tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
12 תצפיות תועדו עד עתה, האחרונה מביניהן באוגוסט 2007 בעמק החולה.
עד שנת 2004, האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע דירג את מצב השימור של גיבתון הצווארון ללא חשש, אך מאז 2004, הוא הידרדר בהדרגה עד למעמד של מין בסכנת הכחדה חמורה עקב ירידה מהירה בגודל האוכלוסייה.
ירידה זו מיוחסת לצייד הנרחב של המין בסין, דרכה עוברים רוב הפרטים במהלך הנדידה.
גיבתון צווארון הוא ציפור שיר קטנה, אורכו בין 14 ל-16 ס"מ ומשקלו בין 17 ל-26 גרם.
יחסית לגיבתון הוא נחשב גדול וחסון.
לזכר בלבוש חיזור יש חלקים תחתונים בגוון צהוב בהיר עם פסי צד שחורים, חלקים עליונים חומים, פנים וגרון שחורים ומקור ורדרד.
לנקבה גב אפור-חום מפוספס בכבדות, וחלקים תחתונים צהובים פחות בהשוואה לזכר.
יש לה פנים לבנבנות עם כיפה כהה, פסי עין ולחיים.
הצעיר דומה לה, אך אצלו הצבע הכללי של החלקים התחתונים והפנים הוא צהוב-בז'.
תת-המין Schoeniclus aureolus aureolus מקנן בטייגות של פינלנד ועד לים ברינג ונודד לאזור הודו-סין.
תת-המין Schoeniclus aureolus ornatus מקנן מנהר אמור ועד למנצ'וריה, צפון קוריאה, קמצ'טקה ואיי קוריל.
הוא נודד, חורף בדרום מזרח אסיה, הודו ודרום סין.
זהו מזדמן נדיר אך קבוע למערב אירופה.
ישנם גם כ-4 תצפיות מהאיים האלאוטיים של אלסקה ותצפית בודדת ב-2017 מלברדור, קנדה.
המין חורף בלהקות גדולות בשטחים מעובדים, בשדות אורז ובשטחי עשב, ומעדיף ללון בשדות אורז.
גיבתון צווארון מקנן בשטחים פתוחים המורכבים משדות אורז יבשים לחיפוש מזון וחישות קנים בקרבת מקור מים למנוחה.
הוא מטיל ארבע עד שש ביצים בקן על הקרקע.
מספריו ירדו באופן חד מאז תחילת שנות ה-2000, והמין נחשב כיום בסכנת הכחדה חמורה.
הירידה במספרים של גיבתון הצווארון עשויה להיגרם מלכידה משמעותית במהלך הנדידה ובמיוחד באתרי חורף.
ציפורים מוברחות ואז נתפסות ברשתות ערפל, כדי להימכר לצריכה כ"דרורים" או "ציפורי אורז".
למרות שהפעולות האלו הוגבלו לאזור קטן בדרום סין, הוא הפך לנפוץ יותר ופופולרי יותר ככלי להגדלת העושר, וציידים נוסעים כעת למרחקים ארוכים כדי למצוא מספיק ציפורים.
שינויים בשיטות ההשקיה של שדות אורז הפחיתו את האיכות והכמות של בתי הגידול החורפיים, לרבות אובדן כיסי מים, ואובדן חישות קנים שהפחית את אתרי הלינה הזמינים.
גִּבְּתוֹן חוּם-רֹאשׁ (שם מדעי: Emberiza bruniceps) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הגיבתוניים.
בישראל הוא מזדמן נדיר ביותר עם שלוש תצפיות עד היום: הראשונה באילת ב-23 במאי 1979, השנייה באזור ניצנה ב-15 במאי 2010, והשלישית בעזוז ב-18 ביוני 2023.
שם המין הספציפי bruniceps הוא מלטינית, brunus - חום ו-ceps - ראש או של הראש.
המין הוא מונוטיפי, ללא תת-מינים שונים.
תועדו מקרים של בני-כלאיים עם גיבתון שחור-ראש, מין מקורב אליו, בעיקר באזורי החפיפה בתפוצה בצפון איראן.
הגיבתון מקנן במרכז אסיה-אפגניסטן, איראן, קזחסטן, קירגיזסטן, מונגוליה; הפדרציה הרוסית (רוסיה האירופית, רוסיה המרכזית באסיה), טג'יקיסטן, טורקמניסטן, אוזבקיסטן, וסין.
הוא נודד, חורף בהודו ובנגלדש.
תצפיות ממערב אירופה, שם הוא מזדמן פוטנציאלי, מעורבבות עם פליטי תרבות, במיוחד מכיוון שמין זה מתועד בדרך כלל יותר מאשר גיבתון שחור-הראש הקרוב אליו, למרות שלאחרון יש טווח תפוצה מערבי יותר.
הוא משתמש בכיסי שיחים מבודדים בערבות, כמו גם בנאות מדבר ואזורים סמי-מדבריים, וחובב מיני צמחייה עשבונית גבוהה ושיחים.
בעונת הקינון יכול להגיע לגובה רב, עד רום של 3,000 מטר.
בנדידה הוא עובר לבחגורות יער, יער גדות, חורשות, גנים וסבך גבוה.
בחורף, נמצא במיוחד בשדות מעובדים של דגניים, לעיתים קרובות חולק בית גידול עם גיבתון שחור-ראש.
גיבתון חום-ראש מתרבה בשטחים פתוחים, כולל קרקע חקלאית.
עונת הקינון נמשכת ממאי עד אוגוסט.
הקן נבנה על ידי הנקבה, לרוב בשיח קרוב לקרקע.
על התטולה, המכילה כלל שתיים עד חמש ביצים, דוגרת הנקבה.
הגוזלים בוקעים לאחר 10-14 ימים.
שני ההורים מאכילים אותם והם פורחים מהקן לאחר 12-13 ימים.
מזונו מורכב בעיקר מזרעים, עם זאת, בעונת הקינון הוא ניזון ממגוון רחב של פרוקי-רגליים.
עם אורך של כ-15–16.5 ס"מ, ומשקל של 18–34 גרם, הוא נחשב לגיבתון גדול למדי, גדול יותר מגיבתון סוף, עם זנב ארוך ללא שוליים לבנים.
לזכר בלבוש קינון מראה מאוד ייחודי, עם פנים וחזה בגוון אדום-חום, חלקים תחתונים בגוון צהוב בהיר, וחלקים עליונים ירוקים.
המקור כחול-אפור, מעט כהה יותר בקצהו, לפעמים בגוון ורדרד בבסיסו; רגליים ורוד כהה חיוור.
הנקבה היא גרסה דהויה של הזכר, חלקיה התחתונים חיוורים יותר, גבה אפור-חום וראשה אפרפר.
הצעיר דומה לה, ואת שניהם קשה להפריד ממקביליהם במין גיבתון שחור-ראש.
גיגאנהינגה (שם מדעי: Giganhinga; מילולית: "נחשון ענק") הוא סוג של עוף ימי קדום ממשפחת הנחשוניים שבסדרת הסולתאים, אשר התקיים בין המיוקן לפליסטוקן באמריקה הדרומית.
עם זאת מבנה העמנות הזכיר מבנה דחוס המתאים לעופות מים קרובים לשקנאים ודומה ביותר לזה של הנחשוניים והקורמורניים.
הסוג מכיל מין יחיד Giganhinga kiyuensis - הקרוי על שם חופי "Kiyü" שבדרום אורוגוואי, סמוך לשפכי הריו דה לה פלטה.
עוף זה היה גדול מאוד ומדידה דומה ביחס לנחשון אמריקאי משווה שגובהו הגיע ל-1.5 מטר ולמשקל של 12 עד 17.7 ק"ג, אם כי מספר חוקרים מעריכים את המשקל בזהירות מאחר שעופות רבים בעלי צפיפות עצמות נמוכה יחסית, המקטינה את משקלם.
ככל הנראה עקב משקלו היה חסר יכולת תעופה וכנראה ששחה וצלל מתחת למים במרדף אחר דגים.
ככל הנראה משקלו עזר לו בתמרון וברדיפה אחרי טרף.
גיגאטיטאן (שם מדעי: Gigatitan; מילולית: "טיטאן ענקי") הוא סוג נכחד של חרק קדום שהשתייך לסדרה הנכחדת Titanoptera, מהקבוצה בעלי גלגול חסר, הקרוב מעט לחגבאים שהיה מהחרקים הגדולים ביותר בקבוצתו.
הוא התקיים במשך הטריאס של מרכז אסיה שלפני 242 מיליון שנה מזמננו ותואר למדע ב-1968 בידי החוקר הרוסי אלכסנדר גריגורוביץ' שרוב כשהסוג הכיל 3 מינים.
המאובנים של חרק זה התגלו בתצורות מדיגן שבקירגיסטן ואלה הראו שהיה חרק גדול עם מוטת כנפיים באורך של 40 ס"מ, גדולה יותר מכל חרק שלאחר הפלאוזואיקון.
במראהו הזכיר מעט גמל שלמה אך מבנה הגוף דמה יותר לזה של החרגוליים ושאר חגבים.
בדומה לשאר קרוביו היה לו חריצים לאורך החלק העליון של הגב, מהם ניתן היה כנראה להפיק קולות.
לחרק זה היה גוף דומה לגמל שלמה משובץ (Blepharopsis mendica), שאולי היה מפוספס להסוואה מטורפים וכמותו היה בעל גפי טריפה ארוכות שנועדו ללפות בחוזקה טרף שאליו ארב במחבוא.
כמו כן נמצאו בקצה בטנו רכסים מחודדים בעלי עוקץ, שכנראה שימשו את בעליהם לחירור צמחייה כדי להטיל בה ביצים, בדומה לחגבאים המודרניים.
גִּבְּתוֹן שְׁחוֹר-פָּנִים (שם מדעי: Emberiza spodocephala) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הגיבתוניים.
שם הסוג Emberiza מגיע מגרמנית העתיקה מהמילה Embritz שמשמעותה גיבתון.
שם המין הספציפי spodocephala מיוונית העתיקה, מהמילים spodos, "אפר", ו-kephalos, "ראש".
לגיבתון שחור-פנים שני תת-מינים מוכרים כיום:
spodocephala (פטר סימון פאלאס, 1776) - מקייץ מדרום-מרכז רוסיה וצפון מונגוליה עד לים אוחוצק, וצפון סחלין עד לדרום וצפון-מזרח מונגוליה הפנימית, צפון חיילונגג'יאנג וצפון ומרכז חצי האי הקוריאני.
