tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך מסיבה, קאלי מגלה אודות הרומן של אמה ומאיימת לספר לג'ף, אך שאונה מצליחה להניע אותה מכך.
לאחר ששאונה בודקת את הכספת שלה, שמכילה את היומנים שכתבה בזמן שהותה בשממה, היא מוצאת שהם נגנבו.
חושדת באדם, המאהב שלה, שאונה רוצחת אותו ובעזרת מיסטי, טאי ונטלי היא מצליחה להסתיר את פשעיה.
למרות זאת, מתגלה שג'ף עצמו הוא זה שגנב את היומנים במטרה לסחוט את הצהובות כדי להציל את עסק שלו.
לאחר שהמשטרה מתחילה לחקור את היעלמותו של אדם, היא מגלה אודות ההתכתבויות בינו לבין שאונה.
שאונה נחקרת על ידי קווין, חבר שלמד איתן בתיכון ובן זוגה של נטלי בהווה ובמקביל, שותפו הופך לשוטר סמוי ומנסה להשיג מידע מקאלי.
מיסטי כולאת את ג'סיקה, העיתונאית לאחר שמתברר שטאיסה העסיקה אותה.
מיסטי לבסוף הורגת את ג'סיקה וביחד עם גולש אחר מרדיט בשם וולטר, היא מנסה להתחקות אחר הכת אותה שרלוט מנהלת בהווה לאחר שאלו חטפו את נטלי.
בעקבות הלחץ הנפשי מהבחירות, פיצול האישיות של טאיסה צץ מחדש ובעקבותיו, היא ואשתה, סימון עוברות תאונת דרכים וסימון נכנסת לתרדמת.
טאיסה מחליטה למצוא את ואן וביחד הן מחפשות אחר לוטי, שבזמן הזה המשיכה את הכת אותה היא הקימה בשממה וכעת מטיפה לאורח חיים רוחני ובריא.
במקביל, מיסטי ושאונה גם הן מגיעות לכת ופוגשת בלוטי.
לאחר שהבינו שהטראומות שחוו בשממה משפיעות על תפקודן, לוטי מציעה להקריב את אחת מהן עבור הישות במטרה לשים לזה סוף.
למרות זאת, המשטרה מגיעה לאחר שעקבו אחר שאונה וג'ף אל מתחם הכת.
העונה השנייה מסתיימת כשקווין נרצח על ידי וולטר ונטלי מתה בטעות בידיה של מיסטי.
מיסטי פותחת במערכת יחסים עם וולטר, טאיסה וואן מתאחדות ולוטי נשלחת לבית חולים פסיכיאטרי.
מלאני לינסקי וסופי נליס בתור גרסאות ההווה והעבר של שאונה סאדקי (שיפמן).
בעלת תחכום שמוסתר מאחורי חזות תמימה.
מגלה בשממה שהיא נכנסה להריון מג'ף, בן זוגה של חברתה הטובה ביותר, ג'קי וחווה לידה שקטה בשממה.
משמשת כקצבית של הקבוצה וזו שמכינה את בשר בעלי החיים ובשר האדם לאכילה.
בהווה, שאונה נשואה לג'ף, בן זוגה לשעבר של ג'קי ואמא לנערה בשם קאלי.
בעקבות נסיונותיהם של אנשים שונים לחשוף את מה שקרה בשממה, שאונה, בעלה ובתה מסתבכים בפרשיית רצח.
טוני סייפרס וג'סמין סבוי בראון בתור גרסאות ההווה והעבר של טאיסה "טאי" טרנר.
בעודה בשממה, טאי גילתה שהיא סובלת מפיצול אישיות שמתפרץ ברגע שהיא נרדמת.
בשממה, טאי מפתחת מערכת יחסים עם ואן.
בהווה טאי נשואה לסימון ולשתיהן ילד מאומץ בשם סמי.
בעקבות הלחץ מהבחירות לתפקיד סנטורית, פיצול האישיות של טאי צץ בשנית ושם את משפחתה בסכנה גדולה.
