tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שרי פוניו, (במקור עד 1912 שרולטה פרוינד בהונגרית: Fonyó Sári; דושנוק, 18 באפריל 1891 – בודפשט, 3 בינואר 1949) הייתה יהודייה-הונגרייה פקידת בנק, מנהיגת תנועת נשים, עובדת מפלגה ובכירה בבנק הלאומי ההונגרי.
דושקו ג'ורישיץ' (בסרבית: Душко Ђуришић; נולד ב-20 בדצמבר 1977) הוא כדורגלן עבר מונטנגרי ששיחק בעמדת הבלם.
ג'ורישיץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מורנר בר ובגיל 17 הצטרף ל-OFK בלגרד במדיה שיחק 6 עונות.
ב-25 בפברואר 2001 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד לוגאנו.
בינואר הצטרף ללוקרן מליגת העל הבלגית.
בקיץ הצטרף להפועל פתח תקווה מליגת העל.
ב-22 באוגוסט 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד הפועל תל אביב.
ב-6 במאי 2005 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-1 להפועל נוף הגליל.
בקיץ ג'ורישיץ' חתם בפאדרבורן 07 מהבונדסליגה השנייה, בה שיחק שלוש שנים.
בקיץ חתם באפולון לימסול מליגת העל הקפריסאית.
בינואר חתם בוויבודינה נובי סאד מליגת העל הסרבית.
דושקו פופוב OBE היה סוכן כפול משולש (דיווח ל-3 גורמי מודיעין שונים בו זמנית) ממוצא סרבי ששירת במודיעין הבריטי כקצין מודיעין ב-MI6 וגם במודיעין הגרמני הנאצי אבווהר במהלך מלחמת העולם השנייה.
הוא העביר מידע שגוי ומוטעה (דיסאינפורמציה) למודיעין הגרמני כחלק מהמערכת ההונאה של ועדת XX הבריטית כשעבד כסוכן של ממשלת יוגוסלביה הגולה בלונדון.
בעל עיטור קצין מסדר האימפריה הבריטית.
פופוב נולד למשפחה סרבית אמידה והיה עורך דין פעיל בתחילת המלחמה מלחמת העולם השנייה.
הוא סלד מאוד מהנאציזם, מאידך בשנת 1940 הסתנן לאבווהר, שירות הביון הצבאי של גרמניה.
האבווהר ראה בו נכס יקר ערך בשל קשריו העסקיים בצרפת ובבריטניה.
פופוב סיפק לגרמנים מידע מטעה ולא מדויק במשך רוב שנות המלחמה.
ההטעיות שבהן השתתף כללו את מבצע פורטיטיוד, שביקש לשכנע את המתכננים הצבאיים הגרמנים שפלישת בעלות הברית לאירופה תתרחש בקאלה, לא בנורמנדי, ובכך הצבא הגרמני יפנה מאות אלפי חיילים גרמנים לקאלה, דבר שהגדיל את הסבירות שמבצע אוברלורד בנורמנדי יצליח.
דושקו לקח חלק גם במבצע בוליבר של המודיעין הגרמני בדרום אמריקה.
במסגרת המבצע דושקו פעל בארצות הברית ונהג לנסוע פעמים רבות לברזיל וארגנטינה, למפקדת רשת הריגול הנאצית שישבה בבואנוס איירס שאספה וריכזה מידע עבור המודיעין הגרמני מיבשת אמריקה ודרום אמריקה במיוחד.
פופוב היה ידוע באורח חייו המופקר.
נשים רבות חיזרו אחריו במהלך משימותיו, כולל השחקנית הצרפתייה סימון סימון .
מלבד MI6 והאבווהר, הוא גם דיווח לשירות הביון היוגוסלבי, שהעניק לו את שם הקוד דושקו (Duško).
המפעילים הגרמנים שלו קראו לו בשם הקוד איוון (Ivan).
שם הקוד תלת-אופן (Tricycle) ניתן לו על ידי MI5 וה- MI6 הבריטי מכיוון שהיה ראש רשת של שלושה סוכנים כפולים.
ב-1974 הוא פרסם ספר אוטוביוגרפיה שכותרתו הייתה "מרגל/מרגל נגדי", בה סיפר על מעלליו בזמן מלחמת העולם השנייה.
פופוב נחשב לאחד ממקורות ההשראה העיקריים של איאן פלמינג לדמותו של ג'יימס בונד.
הוא היה נושא למספר ספרי עיון וסרטים דוקומנטריים.
דושאן פופוב נולד למשפחה סרבית בטיטל, אוסטריה-הונגריה ב-10 ביולי 1912. שמות הוריו מילורד וזורה פופוב.
היה לו אח מבוגר ממנו בשם איבן ("איבו") (שהפך גם לסוכן, בשם הקוד Dreadnought) ואח צעיר בשם ולאדן.
המשפחה הייתה משפחה עשירה ביותר הודות לסבו של פופוב מצד אביו, בשם עומר.
הסבא היה בנקאי ותעשיין עשיר שהקים מספר מפעלים, מכרות ועסקים קמעונאיים.
המשפחה הגיעה מהכפר קרלובו (נובו מילושבו ).
תעודות משנת 1773 מתארות את המשפחה, כמשפחה האמידה ביותר בכפר.
אביו של פופוב הרחיב את האינטרסים העסקיים של המשפחה גם לעסקי נדל"ן.
כשפופוב היה תינוק, המשפחה עזבה את טיטל ועברה לצמיתות למעון הקיץ שלה בדוברובניק, שהיה ביתם במשך רוב השנה.
הייתה למשפחה גם אחוזה בבלגרד, בה התגוררה המשפחה במשך חודשי החורף.
ילדותו של פופוב הייתה בתקופה בה התקיימה סדרה של שינויים פוליטיים בבלקן.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה, בנובמבר 1918 התפרקה אוסטריה-הונגריה למספר מדינות קטנות יותר, ונכסיה הבלקניים שולבו בממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים (ששמה הוסב לממלכת יוגוסלביה ב-1929).
המדינה החדשה שהוקמה, בהנהגת הסרבים, הייתה נגועה בקרבות פנים פוליטיים בין הקבוצות האתניות השונות המרכיבות אותה, במיוחד בין סרבים וקרואטים, אך גם בין הונגרים וגרמנים.
פופוב הצעיר ומשפחתו נהנו מאורח חיים מפואר והיו רחוקים מהסערה הפוליטית במדינה.
הם התהדרו באוסף לא מבוטל של וילות, יאכטות ומשרתים.
דושקו ואחיו בילו את רוב שנות ההתבגרות שלהם לאורך החוף האדריאטי, והיו ספורטאים ואנשי חברה ובילויים מושבעים.
אביו של פופוב פינק את בניו, הוא בנה וילה רחבת ידיים ליד הים לשימושם הבלעדי, בה הם יכלו לארח את חבריהם ולחגוג במסיבות.
הוא גם התעקש שהם יקבלו חינוך איכותי.
מלבד שפת האם שלו הסרבית, פופוב שלט גם בשפות איטלקית, גרמנית, אנגלית וצרפתית כבר בשנות העשרה שלו.
בין הגילאים 12 עד 16, הוא למד בבית ספר תיכון בפאריס.
בשנת 1929, אביו של פופוב רשם אותו ללמודים בבית אוול קאסל, שהיה מכינה קדם אקדמית יוקרתית במחוז סארי שבדרום מזרח אנגליה.
תקופת הלימודים של פופוב בבית הספר הייתה קצרה.
לאחר ארבעה חודשים בלבד הוא גורש בעקבות קטטה עם מורה.
הוא סבל מהמורה מהצלפות במקל בידיו לאחר שנתפס מעשן סיגריות.
הצלפות נוספות נפסקו לו לאחר שפופוב חרג מהמשמעת במסגרת החינוכית בבית הספר.
כדי להתחמק מעונשים גופניים נוספים, פופוב תפס את מקל המורה ושבר אותו לשניים לפני חבריו לכיתה.
בעקבות אירועים אלה בבית הספר האנגלי אביו של פופוב רשם אותו לאחד מבתי הספר התיכוניים היוקרתיים שבוורסאי, בית הספר Lycée Hoche , הסמוך לפריז, שבו פופוב למד כשנתיים.
בגיל 18, פופוב נרשם לאוניברסיטת בלגרד, ללימוד לתואר בוגר אוניברסיטה במשפטים.
במהלך ארבע השנים הבאות, הוא הפך לפנים מוכרות בבתי הקפה ובמועדוני הלילה של בלגרד ויצא לו מוניטין של גבר הנשים.
מצאו שאין לעמוד בפניו", כותב בעל הטור של עיתון הטיימס בן מקינטייר.
בשנת 1934, פופוב נרשם לאוניברסיטת פרייבורג, שבגרמניה, מתוך כוונה להשלים את תואר הדוקטורט במשפטים.
באותן שנים גרמניה הנאצית הייתה כבר תחת שלטונם של אדולף היטלר והמפלגה הנאצית, מאידך באותה תקופה, פופוב לא התייחס לפוליטיקה.
הוא בחר בפרייבורג מכיוון שהיא הייתה קרובה יחסית לארץ הולדתו והוא היה להוט לשפר את כישוריו בשפה הגרמנית.
באותה תקופה בגרמניה התקיימו כבר אירועי שריפת ספרים המונית, מחנות הריכוז הראשונים הוקמו והחלה רדיפה שיטתית של היהודים.
פופוב החל את לימודיו באוניברסיטת פרייבורג בסתיו 1935, ובחודשים שלאחר מכן, החל לגלות עניין רב יותר בפוליטיקה והביע את דעותיו הפוליטיות בצורה נמרצת.
באותו זמן, הוא התיידד עם סטודנט גרמני שנולד בהמבורג, ג'וני יבזן (עם השנים הפך ג'וני לסוכן כפול בריטי ששם הקוד שלו היה אמן/שחקן ARTIST), בנו של אייל ספנות גרמני.
השניים התקרבו, בעיקר בשל אורח חייהם הדומה והעניין המשותף ברכבי ספורט.
בשנים 1936–1937 החל פופוב להשתתף בוויכוחים במועדון Ausländer, שהתקיימו בו בערבי שישי ושני.
הוא התאכזב מכך שנראה כי סטודנטים זרים רבים מושפעים מהטיעונים הפרו-נאציים.
פופוב גילה שהמתווכחים הגרמנים היו חברי המפלגה הנאצית שבחרו את נושאי הוויכוח מראש על מנת לעלות בהם את המסרים של המפלגה הנאצית.
