tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסקסופון יועד במקור להיות חלק מתזמורות כלי נשיפה קלאסיות, כמו גם חלק בתזמורות לתהלוכות, אך עלה לגדולה בעיקר בזכות הג'אז.
לסקסופון שימושים רבים במוזיקה של ימינו במוזיקה קלה, ג'אז, פופ, פאנק, רוק מתקדם ועוד.
גם במוזיקה הקלאסית ישנו שימוש בסקסופון; מספר מלחינים צרפתיים ששילבו אותו ביצירותיהם.
מלחינים כדביסי עם הרפסודיה לסקסופון ולתזמורת, ביזה ב"הנערה מארל", מוסורגסקי ב"תמונות בתערוכה" וריכרד שטראוס ב"סימפוניה דומסטיקה" עשו בו שימוש שלא הפך אותו לחבר של ממש במועדון ה"קלאסי" של הכלים.
הסקסונים (Saxons) היו השבטים הגרמאנים אשר יישבו במאות הראשונות לספירה את חופי הים הצפוני.
הם היו קרובים לשבטים כגון יוטים (Jutes), פריזים (Frisians) ואנגלים (Angles).
מספרם של הסקסונים היה תמיד רב, ועל כן חיפשו תמיד אדמות חדשות לעיבוד על מנת שיוכלו לכלכל את עצמם, מאחר שהתנאים בצפון אירופה אינם אידיאליים.
בעוד ששבטים גרמאנים דרומיים פלשו לחצי האי האפניני, לחצי האי האיברי, לגאליה ולארצות אחרות לגדות הדנובה, לסקסונים לא הייתה אפשרות להתפשט אלא דרך הים.
שמם של הסקסונים, בדומה לשמם של שבטים גרמאנים אחרים, נגזר משם כלי נשקם - 'Seax' שפירושו באנגלית עתיקה: סכין או פגיון.
שבטים אלו דיברו בשפה הסקסונית, שפה מערב-גרמאנית שהן האנגלית העתיקה והן האנגלית החדשה התפתחו ממנה.
במהלך המאות ה-8 וה-9, הסקסונים בסקסוניה היו בעימות מתמשך עם הפרנקים, שממלכתם נשלטה באותה תקופה על ידי השושלת הקרולינגית.
לאחר 33 שנות כיבוש עקב מסעות צבאיים שהוביל קרל הגדול בשנים 772 עד 804, ניצחו הפרנקים את הסקסונים, אילצו אותם להתנצר תפסו את שטח סקסוניה העתיקה, וסיפחו אותה לממלכתם.
חלק משבטים אלה, ביחד עם יוטים, פריזים ואנגלים, פלשו במאות החמישית והשישית לספירה לשטחים בפריזיה, בנורווגיה ובאי בריטניה, אך בעוד שבמקומות אחרים הם מוגרו, תושבי בריטניה החלשים לא הצליחו לעמוד לאורך זמן מול התוקפנות של הפולשים.
הסקסונים, היוטים, האנגלים והפריזים שפלשו לבריטניה התמזגו ויצרו את הקבוצה האתנית הקרויה אנגלו-סקסונים.
האנגלו-סקסונים עלו למעמד דומיננטי בבריטניה תוך שהם דוחקים את הבריטונים שקדמו להם אל ויילס, קורנוול, צפון-מערב אנגליה (קאמבריה) וסקוטלנד.
האנגלו-סקסונים שמרו על מעמדם הדומיננטי באי עד פלישת הנורמנים.
למדינות נוספות בגרמניה בעלות שם דומה, ראו סקסוניה-אנהלט וסקסוניה התחתונה.
סקסוניה היא אחת מ-16 המדינות המרכיבות את גרמניה.
זו אחת המדינות הקטנות בשטחן (18,413 קמ"ר, מקום עשירי בגרמניה), אך במספר תושביה היא נמצאת במקום השישי, עם אוכלוסייה המונה כמעט 4.5 מיליון.
בירת המדינה היא דרזדן, אך העיר הגדולה בה היא לייפציג.
ערים ידועות נוספות בסקסוניה הן מייסן, גרליץ (Görlitz, השוכנת על הגבול עם פולין) וקמניץ (Chemnitz).
המדינה, השוכנת במזרח גרמניה, נוסדה מחדש בשנת 1990, לאחר איחוד גרמניה.
המונח "סקסוניה" משמש גם לציון מספר ממלכות היסטוריות, אשר שכנו בימי הביניים בצפון-מערב גרמניה, בערך באזורן של המדינות הנוכחיות סקסוניה התחתונה וסקסוניה-אנהלט.
העם הסקסוני היה אחד החשובים בקרב השבטים הגרמאניים; חשיבותו מונצחת גם היום בציון מוצאם (האנגלו-סָקסי) של רוב תושבי בריטניה.
ראש ממשלת סקסוניה נכון ל-2024 הוא מיכאל קרצ'מר.
המדינה מהווה מעוז של מפלגות הימין: המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU) ומפלגת אלטרנטיבה לגרמניה (AfD).
בסקסוניה, כמו בכל מדינות מזרח גרמניה לשעבר, שררה אבטלה קשה (קרוב ל-20% ב-2005).
אולם מבין מדינות המזרח זוהי המשגשגת ביותר, וקצב הפיתוח בה גבוה אף יותר מזה של מדינות במערב גרמניה.
סקסוניה, כרוב מדינות מזרח גרמניה לשעבר, אינה יעד לתיירות בינלאומית בקנה מידה נרחב.
למרות זאת המדינה פופולרית בתחום תיירות הפנים הגרמנית, ולמספר אזורים (כגון דרזדן ושווייץ הסקסונית שכוללת אתר בסטאי) יש פוטנציאל תיירותי רב.
המדינה מציעה לתיירים ערים גדולות בעלות מרכזי תרבות ומוזיאונים (דרזדן, לייפציג), עיירות היסטוריות (מייסן, פירנה, פרייברג ועוד) ואזורי טבע ונופש (אזור נהר האלבה, שווייץ הסקסונית ועוד).
סקסוניה נמצאת במרחק של כשעתיים נסיעה מפראג ומברלין כך שניתן לשלב ביקור בסקסוניה וביקור בערים אלו המהוות מוקד תיירותי
בנוסף, 3 הערים הגדולות לא משתייכות לשום מחוז, אלא מחזיקות במעמד מיוחד של "מחוז עירוני":
סקסוניה-אנהלט היא אחת משש עשרה המדינות המהוות את גרמניה.
שטחה 20,447 קמ"ר, מקום שמיני בגרמניה; במספר תושביה (כ-2.2 מיליון) היא נמצאת במקום האחד-עשר.
בירת המדינה היא מָגדֵבּוּרג (Magdeburg, עם 230,000 תושבים), אך העיר הגדולה בה היא הַאלֶה על הנהר זַאלֶה (Halle an der Saale, עם 240,000 תושבים).
המדינה ידועה ביופייה הטבעי, ובתחומה נמצאים הרי ההארץ (Harzgebirge) עם הפסגה הגבוהה ביותר שלהם, ברוקן (Brocken), בגובה 1142 מטר מעל פני הים.
המדינה, השוכנת במזרח גרמניה לשעבר, נוסדה מחדש בשנת 1990, לאחר איחוד גרמניה.
ראש ממשלת סקסוניה-אנהלט נכון ל-2016 הוא ריינר האזלוף (Reiner Haseloff) מהמפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU).
רוב תושבי המדינה תומכים במפלגה זו, אם כי ראש הממשלה הקודם, בין השנים 1994 ו-2002 היה מה-SPD (המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה).
בבחירות בשנת 1998 זכתה מפלגת ימין קיצונית (DVU) ל-13% מהקולות, אך בינתיים המפלגה התפרקה.
ברוב מדינות מזרח גרמניה לשעבר קיימת הגירה שלילית מסיבית, הגורמת להתכווצות האוכלוסייה.
לדוגמה, אלפי תושבים שהגיעו בעבר כדי לעבוד במפעלים במקום ועזבו עם נפילת הגוש הקומוניסטי.
ישנם אזורים שלמים בהם בנייני מגורים רבים ריקים ונטושים.
בעקבות איחוד מזרח ומערב גרמניה חוותה כלכלת המדינה תהליכי שינוי מבניים שנועדו לסייע להשתלבותה בכלכלת השוק הגרמנית.
ואכן, התמ"ג של סקסוניה-אנהלט שלש את עצמו בין השנים 1991 ו-2019. לצד זאת, חלקה היחסי של המדינה בכלכלת גרמניה נותר נמוך ושיעור האבטלה גבוה ביחס לממוצע הלאומי (7.1 לעומת 5.1, נכון למרץ 2020).
המגזרים הכלכליים הבולטים בכלכלת סקסוניה-אנהלט כוללים את תעשיות הכימיקליים, המזון והתיירות.
המדינה מחולקת מנהלית ל-10 מחוזות:
סקסוניה התחתונה או סקסוניה תחתית היא אחת מ-16 המדינות המהוות את גרמניה.
זוהי המדינה השנייה בשטחה בגרמניה (47,618 קמ"ר); במספר תושביה, 8 מיליון, היא במקום הרביעי בגרמניה.
בירת המדינה והעיר הגדולה בה היא הנובר, העיר ה-12 בגודלה בגרמניה.
ערים חשובות נוספות במדינה הן בּרַאוּנְשְוַוייג (Braunschweig), אוסנבריק (Osnabrück), אולדנבורג (Oldenburg), וולפסבורג (Wolfsburg) – בה נמצא המפעל הראשי של חברת פולקסווגן, וגטינגן (Göttingen) – בה נמצאת אחת האוניברסיטאות העתיקות והידועות בגרמניה – אוניברסיטת גטינגן.
המדינה משתרעת ממרכז גרמניה ועד לגבולה המערבי עם הולנד.
זוהי אחת מארבע המדינות היחידות בגרמניה השוכנות לחוף ים (הים הצפוני), והמדינה הגרמנית הגובלת במספר הרב ביותר של מדינות גרמניות אחרות – 9 במספר.
אחת מהן, ברמן, שוכנת בתוכה כמובלעת.
ראש ממשלת סקסוניה התחתונה (נכון ל-2019) הוא שטפן וייל מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD).
עד יולי 2010 שימש בתפקיד כריסטיאן וולף (Christian Wulff), שפרש מתפקידו לאחר שנתמנה לנשיא גרמניה.
עם בחירתו של וולף לתפקיד ב-2003 באו לסיומן 13 שנות שלטון המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית (SPD).