חורף בדרום ומרכז סין, טאיוואן, ואיי ריוקיו.
sordida (אדוארד בליית, 1845) - מקייץ בצ'ינגהאי ושאאנשי דרומה עד יונאן וגוויג'ואו שבמרכז סין.
חורף במרכז נפאל עד לצפון-מזרח הודו והחלק הצפוני של דרום-מזרח אסיה.
בעבר המין גיבתון מסכה (Emberiza personata ) נחשב לתת-מין של גיבתון שחור-פנים תחת השם E.
personata, אך כיום המין פוצל למין עצמאי בשל הבדלים מורפולגיים, ווקאליים, וגנטיים.
המראה הכללי שלו והרגלי ההאכלה הקרקעיים נותנים רושם של סתרי מצוי עם מקור של גיבתון.
לזכר בלבוש קיץ ראש אפור-כהה עם ערבוב של ירוק צהוב ושחור בין המקור לעין.
החלקים העליונים בצבע חום מפוספס בכבדות עם שחור, למעט על הגב.
השת חום והזנב חום כהה.
החלקים התחתונים לבנבנים צהבהבים עם פסי צד עדינים בצבע חום כהה.
לנקבות ולצעירים דוגמת ראש חלשה יותר, עם לחיים בצבע אפור-זית ופס-גבה בגוון לבן שמנת חלש.
החלקים התחתונים בגוון צהוב קרמי עם פספוס חום כהה.
קריאותיו נשמעות כ-"צי" מטאלי וקצר למדי.
הוא מקנן בדרום סיביר עד לצפון סין.
הוא נודד, חורף בצפון-מזרח הודו, דרום סין וצפון דרום מזרח אסיה.
הוא מזדמן נדיר מאוד למערב אירופה.
הגבתונים ממין זה מקננים בסבך צפוף לאורך נחלים ונהרות באזור הטייגה, ומטילים ארבע או חמש ביצים על הקרקע או בקן הממוקם בעצים.
הם מופיעים לפעמים ביערות הרריים (גם מחטניים וגם נשירים).
בהרי אלטאי הם נצפים לפחות עד גובה של 600 מטר מעל פני הים, ביפן - עד 1,500 מטר (לעיתים אף גבוה יותר), ובצפון מונגוליה - לפחות עד 1,300 מטר.
בחורף הם יוצאים לאזורים נמוכים יותר למרגלות ההרים ובשפלה.
בדרך כלל הם שוהים אז בשיחים הגדלים לאורך אפיקי מים או בשולי עצים וקרחות, בסמוך למים בבתי גידול חקלאיים או אחרים עם שיחים פתוחים.
הבוגרים ניזונים בעונת הקינון בעיקר מחסרי חוליות, בוגרים וזחלים כאחד; בין היתר, ציקדות קטנות ופשפשאים אחרים, זבובאים, נמליים, פרפראים, חיפושיות ועכבישאים.
הרכב התזונה של הגוזלים דומה.
במהלך הנדידה ובשטחי החריפה ניזונים הגיבתונים ממגוון זרעים, כולל דגניים.
הם תרים אחר מזון בעיקר על הקרקע.
מחוץ לעונת הקינון, הם שוהים בדרך כלל בקבוצות קטנות, לפעמים עם גבתונים ממינים אחרים.
זהו מין בעל תפוצה נרחבת ואוכלוסייה גדולה ויציבה, ולכן ה-IUCN מסווג אותו במצב שימור "ללא חשש".
גִּבְּתוֹן עַרְמוֹנִי (שם מדעי: Emberiza rutila) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הגיבתוניים המצוי במזרח האזור הפלארקטי.
בישראל הוא מזדמן נדיר ביותר: התצפית היחידה הייתה של פרט שנלכד במהלך פעילות טיבוע ציפורים בפארק הצפרות באילת ב-3 בנובמבר 2021.
שם הסוג Emberiza מגיע מגרמנית העתיקה מהמילה Embritz, שמשמעותה גיבתון.
שם המין הספציפי rutila מגיע מלטינית ומשמעותו זהוב, אדום, או ערמוני.
זהו מין מונוטיפי, כלומר לא הוגדרו תת-מינים שונים.
זהו גיבתון קטן וביישן, הנצפה בדרך-כלל מבעד לסבך של צמחייה עבותה בשיחים.
לזכרים בלבוש קיץ יש חזה ובטן הצבועים בצהוב בולט עם פספוס חלש בצדדים, וראש וחלקים עליונים בצבע חום-ערמוני.
זנבו קצר למדי עם מעט צבע לבן או ללא לבן כלל בנוצות החיצוניות.
הזכרים בלבוש חורף דומים אך דהויים יותר, כשהצבע הערמוני מוסתר בחלקו על ידי שוליים בהירים של הנוצות.
לנקבה צבע חום עמום ברובו עם פספוס כהה מעל ואילו החלקים התחתונים בצבע צהוב חיוור.
השת בצבע ערמוני דהוי והגרון צהבהב.
המקור ורדרד חיוור וחלקו העליון כהה.
השירה משתנה וגבוהה, מבוצעת מעמדה נמוכה בעץ.
הקריאה היא "זיק" קצר, בדומה לקריאתו של הגבתון הגמדי.
הגיבתון הערמוני מקנן בסיביר, בצפון מונגוליה ובצפון-מזרח סין.
הוא נודד למרחקים ארוכים, חורף בדרום סין, דרום-מזרח אסיה וצפון-מזרח הודו.
ישנן מספר תצפיות באירופה, אך חלקן מיוחסות לפליטי שבי ולא למזדמנים אמיתיים.
במהלך עונת הקינון הוא מעדיף יער פתוח עם שפע של מחסות קרקעיים ושיחים.
פרטים חורפים ונודדים נצפים בשטחים חקלאיים, באזורי שיחים ובשולי חורשים.
גיגאנוטוסקרופיו (שם מדעי: Gigantoscorpio; מילולית: "עקרב ענקי") הוא סוג נכחד של עקרב שהתקיים לפני 345 עד 342.8 מיליון שנה מזמננו במשך הקרבון המיסיסיפי של בריטניה.
הסוג תואר ב-1963 בידי החוקר הנורווגי לייף סטרומר , ממאובנים שהתגלו בשטח "Glencartholm" שבסקוטלנד ואלה כללו שרידי שלד חיצוני רחב יחסית.
בעבר העריכו את גודלו באורך של כ-40 ס"מ, אם כי במחקר מאוחר יותר הוערך אורכו הכולל בלא יותר מ-24 ס"מ.
הוא היה יותר קטן ממרבית העקרבים בתקופתו כמו הפולומונוסקורפיאוס, הפריארקטורוס והברונטוסקורפיו הענקיים שהגיעו לאורך של 70 עד 100 ס"מ ועדיין היה גדול בהרבה מהעקרבים המודרניים.
סוג זה של עקרב היה טורף של פרוקי רגליים אחרים, אותם הוא צד בצבתותיו הגדולות ואולי גם הכיל ארס בזנבו, אם כי הדבר לא נמצא במאובנים.
גיגאנטוהיירקס (שם מדעי: Gigantohierax) הוא סוג של עוף דורס גדול נכחד שהתקיים באי קובה במשך הפליסטוקן ותחילת ההולוקן.
המאובנים שלו התגלו בכמה מערות בקובה ותואר ב-2002 בידי החוקרים: אוסקר וקרלוס ארדונדו.
הממצאים הראשונים השתייכו למין Gigantohierax suarezi בעוד ב-2020 תואר מין שני, Gigantohierax itchei, על ידי ויליאם סוארז בבורות זפת של לאס בראס דה סן פליפה, גם בקובה.
מין זה היה קטן בכ-29% מהמין הראשון.
גודלו שהגיע לשיא במשך הפליסטוקן מהווה דוגמה לענקיות איים שחלה ברביעון, בייחוד לעופות וליונקים.
משמעות שמו: "Giganto", "ענק", ביוונית ו"היירקס", על שמה של הדמות היירקס במיתולוגיה היוונית, של אדם שהפך לנץ כעונש.
הגיגאנטוהיירקס נחשב לעיט כבד ביותר וידועים ממנו בעיקר ממצאי עצמות הרגל ועצם הירך והטיביריוס, אם כי הממצאים היו בעלי מבנה מעט מעוות.
מבנה הרגליים גורם לכמה חוקרים לשער שהיו אלה עופות יבשתיים, בניגוד למרבית הדורסים המודרניים שמואמים בעיקר לתעופה.
בהתבסס על גודל הרגליים, המין Gigantohierax suarezi היה מהכבדים שבעיטים, הגדול ביותר מעיטי אמריקה, אולי גדול אף יותר מעיט האסטי.
גובהו המשוער יכול היה להגיע למעל 30 ס"מ מעיט הרפיה, גדול העיטים באמריקה כיום וכמעט בין הנציים החיים, ולמשקל כבד יותר בכ-40%–50%.
אף שלא ידוע על אורח חייו די ברור שהיה טורף-על חזק שאולי ניזון מיונקים, זוחלים ועופות אחרים ביערות קובה.
הוא ניצל גומחה אקולוגית דומה לעיט האסטי בקובה, נוסף לגומחה דומה לטיטאנוהיירקס ולינשוף הענקי אורנימגלוניקס.
גיד הַנָּשֶׁה הוא גיד על כף הירך האחורית של חיה או בהמה, שאותו אסור לאכול על פי ההלכה היהודית.
האיסור נקשר בתורה עם סיפור מאבקו של יעקב במלאך.
יעקב אומנם ניצח אך נותר צולע עקב פגיעה בגיד הנשה.
נהוג לזהות כיום מבחינה אנטומית את גיד הנשה עם עצב השת שעובר מהאגן דרך נקב השת הגדול של עצם השת, עובר ירך ומעצב חלק ניכר של הגפים התחתונות.
שם מסורתי ליהדות בסין הוא "דת הסרת הגיד" (挑筋教, tiǎo jīn jiāo).
בספר בראשית מתואר סיפור מאבקו של יעקב אבינו עם איש מסתורי לפני פגישתו הממשמשת ובאה עם עשיו אחיו, שממנה חשש יעקב מאוד.
על פי פסוקים ב ניתן להבין שמדובר במלאך: .
במגילת קומראן 4Q158 קטע 1 שורות 13-12 נמצאת הלכה זו כדעת רבי יוסי שאין לאכול את הגיד של שתי הרגליים וכמותו אף נפסק להלכה: 'ויאמר אל תוא[כל] על שתי כפות הירך עד ה[יום הזה]'.
האיסור נוהג בבהמה וחיה ולא בעוף.
