tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באותו היום, ראש מינהל המודיעין הכללי של משרד ההגנה של אוקראינה, קירילו בודאנוב, דיווח כי רוסיה ריכזה יותר מ-92,000 חיילים ומערכות טילים בליסטיים קצרי טווח מדגם "איסקנדר" ליד גבולות אוקראינה.
בודאנוב אמר כי רוסיה עומדת מאחורי ההפגנות נגד החיסון נגד קורונה בקייב ועצרות מחאה אחרות באוקראינה – כהכנה לפלישה צבאית רחבת היקף.
לדברי בודאנוב, רוסיה זקוקה להפגנות כדי שהאוכלוסייה האוקראינית לא תתנגד לה במהלך המבצע הצבאי, מתוך אמונה שהשלטונות האוקראינים בגדו בה: "הם רוצים לארגן עצרות והפגנות כדי להראות שאנשים נגד הממשלה", הוא אמר בראיון ל-Military Times.
"הם מנסים להוכיח שהממשלה שלנו בוגדת בעם".
לדברי ראש המודיעין הצבאי האוקראיני, רוסיה מנסה לגרום לאוקראינים להחליף כוח בעצמם, ואם זה לא יצליח "הצבא יתערב".
לפי בודאנוב, יש לצפות לפעולות אקטיביות בסוף ינואר – תחילת פברואר 2022.
מוסקבה האשימה את אוקראינה בפעולות אגרסיביות.
דוברת משרד החוץ הרוסי, מריה זכארובה, אמרה ב-25 בנובמבר כי השלטונות האוקראיניים מסלימים את המתיחות בדונבאס ומבצעים שם פעולות התקפיות.
לטענתה המשטר בקייב דוגל ב"פתרון כוחני למשבר האוקראיני הפנימי.
המצב באזור הסכסוך הולך ומסלים.
ממשיך להתקבל מידע על השימוש בנשק אסור...
המסופק לאוקראינה על ידי מדינות נאט"ו".
היא האמינה שבכך, ההנהגה האוקראינית מנסה "להסיט את תשומת הלב מההידרדרות של המצב הכלכלי-חברתי והפוליטי במדינה....
ולהעביר את תשומת הלב הזו לאיומים זמניים מבחוץ." הצהרות קשות של קייב ומוסקבה נשמעו על רקע מבוי סתום בכל פלטפורמות המשא ומתן הקיימות.
אין מגעים בפורמט נורמנדי ואינם צפויים בשום רמה: לא תהיה פסגה, שרי החוץ עדיין לא הצליחו לתאם פגישה ויועצים פוליטיים לא התקשרו מאז ספטמבר.
בקבוצת הקשר המשולש שנועדה לקדם משא ומתן, בפועל המשא ומתן הצטמצם לדיון בשאלה האם רוסיה היא צד לסכסוך.
ב-15 בנובמבר, ולדימיר פוטין חתם על צו למתן תמיכה הומניטרית לאוכלוסיית אזורים מסוימים בדונייצק ולוהנסק באוקראינה.
ב-27 בנובמבר הנשיא זלנסקי האשים כי גורמים מרוסיה זוממים להדיחו מהשלטון, וטען כי הגיעו לידיו הקלטות שלהם משוחחים עם גורמים מאוקראינה על הכללתו של האוליגרך העשיר במדינה, רינאט אחמטוב, בקשר – כדי לממן את ההפיכה.
ברקע הייתה המתיחות עקב ריכוז הכוחות הרוסיים סמוך לגבול.
ב-1 בדצמבר האשימה רוסיה את אוקראינה בהצבת מחצית מצבאה – כ-125,000 חיילים – בדונבאס כדי להתעמת עם בדלנים פרו-רוסים.
ב-3 בדצמבר, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין מתח ביקורת על אוקראינה על השימוש ברחפן Bayraktar TB2 מתוצרת טורקיה נגד בדלנים פרו-רוסים בדונבאס, ואמר שהצעד מפר את פרוטוקול מינסק.
ב-3 בדצמבר אמר שר ההגנה של אוקראינה, אולכסיי רזניקוב, בפני חברי המועצה העליונה: "יש אפשרות להסלמה בקנה מידה גדול מצד רוסיה.
הזמן הסביר ביותר להשגת מוכנות להסלמה יהיה סוף ינואר".
בדצמבר, ניתוח ג'יינס הגיע למסקנה שיחידות עיקריות של הארמייה ה-41 הרוסית (שמפקדתה בנובוסיבירסק במרכז רוסיה) ושל ארמיית משמר הטנקים הראשונה (שנפרסת בדרך כלל בפרברי מוסקבה) הוצבו מחדש מערבה, תוך חיזוק של ארמיות המשמר ה-20 וארמיית המשמר השמינית שכבר מוקמו קרוב יותר לגבול אוקראינה.
דווח על כוחות רוסיים נוספים שעברו לחצי האי קרים תוך חיזוק יחידות ימיות ויבשתיות רוסיות שכבר פרוסות שם.
ב-6 בדצמבר, שני המנהיגים הבדלנים המובילים – דניס פושילין מהרפובליקה העממית של דונצק ולאוניד פסצ'ניק מהרפובליקה העממית של לוהנסק – נסעו למוסקבה לקונגרס השנתי של מפלגת רוסיה המאוחדת של פוטין והצטרפו רשמית כחברים.
ראש ממשלת רוסיה לשעבר דמיטרי מדבדב העניק להם באופן אישי את כרטיסי החבר שלהם.
ב-7 בדצמבר אוקראינה האשימה שרוסיה שלחה כוחות כבדים לאזור המלחמה במזרח אוקראינה כדי "לעורר אש חוזרת".
ב-9 בדצמבר האשימה רוסיה את אוקראינה בהנעת ארטילריה כבדה לעבר קו החזית שבו נלחמים בדלנים עם כוחות אוקראינים.
ראש המטה הכללי הרוסי, ולרי גרסימוב, הצהיר כי [נאט"ו] "שולחת מסוקים, כלי טיס בלתי מאוישים ומטוסים לאוקראינה [מה ש]דוחף את הרשויות האוקראיניות לנקוט בצעדים חדים ומסוכנים.
כל פרובוקציה של שלטונות אוקראינה בדרך של הסדר כפוי של בעיות דונבאס תדוכא".
ב-28 בדצמבר הודיעו ארצות הברית ורוסיה על קיום שיחות דו-צדדיות שיתקיימו בז'נבה ב-10 בינואר 2022, כדי לדון בחששות לגבי הפעילות הצבאית ולהתמודד עם המתיחות הגוברת סביב אוקראינה.
את השיחות יובילו סגן שר החוץ הרוסי, סרגיי ריאבקוב וסגנית מזכיר המדינה האמריקאי, ונדי שרמן.
ב-31 בדצמבר 2021, לאחר שיחת טלפון בין נשיא ארצות הברית ביידן לנשיא רוסיה פוטין, הכריז פוטין שאם ארצות הברית תטיל עליהם סנקציות זו תהיה "טעות גורלית".
בנוסף לשיחות ז'נבה, הוכרז כי רוסיה תקיים שיחות עם נאט"ו בבריסל ב-12 בינואר 2022. ב-13 בינואר 2022 התקיימה בווינה פגישה רחבה יותר הכוללת את נציגי הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (OSCE).
המתח וההכנות למלחמה: ינואר–פברואר 2022
בינואר 2022 הזהיר נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן מפני פלישה רוסית לאוקראינה, שתהיה "הרסנית" עבור רוסיה, וקרא להמשך המגעים הדיפלומטיים.
בתחילת ינואר, בשל הפגנות בקזחסטן, ארגון האמנה לביטחון משותף, ברית צבאית אזורית בהובלת רוסיה, שלח כוחות צבא למדינה לבקשת הנשיא הקזחי הסמכותני.
ההתערבות הגיעה בזמן שבמערב חששו מפני מעורבות רוסית באוקראינה, גם היא רפובליקה סובייטית לשעבר.
ב-14 בינואר, מתקפת סייבר הורידה יותר מתריסר אתרי אינטרנט ממשלתיים של אוקראינה.
לפי גורמים אוקראינים, הותקפו כ-70 אתרי אינטרנט ממשלתיים, כולל משרד החוץ, קבינט השרים ומועצת הביטחון וההגנה.
רוב האתרים שוחזרו תוך שעות.
אוקראינה האשימה את רוסיה, שהכחישה את ההאשמות.
דווח על מתקפה נוספת כעבור חודש.
אוקראינה רמזה שרוסיה הייתה מעורבת.
מדינות כמו ארצות הברית, בריטניה ושְלוש המדינות הבלטיות העבירו נשק לאוקראינה, כדי לעזור לה להתגונן מפלישה רוסית אפשרית.
בתחילת חודש פברואר נחתו לראשונה כ-300 חיילי צבא ארצות הברית באזור פולין, רומניה וגרמניה, יחד עם ציוד צבאי רב ומתקדם.
כמו כן, הודיעה ארצות הברית כי תשלח 3,000 חיילים נוספים לפולין, בנוסף ל-1,700 לוחמים שכבר נשלחו לשם ימים קודם לכן.
נשלחו גם מטוסי קרב שטסו בשמי פולין.
באמצע החודש הוכרז בקייב הסכם בין פולין, אוקראינה ובריטניה שמטרתו שיתוף פעולה בנושאי אבטחת מידע, אבטחת אנרגיה ומאבק בדיסאינפורמציה.
האיחוד האירופי סיפק גם סיוע כלכלי.
ב-10 בפברואר, עשרות אלפי חיילים רוסים פתחו בתרגיל משותף עם צבא בלארוס.
אוקראינה, שפתחה גם היא בתרגיל צבאי, טענה שרוסיה מנעה את השיט בים אזוב ובים השחור בשל תרגיל ימי נפרד שבו פתחה.
רוסיה הצהירה שהכוחות הרוסיים בבלארוס ישובו לבסיסי הקבע שלהם אחרי שהתמרונים המשותפים יסתיימו ב-20 בפברואר.
עד 12 בפברואר הוצבו 150,000 לוחמים רוסים במערב רוסיה, בבלארוס ובחצי האי קרים (שרוסיה סיפחה מאוקראינה ב-2014).
במקביל לעלייה במתיחות, מדינות צימצמו את פעילות השגרירויות, והדיפלומטים הרוסים באוקראינה התחילו לעזוב את אוקראינה.
מדינות שונות, ובהן ארצות הברית, פרסמו אזהרות מסע לאוקראינה – וקראו לאזרחיהן לעזוב את שטח המדינה.
