tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ראשוני יהודי בחאר הגיעו אליה מן העיר אווילה, ורבים נוספים הגיעו לאחר גזירות קנ"א.
אז הקהילה גדלה משמעותית והוקמה השכונה חדשה (Barrio Nuevo).
המאות ה-13 עד ה-15 היו שיא תקופת היהודים בעיר, ואז חיו בה כ-200 יהודים.
מעריכים כי בסוף המאה ה-15 כ-20% מאוכלוסיית העיר הייתה יהודית.
היהודים עבדו באותם מקצועות של שכניהם הנוצרים.
ישנם מסמכים המתייחסים ליהודים העוסקים בסנלדרות, רפואה, חקלאות ובמיוחד בגידול גפנים.
יהודים הועסקו גם בתעשיית הטקסטיל המקומית, באריגה, צביעה וחייטות.
לאחר גירוש ספרד בשנת 1492 פורק בית הכנסת של העיירה.
קורות עץ ורעפים הוסרו מהמבנה, וחפצי פולחן כגון כתרים לספרי תורה ומנורות נמכרו או הוחרמו בידי נציגי הכתר והרשויות המקומיות.
חוקרים שונים משערים כי שמות המשפחה , , , בכרנו וכנראה גם מוצאם בעיר.
אלברט איינשטיין השתתף פעם במפגש שורשים של משפחות שמוצאן מהעיר, משום שאשתו השנייה היא בת לאחת המשפחות הללו.
יש אימרות הנפוצות עד ימינו בקרב תושבי האזור על אודות היהודים: "En Hervás, judíos [conversos] los más/ En Aldeanueva, la judería entera/ En Baños, judíos y tacaños/ En Béjar, hasta las tejas" (בהרוואס, רובם יהודים [מומרים] / אלדנואבה, יהודייה כולה / בבאניוס, יהודים וקמצנים / בבחאר, יהודים עד הרעפים [בגגות]).
המוזיאון על שם דוד מלול
בעיר שוכן המוזיאון היהודי על שם דוד מלול, איש עסקים אמיד מברצלונה, בתוך בית עתיק מהמאה ה-15. סמל המוזיאון מורכב מעץ הערמונים האופייני לאזור, מפתח, ויונה עם עלה זית.
במוזיאון מוצגים כמו "כתב הזכויות ליהודי העיר" שהוציא אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה במאה ה-13 ומסמך ובו מיפקד של כל היהודים שהוכן לבקשת המלך ב-1291, תשמישי קדושה שונים, ונייר שנחתם ב-1449 ובו מתועדת הפקדה למשמרת של כספו של התושב היהודי סלומון פקאגון בידי שני נוצרים.
המסמך מקורי, אך סיבת ההפקדה לא צוינה בו.
קומה שלמה במוזיאון מוקדשת לחייהם של האנוסים.
מנהל המוזיאון הוא אנטוניו אבילס אמאט, היסטוריון חוקר.
מוזיאון זירת השוורים של בחאר
2 ק"מ דרומית לאזור העירוני של בחאר, על גבי ההרים המשקיפים על העיר, ניצבת זירת שוורים עתיקה (Plaza de Toros) שכיום כבר אינה פעילה ומהווה מוזיאון ומרכז תרבותי.
בחזית הזירה מבנה בן שלוש קומות.
הזירה נחנכה בשנת 1711 והיא זירת מלחמות השוורים העתיקה ביותר מבין אלו שנשתמרו בספרד.
בשל כך זכתה לכינוי "La Ancianita", וקוטלגה כנכס בעל עניין תרבותי בשנת 1997. לזירה קוטר של 41 מטרים וקיבולת של 3500 צופים.
מדי שנה בחודש יולי מתקיים בזירת השוורים פסטיבל הבלוז הבינלאומי.
הפסטיבל מארח פעילויות שונות, תערוכות, ג'אם סשן, סדנאות, קורסים סביב בלוז וקונצרטים במשך מספר ימים.
רוברטו הראס הרננדז (ספרדית: Roberto Heras Hernández), רוכב אופניים ספרדי, שניצח ארבע פעמים בוואלטה אספניה.
בנערותו למד הראס בבית ספר לאופניים בבחאר ולאחר מכן עבר לקבוצת חובבים בבירת המחוז, סלמנקה.
לוסיאנו סאנצ'ס (ספרדית: Luciano Sánchez García), הידוע בכינויו ואוה II, כדורגלן עבר ספרדי, ששיחק בעמדת החלוץ בנבחרת ספרד.
מתיאו הרננדס סאנצ'ס (ספרדית: Mateo Hernández Sánchez), פסל, אחד הפסלים הספרדים הבולטים במחצית הראשונה של המאה ה-20 ואחד המוכרים ביותר מחוץ לספרד.
"בחורים טובים" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עומר אדם.
את השיר הוציאה לאור ב-27 ביולי 2018 חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט, והוא נכלל כרצועה ה-19 באלבום האולפן השישי של הזמר, Omer.
נכון לדצמבר 2025 יש לשיר למעלה מ-14 מיליון צפיות ביוטיוב.
"בחורים טובים" נכתב על ידי אליה רוסיליו וסתיו שמש, והופק על ידי תמיר צור.
זהו הסינגל החמישי שהוציא אדם מתוך אלבום האולפן השישי שלו.
ב-29 ביולי 2018 נכנס למצעד הפזמונים העבריים השבועי של המדיה פורסט במקום השישי – שם שהה שבוע אחד בלבד.
בסמוך לצאתו עלה לשירות הסטרימינג ספוטיפיי, שם צבר כשלושה מיליון השמעות.
השיר מספר על חוויות משותפות של אדם עם חבריו הבנים.
השורה "גילינו בתאילנד שהבנות לא בדיוק בנות" זכתה לביקורות רבות, בנימוק לטענות טרנספוביות.
גיל לוסטיג מ-"Mako" טען לחפותו של אדם, והזכיר כי מדובר בזמר המזרחי הראשון שהופיע על בימת מצעד הגאווה, ואף הוציא המנון גאווה בשם "תל אביב".
לדעתו, הדבר נעשה בתום לב, והמליץ לזמר ולמנהליו להקליט את השיר מחדש ללא השורה המדוברת.
בחודש התשיעי הוא סרט קולנוע ישראלי דובר ערבית משנת 2002 בכתיבה, הפקה ובימויו של עלי נאסר, עם אשרף ברהום, נסרין פאעור, ראידה אדון וג'וליאנו מר בתפקידים הראשיים.
העלילה מתרחשת בכפר עראבה בגליל, כפרו של עלי נאסר ועיקרה הוא אגדה עממית שפשטה בכפרים הערביים בימי הטורקים, ולפיה איש ושמו "נושא ישבנו בסל" מתגנב לסמטאות הכפר בלילות, לבוש גלימה שחורה, חוטף צעירים ומעביר אותם לשירות בצבא הטורקי.
האגדה הזאת שונתה בכפרים הערביים במדינת ישראל ו"נושא ישבנו בסל" הוא כעת אדם שמסתובב בכפרים, חוטף ילדים ומוכר אותם ליהודים.
הסרט היה מועמד לשבעה פרסי אופיר בטקס פרסי אופיר לשנת 2002:
פרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר, פרס אופיר לבמאי הטוב ביותר, עלי נאסר
פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר, אשרף ברהום
פרס אופיר לתסריט המקורי הטוב ביותר, עלי נאסר
פרס אופיר לצילום הטוב ביותר, אמנון סלומון
פרס אופיר לעריכה הטובה ביותר, טובה אשר
פרס אופיר לעיצוב האמנותי הטוב ביותר, יורם שייר
הסרט זכה בפרס וולג'ין לסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
הוא הופק בעזרת הקרן לעידוד הסרט הישראלי.
אחמד (אשרף ברהום) עומד ליד קברה של אשתו סמירה (נסרין פאעור) עם "בנו" אמל (ויסאם נאסר) בן העשר ומגלה לו בפעם הראשונה כי הוא אינו אביו.
אחיו חליל (ג'וליאנו מר) גורש על ידי השב"כ ללבנון בגלל פעילות עוינת.
חליל היה נשוי לסמירה ולאחר עשר שנים שלא נשמע ממנו דבר, לוחץ עליה אביה לקבל גט ולהינשא לגבר הראשון שיציע לה.
לאחר עשר שנים מצליח חליל להתגנב לכפר, פוגש באחמד ומבקש ממנו לעזור לו להיפגש עם סמירה.
הכפר מלא במשתפי פעולה עם השב"כ ואחמד עושה זאת בלילות כשהוא עטוף בגלימה שחורה כדי שלא יתגלה למסוקים הסורקים את הכפר בזרקורים.
אחמד מוביל את סמירה למערה מחוץ לכפר בו מתגורר חליל ושם הם מתייחדים.
אחמד מאורס לסנא (ראידה אדון) שאוהבת אותו ורוצה להתחתן אבל כרגע הוא עסוק בחליל ולא מגלה לה זאת.
גם לאם (סלווה נאקרה) הוא לא מגלה דבר.
באותו זמן נעלם מהכפר ילד בשם חסן ואביו אבו חסן (עדנאן טראבשה) מאשים את אחמד כי הוא "נושא ישבנו בסל" שחטף את בנו.
אחמד מובל למסגד הכפר בפני אבו סאלח (בסאם זועמוט) אבל לא מסביר מדוע הוא משוטט מדי לילה בכפר.
אחמד נפגש עם סוכן שב"כ (עמוס לביא) שמבטיח לעזור לו להעביר את סמירה וחליל ללבנון אבל בתמורה הוא מבקש מאחמד שיתוף פעולה.
אחמד מחליט להבריח את סמירה וחליל.
סמירה נתפסת וחליל מצליח לברוח.
היא מגלה לאחמד כי היא בהריון מחליל.
כדי למנוע את רצח סמירה בגלל פגיעה בכבוד המשפחה, מבטל אחמד את אירוסיו לסנא ומתחתן עם סמירה כדי שתדע שבחודש התשיעי להיריון יהיה לוולד "אבא" (מכאן שם הסרט).
זאת הוא יכול לגלות בסתר לאמל רק לאחר מות סמירה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותאשרף ברהוםאחמדנסרין פאעורסמירהג'וליאנו מרחלילראידה אדוןסנאסלווה נקארההאםויסאם נאסראמלבסאם זועמוטאבו סלאחעדנאן טראבשהאבו חסןעמוס לביאסוכן שב"כ
בחורים רעים: הכל או כלום הוא סרט פעולה קומי אמריקאי משנת 2024. זהו הסרט הרביעי בסדרת הסרטים בחורים רעים, קדמו לו "בחורים רעים לתמיד" (מ-2020), בחורים רעים 2 (מ-2003), "בחורים רעים 1" (מ-1995),
ארבע שנים לאחר מותה של איזבל ארטאס, הבלש של משטרת מיאמי, מייק לאורי, נישא לפיזיותרפיסטית שלו, כריסטין.
