tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זקוביץ מתרשם לא רק מהמילה המנחה "רמייה", אלא גם מחשכת הלילה שמגינה על תרמית לאה מול עיוורונו של יצחק, ובעיקר מהתחפושת של כותונת הפסים של יוסף המגואלת בדם כביכול, המוצגת בפני יעקב האב, אל מול תחפושת בגדי החמודות של אחיו שלבש יעקב בפני אביו הסומא.
משה גרסיאל טוען שזקוביץ מעריך כי סיפורי יעקב ועשו עוצבו בידי מחבר, אשר ביקש לטשטש את פשעיו של יעקב.
דהיינו, ההטרמות שאליהן מתייחס זקוביץ – דבריו של אלוהים לרבקה בעת הריונה ומכירת עשו את בכורתו – הן הכנת הרקע וההסבר כביכול לסיפור גנבת הברכות.
לדבריו סיפורי רמייה ותככנות גדולים מאלו של יעקב ורבקה מופיעים בשפע במקרא, למשל פרשת דינה ואנשי שכם, פרשת יוסף ואחיו ופרשת דוד ובת שבע.
לאיזה צורך נדרש המקרא לטשטש דווקא את סיפור גנבת הברכות, והרי כבר עם היוולדו נקרא שמו יעקב לאחר שעקב את אחיו, בעוד שלאורך כל סיפורי יעקב ועשו מתקיימת אנלוגיה הפוכה ברורה בין יעקב ועשו?
הכתוב אמנם רואה את יעקב כאח הראוי לקבל את הבכורה, אך אין הוא מכסה את פשע הרמייה.
לאמיתו של דבר, מדגיש גרסיאל, הוא די מגנה אותו בכך שהוא מספר על העונש המתמשך שלו.
גם יוזמתה ותכנונה של רבקה אינם מחפים על העובדה שיעקב שיתף עמה פעולה לאורך כל הדרך.
מעשה מכירת הבכורה הוא כולו של יעקב, וגם במעשה זה אין הכתוב מכסה את פשעו.
לדעת גרסיאל, העונשים שקיבלו יעקב ורבקה אינם מהווים רק גמול על חטאם, אלא שהם גם מדגישים את עוצמתו.
על פי גרסיאל, סיפור גנבת הברכות הוא אחד מסיפורי המקרא המרתקים והדרמטיים ביותר.
יש בו עלילה מותחת, מזימה מתוחכמת, יחסים מורכבים בין בני משפחה, ברכה מובטחת, יריבות קשה בין שני אחים ורגשות מתפרצים.
האפקט העוצמתי של כל היסודות הללו מושג באמצעים ספרותיים.
מעקב אחר "חזרות" של טקסט או אירוע הוא דרך טובה לבחון את הדקויות שבטכניקת הסיפור.
בסיפור זה יש מספר חזרות: יצחק מזמן אליו את עשו ומטיל עליו משימה שתקדם את קבלת ברכתו, מול רבקה המספרת ליעקב על תוכניתו של יצחק.
פנייתו של יצחק אל בנו האהוב היא לבבית, מפורטת וחמה.
הוא פונה אליו במילה "בני", מכביר פרטים על דרך המשימה ומוסיף את ההיבט הרגשי: אני מזדקן, יום מותי מתקרב, הכן לי מאכלים כאשר אהבתי, בעבור תברכך נפשי בטרם אמות.
זוהי פנייה אישית מאוד לבן אהוב מאוד.
רבקה מעבירה ליעקב את תוכן הטקסט של יצחק, תוך כדי כך שהיא משמיטה כל פן רגשי מקורי ממנו.
בצורה עניינית יבשה היא נותנת לו הוראות מהירות, שהרי זמנה קצר, אין ברשותה הפנאי והניחותא שמשדר יצחק בדבריו.
היא גם לא חושפת בפני יעקב את מזימת התחפושת שלה עבורו, ומסתפקת במילים: .
רק לאחר שחזר יעקב ממטלתו הראשונה, ולאחר שהיא בישלה מטעמים, היא מביאה את התחפושת, מבלי שתהיה לו האפשרות להגיב, שהרי זמנם דוחק.
סצנת הברכה ליעקב מול סצנת הברכה לעשו מבליטה גם היא רגשות שונים לחלוטין.
הסצנה הראשונה משדרת ניכור ובעיקר חשדנות גדולה.
הסצנה השנייה משדרת רגשות חמים, כאב גדול וכעס.
לקריאתו של יעקב עונה יצחק: .
מצד אחד הוא לא בטוח שזה עשו, שהרי הקול קול יעקב, ומצד שני, הוא הרי ממתין לעשו, וגם נענה לקריאת "אבי" במילה בני.
עשיתי כפי שאמרת לי, עונה לו יעקב, שב תאכל ותברך אותי.
חשדו של יצחק מתחיל להתעורר, הכיצד מיהר בנו למלא את המשימה?
יש לצאת לשדה, לחפש את הציד, לקלוע, להביא חזרה, לבשל.
מן ההכרח שכל הפעולות הללו נמשכות זמן רב יותר.
יעקב מתרץ את המהירות במשפט שקשה להתנגד לו: אלוהים עזר לי.
משפט כזה מתאים ליעקב שתואר כאיש תם יושב אוהלים.
יצחק לא נרגע ומבקש למשש את בנו, וגם לאחר שמישש את בגדיו וידיו השעירות "ויברכהו", הוא עדיין שואל בהיסוס בפעם השנייה: .
לבסוף הוא מבקש מיעקב שיקרב אליו, לכאורה כדי שזה יישק לו, אבל למעשה כדי שיוכל להריחו.
רק לאחר שהריח יצחק את ריחו של עשו מבגדיו, הוא אכן מברכהו.
עשו לעומת יעקב פונה לאביו בלשון של כבוד, בגוף שלישי: .
הוא מדגיש את היותו בנו, ואין לו צורך להציג מעין רישיון, כפי שהציג יעקב: עשיתי כדבריך.
שהרי יצחק ועשו כאילו ממשיכים דיאלוג קודם.
לאחר שעשו מציג עצמו, חלה התפנית המשמעותית.
"ויחרד יצחק חרדה גדולה עד מאוד".
הכתוב מכפיל את מילות התואר למילה חרדה, שהיא קשה כשלעצמה, כדי להדגיש עד כמה יצחק מזועזע.
הוא מספר לעשו על הברכה שכבר ניתנה לאחיו, ומוסיף: .
אין לו כוונה או יכולת לקחת ממנו חזרה ברכה זו לאחר שניתנה.
מהכתוב עולה כאב גדול, תחושה עזה של קיפוח, כעס עז ובעיקר תחינה נוגעת ללב, שחוזרת פעמיים: ולי לא נותרה ברכה אצלך, אבי?
גדולתו של הסיפור המקראי נחשפת לפני הקורא בסיפור הברכות של יצחק לבניו.
גם אם עשו איננו הדמות האהודה במיוחד על המספר, וזאת הוא טורח להדגיש מספר פעמים לאורך הפרקים, גם אם מעשיו של יעקב, אחד מאבות האומה העיקריים, מוטלים בספק מוסרי – הסיפור מצליח לשתף את הקורא ביחסם המורכב, התחרותי והטרגי של אחים, בינם לבין עצמם ובינם לבין הוריהם.
אין הכתוב מפחית כהוא זה מעוצמת כאבו ואכזבתו של ה"אנטי-גיבור" מבין האחים, עשו.
נהפוך הוא: כבכל סיפור טוב שמתפתח בצורה דרמטית מותחת, מצליח הטקסט המקראי להעביר במילים ספורות את עוצמת הרגשות של כל גיבוריו.
גנבת הספרים הוא סרט דרמה היסטורית אמריקני מאת פוקס המאה ה-20. הסרט מבוסס על הרומן רב המכר באותו השם מאת מרקוס זוסאק.
העלילה מסופרת בידי לא אחר מאשר המוות עצמו, ומתמקדת בליזל ממינגר, ילדה גרמנייה בשנות מלחמת העולם השנייה.
את הסרט ביים בריאן פרסיבל, ובתפקיד הראשי שיחקה סופי נליס.
בתפקיד הוריה המאמצים של ליזל שיחקו ג'פרי ראש ואמילי ווטסון.
את המוזיקה הלחין ג'ון ויליאמס.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל סרטי עמק מיל ב-3 באוקטובר 2013, ויצא להפצה כללית בארצות הברית ב-8 בנובמבר של אותה שנה.
לישראל הגיע הסרט ב-23 בינואר 2014.
הסרט זכה לביקורות מעורבות, בעוד יש ששיבחו אותו, אחרים ביקרו את הצורה בה מוצגים האירועים ההיסטוריים בו.
עם זאת, הסרט היה לשובר קופות עם הכנסה של 76.6 מיליון דולר מול הוצאות של 19 מיליון.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר לפרס באפט"א לקולנוע ולפרס גלובוס הזהב.
על משחקה בסרט זכתה סופי נליס בפרס סטלייט להופעה פורצת הדרך הטובה ביותר; פרס הזרקור (Spotlight) בפסטיבל הקולנוע בהליווד; פרס "אגודת מבקרי הקולנוע בפניקס" על הביצוע הטוב ביותר על ידי צעירה בתפקיד ראשי או משני; מועמדות לפרס בחירת מבקרי הקולנוע (Critics' Choice Movie Award) בקטגוריית השחקן הצעיר הטוב ביותר.
השנה היא 1938, הנאצים בשלטון והקומוניסטים נרדפים בכל רחבי גרמניה.
אמם של ליזל וורנר ממינגר היא קומוניסטית, ומבינה שהיא אינה יכולה לגדל את ילדיה בשל דעותיה הפוליטיות.
היא נוסעת עמם ברכבת לכיוון מינכן שם הם אמורים להימסר לידי משפחת אמנה.
המוות פוגש את ליזל לראשונה ברכבת ונוטל את חייו של אחיה.
ורנר נקבר בשלג לצד מסילת הרכבת, ולאחר סתימת הקבר ליזל גונבת מאחד הקברנים ספר קטן אשר מאוחר יותר מתגלה כי שמו "המדריך לחופר הקברים".
ליזל מוסעת אל מולכינג עיירה בשולי מינכן, ופוגשת את הוריה המאמצים הנס ורוזה הוברמן.
רוזה היא אישה קשת יום וגסת רוח אשר מרבה לקלל.
הנס הוא צבע אשר גם מנגן באקורדיון.
בניגוד לאשתו הוא אדם עדין וליזל נקשרת אליו באופן מיידי.
