארגונים העוסקים בנושא (כגון, Autism Society Of America) מבקשים לשנות את שם היום ליום הקבלה העולמי לאוטיזם .
בין היתר, מטרת השינוי היא לשים דגש על קבלה של אוטיזם כמצב טבעי.
זאת לאחר שנים בהן היום הובל על ידי Autism speaks, ארגון שכמעט ואינו כולל בראשו אנשים עם אוטיזם ועוסק במציאת ריפוי לאוטיזם, דבר המוביל ליחס שלילי כלפי אוטיזם ולהחרגה ופגיעה בייצוג של אנשים עם אוטיזם.
יום המודעות לאוטיזם מצוין בכל שנה ב-2 באפריל.
ההחלטה לציון יום זה התקבלה ב-1 בנובמבר 2007 על ידי האו"ם, ותאריכו נקבע ב-18 בדצמבר באותה שנה בעצרת הכללית של האומות המאוחדות.
יום המודעות לאוטיזם צוין לראשונה בשנת 2008.
ביום המודעות לאוטיזם מאורגנים אירועים רבים.
מפגשי מידע עבור הורים לילדים עם אוטיזם.
כנסים וסדנאות לאנשי מקצוע העובדים עם אנשים עם אוטיזם.
סדנאות אמנותיות לאנשים עם אוטיזם.
תוכניות טלוויזיה ורדיו על אנשים עם אוטיזם וחייהם.
תערוכות של יצירות אמנות של אמנים עם אוטיזם.
הצגת כרזות להגברת המודעות הציבורית לאוטיזם.
בנוסף ביום המודעות לאוטיזם, אנשים ברחבי העולם מאירים באור כחול ("Light It up Blue").
האירוע נוצר על ידי הארגון "Autism Speaks" בשנת 2010. אחת ממטרות ארגון זה היא העלאת המודעות הציבורית לאוטיזם והשפעותיו.
ב-2018 כתב ג'וליאן מורגן את המאמר "Light It Up Gold" בתגובה לקמפיין "Light It Up Blue" של Autism Speaks , שהושק ב-2007. אוטיסטים רבים מתנגדים לצבע הכחול כמייצג אוטיזם בגלל העובדה שהוא מזוהה עם הארגון Autism Speaks.
אוטיסטים רבים מבקרים את ציון היום, מפני שרוב הפרסומים ביום הזה עושים שימוש בסמלים שלא מייצגים אותם, כמו הצבע הכחול וסמל הפאזל.
ההתנגדות נובעת גם מכך שהיום מזוהה עם הארגון Autism Speaks, שאוטיסטים מתנגדים לפעילותו מפני שהוא פועל בלי שיתוף של אוטיסטים, מפיץ פרסומים שמגבירים את הסטיגמה כנגד אוטיסטים ויוצרים מחסומים כנגד הקהילה, ומעט מאוד מהתקציב שלו הולך בשביל לעזור לאוטיסטים.
יום המודעות לפיתוח העולמי הוא מועד בינלאומי שנקבע על ידי ארגון האומות המאוחדות, המצוין מדי שנה ב-24 באוקטובר.
ההחלטה על קביעת המועד התקבלה על ידי העצרת הכללית של האומות המאוחדות ב-19 בדצמבר 1972. לפי האספה, מטרת היום היא להפנות את תשומת הלב של דעת הקהל העולמית בכל שנה לבעיות פיתוח שונות וליצירת שיתוף פעולה בינלאומי על מנת לפתור אותן.
בשנים האחרונות הועלו מסרים רבים בנוגע ליכולתן של טכנולוגיות שונות כגון אינטרנט וטלפונים סלולריים לחזק את שיתוף הפעולה הבינלאומי ולפתור בעיות פיתוח שונות ברחבי העולם.
אולם, מכיוון שבמדינות פחות מפותחות הגישה לטכנולוגיה ולגלישה בפס רחב מוגבלת, קיים חשש להגדלת פערים בין מדינות מפותחות ומדינות לא מפותחות מבחינת בריאות, חינוך, רווחה וממשל.
יום היערות הבין־לאומי נקבע ל-21 במרץ, בהחלטת האספה הכללית של האו"ם ב-28 בנובמבר 2012. בכל שנה, חוגגים באירועים שונים ומעלים את המודעות לחשיבותם של כל סוגי היערות, ועצים מחוץ ליערות, לטובת הדורות הנוכחיים והעתידיים.
המדינות מוזמנות לבצע מאמצים לארגן פעילויות מקומיות, לאומיות ובין־לאומיות הכוללות יערות ועצים, כגון קמפיינים לנטיעת עצים.
מזכירות פורום האו"ם בנושא יערות, בשיתוף ארגון המזון והחקלאות, מאפשרת ביצוע אירועים מסוג זה בשיתוף פעולה עם ממשלות.
יום היערות הבין־לאומי הראשון התקיים ב-21 במרץ 2013.
בכל שנה אובדים יותר מ-13 מיליון דונם (32 מיליון דונם) של יערות.
שטח זה הוא בערך בגודל של אנגליה.
ליערות תפקיד חשוב ביותר בשמירה על מיני חיות.
והכי חשוב, יערות ממלאים תפקיד קריטי בשינויי האקלים כולל ההתחממות הגלובלית: כריתת יערות מביאה ל-12–18 אחוז מפליטת הפחמן בעולם.
כמות זאת כמעט שווה לכל הפחמן הדו-חמצני שמופק בתחום התחבורה העולמית.
כיום, יערות מכסים יותר מ-30% מאדמת העולם ומכילים יותר מ-60,000 מיני עצים, רבים מהם עדיין לא מזוהים.
בנובמבר 1971 הצביעו "חברי המדינות" בישיבה ה-16 של ועידת ארגון המזון והחקלאות על הקמת "יום הייעור העולמי" ב-21 במרץ בכל שנה.
בין השנים 2007–2012 כינס המרכז לחקר יערות בין־לאומי (CIFOR) סדרה של שישה ימי יער, בשיתוף עם ישיבות שנתיות של ועידת המסגרת של האו"ם בנושא שינויי אקלים.
CIFOR ארגנה אירועים אלה בשיתוף פעולה הדוק עם חברים אחרים בשותפות השיתופית בנושא יערות (CPF).
לאחר שנת היערות הבין־לאומית בשנת 2011, יום היערות הבין־לאומי נקבע בהחלטת האספה הכללית של האו"ם ב-28 בנובמבר 2012.
הזרז ליום היערות היה שיחה מזדמנת באוקספורד, אנגליה, בפברואר 2007, בין שני מדענים שחשו שהעולם ממעיט בחשיבותם של יערות להפחתת פליטת הפחמן וראו צורך בולט במחקר הייעודי ובמחשבי היערות האחרונים על מנת ליידע את העולם.
הם לא חזו שהכנס יהפוך לאחד האירועים הגלובליים המשפיעים ביותר ביערות ושינויי אקלים בימינו.
יום היערות הראשון: באלי, אינדונזיה (2007)
יום היערות המכונן היה אחד האירועים המרכזיים של האו"ם בנושא שינויי אקלים בבאלי, אינדונזיה ב-8 בדצמבר 2007. יותר מ-800 איש השתתפו ביום היער, כולל מדענים, חברי משלחות לאומיות ונציגים מארגונים בין ממשלתיים ולא ממשלתיים.
מאפיין מרכזי של יום היערות היה ארבעה דיוני פאנל מקבילים שהתמקדו בנושאים רוחביים הקשורים ליערות ולשינויי אקלים.
בדיונים נבדקו היטב סוגיות כמו קביעת קווי בסיס ואתגרים מתודולוגיים בהערכת פחמן היער; שווקים ואתגרי ממשל הקשורים להפחתת כריתת יערות והסתגלות לשינויי אקלים.
תחומי הסכמה העולים מהדיונים כללו את הדברים הבאים:
אמנם יש להתמודד עם אתגרים מתודולוגיים משמעותיים, אך השיטות הקיימות הן "טובות מספיק" כדי להמשיך בתכנון מנגנונים להפחתת פליטות הן מיערת יערות והן מהשפלה.
אתגרים הקשורים לממשל מהווים את הסיכונים הגדולים ביותר הן למשקיעים בין־לאומיים והן לבעלי העניין המקומיים בהקשר למנגנונים חדשים.