מן התורה אסור לאכול את הגיד הפנימי שעל כף הירך בלבד, הימנית והשמאלית, אך חז"ל הרחיבו את האיסור על כלל הגיד, ועל הגיד החיצון.
על פי הרמב"ם והשולחן ערוך על הגיד אין איסור הנאה, דהיינו מותר למכור אותו וליהנות ממנו ממונית וכן להשתמש בו כל שימוש שאינו אכילה.
האוכל שיעור כזית מגיד הנשה במקום האסור מן התורה או את כל המקום האסור אפילו הוא פחות מכזית, חייב על פי ההלכה מלקות.
גיד הנשה שהתבשל עם תבשיל כשר אחר אינו אוסר אותו, משום שלהלכה נפסק שאינו נותן טעם בתבשיל.
יש להוציא את הגיד, ושאר התבשיל מותר.
חכמים גזרו איסור על שומן הגיד, ושומן זה אוסר את התבשיל שהתבשל בתוכו אלא אם כן יש בתבשיל שישים פעמים כנגד שומן הגיד.
תפקיד הסרת הגיד דורש מומחיות מיוחדת הנקראת ניקור, וכוללת גם את הסרת החלבים האסורים (בבהמה בלבד) וחוטי דם שונים.
תפקיד זה דורש מקצועיות, אחריות ונאמנות מרובה אף יותר מהשחיטה עצמה, משום שמלאכת הניקור מצריכה בקיאות, ויש בה טרחה ודקדוק.
עדות יהודיות רבות נמנעות לפיכך לחלוטין מאכילת חלקה האחורי של הבהמה, אך יש שנהגו לאכול לאחר הסרת החלקים האסורים.
על פי פשט הכתובים, המצווה נועדה לזיכרון לאותו מאבק בין אבי האומה לבין המלאך.
הטעמים שניתנו במהלך הדורות לרוב נשארים בכיוון זה, אך מעמיקים אותו יותר, בהתבוננות בסיבה שיש לזכור את אותו מאבק.
כך, למשל, כותב ספר החינוך (מצווה ג):
פרשני התורה הביאו טעמים שונים לאיסור:
הרשב"ם מסביר שהאיסור נועד למטרה זיכרון כפול: הן זיכרון גבורתו של יעקב, והן זיכרון הנס שעשה לו ה' שהוא לא מת במאבק במלאך.
החזקוני על התורה מביא הסבר לפיו זהו קנס לבני ישראל שהניחו לאביהם יעקב ללכת יחידי, וכך הוא נאלץ להיאבק לבדו ועל ידי כך הוזק.
הרד"ק מסביר שהשתלשלות העניינים הייתה שבתחילה בני ישראל הם שיזמו את האיסור - 'לכבוד אביהם שלקה בו', והם העבירו במסורת את האיסור הזה.
ובזמן מתן תורה המצווה קיבלה תוקף של ציווי על ידי ה'.
הספורנו מסביר שמטרת הימנעותם של בני יעקב מאכילת גיד הנשה הייתה להראות שחלק זה הוא חסר חשיבות, וכך לגמד את המשמעות של הפגיעה בגיד הנשה של יעקב בידי המלאך.
רבי יהונתן אייבשיץ מספר בספרו כרתי ופלתי: והנה בזמני היה מנקר אחד אפילו בעל תורה ומומחה למאוד, ונשתבש בדעתו לומר על גיד אחר שהוא הגיד האמיתי, ועד היום הזה טעינו נחנו ואבותינו, בגיד, שאינו גיד שאסרה התורה.
והיה הולך ושב בכל ארץ אשכנז, ומרעיש הבריות, עד שבא לפראג, והציע דבריו לפני, ולפני חכמי העיר הגאונים.
ואני חקרתי ובדקתי את הדבר, ומצאתי שזה הגיד אינו רק בבהמות זכרים ולא בבהמות נקבות, ואז הראיתי לו (סמ"ג) [סדר הלכות ניקור] (מבעל העיטור הנדפס בטור סוף סי' ס"ה) שכתב דגיד הנשה נוהג בזכרים ונקבות, ועל ידי כן אשתקל מילוליה.
האחרונים עסקו רבות בדברי רבי יהונתן אייבשיץ אשר בפשוטו כוונת הראשונים לומר כי גיד הנשה נוהג באנשים זכרים וכן בנקבות ואין כוונתם כלל לבהמות נקבות.
חלק מן האחרונים כתבו להחמיר כי יש ליטול את שני הגידים, אלא שלא נתפרש בדבריהם מהו אותו הגיד הנוסף שיש להחמיר בו, איזה גיד ישנו בזכרים ולא בנקבות.
יש שהציעו לומר כי כוונתו של אותו מנקר היה שהגיד הוא האיבר ועל כן ישנו בזכרים ולא בנקבות, עם זאת נראה מדבריו של רבי יהונתן אייבשיץ כי היה צריך לחקור אחר הדבר ואילו אם זה האיבר הדבר פשוט.
רבי אברהם אבן עזרא בפירושו למקרא מביא עמדה כזו ודוחה אותה: "בגיד הנשה ידוע כאשר העתיקו קדמונינו ז"ל, ואין בו ספק כי אם לחסרי הדעת ותולדות שמפרשים שהוא האבר, ויפרשו הנשה מגזרת נשים."
הרב ישראל דנדרוביץ, איסור גיד הנשה עד היום הזה, בתוך: קובץ צהר, כרך יז, אב ה'תשס"ז, עמודים: תד - תיא
גידול או שאת (בלועזית: Neoplasm - נאופלזיה, או Tumor) הוא נגע (תהליך לא תקין בגוף) הנובע מריבוי תאים מקומי מוגזם ברקמה של איבר בגוף.
גידול עשוי להיות שפיר או ממאיר .
גידולים יכולים לנבוע ממוטציות גנטיות, מפעולה של נגיפים (למשל - יבלת), מהשפעה חיצונית כגון הורמונים ועוד.
בדרך כלל, גידול מביא להתרחבות חריגה של הרקמה בה הוא נוצר (ומכאן שמו), כלומר יצירת שְׂאֵת (מאסה), או 'תהליך תופס מקום' (מונח שימושי בתחום הדימות).
אך לא כל הגידולים גורמים להתרחבות כזו.
לעיתים מבחינים בין גדלים שונים של גידולים באמצעות מונחים כמו נודולה (קשריר, לגידול ריאתי של עד 3 ס"מ בקוטר) ומסה (לגידול גדול מזה).
לעיתים קרובות, לפני התפתחות הגידול, תאים עוברים מדפוס נורמלי של צמיחה לדפוס לקוי, כגון מטפלזיה או דיספלזיה.
עם זאת, מטפלזיה או דיספלזיה לא תמיד תתקדם לנאופלזיה.
המילה נאופלזיה מקורה ביוונית העתיקה νέος- נאו "חדש" ו-πλάσμα - פלזמה "היווצרות".
נאופלזיה משמעותה שינוי (לא תקין) בתכונות הרקמה.
קיימים גם גידולים בהם הרקמה המוגדלת אינה משנה את תכונותיה (והאיבר הנגוע מוגדל בדרך כלל באופן אחיד), לכן הם אינם נאופלזיה והם מוגדרים כהיפרפלזיה.
שאתות גידוליות שפירות כוללות מיומות, שומות / נקודות חן, פוליפים שפירים ועוד.
הן מוגבלות מקומית ואינן שולחות גרורות מרוחקות.
גידולים עם סיכון לממאירות כוללים קרצינומה אין סיטו.
הם מקומיים ואינם פולשניים, אבל במשך הזמן עשויים להפוך סרטניים.
גידולים ממאירים (שאתות ממאירות) נקראים בדרך כלל "סרטן".
הם פולשים והורסים את הרקמה שמסביב, מייצרים גרורות, ואם אינם מטופלים או לא מגיבים לטיפול, הם עשויים להוביל למוות.
המונח "גידול משני" מתייחס לגידול ממאיר שהוא גרורה (שלוחה רחוקה) של הגידול ראשוני, או גידול ממאיר חדש המופיע בעקבות טיפולי סרטן כגון כימותרפיה או הקרנות.
לעיתים נמצאות גרורות שלגביהן לא ידוע אתר הגידול הראשוני והן מסווגות כסרטן שמקורו אינו ידוע.
מקובל לחלק גידולים גם לפי מקורם מאפיתל או מרקמת חיבור.
קרצינומות הן גידולים שמקורם מאפיתל (למשל תאי קשקש של העור, או תאי אפיתל של הקיבה).
סרקומות הן גידולים שמקורם ברקמות חיבור (למשל תאי סחוס או תאי דם).
יש להבחין גידולים משאתות שאינן גידוליות, הנוצרות בדרך כלל סביב מוקד הנמצא במרכזן.
אלו כוללות ציסטה, המטומה עם מעטפת, רקמת נמק עם מעטפת (כולל מורסה), קלואיד (גדילת יתר של צלקת) וגרנולומה.
בקביעת סוג הגידול והאבחנה ניתן להיעזר בראיון רפואי, בבדיקה גופנית, בדימות, בחקירה ניתוחית ובבדיקה פתולוגית של דגימת נוזל (יניקה), דגימת רקמה (ביופסיה) או גידול שנכרת.
גידולים הם לעיתים קרובות הטרוגניים, כלומר מכילים יותר מסוג אחד של תאים, אבל יצירתם וגדילתם תלויות בדרך כלל באוכלוסייה אחידה של תאים.
תאים אלה מכונים חד-שבטיים – כלומר, הם נוצרו מאותו תא, וכולם נושא את אותו שינוי גנטי או אפיגנטי חריג המגדיר את ה'שבט'.
בגידולים לימפואידיים כמו לימפומה ולוקמיות לימפוציטיות, הוכחה שבטיות על ידי זיהוי 'סידור מחדש של גן' (רקומבינצית V(D)J) ייחודי.
זוהי הרקומבינציה המגדירה נוגדן (עבור סרטני תאי B) או קולטן תא T (עבור סרטני תאי T).
הדגמה של חד-שבטיות נחשבת כיום כהכרחית לאבחנה של נגע עם תאי לימפה כנגע שהוא גידול (להבדיל מתגובה דלקתית - כמו בלימפדנופתיה או לימפוציטוזיס).
עם זאת, לא תמיד ניתן להוכיח חד שבטיות בגידולים ממאירים אחרים.
נאופלזיה נגרמת מחלוקה בלתי מבוקרת של רקמות כתוצאה מזיהום או מוטציה גנטית, ולעיתים קרובות מהצטברות של מספר מוטציות.
