tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
וומבט מצוי - מגיע לאורך 71–82 ס"מ ולמשקל 40 ק"ג והוא הגדול שבוומבטיים.
וומבט שעיר-אף צפוני - מגיע לאורך 102–107 ס"מ ולמשקל מרבי של 40 ק"ג.
יונקים גדולים נוספים כוללים יונקים ימיים החיים לאורך החופים כמו אריות ים, לווייתנאים ותחש המשכן שרועה בעדרים גדולים סביב אוסטרליה.
קזואר מצוי - מגיע לגובה 190 ס"מ ולמשקל 85 ק"ג והוא השלישי בגודלו במיני העופות לאחר 2 מיני היענים.
תנין הים - הגדול שבזוחלים החיים ובכל מיני התנינאים.
זהו טורף-העל של אוסטרליה והוא יכול לצוד בקלות אדם או כל יצור אחר.
תנין ג'ונסטון - מגיע לאורך 2.3–3 מטר ולמשקל של מעל 100 ק"ג.
הוא חלש מכדי לטרוף אדם, אך עלול לנשוך להגנה.
פיתון השיחים - מגיע לאורך של 2–4 מטר ויכול להגיע למשקל של 90 ק"ג לעיתים.
גואנות - גדולי הלטאות ביבשת.
הגואנות הן לטאות כוח גדולות וטורפות.
הגדול ביניהם הוא כוח אוסטרלי וכוח התחרה שמגיעים לאורך 2.5 מטר ולמשקל 20 ק"ג בממוצע, מעט נמוך מהמקובל למונח "מגה-פאונה", אך עדיין ארוכים מאוד.
על חופי אוסטרליה מצויים גם מינים של צבי ים גדולים העולים להטיל ביצים בחוף.
בנהרות ישנם גם דגים גדולים כמו הברמונדי ומקולוצלה פלי ועוד מיני דגים גדולים חיים בים שסביבה (ביניהם גם עמלצים לבנים, דגי שמש ועוד).
מינים שונים חיו באוסטרליה בתקופת הפליסטוקן, כאשר ראשוני האנשים הגיעו אליה אך נכחדו במהרה.
רשימה זו מציינת את המינים הגדולים והמפורסמים ביותר ביניהם, חלקם מעט קטנים יותר מהמקובל למונח "מגה-פאונה":
דיפרוטודון - גדול הכיסאים מעולם ואחד מהגדולים שבחיות אוסטרליה.
הוא הגיע לאורך 3 מטרים, גובה של 2 מ' ולמשקל של 2,700 ק"ג - דומה בגודלו להיפופוטם.
זיגומטורוס - כיסאי גדול הקרוב לדיפרוטודון שהשתייך לאותה משפחה.
נוטותריום - קרובו של הדיפרוטודון שהיה קרוב לגודל קרנף.
איאווניה - דיפרוטודן שהיה קרוב בגודלו לזיגומטורוס והגיע למשקל חצי טון.
אאוריזיגומה - דיפרוטודן שהיה קרוב בגודלו לזיגומטורוס והגיע למשקל חצי טון ולאורך 2.5 מ'.
פרוקופטודון - גדול הקנגורים מעולם שהגיע לגובה 2 מ' ולמשקל 240 ק"ג.
טפיר כיס - כיסאי שהקביל לטפיר אוסטרלי והגיע לאורך 2.5 מ' ולמשקל 200 ק"ג.
פסוקולונוס - וומבט אמיתי ענקי שהגיע למשקל של מעל 200 ק"ג.
פרוטמנודון - סוג קנגורו גדול וגבוה.
הגדול במיניו, Protemnodon roechus הגיע למשקל 170 ק"ג.
אריה כיס - טורף-העל של היבשת שהקביל במראהו והתנהגותו לאריה.
סתנורוס - קנגורו ענק באורך 3 מ' ובמשקל 140 ק"ג.
סימוסתנורוס - קנגורו נכחד בגובה 2 מטרים ומשקל 118 ק"ג.
רמסייה - וומבט נכחד שהגיע למשקל של 100 ק"ג, גדול בהרבה מקרוביו החיים.
פרופלאופוס - קנגורו אוכל בשר במשקל 70 ק"ג.
זאב טסמני - טורף נכחד בגובה 60 ס"מ ומשקל של 30 ק"ג.
חי עד לאחרונה באי טסמניה.
במהלך המיוקן היה מין עוד יותר גדול - זאב טסמני פוטנס שהגיע לאורך מטר וחצי.
קואלת ענק - למרות שמה הייתה זהה במשקלה לקואלה החיה כיום, קרוב ל-13 ק"ג.
עם זאת היא הייתה בעלת מבנה חזק יותר.
שד לניאריוס, קרוב נכחד של השד הטסמני שהיה גדול ממנו ב-50%.
קיפודן חרטומני האקטי - יונק ביב מהסוג לקיפודן חרטומני שהגיע לגובה 1 מטר ולמשקל 30 ק"ג והיה הגדול בבני סדרתו.
מגליבגוויליה - קיפודן בעל ממדים של גדול יונקי הביב המודרניים, קיפודן חרטומני מערבי אך היה בעל רגליים ארוכות יותר.
אובדורודון - קרובו של הברווזן אשר הגיע לאורך מטר.
במקורו היו שיניים קטנות אשר עזרו לו לבקע טרף קשה.
דרומורניס - עוף עצום שאולי היה גדול העופות מעולם.
הוא הגיע לגובה של 3 מ' ולמשקל של 650 ק"ג בקירוב.
הוא היה בעל מקור ענקי שהזכיר טורף אך אולי היה אוכל עלים.
בולוקורניס - קרובו של הדרומורניס למשפחה שהגיע לגובה 2.5 מ' ולמשקל 250 ק"ג.
ליפואה ענקית - מין של דגרתל ענקי בעל רגליים ארוכות שהגיע למשקל 4–7 ק"ג, הגדול במיני המשפחה שחיו.
דינאטואטוס גפאה - מין של עיט ענקי בעל מוטת כנפיים של כ-3 מטרים וטפרים ענקיים שצד מיני בעלי חיים גדולים ביניהם הקנגורו הענק, והיה העוף הדורס הגדול ביותר שהתקיים ביבשת אוסטרליה.
מגלניה - הלטאה היבשתית הגדולה ביותר שחיה מעולם.
היא הייתה קרובה לגואנות והגיעה לאורך 6 מ' ולמשקל 1.9 טון והייתה טורף-העל של אוסטרליה, יכלה לטרוף גם אדם.
וונאמבי נחש ענקי מהמשפחה מדצואידיים שהגיע לאורך 5–6 מ' ולמשקל 100 ק"ג והיה טורף-על.
קווינקנה - תנין עצום באורך 7 מ' שיכל לנוע על היבשה.
פיתון מים דובודינגאלה- פיתון הקרוב למין האוסטרלי פיתון מים שהיה גדול ממנו בהרבה והגיע לאורך 10 מ'.
מיאולניה - צב קדום באורך 2.5 מ' והיה השני במיני הצבים מעולם, לאחר המין צב האטלס.
המגה-פאונה של הפלייסטוקן הוא מונח המתאר את פאונת בעלי החיים הגדולים ביותר (למעלה מ-40 קילוגרם) אשר חיו בעולם מלפני 2.58 מיליון שנה עד לאחרי עידן הקרח האחרון לפני 11,700 שנה בקירוב.
לפי ממצאי מאובנים שונים מרבית הפאונה הקיימת הייתה שונה מזו של תקופת הפליוקן, שקדמה לה ובכך החלה את תור הרביעון.
דבר זה נגרם עקב תקופות קיפאון ממשוכות, נדידת יבשות ותחרות בין מינים שונים אשר גרמה למינים הקודמים להיכחד במהירות גבוהה ולמינים אחרים להתפתח למינים חדשים.
במשך הפלייסטוקן שינויים אלה דעכו, אף שעידני קרח שונים החלו מלפני 125 אלף שנה עד לפני 14 אלף שנה ועד להולוקן.
רבים ממינים אלה נכחדו עם הגעת האדם הקדמון אשר נדד לכל היבשות במהלך אירוע ההכחדה ברביעון .
ישנם 4 תאוריות המסבירות את היכחדותם: ציד אנושי, פגיעה של שינויי אקלים, מחלות חדשות ופגיעה בידי מטאוריטים.
עם זאת רוב החוקרים טוענים שפגיעת האדם הייתה הסיבה העיקרית להכחדתם.
כמה מבעלי חיים אלה שרדו עד ההולוקן וחיו לצד האדם המודרני.
רבים מהמינים הגדולים החיים כיום הם קרוביהם של אותם מינים ענקיים, שלעיתים רבות היו גדולים מהם בהרבה.
ברחבי אירואסיה הקדומה השתרעו ערבות רחבות וטונדרה במשך עידני הקרח שהחליפו את נופי היערות הגדולים.
ערבות רחבות אלה הכילו מינים גדולים שגודלם עזר להם להילחם בקור.
בין יצורים גדולים אלה היו הפיל ישר-החט, מינים של ממותות כמו ממותת הערבות והממותה הצמרית, הקרנף הצמרי, הסטפנורינוס והאלסמותריום, מיני היפופוטמיים אסייתיים, איילי המגלוצרוס והצרוולציס ומינים שונים של סוסים ושל אנטילופות.
עדרים אלה משכו טורפים גדולים כמו ההומותריום, אריה המערות וצבוע מערות ששגשגו בעידן הקרח.
יונקים ענקיים נוספים היו הסטגודון, שור הבר, הלפטובוס ומיני ביזונים, דוב המערות, השיוותריום, הברבורופליס וקוף הענק גיגנטופיתקוס.
בסוף הפלייסטוקן התגוררו ביבשת גם בני אדם כמו האדם הניאנדרתלי ואנשי קרו מניון.
המגה-פאונה באפריקה הכילה מינים גדולים אשר התפתחו לצד ראשוני האנשים, לרבות המינים הומו ארקטוס שגילה את השימוש באש והחל לנדוד החוצה מאפריקה והומו ספיינס, האדם המודרני.
ייתכן שבצל האבולוציה המשותפת יכלו מינים גדולים לשרוד לצד ראשוני האנשים ולהפך ואולי לכן אפריקה שוקקת בחיות גדולות כמו קרנפים, פיל אפריקני, תאואים והיפופוטמים וכן עדרי אנטילופות וזברות גדולים.
בעבר היו מינים גדולים יותר כמו הדינותריום דמוי-הפיל שחי לצד האנכילותריום, המטרידיוכרוס, צבוע הפכיקרוקוטה, הפלוראוביס, האוגנדקס והחתול דינופליס.
