tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המכללה היא המוסד הוותיק ביותר להכשרת רבנים באמריקה, ומשמשת כסמינר המרכזי להכשרת רבנים, חזנים, מחנכים ועובדים קהילתיים בתנועה הרפורמית.
לקולג' קמפוסים בערים סינסינטי, ניו יורק, לוס אנג'לס וירושלים.
בקמפוסים השונים פועלת שורה של מרכזי מחקר ומוסדות ציבוריים ומצויים בהם ארכיונים שונים ואוספים מוזיאליים.
הקמפוס בירושלים הוא המוסד היחיד בישראל להכשרת רבנים רפורמיים.
המכללה חברה באיגוד ההתחדשות היהודית.
הרב יצחק מאיר וייז פעל להקים בית מדרש לרבנים החל משנת 1849. בשנת 1855 הוא הצליח לפתוח בית מדרש בשם "ציון בית מדרש" עם 16 תלמידים, אולם זה נסגר לאחר שנתיים.
הקולג' נוסד בשנת 1875 תחת הנהגתו של הרב יצחק מאיר וייז בעיר סינסינטי, אוהיו, ולמנהל נתמנה שלמה עפפינגער.
בבית המדרש למדו עם פתיחתו 14 תלמידים, ובשנת 1878 הגיע מספר התלמידים ל-24, בשלוש כיתות.
ב-11 ביולי 1883 נערך מה שנודע בדיעבד כ"נשף הטריפה" לכבוד המחזור הראשון של הבוגרים, בו הוגשו רגלי צפרדעים ופירות ים, צעד שהניע מספר רבנים שנכחו לצאת בזעם וזירז את הצטרפותם לקונסרבטיבים המתגבשים.
עד שנת 1897 הוציא המוסד 52 רבנים ושתי מורות.
קמפוס שני הוקם בניו יורק ב-1950, תוך התמזגות עם המוסד הרפורמי המתחרה "המכון היהודי לדתות" (Jewish Institute of Religion).
ב-1954 הוקם קמפוס בלוס אנג'לס וב-1963 הוקם הקמפוס ברחוב דוד המלך בירושלים.
הקולג' מלמד לתארים מתקדמים במגוון נושאים הקשורים ליהדות כגון, חינוך יהודי, מוזיקת קודש, שירות קהילתי יהודי, ארכאולוגיה מקראית ועוד.
הקמפוס בלוס אנג'לס מפעיל רבות מתוכניותיו בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת דרום קליפורניה הסמוכה.
בהמשך למסורת השוויון המגדרי ביהדות הרפורמית, מאפשר הקולג' לימודים לגברים ונשים בכל תחום, כולל הסמכה לרבנות וחזנות.
ב-2022 הוחלט לסגור את תוכנית הרבנים בסינסינטי עד שנת 2026 עקב בעיות כלכליות וירידה בהרשמה.
התוכנית פועלת למעלה משלושים שנה ומכשירה נשים וגברים ישראלים לתפקידי רבנות בקהילות התנועה ליהדות מתקדמת ובמוסדותיה, וכמו כן, גם במגוון גופים אחרים הפעילים בחברה הישראלית בתחומי החינוך, הקהילה, הליווי הרוחני והרווחה.
התוכנית אורכת חמש שנים ומשלבת:
תחומים נרחבים בלימודי היהדות והתרבות הכללית;
בית המדרש הישראלי לרבנות – תוכנית המכשירה נשים וגברים ישראלים לתפקידי רבנות בקהילות התנועה ליהדות מתקדמת ובמוסדותיה;
הכשרה בתחום החינוך והליווי הרוחני;
התמחות באחד מתחומי מדעי היהדות;
התמודדות ערכית והגותית עם שאלות יסוד של הקיום היהודי ועם סוגיות בתחום האמונה והדת;
התוכנית מדגישה את התפתחותם האישית, הרוחנית והמקצועית של תלמידי התוכנית ואת תודעת אחריות לעיצובם העצמי כמורי דרך ומלווים.
במהלך השנים נטבעה דמותה של התנועה הרפורמית בישראל במידה רבה בחותמם של בוגרי התוכנית.
תוכנית "שנה בישראל" (Year in Israel)
מאז 1970 נדרשים כל תלמידי הרבנות, החזנות ובית הספר לחינוך של היברו יוניון קולג' בארצות הברית לעשות את שנתם הראשונה בירושלים.
במסגרת זו לומדים כל שנה בישראל עשרות תלמידות ותלמידים.
החל משנת 2007 לומדים בתוכנית גם תלמידי השנה הראשונה של שבלונדון, אנגליה, ו שבפוטסדאם, גרמניה.
לתוכנית חמישה מוקדים: לימודי הלשון העברית (מקראית ומודרנית) וקניית מיומנות בה, לימודי יסוד במקורות היהדות (ובעיקר מקרא, תפילה, ספרות חז"ל והיסטוריה של עם-ישראל), הכרת החברה הישראלית, בניית קהילה ופיתוח מקצועי ואישי.
אחת לשבוע, למשך יום שלם, נעשית החברה הישראלית על היבטיה המגוונים, לשדה הלימוד והחוויה של התלמידים.
במפגש זה הם מתמודדים עם סוגיות בתחום הזהות היהודית במדינה היהודית.
דרך לימודי מקורות, צפייה בסרטים, חקר עצמאי וסיורים ברחבי הארץ התלמידים לומדים על החברה בישראל ועל תרבותה, על ההיסטוריה של הציונות ושל מדינת ישראל ועל האתגרים החברתיים והמדיניים שישראל ניצבת בפניהם.
שנת הלימודים בישראל נועדה לחזק את זיקתם של מנהיגים רוחניים לעתיד ביהדות התפוצות למדינת ישראל ולחברה הישראלית.
המחלקה לחינוך מתמקדת בהקניית ידע וכלים בחינוך יהודי פלורליסטי לשם קידום הפיתוח המקצועי של אנשי חינוך וחברה.
המחלקה מקיימת תוכנית התמחות (תואר M.A.) בחינוך יהודי פלורליסטי בשיתוף עם מרכז מלטון לחינוך יהודי באוניברסיטה העברית בירושלים.
תוכנית נוספת של המחלקה היא "תנופה" – תוכנית ליצירת קהילת עמיתים צעירים המעוניינים להעמיק ולהעשיר את עצמם בתחומי יהדות יחד עם למידה ועשייה יזמית חברתית.
כל עמית מתנסה בפרויקט חברתי ומלווה בחונך אישי במהלך שנת הלימודים.
המחלקה גם מפעילה תוכניות בוגרים.
המרכז מתמקד בפיתוח תחום הליווי והייעוץ הרוחני בישראל ובתמיכה בהכשרתם המקצועית של פרחי רבנות ישראלים.
בלב פעילותו נמצאות תוכנית "מזורים" – לייעוץ וליווי רוחני, ותוכנית "סוגיות חיים" – ביבליותרפיה תלמודית.
תוכנית "מזורים" מיועדת בעיקר לפסיכותרפיסטים, אנשי מקצועות הרפואה, עובדים סוציאליים, רבנים ואנשי דת.
התוכנית מקנה ללומדים כלים להתמודדות ועיסוק בשאלות של משמעות החיים בעבודתם.
תוכנית "סוגיות חיים" עוסקת בהוראת טקסטים קלאסיים מהמקורות היהודיים בגישה חדשנית.
התוכנית מיועדת בעיקר למורים ליהדות, למנחי בתי מדרש וקבוצות לומדות תורה ולמטפלים בעלי אוריינטציה טקסטואלית.
מנהלת המרכז היא פרופסור רוחמה וייס.
לפי ספריית הקולג' (קישור) יש במרכזה שבסינסינטי כ-700,000 כרכים מודפסים ואחרי הספרייה הלאומית היא השנייה בגודלה בעולם היהודי.
בארבעת הקמפוסים ישנם למעלה ממיליון ספרים, לרבות 150 ספרים ממהדורת דפוס ראשונה ולמעלה מ-2,000 כתבי יד.
בין האוספים נמנים: יהדות ארצות הברית, מוזיקה, שפינוזה וספריית מיקרופילם רחבה של כתבי עת יהודיים.
בראש "המכון היהודי לדתות" עמד סטיבן וייז מהקמתו ב-1922 ועד למיזוג עם ההיברו יוניון ב-1950.
בין חברי הסגל הידועים אפשר למנות את יהודה לייב מאגנס שהיה גם ממייסדי והנשיא הראשון של האוניברסיטה העברית, הרב אברהם קרונבך, אברהם יהושע השל, נלסון גליק, יעקב בצלאל לויטרבך, גידו קיש ואחרים.
היברננסיס (Collectio canonum Hibernensis) הוא קובץ החוקים הנוצרי המקיף המוקדם ביותר במערב הלאטיני.
זהו קובץ סיסטמטי המחולק לספרים (libri) ולפרקים (capitula) הערוכים לפי נושאים.
הנושאים שהטקסט עוסק בהם רבים ומגוונים, ובהם: ההיררכיה הכנסייתית, דיני אישות, קבורה, ארגון מדיני, עשיית צדק, ואף מגבלות על אכילת מזונות מסוימים.
מחבריו הם ככל הנראה רובן (Ruben) מדראיניש (Dairinis) וקו כוכבני (Cú Chuimne) מאיונה (Iona).
לפי הכרוניקה של אלסטר, הראשון מת בשנת 725 והאחרון בשנת 747. הטקסט אמנם כתוב בלטינית, אך כולל מספר מונחים משפטיים איריים ואזכורים של דמויות מן ההיסטוריה האירית, כגון פטריק הקדוש.
ההיברננסיס השתמר בכתבי יד מיבשת אירופה בלבד: שבעה מתוכם משמרים את הטקסט בשלמותו, אך בנוסף עליהם ישנם מעל מאה עותקים חלקיים ופרגמנטים, המעידים על תפוצתו הנרחבת של הטקסט.
בעותקים השלמים הטקסט מחולק ל-65, 68 או 69 ספרים.
להיברננסיס נודעה השפעה רבה על התגבשות החוק הכנסייתי בימי הביניים ביבשת אירופה.
מובאות מן הטקסט ניתן למצוא בקובצי חוקים רבים, והוא מצוטט בין השאר על ידי סדוליוס סקוטוס (Sedulius Scottus) ואינטלקטואלים בחצר הקרולינגית כגון אלקווין (Alcuin) וקטוולף (Cathwulf).
