tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הדוגמאות שהפכו למזוהות ביותר עם התופעה הן סדרת מהלכים בהם בוצע שימוש ברשתות בוטים בניסיון להטות בחירות במדינות דמוקרטיות - מהלכים שיוחסו בדרך כלל לממשלת רוסיה.
על פי דיווחים בתקשורת והערכות שונות, עדכניות לשנת 2019, המדינות הפעילות ביותר בתחזוק רשתות בוטים על מנת להשפיע על השיח במדינתן או במדינות אחרות, חוץ מרוסיה, הן איראן, ערב הסעודית והפיליפינים.
בשנים 2018–2019 פרסמו פייסבוק וטוויטר מספר פעמים על חשיפתן של רשתות-בוטים וחסימתן.
פרסומים אלו מעידים על היקף התופעה מצד אחד, ומצד שני עשויים להעיד על השתכללות יכולתן של הרשתות החברתיות לאתר ולחסום את רשתות הבוטים.
לרוב, בוטים ניתנים לזיהוי בקלות, משום שהם אינם אנושיים, ורובם אינם יוצרים אינטראקציה עם בני אנוש מיוזמתם אלא פועלים כתהליכי רקע של שירותים שונים או לפי דרישה של המשתמש (פניה יזומה של מבקר באתר או משתמש באפליקציה, ולעיתים אף ללא פניה - אלא בשליחת בקשות שונות עבור אתרים ושירותים שונים).
בוטים יכולים ללמוד על הרגלים מסוימים של בני אדם, כגון - דברים שחיפשו, העדפות שונות, טעם מוזיקלי ועוד.
בוטים שמטרתם להרע לסביבה הווירטואלית
על אף היתרון הרב שיש בבוטים והיכולות שלהם, ניתן להשתמש בבוטים למטרות זדוניות, למשל: יצירת עוקבים מזויפים עבור משתמשים (פוליטיקאים, סלבריטאים וכו') לפי הזמנה; התחזות לאדם מסוים (במשחקי מחשב) או לבני אנוש באופן כללי (יצירת משתמש שמדמה בן אדם אמיתי, על אף שהוא אינו) וכו'.
בוטים המשמשים כעוקבים ניתנים לזיהוי לרוב באמצעות דפוסי התנהגות שנראים מחשידים - למשל: חשבון משתמש שנפתח זה עתה בפלטפורמה חברתית (לדוגמה, טוויטר) ומפרסם אך ורק תוכן הנוגע לפוליטיקאי ספציפי, כאשר הוא מפאר את הפוליטיקאי המדובר ומכפיש את יריביו.
בוטים פשוטים לא ינהלו אינטראקציה עם משתמשים אחרים, בעוד שבוטים שתוכנתו היטב, או כאלו שנשלטים במרבית הזמן על ידי אדם אמיתי, ידעו לענות תשובות שעשויות להיראות אמיתיות, ואף חלקם עשויים להצליח ליצור אינטראקציה שנותנת תחושה כאילו מדברים עם אדם אמיתי.
במקרה כזה, לרוב, האדם המפעיל את הבוט עשוי להיות לו לעזר ולהגיב בעצמו, אף על פי שבוטים יכולים ללמוד די בקלות כיצד לנהל שיח עם בני אנוש בעזרת בינה מלאכותית.
לרוב, על מנת לייצר אמינות, בוטים עוקבים זה-אחר-זה, ומרבית חבריהם הווירטואליים נחזים אף הם לבני אנוש.
כך מפעיל הבוטים יכול ליצור מראית עין לפיה הדמויות השונות הן בני אדם אמיתיים, על אף שכולם מזויפים.
ישנם מקרים בהם בוטים זדוניים מתגלים כבוטים - למשל, כאשר קבוצה של משתמשים חדשים שנפתחו באותו השבוע (ולעיתים אף באותו היום), והם כולם עוסקים באותו הנושא ומגיבים לו על מנת להציף את השיח שלו הם יועדו - לרוב שיח פוליטי.
התגובות צפויות להיראות דומות אחת לשנייה, ושמות המשתמשים צפויים להיראות חשודים.
לפי דיווח שפרסמה חברת CHEQ בשנת 2021, כ־20% מהגולשים באתרים ישראלים הם בוטים או משתמשים מזויפים.
בּוּטוֹ (ביפנית: 舞踏, היגוי במלרע) הוא זרם תיאטרון מחול שהתפתח ביפן החל משנות השישים של המאה העשרים.
משמעות הביטוי במקור הוא ריקוד (בּוּ) של רקיעת רגליים (טוֹ), ביטוי הרומז לטקסים חקלאיים יפניים ארכאיים שכללו רקיעת רגליים על האדמה כדי לשדל אלים להיכנס לתוך האדמה לצורך הבטחת יבולים טובים.
בתחילת דרכו כונה הבוטו "אָנְקוֹקוּ בּוּטוֹ", מחול רקיעה אפל.
נהוג לייחס את ייסודו של הבוטו לטָצוּמִי הִיגִ'יקָטָה ולקָזוּאוֹ אוֹנוֹ.
הבוטו נולד בזמן שבו עדיין שררה ביפן טראומת האסון של הפצצת הירושימה ונגסאקי ב-1945. בדומה למשפטו המפורסם של אדורנו, "לכתוב שירה אחרי אושוויץ, הרי זה מעשה ברברי", גילם הבוטו, בין השאר, ניסיון להתמודד עם השאלה: "אחרי זוועת הירושימה - איך אפשר לרקוד?"
ב-1959 הוצגה לראשונה בפסטיבל ביפן היצירה "קִינגִ'יקִי" מאת טָצוּמִי הִיגִ'יקָטָה, אשר נוצרה בהשראת הרומן "קינג'יקי" מאת יוּקִיוֹ מִישִׁימָה.
יצירה זו נחשבת ליצירת הבוטו הראשונה.
משמעות השם ביפנית היא "צבעים אסורים", ביטוי שביפנית הוא לשון נקייה להומוסקסואליות.
יצירת המחול "קִינגִ'יקִי" עסקה בטאבו של ההומוסקסואליות, דבר שכשלעצמו היה מעורר סערת מחלוקת בקהל היפני (היו אפילו שטענו כי המדובר בפורנוגרפיה).
בנוסף לכך בזמן היצירה חנק למוות יוֹשִׁיטוֹ אוֹנוֹ (בנו של קזואו אונו) תרנגול ברגליו.
בתום המופע הוחרם היג'יקטה מהפסטיבל והיצירה נאסרה לביצוע.
בעבודותיו הבאות התרכז היג'יקטה בפיתוח אמצעים לשינוי תפיסתנו את גוף האדם, כך שהרקדן מאבד את צלמו והופך ללהקת ציפורים, לפרה, לרוח רפאים, לעשן ועוד.
ככלי עזר לטכניקה הזו פיתח היג'יקטה את הבּוּטוֹ-פֿוּ, שפה תנועתית הכוללת אוסף מוגדר של אוצר תנועות, איכויות תנועה, ודימויים פיוטיים וחזותיים.
בשנות השישים של המאה העשרים החל קָזוּאוֹ אוֹנוֹ לעבוד עם היג'יקטה.
אונו התמקד בפיתוח יכולתו כאומן מופיע ומאוחר יותר כמורה.
במשך השנים התפשט הבוטו ברחבי העולם.
כוריאוגרפים וקבוצות רבות אימצו את הבוטו, חלקם הושפעו יותר מסגנונו של היג'יקטה, חלקם מזה של אונו, ורבים פיתחו סגנון ייחודי.
אחת מקבוצות הבוטו הידועות היא סָנקָאי ג'וּקוּ, שהתפרסמה בין השאר בשל תאונה שארעה ב-1985 בסיאטל שבמדינת וושינגטון בארצות הברית - בזמן הופעה שבה ניתלו הרקדנים על חבלים בגובה של 24 מטר - אחד החבלים נקרע והרקדן יוֹשִׁיוּקִי טָקָדָה נפל ונהרג.
כיום פעילים אומנים רבים בסגנון הבוטו לא רק ביפן, אלא גם בארצות הברית ובאירופה.
גם בישראל אפשר לפגוש בוטו: תמר בורר, אחת האמניות הוותיקות בתחום, העלתה בספטמבר 2008 מופע בוטו בשם "בארדו".
כמו כן, האמנית איריס סמרה העלתה לאחרונה מופע בוטו בשם "אורשינא".
אומני בוטו תופסים את עצמם כאומנים אוונגרדיסטים ולפיכך הם מתנגדים עקרונית להגדרה קשיחה של סגנונם.
עם זאת ניתן לציין כמה מאפיינים כלליים של הבוטו.
עם התפתחותו קיבל הבוטו צביון מתמרד נגד המוסכמות והסמלים הנוקשים של המחול היפני הקלאסי ושל המחול בכלל.
בשנות השישים של המאה העשרים היה בוטו גם לנושא הדגל של תנועת המחאה ביפן נגד האמריקניזציה של התרבות היפנית שהתאפיינה בריבוי של מחזות זמר והפקות בסגנון המיוזיק הול.
בעיקר בתחילת דרכו התאפיין הבוטו בניסיוניות קיצונית, פרובוקטיביות ולעיתים קרובות באווירה קודרת והתרכזות בניוון ובגרוטסקי.
כיום נחשב הבוטו לתנועה המבקרת מצד אחד מסורות ו"פרות קדושות" ומצד שני את העולם המודרני על מוסכמותיו התרבותיות והחברתיות תוך כדי הצעת חוויה חושית, רגשית ומחשבתית חלופית.
הוא שואב את השראתו מחד גיסא מתוך התרבות היפנית המסורתית ומאידך גיסא מהעולם המודרני בכללותו.
הוא מצטיין במגוון רחב של איכויות, החל בדקויות מעודנות וכלה בגרוטסקיות קיצונית.
לעיתים קרובות משרה בוטו הלך רוח מדיטטיבי המתאפיין בחוויית זמן שונה, אשר נוצרת על ידי האטת המתרחש על הבמה עד כדי כך, שכמעט לא ניתן להבחין בתנועתם של הרקדנים.
ערך רב מיוחס לחווייתם של רקדני הבוטו עצמם בזמן המופע - מחשבותיהם, רגשותיהם ודימוייהם הפנימיים - אשר הודות לעוצמתה וריכוזה מאפשרת לצופים ליטול בה חלק.
לעיתים קרובות מופיעים רקדני בוטו כשגופם עירום למחצה ומאופר בלבן.