ב-14 בפברואר דובר הקרמלין אמר שהיחסים בין רוסיה לארצות הברית הגיעו לנקודת שפל.
מדינות ה-G7 תמכו באוקראינה והצהירו שהן ערוכות להטיל עיצומים במקרה של פלישה.
באותו יום, רשת CBS דיווחה שתמונות לוויין הראו שכוחות רוסיים עזבו את נקודות הכינוס, והתקדמו ל"עמדות תקיפה" בגבול אוקראינה.
למחרת, רוסיה טענה שחלק מהכוחות שהתאמנו ליד הגבול עם אוקראינה שבו לבסיסיהם.
נאט"ו אמרו מנגד שהם לא ראו סימנים בשטח לצמצום הנוכחות הצבאית הרוסית בגבולות אוקראינה.
באותו יום, הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית אישרה ברוב בקשה מנשיא רוסיה ולדימיר פוטין להכיר בישויות הבאות כמדינות עצמאיות: הרפובליקה העממית של דונצק והרפובליקה העממית של לוהנסק.
ב-15 בפברואר דווח כי כוחות רוסיים החלו לנוע לעבר גבול אוקראינה.
יום הפלישה האפשרית, 16 בפברואר, הוכרז באוקראינה כ"יום האחדות", יום מפגן פטריוטי, ובו הונפו דגלי הלאום.
באותו היום, באיחוד האירופי הזהירו שרוסיה נערכה לסיפוח אזורים במזרח אוקראינה.
למחרת, נציגי הרפובליקה העממית של חבל לוהנסק טענו לירי מצד אוקראינה.
ברקע נאמר במערב שוב ושוב כי מוסקבה והמורדים מתכוונים לביים התקפה של צבא אוקראינה על הבדלנים בחבל המריבה דונבאס, וכך לספק לרוסיה תירוץ לפלישה לאוקראינה.
אוקראינה הכחישה וטענה שבוצע ירי עליה.
באותו היום, גירשה רוסיה את סגן השגריר האמריקאי.
במערב טענו כי רוסיה לא נסוגה ואף הגדילה את הנוכחות הצבאית בגבול בכ-7,000 חיילים.
אף שהפסקות האש הופרו פעמים רבות בשנים הקודמות, מקור דיפלומטי אמר לרויטרס כי העימותים ב-16 בפברואר היה הגדולים ביותר מאז 2015 – השנה שבה נחתמו הסכמי מינסק.
למחרת, ראשי הרפובליקות העממיות של דונצק ולוהנסק הודיעו על פינוי נרחב של אזרחים לדרום רוסיה וקראו לכל הגברים לשאת נשק.
במערב חשדו שרוסיה יצרה הידרדרות מכוונת – כחלק ממבצע דגל כוזב – והפיצה מידע כוזב.
בארצות הברית, העריכו שרוסיה ריכזה בין 169 אלף ל-190 אלף חיילים ליד אוקראינה, לעומת 100 אלף ב-30 בינואר.
ב-18 בפברואר, ראשי הרפובליקות העממיות הכריזו על גיוס כללי.
למחרת, הבדלנים החלו להפגיז את החיילים האוקראינים, וכתוצאה מכך נהרגו שני חיילים וארבעה נפצעו.
אוקראינה טענה ששכירי חרב רוסים הגיעו למזרח אוקראינה במטרה לעורר פרובוקציות, תוך שיתוף פעולה עם הכוחות המיוחדים של רוסיה.
בעבר, שכירי החרב של קבוצת וגנר פעלו למען רוסיה באזור.
אוקראינה ניסתה ליזום התייעצויות במסגרת מזכר בודפשט.
נשיא אוקראינה זלנסקי רצה שהמערב יחיל עיצומים קשים על רוסיה עוד לפני שפוטין ייזום פלישה.
נשיא צרפת הודיע כי הוא מארגן פגישה בין נשיא ארצות הברית לנשיא רוסיה, בכדי להביא לסיום המשבר בדרכי שלום.
שני הנשיאים הודיעו ב-21 בפברואר שהם מסכימים עקרונית להשתתף בפגישה.
בפועל, רוסיה הודיעה על הכרה בעצמאות של שתי הרפובליקות העממיות.
ארצות הברית ומדינות נוספות טענו שפוטין כבר קיבל החלטה לפלוש.
הצעד גרר גינויים והטלת עיצומים.
האיחוד האירופי החליט להטיל עיצומים על בכירים מעורבים.
נאסרו השקעות אמריקאיות ברפובליקות הבדלניות.
באותה העת, 70% מצבא רוסיה שהה ליד הגבול עם אוקראינה.
פוטין הורה להכניס חיילים לרפובליקות.
ביידן תיאר זאת כהתחלה של פלישה רוסית לאוקראינה ואמר שיוטלו עיצומים על בכירים ומוסדות ברוסיה.
אוקראינה החליטה להכריז על מצב חירום.
באותו יום, רוסיה פינתה את שגרירות רוסיה בקייב ובוצעה מתקפת סייבר על אוקראינה.
יום קודם, דווח באוקראינה שתועדו 72 הפרות נוספות של הפסקות האש מצד כוחות הנתמכים על-ידי רוסיה, מתוכן ב-53 השתמשו בנשק האסור לפי הסכמי מינסק.
ב-24 בפברואר ב-6:00 (שעון מוסקבה) פוטין הורה לפתוח ב"מבצע צבאי מיוחד" של צבאו על אוקראינה.
צבא רוסיה פלש לאוקראינה מכיוונים אחדים, בהם סמוך לחראקוב ומחצי האי קרים, וגם מאזור בלארוס.
נורו טילים על תשתיות צבאיות ושדות תעופה, כולל באזור קייב ולבוב, והמרחב האווירי במדינה נסגר.
נשיא אוקראינה זלנסקי הכריז על ממשל צבאי והורה לאזרחיו להישאר בבתיהם.
בנוסף, הודיע שיחולק נשק לכל אזרח שירצה בכך.
המשבר החוקתי בפקיסטן (באורדו: پاکستان میں آئینی بحران) החל ב-3 באפריל 2022, כאשר סגן יו"ר האספה הלאומית של פקיסטן, קאסים ח'אן סורי, דחה הצעת אי אמון נגד ראש הממשלה עימראן ח'אן במהלך מושב בו הייתה צפויה להיות מובאת להצבעה.
זמן קצר לאחר מכן, נשיא פקיסטן עארף עלווי פיזר את האספה הלאומית בעצת ראש הממשלה עימראן ח'אן, מה שיצר משבר חוקתי, שכן למעשה עימראן ח'אן הוביל הפיכה חוקתית כדי להישאר בשלטון.
ארבעה ימים לאחר מכן, קבע בית המשפט העליון של פקיסטן כי ביטול הצעת האי-אמון, פיזור האספה הלאומית, ועצתו של ראש הממשלה ח'אן לנשיא עלווי לפזר את האספה הלאומית אינם חוקיים, וביטל את הפעולות הללו.
עוד קבע בית המשפט העליון כי יש לכנס את האספה הלאומית מחדש על ידי היושב-ראש באופן מיידי ולא יאוחר מהשעה 10:30 בבוקר ב-9 באפריל.
ב-9 באפריל התכנסה האספה הלאומית מחדש, אולם היושב-ראש סירב להעלות את ההצעה להצבעה עד שיושב-הראש וסגן היושב-ראש זמן קצר לפני חצות.
זמן קצר לאחר חצות ב-10 באפריל, האספה הלאומית הצביעה והעבירה את הצעת אי האמון המוציאה את ראש הממשלה ח'אן מתפקידו מיד עם קבלת ההחלטה והפיכתו לראש הממשלה הראשון בפקיסטן שהודח מתפקידו.
ב-11 באפריל בחרה האספה הלאומית את מנהיג האופוזיציה, שהבז שריף, להחליף את ח'אן כראש הממשלה החדש, בתמיכת 174 מנציגי האספה, ובכך תם המשבר החוקתי בפקיסטן.
מפלגת "פקיסטן תח'ריק אי-אינסאף", שבראשה עומד עימראן ח'אן החרימה את ההצבעה.
טענות על התערבות זרה במשבר
ראש הממשלה ח'אן טען במספר הזדמנויות כי גורמים זרים זוממים להפיל את ממשלת פקיסטן.
בנאום לאומה, הוא האשים את ארצות הברית בקשירת קשר נגד ממשלתו.
ב-30 במרץ 2022, בית המשפט העליון של אסלאמאבאד קבע כי פרסום התוכן של מה שח'אן תיאר כמכתב מאיים שנשלח על ידי ארצות הברית יפר את שבועת נשיאותו ואת חוק הסודות הרשמיים שנחקק ב-1923.
הכחישה שתכננה כל שינוי משטר בפקיסטן.
היא אמרה כי היא תומכת בתהליך החוקתי של פקיסטן, ועוקבת מקרוב אחר ההתפתחויות בפקיסטן.
- דובר משרד החוץ של הודו אמר כי המשבר הוא עניין פנימי של פקיסטן, אך הודו ממשיכה לעקוב אחר ההתפתחויות במדינה.
הטיחה בארצות הברית על התערבות לכאורה בענייניה של פקיסטן ל"מטרות האנוכיות שלה".
המשבר הטאיוואני-סיני הוא עימות מתמשך בין סין הקומוניסטית לרפובליקה הסינית שבשנת 1949 עזבה את אדמת סין והתיישבה באי טאיוואן.
העימות החל ב-2021 עם ההידוק הביטחוני בין מדינות ברית הקוואד להגנת טאיוואן נגד פלישה סינית, שאותו סין רואה כאיום עליה.
ב-2021 העימות התבטא בעיקר בהתגרות הולכת וגוברת של סין בטאיוואן על ידי שיגור מטוסי קרב המתקרבים למרחב האווירי שלה, לצד תרגילים צבאיים המדמים תרחיש של פלישה לטאיוואן.
באוגוסט 2022 עם ביקורה של ננסי פלוסי בטאיוואן המתיחות הגיעה לשיא עד אותה העת.
באוקטובר 2024 חלה החמרה במתיחות בין המדינות, כאשר סין ביצעה תרגילים המדמים את סגירת המרחב הימי של טייוואן.
בשנת 1928 החל צ'יאנג קאי שק במערכה צבאית לאיחוד הרפובליקה תחת שלטון אחד, שלו היו שותפים גם גורמים קומוניסטיים.
צ'יאנג אמנם הצליח להשתלט על סין, אולם עימות פנימי התמשך בין הצבא הסיני שברשותו לבין המפלגה הקומוניסטית הסינית.