אלה פורנל בתור ג'קי טיילור (עונה 1; משנית בעונה 2).
הייתה בת זוגו של ג'ף ובמהלך הסדרה גילתה ששאונה בהיריון ממנו.
לאחר ששכבה עם טרוויס (ובכך פגעה בנטלי, שהתאהבה בו) היא מסולקת מהקבוצה ומעבירה לילה חורפי מחוץ לבקתה.
בבוקר שלמחרת, הקבוצה מוצאת את גופתה של ג'קי לאחר שזו קפאה למוות.
במהלך חלק מפרקי הסדרה, שאונה מדמיינת את רוחה ומנהלת איתה שיחות.
ג'קי הייתה הקורבן הראשון שהבנות אכלו.
ג'ולייט לואיס וסופי תאצ'ר בתור גרסאות ההווה והעבר של נטלי "נאט" סקרטוצ'יו.
נחשבת לאחת הדמויות הרציונליות בקבוצה ומתפקדת כציידת ביחד עם טרוויס.
בהמשך, היא וטרוויס מתאהבים ומנהלים זוגיות בשממה.
בהווה, נטלי היא אלכוהוליסטית ומכורה לסמים שמנסה (יחד עם מיסטי) לפענח את חידת התאבדותו של טרוויס.
בסוף העונה השנייה, נטלי הצעירה מוכתרת על ידי לוטי כמלכת האיילים (מנהיגת הכת).
מתה בסוף העונה השנייה בטעות על ידי מיסטי.
כריסטינה ריצ'י וסמנתה האנראטי בתור גרסאות ההווה והעבר של מיסטי קוויגלי.
בצעירותה הייתה עוזרת המאמן של בן ואף פיתחה רגשות רומנטיים כלפיו, אך התגלה שהוא הומו.
מיסטי משמשת כרופאה של הקבוצה ומסייעת לשאונה בלידה.
מכיוון שמיסטי היא חסרת ביטחון עצמי, היא נהנית מהדרך ששאר הבנות מפרגנות לה על תפקידה ולכן היא מנפצת לרסיסים את משדר החירום של המטוס (בו יש מקלט GPS שבעזרתו ניתן לאתר את הניצולים), בכך מונעת את חילוץ הקבוצה.
בהווה, מיסטי עובדת כאחות ולוקחת חלק בקבוצת בלשים אינטרנטיים באתר הפורומים "רדיט".
בעלת אופי מניפולטיבי ולא מהססת לפגוע או לרצוח אנשים שירצו לפגוע בה או בחברותיה (אף על פי שכולן סולדות מאופייה הלא יציב) מתאהבת בטרוור, גולש מרדיט שמסייע לה למצוא את נטלי שנחטפה.
סטיבן קרוגר בתור בן סקוט.
עוזר המאמן של קבוצת הכדורגל.
למרות שהוא מנסה לשמש כמבוגר האחראי, הוא בעצמו מאבד את האחיזה במציאות בהדרגה.
בתחילת הסדרה, כנף המטוס מתרסקת על רגלו ומיסטי נאלצת לכרות אותה כדי למנוע זיהום, לאחר מכן בן הגידם מתהלך בעזרת קביים עשויים מעץ.
למרות שמיסטי מנסה לחזר אחריו לאורך העונה הראשונה, בן חושף שהוא הומו ושיש לו בן זוג שמחכה לו בחזרה בבית.
לקראת סוף העונה השנייה, בן עוזב את הקבוצה בעקבות הנטיות הקניבליות שפיתחו ועובר להתגורר לבדו בתוך מערה נסתרת.
טרם בריחתו למערה, בן גנב מהבקתה גפרורים וגרזן ובכך נרמז שהוא האחראי לשריפת הבקתה בה התגוררו הניצולות.
וורן קול וג'ק דיפו (אורח עונה 1―2) בתור גרסאות ההווה והעבר של ג'ף סאדקי.
במקור בן זוגה של ג'קי שבגד בה עם שאונה.