בשנת 1990 נבחר גרהרד שרדר לראש ממשלת סקסוניה התחתונה ושימש בתפקיד במשך 8 שנים, עד לבחירתו לקנצלר גרמניה.
המיתון שפקד את גרמניה בראשית המאה ה-21, פגע בסקסוניה התחתונה בצורה קלה יחסית.
האבטלה במדינה נמוכה מעט מהממוצע בגרמניה, ובניגוד לרוב אזורי גרמניה, בהם האוכלוסייה מתכווצת ללא הרף, בסקסוניה התחתונה מספר התושבים דווקא גדל.
במדינה אתרי תיירות רבים; בראשם ניצבת הבירה הנובר, בה מבנים מפוארים רבים.
חוף הים הצפוני ואיי פריזיה המזרחית (מהאיים היחידים של גרמניה) מהווים אתר נופש לגרמנים ולהולנדים רבים, במיוחד בקיץ.
הרי ההארץ (Harz) מהווים את רכס ההרים הצפוני ביותר בגרמניה, וגם אותם פוקדים גרמנים והולנדים רבים, רובם תושבי המישורים השטוחים המהווים את הנוף העיקרי באזור.
חובבי רכבות מגלים עניין בסקסוניה התחתונה: תחנת הרכבת הראשונה שנבנתה בגרמניה (בשנת 1840) שוכנת בעיר פיננבורג (Vienenburg).
בנוסף, ביישוב מאשן (Maschen), שהוא חלק מהמועצה המקומית סיווטאל, הנמצאת על הגבול עם המבורג, נבנתה ב-1977 תחנת רכבות המשא הגדולה בכל אירופה.
סקסטה היא המרווח המוזיקלי השישי (מלטינית sexta, שישית).
היא מציינת מרחק בין שישה צלילים עוקבים בסולם הדיאטוני.
מאחר שהסולם הדיאטוני איננו סימטרי (המרווח בין דרגות סמוכות יכול להיות טון או חצי טון), קיימים שני סוגים של סקסטה:
סקסטה קטנה, שמרווחה הוא של ארבעה טונים, כמו בין דו ללה במול.
סקסטה גדולה, שמרווחה הוא של ארבעה וחצי טון, כמו בין דו ללה.
מלבד שני סוגי הסקסטה המקובלים, קיימים עוד שני סוגי סקסטות:
סקסטה מוקטנת, שמרווחה הוא של שלושה וחצי טון, כמו בין סי לסול במול.
סקסטה מוגדלת, שמרווחה הוא של חמישה טון, כמו בין דו ללה דיאז.
המרווח המשלים (או ה"הופכי") לסקסטה הוא טרצה, שגם היא מרווח קונסוננטי.
סקסטה היא להקת בנות שפעלה בישראל.
במקור פעלה הלהקה מסוף 1978 עד סוף 1983, ומנתה חמש זמרות: פנינה בריק, חני אליקים (בודגוב), איריס שמי, רותי בן אברהם וורדה נגה, אשר החליפה את סמדר וימזר ביוני 1979.
להקת סקסטה הוקמה, הופקה ונוהלה על ידי אבשלום רובין, הבעלים של ישראדיסק (חברת התקליטים), וקלסיפופ (יצוג אמנים) שרצה להקים להקת בנות שתחליף את שלישיית שוקולד מנטה מסטיק לאחר שהתפרקה.
במקור, מנתה הלהקה שש זמרות (ומכאן גם שמה), ובהרכב המקורי נכללה גם אירינה שלמור, אולם היא נופתה מן הלהקה עוד בטרם החלה את פעילותה.
יחסי הציבור הופקדו בידיו של גברי מזור.
הלהקה זכתה להצלחה בעיקר בהופעות בפסטיבלים השונים.
והספיקה להוציא לאור שלושה אלבומים עד להתפרקותה.
השירים המוכרים ביותר של הלהקה הם הביצוע המקורי של "נולדתי לשלום" מאת עוזי חיטמן, "הדודאים" (נחום היימן/צבי שרף) "ספירת מלאי" מאת יוסי בנאי ונעמי שמר, "סינדרלה" מאת ענת ואלדד שרים ו"אני עושה לי מנגינות" מאת יאיר קלינגר.
בשנת 2003 חזרה הלהקה חזרה לפעילות והוציאה אלבום חדש בשם "סקסטה".
האלבום הורכב ברובו משירים חדשים, וכלל גם גרסאות חדשות לשני שירים ישנים של הלהקה: "ימים טובים" ו"נולדתי לשלום".
הלהקה התארחה באותה שנה בתוכנית חד־פעמית של "המעגל" בהנחייתו של דן שילון, שבה שרה את השיר "אני עושה לי מנגינות".
בשנת 2013 הלהקה ביצעה "קאמבק", תוך שהוציאה ביצוע מחודש לשיר "סינדרלה" בעיבוד קולי מיוחד בהפקתו המוזיקלית של עודד אסנר, אשר גם ניהל מוזיקלית את מופען החדש.
בשנת 2014 הוציאו חברות ההרכב חידוש לשיר "רדיו", עמו לקחו חלק בפסטיבל שירי הילדים, וגם חידוש לשיר "אהבת נעורי", שבמקור בוצע על ידי שלום חנוך.
הלהקה הופיעה 11 פעמים בפסטיבלים שונים:
בדצמבר 1978 השתתפה הלהקה בפסטיבל שירי הילדים עם השיר "ממל'ה" (מילים ולחן: גידי קורן, עיבוד: בני נגרי) שזכה במקום התשיעי.
זו הייתה טבילת האש הראשונה של הלהקה בהופעה פומבית מול קהל.
בינואר 1979 השתתפה הלהקה לראשונה בפסטיבל הזמר והפזמון עם השיר "נולדתי לשלום" (מילים ולחן: עוזי חיטמן, עיבוד: אילן וירצברג) שזכה במקום הרביעי.
בדצמבר אותה שנה השתתפה בשנית בפסטיבל שירי הילדים עם השיר "מלך סין" (מילים: שמעון גלבץ, לחן ועיבוד: אילן וירצברג) שזכה במקום הרביעי.
עוד באותה שנה השתתפה הלהקה בפסטיבל הזמר החסידי עם השיר "הדודאים" (מילים מתוך "שיר השירים" בעריכת נחום היימן, לחן: צבי שרף).
באפריל 1980 השתתפה הלהקה בשנית בפסטיבל הזמר והפזמון, עם השיר "אני עושה לי מנגינות" (מילים ולחן: יאיר קלינגר, עיבוד: אלדד שרים) שזכה במקום השלישי.
בדצמבר אותה שנה, השתתפה הלהקה בפעם השלישית בפסטיבל שירי הילדים, עם השיר "ילד ושמו סתיו" (מילים: ענת שרתוק-שרים, לחן ועיבוד: אלדד שרים) שזכה במקום הרביעי.
במרץ 1981 השתתפה הלהקה בקדם אירוויזיון עם השיר "סינדרלה" (מילים: ענת שרתוק-שרים, לחן ועיבוד: אלדד שרים) שזכה במקום השני.
בדצמבר אותה שנה השתתפה בפעם הרביעית בפסטיבל שירי הילדים עם השיר "רדיו" (מילים: אהוד מנור, לחן: עוזי חיטמן, עיבוד: יורם צדוק וזאב אולמן), שזכה במקום השביעי.
באפריל 1982 השתתפה הלהקה בשנית בקדם אירוויזיון עם השיר "כן ולאו" (מילים: אהוד מנור, לחן ועיבוד: נורית הירש) שזכה במקום האחרון (והביא עקב כך לפירוקה של הלהקה).
בדצמבר אותה שנה השתתפה בפעם החמישית בפסטיבל שירי הילדים עם השיר "חנות צעצועים" (מילים ולחן: דני רובס, עיבוד: מתי כספי), שזכה במקום השמיני, ובשירותרום עם השיר "אין דבר".
בדצמבר 1983 השתתפה הלהקה בפעם השישית בפסטיבל שירי הילדים עם השיר "ואז כולם" (מילים: אהוד מנור, עיבוד: ננסי ברנדס ואלדד שרים) שזכה במקום השמיני.
2016: "הכל כלול – האלבומים המקוריים ושירים נוספים" (מארז מרובע)
הַסַּקְסוֹנִים הַטְּרֶנְסִילְבָנִים " Saşi), הם קבוצה אתנית גרמנית החיה בעיקר בטרנסילבניה, מאז המאות ה-12–13.
אף על פי שמוצאם לא היה ממש מחבל סקסוניה, בימי הביניים נקראו בתעודות לטיניות והונגריות "סקסונים", אחד השמות שבהם כונו הגרמנים בפי עמים אחרים.
במהלך הזמן הם עצמם אימצו את השם הזה.
קיימים גם "סקסונים" מגלי הגירה במאות 12–13, באזורים שכנים בצפון הונגריה, וכן בסלובקיה, במחוז מרמורש ובדרום בוקובינה.
אוכלוסייה זו מכונה "סקסונים ציפסרים", או בקיצור "ציפסרים".
לאחר תום מלחמת העולם השנייה, בעידן השלטון הקומוניסטי, ואחרי נפילתו במחצית השנייה של המאה ה-20, פחתה אוכלוסייה זו בעקבות הגירה המונית חזרה לגרמניה, שם היא ממשיכה לשמור על מורשתה.
התיישבות ה"סקסונים" במזרח וצפון-מזרח טרנסילבניה החלה באמצע המאה ה-12 ביוזמת גזה השני, מלך הונגריה.
בין המתיישבים עד סוף המאה ה-13 נמנו גרמנים, ולונים, פלמים ומעט צרפתים.
חלק נכבד מהם היו חברי המסדר הטבטוני.
שטח הטריטוריה בה ישבו המתיישבים הגרמנים בדרום טרנסילבניה היה כ־30,000 קילומטרים רבועים.
הקיסרית מריה תרזה גירשה ממולדתם אלפי אוסטרים פרוטסטנטים, שסירבו לשוב לחיק הכנסייה הרומית-קתולית; המגורשים (כ-2670 במספר) יושבו בין השנים 1752–1757 בטרנסילבניה.
הערים הסקסוניות הראשיות היו קרונשטאדט, הידועה ברומנית כבראשוב והרמנשטאדט, הידועה כיום בשמה הרומני: סיביו.
מספטמבר 1944, בשלהי מלחמת העולם השנייה, החלה הגירה לאוסטריה של רבבות רומנים דוברי גרמנית, כולל אלפי סקסונים טרנסילבנים; ב-1998 חיו באוסטריה כ-12,000 סקסונים טרנסילבניים.
