tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תיקנים (שם מדעי: Blattaria; ביחיד: תיקן; גם: מַקָּק; בלשון הדיבור: ג'וּק) היא קבוצה של חרקים בעלי גלגול חסר בסדרת התיקנאים, הכוללת כ-4,600 מינים אשר רובם מצויים באזור הטרופי.
חלק מן המינים הסתגלו לסביבת האדם, ותפוצתם הפכה לכלל עולמית בצמוד לתפוצת האדם.
הם נחשבים כמזיקים לאדם, בעיקר משום שהם מעבירים מחלות ופוגעים בצמחים.
רגליהם בנויות מחמישה פרקים, מחושיהם ארוכים וגקריפי פיהם נושכות-לועסות.
גופם לרוב שטוח, ובדרך כלל כנפי הנקבות מנוונות או חסרות.
לתיקנים יכולת הישרדות גבוהה מאוד.
התיקנים לא השתנו גנטית (או כמו שנהוג לומר – לא התפתחו אבולוציונית) כבר יותר מ־250 מיליון שנים.
הנקבות מייצרות תיק אשר לתוכו הן מטילות את הביצים (מכאן נגזר שם הסדרה).
הן מטילות 14–16 ביצים בתיק ביצים, נושאות אותו עמן (בקצה הבטן) במשך כיומיים, ואז מניחות אותו בסביבת מזון.
תיק הביצים הוא בצבע חום, והופך לכהה לאחר מספר ימים.
מן הביצים בוקעים הצעירים (נימפות), שהם בעלי מופע דומה לבוגר, רק קטן יותר וללא כנפיים, ולאחר מעבר של מספר שלבי התפתחות כנימפה הם הופכים לבוגרים.
טענה זו אומנם הוכחה כנכונה עבור מינים שונים של חרקים, אך דווקא עבור התיקנים היא התגלתה כשגויה - הללו עמידים רק מעט יותר מבני אדם לקרינה רדיואקטיבית.
תוצאות מחקרים שנערכו הראו שבני אדם ימותו לאחר חשיפה למנת קרינה של 4–10 גריי, ומקקים – ברמה של 70–100 גריי.
עובדה זאת הופכת את המקק לעמיד פי 6–16 לקרינה מאשר אדם, אך הוא עדיין ימות הרבה לפני חרקים אחרים.
מקור ההנחה השגויה, על פי העיתונאי ריצ'רד שוויד (Richard Schweid), הוא שלאחר הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי נפוצו שמועות שמקקים שרדו בתנאים ששררו לאחריה.
אחת הכרזות המפורסמות ביותר הייתה: "אם תתרחש מלחמה גרעינית, לא האמריקאים או הרוסים או הסינים ינצחו...
בחלק מהתרבויות נתפס התיקן כמבהיל או מעביר מחלות.
ממחקרים רבים שנערכו בקרב עקרות בית התברר כי הפחד מתיקנים גובר על מרבית המזיקים אשר מצויים בבתים (למעט עכברים).
ישנן תרבויות שבהן תיקנים משמשים למאכל.
תיקנחוליים (שם מדעי: Corydiidae), ידוע בעבר בשם Polyphagidae, היא משפחה מסדרת התיקנאים.
בני משפחה זו נפוצים בעיקר במדבריות ונוהגים להתחפר ביום מתחת לחול ולצאת בלילה כשהטמפרטורות צונחות כדי לחפש מזון.
בין המינים מתקיימת דו-צורתיות זוויגית כאשר הזכרים בעלי עיניים גדולות גוף מוארך ומכונפים בעוד הנקבות בעלות עיניים קטנות, חסרות כנפיים וגוף עגלגל וקמור.
תיקניים (שם מדעי: Blattidae) היא משפחה של חרקים בסדרת התיקנאים הכוללת תיקנים גדולים יחסית וחלקם הם המזיקים הביתיים (peridomestic pest ) הנפוצים ביותר ברחבי העולם.
מוצאם באזורים הטרופיים וידועים כ-4,000 מינים ברחבי העולם.
בישראל נפוצים ארבעת המינים הבאים:
מינים נוספים שנפוצים בעולם הם:
תיקני ענק (שם מדעי: Blaberidae) היא המשפחה השנייה בגודלה מבחינת מספר המינים בסדרת התיקנאים.
משפחה זו כוללת מינים גדולים יחסית של תיקנים, בניהם כמה מינים פופולרים, הנמכרים כחיות מחמד לגידול או לשם האכלת חיות אחרות.
עדויות ראשונות של משפחה זו נמצאו במאובנים מתור הקרטיקון.
זו משפחת התיקנים היחידה המשריצה , ולא מטילה את הביצים בתיק ביצים כשאר הטקסונים בסדרה.
תיקן החממות (Pycnoscelus surinamensis) - מין פולש המצוי גם בישראל.
"תירינגן" הייתה האונייה השלישית בסדרת הלגולנד של הצי הקיסרי הגרמני.
השדרית של תירינגן הונחה בנובמבר 1908 במספנת AG Weser בברמן.
יחד עם שלוש האוניות האחיות שלה, הלגולנד, אוסטפריזלנד ואולדנבורג, תירינגן השתתפה בכל מבצעי הצי הגדולים של מלחמת העולם הראשונה בים הצפוני נגד הצי הגדול הבריטי.
זה כלל את קרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916, הקרב הימי הגדול ביותר במלחמה, לרבות השמדת הסיירת המשוריינת הבריטית בלאק פרינס.
תירינגן ואחיותיה נמסרו בסופו של דבר למדינות ההסכמה המנצחות כפיצויי מלחמה; תירינגן הועברה לצרפת באפריל 1920 ושימשה כספינת מטרה של הצי הצרפתי.
היא הוטבעה מחוץ לגברס ונגרטה בשנים 1923–1933, אם כי נותרו חלקים מהאונייה.
תירינגן הייתה חמושה בסוללה ראשית של 12 תותחי 30.5 ס"מ (12 אינץ') SK L/50 בשישה צריחים תאומים, עם צריח אחד מקדימה, אחד מאחור ושניים בכל צד של האונייה.
הסיפון של תירינגן היה בעובי 63.5 מילימטרים (2.5 אינץ').
תירינגן הוזמנה על ידי הצי הקיסרי הגרמני תחת השם הזמני ארזאץ ביוולף, כתחליף לספינת הגנת החוף הישנה ביוולף.
החוזה עבור האונייה הוענק למספנת AG Weser בברמן בבנייה מספר 166. העבודה החלה ב-2 בנובמבר 1908 עם הנחת השדרית שלה, והאונייה הושקה שנה לאחר מכן ב-27 בנובמבר 1909. היא הוטבלה על ידי הדוכסית אדלהייד מסקסוניה-אלטנבורג, והדוכס הגדול וילהלם ארנסט נשאו את הנאום.
ההצטיידות, לרבות השלמת מבנה העילי והתקנת החימוש, נמשכה עד יוני 1911. לאחר השלמתה הוצמדו לאוניית המערכה החדשה שש דוברות פונטונים כדי לצמצם את השוקע שלה כדי לאפשר לה להיגרר במורד נהר וזר צפונה לעבר הים.
תירינגן, שנקראה על שם תורינגיה, מדינה במרכז גרמניה, הוכנסה לצי הים הפתוח ב-1 ביוני 1911, פחות משלוש שנים לאחר תחילת העבודה.
לאחר כניסתה לשירות ב-1 ביולי 1911, תירינגן ערכה ניסויים ימיים, שהסתיימו עד 10 בספטמבר.
ב-19 בספטמבר הוקצתה האונייה רשמית לשייטת אוניות המערכה I של צי הים הפתוח.
באוקטובר 1913 הפך וילהלם מיכאליס למפקד האונייה; הוא החזיק בתפקיד עד פברואר 1915.
עד 29 ביולי תירינגן וכל שאר השייטת הראשונה היו חזרה בווילהלמסהאפן.
במהלך השנה הראשונה למלחמה שירת על סיפון האונייה הכומר הלותרני האנטי-נאצי העתידי מרטין נימולר כקצין.
תירינגן נכחה במהלך הגיחה הראשונה של הצי הגרמני לים הצפוני, שהתרחשה ב-2–3 בנובמבר 1914. לא נתקלו בכוחות בריטיים במהלך המבצע.
באותו ערב, צי הקרב הגרמני שכלל 12 דרדנוטים - כולל תירינגן ושלוש אחיותיה - ושמונה פרה-דרדנוטים הגיעו למרחק של 10 מיילים ימיים (19 ק"מ) משייטת מבודדת של שש אוניות מערכה בריטיות.
תירינגן ושאר הצי נשארו בנמל עד 4 באוגוסט, אז השייטת חזרה לאזור הבלטי לסבב נוסף של תרגילי אימון.
תירינגן ורוב האוניות הגדולות האחרות של צי הים הפתוח נשארו מחוץ למפרץ במשך כל המבצע.
במהלך המבצע הבא של שר, תירינגן תמכה בפשיטה על החוף האנגלי ב-24 באפריל 1916 שבוצעה על ידי כוח סיירות המערכה הגרמניות.
תירינגן נכחה במהלך גיחת הצי שהביאה לקרב יוטלנד, שהתרחש ב-31 במאי וב-1 ביוני 1916. הצי הגרמני ביקש שוב למשוך ולבודד חלק מהצי הגדול ולהשמיד אותו לפני שהצי הבריטי הראשי יוכל להתערב.
במהלך המבצע, תירינגן הייתה האונייה השנייה בפלגה I של שייטת אוניות המערכה I והאונייה העשירית בקו, מאחורי אוסטפריזלנד ולפני הלגולנד.
בעוד אוניות המערכה המובילות ירו בשייטת סיירות המערכה הבריטיות, תירינגן ועשר אוניות מערכה נוספות ירו על שייטת הסיירות הקלות השנייה הבריטית.
תירינגן וקרונפרינץ ירו בסיירת דבלין, אם כי שתי האוניות לא הצליחו לפגוע בה.
תירינגן לחמה במשך שמונה דקות בטווחים של , וירתה 29 פגזי 30.5 ס"מ.
המשחתות הבריטיות נסטור ונומאד, שהושבתו מוקדם יותר במהלך הקרב, הפליגו ישירות בנתיב של צי הים הפתוח המתקדם.
תירינגן ושלוש אוניות מערכה נוספות השמידו את נסטור עם התותחים הראשיים והמשניים שלהן בעוד כמה אוניות מערכה של השייטת השלישית הטביעו את נומאד.
