tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1811, במהלך מלחמת חצי האי, העיר נכבשה על ידי צרפת, אך הבריטים, בעלי בריתם של הספרדים, כבשו אותה מחדש כעבור שנתיים.
ב-1874, במהלך המלחמה הקרליסטית השלישית, הקרליסטים בזזו את קמברילס וגרמו לשריפה שהחריבה את המוסדות השלטוניים.
העיר התפתחה משמעותית במהלך המאה ה-20. החל משנות ה-60 של המאה ה-20 כלכלתה החלה להתבסס על תיירות והיא אחד המוקדים של האזור התיירותי קוסטה דאורדה.
ב-18 באוגוסט 2017 אירע פיגוע דריסה בעיירה שבמהלכו חמישה מחבלים במכונית מדגם אאודי A3 דרסו ופצעו שישה אזרחים ושוטר.
המכונית הדורסת התהפכה, והמשטרה הרגה ביריות את חמשת המחבלים (שלבשו חגורות נפץ דמה).
קמברלנד היא מושב המחוז של מחוז אלגני שבמרילנד, ארצות הברית, והעיר המרכזית של מטרופולין קמברלנד.
במפקד האוכלוסין משנת 2010, אוכלוסיית העיר מנתה 20,859 תושבים, ומטרופולין קמברלנד מנה 103,299 תושבים.
קמברלנד היא מרכז עסקים ומסחר של מערב מרילנד ורמות פוטומאק של וירג'יניה המערבית.
כינוי נפוץ לעיר הוא "היכן שהדרום מתחיל", משום שהיא שוכנת על קו מייסון-דיקסון.
בעבר העיר הייתה ידועה בשם "Queen Town", משום שהייתה העיר השנייה בגודלה במרילנד.
אף שבעבר הייתה העיר מרכז תעשייתי, לאחר מלחמת העולם השנייה ירד מעמדה של העיר כמרכז תעשייתי משום שרוב ההתפתחות העירונית, העסקית והטכנולוגית התרכזה בערי החוף המזרחי.
כיום נחשב מטרופולין קמברלנד כאחד העניים ביותר בארצות הברית, והוא מדורג מבחינת הכנסה לנפש במקום ה-305 מתוך 315.
קמברלנד נקראה על ידי מתיישבים אנגלים על שם בנו של ג'ורג' השני, הנסיך ויליאם, דוכס קמברלנד.
העיר נבנתה במקום בו שכנה מצודת קמברלנד שנבנתה ב-1754 ועמדה עד לאמצע המאה ה-18. המצודה שמשה כנקודת המוצא של ההתקפה של הגנרל הבריטי אדוארד ברדוק על המעוז הצרפתי במצודת דוק (פיטסבורג של ימינו) במהלך מלחמת הצרפתים והאינדיאנים.
האזור עצמו היה מיושב במשך אלפי שנים על ידי עמים ילידים.
קמברלנד שמשה גם כמאחז של ג'ורג' וושינגטון במהלך מלחמת הצרפתים והאינדיאנים, ומפקדתו הצבאית הראשונה נבנתה באזור זה.
וושינגטון חזר לקמרבלנד בשנת 1794 כנשיא ארצות הברית כדי לסקור את הכוחות הצבא שהיו בדרכם לדכא את מרד הוויסקי במערב פנסילבניה.
בגלל מיקומה האסטרטגי על מה שבהמשך נודע ככביש קמברלנד דרך האפלצ'ים, שימשה העיר לאחר המהפכה האמריקאית כנקודת הצטיידות עבור מהגרים מערבה במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-19. סלילת כביש קמברלנד שלימים נקרא "הכביש הלאומי" החלה בשנת 1811, והוא מחבר בין נהר הפוטומאק ונהר אוהיו.
הכביש מסתיים בעיר ונדליה שבאוהיו.
באותה תקופה הפכה העיר להיות העיר השנייה בגודלה במרילנד לאחר בולטימור.
לתעלת צ'ספיק ואוהיו שנבנתה כדי לשפר את מעבר הסחורות בין המערב התיכון לוושינגטון די.
סי, יש מסוף בקמברלנד (המסוף המזרחי נמצא בוושינגטון די.סי.).
בהמשך החליפו הרכבות את השימוש בתעלה, כיוון שהן היו מהירות יותר ויכולות לשאת יותר משא.
העיר הפכה למרכז תעשייתי מרכזי עם תעשיות זכוכית, מבשלות בירה, בדים ופח.
עם התפתחות התעשייה הכבדה במדינות צפון מזרח ומדינות אזור המיד-אטלנטיק, איבדה העיר מקומות עבודה רבים.
כתוצאה מכך ירדה אוכלוסייתה בכמעט מחצית: מ-39,483 תושבים על פי מפקד האוכלוסין משנת 1940 ועד ל-20,859 על פי מפקד האוכלוסין משנת 2010.
קמברלנד נמצאת בתחילת המעבר בין אקלים יבשתי לאקלים סובטרופי גשום, אם כי יש בה יותר מאפיינים של אקלים יבשתי.
היא העיר הגדולה היחידה במרילנד שנמצאת באזור של אקלים יבשתי.
באזור יש ארבע עונות מובחנות, קיץ חם ולח וחורף מתון (ביחס לאזורים הסובבים אותה, החורפים בה מתונים יותר עם פחות שלג.
צפיפות האוכלוסין היא 799 לקמ"ר.
ההרכב הגזעי של העיר הוא 89.4% לבנים, 6.4% אפרו-אמריקאים, 0.2% ילידים אמריקאים, 0.9% אסיאתים, 0.1% מאיים באוקיינוס השקט, 0.3% מגזעים אחרים ו-2.8% ממוצא של שני גזעים או יותר.
היספנים או לטינים מהווים 1.2% מהאוכלוסייה.
מתוך 9,223 משקי הבית בעיר ל-25.9% יש ילדים מתחת לגיל 18 המתגוררים בבית, 34% הם זוגות נשואים החיים יחד, 15.1% מהם מדובר באישה הגרה ללא בן זוג ו-4.9% מהם מדובר בגבר החי ללא בת זוג, ו-46% ממשקי הבית אינם משפחות.
38.9% ממשקי הבית הם אנשים הגרים לבדם.
מספר האנשים הממוצע של משק בית הוא 2.19 בני אדם ואילו מספר האנשים הממוצע במשפחה הוא 2.89 בני אדם.
הגיל החציוני בעיר היה 41.4 שנים.
ההרכב המיגדרי של העיר היה 47.0% גברים ו-53.0% נשים.
קמה ורדי טהרלב (נולדה ב-13 ביוני 1989) היא סופרת, זמרת-יוצרת, פזמונאית ומלחינה ישראלית.
היא בתה השנייה של האמנית רוני טהרלב, נכדתם של הפזמונאי יורם טהרלב והמשוררת נורית זרחי ונינתם של הסופר ישראל זרחי והמחזאי חיים טהרלב.
ילדותה של ורדי עברה עליה בכפר ויתקין, בסקוטלנד, בהרצליה ובמצפה מתת שבגליל העליון.
היא למדה בחינוך ביתי ובבית-הספר הדמוקרטי תפן.
כשהייתה בת 15 עזבה את הלימודים ואת בית משפחתה שבצפון ונדדה ברחבי הארץ.
את דרכה המקצועית החלה בגיל 17. היא טסה לאנגליה, שם גרה בלונדון ובחווה בדורסט לסירוגין.
היא הקימה יחד עם חברתה אלה דניאל, סולנית להקת ה-Betty Bears, והזמרת סשה בויסן, את הרכב הפולק-קברט La La Cravat.
ההרכב פעל כמופע רחוב ברחבי בריטניה ובצרפת, הקליט אלבום ביתי אחד והתפרק.
כשמלאו לורדי 19 שנים, היא חזרה לישראל ומאז היא חיה ופועלת בתל אביב.
באותה עת, מלווה בבן זוגה דייוויד מק'קירי, הקימה את ההרכב החשמלי The JackBand Blue.
השניים הקליטו חמישה אלבומים ביתיים.
בשנת 2012 יצא לאור אלבום הבכורה שלה, ForgetMeNot בהפקת אודי נאור.
בשנת 2016 שחררה ורדי את אלבומה השני, סוף מערב - Satchel - אלבום כפול, חציו באנגלית וחציו בעברית, בהפקת דן זייתון.
האלבום מומן במלואו בתמיכת הקהל באתר מימון ההמונים הדסטארט.
אלבומה השלישי של ורדי, MoonTicket, יצא בשנת 2021.
בשנת 2025 ראה אור שמרי נפשך - ספר פרוזה של ורדי בהוצאת עם עובד.
את הספר ערך יובל שמעוני.
הספר זכה בפרס טובה ויצחק וינר לעידוד יצירה ספרותית מקורית לשנת 2025 ולשבחי המבקרים.
בעיתון הארץ תואר הספר כ"רומן ביכורים מתוק וכואב, שמעניק לספרות הישראלית אקלים קריר, נוגה ויפהפה".
באתר וואלה נכתב כי ורדי יצרה "דיוקן מדויק של נפש שנפצעה מנטישה ואובדן".
שם אלבום יצא בשנת חברת תקליטים ForgetMeNot 2012 Satchel 2016 נענע דיסק סוף מערב 2016 נענע דיסק Moonticket 2020
שמרי נפשך, 2025. הוצאת עם עובד.
פרס טובה וינר לעידוד יצירה ספרותית מקורית לשנת 2025
קמברקה (ברוסית ובאודמורטית: Камбарка) היא עיר ברפובליקת אודמורטיה ברוסיה.
העיר קיבלה את שמה מנהר הסמוך.
ב-21 בפברואר 1741 נקנה שטח אדמה מאוכלוסייה מקומית, לצורך הקמת מפעלי ברזל יצוק.
על פי החלטת השלטונות מ-22 באוגוסט 1760 ניתן רישיון להקמת שני מפעלי יצקת וטחנת מים לחיתוך עץ.
היישוב נועד לשרת את התעשיות האלו.
ב-1945 קיבלה קמברקה מעמד של עיר.
ב-1964 נפתח מוזיאון לתולדות העיר.
קָמוֹסִים (בפורטוגזית: Camocim) היא עיר במדינת סיארה, בברזיל.
העיר מצויה על שפת האוקיינוס בו נהר טוקונדובה נשפך לים.
העיר נמצאת באזור הטרופי עם הטמפרטורה השנתית הממוצעת של כ-26 מעלות.
בשנים 1613–1649 האזור היה בשליטת הולנד.