על פי אגדה של הסקסונים הטרנסילבניים מקורם בילדים, שהלכו אחרי החלילן מהמלין, נכנסו למערה ולאחר הליכה ממושכת מתחת לאדמה, יצאו באזור בראשוב, שם הקימו את היישוב הראשון.
סקסטוס פומפיוס מגנוס (67 לפנה"ס - 35 לפנה"ס) היה פוליטיקאי רומאי שפעל בתקופת הרפובליקה המאוחרת.
סקסטוס פומפיוס היה בנו הצעיר של איש הצבא הרומאי הנודע גנאיוס פומפיוס מגנוס.
כשיוליוס קיסר חצה את הרוביקון בשנת 49 לפנה"ס ופתח במלחמת האזרחים, פומפיוס האב אולץ להימלט למזרח בעוד שסקסטוס נשאר ברומא יחד עם אמו החורגת קורנליה מטלה.
אחרי שפומפיוס האב הובס בקרב פארסלוס, הוא נמלט יחד עם אשתו וסקסטוס למצרים, שם סקסטוס חזה בבגידתו של המלך תלמי השלושה עשר שרצח את אביו והגיש את ראשו כמתנה לקיסר.
אחרי הרצח קורנליה חזרה לרומא אולם סקסטוס הצטרף למתנגדיו של קיסר באפריקה, מרקוס פורקיוס קאטו ואחיו הבכור גנאיוס פומפיוס.
קיסר הביס את קאטו בקרב תאפסוס בשנת 46 לפנה"ס ואת האחים פומפיוס בקרב מונדה בשנת 45 לפנה"ס.
גנאיוס פומפיוס הוצא להורג אולם סקסטוס הצליח להימלט ומצא מקלט בסיציליה.
כשקיסר נרצח ברומא באידו של מרץ 44 לפנה"ס על ידי קבוצת קושרים בראשות גאיוס קסיוס לונגינוס ומרקוס יוניוס ברוטוס, הדבר הוביל לפריצתה של מלחמת אזרחים חדשה בין רוצחיו של קיסר לאנשי הטריאומווירט השני, אוקטבינוס, מרקוס אנטוניוס ומרקוס אמיליוס לפידוס.
ההתפתחויות האלו נתנו לסקסטוס הזדמנות לבנות את כוחו בסיציליה מכיוון שהטריאומווירט היו עסוקים בהבסתם של קאסיוס וברוטוס שהיוו איום גדול יותר מאשר סקסטוס.
בשעה שרוצחיו של קיסר הובסו בקרב פיליפי סקסטוס כבר הפך את בסיסו שבסיציליה למרכז ימי חזק של ציו שממנו הוא ערך פשיטות ועסק בשוד ימי ובכך איים על אספקת המזון לרומא.
כל ניסיונותיהם של הטריאמווירט למגרו נכשלו ולבסוף הם חתמו איתו חוזה שלום בעיר מיסנום בשנת 39 לפנה"ס.
הסיבה לחתימת חוזה השלום הייתה כוונתו של מרקוס אנטוניוס לצאת למלחמה כנגד האימפריה הפרתית ולשם כך הוא נזקק לגייס את כל הכוחות הצבאיים שאפשר היה להשיג.
במסגרת ההסכם ניתן לסקסטוס השליטה בסיציליה, קורסיקה, סרדיניה והפלופונסוס וגם הרשות להיבחר לקונסול של שנת 33 לפנה"ס, בתמורה התחייב סקסטוס לא לפגוע באספקת המזון לאיטליה ולקבל עבדים בורחים לצבאו.
בסופו של דבר סקסטוס לא עמד בהסכם והוא נתבטל.
לאחר התפרקות הברית בין אוקטביאנוס לאנטוניוס, אוקטביינוס ניסה להביס שוב את סקסטוס אולם הוא הובס בקרב מסינה בשנת 37 לפנה"ס.
כתוצאה מתבוסתו אוקטביאנוס העביר את הפיקוד לאיש הצבא הטוב ביותר שעמד לרשותו מרקוס ויפסניוס אגריפה, אגריפה בנה את ציו של אוקטביאנוס מחדש והביס את סקסטוס בקרב מילאי ובקרב נאולוכוס שנערכו בשנת 36 לפנה"ס, כעבור חודש מתבוסותיו של סקסטוס הצליח אגריפה למגר את כוחותיו לחלוטין וסקסטוס נטש את סיציליה ונמלט למזרח.
סקסטוס נלכד במילטוס והוצא להורג ללא משפט על ידי מרקוס טיטיוס, אחד ממשרתיו של מרקוס אנטוניוס.
סקסולוגיה היא תחום ידע מחקרי וטיפולי העוסק במיניות, בדרך כלל מיניות האדם.
תחום זה כולל את כל היבטי המיניות, כולל ניסיון לאפיין "מיניות נורמלית" על מגוון ביטויה וכן פאראפיליות.
ניתן לחלק את הסקסולוגיה לשני ענפים עיקריים, האחד מתעד את מיניות האדם, והאחר מתעד את ההתנהגות המינית של אורגניזמים אנימאלים, קרי, שאר בעלי החיים.
העוסק בתחום זה נקרא סקסולוג.
תחום הסקסולוגיה הוא תיאורי ברובו.
העיסוק בשאלת הלגיטימיות של ביטויים מיניים שונים, קיים אך שולי.
חשיבה מינית לפני הגעת הסקסולוגיה
קיימים מספר מדריכי מין עתיקים, ביניהם ספרו של אובידיוס "אמנות האהבה", הקאמה סוטרה האננגה ראנגה ועוד.
מראשיתה, קמו לסקסולוגיה מתנגדים, בדרך כלל היו אלו בעלי אוריינטציה דתית.
אחד מחוקרי מיניות האדם הראשונים, קודם למאה ה-20 היה ריכרד פון קראפט-אבינג, שספרו "פסיכופתיה סקסואליס", התפרסם בשנת 1886 ומתעד רשימה ארוכה של סטיות מיניות.
בשלהי המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 פיתח זיגמונד פרויד את התאוריה של המין
אשר התבססה על יסוד מחקר של מטופליו.
וילהלם רייך ואוטו גרוס, היו ממשיכיו של פרויד, אף שהשקפותיהם נדחו על ידו.
כאשר עלו הנאצים לשלטון, אחת מפעולותיהם הראשונות הייתה הריסת המכון ושריפת ספרייתו, ב-8 במאי 1933.
קינסי פרסם שני ספרים חלוציים בחקר מיניות האדם.
פריץ קליין פיתח את "רשת האוריינטציה המינית של קליין" שהיא שיטה רב-ממדית לתיאור נטיות מיניות מורכבות, הדומה ל"סולם קינסי", אולם מודדת שבעה ממדים נפרדים של נטייה מינית וזהות ומאפשרת שינוי לאורך זמן.
בשנת 1978 פרסם קליין את ספרו "האופציה הביסקסואלית", מחקר פסיכולוגי ייחודי על ביסקסואליות.
בשנת 1998 הוא יסד את "המכון האמריקאי לביסקסואליות" כדי לעודד ולתמוך במחקר ובחינוך על ביסקסואליות.
ג'ון מוני, מחלוצי האטיולוגיסטים של מגדר ונטייה מינית, פרסם בשנת 1986 את הספר מפות אהבה, המתיימר להסביר איך נוצרת נטייה מינית, קרי פיליה, כלפי קטגוריה מציאותית מסוימת, למשל, כלפי דמות אנושית בעלת מאפיינים גבוליים ויחסיים (Relative), או אפילו אובייקט מסוים כגון בובת מין.
לפי מוני, מפת אהבה מתעצבת בעיקר בתקופת הילדות, אך גם בגיל ההתבגרות, אז המיניות הכי גמישה לשינויים כביכול.
בשנת 1989 פרסם מוני, יחד עם מרגרט למאז', את הספר "מפות אהבה מושחתות" (Vandalized Lovemaps), המשלים את קודמו, ותיעד מס' מקרים בהם התפתחה מפת אהבה פגומה, בגלל התעללות מינית שבעליה עברו בילדותם.
סקסולוגיה בהגדרתה הנוכחית היא תחום ידע ייחודי למאות ה-20 וה-21. סקסולוגיה עושה שימוש במספר תחומי מחקר:
תחומי הרפואה, כולל אנדרולוגיה (תחום העוסק בבריאות האדם הזכר), גינקולוגיה (תחום העוסק בבריאות האישה) וכן אנטומיה של איברי המין.
פסיכולוגיה, סוציולוגיה ואנתרופולוגיה של ההתנהגות המינית.
מדעי העצב בכל הנוגע לרפלקסים מיניים בסיסיים ולהיבטים מורכבים יותר של ההתנהגות המינית.
פסיכיאטריה ככל שהיא חוקרת הפרעות וסטיות בהתנהגות מינית הבאות לידי ביטוי קליני או מגיעות לרמה הפוגעת בתפקוד הכללי של האדם, או גורמות לקשיים פסיכולוגיים.
רבים מן ההיבטים של התנהגות מינית זכו להתייחסות משפטית וכן עבירות מיניות זכו להתייחסות תחום הקרימינולוגיה.
תחומי הביולוגיה והאתולוגיה חוקרים את התנהגותם המינים של בעלי חיים אחרים ואותם ניתן להשוות להתנהגות האדם.
ניתן אף להשליך משיטות הביולוגיה אבולוציונית על הגורמים להתנהגות המינית של האדם.
מחקר אפידמיולוגי על התפשטות מחלות מין.
סקסולוגיה אף עוסקת בנושאים ציבוריים, כגון הוויכוח הציבורי על הפלות, בריאות הציבור, אמצעי מניעה, התעללות מינית ושיטות הפריה.
נכון לשנת 2013, תחום הסקסולוגיה אינו מוסדר במלואו, אך סקסולוגים מוסמכים רבים מגיעים מתחומים כמו פסיכיאטריה, פסיכולוגיה ועבודה סוציאלית.
עם התפשטות האינטרנט, גדלה תופעת ההתחזות למומחי סקסולוגיה ללא הכשרה מתאימה.
בתחום זה ישנם גם סקסולוגים הפועלים בשירות רשויות החוק בטיפול ושיקום קורבנות תקיפה מינית ואנסים.
סקסולוג הוא אדם העוסק בסקסולוגיה, כלומר בחקר המיניות, בדרך כלל מיניות האדם, וכן במתן ייעוץ וטיפול בבעיות בתפקוד המיני, ליחידים, וקבוצות.
