tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לא נצור: נשק קל במרחב האזרחי: כמה כלים וכמה פיקוח (יחד עם סמדר בן נתן, ניב חכלילי, גלית לובצקי), הוצאת אשה לאשה, 2017
רלי הרשקוביץ היא רופאה ישראלית, פרופסורית במיילדות וגינקולוגיה ב.
מנהלת יחידת אולטרה סאונד נשים (1999–2021), מנהלת מחלקת נשים ויולדות א' ויושבת ראש החטיבה למיילדות וגינקולוגיה בבית החולים.
סגן דקאן ומנהלת בית הספר לרפואה בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב (2019–2021).
הרשקוביץ נולדה ביאסי שברומניה בת למשפחת הרשקו.
בגיל 9 חודשים עלתה עם משפחתה לישראל.
היא גדלה בבאר שבע, למדה בבית ספר יסודי יצחק בן צבי ובתיכון מקיף ד'.
היא סיימה תואר ראשון במדעי החיים, באוניברסיטת בן-גוריון בשנת 1987. לאחר מכן, החלה ללמוד רפואה בפקולטה למדעי הבריאות, באוניברסיטת בן-גוריון אותם סיימה בשנת 1993. את ההתמחות בגינקולוגיה סיימה בסורוקה בשנת 1999. עם סיום ההתמחות החלה לנהל את מכון אולטרה סאונד נשים במשך כשני עשורים.
בשנת 2010 הקימה את מחלקת יולדות ד' אותה ניהלה במשך כשנה.
ארגנה שני כנסים בינלאומיים בישראל כיו"ר החברה הישראלית לאולטרה סאונד במיילדות וגינקולוגיה.
משנת 2018 סגן דיקאן ומנהלת בית הספר לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון ומשנת 2019 פרופ' מן המניין בפקולטה למדעי הבריאות אוניברסיטת בן-גוריון.
משנת 2019 היא יו"ר החטיבה למיילדות וגינקולוגיה ומשנת 2020 היא מנהלת מחלקת נשים ויולדות א' במרכז הרפואי סורוקה.
בחודש מאי 2023 נבחרה לדיקנית הפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון.
רלי הרשקוביץ נשואה לפרופ' אלי הרשקוביץ, רופא ילדים ומנהל מחלקת ילדים ד' ב.
הם הורים לשניים ומתגוררים בעומר.
יו"ר ועדת הלסינקי, המרכז הרפואי סורוקה (2015–2019)
יו"ר החברה הישראלית של האולטרה סאונד במיילדות וגינקולוגיה (2013–2017)
יו"ר האיגוד הדרומי למיילדות וגינקולוגיה (2011–2014)
רֶליש (מאנגלית: relish) הוא קונדימנט מבושל וכבוש העשוי מירקות חתוכים, פירות, מלפפונים חמוצים או עשבי תיבול.
לרליש סוגים שונים במבחר מטבחים בעולם, ביניהם הצ'אטני ההודי (רוטב מתובל שמוגש לרוב עם מאכלים מהמטבח ההודי) והרליש הצפון אמריקאי (ריבת מלפפונים חמוצים שמוגשת עם נקניקיות או המבורגרים).
בצפון אמריקה, המילה "רליש" משמשת לעיתים קרובות כדי לתאר מגוון סוגים של קונדימנט שעשוי ממלפפון חמוץ קצוץ דק, שמיר ותבלינים מתוקים.
רליש מורכב בדרך כלל מחתיכות ירק או פרי שבשל גודלן ניתן להבחין בהם ברוטב.
ניתן להשתמש גם בעשבי תיבול, וחלק מסוגי הרליש, כגון כרמולה, מוכנים באמצעות עשבי תיבול ותבלינים.
הרליש יכול להיות מורכב מסוג אחד או משילוב של ירקות ופירות, קצוצים גס או דק; המרקם ישתנה בהתאם לחיתוך, בדרך כלל הרליש אינו חלק כמו קטשופ.
לרליש יש בדרך כלל טעם חזק המשלים את הטעם של המזון איתו הוא מוגש או מוסיף לו.
בארצות הברית, הרליש המסחרי הנפוץ ביותר עשוי ממלפפונים כבושים ונמכר בתור רליש חמוצים.
שתי גרסאות מובילות הן: רליש המבורגר (רליש חמוצים על בסיס קטשופ או רוטב) ורליש נקניקיות (רליש חמוצים על בסיס רוטב או חרדל).
רליש מסחרי נוסף הזמין בארצות הברית הוא תבלין מבוסס תירס.
החברות היינץ, Vlasic וקלאוסן ידועות בארצות הברית כיצרניות של מלפפונים כבושים ורליש חמוצים.
רליש בסגנון שיקגו הוא תבלין חמוצים מתוק המהווה מרכיב סטנדרטי בנקניקייה בסגנון שיקגו.
כמו כן רליש חמוצים הוא מרכיב חשוב בסוגים רבים של הגרסה האמריקאית של רוטב טרטר.
רליש נקניקיות מוגש בדרך כלל עם קומפלטוס צ'יליאני (סלנג מקומי לנקניקייה), הידוע גם בשם סלסה אמריקנה (רוטב אמריקאי) או בשם אמריקנה.
רליש בסגנון שיקגו הוא רוטב תיבול (קונדימנט) לנקניקיה בלחמנייה שהומצא בשיקגו בארצות הברית.
הרוטב, או במינוח האנגלי רליש, מכונה גם "נאון ירוק" ו"רליש אטומי", כמחווה לנשק האטומי שאייפיין את התקופה בה הומצא הרוטב, תקופת מלחמה הקרה.
טעמו של המאכל מתקתק, והוא עשוי מירקות מוחמצים.
צבעו הירוק הבוהק של הרוטב מתקבל על ידי הוספת צבע מאכל כחול.
יש המשערים כי צביעה בסגנון זה החלה בשנות ה-70.
השימוש הראשוני ברליש בסגנון שיקגו בנקניקייה, מיוחס למספר מסעדות, כולל Fluky's ו-Superdawg.
רליגיה: בית למחשבה דתית הוא כתב עת המוקדש לעיון רב־תחומי בפנומן הדתי: פילוסופיה וסוציולוגיה של הדת, ביקורת החילון, מחשבת ישראל ופילוסופיה, היסטוריה, מדע הדתות ועוד.
כתב העת מופק על ידי מרכז "קדם", מבית תנועת "עזרא", ויוצא לאור במתכונת חצי שנתית החל משנת תשפ"א (2020).
לדברי עורכי כתב העת, "רליגיה" הוקם על מנת למלא פער שקיים בדיונים הרווחים במרחב הציבורי והאינטלקטואלי על הדת; אלו מתבססים על תזת החילון ועל אידאולוגיות חילוניות בנות המאה הי"ט, בעוד שבאוניברסיטאות רבות ברחבי העולם כבר מתקיים סדר יום שונה ואיזון מושגי אחר בין דת וחילון.
כך נכתב במבוא לגיליון הראשון של כתב העת:
עורכי כתב העת אף מציגים מצב זה כ"טרגדיה" עבור חילונים ודתיים כאחד:
בנוסף לכך, בין דפי כתב העת מתפרסם גם מדור שירה, שמבקש לשמש כבמה לשירה על אודות הדת.
עורכי כתב העת הם עוז בלומן ומתנאל בראלי, ומערכת כתב העת כוללת את שאול דה מלאך, אהוביה גורן, אביטל לוי וזאב גינזבורג.
עורכי מדור השירה הם משה ולדמן ואשרי ברוך.
עורך מדור תרבות הוא יצחק כהן.
רלוונט: היה ערוץ טלוויזיה ושירות סטרימינג ישראלי.
הערוץ שודר באתר אינטרנט, ביישומון ובאפיק 46 בפלטפורמות הדיגיטליות של yes: yes+ ו-STING+.
בשונה מהערוצים הגדולים המשודרים בטלוויזיה הישראלית, הערוץ טען כי הוא לא משדר שידורי חדשות, אקטואליה ופרשנויות פוליטיות (כנהוג בערוצים 11, 12, 13 ו־14) אלא תוכניות מוקלטות הכוללות ראיונות, אקטואליה א-פוליטית, תוכן דוקומנטרי, וסאטירה שמועלות לאינטרנט ולרשתות החברתיות.
את הקמת הערוץ יזמו ליאור שליין ומודי פרידמן, אשר היו בעליו, באמצעות חברת "פרי הדר תקשורת", שהקימו ביוני 2022. היזם ניר צוק השקיע במיזם עשרות מיליוני דולרים במטרה לתת תגובה ליברלית לערוץ 14. אחראית התוכן הייתה טלי בן עובדיה ובצוות עבדו גם שילה דה בר ומתן דרורי
לאחר שהכריזו על הקמת המיזם הודיע ליאור שליין שהוא חוזר לטלוויזיה בכך שהוא צפוי לשדר בפלטפורמה תוכנית חדשה בשם "צוות שליין".
לפלטפורמה חברו גם יוצרי הפודקאסטים "מה יש בזה", "ציון 3 - פודקאסט ספורט בינוני להחריד" ו"להבין את סין".
הערוץ הושק ב-7 בנובמבר 2023 באתר ובאפליקציה ייעודיים.
ב-16 בינואר 2024 הערוץ עלה לשידור באפיק 22 בפלטפורמות הדיגיטליות של yes: ו-.
ב-17 ביוני 2024, הערוץ עבר להיות משודר באפיק 46.
עופר שלח, דניאל עמרם, ואלדד תמיר השתתפו במיזם בתחילתו, אך עזבו תוך זמן קצר.
בסוף חודש יוני 2024 עזבה טלי בן עובדיה את המיזם.
ב-11 באוגוסט 2024 דווח על שיתוף פעולה עם ynet.
על אף ההשקעה הנרחבת, אחוזי המדרוג בו היו נמוכים ונמתחה ביקורת על חוסר הבידול הניכר מנרטיב ערוצי חדשות ואקטואליה אחרים כדוגמת ערוץ 11, ערוץ 12 וערוץ 13.
באוקטובר 2024, בתוך פחות משנה מאז השקתו, הודיעו בעלי הערוץ על סגירתו המתכוננת בתחילת נובמבר 2024, לדבריהם, בשל נתוני רייטינג מאכזבים שלא תאמו את הציפיות עם פתיחתו.
ב-6 בנובמבר 2024 הערוץ נסגר.