תושבים פורטוגזים ראשונים באזור התיישבו בסביבות בשנת 1879 ובשנת 1889 היישוב הוכר כעיר.
כ-85% מתושבי העיר הם קתולים.
בעיר פעול בית חולים, מספר תחנות רדיו אזוריות ושדה תעופה.
בשנת 1910 האזור חובר למערכת מסילת ברזל אזורית.
תושבי העיר מתפרנסים בעיקר מחקלאות ודייג, כמו גם קציר קשיו, אורז יבש, קסבה וקטניות.
כמו כן נפוץ גידול בקר, חזירים ועופות.
קמוב Ka-52 הוא מסוק קרב וסיור רוסי מייצור חברת קמוב שפותח מדגם ה-Ka-50 החד מושבי.
זהו הוא מסוק הקרב הקואקסיאלי היחיד בשירות מבצעי, וכמו קודמו הוא המסוק היחידי בשירות שכולל מערכת הפלטה לצוות המסוק.
למסוק שתי גרסאות עיקריות, הגרסה הבסיסית Ka-52 שמיועדת לפעול ממתקנים יבשתיים ומשמש בעיקר את חיל האוויר במשימות סיור וסיוע אווירי קרוב, ומסוק ימי ה-Ka-52K המכונה "Катран" (בתעתיק עברי: קַטְרַן בעברית: קוצן נקוד) המיועד לפעול מספינות מלחמה.
ה-Ka-50 פותח במקור כמסוק קרב קל לגישור יכולות שהיו בחסר במסוקים רוסים ולהתחרות ב-AH-64 אפאצ'י.
לאחר מחקרים במכון קמוב הוחלט שמערכות האוטומציה הקיימות יכלו להחליף איש צוות אחד במסוק הקרב החדש ומערכת ההיגוי ובקרת הטיסה נועדו להקל על פעילות הטייס הבודד בנוסף תצורת הרוטור הקואקסיאלי הקנתה תכונות ניהוג ושליטה נוחות יותר יחסית למסוק טהור.
טייס בודד אפשר הקטנת השטח המיועד לצוות, הגדלת השריון ופישוט הציוד שלא היה צריך להיות כפול בשני תאים המותקנים אחד אחרי השני, כמו שהיה נהוג במסוקי קרב באותה התקופה.
תצורת הרוטור הקואקסיאלי המתאפיינת בשטח דיסקה גדול, הקנה למסוק מהירות מרבית גבוהה יותר יחסית למסוקים טהורים.
כמו כן הזריזות של כלי הטיס בציר הסבסוב מנעה את הצורך בתותח היושב על גבי צריח, מה שאפשר התקנת תותח כבד יחסית למסוקי קרב.
בנוסף לכל החידושים הללו, המסוק נבדל מכל מסוק אחר בהיותו היחיד עם מערכת הפלטה לטייס.
במהלך פיתוח ה-Ka-50 עלה הצורך בפיתוח מסוק דו מושבי למטרות אימון.
בשביל לבצע שינויים מעטים ככל הניתן בתצורה ואיזון המסוק נבחרה תצורת תא טייס צד בצד.
זה מנע תנועה של מרכז הכובד קדימה מדי, שכן שני הטייסים יושבים קרוב באותו המרחק ממרכז הכובד והזרוע שמשקלם מפעיל על המרכז קטנה יותר.
עם זאת, זה דרש הקטנת המיגון לתא הטייס.
ועדיין כלי הטיס היה ב-600 קילוגרם כבד יותר מקודמו ולכן ביצועיו היו נחותים יותר.
יתרון נוסף של תצורה זאת היה הקטנת כמות הציוד בתא הטייס שכן שני הטייסים יכלו להשתמש באותם המכשירים בתא, מה שבתצורת תא טנדם היה דורש כפילות של מכשירים בין התאים.
תצורה זאת התגלתה כיעילה מאוד ולכן משימות מסוקי קרב נוספות החלו להתווסף לתצורות שונות.
תצורות מוצעות של מסוקי קרב וסיור, קרב-לילה, ולוחמה ימית הוצעו במהלך פיתוחו.
תצורת הקרב וסיור החלו להעלות עניין והמסוק שיקף זאת.
תצורה של תא צד בצד גם אפשרה שיתוף פעולה מיטבי במילוי משימה זאת שכן שני אנשי הצוות יכלו לבצע זיהוי ויזואלי ובעזרת האמצעים האלקטרואופטיים בצורה משותפת.
כמו כן המסוק כלל שני מכלולי מצלמות אלקטרואופטיות שאפשרו לשני אנשי הצוות להסתכל על שני אזורים במקביל בנוסף על מכ"ם אוויר קרקע מתקדם.
הטייס יכול לקרוא את תוואי השטח ולזהות איומים או אזורי עניין גם בלילה, ואיש הצוות השני יכול להתמקד בעזרת המצלמה השנייה באזור מסוים בשביל לקבל עליו מידע, או אף "לצבוע" את המטרה בעזרת המכ"ם והלייזר ולשתף את המטרה והכוונה אליה בין חברי המבנה.
כמו כן זה אפשר למסוק להוות מעין מוצב פיקוד שיכול להכווין ולתמוך בכוחות מיוחדים.
מסוק Ka-50 ה-11 שיוצר (מספר זנב 061) הוסב לתצורה דו מושבית במהלך שנת 1995 ועד תחילת שנת 1996 ושימש כמסוק ניסוי לתוכנית הפיתוח.
מסוק 061 הופיע לראשונה בסלון האווירי אירואינדיה בשנת 1996.
בגלל הקשיים הכלכליים של רוסיה במהלך שנות ה-90 ושנות ה-2000 המוקדמות, היה קיים רק מסוק ניסוי בודד לדגם זה.
בשנת 2008 יוצרו שני מסוקי ניסוי נוספים לפרויקט.
במסוקים אלה, כמו גם בדגם הסדרתי, מספר המכלולים האלקטרואופטיים צומצם לאחד.
עם זאת בדגמים אלה ובמסוקים הסדרתיים הותקנו מנועים מדגם VK-2500 החזקים יותר.
בשנת 2011 החל ייצור סדרתי למסוקים אלה במקביל לתוכנית בחינה ממשלתית למסוק שהסתיימה בהצלחה באוקטובר 2012.
בשנת 2015 עלה לאוויר המסוק הראשון מדגם K המיועד לפעילות מספינות מלחמה.
המסוק כלל להבים מתקפלים לאחסנה.
כמו כן מכלול הכנפיים היה קטן יותר וכלל שתי תחנות חימוש במקום שלוש כמו בדגמי המסוקים של חיל האוויר, יחד עם מנגנון קיפול הכנף.
עם זאת, המסוק כלל מערכת אלקרואופטית משופרת ויכולת לשאת טיל ההרמס שבתצורה הדו שלבית שלו יכול להגיע לטווח של 100 קילומטר.
אם כי ההערכה שהמסוק לא יוכל להפעיל את הנשק הדו שלבי לבדו והדגם המבצעי יהיה חד שלבי ובעל טווח של 20 קילומטר.
בשנת 2018 הוכרז שהמסוק יכול להפעיל את הטיל נגד ספינות Kh-35 זבזדה בעל טווח מבצעי של עד 300 קילומטר.
בשנת 2019 הוכרז כי למסוקי Ka-52 מתוכננת השבחה ועדכון מערכות בשירות חיל האוויר הרוסי.
הדגם שסומן באות M יכלול שיפורים במערכות הנשק והאוויוניקה, אם כי הפרטים עדיין לא פורסמו.
החוזה צפוי להיחתם בשנת 2020 והשדרוג צפוי להסתיים ב-2025.
החל ממרץ 2016 מספר מסוקי Ka-52 של חיל האוויר הרוסי הוצבו בבסיס חמיימים שבסוריה, כחלק מהכוח האווירי המשתתף במלחמת האזרחים הסורית.
בדצמבר 2016 מסוקי Ka-52K של הצי הרוסי השתתפו במלחמה, אם כי לא ברור מהיכן הם טסו - מספינות הצי או ממתקן יבשתי כלשהו.
ב-7 במאי 2018 התרסק בסוריה מסוק Ka-52 של חיל האוויר.
ההערכה היא שכשל טכני גרם להתרסקות למרות שייתכן שהמסוק הופל, אבל אף ארגון לא לקח על הפעולה אחריות.
עם תחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-24 בפברואר 2022 החלה "מכת הפתיחה" שקדמה לפלישת כוחות הקרקע הרוסיים, כללה תקיפה באמצעות מסוקי Ka-52 של שורת יעדים צבאיים ברחבי אוקראינה, כולל בעיר הבירה קייב וכן בערים אודסה, חרקוב, לבוב, דניפרו וערים נוספות.
אחת התקיפות היותר מפורסמות היא התקיפה על שדה התעופה הוסטומל.
במהלך הפלישה הופלו לראשונה מספר מסוקי Ka-52.
ב-25 באוקטובר 2022 משרד ההגנה הבריטי פרסם בטוויטר כי מתחילת המלחמה ישנן לפחות 23 הפלות מאומתות של מסוקי Ka-52. נתון זה מהווה כמעט מחצית מכמות ההפלות של מסוקים רוסים במלחמה.
עדויות נוספות מחוות שכ-34 מסוקי Ka-52 הופלו עד כה (מאי 2023).
חיל האוויר הרוסי - מפעיל נכון ל-2020, 127 מסוקים סדרתיים מהדגם הבסיסי בענף תעופת צבא היבשה.
התעופה הימית הרוסית - משרד ההגנה הרוסי חתם על חוזה לאספקת 32 מסוקים מדגם K לחיל הים הרוסי בשנת 2014. נכון לשנת 2020 הענף מפעיל 24 יחידות מהדגם.
חיל האוויר המצרי - בשנת 2015 חיל האוויר המצרי חתם על חוזה רכש של המסוקים.
חיל האוויר המצרי קיבל, נכון ל-2020, 30 מסוקי Ka-52 מהדגם הבסיסי אם כי עם התאמות מסוימות לפעילות מספינות כגון רוטורים מתקפלים וכדומה, אלה מיועדים לפעול מאונייות הסער מסדרת מיסטרל שנרכשו מצרפת.
ראשונים מהמסוקים התקבלו בשנת 2018 והוכרזו מבצעיים ב-2019. מסוקי Ka-52K נוספים צפויים להימכר למצרים, המספר המסוקים הכולל צפוי להגיע ל-43 מסוקים.
קמונד (בהונגרית: Kamond) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בקמונד מספר התושבים נמצא בירידה.