במהלך קבלת הפנים, שותפו, הבלש מרקוס בורנט, עובר התקף לב קל ונכנס לתרדמת, שבה הוא חווה חזיון של קפטן קונרד הווארד המנוח, שמספר לו שעוד לא הגיע זמנו.
כשהוא מתעורר, מרקוס מאמין שהוא לא יכול למות.
זמן קצר לאחר מכן, מתפרסמת ידיעה חדשותית החושפת שקפטן הווארד היה קשור לשחיתות עם קרטלי סמים.
עם הכתמת מורשתו של הווארד, מייק ומרקוס נחושים להוכיח את חפותו, בעזרתה של קפטן ריטה סקאדה והחבר החדש שלה, מועמד לראשות העיר, אדם לוקווד.
מייק ומרקוס מבקרים את בנו של מייק, ארמנדו ארטאס, הכלוא על רצח הווארד.
ארמנדו מספר להם שהווארד לא היה מושחת, אלא ידע מי כן, ולכן הפקידים המושחתים שכרו אותו ואת אמו להרוג את הווארד כיוון שהיה קרוב לחשוף את השחיתות, ומציע לעזור להם לזהות את האדם האחראי לרצח הווארד.
כשהקושרים מנסים לגשת למחשבו של קפטן הווארד, הודעה מוקלטת מראש נשלחת למייק ומרקוס, המזהירה אותם מפני שחיתות בכוחות אכיפת החוק הפדרליים והמדינתיים.
הווארד משתמש בביטוי "בקבוק קולה" כקוד, ומתגלה כי מסר מידע לחברם ההאקר לשעבר, פלצ'ר.
הם מגיעים למועדון של פלצ'ר כדי לשחזר את "הקבצים", שמתגלים כקוד QR המוסתר באמנות קיר, המוביל לסרטון נוסף מהווארד.
עם זאת, מתנקשים שנשכרו על ידי הקושרים עוקבים אחריהם למועדון והורגים את פלצ'ר.
בינתיים, ארמנדו מותקף על ידי מספר קושרים המתחזים לאסירים, אך הוא מתגונן נגדם.
מייק ומרקוס מארגנים את העברתו האווירית של ארמנדו למקום בטוח יותר במיאמי.
עם זאת, הקושרים מתגנבים למסוק, הורגים את הטייס והשומרים, מה שגורם להתרסקות המסוק.
מייק, מרקוס וארמנדו שורדים, אך מוכרזים כמבוקשים על ידי הקושרים.
כאשר הקושרים מפרסמים פרס כספי על ראשם, הם נרדפים על ידי כוחות החוק ופושעים מזדמנים.
ג'ודי הווארד, בתו של קונרד, נשבעת לנקום בארמנדו על הריגת אביה.
בעזרתם של חברי AMMO (יחידת מבצעים מתקדמת של משטרת מיאמי), דורן וקלי, מייק ומרקוס מגלים את הרמזים מאחורי הרצח וההפללה.
ארמנדו מזהה את האיש ששכר אותו להרוג את קפטן הווארד - ג'יימס מקגרת', ריינג'ר לשעבר בצבא, שהוצב במודיעין ה-DEA בדרום אמריקה.
במהלך משימה סמויה, מקגרת' נתפס על ידי הקרטל ועונה עד שגילה את שמות עמיתיו, ומאז עובד איתם.
מקגרת' מתכנן את חטיפתן של כריסטין וקאלי, בתה של ג'ודי.
לאחר מכן הוא שולח את אנשיו לפגוע במשפחתו של מרקוס, אך חתנו, רג'י, נחת בחייל מארינס, מחסל אותם לבדו.
ריטה, דורן וקלי עוצרים את לוקווד לאחר שמתברר שהוא עבד עם מקגרת'.
בעזרת לוקווד כפיתיון, הצוות מנהל קרב יריות קשה עם אנשיו של מקגרת' בפארק שעשועים נטוש עם נושא של תנינים, כדי להציל את כריסטין וקאלי.
במהלך הקרב, לוקווד מנסה לבגוד בצוות, אך ריטה מסכלת את ניסיון הירי שלו במהלך הבריחה, שולחת אותו למים שם הוא נטרף על ידי תנין.
מייק מתעמת עם מקגרת', שמחזיק את כריסטין ומרקוס באיומי אקדח.
מקגרת' מציב למייק אולטימטום: עליו לבחור מי ימות - כריסטין או מרקוס.
מייק, תוך רמיזה לאמונתו החדשה של מרקוס שהוא "לא יכול למות", יורה במרקוס על אפוד המגן שלו.
הכאוס מאפשר לכריסטין ומרקוס להשתחרר לפני שמייק יורה במקגרת' למוות.
בתוך ההמולה, ג'ודי מוצאת את ארמנדו וקאלי.
ג'ודי מתכוננת להרוג את ארמנדו, אך קאלי אומרת לה שאביה הציל את חייה.
ג'ודי, מתוך הכרת תודה לארמנדו על מעשהו, סולחת לו ונותנת לו לברוח.
לאחר מכן, מייק, מרקוס והווארד מזוכים מכל ההאשמות והשחיתות נחשפת.
משפחותיהם של מייק ומרקוס חוגגות לאחר מכן בפיקניק בפארק, כאשר מייק ומרקוס צולים בשר על גריל ציבורי יחד עם רג'י.
ויל סמית' - הבלש מייק לאורי, שותפו וחברו הטוב ביותר של מרקוס.
מרטין לורנס - הבלש מרקוס ברנט, חברו הטוב ביותר של מייק ושותפו.
ג'ייקוב סיפיו - ארמנדו ארטס, בנו של מייק.
ריי סיהורן - ג'ודי הווארד, בתו של קפטן הווארד
אריק דיין - הבנקאי יואן גרפאד
ג'ו פנטוליאנו - קפטן קונרד הווארד
טאשה סמית' - תרזה ברנט, אשתו של מרקוס (החליפה את תרזה רנדל שגילמה את הדמות בסרטים הקודמים)
בחורים טובים 2 הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת דרמה קומית-רומנטית, המבוים על ידי הבמאי ארז תדמור.
הסרט מהווה המשך לאירועי הסרט "בחורים טובים", וכמוהו, נוגע בנושא מוסד השידוכים בחברה החרדית בישראל.
הסרט עלה לאקרנים ב-17 באוקטובר 2024.
עלילת הסרט נעה בין שני קווי עלילה מרכזיים.
הראשון עוסק בברוך אוירבך, בחור ישיבה בוגר שכבר מזמן פספס כל הזדמנות להינשא שנותר לגור בחדר קטן בישיבה בה למד ולשמש כעוזרה הנאמן של מלכי לוין, שדכנית מנוסה ומפולפלת.
כשמלכי מטילה עליו את המשימה ללוות את בתה הצעירה, שירה משדה התעופה – הוא מחליט שהגיע זמנו להתחתן עם שירה ומבקש את עזרתה של מלכי, אבל כשזו מנסה דווקא לשדך לו דווקא את רות, הוא מחליט לעשות הכל כדי לסכל את השידוך עם רות ולזכות בליבה של שירה.
במקביל, קו העלילה השני עוסק בהכנותיהם של מוטי ברנשטיין ונחמי ביטון לקראת נישואיהם.
ככל שמועד החתונה קרב, נאלצים שוב בני הזוג להתמודד מול פערים מנטליים והבדלי תרבויות בין שתי משפחותיהם, האשכנזית והמרוקאית, שגדלים ומביאים עימם קונפליקטים המאיימים על עתידם.
מאור שוויצר – ברוך אוירבך, רווק מזדקן ועוזרה האישי של מלכי, המתאהב בבתה, שירה, ומעוניין לזכות בלבה.
לבסוף מוצא ברות את בחירת ליבו.
עומר נודלמן – שירה לוין, בתם של מלכי ורפאל לוין ומושא אהובתו של ברוך, השבה לארץ לאחר שנים רבות בחו"ל.
מתאהבת בקרליבך ומשתדכת איתו למרות מחאותיה הרמות של אימה.
ניב סולטן – רות, בחורה צעירה המשודכת לברוך על ידי מלכי.
אחות לישראל מאיר, צעיר הלוקה בתסמונת דאון, עובדה המורידה את ערכה בשוק השידוכין החרדי.
מפעילה ביחד איתו קונדיטוריה ביתית משלבת.
אליהו שאקי - ישראל מאיר, צעיר הלוקה בתסמונת דאון, אח של רות, מפעיל ביחד איתה קונדיטוריה ביתית משלבת.
בעקבות העובדה שהוא לוקה בתסמונת דאון מתקשה אחותו להשתדך בחברה החרדית.
עמית רהב – מוטי ברנשטיין, בחור ישיבה שנעזר בסרט הקודם בברוך על מנת להשתדך לנחמי.
כעת בסרט הזה הוא עוזר לברוך בניסיונו להשתדך לשירה אך הצעתו מובילה באופן בלתי צפוי דווקא לשידוכו של קרליבך לשירה.
בסרט זה הוא מנווט בהצלחה את המחלוקות הרמות בין המשפחות בשל פערים הלכתיים-עדתיים ותרבותיים ומצליח להביאן לפשרות מקובלות.
ליאנה עיון – נחמה "נחמי" עזיזה ביטון, בחורה ממוצא מזרחי, בה התאהב מוטי.
בעל חנות פיצוחים וממתקים בבני ברק - "פיצוחי רחמים".
עמית מורשת – מאיר, בחור ישיבה וחברם של מוטי וברוך, הסובל מאסתמה המהווה לו מכשול בשידוכיו.
נועם אימבר – מוישי קרליבך, נהג אמבולנס ופרמדיק, חבר של ברוך.
משתדך לשירה על אף מחאותיה הרמות של אימה.
הייתאם עומארי – אחמד, מנהל מטבח הישיבה.
לאורך שני הסרטים, דמותם של הסמכויות הרוחניות והרבניות נעלמת לחלוטין מהעלילה, ואחמד הוא זה שמתפקד כאוזן הקשבת הכי חשובה לכל הבעיות של תלמידי הישיבה, ותמיד נותן מענה לבבי לכולם.
