tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בחודש מרץ 1935 נעשה ביוון ניסיון הפיכה צבאי נוסף שנועד להחזיר את וניזלוס, הרפובליקאי והליברל, לשלטון.
באפריל פוזר הפרלמנט וביוני נערכו בחירת חדשות, אותן החרימו הליברלים כיוון שחשו נרדפים.
ב-10 באוקטובר ערך הגנרל קונדיליס הפיכה צבאית, תפס את השלטון וביטל את הרפובליקה.
ב-3 בנובמבר 1935 נערך משאל עם שנוי במחלוקת בו הוחלט להחזיר את המלך גאורגיוס השני.
גאורגיוס פיטר את קונדיליס ב-30 בנובמבר ומינה ראש ממשלה זמני, פרופסור קונסטנטינוס דמרטזיס, אף הוא ממפלגת המלוכנים.
בינואר 1936 נערכו שוב בחירות, שתוצאותיהן לא הביאו להכרעה בין הרפובליקנים והמלוכנים (זכו במספר דומה של צירים, ואף אחת מהמפלגות לא זכתה ברוב).
לשון המאזניים הייתה המפלגה הקומוניסטית היוונית שזכתה ב-15 מושבים (מתוך 300).
דמרטזיס נשאר ראש הממשלה עד פטירתו ב-13 באפריל 1936. המלך מינה את מטאקסס, שעמד בראש מפלגה קטנה בת 7 צירים בלבד, כראש הממשלה.
לדעת המלך המצב הפוליטי ביוון היה בלתי פתיר, ולא היה סיכוי ששתי המפלגות הגדולות תגענה להסכמה, לפיכך הציע להקפיא את הפרלמנט ואת הבחירות ל-5 חודשים, חודשים בהם מטאקסס יוכל לייצב את המדינה ובצורה כזו תחזור למדינה דמוקרטיה בעל יכולת לשלוט.
מטאקסס אסר על שביתות והפגנות, אולם למרות האיסור נמשכו השביתות וההפגנות.
אחת הגדולות בהן הייתה הפגנת פועלי הטבק בסלוניקי, שהפגינו נגד הירידה בהכנסותיהם בעקבות המשבר הכלל עולמי שגרם לירידת הביקוש העולמי לטבק ולירידת מחירים.
ההפגנה שנמשכה שלושה ימים, שבין ראשיה ומארגניה היו יהודים רבים, פוזרה באלימות על ידי המשטרה.
ההפגנות והשביתות שכנעו את המלך לאשר למטאקסס להנהיג יד חזקה יותר והמלך נתן למטאקסס גיבוי לפעולותיו.
הקומוניסטים תכננו ל-5 באוגוסט שביתה כללית במשק.
מטאקסס שכנע את המלך ששביתה כזו היא סכנה למלוכה כי הקומוניסטים מתכננים לתפוס את השלטון.
באישור המלך, ובהיעדר פרלמנט שפיזר את עצמו, ב-4 באוגוסט הכריז מטאקסס על איסור מוחלט של שביתות ועל ביטול סעיפי החוקה הנוגעים לזכויות האדם וחופש ההתארגנות.
תאריך זה הוא יום התחלת הדיקטטורה והמשטר קרוי על שם תאריך זה.
מטאקסס, כמנהיגים פאשיסטיים אחרים, ראה בתקופה היסטורית כגולת הכותרת של הלאום היווני, ושאף לחזור לתקופה זוהרת זו.
סיסמת המשטר "ארץ (או מולדת), נאמנות, משפחה ודת (או מסורת)" דמתה לערכים הספרטניים.
לשם כך הנהיג פיקוח מקיף על החברה היוונית, התרבות, השפה, הכלכלה וכמובן הפוליטיקה.
בכך דמה משטר מטאקסס יותר למשטר בפורטוגל או ספרד מאשר למה שנעשה בגרמניה או איטליה.
ארגון הנוער של המשטר (Εθνική Οργάνωσις Νεολαίας – EON) בחר כסמל את הגרזן הדו-ראשי (λάβρυς) שהיה מקובל בכרתים של העת העתיקה.
המשטר קידם את האידיאלים הספרטניים של משמעת עצמית, מיליטריזם והקרבה למען הכלל, בעוד האימפריה הביזנטית סיפקה דגש על מדינה ריכוזית ועל מסירות למלוכה ולכנסייה היוונית אורתודוקסית.
מטאקסס ראה באנטוניו דה אוליביירה סלזר מפורטוגל ובבניטו מוסוליני את מוריו הרוחניים בנושא שלטון ושאב אלמנטים ממשטריהם כמו גם ממשטרים דיקטטוריים אחרים בני זמנו.
כך אימץ את אלמנט המדים, ההצדעה הרומית, טקסים, צורת ברכה ושירים.
מטאקסס הוצג כ"אזרח הראשון", ה"עובד הראשון", "האיכר הראשון" והאב הלאומי של היוונים כולם, ביוון ובפזורה.
הוא שאף להקים את "הציוויליזציה ההלנית השלישית" המשלבת את האלמנטים הטובים ביותר של יוון העתיקה והאימפריה הביזנטית היוונית של ימי הביניים.
הפרלמנט השעה את עצמו עוד טרום מינויו של מטאקסס, אולם היה אמור לחזור ולהתכנס בחלוף 5 חודשים.
מטאקסס, שידע שלא עומדת מאחריו מפלגה בעלת נוכחות, וחשש להמשך שלטונו אם תתקיימנה בחירות, ביטל לחלוטין את הפרלמנט ובכך מנע אופוזיציה רשמית.
הצבא, שמפקדו העליון היה המלך, תמך במטאקסס וכך הייתה פתוחה בפניו הדרך לסלק יריבים פוליטיים והוא שלח מתנגדים למשטרו למחנות ובתי סוהר.
בין הנאסרים היה רוב לפעילי איגוד מקצועי ולקומוניסטים.
למשטרו של מטאקסס היה מכנה משותף עם משטרים דיקטטוריים אחרים: צנזורה, תעמולה מאורגנת, אידאולוגיה לאומנית ותנועת נוער של השלטון.
אבל להבדיל ממשטרים דומים, לא היה בו שימוש בתאוריות הגזע הנאציות, לא הייתה בו גזענות או אפליית מיעוטים, ולא הייתה בו שאיפה לכבוש את העולם או להשתלט עליו.
מטאקסס ניסה להילחם בנגע הסמים והגלה משתמשים בסמים למחנות באיים.
בין המוגלים היה הזמר אנסטיס דליאס.
מטאקסס נעזר רבות בשר הסדר הציבורי, קונסטנטין מניאדקיס ( Κωνσταντίνος Μανιαδάκης) ועל מנת להבטיח את הסדר ציבורי ואת יציבות השלטון נעזר במשטרה החשאית (המשטרה הפוליטית) "האספליאה".
מטאקסס פעל לחיזוק הצבא ולביצור הגבול שבין יוון לבולגריה.
הקו המבוצר כונה קו מטאקסס.
כאשר פרצה המלחמה במזרח אירופה, ולאחר מכן במערב אירופה, מטאקסס ניסה לשמור את יוון מחוץ לסכסוך.
אך ככל שהתקדמו האירועים, ועל אף נטייתו האידאולוגית של מטאקסס לצדן של מדינות הציר, ועל אף הקשרים הכלכליים והדיפלומטיים הטובים שקשר עם גרמניה, התקרבה יוון לבריטניה, לא מעט בזכות המלך, גאורגיוס השני, שהעביר את תמיכתו מגרמניה לאנגליה והיווה עמוד תווך בתמיכה במשטרו של מטאקסס.
היומרות היווניות לשליטה בים האגאי ואיי הדודקאנז (שהיו תחת שליטה האיטלקית) עמדו בסתירה מצד אחד עם תוכניותיו הגרנדיוזיות של המנהיג האיטלקי בניטו מוסוליני ליצירת אימפריה רומית חדשה בים התיכון ומצד שני עם העובדה שבריטניה, מגינתה של יוון, שלטה למעשה בים התיכון.
ממשלת מטקסס ניסתה לשמור על נייטרליות קפדנית, אבל ההתפשטות האיטלקית בסופו של דבר הובילה לאולטימטום איטלקי ולמלחמת איטליה–יוון.
למרות הצלחה איטלקית ראשונית הצליחו הכוחות היווניים לעצור את הפלישה האיטלקית ולהדוף את החיילים האיטלקים חזרה לאלבניה, ובכך גם לעודד את השאיפה לאחד את יוון עם שטחי אלבניה בהם גר מיעוט יווני.
בהמשך התקדמו הכוחות היווניים עוד יותר וכבשו חלק ניכר משטחה של אלבניה.
במצב עניינים זה מטקסס נפטר באופן פתאומי בינואר 1941. גרמניה שלחה צבא לתמוך באיטליה בת בריתה, צבא גרמניה תקף את יוון דרך יוגוסלביה ובולגריה ב-6 באפריל 1941. ביוון הוקמה ממשלת בובות שביטלה את תקנות מטקסס וחוקקה חוקי חרום אחרים.
משטח סיבוב הוא משטח המתקבל מסיבוב של עקומה, הנקראת העקומה היוצרת, סביב ישר הנקרא ציר סיבוב.
דוגמאות מוכרות למשטחי סיבוב הם הגליל הפתוח, והחרוט הפתוח, שבהם העקומה היוצרת היא קו ישר.
משטחי סיבוב יכולים להיות סגורים או פתוחים.
לדוגמה, אם נסובב מעגל סביב ישר העובר דרך מרכזו, נקבל משטח סגור שנקרא ספירה, לעומת זאת, אם נסובב פרבולה סביב ציר הסימטריה שלה נקבל פרבולואיד, שהוא משטח פתוח.
כדי לקבל ייצוג מתמטי למשטח סיבוב, ניתן להכפיל את הייצוג הפרמטרי של העקומה במטריצת סיבוב.
לדוגמה, כדי לחשב את משטח הסיבוב המתקבל מסיבוב הפרבולה סביב ציר ה-y, יש למצוא פרמטריזציה לפרבולה, לדוגמה, .
כעת, נכפיל את הפרמטריזציה של הפרבולה במטריצת סיבוב סביב ציר ה-y:
ונקבל את ההצגה הפרמטרית של המשטח, כאשר ו- .
במערכת צירים קרטזית, המשטח שנוצר מתואר על ידי אוסף הפתרונות למשוואה , שהוא פרבולואיד.