הכפר הוקם בשנת 1954 מאיחוד של הכפרים קישקמונד (Kiskamond), נגיקמונד (Nagykamond).
יהודי הכפרים המרכיבים את קמונד
בקישקמונד חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
בנגיקמונד חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
קמוט (בהונגרית: Kamut) הוא כפר קטן בנפת מזקובאצ'האזה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים בקמוט נמצא בירידה.
כנסייה הייתה בכפר כבר במאה ה-12 ומאז הוא היה מיושב לסירוגין עד להקמתו ככפר רשמי בשנת 1949. הכנסייה הנוכחית נבנתה רק בשנת 1992.
קַמּוֹטֶה קְיוּ (בפיליפינית: Kamotekyu) הוא מאכל חטיפים פופולרי בפיליפינים העשוי מקמוטה (בטטה).
פרוסות קמוטה מצופות בסוכר חום ואז מטוגנות כדי לצלות את תפוחי האדמה ולקרמל את הסוכר.
זהו אחד ממאכלי הרחוב הנפוצים ביותר בפיליפינים, יחד עם בננה קיו וטורון.
המונח הוא הלחם בסיסים של "קמוטה" ו"ברביקיו", האחרון באנגלית פיליפינית מתייחס לבשר שניצלה בסגנון דומה לקבבים.
אף על פי שהמנה מוגשת על שיפוד של מקלות במבוק, היא לא צלוייה על המקל.
השיפוד מיועד אך ורק לטיפול קל יותר לאכילה והבטטה המטוגנת מושחלת עליו, מכיוון שהמנה נמכרת בדרך כלל כאוכל רחוב.
הקאמוב Ka-22 Vintokryl (קירילית: Камов Ка-22 Винтокрыл) (קוד דיווח נאט"ו Hoop) היה כלי טיס רוטורי שפותח על ידי קמוב עבור חיל האוויר הסובייטי.
מטוס ניסיוני זה שילב את יכולותיו של מסוק להמראה ונחיתה אנכית עם אלו של מטוס כנף קבועה.
ה-KA-22 נשא מטען רב, עם תא מטען דומה בגודלו לזה של אנטונוב AN-12. שמונה שיאי עולם לגובה ומהירות נקבעו על ידי ה-KA-22 בקטגוריה שלו, שאף אחד מהם לא נשבר מאז.
על מנת להגדיל את טווח טיסות המסוקים, מתכנן המטוס בחברת קאמוב, ולדימיר ברשבסקי, תכנן מסוק עם כנפיים ומערכת הנעה של מטוס.
בשנת 1954 אושרה ההצעה לייצור שלושה מטוסי Ka-22. התוכנית עוכבה וב-28 במרס 1956 בוטלו אבות טיפוס 2 ו-3. ההמראה הראשונה של ה-Ka-22 הייתה ב-17 ביוני 1959, וטיסתו הראשונה בוצעה ב-15 באוגוסט 1959. במהלך טיסות המבחן נתגלו קשיים חמורים במערכות הבקרה דבר שהוביל לדחיית הזמנות.
ביולי 1960 התקבלה הזמנה לייצר שלושה מטוסי Ka-22 נוספים.
ה-Ka-22 היה מטוס בעל כנף קבועה עם רוטורים שהותקנו מעל קצות הכנף.
בכל קצה כנף הותקן מנוע, עם הנעה הן למדחף עם ארבעה להבים והן לרוטור בעל ארבעה להבים.
האב טיפוס המקורי הונע על ידי מנועי Kuznetsov TV-2VK בהספק של 5,900 כוחות סוס, ואלו הוחלפו מאוחר יותר על ידי ה-Soloviev D-25VK בהספק של 5,500 כוחות סוס.
בתא הטייס היו שלושה מושבים מעל חלונות החרטום ואזור מטען בו ניתן היה להכניס 80 מושבים או 16.5 טון מטען.
את החרטום ניתן היה לפתוח על ציר צידי לצורך טעינת ציוד בממדים גדולים.
במצב מסוק, הנעת המדחף נותקה, והמדפים הורדו ל-90 מעלות.
במצב כנף קבועה, הרוטורים נותקו מההנעה הראשית והיו חופשיים, והמטוס נשלט על ידי המאזנות ומשטחי הזנב.
גלגל הנחיתה הכפול היה קבוע.
במהלך ההיסטוריה הקצרה שלו, קבע המטוס שמונה שיאי עולם, כאשר הטייסים היו ד.ק.
ביום התעופה הסובייטי של אוגוסט 1961, המטוס הוצג לראווה לראשונה בפומבי.
ב-7 באוקטובר 1961, נקבע שיא מהירות שעמד על 356.3 קילומטר בשעה.
ב-28 באוגוסט 1962, בעת טיסה לבדיקות קבלה, ה-Ka-22 01-01 התהפך שמאלה והתרסק תוך גרימת מותם של כל הצוות.
הסיבה להתרסקות נקבעה כמערכת הבקרה של הקולקטיב של רוטור ימין.
בדיקה נוספת גילתה ששניים מתוך שלושת מטוסי ה-Ka-22 האחרים סבלו מבעיות דומות.
לשיפור היציבות והשליטה, הותקן טייס אוטומטי דיפרנציאלי עם חיישנים שונים אשר הזין את הנתונים למערכת הבקרה.
ב-12 באוגוסט 1964, בעת ביצוע ניסויים של חיל האוויר הסובייטי, התרסק מטוס 01-03. המטוס נכנס לפנייה בלתי מבוקרת ימינה, ובמאמצים לתקן את הטיסה, ה-Ka-22 החל בצלילה תלולה.
שלושה מתוך חמשת אנשי הצוות שרדו.
תוכנית ה-Ka-22 ננטשה כאשר ה-מיל מי-6 תפס את תפקיד המסוק הכבד.
בסופו של דבר, נגרטו גם שני המטוסים שנותרו.
ה-Ka-22 נצפה רק פעם אחת על ידי משקיפים מערביים במהלך המלחמה הקרה, במהלך מפגן יום התעופה במוסקבה ב-9 ביולי 1961.
במתמטיקה, הקְמוֹר () של גוף, או של אוסף של גופים, הוא הגוף הקמור המינימלי המכיל אותם.
במקרה הפרטי, שבו אוסף הגופים הוא אוסף של נקודות, עקומות וצורות דו-ממדיות, במישור הדו-ממדי, ניתן לדמות את הקמור לשטח שתחום על ידי גומייה, שנמתחה כך שתקיף את כולם, ולאחר מכן שוחררה.
המקבילה של הגומיה במרחב התלת-ממדי, היא יריעה אלסטית מתוחה, שמקיפה אוסף של עצמים גאומטריים.
הקמור של אוסף נקודות, קטעים ומצולעים במישור, הוא מצולע.
הקמור של אוסף נקודות, קטעים, מצולעים ופאונים במרחב התלת-ממדי, הוא פאון.
בהינתן מרחב וקטורי מעל שדה הממשיים וקבוצה כלשהי , הקמור של מוגדר להיות:
כלומר, חיתוך כל הקבוצות הקמורות המכילות את .
חיתוך זה מוגדר היטב לכל מכיוון שהמרחב הווקטורי עצמו הוא קבוצה קמורה, ולכן החיתוך מכיל איבר אחד לפחות.
ניתן להוכיח כי ההגדרה לעיל שקולה לאוסף כל הצירופים הליניאריים של איברים מ- עם מקדמים חיוביים שסכומם הוא 1. כלומר, אוסף כל הווקטורים כך ש:
חישוב הקמור הוא בעיה בגאומטריה חישובית.
ישנם מספר אלגוריתמים העוסקים בחישוב זה, הן במקרים המיוחדים של שניים ושלושה ממדים, והן במקרה של מספר ממדים כלשהו.
שני אלגוריתמים ידועים למציאת קמור של אוסף נקודות במישור הדו־ממדי הם הסריקה של גראהם והצעדה של ג'ארביס.
החסם התחתון על זמן מציאת הקמור של אוסף בן נקודות במקרה הגרוע הוא .
ניתן להצדיק חסם זה על ידי כך שבאמצעות אלגוריתם שמוצא קמור ניתן למיין סדרת נקודות, והוכח כי מיון חסום מלמטה במקרה הכללי (בו אין מידע נוסף על האלמנטים הממוינים) על ידי .
עבור מרחב מממד החסם התחתון הוא בשל סיבוכיות הפאון שייווצר.
המילה קמור מופיעה לראשונה בעברית בתלמוד בבלי במסכת עירובין:
קמח הוא אבקה דקה הנוצרת מטחינת רכיבים מסוימים של צמחים, כגון זרעים, אגוזים ופירות.
במקרים רבים המרכיב מעובד לפני טחינתו על ידי ייבוש, קלייה, או בדרכים אחרות.
שימושו העיקרי של הקמח הוא הכנת עיסה (בצק), שממנה אופים לחם ומאפים אחרים.
כבר מאז המהפכה החקלאית נהגו בני אדם לטחון זרעים של צמחים ממשפחת הדגנים ולהפיק מהם קמח.
כך למשל החלו לטחון גרעינים, כגון גרעיני חיטה, שיפון וכוסמין.
מעבר לחלוקה לפי רכיבי צמחים (קמח גרעינים, קמח קטניות, קמח פירות וכו') ניתן לחלק את כל הקמחים הקיימים לשני סוגים עיקריים: קמח מלא וקמח לבן.
קמח מלא הוא כל קמח אשר הרכיב הצמחי ששימש להכנתו נטחן בשלמותו, כלומר בקליפתו (האכילה) המלאה (המכונה סובין) או לחלופין ללא כל ליטוש או עיבוד.
קמח לבן, לעומת זאת, הוא קמח שבתהליך הכנתו הוסרה קליפת הגרעין.
טעמו של קמח לבן לרוב עדין יותר, והוא נוח לייצור ונשמר לזמן ממושך יותר, עם זאת הוא מכיל פחות רכיבים תזונתיים, משום שרוב הרכיבים התזונתיים החשובים נמצאים בקליפה.
ככל שהקמח מלא יותר, ומכיל את כל הרכיבים המקוריים של רכיב הצמח, הוא כהה יותר.
קמח הוא חומר גלם בסיסי ושכיח במגוון מאכלים ושיטות בישול.
באפייה הוא המרכיב העיקרי של סוגי בצק רבים, שמהם אופים מגוון לחמים, ומרכיב חשוב בעוגות ובפשטידות רבות.