בין הגורמים לכך קיימים גורמים פיזיים כמו קרני שמש וחומר מקרין; גורמים כימיים כמו טבק, סולר, כלור וניקל; גורמים תזונתיים כמו שומן מחומצן, בשר מעושן, עודף קלוריות ואלכוהול; וגורמים אחרים כמו עודף משקל, חוסר פעילות גופנית ודלקת כבד.
הבדל בין גידול שפיר לבין גידול ממאיר
גידול נאופלסטי יכול להיות שפיר, טרום-סרטני, או ממאיר (סרטן).
גידול שפיר מוגדר כמאסה הגדלה באזור אחד, ולא מתפשטת באיברים אחרים.
לכן, רוב הגידולים השפירים אינם מסוכנים, אם כי לעיתים מעדיפים לכרות אותם בניתוח כדי למנוע פגיעה אסתטית או נזק כתוצאה מלחץ מקומי על איברים סמוכים, נטייה לדימום ועוד.
לעומתו, הגידול הממאיר מכיל תאים שחודרים לרקמות סמוכות ועלולים גם להתפשט למקומות מרוחקים בגוף וליצור שם גרורות סרטניות.
מכאן נובעת בדרך כלל החשיבות לכריתת הגידול הממאיר בשלמות, ולפני שליחת גרורות.
סרטן ידוע כחוסר יציבות הגנום או הפנוטיפ המוטורי DNA המקודדים החלבונים בתוך הגרעין הוא כ-1.5% מ־DNA הגנומי הכולל.
בתוך DNA הזה מקודדים חלבונים, ממוצע סרטן השד או המעי הגס יכול להיות על 60 עד 70 מוטציות חלבון שינוי, מתוכם כ-3 או 4 יכולות להיות מוטציות "נהג", ונותרו אלה עשויים להיות מוטציות "נוסע".
התדרים הגבוהים של מוטציות ברצפי נוקליאוטידים הכולל בתוך הסרטן מצביעים על כך שלעיתים קרובות שינוי בשלב מוקדם של הפגמים בשדה והוליד סרטן (למשל אזור הצהוב בתרשים בסעיף זה) הוא מחסור בתיקון DNA.
פגמים בשדה הגדולים המקיפים את סרטן מעי גס (הארכה בכ-10 ס"מ מכל צד של סרטן) הוצגו על ידי Facista et al.
[32] לעיתים קרובות יש פגמים אפיגנטיים ב־2 או 3 חלבוני תיקון ה-DNA (ERCC1, XPF או PMS2) בכל האזור של פגם השדה.
ליקויים בגורם תיקון DNA הגדילו את שיעורי מוטציה.
מחסור בתיקון DNA, את עצמו, יכול להרשות לנזקי DNA לצבור, וסינתזת TRANSLESION מועדת לטעויות עבר חלק מנזקים אלו עלולה לגרום למוטציות.
בנוסף, תיקון לקוי של נזקי DNA אלה שהצטברו עלולים להצמיח epimutations.
מוטציות אלה חדשים או epimutations עשויות לספק יתרון שגשוג, יצירת פגם שדה.
אף על פי שהמוטציות / epimutations בגנים תיקון DNA לא, בעצמם, מעניקים יתרון סלקטיבי, הם עשויים להתבצע לאורך כנוסעים בתאים כאשר התאים לרכוש מוטציות / epimutations נוסף שעושים לספק יתרון סגסוגת.
אפשר למנוע פריצת גידול באמצעות הימנעות מגורמים שנזכרו למעלה, מלבד גורמים תורשתיים.
נשים צריכות ללמוד ולרכוש טכניקת לימוד עצמי כדי לגלות כמה שאפשר מוקדם תסמיני הגידול.
גברים מעל גיל 50 צריכים לבקר רופא ולברר אם הם מתקשים במתן שתן, ובמצבים של שלשול שחוזר כמה פעמים ומלווה בדם כי לרוב הפעמים החולה חייב קולונוסקופיה.
גיד הוא אגד קשיח של רקמת חיבור סיבית המחבר בדרך כלל שריר ועצם.
הרכב הגידים דומה להרכב רצועות – רקמת חיבור צפופה וסדירה של סיבי קולגן בעיקר, המסודרים במקביל לאורך הגיד.
הרכב הגידים מאפשר עמידה במאמצי המתיחה המופעלים עליהם בעת תיווך בין כוחם של שרירים מתכווצים לבין עצמות.
ברקמת הגיד יש מעט כלי דם, ולכן יכולת ההתחדשות שלה מועטה.
משום כך, גיד שנקרע אינו נרפא מעצמו, אלא על ידי תפירה רפואית.
סיבי הקולגן בגיד עשויים בעיקר מקולגן מסוג I.
סיבים אלה מאורגנים בקרבה רבה באגדים ראשוניים (Fascicle) העטופים רקמת חיבור רפה.
בכל אגד ראשוני נמצאים גם פיברוציטים הערוכים בשורות מסודרות ולהם מעט ציטופלזמה.
האגדים הראשוניים בתורם יוצרים יחד אגדים שניוניים, שגם עטופים ברקמת חיבור רפה.
הגיד כולו עטוף ברקמת חיבור צפופה יותר.
גידים נראים בצבע לבן בשל הכמות הגדולה של סיבי הקולגן בהם.
להכנתם לצפייה תחת מיקרוסקופ, גידים נצבעים בצביעת המטוקסילין-אאוזין בצורה אצידופילית (ורודה).
על-פי מסורת בהגות היהודית, בגוף האדם יש שס"ה (365) גידים.
מספר זה יחד עם רמ"ח איברים מהווה 613, כנגד תרי"ג מצוות (613 מצוות במסורת היהודית).
אך משמעות המילה "גידים" בהלכה אינה תואמת את משמעות המילה "גידים" כפי שבני אדם מכנים אותם בימינו.
ההלכה היהודית מחייבת את הסרתו של גיד הנשה לשם הכשרת הבשר לאכילה לפני אכילתו.
גיגס (מלך בין 687–652 לפנה"ס, במקור האשורי מכונה גוגו), מייסד השושלת המרמנדית של הממלכה הלידית (Lydia) ששכנה במערב מרכזה של אסיה הקטנה, בסביבות העיר איזמיר שבטורקיה של ימינו.
על פי הרודוטוס, גיגס היה אחד מקציניו של המלך הקודם קנדלוס והיה איש סודו.
קנדלוס היה סבור שאשתו היא האישה היפה ביותר עלי האדמות והרבה להלל את יופייה באוזני גיגס.
פעם אחת הוא הכריח את גיגס לצפות בה בעודה מתלבשת בלי שתדע על כך.
אולם הדבר נודע למלכה שהכריחה את גיגס לרצוח את קנדלוס ולשאת אותה לאישה.
לפי אגדה המסופרת בדיאלוג "הפוליטאה" של אפלטון, הוא ביצע את מזימתו בעזרת טבעת קסמים הנקראת על שמו "טבעת גיגס", שהפכה אותו לבלתי נראה.
טבעת זו הייתה גם מקור עושרו הגדול, שבגללו נתפרסם בין היוונים על ידי המתנות יקרות הערך ששלח לאורקל שבדלפי.
כדי לתת אישור לשלטונו, פנה גיגס אל האורקל ושאל אותו כמה זמן יארך שלטונו.
האורקל השיב ששלטון משפחתו יימשך חמישה דורות.
גיגס היה הראשון מבין מלכי לידיה שהרחיב את שלטונו על החלקים של אסיה הקטנה המיושבים על ידי היוונים.
הוא כבש את קולופון ואת חבל טראוס והתקיף את מילטוס וסמרינה.
בימיו הותקפה לידיה על ידי הקימרים, שחדרו לגבולותיה דרך ארמניה ופריגיה.
גוגו ביקש את עזרת אשורבניפל מלך אשור, וכשזה לא נענה לבקשתו, תמך גיגס במלך מצרים פסמתיך הראשון במרידתו באשור.
בפלישה השנייה של הקימרים נהרג גיגס בקרב.
על פי הספרות היוונית הומצאה טביעת המטבעות בלידיה בימי גיגס ומשם הועתקה ליוון.
המחקר ההיסטוריוני תומך בגרסה הזו.
כמו כן, גיגס ככל הנראה היה השליט הראשון שכונה טירן.
פרשת עלייתו לשלטון ונישואיו למלכה האלמנה, היוו השראה לכמה יוצרים חשובים ביניהם פ.
ההשערה הרווחת בביקורת המקרא, היא כי דמותו של גיגס עמדה ברקע עיצוב דמותו האפוקליפטית של גּוֹג מאֶרֶץ הַמָּגוֹג בספר יחזקאל.
גיגי (גיאורגי) אוּגוּלאווָה (בגאורגית: გიგი უგულავა, נולד ב-15 באוגוסט 1975) הוא פוליטיקאי גאורגי, כיהן כראש העיר של בירת גאורגיה, טביליסי, בין השנים 2005–2017.
אוגולאווה נולד בטביליסי להורים ממוצא מגרלי.
בשנת 1992 עם סיום חוק לימודיו הוא למד שנתיים בסמינר תאולוגי בטביליסי, ולאחר מכן, בשנים 1995–1997, עבר ללמוד באוניברסיטת זארבריקן.
הוא השלים את חוק לימודיו כבוגר הפקולטה לפילוסופיה וסוציולוגיה באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי בשנת 1998. לאחר שעבד תקופה קצרה, בשנים 1997–1998, כעיתונאי ב"איבריה TV", והיה פעיל באינטרניוז שבי"ל (בין השנים 1997-1999).
בשנת 2000 התמנה ליועץ באירואסיה פאונדיישן.
בין השנים 2001–2003 שימש מנהל איגוד החינוך והלגליות של הבנק העולמי, ועזר בארגון תנועת הנוער קמארה!
("די!"), שמילאה תפקיד קריטי במהפכת הוורדים.
בנובמבר 2003, על פי המלצת הנשיאה בפועל, נינו בורג'נדזה, התמנה אוגולאווה לתפקיד סגן שר המשפטים, ובשנת 2004, תחת הנהגתו של מיכאיל סאקשווילי, מונה לתפקיד סגן שר ההגנה.
באביב של אותה שנה מינה אותו סאקשווילי למחליף של אסלן אבשידזה, השליט הבדלן של אג'ריה.
כמו כן ניהל אוגולאווה משא ומתן עם נשיא דרום אוסטיה, אדוארד קוקויטי, אולם ללא הצלחה.
לקראת סוף אותה שנה, בספטמבר 2004, התמנה לתפקיד מושל סמגרלו וסוואנתי עילית ופעל בנחרצות נגד כנופיות מבריחים.