תוך כדי כך בשנת 1937 פרצה מלחמת סין–יפן השנייה, שהפכה מהר מאוד לחלק ממלחמת העולם השנייה.
הסינים הבינו כי עליהם להתאחד כנגד האויב היפני, על כן הוזנח העימות הפנימי בין שתי המפלגות.
בשנת 1945 תמה מלחמת העולם השנייה, ועמה גם מלחמת סין-יפן השנייה.
לאחר גמר המלחמה חזרו שתי המפלגות לעימותים שהתדרדרו לכדי מלחמת אזרחים, שהסתיימה בשנת 1949 בהשתלטות הצבא הקומוניסטי על כל שטחי סין היבשתית.
חברי מפלגת קוומינטנג ברחו לאי טאיוואן והקימו בו ממשלה חדשה, בראשות צ'יאנג קאי שק, שהצטמצמה לאי טאיוואן ולאיים הסמוכים לו.
כל אחת משתי המדינות שנוצרו התעקשה שהיא הרפובליקה הסינית המקורית.
מאז 1949 רוב מדינות העולם אינן מכירות בעצמאותה של טאיוואן, כולל ארצות הברית שתומכת בה, על מנת שלא ליצור מתיחות גדולה מדי עם סין.
מאז ישנו סטטוס קוו באשר למעמדה של טאיוואן כמדינה דמוקרטית ועצמאית דה פקטו, אך רשמית סין, כמו רוב מדינות העולם, אינה מכירה בה כמדינה עצמאית.
בשנת 2007 הוקמה קואליציית מדינות נגד סין בשם קוואד.
הברית כוללת את ארצות הברית, יפן, אוסטרליה, טאיוואן והודו.
מאז נבחר ג'ו ביידן לשמש כנשיא ארצות הברית, הוא פעל להידוק שיתוף הפעולה בין מדינות הברית.
ב-24 בספטמבר 2021 נערכה פגישה של ראשי מדינות הקוואד בוושינגטון על מנת להדק את שיתוף הפעולה שלהן מבחינה ביטחונית וכלכלית.
במאי 2022 התקיימה פסגת הקוואד השנייה של ממשל ביידן בטוקיו בירת יפן, שבה השיק נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן את המסגרת הכלכלית ההינדו-פסיפית (IPEF), שמהווה ברית כלכלית אשר נועדה בין השאר להחלשת סין, ובכלל זאת הסכם הגנה על טאיוואן במקרה של תקיפה סינית, מה שהגביר את המתיחות בין המדינות.
הטסת מטוסי קרב לכיוון המרחב האווירי של טאיוואן
במהלך 2021 שיגרה סין מספר פעמים גיחות של מטוסי קרב שהתקרבו למרחב האווירי של טאיוואן ללא תיאום.
אולם ב-1 באוקטובר 2021, במהלך ציון יום השנה להקמת הרפובליקה על ידי הסינים, וימים ספורים לאחר מפגש מדינות הקוואד בארצות הברית, שלחה סין 38 מטוסי קרב אל סמוך למרחב האווירי של טאיוואן ללא תיאום, ולמחרת עשתה מעשה דומה עם 39 מטוסים.
טאיוואן הזניקה מטוסי קרב ופרסה מערכות טילים.
גיחות אלו נחשבו למשמעותיות ביותר עד אז.
ב-2 באוגוסט 2022 ערכה יו"ר בית הנבחרים האמריקאי ננסי פלוסי ביקור בטאיוואן, זאת למרות התנגדות השלטונות בסין העממית.
פלוסי הייתה נבחרת הציבור האמריקאית הבכירה ביותר שמבקרת באי זה 25 שנה (קודם לכן, ב-1997, ביקר שם יו"ר בית הנבחרים דאז ניוט גינגריץ').
פלוסי אמרה כי הדיונים עם ההנהגה בטיוואן יתמקדו ב"אישור מחודש" של התמיכה האמריקנית בשותפה שלה ובקידום האינטרסים המשותפים באזור.
בכירים בוושינגטון הבהירו כי ביקורה של פלוסי בטאיוואן נעשה על דעתה, והיא לא תיאמה את הדבר עם ממשל ביידן.
הביקור לווה לפי הדיווחים במתיחות בין המדינות המעורבות.
בתגובה לביקור, ב-4 באוגוסט 2022 פתחה סין בתרגיל צבאי גדול בן 3 ימים בשישה אזורים סביב טאיוואן, שמדמה השתלטות על המרחב הימי והאווירי של טאיוואן, והטלת מצור על המדינה.
ברקע המתיחות בין שתי המדינות, סין נערכת צבאית לאפשרות של פלישה מלאה על טאיוואן.
פלישה דומה ארעה בפברואר 2022 עם פלישתה של רוסיה לאוקראינה, שמסייעת לסין להפיק לקחים ומסקנות.
ב-23-24 במאי 2024 החלה סין בתרגיל צבאי המדמה תקיפה של טייוואן, במסגרתו עשרות מטוסי קרב סיניים הנושאים טילים חיים ביצעו תקיפות דמה נגד מטרות טייוואניות.
ב-14 באוקטובר 2024 פתחה סין בתרגיל צבאי גדול בשם: "חרב משותפת 2024 ב'", סביב טייוואן.
על פי הדיווחים בתקשורת הסינית, הכוחות הסיניים דימו ירי טילים ורקטות לעבר טייוואן, ומטוסי קרב פתחו "מסדרונות תקיפה אוויריים".
לפי ההערכה בטייוואן, סין מתאמנת על הטלת מצור על נמלים בצפונה ובדרומה של טייוואן, וכן על נתיבי שיט, ובד בבד מתאמנת על הדיפת כוחות שעשויים לבוא לעזרתה של טייוואן.
המשבר הכלכלי בטורקיה (בטורקית: Türkiye döviz ve borç krizi – משבר החוב והמטבע בטורקיה) הוא משבר פיננסי וכלכלי מתמשך בטורקיה.
הוא מאופיין בצניחת ערכה של הלירה הטורקית (TRY), אינפלציה גבוהה, עליית מחירי האשראי, ועליה באי יכולות להחזיר הלוואות בכלל המדינה.
הגורמים העיקריים למשבר הם הגרעון המופרז בחשבון המדינה השוטף, יחד עם חובות פרטיים כבדים במטבע חוץ.
זאת, בשילוב עם הסמכותיות הגוברת של נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן ועמדותיו הלא שגרתיות בכל הנוגע למדיניות הריבית.
יש הרואים בחיכוכים הגאופוליטיים עם המערב כגורם נוסף למשבר.
זאת, בין היתר עקב הטלת סנקציות על טורקיה מצד ממשל טראמפ, בעקבות מעצרו של הכומר האמריקאי אנדרו ברנסון, אשר נכלא באשמת ריגול לאחר ניסיון ההפיכה הטורקית הכושל ב-2016. הסנקציות הכלכליות התבטאו בהכפלת המכסים על טורקיה ובדגש על פלדה ואלומיניום.
הכלכלה החלה להתאושש קלות במהלך שנת 2020 על רקע מגפת הקורונה, אך התאוששות זו הגיעה לסיומה בתחילת שנת 2021 עם ירידה חדה בשער הלירה הטורקית, וזאת בעקבות החלפתו של נגיד הבנק המרכזי נאסי אגבאל, בנגיד שהאפ קבצ'ולו, שחתך את שיעור הריבית מ-19% ל-14%.
מהלך זה גרם לירידת ערך הלירה ב-44% בשנת 2021.
על פי ההערכות, המשבר הכלכלי גרם לירידה משמעותית בפופולריות של ארדואן ושל מפלגת הצדק והפיתוח.
ירידה זו התבטאה בהפסד המפלגה בבחירות לרשויות המקומיות בערים הגדולות בטורקיה ב-2019, כולל באיסטנבול ובאנקרה.
גירעון בחשבון השוטף וחוב במטבע החוץ
הכלכלה הטורקית מתאפיינת מזה שנים בשיעור חיסכון נמוך.
מאז תחילת שלטונו של ארדואן בשנת 2002, גירעונותיה של טורקיה היו עצומים – 33.1 מיליארד דולר ב-2016, 47.3 מיליארד דולר ב-2017, ועד ל-51.6 מיליארד דולר ב-2018. מדובר בגרעונות מהגדולים בעולם.
קודם למשבר, כלכלת טורקיה הסתמכה על זרימת הון מבחוץ כדי לממן עודפים במגזר הפרטי, כאשר הבנקים והחברות הגדולות של טורקיה נהגו ליטול הלוואות עתק, לעיתים קרובות במט"ח.
המשמעות היא שכדי לממן את הגרעון שלה, טורקיה נדרשה לכ-200 מיליארד דולר בשנה, אך בפועל, יתרות המט"ח שלה עמדו על כ-85 מיליארד דולר בלבד.
מדיניותו של ארדואן טרם המשבר התמקדה בהוצאות ממשלתיות רחבות, במיוחד בתחומי הבניה, המחקר והחינוך.
כבר בתקופה שקדמה למשבר, זרימת ההשקעות הזרות בטורקיה החלה לרדת בשל חילוקי דעות פוליטיים בין ארדואן לבין מדינות שהיוו מקורות עיקריים להשקעות אלו (כגון גרמניה, צרפת והולנד).
בעקבות ניסיון ההפיכה ב-2016, תפסה הממשלה את נכסיהם של אזרחים טורקים רבים, בטענה שלאחרונים היה קשר מסוים להפיכה.
בנוסף, כישלון ניסיון ההפיכה הביא לכך שארדואן חיזק את אחיזתו בטורקיה, ומנע דיווחים חופשיים ומהימנים אודות המצב הפיננסי של טורקיה, ובכך הרחיק משקיעים זרים נוספים.
למרות הירידה בהשקעות, ארדואן לא התייחס ברצינות לחששות לפיהם חברות זרות המשקיעות בטורקיה עלולות להירתע מחוסר היציבות הפוליטית של המדינה.
לצד זאת, ערך הלירה הטורקית החל לרדת, מה שפגע עוד יותר באטרקטיביות ההשקעות הזרות.
לצורך השוואה, בין ינואר למאי 2017, משקיעים זרים מימנו 13.2 מיליארד דולר מהגירעון הטורקי, שהיה אז בגובה 17.5 מיליארד דולר.
במהלך אותם חודשים ב-2018, ההשקעות מימנו 763 מיליון דולר בלבד מתוך גירעון רחב יותר, של 27.3 מיליארד דולר.
