tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בהמשך פותחה ההצגה לסדרת טלוויזיה בשם זהה.
בשנת 2014 כתבה יחד עם אלדד כהן, ביימה והפיקה עם דידי שחר ובסיוע ארגון הג'וינט, את ההצגה "סוף התחלה וחתולה" שעוסקת במסע של חיות זקנות למצוא לעצמן מקום בעולם.
ההצגה זכתה בפרס המוזיקה ובציון לשבח על המשחק בפסטיבל חיפה לילדים.
משתתפים בה ישראל גוריון, אלברט כהן, נירה רבינוביץ, ורוברטו פולק.
בשנים 2014 עד 2017 גילמה דמות כפולה (האמא ו"ספינג'") בתוכנית הילדים "דן ומוזלי" בטלוויזיה החינוכית יחד עם עידן אלתרמן, טל בלכרוביץ' ודידי שחר.
היא זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסדרה לילדים ונוער על תפקידה.
באותה שנה היא ביימה את המופע המוזיקלי "סיפורים מארץ קולילי", בהפקה של שאול גרוס.
בשנת 2015 ביימה את מופע שירי הילדים "פלא" של הזמרת עלמה זהר.
תרגמה את הספר "המוות חשוב לחיים" מאת ד"ר אליזבת קובלר-רוס.
בשנת 2019 ביימה את המופע המוזיקלי "תנינים על הראש".
בשנת 2023 שיחקה בסרטו של מתן יאיר "חדר משלו".
בשנת 2024 שיחקה את חנה וינברגר, סופרת חרדית, בסדרה "קוגל".
עד פטירתו ב-2016, הייתה בר-כוכבא נשואה לטל הלפרין, מחנך אנתרופוסופי לילדי גן, שנאבק במחלת הסרטן במשך שמונה שנים.
נהר הירה הוא נהר בדרום ויקטוריה שבאוסטרליה.
בשפך הנהר נבנתה העיר מלבורן.
הנהר נקרא "בירהרונג" על ידי אנשי ורונדג'רי אשר אכלסו את עמק הירה לפני ההתיישבות הבריטית.
הנהר קיבל את השם "ירה ירה" בשנת 1835 על ידי ג'ון הלדן וודג' מאגודת פורט פיליפ, למרות ההנחה כי שם זה הוא שם אבוריג'ינלי.
נהר ירה זורם לאורך מרכז מלבורן ואורכו 242 קילומטרים.
זהו הנהר המערבי ביותר באוסטרליה הניזון ממי שלגים, ושטח אגן הניקוז הכולל שלו הוא כ-4,000 קמ"ר.
כמה מהפלגים העיקריים של הנהר הם נהר פלנטי, נחל מרי, נחל דרבין, נחל גרדינרס ונחל מון פונדס.
ירדנית הוא אתר טבילה בנהר הירדן המיועד לצליינים נוצרים.
האתר ממוקם דרומית למוצא הנהר מהכנרת, בין סכר דגניה לסכר אלומות בסמוך לקבוצת כנרת, והוא מצוי בבעלות הקבוצה.
על פי המסורת הנוצרית, הטביל יוחנן המטביל את ישו בקאסר אל-יהוד, צפונית לים המלח ומזרחית ליריחו.
במשך מאות שנים היה קאסר אל יהוד אתר חשוב לביקורי צליינים, ובסמוך לו הוקמו מנזרים ובתי הארחה.
לאחר מלחמת ששת הימים הפך קאסר אל יהוד לאזור ספר, בגבול בין ישראל לירדן.
כתחליף לאתר זה, לאחר הכרזה על האזור כשטח צבאי סגור במהלך מלחמת ההתשה, יזם משרד התיירות את הקמת האתר בשנת 1981. בעקבות זאת היה "ירדנית" לאתר הטבילה המוסדר היחיד בצדו הישראלי של הנהר, עד לפתיחתו מחדש של אתר קאסר אל יהוד, בשנת 2011.
באתר נמצא קיר ועליו אריחי קרמיקה ארמנית, המציגים טבילת ישו בבשורה על-פי מרקוס 1, 9-11. בשפות שונות.
ירדן משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת מוסקבה (1980).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), זכתה ירדן במדליה האולימפית הראשונה שלה, לאחר שלוחם הטקוואנדו אחמד אבו גוש זכה במדליית הזהב בתחרות במשקל עד 68 ק"ג.
באותם משחקים העפיל המתאגרף חוסיין אישאיש לשלב רבע הגמר.
לוחם טאקוונדו אחר זכה אמנם במדליית ארד כבר באולימפיאדת סיאול (1988), ואולם אז נערכו בענף זה תחרויות ראווה בלבד, והן לא היו חלק מהתחרויות הרשמיות.
באולימפיאדת אתונה (2004) הפסיד לוחם הטאקוונדו איברהים כמאל בקרב על מדליית הארד ליריב צרפתי.
באולימפיאדת טוקיו (2020) הוסיפה לעצמה ירדן עוד 2 מדליות, אחת נוספת בענף הטקוואנדו בצבע כסף, ולראשונה זכתה גם בענף הקראטה.
ירדן לא השתתפה מעולם באולימפיאדת חורף.
ירו בלו (נולד ב-11 בדצמבר 1987) הוא כדורגלן עבר ניגרי ששיחק בעמדת החלוץ.
בלו החל לשחק כדורגל בקבוצות הנוער של מועדון קטן בניגריה.
בשנת 2005, בהיותו בן 17, הוא עבר לקבוצת הנוער של מכבי חיפה.
בעונתו היחידה בקבוצת הנוער הוא כבש שמונה שערים במסגרת הליגה הלאומית לנוער (כיום ליגת העל לנוער), וסיים עמה במקום השני בליגה.
לאחר שהפגין את כישרונו בקבוצת הנוער, החליטו ראשי מכבי חיפה להעלות את בלו לקבוצה הבוגרת, והשאילו אותו להפועל נצרת עילית מהליגה הלאומית על מנת שיצבור ניסיון.
הוא הצטיין רבות בנצרת עילית, כבש 11 שערים בליגה, וסייע לקבוצה להישאר בליגה הלאומית.
הוא החל להתבלט כבר במשחקו השני בקבוצה זו, בגביע הטוטו לאומית מול הפועל באר שבע, כאשר כבש שלושה שערים.
בקיץ 2007 חזר בלו באופן זמני למכבי חיפה, על מנת לסייע לה בשני משחקיה בגביע האינטרטוטו מול גלוריה ביסטריצה.
לאחר מכן הושאל בלו פעם נוספת, הפעם לעירוני קריית שמונה, ובכך ערך את הופעתו הראשונה במסגרת ליגת העל לבוגרים.
בעונתו הראשונה בקריית שמונה, , היה בלו הכובש המוביל של הקבוצה עם עשרה שערי ליגה, כולל שלושער מול מכבי הרצליה.
אף על פי כן, לקראת סיום אותה עונה סבל בלו מפציעה קשה ברגלו, שהשביתה אותו לתקופה ארוכה.
הפציעה מנעה ממנו לחזור לשחק במכבי חיפה, וכן לשחק עבור הנבחרת הצעירה של ניגריה.
הוא חזר לשחק עבור קריית שמונה רק באמצעה של העונה הבאה, .
בלו הספיק להבקיע שלושה שערים ב-15 משחקים ששיחק עד לסיום העונה, אך לא הצליח למנוע את ירידת הקבוצה לליגה הלאומית.
בקיץ 2009 חזר בלו למכבי חיפה.
הוא כבש צמד שערים במשחק הגומלין מול גלנטורן במוקדמות ליגת האלופות, אך עקב ריבוי החלוצים בסגל הושאל פעם נוספת, ליריבה העירונית הפועל חיפה, ובשנת 2010 עזב את מכבי חיפה מבלי ששיחק במדיה בליגה, ובסך הכל רשם 6 הופעות במדי מכבי חיפה בכל המסגרות.
בלו עבר לקבוצת וסלוי הרומנית, שם שיחק עד לסוף עונת .
לקראת עונת חתם בלו בבני סכנין, ובמדיה כבש 7 שערים בליגת העל.
לקראת עונת חתם על חוזה לשנתיים במ.ס.
אשדוד, ובעונתו הראשונה בקבוצה כבש שמונה שערי ליגה.
בעונת כבש ארבעה שערי ליגה, ובסופה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית, לאחר שסיימה במקום האחרון בטבלה, ושוחרר מהמועדון.
ירדנה כהן (1 ביולי 1910 – 23 בינואר 2012) הייתה רקדנית, כוריאוגרפית ומורה למחול ישראלית הנחשבת לאחת מחלוצות המחול בישראל.
כלת פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה (תש"ע-2010).
כהן הייתה הכוריאוגרפית של מספר ריקודי עם ישראליים.
הקימה סדנאות מחול לסטודנטים ולימדה מחול באולפן שלה על הכרמל.
ירדנה כהן נולדה וגדלה בשכונת ואדי ניסנאס בחיפה.
היא בתם הבכורה של מרים ניר-רפאלקס (אחותו של נחום ניר-רפאלקס) ופנחס כהן, חוקר טבע, ממייסדי בית הספר הריאלי וגן החיות חיפה.
פנחס כהן נהג לחתום כ"פ.כ.
ירדני" (על שום חיבורו לאזור הירדן, שבו גדל), ומכאן נגזר שמה של ירדנה.
ב-1911 נסע פנחס כהן בגפו לברלין על מנת ללמוד מדעי הטבע.
במקביל עברו ירדנה ואמה למושבה בת שלמה.
במלאת שנה וחצי לירדנה נסעו השתיים לברלין להתאחד עם אב המשפחה.
עם סיום לימודיו של האב בשנת 1915 חזרו השלושה לארץ להתגורר במושבה הגרמנית.
ב-1917 החלה ללמוד בכיתות היסוד של בית הספר הריאלי.
בגיל 14 עברה כהן ללמוד בגימנסיה גאולה בתל אביב.
בתקופה בה למדה בתל אביב הייתה כהן פעילה ב"קבוצת החוגים", מניחת היסוד לתנועת "המחנות העולים".
עם סיום לימודיה בתיכון הצטרפה לקבוצה של התנועה שהתגוררה בצריף על גבעה בחדרה.
במסגרת פעילותה בקבוצה זו עבדה ירדנה בסלילת כבישים ובפרדסים.
