tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
2013 "אוצר: יונה פישר", אוסף מוזיאון אשדוד לאמנות.
2016 זה האיש:ישו באמנות הישראלית, מוזיאון ישראל.
2019 גוף ראשון יחיד, מוזיאון אשדוד לאמנות.
פסלי חוץ, מייצגים ופרויקטים מיוחדים
1972 "קברים בוערים", מיצג, ים המלח.
1973 "ויה דולורוסה", מיצג, יריד אמנות בינלאומי, ירושלים.
1978 "Breakthrough", יריד אמנות בינלאומי, תל אביב-יפו.
"על המצב הפוליטי", גלריה הקיבוץ, תל אביב-יפו.
"בריכה ורודה", בית האמנים, ירושלים.
1979 "Art Therapy", מיצג, בית האמנים, תל אביב-יפו.
"שנת היונה", מיצג תל חי 80, מפגש אמנות בת זמננו.
"שמחות", מיצג, מוזיאון ת"א לאמנות, תל אביב-יפו.
1982 "דרך הייסורים של קליין", מיצג, מוזיאון ישראל, ירושלים.
1984 "סנפרוסט", גג מוזיאון הלנה רובינשטיין, תל אביב-יפו.
1985 "המירוץ לשלום של מוטי מזרחי", נווה שלום.
"הכבוד האבוד של מזרחי", דיזנגוף סנטר, תל אביב-יפו.
1986 "קינת המלאכים", גג בנק דיסקונט, רמת אביב, תל אביב-יפו.
1988 "בוקר טוב חיפה", חזית מוזיאון חיפה.
1989 "עמוד, בורג וברווזים", כיכר מסריק,תל אביב-יפו.
"מורדוך", פסל חוץ, בנין מרכזים, הרצליה.
1992 "מלאך השלום", בית דני, שכונת התקווה, תל אביב-יפו.
"נשיקה מזרחית", מגדל האופרה, תל אביב-יפו.
"נפילת המוזות", מגדל האופרה, תל אביב-יפו.
"בוקר טוב רחובות", תחנה מרכזית, רחובות.
2001 סרט תיעודי "לא בדיוק מזרחי", בימוי עמית גורן, הפקת ערוץ שמונה.
2011 "הרצל פוגש את הקיסר ווילהלם השני בשערי מקוה ישראל", מקוה ישראל.
המדרשה למורים לאמנות, רמת השרון
1976 - פרס ביאטריס קולינר לאמן ישראלי צעיר, מוזיאון ישראל, ירושלים
1987 - פרס מוזיאון תל אביב ובנק דיסקונט לאמן ישראלי
1987 - פרס סנדברג לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים
1987 - פרס קרן התרבות אמריקה-ישראל
1997 - פרס עידוד היצירה, משרד החינוך והתרבות
2001 - פרס קרן דן סנדל ומשפחת סנדל לפיסול, מוזיאון תל אביב לאמנות
2002 - פרס שר המדע התרבות והספורט.
2003 פרס סנדלר לפיסול, מוזיאון ת"א לאמנות, תל אביב.
2024 פרס מפעל חיים של משרד התרבות והספורט בתחום האמנות הפלסטית.
מוטי קסטל (נולד ב-ל' בחשוון תשנ"ב, 7 בנובמבר 1991) הוא עיתונאי חרדי ישראלי.
הכתב הפוליטי בערוץ ערוץ 14.
מרדכי (מוטי) קסטל (קסטלניץ) נולד וגדל בירושלים, ולו תשעה אחים.
אימו היא נכדתו של הרב אשר פריינד.
למד בתלמוד תורה וישיבה קטנה, בוגר ישיבת קול תורה.
בתחילת דרכו כתב טורים פובליציסטיים במספר אתרים ושבועונים.
במגפת הקורונה, החל לבקר בהפגנות בבלפור.
הוא החל לצלם והעלה לעמוד הפייסבוק שלו תיעודים מהמקום ובעקבות כך בועז גולן תיווך בינו לבין ערוץ ערוץ 14 ובספטמבר 2020 החל את עבודתו בערוץ ככתב, וכמגיש לעיתים בתוכניות "ישראל הבוקר" ו"עשרים בלייב", ולאחר מכן ככתב פוליטי של ערוץ 14.
באוקטובר 2020 פרסם תיעוד בו נראה מפקד תחנת המשטרה לב הבירה בירושלים, נצ"מ שימי מרציאנו מכה נער חרדי.
בעקבות כך הוגש כתב אישום.
בינואר 2021 פרסם את הפלגיאט בעיתון 'המודיע', בו העיתונאי מנחם גשייד העתיק בתדירות גבוהה, מכותבים ועיתונאים ישראלים מובילים.
בדצמבר 2021 פרסם את הפיכת מעונו הפרטי של נפתלי בנט ברעננה, למעון הרשמי של ראש הממשלה, וכן כי למקום לא הוצאו היתרי בנייה כמתחייב.
באפריל 2022, בתשובה לשאלת קסטל, אישר בנט כי ביתו הוא מעון ראש הממשלה הרשמי, בעוד שמשטרת ישראל הגבילה את ההפגנות ליד ביתו בטענה שזהו ביתו הפרטי ולא המעון הרשמי.
באוגוסט 2023 פרסם תכתובות בהן מספר אנשי עסקים קראו לאנשי עסקים אחרים להימנע מלפרסם בערוץ 14.
בשנת 2025, לאחר איום בתביעת דיבה, קסטל התנצל בשידור בפני כתב ערוץ 12 ערד ניר על כך שטען טענת שווא שיש לו קשרים עסקיים עם מדינת קטר.
מרדכי (מוטי) עדן (במקור: אוסטרייכר; 1951 – 6 ביולי 2023) היה עיתונאי ישראלי.
שימש כתב צפון בקול ישראל, והיה מנהל הערוץ הראשון בשנים 2003–2006.
התגייס לצה"ל במאי 1969 ואת שירותו עשה בסיירת שקד.
אחר כך, למד תיאטרון ויחסים בינלאומיים.
בתום לימודי האוניברסיטה, השתתף בקורס לכתבים ועורכים ברשות השידור.
עדן שימש כתב מטעם "קול ישראל" ו"הערוץ הראשון" במלחמת לבנון הראשונה.
בהמשך, היה ראש מערכת חיפה והצפון של הערוץ.
בשנת 2003 נבחר לנהל את "הערוץ הראשון", לאחר שלוש שנים ללא מנהל קבוע לערוץ הטלוויזיה.
הוא שימש בתפקיד במשך כשלוש שנים ובסוף שנת 2006, פרש מעבודתו ברשות השידור, אך המשיך לעבוד בתחום העיתונות כפרילנסר.
עדן היה אחד העיתונאים היחידים שראיינו את הרבי מלובביץ' בראיון אישי.
במהלך הראיון דיבר הרבי בעברית על נושאים אקטואליים כמו יהודה ושומרון ועולם התקשורת.
מאז שמונה לשמש ככתב "קול ישראל" בצפון, בשנת 1982, עדן התגורר בנהריה.
לאחר 31 שנים בעיר הצפונית, עבר להתגורר בכפר יונה, כדי להיות סמוך לילדיו ונכדיו.
עדן נפטר, כתוצאה ממחלה, ב-6 ביולי 2023, ונקבר בבית העלמין בכפר יונה.
היה נשוי לתמר, אב לשניים וסב.
בתו שירה היא עיתונאית, יוצרת תוכן, תסריטאית ושחקנית.
מוטי פליטר (נולד ב-30 במאי 1972) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן הימני.
בנו ניב פליטר משחק בהפועל באר שבע.
פליטר התחיל את הקריירה שלו בהפועל בת ים ועלה לבוגרים עת ששיחקה בליגה א'.
היה שותף לעלייה של המועדון לליגה הארצית ושיחק בה שנתיים.
בקיץ חתם בהפועל תל אביב מהליגה הראשונה.
ב-30 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד מכבי יפו.
ב-17 בפברואר 2006 הורחק בהפסד 4-3 למכבי חיפה.
את עונת התחיל בהפועל ואף רשם 4 הופעות בגביע האינטרטוטו ובאוגוסט חתם בצפרירים חולון.
ב-24 באוגוסט הבקיע בבכורה שלו בצפרירים בניצחון 0-2 נגד הפועל כפר סבא.
היה שותף לירידה של צפרירים לליגה השנייה בסיום עונה, אך גם לחזרה שלה לליגה הראשונה כעבור עונה.
בקיץ חתם בבית"ר שמשון תל אביב במדיה שיחק שלוש שנים בסיומן פרש מכדורגל.
בקיץ חזר מפרישה וחתם במכבי קביליו יפו מליגה ג'.
מוטי ספיישל הייתה להקת גל חדש גרמנית, שהוקמה בשנת 1981 בהמבורג, על ידי נגן הגיטרה הדני נילס טוקסן, הקלידן הרומני מיכאל קרצו, הבסיסט/סולן מנפרד "ת'ייסי" ת'יירס והמתופף ריינהרד "דיקי" טארך.
לכל החברים היה ניסיון קודם בתור נגני אולפן או בתור מוזיקאים בתחומים שונים בעולם המוזיקה.
ת'יירס החליט על שם הלהקה לאחר שביקר במסעדה הודית בלונדון יחד עם האמן הגרמני-ישראלי מוטי ארגמן, שם אכלו את המנה "המיוחדת" (החריפה במיוחד) של הבית.
על אף שהסינגל הראשון שלה, "Stop!
Girls Go Crazy", לא דורג במצעדים, הבא שיצא אחריו, "Cold Days, Hot Nights", היה להיט באירופה, והגיע למקום השלישי בגרמניה.
הסינגל השלישי "Don't Be So Shy" הגיע למקום התשיעי.
האלבום הראשון של הלהקה, Motivation, הגיע למקום העשרים במצעדים באותה שנה.
מיכאל קרצו עזב את הלהקה כדי להמשיך בקריירת הסולו שלו, ועבודת הפקה עם אמנים שונים, כולל אשתו, זמרת הפופ הגרמנייה סנדרה.
לא אירוע שום דבר חדש עם הלהקה עד שנת 1989, אז יצא סינגל חדש, "In Love We Stand".
האלבום, יחד עם שיר הנושא שלו, "Dancing for Victory" לא שיחזרו את הצלחת קודמו.
כמו כן נוספו שני חברים חדשים: פרנק אדאל – שירה/קלידים ואנדרס מוסברג – בס.
עד אז, טוקסן וטארך היו החברים המקוריים היחידים שעדיין בלהקה.