נהוג לראות ברופא הגרמני מגנוס הירשפלד, מייסד התחום, אם כי יש המייחסים זאת לפסיכיאטר הגרמני ריכרד פון קראפט-אבינג.
נכון, לשנת 2013, ההסמכה בתחום אינה מוסדרת דיה.
עם זאת, סקסולוג הוא תמיד בעל הסמכה אקדמית בתחומים בסיסיים קשורים, כפי שיפורט להלן.
נכון הדבר גם לחלוצי התחום, גם הם באו מדיסציפלינות "כלליות" יותר.
לדוגמה, מגנוס הירשפלד, שהיה רופא, אלפרד קינסי שהיה זואולוג, וג'ון מוני, שהיה פסיכולוג, כמו כן, האוניברסיטאות בישראל אינן כוללות לימודי תואר ראשון או שני בסקסולוגיה.
כמו גם שנכון לשנת 2013 אין חקיקה בנושא.
הסקסולוגים, לפחות בארץ ובמקומות רבים אחרים, הם בדרך כלל פסיכיאטרים, פסיכולוגים, עובדים סוציאליים וקרימינולוגים, שתחום פעילותם העיקרי הוא מיניות, בהקשרים כגון עוררות מינית, או נטייה מינית.
ישנן בנמצא השתלמויות שונות, אשר בעלי רקע אקדמי מתאים, דוגמת הנזכרים, יכולים לעבור כדי להיסמך לעסוק בייעוץ מיני.
סביר להניח שמצב זה ימשיך עד שהתחום יוסדר לתוכנית הלימודים, לפחות ברוב המוסדות האקדמיים המוכרים בעולם, וכך כותב הפסיכולוג והסקסולוג ג'ון מוני בעניין זה:
עם תפוצת האינטרנט, ותנאי שטח הנוחים לכך יחסית , גדלה תופעת ההתחזות גם בהקשר מקצוע הסקסולוגיה.
אנשים שונים מציגים עצמם כסקסולוגים, זאת כשהם מכתירים עצמם כ"מנחים" למיניות או, "מאמנים אישיים" למיניות ואף בתארים דומים אחרים.
אלה, בהשוואה לסקסולוג מוסמך, בדרך-כלל אינם מוסמכים אקדמית, בתחום ראוי כגון ביולוגיה, פסיכולוגיה, רפואה, עבודה סוציאלית, מדע המגדר, כאשר הקריטריון להסמכה לייעוץ מיני או טיפול בבעיות בתפקוד המיני, הוא רקע אקדמי הולם, למניעת מקרים של שרלטנות.
בהקשר זה, סקסולוגים בישראל מאוגדים במסגרת האגודה הישראלית לטיפול מיני.
יש סקסולוגים העובדים עם המשטרה ו\או הרשויות הקשורות בתשאול ושיקום קורבנות תקיפה מינית, ואף אנסים.
סקסטוס יוליוס פרונטינוס (לטינית: Sextus Iulius Frontinus; 40 לספירה לערך – 104 לספירה) היה איש צבא, מדינאי, מהנדס אזרחי וסופר רומי.
הוא נולד בגאליה נרבוננסיס ופעל בשירות המדינה תחת חמישה קיסרים רומים: אספסיאנוס (79-69), טיטוס (81-79), דומיטיאנוס (96-81), נרווה (98-96) וטריינוס (117-98).
פרונטינוס החל את פעילותו בצבא.
בשנת 70 נבחר לפרייטור אורבנוס, ובתפקיד זה פתח את ישיבת הסנט הראשונה (כי הקונסולים של אותה שנה לא היו ברומא באחד בינואר).
נבחר לקונסול בפעם הראשונה ב-73, ובאותה השנה הוטל עליו לנהל ניהול צבאי ואזרחי את הפרובינקיה של בריטניה.
שימש קונסול גם בשנים 98 ו-100 יחד עם הקיסר טריינוס.
בשנים 77-73 לספירה היה נציב בריטניה ופיקד בה על ארבעה לגיונות וחיל עזר.
בתפקיד זה הכניע את הסילורים בווילס.
ייתכן שליווה את הקיסר דומיטיאנוס בשנת 82-83 במסעותיו הצבאיים בגרמניה.
הוא שימש פרוקונסול (פקיד גבוה של המנהל האזרחי בפרובינקיות) באסיה בשנת 86. בשנת 97 מונה פרונטינוס על ידי הקיסר נרווה להיות נציב המים (curator aquarum) של רומא.
לכאורה ירידה בתפקיד (פיקוד על מאות אחדות של עובדים, לאחר פיקוד על עשרות אלפי חיילים בבריטניה), אך ודאי בהתאם להערכה הגדולה שהעריכו הרומאים את אספקת המים שלהם.
הוא כתב חיבור תאורטי על מדע הצבא, שאבד.
חיבורו ששרד על עניינים צבאיים, ה"סטראטגמאטה", הוא אוסף דוגמאות של תכסיסים צבאיים מההיסטוריה היוונית והרומאית, לשימושם של גנרלים.
הוא מתבסס על ניסיונו שלו כגנרל בגרמניה תחת דומיטיאנוס, אולם נקודות הדמיון בין האנקדוטות אותן הוא מספר לבין גרסאות מאת סופרים רומיים אחרים, כמו ולריוס מקסימוס וליוויוס, מצביעות על כך שהוא התבסס בעיקר על מקורות ספרותיים.
הוא גם כתב בין היתר על תורת המדידה.
חשיבות רבה ביותר יש לספרו "על אודות אמות המים של רומא" (De aquis urbis Romae).
הספר הוא מקור חשוב לידיעותינו על בנייה ותחזוקה של אמות מים בכלל ואמות המים של רומא (שנבנו עד ימיו) בפרט.
יש בו פרטים על חוקי המים, על גנבת מים, ועל המינהל הרומי.
סקסטוס יוליוס אפריקנוס היה סופר נוצרי, אחד מאבות הכנסייה.
אפריקנוס היה יליד הקולוניה איליה קפיטולינה, ואף שימש שגריר של העיר אמאוס ניקופוליס אל הקיסר אלאגבאלוס במשלחת שהשיגה עבורה מעמד של עיר ואת השם ניקופוליס.
אפריקנוס היה מחברם של כרונוגרפיה ושל חיבור בשם hoi kestoi, ושימר את רשימותיו של ההיסטוריון המצרי-יווני מנתו מן המאה השלישית לפסה"נ.
במסגרת דיונו על הרעלת יין, כתב אפריקנוס כי הפרושים התפארו על כך שבזמנו הם הרגו יחידה רומית על ידי הרעלת יינם.
שמעון אפלבאום טען כי הפסקה מתייחסת להשמדת הלגיון העשרים ושניים דיאוטריאנה בזמן מרד בר כוכבא ואפריקנוס, שגדל וחי באיליה קפיטולינה, שימר פסקה זו במסורת שהתהלכה בקרב חיילי הלגיון העשירי פרטנסיס שחנו בעיר.
מנחם מור טוען כי בפסקה זו לא מדובר כלל על הרעלת לגיון, אלא על הרעלתו של פלאנקס, ולא ניתן לזהות את היחידה ואת המאורע שעליהם הוא מדבר, הוא משער כי מדובר אולי בתקופת המרד הגדול.
סקסטוס לוקיליוס באסוס היה מפקד צבא רומאי, נציב יהודה, ומפקד הלגיון העשירי פרטנסיס בשנים 71–73. הוא כבש את הרודיון ומכוור, ונפטר בזמן שירותו בפרובינקיה.
בשנת 69 נמנה עם תומכיו של גלבה, אך לאחר מכן עבר אל מחנהו של ויטליוס מתוך רצונו לקידום אישי מהיר יותר.
הוא עלה מדרגת מפקד על גונדת פרשים לזו של מפקד הציים של רוונה ומיסנום.
לוקיליוס לא נשאר זמן רב בין תומכי ויטליוס, ועד שנת 69 הוא הפך לתומכו של אספסינוס.
טקיטוס ייחס עריקה זו לאכזבתו של באסוס מוויטליוס.
לדברי טקיטוס שאף באסוס למשרת מפקד המשמר הפרטוריאני, וכאשר לא זכה בה, הוא הסיק את המסקנות.
הוא הסית בהצלחה את חיילי הצי ברוונה לעבור לצידו של אספסינוס, אך היסוס מצידו להופיע בגלוי בראש מרידה, או בשל חוסר פופולריות, עלו לו במשרתו.
חיילי הצי עצרו אותו, אולם הוא שוחרר בהתערבות של הרומוס, עבדו המשוחרר של אספסינוס.
הוא נזכר שוב כמפקד יחידת פרשים בתחילת שנת 70. במחצית הראשונה של שנת 71 הוא חזר לתפקידו הקודם כמפקד הציים של מיסנום ורוונה.
ארבע תעודות שחרור של חיילי הצי בהן נזכר שמו הן מפברואר 71 ואפריל 71. חלקן מזכירות אותו כמפקד הצי של רוונה ואחרות מעידות על היותו מפקיד הצי של מיסנום.
יש להניח כי קודם לבואו ליהודה הוכלל באסוס בין הפריטורים.
הוא הגיע ליהודה בין חודש יוני לחודש אוקטובר של שנת 71, ומונה לנציב יהודה ומפקד הלגיון העשירי פרטנסיס.
יוסף בן מתתיהו מספר על פעולותיו בביעור קיני המרידה האחרונים של המרד הגדול.
הוא כבש את הרודיון ואת מכוור והשמיד כ-3,000 קנאים ביער בשם ירדס.
לוקיליוס באסוס מת ביהודה בזמן כהונתו כנציב.
קוהורטה של הלגיון העשירי פרטנסיס ישבה באבו גוש הממוקמת באמצע הדרך בין ירושלים ואמאוס ניקופוליס, ושמשה כתחנת דרכים חשובה.
חשיבותה של אבו גוש נקבעה לא רק בגלל מיקומה המועדף אלא גם בשל שפע המעיינות בסביבתה.
כתובת הקדשה של אחת מהקוהרטות של הלגיון העשירי פרטנסיס וסקסטוס יוליוס באסוס מוכיחה כי הלגיון העשירי פרטנסיס ישב באבו גוש לכל המאוחר משנת 73.
סקסטוס הרמטידיוס קמפנוס (לטינית: Sextus Hermetidius Campanus) היה איש צבא רומאי, ומשנת 93 עד 96 לספירה שימש כנציב יהודה וכמפקד הלגיון העשירי פרטנסיס.
