tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המטה של "Liquid Propulsion Systems Centre" (מרכז מערכות הנעה נוזלית), זרוע מחקר של הארגון ההודי לחקר החלל שוכן בהרי מאהנגראגירי (Mahendragiri) בהרי הגהט המערביים בסמוך לנגרקויל.
המתקן הגדול ביותר של ארגון מחקר ממשלתי נוסף, "Indian Rare Earths Limited" (יסודות נדירים הודיים בע"מ, ראשי תיבות IREL) שוכן במנאוואלאקוריצ'י (Manavaalakurichy) הסמוכה לעיר, שהוא מרכז מחקר חלוצי בנושאי כרייה, עיבוד והפקה של טיטניום ותוריום.
כמה מבתי הספר והמכללות בנגרקויל הם בני יותר מ-150 שנים, כדוגמת "Scott Christian College" ("המכללה הנוצרית על שם סקוט") ו-""Carmel High School ("תיכון כרמל") שנבנו על ידי מיסיונרים בריטים, ומיסיונרים אירופאים במאה ה-19 ובמאה ה-20 והיה להם תפקיד חשוב בהענקת השכלה לתושבי העיר והמחוז.
אחד מבתי הספר התיכוניים הוותיקים ביותר בדרום הודו, "בית הספר התיכון על שם סתו לקשמי באי" (Sethu Lakshmi Bai Higher Secondary School) שוכן בלב העיר.
הוא הוקם בפיקוח ובניהול של ממלכת טרוונקור וקרוי על שם מלכת טרוונקור מאותה תקופה.
בית ספר נוסף הקרוי על שם שליט טרוונקור הוא "בית הספר התיכון על שם סרי מולם תירונאל רמה ורמה" (Sri Moolam Thirunal Rama Varma Higher Secondary School).
מוסדות חינוך כוללים מכללות להנדסה פרטיות, בית הספר ממשלתי לרפואה (המכללה הרפואית של ממשלת קניאקומרי באסריפאלאם סמוך לנגרקויל), פוליטכניון, ומכללות למדעים ולאומנויות רבות.
בדומה לקרלה השכנה ניתן דגש על חינוך וקידום תעסוקה לנשים.
כמו כן קיים בנגרקויל סמינר לכמרים, ה"סמינר התאולוגי קונקורדיה" (Concordia Theological Seminary) שהוקם ב-1924, המכשיר כמרים לכנסייה הלותרנית האוונגלית של הודו (India Evangelical Lutheran Church).
בעיר הוקם המרכז השני של רשות הספורט של הודו בטמיל נאדו (לאחר המרכז בצ'נאי).
קיימות תוכניות להפוך את העיר למרכז הספורט בדרום הודו על ידי איחוד המרכזים בטריוונדרום ובקוצ'י עם המטה בנגרקויל.
נד וסטייסי היא קומדיית מצבים אמריקאית ששודרה ברשת פוקס בשנים 1995–1997, בכיכובם של תומאס היידן צ'רץ ודברה מסינג כנד וסטייסי בהתאמה.
העלילה המרכזית של הסדרה מתארת את סיפורם של נד דורסי (תומאס היידן צ'רץ) וסטייסי קולברט (דברה מסינג), שנישאים זה לזה בנישואי נוחות: נד צריך להיות נשוי כדי לקבל קידום במקום עבודתו השמרני, בעוד סטייסי זקוקה נואשות לעזוב את בית-הוריה, ולנד יש דירה יוקרתית במנהטן.
נד וסטייסי נפגשים לעיתים קרובות עם אחותה של סטייסי, אמנדה מוייר (נדיה דג'אני) ובעלה, אריק "ריקו" מוייר (גרג גרמן).
דמויות חוזרות ונשנות אחרות בסדרה הן הוריה של סטייסי והבוס של נד.
תומאס היידן צ'רץ – נד דורסי: בעלה של סטייסי.
הוא מתחתן עם סטייסי על מנת לקבל קידום במקום עבודתו.
בתחילה, נד מוצג כאגו-מניאק העסוק בעצמו, מי שמשתמש בכל אחד כדי להתקדם.
עם זאת, עם הזמן נד מתחיל לפתח חמלה ואמפתיה כלפי חבריו, במיוחד כלפי סטייסי.
בסופו של דבר, נד אף מתאהב בסטייסי, אולם בטרם קו עלילה זה הספיק להתפתח - הסדרה בוטלה.
דברה מסינג – סטייסי קולברט: אשתו של נד, אחותה של אמנדה.
ג'ינג'ית יפהפייה, עיתונאית עם תואר מברנדייס.
היא מתחתנת עם נד כדי לצאת מהבית של ההורים שלה ולחיות בדירה שלו הצופה לסנטרל פארק.
בתחילה, היא עיתונאית עצמאית, אולם במהלך הסדרה היא מקבלת עבודה ככתבת עבור מגזין תעופה.
מבולגנת ונוירוטית, גרייס לעיתים קרובות משחקת דמות המהווה משקל נגד לאופיו הלחוץ יותר של נד.
בסופו של דבר, סטייסי מתאהבת בנד, אולם בטרם קו עלילה זה הספיק להתפתח - הסדרה בוטלה.
נדיה דג'אני – אמנדה מוייר: אשתו של אריק, אחותה של סטייסי.
אמנדה מבקרת בגלוי את הנישואין מזויפים של נד וסטייסי, ואת התנהלותו של נד באופן כללי.
במהלך העונה הראשונה, אמנדה עובדת כסוכנת נדל"ן יוקרתי.
לאחר שמשתבש מיזם משותף, בו השקיעה ביחד עם נד, היא מוצאת את עצמה מנהלת חנות מאפינים, "Amanda's Amuffins", במהלך העונה השנייה.
לה ולאריק בן אחד, בשם הווארד.
בניגוד לסטייסי, אמנדה היא חזקה, מאורגנת היטב, וצינית.
היא אוהבת את אריק, ולעיתים קרובות רודה בו, אבל לרוב היא עושה את זה כדי לגרום לו לעמוד על שלו או לנצל הזדמנויות שהוחמצו בדרך אחרת.
גרג גרמן – אריק "ריקו" מוייר: בעלה של אמנדה, החבר הכי טוב של נד (שמכנה אותו בכינוי החיבה "ריקו").
אריק הוא חנון, מנהל חשבונות במשרד הפרסום של נד, חנון מעט בדרך מזג טובה, והפרסונה הישרה והפשוטה שלו משמשת לעיתים קרובות כדי להתמודד עם תעלוליו של נד.
אריק הוא אדם רך, שתמיד מנוצל על ידי נד לצורך התוכניות האישיות שלו.
לאריק לא אכפת, מכיוון שהוא מעריץ את נד.
לעיתים רחוקות הוא עומד על שלו, ולעיתים קרובות אמנדה מתערבת, כאשר הדברים מאיימים לצאת מכלל שליטה.
דבי ברנר והארי גוז – אלן וסול קולברט: הוריהם של סטייסי ואמנדה.
ג'יימס קארן – פאטריק קירקלנד: הבוס של נד.
ג'ון גץ – לס מק'דאוול: קולגה של נד.
נטליה נוגוליך – ברנדט מק'דאוול: אשתו האלכוהוליסטית של לס.
מרשה קרוס – דיאנה האנטלי: חברתו של נד בעונה השנייה.
כתוביות הפתיחה של הסדרה מופיעות על רקע הדיאלוג הבא (בכל הפרקים, למעט הראשון):
הסדרה שודרה בבריטניה בערוץ סוני בידור טלוויזיה, שהחל לשדר את התוכנית ב-7 באפריל 2011, ביום ההשקה של הערוץ.
רשת TV Guide החלה לשדר שידורים חוזרים של הסדרה ב-12 בספטמבר 2011. ערוץ Oxygen האמריקאי גם משדר את התוכנית, מדי פעם, בדרך כלל בימי חמישי בשעה 18:00. בערוץ 7mate (אוסטרליה) החלו שידורים חוזרים של הסדרה ב-2012.
בספטמבר 2005 חברת סרטי סוני - בידור ביתי שחררה את העונה הראשונה של "נד וסטייסי" למכירה ב-DVD באזור 1.
נדב בן יהודה (נולד ב-29 בפברואר 1988) הוא מטפס הרים ישראלי, מחלץ וצלם טבע בתנאי קיצון.
הוא הישראלי הראשון שטיפס לפסגת הר אנאפורנה, והישראלי שכבש הכי הרבה פסגות של מעל 8,000 מטרים.
בשנת 2012 בעת טיפוס לפסגת הר האוורסט ובמרחק של כ-250 מטרים מהפסגה, נתקל בן-יהודה במטפס טורקי מחוסר הכרה, והחל מיד בפעולת חילוץ שהייתה כרוכה גם בסיכון חייו שלו.
במהלך החילוץ נאלץ להסיר את הכפפה מיד ימינו כדי לבצע פעולות מורכבות, ומערכת החמצן שברשותו נשברה לאורך כל הירידה מן ההר.
החילוץ הסתיים בהצלחה אך כתוצאה מפעולת החילוץ סבל בן יהודה מפגיעות גופניות קשות, ובהן חשש כבד לקטיעת ארבע אצבעות מיד ימינו.
בעונת טיפוס זו של אביב 2012, נהרגו 10 מטפסים על הר האוורסט.
ב-9 במרץ 2012 שבר בן יהודה את השיא הישראלי בטיפוס מדרגות גורדי שחקים בקטגוריית Run-Up, וקבע אותו על 19,721 מדרגות כאשר טיפס את המגדל הגבוה ביותר בישראל - מגדל משה אביב, במשך 13 פעמים ברציפות.
בספטמבר 2012 הניף בן יהודה את דגל ישראל שהוענק לו על ידי נשיא המדינה שמעון פרס, על פסגת הר קזבק בגאורגיה - אחת הפסגות הגבוהות ברכס הרי הקווקז.
באוקטובר 2012 ביצע בן יהודה טיפוס סולו אלפיני של שתי הפסגות הגבוהות ביותר ברכס הרי הפירנאים.
בשנת 2014 יצא בן יהודה לטיפוס של שני הרים של מעל 8,000 מטרים בעונת טיפוס אחת, והניף את כרטיס אדי על פסגת ההר השישי בגובהו בעולם, צ'ו אויו (8,206 מטרים מעל לפני הים).
בתחילת אוקטובר 2014 נקרא בן יהודה על ידי משרד החוץ ושגרירות ישראל בנפאל למשימות איתור וחילוץ באסון סופת השלגים שפגע ברכס ההימלאיה בנפאל.