מדובר בטקסט הראשון שעשה שימוש שיטתי בתנ"ך ובברית החדשה למטרות חקיקה, והוא מעיד על מעמדו המרכזי של התנ"ך בעולמם הרוחני של מלומדים איריים בני התקופה.
לשם כך היה על מחברי הטקסט להצדיק את השימוש בתנ"ך בהקשר נוצרי והם עשו זאת תוך הסתמכות על ציטוטים מאבות הכנסייה (רובם הוצאו מהקשרם) ועל חיבוריהם של מלומדים איריים.
הסעיפים מהם מורכב ההיברננסיס הם למעשה ציטוטים המקובצים תחת ראשי פרקים, כאשר כל ראש פרק מציג כלל מסוים.
בסך הכל מצטט ההיברננסיס מכתביהם של למעלה מ-60 מחברים שונים, והודות לכך הוא המפתח המקיף ביותר הקיים להיכרותנו עם ספרים שהיו קיימים באירלנד לפני הגעת הוויקינגים לאי בסוף המאה השמינית.
מועדון הכדורגל היברניאן הוא מועדון כדורגל סקוטי מהעיר אדינבורו, ומייצג את העיר בליגת העל הסקוטית.
המועדון הוקם ב-1875 על ידי אירים-קתולים, אך זהותו הדתית התעמעמה לאורך השנים וכיום היא מבוססת על מיקום גאוגרפי ולא על דת.
המורשת האירית של היברניאן משתקפת בשם ("היברניה" - שמה הלטיני של אירלנד), בצבעים ובסמל.
המועדון מכונה בדרך כלל "היבס", "היי-ביז" ו"הקאבאג'".
אוהדי המועדון מכונים "היביס" (אוהד יחיד מכונה "היבי").
משחקי הבית של היברניאן נערכים באצטדיון איסטר רואד, המכיל 20,421 מושבים.
המועדון משתמש באיסטר רואד מאז 1893, לאחר שקודם לכן שיחק בהיברניאן פארק.
המועדון זכה בארבע אליפויות ליגה (האחרונה ב-1952) ו-3 פעמים בגביע הסקוטי (האחרונה ב-2016).
בסוף עונת 2013/2014 ירד לליגה הסקוטית השנייה אחרי 15 עונות ברציפות בליגת העל הסקוטית.
אף על פי שנכשל גם בעונת 2015/16 בניסיונו לעלות לליגה הבכירה, זכה המועדון בעונה זו בגביע הסקוטי אחרי ניצחון דרמטי 2–3 על גלאזגו ריינג'רס.
המספר הגבוה ביותר למשחק אחד: 65,860 במשחק נגד הארטס ב-2 בינואר 1950
הניצחון הגדול ביותר: 22 - 1 על בלק ווטס היילנדס ב-3 בספטמבר 1881
הניצחון הרשמי הגדול ביותר: 15 - 1 על פיבלס רוברס ב-11 בפברואר 1961
ניצחון הליגה הגדול ביותר: 11 - 1 על איירדייר (24 באוקטובר 1959) והמילטון (6 בנובמבר 1965)
ההפסד הגדול ביותר: 0 - 10 נגד גלאזגו ריינג'רס ב-24 בדצמבר 1898
הכי הרבה הופעות בנבחרת לאומית: לורי ריילי עם 38 הופעות עבור נבחרת סקוטלנד
הכי הרבה הופעות בליגה: ארתור דאנקן עם 446
מלך השערים בכל הזמנים: גורדון סמית' עם 364 שערים
הכי הרבה שערים בעונה אחת: ג'ו בייקר עם 42 שערים בעונת 1959/1960
סכום העברה מהמועדון: 4.4 מיליון לירות שטרלינג ששולמו על ידי סלטיק ב-2007 תמורת סקוט בראון
סכום העברה אל המועדון: 700,000 לירות שטרלינג תמורה יוליסס דה לה קרוז מדפורטיבו קיטו (2001)
היגוי יתר היא תופעה המתרחשת בכלי רכב בעת ביצוע עקומה או פניה.
בהיגוי יתר, הגלגלים האחוריים של כלי הרכב אינם עוקבים אחרי הגלגלים הקדמיים ומחליקים לכיוון חלקו החיצוני של הסיבוב.
היגוי יתר נפוץ יותר בכלי רכב בעלי הנעה אחורית, ונחשב קשה יותר לתיקון בהשוואה לתופעת תת היגוי.
לעיתים מותקנת בכלי רכב מערכת בקרת יציבות העשויה למנוע את התופעה.
מצב נפוץ בו מתרחש היגוי יתר הוא בעת בלימה חריפה לפני או במהלך סיבוב, וזאת לרוב עקב כניסה מהירה לסיבוב חד או בינוני.
הנהג בולם לפני הכניסה לסיבוב על מנת להימנע ממצב של תת-היגוי, ומשקל הרכב עובר לצירו הקדמי, שהוא בעל ההיגוי.
צירו האחורי של הרכב מאבד את אחיזת הקרקע כתוצאה מהעברת המשקל ושואף לצאת מחוץ לסיבוב.
ברכב בעל הנעה אחורית הדבר מורגש עוד יותר כיוון שגלגלי הציר האחורי מונעים ומלבד כוח הכבידה שמצמידם לקרקע, מתנגדים לאחיזה בה.
בעת כניסה לסיבוב נכון לבלום את הרכב קלות על מנת להגביר את האחיזה בגלגלים הקדמיים ולהגביר את ההיגוי ולהימנע ממצב תת-היגוי.
בלימה חריפה מדי מגבירה את האחיזה בגלגלים הקדמיים אך מפחיתה משמעותית את האחיזה בגלגלים האחוריים ובשילוב עם סיבוב מתרחש היגוי יתר.
כלי רכב בעלי הנעה אחורית נכנסים למצב היגוי יתר בעקומה על ידי לחיצה חזקה על דוושת התאוצה, או האטה פתאומית.
הציר האחורי המאבד אחיזה לאחר בלימה, מקבל לפתע אחיזה ומכת הגז בשילוב החיכוך עם הקרקע מוציאה את הרכב מחוץ לסיבוב.
גם האטה חריפה בסיבוב גורמת לאובדן אחיזה בציר האחורי שממילא מאבד אחיזה בעת האטה וגם סובל מהאטה כתוצאה מכוחות הצד בסיבוב.
באופן כללי, ברכב בעל הנעה אחורית, שילוב של כוחות הנעה וכוחות צד הפועלים על הגלגלים מחריפים את אובדן האחיזה בסיבוב.
דרכים בעלות אחיזה נמוכה כדוגמת כביש רטוב או דרכי עפר, תורמות להופעת היגוי יתר.
לרוב, תגובתו הראשונית של נהג למצב של היגוי יתר היא עזיבה מהירה של דוושת התאוצה ואף בלימה - לרוב בעוצמה מקסימלית.
תיקון זה מחריף את מצב הרכב וגורם להמשך סבסובו.
ובלימה מיידית בעוצמה מקסימלית יכולה, על ידי נעילת ארבעת הגלגלים, לגרום לרכב להחליק בקו ישר אל מחוץ לסיבוב (כלומר בקו ישר לכיוון אליו דוחף הכוח הצינטרפוגאלי) ולרדת מהכביש בצד החיצוני של הסיבוב.
בכלי רכב עם הנעה אחורית, מקובל השימוש ב"היגוי נגדי", כלומר, הפנייה מהירה של ההגה מכיוון הפניה המקורי והלאה, לעבר הכיוון אליו מחליק חלקו האחורי של הרכב.
כלי הרכב מתאזן כך ומתכוון לעבר המשך כיוון הנסיעה.
פעולה זו, בתוספת עזיבת דוושת התאוצה או הבלם הגורמות להחלקה, עשויה לתקן את התופעה.
עם זאת, לרוב מקובל להשתמש בדוושת התאוצה בעדינות כדי להשאיר את נטיית משקל הרכב אל חלקו האחורי.
אם חלה ההחלקה עקב בלימה או עזיבת דוושת המאיץ, ניתן להשתמש ביותר גז ופחות היגוי.
עם חזרת האחיזה בחלקו האחורי של כלי הרכב, חלה "פסיקת זנב" בהחלקה, שאז מפסיק זנב הרכב להחליק הצדה, וברגע זה הנהג מיישר את ההגה שוב, במהירות, לעבר כיוון הנסיעה.
הסכנה בהיגוי נגדי מוגזם, או מעבר לנקודת "פסיקת הזנב", בייחוד בשילוב עם תאוצה, היא התחלתה של החלקת היגוי-יתר בכיוון ההפוך ("תופעת המטוטלת").
החלקה זו מסוכנת בהרבה מההחלקה המקורית, ולרוב מתורגמת מיידית ליציאה מהנתיב ולסבסוב הרכב.
גם אם מצליח הנהג להשתלט על ההחלקה בשנית, ייתכן "מצב סנפיר", שבו זנב הרכב מיטלטל מצד לצד.
מסיבות אלו, השימוש בהיגוי נגדי בכלי רכב עם הנעה קדמית אינו כה יעיל.
עדיין ניתן, בנהיגת כביש, לעזוב את הדוושות ולהשתמש בהגה (היגוי נגדי) בלבד לצורך ההשתלטות, ולתת למערכת המתלים של כלי רכב מודרני לפתור את הבעיה בעצמה.
עם זאת, גם במקרה זה, לחיצה עדינה על דוושת התאוצה ושימוש בפחות היגוי מספקים תוצאה טובה יותר.
אם הנהג מגיב מספיק מהר, די ביישור קל של ההגה תוך כדי תאוצה חזקה וקצרה, ולאחריה תאוצה קלה או שמירה על המהירות.
פעולה זו מעבירה משקל אל הגלגלים האחוריים ומחזירה להם את האחיזה, ובסיבובים איטיים וחדים יותר, יכולה לגרום לפרפור גלגלים רגעי.
בעת הפרפור, מאבדים הגלגלים הקדמיים את אחיזת הכביש, בדומה להחלקת הגלגלים האחוריים בהנעה אחורית, והכוח הצנטריפטלי הדוחף אותם מן החוצה מן הסיבוב מוביל לאיזון במקום ההיגוי הנגדי.
בסיבובים מתונים יותר, אין צורך בהאצה חזקה אלא בתאוצה קלה ממושכת תוך כדי יישור ההגה.
היברובוקס (במקור באנגלית: HebrewBooks, שמשמעותו: "ספרים עבריים") היא ספרייה דיגיטלית חינמית מקוונת לספרות יהודית-תורנית.