המנגנונים צריכים להיות פשוטים, ולא לחזור על הטעויות של מנגנון הפיתוח הנקי .
ההצלחה של כל מנגנון תהיה תלויה ברצון הפוליטי לטפל במניעי כריתת יערות, כולל נהגים שמקורם מעבר לתחום הייעור.
יום היערות השני: פוזנן, פולין (2008)
בהתבסס על התגובה החיובית ליום היערות הראשון, יום היערות השני, שהתקיים בפוזנן, פולין, ב-8 בדצמבר 2008, בו היו קרוב ל-900 משתתפים שדנו בהזדמנויות והאתגרים של הכנסת יערות לאסטרטגיות גלובליות ולאומיות להתאמת שינויי האקלים.
המשתתפים הדגישו את חשיבות ההרחבה של מערכות אקולוגיות ביערות וציינו כי יערות מהווים רשת תלויה זו בזו של בעלי חיים, צמחים ומיקרואורגניזמים, אשר יחד מספקים מגוון רחב של סחורות ושירותים מעבר לסגירת פחמן.
אלה כוללים שימור המגוון הביולוגי, ייצור גשמים ומוצרים שהם חיוניים לפרנסתם של עמים מקומיים תלויי יערות וכן לכלכלות של מדינות רבות.
הנוכחים הכירו בחשיבות הבנייה על הידע הרב והניסיון הקיים בנושא ניהול יער בר קיימא וקראו למשא ומתן להתייעץ עם בעלי העניין ביער בעת שהם מפתחים מדיניות אקלים.
יום היערות השלישי: קופנהגן, דנמרק (2009)
קרוב ל-1,500 בעלי עניין השתתפו ביום היערות השלישי שהתקיים בקופנהגן, דנמרק ב-13 בדצמבר 2009, בהם 34 תורמים, נציגי ממשלה, 88 עיתונאים, 500 נציגי ארגונים לא ממשלתיים, מנהיגים ילידים, 188 נציגי המגזר הפרטי ומאות מדענים ומומחי יער.
מטרתם הייתה להבטיח כי תכנון ויישום של אמצעי הפחתת והתאמה לאקלים הקשורים ליער הנחשבים בהסכם שינויי האקלים יהיו יעילים, יעילים ושוויוניים.
אף על פי שהאו"ם לא הסכים על יעדים מחייבים להפחתת פליטת גזי חממה, הושגה התקדמות משמעותית במשא ומתן על קווי המתאר של מנגנון (המנגנון למניעת כריתת היערות החדש) .
הסכם קופנהגן שהתגבש היה ההסכם הבין־לאומי הראשון שהמליץ לגייס משאבים כספיים לתמיכה ב-.
אוסטרליה, צרפת, יפן, נורווגיה, בריטניה וארצות הברית הציעו חבילת מימון של 3.5 מיליארד דולר להכנת .
יתר על כן, אחד המדדים לרלוונטיות של יום היערות – יכולתו למשוך מנהיגים בעולם – התברר בקופנהגן.
רג'נדרה פצ'אורי, יו"ר הפאנל הבין-ממשלתי בנושא שינויי אקלים
ונגרי מתאי, מייסד תנועת החגורה הירוקה
גרו הארלם ברונדטלנד, ראש ממשלת נורווגיה לשעבר
הילרי בן, מזכירת המדינה בבריטניה לענייני איכות הסביבה
סר ניקולס שטרן, ראש מכון המחקר גראנת'אם בנושא שינויי אקלים ואיכות הסביבה.
נשיא ארצות הברית לשעבר ביל קלינטון הופיע בווידאו וזוכת פרס נובל אלינור אוסטרום הייתה בין הדוברות המרכזיות.
יום היערות הרביעי: קנקון, מקסיקו (2010)
יום היערות 4 התקיים ב-5 בדצמבר 2010 בקנקון שבמקסיקו.
השתתפו יותר מ-1,500 איש, ולמעלה מ-280 דיונים בנושא אקלים.
הנושא של יום היערות הרביעי היה "זמן לפעול", והדגיש את הדחיפות בהבטחת הישרדות יערות העולם, המגוון הביולוגי שהם חובקים ומאות מיליוני האנשים התלויים בהם.
האירוע שימש כגשר בין השנה הבין־לאומית למגוון ביולוגי לשנת היערות הבין־לאומית 2011. את יום היערות הרביעי אירחה ממשלת מקסיקו.
הנשיא פליפה קלדרון, בנאום הפתיחה שלו, אמר במליאה "...
הגיע הזמן שכולנו לדחוף, וללחוץ חזק לשילוב מלא של בהסכם שינויי אקלים בין־לאומי ארוך טווח." בתחינה נלהבת הדגיש גם נשיא מקסיקו: "או שנשנה את אורח חיינו כעת, או ששינויי האקלים ישנו זאת עבורנו."
נאומים מרכזיים של דניאל נפסטאד, מנהלת התוכנית הבין־לאומית במכון לחקר הסביבה באמזון ומירנה קנינגהם קין, יו"ר המרכז לאוטונומיה ופיתוח של ילידים, הדגישו את הצרכים הקריטיים הן ביערות קולניים והן במדעי שינוי האקלים.
שאה זוקאנג סיפק נקודת מבט חשובה לעתיד, והפנה את תשומת ליבם של המשתתפים ליתרונות המרובים של יערות ולשנת היערות הבין־לאומית בשנת 2011.
מספר נושאים עיקריים שדנו בהם:
רתימת לניהול בר-קיימא של יערות.
מספק הזדמנות מרכזית וחסכונית למתן שינויי אקלים: משתתפי יום היערות הרביעי אישרו מחדש כי באמצעות אנו עשויים להפחית, להסיר ולהימנע מפליטות עולמיות באופן משמעותי, כל עוד אנו לוקחים בחשבון את הזכויות והפרנסה של הילידים.
קהילות מקומיות, מגוון ביולוגי ושירותי מערכות אקולוגיות, תוך סיוע במדינות היער המתפתחות בהסתגלות לשינויים באקלים.
יש להגן על זכויותיהם של ילידים וקהילות תלויות יער: קהילות היו מוכנות יותר לעסוק ביוזמות אם היו משתתפות בכל היבטי התכנון והיישום של , אם יקבלו זכויות לפחמן ביערותיהן, אם הם ממלאים תפקיד מרכזי בתכנון הכללים המקומיים, ואם אינו מאפשר למתחרים חזקים יותר לאיים על אינטרסים מקומיים.
נדרש מימון נוסף לצורך יישום ה- בקנה מידה גדול: יש צורך בהסכם על מערכת חזקה וצפויה לגיוס משאבים כספיים ממקורות שונים, בעיקר במדינות מפותחות.
זה יהיה צורך לעורר ולשלם עבור פעולות מוקדמות בקנה מידה, העברות טכנולוגיות, בניית יכולות ופיתוח מערכות ניטור, דיווח ואימות (MRV) לאומיות ותת-לאומיות.
שימור המגוון הביולוגי הוא תנאי הכרחי להצלחת ה-: יותר מ-90% מהמשתתפים שנחקרו ביום היערות הרביעי אמרו כי אמצעי הגנה על המגוון הביולוגי הם "חשובים מאוד" או "חיוניים" להצלחת , ויותר מ-95% אמרו שחשוב לפקח על יתרונות משותפים.
ומניעי כריתת יערות חקלאיים: משתתפי הכנס הציעו כמה אפשרויות להגברת ההתעצמות החקלאית תוך הפחתת שיעורי כריתת היערות השנתיים, כולל: הגדלת יעילות הייצור; קידום נופים רב תכליתיים; הנחיית מימון להגברת היעילות בשיטות האגרונומיות; והעברת מערכות ייצור נרחבות לנופים דלי פחמן.
וירג'יליו ויאנה, מנכ"ל קרן אמזונאס קיימא, ברזיל: "יום היערות הפך למקום לדיון מעמיק הנוגע ליערות ושינויי אקלים, ומילא פער בחללי המפגשים.
מקור השראה לקביעת מדיניות ברמה הלאומית והבין־לאומית."
פליסיאן קילהמה, משרד משאבי הטבע והתיירות, טנזניה: "יום היערות הוא ייחודי: הוא מפגיש בין בעלי עניין בסביבה, קובעי מדיניות, מגזר פרטי וכו'.