מיכאל קרצו פיתח מאז קריירה בין-לאומית בתור אמן סולו, משתף פעולה, כותב, מפיק, ובעיקר, כמייסד של אניגמה.
הוא גם הקליט אלבום עם מנפרד ת'יירס בתור קרצו ות'יירס.
אלבומם Belle Epoque יצא ב-1988. מנפרד ת'יירס עדיין לקח חלק בלהקה, ובשנת 2005 השתתף באלבום The Voice of Leonard Bernstein, לצד ליאונרד ברנשטיין, חוסה קאררס וקירי טה קאנאווה, כמו גם מבצעים נוספים אחרים.
יתרה מכך, הוא גם חבר בלהקת שילר .
בשנת 2006, רמיקסים רשמיים של "Cold Days, Hot Nights" (מאת הדי ג'יי/מפיק ארנולד פאלמר) זכו להצלחה מחודשת בגרמניה.
מרדכי (מוטי) מזרחי (נולד ב-3 בדצמבר 1977) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, המשרת כראש חטיבת הלוגיסטיקה באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל).
קודם לכן מילא שורה של תפקידים בחיל הלוגיסטיקה, בין היתר כראש מחלקת הלוגיסטיקה והמבצעים בחטיבת הלוגיסטיקה וכקצין הלוגיסטיקה של פיקוד הצפון.
מזרחי נולד, גדל והתחנך בתל אביב.
למד בתיכון "מקס פיין" במגמת חשמל.
מזרחי התגייס לצה"ל בשנת 1997 ועבר מסלול הכשרה כלוחם בגדוד חרוב.
לאחר מכן יצא לקורס מ"כים חי"ר ומילא תפקידי פיקוד בגדוד כמפקד כיתה, עד לתפקיד רס"פ פלוגת החוד.
ב-2001 עבר מחיל הרגלים לחיל התחזוקה (כיום: חיל הלוגיסטיקה), במסגרתו יצא לקורס קצינים.
שירת כסגן מפקד פלוגת המפקדה בגדוד חרוב ובהמשך התמנה למ"פ מפקדה של גדוד 195 בחטיבה 500. לאחר מכן מונה למ"פ מפקדה של גדוד 13 בחטיבת גולני.
עם סיום התפקיד, יצא ללימודי תואר ראשון.
שירת כקצין הלוגיסטיקה של עוצבת ברעם וכקצין הלוגיסטיקה של עוצבת ברק.
לאחר מכן מונה לקצין הלוגיסטיקה של חטיבת גולני, ובהמשך למפקד מסגרת מתקדם בבה"ד 6, בסיס ההדרכה של חיל הלוגיסטיקה.
בשנת 2015 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לרע"ן לוגיסטיקה בבה"ד 1. בשנת 2016 מונה לקצין הלוגיסטיקה של אוגדת איו"ש, ושירת בתפקיד זה עד קיץ 2018, עד שהתמנה לראש ענף תכנון אופרטיבי בחטיבת הלוגיסטיקה תחת אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה.
בסוף שנת 2019 הועלה לדרגת אל"ם, ומונה לקצין הלוגיסטיקה הפיקודי של פיקוד הצפון, תפקיד שמילא עד קיץ 2022.
בספטמבר 2022, יצא ללימודים כחניך ב (מב"ל - מחזור נ').
עם סיום לימודיו מונה לראש מחלקת לוגיסטיקה ומבצעים בחטיבת הלוגיסטיקה והמבצעים באט"ל.
בדצמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, הועלה לדרגת תא"ל ומונה לראש חטיבת הלוגיסטיקה והמבצעים באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה.
במסגרת תפקידו הורה שלא להעמיד חיילים לדין על אובדן ציוד במהלך הלחימה ברצועת עזה אלא במקרים חריגים.
מזרחי בעל תואר ראשון בלוגיסטיקה ממכללת ספיר, תואר שני במדעי המדינה ותואר שני נוסף ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת חיפה.
בנוסף, מזרחי הוא בוגר המב"ל (המכללה לביטחון לאומי).
מזרחי נשוי למיכל ואב לשלושה ילדים, מתגורר עם משפחתו בהרצליה.
מוטיב באמנות הטקסטיל הוא רכיב קטן בתוך יצירה גדולה יותר.
בתחום הסריגה והקרושה, יוצרים את המוטיבים אחד-אחד ולאחר מכן מחברים אותם יחד ליצירות גדולות, כגון שמיכות אפגניות או צעיפים.
דוגמה נפוצה למוטיב היא "ריבוע הסבתא" ("Granny Square").
ניתן לשנות או לסובב את המוטיבים כדי ליצור ניגודיות, גיוון או צורות חדשות, בדומה לבלוקים בטכניקות טלאים (Quilting).
זאת בניגוד לשיטת ה-"Crazy Quilting", שאינה מבוססת על מוטיבים מוגדרים.
מוטיבים יכולים להיות בכל גודל, אך לרוב הם אחידים בגודלם בתוך אותה יצירה.
הדוגמאות והתכים המשמשים במוטיבים עשויים להשתנות במידה רבה, אך בדרך כלל קיים אלמנט מאחד, כגון מרקם, תבנית תכים או צבע, המעניק ליצירה השלמה ערך אסתטי מוגבר.
מוטיבים עשויים לשמש להנצחת אירועים, להעברת מסרים או להבעת סיסמאות פוליטיות.
דוגמאות לכך הן הבלוקים הבודדים המרכיבים את שמיכת הזיכרון לנפגעי איידס (AIDS Memorial Quilt), השמיכות שיוחסו כביכול למסילת הרכבת המחתרתית (Underground Railroad Quilts) ודוגמת הטלאים "54-40 או מלחמה" ("54-40 or Fight").
"מוטל בן פייסי החזן" (ביידיש: מאׇטל פייסע דעם חזנס) הוא רומן מאת שלום עליכם שהתפרסם בשני חלקים.
הראשון ב־1907 והשני ב־1916. הרומן הוא האחרון שכתב שלום עליכם.
חלקו הראשון עוסק בהווי העיירות היהודיות באירופה ובהגירה מערבה, וחלקו השני מתרחש בארצות הברית, שאליה היגרו גיבוריו.
דרך עיניו התמימות של הילד מוטל שהתייתם מאביו וחוויותיו המשעשעות (לפחות מתוך זווית ראייתו הילדותית), אנו למדים על חיי הקהילה, שאיפותיהם ומצבם הכלכלי והלאומי של היהודים במזרח אירופה לקראת תחילת המאה ה-20, ועל דרך הטלטלות שעברה על אלו שהחליטו להגר לאמריקה, כדי למצוא את דרכם בעולם החדש.
בפרק ה-18 של החלק השני נקטע הספר עקב מותו של שלום עליכם, שעסק בכתיבת הספר עד ארבעה ימים לפני מותו.
על כתיבת פרק זה סיפר שלום עליכם: "אני שוכב לי ושוכב לילה שלם.
לישון אינני יכול, המחשבות טורדות ומציקות...
אומר אני לאמא: למה אני שוכב בבטלה?
עוד היום רחוק, בבקשה הבי לי את העט ואת תיק הנייר, אכתוב לפחות, הכתיבה נעימה הרבה יותר, ובין כה וכה המחשבות מציקות, אינן מניחות לי...
וכך לאט לאט כתבתי פרקים אחדים ממוטל...".
כמרבית ספריו של שלום עליכם, ספר זה נכתב ביידיש, בשם "מאָטל פייסע דעם חזנס".
הוא תורגם לעברית לראשונה בידי י"ד ברקוביץ, חתנו של שלום עליכם.
תרגומים נוספים לעברית יצאו בידי אוריאל אופק בשנת 1976, בידי אברהם יבין בשנת 1999 ובידי אריה אהרוני בתוך סדרת כל כתביו שבהוצאת ידיעות אחרונות.
בשנת 1997, יצא הספר, על ידי הוצאת מאגנס, בלשון המקור במהדורה חדשה, מתוקנת ומלאה, בכתיב מודרני תקני (על פי תקנות ייוו"א).
מבחינה ההגדרה של תורת הספרות, המשפט מהווה דוגמה קלאסית לאוקסימורון - צירוף של שני חלקי משפט שמתנגדים זה לזה לתוך משפט אחד.
מוטיב (בעברית: תֶּנַע) הוא יחידת משמעות (מילה, ביטוי, רעיון, נושא, דמות, חפץ תבנית, רגש, תחושה, בעיה, יסוד), אשר מופיעה מספר פעמים ביצירות אמנות.
המונח מתייחס לשני סוגים של מוטיבים:
מוטיב החוזר בתוך היצירה, ובכך מעצים אותה או מחבר בין חלקיה.
מוטיב החוזר ביצירות שונות – לעיתים אצל אותו יוצר ולעיתים בין יצירות של מספר יוצרים (המשתייכים לאותו הדור או לאותו זרם ספרותי או אמנותי).
במובנו זה, נכתב גם "מוטיף" (Motif).
החזרה על המוטיב נועדה ללמד על חשיבות האלמנט החוזר, ונועדה לגרום לתחושה של מקצב ואחדות ביצירה.
הופעתו החוזרת של המוטיב מראה שיש לאותו רעיון תפקיד מרכזי ביצירה – לעיתים בנוגע למבנה היצירה ולעיתים בתוכנה (אפיון הדמויות, הרעיונות או המסרים).
למוטיב נודע גם תפקיד חשוב בהנעת העלילה, כיוון שעצם החזרה על תופעה כלשהי, יש בה יסוד ידוע וחדש גם יחד – שבהתלכדם, הם מובילים ומניעים את העלילה.
לעיתים מוטיב עשוי לכלול פרטים אשר יקדמו את העלילה ויעצימו את המתח .
סוג אחר של מוטיב הוא מוטיב משהה, אשר מתאפיין בפרטים המשהים את העלילה ועוצרים את התקדמותה, במטרה לגרום לקורא לתהות בנוגע להמשך העלילה ומגבירים את המתח ואת הציפייה להמשיך לקרוא על מנת להגיע לתשובות שמספק הסוף.
עוד סוג של מוטיב הוא חפץ, אירוע, צירוף מילים וכדומה החוזר כמה פעמים ביצירה ומתקשר לתוכן היצירה.
תפקיד המוטיב הוא להדגיש נושאים חשובים ולתרום להעמקת משמעותם
המוטיב מאיר את היצירה ונוצר קשר של משמעות, שהיא מעבר להופעה המקומית של החפץ או הרעיון.
רעיון מרכזי, שחוזר ביצירה מספר פעמים (לעיתים גם כצירוף משני), מארגן את היצירה סביבו ומקדם אותה נקרא "מוטיב מנחה" (leitmotiv).