השירות כלל שידור חי של ערוץ רלוונט, צפייה נדחית של תוכניות (Catch Up), וסרטונים אנכיים המהווים קליפים קצרים מהתוכניות (בדומה ל-Stories באינסטגרם או לסרטונים קצרים בטיקטוק).
השירות היה זמין כאפליקציה חינמית וכאתר, וכלל תוכן בהנחיית האישים הבאים:
יונתן נמרודי, משה זיאת, ראם שרמן, איתן לשם, אושרת עיני ואיציק שאשו (ספורט, מנחי ציון 3)
עמנואל אלבז-פלפס ודניאל זילברשטיין (אירועים מהעולם)
ליאב אורגד וגאיה גפן (משפט)
רנין בולוס (מגישה למגזר הערבי)
קובי מלמד ואלעד יצחקיאן (מנחי מה יש בזה)
שאנן סטריט (מנחה סטריט טוק)
קורין קיציס (מנחת שומעת רגע?!)
אורי רונן (מנחה הופעה מהגיהנום)
סרטונים וקטעים מהתוכניות פורסמו גם באתר הפייסבוק, ה-X (טוויטר), והאינסטגרם של רלוונט.
על אף היותו ערוץ שאינו סוקר חדשות ואירועים חיים, נוטה אופי הערוץ ליישר קו בעיקר עם עמדות הנעות בין שמאל מובהק ועד שמאל-מרכז, בפוליטיקה הישראלית.
רֶלִיזֶ'ז הוא מאפה צרפתי נפוץ, עשוי מחתיכה קטנה של בצק רבוך שמוערמת על גבי חתיכת בצק רבוך גדולה יותר, שניהם במילוי חביצה (קרם פטיסייה) בדרך כלל בטעם שוקולד או מוקה.
כל חלק מהמאפה מכוסה בגנאש באותו הטעם כמו המילוי, ואז שני החלקים מחוברים זה לזה באמצעות ציפוי קרם חמאה.
המאפה הוא סוג של אקלר.
המאפה, שפירוש שמו (La religieuse) הוא ה"נזירה", אמור לייצג את כיסוי הראש החגיגי האפיפיורי.
הרליז'ז הומצא ככל הנראה באמצע המאה ה-19; הבצק הרבוך הומצא במאה ה-16.
רלבוהילה מופוקנג הוא כדורגלן דרום אפריקאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אורלנדו פירטס מליגת העל הדרום-אפריקאית ובנבחרת דרום אפריקה.
מופוקנג גדל בבית הספר למצוינות טרנסנט ובמחלקת הנוער של אורלנדו פירטס.
בעונת החל לשחק בקבוצה הבוגרת של אורלנדו פירטס במסגרת ליגת העל הדרום-אפריקאית.
ב-11 ביוני 2024 ערך מופוקנג את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דרום אפריקה, בניצחון 3-1 על נבחרת זימבבואה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026. ב-21 במרץ 2025 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-0 על נבחרת לסוטו, גם כן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.
אאורליאן (רלו) קופרמן (ברומנית: Aurelian (Relu) Cuperman; 21 בינואר 1945 - 19 בפברואר 2022) היה כדורגלן יהודי רומני ישראלי, ששיחק בנבחרת הכדורגל של רומניה.
קופרמן נולד בפודו אילואיי ברומניה, שם הייתה חנות לאביו.
בתקופת לימודיו התיכוניים, בבית הספר על שם קוסטקה נגרוצי ביאשי, היה שוער של קבוצת הכדוריד של בית הספר.
בהמשך הוא שיחק כחלוץ במספר קבוצות כדורגל בליגה העליונה של רומניה ובעיקר במועדון הכדורגל פוליטכניקה יאשי, במסגרתו הבקיע 57 שערים, אך גם בפטרולול פלוישט ובספורטול סטודנציאל.
בשנות השבעים של המאה העשרים עלה לישראל ושיחק בהפועל חיפה.
רלף (יעקב) קליין (29 ביוני 1931 – 7 באוגוסט 2008) היה כדורסלן ומאמן כדורסל ישראלי.
חתן פרס ישראל לספורט ותרבות הגוף לשנת תשס"ו (2006).
לזכות קליין זכייה ראשונה של קבוצה ישראלית כמאמן בגביע אירופה לאלופות בכדורסל עם מכבי תל אביב וזכייה במדליית כסף באליפות אירופה בכדורסל עם נבחרת ישראל.
הוא נחשב לאחד מגדולי מאמני הכדורסל בישראל ובאירופה בכל הזמנים ולבעל השפעה רבה על הענף.
קליין נולד בברלין, בירת גרמניה, בשנת 1931 לרודולף ואליזבת קליין.
המשפחה היגרה לגרמניה מהונגריה והצליחה בעסקי רהיטים אומנותיים.
עקב רדיפת היהודים שבה המשפחה בשנת 1937 לבודפשט עוד לפני מלחמת העולם השנייה.
רלף ומשפחתו (אמו, אחיו ואחותו) שרדו את השואה, בעיקר הודות לחסיד אומות העולם ראול ולנברג.
לאחר המלחמה בגיל 16 החל לעסוק בספורט, תחילה בכדורגל ולאחר מכן עבר לכדורסל ואף שיחק בקבוצת כדורסל בליגה הלאומית של הונגריה.
קליין עלה ארצה עם אמו בשנת 1951. לאחר שירות בצה"ל בחיל הים החל לשחק במכבי תל אביב ובנבחרת ישראל.
היה שותף בסגל נבחרת ישראל שהשתתפה במשחקים האולימפיים בפעם היחידה בתולדות הכדורסל בישראל, באולימפיאדת הלסינקי 1952 וב-1953 בהשתתפותה ההיסטורית של הנבחרת באליפות אירופה בכדורסל במוסקבה.
מאחר שבאותה תקופה הכדורסל הישראלי היה עדיין חובבני, קליין התפרנס כשוטף מכוניות במכבי האש בתל אביב.
ב-3 בינואר 1965 נבחר כעוזר מאמן נבחרת ישראל בכדורסל.
הוא אימן בקבוצות הפועל גן שמואל, הפועל חיפה, הפועל ירושלים, הפועל תל אביב והפועל חולון.
ב-1970 החל לאמן את מכבי תל אביב וזכה עימה בשנת 1977 בגביע אירופה לאלופות בכדורסל.
במהלך משחק הגמר נגד מובילג'ירג'י וארזה נשא קליין את נאום הציונות המפורסם.
כמאמן נבחרת ישראל הגיע בשנת 1979 לגמר אליפות אירופה והוביל את נבחרת ישראל לזכייה במדליית כסף לאחר הפסד לברית המועצות בגמר.
מתחילת שנות ה-80 היה מאמן קבוצת סאטורן קלן הגרמנית, ושל נבחרת גרמניה המערבית בכדורסל, מהלך שעורר סערה בישראל בעקבות היותו של קליין ניצול השואה.
כשחקן זכה בשש אליפויות ושישה גביעים עם מכבי תל אביב.
כמאמן זכה בגביע אירופה לאלופות בכדורסל פעם אחת וסיים במקום השני פעמיים, זכה בעשרות אליפויות וגביעי מדינה עם מכבי תל אביב ובגביע המדינה עם הפועל תל אביב.
בשנת 1979 כמאמן הוביל את נבחרת ישראל לזכייה במדליית כסף, באליפות אירופה בכדורסל.
רגע השיא של רלף קליין היה ניצחונה של קבוצתו, מכבי תל אביב על קבוצת צסק"א מוסקבה בוירטון בבלגיה.
הקבוצה, שנמנעה לשחק בישראל (וקיבלה מהוועדה המארגנת של גביע אירופה לקבוצות הפסד טכני), אירחה את מכבי באולם זר.
לפני המשחק עודד המאמן רלף קליין את שחקניו בין היתר בעובדה שמכבי תל אביב הפכה להיות קבוצה ייצוגית שלא רק עיני אוהדי המועדון נשואות אליה אלא כל המדינה.
הוא גם דיבר על החשיבות הסמלית במשחק שחורג מתחרות כדורסל, וכי זהו "קרב דוד וגלית" וכי יש לתת מענה ל"דב הרוסי" המחרים את ישראל.
כל אלה עזרו ואכן מכבי ניצחה, מה שהוליד חגיגות-ניצחון בישראל.
בשנת 2004, נבחר קליין להשיא משואה לציון יום העצמאות ביחד עם מיקי ברקוביץ'.
בשנת ה'תשס"ו (2006) זכה קליין בפרס ישראל לספורט.
בטקס שנערך ב-28 בפברואר 2008 לציון 50 שנה להיווסדות המפעלים האירופאים בכדורסל קיבל קליין אות הוקרה מטעם היורוליג כאחד מ-13 הסמלים הגדולים של מכבי תל אביב בכל הזמנים.
ב-25 במאי 2008 ארגן ארגון אוהדי מכבי, אולטראס מכבי 96, ערב הוקרה והערכה לכבודו של רלף קליין, בו נכחו ראשי הספורט הישראלי, כוכבי עבר בכדורסל העולמי ושחקני מכבי תל אביב בעבר ובהווה.
בערב זה קיבל רלף מהאוהדים העתק של גביע אירופה מ-1977.
קליין לקה בסרטן המעי הגס, והיה על סף המוות, אך לאחר שמצב בריאותו השתפר הוא המשיך באימון קבוצת הכדורסל אליצור אלקנה, אותה העלה מליגה ב' לליגה א' בשנת 2007. הוא אימן אותה בשנים 2006–2008. כמו כן אימן בהתנדבות את קבוצת הבנות של בית ספר "הדסים".
רלף קליין נפטר ב-7 באוגוסט 2008 והוא בן 77 שנים.
הוא נקבר בבית העלמין באבן יהודה.
על שמו של קליין קרוי רחוב ב"קריית יהלום" בעיר נתניה.
קליין נישא לרות (לבית אילון) ולזוג נולדו שלושה ילדים: רינת, גילאת וערן.
בתו גילאת צ'רקסקי היא אמנית, חוזרת בתשובה חסידת חב"ד, המתגוררת עם בעלה וארבעת ילדיה בקריית מלאכי.
בתו השנייה היא רינת קליין-מרון, מפיקה.
נכדתו היא השחקנית רוני מרון-קליין.
מספר קבוצות כדורסל נקראו על שמו של קליין לאחר מותו.
קבוצת הכדורסל אליצור אלקנה, אותה אימן בערוב ימיו, נקראה על שמו "אליצור רלף קליין אלקנה" ואף כתבה ספר תורה על שמו של קליין.
קבוצת הוותיקים של מכבי תל אביב בכדורסל נקראת מאז מותו "מכבי רלף קליין תל אביב".