את תחילת דרכה במחול עשתה כהן בסטודיו של מיס מירמידלסקי, אשר לימדה מחול את ילדי הבריטים, ולאחר מכן אצל מרגרט פוקס רוט (לימים מבקרת המחול שלומית רוט), שלימדה ריקוד לצלילי מלחינים קלאסיים.
עם זאת, כהן טענה כי מוריה הראשונים למחול היו השחפים שחגו מעל הגלים; היא הייתה נוהגת לצפות בהם במשך שעות וללמוד על טיב תנועותיהם.
בגיל 14 יצרה את הכוריאוגרפיה הראשונה שלה, על פי השיר "פעם אחת חלוץ יצא אל הכביש".
בהיותה בקבוצת החוגים בחדרה, נהגה כהן לחולל בשעות הפנאי ובערבים החברתיים.
אחד מן הקבוצה שראה את כישרונה, הפציר בה לנסוע לחו"ל על מנת שתפתח את כישוריה במחול.
לאחר שחלתה בקדחת נשלחה כהן בשנת 1929 לווינה ל"תקופת החלמה" במסגרתה תוכנן שתלמד כוורנות, מקצוע שיביא תועלת ליישוב בארץ.
בווינה נרשמה לאקדמיה הווינאית לאמנות המחול, בה למדה אצל גרטרוד בודנויזר והאחיות ויזנטל.
את האקדמיה סיימה בהצטיינות לאחר ש"קפצה" שתי כיתות.
במסגרת לימודיה למדה כהן פסיכולוגיה, מקצוע ששילבה יחד עם המחול.
כהן חזרה לארץ לחופשת מולדת קצרה ומיד נסעה לדרזדן, ולמדה אצל הכוריאוגרפית גרט פאלוקה, תלמידתה של מרי ויגמן (אז מחלוצות המחול החדיש, האקספרסיוניסטי).
עם עלייתו של היטלר לשלטון בשנת 1933 חזרה כהן לחיפה, לימדה התעמלות בבית ספר מזרחי לבנות ברחוב חרמון בחיפה, שם הכירה את המשוררת זלדה.
השתיים התיידדו ואת שירה "כרכום של שדות" הקדישה זלדה ל"ירדנה נסיכת הריקוד התנ"כי".
בעת עבודתה כמורה החלה כהן להתקרב לתנועה ולמקצבים המזרחיים, בעיקר לתוף הדרבוקה.
יהודית ארנון - כלת פרס ישראל, ניהלה במשך שנים את להקת המחול הקיבוצית.
רנה ירושלמי - כלת פרס ישראל, עיצבה תיאטרון ייחודי משלה.
סמי מולכו - פרופסור באקדמיה למחול בווינה.
רוני סגל - עמדה בראש האקדמיה שהקים הראלד קרויצברג בשווייץ.
פנינה פלר - אנתרופולוגית חוקרת מחולות הפולחן.
נעמי בהט-רצון - עמדה בראש החוג למחול בסמינר הקיבוצים.
שלום חרמון ורותי אשכנזי - ממייסדי זרם ריקודי העם בישראל.
ירון מרגולין - רקדן וכוריאוגרף, ממקימי בית מחול ולהקה בירושלים.
בשנת 1934 נישאה כהן לארנסט גרינולד, מהנדס, שמוצאו מווינה.
לשניים נולדו שני ילדים - המהנדס דן אורדן (יליד 1942) והמורה והמוזיקאית עירית מגל (ילידת 1948) שלימדה מוזיקה בסניף מטו"ס של הריאלי.
נפטרה ב-23.1.2012 בגיל 101 בחיפה, והובאה למנוחות בבית העלמין בקיבוץ החותרים .
כאשר שבה כהן לארץ ישראל בשנת 1933 גילתה את צלילי המזרח, צליל שליווה אותה בהמשך לאורך הקריירה שלה כולה, בדואית צעירה איתה התיידדה כהן השמיעה לה את צליל נגינת התוף, לדבריה "לתיפוף הנפלא שלה הרגשתי כאילו נעה אני וחוזרת אלפי שנים אחורנית.
לא אני המקשיבה אלא כל אברי גופי סופגים צלילים בדרך לא ידעתי.
המשכתי לחולל עד לשכחה גמורה...
ביום זה נפקחו עיני כאילו טעמתי מעץ הדעת.
ידעתי לפתע כי עולם מלא וחבוי לפני ועלי לצאת לכובשו.
אף כי התמורה גדולה חולל בי קצבו של התוף, והגוף והנשמה היו יוצאים עמו במחול, בכל זאת החילותי לתור אחר כלים נוספים, או ליתר דיוק חיפשתי מנגנים".
ב-1936 הרכיבה כהן תזמורת המורכבת מנגנים ממוצא מזרחי אשר נגנו על כלים שכמעט ונשכחו מן העולם, כלים בעלי צליל אותנטי וייחודי, אשר לטעמה של כהן שיקף בדיוק את השורשיות שהרגישה לארץ ישראל ולמקורות ההיסטוריים של העם היהודי, נגני דרבוקה, כינור מזרחי (בעל מיתר אחד), קאנון וחליל.
אותם נגנים ליוו את כהן בתהליך יצירתה במחול, ויחד איתה ובהקשבה מלאה לתנועותיה חיברו עבורה יצירות שלמות.
אותן יצירות עובדו על ידי המלחין אוריה בוסקוביץ', והולחנו לפסנתר על ידו.
לאחר מפגשו של בוסקוביץ' עם כהן הוא כתב יצירות מיוחדות עבורה ובהשראתה.
כך נוצרה היצירה "הסוויטה השמית" (1945), שבוצעה על ידי התזמורת הפילהרמונית הישראלית בשנת 1947 והתזמורת הסימפונית של וינה בשנת 1958. הלחנת יצירות בעבור כהן ובהשראתה לא הייתה נחלתו הבלעדית של בוסקוביץ'.
גם מלחינים ידועים אחרים, כגון יזהר ירון, אורי גבעון, משה גסנר, עמנואל זמיר, אמיתי נאמן ופולדי שצמן, יצרו בעבורה מנגינות.
כהן שילבה רבות ביצירותיה מוטיבים תנ"כיים היא החלה ליצור ריקודים שנבעו ממשיכתה לשורשי המחול העברי ולסיפורי התנ"ך.
בין היתר ייסדה "חגים תנ"כיים" בהם תרגמה את סיפורי התנ"ך ליצירות מחול, ובעיקר הושפעה מדמויותיהן של הנשים בתנ"ך.
ריקודיה תיארו את דמויותיהן של חנה בשילה, השולמית מ"שיר השירים", מרים הנביאה עם התוף בידה ועוד רבות.
בין יצירותיה בתחום זה היו "חוה בגן עדן", "אשת לוט", "חנה בשילה", "בעלת האוב מעין דור", "בת יפתח" ו"הגר".
עם עבודותיה העוסקות בנושאים תנ"כיים, הופיעה במשך כעשרים שנה ברחבי ישראל ובחו"ל.
את ההשראה לעבודותיה ינקה, מלבד מן התנ"ך, מנופי הארץ, בהם מצאה עושר קצבי ותנועתי, משורשי האדם, מגלי הים ומתושביה העתיקים של הארץ: הערבים, הדרוזים והבדואים.
שילוב זה משתקף ביצירותיה יחד עם שילוב גישה מודרנית בהשפעת לימוד המחול באירופה.
בין יצירותיה בתחום זה: 'מחול החתונה', 'נער מן הכפר' ו'מחול הדיג'.
בשנים שלאחר זכייתה בתחרות המחול בתל אביב החלה כהן לפעול בהרמת הפקות לכבוד חגיגות וחגים בקיבוצים ברחבי הארץ.
בשנות הארבעים נוצרו מחולות קיבוצים רבים לכבוד חג שבועות, חג הצלחתו של קידוח המים, חג הכרמים, ט"ו באב, או פשוט חגיגות יום הולדת "עגול" לקיבוץ זה או אחר.
בכל אחד מהאירועים הנ"ל העלו מופע מחול, אותו הציגו בפני חברי הקיבוץ.
כהן הייתה חלוצה בתחום, היא הייתה אחת הראשונות שהוציאו את המחול אל מחוץ לתיאטרון הסגור, אל המרחב הפתוח (לפניה הייתה לאה ברגשטיין).
כהן יצרה מסכות חג שלמות אשר שיתפו בתוכן את כל חברי הקיבוץ ללא כל מסגרת ברורה היכן מתחיל המופע והיכן החגיגות ההמוניות.
כך עשתה בקיבוץ גניגר (חג המים), שער העמקים (חג העשור) עין השופט (חג הכרמים) ובקיבוץ דליה, כאשר חיה אלפרוביץ', אלמנתו של הבמאי רפאל צבי אלפרוביץ', עיצבה למענה את התלבושות.
כהן יצרה מחול בעל מודעות רבה לנוף בו הוא מוצג.
ברבות מהחגיגות היא שחזרה סצנות מן התנ"ך, והפיחה בהן חיים בעזרת המחול ממש במקום בו הן התרחשו לפני אלפי שנים.
היא צרפה אל רקדניה מבנים, ערמות חציר, צאן וסוסים דוהרים.
כהן בנתה את החגיגות בקיבוצים תוך התייחסות מעמיקה להיסטוריה של המקום בו מתרחש האירוע, ולהקשר התנ"כי שלו.
כך, למשל, בשער העמקים החליטה לשחזר במחול את סיפור יעל וסיסרא, משגילתה כי האירוע התרחש ממש באותו מקום.
היא הוציאה את ההתרחשות לטבע, לנוף המקורי בו הוא התרחש, והזמינה את כל חברי הקיבוץ לקחת חלק באירוע מבלי שידאגו לשעת חזרתם הביתה או לבידורם האישי.
על כל אדם לקחת חלק בחגיגות באופן אקטיבי.
אל מופעיה צירפה רועי צאן שנעו ברקע.
כך עשתה גם עם רוכבי סוסים על הגבעות בשעה שגם העננים, החמה השוקעת וממטרות המים לקחו חלק בחוויית המחול שיצרה.
היא החזירה מנהגים עתיקים לתוקפם, למשל את מנהג הבחורות הרצות בכרמים, בחג הכרמים, מבושמות בשעה שהגברים רודפים אחריהן כפי שהיה נהוג בט"ו באב עם נערות שילה.