כפי שניתן לראות בדוגמה לעיל, אם נסובב פרבולה מסביב לציר הסימטריה שלה נקבל פרבולואיד, אך לא כל פרבולואיד הוא משטח סיבוב של פרבולה.
למעשה, הפרבולואיד היחיד המתקבל מסיבוב פרבולה הוא פרבולואיד אליפטי עם שני צירים שווים, המיוצג במערכת צירים קרטזית כאוסף הפתרונות של המשוואה:
ספרואיד הוא משטח הסיבוב הנוצר מסיבוב אליפסה מסביב לאחד משני צירי הסימטריה שלה.
מסיבוב האליפסה מסביב לציר הראשי שלה נקבל ספרואיד פרובלי ומסיבובה מסביב לציר המשני שלה נקבל ספרואיד אובלי.
הנוסחא לחישוב שטחו של משטח סיבוב זהה לנוסחא לחישוב שטחו החיצוני של גוף סיבוב:
בעקום הנתון בהצגה פרמטרית ניתן לחשב את השטח של משטח הסיבוב המתקבל מסיבוב העקום מסביב לציר ה-y על ידי הנוסחא:
באופן דומה ניתן לחשב את שטחו של משטח הסיבוב המתקבל על ידי סיבוב העקום מסביב לציר ה-x:
בגאומטריה, משטח קטלן, על שם אז'ן שרל קטלן, הוא משטח ישרים שכל ישריו מקבילים למישור קבוע.
המשוואה הווקטורית של משוח קטלן היא
משוואה פרמטרית של משטחי קטלן הוא:
אם במשטח קטלן, כל הישרים נחתכים בקטע מסוים, אז המשטח נקרא קונואיד.
קטלן הוכיח שהמשטח הבורגי והמישור הם המשטחי ישרים היחידים שהם בעלי שטח מינימלי.
משטר הביות מתאפיין בארגון שוק העבודה בשכר סביב מודל "העובד האידיאלי", היכול להשקיע את כל זמנו ומרצו בעבודתו בשכר, על פי דרישות מעבידו, דהיינו, גבר שרעייתו או אישה אחרת דואגת לצרכיו האישיים ולילדיו.
על פי ג'ואן ויליאמס משפטנית פמיניסטית שעבודתה מתמקדת בנושאים העומדים בפני נשים במקום העבודה, משטר הביות היא אבחנה ממוסדת בין הספרה הציבורית המכילה את התחום הציבורי, הפוליטי והכלכלי, כמשויכת לגבר, בעוד הספרה הפרטית הכוללת את הטיפול במשפחה וגידול הילדים, משויכת לאישה.
אבחנה ממוגדרת זו התבססה היטב במאה ה-19 וכך הוצאה עבודת הנשים מכלל החישוב הכלכלי ועבודת הבית מההגדרה של העבודה היצרנית.
מאז שנות ה-80 של המאה ה-20 ניכרת השפעתם של האידאולוגיה הליברלית ושל השינוי המהותי במשטר הכלכלי-פוליטי בישראל והנורמה הכללית בשוק העבודה הפרטי בישראל היא כזו שמצפה שהעובדים יעבדו שעות מרובות מאוד, ייטלו חופשות מועטות ויהיו זמינים באופן מוחלט לעבודתם.
לדוגמה, בתעשיות ההייטק משטר הזמן כופה על העובדים להיות נגישים כמעט בכל זמן לטובת הארגון, והדבר נוגד כמובן את חובות 'האם העובדת'.
במקביל לתפיסת העובד האידיאלי, נורמת ההתייחסות אל הטיפול במשפחה ובבית גם היא טוטלית, ומצופה שההורה המטפל, לרוב האֵם, תהיה זמינה באופן מוחלט לצורכי המשפחה והבית.
האישה נתפסת קודם כל במושגים של אם ורעיה, שחובותיה הראשוניים הם ללדת ילדים ולטפל בביתה ובבני משפחתה ואילו עבודה בשכר מתקבלת (אם בכלל) רק כתרומה לפרנסת המשפחה.
מטלות הבית מהוות למעשה מעין "בית חרושת למגדר" (Gender factory) ובמסגרתו מכוננות הישויות "הנשיות" ו"הגבריות" הסטריאוטיפיות.
משפחתיות כזו מבוססת על חוסר שוויון בין המינים ועל חלוקת סמכויות וחלוקת תפקידים חדה וברורה המובנית בתוך מוסדות החברה והמדינה, ועל ידי כך הופכת להיות "המובן מאליו" בחיי היומיום.
ציפייה מעין זו מסמנת נשים כעובדות לא אידיאליות, בשל מחויבותן המוגברת למשפחתןאחריות זו כלפי המשפחה, מונעת מנשים להקדיש את מלוא זמנן לעולם העבודה, כפי שדורש מודל העובד האידיאלי ופוגעת בסיכויי הקידום שלהן במרחב הציבורי.
שימור ושעתוק חלוקת העבודה המגדרית
הגישה הכלכלית מציגה את חלוקת העבודה כבסיס ליעילות ולמקסום התועלת של המשפחה כגוף אחד.
ההכשר שמעניק משטר הביות לניגוד הפנימי שבין הורות פעילה לבין עבודה על פי דפוסי העובד האידיאלי, מוביל לא רק להפלייתן בשכר של אמהות, אלא גם לשימורה ושעתוקה של חלוקת העבודה המגדרית המסורתית בטיפול בילדים.
דבר זה פוגע לא רק בעצמאותן הכלכלית ובזכותן של נשים לשוויון הזדמנויות בעבודה, אלא גם במאבק להגברת השוויון המגדרי בכל תחומי החיים האחרים.
משטח קירור הוא משטח המיועד עבור מחשבים ניידים ומטרתו היא לקרר את המחשב הנייד, ולמנוע התחממות יתר שתגרום לירידה בביצועי המחשב, ובמקרים קיצוניים אף פגיעה ברכיבי המחשב.
מטרה נוספת של משטחי הקירור היא לשפר את חוויית המשתמש כאשר המחשב מונח על ירכי או ברכי המשתמש, ולספק לו משטח מקורר במקום תחתיתו החמה של המחשב הנייד.
בגלל שטח הפנים הקטן של המחשב הנייד, ביחס למחשב הנייח, החום מצטבר ולעיתים מערכת הקירור של המחשב הנייד אינה מצליחה לקרר את הרכיבים.
בשל כך, הומצאו משטחי הקירור.
ישנם משטחי קירור פאסיביים עבור מחשבים ניידים, העשויים מחומרים מוליכי חום, ומטרתם היא לפזר את החום הנפלט מהר יותר.
משטחים מסוג זה נפוצים פחות.
משטחי קירור אקטיביים, בהם מותקנים מאווררים, נפוצים יותר.
משטחים אלו מתחברים לשקע חשמל או ליציאת USB לשם הפעלתם.
משטחי היגוי הם משטחים אווירודינמיים המשמשים לשליטה במטוס במעופו באוויר.
משטחי היגוי מתחלקים לשתי קבוצות עקרוניות: משטחי היגוי ראשיים ומשטחי היגוי משניים – משטחי עזר.
משטחי היגוי ראשיים הם משטחי היגוי השולטים במטוס בצירי התנועה הראשיים – עלרוד, גלגול וסבסוב.
ההגאים הללו מופעלים ישירות על ידי ממשק ההיגוי של הטייס – מוט היגוי ודוושות.
מאזנות הן משטחים המותקנים על קצוות שפת הזרימה של הכנפיים ונעים בצורה הפרשית – אחד נגד השני.
משום שהם נמצאים בקצוות הכנפיים הרחק ממרכז הציר האורכי, ולכן הם מסובבים את כלי הטיס סביב הציר הזה ושולטים על המטוס בציר הגלגול.
במטוסי סילון הטסים במהירויות גבוהות לרוב משתמשים בהגאים נוספים בשביל לעזור בגלגול בתנאים אלו הכנפיים מסוגלות להתעוות יתר על המידה.
לעיתים משתמשים במאזנות מהירות גבוהה – משטחים קטנים באמצע אורך הכנף במקום בקצה ובמחבלים.
הגאי גובה המותקנים בזנב המטוס הרחק ממרכז המסה של המטוס ועל גבי שפת הזרימה של מייצבי הגובה ועל ידי עלייה או ירידה יוצרים מומנט סיבובי סביב הציר הרוחבי של המטוס ועל ידי זה שולט על זווית העלרוד של המטוס.
לעיתים הגאי גובה נבנים כמשטח סנפיר גדול המשלב את מייצב הגובה ונעים כמקשה אחת.
הגה כיוון הוא משטח המותקן על גבי מייצב הכיוון בזנב המטוס והרחק ממרכז המסה של המטוס.
על ידי תנועה ימינה ושמאלה של המשטח הוא יוצר מומנט סיבובי סביב הציר האנכי.
למרות היותו אחד המשטחים העיקריים הוא לא משמש כמשטח המכוון את כלי הטיס בציר הכיוון שכן פניות מתבצעות על ידי גלגול ולא על ידי כיוון.
במקום זאת המשטח משמש בשביל ביטול החלקות ויצירת טיסה ופניות מתואמות, ביטול גרר מאזנות.
ישנם מספר סוגי הגאים ראשיים המשלבים עקרונות פעולה של מספר הגאים ראשיים ומשניים:
פלפרון (Flaperon) – הלחם באנגלית של מדפים ומאזנות.
כאשר הכנף כוללות משטח היגוי אחד לכל אורכה ניתן לשלב פעולה של מאזנת ומדף במשטח זה, כאשר מוסיפים תנועה הפרשית על גבי שלב הפריסה של המשטח.
אלוון (Elevon) – הלחם באנגלית של הגה גובה ומאזנות.
במטוסי כנף דלתא ללא זנב שבה כנף הדלתא נמשכת עד לסוף מבנה המטוס ההגה בשפת הזרימה של הכנף ישלב פעולה של הגה גובה ומאזנות, כאשר ההגאים זזים בצורה סימטרית, המטוס יגיב בעלרוד, כאשר ההגאים זזים בצורה הפרשית המטוס יגלגל.
טיילרון (Taileron) – הלחם באנגלית של זנב ומאזנות.
במהירות גבוהה מאזנות יכולות לעוות את הכנפיים יתר על המידה, בעוד במטוסי נוסעים נוהגים להשתמש במחבלים או מאזנות מהירות גבוהה, במטוסי קרב, במיוחד אלה בעלי כנף גאומטריה משתנה, לא מסוגלים לשלב משטחים מיוחדים למהירות גבוהה.