מוטיב הסעודה ב"סיפור פשוט" של ש"י עגנון, מוטיב אשר קושר בין חלקי היצירה ויוצר השוואה סמויה ביניהן.
בכך המוטיב מעניק ליצירה משמעויות עמוקות.
מוטיב הסעודה מופיע גם בסיפור "האדונית והרוכל" (גם הוא נכתב על ידי עגנון).
זהו מוטיב אשר מעשיר כל יצירה בנפרד, אך גם קושר ביניהן ומעצים אותן יחדיו.
מוטיב הגוזל בשירת חיים נחמן ביאליק – אשר חוזר במספר יצירות וכך מחבר ביניהן.
מוטיב השיבה המאוחרת – אשר חוזר במספר רחב של יצירות ובין יוצרים שונים באודיסיאה של הומרוס וכן בסיפוריו של ש"י עגנון (כמו פרנהיים ווהיה העקוב למישור).
האמנות המוסלמית משופעת במוטיבים של שריגי גפן וכנפיים.
במוזיקה, מוטיב BACH הוא סדרה של התווים סי במול, לה, דו, סי בקר (סי רגיל).
בסימון התווים בגרמנית הסדרה יוצרת את הצירוף B-A-C-H.
איות השם Bach בצורה כזו אפשרי משום שבגרמנית B מציין את הצליל סי במול, ו-H מסמל את הצליל סי בקר.
מוטיב בן ארבעה צלילים זה שימש מלחינים רבים, בעיקר כמחווה ליוהאן סבסטיאן באך.
הדוגמה הראשונה לשימוש במוטיב זה, עם זאת, היא דווקא ביצירה מאת יאן פיטרזון סוולינק, שהקדים את זמנו של באך.
קיימת גם פוגה מתוך פרלוד ופוגה רי"ב 898 על המוטיב, אך לא ברור אם באך אכן חיבר את היצירה.
המוטיב מופיע במתאוס פסיון בחלק מס' 63, בקטע בו המקהלה שרה "באמת בן־אלוהים היה זה", וכן במיסה בסי מינור, בתיבות 1-2 בתפקיד החליל השני (כאשר לה# משמש במקום סי במול, שגובהו זהה).
במקומות אחרים ביצירותיו של באך, התווים B-A-C-H לא מופיעים בעצמם אלא בטרנספוזיציה (רצף תווים באותם מרווחים: סקונדה קטנה בירידה, טרצה קטנה בעלייה, ושוב סקונדה קטנה בירידה).
קיימת פוגה למקלדת בפה מז'ור של אחד מבניו של באך, ככל הנראה יוהאן כריסטיאן באך או קרל פיליפ עמנואל באך, המשתמשת במוטיב.
גם אצל מלחינים בני זמנו של באך ומעט אחריו יש שימוש במוטיב, לדוגמה ביצירתו של תלמידו יוהאן לודוויג קרבס, או מספר פוגות של המלחין יוהאן אנדראס זורגה.
בתחילת המאה ה-19, עת התגלה באך מחדש והעניין ביצירותיו זכה לתחייה, החלו מלחינים שונים להשתמש במוטיב באופן קבוע.
ככל הנראה בשל העובדה שבאך בעצמו השתמש במוטיב בפוגה, השתמשו בו גם מלחינים אחרים בפוגות או ביצירות פוליפוניות אחרות.
להלן רשימת יצירות שבהן בולט השימוש במוטיב BACH, בסדר כרונולוגי:
רוברט שומאן - שש פוגות לעוגב, פסנתר עם דוושות או הרמוניום, אופוס 60 (1845)
פרנץ ליסט - "פנטזיה ופוגה על נושא B-A-C-H", לעוגב (1855, מאוחר יותר עובד לפסנתר)
ניקולאי רימסקי-קורסקוב - וריאציות על BACH, לפסנתר (1878)
מקס רגר - פנטזיה ופוגה על B-A-C-H לעוגב (1900)
פרוצ'ו בוזוני - "פנטזיה קונטרפונטיסטיקה" לפסנתר (1910 - גרסה ראשונה, גרסאות נוספות בשנים 1912 ו-1922)
קארל פיוטי, 1846-1902 Fest-Hymnus אופוס 20 לעוגב סולו
ארתור הונגר - "פרלוד, אריוזו ופוגטה" לפסנתר (1932, מאוחר יותר עובד לתזמורת מיתרים)
פרנסיס פולנק - "אלתורי-וואלס על השם באך" לפסנתר (1932)
אנטון וברן - "רביעיית מיתרים" (1937-38) - שורת הצלילים מבוססת על מוטיב BACH
ז'אן קולת'רד - "וריאציות על BACH" לפסנתר (1952)
ארוו פרט - "קולאז' על B-A-C-H" לכלי מיתר, אבוב, צ'מבלו ופסנתר (1964)
רודולף ברוקי - "מטמורפוזיס B-A-C-H" לכלי מיתר (1974)
מילוש סוקולה - "פסקליה כמו טוקטה על B-A-C-H" לעוגב (1976)
רון נלסון - "פסקליה (מחווה ל B-A-C-H)" להרכב כלי נשיפה (שנות התשעים)
המוטיב מופיע גם לרגע בכמה יצירות אחרות כדוגמת "וריאציות לתזמורת" של ארנולד שנברג (1928-1926) כמו גם ב"רביעיית מיתרים מס' 3" שלו, "הפסיון על־פי לוקאס" מאת קשישטוף פנדרצקי והקדנצה של יוהנס ברהמס עבור הפרק הראשון של הקונצ'רטו לפסנתר מס' 4 מאת לודוויג ואן בטהובן.
דוגמאות נוספות למוטיבים המייצגים "חתימה":
פרנץ שוברט – פה-מי במול-דו-סי עבור F.
בראהמס ושומאן שילבו בכמה יצירות שלהם את המוטו של ידידם הכנר יוזף יואכים,"Frei aber (stets) Froh" (חופשי אך תמיד שמח), או פה-לה במול-פה (F-As-F).
מוטיב זה עומד במרכז הסימפוניה השלישית של בראהמס.
ארנולד שנברג – מי במול-דו-סי-סי במול-מי-סול עבור Schönberg
דמיטרי שוסטקוביץ' – רה-מי במול-דו-סי עבור D.
הנ"ל מתאפשרים משום שבגרמנית מי במול הוא "Es" (נשמע כמו S).
בלה בארטוק – סי-מי-סי-לה או סי-לה-סי-מי עבור Béla Bartók
ג'ון קייג' – דו-לה-סול-מי (CAGE)
מוֹטלי קרוּ (Mötley Crüe) היא להקת גלאם מטאל אמריקאית משפיעה.
הלהקה נוסדה על ידי ניקי סיקס וטומי לי, וחברי הלהקה המקוריים הם ניקי סיקס, טומי לי, וינס ניל ומיק מארס.
הם הצליחו בעיקר בשנות השמונים של המאה העשרים.
מוטלי קרו הוקמה ב-1981 בלוס אנג'לס, לאחר שהבסיסט ניקי סיקס עזב את להקת לונדון, שהייתה גם להקתם הראשונה של סלאש ואיזי סטראדלין מ-Guns N' Roses.
אחד מחבריה של לונדון המליץ לסיקס על המתופף של להקת "סוויט 19", טומי לי.
מיק מארס טוען שהוא המציא את שם הלהקה, לאחר ששמע את אחד מחברי להקתו הקודמת "וייט הורס" מכנה את חברי הלהקה Motley Crew (חבורה מגוונת).
מארס רשם את הכינוי כשהוא מאיית את השם Mottley Krew, והלהקה שהקים עם ניקי סיקס וטומי לי אימצה את השם מאוחר יותר, כשפגשו את מארס בעקבות מודעה שפרסם בעיתון מוזיקה מלוס-אנג'לס.
לשון ההודעה הייתה "רועש, גס, אגרסיבי, בלי שטויות" ותגובתו הראשונה של סיקס הייתה: "אני לא מאמין!
לאחר שהרשים בנגינתו את סיקס ולי, הם נפטרו מהגיטריסט הקודם.
טומי לי פנה אל הסולן וינס ניל, שהיה חברו ללימודים, שסירב בתחילה להיבחן ללהקה והסכים להצטרף רק לאחר התפרקותה של להקתו הקודמת, "רוק קנדי".
הארבעה ניגנו בהוליווד ובלוס-אנג'לס לזמן מה, ופגשו שם את אלן קופמן, המנהל הראשון שלהם.
הסינגל הראשון של הלהקה היה "Stick to Your Guns / Toast of the Town", והאלבום הראשון היה Too Fast for Love, שניהם יצאו באופן עצמאי.
הצלחתה של "מוטלי קרו" בסצנת המועדונים של לוס-אנג'לס (מכרה 20,000 עותקים) הביאה לה חוזה עם חברת התקליטים הגדולה אלקטרה רקורדס, והאלבום הופק והוצא מחדש שנה מאוחר יותר, ב-1982. ההנהלה החדשה כללה את דון מק'גי, שניהל גם את להקת "קיס" מאז הופעת-האיחוד שלהם ב-1996.
מוטלי קרו הייתה להקת שיער הן מבחינת המוזיקה והן מבחינת התדמית וההופעה החיצונית.
הלהקה התפרסמה לאחר שהופיעה ביו.
פסטיבל הלהקה עירבה בין סגנונות ההבי מטאל והגלאם רוק והוציאה מספר אלבומים רבי-מכר בשנות השמונים.
אורח החיים ההרסני של חברי הלהקה כמעט גרם להתפרקותה, החל בתאונת דרכים של וינס ניל ב-1984 וכלה במותו הקליני של ניקי סיקס לאחר מנת יתר של סמים.
הנהלת הלהקה שלחה את כל חבריה לגמילה (חוץ ממארס שנגמל באופן עצמאי) וכולם הפכו נקיים לאחר זמן קצר.
הלהקה הגיעה לשיא הצלחתה ב-1989 כשהאלבום החמישי Dr.
Feelgood הגיע למקום הראשון ברשימת האלבומים הנמכרים בארצות הברית.
אף-על-פי-כן, דון מק'גי פוטר מהלהקה באותה שנה.
בתחילת העשור הלהקה סבלה מירידה בהצלחתה המסחרית בגלל סגנונה שהיה פחות פופולרי ובגלל עזיבתו הזמנית של ניל ב-1992, אף שהאלבום שנשא את שמה מ-1994, עם הסולן החדש ג'ון קוראבי, נמנה עם עשרת האלבומים הנמכרים בארצות הברית.
