tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המוציאים לאור הועמדו לדין, ופיליפון נכלא לשנה בכלא.
בשנת 1835 העבירה הממשלה חקיקה שאילצה את המגזין להפסיק את הפרסום.
הקריה האקדמית של אשדוד היא מיזם עתידי באשדוד, המתוכנן לקום ברובע המיוחד (קריית פרס) בדרום-מזרח העיר, לצד פארק היי-טק ושכונות מגורים.
הקריה מתוכננת לכלול מעונות עבור 10,000 סטודנטים, מגורי סגל וכ-3,000 יחידות דיור.
היא עוצבה על ידי האדריכלים דוד קנפו ותגית כלימור.
בניית הקריה האקדמית החלה באוקטובר 2025, לאחר עיכוב של שני עשורים.
בחינת הוועדה לתכנון ולתקצוב, 1999
ב-1999 הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת), הפועלת תחת המועצה להשכלה גבוהה (מל"ג), בראשותו של פרופסור נחמיה לבציון, מינתה ועדה לבחינת מקומות במדינת ישראל בהם קיימת תשתית פיזית ואקדמית מכללות להנדסה.
המסקנה אליה הגיעה הוועדה באשר לאשדוד, היא כי לא קיימת בה תשתית (פיזית ואקדמית) להקמת מכללה להנדסה.
המכללה הטכנולוגית העירונית ומכללת אשקלון היו מועמדות להקמת שלוחה בעיר, אך לא נמצאו מתאימות.
בתוכנית הרב-שנתית של הוות"ת שפורסמה ביוני 2000, הומלץ על הקמת מכללה טכנולוגית להנדסה באשדוד.
הצעת החוק של סופה לנדבר, 2001
ב-26 בפברואר 2001 הגישה תושבת העיר אשדוד, חברת הכנסת סופה לנדבר מטעם העבודה-מימד, יחד עם 23 ח"כים נוספים מהקואליציה ומהאופוזיציה הצעת חוק להקמת אוניברסיטה באשדוד.
הצעת החוק קובעת כי יש להטיל את מלאכת ההקמה על משרד החינוך שיתקצב אותו, החוגים באוניברסיטה יתקיימו במסלולים המקובלים על ידי האוניברסיטאות הקיימות בארץ, ואלו יוכרו מראש על ידי המל"ג.
ב-10 ביולי באותה השנה, שרת החינוך לימור לבנת העלתה לדיון, מתוקף תפקידה כיו"ר המל"ג הצעה להקמת מכללה אקדמית להנדסה באשדוד בתמיכת ראש עיריית אשדוד צבי צילקר.
ב-7 בנובמבר, בדיון המוקדם שנערך במליאת הכנסת, לבנת המליצה לחברי הכנסת שלא להצביע בעד החוק, כדי לא להתיר חוק שיעקוף את סמכויות המל"ג – באופן שעלול שלא לעמוד ב"מבחן בג"ץ" – מפני שמתכונת המכללה צריכה להיקבע שם באופן ראשוני לפחות.
הצעת החוק עברה בקריאה טרומית ברוב של 23 תומכים מול 11 מתנגדים ונמנע אחד, והועברה לוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת בהכנה לקריאה ראשונה.
ב-8 בינואר 2002 אישרה המל"ג פתיחת קמפוס נוסף של "המכללה האקדמית להנדסה בנגב" מבאר שבע, ברובע ב' בעיר, זאת בעקבות דרישה של סטודנטים למקצועות ההנדסה באזור אשדוד, ובהמלצת ועדת המשנה של הוות"ת למתכונת רב-קמפוסית בשילוב עם הקמפוס הקיים בבאר שבע.
דיונים בוועדת החינוך של הכנסת, 2002
ב-29 בינואר נערך בוועדת החינוך דיון בעניין הצעת החוק, בהשתתפות חברי הכנסת לנדבר, וכן יו"ר הוות"ת נחמיה לבציון, רקטור אוניברסיטת בן-גוריון בנגב נחום פינגר, פרופ' יעקב אירם מאוניברסיטת בר-אילן ונציגים ממשרד המשפטים וממשרד החינוך.
בדיון, הבהירה לנדבר כי על אף כותרת החוק, כוונת היוזמה היא הקמת מוסד להשכלה גבוהה ולא אוניברסיטה בהכרח.
לבציון טען כי המל"ג מאמינה כי 7 אוניברסיטאות המחקר בישראל נותנות מענה מספק, ולכן מדיניותה היא שלא להקים אוניברסיטאות חדשות, ובמקום זאת – לתמוך בהשכלה הגבוהה על ידי הקמת מכללות.
לבציון הוסיף, כי על המכללה שתיפתח באשדוד להתמקד בהנדסה כי לשמור על ייחודיות אל מול מכללת אחוה, מכללת אשקלון ומכללת ספיר.
נציגי האוניברסיטאות, הביעו תמיכה בהקמת מוסד להשכלה גבוהה באשדוד: פינגר הצהיר כי כפי שאוניברסיטת בן-גוריון קיבלה סיוע מהאוניברסיטאות הוותיקות, כך היא תעניק כל סיוע שתוכל להקמת המוסד החדש, גם אם הדבר יעלה באיבוד סטודנטים לטובתו.
אירם הציע להפוך את מכללת אשקלון – שהייתה אז בתהליך קבלת עצמאות מחסות אוניברסיטת בר-אילן – יחד עם המכללה העתידית באשדוד לקמפוס אוניברסיטאי משולב, ולנצל את המרחק הקצר ביניהן.
כמו כן, ציין כי בעוד לנדבר מקדמת חוק להקמת אוניברסיטה, עיריית אשדוד מבקשת רק מכללה.
ב-12 בפברואר, נערך בוועדת החינוך דיון המשך בעניין הצעת החוק בהשתתפות חברי הכנסת לנדבר, ד"ר יחיאל לסרי, זאב בוים, ובניהול יו"ר הוועדה זבולון אורלב.
לישיבה הוזמנו סגן נשיא המכללה פרופ' אוסקר לוי וסגנו, פרופ' יהודה חדד, וכן ראש עיריית אשדוד צילקר ורקטור אוניברסיטת חיפה, אהרון בן-זאב.
בדיון, לסרי ביקש לבחון עצמאות למכללה שתקום, וייחל יחד עם אורלב כי המכללה תעסוק גם בלימודי מדעי הרוח.
בדיון בוועדה הוסכם כי לנדבר תמשוך את הצעת החוק מסדר היום.
המכללה הוקמה במבנה שהקצתה עיריית אשדוד, ששימש קודם לכן כמבנה בית הספר התיכון מקיף א'.
ב-2004 נמשכו הניסיונות להקמת אוניברסיטה עצמאית.
ביוני נערכה תחרות בין 6 משרדי אדריכלות מובילים, "חיים דותן", "נופר אדריכלים", משרדם של אמנון רכטר וגדי הלר, "גרשון ציפור אדריכלים", "אברהם יסקי" ו"רפי לרמן".
ההצעה הזוכה הייתה של חיים דותן, שתכנן מבנים רבים באשדוד – וביניהם המשכן לאמנויות הבמה, 5 שנים קודם לכן.
שלב א' של התוכנית, בעלות 30 מיליון דולר, תיאר בניית 6 מבנים על מגרש בגודל 46 דונם, הכוללים בניין למכללה האקדמית להנדסה (SCE), בניין מינהלה, בית ספר לרפואה ולסיעוד ואת בניין הפקולטה לטבע.
ממבט עילי, מבני הקמפוס אמורים היו להיראות כסלעים על כר דשא.
דותן, שלקח חלק גם בתכנון מכללת SCE, שאף לבנות את בנייני הפקולטות כך שלא יעוררו "רעש ויזואלי" אלא ישתלבו עם הטבע.
את הפקולטות תוכנן לחבר פארק שיהווה את לב הקמפוס ויכלול מסלולי אופניים ואזורי ישיבה וגינון.
ראש עיריית אשדוד צבי צילקר תיאר את הצעתו של דותן כחדשנית וייחודית.
במרץ 2005 פרסמה עיריית אשדוד קריאה למימון המונים להקמת האוניברסיטה.
במסמך, שפורסם בשפה האנגלית, העירייה גילתה כי תכנון ועיצוב המבנים הראשונים לקמפוס בוצעו מתקציבה, והודיעה כי הבנייה צפויה להתחיל עוד באותה שנה.
ב-2012 שונתה התוכנית, והוחלט על הקמת קמפוס אקדמי "ירוק" (אף על פי שגם תכנונו של דותן הוצג ככזה) שימוקם ברובע המיוחד בדרום-מזרח העיר שישתרע על שטח בגודל 125–150 דונם בקרבת הדיונה הגדולה ויגבול בה ממזרח ומדרום.
לפי התוכנית החדשה, הקמפוס אמור להתבסס על עקרונות של "בנייה ירוקה" ולספק לעצמו כ-50% מתצרוכתו האנרגטית מאנרגיה גאותרמית וסולארית.
הקמפוס תוכנן לכלול שלוחה של מכללת SCE, בית ספר לסיעוד שייתמך על ידי בית החולים האוניברסיטאי אסותא (שאז עוד היה בשלבי תכנון) ובית ספר למדעי הסביבה וחוגים למדעי הרוח.
עם השינוי במתווה התכנון, במרץ באותה השנה נערכה תחרות תכנונים נוספת באופן סגור בין 4 משרדי אדריכלות, מהם נבחר משרד "קנפו-כלימור" של דוד קנפו ותגית כלימור, שמאוחר יותר תכנן גם את בית האמנים ע"ש אריה קלנג בגבעת יונה בעיר.
התקציב הראשוני שהוכרז עליו, היה 300 מיליון ש"ח, שמימונם היה אמור להגיע מעיריית אשדוד, המל"ג ומתרומות.
בנובמבר 2013, הודיע ראש העירייה לסרי עם ניצחונו בשנית בבחירות המקומיות, כי ב-2014 תחל בניית הקמפוס האקדמי.
ב-2014, הציעה עמותת "מרחב – התנועה לעירוניות בישראל" תוכנית ליצירת עירוב שימושים בשדרות הרצל – הפיכתה מציר תנועה לשדרה עירונית – על ידי מיקום פקולטות של האוניברסיטה העתידית לאורך השדרה, באופן שייצור סביבה הליכתית יותר, ויפחית התלות במכוניות בעיר.
זאת, בניגוד למתווה הבנייה הכללי של אשדוד, שנוטה להפרדת שימושים.