יואב רוטמן – ידידיה אוירבך, אחיו הצעיר והנשוי של ברוך המסוכסך איתו מאז שסיפר להוריהם שמועה שגונבה לאוזניו בדבר המיועדת של ברוך ובשל כך הם דרשו לבטל את השידוך.
יונתן הורנצ'יק – אברם מוסקוביץ', בחור ישיבה עילוי, מקובל בקרב השדכניות.
מועמד לשידוך לשירה, הבת של מלכי.
מוטי בן ישי - בעל אולם אירועים בכפר סבא המיודד עם רחמים.
שראל פיטרמן - בעל חנות מכולת בבני ברק שגם נחשב לאלוף העיר בבאולינג.
אביו של מאיר, הבחור חולה האסתמה השתקן שנפגש עם נחמי ונדחה על ידה בסרט הקודם.
בשל כך, הוא נוקם באביה על ידי החדרת ברגים בסלטים של העסק שלו, "רחמים חמוצים", שהוא המשווק היחיד שלהם, וכך גורם לתביעה שכמעט סוגרת לרחמים את העסק.
ב-23 בינואר 2023, נמסר לראשונה כי לאור הצלחת הסרט "בחורים טובים" בקופות, הוחלט על פיתוחו של סרט המשך העתיד לעלות לאקרנים בשנת 2024. ב-26 בפברואר 2024, דווח על תחילת צילומי הסרט.
במקביל לדווח על צילומי הסרט, דווח כי צוות השחקנים הראשי מהסרט הקודם עתיד לשוב לצילומי סרט ההמשך.
בינואר 2024, נמסר לראשונה על ליהוקן של ניב סולטן, אשתו של מאור שוויצר במציאות, עומר נודלמן לתפקידים הנשיים הראשיים של הסרט – רות, בחורה צעירה המשודכת לברוך בניגוד לרצונו, ומושא אהבתו של ברוך, שירה לוין; בהתאמה.
הסרט זכה לביקורות צוננות, שהשוו אותם לקודמו, וציינו לרעה את העלילה השטחית והבנאלית וכי הוא סובל מ"תופעת סרט ההמשך".
"בחורות טובות" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרות הישראליות אודיה ושרית חדד.
הוא יצא לאור ב-4 באוגוסט 2025 בהוצאת חברות התקליטים הליקון ארומה מיוזיק, שרית הפקות ודי-מיוזיק כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
החיבור בין חדד לאודיה נוצר ביוזמת היוצר אבי אוחיון, שעבד עם שתי הזמרות בעבר.
חדד חיפשה באותה תקופה שיתופי פעולה שיחברו אותה לקהלים צעירים יותר.
אודיה, שהחלה את פעילותה בתקופת מגפת הקורונה בישראל, שילבה בשיר את סגנונה האישי המשלב פופ, דאנס ואלמנטים מזרחיים.
את השיר כתבו והלחינו אודיה, אבי אוחיון ומתן דרור, שגם הפיק ועיבד מוזיקלית את היצירה.
מבחינה מוזיקלית, השיר משלב אלמנטים של פופ עכשווי עם אזכורים סגנוניים לשלושה משיריה המוכרים של חדד: "חגיגה" (2004), "חיכיתי לו" (2015) ו"היית איתה" (2017).
מילות השיר נכתבו בגוף ראשון ומתארות מערכת יחסים רומנטית רוויית קונפליקטים, תוך שימוש בדימויים יומיומיים וביטויים קולוקיאליים.
הדוברת בשיר מציגה דמות נשית שאינה חוששת להתמודד עם פגיעה רגשית, ומביעה עמידה על עקרונות וכוח נשי.
הטקסט מתאר מערכות יחסים לא יציבות ומעלה שאלות על גבולות, כבוד הדדי ועצמאות רגשית.
בחדר של דני היא סדרת טלוויזיה לילדים ששודרה בערוץ הראשון בין השנים 1994- 1995.
בכל פרק דני מתמודד עם בעיה ומנסה לפתור אותה יחד עם חבריו הבובות פינקי הוורודה, תוק השעון המדבר ושפכטל השדון וחברו הטוב.
דני (דני ארליך) - ילד אשר מתגורר בחדרו.
כל הבובות בסדרה הופעלו על ידי ארליך:
פינקי - שמיכה ורודה דמוית אישה המשמשת כאמו של דני.
תוק - השעון המדבר של דני אשר מוודא שהוא קם בזמן.
שפכטל - שדון קטן עם זנב וחברו הטוב ביותר של דני, לפעמים הוא לא מסכים עם מה שדני אומר לו.
בחורים טובים 3 הוא סרט קומדיה רומנטית ישראלי העתיד לעלות לאקרנים במהלך שנת 2026. הסרט, בבימויו של ארז תדמור, מהווה המשך לסרטים "בחורים טובים" (2022) ו"בחורים טובים 2" (2024).
עם צאתו, תהפוך הסדרה לטרילוגיה הקולנועית הראשונה בישראל מזה 35 שנה מאז סדרת סרטי "אבא גנוב".
עלילת הסרט עתידה להתמקד שוב בדמותו של ברוך אוירבך (מאור שוויצר), עוזרה הנאמן של השדכנית מלכי, וארוסתו, רות (ניב סולטן).
השניים מתכננים את חתונתם, אך ברוך נקלע למצוקה כלכלית המאיימת על קיום האירוע המפואר שתכנן.
בחיפושו אחר פתרון, הוא מקבל הצעה ממיכאל גרסטל (מייקל רפפורט), מיליארדר חרדי מניו יורק, המציע לו סכום כספי משמעותי תמורת עזרה בשידוך בתו.
ברוך יוצא למסע בארצות הברית, שם הוא נאלץ לתמרן בעולם השידוכים הבינלאומי והפערים בין חיי הפאר בניו יורק לבין ערכיו וחייו בישראל.
מאור שוויצר – ברוך אוירבך, שדכן צעיר ובן זוגה של רות.
נקלע למצוקה כלכלית סביב תכנון חתונתם ויוצא למשימת שידוך בניו יורק כדי להציל את מצבם הכלכלי.
ניב סולטן – רות איזנבך, בת זוגו של ברוך.
מנהלת יחד עם אחיה קונדיטוריה משלבת ומנסה לנווט את הקשר עם ברוך אל מול שאיפותיו הגבוהות לחתונה מפוארת.
מייקל רפפורט – מיכאל גרסטל, מיליארדר חרדי החי בניו יורק.
שוכר את שירותיו של ברוך כדי למצוא שידוך הולם לבתו ומכניס אותו לעולם של עושר והשפעה.
עירית קפלן – מלכי לוין, שדכנית מנוסה והמנטורית של ברוך.
מלווה את ברוך במסעו המקצועי גם מעבר לים.
יקי רייסנר – רפאל לוין, בעלה של מלכי ושותפה לניהול עסק השידוכים המשפחתי.
העבודה על הסרט השלישי החלה זמן קצר לאחר הצלחתו של הסרט השני בסדרה.
ב-19 בנובמבר 2024 אישר המפיק יקי רייסנר באופן רשמי כי הסרט נמצא בתהליכי כתיבה ופיתוח.
בדצמבר 2025 הופסקו צילומי הסרט והאודישנים באופן פתאומי על ידי המפיק יקי רייסנר.
הרקע להפסקה היה הודעתם של במאי הסרט, ארז תדמור, וחלק מצוות ההפקה והשחקנים (בהם עירית קפלן), על הסרת מועמדותם מטקס פרסי הקולנוע של משרד התרבות כאקט של מחאה נגד הממשלה.
רייסנר מתח ביקורת על הצעד וטען כי אינו מוכן להכנסת פוליטיקה בתהליך ההפקה.
לאחר משבר קצר ושיחות גישור בין הצדדים, יושרו ההדורים וההפקה חזרה לפעילות מלאה.
עם ההכרזה על הפקת הסרט השלישי, אושר כי כוכבי הסרטים הקודמים, מאור שוויצר וניב סולטן, יחזרו לגלם את דמויותיהם של ברוך ורות.
לצידם ממשיכים בתפקידיהם גם עירית קפלן ויקי רייסנר (המשמש גם כמפיק הסרט).
בינואר 2026 פורסם על ליהוקו של השחקן והקומיקאי היהודי-אמריקאי מייקל רפפורט.
רפפורט, שביקר רבות בישראל בשנה שקדמה לצילומים כחלק מפעילות הסברה, לוהק לתפקיד המיליארדר הניו-יורקי מיכאל גרסטל.
זהו תפקידו הראשון של רפפורט בקולנוע הישראלי.
בנוסף אליו, הצטרפו לצוות השחקנים גם ידין גלמן, שחזר לפעילות לאחר שנפצע בקרב בטבח שבעה באוקטובר, נאיה בינשטוק ומשה אשכנזי.
צילומי הסרט החלו בינואר 2026 ונערכים בישראל ובניו יורק.
הסרט מופק על ידי "רייסדור הפקות" בשיתוף עם "סרטי יונייטד קינג", "קאמבק סרטים" ו"זואה פילמס".
רבנו בחיי בן אשר אבן חלואה (ה'ט"ו, 1255 - בסביבות ה'ק', 1340), היה פרשן מקרא מחוג מקובלי גירונה.
נמנה עם משפחת הרבנים חלואה וחי בסרגוסה שבספרד.
לדעת הרב ראובן מרגליות, שמו הוא יהודה וכונה בחיי, אך היו שחלקו עליו.
רבנו בחיי למד את תורת הנגלה מהרשב"א, אך אף על פי שהרשב"א בעצמו היה מקובל גדול, את דברי הקבלה אותם מביא רבנו בחיי בספריו הוא אינו מזכיר בשמו כלל, ולכן מוסכם על החוקרים כי רבנו בחיי לא למד קבלה מפיו.
את דברי הקבלה אותם הביא רבנו בחיי בספרו המרכזי על התורה, הוא מציין שהם כרמזים על דברי הרמב"ן.
אותו הוא מתאר כאיש אשר: "הורה לנו את הדרך אשר נעלה בה ובדרך אמת הנחנו", אף שלא למד ממנו באופן ישיר.
גם שמע מפי הרב דן בן יוסף אשכנזי.
רבנו בחיי התעסק בעיקר באיסוף כתבים ועריכתם מחדש.
אי לכך מעטים המקומות בהם הוא מחדש דבר מעצמו, ולכן אין למצוא חידוש מהותי בקבלתו.
אף על פי כן ניתן לראות את חותמו הברור בצורת הניסוח הבהירה בה השתמש כאשר ציטט כתבי מקובלים אחרים שהיו עד אז סתומים לרוב הציבור.
צורת הניסוח שלו אופיינה בהוספת מילים מעטות, החלפת מונחים וסידור מחדש של מבני הפסקאות באופן המקל על הקורא.