האתר מכיל מעל 200,000 ספרים וכתבי עת וגליונות תורניים סרוקים, החל מראשית הדפוס ועד למחברים בני זמננו, רובם בעברית.
הספרים ניתנים לצפייה, להורדה ולחיפוש טקסטואלי בתוכן הספר.
האתר נגיש בשפות עברית ואנגלית.
מטרתו הראשונית של המיזם הייתה לשמר את הספרים והחיבורים התורניים של יהדות ארצות הברית, אשר חלקם חדלו להיות זמינים.
בהמשך, התרחבה מטרת המיזם וכיום שואפת האגודה להנגיש את כל ספרי הקודש העבריים, במטרה "להחיות את זכרם של החיבורים הרבים שנכתבו במהלך השנים ולמרבה הצער נשתכחו ונזנחו, וכמו כן לעשות את עולם הספר התורני לנגיש וזמין לכל דורש ללא תמורה".
המיזם נוסד על ידי חיים רוזנברג, חסיד חב"ד המתגורר בברוקלין שבניו יורק, מייסד האגודה לשימור ספרים עבריים (The Society for Preservation of Hebrew Books).
במסגרת אגודה זו איתר רוזנברג ספרים תורניים רבים שחוברו בארצות הברית, סרק והעלה אותם לאתר האינטרנט להורדה בפורמט PDF.
בראשית 2001 הוצעו באתר 60 ספרים.
בדצמבר 2006 הושק פורמט האתר הנוכחי, ובו הוצעו 11,000 ספרים.
בהמשך נוספו לאתר 15,000 ספרים מאוסף ספריית חב"ד בניו יורק, 150 אינקונבולות (דפוסי עריסה) מאוסף בית המדרש לרבנים באמריקה, וספרים מאוסף YIVO שבמנהטן.
1780 ספרים נסרקו מאוסף ספרים עתיקים השייך לחיים אלעזר רייך מברוקלין וכן נסרקו ספרים מאוסף פרידברג-ריזמן, המכיל יותר מ-15,000 ספרים.
המיזם מאפשר העלאה של ספרים סרוקים על ידי הציבור ומחברי הספרים עצמם.
צוות האתר מונה כעשרה עובדים.
בנוסף, מאות מחברים ואחרים העלו ספרים שסרקו בעצמם.
הספרייה מכילה בעיקר ספרים תורניים, וכלולים בה גם חיבורים היסטוריים וספרים אחרים מארון הספרים היהודי.
רוב הספרים בה כתובים עברית, ומיעוטם בשפות יהודיות אחרות הנכתבות באותיות עבריות (בעיקר יידיש).
כמו כן ישנם ספרים באנגלית ובשפות נוספות.
תשעים אחוז מהספרים במאגר נדפסו לפני למעלה ממאה שנה, בהם ספרים מראשית הדפוס, משנת 1492 והלאה.
קיימים באתר גם ספרים רבים בני זמננו.
ספרים אלו אינם נסרקים על ידי צוות האתר אלא נשלחים על ידי הגולשים.
בנובמבר 2010 פתח המיזם אתר נפרד, hebrewmanuscripts.org, שבו סריקות של כתבי יד.
בפתיחה היו באתר כאלף כתבי יד מאוסף בית המדרש לרבנים באמריקה.
בהמשך נוספו כתבי יד מספריית היברו יוניון קולג'.
הספרים ניתנים הן לצפייה מקוונת בדפדפן והן להורדה כקובצי PDF, של הספר בשלמותו או של עמוד בודד, וללא תשלום (אך לשימוש אישי בלבד).
חלק מהספרים מעובדים בטכנולוגיית זיהוי תווים אופטי שפיתחה החברה הישראלית ליגטורה (Ligature) ומאונדקסים באמצעות טכנולוגיה שפיתחה חברת dtSearch, ובדרך זו ניתן לערוך בהם חיפוש טקסטואלי מלא וכן להמירם לטקסט רגיל.
לחלק מהספרים ספר נלווה תיאור ביבליוגרפי קצר בעברית ובאנגלית, וקישור לקטלוג המאוחד של הספריות בישראל, ה-ULI, ולקטלוג העולמי המאוחד "worldCat" של ה-OCLC.
באתר קיימים מדריכים לשימוש בעברית, יידיש ואנגלית.
מקלדת וירטואלית עברית הנפתחת לצד שדה החיפוש מאפשרת להקליד טקסט עברי ללא צורך בהתקנת מקלדת מתאימה, ותצוגה מקדימה מציגה את שער הספר עם רפרוף עכבר על רשימת התוצאות.
המיזם מציע עיון בתלמוד הבבלי ובמשנה תורה לרמב"ם, כמו גם בשלל פרשנים שלהם.
משנה תורה זמין בטקסט מלא והתלמוד הבבלי וחלק ממפרשיו זמינים הן בטקסט מלא, והן בגרסה סרוקה של מהדורת וגשל, הכוללת זיהוי טקסט מלא.
החל מספטמבר 2013, בגרסת הבטא, זמינים לעיון באתר (אך לא להורדה) טור ושולחן ערוך במהדורת "שולחן מלכים".
הפרויקט מגיש טקסט מוקלד של ספרי משנה תורה לרמב"ם עם ליקוט טקסט מוקלד ממאות מקורות המבארים את דבריו.
כל הפרשנים סודרו לפי דברי הרמב"ם, כך שבבחירת הלכה מסוימת מדברי הרמב"ם מוצגים רשימת קישורים לפרשנים וספרי הלכה שהתייחסו לדבריו.
הקלקה על קישור מציגה את דברי הפרשן.
כמחצית הפירושים שנאספו נלקחו מעשרים כרכי הסדרה המודפסת "מפרשי היד החזקה".
היבשת השביעית הוא סרט קולנוע אוסטרי מ-1989 בבימויו של מיכאל הנקה.
הסרט מבוסס על מאורע אמיתי של התאבדות קולקטיבית של משפחה שלמה ממעמד הביניים באוסטריה, ומתאר את שנותיהם האחרונות של בני משפחה בת שלוש נפשות - גאורג, אנה ובתם הקטנה אווה.
בני המשפחה מנהלים לכאורה חיים רגילים, אך מקבלים החלטה לשים קץ לחייהם ללא סיבה נראית לעין.
הסרט כולל רמיזות על רגשות דיכאון ובדידות של בני המשפחה לנוכח שגרת החיים המודרניים.
זהו סרט הקולנוע הראשון שביים הנקה, והוא מהווה את חלקה הראשון של טרילוגיית סרטים העוסקת בביקורת שלילית על החברה האוסטרית.
שני החלקים הראשונים מוקדשים לשנים 1987 ו-1988 וכל אחד מהם מוקדש ליום אחד בחיי בני המשפחה, מציג בפירוט את שגרות היום שלהם, ומרמז על חוסר הנוחות שלהם מהשגרות העקרות לכאורה של החברה המודרנית.
כל אחד משני החלקים כולל דקלום בו מקריאה אנה מכתב אותו שלחה להוריו של גאורג, בו היא מודיעה להם על הצלחתו המקצועית של בעלה.
כמו כן כוללים שני החלקים הראשונים פעילויות משותפות רבות.
החלק השלישי בסרט מוקדש לשנת 1989 ומתחיל בעזיבתם של בני המשפחה את בית הוריו של גאורג, בסופו של ביקור משפחתי.
בנקודה זו מתחיל להישמע דקלום של גאורג של מכתב בו הוא מודיע להוריו על כך שהוא ואשתו התפטרו מעבודותיהם והחליטו "לעזוב".
הדיקלום נשמע על רקע הצגתם של בני המשפחה מתפטרים מעבודותיהם, סוגרים את חשבונות הבנק שלהם תוך הסבר שהם מהגרים לאוסטרליה, מוכרים את מכוניתם, ורוכשים מגוון גדול של כלי חיתוך.
גאורג מסביר כי ההחלטה אם לקחת את אווה איתם הייתה קשה מאוד לו ולאשתו, אך אווה טענה כי היא אינה חוששת מן המוות.
בני המשפחה מזמינים לביתם ארוחה מפוארת, ולאחר סיום הסעודה הם מתחילים להרוס בשיטתיות כל חפץ בביתם תוך שימוש בכלי החיתוך שרכשו.
האופן בו מתבצעות פעולות הרס הרכוש הוא אוטומטי, יבשושי, שתקני וחסר-חיים, בדומה לאופן בו הם ביצעו את כל פעולותיהם היומיומיות בשני חלקי הסרט הראשונים.
בהמשך הם משמידים את כל כספם תוך חיתוכם של שטרות הכסף ושטיפתם במורד השירותים.
הבעות הרגש היחידות בשלב זה באות כאשר גאורג מנפץ את אקווריום הדגים שלהם: אנה צועקת מדאגה לרגשותיה של אווה, בעוד שאווה צועקת ובוכה בהיסטריה.
שלושת בני המשפחה מתאבדים, בתחילה אווה, אחריה אנה ולבסוף גאורג.
רגע לפני התאבדותו רושם גאורג בשיטתיות על קיר הבית את שמות בני המשפחה ואת תאריך ושעת מותם.
אל דלת הבית מודבקת מעטפה הממוענת להוריו של גאורג.
במהלך הסרט מוצגת מספר פעמים מעין הזיה (ספק של בני המשפחה) של חוף, רכס הררי ומקווה מים עם גלים שנעים בכיוון שהוא בלתי אפשרי מבחינה פיזיקלית, המלווה ברחש של גלים.
הבמאי הנקה טען שהסרט מבוסס על פרשת התאבדות קולקטיבית של משפחה אוסטרית עליה קרא בעיתון.
לדבריו של הנקה, בפרשה עליה מבוסס הסרט המשטרה גילתה שהמשפחה שטפה את כספה בשירותים בעקבות גילויים של שברי מטבעות בצנרת של הבית.
השימוש המינימלי במוזיקה בסרטיו של הנקה התבטא בסרט זה, בין השאר, בסצנה בה אווה עומדת לבדה בחניון ומחכה לאביה בעוד שהוא מוכר את המכונית המשפחתית.
הסצנה כוללת את יצירתו האחרונה של אלבן ברג, קונצ'רטו לכינור בשם "לזכרו של מלאך", שנכתבה עבור צעירה (מאנון גרופיוס) שמתה בגיל צעיר ממחלה קשה, ונחשבת ליצירה המבטאת רגשות חזקים ובעלת אופי של הספד וקינה.