היא מתיידדת עם רודי שטיינר, נער בן גילה אשר ידוע במעשי הקונדס שלו כמו גם בהערצתו את השחקן השחור ג'סי אוונס.
לילה אחד הוא אף צובע את עצמו בשחור ורץ במגרש המקומי.
בהדרכתו של הנס לומדת ליזל לקרוא ויחד עמו היא קוראת את המדריך לחופר הקברים.
במהלך יום הולדתו של היטלר מתקיימת במולכינג חגיגה גדולה אשר במהלכה נערכת מדורה גדולה אשר בה נשרפים ספרים שאינם לרוח האידאולוגיה הנאצית.
במהלך האירוע, ליזל מבינה כי אמה הייתה קומוניסטית וכי נלקחה למחנה ריכוז.
היא גונבת מהאפר ספר אחד שלא נשרף ומסתירה אותו תחת בגדיה.
היא מגלה על כך להנס, והוא מסכים לשמור על סודה וקורא יחד עמה את הספר.
אשת ראש העיר רואה אותה גם כן, וכאשר ליזל מבקרת אצלה כדי למסור לה כביסה (אמה המאמצת היא כובסת) היא מראה לה את הספרייה שלה ומרשה לה לקרוא בספריה.
בינתיים מתרחש ליל הבדולח והנאצים בוזזים חנויות יהודיות.
מקס ונדנבורג, צעיר יהודי אשר אביו הציל את חייו של הנס בימי מלחמת העולם הראשונה, נמלט משטוטגרט לבקשתה של אמו ומגיע למולכינג.
הוא מוצא מקלט אצל הנס אשר שולח לו מפתח בתוך עותק של המיין קמפף.
הנס ורוזה מחביאים בתחילה את מקס בחדרה של ליזל, והשנים הופכים לידידים קרובים.
בהמשך עובר מקס למרתף הבית כדי להקל על הסתרתו.
ליזל ממשיכה את נהגה לבקר בספריית ראש העיר ולקרוא שם, אולם לאחר זמן מה ראש העיר רואה אותה שם ואוסר עליה לבקר בבית פעם נוספת.
כדי לספק את תשוקתה לקריאה, ליזל גונבת ספרים מספריית ראש העיר.
ידידה הטוב ביותר, רודי, מודע לכך ומכנה אותה "גנבת הספרים".
מלחמת העולם השנייה פורצת, ומטוסי בעלות הברית מפציצים את גרמניה.
תושבי מולכינג נאלצים לרדת למקלטים לעיתים קרובות.
כמתנה לחג המולד, ליזל מורידה שלג למרתף של מקס ובונה עמו איש שלג.
לאות תודה, הנס צובע בלבן את דפיו של הספר מיין קמפף ומעניק אותו לליזל.
הוא מבקש ממנה לכתוב בו את סיפור חייה.
בהמשך מקס נאלץ להימלט מביתם של ההוברמנים לאחר שהנס ניסה לסייע בשוגג ליהודי שהסתתר וחושש מביקור קרוב של המשטרה בביתו.
בינתיים, אביו של רודי, אלכס שטיינר מגויס לוורמאכט ורודי עצמו נבחר לאימונים ליחידה מיוחדת.
גם הנס מגויס, אולם עד מהרה חוזר לביתו לאחר ששבר את רגלו בתאונה.
ליזל מקיימת את בקשתו של מקס וכותבת את סיפורה.
תוך כדי כתיבה היא נרדמת במרתף.
בלילה, מטוסי בעלות הברית מפציצים את מולכינג ומחריבים כליל את הרחוב.
הנס, רוזה, אמו ואחיו של רודי מתים במקום.
ליזל ניצלת כיוון ששהתה במרתף.
היא רואה את רודי שמחולץ מבין ההריסות, אולם הוא מת לנגד עיניה.
היא מגלה שהיא אוהבת אותו ומנשקת אותו.
לאחר סיום המלחמה היא עובדת בחנותו של אביו של רודי, שחזר מהצבא בריא ושלם וגילה שכל משפחתו הושמדה.
היא פוגשת את מקס אשר שרד את השואה.
בסוף הסרט המוות מבקר את ליזל בפעם האחרונה, כאשר היא אישה בת 90 החיה במנהטן אפר איסט סייד.
ניתן לראות שהיא גרה בבית מרווח ומרוהט היטב, והתמונות הרבות מלמדות על כך שהיא נישאה, הקימה משפחה, וזכתה לראות את נכדיה.
גנבה מקוונת של אמצעי תשלום (נקראת גם בשמות "סקימינג" או "Formjacking") היא סוג של הונאה באינטרנט, בה נגנב למעשה כל המידע הקשור לאמצעי התשלום של הלקוח, בדרך כלל כרטיס אשראי.
הגנבה מתבצעת באמצעות הזרקת קוד זדונית לדף התשלום, והפעלת סקריפט שגונב את הפרטים של אמצעי התשלום.
המונח "skimming" תיאר בעבר את העתקת הפס המגנטי מכרטיס מגנטי אחד לכרטיס אחר על ידי עובד בחנות, שהיה משתמש בו לאחר מכן כדי לבצע רכישת מוצרים.
המונח "web skimming" מתאר גנבה מקוונת של פרטי אמצעי התשלום, ללא צורך בגישה פיזית לכרטיס עצמו.
בדו"ח של סימנטק משנת 2019 נטען כי כ-4,800 אתרי מסחר אלקטרוני נפגעים מדי חודש בתקיפה כזו.
בשנת 2018 נגנבו בשיטה זו פרטי כרטיס אשראי של 380,000 לקוחות מהאתר של בריטיש איירווייז.
הקוד שהוזרק לדפי התשלום ניתב את פרטי כרטיסי האשראי לאתר אינטרנט בשם baways.com, אשר נראה בעיניי הלקוחות כאחד מאתרי החברה.
מתקפות דומות התרחשו באתרי סחר אלקטרוני נוספים, בהם "בסט ביי", "סירס", דלתא איירליינס ו"טיקטמאסטר".
קבוצות תקיפה נוהגות להזריק קוד זדוני לאתרי מסחר אלקטרוני כדי לגנוב את פרטי אמצעי התשלום.
התוכנה הנפוצה להזרקת קוד מסוג זה נקראת Magecart.
בשנת 2017 דיווחה חברת האבטחה DefenseCode כי חנויות וירטואליות שמשתמשות במערכת המסחר האלקטרוני של מג'נטו חשופות לגנבה מקוונת של אמצעי תשלום באמצעות Magecart.
מספר אתרים שהשתמשו במג'נטו כבר נפגעו מתקיפה כזו, בהם חברת Newegg המשווקת מחשבים וחומרה, ואתר האינטרנט InfoWars .
חברות אבטחת מידע מספקות כיום מערכות בגנה מפני גנבה מקוונת של אמצעי תשלום.
כמו כן, חלק מהשיטות המקובלות באבטחת מידע יכולות לספק הגנה מפני תקיפה כזו, בהן הערכת ספק, הקשחת שרתים, בקרת גישה ובדיקת חדירות חיצונית.
בנוסף, פעולות כמו החלת מדיניות אבטחת תוכן ובדיקת תקינות משאבים יכולות למנוע שינויי סקריפט זדוניים.
גְּנֵבָה או גֶּזֶל פירושם לקיחת דבר בלי רשות בעליו.
מושגים אלה מוכרים במשפט העברי, כמו גם במשפט הישראלי המודרני, שבו גנבה היא עבירה מוכרת בדיני העונשין, בעוד בדיני הנזיקין של המדינה מוכרת עוולת הגזל כחלק מהעוולות שבגינן ניתן לקבל סעד משפטי.
גנבה היא תופעה הקיימת בכל תרבויות האדם, ובכולן היא נחשבת לעבירה.
פקודת הנזיקין הישראלית, שהיא פקודה שיצאה מאת המחוקק המנדטורי, מכירה בעוולת הגזל, כחלק מן העוולות הנקראות "שליחת יד".
ייחודה של עוולת הגזל לעומת עוולות אחרות הוא בכך שבנוסף לכל הסעדים המוקנים לתובע, יכול הנפגע מגזל גם לדרוש לידו את השבת מיטלטליו שנגזלו.
חוק העונשין של מדינת ישראל אינו אוסר על ה"גזל", אלא על עבירת הגנבה, שיסודותיה דומים.
הגונב, דינו מאסר שלוש שנים.
עוולת הגזל ועבירת הגנבה הם חיקוקים שמקורם ההיסטורי במשפט האנגלי, והקשר שלהם אל המושג ההלכתי קלוש.
גזל הוא מצוות לא תעשה מן התורה שעניינה לקיחת חפץ מבעליו בכוח, שלא ברשות הבעלים; התורה מצווה על כך בספר ויקרא: .
איסור גזל הוא לאו הניתק לעשה, ולפיכך אדם שגזל ועבר על הלאו מחויב במצוות עשה של "והשיב את הגזילה"; המקור לדין זה גם הוא בספר ויקרא: .
במקרה שהחפץ השתנה בזמן שנמצא אצל הגזלן, דהיינו שאכלו אותו או שינו את צורתו (ואפילו היה הדבר באונס), הרי החפץ שייך לגזלן, והגזלן חייב לשלם את תמורתו לבעליו (ולא את החפץ עצמו).
חז"ל אמרו ש"השואל שלא מדעת כגזלן" - דהיינו אדם שלקח חפץ שלא ברשות הבעלים, אפילו על מנת להחזירו אחר-כך לבעלים, הרי זה גזל.
נוסף על איסור הגזילה, ישנו איסור נוסף – איסור גנבה, שאף עליו ציוותה התורה: .
בהלכה מובא גם איסור סיוע בעבירה, ומי שקונה סחורה גנובה למשל נחשב כמסייע בעבירה.
בזמן שהתקיימה הסנהדרין, אדם שגנב ונתפס היה צריך לשלם לבעלים תשלומי כפל על הדבר הנגנב, דהיינו פי שניים מערך הגנבה.
איסור גנבה מהתורה הוא גם בגנבה מיהודי וגם בגנבה מגוי.
ואין חילוק ביניהם ואסור לגזול מהתורה אף את הגוי (הכלל אומר שאיסורים שלא נאמר לאחריהם השייכות ל"אחיך" או "רעך" הכוונה היא כוללנית גם לגוי ולכן למשל איסור "לא תרצח" הוא גם ביהודי וגם בגוי)
כמו כן איסור גזל הוא אחד משבעת מצוות בני נוח וגם הגויים מחויבים בו.
על פי האסלאם דינו של גנב הוא כריתת ידיו, במקרים חמורים גם כריתת רגליו.