ב-20 באפריל 2005 הוא התמנה לתפקיד ראש אמרכלות נשיא גאורגיה, והיה אחראי למינוי חברי ועדת הבחירות המרכזית של גאורגיה.
בחירתו את גיאה קווטרדזה ליושב ראש הוועדה ספגה ביקורת רבה כיוון שהאחרון היה שותפו של זוראב נור'אידלי, ראש ממשלת גאורגיה באותם הימים, בשנים 2002–2003, במשרד עורכי דין שעסק גם ביזמות עסקית.
מאוחר יותר מונה קווטרדזה לשר המשפטים של גאורגיה.
ב-12 ביולי 2005, נתמנה אוגולאווה לראש עיריית טביליסי.
לאחר השינויים בשיטת בחירת ראש העיר, בשנת 2006, התמודד אוגולאווה שוב בהצלחה על תפקיד ראש העיר ומונה על ידי מועצת העיר טביליסי, ב-12 באוקטובר 2006, לראש העיר.
בתקופת שלטונו הוא הגדיל את התקציב למודרניזציה של המטרו של טביליסי, והקטין מצד שני את מספר נתיבי המיניבוסים במרכז טביליסי.
בינואר 2006 הוא סגר את הגז לשגרירות רוסיה בטביליסי בעקבות החבלה בצינור הנפט בצפון אוסטיה, שהביאה להפוגה זמנית באספקת הגז לגאורגיה.
גאורגיה ראתה את רוסיה כאחראית וזו מצידה האשימה את הצ'צ'נים.
עד שנת 2007 גרם אוגולאווה לתיקון כל רחובות מרכז טביליסי, שיפור איכות המים העירוניים, מודרניזציה במטרו של טביליסי, חנייה ציבורית המופעלת בידי חברות פרטיות, הוא גרם לאוטובוסים בטביליסי לדייק בזמנים, דרבן יזמים להשקיע בעיר ועוד.
גִּיגִית (המכונה גם פַּיְלָה) היא קערה גדולה, בעלת תחתית שטוחה ושתי ידיות מצדדיה להרמה ולתליה, עשויה מעץ, פח מגולוון או פלסטיק.
בשנים עברו הייתה הגיגית כלי הכרחי בכל משק בית, להשריית כבסים, לכביסה, לרחיצת ילדים ולשימושים אחרים, לפי הצורך, ובכל גזוזטרת מטבח הייתה תלויה גיגית פח על וו ברזל.
בעונת הקיץ הייתה הגיגית נודדת החוצה, אל רחובות הערים, כבישי הארץ וחופי הרחצה, מלאה חתיכות קרח וביניהן פירות צבר או בקבוקי משקה קל למכירה.
במרפסות גדולות או על גגות שטוחים השתמשו בה לגידול פרחים או ירקות, מבשרות האדניות ועציצי הפלסטיק הגדולים, שעוד לא הופיעו בשנים ההן.
בבתים ללא אמבטיה ומקלחת וללא דוד חימום חשמלי או מוסק בתנור עצים, שימשה הגיגית לרחצה במטבח, במים שחוממו בקומקום על הכירה.
בימי שמש אפשר היה להעמיד אותה במרפסת או בחצר ולחמם את המים באנרגיה סולארית זולה, לפני היות דוד השמש והקולטים.
במשך השנים פחת הצורך בגיגית, ככל שרבו מכונות הכביסה בבתים ובמכבסות נותנות שירות וככל שחדר רחצה מצויד בדוד חשמלי ובמקרים רבים גם בדוד שמש היה לחלק בלתי נפרד מכל דירת מגורים.
קערות פלסטיק בגדלים שונים החליפו את גיגיות הפח ואמבטיות פלסטיות החליפו את אמבטיות הפח לתינוקות.
במשך שנים עוד נראו גיגיות פח תלויות במרפסות בתים ישנים, אך גם הן התמעט והלכו, עם חילופי הדיירים.
כינויה המקובל של הגיגית – "פיילה" נגזר מ"פיילי" המוזכר במשנה "היה מביא פיילי של חרס חדשה" (מסכת סוטה, פרק ב משנה ב), וכמו כן הוא מופיע במערכון הידוע של הגשש החיוור על "הקפטריה בטבריה", שם מוריד מטוס מיוחד עם דוד מים צינור גומי (מאלומיניום) אמריקאי ישר אל הצנטרום של הפיילה.
גידול ביו-אינטנסיבי היא שיטת גידול לחקלאות אורגנית מקיימת בקנה מידה קטן, המיושמת בעיקר בחקלאות עירונית כגון גינות קהילתיות וגינות אורגניות.
השיטה פותחה ומקודמת בעולם על ידי ארגון "פעולה אקולוגית" (Ecology Action), במטרה להתמודד עם הצורך להגביר את ייצור המזון להזנתם של כל תושבי תבל בלא להמשיך בהרס פוריות הקרקע וזיהומה המאפיינים את החקלאות המתועשת.
שמונת עקרונות השיטה נועדו להשגת בריאות ופריון קרקע מרביים.
גידול ביואינטנסיבי נעשה בדגש על בריאות הקרקע על מרכיביה האורגניים ואוכלוסיות חד תאים ובעלי חיים מיקרוסקופיים המקנים לה את פוריותה וחיוניותה ותורמים לבריאות מרבית של הצמחים, צמח בריא פגיע פחות למחלות ולמזיקים ומסוגל להניב יבול מקסימלי.
השיטה מדגישה כי להשגת פריון קרקע ויבולים גבוהים ושמירתם לאורך זמן, שמונה עקרונות אלו צריכים להיות מיושמים בו זמנית.
יישום חלקי עלול לגרום לדלדול קרקע מהיר פי כמה בגין השתילה האינטנסיבית.
בשיטת גידול ביואינטנסיבי, מתחחים את הקרקע לעומק של עד 60 ס"מ בעזרת קלשון.
בכך מאפשרים נוכחות וזמינות גבוהה של אוויר בקרקע, תנאי לרבגוניות חיים ולפעילות מיקרוביאלית בקרקע, חיים אשר חיוניים להתפתחות טובה של הצמח.
התיחוח נותן לקרקע יכולת אחזקת מים טובה יותר ומאפשר חדירה קלה יותר של שורשי הצמחים לשכבות עמוקות יותר בקרקע להשגת יותר חומרי מזון ומים.
הקומפוסט מעלה את אחוז החומר האורגני בקרקע, דבר המעודד פעילות מיקרוביאלית, מספק חומרי מזון לצמחים, משפר את מרקם הקרקע ואחזקת המים בה ורמת החומציות/בסיסיות (הקובעת את זמינות חומרי המזון לשורשי הצמח).
מגדלים בשיטה שותלים את הצמחים בצפיפות תוך כיסוי מלא של שטח הגידול -כמו בטבע, הצפיפות בין הצמחים יוצרת ומשמרת מיקרו אקלים ממוזג יותר מתחת לעלים העוזר לשימור מים בקרקע.
הצל הנפרש מונע צמיחת עשבים ויוצר סביבת חיים נוחה לצמחים.
ההתאמה והיחסים הסימביוטיים בין צמחים שונים המועילים זה לזה כאשר הם גדלים בקרבה, משפרת את בריאות הצמח, מעלה את רמת היבול והתוצר ליחידת שטח, תורמת לבריאות הקרקע ומעודדת רב גוניות גנטית.
חקלאי המשתמש בשיטה לומד אילו צמחים יש לשתול בסמיכות זה לזה מטבלאות התאמה המבוססות על ניסיון של מאות שנים ומחקרים.
יבולי פחמן ישתלו בחלק גדול מכל ערוגה, עד 60% משטח הגידול, צמחים אשר מלבד אספקת מזון מייצרים הרבה חומר צמחי (Bio mass) המשמש לייצור קומפוסט אשר חוזר בחזרה לקרקע בגן/חווה להבטחת פוריות בעתיד.
דוגמה: תירס, דגנים, סורגום, שעועית ופול.
בשיטה נעשה שימוש ביבולים אשר מספקים רמת קלוריות גבוהה למשקל נתון ולשטח אדמה נתון.
דוגמה: תפוחי אדמה, בטטות וירקות שורש אחרים.
זרעים מהאבקה פתוחה מכילים את כל טווח החומר התורשתי של המין, דבר המבטיח חיוניות ויכולת שרידה גבוהה יותר אל מול קשת רחבה יותר של תנאי אקלים וקרקע, מחלות ומזיקים.
מגדלים בשיטה הביואינטנסיבית מגדלים זרעים לשימוש בשנה הבאה במקביל לגידול היבולים כפי שנהגו חוואים בעת העתיקה.
הבנת הגן/חווה כמערכת אקולוגית שלמה
על ידי חשיבה רחבה על הגן והחווה כמערכת אקולוגית (בדומה לשיטות פרמקלצ'ר), עידוד רב גוניות גנטית ושאיפה לאיזון טבעי, יכול מגדל ביואינטנסיבי להפיק את המרב משטח האדמה והמשאבים העומדים לרשותו.
השיטה מיושמת כיום ברחבי העולם על ידי גננים חובבים, איכרים ועובדי אדמה בכ-110 מדינות.
במקסיקו 50 ארגונים לא ממשלתיים מיישמים ומלמדים את השיטה כאסטרטגיה מוכחת ומוצלחת לשיפור היצרנות החקלאית ורמת החיים בקרב איכרים עניים ועידוד יציבות כלכלית בקהילות קטנות ברחבי המדינה הענקית.
מרכזי הכשרה והתמחות בשיטה קיימים ברוסיה, סיביר, אוזבקיסטן, אפגניסטן, פיליפינים, ארצות הברית וישראל.
בישראל נעשו ניסיונות להפצת השיטה תחת השם ביו-פאלחה, תוך שילוב ידע שנצבר בארץ ישראל.
כיהן בשנים 2009–2013 כשר החוץ בממשלתה השנייה של אנגלה מרקל.
בשנים 2009–2011 כיהן גם כסגן קנצלרית גרמניה.
בשנים 2001–2011 היה יושב ראש המפלגה הדמוקרטית החופשית בגרמניה.
היה להומוסקסואל הגלוי הראשון שכיהן בתפקידים בכירים אלה.
וסטרוולה נולד בבאד הונף שבמדינת נורדריין-וסטפאליה.
הוא למד עד שנת 1991 משפטים באוניברסיטת בון, וב-1994 השלים דוקטורט במשפטים באוניברסיטה הפתוחה של האגן עם עבודה על "חוקי המפלגות והארגונים הפוליטיים של בני נוער".