היא, כמו גם מתתיהו שלם ולאה ברגשטיין, החזירו את חג המים למעגל החגים הנחוגים בקיבוצים.
בחגיגותיה בשער העמקים הזמינה כהן גם את השכנים מהכפר הערבי לחוג את החג יחד עימם ואף דרשה להוריד את הגדר המפרידה בין היישובים, כל זאת מתוך הכרה שהערבים הם אלה ששמרו במשך דורות על אותם כלים ומקצבים מזרחיים מהם היא ניזונה בריקודיה, ואשר מתוכם מנסים היהודים כעת לשקם את תרבותם.
בכך החלה כהן ביצירת מהפכה בצורת החגיגות שהיו עד אז מוכרות בקיבוצים.
תוך זמן קצר הגיעה השפעתה לקיבוצים ברחבי הארץ שהחלו לחגוג את חגיהם בצורות דומות, כל זאת בניצוחה.
למעשה, מורשתה מהדהדת עד היום ועיצבה למשך עשרות שנים את צורת החגיגות ביישובים ברחבי הארץ, אשר עוסקים בחגיגת חגים בצורה המונית ופתוחה כפי שנהוג היה בעבר.
לצורת חגיגה זו של כהן מספר עקרונות בסיסיים ביותר:
הוצאת החגים אל מרחבי הנוף בעמק ובהר.
הבמה, שהיא מראה לכולם, זו לא במה עשויה עץ, אלא היא מובילה את העם החוצה, לנוף הארץ, להרים, לעמקים - מצביעה על הארץ הזאת כמקום שאפשר לשחק בו, שאפשר לרקוד, להציג ולהשתעשע.
חידוש מסורת הלבוש המקורי לכל עם.
הרס המחיצה הקיימת בין מופיעים לצופים.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 פתחה כהן כיתת מחול בשכונת הדר הכרמל בחיפה בה היא העבירה את החינוך למחול בארץ לדורות הצעירים יותר וצעירים פחות.
למרות שהזרם המרכזי של הרקדניות האירופאיות בנות תקופתה לא צידד בלימודי מחול קלאסי, שלחה כהן את תלמידיה להשתלם בבלט אצל ולנטינה ארכיפובה-גרוסמן, ובמחול מודרני אצל רינה שחם, תלמידתה של מרתה גרהאם.
בתפיסה פלורליסטית זו הפכה כהן לסמל לסובלנות בעולם המחול בארץ.
ירדנה כהן המשיכה ללמד גם כשחצתה את גיל מאה, באולפנה שבהדר הכרמל, בה היא מרפאה נפשות של כל המעוניין ומשרישה את עקרונות המחול ההבעתי המיוחד שפיתחה, תוך הסתמכות על מקורות תנ"כיים וערכי אהבת הארץ והבריות.
בנוסף היא העבירה מדי פעם השתלמויות באולפנה לרקדנים ומורים למחול בנושא המחול המיוחד שעיצבה.
כהן עסקה גם בריקוד טיפולי (תרפיה במחול) לו היא קראה "המחול המחלים אותנו" או "הריקוד המרפא", הפעילה חוגי נוער וילדים בהם נתנה לילדים אלו להתבטא בריקוד וכך לשחרר רגשות שלא התאפשר להם לבטא במילים.
כמו כן עסקה בטיפול אחרי טראומות כי לדעתה הנעת הגוף מסייעת בפירוק הטראומות.
כהן עסקה במחול מחלים למעלה משלושים שנה, ובאמצעותו עזרה לילדים ומבוגרים כאחד.
היא השפיעה וריפאה את נפשו של כל מי שבא במגע עמה.
על כך יכולה להעיד יהודית ארנון, מייסדת "להקת המחול הקיבוצית", שהייתה תלמידה של כהן.
ארנון מספרת כי כהן הייתה אחת הדמויות שריפאו את נפשה לאחר ששרדה את השואה.
בין תלמידותיה בתחום זה נמנות גם צופיה נהרין, אימו ומורתו של אוהד נהרין, שושנה הירש, המלמדת בסמינר הקיבוצים בירושלים ודרורה אלון.
ירון מרגולין שהיה מתלמידיה של כהן, ממשיך את דרכה בתחום זה.
בתוף ובמחול, מרחביה: ספרית פועלים, 1963.
התוף והים, תל אביב: ספרית פועלים, 1976. (הספר מגולל את סיפור חייה)
בשנת 1937 נערכה על במת "מוגרבי" בתל אביב תחרות המחול המקורי הראשונה בארץ.
בתחרות זו הופיעה כהן עם מחולותיה התנ"כיים "חנה בשילה", "בעלת האוב","הרועה" ו"מחול חתונה עתיק".
היא שכנעה את נגניה להופיע על הבמה בתלבושתם המסורתית יחד איתה, בעודה מבצעת את יצירותיה.
"בשל מקוריות הנגינה והקצב" הוענק לכהן פרס ראשון בתחרות על ידי חבר השופטים, אשר מנה, בין היתר, את לאה גולדברג, שאול טשרניחובסקי ואורי קיסרי.
ראש עיריית תל אביב דאז, ישראל רוקח, העניק לה כפרס פסל של מחוללת.
בשנת 1983 זכתה כהן לתואר יקירת העיר חיפה.
בשנת 2000 זכתה בפרס משרד החינוך על מפעל חיים.
בשנת תש"ע, בהיותה בת 100, הוענק לכהן פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
ועדת השופטים נימקה את החלטתה במילים הבאות:
ירדנה מלר-הורוביץ (נולדה ב-11 במרץ 1954) היא אשת ציבור ישראלית.
הייתה עובדת הכנסת במשך 45 שנה אשר מתוכן כיהנה 12 שנה כמזכירת הכנסת, והאישה הראשונה בתפקיד זה.
מלר-הורוביץ היא בתם של יוסי ואליה מלר.
אביה, מראשוני התושבים בעיר נתניה, היה מעורב בפרשת הסרג'נטים, ולימים חבר תנועת הליכוד.
מלר-הורוביץ היא בוגרת תואר ראשון במדעי הרוח מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במינהל עסקים משלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל.
מלר-הורוביץ הייתה עובדת הכנסת החל משנת 1977, ראשית כמזכירת סיעת הליכוד, החל מ"המהפך" של מנחם בגין ובמשך כעשרים שנה (במהלכן אף שובצה, בבחירות לכנסת ה-12 במקום ה-101 ברשימת הליכוד לכנסת) ולאחר מכן כחמש שנים כמנהלת הוועדה לענייני ביקורת המדינה וועדות משנה נוספות.
לאחר מכן כיהנה כמנהלת לשכת יו"ר הכנסת.
בשנת 2004 נבחרה לסגנית מזכיר הכנסת, וכחלק מתפקיד זה אף ניהלה וריכזה ועדות מסוימות שהוקמו על ידי יושב ראש הכנסת ומינהל הכנסת.
ב-2 במרץ 2010 נבחרה על ידי נשיאות הכנסת כמזכירה השביעית של הכנסת וכאישה הראשונה בתפקיד זה.
מלר-הורוביץ החלה לכהן כמזכירת הכנסת חודש לאחר מכן, ב-2 באפריל, עם מינויו של מזכיר הכנסת היוצא, עו"ד איל ינון, ליועץ המשפטי לכנסת.
ב-8 במרץ 2022 ניהלה את ישיבת המליאה האחרונה שלה, לאחר 12 שנה כמזכירה ו-45 שנה בכנסת.
היא סיימה את תפקידה באופן רשמי ב-31 במרץ.
ירדנה אלוטין (19 באוגוסט 1930 – 4 באוקטובר 1994) הייתה מלחינה ישראלית.
ירדנה אלוטין נולדה בתל אביב, בת יחידה לד"ר אריה וד"ר חנה אלוטין.
אביה, ד"ר אריה אלוטין היה ממקימי מגן דוד אדום.
בגיל חמש החלה ללמוד פסנתר אצל רבקה שרתוק-הוז, אחותו של משה שרתוק ואשתו של דב הוז.
עוד בילדותה הלחינה שיר של אנדה עמיר-פינקרפלד, "הבובה התקררה", שאותו שילבה לאחר שנים במחזור "שמונה שירי ילדים".
ביומה האחרון בבית הספר תיכון חדש השתתפה בשיחה של המשוררת לאה גולדברג שהשפיעה עליה רבות והביאה אותה להלחין משירי הנחל של גולדברג.
בגיל 18 החלה ללמוד תאוריה של המוזיקה, אך נאלצה להפסיק את לימודיה כדי לשרת בצה"ל.
לאחר קום המדינה למדה במדרשה הממלכתית למחנכים למוזיקה, שם למדה הרמוניה וקונטרפונקט אצל מרדכי סתר ותזמור אצל פאול בן-חיים.
בשנת 1952 זכתה בפרס נסים נסימוב על יצירות מוזיקליות.
בהמשך למדה תאוריה של המוזיקה אצל אלכסנדר אוריה בוסקוביץ' באקדמיה למוזיקה בתל אביב וכן הייתה תלמידתו של עדן פרטוש באופן פרטי.
בשנים 1975 עד 1977 הייתה אלוטין מלחינת הבית של אוניברסיטת בר-אילן.
בכתיבתה המוזיקלית עשתה שימוש במסורות מערביות ומזרחיות ובפולקלור יהודי לצד רעיונות מודרניים, זאת בהתאם לאידיאלים שקיבלה ממוריה למוזיקה.
יצירותיה מבוססות באופן כללי על צורות בארוקיות וקלאסיות.
ביצירה "יפה נוף".(1952) למקהלה א'קאפלה ניכרת השפעת טעמי המקרא.
ביצוע הבכורה של "יפה נוף", על ידי מקהלת רינת, היה בפסטיבל בינלאומי למקהלות בפריז.
הפאסאקליה לפסנתר מבוססת על שיר בוכרי בטונאליות מורחבת, בקנטטה משנת 1956 ובסונאטה לכינור ופסנתר מ-1960 ניכרת השפעת מזמורים תנכ"יים.
רוב יצירתה חדורה באופטימיות, ליריות טבעית ונטייה לדרמה, ואלה אינן נעדרות גם ביצירה "על גולה דוויה", המזדהה עם יהדות ברית המועצות.
לצד שימוש תדיר במרקמים פוליפוניים, יישמה אלוטין גם הטרופוניה ביצירות המשלבות קולות וכלים, כמו ב"שיר חג" מ-1984, שהזמינה קרן תל אביב לספרות ולאמנות לציון יובל 75 לעיר.