במקום זאת, במהירות גבוהה מטוסים בעלי משטחי הגה גובה ישתמשו בתנועה הפוכה בין הגאי הגובה בשני הצדדים בשביל לגלגל את המטוס.
ספוילרון (Spoileron) – הלחם באנגלית בין מחבלים למאזנות.
במטוסים גדולים ומטוסים בעלי כנף גאומטריה משתנה מחבלים מסייעים או אף מהווים את ממשק השליטה העיקרי בגלגול.
באופן פעולה זה של מחבלים רק בכנף אחת המחבל יפתח, העילוי עליה ייהרס והיא תרד מטה, תוך גלגול של המטוס.
משטחי היגוי משניים מספקים יכולת מסוימת של שליטה על מעטפת הטיסה של כלי הטיס כדי שכלי הטיס יוכל להשיג ביצועים שלא אפשריים במצב רגיל.
לדוגמה, מדפים עוזרים למטוס לטוס במהירויות נמוכות בהן תצורת כנפי המטוס לא מאפשר טיסה – בהמראה או נחיתה.
לרוב משטחים אלה נשלטים על ידי הטייס על ידי מפסקים או ידיות בתא הטייס, או בצורה אוטומטית על ידי מערכת בקרת הטיסה של המטוס.
מדפי שפת התקפה מקלים על זרימת האוויר להיצמד לכנף ועל ידי כך מגדיל את זווית ההתקפה הקריטית של הכנף, שימושי בעיקר בשלבי ההמראה והנחיתה.
במטוסי קרב המשטח נשלט על ידי מערכת בקרת הטיסה ומסייע בתמרונים חריפים.
מדפי שפת הזרימה מגדילים את קמרון הכנף ואיתן מגדילים עילוי וגרר ומאפשרים לכנף לתפקד במהירויות נמוכות יותר, שימושי בעיקר בשלבי ההמראה והנחיתה, נשלט לרוב על ידי ידית מדפים בתא הטייס.
מחבלי זרימה הם משטחים המותקנים בשפה העליונה של הכנף שתפקידם להקטין את עילוי כלי הטיס וכן מוסיפים גרר.
במטוסי נוסעים מחבלי זרימה מסייעים לכלי טיס להאט ומונעים את הסיכון בהתרוממות לאוויר במהלך נחיתה לאחר הנגיעה בקרקע.
במהלך שאר הטיסה, מסייעים המחבלים בגלגול.
מעצור אוויר או מעצור צלילה מאפשר שליטה על הגרר של כלי הטיס ומאפשר להקטין את המהירות במהלך הנמכה, נחיתה או את התאוצה במהלך צלילה.
במטוסי קרב מעצור האוויר נשלט על ידי מפסק על גבי המצערת.
במטוסים בעלי כנף דלתא משתמשים במשטח קנארד המסייע בייצוב זרימת האוויר בצידו העליון של הכנף, מוסיף מעט עילוי בקדמת מרכז המסה ומקטין את הנטייה של מטוסי כנף דלתא להיות יציבים יתר על המידה.
סוג נוסף של קנראד נקרא קנראד נע המסוגל לנוע ומגדיל את יעילותו על ידי הכוונתו לכיוון זרימת האוויר (על פי זווית ההתקפה).
בגאומטריה דיפרנציאלית, משטח פריס הוא משטח חלק עם עקמומיות גאוס אפס.
זהו משטח שניתן לפרוס למישור ללא עיוותים (כלומר ללא מתיחה או כיווץ של מרחקים על המשטח).
באופן הפוך, זהו משטח שניתן ליצור באמצעות הפעלת טרנספורמציה איזומטרית מתאימה (על ידי "עיקום"/"גלילה"/"קיפול"/"חיתוך" ו/או "הדבקה") על מישור.
בשלושה ממדים כל המשטחים הפריסים הם משטחי ישרים (הטענה ההפוכה אינה נכונה).
בארבעה ממדים, ישנם משטחים פריסים שאינם משטחי ישרים.
המעטפת הגאומטרית של משפחה בת-פרמטר אחד של חלקים ממישור היא משטח פריס.
משטחים פריסים שניתנים למימוש במרחב תלת-ממדי כוללים:
גלילים, ובאופן כללי יותר "גלילים מוכללים"; חתך הרוחב של גליל מוכלל עשוי להיות כל עקומה חלקה.
מישורים (באופן טריוויאלי); ניתן לראות בהם גלילים שחתך הרוחב שלהם הוא ישר אינסופי.
חרוטים, ובאופן כללי יותר, משטחים חרוטיים, כאשר לא כוללים את קודקוד החרוט (זאת משום שניתן לחשוב על העקמומיות הכוללת של החרוט כאילו היא מרוכזת בקודקודו ומתאפסת בכל נקודה אחרת).
לחלופין, במידה ומתחילים ממישור ומכינים ממנו חרוט, מן ההכרח שייווצרו קמטים או קרעים זעירים באזור הקודקודי שמנסים ליצור.
פאונים הם משטחים פריסים שכן ניתן להציג פריסה מדויקת שלהם על מישור על ידי סדרה של פעולות חיתוך וקיפול (מתמטית, העקמומיות הכוללת שלהם מתרכזת בקודקודיהם בלבד).
האולואיד והספריקון הם פרטים במשפחה מיוחדת של גופים הנדסיים שפורשים את מלוא המעטפת שלהם כאשר הם מתגלגלים על מישור שטוח (הווה, אומר כל נקודה עליהם נוגעת במישור בשלב כלשהו של תנועתו).
פורמלית, במתמטיקה, משטח פריס הוא משטח עם עקמומיות גאוס אפס.
תוצאה אחת מכך היא שכל המשטחים הפריסים שניתנים למימוש במרחב תלת-ממדי הם משטחי ישרים (למרות שהיפרבולואידים הם דוגמאות למשטחי ישרים שאינם פריסים).
מסיבה זו, משטחים פריסים רבים ניתנים לוויזואליזציה כמשטח הנוצר על ידי הזזת קו ישר במרחב (המכונה היוצר של המשטח).
למשל, חרוט נוצר על ידי החזקת קצה אחד של קו ישר בנקודה קבועה תוך כדי הזזה של קצהו השני במעגל.
כחלק מן המגמה הטכנולוגית העולמית של מזעור רכיבים מכניים ואלקטרוניים, ישנה העדפה הולכת וגוברת לשילוב מנגנונים פריסים (Developable Mechanisms), כלומר מנגנונים הניתנים לשיכון בתוך מבנים בעלי גאומטריה של משטח פריס - וזאת משום שהם תופסים נפח מזערי.
הטלות קרטוגרפיות רבות כרוכות בהטלת כדור הארץ למשטח פריס (לפי התיאורמה אגרגיום, פעולה זאת לא ניתנת לביצוע באופן מדויק) ולאחר מכן גלילת המשטח לכדי אזור במישור.
בשנות השמונים של המאה העשרים, ברומניה, הנהיג שליט רומניה, ניקולאה צ'אושסקו, משטר צנע, שנועד לאפשר תשלום חובות החוץ של רומניה, חובות שלדעתו פגעו בעצמאות רומניה.
בתחילת שנות השבעים של המאה העשרים מדינות המערב היו נכונות, מסיבות פוליטיות, לממן רכישת טכנולוגיות מתקדמות, כדי לעודד על ידי כך התרחקות של רומניה מיתר הגוש הקומוניסטי.
חובות רומניה כלפי נותני האשראי המערביים צמחו מ-1,2 מיליארד דולרים ב-1971 ל-13 מיליארדי דולרי ב-1982. הכספים הושקעו בפיתוח התעשייה הכבדה של רומניה ויצרו עודף של כושר ייצור לעומת ביקוש פנימי וחיצוני נגיש.
צ'אושסקו יזם מפעלים כלכליים, דוגמת המפעל לייצור יהלומים מלאכותיים בבוקרשט, שהפיקו הכנסות לרומניה.
אלה הפרו פטנטים והתבססו על ריגול תעשייתי.
בתקופה זו נחפרה תעלת דנובה-הים השחור, בניית ארמון הפרלמנט עמדה בפני סיום, ובוצע חלק גדול מכריית תעלת דנובה-בוקרשט.
צ'אושסקו שם דגש חזק על פיתוח התעשייה ומפעלי תשתית והפנה לכך את מרבית ההשקעות.
הוא לא הסתפק לשם כך במקורות הפנים, אלא לקח הלוואות, הן במערב והן מהגוש הקומוניסטי.
ב-1971 הוקם מפעל Electroargeş (אלקטרוארג'ש), שנועד לייצר מכשירי חשמל לצריכה ביתית ומוסדית (התחיל לייצר ב-1973); באפריל 1973 נחנך בבראילה מפעל לייצור מחפרים; באותו חודש, בקראיובה, התחילו לייצר במפעלי Electroputere (אלקטרופוטרה) את השנאי הגדול ביותר ברומניה, ובטולצ'אה נחנך שדה התעופה.
כעבור חודשיים נחנך בטולצ'אה מפעל לייצור אלומיניום.
באוקטובר באותה שנה נפתח המפעל לייצור אמוניה בסלובוזיה, ובהמשך החודש נחנך הסכר שליד וידרארו, חלק מהמערך ההידרואלקטרי על הנחל לוטרו.
בדצמבר 1973 נפתח בטרגובישטה מפעל לפלדות מיוחדות.
לכל זה היה מחיר, חובות החוץ של רומניה, שהסתכמו ב-1972 בשלושים מיליוני דולרים הגיעו ב-1982 לסכום של עשרה מיליארדים וארבע מאות מיליוני דולרים.
בסוף שנות השבעים משבר האנרגיה העולמי בצירוף עליית הריבית על ההלוואות הובילו למצב בו רומניה לא הייתה מסוגלת לשלם חובותיה.
היא פנתה לקרן המטבע הבין-לאומית וביקש קו אשראי.
הקרן נענתה, אך התנתה זאת בהקטנת הייבוא והגדלת הייצוא הרומני.
בשנת 1981 אימצה רומניה מדיניות שמטרתה להחזיר את כל חובותיה.
היא הנהיגה מדיניות צנע ובלמה את היבוא כדי להשיג את מטרתה.
מאז 1978 החלה ממשלת רומניה להעלות מחירים שעד אז היו יציבים.
בגל העליות הראשון עלו מחירי המזון, השירותים, התחבורה הציבורית, הביגוד, העץ והמוצרים העשויים ממנו.
בשנת 1979, גל שני של עליות מחירים השפיע על בנזין, גז טבעי וחשמל.