הוא שכנע את יבזן, שהיה אז נשיא המועדון, להודיע לו מראש על נושאי הדיון והעביר מידע זה למתדיינים הבריטים והאמריקאים.
פופוב עצמו נשא שני נאומים במועדון, וטען בעד דמוקרטיה.
הוא גם כתב כמה מאמרים ליומון בלגרד Politika, בו הוא לעג לנאצים.
"דושקו תיעב את הנאציזם", כותב הביוגרף לארי לופטיס, "וכיוון שהוא לא היה גרמני, הוא האמין שהוא לא חייב אמונים להיטלר או למדינה".
בקיץ 1937 פופוב השלים את הדרישות האקדמיות וקבל את הדוקטורט שלו מטעם אוניברסיטת פרייבורג.
עם קבלת התואר פופוב החליט לחגוג את האירוע במסע לפריז.
לפני שהספיק לעזוב, הוא נעצר על ידי הגסטפו, שהאשים אותו בקומוניזם.
סוכנים סמויים עקבו אחר תנועותיו ומכריו נחקרו.
פופוב נכלא בכלא פרייבורג ללא הליכים רשמיים.
כאשר נודע ליבזן על מעצרו של חברו, הוא התקשר לאביו של פופוב והודיע לו על מה שהתרחש.
אביו של פופוב יצר קשר עם ראש ממשלת יוגוסלביה מילאן סטוג'דינוביץ' , שהעלה את הנושא לפני הרמן גרינג, ולאחר שמונה ימים במעצר, פופוב שוחרר.
הוא נצטווה לעזוב את גרמניה תוך 24 שעות, לאחר שאסף את חפציו, נסע לשווייץ.
בבזל יבזן חיכה לו על רציף תחנת הרכבת.
יבזן הודיע לפופוב על התפקיד שמילא להבטחת שחרורו.
פופוב הביע תודה ואמר ליבזן שאם אי פעם הוא יזדקק לסיוע כלשהו הוא רק צריך לבקש.
עם שובו לדוברובניק בסתיו 1937, החל פופוב לעסוק בעריכת דין.
בפברואר 1940, הוא קיבל הודעה מיבזן חברו, שהוא מבקש לפגוש אותו בדחיפות במלון בבלגרד.
בפגישה פופוב היה המום לגלות את יבזן ממוטט עצבים, מעשן בשרשרת ושותה באופן מוגזם.
יבזן אמר לפופוב שהוא הצטרף לעסקי הספנות של משפחתו לאחר שסיים את לימודיו בפרייבורג והסביר לפופוב, שהוא צריך רישיון שייט יוגוסלבי כדי להוציא את הספינה שלו מהמצור הימי של בעלות הברית על נמל טריאסטה, איטליה.
פופוב הסכים לעזור ליבזן ואז יבזן נסע לברלין כדי לאסוף את התיעוד הנדרש.
שבועיים לאחר מכן, חזר יבזן לבלגרד, והודיע לפופוב כי הצטרף לאבווהר, שירות הביון הצבאי הגרמני, בתפקיד חוקר כדי להימנע מגיוס לוורמאכט.
בהמשך יבזן גייס את פופוב לסוכנות המודיעין הנאצית.
יכולתו של יבזן לנסוע ברחבי אירופה בנסיעות עסקים לא הופרעה על ידי הנאצים במהלך המלחמה, כל עוד הוא הגיש דוחות המפרטים ואת המידע שהשיג מאנשי הקשר העסקיים שלו.
יבזן אמר ששירות צבאי אינו אופציה מבחינתו מכיוון שהוא סבל מדליות ברגליים.
הידיעה הפתיעה את פופוב, שכן חברו הביע בעבר דעות אנטי-נאציות.
עם המידע אודות יבזן, פופוב ניגש לשגרירות הבריטית בבלגרד.
מהשגרירות שלחו אותו לקלמנט הופ, "קצין ביקורת דרכונים" איש ה-MI6, שישב בשגרירות הבריטית ביוגוסלביה בתפקיד ראש שלוחת המודיעין הבריטי ביוגוסלביה.
בעקבות המידע אודות יבזן, הופ גייס את פופוב כסוכן כפול ונתן לו את שם הקוד סקוט - Scoot (מאוחר יותר הופ היה המפעיל של פופוב כשהיה כבר סוכן ה-MI6 בשם הקוד תלת אופן - Tricycle), וייעץ לו לשתף פעולה עם יבזן כי גם הוא היה סוכן כפול בריטי.
לאחר שפופוב התקבל לשירות המודיעין הבריטי הוא הפך לסוכן כפול ועבר ללונדון.
פעילותו העסקית הבינלאומית בעסקי יבוא-יצוא סיפקה כיסוי לביקורים שלו בפורטוגל הנייטרלית.
במהלך המלחמה בירת פורטוגל, ליסבון, הייתה מקושרת לבריטניה על ידי שירות אוויר אזרחי שבועי, במשך רוב ימי המלחמה.
פופוב השתמש בכיסוי שלו כ"איש עסקים" כדי להפגש מעת לעת גם עם המפעיל שלו באבווהר פון קארסטופ - Fon Karstof שישב בפורטוגל.
פופוב סיפק לגרמנים "מידע מבוקר ומאושר" שקבל מה-MI6 כגון אינפורמציה אודות 3 לורדים האוהדים את הנאצים ובנוסף אינפורמציה אודות המפציצים הברטים הכבדים מסוג בופייטר, במטרה לשמר באמצעות המידע הזה את אמונם גם מבלי שהיו מודעים לקשריו עם ה-MI6. על שירותו הוא קיבל מהגרמנים שכר מעבר לצפיותיו.
המשימות שניתנו לו על ידי הגרמנים היו בעלות ערך רב לבריטים להערכת תוכניות האויב.
משימת ההונאה הכי חשובה של פופוב הייתה לשכנע את הגרמנים שהנחיתות ביום ה-D של בנות הברית יהיו בקאלה ולא בנורמנדי.
הוא הצליח במשימה ודווח ל-MI6 שהגרמנים האמינו להונאה הבריטית.
פופוב היה מפורסם באורח חייו כפלייבוי, בזמן שביצע משימות מסוכנות בזמן המלחמה עבור הבריטים.
בשנת 1941 פופוב נסע מספר פעמים לפורטוגל, במהלך משימותיו.
הוא שהה באשטוריל, במלון פאלאסיו-Hotel Palácio Estoril (מלון 5 כוכבים במרחק 20 דקות ממרכז ליסבון שהוקם בשנת 1930.) בינואר ובמרץ 1941, ואז שוב בין 29 ביוני ל-10 באוגוסט 1941. במהלך שהותו, הוא פגש במקום את איאן פלמינג, שעבד באותה עת עבור הצי המלכותי הבריטי.
שניהם חלקו משימה בקזינו אסטוריל, וההערכה היא שפופוב שימש השראה לפלמינג לכתיבת דמותו של ג'יימס בונד ברומנים שלו.
לאחר שהותו האחרונה זו בפורטוגל, הוא נשלח לארצות הברית על ידי האבווהר כדי להקים רשת ריגול גרמנית חדשה במסגרת מבצע בשם "מידה - Mida".
הוא קיבל 40,000 דולרים ורשימה של יעדי מודיעין, שעניינו את גרמניה הנאצית בזמן מלחמת העולם השנייה.
מבין שלושת עמודי המיקרופילם המודפסים של רשימת היעדים, היה עמוד שלם שהוקדש לשאלות מפורטות ביותר על הגנת ארצות הברית בפרל הארבור באי אואהו שבהוואי.
פופוב יצר קשר עם ה-FBI והסביר לנציגיו מהם פרטי המידע שהוא התבקש לאסוף.
במהלך ראיון טלוויזיוני, דושקו פופוב סיפר שהוא הודיע ל-FBI ב-12 באוגוסט 1941 על המתקפה הקרבה על פרל הארבור.
אבל ראש ה-FBI ג'יי אדגר הובר לא דיווח על עובדה זו לממונים עליו או שהם, מסיבות משלהם, לא נקטו פעולה.
הובר לא נתן אמון בפופוב כי הוא היה סוכן כפול אף על פי ש-MI6 הודיע ל-FBI בניו יורק שפופוב יגיע אליהם.
פופוב עצמו אמר שהובר היה די חשדן ולא בטח בו ואף איים שיעצור אותו על פי חוק מאן אם הוא לא יעזוב את ארצות הברית מיד.
בשנת 1944, פופוב הפך לחלק מרכזי במבצע ההונאה בשם הקוד Fortitude.
בזמן המבצע הוא שהה בפורטוגל.
כאשר יבזן חברו נעצר על ידי הגסטפו בליסבון, הבריטים חששו שגם פופוב יפגע והפסיקו למסור לו מידע קריטי שיעביר אותו לגרמנים.
מאוחר יותר התברר שהאבווהר עדיין ראה בפופוב נכס חשוב והוא שולב שוב במשימות הבריטיות במבצע.
לתפיסתו של יבזן בידי הנאצים הייתה השפעה רגשית עמוקה על פופוב.
יבזן לא אותר אחרי המלחמה וב-1950 הוכרז כמת.
בשנת 1972 פרסם ג'ון ססיל מאסטרמן את הספר "מערכת הצלב הכפול במלחמת 1939 עד 1945, תיאור אינטימי של הונאה צבאית בריטית בזמן המלחמה".
לפני פרסום הספר, לפופוב לא הייתה כל כוונה לחשוף את פעילותו בזמן מלחמת העולם השנייה, מתוך אמונה שה-MI6 לא יאפשר זאת.
ספרו של מאסטרמן שכנע את פופוב שהגיע הזמן לפרסם את מעלליו ברבים.
ב-1974 פרסם פופוב אוטוביוגרפיה שכותרתה "מרגל/מרגל נגדי".
אשתו וילדיו של פופוב לא היו מודעים לעברו עד פרסום הספר.
פופוב שבמשך שנים עישן בשרשרת ושתה הרבה פגע בבריאותו.
הוא מת בגיל 69, באופיו-Opio, Alpes-Maritimes שבצרפת ב-10 באוגוסט 1981. משפחתו אמרה שמותו הגיע לאחר מחלה ממושכת.
הקדים אותו אחיו איבו, שמת ב-1980. זמן קצר לאחר מותו של פופוב, החל MI6 להסיר את הסיווג הביטחוני ממסמכים הנוגעים לאיסוף מודיעין ודיסאינפורמציה של בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה ובכך אומתו רבות מטענותיו של פופוב בספרו.
פופוב היה אחד ממקורות ההשראה העיקריים לרומני ג'יימס בונד של איאן פלמינג.