יצירה מוקדמת של אלוטין, "משירי הנחל" למחזור שירים של לאה גולדברג, היא מיצירותיה המבוצעות ביותר.
את יצירתה "קנטטה למקהלה א'קאפלה", המבוססת על פסוקים ממזמור ק"ו בתהילים, הקדישה לליאו קסטנברג.
ירדנה אלוטין נפטרה בניו יורק.
השאירה בעל, הפיזיקאי יוחנן ריברנט.
המחלקה למוזיקה שבפקולטה למדעי הרוח, באוניברסיטת בר-אילן, מקיימת כל שנה תחרות לקומפוזיציה על-שם ירדנה אלוטין.
היא הקליטה את שירי המחזור במשכנות שאננים בביצועה של הזמרת לימור שפירא
רשימת יצירותיה ע"פ סדר כרונולוגי של כתיבתן:
יפה נוף - ע"פ תהילים מ"ח, למקהלה מעורבת א-קפלה (1952)
דואטים - לשני כינורות (1954)
פסקליה על נושא בוכרי, לפסנתר (1954)
שישה קטעים לפסנתר לילדים (1954)
משירי הנחל - מחזור של שישה שירים לקול ולפסנתר (1954)
קנטטה, למקהלה מעורבת א-קפלה (1958)
"על גולה דוויה" לקול ולתזמורת (מילים: י.
קינה, פוגה לשלישיית כלי קשת בפרק אחד (1960)
רביעיית כלי קשת (שנות ה-60)
תהילים קל"ג "הנה מה טוב…" למקהלה מעורבת א-קפלה (1965)
סונטינה, לכינור (או חליל) ופסנתר (1970)
שמונה שירים לילדים (מילים: אנדה עמיר) (1970)
יפה נוף לחליל (הוזמן על ידי ג'יימס גולוויי) 1978)
שיר חג, למקהלה מעורבת א-קפלה (1984)
ירדן הראל (נולדה ב-7 בנובמבר 1984) היא דוגמנית, שחקנית ומגישת טלוויזיה ישראלית.
ירדן הראל נולדה וגדלה בנהריה.
הראל למדה במגמות תיאטרון ופסיכולוגיה בבית הספר התיכון "עמל" בעירה.
את שירותה הצבאי עשתה במודיעין פיקוד הצפון.
בשנת 2006 למדה תיאטרון, משחק ותקשורת באוניברסיטת תל אביב ובשנת 2020 נרשמה ללימודי כלכלה וחשבונאות במכללת הדסה שבירושלים.
ב-2006 החלה לשמש ככתבת שטח ובהמשך כמראיינת באולפן של "נענע 10".
בשנת 2007 הצטרפה ל כמנחה בתוכנית "בדרך לחופה" עם יובל כספין, לאחר מכן שימשה ככתבת עד שנת 2009.
ב-2009 החלה לשמש כנערת HOT VOD.
ב-2010 הצטרפה כמגישה בתוכנית "צינור לילה" בערוץ 10, בהנחייתו של גיא לרר.
ב-2011 שיחקה בתפקיד "טבת" בסדרת הילדים "מה בכריש", אותה כתבו גיא עמיר וחנן סביון.
השתתפה גם בתפקיד אורח בסדרה "החברים של נאור" כמנהיגת הלפטופיסטים, ב"פיג'מות" בתפקיד "אגמית" ובסדרת הבת של "החיים זה לא הכל", "החיים על פי אורלי", בתפקיד עצמה.
בגיל 26 הופיעה על שער פנאי פלוס יחד עם לירן כוהנר.
הראל הייתה פרזנטורית של חברות רבות, בהן "אינטימה" ו"פלפל".
ביולי 2011 החלה לשמש ככתבת ב"חדשות הבידור" בערוץ HOT בידור ישראלי, וב-2012 עברה לתפקיד מגישת התוכנית, לצד ליאון רוזנברג.
במהלך שידור העונה השנייה של "המירוץ למיליון", החל מאוקטובר 2011, הנחתה הראל את התוכניות המקדימות ששודרו לפני הפרקים, ושימשה ככתבת הדיגיטל של התוכנית.
במאי 2012 סיימה את השתתפותה בתוכנית "צינור לילה", ובמקביל החלה להגיש את תוכנית הריאליטי "רוקדים עם כוכבים", לצד גיא זו-ארץ.
בשנת 2013 השתתפה כמַנחה מיוחדת ב-The Voice ישראל.
באותה שנה ירדן הראל שימשה מנחה זמנית בפרק הראשון של העונה השלישית של דייט בחשיכה במקום ירון ברובינסקי שהיה אחד המתמודדים בתוכנית.
בפברואר 2014 עזבה את התוכנית "חדשות הבידור", וחזרה להנחות את העונה השנייה של תוכנית האופנה, "סטייל", בערוץ הוט בידור ישראלי, שמשודרת בימים שני עד רביעי.
ביוני 2014 חזרה להנחות את התוכנית "חדשות הבידור", לצד ליאון רוזנברג, ומאוגוסט 2015 הנחתה את התוכנית לבדה, עד לירידת התוכנית ב-2017.
ביולי 2015 השתתפה בתוכנית "שורום זורום" של הוט אשר מבוססת על שיריו של צביקה פיק, הראל השתתפה בתוכנית בתור המורה מרי.
בפברואר 2017 השתתפה בדרמה היומית "פולמון" בהוט בידור ישראלי.
ב-2019 החלה בהגשת תוכנית הטיולים "הכי בעולם" ברשת 13.
בתחילת 2020 החליפה את עמית קוטלר בהגשת התוכנית טרמינל ברשת 13.
ב-18 בינואר 2022 החלה להנחות לסירוגין את הגרלת הלוטו של מפעל הפיס שמשודרת ברשת 13.
באותה שנה הנחתה את התוכנית "להתחיל מחדש" בערוץ 24.
הראל מנחה לצד אלעד זוהר ושיר מורנו את תוכנית המגזין היומית "פותחים יום" ברשת 13.
ב-10 בספטמבר 2009 נישאה לעומרי שלום לאחר 10 שנים של זוגיות, וב-9 בפברואר 2020 נולדו לשניים תאומים באמצעות אם פונדקאית.
באוגוסט 2021 פורסם כי השניים נפרדו לאחר 12 שנות נישואין, וב-8 במאי 2022 השניים התגרשו.
מיולי 2022 עד דצמבר 2023 הראל הייתה בזוגיות עם הצלם מתן כהן.
מינואר 2024 הראל בזוגיות עם הכתב הצבאי של ידיעות אחרונות, יוסי יהושוע, גרוש ואב לשני ילדים.
מתגוררת בפארק צמרת בתל אביב.
ירדנה עובדיה (נולדה ב-1949) היא אשת עסקים ישראלית.
בהיותה ילדה עלתה משפחתה לישראל והתיישבה בדימונה.
החלה את דרכה כקופאית בשקם.
עשתה את הונה בזכות קשריה עם תאודורו אוביאנג, נשיא גינאה המשוונית.
הקימה בגינאה המשוונית שני בתי חולים.
הראשון הוקם בעיר באטה ב-2007 בשיתוף פעולה עם בית החולים שיבא.
בבית החולים 137 מיטות והוא מעסיק עשרות אנשי צוות ישראלים בניהולו של ד"ר אלון שטמלר.
בעקבות כשלים שהתגלו, הקים משרד הבריאות הישראלי ועדה שתקבע כללים להתקשרויות מסוג זה.
בית החולים השני, בניהולו של גבי אופיר, ממוקם בעיר הבירה מלאבו והוא כולל 160 מיטות.
הוא פתח את שעריו ב-2011 ומעסיק אף הוא עשרות רופאים ישראלים.
ב-2011 קבוצת אשטרום תבעה את עובדיה בסך 50 מיליון שקלים בטענה שעובדיה לקחה לעצמה כספים שלא הגיעו לה מפרויקט משותף עם אשטרום להקמת בית חולים בגינאה המשוונית.
ב-2014 בית המשפט המחוזי קיבל חלקית את טענותיה התביעה וחייב את עובדיה לשלם סכום של כ-37 מיליון שקל לקבוצת אשטרום.
כלי תקשורת ישראלים פרסמו כי עובדיה גם תיווכה בעסקאות בהן סיפקו חברות ישראליות נשק לגינאה המשוונית.
מדובר בחברות אירונאוטיקס, מספנות ישראל והתעשייה הצבאית.
בפשרה שגובשה ב-2024 נקבע שעובדיה תשלם מס הכנסה בסך 24 מיליון ש"ח בגין הכנסותיה בשנים 2014–2018.
היא משמשת קונסול כבוד של גינאה המשוונית בישראל.
עובדיה, המתגוררת בסביון, היא אם לחמישה ילדים, ובהם הסופר קובי עובדיה והסופרת ארית בוטבול עובדיה.
ירדנה עובדיה ידועה באירועים המשפחתיים הגרנדיוזיים שקיימה, ובהם חתונת בתה, בר מצווה לנכד, ויום הולדת לעצמה.
ירדן השתתפה לראשונה ב בניו יורק וסטוק מנדוויל (1984), ומשתתפת במשחקי הקיץ הפאראלימפיים מאז בקביעות למעט המשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) מהם נעדרה.
במשחקי החורף לא נטלה ירדן חלק מעולם.
כבר במשחקים הפאראלימפיים הראשונים בהם השתתפה ירדן, בניו יורק בשנת 1984 זכתה המשלחת בשלוש מדליות פאראלימפיות.
עאידה ששאני זכתה בשתי מדליות ארד, במרוץ ל-100 ו-200 מטר (קטגוריה B1), אם כי בשני המקצים התחרו שלוש ספורטאיות בלבד, וכולן זכו במדליה.
גם מאהה ברגותי, שזכתה במדליית הכסף הפאראלימפית בהדיפת כדור ברזל (קטגוריה A1) עשתה זאת מתוך שתי ספורטאיות בלבד שניגשו להתחרות במקצה.
ב זכה עימאד גארבאווי במדליית הכסף בזריקת דיסקוס (קטגוריה F52) עם תוצאה של 17.14 מטרים, תוך שהוא נכנע לשיא עולם של יריבו האיראני שזרק למרחק של 20.34 מטרים.