במהלך 1982 המחירים עלו עוד פעם.
בשנת 1982 הגיע גידול זה ל-35 אחוזים.
בנוסף לכך, החל קיצוב האנרגיה יחד עם העלייה במחיר האנרגיה: החשמל עלה ב-30% והגז הטבעי ב-150%.
בין 7 ל-8 באוקטובר 1982 העביר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של רומניה חוק הקובע את השתתפות העובדים בקרנות עתודות ההון להשקעה במפעלים.
באמצעות חוק זה, לעובדים הייתה "זכות" (למעשה חובה) להשתתף בכספם בחברה, ובכך להפוך ל"בעלים" שלה.
בפועל, זו הייתה דרך מורכבת להוריד משכורות, שכן חלק מהן נפלו בהכרח על היוון הקרנות.
בדצמבר 1982 יושמה רפורמה נוספת במערכת השכר: חלק מהשכר שולם לעובדים באמצעות מערכת של תמריצים לפי יעדים.
הממשלה קבעה יעדים שלא הושגו, שמשמעותם הפחתת שכר.
ההכנסה החלה להתכווץ ולא רק בגלל האינפלציה, אלא בעיקר בגלל מחסור במוצרים מסוימים.
בינתיים, רוב הצריכה התרחשה בשוק השחור המתפתח.
הטובים המיוצרים ברומניה הופנו לייצוא, החנויות המקומיות התרוקנו.
הייבוא הצטמצם מאוד וזה תרם לריקון החנויות ולהתישנות הטכנולוגיה של התעשייה.
החיסכון באנרגיה יצר שעות בלי חימום בחורף ואפילו בלי תאורה.
כדי לספק מינימום הכרחי לאוכלוסייה עברה רומניה למשטר של קיצוב מזון ואנרגיה.
ב-19 בדצמבר 1980 חוקק החוק המתאים, שעל פיו נקבעו מכסות הספקה למוצרים החיוניים.
המומחים של צ'אושסקו קבעו שהמינימום ההכרחי הוא 2,700 עד 2,800 קלוריות ליום ועל פי זה קבעו את המכסות האישיות של לחם, סוכר, שמן מאכל, בשר וכדומה.
חולקו תלושי מזון, שרק איתם היה אפשר לרכוש מוצרים אלה והרכישה הייתה אפשרית רק בחנות מסוימת.
על פי צו מ-1984 צומצמו ההקצבות ל-39 קילוגרמים בשר בשנה, 78 ליטרים חלב ו-166 קילוגרמים של ירקות.
השמן והסוכר ניתנו בהקצבות של קילוגרם אחד בחודש.
היו כמובן לא מעט הפרות של הצווים, אך מי שנתפס בכך נידון למאסר.
גם האנרגיה הוקצבה בצמצום, על פי צו 272 מ-1987 נקבעו מכסות לאנרגיה חשמלית, לחום ולגזים טבעיים.
בבתי הרומנים, בחורף, הטמפרטורה נעה בין 5 ל-12 מעלות.
המים החמים הגיעו רק בשעות מסוימות ובגלל חוסר לחץ בצנרת לא הגיעו לקומות העליונות.
החשמל התנתק כל יום, לפחות לשעה.
משטח קרח (או משטח החלקה על הקרח) הוא גוף מים קפוא או שכבת קרח מלאכותית שבה אנשים יכולים להחליק על הקרח, או לשחק בספורט חורף.
משטחי החלקה על הקרח משמשים גם לתערוכות, תחרויות ומופעי קרח.
הצמיחה והפופולריות הגוברת של ההחלקה על הקרח במהלך שנות המאה ה-19 סימנו עלייה בבנייה מכוונת של משטחי החלקה על הקרח באזורים רבים בעולם.
ישנם שני סוגים של משטחי החלקה על הקרח בשימוש נפוץ כיום: משטחי החלקה על קרח טבעיים, שבהם מתרחשת הקפאה מטמפרטורות סביבה קרות ומשטחי החלקה על קרח מלאכותיים (או קפואים מכנית), שבהם נוזל קירור מייצר טמפרטורות קרות על פני השטח מתחת למים ובכך המים קופאים.
ישנם גם משטחי החלקה סינתטיים שעשויים מפלסטיק.
מלבד החלקה על הקרח לפנאי, חלק מהשימושים בו כוללים: הוקי קרח, פארא הוקי קרח, ספונג'י (המכונה הוקי ספוג), בנדי, רינק בנדי, רינקבול, רינגט, ברומבול (שניהם גרסאות פנימיות וחיצוניות), ברומבול מוסקבאי, החלקה מהירה, החלקה אמנותית, ספורט קרח, קרלינג וקרוקיקרל.
עם זאת, ברומבול מוסקבאי משוחק בדרך כלל במגרש טניס על אספלט שהוצף במים שהוקפאו.
בענפי ספורט כדוגמת ברומבול, קרלינג, ספורט קרח, ספונג'י, ברומבול מוסקבאי וקרוקיקרל, אין להשתמש במחליקיים מכל סוג שהוא.
רינק (Rink), מילה סקוטית שמשמעותה 'קורס', שימשה כשם של מקום בו שיחקו קרלינג.
מכיוון שמשחקים קרלינג על קרח, השם נשמר לבניית משטחי קרח לענפי ספורט ושימושים אחרים.
ניסיונות מוקדמים בבניית משטחי קרח מלאכותיים נעשו לראשונה ב'מאניה של ההחלקה' בין השנים 1841-1844. הטכנולוגיה לתחזוקת הקרח הטבעי לא הייתה קיימת, לכן הזירות המוקדמות הללו השתמשו בתחליף המורכב מתערובת של שומן חזיר ומלחים שונים.
פריט בגיליון ה-8 במאי 1844 של אליקים ליטל Living Age ובראשם "הגלציאריום" דיווח כי "מוסד זה, שהוסר לרחוב Grafton East דרך טוטנהאם קורט, נפתח ביום שני אחר הצהריים.
אזור הקרח המלאכותי הוא נוח ביותר למי שחושק לעסוק בבילוי החינני והגברי שהוא החלקה".
עד 1844, מקומות אלו יצאו מהאופנה כשהלקוחות התעייפו מתחליף הקרח ה"מסריח".
רק שלושים שנה מאוחר יותר התפתחה טכנולוגיית הקירור עד לנקודה שבה אפשר היה סוף סוף להשתמש בקרח טבעי במשטח ההחלקה.
משטח ההחלקה על הקרח הקפוא המכני הראשון בעולם היה הגלאציאריום שנפתח על ידי ג'ון גמג'י, וטרינר וממציא בריטי, באוהל בבניין קטן ממש ליד כביש הקינגס בצ'לסי ב-7 בינואר 1876. גמג'י הוקסם מטכנולוגיית הקירור שבה נתקל במהלך מסע לימודי לאמריקה כדי להסתכל על קדחת טקסס בבקר.
במרץ של אותה שנה הוא עבר למקום קבוע ב-379 Kings Road, שם הוקם משטח החלקה בגודל 12.2 על 7.3 מטרים.
משטח ההחלקה התבסס על משטח בטון, עם שכבות אדמה, שיער פרה וקרשי עץ.
על גבי אלה הונחו צינורות נחושת אליפסיים הנושאים תמיסה של גליצרול עם אתר, חנקן-חמצן ומים.
הצינורות כוסו במים והתמיסה נשאבה, תוך הקפאת המים לקרח.
גמג'י גילה את התהליך תוך כדי ניסיון לפתח שיטה להקפאת בשר לייבוא מאוסטרליה וניו זילנד, ורשם עליו פטנט כבר ב-1870.
גמג'י הפעיל את המשטח על בסיס חברות בלבד וניסה למשוך קהל לקוחות עשיר, מנוסה בהחלקה על הקרח באוויר הפתוח במהלך חורפים בהרי האלפים.
הוא התקין גלריית תזמורת, שיכולה לשמש גם את הצופים וקישט את הקירות בנופים של האלפים השווייצרים.
משטח ההחלקה הוכיח בתחילה הצלחה וגמג'י פתח שני משטחים נוספים בהמשך השנה: ברישולמה במנצ'סטר וב"גלאציאריום המוצף" בצ'רינג קרוס בלונדון, האחרון גדול יותר באופן משמעותי שהתפרס על פני שטח של 35.1 על 7.6 מטרים.
באזורי הביצות של "הפנס", ההחלקה פותחה מוקדם כבילוי במהלך החורף שבו היו משטחי קרח טבעיים בשפע.
זהו המקור ל"החלקה על הפן" ונאמר שהוא מקום הולדתו של הבנדי.
לאיגוד הבנדי של בריטניה יש מטה באזור.
בגרמניה, משטח החלקה על הקרח הראשון נפתח בשנת 1882 בפרנקפורט במהלך תערוכת פטנטים.
הוא השתרע על 520 מ"ר ופעל במשך חודשיים; מערכת הקירור תוכננה על ידי יארה לינדה והייתה כנראה משטח ההחלקה הראשון שבו שימשה אמוניה כחומר קירור.
עשר שנים לאחר מכן, הותקן דרך קבע משטח החלקה גדול יותר באותו מקום.
החלקה על הקרח הפכה במהירות לבילוי ושיגעון מועדף בכמה ערים אמריקאיות בסביבות אמצע המאה ה-19 והולידה תקופת בנייה של כמה משטחי החלקה על הקרח.
שני משטחי החלקה מוקדמים על הקרח העשויים מקרח קפוא מכני בארצות הברית נפתחו בשנת 1894, ארמון הקרח של שדרת הצפון בבולטימור וארמון הקרח בניו יורק.
משטח החלקה סנט ניקולס, (מכונה גם "סנט ניקולס ארנה"), היה משטח החלקה מקורה במנהטן שהתקיים מ-1896 ועד להריסתו בשנות השמונים.
היה זה אחד ממשטחי ההחלקה הפנימיים והראשונים העשויים מקרח קפוא מכני בצפון אמריקה ונתן למחליקים את ההזדמנות ליהנות מעונת החלקה ממושכת.
משטח ההחלקה שימש להחלקת תענוגות, הוקי קרח והחלקה על הקרח, והיה משטח חשוב המעורב בפיתוח ענפי ספורט ההוקי קרח והאגרוף בארצות הברית.
משטחים מקורים העתיקים ביותר בשימוש
משטח החלקה מקורה ומלאכותי העתיק ביותר שעדיין נמצא בשימוש בארצות הברית הוא מת'יוס ארנה שבבוסטון (לשעבר בוסטון ארנה) שנבנה בין השנים 1909-1910. המשטח ממוקם בקמפוס של אוניברסיטת נורת'איסטרן.