הוא היה הנושא של הסרט התיעודי בטלוויזיה האמריקאי באורך שעה, בשם True Bond, ששודר ביוני 2007. שני סרטים דוקומנטריים נוספים המספרים על מעלליו של פופוב, The Real Life James Bond: Dusko Popov והסוכן הכפול Dusko Popov: Inspiration for James Bond, הופקו גם הם.
פופוב היה גם נושא למספר ביוגרפיות, בעיקר Tricycle שם הקוד, של מילר (2004) ו-Into the Lion's Mouth של לופטיס (2016).
דושרא הוא אל ההר הנבטי, מכונה כך על שם הרי שרא (הם הרי אדום) המקיפים את פטרה הבירה הנבטית הקדומה.
לפי כתובות שמיות שנתגלו במדבריות ירדן וסוריה הוא נחשב לבנה של האלה הפרה-איסלמית אללאת .
השם "דושרא" הוא בארמית " שרא", האל של הרי שרא, והדבר מתקשר לאלוהויות מקומיות רבות הנקראת על שם הרים, כגון בעל חרמון או בעל לבנון, ובדומה לכינוי המקראי "יהוה זה סיני" (כלומר יהוה זוּ סיני, יהוה של סיני).
דושרא נחשב לאחד האלים המרכזיים של הנבטים ונחשב לאל הממונה על היום, בניגוד לשאג' אל-קאום הממונה על הלילה.
כמו כן הוא נחשב לאל הממונה על המשפט והצדק.
באופן מסורתי הוא מיוצג בצורת בלוק מרובע כמו האבנים הקדושות של פטרה.
ב-106 לספירה לאחר ארגונה מחדש של הממלכה הנבטית במסגרת האימפריה הרומית פולחנו המשיך לשגשג והוא נחשב לאל חשוב ובעל עוצמה.
במטבעות מתקופה זו מוצאים גם בנוסף לסמל הצורני גם ייצוג של האל בצורה אייקונית בדמות פנים אנושיות.
בתקופה היוונית הוא הושווה לעיתים לזאוס כאל השליט המרכזי של הנבטים או לדיוניסוס.
חלק מהחוקרים סבורים שהפנתיאון הנבטי הורכב משלישייה של אלים מרכזיים שכללו את דושרא – אל היום (השמש), אל קאום – אל הלילה (הירח) והאלה אל-עוזא או אללאת (הממונה על הכוכבים).
על הפופולריות הרבה של דושרא בעת העתיקה יכול להצביע מקדש שהתגלה בפוטאולי שבאיטליה שהייתה עיר נמל וסחר מרכזית עם המזרח התיכון.
הסגידה לדושרא נמשכה לאורך התקופה הרומית וככל הנראה המשיכה להתקיים עד ראשית התקופה האיסלמית.
דושאן דומוביץ' בולוט (בסרבית: Душан Домовић Булyт; נולד ב-23 באוקטובר 1985) הוא כדורסלן סרבי מקצוען לשעבר המדורג במקום הראשון בעולם בדירוג 3x3 אישי לגברים של פיב"א.
הוא משחק בקבוצת אליינס (חייזרים) מליגת ה-BIG3 ובנבחרת סרביה.
הוא נחשב לשחקן הכדורסל 3x3 הגדול בכל הזמנים.
בולוט נולד וגדל בנובי סאד, סרביה.
העניין שלו בכדורסל החל בגיל תשע.
עד מהרה החל לשחק במגרשים סביב שכונתו.
אז, כדורסל 3x3 היה בעצם הדרך היחידה שבה הספורט התנהל ברחובות העיר.
בולוט החל לשחק בסבב העולמי בכדורסל 3x3 באוגוסט 2012, בקבוצת נובי סאד הסרבית.
ב-3 במאי 2019, בולוט נבחר בבחירה ה-24 על ידי בול הוגס בדראפט ה-BIG3 של 2019. ב-21 ביוני 2019, הוכרז שבולוט נאלץ לפרוש ממשחק ב-BIG3 לאחר שלכאורה אוים על ידי פיב"א שלא יוכל לשחק באולימפיאדה אם לא יעזוב את הליגה.
ב-15 ביוני 2021, בולוט נבחר בבחירה השלישית על ידי קבוצת פאוור בדראפט 2021.
כיום הוא משחק בקבוצת אליינס .
בולוט מייצג את סרביה בכדורסל 3x3, במסגרת נבחרת סרביה.
הוא זכה בשתי מדליות זהב באליפות העולם, ב-2012 ביוון וב-2016 בסין, ובמדליית כסף ב-2014 ברוסיה.
בגביע העולם 2017 הוא זכה במדליית הזהב השלישית שלו עבור סרביה ונבחר לנבחרת הטורניר.
בולוט שיחק כדורסל 5 על 5 בקבוצות עיר הולדתו מרידיאנה ו-וויבודינה מליגת המשנה הסרבית.
הוא שיחק גם בקוז'וב גבגליה בליגת העל המקדונית.
דושאן סימוביץ' (בסרבית: Душан Симовић; 28 באוקטובר 1882 – 26 באוגוסט 1962) היה גנרל יוגוסלבי אשר שימש כראש המטה הכללי היוגוסלבי בין השנים 1938–1940. בעקבות הפוטש של מרץ מונה לראש הממשלה הזמני של יוגוסלביה.
נכשל בניסיון להגן על ארצו מפני פלישת מדינות הציר, ונמלט מיוגוסלביה ללונדון.
סימוביץ' נולד בקראגויבאץ ב-28 באוקטובר 1882. הוא למד באקדמיה הצבאית של הצבא הסרבי, וב-1900 סיים את לימודיו והתגייס לצבא סרביה בדרגת לוטננט משנה.
הוא שרת בהצטיינות במלחמות הבלקן, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה שימש כמפקד רגימנט בחזית המקדונית.
לאחר המלחמה הצטרף לצבא יוגוסלביה והיה מאדריכליו של חיל האוויר היוגוסלבי.
ב-15 בספטמבר 1938 הוא מונה לראש המטה הכללי היוגוסלבי.
הוא כיהן בתפקיד עד 3 בינואר 1940.
סימוביץ' היה בין הגנרלים שהתנגדו למדיניות ההתקרבות למדינות הציר שהוביל העוצר פאבלה.
ב-25 במרץ 1941 חתם פאבלה על ההסכם התלת-צדדי עם גרמניה הנאצית, איטליה הפשיסטית והאימפריה היפנית.
יומיים לאחר מכן, בתמיכת בריטניה, הוביל הפיקוד הבכיר של הצבא היוגוסלבי הפיכה צבאית (הפוטש של מרץ) ותפס את השלטון בממלכה.
סימוביץ' מונה לראש הממשלה הזמני של יוגוסלביה במקום דראגישה צבטקוביץ'.
במקביל, הוא נטל על עצמו גם את תפקיד הרמטכ"ל במקום הגנרל קוסיץ'.
סימוביץ' הודיע על פרישתה של יוגוסלביה מההסכם התלת-צדדי.
ב-6 באפריל פלשו ליוגוסלביה כוחות משולבים של מדינות הציר.
תוך כמה ימים, התפרק הצבא היוגוסלבי, מרבית ערי הממלכה נכבשו, ובלגרד נכתשה בידי הלופטוואפה.
ב-15 באפריל נמלט סימוביץ' מהארץ יחד עם משפחתו.
סגנו, דנילו קלפטוביץ' ניהל את המשא ומתן לכניעה עם מדינות הציר.
סימוביץ' שהה בלונדון במהלך המלחמה, ולאחריה חזר ליוגוסלביה.
הוא נפטר בבלגרד ב-26 באוגוסט 1962.
דורשי ציון היא רשת חרדית ליטאית, הכוללת מוסדות חינוך, רווחה, הפצת יהדות, כוללי אברכים וישיבות לצעירים.
הרשת הוקמה בשנת תשע"א (2011) על ידי הרב אברהם צויג, שביוזמתו הוקם בית מדרש ללימוד חלקי התורה השונים בעיר ביתר עילית.
עם השנים התרחבו המוסדות, וכיום כוללים מאות אברכים ובחורי ישיבות במסגרות לימוד תורניות מגוונות ובגילאים שונים.
במקביל לפעילות רווחה בהפעלת פנימיות למשפחות מעוטות יכולת, וכן פעילות של הכרת ארץ ישראל ויהדות לתלמידים יהודים מהתפוצות.
בית המדרש המרכזי הוקם במטרה להנחיל מסגרות לימוד תורניות ייחודיות, שמטרתן לחבר בין מושגים תורניים עמוקים — לעולם המעשה.
גישת הלימוד מדגישה תכליתיות, הן בלימוד הבקיאותי והן בלימוד העיוני, תוך שילוב תחומים שאינם נמצאים בתוכניות הלימוד הרגילות בישיבות.
בלימוד העיוני מושם דגש על בירור ההלכה המעשית, גם בשאלות שלא נדונו או הוכרעו בספרות ההלכה, וכיצד לפסוק הלכה באמצעות הבנה של כללי והגיוני הסוגיות, ובלי לשנן פרטי דינים רבים.
בית המדרש מורכב מקבוצות לימוד בתחומים שונים, גם בנושאים שהוגדרו בעבר כ"הלכתא למשיחא" – כגון טהרות הלכה למעשה, מערכת המשפט על פי תורה, פרה אדומה למעשה, קרבן פסח, הכנת מנחות ועוד.
בלימוד הבקיאות, מושם הדגש על שינון וזכירה מעשית, בשיטת חזרות המאפשרת לאברכים לזכור עשרות דפי גמרא בעל פה, עד לשליטה מלאה במסכתות שלמות.
בבית המדרש לומדים אברכים בגילאים שונים, מחוגים, עדות ורקעים שונים, בעלי בתים ואברכים והלימוד מתנהל באווירה משפחתית ואחדותית.
נכון לשנת תשפ"ה (2025), הכולל המרכזי מונה כ־200 אברכים.
בהמשך לסגנון הלימוד של הכולל הוקמה בשנת תשע"ט (2019) ישיבה לצעירים ברוח דומה.
ישיבת תורת רפאל – ביתר עילית
בשנת תשע"ט (2019) הקימה העמותה את ישיבת תורת רפאל – ביתר עילית, ישיבה לצעירים בראשות הרב זאב כץ.
הישיבה הוקמה כהמשך לישיבת תורת רפאל הוותיקה בירושלים, שהתקיימה במשך כ־25 שנה.
מייסד הישיבה בירושלים, הרב חיים קוק, מוסר שיחה שבועית בישיבת ביתר.