עבור מדינות מסוימות, יום היערות מספק סיכוי נדיר לקיים אינטראקציה בין־לאומית, להחליף ידע, לקחים על יערות ושינויי אקלים."
דייוויד דיאז, המערכת האקולוגית, ארצות הברית: "יש הרבה אנרגיה חיובית סביב הייעור כרגע ויום היערות מתעל את האנרגיה הזו.
לנוכחותו של הנשיא קלדרון יש השפעה.
ההשתתפות של נתוני פרופיל גבוה פירושה שאנשים אחרים ברמת הנשיאות / השרים עשויים לקבל קול חזק יותר או להתעניין ברמה זו."
טוני לה וינה, בית הספר לממשל אטנו, אוניברסיטת מנילה, הפיליפינים: "יום היערות חשוב בגלל מגוון האנשים שמגיעים: דנים, מתרגלים, קובעי מדיניות, תומכים – הטווח מרשים.
כאן תוכלו לעזור בעיצוב סדר היום של ייעור.
ברצוני לראות פנייה נחרצת למשא ומתן לפיה הדברים כבר פועלים בשטח.
המשא ומתן צריך להיות רלוונטי לדברים שכבר קורים בשטח."
נילס אלרס קוך, נשיא האיגוד הבין־לאומי של ארגוני מחקר ביערות: "יום היערות הוא הממשק היחיד החשוב ביותר במדע בתחום היערות, בו נפגשים חוקרים וקובעי מדיניות."
יום היערות החמישי: דרבן, דרום אפריקה (2011)
את יום היערות החמישי אירחה דרום אפריקה בדרהן, בין התאריכים 28 בנובמבר – 9 בדצמבר 2011. יום היערות החמישי התקיים ב-4 בדצמבר 2011 בדרבן, דרום אפריקה.
יותר מ-1,100 איש מ-82 מדינות השתתפו ביום היערות החמישי.
ביום זה התקיימו 214 דיונים רשמיים לשינויי אקלים.
הנושא של יום היערות החמישי היה "ממדיניות לתרגול", במטרה להודיע לארגונים של שינויי האקלים ולבעלי העניין של היערות יער על דרכים ליישם את הסכם שהושג בקנקון בשנת 2010 כדי לייצר יתרונות חברתיים וסביבתיים ולשלב יערות באסטרטגיות הסתגלות הקרקע.
המארגנים הקדישו תשומת לב מיוחדת לנושאים הרלוונטיים לאפריקה שמדרום לסהרה, לנושאי העומדים בפני היערות הטרופיים הלחים של אגן קונגו ולשיפור הניהול והשימוש באזורי היערות היבשים באפריקה.
הקשר בין יערות לביטחון תזונתי היה גם אחד הנושאים המרכזיים של היום.
מארגני יום היערות החמישי ויום החקלאות ופיתוח הכפר (שהתקיים ב-3 בדצמבר 2012) תיאמו בחודשים שקדמו לאירועים כדי לזהות הזדמנויות לקשר בין שני האירועים.
מספר פורומי דיון משותפים בעלי נושא דומה נערכו בנושא חקלאות אקלימית חכמה.
כמו בשנים הקודמות, יום היערות החמישי משך כמה דוברים ברמה גבוהה.
בסך הכל, יותר מ-60 דוברים ופאנליסטים לקחו חלק ביום היער החמישי, כאשר את שש מתוך עשר ההערות המרכזיות הציגו נשים.
יום היערות השישי: דוחה, קטר (2012)
הכנס בנושא שינויי האקלים לשנת 2012 התקיים בקטר בעיר דוחה בין 26 בנובמבר ל-7 בדצמבר 2012. יום היער השישי התקיים ב-2 עד 3 בדצמבר 2012, בו דנו על נושאים שבין מימון להתאקלמות, יישוב מדבר, חידוש יערות וייעור.
פורום נופים גלובליים: ורשה, פולין (2013)
בשנת 2013, יום היערות התמזג עם יום החקלאות ופיתוח הכפר והקים את פורום הנופים העולמי (GLF), עם אירוע הפתיחה שנערך בוורשה שבפולין לצד ועידת האקלים של האו"ם לשנת 2013.
יום היערות הבין־לאומי בשנת 2013 "נחגג ברחבי העולם באמצעות נטיעת עצים ואירועים אחרים ברמה הקהילתית, כולל אמנות, צילום וסרטים כמו גם הסברה ברשתות חברתיות."
בשנת 2014, יום היערות הבין־לאומי התמקד ב"קשר האישי והייחודי של כל פרט ליערות", באמצעות קמפיין שכותרתו "היער שלי | העתיד שלנו".
אירוע מיוחד נערך במטה האומות המאוחדות בנושא "נשים כסוכנות שינוי למען יערות ופיתוח בר-קיימא".
בשנת 2015, הנושא של יום היערות הבין־לאומי היה "יערות | אקלים | שינוי".
הנושא שנבחר לציון יום היערות הבין־לאומי בשנת 2016 היה יערות ומים.
יערות הם המפתח לאספקת מים מתוקים על פני כדור הארץ.
למעלה מ-100 אירועים נערכו ב-55 מדינות לרגל חגיגת היום.
ברומא, נערך אירוע מיוחד להדגשת תפקידם המכריע של היערות בתרומה לביטחון המים והמזון.
+נושאים שנתייםשנהנושא2014העתיד שלנו2015יערות ושינויי אקלים2016יערות ומים2017יערות ואנרגיה2018יערות וערים ברות קיימא2019יערות וחינוך.
ללמוד לאהוב את היער2020יערות ומגוון ביולוגי
יום הכן הוא סרט קומדיה אמריקאי, בבימויו של מיגל ארטטה, המבוסס על ספר ילדים בעל אותו שם מאת איימי קרוז רוזנטל וטום ליכטנכלד.
מככבים בו ג'ניפר גארנר, אדגר רמירס וג'נה אורטגה.
הסרט עלה לשידור ב-12 במרץ 2021 בנטפליקס.
ג'ניפר גארנר – אליסון טורס
אדגר רמירס – קרלוס טורס
ג'נה אורטגה – קייטי טורס
ג'וליאן לרנר – ננדו טורס
אווילי קרגנילה – אלי טורס
ג'ון דיאן רפאל – אורורה פיטרסון
נט פקסון – מר דיקון
לאונרדו נאם – מר צ'אן
היידן סזטו – השוטר צ'אנג
גרג קרומר – פרד פיטרסון
ארתורו קסטרו – השוטר ג'ונס
מולי סימס – עובדת משאבי אנוש
בספטמבר 2018 פורסם כי ג'ניפר גארנר הצטרפה לצוות השחקנים של הסרט ומיגל ארטטה יביים את הסרט מתסריט של ג'סטין מאלן, עם הפצה של נטפליקס.
באוקטובר 2019 הצטרפו ג'נה אורטגה, אדגר רמירס וג'וליאן לרנר לצוות השחקנים.
באפריל 2020, מייגן סטוט הודיעה שהיא הצטרפה לצוות השחקנים של הסרט.
שלב הצילומים החל בנובמבר 2019 בלוס אנג'לס.
הסרט עלה לשידור בכל הפלטפורמות של "נטפליקס" ב-12 במרץ 2021.
יום המדרקה הוא יום העצמאות של קניה.
הוא נחשב חג לאומי שנחגג בכל שנה ב-1 ביוני.
בשנת 1963 קניה הפכה לשלטון עצמי לאחר שהייתה מושבה בריטית מאז 1920. ב-12 בדצמבר 1964, קניה הפכה לרפובליקה.
בנוסף, מתוך הכרה בכך, קניה גם חוגגת את יום הג'מהורי ב-12 בדצמבר מדי שנה.
יום הכלבת העולמי הוא קמפיין מודעות בין-לאומי המתואם על ידי הברית הגלובלית לבקרת כלבת, (ארגון ללא מטרות רווח שפועל בארצות הברית).
זוהי חגיגה של האו"ם, שזכתה לאישורם של ארגוני בריאות אנושיים ווטרינריים בין-לאומיים כמו ארגון הבריאות העולמי, ארגון הבריאות הפאן-אמריקאי, הארגון העולמי לבריאות בעלי חיים והמרכזים לבקרת מחלות ומניעתן.