במקרים של גנבת עבד או עובד מאדונו, מעבר לכריתת ידיו ורגליו לעיתים חוקי השריעה אף מתירים סירוס.
גנבת אוסף השעונים מהמוזיאון לאמנות האסלאם בירושלים התרחשה בסוף השבוע של 15–16 באפריל 1983. נעמן דילר פרץ למוזיאון לאומנות האסלאם וגנב את רוב שעוני האוסף, ביניהם שכינויו "המלכה", אשר ייצר אמן השעונים אברהם-לואי ברגה, ושהוזמן עבור מרי אנטואנט.
למרות החקירה הענפה שנפתחה לאחר ההתפרצות, העבריין לא נודע עד שנת 2006, כאשר התגלו עדויות להופעת חלק מהשעונים.
בהמשך נערכה חקירה והתגלה כי הפורץ היה נעמן דילר, שנפטר בשנת 2004. חלק הארי של האוסף, בו גם "המלכה", הוחזר למוזיאון ומוצג בו.
על פי החשד שהתעורר לאחר ההתפרצות, השתתפו בה שלושה פורצים שהחנו משאית לצד קיר המוזיאון כדי להסתיר את מעשיהם, כופפו סורגי חלון באמצעות מגבה (ג'ק) ונכנסו באמצעות סולם חבלים ומזרנים.
הסתבר שהאזעקה הייתה מקולקלת והשומר ישן או ששהה בקומה אחרת.
הפורצים נכנסו אל האגף בו הוחזק האוסף בן 191 השעונים של דייוויד סלומונס, אשר נחשב לאוסף השעונים הנדירים השלישי בחשיבותו בעולם, וגנבו ממנו 106 שעונים, שהיו היקרים ביותר באוסף.
נראה היה כי שהו במקום שעות רבות בהן אכלו ושתו, שכן נמצאו במקום שאריות כריכים, פחיות שתייה קלה וכן כלי עבודה ששימשו אותם במהלך ההתפרצות.
ההתפרצות התגלתה בבוקר יום ראשון, ב־17 באפריל, על ידי שומר המוזיאון.
ערכה הכספי של הגניבה היה הגבוה ביותר בישראל באותה עת.
בממצאים שנותרו בזירה לא היה שום קצה חוט לפיענוח ולכן עברה החקירה למישור המודיעיני.
פרטי הפריטים נמסרו לסוחרי אמנות, בעלי גלריות, ואספנים בישראל ומחוץ לה.
התבקש סיוע מהמוסד ומהאינטרפול ובמקביל החלו לחקור בפרשה גם חוקרים פרטיים של חברת הביטוח ואף עיתונאים.
הובטחו פרסים כספיים למי שימסור מידע ופיסות מידע אכן הגיעו, אך כל המידע התגלה כחסר בסיס, הפרשה נותרה בגדר תעלומה והתיק הוגדר כעל"ן (עבריין לא נודע).
בחודש אוגוסט 2006 פנה סוחר אמנות ועתיקות מתל אביב בשם ציון יעקובוב למנהלת האמנותית של המוזיאון, רחל חסון ואמר ש־"מצא" את השעונים הגנובים.
הוא סיפר כי עורכת דין הילה אפרון גבאי פנתה אליו כדי שיעריך 39 שעונים השייכים ללקוחה שלה המבקשת להישאר אנונימית.
אנשי המוזיאון הגיעו למשרדה של עורכת הדין, אך השעונים לא היו במשרד אלא בכספת בבנק דיסקונט בפתח תקווה.
אנשי המוזיאון הציגו בפני עורכת הדין קטלוג של השעונים הגנובים, וזו זיהתה חלק מהם וטענה שהשעונים שייכים ללקוחה שלה, אשר קיבלה אותם בירושה מבן זוגה שנפטר.
כשחזרו נציגי המוזיאון לעורכת הדין ביום המחרת, היא הציגה בפניהם שלושה ארגזי קרטון שבהם 40 שעונים ארוזים בנייר עיתון, ביניהם "המלכה", ה־"סימפתיק" ושעון האקדח.
מרבית הפריטים היו שלמים, אולם בחלקם חסרו יהלומים, אבני חן וזהב.
התנהל משא ומתן חפוז בו הוסכם שהשעונים יוחזרו למוזיאון תמורת פיצוי סמלי של 35,000 דולר והוסכם כי זהות הלקוחה לא תיחשף, אלא המשא ומתן ייעשה באמצעות עורכת הדין.
הנהלת המוזיאון לא דיווחה למשטרה על החזרת השעונים, אלא החלה לתקן ולשפץ אותם.
רק בשנת 2007 נודע למשטרה על החזרת חלק מהשעונים וזו הטילה את המשך החקירה על היחידה המרכזית של מחוז ירושלים.
בחקירה התברר כי הלקוחה היא נילי שמרת והמוריש הוא בעלה נעמן דילר.
דילר ושמרת הכירו בשנות השישים, אך רק בשנות השמונים חודש הקשר ביניהם ובהמשך הם עברו לחיות כבני זוג.
בשנות האלפיים חלה דילר בסרטן העור, אשר התפשט לעצמות.
ב־14 באפריל 2003, בדיוק 20 שנה אחרי ההתפרצות למוזיאון, נישא הזוג, אולם שמרת המשיכה לחיות בארצות הברית ודילר בתל אביב.
באפריל 2004 מת דילר ועם מותו ציווה את כל רכושו לשמרת, כשהוא מפרט אתרים שונים בהם הוחזק רכושו.
הוא גם הנחה אותה לא לנסות למכור בעצמה את השעונים, אלא לעשות זאת באמצעות עורך דין פלילי, וכך אכן עשתה.
שמרת נחקרה ומסרה שלא ידעה מה מקור השעונים ולא שמעה על המוזיאון לאמנות האסלאם.
בפשיטות של המשטרה על המקומות אותם ציין דילר בצוואתו, כמו גם בחיפושים שערכו משטרות נוספות בעולם נמצאו שעונים נוספים.
בסופו של דבר 96 פריטים הוחזרו למוזיאון והם מוצגים בו באגף מאובטח.
שיטת הביצוע של ההתפרצות תאמה היטב את פעילותו הפלילית הקודמת של נעמן דילר.
לפי רישומי ביקורת הגבולות, דילר לא היה בישראל בזמן האירוע, ולכן לא נקשר לפרשה.
בדיעבד התברר שדילר יצא מישראל וחזר באמצעות דרכון מזויף.
לאחר ההתפרצות הוא יצא מהארץ עם הדרכון המזויף, וחזר בזהותו האמיתית.
כך יצר לעצמו אליבי מושלם.
גנבאיאר גנבולד (במונגולית: Ганболдын Ганбаяр; נולד ב-9 במרץ 2000 בסוחבאטאר שבמונגוליה) הוא כדורגלן מונגולי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת קומרנו מהליגה הסלובקית השנייה, בהשאלה מפושקש אקדמיה, ובנבחרת מונגוליה.
גנבולד החל את הקריירה המקצוענית שלו בחורמוחון מליגת העל המונגולית.
ב-8 בספטמבר 2016 חתם בפושקש אקדמיה מהליגה ההונגרית השנייה, שירדה מליגת העל ההונגרית בתום עונת .
ב-11 באפריל 2018 הושאל לאולן בטור סיטי מליגת העל המונגולית.
הוא ערך שתי הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
בחודש יולי 2020 הושאל לצ'קוואר מהליגה ההונגרית השנייה.
בחודש יולי 2021 הושאל לקומרנו מהליגה הסלובקית השנייה.
ב-25 במרץ 2021 ערך גנבולד את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מונגוליה, בהפסד 3-0 לנבחרת טג'יקיסטן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
גנאלוגיה גנטית היא תחום המשלב בדיקת DNA גנאלוגית, פרופיל DNA ובדיקות סקר גנטיות עם שיטות מחקר בגנאלוגיה מסורתיות על מנת לגלות קשרים גנטיים בין יחידים.
יישום זה של גנטיקה נמצא בשימוש של היסטוריונים וחוקרי משפחה במאה ה-21.
ב-1875 ג'ורג' דרווין השתמש בשמות משפחה על מנת להעריך את תדירות הנישואים בין בני דודים ובכך היה התחלה של תחום זה.
נעשה שימוש בשיטות בדיקת DNA גנאלוגיות בקנה מידה גדול יחסית כדי להתחקות אחר דפוסי נדידת עמים.
ונקבע מתי בני האדם הראשונים הגיעו לצפון אמריקה ובאיזה דרך הם הלכו.
חוקרים ומעבדות מרחבי העולם דגמו אוכלוסיות ילידים מרחבי העולם במאמץ למפות דפוסי הגירה היסטוריים של בני אדם.
גנבת דיוקן הדוכס מוולינגטון אירעה ב-21 באוגוסט 1961. הציור, של האמן פרנסיסקו גויה, הוצג בגלריה הלאומית בלונדון.
ב-1961 הוא נלקח ממנה בהסבר שלא פוענח עד 1965, עת הודה קמפטון קאנון בונטון (Kempton Cannon Bunton; 14 ביוני 1904 – 1976), שהיה פנסיונר נכה, בהוצאתו מן הגלריה.
תיק בארכיון הלאומי שפורסם ב-2012 חשף כי בנו של בונטון, ג'ון, הודה לבסוף בגנבה ב-1969.
גנבת הציור הייתה נושאו של הסרט העלילתי "הדוכס" משנת 2020 בכיכובו של ג'ים ברודבנט.
בונטון היה נהג אוטובוס בדימוס, נכה, שב-1961 הרוויח 8 ליש"ט לשבוע (שווה ערך ל-182 ליש"ט ב-2020).
באותה שנה, צ'ארלס בייר רייטסמן, אספן אמנות אמריקאי עשיר, שהרוויח את כספו בעסקי הנפט, רכש את ציורו של גויה "דיוקן הדוכס מוולינגטון" תמורת סכום של 140,000 ליש"ט (390,000 דולר) (שווה ערך ל-3,186,021 ליש"ט ב-2020) במכירה פומבית של סותבי'ס.
הציבור בבריטניה דרש למנוע מהציור לצאת את שטחי הממלכה, והממשלה הציעה לפדות אותו בסכום ששולם עליו.
100,000 ליש"ט תרם סר יצחק וולפסון ו-40,000 ליש"ט נוספים הושלמו מאוצר המדינה.
הרכישה עוררה את זעמו של בנטון, שהתנגד לדמי אגרת הטלוויזיה, בהתחשב בכך שהטלוויזיה צריכה להיות זמינה לכל מי שצריך.