בישיבה מושם דגש על לימוד עיוני המתמקד בפשט הגמרא ובהבנה רציפה של הסוגיה לפי שיטות המפרשים.
לצד זאת מתקיים לימוד בקיאות יסודי, הכולל סיום מסכת אחת בשנה וחזרות מרובות.
בנוסף, התלמידים מקבלים הדרכה בנושאי אמונה, עבודת ה' ומצוות מעשיות, במטרה לטפח יחס פנימי של אהבה ויראה כלפי התורה והמצוות.
בחודש שבט ה'תשפ"ה הונחה אבן הפינה לבניין עבור המוסדות והישיבה.
על יד הישיבה הקימה העמותה פנימיה לתלמידים ממשפחות במצוקה כלכלית מרמה סוציואקונומית נמוכה, על מנת להקל על המשפחות ועל התלמידים בקשיי היום יום.
במועדי ישראל, העמותה מסייעת גם למשפחות המצוקה, בסלי מזון לקראת החגים ועזרה כללית בהוצאות החגים.
מוסדות דורשי ציון מפעילים מסגרות לימוד מגוונות, הכוללות גמרא, משנה, נביאים, הלכה, תלמוד ירושלמי וקבלה.
אחת מהמסגרות המרכזיות היא חבורת קנין הש"ס, שבה נלמד דף גמרא ליום ונערך מבחן בע"פ שבועי.
התוכנית כוללת מערך חזרות ומבחנים שיטתיים, המובילים לשליטה במסכתות שלמות בזיכרון.
במסגרת סדרי העיון פועלת חבורה מיוחדת ללימוד ודיון בהיבטים הלכתיים של מערכת המשפט על פי ההלכה.
בנוסף, העמותה מפעילה רשת כוללים נוספים וישיבות קיבוץ בשותפות עם גופים אחרים, בבתי מדרש בביתר עילית ובאזורים נוספים ברחבי הארץ.
אחד מהתחומים הייחודיים בהם עוסקת העמותה הוא המחשה של החיים היהודיים בתקופת המקרא והמחשת מושגים תלמודיים.
במסגרת זו נערכים פרויקטים חווייתיים, בהם: צליית קרבן פסח, ראשית הגז, הכנת לחם הפנים, הפקת שמן זית בטהרה, קיום מצוות לקט, שכחה ופאה בשדה, וצלילה באתרי עתיקות בקיסריה לצורך חיפוש החילזון ליצירת תכלת.
העמותה מפעילה גרעין משימתי הפועל בביתר עילית, הכולל מגוון פעילויות חינוכיות, תרבותיות וקהילתיות.
כמו כן, מתקיים שיתוף פעולה עם עמותות נוספות להבאת עולים ותיירים מחו"ל, הכרת הארץ והמצוות התלויות בה, וחיזוק הזהות היהודית.
העמותה משתתפת במיזם שמטרתו לאפשר לבני ישיבות וסמינרים מחו"ל להשתתף בפרויקטים המזכירים את פרויקט מסע (תוכנית), ותגלית (תוכנית), אך מותאמים לאוכלוסייה החרדית.
במסגרת זו נערכים סיורים להכרת הארץ, היסטוריית הדורות האחרונים, ואירועי מבצע חרבות ברזל.
דֶּזָ'ה-ווּ (צרפתית: Déjà-vu, מילולית: "כבר נִרְאָה") היא תופעה שבה אדם מרגיש כאילו התנסה כבר בעבר במצב המתקיים בהווה.
הדז'ה וו היא חוויה רגעית ובלתי צפויה ועל אף שזוהי חוויה נפוצה, הידע עליה מועט יחסית.
המונח דז'ה וו נטבע על ידי החוקר הצרפתי אמיל בוליק, בספרו L'Avenir des Sciences Psychiques, כאשר היה סטודנט במרכז הצרפתי של אוניברסיטת שיקגו.
שמה המדעי של תופעת הדז'ה וו הוא פרומנזיה (מלטינית: "לפני הזיכרון").
תופעה זאת נפוצה יותר אצל אנשים צעירים, אצל חולי סכיזופרניה ואצל אנשים הסובלים מאפילפסיה (מחלת הנפילה).
תופעות דומות במקצת מכונות ז'מה וו ופרסק וו.
אדם החווה זָ'מֵה ווּ (צרפתית Jamais vu - "לא נראה מעולם") חש כאילו הוא נתקל לראשונה במילה, מקום או אדם שלמעשה מוכרים לו היטב.
אדם החווה פּרֶסק ווּ (צרפתית Presque vu - "כמעט ונראה") חש כאילו הוא נמצא ממש על סיפה של הבנה גדולה ומעמיקה, אך היא חומקת מתודעתו.
רוב החוקרים משערים שהגורם לתופעת הדז'ה וו הוא כשל מוחי הממוקד באונה הרקתית הגורם לחוויה המתרחשת (וכתוצאה מכך גם נתפסת) בהווה להתפרש בתודעה כזיכרון מן העבר.
השערה אחת היא שהמוח שלנו מעביר את החוויה ישירות לזיכרון לטווח-ארוך וכתוצאה מכך נוצרת כפילות של מידע המלווה בהרגשה המוזרה.
השערה אחרת היא שהתופעה נגרמת כתוצאה מ"שבר בזיכרון" של הדקות האחרונות שפרט אחד בו תואם את החוויה הנוכחית והדז'ה וו הוא בעצם ניסיון של המוח להשלים את הזיכרון החסר הזה בחוויה מן ההווה.
תופעת הדז'ה וו שכיחה מאוד בקרב האוכלוסייה ומחקרים מראים כי יותר משני שלישים מהאוכלוסייה חוו אותה לפחות פעם אחת בחייהם.
לתופעה הוצעו הסברים אפשריים רבים בתקופות שונות, וניתן היה לראות כי כולם מתבססים על אותו עיקרון בו הגדירו את התופעה כתחושת מוכרות עם סיטואציה חדשה.
ההסבר המקובל כיום ניתן על ידי נאפה בשנת 1985, לפיו: "דז'ה וו זוהי חוויה סובייקטיבית הכוללת התרשמות ממוכרות לא נכונה בזמן ההווה, כאשר אין שום קשר לעבר".
נאפה ממשיך ומסביר כי הסיטואציה אותה חווה האדם חדשה לגמרי, אך הסצנה נתפסת כמוכרת ומלווה בהרגשה חזקה של מוכרות.
אפילו ההסבר שניתן על ידי ג'יימס בשנת 1890 מראה כי התבססו על אותו עיקרון לפיו: "זוהי חוויה מוזרה שנראה כי כל אחד חווה אותה, ההרגשה שסיטואציה בהווה נחוותה כבר בעבר, כשאנו אומרים את אותם הדברים, נמצאים בדיוק באותו מקום, ומדברים עם אותם אנשים".
הפער בין החוויה להסברים השונים שניתנו לה מעלה את השאלה האם הדז'ה וו הוא זיכרון שווא או שמא האדם אכן מכיר את הסיטואציה.
אם אכן מדובר בזיכרון שווא, כיצד הוא נוצר?
תופעת הדז'ה וו מתרחשת בדרך-כלל מספר שניות, ומלווה בהרגשה כי האדם יודע מה הולך לקרות או כי כבר חווה סיטואציה זו בעבר.
ממצאים מראים כי תופעת הדז'ה וו נמצאה במתאם חיובי עם משתנים שונים כמו חינוך, מעמד סוציו אקונומי, השכלה וכישורי עיסוק.
הסיטואציות בהן שכיחה התופעה הן בדרך כלל בערב, בזמן האזנה למשהו, בחברת אנשים, במצבי עייפות ולחץ ואף תחת סמי הזיה (Sno & Linsezn, 1990), לא נמצא שום קשר בין מגדר לבין חוויית הדז'ה וו (Alan S.Brown, 2003).
בשנת 1900 נערך מחקר על ידי קוהר ונמצא כי 14% מהמשתתפים במחקר חוו את תופעת הדז'ה וו לפחות פעם או פעמיים בחיים, 19% חוו שלוש עד ארבע פעמים, 23% חוו חמש עד שמונה פעמים ו-44% חוו דז'ה וו תשע פעמים ויותר.
מאותו מחקר הוסק כי שני שלישים מהאוכלוסייה חוו לפחות פעם אחת את תופעת הדז'ה וו בחייהם, ונמצא כי 98% מהאנשים שהעידו על כך שחוו דז'ה וו עברו את החוויה יותר מפעם אחת.
מחקר שנערך על ידי שמפאן ומאנש בשנת 1951 הראה כי בגיל ההתבגרות חלה עלייה ניכרת בשכיחות התופעה, והחל ממנו השכיחות הולכת ופוחתת עם הגיל, כאשר בסביבות גיל שבעים התופעה מופיעה במקרים נדירים אם בכלל.
ישנה עלייה בשכיחות התופעה בקרב אנשים שמטיילים לעומת כאלה שלא מטיילים.
שוני זה נובע כנראה מהעובדה שאנשים שמטיילים מתנסים ביותר סיטואציות ויותר חוויות לעומת כאלה שלא.
כמו כן נמצא קשר חיובי בין זכירת חלומות לבין שכיחות התופעה (CF.Bladwin 1889).
חוקרים רבים תיארו את תופעת הדז'ה וו כתופעה פתולוגית, שנפלה תחת ההגדרה כמחלה פסיכיאטרית והפרעות במערכת העצבים.
דבר זה נבע מהמחקרים על חולי אפילפסיה של האונה הרקתית, שאצלם תופעת הדז'ה וו שכיחה במיוחד, מכיוון שהחלק האחראי על הכרות עם סיטואציות ותחושות מוכרות (האונה הטמפורלית) נפגע אצלם.
Hughlings-Jackson טען כי אם הדז'ה וו הוא אכן סימפטום הנובע מאפילפסיה של האונה הרקתית שבדרך כלל מלווה בחלומות בהקיץ, הזיות שמיעתיות וויזואליות ואף תחושות ניתוק מהגוף, ניתן להגדירו כמחלה פסיכיאטרית או כהפרעה של מערכת העצבים.
לדז'ה וו ניתנו הרבה הגדרות פסיכיאטריות שכולן אבחנו כי הדז'ה וו מתרחש בצורה בולטת במחלות פסיכיאטריות שכוללות חרדה, דיכאון, הפרעות ניתוק וסכיזופרניה.
ג'וזף ספאט הציג במאמרו הסבר ביולוגי לתופעת הדז'ה וו, אשר קשור בתפקוד ה-parahippocampal (חלק במוח העוטף את ההיפוקמפוס והוא חלק מהקורטקס המוחי).