באמריקה הצפונית היו מינים שונים שחלקם נעו צפונה מאמריקה הצפונית בעוד אחרים עשו את המסע ההפוך לדרום אמריקה ויצרו סביבות חדשות.
מינים נוספים השתמשו בגשר היבשה של ברינג שהוביל מאסיה כדי להגר בין היבשות.
דבר זה יצר כור היתוך של מגוון מינים ממוצאים שונים.
ביבשת השתרעו מינים עצלני קרקע כמו המגלוניקס, הארמותריום, הגליפטידוניים, המיקסוטוקסודון, העוף הטורף טיטאניס והנאוכרוס - כולם ממוצא דרום אמריקני.
לצידם חיו עדרי צמחונים כמו האאוצרתריום והבותריום, ביזון קדמוני וגדול קרניים ולצידם מיני ממותות, מסטודון, צרוולציס, כליקותריים, גמליים כמו הקמלופס וטיטאנוטילופוס, סוסים כמו סוס יוקון וסוס הגרמן, טפירים ובונה ענק.
עדרי הצמחונים משכו טורפים גדולים כמו סמילודון, הומותריום, זאב בלהות, דוב קצר פנים, ברדלס אמריקני המהיר ואריה אמריקני.
האדם המודרני היגר ליבשת אמריקה לפני 30,000-11,000 שנים בקירוב והוא הכחיד את מרבית החיות הגדולות בה (לפחות 90 מיני מגה-פאונה).
כיום החיה היבשתית הכי גדולה בצפון אמריקה הוא הביזון האמריקני.
אמריקה הדרומית של הפלייסטוקן הייתה מושפעת מההגירה צפונה של הפליוקן כאשר מספר מינים (בעיקר עצלני הקרקע) נעו צפונה.
אירוע זה השפיע על רוב המינים הגדולים ביבשת אשר פתח אותם לתחרות מצד טורפים ומינים מפותחים וגרם להכחדת מינים רבים.
מאמריקה הצפונית הגיעו טורפים גדולים כמו הסמילודון והארקטותריום וכן הפומה והיגואר ולצידם מיני למות, סוסים כמו היפודיון, איילים, טפירים וגומפותריומיים כמו הסטגומסטודון.
הללו התאקלמו לסביבה בה דלשינאים ענקיים ובראשם המגתריום שהגיע לגודל של פיל, הדואדיקורוס, הגליפטודון וההולמסינה, פרסתנים כמו הטוקסודון והמקרוקניה ומכרסמים גדולים כמו הקפיבארה והג'וספורטיגסי.
אוסטרליה הייתה יעד מבודד זמן רב והתפתחה בה פאונה של כיסאים ויונקי ביב ענקיים, עופות לא מעופפים וזוחלים טורפים ששגשגה עד הגעת האדם ליבשת לפני 65-70 אלף שנה.
היצור הגדול ביותר בה היה הדיפרוטודון, מעין וומבט ענקי צמחוני ששקל כמו קרנף.
לצידו חיו חיות כיס כמו הזיגומטורוס, הפרוקופטודון, הסתנורוס, טפיר הכיס, ואריה הכיס הטורף.
לצידם חיו עופות הדרומורניס והגניאורניס הענקיים, הצב מיאולניה וזוחלים טורפים כמו המגלניה, הוונאמבי ותנין הקווינקנה.
כיום מרבית הפאונה הגדולה נכחדה.
הגדול שבכיסאים החיים בה כיום הוא קנגורו אדום וגדול העופות הוא האמו.
ואולם הגדול שבזוחלי אוסטרליה והחיות בכלל הוא תנין הים, הגדול שבכל מיני הזוחלים.
באיים מבודדים התפתחו מינים ייחודים שעברו ענקיות איים והם היו מאחרוני המינים שנכחדו בסוף הפלייסטוקן, עקב בידודם וחלקם נכחדו רק בהולוקן, לפני כמה אלפי שנים.
באיים כמו ניו זילנד שגשגו עופות המואה הענקיים ובראשם הדינורמיס אשר שימשו מזון לעיט האסטי הענק.
במדגסקר חיו עופות הפיל כמו האפיאורניס, מיני היפופוטם מלגשי, התנין וואיי ולמורי ענק כמו מגלדאפיס ולמור ענק.
ממותות צמריות שרדו באי וראנגל, הממותה הננסית (שעברה גמדות איים) חיה באיי התעלה של קליפורניה וממותה נוספת שרדה באיי הים התיכון לצד מינים קטנים של פילים, היפופוטמים וצבי ענק.
באינדונזיה חיו מיני סטגודונים ולטאות כוח גדולות.
הצב סילינדרספיס חי במאוריציוס ורודריג ומינים של הצבים מיאולניים והתנינים מקוסוכיניים שרדו בקלדוניה החדשה.
באיי הקריביים חיו מיני עצלני קרקע ננסיים כמו המגלוקנוס.
מגה-פאונה כריזמטית הוא מונח למיני בעלי חיים גדולים, הבולטים בסביבתם, מעוררים עניין וגוררים חיבה או התנגדות לפגיעה בהם יותר מאשר בעלי חיים אחרים, פשוטים יותר.
המונח קשור לשימור טבע שבמהלכו משתמשים במקרים רבים לשמירת טבע במיני מפתח "כריזמטיים" כסמל לשימור של אזור שלם בו הם חיים או לפחות לגדל אותם בשביה להצלה.
מונח זה מזכיר את "אפקט במבי", אך אינו חייב לכלול חמידות כלפי המושאים.
מינים מושכים כריזמטיים שונים כוללים חיות גדולות שונות ביניהם: פיליים, קרנפיים, לווייתן גדול-סנפיר, קטלן ושאר לווייתנאים, אריה, טיגריס, נמר, ברדלס, גורילה, אורנגאוטן, ג'ירפה, פנדה ענקית, דוב לבן ועוד דוביים, זאב אפור וכלבי ים.
מרחיבים את המונח גם לחיות שאינם חלק מה"מגה-פאונה" כמו קונדוריים, עיטם לבן-ראש, רוב הפינגווינים וקואלות.
כיום רוב המינים הכריזמטיים מצויים כיום בסכנת הכחדה ברמה זו או אחרת, מאחר שלאורך ההיסטוריה היותם מרשימים עודדה ציד וירייה בהם או שהם פגעו באנשים וכן עקב הקושי שלהם להתמודד עם לחץ אנושי כמו אכלוס יתר.
כיום היחס מעודד לשימורם ולהתפעלות מהם, עם יוצאי דופן המחפשים ציד או מתעמתים איתם.
פעילות השימור של מינים אלה מתוגברת בהרבה ממינים לא-כריזמטיים.
כך ניצלו מספר חיות כמו גורילות או פנדות מכליה מוחלטת, עקב ציד (במקרים רבים נגד החוק) וכריתת יערות בהם הם חיים.
מרבית הפעילות סביב מינים אלה נובעת מארגונים חברתיים ולא ממשלתיים, אך לחץ ציבורי יכול לגרור גם ממשלות לעזור בכך.
חלק מהמקרים כוללים השבה של בעלי חיים כמו סוס פרז'וואלסקי או ביזון אירופי לאזור חיותם, לאחר שפעילות גרמה לתהודה ציבורית סביבם.
מינים אלה יכולים גם לעודד תיירות אקולוגית, שבנוסף לשמירה על הטבע גם עוזרת לכלכלה המקומית ויכולה לתרום עוד יותר לעזרה ממשלתית.
בדומה לאפקט במבי, היחס יכול לעודד הפליה של שימור חיות לפי הכריזמה שלהם, בשעה שהמינים הפחות כריזמתיים יכולים להיות גם בסיכון חמור יותר.
עם זאת במקרים רבים השימוש במין כריזמטי לדגל על סביבה שלימה, הנאסרת בציד או בכריתת עצים, מועילה בעקיפין גם לחיות קטנות יותר.
מגה-מיX נכתב גם מגה מיקס, מגה מיקx או מגה מיקס – כמו סינדרלה הוא אלבום מוזיקה המורכב כ-2 מחרוזות של רמיקסים משיריה של שרית חדד מאלבומיה הקודמים.
בשנת 1999 שרית חדד פרצה עם האלבום כמו סינדרלה, לאחר ההצלחה הגדולה אבי גואטה החליט לקדם את האלבום ואת הזמרת והוציא את האלבום מגה מיקס, רמיקסים כאלו היו נפוצים באותה תקופה.
אף על פי שהאלבום הוא אלבום רשמי של שרית חדד ונמכר כאלבום, האלבום לא נחשב במניין ספירות האלבומים של שרית חדד.
הפצה: אבי גואטה בשיתוף הד ארצי
עיבוד למגה-מיX מס' 1: דורון אלימלך וקובי חמד
עיבוד למגה-מיx מס' 2: ניר אלוש וחנן דרוב
מגה אור החזקות בע"מ היא חברה ציבורית, שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב ועוסקת בייזום והשכרה של מרכזים מסחריים ולוגיסטיים, ומחזיקה בחברת "אפי נכסים".
החברה הוקמה ביולי 2002 כחברה פרטית, בשם "צחי נחמיאס החזקות בע"מ" ובמאי 2006 שונה שמה לשמה הנוכחי.
ביוני 2007 הפכה החברה לחברה ציבורית שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
החברה הוקמה על בסיס נדל"ן שהחזיק צחי נחמיאס, יחד עם אביו פיני נחמיאס, באזור התעשייה של מושב שילת.
פיני נחמיאס הפעיל בית מלאכה ומחרטה במקום, בשנת 1997 חיפשה רשת הום סנטר אתר לפתיחת חנות באזור מודיעין ופנתה אליו, השכירות שהיא הציעה סיפקה הכנסה גבוהה יותר מההכנסות בית המלאכה, לכן החליט לסגור אותו ולהשכיר להם את המבנה.
משפחת נחמיאס ביצעה בהמשך עסקות עם חברי מושב אחרים, רכשו מהם את הקרקע או בנו עבורם על הקרקע בנייני מסחר ומשרדים, השכירו את השטח וקיבלו אחוזים מההכנסות.
בשנת 2006 היו לחברה הכנסות משכירות של כ-2 מיליון שקל בשנה, הוחלט להנפיק אותה בבורסה ולגייס כספים לרכישות נוספות.
באותה עת היו שותפים עם נחמיאס בחברה האחים גיל ורון נוי.
את הנפקת החברה הובילה חברת ההשקעות "ברגר שוקי הון", שבבעלות איש העסקים עמית ברגר.