מדליית הזהב הראשונה של המשלחת הירדנית הגיעה ב כשמאהה ברגותי זכתה בטורניר טניס שולחן לנשים.
ירדן גֶ'רְבִּי (נולדה ב-8 ביולי 1989) היא ג'ודוקא עבר ישראלית, זוכת מדליית ארד אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016), אלופת עולם (2013), סגנית אלופת עולם (2014) וסגנית אלופת אירופה (2012), זוכת שתי מדליות ארד באליפות אירופה ושמונה פעמים אלופת ישראל (2007–2009, 2011–2015).
עם 33 מדליות בסבב הג'ודו העולמי, ג'רבי היא מהספורטאיות המעוטרת ביותר בענף הג'ודו בישראל.
במאי 2013 הגיעה למקום הראשון בדירוג העולמי, והחזיקה בו תקופה ארוכה.
במקביל, נבחרה לג'ודוקא הטובה ביותר בעולם לשנת 2013 על ידי איגוד הג'ודו העולמי.
אמה, נורית, היא אדריכלית ושמאית מקרקעין.
אביה, שמואל (שמוליק) ג'רבי, הוא מנכ"ל חברת מוניטקס, שפיתחה את המונה האלקטרוני הישראלי הראשון שמשולב בקופה רושמת במוניות.
ג'רבי החלה להתאמן בג'ודו בגיל שש.
הוריה הקפידו להסיע אותה למכון וינגייט לאימונים ותמכו בה כלכלית, על ידי מימון חלק מנסיעותיה לתחרויות בינלאומיות מחוץ לישראל כנציגת נבחרת ישראל.
היא התאמנה במועדון "מיטב נתניה" ובמכון וינגייט, בהדרכתו של שני הרשקו, שמשמש גם כמאמן נבחרת ישראל לנשים.
בשנת 2008 זכתה בהישג המשמעותי הראשון שלה, מדליית ארד באליפות אירופה עד גיל 20.
באליפות העולם 2011, שנערכה בצרפת באוגוסט, הודחה בשלב שמינית הגמר ולא נכללה במשלחת הישראלית לאולימפיאדת לונדון (2012), זכות שנפלה בחיקה של יריבתה אליס שלזינגר.
באליפות אירופה בג'ודו, שנערכה בצ'ליאבינסק שברוסיה באפריל 2012, זכתה במדליית כסף בתחרות במשקל עד 63 ק"ג.
ביוני אותה שנה היא חתמה על חוזה חדש בקבוצת גלטסראיי הטורקית, על מנת להתחרות בשורותיה בליגה המקומית וגם באליפות אירופה למועדונים.
ג'רבי זכתה בפעם השנייה ברציפות באליפות ישראל בג'ודו בדצמבר 2012.
בפברואר 2013 היא סיימה חמישית בגרנד סלאם פריז.
במרץ אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בתחרות גראנד פרי סמסון שנערכה בטורקיה, לאחר שניצחה בחצי הגמר את אליס שלזינגר.
באליפות אירופה 2013, שנערכה בבודפשט שבהונגריה באפריל, זכתה במדליית ארד בתחרות במשקל עד 63 ק"ג, לאחר שניצחה את אדוויג' גוונד מאיטליה בקרב על המדליה.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות גראנד סלאם שנערכה בבאקו, אזרבייג'ן זכתה במדליית זהב, ונבחרה לג'ודוקא המצטיינת של התחרות.
במאי 2013 חתמה על חוזה לארבע שנים במסגרת המועדון הטורקי גלאטסראיי, והתחרתה במדי הקבוצה הטורקית במסגרת אליפות אירופה לקבוצות.
באותו חודש זכתה במדליית כסף בתחרות המאסטרס ברוסיה, לאחר שהפסידה בגמר במשקל של עד 63 ק"ג ליפנית קנה אבה.
במאי 2013 הגיעה לדירוג הראשון בדירוג העולמי, שמרה עליו קרוב לשנתיים ובכך קבעה את השיא הישראלי בכול ענפי הספורט בכול הזמנים.
ביולי 2013 זכתה במדליית זהב במשקל עד 63 ק"ג בטורניר גראנד סלאם מוסקבה, כשניצחה את אניקה ואן אמדן ההולנדית.
ג'רבי זכתה במדליית זהב באליפות העולם 2013 שנערכה באוגוסט בריו דה ז'ניירו.
היא התחרתה בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג והייתה לישראלית הראשונה שזכתה במדליית זהב באליפות העולם בג'ודו, לאחר שניצחה את כל חמשת הקרבות באיפון.
בגמר היא ניצחה את אלופת אירופה ומספר שתיים בדירוג קלריס אגבניינו.
בחצי הגמר ובגמר הניצחונות שלה הושגו בעזרת תרגיל חניקה מיוחד שקיבל את הכינוי "חניקת ג'רבי" (לפני כן נקרא "עניבה פרוביאנית"), בו היא משתמשת בשולי ז'אקט הגי שלה (התלבושת הנהוגה בתחרויות ג'ודו) כדי לחנוק יריב בעמדת צב.
תרגיל החניקה היה כל כך חזק ומפתיע עד שיריבתה בגמר התעלפה.
בנובמבר 2013 הכריז איגוד הג'ודו העולמי על שינויים בחוקת הענף, ובהם איסור על ביצוע חניקה תוך שימוש בדש הבגד או החגורה, כלל האוסר גם על "חניקת ג'רבי".
ב-5 בדצמבר 2013 זכתה בפעם השישית באליפות ישראל בג'ודו, לאחר שניצחה בגמר את רותם שור באיפון.
בפברואר 2014 זכתה במדליית הכסף בגרנד פרי של דיסלדורף, גרמניה.
באוגוסט זכתה במדליית כסף באליפות העולם 2014 שנערכה בצ'ליאבינסק ברוסיה בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג.
את ארבעת הקרבות הראשונים בטורניר ניצחה באיפון, אך בגמר הפסידה באיפון לקלריס אגבניינו, אותה ניצחה בגמר 2013.
באליפות אירופה 2015 שנערכה במסגרת המשחקים האירופיים בבאקו, זכתה במדליית הארד במשקל עד 63 ק"ג.
ביולי 2015 זכתה במדליית ארד בטורניר גראנד סלאם שנערך בטיומן שברוסיה.
ברבע הגמר נוצחה ג'רבי בידי אליס שלזינגר שייצגה את בריטניה, ואף היא זכתה במדליית ארד בתחרות.
באליפות העולם 2015, שנערכה בקזחסטן באוגוסט, נוצחה בחצי הגמר וגם בקרב על מדליית הארד ובסיום האליפות דורגה במקום החמישי.
ב-17 באוקטובר 2015 זכתה במדליית ארד בטורניר גראנד סלאם פריז, לאחר שהפסידה בחצי הגמר ליול פראנסן מהולנד, ולאחר מכן ניצחה את מיהו מיניי מיפן בקרב על הארד.
ב-31 באוקטובר 2015 זכתה במדליית ארד בגראנד סלאם באבו דאבי לאחר שניצחה בקרב על המדליה את יול פראנסן מהולנד.
ביוני 2015 חזרה לראשות הדירוג העולמי.
ב-23 בינואר 2016 זכתה במדליית זהב בגרנד פרי הוואנה, לאחר שגברה בגמר על מריסט אספינוסה מקובה.
במאי 2016 דורגה במקום הרביעי בעולם.
ב-9 באוגוסט 2016 עלתה לרבע גמר אולימפיאדת ריו דה ז'ניירו לאחר ניצחון על מריסט אספינוסה מקובה.
ברבע הגמר הפסידה למריאנה סילבה מברזיל, ועברה לבית הניחומים, שם ניצחה את יאנג ג'ונשיה מסין והעפילה לקרב על מדליית הארד.
בקרב על הארד ניצחה את מיקו טאשירו מיפן.
בכך השיגה את המדליה האולימפית השנייה של ספורטאית ישראלית, אחרי זאת של יעל ארד.
ג'רבי זכתה במדליית ארד אולימפית משותפת במשקל עד 63 ק"ג ביחד עם אניקה ואן אמדן מהולנד.
כאשר שבה לישראל המתינו לה בנמל התעופה בן-גוריון אלפי אנשים והיא חולצה משם בניידת משטרה.
באוגוסט 2016 דורגה רביעית בעולם.
בספטמבר 2017 דורגה 42 בעולם, לאחר שלא חזרה להתחרות מאז זכייתה במדליה האולימפית.
ב-2 באוקטובר 2017 הודיעה על פרישתה מג'ודו.
ב-2018 הנחתה את התוכנית "ספורט טי.
וי" בטלוויזיה החינוכית הישראלית, ובשנת 2019 השתתפה בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "אלישע" ששודרה בערוץ הילדים.
ב-2020 השתתפה בתוכנית המציאות "הישרדות VIP עונה 3" ברשת 13, בה הגיעה למקום השלישי בגמר ביחד עם עידן רפאל חביב.
ב-15 בדצמבר 2021 החלה להנחות בתוכנית נינג'ה ישראל בקשת 12 לצידו של ניב רסקין ובמקומה של רותם ישראל.
בשנת 2022 השתתפה ב"מאסטר שף ספיישל VIP 4" וזכתה במקום הראשון.
בשנת 2024 השתתפה בעונה השלישית של "רוקדים עם כוכבים" בקשת והודחה בהדחה השלוש עשרה.
ב-2024 השתתפה בסרט "הטבעת" לצידה של ג'וי ריגר.
ב-2025 החלה להנחות את הגרלות הלוטו של "מפעל הפיס".
היא בוגרת תואר ראשון בכלכלה וניהול מהאוניברסיטה הפתוחה.
לאחר פרישתה העבירה הרצאות וסמינרים של ג'ודו ברחבי העולם.
בסוף אוקטובר 2014 מכרה דרך אתר האינטרנט eBay את תגית השם שלה מהזכייה באליפות העולם, על מנת לגייס תרומה כספית לבית החולים איכילוב.
התגית נמכרה תמורת 3,800 דולר.
כמו כן, ב-23 באוגוסט 2016 פרסמה שהיא מציעה במכירה פומבית בינלאומית את תגית השם שלה מהאולימפיאדה, במטרה לאסוף כסף עבור המחלקה לילדים חולי סרטן בבית החולים איכילוב.
המכירה הסתיימה ב-29 באוגוסט והתגית נמכרה עבור 196,735 ש"ח אשר נתרמו לבית החולים איכילוב.