ב-2010 החלו צילומי הסרט "פלייאוף", של הבמאי ערן ריקליס, המבוסס על סיפור חייו של קליין, והסרט יצא לאקרנים ב-2011. את הדמות הראשית "מקס סטולר", המבוססת על קליין, גילם דני יוסטון.
במועצה המקומית אבן יהודה בה התגורר קליין נחנך אולם ספורט על שמו בשנת 2009. בפברואר 2014 החליטה עיריית יבנה לקרוא להיכל הספורט העירוני החדש בשכונת נאות-רבין על-שמו של קליין.
בספטמבר 2016 נחנך היכל הספורט רלף קליין ונערך משחק ראווה לזכרו בין קבוצת הוותיקים של מכבי תל אביב שקרויה על שמו לבין אליצור יבנה.
רחוב על שמו קרוי ב"קריית-יהלום" בנתניה.
רלף ענבר (בהולנדית: Ralf Jacob Kamp; 24 בדצמבר 1938 – 15 במרץ 2004) היה במאי, מפיק ומנחה טלוויזיה יהודי הולנדי-ישראלי שגם השתתף וסייע בהקמת הטלוויזיה הישראלית.
נולד בשם ראלף יאקוב קמפ לפריץ ואנגלינה קמפ בעיר האג שבהולנד.
אביו הגיע במקורו מגרמניה ואימו הייתה יהודיה מקומית.
בשנות הכיבוש הנאצי בהולנד הוא שהה במקום מסתור וניצל, אולם הוריו ומשפחתו נספו.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון עלה ענבר לישראל בשנת 1956. הוא החזיק באזרחות כפולה, הולנדית וישראלית.
התיישב בקיבוץ ושירת בנח"ל במסגרת שירותו הצבאי.
בתום שירותו הצבאי למד באקדמיה לאמנות בצלאל בירושלים.
בשנת 1962 נסע ענבר לפריז ולמד שם קולנוע וטלוויזיה במכון הגבוה ללימודי סינמטוגרפיה .
בצרפת הוא גם עבד כעוזר במאי בתוכנית הטלוויזיה הפופולרית Télé Dimanche (טלוויזיה של יום ראשון), בה הופיעו כמה מכוכבי הבמה הבולטים באותה תקופה, בין היתר ז'אק ברל, שארל אזנבור וג'וני האלידיי.
ב-1964 הוא חזר להולנד והחל לעבוד כבמאי ברשת השידור ההולנדית VARA.
בשנת 1967 שב ענבר לישראל כדי להשתתף בהקמת הטלוויזיה הישראלית.
הוא ביים בין היתר את תוכנית יום העצמאות "אולפן עגול" בשנת 1969 ואת התוכנית הראשונה שצולמה בצבע: "ספיישל אילנית" בשנת 1973.
בשנים 1968–1971 היה נשוי לסוניה בארנד (Sonja Barend), כוכבת ומנחת טלוויזיה הולנדית.
בשנת 1974 הוא שב להולנד והחל לעבוד ברשת השידור ההולנדית TROS.
מדי פעם שב לסירוגין לישראל לביים תוכניות בידור לטלוויזיה, הידועה שבהן "אולפן קיץ", אשר כללה 3 תוכניות שצולמו בשנת 1977, ואשר כל אחת מהן הוקדשה לאמן צמרת של אותה תקופה: שוקולד מנטה מסטיק, ג'וזי כץ ולהקת הכל עובר חביבי.
בשנת 1979 הוא סייע לרשות השידור לארגן את תחרות האירוויזיון, ששודרה באותה שנה מירושלים.
במהלך שנות ה-80 הפיק ענבר והנחה את תוכנית המתיחות "בננה-ספליט" שזכתה לפופולריות רבה בהולנד ובבלגיה.
בזכות התוכנית הזאת הפך ענבר לדמות מוכרת בהולנד.
בנוסף, הפיק ענבר וביים תוכניות מוזיקה ובידור בטלוויזיה ההולנדית.
בשנת 1992 הוענק לו פרס רוז דור (Rose d'Or) במסגרת הפסטיבל לתוכניות בידור שנערך מדי שנה בשווייץ.
בשנת 1991, בזמן מלחמת המפרץ הראשונה, אסף רלף ענבר זמרים בולטים בהולנד להקלטת שיר עידוד לאזרחי ישראל שהיו נתונים להתקפות טילי סקאד מעיראק.
ענבר ביים את הווידאו קליפ שליווה את השיר ושלח אותו לטלוויזיה הישראלית.
ענבר התראיין מדי פעם בתוכניות אירוח ישראליות, וקטעים מתוכניתו "בננה-ספליט" שולבו מדי פעם בתוכניות מתיחות בטלוויזיה הישראלית.
עם הקמת ערוץ 2 בשנת 1993 ניסה להפיק ולהגיש גרסה ישראלית של "בננה-ספליט" במסגרת שידורי חברת טלעד, אולם הניסיון נכשל, והתוכנית ירדה מלוח השידורים של ערוץ 2 בתוך זמן קצר.
בשנת 1999 הוא שב ועזר לטלוויזיה הישראלית (ערוץ 1) בהפקת תחרות האירוויזיון, כששוב ניתנה לרשות השידור הזכות לארח אותה, ושימש המנהל האמנותי של המופע.
רלף ענבר נפטר ב-15 במרץ 2004 מהתקף לב בבית חולים בהמבורג, שבו עבר ניתוח בליבו כחודשיים לפני כן.
רלף אשר אלפר היה פיזיקאי יהודי-אמריקאי.
הוריו של אלפר היגרו מהעיר ויטבסק ברוסיה (אזור בלארוס) לארצות הברית, שם נולד.
הוא סיים את לימודיו בתיכון ע"ש תיאודור רוזוולט בוושינגטון בגיל 15. בזמן הלימודים עבד בתיאטרון של התיכון כמנהל במה, כדי לסייע בפרנסת משפחתו בזמן המשבר הכלכלי הגדול.
בגיל 16 הוצעה לו מלגה מלאה למכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), אבל ההצעה בוטלה אחרי ריאיון עם בוגר MIT.
אלפר עצמו האמין שהביטול נבע מאנטישמיות.
במקום ב-MIT, עבר אלפר ללמוד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון (GWU), שם סיים תואר ראשון, שני ושלישי.
לימודיו התקיימו בשעות הערב, ובשעות היום עבד למחייתו.
הוא למד גם קצרנות, ובשנת 1939 התחיל לעבוד כקצרן עבור המנכ"ל של מכון קרנגי למדע.
כשנודע להם שהוא לומד גם פיזיקה בערבים הם שינו את הגדרת תפקידו לפיזיקאי זוטר.
אלפר המשיך לעבוד כפיזיקאי שימושי במשך מלחמת העולם השנייה, תחילה כקבלן עבור חיל הים האמריקני, ואחר כך במעבדה לפיזיקה יישומית של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
הוא תרם לפיתוח הנפצים סימן 32 וסימן 45, טורפדות, מרעום קרבה, ועוד פרויקטים סודיים אחרים.
בסוף המלחמה קבל אות פיתוח אמל"ח מטעם צי ארצות הברית.
בגלל סודיות עבודתו, נשארה תרומתו המדויקת מעורפלת עד היום.
לאלפר עצמו היו רגשות מעורבים על עבודה זאת..
ב-GWU פגש את הפיזיקאי ג'ורג' גאמוב שהסכים להדריך את עבודת הדוקטורט שלו.
עבודתו של אלפר הייתה שימושית גם עבור גאמוב עצמו, בכך שהיוותה את הבסיס המתמטי לתאוריות שלו.
תוך כדי הלימודים פגש את לואיז, לה נישא חודש לאחר ההתקפה היפנית על פרל הארבור.
בשנת 1954 עבר לעבוד במעבדת המחקר של ג'נרל אלקטריק, מקום בו עבד 30 שנה.
הוא המשיך לפרסם שורה של מאמרים.
בשנת 1987 הצטרף כפרופסור ל בסקנקטדי ניו יורק, שם נשאר עד שנת 2004. בין השנים 1987–2004 כיהן גם כמנכ"ל .
עבודת הדוקטור של אלפר דנה בנושא שנקרא מאוחר יותר נוקליאוסינתזה של המפץ הגדול.
"המפץ הגדול" הוא כינוי (ניתן במקור כלשון גנאי על ידי פרד הויל) לתיאור התפתחות היקום ממצב לחץ וטמפרטורה אדירה, דרך התפשטות והתקררות, עד היקום הקר והדליל (יחסית) שאנו רואים סביבנו היום.
"נוקליאוסינתזה" הוא ההסבר כיצד יסודות מורכבים נוצרו מיסודות פשוטים (חלקיקים) לאחר המפץ הגדול.
מיד אחרי המפץ הגדול, כשהטמפרטורה הייתה גבוהה מאוד, חומר מורכב לא יכול היה להיווצר, כי גם אם הוא נוצר, הפוטונים (קוונטות של אנרגיה) ה"חמים" של הסביבה היו מפרקים אותו לגורמים.
כלומר, האנרגיה של הפוטונים הייתה מתגברת על הכח החזק המושך.
אם פרוטון ונייטרון היו מתחברים לייצר גרעין של דאוטריום, היסוד החדש היה נהרס (בחזרה לפרוטון ונייטרון בודדים) על ידי פוטון בעל אנרגיה גבוהה.
עם הזמן היקום התפשט, הטמפרטורה ירדה, והאנרגיה (הממוצעת) של הפוטונים ירדה.
בשלב כלשהו, בערך שנייה אחרי המפץ הגדול, הכח החזק המושך התחיל לנצח את כח המפריד של הפוטונים, ודאוטריום התחיל להיווצר ולהישאר.
כשהיקום התקרר עוד, נייטרונים ופרוטונים נוספים יכלו לקשור עצמם לדאוטריום, כדי ליצור הליום ויסודות אחרים.
אלפר וגאמוב חשבו שבצורה זו ניתן להסביר את היווצרותם של כל היסודות הכבדים, יסוד אחר יסוד.
מאוחר יותר נודע שתאוריה זאת לא יכולה להיות נכונה, כי אין יסודות יציבים במשקל אטומי של 5 ו-8, מה שמונע את היווצרותם (במנגנון זה) של יסודות כבדים מהליום.
יותר מ-300 אנשים באו לשמוע את הגנת התזה של אלפר, כולל אנשי תקשורת, וכתוצאה מכך נכתבו מאמרים רבים בכלי התקשורת על העבודה, תופעה יוצאת דופן עבור עבודת דוקטורט.
