tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כאשר סכסוך קבוצתי מתרחב לאומות או שבטים, תורת המלכותיות טוענת שהסכנה הקולקטיבית מובילה את האזרחים להתחיל לחוש רגשות עזים של זהות לאומית או שבטית, להעדיף מערכת פוליטית חזקה והיררכית, לאמץ משמעת קפדנית וענישה על סטיה מהתלם, ולהביע שנאת זרים ומוסר דתי ומיני קפדני.
מטרות על יושמו במספר ניסויים על מנת להפחית קונפליקט בין קבוצות.
אליוט ארונסון יישם את רעיון מטרות העל באוסטין, טקסס במהלך האינטגרציה בבתי הספר הציבוריים באוסטין.
ארונסון השתמש בפרויקטים קבוצתיים בכיתות בית ספר יסודי כדרך לגרום לילדים לבנים ושחורים לעבוד יחד ולהפחית את האפליה.
ארונסון הורה למורים להקצות פרויקטים שניתן היה להשלים רק אם כולם בקבוצה ישתתפו, והמורים נתנו לחברי הקבוצה ציון.
העובדה שילדים עבדו יחד והסתמכו אחד על השני בקבלת ציונים, טיפחה תלות הדדית חיובית והגברת החיבה בקרב הילדים השחורים והלבנים, כמו גם הפחתת בריונות ואפליה.
בנוסף, הדבר שיפר את הביצועים של כל הילדים.
בלייק ומוטון יישמו מטרות על בסכסוכים בארגונים עסקיים.
הם מציינים שבהקשר עסקי, מטרות העל חייבות להיות אטרקטיביות עבור שני הצדדים בארגון או במסגרת המשא ומתן.
אם שני הצדדים אינם מעוניינים להשיג את מטרת העל או מאמינים שעדיף להם בלעדיה, הרי שלא יושג צמצום הסכסוך בין הקבוצות.
בלייק ומוטון גם מציעים שמטרות העל יהיו לרוב תוצאה של מודל פתרון הבעיות הבין-קבוצתי שלהם.
הרברט קלמן יישם את הרעיון של מטרות על בסכסוך הישראלי-פלסטיני כדי לשפר את היחסים בין חברי שתי הקבוצות.
הוא יצר סדנאות לפתרון בעיות שבהן עודדו ישראלים ופלסטינים לפתור יחד את הבעיות שניתנו להם וכן ליצור אינטראקציה באווירה חיובית.
סדנאות אלו התמקדו לרוב בבעיות ספציפיות, כגון תיירות, פיתוח כלכלי או מסחר, מה שאיפשר לשתי הקבוצות למצוא פתרונות מעשיים וחיוביים לבעיות אלו ולשפר את היחסים בין הקבוצות.
מקלנדון ואיצן חקרו קבוצות כדורסל בין-גזעיות בשנות ה-70 ומצאו שבקבוצות שבהן התלות ההדדית של חברי קבוצה שחורים ולבנים הייתה גבוהה ושאחוז הזכייה בהן היה גבוה, היו פחות מקרים של עמדות אנטי-שחורות בקרב שחקנים לבנים והיה יותר רצון לאינטגרציה.
קיימות תאוריות נוספות העוסקות בחקר יחסים בין קבוצות ומציעות זוויות שונות לבחינת המקורות של הסכסוך החברתי.
בעוד שתאוריית הקונפליקט הריאליסטי מתמקדת במשאבים מוגבלים ובאופן שבו תחרות עליהם מובילה לעוינות בין קבוצות, תאוריית הזהות החברתית מתמקדת בתהליכים זהותיים ופסיכולוגיים של שיוך קבוצתי.
תאוריית הזהות החברתית מציעה שלא רק שאנשים מקטלגים את עצמם ואחרים באופן טבעי, אלא שהם מפיקים חלק מהזהות שלהם מהיותם חלק מקבוצה חברתית.
להיות חלק מקבוצה חברתית הוא מקור להערכה עצמית חיובית ומניע אנשים לחשוב על הקבוצה שלהם כטובה יותר מקבוצות אחרות.
על פי גישה זו, אנשים מגדירים את עצמם לפי השתייכותם לקבוצות חברתיות ומפתחים הזדהות עם קבוצתם, מה שמוביל להעדפה של קבוצתם והפליה כלפי קבוצות אחרות גם ללא תחרות מוחשית על משאבים.
לפי תאוריית הזהות החברתית, מטרות עילאיות מועילות רק במידה שהן מבליטה את הזהות העליונה.
הזהות העליונה היא שחשובה לצמצום הקונפליקט הבין-קבוצתי, ולא המטרות כשלעצמן.
אם ניתן להפוך את הזהות העליונה לבולטת ללא שימוש ביעדים, הרי שהמטרות עצמן אינן מסייעות לצמצום הקונפליקט.
העובדה ששתי קבוצות פועלות יחד על מטרת על אחת, כפי שהתרחש בשלב השלישי של ניסוי מערת השודדים, הופכת את הזהות הקבוצתית של הקבוצה הגדולה לבולטת יותר.
תאוריית הסיווג החברתי מתמקדת אף היא בגורמים פסיכולוגיים וזהותיים.
היא מציעה שאנשים מקטלגים את עצמם ואחרים לקבוצות באופן טבעי, גם כאשר אין מניע לעשות זאת.
התאוריה מתמקדת במתמקדת באופן שבו אנשים מחלקים את סביבתם לקטגוריות חברתיות, דבר שמשפיע על הדרך שבה הם תופסים את עצמם ואת האחרים.
לפי גישה זו, עצם הסיווג לקבוצות מוביל להטיות קוגניטיביות, סטריאוטיפים ולעיתים אף לאפליה בין קבוצות.
התאוריה תומכת ברעיון זה פרדיגמת הקבוצה המינימלית של טאג'פל, שהראתה שיש אפליה בין קבוצות שנוצרו במהלך ניסוי, כלומר קבוצות שאין להן במשותף היסטוריה, עתיד, אינטראקציה או מוטיבציה.
סיווג חברתי מצביע על כך שתחרות בין קבוצות עשויה להיות מאפיין של נטייה זו לקטגוריזציה ועלולה להתעורר גם ללא יעדי משחק סכום אפס.
לפי הפרדיגמה של טאג'פל, אנשים יגיעו עד כדי פגיעה בקבוצה שלהם כדי לפגוע ביתר שאת בקבוצה השנייה.
לפיכך, מטרות עילאיות עשויות שלא לפתור את כל צורות האפליה.
תאוריית המגע מציעה גישה לפתרון קונפליקטים והפחתת עוינות בין קבוצות יריבות, באמצעות אינטראקציה ישירה ומובנית בין חברי הקבוצות.
לפי גישה זו, מגע חיובי בין חברי קבוצות שונות בתנאים מתאימים (כגון שוויון מעמד, מטרה משותפת ותמיכה מוסדית) יכול להפחית סטריאוטיפים ולשפר יחסים בין-קבוצתיים.
מחקרם של בני הזוג שריף על מטרות על, נתפס באופן כללי כהפרכה של היבטים מסוימים בתאוריית המגע, הקובעת כי דעות קדומות ואפליה בין קבוצות קיימות במידה רבה עקב היעדר מגע ביניהן.
חוסר מגע זה גורם לשני הצדדים לפתח תפיסות שגויות לגבי מי שהם לא מכירים ולפעול על פי אותן תפיסות מוטעות בדרכים מפלות.
מחקרם של בני הזוג שריף הראה שמגע בין קבוצות אינו מספיק כדי לסלק דעות קדומות ואפליה, לפחות לא בסביבה תחרותית.
אם קבוצות מתחרות על אותם משאבים מוגבלים, הגדלת הקשר בין הקבוצות לא ישכנע את הקבוצות לראות אחת את השנייה בצורה חיובית יותר.
במקום זאת, הם ימשיכו להפלות, כפי שעשו הנערים בקייטנות של שריף.
זה נכון במיוחד כאשר הקבוצות הן במעמד לא שוויוני וקבוצה אחת יכולה לשלוט במשאבים ובכוח.
על פי תיאורית האיום המשולב, עוינות בין קבוצות נוצרת מתוך תפיסה של איום מצד קבוצה חיצונית, בין אם מדובר באיום ממשי (כגון תחרות כלכלית) ובין אם באיום סמלי (כגון איום על ערכים או זהות תרבותית).
כדי לצמצם עוינות זו, יש להפחית תחושות איום באמצעות יצירת אינטראקציות חיוביות והדגשת הדמיון בין הקבוצות
תאוריית הצמיחה המאוחדת (Unified Growth Theory) מציגה את הצמיחה וההתפתחות הכלכלית לאורך ההיסטוריה האנושית, והפרהיסטוריה כתהליך רציף שמונע על ידי התפתחות טכנולוגית, השכלה, ושינויים דמוגרפיים בפריון הילודה, בכמות ההשקעה בילדים.
התאוריה פותחה על ידי עודד גלאור על רקע כישלונה המיוחס של תאוריית הצמיחה האנדוגנית (Endogenous Growth Theory) להסביר תופעות אמפיריות מרכזיות בתהליכי צמיחה כלכלית, ובפרט את העלייה הדרמטית באי-השוויון בין מדינות במאתיים השנים האחרונות.
במשך רוב ההיסטוריה והפרהיסטוריה האנושית, כמעט ולא התקיימה צמיחה כלכלית.
ההתקדמות הטכנולוגית התקזזה עם גידול האוכלוסייה, כך שרמת החיים נותרה קרובה לקיום בסיסי.
ואז, לפני כ-200 שנה, מדינות מסוימות (כמו בריטניה, ארצות הברית, גרמניה ועוד) החלו לפרוץ מתוך תקופה ממושכת של קיפאון כלכלי ולעבור לתקופה של צמיחה מתמשכת — תהליך שהוביל לשיפור משמעותי ברמת החיים, ושינה מן היסוד את מבנה העושר, גודל האוכלוסייה, רמת ההשכלה והבריאות ברחבי העולם.
השאלה המרכזית של כלכלנים והיסטוריונים רבים היא למה דבר כזה התרחש וכיצד.
במשך רוב קיומה של האנושות (העידן המלתוסאני, עד לפני כ-200 שנה), — הן מבחינה גאוגרפית והן לאורך זמן.