עד סוף 2017, החוב התאגידי במטבע חוץ בטורקיה יותר מהכפיל את עצמו ביחס לגודלו בשנת 2009, והגיע עד לגובה של 214 מיליארד דולר.
החוב החיצוני הגולמי של טורקיה, הציבורי והפרטי כאחד, עמד בסוף שנת 2017 על 453.2 מיליארד דולר.
נכון למרץ 2018, הטורקים היו צריכים לפרוע חוב חיצוני (ציבורי ופרטי) של 181.8 מיליארד דולר בתוך שנה.
אחזקות תושבי חוץ במניות מקומיות טורקיות עמדו בתחילת מרץ על 53.3 מיליארד דולר ובאמצע מאי על 39.6 מיליארד דולר, והחזקות תושבי חוץ באג"ח ממשלתיות מקומיות עמדו על 32.0 מיליארד דולר בתחילת מרץ ועל 24.7 מיליארד דולר באמצע מאי.
הבעלות הכוללת של תושבי חוץ במניות טורקיות, אג"ח ממשלתיות וחוב תאגידי צנחה משיא של 92 מיליארד דולר באוגוסט 2017 ל-53 מיליארד דולר בלבד נכון ל-13 ביולי 2018.
במהלך שנות המשבר, הציעה הממשלה תוכניות פעולה שונות להתמודדות עמו.
אלו כללו הפחתה בהוצאות הממשלתיות, השהיית פרויקטים שטרם יצאו לפועל והגדלת הייצור באופן שיגדיל את מקומות העבודה.
עם זאת, תוכניות אלו לא הצליחו לבלום את המשבר.
במהלך שנת 2021, חתכו סוכנויות דירוג האשראי מודי'ס ופיץ' את דירוג החוב הטורקי לדרגה B2, ו-BB (בהתאמה) עם תחזית שלילית.
ב-4 ביולי בשנת 2022 הגיע שיעור האינפלציה השנתי בטורקיה ל-78.6%, כאשר מחירי המזון הוכפלו ועלויות ההובלה גדלו ב-123%.
מתחילת השנה, הלירה הטורקית איבדה 20% מערכה מול הדולר.
יצוין, כי מאז 2021 קיים גל אינפלציה עולמי, אך שיעור האינפלציה בטורקיה הוא גבוה במיוחד ביחס לשיעור האינפלציה ביתר מדינות העולם.
התערבות ארדואן במדיניות הבנק המרכזי
במהלך השנים שקדמו למשבר, טורקיה חוותה אינפלציה גבוהה משמעותית בהשוואה לשווקים מתעוררים אחרים.
כלכלנים רבים סברו, כי אובדן ערך הלירה הוא תוצאה ישירה של התערבות ארדואן במדיניות הבנק המרכזי של טורקיה, ובמיוחד העובדה שארדואן מנע מהבנק המרכזי לבצע התאמות נדרשות בשער הריבית.
ארדואן, שאמר שהריביות שאינן בשליטתו הן "האם והאב של כל הרוע", שיתף תיאוריות ריבית לא שגרתיות בראיון לבלומברג ב-14 במאי 2018 ואמר כי "הבנק המרכזי לא רשאי לסטות מהוראות הנשיא".
ביקורת נוספת על ארדואן בהקשר זה, הייתה שבחר להסתמך על אנשי מקצוע על בסיס נאמנותם אליו, ולא על בסיס מקצועי.
ארדואן אף עירב ענייני דת במדיניותו הכלכלית, והתבטא באופן אסלאמיסטי בהקשר זה מספר פעמים.
כך, למשל, ציין כי בנקאות מבוססת אינטרסים היא בגדר חראם (אסורה על פי האסלאם).
ארדואן אף התייחס להעלאת שיעור הריבית כאל "בגידה".
למרות התנגדותו של ארדואן, הבנק המרכזי של טורקיה ביצע העלאות ריבית חדות על מנת לבלום את האינפלציה.
ב-22 בנובמבר 2021, נשא ארדואן נאום בישיבת הממשלה, ובו הכריז כי מדיניות ריבית הדוקה לא תוריד את האינפלציה.
ארדואן נשבע במסגרת הנאום כי טורקיה תנצח ב"מלחמת העצמאות הכלכלית" שלה.
לאחר נאום זה, הלירה הטורקית צללה לשפל שיא של 13.44 לירות לדולר, ולאחר מכן התאוששה קלות ל-12.75 לירות לדולר.
לאחר הנאום, חברות בינלאומיות רבות, דוגמת אפל, חדלו לבצע מכירות בלירה טורקית.
נאום נוסף של ארדואן ב-20 בדצמבר 2021, בו התעקש ארדואן כי על הבנק המרכזי להמשיך בהפחתת הריבית, הביא לירידה חדה נוספת של הלירה לשפל שיא חדש, עד ל-17.60 לירות לדולר.
על אף האינפלציה המתמשכת, באופן מפתיע הוריד ממשל ארדואן את שער הריבית במהלך ספטמבר 2022, וזאת בניגוד לכך שבלימת אינפלציה לרוב נעשית על ידי העלאת הריבית.
הכלכלן פול קרוגמן תיאר את המשבר המתגלגל כ"משבר מטבע וחוב קלאסי, כזה שראינו פעמים רבות", והוסיף: "בתקופה כזו, איכות ההנהגה חשובה במיוחד.
יש צורך בפקידים בעלי הבנת המצב, בעלי יכולת תגובה נכונה ובעלי אמינות מספקת על מנת שהשווקים יתנו להם את הספק.
לחלק מהשווקים המתעוררים יש את הדברים האלה, והם מחלצים את הכלכלה מהמשבר בצורה טובה למדי.
למשטר ארדואן אין דבר מזה."
ביוני 2023, שינה ארדואן את מדיניות הריבית.
כשהחל הלחץ של ארדואן על הבנק המרכזי להורדת הריבית היא עמדה על 19%.
כחלק מהמשבר, הבנקים בטורקיה העלו ללא הרף את שיעורי הריבית על הלוואות לעסקים ולמשכנתאות, לשיעורים של 20% בשנה, ובכך עצרו את הביקוש מצד עסקים וצרכנים.
עם גידול מקביל בפיקדונות, החל להצטמצם הפער בין סך הפיקדונות לסך ההלוואות, שהיה מהגבוהים בשווקים המתעוררים.
עם זאת, התפתחות זו הובילה גם לעליה במבנים חדשים בפאתי הערים הגדולות של טורקיה שנותרו ריקים.
זאת, עקב שילוב עם תנופת ענף הבניה תחת מדיניותו של ארדואן בשנים שקדמו למשבר.
יש הטוענים כי מדיניות זו נבעה מכך שרבים מבעלי בריתו העסקיים של ארדואן היו פעילים מאוד בענף זה.
במרץ 2018 ירדו מכירות הדירות ב-14% ומכירות המשכנתאות ירדו ב-35% לעומת התקופה המקבילה בשנת 2017. נכון למאי 2018, כ-2,000,000 בתים בטורקיה עמדו ריקים, פי שלושה ממספר הדירות החדשות שנמכרו.
הגירעון הטורקי החל להצטמצם במחצית השנייה של 2018, עקב ירידת שער החליפין של הלירה.
מגמה זו נתפסה כסימן להתאזנות הכלכלה הטורקית.
עם זאת, הלירה חזרה לרדת באופן חד בתחילת 2021.
כתוצאה מהמדיניות המוניטרית המוקדמת יותר שהתבססה על "כסף זול", המשבר הביא למיתון בכלכלה הטורקית.
במהלך יוני 2018, הוושינגטון פוסט ציטט גורם פיננסי טורקי בכיר לפיו "שנים של מדיניות חסרת אחריות חיממו יתר על המידה את הכלכלה הטורקית."
המשבר הביא לעלייה בשיעור ההתאבדויות בטורקיה, כאשר אירועים מרכזיים היו עובד ששרף את עצמו בכניסה לפרלמנט הטורקי בינואר 2018 ואדם נוסף ששרף את עצמו בלשכת המושל של האטיי.
בנוסף, ארבעה אחים נמצאו מתים בדירה בפאטיח, איסטנבול בנובמבר 2019, לאחר שהתאבדו כיוון שלא הצליחו לשלם את חשבונותיהם.
המשבר הכלכלי בלבנון או משבר הנזילות הלבנוני הוא משבר פיננסי מתמשך המשפיע על לבנון, שהחל בחודש אוגוסט 2019, והוחמר בשל מגפת הקורונה והפיצוץ בנמל ביירות ב-2020. לבנון אמנם חוותה מחסור בנזילות עוד קודם לשנת 2019, אך מדיניות הבנק המרכזי הלבנוני הביאה לכך שהבעיה לא נגלתה לעין.
המשבר הוחמר בעקבות סנקציות שהטילה ממשלת ארצות הברית נגד ממשלת סוריה ונגד ארגון חזבאללה בשל כך שנתמכו על ידי איראן.
מאז 1997, הלירה הלבנונית הוצמדה לדולר האמריקאי בשער של 1,507.5 לירות לדולר.
יציבות הלירה הייתה אבן היסוד של מדיניות הבנק המרכזי הלבנוני במשך למעלה משני עשורים, במטרה להביא ליציבות נחוצה למדינה, וזאת לאחר פיחות משמעותי של הלירה הלבנונית כתוצאה של סיום מלחמת האזרחים בלבנון.
כלכלתה של לבנון שלאחר מלחמת האזרחים הסתמכה על מקורות שונים של הון זר שהיו קריטיים לשמירה על שער חליפין מלאכותי זה, בהם: תיירות, נדל"ן והעברות כספים מאזרחים העובדים מחוץ ללבנון.
בנוסף, המגזר הפיננסי בלבנון היה יחסית אטרקטיבי למשקיעים כיוון ששמר על אנונימיות גבוהה של המשקיעים, סודיות בנקאית ושיעורי ריבית גבוהים.
זרימות אלה היו קריטיות כדי לממן את הגירעון המסחרי ואת החוב הציבורי שהלכו וגדלו.
בשנת 2016, לבנון הייתה עדה לראשונה להאטה של ממש בתזרים כספי החוץ, כאשר בין מאי 2015 למאי 2016, ירדה הנזילות הדולרית של המדינה לראשונה מזה 11 שנים.
כתוצאה מכך, הבנק המרכזי של לבנון יזם שורה של פעולות הנדסה פיננסית, שכונו בתקשורת "ההחלפה".
הבנק המרכזי למעשה החליף חוב ציבורי, שהיה נקוב בלירות לבנוניות, באג"ח יורו, או בחוב במטבע חוץ אחר, וזאת בסכום של 2 מיליארד דולר.