בתחילה, שאונה חושדת שהוא מנהל רומן מאחורי גבה ולכן היא מתחילה לנהל רומן עם גבר בשם אדם.
למרות זאת, מתברר שג'ף ניסה לסחוט את חברי "הצהובות" במטרה להשיג מהן כסף שבעזרתו הוא יציל את חנות הרהיטים שלו מפשיטת רגל.
לאחר שהוא לומד על בגידתה של שאונה ועל הרצח של אדם, הוא לוקח חלק בעל כורחו במאמציה להסתיר את העניין מהמשטרה.
קורטני איטון (עונה 2; משנית עונה 1) וסימון קסל (עונה 2) בתור שרלוט "לוטי" מת'יוס.
אחת הבנות ששרדו את התרסקות המטוס.
בתחילת הסדרה, שרלוט נוטלת תרופות שנרמז שמשפיעות על מצבה הנפשי, אך אלו נגמרות במהלך שהותה בשממה.
נרמז בחלק מהפלאשבקים בסדרה שלוטי מסוגלת לראות את העתיד בעזרת חזיונות.
לוטי הייתה הנערה הראשונה בקבוצה שייחסה לשממה כוח על טבעי והחלה לקבץ את הבנות סביבה במעין כת שמקריבה קורבנות אדם עבור "הישות" ששולטת על השממה.
בהווה, לוטי משמשת כגורואית ומנהלת כת במתחם שנמצא צפונית לניו יורק.
בסוף העונה השנייה, הניצולות דואגות לאשפוזה מחדש בבית חולים פסיכיאטרי בעקבות תקרית נוספת שקשורה לישות.
לורן אמברוז (עונה 2) וליב היוסון (עונה 2; משני עונה 1) בתור ונסה "ואן" פאלמר.
ואן היא לסבית ובתור נערה, היא מנהלת מערכת יחסים עם טאיסה בשממה.
לאחר שטאיסה, ואן ובנות נוספות התפצלו מהקבוצה כדי לחפש עזרה, ואן הותקפה על ידי זאב שחתך חלק רחב מפניה, אך הבנות עוזרות לה להשתקם.
בהמשך, ואן הופכת לתומכת הראשית של לוטי וכמותה, מתחילה להאמין בישות ששולטת על השממה.
בהווה, ואן מתגוררת לבדה והיא הבעלים של חנות להשכרת סרטי וידאו.
לקראת סוף העונה השנייה, מתברר שואן המבוגרת גוססת ממחלת הסרטן.
אנדראס סוטו (אורח עונה 1–2) וקווין אלבס (עונה 2, משני עונה 1) בתור גרסאות ההווה והעבר של טראוויס מרטינז.
טרוויס הוא אחיו הגדול של חאבי ובנו של מאמן הקבוצה (שנהרג בהתרסקות).
לאחר שהפך לצייד ביחד עם נטלי, השניים מקיימים מערכת יחסים בשממה.
בהמשך, טרוויס מתחיל להאמין בישות ששולטת על השממה ואפילו מצטרף לבנות בזמן שאלו אוכלות את גופתו של אחיו.
בהווה, טרוויס, שהיה מכור לסמים ביחד עם נטלי, שם קץ לחייו ומותו מניע את נטלי ושאר הבנות לגלות מי מנסה לפגוע בהן בהווה.
שרה דז'רדן בתור קאלי סאדקי.
ילדה חצופה שממרה את פי משפחתה.
מגלה על הרומן שאמה, שאונה מנהלת עם אדם ובהמשך מסייעת לה ולאביה לחמוק מהמשטרה באשמת רצח.
למרות הסקפטיות הראשונית שלה, מתחייבת לכת של לוטי.
קייה קינג (עונה 1) וניה סונדייה (עונה 2) כאקילה.
אחת השורדות שמבינה בצמחים אכילים.
מאמצת עכבר מחמד בשם נאגט (שמתברר שהיה מת כל הזמן).
ג'יין וידופ (עונה 1; אורחת עונה 2) כלורה לי.