הוא טוען כי תופעת הדז'ה וו נובעת מפעולה שגויה של קשרים בין שני מבנים במוח הקשורים בתחושות מוכרות ושימור זיכרונות אשר מעורבים בצורה ישירה בתפיסתה של הסביבה הכוללת מערכים ויזואליים, וכתוצאה מאותן פעולות שגויות אנו חשים את אותו רגע מוכרות.
בנוסף, טוען ספאט כי בחוויית הדז'ה וו אותן פעולות בין שני אזורים אלו נשארות מבודדות, ומכאן ניתן להסיק כי חוויית הדז'ה וו משקפת מערכת זיהוי זיכרון שאחראית על תחושות מוכרות (parahippocampal) לא גמישה.
בראון הציג במאמרו שלוש תאוריות שונות לגבי היווצרות הדז'ה וו שכיום מוכרות כהסברים מקובלים בקרב חוקרים רבים.
בראון טען כי אלו ההסברים המבטיחים ביותר באשר להיווצרות תופעת הדז'ה וו:
תפקוד לקוי ביולוגי: תופעת הדז'ה וו מתרחשת עקב תפקוד לקוי מינימלי בנתיבים נוירונליים שמעורבים בהעברת מידע תפישתי למקומות העיבוד הגבוהים במוח.
החומרים הנוירוכימיים אשר עוברים באותם הנתיבים הנוירונליים חווים שינוי קל במהירותם.
בעוד שבאופן שגרתי המוח משלב מידע שמתקבל מנתיבים שונים לכדי חוויה אחת, בעת האיחור של החומר, המוח תופס את אותו מידע שמגיע מאותו נתיב כעצמאי ונפרד ויוצר את אותה החוויה שוב, מה שגורם לאותה תחושת מוכרות ולחוויית הדז'ה וו.
תיאורית ה-"תפישה חצויה": הסבר זה מציע כי הדז'ה וו יכול להיות תוצאה של התחלקות סובייקטיבית של חוויית תפיסה.
אחד ההסברים לתאוריה זו הוא שחוויית תפיסה שמעובדת באופן מלא מתאימה באופן המינימלי ביותר להתרשמות שחלה רגע לפני אותה החוויה יכולה להתבטא באותה תחושת מוכרות חזקה.
הסבר זה הוא אחד ההסברים היותר מקובלים בקרב חוקרים שונים ונסקר ברוב המאמרים על דז'ה וו.
התאוריה השלישית: הדז'ה וו יכול להיגרם כאשר תהליך העיבוד הראשוני של סצנה נעשה באופן חיצוני בלבד ומיד לאחר מכן נעשה עיבוד מלא של הסיטואציה, מה שגורם לכפילות מידע שמביאה לתחושת מוכרות.
הכרות מוחלטת מבלי זכירה ברורה
"הכרות מוחלטת מבלי זכירה ברורה" זהו עוד אחד מהמודלים אותם מציג בראון במאמרו.
הסבר זה לא טוען באופן חד משמעי כי דז'ה וו זה תחושת מוכרות מוטעית אלא אומר כי יש בה מן האמת.
על פי הסבר זה בו תופעת הדז'ה וו נגרמת כתוצאה מתאימות חוויה בהווה לחלק מחוויה שנחוותה בעבר, כאשר אל החוויה שנחוותה בעבר לא הופנה קשב מלא אך היא נשמרה בזיכרון.
מכאן כי תחושת המוכרות שהורגשה על ידי הפרט אכן אמיתית ועלתה במרומז לסיטואציה החדשה, הסבר שסותר תאוריות שונות לגבי הדז'ה וו שטוענים כי זוהי תחושת מוכרות שגויה.
מטיעון זה ניתן להסיק כי אצל מבוגרים השכיחות של תופעת הדז'ה וו תעלה עקב העובדה שחוו יותר ניסיון והרבה יותר סיטואציות בחייהם לעומת צעירים יותר, מה שסותר את העובדות שהוסקו ממחקריהם של Chapman & Mensh בשנת 1951 שערכו מחקרים לגבי שכיחות התופעה אצל מבוגרים וגילו נסיגה משמעותית בשכיחות התופעה.
אבחנה פשוטה ורפואית מפי ד"ר קורל אלקיים:
התופעה מוכרת, מתרחשת אצל כל אדם לפחות פעם בחייו בדרך כלל במצב עייפות, בלילה או בשעות הבוקר המוקדמות, מחוסר שעות שינה מספקות או תזונה לקויה הגורמת לתשישות הגוף ותפקוד לקוי נוירולוגית.
כאשר נוצר הבדל מזערי בטווח זמן מסירת האותות למוח מהעיניים,
עין אחת שולחת את המסרים המתקבלים ואת המידע למוח בזמן קצר מהעין השנייה, והקליטה "המאוחרת" גורמת לתחושה שהמצב התרחש בעבר באותו האופן.
"דז'ה וו" יכול להתרחש לרגע ארוך, קצר, וכן, להתמשך לכמה פעימות קצרות שנותנות תחושה של חיזיון מהעבר, ועל כך ניתנה לתופעה שמה בצרפתית:
דז' (ברומנית: Dej, בהונגרית: Dés, בגרמנית: Desch, Burglos, ביידיש: דעזש או דעש) היא עיר בצפון-מערב רומניה, 60 קילומטרים צפונית לקלוז'-נאפוקה, במחוז קלוז' שבטרנסילבניה.
דז' שוכנת במקום שבו נהר הסומש הקטן מתחבר אל נהר הסומש הגדול.
מיקומה של העיר מרכזי מכיוון שהיא מהווה צומת של מסילות ברזל עיקריות וכבישים רבים והיא מחברת את הנוסעים לערים חשובות באזור: קלוז'-נאפוקה, באיה מארה, סאטו מארה, דדה, ביסטריצה וואטרה דורניי.
בעיר התקיימה חצר חסידית שמייסדה היה ר' מנחם מנדל פנט, בנו של ר' יחזקאל פנט מקרלסבורג, תלמיד ר' מנחם מנדל מרימנוב וראשון מפיצי החסידות בטרנסילבניה, שהיה רבו של החבל.
באפריל 1944 נמנו בעיר כ-3,600 יהודים אורתודוקסיים.
בתקופת הכיבוש הגרמני של הונגריה רוכזו יהודי העיר בגטו שהוקם בה, אליו הועברו גם יהודים מהסביבה, ואשר מספר יושביו הגיע לכ-7,800 איש.
במשך 11 יום, מחג השבועות (ו' בסיון) ה'תש"ד ה-28 במאי 1944 ועד 8 ביוני (י"ז בסיון) שולחו כל יהודי הגטו שבעיר למחנה ההשמדה אושוויץ.
אוסקר בארד, היה רופא, משורר, ומחזאי יהודי-הונגרי שחי ביישובים סביבת דז', ושם נקבר.
דותן מישר (נולד ב-5 באפריל 1969) הוא ספורטאי ספורט נכים ישראלי.
מישר בן קיבוץ דגניה ב' ובשנת 1990 נפצע במהלך שירותו בצה"ל כלוחם בשייטת 13 ורגלו הימנית נקטעה.
במשך 10 שנים התעקש ללכת עם רגל תותבת וסירב לעשות שימוש בכיסא גלגלים.
במהלך תקופת השיקום הוא הצטרף לחוג ספורטאי נכי צה"ל והחל להתאמן בהרמת משקולות.
בתחום זה הוא ייצג את ישראל ב וב והגיע למקום השביעי והתשיעי בתחרויות בהן התחרה.
בכדורסל התאמן במסגרת בית הלוחם ובשנת 2001 הצטרף לנבחרת עמותת קסם.
הוא שחקן נבחרת ישראל בכדורסל נכים והשתתף עם הנבחרת ב.
בשנת 2009 עבר לעונה אחת לשחק בטורקיה בקבוצת גלאטסראיי במחאה על היעדר תקציבים בענף בישראל.
מישר פעיל במאבקים למען זכות הנכים בישראל לקבל תקציבים.
מישר הוכשר כמאמן כדורסל במכון וינגייט.
אחותו היא שחיינית העבר נעמה מישר, אלופת ישראל בשחייה.
מדליה טורניר (שנה) תחום זהב אליפות המדינה (ישראל, 2001/2002) כדורסל זהב אליפות המדינה (ישראל, 2002/2003) כדורסל זהב אליפות המדינה (ישראל, 2003/2004) כדורסל זהב אליפות המדינה (ישראל, 2004/2005) כדורסל
ד"ר דז'ה פלדש (בהונגרית: Földes Dezső; מישקולץ, 30 בדצמבר 1880 – 27 במרץ 1950) היה סייף יהודי-הונגרי.
אלוף אולימפי בעל שתי מדליות זהב בחרב.
באולימפיאדת לונדון (1908) זכה פלדש במדליית זהב, בתחרות בחרב קבוצתי.
הונגריה ניצחה את גרמניה 0-9, את איטליה 5-11 ואת בוהמיה 7-9. במדליית כסף זכתה איטליה ובמדליית ארד זכתה בוהמיה.
לזכייה בתחרות הקבוצתית היו שותפים שלושה סייפים יהודים נוספים: אוסקר גרדה, ינה פוקס, ולאיוש ורקנר.
נוסף לכך, הוא סיים במקום עשירי בתחרות בחרב אישי והשתתף בתחרות בדקר אישי.
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) זכה פלדש במדליית זהב, בתחרות בחרב קבוצתי פעם שנייה ברציפות, לפני אוסטריה והולנד.
לזכייה בתחרות הקבוצתית היו שותפים פעם נוספת שלושת הסייפים היהודים גרדה, פוקס, וורקנר ולזכייה במדליית כסף עבור אוסטריה היו שותפים שני סייפים יהודים: אוטו הרשמן ואלברט בוגן.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני בתחרות חרב אישי ובמקום 22 בתחרות רומח אישי.
לאחר המשחקים האולימפיים היגר פלדש בשנת 1912 לארצות הברית.
הוא הקים מרפאה בבית חולים, לעניים בקליבלנד, אוהיו.
דז'ב, ג'בה, או ג'אבאי, הוא הכינוי שניתן למצביא המונגולי זורגדאי שמת בסביבות 1224.
בתחילת דרכו הצבאית, בשנת 1201, השתתף זורגדאי בקרב בין שבטים מונגוליים יריבים, במהלכו ירה חץ שפצע קשות את ג'ינגיס חאן.
לאחר שהתאושש מפציעתו בירר ג'ינגיס חאן מי הקשת שפצע את סוסו בצוואר (רמז לשאלה מי פגע בו), וזורגדאי הודה בכך ביושר.