דוגמה עכשווית להתפתחות של מחול בוטו בכיוון מולטימדיאלי ובורדר קרוסינג ניתן למצוא בכמה מעבודותיה של האמנית הניו יורקית קאטי פון קורבר (Kathi von Koerber), בהן היא ממזגת אלמנטים של בוטו, של מחול שבטי אפריקאי, ושל מיצגי מולטימדיה.
בּוֹטוּליזם (Botulism) (נקנקת) היא הרעלה נדירה הנגרמת על ידי רעלן הבוטולינום שמייצר החיידק Clostridium Botulinum.
רעלן הבוטולינום הוא הרעלן החזק ביותר בטבע שחיידק כלשהו מייצר: גרם אחד מסוגל להרוג מיליוני בני אדם.
הרעלן גורם לשיבוש חמור במערכת העצבים ועלול להוביל לשיתוק נשימתי ושל שרירי השלד.
ישנם שלושה סוגים עיקריים של בוטוליזם:
בוטוליזם המועבר במזון היא הרעלת מזון שנגרמת על ידי צריכת מזון המכיל את רעלן הבוטולינום.
בוטוליזם מפּצע נגרם מרעלן החודר לגוף דרך פצע שנגוע בחיידק.
בוטוליזם של תינוקות נגרם על ידי צריכת נבגים של החיידק, שגדלים לאחר מכן במעיים ומשחררים את רעלן הבוטולינום.
הרעלה זאת נפוצה אצל תינוקות ומקושרת לאכילת דבש
כל הצורות של בוטוליזם עלולות להיות קטלניות ונחשבות למקרי חירום רפואיים.
בוטוליזם המועבר במזון יכול להוות בעיה אפידמיולוגית דחופה, שכן אנשים רבים עלולים להידבק תוך זמן קצר ממקור המזון המזוהם.
בוטוליזם המועבר במזון נמצא בדרך כלל בפחיות שימורים.
בפחיות אלו קיימת סביבה אל-אווירנית, לה זקוק החיידק האנארובי.
גדילת החיידקים בפחית גורמת לעיתים קרובות להתנפחותה ולעיוות צורתה, זאת עקב פחמן דו-חמצני אותו פולט החיידק בתהליך תסיסה.
כ-90% ממקרי הבוטוליזם המועבר במזון נובעים מהכנה ביתית של שימורים, ורק כ-10% מהמקרים מקורם בפחיות שהוכנו בייצור תעשייתי.
בארצות הברית מדווחים בכל שנה כ-110 מקרים של בוטוליזם.
כרבע מתוכם מועברים במזון, מעט פחות משלושה רבעים הם בוטוליזם של תינוקות, ומעט המקרים הנותרים מקורם בפצע מזוהם.
רעלן הבוטולינום פועל באמצעות היקשרות לקצות נוירונים (תאי עצב) מוטוריים - כאלו שנפגשים עם תאי שריר.
ההיקשרות לנוירון מונעת שחרור המוליך העצבי (נוירוטרנסמיטר) אצטילכולין, אשר תפקידו להניע את שרשרת הפעולות הגורמת בסופו של דבר להתכווצות השריר.
התכווצות זו נמנעת, אם כן, והחולה לוקה בשיתוק.
אבחנת בוטוליזם יכולה להתבצע על ידי בדיקת ELISA, באמצעות דגימת מטוש מרירית האף תוך 24 שעות ממועד החשיפה הנשימתית, אבל לרוב מבצעים בדיקות דם לזיהוי הרעלן של החיידק, ובדיקות צואה (לזיהוי הרעלן או החיידק), במקרה של שגשוג החיידק במעי.
סרולוגיה לבדיקת נוגדנים אינה יעילה, שכן כמות הרעלן הנה נמוכה מדי להשראת אימוגניות (מערכת החיסון של הגוף לא מספיקה לייצר נוגדנים בתגובה חריפה זו).
החולה עלול למות בתוך כעשרה ימים, על פי רוב מהפסקת תפקודם של שרירי הלב והנשימה.
יחד עם זאת, טיפול מהיר בנוגד רעלן עשוי להביא להחלמה.
טיפול בבוטוליזם הוא טיפול ספציפי סביל באנטי רעלן.
יעילות האנטי רעלן פוחתת ככל שחולף זמן ממועד החשיפה ויש לטפל קרוב ככל שניתן קרוב למועד החשיפה.
עם זאת, גם לאחר הופעת סימנים עדיין מסוגל האנטי-רעלן להקל על הסימפטומים של המחלה.
בנוסף, מקבלים חולי בוטוליזם תמיכה נשימתית נמרצת.
בוטאן (שם מדעי: Butane) הוא אחד הפחמימנים הפשוטים ממשפחת האלקאנים.
נוסחתו הכימית היא C4H10 או באופן מורחב: CH3CH2CH2CH3 או, בצורתו האחרת (איזובוטאן, CH(CH3)3).
מולקולת הבוטאן בנויה משרשרת בלתי מסועפת של ארבעה אטומי פחמן שאליהם קשורים עשרה אטומי מימן.
זהו גז דליק, אשר ניתן לנזל אותו בקלות ומשמש בעיקר לחימום ולבישול.
שריפת בוטאן בנוכחות מספקת של חמצן יוצרת פחמן דו-חמצני ומים (שרפה מלאה), בעוד ששריפה בחוסר חמצן יוצרת פיח (פחמן) ופחמן חד-חמצני (שרפה חלקית).
מכיוון שהגז חסר צבע וריח, נהוג להוסיף למכלי הגז המיועדים לשימוש ביתי תרכובת גופרית בעלת ריח אופייני: מתאנתיול או אתאנתיול (מתיל / אתיל מרקפטאן), לשם זיהוי דליפות ומניעת תאונות.
בין שימושיו הנוספים הוא נמצא במצתים לסיגריות ובמכלי ניקוי בלחץ המיועדים לניקוי מוצרי אלקטרוניקה.
גז זה מגיע לצרכנים במצב נוזלי במכלי הגז עקב הלחץ הרב בתוך המכל.
כשהבוטאן הנוזלי משתחרר מן המכל הוא מתאייד מיד לגז.
בוטאריטארי הוא אטול אלמוגים הממוקם במרכז האוקיינוס השקט, ומהווה חלק מאיי גילברט שברפובליקת קיריבטי.
באטול שלושה איים מיושבים - מקין (Makin), קייבו (Kiebu) ואון (Onne).
בעבר נקרא האטול כולו "מקין" ועל כן, על מנת להבדיל מהאי, קראו לאי המיושב "מקין הקטן".
שטח הגדול באיי האטול - מקין - 6.7 קמ"ר ומתגוררים בו כ-1,700 תושבים.
כמות המשקעים באטול מרובה ביותר, ויורדים בו מדי שנה כ-4,000 מילימטרי גשם (ביחס ל-2,000 מילימטרים היורדים בטאראווה ו-1,000 מילימטרים באיים הדרומיים יותר של קיריבטי).
צורתו של האטול מלבנית, ורוחבו ממזרח למערב כ-30 ק"מ וכ- 15 ק"מ מצפון לדרום.
מספר תעלות מקשרות את הלגונה עם האוקיינוס בצידו המערבי של האטול.
הלגונה עמוקה מאוד, ומושפעת משינויי האקלים של האוקיינוס בשל תעלות אלה.
עומקה של הלגונה מאפשר כניסת ספינות גדולות אליה.
חלקו הדרומי והדרום מזרחי של האטול הוא אי אחד, הנחצה על ידי תעלה אחת.
בצפון הלגונה המרכזית ישנה לגונה צפונית, רדודה יותר וקטנה יותר.
באי מצוי שדה תעופה שנבנה בו במהלך מלחמת העולם השנייה.
שדה תעופה זה הורחב בשנת 1995 על מנת לאפשר טיסות סדירות לטאראווה, אולם טיסות אלה פסקו לאחר זמן קצר ביותר.
האי הוכרז על ידי ארצות הברית בשנות ה-60 של המאה ה-19 כשטח בריבונותה מכוח חוק איי הגואנו.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 שימש האטול כמרכז המסחרי והכלכלי של איי גילברט, עד שהוקם מרכז כלכלי בטאראווה.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 הוקם באטול מרכז של חברת סחר יפנית, אולם הירידה במחירי הקופרה הביאה לשפל כלכלי באי.
במהלך מלחמת העולם השנייה נכבש לזמן קצר האי על ידי כוחות נחתים של ארצות הברית באוגוסט 1942. במהלך קרב מקין בנובמבר 1943 נכבש האי בשנית על ידי חיל הרגלים של צבא ארצות הברית.
האי שימש כמקום מגוריו של הסופר רוברט לואיס סטיבנסון, והוא מתואר באריכות בחלק השני של ספרו "בימי הדרום".
בוטולף היה אב מנזר וקדוש באנגליה.
בוטולף הוא הקדוש המגן של העוסקים בחקלאות: חקלאים, חוואים, מגדלי בעלי חיים.
יום חגו נחגג באזורים שונים של הממלכה המאוחדת בימים שונים: 17 ביוני באנגליה ו-25 ביוני בסקוטלנד; והוא נחשב לקדוש הן בכנסייה הקתולית והן בכנסייה האנגליקנית.
לא ידוע הרבה על חייו, ומרבית המידע מגיע מכרוניקות שנכתבו על ידי נזיר בשם פולקרד כ-400 שנים לאחר מותו.
הכרוניקה האנגלו-סקסית טוענת כי בשנת 653, פנדה (מלך מרסיה) התיר למיסיונרים נוצרים להיכנס לממלכה; מלך מזרח אנגליה אנה נהרג ובוטולף החל בבניית כנסייה במקום ששמו "איקנהו" (Ikanho).
תעודה אחרת, על תולדות חייו של קולפרית הקדוש, שנכתבו בערך בתקופתו של בדה ונרביליס, תיאר אב מנזר במזרח אנגליה בשם בוטולפוס, "איש מלומד בעל קורות חיים מרשימות, מלא חסד רוח הקודש".
לינקולנשייר לא הייתה חלק ממזרח אנגליה, אבל איקן היה.
מועדון הכדורגל המקצועי "בוטב" (בבולגרית: Професионален Футболен Клуб „Ботев"), המוכר בשם "בוטב" פלובדיב („Ботев" Пловдив) היא קבוצת כדורגל מבולגריה, המייצגת את העיר פלובדיב.
הקבוצה משחקת בליגת העל הבולגרית.
