tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לעומתו, מסופר על יוסף, כי לאחר שעלה לגדולה במצרים, נאמר "ויצבור יוסף בר כחול הים הרבה מאוד עד כי חדל לספור כי אין מספר" ().
יש להניח כי מדובר כאן בגרגרי הדגן ממש, שנראים, שעה שהם צבורים לערימות גדולות, כגרגרי חול.
גם הארבה מהווה דוגמה לתופעה שבאה בכמויות עצומות.
כאשר מתאר המקרא את נוכחות המדיינים בימי גדעון, נאמר "הם ומקניהם יעלו ואהליהם ובאו כדי ארבה לרב ולהם ולגמליהם אין מספר" ().
הכתיב העשרוני בו משתמשים בחיי היום-יום, אינו נוח לכתיבת מספרים גדולים, מכיוון שמספר הספרות שלהם גדול ולעיתים הוא אף מספר גדול בעצמו.
לכן בעולם המדע מקובל לכתוב מספרים בכתיב מדעי שהוא מהצורה כש-a הוא מספר ממשי כלשהו שקטן בערכו המוחלט מ-10 וגדול או שווה ל-1, ו-b מספר טבעי.
לכל מספר קיים ייצוג בדרך זו.
כתיב מדעי מקצר משמעותית את אורך הייצוג של המספר, בעיקר אם מעוניינים רק בסדר גודל של המספר ואז ניתן לכתוב בכתיב מדעי קירוב פשוט ברמת העיגול הרצויה.
אולם המספרים הגדולים המופיעים במתמטיקה הם לעיתים קרובות גדולים מדי גם מכדי לייצגם בצורה נוחה בשיטה המדעית.
לכן פותחו לשם ייצוג מספרים גדולים במיוחד כמה שיטות.
לעיתים נוח להציג מספר גדול כ"מגדל חזקות" מהצורה .
לדוגמה מספר פרמה ה-100 הוא .
כשם שכפל הוא חיבור חוזר, פעמים אחדות, של מספר נתון, וחזקה היא כפל חוזר, פעמים אחדות, של מספר נתון; כך ניתן להגדיר פעולה שנקראת טטרציה (Tetration), שהיא הפעלה חוזרת, פעמים אחדות, של חזקה על מספר.
או בסימנים: - a בחזקת עצמו n פעמים.
יש לשים לב שחזקה אינה פעולה קיבוצית ולכן חשוב לבצע קודם את החזקות העליונות ביותר כדי לקבל את התוצאה הנכונה.
חסרונה של השיטה היא שיש מספרים בעלי שימוש, הגדולים מדי אף להצגה בשיטה זו.
ניתן להמשיך את סדרת הפעולות "חיבור-כפל-חזקה-טטרציה..." עד אינסוף.
הפעולה הבאה היא פנטציה (Pentation) והיא הפעלה חוזרת של טטרציה של מספר על עצמו מספר כלשהו של פעמים.
לסימון פעולות אלו הציג דונלד קנות' בשנת 1976 את סימון החץ שלו: .
או בהגדרה רקורסיבית: , עם תנאי התחלה וגם
המתמטיקאי ג'ון קונוויי הציג סימון משלו לייצוג מספרים גדולים, ושיטתו קרויה "סימון החץ המשורשר של קונוויי" (Conway chained arrow notation), או בקיצור "שרשרת קונוויי".
זו שיטה חזקה במיוחד המסוגלת להציג מספרים גדולים מאוד במחרוזת קצרה, אך חסרונה הוא בכך שהיא אינה אינטואיטיבית וקשה להעריך את הגודל של מספר המיוצג על ידה.
שרשרת קונוויי היא מספר טבעי שנקבע על פי הכללים הבאים כאשר הם מספרים טבעיים ו- היא שרשרת קונוויי:
השרשרת שקולה לשרשרת (לכל ).
כדי למצוא את המספר אותו מייצגת שרשרת יש לעשות שימוש חוזר בכלל האחרון, כדי לקבל שרשראות ארוכות יותר שכוללות מספרים קטנים יותר, עד שמתקבלים המקרים הפרטיים הפשוטים המפורטים בשאר הכללים, שניתן למצוא את ערכם בקלות.
ניתן להוכיח באינדוקציה כי במקרה הפרטי של שרשרת עם שלושה מספרים מתקבלת הזהות: ובכך למעשה מהווה החץ של קונוויי הכללה לחץ של קנות'.
דוגמה לשימוש בחץ של קונוויי היא השרשרת הבאה:
בדוגמה, השוויון הראשון נובע מהכללים החמישי והרביעי, השוויון השני נובע מהכללים השני והשלישי, השוויון השלישי נובע מהזהות בין החץ של קונוויי לחץ של קנות' והשוויון האחרון נובע מהגדרת החץ של קנות'.
המספר שמתקבל גדול מדי עבור הצגתו בסימון אחר.
תכונת ארכימדס מבטיחה שבמערכות המספרים המקובלות והמוכרות אין מספר גדול ביותר.
לכל מספר גדול ככל שיהיה יש אינסוף מספרים גדולים ממנו, ועל כן הגדרה מתמטית של "מספר גדול" תהיה שרירותית וחסרת צידוק מתמטי.
בנוסף, היא תגרור תוצאות בלתי רצויות, כגון "המשפט הטיפשי של האריתמטיקה", שבהינתן הגדרה למספר גדול קובע כי כמעט כל המספרים הם מספרים גדולים.
לכן במערכות המספרים המקובלות אין מגדירים את המונח "מספר גדול" ולא מתעסקים בו.
שדה המספרים המרוכבים בפרט, אינו ניתן לסידור ולכן לא ניתן להשוות בו בין מספרים וליחס להם גודל.
עם זאת, קיימים במתמטיקה מבנים סדורים אחרים, בהם ניתן לתת משמעות מתמטית מדויקת למונח "מספר גדול".
בכל קבוצה סדורה בסדר מלא שהיא סופית קיים איבר גדול ביותר.
ניתן להוסיף למערכות המספרים השונות, כגון שדה המספרים הממשיים, את אינסוף (אותו מסמנים ) כאיבר של הקבוצה ולהגדיר עליו את פעולות החשבון.
במקרה כזה המספר מקיים את התכונה, שכל מספר אחר בקבוצה קטן ממנו ולכן ניתן להגדירו כמספר גדול.
אולם, הוספת אינסוף כאיבר במבנה, גורמת לאיבוד רבות מהתכונות המועילות שלו, ובפרט, היא גורמת שהקבוצה מפסיקה להיות שדה, ולכן לא מרבים להגדיר את אינסוף כאיבר.
באנליזה לא סטנדרטית עוסקים במודל דומה למספרים הממשיים, שבו קיים מספר ממשי גדול מכל שאר המספרים הממשיים.
בתורת הקבוצות מוגדרים מספרים מונים ומספרים סודרים כהכללה של המספרים הטבעיים, והם כוללים אינסוף מספרים אינסופיים שכל אחד מהם גדול מהקודמים לו ומכל המספרים הטבעיים.
בספרו "On Numbers and Games" תיאר ג'ון קונוויי מבנה, הנקרא שדה המספרים הסוריאליסטיים, והוא שדה סדור המכיל בתוכו את כל השדות האפשריים וגם את כל הסודרים.
זהו אוסף כה גדול עד שהוא גדול מדי בשביל להיות קבוצה.
קיימים תחומים במתמטיקה בהם משתמשים ברעיונות דומים לרעיון המספר הגדול, כדי לקבל תוצאות מתמטיות מדויקות.
בחשבון אינפיניטסימלי מגדירים גבול ורעיונות מרכזיים נוספים, בעזרת מספרים גדולים וקטנים כרצוננו.
לדוגמה, מתקיים (הגבול של הפונקציה כש- שואף ל- הוא אינסוף) אם ורק אם לכל מספר נבחר גדול כרצוננו קיימת סביבה של כך שלכל בסביבה גדול יותר מהמספר הנבחר.
כשהכוונה ב"מספר גדול כרצוננו" היא שניתן לבחור כל מספר שהוא ללא הגבלה על גודלו, ועדין הסביבה המבוקשת תתקיים.
בתורת הקירובים הדיוק של קירובים רבים הולך וגדל ככל שערך הפונקציה שמקרבים גדול יותר.
לדוגמה נוסחת סטרלינג המקרבת את פונקציית העצרת אינה שימושית למספרים קטנים אך למספרים גדולים היא קרובה מאוד לערך האמיתי.
בתורת הסיבוכיות יש צורך לכמת את הזמן הדרוש לפתרון בעיה ולקבוע מתי היא ניתנת לפתרון באופן יעיל.
כיוון שאין רוצים להגביל את כלליות התורה כך שתחול רק על גבולות שרירותיים התואמים את כוח המחשוב, במקום להגדיר מספרים גדולים שמהווים גבול יעילות הביצוע של מחשב, מגדירים מושג בשם סיבוכיות זמן.
סיבוכיות הזמן של בעיה הוא מספר הצעדים הנחוצים לפתרונה כפונקציה של גודל הקלט שלה.
בתור חסם ליעילות קובעים שכל בעיה שהסיבוכיות זמן שלה גדלה בקצב פולינומי או תת-פולינומי ניתנת לפתרון יעיל.
לדוגמה, בהינתן קלט בגודל , בעיה שהזמן הדרוש לפתרונה הוא נחשבת לבעלת פתרון יעיל שכן זהו פולינום.
לעומת זאת לבעיה שהזמן הדרוש לפתרונה הוא נחשבת לחסרת פתרון יעיל שכן פונקציה מעריכית גדלה מהר מאוד וערכיה הם מספרים גדולים מאוד ביחס ל-.
מספר קטן הוא מונח המתייחס לרוב למספרים שהם הופכיים למספרים גדולים.
כלומר מספרים חיוביים קרובים מאוד לאפס.
כאשר ניוטון ולייבניץ פיתחו את החשבון האינפיניטסימלי במאה ה-17 הם השתיתו אותו על המושג "אינפיניטסימל" ("זעירון", בעברית) – מספר חיובי שקטן יותר מכל מספר חיובי אחר.