כתוצאה מכך הצליחה כלכלת לבנון להימנע, באותה תקופה, מהשלכותיו של משבר נזילות, אך היא הגדילה במידה ניכרת את החוב הציבורי בדולרים ועלתה לכלכלת המשק הון תועפות.
קרן המטבע הבינלאומית העריכה כי הבנקים שלקחו חלק בפעולה האמורה הכניסו 5 מיליארד דולר, בעוד עלות המשיכה של הבנק המרכזי הייתה בגובה 13 מיליארד דולר במטבע חוץ.
אם הנתונים הללו נכונים, הבנקים שהיו מעורבים באותה פעילות נהנו מתשואה של 40% על העסקה הכוללת, על חשבון עתודות הבנק המרכזי של לבנון.
הבנק המרכזי חזר על הנדסה פיננסית דומה בשנים הבאות.
עם זאת, למרות פעולות אלו, לבנון לא הספיקה להכניס מספיק כסף זר כדי להדביק את הביקושים המתגברים במדינה.
כבר בסוף 2018, כמה בנקים מסחריים החלו להגביל את הגישה של המפקידים לכספים שלהם במטבע חוץ, אקט שהתבטא לרוב בהטלת עמלה על משיכת מזומנים בדולר, וזאת על מנת להרתיע לקוחות מלמשוך מטבע חוץ.
באוגוסט 2019, עקב קשיים פיננסיים שונים, ותוך ההבנה כי ההסתברות ההולכת וגוברת שממשלת לבנון לא תעמוד בהתחייבויותיה (דיפולט פיננסי), החל שער החליפין של השוק השחור בלבנון לסטות מהשער הרשמי של ממשלת לבנון.
בעקבות ההפגנה הגדולה הראשונה של המחאה הלבנונית ב-17 באוקטובר 2019, בנקים מסחריים לבנוניים נסגרו לשבועיים, תקופה הנחשבת לחסרת תקדים.
כאשר הבנקים נפתחו מחדש, הבנקים המסחריים הגבילו שלא כדין את הגישה של המפקידים לכספם.
הגבלות אלו היו אחד הגורמים המרכזיים שזעזעו את אמון האנשים הלבנונים במטבע שלהם ודחקו את ערכה של הלירה הלבנונית מתחת לשער החליפין הרשמי שלה.
ברבעון הרביעי של 2019, שער החליפין בשוק השחור הגיע ל-1,600 לירות לדולר אחד, ועלה ל-3,000 לירות לדולר באפריל 2020, 14,000 לירות לדולר במרץ 2021 ו-15,200 לירות לדולר ביוני 2021. הדבר גרם לזעם משמעותי כלפי הבנקים, כאשר ראש הממשלה מתח ביקורת חריפה על נגיד הבנק המרכזי ריאד סלאמה בשל תפקודו.
נכון לאוקטובר 2022, שער החליפין של השוק השחור של דולר ארצות הברית ממשיך לנוע בקצב משמעותי עקב פיחות הלירה הלבנונית שנגרמה ממחסור חריף בדולר בתוך לבנון.
המחסור בדולרים גרם גם לסגירת 785 מסעדות ובתי קפה בין ספטמבר 2019 לפברואר 2020 והביא לכך ש-25,000 עובדים בלבנון איבדו את מקום עבודתם.
בנוסף, מחירי מוצרי הצריכה עלו במאות אחוזים.
המשבר הכלכלי גרם לירידה בתוצר המקומי הגולמי של לבנון לכ-44 מיליארד דולר לעומת כ-55 מיליארד דולר בשנה הקודמת.
המחסור בדולר הוחמר עוד יותר בשל כמות גדולה של לירות לבנוניות שהדפיס הבנק המרכזי מ-2019 ואילך.
מנתוני הבנק המרכזי הלבנוני עולה כי היצע הכסף צמח ב-266% מדצמבר 2019 עד דצמבר 2021.
נפילת שער החליפין גרמה להפגנות בלבנון, שבסופו של דבר הביאו להתפטרות ראש הממשלה סעד אל-חרירי והקבינט שלו.
בהמשך לכך, מגפת הקורונה החריפה את המשבר ואילצה עסקים נוספים להיסגר ולפטר עובדים.
ראש הממשלה שהחליף את סעד חרירי, חסאן דיאב, הצהיר כי המדינה תעמוד בפירעון חובות האג"ח שלה ותחפש הסכמי רה-אורגניזציה על רקע המשבר פיננסי שהשפיע על יתרות המט"ח של המדינה.
לבנון הייתה אמורה לשלם 1.2 מיליארד דולר של אג"ח אירופאי ב-9 במרץ 2020, אך בשל מחסור בעתודות מטבע חוץ, אמר חסן דיאב כי ממשלת לבנון תיאלץ לעצור את תשלום הפירעון בשל הצורך בכספים אלו.
ראש מחלקת המחקר בבנק אאודי (בנק לבנוני) הצהיר כי בבעלות הבנקים הלבנוניים 12.7 דולרמיליארד דולר מתוך 30 מיליארד הדולר של המדינה באג"ח אירופאי, נכון לינואר 2020. הבנק המרכזי החזיק ב-5.7 דולרמיליארד והיתר היה בבעלות נושים זרים.
נכון לאפריל 2020, יחס החוב לתוצר הלבנוני עמד על 170%.
לבנון נכנסה בפעם הראשונה בתולדות המדינה למצב של דיפולט פיננסי.
זרימת מטבע החוץ הואטה וערך הלירה לדולר צלל.
בנוסף, הבנקים המסחריים של המדינה הטילו הגבלות קשות על משיכות והעברות דולרים כדי לשמור על רזרבות.
כל אלו הביאו לכך שחברות דירוג עולמיות הורידו את דירוג החוב הלבנוני לדירוג זבל.
המחסור בדולר, המשמש בעסקאות יומיומיות בלבנון, וההתרסקות בערכה של הלירה פגעו ביכולתה של המדינה לשלם עבור יבוא, לרבות יבוא מוצרים חיוניים כמו חיטה ושמן.
הבנקים הפסיקו לתת הלוואות קצרות טווח לעסקים והמשיכו למנוע משיכה של דולרים, מה שאילץ את האזרחים לפנות לשווקים השחורים.
ברקע הדברים נמצאת האינפלציה האגרסיבית במדינה, שהגיעה לשיעורים של מאות אחוזים בשנה, וגרמה לאובדן מאסיבי של כוח קנייה ולעלייה בעוני.
תופעה נוספת שגרם המשבר היא שהבנקים הלבנוניים מנעו מלקוחות למשוך כסף מפיקדונות, אלא אם אלו נמשכו במטבע הלבנוני (שאיש לא רצה בו).
בשל כך, מפקידים רבים פנו לרכישת נדל"ן על מנת לשמור על ערך הכסף שלהם.
מאז תחילת המשבר, מתוך שבעה מיליון לבנונים, כ-80% נמצאים מתחת לקו העוני.
ב-1 ביוני 2021, הבנק העולמי פרסם דו"ח שהזהיר שהמשבר הכלכלי בלבנון עלול להפוך לאחד משלושת המשברים הכלכליים החמורים ביותר מאז אמצע המאה ה-19, אם המערכת הכלכלית שלו לא תעבור רפורמה מרחיקת לכת.
ב-11 באוגוסט 2021, הבנק המרכזי של לבנון סיים את מדיניות סובסידיות הדלק, והכריז כי במקום זאת יוצעו "קווי אשראי ליבוא דלק על בסיס מחיר השוק ללירה הלבנונית".
ההחלטה הביאה לעליות משמעותיות במחירי הדלק על רקע המשבר, אך הממשלה לא הצליחה להקל על המחסור, דבר שהוביל לתורי ענק בתחנות הדלק.
מספר ימים לאחר מכן, ב-15 באוגוסט 2021, נהרגו 33 בני אדם בפיצוץ דלק בצפון מחוז עכר, שנגרם כתוצאה מהמחסור בדלק.
ב-9 באוקטובר 2021, התרחשה הפסקת חשמל בכל המדינה למשך 24 שעות, כאשר לשני מחוללי החשמל הגדולים ביותר, זהרני ודיר עמאר, אזל הדלק.
בדצמבר 2021, דווח כי המשבר הכלכלי גרם למחסור ביבוא של תרופות חיוניות.
בספטמבר 2022, איגוד הבנקים הלבנוני הודיע כי הבנקים ייסגרו לשלושה ימים לאחר שמפקידים, שבשנת 2019 מצאו עצמם נעולים מחשבונות הבנק שלהם ואינם יכולים לגשת לרוב החסכונות שלהם, הסתערו, באיומי אקדח, על מספר סניפים, החזיקו עובדים כבני ערובה ודרשו בכוח למשוך את חסכונותיהם.
השפעת המשבר הכלכלי בלבנון על המשא ומתן על הגבול הימי עם ישראל
המשבר מהווה גורם בעל משקל משמעותי בשיחות ישראל–לבנון על הגבול הימי בין המדינות.
זאת, מאחר שחתימת ההסכם צפויה לסייע משמעותית ללבנון לסיים את המשבר בשל מספר גורמים.
האחד, הוא הבטחה של ארצות הברית ושל צרפת לסיוע כלכלי בינלאומי לשיקום לבנון אם ייחתם ההסכם.
השני, הוא האפשרות שתיפתח בפני לבנון לניצול מאגר הגז קאנא, אשר העובדה שהגבול הימי בין המדינות חוצה אותו מונעת משני מהצדדים להפיק ממנו גז.
עם זאת, בהנחה שקיימות בשדה קאנא כמויות מסחריות של גז, ההערכות הן כי יעברו 5 שנים לפחות מרגע הקידוח ועד ההפקה המסחרית.
מעבר לכך, ייתכן וההסכם יפחית את התלות הכלכלית של לבנון באיראן, שבעקבות המשבר החלה לספק ללבנון דלק בחינם כדי לסייע לה להתמודד עם המשבר האנרגטי ובייחוד הפסקות החשמל התכופות.
חשיבות ההסכם למשבר הכלכלי הביאה לכך שארגון חזבאללה החל להתערב בסוגיית הגבול הימי, תוך איומים בכח על ישראל על מנת להטות את התנאים לטובת לבנון ולצבור פופולריות בקרב העם הלבנוני, יחד עם העובדה שחזבאללה מודע לכך שיוכל לקבל ויתורים פוליטיים מצד ממשלת לבנון בתמורה לאי-התנגדותו להסכם.
ב-27 באוקטובר 2022 נחתם ההסכם, במסגרתו קיבלה ישראל את כלל הדרישות הלבנוניות.