"בוטב" נוסדה ב-1912 וקרויה על שמו של הגיבור הלאומי הבולגרי חריסטו בוטב.
היא זכתה בשתי אליפויות – ב-1929 וב-1967 וארבע פעמים בגביע הבולגרי ב-1962, 1981,2017 ו-2024. הקבוצה נחשבת לאחת הקבוצות הטובות בליגה ומשתתפת באופן קבוע במסגרות אירופיות.
בין הישגיה ניתן למנות את הניצחון בגמר גביע המחזיקות ב-1963, ואת שלב שמינית הגמר של אותה המסגרת ב-1988.
במוקדמות הליגה האירופית לשנת 2017/2018 בשלב המוקדמות השני התמודדה הקבוצה מול קבוצת בית"ר ירושלים וניצחה אותה 1–5 בסיכום שני המשחקים.
הקבוצה נקראה בשנים 1968–1989 בשם "תראקיה", על שם חבל ארץ דרום-מזרח אירופאי היסטורי בו מצויה העיר פלובדיב.
בּוֹטֶבְגְרָד (בבולגרית: Ботевград ) היא עיר בדרום מערב בולגריה בשטח מחוז סופיה, השוכנת 45 ק"מ מהבירה סופיה, בתוך עמק הנושא את שמה ומצוי במורדות המזרחיים של הרי הבלקן.
תחילת ההתיישבות האנושית המאורגנת במקום מתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת, עידן הממלכה התראקית, כאשר בסמוך לעיר המודרנית הוקם יישוב בשם זֶלִין.
בתקופת האימפריה הבולגרית השנייה הוקמה במקום מצודה בשם אורביץ'.
בסוף המאה ה-14 לאחר כיבוש האזור בידי האימפריה העות'מאנית הוקם בסמיכות לשרידי המצודה כפר בשם סאמינדז'ייטו שהתפתח לעיר המודרנית.
ב-1866 שינו העות'מאנים את שם היישוב לאוֹרְחַנְיֶה לכבודו של הסולטאן הקדום אורהן הראשון.
העיר שוחררה במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) והפכה חלק מנסיכות בולגריה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.
ב-1934 שונה שמה לבוטבגרד לזכרו של חריסטו בוטב המשורר והמהפכן הבולגרי הנודע.
בעיר נולד הכדורגלן מאריאן חריסטוב.
באזור מצויים מפעלים למוצרי פלסטיק, עיבוד עץ, מתכת וכן מפעלי טקסטיל.
בשטח הרשות המקומית קיימת חקלאות שלחין המתבססת על שפע מקורות המים בסביבה.
עיקר הגידולים הם ירקות וענבי יין.
התחבורה לעיר וממנה מתבצעת באמצעות אוטובוסים.
תחנת הרכבת הקרובה מצויה 30 ק"מ מהעיר ונמל התעופה הקרוב מרוחק 50 ק"מ ממנה.
אוכלוסיית העיר נמצאת במגמת קיטון טבעית (ילודה לעומת תמותה) וגם במגמת הגירה שלילית.
בעיר שורר אקלים ממוזג מתון.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 11oc, כשערכי הקיצון הממוצעים נעים ממינוס 1oc בינואר ועד 21oc ביולי.
כמות המשקעים הממוצעת עומדת על 746 מ"מ בשנה.
בוטאני הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית בוטאני ביי (City of Botany Bay).
בוטאני ממוקם כ-10 ק"מ דרום-מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני.
הפרוור גובל ממזרח בבנקסמדו ופייג'ווד, בצפון במסקוט, במערב בנמל התעופה הבינלאומי סידני ובדרום במפרץ בוטאני.
בשנת 1770 קפטן ג'יימס קוק הפליג לאוסטרליה, ועגן את הספינה "אנדוור" במפרץ בחוף המזרחי של היבשת.
הבוטניקאים שהתלוו למסע, סיר ג'וזף בנקס ועוזרו דניאל סולנדר אספו דגימות צמחים במקום.
ביומני קפטן קוק נקרא המפרץ לראשונה מפרץ סטינגריי, ולאחר מכן מפרץ הבוטניקאים, ולבסוף מפרץ בוטאני.
האחוזות הראשונות נבנו לחוף המפרץ בתחילת המאה ה-19, והאזור החל לשגשג.
בתחילה, יועד האזור להיות חקלאי, עם גנים ובוסתנים לגידול ירקות ופירות.
בפועל, העסקים הבולטים היו דווקא בתי מטבחיים ותחנות כוח.
אחד מהפאבים הבולטים בפרוור הוא מלון ג'וזף בנקס, שפרט לבניין הפאב כלל גם גן חיות קטן ופארק שעשועים.
הגן, שנבנה לראשונה ב-1850 שופץ ב-1988 ונפתח מחדש.
במהלך המאה ה-20 עבר קו חשמלית בין בוטאני ללה פרוז, כחלק מרשת קווי הרכבת הקלה בסידני.
במהלך שנות השישים פורק השירות, והחליפו אותו אוטובוסים.
בוטאני קרוב לנמל פורט בוטאני, ובשל כך חלק נרחב מהעסקים בפרוור עוסקים בשינוע סחורות ועיבוד חומרי גלם.
מרבית בתי המגורים בפרוור בעלי שטח קרקע צמוד, ואינם רבי קומות.
בפרוור פארק גדול אחד, גן ג'וזף בנקס, המורכב בחלקו משמורת טבע ביצתית שיובשה מתוך מי המפרץ.
הגן כולל בתוכו גן חיות קטן וגן בוטני, כמו גם פסלים המייצגים את מסעו של בנקס עם קפטן קוק.
בבוטאני בית ספר ציבורי אחד הקרוי על שם הפרוור, וממוקם על דרך בוטאני.
בוטאדיאן-1,3 (1,3-Butadiene) היא תרכובת אורגנית המשמשת כמונומר ביצור גומי סינתטי, נוסחתה C4H6, זהו פחמימן המכיל 2 קשרים כפולים מצומדים.
המולקולה מישורית, כל אטומי הפחמן בהיברידיזציה sp2, אורביטלי ה P מעל ומתחת למישור חופפים ויוצרים קשרים כפולים מצומדים כך שקיים אל איתור של האלקטרונים המייצב את המולקולה, 4 אלקטרונים מאכלסים 2 אורביטלים קושרים.
פיצוח בקיטור ( steam cracking) והפרדה מפחמימני C4
בארצות הברית, מערב אירופה ויפן מייצרים בוטאדיאן מפחמימנים אליפטיים על ידי טיפול בקיטור.
בחימום מהיר לטמפרטורות גבוהות (מעל 900°C) עם קיטור הפחמימנים פולטים מימן ונוצרת תערובת של פחמימנים לא רוויים ובהם בוטאדיאן.
החומר מופרד מהתערובת על ידי מיצוי לממס פולרי חסר מימניים חומציים (אפרוטי) כדוגמת אצטוניטריל (acetonitrile) ומבודד ממנו על ידי זיקוק.
ניתן לייצר בוטאדיאן על ידי דהידרוגנציה קטליטית של בוטאן.
בשנות ה-40 הקים משרד ההגנה האמריקני מספר מפעלים לייצור בוטאדיאן בשיטה זו כדי להתגבר על המחסור בגומי שהיה נחוץ למאמץ המלחמתי.
לאחר המלחמה המפעל הראשון המבוסס על דהידרוגנציה החל לפעול בשנת 1957.
כדרום אמריקה, מזרח אירופה, סין והודו מייצרים בוטאדיאן מאתנול בתהליך שאמנם אינו יעיל כפיצוח בקיטור אך דורש השקעת הון נמוכה יותר.
בשיטה זו שפיתח הכימאי סרגיי לבדב (Серге́й Васи́льевич Ле́бедев) אתנול הוא חומר הגלם ממנו נוצרים, בתהליך חד שלבי, בוטאדיאן, מים ומימן בחימום ל-400-450°C בקטליזה של תחמוצות מתכת שונות
תהליך זה שימש את תעשיית הגומי הסינתטי של ברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה.
תהליך נוסף, דו שלבי פותח על ידי הכימאי הרוסי איוון אוסטרומיסלנסקי ובו מחומצן האתנול לאצטאלדהיד ואז מגיב עם אתנול נוסף בטמפרטורה של 325-350°C בקטליזה של טנטלום על גבי סיליקה נקבובית
ניתן לייצר בוטאדיאן באמצעות דה-הידרוגנציה קטליטית של בוטן.
גם שיטה זו נוצלה בפרויקט ייצור הגומי הסינתטי בארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
השיטה הייתה זולה יותר מייצור החומר מאתנול אך חומר הגלם היה נחוץ גם לייצור דלק מטוסים.
בשנות השישים פותח תהליך לייצירת בוטאדיאן מבוטאן אך שיטה זו אינה בשימוש מסחרי כיום.
רוב הבוטאדיאן משמש לייצור גומי סינתטי.
פוליבוטאדיאן הוא חומר רך מאוד אך קופולימרים המיוצרים מתערובת של בוטאדיאן עם סטירן ו/או אקרילוניטריל כדוגמת ABS קשיחים ואלסטיים.
כך הקופולימר של סטירן ובוטאדיאן (SBR) הוא הגומי הנפוץ ביותר לצמיגי מכוניות.
חשיפה לחומר גורמת גרוי של רקמות ריריות.
רמות חשיפה גבוהות יוצרות השפעות על מערכת העצבים כטשטוש ראייה, עייפות, כאב ראש וסחרחורת.
חשיפה ארוכת טווח נקשרה למחלות לב וכלי דם החומר חשוד כמסרטן וטרטוגן.
במכלי בוטאדיאן עלולה להתרחש פולימריזציה ספונטנית בפאזה הגאזית כך שנוצר קרום דמוי פופ קורן.
אם המכל מוזז והקרום בא במגע עם הנוזל מתרחשת תגובה אוטו-קטליטית של פולימריזציה בה נפלט חום רב העלול לגרום פיצוץ.
תחום התלקחות (ריכוז באוויר המאפשר בעירה) - 2-12%
מיכאל בוטביניק, לימים אלוף העולם בשחמט שלוש פעמים הביס את אלוף העולם בשחמט לשעבר חוסה ראול קפבלנקה בסיבוב ה-11 של תחרות AVRO ב-22 בנובמבר 1938 במה שנחשב לאחד המשחקים המפורסמים ביותר בהיסטוריה של השחמט.
גארי קספרוב כתב "בוטביניק שיחק את משחק חייו נגד קפבלנקה.