ב-2015 הפיצה עיריית אשדוד מפה רשמית של העיר, ובה מסומן שטח בדרום-מזרח העיר, ממזרח לבית החולים אסותא, בתווית "שטח מיועד לאוניברסיטה".
ב-7 ביוני 2018 נערך טקס הנחת אבן הפינה בקריה על ידי עיריית אשדוד, שפרסמה את מתאר הקריה, הכולל קמפוס מבית מכללת SCE – והפעם הובהר כי יועתק מרובע ב' שבצפון העיר.
קמפוס זה צפוי להיות המוסד הראשון שיקום בקריה האקדמית, וישתרע על כ-46 דונם.
ביתר שטח הקמפוס (150 דונם) מתוכננים לקום מוסדות להשכלה גבוהה וכן האוניברסיטה.
ב-2021 פורסם מסמך "חזון ראש העיר" של לסרי במסגרת מיזם העירוני "משתתפים – המקום שלך להשפיע".
במסמך, השמיעו תושבים קריאה לקדם את ההשכלה הגבוהה בעיר על ידי הקמת אוניברסיטה ומתחמי למידה כדי למנוע הגירה שלילית של צעירי העיר.
כמו כן, טענו תושבים כי מכללת SCE אינה נותנת מענה מספק לצרכיהם, וכי יש לאפשר לימודי מדעי הרוח ולא רק הנדסה, אלא גם סיעוד ורפואה, שישתלבו עם צורכי בית החולים החדש.
בנוסף, כדי לשפר את מצב הדיור בעיר, הציעו תושבים לפתח את רובע ב' על ידי עירוב שימושים ולהקים שם מעונות סטודנטים מעל אזור מסחר כמו סטאר סנטר.
ביולי 2021, בעקבות מבצע שומר החומות, יהודה חדד, רקטור מכללת SCE, פרסם טור דעה באנגלית בג'רוזלם פוסט וב-"The Times of Israel" הקורא לממשלת ישראל ה-36 ("ממשלת השינוי") לפעול באמצעות המל"ג להובלת החזון להפיכתה של אשדוד לעיר אקדמית.
זאת, לא בדמות קמפוס בודד, אלא על ידי הכשרת "דור העתיד" של המהנדסים, שיפתחו באשדוד את החידושים הבאים בתחום ההיי-טק, טכנולוגיות הלוחמה והאדריכלות העירונית.
בדצמבר 2021 פרסם ראש עיריית אשדוד לסרי, כי נערכת פעילות משותפת בין העירייה לחבר המנהלים של SCE באשדוד להרחבת מגמות הלימוד מעבר לתחומים ההנדסיים – על ידי הקמת ישות עצמאית.
לביקורת האופוזיציה במועצת העירייה כי מדובר בפשרה שלא תיתן מענה ראוי כאוניברסיטה או באופן דומה למכללה ציבורית כספיר או כמכללת אשקלון, ענה ראש העירייה כי המל"ג קיבל החלטה עקרונית שלא להקים מוסדות אקדמיים (ציבוריים) חדשים, ועל כן קיים קושי רב בגיוס הסכמתו.
לטענת לסרי, , וקבלת אישור המל"ג היא המכשול היחיד בהכשרת המוסד.
לסרי הוסיף, כי העירייה שואפת להקים פקולטות למדעי החברה ולמדעי הים התיכון – בדומה לתוכנית המקורית מ-2012.
הצעת החוק של אלקין ובוסקילה, 2023 ואילך
ביוני 2023 הגיש יו"ר השדולה בכנסת להשכלה גבוהה, חבר הכנסת זאב אלקין, הצעת חוק פרטית להקמת אוניברסיטה בעיר אשדוד שמספרה פ/3943/25, בתמיכת סגן ראש העירייה, אלי נכט.
בדברי ההסבר להצעת החוק, טען כי קידום הקמת האוניברסיטה תגשים את מחויבותה של המדינה לפעול למימוש שוויון הזדמנויות מהותי בין האזרחים, ותפתח את שערי האקדמיה לפלחי אוכלוסייה חדשים.
כמו כן, העלה כי מיקומה של אוניברסיטה באשדוד הוא אסטרטגי עקב קיומו של נמל אשדוד, וכן מבחינה גאוגרפית – אזור השפלה ואשקלון וסביבתה מונים, נכון לאותה עת, מעל 800 אלף תושבים להם אין מענה הולם לרכישת השכלה גבוהה.
אלקין הצביע גם על היותו של אסותא בית חולים אוניברסיטאי המסונף לאוניברסיטת בן-גוריון הרחוקה – וטען כי הקמת אוניברסיטה הסמוכה לבית החולים תוכל לסייע בהגדלת כוח האדם הרפואי והפארא-רפואי במדינת ישראל באופן אפקטיבי יותר.
החוק קובע כי על שר החינוך להקים את האוניברסיטה בתום שנה לחקיקתו.
הצעת החוק של אלקין הונחה על שולחן הכנסת לדיון מוקדם ב-16 באוקטובר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל.
עם התמנותו של אלקין לשר במשרד האוצר ב-8 בנובמבר 2024, שמו הוסר מההצעה, ואת מקומו כחבר הכנסת היוזם, החליף מישל בוסקילה מאותה סיעה.
הצעת החוק של אלקין ובוסקילה הונחה מחדש על שולחן הכנסת באותה לשון פעמיים נוספות, כאשר כל 3 הגרסאות הוצעו במסגרת הכנסת העשרים וחמש.
בפעם השנייה (פ/4984/25) על ידי מאיר כהן (יש עתיד) בנובמבר 2024, ובפעם השלישית בדצמבר (פ/5130/25) על ידי אורית פרקש-הכהן, מתן כהנא ומיכאל ביטון (כחול לבן — המחנה הממלכתי).
מאמצים להקמת הקמפוס של מכללת SCE בקריה, 2024–2025
ב-22 במאי 2024, שיגר יהודה חדד, נשיא מכללת SCE והרקטור לשעבר, מכתב לראש עיריית אשדוד לסרי, ובו טען כי מחלקותיה של עיריית אשדוד "מתעללות" באנשי המקצוע של המכללה ומקשות עליה לקבל היתר בנייה לקריה האקדמית.
במכתב נכתב שאם לא יימצא פתרון – המכללה תפסיק את פעילותה בעיר באופן הדרגתי ותוותר על השטח בו זכתה במכרז.
במכתב, טען חדד, כי המכללה נאלצת לשוב על הליכי קבלת ההיתרים בעקבות שינויים בתוכנית על ידי מהנדס העיר, וכי הם תלויים בגורמים שלישיים המונעים מהם קבלת אישור אכלוס, גם אם הבנייה עצמה תושלם.
חדד דרש את השלמת עבודות התשתית מחוץ לקמפוס, כולל מתקן לטיהור שפכים.
כשבוע לאחר מכן, הוועד המנהל של המכללה הודיע על הפסקת קליטת סטודנטים לקמפוס הקיים באשדוד לשנה הבאה, ובכך לפתוח בהליך ההדרגתי.
ב-5 ביוני, חדד ולסרי נפגשו, וסיכמו להמשיך לעבוד להסרת החסמים להקמת הקריה, והוחלט כי המכללה תמשיך את פעילותה באשדוד.
עיריית אשדוד טענה כי המחלוקת נבעה מאי-הבנה, וכי המחלקה המשפטית ומחלקת ההנדסה של העירייה דרשו מהמכללה לעמוד בתנאים שאינם רלוונטיים עוד.
ב-21 ביוני, מכללת SCE קיבלה היתר בניה מוועדת הרישוי של עיריית אשדוד, להקמת 5 המבנים הראשונים בקריה האקדמית.
ב-25 בנובמבר 2025 פורסם בדבר מתן היתר בניה בשנית ל-5 המבנים.
במרץ 2025 פורסם כי "קבוצת מנרב" נבחרה לבנות את הקמפוס של SCE בקריה הכולל שני מבנים, על פני שטח של 14,000 מ"ר, ובעלות של 111 מיליון ש"ח, כאשר העבודות להקמת הקמפוס יועדו לאחר פסח ה'תשפ"ה.
באוקטובר 2025 החלו העבודות בפועל, לאחר עיכוב של שני עשורים.
קרן המחקר הגרמנית הוא ארגון מימון מחקר גרמני לקידום מדע ומחקר ברפובליקה הפדרלית של גרמניה המתפקד כמוסד עצמאי.
בשנת 2019 היה ל-DFG תקציב מימון של 3.3 מיליארד אירו.
ה-DFG תומך במחקרים בתחומים מדעיים שונים, בהנדסה ובמדעי הרוח והחברה באמצעות מגוון תוכניות של מענקי מחקר, פרסי מחקר ועל ידי מימון תשתית.
המשרדים הראשיים נמצאים בעיר בון, ומשרדים נוספים ממוקמים בברלין, וכן קיימים משרדים נוספים של קשרי חוץ בהודו, יפן, צפון אמריקה, אמריקה הלטינית, ועד אפריל 2022 היה משרד גם ברוסיה.
ה-DFG ממומן על ידי מדינות גרמניה והממשלה הפדרלית של גרמניה .
ה-DFG מעניק פרסי מחקר שונים, כולל פרס לייבניץ.
פרס המדע הפולני-גרמני קופרניקוס מוענק במשותף עם הקרן למדע פולני (FNP).
בסוף מלחמת העולם השנייה בגרמניה, ב-1945, ה-DFG לא היה פעיל יותר.
ב-1949, לאחר הקמת הרפובליקה הפדרלית, נוסד הארגון מחדש כ-NG, ושוב מ-1951 כ-DFG.
המעמד המשפטי של ה-DFG הוא של עמותה לפי המשפט הפרטי.
ככזה, ה-DFG יכול לפעול רק באמצעות הגופים הסטטוטוריים שלו, במיוחד דרך מועצת המנהלים והאסיפה הכללית שלו.
ה-DFG הוא חבר המועצה הבין-לאומית למדע (ICSU) יחד עם ארגונים מקבילים רבים ברחבי העולם כמו הקרן הלאומית למדעי הטבע של סין (NSFC), הקרן הלאומית למדע (NSF) והחברה המלכותית.
ל-DFG יש מספר נציגויות באסיה, צפון אמריקה ואירופה, והוא מחזיק גם את המרכז הסיני-גרמני לקידום מחקר, שנוסד במשותף על ידי ה-DFG והקרן הלאומית למדעי הטבע של סין.
ב-9 ביוני 2012, DFG השיקה מרכז בהיידראבאד, כדי להרחיב את נוכחותה בהודו.