הגדרה זו מובילה לסתירות במסגרת מערכת המספרים הממשיים, ולכן כאשר בוסס החשבון האינפיניטסימלי בצורה ריגורוזית על ידי אוגוסטן לואי קושי וקארל ויירשטראס במאה ה-19, הוצא ממנו מושג האינפיניטסימל .
אולם הוא הוחזר לשימוש באופן מדויק במאה ה-20 במסגרת האנליזה הלא-סטנדרטית.
בתורת המספרים מופיעים מספרים גדולים כחסמים לקבוצות המקיימות תכונות אריתמטיות כלשהן.
לדוגמה, קרל פרידריך גאוס וברנהרד רימן שיערו שלכל x גדול מספיק מתקיים , כאשר הוא מספר המספרים הראשוניים הקטנים או שווים ל- ו- הוא האינטגרל הלוגריתמי ההפוך .
אולם ליטלווד הוכיח כי האי-שוויון אינו תמיד מתקיים, ובשנת 1933 הוכיח סטנלי סקיוז (בהנחה שהשערת רימן נכונה) כי האי-שוויון מתהפך לפני המספר (שנודע מאז כ"מספר סקיוז") (e הוא בסיס הלוגריתם הטבעי).
מספרים גדולים הם עצמים מרכזיים הנחקרים במסגרת תורת המספרים החישובית.
תחום זה עוסק במציאת אלגוריתמים לחקר התכונות האריתמטיות של מספרים.
יעילות האלגוריתמים נבחנת לרוב ביכולת שלהם לעסוק במספרים גדולים.
למשל, חשיבותו של אלגוריתם מילר-רבין היא בכך שהוא מאפשר לגלות במהירות האם מספרים בני מאות ספרות הם ראשוניים, כלי יעיל מאוד בקריפטוגרפיה.
בשנות האלפיים, כוחות מחשוב רבים מופנים לעיסוק במציאת מספרים גדולים בעלי תכונות מסוימות.
דוגמה לכך היא המספר הראשוני הגדול ביותר הידוע נכון ל-2013 שהוא , מספר מרסן בן 24,862,048 ספרות, אולם יש אינסוף ראשוניים גדולים ממנו.
בקריפטוגרפיה יש חשיבות רבה לפונקציות חד-כיווניות.
אלו הן פונקציות שקל לחשב את הפלט שלהן אך קשה מאוד להפוך את פעולתן ולחשב את הקלט המקורי שלהן בעזרת הפלט.
פונקציות אלו משמשות להצפנה א-סימטרית, לחתימה דיגיטלית, להוכחה באפס ידע ועוד.
ברוב הפונקציות החד-כיווניות, כדי שבאמת יהיה קשה לשחזר את הקלט המקורי, יש לבחר בקלט שהוא מספר גדול.
לדוגמה, בשיטת ההצפנה המרכזית RSA נעשה שימוש בשני מספרים ראשוניים גדולים בני מאות ספרות כקלט ומכפלתם היא הפלט.
יעילות השיטות מבוססת על כך שקל מאוד לבצע את פעולת הכפל, אך בהינתן התוצאה שלה קשה מאוד לפרק חזרה לגורמים את המספר הגדול.
הצפנת רבין מבוססת על מכפלה דומה, ועל העובדה שקשה מאוד להוציא שורש ריבועי מודולו פריק למספר גדול.
ב-1991 הכריזו מעבדות RSA על אתגר נושא פרסים לפירוק לגורמים של מספרים גדולים מתוך רשימה מוגדרת של מספרים שהם מכפלת שני ראשוניים ולהם מספר ספרות שנע בין 100 ל-617. מבין מספרים אלו הגדול ביותר שפורק בהצלחה נכון ל-2010 הוא RSA-768, מספר בן 232 ספרות, שפורק בשנת 2009.
קומבינטוריקה עוסקת בספירת עצמים, ולכן באופן טבעי נוטים להופיע בה מספרים גדולים.
אם ישנה קבוצה סופית של עצמים, כל סידור של העצמים בסדר כלשהו נקרא תמורה.
לכל קבוצה בגודל n מספר התמורות השונות הוא מכפלת n בכל המספרים הקטנים ממנו עד ל-1. שמה של הפעולה הוא עצרת ומסמנים אותה .
עצרת היא פונקציה מרכזית בקומבינטוריקה וערכיה גדלים במהירות.
לדוגמה , לעומתו והמספר , השווה למספר הדרכים השונות לסדר חפיסת קלפים, הוא כבר בן 68 ספרות.
תורת רמזי היא תחום קומבינטורי שחוקר את מספר האיברים שצריכים להיות למבנה כדי שיהיו לו תכונות מסוימות.
תוצאה טיפוסית בתורה זו היא משפט רמזי שעוסק בקיומם של מספרי רמזי.
בשנת 1977 הציג מרטין גרדנר את מספר גרהאם, מספר ששימש את רונלד גרהאם כחסם עליון לפתרון של בעיה מתורת רמזי.
מספר גרהאם הוא מספר גדול מידי מכדי להציגו בכתיב עשרוני, כמגדל חזקות או אפילו באופן ישיר על ידי החץ של קנות', גם אם משתמשים בנפח היקום הנראה כולו.
עם זאת, ניתן להגדירו בקלות בעזרת נוסחת נסיגה:
אם מגדירים ובנוסף מגדירים אז מספר גרהאם הוא .
מספר גרהאם הוכר במהדורת 1980 של ספר השיאים של גינס בתור המספר הגדול ביותר שאי-פעם נעשה בו שימוש (בהוכחה מתמטית רצינית).
אולם מאז הופיעו מספרים גדולים אף יותר בהוכחות מתמטיות אחרות.
במסגרת מחקריו של המתמטיקאי הארווי פרידמן הוא הגדיר את הפונקציה , הסופרת את האורך המקסימלי של סדרות מסוימות של עצים.
הפונקציה גדלה במהירות גדולה כך ש- הוא מספר עצום שמספר גרהאם קטן ממנו משמעותית.
אם מגדירים , אז מספר גרהאם הוא מסדר גודל של .
לעומת זאת המספר הענק הוא רק חסם תחתון חלש של .
בתורת המשחקים הקומבינטורית מגדירים מושג של "סיבוכיות משחק" המודד את המורכבות של משחק.
ישנן כמה דרכים שונות להגדיר סיבוכיות משחק, לדוגמה, מספר המצבים האפשריים בהם הוא יכול להימצא או מספר הדרכים השונות בהן משחק יכול להיות משוחק.
בשחמט, למשל, ידוע שמספר המצבים האפשריים של הלוח הוא בין ל-.
מספר המשחקים השונים שניתן לשחק מוערך בכיותר מ-, מספר הידוע כ"מספר שאנון" על שם קלוד שאנון, שהעריך אותו לראשונה ב-1950 במאמר שהתווה את הדרך לבנייתן של תוכנות שחמט.
מורכבות משחק השחמט הסיני גדולה באופן משמעותי.
חוק המספרים הגדולים הוא משפט בתורת ההסתברות הקובע שכשחוזרים על תהליך אקראי מספר גדול של פעמים התוצאה הממוצעת תהיה בערך הממוצע המשוקלל של כל התוצאות האפשריות.
או בניסוח מדויק יותר, כאשר גודל המדגם שואף לאינסוף, הממוצע שואף לתוחלת.
לדוגמה, אם נטיל קוביית משחק הוגנת מספר גדול של פעמים, הערך הממוצע של כל ההטלות יהיה קרוב מאוד ל-3.5 (הממוצע של המספרים מ-1 עד 6, שהוא התוחלת של הטלת קובייה) וככל שמספר ההטלות יהיה גדול יותר הקרבה ל-3.5 תלך ותגדל.
משפט הקוף המקליד קובע שבהינתן רצף גדול מספיק של תווים אקראיים, יופיע כל רצף שנחפש בסופו של דבר בתוך הרצף הגדול.
לדוגמה, אם נחפש את הרצף 123456789 בפיתוח העשרוני האינסופי של פאי, שנדמה אקראי, אנו צפויים למצוא את הרצף בסופו של דבר (ואכן הרצף מופיע כחצי מיליארד ספרות לאחר הנקודה העשרונית).
המשפט קרוי על שם דוגמה פופולרית שלו שניתנה על ידי אמיל בורל, לפיה קוף שמקליד תווים באופן אקראי במשך זמן בלתי מוגבל יקליד בסופו של דבר את כל כתבי שייקספיר.
אם ניקח לדוגמה קוף שמקליד באופן אקראי אותיות מתוך האלפבית האנגלי, הוא צפוי לכתוב במקרה את כל הטקסט המלא של המלט ברצף (כ-130,000 תווים ללא פיסוק ורווחים) לאחר שהקליד בממוצע בערך אותיות, מספר בן 183,947 ספרות.
תוצאה דומה למשפט הקוף המקליד היא חוק המספרים הגדולים באמת, שמבטא את הרעיון שכשיש מספר גדול מאוד של מאורעות, צפוי שיקרו גם דברים מאוד בלתי סבירים.
גוגול הוא שמו של המספר , כלומר אחד ואחריו מאה אפסים.
המספר חסר חשיבות מתמטית אך עושים בו שימוש בהוראת המתמטיקה כדי להבדיל בין מספר גדול מעבר לכל דמיון לבין אינסוף, שקרוב לגוגול בדיוק באותה מידה שהוא קרוב לאחד.
המספר גוגולפלקס הוא המספר , כלומר אחד ואחריו גוגול אפסים.
מספר זה כה גדול עד שלא ניתן לכתוב אותו בכתיב עשרוני גם אם עושים שימוש בכל האטומים ביקום כספרות.
משפט המיון לחבורות פשוטות סופיות, הוא משפט בתורת החבורות, העוסק במיון חבורות פשוטות סופיות לקבוצות.