החברה הצליחה לגייס 70 מיליון שקל בהנפקת מניות ואיגרות חוב, אף על פי שהנכסים שהחזיקה במושב שילת, היו בנויים על קרקע חקלאית, ללא היתר לשימוש מסחרי ואף ללא היתר לשימוש חורג.
לאחר ההנפקה החברה החלה לרכוש ולפתח שטחי נדל"ן מניב, בתחום המרכזים המסחריים והלוגיסטיים בכל רחבי הארץ, חלקם בשותפות עם חברת ביג מרכזי קניות של האחים נפתלי, וחלקם בשותפות עם איש העסקים רמי לוי.
בדצמבר 2013, מכרו האחים גיל ורון נוי את החזקותיהם בחברה.
במהלך שנת 2019 רכשה "מגה אור החזקות" את השליטה בחברת הנדל"ן אפי נכסים (לשעבר "אפריקה ישראל נכסים") בשיתוף עם חברת "ביג מרכזי קניות".
ב-21 בנובמבר 2020, אישר בית המשפט המחוזי בתל אביב, את מכירת השליטה בחברת השקעות דיסקונט (דסק"ש) לקבוצת משקיעים בראשות חברת מגה אור.
זאת, לאחר שמחזיקי איגרות החוב של חברת האם אי די בי חברה לפיתוח העדיפו את ההצעה שלהם על פני זו של אדוארדו אלשטיין, בעל השליטה בדסק"ש, שאיבד בספטמבר 2020 את השליטה באי.די.בי פיתוח.
צחי נחמיאס מחזיק ב-38% מהמניות (נכון לנובמבר 2020).
שאר מניות החברה מוחזקת על ידי משקיעים מוסדיים.
ביניהם קופות גמל ותעודות סל בניהולם של: הראל השקעות, כלל ביטוח, מיטב דש והציבור בכ-26%.
עוסקת בייזום והשכרה של מרכזים מסחריים ולוגיסטיים
8 מרכזיות קניות בשותפות עם חברת ביג מרכזי קניות
5 סניפים של רמי לוי שיווק השקמה
קניון מגה אור רמי לוי אריאל
מגדניית נדה (ירושלים) הייתה קונדיטוריה שפעלה ברחוב עמק רפאים 25 בירושלים משנת 1949 ועד אמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 (כ-45 שנה), ומכרה עוגות בסגנון ובטעם אירופאי.
מגדניית נדה נפתחה בשנת 1949 ב"בית מאסו", בניין מפואר המעוטר בעיטורי קרמיקה ארמנית כחולה, שהיה בבעלותו של ערבי שחי בדרום אמריקה (ולכן לא הוכרז כ"רכוש נטוש" לאחר מלחמת העצמאות).
עד 1948 פעלה במקום חנות המעדנים "ספיניס" שבתקופת המנדט הבריטי הייתה חנות מזון יוקרתית לבריטים ולעשירי ירושלים היהודים והערבים.
המגדנייה נפתחה על ידי אלכסנדר (אלכס) וילנה (לילי) יליניץ, זוג ניצולי שואה מקרואטיה, שקראו למגדנייה "נדה" (Nada), על שם בתם (משמעות השם בסרבו-קרואטית היא תקווה).
לילי יליניץ למדה קונדיטוריה עוד לפני מלחמת העולם השנייה, בקונדיטוריה בזאגרב.
העוגות והחלות של "נדה" היו ברמה גבוהה, במיוחד על רקע הצנע ומדיניות הקיצוב של ראשית ימי המדינה.
האופה הראשי, אוטו פיין, למד את מקצועו בווינה, והצליח לאפות מגוון עשיר ואיכותי של עוגות: משטרודל תפוחי עץ ועד לעוגות שוורצוואלד עם קצפת, שוקולד וקרם וניל.
תחילה פעלה "נדה" כבית קפה ומגדנייה, בסגנון אירופי של הכנת העוגות ועיצוב המקום.
הלקוחות היו בעיקר על בני הקהילה האוסטרו-הונגרית והייקית, דיירי המושבה הגרמנית ושכונות סמוכות, שהתגעגעו לטעמים של מרכז אירופה.
הסמיכות לבתי עסק נוספים, כמו: קפה פטר (רח' כרמיה 4) ו"הגריל הרומני של בוקובסקי" (רח' עמק רפאים 43) יצרה לאזור כולו הילה אירופאית.
בשנת 1964 רכשו אליעזר ולאה שור את המקום מהבעלים הקודמים, והוזהרו שלא להיכנע לקשיים הכלכליים שהיו באותם ימים, ולא להתפשר על תחליפי מזון זולים יותר.
משפחת שור הפעילה את המקום יחד עם הקונדיטור פיין, שהמשיך לעבוד ברוחו של יליניץ, ובמשך 30 השנים הבאות התפרסמה "נדה" כמותג איכות ויוקרה.
בין היתר, נאפו שטרודלים של תפוחי עץ ודובדבנים, זאכרטורטה, קרמשניט (עוגת נפוליאון), קרואסונים צרפתיים, קוגלהוף שמרים, פטיפורים (petits fours) ממרציפן ושוקולד וגם חלות שבת.
"נדה" סיפקה עוגות לבתי קפה כמו "קפה אלנו", "קפה עטרה" וקפה טעמון במרכז העיר, וכן לבתי המלון מלון הולילנד ומלון עדן.
עם לקוחותיה נמנו גם בית הנשיא, משכן הכנסת ומשרדי הממשלה, וראשי הממשלה גולדה מאיר, יצחק שמיר ויצחק רבין.
צילומים של כמה מן האורחים החשובים, עם הקדשות, עיטרו את קירות בית העסק.
בשנות ה-70 וה-80 נמנו עם הלקוחות גם עשירי בית לחם, שמידי חג המולד היו מזמינים עוגות קרם ומרציפן רבות-קומות, וכן את אנשי או"ם שהטיסו עוגות משדה התעופה עטרות לאירועים שערך האו"ם באותה עת, במקומות כמו ביירות ואלכסנדריה.
ברונו קרייסקי, קנצלר אוסטריה בשנים 1970–1983, התפעל מהשטרודל של "נדה" והעיד כי אינו נופל, לטעמו, מזה שבווינה.
שמעם של מוצרי "נדה" הגיע עד ולינגטון בירת ניו זילנד, שם נפתחה מגדנייה באותו שם, אשר זכתה בשנת 1987 בתואר "מגדניית השנה".
באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 נסגרה מגדניית "נדה" בעקבות מחלתו של הקונדיטור.
במקומה נפתחה מסעדה בשם יוג'ה, שהתמחתה במאכלים אסיאתיים, אך גם היא נסגרה כעבור זמן לא רב.
בהמשך פעלו במקום מסעדת הסושי RYU (דרקון ביפנית), חנות של מזון אורגני, ומרכול המתמחה בבשר.
מגה־כנסייה היא כנסייה בעלת מספר חברים גדול במיוחד ומבנה גדול במיוחד, כאשר הרף המקובל הוא השתתפות של מעל 2,000 חברים בסוף שבוע ממוצע.
מגה־כנסיות משתייכות בדרך כלל לזרמי הנצרות הפרוטסטנטית ובכללם האוונגליזם.
מוביל אותן כומר כריזמטי העומד בראש צוות גדול של אנשי דת ומתנדבים, והן מציעות פעילות חינוכית וחברתית ענפה בכל ימות השבוע.
תופעת המגה־כנסיות החלה להתרחב במהירות בסוף המאה ה־20 וכיום ישנן אלפי כנסיות מסוג זה בארצות הברית וברחבי העולם.
דוגמאות ראשונות לתופעת המגה־כנסיות, הנפקדות על ידי משתתפים רבים בני המקום על בסיס שבועי, אפשר למצוא במאה ה־19. המגה־כנסייה הראשונה, "משכן מטרופוליטן" , הוקמה ב־1861 בלונדון והכילה אודיטוריום בן 6,000 מושבים.
בשנת 1923 ייסדה איימי סמפל מקפרסון את כנסיית "אנג'לוס טמפל" בלוס אנג'לס, ארצות הברית, הראשונה מסוגה במדינה, עם מבנה מרכזי בעל 5,300 מקומות ישיבה וכיפת בטון בקוטר של 38 מטרים.
ביום חנוכתה משכה אליה הכנסייה תשומת לב תקשורתית גדולה והקהל היה רב מלהכיל.
דרשותיה של מקפרסון בכנסייה כללו הפקות תיאטרליות, מקהלות מזמרות וניסי ריפוי, וכונו על ידי "מגזין הרפר'ס" "מופע הבידור הטוב ביותר בעיר".
כתופעה מודרנית, רובן המוחלט של המגה־כנסיות הופיע לאחר שנת 1955, ומאז שנות ה־80 נרשמה צמיחה מרשימה הן במספרן והן בנתוני ההשתתפות בכל אחת מהן, זאת בעת בה מוסדות דת רבים אחרים חווים ירידה במעורבות הקהילה.
בין הגורמים המסייעים לכך ניתן למנות מספר תכונות אופייניות.
מגה־כנסיות שוכנות במבנים מרשימים החולשים על סביבתם ונוטות להימצא בפרברי ערים גדולות, בקרבת כבישים מהירים ובצמוד למתחמי חנייה רחבי ידיים המאפשרים גישה נוחה ברכב פרטי.
חלקן פועלות כרשת, עם מספר סניפים במיקומים שונים.
הדרשות המלהיבות ורבות המשתתפים, אשר נושאים כמרים ואנשי דת שהפכו בחלקם לידוענים, מתקיימות במחזורים לאורך סופי השבוע באולמי הענק.
הן מוגברות ומופקות באיכות גבוהה ומשודרות לעיתים בטלוויזיה, מה שמרחיב את החשיפה לה זוכה הכנסייה ואת העניין סביבה.
שידורי הטלוויזיה הללו הולידו את המונח "טלוונגליזם" , לציון השימוש בטלוויזיה וברדיו לצורך הפצת תכנים נוצריים דתיים.
כיום מהווה תופעת המגה־כנסיות גורם משמעותי בהתפתחות הזרם הפרוטסטנטי בעולם.
קיימות כנסיות ענק קתוליות רבות אך הן מתנהלות באופן שונה ואינן נכללות במסגרת המושג.
בדרך כלל מייצגות המגה־כנסיות דת מקבלת וקלה להשגה ומושכות אליהן קהל גדול ומגוון.
עם זאת, נשמעה עליהן גם ביקורת מכיוונים שונים.
הכומר הבפטיסטי אל שרפטון התבטא נגדן ב־2005 ומתח ביקורת על עיסוקן ב"מוסר חדר המיטות", עמדות שהשמיעו חלקן נגד הפלות ונישואים של זוגות מאותו המין והתעלמותן מסוגיות של צדק חברתי והעדפה מתקנת.