קרן המחקר הגרמנית והמחלקה למדע וטכנולוגיה של הודו (DST) עובדים יחד על 40 פרויקטי מחקר דו-צדדיים במדע והנדסה.
קרן המחקר הגרמנית חברה ב־Science Europe .
תוכנית הייזנברג של ה-DFG מיועדת למדענים צעירים מצטיינים העומדים בכל דרישות המינוי לפרופסורה קבועה.
התוכנית נקראה על שם הפיזיקאי הגרמני ורנר הייזנברג, שקיבל את פרס נובל לפיזיקה בגיל 31. תוכנית המימון נועדה לאפשר למדענים להתכונן לתפקידי מנהיגות מדעית, ולעבוד על נושאי מחקר נוספים בו זמנית.
תקופת המימון המרבית היא חמש שנים.
בדרך כלל, המועמד צריך להיות במעמד הביליטציה כתנאי מוקדם להגשת בקשה לקבלה לתוכנית.
עם זאת, גם מעמד מקביל או דומה להביליטציה יכול להתאים למועמדות.
במסגרת הארגון קיימת תוכנית לשיתוף פעולה בין חוקרים בגרמניה ובישראל, הנקראת German-Israeli Project Cooperation או בגרמנית Deutsch-Israelische Projektkooperation (DIP) .
במסגרת שיתוף הפעולה הזה משרד החינוך והמדע הגרמני (BMBF) מספק את התקציבים, ואילו ה-DFG מנהל את התוכנית מבחינה אדמיניסטרטיבית ומדעית.
במסגרת ה-DIP כל אחת מ-8 אוניברסיטאות ומוסדות המחקר בישראל רשאי להגיש שתי הצעות מחקר המבוססות על שיתוף פעולה הדוק בין מדענים בישראל ובגרמניה.
ה-DFG מארגן ועדות מומחים השופטים את 16 ההצעות ומעבירות את המלצותיהם לוועדה כספית להחלטות מימון סופיות.
התקציב המקסימלי לפרויקט בשנת 2023 היה €1,655,000, לחמש שנים.
הקרן ההומניטרית לעזה הייתה ארגון שהוקם כדי לחלק סיוע הומניטרי בעקבות המשבר ההומניטרי והרעב ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל.
מנכ"ל הארגון מאז הקמתו היה ג'ייק ווד, והוא החזיק בתפקיד זה עד להתפטרותו במאי 2025. הקרן מומנה על ידי ממשל טראמפ וממשלת ישראל, אך ספגה ביקורות מארגוני זכויות האדם מכיוון שלפחות 1,760 פלסטינים נהרגו בתקופת פעילות הארגון – 994 נהרגו בסביבת נקודות חלוקת הסיוע של הארגון, ו-766 נהרגו בנתיבי החלוקה.
רוב ההרוגים נורו על ידי צה"ל.
הארגון חדל לפעול ב-29 בספטמבר 2025, לאחר פרסום תוכנית 21 הנקודות.
דובר הארגון הצהיר שהוא שוקל לחדש את פעילותו, אך ב-24 בנובמבר 2025 הודיע רשמית על סגירתו.
מלחמת חרבות ברזל פרצה בעקבות טבח שבעה באוקטובר ב-7 באוקטובר 2023, שבמהלכו נרצחו כ-1,200 אזרחים וחיילי צה"ל, ונחטפו לרצועת עזה 251 אזרחים וחיילים.
מאז תחילת המלחמה מדינת ישראל שלטה בכניסת סיוע הומניטרי לעזה.
מאז 2 במרץ 2025, מעט מאוד סיוע הומניטרי הותר להיכנס לרצועת עזה, כאשר חששות לגבי רעב ברצועה הועלו על ידי סיווג שלב הביטחון התזונתי המשולב (IPC).
בחודש מאי 2025 פורסם כי הקרן ההומניטרית לעזה עושה שימוש בטכנולוגיית זיהוי פנים לצורך אימות זהות מקבלי הסיוע.
לפי דיווחים, נדרשים התושבים העוברים במרכזי החלוקה לעבור סריקה ביומטרית כתנאי לקבלת מזון.
השימוש בטכנולוגיה זו עורר חששות בקרב פלסטינים, שחלקם נמנעו מהגעה לאתרים מחשש לניצול מידע או מעקב.
השימוש באמצעים ביומטריים עורר ביקורת מצד האו"ם וארגוני סיוע הומניטרי, אשר טענו כי מדובר בפוליטיזציה ובמיליטריזציה של הסיוע, המנוגדות לעקרונות יסוד של נייטרליות ואוניברסליות.
דוברים באו"ם טענו כי אין הוכחות ממשיות לשימוש לרעה נרחב בסיוע על ידי קבוצות חמושות.
ראש הממשלה בנימין נתניהו ניסה למצוא חלופה לחמאס, שניהל את חלוקת הסיוע ההומניטרי ברצועת עזה.
מזכירו הצבאי רומן גופמן ואיש העסקים הישראלי-אמריקני מייקל אייזנברג, יחד עם מספר אנשי עסקים נוספים, הציעו לו להשתמש בחברות אבטחה פרטיות לחלוקת הסיוע.
לאחר שהמנגנון הוקם, ניתן לו השם "הקרן ההומניטרית לעזה - GHF".
הארגון הוקם בפברואר 2025, ומנהלו מאז הקמתו ועד כמה ימים לפני תחילת הסיוע היה ג'ייק ווד, נחת אמריקאי לשעבר ומייסד שותף של סוכנות הסיוע לאסונות Team Rubicon.
הקרן ניהלה מספר קטן של מרכזי חלוקה, רובם בדרום רצועת עזה, בתל א-סולטאן ובציר מורג, המאובטחים על ידי צה"ל ועל ידי חברות אבטחה פרטיות אמריקאיות.
שגריר ארצות הברית בישראל, מייק האקבי, ציין בפני כתבים כי כוחות צה"ל יוצבו "במרחק" מהמרכזים, לשם תוספת הגנה ואבטחה.
התוכנית דומה לתוכניות קודמות של צה"ל, ועומדת בניגוד למודלים של האו"ם וסוכנויות בין-לאומיות אחרות הכוללים מאות נקודות חלוקה קטנות יותר ברחבי רצועת עזה.
התחנות חילקו סיוע שבועי לכל משפחה, במנות ארוזות מראש, וכן ערכות היגיינה וציוד רפואי.
ב-25 במאי 2025 הודיע ווד כי הוא פורש מתפקידו, משום שלדעתו לא ניתן לעמוד ביעדי הקרן תוך "הקפדה קפדנית על עקרונות הומניטריים של אנושיות, נייטרליות, אובייקטיביות ועצמאות, שעליהם לא אוותר".
הוא גם קרא לישראל לאפשר כניסת סיוע רב יותר לעזה בכל הדרכים, ולאפשר כניסת סיוע כזה ללא הסחה או אפליה, תוך שהוא קורא לחמאס לשחרר את החטופים.
למחרת, ב-26 במאי, החלה חלוקת הסיוע ההומניטרי בנקודות החלוקה על ידי אנשי הקרן.
ב-29 במאי הודיעה הקרן כי היא מסיימת את פעילותה בשווייץ, לאחר שנציגי ממשלת שווייץ הצהירו שהקרן מפרה את חוקי המדינה.
דובר הקרן מסר כי מעתה והלאה פעילותה היחידה תתבסס מחוץ לארצות הברית.
ד"ר אודי לוי, שכיהן כראש יחידת צלצל של "המוסד", התראיין לחדשות 12 והתייחס למקורות המימון של הקרן.
לדבריו, הקרן הוקמה על ידי ישראל, וממומנת על ידי ישראל בשיתוף טורקיה וקטר – שהן המדינות היחידות שהסכימו להיות שותפות להכנסת כסף לרצועת עזה.
עוד הוא טען שהמעורבות של טורקיה וקטר היא בעזרת "המוסד".
חדשות 12 הסירו כל אזכור לראיון מאתריהם ברשת.
ב-3 ביוני הודיעה חברת הייעוץ בוסטון קונסלטינג גרופ כי היא סיימה את התקשרותה עם הקרן ההומניטרית.
על פי מקורות שצוטטו בוושינגטון פוסט, הקרן תתקשה לפעול בלי החברה.
במהלך המלחמה, תקריות אלימות ותקיפות במרכזי הסיוע התרחשו באופן קבוע.
לפי משרד זכויות האדם של האו"ם, בין 27 במאי 2025 ל-21 ביולי 2025, צה"ל הרג לפחות 1,054 פלסטינים בעת שניסו להשיג מזון, במרכזי סיוע ברצועה המופעלים על ידי הקרן ההומניטרית לעזה, ובסמוך לשיירות המופעלות על ידי ארגוני סיוע אחרים.
נכון ל-9 באוקטובר 2025, לפי משרד הבריאות של רצועת עזה, מספר ההרוגים עומד על 2,615.
לדברי צלף בחטיבת הנח"ל, שהיה אחראי על אבטחה של הסיוע ההומניטרי בצפון הרצועה, יש קו שאם העזתים שמחכים למזון עוברים אותו – ניתן לירות בהם.
הצלף ציין כי ירה 50–60 כדורים כל יום, והרג אזרחים וילדים רבים.
בצבא לא הכחישו תחילה את העדויות לפיהן לוחמים קיבלו הוראות לירות לעבר עזתים סמוך למרכזי הסיוע, אך מאוחר יותר ביקשו למסור תגובה נוספת שבה טענו כי לא ניתנה הנחיה כזו, ופרסמו תיעוד כיצד החיילים מאפשרים לאזרחים לבזוז את הציוד ממשאיות הסיוע, שאנשי החמאס מנסים למנוע את הגעתו לתושבים.
וכן נאמר לפי הערכות בשטח, שהרימון שנזרק לעבר אנשי הסיוע של האו"ם ופצע שניים מהם, נזרק על ידי מחבלי החמאס.
ראש הממשלה נתניהו ושר הביטחון כ"ץ דחו את הטענות באמירה שמדובר בעלילת דם.
חיילים העידו גם על ירי בנושאי דגלים לבנים במתחמי חלוקת הסיוע, בעת שסטו ממסלול ההליכה שאושר והתקרבו יותר מדי לעבר החיילים, ולאחר שהוזהרו על ידי החיילים, דבר שלדבריהם יצר חשש לסכנת חיים.
לפי "שיחה מקומית", נעשו תחקירים עצמאיים שטענו כי ירי צה"לי לעבר אזרחים המבקשים סיוע בדרכם למתחם החלוקה הפך לנורמה.