זמן קצר לאחר השעה 19:15, אוניית המערכה הבריטית וורספייט הגיעה לטווח; תירינגן פתחה באש בשעה 19:25 עם תותחי הסוללה העיקריים שלה, בטווחים של 10,600–11,800 יארד (9,700–10,800 מטרים).
האונייה ירתה 21 פגזי 30.5 ס"מ ו-37 פגזי 15 ס"מ בטווח של חמש או שש דקות, ולאחר מכן התותחנים של תירינגן איבדו את התצפית על וורספייט, מבלי לקלוע שום פגיעות.
לאחר מכן הם העבירו את האש למלאיה.
תירינגן ירתה 20 פגזי סוללה ראשיים לעבר מלאיה, גם הם ללא הצלחה, במשך שבע דקות בטווח של לפני הפנייה לסיבוב של 180 מעלות בהוראתו של שר לנתק מגע מהצי הבריטי.
תירינגן הייתה האונייה השביעית, שהוצבה לכיוון חזית מערך 24 האוניות.
המטח הראשון נפל ליד צריח התותח האחורי של בלאק פרינס, שנראה כאילו הועף מעל הסיפון.
אליה הצטרפו שלוש אוניות מערכה נוספות, ובלאק פרינס הושמדה עד מהרה בפיצוץ תחמושת ענק.
כעבור חצי שעה, תירינגן הבחינה במה שנראה כסיירת מסדרת בירקנהאד.
היא ירתה פגז תאורה כדי להאיר את הסיירת הבריטית ופתחה באש עם התותחים המשניים שלה.
הספינה הייתה למעשה המשחתת טורביולנט.
תירינגן ירתה 18 פגזי 15 ס"מ ו-6 פגזי 8.8 ס"מ לפני שיגור פגז תאורה נוסף.
נראה היה שטורביולנט התהפכה לימינה, אם כי היא נותרה צפה והוטבעה מאוחר יותר על ידי הסיירת רגנסבורג והמשחתות V71 ו- V73.
שאר הצי, כולל תירינגן, היו אמורים להפליג מאחוריהם ולספק חיפוי.
תירינגן ושלוש אחיותיה היו אמורות להשתתף במבצע הצי האחרון של המלחמה, שתוכנן ל-30 באוקטובר.
בבוקר 29 באוקטובר 1918, ניתנה ההוראה להפליג מווילהלמשאוון למחרת.
מסיקים כיבו את הדוודים וסירבו לעבוד.
למחרת, ספינות הטורפדו B110 ו-B112 הגיעו לצד האונייה והצוללת U-135 כיוונה את התותחים שלה לעבר האונייה.
חלק ניכר מהצוות, 314 מלחים ו-124 מסיקים, נעצרו והורדו מהאונייה.
זה לא הספיק כדי לעצור את המרד, שהתפשט במהירות בכל הצי.
תירינגן הוצאה משירות ב-16 בדצמבר 1918 ושימשה כספינת מגורים בזמן ששהתה בגרמניה.
היא נמחקה מרשימות הצי ב-5 בנובמבר 1919 והוצאה מכלל שירות.
תירינגן נמסרה לצי הצרפתי ב-29 באפריל 1920 תחת השם "L".
צוות שלדי לקח את הספינה לשרבור לצורך ההעברה הרשמית.
תירינגן שימשה לזמן קצר כספינת מטרה על ידי הצי הצרפתי לפני שטבעה מול Gavres.
האונייה נגרטה חלקית במקומה בשנים 1923–1933, אם כי חלקים משמעותיים מהאונייה נותרו מול חופי צרפת.
תירס אבן חן מזכוכית הוא זן מסורתי של תירס מארצות הברית, שמוכר בזכות הצבעים השונים והבולטים של הגרגרים שלו, שנראים כמו צבעי קשת.
תירס אבן חן מזכוכית הפך לפופולרי ברשתות החברתיות בשנת 2012 בזכות המראה המיוחד שלו.
חובבים שומרים את הזרעים שלו כדי לשתול מחדש ולסחור בהם עם אחרים.
תירס אבן חן מזכוכית פותח בשנות ה-80 על ידי בארנס, ששילב זנים שונים של תירס, כולל פופקורן מיניאטורי של אנשי פאוני, תירס אדום ששימש לקמח מאוסאז', ותירס אפור ששימש לאוכל לסוסים, גם הוא מאוסאז'.
בארנס בודד את הזנים האלה מצמחים שצמחו באופן טבעי בשדותיו.
זנים אלו גודלו באופן מסורתי על ידי שבטי הצ'ירוקי והפאוני, ויצרו תירס עם אוזניים קטנות וגרגרים שקופים בצבעים שונים.
לאורך שנות השמונים ואל תוך שנות התשעים המשיך בארנס לגדל את התירס הזה על אדמתו, אך הוא לא זכה לפופולריות רחבה עד שבארנס פגש את גרג שואן במפגש של צמחים מקומיים ב-1994. בארנס ושון התיידדו, ובשנת 1995, בארנס נתן לשון חופן זרעים של תירס ה-אבן חן מזכוכית.
בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000 המשיכו בארנס ושון לשתול את תירס אבן זכוכית באזורים קטנים.
אך החל משנת 2005, שואן וחברו חוזה לוצ'רו מסנטה קלרה פואבלו, ניו מקסיקו, בארנס ושון, יחד עם חברם חוזה לוצ'רו, החלו לגדל את תירס אבן זכוכית בסמוך לתירסים גדולים יותר של פואבלו וקמח ספרדי שגדלו באזור.
הרבייה המשותפת הזו העניקה לתירס אבן זכוכית צבעים עמוקים יותר וחוסן משופר.
במהלך תקופה זו החל שואן לקרוא לתירס בשם Glass Gem.
בשנת 2008, שואן נתן זרעים למגדלים בהודו, ישראל, קניה, מקסיקו וארצות הברית.
אחד האנשים שקיבלו את הזרעים היה ביל מקדורמן, לשעבר מנכ"ל Native Seeds/SEARCH.
מקדורמן השתמש בתירס הזה בתוכניות חינוכיות שגרמו לעוד עניין בתירס.
בשנת 2012, תמונה של תירס אבן חן מזכוכית הפכה לוויראלית.
התירס זכה לעוקבים רבים, עם דפי פייסבוק וחשבונות אינסטגרם.
Native Seeds/SEARCH משמרת את התירס ומספקת אותו לציבור.
ישנן שתי דרכים מועדפות לגדל תירס אבן חן מזכוכית.
הוא גדל היטב בשורות של 76 סנטימטרים זה מזה, כאשר הזרעים ממוקמים במרווחים של 15–30 סנטימטרים זה מזה.
שתילת שלושה או ארבעה זרעים בחורים ברווח של 0.91–1.22 מטרים לחוד היא גם דרך טובה לטפח אותו.
קוטפים את התירס כשהקליפות יבשות ושחומות.
תירס אבן חן מזכוכית הוא זן שמתבגר במהירות.
בדרך כלל, הוא מוכן לקציר תוך 110–120 ימים.
על ידי שימוש בבחירה פשוטה קל לגדל את מגוון תירס אבן חן מזכוכית עבור הצבעים והדוגמאות הרצויות.
בחר גרעינים עם המאפיינים הרצויים מכמה שיותר אוזניים.
לאחר חזרה על תהליך זה במשך שנתיים או שלוש האוזניים יציגו את התכונות הרצויות.
גרעינים כחולי שמיים הם הקלים ביותר להתרבות.
לשימור זרעים יש צורך להחזיק 200–300 צמחים כדי לשמור על הספרייה הגנטית המלאה של הזרעים המקוריים.
ניתן לאכול תירס אבן חן מזכוכית.
זהו תירס שניתן להפוך לפופקורן כמו כל פופקורן אחר.
אפשר גם לייבש ולטחון אותו לקמח תירס.
את הקמח אפשר להשתמש להכנת הומיני, פולנטה, גריסים או כל דבר אחר שנעשה בו שימוש בקמח תירס.
התירס הזה גם משמש כקישוט.
הוא שומר על צבעי הקשת השקופים שלו גם לאחר שהוא מיובש, ומשתמשים בו לעיצוב בעונת הסתיו.
תיקן מזרחי (שם מדעי: Blatta orientalis), הידוע גם בשם פשפש המים (כיוון שהוא חי באזורים לחים) או תיקן שחור (כיוון שגופו חשוך ברובו), הוא זן גדול של תיקן, גודלם של זכרים בוגרים הוא כ-18–29 מילימטרים וגודלן של נקבות בוגרות הוא 20–27 מילימטרים.
צבעו חום כהה או שחור ויש לו גוף מבריק.
לנקבה יש מראה שונה במקצת מהזכר, נראה חסר כנפיים במבט מזדמן, אבל היא ברכיפטרית, בעלת כנפיים לא מתפקדות ממש מתחת לראשה.
יש לה גוף רחב יותר מהזכר.
לזכר יש כנפיים ארוכות, המכסות שלושת רבעי הבטן וצבען חום, וגוף צר יותר.
נקבת התיקן המזרחי נראה דומה במקצת לתיקן יער פלורידה ואפשר להתבלבל ביניהם.
במקור מקומו הוא בחצי האי קרים וסביב הים השחור והים הכספי, תפוצתו כיום קוסמופוליטית.
במתמטיקה, תכונת ארכימדס היא תכונה של מבנה אלגברי סדור, כמו חבורה סדורה או שדה סדור: המבנה מקיים את תכונת ארכימדס אם קבוצת המספרים הטבעיים הנמצאת בו אינה חסומה: לכל איבר x יש מספר טבעי n הגדול ממנו.
במילים אחרות, מספר השייך למבנה אינו יכול להיות גדול מכל המספרים הטבעיים - 'גדול עד אינסוף'; בדרך כלל נובע מכך גם שמספר חיובי השייך למבנה אינו יכול להיות 'קטן עד אינסוף'.
שדה המקיים תכונה זו נקרא שדה ארכימדי.
לדוגמה, השדה הרציונלי והשדה הממשי הם ארכימדיים, בעוד ששדה הפונקציות הרציונליות , הסדור כך ש-x נעשה אינפיניטסימל, אינו ארכימדי.
התכונה קרויה על שם ארכימדס מסירקוזה, שקבע בתור ההנחה החמישית בספרו על הכדור והגליל שניתן להשוות כל שני קטעים ממשיים: אם מניחים עותקים של הקטע הקצר בזה אחר זה, בסופו של דבר אפשר יהיה לעבור את הקטע הארוך.