הצטרף למפלגה הדמוקרטית החופשית (FDP) ב-1980, ונמנה עם מקימי המשמרת הצעירה של המפלגה, 'הליברלים הצעירים'.
הוא חבר המועצה המרכזית של המפלגה מאז 1988, וב-1994 מונה למזכ"ל המפלגה.
וסטרוולה נבחר לבונדסטאג (הפרלמנט הגרמני) ב-1996 וירש את וולפגאנג גרהרט בראשות המפלגה בשנת 2002. במסגרת זו כיהן בתפקיד יו"ר האופוזיציה בבונדסטאג.
כחודש אחרי הצלחתה של המפלגה בבחירות 2009 (14.9%), הקימה הקנצלרית אנגלה מרקל קואליציה עם ה-FDP; במסגרת ההסכם הקואליציוני מונה גידו וסטרוולה לשר החוץ של גרמניה ולסגן הקנצלרית.
בחודש מאי 2001 נבחר כמנהיג מפלגתה- FDP, משרה שהחזיק בה עד אפריל 2011, אז הודיע שהוא מעדיף להתרכז בתפקידו כשר החוץ.
כיהן כשר החוץ הגרמני בממשלתה השנייה של אנגלה מרקל (28 באוקטובר 2009 – 17 בדצמבר 2013).
במהלך הקדנציה פרש מתפקידו כיו"ר המפלגה הליברלית עקב הפסדים משמעותיים של מפלגתו בבחירות המקומיות בגרמניה ולאור רצונו להתמקד בתפקידו כשר החוץ.
בשל הנסיבות, פרש גם מתפקידו כסגן קנצלרית גרמניה, והעביר זאת למחליפו, פיליפ רסלר, עד לאחרונה שר הבריאות וכיום שר הכלכלה.
ב-1 בפברואר 2012 במוזיאון יד ושם בירושלים חתמו בשם ממשלת גרמניה, גידו וסטרוולה ובשם ממשלת ישראל שר החינוך גדעון סער, על סיוע כספי למוסד ההנצחה בסך מיליון יורו בשנה (כ-5 מיליון שקל) לתקופה של עשר שנים.
ב-20 ביוני 2014 דווח כי ווסטוולה לקה בלוקמיה חריפה וב-18 במרץ 2016 נפטר מהמחלה בבית חולים בקלן.
הובא לקבורה בבית הקברות "מלאטן" של העיר קלן, אחרי טקסים דתיים קתוליים ואוונגליים.
הוא יצא מהארון ב-20 ביולי 2004, במסיבת יום הולדתה ה-50 של אנגלה מרקל, אליה הופיע עם בן זוגו (החל משנת 1988) מיכאל מרונץ.
ב-17 בספטמבר 2010 נישא לבן זוגו בבון.
מרונץ ניהל את מרוצי הסוסים באאכן ואירועי ספורט אחרים.
גִיגֶן (בבולגרית: Гиген), הוא כפר בצפון מרכז בולגריה, הסמוך לנהר הדנובה, בשטח מחוז פלבן וממוקם 147 ק"מ מהבירה סופיה ו-54 ק"מ מבירת המחוז פלבן.
בראשית המאה ה-21 ממצב עצמו הכפר כיעד תיירותי.
יישוב תראקי נוסד באזור בתקופת הברונזה המאוחרת ושמו אֶסְקוּס, הנגזר מהשם התראקי העתיק של הנהר איסקר.
הכפר גיגן ממוקם על חורבות העיר הרומית אוּלְפִּיָה אֶסְקוּס שהוקמה ב-106 על ידי הקיסר הרומי טראיאנוס.
בכתבי הגאוגרף תלמי מכונה העיר אסקוס מטְרִיבָּאלי.
בשלהי המאה ה-2 הפכה העיר למרכז תרבותי וכלכלי אזורי.
באמצע המאה ה-5 הוחרבה העיר על ידי ההונים ושוקמה בתקופתו של יוסטיניאנוס הראשון.
בשלהי המאה ה-6 שוב הוחרבה העיר על ידי האווארים.
במהלך המאה ה-10, תקופת האימפריה הבולגרית הראשונה שוקם חלק מהיישוב ובמקום הוקם כפר שנקרא גיגן והתקיים עד אמצע המאה ה-14 עת הוחרב על ידי צבא האימפריה העות'מאנית.
בכנסיית הכפר העתיק נמצאה כתובת מאמצע המאה ה-10, תקופתו של פטר הראשון (שליט בולגריה) ובה דברי תוכחה כנגד האמונה הבוגומילית.
במהלך המאה ה-16 שוב הוקם יישוב על חורבות הכפר הקדום.
בשלהי המאה ה-17 הצליח מהנדס צבאי איטלקי לקשר בין השרידים במקום לעיר הרומית העתיקה והחל מראשית המאה ה-20 החלו חפירות ארכאולוגיות מקיפות במקום.
באוגוסט 1877 במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבש הכפר גיגן על ידי הצבא הרומני ובהמשך הפך חלק מנסיכות בולגריה מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.
ראש מועצת הכפר, קראסימיר מלאדנוב פרבאנוב נבחר ב-2009 כנציג המפלגה החדשה "אטאקה" המזוהה עם הכנסייה הנוצרית אורתודוקסית.
בגיגן שורר אקלים ממוזג עם השפעה ממתנת מכיוון הדנובה המעניקה לו מאפיינים מסוימים של אקלים ים תיכוני.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 13oc וערכי הקיצון נעים מ-0oc בינואר ועד 25oc ביולי.
בגיגן נמצאה העדות המאומתת הקדומה ביותר להתיישבות יהודים באזור בולגריה (פרובינציית מואסיה התחתונה של האימפריה הרומית).
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בראשית המאה ה-20 נמצאה מצבה ועליה הכיתוב ארכי-סינאגוגוס יוספוס, דהיינו ראש בית הכנסת, יוסף.
המצבה תוארכה על ידי הארכאולוג גבריל קצרוב לאמצע המאה ה-2. גילויה מעיד על קהילה רומניוטית ממוסדת שהתגוררה במקום ולה מוסדות תפילה ובית עלמין.
מחקרים מאוחרים יותר סוברים שהשרידים הם מראשית המאה ה-4. לאחר חורבן העיר אולפיה אסקוס בידי ההונים לא נמצאו עוד עדויות לקיומה של קהילה יהודית במקום.
במאי 1943 גורשו כ-20,000 מיהודי סופיה לערי השדה.
כ-6,000 מהם הגיעו לפלבן ובהמשך גורשו גם ממנה אל כפרי הסביבה.
לאחר מחאות של ראשי היישובים השונים הועברו כמה מאות מהמגורשים לשכונה בגיגן, אשר יושבה בשעתו על ידי פליטים ממקדוניה וננטשה.
בספטמבר 1944 לאחר ההפיכה שהובילה חזית המולדת הבולגרית בחסות הצבא האדום וסילוק המשטר הישן, הותר למגורשי סופיה לשוב אליה.
גיגנטופיתקוס (שם מדעי: Gigantopithecus, "גיגאס" (γίγας) מיוונית = "ענק", "פיתקוס" (πίθηκος) מיוונית = קוף אדם) הוא סוג נכחד של קוף אדם, שחי בדרום-מזרח אסיה בתקופת המיוקן, הפליוקן והפלייסטוקן, כ-9 מיליון עד 100 אלף שנה לפני זמננו.
גיגנטופיתקוס היה הפרימט וההומיניד הגדול ביותר הידוע למדע.
יש המעריכים את גובהו בשלושה מטרים כאשר הזדקף על רגליו האחוריות, ואת משקלו בלמעלה מחצי טון.
הוא מסווג לתת-משפחת הפונגינאים, הכוללת בין השאר את האורנגאוטן בן-ימינו.
הסוג גיגנטופיתקוס הוגדר לראשונה בשנת 1935, על ידי הפלאונטולוג ההולנדי (יליד גרמניה) ג.
von Koenigswald), אשר מפורסם יותר בשל מאובני אדם קדמון מן המין הומו ארקטוס שגילה באי ג'אווה.
הממצא הראשון היה שן טוחנת מאובנת שקנה פון קניגסוואלד בבית מרקחת מסורתי בהונג קונג.
מרפאים ורוקחים מסורתיים בסין נוהגים עד היום לטחון מאובנים, הנקראים בפיהם "עצמות דרקון" ו"שיני דרקון", לאבקה הנמכרת במחיר גבוה, בשל סגולות הריפוי הפלאיות המיוחסות לה.
לאחר ממצא זה ביקר פון קניגסוואלד בבתי מרקחת מסורתיים נוספים בדרום סין, ומצא בהם שלוש שיניים נוספות.
שיניים אלו דומות מאוד באנטומיה שלהן לשיניים של קופי-אדם בני-ימינו כמו האורנגאוטן והגורילה, אך הן גדולות יותר.
מהן הסיק פון קניגסוואלד שמדובר בקוף-אדם ענקי, והגדיר אותו כסוג ומין "גיגנטופיתקוס בלאקי" (Gigantopithecus blacki).
פירוש שם הסוג הוא "קוף-אדם ענק", ושם המין ניתן לזכרו של הפלאואנתרופולוג הקנדי דיווידסון בלאק, מגלה מאובני הומו ארקטוס מסין, שמת בשנת 1934.
פון קניגסוואלד בילה את מרבית שנות מלחמת העולם השנייה באזור המחקר שלו בג'אווה במחנה שבויים של צבא הכיבוש היפני, כששיני גיגנטופיתקוס מוסתרות בבקבוק חלב שקבר בחצרו (הן שמורות כיום במוזיאון זנקנברג בפרנקפורט).
בינתיים העלה הפלאואנתרופולוג הגרמני-יהודי פרנץ ווידנרייך (Franz Weidenreich), החוקר החשוב ביותר של מאובני ארקטוס מסין, את התאוריה שהאבולוציה של האדם כללה שלב של בני-אדם ענקיים, ושיער ששיני גיגנטופיתקוס השתייכו לבני-אדם כאלה ולא לקוף-אדם.
היה צורך במאובנים נוספים על-מנת ליישב את המחלוקת, אך לאחר המלחמה יכלו רק חוקרים סינים לחפש מאובנים כאלו, מכיוון שהשלטון הקומוניסטי בסין לא אפשר כניסת מדענים זרים.
בשנות ה-50 יצאו שני פלאונטולוגים סינים מן המכון לפלאונטולוגיה בבייג'ינג, פֵּי וֶנְג'ונְג (Pei Wenzhong) וגְ'יָה לָאנְפּוֹ (Jia Lanpo), למסע חיפושים בבתי-מרקחת מסורתיים ברחבי סין.