הוא פעל למען רישיונות טלוויזיה בחינם לגמלאים, ונכלא כמה פעמים בגלל סירובו לשלם את האגרה.
בנטון למד משיחות עם שומרים בגלריה הלאומית שמערכת האבטחה האלקטרונית המשוכללת של חיישני אינפרא אדום ואזעקות הושבתה בשעות הבוקר המוקדמות כדי לאפשר ניקוי.
בסוכנות הידיעות "רויטרס" התקבל מכתב אנונימי המבקש תרומה של 140,000 ליש"ט לצדקה, כדי לשלם עבור אגרות טלוויזיה לאנשים עניים יותר, וחנינה לגנב, תמורת החזרת הציור.
המשטרה הניחה תחילה כי לגנבה אחראי גנב אמנות מומחה.
במאי 1965, ארבע שנים לאחר הגנבה, הפקיד בנטון את הציור במשרד שמירת חפצים בתחנת הרכבת ברמינגהם ניו סטריט, ושלח את שובר ההפקדה עם הסבר לעיתון לונדוני.
שישה שבועות לאחר מכן, הוא גם הסגיר עצמו למשטרה, אשר תחילה לא ראתה בו כחשוד, כי לא היה סביר בעיניה שגמלאי נכה במשקל 110 ק"ג יכול היה לבצע את הגנבה.
בנטון טען כי בבוקר המוקדם של 21 באוגוסט 1961, הוא פירק חלון בשירותים ונכנס לגלריה.
לאחר מכן הוא הוריד את הציור הממוסגר מהתצוגה ונמלט דרך החלון.
במהלך המשפט שלאחר מכן, חבר המושבעים הרשיע את בנטון רק בגנבת המסגרת, שלא הוחזרה.
צוות ההגנה של בנטון, בראשותו של ג'רמי האצ'ינסון, טען בהצלחה שבנטון מעולם לא רצה לשמור את הציור, מה שאומר שלא ניתן להרשיע אותו בגנבתו.
בנטון נידון לשלושה חודשי מאסר.
בתגובה ישירה למקרה, נחקק סעיף 11 לחוק הגנבות 1968, שקובע שכל הסרה ללא סמכות של חפץ שהוצג או נשמר לתצוגה לציבור בבניין שאליו יש גישה לציבור, היא גנבה.
ב-1996, מסמכים שפרסמה הגלריה הלאומית רמזו שייתכן שאדם אחר ביצע את הגנבה ולאחר מכן העביר את הציור לבנטון.
בנו של בונטון ג'ון הוזכר כחשוד.
בשנת 2012, בעקבות בקשת חופש המידע מאת ריצ'רד וויס, ובסיועה של חברת הפרלמנט שרה ת'תר, פרסם הארכיון הלאומי תיק חסוי ממנהל התביעה הציבורית בו נחשף כי בנו של בנטון, ג'ון, הודה בגנבה בעקבות מעצרו בשנת 1969 בגין עבירה קלה שאינה קשורה לציור הגנוב.
ג'ון בנטון אמר שאביו התכוון להשתמש בציור כחלק ממסע הפרסום שלו ושבסופו של דבר הוא היה מוחזר לגלריה הלאומית.
הוא אמר שגם הוא וגם אחיו, קנת, נצטוו על ידי אביהם לא להתייצב למרות המשפט.
סר נורמן סקלהורן, מנהל התביעות הציבוריות, אמר למשטרה שכמעט בוודאות ההודאה של ג'ון בנטון באשמה אינה מספיקה כדי להעמידו לדין.
סקלהורן גם יעץ כי יהיה קשה להעמיד לדין את בנטון בגין עדות שקר, מכיוון שהתביעה תצטרך להסתמך על עדויותיו של הבן, שהיה עד בלתי אמין בעליל.
בנטון האב מת בניוקאסל על טיין בשנת 1976. מותו לא דווח ברובו ולא היו מודעות אבל בעיתונים הגדולים.
סיפור הגנבה והמשפט עובדו לסרט "הדוכס" משנת 2020, בכיכובם של ג'ים ברודבנט והלן מירן, שהוקרן בבכורה בבתי הקולנוע בבריטניה ב-25 בפברואר 2022; במקביל ליציאת הסרט לאקרנים, כריסטופר בנטון חשף פרטים לא ידועים בעבר על גנבת סבו, כולל הצד של המשפחה בסיפור.
גנבת התרפים הוא סיפור מקראי המופיע בפרשת ויצא (), כחלק מסיפור בריחת יעקב מלבן, המספר על רחל הגונבת מאביה לבן הארמי את תרפיו בעת עזיבתה את ביתו, ואת החיפוש שעורך לבן לאחר מרדף אחר משפחת יעקב במטרה למצוא אותם.
סיפור גנבת התרפים מסופר בשני שלבים.
תחילה מסופר כי לאחר שיעקב ונשיו תכננו לברוח מלבן, רחל ניצלה את היעדרו של לבן מהבית לצורך גֵּז הצאן וגנבה את התרפים:
בהמשך הפרק, מתוארת פגישת יעקב ולבן בהר הגלעד, שבמהלכה מטיח לבן ביעקב:
יעקב, שלא היה מודע לכך שרחל לקחה את התרפים, מציע ללבן לחפש את התרפים, ואף אומר כי מי שיימצאו התרפים בידיו ימות.
רחל החביאה מבעוד מועד את התרפים ב"כר הגמל" (כנראה מין אוכף), וכאשר לבן עורך חיפוש אחר התרפים היא מתנצלת שאינה יכולה לקום מכר הגמל כי יש לה "אורח נשים".
לבן עורך חיפוש קפדני ("וימשש") באוהל יעקב ובאוהלי ארבע נשיו, אך לא מוצא דבר.
יעקב מביע את כעסו על לבן שחשד בבני משפחתו שגנבו את התרפים.
מפרשי המקרא, החל מחז"ל ועד לחוקרים מודרניים, נדרשו לשאלת המניע שהביא את רחל לגנוב את התרפים.
כמה מדרשים מייחסים לרחל כוונה למנוע מלבן לעבוד עבודה זרה:
הצדקה זאת לפעולתה של רחל מובאת גם במדרשים נוספים כמו מדרש תנחומא ופרקי דרבי אליעזר, בספר הזוהר, וכך פירשו גם רש"י ורש"ר הירש.
פירוש דומה מובא בשם רבנו חננאל, לפיו גנבת התרפים נועדה להוכיח ללבן שהתרפים אינם אלוהי אמת, שאילו היו אלוהים אמיתיים הם לא היו יכולים להיגנב.
במדרש פרקי דרבי אליעזר ומדרש תנחומא מובא נימוק נוסף, לפיו רחל חששה שלבן יגלה בעזרת התרפים (שלהם יוחס כוח חיזוי נסתרות) שיעקב ברח, ולכן גנבה אותם.
נימוק זה העלו גם רבי אברהם אבן עזרא, רשב"ם, רלב"ג ורבי יצחק אברבנאל בפירושיהם.
רד"ק ורמב"ן סבורים, כי התרפים היו מעין שעון קדום, וזה השימוש שאותו רצתה רחל לעשות בהם, בניגוד ללבן שהשתמש בהם גם לצורך חיזוי.
לעומתם, לדעת רבי יוסף בכור שור, רחל רצתה להשתמש בתרפים לצורכי ניבוי וחיזוי.
הרב יובל שרלו מעלה אף את האפשרות שרחל גנבה את התרפים לצרכים פולחניים, שכן בהמשך מורה יעקב לבני ביתו "הָסִרוּ אֶת אֱלֹהֵי הַנֵּכָר אֲשֶׁר בְּתֹכְכֶם" ().
כך כתב גם הרב אמנון בזק.
במחקר המקרא המודרני, טענו חוקרים אחדים על סמך תעודות שנתגלו בנוזי, כי במזרח הקדום המחזיק באלי הבית מעיד בכך על זכותו בירושת הרכוש, ולכן רחל לקחה את אלהי בית לבן - כדי להעיד על זכותו של יעקב ברכוש אביה (לאחר שבני לבן טענו כי רכושם גנוב בידי יעקב).
הרב יעקב מדן הציע פירוש דומה, המתבסס אף הוא על תעודות נוזי.
לדעתו, התרפים היו המקום שבו אחסנו חוזים, שטרי חוב וכיוצא באלו, ומן הסתם גם הסכם העבודה בין יעקב ללבן היה שמור בתרפים, וגנבת התרפים נועדה להעלים את השטר שבו נחתם הסכם העבודה בין יעקב ללבן, שאותו יעקב הפר בבריחתו, על מנת למנוע מלבן לתבוע את ממונו של יעקב.
בשל הצורך לברוח במהירות ובחשאי, רחל לא הספיקה לחפש את החוזה המסוים שלו נזקקה, וגנבה את כל התרפים.
משה גרינברג טוען כי מקובל היה שהיוצא לדרך לוקח עמו חפצים פולחניים מביתו כדי שיגנו עליו בדרכו, ורחל שברחה מבית לבן בחשאי לא יכלה לבקש את רשותו, ולכן נאלצה לקחתם בגנבה.
המדרש רואה בדברי יעקב "עִם אֲשֶׁר תִּמְצָא אֶת אֱלֹהֶיךָ לֹא יִחְיֶה" (פסוק לב) קללה על מי שגנב את אלוהי לבן.
לפי המדרש, קללה זו התקיימה ברחל, על אף שיעקב לא ידע ולא התכוון לקללהּ, ולכן רחל מתה בדרך.
עם זאת, רוב פרשני ימי הביניים לא רואים את דבריו של יעקב כקללה, אלא כאמירה שיעקב (או לבן) יהרוג את הגנב.
פרשנים וחוקרים עמדו על קווי דמיון בין סיפור גנבת התרפים על ידי רחל לבין הסיפור על האשמת בנימין בגנבת הגביע של יוסף ().
בשני המקרים ישנה האשמה (אם כי רק במקרה אחד היא מוצדקת) כי בן משפחה גנב חפץ המשמש לניחוש וחיזוי, כאשר בשני המקרים ה"גנב" היה סמוך על שולחנו של ה"נגנב" לפני הגנבה, ובשניהם התנהל מרדף אחרי הגנב ובסופו האשמה בגנבה.
כמו כן, בשני המקרים ישנה הכחשה של בני המשפחה אשר לא יודעים כי החפץ ה"גנוב" נמצא בידי בן משפחתם ואף הסכמה כי אם יימצא החפץ הגנוב - יומת הגנב.
בשניהם נערך חיפוש ובסופו הטחת דברים על כפיות טובה (מצד יעקב כלפי לבן ומצד יוסף כלפי האחים).