התכונה מופיעה בספר הרביעי מספרי ה"יסודות" של אוקלידס.
תכונת ארכימדס מופיעה בהקשר אחר, של הערכות מוחלטות, ושם יש לה מובן שונה (אם כי קרוב ברוחו למובן המוצג כאן).
אוסף קבוצות מקיים את תכונת החיתוך הסופי אם לכל תת-אוסף סופי שלו חיתוך לא ריק.
התכונה מתקיימת באופן טריוויאלי כאשר חיתוך כל הקבוצות באוסף אינו ריק, אבל מצב זה אינו הכרחי.
למשל, אוסף הקטעים מקיים את תכונת החיתוך הסופי, בעוד שחיתוך כל הקטעים הוא ריק.
הגדרת קומפקטיות על ידי תכונת החיתוך הסופי
תכונת החיתוך הסופי משמשת להגדרה חלופית לקומפקטיות: מרחב טופולוגי הוא קומפקטי אם ורק אם לכל אוסף של קבוצות סגורות המקיים את תכונת החיתוך הסופי, חיתוך לא ריק.
נניח ש- קומפקטי לפי ההגדרה הרגילה ונראה שהוא קומפקטי לפי ההגדרה על ידי תכונת החיתוך הסופי: יהי אוסף תת-קבוצות סגורות של המקיים את תכונת החיתוך הסופי, ונניח על דרך השלילה שהחיתוך ריק.
מהנחה זו נובע שאוסף המשלימים מהווה כיסוי פתוח של .
מההנחה ש- קומפקטי לפי ההגדרה הרגילה נובע שיש לאוסף המשלימים תת-כיסוי סופי .
לפיכך לתת אוסף הסופי חיתוך ריק, בסתירה לתכונת החיתוך הסופי.
נובע מכאן שהחיתוך אינו ריק, כלומר קומפקטי לפי ההגדרה על ידי תכונת החיתוך הסופי.
בכיוון ההפוך: נניח ש- קומפקטי לפי ההגדרה על ידי תכונת החיתוך הסופי ונראה שהוא קומפקטי לפי ההגדרה הרגילה: יהי כיסוי פתוח של , ונניח על דרך השלילה שאין לו שום תת-כיסוי סופי.
מהנחה זו נובע שאוסף המשלימים הוא אוסף תת-קבוצות סגורות של המקיים את תכונת החיתוך הסופי.
מההנחה ש- קומפקטי לפי ההגדרה על ידי תכונת החיתוך הסופי נובע שהחיתוך אינו ריק, כלומר אינו כיסוי, וזאת סתירה.
נובע מכאן של- יש תת-כיסוי סופי, כלומר קומפקטי לפי ההגדרה הרגילה.
בפונולוגיה ובפונטיקה, תכונית מבחינה היא מאפיין פונולוגי, המשמש שפות להבחין בין הגאים.
תכונית מבחינה היא הגורם הפונולוגי הקטן ביותר אשר שינוי שלו יכול לגרום לשינוי משמעות בשפה נתונה.
למשל, בעברית - קוליות היא תכונית מבחינה, ולפיכך יש הבדל בין עיצורים קוליים בשפה ובין עיצורים בלתי קוליים, וניתן למצוא זוג מינימלי התומך בכך.
לעומת זאת, אורך תנועה אינו משמש תכונית מבחינה בעברית, ולכן הגייה מוארכת מעט של תנועה במילה מסוימת לא יגרום לשינוי משמעותה הלקסיקלית (בניגוד למצב באנגלית, למשל).
על פי רוב, לדוברי שפה שלא מקיימת הבחנה מסוימת קשה להבחין בין הגאים הנבדלים באותה תכונית.
למשל, יקשה על דובר עברית להבחין בין 5 סוגי הטונים של המנדרינית.
תישית היא עיירה קטנה מבוצרת (קסר) במחוז טכאנת (تكانت) במרכזה של מאוריטניה.
תישית ושלוש הערים האחרות, ואדאן, שינגטי וולאתה, הן ארבע הערים ששרדו במאוריטניה מאז ימי הביניים.
העיר התפתחה סביב מסגד ונבנו בה בתי מגורים למורים ולתלמידים, וכן מחסנים ואכסניות לסוחרים ולעוברי אורח.
בשנת 1996 הכריז ארגון אונסק"ו על תישית ועל שלוש ערי מצודות נוספות במדינה כעל אתר מורשת עולמית.
העיר נוסדה בשנת 1150 ועיקר פרנסתה על גידול תמרים במטעים שמדרום לעיר.
לפי המסורת שוכנת תישית על תל בו התקיימו שבע ערים שונות זו אחר זו.
במאה ה-11 הייתה תישית עיר ברברית חשובה ובמאה ה-12 נשלטה בידי שושלת מוראבט הברברית.
העיר שכנה בשולי האימפריה של ניז'ר על נתיב הסחר בין ולאתה לוואדאן, ובמאה ה-13 עלתה חשיבותה בשל הסחר במלח שעבר דרכה.
תישית בוצרה במאה ה-16 אך בשל מלחמות שבטים במאות ה-18 וה-19 עלה חלק ממנה באש.
למרות מאבקים אלה, שמרה העיר על חשיבותה והייתה אחת הערים הגדולות בסהרה המערבית בסוף המאה ה-19, עת התגוררו בה כ-6,000 איש.
אולם עם הירידה בהפקת המלח באזור היא שקעה במאה ה-20.
במרכזה של העיר ניצב המסגד ולידו מינרט רבוע.
בתי העיר בנויים בהתאם לרובעיה באבן אדומה או ירוקה, ואבן לבנה שמורה למבנים הגדולים.
בפילוסופיה, תכונה היא מאפיין מופשט של ישות.
לשום תכונה אין משמעות בפני עצמה, אלא בהסתכלות על אובייקטים שמאופיינים על ידיה.
למשל, עגבנייה היא אדומה ולכן היא מאופיינת על ידי תכונת האדמומיות.
אולם לא ניתן להבין מה היא תכונת האדמומיות אלא על ידי הסתכלות על חפצים אדומים.
תכונה נבדלת מ"קבוצה" בכך שהיא אינה מכילה את העצמים שמאופיינים אליה.
למשל: כל הפריטים האדומים נכללים בקבוצת הפריטים האדומים, אך אינם חלק מ"תכונת האדמומיות".
תכונות "מהותיות" ("עצמותיות") ותכונות "מקריות"
על פי אריסטו, כל התכונות בעולם מתחלקות לתכונות "מהותיות" או "עצמותיות", שהן חלק בלתי נפרד מהאובייקט, ולתכונות "מקריות", שאינן מגדירות את מהות האובייקט.
התכונה "חוכמה" היא תכונה מקרית של פילוסופים, שכן רובם ככולם אכן חכמים, אבל ניתן לדמיין גם פילוסוף טיפש.
התכונה "עיסוק בפילוסופיה" היא תכונה מהותית, שכן פילוסוף היפותטי שאינו עוסק בפילוסופיה אינו נחשב לפילוסוף.
הצופר הוא מקרי במכונית, שכן גם בלעדיו המכונית תהיה מכונית.
לעומת זאת, ההגה וכן מספר גלגלים מינימלי, הם עצמותיים למכונית.
תכונות "דטרמיננטיות" ותכונות "בנות פירוט"
הלוגיקן הבריטי ויליאם ג'ונסון הבדיל בין "תכונות דטרמיננטיות", לבין תכונות "בנות פירוט" שמוגדרות ידי תכונות אחרות.
למשל: הצבע "אדום" הוא תכונה דטרמיננטית, בעוד שמושג "גדול" הוא תכונה בת פירוט, כי הוא מורכב מתכונות כמו "גבוה", "רחב", "כבד" או "מורכב מהרבה אטומים".
מור עשה הבדלה דומה, והגדיר את המושג "כשל נטורליסטי" כבלבול בין תכונה דטרמיננטית לתכונה בת פירוט.
תכונות על פי דניאל דנט
הפילוסוף דניאל דנט הבדיל בין תכונות שמתקיימות בעצמן (גם אם לא שמים לב אליהן) לבין תכונות שמתקיימות רק לאחר שמישהו הכריז על קיומן.
למשל: "אדמומיות" היא תכונה מהסוג הראשון, כי חפצים אדומים הם אדומים גם כשאיש לא שם לב לכך.
התכונה "חשוד ברצח" היא תכונה מהסוג השני, כי אדם חשוד ברצח רק כאשר מישהו חושד בו ברצח.
שאלה נוספת נוצרת סביב מה שמכונה "תכונות קיימברידג'", שהן תכונות שאינן מוסיפות מידע חדש על האובייקט.
למשל התכונה "בעל תכונות" (כמו במשפט "לדני יש תכונות כלשהן").
ישנו ויכוח נרחב על תקפותן של תכונות כאלה.
פילוסופים רבים טוענים שקיום הוא "תכונת קיימברידג'", ושלאמירה "השולחן קיים" אין משמעות.
זו היא אחת הגישות המודרניות המשלבות אונטולוגיה עם פילוסופיה של הלשון.
תכונות בלשון ובפילוסופיה של הלשון
בתחום הלשוני, התכונות מיוצגות על ידי נשואים.
לעיתים על ידי נשוא שמני (למשל במשפט- "העגבנייה אדומה") ולעיתים על ידי נשוא פועלי (למשל במשפט "הילד שוקל חמישים ק"ג).
למרות זאת, לא כל נשוא מתאר תכונה.
הערבוב בין נשוא לתכונה יצר בעיות רבות בפילוסופיה של הלשון, והוביל לפרדוקסים רבים, המפורסמים שבהם הם פרדוקס הספר והפרדוקס של גרלינג-נלסון.
במסגרת קבוצה כלשהי, תכונה של איבריה היא פונקציה מציינת מהקבוצה.
הפונקציה קובעת לגבי כל איבר האם הוא מקיים את התכונה או לא.
למשל התכונה "להיות זוגי" במסגרת המספרים הטבעיים מתאימה לכל מספר שמתחלק ב-2 את הערך 1 ולכל מספר אחר את הערך 0. מכיוון שקיימת פונקציה מציינת לכל תת קבוצה, כל קבוצה של איברים מקיימת "תכונה" כשלהי במובן המתמטי, גם אם מבחינה פילוסופית או לשונית אין לאיברים דבר במשותף.
"תכול המטפחת" הוא שיר אהבה שלחנו חובר בידי המלחין היהודי-פולני יז'י פטרסבורסקי (Petersburski), בעת שהותו בברית המועצות.