השימוש במוזיקה, שלא ברור אם היא מוזיקת רקע או חלק מן ההתרחשויות בסרט, מסייע ליצור תחושה של דו-משמעות.
מצד אחד הסצנה היא היחידה בסרט שאותה מלווה מוזיקה שעלולה להתפרש כמוזיקת-רקע, ומצד שני המוזיקה לכאורה מתנגנת מתוך המכונית החונה ואף נפסקת באופן פתאומי כאשר המכונית מותנעת בידי רוכש פוטנציאלי.
כך, בתמונתה של אווה ה"אבודה" המחכה לאביה בחניון משתקפת התחושה שמתרחש משהו שאינו ניתן להסבר הגיוני אלא ניתן רק להרגיש בו בתחושת-בטן.
בנוסף, סצנה זו היא אחת מהבודדות בסרט שעושה שימוש ב"צילום מנקודת מבט", כלומר צילום שמציג את הסצנה כפי שהיא משתקפת מעיניה של אווה.
בנקודה זו אווה מתבוננת מבעד לגדר גדולה בספינה העוברת מולה באפלה.
בזמן שהמוזיקה עוברת לטון מלנכולי, הנקה עובר לצלם בעדשה רחבה מעט יותר, וכך הופך את התמונה לשטוחה יותר ויוצר סמל לשטחיותו של העולם המודרני.
הסרט כולו צולם בכוונה תחילה באופן בו מצולמות פרסומות טלוויזיוניות, יצירת קלוז-אפ על חפצים במקום על בני אדם, לשם הדגמת ההחפצה של החיים בידי בני האדם.
הנקה טען כי היה בלתי אפשרי מבחינתו ליצור את "היבשת השביעית" כסרט טלוויזיה, מכיוון שסגנון צילום זה אופייני לטלוויזיה, ואילו בקולנוע הוא מקבל משמעות שונה.
השימוש הבולט השני במוזיקה בסרט הוא וידאו קליפים של שירי פופ שבני המשפחה צופים בהם, לאחר שהם מסיימים להרוס את רוב חפצי הבית ומייד לפני ביצוע ההתאבדות.
בנוסף קיים קטע מוזיקלי, כוראל של באך, שהנקה תיאר כ"פזמון חוזר" של הסרט כולו.
הקטע מנוגן באופן חטוף בלבד במהלך סצנת ההתאבדות, דבר שפורש כאמירה על כך ש"המוזיקה הקלאסית, על אף שהיא מנחמת יותר ממוזיקת הפופ, לרוב כבר אינה רלוונטית עבור החברה של ימינו שדחקה אותה לשוליים באופן כה יסודי".
הצהרה זו תחזור על עצמה באופן בולט בסרט מאוחר יותר של הנקה, "המורה לפסנתר".
עם יציאתו נחשב הסרט לפרובוקטיבי מן הרגיל, דבר שיצר להנקה מוניטין של במאי שנוי במחלוקת כבר עם יציאתו של סרטו המלא הראשון.
הנקה טען כי הוא חזה נכונה שסצנת השמדת הכסף תגרום לחוסר הנוחות הבולט ביותר בקרב הצופים בהקרנת הבכורה של הסרט בפסטיבל קאן, והעיר כי לדעתו בחברה המודרנית הרעיון של השמדת כסף נחשב לטאבו גדול יותר מאשר הרעיון של הורים שהורגים את ילדיהם ואז את עצמם.
הסרט זכה להכרה מיידית ולתגובות רבות באוסטריה, ושנתיים לאחר יציאתו אף יצא שם לאור קובץ מאמרים העוסקים בסרט, דבר שנחשב להישג נדיר עבור סרט בכורה.
באתר "Senses of Cinema" נטען שהסרט מכיל מוטיבים רבים של חוסר-זהות ואנונימיות, כמו למשל הבחירה לצלם אותו בעיר לינץ שמוצגת בסרט כעיר חסרת פנים וחסרת היבטים מאפיינים לחלוטין, מעין מדבר שממה של תעשייה, כביש מהיר ושורות של בתים.
גם הדמויות בסרט תוארו כ"חסרי פנים, תרתי משמע", כאשר הנקה נמנע בדרך כלל מלצלם את פניהן של הדמויות ומעדיף להתמקד בצילומי קלוז-אפ של ידיים ועצמים כמו נעליים או ידיות של דלת.
הדמויות משוטטות בסתמיות, ולכאורה ללא מוטיבציה, בין "תחנות המעבר" או "החורים השחורים" של החלל המודרני: "זהו העולם בו מתרחשת עלילת 'היבשת השביעית': מעברי קופה בסופרמרקט וכרטיסי אשראי, מתקני שטיפת מכוניות ודלתות אוטומטיות של מוסכים...
המשפחה יכולה להיות בכל מקום, בכל יבשת שביעית שהיא, הדבר החשוב ביותר (וכן המבודד וההרסני ביותר) הוא הדיאלקטיקה בין אנונימיות לזהות".
אתר "Kinoeye" כינה את הסרט "אחד הטקסטים המודרניסטיים הטהורים ביותר מאז תקופת השיא של רנה ואנטוניוני, ואולי התרומה הגדולה ביותר של ימינו למה שניתן לכנות 'קולנוע האקזיסטנציאליזם'".
האתר גם כינה את הסרט "פרויקט קפקאי" והישווה אותו לשלושת ספריו של פרנץ קפקא שיצאו לאור לאחר מותו, ובפרט "המשפט".
נטען כי "היבשת השביעית" דומה לספרים אלה, שמציגים מציאות יומיומית המשולבת בחרדה ובחוסר-נוחות, וכן "סצנות-בלהה שהן חמקמקות הן עבור הגיבור והן עבור הקורא".
היבקושה (ביפנית: 被爆者) הם אזרחי יפן ניצולי ההפצצה הגרעינית על הערים הירושימה ונגסאקי.
פירוש המילה ביפנית הוא "אנשים שהושפעו מהפצצה", והיא מתארת אנשים שנחשפו לקרינה הרדיואקטיבית בעקבות ההפצצה או נפגעו ממנה בדרכים אחרות.
רוב אנשי ההיבקושה חיים כיום ביפן, אך כמה אלפים, יפנים ושאינם כאלו, חיים בקוריאה, ברזיל, ארצות הברית ובמקומות נוספים.
"חוק הסעד לניצולי ההפצצה הגרעינית" ביפן מגדיר את ההיבקושה כאנשים הנכללים באחת מהקטגוריות הבאות:
אנשים ששהו בטווח של כמה קילומטרים ממוקד הפיצוץ בשעתו.
אנשים ששהו בטווח של שני קילומטרים ממוקד הפיצוץ עד שבועיים לאחריו.
אנשים שנולדו לנשים ששהו בזמן הריונן במקום הפיצוץ.
ב-31 במרץ 2012 הוכרו על ידי ממשלת יפן 210,830 אנשים תחת ההגדרה היבקושה.
מתוכם כאחוז הוכרו כלוקים במחלות שנבעו עקב חשיפה לחומרים רדיואקטיביים שנפלטו בפיצוץ.
הם מקבלים סכום מסוים של קצבה חודשית.
האחוז הבודד מתוכם, שנמצא סובל ממחלות הקשורות בחשיפה לחומרים הרדיואקטיביים, מקבל קצבה רפואית מיוחדת.
מצבות זיכרון בהירושימה ונגסקי מכילות רשימות של שמות אנשי היבקושה שידוע כי מתו מאז ההפצצות.
באוגוסט 2012 הגיע מספר שמות המונצחים על המצבות לכמעט 440,000, כאשר מתוכם 280,959 מהירושימה ו-158,754 מנגסקי.
הכינוי היבקושה משמש לרוב ככינוי גנאי או לשלילה (לא אתן לך להתחתן עם בתי, אתה היבקושה).
במהלך מלחמת העולם השנייה גייסה יפן קוריאנים רבים להירושימה ונגסאקי, והעסיקה אותם בעבודות כפייה.
על פי הערכות אחרונות, כ-20,000 קוריאנים נהרגו בהירושימה וכ-2,000 קוריאנים מתו בנגסקי.
ההערכה היא כי אחד מכל שבעה מקורבנות הירושימה היה ממוצא קוריאני.
במשך שנים רבות דרשו הקוריאנים הכרה בהם כקורבנות הפצצה, אך בקשותיהם נדחו והם לא קיבלו קצבת בריאות נוספת.
עם זאת, בשנים האחרונות טופלו רוב הבעיות באמצעות תביעות משפטיות.
הִבְּרִידִיזַצְיָה פְלוּאוֹרֶסְצֶנְטִית בָּאֲתָר היא טכניקה ציטוגנטית שפותחה בתחילת שנות ה-80 של המאה העשרים המאפשרת לראות שינויים ברזולוציות גבוהות בגנום, כגון איתור ולוקליזציה של רצפי DNA ספציפיים על כרומוזומים.
FISH משתמשת בפרובים פלואורסצנטיים אשר נקשרים רק לחלקים ספציפיים בדנ"א אשר להם קומפלמנטריות גבוהה.
ניתן לאתר את הפרובים הללו ואת מיקומם באמצעות מיקרוסקופ פלואורסצנטי.
לרוב נעזרים ב-FISH על מנת לאתר או לשלול אזורים ספציפיים בדנ"א לצרכים לדוגמת ייעוץ גנטי או זיהוי של מין מסוים.
FISH יכול גם לשמש לזיהוי ואיתור של רצפי RNA מסוימים (לדוגמת mRNA, IncRNA, miRNA) בתאים, תאים של גידולים סרטניים ועוד.
בהקשר הזה, הטכניקה יכולה לעזור בזיהוי של תבניות של ביטוי גנטי בתאים ורקמות ולסייע בייעוץ גנטי.
שימושים נפוצים: קביעת מספר העותקים של כל כרומוזום, אבחנה באברציות, מציאת דלישן (חסר) גדולים, אבחנה של אמפליפיקציות וחזרתיות מקטעים ספציפיים המקושרים לסרטן וקביעת עיתוי של שכפול גן ספציפי.
ביצוע בדיקת קריוטיפ של צביעת כל כרומוזומים בתא.
היגיאיה (שם מלא: 10 היגיאיה; באנגלית: 10 Hygiea) הוא האסטרואיד הרביעי בגודלו שבחגורת האסטרואידים העיקרית.
הוא התגלה על ידי אניבאלה דה גאספריס (Annibale de Gasparis) ב-12 באפריל 1849.