על פי אחת הסברות מוצאו של קמפנוס היה מיוון או מהמזרח ההלניסטי.
הוא החל את הקריירה שלו כאיש צבא בחיל המזרחי של אספסינוס בשנת 59, ונכנס למעמד הפרשים באותה השנה באמצעות אדלקטיו.
לפי סברה אחרת מוצאו היה איטלקי.
קמפנוס מתועד כנציב יהודה בתעודת שחרור ללגיונרים מיום 28 בדצמבר 93. לוחית עץ זו מתעדת הענקת אזרחות רומית לחייל, ומזכירה כדרך אגב: "חיילים ששירתו בירושלים בלגיון העשירי פרטנסיס" (milites qui militaverunt Hierosolymnis in legion x frerense).
סקסטוס וטולנוס קריאליס היה איש צבא רומאי ומשנת 70 עד 71 לספירה שימש כנציב יהודה ומפקד הלגיון העשירי פרטנסיס.
בשנת 72 או 73 לספירה מונה לקונסול.
סקסטוס וטולנוס קריאליס הוא הנציב הראשון ביהודה לאחר חורבן בית שני.
הוא נולד ברייטיה, ומילא תפקידים של קווסטור ופרייטור, לפני שמונה למפקד הלגיון החמישי מקדוניקה.
הוא היה מפקד הלגיון החמישי מקדוניקה לאורך כל המרד הגדול.
הוא השתתף במצור על יודפת, ובזמן המצור נשלח לדכא והכניע את מרידת השומרונים, וכבש את אזור חברון.
כמו כן שימש מפקד של כוח משימה מיוחד שנועד לכבוש את המקדש, אך הוא נכשל.
הוא היה בין המשתתפים במועצת המלחמה אותה כינס טיטוס לצורך הכרעה בגורל בית המקדש.
מתיאורי יוסף בן מתתיהו עולה כי קריאליס היה מפקד הלגיון החמישי מקדוניקה משנת 67 ועד לסיום המרד.
בתקופה זו הוא צבר ניסיון צבאי רב והכיר היטב את התנאים השוררים ביהודה, אספסינוס וטיטוס רחשו לו אמון ובידיו הופקד הביצוע של פעולות צבאיות עצמאיות.
הניסיון הצבאי הרב שרכש קריאליס בדיכוי המרד והכרותו עם יהודה ותושביה הכשירו אותו לתפקידו כנציב.
הוא התחיל את שירותו כנציב בנובמבר שנת 70, לאחר שהחליף את מרקוס אולפיוס טראיאנוס, מפקד הלגיון העשירי פרטנסיס.
על פעולותיו כנציב אין כל ידיעות, אף נציבותו מוזכרת על ידי יוספוס כדרך אגב.
על אף ניסיונו הצבאי העשיר אין כל עדות לפעילות צבאית של הצבא הרומאי בתקופתו.
ונראה כי הוא הקדיש את מרב מאמציו להבטחת השקט בפרובינקיה.
הוא משל עד שנת 71, אז החליף אותו סקסטוס לוסיוס באסוס.
בשנת 72 או 73 לספירה נתמנה לתפקיד של קונסול ממשיך.
לאחר הקונסולט הוא מונה לתפקיד נציב בפרובינקית מואסיה, שבה שירת בין השנים 73-78. לאחר מכם מונה לפרו-קונסול של פרובינקיית אפריקה.
סקסטוס אמפיריקוס (בערך 160–210) היה פילוסוף, אסטרונום ורופא יווני שחי באלכסנדריה ובאתונה.
הוא נודע בעיקר בשל ספרו "תמצית הפירוניזם" שבו סיכם את תורת הספקנות שהחלה עם הפילוסוף פירון מאליס.
סקסטוס אמפיריקוס כתב ספרים רבים שמהם שרדו שלושה בלבד: "תמצית הפירוניזם" (Πυῤῥώνειοι ὑποτυπώσεις, Pyrrhōneioi hypotypōseis) ושני ספרים בשם "נגד המתמטיקאים".
בספריו אלה הביע ספקות באשר לידע האנושי בכללו.
הפירוניזם מהווה צורה קיצונית של ספקנות שלפיה אין לחרוץ משפט על השאלה אם ניתן לדעת דבר על אודות מהותה של המציאות.
סקסטוס אמפיריקוס טען שקיימות שלוש גישות לבעיית הידע האנושי:
הדוגמה שלפיה ניתן לגלות את האמת המסתתרת מאחרי המציאות (לשם דוגמה זו של הפילוסופים מן האסכולה הסטואית שגרסו כי ניתן לגלות את האמת האלוהית באמצעות התבונה האנושית).
גישתם של הפילוסופים מן האקדמיה האפלטונית, ובהם ארקסילאוס וקרנאדס, שלפיה לא ניתן לגלות את האמת בדבר מהותה של המציאות.
תורת הספקנות שלפיה אין לחרוץ משפט על בעיית הידע האנושי, ויש להמשיך בחקר התנאים שבהם ניתן יהיה לגלות אמת זו.
סקסטוס אמפיריקוס טען כי לכל מי שחורץ משפט על האמת חייב להיות עיקרון המצדיק את עמדתו, אך היות שלכל טיעון אפשר להציג טיעון שכנגד, לא ניתן לאשר עמדה שכזו.
במסה הפילוסופית הגדולה "סנגוריה על רמון סבונד" (ספר 2 פרק 12), שבה סקר את הפירוניזם בהשפעת סקסטוס אמפיריקוס, מישל דה מונטן כתב:
"כדי לחרוץ משפט על המסרים שאותם אנו מקבלים באמצעות החושים יש לנו צורך במכשיר שיפוטי.
כדי לוודא את אמיתותו של מכשיר זה אנו זקוקים להוכחה, וכדי לוודא את ההוכחה אנו זקוקים שוב למכשיר, וכך אנו סובבים במעגל קסמים אינסופי...
אם נרצה להעדיף מסרים מסוימים על פני אחרים יהיה עלינו לוודא את בחירתנו באמצעות בחירה נוספת, ואת הבחירה השנייה באמצעות בחירה שלישית, וחוזר חלילה."
לדעת סקסטוס אמפיריקוס, שהלך בעקבותיהם של פירון מאליס ושל אנסידמוס, עלינו להימנע מלחרוץ משפט על דבר לחיוב או לשלילה.
אך שלא כארקסילאוס וכקרנאדס, ששללו את האפשרות לדעת דבר בוודאות, הוא לא שלל את האפשרות שקיים ידע אנושי, אלא טען שאין בידע זה משום אמת אובייקטיבית.
לשם דוגמה, כאשר מישהו אומר כי הדבש מתוק לחכו, מדובר באמת סובייקטיבית שאיננה אומרת דבר על מהותו האמיתית של הדבש.
סקסטוס אמפיריקוס מזכיר בספרו את היהודים בין דוגמאות לאומות הדבקות בקיום מצוות תזונתיות ומציין ש"יהודי או כהן מצרי יעדיף למות מיד ולא לאכול חזיר" (Hypotyposes, III, 222-223).
ספרו של סקסטוס אמפיריקוס "תמצית הפירוניזם" תורגם מיוונית ללטינית בידי אנריקוס סטפאנוס (ז'נבה 1562) ובידי גנטיאן ארווט (1569).
סקירה תמציתית זו של הפירוניזם הייתה מקובלת באירופה של המאה השש עשרה, המאה השבע עשרה והמאה השמונה עשרה, והייתה לה השפעה לא רק על מישל דה מונטן, אלא גם על רבים אחרים, ובהם דייוויד יום וגאורג וילהלם פרידריך הגל.
"המילון ההיסטורי והביקורתי" של פייר בל שיצא לאור ב-1697 וב- 1702, שימש כמקור על אודות רעיונותיו של סקסטוס אמפיריקוס.
סקסטוס קורנליוס דקסטר היה מצביא רומאי שחי ופעל במהלך המאה השנייה.
הוא עמד בראש הצי הרומאי הסורי בזמן מרד בר כוכבא ועוטר על ידי אדריאנוס בעיטורים צבאיים על חלקו בדיכוי המרד.
כתובת הקדשה של קנטוריון מהלגיון השני טריאנה, מסאלדאי (saldae) שבפרובינקית מאוריטניה, מתארת את הקריירה של סקסטוס קורנליוס דקסטר.
הוא יליד הקולוניה סלדאי, בפרובינקיה מאוריטניה.
הוא התחיל את שירותו הצבאי בשנת 122 כמפקד של הקוהרטה החמישית ריטורום בפרובינקיה בריטניה, טריבון צבאי של הלגיון השמיני אוגוסטה בפרובינקיה גרמניה עילית, מפקד של האלה אוגוסטה גמינה בפרובינקיה קפדוקיה.
לאחר מכן מונה למפקד של הצי הרומאי הסורי, תוך שעל חלקו הוא קיבל עיטורים צבאיים מידי אדריאנוס.
לאחר המרד הוא מונה כפרוקורטור של נאופוליס במצרים, ולאחר מכן הפך להיות שופט באלכסנדריה.
בתפקידו האחרון הוא מונה לפרוקורטור של פרובינקיית אסיה.
חלקו בדיכוי מרד בר כוכבא
סקסטוס קורנליוס דקסטר עוטר על ידי אדריאנוס בעיטורים צבאיים על השתתפותו בזמן מרד בר כוכבא כמפקד הצי הסורי.
מנחם מור טוען כי העיטורים הצבאיים של דקסטר אינם הולמים מפקד צי, ולכן דקסטר השתתף בתור מפקד האלה אוגוסטה גמיניה, ורק לאחר המרד הוא מונה בגלל הצטיינותו למפקד הצי הסורי.
ורנר אק לעומתו טוען כי מסדר התפקידים בכתובת עולה בבירור כי דקסטר היה מפקד הצי הסורי בזמן מרד בר כוכבא ועל זה הוא קיבל את העיטורים הצבאיים שלו, כמו כן מצורת הכתב חייבים לתארך את הכתובת המקוטעת למאה השנייה לספירה, ולכן היא שייכת למרד בר כוכבא.
כמו כן טוען אק כי בהסתמך על הכתובות והאותות הצטיינות של קורנליוס דקסטר, יש שלושה אתרים אפשריים שבהם הוא עשוי היה להצטיין בימי מרד בר כוכבא: בכנרת, בים המלח או בים התיכון.
סקסונית עילית הוא ניב גרמאני מזרחי-תיכוני המדובר במדינת סקסוניה שבגרמניה, ובנוסף מדובר גם בדרום-מזרח סקסוניה-אנהלט ובמזרח תורינגיה.