חותם אישי נוסף לרבנו בחיי הוא שימוש בראיות של מקובלים אחרים להוכחת טענותיו, אף אם היו מנוגדות לטענות אותן הראיות שימשו במקור.
וכן מיתון הנטייה להתפלמס אשר הייתה נפוצה בתקופת הראשונים.
צורת כתיבה זו הפכה את חיבורו נפוץ בציבור הרחב עוד בעת העתיקה.
כמו כן בעל התוספות יו"ט ראה עניין בחיבורו ואף כתב פירוש על מדרשו לתורה.
נוסף על בהירות סגנונו רבינו בחיי נקט ליקוט סלקטיבי של מקורות.
הוא השמיט מונחים מכתבי מקור אשר לא היו נראים לו כנחוצים או נכונים, וכן ריסן את הסימבוליקה המינית שכתבי הקבלה רווים בה, ואף השמיט אותה לגמרי בחלק מהמקומות.
כתוצאה מכך ניתן היה לראות בחיבוריו נקיטת עמדה בסוגיות חלוקות בקבלה המוקדמת.
ואכן גם מקובלים בעלי שם גילו עניין בכתביו.
מקובלים אלו השתמשו בכתבי רבנו בחיי כראיות בתהליכי בירור סוגיות מהותיות באונטולוגיה הקבלית, כדוגמת מהות הספירות או מקור הרוע.
את השימוש בראיות אלה ניתן לראות בין היתר בספר פרדס רימונים לרמ"ק, בספר עבודת הקודש לרבי מאיר ן' גבאי וכן בספר תורת העולה לרמ"א.
חשיבות נוספת שיש לכתבי רבינו בחיי היא שהם התפרסמו בסמוך לתקופת פרסום ספר הזוהר, כך שהם משמשים כציר לקביעת תקופת הפרסום.
בנוסף לזאת ישנו פולמוס בין חוקרי הקבלה באיזו מידה רבנו בחיי היה חשוף אל הזוהר, ומה היה יחס ההשפעה בין שני הכתבים.
בעקבות מקבילות רבות בין המדרש על התורה ובין הזוהר, ישנם המזהים את רבנו בחיי כאחד המועמדים האפשריים להכלל בחוג המחברים של ספר הזוהר.
אחרים טוענים כי דווקא חשיפת רבנו בחיי לספר הזוהר גרם להופעת המקבילות הרבות ביניהם.
את 'אבי הקבלה' בעיניו, הוא מזכיר בפירושו על בראשית (לב, י) וכותב 'הרב אבי הקבלה רבי יצחק בן הרב ז"ל'; דמות שזוהתה עם ר' יצחק סגי נהור בנו של הראב"ד.
מדרש רבנו בחיי על התורה
בשנת ה'נ"א (1291) החל בכתיבת פירוש על התורה בצורת מדרשים שנודע בשם מדרש רבינו בחיי על התורה.
המקור בכתב היד של חלק מהמדרשים שהביא רבינו בחיי אבד, ועל כן משמש ספרו כמקור היחידי הקיים כיום למדרשים אלו.
את הסיבה לחיבורו הציג בפתיחה לספר:
מהשימוש במושג ההלכתי "עת לעשות לה' " הניתן במקרים קיצוניים הדורשים להפר נורמה הלכתית עקב מצוקה קשה, רואים כי רבנו בחיי חש בצורך מהותי של הדור להבין את התורה מזווית שונה השווה לכל נפש גם במחיר של חשיפת סודות קבליים.
זאת כנראה בעקבות הלחצים המסיונריים מצד הכנסייה הנוצרית איתם התמודדה הקהילה היהודית כפי שניתן לראות במילים "זה במזיד".
לא בכדי שספר זה נהפך נפוץ בכל עם ישראל, וכפי שמציין בעל התוס' יו"ט הוא גם היה נלמד בקביעות מידי שבת בקהילות רבות.
תוכן הספר הוא בעקרו קיבוץ מקורות המתמקדים בארבעה רובדי פרשנות אשר היו נפוצים באותה התקופה, אך ייחודו של הספר הוא איגודם למקום אחד תחת אותו פסוק.
הרובד הראשון הוא פרשנות על דרך הפשט כלומר חתירה להבנת רובד הפשט של הפסוק, תוך פתירת קושיות ובעיות הנובעות מסתירות לשוניות או נסיבתיות בין החלקים השונים של הטקסט המקראי.
רבנו בחיי מציין בחלק זה את שני הראשונים רבנו חננאל וכן הרשב"א כמורי דרכו בפירוש זה.
הרובד השני הוא הרובד הדרשני המאגד אמרות ודרשות חז"ל על הפסוקים אותם הוא מפרש, גם כאשר אין קשר ישיר בין הדרשות למהלך המקראי עצמו.
הרובד השלישי הוא פירוש שכלי לפסוקים שמטרתו לפי הפתיחה היא: "להורות כי תורתנו כלולה מכל החכמות.
ותורתנו מן הקב"ה והוא העיקר".
צורת פרשנות זאת היא בעצם תגובה לכתות בעלות מגמת פרשנות פילוסופית שראו ביהדות כסותרת את ההיגיון והשכל.
אף שרובו של פירושו הוא מדרשי ולא הלכתי, חלקים ממנו שימשו מקורות פסיקה הלכתיים כאשר פירושו על בגדי כהונה מהווה בסיס מרכזי בדיון בנוגע למבנה הציץ.
מדרש רבינו בחיי על התורה - פירוש על התורה.
כמה פירושים נכתבו על ספר זה בהם "נפתולי אלהים" לר' נפתלי בן אליעזר טריויש, פירושו של בעל התוס' יו"ט "טוב טעם", ופירוש "תורת חיים" מאת רבי חיים הכהן מטריפולי.
כד הקמח - נקרא גם חיבור הדרשות שהן 82 דרשות של מוסר ואמונה, אשר כוללים גם פירוש על ספר איוב בערך 'השגחה', פירוש על ספר יונה בערך 'כיפורים' ופירוש על מגילת אסתר בערך 'פורים'.
שולחן של ארבע - הספר מחולק לארבעה שערים, כאשר השלושה הראשונים עוסקים בדיני סעודה, והשער הרביעי עוסק בדיני סעודת הצדיקים העתידה לבוא, בה ישבו הצדיקים בסוכה מעורו של לוייתן.
קבר רבנו בחיי שוכן בסמוך לקיבוץ חוקוק שבגליל התחתון.
ציון הקבר הנו מערה נמוכה במורד ההר.
עדות ראשונה לקברו נמצאת בכתבי ר' גרשון בן אליעזר הלוי סגל סביב שנת 1624, המתאר את קבר רבינו בחיי ותלמידיו ביישוב יאקוק סמוך לקבר חבקוק.
במשך כמה שנים, עד לשנת 2007 קברו היה מצוין במקום אחר מתיאורי עולי הרגל, המקום נמצא וסומן סמוך למוביל המים הארצי.
תוצאות המחקר פורסמו בספר "מקומות קדושים וקברי צדיקים בגליל".
בחזרה לעתיד הוא סרט מדע בדיוני קומי אמריקאי אשר בוים על ידי רוברט זמקיס על פי תסריט שנכתב על ידי זמקיס יחד עם בוב גייל.
בסרט מככב מייקל ג'יי פוקס בתפקיד הנער מרטי מקפליי, אשר נקלע לסיטואציה שבה הוא נאלץ להשתמש במכונת זמן אשר מביאה אותו בחזרה לשנת 1955, שם הוא נתקל במי שצפויים בעתיד להפוך להוריו, ומסתכן בכך שיפר את פרדוקס המסע בזמן ו"יימחק מהמציאות".
כריסטופר לויד מגלם בסרט את המדען האקסצנטרי ד"ר אמט "דוק" בראון, ממציא מכונת הזמן, אשר מסייע למרטי לתקן את השינויים שחולל בהיסטוריה ולחזור לשנת 1985.
לטענת זמקיס וגייל, השניים ניגשו לכתוב את התסריט לאחר שגייל נתקל בצילומים ישנים של אביו מתקופת התיכון ותהה אם הוא היה מתיידד עם אביו אם היו באותו גיל ולומדים יחד באותו בית הספר.
אולפני הקולנוע החלו להתעניין בתסריט בעקבות ההצלחה הכלכלית של סרטו של זמקיס "בעקבות האוצר הרומנטי".
זמקיס פנה לסטיבן ספילברג, שהסכים שהסרט יופק על ידי חברת ההפקות אמבלין אנטרטיינמנט בשיתוף עם סרטי יוניברסל.
כשהופץ בקולנוע בשנת 1985, זכה הסרט להצלחה גדולה והפך לסרט הרווחי ביותר לשנת 1985 עם מכירות בסך גבוה מ-381 מיליון דולר ברחבי העולם.
הסרט זכה בפרס הוגו בקטגוריית הסרט הדרמטי הטוב ביותר, בפרס סאטורן בקטגוריית סרט המדע הבדיוני הטוב ביותר, ובפרס אוסקר בקטגוריית עריכת הקול הטובה ביותר.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר בסך הכול, לחמישה פרסי BAFTA ולארבעה פרסי גלובוס הזהב.
ב-2007 בחרה אותו ספריית הקונגרס לשימור במרשם הסרטים הלאומי, וביוני 2008 נכלל ברשימת ה- של מכון הסרטים האמריקאי, אשר הגדיר את הסרט כאחד מעשרת סרטי המדע הבדיוני הטובים בכל הזמנים.
הסרט צולם בכיכר בית המשפט של יוניברסל, אותו המקום שבו צולם הסרט "גרמלינס".
בזכות ההצלחה הרבה לה זכה, הפך הסרט עם השנים גם לזיכיון מדיה מצליח הכולל, נכון ל-2024, שני סרטי המשך – "בחזרה לעתיד 2" (1989) ו"בחזרה לעתיד 3" (1990) – סדרת אנימציה, מתקן שנוצר עבור פארק השעשועים של אולפני יוניברסל , מספר משחקי וידאו , חוברות קומיקס ומחזמר.
מרטי מקפליי (מייקל ג'יי פוקס) הוא נער בן 17, המתגורר בעיירה האמריקאית היל ואלי שבקליפורניה, יחד עם משפחתו הלא מתפקדת: אביו הנוירוטי ג'ורג' (כריספין גלובר) סופג השפלות ונאלץ להתרפס בפני המעסיק שלו, ביף טאנן (תומאס פ.