בבישול הוא הבסיס לפסטה, מרכיב בסוגי כופתאות, כיסונים ולביבות, ומשמש גם להכנת דייסות (כגון ממליגה ופולנטה מקמח תירס) ולהסמכת רטבים.
בטיגון הוא מהווה מרכיב בבצק המטוגן בטיגון עמוק להכנת סופגניות, בבלילות כמו בלילת החביתיות ובציפויים כגון ציפוי לשניצל.
קמחים שונים עשויים להיות שונים מאוד זה מזה בהרכבם הכימי, אם כי לכולם מידה משמעותית של עמילנים.
ואם מדובר בקמח מלא, אז גם סיבים.
קמחים מסוימים כמו קמח חומוס מלא וקמח עדשים מלא, מכילים מידה רבה של חלבון וסיבים.
קמח חיטה, שיפון, כוסמין ושעורה שהם מלאים, עשירים בחלבון וסיבים תזונתיים גם הם.
קמחי אגוזים וזרעים, וכן קמח שקדים, עשירים יחסית בשומנים צמחיים טובים.
המרכיב העיקרי בקמח חיטה הוא עמילן המהווה 80% ממנו, וכן חלבון שרובו גלוטן, ולשניהם תפקיד מכריע בתהליך האפייה.
העמילן סופח כמויות גדולות של מים בטמפרטורה גבוהה, וגרגריו תופחים בעת האפייה וממלאים את נפח המאפה, ואילו הגלוטן מתפתח, במגע עם מים, לרשת סיבית וגמישה שמתייצבת ונמתחת יותר ככל שלשים את הבצק לאורך זמן רב יותר, עד גבול מסוים שבו נהרסים קשרי הגופרית בין רכיבי הגלוטן.
בזמן האפייה עצמה רשת הגלוטן נמתחת כתוצאה מפליטת גזים שמקורם בחומרי ההתפחה, ומעניקה למאפה את מרקמו ומבנהו.
ביהדות חל איסור אכילת חמץ בחג הפסח, ומכיוון שקשה להישמר מהחמצת הבצק במהלך עריכת הבצק ואפייתו, לפיכך במהלך החג משמשים קמח תפוחי אדמה, קמח חומוס, קמח קוקוס, קמח שקדים וקמחים רבים אחרים כתחליף לקמחי דגנים דוגמת קמח החיטה, השיפון והכוסמין.
בנוסף לקמחים שאינם עשויים מדגן, ניתן להשתמש בחג הפסח גם בקמח מצה העשוי ממצות שנטחנו דק לאבקה, היות שעל פי כללי ההלכה, קמח שהופק ממאכל שעבר אפייה, נעקרה ממנו יכולת ההחמצה.
בפועל קמח המצה הוא אחד הקמחים השימושיים ביותר בחג הפסח, ומשמש למגוון מאכלים.
לפי ההלכה, תולעים הנוצרות בקמח, כל זמן שהן בתוך הקמח – מותרות באכילה, היות שכל חיותן הוא מכוח הקמח, והן בטלות לגביו, אך משעה שפרשו מן הקמח נאסרו, גם אם חזרו אליו לאחר מכן.
בעקבות זאת נחלקו הראשונים אם תמיד יש לחשוש שהתולעים פרשו מן הקמח וחזרו אל תוכו, ואז הן אסורות.
או שאין לחשוש לכך כל זמן שלא ראינו בעינינו שהן פרשו.
בנוסף לכך נחלקו אם זחילתן על דפנות הכלי שבו נמצא הקמח נחשבת לפרישה, או שרק לאחר שפרשו אל דופנו החיצונית של הכלי נאסרו.
השולחן ערוך, ואחריו רוב האחרונים, חששו לדעה המחמירה, ופסקו כי יש לסנן את התולעים מן הקמח.
עוד נחלקו אם כאשר אין ודאות שיש תולעים בקמח, האם חובה לבודקו מתולעים.
יש אומרים שאין חובה לבדוק את הקמח, ויש אומרים שחובה לבודקו, וכך נהגו רבים.
מנגד, כיום עלתה המודעות לעכבישונים זעירים הנקראים קרדית הקמח (בת משפחתה של קרדית אבק הבית), המצויים בקמח באזורים חמים ולחים (כמו במישור החוף ובשפלה), ועל כן רבים הצריכו לנפות את הקמח מפניהם בנפת 70 מש המסוגלת לסננן מהקמח.
אולם רבים סוברים שחרקים כה זעירים שאינם ניכרים אלא למומחים, בטלים בקמח ואינם אסורים.
בחנויות רבות ניתן להשיג היום קמח (חיטה, כוסמין, שעורה) מנופה ארוז באריזה אטומה שאינו דורש ניפוי.
לרוב כתוצאה מהזדקנות: עם השנים, העור האנושי משתנה ומפסיק להיות מתוח.
הקמטים הם תוצאה של פגיעה מצטברת בסיבי הקולגן והסיבים האלסטיים בדרמיס ונגרמים בעיקר בעקבות חשיפת יתר לשמש וגם בהשפעתם המצטברת של כוח המשיכה ותנועות שרירי הפנים.
הקמטים מתחלקים לקמטי הבעה (הקמטים בפנים בצידי האף, במצח ובין הגבות) ולקמטים קטנים יותר הקיימים בעיקר באזורים החשופים לשמש.
קמטים מעידים על עור לא בריא.
סוג אחר של קמטים הם קמטים זמניים הנוצרים בעור כתוצאה ממגע עם מים.
בחלקים נרחבים של התרבות המערבית, הקמטים נחשבים לפגם ביופי.
ישנם אנשים המנסים, מהסיבות שהוזכרו לעיל, למנוע או להפחית היוצרות קמטים .
על ידי נקיטת אמצעים המונעים חשיפה ונזקי קרינה מהשמש כגון : לבישת בגדים ארוכים, חבישת כובע, ושימוש בקרמים למיניהם - קרם לחות, קרם אנטי-אייג'ינג, וקרם הגנה לעור .
ניתן להזריק לעור בוטולינום טוקסין.
הבוטולינום טוקסין הוא חומר שנכנס לשימוש ברפואה בשנות ה־70, בעיקר לתיקון מצבים של עין עצלה או פזילה.
הוא יעיל במיוחד לקמטי הבעה.
הבוטולינום טוקסין הוא רעלן היכול בכמויות קטנות להרפות פעילות של שרירי הבעה הפועלים פעילות יתר ועל ידי כך להפחית או להעלים קמטים מסוימים לתקופה של 4-5 חודשים.
התכשיר הידוע ביותר מסוג זה מכונה "בוטוקס" ומיוצר על ידי חברת אלרגן.
לא ניתן להשתמש בטיפולי בוטוקס להפחתת קמטים סטטיים אשר לא מושפעים מתנועות שרירי הפנים או לקמטים מאוד עדינים שקשורים למבנה העור.
שיטה נוספת להפחתת מראה הקמטים היא הזרקת חומר מילוי מתחת לקמט.
טיפול זה מתאים לכל קמט ולא רק לקמטי הבעה כמו הבוטוקס.
קיימים מספר רב של חומרי מילוי הנבדלים אחד מהשני בצמיגות, משך הזמן שהם נותרים יעילים בעור, והסיכונים הכרוכים בהם.
חומרים שנשארים בעור לתמיד כמו סיליקון עלולים לגרום לתופעות לוואי קבועות ולכן כמעט ואינם בשימוש.
ככלל מעדיפים היום שימוש בחומרים שנספגים בעור ולכן בטוחים יותר לשימוש.
רוב זריקות חומרי המילוי שנמצאות בשימוש כיום מורכבות מחומצה היאלורונית.
חומצה זו קיימת באופן טבעי בגופינו ומהווה חלק מרקמות החיבור בעור ובפרקים.
לשימוש בהזרקה היא מסונתזת במעבדה בשיטות של הנדסה גנטית.
החומר מגיע בדרך כלל כג'ל שקוף.
ישנם מספר סוגים שההבדל ביניהם הוא גודל חלקיקי הג'ל.
חלקיקים גדולים יותר מתאימים להזרקה עמוקה לקמטים גדולים ואילו תכשירים עם חלקיקים קטנים יותר מתאימים להזרקה לקמטים קטנים יותר.
משך ההזרקה הוא כ־30 דקות.
כאשר מזריקים חומר מילוי לשפתיים מקובל לאלחש בהזרקה מקומית של לידוקאין (כמו זריקה אצל רופא שיניים).
בשאר מקומות ההזרקה בפנים מספיקה מריחה של קרם מאלחש כ־40 דקות לפני הטיפול.
התוצאות מחזיקות מעמד בין 6 ל־12 חודשים לפי סוג החומר המוזרק.
קמטים כתוצאה ממגע עם מים
הרטבה ממושכת של גוף אנושי גורמת להופעת קמטים זמניים.
מחקר שהתפרסם בשנת 2001 מעלה השערה כי קמטים בכפות הידיים ובכפות הרגלים, הנוצרים ממגע עם מים, נועדו לשפר את אחיזת השטח של הכפות בסביבה מימית.
המחקר מראה כי המבנה של הקמטים מותאם לשיפור האחיזה, וכמו כן מחקרים שנערכו בשנות ה-30, מצביעים על כך שהקמטים לא נוצרים כאשר יש פגיעה עצבית באזור.
קמט בזמן (A Wrinkle in Time) הוא ספר מדע בדיוני שנכתב בידי מדלן ל'אנגל במהלך 1959-60 ופורסם בשנת 1962 אחרי דחיות רבות מצד מוציאים לאור בגלל היותו, לדברי ל'אנגל, "קשה מדי".
הספר זכה במדליית ניוברי (פרס יוקרתי לספרות ילדים), פרס ספר הסקויה, פרס לואיס קרול ואף היה מועמד לפרס אנדרסן.
זהו ספרה הראשון בסדרתה של ל'אנגל, העוסקת במשפחות מארי ואוקיף.
הספר יצא לאור בישראל בשנת 1982 בתרגומה של שרה קרן, בהוצאת עם עובד ובשנת 2012 יצאה מהדורה מחודשת בהוצאת מרגנית.
בשנת 2018 יצא לאקרנים עיבוד קולנועי בשם זה בלייב אקשן של דיסני, בבימויה של אווה דוברני ובכתיבתה של ג'ניפר לי.
העלילה מתמקדת במג מורי אשר יוצאת למסע בחלל ובזמן במטרה להציל את אביה המדען, בסיוע שלושה יצורים מסתוריים.
קמטן חורש (שם מדעי: Pseudopus apodus), הוא מין יחיד בסוגו של לטאה חסרת רגליים ממשפחת הקמטניים.