העבודה הופיעה בכתב העת "Physical Review" ב-1 באפריל 1948 עם שלושה מחברים – רלף אלפר, ג'ורג' גאמוב והפיזיקאי המפורסם הנס בתה.
האמת היא שבתה לא תרם מאומה למאמר הספציפי (אמנם הוא תרם רבות לתחום הכללי) וגאמוב רק צירף את שמו כבדיחה, כדי שרצף שמות המחברים יישמע כמו האותיות הראשונות של האלפבית היווני – אלפא, בטא, גמא ().
בהמשך השנה (1948), חישבו אלפר ורוברט הרמן את הטמפרטורה של קרינת הרקע הקוסמית, קרינה אלקטרומגנטית כזו שמקרין גוף שחור בטמפרטורה של K 2.7, שצפויה הייתה להישאר מהמפץ הגדול.
במאמר הראשון הם העריכו שהטמפרטורה תהיה K 5, ואחרי שנתיים הם "תיקנו" את השיערוך ל-K 28. התחזיות של אלפר די נשכחו ונתגלו מחדש בשנות ה-60 על ידי ויעקב זלדוביץ'.
בשנת 2005 הוענק לאלפר הפרס היוקרתי ביותר במדע בארצות הברית – "המדליה הלאומית למדעים".
המדליה הוענקה לבנו ויקטור על ידי נשיא ארצות הברית, ג'ורג' בוש ביולי 2007, כי רלף עצמו היה חולה מדי לנסוע לטקס ההענקה.
רלף אלפר נפטר זמן קצר לאחר מכן, ב-12 באוגוסט 2007.
בראיון בשנת 1999 אלפר אמר:
רלף בקשי הוא אנימטור ובמאי סרטי הנפשה וסרטי לייב אקשן אמריקאי.
בקשי נולד ב-29 באוקטובר 1938 בחיפה בתקופת המנדט הבריטי למשפחה יהודית ממוצא קרימצ'קי.
בשנת 1939 היגרה משפחתו לארצות הברית, והשתקעה בברוקלין שבניו יורק.
בקשי החל לעבוד כמנקה דפי הצלולואיד השקופים עליהם צוירו הדמויות המצוירות באולפני "Terrytoons" (אשר יצרו את סרטוני "מייטי מאוס"), התקדם לצייר את הסקיצות של הדמויות על דפי הצלולואיד, לאחר מכן כ-Inker (האדם אשר אחראי לצייר את הקווים התוחמים על הסקיצות), לאחר מכן כאנימטור ולבסוף החל לביים סרטי אנימציה לטלוויזיה בסטודיו.
בין היתר הוא יצר את הסדרה "המייטי הירוז".
בקשי עבד באולפני האנימציה של חברת סרטי פרמאונט (Famous Studios) בשנת 1967 לפני שפתח אולפן אנימציה משלו בשנת 1968. בקשי הפיק את סרט האנימציה הראשון שלו "פריץ החתול" בשנת 1972, הסרט המצויר הראשון אשר דורג כ-"x-rated" (סרט למבוגרים בלבד) על ידי איגוד הקולנוע האמריקאי.
בהמשך בקשי הפיק את הסרטים "Heavy Traffic" בשנת 1973 ו-"Coonskin" בשנת 1975 - כל שלושת הסרטים היו שנויים במחלוקת בשל התוכן הפרובוקטיבי.
בשנות השבעים המאוחרות ותחילת שנות השמונים החליט בקשי לנסות ולהתמקד בסגנון אנימציה שונה וחדשני כאשר ביים את הסרט "American Pop" בשנת 1981, את סרטי הפנטזיה "Wizards" בשנת 1977 ואש וקרח בשנת 1983 ביחד עם אמן ציורי הפנטזיה פרנק פראזטה ואת הגרסה הקולנועית הראשונה של ספרו של טולקין "שר הטבעות".
באמצע שנות השמונים בקשי הפיק סרטונים חדשים של הדמות מייטי מאוס, את הסרטון המצויר "Christmas in Tattertown" ואת סרטון האנימציה "The Butter Battle Book" אשר מבוסס על ספרו של דוקטור סוס.
בעקבות קשיי ההפקה הרבים שהיו כרוכים בסרטו של בקשי משנת 1992 "Cool World", בקשי החליט להפסיק להפיק סרטי אנימציה באורך מלא.
בקשי מתגורר כיום בניו מקסיקו שבארצות הברית.
נישא פעמיים ונולדו לו 4 ילדים.
רלף (רפאל) אירווין גולדמן היה נשיא לשם כבוד של ארגון ה"ג'וינט" העולמי (JDC) ואחד ממנהיגיה הבולטים של הקהילה היהודית בארצות הברית ובעולם.
גולדמן נולד ב-1 בספטמבר 1914 בלחוביץ', בתחום המושב היהודי של האימפריה הרוסית.
בהיותו בן 11 היגר עם משפחתו לארצות הברית, ובילה את רוב ילדותו בבוסטון, מסצ'וסטס.
התחנך בביתו על ערכים יהודיים-ציוניים.
בשנת 1937 קיבל תואר בחינוך מאוניברסיטת בוסטון.
באותה שנה קיבל גם מלגה מארגון "אבוקה", ארגון סטודנטים ציוני, שאפשרה לו לבקר בפלשׂתינה.
לביקור זה הייתה משמעות עמוקה על המשך חייו, שכן בעקבותיו שוכנע כי יש הכרח בהקמתה של מדינה ריבונית בארץ ישראל, שתהיה בית לאומי לעם היהודי.
גולדמן שהה בארץ ישראל שנה (1937–1938), בקיבוץ עין השופט, השתתף בעלייה על הקרקע של קיבוץ חניתה, ואחר כך למד במשך כמה חודשים באוניברסיטה העברית בירושלים.
זמן קצר לאחר שחזר לארצות הברית פרצה מלחמת העולם השנייה.
את השנים עד לגיוסו לצבא האמריקני ניצל גולדמן ללימודי עבודה סוציאלית ולהתמחות בעבודה בקהילה.
ביוני 1942 התגייס רלף לשורות הצבא האמריקני, ובאותה תקופה הכיר גם את אשתו הלן.
הזוג נישא ביוני 1943. כשהצטרפה ארצות הברית למלחמה, נלחם עם הצבא האמריקני בצרפת ובגרמניה, ולאחר מכן עבד במחנות העקורים.
לעבודה במחנות אלה הייתה השפעה מכרעת על עיצוב אופיו ותפיסת עולמו, שכן במהלך תקופה זו נחשף לזוועות השואה ולגודל האסון שפקד את העם היהודי.
הוא סייע לאלפי פליטים, רבים מהם יהודים, וכן עסק בהקניית השפה העברית לצעירים ששהו במחנות העקורים ורצו לעלות ארצה.
במהלך תקופה זו התחזקה הכרתו בחשיבות הקמתו של בית יהודי בארץ ישראל.
תרומתו של גולדמן למדינת ישראל החלה טרם הקמת המדינה, כאשר עסק יחד עם חברו, טדי קולק, בסיוע לפעילות הרכש של "ההגנה" בארצות הברית.
ב-1947, אחרי ההצבעה בעצרת האו"ם על חלוקת ארץ ישראל בכ"ט בנובמבר, סייע גולדמן מאחורי הקלעים בהקמת תחנת רדיו סודית, שממנה שידר דוד בן-גוריון את ההודעה על החלטת האו"ם.
באותן שנים היה פעיל בסיוע למדינת ישראל שבדרך, ובייחוד בגיוס כוח אדם לליווי אוניות המעפילים לישראל.
קשריו עם בן-גוריון נמשכו תקופה ארוכה, ובשנים 1953–1957 היה לעוזרו ולנציגו בארצות הברית.
פעילותו במסגרת ארגון הג'וינט העולמי
גולדמן היה דמות מרכזית בארגון הג'וינט העולמי.
את פעילותו בג'וינט החל בשנת 1969, כשהיה בן 54, לאחר שנבחר כמשנה למנכ"ל מלב"ן ("מוסדות לטיפול בעולים נחשלים" – רשת של מוסדות שיקום, אשפוז ודיור לקשישים, לנכים ולבעלי מוגבלויות, שהקים הג'וינט העולמי בישראל).
בהמשך, בשנת 1976, היה גולדמן לאחד מאדריכלי הקמתו של ג'וינט ישראל.
בין השנים 1976 ל-1988 כיהן גולדמן כמנכ"ל הג'וינט העולמי.
במסגרת תפקידו זה ניצח על פעילותו הענפה של הארגון למען יהודי העולם, וביסס את נוכחות הארגון במזרח אירופה, בברית המועצות ובאתיופיה.
בשנים אלה הנהיג את הפעילות ההומניטרית של הג'וינט העולמי מסביב לעולם והניח את היסודות להצלתם של יהודי אתיופיה – פעולות שהגיעו לשיאן ב"מבצע משה" בשנת 1984. בהשפעתו, בשנות ה-70 המאוחרות תמך הג'וינט באופן פעיל ביהודי ברית המועצות, שעזבו למערב במספרים גדולים.
ב-1979, כששערי ברית המועצות נסגרו בפני היהודים ויציאתם נבלמה, סיפק הג'וינט עזרה דחופה ליהודים שנשארו מאחורי "מסך הברזל" וסבלו ממצוקה כלכלית קשה, שהתבטאה במחסור במוצרי צריכה ומזון: "היה הכרח להוכיח לאסירי ציון, שהעם היהודי לא שכח אותם", אמר אז גולדמן.
בתחילת שנות ה-80 ניצח על חזרתו של הג'וינט לפעילות בהונגריה, בפולין ובצ'כוסלובקיה, ומאוחר יותר גם בחבר המדינות.
גולדמן עסק במספר נושאי חברה ותרבות במדינת ישראל.
הוא עסק בהפצת רעיון המרכזים הקהילתיים בישראל, ומאוחר יותר בהקמת החברה למתנ"סים.
הוא היה בין האישים שפעלו לגיוס המענק הראשוני להקמת מוזיאון ישראל, וכך גם באשר לייסודה של "קרן החינוך הישראלית", שהקימה גני ילדים, בתי ספר על-יסודיים בפריפריה, מרכזים קהילתיים וספריות ועסקה גם בהכשרת כוח אדם לעבודה קהילתית בתחום הגיל הרך.