וילסון), ואימו, לוריין (ליאה תומפסון), אישה מדוכאת ושתיינית, מספרת למשפחה איך התאהבה בבעלה אי אז בשנות ה-50, כשאביה פגע בו עם מכוניתו ואסף אותו אל ביתם.
בבוקר 25 באוקטובר 1985, חברו של מרטי, המדען התמהוני אמט "דוק" בראון (כריסטופר לויד) מזמין אותו לפגישה ב-01:15 בלילה.
לאחר יום הלימודים ניגשת למרטי וחברתו ג'ניפר פארקר (קלאודיה וולס) אישה המבקשת מהם תרומה לצורך שיפוץ השעון שעל בית המשפט במרכז העיירה, שפסק מלפעול 30 שנה קודם לכן כתוצאה מפגיעת ברק, ומוסרת לו עלון בנושא.
באותו לילה פוגש מרטי את דוק במגרש החנייה של הקניון המקומי, "קניון האורנים התאומים", ודוק מציג בפניו מכונית ספורט מדגם דלוריאן DMC-12, אותה הוא הסב למכונת זמן.
דוק מסביר למרטי כי מכונת הזמן דורשת כוח של 1.21 ג'יגהואט, שמיוצר על ידי כור גרעיני המופעל בפלוטוניום, וכי על המכונית להאיץ למהירות 88 מייל לשעה (כ-140 קמ"ש) על מנת לנוע בזמן.
כדי להדגים את השימוש במכונה, מקליד דוק את התאריך 5 בנובמבר 1955 כתאריך היעד, היום בו המציא את קבל השטף (Flux capacitor) המאפשר את המסע בזמן.
בטרם מספיק דוק לצאת למסעו המתוכנן, מגיעים למקום מחבלים לובים מהם גנב את הפלוטוניום ויורים בו למוות.
לאחר שהמכונית שובקת ליד פרויקט בנייה העתיד להיות השכונה בה יתגורר מרטי עם משפחתו ב-1985, מחביא אותה מרטי והולך ברגל אל העיירה.
הוא מגלה לתדהמתו שהוא נמצא בשנת 1955. מרכז העיירה נראה כמרכז עיירה טיפוסי של התקופה, המכוניות והתלבושות כולן משנות החמישים, מודעת פרסומת בכיכר מפרסמת סרט קולנוע בכיכובו של שחקן הקולנוע רונלד רייגן – נשיא ארצות הברית ב-1985, ואף השעון שעל בית המשפט עדיין פועל.
הוא מוצא את אביו ג'ורג' מקפליי, שהוא כעת נער חנון מתבגר ומגושם, כאשר מעסיקו לעתיד, ביף טאנן הוא בריון בית הספר שנוהג להתעלל בו.
אך ברגע הגורלי בו היו אמורים הוריו להיפגש ולהתאהב, כאשר אביה של לוריין עומד לפגוע בו במכוניתו, מציל אותו מרטי באינסטינקט ונפגע בעצמו, ומונע מהוריו להיפגש.
מרטי מתעורר בבית אמו לוריין ביינס, תלמידת תיכון צעירה ומלאת תשוקה, והופך למושא אהבתה של אמו תחת אביו.
מרטי יוצא אל ביתו של דוק, אך דוק אינו מכיר אותו ומסרב להאמין לסיפורו, עד שמרטי מזכיר לו את שסיפר לו דוק בשנת 1985, על המצאת קבל השטף.
עד מהרה מתחוור לדוק שאין באפשרותו לספק את כמות האנרגיה הדרושה לחזרתו של מרטי לעתיד שממנו הגיע, והוא טוען ביאוש כי האפשרות היחידה להספק כזה היא מכת ברק, שכמובן אין לדעת מתי והיכן תתרחש.
מרטי שולף מכיסו את העלון שקיבל ב-1985 ומספר לו כי ברק יכה במגדל השעון שעל בית המשפט בשבת הקרובה.
דוק מתכנן דרך בה יוכלו לרתום את הכוח מהברק.
לפי תוכניתו, הוא יקשור כבלי הארקה למגדל השעון ומרטי יאיץ למהירות 140 קמ"ש ברגע בו יכה הברק במגדל.
דוק מסיק כי מרטי פגם בקו הזמן כאשר מנע מהוריו להיפגש.
מאחר שמרטי לא ייוולד אם הוריו לא ייפגשו ויתאהבו, הוא נמצא בסכנת הימחקות מן המציאות.
מרטי מנסה להפגיש בין שני הוריו ונכשל שוב ושוב.
תוך כדי כך הוא לומד לראשונה כי אביו חובב מדע בדיוני הכותב סיפורים, אך חסר ביטחון עצמי כדי לפרסמם.
לאחר שלוריין מזמינה את מרטי למסיבת ריקודים בבית הספר, מציע מרטי לג'ורג' תוכנית בה "יציל" את לוריין ממרטי, אך ביף מופיע לפתע ותוקף את לוריין ומרטי.
ג'ורג' מבין כי עליו להציל את לוריין באמת, ובעקבות כך מתעמת עם ביף לראשונה בחייו ומצליח להממו במהלומת אגרוף.
לוריין וג'ורג' מתאהבים והולכים לרקוד יחד במסיבה בה הם מתנשקים לראשונה ומבטיחים את קיומו של מרטי.
מרטי מנסה להזהיר את דוק על מותו הצפוי בעתיד בעזרת מכתב אזהרה אותו הוא מגניב לכיס מעילו.
דוק קורע את המכתב מבלי לקרוא אותו, משום שהוא מודע לסכנות הטמונות בידיעה של אירועים עתידיים.
עקב כך מכוון מרטי את מכונת הזמן 10 דקות מוקדם יותר על מנת להזהיר את דוק לפני שייהרג.
אך כאשר הוא מגיע ל־1985 הרכב שוב שובק חיים, ומרטי נאלץ לרוץ רגלית אל הקניון - שכעת נקרא "קניון האורן הבודד", לאחר שמרטי דרס את אחד האורנים ב-1955 - שם הוא צופה ממרחק במחבלים הלובים יורים בדוק בשנית.
מרטי מקונן על מות דוק, אך למרבה ההפתעה מתאושש דוק ומראה למרטי כי תחת בגדיו הוא חובש אפוד מגן, לאחר שהסכים פעם אחת לחרוג ממנהגו ולקרוא את מכתב האזהרה.
דוק מסיע את מרטי הביתה ונפרד ממנו בנסיעה אל העתיד.
למחרת מגלה מרטי כי שינה את ההיסטוריה – אביו שגדל להיות גבר מלא ביטחון עצמי פרסם את הספרים שכתב והפך לסופר מצליח, לאחיו יש עבודה מוצלחת, אחותו זוכה להצלחה בתחום החברתי, אמו נראית מטופחת ועירנית יותר, וביף הוא בעל עסק קטן לתחזוקת רכב הנותן שירות לאביו תוך גילויי חנופה.
מרטי וג'ניפר נפגשים בחנייה, כאשר דוק מגיח במכונת־הזמן היישר משנת 2015, מודאג מאירועים אשר יתרחשו לילדיהם של מרטי וג'ניפר בעתיד, ומבקש ממרטי לבוא איתו.
השלושה נכנסים למכונת הזמן, שכעת מסוגלת לטוס באוויר, ויחד הם נוסעים לשנת 2015.
שם השחקן/יתשם הדמותאודות הדמות מרטי מקפליי תלמיד תיכון כריזמטי ומרדן בן 17 אשר מיומן ברכיבה על סקייטבורד ובעל כישרון רב בנגינה על גיטרה חשמלית.
בזמנו הפנוי מרטי מנגן בלהקת רוק מקומית וחולם בבוא היום להיות מוזיקאי מצליח.
מרטי מבלה חלק ניכר מזמנו עם חברו הטוב המדען האקצנטרי דוק אמט בראון ועם חברתו ג'ניפר פארקר.
חייו של מרטי מקבלים תפנית קיצונית לאחר שמרטי הופך בסרט לנוסע בזמן הראשון בהיסטוריה במכונת הזמן אותה בנה חברו דוק בראון.
ממציא מבריק אך אקסצנטרי שמקדיש את חייו להמצאות והניסויים שלו.
דוק הוא המנטור והחבר הטוב ביותר של מרטי מקפליי, ולעיתים רבות הוא לוקח עימו את מרטי לניסויים יוצאי הדופן שהוא עורך.
ד"ר בראון הופך את מכונית הדלוריאן שברשותו למכונת זמן אשר באמצעותה מרטי חוזר בזמן לשנת 1955. בשנת 1985 דוק חי לבדו עם כלבו איינשטיין.
לאורך הסרט, האינטליגנציה, כושר ההמצאה והאופטימיות של דוק מסייעים למרטי להתגבר על מכשולים שונים.
לוריין ביינס אמו של מרטי.
כשאשר מרטי נוסע בזמן חזרה לשנת 1955 הוא נתקל בה במקרה והיא מתאהבת בו, ובאופן זה הוא מונע מאביו לפגוש אותה במועד בו הוא אמור היה לפגוש אותה.
כתוצאה מכך מרטי חייב לוודא כעת שלוריין תתאהב באביו ג'ורג' במקומו.
ג'ורג' מקפליי אביו של מרטי אשר הוא חנון חסר ביטחון עצמי אשר אוהב במיוחד מדע בדיוני ומתקשה לעמוד על שלו, במיוחד מול הבריון ביף טאנן.
בשנת 1955 יש לג'ורג' קשיים רבים מבחינה חברתית, והוא מתקשה במיוחד למצוא את האומץ לדבר עם לוריין.
מרטי מסייע לג'ורג' לכבוש את ליבה של לוריין.
בעקבות כך ג'ורג' הופך מנער צעיר וביישן לסופר מצליח ובטוח בעצמו עד סוף הסרט.
ביף טאנן האנטגוניסט העיקרי של הסרט.
בשנת 1955 ביף הוא הבריון העיקרי בבית הספר התיכון היל ואלי בו לומד ג'ורג' מקפליי, מכריח את ג'ורג' לעשות עבורו את שיעורי הבית ומהווה את המכשול העיקרי במערכת היחסים בין ג'ורג' ללוריין.
בשנת 1985 ביף הוא הבוס של ג'ורג' מקפליי והוא ממשיך להציק לג'ורג'.
התסריטאי והמפיק של הסרט, בוב גייל, הגה את הקונספט לסרט ב-1980. גייל ביקר את הוריו בביתם שבסנט לואיס ונתקל בספר המחזור של אביו מתקופת התיכון.
הוא תהה אם הוא ואביו היו יכולים להיות חברים אילו היו לומדים יחד.