האסון נגרם על ידי סופת הציקלון הודהוד, והביא למותם של 43 בני אדם, כ-50 נעדרים ולמעלה מ-175 פצועים.
בין הנפגעים באסון נהרגו 4 מטיילים ישראלים.
בסוף אוקטובר 2014 נשלח בן יהודה על ידי שגרירות ישראל בנפאל למשימת חילוץ באירוע שבו אוטובוס התהפך ונפל לתהום באזור רכס הלנגטאנג.
התאונה הביאה למותם של 14 בני אדם, וחולצו למעלה מ-50 פצועים.
בין הנפגעים בתאונה נהרגו שתי מטיילות ישראליות, וארבעה ישראלים נוספים נפצעו בדרגות שונות.
בשנת 2014 נבחר בן יהודה לפרס הספורטאי המצטיין בענף הטיפוס האלפיני על ידי ההתאחדות הישראלית לספורט תחרותי לא אולימפי.
בינואר 2015 טיפס בן יהודה לפסגת הר קילימנג'רו, ההר הגבוה ביותר ביבשת אפריקה.
על הפסגה הציע נישואין לבת זוגו לנה מלנקוביץ', והם נישאו במהלך אותה השנה.
בשנת 2015 היה בן יהודה הישראלי הראשון שכבש את פסגת הר האלברוס בעונת החורף.
מדובר בהישג משמעותי מכיוון שבמהלך החורף הטמפרטורה בהר יורדת לפחות מ-55 מעלות צלזיוס מתחת לאפס, והרוחות בו נושבות במהירות של למעלה מ-85 קילומטרים לשעה.
ב-1 במאי 2016 היה בן יהודה הישראלי הראשון שכבש את פסגת הר אנאפורנה, ההר העשירי בגובהו בעולם (8,091 מטרים מעל לפני הים), הנמצא בנפאל ונחשב להר המסוכן בעולם.כיבוש פסגת הר האנפורנה הוא ייחודי מאחר שכשליש מהמטפסים אינם חוזרים בחיים ועד עתה טיפסו עליו בהצלחה רק כ-200 איש מכל העולם.
אל הפסגה לקח בן יהודה את דגל מדינת ישראל, ודגל נוסף עליו רשומים שמות ישראלים שנספו באסונות בנפאל עד לאותה השנה, אשר היה מעורב בחיפושים אחר רבים מהם.
בספטמבר 2017 ביצע בן יהודה פרויקט טיפוס מהיר לפסגה של מעל 8,000 מטרים, ללא שימוש בבלוני חמצן וללא התאקלמות מוקדמת.
ההר שנבחר היה מנסלו, השמיני בגובהו בעולם (8,163 מטרים מעל לפני הים), והטיפוס הושלם במהלך של 14 ימים.
בפברואר 2017 נבחר בן יהודה לרשימת האנשים המשפיעים ביותר מתחת לגיל 30 של מגזין פורבס ישראל.
במאי 2018 במהלך ניסיון העפלה ללא בלוני חמצן לפסגת הר קנצ'נג'נגה, נפל ונפצע בגובה 140 מטרים מתחת לפסגה.
הוא נחשב תחילה כמת והעביר את הלילה והיום הבאים בתנאי קיצון של מעל 8,000 מטרים לבדו.
למחרת זוהה וחולץ כשהוא סובל מכוויות קור ופציעות קשות, הובל לתחנת איסוף ממנה פונה במסוק לבית חולים בקטמנדו.
בטבח שבעה באוקטובר נפל אחיו איתמר בקרב מוצב פגה.
סמל ראשון איתמר בן יהודה, מרחובות, היה חובש קרבי וסמל מחלקת מרגמות בגדוד 13 של חטיבת גולני, בן 21 בנופלו.
אביו יורם בן יהודה הוא מומחה לפוסט טראומה.
נדב מנחם בכר (נולד ב-11 ביוני 1980) הוא גיטריסט ומפיק מוזיקלי ישראלי.
בעבר ניגן עם מיקי שביב, מיקה קרני, תומר יוסף ואחרים.
לפני חזרתו בתשובה הקים עם חברו אורן צור את להקת "אור ירוק".
לאחר שחזרו שניהם בתשובה הקימו השניים את להקת א גרוייסע מציאה.
בין השנים 2007 – 2009 ליווה בנגינתו את המופע "גילוי תענוג הנצח" של גילי שושן - בו שושן שר ומספר על חזרתו בתשובה.
בנוסף הפיק עם שושן את האלבום "ראשון ואחרון" של גילי שושן, שיצא בי"ט בכסלו ה'תש"ע.
ב-2003 החל תהליך של חזרה בתשובה, למד בישיבת "חב"ד רמת אביב" בתל אביב והתקרב לחסידות חב"ד.
נשוי ואב לחמישה, מתגורר בחדרה.
להקת "א גרוייסע מציאה" - 2006–2012 להקת גרוב ופאנק
להקת "אור ירוק" - שביצעה צ'יל אאוט אתני ו-Fאנק לצד עופר אשד, אייל ניסנבוים ואורן צור
הרכב "פשיטא" לצד אורן צור
נדב בכר הוציא לצד אורן צור את האלבום "יישוב הדעת" המאגד ניגוני חב"ד, ואת האלבום "דלתי תשובה" מתוכו יצא הסינגל "קול ביער" המבוסס על ניגון חסידי עתיק ונכנס לפלייליסט של גלגלצ.
משמש גם כמפיק מוזיקלי, לצד אורן צור.
כן גם הוציא יחד עם אורן צור אלבום ניגונים מהעיירה קובליץ (שלימד הרב אליהו לייב ריבקין מכפר חב"ד) - האלבום יצא בהוצאת גל עיני.
נגרי סמבילן (במלאית: Negeri Sembilan) היא מדינה במלזיה.
נגרי סמבילן נמצאת בחלקה המערבי של מלזיה, בחצי האי המלאי, והיא גובלת בסלנגור בצפון-מערב, פהנג בצפון-מזרח, ג'והור במזרח, מלאקה בדרום ומצר מלאקה במערב.
בניגוד למדינות מונרכיות אחרות במלזיה בראש נגרי סמבילן לא עומד סולטאן אלא יאמטואן בסאר (במלאית: Yamtuan Besar).
מקום מושבו של היאמטואן בסר הוא בסרי מננטי.
שמה המורחב של המדינה הוא נגרי סמבילן דרול חוסוס (במלאית: Negeri Sembilan Darul Khusus, בג'אווי: نڬري سمبيلن دار الخصوص).
מיננגקבאואים מהאי סומטרה התיישבו באזור נגרי סמבילן של היום במאה ה-14. בהמשך האזור הפך למדינת חסות מיננגקבאואית של סולטנות מלאקה ולאחר שזו נפלה ב-1511 היא הייתה מדינת חסות של סולטנות ג'והור.
בסוף המאה ה-19 בריטניה החלה להשתלט בהדרגה על נגרי סמבילן.
ב-1896 נגרי סמבילן התאחדה עם פרק, סלנגור ופהנג לתוך המדינות המלאיות המפודרלות (Federated Malay States), מדינת חסות פדרטיבית של בריטניה.
ב-1946 המדינות המלאיות המפודרלות התאחדו עם יתר המושבות ומדינות החסות הבריטיות בחצי האי המלאי לאיחוד המלאי, שהפך להיות ב-1948 לפדרציית מלאיה.
פדרציית מלאיה קיבלה עצמאות ב-1957 וב-1963 היא הייתה בין המדינות שהתאחדו והרכיבו את מלזיה.
כלכלת נגרי סמבילן מתבססת בעיקר על חקלאות, גידול מקנה, תיירות ותעשייה.
נדב ארגמן (נולד בי"ח באב ה'תש"ך, 11 באוגוסט 1960) הוא איש שירות הביטחון הכללי שכיהן בשנים 2016–2021 כראש השב"כ ה-13. קודם לכן כיהן כסגן ראש השב"כ, ראש אגף מבצעים, ונציג השב"כ בארצות הברית.
ארגמן נולד לעמירם ותקווה ברמת השרון וגדל, מגיל שנתיים, בקיבוץ חמדיה.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1978 התנדב לסיירת מטכ"ל ולאחר מכן עבר לשירות ביחידה מובחרת אחרת של אמ"ן ויצא לקורס קצינים.
בשנת 1983 התגייס לשב"כ ושימש במגוון תפקידי פיקוד ומטה.
בשנים 2003–2007 שימש כראש אגף המבצעים בשב"כ ובשנים 2007–2011 שימש ראש מערך האבטחה של השב"כ בצפון אמריקה.
בין היתר פיקד על המבצע בו נהרג בסיכול ממוקד מפקד הזרוע הצבאית של חמאס, אחמד ג'עברי, בנובמבר 2012, בתחילת מבצע עמוד ענן.
בספטמבר 2014 הושאל לוועדה לאנרגיה אטומית.
בספטמבר 2015 שב לכהן כסגן ראש השירות, עם מינויו של רוני אלשיך למפכ"ל המשטרה.
בפברואר 2016 החליט ראש הממשלה בנימין נתניהו למנותו לראש השב"כ הבא.
ב-8 במאי 2016 נכנס לתפקיד ראש השב"כ והחליף את קודמו יורם כהן.
עם כניסתו לתפקיד הציג תוכנית עבודה בת חמש נקודות, ובראשן העצמת יכולות השב"כ בתחומי הטכנולוגיה והסייבר.
באמצע שנת 2017 אמר ארגמן כי פעילות הסייבר של השב"כ ושותפיו תרמה, מאז תחילת 2016, לאיתורם של למעלה מאלפיים מפגעים בודדים פוטנציאליים.
בשנת 2019 פורסם כי קרוב לשליש מכוח האדם בשב"כ הם אנשי טכנולוגיה.
ארגמן הכפיל את מספר הנשים המכהנות בתפקידים בכירים בשירות, והורה על שילוב נשים בתפקידי שטח ייחודיים.
ארגמן הניע שינוי ארגוני לאיחוד גורמי הטכנולוגיה, הסייבר ומודיעין האותות לגוף מרכזי אחד.
הוא יצר מערכת יחסים טובה והסכם מפורט בין אמ"ן לשב"כ על מנת למנוע בזבוז משאבים ופגיעה ביכולת המבצעית כתוצאה ממריבות סביב אחריות ותקציבים, ושיפר את שיתופי הפעולה עם גופי מודיעין של מדינות ידידותיות בעולם.