המשפט ממיין את כל אינסוף החבורות הפשוטות הסופיות לשלוש קבוצות עיקריות, אולם קיימת קבוצה יוצאת דופן של 26 חבורות בלבד שאינן נכנסות לאף אחת מן הקבוצות.
מבין היוצאות דופן הללו ישנה חבורה אחת גדולה במיוחד שנקראת "המפלצת" וכוללת כ- איברים.
בעיית הבקר של ארכימדס היא בעיה יוונית עתיקה המופיעה בשיר, שנטען כי מקורו במכתב ששלח ארכימדס לארטוסתנס (טענה שאמיתותה מוטלת בספק).
הבעיה עוסקת במציאת מספר הפרטים בעדר שורי השמש של הליוס.
בבעיה מופיעים אילוצים ויחסים שונים שמספר הפרטים צריך לקיים, אותם ניתן לתרגם למערכת של משוואות דיופנטיות.
למשוואות נמצא פתרון מקורב רק בשנת 1880, והתוצאה המדויקת חושבה בעזרת מחשב ב-1965. הפתרון המינימלי המתקבל הוא שמספר הפרטים בעדר הוא בקירוב .
בלוגיקה, מספור גדל היא שיטה להתאים לכל מילה בשפה פורמלית מספר טבעי ייחודי.
המספור קרוי על שם קורט גדל שפיתח אותו וביסס עליו את ההוכחה למשפטי האי-שלמות שלו.
לכל סימן באלפבית של השפה מתאימים מספר טבעי משלו , ולמילה מתאימים את המספר , כאשר הוא הראשוני ה-i בסדרת הראשוניים.
המשפט היסודי של האריתמטיקה מבטיח שכל מספר מייצג מילה אפשרית יחידה.
בשיטה זו גם מילים פשוטות וקצרות נוטות להיות מיוצגות על ידי מספרים גדולים.
פונקציית אקרמן היא פונקציה רקורסיבית המסומנת ב- ובעלת שימושים במדעי המחשב.
קצב הגידול של ערכיה גדול מאוד, והיא מחזירה מספרים גדולים כבר למספרים קטנים.
עם זאת, יש שימושים לפונקציות הגדלות אף מהר יותר מפונקציית אקרמן, למשל, מבעיית הבונה העסוק שגדלה מהר יותר מכל פונקציה רקורסיבית שהיא.
בתחומים שונים במדעי הטבע מופיעים מספרים גדולים ביחס לטווח האנושי היום-יומי במספר הקשרים.
דוגמה אחת היא כמויות של עצמים המרכיבים את העולם שסביבנו.
ביקום יש כ- גלקסיות שבהן יש כ- כוכבים, כאשר השמש "שלנו" היא כוכב אחד כזה בגלקסיית שביל החלב.
כדור הארץ מתאפיין בעושר ביולוגי רב וכך, לדוגמה, מספר החרקים בעולם מוערך בכ-.
ברמה המיקרוסקופית, כל עצם מקרוסקופי מורכב ממספר רב של אטומים וכך, למשל, מספר האטומים בגופו של גבר ממוצע מוערך בכ-.
מספר החלקיקים היסודיים ביקום מעורך בסביבות ה- חלקיקים.
מספרם של עצמים הוא גודל חסר ממד.
לעומת כך, ייצוגם המספרי של גדלים כמו אורך, זמן או מסה תלוי במערכת היחידות הרלוונטית, כאשר מערכות יחידות שונות משמשות במדע ובהנדסה בהקשרים המתאימים.
מערכת היחידות הבין-לאומית SI היא שימושית במיוחד לתיאור גדלים מחיי היום יום, בהם אנו פוגשים תדיר עצמים בעלי מסה מסדר גודל של קילוגרמים או מעט יותר או פחות, ובדומה אורכים מסדר גודל של מטר וזמנים מסדר גודל של שנייה.
עם זאת, מספרים גדולים או קטנים צצים כאשר משתמשים במערכות יחידות לתיאור גדלים פיזיקליים שלא מסדרי הגודל האופייניים להן.
האם כמות האנרגיה הדרושה כדי להרים ספה במסה של 100 kg למרפסת בגובה 15m מעל הרצפה היא "גדולה"?
במערכת SI התוצאה היא 14kJ בערך, מספר בן חמש ספרות.
לעומת כך, אם נציג תוצאה זו ביחידות שימושיות בפיזיקה אטומית, הרי שמדובר ב- – זהו כבר מספר "גדול" בן עשרים וארבע ספרות.
מאידך, המרחק לפרוקסימה קנטאורי, הכוכב הקרוב ביותר לארץ אחרי השמש, הוא ביחידות SI או , כאשר פרמי היא יחידה שימושית ב-בפיזיקה גרעינית ובפיזיקת חלקיקים.
ביחידות אלו המספרים הם גדולים, אבל ביחידה שימושית מתחום האסטרונומיה, הפרסק, אורך זה הוא מסדר גודל של יחידה.
באופן כללי, ערכים אופייניים רבים מתחומי האסטרונומיה והקוסמולוגיה הם "גדולים" באמות המידה של יום-יום, בעוד שגדלים מתחומי הפיזיקה העוסקים במולקולות ובעצמים קטנים יותר צפויים להיות קטנים במונחים יום-יום.
פיזיקה סטטיסטית עוסקת במערכות שבהן כמות החלקיקים היא מספר גדול, מסדר גודל של מספר אבוגדרו, שהיא כמות החלקיקים במול חומר.
כך, לדוגמה, בכוס מים בנפח 250ml יש כ- מולקולות.
גודלן של מערכות הנידונות בפיזיקה הסטטיסטית מצריך שימוש בכלים מתמטיים מתאימים, כמו אלו שתוארו בחלקיו הקודמים של ערך זה.
כך, למשל, חוק המספרים הגדולים הוא שימושי מאוד במסגרת הפיזיקה הסטטיסטית משום שהוא מאפשר להניח שבמערכות פיזיקליות מרובות גופים מאפיינים סטטיסטיים של המערכת, כמו טמפרטורה למשל, יהיו קרובים לערכי התוחלת שלהם.
בהקשרים מסוימים משמש חוק זה כהצדקה לקירוב שבו מתעלמים מכך שתכונה סטטיסטית של מערכת מסוימת יכולה לקבל ערכים שונים ועורכים חישוב עם ערך התוחלת של אותו התכונה באותה המערכת.
כך, למשל, מודל דרודה לתיאור מוליכות חשמלית של מתכות מניח שלכל אלקטרון ישנה אנרגיה של משום שזו האנרגיה הממוצעת לפי חוק החלוקה השווה, אף על פי שלכל אלקטרון יש, בפועל, אנרגיה אחרת.
האופי ההסתברותי של הפיזיקה הסטטיסטית מחייב ביצוע של חישובים קומבינטוריים (למשל, כדי למצוא את גודל מרחב המדגם של מערכת נתונה) עם מערכות שיש בהן מספר עצמים רב.
כפי שתואר בפרק הדן בנושא, בקומבינטוריקה נוטים להופיע מספרים גדולים באופן טבעי, וכאשר המערכת גדולה נטייה זו היא חזקה אף יותר.
קירובים ושיטות חישוב האופייניים לעיסוק במספרים גדולים בתחום הקומבינטוריקה הם לכן שימושיים מאוד בהקשר של פיזיקה סטטיסטית.
קירובים שונים האופייניים לעיסוק במספרים גדולים הם שימושיים מאוד בפיזיקה סטטיסטית.
לדוגמה, מושג האנטרופיה, שהוא מושג בסיסי מאוד בפיזיקה סטטיסטית, מתואר מבחינה מתמטית על ידי הנוסחה
כאשר kB הוא קבוע בולצמן ו- היא גודל קומבינטורי שמאפיין כמות מצבים של מערכת פיזיקלית מסוימת.
חישובו של כולל פעמים רבות פונקציית עצרת (שמופיעה בנוסחאות קומבינטוריות רבות) ולכן הלוגריתם בנוסחה זו מקורב פעמים רבות על ידי קירוב סטירלינג.
חוק המספרים הגדולים באמת מסביר מדוע מתרחשים בטבע גם אירועים שהסתברותם נמוכה.
כך, למשל, בצבר גדול מספיק של אטומים בשיווי משקל תרמודינמי ימצאו בוודאות גבוהה גם אטומים שמהירותם רחוקה מאוד מהממוצעת.
כדוגמה נוספת, אם באטום או מולקולה רמת האנרגיה הראשונה היא כזו שהדעיכה ממנה אל מצב היסוד אסורה, כלומר – הסתברותה נמוכה מאוד, אטום ברמה זו ידעך בסופו של דבר אל רמת היסוד אם נחכה "מספיק זמן".
בשנת 1937 שם לב הפיזיקאי הבריטי פול דיראק לצירוף מקרים בלתי מוסבר.
יחסים בין קבועים פיזיקליים מסדר גודל של שלכאורה אינם קשורים היו מאוד קרובים זה לזה.
דיראק העלה השערה הנקראת "השערת המספרים הגדולים של דיראק" המסתמכת על צירוף המקרים ונותנת תוצאות חדשות בפיזיקה.
אולם להשערה לא נמצאו תימוכין נוספים, וכדי לקיים אותה נזקק דיראק להשתנותם בזמן של קבועים בסיסיים (כגון קבוע הכבידה) ולכן היא אינה נחשבת רלוונטית.
צירוף המקרים מוסבר בכך שיש גמישות רבה במשחק עם יחסים וקבועים שונים ולכן סביר להיתקל במקרים כאלה לעיתים.
צירופי מקרים דומים נמצאו גם לסדרי הגודל ו-.
בתורת המיתרים יש מספר רב של ממדים ופרמטרים אשר מאפשרים מספר רב מאוד של צירופים פיזיקליים אפשריים, כ-.
כל צירוף אפשרי כזה נקרא "ואקום", כמו הוואקום של תורת השדות הקוונטית, שמכיל את כל השדות הקיימים וממנו כל החלקיקים נוצרים.
ואקום כזה הוא מינימום של ה"פעולה" של תורת המיתרים והוא סט של חוקים פיזיקליים אפשריים, ומתוכם היקום שלנו הוא אולי אחד.