לא זו בלבד שהמשחק נחשב למבריק ביותר בתחרות וראוי לשני פרסי יופי ראשונים, אלא אף הוצע שבדומה למשחק ירוק-העד ולמשחק האלמוות, ראוי לקרוא לו המשחק המושלם או הקלאסי."
התחרות שאורגנה על ידי חברת הרדיו ההולנדית כללה ייצוג של שחקני השחמט החזקים ביותר באותה עת.
תוצאה זו היוותה בסיס רציני לתביעה על הכס העולמי בעתיד, חלום שהתממש עשר שנים מאוחר יותר.
המשחק בוטביניק - קפבלנקה מוכיח כי כבר בשלב זה הייתה תפיסתו האסטרטגית של בוטביניק עדיפה על זו של קפבלנקה.
המשחק עצמו, והערות למסעים מרכזיים
בוטוואל (בנפאלית: बुटवल) היא עיר במחוז רופנדהי בדרום-מזרח פרובינציית לומביני שבמערב נפאל.
העיר ממוקמת באזור הטראי, כ-240 ק"מ מערבית מעיר הבירה קטמנדו ושוכנת על גדות נהר הטינאו.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2021 אוכלוסיית העיר מנתה 194,335 תושבים, מה שהופך אותה לעיר הגדולה ביותר במחוז רופנדהי ולשנייה בגודלה בפרובינציית לומביני (אחרי ).
בוטוואל מהווה שער כניסה לחלקה המערבי של נפאל ולכן 2 כבישים בינעירוניים מרכזיים חוצים בה.
במהלך חפירות שנערכו על גדות נהר הטינאו, מצאה קבוצת ארכאולוגים אמריקאים בראשות ד"ר מונתה, שרידי שיניים של רמפיתקוס שגילן אומד על מעל ל-10 מיליון שנה, מה שהופך את בוטוואל לאתר חשוב ללימודים פרהיסטוריים.
בוט חברתי הוא בוט שמתקשר באופן אוטונומי במידה זו או אחרת על גבי מדיה חברתית, לעיתים קרובות עם המשימה להשפיע על מהלך הדיון ודעותם של קוראיו.
בוט חברתי דומה לצ'אטבוט אבל לרוב מקיים אינטראקציות פשוטות או לא מגיב כלל.
המסרים (למשל טוויטים) שבוט חברתי מפיץ הם בעיקר פשוטים מאוד, או מוגדרים מראש.
הבוט מתוכנן לרוב למטרות קידום רעיונות מסוימים, תמיכה במסעות פרסום, או בקידום מקורות אחרים - למשל כעוקב ברשת חברתית או באיסוף עוקבים לעצמו.
בהקשר מוגבל זה בוטים חברתיים יכולים לעבור מבחן טיורינג.
אם הציפייה היא כי מאחורי כל פרופיל במדיה חברתית צריך להיות אדם, הבוטים החברתיים משתמשים תמיד בחשבונות מזויפים.
נראה שבוטים חברתיים מילאו תפקיד משמעותי בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2016 והם פעלו עוד לפני כן גם בבחירות האמצע בארצות הברית, 2010. ההערכה היא כי 9–15% מהחשבונות הפעילים בטוויטר הם בוטים חברתיים וכי 15% מכלל ממשתמשי טוויטר שפעלו בדיונים על הבחירות לנשיאות ארצות הברית היו בוטים.
לפחות 400,000 בוטים היו אחראים על כ -3.8 מיליון טוויטים, בערך 19% מהנפח הכולל.
בוטי טוויטר הם כבר דוגמאות ידועות, אבל בוטים חברתיים פעילים גם בפייסבוק ובמקומות אחרים.
כיום הבוטים החברתיים מסוגלים ליצור זהויות וירטואליות באופן משכנע אשר מסוגלים להשפיע על אנשים אמיתיים, אף על פי שהם לא תמיד אמינים.
בנוסף ליכולת לייצר מחדש או להפיץ מחדש הודעות באופן אוטונומי, הבוטים החברתיים חולקים תכונות רבות עם בוטי ספאם ביחס לנטייתם להגיע לקבוצות משתמשים גדולות.
שימוש בבוטים חברתיים מנוגד לתנאי השירות של פלטפורמות רבות, במיוחד טוויטר ואינסטגרם.
עם זאת, מידה מסוימת של אוטומציה נתמכת על ידי המדיות החברתיות באמצעות API.
משתמשים רבים, במיוחד עסקים מפעילים באופן אוטומטי את פעילות האינסטגרם שלהם כדי להשיג עוקבים אמיתיים במקום לקנות עוקבים מזויפים.
לרוב זה נעשה באמצעות חברות צד שלישי המתמחות באוטומציה חברתית.
הנושא של רגולציה חוקית בנוגע לבוטים חברתיים מעורר עניין במדינות רבות, אולם בשל הקשיים לזהות בוטים חברתיים ולהבחין אותם מאוטומציה "כשרה" באמצעות ממשקי API של מדיות חברתיות, קיים קושי כיום להגדיר ולאכוף כללים בנושא.
בוטים חברתיים צפויים לקחת חלק בעיצוב דעת הקהל ידי פעולה אוטונומית.
זיוף הצלחה - בוטים המשמשים כעוקבים מזויפים יכולים לעזור לדמות הצלחה אמיתית.
ספאם - בוטים הפעילים בצ'טים פועלים בדומה לדואר זבל, אך בצורת תקשורת ישירה יותר.
התקפה מכוונת של יריב למשל באמצעות זהויות מזויפות המגיבות בו או עוקבות אחריו ופוגעות במוניטין שלו.
הטיית דעת הקהל: הפעלה על דעת הקהל באמצעות הפצה חוזרת של מסרים עם תוכן דומה וניסוחים שונים.
פגיעה בחופש הביטוי: באמצעות מבול של הודעות בוט אוטומטיות ניתן לדחוק מתשומת הלב הודעות חשובות.
את ההשפעות של כל נקודות ניתן להשוות ולתמוך בשיטות של לוחמה פסיכולוגית מסורתית.
את הדור הראשון של הבוטים החברתיים ניתן לפעמים לזהות על פי היכולות הלא אנושיות שלהם לפרסם הודעות מסביב לשעון (ובקצבים גבוהים).
בוטים מתקדמים יותר מדמים יותר פעילות "אנושית" ודפוסי התנהגות בבוט.
כדי לזהות באופן חד-משמעי בוטים חברתיים כמו שהם, נדרש להפעיל יחד מגוון קריטריונים לזיהוי תבניות, כדוגמת:
תמונות המשתמש הן דמויות מצוירות.
לפעמים מוסף לפרופיל תמונות אקראיות של משתמשים אמיתיים (הונאת זהות).
יחס בין מספר החברים למספר העוקבים.
Botometer (לשעבר BotOrNot) הוא שירות אינטרנט ציבורי, אשר בודק את הפעילות של חשבון טוויטר ונותן לו ציון המשערך את הסיכוי שהחשבון הוא חשבון בוט.
המערכת מתבססת על יותר מאלף מאפיינים.
שיטה שעבדה היטב באיתור בוטים מוקדמים של ספאם הייתה להגדיר חשבונות מלכודות דבש שבהם פורסם תוכן שטותי מובהק ולאחר מכן פורסם מחדש בצורה טיפשית על ידי בוטים.
שיטה נוספת לזיהוי היא ניתוח מהירות השינוי של ערכי הרשת החברתית: בפרט, מספר החברים או העוקבים אחר הבוט החברתי גדל מהר מאוד, והאשכולות שלהם נשארים נמוכים מאוד.
מאפיין זה מוסבר על ידי שימוש בשירותי "חוות חברים" שאוספים מספר גדול של חברים בתקופה קצרה של זמן.
עם זאת, מחקרים עדכניים מראים כי הבוטים מתפתחים במהירות ושיטות האיתור נדרשות להתעדכן כל הזמן.
נפת בוטובו הדרומית היא נפה במחוז הדרום-מערבי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה.
פחות ממחצית משטח הנפה בנוי עם בנייני מגורים מרובי קומות.
בנפה יש גם הרבה קוטג'ים, בעיקר בחלק המרכזי והמערבי של הנפה.
בשטח הנפה, בעיקר בדרום-מזרח, ישנם מספר יישובים וכפרים שהיו קיימים עוד לפני שנכללה הטריטוריה במוסקבה.
כמו כן, באותו החלק ישנם אזורים לא מפותחים - שממה, שדות ויערות.
בוטובו הדרומית, יחד עם האזורים הסמוכים למחוז הדרום-מערבי, נחשבים לאזורים הנקיים ביותר במוסקבה.
חלק מפארק היער בוטובו ממוקם על שטח הראיון
כנסיית המולד של ישו בצ'רנבו
כנסיית אייקון אם האל בזחרינו
מתחם המקדש של אייקון ולדימיר של אם האל בפוטאפוב
נפת בּוּטוֹבוֹ הצפונית היא נפה במחוז הדרום-מערבי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה.
מאפיין מיוחד של נפת בוטובו הצפונית הוא הדומיננטיות של אוכלוסייה צעירה בגיל העבודה ומספר קטן יחסית של תושבים שיצאו לפנסיה.
בשטחה ישנם 21 גני ילדים, 12 בתי ספר, מספר ארגונים ציבוריים, כמו גם מספר רב של מוסדות תרבות, פנאי וספורט.
ב-26 בדצמבר 2002 נפתחה תחנת המטרו "בולבאר דמיטרייה דונסקוגו" בקו סרפוחובסקו-טימיריאזבסקאיה.
זוהי תחנת המטרו הראשונה במוסקבה שנבנתה מחוץ לכביש הטבעת של מוסקבה.
מכון המחקר המדעי לצמחים ארומטיים וצמחי מרפא
מקדש של המעונה הגדולה בקצ'לוב
תחנות מטרו "בולבאר דמיטרייה דונסקוגו" ו"אוליצה סטרוקצ'לובסקאיה"
בוטונד נורברט שטורץ (בהונגרית: Storcz Botond Norbert; נולד ב-30 בינואר 1975, בודפשט) הוא אלוף אולימפי (סידני 2000 ואתונה 2004) בקיאק, זוכה 3 מדליות זהב אולימפיות, אלוף עולם זוכה 11 מדליות עולמיות מהן, 4 זהב ומאמן נבחרת הונגריה בקיאק (2009–2016).
שטורץ החל את שייט הקיאקים בצבעי Újpest TE ואחר כך במועדון Multi SE.
מאוחר יותר הוא התחרה ב-KSI.