בסקירה שנתן ביולי 2016 דיווח על ההתעצמות של חמאס ברצועת עזה, והתגברות הממסד הצבאי, אך העריך שהחמאס היה מצוי במצוקה אסטרטגית בשל בידוד מדיני.
את הרגיעה היחסית מול רצועת עזה ייחס לכך שחמאס נרתע מפעולה בשל היעדר מוכנות מספקת ומדיניות ישראלית מאוזנת.
הוא ציין גם שהחמאס פועל לערעור היציבות ביהודה ושומרון, שם פחת מספר הפיגועים בשל פעולות מערכת הביטחון הישראלית..
בתקופת העימותים בהר הבית בשנת 2017 הביע תמיכה בהסרת גלאי המתכות שהוצבו בשערי הר הבית.
לאחר פיגוע הדקירה בשגרירות ישראל בירדן נשלח ארגמן לירדן לדון בשחרור המאבטח שהותקף ואנשי השגרירות שהיו נצורים בה.
בשנת 2018 פורסם כי הוא עמד בקשר הדוק עם ראשי המודיעין הכללי של מצרים, כדי להביא לרגיעה ברצועת עזה.
ב-2021, הבחירות לנשיאות הרשות הפלסטינית שנועדו להתקיים עמדו בסימן ניצחון צפוי לחמאס, וכתוצאה מכך ארגמן פעל למנוע את הוצאת הבחירות לפועל, ובסופו של דבר הן בוטלו.
גישתו לערביי ישראל הייתה שיש לחזק את המתונים והמשתלבים ולפעול בעוצמה נגד הקיצונים והמתבדלים.
הוא טען שחלקים גדולים מהתקציבים שהמדינה העבירה לרשויות הערביות הגיעו לידי משפחות פשע.
עוד לפני מבצע שומר החומות טען ארגמן, בניגוד לעמדת צה"ל, שחמאס אינו מורתע על ידי ישראל ושהשקט מתעתע, ודרש שישראל תפעל באופן התקפי נגד חמאס, אך דרישתו לא נתקבלה.
עם זאת, השב"כ בראשותו לא זיהה ולא התריע מראש על המהומות בישראל שנלוו למבצע שומר החומות.
לאחר מבצע שומר החומות דרש ארגמן לבצע סיכול ממוקד ביחיא סנוואר, אך גישתו נדחתה בידי ראש הממשלה ושר הביטחון.
בשנת 2023 נמנה עם מתנגדי הרפורמה המשפטית.
לדבריו, "זה שינוי משטרי, הפיכה משפטית של ישראל לדיקטטורה".
הוא גיבה הפסקת התנדבות למילואים, כשהוא מטיל את האחריות לכך על נתניהו.
בינואר 2025 מונה ליועץ אסטרטגי בכיר בחברת קוגנייט.
במרץ 2025 התראיין ארגמן בחדשות 12 שם דיבר בין היתר על יחסו לראש הממשלה בנימין נתניהו, ואמר כי "אם ראש הממשלה יפעל בניגוד לחוק - אומר כל מה שאני יודע".
בעקבות הדברים הוגשה נגדו תלונה במשטרה על ידי ראש הממשלה נתניהו, וארגמן נחקר ביחידת ההונאה במחוז מרכז של המשטרה בחשד לסחיטה באיומים, ובאוגוסט סגרה הפרקליטות את התיק מאחר שהדברים שאמר אינם מגלמים עבירה פלילית.
ארגמן היה נשוי לרות, ולהם שלושה ילדים.
בשנת 2018 הם התגרשו, וב-2020 נישא ארגמן בשנית.
את אשתו השנייה הכיר במהלך עבודתם המשותפת בשב"כ.
לארגמן תואר ראשון ושני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה וכן תואר שני נוסף בביטחון ואסטרטגיה מאוניברסיטת חיפה.
הוא גם בוגר המכללה לביטחון לאומי.
נדא חפאז הייתה שרת הבריאות של בחריין בין השנים 2004–2007 והייתה לאישה הראשונה שכיהנה כשרה בממשלת בחריין.
חפאז למדה רפואה באוניברסיטת קהיר, באוניברסיטה האמריקנית בביירות, באוניברסיטת אדינבורו ובקולג' המלכותי למנתחים באירלנד לפני שחזרה לבחריין להתמחות.
לאחר מכן החלה לעבוד במשרד הבריאות, הן כרופאה והן בתפקידים ניהוליים.
באפריל 2004 מונתה על ידי מלך בחריין, חמד בן עיסא אאל ח'ליפה, לשרת הבריאות.
בספטמבר 2007 הוחלפה כמענה של הממשלה למחאה של קבוצה דומיננטית של פרלמנטרים אסלאמיסטים שהתנגדו למינוי אישה לתפקיד בכיר שכזה.
עוד לפני כן, באפריל 2007 הגישה חפאז מכתב פיטורין בעקבות הקמה של ועדה ממלכתית לבחינת פעילות משרד הבריאות.
הוועדה הוקמה בעקבות ביקורת שנערכה על ידי המועצה הקנדית לבריאות למערכת הבריאות הבחריינית בה נמצא שכמה מאנשי משרד הבריאות עברו על הוראות בטיחות בסיסיות.
האגודה הרפואית של בחריין התנגדה להקמת הוועדה והודיעה על תמיכה בחפאז, היא האשימה כי הוועדה לא הוקמה כדי לבדוק את מצבה של מערכת הבריאות אלא היא ממוקדת בבחינת פעילותה של חפאז וניסיון להכשילה.
נדייליקו "נד" זליץ' (בקרואטית: Nedijeljko "Ned" Zelić, נולד ב-4 ביולי 1971 בסידני שבאוסטרליה) הוא כדורגלן עבר אוסטרלי ממוצא קרואטי.
זליץ' שיחק בעמדות הבלם והקשר האחורי במספר מועדונים באירופה, וערך 34 הופעות במדי נבחרת אוסטרליה.
זליץ' משמש כיום פרשן ספורט בערוץ פוקס ספורטס האוסטרלי.
זליץ' החל את הקריירה במועדונים שונים באוסטרליה, ובשנת 1992 עבר לאירופה, כאשר חתם בבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה.
זליץ' השתלב היטב בקבוצה, בה היה חלק מחוליה הגנתית שכללה את השוער שטפן קלוס, ושחקני השדה גינטר קוטובסקי, שטפן רויטר, בודו שמידט ומיכאל שולץ.
בעונתו הראשונה בקבוצה, סיימה דורטמונד במקום הרביעי בבונדסליגה, והגיעה לגמר גביע אופ"א, בו הפסידה הקבוצה במפגש כפול ליובנטוס.
זליץ' נעדר מהמשחק הראשון בו הפסידה דורטמונד 3-1, ושיחק 90 דקות בגומלין בטורינו, בו יובנטוס ניצחה 3-0, ו-6-1 בסיכום שני המשחקים.
גם בעונתו השנייה של זליץ' בדורטמונד, 1993/94, סיימה הקבוצה במקום הרביעי.
בעונת 1994/95, זכתה דורטמונד באליפות הבונדסליגה, אך זליץ' ערך בעונה זו ארבע הופעות בלבד.
בקיץ 1995 עזב זליץ' את בורוסיה דורטמונד וחתם בקווינס פארק ריינג'רס האנגלית, אך לא התאקלם במועדון וסבל מפציעות רבות, ועזב בפגרת החורף לאחר שערך 11 הופעות בלבד.
זליץ' חתם באיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה, שהייתה מסובכת בתחתית הטבלה לאחר מספר עונות בצמרת הליגה.
למרות שהצטרף לחוליית הגנה איכותית שכללה את השוער אנדראס קפקה ושחקני השדה אובה בינדוואלד, סלובודן קומליינוביץ', מנפרד בינץ ויורג בומה, נשר זליץ' עם איינטרכט פרנקפורט אל הבונדסליגה השנייה, ועזב את המועדון.
בקיץ 1996 נערך בניו יורק משחק אול-סטאר בין נבחרת ברזיל, אלופת העולם דאז, לבין נבחרת שאר העולם, שאומנה על ידי ריצ'רד מולר נילסן.
זליץ' נכלל בנבחרת שאר העולם, ביחד עם שחקנים כמו יורגן קלינסמן, ג'ורג' ואה, מרסל דסאי, לותר מתאוס, דויד ז'ינולה ופרננדו רדונדו.
את עונת 1996/97 העביר באוקזר, שזכתה בעונה הקודמת באליפות היסטורית.
זליץ' היה מיועד להחליף את לורן בלאן בהגנה, לאחר שהאחרון עבר לברצלונה.
זליץ' ואוקזר סיימו את העונה במקום השישי, ובליגת האלופות הודחו ברבע הגמר לאחר הפסד במפגש כפול לקבוצתו לשעבר של זליץ', בורוסיה דורטמונד, שהמשיכה עד לזכייה היסטורית במפעל.
זליץ' עזב את אוקזר בקיץ 1997 לאחר עונה אחת, וחתם במינכן 1860, שם שיחק בצוותא בן ארצו פול אגוסטינו.
בעונתו הראשונה בקבוצה, 1997/98, ערך 13 הופעות בלבד, אך בעונות הבאות הפך זליץ' לשחקן חשוב בקבוצה, כשהחל לשחק בקישור האחורי ולא בהגנה, ושיתף פעולה עם הראלד צ'רני, הורסט הלדט ועבד א-רחים וכילי.
בתקופה זו מינכן 1860 הייתה בצמרת הכדורגל הגרמני, ואף סיימה במקום הרביעי בעונת 1999/00. בעונת 2001/02 ירד מעמדו של זליץ' בקבוצה, והוא עזב בפגרת החורף את הקבוצה לאחר ארבע עונות וחצי, בהן ערך 102 הופעות ליגה.
בתחילת 2002 חתם זליץ' במועדון היפני קיוטו פרפל סנגה, ואחר כך באוראווה רד דיימונדס, עמה זכה בגביע היפני.
בעונת 2004/05 חזר זליץ' לאירופה כאשר חתם בוואקר טירול האוסטרית, שם שיחק עונה אחת.
בשנת 2005 עבר זליץ' לשחק במולדתו אוסטרליה, כשחתם בניוקאסל ג'טס, עמה סיים במקום הרביעי בליגה, אך סבל מפציעה שהצריכה ניתוח והשביתה אותו לתקופה ארוכה.
אחר כך חתם זליץ' בהלמונד ספורט ההולנדית, שם ערך שבע הופעות בלבד, תחת המאמן חרלד וננבורג, עמו שיחק במינכן 1860. בינואר 2007 חתם זליץ' בדינמו טביליסי מליגת העל הגאורגית, אותה אימן הצ'כי דושאן אוהרין.