אם מתייחסים לתאוריה הזו בצורתה הכללית ביותר, בעיה מרכזית היא כיצד ולמה הטבע בחר דווקא את האחד הזה מכל המינימה האפשריים.
בעברית קדומה השתמשו בצירופים של אלף וריבוא לתיאור מספרים גדולים.
לדוגמה, "ריבוא רבבות" הוא ו"אלף אלפי אלפים" הוא .
מאוחר יותר חדרו לשפה העברית הסיומת '-ליון' והסיומת '-ליארד' לציון מספרים גדולים.
לדוגמה, מיליון הוא ומיליארד הוא .
שתי השיטות העיקריות לנתינת שמות למספרים גדולים הן השיטה האמריקאית והשיטה האירופאית.
השיטה האמריקאית מבוססת על נתינת שמות לפי קידומות המייצגות חזקות של אלף, בעוד השיטה האירופאית מבוססת על מתן שמות על פי קידומות המייצגות חזקות של מיליון.
בעזרת שתי השיטות ניתן לדבר על מספרים גדולים מאוד.
לדוגמה המילה "Centillion" מתארת בשיטה האמריקאית את ובשיטה האירופאית את .
בשפת הדיבור בעברית, באנגלית ובשפות נוספות נפוץ השימוש במילה "זיליון" כמספר גדול.
על אף שאין למונח משמעות מדויקת, הרעיון בשימוש בו הוא רק שמדובר במספר מעבר לכל לדמיון וערכו אינו הדבר החשוב.
כמו כן, נהוג באופן דומה לדבר על "מספר אסטרונומי" (וגם "גודל אסטרונומי" או "סכום אסטרונומי") כמספר עצום, בדומה למספרים הגדולים באסטרונומיה.
באנגלית משמשת המילה "Sagan" באופן הומוריסטי לתיאור מספר גדול, כמחווה לאסטרונום והסופר קרל סגן שנהג להתייחס לגדלים האסטרונומיים בעזרת הביטוי הלא מוגדר "ביליונים וביליונים" (ואף קרא כך לספרו האחרון).
מספרים או אווירונים הוא משחק ילדים קבוצתי המשלב תנועה וטקטיקה.
במשחק משתתפות שתי קבוצות ילדים שוות בגודלן של 10–15 שחקנים.
לכל קבוצה ניתנים בתחילת המשחק 31 פתקים (לפי גרסה אחרת 25) כשעל כל פתק יש מספר מ-1 עד 31 (או 25).
כל שחקן מקבל פתק אחד מראש הקבוצה, שאינו לוקח חלק פעיל במשחק ונמצא ב"בסיס" של הקבוצה ותפקידו לחלק את המספרים ולנהל את המשחק מבחינה טקטית ואסטרטגית.
במהלך המשחק השחקנים מנסים לתפוס שחקני יריב על ידי קריאה "עצור מספר", או לפי גרסה אחרת על ידי נגיעה זה בזה.
כאשר מתרחשת התקלות כזו בין שחקנים מקבוצות יריבות, השחקן בעל המספר הגבוה יותר ביניהם "מנצח" ולוקח את הפתק של יריבו.
לדוגמה, אם שני שחקנים נפגשו ולאחד יש מספר 19 ולאחר יש מספר 17, הראשון מנצח.
השחקן שנלקח ממנו הפתק חוזר לבסיס קבוצתו, מקבל פתק חדש וממשיך במשחק.
את המספר הגבוה ביותר - 31 (או 25), יכול לנצח רק השחקן בעל פתק מספר 1 בקבוצה היריבה.
בדרך כלל השימוש בשני המספרים הללו נשמר לשלבים המתקדמים של המשחק.
לכל קבוצה יש שחקן בעל מספר מסוים שהוא "מרגל".
תפקידו הוא לעצור את שחקני היריבה ולבדוק את מספרם, ולמסור את המידע החיוני לחברי קבוצתו כדי שיידעו את מי כדאי לעצור ובמי לא כדאי להתקל.
המרגל הוא "בלתי פגיע" - אי אפשר לקחת את מספרו והוא גם לא יכול לקחת מספרים מהקבוצה היריבה, והוא אינו יכול להחליף את תפקידו לאורך כל המשחק.
השחקנים משתדלים להימנע מהתקלות עם המרגל של הקבוצה היריבה כדי לא להסגיר את מספרם.
במהלך המשחק השחקנים משתדלים לגלות את מספרי השחקנים של הקבוצה היריבה ואת מיקומם, ולתכנן מהלכים טקטיים כדי לקחת פתקים של שחקנים בעלי מספרים נמוכים, ולהימנע ממפגש בלתי רצוי עם שחקנים בעלי מספרים גבוהים.
לקבוצות אסור להשתמש בפתקים אותם לקחו משחקני היריבה, ופתק שנלקח יוצא מן המשחק.
על מנת להבדיל ביניהם הפתקים של כל קבוצה הם בצבע שונה.
לשחקנים אסור להחליף את פתקיהם במהלך המשחק, אלא רק אם וכאשר הפתק שלהם נלקח על ידי שחקן יריב.
המשחק נערך בשטח עם גבולות מוגדרים שמהם אסור לחרוג, והוא משוחק בדרך כלל בשטח מיושב שבו יש מבנים וצמחייה שבהם ניתן להסתתר מעיני שחקני היריב, בשעות הערב ונמשך זמן קבוע מראש, לרוב 2–3 שעות.
עקב המורכבות הרבה של המשחק וההכנות הנדרשות הוא אינו נערך לעיתים קרובות ונחשב לאירוע יוצא דופן.
המנצחת היא הקבוצה שלקחה את כל הפתקים של יריבתה, או הקבוצה בעלת שלל הפתקים הגבוה ביותר בתום זמן המשחק.
רוב המספרים הראשוניים שהחזיקו את השיא הנ"ל בשלב כלשהו הם מספרי מרסן והם התגלו על ידי מבחן לוקאס-להמר למספרי מרסן.
רשימה של עשרת המספרים הראשוניים הגדולים ביותר הידועים (נכון ל-2024):
"מספרים" הוא שיר שנכתב הולחן ובוצע על ידי להקת "הדג נחש".
השיר נכלל באלבומה השני של הלהקה, "לזוז", שיצא לאור בשנת 2003.
השיר יצא כסינגל הראשון של האלבום "לזוז".
האלבום הוקלט באפריל-מאי 2002, ויצא שנה לאחר מכן.
"מספרים" רווי במסרים חברתיים ופוליטיים כמשתקף משירי הלהקה בכלל ובאלבום זה בפרט.
בשיר מוזכרים מספרים שונים תוך התייחסות למשמעותם, ונמתחת ביקורת על המצב בישראל.
בשיר התייחסות לתקופה בה נכתב, שכללה את האינתיפאדה השנייה, ומשבר כלכלי במדינת ישראל על רקע המצב המדיני ולאחר פיצוץ בועת ההיטק.
במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת התשס"ג (2003) של רשת ג' הגיע השיר למקום ה-38.
בבית הראשון מזכיר הדובר על פי סדר את המספרים מאחת עד עשר.
אחד הוא מספר המדינות בין נהר הירדן לים (הים התיכון), כשהכוונה היא למדינת ישראל.
שניים, לפי הדובר הוא מספר המדינות שיהיו כאן, כאשר הכוונה היא להקמת מדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל, כמשתקף מפתרון שתי מדינות לשני עמים.
הדובר מזכיר את הזמן שבו שירת בצה"ל (שלוש שנים וארבעה חודשים).
נסיעה באוטובוס עירוני עולה חמישה שקלים ("בעצם ארבע תשעים"), כאשר היה הדובר בן שש, אנואר סאדאת ביקר בישראל, ובהיותו בן שבע נחתם הסכם השלום בין ישראל למצרים.
שמונה הוא מספרו של הכדורגלן אורי מלמיליאן גיבור ילדותו, תשע פעמים היה קרוב לפיגוע, ועשר היא התשובה הכי ישראלית לשאלה "מה המצב"?
בבית השני מוזכרים הפערים הכלכליים במדינה, אבטלה ביישובי הדרום וצמיחה שלילית.
בהמשך מנוגן קטע קצר משירו של אלי לוזון "איזו מדינה", שהיה אף הוא שיר מחאה כנגד המצב במדינה.
גם בבית השלישי מתייחס הדובר לנתונים כלכליים, אך תחילה הוא מתייחס לכך שדיסקים של הלהקה מזויפים ונמכרים.
עוד מזכיר הדובר עלייה של מחירי שכר הדירה, קיצוץ בקצבאות הילדים, פערי שכר בין נשים לגברים, תאונות דרכים ולבסוף מזכיר את המספר שש מיליון "שכשאומרים אותו כל אדם שפוי עובר לדום", רמז למספר הנרצחים בשואה על פי האומדנים.
מספרי הנהגים בפורמולה 1 הם מספרים המלווים את הנהג לאורך כל הקריירה שלו באליפות פורמולה 1. ההחלטה על שימוש במספר קבוע החלה בעונת 2014. לאחר שנהג בוחר מספר, שמורה רק לו הזכות לשימוש במספר עד שנתיים לאחר הפרישה.
אחרי שנתיים יכולים נהגים חדשים לבחור מחדש את המספר של נהג שפרש, כמספר הקריירה שלהם (לדוגמה: ג'נסון באטן התחרה לאחרונה בעונת 2017 עם המספר "22", דבר שאיפשר ליוקי צונודה לבחור את המספר כשהצטרף לאליפות בשנת 2021).
הפדרציה מקצה מספרים זמניים לנהגים שעורכים הופעות בודדות במקצי אימון, או נהגים שמחליפים נהגים חולים או פצועים.
הזכות לשימוש במספר "1" שמורה לנהג שזכה באליפות בעונה הקודמת.
הראשון שעשה שימוש בזכות זאת היה סבסטיאן פטל שהתחרה עם המספר בעונת 2014. לואיס המילטון, שזכה בשש אליפויות בין השנים 2014–2020, בחר שלא לעשות שימוש בזכות, והמשיך להתחרות עם המספר "44".