גולדמן נמנה גם עם מייסדי מרכז טאוב לחקר המדיניות החברתית בישראל, ומכון ברוקדייל למחקר חברתי יישומי, שהוקם על ידי הג'וינט.
בתחום התרבות היה גולדמן ממקימי "הקרן לירושלים", חבר ההנהלה הציבורית של תיאטרון "הבימה" וממגייסי הכספים להקמת להקת המחול "בת שבע".
בשנת 2003 העניקה "הקרן לירושלים" לגולדמן את פרס טדי קולק, כהוקרה על מפעל חייו העשיר ותרומתו הייחודית לעיר ירושלים, למדינת ישראל ולעם היהודי בתפוצות.
ביום העצמאות לציון 60 שנה להקמת מדינת ישראל, כשהיה בן 93, נבחר גולדמן להדליק משואה בטקס ההכרזה על פתיחת חגיגות יום העצמאות בהר הרצל, כהכרה על תרומתו רבת השנים לעם היהודי.
נפטר בירושלים בגיל 100 ב-7 באוקטובר 2014.
לרלף והלן גולדמן בן ושתי בנות.
במרץ 1992 נהרג בנו, דוד בן-רפאל (יליד 1948), שהיה ציר בשגרירות ישראל בארגנטינה, בפיגוע טרור בבניין השגרירות.
סר רלף דייוויד ריצ'רדסון היה שחקן קולנוע ותיאטרון אנגלי, מגדולי שחקני התיאטרון הבריטים בכל הזמנים.
מועמד לשלושה פרסי טוני ושני פרסי אוסקר על תפקידיו בסרטים "היורשת" ו"גרייסטוק: האגדה של טרזן מלך הקופים" (במועמדות שקיבל לאחר מותו).
נולד בעיר צ'לטנהאם שבמחוז גלוסטרשייר לארתור וללידיה ריצ'רדסון.
גדל לצד אמו כנוצרי קתולי לאחר שזו עזבה את אביו ונסעה עם ילדיה להתגורר בעיירה גלוסטר.
לאחר שנשר ממוסדות הלימוד הקתוליים בהם למד עבד ריצ'רדסון בחברת ביטוח ולמד אומנות, פנה בגיל צעיר לתחום התיאטרון.
כדי ללמוד משחק בתיאטרון המקומי שבאזור מגוריו נאלץ לשלם עשרה שילינג לשבוע.
למד במוסד במשך חמש שנים לפני שהתקדם לבימות גדולות יותר ולתפקידים במחזות השייקספיריים "מקבת'" ו"יוליוס קיסר".
ב-1925 הצטרף לחברת התיאטרון המרכזית של העיר ברמינגהאם
וב-1926 הופיע לראשונה בבירה לונדון בתיאטרון מקומי בתפקיד קטן במחזה"אדיפוס בקולונוס" וב"תיאטרון סוף מזרח"
בשנת 1929 החל להופיע בתיאטרון "אולד ויק" במשך כשנתיים בהם התפרסם בעיקר בתפקידים שייקספיריים בתור קאליבן במחזה "הסערה", בתור הפוליטיקאי הרומאי דמטריוס אהנוברבוס במחזה "אנטוני וקלאופטרה", בתור פטרוצ'יו ב"אילוף הסוררת" וניק בוטום ב"חלום ליל קיץ".
שידרג את מעמדו לאחד משחקני התיאטרון הטובים ביותר בבריטניה בשנת 1936 אחרי הופעותיו במלודרמה הקומית "ד"ר קלירט'האוס המדהים" ובמחזה "ג'ונסון על ג'ורדן".
הופיע לראשונה על הבמה הגדולה בברודוויי באותה השנה במחזה "רומיאו ויוליה".
בשיא הצלחתו כשחקן תיאטרון התגייס ריצ'רדסון במהלך מלחמת העולם השנייה לכוחות המילואים של הצי המלכותי והשתחרר יחד עם השחקן לורנס אוליבייה בשנת 1944 רק כדי לחזור לתיאטרון אולד ויק ולחזות במה שנותר ממנו לאחר הפצצות הנאצים.
בעקבות ההרס במקום עבר להופיע ב"תיאטרון נואל קווארד" שבסיטי של וסטמינסטר שם נתן הופעות בלתי נשכחות במחזמר "פר גינט" ובמחזות "זרועות ואדם", "בלש קורא" ו"ריצ'רד השני" לצידו של אלק גינס אותו גם ביים ריצ'רדסון.
בשנת 1945 נסעו ריצ'רדסון ולורנס אוליבייה לגרמניה כדי להופיע בפני אלפי חיילים בריטיים, והספיקו להופיע גם בתיאטרון הלאומי הצרפתי ה"קומדי פראנסז".
ריצ'רדסון ואוליבייה נחשבים עד היום לשחקני התיאטרון הגדולים ביותר בהיסטוריה של "תיאטרון אולד ויק".
היה מועמד לשלושה פרסי טוני על תפקידיו במחזות "הוואלס של לוחמי השוורים", "בית" ו"מדינה של אף אחד".
התפרסם לראשונה בקולנוע הבריטי ב-1936 בקלאסיקה המדע בדיונית בהפקתו של אלכסנדר קורדה "דברים העתידים לבוא".
קיבל ביקורות אוהדות ראשונות על הופעותיו בעיבוד הקולנועי המצליח "המצודה" לרומן של ארצ'יבלד ג'וזף קרונין "המצודה" בתור ד"ר פיליפ דני חברו הטוב של גיבור העלילה ד"ר אנדרו מנסון (רוברט דונט) ובמותחן ההרפתקאות המלחמתי "ארבעה האבות" בו גילם את קפטן ג'ון דוראנס.
ב-1948 שיחק בעיבודו של קרול ריד לסיפור קצר של גרהם גרין "האליל שנפל" את ביינס רב המשרתים של השגריר.
באותה השנה גם התפרסם לצידה של ויוויאן לי בתפקיד אלכסיי קרנין בעיבוד הקולנועי הטוב ביותר שנעשה לרומן של לב טולסטוי "אנה קארנינה".
ריצ'רדסון שיחק בהוליווד לראשונה ב-1949 בדרמה הקלאסית של ויליאם ויילר "היורשת".
בסרט גילם את ד"ר אוסטין סלופר אביה הקשוח והבלתי מתפשר של קת'רין (אוליביה דה הבילנד) וקיבל מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנת 1952 זכה בפרס באפט"א לשחקן הבריטי הטוב ביותר על תפקידו בתור איל הנפט ג'ון ריידג'פילד בעל חברת התעופה בדרמת המלחמה של דייוויד לין "מחסום הקול".
ב-1955 גילם את הדוכס מבקינגהאם בעיבוד שערך לורנס אוליבייה לטרגדיה השייקספירית "ריצ'רד השלישי".
שיחק בתחילת שנות ה-60 באפוסי המלחמה ההיסטוריים "אקסודוס" בתור הגנרל הבריטי סות'רלנד ו"300 ספרטנים" המבוסס על קרב תרמופילאי בתור תמיסטוקלס המנהיג של אתונה.
ב-1962 גילם את ג'יימס טיירון בעלה השתיין של מרי (קת'רין הפבורן) המכורה למורפיום בעיבודו המוצלח של סידני לומט למחזהו של יוג'ין או'ניל "מסע ארוך אל תוך הלילה".
על הופעתו זכה בפרס השחקן הטוב ביותר במסגרת פסטיבל קאן.
ב-1965 השתתף בדרמת המלחמה המבוססת על הרומן של בוריס פסטרנק "דוקטור ז'יוואגו" בתור אלכסנדר גרומקו.
הועמד פעמיים לפרס השחקן הבריטי הטוב ביותר על הופעתו בתור ראש ממשלת בריטניה ויליאם גלאדסטון בסרט המלחמה "חרטום" ועל תפקידו בקומדיה "הקופסה השגויה".
שיחק ב-1969 ב"הקרב על בריטניה", סרט המלחמה של גאי המילטון שתיאר את אירועי הקרב על בריטניה.
ב-1972 הועמד לפרס שחקן המשנה הטוב ביותר בקולנוע הבריטי על תפקידו בתור המלך ג'ורג' הרביעי בסרט "ליידי קרוליין לאמב" וגילם את הזחל בעיבוד הקולנועי לספר "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות".
ב-1975 הופיע בקומדיה המוזיקלית "בר מזל" בתור התעשיין הרשע סיר ג'יימס בורג'ס.
הופיע בסדרה האיטלקית "ישו מנצרת" בדמותו של אחד מחסידיו הראשונים של ישו, שמעון הקדוש.
ב-1981 גילם את המכשף אולריך בסרט ההרפתקאות התקופתי "" ואת סופרם בינג בסרטו של טרי גיליאם "שודדי הזמן".
ריצ'רדסון נפטר זמן קצר לאחר צילומי הסרט "גרייסטוק: האגדה של טרזן מלך הקופים", בסרט הופיע ריצ'רדסון בתור הרוזן ה-6 של גרייסטוק והיה מועמד בטקס האוסקר שנערך כחצי שנה לאחר מותו לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר בפעם השנייה לאחר 35 שנה.
למרות שנפטר, ריצ'רדסון נחשב לשחקן המבוגר ביותר בהיסטוריה שהיה מועמד לאוסקר.
הסרט הוקדש לזכרו של ריצ'רדסון.
בשנת 1924 התחתן עם השחקנית בת השבע עשרה מוריאל יואיט, הזוג היה נשוי באושר ללא ילדים עד למותה של יואיט ממחלת השינה בשנת 1942.
ב-1944 התחתן עם השחקנית מריאל פורבס, לריצ'רדסון ולפורבס נולד ילד אחד.
הם היו נשואים במשך 29 שנים עד למותו של ריצ'רדסון.
ריצ'רדסון הוא הראשון בדורו שקיבל תואר אבירות על עשייתו בשנת 1947, לפני ג'ון גילגוד ולורנס אוליבייה.
ריצ'רדסון נפטר בשנת 1983 משבץ כשהוא בן 80, ונקבר בבית הקברות הייגייט שבלונדון.
רלף קוק קרייג היה אצן אמריקאי, אלוף אולימפי בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר.
הוא למד והתאמן באוניברסיטת מישיגן.
הוא החל את הקריירה שלו כאצן משוכות אך התפתח לאצן למרחקים קצרים.
באליפות הספורטאים החובבים של אמריקה (IC4A) שנערכה בשנת 1910 זכה קרייג בתואר בריצת 220 יארד כשהשווה את שיא העולם בתוצאה של 21.2 שניות.