בעונת 2007/08 זכה זליץ' באליפות עם דינמו טביליסי, על אף שכמעט לא שיחק.
זליץ' שיחק בנבחרות אוסטרליה הצעירות, ובשנת 1991 ערך את הבכורה בנבחרת אוסטרליה הבוגרת.
סך הכל ערך זליץ' 34 הופעות בינלאומיות, והבקיע שלושה שערים.
אליפות ליגת העל הגאורגית: 2007/08
נד זליץ' הוא אחיו של איוון זליץ', גם הוא כדורגלן, שהתפרסם באוסטרליה גם כשחקן ודוגמן.
נֵדַא אַמִין (בפרסית: ندا امین; נולדה ב-10 בדצמבר 1984) היא עיתונאית איראנית, מבקרת המשטר האיראני ופעילה למען זכויות נשים ובעלי חיים באיראן.
בעקבות כתיבתהּ לאתר החדשות הישראלי "הטיימס של ישראל" ("The Times of Israel"), בגרסתו בשפה הפרסית, וכן בעקבות ביקורתהּ על יחסו האנטישמי והרדיקלי של המשטר האיראני לציונות, נגזר עליה עונש מוות באיראן.
עקב כך, נמלטה לטורקיה טרם ביצוע גזר הדין, וביקשה לקבל בה מקלט מדיני.
לאחר שנענתה בסירוב מצד גורמי החוק הטורקיים, שאף החליטו כי יש לגרשהּ חזרה לאיראן, נמלטה משם לישראל, במטרה לבקש בה, בשנית, מקלט מדיני.
את המהלך ליווה דייוויד הורוביץ, עורך "The Times of Israel", שגם קיבל את אמין מיד עם נחיתתה בנמל התעופה בן-גוריון.
בידיה אשרה זמנית, בדומה לאשרת תייר, אותה היא נדרשת לחדש מדי שלושה חודשים.
היא משמשת ככתבת מטעם האתר: "מאחורי החדשות בישראל" ("Behind the News in Israel"), כמו גם כשדרנית וכקריינית ברדיו בשפה הפרסית של יוצאי איראן בישראל, "רדיו רן".
נדא אמין היא עיתונאית ופעילת זכויות אדם בנושאים רבים כמו- זכויות לבעלי חיים, פמיניזם, ציונות ועוד דברים רבים שהמשטר האיראני מתנגד להם.
היא אף הוציאה ספרים ומאמרים רבים בנושאים אלו.
בגלל פעילותה נגד המשטר היא נעצרה פעמים רבות, מספרת שנאנסה ושוחררה רק אחרי שאביה הסכים לשלם שוחד.
היא נעצרה בין השאר בגלל כתיבת ספרים שנוגדים את רוח המשטר ולבישת לבוש לא צנוע.
בעקבות סכנה לחייה היא ברחה לטורקיה שם שהתה שלוש שנים.
במהלך שהותה בטורקיה היא החריפה את פעילותה למען זכויות אדם ובעד הציונות ואף כתבה טורים בפרסית לאתר ישראלי.
לאחר שלוש שנים החליטו הטורקים לגרשה חזרה לאיראן.
בעקבות זאת היא החליטה לבקש מקלט מדיני בישראל.
בעקבות מכתב מאחיה גינוסר יושב ראש "אגודת העיתונאים בירושלים" לשר הפנים דרעי אושרה בקשתה.
האיראנים ניסו למנוע את הגעתה לארץ ואיימו עליה, אך היא הגיעה בכל זאת.
ב-2022 הורתה שרת הפנים איילת שקד לגרש את אמין מישראל, בתוך שנה, עקב מגע עם סוכן איראני.
הוגש ערעור לבית המשפט, וממתינים להחלטתו.
אדוארד "נד" קלי היה שודד דרכים אוסטרלי, ראש כנופיה, ופורע חוק, שנחשב כאחרון והמפורסם ביותר מבין שודדי הדרכים האוסטרלים .
קלי היה ידוע כמי שלבש שריון ברזל (אפוד מגן חסין כדורים, אותו יצר בעצמו) במרדף האחרון שלו נגד השוטרים.
נד נולד בוויקטוריה כילד השלישי מתוך שמונה אחים לזוג אירי.
אביו הואשם בגניבת חזירים כדי להאכיל את בני משפחתו, ועל כך נידון לחצי שנה בכלא.
כעבור זמן הוא מת כשנד כבר היה בן 12, מה שהפך אותו לגבר הגדול בבית, שנדרש לעזור לאימו.
משפחת קלי הייתה ענייה בגלל שאביו נחשב לאסיר, דבר שגרם להענשת המשפחה על ידי המשטרה.
בגיל 14 הצטרף נד לכנופיה אזורית בשם כנופיית גרטה, שהיו שודדי דרכים.
ב-1870 נאסר ונשלח לשלוש שנים בכלא בעקבות שיתוף פעולה עם הארי פאוור וגניבת סוס, לאחר שניאות לקבל במתנה סוס שהתגלה כגנוב - בלא שידע על כך.
נד דנהי הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אירי.
דנהי גילם את טומי בסרט הדרמה הבריטי "Tyrannosaur".
עוד הופיע בסרט המתח "בליץ", בחלק הראשון של הסרט "הארי פוטר ואוצרות המוות", ובסרט הקולנוע העצמאי הבריטי "Downhill".
בטלוויזיה שיחק דנהי בסדרה "Damo and Iver" של רשת RTÉ, בסדרה "גליץ'" ובסדרות הדרמה של ה-BBC "הג'נטלמן האחרון", "לות'ר", "Banished" ו"עלילות דיקנס".
ב-2013 החל לגלם את צ'ארלי סטרונג בסדרה "כנופיית ברמינגהאם".
ב-2017 הופיע דנהי בהפקות הטלוויזיה "ורסאי" ו-"Broken".
הוא זכה בפרס האקדמיה האירית לקולנוע וטלוויזיה (IFTA) על תפקידו בסדרת הטלוויזיה "An Klondike" של TG4.
Bigstuff בני 3 פרקים The Thicket באלדי סרט קולנוע שוגון Shōgun קפטן גנרל פרק: "Anjin" 2026 כנופיית ברמינגהאם The Immortal Man צ'ארלי סטרונגסרט קולנוע
נד ג'ואל בלוק (בשם מלא באנגלית: Ned Joel Block; נולד ב-1942) הוא פילוסוף אמריקאי העוסק בתחום הפילוסופיה של הנפש ותרם מספר תרומות חשובות בהבנה של ההכרה ובפילוסופיה של מדעי הקוגניציה.
הוא פרופסור לפילוסופיה ופסיכולוגיה באוניברסיטת ניו יורק מאז 1996.
בלוק הוא קיבל את הדוקטורט שלו באוניברסיטת הרווארד ב-1971 תחת ניהולו של הילרי פטנאם.
הוא הצטרף למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) כמרצה בכיר לפילוסופיה (1971–1977), ולאחר מכן שימש כפרופסור חבר לפילוסופיה (1977–1983), וכפרופסור לפילוסופיה (1983–1996), וכראש המחלקה לפילוסופיה באוניברסיטה (1989–1995).
מאז 1996, הוא פרופסור בחוג לפילוסופיה ובחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת ניו יורק (NYU).
בלוק קיבל את פרס ז'אן ניקו ב-2013, והוזמן להרצות כחלק מהרצאות ויליאם ג'יימס באוניברסיטת הרווארד בשנת 2012 וב-2013 הוזמן להרצות באוניברסיטת אוקספורד כחלק מהרצאות ג'ון לוק ב-2013.
בלוק הוא הנשיא לשעבר של חברת הפילוסופיה והפסיכולוגיה (SPP) ונבחר להיות חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ב-2004.
הוא התחתן עם הפסיכולוגית ההתפתחותית סוזן קארי.
בלוק מוכר כהוגה "טיעון בלוקהדד" שהוא טיעון נגד מבחן טיורינג כמבחן אינטליגנציה במאמר שכותרתו "פסיכולוגיזם וביהביוריזם" (1981).
הוא ידוע גם בשל הביקורת שלו על פונקציונליזם, בטענה כי מערכת עם אותה מצבים פונקציונליים כמו בן אדם היא לא בהכרח בעלת מודעות.
בעבודתו החדשה על התודעה, הוא ביצע הבחנה בין הכרה פנומנלית ובין הכרה נגישה, כאשר הכרה פנומנלית מורכבת מחוויה סובייקטיבית ורגשות והכרה נגישה מורכבת ממידע הזמין במערכת הקוגניטיבית למטרות חשיבה, דיבור ופעולות ברמה שליטה גבוהה.
הוא טוען כי הכרה פנומנלית והכרה נגישה לא תמיד קיימות באופן חופף אצל בני אדם.
בלוק היה שופט בתחרות פרס לובנר, תחרות הנערכת במתכונת דומה למבחן טיורינג כדי לקבוע אם המשתתף הוא בוט או אדם.
נדב אשכר (נולד ב-4 באוקטובר 1974) הוא דיפלומט ישראלי, אשר בין היתר כיהן כשגריר ישראל ב ובלאוס.
אשכר הוא בוגר לימודים לתואר ראשון ביחסים בינלאומיים ותקשורת באוניברסיטה העברית.
למד סינית-מנדרינית באוניברסיטה הלאומית הטאיוואנית הרגילה בטייפה (2002–2003).
החל לעבוד במשרד החוץ ב-2001. עבד במחלקת ירדן וכסגן מנהל קורס צוערים.
שירת כמזכיר שני ודובר בשגרירות ישראל בבייג'ינג
לאחר מכן כיהן כאחראי על סין, קוריאה ומונגוליה במחלקת אסיה במשרד החוץ (2007–2010).
בשנים 2010–2014 היה סגן ראש הנציגות בשגרירות ישראל בפולין.
שירת כמתאם היחסים הבין-פרלמנטריים עם אירופה באגף הבינלאומי של הכנסת (2014–2015) וכמנהל קורס הצוערים (ביחד עם אילנה שטיין) (2015–2016).
לאחר מכן כיהן כמנהל מחלקה 1 (אסיה וצפון אמריקה) במרכז למחקר מדיני במשרד החוץ.
בנובמבר 2016 מונה לשגריר ישראל בווייטנאם ובלאוס והחל את שירותו שם בקיץ 2017. הוא סיים את כהונתו ביולי 2022.
אשכר נשוי ואב לשתי בנות ובן.