בעונת 2022 עשה מקס ורסטאפן שימוש במספר "1" לאחר שזכה באליפות בסיום עונת 2021. לנדו נוריס החליף את ורסטאפן בעונת 2026.
המספר "17" היה המספר ששימש את ז'ול ביאנקי עד התאונה בה נפצע בגרנד פרי יפן של עונת 2014. לאחר מותו של ביאנקי הודיעה הפדרציה הבין-לאומית לרכב (FIA) על הפרשת המספר משימוש.
הרשימה כוללת את כל מספרי הקריירה של הנהגים שנבחרו מאז עונת 2014
עם זאת, הקונגרס סירב לאשר אוניות מערכה גדולות יותר החזיק את ההדחק שלהן קרוב לגבול אמנת וושינגטון של 35,000 טון אימפריאלי (36,000 טון מטרי).
מסצ'וסטס נכנסה לשרות במאי 1942. במשימתה הראשונה השתתפה במבצע לפיד, הפלישה לצפון אפריקה הצרפתית, בנובמבר 1942. שם, היא ניהלה דו-קרב ארטילרי עם אוניית המערכה הצרפתית הבלתי-שלמה ז'אן באר וניטרלה אותה.
מסצ'וסטס עברה לאחר מכן לזירת האוקיינוס השקט לצורך פעולות נגד האימפריה היפנית; היא עסקה בעיקר בליווי כוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות כדי להגן עליהן מפני מתקפות שטח ואוויריות.
בתפקיד זה, היא השתתפה במערכה באיי גילברט ומרשל ב-1943 ובתחילת 1944 ובמערכה בפיליפינים בסוף 1944 ובתחילת 1945. מאוחר יותר ב-1945 תמכה האונייה בכוחות בעלות הברית במהלך קרב אוקינאווה ולאחר מכן השתתפה בהתקפות על יפן, כולל הפגזת מטרות תעשייתיות על הונשו ביולי ואוגוסט.
לאחר המלחמה, חזרה מסצ'וסטס לארצות הברית והוצאה משירות והוקצתה לצי העתודה האטלנטי, נורפוק ב-1947. היא נותרה מחוץ לשירות עד 1962, אז נמחקה מרשימות הצי.
שלוש שנים מאוחר יותר, היא הועברה לוועדת הזיכרון של מסצ'וסטס ונשמרה כספינת מוזיאון ב-Battleship Cove בפול ריבר, מסצ'וסטס.
חלק ממרכיבי האונייה הוסרו בשנות ה-80 כדי להפעיל מחדש את אוניות המערכה מסדרת איווה, אבל האונייה נשארה בתצורתה בזמן המלחמה.
בשנת 1936, בעקבות החלטת יפן לנטוש את מערכת ההסכמים, צי ארצות הברית החליט להפעיל את "סעיף המדרגות הנעות" באמנה שאפשרה להדחק לעלות ל-45,000 טון אימפריאלי (46,000 טון מטרי) ולהגדיל את החימוש כדי להגדיל לתותחי 16 אינץ' (406 מ"מ).
התנגדויות הקונגרס להגדלת גודל האוניות החדשות אילצו את צוות התכנון לשמור על תפוסה קרובה ל-35,000 טון ככל האפשר תוך שילוב התותחים והשריון הגדולים מספיק כדי להביס תותחים באותו קליבר.
ההדחק הסטנדרטי של האונייה היה 37,970 טון אימפריאלי (38,580 טון מטרי) וההדחק המרבי היה 44,519 טון אימפריאלי (45,233 טון).
האונייה הונעה על ידי טורבינות קיטור של ג'נרל אלקטריק עם ארבעה צירים ושמונה דוודי Babcock & Wilcox המופעלים על ידי נפט.
המנועים פיתחו יחד הספק אינדיקטורי של 130,000 כוחות סוס (97,000 קילוואט), שהעניקו לה מהירות מרבית של 27.5 קשרים (50.9 קמ"ש).
היא נשאה שלושה מטוסים ימיים מסוג ווט OS2U קינגפישר לסיור אווירי, אשר שוגרו על ידי זוג מעוטים שהיו מוצבים על הירכתיים שלה.
האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של תשעה תותחי 16 אינץ'/45 קליברים Mark 6 בשלושה צריחי תותחים תלת-קניים על קו האמצע, שניים מהם הוצבו בזוג ירי-על מקדימה, כשהשלישי מאחורה.
הסוללה המשנית כללה 20 תותחים דו-תכליתיים 5 אינץ' (127 מ"מ) /38 קליברים מותקנים במִקְבָּעִים דו-קניים מקובצים באמצע האונייה, חמישה מִקְבָּעִים משני הצדדים.
חזיתות צריחי תותחי הסוללה הראשיים היו בעובי 18 אינץ' (457 מילימטרים), והם הותקנו על גבי ברבטות שהיו בעובי 17.3 אינץ' (439 מילימטרים).
לצריח הניתוב היו דפנות בעובי 16 אינץ' (406 מ"מ).
מסצ'וסטס קיבלה סדרה של שינויים במהלך שירותה בזמן המלחמה, המורכבת בעיקר מתוספות לסוללת הנ"מ שלה וסוגים שונים של מערכות מכ"ם.
מאוחר יותר היא קיבלה סטים של Mark 12/22 במקום מכ"מי ה-Mark 4. מסצ'וסטס קיבלה גם משבש TDY.
עוד ארבעה מִקְבָּעִים ארבע-קניים של תותחי 40 מ"מ נוספו בסוף 1942, ובפברואר 1943 נוספו שני מִקְבָּעִים ארבע-קניים נוספים, לגגות צריחים 2 ו-3. בשלב זה, הותקנו לה עוד 24 תותחי 20 מ"מ, מה שהביא את הסך הכולל ל-61 תותחים.
עוד שני מִקְבָּעִים ארבע-קניים של תותחי 40 מ"מ נוספו בפברואר, ועוד שבעה תותחי 20 מ"מ נוספו מאוחר יותר באותה שנה לסוללה כוללת של שישים קנים.
בתחילת 1944 החל הצי להבין שתותחי ה-20 מ"מ פחות יעילים ותוכנן לצמצם את מספר התותחים הללו ל-33 קנים לטובת יותר תותחי 40 מ"מ.
עד אוקטובר, במסצ'וסטס היו שלושים ושניים מהתותחים, שישה מהם היו במִקְבָּעִים נסיוניים ארבע-קניים ודו-קניים.
היא קיבלה עוד שישה מִקְבָּעִים ארבע-קניים של תותחי 40 מ"מ, מה שהביא את הסך הכולל ל-72 קנים.
שניים מהמִקְבָּעִים הארבע-קניים החדשים הללו הורכבו בחזית, אולם הם לא היו שמישים בכל מצבי הים פרט בים השקט ביותר, והם הוסרו בשיפוץ האונייה לאחר המלחמה, וכך גם הצריח על גבי צריח מספר 2.
מסצ'וסטס יצאה לדרך ב-24 באוקטובר כדי להצטרף לשאר היחידה, אותה פגשה בים ארבעה ימים לאחר מכן.
היא הפכה לאוניית הדגל של אדמירל משנה הנרי קנט יואיט, חלק מקבוצת המשימה (TG) 34.1, שכללה גם את הסיירות הכבדות "ויצ'יטה" ו"טסקלוסה" וארבע משחתות.
האוניות נפגשו עם שאר צי הפלישה ב-28 באוקטובר כ-450 מיילים ימיים (830 ק"מ) דרומית מזרחית ל-Cape Race והמשיכו מעבר לאוקיינוס האטלנטי.
"מסצ'וסטס" השתתפה בקרב הימי על קזבלנקה, שהחל מוקדם בבוקר 8 בנובמבר.
על האוניות הוטלה המשימה לנטרל את ההגנות הצרפתיות הראשוניות, שכללו תותחי חוף על אל האנק, מספר צוללות, ואת אוניית המערכה הבלתי שלמה ז'אן באר שעגנה בנמל כשרק מחצית מהסוללה הראשית שלה מותקנת.
"מסצ'וסטס" החלה לירות בשעה 07:04 בטווח של וזמן קצר לאחר מכן ספגה אש מ"ז'אן באר" באותו בוקר, והיא השיבה באש בשעה 07:40. "ויצ'יטה" וטסקלוסה ירו בתחילה לעבר הסוללות הצרפתיות על אל האנק ועל מעגני הצוללות הצרפתיות, בעוד "מסצ'וסטס" תקפה את "ז'אן באר".
כוחות הצי הצרפתי, בראשות הסיירת "פרימוז'ה", הגנו בצורה עיקשת.
"מסצ'וסטס" והסיירות האמריקאיות שברו ניסיונות של משחתות צרפתיות לתקוף את הצי לפני שחזרו להפגיז את "ז'אן באר"; במהלך הפעולה, "מסצ'וסטס" קלעה חמש פגיעות על "ז'אן באר" והשביתה את צריח הסוללה הראשי שלה.
כאשר "ז'אן באר" יצאה מכלל פעולה, "מסצ'וסטס" והאוניות האחרות העבירו את האש להשמדת סוללות ארטילריית חוף, מערומי תחמושת וספינות סוחר בנמל.
אחד הפגזים שלה בקוטר 16 אינץ' פגע גם במבדוק היבש הצף שהחזיק את הצוללת "לה קונקראן"; המבדוק היבש שקע, אך "לה קונקוראן" לא ניזוקה והצליחה לצאת לדרך, אולם הוטבעה על ידי PBY קטלינה בים.
המגינים הצרפתים הסכימו להפסקת אש ב-11 בנובמבר, שאפשרה לאוניות של TG 34.1 לנתק מגע עבור פעולות אחרות.
"מסצ'וסטס" יצאה לדרך לארצות הברית ב-12 בנובמבר כדי להתחיל בהכנות למבצעים בזירת האוקיינוס השקט.