ב-27 בספטמבר 2022 יצאה מהארון ופרסמה בעמוד הפייסבוק שלה, כי היא בזוגיות עם הצלמת דנה לביא, בתו של עמוס לביא.
הן נפרדו שנה לאחר מכן.
בקיץ 2023 החלה לצאת עם עדי אמבר.
בינואר 2014 קיבלה מענק מאיגוד הג'ודו העולמי, על כך שסיימה את שנת 2013 במקום הראשון במשקל עד 63 ק"ג.
ספורטאית השנה של ישראל בשנים 2013, 2014 ו-2016 מטעם הוועד האולימפי בישראל.
ספורטאית השנה של ישראל בשנים 2013 ו-2014 בטקס "המצוינות בספורט" ע"ש יעקב חודורוב, מטעם משרד התרבות והספורט ובשיתוף הטוטו.
בנובמבר 2013 זכתה באות מיוחד בטקס השנתי של הארגון הבינלאומי ה על הישג ספורטיבי יוצא דופן.
ירדנה שאל (נולדה ב-1942) היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל בשחייה (1954, 1956 ו-1957) במשחה ל-100 מטר גב ושיאנית ישראל במשחים בסגנון זה.
שאל גדלה בקיבוץ כפר המכבי.
היא התאמנה בקבוצה של הקיבוץ ובהמשך בקבוצת הפועל גוש זבולון בהדרכתו של יוסף טלקי.
בתחרות מבחן לאליפות הפועל שנערכה בגוש זבולון בתחילת חודש ספטמבר 1954 קבעה שאל במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש של 1:30.4 דקות, שיפור לשיאה של ויויאן חסון מהפועל ירושלים (1:32.7 דקות).
שבוע לאחר מכן, באליפות הפועל ה-11 שנערכה בספטמבר 1954 היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראל חדש של 1:29.8 דקות.
באליפות ישראל בשחייה לנוער הראשונה שנערכה בסוף ספטמבר, היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 1:28.2 דקות ובאליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 ארד.
מדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:31.7 דקות, לפני האלופה היוצאת ויויאן חסון (1:34.0 דקות) ושושנה ריבנר מברית מכבים עתיד (1:34.0 דקות).
מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:27.1 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 6:56.6 דקות.
בתחרות שנערה בכפר הירוק במאי 1955 קבעה שאל במשחה ל-100 מטר גב שיא ישראלי חדש של 1:27.3 דקות.
שלושה שבועות לאחר מכן, במסגרת תחרויות ספורט הפועלים, שנערכו בדוטרכט, הולנד ביוני היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 1:26.0 דקות.
היא לא השתתפה באליפות ישראל באותה שנה מפני ששברה את ידה.
בתחרות שנערכה בכפר המכבי קבעה שאל במשחה ל-200 מטר גב שיא ישראלי חדש של 3:07.3 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בבריכת השחייה של בת גלים בחיפה באוקטובר 1956 זכתה שאל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:27.0 דקות, לפני חברותיה לקבוצה ר.
בתחרות ארצית שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה ביולי 1957 זכתה שאל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא ישראלי חדש של 1:24.1 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר אותה שנה היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:28.1 דקות.
בתחרות ארצית שנערכה בבריכת גלי הדר בחיפה ביולי 1958 זכתה שאל במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:24.2 דקות.
ירדנה הדס (1 באוגוסט 1930 (עפולה) – 29 ביוני 2015 (צופית)) הייתה עורכת פילון, מרצה לספרות, מתרגמת, משוררת סופרת ילדים ואשת חינוך.
הדס נולדה ב-1 באוגוסט 1930 בעפולה ללאה וצבי אבן, וילדותה ונעוריה עברו עליה בשכונת בורוכוב.
היא בוגרת הגימנסיה העברית "הרצליה".
בעלת תואר ראשון ותואר שני בספרות עברית מטעם אוניברסיטת תל אביב.
הייתה מורה וסגנית מנהל בית החינוך ע"ש א"ד גורדון בגבעתיים, ושימשה מורה בבית המדרש למורים "גבעת השלושה" ("סמינר שיין"), המכללה האקדמית בית ברל ובאוניברסיטת תל אביב.
מאז תשי"ד (1954) פרסמה שירים וסיפורים לילדים בעיתונות ילדים "דבר לילדים" ומאמרים בבעיות חינוך ב"הד החינוך", "אורים", "איתנים" ועוד.
כמו כן פרסמה מאמרים ומחקרים רבים בתחום ספרות ילדים ונוער.
ב-1968 ערכה את סדרת התוכניות "דף מספר" ששודרה בטלוויזיה הלימודית.
בשנת 1982 נתמנתה עורכת סדרת "ראשית קריאה" בכתר הוצאה לאור.
ערכה מקראות ואסופות לבתי ספר.
סיפוריה ההיסטוריים שובצו באסופות: "עם שב לארצו", "מפזורה לתקומה", "עולם מתחדש", ואלו מלוות בחוברות עבודה ומדריכים.
כן ערכה קובצי יצירה של ילדים ("מן הדמיון אל העיפרון", "דרך השיר").
בשנת 1985 יחד עם שלמה הראל, הקימה את מרכז ימימה לחקר ספרות ילדים ונוער ולהוראתה המרכז נקרא על שם סופרת הילדים ימימה אבידר-טשרנוביץ.
בתקופה בה הוקם המרכז הלך לעולמו סופר הילדים הנודע אוריאל אופק שהראל והדס הכירו והוקירו.
הראל הגה את הרעיון להעביר את האוסף האדיר והמיוחד של ספרי ילדים מביתו של אופק למכללת בית ברל.
על הזכות לקבל את האוסף הנדיר והייחודי של אוריאל אופק התמודדו גם מכללות אחרות אבל הראל והדס, הצליחו לשכנע את המכללה ואת אוריאל אופק (לפני מותו) להעביר את האוסף לבית ברל.
על פי עדותו של הראל "לירדנה והכרותה האישית עם אוריאל אופק היה חלק חשוב בקבלת האוסף."
מכללת בית ברל הקדישה אגף מיוחד "אולם אופק" שהוצמד למבנה בן שני חדרים שאליו הועבר האוסף הנדיר הידוע.
המהלך כולו נמשך במשך כמה חודשים והדס והראל עסקו בו לילות כימים.
לרגל הפתיחה הוזמנה לשאת דברים סופרת הילדים ימימה אבידר-טשרנוביץ שברבות הימים נקרא הבניין כולו על שמה – מרכז ימימה לספרות ילדים.
הדס הייתה בין מייסדי המרכז ומעורבת בפעילותו לאורך השנים כולל ימי עיון מטעם מרכז ימימה והשתלמויות בנושא של ספרות ילדים.
הדס התגוררה במושב צופית, גם בשנותיה האחרונות כאשר בגלל מצבה הבריאותי נזקקה לעזרה ולתמיכה, המשיכה להגיע לחוג השירה של המושב וחברי החוג שמחו לשמוע את הערותיה ביחס לשיר זה או אחר ואת הסיפור הקשור לכתיבתו.
שמחה להרתם ולעזור בראיונות וכתבות לעלון המושב, היא התנדבה לקיים "שעת סיפור" לילדי המושב בספריה המקומית, ובתקופה מסוימת גם הייתה חלק ממערכת העיתון של המושב וסייעה בעריכתו.
בשנת 2015 הלכה הדס לעולמה כחודש לפני יום הולדתה ה-85, והובאה למנוחות בבית העלמין של מושב צופית אשר בו התגוררה.
טטי ושמטי (סיפורת מחורזת), - עם דינה דניאלי, ירון גולן ושמה שירי, אל"ף, 1968
יהיה טוב, מתן (סיפורת מחורזת), עם דינה דניאלי, עופר
קואלה לא צמא, דני ספרים, 1996
טיף-טף, טיפותיי (סיפורים ושירים), עמיחי
פילון חדש, עם רחל שפירא, דרור, 1997
שזרתי זר (שירים), רמות – אוניברסיטת תל אביב, 2000
העבודה כערך, אלפון של מקצועות, ההסתדרות הכללית, 1989
שוני ושוויון, משרד החינוך, 1991
לאמא, עיריית פתח תקווה, 1973
גן הפרחים הקסום, עם מישל גארי, החברה הגאוגרפית, 1980
באומר ובשיח (מקראה לכיתות ג'-ד', ומקראה לכיתות ד'-ה'), ספריית פועלים, 1986
אני (מקראה לכיתות ג'-ו'), עם יוסף מלצמן, מסדה
"והנה, היא לאה" מאת לאה פוליבוי, כתר 2005
עריכת ספרי ילדים בהוצאת "כתר": רובינזון קרוזו, קלמר הזכוכית, אח בוגר, יותם בלש חוקר וכו'
המלך פינגווין, מאת ר' ה' הורן, עמיחי
מאורעות חומי הננס, מאת ד.מ.
אורי וחתלתולו צחורי, מאת ה' היל, וו מקסוול, עמיחי
ביער הקסום, מאת ס' א' וייט, עמיחי
הכלב לץ, מאת רחל פילד, עמיחי
ירדן משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער הירדנים שלושה מדליות, מדליית כסף ושתי מדליות ארד בטאקוונדו.
המשלחת הראשונה של ירדן למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור.
המשלחה הגיעה להישגים בענף הטאקוונדו, וזכתה במדליית כסף (בנות עד 49 ק"ג) ומדליית ארד (בנים מעל 73 ק"ג).
הנציגים גם התחרו בבדמינטון, התעמלות ושחייה.
בניגוד לאולימפיאדת הנוער סינגפור, נציגיה בענף הטאקוונדו הפסידו בשלב רבע הגמר.
המשלחת לראשונה התחרתה בענף הסיף במסגרת המשחקים האולימפיים לנוער.
ירדן תוסייה כהן (נולדה ב-4 ביולי 1992) היא שחקנית ישראלית.
תוסייה כהן נולדה וגדלה בשכונת ארנונה בירושלים, כבת הצעירה מבין שלושה ילדים.
נכדתו של שלמה תוסייה כהן, מבכירי עורכי הדין הפליליים בישראל.
גם אביה, אחיה ודודה עוסקים במשפטים.
בת דודתה היא הכוריאוגרפית יסמין גודר.
חלק לא מבוטל מילדותה העבירה בקיבוץ רמת רחל.