נגרשט-אואש (ברומנית: Negrești-Oaș; בהונגרית: Avasfelsőfalu, אוואשפלשפלו; ביידיש: ניגרעשט או נעגרעשט) היא עיר במחוז סאטו מארה שברומניה.
יהודים החלו להתיישב בעיר בסוף המאה ה-18 ועיקרם היו חוכרים ומבשלי יי"ש שהגיעו מגליציה.
עד סוף המאה ה-19 כבר הוקמו בקהילה בית כנסת, מקווה ובית עלמין.
משנת 1897 פעלה במקום גם ישיבה שנקראה "ישיבת הרמה דק"ק נעגרעשט" בה למדו כ-50 תלמידים.
במפקד קהילות הונגריה בשנת 1944 חיו בכפר 532 יהודים.
מעט מניצולי השואה של הקהילה ניסו לחזור לאחר מלחמת העולם השנייה ולשקם את הקהילה אך רובם עלו בסופו של דבר לארץ ישראל.
נדב אמבון (נולד ב-27 ביוני 1984) הוא מנהל קריאטיב ובמאי ראשי ב"כאן דיגיטל" של תאגיד השידור הישראלי; ממייסדי מיזם "זיכרון בסלון".
נדב אמבון נולד במצפה עמוקה, לרבקה אמבון ואוסקר אמבון.
בשנת 2002 התגייס לקורס טיס ומשם עבר לתותחנים, היה חבר בגרעין ההקמה של היחידה רוכב שמיים – סקיילרק 1.
אמבון ייצג את ישראל כחבר נבחרת ישראל באליפות אירופה באולטימייט פריזבי בשנת 2011, שנערכה בסלובניה ובטורניר WINDMILL בהולנד.
וכן היה חבר ועד של ה-IFDA ההתאחדות הישראלית לענפי הפריזבי.
בשנת 2011 הקים עם בת זוגו, עדי אלטשולר, את מיזם "זיכרון בסלון" - התכנסות אלטרנטיבית בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה.
בין השנים 2008–2012 למד בבצלאל במחלקה לאומנויות המסך וסיים את תוכנית המצטיינים ללימודים ב-SVA ניו יורק בהתמחות אנימציה.
סרט הגמר של אמבון, מדברים על שמשון.
הופיע בפסטיבלי אנימציה ברחבי העולם והוביל להרצאה בכנס TEDx באוניברסיטת בן-גוריון, על אנימציה וגבורה.
אמבון הוא חבר בגרעין ההקמה של המיזם המוזיקלי קולולם, בתור מנחה האירועים.
במסגרתם, הנחה יחד עם לוסי איוב את אירוע 70 שנה למדינה בהיכל נוקיה במעמד נשיא המדינה ו-12 אלף איש.
אמבון עבד כאנימטור בחברת אינטרלוד, על קליפ רשמי לשיר Like a Rolling Stone של בוב דילן בבימויו של וניה הימן.
קליפ זה, זיכה בדצמבר 2013 את חברת אינטרלוד בהכרה בינלאומית כאשר הקליפ נבחר ל"קליפ השנה" של המגזין טיים לשנת 2013. בשנת 2014, זכה במקום הראשון בפסטיבל קאן בקטגוריית "Digital Marketing" ואף זכה בפרס ה-Webby ליצירות אינטרנטיות.
אמבון עבד כאנימטור בשרוטונים ובהמשך כמנהל מחלקת האנימציה, שם ביים את סרטון היוטיוב הנצפה ביותר בישראל בשנת 2014, "שיר המונדיאל 2014".
החל משנת 2016 שימש כמנהל קריאטיב ובמאי ראשי בדיגיטל, בתאגיד השידור הישראלי, באפריל 2021 סיים את תפקידו בתאגיד.
אמבון נשוי לעדי אלטשולר, והם הורים לשני בנים.
נגריאמה (ביפנית: 流山市) היא עיר הממוקמת במחוז צ'יבה, יפן.
ב-1 באפריל 1889, נגריאמה הוקמה ושימשה כעיר נמל על נהר אדו.
ב-1 בינואר 1952, נגריאמה התמזגה עם העיירה הסמוכה אליה, אדוגאווה.
נגריאמה קיבלה מעמד של עיר ב-1 בינואר 1967.
באותה השנה, צפיפותה של העיר הוערכה ב-5,449 נפש על קמ"ר.
בעיר פעולות שלוש אוניברסיטאות: אוניברסיטת אדוגאווה, אוניברסיטת טויו גאקואן ומכללת אדוגאווה ג'וניור.
לנגריאמה יש שלוש ערים תאומות וכולן ערים יפניות.
נד למונט הוא איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, אשר מכהן מאז ינואר 2019 כמושל קונטיקט ה-89.
נד למונט נולד בוושינגטון די.
ב-3 בינואר 1954. אמו עבדה כעוזרת בסנאט, ואביו עבד בתוכנית מרשל ולאחר מכן במחלקת השיכון והפיתוח העירוני של ארצות הברית תחת ממשל ניקסון.
כשהיה בן 4, עברה משפחתו של למונט ללונג איילנד.
לאחר לימודיו התיכוניים, למד למונט סוציולוגיה באוניברסיטת הרווארד – שם סיים תואר ראשון (1972) ושני (1976).
בשנת 1980 סיים למונט תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת ייל.
בשנים 1977–1980 עסק בעריכת שבועון קטן בורמונט.
במהלך שנות ה-80 ניהל מספר חברות תקשורת שונות.
בתקופה זו כיהן בחבר הנאמנים של ימק"א, וייעץ לאוניברסיטת ייל ולמכון ברוקינגס.
בשנת 1990 ניסה למונט ללא הצלחה להיבחר לסנאט המקומי.
במרץ 2006 הכריז למונט על התמודדתו לסנאט של ארצות הברית מול הסנאטור הדמוקרטי המכהן ג'ו ליברמן.
הקמפיין של למונט התמקד בהתנגדות לנשיא ג'ורג' ווקר בוש ולמלחמת עיראק וכן למדיניותו הכלכלית של ליברמן.
במהלך הבחירות, מימן למונט את מרבית הקמפיין שלו, עם תרומות העולות על 12.7 מיליון דולר.
למונט זכה בפריימריז הדמוקרטיים, אך ליברמן החליט להתמודד כמועמד עצמאי.
בסופו של דבר, ליברמן ניצח בבחירות עם כ-49.7% מהקולות, לעומת כ-39.7% מהתושבים שהצביעו ללמונט.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008, תמך למונט בתחילה בכריס דוד.
לאחר שדוד פרש מהמירוץ, למונט החל להיות פעיל בקמפיין של ברק אובמה.
בשנת 2010 ניסה להתמודד לראשונה לתפקיד מושל המדינה.
בפריימריז הדמוקרטיים נוצח על ידי ראש עיריית סטמפורד דן מלוי אשר נבחר בסופו של דבר גם למושל.
ב-17 בינואר 2018 הכריז למונט על מועמדותו בבחירות למושל המדינה לאחר שמלוי הכריז כי לא יתמודד לקדנציה שלישית.
פעולותיו של למונט כמושל כללו לגליזציה של סמים קלים, העלאת שכר המינימום ל-15 דולר לשעה, יישום אגרה אלקטרונית בכבישים ממלכתיים וניהול משא ומתן מחודשים עם האיגודים המקצועיים במדינה.
בתחילה למונט נחשב לאחד המושלים הכי פחות פופולריים בארצות הברית, אך תדמיתו השתפרה במהלך ההתמודדות עם מגפת הקורונה.
נד ויזיני היה סופר אמריקאי שהתאבד בגיל 32.
אדיסון פרייס ויזיני נולד בברוקלין ובשנת 1999 סיים לימודים בבית הספר במנהטן.
רוב היצירות שלו מבוססות על חיי בית הספר בה למד.
היצירה הראשונה שלו פורסמה עוד בשנת 1996 וזכתה לפרס.
במאי 1998 מאמר שלו פורסם בניו יורק טיימס.
במקביל הוא למד במכללת האנטר.
הרומן הראשון שלו פורסם בשנת 2004. בשנת 2015 הוא עובד למחזמר "תרגיע".
את ספרו השני, ויזיני פרסם בשנת 2006. במרכז של ספר זה תלמיד שסובל מבעיות פסיכיאטריות.
בשנת 2012 ויזיני פרסם את ספרו השלישי.
הספר הרביעי House of Secrets משנת 2013 נכלל ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס במשך כחודש.
במשך שנים ויזיני דיבר על בעיות מנטליות אושפז בבית חולים פסיכיאטרי בשנות ה-20 לחייו וסבל מדיכאון.
הוא גם העביר הרצאות בביתי הספר על הנושא ודרכי התמודדות עם המצב.
ב-13 בדצמבר 2013 הוא התאבד בקפיצה מגג בניין בו מתגוררים הוריו.
נגרר או גרור (מכונה גם "עגלה") הוא כלי רכב שאינו מנועי הנגרר על ידי רכב מנועי.
משמש לרוב לשינוע משאות, אך גם להסעת אנשים ובעלי חיים, וכן כמבנה נייד לשימושים שונים.
המבנה הבסיסי של נגרר כולל משטח (פלטפורמה) נישא על גלגלים, עם אמצעי המאפשר חיבור וניתוק מהרכב הגורר.
קיימים נגררים עם זוג גלגלים על סרן יחיד או יותר - מספר זוגות הגלגלים מכתיב את המשקל הניתן לנשיאה על ידי הנגרר.
נגרר שלא כולל סרן גלגלים קדמי אלא תלוי בזה של הרכב הגורר נקרא "סמי-טריילר" ואילו נגרר הכולל גם סרן קדמי נקרא "פול-טריילר".
נגררים קטנים המיועדים לחיבור לרכב פרטי בעיקר מתחברים לוו גרירה קיים על הרכב.
נגררים גדולים מחוברים למשאיות באמצעות צלחת ריתום.
בנגררים רבים קיים מגבה מכני בחלקו הקדמי של הנגרר.
תפקיד המגבה הוא להרים את הנגרר לגובה המאפשר חיבור או ניתוק הנגרר לרכב הגורר וממנו.
המגבה משמש גם לאיזון אופקי של הנגרר במהלך אחסון.
חלק מהנגררים מיועדים לשימוש אישי (או לעסקים קטנים) עם כמעט כל רכב ממונע בעל וו גרירה, וחלק מהנגררים מחוברים דרך קבע למשאיות גדולות הנקראות משאיות סמי-טריילר לשינוע מטענים.