גרסתו הראשונה חוברה על ידי המשורר יאקוב (קובה) גאליצקי (Галицкий) בשנת 1940, בראשית מלחמת העולם השנייה.
על פי חוקר הזמר אורי יעקבוביץ', "באביב 1942 לייטנאנט מיכאיל מקסימוב כתב מילים חדשות למנגינת השיר ופגישה מקרית בין הזמרת קלבדיה שולז'נקו לבין מקסימוב אפשרה לה להיות המבצעת הראשונה של הוואריאנט המלחמתי".
את הנוסח העברי המחורז יצר המשורר אברהם שלונסקי בשם "מטפחת כחולה" לתוכנית "המטאטא" "שי לחייל" מ-1944, ובוצע שם לראשונה על ידי טובה פירון.
בשנת 1945 הקליטה פירון את השיר תחת השם "תכול המטפחת", והכניסה אליו מספר שינויים ביחס לביצוע הראשוני.
השיר זכה להצלחה רבה ביישוב.
הוא זכה לעיבודים וביצועים בידי זמרים רבים בהם עליזה גבאי, אריק איינשטיין, שוקולד מנטה מסטיק ואריק סיני.
נושא השיר הוא האהבה בין שני בני זוג.
הדובר בשיר ואהובתו, שיש בה זכות ואף נשגבות הבאים לידי ביטוי במילים: "טֹהַר וּתְכוֹל הַמִּטְפַּחַת".
בהמשך מוזכרת גם התכלת, צבעם של השמים המסמלת ערכים רוחניים, וכן בא לידי ביטוי בשיר מגע גופני מלא רגש: "לֶטֶף וְרֹךְ שֶׁל הַיָּד", לצד תחושת "חֲלוֹם".
המשורר מספר על הפרידה מאהובתו, אשר אירעה שלא ברצונם, ועל הנאמנות ההדדית, בהתאם למילות השבועה בפגישתם האחרונה: "אַתְּ אָז אָמַרְתְּ לִי: / לֹא, לֹא אֶשְׁכַּח עוֹד / אֶת פְּגִישָׁתֵנוּ לָעַד".
איתני הטבע ועונות השנה המוזכרים בשיר, הם ביטוי מטפורי למצבי הנפש של בני הזוג; וכך, "הַקֹּר וְהַדֶּלֶף" הם סבל הפרדה והגעגועים, המהווים מבחן לנאמנות הזוגית.
לעומתם, באים לידי ביטוי העליזות, ההתלהבות והשמחה בפגישה המחודשת, בחריזה ההפוכה: "תְּכֵלֶת וָאוֹר" ו"בֹּקֶר וָשֶׁמֶשׁ / לַיְלָה וְאֶלֶף אֶלֶף כּוֹכְבֵי הָאָבִיב".
השיר תורגם ליידיש בשם " דאס בלויע טיכל" בידי ד"ר יניב גולדברג ובוצע על ידי ליא קניג ב-2023.
בתורת החבורות, חבורה בעלת תכונת הופף היא חבורה שאינה איזומורפית לאף חבורת מנה שלה.
את התכונה הגדיר היינץ הופף ב-1932, כשהוכיח שהחבורה היסודית של כל משטח רימן סגור ובעל כיוון היא בעלת תכונה זו.
תכונת הופף שקולה לכך שכל אנדומורפיזם של החבורה שהוא על, הוא אוטומורפיזם.
כל חבורה המקיימת את תנאי השרשרת העולה על תת-חבורות נורמליות מקיימת את תכונת הופף.
כל חבורה נוצרת סופית שהיא residually finite מקיימת את תכונת הופף (מלצב, 1940).
בפרט, החבורות החופשיות הנוצרות סופית מקיימות את תכונת הופף.
כל חבורה היפרבולית מקיימת את תכונת הופף.
כל חבורה מוצגת סופית אפשר לשכן בחבורה מוצגת סופית בעלת תכונת הופף.
הדוגמה הקלה ביותר לחבורה שאינה מקיימת את תכונת הופף היא מכפלה ישרה של מספר בן-מניה של עותקים של חבורה כלשהי.
את הדוגמה הראשונה לחבורה נוצרת סופית שאינה מקיימת את תכונת הופף מצא B.H.
Neumann ב-1950; החבורה הוצגה על ידי אינסוף יחסים.
את הדוגמה הראשונה שהיא מוצגת סופית מצא גרהם היגמן ב-1951. ב-1962 הראו Baumslag ו-Solitar שחבורת באומסלג-סוליטר אינה מקיימת את תכונת הופף.
באופן כללי יותר, מקיימת את תנאי הופף אם ורק אם p=1 או של-p,q יש אותם גורמים ראשוניים.
התַּכְּבִּיר (בערבית تَكْبِير) הוא המונח הערבי לביטוי "אַללָּהֻ אַכְּבַּר" (آللّٰهُ أَكْبَر, מילולית: "האל גדול", "האל הוא כביר" או "האל הוא הגדול ביותר").
"תכביר" משמעותו אמירת הביטוי "אללהו אכבר", שהיא רימום שם האלהים.
זהו ביטוי ערבי מוסלמי נפוץ, והוא קיים בשימוש בהקשרים רבים, ובהם: בתפילה הרשמית, כביטוי ספונטני לאמונה, כביטוי הנאמר בזמני מצוקה, כביטוי בעת חגיגת ניצחון, כביטוי המביע נחישות או התרסה נחרצת.
כמו כן, נשמעו באירועי טרור כריזות אלו.
הביטוי נאמר במהלך האד'אן (הקריאה לתפילה) ובמהלך התפילה המוסלמית.
הביטוי משמש גם נוצרים דוברי ערבית, כביטויי אמונה אחרים דוגמת אינשאללה ("בעזרת האל") או אלחמדולילה ("השבח לאל").
בתקופות מסוימות הייתה מוטלת חובה לומר זאת, ובספרות השריעה נידונה אמירתו, כאשר יש פעמים שאסור להפסיק במצוות שצריכות להיות עובר לעשייתן.
לפעמים משלבים את התכביר עם התחמיד לנוסח הבא: الله أكبر ولله الحمد ("אַללָּהֻ אכּבַּר וַלִלָּהִ-לְחַמְד" – "אללה הוא הגדול מכול ולאללה השבח").
התכביר מופיע על דגל עיראק מאז שנת 1991, וכן 22 פעמים על דגל איראן מאז המהפכה האיראנית.
בציבור היהודי הישראלי קיבל הביטוי משמעות שלילית, כיוון שהוא נשמע פעמים רבות מפי טרוריסטים מוסלמים לפני ביצוע פיגוע טרור או בזמן התאספויות, מתוך כוונה לשלהב את הציבור ולתת תוקף דתי לפעולתם.
מוסלמים ברחבי העולם נמנעים מלקרוא את הביטוי בהתאספויות בעלות פרופיל תקשורתי גבוה מאותה הסיבה.
תכונה היא מאפיין אישיותי של האדם.
תכונות אישיותיות משפיעות על ההתנהגות.
קיימים הבדלים בין-אישיים בתכונות המאפיינות אנשים שונים.
הבדלים אלו נובעים מההשפעה המשותפת של תורשה וסביבה.
אחד הביטויים להבדלים בין אישיים בתכונות בא לידי ביטוי ברצף מופנמות - מוחצנות או במידת הרגישות של האדם.
תכונות קובץ הם מטא דאטא אודות קובץ מחשב, המגדירות את התנהגות מערכת הקבצים.
כל תכונה יכולה להיות בשני מצבים, תקפה או מבוטלת.
התכונות נחשבות נפרדות ממידעי מטא דאטא אחרים, כגון תאריך, שעה, סיומת קובץ או הרשאות מערכת הקבצים.
בנוסף לקבצים ותיקיות, כוננים לוגיים ומערכות קבצים אחרות, יכולות גם הם, להכיל תכונות קובץ.
באופן מסורתי ל-MS-DOS ולחלונות יש 4 תכונות קובץ; "ארכיון", "מוסתר", "לקריאה-בלבד", ו"מערכת", אך בהמשך נוספו מספר תכונות חדשות.
מערכות הנגזרות מ-4.4BSD-Lite, כמו FreeBSD, NetBSD, OpenBSD, DragonFly BSD, ו-OS X, תומכות בסדרת תכונות "מערכת" ו"משתמש".
גרסאות מאוחרות של ליבת לינוקס תומכות אף הם בסדרת תכונות קבצים.
בכימיה, תכונות קוליגטיביות (colligative properties), הן התכונות של תמיסה, אשר תלויות בריכוז של המומס ולא באופי עצמו של החומר המומס.
התכונות הללו של התמיסה מופיעות כאשר מוסיפים מומס אל ממס טהור.
חוק ראול: ירידה בלחץ אדים, לפי הנוסחה: P=P*·χ.
כאשר P מייצג לחץ אדים מעל התמיסה, P* מייצג לחץ אדים מעל ממס טהור ו-χ מייצג שבר מולי של ממס.
העלאת טמפרטורת הרתיחה (כתלות בקבוע האבוליוסקופי של הממס ובמולליות של המומס).
הורדת טמפרטורת הקיפאון (כתלות של הממס ובמולליות של המומס).
לפי החוק השני של התרמודינמיקה, כאשר האנטרופיה של חומר גדלה, הוא הופך ליותר יציב.
תהליך זה מתרחש בנוזל אשר נוסף אליו מומס.
במילים אחרות, הפוטנציאל הכימי של נוזל יורד כאשר ממיסים בו מומס וזה מה שמוביל ליציבות הרבה של תמיסה (לעומת ממס טהור).
בגלל הגדלת האנטרופיה שקורית בעקבות המסת המומס בממס (למשל המסת גלוקוז במים), התמיסה הופכת ליותר יציבה מבחינה תרמודינמית, וזה מה שמוביל לירידה בלחץ האדים מעל התמיסה, להעלאת נקודת הרתיחה, לירידת נקודת הקיפאון וכן להופעת הלחץ האוסמוטי.
מבחינה מולקולרית יותר קשה להסביר את התכונות הקוליגטיביות.
את הירידה בלחץ האדים ניתן להסביר כך שהמומס (אשר איננו נדיף) נמצא בפני השטח של הנוזל ועל ידי כך מפחית את שטח ההשקה של הנוזל עם הגז.
תכונה כימית היא אחת מתכונותיו של חומר המתגלה במהלך או לאחר תגובה כימית.
ניתן לקבוע תכונות אלו רק על ידי שינוי זהותו הכימית של החומר.