האסטרואיד התגלה על ידי החוקר אניבאלה דה גאספריס ב-12 באפריל 1849. היה זה האסטרואיד הראשון מבין תשעת האסטרואידים שהוא גילה.
מנהל מצפה הכוכבים בנאפולי, ארנסטו קפוצ'י קרא לאסטרואיד Igea Borbonica (היגיאיה בורבוניקה, על שם בית בורבון, ששלטו בממלכת שתי הסיציליות בו נאפולי נמצאת).
אולם כבר ב-1852, האסטרונום ג'ון ראסל הינד אמר שהשם הנפוץ הוא "היגיאיה" ושלא משתמשים בשם המקורי המלא.
האסטרואיד קרוי על שמה של היגיאיה, אלת הבריאות במיתולוגיה היוונית והמיתולוגיה הרומאית.
המספר "10" מציין כי זהו האסטרואיד ה-10 אשר התגלה במערכת השמש.
היגיאיה הוא האסטרואיד הרביעי בגודלו במערכת השמש.
קוטרו הממוצע 407 ק"מ, ומסתו מוערכת להיות כ-2.9% מכלל מסת חגורת האסטרואידים, בסביבות ה ק"ג.
האסטרואיד הוא הגדול מהאסטרואידסים מסוג C-type אשר עשויים ברובם מפחמימנים סלעיים.
כמו קרס, היגיאיה בעל צפיפות נמוכה, ודומה בכך לירחים של שבתאי.
היגיאיה הוא בעל אלבדו נמוך וקשה לראותו בתצפיות מכדור הארץ, ולכן, למרות גודלו, הוא האסטרואיד ה-10 שהתגלה.
באפהליון, הנקודה הרחוקה ביותר מהשמש במסלולו, בהירות נראיתו היא 10.2 ונדרש טלסקופ בעל קוטר עדשה של 100 מ"מ, אולם בפריהליון, הנקודה הכי קרובה לשמש במסלולו, יש לו בהירות של 9.1 וניתן לראותו במשקפה בעלת קוטר של 50 מ"מ.
היגיאיה נצפה כשהוא מסתיר כוכב כמה פעמים וממנו למדו מעט אודות צורתו.
תצפית של טלסקופ החלל האבל קבעה כי הוא אסטרואיד ואין לו ירחים משלו הגדולים מקוטר 16 ק"מ.
ב-2006, במסגרת הדיונים של האיגוד האסטרונומי הבינלאומי.
היגיאיה היה אחד מעשרת הגופים שנשקלו להחשב בכוכב לכת, אולם החלטה זו נפסלה, ואסטרואיד סווג כאחד מהגופים קטנים במערכת השמש.
תצפיות שבוצעו על ידי הטלסקופ הגדול מאוד, במערך מצלמות SPHERE בשנים 2017-2018, ואשר תוצאותיהן הוכרזו בסוף 2019, מראות שלהיגיאיה יש צורה כדורית, המעידה על שיווי משקל הידרוסטטי, ולכן מועמד להיות כוכב לכת ננסי.
הוּגֶּה או הִיגֶּה (בדנית ונורווגית: Hygge, הגייה בדנית: /hyɡəˈ/, הגייה בנורווגית: /hŷɡːəˈ/) היא מילה בדנית ובנורווגית המתייחסת לחמימות וחברותיות.
למעשה, כשם עצם, הוגה מתייחסת למצב של חמימות, נינוחות, נעימות וחברותיות המשרה תחושה טובה, שביעות רצון ורווחה נפשית.
אך בשפה הדנית המונח משמש גם כשם תואר, לתיאור מצבים המאפיינים הוגה, או כפועל לציון התנהגות ברוח זו.
ההוגה מהווה אספקט מרכזי בתרבות הדנית, בדומה לתרבותן של מדינות סקנדינביות אחרות.
במדינות אלה החורף כבד ונמשך רוב ימות השנה, ובהתאם לכך תרבות ההוגה כוללת מנהגים התואמים שהות בבית יחד עם בני משפחה וחברים, תוך התחממות והתענגות על ההנאות הקטנות של החיים.
פעילויות ברוח ההוגה יכולות להיות לדוגמה:
התחממות מול האח תוך שתיית משקה חם
ארוחה ביתית עם חברים לאור נרות
לבוש נוח וחמים כמו סוודר רך, גרבי צמר או נעלי בית, כשבחוץ סופת גשמים
צפייה במקום בבית או מקום סגור אחר אשר נראה שהוא משרה את אווירת הנעימות (למשל "הסלון שלכם נראה מאוד הוגה" או בהטייה דנית הוגליט Hyggeligt)
מעבר לפעולות אלה ואחרות שניתן לעשות לבד או בחברת אהובים, הדנים רואים בהוגה דרך חיים ואף פילוסופיה של הסתפקות במועט, רוגע, שלווה והנאה מדברים יומיומיים.
יש המאמינים שההוגה היא הגורם המרכזי להיותה של דנמרק גבוהה באופן עקבי במדדי שביעות רצון ואושר.
תרבות ההוגה שהתפתחה במדינות סקנדינביה, הפכה בשנות האלפיים לטרנד עולמי.
המילה הוגה הוכתרה על ידי מילון אוקספורד ומילון קולינס, כאחת ממילות השנה של 2016, לצד "ברקזיט" ו"טראמפיזם".
עם העלייה בפופולריות של המונח, נעשה במילה הוגה שימוש למטרות מסחריות כמו: פרסום מקומות בילוי, שיווק של ספרי הדרכה, פריטי אופנה ומוצרים לבית.
מגמה זו של מסחור, ספגה ביקורת על כך שהחוויה הצרכנית מתרחקת מהמהות של ההוגה אשר מדגישה התענגות על הנאות פשוטות והסתפקות במועט.
Julehygge - בדנית, באה לתאר הוגה מיוחדת לתקופת חג המולד.
המילה הגרמנית Gemütlichkeit דומה מאוד במשמעותה להוגה, אולם מדגישה מעט יותר את ההיבט הפיזי ופחות את הפסיכולוגי.
באנגלית אין מילה במשמעות זו.
מילים קרובות הן Coziness או Snug.
בעברית טרם נקבע תחדיש רשמי, אך הבלשן רוביק רוזנטל הציע את המילה נַחְמימות, המשלבת נחמדות וחמימות.
בנוסף, הציע רוזנטל את הפועל להתנַחמֵם ואת שם התואר נַחְמוּמי.
המילה מתקשרת בצלילה ובשורשים קרובים לה, לשורת מילים בהן נעימות, מנוחה, נוחות, נחת ונמנום.
הנחמומיות מהדהדת גם את המילה "נחמה", ובכך מצליחה לתאר גם את התרוממות הרוח לנוכח הנחמות הקטנות של החורף המשמשות כמפלט נינוח ממזג האוויר.
היגאשי-קגאווה (ביפנית: 東かがわ市) היא עיר שנמצאת במחוז קאגווה, יפן.
העיר ממוקמת כ-512 ק"מ מבירת יפן, טוקיו, וכ-31 ק"מ מבירת המחוז, טקמאצו.
הטמפרטורה הממוצעת היא 14 מעלות צלזיוס.
החודש הכי קר הוא ינואר (3 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 2,155 מילימטרים בשנה.
חודש אוגוסט הוא החודש הגשום ביותר (363 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש היבש ביותר (51 מ"מ גשם).
היברניה (באירית: Hibernia) הוא שמה הלטיני הקלאסי של אירלנד.
השם היברניה נלקח מסיכומי ורישומי מפות גאוגרפיים יוונים.
במהלך חקירתו בצפון מערב אירופה (בערך 320 לפנה"ס) כינה פיתאס ממסאליה את האי Iérnē .
בספרו "גאוגרפיה" (לערך -150 לספירה) כינה קלאודיוס תלמיוס ("תלמי") את האי Iouerníā .
ההיסטוריון הרומאי טקיטוס, בספרו "חיי אגריקולה" (בערך 98 לספירה), משתמש בשם היברניה.
lουερνία היא העיבוד היווני לשם הקלטי Īweriū, שממנו צמחו בסופו של דבר השמות האיריים Ériu ו-Éire.
השם שונה בלטינית (בהשפעת המילה hībernus) שפירושו "ארץ החורף".
המלך הגדול בריאן בורו (941–1014 בערך) ביסס את תוארו על היותו קיסר הסקוטים, , או קיסר הגאלים.
משנת 1172 ממלכת אירלנד העניקה למלך אנגליה את התואר הנוסף, Dominus Hibernie, דומינוס היברניה, "לורד אירלנד".
ממלכת אירלנד גם יצרה את התואר - Rex Hibernie (רקס היברניה), מלך אירלנד, לשימוש בטקסטים לטיניים.
ג'רארד מרקטור כינה את אירלנד "Hybernia" במפת העולם שלו משנת 1541. בשנת 1642 המוטו של הקונפדרציה האירית, ממשל בעל כנסייה ושלטון קתוליים ששלטו בחלק גדול מאירלנד עד 1650, היה - Pro Deo, Rege et Patria, Hibernia Unanimis (פרו דאו, רג'ה אט פטריה, היברניה אוננימיס) .
השימוש בשם 'היברניה' חזר עם זרם הקלאסיציזם באירופה במאה ה-18, וכך גם השימוש בשם 'קלדוניה', אחד המונחים הלטיניים לסקוטלנד, והשם 'בריטניה' לבריטניה.
הכותרת "היברניה" נטבעה על מטבעות איריים בשנות ה-1700, ועל מטבע של 2 אירו לשנת 2016. הוקמו חברות כמו חברת הביטוח ההיברניאנית (ששמה לימים שונה לקבוצת היברניאן).
השם זכה לפופולריות עם הצלחתה של מפלגת הפטריוטים האירית.
בתקופה בה אומצו אדריכלות ועיצוב קלאסיים פלדיאיים בצפון אירופה, היברניה הייתה מילה שימושית לתיאור אירלנד עם גוונים של סגנון ואדיבות קלאסית, כולל על ידי העלייה האנגלו-אירית המשגשגת שלימדה לטינית בבית הספר.
"היברניאן" שימש כמונח לאנשים, ותואר כללי.
הבורסה המלכותית בדבלין נבנתה בשנים 1769–79 עם הכיתוב המגולף "SPQH" "לסנאטוס פופולוסקי היברניקוס" 'הסנאט ואנשי אירלנד'.