ג'ינגיס חאן גייס אותו לשירותו ונתן לו את הכינוי, שבו התפרסם.
דז'ב שירת את ג'ינגיס חאן בנאמנות ובכישרון והפך לאחד המצביאים הבולטים בצבאו.
ב-1216 נשלח דז'ב על ידי ג'ינגיס חאן לפקד על המערכה נגד קוצ'לוק ונחל הצלחה גדולה.
לאחר מכן הוא כבש את ממלכת קארה-חאטאי, השתתף בפלישה המונגולית לאימפריה הח'ווארזמית במרכז אסיה, ונשלח יחד עם המצביא סובוטאי להוביל כוח מרדף מונגולי, שיעדו המקורי היה ללכוד או להרוג את שליט ח'ווארזם, מוחמד השני.
בשנים 1221–1223 עמד בראש כוח פשיטה מונגולי, שערך מסע מלחמה מסביב לים הכספי, והביס בדרכו צבא רוסי-קומני משותף בקרב על נהר קלקה ולאחר מכן כבש את אזור רוס של קייב.
ככל הנראה, מת דז'ב ב-1224, בדרכו חזרה למונגוליה ממסע הכיבושים שלו.
דות'ראקית היא שפה מתוכננת המדוברת בפי הילידים הדות'ראקים, תושבי ואיז דות'ראק, בסדרת הטלוויזיה "משחקי הכס" של HBO, המבוססת על סדרת ספרי הפנטזיה "שיר של אש ושל קרח".
את השפה יצר דייוויד פיטרסון, חבר החברה ליצירת שפות.
הדות'ראקית נוצרה אמנם עבור הסדרה, אולם היא ממשיכה להתפתח, ופיטרסון ממשיך לפרסם מילים חדשות.
השפה תוכננה כך שתתאים לתפיסה המקורית של ג'ורג' ר.
מרטין של השפה, בהתבסס על המשפטים והמילים הקיימים בסדרת הספרים.
נכון ל-21 בספטמבר 2011 היו 3,163 מילים שנוצרו בלקסיקון, אם כי רוב המילים רחוקות מלהיות ידועות לציבור.
עם זאת, יש קהילה הולכת וגדלה של חובבי השפה, עם אתרים המציעים מידע על מצב השפה.
אוצר המילים בשפה נוצר על ידי פיטרסון זמן רב לפני העיבוד הטלוויזיוני של הסדרה.
HBO שכרה את החברה ליצירת שפות כדי ליצור את השפה, ואחרי תהליך השמה אשר כלל יותר משלושים בלשנים, דייוויד פטרסון נבחר לפתח את השפה הדות'ראקית.
הוא הציג 1700 מילים ל-HBO לפני תחילת צילומי הסדרה.
פיטרסון שאב השראה מתיאוריו של ג'ורג' ר.
מרטין של השפה, כמו גם משפות כמו רוסית, טורקית, אסטונית, אינוקטיטוט וסוואהילית.
דייוויד פיטרסון ופיתוח השפה הדות'ראקית הופיעו בפרק של התוכנית "The Next List" של CNN ב-8 באפריל 2012.
השפה הדות'ראקית פותחה תחת שתי מגבלות משמעותיות.
ראשית, השפה הייתה חייבת להתאים לשימוש שכבר היה בה בספרים.
שנית, על השפה להיות קלה ללימוד ולהגייה על ידי השחקנים בסדרה.
שני האילוצים האלו השפיעו על הדקדוק והפונולוגיה של השפה: למשל, אין הבחנה פונמית בין עיצורים מנושפים לעיצורים לא מנושפים, בדומה לאנגלית.
דייוויד פיטרסון אמר כי "אתם יודעים, רוב האנשים כנראה לא ממש יודעים איך באמת נשמעת ערבית, כך שלאוזן לא מיומנת, דות'ראקית אולי נשמעת כמו ערבית.
אך למישהו שמבין ערבית, זה לא נשמע כך.
אני נוטה לחשוב על הצליל כמו שילוב בין ערבית (למעט עיצורים לועיים ייחודיים) וספרדית, בשל עיצורים שיניים".
מילולית: יש מקום בשבילו: שם, עם קצרי-השיער הפחדנים.
לילידים הדות'ראקים עצמם אין מערכת כתב עקב היעדר אוריינות.
כך גם לרבים מהעמים השכנים (למשל ילידי לזרין).
אך אילו היו דוגמאות כלשהן בכתב דות'ראקי ביקום של "שיר של אש ושל קרח", הן היו מבוססות על מערכת הכתב שפותחה בערים החופשיות או באזור קרוב והותאמה לשימוש דות'ראקי.
דותן היא עיר בפינה הדרום-מזרחית של מדינת אלבמה שבארצות הברית.
העיר שוכנת במרחק של כ-32 ק"מ ממערב לגבול עם מדינת ג'ורג'יה וכ-26 ק"מ מצפון לגבול עם מדינת פלורידה.
דותן היא העיר הראשית במחוז יוסטון, כשחלקים ממנה נמצאים במחוזות דייל והנרי.
דותן קרויה על שם העיר דותן המקראית, המוזכרת בסיפור יוסף ואחיו ().
דותן היא העיר הראשית במטרופולין הנושא את שמה והכולל את כל שטחיהם של מחוזות ז'נבה, הנרי ויוסטון ואוכלוסייתו מנתה ב-2010 145,639 תושבים.
העיר משמשת כמרכז תחבורתי וכלכלי עבור חלקים משמעותיים של דרום-מזרח אלבמה, דרום-מערב ג'ורג'יה והחלקים הסמוכים של הידית של פלורידה (חלקה הצפון-מערבי).
מאחר שכרבע מיבול הבוטנים בארצות הברית מופק באזור שרובו מעובד בעיר, דותן מכונה לעיתים "בירת הבוטנים העולמית".
העיר גם מארחת מדי שנה את פסטיבל הבוטנים הלאומי.
האזור בו שוכנת כיום דותן היה מיושב במשך אלפי שנים על ידי רצף תרבויות של עמים אינדיאנים.
בתקופה ההיסטורית היה האזור מיושב על ידי שבטי האלבמה (שעל שמם קרויה המדינה) והקריק שהיו ציידים-לקטים ביערות האורנים הנרחבים שהשתרעו באזור.
שבטים אלה פיתחו תרבויות מורכבות ונהגו לעיתים קרובות להתכנס ולחנות לצורכי סחר ליד מעיין גדול שעל צומת של שני שבילים.
בין השנים 1763 – 1783 היה האזור בו שוכנת כיום דותן חלק מהמושבה מערב פלורידה הבריטית.
מתיישבים אירופאים שעברו באזור במהלך סוף המאה ה-18 ובראשית המאה ה-19 גילו את המעיין האינדיאני וקראו לו "ראש הצפצפה".
רובם האמינו שהאדמה החולית המצויה באזור תצלח לחקלאות והם החליטו להתיישב שם.
להגנת המתיישבים הוקם מתחם המגודר בגדר כלונסאות גסה.
מבצר זה התקיים עד לשנות הארבעים של המאה ה-19, עם סיום מלחמות האינדיאנים באלבמה והעברתם של רוב אוכלוסייתם של חמישה שבטים אל טריטוריה אינדיאנית ממערב לנהר המיסיסיפי.
חלק מהאינדיאנים נשארו באזור והפכו לאזרחי המדינה ואזרחי ארצות הברית לאחר שוויתרו על השתייכותם השבטית.
המתיישבים האירופאים הראשונים באזור היו תשע משפחות שעברו אליו בראשית שנות השלושים של המאה ה-19 כדי לעסוק בכריתת עצים.
היישוב שהקימו ושנקרא "ראש הצפצפה" על שמו של המעיין, לא הצליח לשגשג ועד לפרוץ מלחמת האזרחים הוא היה כבר נטוש.
לאחר המלחמה נפתח באזור שירות פוני אקספרס, שהוביל יחד עם צעדי התפתחות נוספים בתקופת השיקום לתחילת צמיחתה של העיירה.
ב-11 בנובמבר 1885 הצביעו תושבי המקום להתאגד כעיר שתיקרא "דותן" לאחר שגילו ש"ראש הצפצפה" היה כבר שם שנרשם בשירות הדואר של ארצות הברית לעיירה בצפון אלבמה.
ב-12 באוקטובר 1889 התרחשה בדותן קטטה קטלנית שנבעה מוויכוח על מס שהוטל על הקרונות שפעלו בתחומי העיר.
החוואים המקומיים התנגדו להטלת מס זה והם התאגדו בקבוצה שנקראה "ברית החוואים".
מעצרם של כמה מחברי הקבוצה הובילה למהומות, ואף על פי שהאירוע האלים נמשך כמה דקות בלבד, הוא הסתיים במותם של שני אנשים ובפציעתם הקשה של כמה מהם.
מפקד המשטרה המקומית, טובי דומינגוס, נמצא אשם ברצח ונדון לעשר שנות מאסר.
בעקבות ערעור שהוגש לבית המשפט העליון של אלבמה, נפתח משפט חוזר ודומינגוס זוכה.
ב-1893 הוקמה תחנת עצירה בדותן על מסילת הרכבת שנסללה באזור.
התפתחות זו הביאה לתנופת שגשוג וצמיחה חדשה על ידי כך שלחוואים המקומיים היו אמצעים לשיווק ולהעברת תוצרתם.
יערות האורנים נכרתו לייצור טרפנטין ולתעשיית העץ, ששימשה לייצור תורני ספינות, לוחות ומוצרי עץ נוספים.
לאחר בירוא יערות האורן, נזרעו במקומם שטחי גידול כותנה שהיוותה המרכיב העיקרי של הכלכלה המקומית.
מכת חיפושיות שהכתה בשטחי הכותנה בראשית המאה ה-20 גרמה להרס היבולים.
החוואים עברו לייצור בוטנים, ששגשגו והביאו לרווחה כלכלית של דותן.
העיר הייתה למרכז הייצור ושיווק הבוטנים ומוצריהם.
כיום רבע מיבול הבוטנים של ארצות הברית מיוצר בשטח של 120 ק"מ סביב לדותן.
מסורת זו מצוינת על ידי פסטיבל הבוטנים הלאומי הנערך במשך שבועיים מדי שנה בסתיו.
גם המגזר התעשייתי בדותן התפתח ובנוסף לתעשיית הטקסטיל, נוספו במאה ה-20 מפעלי ייצור של חברות כמו סוני, מישלן וג'נרל אלקטריק.