האלבום לא עמד בציפיות המעריצים וכתוצאה מכך הלהקה ערכה גל של פיטורים של אנשים שעבדו איתה.
לאחר שיחה בין ניל לבין שאר חברי הלהקה, שהתקיימה בתיווך הסוכנים משני הצדדים, הוסכם "להשאיר את האגואים מחוץ לדלת" והלהקה הקליטה את Generation Swine.
האלבום הושפע מלהקות מטאל כמו ניין אינץ' ניילס ופנטרה וכלל חומר כבד יותר עם אלמנטים של פאוור מטאל ונגיעות אלקטרוניות.
רק שלושה אלבומים בארצות הברית נמכרו יותר ממנו, אך האלבום בכל זאת נחשב לכישלון מבחינת המכירות, והלהקה עזבה את חברת "אלקטרה" שלא שיתפה פעולה כראוי לטענתם, והקימה חברת תקליטים משלה בשם Mötley Records.
בשנות התשעים "מוטלי קרו" הייתה כנראה מוכרת יותר בזכות הנשים שנישאו לחברי הלהקה, כשלי התחתן עם פמלה אנדרסון וסיקס עם דונה ד'אריקו, שתיהן שפנפנות - פלייבוי לשעבר וכוכבות סדרת הטלוויזיה "משמר המפרץ".
ניל לא נותר מאחור ונשא לאישה את היידי מרק, נערת-שער בפלייבוי לשעבר.
טרגדיה נוספת פקדה את הלהקה בשנות התשעים, כשבתו של וינס ניל, סקיילר ניל מתה מסרטן ב-1994. ניל ואשתו לשעבר תבעו מאוחר יותר חברת כימיקלים על השלכת חומרים מסרטנים ליד ביתם.
זמן קצר אחר כך טומי לי נשלח לכלא לשישה חודשים, לאחר שהואשם בהכאת אשתו, פמלה אנדרסון.
ב-1998 הסתיים החוזה עם "אלקטרה", מה שהפך את "מוטלי קרו" לאחת הלהקות המעטות בהיסטוריה עם בעלות מלאה על קטלוג ההקלטות המקוריות שלה, וב-1999 הלהקה הפיקה מחדש את כל האלבומים שלה בצירוף דמואים וקטעים נדירים, תחת הכותרת Crücial Crüe.
טומי לי עזב את הלהקה ב-1999 בגלל מתיחות בינו לבין הסולן וינס ניל, והוחלף בידי רנדי קסטילו שתופף בכמה אלבומים של אוזי אוסבורן.
קסטילו מת מסרטן ב-26 במרץ 2002. עמדת המתופף נשארה ריקה, כשהלהקה מפסיקה להקליט לאחר סיבוב ההופעות של 2002 שבו קידמה את אלבומה האחרון, New Tattoo.
המתופפת של להקת הול לשעבר, סמנתה מאלוני, ניגנה עם הלהקה במהלך ההופעות.
במשך שש השנים הבאות, סיקס ניגן בלהקות "58" ו"בריידס אוף דיסטרקשן", טומי לי ב"מת'ודס אוף מייהם" במקביל לקריירת סולו עצמאית, ווינס ניל הופיע על בסיס שנתי, בעיקר בשירי "מוטלי קרו".
מארס נכנס לבידוד ב-2001 כתוצאה מבעיות מחמירות בעמוד השדרה.
ב-2001 יצא לאור ספר אוטוביוגרפי רב-המכר The Dirt, שהציג את סיפורה של "מוטלי קרו" והציג אותה לדור חדש.
הספר נכלל ברשימת עשרת הספרים הנמכרים של העיתון הניו יורק טיימס והפך למבוקש ביותר בקרב רוקרים מכל קצוות העולם.
ספר של טומי לי בשם "Tommyland" יצא ב-2004.
ב-2004 סיקס הודיע שהוא וניל חזרו אל האולפן לשם כתיבת חומרים חדשים, וב-2005 ארבעת החברים המקוריים הודיעו על הופעת איחוד שהחלה בסן חואן, פוארטו ריקו לשם קידום אלבום האוסף הכפול החדש, Red, White & Crüe.
הוא כולל את השירים המקוריים המועדפים על חברי הלהקה וגם שני שירים חדשים וחידוש לשיר קלאסי של הרולינג סטונז, Street Fighting Man.
האלבום הגיע למקום ה-6 במצעד המכירות, והלהקה נאלצה להוסיף עוד 60 תאריכים לסיבוב ההופעות, שהיה אחד מהגדולים של 2005 והפתיע בכך אנשים רבים.
הלהקה הופיעה גם באירוע ההתרמה המפורסם Live 8.
ב-2007 בוצע סבב הופעות נוסף וכן יצא לאור ספרו של ניקי סיקס "יומני הרואין".
ביוני 2008 הלהקה הוציאה את האלבום "Saints of Los Angeles", שהוא אלבום האולפן הראשון שלה מאז "New Tattoo" שיצא בשנת 2000.
בקיץ 2008 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות תחת השם "Crue Fest".
מספר להקות הופיעו יחד עם מוטלי קרו במסגרת פסטיבל "Crue Fest" ביניהן Buckcherry, Sixx A.M, Trapt ו-Papa Roach.
במסגרת סיבוב הופעות זה, חגגה הלהקה 20 שנה לאלבום "Dr.
Feelgood" ואף ניגנה אותו במלואו מידי ערב.
ב-2010 הופיעה הלהקה במסגרת פסטיבל "OzzFest" יחד עם אוזי אוסבורן ורוב הלפורד.
הלהקה המשיכה בסבב ההופעות גם לאורך 2011, כאשר הפעם היא מלווה בלהקות Poison, New York Dolls, ומאוחר יותר בסבב האירופאי יחד עם Def Leppard ו-Steel Panther.
מוטלי קרו קיבלו קביעות לקיום הופעות בלאס וגאס, במלון Hard Rock Hotel And Casino במהלך 2012 ושוב ב-2013. בין לבין, בקיץ 2012, יצאה הלהקה גם לסיבוב הופעות עם להקת Kiss.
ב-28 בינואר 2014, קיימה הלהקה מסיבת עיתונאים ב-Beacher's Madhouse Theater בהוליווד, ושם הכריזה על התנאים לפרישת חברי הלהקה מקיום הופעות תחת השם "מוטלי קרו".
ההכרזה כללה גם פרטים אודות סיבוב ההופעות שילווה את הפרישה, בצפון אמריקה, דרום אמריקה, אוסטרליה, אסיה ואירופה, לאורך 2014-2015. הלהקה החלה את סיבוב ההופעות במדינת מישיגן, ארצות הברית, ב-2 ביולי 2014, כאשר מופע הפתיחה הוא של אליס קופר.
ב-31 בדצמבר 2015, במה שפורסם כ"הופעה האחרונה של הלהקה", הופיעה מוטלי קרו ב-Staples Center בלוס אנג'לס.
הופעה זו תועדה והופצה כסרט Motley Crue: THE END.
נטפליקס השיקה את הסרט "The Dirt" בשנת 2019. הסרט, שהתבסס על הספר האוטוביוגרפי של הלהקה מ-2001, לווה גם בפסקול שכלל שירים מחמשת האלבומים הראשונים של הלהקה משנות ה-80, ובנוסף ארבעה שירים חדשים, ביניהם שיתוף פעולה עם Machine Gun Kelly וחידוש לשיר "Like A Virgin" של מדונה.
בנובמבר 2019 הכריזה הלהקה שהיא חוזרת לסיבוב הופעות נוסף (תוך ניצול פרצה לכאורה בחוזה עליו חתמה ב-2014).
סיבוב ההופעות בשם "The Stadium Tour" היה אמור להתחיל בקיץ 2020 יחד עם Poison, Def Leppard ו-Joan Jett And The Blackhearts, אך נדחה עקב התפשטות נגיף הקורונה.
בסופו של דבר, סיבוב ההופעות בארצות הברית וקנדה החל ביוני 2022 עד ספטמבר 2022. על פי מגזין "Billboard", סיבוב ההופעות נחשב למוצלח ביותר עם הכנסות של יותר מ-173.5 מיליון דולר ונוכחות של כ-1.3 מיליון צופים.
בזכות הצלחתו, יצאה הלהקה יחד עם Def Leppard לסיבוב הופעות עולמי בשם "The World Tour" מפברואר 2023 ועד נובמבר 2023. הלהקות הופיעו במדינות רבות באירופה, ברזיל, יפן, ארצות הברית ואוסטרליה.
ב-26 באוקטובר 2022, מיק מארס פרש מהלהקה עקב בעיות בריאות מתמשכות, לפי הצהרה שפרסם היחצ"ן שלו.
למחרת, הלהקה אישרה ש- John 5 יתפוס את מקומו של מארס כגיטריסט הסיבוב החדש שלהם.
באפריל 2023 ג'ון 5 אושר כגיטריסט הרשמי של הלהקה.
ב-6 באפריל 2023, מארס תבע את הלהקה, בטענה שהלהקה ניסתה לסלק אותו.
בתגובה לתביעה, הלהקה פרסמה הודעה באותו היום, בה הכחישה כי פיטרו את מארס, וכי בעודו חבר להקה, הוא בחר להפסיק להשתתף בסיבוב ההופעות.
ב-26 באפריל 2024, שחררה הלהקה את הסינגל הראשון שלה מזה 5 שנים בשם "Dogs of War".
חברי הלהקה ציינו שיש עוד 3 שירים אחרים שיתפרסמו בעתיד, וביניהם גרסת כיסוי ל-"Fight For Your Right (To Party)" של הביסטי בויז.
מספר ימים מאוחר יותר, ב-6 במאי, הופיעה הלהקה תחת השם "1981" בהופעה מחתרתית במועדון ה- Bowery Ballroom בניו יורק.
מוטל גרוּבִּייַאן (גם מרדכי גרובייאן ומַאטווֶי גרובייאן) (12 ביוני 1909, סוקולובקה, אואזד ואסילקוב, מאלורוסיה, האימפריה הרוסית - 8 בפברואר 1972, מוסקבה, ברית המועצות) היה משורר יידיש, עורך ועסקן תרבות יידיש קומוניסטי, שניצל מהמשטר הסובייטי ושרד.
מוטל נולד לאב מלמד, עבד מגיל שלוש עשרה, למד במכון הפדגוגי של מינסק אותו סיים ב-1938.
גרוביאן היה קומוניסט, וחייל נאמן של הצבא האדום מ-1941 - מיד עם הפלישה הנאצית לברית המועצות.
הוא סירב לשרת בחיל-התעמולה בעורף ובחר ללחום כמקלען ביחידת רגלים בחזית.