יום הכלבת העולמי חל מדי שנה ב-28 בספטמבר, יום השנה למותו של לואי פסטר, אשר בשיתוף פעולה עם עמיתיו פיתח את החיסון היעיל הראשון נגד כלבת.
יום הכלבת העולמי נועד להעלות את המודעות להשפעת הכלבת על בני אדם ובעלי חיים, לספק מידע וייעוץ כיצד למנוע את המחלה בקבוצות בסיכון, ולתמוך בפעילות למען הגברת המאמצים בשליטה בכלבת.
כלבת היא בעיה בריאותית משמעותית במדינות רבות בעולם.
למעלה מ-99% מכלל מקרי המוות האנושיים הנגרמים מנשיכות כלבים הנדבקים בכלבת מתרחשים בעולם המתפתח, כאשר 95% ממקרי המוות מתרחשים באפריקה ובאסיה.
ולמעט אנטארקטיקה, אנשים ובעלי חיים בכל יבשת נמצאים בסיכון להידבק בכלבת.
אחת הבעיות העיקריות במניעת כלבת היא חוסר בידע בסיסי מציל חיים בקרב קבוצות בסיכון.
וכמחלה מוזנחת, כלבת אינה מקבלת מספיק משאבים, וכל זה אף על פי שלעולם יש את הכלים והידע למניעת כלבת.
ימי מודעות לבריאות יכולים לסייע בשיפור המדיניות בנוגע למחלות ולגרום להגדלת המשאבים, למניעת הכלבת ולשליטה בה.
הבנה זו הובילה לפיתוח יום מודעות נגד כלבת.
קמפיין יום הכלבת העולמי הראשון התקיים ב-8 בספטמבר 2007 בשיתוף פעולה בין הברית הגלובלית לבקרת כלבת לבין המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן באטלנטה, בחסות משותפת עם ארגון הבריאות העולמי, הארגון העולמי לבריאות בעלי חיים וארגון הבריאות הפאן-אמריקאי.
בשנת 2009, לאחר שלושה ימי כלבת עולמיים, הברית הגלובלית לבקרת כלבת העריכה, כי אירועי מניעת כלבת והעלאת המודעות התקיימו ביותר מ-100 מדינות, ושכמעט 100 מיליון איש ברחבי העולם קיבלו מידע על הכלבת ושכמעט 3 מיליון כלבים חוסנו בעקבות אירועים הקשורים לקמפיין.
סקירה משנת 2011 של רשת של סוכנויות ממשלתיות בין-לאומיות, אקדמאים, ארגונים לא ממשלתיים ויצרני חיסונים זיהתה את יום הכלבת העולמי ככלי שימושי לסיוע במניעת הכלבת, תוך התמקדות בקבוצות בסיכון, וטרינרים, אנשי מקצוע בתחום בריאות הציבור, ממשלות, מובילי דעה מרכזיים ומומחים.
בשנים שלאחר מכן, יום הכלבת העולמי שימש גם ממשלות וסוכנויות בין-לאומיות כיום להכרזה על מדיניות, תוכניות והתקדמות במיגור הכלבת.
לדוגמה: בשנת 2013, ארגון המזון והחקלאות של האו"ם, ארגון הבריאות העולמי והארגון העולמי לבריאות בעלי חיים קראו לראשונה לחיסול עולמי של כלבת שמועברת על ידי כלבים בהצהרה משותפת שפורסמה ביום הכלבת העולמי.
הוא נכלל באסטרטגיית מיגור הכלבת של איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה.
בפגישה הראשונה של רשת בקרת הכלבת הפאן-אפריקאית בשנת 2015, 33 המדינות האפריקאיות שהוצגו שם המליצו לשקול את יום הכלבת העולמי כהזדמנות לפעילות פעילה בנושא כלבת.
בפיליפינים, יום הכלבת העולמי מצוין ברמה הלאומית והמקומית מאז 2007, והוא חלק מתוכנית המניעה והבקרה הלאומית של כלבת.
הקמפיין מרוכז בפלטפורמה מקוונת בה ניתן להירשם לאירועי יום הכלבת העולמי ולהוריד משאבים לתמיכה וקידום הפצת מסרים חינוכיים בנושא כלבת באופן אישי, בדפוס ובאינטרנט.
הקמפיין שואף גם לאחד את כל השותפים הרלוונטיים במאמץ לטפל במניעה ובשליטה בכלבת.
עובדי בריאות, מדענים ואנשי צוות בקבוצות הנמצאות בסיכון לכלבת מוזמנים לגשת לבנק של משאבי מודעות דרך אתר האינטרנט של הברית הגלובלית לבקרת כלבת לשימוש ביוזמות חינוכיות מקומיות.
מכיוון שכלבת היא מחלה חוצת גבולות, במיוחד בקרב אוכלוסיות של חיות בר, הקמפיין מעודד שיתוף פעולה בין-לאומי של ארגונים לבקרת ומניעת כלבת.
סמל WRD (בתמונה למעלה) מייצג את מורכבותה של הכלבת, שיכולה להדביק בני אדם, חיות בר וחיות מחמד.
עבודת ההסברה של קמפיין יום הכלבת העולמי כוללת קידום מעורבות ממשלתית בתוכניות למניעה ובקרה של כלבת, הגדלת כיסוי החיסונים של חיות מחמד וכלבים, ושיפור המודעות החינוכית כיצד למנוע כלבת.
כמו כן, היא מקדמת את השימוש במודל משולב של ניהול מחלות, תוכנית למניעת כלבת.
ארגון המזון והחקלאות של האו"ם סבור כי יום הכלבת העולמי ממלא תפקיד חשוב בקידום מניעה ובקרה של כלבת בקרב קובעי מדיניות, במיוחד במדינות בהן כלבת עדיין מוזנחת.
אירועים הנערכים לציון יום הכלבת העולמי נעים בין סימפוזיונים על שיטות בקרת כלבת עדכניות ואירועים ציבוריים להעלאת המודעות לשיטות מניעה נכונות, דרך טיולים רגליים, ריצות או רכיבות אופניים בחסות, ועד מרפאות חיסונים לכלבים בחינם או בסבסוד חיצוני.
בעשר השנים הראשונות נרשמו למעלה מ-1,700 אירועים ממדינות שונות, עם עלייה לאורך השנים באפריקה ובאסיה, שם הכלבת היא עדיין בעיה מרכזית.
יום הניצחון באירופה נקרא גם יום הניצחון על גרמניה הנאצית - הוא היום בו חוגגים את ניצחון בעלות הברית על גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה בשנת 1945. במדינות המערב נחגג יום זה ב-8 במאי, ובגוש המזרחי נחגג יום הניצחון בחבר המדינות ב-9 במאי.
הכניעה ללא תנאי של גרמניה הנאצית התרחשה ב-7 במאי בריימס שבצרפת ונכנסה לתוקף ב-8 במאי.
בעלות הברית החליטו להכריז על כך בפומבי רק ב-9 במאי.
למרות תכנון זה דלפה הידיעה במערב, וחגיגות ענק פרצו כבר ב-8 במאי, בעיקר בלונדון (שם השתתפו יותר ממיליון איש בחגיגות).
אף על פי שמלחמת העולם לא הסתיימה בתאריך זה, אלא רק ב-15 באוגוסט 1945 (ביום הניצחון על יפן, הידוע גם כ-VJ-DAY), נחשב תאריך זה לתאריך שבו מצוין סוף המלחמה.
יום הניצחון במדינות ברית המועצות לשעבר
במדינות בברית המועצות לשעבר יום הניצחון נחגג בצורה של מצעד צבאי, סרטים הקשורים לניצחון ולמלחמה, זיקוקין די-נור ובדרך כלל בשעות הערב דקת דומייה לזכר החללים שנהרגו במלחמה כנגד הנאצים, במדינות אלה החג נחשב לאחד המרכזיים והחשובים, ולכן הוא מוכרז כיום חופש.
בארץ ישראל כללו החגיגות יום שבתון, חנינה למספר אסירים על עבירות מרקע פוליטי, תהלוכות והנפת דגלים.
בקרב היישוב היהודי החגיגות הקיפו את כל שדרות הציבור.