האקדמיה המלכותית להיברניאן מתוארכת לשנת 1823.
הגדוד הספרדי של המאה ה-18 שהורכב מגולי אירים היה ידוע כגדוד היברניה.
היברניה היא מילה שמשמשת לעיתים רחוקות בהווה ביחס לאירלנד, למעט בשמות ותיקים.
הוא משמש מדי פעם לשמות ארגונים ודברים שונים אחרים; למשל: הבנק הלאומי של היברניה, קבוצת הביטוח של היברניה, סדר העתיק של היברניאנים, המגזין "היברניה", מכללת היברניה, התזמורת ההיברניאנית, מועדון הכדורגל ההיברני, ה-HMS היברניה, ונגזרות מודרניות, מלטינית כמו רפובליקה היברניקה (הרפובליקה האירית).
בקנדה, השם היברניה הוענק לשדה הנפט היברניה מחוץ לניופאונדלנד, ולפלטפורמת נפט ימית גדולה, היברניה.
תופעה נוספת היא בקדחת היברניה משפחתית או TRAPS (תסמונת תקופתית הקשורה לקולטן נמק הגורם לנמק), קדחת תקופתית שתוארה לראשונה בשנת 1982 במשפחה ממוצא אירי וסקוטי, אך נמצאה בכל הקבוצות האתניות.
מועדוני הכדורגל הסקוטיים Hibernian FC ודנדי היברניאן (כיום דנדי יונייטד) אימצו את השם.
רכב חשמלי היברידי נטען (פלאג-אין) הוא רכב עם הנעה היברידית, שניתן לטעון את הסוללה החשמלית שלו באמצעות חיבור כבל טעינה למקור חשמל חיצוני, בנוסף לטעינה באופן פנימי על ידי הגנרטור המופעל על ידי מנוע בעירה פנימית.
מרבית כלי הרכב עם מנוע היברידי נטען הם מכוניות נוסעים, אך ישנן גם גרסאות של טנדרים, משאיות שירות, אוטובוסים, רכבות, אופנועים, טוסטוסים ואפילו כלי רכב צבאיים.
בדומה לכלי רכב חשמליים, רכב חשמלי היברידי נטען מעביר את פליטת גזי החממה מהפליטה של מנוע המכונית לגנרטורים של תחנות הכוח המפעילות את רשת החשמל.
גנרטורים אלה עשויים להיות מופעלים על ידי אנרגיה מתחדשת (למשל אנרגיה סולארית, אנרגיית רוח או הידרואלקטרית) ובעיקר נטולי פליטה, או בעלי עוצמת פליטה כוללת נמוכה יותר ממנועי בעירה פנימית בודדים.
טעינת הסוללה מהרשת יעילה יותר ויכולה לעלות פחות משימוש בגנרטור הפנימי של הרכב, דבר המסייע בהפחתת עלויות התפעול.
כלי רכב חשמליים עם מנוע היברידי נטען, בייצור המוני, היו זמינים לציבור בסין ובארצות הברית מאז 2010. עד סוף שנת 2017 היו למעלה מ-40 דגמים של כלי רכב עם מנוע היברידי נטען בייצור סדרתי הזמינים למכירות קמעונאיות.
הם זמינים בעיקר בסין, יפן, ארצות הברית, קנדה ומערב אירופה.
הדגמים הנמכרים ביותר הם מיצובישי אאוטלנדר PHEV, משפחת רכבי שברולט וולט וטויוטה פריוס PHV.
נכון לדצמבר 2019, מספר כלי הרכב מדגם היברידי נטען בעולם הוא 2.4 מיליון יחידות, המהווים שליש ממלאי מכוניות הנוסעים החשמליות בכבישי העולם.
נכון לדצמבר 2019, בסין היו המספר הגדול ביותר בעולם עם 767,900 יחידות, ואחריה ארצות הברית עם 567,740, ובריטניה עם 159,910.
שיווק של כלי רכב מסוג היברידי נטען בישראל החל בסוף שנת 2011, לאחר שכמה יבואני רכב, פנו לרשות המיסים, וביקשו לתת הטבת מס למכוניות היברידיות נטענות שהם מתכוונים לשווק בישראל.
הדגם הראשון ששוק בישראל היה הטויוטה פריוס "פלאג-אין".
בשנת 2014 החל שיווק המיצובישי אאוטלנדר עם מנוע היברידי נטען בישראל.
הרכב לוהנר-פורשה היברידי מעורב שיוצר כבר בשנת 1899, היה המכונית החשמלית ההיברידית הראשונה.
ניתן היה לטעון היברידיות מוקדמות ממקור חיצוני לפני ההפעלה.
עם זאת, המונח "היברידי נטען" פירושו רכב היברידי שניתן לטעון אותו משקע חשמל רגיל.
את המונח "רכב חשמלי היברידי נטען" טבע פרופסור אנדרו פרנק מאוניברסיטת קליפורניה בדייוויס.
בגיליון יולי 1969 של המגזין "מדע פופולרי" נכלל מאמר על מכונית קונספט של חברת ג'נרל מוטורס XP-883. רכב נוסעים שבו הותקנו שש סוללות 12 וולט באזור תא המטען ומנוע חשמלי DC רוחבי המניע הנעה קדמית.
ניתן היה לחבר את המכונית לשקע רגיל של 120 וולט בצפון אמריקה לטעינה.
בשנת 2003 החלה חברת רנו למכור את Elect'road, גרסה היברידית נטענת לרנו קנגו, הרכב המסחרי הפופולרי שלה, באירופה.
בנוסף למנוע שלו, הוא יכול הרכב להיות מחובר לשקע רגיל ולהיטען לטווח של 95% בתוך כארבע שעות.
לאחר מכירת כ-500 כלי רכב, בעיקר בצרפת, נורווגיה ובריטניה, תוכננה Elect'road מחדש בשנת 2007.
עם זמינותם של כלי הרכב ההיברידיים ועליית מחירי הדלק בארצות הברית החל מסביבות 2004 גדל העניין בקונספט ההיברידי הנטען.
בשנת 2006, הן טויוטה והן ג'נרל מוטורס הכריזו על תוכניות להיברידי נטען.
פרויקט Saturn Vue של ג'נרל מוטורס בוטל, אך הרכב של טויוטה אושר לשימוש בכבישים ביפן בשנת 2007.
בשנת 2007 הודיעה יצרנית הרכב הסינית BYD Auto, שהיא בבעלות יצרנית הסוללות הגדולה בסין, כי תשיק את הרכב PHEV-60 בסין במחצית השנייה של 2008. BYD הציגה אותה בינואר 2008 בתערוכת הרכב של דטרויט.
הרכב התבסס על מכונית ה-F6 הבינונית של BYD, הוא משתמש בסוללות מבוססות ליתיום ברזל (LiFeP04) במקום בסוללות ליתיום, וניתן היה להטעין אותו עד 70% מהקיבולת תוך 10 דקות.
בשנת 2007 השיקה חברת פורד את היברידית הנטענת הראשונה שלה, שייצרה צי של 20 רכבי הדגמה עבור חברת "אדיסון דרום קליפורניה".
כחלק מתוכנית הדגמה זו, פורד פיתחה גם את רכב השטח ההיברידי הנטען הראשון, שנמסר ביוני 2008.
ב-15 בדצמבר 2008 החלה BYD Auto למכור את ה-F3DM שלה בסין, והפכה להיברידית הנטענת הראשונה בייצור סדרתי שנמכרה בעולם, אם כי בתחילה הייתה זמינה רק ללקוחות ארגוניים וממשלתיים.
המכירות לקהל הרחב החלו בשנזן במרץ 2010, אך מכיוון שמחיר ה-F3DM היה כמעט כפול ממחיר המכוניות המופעלות על דלק קונבנציונלי, BYD קיבלה סבסוד מהממשלה המקומית כדי להפוך את מחיר הרכב ללתחרותי עבור הקונים.
טויוטה מסרה 600 רכבי "פריוס פלאג-אין" באירופה ובצפון אמריקה בשנים 2009 ו-2010.
וולוו בנתה שתי גרסאות הדגמה של היברידיות נטענות של וולוו V70 בשנת 2009 אך לא המשיכה בייצור.
ה-V60 ההיברידית הנטענת הושקה בשנת 2011 והייתה זמינה למכירה.
ג'נרל מוטורס השיקה רשמית את שברולט וולט בארצות הברית ב-30 בנובמבר 2010, והמשלוחים הקמעונאיים החלו בדצמבר 2010. הרכב הושק תחת המותג של אופל / ווקסהול אמפרה באירופה בין סוף 2011 לתחילת 2012.
טויוטה פריוס פלאג-אין הושקה ביפן בינואר 2012, בארצות הברית בפברואר 2012, ובאירופה בסוף יוני 2012. פורד C-Max Energi הושקה בארצות הברית באוקטובר 2012, [62] וולוו V60 Plug-in Hybrid בשוודיה בסוף 2012.
בדצמבר 2014 הכריזה BMW כי הקבוצה מתכננת להציע גרסאות היברידיות נטענות של כל דגמי מותג הליבה שלה באמצעות טכנולוגיית eDrive שפותחה עבור רכבי סדרת BMW i (BMW i3 ו-BMW i8).
מטרת החברה היא להשתמש בטכנולוגיית ההיברידיות הנטענות כדי להמשיך ולהציע כלי רכב בעלי ביצועים גבוהים תוך הפחתת פליטות פחמן דו-חמצני מתחת ל-100 גרם לק"מ.
בזמן ההכרזה יצרנית הרכב כבר בדקה אב-טיפוס היברידי נטען של סדרה 3. הדגם הראשון שהיה זמין למכירות קמעונאיות היה BMW X5 eDrive 2016, עם גרסת הייצור שנחשפה בתערוכת שנחאי 2015.
לרכב היברידי נטען יש פוטנציאל להיות יעיל יותר מרכב היברידי רגיל, מכיוון שהשימוש המוגבל יותר במנוע הבעירה הפנימית שלו עשוי לאפשר שימוש במנוע קרוב יותר ליעילותו המרבית.
היעילות שמושגת בפועל תלויה בגורמים שונים בהם יכולת טעינת / פריקת הסוללה, בקר המנוע והמנוע עצמו, באופן השימוש ברכב ובהזדמנויות הטעינה באמצעות חיבור לרשת החשמל.
כל קילוואט שעה של קיבולת סוללה בשימוש מחליף 190 ליטר של דלק בשנה (בנזין או סולר).