בתערוכה העולמית של ניו יורק ב-1939 הייתה לדותן תצוגה.
במקור הוקמה דותן כחלק ממחוז הנרי ובסופו של דבר הייתה למקום המושב של מחוז יוסטון החדש ב-9 במאי 1903. העיר המשיכה לפרוח ולגדול במשך כל המאה ה-20, ב-1965 נבנה בה נמל תעופה וב-1969 נפתח בה הקולג' הקהילתי של וואלס (Wallace Community College).
ב-1961 נפתח הקמפוס המקומי של אוניברסיטת טרוי והוא שוכן בחלק הצפון-מערבי של העיר.
בין השנים 1970 – 1981 בנתה חברת החשמל הדרומית (Southern Company) את תחנת הכוח הגרעינית על שם ג'וזף מ.
מתקן זה בהספק של 1,776 מגה-ואט מספק כעת חשמל בשיעור של כ-13,000 ג'יגה-ואט לשעה בשנה.
בסוף שנות השבעים, נבנו בדותן המפעלים של סוני ומישלן.
ב-2010 הודיעה סוני על סגירת המפעל המקומי.
דז'בוג הוא אל השמש, הפריון והאור במיתולוגיה הסלאבית.
הוא אחד מהאלים המרכזיים בעיני הסלאבים המזרחיים.
ייתכן כי שמו הנוסף הוא סווארוזיץ'.
בתחילת יולי 2011 בעיר גולאיה פריסטאן שבאוקראינה הותקן פסל של דז'בוג.
ימים ספורים לאחר מחאות הכמורה האורתודוקסית, נהרסה האנדרטה.
דז'ה סומורי (במקור מור וייס; בהונגרית: Szomory Dezső; 2 ביוני 1869, פשט – 30 בנובמבר 1944, בודפשט) היה סופר, מחזאי יהודי-הונגרי שנרצח/מת ברעב בשואה.
אחיו הצעיר היה אמיל סומורי.
סומורי למד מוזיקה אך הפסיק, כי נמשך יותר לעיתונות והפך לעיתונאי.
תחילה היה כתב ב"לאום", אחר כך ב"חדשות פשט" וב"יומן של פשט".
הוא עבד גם במגזין "החיים", בעריכת בלה ויקאר.
בשנת 1890, לפני השרות הצבאי, עבר לצרפת.
הוא גר שם, ואחר כך בלונדון ופרסם ב"מדיאר הירלפ" בבודפשט.
הוא חזר להונגריה רק ב--1906. בשנת 1908 הצטרף לכתב העת המפורסם ניוגט (מערב).
נושאי כתביו היו בדרך כלל תפיסת הקונפליקטים החדשים שנתגלו בקרב שכבת הבורגנות שצמחה במהירות בחברה ההונגרית.
בימינו אלה, כתביו נראים לעיתים קרובות אופנתיים ומאופיינים בהשפעות מוזיקליות עזות.
הן מאופיינות גם ברומנטיקה מסוימת.
סיפוריו הקצרים היו המעולים, אך הוא זכה להצלחה אמיתית במחזותיו שמוצגות על במות תיאטרוני הונגריה עד היום.
עבודותיו הראשונות מצביעות על השפעת הנטורליזם הצרפתי של סוף המאה ה-19. במאה העשרים, בעקבות הארט נובו המוקדם, סגנונו הפך יותר ויותר מוזיקלי.
שאיפתו העיקרית הייתה לפתח שפה פואטית שעובדת מוזיקלית, אך הגזמותיו גרמו לעיתים קרובות למאמץ זה שלא להגשים את עצמו.
בתחילת הקריירה שלו יצירותיו היו מאופיינות בפוזה שמרנית, אריסטוקרטית.
בכתביו מאוחר יותר על בעיות חברתיות בהונגריה הוא השמיע את קול הבורגנות נגד הכוחות והמסורות הפיאודליות.
כתוצאה מזוועות מלחמת העולם הראשונה ואחר כך בשל התנאים האנטי-מהפכניים, ביקורתו התחדדה במקצת.
הוא תיאר לעיתים בצורה לעגנית את חיי הבורגנות בבודפשט ובערי השדה ובכפרים בהונגריה.
הוא כתב סיפורים קצרים בכישרון כאמור, אך רוב הצלחתו הייתה בדרמות שלו.
במקום הראשון מבין אלה עומדת "טרילוגית הבסבורג".
בשל החוקים האנטי יהודיים משנת 1939 (החוק היהודי הראשון, החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) כבר לא ניתן היה להציג את יצירותיו והוא הפך למטרה להתקפות העיתונות הימנית.
ככל שהמלחמה התקדמה הוא נשבר יותר ויותר ופרש לחלוטין.
מתחילת שנות ה-40 הוא יכול היה לפעול ולהתפרנס רק במסגרת האומנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך.
אנשי צלב החץ גירשו אותו מדירת אחיו אמיל סומורי בשדרות סנט אישטוואן, לבית מוגן בחסות שוודית ברחוב פוז'וני.
אמיל סומורי עצמו נשלח למחנה השמדה ולגביו סיפרו שמת ברעב.
ברישומי התיאטראות בהונגריה נרשמו 59 הצגות בכורה שלו:
דז'ה נובאק (בהונגרית: Dezső Novák; 3 בפברואר 1939 – 26 בפברואר 2014) היה כדורגלן ומאמן הונגרי, ששיחק בעמדת הבלם.
במשך רוב הקריירה שלו שיחק במועדון ההונגרי פרנצווארוש.
נובאק נולד ב-3 בפברואר 1939 בז'אק שבהונגריה.
בגיל 16 ערך את הופעת הבכורה שלו ככדורגלן בשנת 1955 עם Szombathelyi Postás.
לאחר עונה בה שיחק בסומבטהיי האלאדאש ל-5 השנים הבאות, וכבש 12 שערים ב-82 הופעות.
נובאק עבר לפרנצווארוש למשך 11 עונות והוא זכה עימה ב-4 תוארי אליפות, גביע וגביע הירידים אחד.
אחרי 57 שערים ב-251 הופעות במועדון נובאק פרש בשנת 1972 כשהוא בן 33.
לאחר הפרישה מיד אימן את קבוצת הנוער של פרנצווארוש לארבע שנים.
לאחר שהיה למאמנה של Dunaújváros חזר לפרנצווארוש, אך הפעם לקבוצה הבוגרת.
עם חזרתו בשנת 1980 זכה עימה באליפות ובקדנציה נוספת שלו בשנות התשעים זכה בשתי אליפויות נוספות וגם פעמיים בגביע.
בנוסף לכך נובאק אימן את נבחרת הונגריה באולימפיאדת 1988 ו-1992. הקבוצה האחרונה הייתה אל-איתיחאד הסעודית עימה זכה באליפות, גביע נסיך הכתר ובגביע הפדרציה הסעודית בשנת 1997, השנה בה פרש מאימון.
במדי נבחרת הונגריה השתתף ביורו 1964 אותו היא סיימה במקום השלישי, ונובאק היה מלך שערי הטורניר בצוותא לחברו לנבחרת, פרנץ בנה, כששניהם כובשים שני שערים.
במשחק על המקום השלישי כבש צמד על דנמרק בניצחון 1–3. ברמה האולימפית זכה להצלחה עם שתי מדליות זהב ב1964 ו-1968. גם באולימפיאדה של 1960 סיים במקום טוב כשזכה עימה במדליית ארד.
מקום שלישי באליפות אירופה: 1964
דז'ה יאקאב (בהונגרית: Jakab Dezső, רֵב-ואדו קרישולוי 4 בנובמבר 1864 – בודפשט, 5 באוגוסט 1932) היה אדריכל הונגרי-יהודי.
לצד האדריכל מרסל קומור היה דמות מרכזית בהחדרת סגנון האר-נובו בהונגריה, שיזם אדן לכנר.
יאקאב נולד ב-1864 לארמין יאקאב וטרזיה הֶלְד.
סיים את לימודיו בשנת 1893 ב"אוניברסיטת בודפשט לכלכלה וטכנולוגיה".
לאחר מכן נסע לסיורי לימודים לגרמניה, לאיטליה, לצרפת, לאנגליה, להולנד ולבלגיה.
כאדריכל צעיר, רכש ידע מעשי במספר משרדי אדריכלים.
הוא עבד אצל אימרה פרנצ'ק עם מרצל קומור שסיים איתו את האוניברסיטה.
בהמשך עבד גם משרדי האדריכלים קורב וגם של פץ.
הוא עבד במשך זמן קצר גם עם אדן לכנר.
בשנת 1896 עבר למחלקה לעיצוב תערוכות במשרד החקלאות שם תכנן כמה מבנים לתערוכת המילניום (1000 שנה להקמת הונגריה).
הוא החל לעבוד עם מרצל קומור בשנת 1897 והם פתחו משרד משותף בשנת 1899. שותפות זו נמשכה עד שנת 1918. תחילה קיבלו הזמנות בעיקר לבנייני דירות (בפינת הרחובות (בבודפשט) של סונדי וצ'נגרי.
את וילת הסטודיו שלהם עם מרצל קומור שהייתה ברחוב קארוי קלטי 29–31, בבודפשט רובע 2 תכננו ובנו בשנת 1909. בתחילת שנות העשרים של המאה העשרים הוא הקים שותפות עם חתנו, אלדאר שוש.
הוא כתב גם על אדריכלות מודרנית.
על עבודתו הוענקה לו מדליית זהב וכסף על ידי אגודת המהנדסים והאדריכלים ההונגרית, שם העביר הרצאות רבות על סיורי הלימוד שלו.
"דז'ה יאקאב, בשיתוף עם מרצל קומור, הביא את העיר סובוטיצה לאירופה.
או שאירופה הסתחררה לתוך סובוטיצה.
אחרי הכל, זה לא משנה.
מטייל, אם אתה בסביבה, חשוב על דז'ה יאקאב (ומרצל קומור) ועצור מול בניין הספינה הלבנה, אחד מבתי הפינה היפים ביותר בעיר, שנבנה על פי העיצובים שלו, בסגנון האקלקטיות.
אדוני, אל תיתן לברברים לכבוש שוב לעיר שחייבת כה הרבה לשני אדריכלים אלה."
תכנון מבנים ותחרויות ומכרזים עם קומור מרסל:
מבנים שתכנן עם אלדאר שוש:
דז'ה אורבן (נבמקור אוסטררייכר, בהונגרית: Orbán Dezső; דיור, 26 בנובמבר 1884 – סידני, אוסטרליה, 5 באוקטובר 1986) היה צייר אוונגרד, גרפיקאי, מורה לאמנות יהודי-הונגרי.