משטח החלקה זה הוא הבית המקורי של קבוצת בוסטון ברואינס מה-NHL.
זוהי קבוצת ה־NHL היחידה שנותרה חברה בשש המקוריות של ה-NHL כשהזירה הביתית והמקורית שלהם עדיין קיימת.
ה-Guidant John Rose Minnesota Oval הוא משטח החלקה חיצוני ברוזוויל, מינסוטה, שגדול מספיק כדי לאפשר למחליקים על הקרח לשחק בנדי.
ההיקף שלו משמש כמסלול החלקה מהירה.
המתקן נבנה בין יוני לדצמבר 1993. זהו שדה הבנדי היחיד בגודל תקני בצפון אמריקה ומשמש כביתם של נבחרת ארצות הברית בבנדי וקבוצות הבנדי הלאומיות שלה.
פרויקט השיפוץ שעמד על סך 3.9 מיליון דולר ותוכנן ל-Guidant John Rose Minnesota Oval היה אמור להסתיים לפני פתיחת העונה ה-29 של המשטח ב-18 בנובמבר 2022.
אורך האליפסה הוא 400 מטר ורוחבה 200 מטר, ובכך נחשב למשטח הקרח המלאכותי והפתוח הגדול ביותר בצפון אמריקה.
זהו מתקן ברמה עולמית המשמש בעיקר לספורט קרח כגון החלקה על הקרח, הוקי קרח, החלקה מהירה ובנדי.
האליפסה מארחת מספר תחרויות לאומיות ובינלאומיות במהלך השנה, כולל גביע ארצות הברית בבנדי.
המבנה הראשון בקנדה שהציג משטח קרח היה משטח החלקה ויקטוריה שנפתח בשנת 1862 במונטריאול.
משטח ההחלקה נוצר באמצעות קרח טבעי.
בתחילת המאה העשרים הוא תואר כ"אחד ממשטחי ההחלקה המכוסים המשובחים בעולם" והיה בשימוש במהלך החורף לשעשוע, הוקי קרח וספורט החלקה.
בחודשי הקיץ שימש המבנה לאירועים שונים נוספים.
משטחי החלקה רבים מורכבים או נמצאים על גופי מים פתוחים כגון אגמים, בריכות, תעלות ולעיתים נהרות.
ניתן להשתמש בהם רק בחורף באקלים שבהם פני השטח קופאים בעובי שמספיק לעמוד בפני משקל אדם.
ניתן לאלתר משטח באקלים קר על ידי סגירת שטח במישור, מילויו במים שקופאים עקב המזג.
שלג עשוי להיות ארוז לשימוש כחומר בלימה.
דוגמה לסוג זה של "משטח החלקה", שהוא גוף מים שהוסב למסלול החלקה במהלך החורף, היא מסלול ההחלקה בתעלת רידו באוטווה.
בכל אקלים, ניתן להתקין משטח קרח בחלל הבנוי כהלכה.
הדבר מורכב ממצע של חול או מדי פעם לוח בטון, שדרכו (או מעליו) עוברים צינורות.
הצינורות נושאים נוזל צונן שמוריד את טמפרטורת הלוח כך שהמים המונחים למעלה יקפאו.
שיטה זו ידועה בשם 'קרח מלאכותי' כדי להבדיל ממשטחי החלקה שנעשו פשוט על ידי הקפאת מים באקלים קר, בתוך הבית או בחוץ, אם כי שני הסוגים הם של מים קפואים.
מונח טכני נכון יותר הוא קרח "קפוא מכני".
דוגמה לסוג זה של משטח החלקה הוא משטח ההחלקה החיצוני במרכז רוקפלר בניו יורק.
למשטחים מודרניים יש הליך ספציפי להכנת פני השטח.
כשהצינורות קרים, מתיזים שכבה דקה של מים על החול או הבטון לאיטום ויישור.
שכבה דקה זו צבועה בלבן או כחול חיוור לניגודיות טובה יותר; סימונים הדרושים להוקי או סמלים ממוקמים גם יחד עם סמלילים או עיטורים אחרים.
מעל אלו מרססים שכבה דקה נוספת של מים.
הקרח מגיע לעובי של בין 19 עד 38 מ"מ.
משטחי החלקה סינתטיים בנויים מחומר פולימרי מוצק המיועד להחלקה באמצעות מחליקי קרח רגילים עם להבי מתכת.
פוליאתילן בצפיפות גבוהה (HDPE) ופוליאתילן במשקל מולקולרי גבוה במיוחד (UHMW) הם החומרים היחידים שמציעים מאפייני החלקה סבירים, כאשר משטחי החלקה סינתטיים של UHMW מציעים את ההחלקה הדומה ביותר לקרח אך גם היקרים ביותר.
משטח סינתטי טיפוסי יהיה מורכב מלוחות רבים של חומר משטח דק המורכב על גבי תת-רצפה יציבה, ישרה וחלקה (כל דבר מבטון ועד עץ או אפילו לכלוך או דשא) כדי ליצור אזור החלקה גדול.
מעת לעת לאחר השימוש בקרח, שנערם על המשטח מאחר שסכיני המחליקיים חותכים ומקרצפים את הקרח, המשטח מוקף מחדש באמצעות מכונה הנקראת מיישרת קרח (לפעמים מכונה בשם זמבוני - הכוונה ליצרן גדול של מכונות כאלה).
עבור סמלים, פני השטח "מחולקים" על ידי מתן אפשרות לטיפות רופפות של מים קרים ליפול על הקרח ולקפוא לפסגות מעוגלות.
בין אירוע לאירוע, במיוחד אם הזירה נמצאת בשימוש ללא צורך במשטח הקרח, היא מכוסה ברצפה מבודדת מאוד או מומסת על ידי מתן אפשרות לחימום הנוזל בצינורות שמתחת לקרח.
צורה מיוחדת מאוד של משטח החלקה משמשת להחלקה מהירה; זוהי אליפסה גדולה (או טבעת) בדומה למסלול אתלטי.
בגלל השימוש המוגבל במשטחים מסוג זה, אליפסות החלקה מהירה נפוצות הרבה פחות מאשר זירות הוקי או קרלינג.
המיומנים בהכנת זירת קרח מבוקשים לעיתים קרובות לאירועים גדולים שבהם איכות הקרח היא קריטית.
הפופולריות של ההוקי בקנדה הובילה את יצרני הקרח להיות מבוקשים במיוחד.
צוות אחד כזה של אנשי מקצוע היה אחראי על הצבת מטבע לוני מתחת למרכז הקרח באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002); מכיוון ששתי הקבוצות הקנדיות (גברים ונשים) זכו במדליות הזהב שלהן בהוקי בהתאמה, המטבע הוטבל "בר מזל" והוא נמצא כעת ברשותו של היכל התהילה של ההוקי לאחר שהוחזר מתחת לקרח.
במשחק בינלאומי, הגודל חייב להיות לפחות 100 על 60 מטר.
גודלם של משטחי החלקה אמנותית עשוי יחסית להשתנות, אך איגוד ההחלקה הבינלאומי מעדיף משטחים בגודל אולימפי לתחרויות החלקה אמנותית, במיוחד עבור אירועים גדולים.
ה-ISU מציין שמשטחי תחרות לא יהיו גדולים מזה ולא קטנים מ-56 על 26 מטר.
למרות שיש שוני רב במידות של משטחי החלקה על הקרח בפועל, ישנם בעצם שני גודלי משטח בשימוש ברמות הגבוהות ביותר של ההוקי קרח.
למעשה, בעבר משטחי ההחלקה היו קטנים יותר מאשר היום.
משטחי הזירות הרשמיים של ליגת ההוקי הלאומית הם 26 מטר על 61 מטר.
המידות מקורן בגודל של משטח ההחלקה ויקטוריה במונטריאול.
משטחי ההוקי קרח האולימפיים והבינלאומיים הרשמיים הם 30 על 60 מטר.
הוקי מזחלות, משתמש באותם מידות שטח המשטח המשמשות את משטחי ההוקי קרח.
רינגט מנצלת את רוב סימוני ההוקי קרח התקניים המשמשים את קנדה בהוקי, אך משטח הרינגט משתמש בנקודות נוספות של מעבר חופשי בכל אחד מאזורי ההתקפה ואזור המרכז, כמו גם שטח שערים גדול יותר.
נדרשים גם שני קווי משחק חופשי נוספים (1 בכל אזור התקפה).
משטח רינגט הוא משטח החלקה על הקרח המיועד להוקי קרח אשר שונה כדי לאפשר לשחק רינגט.
למרות שחלק ממשטחי הקרח מיועדים אך ורק לרינגט, משטחי החלקה על הקרח הללו עם קווים וסימונים בלעדיים לרינגט נוצרים בדרך כלל רק במקומות המארחים תחרויות ואירועי רינגט גדולים.
רוב משטחי הרינגט נמצאים בקנדה ובפינלנד.
אזור המשחק, הגודל, הקווים והסימונים עבור משטח הרינגט התקני הקנדי דומים למשטח ההוקי קרח הממוצע בקנדה עם שינויים מסוימים.
בתחילת ההיסטוריה שלו, הרינגט שוחק בעיקר על משטחי החלקה שנבנו עבור הוקי קרח, ברומבול, החלקה אמנותית והחלקת פנאי, והוא שוחק בעיקר על משטחי החלקה חיצוניים, שכן מעט משטחי קרח מקורים היו זמינים באותה תקופה.
במשחק הברומבול משחקים במידות ההחלקה הזהות של זירת הוקי קרח קנדית סטנדרטית.
בסרט אלופים על הקרח נראה גורדון בומביי בילדותו מתאמן על אגם קפוא בקרבת מגוריו.
בסרטים שכחו אותי בבית 1 ו-2, שהרקע הוא על חג המולד בארצות הברית, ישנן סצנות של הגנבים על משטחי קרח טבעיים.
בסרט הראשון, קווין בורח מהגנבים בעודו רץ על משטח החלקה פתוח והגנבים שרודפים אחריו מחליקים ונופלים.
בסרט השני אחד הגנבים מחליק במשטח פתוח ו"שולה" באמצעות הדבק שעל ידיו כובעי גרב וצעיפים מאנשים, כחלק ממסע הגניבות שלו.
בסוף הסרט לשבור את הקרח, אלזה הופכת את רחבת הטירה למשטח החלקה באמצעות כוחותיה הקסומים.