שנה לאחר מכן באותה תחרות הוא זכה בריצת 100 יארד בתוצאה של 9.8 שניות ובריצת 220 יארד לאחר שהשווה בשנית את העולם בתוצאה של 21.2 שניות.
לאחר המשחקים האולימפיים פרש קרייג מתחרויות.
באולימפיאדת לונדון (1948) נבחר קרייג לשאת את דגל ארצות הברית בטקס הפתיחה בזכות היותו חבר בנבחרת היכטה של ארצו (בגיל 59), וזאת למרות שלא השתתף בתחרות.
בשנת 1972 נפטר קרייג בלייק ג'ורג', שבניו יורק.
בשנת 2010 זכה קרייג להכלל בהיכל התהילה האמריקאי של האתלטיקה.
רלף לי סמפסון ג'וניור הוא כדורסלן עבר אמריקאי אשר שיחק בעמדת הסנטר בליגת ה-NBA, ומיתמר לגובה של 2.24 מטרים.
בשנת 2012 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל.
לאחר התיכון, החל סמפסון לשחק במדיה של אוניברסיטת וירג'יניה.
הוא שיחק במדי המכללה במשך ארבע שנים.
בכל שנותיו במכללה רשם סמפסון של מעל 11 למשחק, ובשנתו האחרונה הוסיף גם 19.1 נקודות.
הוא נבחר שלוש שנים ברציפות לשחקן השנה במכללות על שם ג'יימס נייסמית' ופעמיים לשחקן השנה על שם ג'ון וודן ותמונתו התנוססה ארבע פעמים על שער המגזין ספורטס אילוסטרייטד.
לאחר סיום לימודיו, היה סמפסון מועמד טבעי להיבחר במיקום גבוה בדראפט, ורבים ראו בו הבטחה שיהפוך לאחד השחקנים הדומיננטיים ביותר בליגה.
סמפסון העמיד עצמו לבחירה בדראפט של שנת 1983, ונבחר על ידי יוסטון רוקטס בבחירה הראשונה.
כבר בעונת הרוקי שלו נבחר סמפסון למשחק האולסטאר וזכה בתואר רוקי השנה כשרשם ממוצעים של 21.0 נקודות ו-11.1 ריבאונדים למשחק.
על אף יכולתו הטובה של סמפסון, סיימה קבוצתו במאזן הגרוע ביותר במערב עם 29 ניצחונות בלבד מול 53 הפסדים, והוגרלה לבחור את הבחירה הראשונה בדראפט של שנת 1984.
בדראפט בחרה יוסטון את האקים אולאג'ואן, המיתמר לגובה של 2.13 מטרים, בבחירה הראשונה.
עם הצטרפותו של אולאג'ואן שיפרה הקבוצה את מאזנה כשניצחה 48 משחקים, הפסידה רק 34 והעפילה למשחקי הפלייאוף לראשונה מזה שלוש שנים.
סמפסון הוכיח כי שילובו של שחקן גבוה נוסף לצידו אינו בא זה על חשבונו של זה, ורשם שיא קריירה של 22.1 נקודות למשחק בעונה הסדירה.
הוא נבחר בפעם השנייה ברציפות למשחק האולסטאר, בו שיתף פעולה עם אולאג'ואן שנבחר גם כן.
במשחק עצמו, רשם סמפסון 24 נקודות, קטף 10 ריבאונדים ונבחר לשחקן המצטיין.
במשחקי הפלייאוף הודחה יוסטון כבר בסיבוב הראשון על ידי יוטה ג'אז בחמישה משחקים.
את העונה הבאה, עונת , סיימה יוסטון בראש הבית הדרום-מערבי עם מאזן של 31-51, העפילה למשחקי הפלייאוף מהמקום השני במערב, והגיעה עד למשחק הגמר, כשהיא מנצחת בסיבוב הראשון את סקרמנטו קינגס ב של שלושה משחקים, וחולפת גם על פני דנוור נאגטס בסיבוב השני.
בגמר המערב פגשה יוסטון את האלופה היוצאת, לוס אנג'לס לייקרס.
במשחק החמישי בסדרה, כשהמשחק בשוויון, וכשנותרה שנייה אחת לסיום הזמן החוקי של המשחק, קלע סמפסון את סל הניצחון עם הישמע ה והוביל את קבוצתו לניצחון 4-1 בסדרה ולגמר ה-NBA.
בסדרת הגמר רשם סמפסון ממוצעים של 14.8 נקודות ו-9.5 ריבאונדים למשחק, אך לא הצליח למנוע מקבוצתו הפסד לבוסטון סלטיקס, עם הרכב הנחשב לאחד מהטובים בהיסטוריה, בשישה משחקים.
במהלך עונת נפצע סמפסון בברכיו ובגבו ושותף רק ב-43 משחקים באותה העונה.
במשחקים בהם כן שותף, שמר סמפסון על יכולת טובה יחסית, וסיים את העונה עם ממוצעים של 15.6 נקודות, ו-8.7 ריבאונדים.
עקב פציעותיו המרובות, הועבר סמפסון ב במהלך עונת לגולדן סטייט ווריורס, בה שותף ב-29 משחקים עד לסיום העונה, אך לא העפיל עם הקבוצה לפלייאוף.
בעונה העוקבת, המשיכו ממוצעיו לצנוח כשרשם רק 6.4 נקודות ו-5.0 ריבאונדים למשחק.
בסיום העונה, העפילה גולדן סטייט למשחקי הפלייאוף, אך סמפסון כמעט ולא שותף, והועבר לאחר הפלייאוף לסקרמנטו קינגס בתמורה לג'ים פטרסן שהצטרף לווריורס.
גם בסקרמנטו לא הצליח סמפסון לשחזר את יכולתו הטובה משנות הקריירה הראשונות שלו.
הוא שותף ב-51 משחקים בלבד בשתי העונות בהן שיחק בסקרמנטו, בהם תרם נקודות בודדות, ובסיום עונת שוחרר מהקבוצה.
הוא חתם בוושינגטון בולטס, אך נופה מהסגל כעבור עשרה משחקים בלבד.
סמפסון, שלא הצליח להתגבר על פציעותיו, חתם עד לסיום העונה באוניקאחה מאלגה מליגת העל הספרדית, שותף בשמונה משחקים בלבד, ופרש ממשחק.
מדליית זהב במשחקים הפאן-אמריקאיים: 1979
בחירה לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA
MVP של משחק האולסטאר של ה-NBA: 1985
חבר היכל התהילה של הכדורסל: 2012
רלף אליסון הוא סופר אפרו-אמריקאי הידוע בעיקר בשל הרומן "האדם הבלתי נראה" אשר זכה בפרס הספר הלאומי של 1953 בארצות הברית ונחשב מגדולי הספרות האפרו-אמריקאית.
רלף וולדו אליסון, שנקרא על שם ראלף וולדו אמרסון, נולד באוקלהומה סיטי.
אביו שמת כשהיה בן שלוש היה עבד משוחרר שלא ידע קרוא וכתוב.
רק לאחר שנים אליסון גילה שאביו תמיד קיווה שיהפוך למשורר.
אליסון החל בלימודי מוזיקה במכללה של שחורים באלבמה אך בזמנו החופשי בילה בספרייה בקריאת קלאסיקות מודרניסטיות.
אליסון סיפר על עצמו שחווה התעוררות כשקרא את הפואמה "ארץ הישימון" מאת ת"ס אליוט.
לאחר מכן עבר לניו יורק ולמד פיסול וצילום, שם פגש את ריצ'רד רייט, אשר עודד אותו לכתוב.
מ-1937 עד 1944 אליסון פרסם סיפורים קצרים וביקורות במבחר מגזינים, ובמהלך מלחמת העולם השנייה התגייס לצי הסוחר של ארצות הברית.
בתום המלחמה אליסון התחתן, ומ-1947 ועד 1951 הוא השקיע את רוב זמנו ומרצו בכתיבת "האדם הבלתי נראה" ("Invisible Man").
הרומן יצא לאור ב-1952 ומתמקד בחוויותיו של גבר שחור התר אחר זהות ומקום בחברה האמריקאית של שנות השלושים.
הספר נכתב בגוף ראשון, ולדמות הראשית - הוא האדם הבלתי נראה - אין שם.
ישנם כמה קווי דמיון בין חוויותיה של הדמות הראשית לחייו של אליסון עצמו – החל מהלימוד במכללה של שחורים בדרום ארצות הברית ועד המעבר לניו יורק - אך בספר משולבים גם אלמנטים סוריאליסטיים ואבסורדיים המציגים באופן סמלי את מעמדו של האדם השחור בארצות הברית.
האדם השחור בלתי נראה במובן המטאפורי – החברה הלבנה מסרבת לראות אותו או להכיר בו.
בנוסף לכך הספר עוסק גם בהבדלים בין הגזענות בדרום ארצות הברית לבין הגזענות בצפון ארצות הברית, במלחמות הפנימיות של האינטלקטואלים השחורים, ובנושאים כגון גילוי עריות, טיפול בשוק חשמלי ומוזיקת ג'אז.
ב-1958, לאחר ההצלחה האדירה של "האדם הבלתי נראה", אליסון החל לכתוב רומן נוסף.
הוא כתב יותר מ-2,000 עמודים מהספר אך לא הצליח לסיים אותו עד מותו ב-1994, יותר משלושים שנה אחרי שהתחיל לכתוב אותו.
קטעים מהספר פורסמו לאחר מותו, כ-"ג'ונטינת" ("Juneteenth") ב-1999, ובאופן נרחב יותר כ-"שלושה ימים לפני הירי" ("Three Days Before the Shooting") ב-2010.
פרט לכתיבתו אליסון גם עסק בפיסול, צילום, נגינה והוראה במבחר אוניברסיטאות בארצות הברית.
ב-1969 קיבל את מדליית החירות הנשיאותית בארצות הברית ושנה לאחר מכן הוענק לו תואר אביר במסדר האמנויות והספרות הצרפתי.
בשנת 1992 זכה בפרס אניספילד-וולף על 'הישג יוצא דופן' (הראשון שחולק אי פעם בקטגוריה זו, והיחיד נכון ל-2025).
אליסון נפטר ב-1994 מסרטן הלבלב ונקבר בשכונת וושינגטון הייטס בניו יורק.
Invisible Man – הרומן הראשון והיחיד שסיים לכתוב (הוצאת רנדום האוס, 1952).
Shadow and Act – קובץ מאמרים (הוצאת רנדום האוס, 1964).
Going to the Territory – קובץ מאמרים (הוצאת רנדום האוס, 1986).