אחרי פציעה ראשונה קשה ברגלו בנובמבר 1942, בקרב סטלינגרד, הוא שוחרר מן הצבא.
הוא נפצע עוד פעמיים במהלך הקרבות.
אשתו הראשונה ובנם נרצחו על ידי הנאצים בגטו מינסק.
לאחר שחרורו מהצבא היה כתב ב"דער עמעס" וב"אייניקייט".
בראשית 1943 כיהן מוטל גרוביאן כחבר "הוועד היהודי האנטי פשיסטי", ושימש שם כעורך הפרסומים ביידיש.
לאחר המלחמה, כשסטלין החל בדיכוי היהודים, הוא נעצר ב-19 בפברואר 1949 יחד עם כל אנשי הוועד היהודי האנטי פשיסטי, אך בניגוד לרוב האחרים הוא לא נרצח - אלא נשפט ל-10 שנות מאסר עם עבודת פרך, באשמת ריגול כביכול לטובת האמריקאים.
הוא שרד את המאסר, שאת חלקו עשה בעיירה אינטה, הרחוקה יותר מהחוג הארקטי, בסיבלאג (מחנה מאסר סיבירי).
הוא מונה שם לפלדשר (סגל רפואי זוטר) ושוחרר לביתו ב-1956. אחרי קבלת דירה בעיר הבירה, העביר לשם את אשתו ובתו המאומצת.
הוא נפטר במוסקבה בתחילת תנועת העלייה של ה"סירובניקים" הראשונים.
שירו הראשון של מוטל גרוביאן נדפסו בעיתון הפיונירים של חרקוב, "זיי גייט", ב-1930. ספר שיריו הראשון "פון קעלער אף דער זון" ("מן המרתף אל השמש") נדפס במינסק ב-1935. ב-1940 פורסם האוסף השני - "ליריקה".
לאחר המלחמה, ב-1947, פרסם אוסף נוסף ביידיש - "גזאנג וען מוט" ("שיר על גבורה"), ועוד אוסף בשפה הביילורוסית: "בעקבות המלחמה" ("По следам войны").
שירי האוסף האחרון תורגמו על ידי לב אוזרוב, יבגני יבטושנקו, יונה מוריץ, יארוסלב סמליאקוב וגם סמן סורין.
שנתיים לפני מותו פורסם ספרו ביידיש: "הרוח שאינה נרגעת".
ארבע שנים לאחר מותו פורסם אוסף שיריו ביידיש "אש התמיד".
בעקבות הגירתה של הזמרת היהודיה מרינה גורדון, פורסמו השירים שלו במגזין "אידישע קולטור" של איצ'ה גולדברג.
בבית הספרים הלאומי בירושלים מצויים שבעה מספריו, כולם ביידיש.
אשתו הראשונה ובנו - חוסלו בגטו מינסק
אשתו השנייה - חנה אברמובנה בלוש'ינסקאיה, שחקנית תיאטרון
לאריסה (לורה) פבזנר - בתו המאומצת, מתגוררת בישראל
גרובייאן הכי עדין, (ברוסית פירוש המילה "גרובייאן" הוא "מעליב"), מגזין 'אנחנו כאן', מס' 394, 14 - 20 במרץ, ניו יורק, 2013 רוסית
הירש (צבי) יזראילביץ' פרייגרזון, ''יומן זכרונותיו של יושב מחנה כפייה לשעבר (1949 - 1955), מוסקבה, 2005רוסית
מוֹטֶלֶה (בבלארוסית: Моталь, מוטאל; ביידיש: מאָטעלע; ברוסית: Мотоль, מוטול) היא עיירה במחוז ברסט בבלארוס, השוכנת על נהר יַסֶלְדָה, באזור ביצות פריפייט, כ-30 ק"מ ממערב לעיר פינסק.
עד לנפילת האימפריה הרוסית בשנת 1917 נכללה העיירה בתחום המושב, והשתייכה למחוז קוברין (Kobryn) שבפלך גרודנו (Grodno).
בין שתי מלחמות העולם נכללה העיירה ברפובליקת פולין, באזור דרוהיצ'ין (Drahichyn) שבחבל (ווייוודה) פולסיה (Polesie).
היישוב היהודי במוטלה התקיים החל מהמחצית הראשונה של המאה ה־18. בתחילה הייתה הקהילה כפופה לקהילת פינסק שהייתה בסמיכות אליה, אך בשנות השישים של אותה מאה התפתחה לקהילה עצמאית.
עצמאות זו התאפשרה בעיקר הודות להתפתחות מסחר העצים, שתרם לשגשוגם הכלכלי של יהודי המקום
רבים מיהודי העיירה עברו להתגורר בפינסק, זאת בשל היותה של העיירה נידחת וענייה.
עיירה זו מוכרת גם כמקום מוצאה של משפחת הענפה, משפחת רבנים, חזנים, שלאחר קום המדינה נתפרסמה גם בארץ ישראל.
מילאו יהודי מוטלה תפקיד מרכזי, בסחר ענף העצים המקומי.
חכרו שטחי יער גדולים וייצאו סחורה למקומות שונים, אחרים גידלו עצי פרי וירקות לכבישה וכן בקר.
יחסים טובים התקיימו בינם לבין תושבי המקום.
כאשר בסוף המאה ה-19 מונה עוזר ויצמן, סוחר יערות מחסידות סטולין, ואביו של חיים ויצמן.
לראש היישוב, על ידי שלטונות רוסיה.
צבא גרמניה נכנס לעיירה ב-26 ביוני 1941, כשהם בוזזים יחד עם תושבי המקום את בתי היהודים, תוך כדי התעללות ביהודי המקום.
החל מסוף חודש יולי חויבו יהודי העיר לשאת סרט עם מגן דוד, שבהמשך הוחלף ל'טלאי צהוב' כשבכל לילה ישנו עוצר על כל היהודים.
בשבת, ט' באב תש"א (2 באוגוסט 1941) נקראו כל היהודים להתרכז בשוק שברחוב הראשי של העיר.
הגברים כולם נכלאו בצריפים, והנשים והילדים נכלאו בבתי הכנסת ובית ספר פולני.
בהמשך היום הובלו הגברים, כ-800, למולדובה, לאחוזת סקרימונט, שם נרצחו.
ביום למחרת, ביום ראשון, י' אב נלקחו כל הנשים בשתי קבוצות לאזור הכפרים 'קליל' ו'זמושה' שם נרצחו כמעט כולם, ורק בודדים שרדו את הטבח, ובזה בא הקץ על קיומה של מוטלה כעיירה יהודית.
בספרו האוטוביוגרפי "מסה ומעש" מתאר ויצמן את העיירה:
אתר המוקדש לזכרונות יוצאי מוטלה
בסביבות שנת 2011 הקימו צאצאים של יוצאי משפחות גוטנסקי וולודבסקי, יוצאי מוטלה, אתר בשם "מוטלה שלי", הכולל סיפורים, תמונות וזכרונות מן העיירה.
ספרו של חיים צ'מרינסקי, עיירתי מוטלה
בהיותו על ערש דווי, חיבר חיים צ'מרינסקי, יליד מוטלה, ספר המתאר את החיים בעיירה ואת הטיפוסים השונים שהרכיבו את הפסיפס החברתי שלה.
הספר יצא לראשונה ב-1922, וב-2022 פרסם ההיסטוריון דוד אסף מהדורה מחודשת ומוערת של הספר.
בבלוג ההיסטורי שלו "עונג שבת" תיאר אסף מסע שערך למוטלה בעקבות חיים ויצמן.
רבי מרדכי מאיר זילברמן, מחבר ספר מאירת מרדכי, כיהן ברבנות מאמצע המאה ה-19.
חיים ויצמן (1874–1952), נשיא ההסתדרות הציונית והנשיא הראשון של מדינת ישראל
דוד בלוך בלומנפלד ממנהיגי תנועת העבודה, ראש העיר תל אביב (1925–1927)
ד"ר דב ירדן, חוקר שירת ימי הביניים ומתמטיקאי
יעקב לזבניק, פרופסור לרפואה באוניברסיטת תל אביב
הרב פרופ' שאול ליברמן, חתן פרס ישראל למדעי היהדות
חיים ישראלי, חתן פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה לשנת 1988
הרב מלכיאל צבי הלוי טננבוים, מחבר שו"ת "דברי מלכיאל" ורב העיר לומז'ה
מינה ויצמן - מהרופאות הראשונות בארץ ישראל, רופאה מיילדת ב"הדסה" ירושלים
הרב שמעון יוז'וק, דיין ואב"ד
דוד ברטוב, ראש לשכת הקשר נתיב
ישעיהו ברטוב, מקים בית הספר ברטוב ברעננה
מוטילאל נהרו (בהינדי: मोतीलाल नेहरू; 6 במאי 1861 – 6 בפברואר 1931) היה פעיל פוליטי למען עצמאות הודו ומנהיג מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי.
הוא היה האב המייסד של המשפחה החזקה ביותר בפוליטיקה ההודית במשך עשרות שנים.
בנו ג'ווהרלל נהרו היה ראש ממשלת הודו הראשון, נכדתו (בתו של ג'ווהרלל), אינדירה גנדי, הייתה ראש ממשלה במשך שנים רבות, כך גם נינו (בנה של אינדירה), רג'יב גנדי, וכן צאצאים רבים אחרים של משפחה זו, כמו גם בני משפחתם, הפכו לחברי הפרלמנט ההודי.
מוטילאל נהרו שימש פעמיים כנשיא מפלגת הקונגרס.
בשנת 1916 הצטרף ג'ווהרלל נהרו לפוליטיקה, דבר שהחל את השושלת הפוליטית החזקה ביותר בפוליטיקה ההודית.
הוא נאסר בתחילת שנות ה-20 בזמן "התנועה לאי שיתוף פעולה" - תנועה שהנהיג מהטמה גאנדי במטרה להתנגד לשלטון הבריטי בהודו.
בשנת 1920 הוא נעזר בשירותיו של מאהאדב דסאי להמשך הוצאה לאור של עיתון.
למרות שהיה בתחילה קרוב לגאנדי, הוא ביקר אותו בפומבי כאשר גאנדי דחה את פעולות המרי האזרחי בפברואר 1922, בעקבות רציחתו שלו שוטר במהומות בצ'ורי צ'ורא (Chauri Chaura) במדינת אוטר פרדש.