מחקר שפורסם בשנת 2014 על ידי חוקרים מאוניברסיטת למאר, אוניברסיטת המדינה של איווה והמעבדה הלאומית לאנרגיה השווה את עלויות התפעול של רכב היברידי נטען בטווחים חשמליים שונים (10, 20, 30 ו-40 מייל) עם רכבי בנזין קונבנציונליים והיברידי רגיל.
בהתחשב בכלי רכב שונים, תקופות החזר שונות, ברמות פריסת תשתית טעינה שונות ומחירי הבנזין.
רכב היברידי נטען חוסך כ-60% בעלויות האנרגיה, בהשוואה לרכבי בנזין קונבנציונליים ו-40% בהשוואה לרכב היברידי רגיל.
עם זאת, עבור נהגים שנוסעים למרחקים ארוכים באופן יומי, כלי רכב היברידיים רגילים עם טווח של 40 מייל (64 ק"מ) עשויים להיות אפילו בחירה טובה יותר מאשר רכב היברידי נטען, במיוחד כאשר חסר תשתית טעינה ציבורית ביעד הנסיעה.
קשה להצדיק את העלות המצטברת של הסוללה של רכב היברידי נטען עם סוללות גדולות בהתבסס על החיסכון המצטבר של עלויות התפעול שלו, אלא אם כן מוצע סבסוד עבור הרכב ההיברידי הנטען בעל הסוללה הגדולה.
כאשר מחיר הבנזין עולה מ-4 דולר לגלון ל-5 דולר לגלון, מספר הנהגים שנהנים מסוללה גדולה יותר עולה משמעותית.
אם מחיר הדלק הוא 3 דולר, רכב היברידי נטען בטווח של 10 מייל (16 ק"מ) היא האופציה הזולה ביותר גם אם עלות הסוללה היא 200 דולר לקוט"ש.
ההשפעה של כלי רכב עם הנע היברידי נטען על פליטת גזי חממה היא מורכבת.
כאשר הם פועלים במצב חשמלי לחלוטין הם אינם פולטים מזהמים ממערכת הפליטה שלהם לאוויר בסביבת הרכב, אך בחישוב הכולל של התרומה לגזי החממה יש לקחת בחשבון את מקור החשמל המשמש לטעינת הסוללות היות שפליטת זיהום האוויר מועברת לארובת תחנת הכוח, כך שמידת התועלת תלויה גם בדלק ובטכנולוגיה המשמשים לייצור החשמל.
מנקודת המבט של ניתוח מחזור חיים מלא, החשמל המשמש לטעינה של הסוללות חייב להיות מיוצר ממקורות פליטה אפסיים כגון: אנרגיה מתחדשת (למשל אנרגיית רוח, אנרגיה סולארית או הידרואלקטריות) או מתחנת כוח גרעינית כדי שרכב היברידי נטען יהיה כמעט בלי או עם אפס פליטת מזהמים.
מאידך, כאשר הרכב ההיברידי הניטען, נטען ממקור חשמל שיוצר באמצעות פחם, בדרך כלל ייווצרו במחזור חיים מלא יותר גזי חממה מאשר בכלי רכב עם מנוע בעירה פנימית.
במקרה של רכב חשמלי היברידי נטען, כאשר הוא פועל בעזרת מנוע הבעירה הפנימית, פליטות גזי החממה ממערכת הפליטה נמוכים יותר בהשוואה למכוניות קונבנציונליות בגלל צריכת הדלק הגבוהה יותר שלהם.
היגור פליפה וידאל (בפורטוגזית: Higor Felipe Vidal; נולד ב-26 בספטמבר 1996 בקמפו לרגו שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת אנאגניסי קרדיצה מהליגה היוונית השנייה.
וידאל גדל במחלקות הנוער של פרנה ולונדרינה.
בשנת 2016 הגיע אל פאס יואנינה מליגת העל היוונית.
ב-24 בספטמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד פלטניאס במסגרת המחזור החמישי בליגה לעונת .
ב-1 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על קרקירה במסגרת המחזור השישי בליגה.
הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות, בהן ערך 48 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.
ב-21 במאי 2019 שוחרר מהמועדון.
ב-20 באוגוסט 2019 חתם וידאל בז'לגיריס וילנה מליגת העל הליטאית.
ב-27 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 5-1 על נבז'יס במסגרת הגביע הליטאי.
ב-31 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 4-0 על פלאנגה במסגרת המחזור ה-22 לעונת .
בסך הכל הוא ערך 11 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-10 באוגוסט 2020 חתם וידאל בהפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית.
ב-31 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד הפועל עפולה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2020/2021. ב-7 בספטמבר הבקיע את שערו היחיד במועדון, בניצחון 2-0 על הפועל ראשון לציון במסגרת המחזור השני בליגה.
בסך הכל ערך 28 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-13 במאי 2021 נפגע ביתו מפגיעה ישירה של רקטה ששוגרה מרצועת עזה במהלך מבצע שומר החומות.
לקראת עונת חתם וידאל באנאגניסי קרדיצה מהליגה היוונית השנייה.
הִיבִּיסְקוּס סִינִי (שם מדעי: Hibiscus rosa-sinensis) הוא מין שיח או עץ קטן ירוק-עד בסוג היביסקוס, המונה 241 מינים, ממשפחת החלמיתיים.
הוא נפוץ ברחבי העולם ובמיוחד באזורים הטרופיים והסובטרופיים כצמח נוי וגינון עם תתי זנים ומכלואים שונים ומרובים במגוון צורת פרחים וצבעים.
מוצאו אינו ברור, וישנן השערות שונות.
אחת מהן, שהוא גדל בבר בתחום רפובליקת ונואטו, שהיא מדינת איים קטנה בדרום מערב האוקיינוס השקט.
מאפייניו הבולטים הם: 1. פרחים גדולים ומרשימים על פי רוב אדומים עם לוע רחב וכהה; 2. צינור אבקנים ארוך מעלי הכותרת (בשונה מהיביסקוס סורי) 3. עטיף שלישי, שקרוי גביעון, עוטף את הגביע בדומה למינים רבים במשפחת החלמיתיים.
היביסקוס סיני הוא שיח או עץ קטן ירוק-עד (מותנה באקלים), גובהו 1 עד 3 מ' לעיתים עד 5 מ'.
ענפים צעירים הם מעוגלים, גמישים ומכוסים בדלילות בשערות כוכביות (רב-תאיות), שמאפיינות את משפחת החלמיתיים, או פשוטות.
ניתן לראות ענפים, שכל עליהם נשרו, מלבד אלה שנותרו בקצה הענף.
הסתעפות הענף יכול שתהיה מהמפרקים החשופים.
לאורך הענפים על המפרקים מצויות בליטות.
הבליטות הן שיירים מבסיסי העלים והפרחים, שנותרו לאחר התנתקותם (abscission) מן הענף.
בליטות אלו מתכסים בהמשך בשכבת מגן.
ההתנתקות מתרחשת באזור רקמת הניתוק הממוקמת בבסיס העלה הנראה כחריץ רדוד או הודות לשינוי בצבע האפידרמיס.
העלים מסורגים, פשוטים, וצבעם ירוק בהיר בצעירותם וירוק כהה בבגרותם.
הפטוטרות הן בדרך כלל כדי 1/3 מאורך הטרף (5 עד 20 מ"מ) ופלומתיים לאורך החריץ שבצד העליון שלהן, דהיינו עם שערות דקות, בדרך כלל מתפתלות ולפעמים ארוכות ורכות.
הלוואים נשירים, שעירים, דקים, ישרים עד אזמליים, ואורכם 5 עד 12 (15) מ"מ (ראה תמונה בגלריה).
הטרפים של העלים סגלגלים רחבים או צרים, ואינם מחולקים לאונות או לעיתים רחוקות מאוד מחולקים לאונות.
בסיס הטרף מעוגל או דמוי יתד, שפתו משוננת או חרוקה בחלק העליון של הטרף וקודקודו חד או מתחדד.
הטרפים דקים, קשים מעט, וקירחים או בעלי שערות על העורקים בצד התחתון.
5 עורקים יוצאים מנקודה אחת בבסיס הטרף, ככף יד.
צופן נמצא בצד התחתון על העורק האמצעי ליד הבסיס (ראה תמונה משמאל).
התפרחות הן של פרחים בודדים, היוצאים מחיק העלים (ראה תמונה בגלריה).
הפרחים גדולים וראוותנים, נכונים, רגלים או כפולי כותרת (מלאים), דו-מיניים עם שחלה עילית.
הם צומחים בודדים מחיקי העלים בקצות הענפים על עוקץ ארוך.
הפרח בן 5 עלי גביע, 5 עלי כותרת, 5 צלקות ואבקנים רבים ובנוסף גביע הפרח עטוף בגביעון בן 6 עד 7 עלים.
הפרח הבודד נפתח בשעות הבוקר וקמל בערב של אותו יום, ועל כן, הפרחים משאירים רושם שהם נסגרים בלילה.
עוקץ הפרח, שאורכו 3 עד 7 ס"מ, מכוסה בדלילות בשערות כוכביות או כמעט קירח.
לעוקץ הפרח מפרק בחלקו העליון המהווה את אזור הניתוק של הגביע מן העוקץ.
מקום החיבור הוא מקום הניתוק.
המצעית מעוגלת, ויש עליה שכבות תאים היוצר את אזור הנתוק של עלי הכותרת.
הגביעון, שעוטף את הגביע, מורכב מחפים צרים, מפורדים, קצרים יותר מאונות הגביע וקודקודם קהה או חד.
מספרם של החפים 6 עד 7, אורכם 3 עד 22 מ"מ ורוחבם משתנה באותו הפרח.
החפים קירחים או מכוסים בפלומה של שערות כוכביות, ושפתם ללא ריסים.
הגביע דמוי פעמון עם 5 אונות סגלגלות עד אזמליות, שמכוסות בדלילות בשערות כוכביות.
אורכו של הגביע, כ-2 עד 3 ס"מ, כחצי עד שלושה רבעים מאורך הפרח.
הכותרת בצורת משפך עד גלגלית ובסיסה מתאחה עם צינור האבקנים.
עלי הכותרת בדרך כלל אדומים, לפעמים ורודים, לבנים או צהובים (או בצבעים אחרים במשתלות ובגננות) ובדרך כלל כהים יותר בבסיסם.
חמשת עלי הכותרת, שאורכם 6 עד 10.5 ורוחבם 4 עד 6.5 ס"מ, חופפים האחד את השני בכיוון השעון או הפוך.