"מסצ'וסטס" הגיעה לנומאה שבקלדוניה החדשה ב-4 במרץ 1943 ובילתה את החודשים הבאים בליווי שיירות לאיי שלמה לתמיכה בפעולות במהלך המערכה באיי שלמה.
ב-30 ביוני היא סיפקה חיפוי להתקפה אמפיבית על ניו ג'ורג'יה, חלק ממבצע גלגלון; באותה תקופה, היא שובצה לקבוצת אוניות המערכה עבור TF 36.3, שכלל את אוניית האחות שלה "אינדיאנה" ו"קרוליינה הצפונית".
במהלך השבוע הבא פתחו היפנים מספר התקפות ימיות ואוויריות על כוחות אמריקאים המעורבים במערכה, אך אף אחת לא תקפה את כוח אוניות המערכה.
היא עזבה את האזור ב-19 בנובמבר כדי להשתתף במערכה באיי גילברט ומרשל, בליווי קבוצת המשימה המובילה TG 50.2, שוב יחד עם "אינדיאנה" ו"קרוליינה הצפונית", שביצעה סדרה של התקפות אוויריות על מקין, טאראווה ואבמאמה באיי גילברט.
פעולות אלו תמכו בנחיתות בטאראווה ובמקין, גם כדי להחליש את ההגנות היפניות באיים וגם לבודד את חילות המצב היפניים מכוחות באיים סמוכים שאולי יוכלו לתגבר אותם או לצאת למתקפות נגד.
ב-8 בדצמבר היא השתתפה בהפגזה של עמדות יפניות בנאורו.
לצורך המתקפה היא נותקה לגיבוש TG 50.8 בפיקודו של אדמירל משנה ויליס לי, יחד עם "קרוליינה הצפונית", "אינדיאנה", "דקוטה הדרומית", "וושינגטון" וכמה משחתות מלוות.
המבצעים במהלך המערכה נמשכו בינואר 1944, עם הפלישה לקווג'לין; בשלב זה, מסצ'וסטס הועברה ל-TG 58.1, בפיקודו של הצי החמישי.
במשך רוב המלחמה בזירת האוקיינוס השקט, "מסצ'וסטס" שירתה עם כוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות, באותו זמן שכונה TF 58, מחפה על נושאות המטוסים מפני התקפות שטח ותורמת את סוללת הנ"מ הכבדה שלה נגד התקפות אוויריות יפניות.
נושאות המטוסים תקפו מטרות רבות באיי מרשל, שוב כדי לבודד את חיל המצב בקווג'לין.
"מסצ'וסטס" הפגיזה את האי ב-30 בינואר יחד עם "וושינגטון", "קרוליינה הצפונית" ו"אינדיאנה", יום לפני שהנחתים עלו לחוף.
"מסצ'וסטס" המשיכה בתפקידה כמלווה של כוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות במהלך מבצע כדור ברד ב-17 בפברואר, פשיטה גדולה של נושאות מטוסים על האי טרוק, שהיה אזור ההיערכות העיקרי של הצי היפני במרכז האוקיינוס השקט.
האונייה הייתה כעת חלק מ-TG 58.3 למהלך המתקפה.
הצי המשיך לערוך סדרה של תקיפות על האיים סאיפאן, טיניאן וגואם, מה שעורר התקפות אוויר יפניות כבדות בתגובה.
"מסצ'וסטס" תרמה את סוללת הנ"מ הכבדה שלה להגנת הצי.
הצי האמריקאי עבר לאחר מכן לאיי קרוליין, ופגע במספר איים באזור.
ב-22 באפריל, הצי תמך בנחיתה בהולנדיה במערב גינאה החדשה.
בדרך חזרה מהאזור, הצי פגע שוב בטרוק.
ב-1 במאי, "מסצ'וסטס" הצטרפה לקבוצת הפגזות בשם TG 58.7 שתקף את פונפיי באיי סניאבין, שוב בפיקודו של לי.
לאחר ההתקפה, הצי נסוג לאניווטוק באיי מרשל.
משם, האונייה נותקה לצורך שיפוץ במספנת הצי פיוג'ט סאונד, שכלל החלפה של קני התותחים שלה, מכיוון שהם נשחקו עד אז.
כתוצאה מכך, היא לא הייתה זמינה למערכה על איי מריאנה ופלאו שהתנהלה ביוני ויולי.
היא עזבה את החוף המערבי ביולי ועצרה בפרל הארבור בדרך, ועזבה לשם ב-1 באוגוסט כדי להצטרף שוב לצי באיי מרשל.
בשלב זה, הצי השלישי תפס את הפיקוד על כוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות וכל היחידות הכפופות סווגו מחדש מסדרה 50 לסדרה 30. "מסצ'וסטס" בהתאם, הצטרפה ל-TG 38.3 שערך סדרה של תקיפות בסוף אוגוסט ותחילת ספטמבר לקראת הנחיתות במורוטאי ובפלליו.
אלה כללו תקיפות ב-9 וב-10 בספטמבר באי מינדנאו בפיליפינים כדי לנטרל שדות תעופה שבידי יפן שעלולים להפריע לנחיתה.
בין 12 ל-14 בספטמבר, הצי עבר לתקוף מטרות באזור ויסאיאס.
"מסצ'וסטס" ליוותה את נושאות המטוסים לתקיפות נוספות על לוזון, במיוחד בסביבות הבירה מנילה, וויסאיאס בין 21 ל-22 בספטמבר.
במהלך המערכה שנמשכה חודש הושמדו כ-1,000 מטוסים יפנים והוטבעו או נוטרלו בדרך אחרת 150 ספינות.
ב-6 באוקטובר היא התייצבה עם שאר הצי כדי להתחיל בהכנות לפלישה לפיליפינים, עדיין כחלק מ-TG 38.3. המבצע הראשון היה תקיפה גדולה בבסיסי אוויר יפנים באי אוקינאווה ב-10 באוקטובר, כחלק ממאמץ לצמצם את יכולתה של יפן להפריע לנחיתות מבסיסי אוויר באזור.
בין 12 ל-14 באוקטובר, תקף כוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות בסיסים בפורמוזה (טאיוואן), לפני שחזר לצי הפלישה מול לייטה, היעד הראשוני.
למחרת, חזר כוח המשימה של נושאות המטוסים לפגוע בלוזון, באותו יום שבו עלו יחידות הארמייה השישית לחוף בלייטה; הפשיטות על לוזון נמשכו ב-19 באוקטובר.
מאוחר יותר באותו ערב, קומודור ארלי ברק, ראש הסגל של מיצ'ר, הציע למיצ'ר לנתק את "דקוטה הדרומית" ו"מסצ'וסטס" (יחד עם זוג סיירות קלות ומסך משחתות) כדי לשלוח אותם לפני נושאות המטוסים להילחם בפעולה לילית עם הכוח הצפוני.
כשהולסי שלח את מיצ'ר צפונה לרדוף אחרי נושאות המטוסים היפניות, הוא הקים את TF 34, המורכבת מ"מסצ'וסטס" וחמש אוניות מערכה מהירות נוספות, שבע סיירות ושמונה עשרה משחתות, בפיקודו של תת-אדמירל לי.
התנגדות כבדה של טופי 3 הביאה את אוניות המערכה והסיירות של קוריטה לאי סדר והובילה אותו להפסיק את המתקפה לפני ש"וושינגטון" ושאר TF 34 יכלו להגיע.
הולסי ניתק את אוניות המערכה "איווה" ו"ניו ג'רזי" בתור TG 34.5 לרדוף אחרי קוריטה דרך מצר סן ברנרדינו בעוד לי לקח את שאר אוניותיו רחוק יותר לדרום מערב כדי לנסות לנתק את בריחתו, אך שתי הקבוצות הגיעו מאוחר מדי.
הצי נסוג לאוליטי כדי למלא דלק ותחמושת לפני שיצא לסדרת פשיטות על שדות תעופה יפניים ומתקנים אחרים על לוזון בזמן שהכוח האמפיבי התכונן לנחיתה הבאה שלו באי מינדורו במערב הפיליפינים.
מסצ'וסטס הייתה כעת חלק מ-TG 38.1. נושאות המטוסים תקפו את מנילה ב-14 בדצמבר ולאחר שהצי נסוג ב-17 בדצמבר, טייפון קוברה סחף את האזור, פגע בצי והטביע שלוש משחתות, אם כי מסצ'וסטס לא ניזוקה משמעותית בתקרית.
היא דיווחה על פציעה אחת בקרב הצוות שלה ואובדן שניים ממטוסי הסיור שלה.
מ-30 בדצמבר עד 23 בינואר 1945, "מסצ'וסטס" פעלה עם נושאות המטוסים של TF 38, שביצעו סדרה של פשיטות על פורמוזה ואוקינאווה, כדי לתמוך בפלישה למפרץ לינגאיין בצפון הפיליפינים.
נושאות המטוסים של TG 38.1 ריכזו את התקפותיהן על פורמוזה.
פעולות מחוץ ליפן ובהמשך השירות
עד פברואר, כוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות חזר תחת פיקוד הצי החמישי, ו"מסצ'וסטס" הייתה כעת חלק מ-TG 58.1. האונייה המשיכה בתפקידה כמלווה של נושאות המטוסים במהלך סדרת התקפות על הונשו; אלה נעשו כדי לתמוך בפלישה הקרובה לאיוו ג'ימה.
כוח המשימה עזב את אוליטי ב-10 בפברואר, ולאחר ביצוע תרגילים מול טיניאן ב-12 בפברואר ותדלוק ב-14 בפברואר, החל את ההתקפות על הונשו ב-16 בפברואר.
פשיטות נוספות התבצעו למחרת וב-18 בפברואר, האוניות של TG 58.1 נסוגו לתדלק בים.
נושאות המטוסים גם פשטו על איוו ג'ימה במהלך הקרב שם, כאשר אוניות TG 58.1 תרמו את כוח האש שלהן החל מ-20 בפברואר.