נוצרית אדוקה ואף מטבילה את לוטי.
נהרגת לאחר שניסתה להטיס אווירון כדי להזעיק עזרה, אך הוא מתפוצץ במהלך הטיסה.
מופיעה בחזיונות ופלאשבקים במהלך חלק מהפרקים.
לוצ'יאנו לרו (עונה 1—2) בתור חאבי מרטינז.
במהלך הסדרה, לאחר שמיסטי מוהלת את המרק אותו הקבוצה שותה עם פטריות הזיה, חאבי בורח מהקבוצה ומסתתר בתוך מערה במשך מספר חודשים, אולם הוא חוזר לקבוצה לאחר מכן.
לאחר שלוטי הגתה תיאוריה לפיה ישנו צורך בהקרבת קורבן עבור הישות, הקבוצה מנסה להרוג את נטלי, אך חאבי מגן עליה ומוצא את מותו.
בהמשך, בן עוזב את הקבוצה ועובר להתגורר במערה שחאבי חי בה.
רואיקה ברנרד בתור סימון אבארה.
אישתה של טאיסה ואמו של סמי.
מנסה לשדל את טאיסה לפרוש מהבחירות בעקבות הלחץ הנפשי הכרוך בהן, אך ללא הצלחה.
בעקבות פיצול האישיות של טאיסה, שצץ במהלך נסיעה ברכב, השתיים עוברות תאונת דרכים וסימון נכנסת לתרדמת.
איידן סטוקס בתור סמי אבארה-טרנר.
מתחיל להתנהג משונה ולראות דברים מוזרים, ונדמה שהוא מודע לעבר של טאיסה אחרי ההתרסקות.
במהלך הסדרה, סמי עד לפיצול האישיות של טאיסה (אותה הוא מכנה "הגברת על העצים") ופוחד ממנה.
רייקה שארמה (עונה 1) בתור ג'סיקה רוברטס.
כתבת שטאיסה שוכרת על מנת לחקור את השורדות (בתקווה שאלו לא יספרו על מה שקרה בשממה, מה שיהרוס את סיכוייה להיבחר כסנטורית).
במהלך העונה, מיסטי לוכדת את ג'סיקה וכולאת אותה במרתף ביתה.
לאחר מכן, מיסטי משחררת את ג'סיקה, אך מרעילה את הסיגריות שלה וג'סיקה מוצאת את מותה.
פיטר גדיוט (עונה 1) בתור אדם מרטין.
השניים הכירו לאחר שאדם נכנס ברכבה של שאונה והם מתחילים לנהל רומן.
שאונה רוצחת אותו לאחר שחשדה שהוא מעוניין להתחבר אליה כדי להשיג את הסיפור האמיתי אודות ההישרדות של הצהובות.
אלכס וינדהם (עונה 1—2) וצ'רלי רייט (אורח עונה 1) בתור קווין טאן.
חברה הטוב של נטלי בתיכון שהיה מאוהב בה ושוטר שחוקר את מקרה ההיעלמות של אדם בהווה.
בהווה, קווין ונטלי מקיימים מערכת יחסים מינית, אך נטלי רק מנצלת אותו כדי להשיג מידע אודות ההתאבדות של טראוויס.
נרצח בסוף העונה השנייה על ידי וולטר, בן זוגה של מיסטי.
ברהם טיילור (עונה 1) וברודי לוגאן רומנהייל (עונה 2) בתור האיש חסר העיניים.
דמות שרודפת את טאיסה ורדפה בעבר את סבתה שנפטרה.
ניקול מיינס (עונה 2) בתור ליסה.
חברה בכת של לוטי בשיקום מטראומה.
מתחברת לנטלי וכמעט נרצחת על ידי מיסטי, אך נטלי מצילה אותה ומתה במקומה.
אלייז'ה ווד (עונה 2) בתור וולטר טאטרסאל.
בלש אזרחי אשר עוזר למיסטי למצוא את נטלי.