קידמה טכנולוגית במאות השנים האחרונות הובילה לעלייה בגודל האוכלוסייה.
התאוריה מסבירה את תהליך הצמיחה בכללותו — מהופעת הציוויליזציה ועד ימינו ומנסה גם להסביר את הכוחות שמובילים להבדלים בעיתוי המעבר מקפאון לצמיחה ואת מקורות הפערים בהכנסות בין מדינות.
במהלך העשור האחרון, התחזיות שנגזרות מהתיאוריה והמנגנונים העומדים בבסיסה זכו לאישושים במחקרים אמפיריים וכמותיים, והיא עוררה עניין רב בחקר ההשפעות של כוחות היסטוריים ופרה-היסטוריים על פיתוח כלכלי השוואתי ועל הפערים בעושר בין מדינות.
התיאוריה נבחנה גם כמותית בשלמותה.
לפי המודל, תכונות שהיו משלימות לסביבה טכנולוגית מתקדמת הניבו רמת הכנסה גבוהה יותר, וכתוצאה מכך גם הצלחה רבייתית גבוהה יותר.
גם תחזיות ניתנות לבדיקה שמבוססות על תיאוריה אבולוציונית זו אושרו במחקרים אמפיריים וכמותיים כאחד.
תאוריית הקבלה-דחייה הבין-אישית (IPAR Theory) מציעה שהתנהגות של קבלה או דחייה, בעיקר מצד דמויות משמעותיות (כמו הורים, בני זוג, חברים וכדומה), משפיעה באופן משמעותי על התפתחות, רווחה נפשית והתנהגות של אדם לאורך חייו.
התיאוריה מסבירה כיצד חוויות של קבלה או דחייה, במיוחד בילדות, מעצבות את תפיסת העצמי, את היכולת ליצור קשרים בין-אישיים ואת דפוסי ההתנהגות של האדם.
התיאוריה הועלתה על ידי הפסיכואנליטיקאי רונלד פ.
והיא מנסה לתאר, לחזות ולהסביר את ההשלכות וההקשרים העיקריים של קבלה ודחייה בין-אישיות בסוגים שונים של מערכות יחסים ברחבי העולם.
היא נודעה בעבר בשם "תאוריית הקבלה-דחייה ההורית" (PAR Theory).
יותר משישה עשורים בוצעו מחקרים בנושא תאוריית PAR, ובשנת 2014 שונה השם לתאוריית IPAR, מכיוון שההנחות המרכזיות של התיאוריה כוללות את כל מערכות היחסים החשובות במהלך החיים, ולא רק היחסים עם ההורים.
תאוריית IPAR כוללת שלוש תיאוריות משניות הקשורות זו לזו.
יחד הן עוסקות בסיבות, בהשפעות ובהקשרים ההתפתחותיים
של קבלה ודחייה בין-אישיות, כמו גם ביישום הגלובלי של התיאוריה.
שלוש תיאוריות המשנה הן תאוריית המשנה על האישיות, תאוריית המשנה על התמודדות ותאוריית משנה ומודל של מערכות חברתיות-תרבותיות.
תאוריית המשנה על האישיות עוסקת בעיקר בתוצאות הפאן-תרבותיות של קבלה ודחייה בין-אישיות.
אישיות מוגדרת כ"מערכת יציבה פחות או יותר של נטיות תגובה (כלומר, נטיות רגשיות, קוגניטיביות, תפיסתיות ומוטיבציוניות) ודרכי תגובה בפועל (כלומר, התנהגויות נצפות) במצבי חיים או בהקשרים שונים".
עיקרון מרכזי אחד של התיאוריה קובע כי לכל בני האדם, ללא קשר לגזע, מגדר, תרבות או מוצא אתני, יש צורך ביולוגי בקבלה ובתגובות חיוביות מצד האנשים החשובים בחייהם.
אלה מכונים "אחרים משמעותיים" (דמויות התקשרות), כלומר אנשים שחולקים קשר רגשי מתמשך עם ילד או מבוגר החשובים להם באופן ייחודי, לרוב הורים או בני זוג רומנטיים.
אופי התגובות החיוביות והתנהגויות הקבלה מצד "אחרים משמעותיים" עשוי להשתנות אצל הפרט בהתאם לתרבות, מין וגיל.
כאשר ילדים או מבוגרים אינם מקבלים את הקבלה או התגובה החיובית שהם זקוקים להן, הם נוטים לתפוס זאת כצורה של דחייה בין-אישית ולהגיב בשילוב של 10 נטיות הנראות כנטיות כלל-תרבותיות.
אלה כוללות: חרדה, חוסר ביטחון, עוינות/תוקפנות, תלות או עצמאות הגנתית, הערכה עצמית שלילית, התאמה עצמית שלילית, חוסר תגובה רגשית, חוסר יציבות רגשית, השקפת עולם שלילית ועיוותים קוגניטיביים.
"תלות", או "הרצון או הכמיהה הפנימית, המורגשת פסיכולוגית, לתמיכה, טיפול, נוחות, תשומת לב, טיפוח והתנהגויות דומות רגשיות (בניגוד לתמיכה אינסטרומנטלית או מוכוונת משימות) מצד 'אחרים משמעותיים'" היא תגובה נפוצה בקרב אנשים המחפשים קבלה בעקבות חוויה של דחייה.
אנשים נמצאים על רצף תלות בין "עצמאי" ל"תלותי".
המקום שבו אדם נמצא על הרצף תלוי בעיקר בשאלה אם הוא תופס את עצמו כמקובל או דחוי על ידי "אחרים משמעותיים".
ילדים ומבוגרים התופסים את עצמם כמי שנהנו מספיק מקבלה נוטים להציג "תלות רגילה", בעוד שילדים ואחרים שאינם מקבלים מספיק קבלה או מתמודדים עם דחייה מפתחים לעיתים קרובות "עצמאות הגנתית".
דחייה הורית או דחייה מצד אחרים משמעותיים אחרים עלולות לגרום לפגיעה בדימוי העצמי, השקפת עולם שלילית וחוסר יציבות רגשית.
על מנת להתמודד עם רגשות ותוצאות שליליים אלה, אנשים המרגישים דחויים עשויים לפתח עצמאות הגנתית, שבה אדם אינו מחפש תמיכה רגשית והתקשרות לאחרים או נמנע מהן באופן פעיל, אף על פי שהוא עדיין משתוקק לקבלה.
שליטה היא משתנה נוסף המשפיע על המקום שבו אדם נמצא על עקומת התלות.
ילדים בעלי "תלות לא בשלה" זוכים לקבלה רבה אך גם חווים שליטה הורית פולשנית.
סגנון הורות זה נקרא "הורות חונקת" וילדים שחווים אותו מתקשים לעיתים קרובות לפתח מיומנויות חברתיות, רגשיות והתנהגותיות המתאימות לגילם.
תאוריית המשנה על התמודדות מבקשת להבין מדוע ילדים ומבוגרים מסוימים אינם סובלים, ככל הנראה, מאותן השפעות שליליות של דחייה שאנשים דחויים אחרים מתמודדים איתן.
התיאוריה מתמקדת ב"מתמודדים רגשית", שהם בעלי בריאות נפשית ורגשית טובה למדי לנוכח מצוקה, בניגוד ל"מתמודדים אינסטרומנטליים", שעשויים להצליח מבחינה מקצועית או אקדמית, אך עדיין לסבול מבעיות נפשיות ורגשיות.
תכונות שנראות קשורות להתמודדות רגשית טובה כוללות תחושת עצמי מובחנת, תחושת הגדרה עצמית חזקה ויכולת לבצע דה-פרסונליזציה.
תיאוריה משנה ומודל של מערכות חברתיות-תרבותיות
תאוריית המשנה על מערכות חברתיות-תרבותיות מתמקדת בסיבות עיקריות ובקורלציות חברתיות-תרבותיות של קבלה-דחייה בין-אישית בהקשר רחב.
תאוריית משנה זו בוחנת גורמים חברתיים-תרבותיים רחבים יותר המשפיעים על הסיבות לכך שאנשים חווים קבלה או דחייה.
מוסדות חברתיים גדולים יותר, כמו המערכת הכלכלית, מבנה המשפחה והארגון הפוליטי, נוטים לעצב את מידת הקבלה שמציעים הורים ואנשים משמעותיים אחרים.
בנוסף, ההקשר התרבותי יכול גם להשפיע על האופן שבו ילדים ובני נוער תופסים את הקבלה או הדחייה שלהם, וכיצד הם מגיבים לה או מתמודדים איתה.
המערכת היא גם דו-כיוונית, מכיוון שנטייה של תרבות לקבלה או דחייה עשויה להוביל למערכות והתנהגויות ביטוי שונות של מוסדות.
תאוריית IPAR טוענת שכל מערכות היחסים הבין-אישיות המשמעותיות מושפעות מממד החיבה, מקבלה בין-אישית ועד דחייה בין-אישית, בהתאם לכמות האהבה או החיבה שאדם מקבל מבן/בת הזוג.
ההתנהגויות הפיזיות, המילוליות והסמליות הספציפיות הקשורות לקבלה או דחייה בין-אישית עשויות להשתנות בהתאם לתרבות או לחברה, אך ההשפעות של תחושת קבלה או דחייה נשארות יציבות בין תרבויות.
קבלה בין-אישית מאופיינת בחמימות, חיבה, נוחות, תמיכה רגשית ואהבה מצד בן/בת הזוג.
לעומת זאת, מערכות יחסים בעלות רמת דחייה בין-אישית גבוהה מאופיינות בהיעדר רגשות חיוביים, ועלולות לכלול גם נסיגה רגשית, וכן נוכחות של התנהגויות פוגעניות מבחינה פסיכולוגית או פיזית.
דחייה יכולה להתבטא בכל שילוב של ארבעה גורמים: קור או חוסר חיבה, עוינות או תוקפנות, אדישות או הזנחה, ודחייה בלתי מובחנת.
דחייה בלתי מובחנת מבוססת על התפיסה של הפרט שהורה (או דמות התקשרות) או אדם אחר שחשוב לפרט לא אכפת לו ממנו, לא רוצה אותו או לא אוהב אותו, אף על פי שייתכן שלא יהיו ביטויים התנהגותיים משלוש הקטגוריות הקודמות של דחייה.
תאוריית IPAR פותחה על ידי רונלד פ.