למעשה - ההבדל המשמעותי בין שני הסיפורים הוא, שרחל באמת גנבה את התרפים אך לא נתפסה, ואילו בנימין לא גנב את הגביע אך בכל זאת "נתפס".
המדרש עומד גם על הדמיון בכך שבנימין הוא בנה של רחל.
יש שהצביעו גם על דמיון בין גנבת התרפים לסיפור גנבת הברכות - שם יעקב משקר לאביו באוהל כדי להשיג משהו שלא שייך לו (הברכות שיועדו לעשו), ובסיפור גנבת התרפים רחל משקרת לאביה באוהל כדי להשיג משהו שאינו שייך לה.
בשני המקרים ניצל הגנב את יציאת הנגנב (אצל יעקב - יציאת עשו לציד בשדה ואצל רחל - יציאת לבן לגוז צאנו), בשניהם האב מנסה לברר את האמת על ידי מישוש, ועוד.
ניתן לזהות בסיפור גנבת התרפים מאפיינים של מידה כנגד מידה: יעקב רימה את אביו בסיפור גנבת הברכות וכעת רחל גונבת את התרפים מאביה ללא ידיעתו של יעקב.
לבן רימה את יעקב ורחל כשהחליף את רחל בלאה - ומרומה על ידי רחל.
חוקרות מקרא פמיניסטיות מתייחסות להיבטים ההירואיים בדמותה של רחל ולמקומה הייחודי במקרא.
בשעה שמעשה גניבת התרפים בידי רחל נתפס על ידי תומאס מאן כסמל לנסיגה לאחור של "עולם הנשים הפגאני", המנוגד להתקדמות המונותיאיסטית של יעקב ובניו, אניטה דיאמנט מתארת את אותה גניבה כהבעת רוחניות אנושית וטבעית, המאתגרת את הפטריארכליות המקראית האלימה.
תפיסה זאת, מתחברת לפרשנות הרואות בגניבת התרפים קריאת תיגר על דמות האב הפטריארכלי.
כך, שלומית אהרוני ליר רואה במעשה גנבת התרפים "עוז וגבורת רוח נשית" ו"ניצחון נשי" על המשפחה הפטריארכלית והאב הדכאני שלה.
רחל גונבת את התרפים, שבהיותם חפץ מאגי מהווים את מקור כוחו של לבן, ובכך למעשה מנטרלת ומסרסת את כוחו.
התרפים, לפי ליר, היו חפצים פאליים, ורחל בוחרת דווקא לשבת עליהם, ומשתמשת בתירוץ נשי "אורח נשים לי" כדי למנוע מאביה למצוא אותם.
גנב על הגג הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2025 מסוגת קומדיית פשע בבימויו של דרק סיאנפרנס ,עם צ'נינג טייטום וקירסטן דנסט בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על סיפורו האמיתי של ג'פרי מנצ'סטר , שודד סדרתי שנהג לפרוץ לסניפי מקדונלד'ס דרך הגג.
1998, ג'פרי מנצ'סטר (צ'נינג טייטום) הוא לוחם משוחרר מהדיוויזיה המוטסת ה-82. הוא גרוש ומתקשה לשלם מזונות ולקנות מתנות לבתו.
הוא מחליט להתחיל לשדוד סניפים של מקדונלד'ס על ידי חדירה מהגג, הכנסת הצוות למחסן קירור, הורקת הכספת והודעה למשטרה שתשחרר את העובדים.
בצורה זו הוא שדד כבר 45 סניפים בלי להיתפס ובטלוויזיה מכנים אותו "איש הגג" ופעולותיו מתפרסמות ברחבי המדינה.
בתחילת הסרט הוא שודד סניף של מקדונלד'ס ומתייחס יפה לצוות כשהוא משאיל את מעילו לראש הצוות דווין (טוני רוולורי) לפני הכנסתו למחסן הקירור.
בכספים האלה הוא מצליח לכלכל את עצמו ומשפחתו וקונה לבתו אופניים ליום ההולדת אך הטבעת מסביבו מתהדקת ובאמצע יום ההולדת הוא נעצר, נכלא ונדון ל-45 שנות מאסר.
בשיטה מתוחכמת הוא מצליח לברוח מהכלא על ידי היצמדות מתוחכמת למשאית.
מתנהל נגדו מצוד גדול והוא מגיע בטרמפים לשרלוט ומצליח לפרוץ דרך הגג לסניף גדול של טויס אר אס ולהתמקם שם בפינה חבויה במשך שישה חודשים.
הוא מנטרל את הקלטת המצלמות ושותל מוניטורים לתינוקות במספר מקומות דרכם הוא עוקב אחרי מנהל הסניף מיץ' (פיטר דינקלג') ואנשי צוותו ובעיקר אחרי לי (קירסטן דנסט) שמוצאת חן בעיניו.
לי היא גרושה עם שתי בנות.
היא חברה בקהילה דתית ואוספת צעצועים לילדים נזקקים.
ג'פרי גונב מהסניף צעצועים, מגיע לכנסייה ומציג את עצמו בשם בדוי כאדם גרוש שעובד בחברה ביטחונית ממשלתית.
הוא מתקבל יפה על ידי הכומר (בן מנדלסון) והקהילה ומתחיל לחזר אחרי לי.
הרומן מתלהט והם מקיימים יחסים ובעזרת מתנות הוא נתחבב גם על שתי בנותיה.
ג'פרי יודע שמצב זה לא יכול להימשך ופונה לחברו הזייפן סטיב (לקית' סטנפילד) שמוכן לזייף לו את כל המסמכים כדי שיוכל לטוס לוונצואלה תמורת 50.000 דולר.
ג'פרי יודע שבימי חג המולד קופת הסניף מלאה והוא מבצע שם שוד כשהוא רעול פנים ומאיים באקדח ששדד מקודם אך לי מזהה את קולו ומספיקה לברוח משם.
הוא מפוצץ את מרפאת השיניים שבה יש צילומי שיניים שלו.
סטיב מזהיר אותו שייסע מיד לשדה התעופה אך לי מתקשרת אליו ומזמינה אותו והוא מתפתה, קונה מתנות ומגיע לביתה שם הוא נתפס על ידי השוטרים שהמתינו לו.
בסיום נכתב כי הוא הצליח לברוח עוד פעמיים וכי יישתחרר בשנת, 2036. מוקרנים קטעי טלוויזיה מקוריים וכן תמונותיהם של כל המשתתפים המקוריים.
שם השחקן שם הדמות הערותצ'נינג טייטוםג'פרי מנצ'סטרקירסטן דנסטלי ויינסקוטעובדת טויס אר אסלקית' סטנפילדסטיבזייפן מקצועיג'ונו טמפלמישלחברתו של סטיבפיטר דינקלג'מיץ'מנהל סניף טויס אר אסבן מנדלסוןרון סמיתכומראוזו אדובהאיילין סמיתאמורי כהןאוטיסעובד בטויס אר אסטוני רוולורידוויןמנהל סניף מקדונלד'סמלוני דיאזטלנהגרושתו של ג'פרי
גנגניהסו הידוע גם בשמות דו-אקלין וגודבארי) היה הראשון מבין שנים-עשר מלכי דהומיי שבאפריקה המסורתיים, שמלך כנראה בסביבות השנה 1620. סמליו היו עוף הגנגניהסו ממין זכר, תוף ורומח ציד.
לא ברור אם אכן מלך, ויש הטוענים שהיה רק מנהיג בעל השפעה רבה ששימש כיועץ לאחיו הצעיר דקודונו, שללא ספק נחשב למלך עוד בחייו.
גֶנדַאי בוּדוֹ (ביפנית: 現代武道, ברומאג'י: gendai budō) או שינבודו (ביפנית: 新武道, ברומאג'י: shinbudō) הוא שמן הכולל של אמנויות לחימה יפניות שהתפתחו לאחר רסטורציית מייג'י במהלך 1868, ובמיוחד לאורך המאה ה-20. פירוש השם גנדאי בודו הוא: "אמנויות לחימה מודרניות".
סוגה זו מוגדרת למול הקוריו - שמן של שיטות הלחימה העתיקות.
טבען של אמנויות הנחשבות 'גנדאי בודו' הוא שהן עברו התאמה מכמה סוגים אפשריים:
הדגשת האלמנט הרוחני או הדתי שבהן.
הדגשת הפן האסתטי שבהן על חשבון זה הלחימתי.
עידוד תחרותיות על חשבון גישה העוסקת בקרבות "מלוכלכים" והגנה עצמית.
חלק מאמנויות הגנדאי בודו מיישמות את כל השינויים שנמנו מעלה.
המונח גנדאי בודו / שינבודו מתייחס לרוב לאמנויות הלחימה:
סומו מודרני ספורטיבי (בשונה מסומו מסורתי)
קראטה (גרסתו הספורטיבית של הקראטה)
תהליך דומה ומקביל לתופעת הגנדאי בודו התרחש בסין בהקשרן של אמנויות לחימה סיניות, בעידוד הממשלה הסינית הקומוניסטית, והביא ליצירתו של הוו-שו המודרני.
שמה של גישת/שיטת הלחימה ג'יט קון דו מושפע אף הוא מתופעת הגנדאי בודו.
משמעות שמה של שיטת לחימה זו הוא "דרך האגרוף המיירט".
מנדרינית שמה נהגה: "ג'ייה צ'ואן דאו" (Jie Quan Dao), ובקטונזית כ-"ג'יט קון דו" (Jit kun Do).
מפתחה של שיטה זו, ברוס לי, בחר להשתמש בסיומת "דו" משום שזו הייתה פופולרית ומקובלת בעולם אמנויות הלחימה בעת פעילותו המקצועית, במחצית השנייה של המאה ה-20.
הגַּנְגֵּס (נקרא גם גנגא गङ्गा בשפות המדוברות בהודו) הוא נהר מרכזי בצפון הודו, הנחשב מקודש בדת ההינדית.
אורכו הכולל של הנהר הוא 2,507 ק"מ.
מקורו בנהר הבהאגיראת'י הנשפך מקרחון גנגוטרי בהימלאיה (במדינת אוטראקהאנד), והוא חובר לנהר האלאקנאדה ליד דאופראיאג ויחד הם יוצרים את הגנגס.
משם זורם הגנגס דרך המישורים הנרחבים של צפון הודו, זורם גם בבנגלדש ונשפך למפרץ בנגל לאחר שהוא מתפצל לשלוחות רבות.
אחת השלוחות היא נהר ההוגלי הזורם ליד קולקטה.
שלוחה נוספת היא נהר הפדמה שזורם לבנגלדש.