אי אפשר לקבוע תכונות כימיות רק על ידי צפייה או נגיעה בחומר, יש להשפיע על המבנה הפנימי של החומר על מנת לחקור את תכונותיו הכימיות.
כאשר חומר מגיב לתגובה כימית, התכונות ישתנו באופן דרסטי, וכתוצאה מכך יש שינוי כימי.
עם זאת, תכונה קטליטית תהיה גם תכונה כימית.
ניתן להבדיל בין תכונות כימיות לתכונות פיזיקליות, שאותן ניתן להבחין מבלי לשנות את מבנה החומר.
עם זאת, עבור תכונות רבות בתחום הכימיה הפיזית ותחומים אחרים בגבול בין כימיה לפיזיקה, ההבחנה עשויה להיות עניין של פרספקטיבה של החוקרים.
ניתן לראות בתכונות חומריות, גם פיזיות וגם כימיות כלומר משנית למציאות הבסיסית.
כמה שכבות פיקוח הם אפשריים.
ניתן להשתמש בתכונות כימיות לבניית סיווגים כימיים.
הן יכולות גם להיות שימושיים לזיהוי חומר לא ידוע או להפרדתו או לטיהורו מחומרים אחרים.
מדע החומרים ישקול בדרך כלל את התכונות הכימיות של חומר כדי להנחות את יישומיו.
תכונת T של קשדן היא תכונה של חבורה המתייחסת להצגות האוניטריות שלה.
את התכונה הציע דוד קשדן ב-1968. חשיבותה של תכונת T בתורת ההצגות נובעת מן הקשרים הרבים שלה לתחומים אחרים בתורת החבורות.
לחבורה קומפקטית מקומית G יש תכונת T אם בכל הצגה אוניטרית שלה שאין לה וקטור אינווריאנטי, קיימים תת-קבוצה קומפקטית K ו- כך שלכל איבר g של K ולכל וקטור יחידה v במרחב ההצגה, מתקיים כי .
תכונת T עוברת מחבורה לחבורות המנה שלה.
אם G דיסקרטית ובת מנייה, אז תכונת T מכריחה אותה להיות חבורה נוצרת סופית.
חבורה (קומפקטית מקומית) אבלית עם תכונת T היא קומפקטית.
חבורות לי ו- מקיימות את תכונת T אם n>2, אבל לא עבור n=2. אם G חבורת לי ו- סריג שלה (כלומר תת-חבורה דיסקרטית עם קו-נפח סופי), שתיהן מקיימות את תכונת T יחדיו.
תישאר קרוב היא מיני-סדרת דרמת פשע בריטית המבוססת על ספרו של הרלן קובן באותו השם שיצא לאור בשנת 2012, שהופק על ידי "Red Production Company" עבור שירות הזרמת המדיה נטפליקס.
המיני-סדרה עלתה לשידור ב-31 בדצמבר 2021.
ג'ו ג'וינר – ארין קרטרייט
דניאל פרנסיס – דייב שו
דילן פרנסיס – ג'ורדן שו
בת'אני אנטוניה – קיילי שו
פיליפ גאסקוין – המפקח הראשי גארי בלייקפילד
באוגוסט 2018, הרלן קובן חתם על הסכם בן חמש שנים עם נטפליקס, במסגרתו 14 מספריו יעובדו כסדרות מקור של השירות והוא ישמש כמפיק בכל העיבודים המופקים.
הפקתה של המיני-סדרה, שתכלול שמונה פרקים, הוכרזה על ידי נטפליקס באוקטובר 2020. באותה תקופה, הוכרז כי דני ברוקלהרסט יהיה אמון על כתיבת התסריט, וכי המיני-סדרה תבוים על ידי דניאל אוהרה.
באוקטובר 2020, נמסר כי כוש ג'מבו, ג'יימס נסביט, ריצ'רד ארמיטאג' ושרה פאריש לוהקו לצוות השחקנים הראשי.
בפברואר 2021, נמסר על ליהוקם של חברי צוות השחקנים המלא,בהם אדי איזרד, אנדי אושו, דניאל פרנסיס, ג'ו ג'וינר, בת'אני אנטוניה ורייצ'ל אנדרוז.
צילומי המיני-סדרה החלו ב-18 בפברואר 2021 ותמו ב-30 ביולי 2021. הצילומים התקיימו במנצ'סטר וסביבתה, בבלקפול וצפון מערב בריטניה.
"תישארי את" הוא שיר של הזמרת הישראלית יובל דיין והסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן הרביעי שלה שיצא ביוני 2024. הוא יצא לאור ב-28 במאי 2023 תחת הוצאת חברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק.
מבחינה לירית, השיר הוא מסר של עידוד והרגעה, המדגיש את החשיבות של להישאר נאמנה לעצמך ולא להיקלע לאופי התחרותי של החיים.
השיר מציים שהכל יהיה בסדר ויתיישב במקום, וקורא למאזינה להאמין ולשמור את דמעותיה.
המשפט החוזר "תישארי את" מדגיש את החשיבות של להישאר אותנטית ולא לאבד את עצמך בלחצים והציפיות של אחרים.
המילים נוגעות גם בחוויה האנושית האוניברסלית של חיפוש אחר משמעות ותכלית, וקובעות שדיין היא אחת מני רבים שעמוסים בשאלות ומנסים להרשים את הסובבים אותם.
עם זאת, היא מדגישה שלמרות אתגרים אלו, למאזינה יש מקום ושהיא לא נשכחה.
השיר מעודד את המאזינה להאמין במזל שלה ולסמוך שדברים יסתדרו, גם כשהעולם נראה כאוטי וחסר כיוון.
השיר נכתב בשיתוף עם המוזיקאי והמפיק פטריק סבג, שעבד בעבר עם דיין באלבום הבכורה שלה, לאסוף.
לדברי דיין, השיר מבטא את רצונה להישאר נאמנה לעצמה ולשמור על דרכה בעולם המשתנה במהירות.
היא מקווה שהשיר יכול לעורר השראה באנשים, כמו בנות שעוברות מצבים קשים או אנשים שמחכים למשהו שעדיין לא הגיע, להתמיד ולהחזיק מעמד עוד קצת.
דיין שיתפה כי בתחילה כתבה את השיר כמכתב עידוד לחברה שניסתה להיכנס להריון, אך תוך כדי התהליך היא הבינה שהיא גם מעודדת את עצמה.
הווידאו קליפ, אותו ביים עומר אלוני, יצא בצמוד לצאת השיר.
בקליפ משתתפת השחקנית מאי מלר.
תכאפול היא מערכת שיתופית של החזר או שיפוי במקרה של אובדן, המאורגנת כחלופה תואמת אסלאם או שריעה לביטוח קונבנציונלי.
במסגרת התכאפול, אנשים וחברות המודאגים מסיכונים נותנים תרומות (או הפקדות) קבועות כדי לקבל החזר או שיפוי במקרה של אובדן, ומנוהלות בשמם על ידי מפעיל התכאפול.
כמו מוצרי מימון איסלאמיים אחרים, התכאפול מבוסס על מועמאלת .
בשנת 2018, תעשיית התכאפול הגיעה לגודל של 27.7 מיליארד דולר של "תרומות" (כאשר בשנת 2011 הנתון עמד על 12 מיליארד דולר).
התנועה זכתה לשבחים כמי שמספקת "חלופות מעולות" לביטוח ש"מחזקות את ההון האנושי, מדגישות כבוד אישי, עזרה עצמית קהילתית ופיתוח עצמי כלכלי"; אך גם קיבלה ביקורת על כך ש"הצטמצמה" עד להיותה ענף של "ביטוח קונבנציונלי עם טרמינולוגיה ושפת חוזה בערבית".
תאורטית, תכאפול נתפס כביטוח שיתופי או הדדי, שבו החברים תורמים סכום כסף מסוים למאגר משותף.
מטרתה של מערכת זו אינה רווחים, אלא לקיים את העיקרון של "נשאו איש בעול רעהו".
העקרונות של תכאפול הם כדלקמן:
המבוטחים משתפים ביניהם פעולה למען טובתם הכלל.
תשלומי המבוטחים נחשבות כתרומות לקרן (פול).
כל מבוטח משלם את המנוי שלו כדי לעזור למי שזקוק לסיוע.
ההפסדים וההתחייבויות מחולקים לפי שיטת האיגוד הקהילתי.
מתבטלת אי הוודאות בתחומי חיתום ופיצוי.
זה לא מפיק יתרון על חשבון אחרים.
לחוקרים מוסלמים "בקושי יש חילוקי דעות" לגבי "הצורך בניהול, פדיון והפחתת סיכונים כלליים, עסקיים וסיכוני חיים המכוסים על ידי עסקי הביטוח".
אבל השאלה האם ביטוח קונבנציונלי אסור (חראם) שנויה במחלוקת.
במושב השני שלה (דצמבר 1985), אקדמיית הפיקה של הארגון לשיתוף פעולה איסלמי (שנקראת גם האקדמיה האסלאמית לפיקה) פסקה על שביטוח מסחרי (אך לא חברתי) קונבנציונלי אסור (חראם).
בהחלטתו התשיעית נאמר:חוזה הביטוח המסחרי, עם פרמיית ביטוח קבועה, כפי שנהוג על ידי חברות ביטוח מסחריות, מכיל "גראר" (אי ודאות) משמעותי, אשר הופך את החוזה לפגום.
לפיכך, זה אסור על פי חוק.
חוקרים אסלאמיים החלו לאסור ביטוח מסחרי כבר בסוף המאה התשע עשרה לספירה רוב חוקרי האסלאם מאמינים שביטוח מסחרי אסור למוסלמים מכיוון שהוא מכיל
יש להם שתי חששות עיקריים לגבי ביטוח קונבנציונלי:
חוסר הוודאות "אם ומתי יתרחש מקרה הביטוח ואם אכן יתרחש, ומה יהיו יחסי הפיצויים לדמי הביטוח המשולמים".
(מה אם המחזיק בפוליסת ביטוח כנגד תאונה לעולם לא חווה תאונת דרכים?
הוא מפסיד וחברת הביטוח מנצחת.
לגבי ביטוח חיים כולם מתים, אבל מה אם המוות מתרחש לאחר תשלום ראשון של פרמיה לביטוח חיים?
הם מנצחים וחברת הביטוח מפסידה) הדבר "הופך את עסקי הביטוח לדומה להימורים, כאשר המהמר אינו יודע את גורל המשחק".
לפיכך, אי הוודאות בעסקי הביטוח הקונבנציונלי "מוגברת וגובלת באי ודאות (גראר) אסורה".