רוהנר, שהחל לעבוד על סוגיות של קבלה ודחייה בין-אישיות כסטודנט לתואר שני באוניברסיטת סטנפורד בשנת 1959. בזמן שביצע ניתוחים בין-תרבותיים על תוצאות תהליכי דחייה בקרב ילדים, גילה כי דחייה הורית במהלך הילדות מובילה לתוצאות שליליות דומות ברחבי העולם.
בשלב מוקדם, מחקרו של רוהנר התמקד במידה רבה ביחסי הורה-ילד והתיאוריה נקראה "תאוריית קבלה-דחייה הורית" (PARTheory) לאחר שהוא ואוולין סי.
רוהנר ערכו גיליון מיוחד של Behavior Science Research (כיום Cross-Cultural Research) בנושא "מבחנים עולמיים של תאוריית קבלה-דחייה הורית" בשנת 1980. עם זאת, עד שנת 2000, רוהנר וחוקרים אחרים כמו עבדול ח'לק החלו לחקור את ההשפעות של דחייה במערכות יחסים משמעותיות שאינן הוריות.
ח'לק ביצע מחקר שמצא כי להשפעות של דחייה מצד בן/בת זוג אינטימיים היו השפעות דומות בבגרות לאלו של דחייה הורית בילדות.
בעקבות מחקר זה, דמויות התקשרות נוספות נכללו במחקר IPARTheory, כולל עמיתים, חברים טובים, אחים ואחיות, מורים, מאמנים, גיסים, חותנים ומפקחים/מנהלים.
בשנת 2014 שונה שם התיאוריה ל"תאוריית קבלה-דחייה בין-אישית" (IPARTheory) כדי לשקף את היקף התיאוריה והמחקר המורחב.
תאוריית קשר (יכולה להיקרא גם: תאוריית קונספירציה או טענת מזימה) היא ניסיון להסביר אירוע או תופעה באופן חתרני כמבוססת על קנוניה, מתוך תפיסה שגורמים בעלי כוח מסתירים מהציבור הרחב את האמת, ומונעים את חשיפתה בשל אינטרסים שונים.
בתיאוריות הקשר מקושרים לרוב גורמים חברתיים ובעלי עוצמה שונים – כמו רשויות שלטון, מדענים ואמצעי תקשורת – בטענה שהם מתאמים את עמדותיהם, משתיקים או מטייחים את העובדות ה"אמיתיות", ומייצרים גרסה היסטורית רשמית ומוטעית לציבור.
תאוריות קשר משגשגות בעידן הפוסט־אמת.
הן משגשגות כאשר המידע על ההתרחשויות לוקה בחסר או שמקורות שונים לגביו סותרים זה את זה, גם אם בפרטים זניחים ומעוטי חשיבות, וכאשר קיימת חשדנות כלפי גופים בצמרת השלטון או באמצעי התקשורת.
ככל שתאוריית הקשר מניחה שמסתירי האמת הם בעלי עוצמה גדולה יותר, היא נעשית חסינה יותר מפני הפרכה, משום שקל לה יותר להסביר ממצאים הסותרים אותה בפעילות מכוונת.
תאוריות קשר לרוב אינן תאוריה כלל, והמונח "תאוריית קשר" נטבע בטעות בדו"ח ועדת וורן משנת 1964, והפך למונח פופולרי על אף שהוא שגוי.
זהו צירוף כבול, בו משמעות המילים המחוברות יחד שונה ממשמעותן המילולית של רכיביו.
תאוריות קשר לרוב אינן יכולות להיחשב כסוג של תאוריה מדעית, בגלל שהן לא עומדות בתנאים ליצירת תאוריה, בהם התבססות על ממצאים אמפיריים, הערכת מקורות, חוקים הנגזרים מהתיאוריה, והיכולת להפריך את נכונות התאוריה בהינתן ממצאים הסותרים את הנחות היסוד שלה.
תאוריית קשר היא האמונה שסוכן אחד או יותר פעלו יחד בסתר על מנת להשיג מטרה מסוימת, הקונספירציה הזו הוסתרה מהציבור, והוא אמור לדעת עליה.
לדוגמה, הטענה שהיהודים שותפים לקשר להשתלט על העולם, או שהממשל האמריקני פועל כגוף אחיד להסתרת עדויות על נחיתת חייזרים.
לתאוריות קשר יש חמישה מאפיינים מגדירים:
התנגדות להסבר מקובל של מאורע: תאוריות קשר יוצאות כנגד הסברים המקובלים בציבור.
המחזיקים בתאוריות מאשימים את הקושרים על כך שהם מסתירים את פעולותיהם, את התקשורת על שיתוף הפעולה שלה עם ההסבר המקובל, ואת הציבור על תמימותו.
תיאור פעולות מרושעות או אסורות: תאוריות קשר מספרות על מעשים מרושעים או אסורים.
כמעט תמיד התאוריות מתייחסות למעשים שליליים הנעשים על־ידי הסוכנים, זו גם הסיבה לכך שלטענתם המעשים האלה נשמרים בסוד.
ייחוס יכולת ביצוע לפרטים וקבוצות: תאוריות קשר טוענות שקבוצה קטנה של קושרים הצליחה להשיג תוצאות משמעותיות, ועל הציבור לדעת על כך.
התוצאות הללו אינן מקריות, והן לא נוצרו בשל גורמים מערכתיים או בלתי־אישיים, אלא בשל פעולתם של סוכנים ספציפיים.
עבור פופר, מאפיין זה הוא מאפיין המפתח של תאוריות קשר.
לדוגמה, האמונה שמגפת הקורונה אינה תוצר של תקלה או עקב שילוב של מצב טבעי (אבולוציה של נגיפים), ומצב טכנולוגי-חברתי (הפצת מגפות באמצעות טיסות) אלא תוצאה של רצון של קבוצה מסוימת להפיץ את הנגיף.
לעיתים תאוריות הקשר מייחסות כוח לא סביר לקבוצות חסרות כוח כמו פליטים, קבוצות מיעוט כמו יהודים ופעילות מגדר וזכויות נשים.
בתאוריות קשר מונח כי קבוצת אנשים יכולה לפעול ביעילות ובתיאום.
לעיתים קרובות יש גם הנחה כי קבוצה זו יכולה להסתיר את הקשר דרך השפעה על התקשורת, האקדמיה, מוסדות המדינה וכו'.
סיכון אפיסטמי: מכיוון שתאוריות קשר מתנגדות להסבר המקובל, הן מתבססות על פחות מידע עובדתי מההסבר המקובל, ולכן יש להן סיכון גבוה יותר להיות שגויות.
רמת הסיכון עולה ככל שחולף זמן רב יותר מאז המאורע וככל שמספר הקושרים גדל.
זאת משום שבתנאים הללו צפויים להיחשף יותר עובדות התומכות בתאוריה.
עם זאת, לא ניתן לטעון שתאוריות קשר הן בהכרח שגויות או בלתי־סבירות.
אנשים אכן קושרים זה עם זה, ולעיתים רחוקות נחשפת לעיני הציבור שרשרת האירועים המלאה שהובילה לתוצאה מסוימת.
לכן, אמיתותה של התאוריה לא מהווה את אחד המאפיינים המגדירים, אלא רק הסיכון המוגבר לכך שהיא שגויה.
מבנים חברתיים: תאוריות קשר הן אמונות שאנשים משתפים מתוך תקווה להשיג יעדים חברתיים.
יעדים אלה יכולים להיות הוצאת האמת לאור או הגברת השנאה כלפי קבוצה חברתית אחרת, אך הן יכולות להיות מונעות גם מתוך הרצון לזכות בתגמולים.
לרוב תאוריות הקשר מספר מאפיינים משותפים, החוזרים פעם אחר פעם בתאוריות מסוג זה:
אנשים משוחררים מהכרה: בכל תאוריות הקשר מונח כי ישנו ממסד יעיל להפליא, אחיד במטרותיו, עקיב בפעולתו ונטול מצפון.
במקביל, מונח כי ישנם אנשים שבזכות תכונה לא מוגדרת הצליחו להשתחרר מהצו המוסדי ולספק עדות "מבפנים" על מערכת ההסתרה וההשתקה שביסוד הקנוניה.
הנחה זו מאפשרת לקבל את עדותם של ה"בוגדים" בממסד באופן פשוט, כעובדות שאין עליהן מחלוקת, לצד המשך דחיית דבריהם של שאר אנשי הממסד.
טמטום ממסדי: לצד הנחת האומניפוטנטיות של הממסד הסימבולי, מונח כי אותו ממסד הוא גם מטומטם, רשלני, לא מתואם, ונוטה לכישלונות במשימות הפשוטות ביותר.
הנחה זו, שאינה מבוטאת אף פעם במפורש, היא הדרך להסביר את מגוון ה"ממצאים" העומדים לרשותם של בעלי תאוריית הקשר.
שום דבר אינו כפי שהוא נראה הדברים האמיתיים מתרחשים מתחת לפני השטח ומה שכן רואים הוא תעתוע עקב מזימה להסתיר את האמת.
מציאת קשרים נסתרים במקומות רבים - לפי החשיבה הקונספירטיבית אין מקום למקריות, ולכן תומכי תאוריית הקונספריציה מוצאים תבניות ודפוסים קבועים נמצאים בכל פינה, גם כאשר הם מוסתרים.
בארצות הברית קיימת שכיחות גבוהה של אמונה בקונספירציות.
לדוגמה, 56% מאמינים שההתנקשות בנשיא קנדי לא בוצעה על־ידי אדם בודד, 50% מאמינים שהממשל מסתיר מידע על נוכחות חייזרים, 35% מאמינים שקיימת קבוצה קטנה וסודית המנהלת את העולם, 35% מאמינים שה־FDA מונע בכוונה מהציבור מידע על טיפולים טבעיים בסרטן ומחלות אחרות, בשל לחץ מחברות התרופות, ועוד.
סקר שנערך באוניברסיטת רייכמן מצא שכ־32% מהישראלים מאמינים שהממסד הרפואי מסתיר את הסכנות של החיסונים, 20% מאמינים שהקורונה נוצרה והופצה בגלל קנוניה, 10% מאמינים בתאוריית קונספירציה בנושא התחממות כדור הארץ, ועוד כ־6% מאמינים שקשר עם חייזרים מוסתר ושכדור הארץ שטוח.