עלי הכותרת הם סגלגלים רחבים עד צרים ובסיסם מתחדד.
שפת עלה הכותרת תמימה או חרוקה ולרוב גלונית.
שטח העלה שעיר בעדינות בצדה התחתון ובעיקר במקומות חשופים בניצן (בפקע).
הצופנים נמצאים על עלי הכותרת בסמוך לבסיסם.
האבקנים מרובים, בלי שערות, אורכם 4 עד 8 ס"מ, זיריהם מאוחים האחד עם השני ויוצרים את צינור האבקנים.
החלק החופשי של הזירים והמאבקים, שאורכו 3 עד 9 מ"מ, יוצא מחצי אורכו ומעלה של צינור האבקנים.
המאבקים דמוי כליה, בני לשכה אחת (סימן היכר), הזיר מחובר לגב המאבק.
הם נפתחים בראשם (לאורכם) ואבקתם צהובה (ראה תמונה משמאל ובגלריה).
צינור האבקנים, בדרך כלל צבעו אדום ולרוב ורוד או לבן, אורכו 6.5 עד 11.5 ס"מ, צורתו ישרה או מעוקלת מעט.
הוא מעורה בבסיסו בכותרת ומקיף את השחלה ואת עמוד העלי.
עמוד העלי מפוצל ל-5 זרועות ארוכות מפושקות, שצבען אדום, ורוד או לבן, אורכן 6 עד 25 מ"מ עם שערות בולטות.
5 הצלקות דמוי דיסק, בדרך כלל אדמדמות ולפעמים צהובות זהב (ראה תמונה בגלריה).
הפרי הלקט יבש, שמיוצר לעיתים רחוקות, חום, סגלגל, אורכו 2.5 עד 3 ס"מ, קודקודו מעוגל.
הזרעים (חונטים לעיתים רחוקות) צבעם חום כהה עד שחור בצורת כליה, אורכם 5 מ"מ ושעירים קלות.
הוא מתאים לשתילה בשמש מלאה או בצל למחצה ברוב אזורי הארץ, למעט בהרים הגבוהים, ומתאים לכל סוגי הקרקע.
הוא עמיד לגיר ולרמת מליחות נמוכה.
הוא רגיש לקרה ולשרב ולכן לא מתאים לגידול בהרים הגבוהים.
היביסקוס סיני מהיר צימוח, זקוק להשקיה מסודרת במיוחד בקיץ או בעת עצירת גשמים ממושכת בחורף.
גיזומים וקיטומים מומלצים בקיץ ונחוצים כדי לשמור על מבנה צפוף ופריחה שופעת.
המזיקים העיקריים של ההיביסקוס הם כנימת עש הטבק וכנימת עלה הדלועיים.
להיביסקוס סיני זני תרבות במגוון צבעים וצורות, המשמשים כצמחי נוי.
היבשת התחתית הוא שם נפוץ לאזור המטרופולין של העיר ונקובר הממוקם במחוז קולומביה הבריטית שבקנדה.
נכון לשנת 2011, חיו באזור היבשה התחתית 2,590,921 תושבים (59% מכלל אוכלוסיית קולומביה הבריטית).
16 מתוך 30 המחוזות המאוכלסים ביותר של קולומביה הבריטית ממוקמים באזור יבשת התחתית.
היברטופטרוס (שם מדעי: Hibbertopterus) הוא סוג נכחד של עקרב ימי אמפיבי אשר התקיים בין הדבון לקרבון פנסילבני שלפני 387.7 עד 323.2 מיליון שנה מימינו.
סוג זה תואר לראשונה ב-1959 בידי החוקר (Erik Norman Kjellesvig-Waering) ונקרא לכבוד החוקר סמואל היברט-ווייר , אשר תיאר את הסוג לראשונה אך שייך אותו לסוג יוריפטרוס.
משמעות השם היא מיוונית עתיקה הוא: "בעל הכנף של הירברט".
המאובנים שלו התגלו בבלגיה, סקוטלנד וארצות הברית של הדבון ובסקוטלנד, אירלנד, צ'כיה ודרום אפריקה של תחילת הקרבון.
לפי הממצאים שלו נראה שהיה גדול מאוד, באורך של 180 עד 200 ס"מ.
לפי ממצא מדרום אפריקה הוא הגיע לאורך 2.5 מטרים, מה שהופך אותו לאחד מהגדולים שבבני קבוצתו ובין פרוקי-הרגליים מעולם.
עם זאת מרבית המדדים שלו נעו יותר בטווח של 1.6 מטר או פחות.
גם רוחבו הגיע ל-65 ס"מ והוא היה בעל שריון עגלגל ועבה, מזכיר מעט את שריון סרטני הפרסה המודרניים.
המבנה שלו רמז שחי אולי לזמן קצר על החופים, כשהוא שימר חמצן מומס בזימים ואולי היה בעל ריאות פרימטיביות, איתם חי לזמן קצר על היבשה באזורים לחים.
עם זאת הוא היה חסר את ה"כנפיים" הארוכות של קרוביו והיה בעל בטן קצרה ומעוגלת יותר.
ככל הנראה הוא סינן פלנקטון מקרקעית הים או ארב לטרף שאותו תפס עם צבתותיו.
היבר מאנינג ולס היה פוליטיקאי ובנקאי אמריקאי שכיהן כמושל יוטה הראשון ודמות מפתח בעיצוב המדינה החדשה שהתקבלה לארצות הברית.
ולס נולד בסולט לייק סיטי ב-11 באוגוסט 1859, בנם של דניאל ה.
הוא צאצאם של שניים ממושלי קולוניית קונטיקט לשעבר, תומאס ולס וג'ון ובסטר.
אביו היה דמות בולטת בכנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים וכיהן כראש עיריית סולט לייק סיטי.
ולס, מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית.
היבר ולס למד בבתי הספר של סולט לייק סיטי, סיים את לימודיו באוניברסיטת יוטה ב-1875 ולאחר מכן השתלב בעולם הבנקאות ובשלטון מקומי.
ולס היה מנהל "חברת יוטה לחסכון ונאמנות" ודירקטור בבנק המדינתי של יוטה.
הוא גם היה פעיל בחייה האזרחיים של סולט לייק סיטי, כולל חברות במועדון הגברים "אלטה", פעלתנות בארגון "בני המהפכה האמריקאית" ו"בני חלוצי יוטה".
לאחר ששימש כסגן מתעד העיר ומבקר העירייה ג'ון תומאס קיין, ולס מילא תפקיד זה בעיריית סולט לייק סיטי מ-1882 עד 1890, וב-1887 היה מזכיר הוועידה החוקתית של טריטוריית יוטה.
הוא נבחר לכהונה במועצת העבודות הציבוריות של העיר ב-1890 וב-1893. ב-1892 התמודד לא הצלחה לראשות העירייה.
בשנת 1895 היה ציר בוועידה שניסחה את חוקת המדינה, מה שהביא לקבלתה של יוטה כמדינה ה-45 בארצות הברית.
ב-1895 ניצח ולס את יו"ר המפלגה הרפובליקנית של יוטה, צ'ארלס קריין, ואת מושל הטריטוריה לשעבר ארתור לויד תומאס בבחירות למועמדות הרפובליקנית לתפקיד מושל יוטה.
בבחירות הכלליות גבר על ג'ון תומאס קיין , מועמד המפלגה הדמוקרטית.
ולס נבחר לתקופת כהונה בת חמש שנים, אשר נקבעה לתקופה זו כדי לקבוע בחירות אחת לארבע שנים בשנים זוגויות החל משנת 1900. ב-1900 נבחר מחדש לכהונה בת ארבע שנים, והביס את המועמד הדמוקרטי ג'יימס מויל.
ולס, שהושבע לתפקידו בגיל 36, הוא האדם הצעיר ביותר שכיהן כמושל יוטה.
כהונתו הראשונה של ולס עסקה בהרכבה ובארגון של ממשלת המדינה החדשה, כולל מיסוד הרשות השופטת ומחלקות הרשות המבצעת.
דאגה מתמשכת לגבי זמינות המים הן לחקלאות והן לאוכלוסייה הגדלה בהתמדה הובילה בשנת 1897 לחקיקת החוקים הראשונים ביוטה הנוגעים להשקיה ולזכויות מים.
ולס גם היה תומך בהקמת המוסד הלימודי "Branch Normal School" להכשרת מורים, שהפך מאוחר יותר לאוניברסיטת דרום יוטה.
בנוסף, הוא תמך ביצירת הארגון הראשון במימון המדינה לתמיכה באומנויות, שהפך בסופו של דבר למועצת האומנויות של יוטה.
במהלך כהונתו הראשונה קיבלה המדינה מהממשלה הפדרלית של ארצות הברית אדמות פדרליות של הבסיס הצבאי פורט דאגלס למען הקמת אוניברסיטת יוטה.
מקוויקר כמפקחת המדינתית על הוראה ציבורית, ובכך נהייתה לאישה הראשונה שמילאה תפקיד ציבורי במדינה.
בשלהי כהונתו השנייה התכוון להתמודד אל הסנאט של ארצות הברית, אך ויתר על כך לבקשתו של חבר הקונגרס ג'ורג' סאת'רלנד, שלבסוף נבחר לסנאט.
ב-1904 התמודד ולס לתקופת כהונה הנוספת כמושל אך הפסיד את מועמדות המפלגה הרפובליקנית לג'ון כריסטופר קטלר.
לאחר הפסדו בבחירות המקדימות שב לעסוק בבנקאות ולתפקידיו בעיריית סולט לייק סיטי.
בערוב ימיו היה עורך-שותף של העיתון "Deseret News".
הוא נטמן בבית העלמין של סולט לייק סיטי.
חברת הספרים "היברו" (בתרגום לעברית: "עברית"; באנגלית: Hebrew Publishing Company) הייתה הוצאה לאור יהודית-אמריקאית, שפעלה בניו יורק.
החברה פרסמה מגוון סידורים בעברית וכתבים דתיים נוספים, לצד פרסומים רבים ביידיש.
החברה נוסדה בראשית המאה ה-20 באיסט סייד של ניו יורק, ובמשך למעלה מארבעים שנה פעלה במבנה ששימש בעבר כמשכן "הבנק של ארצות הברית".
החברה שהקדימה את חברת "היברו" נוסדה בשנת 1883 בשם "רוזנבאום וורבלובסקי".