בתגובה, צה"ל פרסם תיעוד של רעולי פנים מארגוני הטרור שיורים לעבר האזרחים הבאים לקבל את הסיוע ההומניטרי, וטען כי "מדובר בדיווחים שקריים הכוללים האשמות חמורות נגד צה"ל".
וכי צה"ל לא ירה באזרחים שהיו בסמוך או במרחב חלוקת הסיוע ההומניטרי.
ב-12 ביוני הודיעה קרן הסיוע כי חמישה פלסטינים שעבדו עבור הארגון נהרגו בתקיפת חמאס על אוטובוס שהסיע אותם ברצועה.
ב-21 ביוני, כחודש לאחר תחילת חלוקת הסיוע ההומניטרי, העריך ניר חסון שישראל כשלה בהשגת מטרותיה: מזון וכסף ממשיך להגיע לידי חמאס, ותושבים ברצועה ממשיכים לרעוב.
חלוקת הסיוע על ידי הקרן הייתה אמורה להחליף את מערך החלוקה של האו"ם, שהתבסס על שתי רמות חלוקה (חבילות מזון למשפחות ומטבחים קהילתיים) ומאות נקודות חלוקה.
במקום זה התבקשו שני מיליון תושבי עזה להגיע לארבע נקודות חלוקה, כאשר בפועל נפתחו רק שתי נקודות חלוקה.
במהלך חודש זה נהרגו מעל ל-400 בני אדם, ואלפים נפצעו.
בדו"ח של משרד הנציב העליון של האו"ם לזכויות האדם מאוגוסט 2025 נמנו לפחות 1,760 פלסטינים שנהרגו בתקופת פעילות הארגון - 994 נהרגו בסביבת נקודות חלוקת הסיוע של הארגון, ו-766 נהרגו בנתיבי החלוקה.
ב-18 בספטמבר נהרגו במעבר אלנבי שני יהודים ישראלים, מעובדי המנהל האזרחי, על ידי נהג משאית סיוע שהייתה בדרכה לעזה.
ב-20 בספטמבר פורסם על ידי צה"ל, שמחבלי חמאס פתחו בירי לעבר צוות האו"ם שהכשיר ציר חדש להעברת סיוע בדרום רצועת עזה, השתלטו על רכב של הארגון, והקימו מחסום חול למנוע את תנועת המשאיות המספקות סיוע הומניטרי הכולל מזון, ציוד רפואי ואוהלים לאלפי האזרחים שפונו מהעיר עזה.
כמו כן פורסם על ידי קרן החירום הבין-לאומית של האו"ם לילדים (UNICEF) שמחבלי החמאס שדדו ארבע משאיות מזון לתינוקות באיומי נשק, כשמטרתם להפיק רווחים ממכירת המזון.
הקרן ספגה ביקורת נרחבת מצד גורמים שהיו מעורבים באופן ישיר במבצעי חלוקת הסיוע.
על פי עדויות של עובדים לשעבר, בהם קצין אמריקני בכיר לשעבר שכונה "ג'ון דו", מנגנון החלוקה התגלה ככאוטי, מסוכן, ולוקה בתכנון ובביצוע.
לפי העדויות, במקרים רבים לא בוצע אימות זהות של מקבלי הסיוע, חלוקת המזון לא הייתה מבוקרת, ולעיתים אף לא נרשם מי קיבל את הסיוע.
הדבר איפשר, לטענת המבקרים, המשך שליטה של חמאס על חלק מהסיוע ההומניטרי, בניגוד למטרה המרכזית של הקמת המנגנון.
הביקורת החריפה גם את טענות בנוגע לבטיחות: לפי נתוני האו"ם, מאות אזרחים בעזה נהרגו או נפצעו בסמוך למתחמי החלוקה, וחלק מהירי בוצע לטענת עדים על ידי כוחות צה"ל או מאבטחים אמריקנים.
תקריות ירי חמורות, שימוש בכוח בלתי מידתי, ומקרי פציעה ומוות של אזרחים בלתי חמושים, כולל נשים, קשישים ובעלי מוגבלויות, דווחו על ידי עדים מתוך המערכת.
בנוסף, עלה חשש כי המעורבות המוגברת של צה"ל בתפעול הלוגיסטי של החלוקה פוגעת ביכולתו להילחם בחמאס, תוך הקצאת משאבים צבאיים רבים לטובת פרויקט הסיוע.
לפי המבקרים, המנגנון שנועד להיות אזרחי ועצמאי תלוי בפועל כמעט לחלוטין בצה"ל.
הקרן עצמה הודתה כי אין בידיה אמצעים למעקב אחר זהות מקבלי הסיוע, כמותו, או יעדיו.
מנגד, גורמים מטעם הקרן והחברות המעורבות טענו כי המנגנון נמצא ב"ימי הרצה", וכי מופקים לקחים לאורך הדרך.
אילת לוין קארפ, מנכ"לית "סיד ישראל" - ארגון הגג של ענף הסיוע והפיתוח הבינלאומי הישראלי, מתחה ביקורת חריפה על הקמת הקרן.
לדבריה "כשהקימו את הקרן כדי לחלק סיוע בעזה ולעקוף את חמאס, שברו את כל עקרונות הסיוע.
הגישו את הסיוע בדרך שהייתה בלתי נגישה לאוכלוסייה, ביצעו זאת מחוץ למרכזי הערים, הכינו חבילות קטנות ותכננו לבצע זיהוי כלשהו למקבלי הסיוע".
לטענתה הדבר יצר כאוס ולא השיג את המטרה.
הקריעה הוא פסל לזכר הנופלים במוצב כרכום בדרום לבנון, המוצב בכניסה למושב זרעית בגליל העליון, השוכן בגובה של כ-650 מטר מעל פני הים, סמוך לגבול ישראל-לבנון.
על כביש 8993. הפסל מנציח 12 חללי צה"ל שנפלו במוצב "כרכום".
הפסל עוצב על ידי הפסלת שלומית אברבוך.
האנדרטה בנויה מאבן גיר בגובה 2.5 מטר, בצבע לבן.
הפסל מוצב על משטח בטון מרובע.
בחזית הסלע יוצאים שבעה כדורי אבן.
מעל הסלע בזווית אלכסונית, מוצב עמוד עץ מחודד בקצהו, באורך של שלושה מטר.
על פאת משטח הבטון כתוב הפסוק מספר תהילים: .
על הבמה מתחת לאנדרטה מונצחים על גבי לוחות מתכת שמות החיילים שנפלו.
האנדרטה מוקפת עצים ושיחים, על גבי משטח אבן.
סמל ראשון יהונתן (יוני) דבירי
הקרן הלאומית לדמוקרטיה היא ארגון לא ממשלתי אוטונומי למחצה בארצות הברית.
הקרן נוסדה ב-1983 במטרה לקדם את הדמוקרטיה ברחבי העולם ולהתמודד עם ההשפעה הקומוניסטית על ידי קידום מוסדות פוליטיים וכלכליים, כגון קבוצות פוליטיות, קבוצות עסקים, איגודי עובדים ושווקים חופשיים.
ה-NED קמה כתאגיד דו-מפלגתי, פרטי, ללא מטרות רווח, הפועל כקרן להענקת מענקים.
הוא ממומן בעיקר באמצעות הקצאה שנתית של הקונגרס האמריקאי.
בנוסף לתוכנית המענקים שלה, ה-NED תומכת גם ב, , , , ו.
עם הקמתה, ה-NED לקחה על עצמה מספר פעילויות קודמות שהיו באחריות סוכנות הביון המרכזית (CIA).
קבוצות פוליטיות, פעילים, אקדמאים וכמה ממשלות האשימו את ה-NED בכך שהיא כלי במדיניות החוץ האמריקאית המסייע לעודד שינוי משטרי לפי הצורך.
בפברואר 2025, המחלקה ליעילות הממשל בראשות אילון מאסק עצרה את המימון ל-NED.
באוגוסט, ה-NED קיבלה צו מניעה שנתן לה גישה לכספים שהוקצו עבורה.
בנאום שנשא בארמון וסטמינסטר בפני הפרלמנט הבריטי בשנת 1982, הציע נשיא ארצות הברית רונלד רייגן יוזמה, "לטפח את תשתית הדמוקרטיה – מערכת של עיתונות חופשית, איגודים מקצועיים, מפלגות פוליטיות, אוניברסיטאות".
הדבר הצטלב עם תוכניות שפותחו מראש על ידי הקרן הפוליטית האמריקאית, ארגון לא ממשלתי שנתמך על ידי כמה מחברי המפלגות הרפובליקנית והדמוקרטית, יחד עם חוקרים מהמרכז ללימודים אסטרטגיים ובין-לאומיים, להקמת קרן לקידום הדמוקרטיה במימון ממשלתי, אך כזו שתנוהל באופן פרטי, לתמיכה בקבוצות ומפלגות בחברה האזרחית הדמוקרטית ברחבי העולם.
בעקבות כך, ממשלת ארצות הברית, באמצעות USAID, יצרה קישור עם הקרן הפוליטית האמריקאית לחקר קידום הדמוקרטיה, שהפכה ל"תוכנית הדמוקרטיה".
התוכנית המליצה על הקמת תאגיד פרטי, דו-מפלגתי, ללא מטרות רווח, שייקרא הקרן הלאומית לדמוקרטיה (NED) ואשר תמומן בעיקר מהקצבות שנתיות של ממשלת ארצות הברית ותהיה כפופה לפיקוח הקונגרס.
בשנת 1983, ועדת החוץ של בית הנבחרים הציעה חקיקה למימון ראשוני של 31.3 מיליון דולר ל-NED, מאחר ש-NED הייתה עדיין בשלבים ראשונים של פיתוחה, התקציב נקבע על 18 מיליון דולר.
דו"ח הוועדה אומץ בבית הנבחרים ב-17 בנובמבר 1983, ולמחרת גם בסנאט.
ב-18 בנובמבר 1983, הוגש תקנון ההתאגדות במחוז קולומביה להקמת הקרן הלאומית לדמוקרטיה כארגון ללא מטרות רווח.
בראיון משנת 1991 לוושינגטון פוסט, אמר מייסד NED אלן ויינשטיין: "הרבה ממה שאנחנו עושים היום נעשה בסתר לפני 25 שנה על ידי ה-CIA".
במהלך הבחירות הכלליות בפנמה ב-1984, המכון האמריקאי לפיתוח עבודה חופשית וה-NED סיפקו כ-20,000 דולר לתמיכה בפעילים שהיו מעורבים בקמפיין של .
בשנת 1984, NED החלה את פעילותה בסין, וסייעה בהשקת כתב העת הרבעוני הסיני The Chinese Intellectual (TCI) ומימון פרסומיו.