בקרב הערבים בארץ ישראל החגיגות הצטמצמו לאליטות שהיו בקשרים עם הבריטים, בעוד הציבור הרחב התייחס לניצחון באדישות.
עם בוא גל העלייה הגדול ממדינות ברית המועצות לשעבר, מצוין יום הניצחון על גרמניה הנאצית גם בישראל (ובעיקר בכנסת), לכבוד הוטרנים, הלוחמים היהודיים בצבאות בעלות הברית בכלל, ובצבא האדום בפרט.
החל משנת ה'תשע"ד (2014) מצוין גם יום השחרור וההצלה על פי התאריך העברי כו באייר.
יום הנגול, הקרוי גם יום הכרזת הנגול או יום האלפבית הקוריאני, הוא יום זיכרון לאומי קוריאני להנצחת ההמצאה וההכרזה על הנגול, האלפבית של השפה הקוריאנית על ידי המלך סג'ונג הגדול.
בקוריאה הדרומית נוהגים לציין יום זה ב-9 באוקטובר, ואילו בקוריאה הצפונית – ב-15 בינואר.
על פי "תולדות המלך סג'ונג", הכריז המלך סג'ונג על פרסום "הונמין ז'אונגאום", המסמך שהציג לראשונה את האלפבית החדש, שבמקור היה קרוי באותו שם, בחודש התשיעי של שנת הירח ב-1446.
ב-1926 חגגה "אגודת ההנגול" את יום השנה ה-480 (8 פעמים מחזור של 60 שנה) להכרזת הנגול ביום האחרון של החודש התשיעי בלוח השנה המבוסס על הלבנה, שהוא 4 בנובמבר בלוח הגרגוריאני.
חברים באגודה הכריזו על יום זה כיום הזיכרון הראשון של ה"גגיאנה" (가갸날).
מקור השם מ"גגיָאגאוּל" (가갸글) כינוי מוקדם להנגול שהיה מקובל בשפת הדיבור, והמבוסס על דקלום שתפקידו היה לסייע בשינון האלפבית והמתחיל ב"גגיה גאוגיאו" (가갸거겨).
ב-1928, זמן קצר לאחר שהמונח הנגול, שנטבע במקור ב-1913 בידי ז'וּ סיגיאוֹנג, הפך לשם המקובל החדש לאלפבית, הוסב שמו של יום הזיכרון ל"הנגולאל".
יום זה נחגג בהתאם ללוח הלבנה.
ב-1931 הוזז יום הזיכרון ל-29 באוקטובר בלוח הגרגוריאני.
ב-1934 עלתה הטענה שחייבים להניח כי ב-1446 השתמשו בלוח היוליאני והיום הוזז שוב והפעם ל-28 באוקטובר.
ב-1940 נתגלה עותק מקורי של ה"הונמין ז'אונגאום האראי", כרך של פרשנות ל"הונמין ז'אונגאום", שהופיע זמן קצר לאחר פרסום המסמך המקורי שאותו פירש.
ממסמך זה התברר כי "הונמין ז'אונגאום" הוכרזה במהלך עשרת הימים הראשונים ("סאנגסן" – בהנגול 상순, בהנג'ה 上旬) של החודש התשיעי.
היום העשירי של החודש התשיעי ב-1446 על פי לוח הלבנה ב-1446, היה זהה ל-9 באוקטובר על פי הלוח היוליאני.
לאחר שהוקמה ממשלת קוריאה הדרומית ב-1945 הוכרז יום הנגול כחג רשמי המצוין ב-9 באוקטובר ושבו יוצאים עובדי המדינה לחופשה.
ב-1991 בוטל מעמדו הרשמי של יום הנגול כיום חופשה, בשל לחץ מצד ארגוני המעסיקים, במטרה להגדיל את מספר ימי העבודה, יחד עם הנהגת יום האו"ם הקוריאני.
עם זאת, נותר מעמדו הרשמי של יום הנגול כיום זיכרון לאומי.
אגודת ההנגול ניהלה מסע תעמולה על מנת להחזיר לחג את מעמדו הקודם, אך בלא הצלחה.
קוריאה הצפונית חוגגת את היום המקביל "יום צ'וסנגול" ב-15 בינואר על מנת לציין את היום ב-1445 (1444 על פי לוח הלבנה) שמאמינים כי היה יום היצירה המקורי של "הונמין ז'אונגאום".
כמה בלשנים אמריקאים וגרמנים, כולל ג'יימס ד.
מקקאולי המנוח, חגגו יום זה מדי שנה לאות הכרה ביצירת האלפבית הקוריאני כהישג בלשני בעל משמעות עולמית.
יום המתים (בספרדית: El Día de los Muertos, או Día de Muertos; באנגלית: The Day Of The Dead) הוא חג מקסיקני המוקדש לזכרם של אבות המשפחה שהלכו לעולמם.
החג נחוג בעיקר במקסיקו, באזורים בהם קיים מיעוט משמעותי של מקסיקנים כגון ארצות הברית, או היספני כמו בפיליפינים.
כמו כן נחגג גם במדינות אחרות במרכז אמריקה, בדרום אמריקה ובאיים הקאריביים שביניהם; כגון בארגנטינה ובשאר אמריקה הספרדית; וכן בברזיל ובשאר אמריקה הלטינית).
על אף נושא החג, אין זה מועד עגום, והוא נחוג באווירה של שמחה וקרנבל (אווירה הדומה לזאת של ליל כל הקדושים האמריקני).
בתרבות האצטקית היה קשור החג למחזוריות בטבע, ולכן היה מקושר למחזוריות החקלאית של זריעה וקציר (כאשר הקציר מסמל סיום מחזור חקלאי ומוות).
בשל כך הוא נחוג בתחילת אוגוסט, זמן הבשלת התירס ואיסופו, במשך כל תקופת הקציר.
החג גם קוצר לשלושה ימים וכך ניתק הקשר בינו לבין המחזור החקלאי.
יש המאמינים שהרוחות אוכלות את האוכל המוגש להם, וכל האוכל את המאכלים לאחר מכן יישאר רעב ולא ישבע.
בגואטמלה מקובלת ביום המתים ארוחה משפחתית חגיגית, שהמאכל המסורתי המרכזי בה הוא פִיאָמְבְּרֶה, מעין סלט צבעוני וגדוש מרכיבים שונים: מינים רבים של בשר ונקניק, ירקות, גבינות, חמוצים ועוד.
בפיליפינים נקרא החג Araw ng mga Patay ("יום המתים"), ונחשב לאחד החגים החשובים ביותר בשנה.
החג מהווה רקע למפגשים משפחתיים יותר מאשר יום של חגיגות.
במהלך החג מנקים את קברי בני המשפחה, צובעים אותם מחדש ומניחים עליהם נרות ופרחים.
מאחר שנהוג לבלות זמן עם בני המשפחה, נוהגים בחג זה המשפחות לישון באוהלים משפחתיים בבתי הקברות על מנת להיות יחד, הן בני המשפחה המתים והן בני המשפחה החיים.
ספרו של מלקולם לאורי משנת 1947 - "תחת הר הגעש" מתרחש במהלך יום המתים בעיר הדמיונית קורנאבקה.
ספרה של ברברה המלי משנת 2003 - "ימי המתים" מתרחש בחגיגת יום המתים בשנת 1835.
בסדרה "בבילון 5" בפרק משנת 1998 - "יום המתים" מתואר חג של חייזרים הדומה לחג המקסיקני, אולם בצורה יותר מוחשית - רוחות המתים אכן חוזרים לתחנת החלל, בזכות טקס של כוהני אותה דת חייזרית.
בסדרה האמריקאית "מרי הורגת אנשים" עונה שנייה.
מוזכר חג זה כחג עבור הנצחת המתים, לא להסתיר ולא להתבייש במוות, לחגוג אותו ולראותו כחלק מהחיים עצמם.
בנוסף מוצגת בובה מעוצבת בסגנון התרבות והאירוע כמזכרת מהחג במקסיקו.
בטלנובלה "הסוד של לאורה" (או culpable de este amor) (ארגנטינה, 2004) מוזכר יום המתים כיום שבו תנסה כת מסתורית להשתלט על תושבי כל העולם ולהפוך אותם לרובוטים שיצייתו לה ולמנהיג שלה המכונה "הנבחר" (el elejido).