הוא לא חשב כך, אך הבין שהוא יכול לבחון את התאוריה שלו אם יוכל לחזור לתקופה שבה הוא והוריו היו באותו הגיל.
כששב ללוס אנג'לס שיתף גייל את הרעיון עם זמקיס, שנזכר בעובדה שסיפוריה של אימו מתקופת התיכון היו סותרים לרוב.
גייל וזמקיס החלו לכתוב את הטיוטה לתסריט הסרט בסוף השנה.
הם שרטטו ושיחקו כל סצנה כדי לסייע בפיתוח הדיאלוגים והפעולות בסרט.
הם האמינו שסרטים רבים העוסקים במסע בזמן מתמקדים בעובדה שהעבר הוא בלתי ניתן לשינוי, ולכן רצו להראות את העבר כניתן לשינוי ואת ההשפעה שתהיה לשינויים אלה על העתיד.
בטיוטה נכתב כי פיראט הווידאו, פרופסור דוק בראון, בונה מכונת זמן השולחת את חברו הצעיר, מרטי מקפליי, בחזרה לשנות ה-50 של המאה ה-20, שם הוא קוטע את הפגישה הראשונה של הוריו.
בחודש ספטמבר הציגו גייל וזמקיס את רעיונם בפני נשיא חברת סרטי קולומביה פרנק פרייס, שאהב את סרטם הקודם של השניים, "" והיה להוט לעבוד עימם.
לדבריו של גייל, הוא נאלץ לרסן את הצעתו הנלהבת של זמקיס לפני שפרייס הספיק לשנות את דעתו עליה.
השניים השלימו את כתיבת הטיוטה הראשונה עבור פרייס ב-21 בפברואר 1981, אולם זה האמין שהיא עודנה זקוקה לעידון משמעותי.
כמה רעיונות בתסריט המקורי ננטשו.
במקור, לפעולותיו של מרטי ב-1955 הייתה השפעה משמעותית הרבה יותר על העתיד, שהפכו את שנת 1985 לעתידנית ולמתקדמת יותר, אך כל מי שקרא את התסריט לא הסכים עם רעיון זה.
אביו של מרטי אמור היה להפוך למתאגרף, כתוצאה מהאגרוף שנתן לביף בנוקאאוט.
מכונת הזמן אמורה הייתה להיות חפץ נייח שהוזז על גבי משאית.
גייל וזמקיס שאבו השראה מסיפורים אודות מדענים מפורסמים ובחרו להפוך את יוצר מכונת הזמן לאדם פרטי במקום תאגיד או ממשלה חסרי פנים.
גייל וזמקיס שאבו הומור מהניגודים התרבותיים שבין 1955 ל-1985. למשל, כאשר מרטי נכנס לחנות בשנת 1955 בעודו לבוש בבגדים האופייניים ל-1985; בעל החנות שואל את מרטי האם הוא מַלָּח, משום שאפודו דומה לאפוד הצלה.
גייל וזמקיס התקשו בכתיבת התסריט, שכן הם היו בשנות השלושים לחייהם ולא הזדהו במיוחד עם אף אחת מהתקופות.
הם שאבו השראה מסרטיו של פרנק קפרה, מסדרת הטלוויזיה "אזור הדמדומים", מסרטי מדע בדיוני ומספריהם של רוברט סילברברג ורוברט היינליין.
מערכת היחסים הרומנטית בין לוריין מ-1955 לבנה לעתיד הייתה מהאתגרים הקשים ביותר שעלו במהלך כתיבת התסריט.
גייל וזמקיס ניסו למתוח את הרעיון עד לקצה האפשרי כדי לשמור את הקהל במתח.
הם סברו שלוריין חייבת להיות זאת שתפסיק את הקשר; בסרט היא מעירה שנשיקה עם מרטי מרגישה כמו נשיקה עם אחיה.
גייל אמר בהומור שאיש לא שאל כיצד היא יכולה לעשות השוואה זאת, אך שהקהל יקבל אותה משום שהוא לא רצה ממילא שהקשר ביניהם יתממש.
כתיבת טיוטת התסריט השנייה הושלמה ב-7 באפריל 1981. פרייס בחר שלא לאשר גם אותה.
אף על פי שפרייס אהב את טיוטת התסריט השנייה, הוא לא האמין שהיא תמשוך אחריה מישהו.
חברת סרטי קולומביה הכניסה את הפרויקט לתהליך של "שינוי מגמה" ("Turnaround" ; תהליך המאפשר לאולפנים אחרים לרכוש את הפרויקט).
התסריט נדחה כארבעים פעמים; לפעמים אף נדחה מספר פעמים על ידי אותם האולפנים.
בין הסיבות שניתנו לדחייה כללו את חוסר המשיכה של הקונספט לצעירים מרדניים בני זמננו ואת כישלונם של סרטים אחרים העוסקים במסע בזמן, כגון "שודדי הזמן".
חברת סרטי וולט דיסני דחתה את ההצעה משום שסברה שהרעיון שמרטי דוחה את חיזוריה של אימו לעתיד הוא נועז מדי עבור המותג שלה.
התומך היחיד בפרויקט היה סטיבן ספילברג, אך מכיוון ששיתופי הפעולה הקודמים של השלושה נחלו הצלחה, הם חששו שהם יהיו מוכרים בתעשיית הקולנוע כאלו שמועסקים רק משום שהם חברים של סטיבן ספילברג.
בנוסף, זמקיס נמנע מלפנות לספילברג בתחילת הדרך משום שחשש שאם הסרט לא יזכה להצלחה בקופות ספילברג יסרב בעתיד להפיק יחד איתו סרטים נוספים.
בשל כך בחר זמקיס במקור לביים את הסרט "בעקבות האוצר הרומנטי" במקום את "בחזרה לעתיד".
בניגוד לציפיות, הסרט זכה להצלחה משמעותית וזמקיס הרגיש נוח יותר להציע בפני ספילברג להפיק את "בחזרה לעתיד".
זמקיס נטר טינה לאולפני יוניברסל, שדחו את הפרויקט, ופנה לספילברג, שהקים חברת הפקה משלו, אמבלין אנטרטיינמנט, באולפני יוניברסל, שם כיהן פרנק פרייס כנשיא החברה.
ספילברג לא חיבב את פרייס עקב העובדה שדחה את "אי.טי.
– חבר מכוכב אחר" ודרש שמעורבותו בהפקת הסרט "בחזרה לעתיד" תהיה מינימלית.
סידני שיינברג מינה עצמו למנכ"ל אולפני יוניברסל כדי לפקח על השקעת האולפנים בפרויקט.
קתלין קנדי ופרנק מרשל, מנהלי אמבלין אנטרטיינמנט, הצטרפו לספילברג כמפיקים בפועל של הסרט.
עם זאת, זכויות היוצרים על הסרט נותרו בידי חברת סרטי קולומביה.
מחליפו של פרייס בחברה, , עבד על פיתוח סאטירה על הפילם נואר "ביטוח חיים כפול" שבבעלות חברת סרטי יוניברסל, שנקראה "".
הדמיון הרב שלו ל"ביטוח חיים כפול" גרם לכך שאולפני קולומביה היו מפרים את זכויות היוצרים של אולפני יוניברסל.
מאחר שההפקה עמדה להתחיל ביקש מקאלוויין מפרייס את הזכויות על "ביטוח חיים כפול", ובתמורה קיבל פרייס את הזכויות על "בחזרה לעתיד".
שיינברג הציע מספר שינויים בסרט, כולל שינוי שם הסרט ל"איש החלל מכוכב פלוטו", מתוך אמונה שהשם "בחזרה לעתיד" לא יהדהד בקרב הקהל.
גייל וזמקיס לא ידעו כיצד לדחות את הצעותיו של שיינברג מבלי להכעיסו יותר מדי.
ספילברג התערב ושלח לשיינברג תזכיר ובו נכתב: "היי סיד, תודה על התזכיר המצחיק ביותר שלך, כולנו צחקנו ממנו מאוד, תמשיך לשלוח".
ספילברג ידע ששיינברג יתבייש מכדי שיודה שחשב שיש להתייחס לתזכירו שלו ברצינות.
מאוחר יותר טען שיינברג שהסיפור הוא "בולשיט".
שיינברג גם רצה לשנות את השם של אימו של מרטי מ"מג" ל"לוריין" (על שם אשתו השחקנית ), ולשנות את שמו של "פרופסור בראון" ל"דוק בראון" משום שראה שם זה כנגיש יותר.
כתיבת הטיוטה השלישית הושלמה ביולי 1984. הפיתוח הממושך אפשר לגייל ולזמקיס לעדן את הבדיחות בתסריט, במיוחד אלה שכבר התיישנו מאז 1980. הבדיחה על כך שהשחקן לשעבר רונלד רייגן נבחר לנשיא ארצות הברית נותרה בעינה גם לאחר בחירתו מחדש ב-1984.
בעוד שבתחילה מרטי היה אמור לחזור בזמן באמצעות מקרר באתר ניסויים של פצצות גרעין בנבדה, המנהלים של אולפני יוניברסל קבעו בהמשך שהאופן בו ההפקה תכננה לצלם את רגע השיא של הסרט יהיה יקר מדי וכי מוטב שהעלילה של הסרט תתרחש רק בהיל ואלי לצד מגדל השעון.
ספילברג שילב את השימוש במקרר באתר ניסויים של פצצות גרעין בסרטו מ-2008 "אינדיאנה ג'ונס וממלכת גולגולת הבדולח".
פוקס היה הבחירה הראשונה של יוצרי הסרט לתפקיד מרטי מקפליי.
גייל וזמקיס האמינו שתזמון המשחק שלו בסדרה "קשרי משפחה" בתור אלכס פ.
קיטון המתוחכם יכול להיות מתורגם להתנהלותו המגושמת של מרטי.
ספילברג ביקש ממפיק הסדרה גארי דייוויד גולדברג שיגרום לפוקס לקרוא את התסריט.
מחשש שהיעדרותו של פוקס תפגע בהצלחתה של "קשרי משפחה", במיוחד כאשר כוכבת הסדרה מרדית' בקסטר נמצאת בחופשת לידה, גולדברג סירב לתת לפוקס את התסריט.
שחקנים צעירים נוספים נשקלו, ביניהם: ג'ון קיוזאק, ג'וני דפ, ראלף מאצ'יו, צ'ארלי שין, ג'ון קראייר, בן סטילר, בילי זיין, רוברט דאוני ג'וניור, מת'יו מודין, כריסטופר תומאס האוול וקורי הארט (שסירב להיבחן).
האוול היה המועמד המוביל, אך שיינברג העדיף את אריק סטולץ, שהשתתפותו בסרט הדרמה "מסכה" הרשימה את שיינברג.