שפך הנהר למפרץ בנגאל יוצר, יחד עם שפך הבראהמאפוטרה, את סונדרבאנס ("יערות יפים") שהוא שפך נהר הגדול בעולם.
זהו אזור עשיר ביערות מנגרובים, ואחד מבתי הגידול העיקריים של הטיגריס הבנגלי.
נהר היאמונה - נהר חשוב בפני עצמו, וקדוש כמעט כמו הגנגס, הוא פלג של הגנגס, והם נפגשים ליד המקום בו עומדת העיר הקדושה פריאגראג'.
הגנגס מואנש בהינדואיזם כאלה: "מא גנגה" (אמא גנגה), אימו של קארטיקיאה (אביו - אגני).
לאורך גדות הנהר ישנם מספר מקומות קדושים להינדים, בהם רישיקש, הארידוואר וואראנסי.
ההינדים מאמינים שטבילה בנהר שוטפת את החטאים, ופיזור אפר הגופה בנהר משפר את החיים בגלגול הבא ואף להגיע למוקשה (שחרור מגלגל החיים) מוקדם יותר.
הינדים אדוקים עורכים עליות לרגל לנהר כדי לרחוץ בו ולעשות מדיטציה על גדותיו.
לפי האגדה, ברהמה אסף את הזיעה מרגליו של וישנו ויצר את הגנגס.
העובדה ששניים מהטרימורטי – שלושת המופעים של האל בהינדואיזם – נגעו בנהר הפכה אותו לקדוש במיוחד.
שנים לאחר מכן, מלך בשם סגר קיבל, בדרך קסם, שישים אלף בנים.
יום אחד, המלך ערך טקס סגידה לטובת הממלכה.
בטקס היה אמור להשתתף סוס, שנגנב על ידי אינדרה הקנאי.
סגר שלח את כל בניו לכל רחבי העולם כדי לחפש את הסוס.
הם מצאו אותו בשאול, ליד מלומד סגפן.
הם חשבו שהסגפן גנב את הסוס והטיחו בו עלבונות והפרו את של סגפנותו.
המלומד פתח את עיניו בפעם הראשונה מזה מספר שנים והביט בבניו של סגר.
המבט שרף את כל שישים אלף הבנים לאפר.
נשמות בניו של סגר נעו ונדו בעולם כרוחות הרפאים שכן לא נערכו להם טקסי קבורה.
כשבהגירטה, אחד מבניו של סגר מאישה אחרת שמע על גורלם, הוא נשבע להביא את גנגה לארץ כדי שהיא תטאטא את האפר לשמים.
בהגירטה התפלל לברהמה כדי שגנגה תרד לארץ.
ברהמה הסכים, והורה לגנגה לרדת לארץ ולשאול כדי שנשמות קרוביו של בהגירטה יוכלו לעלות לשמים.
גנגה היהירה נעלבה והחליטה לטאטא את כל הארץ בנפילתה מהשמים.
בהגירטה המודאג התפלל לשיווה כדי שיעצור את נפילתה של גנגה.
גנגה נפלה על ראשו של שיווה.
אבל שיווה כלא אותה בשערו ונתן לה לצאת רק בזרימה חלשה.
מגעו של שיווה קידש עוד יותר את גנגה.
תוך כדי דרכה לשאול יצרה גנגה נהר בארץ שבו יוכלו נשמות חסרות מזל להיטהר.
הנהר סובל מרמות זיהום חמורות ביותר.
כיוון שהוא משרת כ-400 מיליון איש החיים בקרבתו, נשפכות לנהר כמויות גדולות של ביוב מערים רבות, פסולת תעשייתית ומנחות דתיות שלעיתים עטופות בעטיפות עשויות פלסטיק בלתי מתכלה.
פרקטיקה דתית נפוצה הקשורה לנהר היא שרפת גופות הנפטרים והשלכת האפר והעצמות אל הנהר.
בנוסף לכך, עניים שאין ברשותם מספיק אמצעים להשיג כמות גדולה של עץ שתאפשר את שרפת גופות קרוביהם במלואה, מותירים אחריהם גופות שרופות חלקית המושלכות אל הנהר ונרקבות שם.
הבעיות להן גורם הזיהום מוחמרות באזורים העניים יותר השוכנים בסמיכות לנהר, כיוון שתושבי האזורים האלו משתמשים במימי הגנגס לבישול, כביסה ורחצה.
לפי הערכות הבנק העולמי, עלויות הטיפול בהשלכות הבריאותיות של זיהום הגנגס שוות לכ-3% מהתמ"ג של הודו.
במורד הזרם גדל הריכוז עד ל-1.5 מיליון חיידקים ל-100 מ"ל.
שני מינים של לווייתנים חיים בגנגס: נהרתן הגנגס ודולפין איראוואדי.
בגנגס גם חי זן נדיר של כריש מים מתוקים, כריש הגנגס, עליו לא ידוע הרבה.
במיתולוגיה היוונית, גנגס הוא שמו של אל נהר הגנגס שבתו היא נאיאדה בשם לימנאי.
גַנגסטָה ראפ (מאנגלית: Gangsta Rap) הוא זרם פופולרי של מוזיקת היפ הופ, שנוצר כתוצאה מהתפתחות התת-סוגה מוזיקלית הנקראת הארדקור היפ הופ.
משמעות השם היא "ראפ גנגסטרים", בהתייחס להשתייכות החברתית של רבים מהיוצרים בתחום זה (רבים מהם הואשמו בפלילים, הורשעו, נכלאו, נרצחו, או השתייכו לכנופיות פשע).
הסגנון התפתח בגטו של סאות' סנטרל והוא מאופיין בבוטות ואלימות מילולית.
אין הבדל מוזיקלי טכני בין גנגסטה ראפ להארדקור היפ הופ שכן ההבדל היחיד הוא רק תוכן השיר.
בשנת 1986, בראשית תור הזהב, סקולי די (Schoolly D) מפילדלפיה הגדיר סגנון ראפ חדש – הארדקור היפ הופ (Hardcore Rap) – המאופיין בסגנון בוטה וגס ועוסק במודעות חברתית, סקס ופוליטיקה.
כשנה לאחר מכן, גנגסטר מלוס אנג'לס בשם אייס קיוב (ice cube), שחיבב מוזיקת ראפ ובפרט את ההארדקור היפ הופ, הוציא את האלבום (Rhyme pays) ובכך יצר זרם של הארדקור היפ הופ – הגנגסטא ראפ.
הגנגסטא ראפ הוא ייחודי לחוף המערבי בארצות הברית (בעיקר קליפורניה) ואינו דומה להארדקור היפ הופ שמקורו בחוף המזרחי (ובין אמניו נמנים 50 סנט והנוטוריוס בי.
שירי הגנגסטא ראפ עוסקים בחיים בגטו ובמסרים מסוג "אל תתעסקו איתי", גזענות ומחאה נגד שוטרים בעיקר.
הראפרים שהפיקו מהסוגה את ההצלחה הגדולה והפכו אותו לפופולרי הם להקת הראפ N.W.A מקומפטון עם אלבומם "Straight Outta Compton" ב-1989. האלבום כלל שירים כגון "Fuck Tha Police" שגם הפך את האלבום לאחד מאלבומי הראפ הטובים ביותר בכל הזמנים.
ובשל תוכנו חברת ההקלטות של הלהקה, (Ruthless Records) קיבלה מכתב אזהרה מה-FBI שמזהיר את הלהקה מקנס גדול או שהייה בבית סוהר בתקן של השמצת מוסדות ביטחון המדינה.
ה-N.W.A זכו לפופולריות רבה מאוד והיא העלתה את ז'אנר הגנגסטא ראפ למקום הראשון בכמעט כל מצעדי הראפ.
לאחר פירוק ה-N.W.A באוגוסט 1991, גם ד"ר דרה וגם אייס קיוב – שניים מחברי הלהקה המשיכו בקריירת גנגסטא ראפ מצליחה מאוד.
דרה חידש את הגנגסטא ראפ כאשר הוסיף לה מקצבים של ג'י-פאנק (על שם ה-P-Funk של ג'ורג' קלינטון) ועם זאת צירף לה זמרים חדשים שיהפכו בעתיד ללהיטים, ביניהם סנופ דוג ודאז דילינגר.
האלבום של ד"ר דרה מ-1992 "The Chronic" היה הפקת הג'י פאנק הראשונה והפך כמו Straight Outta Compton של ה-N.W.A לאחד מאלבומי הראפ הטובים ביותר של כל הזמנים.
המון ראפרים כמו Compton's Most Wanted, Above The Law, סייפרס היל ועוד רבים נכנסו לסגנון הגנגסטה ראפ הפופולרי והפכו להצלחות.
ב-1995 נפטר Eazy-E (מייסד ה-N.W.A) מאיידס ומוות זה היווה יום אבל לחובבי הגנגסטה ראפ.
שנה וחצי מאוחר יותר, טופאק נרצח, ויש הקושרים את סיבת הירצחו לסכסוכים עם יריבו הראפר ביגי סמולס.
שני מקרי המוות הללו שיתקו לגמרי את ז'אנר הגנגסטה ראפ, ובסוף שנת 1996 ד"ר דרה הוציא לאור אלבום מחווה לזכר שני חבריו הטובים שמתו.
אלבום זה סימל את סופו של ז'אנר הגנגסטה ראפ.
הגנגסטה ראפ נעלם והראפ הקשוח תפס תאוצה שוב לאחר הפסקה של כ-9 שנים, וממשיך גם היום עם ראפרים כמו פיפטי סנט, זירו ואמינם ואילו ראפרים כמו ד"ר דרה, אייס קיוב וסנופ דוג משייכים את עצמם בצורה לא רשמית כחלק מז'אנר ההארדקור היפ הופ.
11 לספטמבר, 2007 נחשב ליום שבו קניה וסט הרג את הגנגסטה ראפ – לאחר שאלבומו Graduation מכר 975,000 עותקים לעומת 691,000 העותקים שמכר אלבומו של 50 סנט — Curtis.
בעשור שלאחר מכן, גנגסטה ראפ התחלף בראפ רגשי יותר: עם עלייתם של אומנים כמו דרייק, קיד קאדי ואלבומים כמו 808s & Heartbreak של קניה וסט.
גַּנְגְּלִיּוֹן (TA: Ganglion; וברבים גנגליה.
בעברית: מַעֲצָב) הוא צביר תאי עצב המשמש כתחנת ביניים בין האקסון של העצב המגיע מהמוח או מחוט השדרה ובין תא עצב נוסף שישלח אקסון לאיבר המטרה.