כתב העת, שפנה במקור לסטודנטים וחוקרים סינים במערב, פתח משרדים בבייג'ינג בשנת 1988. ה-TCI נאלצה לחזור לניו יורק בעקבות אירועי כיכר טיין-אן-מן (1989).
ה-NED הייתה פעילה ביוגוסלביה לפני פירוקה.
היא ארגנה פגישות בין מתנגדים יוגוסלבים ובין חברי הקונגרס האמריקאי, פקידי ממשל אמריקאים ואנשי תקשורת.
היא גם תרמה כספים ל־Freedom House, ששימשו לאחר מכן למימון האופוזיציה היוגוסלבית.
מאז 2004, NED העניקה 8,758,300 דולר לקבוצות אויגוריות, כולל , , ופרויקט מאגר הצדק האויגורי.
היא גם סיפקה מענקים נרחבים לתוכניות הקשורות לטיבט.
בין 2005 ל-2012 העניקה הקרן מענקים לארגון China Free Press וב-2019 תרמה כ-643,000 דולר לתוכניות החברה האזרחית בהונג קונג.
בתגובה, ב-2020 הטילה סין סנקציות על נשיא NED קרל גרשמן ועל מייקל אברמוביץ', נשיא Freedom House.
ה-NED שיחקה תפקיד בתמיכה באביב הערבי של 2011. לדוגמה, תנועת הנוער 6 באפריל במצרים, והפעיל התימני הפרטי אנטסר קאדי קיבלו הכשרה ומימון מה-NED.
במצרים, בין 2008 ל-2012, תמכה הקרן גם בקולונל עומר אפיפי סולימאן, שהתנגד לנשיאותם של חוסני מובארכ ומוחמד מורסי, וכן באקדמיה הדמוקרטית המצרית של הפעיל החילוני ב-2011.
ב-2025, אילון מאסק טען שה-NED "מלא בשחיתות" ואשם ב"פשעים", ובהמשך כינה אותו "ארגון רע" ש"צריך לפרק".
הוא גם כתב "NED הוא הונאה".
בפברואר 2025, המחלקה ליעילות הממשלת בראשותו קיצצה את המימון ל-NED על ידי חסימת הכספים ממחלקת האוצר של ארצות הברית, מה שגרם להפרעות משמעותיות בפעילות הארגון.
ב-12 בפברואר, ה-NED הודיעה לארגונים שהיא מממנת כי היא מתכוונת להפסיק את התשלומים שהיא מעבירה באופן מיידי.
בנוסף, ארגונים הנתמכים על ידי NED החלו לפטר עובדים ולקצץ בהוצאות.
ב-1 במרץ, הפורום הבין-לאומי ללימודים דמוקרטיים השעה את פעילותו בשל חוסר יכולת לקבל מימון.
ב-5 במרץ, ה-NED הגישה תביעה נגד ממשלת ארצות הברית בבית המשפט המחוזי של ארצות הברית במחוז קולומביה.
ב-12 באוגוסט, ה-NED קיבלה צו מניעה שאיפשר לה לגשת ל-95 מיליון הדולר הנותרים מהכספים שהוקצו לה עבור שנת 2025.
NED היא קרן מענקים, המחלקת כספים לארגונים לא ממשלתיים פרטיים לקידום דמוקרטיה בכ-90 מדינות.
מחצית מהמימון של NED מוקצה מדי שנה לארבעה ארגונים מרכזיים בארצות הברית: המרכז לסולידריות, המרכז ליזמות פרטית בין-לאומית, המכון הדמוקרטי הלאומי לעניינים בין-לאומיים, והמכון הרפובליקני הבין-לאומי.
החצי השני של המימון של NED מוענק מדי שנה למאות ארגונים לא ממשלתיים הממוקמים מחוץ לארצות הברית ומבקשים תמיכה.
בשנת 2011, המכונים הדמוקרטיים והרפובליקנים העבירו כ-100 מיליון דולר דרך ה-NED.
בנוסף למימון הממשלתי, מגיע מימון גם מקרנות שונות.
המרכז לסיוע תקשורתי בין-לאומי (CIMA)
בשנת 2006, נוסדה CIMA כיוזמה של הקרן הלאומית לדמוקרטיה, בעידוד הקונגרס ומענק מהלשכה לדמוקרטיה, זכויות אדם ועבודה של משרד החוץ.
CIMA מקדמת את עבודת התקשורת העצמאית ועיתונאים במדינות שונות, עם דגש על העולם המתפתח, מדיה חברתית, מדיה דיגיטלית ועיתונאות אזרחית.
NED ספגה ביקורת הן מהימין והן מהשמאל.
בימין מאשימים את ה-NED בכך שיש לה אג'נדה פרו-סוציאל-דמוקרטית, המקודמת דרך שלוחת העבודה שלה.
לעומת זאת, בשמאל מאשימים את ה-NED ב"יוזמה ימנית" שמכוונת לפוליטיקה של רייגן במלחמה הקרה.
באמריקה הלטינית, מבקרים מאשימים את ה-NED בהפגנת פטרנליזם או אימפריאליזם אמריקאי, לעומת זאת, "תומכים אומרים שהוא מסייע לקבוצות רבות עם אוריינטציה סוציאל-דמוקרטית וליברלית ברחבי העולם", ומספק הכשרה ותמיכה לקבוצות פרו-דמוקרטיות.
במאמר משנת 2004 בוושינגטון פוסט, טען מייקל מקפול כי ה-NED אינו כלי לקידום מדיניות החוץ של ארצות הברית.
לדבריו, הוא חווה את ההבדל בין פעולותיהם של קובעי המדיניות האמריקאים לבין פעולותיו של המכון הדמוקרטי הלאומי (NDI) בעת שייצג את ה-NDI במוסקבה בימים האחרונים של ברית המועצות: קובעי ההחלטות האמריקאים תמכו במיכאיל גורבצ'וב בעוד שה-NDI עבד עם , יריביו של גורבצ'וב.
NED אמרה בהצהרות פומביות כי הדמוקרטיה מתפתחת "בהתאם לצרכים ולמסורות של תרבויות פוליטיות מגוונות" ואינה דורשת מודל בסגנון אמריקאי.
בהפגנות בתאילנד ב-2020, קבוצות פרו-ממשלתיות ציטטו את תמיכת NED בקבוצות שעזרו למפגינים כדי לטעון שהממשלה האמריקאית תכננה את ההפגנות.
שגרירות ארצות הברית בבנגקוק הכחישה רשמית את ההאשמות למימון או תמיכה במפגינים.
באוגוסט 2021, פעיל זכויות האדם המלזי קואה קיה סונג ביקר את קבוצת האופוזיציה על קבלת מימון מהקרן, אותה תיאר כ"חזית כוח רכה של ה-CIA".
ב-2015, סוכנות הידיעות הממלכתית הרוסית רי"א נובוסטי האשימה את מענקי NED בהפגנות ההמוניות ביברומאידאן שאילצו את נשיא אוקראינה ויקטור ינוקוביץ' לעזוב את השלטון.
ביולי 2015, ממשלת רוסיה הכריזה על NED כארגון לא ממשלתי "בלתי רצוי", מה שהפך את ה-NED לארגון הראשון שפעילותו נאסרה תחת חוק הארגונים הבלתי רצויים הרוסי שנחתם חודשיים קודם לכן על ידי נשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
במהלך המחאות בהונג קונג (2014), עיתון סיני האשים את ארצות הברית בשימוש ב-NED למימון מפגינים פרו-דמוקרטיים.
, אנליסט מדיניות חוץ במכון הדסון ופקיד לשעבר בממשל רייגן, אמר שההאשמה "אינה שקרית לחלוטין".
בשנת 2019, ממשלת סין הטילה סנקציות על NED בתגובה לאישור חוק זכויות האדם והדמוקרטיה של הונג קונג על ידי הקונגרס האמריקאי.
ממשלת סין הצהירה כי ה-NED וה-CIA פעלו בשיתוף פעולה כדי להסית בסתר להפגנות בהונג קונג בשנים 2019-2020, וכי ה-NED פעלה כחזית מודיעין אמריקאית.
גורם במחלקת המדינה האמריקאית אמר כי "האשמות שווא בהתערבות זרה" נגד ארגוני חברה אזרחית אמריקאית נועדו "להסיח את הדעת מהחששות הלגיטימיים של תושבי הונג קונג".
NED הכחישה שסיפקה סיוע למפגינים בשנת 2019.
באוגוסט 2020, ממשלת סין הטילה סנקציות על יו"ר NED קרל גרשמן, יחד עם ראשי ארבעה ארגוני דמוקרטיה וזכויות אדם נוספים בארצות הברית ושישה מחוקקים רפובליקנים אמריקאים, על תמיכתם בתנועת הדמוקרטיה בהונג קונג בהפגנות.
במאי 2022, משרד החוץ הסיני האשים את NED במימון בדלנים כדי לערער את יציבות מדינות היעד, בהסתה למהפכות הצבע ובהתערבות בפוליטיקה של מדינות אחרות.
בשנת 2016, משרד הפנים ההודי הכניס את NED לרשימת מעקב, ובעקבות כך היא אינה מורשית להעניק סיוע כספי לארגוני חברה אזרחית או ליחידים אחרים ללא אישור מפורש מהמשרד.
ממשלות נוספות שהביעו התנגדות לפעילות NED כוללות את איראן, מצרים, הודו וונצואלה.
הקרן העולמית לשימור חיות הבר היא ארגון בין-לאומי לא-ממשלתי, שהוקמה ב-11 בספטמבר 1961 ב, במטרה לקדם את המאבק להגנה על הסביבה; בעיקר על חיות בר ובית גידולן.
הקרן אמונה על הפסקת ההתדרדרות במצב הסביבה הטבעית של כדור הארץ ובניית עתיד בו בני אדם יחיו בהרמוניה עם הטבע, על ידי:
הבטחת הקיימות של שימוש במשאבי טבע מתחדשים
קידום הפחתת זיהום וצריכה בזבזנית
כרגע, הקרן עובדת על שימור שלושה ביומים: יערות, מערכות אקלוגיות המבוססות על מים מתוקים, ואוקיינוסים וחופים.
אזורים אלו כוללים את המסה העיקרית של המגוון הביולגי על פני כדור הארץ ומספקים את המשאבים והשירותים הטבעיים עליהם כל האורגניזמים החיים מסתמכים.