עם התקרבות תאריך תחילת הצילומים בחר זמקיס בסטולץ.
שיינברג הבטיח שאם בחירתו של סטולץ תתברר בדיעבד כלא מוצלחת, הם יוכלו לצלם את הסרט מחדש.
לגילום דמותו של דוק בראון נשקלו שחקנים רבים, בהם ג'ף גולדבלום, ג'ון לית'גו, דאדלי מור, רון סילבר, רובין ויליאמס, ג'ון קליז, מנדי פטינקין וג'ין הקמן.
המפיק ניל קנטון הציע את לית'גו, לאחר שעבד איתו ועם כריסטופר לויד בסרט "הרפתקאותיו של בוקארו באנזיי ברחבי הממד השמיני".
לית'גו לא יכול היה לגלם את הדמות והתפקיד הוצע ללויד.
הוא היסס להצטרף להפקה עד שחברו עודד אותו לקחת את התפקיד.
המדען אלברט איינשטיין והמנצח לאופולד סטוקובסקי היו ההשראה לשיערו הלבן והפרוע של דוק בראון.
בהמשך הוחלט שגבו של דוק בראון יהיה כפוף בסרט מכיוון שלויד (שגובהו היה אז 1.85 מטרים) היה גבוה בהרבה מפוקס (שגובהו היה 1.65 מטרים), ובאופן זה היה נדמה שהגבהים ביניהם לא גדולים מדי.
בעודם בוחנים את כישוריו של סטולץ התוודעו יוצרי הסרט לליאה תומפסון.
קריספין גלובר נעזר בגינוניו הרבים בגילום דמותו של ג'ורג' מקפליי הצעיר.
גייל תיאר את הופעתו של גלובר בסרט כ"משוגעת", וזמקיס, כך על פי הדיווחים, לא התרצה מגינוניו של גלובר והורה לו להיות מאופק יותר בעודו מגלם את דמותו של ג'ורג' המבוגר.
במהלך צילומי הסרט איבד גלובר את קולו ונאלץ לדבב כמה משורותיו.
לדברי פוקס, גלובר סירב להיצמד להוראות הבימוי בעניין מיקום ותנועה על הסט – והעדיף לנוע בחופשיות לפי שיקול דעתו, בלי התחשבות במיקום המצלמות – דבר שעורר תסכול בקרב צוות ההפקה.
לגילום דמותו של ביף טאנן נשקלו שחקנים רבים, בהם בילי זיין וטים רובינס.
אולם לבסוף נבחר השחקן תומאס פ.
דמותו של ביף הייתה תפקידו הראשי הראשון בקולנוע.
בילי זיין גילם בסרט את מאץ', אחד מחבריו הבריונים של טאנן.
במקור לוהקה לתפקיד ג'ניפר פארקר השחקנית מלורה הארדין, אולם לאחר פיטוריו של סטולץ היא פוטרה גם כן, בטענה שהייתה גבוהה מדי בשביל לגלם את הדמות לצד פוקס.
היא הוחלפה בשחקנית קלאודיה וולס, שמועמדותה לתפקיד נדחתה קודם לכן בשל מחויבותה לצילום סדרת טלוויזיה, אך זו הסתיימה כעבור זמן קצר.
השחקניות קירה סדג'וויק וג'יל שולן נשקלו גם הן לגילום הדמות.
חיית המחמד של דוק בראון, כלב בשם איינשטיין, היה במקור שימפנזה בשם שמפ.
אולם שיינברג התעקש שסרטים בהשתתפות שימפנזים מעולם לא הצליחו והרעיון שונה.
ג'יימס טולקן לוהק לתפקיד מר סטריקלנד, מנהל בית ספרו של מרטי.
הזמר יואי לואיס הופיע הופעת אורח בתחילת הסרט כשופט ב"קרב הלהקות".
לואיס הסכים להשתתף בסרט כל עוד לא יקבל על כך קרדיט ויוכל להסתוות.
שלב הצילומים החל ב-26 בנובמבר 1984, בהתאם ללוח זמנים בן 14 שבועות שעתיד היה להסתיים ב-28 בפברואר 1985, עם תקציב מוערך של 14 מיליון דולר.
הצילומים נערכו בעיקר בשטחי אולפני יוניברסל ובאתרים אחרים בקליפורניה.
דין קאנדי, שעוד קודם לכן עבד עם זמקיס בסרט "בעקבות האוצר הרומנטי", שימש צלם הסרט.
ארתור שמידט והארי קרמידס שימשו עורכים.
בשל לוח הזמנים הצפוף, העריכה התבצעה במקביל לצילומים.
ב-30 בדצמבר 1984 סקר זמקיס את הסצנות הקיימות עם שמידט וקרמידס.
זמקיס היסס לסקור את הצילומים משום שהיה עלול, למעשה, לבקר את עצמו, אך הוא האמין שיכולת המשחק של סטולץ לא עבדה כראוי, וכבר רשם לפניו מספר סצנות שרצה לצלם מחדש.
הוא ביקש שגייל והמפיקים יראו את הצילומים; כולם הסכימו שסטולץ לא מתאים לתפקיד.
לדעתם, סטולץ ביצע את התפקיד בצורה חזקה, רצינית וללא אנרגיה "מטורפת", כפי שרצו.
גייל הגדיר את סטולץ כ"שחקן טוב בתפקיד הלא נכון".
סטולץ השתמש בטכניקת משחק מתודי ונותר שרוי בדמותו של מרטי גם כאשר לא צולם, ולכן סירב להיענות לשמו האמיתי.
דבר זה הוביל לעימותים בין סטולץ לחלק מהשחקנים והצוות, כולל תומאס וילסון.
סטולץ השתמש במלוא כוחו כשהדף את וילסון בסצנות בסרט, במקום להעמיד פנים שהוא אכן עושה זאת – חרף מחאותיו של וילסון.
לדברי ספילברג, זמקיס היה זקוק למחליף לפני שיפטר את סטולץ, אחרת הסתכן בביטול הפקת בסרט.
זמקיס והמפיקים ביקשו משיינברג רשות לעשות כל שניתן על מנת לאפשר את השתתפותו של פוקס.
ב-3 בינואר 1985 סיפר גולדברג לפוקס על הסתרת תסריט הסרט ממנו, ושהיוצרים רוצים לדעת האם הוא מעוניין להשתתף בו.
כוכבת "קשרי משפחה" מרדית' בקסטר שבה לשחק בסדרה, ועל כן יכלו להיות גמישים יותר עם פוקס כל עוד "קשרי משפחה" מקבלת עדיפות.
פוקס הסכים להצעה מבלי לקרוא את התסריט.
המעבר לא יכול היה להתרחש באופן מיידי והצילומים עם סטולץ נמשכו, מבלי שיידע שהוא עתיד להיות מוחלף.
ב-10 בינואר 1985 הודיע זמקיס לסטולץ על פיטוריו.
זמקיס תיאר זאת כ"פגישה הקשה ביותר בחיי, והכול היה באשמתי.
שברתי את ליבו [של סטולץ]".
נטען כי סטולץ אמר למאפרו שהוא איננו קומיקאי ושלא הבין מדוע לוהק לתפקיד מלכתחילה.
המפיקים הודיעו לצוות השחקנים הראשי וליתר הצוות שחלק ניכר מהסרט יצולם מחדש.
לדברי קאנדי, רוב אנשי הצוות ראו בהחלפתו של סטולץ "חדשות טובות".
מאוחר יותר אמרו חברי הצוות שהיו רמזים ברורים לכך שסטולץ יוחלף; מעצבי התפאורה התבקשו לא לשנות את הסט של 1955 וסצנה הכוללת שיחה בין מרטי לדוק צולמה כשרק דוק נראה בה.
עם סטולץ צולמו סצנות מפתח רבות, בהן נסיעתו של מרטי לשנת 1955 בדלוריאן.
הסצנה האחרונה שצולמה עימו הייתה חזרתו של מרטי לשנת 1985. הצילומים התעכבו בלוח הזמנים, עם אובדן של 34 ימי צילום ועלות נוספת של 3.5–4 מיליון דולר, כולל מימון שכרו המלא של סטולץ.
הצילומים עם פוקס החלו ב-15 בינואר 1985. הסצנה הראשונה שצולמה עימו הייתה עם ליאה תומפסון, כאשר דמויותיהם נפגשות לראשונה בחדר השינה של לוריין בשנת 1955. במהלך אותו היום השתתף פוקס בצילומי הסדרה "קשרי משפחה", לפני שנסע לאתר הצילומים של "בחזרה לעתיד".
לעיתים קרובות לא שב לביתו עד לבוקר שלמחרת, ובסופי השבוע נדחה לוח הזמנים עוד יותר מכיוון ש"קשרי משפחה" צולמה מול קהל חי.
הנהגים שהסיעו את פוקס לביתו מסט הצילומים נאלצו לעיתים קרובות לשאת אותו למיטתו.
הדבר נמשך עד אפריל, עת הסתיימו צילומי "קשרי משפחה".
לדברי גייל, היותו של פוקס צעיר גרמה לו להתמודד עם זמן שינה מצומצם מהרגיל; פוקס טען כי הדבר היה "מתיש", אך שווה את המאמץ.
עם התקדמות לוח הזמנים החל פוקס לצבור יותר ויותר אנרגיה במהלך הסצנות שבהן השתתף, אך התקשה להישאר ער מחוץ לסט.
הוא הוסיף כמה שורות כששכח את הטקסט המקורי, ואף חיפש מצלמת וידאו (קמקורדר ) על הסט של "קשרי משפחה", לפני שהבין שהיא בעצם הייתה אביזר תפאורה לסרט.
כדי לפצות על לוחות הזמנים הסותרים שלו ולהפחית את עלויות ההפקה, כמה סצנות בהן מעורב מרטי צולמו ללא פוקס, שצילם את תפקידו בנפרד מהן.
צילום מחדש של סצנות אפשר ליוצרי הסרט לזהות בעיות בהן וליישם רעיונות חדשים.
כדי להימנע מבניית סט נוסף, סצנת הפתיחה, בה נעה המצלמה לאורך מכלול השעונים במעבדה של דוק בראון, החליפה סצנה שבה מרטי מפעיל אזעקת אש על מנת לחמוק מעונשו שקיבל בבית הספר.
הפרשי הגבהים בין סטולץ לפוקס חייבו שינויים נוספים, כמו סצנה שבה פוקס מלמד את ג'ורג' מקפליי כיצד להכות באגרוף, משום שפוקס לא הצליח להגיע לאביזר הדרוש.