בארץ ישראל הוא נפוץ בכל האזור הים-תיכוני.
למרות דמיונו לנחש הוא אינו שייך לאותה תת סדרה.
מאפיינים אלו מהווים הומופלסיה, כלומר היווצרות מאפיינים משותפים בין מינים שונים ואף מרוחקים אבולוציונית.
הקמטן נכלל בעבר בסוג Ophisaurus, אך מאז שובץ בסוג משלו Pseudopus בו הוא המין החי היחיד כיום לצד ארבעה מינים המתוארים ממאובנים.
הוא תואר במקור בשנת 1775 על ידי פטר סימון פאלאס תחת השם Lacerta apoda.
מקור השם המדעי Pseudopus apodus הוא מיוונית ψευδοποδος άποδος, שפירושו המילולי הוא "בעל רגליים מזוייפות" או ללא רגליים.
בשפות אירופאיות רבות הוא מכונה "שלטופוסיק" ("sheltopusik"), שמגיע מרוסית מ-желтопузик, שמשמעותו "בעל גחון צהוב".
פאלאס, 1775) – נפוץ מחצי האי קרים דרך הקווקז, מזרחה למרכז אסיה ועד קזחסטן.
levantinus ג'בלונסקי, ריבריו-ג'וניור, מאירי, מאזה, מיקולצ'ק וז'נזיק, 2021 – מוגבל ללבנט, מדרום טורקיה דרומה עד ישראל
thracicus (אובסט, 1978) – תת-המין המערבי, מקרואטיה ויוון, מזרחה עד למערב טורקיה
למרות שתואר רק בשנת 2021, תת-המין P.
levantinus הוא הגדול והמגוון ביותר מבחינה גנטית מבין האחרים, דבר המצביע על היסטוריה אבולוציונית עתיקה ומורכבת יותר בהשוואה אליהם.
קמטן החורש מגיע לאורך של כ-135 סנטימטרים.
צבעו חום כהה, בהיר יותר בגחון ובראש, עם מבנה היוצר רושם מקטעי שגורם לו להיראות כמו תולעי אדמה גדולה עם קפל עור בהצדדים.
רגליים אחוריות קטנות (2 מ"מ) נראות לעיתים ליד פתח הביב.
למרות שהרגליים בקושי ניתנות להבחנה, ניתן להבחין במהירות בין הקמטן לנחש לפי אוזניו, עפעפיו וקשקשי הגחון.
הוא מציג דו-צורתיות זוויגית כאשר זכרים גדולים בממוצע מהנקבות.
הוא אינו ארסי ואינו נוטה לנשוך.
בשעת סכנה הוא מפריש חומר המדיף ריח רע ומאפשר לו להתחמק מאזור הסכנה.
קמטן החורש נפוץ בדרום רוסיה, בארצות הבלקן, במערב אסיה ובמרכזה.
הוא חי באזורים פתוחים, כמו קרקעות עם צמחיית עשב קצרה או גבעות מיוערות בדלילות.
הוא אוכל פרוקי רגליים ויונקים קטנים.
חלזונות וחשופיות הם כנראה טרפו המועדף, מה שעשוי להסביר מדוע הוא פעיל במיוחד במזג אוויר רטוב, אם כי הוא מעדיף בית גידול יבש.
פריצת קונכיות של חלזונות היא משימה קלה במיוחד בשל שיניהם ומבנה הלסת שלהם.
טורף גם לטאות קטנות ועכברים, ולפעמים אפילו צפעים ונחשים קטנים.
עונת הרבייה באביב, ובקיץ הנקבה מטילה את ביציה.
כ-10 שבועות לאחר ההזדווגות, נקבת הקמטן מטילה כשמונה ביצים, אותן היא מסתירה מתחת לקליפה או לאבן, ולעתים קרובות שומרת עליהן.
הצעירים בוקעים לאחר 45 עד 55 ימים.
אורכם בדרך כלל כ-15 ס"מ והם מתחילים לאכול לאחר כארבעה ימים.
הצאצאים עצמאיים מיד לאחר הבקיעה.
שרידים של תת-המין הלבנטיני (P.
levantinus) ידועים מאתרים נאטופיים בישראל, דבר המצביע על כך שהוא נאכל על ידי האוכלוסייה המקומית באותה תקופה.
אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 134-136
קִמְחָא דְפִסְחָא (בארמית: קמח לפסח, כלומר קמח להכנת מצות, נקרא גם בשם "מעות חיטין") היא מגבית צדקה מיוחדת הנהוגה לקראת חג הפסח, במסגרתה אוספים מהתושבים כסף או מזון על מנת לחלק לעניים לקראת פסח.
בעבר הייתה מגבית זו מגבית קהילתית-מקומית, אך כיום, לצד המגביות הקהילתיות, פועלים גופים ציבוריים בקנה מידה אזורי ואף ארצי, והמגביות נתמכות גם מגופים ציבוריים ומתקציבים ממשלתיים.
חג הפסח גורר עלויות גבוהות יחסית ברכישת מצרכי מזון כשרים לפסח, וברכישת מזון לצורך החג.
בהגהות הרמ"א על הסימן הראשון של הלכות פסח בשולחן ערוך מובא המנהג לערוך מגבית לצורך קנית חיטים לעניים (להכנת מצות) לקראת פסח, שכל בני העיר צריכים להשתתף בה.
יש הרואים מקור למגבית זו כבר בתלמוד הירושלמי.
מגבית זו נחשבת מגבית חובה, ופרנסי העיר הוסמכו לכפות את תושבי העיר (כולל את התלמידי חכמים הפטורים משאר המיסים העירוניים) להשתתף בה.
במדינת ישראל השם 'קמחא דפסחא' משמש למגוון רב של דרכי סיוע לנזקקים לקראת הפסח.
ארגון הסיוע נעשה בדרך כלל על ידי גופים מקומיים ואזורים שונים, כדוגמת עמותות רווחה, מועצות דתיות, גופים מוניציפליים (או באמצעות מחלקות רווחה מקומיות שעל ידם), ועדים מקומיים, ובחלק מהמקרים על ידי גופים ארציים, כדוגמת עמותות רווחה גדולות.
לעיתים ישנם שיתופי פעולה בין גופים שונים, כדוגמת שיתוף פעולה בין מועצה דתית למחלקת רווחה מקומית, ובין ועד מקומי לחברה המפעילה מרכולות.
בעבר על פי רוב הייתה המגבית נעשית באופן קהילתי ומקומי, באופן דומה למגביות צדקה אחרות.
בזמננו חלוקת הסיוע נעשית באופן קהילתי, מקומי, אזורי או ארצי, כתלות הגורם המנהל את המגבית.
התרומות למגבית קמחא דפסחא מתקבלות מיחידים, חברות או גופים ציבוריים שונים, כדוגמת מועצות דתיות (שחלק מתקציבם הוא תקציב ממשלתי המיועד למטרה זו), ואף מחברה קדישא במקומות שונים.
במקומות שונים ארגון הקמחא דפסחא נעשה על ידי המועצה הדתית, בעוד במקומות אחרים מעבירה המועצה תקציב לעמותות המחלקות קמחא דפסחא.
מדינת ישראל משתתפת במימון קמחא דפסחא באמצעות תקציבים ייעודיים לקמחא דפסחא בתקציב המועצות הדתיות, ובאמצעות תמיכה הניתנת לעמותות על ידי משרד הרווחה וקרן העזבונות, בכפוף לקריטריונים שונים.
החלוקה לנזקקים מתבצעת בדרכים שונות לפי הארגון המפעיל את החלוקה: העברת כספים ישירות לנזקקים, חלוקת סלי מזון, חלוקת תלושי קנייה, סבסוד מוצרי מזון ולעיתים במימון סדרי פסח ציבוריים הפתוחים למעוניינים ללא עלות.
בחלק מהמקרים ישנה השתתפות של המקבלים בעלות סל המזון המתקבל כסיוע, ובחלק מהמקרים הסיוע ניתן ללא כל עלות.
הארגון הלוגיסטי של סלי המזון נעשה על פי רוב בהתנדבות, על ידי קבוצות מתנדבים שונות.
במסגרת מדיניות הרווחה בישראל, משולמות קיצבאות לנזקקים באמצעות הביטוח הלאומי באופן סדיר מדי חודש קלנדרי, ולא רק לקראת חגים ואירועים מיוחדים.
עם זאת, נהוג להקדים את תשלום הקיצבאות במספר ימים כאשר תאריך התשלום חל זמן קצר לאחר פסח.
ב־1998 עתר ארגון עדאלה לבג"ץ כנגד משרד הרווחה, בטענה שהתקציב המיועד לקמחא דפסחא אינו מחולק באופן שוויוני, ומפלה לרעה את הציבור הערבי בישראל.
בעקבות עתירה זו, שונו הקריטריונים של משרד הרווחה, כך שיהיו מיועדים גם עבור עמותות המחלקות סלי מזון לקראת חגי העדות הערביות והדרוזיות בישראל, וכי מודעה על כך תתפרסם בעיתונות הערבית.
לקראת פסח 2014 הורה המשרד לענייני דת למועצות הדתיות ולחברה קדישא כי סיוע קמחא דפסחא באמצעותם יינתן רק למשפחות הרשומות במחלקות הרווחה המקומיות.
חלוקת קמחא דפסחא על ידי חברה קדישא
חברה קדישא תל אביב-יפו מחלקת באופן מסורתי תמיכות כספיות לקראת פסח לנזקקים, בהיקף של כ־2.8 מיליון ש"ח (נכון ל־2006), כאשר מרבית המימון לתמיכה זו (כ־75%) הוא מהתקציב השוטף של החברה קדישא, המתקבל מהביטוח הלאומי עבור דמי קבורה לנפטרים, ומכספים המשולמים על ידי רוכשי חלקות קבורה.
התמיכות מיועדות עבור תושבי יישובים שונים באזור המרכז, כאשר הקריטריון העיקרי הוא מספר הילדים (מעל 5 או 6) והכנסה של פחות מ־1,500 ש"ח ברוטו לנפש, או אברכים שמקום מגוריהם או לימודם נמצא בתל אביב.
הסבר החברה קדישא לחלוקה זו הוא כי סיוע לנזקקים נכלל במטרות הארגון, וכי סיוע הניתן בעבור תפילות ולימוד תורה לעילוי נשמות נפטרים הוא חלק מהפעילות השוטפת של החברה קדישא.