סקסוהוליסטים אנונימיים (SA) היא תוכנית שנים עשר הצעדים לאנשים הסובלים ממחשבות והתנהגויות מיניות כפייתיות, המבוססת על שנים עשר הצעדים ושתים עשרה המסורות של אלכוהוליסטים אנונימיים.
SA היא אחת מבין כמה קבוצות שונות של 12 צעדים המציעות החלמה מהתמכרות מינית, כמו גם "מכורים למין ולאהבה אנונימיים" (SLAA), מכורים למין אנונימיים (SAA), ואחרות, והיא מבדילה עצמה מקבוצות אחרות בכך שהיא מגדירה מפוכחות מינית כהימנעות מאוננות וכן קיום יחסים עם פרטנרים שאינם בני זוג.
במקרה של רווקים, יש להימנע מקיום יחסי מין כלל.
הקבוצה משתמשת ב"ספר הגדול" של "אלכוהוליסטים אנונימיים" ובספר "סקסוהוליסטים אנונימיים" (המכונה לעיתים קרובות "הספר הלבן") כמדריכיה הבסיסיים.
סקסוהוליסטים אנונימיים נוסדה על ידי רוי קיי (הידוע כ-"Roy K" - בקבוצות 12 צעדים נהוג להתייחס לחברים בשמם הפרטי והאות הראשונה של שם המשפחה שלהם, כדי לשמור על האנונימיות שלהם).
SA קיבלה אישור מ-AA להשתמש בשנים עשר הצעדים ושתים עשרה המסורות בשנת -1979.
קבוצות של סקסוהוליסטים אנונימיים קיימות בישראל משנת 1995. בתחילה, הפעילות בקבוצות התבצעה באנגלית בלבד.
שנתיים אחר כך, תורגם לעברית הספר "סקסוהליסטים אנונימיים" על ידי חברים מהקבוצות, ופעולה זו הביאה לקידום התפתחות הקבוצות בעברית.
בשנים האחרונות הקבוצות בישראל התאחדו לחברותא אחת, עם מספר ועדות ארציות (אינטרגרופים) כנסים ארציים שנתיים, וכנסים למטפלים ואנשי סיוע.
בשנת 2014, בחודש מאי, התקיים כנס אזורי מאירופה והמזרח התיכון בירושלים, עם השתתפות של חברי SA מכל רחבי אירופה.
בינואר 2017 התקיים לראשונה כנס החורף השנתי הבין-לאומי של SA העולמי מחוץ לגבולות ארצות הברית, בישראל.
לכנס הגיעו מאות אנשים מישראל והעולם.
פסיכולוג המעורב בטיפול בהתמכרות מינית, פטריק קארנס, מעודד את ההגדרה העצמית של מפוכחות מינית בכתביו, ואמר כי הגדרת מפוכחות ללא אוננות מתאימה רק לחלק מהמכורים למין, וכי גבול תחתון כן עשוי להשתנות לאורך זמן.
ג'ו קורט, מבקר את SA על עמדת הנישואין הפרו-הטרוסקסואלית שלה.
עזרה למשפחות וחברים של מכורים למין
התמכרות יכולה להיות בעלת השפעה על משפחתו וסביבתו של המכור, ולכן קמה גם חברותא מקבילה, לעזרה ותמיכה במשפחות, בני ובנות זוג של מכורים למין ותאווה, בשם קבוצות המשפחה של אס-אנון (S-Anon) והן קיימות בארץ ובעולם.
(בדומה לקבוצת ה-Al-Anon של האלכוהוליסטים).
הקבוצה מציעה תמיכה, עזרה ותקווה לבני משפחה, חברים ומכרים של סקסוהוליסטים - או מכורים למין - ללא מטרות רווח.
משום טבעה של התמכרות זאת, קבוצות האס-אנון מקבלות אליהן גם אנשים שנפגעו או הושפעו מהתנהגות מינית של אנשים מכורים למין.
סַקסוֹן פּייג' שָרבּינוֹ היא שחקנית אמריקאית, אשר ידועה בשל תפקידה בתור אמיליה רובינס בסדרת הדרמה של רשת פוקס; "טאצ'" (2013) ובשל הופעתה בתור קנדרה בוואן בחידוש לסרט "פולטרגייסט" (2015).
שרבינו נולדה בלואיסוויל, טקסס, לרון ואנג'לה שרבינו.
היא החלה לשחק בגיל תשע.
אחותה הצעירה, ברייטון שרבינו , גם היא שחקנית.
לסקסון ולברייטון, יש אח נוסף בשם סוייר שרבינו.
ב-2011 עברה עם משפחה ללוס אנג'לס, קליפורניה.
תפקידיה הידועים ביותר הם של אמיליה רובינס בסדרה של פוקס "טאצ'" , ושל צ'סטיטי סטורץ' בסרט האימה "אני יורקת על הקבר שלך" משנת 2010.
בשנת 2015 היא שיחקה את תפקיד קנדרה בוון בחידוש לסרט "פולטרגייסט".
בשנת 2014 יצאה במשך תקופה קצרה עם המתאגרף ואושיית הרשת ג'ייק פול.
בשנת 2020 החלה לצאת עם השחקן פירסון פודה.
שנה סרט תפקידהערות 2010 Red, White & Blue הבת של אד Earthling ג'וי הצעירה Cool Dog שרוןאני יורקת על הקבר שלך צ'סטיטי סטורץ' 2011 Julia X ג'וליה הצעירה 2013סמוך עליי לידיה 2015פולטרגייסט קנדרה בוואן2016Bedeviledאליס גורמן2018Urban Countryסאקס2019Beyond the Lawשרלוט ביילסTBAOut of HandPatsy Lee & The Keepers of the 5 Kingdoms
סקסטיוס ניגר (Sextius Niger; המחצית הראשונה של המאה ה-1 לספירה) היה סופר רומאי שכתב על פרמקולוגיה בזמן שלטונו של אוגוסטוס קיסר או מעט מאוחר יותר.
ייתכן והוא זהה לבנו של הפילוסוף קווינטוס סקסטיוס , שהמשיך את האסכולה הפילוסופית שלו .
מתוך דבריהם של פדניוס דיוסקורידס ופליניוס הזקן, המזכירים את חיבורו, ניתן לקבוע את זמן כתיבתו לתקופה שאחרי שיובה השני, מלך מאוריטניה, כתב את מאמרו על החלבלוב, שדיוסקורידס ופליניוס הכירו מניגר, ולפני שפליניוס עצמו כתב את חיבורו, תולדות הטבע.
כלומר: בין סוף המאה ה-1 לפנה"ס ועד המחצית הראשונה של המאה ה-1 לספירה.
3, 16, 134) מאפשר לנו לצמצם עוד יותר את התאריך האפשרי, בכך שציין אותו כחברו של טוליוס באסוס (Tullius Bassus), המצוטט על ידי סקריבוניוס לארגוס (121); מאחר שסקריבוניוס כתב בין תחילת שנות ה-40 לאמצעם, זה מצמצם את תקופתו ללפני שנת 40.
חיבורו הפרמקולוגי נכתב ביוונית ועל פי ארוטיאנוס שמו היה περὶ ὕλης ("על חומר", "על חומרים [רפואיים]").
דיוסקורידס מכנה אותו תלמידו של אסקלפיאדס איש ביתיניה ומדבר באופן פוגע עליו ועל אחרים מאותה אסכולה על חוסר תשומת לב בחקירת התרופות שהם ממליצים עליהן.
הוא מציין דוגמאות לאמירות של ניגר שלטענתו לא נבדקו, ובהן שאלווי מופק בארץ יהודה.
למרות הזלזול הזה, נראה ברור שניגר היה מקור עיקרי עבור דיוסקורידס כפי שהיה גם עבור פליניוס.
ספרים רבים של פליניוס כוללים רצפים ארוכים בעלי דמיון רב לדיוסקורידס; ולגבי כל הספרים הללו פליניוס מציין את ניגר כאחד ממקורותיו.
בניגוד לדיוסקורידס, פליניוס כותב על ניגר בהערכה רבה ומכנה אותו "סופר רפואי שקדן מאד" ("diligentissimus medicinae"), וגם קלאודיוס גלנוס העריך אותו מאוד.
חיבורו עסק בהשפעות התרופתיות על צמחים ובעלי חיים; את הקשר שלו לאמונות עממיות ניתן לראות בהערותיו על בעלי זנב: "סקסטיוס אומר שתשוקה מינית מוגברת על ידי אכילתם, אם הם נשמרים בדבש לאחר שהוסרו מהם האיברים הפנימיים, הראש והרגליים, אולם הוא מכחיש שניתן לכבות איתם אש".
רבים סבורים שסקסטיוס ניגר היה גם פילוסוף, בנו של קווינטוס סקסטיוס ויורשו כראש אסכולה לפילוסופיה שפרחה לזמן קצר סביב זמנו של אוגוסטוס, אולם גוועה עד לזמנו של סנקה.
לאסכולה היה דמיון מסוים לסטואיזם, והיא המליצה על צמחונות; למרות שסקסטיוס האב כתב ביוונית, לפילוסופיה היה אופי רומאי.
סקסטינג הוא מתייחס לשליחת הודעות טקסט או תצלומים בעלי אופי מיני באמצעות טלפונים ניידים.
בעוד שבתחילה המונח התייחס בעיקר להודעות SMS שכללו בעיקר טקסטים עם רמיזות מיניות או בעלות תוכן מיני מפורש, עם ההתקדמות הטכנולוגית, המונח מיוחס כיום בחלקו הגדול גם לשליחת תצלומים או סרטונים בהם האדם ששולח את ההודעה מצולם בעירום.
סקסטינג הפך נפוץ עם השנים, בעיקר בקרב בני נוער וזוגות מבוגרים צעירים, ובמיוחד במדינות מערביות וליברליות.
זוגות רבים שולחים הודעות סקסטינג זה לזה כיום.
המונח הוטבע במקור במאמר משנת 2005 שהתפרסם בעיתון האוסטרלי The Daily Telegraph .
במסגרת מחקר שנערך בשנת 2014 על ידי אוניברסיטת יוטה, בו השתתפו 1,130 סטודנטים מהמכללה (461 גברים ו-669 נשים), עלה כי 19.1% מהסטודנטים שלחו תמונות עירום לאדם אחר באינטרנט, בעוד ש-38% אמרו כי קיבלו תמונות מסוג זה, והיו יותר גברים שציינו כי קיבלו הודעות מסוג זה מאשר נשים.