ב-1993 זכה במדליית זהב ובמדליית כסף באליפות העולם לנוער.
הוא נכלל כבר באותה השנה בנבחרת הונגריה.
ב-1994 הפך לספורטאי של MTK.
ב-1995 צורף לנבחרת אליפות העולם לבוגרים.
באליפות העולם הודח יחד עם זולטאן אנטל בזוגות בחצי הגמר ב-500 מטר.
ביוני 1996 חלה בזיהום סלמונלה, אושפז בבית חולים ואיבד כמה קילוגרמים.
לאחר החלמתו לא הצליח להבטיח את סיכויו להופיע בנבחרת האולימפית.
ב-1997 הפך לאלוף אירופה שלוש פעמים.
באליפות העולם היה אלוף עולם ב-500 ו-1000 מטר ביחידים וברביעיות ב-500 מטר (עם אקוש ורצקאי, רוברט הגדוש, זולטאן קאמרר).
בסוף השנה הוא נבחר לספורטאי ההונגרי הטוב ביותר.
בשנת 1998 הפך לחבר בנשיאות איגוד הקיאק ההונגרי.
הוא זכה במדליית הכסף השביעית באליפות העולם ב-1000 מטר ובמדליית הכסף ברביעיות ב-1000 וב-500 מטר (קריסטיאן בארטפאי, ז'ולט שדובסקי, באואר).
במהלך השנה הוא קיבל הרחקה על תנאי למשך חצי שנה בגין תיק משמעתי.
הוא התפטר מנשיאות איגוד הקיאק-קאנו.
בשנת 2000, היה מדליסט הכסף ברביעיות ב-1000 מטר (קאמרר, ורצקאי, הורבאט).
שטורץ היה אחד הספורטאים המצליחים ביותר בהיסטוריה של שייט הקיאקים ההונגרי.
הוא השיג תואר ראשון בהכשרה מקצועית מ"המכללה לחינוך גופני" והסמכה של מומחה לניהול וארגון מאוניברסיטת בודפשט לכלכלה (אוניברסיטת קורבינוס).
בבחירות המוניציפליות של 2006 היה החבר הראשון במועצת העירייה של Üröm שנבחר כמועמד עצמאי.
בדצמבר 2008 מונה לקפטן הפדרלי של נבחרת הקיאק ההונגרית כיורשו של זולטאן אנדייל.
הוא נבחר כחבר בוועדת הספורטאים של הוועד האולימפי ההונגרי (משנת 2012).
ב-2013 בוטל תפקיד הקפטן הפדרלי בהונגריה.
שטורץ המשיך לשמש כמאמן ראשי של הנבחרת הבוגרת.
בדצמבר 2016, הוא הודיע כי לא יגיש מועמדות לתפקיד המחודש של הקפטן הפדרלי לאחר סיום חוזהו.
בנובמבר 2021 הוא התמנה לחבר בוועדת הספרינט של הפדרציה הבינלאומית לקיאק-קאנו.
שטורץ נשוי ואב לשלוש בנות.
ספורטאי השנה של הונגריה (1997)
צלב הקצין של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (2000)
צלב אמצעי של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (2004)
הצלב האמצעי של מסדר ההצטיינות ההונגרי עם הכוכב (2012)
בוטונד באלוג (בהונגרית: Botond Balogh; נולד ב-6 ביוני 2002 בשופרון שבהונגריה) הוא כדורגלן הונגרי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת פארמה מהסרייה א' ובנבחרת הונגריה.
באלוג גדל במחלקות הנוער של שופרון SC, מ.ט.ק.
ב-28 באוקטובר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של פארמה, בניצחון 3-1 על פסקארה במסגרת הסיבוב השלישי בקופה איטליה לעונת .
ב-31 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', בתיקו 2-2 נגד אינטר מילאנו במסגרת המחזור השישי לעונת 2020/2021.
ב-12 בנובמבר 2021 ערך באלוג את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הונגריה, בניצחון 4-0 על נבחרת סן מרינו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. נכלל בסגל נבחרת הונגריה ליורו 2024.
בוטונד רושקה ( נולד ב-1969) הוא רופא וחוקר ביו רפואי הונגרי.
חלק גדול ממחקריו עוסק במסלולי התפיסה הראייתית ובאופן שבו ניתן לטפל במחלות שגורמות לעיוורון.
בוטונד רושקה נולד בשנת 1969 בבודפשט שבהונגריה.
אמו הייתה מוזיקאית ואביו היה מדען מחשבים.
הוא למד לנגן בצ'לו ולמד באקדמיה למוזיקה על שם פרנץ ליסט בין השנים 1985 ל-1989. לאחר פציעה ביד שסיימה את הקריירה שלו בצ'לו, החליט ללמוד רפואה ומתמטיקה במקום.
הוא למד מתמטיקה באוניברסיטת אטווש לוראנד בין השנים 1991 ל-1995. הוא קיבל תואר דוקטור לרפואה מאוניברסיטת זמלווייס בשנת 1995 ולאחר מכן דוקטורט בנוירוביולוגיה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
לאחר שסיים את הדוקטורט שלו רושקה עסק בחקר גנטיקה ווירולוגיה באמצעות חברת עמיתי הרווארד באוניברסיטת הרווארד ובבית הספר לרפואה שלה.
לאחר מכן נסע לבזל להקים קבוצת מחקר במכון פרידריך מישר למחקר ביורפואי.
בשנת 2010 הצטרף לסגל אוניברסיטת בזל.
הוא המייסד והמנהל של המכון לאופטלמולוגיה מולקולרית וקלינית בבזל (IOB) בשווייץ ויועץ במכון אלן.
מאז 2017 הוא משמש כעורך שותף של המהדורה השנתית של כתב העת Annual Review of Neuroscience יחד עם הודא זוע'בי.
חלק גדול ממחקריו של רושקה עוסק בתפיסה חזותית כולל עקרונותיה ודרכי עיבוד המידע.
הוא גם חוקר טיפולים להתמודדות עם תפקוד לקוי של הראייה והשבת הראייה לאנשים עם לקות ראייה.
בשנת 2018 הצליחה קבוצת המחקר שלו לגדל רשתית מלאכותית ותפקודית במעבדה.
בשנת 2019 הוענק לו פרס סמלווייס בודפשט, שהוא הפרס הגבוה ביותר שמעניקה אוניברסיטת זמלווייס.
באותה שנה קיבל גם את עיטור מסדר סטפן הקדוש של הונגריה, המסדר הגבוה ביותר בהונגריה, ואת פרס לואי ז'נט לרפואה.
בשנת 2020 זכה בפרס קרבר האירופי למדעים על מחקרו בטיפול גנטי שיכול לשמש להפעלת הרשתיות של אנשים עיוורים.
בשנת 2024 הוענק לו פרס וולף לרפואה במשותף עם ז'וזה-אלן סאהל על כך שהובילו את פיתוחן של שיטות גנטיות פורצות דרך לעצירת מחלות ניווניות של הראייה.
בוט-רצח היא סדרת קומדיית פעולה-מדע בדיוני אמריקאית, שנוצרה על ידי פול וכריס וייץ עבור "אפל TV פלוס".
הסדרה מבוססת על סדרת הספרים "יומני רובורצח" מאת מרתה ולס, המשמשת גם כיועצת הפקה.
בתפקיד הראשי מככב אלכסנדר סקושגורד.
הסדרה עלתה לשידור ב-16 במאי 2025.
עלילת הסדרה עוקבת אחר אנדרואיד אבטחה קטלני, המכנה את עצמו "בוט-רצח", אשר פורץ את הקוד שלו ומפתח תודעה עצמאית ורצון חופשי.
על אף יכולותיו ההרסניות, הוא מעדיף לצפות באופרות סבון עתידניות מאשר למלא את משימותיו.
כעת, עליו להסתיר את עצמאותו שזה עתה נרכשה, תוך כדי שהוא ממשיך להגן על צוות מדענים בכוכב לכת מסוכן.
במהלך משימותיו הוא נמשך אל בני האדם – אותם הוא מתקשה להבין ולעיתים אף בז להם – ומקיים עמם אינטראקציות שמעוררות בו רגשות אנושיים.
נומה דומזווני – מנזה, מומחית להתמרת קרקעות ומנהיגת צוות המדענים שעליו מגן בוט-רצח.
דייוויד דסטמלצ'יאן – גוראת'ין, טכנאי אנושי בעל יכולות משופרות.
סברינה וו – פין-לי, מדענית ויועצת משפטית לצוות.
אקשיי קאנה – רתי, מומחה לחורי תולעת.
טמרה פודמסקי – בראדווג', גיאוכימאית.
טטיאוונה ג'ונס – ארדה, ביולוגית.
קלארק גרג – ארלטי (בתפקיד סגן קולרוּ)
ג'ון צ'ו – אקני ג'ף קאם (בתפקיד קפטן חוסיין)
דוונדה וייז – פורדרון ברטני השלישית רוש (בתפקיד נאב־בוט 337 אלט 66)
ג'ק מקברייר – בריילור מוק-ג'ק (בתפקיד קצין הניווט הורדופ־סקלאנץ')
רון קנל – קון רנל (בתפקיד עורך דין של הקולוניה, ואגוס)
אנה קונקל – ליביבי, חברת צוות חקר מכוכב אחר.
בשנת 2021 הודיעה הסופרת מרתה וולס כי עיבוד טלוויזיוני לסדרת ספריה נמצא בפיתוח, וציינה שקראה את התסריט והיא "נלהבת מאוד ממנו".
תהליך פיתוח הסדרה החל ב"אפל TV פלוס" בשנת 2022, אך תהליך הליהוק התעכב בעקבות שביתת אמני הטלוויזיה והרדיו.
בדצמבר 2023 הוכרז כי אלכסנדר סקושגורד יככב בתפקיד ראשי בסדרה וישמש גם כמפיק בפועל.
בפברואר 2024 נמסר על ליהוקם של דייוויד דסטמלצ'יאן ונומה דומזווני לצוות השחקנים.
במרץ 2024 נמסר גם על ליהוקם של סברינה וו, טטיאוונה ג'ונס, אקשיי קאנה וטמרה פודמסקי לצוות השחקנים.
צילומי הסדרה החלו ב-24 במרץ 2024 בטורונטו, קנדה.
שני הפרקים הראשונים של הסדרה עלו לשידור ב"אפל TV פלוס" ב-16 במאי 2025. פרקים חדשים משודרים מדי יום שישי, והעונה צפויה להסתיים ב-11 ביולי 2025. העונה הראשונה כוללת עשרה פרקים.