הנטייה להאמין בתאוריות קשר מוגברת יותר באוכלוסיות מסוימות.
האמונה גבוהה יותר בקרב גברים, רווקים, מובטלים, בעלי רשתות חברתיות חלשות ובעלי רמה נמוכה של אוריינות מדיה.
בשני מחקרים שנערכו על 26 מדינות נמצא שהאמונה בתאוריות קשר גבוהה יותר בקרב אנשים בעמדות פוליטיות קיצוניות, בשמאל ובימין כאחד.
קיים דפוס אישיות לאנשים המאמינים בתאוריות קשר.
אדם המאמין בתאוריית קשר אחת, נוטה גם להאמין בתאוריות קשר נוספות.
נטייה זו נמצאת במתאם עם תכונות כמו נרקיסיזם, פרנויה, חשיבה מאגית , חוסר אמון ותפיסה של היעדר כוח פעולה.
מחקר מטא־אנליזה מצא שהנטייה למחשבות קונספירטוריות גבוהה יותר כאשר אדם חש סכנה ואיום.
הנטייה גבוהה יותר גם בקרב אנשים אנטגוניסטים המתנהגים בעליונות.
אנשים נוטים להאמין בתאוריות קשר כאשר צרכים פסיכולוגיים חשובים אינם נענים.
אלה כוללים את הצורך להשיג מידע ולחוש ודאות, הצורך לחוש ביטחון ושליטה והצורך לשמור על דימויו העצמי של האדם ושל קבוצת ההשתייכות שלו.
לפי פסיכולוגים אבולוציוניים, הנטייה להאמין בתאוריות קשר התפתחה בתגובה לסביבה אנושית בה קואליציות עוינות אמיתיות אכן התקיימו וגרמו לנזק גדול.
הנטייה למחשבות קונספירטוריות קשורה להטיות ומאפיינים קוגניטיביים.
המאמינים נוטים להסתמך על אינטואיציה והם בעלי אמונות וחוויות מוזרות.
הם מחזיקים בעמדות פסאודו־מדעיות, מתאפיינים באמונה בעל־חושי, יכולת נמוכה של חשיבה אנליטית ובהטיות קוגניטיביות.
מאפיין מרכזי של המאמינים הוא הנטייה לקבל כמעט כל ממצא התומך בתיאוריה, ללא קשר למידת אמינותו או תקפותו.
מנגד, ממצאים הסותרים את התיאוריה נדחים על הסף, אם בטענה שהם חלק ממזימה רחבה שנועדה להסתיר את "האמת", ואם פשוט משום שאינם עולים בקנה אחד עם הנרטיב הקונספירטיבי.
תופעה זו מדגימה את כשל ה"קטיף דובדבנים" – כשל לוגי שבו מוצגות רק העובדות התומכות בעמדה מסוימת, תוך התעלמות מממצאים הסותרים אותה.
במקרים רבים, ממצאים אלו אינם רק נדחים אלא מוצגים באור ספקולטיבי או כחלק מהמזימה עצמה, מה שמחזק בעיני המאמינים את התיאוריה במקום להחליש אותה.
מחקר משנת 2022 שפורסם בכתב העת Journal of Developmental Psychology מצא שגיל ההתבגרות עשוי להיות "זמן שיא" להמצאת תיאוריות קשר.
עורכי המחקר ציינו שהרשתות החברתיות עשויות לתרום לחשיפה של מתבגרים לתיאוריות כאלה.
תיאוריות קשר נחקרו, בין השאר, על ידי מייקל ברקון, חוקר מדע המדינה מאוניברסיטת סירקיוז, שהוציא ספר בנושא זה בשנת 2003. בספר הוא תיאר את האנשים שמאמינים בתאוריות קשר באמצעות הביטוי Conspiracy belief, אמונה בקיומה של קנוניה.
על פי ברקון, זוהי האמונה בקיומה של מזימה שנרקמת בסתר על ידי ארגון מרושע.
אמונה זו מרמזת על יקום הנשלט באופן מכוון ולא אקראי.
הדגש על שליטה מכוונת מתבטא בשלושה עקרונות הנמצאים כמעט בכל תאוריית קשר: אירועים אינם קורים במקרה, הדברים אינם כפי שהם נראים, וכל הדברים קשורים זה לזה.
לפי ברקון, תפיסה זו מעניקה שלווה למאמינים בה, כי כך הם בטוחים שלאירועים בעולם יש משמעות והם לא מתרחשים באופן שרירותי.
לא זו בלבד שהאירועים אינם אקראיים, אלא שהם נוצרו על ידי ארגון סודי, וכך התפיסה מספקת למאמינים מטרה לחיים: להיאבק באויב המרושע.
תיאוריות קשר ניתנות להפרכה בדרך כלל באמצעות עדויות, אולם מאפיין נפוץ שברקון זיהה בתאוריות קשר הוא שהמאמינים בהן מתקשים לקבל הפרכה של התאוריה, כי כל ניסיון להפריכן נתפס כחלק מהקנוניה.
מאמיני הקנוניה סבורים שקיים ארגון סודי השולט בערוצים דרכם מופץ המידע, בהם האוניברסיטאות וכלי התקשורת, ואם מוצגת ראיה שכביכול מטילה ספק בתאוריית קשר, היא בהכרח נשתלה במכוון על ידי חברי הקנוניה כדי להטעות אחרים.
התוצאה היא מערכת סגורה שאינה ניתנת להפרכה, ולכן זהו "עניין של אמונה ולא של הוכחה".
הגורם העיקרי להופעתן של תאוריות קשר הוא הניסיון להעניק הסבר נוח יותר לאירועים או מצבים שההסבר הקיים להם אינו מספק או גורם לאי נוחות לרבים.
לדוגמה, העובדות הגלויות ביחס לרצח קנדי, המצביעות על כך שנרצח על ידי מתנקש בודד, שפעל ככל הנראה ממניעיו הוא, אינן נוחות לאמריקנים רבים מסיבות שונות.
חלקם אינו חש בנוח נוכח העדות לשבריריותם של החיים, כולל אלו של נשיא מעצמה חזקה, והעובדה שאדם מעורער בנפשו עשוי בכל רגע לקפד את פתיל חייו של נשיא נבחר.
אחרים חשים כי אם ניתן יהיה להאשים גורם מזוהה כלשהו באחריות לרצח, ניתן יהיה להעניש את הגורם שהביא למות הנשיא ולזכות בעקיפין ב"קתרזיס".
תאוריית הקשר ביחס למותו של אלביס פרסלי, לעומת זאת, מעוגנת ברצונם של רבים לדחות את העובדות הפשוטות של מותו לטובת תאוריה שתהפוך את האמן האהוב משבר כלי כרסתני שמת מתבוסס בקיאו לגיבור.
תאוריות אחרות, כמו זו הטוענת שפול מקרטני מת, נובעות משעשוע יותר מרצינות והן משקפות חשיבה אנימיסטית הקיימת אצל רבים.
תאוריות קשר פוליטיות מקבלות חיזוק גם מקיומם המוכח של אירועים בהם היה אכן קשר שתיקה סביב מעשים לא חוקיים שנעשו על ידי או מטעם גופים שלטוניים.
מקרים ידועים מסוג זה הם משפט דרייפוס בצרפת, מבצע נורת'וודס ופרשת ווטרגייט בארצות הברית, ופרשת לבון פרשת קו 300 ופרשת איראנגייט בישראל.
תאוריות קשר רבות מבוססות על טיעון רטרודוקטיבי, כלומר, מוצע בו הסבר המבאר עובדה או מערכת עובדות נצפית על בסיס התרחשות בו זמנית או הקבלה.
בטיעון רטרודוקטיבי מתקדמים מן הכלל, ההצהרה הכללית אל התוצאה (כלומר, תוצאת התצפית) וממנה מגיעים אל המקרה.
לדוגמה, אפשר לטעון כי לנשיא קנדי היו אויבים רבים (כלל), קנדי נרצח (תוצאה, תצפית) והמסקנה מכך (מקרה) היא שקנדי נרצח על ידי אחד מאויביו.
מה שגורם לרוב החוקרים לדחות תאוריות קשר הוא היעדר ממצאים מספקים המאשרים את התצפית.
במקרה זה, תאוריה הטוענת כי קנדי נרצח על ידי המאפיה עשויה להדחות אם הממצאים המחזקים את התצפית הזו אינם מספקים.
לרוב, מעוגנת הדחייה בטיעון שהממצאים כוזבים, כוללים גרעין עובדתי שלו נוספו פרטים שאינם נתמכים בעובדות, ממצאים אנקדוטליים, צרופי מקרים, טיעוני פוסט הוק וקום הוק, רגרסיה, וכדומה.
תאוריות שאין להן סימוכין מספיקים בממצא הן לעיתים קרובות תאוריות פסאדו־מדעיות.
מה שמבחין בין תאוריות קשר לתאוריות פסבדו־מדעיות, הוא שתומכי תאוריות קשר מנסים להסביר את היעדר הממצאים, באמצעות טענה לפיה היעדר הממצאים נובע מהסתרתם.
העלאת השערה כהסבר לאי הוכחת השערה קודמת הוא כשל לוגי מעגלי מסוג השערות מבטלות, כלומר, כזה שבו אי הוכחת ההשערה המקורית מוסבר על ידי קיומו של גורם בעל עוצמה המסתיר את ההוכחות.
דוגמה טיפוסית לטיעון כזה עשויה להיות ההשערה שקנדי נרצח על ידי המאפיה, (השערה א') אך לא ניתן להוכיח זאת בבירור (כלומר, אין ממצאים) כי המאפיה שרפה את כל העדויות הנוגעות לכך ומפחידה עדים אפשריים (השערה ב').
תאוריות קשר עשויות להפוך לתאוריות מקובלות, אם ההשערה הראשונה או השנייה ובעקבותיה הראשונה יזכו לתימוך עובדתי.
לדוגמה, הטענה שאלביס פרסלי לא מת אלא חי, ועובדה זו מוסתרת על ידי מקורביו ניתנת להוכחה על נקלה באמצעות תיעוד של אלביס החי.
מעבר לחקר המדעי, נוטים רבים לדחות תאוריות קשר מסוימות בגלל תוכנן.
לדוגמה, הטיעונים כי היהודים משתלטים על העולם נדחים על ידי רבים כאנטישמיות.