"חברות הביטוח משקיעות כספים עודפים על בסיס ריבית ומחלקות חלק מהרווחים הללו למבוטחים כבונוסים".
לפי 'הפרשנות האורתודוקסית' מדובר בריבית.
על פי ג'מאל זראבוזו, רוב המוסלמים המודרניים כמו גם מלומדים ממועצת הפיקה האסלאמית של הארגון לשיתוף פעולה איסלאמי, מועצת החוקרים המובילים של ערב הסעודית, מועצת הפיקה של מכה בחסות הליגה המוסלמית העולמית, חוקרים ומשפטנים מכובדים הסכימו פה אחד שביטוח מסחרי אסור.
מיעוט של חוקרי האסלאם טוענים שביטוח אינו כמו הימורים מכיוון שבהימורים, אין סיכון מכוסה ואין מפחית נזק.
המהמרים משחקים משחק מזל לבידור ורווח בו הם יכולים לנצח או להפסיד, על סמך החלטה מודעת.
הביטוח מעניק כיסוי לאירועים שאינם בשליטת המבוטח.
כאשר בעל הפוליסה גובה תשלום, הוא אינו מנצח, אלא מפסיד שלפחות גובה פיצוי כלשהו.
יתרה מכך, בעוד שביטוח כרוך באי-ודאות, "הטכניקות הסטטיסטיות והמדעיות האקטואריות התקדמו לשלב שבו חברת הביטוח יכולה לחשב את הסיכונים וההטבות שלה בדיוק רב", כך שאי-הוודאות הכרוכה בביטוח בקושי יכולה להיקרא מוגזמת בנסיבות רגילות.
מלומדים איסלאמיים התומכים בתכאפול מצביעים על הקוראן וכמה אמירות (חדית') של הנביא מוחמד.
בסיס שיתוף הפעולה: עזרו זה לזה "באל-ביר" ו"באל-תקווה" (שניהם במשמעות של סגולה, צדקה וחסידות), אך אל תעזרו זה לזה בחטא ובעבירה.
אלוהים תמיד יעזור לעבדו כל עוד הוא עוזר לאחרים.
(סיפורים מאת האימאם אחמד בן חנבל ואימאם אבו דאוד.)
בסיס לאחריות: מקומם של מערכות יחסים ורגשות בין אנשים בעלי אמונה, הוא בדיוק כמו הגוף; כאשר אחד מחלקיו סובל מכאב, אז שאר הגוף יושפע.
(סיפורים מאת האימאם מוחמד אל בוח'ארי ואימאם מוסלמי)
מוסלמי אמיתי אחד ומוסלמי אמיתי נוסף הם כמו בניין, לפיו כל חלק בו מחזק את החלק השני.
(סיפורים מאת אימאם אל-בוכרי ואימאם מוסלמי)
בסיס להגנה הדדית: בחיי (שהם בכוחו של אלוהים), אף אחד לא ייכנס לגן עדן אם הוא לא יגן על שכנו שנמצא במצוקה.
(סיפורו של האימאם אחמד בן חנבל)
היסודות העומדים בבסיס תכאפול דומים מאוד לעקרונות שיתופיות והדדיות, אם המודל השיתופי וההדדי הוא כזה שמקובל על פי החוק האסלאמי.
על פי הדיווחים, המושג תכאפול מיושם בצורות שונות מאז 622 לספירה.
המיישמים הראשונים של תכאפול היו ידועים כזובאיר בן אל-אוואם, בן לווייתו של הנביא, מכיוון שישום זה הותר על פי קונצנזוס בקרב מלומדים קלאסים, כמו במקרה של אבן תימיה בפתווה שלו.
בפועל, התכאפולים נחשבו מבחינה טכנית כבנקאות ללא ריבית עם מודל עסקי של גיוס כספים.
בפועל, יוזמת אל-זובייר בתחום הפכה למושא מחקר רציני של חוקרים ושל מוסדות איסלאמיים בנוגע להתנהלות ואתיקה בעסקים בהתאם לפיקה האיסלמית, כמו ד"ר ארונדי טרמיזי.
בנוסף, חוקרים מודרניים של בנקאות אסלאמית, ותאורטיקנים של מימון איסלאמי, חקרו את ההיבט העסקי של זובאיר במהלך חייו כמודל לחיקוי.
אחד העקרונות של עסקי אל-זובייר היו האתיקה של עסקים מבוססי גיוס כספים על פי השריעה.
סוג זה של עסקי גיוס כספים כלל נוהג של קבלת פיקדונות כהלוואה והשקעת הכסף, מבלי לקבל ריבית כרווח של העסק, שנחשב כריבית בהוראת האסלאם.
לדברי עלי אחמד סאלח, פרופסור לאוניברסיטת המזרח התיכון בירדן, עסק גיוס התרומות של זובאיר אבן אל-אוואם התרכז במדינה עם סניפים הפרושים באלכסנדריה, כופה ובצרה.
עלי אחמד סאליח הצביע על העדויות המבוססות על רישומי קריינות הישאם בן אורווה בטבאקת אל קוברה שנכתבו על ידי אבן סעד.
בתקופת הח'ליפות העבאסית, מערכת בנקאות אסלאמית כזו הייתה שרירה וקיימת.
בבצרה היו אפילו מרכז עסקים אחד בשם "דאר אל-זובייר" שקיבל כל פיקדון שהוא.
זפארול אסלאם טען בכתב העת האקדמי שלו שפורסם על ידי האוניברסיטה המוסלמית אליגר, כי מרכז ההפקדות נקרא על שמו של זובייר בן אל-אוואם.
מנגד, תאורטיקן העסקים האסלאמי הפקיסטני של ימינו, זובאיר מוגול, מצא כי במודל של זובייר בן אל-אוואם השתמשו בטפקול כדי להימנע מאי ודאות, הימורים וריבית, דברים האסורים על פי החוק האסלאמי.
משפטנים מוסלמים מכירים בכך שהבסיס לאחריות משותפת (בשיטת "ה-אקילה" כפי שנהוגה בין המוסלמים של מכה ומדינה) הניח את הבסיס לביטוח ההדדי.
"במקרה של ביטוח, כמו בבנקים מסחריים, רווחה הדעה האורתודוקסית", ועם "קונצנזוס בקרב חוקרים מוסלמים" לגבי הלגיטימיות של תכאפול וחוסר הלגיטימיות של הביטוח הקונבנציונלי, "התנועה לאיסלמיזציה של עסקי הביטוח העכשוויים" החלה בסביבות אמצע שנות ה-70. ב-1976 הוצאה פתווה על ידי המועצה העליונה של ערב הסעודית "בעד מודל איסלאמי" של ביטוח.
האקדמיה האסלאמית הבינלאומית לפיקה, ג'דה של הארגון לשיתוף פעולה איסלמי אישרה גם היא את תכאפול כצורת עסקים לגיטימית ב-1985. חברת הביטוח האסלאמית של סודאן החלה כחברת התכאפול הראשונה בשנת 1979. כאשר באמצע שנות ה-90, היו שבע חברות טקאפול בסודן, דובאי, ערב הסעודית, בחריין וירדן.
התעשייה גדלה מ-1.384 מיליארד דולר ב-2004 ל-5.318 מיליארד דולר ב-2008 עד סוף 2011, סך כל ההפקדות לתכאפול הסתכמו ב-12 מיליארד דולר (לעומת 4 טריליון דולר לביטוח קונבנציונלי).
בשנת 2005, היו 82 חברות ברחבי העולם שעסקו בעסקי תכאפול (77 חברות תכאפול ייעודיות, וחמש "המציעות מוצרי תכאפול" מ"אשנבים איסלאמיים").
בשנת 2006 היו 133. כמו בצורות הביטוח המסורתיות, ניתן להשתמש בביטוח משנה של פעולת תכאפול, המכונה "ריטפול".
כמו כן, בשנת 2006, AIG, חברה לא מוסלמית מארצות הברית (עם יותר מ-88 מיליון לקוחות ב-130 מדינות), הקימה חברת בת של תכאפול בשם AIG Takaful Enaya, שבסיסה בבחריין.
נכון לשנת 2013 מדינות התכאפול המובילות הן "מלזיה ומדינות המפרץ" בשנת 2016 דווח כי מתוך סך 308 חברות תכאפול, 93 הן אשנבי תכאפול; עם זאת, אשנבים אלו אלה מחזיקים רק ב-2.5% מסך נכסי התכאפול.
מודל מודרבה (חלוקת רווחים): המנהלים (בעלי המניות) חולקים רווח והפסד עם המבוטחים; היה בשימוש תחילה במזרח הרחוק.
מודל מבוסס טברו: "תרומות" ("טברו"), כלומר פרמיות, נצברות לקרן כדי לעמוד בהפסדי העמיתים.
חברים אינם רשאים לקחת בחזרה כל הפקדה או רווחים מהשקעות.
שילוב של טברו ומודרבה: בשימוש בבחריין, איחוד האמירויות ומדינות המזרח התיכון.
מודל בנקאות אסלאמית: עמלת סוכן, שהתקבלה מראש מהמפקידים והועברה לקופת בעלי המניות.
מודל מבוסס אל וואקף: וואקף הוא ישות נפרדת ואדם משפטי.
לדברי אחד המבקרים, "למעט שמות ומונחים, המהות" של תכאפול "אל-ווקף" ושל הביטוח הקונבנציונלי זהה, וכתוצאה מכך מבנה זה "ספג ביקורת רבה מצד חוקרי השריעה".
משמש בעיקר בפקיסטן ובדרום אפריקה.
על פי עיקרון זה, "אל-מודהריב" (מפעיל תכאפול) מקבל תשלום של תשלומי או הפקדות תכאפול (או פרמיות) ממשקיעים או מספקי הון או כספים (משתתפי תכאפול).
החוזה מפרט כיצד יש לחלק את הרווחים (או העודפים) מפעולות התכאפול בהתאם לעקרון "אל-מודהרבה" בין המשתתפים (כספקי הון) לבין מפעיל התכאפול.
חלוקת הרווח כאמור עשויה להיות ביחס של 50:50, 60:40, 70:30 וכן הלאה, כפי שהוסכם הדדי בין הצדדים המתקשרים.
על מנת לבטל את מרכיב אי הוודאות בחוזה תכאפול, המושג "טבארו" ("לתרום, להפקיד או לתת") משולב.
בהתייחס למושג זה, משתתף מסכים לוותר על חלק מסוים מתשלומי התכאפול שלו (או הפקדותיו), אם מישהו מעמיתיו המשתתפים יספוג הפסד מוגדר.