בעקבות מתקפת הפתע של חמאס, פתחה ישראל במלחמת חרבות ברזל ברצועת עזה.
המלחמה ותקופות בהן המעברים נסגרו להעברת אספקה לרצועה הביאו למשבר הומניטרי.
בתחילת המלחמה הטילה ישראל מצור מלא על רצועת עזה, שהוביל למחסור בדלק, מים, מזון, תרופות וציוד רפואי חיוני.
המצור והלחימה הביאו לירידה של 90% בזמינות החשמל, שרובו סופק על ידי חברת החשמל הישראלית עד לתחילת המלחמה.
ירידה זו פגעה באספקת החשמל לבתי החולים, מערכת הביוב והשבתת מתקני ההתפלה המספקים מי שתייה, שמגביר את החשש להתפשטות מחלות וזיהומים ברחבי עזה.
ב-6 בינואר 2024 הכריז משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים כי רצועת עזה הפכה למקום שאינו ראוי למגורים.
ב-27 בפברואר מסר המשרד שרבע מאוכלוסיית הרצועה, כ-576,000 איש, נמצאים כפסע מרעב המוני חמור.
בתחילת מרץ 2024, גורמים רפואיים בעזה דיווחו על ילדים שמתו עקב תת-תזונה והתייבשות.
באמצע יוני 2024, ארגון הבריאות העולמי פרסם כי כ-8,000 ילדים אובחנו בתת-תזונה על רקע הפגזות מתמשכות וכן דווח על 32 מקרים של מוות מתת תזונה, ומתוכם 28 ילדים מתחת לגיל חמש.
מנגד, מספר גורמים בישראל טענו באוקטובר 2023 כי אין משבר הומניטרי בעזה, אך לפי המידע שבידי האו"ם וארגונים בין-לאומיים בהמשך החריף המשבר ההומניטרי וגרם לרעב ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל.
המשבר הוביל להקמת מערך הסיוע ההומניטרי לרצועת עזה במלחמת חרבות ברזל.
על פי דיווחי אונר"א, ב-28 באוקטובר, חמישית מתוך המאפיות שנתמכו על ידי הארגון נפגעו.
לחם הפך למאכל מרכזי ומורגש בו מחסור.
כמו כן, המחסור בדלק לשינוע הקמח למאפיות מקשה על הפעלתן.
תוכנית המזון העולמית החלה להעביר מזון לעזה.
לדברי סוכניות האו"ם כשליש מתושבי עזה סבלו מאי ביטחון תזונתי לפני מלחמה ועתה המספרים גדלים.
ב-7 בנובמבר, משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים עדכן כי אין מאפיות פעילות בעזה בגלל חוסר בדלק, מים וקמח וכי פחות מ-40% מכמות מזון הנדרשת בעזה מסופקת.
בזמן ההפוגה בלחימה (24 בנובמבר–1 בדצמבר), משאיות עם מזון הוכנסו לעזה כחלק מהסכם הפסקת האש.
עלי זכי, דובר המשרד הירושלמי של תוכנית המזון העולמית אמר כי המזון "שנכנס לעזה כרגע לא מספיק כדי לענות על הצרכים של אנשים ולמנוע סכנת רעב".
ב-14 בדצמבר, במסיבת עיתונאים שערך קרל סקאו, סגן ראש תוכנית המזון העולמית, לאחר שביקר בעזה, אמר כי תשעה מתוך עשרה תושבי עזה אינם אוכלים כל יום ולא יודעים מהיכן תגיע הארוחה הבאה.
תוכנית המזון העולמית טוענת כי כמות המזון שנכנסה לעזה מתחילת המלחמה עומדת על 10% מכמות המזון הנדרשת לכלל האוכלוסייה ברצועה.
באמצע דצמבר טענו ארגוני זכויות אדם שצה"ל מונע אספקה של מזון, מים ודלק ומעמיס קשיים על העברת סיוע הומניטרי.
לטיעונים אלו, השיב מתאם פעולות הממשלה בשטחים כי מחסני האו"ם מלאים מזון וכי סיוע הומניטרי מגיע על בסיס קבוע לעזה.
בדצמבר נערכה בדיקת מצב הביטחון התזונתי בעזה על פי מדד ה-IPC, מצא כי התושבים בעזה סובלים מחוסר ביטחון תזונתי ברמות הגבוהות ביותר.
למרות שעל פי המדד עזה עדיין לא חצתה את סף הרעב, היא הזהירה כי הסיכון להרחבת רמת הרעב והעמקתו תגדל אם המלחמה לא תיפסק.
במרץ 2024, פורסמה הערכה נוספת של רמת חוסר הביטחון התזונתי בעזה.
מתוך הדוח עולה, כי על פי מדד IPC, מעל 670,000 תושבים בעזה סובלים מרעב ומעל 870,000 נמצאים במצב חירום הומניטרי.
מהדוח עולה שאם המצב לא ישתנה עד אמצע יולי 2024, מחצית תושבי עזה יסבלו מרעב.
עד כניסת הפסקת האש ב-2025 לתוקפה, 91% מתושבי עזה מתמודדים עם משבר רעב לפי מדד ה-IPC.
בסוף יולי 2025 פרסמה קואליציית המומחים לרעב של האו"ם דו"ח על פיו 39% מתושבי הרצועה אינם אוכלים במשך ימים וכרבע מהם (חצי מיליון תושבים) סובלים מרעב יום־יומי.
שאר האוכלוסייה מתמודדת עם מצב חירום תזונתי.
בעקבות המחסור במזון ברצועה נוצרו אי-סדרים רבים, ודווח על כנופיות חמושות שתוקפות ובוזזות משאיות סיוע.
מאמצע מאי 2024, הודיע הפנטגון כי סיוע המזון שהועבר באמצעות המזח לא הגיע לתושבי עזה.
ב-28 ביוני צבא ארצות הברית פירק את המזח והצהיר כי ישקול להחזיר אותו לפעולה רק אם האו"ם יחזור לחלק את המזון.
אנשי האו"ם חוששים לביטחון נציגיו וכלי הרכב.
גאורגיוס פטרופולוס, ראש משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים בעזה, העריך כי ב-18 ביוני שלושה רבעים מהסיוע שנכנס לעזה, ממעבר קרן שלום, נבזז על ידי כנופיות חמושות ומועבר לשוק השחור.
ארגוני הסיוע וישראל מאשימים זה את זה בחוסר היכולת לספק אבטחה לעובדי סיוע המחלקים את המזון.
עוד לפני תחילת המלחמה היה מחסור במי שתייה בעזה, אליה מים מגיעים ממספר מקורות: ב-2021 רשות המים הפלסטינית רכשה כ-6% מהמים ממקורות.
כן ישנו מערך מצומצם להתפלת מי ים.
רוב המים לעזה מגיעים מאקוויפר החוף, שסובל משאיבת יתר, חדירת מים מלוחים וביוב הגורמים לכך שהאקויפר נמצא על סף קריסה.
לפני המלחמה, ישראל סיפקה 18 מיליארד ליטר מים לעזה.
עם תחילת המלחמה, ישראל עצרה גם את העברת המים לעזה.
ב-16 באוקטובר, החמאס טען שטרם חודשה אספקת המים לרצועת עזה ואילו ישראל טענה כי מים מסופקים לעזה.
למחרת, אונר"א הביעה חשש שתושבי עזה מתחילים להתייבש למוות כי המים הנקיים אוזלים.
ב-22 באוקטובר הצהיר האו"ם שתושבי עזה החלו לשתות מים מזוהמים.
על פי פרסום של האו"ם, רק ב-27 בנובמבר החל להגיע סיוע ראשון של מי שתייה.
לפני המלחמה, ישראל הזרימה מים לרצועת עזה באמצעות שלושה צינורות: הצפוני, סמוך לנחל עוז, המרכזי, שמכונה בריכת סעיד, והדרומי, שמכונה בני סוהילה, ליד חאן יונס.
סך כל ההזרמה עמדה על כ-20 מיליון מ"ק בשנה, כשהתשלום קוזז מכספי המיסים של הרשות הפלסטינית.
הייתה מחלוקת באשר לגורלם של הצינור המרכזי והדרומי.
לפי גרסה אחת, גם הם הושבתו בימי הלחימה הראשונים כתוצאה מנפילת פצמ"רים או מעבר של טנקים וכלים כבדים של צה"ל.
לפי גרסה אחרת, צה"ל סגר את השיברים בהוראת שר הביטחון.
הצינורות תוקנו בחשאי לאחר שמקורות ועובדים פלסטינים פעלו בסמוך לגדר ותיקנו את הצינורות תחת אבטחה כבדה של צה"ל.
את יתרת המים העזתים קיבלו ממתקני התפלה קטנים שהוקמו ברצועה ומשאיבה מבארות שהמים בהם הלכו והומלחו בגלל ירידת המפלס וחדירת מי ים.
מתקן השאיבה הצפוני, שדחף את המים מישראל לרצועה ליד נחל עוז, ניזוק והושבת במתקפת השבעה באוקטובר.
מתקני ההתפלה ברצועה חדלו לפעול כמעט מיידית בגלל מחסור בסולר וחשמל.
בהמשך, אחד ממתקני ההתפלה באופן מועט.
תרומה מאיחוד האמירויות אפשר לבנות מתקן התפלה קטן בצד המצרי של הגבול סמוך לרפיח.
ביולי 2024, פורסם שישראל פעלה לחבר תשתיות חשמל ברצועת עזה כדי להפעיל מתקן ביוב והתפלת מים חברת החשמל ברצועת עזה החלה בתיקון כבלי החשמל שניזוקו במהלך המלחמה בכביש סלאח א־דין, שחוצה את הרצועה לאורכה, ובחיבורם לרשת החשמל הישראלית כדי לחדש את פעילות מתקן התפלת המים והביוב שממערב לדיר אל־בלח.
ביולי 2024 כוח בחטיבה 401 פוצץ מאגר מי שתייה ברפיח באמצעות מטעני חבלה, בהוראת מפקדי החטיבה.
אחד החיילים העלה תיעוד של פיצוץ המאגר לרשתות החברתיות, לצד הכיתוב: "השמדת מאגר המים של תל סולטאן לכבוד שבת".
בעקבות התקרית דווח כי צה"ל עורך תחקיר בחשד להפרת הדין הבין-לאומי.