למדה בבית הספר התיכון הגימנסיה העברית בירושלים.
לאחר שחרורה מהצבא למדה בסטודיו בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין בתל אביב, והיא בוגרת מחזור 2016 של בית הספר.
ביוני 2024 נישאה לאביב בירן, אותו הכירה במהלך השירות הצבאי.
בשנת 2014 השתתפה יחד עם גלוריה בס בקליפ לשיר Move On של להקת Garden City Movement בבימויו של מיכאל מושונוב המתאר מערכת יחסים לסבית.
הקליפ נבחר להיות קליפ השנה על ידי ערוץ MTV ישראל, ככזה היה הנציג של ישראל בתחרות הקליפים העולמית של MTV, והתמודד בקטגוריית קליפ השנה בפסטיבל הקולנוע של לוס אנג'לס .
בשנת 2015 השתתפה בעונה השלישית של סדרת הנוער "החממה", בתפקיד עופרי.
ביוני 2017, הופיעה בתפקיד הראשי בעונה השנייה של הסדרה "מתים לרגע" בתפקיד של שירה.
באותה שנה התארחה גם בסדרת הטלוויזיה "פלאשבק" בערוץ הילדים בתפקיד דנית.
בשנת 2018, שיחקה בהצגה "מול כולם" בבימויו של משה קפטן בתיאטרון השעה.
בשנת 2019, החלה לשחק בתיאטרון חיפה בהצגה "של מי החיים האלה".
כמו כן, הצטלמה לסרטו של אדם קלדרון "השחיין".
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2021.
ב-2020, השתתפה בהצגה "הילדים של כולנו" בתיאטרון הארצי לנוער.
במרץ אותה שנה השתתפה בסדרה "הדבר הגדול המיוחד" של כאן 11.
בשנת 2021, השתתפה בתפקיד ראשי בסדרה "החנות שיש בה הכל" של כאן 11, בתפקיד דנה.
בנוסף, התארחה בדרמה היומית "מלכת היופי של ירושלים" כג'יזל ושיחקה בהצגת התיאטרון "ג'ונגל בווילה", בתיאטרון תמונע.
ב-2022 שיחקה במחזה חשמלית ושמה תשוקה בבימויו של עודד קוטלר.
ב-2023 שיחקה בסרט הפעולה האמריקאי "המהנדס" של הבמאי הישראלי דני א.
אביכזר, בנוסף, הצטלמה לסרטם של בני פרדמן ודרור קרן, "בית" בתפקיד הראשי, לצדו של רועי ניק.
ב-2024 השתתפה בעונה השלישית של "טהרן" בכאן 11, לצידה של ניב סולטן.
באותה שנה השתתפה בסדרה טיפול לילי, בתפקיד אביגיל - בת הזוג של אפי (תומר יוסף).
ירדן מאירסון (נולדה ב-21 ביוני 1993) היא ג'ודוקא ישראלית, אלופת ישראל בג'ודו 6 פעמים בשנים 2011, 2014,ו-2016-2019. זכתה 4 פעמים במדליית הארד באליפויות אירופה הפתוחות שנערכו בשנים 2016 ו-2017 ובמדליית זהב בתחרות גביע אירופה שנערכה במלגה בשנת 2018.
ב-2009 השתתפה תחת הדרכתו של אורן סמדג'ה באליפות אירופה לקדטים שנערכה בסלובניה, והודחה בסיבוב השני.
במרץ 2011 זכתה באליפות ישראל במשקל עד 70 ק"ג, לאחר שגברה בגמר על ליאור וילדיקאן.
ביולי 2011 זכתה במדליית הארד בגביע האירופאי עד גיל 20 שנערך בהונגריה.
ב-14 באוגוסט 2011 זכתה מאירסון במדליית הארד במשקל עד 70 ק"ג בגביע אירופה עד גיל 20 בברלין שבגרמניה.
באוגוסט 2012 שוב זכתה במדליית הארד במשקל עד 70 ק"ג בגביע אירופה עד גיל 20 שנערך בברלין.
במרץ 2013 זכתה במדליית הכסף בגביע אירופי עד גילה 20 שנערך בפורטוגל.
ביוני 2013 השתתפה בגביע אירופה ג'וניור בליבניץ באוסטריה במשקל עד 63 ק"ג וזכתה במדליית הארד.
בדצמבר 2013 זכתה באליפות ישראל במשקל עד 70 ק"ג, לאחר שגברה בגמר על בר פרין
באוקטובר 2015 זכתה באליפות ישראל במשקל מעל 78 ק"ג לאחר שגברה בגמר על רז הרשקו.
באוקטובר 2016 זכתה במדליית הארד באליפות אירופה הפתוחה שנערכה בגלאזגו שבסקוטלנד.
בינואר זכתה באליפות ישראל במשקל עד 78 ק"ג לאחר שגברה בגמר על ענבל לניר
ב-5 בפברואר זכתה במדליית ארד בטורניר אליפות אירופה הפתוחה, בסופיה, בולגריה.,
במרץ זכתה במדליית הארד באירופה הפתוחה פראג, שבצ'כיה
ב-9 באפריל במדליית הכסף בגראנד פרי באנטליה שבטורקיה..
בהמשך החודש השתתפה באליפות אירופה שנערכה בוורשה והודחה בסיבוב הראשון.
ב-23 ביולי זכתה במדליית הארד באליפות אירופה הפתוחה שנערכה במינסק.
בספטמבר השתתפה באליפות העולם שנערכה בבודפשט והודחה בסיבוב הראשון.
ב-8 באוקטובר זכתה במדליית הארד בטורניר גארד פרי שנערך בטשקנט שבאוזבקיסטן.
בפברואר זכתה במדליית כסף בתחרות גביע אירופה (משקל עד 78 ק"ג) בפורטוגל כשניצחה בחצי הגמר את ההונגרייה אוולין סלנקי, אולם הפסידה בגמר ליפנית שאיו אומוז'ה.
באוקטובר זכתה במדליית הזהב בגביע אירופה בג'ודו.
במרץ סיימה מאירסון במקום החמישי בגראנד פרי טביליסי לאחר הפסידה בקרב על הארד.
בספטמבר זכתה בפעם השנייה ברציפות באליפות ישראל.
ירדנה ארזי הוא אלבום הבכורה של הזמרת ירדנה ארזי, שיצא בשנת 1982.
בשנת 1978 פרשה ארזי משלישיית שוקולד מנטה מסטיק והחלה לקדם קריירת סולו עצמאית.
באותה שנה הכירה את חברה לחיים נתן תומר, הזוג נישא ב-1983.
לאחר שהנחתה את תחרות אירוויזיון 1979 יצאה לשנה של הקלטות והופעות בחברת התקליטים הגרמנית אריולה אריסטה אך שבה לישראל עקב רצונה להינשא לתומר והצטרפה לצוות המחזמר ברנשים וחלומות שזכה להצלחה גדולה בשנת 1981. רק עם סיום הצגות המחזמר החלה ארזי בעבודה על אריך נגן ופנתה לחברות התקליטים השונות.
הגם שזכתה עד לאותו שלב להצלחה גדולה וטיפחה קריירה מוזיקלית למעלה מעשור, חברות התקליטים לא מיהרו להאמין בפוטנציאל המכירות של ארזי וביקשו להכתיב לה סגנונות מוזיקליים שלא היו לרוחה.
בשלב זה הציע תומר להקים עבורה ואיתה חברת תקליטים עצמאית ולאפשר לה חופש אמנותי מלא.
בשנת 1982 הוציאה ארזי את אלבום הסולו הראשון שלה, המתאפיין במקצבי רוק/פופ-רוק והוא הרוקיסטי ביותר של ארזי מכל אלבומי שנות ה-80. אריק רודיך חברם הקרוב של הזוג ובעלה דאז של לאה לופטין חברתה לשלישיית שוקולד מנטה מסטיק, היה אחראי על ההפקה המוזיקלית, הלחנים והעיבודים (מלבד שיר אחד).
האלבום נחל כישלון מסחרי, אך למרות זאת בלטו מתוכו מספר שירים כגון: "בלי דמעות", "אני לא גרטה גרבו" (בו שרה ארזי בסגנונה של קייט בוש), ו"מוזיקה נשארת" שעמו השתתפה ארזי לראשונה בתחרות הקדם אירוויזיון והגיעה למקום השני.
כמו כן, השיר הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים העברי השבועי והגיע למקום השמיני במצעד הפזמונים העברי השנתי.
התקליט הופץ על ידי חברת התקליטים "הד ארצי", כאשר כל הבאים אחריו הופצו כבר על ידי NTE חברת התקליטים העצמאית של ארזי ובעלה נתן תומר (לא כולל את "מתוך שאהבתי" מ-1995 והוצאות מחודשות על גבי תקליטור של האלבומים הישנים).
התקליט לא הופץ מעולם על תקליטור.
מחול מערבולות - יצא ב-9 בספטמבר 1980. שהה 13 שבועות במצעד השבועי של רשת ג' והגיע למקום השביעי.
לשיר צולמו שני סרטונים, האחד צולם על שפת הים והשני באולפן עטוי מרבדים דמוי אוהל בדואי.
בשני הסרטים הופיעה ירדנה ארזי יחפה
מוזיקה נשארת - יצא ב-13 באפריל 1982. שהה 11 שבועות במצעד השבועי של רשת ג', הגיע לראש המצעד ודורג 8 במצעד הפזמונים השנתי תשמ"ב.
בלי דמעות - יצא ב-10 באוגוסט 1982. שהה 11 שבועות במצעד השבועי של רשת ג' והגיע למקום החמישי.
אני לא גרטה גרבו/ השתנית בין לילה - יצא ב-16 בנובמבר 1982. שהה 11 שבועות במצעד השבועי של רשת ג' והגיע למקום השלישי.
זמנך עבר / מחכה לאף אחד
כל הלחנים: אריק רודיך (מלבד "מוזיקה נשארת", לחן - הנרי ברטר)
הפקה מוזיקלית ועיבודים: אריק רודיך (מלבד "מוזיקה נשארת" - הנרי ברטר).
מיקי שביב - גיטרה בס.
חיים רומנו - גיטרות חשמליות ואקוסטיות.
מאיר ישראל - תופים וכלי הקשה.
שם טוב לוי - חליליות וחליל.