נגרר רב-תכליתי שטוח להעמסת מכולה
נגרר להובלת כלי רכב בגדלים שונים, מאופנוע ים ועד לציוד מכני הנדסי כבד.
נגררים אלו מותאמים בצורתם למשא אותו הם משנעים.
שימוש צבאי לשינוע מערכות נשק ולחימה כתותחים, קרונות מכ"ם וכדומה.
נדב "נאבי" אהרוני (נולד ב-11 בספטמבר 1991) הוא מפיק מוזיקלי, מעבד ומלחין ישראלי.
נדב אהרוני נולד בקריית ים וכבר בגיל העשרה החל ליצור מוזיקה.
בשנת 2007 הקים אולפן ביתי במרתף של בית הוריו.
את הכינוי "נאבי" (Navi) קיבל בצעירותו כמילת גנאי בעקבות מראהו החיצוני, אותה אימץ.
בשנת 2009 התחיל לעבוד באולפני ג'אנגל שבחיפה כטכנאי הקלטות מקצועי וטכנאי מיקס ומאסטרינג, ובשנת 2010 קודם לנהל את האולפנים עד שנת 2015. בשנת 2015 קיבל תפקיד ניהולי במכללת Just Music שבחיפה כמרצה להפקה מוזיקלית, קיובייס, סינתזה, מיקס ומאסטרינג והכשיר תלמידים עד שנת 2017, בה עזב כדי להקים אולפן הקלטות מקצועי.
מיד לאחר מכן חבר לזמר אושר כהן ויחד החלו לעבוד על אלבומו הראשון "נזכר בעיניה".
בשנת 2018 האלבום זכה להצלחה רבה ואף הגיע לאלבום פלטינה.
בשנת 2019 הפיק מוזיקלית את השיר "בואי נדבר" שביצע אושר כהן שהיה שותף עימו לכתיבת השיר והלחנתו.
בשנת 2020 הפיק מוזיקלית את השיר "גבר אמיתי" לזמרת והשחקנית דנה לב מיד לאחר השתתפותה בתוכנית "תאג"ד".
בשנת 2021 הפיק מוזיקלית את השיר "כשאת הולכת" לזמר עומר אדם כחלק ממיני-אלבום The 8. באותה שנה כתב והלחין יחד עם אלמוג קריאף והפיק מוזיקלית את השיר "חצי משוגעת" לזמרת נסרין.
השיר זכה להצלחה רבה והפך לאחד השירים המזוהים ביותר עם הזמרת.
נסרין הופיעה בתוכנית רוקדים עם כוכבים בריקוד שלה בתחרות חצי הגמר.
באותה שנה הפיק מוזיקלית את השירים "אני אוהב אותך" ו"עושה לי בלאגן" לאושר כהן.
בשנת 2022 כתב והלחין עם אלמוג קריאף והפיק מוזיקלית את שיר "הכל כבר כתוב" לזמרת נסרין לכבוד חתונתה כשיר החופה.
באותה שנה הפיק מוזיקלית את השיר "חמישי שישי" לאושר כהן שכיכב בראש המצעד של גלגלצ ובכל תחנות הרדיו השונות ופלטפורמות המדיה.
כמו כן כתב והלחין עם קריאף, אליה רוסיליו ורועי סנדלר והפיק מוזיקלית את השיר "אין מושלם" לזמר רועי סנדלר שזכה להצלחה רבה ואף כיכב במקום הראשון בטיקטוק כסאונד עם מספר הדגימות הגדול ביותר באותה התקופה והפך לקמפיין של רשת תמנון.
בשנת 2023 כתב והלחין יחד עם אושר כהן ואלמוג קריאף והפיק מוזיקלית את השיר "אקורדים בלילות" שביצע כהן.
באותה שנה חבר לזמר עדן חסון ויחד עם צליל קליפי וקריאף כתבו והלחינו את השירים "חישגוזים", "לא שותה לא מעשן" ו"לא תראה אותי בוכה".
השיר "לא תראה אותי בוכה" הגיע למקום הראשון במצעד של כאן גימל ורדיו ירושלים וזכה בשיר השבוע ואף כיכב במקום הראשון בטיקטוק כסאונד עם מספר הדגימות הגדול ביותר באותה התקופה.
בהמשך אותה שנה הפיק מוזיקלית, כתב והלחין שירים רבים לזמרים בהם שרית חדד, ליאור נרקיס, מתן לוי, דניאל ג'מל ונורוז.
בשנת 2023 הפיק מוזיקלית את השיר "תרקדי (7.10.23)" שאותו כתב והלחין עם אושר כהן.
השיר נכתב לזכר קורבנות הטבח בפסטיבל נובה אשר היה חלק ממתקפת הפתע על ישראל אותה שנה.
השיר זכה להצלחה רבה בכל הפלטפורמות.
בהמשך לכך הפיק מוזיקלית את השיר "הבלדה למחכות" של הזמרת נרקיס.
השיר זכה להצלחה רבה וכיכב בראש רשימת השירים המושמעים ביותר כחלק מהשירים שיצאו בתקופת מלחמת "חרבות ברזל".
אהרוני, לצד צליל קליפי ויובל רפאל, אחראי לכתיבת והפקת השיר שנבחר לייצג את ישראל באירוויזיון 2026 בביצועו של נועם בתן.
נגרמארו (באיטלקית: Negramaro) היא להקת פופ איטלקייה, שהוקמה בשנת 1999. שם הקבוצה שאוב ממותג יין בעל אותו שם.
בשנת 2005 השתתפה בפסטיבל סן רמו השנתי, הקדם האיטלקי לאירוויזיון 2005, עם השיר "Come semper".
בספטמבר 2006 זכתה בפרס הלהקה הטובה ביותר בפסטיבל ורונה.
במרוצת השנים הוציאה תשעה אלבומי אולפן.
שירה לתחרות היה "Ricominciamo tutto", והוא דורג בערב הגמר במקום ה-19.
נדב אלימלך (נולד ב-3 במרץ 1991) הוא עיתונאי ישראלי המשמש כתב פוליטי בערוץ החדשות i24NEWS.
בעבר כתב ומגיש בערוץ הכנסת.
למד בתיכון אורט דנציגר בעיר.
בשנת 2009 התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים, שימש כמפקד צוות בתותחנים במסלולי טירונים והכשרת לוחמים.
במהלך הלימודים האקדמיים במכללת הדסה בירושלים עבד במרכז המבקרים של הכנסת.
בסוף 2016 התחיל לעבוד בערוץ הכנסת כתחקירן והיה עורך תוכן של תוכנית חדשות ומגזין.
בהמשך הגיש לסירוגין את תוכניות האקטואליה של ערוץ הכנסת "על סדר היום" "תא הכתבים" "היום בכנסת" ו"הזירה המרכזית".
בנוסף הגיש מדי חמישי את תוכנית "עשרת הגדולים" לצדו של יניר קוזין.
בנובמבר 2022 החל לשמש כתב הפוליטי והפרלמנטרי של העיתון מעריב במקום אריק בנדר במקביל לעבודתו בערוץ הכנסת.
במרץ 2024 הצטרף לערוץ החדשות בעברית של i24NEWS ומשמש ככתב פוליטי.
כשבמקביל מגיש את "מהדורת 15" לצד סיון סיסאי.
הוא בוגר תואר ראשון בלימודי פוליטיקה ותקשורת במכללת הדסה בירושלים.
אלימלך נשוי לדורין ואב לשניים.
נד ריי מקוורטר היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מטנסי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של טנסי בשנים 1969–1987, מתוכן ב-14 השנים האחרונות כיושב ראש הבית (משך הכהונה הארוכה בתפקיד זה עד אז), ולאחר מכן ועד 1995 כמושל טנסי ה-46.
נד מקוורטר נולד בעיירה פאלמרסוויל שבטנסי, כבנם של הרמון ריי מקוורטר ושל לוסיל (לבית סמית') מקרוורטר.
הוא גדל בקהילה שנקראה ליטל זאיון שליד פאלמרסוויל, שם הוא למד בבית ספר ששכן בחדר כיתה אחד.
בראשית שנות ה-40 עברה המשפחה לעיר ייפסלנטי שמישיגן, שם עבד אביו בבתי החרושת שעסקו בייצור המלחמתי.
במאי 1945 שבה המשפחה לטנסי לעיירה דרזדן, שם רכשו הוריו של מקוורטר בית קפה שאותו הם הפעילו במשך כמה שנים.
מקוורטר למד בבית הספר התיכון של דרזדן, שם הוא היה אחד הקפטנים של נבחרת הפוטבול של בית הספר ונשיא הסניף הבית ספרי של הארגון "חוואי העתיד של אמריקה" .
לאחר סיום לימודיו הוא ניסה לשחק פוטבול מכללות, בתחילה באוניברסיטת טנסי במרטין, לאחר מכן באוניברסיטת ממפיס, ובסוף באוניברסיטת המדינה מארי, אך סבל מפציעות בברכו לפני תחילת כל עונה בכל אחד מהאוניברסיטאות.
הקריירה הספורטיבית שלו נגדעה באיבה, ומקוורטר נכנס לעבוד בחברת הנעליים מרטין כאיש מכירות.
כאשר קו הייצור של הסנדלים של החברה נאבק בתחרות מול מוצרי ייבוא יפניים זולים, נסע מקוורטר ברחבי הקריביים ואמריקה המרכזית כדי לאתר קמעונאים, ובלסוף מצא שוק לשיווק התוצרת בפוארטו ריקו.
ב-1964 ייסד מקוורטר את גורם ההפצה של בירת אנהאוזר-בוש במחוז ויקלי שבטנסי.
שנתיים לאחר מכן הוא פתח את המוסד הסיעודי הראשון בדרזדן.
מקוורטר שירת 21 שנים מ-1947 ועד 1968 במשמר הלאומי של טנסי, עד שפרש ממנו בדרגת קפטן.
הוא היה חבר הכנסייה המתודיסטית המאוחדת.
בסוף שנות ה-50 החל מקוורטר להיות פעיל בפוליטיקה כאשר הוא עבד עבור מסע הבחירות המוצלח של המועמד לנציגות מחוז הבחירה השמיני של טנסי לבית הנבחרים של ארצות הברית פאטס אברט .
ב-1968 שכנע ראש עיריית מרטין, דאג מרפי, את מקוורטר להתמודד על המושב של מחוז ויקלי בבית הנבחרים של טנסי.
הוא נבחר למושב ללא שניצבו מולו מתחרים, ונבחר אליו בשמונה תקופות כהונה נוספות, לרוב שוב ללא יריבים שניצבו מולו.