עוד לפני שידור הבכורה, מספר כלי תקשורת התייחסו לדמות הראשית ככזו שמקודדת כעל הספקטרום האוטיסטי וכאג'נדרית.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", קיבלה הסדרה את הציון 97% על סמך 59 ביקורות.
לפי קונצנזוס המבקרים באתר: באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", שמחשב ממוצע משוקלל, קיבלה הסדרה את ציון 71/100 בהתבסס על 28 ביקורות, דבר המלמד על "ביקורות חיוביות ברובן".
שנהפרסקטגוריהמועמד/יםתוצאהמקור2026פרס בחירת מבקרי הטלוויזיההשחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיהאלכסנדר סקושגורד
בּוֹטָנִיקָה (גם פִיטוֹלוֹגְיָה (Phytology) או פִיטוֹבִּיוֹלוֹגְיָה (Phytobiology); בעברית: תורת הצמחים) היא ענף של מדעי החיים החוקר מגוון רחב של תחומים בעולם הצומח.
הבוטניקה עוסקת בכל ההיבטים של חיי הצמחים, בהם מבנה, התפתחות, גדילה, רבייה, חילוף החומרים, מחלות, תכונות כימיות וקשרים אבולוציוניים בין קבוצות טקסונומיות.
תחום הבוטניקה החל במאמצים מוקדמים של בני אדם להבדיל בין צמחים אכילים לרעילים, מה שהופך אותו לאחד הענפים הוותיקים ביותר של המדע.
ההיסטוריה המתועדת המוקדמת של הבוטניקה כוללת כתבים עתיקים רבים וסיווגי צמחים.
בעבר חקרו הבוטנאים את כל צורות החיים שאינן בעלי חיים, אולם במשך השנים ועם התקדמות הביולוגיה הובן כי צורות חיים שונות שאינן בעלי חיים, כמו נגיפים, פטריות וחיידקים, לא שייכות לעולם הצומח ואינן כלולות תחת הבוטניקה.
כיום, בוטנאים חוקרים מעל ל־400,000 מינים של צמחים, בהם כ-369,000 בעלי פרחים.
תחומי המחקר הכלליים בבוטניקה כוללים את מיון עולם הצומח, מורפולוגיה של צמחים, שהיא תחום העוסק בתיעוד ותיאור הצמחים, אבולוציה וגיאובוטניקה, העוסקת בחקר תפוצת הצמחים על פני כדור הארץ.
תחומי משנה של הבוטניקה כוללים אגרונומיה, ייעור, גננות, ופלאובוטניקה .
המחקר הבוטני תורם רבות לחקלאות, לרפואה ולשימור הסביבה, שכן הצמחים מהווים מקור עיקרי למזון, תרופות, חומרים טבעיים ושירותי אקולוגיה.
בוטניקה כלכלית היא תחום בבוטניקה החוקר את הצמחים והשימושים הכלכליים שלהם.
התחום כולל מחקר על צמחים המשמשים כמזון, כמו דגנים, פירות וירקות; כמו כן הוא מכיל מחקר על צמחים בעלי סגולות רפואיות המספקים חומרים פעילים לתרופות מודרניות; למשל סיבים, כותנה, פשתן ועוד.
גנים בוטניים הוקמו באוניברסיטאות החל מ-1540. אחד מהראשונים שבהם הוא הגן הבוטני בפדובה.
גנים אלה הקלו על הלימוד האקדמי של צמחים.
המאמצים לקטלג ולתאר את האוספים שלהם היו ההתחלה של טקסונומיית הצמחים והובילו ב-1753 למערכת המינוח המדעית של קרל לינאוס, המשמשת עד היום למתן שמות לכל המינים הביולוגיים.
במאות ה-19 וה-20 פותחו טכניקות חדשות לחקר צמחים, בהן שיטות של מיקרוסקופיה אופטית ודימות תאים חיים, מיקרוסקופיה אלקטרונית, פלואידיות (ניתוח מספר כרומוזומים), כימיה של צמחים ומבנה ותפקוד של אנזימים וחלבונים אחרים.
בשני העשורים האחרונים של המאה ה-20, בוטנאים ניצלו את הטכניקות של ביולוגיה מולקולרית, כולל גנומיקה ופרוטאומיקה ורצפי DNA כדי לסווג צמחים בצורה מדויקת יותר.
בוטניקה מודרנית היא נושא רחב ורב תחומי עם תרומות ותובנות מרוב תחומי המדע והטכנולוגיה האחרים.
נושאי המחקר כוללים את חקר אנטומיה של הצמח, צמיחה והתמיינות, רבייה וגטטיבית, ביוכימיה ומטבוליזם ראשוני, מוצרים כימיים, פיתוח, מחלות, פילוגנטיקה, סיסטמטיקה וטקסונומיה של צמחים.
נושאים בולטים בבוטניקה של המאה ה-21 הם גנטיקה מולקולרית ואפיגנטיקה.
למחקר הבוטני יש יישומים מגוונים באספקת מוצרי יסוד (חומרים כגון עץ, שמן, גומי, סיבים ותרופות), בהורטיקולטורה מודרנית, חקלאות ויערנות, בריבוי צמחים, רבייה ושינוי גנטי, בסינתזה של כימיקלים וחומרי גלם לבנייה והפקת אנרגיה, ובשמירה על המגוון הביולוגי.
מקורה של הבוטניקה הוא חקר צמחי מרפא, לשם שימוש בצמחים בשל סגולותיהם הרפואיות האפשריות.
דוגמאות ליצירות בוטניות מוקדמות נמצאו בטקסטים עתיקים מהודו המתוארכים לשנת 1100 לפנה"ס, ממצרים העתיקה, בכתבים אווסטניים ארכאיים, וביצירות מסין מלפני 221 לפנה"ס.
הבוטניקה המודרנית מוצאת את שורשיה ביוון העתיקה, במיוחד בתאופרסטוס (בערך 371–287 לפנה"ס), תלמידו של אריסטו שהמציא ותיאר רבים מעקרונותיה ונחשב באופן נרחב בקהילה המדעית כ"אבי הבוטניקה".
כתביו העיקריים מהווים את התרומות החשובות ביותר למדע הבוטני עד לימי הביניים, כמעט 1,700 שנים מאוחר יותר.
עבודה נוספת מיוון העתיקה שהשפיעה מוקדם על הבוטניקה היא , אנציקלופדיה בת חמישה כרכים על צמחי מרפא, שנכתבה באמצע המאה הראשונה על ידי הרופא והפרמקולוג היווני פדניוס דיוסקורידס.
De materia medica נקרא בהרחבה במשך יותר מ-1,500 שנה.
תרומות חשובות מתור הזהב של האסלאם כוללות את כתביהם של , ואבן באסל.
בתחילת המאה ה-13 אבו אל-עבאס א-נבאתי ואבן אלביטאר כתבו על בוטניקה בצורה שיטתית ומדעית.
באמצע המאה ה-16 נוסדו גנים בוטניים במספר אוניברסיטאות איטלקיות.
הגן הבוטני בפדובה משנת 1545 נחשב בדרך כלל לגן הראשון שעדיין נמצא במיקומו המקורי.
גנים אלה המשיכו את הערך המעשי של "גנים פיזיים" קדומים יותר, הקשורים לעיתים קרובות למנזרים, שבהם טיפחו צמחים למטרות רפואיות.
הם תמכו בצמיחת הבוטניקה כנושא אקדמי.
ניתנו הרצאות על הצמחים הגדלים בגנים.
גנים בוטניים הגיעו הרבה יותר מאוחר לצפון אירופה; הראשון באנגליה היה הגן הבוטני של אוניברסיטת אוקספורד ב-1621.
פוקס וברונפלס התנתקו מהמסורת של העתקת יצירות קודמות, והחלו לבצע תצפיות מקוריות משלהם.
בוק יצר מערכת משלו לסיווג צמחים.
הרופא (1515–1544) חיבר ספר צמחי מרפא חשוב מבחינה בוטנית ופרמקולוגית, Historia Plantarum, בשנת 1544 ופרמקופיאה בעלת חשיבות מתמשכת, Dispensatorium, בשנת 1546. חוקר הטבע קונרד גסנר (1516–1565) וההרבליסט ג'ון ג'ררד (1545–1611 לערך) כתבו על השימושים הרפואיים המשוערים של צמחים.
חוקר הטבע אוליסה אלדרובנדי (1522–1605) נחשב לאבי ההיסטוריה של הטבע, שכללה את חקר הצמחים.
בשנת 1665, באמצעות מיקרוסקופ מוקדם, גילה רוברט הוק תאים (מונח שהוא טבע) בשעם, וזמן קצר לאחר מכן ברקמת צמחים חיים.
במהלך המאה ה-18 פותחו מערכות של זיהוי צמחים, שבהן צמחים לא מזוהים ממוקמים בקבוצות טקסונומיות (כלומר משפחה, סוג ומין) על ידי ביצוע סדרה של בחירות בין זוגות של תכונות פנוטיפיות .
עד המאה ה-18 הגיעו לאירופה צמחים חדשים למחקר במספרים הולכים וגדלים, ממדינות שהתגלו לאחרונה ומהמושבות האירופיות ברחבי העולם.
בשנת 1753 פרסם קרל לינאוס את Species Plantarum, סיווג היררכי של מיני צמחים שנותר נקודת ההתייחסות למינוח הבוטני המודרני.
זה קבע נומנקלטורה דו-שמית סטנדרטית שבה השם הראשון ייצג את הסוג והשני זיהה את המין בתוך הסוג.
למטרות זיהוי, ה-Systema Sexuale של לינאוס סיווג צמחים ל-24 קבוצות לפי מספר איברי המין הזכריים שלהם.
הקבוצה ה-24, Cryptogamia, כללה את כל הצמחים עם חלקי רבייה סמויים, טחבים, טחבי כבד, שרכים, אצות ופטריות.
בוטניקה הייתה במקור תחביב לנשים מהמעמד הגבוה.
נשים אלו אספו וציירו פרחים וצמחים מרחבי העולם בדיוק מדעי.
הציורים שימשו לתיעוד מינים רבים שלא ניתן היה להעביר או לשמור בסביבות אחרות.
מריאן נורת' איירה למעלה מ-900 מינים בפירוט רב עם ציורי צבעי מים וצבעי שמן.
עבודתה ועבודות בוטניקה רבות אחרות של נשים היו ההתחלה לפופולריות של הבוטניקה לקהל רחב יותר.