TF 58 נסוגו לתדלק ב-24 בפברואר ולאחר מכן ביצעו תקיפות נוספות באזור טוקיו במהלך 25 ו-26 בפברואר.
לאחר מכן הם יצאו דרומה כדי לפשוט על אוקינאווה ב-1 במרץ לפני שנסוגו למחרת לאוליטי, אליה הגיעו ב-4 במרץ.
אוניות TF 58 יצאו שוב ב-14 במרץ לפשיטה נוספת על יפן; "מסצ'וסטס" שוב הוקצתה ל-TG 58.1. האוניות תדלקו בדרך ב-16 במרץ.
יומיים לאחר מכן החלו נושאות המטוסים בסדרה נוספת של התקפות על יפן עצמה, החל ממטרות באי קיושו כדי להחליש את הכוחות היפניים לפני הפלישה לאוקינאווה באפריל.
התקפת נגד גדולה המורכבת מ-48 קמיקזות פגעו בצי, אך ההתקפות התרכזו ב-TG 58.4 וכתוצאה מכך מסצ'וסטס לא הייתה מעורבת בכבדות.
למחרת, במהלך פשיטות על אזור קורה, מפציצים יפניים תקפו את הצי ופגעו קשות בנושאת המטוסים "ואספ", חלק מ-TG 58.1, אם כי "מסצ'וסטס" לא נפגעה.
נזק כבד שנגרם ליחידות אחרות על ידי מפציצים וקמיקזות גרם למיצ'ר, מפקד TF 58, להסיג את הצי שלו ולארגן אותו מחדש.
"מסצ'וסטס" נשארה ב-TG 58.1, אבל שתי סיירות נותקו כדי ללוות את "הורנט" בחזרה לאוליטי.
ב-23 במרץ, אוניות TF 58 הפליגו לדרום מערב כדי להתחיל בהתקפות הכנה על אוקינאווה לקראת הנחיתה על האי.
למחרת, נושאות המטוסים של TG 58.1 השמידו שיירה של שמונה אוניות תובלה מחוץ לקיושו ו"מסצ'וסטס" נותקה יחד עם אוניות המערכה "אינדיאנה", ניו ג'רזי" ו"ויסקונסין" כ-TF 59 להפגיז את אוקינאווה, ולאחר מכן לחזור לקבוצות נושאות המטוסים שלהן.
האונייה בילתה את רוב חודש אפריל בפעילות מחוץ לאי, ועזרה להדוף התקפות אוויר יפניות כבדות.
לאורך תקופה זו, קבוצות המשימה של נושאות המטוסים ערכו סבבים בעמדה, כאשר שתי קבוצות פעלו בכל זמן נתון.
התקפות קמיקזה כבדות ונשנות פגעו בכלי שיט רבים במהלך המערכה, אך מסצ'וסטס לא הייתה מטרה למטוסים המתאבדים.
בסוף מאי, הצי השלישי חידש את הפיקוד על כוח המשימה, והיחידה של "מסצ'וסטס" זכתה למספר מחדש של TG 38.1. ב-5 ביוני, האונייה עברה בטייפון נוסף שלא גרם נזק רציני ל"מסצ'וסטס".
חמישה ימים לאחר מכן, מסצ'וסטס הפליגה להפגיז מתקנים יפניים באי מינאמי דאיטו ג'ימה באיי ריוקיו.
בעקבות ההפגזה הזו, TF 38 נסוג למפרץ לייטה לאחר שלושה חודשים של פעילות רציפה.
הצי חזר לאחר מכן למפרץ לייטה כדי להתכונן למבצע הגדול הבא מול יפן.
כוח המשימה של נושאות המטוסים המהירות התייצב ב-1 ביולי לצורך התקפות על הונשו, ובתחילה התרכז באזור סביב טוקיו.
ב-14 ביולי, "מסצ'וסטס" נותקה ליצירת TG 34.8.1. עם "אינדיאנה", "דקוטה הדרומית", שתי סיירות כבדות ותשע משחתות.
האוניות נשלחו להפציץ מתחם תעשייתי בקמאישי שכלל את חברת הברזל היפנית ואת מפעלי הפלדה קמאישי; מתחם זה היה מרכז ייצור הברזל והפלדה השני בגודלו ביפן, וזו הייתה פעולת ההפצצה הראשונה שנערכה נגד איי הבית היפנים.
שבועיים לאחר מכן, היא חזרה על ההפגזה, שכוונה הפעם למתקני תעשייה בהממאצו.
למבצע זה הצטרפה אליהם אוניית המערכה אה"מ "קינג ג'ורג' החמישי" ושלוש משחתות של צי האוקיינוס השקט הבריטי.
התקפה נוספת על קמאישי התרחשה ב-9 באוגוסט, הפעם TG 34.8 חוזקה על ידי אוניית המערכה "אלבמה".
לאחר הכניעה היפנית ב-15 באוגוסט, עזבה מסצ'וסטס את האזור ב-1 בספטמבר, לכיוון פיוג'ט סאונד לצורך שיפוץ.
השיפוץ נמשך עד 28 בינואר 1946, אז הפליגה דרומה לסן פרנסיסקו, קליפורניה, לפני שהמשיכה להמפטון רודס, וירג'יניה, אליה הגיעה ב-22 באפריל.
היא הושבתה ב-27 במרץ 1947 בנורפוק, וירג'יניה, והוקצתה לצי העתודה האטלנטי.
תוכניות גובשו במהלך התקופה שבה הייתה במילואים לחדש את "מסצ'וסטס" ואת שאר אוניות הסדרה שלה אם יהיה צורך בהן לשירות פעיל עתידי.
במרץ 1954, תוכנית לצייד את ארבע האוניות בסוללות משניות המורכבות מעשרה צריחי תותחים דו-קניים בקוטר 3 אינץ' (76 מ"מ) הוצעה, אך התוכנית לא יצאה לפועל.
"מסצ'וסטס" נותרה מחוץ לשירות עד 1 ביוני 1962, אז נמחקה מרשימות הצי.
בזמן שהייתה במילואים, הצי הוציא כ-5,000 טון של ציוד לשימוש על כלי שיט אחרים, כולל שני המעוטים המונעים בחומרי נפץ ששימשו לשיגור מטוסים ימיים.
לאחר ש"מסצ'וסטס" הושבתה ויועדה לפירוק, קבוצה מהצוות הקודם שלה לחצה לשימור אוניית המערכה כספינת מוזיאון.
ועדת הזיכרון של מסצ'וסטס גייסה בהצלחה מספיק כסף כדי לרכוש את כלי השיט מהצי, כולל באמצעות קמפיין תרומות לילדים במדינה, וב-8 ביוני 1965, הצי העביר את הבעלות על כלי השיט למדינה.
חודשיים לאחר מכן, ב-14 באוגוסט, היא עגנה בפול ריבר, מסצ'וסטס, ב-Battleship Cove.
המוזיאון כולל גם את המשחתת "ג'וזף פ.
קנדי ג'וניור", הצוללת "ליונפיש", הקורבטה המזרח-גרמנית לשעבר "הידנזי", זוג סירות PT ותערוכות רבות אחרות.
בתחילת שנות ה-80, כאשר הצי הפעיל מחדש את ארבע אוניות המערכה מסדרת איווה, חלקים נלקחו מאוניות מערכה שהשתמרו, כולל "מסצ'וסטס", כדי להחזיר את אוניות האיווה לשירות.
מסצ'וסטס הוכרזה כנקודת ציון היסטורית לאומית ונוספה למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים ב-14 בינואר 1986. מלבד הרכיבים שהוסרו בשנות ה-80 והמעוטים שלה, שנלקחו לשימוש בכלי שיט אחרים כשהם עדיין ברשות הצי, "מסצ'וסטס" עדיין נמצאת במידה רבה בתצורתה בזמן המלחמה.
בנובמבר 1998, "מסצ'וסטס" נסגרה לציבור לקראת יציאתה המתוכננת לבוסטון, שם היא הייתה אמורה לעבור שיפוץ.
היא יצאה למסע של לבירה בשעה 06:30 4 בנובמבר 1998 עם גוררת שהעבירה אותה מתחת לגשרים בראגה, הר הופ וניופורט, ואז במעלה החוף לבוסטון.
היא הגיעה ב-7 בנובמבר ונכנסה למבדוק היבש מס' 3 של בוסטון, שם בדיקה קבעה שאוניית המערכה זקוקה לציפוי פלדה נוסף לאורך גוף האונייה שלה בקו המים כדי להגן מפני קורוזיה של מי ים.
בנוסף, הסקר גם איתר מסמרות דולפות וזיהה צורך להסיר שניים מהמדחפים של אוניית המערכה לצורכי תיקון.
במשך ארבעת החודשים הבאים מסצ'וסטס עברה תיקונים כדי לתקן את הבעיות הללו, כולל תוספת של כמעט של פלדה לגוף שלה ותוספת של תרכובת הידועה בשם Red Hand Epoxy כדי לעטוף ולהגן על הגוף מפני הידרדרות נוספת.
במרץ 1999 יצאה "מסצ'וסטס" מתקופת העגינה היבשה שלה וחזרה בגרירה ל-Battleship Cove, והגיעה למעגן בשעה 15:30 ב-13 במרץ 1999 לקהל של אזרחים, נכבדים, ותיקים ופקידים אזרחיים.
"מסצ'וסטס" (BB-2) הייתה אוניית מערכה קְדַם-דְּרֶדְנוֹט מסדרת "אינדיאנה" של צי ארצות הברית שהושקה ב-1893. היא הייתה אוניית מערכה קטנה, אך החימוש והשריון שלה דמו לאלו של אוניות מערכה גדולות ממנה בציים אחרים באותה תקופה.
"מסצ'וסטס" שירתה במלחמת ארצות הברית–ספרד כחלק מהשייטת הנודדת , ונטלה חלק בהסגרים על נמלי סיינפואגוס וסנטיאגו דה קובה.
היא החמיצה את הקרב הימי המכריע בסנטיאגו דה קובה משום שהפליגה לילה קודם לכן למפרץ גואנטנמו כדי לחדש את מלאי הפחם.