מוטילאל סייע ב־1923 בהקמתה של מפלגת סווארג' (עצמאות), שהחליטה ליטול חלק בבחירות ל והאספות המחוקקות המחוזיות שהשפעתן הוגדלה בעקבות רפורמות מונטגיו–צ'למספורד וחוק ממשלת הודו, 1919. המפלגה תפקדה כייצוג הפרלמנטרי של הקונגרס, והתפוגגה לאחר שהקונגרס החליט ליטול חלק באופן רשמי בבחירות לאחר חוק ממשלת הודו, 1935.
ג'ווהרלל התנגד לעמדת אביו שתמך בכך שהודו תהפוך לדומיניון בריטי, ולא עזב את מפלגת הקונגרס יחד עם אביו.
בשנת 1929, נבחר ג'ווהרלל לראשות מפלגת הקונגרס בתמיכתו של גנדי, ומוטילאל מסר לו את התפקיד, שעבר מאב לבן, דבר שגרם נחת למשפחה ולתומכיה.
מוקאביה מבוגנדה (;1837-19 באוקטובר 1884, המוכר בשמו המלכותי מוטסה הראשון, היה הקבקה של ממלכת בוגנדה מאוקטובר 1856 עד מותו.
במהלך שלטונו ביקרו את מוטסה מסיונרים קתולים ואנגליקנים אך הוא התנגד להם, בעיקר בעקבות דרישתם לאסור על פוליגמיה בממלכתו.
למוטסה עצמו היו נשים רבות והוא התעניין בדת האסלאם.
לפי עדויות של נסיכים מוסלמיים מוטסה שקל להתאסלם אך לא היה מוכן לקבל את מנהג ברית המילה ועל כן לא התקבל כמוסלמי בקרב המוסלמים המאמינים.
בפברואר 1862 ביקרו את המלך מוטסה מגלי הארצות ג'ון הנינג ספיק וג'יימס אוגוסטוס גרנט במהלך חיפושם אחרי מקור הנילוס הלבן.
אלפי נתיניו הוצאו להורג במהלך שלטונו, בדרך כלל בעקבות עבירות קלות וחריגות מקוד ההתנהגות של חצר המלוכה.
לאחר מותו ירש אותו בנו - מואנגה השני.
מוֹטֶל (מלון דרכים) הוא בית מלון הבנוי על שפת כביש ראשי, סביב מגרש חניה, באופן בו מכל חדרי המלון קל להגיע אל מכוניתיהם של המתארחים במלון.
זוהי מילה מושאלת מאנגלית (Motel) שהיא הלחם של המילים מנוע (Motor) ומלון (Hotel).
מוטל על פי רוב הוא בניין בן קומה אחת או שתיים שלכל חדר בו יש כניסה פרטית ממגרש החניה.
הלינה בו לרוב זולה ביחס למקובל בבתי מלון.
המוטלים נפוצים במיוחד בארצות הברית, והם החלו להתפתח עם התרחבות השימוש במכונית.
שנות ה-50 אשר אופיינו בעלייה תלולה בקצב סלילת הכבישים ובקצב החדירה של המכונית הפרטית למשקי הבית האמריקניים גרמו להתפשטות נרחבת בתפוצת המוטלים.
מוטיה בואנה היא זמרת-יוצרת בריטית, שזכתה לפרסום במהלך חברותה בלהקת הבנות "Sugababes".
ההרכב המקורי של הלהקה כלל את בואנה, שיבון דונהי וקישה ביוקנן.
ביוקנן ובואנה הכירו עוד מבית הספר ופגשו את דונהי באולפן הקלטות ב-1998. הלהקה הפכה ללהקת בנות המצליחה ביותר מבריטניה אחרי הספייס גירלז.
הלהקה זכתה לארבעה אלבומי פלטינה ושישה סינגלים במקום הראשון.
במהלך קידום אלבומם הרביעי הופצה הודעה לתקשורת ב-21 בדצמבר 2005 שבואנה עזבה את הלהקה מפני שבואנה והחבר שלה ג'יי הודיעו שבואנה בהריון, ובכוונתה לגדל את הילדה.
לאחר פרישה מהלהקה החלה בואנה לעבוד עם מספר מפיקים ואמנים בהם ג'ורג' מייקל ואיימי ויינהאוס על מנת להפיק את אלבום הבכורה שלה בקריירת סולו.
בואנה החלה לעבוד על אלבומה בתחילת 2006 והסינגל הראשון שהופץ היה בלדה עם ג'ורג' מייקל בשם "This Is Not Real Love" שנמכר החל ב-6 בנובמבר 2006. הסינגל הופיע גם באלבומו של מייקל ונכנס למקום ה-15 במצעדים.
בעקבות ההצלחה השתתפה בואנה במסע ההופעות של מייקל.
אלבומה של בואנה הופץ ב-4 ביוני 2007 ונקרא "Real Girl".
הסינגל הראשון ממנו היה על שמו של האלבום, "Real Girl" ונמכר החל ב-28 במאי 2007. הסינגל הגיע למקום השני במצעדים והעניק למוטיה מועמדות לפרסי ה-BRIT בקטגוריית הסינגל הטוב ביותר.
בנוסף השיר הופיע בפסקול של הסרט "סקס והעיר הגדולה".
ב-2007 ביצעה מוטיה גרסת כיסוי לשיר "Fast Car" של הזמרת טרייסי צ'פמן.
הסינגל השני מהאלבום היה "(Song 4 Mutya (Out of Control", שיצא ב-23 ביולי 2007. הסינגל הרביעי מהאלבום נקרא "Just a Little Bit", הופץ ב-22 באוקטובר 2007 ולא זכה להצלחה רבה.
לאחר מכן שיתפה בואנה פעולה עם הזמרת איימי ויינהאוס בשיר "B Boy Baby" שהופץ ב-31 בדצמבר 2007 ולא הגיע לראשי המצעדים.
לאחר הפסקה שבה עבדה על חומרים לאלבום חדש הוציאה בואנה בינואר 2009 סינגל יחד עם הזמר אשלי וולטרס בשם "With You".
בתחילת 2009 השתתפה בואנה בעונה השישית של גרסת המפורסמים בתוכנית האח הגדול בבריטניה.
היא הודחה ב-16 בינואר 2009. במהלך העבודה על האלבום הגיעה בואנה לישראל והקליטה את השירים שלה בשיתוף עם המפיק רועי סלע.
במקביל, יצאו שני דואטים של בואנה יחד עם אומנים אחרים.
הדואט הראשון הוא "Fallin'" והשני יצא בסוף 2009 ונקרא "Give Back".
2011-הווה: הקמת מוטיה, קישה ושיבון
באוקטובר 2011 דווח כי ההרכב המקורי של השוגאבייבז יתאחדו מחדש, שם הלהקה החדשה הוא Mutya Keisha Siobhan או בקיצור MKS.
בינואר 2012 הודיעו חברות הלהקה דרך הטוויטר כי הן עובדות על חומרים חדשים יחד עם אומנים כמו פרופסור גרין ואמילי סאנדיי.
באפריל 2012 הוכרז שהלהקה חתמה על חוזה הקלטות בשווי של מיליון ליש"ט עם חברת פולידור רקורדס.
ב-23 במרץ 2005 ילדה את תהילה מאיה בואנה, ילדתה הראשונה מבן זוגה ג'יי.
השניים נפרדו לחצי שנה וחזרו זה לזה בתחילת 2010. יש לה שתי אחיות וחמישה אחים.
הייתה לה עוד אחות אשר נפטרה בשנת 2002.
בואנה תבעה את זכויותיה על השם של הלהקה יחד עם בוצ'נן ודונהי מכיוון שאף אחת מחברות הלהקה המקוריות לא נשארה אך במרץ 2010 הודיעה התקשורת כי בואנה הפסידה.
"מוטיב יהודי" (1961) הוא ציור מאת הצייר הישראלי אריה ארוך.
הציור הוא חלק מסדרה של עבודות, אותן יצר ארוך בשנים 1961-1966, המבוססות על דימויים מתוך "הגדת סראייבו", מן המאה ה-14. בציור מתוארת צורה אובאלית כפולה, המאזכרת את הדימוי של לוחות הברית.
הצורה מתוארת על רקע מוזהב כשמעליה מרחפת קשת אפורה.
צורות אלו מלאות בשרבוטים וחריטות בעיפרון בדרגות שונות של כהות.
סביב המלבן המוזהב מופיעה מעין מסגרת של מרובעים.
גדעון עפרת פירש את האיקונוגרפיה של הציור ואת הדימוי המרכזי שבו כלוחות הברית וסביבם מוטבים נוספים בעלי משמעות מאטפיזית:
דוד שפרבר מצא כי המוטיב קשת מעל ריבוע נמצא בדגמים עתיקים יותר כסמל של שער השמיים והוא מופיע למשל על מטבעות מתקופת מרד בר כוכבא ועל קיר בית הכנסת בדורה אירופוס כתיאור של עקדת יצחק.
מוטסמודו היא עיר הבירה של האי ומחוז אנג'ואן באיי קומורו.
העיר שוכנת על חוף מצר מוזמביק והיא העיר השנייה בגודלה בקומורו עם כ־30,000 תושבים המהווים כמחצית מאוכלוסיית האי.
בעיר הזו קיים הנמל היחידי של מים עמוקים בקומורו ואליו מגיעות האוניות באירופה וסין.
מזג האוויר בעיר הוא טרופי ימי, כך שהטמפרטורה הממוצעת נעה בין 27–32°C במשך כל השנה.
מוטלה (בשוודית: Motala) היא עיר במחוז אסטרייטלנד שבשוודיה.
העיר שוכנת לחופו של אגם וטרן.
מוטלה היא עיר הולדתו של השחיין אנדרס סורן הולמרץ, אלוף העולם ואלוף אירופה, שזכה (בין היתר) ב-4 מדליות כסף אולימפיות.
מוטל סקציאר (ביידיש: מאָטל סאַקציער; 11 בינואר 1907 – 28 בינואר 1987) היה משורר יידי.
את חינוכו קיבל בתלמוד תורה ובגימנזיום בקישינב.
בשנות העשרים הוא היה פועל בבוקרשט, שם גם פרסם לראשונה את שיריו בכתב עת יידיש ב-1928, כמו כן באותה שנה החל ללמוד בסמינר למורים בווינה.
שנה לאחר מכן הוא עבר לפריז ועבד שם במפעל.
ב-1931 הוא חזר לרומניה, שם השתתף בפעילותו של חוג ספרותי רומניה הצעירה שהתגבש סביב כתב העת הספרותי שטויבן בעריכתו של יעקב שטיינברג, חוץ מסקציאר עם החוג נמנו גם יעקב יקיר, הרץ ריבקין, יחיאל שרייבמן, הרש-ליב קז'בר, צבי צלמן ואחרים.