במהלך מלחמת חרבות ברזל בוצעו מספר ניסיונות למשט לחופי רצועת עזה.
המשט לעזה (מכונה גם: משט החירות, באנגלית: Freedom Flotilla; נקרא גם משט מַדלִין) היה משט בהובלת הספינה 'מַדלִין' שעשה את דרכו מסיציליה לרצועת עזה.
לדברי המארגנים, מטרתם הייתה "לשבור את המצור הישראלי על מנת להקל על המשבר ההומניטרי ברצועת עזה".
צה"ל אסר על הספינה לעגון בעזה ועצר את המשט עם התקרבות הספינה לישראל.
המשט יצא מקטניה שבסיציליה ב-1 ביוני 2025, בהובלת הספינה מדלין, שנשאה מצרכי מזון והיגיינה כמו קמח, אורז, טיטולים, מוצרי היגיינה נשית, ערכות התפלת מים, ציוד רפואי, קביים ועוד.
הספינה אמורה הייתה להגיע לרצועת עזה ב-7 ביוני.
על סיפונה נמצאו פעילת האקלים גרטה טונברי, וחברת הפרלמנט האירופי הצרפתייה ממוצא פלסטיני רימא חסן.
ב-8 ביוני חשף ארגון "עד כאן" כי אחד מיזמי המשט היה זאהר ביראווי, המשמש כיו"ר מועצת הנאמנים של "מרכז השיבה הפלסטיני PRC" היושב בלונדון, ארגון שהוגדר על ידי שירות הביטחון הכללי כחלק מתנועת חמאס.
המשט יצא לדרך כחודש לאחר שהספינה שהייתה אמורה להוביל את המשט – הקונסיונס – נראתה על ידי רחפנים במים בין-לאומיים סמוך למלטה.
ב-4 ביוני טענו משתתפי המשט כי כטב"ם חג מעליהם כ-80 ק"מ מיוון.
צה"ל מסר ל"ג'רוזלם פוסט" כי המשט לא יורשה לעגון בעזה.
עם התקרבות הספינה לישראל, היא נעצרה על ידי לוחמי שייטת 13 של חיל הים הישראלי.
שר הביטחון ישראל כ"ץ הורה להקרין לנוסעי הספינה את סרט הזוועות לפני שישולחו לארצותיהם, אולם כשזה הוקרן להם הם סירבו לצפות בו.
אמצעי הסיוע שהיו על הספינה הועברו לעזה באמצעות מנגנוני חלוקת הסיוע הקיימים.
הספינה נגררה לנמל אשדוד, שם עברו הפעילים בדיקות רפואיות והוחתמו על מסמכי גירוש מרצון.
אלו שסירבו לחתום על מסמכי הגירוש הובאו בפני רשות שיפוטית לצורך מתן צו גירוש.
משם נשלחו לנמל התעופה בן-גוריון לצורך גירושם מישראל.
המשט לעזה (מכונה גם: משט החירות, באנגלית: Freedom Flotilla; נקרא גם משט חנדלה) הוא משט בהובלת הספינה "חנדלה" שעשה את דרכו מסירקוזה לרצועת עזה.
הספינה יצאה לדרכה ב-13 ביולי 2025, כשעל סיפונה פעילים, חובשים, עורכי דין, עיתונאים וציוד הומניטרי.
לדברי המארגנים, מטרת המשט היא "לשבור את המצור הישראלי ולהעביר סיוע הומניטרי לרצועת עזה".
בין 15 ל-20 ביולי ביצעה עצירה בגליפולי.
משיטי הספינה תכננו להיכנס למים הטריטוריאליים של רצועת עזה בשעות המוקדמות של 27 ביולי, לאחר שתחילה תוכננה הגעתה בין 27 ל-28 ביולי.
בפועל התקדמות הספינה נעצרה על ידי ישראל טרם כניסתה לשטח המים של רצועת עזה, במתכונת דומה לעצירת המשט שקדם לה.
המשט יצא מגליפולי שבמחוז פוליה שבאיטליה בשעה 11:43 ב-20 ביולי 2025, בהובלת הספינה "חנדלה".
ב-23 ביולי פורסם כי הספינה מפליגה מזרחה, מול החוף הדרומי של כרתים.
ב-26 ביולי, לאחר שהספינה עברה את הנקודה בה נעצרה הספינה "מדלן" במשט שנערך כחודש קודם לכן, צוות הספינה דיווח שכטב"ם הרון 1 מקיף את הספינה.
מנגד, בצבא הגנה לישראל עדכנו כי "אוכפים את הסגר הימי הביטחוני על עזה ומוכנים למגוון תרחישים".
בשעות הערב הוכרז מצב חירום על הספינה.
המשט יצא לדרכו ב-30 באוגוסט 2025, וב-1 באוקטובר השתלט חיל הים הישראלי על כלי השיט.
בתחילת אוקטובר 2025 יצא מסיציליה לכיוון עזה משט בן תשעה כלי שיט מטעם ארגון "קואליציית משט החירות" שמארגניו כינו אותו "הגל השני של משט סומוד הבין-לאומי".
לדברי מארגני המשט, היו על כלי השיט כ-150 פעילים.
ב-8 באוקטובר 2025, לפנות בוקר, השתלט חיל הים על המשט, עצר את הפעילים והוביל אותם לנמל אשדוד.
המשטים לעזה הם סדרה של משטים שיצאו לאורך השנים מאז הסגר שהטילו ישראל ומצרים על רצועת עזה ב-2007 בשל השתלטות חמאס על הרצועה, במטרה "לשבור את המצור על עזה" לדבריהם.
בעקבות הסגר, נערך פיקוח הדוק על מעברסחורות ממצרים לרצועת עזה דרך מעבר רפיח, ורק סחורות מאושרות בכמויות מוגדרות הורשו לעבור לרצועה – בעיקר סיוע הומניטרי ובפרט מזון, דלק וציוד רפואי.
על הסגר נמתחה ביקורת רבה ברחבי העולם, ונטען שאיננו חוקי ושעל אף מעבר האספקה ההומניטרית לרצועה – נוצר בה משבר הומניטרי.
המשט הראשון שיצא לעבר הרצועה נודע בשם "משט המרמרה".
במסגרתו יצאו שש אוניות מטורקיה לקראת סוף מאי 2010 לכיוון רצועת עזה.
על פי הצהרת מארגניו ומשתתפיו, מטרת המשט הייתה להעביר ציוד הומניטרי לתושבי הרצועה ולעורר את דעת הקהל העולמית לנושא.
לעומת זאת עמדת ישראל הייתה כי מטרתו האמיתית של המשט היא תמיכה בטרור חמאס באמצעות התגרות שנועדה לקעקע את זכותה של ישראל להילחם בטרור ובדרך זאת לסייע למאבקו, מאחר שהמצב ההומניטרי ברצועת עזה טוב.
ועדת טירקל לבדיקת אירועי המשט, קבעה שחיילי השייטת פעלו באופן סביר, ישראל פעלה בהתאם לחוק הבין-לאומי, פעילי IHH שהיו על הספינה הם שאשמים באלימות הקשה, והטלת הסגר הימי על רצועת עזה נעשתה בהתאם לדין הבין-לאומי ולהנחיות אמנת סן רמו הנוגעות להטלת מצור ימי.
המשט השני לעזה היה משט בין-לאומי אשר תוכנן להפליג מנמלי יוון כשנה לאחר עצירת משט המרמרה על ידי ישראל.
על היאכטה לא נמצאו כלי נשק או סיוע הומניטרי.
המשט השלישי לעזה יצא משוודיה ב-10 במאי 2015, ועצר במספר ערים אירופאיות בדרך לעזה.
הוא יצא רשמית מאתונה שביוון, ב-25 ביוני 2015. פרטים מעטים פורסמו מראש.
ב-29 ביוני 2015, כלי השיט "מריאן" תחת דגל שוודי נתפס על ידי חיל הים הישראלי במים בין-לאומיים, כ-100 מיילים ימיים מחוף רצועת עזה.
על פי צה"ל לא נדרשה הפעלת כוח במהלך המבצע.
עם זאת, בסרטון שפורסם על ידי ערוץ 2 נראו אנשים מותקפים בטייזר על ידי כוחות קומנדו של צה"ל.
ה"מריאן" הועלתה על ידי כוחות ישראליים ונלקחה לנמל אשדוד, בעוד שאר הספינות חזרו לאחור.
מארגני המשט הצהירו כי הסירה נשאה סיוע הומניטרי לעזה.
לדברי שר הביטחון משה יעלון, "לא היה סיוע על הסיפון".
הפעילים סיפקו תמונה עם שתי קופסאות המכילות פאנל סולארי יחיד ומכשיר נבולייזר, והוסיפו כי הסירה נועדה לתרום לדייגים עזתים.
ב-30 ביוני 2015 החלה ישראל לשחרר כמה מהעצורים.
נשיא תוניסיה לשעבר מונצף מרזוקי, גורש לפריז שבצרפת, בעוד חברת הפרלמנט האירופי אנה מירנדה גורשה לספרד.
חבר הכנסת באסל גטאס והעיתונאי הישראלי אוהד חמו שוחררו.
שני קנדים ומלח נורווגי גורשו ב-2 ביולי.
עיתונאי רוסי ושישה משתתפים שוודים נותרו בכלא עד 6 ביולי.
ב-2016 יצא לדרכו משט הנשים לעזה , המשט כלל צוות שהורכב כולו מנשים ומספינה אחת, זיטונה-אוליבה.
היא יצאה מברצלונה ב-14 בספטמבר 2016 וביקרה בדרך באז'אקסיו, קורסיקה ומסינה שבסיציליה.
ב-5 באוקטובר 2016, חיל הים הישראלי עצר את סירת הנשים כ-22 קילומטרים מחוץ ל"אזור הביטחון" שאורכו 32 קילומטרים מול חוף הים של רצועת עזה, ועצר את חברי הצוות שלה, שנלקחו לנמל אשדוד.
הפעילות גורשו לאחר מכן למדינות מוצאן.
כחודש לאחר מכן יצא משט נוסף לעבר רצועת עזה, בהובלת הספינה "חנדלה", שעשה את דרכו מסירקוזה לרצועת עזה.
הספינה נעצרה על ידי ישראל טרם כניסתה לשטח המים של רצועת עזה, במתכונת דומה לעצירת המשט שקדם לה.