The Collected Essays of Ralph Ellison – אוסף של שני קובצי המאמרים הקודמים, יחד עם מספר מאמרים נוספים; הספר יצא לאור לאחר מותו (הוצאת מודרן ליבררי, 1995)
Flying Home and Other Stories – קובץ סיפורים קצרים שכתב לפני שהחל לעבוד על הרומן הראשון שלו ואשר הופיעו במגזינים שונים; הספר יצא לאור לאחר מותו (הוצאת רנדום האוס, 1996).
Juneteenth – גרסה ראשונה בת 368 עמודים לספרו השני הבלתי גמור; יצא לאור חמש שנים לאחר מותו (הוצאת רנדום האוס, 1999).
Trading Twelves: The Selected Letters of Ralph Ellison and Albert Murray – חלופת המכתבים בין אליסון לידידו הסופר ומבקר הג'אז אלברט מורי (הוצאת מודרן ליבררי, 2000).
Three Days Before the Shooting – גרסה שנייה בת 1,100 עמודים לספרו השני הבלתי גמור; יצא לאור 15 שנים לאחר מותו (הוצאת מודרן ליבררי, 2010).
האדם הבלתי נראה, תרגם אורי בלסם, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 1988.
רליתיים (שם מדעי: Rallidae) היא משפחה של עופות בסדרת העגוראים.
מיני הרליות הם עופות קטנים החיים בביצות ובאזורים לחים וחלקם איבדו את יכולת התעופה שלהם.
הם מצויים בכל היבשות כולל באיים מרוחקים.
הגדולה במיני הרליות היא הטאקאהה מניו זילנד שמגיעה למשקל 2.7 ק"ג.
רוב המינים קטנים הרבה יותר.
סוג ומין יחיד ברודית אפריקאית (Aenigmatolimnas marginalis)
סוג ומין יחיד רלית האי אינאקססיבל (Atlantisia rogersi)
סוג ומין יחיד רלית ספאטה (Cyanolimnas cerverai)
סוג ומין יחיד רלית לבנת הגרון (Dryolimnas cuvieri)
סוג ומין יחיד רלית תרנגולית (Gallicrex cinerea)
סוג ומין יחיד הימנטורניס האמטופוס (Himantornis haematopus)
סוג ומין יחיד רלית אוצלוטית (Micropygia schomburgkii)
סוג ומין יחיד סופית מוכתמת (Porphyriops melanops)
ישנם גם רליות נכחדות רבות כמו רלית אדומה.
או רלית איוו ג'ימה, שנכחדה בשנות ה-20 של המאה ה-20.
רלית האי אינאקססיבל (שם מדעי: Atlantisia rogersi) הוא עוף חסר יכולת תעופה ממשפחת הרליתיים, מין יחיד בסוג Atlantisia.
העוף אנדמי לאי אינאקססיבל שבארכיפלג טריסטן דה קונה שבדרום האוקיינוס האטלנטי.
העוף מפורסם בזכות היותו העוף חסר יכולת התעופה הקטן ביותר הקיים כיום.
בגלל בידודו של האי ותצורתו הטופוגרפית הקשה, לא הובאו לאי טורפים גדולים, כך שאוכלוסיית המין לא נכחדה, בשונה מעופות חסרי יכולת תעופה אחרים שנכחדו (כולל העוף חסר יכולת התעופה הקטן יותר גדרון האי סטפן).
משקל הרלית 30 גרם בממוצע, ואורכה 17 ס"מ.
צבע הנוצות חום כהה, כשהבטן כהה יותר.
ניזונה מתולעים, זרעונים, עשים וענבה.
רלית תרנגולית (שם מדעי: Gallicrex cinerea) היא מין יחיד בסוגו של עוף מים במשפחת הרליתיים.
חיה בטבע בביצות דרום מזרח אסיה והודו.
גודלה של רלית זו הוא עד 43 ס"מ באורך ומשקלה 476-650 גרם.
צבע הנוצות שחור כמעט לגמרי למעט הכרבולת האדומה על הראש והמקור הצהוב.
לרלית רגליים צהובות וארוכות אך זנב קצר וגוף נמוך העוזר לה להיבלע בשיחים בעת הצורך.
הנקבות קטנות מהזכרים, אורכן עד 36 ס"מ ומשקלן 298-434 גרם.
נוצותיהן חומות כהות והן חסרות כרבולת.
הנקבות מטילות 2-3 ביצים בשטחי ביצות בין השיחים ונשארות לשמור עליהן.
עופות אלה חיים בביצות ברחבי אסיה בהודו, פקיסטן, סרי לנקה ועד דרום סין, קוריאה, יפן, הפיליפינים ואינדונזיה.
את מזונם הם מחפשים במים הרדודים, וניזונים מזרעים, חרקים, דגים קטנים וסרטנים זעירים.
עופות אלה בדרך כלל חשאיים ושקטים למעט בבקרים, כאשר הזכרים מכריזים על טריטוריה או קוראים לבנות זוגם.
רלית רוגט (שם מדעי: Rougetius rougetii) היא מין של עוף מים ממשפחת הרליתיים והיא המין היחיד בסוגה.
היא חיה בכמה אגמים באפריקה, במדינות אריתריאה ואתיופיה.
זהו עוף קטן בגודלו שאורכן כ-30 ס"מ והוא בעל מקור עדין ורדרד, פלג גוף עליון וכנפיים חומים, בטן וחזה כתומים, ושת לבן.
הרגליים ארוכות ועוזרות לעוף לשוטט בביצות שבהן הוא מצוי.
הרלית חיה באזורים לחים ובאזורי שיחים הרריים עד גבהים 1,500–4,100 מ' ומצויה גם ברמת אתיופיה.
היא חיה שם בערבות, בביצות, בנחלים ולעיתים גם בפארקים ובאזורים עירוניים.
הרלית מאוימת בטבע על ידי פגיעה בערבות והביצות ההרריות בהם היא חיה.
}}רלית מחרחרת' (שם מדעי: Aramidopsis plateni'') היא מין של רלית, החיה בדרום-מזרח אסיה, באי סולאווסי ובאי בוטון הסמוך, שבאינדונזיה.
היא המין היחיד בסוגה וקיבלה את שמה עקב הקולות דמויי הנחירות שהיא מפיקה.
רלית זו היא ממוצעת בגודלה ואורכה 30 ס"מ ומשקלה 143–160 גרם.
היא איננה יכולה לעוף ויש לה כנפיים קטנות, זנב גדול, רגליים שחורות ארוכות ואצבעות ארוכות וחזקות.
אצל הנקבות הרגליים הן כחולות-אפורות.
הראש והחזה אפורים, הכנפיים חומות, החלק התחתון ותחילת הכנפיים צבועים בלבן מנוקד בשחור.
העורף והגב כתומים והמקור אדום.
הרליות נפוצות רק ביערות ושפלות ההר של צפון ומזרח האי סולוואי ובשנת 1995 נמצאה עוד אוכלוסייה באי בוטון.
צמחיית האי היא סבוכה מעט ובה הרבה עצי במבוק וליאנות של עצי ג'ונגל ובאזור אחר עשב גדול מהמין Miscanthus sinensis שופע לאורך הרמות.
הרליות מסוגלות לחיות על הרמה עד גובה 1,300 מ'.
זוהי רלית קולנית מאוד שמשמיעה צווחות דמויות נחירה אנושית והיא עושה זאת כדי לקרוא לבן זוג או להזהיר מטורפים.
רק בודדות נצפו בטבע, רובן בידי ציידים.
מעריכים את מספרן בין 3,500-15,00 פרטים בוגרים, ומצב השימור שלהן מוגדר "פגיע".
הן ניזונות בעיקר מסרטנים ולטאות קטנות וגם מביצים של עופות אחרים.
הסיבות העיקריות להידלדלותן הן: אובדן היערות, אשר נכרתים למטרות פיתוח; הפרעה מצד בני אדם; כניסתם לאי של טורפים כמו כלבים, חתולים ומכרסמים אשר צדים את האפרוחים.
רלית פפואה מקורקעת (שם מדעי: Megacrex inepta) היא מין של עוף מים ממשפחת הרליתיים שהיא יחידה בסוגה וחיה באזורי יערות לחים וביצות באינדונזיה ובגינאה החדשה.
אורך הזכר 36-38 ס"מ, והוא גדול מעט מהנקבה.
לרלית זו מקור צהוב וארוך, עיניים אדומות, חזה אפור, גוף וכנפיים חומים וזנב שחור.
הרגליים ורודות ואצל הצעירים הצבע פחות בולט.
הרלית אינה מסוגלת לעוף אך היא מסוגלת לשחות.
רלית זו חיה ביערות לחים וטרופיים, ביערות מנגרובים או ביצות שונות בגינאה החדשה ובפפואה ניו גיני.
מצב השימור שלה: ללא חשש.
לרלית זו יש 2 תת-מינים:
רלית וולאס (שם מדעי: Habroptila wallacii) היא מין של רלית מסדרת העגוראים האנדמית לאי הלמהרה שבאיי מאלוקו, אינדונזיה והיא המין היחיד בסוג Habroptila.
רלית וולאס נחשבת כביישנית למדי ונחקרה רק במידה מועטה.
שמה של הרלית ניתן ע"ש החוקר, הוגה האבולוציה (יחד עם דרווין) וחוקר בעלי חיים באינדונזיה, אלפרד וולאס (1823 – 1913).
אורכה הממוצע 33-40 ס"מ והיא בעלת גוף כחול-שחור אצל הזכרים וחום כהה בחלק התחתון.
הגחון כחול-שחור אך יותר בהיר והעפעפיים, המקור הארוך והרגליים החזקות הם אדומים בצבעם.
הכנפיים קטנות ולא מועילות לה במעוף והיא אכן חסרת יכולת לעופף.
זכרי הרלית מסוגלים לקרוא בקול רם וכן לתופף בכנפיהם כדי להרשים נקבות ולהרחיק יריבים.
מרבית הפעילות מתרחשת בעיקר בשעות הבוקר או בשעת בין ערביים.
בית הגידול של הרלית הוא בסבכי דקלים ממין Metroxylon sagu, בביצות סבוכות וכן בדשאי Imperata cylindrica, שם היא מחפשת מזון בהליכה בין הצמחים.
היא ניזונה מנצרי דקלים ומחרקים ואולי אף מעלי הדקלים הנחשבים קשים למאכל.
המשך קיומה מצוי בסכנה עקב פגיעה ביערות הדקלים ויבוש ביצות וכן כתוצאה מטורפים כמו כלבים וחתולים שפלשו לאי.