לדברי גייל, ברגע שפוקס החליף את סטולץ השתפרה האווירה על סט הצילומים.
תומפסון סיפר באופן אנקדוטלי שבעוד שסטולץ אכל ארוחת צהריים לבדו במעונוע (קרוואן) שלו, אכל פוקס ארוחת צהריים עם צוותי השחקנים וההפקה.
לצורך הצילומים ההפקה השתמשה במיקומים רבים ברחבי לוס אנג'לס וסביבתה.
מגדל השעון וכיכר העיר הם מבנים ששכנו במגרש אולפני יוניברסל ביוניברסל סיטי שבקליפורניה.
בשל הקשיים והעלויות הכרוכים ביצירת מראה מתאים לאזור צילום בסגנון של 1955, התעקשו אנשי ההפקה להשתמש בסטים של חברת סרטי יוניברסל.
בית ספר תיכון בעיר שימש בית הספר התיכון של היל ואלי.
ביתו של מרטי ואחוזות ליון שמסביב לו נמצאים בעמק סן פרננדו.
כמה מאתרי המגורים המצולמים בסרט שוכנים בפסדינה: בתיהם של לוריין וג'ורג' וביתו של דוק בראון משנת 1955. הסצנות המתרחשות ב-1985 מחוץ לקניון Twin Pines, ובסוף הסרט מחוץ לקניון Lone Pine, צולמו במרכז קניות בעמק סן גבריאל.
סצנת הנשף, בה הכירו ג'ורג' ולוריין ב-1955, צולמה במרתף הכנסייה המתודיסטית המאוחדת של הוליווד .
ההפקה סיימה לצלם את הסרט לאחר 107 ימים, ב-26 באפריל 1985.
רפאולה שימש מפקח הפוסט-פרודקשן, אך בהמשך הפך לאחראי על היבטים רבים שלא נכללו בתפקידו, כולל תקציבים, עיצוב סטוריבורד ופתרון בעיות כללי.
תפקידים אלה היו שייכים במקור לקנדי ולמרשל, אך שניהם עסקו אז בסרטים אחרים.
שמידט התקשה בעריכת הסרט משום שהיה צריך לדמיין היכן יתווספו האפקטים המיוחדים מאוחר יותר; לא היה זמן או תקציב לעריכת הסרט מחדש לאחר מכן.
גרסה גולמית של הסרט הוכנה להקרנת מבחן בסן חוזה, באמצע מאי 1985, שלושה שבועות בלבד לאחר סיום הצילומים.
הקהל נראה אדיש לכאורה לפתיחה עמוסת השעונים, אך התלהב לאחר הופעת הדלוריאן.
בהקרנת מבחן נוספת בלונג ביץ' השיבו 94% מהצופים כי ימליצו על הסרט; 99% דירגו אותו כטוב מאוד או מצוין.
גייל אמר שבאולם שררה דאגה כאשר כלבו של דוק, איינשטיין, נשלח למסע בזמן, מכיוון שהקהל האמין שהוא אכן נהרג.
הסרט צולם מחדש והוקרן שוב באולם אלפרד היצ'קוק באולפני יוניברסל עבור מנהליו, כולל שיינברג.
שיינברג התרשם מהסרט כל כך עד שהקדים את תאריך היציאה המתוכנן ל-3 ביולי 1985, כדי שיוכלו להקרינו יותר זמן בבתי הקולנוע במהלך הקיץ.
תאריך הבכורה החדש קיצר את לוח הזמנים של הפוסט-פרודקשן לתשעה שבועות בלבד עבור הכנת אפקטים מיוחדים ועריכה.
זמקיס בילה חלק ניכר מחודש יוני במהלכים נמרצים לסיים את הסרט.
זמקיס וגייל שקלו לקצץ את הסצנה בה מבצע מרטי את השיר "Johnny B.
Goode" משום שהיא לא קידמה את סיפור העלילה, אך הקהל בהקרנת המבחן דווקא אהב את הסצנה והוחלט שלא לעשות כן.
נטען כי ידו של סטולץ מופיעה בסרט המוגמר, בסצנה שבה מכה מרטי את ביף.
עם זאת, גייל ציין שלא ניתן לדעת זאת מבלי לבדוק את הנגטיב המקורי של הסרט, דבר העלול לפגוע בו.
הליך הקיצוץ האחרון בסרט הושלם ב-23 ביוני 1985. אולפני יוניברסל פרסמו מודעת פרסום בת עמוד שלם במגזין "וראייטי", בה הודו האולפנים לחברי צוות הפוסט-פרודקשן על השלמת עבודתם בזמן.
התקציב הסופי של הסרט עמד על 19 מיליון דולר.
אלן סילבסטרי הלחין את פסקול הסרט; הוא עבד בעבר עם זמקיס בסרט "בעקבות האוצר הרומנטי".
ההכוונה היחידה שזמקיס נתן לסילבסטרי הייתה "זה חייב להיות גדול".
סילבסטרי השתמש בפסקול תזמורתי כדי ליצור צליל שעמד בניגוד לתפאורה של עיירה קטנה ולאירועים המשמעותיים בה המשנים את הזמן שבו הם מתרחשים.
הוא רצה ליצור נושא הירואי שיהיה ניתן לזיהוי באופן מיידי.
יואי לואיס קיבל פנייה לכתוב שיר נושא לסרט.
הוא נפגש עם גייל, ספילברג וזמקיס, שהתכוונו שלואיס ולהקתו יהיו הלהקה האהובה על מרטי.
למרות המחמאות שקיבל לואיס, הוא לא רצה להשתתף בסרט משום שלא ידע לכתוב שירי לסרטים ולא רצה לכתוב שיר בשם "בחזרה לעתיד".
אולם זמקיס הבטיח ללואיס שהוא יכול לכתוב כל שיר שירצה.
לואיס הסכים להגיש את השיר הבא שכתב, "The Power of Love".
לואיס טוען שהשיר היה השיר הראשון שלו, אולם לדברי זמקיס, לואיס הגיש לפני כן שיר נוסף שנדחה.
מאוחר יותר נענה לואיס לבקשתו של זמקיס לכתוב שיר נוסף, "Back in Time".
המוזיקאי אדי ואן היילן ביצע את ריף הגיטרה שמרטי (בעודו לבוש כ"דארת' ויידר") משתמש בו כדי להעיר את ג'ורג'.
יוצרי הסרט רצו להשתמש במוזיקה של ואן היילן, אך להקתו של לואיס סירבה להשתתף, אז ואן היילן השתתף בעצמו.
מארק קמפבל סיפק את קול השירה של מרטי, אך לא קיבל על כך קרדיט, מכיוון שיוצרי הסרט רצו להעמיד פנים שפוקס אכן שר.
כאשר נודע על כך למפקח על המוזיקה , הוא הבטיח לקמפבל כפיצוי אחוז קטן מהכנסות הפסקול.
הגיטריסט לימד את פוקס כיצד להשתמש בגיטרה כדי לנגן את "Johnny B.
Goode" והכוריאוגרף בראד ג'פריס לימד את פוקס במשך ארבעה שבועות כיצד לשכפל תנועות שונות של כוכבי רוק שהפכו פופולריות על ידי אמנים מפורסמים אחרים, דוגמת פיט טאונסנד, ג'ימי הנדריקס וצ'אק ברי.
ברי סירב לעשות שימוש בשיר עד יום לפני הצילומים, וקיבל 50,000 דולר עבור הזכויות.
הארי ווטרס ג'וניור ביצע בסרט את השיר "Earth Angel".
חברת אינדסטריאל לייט אנד מג'יק פיתחה את האפקטים המיוחדים של הסרט תחת פיקוחם של קן רלסטון וקווין פייק.
הסרט מכיל כ-32 צילומים של אפקטים מיוחדים, בהשוואה ל-300 צילומים כאלה האופייניים לסרטים בעלי תקציב גבוה יותר בזמנו.
אף על פי שעבד במקביל על הסרטים "הגוניס" ו"קוקון", לקח על עצמו רלסטון גם את "בחזרה לעתיד" משום שהוא דרש מעט מאוד אפקטים.
לצוות היה לוח זמנים בן תשעה וחצי שבועות, שהצטמצם לפחות מתשעה לאחר שחברת סטי יוניברסל הקדימה את תאריך היציאה.
חברת אינדסטריאל לייט אנד מג'יק עבדה על הסרט עד לרגע שהיה צריך למסור אותו להדפסת סלילי הסרט הקולנועיים.
לוח הזמנים הצפוף פגע באיכות האפקטים המיוחדים.
רלסטון התאכזב מהסצנה שבה ידו של מרטי דוהה כאשר עתידו משתנה.
פוקס צולם בנפרד מידו והשניים צולמו יחד; היד צולמה בעדשה רחבת-זווית, מה שגרם לה להיראות גדולה מדי, והיה צורך להקטין אותה.
זמקיס רצה דהייה עדינה, אך היא גרמה לעיגול קטן של היד לדהות ולא היה זמן לתקן זאת.
אפקט סיום הפיצוץ הגרעיני המקורי נחשב מסובך ויקר מדי, ועלותו מוערכת במיליון דולר.
המנהל האמנותי תכנן את הסצנה, אשר הייתה אמורה להיווצר באמצעות תפאורות ומיניאטורות.
אפקט הברק הפוגע במגדל השעון, שפותח על ידי מחלקת האנימציה של , תואר כ"ברק הגדול ביותר בהיסטוריה של הקולנוע".
האפקט נועד להופיע מרחוק ולהתקרב, אך הצילומים צולמו קרוב מדי למגדל ולא היה מספיק מקום בינו לבין ראש הפריים.
בנוסף, התעוררה בעיה עם הצגת הברק על פני המסך למשך זמן רב מדי, מכיוון שהאפקט הפך למונפש בצורה ברורה יותר.
זמקיס בחר פריים בודד של הברק בצורת "S", ביקש שהאפקט יתמקד בצורה זו ויצומצם לעשרים פריימים.
הברק צויר בדיו שחור על גבי נייר לבן; אפקטים מפעפעים וזוהרים נוספו לברק על ידי המחלקה האופטית בחברת אינדסטריאל לייט אנד מג'יק.
מכונית הדלוריאן פותחה תחת פיקוחו של מעצב ההפקה לורנס ג.
פול, שעיצב אותה יחד עם פרוברט והאמן .
הם רצו שכלי הרכב ייראה מחובר יחדיו מחלקים משותפים.
מכונת הזמן הייתה במקור מקרר.
אולם ספילברג דחה את הרעיון עקב החשש שילדים שיצפו בסרט ינסו לנעול עצמם במקררים ישנים.