מאוהב במיסטי ומסייע לה להרוג את קווין ולהעלים ראיות שקושרות אותה ואת חבריה למותו של אדם.
נוהה ג'ס איזמאן (עונה 2) בתור קריסטן "קריסטל".
במהלך ניקוי דלי השפכים, מיסטי חושפת בפניה שהיא שברה את משדר החירום של המטוס וקריסטן כועסת עליה ומכנה אותה "פסיכופתית".
שניות לאחר מכן, קריסטן נופלת למותה מצוק, אך בהמשך גופתה לא נמצאת.
פרנסואה ארנואד (עונה 2) בתור פול.
בן הזוג הסודי של עוזר המאמן בן וכותב ניו-יורקי.
ג'ון ריינולדס (עונה 2) בתור מאט סארקוסה/"ג'יי".
שוטר סמוי שמנסה לפתות את קאלי כדי לגלות ממנה על הקשר של משפחתה לרצחו של אדם.
בסוף העונה השנייה, וולטר מציב בפניו ברירה: להסגיר את הצהובות, שאונה ומשפחתה באשמת הרצח של אדם וקווין, או לשתוק ובמקום זאת להתקדם בתפקיד על חשבון קווין שמת.
לא ידוע באיזו אפשרות הוא בחר.
במאי 2018 הוכרז כי שואוטיים רכשה את הזכות להפיק את הסדרה, שעלתה לשידור לראשונה ב-14 בנובמבר 2021.
בדצמבר 2021 הסדרה חודשה לעונה שנייה, שעלתה לשידור ב-3 במרץ 2023.
בדצמבר 2022 הסדרה חודשה לעונה שלישית, שעלתה לשידור ב-14 בפברואר 2025. בעקבות שביתת השחקנים בשנת 2023, הפקת העונה השלישית התעכבה והוכרז שהיא תעלה לאוויר בשנת 2025. בנוסף, הוכרז שצוות התכנית עובד על פרק מיוחד שעלילתו מתרחשת בין העונה השנייה לשלישית, אך עדיין לא פורסם תאריך להפצתו.
במאי 2025 הסדרה חודשה לעונה רביעית על ידי שואוטיים.
בספטמבר 2024, פורסם כי הילרי סוונק מצטרפת בתפקיד אורח חוזר לעונה השלישית של הסדרה.
משוואת שרדינגר היא משוואה קוונטית המתארת את הדינמיקה בין חלקיקים לא יחסותיים.
טיעונים תאורטיים וגילויים ניסויים סיפקו מוטיבציה לגילוי וחקירת המשוואה וסיפקו טיעונים להצדקתה.
המוטיבציה הבסיסית מתחילה מפוטונים, שהם חלקיקים יחסותיים , עם דינמיקה המתוארת על ידי משוואות מקסוול.
מוטיבציה – גלים אלקטרומגנטיים קלאסיים
החלקיק הקוונטי של האור נקרא פוטון.
כפי שהתבהר על ידי פיזיקאים לאורך הדורות, לאור יש אופי גלי, אך גם טבע חלקיקי.
במילים אחרות, האור יכול להיראות כעשוי מפוטונים (חלקיקים) בניסויים מסוימים ולהתנהג כמו גלים (גל אלקטרומגנטי) בניסויים אחרים.
הדינמיקה של גלים אלקטרומגנטיים קלאסיים מתוארת במלואה על ידי משוואות מקסוול, המהוות את התיאור הקלאסי של האלקטרודינמיקה.
בהיעדר מקורות שדה (מטענים וזרמים), ניתן לפתח ממשוואות מקסוול משוואות גלים עבור השדה החשמלי והמגנטי.
אם כן, משוואות מקסוול מתארות, בין היתר, את התכונות דמויות הגל של האור.
כאשר אור "קלאסי" (קוהרנטי או תרמי) נופל על סרט צילום או חיישן CCD, מספר ה"פגיעות" או ה"נקודות על סרט הצילום" הממוצע, ליחידת שטח ויחידת זמן, פרופורציונלי בערך לריבוע גודל השדה האלקטרומגנטי של האור.