חיפוש זה הניב כאלף שיניים ושלוש עצמות לסת של גיגנטופיתקוס, שחלקן התגלו לראשונה גם אין סיטו, כלומר באתרים מקוריים שניתן לתארכם.
ממצאים אלו הוכיחו שפון קניגסוואלד צדק בסיווג הראשוני שלו, וגיגנטופיתקוס לא היה אדם אלא קוף-אדם ענק שחי בתקופת הפלייסטוקן.
בשנת 1968 גם דווח לראשונה על לסת גיגנטופיתקוס שהתגלתה בהודו, על ידי איכר מקומי ששמר אותה ברשותו במשך 24 שנים.
הפרימטולוג אלווין סימונס (Elwyn Simons) הגדיר אותה כמין נפרד של גיגנטופיתקוס, קדום וקטן מן המאובנים הסינים.
בסך הכל הוגדרו עד היום שלושה מיני גיגנטופיתקוס:
Gigantopithecus bilaspurensis - מאובניו התגלו בהודו הוא הקדום ביותר, בן 9 עד 6 מיליון שנה, והוא פחות גדול מן המינים המאוחרים יותר.
Gigantopithecus giganteus - מין הודי גדול יותר שחי בתקופת הפלייסוטקן.
Gigantopithecus blacki - הגדול והמאוחר מכולם, שמאובניו התגלו בסין, בווייטנאם ובתאילנד, וחי בפלייסטוקן התיכון, כמיליון עד 100 אלף שנה לפני זמננו.
לא ניתן לדעת בביטחון מה היה גודל גופו של גיגנטופיתקוס, משום שלא התגלו עדיין עצמות שלד או גולגולת שלו.
הלסתות והשיניים הגדולות ביותר של גיגנטופיתקוס דומות באנטומיה שלהן לאלו של קופי-אדם גדולים בני-זמננו, אך הן גדולות כמעט פי שניים.
מספר חוקרים סוברים שהיחס בין גודל הלסתות וגודל הגוף היה דומה לזה של קופי-אדם כיום, ומכך ניתן להעריך את גובהו של גיגנטופיתקוס בשלושה מטרים כאשר הזדקף על רגליו האחוריות, ואת משקלו בלמעלה מחצי טון.
ואולם לדעת חוקרים אחרים ייתכן שיחס זה היה גבוה יותר בגיגנטופיתקוס, ומכך נובע שהוא היה גדול רק במעט מזכרי גורילה הגדולים ביותר הידועים כיום, שמשקלם כ-180 קילוגרם.
בכל מקרה, קרוב לוודאי שגיגנטופיתקוס היה הפרימט הגדול ביותר הידוע למדע.
פרימט נכחד נוסף המתחרה בו הוא הלמור הענק ממדגסקר, שמשקלו בעת שהיה בחיים הוערך בעד 244 קילוגרם, אך לפי הערכה סבירה יותר היה כ-160 קילוגרם.
בשל גודל גופו נראה שגיגנטופיתקוס היה שוכן קרקע, ולא טיפס על עצים.
סביר שהלך על ארבע, כשהוא נשען על כפותיו הקדמיות כמו האורנגאוטן, או על פרקי האצבעות כמו הגורילה.
אך בדומה לקופי-אדם וגם לדובים גדולים בני ימינו, קרוב לוודאי שגיגנטופיתקוס היה מסוגל להזדקף על רגליו האחוריות לפרקי זמן קצרים.
שיני גיגנטופיתקוס מותאמות לגריסת מזון צמחי גס וסיבי.
יש חוקרים הסוברים שבדומה לפנדה הענקית של ימינו, גיגנטופיתקוס התמחה באכילת גבעולי ועלי חזרן, מזון צמחי גס וקשה במיוחד.
סברה זו נסמכת על מספר ראיות: בשיני גיגנטופיתקוס נמצאו חורים בכמות גדולה בהרבה מזו שנמצאה בקופי-אדם מודרניים, ודומה לזו הנמצאת בשיני פנדה.
נמצאו בשיניים שלו גם פיטוליתים - שבבי צורן דו-חמצני מיקרוסקופיים האופייניים למשפחת הדגניים כמו צמח החזרן.
מאובני גיגנטופיתקוס נמצאו בין השאר באותם אתרים ושכבות עם מאובני פנדה.
ייתכן שגיגנטופיתקוס נכחד עקב סיבות הדומות לסיבות שבעטיין נמצא הפנדה הענק כיום בסכנת הכחדה - תלות מוגזמת במקור מזון יחיד הנוטה להיעלם בשנים מסוימות.
בשנת 2016 התפרסם מחקר שבדק ריכוז איזוטופים של פחמן בשיני גיגנטופיתקוס בלאקי מסין ומתאילנד.
המחקר הסיק שגיגנטופיתקוס חי ביערות בלבד, ושהוא ניזון לא רק מחזרן, אלא גם מתפריט צמחוני של פירות, עלים, גבעולים ושורשים.
החוקרים הציעו שגיגנטופיתקוס נכחד עקב קשייו להסתגל להגבלת שטחי היער בדרום-מזרח אסיה, כתוצאה משינויי האקלים הגלובליים לקראת סופה של תקופת הקרח.
ניתוח סטטיסטי של 735 שיני גיגנטופיתקוס מצביע על דו-צורתיות זוויגית בולטת, ונראה שהזכרים היו גדולים בהרבה מן הנקבות.
תופעה זו אופיינית גם לקופי-אדם גדולים בני ימינו, ורומזת על אורח חיים פוליגמי.
blacki חי לצד בני-אדם קדומים מן המין הומו ארקטוס.
שיניהם נמצאו באותה שכבה גאולוגית במערת תאם חויין שבצפון וייטנאם, שם הן מתוארכות לתקופה של 475 אלף שנה לפני זמננו בתיארוך רדיומטרי אורניום-תוריום, וכן בשני אתרים לפחות בסין.
ייתכן שארקטוס צד קופי גיגנטופיתקוס למאכל, וסייע בכך להכחדת הסוג.
על פי הסברה מוצאו של גיגנטופיתקוס מסוגי קופי-אדם אסייתים נכחדים פחות גדולים מעידן המיוקן, כמו סיוופיתקוס מהודו או לופנגפיתקוס מסין.
כל הסוגים האלו מסווגים על ידי מרבית החוקרים לתת-משפחת הפונגינאים, הכוללת גם את האורגאוטן בן ימינו, החי באינדונזיה.
ייתכן שגיגנטופיתקוס היה אב קדמון של האורנגאוטן.
מאובני גיגנטופיתקוס מראים על מגמה של גדילת הגוף במהלך האבולוציה שלו, גם במינים המאוחרים יחסית למין ההודי המוקדם יותר מן המיוקן, וגם בתוך המין גיגנטופיתקוס בלאקי במשך תקופת הפלייסטוקן.
מגמה דומה של גדילה נראית אצל סוגים רבים אחרים של יונקים נכחדים בפלייסטוקן, למשל
גודלו העצום של גיגנטופיתקוס שבה את דמיונם של אנשים בעולם.
כמה מן המאמינים בקיומם של היטי והביגפוט ניסו להסבירם כקופי גיגנטופיתקוס אשר שרדו עד היום, אף שאין לכך ראיות ממשיות כלשהן.
דמותו של קינג קונג לא נוצרה בהשראת הגיגנטופיתקוס, שכן היא הוצגה לראשונה בסרט משנת 1933, שנתיים לפני גילוי השן הראשונה של גיגנטופיתקוס.
הגיגנטופיתקוס מוצג בתרבות באזכורים שונים:
דמותו הקולנועית של המלך לואי העומד בראש צבא הקופים בסרט "ספר הג'ונגל" משנת 2016 מוצגת כגיגנטופיתקוס.
בסרט מ-2012 "עידן הקרח 4: יבשת בתנועה" הנבל הראשי הוא גיגנטופיתקוס בשם קפטן גאט - קפטן פיראטים העומד בראש צוות פיראטים חייתיים ורוצה לפגוע במני וחבריו.
דמות של גיגנטופיתקוס נראית במשחקי המחשב Zoo Tycoon 2 בחבילה "Extinct Animals" וכן במשחק Jurassic Park Builder, בו הוא מוצג בצורה מוטעית כטורף.
כמו כן הוא מופיע במשחק "Ark: Survival Evolved".
הגיגנטופיתקוס נראה בתוכנית "המוזיאון להיסטוריה של הטבע בחיים" בהנחיית דייוויד אטנבורו.
כמו כן נראה בסדרה "ללכת עם אנשי מערות", שם הוא מתואר בתור ה"קינג קונג" המקורי.
הוא מופיע בתוכנית "Animal Armageddon" בערוץ אנימל פלאנט.
גיגנטופיתקוס גדול ומאיים נראה בסרט "The Primevals".
גידו בוכוואלד הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בשטוטגרט ובנבחרות גרמניה המערבית וגרמניה בעמדת הבלם.
בוכוואלד שיחק בקבוצת הנוער של שטוטגרטר קיקרס, ובשנת 1979, עלה ממנה לקבוצת הבוגרים בגיל 18. בוכוואלד שיחק בשטוטגרטר קיקרס במשך ארבע עונות, בהן צבר 146 הופעות והבקיע 18 שערים.
בשנת 1983 עבר בוכוואלד ליריבה העירונית של שטוטגרטר קיקרס, שטוטגרט, והחל קריירה מפוארת שנמשכה 11 שנים, בהן צבר 325 הופעות והבקיע 28 שערים בבונדסליגה.
בוכוואלד זכה עם שטוטגרט בשתי אליפויות הבונדסליגה.
הראשונה בשנת 1984, והשנייה בשנת 1992, כאשר בוכוואלד הבקיע שער במחזור האחרון מול באייר לברקוזן שש דקות לתום המשחק, שהתברר כשער שהעניק לשטוטגרט את תואר האליפות.
כמו כן העפיל עם הקבוצה לשלב הגמר בעונת בגביע אופ"א, שם הפסידה הקבוצה 5–4 בסיכום צמד המפגשים מול נאפולי וכוכבה דייגו מראדונה.
בשנת 1994 עזב בוכוואלד את שטוטגרט ועבר לליגת העל היפנית שהייתה ליגה חדשה באותה תקופה.
בוכוואלד חתם באוראווה רד דיימונדס מהעיר סאיטאמה, בצוותא עם חברו לנבחרת גרמניה לשעבר, אובה ביין.