לאחר המלחמה הוצבה בשייטת הצפון-אטלנטית ותרגלה תמרונים טקטיים וירי תותחים.
בתקופת שירותה זו ארעה התפוצצות בצריח תותח , בה נהרגו תשעה אנשי צוות, והיא עלתה פעמיים עלתה על שרטון ועל כן הושבתה לחודשים אחדים לתיקונים.
אף על פי שב-1910 כבר נחשבה לאונייה מיושנת, הוחזרה "מסצ'וסטס" לשירות פעיל.
מדי שנה בחודשי הקיץ יצאה להפלגות לימוד עם פרחי קצונה של הצי, וביתר הזמן הוצבה בצי המילואים.
ב-1914 הושבתה, אך ב-1917 הוחזרה שוב לשירות, ובמלחמת העולם הראשונה שימשה לאימון תותחני הצי.
היא הושבתה בפעם האחרונה במרץ 1919, אז גם הוחלף שמה ל"אוניית מערכה חופית מס' 2", כדי שניתן יהיה לעשות שימוש חוזר בשמה לטובת אוניית המערכה "מסצ'וסטס" (BB-54) (שבנייתה החלה באפריל 1921).
בשנת 1921 היא הוצפה והוטבעה במכוון במים רדודים במפרץ מקסיקו, לחופי פנסקולה שבפלורידה, ושימשה מטרה לניסויי תותחים.
שרידי האונייה מעולם לא נגרטו, ובשנת 1956 עברה האונייה לבעלותה של מדינת פלורידה.
ב-1936 הוכרזה טרופת האונייה כשמורה ארכאולוגית תת-ימית, והיא נמנית עם האתרים ההיסטוריים הלאומיים של ארצות הברית.
שרידי האונייה מהווים גם שונית מלאכותית ואתר צלילה ספורטיבית.
מאפייני המבנה והחימוש של "מסצ'וסטס", בשינויים מסוימים, נוסחו ב-1889 על ידי הוועדה המייעצת לצי במסגרת הצעתה השאפתנית לבנות 33 אוניות מערכה ו-167 אוניות מלחמה קטנות יותר.
הקונגרס ראה בתוכנית המוצעת ניסיון להביא לסיומה של מדיניות אי-ההתערבות של ארצות הברית ולא אישר אותה, אבל שנה לאחר מכן אישר תקציב לבנייתן של שלוש אוניות מערכה להגנת החופים: "מסצ'וסטס" ואחיותיה לסדרה "אינדיאנה" ו"אורגון".
כמקובל באוניות ראשיות בתקופה זו, נשאה "מסצ'וסטס" גם צינורות טורפדו בקוטר 18 אינץ' (457 מ"מ) על הסיפון.
חגורת השריון העיקרית של "מסצ'וסטס" הייתה בעובי משתנה: מעל מחסני התחמושת וחדרי המכונות היה עובייה 18 אינץ' (457 מ"מ), והוא הלך ופחת בהדרגה עד 4 אינץ' (102 מ"מ) בחרטום ובירכתיים.
בניית האוניות אושרה ב-30 ביוני 1890, והחוזה עבור "מסצ'וסטס" - לא כולל תותחים ושריון - נמסר לחברת William Cramp & Sons מפילדלפיה, שהציעה לבנות אותה תמורת 3,020,000 דולר.
הבנייה החלה ב-25 ביוני 1891, ו"מסצ'וסטס" הושקה שנתיים לאחר מכן, ב-10 ביוני 1893. בטקס ההשקה השתתפו אלפי אנשים, ובהם מזכיר הצי הילרי א.
הפלגות המבחן המקדימות נערכו רק במרץ 1896, בגלל העיכוב במשלוח לוחות שריון ותותחים, והפלגת המבחן הרשמית נערכה חודש לאחר מכן.
"מסצ'וסטס" הוכנסה לשירות פעיל ב-10 ביוני 1896 בפיקודו של קפטן פרדריק רוג'רס.
היא ערכה את אימוני ההיבנות בין אוגוסט לנובמבר 1896, ולאחריהם נכנסה לשיפוץ במספנת הצי בניו יורק.
בפברואר 1897 ערכה הפלגה קצרה לצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית.
במאי אותה שנה שוב יצאה מניו יורק, הפעם אל בוסטון, שם נערכה חגיגה לכבודה.
בעשרת החודשים הבאים השתתפה "מסצ'וסטס" בתמרוני אימונים של השייטת הצפון-אטלנטית מול חופי פלורידה, וביקרה בכמה נמלים מרכזיים בחוף המזרחי של אמריקה.
ב-27 במרץ 1898 הפליגה להמפטון רודס, וירג'יניה, והצטרפה לשייטת הנודדת בפיקודו של קומודור וינפילד סקוט שליי שיצאה להטיל הסגר ימי על קובה.
עם פרוץ מלחמת ארצות הברית–ספרד יצאה השייטת הנודדת לקי וסט.
קומודור שליי נפגש עם סגן אדמירל סמפסון, שחזר זה עתה מהפגזת סן חואן, פוארטו ריקו.
הם דנו היכן עשויה להימצא השייטת הספרדית בפיקודו של אדמירל סרוורה, ושליי נשלח לנמל סיינפואגוס כדי לחפש אחריה.
שליי הגיע אל חופי סיינפואגוס ב-22 במאי, ורק לאחר מספר ימים יכול היה לקבוע שאוניותיו של סרוורה אינן בנמל.
אחר כך המשיכה השייטת לסנטיאגו דה קובה, הנמל הנוסף היחיד בחוף הדרומי של קובה שהיה גדול מספיק עבור האוניות הספרדיות, אליו הגיעה לאחר מספר עיכובים ב-29 במאי.
האוניות האמריקאית הבחינו בסיירת הספרדית "כריסטובל קולון" מחוץ לפתח הנמל, ומכאן הסיק שליי כי הצי הספרדי נמצא בתוכו.
הוא הטיל הסגר על הנמל ודיווח על כך לסגן אדמירל סמפסון, שהגיע עם השייטת שבפיקודו ב-1 ביוני, ונטל את הפיקוד על הכוח כולו.
בליל 2–3 ביולי עזבו "מסצ'וסטס" ושתי הסיירות "ניו אורלינס" ו"ניוארק" את עמדותיהן מול נמל סנטיאגו דה קובה ויצאו אל מפרץ גואנטנמו כדי לחדש את מלאי הפחם שלהן.
בשל כך החמיצה "מסצ'וסטס" את הקרב שנערך ב-3 ביולי בפתחו של הנמל, שבמהלכו ניסה הצי הספרדי לפרוץ את ההסגר אך הושמד כליל.
למחרת חזרה "מסצ'וסטס" לסנטיאגו דה קובה, ויחד עם אוניית המערכה "טקסס" ירתה על הסיירת הספרדית "ראינה מרסדס", שהוטבעה במכוון על ידי אנשיה כדי לחסום את פתח הנמל.
לאחר מכן נשלחה לפוארטו ריקו כדי לסייע לצבא שכבש את העיר.
היא עזבה את פוארטו ריקו ב-1 באוגוסט ושבה לניו יורק, והגיעה לנמל ב-20 באוגוסט 1898.
ב-10 בדצמבר 1898 הפליגה "מסצ'וסטס" מנמל ניו יורק לאחר שיפוץ קצר במבדוק יבש, ובדרכה החוצה מהנמל פגעה בשונית דיימונד וחמישה ממדוריה הקדמיים התמלאו במים.
היא נאלצה לחזור למספנת הצי והוכנסה שוב למבדוק יבש לתיקונים שנמשכו כשלושה חודשים.
לאחר מכן שירתה במשך שנה בשייטת הצפון-אטלנטית וביקרה בנמלים שונים בחוף האטלנטי של ארצות הברית.
במאי 1900 הועברו "מסצ'וסטס" ו"אינדיאנה" לצי המילואים בשל מחסור חמור בקצינים והצורך להכניס לשירות פעיל את אוניות המערכה החדשות מסדרות "קירסיירג'" ו"אילינוי".
שתי אוניות המערכה הוחזרו לשירות פעיל חודש לאחר מכן כניסוי באיזו מהירות ניתן לעשות זאת, ו"מסצ'וסטס" שבה לשייטת הצפון-אטלנטית.
במרץ 1901 שוב עלתה האונייה על שרטון, הפעם בנמל פנסקולה, פלורידה, אך היא הצליחה להיחלץ ולהמשיך במסעה.
תאונה חמורה יותר אירעה במהלך תרגיל ירי למטרה בינואר 1903, אז ארעה התפוצצות בצריח תותח 8 אינץ' ובה נהרגו תשעה אנשי צוות.
היו אלה האבידות הראשונות בנפש על סיפונה של אוניית מערכה אמריקאית מאז טביעת "מיין" ב-1898.תאונה נוספת אירעה באוגוסט אותה שנה, כאשר מסצ'וסטס פגעה בסלע במפרץ פרנצ'מן במדינת מיין.
היא ניזוקה קשות והיה צורך להכניסה לתיקונים במבדוק יבש.
בדצמבר 1904 התרחשה תאונה קטלנית נוספת באונייה "מסצ'וסטס": שלושה אנשי צוות נהרגו וכמה אחרים נכוו קשות כאשר אטם נפרץ וקיטור מילא את חדר הדוודים.
ב-8 בינואר 1906 הושבתה האונייה וצוותה הועבר לאוניית האחות "אינדיאנה", שעברה שדרוג וחידוש מקיפים שנמשכו שלוש שנים.
כעת הגיעה תורה של "מסצ'וסטס" להתחדש.
תותחי ה-6 אינץ' ורוב התותחים הקלים הוחלפו בשנים-עשר תותחי 3 אינץ' (76 מ"מ) / 50 קליברים; הותקנו דודי קיטור חדשים מתוצרת Babcock & Wilcox, משקולות איזון לצריחי התותחים הראשיים, תורן מִסְרָג ומנגנוני צידוד חשמליים לצריחי התותחים.