דוקטרינת השגשוג , או בשורת השגשוג, היא אמונתם של חלק מהפרוטסטנטים שהצלחה כלכלית הוא רצון האל עבורם, וכי האמונה הדתית ותרומה למטרות דתיות תבאנה להגדלת עושרם החומרי.
מגה־כנסיות רבות מטיפות לדוקטרינת השגשוג ומתקיימות מתרומות חבריה, המפללים להתברך בעושר בתמורה לכך.
עובדה זו גוררת ביקורת מצד הטוענים כי הכמרים המנהיגים אותן מנהלים אורח חיים ראוותני ומתעשרים על גבם של חברי הכנסייה.
חלק מהכמרים נוהגים להתלבש בבגדי מעצבים ומחזיקים במכוניות יוקרה ואף במטוסים פרטיים.
מנתונים אלו עולה כי מספרן של הכנסיות הנכללות בהגדרה זו בארצות הברית גדל פי חמישה בשלושים השנים האחרונות.
הן מנהלות תקציב שנתי של 5.3 מיליון דולר בממוצע, המורכב רובו ככולו מתרומות של המאמינים הפוקדים אותן.
מגה־כנסיות בארצות הברית תוארו על ידי "פורבס" כתאגידים עסקיים, או "מגה־עסקים", והכמרים שבראשן כ"מנכ"לים".
הגדולות שבהן מפעילות בתי הוצאה לאור, אולפני הקלטות, מחלקות עיצוב גרפי, תוכניות אירוח יומיות ואף תחנות טלוויזיית לוויין המשודרות בבתי סוהר.
כנסיות בארצות הברית פטורות מתשלום מס הכנסה.
המדינות עם מספר המגה־כנסיות הרב ביותר הן קליפורניה, טקסס, פלורידה וג'ורג'יה.
הידועה שבהן היא כנסיית לייקווד שביוסטון, טקסס, עם ממוצע של 52,000 משתתפים בסוף שבוע ותקציב של 90 מיליון דולר ב־2017. את הכנסייה מנהיג הכומר ג'ואל אוסטין, סופר רב מכר וטלוונגליסט ידוע.
אוסטין שיתף בראיון שהוא משנן דרשותיו בעל פה ומאזין להקלטותיו לפני העמידה מול הקהל בן עשרות האלפים.
דרשותיו מתמקדות בעידוד לפעולה חיובית בחייו של המאמין ולשאיפה לשיפור מצבו ורווחתו האישיים.
אוסטין מתעלם לרוב מנושאים כמו הפלות ונישואים מאותו המין, כחלק מניסיונה של הנצרות האוונגליסטית להתאים את המסר שלה לדעת הקהל במאה ה־21.
אחת מהמגה־כנסיות הידועות ביותר באוסטרליה היא כנסיית הילסונג, שנוסדה בשנת 1983 בסידני והתרחבה מאז עם 80 סניפים ברחבי אוסטרליה והעולם.
כמו רבות אחרות, גם הילסונג היא חלק מתנועת הפנטקוסטליזם.
הכנסייה פונה לקהל צעיר ומזוהים עמה ידוענים כמו קווין דוראנט, סלינה גומז וג'סטין ביבר, שהוטבל לנצרות בסניפה הניו־יורקי על ידי קארל לנץ , "הכומר של הסלבס".
ד"ר אנדרו צ'סנאט, מרצה לדתות מאוניברסיטת וירג'יניה קומונוולת', הסביר כי "הילסונג פונה לשוק נישה של מילניאלס ובני דור האיקס, שהם בעלי נטייה לרוחניות אך מסתייגים מהסגנון המסורתי של רבים מהזרמים הנוצריים הממוסדים" (מוסף כלכליסט, 2019).
הילסונג מפיקה מספר להקות מוזיקה נוצרית מצליחות.
ב־2018 נפתח סניף כנסיית הילסונג בתל אביב-יפו.
במרץ 2022 עלתה לאוויר הסדרה הדוקומנטרית "הילסונג: כנסיית הענק נחשפת" בדיסקברי פלוס.
הסדרה מציגה עדויות של חברי הכנסייה לשעבר בדבר ניצול מתנדבים, התעשרות מנהיגיה באמצעות תרומות, הומופוביה והשתקת תלונות בדבר הטרדות מיניות.
מגה־כנסיות קיימות ברבות ממדינות אפריקה שמדרום לסהרה, כולל טנזניה, ניגריה, דרום אפריקה, גאנה, קניה ואוגנדה.
המגה־כנסייה הגדולה ביותר ביבשת היא "כיפת התהילה" , אשר נחנכה ב־2018 באבוג'ה, בירת ניגריה.
היא מכילה 100,000 מקומות ישיבה, יותר מכל אצטדיון ספורט הקיים במדינה זו.
על אף המשברים הפוקדים את כלכלת המדינה, מגה־כנסיות משגשגות בניגריה ומספרן בה עולה על 500. הכומר דייוויד אויידפו, לדוגמה, מנהיג מגה־כנסייה מהגדולות במדינה, מחזיק בהון של 150 מיליון דולר.
שיטות פעולתן של המגה־כנסיות באפריקה עורר ביקורת רבה והן הואשמו בניצול האוכלוסייה למטרת רווח, בין השאר באמצעות מכירת תרופות פלא יקרות והבטחת שפע והצלחה למאמינים בתמורה לתרומות כספיות.
קוריאה הדרומית הייתה ביתן של 5 מתוך 10 המגה־כנסיות הגדולות בעולם בשנת 2007. הגדולה שבהן, "Yoido Full Gospel Church" , היא גם הגדולה ביותר בעולם, עם 830,000 חברים רשומים ושבע דרשות בכל יום ראשון, כל אחת מהן עם למעלה ממאה אלף משתתפים.
כ־30 אחוזים מאוכלוסיית המדינה הם נוצרים, ומתוכם אחד מעשרה הוטבל בכנסייה זו.
מגדת העתידות באנגלית: The Fortune Teller) הוא ציור שמן מאת האמן הצרפתי ז'ורז' דה לה טור, שנוצר בסביבות 1630 ונחשב לאחת מיצירותיו המוקדמות והמוכרות.
היצירה מוצגת במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק.
הציור, שנחשף לראשונה רק בשנת 1960, עורר דיון נרחב לגבי אותנטיותו, תולדות היצירה והקשרים הסגנוניים שלו.
הציור מציג סצנה תיאטרלית ובה צעיר המקבל את קריאת עתידו מידיה של אישה מבוגרת, בעוד נשים נוספות מנצלות את הסיטואציה כדי לשדוד אותו.
הדמויות ניצבות זו לצד זו בהעמדה המזכירה במה תיאטרונית, והקומפוזיציה מבוססת על אינטראקציה בין מבטים, מחוות ומגע.
המוזיאון המטרופוליטן מציין כי הסצנה משקפת את הדימוי הנפוץ של אישה רומנית הקוראת עתידות ואת ניצול תמימותו של הצעיר.
הבחירה באור דרמטי ובתאורה ממוקדת מדגישה את ההשפעה הקרוואג'יסטית על האמן.
ז'ורז' דה לה טור נולד בשנת 1593 בוויק סור סייל, אזור שהיה תחת שלטון צרפת.
משפחתו לא עסקה באמנות, והכשרתו איננה ידועה בשל העדר מסמכים.
סגנונו הושפע ככל הנראה מבית הספר של אוטרכט ומהאמנות של קאראווג'ו.
בשנת 1617 נישא לדיאן לה נרף, יורשת למשפחת צורפים עשירה מלונוויל, דבר שאיפשר לו לזכות בפטרונים בחצר לורן ובפריז.
הקריירה שלו נמשכה משנות העשרים של המאה ה-17 ועד מותו בשנת 1652. רק שלושה מאות לאחר מכן החלו חוקרי אמנות לזהות מחדש את יצירותיו.
הציור נוצר בתקופה המוקדמת של פעילותו של דה לה טור והפך לאחת מיצירות המופת שלו.
הוא התגלה בשנת 1960 ונרכש מיד על ידי מוזיאון המטרופוליטן.
הביקורת סביבו נבעה מכך שלא הופיע ברישומי מוזיאונים צרפתיים ומהעובדה שהתגלה זמן רב לאחר יצירתו.
de La Tour Fecit Luneuilla Lothar" מצביעה על עבודתו של האמן בלונוויל שבחבל לורן, אך הדבר לא מנע את העלאת הספקות לגבי מקורו.
היצירה עוררה מחלוקת משמעותית בנוגע לאותנטיות שלה.
אף שהיא חתומה באופן המצביע על דה לה טור ועל מקום עבודתו, מוזיאון הלובר הטיל ספק בייחוסה.
הטקסט מציין כי גרמיין בזן, ראש מחלקת הציירים הגדולים בלובר, חתום על אישור הוצאת היצירה מצרפת, כנראה משום שהלובר העריך שהציור איננו אותנטי במלואו.
שאלת המקוריות נותרה פתוחה בשל מאפיינים פיזיים חריגים ושינויים מבניים שנמצאו בציור.
לפי המידע הקיים, הציור היה בבעלות משפחה צרפתית במשך שנים רבות.
הוא לא היה חלק מאוספי מוזיאונים מרכזיים בצרפת, עובדה שהגבירה את הסקרנות סביבו.
עם גילויו ב־1960 נרכש על ידי המטרופוליטן, והמעבר מצרפת לארצות הברית נעשה על בסיס אישור רשמי של הלובר, למרות הספקות שהועלו.
הציור עבר שינויים במהלך השנים, כולל תוספת בחלקו העליון וסימנים לחיתוך בצידו השמאלי.
שינויים אלו הובילו להשערות מחקריות שלפיהן מדובר ביצירה שהייתה חלק מזוג ציורים או נועדה לעמוד לצד יצירה דומה.
חוקרי אמנות העלו השערה כי הציור קשור לאחת משתי יצירותיו של דה לה טור העוסקות ברמאי ובקלפים.
לפי ההשערות, ייתכן שמדובר בפנדנט לציור "הרמאי עם אס היהלומים" המצוי בלובר או לציור "הרמאי עם אס התלתנים" שבמוזיאון קימבל.
דמיון בנושאים, בהעמדה התיאטרלית ובדינמיקה בין הדמויות תומכים בהשערה זו.
הנושא של מגדת עתידות מופיע באמנות הקרוואג'יסטית, בעקבות שתי יצירות של קרוואג'ו בנושא זה.
הסגנון של דה לה טור משלב תאורה דרמטית, סצנה של הונאה ומפגש בין תמימות לרמייה, ומממש את ההשפעות שאפיינו את אמני רומא וצפון אירופה במאה השבע עשרה.