באופן אנלוגי ושקול, לשם מציאת צפיפות הפגיעות ניתן להגדיר "פונקציית גל" לחלקיק כך שצפיפות ההסתברות למדידה (לפגיעה) מתקבלת מריבוע הערך המוחלט של פונקציית הגל.
בניגוד לשדות אלקטרומגנטיים, פונקציות גל קוונטיות הן מרוכבות (לעיתים קרובות נעשה שימוש במספרים מרוכבים על מנת לייצג שדות אלקטרומגנטים מטעמי נוחות, אך למעשה השדות הם ממשיים.
לעומת זאת, פונקציות הגל הן מרוכבות באמת).
משוואות מקסוול היו ידועות כבר בסוף המאה התשע־עשרה, כך שמשוואות הדינמיקה הגלית של האור היו ידועות הרבה לפני גילוי הפוטון.
דבר זה אינו נכון לגבי חלקיקים אחרים, דוגמת האלקטרון.
אינטראקציית האור עם אטומים היא זו שהעלתה את ההשערה שגם לאלקטרונים יש אופי הן חלקיקי והן גלי.
המכניקה הניוטונית, המתארת עצמים מיקרוסקופיים כגופים קשיחים, לא הצליחה לתאר עצמים קטנים מאוד כמו אלקטרונים.
כדי להבין את חוקי הדינמיקה של עצמים בעלי מסה, כגון אלקטרונים, נעזרו בחשיבה אבדוקטיבית, כלומר בהסקה להסבר הטוב ביותר שבנמצא.
כך משוואת הגל האלקטרומגנטי, המשוואה שתיארה את הדינמיקה של האור, שימשה אב טיפוס לגילוי משוואת שרדינגר, המשוואה המתארת את הדינמיקה הדואלית של חלקיקים לא־יחסותיים בעלי מסה.
משוואת הגלים האלקטרומגנטיים מתארת את התפשטותם של גלים אלקטרומגנטיים בתווך או בריק.
הצורה ההומוגנית של המשוואה, כשהיא כתובה במונחים של השדה החשמלי או השדה המגנטי , מקבלת את הצורה:
כאשר c היא מהירות האור.
מהירות האור בריק מוחלט היא מטר לשנייה.
הקשר בין השדה המגנטי לשדה החשמלי מתואר באמצעות חוק פאראדיי (ביחידות cgs):
פתרון גל־מישורי למשוואת הגלים האלקטרומגנטיים
הפתרון הסינוסואידי המישורי לגלים אלקטרומגנטיים הנעים בכיוון החיובי של ציר z (ביחידות cgs וביחידות SI) הוא, עבור השדה החשמלי:
ועבור השדה המגנטי:כאשר k הוא מספר הגל, היא התדירות הזוויתית של הגל ו־ היא מהירות האור.
הכובעים מעל הווקטורים מציינים שהם וקטורי יחידה בכיוונים x, y ו־z בהתאמה.
בהקשר של גלים אלקטרומגנטיים קלאסיים, המוגדר כך:
הוא וקטור ג'ונס במישור ה־xy, כשהוא מוצג בסימון ברה־קט של פול דיראק, אשר משמש בדרך כלל בהקשר קוונטי.
הבחירה להשתמש כאן בסימון קוונטי מגיעה מציפייה לפרשנות אנלוגית של וקטור ג'ונס כווקטור מצב קוונטי בהמשך.
הזוויות ו־ הן הזווית שיוצר השדה החשמלי עם ציר ה־x, ושתי זוויות המופע (לעיתים נקראות בקיצור "מופעים" או "פאזות") ההתחלתיות של הגל, בהתאמה.
הגודל הוא וקטור המצב של הגל.
הוא מתאר את קיטוב הגל ואת הגורם המרחבי והגורם הזמני של הגל.
וקטור המצב של אלומת אור קוהרנטית ו"עמומה" (כלומר כזו שמספר הפוטונים הממוצע שלה ליחידת נפח קטן בהרבה מ־1) שקול בקירוב למצב הקוונטי של פוטון בודד.