הסכם זה מאפשר לו לעמוד בהתחייבותו לעזרה הדדית ולערבות משותפת.
למעשה, "תברו" מאפשר למשתתפים לסייע למשתתפים אחרים שעלולים לסבול מאובדן או מנזק עקב אסון או קטסטרופה.
חלוקת הרווח (או העודפים) שעלולים להיווצר מפעילותו של תכאפול מתבצעת רק לאחר שמומשה חובת הסיוע למשתתפים העמיתים.
לכן, הכרחי למפעיל התכאפול לשמור על נכסים נאותים של הכספים המוגדרים תחת השגחתו תוך שאיפה זהירה להבטיח שהכספים מוגנים מספיק מפני חשיפת יתר.
לפיכך, מתן הכיסוי הביטוחי הוא בהתאם לשריעה המבוססת על העקרונות האיסלאמיים של "אל-תכאפול" ו"אל-מודראבה".
אל מודרבה הוא החוזה המסחרי לחלוקת רווחים בין משלמי הכספים למיזם עסקי לבין היזם שמנהל את העסק בפועל.
לפיכך, ניתן לראות את פעולתו של תכאפול כמיזם עסקי לחלוקת רווחים בין מפעיל תכאפול לבין החברים הבודדים של קבוצת משתתפים המעוניינים להבטיח הדדית זה לזה מפני הפסד או נזק מסוים שעלולים להיגרם לכל אחד מהמשלמים.
תלונה אחת שהועלתה נגד (רוב) מיזמי התכאפול (מאת מוחמד אכרם חאן) היא שלמרות הדיבורים על סולידריות, (לרוב) מחזיקי התכאפול "אין שום 'קול'" בניהול התכאפול.
מפעיל התכאפול מקבל את כל ההחלטות המכריעות, כגון שיעור פרמיה, אסטרטגיית סיכונים, ניהול נכסים והקצאת עודפים ורווחים.
בעלי המניות של המפעיל, ו"לא מחזיקי התכאפול, ממנים ומפטרים מנהלים של התכאפול".
בצורה דומה, מחמוד אל-גמאל טוען כי "אפילו חברות המשתמשות במונח "תכאפול טא'און" (ערבות הדדית שיתופית או ביטוח) בנויות עם בעלות מחזיקי מניות ולא מבוטחים", למרות פסיקת 9/2 של האקדמיה האסלאמית הבינלאומית לפיקה שהתירה ביטוח כ"ביטוח שיתופי, הבנוי על עקרונות של תרומה מרצון (תבארו') ושיתוף פעולה הדדי".
יוצא מן הכלל למצב עניינים זה ניתן למצוא בסודן, שם למחזיקי התכאפול יש יותר השפעה על ניהול עסקי התכאפול.
הוטל בספק אם התכאפול שונה באופן משמעותי מביטוח קונבנציונלי.
הכלכלן האיסלאמי מוחמד נג'טואללה סידיקי כותב את כך-"צורת ההתארגנות שנבחרה לנצל את חוק המספרים הגדולים אינה משנה את המציאות.
בנוסף, הוטל ספק לגבי הלגיטימיות של הטענה כי משתתפי תכאפול מפקידים "תרומות".
הסיבה לכך היא שהמילה "תרומות" מרמזת על נתינה ללא ציפייה לתמורה עולמית.
ברור שזה לא המקרה עם משתתפי תכאפול שמחפשים ביטוח.
צ'אקיב אבוזאיד: הצגת ספר הביטוח האסלאמי העולמי בוועידת Takaful העולמית (2006/07/08/09/10/11/12) www.takaful-re.ae
התכונות התרמודינמיות המופחתות של זורמים (Reduced Thermodynamic Properties) הם הכינוי של משתני המצב של הזורם (לחץ, טמפרטורה ונפח), המנורמלים בערך המתאים שיש לזורם בנקודה הקריטית שלו
התכונות המופחתות הן חסרות מימד, ומשמשות לניסוח נוח של עקרון המצבים התואמים על פי ואן דר וואלס.
התכונות המופחתות מהוות רכיב במשוואות מצב אחדות של גזים ממשיים (ריאליים).
לחץ מופחת מוגדר כיחס בין ערך הלחץ הקיים בזורם () לבין הלחץ שיש לזורם הספציפי בנקודה הקריטית, ומכונה הלחץ הקריטי ():
טמפרטורה מופחתת מוגדרת כיחס בין ערך הטמפרטורה הקיימת בזורם ()לבין הטמפרטורה שיש לזורם הספציפי בנקודה הקריטית, ומכונה הלחץ הקריטי ():
את ערכי הטמפרטורות מבטאים בסקלת קלווין.
נפח סגולי מופחת של זורם הוא הערך שיחושב לזורם זה על פי משוואת הגזים האידיאליים במונחי לחץ מופחת וטמפרטורה מופחתת: הוא קבוע הגזים האוניברסלי.
תישארי את הוא אלבומה הרביעי של הזמרת הישראלית יובל דיין, שיצא לאור בשנת 2024, בחברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק, ובהפקתו של פטריק סבג.
ובספטמבר הוציאה את הסינגל "עומדת במקום", שהגיע למקום ה-12 במצעד השבועי של מדיה פורסט.
האלבום תוכנן לצאת באוקטובר 2023, והוצאתו נדחתה בשל מלחמת חרבות ברזל.
במהלך אוקטובר 2023 הוציאה דיין את הסינגל "תשמרי על הלב" שנכתב לבקשת אם שכולה.
לבסוף, ביוני 2024 הוציאה דיין את האלבום כשבו אחד עשר שירים, רוב השירים שבאלבום נכתבו והולחנו על ידי דיין עצמה.
ביולי 2024 השיר "איפה אתה" יצא לאור לתחנות הרדיו הישראליות כסינגל שיווקי.
הצבע תכלת, או תכול, הוא צבע שמתקבל מערבוב של הצבעים כחול ולבן.
גוונים בהירים או מבריקים של כחול נתפסים, פעמים רבות, כגווני הצבע התכול.
נעשה בו שימוש נפוץ גם בתרבויות בעיקר בביטויים המתארים את צבע השמיים ואת הרקיע שמעל, וכן את צבעי דגל ישראל.
בעברית, ייתכן שמקור המילים "תָּכֹל" (בכתיב מלא: "תָּכוֹל") או "תְּכֵלֶת" זו היא מפיניקית ששם צבעו בתכלת בדים וביגוד גם בעת העתיקה.
באכדית קראו לצמר צבוע בסגול-כחלחל, תַּכִּלְתוּ.
בארמית נקרא תְּכִלְתָּא ובעברית שומרונית תַּכְּלַה.
מקור השם הוא מן המינרל הכחול לפיס לזולי (בלועזית lapis lazuli) ששימש לייצור תכשיטים וקמעות עוד בימי קדם.
המילה תכלת בשפות אירופאיות רבות היא אזוּר (באנגלית azure, בספרדית ובפורטוגזית azul, באיטלקית azzurro), והיא שיבוש של המילה המקבילה לאזורדי (מערבית لازوردي).
לפיס בלטינית היא אבן ואילו לזולי מקורה במילה הלטינית לזולום (lazulum), שמקורה במושג בערבית (אל-)לזוורד, שבתור גם הוא מגיע ממקור אחר בתור לאזוורד (בפרסית لاژورد).
היה זה גם שם המקום שבו כרו אבנים של לפיס לזולי, ובשל הזיקה לאבן החן הכחלחלה, שינה המושג את משמעותו לתיאור צבע "חדש" זה.
צבע השמיים באור יום הוא תכלת – שילוב של אור כחול הנובע מפיזור ריילי של אור השמש בשילוב בהירות כללית של השמיים.
צבע רוב הנוצות של הכחל הוא תכלת-טורקיז, כאשר אברות הכנף צבועות בכחול עמוק.
ציפורי השיר ירגזי תכול ועקעק תכול מצוי הן בצבע תכלת.
כחול ותכלת הם צבעיה של אבן החן לאפיס לאזולי, אשר שימשה להפקת צבע לציור, שנשמר בנצרות לבגדי מרים הבתולה.
מחילזון ימי בשם ארגמון קהה-קוצים הפיקו צבעי תכלת וארגמן בעולם העתיק.
צבעים אלו היו יקרים ביותר והעידו על מעמד גבוה בקרב מי שלבש אותם.
תכלת מתקשר אסוציאטיבית עם שלווה.
תכלת מתקשר עם דימויים שמיימים כגון מלאכים בשל צבע השמיים.
תכלת הוא צבע נפוץ בפריטים המיועדים לתינוקות ממין זכר.
צבע התכלת היה אחד הצבעים ששימשו בעת העתיקה, ונחשב עם הארגמן לצבע מלכותי ויקר ערך.
צבע התכלת בעת העתיקה כלל בתוכו מגוון צבעים בין כחול לסגול.
התכלת תופסת מקום חשוב ביהדות.
התכלת עצמה היא חומר, ולא רק צבע.
תכלת ביהדות היא צמר שצבוע בצבע כחול.
התכלת מופיעה ביריעות המשכן והמקדש ובבגדי הכהונה, יחד עם הארגמן ותולעת השני.
בולט במיוחד תפקידה של התכלת בעשיית מעיל כליל תכלת של הכהן הגדול שכולו תכלת ובפתילי ציץ הזהב שבראשו.
כמו כן, לתכלת תפקיד מרכזי במצוות ציצית – "ונתנו על ציצת הכנף פתיל תכלת" (במדבר טו לח).
צבע התכלת מקושר עם טוהר ושמימיות, וזאת משום שתכלת הוא צבע השמים, שעל פי האמונה מסמל את מקום משכנם של אלוהים והמלאכים.
ככתוב בתלמוד, "היה רבי מאיר אומר: מה נשתנה תכלת מכל מיני צבעונין?
מפני שתכלת דומה לים – ים דומה לרקיע – הרקיע דומה לכיסא הכבוד וכיסא הכבוד דומה לאבן הספיר".
התכלת גם מסמלת את שבט יהודה בשבטי ישראל.
על פי מסורת חז"ל, התכלת הופקה מדם חילזון ימי.
בגמרא מוזכר צבע בשם "קלא אילן" ("אינדיקו" על פי ספר הערוך) ששימש תחליף זול לתכלת, אך על פי ההלכה הוא פסול למצוות ציצית.