גם המוזיאון המטרופוליטן מדגיש שהציור מבוסס על מסורת פיקטוריאלית שנפוצה בהדפסים וביצירות קודמות.
התמה של מגידת עתידות הייתה נפוצה באמנות האירופית של המאות השש עשרה והשבע עשרה, במיוחד באיטליה ובצרפת.
היא שילבה דמויות של נשים רומניות ושל צעירים תמים שהופיעו גם בתיאטרון וגם בהדפסים שהסתובבו ברחבי אירופה.
היצירה של דה לה טור משמרת את המוסכמות הללו תוך שילוב סגנון אישי וקומפוזיציה רבת עוצמה.
מגהלאיה (בדוונגרי: मेघालय ; באנגלית: Meghalaya) היא מדינה בהודו, אחת משבע מדינות בצפון-מזרח הודו.
היא גובלת בצפון עם אסאם ובדרום בבנגלדש.
משמעות השם "מגהלאיה" בבנגלית: "משכן העננים".
במגהלאיה נמצאו עדויות ארכאולוגיות עוד מן התקופה הנאוליתית.
השבטים המקומיים יצרו לעצמם ממלכות שהתקיימו עד המאה ה-19. בשנת 1835 האזור סופח לאסאם.
בהמשך האזור היה חלק גם מבנגל.
עם עצמאות הודו בשנת 1947, הייתה מגהלאיה חלק מאסאם ושילונג הייתה בירת אסאם רבתי.
תנועה בדלנית במדינה החלה לפעול בשנת 1960. מגהלאיה קיבלה אוטונומיה חלקית כמדינה נפרדת בתוך אסאם בשנת 1970 והוקמה באופן מלא לאחר שפוצלה ממדינת אסאם ב-21 בינואר 1972.
מגהלאיה היא מדינה באורך כ-300 ק"מ (ממערב למזרח) וברוחב של כ-100 ק"מ.
רוב רובה גבעות ושליש משטחה מכוסה ביערות סוב-טרופיים.
יערות אלו נודעים בעושר היונקים, הציפורים והצמחים בהם.
העיירה מאוסינרם (Mawsynram) הוא היישוב בעל כמות המשקעים השנתית הממוצעת הגבוהה בעולם, בעוד שהעיר צ'ראפונג'י (Cherrapunji) מחזיקה בשיא עבור היישוב בו נמדדה כמות המשקעים השנתית הגבוהה בעולם בשנה, בעונת הגשם 1860–1861.
הכלכלה המקומית מבוססת בעיקר על חקלאות.
אף על פי שתושבים רבים (80%) עוסקים בחקלאות, לא בכל המדינה יש את התנאים הפיזיים התורמים לחיזוקה של החקלאות.
תנאים אלה לעיתים פוגעים בביסוס החקלאות.
10% משטח המדינה הוא חקלאי, אך הפרודוקטיביות של האדמות נמוכה מאוד.
לפי הבנק המרכזי של הודו, בשנת 2012 12% מהאוכלוסייה (12.5 מהכפריים ו-9.3% מהעירוניים) היו מתחת לקו העוני.
היחס בין נשים וגברים במגהלאיה הוא מהגבוהים בהודו ועומד על 975 נשים לאלף גברים, זאת בשל היותה אחת המדינות המטריליניות היחידות בעולם.
הרכוש עובר מאם לביתה הצעירה, שם המשפחה על פי האם, הילדים שייכים לאם, הגבר עובר לחיות בבית אשתו ושייך במותו לאימו או לאחותו הבכירה.
כ־85% מתושבי מגהלאיה הם בני שבטים מתוזמנים (Scheduled Tribes).
הקבוצה הגדולה מביניהם הם בני העם הקאסי.
שבטים גדולים אחרים הם גארו, ג'אינטייה, ואחרים.
יתר האוכלוסייה היא ממוצא בנגלי ברובו.
מגהלאיה היא אחת מהמדינות משלוש המדינות ההודיות בהן יש רוב נוצרי.
כ-16% מהאוכלוסייה הם בני דתות אנימיסטיות.
השפה הנפוצה ביותר במדינה היא אנגלית, שמהווה גם את שפתה הרשמית.
נכון למפקד האוכלוסין משנת 2011, החלוקה הדתית היא כך:
ראש השרים הוא מנהיג המפלגה הגדולה קואליציית מפלגות ב.
האספה המחוקקת מורכבת מ-60 נציגים הנבחרים אחת לחמש שנים.
בפרלמנט פועלות כ-15 ועדות הפועלות בנושאים שונים (תקציב, כלכלה, זכויות נשים, וכו').
נכון למרץ 2024, המפלגה הגדולה בפרלמנט היא מפלגת העם הלאומית, שלה 28 נציגים.
המדינה שולחת 2 נציגים, הנבחרים על ידי הציבור ללוק סבהה (הבית התחתון של הפרלמנט הארצי) ונציג אחד לרג'יה סבהה (הבית העליון של הפרלמנט הארצי).
מרבית שטח המדינה כלול במועצות אוטונומיות בעלות סמכויות שלטון נרחבות.
מגהץ הוא מכשיר, שמטרתו החלקת קמטים באריגים בכלל ובביגוד בפרט, בעזרת הפעלת חום ולחץ, וכיום גם בתוספת אדי קיטור.
חום המגהץ פותח קשרים כימיים בין המולקולות הארוכות (פולימרים) של האריגים.
לאחר שחרור הקשרים מיישר משקל המגהץ את המולקולות ואלו שומרות על צורתן המיושרת עם התקררותן.
לאריגים מסוימים, כגון אריגי כותנה, מוסיפים מים בזמן הגיהוץ כדי לפתוח את הקשרים הכימיים הפנימיים שלהם.
את תכונות המגהץ ניתן לנצל גם לעיקור אריגים.
כבר במאה הראשונה לפני הספירה השתמשו בסין במחבתות מלאות בגחלים לוהטות כמכשירים לגיהוץ אריגים.
באירופה השתמשו החל מהמאה ה-17 במגהצים יצוקים מיצקת.
המגהצים היצוקים נראו כמשולש מתכת כבד שאליו מחוברת ידית.
את המגהצים חיממו באש לפני כל שימוש.
גרסאות מאוחרות יותר של מגהצים הורכבו מקופסת מתכת שלתוכה הוכנסו גחלים בוערות שאווררו בעזרת מפוח לשם הזנת תהליך הבעירה שלהם.
בסוף המאה התשע עשרה ובתחילת המאה העשרים היו בשימוש מגהצים שהפיקו חום מבעירת סוגי דלק שונים, כגון קרוסין, אלכוהול, גז טבעי ואף בנזין.
בבתים שצוידו במערכת צינורות גז להפעלת תאורת גז, השתמשו בגז להפעלת מכשירים נוספים, ביניהם מגהצים.
למרות סכנת השריפות הגלומה בשימוש במגהצים הפועלים על דלק נוזלי, הם נמכרו בארצות הברית עד שנות ה-40 של המאה ה-20.בעולם התעשייתי, מגהצים הפועלים על שריפת דלק פינו את מקומם למגהצים חשמליים המפיקים חום על ידי התנגדות לזרם חשמלי.
היצקת הוחלפה במשטח תחתון עשוי חמרן או פלדת אל-חלד ואת טמפרטורת גוף החימום של המגהץ קבע תרמוסטט.
המצאת המגהץ החשמלי ב-1882 נזקפת לזכות הנרי סיליי (Henry W.
באותה שנה הוצג בצרפת מגהץ המחומם בעזרת קשת חשמלית שכשל בשל הסכנה הצרופה בשימוש בו.
בטמפרטורה של המגהצים החשמליים הראשונים היה קשה לשלוט, שליטה בחומם בעזרת תרמוסטט הופיעה לראשונה בשנות העשרים של המאה העשרים.
מאוחר יותר, בזכות המצאתו של תומאס סירס (Thomas Sears), החל השימוש בקיטור בתהליך הגיהוץ.
המגהצים המודרניים הם גרסאות ביתיות וניידות של מגהצים חשמליים.
חלקם כוללים אפשרויות פעולה שונות שתפקידן לייעל את תהליך הגיהוץ.
משלל האפשרויות ראויות לציון ויסות החום ויצירת הקיטור.
ברוב המגהצים ניתן לווסת את חום הפעולה של המגהץ כדי להתאימו לאריגים שונים, אריגים דקים ועדינים שאינם עמידים בחום (כגון אריגי ניילון, צמר ומשי) מגהצים בטמפרטורות נמוכות יחסית (135–148 מעלות צלזיוס) ואילו אריגים עמידים יותר כמו כותנה ופשתן מגהצים בטמפרטורות גבוהות יותר (190–230 מעלות צלזיוס).
הגיהוץ היה חשוב ונחשב בדרך כלל כפעולה של עקרת הבית.
יש המכנים הוצאת כסף או קניה בעזרת כרטיס אשראי 'לגהץ כרטיס'.
מגוב נוכרי הוא מגוב לפריצת שדות מוקשים המתחבר לרכב קרבי משוריין (רק"ם) כגון טנקים, נגמ"שי חיל ההנדסה וכן הלאה.
ה"נוכרי" משרת בצה"ל בחיל ההנדסה ובחיל השריון.
ה"נוכרי" בנוי מזוג קבוצות גלגלי מתכת כבדים בעלי בליטות (בדרך כלל ארבעה גלגלים בקבוצה), המרכב הרתום לטנק באופן שכל קבוצת גלגלים נמצאת לפני אחד מזחלי הטנק.
הגלגלים חופשיים על צירם, ואינם מחוברים להינע כלשהו.
הגלגלים מתגלגלים מכוח תנועת הטנק שמאחוריהם ועקב משקלם הכבד מפעילים את המוקשים שנמצאים לפני הזחלים של הכלי.
ה"נוכרי" בנוי כך שהפיצוץ של המוקש יעיף את המגוב כלפי מעלה במקום לגרום להם לנזק קבוע.
הנוכרי מסורבל מאוד בתנועה, במיוחד בשטחים חוליים, מאט את תנועת הטנק אליו הוא רתום, ודורש מנהג הטנק מיומנות גבוהה.
באזורי דיונות יש עדיפות למגוב מחרשה ולאמצעי פינוי מוקשים אחרים.
ה"נוכרי" משמש לפריצת הדרך לרק"ם שעליו הוא מותקן ולאלה שנוסעים בטור בעקבותיו.
לטנק שדוחף את הנוכרי יש אפשרות לגרור בנוסף גם עגלה 34 טעונה בשתי שרשראות של בנגלורים, שאותן הוא משחרר בתחילת השד"ם.