כאשר מגיע יום המתים בטלנובלה (הפרק האחרון) נלחמת המשטרה בליווי גיבורי הטלנובלה המייצגים את הטוב בחברי הכת המסתורית המייצגים את הרוע, הכת מובסת ותוכנית ההשתלטות על העולם מנוצחת.
בטלנובלה "סוי לונה" שסימון מספר לאמבר ואמבר עושה יום המתים בגם אנד רולר.
יום המתים מהווה קו עלילה ראשי בכמה סרטי אנימציה כגון "קוקו", "חתונת הרפאים" ו-"ספר החיים".
חלק עיקרי מהסרט משנת 1996 "העורב: עיר המלאכים" מתרחש במהלך יום המתים.
בסרט "מתנקשים" בכיכובם של סילבסטר סטאלון ואנטוניו בנדרס, ישנה סצנה המתרחשת במהלך תהלוכת יום המתים, אולם סצנה זו אינה מתאימה למציאות מאחר שהסרט מתרחש בפוארטו ריקו בה חג זה לא נחוג.
בסרט "יצרים בדם", המספר על שלושה חברים מקסיקנים שכל אחד מהם גדל להיות משהו אחר (אחד שוטר, אחד אמן מסומם והשלישי פושע בכלא) ביום המתים מחליטה הכנופיה המקסיקנית בכלא לעשות מהפכה ולרצוח את ראשי כל הכנופיות בכלא.
בסרט "היו זמנים במקסיקו", השלישי בטרילוגיית מקסיקו, בכיכובו של אנטוניו בנדרס, מתואר ניסיון הפיכה תוך כדי תהלוכות יום המתים.
הסרט העשרים וארבע של גיימס בונד "ספקטר" נפתח במעקב ומאבק של בונד בנבל איטלקי בתוך הפסטיבל של יום המתים במקסיקו סיטי.
בכרזת הסרט עצמה בונד נראה ברקע עטוי במסכת הגולגולת אותה לבש במהלך המעקב.
בזמן שצולם הסרט למעשה לא הייתה קיימת תהלוכה כזו במקסיקו סיטי ורק בעקבותיו היא מתקיימת היום.
זוהי דוגמה לאפקט הפיצה בה רכיבים מתרבותה של אומה או עם משתנים או מתקבלים במידה רבה יותר במקומות אחרים, ואז חוזרים מחדש לתרבות המקור שלהם.
משחק המחשב משנת 1998 בעריכתו של טים שאפר - "גרים פנדנגו" מתרחש במהלך יום המתים ב"ארץ המתים".
יום המלך (בהולנדית: Koningsdag) או יום המלכה (בהולנדית: Koninginnedag) הוא חג לאומי בהולנד אשר נחוג כל שנה לציון יום ההולדת של המלך או המלכה.
החג כיום נחוג ביום הולדתו של המלך וילם-אלכסנדר, החל ב-27 באפריל, או ב-26 באפריל, במקרה ש-27 באפריל חל ביום ראשון.
עד העברת המלוכה לוילם אלכסנדר נחגג החג ב-30 באפריל (או מוקדם ל-29 באפריל במקרה ש-30 באפריל הוא יום ראשון).
תאריך החג נגזר מיום הולדתה של המלכה יוליאנה (1909–2004).
כשהמלכה ביאטריקס ירשה את יוליאנה ב-1980, היא החליטה לשמור על תאריך החג, מכיוון שתאריך לידתה 31 בינואר, יפגום באווירת החג עקב מזג האוויר החורפי.
לפני עליית המלכה יוליאנה ב-1949 נחגג החג ביום הולדתה של המלכה וילהלמינה, ב-31 באוגוסט.
מקובל לציין את החג בהנפת דגלי הולנד מעוטרים בסרט כתום.
הצבע הכתום מסמל את משפחת המלוכה ההולנדית, כנראה לאור שמה, "אוראניה" (כשמשמעות "אורנז'" היא כתום).
הסרט הכתום נקשר לתורן הדגל מעל הדגל עצמו, ואורכו כאורך הדגל.
על-פי המסורת, עסקות שמתבצעות ביום המלכה פטורות ממס כמעין מחווה של המלכה לנתיניה ביום חגה.
לפיכך, אזרחים רבים מנצלים את היום לעריכת ירידים פרטיים ("בזארים") שבהם מוצעים למכירה חפצים משומשים.
כיום הירידים האלה הם המאפיין הבולט ביותר של החג.
יום המשפחה, שנקרא בעבר "יום האם", הוא יום מודעות המצוין בישראל ובמדינות נוספות בעולם, ומתמקד בציון המשפחתיות בכלל, האימהות בפרט ומקומן בחברה.
במדינות רבות בעולם מצוין יום האם ביום ראשון השני בחודש מאי.
בישראל מצוין יום המשפחה בחורף, בל' בשבט, יום פטירתה של הנרייטה סאלד שהקימה את ההסתדרות הציונית הדסה, ארגון הנשים הציוניות, וכונתה "אם הילדים".
יום האם נחגג לראשונה ביוון העתיקה, והיה החג של האלה הרה, אם כל האלים.
עם התפשטות הנצרות חגגו את "יום אם הכנסייה".
ב-1600 ציינו לכבוד אמהות בריטניה את "יום ראשון של האמהות".
ביום ראשון זה קיבלו העבדים חופשה על מנת שיגיעו לבתיהם לחגוג את המועד.
בחג נאכלה עוגה מיוחדת שנקראה "עוגת האם".
בארצות הברית התפתח מושג "יום האם" במחצית השנייה של המאה ה-19. החג המודרני הייתה יוזמה של אנה ג'ארביס, שהחלה בשנת 1905, לאחר מות אמה, לפעול לקביעת יום האם.
מאמציה נשאו פרי בשנת 1908, עת צוין היום בכנסייה במדינת וירג'יניה המערבית.
באותה שנה, דחה הקונגרס של ארצות הברית את הבקשה לקבוע את יום האם כיום חג לאומי.
עם זאת, ברבות ממדינות ארצות הברית, החלו לציין את יום ראשון השני בחודש מאי כ"יום האם" ובחלק מהמדינות, אף נקבע כחג מקומי רשמי.
המדינה הראשונה לעשות זאת הייתה וירג'יניה המערבית, בשנת 1910. ב-1914 הכריז הנשיא וודרו וילסון על יום האם כעל חג לאומי, והוא נקבע ליום ראשון השני בחודש מאי.
פרח הציפורן הלבן, המסמל את הטוהר וכוח הסבל של האם, נקבע כסמלו של היום.
בגרמניה צוין יום האם לראשונה ב-1923, בתקופתה של רפובליקת ויימאר, כיוזמה פרסומית של איגוד מגדלי הפרחים הגרמני.
גם בווינה הותקן יום האם, יחד עם יום הילד, במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20.
בשנות ה-30 ארגנה ההסתדרות הציונית הדסה לכבוד יום האם מסע לגיוס כספים באמריקה למען הקרן הקיימת לצורך נטיעת עצים בארץ ישראל.
בצרפת הוחל לציין את יום האם בשנת 1949.
באיראן מצוין יום האם על פי הלוח ההיג'רי, כאשר התאריך שנקבע הוא יום הולדתה של פאטמה בת מוחמד הנחשבת קדושה באסלאם השיעי, בכל שנה ב-20 לחודש ג'ומאדא א-ת'אניה.
עוד לפני קום המדינה עלתה הצעה לציון האם העברית.
בשנת 1927 התפרסם בעיתון "דבר" מכתב של אישה בשם "בת שרה" שהציעה לקבוע יום מיוחד לכבוד האם בתאריך כ' תמוז, יום פטירתו של בנימין זאב הרצל.
בשנות ה-30 חיברה קק"ל בין "יום האם" לבין נטיעת עצים וגייסה תרומות לנטיעות בארץ ישראל לכבוד יום האם.
גם בשנת 1944 ניסה ועד ההורים המרכזי להנהיג יום אם ייחודי לישראל, אך הניסיון לא צלח.
יוזמה נוספת שייכת לאגודת "עזרה", אגודה לעזרת נשים יולדות, שבראשה עמדו הרבנית שרה הרצוג ומ.
יום האם נחגג על ידן ב-6 באפריל 1947 בירושלים "בדומה לימים כאלה הנהוגים בארצות אחרות".