המילה היא הלחם בסיסים של המילים באנגלית "Sex" (מין) ו-"Texting" (שמשמעותה שליחת הודעות SMS).
במדינות רבות בארצות הברית ישנם חוקים מחמירים נגד בני נוער מתחת לגיל 18 ששולחים תצלומי עירום זה לזה כאשר הדבר נחשב במדינות מסוימות על פי החוק למקרים של החזקה והפצה של פורנוגרפיית ילדים.
הצעירה האמריקנית ג'סיקה לוגן בת ה-18 התאבדה בתלייה לאחר שהחבר שלה הפיץ תמונות עירום שלה בקרב התלמידים בתיכון בו למדה, ולאחר שהדבר גרם להתנכלות אליה מצד תלמידים אחרים.
סקסואליטי מרדקה (במלאית: Seksualiti Merdeka) היה פסטיבל להט"בי שנתי, שהתקיים בקואלה לומפור, מלזיה.
סקסואליטי מרדקה הציג תוכנית שיחות, פורומים , סדנאות, מופעי אמנות, תיאטרון ומוזיקה, מיצבים אינטראקטיביים והקרנת סרטי קולנוע, שארגנה קואליציה של ארגונים לא-ממשלתיים מלזיים, אמנים ואנשים פרטיים.
מרדקה הוא השם הנוסף ליום העצמאות של מלזיה (31 באוגוסט), ומכאן שניתן לתרגם את סקסואליטי מרדקה באופן רופף כ-"עצמאות מינית".
סקסואליטי מרדקה הראשונה נערכה ב-29–31 באוגוסט 2008, במקביל לחגיגות מרדקה, נושא הפסטיבל היה "אם אחד מאיתנו לא חופשי, אף אחד מאיתנו לא!".
הנושא של סקסואליטי מרדקה ב-2009 היה "גופינו, זכויותינו", המשקף את רצונם של המארגנים לקשור זכויות להט"ב למסגרת גדולה יותר של זכויות אדם, המבוססת בחלקה על עקרונות יוגיאקרטה .
בנובמבר 2011 פרסמה משטרת מלזיה המלכותית הצהרה האוסרת על האירוע, בהתבסס על הנחות היסוד של "סיכון הפרעה לסדר הציבורי ופגיעה בחופש הדת".
בשנת 2014, סעיף 27 א(1)(ג) לחוק המשטרה, ששימש לאיסור האירוע, הוחלף על ידי חוק האספה השלווה 2012 (PAA) אשר הביא לביטול האיסור על קיומו.
סקסואליטי מרדקה הוקמה על ידי מתכנת האמנויות פאנג קי טייק והזמר-יוצר, ג'רום קוגאן ב-2008. פאנג וג'רום היו מעורבים בעבר בהסברה להט"בית לאוכלוסייה המקומית, ובניהם יחד עם עוד מספר אנשים הגישו תזכיר לנציבות זכויות האדם במלזיה ב-2003. בתזכיר נכתב על התצוגה השלילית של להט"בים בתקשורת המלזית.
ככותבים, הם גם כתבו וקראו באופן קבוע את סיפוריהם הלהט"בים בפומבי.
ב-2008, קלרנס סינגהאם, מייסד שותף של פסטיבל הגאווה IndigNation בסינגפור, הזמין את פאנג לארגן בתוכו תוכנית מלזית.
באותו שנה, ארגן פאנג קטע שנקרא "גיבורי לב: ארבעה מלזים על אהבה, אובדן ואכסניה בסינגפור", בו קראו פאנג, קוגאן, הפעילה ג'ק ס.מ.
החוויה עוררה השראה לפנג ולקוגאן, ושניהם התחילו לעבוד על פסטיבל מסוג דומה בשוק המרכזי .
רוס קוק הידוע יותר בשם הבמה שלו, סקסון האקסלי הוא מתאבק אנגלי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE כחלק ממחלקת בריטניה של התוכנית NXT, ה-NXT UK.
הוא זכה באליפות הראשונה שלו בקריירה ב-8 באפריל 2017, כשהתאבק עבור ארגון ההיאבקות RISE Underground Pro Wrestling, ניצח את ג'ייסון פריים וזכה באליפות RISE.
כשנה לאחר מכן, הוא זכה באליפות TGW של ארגון ההיאבקות True Grit Wrestling, כאשר הוא עשה זאת לאחר שזכה בטורניר עבור התואר וניצח בקרב הדחות מרובע את BA רוז, דייוויד גרייבס ולוק מנזיס.
סקסון ערך את קרב הבכורה שלו ב-WWE ב-14 בינואר 2017 במהלך הלילה הראשון של טורניר אליפות בריטניה.
הוא הודח מהטורניר כבר בסיבוב הראשון על ידי סם גראדוול.
לאחר מכן היה שותף בעיקר לקרבות חושך (קרבות שאינן שודרו בטלוויזיה).
ב-28 ביולי 2018, האקסלי החל להופיע כמתאבק המותג החדש NXT UK, ובמסגרת קרב הבכורה שלו במותג הוא הפסיד לטרנט סבן.
במהלך הקלטות התוכנית יום לאחר מכן, האקסלי הצטוות לשורות סם גראדוול והשניים נחלו הפסד למאסטש מאונטיין (טרנט סבן וטיילר בייט).
ב-25 באוגוסט במהלך הקלטות התוכנית NXT UK, האקסלי וג'וסף קונרס הפסידו לאמיר ג'ורדן וקני ויליאמס.
יום לאחר מכן בהקלטות התוכנית, האקסלי הפסיד לאותו קונרס בקרב יחידים.
חודשיים לאחר מכן, האקסלי חזר במהלך הקלטות התוכנית, שהתקיימו ב-13 באוקטובר.
יום לאחר מכן, האקסלי ושותפו לקרב הזוגות, טייסון טי בון הפסידו למאסטש מאונטיין.
את שנת 2018 סיים עם ניצחון בקרב זוגות יחד עם אותו טי בון על ג'ק סטארז וטאקר.
ב-16 בינואר 2019 בפרק של התוכנית NXT UK, האקסלי הפסיד בקרב יחידים לליגרו.
במהלך אותה השנה, הוא נחל הפסדים למתאבקים כמו דמיאן פריסט, אלכסנדר וולף, איליה דרגונוב, דייב מסטיף, רידג' הולנד ועוד.
ב-15 באפריל, האקסלי הפסיד לניית'ן פרייזר.
ב-10 ביוני, הוא נוצח על ידי ג'ורדן דבלין.
ב-19 באוגוסט בפרק של התוכנית NXT UK, האקסלי גבר על אדי דניס.
ב-18 בנובמבר, האקסלי נחל הפסד לקני ויליאמס.
לעומת זאת, הוא הצליח לנצח את אותו ויליאמס ב-2 בדצמבר.
ב-10 בפברואר 2022, האקסלי נחל הפסד לאיי-קיד.
הישגים בארגון ההיאבקות True Grit Wrestling – TGW
מדינת סקסוניה-אנהלט הייתה תת-חלוקה של אזור הכיבוש הסובייטי (עד 1949) ומדינה של גרמניה המזרחית (מ-1949) המקבילה באופן נרחב למדינת סקסוניה-אנהלט הגרמנית של ימינו.
שני המחוזות הפכו לחלק מהמדינה החדשה, כולל חלקים קטנים של תורינגיה (אולשטדאט) והחלקים הכבושים הסובייטיים של אנהלט (דסאו) ובראונשווייג (הסובבים את האזורים של קלוורדה ובלנקנבורג).
לאחר הבחירות הראשונות ללנדטאג באוקטובר 1946, שונה שם המדינה למחוז סקסוניה-אנהלט באותו יום.
עם ביטול פרוסיה בפברואר 1947, היא נקראה מדינת סקסוניה-אנהלט.
בהשוואה לחלוקות האדמיניסטרטיביות של גרמניה הנאצית, היא כללה את הגאו מגדבורג-אנהלט, האלה-מרזבורג וחלקים קטנים של דרום הנובר-בראונשווייג ותורינגיה.
סקסולוגיה פמיניסטית מתמקדת בחיבור של מין ומגדר בהקשר של חיי המין של נשים.
לסקסולוגיה יש בסיס בפסיכואנליזה, במיוחד בתיאוריה הפרוידיאנית, שלה תפקיד חשוב בסקסולוגיה המוקדמת.
הסקסולוגיה הפמיניסטית חולקת עקרונות רבים עם תחום העל של הסקסולוגיה, ובמיוחד, אינה מנסה לקבוע דרך מסוימת "נורמלית" למיניות של נשים, אלא רק מתבוננת ומציינת את הדרכים השונות והמגוונות שבהן נשים מבטאות את מיניותן.
זה תחום חדש, שצומח במהירות.
רבים מהנושאים שנחקרים במסגרת הסקסולוגיה הפמיניסטית כוללים זכויות רבייה, עבודת מין, זהויות הומואים וטרנסג'נדריות, נישואים, פורנוגרפיה ותפקידי מגדר.
חלק ניכר מהעבודה בסקסולוגיה הפמיניסטית נעשתה בעשורים האחרונים, תוך התמקדות בתנועות השחרור המיני בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, הצגת אמצעי מניעה יעילים וקלים לשימוש, נראות לסביות וטרנסג'נדריות, ובגלים המתגברים של נשים שלוקחות אחריות על חייהן.
היו ויכוחים רבים בשאלה האם המהפכה המינית באמת הועילה לנשים והאם ניתן באמת להשיג גישה פרו-מינית בחברה המערבית.
אבל המחקרים החדשים מאפשרים לאסוף רבדים של פרשנות וידע.
לסביות היא נושא מרכזי בסקסולוגיה הפמיניסטית.
החברה והתרבות הלסבית היא חברה שלעיתים קרובות מתעלמת מהחברה הכללית וכתוצאה מכך מתעלמים מהנשים הלסביות ובסופו של דבר מתעלמים מהן במרחבים ציבוריים ומקצועיים.
במקומות העבודה, למשל, נשים לסביות עדיין נאלצות למלא את התפקיד של 'הנקבה ההטרוסקסואלית'.
התאורטיקנית הפמיניסטית אדריאן ריץ' דנה בסוג זה של דיכוי במאמרה, "הטרוסקסואליות מחייבת":"נשים סובלות מהטרדה מינית כדי לשמור על מקום עבודתן וללמוד להתנהג בצורה הטרוסקסואלית שאננה ומשמחת...
האישה שמתנגדת בנחישות רבה מדי לפתיחות מיניות במקום העבודה, מואשמת בהיותה "מיובשת וחסרת מין, או לסבית".