מקוורטר נכנס לבית הנבחרים בתקופה סוערת בפוליטיקה של טנסי.
במהלך תקופת כהונתו הראשונה בבית הנבחרים, שלטו בו הרפובליקנים בפעם הראשונה מזה כמה עשורים.
במהלך תקופת כהונתו השנייה, 1971–1973, שבה השליטה לידי הדמוקרטים, אך המושל הרפובליקני וינפילד דאן, נבחר לכהונתו אז.
כדי לשמש משקל נגד לדאן, בחרו הדמוקרטים בעורך הדין הקשוח מנאשוויל, ג'יימס מקיני, כיושב ראש הבית.
מקיני התנגד בלהט ליוזמות של דאן, וסירב לשקול את רוב הצעות החוק שהגיש.
בראשית תקופת כהונתו השלישית של מקוורטר בבית הנבחרים, 1973–1975, המחוקקים הדמוקרטים, ששלטו בו ברוב דחוק של 50 מול 49, היו מודאגים מכך שהעקשנות של מקיני תמנע מהמדינה מלנהל את ענייניה, וכמה מהם הציעו להחליפו במקוורטר.
באספת הסיעה הדמוקרטית, נבחר מקוורטר על פני מקיני כמועמד המפלגה לתפקיד יושב ראש הבית בהפרש של קול אחד.
כשחש בחוסר אחדות בשורות הדמוקרטים, ניסה המושל דאן לשכנע את תומכיו הממורמרים של מקיני להצביע עבור מועמד רפובליקני במליאת הבית, אך ללא הצלחה, ומקוורטר נבחר לתפקיד יושב הראש ברוב של 50 תומכים מול 49 מתנגדים.
אחד מהסוגיות שעמדו לפתחו של מקוורטר כשנבחר ליושב הראש, הייתה הצעת חוק שהוגשה ב-1974 שעל פיה היה אמור לקום בית ספר לרפואה באוניברסיטת המדינה של מזרח טנסי בג'ונסון סיטי.
הצעת החוק זכתה לתמיכה בקרב תושבי מזרח טנסי, שחלקם סבלו מיחס נמוך של רופאים לתושבים.
עם זאת, המושל דאן הטיל וטו על הצעת החוק, בטענה שבית הספר לרפואה בממפיס ענה על צורכי המדינה.
החלטה זו עוררה טענות לאפליה של חלק זה של המדינה (דאן היה מממפיס שבמערב המדינה).
לאחר שהסנאט של טנסי הצביע בעד עקיפת הווטו של דאן, מקוורטר, שספג איום מראש עיריית ממפיס לשעבר הנרי לוב, הוביל את בית הנבחרים להצביע בעד עקיפת הווטו, וכך עבר החוק.
כאשר התמודד דאן לתקופת כהונה נוספת כמושל ב-1986, התנגדותו להקמת בית הספר לרפואה בג'ונסון סיטי הייתה לו לרועץ.
על אף בסיס התמיכה הרחב של הרפובליקנים במזרח טנסי, עלה בידו של מקוורטר להשיג תמיכה עבור חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ג'יימס ה.
קוילין להשיג רוב במחוז הבחירה הראשון לקונגרס של טנסי.
ב-1976 תמך מקוורטר במועמד הדמוקרטים לנשיאות ארצות הברית ג'ימי קרטר.
באירוע בחירות של קרטר בממפיס, הביע מקוורטר את כעסו על צלם של רשת ABC, מה שגרם לכתב סם דונלדסון לומר לצלם, "אל תתייחס אליו, הוא אף אחד".
שנים מאוחר יותר, כאשר הנשיא רונלד רייגן היה אמור להופיע בפניה האספה הכללי של טנסי, הסיר מקוורטר את שמו של דונלדסון מרשימת אנשי התקשורת שהורשו לסקר את האירוע.
כאשר הופיע דונלדסון בקפיטול מדינת טנסי, נמנעה ממנו הכניסה על ידי הסדרן הראשי של בית הנבחרים.
לאחר שפלט כמה גידופים, יצא דונלדסון בסערה מהבית ושב לוושינגטון.
בינואר 1979 העניק המושל היוצא ריי בלנטון חנינות ליותר מ-50 אסירים, כולל כמה רוצחים מורשעים.
הממשל שלו כבר היה בשלב זה תחת חקירה על מכירת חנינות, וה-FBI וחברי בית המחוקקים חששו שבימי כהונתו האחרונים יעניק בלנטון חנינות אסורות נוספות.
כדי למנוע זאת, מקוורטר וסגן המושל ג'ון שלטון ויילדר (בתוקף תפקידו כיושב ראש הסנאט של טנסי) דאגו לקיים תמרון חוקתי שיאפשר למושל הנבחר למאר אלכסנדר להישבע אמונים שלושה ימים לפני המועד הקבוע.
מאוחר יותר התייחס ויילדר למהלך זה כ"הדחה בסגנון טנסי".
בשנות ה-80 פעל מקוורטר בשיתוף פעולה עם ממשלו של אלכסנדר בכמה סוגיות, כולל ההשקעות הזרות והחינוך.
תמיכתו של מקוורטר הייתה חשובה כדי לסייע לאלכסנדר להשיג את העברת חוק "סולם הקריירה", שהעניק תוספות שכר למורים הבכירים בשירות המדינה.
עם התקרב מערכת הבחירות למשרת מושל טנסי של 1986, נאבקו הדמוקרטים לאתר מועמד.
גם בוב קלמנט וגם אנה בל קלמנט אובריאן לא היו מעוניינים להתמודד, והמועמד בבחירות של 1978 ג'ייק בוטשר ניצב בפני האשמות בהונאת בנקים.
כשחש את ההזדמנות, נכנס מקוורטר למרוץ, והביס בבחירות המקדימות של הדמוקרטים את נציבת שירות הציבור ג'יין אסקינס ואת ראש עיריית נאשוויל ריצ'רד פולטון כאשר זכה ב-42 אחוזים מהקולות מול 29 האחוזים של אסקינד ו-26 האחוזים של פולטון.
כשהגבלת הכהונה בחוקת טנסי מנעה מאלכסנדר להתמודד על תקופת כהונה נוספת, בחרו הרפובליקנים בווינפילד דאן כמועמדם.
במסע הבחירות שלו, ניסה דאן להציג את מקוורטר כמוכר בירה ממערב טנסי, אם כי מקוורטר ציין שדאן היה שותף בבעלות על בית מלון בנאשוויל ומכר משקאות חריפים, וציין שחברת פיילוט , רשת חנויות נוחות בבעלות גזבר מטה הבחירות של דאן, ג'ים האזלם, הייתה אחת מרשתות מכירת המשקאות החריפים הגדולות במדינה.
דאן גם לא הצליח להשיג את התמיכה החשובה של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ממזרח טנסי ג'ימי קוילין, שהיה עדיין ממורמר על הווטו של דאן על הקמת בית הספר לרפואה.
מקוורטר ניהל מסע בחירות איתן ברחבי המדינה, ביקר בכל 95 מחוזות טנסי וארגן בכולם את מסע הבחירות שלו.
בבחירות הכלליות הוא הביס את דאן כאשר זכה ב-656,602 קולות מול 553,449 הקולות של דאן.
במהלך תקופת כהונתו הראשונה כמושל, עמד מקוורטר על כך שכל הדיונים בלשכת המושל יהיו פתוחים לציבור ולתקשורת, וכך יישם את הרוח ואת התוכן של "חוק אור השמש", שהוא סייע לנסח בעת שהיה חבר בית הנבחרים.
רפורמת החינוך "בתי הספר של המאה ה-21" שלו הובילה לביצוע תוכניות דומות במדינות אחרות, והתחליף שלו לתוכנית מדיקאייד, בדמותה של מערכת "טנקייר" משכה תשומת לב ברמה הלאומית.
בתוקף תפקידו כמושל הוא שימש כחבר בגופים שונים ברמה המקומית והלאומית, כולל ועד המושלים, מועצת מושלי המדינות , הוועד המנהל של הוועידה הדרומית, תוכנית ההד סטארט של מחוז ויקלי, והוועד המנהל של מחוז הפיתוח הכלכלי של צפון-מערב טנסי.
בסוף שנות ה-80 התחולל עימות בין טנסי לבין קרוליינה הצפונית בנוגע לזיהום של נהר פיג'ן, שנובע בקרוליינה הצפונית וחוצה אזור הררי לפני שהוא נשפך לנהר פרנץ' ברוד במזרח טנסי.
תושבי מזרח טנסי ופעילי איכות הסביבה טענו שרעלים דלפו אל הנהר משפכיו של מפעל הנייר צ'מפיון שבעיירה קנטון שבקרוליינה הצפונית, גרמו נזק לפוטנציאל הכלכלי של הנהר, וגרמו לשיעור גבוה של חולי סרטן בקהילות שבעמק הנהר פיג'ן.
תושבי קנטון טענו שהעיירה תלויה מבחינה כלכלית במפעל הנייר, שהעסיק 2,000 עובדים.
כאשר הורתה הסוכנות להגנת הסביבה לחברת צ'מפיון לשדרג את המפעל כדי שיענה על תקני איכות המים של טנסי, איימה החברה לסגור את המפעל ולהותיר את 2,000 עובדיו מחוסרי עבודה.
תושבי מזרח טנסי ערכו הפגנות, וביקשו ממקוורטר לא לחדש את אישור איכות המים של המפעל.
מחוקקים משתי המדינות החליפו עקיצות הדדיות, מכוניות עם לוחיות רישוי של טנסי חובלו בקרוליינה הצפונית, ולשכתו של מקוורטר הוצפה בקריאות מתושבים זועמים מקרוליינה הצפונית.
בעקבות נסיעה בלתי מתוכננת לקנטון, שבו הוא התעמת עם שריף שהודיע לו שהוא משיג גבול, הודיע מקוורטר בחג המולד 1988 שהוא לא יחדש את אישור איכות המים של המפעל.
בבחירות של 1990 ניצח מקוורטר ניצחון סוחף לאחר שהביס את מועמד הרפובליקנים, חבר בית הנבחרים של טנסי דווייט הנרי ביחס קולות של 479,990 מול 288,904. ועדת חקירה לענייני מיסוי שמונתה במהלך תקופת כהונתו הראשונה של מקוורטר והגישה את מסקנותיה בראשית תקופת כהונתו השנייה, המליצה שיונהג מס הכנסה מדינתי.
סוגיית מס ההכנסה נחשבה זה מכבר לנושא שנוי במחלוקת בפוליטיקה של טנסי.