אורבן נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף אוסטררייכר ויוליה שרפר.
תחילה למד מדעי הרוח ולאחר מכן אמנויות בפריז.
הושפע רבות מאומנותם של פול סזאן ואנרי מאטיס.
משנת 1900 וגם בעשור השני של המאה ה-20 צייר בסגנון פוסט-אימפרסיוניסטי נוף, טבע דומם, עירום.
לימים סגנונו הפך ליותר צבעוני ודקורטיבי.
לאחר הגירתו לאוסטרליה הוא אימץ את הסגנון האקספרסיוניזם המופשט.
בשנת 1912 התקבל לתא הבונים החופשיים "אמונה ישנה" (Neuschloss).
ב־8 באוקטובר 1915 בבודפשט, נשא לאישה את הרופאה אליס ויידה, בתם של אנטל וייס ופאני פופר.
שניהם שניהם המירו את דתם לנצרות פרוטסטנטית.
הוא היה אמן שהציג בווינה, בברלין, בקלן.
הצטרף לקבוצת השמונה (ציירים) והציג איתם ((קבוצת השמונה (1909-1919) הייתה קבוצת האמנים האוונגרדים ההונגריים המשמעותית ביותר בראשית המאה העשרים.
אומנות קבוצת השמונה הושפעה מהאמנויות האוונגרדיות של המאה העשרים, בעיקר פוביאניות, פוסט-אימפרסיוניזם ובמידה פחותה אקספרסיוניזם, קוביזם וארט נובו.
בתחילת המאה הם נחשבו בהונגריה לקבוצת אמנים מהפכנית)).
הוא הציג בבודפשט משנת 1917, מספר פעמים בשנת 1918 במוזיאון ארנסט, ובשנת 1923 בהליקון.
הוא הקים את בית הספר לעיצוב וסדנה באטלייה בבודפשט, שם יישם ולימד גרפיקה פרסומית.
בשנת 1939 היגר עם משפחתו לאוסטרליה בגלל הרדיפות הגזעניות בהונגריה.
באוסטרליה לימד כמורה לאומנות והקים את הסטודיו של אורבן (Orban's Studio).
הוא כתב מדריך לאמנות יצירתית באנגלית.
שיצא לאור בסידני בשנת 1957. היו לו תערוכות בסידני (1943, 1974, 1975); ובלונדון בשנת 1980. עבודותיו המוקדמות נשמרות בגלריה הלאומית של הונגריה ובמספר מוזיאונים אחרים בהונגריה.
בשנת 1984 נערכה ב"היכל האומנויות" בבודפשט תערוכה מיצירותיהם של אמנים הונגרים המתגוררים בחו"ל, ודז'ה אורבן שלח תמונה לתערוכה, אותה תרם למוזיאון לאמנות יפה (בודפשט) לאחר התערוכה.
האגודה לאמנות עכשווית של אוסטרליה (נשיא, 1948)
ראש מועצת האמנות של אונסק"ו, אוסטרליה (1953)
קצין במסדר האימפריה הבריטית (1975, מדליית מלכת אנגליה)
תואר דוקטור לשם כבוד, אוניברסיטת ארמידייל, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה (1984)
אביו של דז'ה קוסטולאני היה ארפאד קוסטולני (1859–1926 מורה לפיזיקה ומתמטיקה, ואמו הייתה אאולאליה ברנר (1866–1948).
סבו מצד אביו היה אגושטון קוסטולאני, פקיד בנק ששירת כסרן בצבא של הגנרל בם במהפיכת 1848 בהונגריה (הכיר אישית הן את מנהיג המהפיכה לאיוש קושוט והן את המשורר שאנדור פטפי).
הוא זה שלימד את נכדו דז'ה קוסטולאני קרוא וכתוב וגם אנגלית.
התינוק הוטבל ב־7 באפריל 1885, בקהילה הרומית-קתולית בסנטה טרזה בסובוטיצה, סנדקיו היו אישטוואן הופבאואר, לימים גנרל 3 כוכבים ואשתו, איזבלה אורבץ.
הילד קיבל בטבילה את השמות הפרטיים דז'ה, אישטוואן ואיזבלה.
דז'ה החל את בית הספר התיכון בסובוטיצה, ואז גורש ממנו בגלל קונפליקט עם אחד המורים (העיר הערה על המורה שלו להונגרית) וכתלמיד אקסטרני סיים את בחינות הבגרות שלו בעיר סגד.
כתבו הראשון, שפורסם בדפוס היה שירו בשם "שיר אחד", שפורסם ב־29 באוקטובר 1901, בגיליון 295 של העיתון פשטי נפלו "יומן בודפשט" (Pesti Napló).
בשנת 1903 עבר לבודפשט ונרשם לחוג הונגרית-גרמנית בפקולטה למדעי הרוח.
כאן פגש והתיידד עם מיהאי באביץ', ועם המשורר דיולה יוהאס והחל בתכתבות פעילה איתם.
הוא יצר קשרי ידידות לכל החיים עם פרידייש קארינתי, שעסק אז במתמטיקה ובפיזיקה ושם הכיר גם את מילאן פושט.
בשנת 1904 נרשם לאוניברסיטת וינה, שם השתתף בסמינרים בנושא הפילוסופיה של גאורג וילהלם פרידריך הגל, פרנץ גרילפרצר, פרידריך שילר.
הוא שב הביתה בשנת 1905 אך לא חזר לאוניברסיטה, אלא הפך לעיתונאי.
מאמריו הראשונים התפרסמו בסגד ובסביבה.
בשנת 1906 ביקשו ממנו מהעיתון "יומן של בודפשט" (Budapesti Napló) להצטרף כעמית כדי להחליף את המשורר והעיתונאי אנדרה אדי, ששלח אז את דיווחיו מפריז.
הוא היה בן עשרים ואחת כשנקרא להתגייס לצבא; גבר צעיר ושרירי בגובה 185 סנטימטר היה מושלם ונמצא כשיר.
הוא ביקש עזרה מסנדקו, אישטוואן הופבאואר שהיה כבר גנרל 3 כוכבים, אך הגנרל תמך בשירותו הצבאי של בן סנדקותו ואמר שלפחות ירגילו אותו לסדר.
הוא הועבר לחטיבת חיל הרגלים של סגד.
בעוד הטירונים היו בציוד צבאי מלא בחצר, הוא לבש חליפה אנגלית אפורה בהירה עם עניבה צהובה ארוכה, מה שהעיד שהוא לא ממש היה שייך לשם.
לבסוף, ביום ראשון אחד נתן את כרטיס הביקור שלו למפקד החטיבה, הקולונל, ששוחח איתו על שיריו, על חיי התיאטרון ושחרר אותו מהחטיבה.
אז הוא נקרא לבדיקה רפואית והוכרז כבלתי כשיר.
בחורף של 1910 פגש את השחקנית היהודייה אילונה הרמוש (מקודם שלזינגר) של תיאטרון הקומדיה של בודפשט באחת מהצגות הבכורה של התיאטרון, הם נישאו בבודפשט ב־8 במאי 1913. אשתו המירה את דתה לרומית-קתולית.
כסופר הוא שאף לאי-פוליטיקה, בניסיון להתרחק משני הצדדים, מהימין ומהשמאל, אך עקב הערות אחדות שלו הותקף הן מהימין והן מהשמאל.
הוא, יחד עם כמה סופרים אחרים, קיבלו את הרפובליקה הסובייטית ההונגרית ללא אהבה יתרה.
הוא איבד את בפרנסתו בגלל פעולות הדיקטטורה הפרולטרית, ולא הסכים עם האידאולוגיה של הבולשביזם.
בשנת 1933 הופיעו הסימנים הראשונים למחלת הסרטן שלו.
הוא עבר סדרת ניתוחים משנת 1934, ואפילו נסע לסטוקהולם לטיפול ברדיום.
בשנת 1935, באתר נופש לעיתונאים בווישגראד בהונגריה, התאהב באישה נשואה צעירה, מריה רדקוביץ'.
אהבתם דרבנה אותו לכתוב כמה שירים, כמו "תפילה במעוף", "דבקות ספטמבר".
הוא רצה להתגרש, אך מחלתו החמירה.
ב־3 בנובמבר 1936 מת מדלקת ריאות, בבודפשט, .
בדצמבר הקדיש כתב העת הספרותי החשוב ניוגט גיליון מיוחד לזכרו, בו שיבצו באביץ' את חברו ואמן הנעורים שלו.
אוסקר אשר דיווח בפירוט על סבלו לא רק במערב אלא גם בטורי אסט.
קוסטולאני הגיש בקשה להתקבל לבונים החופשיים ב־20 בדצמבר 1915, והתקבל ב־7 בפברואר 1916, יחד עם ארבעה נוספים.
עד שנת 1921, לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית, כתב דז'ה קסטולאני, כעורך טור בעיתון הימין הקיצוני "הדור החדש", מאמרים אנטישמיים ואנטי-הבונים החופשיים, והכחיש את עברו בבונים החופשיים.
יש החולקים על כך שמאמרים אלה נכתבו על ידו כי הם הופיעו ללא ציון שם הכותב והיו בטור גם כותבים נוספים.
הכרך הראשון של "קוסטולאני הלירי", בשם "בין ארבע החומות" (1907) הוא כרך אר נובו אופייני של סוף-תחילת המאה הכותרת סמלית ומרמזת לתחושת הסגר וחוסר חוויות.
המוטיבים של חסרי בית ופסק זמן מופיעים.
האקלקטיות הנושאית מודגמת על ידי דמותה המקובלת של המישור ההונגרי הגדול, פולחן בודפשט, והחיוב של העיר הגדולה.
ברקע הפילוסופי לשירים עומדים, מעט כבית הספר, משנתם של ארתור שופנהאואר ופרידריך ניטשה.
היצירה הפופולרית ביותר בכרך ועדיין שחיה עד היום הוא, "העצים של דרך אִילֶה" Üllői-úti fák) (1906)), היא פרידה דומעת מגיל הנעורים.
בין היצירות האפיות של קוסטולאני מופיע קורנל אשטי, הגיבור החביב על קוסטולני, ה"אלטר אגו" ("האני האחר") מושג המתייחס לדמות אחרת הקיימת לאותו אדם.
וה"דופלגנגר" הכפיל, כמארגן סיפור בכרך קורנל אשטי בשנת 1933, המכיל 18 פרקים.
בכרך של בשנת 1936, סיפורי קורנלי אשטי נכללים ללא פרקים, בין סיפורים קצרים אחרים.