הגדלת הידע באנטומיה, במורפולוגיה ובמחזורי חיים של הצמחים הובילה להבנה שיש זיקה טבעית יותר בין צמחים מזו שבמערכת של לינאוס.
(1763), אנטואן דה ג'וסייה (1789) ואוגוסטין קנדול (1819) הציעו כולם מערכות סיווג טבעיות חלופיות שקיבצו צמחים תוך שימוש במגוון רחב יותר של תכונות משותפות וזכו לעניין נרחב.
שיקפה את רעיונותיו לגבי התקדמות המורכבות המורפולוגית, ומאוחר יותר מערכת בנת'ם והוקר , שהייתה בעלת השפעה עד אמצע המאה ה-19, הושפעה מגישתו של קנדול.
ספרו של צ'ארלס דרווין "מוצא המינים" מ-1859 ותפיסתו של מוצא משותף חייבו שינויים במערכת הקנדולית כדי לשקף יחסים אבולוציוניים, להבדיל מדמיון מורפולוגי בלבד.
הבוטניקה הושפעה מאוד מהופעתו של ספר הלימוד ה"מודרני" הראשון, Grundzüge der Wissenschaftlichen Botanik של מתיאס שליידן, שב-1849 פורסם באנגלית בשם Principles of Scientific Botany.
שליידן היה ייסד את תאוריית התא עם תאודור שוואן ורודולף וירכו, ונמנה עם הראשונים שתפסו את המשמעות של גרעין התא שתואר על ידי רוברט בראון ב-1831. בשנת 1855 ניסח אדולף פיק את חוקי הדיפוזיה של פיק, שאפשרו את חישוב שיעורי הדיפוזיה המולקולרית במערכות ביולוגיות.
בהתבסס על תאוריית התורשה של גנים-כרומוזומים שמקורה בגרגור מנדל (1822–1884), הראה אוגוסט וייסמן (1834–1914) שהתורשה מתרחשת רק דרך תאי רבייה, ואילו תאים אחרים אינם יכולים להעביר תכונות תורשתיות.
עבודתה של (1898–1997) על אנטומיית הצמחים היא עדיין הבסיס העיקרי של הבוטניקה המודרנית.
ספריה Plant Anatomy ו-Anatomy of Seed Plants היו טקסטים מרכזיים בביולוגיה מבנית של צמחים במשך יותר מחצי מאה.
הדיסציפלינה של פותחה בסוף המאה ה-19 על ידי בוטנאים כמו , שהעלה את ההשערה שצמחים יוצרים , ומורו ויורשו שהמערכת שלו לתיאור צורות החיים של הצומח עדיין בשימוש היום.
התפיסה לפיה ההרכב של קהילות צמחים כמו יער רחב עלים משתנה בתהליך של סוקצסיה פותח על ידי , ארתור טנסלי ופרדריק קלמנטס.
לקלמנטס מיוחס הרעיון של צמחיית קליימקס כצמחייה המורכבת ביותר שסביבה יכולה לתמוך בה, וטנסלי הביא את הרעיון של מערכת אקולוגית לביולוגיה.
בהתבסס על עבודתו הקודמת הנרחבת של , הפיק ניקולאי ואווילוב (1887–1943) תיאורים של הביוגאוגרפיה, מרכזי התפוצה וההיסטוריה האבולוציונית של צמחים בעלי חשיבות כלכלית.
במיוחד מאז אמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 חלה התקדמות בהבנת הפיזיקה של תהליכים פיזיולוגיים בצמחים כמו דיות (טרנספירציה, הובלה של מים בתוך רקמות צמחיות), התלות בטמפרטורה של קצב התאיידות המים מפני העלים ו של אדי מים ופחמן דו-חמצני דרך הפיוניות.
התפתחויות אלו, יחד עם שיטות חדשות למדידת גודל הפיוניות וקצב הפוטוסינתזה, אפשרו תיאור מדויק של קצבי חילופי הגזים בין הצמחים לאטמוספירה.
חידושים בניתוח סטטיסטי מאת רונלד פישר, פרנק ייטס ואחרים ב אפשרו תכנון ניסיוני רציונלי וניתוח נתונים במחקר בוטני.
הגילוי והזיהוי של ההורמון הצמחי אוקסין על ידי בשנת 1948 אפשרו ויסות של גידול צמחים על ידי כימיקלים חיצוניים.
האוקסין הסינתטי היה אחד מקוטלי העשבים הסינתטיים המסחריים הראשונים.
ההתפתחויות במאה ה-20 בביוכימיה של צמחים הונעו על ידי טכניקות מודרניות של אנליזת כימיה אורגנית, כגון ספקטרוסקופיה, כרומטוגרפיה ואלקטרופורזה.
עם התפתחותן של ביולוגיה מולקולרית, גנומיקה, פרוטאומיקה ו, הקשר בין גנום הצמח ורוב ההיבטים של הביוכימיה, הפיזיולוגיה, המורפולוגיה וההתנהגות של צמחים ניתנים לניתוח ניסיוני מפורט.
התפיסה, שגובשה במקור על ידי בשנת 1902, לפיה כל תאי הצמח הם טוטיפוטנטיים וניתנים לגידול אין ויטרו (במבחנה}, אפשרה בסופו של דבר את השימוש בהנדסה גנטית באופן ניסיוני כדי לזהות גן או גנים האחראים לתכונה ספציפית, או להוסיף גנים כגון GFP שמדווחים מתי מתבטא גן מסוים.
טכנולוגיות אלו מאפשרות שימוש ביוטכנולוגי בצמחים שלמים או בתרביות תאים צמחיים הגדלים בביוריאקטורים כדי לסנתז חומרי הדברה, אנטיביוטיקה או תרופות אחרות, כמו גם יישום מעשי של המיועדים לתכונות כגון שיפור יבול.
המורפולוגיה המודרנית מזהה רצף בין הקטגוריות המורפולוגיות העיקריות של שורש, גזע (קאולומה), עלה (פילום) וטריכומה.
יתר על כן, היא מדגישה דינמיקה מבנית.
הסיסטמטיקה המודרנית שואפת לשקף ולגלות קשרים פילוגנטיים בין צמחים.
מודרנית מתעלמת במידה רבה ממאפיינים מורפולוגיים, תוך הסתמכות על רצפי DNA כנתונים.
אנליזה מולקולרית של רצפי דנ"א מרוב משפחות הצמחים הפורחים אפשר ל- Angiosperm Phylogeny Group לפרסם בשנת 1998 פילוגנטיקה של צמחים פורחים, ועונה על רבות מהשאלות על יחסים בין משפחות ומינים של בעלי פרחים.
הבוטניקה מחולקת לאורך מספר צירים.
חלק מתחומי הבוטניקה מתייחסים לקבוצות מסוימות של אורגניזמים.
חטיבות הקשורות למובן ההיסטורי הרחב של הבוטניקה כוללות בקטריולוגיה, מיקולוגיה ופיקולוגיה - חקר החיידקים, הפטריות והאצות בהתאמה - עם ה כתת-תחום של המיקולוגיה.
המובן הצר יותר של בוטניקה במובן של חקר צמחי עובר מובן בטעות כפיטולוגיה.
בריולוגיה היא חקר הטחבים (ובמובן הרחב יותר גם טחבי כבד ואנתוצרוטה).
פטרידולוגיה (או פיליקולוגיה) היא חקר שרכים.
ניתן לחלק את המחקר גם לפי גילדה ולא לפי ענף.
לחטיבות רבות של הביולוגיה יש תתי-תחומים בוטניים.
אלה מסומנים בדרך כלל על ידי הוספת המילה "צמחים" (למשל טקסונומיה של צמחים, אקולוגיה של צמחים, אנטומיה של צמחים, מורפולוגיה של צמחים, סיסטמטיקה של צמחים, אקולוגיה של צמחים), או קידומת פיטו- (למשל פיטוכימיה, פיטוגאוגרפיה).
חקר הצמחים המאובנים הוא פלאובוטניקה.
פיטוסוציולוגיה היא תת-תחום של אקולוגיה של צמחים המסווגת וחוקרת קהילות של צמחים.
ההצטלבות של תחומים מהקטגוריות הנ"ל מולידה שדות כמו בריוגאוגרפיה (חקר תפוצת הטחבים).
הבוטניקה חופפת מחד לחקלאות וגננות, ומאידך לרפואה ופרמקולוגיה, מה שמוליד תחומים כמו אגרונומיה, פיטופתולוגיה ופיטופרמקולוגיה.
רפובליקת בּוֹטְסְוָאנָה (בסצוואנה : Lefatshe la Botswana, ; באנגלית: Republic of Botswana) היא מדינה ללא מוצא לים בדרום יבשת אפריקה הגובלת בדרום אפריקה בדרום, בנמיביה במערב, בזמביה בצפון ובזימבבואה בצפון-מזרח.
המדינה קרויה על שם הקבוצה האתנית הגדולה שלה, הצוואנה.
בעבר הייתה מדינת חסות בריטית ונקראה בצ'ואנאלנד.
בוטסואנה אימצה את שמה החדש לאחר קבלת עצמאותה ב-30 בספטמבר 1966.
בוטסואנה נחשבת לאחת המדינות הדמוקרטיות ביותר ביבשת.
באצוואנה מתייחס לקבוצה האתנית הגדולה של הארץ שבאה לשטח מדרום אפריקה במהלך מלחמת הזולו בסוף המאה ה-19. לפני הקשר עם אירופה, הבאצוואנה חיו כרועי צאן וחקלאים תחת חוקים שבטיים.
במהלך המאה ה-19 פרצה יריבות בין מתיישבי הבאצוואנה והבורים מהרפובליקה הדרום-אפריקאית ומהגרים משבט השוֹנֵה ממדבר הקלהרי.
לאחר פניות מצד הבאצוואנה לעזרה, הקימה ממשלת בריטניה ב-31 במרץ 1885 את "בצ'ואנאלנד" כמדינת חסות.
החלק הצפוני נשאר תחת ניהול ישיר של הממשל המקומי יחד עם השלטון הבריטי והוא בוטסואנה של היום.
החלק הדרומי הפך לחלק ממושבת הכף והוא כיום חלק מהאזור הצפון-מערבי של דרום אפריקה; רוב דוברי סצוואנה כיום חיים בדרום אפריקה.
כאשר נוצרה מדינת דרום אפריקה בשנת 1910 מהמושבות הבריטיות באזור, הייתה כוונה לכלול גם את בצ'ואנאלנד באיחוד בזמן מאוחר יותר.