על פי השערתו של הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, הפקת התכלת מן החילזון הופסקה בעקבות הכיבוש הערבי של חופי ארץ ישראל בשנת 638, ולפי אחרים הופסקה השימוש בתכלת עקב גזירתו של הקיסר יוסטנטינוס לייחד את הצבע היקר לאנשי ממשל.
זאת, משום שהשימוש בה עדיין מוזכר בגמרא, והאזכור על היעדרה מופיע לראשונה במדרש תנחומא המאוחר, שנחתם בשנת 750.
בהיעדר התכלת, במשך כאלף וחמש מאות שנה, קיום מצוות ציצית נעשה עם חוטים לבנים בלבד.
הניסיון הראשון לשחזר את התכלת נעשה בידי האדמו"ר מראדזין, רבי גרשון העניך ליינר, בשנת 1888. הוא זיהה את הדיונון (Sepia officinalis) כחילזון התכלת, והצליח לייצר ממנו אלפי ציציות עבור חסידיו.
היו כמה רבנים ידועים שתמכו כשיטתו, אך דעתו לא התקבלה על דעת רוב הרבנים.
כמה עשרות שנים לאחר מכן, צבע זה נבדק בידי הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג בכמה מעבדות לכימיה, והסתבר שאין זה אלא צבע סינתטי בשם "כחול פרוסי", המתקבל מחומרים המוספים ל"דם" הדיונון ולא מהדיונון עצמו.
כיום הצביעה מתקיימת בבני ברק, ובתוצריה משתמשים בעיקר חסידי ראדזין וברסלב.
המחקר ההיסטורי שנערך במאות האחרונות הצביע על החילזון הימי ארגמון קהה קוצים (Murex trunculus) כעל מקור להפקת התכלת בעולם העתיק.
הרב הרצוג בעבודת הדוקטור שלו, שנערכה באוניברסיטת לונדון ב-1913, סיכם את מסקנות המחקר, אך בסופו נטה ממנו והציע את הסגולית (Janthina), כמקור להפקת התכלת בישראל.
הצעתו נשאה אופי תאורטי בלבד, ולא ידוע על ניסיון כלשהו מצידו להפיק תכלת מחילזון זה.
בשנת 1988, בעקבות מחקריו של פרופ' אוטו אלסנר ממכון שנקר ברמת גן, יוצר לראשונה פתיל תכלת לציצית מן החילזון ארגמון קהה קוצים על ידי הרב אליהו טבגר מירושלים.
כמה שנים מאוחר יותר, הוקמה על ידיו, עמותת פתיל תכלת, במטרה להפיץ את מצוות התכלת בעם ישראל ולספק פתילי תכלת לכל המבקש לקיים מצווה זו.
בשל חשיבותו הרבה של צבע התכלת ביהדות, ובפרט בטלית, נבחר התכלת, לצד הלבן, כאחד משני הצבעים הלאומיים של ישראל.
התכלת (בגוון תכלת כהה) היא אחד הצבעים של דגל ישראל, לצד הצבע הלבן.
גוון התכלת הכהה של הדגל דומה לכחול ולכן השתרש הביטוי "כחול לבן" או "תכול לבן" כביטוי לישראליות (למשל: "תוצרת כחול לבן" = תוצרת הארץ).
הצבעים הלאומיים של ישראל הם תכול ולבן.
בצה"ל, חיל האוויר הישראלי ידוע בכינוי "הכחולים" על שם מדי א' של הטייסים שהם בצבע תכלת.
צבעי התכלת והכחול נבחרו לסמל את השמיים הכחולים בהם פועל חיל האוויר.
למספר חילות בצה"ל יש כומתות בצבעים וגוונים שונים של תכלת, טורקיז וכחול.
תכלת ולבן הוא צבע המדים של נבחרת ארגנטינה בכדורגל (הידועה בכינוי "סלסטה-אלבה") ומועדון הכדורגל מנצ'סטר סיטי.
הכנסייה הכחולה בברטיסלאבה בירת סלובקיה צבועה בתכלת.
צבע דגל האו"ם של האומות המאוחדות (או"ם) הוא תכלת, כדי לסמל נייטרליות.
התִּכְּלַאל (ברבים "תְּכַּאלִיל") הוא שמו של הסידור אצל יהודי תימן.
פירוש המילה "תכלאל" הוא "הכולל", דוגמת "כל בו".
יש המזהים מילה זו מלשון כליל - נזר.
סידור זה כולל בתוכו את הטקסטים ותמצית מההלכות הנדרשות ליהודי במעגל השנה - ימי חול, שבתות וחגים; וכן במעגל החיים - כברית מילה, פדיון הבן, חתונה ועוד.
התכלאל הוא קובץ שנערך על ידי חכמי תימן הראשונים.
קיימים שני נוסחי תפילה תימניים עיקריים: נוסח בלדי ונוסח שאמי, אשר שימשו זה לצד זה ברוב ככל הערים בתימן.
פירוש השם "בלדי" בערבית הוא "מקומי", כלומר, של תימן.
מקור השם "שאמי" במונח הערבי "בלאד א-שאם" (الشام), כלומר, אזור הצפון.
מבחינה גאוגרפית, הכוונה לסוריה, לבנון, ארץ ישראל ועבר הירדן, שנתפסו כיחידה אחת בתקופות קדומות.
הנוסח הספרדי כונה "שאמי" (شامي) כיוון שהוא הובא לתימן מ"בלאד א-שאם", כלומר, מאזור ארץ ישראל שהיא חלק מ"בלאד א-שאם".
עד המאה ה-18 יהדות תימן ברובה המכריע התפללה בנוסח תפילה אחיד.
הנוסח המקומי, ה"בלדי" שלט בכיפה.
השפעה גדולה יותר של הנוסח ה"שאמי" החלה במחצית השנייה של המאה ה-18 על ידי פעולתו של הרב שלום עראקי.
בכפרים וביישובים הקטנים בדרך כלל נוסח אחד שלט ללא עוררין.
למעט הבדלים דקים (הבדלים קצת יותר משמעותיים בנוסח השאמי), כל נוסח היה דומה בכל מקום.
נוסח תימן הבלדי תואם בעיקרו את נוסח התפילה של הרמב"ם המובא בספרו משנה תורה.
ההנחה הפשוטה היא שהתימנים אימצו את נוסח הרמב"ם, אולם בקרב יהודי תימן ישנה מסורת שהרמב"ם, למרות היותו ספרדי, ראה בנוסח התפילה התימני את הנוסח האותנטי ביותר ובשל כך אימץ את נוסח התפילה של יהודי תימן.
אחת הראיות לדעה זו היא שבתוך ספרו משנה תורה הרמב"ם מציין את הנוסח הספרדי, שהיה שגור על פיו, ומכאן מוכח שנוסח תימן לא היה נוסחו המקורי של הרמב"ם ויהודי תימן אימצו אותו, אלא הרמב"ם אימץ את נוסח התפילה של יהודי תימן.
בין כך ובין כך, הגם שהנוסח הבלדי לא השתנה כמעט בכלל במהלך הדורות, נתווספו לו קטעים רבים בהשפעת סידורי ספרד והקבלה במהלך השנים.
הדרדעים מיעטו מאוד בתוספות אלה, והשמיטו אותן בשלבים מאוחרים יותר כמעט כליל.
עד המאה ה-16 כלל נוסח זה בעיקר את תפילות היסוד הקבע והחובה שיסודן באנשי הכנסת הגדולה, במשנה ובתלמוד, וכן תוספות של פיוטים, סליחות ומזמורי תהילים שנאמרו על פי מסורת שבעל פה.
מסוף המאה ה-16, בעקבות השפעת נוסח ספרד על ארץ ישראל, נכנסו תוספות מעטות לסדר התפילה.
סדר התפילה הקרוי היום "בלדי" גובש על ידי מהרי"ץ (הרב יחיא צאלח) בשנות ה-70 של המאה ה-18. מהרי"ץ ערך את הסידור וכתב לו פירוש מקיף בשם "עץ חיים".
בכוח אישיותו הצליח מהרי"ץ לבלום את אימוץ נוסח ספרד.
הגרסה של מהרי"ץ לנוסח התפילה הבלדי דחקה את שאר הגרסאות הבלדיות, כך שמרבית מתפללי הבלדי נהגו על פי סידורו של מהרי"ץ.
ההשפעה הגדולה ביותר לנוסח התפילה הבלדי היה באזור צנעא, מעוז הנוסח הבלדי, ובסביבתה, וכן באזורים שהיה להם קשר רוחני הדוק עם קהילת צנעא.
הנוסח הבלדי אף היה נפוץ בצפון תימן ובערים הגדולות שבאזור צנעא.
בדרום תימן הייתה השפעת הנוסח הבלדי מעטה.
מקור השם הוא במילה הערבית "שאם", שמשמעותה סוריה הגדולה (שכללה גם את ארץ ישראל).
זאת אומרת שנוסח זה הוא נוסח ארץ-ישראלי, כפי שנהג במאה ה-16 על ידי מתיישבי ארץ ישראל החדשים - נוסח הספרדים (השונה מנוסח ארץ ישראל הקדום).
נוסח התפילה השאמי הוא בעיקרו הנוסח הספרדי עם מעט הבדלים שנשמרו על פי הנוסח התימני המקורי (הבלדי).
נוסח זה הוחדר לתימן בתחילת המאה ה-18, ביחד עם סידורי הדפוס שהובאו לשם.
היו חכמים שדגלו בצורך לעבור לנוסח זה אך כנגדם עמדו מספר חכמים שהתנגדו לכך ודגלו בנוסח התימני המקורי.
בשליש השני של המאה ה-18 הייתה השפעה גדולה לנוסח השאמי בתימן, כיוון שנוסח הספרדים הופץ על ידי סידורים ספרדיים שנדפסו בהמוניהם מחוץ לתימן.
הנוסח המקורי של יהודי תימן היה כתוב על כתב יד ולא נדפס, כיוון שבתימן לא היה בית דפוס (הדפוס נאסר עד הדור האחרון לגלות תימן על ידי מלך תימן האימאם יחיא חמיד א-דין).
כאשר הנוסח הספרדי מופץ בהמוניו על ידי בתי דפוס, לא היה כמעט סיכוי לנוסח תימן שבכתב יד לשרוד.
יתירה מזו, רוב יהודי תימן היו עניים, וסידורים כתבי יד עלו ביוקר רב לעומת סידורים מודפסים.
יש לזקוף הפצה זאת גם לרוח התקופה ולפעולות של הרב שלום עראקי ובנו הרב יחיא עראקי.