רבים מסתייגים מחלק מתאוריות הקשר גם בגלל התפישה של התומכים בהם, לעיתים, כתמהונים או כמיסטיקנים.
מספר גופים בישראל ובעולם הוציאו המלצות ביחס לאופן בו כדאי לבדוק ידיעות חדשותיות, על מנת לבדוק את אמיתותן.
אחד הגופים הידועים בנושא זה הוא רשת בדיקת העובדות הבין-לאומית.
בין הגופים הדומים הפועלים בישראל נמנים אתר "לא רלוונטי", מיזם פייק ריפורטר ותוכנית הטלוויזיה מהצד השני עם גיא זהר.
בספטמבר 2024 התפרסם מחקר בכתב העת Science, על פיו התכתבות עם צ'אטבוט מבוסס בינה מלאכותית, שמספק טיעונים שמפריכים תאוריית קשר, הביאה להפחתה משמעותית של האמונה בתאוריית הקשר.
השפעה זו ניכרה גם בקרב אנשים שהחזיקו אמונה מושרשת בתאוריית הקשר.
המחקר מערער את התפיסה המקובלת, על פיה כמעט בלתי אפשרי לשכנע אדם שאימץ תאוריית קשר לזנוח אותה.
הפסיכולוג הקליני עמוס פריבס מציע לחזק את המאמינים בתיאוריות קשר, כי כשיש יציבות פנימית, פחות קשה לפגוש את הכאוס.
לאחר קבורתו של אלביס פרסלי, ניסו מעריצים ליטול חלקים מגופתו של הזמר.
שומרי בית העלמין הבחינו בכך ומשפחתו של אלביס, בהתייעצות עם השלטונות, החליטה להעביר את ארון הקבורה לאחוזת "גרייסלנד" שבה התגורר, ולהטמינו שם בקרקע.
בלילות שלאחר מכן, גבר מספר המעריצים באזור, אך כשחלקם ניסו לקחת כמה מן איברי הגופה חפרו בחלקת הקבר – לא מצאו בה דבר.
השמועה כי הקבר ריק פשטה בקרב קהל המעריצים ונפוצה בעולם כולו.
המשפחה אמנם הזדרזה להסביר שאין השמועה נכונה, אולם כבר התגבשה הדעה כי אלביס פרש לאי בודד, שאותו רכש לשם כך, ושם הוא חי עד עצם היום הזה בזהות בדויה, ואף נוהג להקליט שירים חדשים מדי פעם.
בתאוריית קשר זו, ששורשיה בשנת 1969, נהרג פול מקרטני בתאונת דרכים קטלנית ושאר חברי להקת הביטלס בחרו להחליפו בכפיל.
הפצת תיאורית הקשר, שראשיתה במתיחה סטודנטיאלית, מצאה "רמזים" רבים באלבומי הלהקה ובעטיפות תקליטיה.
בתאוריית קשר זו, נשלחו סוכני הבולשת הפדרלית האמריקנית (FBI) להמית את השחקנית מרילין מונרו – שהייתה המאהבת של הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי.
הם ביימו את התאבדותה, והשלטונות הסוו זאת בטענה כי בלעה עשרות כדורים ומתה.
הנשיא האמריקני קנדי נרצח במזימה
הקונספירציות בנושא זה רבות ומגוונות, והן נעות החל מההשערה שלפיה נורה הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי בהוראת הבולשת הפדרלית האמריקנית, דרך האפשרות שרציחתו הייתה מזימה קומוניסטית, ועד למעורבות של המאפיה תאוריית Birds Aren't Real.
כמו כן נסובה המחלוקת סביב השאלה האם אכן נורה הנשיא מתוך חלון בניין הסמוך לדרך שבה עברה שיירתו, או שמא גם (ואולי רק) מתלולית דשא סמוכה.
זמן מה לאחר מכן נורה רוצחו של קנדי על ידי אדם המסובך בפלילים ומניעיו עד עצם היום הזה לא התבררו.
העובדה שהמתנקש בחייו של קנדי, לי הארווי אוסוואלד נרצח בעצמו זמן קצר לאחר מכן, גרמה לכך שהסיבות לרצח לא הובררו מעולם, ועדיין אפופות מסתורין רב.
עלילות דם - רצח ילדים נוצרים לצורכי פולחן יהודי
תאוריות קשר היו נפוצות בהיסטוריה של האנטישמיות.
אחת מתאוריות הקשר העתיקה והממשוכת ביותר היא עלילות דם.
העלילה הנפוצה והמפורסמת ביותר היא העלילה בדבר שימוש בדם ילדים נוצרים לשם אפיית מצות לפסח בשם הדת.
"עלילת הדם של נוריץ'" הייתה עלילת הדם המפורסמת הראשונה באירופה והתרחשה ב-1149. מאז היו עלילות דם רבות על פני מאות שנים, כולל במאה ה-20 - לדוגמה עלילת קיילצה.
עלילות הדם הובילו לביצוע פוגרומים, רציחות, הוצאות להורג שריפות תלמוד והתנכלויות שונות כלפי יהודים.
תאוריית קונספריציה נוספת הייתה שהיהודים מפיצים מחלות באמצעות הרעלת בארות מים.
באמצע המאה ה-14 אירופה הוכתה במגפת הדבר המכונה המוות השחור והיהודים הואשמו שהם מפיצים את המחלה.
כתוצאה מהעלילה נשרפו עשרות אלפי יהודים.
"תקיעת הסכין בגב" הייתה תאוריית קשר לפיה צבא גרמניה לא הובס בשדה הקרב במלחמת העולם הראשונה אלא הפסיד בגלל "תקיעת סכין בגב האומה" של גורמי החברה האזרחית, במיוחד היהודים, המרקסיסטים, הבונים החופשיים וגורמים נוספים שפעלו בגרמניה.
בספרו "מיין קאמפף" האשים אדולף היטלר את היהודים כי הם מפיצים שקר גדול משלהם ומאשימים את הגנרל אריך לודנדורף כאחראי לתבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה.
תאוריית קשר מהעת החדשה היא הכתבים הידועים כפרוטוקולים של זקני ציון.
לפי מקורות אנטישמיים הפרוטוקולים הללו הם סיכום הרצאה של בנימין זאב הרצל בישיבה סודית של הקונגרס הציוני הראשון.
אותם מקורות טוענים כי מאז מתכנסים "זקני ציון" מדי פעם בחשאי ומחליטים על עניינים חובקי עולם, כגון גורלם של מדינות ועמים.
באותם כינוסים חשאיים מתווים "זקני ציון" את הדרכים להשגת השלטון בעולם תוך ניצול אמצעי ממון, השחתה מוסרית של עמים וסיבוך מדינות במלחמות.
מופע מודרני של תאוריה זו מצוי בתאוריית ממשלת הכיבוש הציונית, פרי עטו של הנאו־נאצי האמריקאי אריק תומפסון, לפיה הממשלות הרשמיות ברוב ארצות העולם אינן אלא ממשלות בובות, כאשר בפועל שולטת בהן ממשלת ישראל.
לפני מלחמת עיראק טענו אנטישמים כי ארצות הברית יוצאת למלחמה לא שלה ולמעשה נלחמת את מלחמתה של ישראל.
טענה זו קנתה אחיזה גם בקרב ציבור שאינו מוגדר אנטישמי, ולא בפעם הראשונה: ישנה תאוריה הטוענת כי הנאצים לא יכלו לבצע את הפתרון הסופי ליהודים מבלי לשכנע ציבור רחב מאוד, לאו דווקא אנטישמי, כי היהודים זוממים להשתלט על העולם, וכדי להגיע למעמד זה הם מתכננים מלחמות ותגרות בין עמים ומדינות.
היהודים יזמו את מלחמת העולם השנייה, כדי לרצוח גרמנים
בתקופת שלטונם השתמשו הנאצים במספר גדול של תאוריות קונספריציה ובתעמולה מסוג "שקר גדול".
מסכת השקרים שהפיץ יוזף גבלס הציגה את גרמניה כארץ תמימה ונצורה, שתוקפת בחזרה את "היהדות הבינלאומית".
לפי הנאצים, היהודים הם שיזמו את מלחמת העולם השנייה, והם אף מחזיקים בשלטון מאחורי הקלעים בבריטניה, ברוסיה ובארצות הברית.
טענה נוספת הייתה שהיהודים זוממים לרצוח את כל הגרמנים ואת כל הארים בכל העולם, ולכן רצח של יהודים הוא למעשה הגנה עצמית.
בתעמולה זו השתמש גבלס גם כדי להאדיר את דמותו של היטלר, שניבא כביכול שהיהודים יגרמו לפרוץ מלחמת העולם השנייה.
הבנייה החופשית הייתה מאז ומתמיד חביבה על רוקחי תאוריות קשר למיניהם, אלה ראו ורואים בה כוח רשע זומם מזימות, ואף מקשרים אותה לעיתים עם היהדות הבינלאומית.
בעיני אותם קושרי תאוריות קשר שואפת הבנייה החופשית לשלוט על כול מדינות תבל.
למעשה, במשך למעלה ממאתיים שנה נמנעה הצטרפותם של יהודים ללשכות רבות ביבשת אירופה.
לפי המסופר בעולם המוסלמי, המוסד הוא האחראי להפלת מגדלי התאומים בפיגועי 11 בספטמבר.
שמועה זו לוותה בבדיה שהופצה כאילו אף יהודי לא נפגע בפעולת הטרור, זאת משום ששליחי "המוסד" הזהירו מראש את היהודים העובדים במגדלים, לבל יגיעו למשרדיהם בבוקר האירוע.
לפי תאוריה זו, הפיגועים תוכננו היטב על ידי ישראל כדי שהחשד ייפול על הערבים ויביא לגל שנאה חדש כלפי המוסלמים.
מקור התאוריה זו וה"דיווחים" שכביכול מאשרים אותם הם ערוץ אל־מנאר של ארגון הטרור השיעי חזבאללה.
קונספירציה לגבי אירועי ה־11 בספטמבר מוצגת בסרט הדוקומנטרי 9/11 ההבדל הקטן, שטוען שהממשל האמריקאי הוא האחראי לפיגועי 11 בספטמבר.