קמחית ירושלים (שם מדעי: Phenacoccus yerushalmi) היא חרק ממשפחת הקמחיתיים, השייכת לעל-משפחה כנימות מגן.
מקור שמה של הכנימה בגילוי ובתיאור הראשון של החרק על עצי אורן ירושלים בירושלים.
לאחר מכן נתגלה כי הכנימה נפוצה באזורים רחבים יותר של ארצות הים התיכון: טורקיה, יוון, תוניסיה, סיציליה, קורסיקה וספרד.
כל הפרסומים על כנימה זאת מצביעים כי כנראה היא מתפתחת אך ורק על מינים של אורן.
קמחית הסולניים (שם מדעי: Phenacoccus solani) היא חרק ממשפחת הקמחיתיים, השייכת לעל-משפחה כנימות מגן.
קמחית הסולניים רב פונדקאית (Polyphagous) ונכון ל-2005 ידועים בעולם כ- 52 מינים של צמחים פונדקאים השייכים ל-25 משפחות צמחים שונות.
הקמחית התגלתה לראשונה בארץ ב-1998 כמין פולש אשר הגיע כנראה על חומר צמחי מיובא מאמריקה או אירופה.
כיום נפוצה הכנימה בישראל באזור הערבה, בעיקר בגידולי פלפלים מתוקים, ובאזור השרון והשפלה על צמחי נוי, כגון צסטרום לילי, אמריליס, נץ-החלב, סיגל ריחני.
באזור ים התיכון ידוע עד כה על מציאותה בישראל, טורקיה וסיציליה.
בישראל לא נמצאו עדויות לנזקים חקלאיים משמעותיים אך קיימים דיווחים על נזקים לצמחי טבק בזימבבואה ולצמחי גן בפלורידה שם היא נחשבת כמזיק חקלאי.
בישראל לא נמצאו זכרים של מין זה, וכנראה שקמחית הסולניים מתרבה בארץ ברביית בתולים.
קמחיתיים (שם מדעי: Pseudococcidae) היא משפחה של חרקים השייכת לעל-משפחה כנימות המגן.
בארץ ישראל ידועים 39 מינים ב-20 סוגים שונים.
קמחית האורז (שם מדעי: Brevennia rehi) היא חרק ממשפחת הקמחיתיים, השייכת לעל-משפחה כנימות מגן.
שמה העממי קמחית האורז, באנגלית rice mealybug, נגזר מעובדת היותה מזיק קשה לאורז בהודו, פקיסטן ודרום מזרח אסיה.
הכנימה מתפתחת בעיקר על צמחים ממשפחת הדגניים (48 צמחים פונדקאים), אך נמצאה גם על 3 פונדקאים בני משפחת הגמאיים, ופונדקאי אחד של הסמריים.
כנימה זאת נפוצה באזורים הטרופיים והסוב-טרופיים של אסיה, אמריקה ואוסטרליה.
באזור הים התיכון היא נרשמה עד כה מישראל, מצרים ועיראק.
הכנימה מאלחת את צמחי הדשא מתחת לנדן של העלים.
נקבה בוגרת צבעה חום צהבהב עד סגול בהיר, והיא מכוסה בפתיתים של שעווה לבנה.
בישראל נמצאה הכנימה מאלחת ומזיקה לדשא דרבן (Dactyloctenium australe), בדשאים בניר דוד, תל אביב, רחובות וגדרה.
הנזק מתבטא תחילה בהצהבה של העלים ולאחר מכן בהתייבשותם.
קמחית עשב רודס (שם מדעי: Antonina graminis) היא חרק ממשפחת הקמחיתיים, השייכת לעל-משפחה כנימות מגן.
שמה העממי באנגלית הוא Rhodes-grass scale.
קמחית הדוחן (שם מדעי: Antonina panica) היא חרק ממשפחת הקמחיתיים, השייכת לעל-משפחה כנימות מגן.
כנימה זאת מתפתחת על שורשים וצוואר השורש של דוחן אשון (Panicum turgidum), ממשפחת הדגניים.
בישראל היא מצויה בבקעת תמנע אשר בדרום הערבה.
פרט לישראל היא מצויה באלג'יריה, מצרים, סיני וירדן.
קמח מצה עשוי ממצה שרוסקה לפירורים.
הבסיס לשימוש בו הוא מאמר הברייתא במסכת פסחים: .
בפועל בשילוב עם שמרים הקמח כן תופח ואף נמכר כמוצר "קמח תופח כשר לפסח" המכיל קמח מצה ושמרים, בתוספת קמחים שאינם חמץ כמו קמח טפיוקה או קמח תפוחי אדמה.
שימושו העיקרי הוא בפסח, כתחליף לקמח במאכלים מסוימים, כגון לחמניות כשרות לפסח, אף שפירורי קמח מצה גסים במידה ניכרת מגרגרי קמח.
הוא משמש גם תחליף לפירורי לחם, למשל בהכנת קציצות כרישה.
קמח מצה משמש גם למאכלים המבוססים מלכתחילה על קמח מצה, כגון קניידלעך.
יש שעושים שימוש בקמח המצה גם בשאר ימות השנה ולא רק בפסח.
הנוהגים לא לאכול בפסח מצה שרויה, אינם משתמשים בפסח בקמח מצה, ובמקומו הם צורכים בדרך כלל קמח תפוחי אדמה.
בגאולוגיה, קמט הוא מבנה מעוּות הנוצר בשכבות סלעים שקודם לכן היו מישוריות, אופקיות ומקבילות זו לזו.
קמטים הם מבנים קבועים הנוצרים במעוות לאחר שמופעלים על הסלעים מאמצי לחיצה עזים, והם אינם שבים לצורתם המקורית לאחר שהלחצים פסקו מלפעול.
קמטים מוגדרים כ"ארגון מעוקם של משטחים שהיו במקורם מישוריים", המתבטא בכיפופים, בעיקולים, בגַּלִּיוּת ובחרקרקוּת (קמטי קרנוּלציה, crenulations).
קמטים הם מבנים אשר היו במקורם מישוריים – דוגמת שכבת סלע – שעוותו, התכופפו וקומטו באמצעות כוחות אופקיים או אנכיים הפועלים בקרום כדור הארץ.
הקמטים נוצרים במסלע במגוון רחב של תנאים.
לדוגמה, קמטים יכולים להיווצר בכל עומק של הקרום – מקימוט של שכבות משקע ימיות על מדף יבשתי סמוך לפני השטח, ועד לקימוט סלעים בתנאים של לחץ וטמפרטורה גבוהים בתחתית הקרום.
אף שקמטים הם מבנים המתאפיינים בעיוות גמיש, הם נמצאים על פי רוב בהקשר לסדקים והעתקים – הנוצרים כתוצאה מאותו גורם האחראי לקימוט.
תבניות הסידוק והשבירה – הנשלטות על ידי המנגנונים בהם נוצר הקמט – עשויות לשמש חלל קיבול לעורקי מינרלים ולאחסון נוזלים דוגמת מים ופחמימנים.
קמטים עשויים להיווצר במגוון של תהליכים: דחיסה של הקרום, התרוממות של גוש מתחת לכיסוי משקעי כך שהכיסוי עוטף את הגוש המתרומם, החלקה כבידתית (gravitational sliding) וקימוט במקום ששכבות המסלע מחליקות במורד הגוש המתרומם ומתקפלות תחתן.
תהליך הקימוט עשוי לכלול גזירה בקנה מידה קטן לאורך שברים קטנים, או זרימה וזחילה באמצעות מעוות פלסטי של המסלע.
להיווצרותם של קמטים אחראים כמה גורמים:
מעוות הנגרם בשל היווצרות מאמצים מסוגים שונים – בעיקר מאמצי מתיחה ולחיצה – או בשל שינויים במשטר מאמץ קיים
מחדרים פלוטוניים הגורמים להתחממות המסלע, לעיוותו ולדחיקתו
תנועה טקטונית הכוללת לחיצה, התרוממות או העתקה
חלקו העליון של קרום כדור הארץ מתאפיין באזורים פעילים מבחינה סייסמית, הנשלטים על ידי מעוות פריך שתוצאתו היווצרות סדקים ואובדן המשכיות של שכבות.
חלקו התחתון של האזור הסייסמי קשור למעוות גמיש, המתרחש ללא אובדן המשכיות של השכבות.
הקימוט נוטה להתרחש באזור הגמיש, אם כי עשוי להתרחש גם בעומק רב יותר בקרום.
בנוסף, סידוק עשוי להיווצר בהקשר לקימוט, וכיוון הסדקים מצביע בבירור על היווצרותם כתוצאה מאותו מעוות שפעל במהלך הקימוט.
חלוקת המעוות בתוך מסלע מקומט תלויה בתכונות המסלע ומשפיעה על דפוס הסידוק.
המסלע המקומט מורכב משכבות, והקימוט מכופף אותן ויוצר בהן קשתות: קשת חיצונית ופנימית.
במודל פשוט של קמר תהיה הקשת החיצונית קשת של הארכה, מאחר שהיא נמתחת במרכזה ומתארכת במהלך הקימוט.
הקשת הפנימית תהיה קשת של דחיסה, מאחר שהיא נלחצת במרכזה ומתקצרת במהלך הקימוט.
בשכבה איזוטרופית אחידה – דוגמת אבן חול או אבן גיר – תיצור חלוקת המעוות מצב בו שכבה אחת – המקבילה לשדה ההארכה של הקשת החיצונית – תהיה מופרדת מהשכבה המצויה לאורך שדה הדחיסה של הקשת הפנימית באמצעות משטח טבעי לאורכן, שבו לא מתקיים מעוות או שהמעוות בו קטן מאוד.
מודל זה של חלוקת מעוות נקרא "מעוות קימוט של משיק אורכי" (tangential longtitudinal strain folding).
לעומת זאת, שכבה הומוגנית אנאיזוטרופית – דוגמת פצלים משוכבים היטב – עשויה להתקמט באמצעות החלקה מקבילה של השכבות זו על גבי זו.
מודל זה של קימוט גמיש (flexural folding) נחלק לשניים:
מעוות המקביל לגבול השכבות ומתחלק באופן שווה לאורך השכבה נקרא "קימוט של זרימה גמישה" (flexural flow folding)
מעוות המתרכז לאורך מישורי שיכוב ברורים נקרא "קימוט של החלקה גמישה" (flexural slip folding)
שני המודלים יוצרים קמטים מקבילים, כלומר קמטים בעלי עובי אורתוגונלי קבוע.