כאשר הטנק מגיע לקצה השד"ם הוא מפעיל את שרשרת הבונגלורים ונוצרת פרצה רחבה ובטוחה באורך של עשרות עד מאות מטרים.
העגלה נרתמת לטנק עם פין המאפשר לגזור אותו בפיצוץ שנשלט מתוך הטנק.
כדי לפנות דרך רחבה ובטוחה יותר משתמשים באמצעי פריצת מוקשים שונים, בהם מגוב רציף המותקן על גבי דחפורי די־9 משוריינים, רקטות ריצוף (כגון ה־CARPET) וצפע שריון.
בצה"ל מצוי דגם נוסף של מגוב נוכרי הנקרא "נוכרי קל", וניתן להתקינו על טנקי מרכבה סימן 4 החדשים.
(מ.ר.) בע"מ, שעד 2023 נקראה מגה קמעונאות בע"מ, וקודם לכן נקראה "ריבוע כחול - ישראל בע"מ", היא רשת מרכולים ישראלית המוכרת תחת המותגים קרפור, מגה, מגה בעיר ויינות ביתן (ובעבר: קו אופ הריבוע הכחול).
הרשת הייתה בבעלות מלאה של אלון רבוע כחול ישראל בע"מ, ומחזורה השנתי היה מעל שבעה מיליארד ש"ח.
ב-2011 תפסה הרשת מקום שני מנתח השוק הישראלי עם 22.4%.
לאחר שנקלעה להפסדים כבדים אישר בית המשפט הקפאת הליכים לחברה, ומינה נאמנים לתקופה זו.
ב-1 ביולי 2016 עברה החברה לבעלות רשת יינות ביתן.
במאי 2023 הוסבו אחדים מסניפי הרשת למותג "קרפור", עם כוונה להסב את כל סניפי הרשת למותג זה.
בנובמבר 2021 הפעילה הרשת 91 סניפים, כולל מספר סניפי רכישה באון ליין בלבד דרך אתר האינטרנט של הרשת.
הערים המרכזיות בהן פועלת הרשת הן תל אביב, עם 21 סניפים, וחיפה עם 7 סניפים.
החל משנות העשרים ארגן המשביר המרכזי אגודות לקואופרציה צרכנית בערים ובמושבות, כלומר אגודות המנצלות את השיתוף בכוח הקנייה של החברים על מנת לרכוש מוצרים בסיטונאות מהספקים ולמכרם לחברים במחיר נמוך ממחיר השוק הקמעונאי.
ב-1972 התמזגה קו-אופ תל אביב עם "דן השרון אגודה צרכנית שיתופית", והוקמה קואופ תל אביב דן השרון, אגודה צרכנית שיתופית שמספר חבריה הגיע לכמה עשרות אלפים.
ב-1982 התמנה למנכ"ל הרשת בני גאון.
בהנהלתו הפכה הרשת לחברה רווחית וצומחת.
ב-1991 הונפקו מניותיה לראשונה בבורסה תחת השם "הריבוע הכחול נכסים והשקעות בע"מ".
ב-2003 נרכשה החברה האם "ריבוע כחול ישראל" על ידי קבוצת ברונפמן-אלון, ותמורת המכירה חולקה בין חברי האגודה השיתופית לאחר הליך משפטי.
שמה של החברה האם שונה ל"אלון ריבוע כחול".
ב-2007 רכשה קבוצת אלון את החזקותיה של קבוצת ברונפמן בחברה.
לאחר הרכישה הורה מנכ"ל קבוצת אלון, דודי ויסמן, להפסיק מכירת מזון לא כשר בסניפי הרשת, אך סניפיה נותרו פתוחים בשבת ובשל כך החרים חלק מהציבור החרדי את עסקיו של ויסמן, ובהם את רשת "שפע שוק", תת-רשת של "מגה קמעונאות" שפנתה למגזר החרדי.
בעקבות החרם סגר ויסמן את רשת "שפע שוק" ובמקומה פתח את רשת "זול בשפע", אך גם היא נחלה כישלון והציבור החרדי הדיר את רגליו מהרשת.
ממרץ 2008 עד ינואר 2013 היה זאב וורמברנד מנכ"ל הרשת.
בשנת 2008 רכשה הרשת 50% מהחזקות חברת התיירות "נופש ישיר" מתשלובת איסתא.
בסוף 2008 הקימה הרשת תת-רשת זולה בשם "מגה בול".
בשנת 2010 רכשה החברה האם את מניות חברת הדלק דור אלון מקבוצת אלון, והעבירה את עסקי קמעונאות המזון לתוך החברה הפרטית - "מגה קמעונאות".
ב-13 במאי 2012 גזר בית המשפט על הרשת לשלם קנס של 130 אלף ש"ח בגין הטעיית צרכנים בעקבות גביית הרשת מהצרכן מחיר שונה מהמחיר המפורסם על המוצר.
ביולי 2012 מכרה הרשת שישה סניפים למחסני השוק.
בשנים 2012-2015 הפעילה את החברה הסלולרית הווירטואלית YouPhone (אלון סלולר) שפעלה על התשתית של חברת פרטנר תקשורת, עד למכירתה לפלאפון תקשורת.
בנובמבר 2013 פתחה הרשת מותג חנויות דיסקאונט נוסף בשם "You" שהחליף בהדרגה את המותג "מגה בול".
בדצמבר 2013 השיקה החברה מותג חנויות נוסף בשם "הצרכניה של You", מותג של חנויות קטנות בתוך הערים.
ביוני 2014 פתחה הרשת בבני ברק את הסניף הראשון של המותג תכל'ס, בשותפות עם איש העסקים החרדי אריה וולפסון (30%).
בשנת 2015, לאחר שהפסדיה המצטברים מאז 2011 הגיעו ל-762 מיליון ש"ח, נקלעה הרשת למשבר כספי חמור, שהוביל לבקשתה להגיע להסדר חובות, שאושר בבית המשפט.
בעקבות המשבר סגרה הרשת עשרות מסניפיה, ושבעה מהם נקנו על ידי רשת רמי לוי שיווק השקמה.
באוגוסט 2015 נמכרה החברה בת "עדן טבע מרקט", שנקלעה לקשיים, לרשת המתחרה "טיב טעם".
בדו"ח הכספי לרבעון השלישי של 2015 הציגה "מגה" הפסד תפעולי של 154 מיליון ש"ח, ובדו"ח נרשמה הערת עסק חי.
כחלק מתהליך ההבראה מכרה הרשת 8 מסניפי You לרשת ויקטורי, תמורת 35 מיליון ש"ח, ו-9 סניפים נמכרו לרשת יוחננוף תמורת 60 מיליון ש"ח.
סניפי You הנותרים נמכרו לרמי לוי שיווק השקמה ולמחסני השוק.
בינואר 2016 אישר בית המשפט הקפאת הליכים לחברה לשלושים ימים, ומינה נאמנים לתקופה זו.
בהמשך הוארכה הקפאת ההליכים בשלושה חודשים.
ב-2019 דווח כי בעלת השליטה (החל מ-2016) יינות ביתן, מתכננת למחוק את מותג "מגה בעיר" ולהסב את סניפיה ל"יינות ביתן בעיר".
בנובמבר 2020 הכריזה יינות ביתן כי היא מקימה רשת מוזלת חדשה תחת המיתוג "מגה מרקט" בניסיון להחיות את המותג "מגה".
במאי 2021 רכשה חברת אלקטרה מוצרי צריכה את השליטה ברשת הסופרמרקטים יינות ביתן, והעסקה כללה גם את רשת מגה קמעונאות.
סניפים ראשונים שהוסבו קיבלו את השם "SUPER", שהוחלף במאי 2023 לשם "קרפור".
לפני ההסבה שינתה החברה את שמה לשם "גלובל ריטייל ק.י.
לרשת נוכחות בולטת באזור תל אביב והמרכז, בשל התפתחותה ההיסטורית, וייצוג נמוך יחסית באזור הצפון ובירושלים.
החברה מאחדת תחתיה מספר תת-רשתות עיקריות:
מגה בעיר - רשת חנויות שכונתיות, העוסקות בעיקר במזון.
יתרונן הוא הקרבה למרכזי המגורים.
רוב החנויות הוסבו למותג "קרפור סיטי" החל מ-2023.
זול בשפע - רשת המצהירה על עצמה כבעלת מחירים נמוכים עם כשרות למהדרין, ופונה בעיקר לציבור החרדי.
"מגה אונליין" (לשעבר "מגה באינטרנט") שירות מקוון המאפשר לבצע קניות דרך האינטרנט או באמצעות הטלפון.
מותג מחדש כ"קרפור אונליין" ב-2023 עם תחילת הפעילות של קרפור בישראל.
מגה - מותג חנויות הדגל של הרשת.
מגה בול - מותג חנויות דיסקאונט, שהוקם בעיקר במטרה להתחרות במותג "שופרסל דיל" של קבוצת שופרסל.
נסגר ביולי 2015 והוחלף במותג "You".
תכל'ס - מותג שהיה אמור לפנות בעיקר לציבור החרדי, נפתח סניף יחיד ביוני 2014 ונסגר ביולי 2015.
You - מותג חנויות דיסקאונט נוסף של החברה, שהחליף בשנת 2014 את תת-הרשת "מגה בול", ובחצי השני של שנת 2015 נמכר כמעט כולו, להוציא שתי חנויות, לרשתות אחרות.
הצרכניה של You - מותג חנויות קטנות במיוחד שפועל בתוך הערים עצמם במרכזי שכונות מגורים.
בנוסף הפעילה הרשת מועדוני לקוחות בשם "You" ו"זול בשפע".
מָגְהֶמִיט הוא מינרל אוקסידי אחד מסוגי תחמוצות הברזל הניחן במגנטיות בולטת.
במקורן של יונים יש מבנה תלת־ממדי של תאי עצבים המכילים את המינרלים מגהמיט ומגנטיט העוזר להן לנווט את דרכן.
נוסחת המבנה הכימי של המגהמיט היא γ-Fe+32O3.
ניתן להתייחס למגהמיט כאל מגנטיט נטול ברזל בערכיות 2 בנוסחה:
כאשר מייצג מקום פנוי, מייצג מיקום טטרהדרלי ו- מייצג מיקום אוקטהדרלי.
המטיט (α-Fe+32O3) הוא פולימורף של המגהמיט.
המגהמיט מתגבש במערכת הקובייתית, חבורת סימטריות נקודתית "טטרטואידלית" וחבורת סימטריות מרחבית P213. הפרמטר של תא היחידה הוא: Åa=8.33. למגהמיט יש גם תא על (Supercell) שצורתו טטרגונלית וחבורת הסימטריות המרחבית שלו היא P41 או P43 והפרמטרים של תא היחידה הם Åa=8.33, ו-c=24.99Å.