מקוורטר גילה בתחילה התלהבות מועטה לרעיון, אך בסופו של דבר ירדה ההצעה מעל סדר היום לחלוטין, לא לפני שעלתה לסדר היום שוב עוד לפני תום כהונתו של מקוורטר כמושל.
ב-1990 הוזמן מקוורטר לנאום בטקס באוניברסיטת פריד-הארדמן שבהנדרסון לבקשת ידידו משכבר הימים א.
קלוד גרדנר, שהיה אז נשיא האוניברסיטה.
ב-1992 נבחר הסנאטור אל גור כסגן נשיא ארצות הברית, וכך נותר מושב פנוי בסנאט.
מקוורטר מינה את הרלן מתיוס כסנאטור עד 1994. באותה שנה צוין מקוורטר כמושל המצטיין ביותר בכל ארצות הברית על ידי המגזין Governing.
מקוורטר היה מועמד מועדף להתמודד על תקופת כהונה שלישית אלמלא היה הדבר מנוע ממנו על פי חוקת טנסי.
כאשר נשאל על כך, הוא ציין שלא היה בכוונתו להתמודד על תקופת כהונה נוספת גם אם הדבר היה אפשרי.
לאחר תום תקופת כהונתו השנייה ב-1995 הוא מונה כחבר הדירקטוריון של שירות הדואר של ארצות הברית על ידי הנשיא ביל קלינטון.
את שארית חייו הוא העביר בטנסי, שם הוא היה פעיל מאוד בפוליטיקה של המפלגה הדמוקרטית.
במערכת הבחירות למשרת המושל של 2010, התמודד בנו של מקוורטר, מייק מול ראש עיריית נוקסוויל ביל האזלם.
מקוורטר, שהיה אז בן 79, סייע במסע הבחירות של בנו, ורכש מכוניות ספורט אדומות שלקחו חלק במצעדי הבחירות.
ב-1953 נשא מקוורטר לאישה את בט ג'ין בק.
היא נפטרה מסרטן ב-1973. בנו, מייקל ריי מקוורטר, הוא איש עסקים ומתמודד לשעבר לתפקיד המושל, ובתו, לינדה רמזי, היא דוקטור לחינוך גופני באוניברסיטת טנסי במרטין.
נד מקוורטר נפטר במרכז הרפואי של נאשוויל ב-4 באפריל 2011, שם הוא טופל במחלת הסרטן.
הנשיא לשעבר קלינטון נשא דברים לזכרו בטקס האשכבה, ואישי ציבור רבים שלחו הודעות תנחומים.
מקוורטר נטמן בבית הקברות סנסט שבדרזדן.
מקוורטר תרם לבניית הספרייה באוניברסיטת ממפיס, ולבניית המרכז למשאבי למידה באוניברסיטת המדינה של מרכז טנסי, ושני הבניינים נקראו על שמו.
על שמו נקראה גם ספריית מחוז ויקלי בדרזדן.
פסל ארד בדמותו של מקוורטר ניצב על מדשאות בית המשפט של המחוז.
בניין בקולג' לרפואה על שם קוילין באוניברסיטת המדינה של מזרח טנסי קרוי גם הוא על שמו.
נדאל חאג' מוחמד הוא ראש המועצה המקומית כאוכב אבו אל-היג'א.
חאג' מוחמד נולד וגדל בכפר כאוכב אבו אל-היג'א, בנם הבכור של אחמד ומרים, ולו שלושה אחים ושתי אחיות.
למד בבית הספר היסודי בכפר, ולאחר מכן בתיכון בסכנין, שם סיים את לימודיו בשנת 1985.
בשנים 1988–1995 למד לתואר שני באדריכלות באוניברסיטת Kharkiv National Academy of Urban Economy שבחארקיב, אוקראינה.
בשנת 2000 החל לעבוד כאדריכל.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2024 התמודד לראשות המועצה מול עבד אלפתאח אוסאמא ועלי קאסם, ונבחר לתפקיד לאחר שזכה ב־49.09% מהקולות.
חאג' מוחמד נשוי לסאוסן ואב לשלושה.
נָדָב הוא דמות מקראית, מלך ישראל השני, איש שבט אפרים.
לפי הכרונולוגיה המסורתית מלך על ממלכת ישראל בשנים 907 לפנה"ס עד 906 לפנה"ס.
מיד לאחר מות אביו ירש את מקומו בתרצה, בירת ממלכת ישראל.
לפי הכרונולוגיה המקובלת במחקר האקדמי, שנות מלכותו הן 909 לפנה"ס עד 908 לפנה"ס.
גם מלך צעיר זה יזם תנופה חדשה במלחמת האחים בין ממלכת ישראל לממלכת יהודה.
כיוון שחשש לתקוף את יהודה במישרין לאחר התבוסות שנחלה ממלכת ישראל בקרבות עם אביה, הוא בחר לצור על גבתון וללוכדה מידי הפלשתים במטרה לתקוע טריז בין יהודה לפלשת, ולכתר את ממלכת יהודה ממערב .
גבתון השתייכה לממלכת עקרון, אחד מחמשת המרכזים הפלשתים, שגבלה בממלכת יהודה.
לעקרון השתייכו, מלבד גבתון, הערים אלתקה, תמנה, ואפשר שגם גזר.
נָדָב וַאֲבִיהוּא היו בניו של אהרן הכהן, ואחיהם של אלעזר ואיתמר.
יחד עם אביהם ואחיהם, הם היו כוהנים לאלוהים ושירתו בקודש, באוהל מועד, ואילולא מת נדב, בהיותו בכורו של אהרן הוא היה יורש את תפקידו של אביו ככהן גדול.
המקרא מספר שנדב ואביהוא הקריבו לפני ה' , וכעונש על כך יצאה אש מאת ה' ואכלה אותם, והם מתו.
האירוע מוזכר גם בשלושה מקומות אחרים במקרא: (פרשת אחרי מות), (פרשת במדבר), (פרשת פינחס).
באזכור האירוע בפרשת אחרי מות אין מוזכרת אש זרה אלא סיבה אחרת (קרבתם לפני ה').
בגמרא מובא מדרש ועל פיו במהלך מיתתם התחולל נס והם נשרפו מבפנים, ואילו גופם ובגדיהם לא נשרפו:
חז"ל הסבירו שעונשם היה "מידה כנגד מידה", שכן השניים חטאו באש, ונהרגו באש.
לאחר מותם, אחיהם הצעירים אלעזר ואיתמר מילאו את תפקידם.
חז"ל נחלקו בדעותיהם בדבר החטא של נדב ואביהוא.
"רבי אליעזר אומר לא מתו בני אהרן עד שהורו הלכה בפני משה רבן ...
אמרו אף על פי שהאש יורדת מן השמים מצווה להביא מן ההדיוט (אש של אדם)".
רבי ישמעאל אומר שנכנסו שתויי יין למקדש, שכן לאחר מותם הזהיר אלוהים את אהרן שהוא ובניו לא יכנסו שיכורים לאוהל מועד: .
במדרש ויקרא רבה מובאות 12 הצעות שונות להסבר חטאם (דוגמה: ו).
ירבעם בן נבט קרא לבניו נדב ואביה, ופרשנות "דעת מקרא" קושרת זאת אל רצונו להקביל עצמו לאהרן הכהן, ולהציג את עצמו ככהן גדול חלופי, של הבמה בבית אל.
בחקר המקרא מקובל להציג זאת גם כניסיון של אחד מכותבי ספר שמות או עורכיו להכפיש את אהרון על ידי השוואתו לירבעם בן נבט.
לפי רבנו בחיי, בני אהרן חשבו שהאש שעל המזבח צריכה לכלות את הקורבנות והוסיפו אש אף על פי שידעו שאש מן השמיים היא שאמורה לכלות את הקורבנות – ובמחשבה ומעשה אלו חיללו הם את אלוהים והראו שאין הם מאמינים בו אמונה שלמה.
בטענה זאת תומך הגאון מווילנא ומוסיף: "א"ל [אמר להם] המקום: אני אכבד אתכם יותר ממה שכִּבדתם אותי.
אתם הכנסתם לפנַי אש טמאה ואני אשרוף אתכם באש טהורה".
לפי טענת "אור החיים", היו שתי סיבות למות בני אהרן.
הסיבה הראשונה, שהייתה להם תאווה להתחיל בעבודה והם פעלו ללא שיקול דעת; הסיבה השנייה, הם ראו עצמם שווים למשה ולאהרן ובגלל זה נאמר עליהם "בני אהרן".
לפי "בעל הטורים" משמעות הכתוב "אשר לא צִוה אותם" דומה לפסוק מספר דברים "לכל-צבא השמים אשר לא צויתי", כלומר ציווה אותם לא להקריב.
לפי הנצי"ב מוולוזין, האש היא עבודת אלוהים שהאדם נדחף אליה מתוך רגש טהור ולא מתוך מה שצוּוה – מה שנהפך לעבודת אלילים טהורה, היות שהאדם מספק בכך את הצרכים שבלבו של עצמו.
לטענת הנצי"ב, התגלמות האמונה איננה בדחפים שבלב האדם לעבוד את אלוהים, אלא בנכונותו לקבל עליו עול תורה ומצוות.
נדב פרי (נולד ב-24 באפריל 1980) הוא סמנכ"ל רגולציה וקשרי חוץ בניו-מד אנרג'י (לשעבר דלק קידוחים) ומגיש הסכת.
בעבר היה כתב ומנחה טלוויזיה בחדשות 10 ובערוץ הכנסת.
פרי גדל בכפר סבא במשפחה דתית ולמד בבית הספר הממלכתי דתי בר-אילן בעיר.
את שירותו הצבאי עשה בגלי צה"ל, שם היה כתב לענייני חרדים ודתות, עם תום שירותו הצבאי המשיך לעבוד בתחנה הצבאית ככתב ופרשן פוליטי וכן כמגיש יומני חדשות ותוכניות אקטואליה כחמש שנים לאחר תום שירותו הצבאי.
בין היתר, היה כתב לענייני דתות, ולאחר מכן כתב לענייני מפלגות.
בשנת 2006, פרש מגלי צה"ל ומונה לתפקיד הכתב הפרלמנטרי של "חדשות 10".
בהמשך לתפקיד הכתב הפוליטי, השתלב בתפקידי הגשה, בין היתר בתוכניות "חמש עם רפי רשף", "לונדון את קירשנבאום" ו"היום שהיה".
במהלך תקופת עבודתו בחדשות 10 ריכז פרי את הסיקור הפוליטי ואת סיקור מערכות הבחירות בשנים 2013 ו-2015.