המונח גנגליון משמש בעיקר לתיאור צבירים של תאי עצב במערכת העצבים ההיקפית, זאת לעומת גרעינים הנמצאים במערכת העצבים המרכזית.
דוגמה חריגה היא גרעיני הבסיס במוח, הידועים בשמם הלועזי Basal ganglia.
עם זאת, שמם הרשמי לפי הטרמינולוגיה אנטומיקה הוא Basal nuclei.
גנגליה מורכבים מגופי תאי עצב וממבני דנדריטים (המכונים גם כניסונים) הקשורים זה לזה.
פעמים רבות הם מתקשרים לגנגליה נוספים ויוצרים רשת מורכבת אף יותר המכונה פלקסוס.
חשיבותו העיקרית של הגנגליון היא בפיזור אות מרוכז כך שיגיע לאקסונים רבים, שיפיצו אותו הלאה לאיבר המטרה.
הנוירון נקרא קדם-גנגליוני (preganglionic neuron) לפני הגנגליון-מגיע מהמוח או מעמוד השדרה, ובתר-גנגליוני (postganglionic neuron) - אחריו.
נוירון בתר-גנגליוני יעצבב בלוטות, שרירים חלקים ואת שריר הלב.
בכמה מיני דינוזאורים נמצאו גנגליה כה גדולים ביחס למוח שבראשם, עד שכמעט ניתן לומר כי הם היו בעלי שני מוחות.
אצל החרקים מפוזרים כמה מצבורי גנגליון לאורך הגוף המתפקדים כמערכת מבוזרת.
גנגליון במוח אחראי בעיקר על תפיסת העולם סביבו כגון ראייה וריח אך גם חרקים שאיבדו את ראשם מסוגלים לתפקד ואפילו לעוף בעזרת גנגליון מקומיים שממשיכים להפעיל את הגוף.
גנדי הוא סרט דרמה ביוגרפי בריטי-הודי משנת 1982, בבימוי ריצ'רד אטנבורו ובכיכובו של בן קינגסלי בתפקיד מהטמה גנדי.
הסרט זכה בשמונה פרסי אוסקר, כולל לסרט הטוב ביותר, ובחמישה פרסי גלובוס הזהב.
הסרט מספר את סיפור חייו של מהטמה גנדי, מנהיג פוליטי ורוחני הודי, שהוביל את תנועת העצמאות ההודית במאבקה נגד שלטון האימפריה הבריטית.
הסרט מתחיל במאבקו למען זכויות אזרח בדרום אפריקה, עובר דרך התפתחות הסאטיאגרהא, פילוסופיה שמתריסה להתנגדות לא אלימה.
הסרט גם מציג את פעולות המחאה שלו נגד השלטון הבריטי, מאסריו התכופים, שיטת ההפגנות הלא-אלימות שבהן נהג, בהשתתפות מאות אלפי תושבים, על מנת לסלק את האנגלים מהודו, תהליך התמודדותו באמצעות צומות על מנת להרגיע את האלימות בין הפלגים והדתות השונות בהודו, ועד לרציחתו בינואר 1948.
הסרט הופק על ידי ריצ'רד אטנבורו, וצולם בהודו ובממלכה המאוחדת מ-26 בנובמבר 1980 עד 10 במאי 1981, בתקציב של 22 מיליון דולר.
הסרט הופק במשותף על ידי חברות הפקה מהודו ומהממלכה המאוחדת.
פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר - ריצ'רד אטנבורו
פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר - בן קינגסלי
פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר - ג'ון בריילי
פרס אוסקר לצילום - בילי ויליאמס ורוני טיילור
פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר
פרס אוסקר לעריכה - ג'ון בלום
פרס גלובוס הזהב לסרט הזר הטוב ביותר
פרס גלובוס הזהב לשחקן ראשי בסרט דרמה - בן קינגסלי
פרס גלובוס הזהב לבימוי - ריצ'רד אטנבורו
פרס גלובוס הזהב לתסריט - ג'ון בריילי
פרס גלובוס הזהב לתגלית השנה - בן קינגסלי
גנדאם הוא זיכיון אנימה מדע בדיוני צבאי שנוצר בידי חברת Sunrise היפנית ומתמקד ברובוטים ענקיים, או מֶכה - שהם למעשה חליפות שריון מתניידות שנקראות גנדאם.
זיכיון גנדאם הוא מהארוכים ביותר ששודרו, והוא החל עם שידורה של סדרת המקור Mobile Suit Gundam ב-7 באפריל 1979. סדרת הטלוויזיה הגדירה את ז'אנר האנימה של רובוטים אמיתיים בכך שהציגה רובוטים ענקיים על רקע מיליטריסטי.
הפופולריות הרבה שצברה הסדרה והמרצ'נדייזינג שנמכר בעקבותיה הובילו ליצירתו של זיכיון הכולל מעל ל-50 סדרות אנימה, סרטי אנימציה באורך מלא וסרטי מקבץ (OVA), כמו גם חוברות מאנגה, רומנים גרפיים, משחקי וידאו ותעשייה שלמה של מודלים מפלסטיק להרכבה המניבה רווחים של מאות מיליונים, ואשר שולטת בכ-90% מנתח השוק של המודלים היפניים.
מספר מוסדות אקדמיים ביפן החלו להתעניין בסדרה, ובשנת 2008 תוכננה אקדמיית גנדאם וירטואלית בתור האקדמיה הראשונה שמבוססת על סדרת אנימציה.
נכון לשנת 2022, זיכיון גנדאם הוא בבעלותה של חברת בנדאי-נמקו אחזקות דרך חברת ההפקה Bandai Namco Filmworks.
עד לשנות ה-2000, הזיכיון הניב רווחים של למעלה מחמישה מיליארד דולרים.
ברבעון הראשון של שנת 2026 (אפריל-יוני 2025), זיכיון גנדאם הניב רווחים של מעל ל-65 מיליארד ין יפני (כ-443 מיליון דולרים) - מה שהפך אותו לקניין הרוחני המרוויח ביותר לאותה תקופה בזכות שירותי הסטרימינג, מודלים להרכבה, הפצות תיאטרליות ואטרקציות תיירותיות.
גנדאם פותח בידי מעצב המכה והאנימטור יושיוקי טומינו וקבוצת יוצרים ואנימטורים מחברת Sunrise המזוהים בשם "הג'ימה יטאטה".
שלבים מוקדמים של ההפקה הביאו מספר אזכורים למילה "חופש" (Freedom) בגנדאמים ובכלי המלחמה השונים.
קבוצת יטאטה שילבה את המילה האנגלית GUN (רובה) עם סיומת המילה האנגלית "חופש" DOM ויצרה את הלחם המילים Gundom, אותו טומינו שינה למונח GUNDAM, בכך הציע כי גנדאם מציין כוח שמחזיק ברשותו רובה ואשר חזק דיו להדוף אויבים כשם שסכר בולם שיטפונות.
הגנדאמים אינם רובוטים בעלי בינה מלאכותית, אלא כלי רכב ממונעים דמויי אדם, הנשלטים מתא הטייס באזור הטורסו בידי טייס אנושי, כאשר מצלמה הממוקמת בראש הרובוט משדרת את זווית הראייה לצגים המצויים בתא הטייס ומאפשרת לטייס לקלוט את העולם מסביבו.
הסדרה המקורית נחשבת לחלוצית בתת-ז'אנר הרובוטים האמיתיים של אנימת המכה.
שלא כמו ז'אנר הסופר-רובוטים, סדרת גנדאם ניסתה לחקות את המציאות בעיצובי הרובוטים וכלי הנשק המתוארים בה, אשר מתכלים והאנרגיה בהם אוזלת.
חידוש נוסף מתבטא בכך, שהסדרות החדשות במחציתה הראשונה של המאה ה-21 הביאו את המוכר מסדרות גנדאם הישנות תוך שימוש בגרפיקת תלת־ממד מעודכנת ואנימציה חלקה, בדומה לסדרות אנימה אחרות כדוגמת הסדרה Ghost In The Shell: Stand Alone Complex והדבר בא לידי ביטוי גם במוזיקת ה-J-Pop היפנית הקצבית.
סדרת Gundam Wing, שיצאה בשנת 1995, זכתה להצלחה רבה מחוץ לגבולות יפן, והיא הייתה הראשונה מבין סדרות גנדאם השונות שהוחלט לדובב אותה לשפה האנגלית.
מרבית סדרות האנימציה של גנדאם, במיוחד המוקדמות שבהן, מתרחשות בתקופת זמן שנודעת בשם "המאה האוניברסלית".
סדרות מאוחרות יותר מתרחשות בתקופות זמן חלופיות.
רבות מהסדרות שמתרחשות במאה האוניברסלית בוימו על ידי יוצר הזיכיון, יושיוקי טומינו, ובעיקר בשנות ה-80 ושנות ה-90 של המאה ה-20. אולם, סיפורי גנדאם חדשים ורבים מסופרים ביקום חלופי ותקופות זמן עצמאיות משלהם (מה שמביא לחופש יצירתי יותר ומקנה גישה לדור חדש של צופים צעירים).
סיפורי המאה האוניברסלית ממשיכים להיות פופולריים ביותר, וסדרות חדשות מגוללות לרוב אירועים נוספים מאותה תקופת זמן.
מוטיב הנוסטלגיה לסדרות גנדאם המוקדמות ביסס את הזיכיון כולו והניח את הסטנדרט למדע בדיוני קשה בסדרות האנימה היפנית - דבר שגם תורם לפופולריות ולהצלחה הרבה שלו.
באמצע שנות ה-80 החלה בשידור סדרת ספין אוף של גנדאם בשם SD Gundam (קיצור ל-Superior Defender Gundam), אשר מתמקדת יותר בקומדיה ובהרפתקאות ומציגה מודלים מוקטנים ומעוותים של רובוטי הגנדאם.
זאת ועוד, סדרות כגון Model Suit Gunpla Builders Beginning G ו-Gundam Build Fighters מתרחשות בזמנים מודרניים ומשתמשות במודלים להרכבה של הגנדאמים כאלמנטים עלילתיים.
העלילה העיקרית לכל התקופות בסדרות גנדאם השונות עוסקת במלחמה עקובה מדם שפורצת בין מושבות חלל בתוך גבולות מערכת השמש לבין כדור הארץ, כאשר במרכז הניצים ניצבות מספר דמויות מפתח משני המחנות.
עיקר הנושאים שהוצגו בסדרות כללו פוליטיקה, פילוסופיה, אידיאליזם ופציפיזם.