אריק רודיך - פסנתר אקוסטי Yamaha, פסנתר חשמלי Yamaha CP-70B, פסנתר חשמלי פנדר, סינתיסייזר Yamaha CS-70M, סינתיסייזר Prophet-5, מיני-מוג סינטיסייזר, מלודיקה וקולות רקע.
מזי כהן - קולות רקע בשירים: "בלי דמעות", "גוזל קטן", "השתנית בין לילה".
הוקלט באולפני "סיגמא" בתל אביב, 1982.
טכנאי הקלטה ומיקס: יהודה זיתוני.
חיתוך התקליט: סטיב אנג'ל, אולפני "אוטופיה", לונדון.
הלחימה במלחמת האזרחים בסוריה זלגה לא מעט פעמים לירדן, השכנה מדרום.
הזליגה כוללת עימותים ותקריות ירי לאורך גבול ירדן–סוריה.
כמו כן, מאות אלפי סורים חצו את הגבול לירדן כדי לברוח מהלחימה, ואילו אלפי ירדנים חצו את הגבול לסוריה כדי להצטרף ללחימה.
בעקבות התעצמות המדינה האסלאמית בעיראק ובסוריה, הצטרפה ירדן לקואליציה הבינלאומית נגד הארגון.
10 באוגוסט - ליד דרעא, פתח הצבא הסורי באש לעבר פליטים שברחו לירדן, כשאלו כבר חצו את הגבול.
לא דווח על נפגעים בצד הירדני.
22 באוקטובר - חילופי אש פרצו בין כוחות הצבא הירדני לבין חמושים, שניסו לחדור לירדן מסוריה.
במהלך חילופי האש נהרגו ארבעה חמושים וחייל ירדני אחד.
24 בדצמבר - מטוסו של מועאז אל-כסאסבה, טייס קרב בחיל האוויר הירדני, התרסק בצפון סוריה.
אל-כסאסבה נשבה בידי המדינה האסלאמית ונרצח ככל הנראה כעבור עשרה ימים.
5-7 בפברואר - בעקבות רציחתו של אל-כסאסבה, ביצעו מטוסי חיל האוויר הירדני למעלה מ-50 תקיפות בצפון-מזרח סוריה - אזור הנשלט על-ידי המדינה האסלאמית.
25 ביוני - רקטה ששוגרה מסוריה נפלה בעיר א-רמת'א והרגה אזרח אחד.
21 ביוני - מכונית תופת התפוצצה ליד עמדה של משמר הגבול הירדני בסמוך למחנה הפליטים א-רוכבאן בצפון-מזרח ירדן, הצמוד לגבול עם סוריה.
שישה אנשי משמר הגבול הירדני נהרגו ו-14 נפצעו.
המדינה האסלאמית נטלה אחריות למתקפה, שבעקבותיה הוכרז כל הגבול עם סוריה כ"שטח צבאי סגור".
10 במאי - הצבא הירדני הודיע שמטוסיו הפילו מטוס ללא טייס, שהתקרב למרחב האווירי של המדינה מכיוון סוריה.
ירדן ברכה (נולדה ב-20 ביולי 1987) היא שחקנית ישראלית.
ברכה נולדה וגדלה בתל אביב.
אביה הוא שחקן הכדורסל דני ברכה.
בין השנים 2001–2011 הייתה ברכה חברה בלהקת הנוער השכנים של צ'יץ'.
את שירותה הצבאי עשתה בלהקת חיל החינוך והנוער.
לאחר שחרורה מצה"ל החלה לימודי משחק בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
בשנת 2015 למדה משחק מול מצלמה אצל רותי דייכס.
בנוסף, למדה כתיבה ותסריטאות אצל שבי גביזון.
עם סיום לימודיה, התקבלה לתיאטרון הקאמרי והשתתפה בהצגה "קומדיה של טעויות" בבימויו של משה קפטן.
כמו כן השתתפה בהצגות רבות בתיאטרון הקאמרי: "חברים של חברים שהם חברים של חברים מחוברים לחברים מחוברים" "הם יורים גם בסוסים", "מקבת", "אותלו", "תמונות מחיי הנישואין", "הזאבים", "שרול", "קומדיה של טעויות", "גורודיש", "הפושעים החדשים", "קרום", "אל נקמות", "אניהו" ועוד.
השתתפה בסרט "כביש 40 דרום" ובתפקיד הראשי ב"שירתה של מרים", סרט המבוסס על חייה של המשוררת מירי בן-שמחון.
ירדן ברכה עוסקת גם בטיפול נטורופתי.
היא נשואה לשחקן יניב הלפגוט ואם לבת.
ירדן שוּעה (נולד ב-16 ביוני 1999) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדות הקשר ההתקפי והחלוץ בבית"ר ירושלים, בה הוא גם משמש כקפטן, ובנבחרת ישראל.
שועה נולד וגדל בתל אביב.
הוא החל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של גדנ"ע יהודה, ובגיל 14 הצטרף למחלקת הנוער של מכבי תל אביב.
בהמשך עבר למחלקת הנוער של הפועל תל אביב, וכשהיה בן 16 וחצי עבר למחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב.
ב-1 באוקטובר 2016, בגיל 17, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של בני יהודה תל אביב מליגת העל, כשנכנס כמחליף במשחק נגד מ.ס.
אשדוד שהסתיים בתיקו 2–2, במסגרת המחזור השישי של עונת 2016/2017 בליגת העל.
בסך הכל ערך שתי הופעות במדי הקבוצה הבוגרת בעונה זו, ובעונת 2017/2018 ערך שמונה הופעות בליגת העל.
ב-16 במאי 2018 כבש את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון החוץ 5–0 על מכבי נתניה.
את עונת 2018/2019 החל כשחקן הרכב בקבוצה הבוגרת של בני יהודה תל אביב וב-1 באוקטובר 2018 כבש לראשונה צמד שערים בליגת העל, בניצחון 3–0 על הפועל רעננה.
בתחילת ינואר הוביל שועה את טבלת מלך שערי ליגת העל עם תשעה שערים.
ב-9 בינואר 2019 נמכר שועה למכבי חיפה, תמורת כ-1.3 מיליון יורו תמורת 60% כרטיס השחקן שלו, ו-40% מסכום מכירתו העתידית שיועבר לבני יהודה תל אביב.
שועה חתם על חוזה לחמש שנים במועדון.
ב-22 בינואר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה וב-14 באפריל כבש את שערו הראשון במדי מכבי חיפה, בניצחון 2–1 על מכבי נתניה.
בסך הכול כבש במדי הקבוצה שלושה שערים עד תום העונה.
במהלך התקופה במכבי חיפה היה מעורב במספר אירועים משמעתיים, בעקבותיהם הורחק מספר פעמים מאימונים ואף ממשחק ליגה.
בתחילת דצמבר היה מעורב בעבירת משמעת נוספת לאחר תקרית עם מאמן הקבוצה מרקו בלבול ובעקבות התקרית נוּפּה מהסגל וביקש לעזוב את המועדון.
ביוני 2020, בעקבות מספר תקריות נוספות עם צוות האימון והפרות כללי הבידוד של שחקני ליגת העל בתקופת מגפת הקורונה, הושעה מהקבוצה עד תום העונה.
לאחר מינויו של ברק בכר לתפקיד מאמן הקבוצה, הובטח לו כי ייקח חלק משמעותי יותר בתוכניות המקצועיות לעונה הקרובה, אך שועה החליט לעזוב מיידית את מכבי חיפה.
ב-16 באוקטובר 2020 חתם על חוזה לשלוש שנים בית"ר ירושלים, אשר רכשה את כרטיס השחקן שלו תמורת 1.4 מיליון יורו.
את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ערך שועה ב-31 באוקטובר 2020, בה פתח בהרכב ובישל למיכאל אוחנה את שער השוויון במשחק חוץ בליגה מול הפועל תל אביב.
ב-7 בדצמבר 2020 כבש את שער הבכורה שלו במדי הקבוצה בהפסד ביתי 1–2 להפועל באר שבע במסגרת הליגה.
את עונת הבכורה שלו בקבוצה סיים שועה עם עשרה שערים ושישה בישולים, מתוכם שבעה שערי ליגה ושלושה בגביע המדינה.
כל ששת הבישולים היו במסגרת הליגה.
את העונה השנייה בקבוצה, עונת 2021/2022, סיים עם מעורבות בעשרה שערים, כשלזכותו שישה שערי ליגה וארבעה בישולים.
בעונת 2022/2023, סיים שועה כ"מלך הבישולים של ליגת העל", עם 16 בישולים בליגת העל (רחוק בישול אחד משיא כל הזמנים בליגה הישראלית, אותו מחזיק כדורגלן העבר גילי ורמוט), בנוסף לשלושה שערים בליגה.
בגביע המדינה הוסיף שועה עוד 2 שערים ו-4 בישולים, ואף הוביל את הקבוצה לזכייה השמינית בתולדותיה בגביע המדינה – זאת לאחר ניצחון 3–0 על מכבי נתניה במשחק הגמר, בו רשם שער ובישול.
בעונה זו היה מעורב ב-25 שערים של הקבוצה.
בסיום אותה עונה, ב-20 באוגוסט 2023, האריך את חוזהו במועדון בשלוש שנים נוספות, עד 2026.
את עונת 2023/2024 סיים עם 12 שערים, שמונה בישולים, זכייה בתואר שחקן החודש ושלוש פעמים בתואר שחקן השבוע.
הוא סיים בפעם השנייה ברציפות כמלך הבישולים של ליגת העל, בצוותא עם אנטוניו ספר מהפועל באר שבע.
בעונת 2024/2025 מונה לקפטן הקבוצה, את העונה סיים עם שבעה שערים, ותשעה בישולים, ושלושה זכיות בשחקן המחזור.
בשנת 2015 שיחק שועה בשתי קטגוריות הגיל של נבחרות ישראל לנערים עד גיל 16 ועד גיל 17. בשנת 2017 שיחק בשתי קטגוריות הגיל של נבחרות ישראל לנוער עד גיל 18 ועד גיל 19, כשלזכותן כבש שישה שערים בתשע הופעות בכל המסגרות.
ב-7 בנובמבר 2024 החליט המאמן הלאומי רן בן שמעון לזמן לראשונה את שועה לסגל הנבחרת הבוגרת של ישראל לצמד המשחקים מול נבחרות ו במסגרת ליגת האומות, לאחר ששועה החל בשירות לאומי.