המינרל מופיע לעיתים נדירות כגבישים אוקטהדרליים או כצמיחה מחטית, בדרך כלל המינרל מופיע כגוש חסר צורה (מסיבי) או כשהוא מצפה דפנות של חללים בסלעים כשהוא מחליף מגנטיט.
אין למינרל פצילות, והוא נשבר לחלקים מעוגלים למחצה (שבירה תת-קונכייתית).
קשיותו בינונית-גבוהה - 6 בסולם מוס, ומשקלו הסגולי הוא בממוצע 4.86. המינרל הוא פרומגנטי והמגנטיות שלו חזקה.
גבישי המגהמיט אטומים (אם כי בשקף מנוסר המגהמיט הוא שקוף).
הברק של המגהמיט עמום עד מתכתי.
המינרל נתגלה לראשונה ב-1927 במכרה איירון מאונטיין (Iron mountain), כ-15 קילומטרים צפונית מערבית לרדינג (Redding) מחוז שסטה (Shasta) בקליפורניה שבארצות הברית.
השם הוא הלחם של שמות שני מינרלים - מגנטיט והמטיט - בהתייחס למגנטיות החזקה של המינרל ולהרכבו הכימי.
המגהמיט הוא בדרך כלל תוצר של התחמצנות בחום נמוך של ספינלים המכילים ברזל בערכיות 2, בדרך כלל מגנטיט או מגנטיט המכיל טיטניום.
בישראל ניתן למצוא מגהמיט בתצורת חתרורים בבקעת חתרורים מזרחית לערד.
מקורו של המינרל בהתמרה של פיריט לתחמוצת ברזל, והוא מופיע כתרכיזים כדוריים מגנטיים בקוטר של כמה ס"מ שגונם צהוב-ירוק, השקועים בסלעי החוואר המותמרים של תצורת טקיה.
מחקר שנערך באוניברסיטת פרנקפורט גילה כי במקורם של יוני דואר יש מבנה תלת־ממדי של תאי עצבים המכילים מגהמיט ומגנטיט המאפשרים להם ניווט תוך שימוש בשדה המגנטי של כדור הארץ.
מגה לקס (בסרבית: КК Мега Лекс) היא קבוצת כדורסל סרבית מהעיר בלגרד.
המתמודדת בליגת העל הסרבית, בליגה האדריאטית ובליגת האלופות.
הקבוצה הוקמה בשנת 1998 בשם "אבאלה אדה".
במשך השנים השתנה שם הקבוצה בהתאם לשם הספונסר.
ומאז שנת 2004 השתנה שם הקבוצה ל"מגה באסקט" בעקבות רכישתה על ידי איש העסקים מישקו רז'נטוביץ'.
בסיום עונת 2004/05 העפילה הקבוצה לליגה הבכירה.
בשנת 2009 התמזגה הקבוצה עם קבוצת הצמרת "ויזורה" ומאז שמה "מגה ויזורה".
בעקבות האיחוד אירחה הקבוצה בהיכל ויזורה המכיל 1,500 מקומות.
בעונת 2013/14 במסגרת הליגה האדריאטית נדדה הקבוצה 45 קילומטרים מזרחה לעיר סמדרבו, כדי לארח בהיכל סמדרבו המכיל 2,600 מקומות.
מאז תחילת עונת 2014/15 שינתה הקבוצה את שמה למגה לקס, וצבעיה לוורוד/כחול.
כמו כן מארחת את כל משחקיה באופן קבוע בהיכל פינקי בעיר סרמסקה מיטרוביצה, המכיל 3,000 מקומות.
בשנת 2010, החתימה הקבוצה את מאמן נבחרת הנוער של סרביה, ולדה ווקוייצ'יץ'.
בעונת 2010/11 השתלבה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בפלייאוף העליון.
בנוסף לכך, מלך הסלים של הליגה היה שחקן הקבוצה ברנקו מיליסבלביץ'.
בעונת 2012/13 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הגביע הסרבי ולחצי גמר הפלייאוף.
בעונות 2013/14, 2014/15 הגיעה הקבוצה עד לגמר הגביע הסרבי והפסידה פעמיים לקבוצת הכוכב האדום בלגרד.
בעונת 2015/16 זכתה לראשונה בתולדותיה בגביע הסרבי בניצחון על פרטיזן בלגרד.
במסגרת האירופאית, בעונת 2008/09 השתתפה הקבוצה בליגה הבלקנית, בו הגיעה הקבוצה עד לשלב חצי הגמר, והפסידה לקבוצת רילסקי ספורטיסט הבולגרית 83-81. ובמשחק על המקום השלישי ניצחה את קבוצת פני אינדוסטריס המקדונית 60-78. בעונת 2013/14 החלה להשתתף הקבוצה לראשונה במסגרת הליגה האדריאטית.
מגוב (באנגלית אמריקאית: Mine plow, באנגלית בריטית: Mine plough) הוא התקן הנדסי המותקן על רכב קרבי משוריין כגון טנקים, נגמ"שים, רכב הנדסה קרבית וציוד מכני הנדסי שתפקידו לפלס דרך נקייה ממוקשים, ולאפשר לכלי רכב אחרים לנסוע בעקבותיו.
מגוב רציף - מעין כף דחפור בצורת V שננעצת בקרקע ומסיטה מוקשים הצידה או הופכת אותם.
מגוב נוכרי - זוג גלגלים כבדים בקדמת הרק"מ ש"חורשים" את הקרקע ומפוצצים מוקשים לפני הזחלים של הכלי.
נקרא באנגלית Mine roller .
מגוב מורג - התקן ובו תוף מסתובב אליו מחוברות שלשלאות כבדות החובטות בקרקע ומפוצצות את המוקשים.
המגוב הפשוט מכולם, ואחד היעילים שבהם, הוא המגוב הרציף.
לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה, הצרפתים הרכיבו מגוב על הטנק רנו FT-17. השימוש המבצעי הראשון במגוב היה על ידי הדיוויזיה המשוריינת ה-79 הבריטים כאשר השתמשו במגוב "Bullshorn" על טנק צ'רצ'יל ב"חוף החרב" בזמן הפלישה לנורמנדי של בעלות הברית.
טנק זה היה אחד ממספר כלי הנדסה קרבית שנקראו Hobart's Funnies (הוברט פאניס).
המגוב נמצא עדיין בשימוש יחידות הנדסה קרבית ויחידות שריון רבות.
צבא בריטניה פרש את הטרוג'ן (רכב הנדסה קרבית כבד על בסיס תובת צ'לנג'ר 2) באפגניסטן כדי לפתוח צירים ממוקשי נ"ט ומטעני גחון (מעין מוקשי נ"ט מאולתרים רבי עוצמה) שמהווים איום משמעותי על כלי הרק"מ והטנקים באפגניסטן.
המגוב מפוצץ אותם בבטחה או דוחף אותם הצידה מהדרך בה נעים הכלים.
חיל ההנדסה הקרבית וחיל השריון של צה"ל משתמשים עד היום במגובים.
על נגמ"שי הפומ"ה, הנמ"ר ההנדסי וטנקי המרכבה ניתן להתקין מגוב נוכרי, ועל דחפורי הדי-9 המשוריינים ניתן להתקין מגוב רציף.
לעיתים קרובות, הדחפור משתמש בסכין הכבדה שלו לפוצץ מוקשים ולפתוח צירים, גם מבלי להתקין את המגוב הרציף הייעודי שפותח לצורך כך.
בשנים 1975–1980, פיתח מפעל רמת"א של התעשייה האווירית לישראל, בראשות יורם שפירא, מערכת מגוב ישראלית.
מגה פרויקט מוגדר כפרויקט ענק עתיר השקעה, שעלותו מסתכמת במיליארד דולר ומעלה, המעורר תשומת לב ציבורית (או התעניינות פוליטית רבה) עקב השפעתו – הישירה והעקיפה – על הקהילה, הסביבה והתקציב.
מגה פרויקטים כוללים, בין השאר: תשתיות תחבורה (גשרים, מנהרות, תעלות מים, אוטוסטראדות, רכבות, ספינות, כלי טיס, נמלי תעופה וים); תשתיות מים (נהרות, מאגרים); תשתיות אנרגיה (תחנות כוח, סכרים, הפקת גז ונפט); בנייני ציבור; מערכות IT; מערכות נשק; ערים; פרויקטי מדע; פרויקטי חלל.