בדצמבר 2024 פרסם ארגון Human Rights Watch דו"ח לפיו כוחות צה"ל הרסו 84% ממתקני המים בעזה, וכן מנעו הכנסת אמצעים לתיקון תשתיות המים, למרות צווים שהוציא בית הדין הבין-לאומי לצדק בהאג בעניין זה.
המחסור החמור במים גורם לתחלואה נרחבת, ובכלל זה שלשולים, מחלות כבד, מחלות עור, מחלות זיהומיות במערכת הנשימה, מחסור בחלב אם אצל נשים מיניקות והתייבשות.
רופאים ואנשי צוותי רפואה העידו כי הם נתקלו באופן יום-יומי במקרי מוות של תינוקות הקשורים למחסור במים נקיים.
מחברי הדו"ח מעריכים כי אלפי בני אדם מתו ברצועה מאז שהחלה המלחמה בשל המחסור במים נקיים.
ישראל דחתה טענות מסוג זה, וציינה כי היא הכניסה לעזה יותר מ-900,000 טונות של סיוע מאז פלשת חמאס לישראל ב-7 באוקטובר 2023, כולל מים, בנוסף למים שישראל מספקת לרצועה באמצעות צנרת.
ג'רלד שטיינברג, נשיא NGO Monitor דיבר על הימנעות מכוונת של הדו"ח מלהזכיר את התשתית התת-קרקעית של חמאס ואמר כי הוא לא אמין.
במרץ 2025 משרד התקשורת הממשלתי של עזה פרסם כי הצבא הישראלי הרס 719 בארות מים מאז החלה המלחמה, וכי ללמעלה מ-90% מהתושבים אין גישה למים נקיים.
גם על פי יוניצ"ף עזה סובלת ממחסור חמור במים, ורק 10% מהתושבים מקבלים מים ראויים לשתייה.
במרץ 2025 החליט שר האנרגיה אלי כהן על הפסקת הזרמת החשמל למתקן ההתפלה בעזה לאחר שהוא חודש ביולי 2024, דבר שהשאיר את התושבים כמעט ללא מקורות שתייה.
מתקן ההתפלה של גבאיין, אחד ממקורות המים החיוניים של צפון עזה, הופצץ מספר פעמים במהלך המלחמה.
ב-4 באפריל צה"ל הפציץ אותו בפעם השלישית והרג את אחד מבעליו.
כשלושה שבועות אחרי פרוץ המלחמה, אוקספם הביע דאגה מהאפשרות להתפרצות מחלות בעקבות המחסור בעזה במים נקיים, ומכך שבעיות תברואה יגרמו לעלייה בכולרה ומחלות זיהומיות אחרות.
ב-15 בנובמבר דיווח ארגון הבריאות העולמי כי כ-70,000 מקרי הדבקה של מחלות בדרכי הנשימה ויותר מ-44,000 מקרים של שלשול תועדו בעזה מאז אמצע אוקטובר, עלייה דרמטית בהשוואה לשנים קודמות.
כמחצית מהמקרים המתועדים היו בקרב ילדים מתחת לגיל חמש.
ב-17 בנובמבר, ארגון הבריאות העולמי פרסם כי הוא מודאג מאוד מהתפשטות מחלות בעזה, בעקבות הפצצות ישראליות שהובילו להצטופפות גדולה יותר של האוכלוסייה, מחסור במזון ובמים נקיים.
בסוף שנת 2023, WHO דיווח על קרוב ל-180,000 מקרים של זיהומים בדרכי הנשימה, מעל 136,000 מקרים של שלושלים שמחציתם בקרב ילדים עד גיל 5. כן, כמעט 43,000 מתושבי עזה סובלים ממחלות עור וכ-5,300 אבעבועות רוח.
ביולי 2024 דווח על 63 אלף מקרי סקביאס ברצועת עזה, יותר ממיליון חולים בזיהומים חריפים במערכת הנשימה, יותר מחצי מיליון חולים בשלשול קשה, ו-100 אלף מקרי צהבת.
בגלל קריסת מערכות הניקוז והביוב, נוצרו יותר מ-140 מצבורי אשפה עצומים ברצועה בקרבת מחנות העקורים, המהווים מקור להתפשטות זיהומים ומחלות.
בבית החולים נאצר מתקבלים כ-400 מקרים של מחלות עור מדי יום, וכמו כן נמצא שריכוז העקורים בשדות מחוץ לערים מגביר את תפוצת המחלות המועברות על ידי חרקים.
ב-21 במרץ 2025 ישראל השמידה את בית החולים היחיד לסרטן ברצועה, "ידידות טורקיה־פלסטין" , בהוראה של מפקד אוגדה 252 יהודה ואך.
המבנה פוצץ יחד עם כל הציוד הרפואי שהיה בו.
בצה"ל אישרו את תחקיר "הארץ" כי המבנה פוצץ מבלי שהתקבלו לכך האישורים מהדרגים הבכירים בצבא, וכי נפתחה חקירה בנוגע לנסיבות השמדת המבנה.
טורקיה גינתה את השמדת בית החולים, שהוקם במימון טורקי, וקראה לקהילה הבין-לאומית "לנקוט צעדים מעשיים נגד הטרור המדינתי של ישראל ומתקפותיה הלא חוקיות והשיטתיות שלה".
נכון למאי 2025, לפי משרד הבריאות של רצועת עזה, אחוז דגימות המים המזוהמים ברצועה עלה ליותר מ-25%, מה שמוביל להתפשטות מחלות רבות בקרב תושבים.
המשרד ציין כי 90% ממתקני ההתפלה מושבתים, ו-80% ממתקני השפכים אינם פועלים – מצב שמוביל לעלייה ניכרת בזיהום מי הים.
במהלך המלחמה ישראל תקפה 122 מתקני בריאות ו-180 אמבולנסים ב-686 מתקפות שונות ברצועה.
הפגיעה במתקנים אלו פגעה גם היא ביכולת לתת שירותים רפואיים.
לטענת ישראל, פגיעות אלו אירעו מאחר שנעשה שימוש במתקני בריאות לפעילות טרור.
מלחמת חרבות ברזל, משפיעה על ילדים ברצועת עזה באופן ניכר שכן 40% מהאוכלוסייה הם בני 14 ומטה.
ילדים בעזה סובלים מטראומות קשות בעקבות ההפגזות, אובדן של מכרים וחשיפה למראות קשים.
ב-13 בנובמבר הצהיר יוניסף שיותר מ-700,000 ילדים בעזה נאלצו לעזוב את ביתם.
על פי נתונים שפרסם חמאס, נכון ל-5 בנובמבר, מעל 3,900 ילדים נהרגו בעזה וכ-1,250 ילדים נעדרים וההערכה היא שהם קבורים מתחת לבניינים מופצצים.
ב-22 בנובמבר יוניסף דיווחו שזוהו ילדים שהתפנו מצפון לדרום עזה ללא ליווי.
ב-28 בנובמבר, ג'יימס אלדר, דובר יוניסף, כינה את הלחימה בעזה "מלחמה בילדים".
ב-28 בדצמבר, משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים (UNOCHA) הצהיר כי 50% מכלל הילדים ברצועת עזה סבלו מהתייבשות, תת-תזונה, מחלות נשימה ועור.
בסיום ביקור של מנכ"ל יוניסף בעזה באמצע ינואר 2024, הצהיר מנכ"ל הארגון כי עזה היא המקום המסוכן ביותר לילדים בעולם.
על פי ההערכות, עד אמצע ינואר 2024, נהרגו כ-10,000 ילדים בעזה, ואלפים נוספים נקברו מתחת להריסות.
ביוני 2024, ישראל הוכנסה ל"רשימה השחורה" של האו"ם של מדינות וארגונים הפוגעים בילדים באזורי סכסוך.
בהמשך החודש, הארגון "Save the Children" העריך כי כ-21,000 ילדים נעדרים בעזה, מתוכם "רבים לכודים מתחת להריסות, עצורים, קבורים בקברים לא מסומנים או הופרדו ממשפחותיהם".
הארגון מעריך כי כ-4,000 ילדים לכודים תחת ההריסות, וכן מספר לא ידוע של ילדים קבורים בקברי אחים.
לפי חמאס, נכון ל-19 ביוני, יותר מ-40 ילדים מתו מרעב בעזה עקב המלחמה.
בעקבות תקיפות צה"ל על בתי חולים ברצועה, הופסקו חיסונים שגרתיים לילדים.
ביולי 2024, נמצא ברמות גבוהות וירוס הפוליו בדגימות מי ביוב בעזה.
על אף שלא שלא דווח על הידבקות, ארגון הבריאות העולמי שלח לעזה מיליון מנות חיסון במטרה למנוע את התפרצות המחלה.
ב-16 באוגוסט דווח על מקרה ראשון של פוליו ברצועת עזה.
הנגיף אובחן אצל תינוק בן עשרה חודשים מדיר אל-בלח, ולפי האו"ם זהו מקרה ראשון מסוגו ברצועה מאז 1999. מזכ"ל האו"ם, אנטוניו גוטרש, קרא להפסקת לחימה במטרה לחסן מעל ל-600,000 ילדים.
בספטמבר 2024, החל מבצע המוני של מתן חיסוני פוליו ברצועה.
גם חיילי צה"ל המשרתים ברצועה התחסנו במבצע נפרד.
בסוף דצמבר 2024 דווח כי שישה תינוקות עזתים קפאו למוות בתוך כשבוע.
בסוף פברואר 2025 דווח כי חמישה תינוקות בני פחות מחודש קפאו למוות בתוך כשבועיים.
בתחילת מרץ 2025 הורה בנימין נתניהו לעצור את הכנסת הסיוע ההומניטרי לרצועת עזה.
בתחילת אפריל 2025 נשמעה הערכה של מערכת הביטחון הישראלית כי האספקה העודפת שהוכנסה לרצועה, ושעל רובה השתלט חמאס, תספיק ל"עוד שבועות אחדים".
במאי 2025 משרד הבריאות של רצועת עזה דיווח כי 3,500 ילדים מתחת לגיל חמש נמצאים בסיכון ממשי למוות מרעב.
לפי משרד התקשורת הממשלתי בעזה, יותר מ-70 אלף ילדים קיבלו טיפול רפואי בגלל תת-תזונה חמורה.
ביוני 2025 אושפזו 6,500 ילדים עם תת־תזונה, ובשבועיים הראשונים של יולי אושפזו 5,000 ילדים.
מיולי 2025, כ-17 אלף ילדים ברצועת עזה סובלים מתת-תזונה חמורה.
בסוף דצמבר 2023, הוול סטריט ג'ורנל דיווח כי כ-70% מהבתים וכמחצית מהבניינים ברצועת עזה נהרסו או נפגעו מתחילת המלחמה.