אנרגיה, תנע ותנע זוויתי של גלים אלקטרומגנטיים
צפיפות אנרגיה של גלים אלקטרומגנטיים קלאסיים
האנרגיה ליחידת נפח בשדות אלקטרומגנטיים קלאסיים היא (ביחידות cgs):
עבור גל מישורי, לאחר המרה לסימון מרוכב (ומכאן חלוקה בפקטור 2), נקבל:
כאשר האנרגיה נמדדת על פני אורך גל שלם.
החלק היחסי של האנרגיה עבור כל רכיב
האנרגיה של רכיב ה־x של הגל המישורי (בהנחת קיטוב ליניארי) שווה
אפשר בקלות לקבל ביטוי דומה (עם סינוס במקום קוסינוס) עבור רכיב ה־y.
וסכום החלקים של שני הרכיבים מקיים:
צפיפות התנע של גלים אלקטרומגנטיים קלאסיים
צפיפות התנע ניתנת על ידי וקטור פוינטינג:
עבור גל מישורי סינוסואידי שנע בכיוון z, כיוון התנע גם הוא בכיוון החיובי של ציור ה־z וגודלו יחסי לצפיפות האנרגיה:
כשצפיפות התנע נמדדת בממוצע על פני אורך גל שלם.
צפיפות התנע הזוויתי של גלים אלקטרומגנטים קלאסיים
עבור גל מישורי סינוסואידי התנע הזוויתי הוא בכיוון z וניתן על ידי (כשעברנו לסימון מרוכב)
כאשר שוב, גם כאן, הצפיפות הממוצעת נמדדת על פני אורך גל שלם.
וכן מוגדרים וקטורי יחידה של קוטבים מעגליים, ימיני ושמאלי:
גל יכול לעבור התמרה, למשל, על ידי מעבר דרך גביש שבירה כפולה או דרך חריצים בסריג עקיפה.
אנו יכולים להגדיר את התמרת המצב מהמצב בזמן t למצב בזמן כ־
כדי לשמור על שימור האנרגיה של הגל שאנו דורשים:
כאשר , הצמוד של , הוא שחלוף המצמוד המורכב של המטריצה המייצגת.
משום כך (מהשוויון האמצעי) אופרטור שיוצר התמרה משמרת אנרגיה חייב לקיים:
כאשר הוא אופרטור הזהות והאופרטור נקרא אופרטור אוניטרי.
כלומר האוניטריות הכרחית בכדי להבטיח שימור אנרגיה בהתמרות מצב.
אם גודל אינפיטיסימלי ממשי , אז ההמרה האוניטרית קרובה מאוד למטריצת הזהות (המצב הסופי קרוב מאוד למצב ההתחלתי) וניתן לכתוב אותה כך:
ואת ההתמרה הצמודה על ידי:
הגורם מוסף מטעמי נוחות (שכן יכולנו לבלוע אותו לתוך H).
תחת מוסכמה זו, אפשר להראות כי שימור אנרגיה מחייב את H להיות אופרטור הרמיטי וכי H קשור לאנרגיה של חלקיק.
מאחר ש־ אינפיניטסימלי, ניתן להזניח את בייחס , כלומר להשמיט את האיבר האחרון.
ויתר על כן, אם H שווה לצמוד שלו:
נקבל "זהות" (), ומכאן נובע:
כך שהאנרגיה אכן נשמרת (עבור העתקה אינפיניטסימלית בזמן ).
אופרטורים השווים לצמוד שלהם נקראים הרמיטיים.
ההעתקה האינפיניטסימלית של מצב קיטוב היא:
לפיכך, שימור אנרגיה מחייב התמרה אינפיניטסימלית של מצב קיטוב המתרחשות באמצעות הפעלת אופרטור הרמיטי.
בעוד שגזרנו זאת בצורה קלאסית, הרעיון של אופרטור הרמיטי שיוצר התמרה אינפיניטסימלית משמרת אנרגיה מהווה בסיס חשוב למכניקת הקוונטים.