ב-4 באוגוסט 2025 כינסו מארגני המשטים מסיבת עיתונאים בה הודיעו על יציאת משט גדול לרצועת עזה, שייצא ממספר מוקדים במספר תאריכים קרובים ויתאחד למשט אחד גדול.
חלק מהספינות יצאו מנמלי ספרד ב-31 באוגוסט, חלק ממוקד יציאה שני בתוניסיה ב-4 בספטמבר, וחלק מלוב.
מארגני המשט שואפים שהוא יהיה המשט האזרחי הגדול בעולם.
ב-31 באוגוסט יצא המשט לדרכו, כאשר גרטה טונברג לצד פעילים פרו-פלסטינים נוספים, החלו בהפלגה מברצלונה שבספרד.
המשטר הנאצי בגרמניה הפעיל מערכת מסועפת של כוחות וארגונים משטרתיים וסמי-צבאיים במטרה לאכוף את מרות המפלגה הנאצית ולחזק את השלטון הטוטליטרי באוכלוסייה בגרמניה.
ביוני 1936 מינה אדולף היטלר את היינריך הימלר, מפקד האס אס, לראש המשטרה הגרמנית כולה בתואר רייכספיהרר-אס אס וראש המשטרה הגרמנית (Reichsführer-SS und Chef der Deutschen Polizei).
הדבר אפשר להימלר להתחיל בתהליך ארגון המערכת המשטרתית מתוך עצמאות מלאה והכפפה למעשה של הארגון המדינתי (המשטרה) לארגון מפלגתי (האס-אס).
בתחילה גיבש הימלר שתי זרועות עיקריות של כוח המשטרה, משטרת הסדר (אורפ"ו, (ORPO - Ordnungspolizei)) ומשטרת הביטחון (סיפ"ו, SIPO; Sicherheitspolizei).
משטרת הסדר הופקדה על "שמירת הסדר הציבורי" וכללה את משטרת המגן (Schutzpolizei), הז'נדרמריה (המשטרה באזור הכפרי) ושירותי עזר טכניים, ב-1938 אוחדו לארגון זה שירותי כיבוי אש, וב-1942 גם ההגנה האזרחית; ואילו במשטרת הביטחון נכללו הגסטפו ומשטרת הפלילים (KRIPO).
משטרת הסדר – אורפ"ו (ORPO - Ordnungspolizei) - איחדה בתוכה את משטרת המגן (המשטרה הרגילה של הערים) ואת הז'נדרמריה (המשטרה הרגילה של מחוזות השדה).
על האורפ"ו פיקד קורט דליגה, שהוחלף באוגוסט 1943 על ידי אלפרד ויננברג (Alfred Wünnenberg), שפיקד על הארגון עד תום המלחמה.
תפקידה העיקרי היה שמירת הסדר הציבורי.
היא כללה את השוטרים במדים (שוטרי מקוף) כשב-1938 צורפו לתוכה מכבי האש וב-1942 גם משטרת ההג"א ומשטרת העזר העירונית והכפרית.
כמו כן נוספו להם יחידות לוחמה נגד פרטיזנים ומשטרות הארצות הכבושות (כמו משטרת העזר הליטאית ומשטרת העזר האוקראינית).
ב- 1944 שירתו במשטרה זו שלושה מיליון וחצי איש.
בתקופה זו היא כבר הייתה חלק מהאס אס, תחת פיקודו העקיף של הימלר.
לעיתים השתתף האורפ"ו בפעולות אנטישמיות ופעולות ריכוז והשמדה.
המשטרה הפלילית – קריפ"ו (KRIPO - Kriminalpolizei) - פעלה בעיקר בתחום הפלילי - לכידת פושעים ועבריינים, אך לעיתים צורפה לגסטפו בפעולותיה.
עד לשנת 1936 הייתה חלק ממשרדי הפנים של מחוזות הרייך השונים, אך בעקבות ריכוז המשטרות בידי הימלר היא אוחדה עם משטרת הפלילים של פרוסיה (משרד המשטרה הפלילית של הרייך - Reichskriminalpolizeiamt) ויחדיו אוחדו עם הגסטפו ב"משרד הראשי למשטרת הביטחון - סיפ"ו".
כאשר המשטרה אוחדה ל"משרד הראשי לביטחון הרייך" הקריפ"ו היה למשרד 5 במשרד זה, הוא כלל 4 אגפים ובראשו עמד ד"ר ארתור נבה (שהיה אחד ממפקדי האיינזצגרופן במזרח ולימים נקשר בניסיון ההתנקשות הכושל בהיטלר בשנת 1944 והוצא להורג).
ב-1936 הוקמה משטרת הביטחון , מאיחוד של המשטרה הפלילית (קריפו) והמשטרה החשאית (גסטפו).
ב-1939 אוחד משרד זה עם האס דה (שירות הביטחון של האס אס) תחת השם המשרד הראשי לביטחון הרייך בראשות ריינהרד היידריך.
משטרה צבאית היא חַיִל בצבא העוסק בשיטור (אכיפת החוק ושמירת הסדר הציבורי).
במדינות שונות יש לחיל משמעויות שונות:
גוף שתוקף מרותו חל על חיילי הצבא בלבד ואוכף חוק צבאי, התנהגות, משטר וסדר בקרב חיילי אותו צבא.
לרוב המשטרה הצבאית אוכפת גם חוקים אזרחיים בקרב החיילים ומבצעת חקירות.
בחלק מהמקרים אחראים המשטרה הצבאית גם על מערכת הכליאה הצבאית.
חיל המשטרה הצבאית בצה"ל שייך לדגם זה.
במלחמת העולם הראשונה גויסו למשטרה הצבאית צעירים בגיל גיוס, ותפקיד המשטרה הצבאית היה לפקח על תנועות חיילים באישור, החרמת ביזה, והחרמת כספי אתנן ששילמו חיילים בבתי בושת.
ז'נדרמריה - גוף צבאי בעל סמכויות שיטור בקרב האוכלוסייה האזרחית בתחומי ביטחון, אבטחה ולוחמה בטרור, בעיקר בצרפת, ספרד, פורטוגל ואיטליה ומדינות שהיו תחת שליטתן או השפעתן.
דומה בתפקוד ובמהות למשמר הגבול הישראלי.
חיל צבאי המשמש כמשטרה אזרחית לכל דבר (הז'נדרמריה הרומנית כדוגמה מייצגת).
בברזיל, כוח פדרלי, הכפוף לממשלה הפדרלית של ברזיל ואחראי על ביטחון, אבטחה, שמירת הסדר, חקירות ומניעת פשיעה חמורה - ראו המשטרה הצבאית של ברזיל.
גוף אשר נלחם באויבים חיצוניים ועוצר אותם בתוך גבולות המדינה שלה שייכת אותה משטרה צבאית בדומה לז'נדרמרייה במקרים מסוימים רבים.
במקרים חריגים המשטרה הצבאית גם מתערבת בהפרות סדר אזרחיות ועוזרת לכוחות המשטרה האזרחית הקרביים בדיכוי מרידות אזרחיות כשאין ברירה.
ברבות ממדינות העולם מאפיינת את השוטרים הצבאיים קסדה לבנה, כקליפת ביצה ("קלימרו").
כמו כן מצוינים השוטרים הצבאיים בתפקיד על ידי סרט-שרוול בולט ועליו ראשי התיבות של "משטרה צבאית" בשפת המקום (באנגלית וברבות ממדינות העולם - MP, או ВП ברוסית).
משטר צבאי הוא סוג של משטר בו הכוח הפוליטי נתון בידי הצבא והמדינה נשלטת ישירות בידיו.
אחד המאפיינים הנפוצים ביותר של המשטר הצבאי הוא השלטת חוק צבאי או חוק חירום תמידי.
רוב המשטרים הצבאיים נוסדו לאחר הפיכה, אולם ישנן גם דוגמאות אחרות כמו סדאם חוסיין שייסד משטר צבאי על בסיס המשטר של מפלגת הבעת'.
המקומות הנפוצים ביותר בהם מוצאים משטרים צבאיים הם אמריקה הלטינית, אפריקה והמזרח התיכון.
אחת הסיבות האפשריות לכך היא שהצבא יותר מלוכד ומאורגן מאשר רוב הגופים האזרחיים.
בדיקטטורות מסוגים אחרים יש גורמי כוח שמונעים מהצבא לתפוס את השלטון.
למשל במשטרים קומוניסטיים, מרכז הכוח הוא בידי מפלגה ומנגנון מיוחד (קצינים פוליטיים או רוטציות) מונע מהצבא להקים מרכז כוח עצמאי.
בעבר, חונטות צבאיות הצדיקו את מעשיהם בצורך לייצב פוליטית את המדינה כנגד אידאולוגיות מסוכנות.
דבר זה הוצדק על ידי בניית איום מאידאולוגיות אלו.
באמריקה הלטינית היה מדובר לרוב איום מקומוניזם ואילו במזרח התיכון היה מדובר לרוב באיום מישראל או מהאסלאם הקיצוני.
משטרים צבאיים נטו לצייר את עצמם כנחוצים, כאלו שלוקחים את ההובלה בזמנים של מהומה ולצייר את השלטון האזרחי כמושחת ובלתי יעיל.
כיבוש הוא קיום של משטר צבאי זמני על עם אחר.
להבדיל מסיפוח או קולוניאליזם כיבוש הוא מצב זמני.
סיפוח או קולוניאליזם היו בעבר דברים נפוצים, גם על ידי מדינות דמוקרטיות אבל הם הופכים בהדרגה לדבר שמקובל בעיקר על ידי מדינות לא דמוקרטיות, במיוחד מעצמות כמו רוסיה או סין.
מקרים בולטים של כיבוש על ידי מדינות דמוקרטיות כוללות את אזורי הכיבוש בגרמניה שנשלטו על ידי בעלות הברית בשנים 1945–1949, כיבוש עיראק בשנים 2003–2011 על ידי ארצות הברית ובעלות בריתה במסגרת מלחמת עיראק.
כמו בכל דיקטטורה, משטר צבאי יכול להיות רשמי או לא רשמי (מספר שליטים צבאיים, כמו שליט פנמה לשעבר, מנואל נורייגה, אף הקימו ממשלה אזרחית הכפופה להם).
במקרים מסוימים ישנו שילוב של משטר צבאי יחד עם ממשלה אזרחית כך שלצבא יש כוח רב אף כי ישנה ממשלה אזרחית.
אף כי ישנם חריגים לכך, רוב המשטרים הצבאיים מייחסים חשיבות מעטה לזכויות האדם ועושים ככל שביכולתם להשתיק מתנגדים פוליטיים.