הקרן דוגלת בגישה מדעית-עובדתית לגבי שימור, ומתמקדת בשישה נושאים בעלי חשיבות עולמית: יערות, אוקיינוסים וחופים, מים מתוקים, מינים בסכנת הכחדה ואיומי הזיהום הכימיקלי והשינויים באקלים.
לכל אחד מהנושאים הקרן פיתחה מטרות מוגדרות היטב, ומפעילה למעלה מ-1,200 פרויקטים אזוריים ברחבי העולם בכל שנה.
הסניף הראשון של הארגון נפתח ב-11 בספטמבר 1961, בעיר מורג'ס שבשווייץ.
הקרן נוסדה על ידי סיר ג'וליאן הקסלי -ביולוג אבולוציוני, יו"ר אונסק"ו הראשון ונכדו של הביולוג הנודע תומאס הקסלי ועל ידי מקס ניקולסון - בעל שלושים שנות ניסיון בקישור אינטלקטואלים פרוגרסיביים עם עסקים גדולים באמצעות צוות החשיבה לתכנון פוליטי וכלכלי שהקים.
הקרן, שנקראה במקור הקרן העולמית לשימור חיות הבר, נקראת כיום, על פי ההסבר באתרה הרשמי, הקרן העולמית לשימור הטבע "World Wide Fund For Nature"
בשטר ההקמה, הוגדרה מטרת הארגון כ"שימור ממלכת החי, הצומח, היערות, האדמה, המים, הקרקעות ומשאבי טבע אחרים, באמצעות ניהול אדמות, מחקר וחקירה, ופרסום משותף של מאמצים, שיתוף פעולה עם צדדים מעוניינים נוספים וכל דרכים ראויות אחרות".
הארגון הקים סניפים פעילים ברחבי העולם.
הפוקוס העיקרי היה הגנת זנים נכחדים של בעלי חיים.
ככל שמשאבי הארגון גדלו, התפתח הארגון לתחומים נוספים וביניהם שימור הסביבה, מחקר וקידום נושאים סביבתיים עולמיים.
ב-1986 שמה של הקרן העולמית שונה ל"קרן לשימור הטבע" כדי לשקף את השינוי במטרות הקרן, אך הסניף הקנדי והאמריקאי עדיין משתמשים בשם המקורי.
בין החברות שתרמו בעבר ניתן למצוא את שברון, אקסון, (אשר תרמו למעלה מ-50,000$ בשנת 1988), פיליפ מוריס, "מוביל" וקרן מורגן צ'ייס.
רואוד לוברס (ראש ממשלת הולנד) (2000)
ראש השבט אמקה אניאוקו, ניגרי משבט האיגבו (2001–2010)
בתחילת שנות השבעים, הנסיך ברנרד והנסיך פיליפ חברו למספר חברים נוספים והקימו את קרן הטבע 1001. מטרת הקרן לכסות את עלויות המנהלה וגיוס הכספים של הקרן העולמית.
המועדון אסף 1001 חברים אשר כל אחד מהם תרם 10,000$ לקרן.
בשנת 2000, תבעה הקרן את הפדרציה העולמית להיאבקות (אז WWF), על נוהלי סחר לא הוגן.
שני הצדדים נשאו את ראשי התיבות WWF מאז סתיו 1979. ארגון השימור טען שחברת ההיאבקות הפרה הסכם משנת 1994 לגבי השימוש הבינלאומי של ראשי התיבות.
ב-10 באוגוסט 2001, בית משפט בריטי פסק לטובת הקרן.
חברת ההיאבקות ערערה על כך באוקטובר 2001. אף על פי כן, ב-5 במאי 2002 שינתה החברה את כתובת האתר שלה מ-WWF.Com ל-WWE.Com וכך עשתה לגבי כל אזכור של ראשי התיבות הקודמים.
בהמשך אותה שנה הגישו עורכי הדין של הקרן תביעת פיצויים בסך 360 מיליון דולר על מנת לפצות על הנזקים שנגרמו לארגון.
במקרה זה זכתה חברת ההיאבקות.
דרישה דומה נדחתה על ידי בית הדין האנגלי לערעורים ב-28 ביוני 2007.
בשנת 2003 זכתה חברת ההיאבקות במשפט שבו דרשו את הזכות להשתמש בראשי התיבות לגבי מספר מוצרים שקדמו לשינוי.
הקרן הואשמה על ידי מספר ארגונים סביבתיים, כגון Corporate Watch ו-PR Watch, בקרבת יתר לעסקים אשר פוגעת במהימנות וכנות טענותיה.
הקרן טוענת כי שותפות עם חברות כגון קוקה-קולה, לפארג, ואיקאה תעזור לצמצם השפעתם השלילית על הסביבה.
הקרן קיבלה סכום של 56 מיליון אירו מתאגידים בשנת 2010 (עליה של 8% בתמיכה מתאגידים בהשוואה לשנת 2009), שהיוותה כ-11% מרווחיה לאותה שנה.
הקרן לחקר ארץ ישראל (Palestine Exploration Fund או PEF), שכדי להבדיל בינה לבין קרנות אחרות בעלות שם דומה, יש המכנים אותה הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל היא ארגון שהוקם ב-1865 במטרה לחקור את ארץ ישראל והלבנט.
החל מראשית המאה ה-19 נשמעו באנגליה קולות הקוראים להקמת ארגון מוסדר שיעסוק בחקר ארץ הקודש.
ניסיון ראשון להיענות לקריאות אלה נעשה בשנת 1805, עם הקמת ארגון בשם "אגודת ארץ ישראל".
האגודה הייתה קצרת ימים, והפרסום הבודד שהפיקה היה חיבורו של זטצן מ-1810 "דוח קצר על הארצות הגובלות בכנרת בירדן ובים המלח".
ב-1834 פורקה האגודה ושולבה בחברה הגאוגרפית המלכותית הבריטית.
עם זאת היא נחשבת למבשרת הקרן לחקר ארץ ישראל.
ב-12 במאי 1865 התכנסה קבוצה של אנשי האקדמיה והכנסייה בחדר "ירושלים" שבמנזר וסטמינסטר, ובו הוחלט להקים את הקרן לחקר ארץ ישראל.
מושב היסוד התקיים ב-22 ביוני של אותה שנה, והוכרזו מטרות הקרן: חקירת ארץ־ישראל מבחינה היסטורית, ארכאולוגית, אנתרופולוגית, טופוגרפית, גאולוגית, וכן מבחינת מדעי הטבע - החי, הצומח והמטאורולוגיה של ארץ־ישראל.
מיד עם הקמתה, פרשה המלכה ויקטוריה את חסותה על הקרן (חסות שנמשכה על ידי יורשיה), והארגון זכה לפופולריות רבה, אשר נבעה בין השאר מהחלטת המייסדים, כי על־אף היות רבים מביניהם אישי כנסייה, פעולות הקרן לא ישאו אופי דתי או פוליטי.
אחד מהתומכים שגויסו בזכות מדיניות זו, היה משה מונטיפיורי.
אם כי הקרן ושליחיה השתדלו לדבוק במדיניות זו, אין להתכחש לעובדה שמעשי הקרן הושפעו פעמים רבות מרגשות דתיים.
כך, בירושלים, ההתעניינות במבני הר הבית המוסלמים נעשתה כבדרך־אגב לחיפוש שרידי בית המקדש, ואין זה מקרה שהתערוכה בלונדון נשאה את השם "עולם התנ"ך" ולא שם כגון "פלשתינה לדורותיה".
ב-22 בנובמבר 1865, עגנה בביירות הספינה הנושאת את אנשי משלחת המחקר הראשונה של הקרן בראשותו צ'ארלס וילסון ועסקה בסקר האזור שממזרח להר הלבנון.
הסקר כלל התחקות הידרוגרפית אחר מקורותיו של הירדן, חפירות ארכאולוגיות טרומיות בכפר נחום, תיעוד מנהגי המקום בשכם ועוד.
המפות ששורטטו במהלך המסע הניחו את היסודות לגולת הכותרת של ה-P.E.F, סקר ארץ־ישראל המערבית, והדגש הרב שניתן לממצא הארכאולוגי ולאתרי הקודש של שלוש הדתות, נתן את הטון למסעות שלאחריו.
העלות הכוללת של המשלחת הסתכמה ב-1,150 לירה שטרלינג, ועל בסיס זה החלו גיוסיי התרומות לקראת המשלחות הבאות.
בנובמבר 1866, יצאה לדרכה המשלחת השנייה.
אנשי המשלחת, בראשותו של צ'ארלס וורן, הגיעו לארץ־ישראל ב-1867, ובמשך שלוש שנים חקרו את הארץ, בשימם דגש מיוחד על הארכאולוגיה של ירושלים.
בעיר דוד, גילה וורן פיר המתחבר לנקבת חזקיהו.
וורן האמין שדרך פיר זה, יואב בן צרויה התגנב לתוך יבוס המבוצרת ופתח את שעריה בפני צבאות דוד, ואף הדגים זאת בכך שטיפס במעלה הפיר בעצמו.
תאוריה זו החזיקה מעמד כ-130 שנה, עד שב-1995, הוחלפה בתאוריה אחרת.
וורן, שרצה לחפור בהר הבית נתקל בסירובו של הוואקף, בתוך הר הבית עצמו, נאלץ וורן להסתפק בטיפוס לתוך בורות מים קיימים, אותם מיפה בדייקנות, תרשימים אלו ממשיכים לשרת את החוקרים עד היום.
מחוץ להר הבית, לרוב הותר לו לחפור כרצונו, ווורן אכן חפר סדרה של פירים, שחלקם עדיין קיימים, ואילו חלקם "נבלעו" כאשר לימים נחפרו גן העופל ומנהרות הכותל.
ממצאיו שבסביבות הר הבית כללו את שער וורן ואת 'אולם החשמונאים' השייכים כיום למתחם מנהרות הכותל.
אחד מאותם הפירים, עדיין ניתן לראות ברצפת אולם התפילה שבקשת וילסון.
כאשר לא אושר לו לחפור בסמוך לפינה הדרום-מערבית, הרחיק וורן את חפירתו מספר מטרים, וכאשר נחפרו לעומק כ-80 רגל (כ-25 מטר), החלו החופרים לחפור אופקית, תחת אפם של השלטונות, עד להגעה למחוז חפצם - כותלי הר הבית.
פעולה נועזת זאת הציתה את דמיונם של רבים, ואיור חפירה זו הונצח בגאווה בשער רבעונה של הקרן.
שאלת מיקומו של הר סיני
ב-1868 יצאה המשלחת השלישית של הקרן בראשותו של וילסון, במטרה לחקור את מדבר סיני וכן לקבוע האם ג'בל מוסא הוא הר סיני המקראי או שמא זהו ג'בל סרבל.