הסרט מציג אין ספור ראיות לכאורה לכך ששום מטוס מסוג בואינג לא התנגש בבניין הפנטגון, ושלא ייתכן שהתנגשות המטוסים בלבד היא שריסקה את מגדלי התאומים.
תאוריות אלו גרמו לכך שב־16 במאי 2006 שחררה ארצות הברית לתקשורת את סרטוני הווידאו המראים לכאורה את המטוס מתנגש בפנטגון, אך הסרטונים היו באיכות נמוכה וקשה היה לראות בבירור את מהות העצם הנראה פוגע בפנטגון.
סרטוני וידאו נוספים של הפגיעה לא פורסמו עד היום.
גורמים שונים בעולם המוסלמי ובארגוני שמאל קיצוניים טוענים שהמוסד הישראלי עומד מאחורי הפיגועים בעולם המיוחסים למוסלמים או פלסטינים, וזאת על מנת להבאיש את תדמיתם בעיני העולם ולגרום לארצות הברית להילחם בהם בשביל היהודים.
האשמות אלו הועלו כלפי פיגועים שכוונו ישירות נגד ישראל וישראלים, ויאסר ערפאת הביע לא אחת את השקפתו שלפיגועים רבים אחראים גורמים ישראלים.
במיוחד זכתה התאוריה להבלטה במצרים בעקבות הפיגועים בסיני בספטמבר 2004, ואף הנשיא חוסני מובארכ שנשאל עליה, דחה אותה בלשון רפה ביותר.
בעקבות מתקפת הטרור במפגש הגבולות ישראל־מצרים־רצועת עזה האשימו גורמים באחים המוסלמים במצרים ובחמאס את ישראל באחריות לפיגועים.
קונספירציה זאת נדחתה על ידי הממשלה האמריקאית כקונספירציה שקרית, וכ'תירוץ' של מנהיגי ארצות ערב וארגוני טרור ברחבי המזרח התיכון, ואף מקובלת בין תומכיהם.
לפי תאוריית קונספירציה זו (שהתפתחה על בסיס אי הוודאות על סיבת מותו) שיש לה תומכים בקרב הערבים, אירופאים, ומספר יהודים, הרעילה ישראל בדרך כלשהי את יאסר ערפאת, כדי להיפטר משלטונו בן ארבעת העשורים על העם הפלסטיני.
בין המאשימים גם ההנהגה הקיימת בקרב הרשות הפלסטינית.
לתאוריה ניתן חיזוק במסמך רשמי של הרשות שקבע כי הרעלה גרמה למות ערפאת.
באוגוסט 2009 קבעה ועידת הפת"ח בבית לחם כי ישראל היא האחראית למות ערפאת.
שמועות אחרות אומרות שערפאת מת מאיידס, והסיבה שיש ערפול לגבי נסיבות מותו והאשמות כנגד ישראל, היא הרצון למנוע גילוי זה – שנחשב כאות קלון בקרב הציבור הערבי השמרן.
לאחר השואה ורצח של 6 מיליון יהודים, נראה שקונספירציות אנטישמיות לא דעכו, אלא כובשות לבבות נוספים ומתחזקות בקרב ציבורים ערבים ומוסלמים ואפילו אצל יפנים שמעולם לא פגשו יהודים.
במזרח הרחוק התרחש "טוויסט" מעניין באופן שבו התאוריה משפיעה: יותר משהיא מלווה בשנאה כלפי היהודים, באים איתה הערצה אליהם ורצון להידמות אליהם.
לקראת סוף המאה העשרים, החלה תנועה של מכחישי שואה, שטוענים כי השואה עצמה היא פיקציה וקונספירציה של היהודים.
אין־ספור תאוריות קונספירציה קיימות בנושא זה, ולרובן מספר מרכיבים משותפים:
עצמים בלתי מזוהים, הנדמים להיראות מדי פעם בשמיים, הם למעשה כלי טיס מכוכב אחר.
ממשלת ארצות הברית וממשלות אחרות בעולם מודעות לקיומם של חייזרים, אך מסתירות זאת מהציבור.
ממשלת ארצות הברית עורכת חילופי טכנולוגיה עם חייזרים, ובסיס הניסויים הסודי אזור 51 הוא אחד המקומות שבהם נערכים ניסויים בטכנולוגיות אלו.
חייזרים המגיעים לכדור הארץ נוהגים לחטוף אנשים, לבצע בהם ניסויים, ולאחר מכן למחוק ממוחם את זיכרון האירוע.
תקרית מפורסמת, המשמשת כאבן פינה לרבות מהתאוריות הללו, היא תקרית רוזוול.
ב־1947 גילה חוואי ליד העיירה רוזוול בניו מקסיקו שבארצות הברית שרידים של עצם כלשהו, שהיו מפוזרים באדמתו.
זמן קצר לאחר מכן הם הוחרמו על ידי הרשויות.
על פי תאוריות הקשר, השרידים היו למעשה שני עב"מים שהתרסקו, ובאחד מהם שרדו יצורים מעולם אחר.
כדי לא לעורר חרדה בציבור, החליטו גורמים בממשל האמריקני להסתיר עובדה זו.
בעיתונות של השנים האחרונות הופצו תמונות של היצורים, כביכול, ואף קטעי וידאו המראים את גופות החייזרים שנהרגו בהתרסקות.
אומנם מרבית קטעי הווידאו הנ"ל הוכחו כמזויפים, אך המחלוקת בנושא נמשכת.
בישראל נפוצה בשנת 1998 שמועה לפיה נמצאו שרידי חוצן כביכול במושב כרם בן זמרה ב־8 בנובמבר.
על פי המסופר, מזל ממן, תושבת המושב, ושוטרים שהגיעו למקום טענו כי נתקלו בחייזר ירוק שנמס מול עיניהם.
שרידי החייזר הועברו לבדיקה במעבדות בחו"ל ובמכון הפתולוגי באבו כביר.
בניגוד לתאוריות אלו, ישנן גם תאוריות קשר המכחישות קיומם של חיים מחוץ לכדור הארץ וטוענות כי מדובר בתוכנית של הממשל ליצירת בהלה המונית.
תאוריה נפוצה בהקשר זה היא תאוריית הקשר על פרויקט Blue Beam לפיה נאס"א והאו"ם מתכננים לדמות אירוע קטסטרופלי עולמי כמו פלישת חייזרים או הביאה השנייה באמצעות טכנולוגיות הולוגרפיות על מנת ליצור בהלה בציבור ולהחיש את הקמתו של הסדר העולמי החדש.
את התאוריה פרסם העיתונאי הקנדי-צרפתי, סרז' מונאסט בספרו מ-1994 Project Blue Beam (NASA).
תיאורית קשר נפוצה אחרת מספרת על גזע חייזרי דמוי אנשי לטאה (רפטילים, או רפטיליאנים) שמסתתרים בכדור הארץ ומסייעים לתמרן את האנושות באמצעות מנהיגי העולם, או שהם עושים זאת אף תוך כדי שהם עצמם מעמידים פנים בתור אותם בני אדם שעומדים בראש מדינות וחברות ברחבי תבל.
בולט מבין מפיצי התיאוריה הוא דייוויד אייק , שדר ספורט בריטי שפיתח תיאוריה לפיה קאבל של אנשי לטאה, המכונים "אנונאקי" או "ארכונים" ומקורם בכוכב α בדרקון מתמרנים בחשאי את בני האדם בכדור הארץ על מנת לבסס סדר עולמי חדש.
את התאוריה פיתח אייק על בסיס תאוריית האסטרונאוט הקדמון, כתביו של הסופר היהודי זכריה סיטשין וכתבי פלסתר אנטישמיים כמו הפרוטוקולים של זקני ציון.
יש אין־ספור תאוריות קונספירציה על התחממות הגלובלית ועל שינוי האקלים.
הטענות של מכחישי האקלים הן:
אין התחממות גלובלית, יש "התקררות גלובלית".
אין הוכחות לקיום משבר האקלים.
התחממות היא טבעית והיא חלק ממחזור טבעי בכדור הארץ.
התחממות הגלובלית תהיה דווקא טובה לסביבה.
המימון לפסאודו־מחקרים התומכים בטענות אלו מקורו בחברות הנפט, הפחם, הגז הטבעי והמזון מהחי.
בנוסף קיימות טענות שהתחממות הגלובלית מקורה בתהליכים שמתרחשים בשמש או בהתפרצויות הרי געש.
חברות אנטי וירוס מעודדות ייצור וירוסים
לפי תאוריית קשר זו, חברות האנטי וירוס שמתפרנסות מהתוכנות שמנטרלות וירוסי מחשב ותולעים, הן בעצמן מפתחות, תומכות או מעודדות פיתוח של וירוסי מחשב בידי גורמי צד שלישי, על מנת שיוכלו להמשיך למכור את התוכנות שלהם.
החיסונים אינם מועילים – אלא מזיקים
תאוריית הקשר גורסת שחיסונים מכילים חומרים רעילים כגון כספית, אלומיניום, ושלמעשה הם מזימה של חברות התרופות להרוויח ממכירת החיסונים או לפגוע באוכלוסייה כדי לגרום לצריכה של תרופות ושירותים שונים שחברות מסחריות מרוויחות מהן.
לפי תאוריה זאת, חלק מהרופאים מושחתים ומסייעים לחברות התרופות עבור בצע כסף, עבור טובות הנאה כגון: טיסות, השתתפות בכנסים בינלאומיים, קידום, תמיכה במחקרים, או בגלל איום על מקום עבודתם.
תומכי התאוריה טוענים להתעלמות של משרד הבריאות מדיווחים על תופעות לוואי, וכן שקיימת מחיקה מכוונת וצנזורה של דיווחים על תופעות לוואי חמורות ועל עליה דרמטית במקרי האוטיזם בארץ ובעולם.
יש ביניהם הטוענים שמחלות שונות נעלמו או הצטמצמו עוד לפני המצאת החיסונים, בעקבות עלייה ברמת ההגיינה ובאיכות החיים.
לא התרחשה הנחיתה על הירח
לפי תאוריית קשר זו, מעולם לא הגיעו חלליות אפולו לירח ולמעשה, אין כל אפשרות לבן אדם להגיע אליו אי פעם, בשל הקרינה של חגורת ואן אלן המקיפה את כדור הארץ, המסכנת את חייו של אדם שינסה לחצות אותה.