הערה: הפרויקטים מוצגים בדולר ארצות הברית ($US), אלא אם צוין אחרת
תעלת רידו (נבנה בשנת 1832; 823 מיליון לירות שטרלינג)
גשר המפרץ סן פרנסיסקו–אוקלנד (נחנך ב־1936; 6.4 מיליארד דולר)
נמל התעופה הבינלאומי המלך עבד אל-עזיז (נחנך ב־1981; 7.2 מיליארד דולר)
הרכבת התחתית של טייפה (החלה לפעול ב־1996; השלב הראשון – 18 מיליארד דולר, השלב השני שעדיין לא הושלם – כ־14 מיליארד דולר)
נמל התעופה הבינלאומי של הונג קונג (נפתח ב־1998; כ־20 מיליארד דולר)
גשר מצר סונדה (מתוכנן; עלות מוערכת בכ־11 מיליארד דולר לפחות)
- מנהרת התעלה (נפתחה ב־1994; כמעט 9 מיליארד פאונד)
הרכבת התחתית של לוס אנג'לס (הקו הכחול נפתח ב־1990)
מנהרת סייקן (נפתחה ב־1988; 3.6 מיליארד דולר)
גשר הקונפדרציה (נחנך ב־1997; 1.3 מיליארד דולר)
גשר ואסקו דה גאמה (נחנך ב־1998; 1.1 מיליארד דולר)
נמל התעופה הבינלאומי קואלה לומפור (נחנך ב־1998; 3.92 מיליארד רינגיט מלזי)
נמל התעופה הבינלאומי של אינצ'ון (נחנך ב־2001; שלב ראשון – 5 מיליארד דולר, שלב שני – 4.6 מיליארד דולר, שלב שלישי – 4.5)
מרמריי (השלב הראשון נפתח ב־29 באוקטובר 2013; עלות הפרויקט מוערכת ב־2.5 מיליארד אירו)
אגנטיה אודוס (סיום הפרויקט בשנת 2014; 6.69 מיליארד דולר)
תעלת ניקרגואה (העבודות החלו בדצמבר 2014; עלות הפרויקט מוערכת ב־40–50 מיליארד דולר)
תעלת סואץ החדשה (נפתחה רשמית ב־6 באוגוסט 2015; עלות הפרויקט מוערכת בכ־8 מיליארד דולר)
מנהרת בסיס הגוטהארד (נחנך ב־2016; 10.3 מיליארד דולר)
גשר הונג קונג-ג'והאי-מקאו (נחנך ב־2018; 10.6 מיליארד דולר)
נמל התעופה הבינלאומי בייג'ינג דאשינג (נחנך ב־2019; 17 מיליארד דולר)
צ'ואו שינקנסן (בבנייה; 85 מיליארד דולר)
סכר שלושת הערוצים (נשלם ב־2012; 26 מיליארד דולר)
- סכר איטייפו (בנייתו הסתיימה ב־1982; כ־20 מיליארד דולר)
פרויקט ג'יימס ביי (למעלה מ־20 מיליארד דולר)
המוביל הארצי (נחנך ב־1964; 1.1 מיליארד דולר)
הנהר המלאכותי העצום (השלב השני נחנך ב־1996; למעלה מ־20 מיליארד דולר)
לה דפאנס (נוסדה ב־1958; 10 מיליארד דולר)
בורג' אל-ערב בדובאי (סיום הבנייה ב־1999; 1.5 מיליארד דולר)
, CTBA (סיום בניית ארבעת המגדלים ב־2009; מיליארד דולר)
בורג' ח'ליפה (נחנך ב־2010; 1.5 מיליארד דולר עבור בניית הבניין לבדו, 8 מיליארד דולר עבור הפרויקט בשלמותו)
אפל פארק (סיום הבנייה ב־2017; 3 מיליארד דולר)
מרכז לאחטה (סיום הבנייה ב־2019; 2.5 מיליארד דולר)
אצטדיון ומבלי (נחנך ב־2007; 798 מיליון לירות שטרלינג)
אצטדיון מטלייף (נחנך ב־2010; 1.6 מיליארד דולר)
ברקליס סנטר (נחנך ב־2012; מיליארד דולר)
אצטדיון מרצדס-בנץ (נחנך ב־2017; 1.6 מיליארד דולר)
אצטדיון טוטנהאם הוטספר (נחנך ב־2019; 850 מיליון לירות שטרלינג)
אצטדיון אליג'אנט (נחנך ב־2020; 1.9 מיליארד דולר)
תוכנית קופרניקוס (פרויקט לווינים וחיישנים לחישה מרחוק)
פרויקט גנום האדם (3 מיליארד דולר)
-------- פרויקט איטר (מיזם בינלאומי לבניית כור היתוך גרעיני ניסיוני – 30 מיליארד אירו)
LIGO (ניסוי מצפה גדול בפיזיקה ומדידת גלי כבידה, מעל למיליארד דולר)
- מערך קילומטר רבוע (מיזם עתידי רב־ממשלתי לבניית רדיו־טלסקופ באוסטרליה ובדרום אפריקה)
המערך הגדול מאוד (מצפה רדיו־אסטרונומיה הממוקם בניו מקסיקו, ארצות הברית)
בינלאומי - מאיץ LHC (מאיץ החלקיקים הגדול בעולם, הממוקם במרכז המחקר CERN
הטלסקופ הגדול במיוחד (הטלסקופ האופטי הגדול ביותר בעולם (בבנייה), מעל מיליארד דולר)
טלסקופ מגלן הענק (טלסקופ אופטי קרקעי גדול (בבנייה), מיליארד דולר)
TMT (טלסקופ אופטי גדול (בבנייה), מיליארד דולר)
גלילאו (גשושית לחקר צדק וירחיו ששוגרה בשנת 1989), 1.5 מיליארד דולר
GPS (מערכת עיכון עולמית), 21.7 מיליארד דולר
טלסקופ החלל האבל, 10 מיליארד דולר (החל משנת 1978 ואילך)
טלסקופ החלל הרשל, 1.1 מיליארד אירו
גלילאו (מערכת לווייני ניווט), 5 מיליארד אירו
---- תחנת החלל הבינלאומית, נכון לשנת 2010, 150 מיליארד דולר (החל משנת 1998 ואילך)
קאסיני (גשושית לחקר שבתאי וירחיו ששוגרה בשנת 2004), 3.26 מיליארד דולר
טלסקופ החלל גאיה, מיליארד דולר
-- טלסקופ החלל ג'יימס וב, נכון לשנת 2021 ,10 מיליארד דולר
ג'ונו (גשושית לחקר צדק), נכון לשנת 2021, 1.5 מיליארד דולר
מארס סיינס לברטורי (עם רובר קריוסיטי), 2.5 מיליארד דולר
מארס 2020 (עם רובר פרסווירנס ומסוק אינג'ניואיטי), 2.8 מיליארד דולר
מגה מן או רוקמן (ביפנית: ロックマン; באנגלית: Mega Man) היא סדרת משחקים, שפותחה על ידי קאפקום ב-1987 ונוצרה במקור על ידי קייג'י אינפונה.
המשחקים הראשונים בסדרה יצאו ל-NES ועקבו אחרי מגה מן, עוזר מעבדה רובוטי שנוצר על ידי דוקטור לייט (דוקטור רייט ביפן) ושודרג לרובוט מלחמה כדי שיוכל להביס את שמונת הרובוטים (שישה במשחק הראשון) הרשעים של דוקטור ויילי ולמנוע ממנו להשתלט על העולם.
המשחקים התחילו בתור משחקי פלטפורמה אבל עם השנים המשחקים התפתחו וקבלו אלמנטים של RPG.
לפני מגה מן, קאפקום הייתה מייצרת משחקים במיוחד למכונות ארקייד ומשחקי הקונסולה שלהם היו בעיקר הסבה של אותם משחקים.
בתחילת שנות ה-80, קאפקום רצתה לייצר משחק במיוחד עבור הקונסולת ה-NES של נינטנדו.
הם החליטו להקים צוות של אומנים צעירים,
כולל את קייג'י אינפונה, שהמשחק היחיד שעבד עלו עד עכשיו היה סטריט פייטר.
קייג'י אינפונה סיפר שצוות הפיתוח עבד קשה מאוד על מנת להשלים את המוצר הסופי הממונה על הפרויקט והמעצב הראשי ביקש שלמות בכל היבט אפשרי של המשחק.
המשחק הראשון בסדרה יצא ב-1987 וזכה למכירות נמכות מאוד.
בעקבות זה קאפקום החליטה לא להשקיע במשחק המשך ולעבור לפרויקט הבא.
למרות זאת, היא נתנה לצוות קטן יותר לפתח את משחק ההמשך שיצא ב-1988, אשר זכה להצלחה הרבה יותר גדולה.
למגה מן מספר רב של משחקים ושבע סדרות המשך וספין-אוף, כגון מגה מן X, מגה מן זירו ומגה מן לג'נדס.
בנוסף, מלבד סדרות שמתרחשות בעתיד, נוצרו סדרות RPG שמתרחשות ביקום מקביל, כגון מגה מן רשת קרב (Megaman Battle Network), או ביפנית רוקמן
מגה מן מופיע לאחרונה במשחק Super Smash Bros ל-Wii U ולנינטנדו 3DS.
משחקי המגה מן המקוריים עוסקים במגה (רוק ביפן), רובוט עוזר מעבדה שנבנה על ידי ד"ר לייט.
לאחר שד"ר ויילי גנב את ששת הרובוטים של ד"ר לייט ותכנת אותם מחדש על מנת שיצייתו לו, ד"ר לייט הופך את מגה למגה מן (רוקמן), רובוט מלחמה משוכלל שיוכל לעצור את ד"ר ויילי והרובוטים שלו.
כאשר מגה מן מביס רובוט, הוא מקבל את הכוח שלו, היכול לשמש חולשה לרובוט אחר.
בשלבים, מגה מן יכול לקפוץ, לירות, ולהחליק.
בין חבריו של מגה מן, ניתן למצוא את ראש הכלב הרובוט, בעל היכולת להשתנות למקפצה, רחפת ואפילו צוללת.
במשחקים מגה מן 7 ומגה מן ובאס, ראש מקבל יכולת כלבית יותר, שמאפשרת לו לחפור באדמה ולמצוא עזרים למגה-מן.
ישנה גם ביט הציפור הרובוטית, שמחסלת אויבים בנגיעה ובמשחקים הנוכחיים יכולה להציל את מגה מן מנפילה לבורות, ואת אדי, רובוט קטן בצורת קופסה שזורק מתוכו בונוסים למגה מן.
יש גם את רול (רובוטית משרתת) ואוטו (רובוט תלמיד של ד"ר לייט), העוזרים לד"ר לייט ומנהלים חנות בה מגה מן יכול לקנות בונוסים ועזרים חשובים באמצעות ברגים.
פרוטו מן (בלוז ביפן), אב הטיפוס של הרובוט-מאסטרים ו"אחיו" של מגה מן, עוזר לעיתים למגה מן במקרים קשים ולעיתים מאתגר אותו להילחם מולו כדי לראות אם הוא חזק מספיק לנצח את ד"ר ויילי.
מאז מגה מן 7 נופיע גם באס (פורטה ביפן), רובוט חזק מאוד שנבנה על ידי ד"ר ויילי כדי לחסל את מגה מן, ואת זאב המחמד שלו טרבל (גוספל ביפן), שיכול להשתנות לכלים מסוימים כמו ראש.
בנוסף למשחקי הסדרה המקורית, יצאו חמישה משחקים לקונסולת הגיים בוי ושני משחקי ארקייד.
+שם המשחקשנת יציאהקונסולותהערותMega Man1987NESהמשחק הראשון בסדרה.
המשחק שונה מהמשכיו בכך שבו מגה מן נלחם רק בשישה רובוטים.Mega Man 21998 (יפן), 1989 (ארצות הברית)NESהמשחק השני והנמכר ביותר בסדרה (עד שמגה מן 11 יצא).
מגה מן יכול גם לטעון את הרובה שלו על מנת לשפר את היריות שלו.Mega Man 51992NESבמשחק זה ביט מופיע לראשונה.Mega Man 61993 (יפן), 1994 (ארצות הברית)NESבמשחק זה ראש יכול להפוך לשריון שיכול לגרום למגה מן לעוף או להרביץ לחפצים חזקים.
המשחק האחרון בסדרה שיצא לקונסולת ה-NES.Mega Man 71995SNESבמשחק זה באס וטרבל מופיעים לראשונה.
במשחק זה יש יותר דגש על עלילה, והוא מציג לראשונה שלב פתיחה, ושלב ביניים שניתן לשחק בו אחרי שמביסים ארבעה רובוטים.