מספר שבועות לאחר מכן, פורסם ב"הבקר" שהתאחדות הסוחרים מבקשת לארגן "שבוע האם" לעידוד רכישת מתנות תוצרת הארץ.
בפברואר 1950 ציינה עליית הנוער את "יום הילד היהודי" ביום פטירתה של הנרייטה סאלד.
כיוון שא' באדר, יום פטירתה, חל בשבת, צוין היום למחרת בב' באדר.
ביוני 1950 פורסמה בדבר קריאה של שרה טאובס להנהגת יום האם בישראל.
בשנת 1951 הופק החג ביוזמה מחודשת של חנה חושי, רעייתו של ראש עיריית חיפה.
בישיבת הנהלת עיריית חיפה שנערכה ב-31 באוקטובר 1951 הציע אבא חושי:
התאריך נקבע על ידי אבא חושי לכ"ז בכסלו, היום השלישי של חנוכה.
חושי קישר את המועד (חג החנוכה) לסיפור "חנה ושבעת בניה".
אגדה אורבנית בחיפה מספרת שיום האם נקבע ביום השני של חנוכה משום שזהו יום הולדת של ליבה, אמו של אבא חושי.
על פי גרסה אחת, הרעיון לציון יום האם הגיע מאשתו של אבא חושי, חנה חושי.
על פי גרסה אחרת, הרעיון נולד בעת ביקור של חושי במעברה בו ראה גברים יושבים בטלים בעוד האישה עובדת קשה.
ציון יום האם כלל לימודים על הנושא בבתי הספר, קישוט העיר, מופע מיוחד לאמהות וחלוקת תעודות של יום האם לאמהות בבתי חולים.
ציון יום האם בחג החנוכה נמשך בחיפה לכל אורך שנות ה-50 וה-60.
בשלהי 1951 הציגו בעיתון הילדים "הארץ שלנו" לקוראים את השאלה האם ראוי לציין בישראל את יום האם.
בתגובה ששלחה למערכת העיתון, הציעה הקוראת נחמה פרנקל (לימים בידרמן) בת ה-12, לציין את יום פטירתה של הנרייטה סאלד בתור "יום האם".
בעקבות מכתב זה, קבע העיתון את ב' באדר, כ"יום האם".
אף על פי שלהנרייטה סאלד לא היו ילדים, היא היוותה דמות אם לרבים מהילדים שעלו לארץ במסגרות השונות, ואף כונתה "אם הנוער".
זו הייתה הסיבה לבחירה ביום פטירתה כיום האם.
עם השנים חלחל הרעיון של יום האם בתאריך ב' אדר בציבור, הגם שציונו היה מינורי.
יום האם אומץ על ידי ערים שונות בישראל, בהן אשקלון, כפר סבא, עפולה וטבריה, אולם באופן כללי היום נודע בישראל כחג חיפאי מקומי.
בשנת 1960 ציינו בפתח תקווה את יום האם ביום האחרון של השליש בבית הספר, שחל בסמיכות לחג החנוכה.
היו שחגגו את יום האם בט"ו בשבט.
בסוף 1960 פורסם שמשרד החינוך קבע את יום האם לח' בטבת, יום הולדתה של הנרייטה סאלד, אך בפועל צוין היום ביום פטירתה.
בתחילת 1964 הוחל בחגיגת יום האם בתל אביב והוא צוין באותה שנה ב-13 בפברואר, ל' שבט, שחל ביום חמישי.
התאריך נבחר כסמוך ליום פטירתה של הנרייטה סאלד.
שנה לאחר מכן צוין היום ביום חמישי, ל' אדר א'.
בשנת 1966 צוין יום האם בתל אביב ב-כ"ד אדר.
בתחילת שנות ה-70 שונה התאריך לל' בשבט על ידי משרד החינוך.
למעשה, נפטרה סאלד בא' באדר (לאחר שקיעה החמה), וכך מצוין התאריך על מצבתה.
בשנת 1974, ביוזמת משרד החינוך, לאחר ביקורת ציבורית על שיום האם מצוין בזמנים שונים ברחבי ישראל, הונהג יום האם כלל ארצי ב-ל' שבט.
באותה שנה, משום ש-ל' שבט חל ביום שישי, הוקדמו רוב האירועים ליום חמישי.
יום האם לעומת יום המשפחה
במסגרת הנטייה לשוויון בין המינים החלו מדינות רבות לציין גם את יום האב.
כבר בעת קביעת "יום האם" בישראל קמה הדרישה לשוויון ולקביעת "יום הורים".
בשנות התשעים הוחלט בישראל לשנות את "יום האם" ל"יום המשפחה".
יום זה בא להדגיש את הקשר בין בני המשפחה, ואת מחויבותם ותרומתם המשותפת לתא המשפחתי.
עם זאת, בשנת 2016 הועלתה יוזמה המבקשת לציין שוב ברחבי ישראל את "יום האם של ישראל", כחג נוסף, שיבוא לציון נושאים חשובים לאמהות בקהילה בה הן נמצאות.
נהוג לתת מתנות להורים, לאחים ולילדים, כגון כרטיסי ברכה ופרחים.
בחלק מהמדינות היה עידוד הילודה חלק ממהות יום המשפחה.
כך היה למשל באיטליה של מוסוליני.
בשנות ה-50 עיתון הילדים "הארץ שלנו" ניסה לקשר בין הרקפת לאם העברייה והשתמש באיור הרקפת כלוגו לציון יום האם וקרא לילדים לענוד על הדש את פרח הרקפת לכבוד האם ולקטוף רקפות - אחת לכל בן משפחה.
יום הקנאביס הבין-לאומי (GMM) המכונה גם צעדת מיליון המריחואנה (MMM) הוא אירוע שנתי, אותו מציינים ברחבי העולם ביום שבת הראשון בחודש מאי בחסותו של ארגון הגג הבין-לאומי ללגליזציה של סמים קלים אך לעיתים נמשך גם במשך ימי החודש לאחר מכן.
מטרת האירוע למחות, באופן חוקי, כנגד החוק האוסר על שימוש במריחואנה, לקרוא להסדרת שוק חוקי של קנאביס ולהוות קול קורא לשינוי התייחסות החוק ודעת הקהל לצמח ולתרופות המופקות ממנו.
האירוע מתואר לעיתים כפסטיבל וכולל קונצרטים, עצרות, מפגשים, מוזיקה, חלוקת פרסים, משחקים ונאומים פולטיים.
ציון יום זה נערך לראשונה בניו יורק בשנת 1969 בימי דור ילדי הפרחים.
היום הפך לאירוע שנתי שהתפשט בהדרגה ברחבי העולם, ומאז מאות אלפי מפגינים בלמעלה מ-1034 ערים שונות ב-100 מדינות ואזורים תת-לאומיים מציינים את קיומו.
החל משנת 2011 מקדש המדע המורי של אמריקה מבצע את צעדת מריחואנה של לוס אנג'לס במשך 13 שנים בפארק ליימרט בלוס אנג'לס, קליפורניה.
פארק ליימרט ידוע כזירת חופש ביטוי מופורסם, שקיים גם עצרות של הפנתרים השחורים בשנת 1966 בזמנו.
אירוע 2011 הוגדר כהצלחה עם למעלה מ-2,000 איש שהשתתפו במהלך חגיגות היומיים.
במהלכו הופיע הראפר דיץ' אשר זכה לכבוד על כך שהיה "מסוגל להביא אחדות לאזור זה בין כל כך הרבה גזעים וסוגים שונים של אנשים".
דיץ גם כיבד את לוחם החירות הכלוא אדי לפ באירוע אשר קרא בשידור חי לקהל הצופים מהכלא הפדרלי אשר מרצים 10 שנים בגין טיפוח מריחואנה והייתה לפעם השלישית שאדי לפ מדבר עם קהל בשידורים חיים מהכלא.
הראפר RBX הופיע גם כן בצעדת לוס אנג'לס לציון הפעם הראשונה זה שנים שהוא הופיע בדרום מרכז לוס אנג'לס.
במאי 1999, קיימה ניו יורק את צעדת המריחואנה השנתית הראשונה שלה.