במקום זאת, שלחה נאס"א שחקנים לאולפן קולנוע וביימה את הנחיתה על אדמת אמריקה.
אפשרות אחרת לא דוחה את האפשרות להגיע אל הירח אי פעם, אולם שוללת את הטענה כי הדבר קרה במהלך תוכנית אפולו.
הממשל האמריקני ביים את הנחיתה כדי להשיג הישג פוליטי והסברתי לארצות הברית במסגרת המירוץ לחלל.
בין הראיות לתאוריה הם: דגל ארצות הברית הנדמה כמתנופף בצילומים למרות שאין אטמוספירה בירח ולכן גם רוחות, היעדרם של כוכבים בשמי הירח בתמונות שצולמו ומותם של אסטרונאוטים.
תאוריות אלו גורסת שממשלות ומדענים מכל רחבי העולם מסתירים את האמת הפשוטה שהארץ שטוחה ואינה כדורית, או שכדור הארץ הוא למעשה חלול, כאשר החלל מתחת לקרום כדור הארץ משמש כבסיס פעולה לאליטות הפוליטיות והשלטוניות או ליצורים תבוניים אחרים.
השלטונות מפזרים חומרים רעילים בשמיים
על פי התאוריה פסי ההתעבות הנראים מאחורי מטוסים אינם פסי התעבות כלל, כי אם פיזור מכוון של חומרים בעלי השפעה פסיכולוגית או שולטים במזג האוויר.
גם בישראל ישנה אוכלוסייה לא קטנה המאמינה בתאוריות קונספירציה.
סקר שנערך באוניברסיטת רייכמן מצא שכ־32% מהישראלים מאמינים שהממסד הרפואי מסתיר את הסכנות של החיסונים, 20% מאמינים שהקורונה נוצרה והופצה בגלל קנוניה, 10% מאמינים בתאוריות קשר בנושא התחממות כדור הארץ, ועוד כ־6% מאמינים שקיים קשר נסתר עם חוצנים ושכדור הארץ שטוח.
תאוריות קשר נפוצות הן בימין הקיצוני בישראל, ועל פיהן הרצח היה ניסיון לדגל כוזב בו ידומה רצח פוליטי, על מנת ליצור אהדה לשמאל בקרב הציבור.
על פי התאוריה, על השב"כ מוטל היה לשים באקדחו של יגאל עמיר כדורי סרק אולם בשל כשל או כוונת מכוון נותרו בסופו של דבר כדורים חיים באקדח.
בסופו של דבר, נורה יצחק רבין בכדורים חיים בניגוד לתוכנית.
ישנן וריאציות אחרות, הטוענות כי רבין לא נרצח בידי עמיר.
קיימות גם תאוריות קשר משמאל הטוענות כי השב"כ הפעיל את עמיר במטרה לרצוח את רבין.
לטענתו, חברו יחד ממשלות ישראל, צה"ל והתעשיות הביטחוניות ליצור מצג שווא, בו כביכול נראה יירוט, כאשר בפועל מה שמתפוצץ אינו הרקטה של האויב אלא הטיל "טמיר" של כיפת ברזל.
לדבריו, מדובר באחיזת עיניים שמטרתה להצדיק את ההשקעה האדירה במערכת ולהקנות ביטחון מזויף לתושבי ישראל.
מלחמת יום הכיפורים וג'ו אלון
לפי תאוריה זו, מלחמת יום הכיפורים תואמה מראש עם המצרים על ידי הנהגת מדינת ישראל באופן שיאפשר להם הישג צבאי מוגבל.
כך תתאפשר הגעה להסדר מדיני והמעורבות הסובייטית במזרח התיכון תצומצם.
לפי סברה זו, ג'ו אלון גילה תוכנית זו ובשל כך המוסד התנקש בו.
אחד האזכורים לתאוריה זו ניתן על ידי שמואל גונן (גורודיש) בריאיון עם אדם ברוך.
התומך העיקרי בתיאוריה זו הוא אורי מילשטיין.
דיווחו של צפוני נתמך על ידי מפקדיו וחיילים אחרים ששירתו איתו באותה תקופה.
מקרה זה מחזק את הסברה שהמוקשים פוצצו כדי לאפשר לכוחות המצריים לעבור את הגבול ללא פגע ובכך לאפשר להם לעמוד ביעדי ההישג הצבאי כפי שסוכם בהסכם הסודי עם קיסינג'ר.
כמו כן מובאת עדות בסרט של הסופרת נעמי פרנקל ששירתה כקצינה בחיל הים בדרגת רב־סרן ודיווחה שבמהלך שירותה כתבה קד"מ (קיצור דיוני מטה):
פרנקל דיווחה כי פיני תלם הזהיר אותה ונתן לה פקודה שלא תספר זאת לאף אדם למשך 20 שנה, אלא שבינתיים עברו כמה עשורים מאז.
בסרט הנ"ל ניתן על ידי אורי מילשטיין הסבר לאינטרס האמריקאי בהסכם סודי זה, שלפיו מטרת האמריקאים הייתה לאחר ההישג הצבאי המוגבל של המצרים לעצור את המלחמה ובכך לתת תחושה למצרים שהאמריקאים הצילו אותם וכך לנתק את קשריהם עם הסובייטים ולהעמיק את השפעתם במזרח התיכון.
לפי תאורית קונספירציה זו, מספר אנשים בכירים באגף המודיעין של צבא הגנה לישראל ידעו על טבח שבעה באוקטובר אך בגדו במדינת ישראל.
תאוריה זו התפשטה לאור הקלות בה חדרו המחבלים מבעד לגדר המערכת סביב רצועת עזה, ועקב אזהרות התצפיתניות שהתריעו על אימונים חריגים של חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני קרוב לגדר הגבול.
מחקר שנערך על־ידי חוקרים מהאוניברסיטה העברית ומאוניברסיטת תל אביב שבועיים לאחר טבח שבעה באוקטובר מצא שכ־22% האמינו במידה רבה או במידה רבה מאוד לכך שגורמים ישראלים היו מעורבים בטבח, שידעו עליו מראש ו/או אפשרו את מתקפת הפתע של חמאס בישראל.
הסבירות לאמונה בקונספירציות הללו הייתה גבוהה פי 1.4 בקרב צופים תדירים בערוץ 14, גם כשהיו באותו גיל, מידת דתיות ועמדה פוליטית מאלה שאינם צופים תדירים.
חשפה מרובה לרשתות החברתיות גם הגבירה פי 1.3 את הסיכוי לאמונה בקונספירציות.
בתרבות יצירות שונות העוסקות ברעיונות המרכזיים של תאוריות קשר.
הספר 1984, שנכתב על ידי ג'ורג' אורוול בשנת 1949 עסק ברעיונות הקשורים באופן הדוק לתאוריות קשר, כשבמרכז העלילה ממשלה אשר מנהיגה משטרת מחשבות, משטרה חשאית שמטרתה למנוע מאזרחי המדינה להעלות על דעתם רעיונות הסותרים את מטרות המשטר.
סרטים וסדרות שונים הציגו עלילה בדיונית העוסקת בהתמודדות של גיבוריה מול ארגונים הקושרים קשרים כדי להגשים מטרות שונות.
דוגמאות לכך הן הסרטים האמריקאים, אויב המדינה משנת 1998, וצייטגייסט משנת 2007; סדרת הטלוויזיה הבריטית משנת 2013, אוטופיה; ובמובן מסוים גם הסרט האמריקאי מטריקס שיצא לאקרנים בשנת 1999.
גם סדרת משחקי הווידאו Deus Ex עוסקת בעולם דיסטופי המושפע מתאוריות קשר שונות על האילומינטי, דילול אוכלוסין, אזור 51 ועוד, שחלקן מתבררות כנכונות ככל שהשחקן מתקדם בעלילת המשחק.
תאוריית שני הגורמים של הרצברג היא אחת מתיאוריות המוטיבציה (הנעה לעבודה) החשובות והראשונות שהוצגו בתחום של ניהול והתנהגות ארגונית.
התיאוריה פותחה ב-1959 על ידי פרדריק הרצברג, והיא עוסקת בהנעה בעבודה במסגרת ניהול משאבי אנוש.
הרצברג הבדיל, בעקבות מחקריו שנערכו בקרב מהנדסים ורואי חשבון, בין גורמים היוצרים שביעות רצון בעבודה לבין גורמים היוצרים חוסר שביעות רצון בה.
על-פי הרצברג, שתי תופעות אלו אינן הפכים, אלא שתי תופעות נפרדות הראויות להתייחסות נפרדת.
שביעות רצון, המבטאת הנעה חיובית בעבודה (גורם המניע את העובד להשקיע ולהתמיד בעבודתו), הוא תוצר של סיפוק רגשי של הצורך במימוש עצמי והזדהות עם התעסוקה.
על פי הרצברג גורמים כגון האחריות המוטלת על העובד, שאיפה להישגים והעניין בעבודה, הם גורמים שעשויים להביא לשביעות רצון ולהשקעה ומסירות, ומכונים מניעים (מוטיבטורים) או גורמים פנימיים (אינטרינזיים).
השפעה שלילית של גורמים פנימיים, אינה מביאה לחוסר שביעות רצון, אלא רק למצב נייטרלי.
חוסר שביעות רצון, המבטאת הנעה שלילית בעבודה (גורם המשבש את המוטיבציה של העובד להשקיע בעבודתו), היא תוצר של תנאי סביבת העבודה (שכר, נוהלי עבודה, זמני עבודה ומנוחה, סביבה אנושית, יחסי עבודה וכו').
גורמים אלו מכונים גורמים היגייניים, שכן הם עשויים להביא לחוסר שביעות רצון אך אינם יכולים לשפר את שביעות הרצון, או גורמים חיצוניים (אקסטרינסיים).
שיפור הגורמים החיצוניים מונע חוסר שביעות רצון, אך קיומם באופן מספק אינו יוצר שביעות רצון אלא מצב נייטרלי.
על-פי הרצברג, תפקיד הגורמים החיצוניים מבחינת ההנהלה לאפשר את ההנעה החיובית, ותפקיד הגורמים הפנימיים ליצור אותה.
הרצברג טוען כי על-מנת לשפר את ניצול העובדים בארגון מסוים ולהגדיל את רווחיו מהם, על הארגון להתייחס לשני הממדים.