בוכוואלד שיחק בקבוצה היפנית שלוש עונות, והבקיע 11 שערים ב-127 הופעות.
בשנת 1997 חזר בוכוואלד לליגת הבונדסליגה וחתם בקרלסרוהה, שם שיחק שתי עונות.
בעונה הראשונה סיים עם הקבוצה במקום השישי שהקנה מקום בגביע אופ"א בעונה העוקבת, אך לא הצליח לסייע לקבוצה להינצל מירידה בעונה השנייה, שבסופה פרש ממשחק פעיל, בשנת 1999.
בוכוואלד שיחק עשר שנים בנבחרות של גרמניה, החל משנת 1984. תחילה שיחק בנבחרת גרמניה המערבית, ולאחר איחוד גרמניה עבר לשחק בנבחרת גרמניה.
בשנת 1984 ייצג בוכוואלד את גרמניה המערבית ביורו 1984, בו לא עברה הנבחרת את שלב הבתים, ולאחר מכן בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת לוס אנג'לס, שם נעצרה הנבחרת ברבע הגמר.
למונדיאל 1986 בוכוואלד לא זומן על ידי המאמן פרנץ בקנבאואר, אך כן זומן ליורו 1988 ואחר כך למונדיאל 1990, בו זכה עם נבחרת מערב גרמניה, לאחר ניצחון במשחק הגמר על נבחרת ארגנטינה.
בוכוואלד זומן גם ליורו 1992, בו סיימה נבחרת גרמניה המאוחדת במקום השני לאחר הפסד בגמר לנבחרת דנמרק, ולמונדיאל 1994, בו הודחה נבחרת גרמניה ברבע הגמר לאחר הפסד לנבחרת גרמניה.
לאחר טורניר זה פרש בוכוואלד מהנבחרת, לאחר שצבר 76 הופעות בהן כבש ארבעה שערים.
לאחר פרישתו ממשחק, התנסה בוכוואלד באימון, וחזר לאוראווה רד דיימונדס, שם אימן בין השנים 2004-2006 בהצלחה רבה, וזכה באליפות יפן, בשני גביעים ובסופר קאפ אחד, ואף נבחר כמאמן השנה ביפן בשנת 2006. לקראת עונת 2007/08 חתם באלמניה אאכן, היורדת הטרייה מהבונדסליגה, במטרה להחזיר אותה במהירות לבונדסליגה.
בוכוואלד פתח את העונה בצורה גרועה ופוטר אחרי חמישה חודשי עבודה.
נכון לשנת 2015, בוכוואלד הוא מנהל הכדורגל בקבוצת נעוריו, שטוטגרטר קיקרס.
תארים כמאמן אוראווה רד דיימונדס:
אליפות ליגת העל היפנית: 2006
גיגול (מאנגלית: To google) הוא חיפוש מידע באינטרנט באמצעות גוגל (מנוע חיפוש), ולעיתים גם חיפוש במנוע חיפוש אחר, כדוגמת בינג או Yahoo!.
הפועל "To google" הוא תחדיש שנוצר עקב הפופולריות של מנוע החיפוש של חברת "גוגל".
ארגון הלשון האמריקאי העניק לפועל זה את התואר "המילה השימושית ביותר" בשנת 2002, ובשנת 2006 הוא נוסף למילון האנגלי של אוקספורד ולמילונים נוספים בשפה האנגלית.
בראשית המאה ה-21 הפועל עבר לעברית בצורה "לגגל".
השימוש המתועד הראשון בביטוי נעשה ב-8 ביולי 1998 על ידי לארי פייג', אחד ממייסדי חברת "גוגל", ששלח הודעת דואר אלקטרוני לרשימת נמענים ובה נכתב "" ("תהנו ותמשיכו לגגל!").
השימוש הראשון המתועד בביטוי בטלוויזיה האמריקאית היה בפרק של הסדרה "באפי ציידת הערפדים" מ-15 באוקטובר 2002, בו ווילו שאל את באפי "האם כבר גיגלת אותה?"
חברת גוגל מניאה משתמשים משימוש נרחב בביטוי, בפרט כאשר נעשה בו שימוש כמילה נרדפת לחיפוש כללי באינטרנט, מחשש שמא הביטוי "גוגל" יהפוך לשם גנרי ויפגע במוניטין ובסמל המסחרי של החברה.
בשנת 2002 חברת "גוגל" פנתה מספר פעמים לאתרי אינטרנט פופולריים וביקשה מהם להימנע משימוש בפועל זה.
בשנת 2003 אתר העיתון "וושינגטון פוסט" קיבל מכתב רשמי מעורכי הדין של "גוגל", ובו מתוארות דרכים "נאותות" ו"בלתי נאותות" לשימוש בפועל "לגגל".
לבסוף, בשנת 2006 פנתה חברת "גוגל" לציבור הרחב בבקשה הבאה:
מהפועל "לגגל" נגזרו מילים ומונחים נוספים, שהבולט בהם הוא ungoogleable, מונח שמשמעותו הוא מידע שלא ניתן למצוא בקלות באמצעות מנועי חיפוש באינטרנט.
בשנת 2013 הציעה האקדמיה ללשון השוודית להוסיף גרסה שוודית של מונח זה ("ogooglebar") לרשימת התחדישים בשפה השוודית, אך חברת "גוגל" התנגדה לכך, מכיוון שהביטוי לא התייחס ספציפית לחיפוש במנוע החיפוש של "גוגל".
אי לכך החליטה האקדמיה להסיר את המילה מהרשימה, על מנת להימנע מעימות משפטי עם החברה.
גידו קרל אנטון ליסט List; ) היה סופר, מחזאי, ועיתונאי אוסטרי שעסק בחקר ובהפצת תורת הנסתר.
פון ליסט נולד בווינה למשפחה מן המעמד הבינוני.
לטענתו זנח כבר בילדותו את האמונה הנוצרית-קתולית של משפחתו והקדיש עצמו לאל גרמאני מהתקופה הקדם נוצרית בשם ווטן (Wotan), בהתאם להגייה הגרמנית לשמו של אודין מהמיתולוגיה הנורדית.
בצעירותו הרבה פון ליסט לבלות את זמנו באזור הכפרי של אוסטריה, שם עסק בטיולי הליכה, שייט, ובציור מראות נוף כפרי.
פון ליסט יסד תנועה דתית פגאנית מודרנית בשם "ואטניזם", אשר לטענתו היה בה משום חידוש והחייאת הדת העתיקה של הגזע הגרמאני.
דת חדשה זו כללה סדרת רעיונות אריוסופיים (חוכמת הגזע הארי) אזוטריים, אותם כינה ארמניזם (Armanism).
בשנת 1877 החל לעסוק בעיתונות; תחילה פרסם מאמרים במגזינים ועיתונים לאומניים באוסטריה הכפרית.
במאמריו הדגיש את המימד הלאומני-פולקיסטי בתרבותם ומנהגיהם של אנשי הכפר.
פון ליסט האמין כי הכפריים הללו שימרו מאפייני דת פאגאנית גרמאנית עתיקה מהתקופה הקדם נוצרית.
באותה תקופה פרסם גם מספר מחזות ושלושה רומנים שעלילתם מתרחשת בקרב השבטים הגרמאנים בתקופת הברזל.
במהלך שנות ה-90 של המאה התשע עשרה, המשיך בכתיבת מאמרים בעלי מסרים פולקיסטיים בעיתון לאומני שהכילו מרכיבים אנטישמיים.
ב-1893 היה בין מייסדיה של קבוצה ספרותית, ומיצב את עצמו כלאומן אוסטרי פאן-גרמאני שהטיף למיזוגה של אוסטריה לתוך האימפריה הגרמנית.
ב-1902 החל לגלות עניין רב בתורת הנסתר, בעיקר בהשפעת האגודה התאוסופית שגרמה להעמקה והרחבה של אמונתו הוואטניסטית, ושילב בתוכה חקר ולימוד של הכתב הרוני.
בשנת 1908 גרמו הפופולריות של כתביו ועבודתו בקרב תומכי הפולק הגרמני והלאומנים, להקמתה של "חברת ליסט", אשר זכתה להתעניינות ותמיכה גם בקרב אנשי המעמד הבינוני והעליון באוכלוסייה.
החברה פרסמה את כתביו ביחד עם מאמרים אריוסופיים, וליסט קיבל בקרבם מעמד של כהן גדול.
ליסט קידם את השקפת העולם המילנארית, לפיה החברה המודרנית היא מנוונת וניתנת לתיקון רק אחרי התרחשות של אירוע אפוקליפטי שיביא לכינונה של ישות אימפריאלית פאן-גרמאנית חדשה, אשר תקדש את הדת הוואטנית.
ליסט האמין שאימפריה זו תקום לאחר ניצחון מעצמות המרכז במלחמת העולם הראשונה.
פון ליסט היה דמות ידועה ובעלת השפעה רבה אצל הלאומנים הגרמנים ואנשי הפולק האוסטרים-גרמנים, אך השפעתו התרחבה גם בקרב חוגים עממיים רחבים יותר.
לאחר מותו הייתה לתורתו וכתביו של ליסט השפעה ניכרת על התפתחותה והתגבשותה של האידאולוגיה הנאצית, במיוחד בקרב אנשי המפלגה וארגון הס.ס..
לאחר מלחמת העולם השנייה המשיכה תורתו להשפיע על אריוסופים ופגניסטים ברחבי העולם.
גידו בורגשטאלר הוא כדורגלן עבר אוסטרי ששיחק בעמדת החלוץ.
בורגשטאלר החל את קריירת הבוגרים במועדון האוסטרי פ.צ.
קארנטן ששיחק בליגת המשנה האוסטרית, ובעונת 2008/09 עבר לשחק בוינר נוישטאדט, שגם היא שיחקה בליגת המשנה האוסטרית.
בעונת הבכורה שלו בקבוצה, הבקיע בורגשטאלר שבעה שערי ליגה, והעפיל עם הקבוצה אל הבונדסליגה האוסטרית.
בורגשטאלר נשאר במועדון שתי עונות נוספות, ובקיץ 2011 חתם בראפיד וינה, גם היא מהבונדסליגה האוסטרית.
בעונת הבכורה שלו במועדון, 2011/12, הבקיע בורגשטאלר שבעה שערי ליגה וסיים עם ראפיד וינה במקום השני.
בעונת 2012/13 הבקיע בורגשטאלר שישה שערים וקבוצתו סיימה שלישית.
עונת השיא של בורגשטאלר באוסטריה הייתה עונת 2013/14. בעונה זו הבקיע 11 שערי ליגה, ושוב סיים עם הקבוצה במקום השני.