המשלחת חקרה ומיפתה את חלקו של המדבר שבין תעלת סואץ לג'בל מוסא.
כדי להשלים את החסר ולחקור את שאר מדבר סיני, יצאה משלחת נוספת בראשותו של אדוארד הנרי פלמר, שהיה חבר במשלחת הקודמת.
חברי המשלחת נרצחו בידי בדואים בסיני למטרת שוד, וגופותיהם נמצאו מוטלות בערוץ ואדי סודר מאוחר יותר בידי כוחות בריטים שנשלחו ממצרים בפיקודו של צ'ארלס וורן.
גולת הכותרת של פעילות הקרן הייתה מפעל המיפוי הגדול שלה, בו מופתה כל ארץ ישראל שממערב לנהר הירדן, מנהר הליטני שבצפון ועד נחל באר שבע שבדרום.
ארץ ישראל חולקה בין הקרן לחקר ארץ ישראל לבין החברה האמריקנית לגאוגרפיה, והוחלט שהקרן לחקר ארץ ישראל תמפה את ארץ־ישראל שממערב לירדן, בעוד החברה האמריקאית תעסוק במיפוי ממזרח לירדן.
הסקר הסתמך על מידע קודם, כגון המפות המדויקות של קו החוף הארץ־ישראלי, שנכללו, בתוך מפות הצי הבריטי, ושורת מדידות הגובה שנעשו על ידי וילסון, במטרה למדוד את גובהם של ים המלח ובריכות שלמה.
משלחת הסקר פעלה בין השנים 1871–1878. בתחילה הוביל את המשלחת קפטן ר.
Stewart), ולאחר שהלה חלה במלריה, החליפו קלוד קונדר.
לאחר שקונדר נפצע במהלך מתקפה של תושבי צפת, החליפו הוריישו קיצ'נר כראש המשלחת.
תוצאות הסקר פורסמו בתור מפה, שמפאת גודלה היה צורך לחלקה לעשרים וששה חלקים, בתוספת ל-6 ספרים, הכוללים תיאורים של המקומות הנראים במפה.
המשלחת מיפתה גם את הדרכים הרומיות בארץ ישראל.
הקרן בשנים האחרונות עוסקת במתן מענקים לחוקרים בתחומי העניין של הקרן ובפרט בחקר המזרח הקרוב.
לקרן אוסף הכולל מפות, מסמכים וממצאים ממחקרים ומשלחות בעבר הזמין לעיון חוקרים.
בנוסף הקרן מארגנת אירועים, הרצאות וימי עיון בתחומי העניין של הקרן וממשיכה להפיק את ביטאון הקרן.
Palenstine Exploration Fund Quarterly Statment, או בקיצור PEQSt, יצא לאור לראשונה ב-1865. ב-1938, כאשר הוחלט לאחֵד בין ביטאון הקרן לבין דיווחי בית הספר הבריטי לארכאולוגיה, הושמטו המילים Fund ו-Statmente משם הביטאון, והוא מתפרסם ככותר Palestine Exploration Quarterly, ומוכר ב-PEQ.
על אף שמו, כתב העת חדל ב-1942 להיות רבעון והוא רואה אור במתכונת חצי שנתית.
הקרן הלאומית למדע היא קרן ממשלתית המשמשת כגוף המרכזי כיום התומך במחקר הבסיסי במדינת ישראל.
מענקי המחקר של הקרן ניתנים על בסיס תחרותי, על פי מדדי מצוינות מדעית, במסלולים שונים לפי הצורך.
הקרן מפעילה מערך שיפוט והערכה בינלאומיים הייחודיים לה, המאפשרים לה לבחון את הבקשות ולדרגן בסופו של דבר.
פעילות הקרן מקיפה את כל התחומים: מדעים מדויקים וטכנולוגיה, מדעי החיים והרפואה, מדעי הרוח והחברה.
מקבלי המענקים הם חוקרים ישראלים באוניברסיטאות, במכוני המחקר, במוסדות להשכלה גבוהה אחרים ובבתי החולים.
כ-1,500 מדענים ישראלים נהנים מדי שנה מתמיכת הקרן.
תמיכה זו מהווה כשני-שלישים מסך מענקי הקרנות למחקר בסיסי העומדים לרשות החוקרים בישראל.
בשנת 1972 החליטה ממשלת ישראל להקצות כספים למחקר הבסיסי בישראל על בסיס תחרותי ועל סמך הצטיינות אישית, והטילה על האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים לפעול למימוש התוכנית.
לשם כך הקימה האקדמיה את הזרוע למחקר בסיסי.
תקציב הזרוע החדשה בא ממקורות ממשלתיים, באמצעות הוועדה לתכנון ולתקצוב (ות"ת) של המועצה להשכלה גבוהה.
הקרן נוהלה על ידי האקדמיה, ולא שונתה באופן משמעותי במשך חמש-עשרה השנים שלאחר מכן.
בשנת 1981 עמד תקציבה השנתי של הזרוע - בשמה החדש "הקרן למחקר בסיסי" - על כחצי מיליון דולר בלבד.
עד שנת 1985 גדל התקציב לשני מיליוני דולרים.
בשלב זה החלה היערכות למהפכה תקציבית ומחשבתית בתקציב ההשכלה הגבוהה, ובכלל זה בתקציב המחקר הבסיסי בישראל.
לבקשתו של ראש הממשלה שמעון פרס, הכין נשיא האקדמיה למדעים, פרופ' יהושע יורטנר, תוכנית-אב לקידום המחקר הבסיסי בישראל שאושרה בממשלה.
בעקבות תוכנית זו יזמה הוועדה לתכנון ולתקצוב תוכנית תקציבית רב-שנתית לקידום מערכת ההשכלה הגבוהה והמחקר בה.
תוך כעשור הפכה הקרן לגוף המרכזי בישראל למימון מחקר בסיסי לפי אמות מידה תחרותיות.
בשנת 1992, הוסב שם הקרן ל"קרן הלאומית למדע" ובכך ניתן ביטוי למרכזיותה.
בכ"ב באייר תשנ"ה (25 במאי 1995) הוקמה הקרן הלאומית למדע כעמותה ונרשמה כחוק אצל רשם העמותות לאור הגידול בהיקף פעולתה.
בכך נשלם התהליך שהחל ב-1987 שמטרתו שינוי מעמדה המשפטי של הקרן והפעלתה כמסגרת ארגונית עצמאית, אשר שואבת את סמכותה מהקהילה המדעית.
העמותה פועלת באמצעות מועצה, הנהלה אקדמית וועד מנהל:
מועצת העמותה, שבה 12 חברים, קובעת את מדיניות הקרן ומאשרת את תקציבה השנתי ואת מבנהו.
בראש המועצה עומד נשיא האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, וחברים בה יו"ר ות"ת וחבר ות"ת, שני חברי מועצת האקדמיה, שני אנשי ציבור ושלושה פרופסורים מן המניין במוסדות להשכלה גבוהה וחברי הוועד המנהל של העמותה.
בהנהלה האקדמית של הקרן יושבים 6 חברים: יו"ר, שלושה ראשי תחומים עבור כל אחד מהתחומים בהם הקרן עוסקת, נציג ות"ת ומנכ"ל האקדמיה.
הנהלת הקרן עוסקת בביצוע השוטף של מדיניות המועצה, ממנה את הוועדות המקצועיות, מטפלת בכל ההליך של ניהול הבקשות החדשות והמענקים הפעילים ומביאה בפני המועצה את המלצותיה על חלוקת התקציב.
הוועד המנהל, המורכב מאיש ציבור ושני חברי מועצה, נושא באחריות לפעילות הניהולית והכספית השוטפת של הקרן.
2020 ואילך - פרופ' דניאל זייפמן
97% מתקציב הקרן הלאומית למדע הם הקצבת ות"ת; 3% הנותרים באים מתרומות ישירות, מפרסים, מקרנות מיועדות למחקר ומקרנות שמורות המנוהלות על ידי האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
בעת הקמתה עמד תקציב הקרן על 300,000$, כיום התקציב קרוב ל-742 מיליון ש"ח
תהליך השיפוט בקרן בנוי על שילוב של ביקורת עמיתים ודיונים בוועדות מקצועיות, במטרה לבחון את אמות המידה הנדרשות בכל אחד מהמחקרים המועמדים.
בשלושת תחומי המחקר שבהם תומכת הקרן מוקמות מדי שנה ועדות מקצועיות לטיפול בבקשות המוגשות ואלו מעבירות סיכומים לראש התחום הרלוונטי.
האחרון מוסיף את הערותיו לסיכומים, מגיש להנהלת הקרן וזו מביאה את המלצותיה לאישור מליאת המועצה של הקרן הלאומית למדע.
קיימים מספר מסלולים שונים לקבלת המענקים מהקרן:
מענקי מחקר אישיים - מענקים הניתנים לחוקר בודד או קבוצת מחקר מצומצמת לתקופה של שנה עד ארבע שנים.
מהווה את עיקר פעילותה ותקציבה של הקרן
מוקדי מחקר - תמיכה בקבוצות מחקר מצטיינות במיוחד באוניברסיטאות.
סדנאות מחקר - מימון סדנאות מחקר הקשורות למחקרים שנושאיהם ממומנים בקרן.
מענקי ציוד - מענקים הניתנים לשם רכישת ציוד מחקר מתקדם ויקר - מענקים אלו ניתנים בשני מסלולים: מענקי ציוד לחוקרים חדשים ומענקי תמיכה ברכישת ציוד מוסדי בסיסי
תוכנית מורשה לקליטת מדענים ולמחקר קליני
תוכנית לתמיכה במחקר ביו-רפואי בתחום סוכרת נעורים (Type I Diabetes)
תוכנית I-CORE - תוכנית התומכת בהקמת מרכזי מצוינות מדעית
בנוסף, מעודדת הקרן בביצוע שיתופי פעולה מחקריים בינלאומיים במסגרת מספר תוכניות שונות.
על פי אתר הקרן הלאומית למדע סכומי המענק הממוצעים במסלולי הם:
בתחום המדעים המדויקים וטכנולוגיה: כ-200,000 ש"ח
בתחום מדעי החיים ורפואה: כ-230,000 ש"ח
קרן ההלוואות לעסקים קטנים ובינוניים בערבות המדינה היא כלי סיוע ממשלתי לעסקים קטנים ובינוניים.
הקרן פועלת מתוקף החלטת ממשלה, החל מאוגוסט 2003.