בהתבסס על תאוריית שני הגורמים פיתח הרצברג מודל ארגוני המבוסס על תוכניות העשרת עיסוקים, בהן מצורפות מטלות על מנת להגביר את מידת העניין והאתגר בעבודה.
בעקבות עבודותיו, עלה גורם איכות ותוכן העבודה כחלק מרכזי בניהול משאבי האנוש, מלבד גורמי סביבת העבודה שהיו נהוגים גם לפני מחקרו.
בשנת 1977 החוקר גרדנר (Gardner) הציע דרכים למדידת תאוריית שני הגורמים.
מחקרים רבים נעשו סביב תאוריה זו, שהראו תוצאות לא אחידות, אך רבים מהם הצביעו על דפוסים שאינם תואמים את התאוריה.
מחקרים מסוימים הראו כי קיימים גורמים המתפקדים כמניעים וכהיגיינים במקביל, כדוגמת קידום בעבודה (המבטא תמריץ כלכלי-חיצוני מחד וקשור להישגיות מאידך).
טענות אחרות הועלו גם כנגד ההנחה כי שביעות רצון וחוסר שביעות רצון הם שני גורמים נפרדים.
בין המבקרים בולטים הסוציולוג ויקטור ורום, שטען כי מסקנותיו של הרצברג אינן הכרחיות וכי האוכלוסייה אותה חקר מצומצמת מדי בשיוכה החברתי, והסוציולוג א' לוק, שטען כי לא ניתן להוכיח מסקנות אלו.
תאוריית קיום-השתייכות-צמיחה (ERG) היא תאוריה פסיכואנליטית שפותחה על ידי הפסיכולוג האמריקני קלייטון אלדרפר (Clayton Alderfer).
תאוריה זו היא למעשה ניסוח מחדש של תאוריית הצרכים של אברהם מאסלו.
על פי תאוריה זו, מחולקים הצרכים לשלוש חטיבות, ולא לחמש כפי שהציע מאסלו.
בדומה לתאוריה של מאסלו, סיפוק רמת צרכים אחת מהווה קידום של האדם לניסיון לספק את רמת הצרכים הגבוהה יותר, אך אלדרפר מזהה גם תהליך הפוך.
על פי התאוריה החדשה, קיים גם תהליך תסכול, אשר נובע מחוסר האפשרות להגשים רמת צרכים מסוימת.
תסכול זה מביא את האדם לסגת לניסיון לספק רמת צרכים נמוכה יותר.
בתאוריה זו, מדובר אפוא לא ב"היררכיית אישיות", אלא בשלוש קבוצות של צרכים הפועלות בצורה שונה.
בדומה להרצברג, אך מזווית אחרת, מבקר אלדרפר גם את הקשר הישיר, שמניח מאסלו בין הדחף לסיפוק צורך לבין הנעה.
כגורמי הנעה, שלוש קבוצות אלה של צרכים לא פועלות בצורה היררכית מובהקת.
סיפוק הצרכים אינו נעשה בסדר ההיררכי שמציגה תאוריית הצרכים, אלא ייתכן שאדם יעסוק במקביל בסיפוק צרכים מקבוצות צרכים שונות.
קבוצות הצרכים על-פי אלדרפר הם
צורכי קיום פיזיים (Existence Needs) - צרכים פיזיולוגיים וצורכי ביטחון.
צורכי השתייכות (Relatedness) - צורך באישור חברתי.
צורכי צמיחה (Growth) - הצורך בפיתוח הכישרונות האישיים אשר מהווים יתרון יחסי אל מול פרטים אחרים.
תאוריה זו מכונה ERG על שם ראשי התיבות של שלוש קטגוריות הצרכים.
תאוריית התלות , היא תאוריה מתחום הניהול, שעל פיה אין דרך אחת מוחלטת שבה יש לארגן או לבנות ארגון, לנהל או לקבל החלטות.
על פי תיאוריה זו, דרך הפעולה האופטימלית מותנית (תלויה) בגורמים פנימיים וחיצוניים מגוונים, כגון - הסביבה העסקית עמה הארגון מתמודד, גודלו ומידת הביזור של הארגון, האסטרטגיה בה הוא נוקט, וכדומה.
ככל שמאפייניהם ותהליכי קבלת ההחלטות יהיו תואמים לגורמים אלו ("תלויות") ולשינויים החלים בהם, תגבר האפקטיביות הארגונית.
מידת התאמה זו משפיעה על ביצועי הארגון ועל השתנותו, ובסופו של דבר יוצרת זיקה בין מאפייני הארגון לתלויות עמן הוא מתמודד.
התלות ביציבות הסביבה הארגונית בהיבטי טכנולוגיה ושוק משפיעה על מבנה הארגון (מכני או אורגני).
המבנה המכני (מבנה היררכי) מתאים לארגון הפועל בסביבה יציבה, שכן בסביבה זו המידע נובע מתוך תהליכי התפעול השוטפים.
במבנה המכני מצטבר המידע ומרוכז כלפי מעלה ומאפשר למנהלים בשכבות הניהול הגבוהות את קבלת ההחלטות היעילה ביותר.
לעומתו, המבנה האורגני (מבנה משתתף) מתאים לסביבה ארגונית לא יציבה בה נדרשת חדשנות.
הידע הנדרש לצורך התחדשות ארגונית פזור ברמות הארגון הנמוכות, ושיתופו באמצעות נקיטת מבנה ארגוני אורגני מעודדת חדשנות.
ארגון בעל מבנה מכני, יתקשה להתחדש ולתת מענה לסביבה משתנה, ויהפוך ללא אפקטיבי.
התלות בגודל הארגון, כלומר במספר המועסקים בו, משפיעה על התאמת תהליך קבלת ההחלטות בארגון: בירוקרטית או פשוטה.
לארגון גדול, בו תהליכים רבים החוזרים על עצמם, מתאימה קבלת החלטות בירוקרטית ומבוזרת המבוססת על חוקים, נהלים ותקנות ארגוניים.
באופן זה תהליך קבלת ההחלטות הופך להיות זול ויעיל.
לעומת זאת, תהליך קבלת ההחלטות ריכוז שאינו מבוסס נהלים, מתאים לארגון קטן, בו יכולה ההנהלה לקבל כמעט את כל ההחלטות באופן אישי ויעיל.
הנהלת ארגון גדול שתבחר במבנה פשוט, ואשר תנקוט בתהליך קבלת החלטות ריכוזי תהפוך תוך זמן קצר לצוואר בקבוק ארגוני ותהפוך את הארגון ללא אפקטיבי.
התלות באסטרטגיית הארגון, משפיעה על חלוקת הארגון למבנה פונקציונלי או חטיבתי.
מבנה פונקציונלי ייתן מענה טוב לאסטרטגיה אחידה המתמקדת במוצר, או סל מוצרים, אחד.
במקרה זה יגביר הארגון את יעילותו כתוצאה מהכוונת התמחות הפונקציות השונות כולן לאותו מוצר אסטרטגי.
לעומת זאת, המבנה החטיבתי יתאים לאסטרטגיה מגוונת המתמקדת במגוון מוצרים.
ארגון בעל אסטרטגיה מגוונת יפעל באופן יעיל במידה ויתארגן במבנה חטיבתי תוך יצירת תיאום בין מגוון הפעולות הנוגעות למוצרים השונים.
ארגון בעל אסטרטגיה מגוונת אשר יתארגן במבנה פונקציונלי יהפוך את הנהלת הארגון לצוואר בקבוק בתהליך קבלת ההחלטות ויתקשה להתאים את עצמו לשווקים המשתנים, ובכך יהפוך ללא אפקטיבי.
בהקשר זה חשוב המבנה המטריצי, המהווה שלב ביניים בין מבנה פונקציונלי למבנה חטיבתי.
בארגון בעל אסטרטגיה מגוונת מוצרים, מאפשר המבנה המטריצי אוטונומיות פחותה מן המבנה החטיבתי לישות הארגונית העוסקת במוצר, שכן מומחי המוצר השייכים לישות זו מדווחים גם למנהליהם הפונקציונליים מחוצה לה.
לסיכום, על פי תאוריית התלות, אין דרך ניהולית מיטבית אחת לניהול הארגון, ולפיכך צריך ארגון לנקוט באותה מדיניות אשר תיתן מענה לצרכים הנובעים מגודלו, מתנאי שוק ומן האסטרטגיה בה הוא נוקט.
תאוריית התלות היא מקבץ תאוריות במדעי החברה, פרי יצירתם של אינטלקטואלים שונים, ובמרכזה תפיסת עולם הגורסת כי מדינות תת-מפותחות ועניות בפריפריה העולמית מנוצלות בידי מדינות מפותחות ועשירות במרכז במטרה לשמר את עושרן וצמיחתן הכלכלית.
נוסף על כך, עוניין של המדינות התת-מפותחות, כך טוענת התאוריה, הוא תוצאה של אופי השתלבותן במערכת העולמית, ותפקידן בו במסגרת "חלוקת העבודה" העולמית, ולא, כפי שטוענים כלכלנים חסידי תאוריית השוק החופשי, תוצאה מהשתלבותן החלקית בו.
משום כך עוסקת התאוריה ביחסים שבין מדינות מפותחות ומדינות "תת-מפותחות", ולא "מתפתחות".
הנחות היסוד של התאוריה הן:
מדינות עניות מספקות חומרי גלם מאוצרות טבע שבשטחן, כוח עבודה זול, יעד לטכנולוגיה מיושנת ושוק למוצרי המדינות המפותחות.
ללא כל אלו לא יוכלו המדינות המפותחות לשמר את רמת החיים הגבוהה ממנה נהנים תושביהן.
המדינות המפותחות מנציחות באופן אקטיבי, גם אם לא בהכרח מודע, מצב של תלות באמצעות יוזמות פוליטיות מגוונות.
תלות זו היא מרובת פנים וקשורה בכלכלה, תקשורת, פוליטיקה, בנקאות, חינוך וכל הבט אחר של פיתוח משאבי אנוש.
ניסיונות מצדן של המדינות התת-מפותחות להתנגד למצב התלות מסתיים בסנקציות כלכליות או פלישה צבאית ושליטה צבאית.
משום כך תומכים רבים מהתאורטיקנים של תאוריית התלות במהפכה חברתית שתחולל שינוי עמוק באופן חלוקת העושר.