יש בכך הדגמה לעובדה כי לא ניתן להסיק את סוג המעוות שיצר את הקמט מהגאומטריה של חתך הקמט.
עם זאת, הבדל המעוות בשני המודלים משקף את העובדה כי יש בתוכם שדות מעוות שונים, העשויים להוביל להיווצרות תבניות סידוק אופייניות שביכולתן לסייע בזיהוי סוגי הקימוט בשדה.
לדוגמה, סדקי ההתארכות בקשת החיצונית וסדקי גזירה בקשת הפנימית מצביעים על מתיחה של הקשת החיצונית ודחיסה של הקשת הפנימית – כלומר, תבנית התואמת למעוות הקשור בקימוט של משיק אורכי.
היווצרות קמטים מתרחשת באמצעות מנגנונים שונים – חלקם סבילים וחלקם פעילים.
בקימוט סביל אין חשיבות מכנית למבנה שכבתי.
לדוגמה, בגוש צבעוני ומפוספס של חרסית נוצרים קמטים באמצעות הגברה של הפרעות קטנות ברצועות הצבעוניות, אולם לא מתקיים מעוות במבנה הכללי של הגוש.
בחרסית המפוספסת ניכר הקימוט אך ורק בשל הבדלים בצבע השכבות – ולא יהיה ניכר בחומר שצבעו אחיד – אף שהמבנה הפנימי שלו השתנה.
גם טמפרטורות גבוהות עשויות ליצור תנאים מתאימים לקימוט סביל, השכיח בסלעים מותמרים.
דוגמה לסלע שעוּות בטמפרטורת התכה או בטמפרטורה קרובה (Th = T/Tm) הוא מיגמטיט – המכיל לעיתים קרובות מבנים מורכבים של קימוט סביל.
באופן דומה מתרחש קימוט סביל בקרחונים בהם נוצר מעוות סמוך לטמפרטורת ההתכה שלהם.
קימוט סביל עשוי להיווצר כתוצאה מהגברה של אי-סדירות טבעית בתוך השכבות, או שהוא תוצאה של זרימה דיפרנציאלית בנפח סלעי.
דוגמה לקימוט סביל הנובע מזרימה דיפרנציאלית באזור גזירה מוגבל הוא "קמט נדן" (sheath fold), הנוצר כאשר חלקים מציר הקימוט מתקדמים מהר יותר מאחרים ונוצר נדן – מעין כיס סלעי, שציר הקימוט עובר במרכזו.
כאשר מתבלה או נסחף קצהו של קמט נדן, הוא נחשף בדגם מעוגל המכונה "עין".
קוטרם של קמטי נדן נע לרוב בין סנטימטר למטר אחד, אם כי מוכרים קמטי נדן שקוטר ה"עין" שלהם כ-200 מטרים ואורכם לפחות 15 ק"מ וייתכן שאף 25 ק"מ.
קמטי נדן אלה מצויים בהרי צפון עומאן, והם מגובבים זה על זה בתוך מדף קרבונטי מן הפרם והטריאס.
לעומת קימוט סביל, בקימוט פעיל יש לשכבות המרכיבות את המסלע חשיבות מכנית.
נוכחותן של שכבות בעלות תכונות שונות משפיעה על תבנית המעוות במסלע באמצעות ההתנהגות המנוגדת של שכבה אחת לעומת התנהגותה של אחרת.
כמו כן, בניגוד לקימוט סביל ניכר הקימוט הפעיל במבנה החיצוני של המסלע.
קיימים שני מנגנוני קימוט פעיל הנבדלים זה מזה בכיוון פעולתם:
עיקום – הפועל במקביל למבנה השכבתי
כיפוף – הפועל בניצב או באלכסון למבנה השכבתי
עיקום הוא תהליך הקימוט הנפוץ ביותר בכדור הארץ והוא מתרחש בעיקר כתוצאה מהתנגשות בין לוחות טקטוניים.
במנגנון קימוט נפוץ זה פועל מאמץ הלחיצה המרבי במקביל לשכבות.
כתוצאה מפעולתו נוצרים קמטים בסלעים בעלי תכונות מכניות אנאיזוטרופיות, המאורגנים לרוב במבנה שכבתי.
במרבית המקרים מדובר באנאיזוטרופיה מכנית מישורית – כלומר, מבנה שכבתי אופקי – הנוצר באמצעות מגוון של תהליכים גאולוגיים:
בסלעי משקע – הנוצרים מרצף של שכבות משקע
בסלעים געשיים – הנוצרים ממחזורים של קרישת לבה או נפילת טפרה
בסלעים מותמרים – בהם מתפתחת אנאיזוטרופיות כתוצאה ממעוות או התמרה נוצר מארג מינרלי מישורי וליניארי בעת הפיכתם ללווחה, פיליט, צפחה וגנייס
עיקום מתרחש בקנה מידה גדול היוצר רכסי הרים דוגמת האלפים וההימלאיה במהלך אורוגנזה, ובקנה מידה קטן היוצר מבנים הניתנים לצפייה ישירה בשטח או במעבדה.
מערכות עיקום מתחלקות לארבעה סוגים, על פי דרגת המורכבות שלהן:
עיקום של מִנשָׁק יחיד – במערכת זו מתקמט מישור המגע בין שתי שכבות בלבד, ללא השפעה על המבנה הכללי שלהן.
סוג זה של עיקום מתרחש בטבע בקנה מידה גדול – דוגמת הגבול העובר באלפים הצרפתיים בין סלעי האגן העתיקים לבין שכבות הכיסוי מהמזוזואיקון, והוא נוצר כתוצאה מהתנגשות הלוח האפריקאי בלוח האירואסייתי.
עיקום כזה מתרחש גם בקנה מידה קטן – ברמה הניתנת לצפייה בשדה ובמעבדה.
הקמט מתחיל להתהוות כהטיה גלית סימטרית, אולם ככל שמתגבר הקימוט משתנה הגאומטריה שלו ונוצרות בליטות, המצביעות תמיד אל החזק מבין שני החומרים המעורבים בקימוט.
עיקום של שני מנשקים – במערכת זו מתקמטים שני מנשקים התוחמים שכבה יחידה, לאורך מישורי המגע בינה לבין השכבות המקיפות אותה.
סוג זה של עיקום מתרחש בטבע בשכבה מבודדת – דוגמת אבן חול, אבן גיר או מחדרים אופקיים כסיל, לקולית ולופולית – המצויה בתוך מסת אם לא משוכבת.
עיקום של שכבות מרובות – מערכת זו נפוצה מאוד מאחר שטבען של שכבות להיערם זו על גבי זו.
העיקום במערכת זו נשלט באמצעות המרווחים בין השכבות החזקות ביותר של המערכת: ככל שהבדל החוזק בין השכבות גדול יותר והשכבות החזקות רחוקות זו מזו – כל אחת מהן תתקמט כאילו הייתה שכבה מבודדת באמצעות עיקום של שני מנשקים.
לעומת זאת, ככל שקטנים הבדלי החוזק בין השכבות והמרחק בין השכבות החזקות יחסית – יחול קימוט נרחב ואחיד יותר של המערכת.
עיקום של סלעים אנאיזוטרופיים – סוג זה של עיקום הוא המורכב ביותר.
הוא מתרחש במערכות בתוכן מתפשטת אנאיזוטרופיה מכנית, ופועל על המארג המינרלי של יחידת המסלע באמצעות שינוי היערכות גבישי המינרלים במבנה הפנימי שלה.
העיקום מושפע מרמת האנאיזוטרופיות של המסלע, ומופיע בטווח של מבנים העשויים להיווצר כשהמסלע נדחס במקביל למארג המינרלי או למבנה השכבתי.
גאומטריה תלת-ממדית של קמטי עיקום
מחקרים בשדה ובמודלים שחקרו את הגאומטריה התלת-ממדית של קמטי עיקום ואת הארגון המרחבי שלהם מראים כי לקמטים אלה מבנה פריקליני (periclinal) – מבנה מוארך של כיפה או אגן המשתפל או מתרומם אל פני השטח, למשל מפסגת קמר.
המבנה הפריקליני של הקמט מתואר בדרך כלל באמצעות היחס בין חצי אורך הגל (משפל לשיא) לבין אורך הציר שלו.
במחקרים אלה נמצא כי במרבית קמטי העיקום המצויים בחלקו העליון של הקרום מתקיים יחס שבין 5:1 ל-10:1.
בניגוד לעיקום הפועל במקביל לשכבות, פועלים כוחות הכיפוף בזווית אלכסונית גדולה או בניצב למבנה השכבתי.
הכיפוף נוצר באמצעות הטיה של השכבות, הנוצרת בתגובה ללחץ המופעל עליהן בעקיפין – בניגוד לעיקום הפועל ישירות על השכבות.
בטבע מתרחש כיפוף במהלך היווצרות אגן, היווצרות עומס כיפוף (flexural loading) על הליתוספירה או במהלך התפתחות מונוקלינות מעל גושים מועתקים (fault blocks).
תהליך זה חל על שכבות של סלעי משקע המכסות תשתית קשיחה יותר, המושפעות מתנועה אנכית לאורך העתקים בתשתית.
התנועה האנכית מתרחשת בשני אופנים בעת היווצרות העתקי הסטה אנכית:
תנועה נורמלית במהלך התהוות העתק נורמלי יוצרת מתיחה מקבילה של השכבות
תנועה הפוכה במהלך התהוות העתק הפוך יוצרת כיפוף של השכבות
תנועה אנכית משני הסוגים יוצרת מדרונות העתק בממשק המגע בין סלעי התשתית לסלעי הכיסוי.
לעומת זאת, בתנועה אופקית במהלך התהוות העתקי חילוף לא נוצרים מדרונות בממשק המגע.
תנועה זו עשויה ליצור קמטים בסלעי הכיסוי לאורך ההעתק משני צדדיו, דוגמת אלה המקיפים את העתק סן אנדראס – בהתאם לתכונות הראולוגיות של סלעי הכיסוי.
הקמטים הנוצרים מעל העתקי הסטה אנכית אינם נובעים מתנועתם של גושי התשתית הקשיחים אלא כתוצאה מהתמשכות תנועת ההעתקה אל תוך סלעי הכיסוי.
בהתאם לאופן היווצרותם מהווים קמטי כיפוף סמנים להימצאות העתקים בסלעי התשתית.
בנוסף להיווצרות קמטים בתהליכי עיקום וכיפוף, נוצרים קמטים בחומר זורם דוגמת לבה, מלח או קרח.
להיווצרות קמטים בדרך זו אין צורך בקיום מערך מכני איזוטרופי במסלע.