מטרת הקרן היא לסייע להקמת עסקים חדשים ולביסוסם של עסקים קיימים אשר ישנה הצדקה כלכלית לקיומם ויש להם פוטנציאל להתפתח וליצור מקומות עבודה חדשים.
ערבות המדינה מיועדת לפתור את כשל השוק, לפיו רוב מוחלט של האשראי במשק ניתן למספר מצומצם של לווים גדולים, בעוד העסקים הקטנים והבינוניים, המהווים את רוב העסקים הפעילים, נתקלים בקושי בקבלת אשראי, בין השאר כתוצאה ממחסור בביטחונות, בעיה שאותה הלוואות בערבות המדינה יכולה לפתור.
תהליך קבלת הלוואות בערבות מדינה לעסקים קטנים כרוך בבדיקה כלכלית של גוף כלכלי מקצועי, והחלטת ועדת אשראי המשותפת עם נציגי הבנק.
קרנות המימון הממשלתיות הלוואות בערבות מדינה לעסקים קטנים החלו לפעול בארץ בתחילת שנות ה-90, בעקבות העלייה הגדולה מברית המועצות לשעבר, הממשלה, באמצעות משרד התמ"ת, הקימה את הרשות לעסקים קטנים ואת הקרן לעידוד עסקים קטנים בערבות מדינה שפעלה בין 1993 ל-1999 והעניקה הלוואות לעסקים בערבות מדינה באמצעות שבעה בנקים מסחריים.
בשנים אלו הוענקו למעלה מ-3,000 הלוואות בסכום כולל של כ-670 מיליון ש"ח.
מנגנון הפעילות היה מבוסס על ערבות מדינה בשיעור של בין 70% ל-100% מסכום ההלוואה, ערבות שמומשה במידה והעסק הוגדר כחדל פירעון.
שיעור הדיפולט הגבוה (כ-30%), ומנגנון ניהול קרן לא יעיל, הביא להפסקת פעילותה.
ב-1 ביולי 2003, החליטה הממשלה בישיבתה כקבינט חברתי כלכלי על הקמת קרן חדשה לסיוע לעסקים קטנים, שתחליף את הקרנות הקודמות, במגמה ליישם את לקחי העבר בקרנות, הקרן תוקצבה ב-250 מיליון ש"ח, באמצעות פיקדון מדינה ממונף (פי 5) של 50 מיליון ש"ח, סכום הפיקדון משמש גם עבור בטוחה להחזר ההלוואות.
לקרן מונה גוף מנהל מקצועי, חברת ייעוץ כלכלי שזכתה במכרז החשב הכללי למתן השירותים, המתאם את הפעילות בין הבנקים המסחריים לממשלה, מבצע את ניתוחי האשראי לעסקים המבקשים, ומנהל את הפעילות האדמיניסטרטיבית.
בדצמבר 2008 הודיע משרד האוצר כי פנה לבנקים כדי להרחיב את הקרן בעוד כ-200 מיליון ש"ח, במכרז זכה בנק אוצר החייל.
על פי תנאי המכרז מועמדות ההלוואות עם ביטחונות של עד 25%.
כמו כן הועמד תקציב של 62 מיליון ש"ח לקרן ליישובים בעוטף עזה, אשר נדרשים לביטחונות של עד 10% בלבד.
ב-2009 הוקמה קרן חדשה הלוואות בערבות מדינה המיועדת לעסקים בינוניים, בעלי מחזור גבוה מ-22 מיליון ש"ח, במכרז להפעלת הקרן זכו בנק מרכנתיל, אוצר החייל ובנק הפועלים.
ב-2011 צורף בנק פועלי אגודת ישראל לקרן הלוואות בערבות מדינה, לצורך חיזוק העסקים הקטנים במגזר החרדי.
בשנים 2012 ו-2016 פעלה הקרן מכוחם של 2 מכרזים חדשים, בהם אוחדו הקרנות לעסקים קטנים וליצואנים.
עד לשנת 2022 הועמדו הלוואות באמצעות הבנקים לאומי, מזרחי, בינ"ל (כולל אוצר החייל) ומרכנתיל.
בשנים 2020-2021 פעלה הקרן במתכונת מיוחדת עקב התפשטות נגיף הקורונה.
במסגרת זו הוגדל מספר הגופים הזכאים להעמיד הלוואות ונוספו הבנקים דיסקונט ופועלים, וכן נוספו גופים חוץ-בנקאיים.
החל משנת 2023 פועלת הקרן מכוחו של מכרז חדש, במסגרתו הורחב מספר הגורמים הרשאים להעמיד אשראי בערבות המדינה, והוסדר גם מעמדם של גופים חוץ-בנקאיים.
הבנקים המשתתפים בקרן הם בנק לאומי, בנק הפועלים, בנק מזרחי, בנק מרכנתיל דיסקונט, בנק דיסקונט, בנק ירושלים ובנק יהב.
הגופים החוץ-בנקאיים הרשאים להעמיד הלוואות במסגרת הקרן הם BTB, גמא, ויזה-כאל.
ערבות המדינה, בהתאם למסלול, נעה בין 60% ל-90% מהיקף ההלוואה.
העסק רשום בישראל כעוסק מורשה, שותפות, חברה או עמותה
מחזור שנתי של עד 100 מיליון ש"ח
מידע עסקי תקין וללא חוב שלא הוסדר לרשויות המס בישראל.
בנק כלשהו אינו נוקט בהליך משפטי כלשהו נגד העסק ו/או נגד בעליו, לרבות הליכי הוצאה לפועל.
העסק אינו מצוי בהליך כינוס נכסים ו/או פירוק ו/או הקפאת הליכים ו/או הסדר נושים ואין נגדו הליכי הוצאה לפועל כלשהם,
לעסק לא קיים חוב אשר הוגדר כחוב פגום בחשבונות הקיימים בבנק.
הקרן מאפשרת קבלת הלוואה במספר מסלולים:
מסלול כללי - הלוואה ל-5 שנים.
ההלוואה להון חוזר, השקעה או משולב.
נדרשת השקעת הון עצמי של 20% מהיקף ההשקעה המתוכנן.
מסלול עסקים בהקמה - מיועד ליזמים מתחילים בתחילת דרכם המבקשים לקבל אשראי בתנאים נוחים, במטרה לעודד יזמות והקמת עסקים.
במסלול זה ניתנות הלוואות בסכום של עד 500,000 ₪ בתנאים מיטיבים, עם בטוחות מופחתות בשיעור של 5% בלבד להלוואה עד לסך של 300,000 ₪ ו-15% ליתרה.
מסלול השקעות בתעשייה - הלוואות לטווח של עד 12 שנים.
היקף ההלוואה: עד 90% מסכום ההשקעה הנדרש או עד 15% ממחזור העסקים של העסק, הנמוך מביניהם.
מסלול הון חוזר לטווח קצר - הלוואה לשנה עד שנתיים.
מסלול זה מיועד לכל העסקים הקטנים והבינוניים המבקשים לקבל מימון לטובת צורכי הון חוזר וגישור על פערי תזרים מזומנים לטווח קצר
מסלול יצואנים - מיועד לעסקים אשר יצאו בהיקף של 250 א' דולר לשנה שקדמה לבקשת ההלוואה.
במסלול זה ההלוואה המקסימלית היא עד 12% ממחזור המכירות לשנה שקדמה לבקשת הלוואה.
מסלול חקלאות - חקלאי יוגדר כיצרן אשר עוסק במישרין בייצור תוצרת חקלאית טרייה, ואשר מחזור עסקיו בשנה שקדמה להגשת הבקשה בקרן לא עולה על חמישה מיליון ש"ח.
מסלול עמותות חברתיות - מסלול לעמותות או מלכרי"ם המספקים שירותים לממשלה בתחום החינוך, רווחה ובריאות.
במסגרת מסלול זה לא ידרשו העמותות להעמיד ערבות אישית.
בכל המסלולים נדרשת העמדת ערבות אישית וביטחונות מופחתים, וכן ביטחונות נוספים בהתאם להחלטת הקרן.
הקרן לאדמות ישראל ILF היא עמותה ישראלית יהודית, הפועלת לקניית קרקעות בבעלות ערבית בארץ ישראל.
בנוסף עורכת הקרן פעילות הסברה בקרב הציבור היהודי בישראלי על הקשר בין העם היהודי לארץ ישראל.
הקרן הוקמה במהלך שנת 2008 על ידי אריה קינג.
היא פועלת לקניית אדמות מערבים או מיהודים העשויים למוכרם לערבים.
הקרן פעילה במיוחד באזורי מזרח ירושלים, גליל והנגב.
הקרן מרכזת אפשרויות רכישה של אדמות חקלאיות או בתים בערים מעורבות, ומציעה לרוכשים הפוטנציאליים ליווי מלא, הכולל עורכי דין וייעוץ.
מפרסומים בעיתונים שונים בישראל עולה כי בשנים 2008–2009 הקרן לאדמות ישראל השיבה לידי יהודים את נכסיהם לאחר שלעיתים עשרות שנים התגוררו בהם אחרים.
אזורים בהם הייתה הקרן מעורבת בשנים 2008–2009: בית צפאפא, "שער המזרח", הר הזיתים, נחלת שמעון ועוד.
לדברי קינג, הקרן קמה בתגובה למהפך שחל במדיניות קרן קיימת לישראל והסיוע של קק"ל להקמת רוואבי.
הקרן לאדמות ישראל קיימה מספר הפגנות על אדמות הנמצאות בבעלות יהודית לטענתה, באזור עטרות וענתא.
כן נתנה הקרן חסות לכנס רבנים שקרא שלא למכור ולהשכיר נכסים לערבים.
במרץ 2010 טען אריה קינג, כי בירושלים ובסביבתה ישנן עתודות קרקע, של קרקעות בבעלות פרטית יהודית או של אדמות קק"ל ומדינה היכולות, אחרי שינוי יעוד הקרקע, לענות על צורכי מגורים של האוכלוסייה היהודית בירושלים למשך עשרות שנים.
לדבריו, בשטח העתודות הללו ניתן לבנות קרוב ל-200,000 יחידות דיור.
קרקעות אלו מצויות בין גבעת זאב לירושלים, בסמוך לעטרות, במבשרת אדומים (E-1) ובאזור גוש עציון.
ב-2010 החל הארגון לתמוך בסיבוב שערים סביב הר הבית.
בשנת 2017 סייעה הקרן לאדמות ישראל לפנות את משפחת שמאסנה מביתה בשייח ג'ראח, בו התגוררה משנת 1972, בהתאם להחלטת בית המשפט העליון.