מעריכים שישנם כיום רק 3,500-15,000 פרטים בוגרים.
רלית המים (שם מדעי: Rallus aquaticus) היא מין של רלית הנמצאת רוב זמנה במים.
רלית קטנה זו חיה ברחבי העולם הישן במגוון בתי גידול ונמצאת גם בישראל.
היא בעלת גוף קטן ומעוגל.
הראש והחזה כחולים-אפורים, כשאזור הלחיים לבן.
כיפה, עורף וכנפיים חומות, מקור ועיניים אדומות וזנב שחור.
היא מסוגלת לעופף למרחקים קצרים אך מתעייפת מהר ונוטה בעיקר ללכת על הקרקע.
המקור מוארך ומותאם לחטוף מזונות קטנים במהירות.
הרלית שוחה היטב ומרבה בשחייה.
רלית המים חיה ברחבי ביצות, גדות נהרות, מדשאות ואגמים או אף חופים ברחבי העולם הישן ובכמה אזורים היא נפוצה באתרי קרח.
היא מונוגמית ושני בני הזוג מגדלים את אפרוחיהם יחדיו.
הם מקננים בין צמחי המים השונים והנקבה מטילה 6–11 ביצים.
מזהירים בצרחות רליות אחרות שלא יתקרבו, ותוקפים באגרסיביות כל מסיג גבול.
האפרוחים מסוגלים ללכת אחרי אמם כבר ברגע הראשון וניזונים אחריה.
עופות אלה הם אוכלי כל, הניזונים ממה שימצאו בסביבתם, בעיקר בעלי חיים קטנים כמו שלשולים, עלוקות, סרטנים, דגים קטנים, דו-חיים וחרקים וזחליהם.
לעיתים הם אף יאכלו חולייתנים קטנים או פגרים.
הם מחטטים בבוץ כמו כפנים ושולים מה שהם מוצאים או שהם חוטפים את הטרף ממארב.
בנוסף על טרף הם ניזונים מעלים, פירות שונים, צמחי מים וזרעים כמו זרעי אורז.
רליות המים נטרפות בטבע על ידי עופות דורסים כמו זרון, עיט צפרדעים ועיט חורש, אנפות כמו אנפה אפורה, אוח מצוי, לילית מצויה, ינשוף שדות, בז מצוי ובביצות גם בז נודד.
הן פגיעות גם ליונקים טורפים כמו חתול הביצות, חתול בר, לוטרה, חורפן אמריקאי וחורפן אירופי.
בנוסף לטורפים הרליות פגיעות למחלות שונות ולטפילים שונים, חלקם מזיקים וחלקם בעיקר טורדניים, כמו מיני תולעים מוצצות דם ואפילו שטרגליים.
רליות המים בתפוצה רבה בטבע ואינן בסכנה, למרות שהן ניצודות למאכל על ידי האדם גם בימינו.
תוחלת החיים שלהן בטבע מגיעה עד 8 שנים.
עם זאת באזורים מסוימים מספרן יורד עקב פגיעה בבית הגידול, זיהום ביצות, בניית תעלות בגדות הנהר ועוד.
בכמה איים פגעה בהן הבאה של טורפים לא מקומיים כמו חורפן אמריקאי.
חורפנים אלה, שיועדו לתעשיית פרוות, נמלטו מהכלובים וטרפו מאות עופות ואפרוחים.
aquaticus - מצוי באירופה, צפון אפריקה, המזרח התיכון המערבי, מערב אסיה עד לקזחסטן וסיביר.
תת-המין חום מהרגיל ובעל מקור קצר.
korejewi - מצוי באסיה הדרומי מאיראן ומערב סין עד לחבל קשמיר ולדאק בהודו.
רלית ספאטה (שם מדעי: Cyanolimnas cerverai) היא מין של עוף מים ממשפחת הרליתיים.
זהו מין יחיד בסוגו, החי אך ורק בחצי האי ספאטה, שבמחוז מטאנסס בקובה.
רלית ספאטה מצויה בסכנת הכחדה קריטית ונותרו בטבע רק 250–1,000 פרטים ממין זה.
הרלית חיה רק במערב קובה.
זו רלית בינונית שאורכה 29 סנטימטרים.
צבע הגב והעורף חום-זית עם עורף וצדדים כחולים-אפורים וחזה לבן.
כנפיה קצרות מאוד ומעוגלות, זנבה לבן ורגליה אדומות.
מקורה ארוך ואדום עם פנים כחולות-אפורות.
הרלית שקטה מאוד ולא משמיעה כמעט קולות.
הרלית חיה בערבות שיחים גבוהות וביצות בספאטה.
היא מסתתרת בביצות ומחפשת יצורים קטנים וחלקי צמחים למאכל.
באזור הביצות ישנה צמחייה וסביבת מחיה אנדמית הנתונה בסכנה, כולל דרורים שונים ועד ללהקה של תנין קובני.
הרלית נפוצה גם בביצות מנגרובים הקרובות לחוף.
הרלית בסכנה מאז המאה ה-20, עקב פגיעה בבית גידולה הקטן והנידח, הפרעה מתיירים וטריפה על ידי מינים מיובאים לאמריקה כמו נמייה אסייתית קטנה או שפמנון מצוי פוגעת בהם רבות.
בעתיד עקב התחממות הכדור יהיו בעיות נוספות של עליית פני הים, מה שיגרום להמלחת הביצה והרג היצורים שבה וכן להוריקנים ולשריפות צמחים יבשים בקלות.
רלית אוצלוטית (שם מדעי: Micropygia schomburgkii) היא מין של עוף ביצה ממשפחת הרליתיים, החי בדרום אמריקה.
זוהי רלית קטנה שאורכה 15 ס"מ בממוצע ומשקלה 25–40 גרם.
היא בעלת מקור עדין וגוף חום-ורדרד עם כנפים כהות יותר ורגליים אפורות.
הזכרים גדולים מהנקבות והם משמיעים קריאות קולניות בשעות הבוקר ובין הערביים כדי למשוך נקבות ולהזהיר יריבים.
הרלית חיה בטבע בסוואנות יבשות ואדמות שפלה עשבונית רטובה באזורים הטרופיים במדינות: בוליביה, ברזיל, קולומביה, קוסטה ריקה, גויאנה הצרפתית, גיאנה, פרגוואי, פרו, סורינאם וונצואלה.
רלף פלקנמאייר הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הקשר בעיקר באיינטרכט פרנקפורט, ותקופה קצרה בבאייר לברקוזן עמה זכה בגביע אופ"א.
לפלקנמאייר ארבע הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, עמה השתתף ביורו 1984.
פלקנמאייר החל את קריירת הבוגרים שלו באיינטרכט פרנקפורט, וערך שתי הופעות בשני המחזורים האחרונים של עונת הבכורה שלו בקבוצה, 1980/81. באותה עונה זכה פלקנמאייר עם פרנקפורט בגביע הגרמני, לאחר שקבוצתו ניצחה בגמר את קייזרסלאוטרן בתוצאה 3-1. פלקנמאייר לא שותף במשחק הגמר.
החל מעונת 1981/82 פלקנמאייר החל לתפוס מקום קבוע בקישור של פרנקפורט, ובעונה זו סיים עם הקבוצה במקום השמיני בבונדסליגה, כאשר את שער הבכורה שלו בקבוצה הבקיע בפברואר 1982, בניצחון 4-2 על פ.צ.
בגביע אירופה למחזיקות גביע הגיע פלקנמאייר עם פרנקפורט באותה עונה לרבע הגמר, בו הודחה הקבוצה על ידי טוטנהאם הוטספר.
עונת 1983/84 הייתה עונת שיא אישית עבור פלקנמאייר, שהבקיע שמונה שערי ליגה, אך הקבוצה סיימה רק במקום ה-16 בבונדסליגה, ונאלצה להתמודד במבחני הישרדות מול דיסבורג מהבונדסליגה השנייה.
פרנקפורט ניצחה 5-0 במשחק הראשון בדיסבורג, כשפלקנמאייר הבקיע את השער השלישי, ולאחר שהגומלין הסתיים בתוצאה 1-1, פרנקפורט ופלקנמאייר נשארו בליגה.
בשלוש העונות הבאות פלקנמאייר ופרנקפורט דורגו בחלק התחתון של הטבלה והיו קרובים לתחתית, אך נשארו בליגה.
פלקנמאייר שיתף פעולה בתקופה זו בקישור הקבוצה עם רלף זיברס, יוזף סארוקה ויאן סוונסון.
בתום עונת 1986/87 עזב פלקנמאייר את פרנקפורט לאחר שבע עונות בהן הבקיע 18 שערי ליגה ב-173 הופעות, וחתם בבאייר לברקוזן.
הצלחתו של פלקנמאייר בבאייר לברקוזן הייתה מיידית.
בעונת הבכורה שלו בקבוצה, 1987/88, הבקיע פלקנמאייר שישה שערי ליגה.
שער הבכורה של פלקנמאייר בלברקוזן נכבש בספטמבר 1987 בתיקו 2-2 מול שאלקה 04. את העונה הזו סיימה לברקוזן במקום השמיני בבונדסליגה, אך זכתה בגביע אופ"א, לאחר שהדיחה בחצי הגמר את ברצלונה.
בשלב הגמר, הפסידו לברקוזן ופלקנמאייר לאספניול בתוצאה 3-0 במשחק הראשון, וניצחו בתוצאה זהה בגומלין.
לאחר שלא הובקעו שערים בהארכה, המשחק עבר לפנדלים, שם פלקנמאייר החטיא את הפנדל הראשון ללברקוזן, אך חבריו וולפגנג רולף, הרברט ואס וקלאוס טאובר הבקיעו, ולברקוזן ניצחה 3-2 בפנדלים, לאחר שלוש החטאות רצופות של אספניול.
העונה השנייה של פלקנמאייר בלברקוזן הייתה מוצלחת פחות.
בעונה זו מיעט פלקנמאייר לפתוח בהרכב, וערך 19 הופעות ליגה בלבד, בהן הבקיע שער אחד, והקבוצה שוב סיימה במקום השמיני.
גם בגביע אופ"א נחלה לברקוזן מפח נפש, כאשר לא הצליחה להגן על תוארה והודחה על ידי בלננשש הפורטוגלית כבר בסיבוב הראשון.
בתום עונה זו, עזב פלקנמאייר את לברקוזן לאחר שתי עונות, וחזר לאיינטרכט פרנקפורט.