בתום התהליך ניכרות בו רצועות סימון פסיביות המצביעות על קיום פסי זרימה.
בניגוד לסוגי קמטים אחרים בהם נוצר הקימוט לאחר שהמסלע כבר נוצר בשלמותו, נוצרים קמטי זרימה במהלך היווצרותו.
קמטים נוצרים בגדלים שונים – מקמטים שהמרחקים בין ציריהם נמדדים בעשרות קילומטרים דוגמת רכסי הרים, ועד קמטים שאורך הגל שלהם קטן והם נראים רק בשקפים באמצעות מיקרוסקופ.
גודלם של הקמטים אינו תלוי במנגנונים האחראים לקימוט, אם כי – כשמדובר בקמטים גדולים – יש להביא בחשבון את השפעת הכבידה עליהם.
קמטים עשויים להיות סימטריים או אסימטריים בצורתם, חריפים וניכרים או עדינים – תלוי בטבעם ובחוזקם של הכוחות שפעלו על המסלע ובנטייתו של המסלע להתעוות.
הם נוטים להיווצר בקבוצות יותר מאשר כיחידים – באופן זה נוצרות חגורות קמטים או רכסי הרים.
בקמט סימטרי נטיית הצלעות משני עברי מישור הקימוט דומה, ואילו בקמט אסימטרי נטיית הצלעות משני עברי מישור הקימוט אינה דומה.
קמטים סימטריים נוצרים ממאמץ לחיצה לא סיבובי, ואילו קמטים אסימטריים נוצרים ממאמץ לחיצה סיבובי.
המבנה הכללי של קמטים מורכב מכמה יחידות:
ציר הקימוט – קו העובר במרכז החתך של הקמט ומחלק אותו לשני חלקים הנוטים ממנו לכיוונים מנוגדים בדרך כלל
מישור הציר – מישור דו-ממדי המורכב מצירי הקימוט ומשמש לקביעת אורכי הגל של מערכות קמטים
צלע – שני חלקיו של הקמט המצויים משני צדי מישור הציר
אופק הציר – האזור בקמט המציין את המעוות המרבי
נטיית הצלעות בקמט מצוינת בשני אופנים:
סטרייק – הכיוון בשושנת הרוחות של נטיית מישור השיכוב של השכבות
דיפ – הזווית המרבית של נטיית השכבות ביחס לאופק ובניצב לסטרייק
אף שקמטים הם מבנים תלת-ממדיים, נבחנת הגאומטריה שלהם בחתך דו-ממדי, המשמש לצורך בחינה ומיון.
מאחר שהניתוח הגאומטרי מבוסס על נטייה בכיוון הקמט, נבחר חתך מסוים המראה פרופיל של הקמט היוצר זווית ישרה ביחס לציר הקימוט.
קמטים נחלקים לשני סוגים בהתאם ליחס הגאומטרי בין השכבות:
קמט מקביל – קמט בעל שכבות קונצנטריות שעוביין האורתוגונלי קבוע ומישורי המגע ביניהן מקבילים.
קמט דומה – קמט בעל שכבות חופפות שעוביין משתנה בין ציר קימוט אחד למשנהו, אם כי הוא זהה לאורך צירי הקימוט.
שני סוגים אלה מאפשרים ליצור חמישה חתכים שווי-זווית, המרכיבים את מלוא טווח האפשרויות למבנה גאומטרי של קמטים, הנבדלים זה מזה במידת ההתכנסות של הדיפים לעומת ציר הקימוט:
1A – התכנסות חזקה של דיפים
1C – התכנסות קלה של דיפים
2 – קמט דומה ודיפים מקבילים
בקמטים נערכת חלוקה הנשענת על היחידות השונות במבנה.
החלוקה הראשונית מחלקת את הקמטים לשני סוגים, על פי היחס בין אזור הציר והצלעות:
קמר (אנטיקלינה) – קמט קמור שאזור הציר בו גבוה מבסיס השכבות העליונות: כל קו המחבר בין שתי נקודות על חלקה החיצוני של השכבה העליונה יעבור בתוך מבנה הקמט
קער (סינקלינה) – קמט קעור שאזור הציר בו נמוך מהשכבות העליונות: כל קו המחבר בין שתי נקודות על חלקה החיצוני של השכבה העליונה יעבור מחוץ למבנה הקמט
קמרים וקערים מופיעים לרוב ברצף של נקודות פיתול: הקערים מתחילים ומסתיימים בפסגת קמרים והקמרים מתחילים ומסתיימים בתחתית הקערים.
אורכי הגל של הקמטים נמדדים בין פסגות קמרים סמוכים או בין קרקעיתם של קערים סמוכים.
המשרעת של הקמט נמדדת כהבדל הגובה בין תחתית קער לפסגת קמר, וגודלה מהווה עדות לעוצמתם של הכוחות שפעלו בעת המעוות ולמשך הזמן שפעלו על המסלע.
קמר בודד המסתיים בקער יוצר מונוקלינה אסימטרית, הנוצרת לרוב במהלך כיפוף יחיד מעל העתק.
מונוקלינה נראית כמדרגה מתונה המסתיימת בשיפוע חד – מבנה המאפיין את קמטי הקשת הסורית ואת הקמרים בהם נוצרו המכתשים בנגב.
החלוקה המשנית של קמטים מתייחסת גם לקמרים וגם לקערים, וכוללת קמטים סימטריים ואסימטריים.
חלוקה זו מתייחסת לגאומטריה של הקמטים ואל היחס בינם לבין סביבתם:
קמט פתוח – קמט סימטרי שנטיית צלעותיו מתונה
קמט חד-נטייתי – קמט סימטרי שצלעותיו מקבילות וכמעט אנכיות
קמט הפוך – קמט אסימטרי שצלעותיו נוטות בכיוון אחד
קמט רובץ – קמט הפוך שמישור הציר שלו אופקי או כמעט אופקי
קמטי גַּמלוֹן (chevron) – קמטים סימטריים המתאפיינים בזוויתיות חדה שבין 10 ל-70 מעלות), בצירי קימוט קצרים ובצלעות ישרות
חרקרקוּת (קמטי קרֶנוּלציה) – קמטים זעירים וצפופים האופייניים לסלעים מותמרים ונוצרים כתוצאה ממעוות מאוחר להתמרה בכיוון שונה מזה של מעוותים קודמים
לקמטים גדולים עשויה להיות השפעה ניכרת על התפתחות הנוף.
הקימוט עשוי להתרחש במהירות גבוהה יחסית ולהגדיל את ההתרוממות האנכית בקצב של 10 מטרים במהלך 1,000 שנים.
עם זאת, כאשר מסתיים הקימוט הופכת השפעת הסחיפה לחשובה יותר מאשר צורתו המקורית של הקמט.
לכן, במקרה של קמר – תחילה הוא יוצר תבליט זקוף, וכאשר חלה בו סחיפה – היא עשויה לחרוץ בשכבות העליונות ואף להסירן.
אם למסלע העתיק בגלעין הקמט התנגדות נמוכה לסחיפה – התוצאה היא קמר פרוץ שבו נוצרים מדרונות פנימיים מסביב לשפלה מרכזית.
דוגמה לתרחיש כזה הוא הווילד (Weald) בדרום-מזרח אנגליה, אותו חקר הגאולוג ויליאם הופקינס במאה ה-19. לעומת זאת, באגנים אחרים – לדוגמה אגן לונדון והאגן הפריזאי – פונים שולי הקער כלפי חוץ.
לקימוט השפעה מהותית על מערכות נהריות.
כאשר מתפתח קמט בניצב לאפיקי הזרימה והנהר מצליח לחתור בקמט במהירות מספקת – הוא ממשיך בזרימתו ונקרא "נהר קודמן".
נהר קודמן הוא רק דוגמה אחת לניקוז החוצה מבנה קמר.
מודל חלופי מציע כי רכסי קימוט מבצבצים מתוך הים ברצף, כאשר תוצרי הסחיפה מכל רכס נצברים על הרכס הבא – וכך מאריכים בהדרגה את המישור החופי אל תוך הים.
המישור החופי החדש – הסמוך לכל קמר מבצבץ חדש – מספק משטח זרימה נרחב לנהר העתיד לחצות את הקמר במהלך התהוותו.
מנגנון זה הוא שילוב של נהר קודמן ונהר מאוחר למבנה, וזוהה באפנינים ובאפלצ'ים בתחום ארצות הברית.
הניקוז בקמטים במהלך היווצרותם משתנה בהתאם להתפתחות שיפוע המדרון.
היחס בין הניקוז לבין השיפוע מושפע מתהליכים המתקיימים בקמט: נמצא מתאם חיובי בין סחיפה הנובעת מזרימת מי נגר, בעוד מתאם שלילי נמצא עם פעילותה של תנועת בלית רדודה.
כאשר מוטים סלעי משקע במהלך קימוט, עשויות להיחשף בהם שכבות הנבדלות זו מזו במידת התנגדותן לסחיפה.
התחתרותו של נהר יעילה יותר בשכבות שהתנגדותן קטנה, ומובילה להיווצרות עמקי סטרייק – עמקים שקרקעיתם מקבילה לכיוון השיכוב של השכבות שנחרצו.
קמח תירס הוא קמח אשר נטחן מתירס מיובש.
קמח התירס נחשב למזון בסיסי, ומשמש להכנת מאכלים כמו לחם תירס, פולנטה, ממליגה, טורטייה, טאקו, צ'אדי ועוד.
משמש גם להכנת משקאות כגון אטולה.
קמח התירס הוא אחד מחומרי הגלם העיקריים של המטבח המקסיקני, ומשמש גם תחליף לקמח חיטה לחולי צליאק.
קמח תירס נמכר היום במגוון רחב של צורות.
מוצרים מסווגים לפי מינים, שכן המגדלים יוצרים כל הזמן זנים חדשים.
ישנם כמה קריטריונים שלפיהם מחלקים את הקמח לסוגים:
טחינה גסה – גרגרי התירס נמחצים באמצעות אבני ריחיים גדולות.
טחינה בינונית – סוג זה של קמח משמש לאפייה, במיוחד ללחמים ולחמניות.
טחינה דקה – באמצעות שימוש בציוד מודרני המבוסס על גלגלות ממתכת המאפשרות טחינהעד לקבלת מרקם עדין ורך.
קמח כזה מתאים לבצק רך ולהכנת פודינגים שונים.
כחול גוון כחלחל וסגול מעט מתקבל באמצעות שימוש בסוג מסוים של תירס מתוק.