דבר זה לא התרחש מעולם, מאחר שבריטניה המשיכה לדחות את העברת השטחים בתואנה כי יש להתייעץ עם תושביהם.
עלייתה לשלטון של מפלגת המיעוט הלבן בדרום אפריקה בשנת 1948 והנחלת האפרטהייד הובילו להסרת חברותה של דרום אפריקה מחבר העמים הבריטי בשנת 1961. דבר זה חתם את הגולל על כל אפשרות לצירוף השטחים למדינה.
התרחבות השלטון המרכזי הבריטי והתפתחות הזהות הפוליטית של הממשל השבטי המקומי הביאו לביסוס שתי ועדות מייעצות במדינה, האחת בריטית והשנייה אפריקאית, בשנת 1920. חוקים שונים ב-1934 ביססו את כוח השלטון והחוק של השבטים.
שתי הוועדות אוחדו בשנת 1951.
ביוני 1964 קיבלה בריטניה את ההצעה לממשלה דמוקרטית עצמאית בבוטסואנה.
מושב הממשלה נקבע בעיר גאבורונה בשנת 1965. באותה השנה נחתמה חוקה והתקיימו הבחירות הראשונות במדינה.
העצמאות הוכרזה באופן רשמי ב-30 בספטמבר 1966.
בשנת 2001 זכה אתר טסודילו בצפון המדינה בהכרה כאתר מורשת עולמית.
ב-25 במרץ 2020 התגלה חולה ראשון של מגפת הקורונה.
באוקטובר 2024, הדיחה ברית מפלגות את מפלגת השלטון, לאחר שישים שנות שלטונה.
הרקע לכך היה מפולת כלכלית כתוצאה מקריסת שוק היהלומים המקומי — מקור ההכנסה העיקרי של המדינה.
מאז הכרזת החוקה בשנת 1965 והכרזת העצמאות ב-1966, בוטסואנה היא רפובליקה דמוקרטית.
הנשיא הוא ראש המדינה וגם ראש הממשלה.
נשיאה הראשון היה סרטסה קחאמה.
המפלגה הדמוקרטית במדינה זכתה עד 2024 בכל מערכות הבחירות.
נשיאה הנוכחי של בוטסואנה (מ- 1 בנובמבר 2024) הוא דומה בוקו.
נכון לשנת 2018, על פי מדד הדמוקרטיה של האקונומיסט, נמצאת בוטסואנה במקום השלישי מבין מדינות אפריקה (אחרי מאוריציוס וכף ורדה), ובמקום הראשון מבין המדינות באפריקה היבשתית.
בעת הכרזת העצמאות לא היה לבוטסואנה צבא.
כוח צבאי הוקם לראשונה לאחר תקיפת הצבא הרודזי בשנת 1977. הצבא מונה כיום כ-12,000 חיילים ונחשב לצבא ממושמע ורב יכולת.
לאחר שהתרחשו מספר שינויים פוליטיים לטובה באזור, עיקר פעילות הצבא היא בנושאים הומניטריים.
רוב קציני הצבא קיבלו את הכשרתם ממומחי צבא אמריקאים.
למדינת ישראל ישנם קשרים רשמיים עם בוטסואנה, אך לא קיימת שגרירות, ולבוטסואנה אין שגרירות בישראל.
קיימים הסכמי שיתוף פעולה ממשלתית ועסקית של המגזר הפרטי.
כלכלתה של בוטסואנה תלויה רבות בכלכלת דרום אפריקה.
מאז קבלת העצמאות כלכלתה של בוטסואנה גדלה והתפתחה במהירות.
ההכנסה לנפש עלתה בכ-9% בשנה בין 1966 ל-1999. הממשל הפגין תוכנית כלכלית יציבה ששרדה על אף קיצוצים בתקציב וחוב לאומי קטן יחסית.
דירוג האשראי של המדינה הוא הגבוה באפריקה.
כלכלתה של בוטסואנה מורכבת בעיקר מגידול בקר וממכרות היהלומים, אותם מפעילה חברה שמחציתה בבעלות הממשלה.
ההכנסות ממכירות יהלומים סיפקו בשנות ה-90 50% מסך הכנסות הממשלה.
על אף זאת, הואטה צמיחת הכלכלה בשנים האחרונות, לאחר משברים שונים בתקציב וכן לאור עלייה בדרישות למימון שירותי בריאות.
בוטסואנה נפגעה קשות מנגיף האיידס ומוערך שכשליש מהאוכלוסייה הם נשאים.
הממשלה הכירה בסיכון שהמגפה מהווה על המדינה והקימה מספר רב של תוכניות למניעת התפשטותה.
חלק ממשברי התקציב במדינה נובעים מעלותו הגבוהה של הצבא הסדיר.
ביקורות רבות נשמעות על הצבא, שיש הטוענים כי אין בו צורך והסיכוי למלחמה בבוטסואנה הוא קטן.
כמו כן, העסקת ילדים עדיין קיימת במדינה, אך הממשל הכריז על תוכנית למיגורה במהלך השנים הקרובות.
בשנים האחרונות מנסה בוטסואנה לגוון את כלכלתה מעבר לניצול משאבי הטבע בשטחה.
בשל כך בוטסואנה החלה לעודד השקעות זרות במדינה וכן בעלות זרה של חברות.
מיסים בהקשרים אלו הורדו או בוטלו כליל במטרה לעודד דבר זה.
רמת השחיתות בבוטסואנה נחשבת לאחת הנמוכות בעולם.
הפורום הכלכלי העולמי מדרג את בוטסואנה כאחת משתי המדינות בעלות הכלכלה התחרותית ביותר באפריקה.
רוב שטחה של בוטסואנה, כ-70% משטח האדמה, מכוסה על ידי מדבר הקלהארי.
בוטסואנה היא מדינה ללא מוצא אל הים, בחלקה הדרומי של אפריקה, צפונית לדרום אפריקה.
לבוטסואנה קו גבול באורך כולל של 4,013 ק"מ, אשר מתוכם 1,360 ק"מ שייכים לגבול של בוטסואנה ונמיביה; 1,840 ק"מ עם דרום אפריקה; 813 ק"מ עם זימבאבווה ו-2 ק"מ עם זמביה.
רוב האדמה בבוטסואנה שטוחה, אם כי יש אזורים בהם ניתן למצוא גבעות והרים נמוכים, שם בדרך כלל מתבצעות עבודות כרייה.
הנקודה הנמוכה ביותר בבוטסואנה היא הצטלבותם של נהר הלימפופו עם נהר השאשה בגובה של 513 מ' מעל פני הים.
הנקודה הגבוהה ביותר נמצאת בגבעות טסודילו, ברום של 1489 מ' מעל פני הים.
בשנת 1999 התברר שגבעת אוצה מגיע לגובה של 1491 מ'.
באזור הדרום-מערבי מצוי חלק ממדבר הקלהארי.
בצפון-מערב המדינה, מצויה דלתת האוקוונגו, שהיא הדלתה היבשתית הגדולה ביותר בעולם.
בצפון המדינה מצוי פארק מקחאדיחאדי, בו מצויים אגני מלח צחיחים.
מישור המלח הגדול מקאגאדיקגאדי הממוקם בצפון היה פעם ימה, אך משהתייבש נותרו משקעי מלח גדולים באזור.
האקלים של בוטסואנה יבש למחצה.
הקייצים במדינה חמים מאוד, ומלווים בדרך כלל בסופות ורוחות חמות וחזקות.
אוכלוסיית בוטסואנה מונה כ-2.4 מיליון נפש.
98% מהאוכלוסייה היא מהשבטים הילידים וישנו מיעוט בן 2% של לבנים.
73% מהאוכלוסייה היא נוצרית, 20% אתאיסטים ושאר האוכלוסייה מאמינה בדתות מקומיות.
אחוז הבערות במדינה עומד על 14%.
ממוצע הילודה לאישה הוא 2.7 צאצאים.
תוחלת החיים היא 69.8 שנים.
20% מהאוכלוסייה הם נשאים של מגפת האיידס ומחלת המלריה נפוצה אף היא במדינה.
כאשר פסטוס מוגאה נבחר לנשיא המדינה בשנת 2004 הוא יזם תוכנית רחבה למלחמה באיידס ושיעור החולים במחלה זו אכן ירד באופן משמעותי.
החגים בבוטסואנה הם בעיקר חגים נוצריים, כגון חג המולד וחג הפסחא.
אֱגוֹז אֲדָמָה, המכונה בוטן בשפה יום יומית, הוא זרעו האכיל של הצמח ארכיס תת-קרקעי (Arachis hypogaea).
על אף שמו, "אגוז האדמה" אינו אגוז על פי הגדרתו הבוטנית, אלא קטנית (ואף שמו המקובל בערבית הוא "פול סודני").
בערכו התזונתי דומה הבוטן לאגוז, שכן כמחציתו שומן וכרבעו חלבון.
שמם המקובל של אגוזי האדמה, "בוטנים", ניתן להם בטעות, מכיוון שבמקורות משמש שם זה לציון הפרי של האלה האמיתית (אלת הבוטנה; פיסטוק).
הבוטנים גדלים מתחת לאדמה בתוך תרמיל עצי, כאשר כל תרמיל מכיל לרוב זוג זרעים.
מגדלים אותו בארצות שאקלימן חם למדי.
הצמח נמנה עם משפחת הפרפרניים, אחת משלוש תתי-משפחות של משפחת הקטניות, ומוצאו מאמריקה הדרומית.
צמחי אגוז האדמה הם חד-שנתיים.
העלים מורכבים משני זוגות עלעלים; הפרחים קטנים וצהובים.
לאחר ההפריה מתכופפים העוקצים הנושאים את השחלה המופנית כלפי מטה, ונועצים את הפרי המתפתח בתוך האדמה.
מתפתח תרמיל (המכונה "קטנית"), ובו זרע אחד עד שלושה.
גידול אגוזי האדמה מצליח בעיקר בקרקעות קלות או חוליות, שכן אם הקרקע נוקשה או טינית, אז יכבד על הפירות לחדור ולהתפתח בתוכה.
אף על פי כן אפשר לקבל יבולים גדולים גם באדמות כבדות, בתנאי שהן תחוחות, והגידול עולה יפה אף בקרקעות הלס בנגב בישראל.
בוטנים נאכלים קלויים ("פיצוחים"), מבושלים במי-מלח, או ללא עיבוד כלל.