משטר צבאי לעיתים נדירות מוותר על כוחו אלא אם כן הוא נדחף לכך על ידי תנועה עממית, פעילה או רוחשת.
המשטר הצבאי האופייני באמריקה הלטינית נשלט על ידי חונטה (מילה שנגזרת מספרדית ופירושה ועדה) או על ידי ועדה של ראשי הצבא.
במקרים אחרים המשטר הצבאי נשלט על ידי דיקטטור יחיד שהוא לרוב גם מפקד הצבא.
בשני המקרים, הדיקטטור או ראש החונטה נחשב לראש המדינה.
במזרח התיכון ובאפריקה, המשטר הצבאי נשלט לעיתים קרובות יותר על ידי אדם יחיד ומהווה אוטוקרטיה בנוסף על היותו ממשל צבאי.
מנהיגים כמו אידי אמין, מועמר קדאפי וגמאל עבד אל נאצר טיפחו פולחן אישיות והפכו למייצגי מדינתם בתוכה ומחוצה לה.
החל משנות השבעים החלו המשטרים הצבאיים להיות פחות נפוצים והם מוחלפים במשטרים דמוקרטיים ובמשטרים שמתחזים לדמוקרטיה.
התמוטטות ברית המועצות וירידת המתח הבינגושי הקשתה על המשטרים הצבאיים להשתמש בקומוניזם להצדקת קיומם ולקבל תמיכה.
כתוצאה מסיום המלחמה הקרה, רוב המשטרים הצבאיים באמריקה הלטינית נעלמו והוחלפו בדמוקרטיות.
במזרח התיכון רוב המשטרים הצבאיים (כמו בסוריה ובמצרים) הפכו לסוגים אחרים של עריצות.
החוקרים סרגיי גורייב, ודניאל טריזמן טוענים כי יש עדיין שליטים דכאניים בצורה גלויה ומלאה אבל הם מתחלפים בהדרגה בספין-דיקטטורים משטרים דכאני גלוי כמו משטר צבאי דורש הפעלת אלימות ושולט באמצעות פחד.
אך שליטים רבים הגיעו למסקנה כי משתלם יותר להתחזות למדינה דמוקרטית ולשלוט באמצעות תעמולה- כך קל יותר לזכות באמון התושבים ובשיתוף הפעולה שלהם - במיוחד בכלכלות שדורשות הון אנושי ומערבות בתחומים כמו תעשייה או שירותים.
בנוסף דיקטטורה גלויה מקשה על קיום מסחר בינלאומי השקעות בינלאומיות והשתלבות בגלובליזציה.
הפיכות ומשטרים צבאיים בעידן המודרני
משטרה חשאית (או משטרה פוליטית) היא סוכנות משטרה, מודיעין או ביטחון שעוסקת במבצעים חשאיים כנגד מתנגדי ממשלה פוליטיים, אידאולוגים או חברתיים.
משטרה חשאית היא מאפיין של משטרים רודניים או טוטליטריים.
בדרך כלל, המשטרה החשאית עוסקת במניעת מתקפות כנגד הממשלה מצד גורמי פנים (מהפכנים, חתרנים וכו').
בתקופות שונות בהיסטוריה תפקיד זה בוצע על ידי סוכנויות שונות בעלות תחומי סמכות מגוונים, ולכן המונח "משטרה חשאית" כוללני ומקיף גם ארגונים שלא היו שיטוריים כלל, או שכלל לא היו חשאיים.
במדינות דיקטטוריות, מדינות משטרה ומדינות טוטליטריות, המשטרה החשאית משתמשת לעיתים קרובות בשיטות ואמצעים שנחשבים לבלתי חוקיים במדינות מערביות רבות (אלימות, רצח, סחיטה, עינויים, חטיפה) במטרה לדכא מהפכנים, דיסידנטים ואת האופוזיציה.
ברבות ממדינות אלה, המשטרה החשאית היא אחד ממוקדי הכוח המרכזיים במשטר, והיא מעורבת כמעט בכל תחומי החיים.
המאפיינים של ארגון, ההופכים אותו למשטרה חשאית, נתונים במחלוקת תמידית.
ישנם מספר מאפיינים המקובלים כמאפייני משטרה חשאית:
הוצאות חשאיות להורג ו"העלמת" אנשים.
שירות המודיעין של רומניה (SRI)
שירות הביטחון הפדרלי של הפדרציה הרוסית, שיש המאשימים אותו בשימוש בשיטות העבר של הק.ג.ב.
הסוכנות לביטחון המדינה בקוריאה הצפונית.
מיניסטריון המודיעין האיראני וכוחות משמר המהפכה האסלאמית (הפסדראן).
שירות ביטחון המדינה של מצרים במצרים
משטרה היא ארגון שכפוף לרשות המבצעת, האחראי על אכיפת החוק ושמירת הסדר הציבורי.
כדי שתוכל לפעול ביעילות ובדחיפות המתבקשת ממטלותיה, המשטרה מאורגנת כארגון צבאי למחצה, בעל היררכיה ומשמעת פנימית.
תקנות המשטרה מחייבות את השוטרים, ועבירה עליהן היא עבירה משמעתית.
בעוד הצבא עוסק בהגנה על אזרחי המדינה מפני אויבים חיצוניים, המשטרה ממונה על ביטחונם של האזרחים מפני עבירות המתבצעות בתוך תחומי המדינה או העיר (כשמדובר במשטרה עירונית) בקרב אזרחי אותה המדינה.
המשטרה התפתחה בראשיתה מפקידות שלטונית שעסקה בעיקר בגביית מיסים.
המונחים באנגלית עבור משטרה – Police ועבור שוטר – Policeman ודומיהם בשפות אירופיות אחרות נגזרו מהמילה הלטינית politia ("מנהל אזרחי"), שנגזרה מהמילה היוונית πόλις ("פוליס" – "עיר").
המונח העברי "משטרה" היא מחידושי אליעזר בן יהודה.
החידוש התבסס על המילה המקראית "שוטר" (בכתיב המקראי "שֹׁטְר").
המשטרה האירופית הראשונה, שעקרונותיה ותפעולה דומים למושג של ימינו, הוקמה ב-1667, בצרפת, תחת שלטונו של לואי ה-14.
לאחר המהפכה הצרפתית, על פי הוראה של נפולאון בונפרטה ובביצועו של שר המשטרה שלו, ז'וזף פושה, נוסדה ב-17 בפברואר 1800 משטרת פריז והוקמו משטרות בכל היישובים הצרפתים שאוכלוסייתם עלתה על 5,000 נפש.
ב-12 במרץ 1829, הוציאה ממשלת צרפת צו בו קבעה את מדי השוטרים הצרפתים ובכך הייתה משטרת צרפת למשטרה הראשונה שלבשה מדים אחידים.
לוחמה בפשע: פעילות מניעתית כנגד עבריינים, מניעת פשיעה, סיכול תוכניות לביצוע פשע, תפיסת פושעים והשגת ראיות אשר יוכיחו את אשמתם.
אכיפת החוק: פיקוח על ביצוע החוק, תפיסת ומעצר עבריינים, חקירת פשעים, מציאת חשודים והעמדתם לדין.
שמירה על הביטחון והסדר הציבורי: הן מפני טרור והן מפני מתפרעים.
אבטחת אירועים ציבוריים כגון פסטיבלים, חגיגות והפגנות.
אכיפת חוקי התנועה, טיפול בעברייני תנועה.
חינוך והסברה בקרב האזרחים (פרויקטים לצמצום אלימות ופשיעה, חינוך לזהירות בדרכים ועוד).
הפעלת המשמר האזרחי וגופים התנדבותיים המסייעים למשטרה.
מניעת הגירה לא חוקית, מניעת הסתננות של מחבלים, מניעת הברחות לא חוקיות והברחות דרך המכס.
אכיפת התקנות בנוגע לשמירה על איכות הסביבה, מניעת זיהום הסביבה, טיפול בעברייני סביבה.
איתור נעדרים בשיטות איכון והשבת אבדות רכוש.
לחימה באויבים חיצוניים ועצירתם בתוך גבולות המדינה של אותה המשטרה באמצעות ז'נדרמריה.
מבקרים, בעיקר אלו המודאגים מעריצות המדינה , טוענים שמשטרה היא כלי בידי השלטון כדי לממש את המונופול שלו על השימוש בכוח.
לשם ביצוע תפקידי המשטרה, ניתנו לה סמכויות מיוחדות שיש בהן פגיעה בזכויות הפרט והאזרח, אך בלעדיהן אין המשטרה יכולה לפעול ביעילות.
מקור סמכויות אלה בחקיקה, והן משתנות ממדינה למדינה, בהתאם להחלטת המחוקק.
הסמכויות הכתובות כאן הן סמכויות שוטר במדינת ישראל במשטרת ישראל.
חקירת עדים וחשודים – קצין משטרה, או מי שהוסמך לכך (חוקר משטרה) רשאי לחקור עדים לעבירה או חשוד בביצוע עבירה ולרשום את דבריו, אשר יוכלו לשמש לאחר מכן כראיה בבית המשפט.
כמו כן רשאית המשטרה לבצע פעולות שונות שנועדו לסייע בחקירותיה.
סמכויות עיכוב ומעצר – שוטר מוסמך לעכב עדים וחשודים בשטח לצורך תשאול, בירור פרטיהם, או מתן מסמכים (כגון דו"ח תנועה, צו בית משפט וזימונים לחקירה).
כמו כן, כאשר מתקיימת עילת מעצר על פי החוק רשאי שוטר לעצור אדם שעבר עבירה בת מעצר ולהובילו לחקירה בתחנת משטרה.
מעצר – קצין משטרה מוסמך להורות על מעצרו של אדם עד 24 שעות, ללא צו שופט, בהתקיים עילת מעצר.
לאחר 24 שעות יש להביא את העצור בפני שופט לשם הארכת מעצרו.
שימוש בכוח – אנשי המשטרה מוסמכים, בהתאם לנסיבות מסוימות, להשתמש בכוח לשם ביצוע מטלותיהם.
לרוב מדובר בסמכות הנלווית לסמכות המעצר, אם כי קיימות נסיבות אחרות המתירות זאת בחוק (למשל פיזור המון מתפרע).
השימוש בכוח כולל שימוש בכוח נגד רכוש (פריצת דלתות) או נגד אנשים (דיכוי הפגנות לא חוקיות, מעצר מתפרעים וחשודים וכו').