בין 1934–1936 סקציאר היה מזכירו של שבועון ספרותי די וואך (שבוע) בעריכתו של משה אלטמן.
ב-1936 בבוקרשט יצא לאור קובץ השירים הראשון שלו, דערפֿאַר.
ב-1940 הוא עזב את רומניה ועבר לבסרביה שזה עתה סופחה לברית המועצות.
הוא היה אחד המייסדים של התיאטרון היידי בקישינב.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא התפנה לאוזבקיסטן, יותר מאוחר גויס לצבא האדום ושירת במשך שנה בגדוד בניה.
לאחר השחרור עבד כמזכיר הספרותי של התיאטרון של סידי טל.
לאחר המלחמה עבר לצ'רנוביץ, יחד עם התיאטרון.
ב-1949 נעצר יחד עם מספר סופרים יהודיים.
הוא נשלח ל-10 שנות עבודות כפייה.
שוחרר ב-1955, עבד בתור במאי תיאטרון בצ'רנוביץ וקישינב, המשיך את שיתוף הפעולה עם התיאטרון של סידי טל, בשביל תיאטרון זה כתב מחזה אין א גוטער שעה (בשעה טובה, 1959).
החל מ-1961 פרסם את שיריו בסאוועטיש היימלאנד, שהיה לכתב העת היידי היחיד שיצא לאור בברית המועצות.
ב-1972 קיבל אישור לעלות ובאותה שנה עשה כן.
בארץ הוא פרסם את עבודותיו בדי גאלדענע קייט, ירושלימער אלמאנאך, ביי זיך וישראל שטימע.
כמו כן במהלך שנות השבעים והשמונים פרסם מספר ספרים.
סקציאר הלך לעולמו בתל אביב בשנת 1987.
בנו הוא הפסל הישראלי ברוך סקציאר.
מיט פֿאַרבאָטענעם בלײַער, תל אביב, 1977.
מוטנז היא עיר במחוז ארלסהיים שבקנטון בזל-לנדשאפט שבשווייץ.
בתקופת השלטון הרומי בשווייץ התקיים במקום כפר קטן בשם Montetum, שהפולשים האלמאנים קראו לו Mittenza החל מהמאה ה-3 לספירה.
בראשית המאה ה-9 היה היישוב לנחלתו של בישוף שטרסבורג.
במאות השנים הבאות הייתה העיר פייף של משפחות אצולה שונות.
מוטנז מוזכרת לראשונה במסמך משנת 1225 – 1226 בשם Muttence.
במסמך משנת 1227 היא מוזכרת בשם Muttenza.
רבים מתושבי הכפר, שעדיין היו נתינים של העיר בזל, היו עניים ובאמצע המאה ה-18, כאשר הזדמן להם לעזוב את מוטנז, הם היגרו ליבשת אמריקה.
ב-1790 רק שארית האיכרים שנותרו במוטנז שוחררו מהשעבוד על ידי המועצה הגדולה של העיר בזל.
בעקבות המהפכה הצרפתית בוטלה חובת תשלום מעשר כספים לכנסייה.
לאחר מלחמת אזרחים קצרה פוצל ב-1833 הקנטון של בזל לשניים, קנטון בזל-לנדשאפט וקנטון בזל-שטאדט.
מוטנז הייתה לחלק מקנטון בזל-לנדשאפט ונותרה כפר איכרים עד לתחילת המאה ה-20, כאשר היא החלה להתפתח כעיר התעשייתית הקטנה שהיא מהווה כיום.
מתוכם 16% משמשים לחקלאות, 40.6% הם שטחים מיוערים, 41.2% הם שטחים בנויים, 2% הם שטחי נהרות ואגמים ו-0.1% הם שטחים בלתי מעובדים.
העיר שוכנת במחוז ארלסהיים, ממזרח לעיר בזל.
הכפר העתיק שכן בין גבעות ריטיהרד ווורטנברג.
אזור המגורים המודרני ואזור התעשייה שוכנים לאורך הריין.
נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסיית מוטנז 17,538 תושבים.
נכון לשנת 2000 רוב אוכלוסיית העיר דוברת גרמנית (87.9%), כאשר איטלקית היא השפה השנייה הנפוצה ביותר (3.9%).
מוטסים עלי הוא פעיל זכויות אדם ואחד ממנהיגי הקהילה הסודאנית והאפריקאית בישראל.
מאז 2013 הוא מכהן כמנכ"ל המרכז לקידום פליטים אפריקאים ARDC.
זכה למעמד של פליט לאחר מאבק ציבורי ומשפטי שהתנהל בין השנים 2014–2016, ובכך הפך למבקש המקלט הראשון מדארפור, אשר מדינת ישראל מכירה במעמדו כפליט.
מוטסים עלי נולד בכפר דבה נאירה שבחבל דארפור אשר במערב סודאן.
הוריו אנשי חינוך, ויש לו ארבע אחיות ואח.
כשהיה בן 16 עזב עלי לח'רטום, בירת סודאן, שם השלים לימודי תואר ראשון בגאולוגיה באוניברסיטת אומדורמן בשנים 2003–2007. כשהיה בן 19, כפרו נשרף ונהרס לגמרי בידי כוחות הצבא הסודאני ומיליציות ג'נג'וויד.
משפחתו הצליחה להימלט, ומאז ואילך היא מתגוררת במחנה הפליטים אבו שוק שבצפון דארפור.
כסטודנט, עלי היה פעיל פוליטי כנגד המשטר במסגרת התנועה לשחרור סודאן .
בשל פעילותו הפוליטית נכלא שלוש פעמים, עבר עינויים והיה נתון תחת מעקב.
עקב האיום על חייו וביטחונו ברח עלי מסודאן למצריים.
במצרים, עלי היה נתון בסכנת הסגרה למולדתו עקב שיתוף הפעולה בין שלטונות מצרים לשלטונות סודאן.
עקב כך ברח לישראל, שאינה מקיימת יחסים דיפלומטיים עם סודאן.
עלי חצה את הגבול בין מצרים לישראל באופן בלתי חוקי ב-5 במאי 2009. בהגיעו לישראל, נכלא עלי בכלא סהרונים למשך ארבעה חודשים.
לאחר שחרורו עבד במפעל בטבריה, ולאחר מכן במלון בתל אביב.
עלי ערך מאמצים למילוי טופס בקשת מקלט החל מ-2010, אולם עד 2012 לא נמצא ערוץ שאפשר לו לעשות זאת.
הוא הגיש את בקשת המקלט שלו בסוף 2012. הבקשה לא נדונה במשך למעלה משלוש שנים.
בשנת 2013 עזב את עבודתו במלון כדי להתמסר לפעילות חברתית ופוליטית.
הוא השתתף כפעיל בסיעת "עיר ללא גבולות" במסגרת הבחירות המוניציפליות לעיריית תל אביב, מונה לתפקיד מנכ"ל המרכז לקידום פליטים אפריקאים ARDC, והיה ממובילי מחאת מבקשי המקלט בינואר 2014, אשר בשיאה התקיימו שביתה והפגנה בת 20,000 משתתפים בכיכר רבין בתל אביב.
בינואר 2014, כשבוע וחצי לאחר הפגנת מבקשי המקלט, קיבל עלי זימון למתקן חולות.
עלי עתר כנגד הזימון לבית המשפט המחוזי בתל אביב באמצעות המוקד לפליטים ולמהגרים על ידי עו"ד אסף וייצן, שייצג אותו גם בהמשך מאבקו המשפטי.
בעתירתו טען עלי כי זימונו למתקן חולות לא נומק על ידי הרשויות, וכי לא נערך לו שימוע לפני מסירתו.
בעקבות העתירה זימונו למתקן הוקפא לזמן מה, אך לאחר מכן הוא חודש, ובמאי 2014 נאלץ עלי להתייצב במתקן חולות.
בשל המעבר למתקן חולות, נאלץ מוטסים עלי להתפטר מתפקידו כמנכ"ל ARDC.
בזמן שהותו במתקן, הוא השתתף בארגון הפגנות, צעדות וצעדי מחאה נוספים כנגד הפעלת מתקן זה בפרט, ומדיניות ישראל כלפי מבקשי מקלט בכלל.
חלק מצעדי המחאה היו כרוכים בהפרה של תנאי השהייה במתקן, כגון החובה להתייצב לצורך חתימה שלוש פעמים ביום.
בעקבות כך, ביוני 2014 הועברו עלי ופעילים נוספים ממתקן חולות לכלא סהרונים לתקופה של 30 יום.
במהלך השנים 2014–2016 הגיש עלי שלוש עתירות מנהליות לבתי משפט מחוזיים, וכן שני ערעורים ועתירה אחת לבית המשפט העליון, בבקשה כי המדינה תכריע לגבי בקשת המקלט שהגיש.
במהלך 2014 נקבע ריאיון לצורך בירור בקשתו של עלי לקבלת מקלט בישראל, אך גם לאחר מכן הבקשה לא נבחנה זמן ממושך.
ב-6 יולי 2015 הורה היועץ המשפטי לממשלה יהודה וינשטיין לשחרר את מוטסים עלי ממתקן חולות בשל סחבת בבחינת בקשת המקלט שלו.
לאחר שחרורו, שב עלי לכהן כמנכ"ל המרכז לקידום פליטים אפריקאים ARDC.
ביוני 2016 קיבל שר הפנים אריה דרעי את בקשת המקלט של עלי, והעניק לו הכרה כפליט מטעם מדינת ישראל.
בכך הפך עלי לאדם החמישי מבין קהילת מבקשי המקלט בישראל, ולמבקש המקלט הראשון מדארפור, אשר מדינת ישראל מכירה במעמדו כפליט.
בשנת 2015, החל עלי ללמוד לתואר ראשון במשפטים במרכז האקדמי למשפט ולעסקים ברמת גן.
במהלך שנת 2016, עזב את תפקידו כמנכ"ל ARDC על מנת להתמסר ללימודי המשפטים, ומאז מוסיף לפעול בARDC כחבר ועד מנהל, ולהיות פעיל בקרב הקהילה הסודאנית והאפריקאית בישראל..
נכון ל-2020, לומד לתואר שני באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
באפריל 2016 זכה עלי באות האיש ההולך לאקטיביזם אורבני.
בספטמבר 2016 זכה עלי בפרס Gallanter למנהיגי צדק חברתי בישראל, בטקס שהתקיים בסן פרנסיסקו.
בהרצאותיו ובראיונות עמו, מוטסים עלי נוהג לציין כמקורות השראה מרכזיים את מאבקיהם הבלתי אלימים של נלסון מנדלה ומרטין לותר קינג, וכן את אישיותו של אביו.