הלסבית בחברה היא בעלת חשיבות עליונה בכך שהיא נושאת את משקל השיפוט והדיכוי על כתפיה למען התקדמות האישה.
בעמוד 649 של "הטרוסקסואליות מחייבת" כותב ריץ', "קיום לסבי כולל גם שבירת טאבו וגם דחייה של אורח חיים מחייב."
במאמרה של גייל רובין "חושבת סקס", רובין דנה במעבר של זנות מעיסוק שהיה בעבר מקובל חברתית לעיסוק שבחברה המודרנית נחשב מחוץ לחוק ולכן בזוי.
שינוי זה בתפיסת החברה מכונה "המודרניזציה של המין".
המודרניזציה של המין במקרה של זנות מוגדרת כהתארגנותן של קבוצות כגון זונות, הומוסקסואלים, סדומזוכיסטים וכו' באוכלוסיות מקומיות.
בעמוד 156 של "חשיבת מין" מתייחסת רובין לעיסוק בזנות ולמקומה בחברה של ימינו,"עבודת מין היא עיסוק...
זונות הן אוכלוסייה מינית פושעת המוגדרת בסטיגמה על בסיס פעילות מינית...
זונות הן הטרף העיקרי של המשטרה." בשנים האחרונות צצו גם חוקים נגד זנות, הרודפים את הזנות בתחומי השיפוט המקומיים ומגבילים צורות שונות של סחר מיני.
בעמוד 163 כותבת רובין כיצד מצדיקים פעולות אלו:"[פעולות אלו] מנומקות על ידי הצגתן כאיומים לבריאות ולבטיחות, לנשים ולילדים...
גם כאשר מכירים בפעילות כבלתי מזיקה, היא עשויה להיאסר משום שהיא 'מובילה' למשהו גרוע יותר לכאורה."
הם לא יודעים דבר על זה כשהם נולדים, כי מגדר ומין הם רעיונות המובנים חברתית, לדבריה.
החברה מלמדת את ילדינו על נורמות חברתיות באמצעות מעשים.
המגדר מודגם באמצעות התנהגות וילדים לומדים לפעול בצורה מסוימת, בהתאם למינם: זכר או נקבה.
במהלך המאה התשע-עשרה, פעולת האוננות נחשבה לטאבו וכלא בריאה.
הדעה הרווחת הייתה שהתרגשות מינית מכל סוג פוגעת בבריאות ומפריעה להתבגרות, לכן הורים נקטו באמצעים קיצוניים כדי למנוע מהילדים לאונן, כמו קשירתם כדי לא לגעת בעצמם או אפילו ביצוע שינויים כירורגיים קבועים באברי המין שלהם.
אמצעים קיצוניים אלו נזנחו ברובם בחברה של היום, אך הגישה שרעיון המין מזיק לילדים עדיין נמשכת.
לדברי אן פאוסטו-סטירלינג, ניתוח גניטלי אצל תינוקות הוא ניתוח קוסמטי המבוצע לתינוקות שאינם מתאימים לקטגוריה מגדרית מוגדרת (לעיתים עם או בלי הסכמת ההורה).
הניתוח מעצב מחדש את איברי הרבייה המיניים שלהם למגדר בינארי של זכר או נקבה מבלי להתחשב ברצונותיו של הילד או במה שהוא יבחר אולי בהמשך חייו.
הדבר עלול להוביל לבלבול מגדרי ולאומללות כשהילד גדל, ואף עשוי להיות בעל השפעה פיזית ביולוגית על אופן התפתחות איברי הרבייה של הילד.
גייל רובין טוען שהחברה המודרנית שופטת מעשי מין לפי ערכם התאורטי.
היא קובעת כי "רק הטרוסקסואלים זוגיים ופוריים נמצאים בראש הפירמידה האירוטית".
משמעות הדבר היא שכאשר האנשים העוסקים במין הם נשואים, הטרוסקסואלים, וקיימת אפשרות של רבייה, לפעולת המין יש ערך גבוה יותר בהתאם לנורמות החברתיות.
סקס הטרוסקסואלי בין אנשים שאינם נשואים מוערך גם הוא, אבל לא באותה מידה.
יחסים מונוגמיים, הטרו-נורמטיביים של לסביות והומואים אינם מוערכים באותה מידה, אך נחשבים עדיין בעלי ערך מינימלי.
"הקאסטות המיניות הבזויות ביותר כוללות כיום טרנססקסואלים, טרנסווסטיטים, פטישיסטים, סדומזוכיסטים, עובדי מין כמו זונות ודוגמניות פורנו..." אקטים מיניים בודדים, או אוננות, אפילו לא נחשבים לחלק מההיררכיה.
מעשים מיניים אלו מסודרים בצורה כזו בגלל יכולתם ליצור צאצאים.
"לפי השיטה הזו, מיניות שהיא 'טובה', 'נורמלית' ו'טבעית' צריכה להיות באופן אידיאלי הטרוסקסואלית, זוגית, מונוגמית, מאפשרת רבייה ולא מסחרית".
כל דבר הקשור למין שמפר את הכללים שנקבעו בחברה נחשב ל"רע" ו"לא טבעי", כגון הומוסקסואליות, חפצי פטיש, שימוש בפורנוגרפיה וסקס מזדמן, בין היתר:"כל ההיררכיות הללו בעלות ערך מיני - דתיות, פסיכיאטריות ופופולריות - פועלות באותה צורה כמו מערכות אידאולוגיות של גזענות, אתנוצנטריות ושוביניזם דתי.
הן מביאות לרציונליזציה של רווחתם של בעלי הזכויות המיניות ושל המצוקה של ההמון המיני."
מאחר שהתרבות השולטת בנושאי תשוקה מינית היא פטריארכלית, הנשים מנועות מהבעת רגשותיהן האמיתיים לגבי התנהגויות מיניות.
הפחד של נשים מתשוקה משאיר אותן מושתקות ומצדיק את האמונה שהכוח והסמכות במערכות היחסים הם של הגברים.
לנשים אסור להביע את צרכיהן המיניים והכוח הגברי מתנגד לאוננות.
למרות שמלמדים אותן להיות שמרניות לגבי תשוקה מינית, נשים לומדות גם שגופן צריך להיות זמין להנאתם של גברים מבלי שיהיה להן קול מיני.
לסקסולוגיה יש בסיס בפסיכולוגיה, והאופן שבו ה-DSM-5 סיווג חוסר תפקוד מיני של נשים משחק בסוגיות של כוח גברי על המיניות של נשים.
כשמדובר בהפרעות בתפקוד המיני בקרב נשים, רובן מסווגות כאישה עם ירידה בתשוקה המינית הגורמת ל"מצוקה אישית" לאורך תקופה.
לעיתים קרובות, המצוקה האישית שנשים חשות נובעת מבעיות בזוגיות, ומבן זוג נרגז מחוסר חשק מיני.
"נשים מאובחנות ומטופלות בהפרעות מיניות בגלל שיש להן מתחים זוגיים הקשורים למין, גם אם הן מותאמות אישית היטב לתגובתן המינית".
ה-DSM-5 לא מצליח לזהות סיבות אחרות שבגללן אישה עשויה לא לרצות לעסוק בפעילות מינית, ואינו מדבר על "תקשורת מינית, רגש, חוויה של כל הגוף, טאבו וסכנה, מחויבות, משיכה, ידע מיני, בטיחות, כבוד, רגשות לגבי הגוף, מחזורי השד, הריון, אמצעי מניעה או הזדקנות".
יתר על כן, מדעי המין אינם בהכרח מדחיקים את המיניות הנשית שכן הם מבססים אותה על גבריות הטרונורמטיבית מבלי להתייחס לעמדות הנשים לגבי המיניות שלהן.
נשים חסרות קול לגבי המיניות שלהן מהוות בעיה מוכרת מאוד בתחומים שונים של התיאוריה הפמיניסטית.
ב"השימושים של הארוטי: הארוטי ככוח", אודר לורד מציעה לאמץ קול על מיניות שאינו מבוסס על תשוקה גברית.
"הפעולות שלנו נגד דיכוי הופכות אינטגרליות עם העצמי, מונעות ומועצמות מבפנים", קובעת לורד.
עבור לורד, "האירוטי" אינו רק מיניות; זה הכוח של אנשים לאהוב ולהיות נלהבים לגבי מה שהם עושים בחיים.
היא רואה ב"אירוטי" "כוח" כי היא מאמינה שאם לנשים יש "כוח ארוטי", הן יכולות לקבל קול ולהיות עצמן בחייהן.
יתרה מכך, המושג של הטרוסקסואליות מחייבת, גורם לחברה להאמין שהמיניות של לסבית היא מחוץ לנורמה.
אמנם ישנה הכרה כללית שרוב האקטים המיניים מתרחשים ללא כוונה של רבייה, אבל ההגדרה של מין היא עדיין ביולוגית במהותה, כלומר מין הוא מין הטרוסקסואלי וכרוך במגע נרתיקי.
גברים מאמינים שלסביות יביסו את כוחם ולכן הם קובעים הטרוסקסואליות כברירת מחדל של נטייה מינית ומזלזלים בלסביות.
לסביות היא איום לעליונות הגברית כי היא הורסת את המיתוס על נחיתות נשית, חולשה, פסיביות.
רעיונות על הומוסקסואליות נטועים ברעיונות בעייתיים שהוצבו על ידי גברים בעלי כוח אקדמי.
הומוסקסואליות באופן כללי נתפסה היסטורית על ידי סקסולוגים ופסיכואנליטיקאים של המאה ה-20 כהפרעה.
הומוסקסואליות מנקודת מבטו של זיגמונד פרויד נתפסה כפתולוגיה שאנשים הושפעו ממנה עקב הפרעות בשלבים פסיכו-מיניים.
מהתיאוריות של פרויד על הומוסקסואליות, חלקם הגיעו למסקנה שהומוסקסואליות היא משהו שניתן לטפל בו.
בנוסף, ריצ'רד פון קראפט-אבינג התייחס ללסביות כאל "חשוכת מרפא" למרות שהוא עדיין דן כיצד ניתן לטפל בה.
תקיפה מינית, אונס ואלימות מינית במשפחה הם נושאים חמורים בחברה שלנו.
בכל שנה 35 מכל 1,000 נשים בקולג', יחוו תקיפה מינית.
אנשים רבים מאשימים נשים בהטרדה מינית ואונס, בגלל שהן שהו בחוץ בלילה, לבשו חצאיות קצרות או פלרטטו.