השבועון וילג' ווייס דיווח על הערכות המשטרה והמארגנים לגבי גודל הקהל: "המשטרה טוענת כי היה מדובר ב-4,000 איש ואילו המארגנים הודיעו על 20,000".
בשנת 2009 מארגנת האירוע, דנה ביל, יחד עם כריס ראיין וג'יי סטצר בדרכם חזרה מכנס הארגון "NORML" בסן פרנסיסקו, הואשמו בהחזקה בכוונה להפצה של 150 ק"ג של קנאביס.
בשנת 2010, האירוע החל להיות מאורגן על ידי קבוצה חדשה של פעילים.
לאחר מכן שונה שם האירוע "מצעד הקנאביס של ניו יורק סיטי" ואורגן על ידי ועדת היגוי של פעילים.
האירוע הפך לחגיגה של תרבות הקנאביס בניו יורק עם מצעד של כמעט 20 בלוקים והפגנה בת 4 שעות.
במהלך ציונו, לא היה מעצר מוקלט בגין החזקת קנאביס או שימוש בו מעל 4 שנים במדינה.
התומכים שיבחו את ההתמודדות הרכה של השוטרים בעניין והודיעו כי זהו הסימן האחרון של ניו יורק לפני העברתה לעבר אי-הפללה.
ב-31 במרץ 2021 חתם מושל ניו יורק, אנדרו קואומו על חוק אשר הפך את השימוש לצורכי פנאי בקנאביס לחוקי במדינה.
בכך, הפכה למדינה ה-15 בארצות הברית שמאשרת לגליזציה לצורכי פנאי.
ב-15 ביוני 2011, שמונת שרי בית המשפט העליון של ברזיל (STF) שהשתתפו במשפט כלפי האיסור על הפגנות לגליזציית קנאביס קבעו פה אחד כי ההפגנות הן מימוש של חופש ביטוי ולא הסתה לפשע, כפי שטענו שופטים שאסרו את הצעדה בעבר.
הדיון על צעדת מרצ'ה דה מקונה הגיע לבית המשפט העליון ביוני 2009 כאשר סגנית התובע הכללי של הרפובליקה דבורה דופרת הגישה תלונה בגין הפרה של ההוראות הבסיסיות.
בתביעה אמרה עורכת הדין כי האיסור על הפגנות משפטיות בעד קנאביס וסמים אחרים מבוססים על פרשנות שגויה של החוק הפלילי.
לדבריה, "לא נכון" לומר כי ביצוע האירועים הללו הוא "תירוץ לפשע".
קנאביס הובא לברזיל על ידי העבדים האפריקאים בשטחיה בזמנו, ועם הסטטוס קוו האינטלקטואלי והפוליטי האווגניסטי הפוזיטיביסטי של הציוויליזציה המערבית בתחילת המאה ה-20, השימוש בו נתפס כאות לדקדנטיות על ידי השימוש בסטיגמה כסם פנאי של עניים, אנשים כפריים ואפרו-ברזילאים.
מאז תחילת שנות ה-90. האקדמיה אינה יוצאת דופן בנושא, וכיום מיעוט משמעותי של מורים, סטודנטים וחוקרים ברזילאים מעשנים קנאביס בגלוי.
בדנמרק, צעדת מריחואנה שנתית בקופנהגן הייתה מסורת שנתית כבר יותר מ-15 שנה.
הצעדה מתקיימת ביום שבת הראשון של חודש מאי ויוצאת משכונת כריסטיאניה (הידועה במכירת קנאביס ושימושו, אף שאינו חוקי, אשר אושרה באופן בלתי רשמי), עוברת במרכז קופנהגן ומסתיימת בכיכר העירייה.
עישון קנאביס אינו חוקי כיום בדנמרק, אך במהלך הצעדה המשטרה לא אוכפת תקנה זו ועישון מותר בפועל במהלך ההפגנה.
בישראל, שבה אסור השימוש במריחואנה על-פי פקודת הסמים המסוכנים, התקיים ב-1998 האירוע הראשון באופן מצומצם על ידי תנועת ליגלייז, וכך גם השני ב-1999, מ־2000 עד 2002 אורגן האירוע על ידי מפלגת עלה ירוק, ששאפה להיכנס לכנסת.
בשנים 2002-2001 נרשמה עלייה משמעותית בפרופיל הציבורי של האירוע ובמספר המשתתפים בו, בעת שהאירוע אורגן על ידי פעילים של עלה ירוק.
לאחר הכישלון של עלה ירוק בבחירות 2003, הופק יום המריחואנה במשך שנתיים נוספות במתכונת א-פוליטית, על ידי פורשים מעלה ירוק.
בשנים אלה הגיע האירוע לשיא, עם קהל של קרוב לעשרת אלפים איש ב-2004, באירוע שפוזר על ידי המשטרה.
מאז 2006 מארגנת עלה ירוק את האירוע, ומספר המשתתפים באירועים אלה (בתל אביב, ירושלים ואילת) יחד מגיע לכמאה משתתפים.
בשנת 2009 לא הופק האירוע.
נושא ציונו של האירוע בישראל שנוי במחלוקת.
הממסד וארגונים הנלחמים בשימוש בסמים רואים באירוע, שמשתתפים בו נתפסו או הודו בעישון סמים באירועים דומים בעבר, "מסיבת סמים" המונית, המעודדת פעילות בלתי חוקית של צריכת סמים.
באירוע בשנת 2005 נתפסו 30 איש מעשנים סמים.
אותם ארגונים קוראים לרשויות המקומיות ולרשויות החוק למנוע את קיומו של האירוע; לפני "יום המריחואנה" בשנת 2005 עתרה עמותת אל-סם לבג"ץ בדרישה לבטל את היום הזה, אך עתירתה נדחתה.
אכן, היו מקרים בהם התערבה המשטרה לפיזור האירוע ועצרה משתתפים באירוע - בהם כאלה שנמצאו ברשותם סמים.
המארגנים ותומכי הלגליזציה טוענים כי מדובר בפעילות מחאה שלווה וחוקית, ודרך לגיטימית לקריאה לשינוי חקיקה שגויה, לטעמם, המגבילה את זכויות הפרט.
להדגשת ההיבט החוקי של האירוע הם מדגישים בהודעות על קיומו כי היות שמטרת הלגליזציה טרם הושגה, הקהל מתבקש שלא להביא עמו ולא לצרוך במהלך האירוע כל חומר בלתי חוקי.
בניו זילנד ציון היום נחגג במספר הערים הגדולות ברחבי המדינה לאורך שנים.
בדנידין ציון היום נחגג במרכז העיר אוקטגון ביום שבת הראשון בחודש מאי משעות הצהריים עד 16:20. דנידין מוגדרת כעיר הראשונה בעולם שמארחת כל אירוע מריחואנה בין-לאומי.
במהלכו, חברי המקום מטפסים ברחוב בולדווין כדי להיפגש בפסגה עד 4:20 בבוקר.
דונדין התפרסמה בזכות ציון יום המריחואנה הבין-לאומי שלה בשנת 2003, כאשר כ-50 פעילים צעדו לתחנת המשטרה המרכזית של דנידין, שם נטעו צמחי קנאביס במחאה ועישנו את פרחיהם בלובי הראשי.
האירוע משך תשומת לב תקשורתית לאומית ובין-לאומית ניכרת מכיוון שלא נעשו מעצרים בשל כך.
תחנת המשטרה המרכזית של דנידין זכתה למחאה שוב בלהט ציון היום על ידי למעלה מ-100 פעילים בשנת 2004, שוב ללא מעצרים.
תקרית שנייה זו סוקרה גם בתקשורת, מה שהוביל את מפקד משטרת מחוז דנידין, דייב קמפבל, להצדיק את היעדר המעצרים על ידי ציטוט "היו לנו דברים טובים יותר לעשות" בראיון לאוטגו דיילי טיימס.
בשנת 2007, בציון היום בדנידין השתתפו דוברים פוליטיים לצד מוזיקה בביצוע תקליטנים מקומיים, ו-170 איש התכנסו בצהריים.
בציון היום שנה לאחר מכן, אוטובוס לגליזציית קנאביס של הארגון הבין-לאומי "NORML" נסעה בין 42 ערים בין אוקלנד לדנידין במשך 42 יום להפגנות יומיות לרפורמה להסדרת הקנאביס בחוק.