הסיפור עצמו עוקב אחר רגשות הדמויות, אשר בדרך כלל מושלכות לתוך הקונפליקט ללא אפשרות בחירה, ואשר ניצבות בפני מוות, השמדה, והיעדרה של אנושיות כתוצאה מהמלחמה.
חוץ מכמה יוצאים מן הכלל בעלילות משנה, אין גיבורים ונבלים; לכולם יש מניעים, שגיאות, ומעלות משלהם.
זיכיון גנדאם מכיל גם ויכוחים בנושאים פילוסופיים ובאידיאלים פוליטיים.
בולט בו החיפוש אחר מהותה של המלחמה והצורך בה, חזון פציפיסטי, והתפתחות מתמשכת של האנושות.
אלה הם הנושאים המוצגים בסדרה כנקודות לוויכוח בין הדמות הראשית לבין יריבו לכל אורכו של העימות.
רוב הסיפורים בנויים כדרמות של התבגרות, כאשר הדמות הראשית (ולעיתים גם יריבו) ורוב אישיותם, השקפת עולמם ודרכי פעולתם של צוות המשתתפים משתנים באופן דרמטי לפי הדרך בה האירועים סביבם מתפתחים, מה שהופך את העלילה למציאותית יותר.
וזאת בניגוד לסדרות סופר-רובוטים מוקדמות (כדוגמת וולטרון או מקרון 1), שבהם הגיבורים והצוות מתפקדים בדרך כלל בצורה צפויה, כאשר אין להם כל קשר בין פרק לפרק.
כמה מהדמויות בסדרות גנדאם השונות משיגות את מטרתן, כמה מתקשחות עקב המלחמה, וכמה אפילו מחליפות צד (בין אם מתוך אינטרס עצמי או מתוך נקיפות מצפון לאחר שינוי בפילוסופיית חשיבתן).
לסדרות השונות יש דרכים משלהן לשמור על המראה המסורתי של רובוט הגנדאם, וקיימים מספר מאפיינים בלעדיים המשותפים לכל הגנדאמים מלבד שמם.
החליפה הניידת הידועה בשם גנדאם היא למעשה מעטפת שריון של שלד חיצוני בצורה דמוית אנוש ופנים בעלות עיניים המבזיקות כשהיחידה מופעלת.
צורת הסנטר של הרובוט היא קבועה, ושני פתחים של כונסי אוויר מצויים משני צידי הראש.
הצבעים השכיח לגנדאמים הם לבן, אדום, כחול ולעיתים צהוב כאשר בכל סדרה באשר היא, לפחות לגנדאם אחד - בדרך כלל זה שמוטס בידי גיבור הסיפור - יהיה טורסו כחול וזרועות וראש לבנים.
מערך התקשורת של הגנדאם בנוי בצורת V על ראשו, וברוב המקרים צבוע בצהוב/זהב.
רוב הגנדאמים נושאים מוטת כנפיים גדולה ומכנית על גבם, המשתנה מסדרה לסדרה ויכולה להכיל מערך נשק מסיבי.
לבסוף, יחידת הגנדאם מחזיקה בביצועים עילאיים יותר מכל יתר היחידות לתקופתה.
כל סדרות גנדאם למעט "גנדאם 00" (המתרחשת בתחילת המאה ה-24 לתקופת הזמן הנוכחית) מתרחשות בתקופת זמן בדיונית אשר מתחילה לאחר אסון קיצוני או רצף של אירועים דרמטיים.
הרקע משתנה ככל שהסיפור מתקדם, ונע בין כדור הארץ, החלל, תחנות חלל, הירח ולעיתים גם כוכבי לכת בהליכי הארצה.
ביריד האנימה Anime Expo של שנת 2018, אולפני לג'נדרי וחברת סאן רייז הודיעו על שיתוף פעולה לפיתוחו של סרט קולנוע בלייב אקשן של "גנדאם".
ווהן נשכר למלאכת כתיבת התסריט ולשמש כמפיק בפועל של הסרט.
באפריל 2021 נודע כי הפרויקט ישודר בנטפליקס, וכי ג'ורדן ווגט-רוברטס נשכר לביים את הסרט, אולם ווגט-רוברטס עזב את הפרויקט ובמקומו נשכר ג'ים מיקל, השואו ראנר של סדרת הטלוויזיה סוויט טות': נער עם קרניים.
עד כה, לוהקו לתפקידים ראשיים השחקנים סידני סוויני, בנסון בון, נואה סנטינאו וג'ייסון קלארק.
עיבודי מאנגה ורומנים גרפיים לסדרות גנדאם פורסמו בשפה האנגלית באמריקה הצפונית בידי מספר חברות הוצאה לאור כדוגמת Viz Media, Del Ray Manga ו-Tokyopop, ובסינגפור בידי חברת Chuang Yi.
זיכיון גנדאם הביא להשקתם של כ-80 משחקי מחשב לפלטפורמות הארקייד, Microsoft Windows ולקונסולות המשחקים, כאשר כמה מהם הציגו דמויות אשר לא הופיעו בעיבודי המדיה השונים.
כמה מהמשחקים היוו השראה בעצמם למוצרי ספין אוף כרומנים גרפיים ומאנגה.
מרבית המשחקים, למעט Dynasty Warriors: Gundam, שווקו ביפן בלבד.
זיכיון גנדאם הפך ברבות השנים לאייקון תרבותי ביפן, ונחשב אף בתור המסע בין כוכבים שלה.
מבחינה שיווקית, זיכיון גנדאם מקיף כתשעה יקומים בדיוניים ומורכב מכתריסר סדרות טלוויזיה, מעל לעשרים סרטי אנימציה באורך מלא ומעשרות נובלות וחוברות מאנגה.
חברת Bandai Namco, הקניין הרוחני של הזיכיון, מדורגת במקום השני ברשימת יצרני הצעצועים המובילים בעולם, ומוצרי גנדאם מהווים כעשרים אחוזים מנתח המכירות של החברה, שהרוויחה למעלה מ-54.5 מיליארד ין בשנה.
עד לשנות ה-2000, הפופולריות הרבה של גנדאם עזרה ליצירתם של מאות ערכות מודלים להרכבה, כאשר כ-350 מיליון יחידות נמכרו מתוכם.
הרקע המדעי שתואר באופן כה מציאותי בעולם גנדאם השפיע גם על התחום.
שם הזיכיון - גנדאם - היה שם הקוד לפרויקט של כוחות ההגנה של יפן לפיתוח מערכת קרב פרסונלית.
מגזין יפני בשם "טכנובאן" התייחס לשימושים המדעיים השונים שבסדרת האנימה עם פיתוחם של שני מחקרים ברי ימינו: ב-18 ביולי 2007, הציגה פרופסור דייבה ניומן ממחלקת האסטרונאוטיקה של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס חליפת חלל ביולוגית בדומה לזו המוצגת בסדרת האנימה.
בנוסף, ב-14 בפברואר 2008 העלתה סוכנות החלל נאס"א את האפשרות לתחילתו של מחקר לפיתוח טיל תרמי-גרעיני (לפי הסדרה, היה שימוש נרחב במנועים תרמיים-גרעיניים בחליפות הגנדאם השונות).
כמו כן, רובוטי הזיכיון שימשו לצורך קידום כוחות ההצלה ומכבי אש.
מאות מודלים של גנדאם יצאו לשיווק, הבנויים לרוב מפלסטיק אך גם משרף, פוליסטירן בהזרקת פלסטיק וציפוי מתכתי (Die-Casting).
איכויותיהם משתנות מערכות צעצועים לילדים למודלים לאספנים ותצוגת ירידים וכנסי חובבים.
מודלים אלה - הידועים ביפן כ-Gunpla (קיצור ל-Gundam Plastic Model) מגיעים לרוב בערכות הרכבה המיועדות לחיתוך ומחולקות לפי צבעי החלקים, אם כי יש מורכבים מהם המגיעים ללא צבע מוכן מראש ודורשים צביעה פרטנית יותר.
"גנדאם פרונט טוקיו" הוא מוזיאון המציג מגוון רחב של מידע ותצוגות של רובוטי הגנדאם, והוא מכיל אוסף נרחב של כאלף מודלים.
לרגל חגיגות 30 שנים לזיכיון גנדאם, נבנה מודל בגודל אמיתי של גנדאם מדגם RX-78-2 מהסדרה המקורית והוצג באי אודאיבה שביפן עד לפירוקו במרץ 2017. בשנת 2011 הוצגו חלקיו של הפסל בתצוגה פומבית שמטרתה נועדה לאסוף מגבית תרומות לרעידת האדמה והצונמי בסנדאי (2011).
במקומו נבנה מודל מסדרת "גנדאם חד-קרן".
בשנת 2012 הוצג גינון אמנותי של רובוט הגנדאם לצד תצוגת המודל בגודל אמיתי, המורכב מעשרות אלפי בגוניות, חרציות וציניות במטרה לתמוך בתנועה הירוקה.
חברת Bandai, המחזיקה ברישיון הקנייני למוצרי גנדאם, משווקת מגוון רחב של מוצרי גנדאם.
חברות אחרות משווקות מוצרים לא רשמיים כמו צעצועים, מודלים וחולצות.
המוצרים כוללים בין היתר אקשן פיגרס (Mobile Suits in Action, בקיצור MSiA) וערכות מודל מורכבות יותר של הגנדאמים בגדלים שונים.
לכל סדרה יש אקשן פיגרס ומודלים משלה, ברמת איכות Master Grade ו-High Grade.
ליין האקשן פיגרס הנודע ביותר הוא סדרת Gundam Fix, הכולל רובוטים מסדרות האנימה, מהמאנגה ומהרומנים הגרפיים בגרסאות מתכת יוקרתיות.
בנוסף לגרסאות ה-Master Grade ו-High Grade, חברת Bandai השיקה ליין מודלים חדש בשנת 2010 לרגל 30 שנים לקיומו של הזיכיון.
ליין זה - Real Grade Gundams - שילב את המבנה הפנימי המורכב והפרטני של גרסאות ה-Master Grade עם הפרדת צבעים באיכות גבוהה יותר, מה שהפך את המודלים בקנה מידה 1:144 למורכבים בעיצובם ולקומפקטיים בגודלם.
אחרי הצגתו של ליין RG Gundams, חברת Bandai החלה בשיווקו של ליין Metal Build במרץ 2011.
גנדי ריגר (24 במאי 1948 – 12 באוקטובר 2015) היה חבר הכנסת מטעם מפלגת "ישראל בעליה".
ריגר נולד בברית המועצות ולמד שם הנדסת מכונות באוניברסיטת לבוב.
ב-1990 עלה לישראל, והתגורר בכפר סבא .