לפי ניתוחי לוויין של אוניברסיטת העיר ניו יורק ושל אוניברסיטת אורגון, עד 80% מהבתים בצפון הרצועה ניזוקו או נהרסו – הרס נרחב יותר משהיה בדרזדן במלחמת העולם השנייה.
דו"ח של הבנק העולמי מאמצע ינואר 2024 העריך שכ-45% ממבני המגורים ברצועת עזה נהרסו ועוד מעל 15% ניזוקו בצורה משמעותית.
ב-31 בינואר פורסם תחקיר בעיתון "הארץ", לפיו צה"ל מצית בתים ברצועת עזה, בהוראת קצינים שמובילים את הלחימה, ובצורה שאינה מאפשרת לדיירים לשוב ולגור בהם.
ממידע שהגיע לידי "הארץ" עולה כי הצתת הבתים נעשית ללא האישור המשפטי הדרוש.
ב-2 במאי 2024, דו"ח של האו"ם קבע כי שיקום הבתים והתשתיות שנהרסו במתקפה הצבאית של צה"ל ברצועת עזה יעלה כ-40 מיליארד דולר ועלול להימשך עד המאה הבאה.
לפי הדו"ח, מאז פרוץ המלחמה נפגעו כ-370 אלף בתים בעזה ו-79 אלף מהם נהרסו לגמרי, לצד הרס כמעט מוחלט של תשתיות, בתי חולים ובתי ספר.
הדו"ח קבע כי "היקף ההרס בעזה כה עצום, שהסיוע שיידרש לשיקום יהיה בקנה מידה שלא נראה מאז 1948".
בספטמבר 2024 הארגון ההומניטרי הנורווגי "מועצת הפליטים" הודיע כי למעלה ממיליון עקורים פלסטינים במרכז ובדרום הרצועה זקוקים בדחיפות לערכות להכנת אוהלים או לתיקונם לפני בוא החורף, וכי רבים מהאמצעים שסיפקו ארגוני הסיוע התבלו ואינם ראויים עוד לשימוש.
בדצמבר 2024 דווח כי פליטים פלסטינים רבים חיים באוהלים רעועים ומתקשים להתמודד עם תנאי החורף, וכי שישה תינוקות עזתים קפאו למוות בתוך כשבוע.
בפברואר 2025 דווח כי חמישה תינוקות בני פחות מחודש קפאו למוות בתוך כשבועיים.
התינוקות שהו באוהלי עקורים שעשויים מבד ומניילון ולא צוידו באמצעי חימום או הגנה מפני גל הקור.
במהלך הפסקת האש ב-2025, משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים הודיע כי 436 אלף מבנים, המהווים 92% מהבתים ברצועת עזה, נהרסו או ניזוקו במהלך המלחמה.
על פי הדיווח, כ-90% מהאוכלוסייה ברצועת עזה נעקרה מביתה, ורבים נאלצו לחפש מחסה כ-10 פעמים או יותר.
שיקום הרצועה הוערך בסכום של כ-80 מיליארד דולר.
לפי דיווח של "שיחה מקומית" מינואר 2025, ממדי ההרס בעזה מקבילים להרס כמעט מוחלט של גוש דן.
לפי הדיווח, מדובר ב"הרס עצום בהיקפו של בתים, שכונות ויישובים שלמים.
[...] כמעט בלתי אפשרי לתפוס את ממדי ההרס".
בחצי השנה הראשונה של שנת 2023 בממוצע 9,500 משאיות עם מזון ותרופות נכנסו לעזה מדי חודש.
ב-9 באוקטובר בעקבות מתקפת הפתע ב-7 אוקטובר בה נרצחו ונהרגו כ-1,145 איש, הטילה ישראל מצור מוחלט על עזה, ומנעה כניסת סיוע הומניטרי.
מצרים סגרה את גבולה כדי למנוע בריחה של אזרחים, אך אמרה כי היא תאפשר העברת סיוע דרך מעבר רפיח.
ב-17 באוקטובר, עשרות משאיות עם מזון, מים, דלק ואספקה רפואית, הגיעו לצד המצרי של הגבול.
העסקה לפתיחת המעבר נעצרה בגלל חששות מצרים שישראל לא נתנה את הבטחתה שתשהה את התקיפות האוויריות, ודרישה ישראלית לערוך חיפוש יסודי במשאיות הנכנסות דרך מצרים.
כשבוע לאחר מכן אישרה ישראל הכנסת סיוע הומניטרי באופן רציף לרצועת עזה, בהמשך חודש אוקטובר והגיע לקצב של מאות משאיות ביום, במקרים תועדו אנשי חמאס משתלטים על הסיוע ומונעים העברתו לתושבי עזה.
בנוסף אישרה ישראל הצנחת סיוע רפואי על ידי חיל האוויר הירדני לבית החולים הירדני ברצועה.
ב-28 באוקטובר, פרסם הניו יורק טיימס, כי גורמים ערבים ומערביים מסרו שיש בסיס לטענות הישראליות על אגירת אספקה של מזון ודלק על ידי החמאס נחוצים מאוד לתושבי עזה.
חמאס, צבר, במנהרות, מאגרים של אספקה למאבק ממושך.
ב-13 בנובמבר הודיעו נציגי האו"ם כי מאגרי הדלק שברשותם מסתיים ולא ויכלו לחלק את הסיוע ההומניטרי.
במהלך הפסקת האש הזמנית ב-27 נובמבר, בעת חילופי השבויים, בין התאריכים ה-24 ל-30 בנובמבר, בממוצע בכל יום נכנסו לעזה 170 משאיות ו-110,000 ליטר דלק.
לאחר הפסקת האש, ב-3 ו-4 בדצמבר, ירד מספר המשאיות שנכנסו לעזה ממצרים לכ-100 משאיות סיוע וכ-69,000 ליטר דלק.
ב-29 בדצמבר, טענו אנשי אונרא כי כוחות צה"ל ירו על משאיות אספקה שחזרו מאספקת סיוע הומניטרי בצפון הרצועה.
יומיים לאחר מכן, שר החוץ הישראלי אלי כהן הודיע שישראל מוכנה לשקול העברת סיוע הומניטרי מהים.
חילות האוויר הצרפתיים והירדניים הפילו שבעה טונות של סיוע הומניטרי ורפואי דחוף לבית חולים בחאן יונס.
מה־24 בינואר 2024 החלו פעילי מחאה ישראלים לשבש את העברת הסיוע לרצועה דרך ישראל במטרה להפעיל לחץ על חמאס לשחרר את האזרחים הישראלים אותם חטף.
ב-20 בפברואר 2024, הודיעה תוכנית המזון של האו"ם כי היא משהה את חלוקת המזון בצפון הרצועה עד שיתקימו תנאים בטוחים לחלוקת מזון.
יומיים לפני כן, עובדי הסוכנות הותקפו על ידי אזרחים שעטו על המשאיות במטרה להשיג מזון.
משאיות נבזזו, נהג משאית הוכה קשות, והאספקה המוגבלת ההצליחה להגיע רק בחלקה ליעדה.
ב-2 במרץ פתחה ארצות הברית במבצע הכנסת מזון לרצועה, והצניחה ממטוס תובלה שקים עם מעל 38,000 ארוחות ליד העיר אל-מוואסי שבדרום.
ירדן וצרפת ביצעו הצנחת מזון לפני כן.
ב-16 במרץ הגיע משלוח הסיוע הראשון לעזה דרך הים, מזה כמעט שני עשורים.
הסיוע, שכלל 200 טון מזון יבש, אורגן ונשלח מטעם World Central Kitchen.
ב-7 במרץ הודיע הנשיא ביידן בנאום על מצב האומה שארצו תבנה בעזה מזח צף לאוניות אספקה.
טרם הובהר מי יהיה אחראי על חלוקת המזון לכשיגיע לרצועה.
לטענת גורמים בעזה, רק חמאס יכול לפקח על חלוקת המזון.
בתחילת חודש אפריל 2024, הוגברה כניסת משאיות הסיוע שנכנסו לרצועת עזה.
אולם, ישנם חילוקי דעות על מספר המשאיות הנכנסות לרצועה.
כך למשל, ב-8 באפריל, דיווח מתאם הפעולות בשטחים ש-419 משאיות סיוע, מתוכם 330 משאיות מזון, נכנסו לעזה.
מקורות באו"ם טענו שבתאריך זה נכנסו רק 223 משאיות והדגישו שעל מנת לסיים את המשבר ההומנטירי נדרש לכל הפחות להכפיל את מספר המשאיות שייובילו מזון מדי יום.
בסוף אוגוסט 2024, בעקבות ירי של צה"ל ברכב של האו"ם, תוכנית המזון העולמית הודיעה על הפסקת פעילותה ברצועת עזה.
הרכב היה חלק משיירה ששינעה סיוע הומניטרי.
לפי הארגון, הוא נפגע מעשרה קליעים בעת שהתקרב לעמדת ביקורת של צה"ל, למרות שהיה מסומן בבירור וקיבל את האישורים הנדרשים מהרשויות הישראליות להתקרב.
ב-15 באוקטובר 2024 פורסם כי המשבר ההומניטרי בצפון הרצועה מחריף, ותושבים רבים מעידים על רעב ועל מחסור חמור במצרכים בסיסיים כיוון שלא מוכנס לאזור סיוע.
בקרב התושבים גבר החשש כי מדובר במדיניות מכוונת שמטרתה לאלץ אותם להתפנות פן ימותו מרעב או מירי.
על פי משרד ההסברה של חמאס: "מה שקורה בצפון הוא השמדה וטיהור אתני לכל דבר".
מתיו מילר, דובר מחלקת המדינה הצהיר במסיבת עיתונאים שמספר משלוחי הסיוע שנכנסו לעזה בחודש ספטמבר היה מהנמוכים ביותר מאז פרוץ המלחמה.
במכתב חריף שנשלח מהממשל בארצות הברית לישראל, הזהירו שר ההגנה ושר החוץ האמריקאיים כי ארצות הברית תפסיק להעביר נשק אם זו לא תפסיק למנוע כניסת סיוע הומניטרי אמריקאי לרצועת עזה בתוך 30 יום.
ב-21 בנובמבר 2024 בית הדין הפלילי הבין-לאומי הודיע כי הוציא צווי מעצר נגד ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר הביטחון לשעבר יואב גלנט בגין פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות ברצועת עזה.
על פי בית הדין, נתניהו וגלנט אחראים למספר פשעים, ביניהם הרעבה כשיטת לחימה.