מוטלים בספק הוא סרט דרמה ישראלי, שיצא לבתי הקולנוע ב-8 במרץ 2018, אותו כתב וביים אלירן אליה ומככב בו רן דנקר כאסי, תסריטאי ומשורר שנשלח לעבודות שירות כמורה של חבורת נערים עבריינים.
הסרט בהשראת אירועים אמיתיים, את 11 הנערים מגלמים נערים חסרי ניסיון קודם במשחק שאותרו בעיירות פיתוח, בידי המלהקת אורית אזולאי, והוכשרו לגלם דמויות בסרט.
הסרט היה מועמד ל-9 פרסי אופיר בטקס פרסי האקדמיה לקולנוע ה-28, בין השאר בקטגוריות השחקן הראשי הטוב ביותר, הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר.
וזכה לבסוף בקטגוריית הליהוק הטוב ביותר.
הסרט הופק בתמיכת קרן הקולנוע הישראלי, yes וקרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
יוצר הסרט אלירן אליה כתב את התסריט בהשראת רצח גדי ויכמן, לאחר שגילה כי בעת שהיה סטודנט לקולנוע והדריך נוער בסיכון בנושא קולנוע, אחד מהנערים המודרכים הוא רוצחו של ויכמן.
בעקבות תאונת אופנוע בה היה מעורב, אסי (רן דנקר), תסריטאי ומשורר תל אביבי, נידון לעבודות שירות: להדריך חוג לקולנוע בעיירת פיתוח בדרום הארץ, במקלט שכונתי, כאשר תלמידיו הם חבורת צעירים מתוסבכים שהיו מעורבים בפלילים.
בתחילה, אסי נתקל בחומת התנגדות ובחוסר תקשורת עם הנערים, אך הוא בוחר להתמיד ומצליח להתחבר אליהם.
הוא מפתח קשר קרוב במיוחד עם עדן (אדר חזאזי גרש), מתבגר הנתון במעצר בית שאוסף בקבוקים למיחזור כדי להגשים חלום - לפתוח מסעדה עבור אמו.
אסי מזדהה עם עדן, מזהה דמיון ביניהם ומנסה לעזור לו לשרוד ולפלס את הדרך החוצה מהמצוקה בה הוא חי.
השנה הפרס הקטגוריה המועמד/ים התוצאה 2017 פסטיבל הקולנוע ירושלים סרט הביכורים הטוב ביותר"האחים רוגובין"
אלירן אליה הצילום הטוב ביותר שי גולדמן ציון לשבח לשחקן הטוב ביותר אדר חזאזי גרש הסרט העלילתי הישראלי הטוב ביותראורן רוגובין
מוטיב החל את דרכו ככתב עת מקוון בנושא שירה וספרות עברית היוצא לאור אחת לחודש.
כיום הוא שם כולל למספר כתבי עת ומיזמים העוסקים בשירה ובספרות עברית.
מוטיב - ירחון בנושא שירה וספרות עברית ע"ש ליאורה דיין
הירחון נוסד על ידי הסופר אלירן דיין בשנת 2015 לזכר אמו שנפטרה באותה שנה ממחלת הסרטן והוא קרוי על שמה.
הגיליון הראשון פורסם בספטמבר 2015. מאז ועד היום יוצא כתב העת מוטיב ברצף אחת לחודש.
עד כה פורסמו כ־130 גיליונות.
המשורר יאיר בן-חור הצטרף לכתב העת מראשיתו ויחד הם ניסחו את כלליו והחליטו על אופיו.
בן-חור שימש העורך הראשי, המגיה והנקדן של כתב העת מראשיתו ועד שנת 2024.
הירחון ניתן להורדה לקריאה חופשית במדיה הדיגיטלית כגון מחשב, מחשב לוח או טלפון נייד.
בכל גיליון מציג כתב העת 10 שירים וסיפורים קצרים בנושא מסוים שנבחר מראש, והוא נותן במה ליוצרים חדשים וגם למשוררים וסופרים ותיקים וידועים.
הירחון מאופיין בהקפדה יתרה על עריכה וניקוד ובעיצוב גרפי צבעוני.
בפברואר 2017 הצטרף לעריכת כתב העת הסופר רובי גורדון, ומאז ועד היום הוא משמש גם המעצב הגרפי הראשי של כתב העת.
ביולי 2020 הצטרפה לצוות העורכים עמליה ויניק.
באוגוסט 2023 הצטרפה לצוות עורכת הלשון רוזי גולן.
ביוני 2024 פרש יאיר בן־חור ובמקומו הפכה רוזי גולן לעורכת הראשית, המנקדת והמגיהה של כתב העת.
כתב העת נועד לשמש במה לכלל המשוררים, הסופרים ואוהבי המילה הכתובה, והוא מקיים מיזמים רבים הקשורים לכך ובהם ראיונות עם סופרים ומשוררים, במות לכתיבה ויצירה ביוטיוב וברשתות חברתיות ועוד.
עד כה פורסמו בירחון למעלה מ־1,500 שירים וסיפורים קצרים של למעלה מ־600 יוצרים, בהם שושנה ויג, אביחי קמחי, מיכל סנונית, אילן שיינפלד, זוהר אביב, צביה גולן, עדנה אפק, יוסף מורג, ריקה ברקוביץ, רון גרא ונורית צדרבוים.
לעיתים עורכי כתב העת מפרסמים את יצירותיהם־שלהם בדפי המבוא לגיליונות כדי שלא לתפוס את מקומם של שאר היוצרים בין דפי הגיליון.
בנובמבר 2024 חזר יאיר בן־חור למיזם אחר של מוטיב וביחד עם רוזי גולן הם עורכים שירים וסיפורים באתר "מי סופר?" שמפרסם שירים וסיפורים שלא ראו אור בבמות אחרות לפני כן.
ביולי 2025 הצטרפה לצוות העורכים הלשונאית, אשת החינוך, המשוררת והסופרת עידית גילאור.
מדי פעם בפעם מפרסם כתב העת גיליונות מיוחדים.
למשל, באפריל 2018 פרסם הירחון גיליון מיוחד ובו 70 יצירות של סופרים, משוררים וכותבים לרגל 70 שנים לעצמאותה של מדינת ישראל.
חודש לאחר מכן פרסם הירחון גיליון בשם "רגע עם החינוכית" שהוקדש כולו לטלוויזיה החינוכית הישראלית כהזדהות עם המאבק למניעת סגירת הערוץ.
בפברואר 2022 פרסם הירחון גיליון העוסק באהבת הארץ לזכרו של יורם טהרלב.
באוגוסט 2019 פרסם הירחון גיליון מיוחד ראשון מסוגו בשיתוף המרכז לבריאות הנפש גהה ובעידודו של מנהל בית החולים, פרופ' גיל זלצמן, בשם "צעדים במסע".
בגיליון הופיעו יצירות שכתבו מתמודדי נפש ששהו ושוהים בבית החולים.
יצירותיהם חשפו את עולמם המורכב של מתמודדי הנפש מנקודת מבטם אל מול הצוות הרפואי המטפל בהם, יחסם לבית החולים והסביבה החיצונית המדירה אותם ממנה וכן את התמודדותם האישית ונבכי נפשם ומחשבותיהם.
גיליון זה היה הגיליון הראשון של הירחון שיצא לאור בדפוס לרכישת הקהל הרחב וכל הכנסותיו נתרמו לעמותת הידידים של גהה.
ביום הזיכרון לשואה ולגבורה ה'תש"ף 2020 פרסם הירחון גיליון מיוחד בשם "כוחה של הרוח" בשיתוף סניף רחובות והשפלה של עמותת עמך.
בגיליון הופיעו יצירות וציורים של שורדי שואה שחשפו את ההתמודדות שלהם בתקופת המלחמה וגם לאחריה.
עם פרסום הגיליון, התקיים מפגש באמצעות יישומון זום בו לקחו חלק שורדי השואה, משוררים וסופרים, צוות עמך ועורכי כתב העת.
בהמשך הודפס הגיליון וחולק בסניפי עמך.
ביום הזיכרון לשואה ולגבורה ה'תשפ"א 2021 פרסם הירחון גיליון מיוחד בשם "לזיכרון לדור יבוא..." בשיתוף בית לוחמי הגטאות בגיליון הופיעו יצירות של נספים בשואה.
היצירות נלקחו מארכיון המוזיאון ומהציבור הרחב לאחר שיצא קול קורא מיוחד לציבור לאיסוף שירים וסיפורים שכתבו קרובי משפחה שנספו בשואה.
בחודש לאחר מכן פורסם גיליון נוסף "לזיכרון לדור עבר..." בו כתבו יוצרים שירים וסיפורים המתכתבים עם יצירות הנספים.
שני הגיליונות אוגדו לחוברת אחת המייצגת את השואה והתקומה.
על מיזם זה, זכה כתב העת מוטיב במלגה מטעם המוזיאון וקרן ג'נסיס (Genesis Philanthropy Group).
החוברת שהודפסה חולקה על ידי המוזיאון לבאי טקס המלגות.
בעקבות מלחמת חרבות ברזל פרסם הירחון 3 גיליונות עוקבים (בין אוקטובר 2023 לדצמבר 2023) בנושא אירועי ה־7 באוקטובר והמלחמה שבאה בעקבותיהם.
בגיליונות מיוחדים אלה השתתפו 95 כותבים ויוצרים ששיתפו בתחושותיהם.
באוקטובר 2024, במלאת שנה לאסון השבעה באוקטובר פרסם הירחון גיליון מיוחד, בה ניתנה הבמה לשורדות ולשורדים של הזוועות להביע את תחושותיהם.
אלה שעמדו מול אכזריות המחבלים, אלה שאיבדו את הקרובים להם ביותר, אלה שזכו לחזור מהשבי ואלה שיקיריהם עדיין שם.
בין הכותבים המופיעים בגיליון זה גם נילי מרגלית שחזרה משבי החמאס, נעם דן בת דודתה של הדס קלדרון, ומשה לוטם אביה של הגר ברודץ' שחזרה מהשבי עם ילדיה ועם אביגיל עידן..
בינואר 2026 פרסם הירחון גיליון מיוחד בשיתוף מרכז התעסוקה בראשון לציון של עמותת אלו"ט ובו יצירותיהם של צוות המרכז המספרים על עבודתם עם אוטיסטים בתפקוד בינוני־נמוך.
אלירן דיין – סופר ומשורר, מייסד כתב העת מוטיב ובעל הוצאת "מוטיב ספרים".
עוסק בגרפיקה, בכתיבה וכן במיזמים אינטרנטיים.
הוציא לאור עד עתה שבעה ספרים.