הגזירה של משוואת שרדינגר נובעת ישירות ממושג זה.
הדיון והפיתוח עד כה היה קלאסי לחלוטין.
עם זאת, הפיתוח המכני־קוונטי עבור חלקיקים אנלוגי ועוקב אחר הפיתוח ממשוואות מקסוול עבור האלקטרודינמיקה.
זוהי עדות חזקה לכלליות של משוואות מקסוול, שניתן להפוך את פיתוח מהן לקוונטי כמעט רק בעזרת שינויי פרשנות לגדלים הקלאסי.
תחילה, האנלוגיה ל"ווקטורי המצב" הקלאסיים , בתיאור הקלאסי, הם וקטורי מצב קוונטיים בתיאור הפוטונים.
בסעיפים הבאים נראה את ההנלוגיות עבור גדלים אחרים.
אנרגיה, תנע ותנע זוויתי של פוטונים
הפרשנות המחודשת הזו, מימיה המוקדמים של התורה הקוונטית, התבססה על הניסויים של מקס פלאנק ועל הפרשנות של אלברט איינשטיין לאותם הניסויים, על־פיה קרינה אלקטרומגנטית מורכבת ממנות אנרגיה ("קוונטות") בגודל ידוע (שלא מתפצלות, נוצרות או נעלמות חוץ מכשהן נפלטות או נבלעות בחומר), המכונות פוטונים.
האנרגיה של כל מנה מתכוּנתית לתדירות הזוויתית של הגל לפי הייחסכאשר הוא גודל שנקבע בניסוי ומכונה קבוע פלאנק המצומצם.
כלומר, האנרגיה העצורה בשדה האלקטרומגנטי של פוטונים בקופסה בעלת נפח (בהזנחת אנרגיית האפס) היאוצפיפות האנרגיה שווהניתן לקשר את האנרגיה של פוטון לשדות קלאסיים באמצעות עקרון ההתאמה הקובע, כי עבור מספר רב של פוטונים, החישוב הקוונטי והקלאסי חייבים להתכנס לערך זהה.
לפיכך, עבור גדול מאוד, צפיפות האנרגיה הקוונטית חייבת להיות זהה לצפיפות האנרגיה הקלאסיתאז במצב קוהרנטי המספר הממוצע של פוטונים בתיבה הוא
עקרון ההתאמה קובע גם את התנע והתנע הזוויתי של הפוטון.
צפיפות התנע היא מה שמרמז שהתנע של פוטון יחיד הוא(או באופן שקול: ).
באופן דומה, עבור התנע הזוויתימה שמרמז שהתנע הזוויתי של פוטון יחיד שווההפרשנות הקוונטית של ביטוי זה היא שלפוטון יש הסתברות של להיות בעל תנע זוויתי השווה והסתברות של להיות בעל תנע זוויתי .
כך שאנו יכולים לחשוב על התנע הזוויתי של הפוטון, כמו גם על האנרגיה, כמקוונטט.
ועובדה זו אכן אומתה בניסוי – אכן נצפו רק פוטונים בעלי תנע זוויתית של .
הספין של הפוטון מוגדר כמקדם של בחישוב התנע הזוויתי.
לפוטון יש ספין שערכו 1 אם הוא נמצא במצב וספין שערכו אם הוא נמצא במצב .
אופרטור הספין מוגדר כמכפלה החיצוניתהווקטורים העצמיים של אופרטור הספין הם ו־ עם ערכים עצמיים ו־, בהתאמה.
כמו כן, התוחלת של מדידת ספין של פוטון שווההאופרטור S קשור לתנע הזוויתי, שהוא גודל הניתן למדידה.
הערכים העצמיים של האופרטור הם הערכים שייתכן כי יתקבלו בדידה על ידי ניסוי.
קביעה זו נכונה עבור מומנטום זוויתי, אבל גם באופן כללי, עבור כל גודל נצפה (כלומר גודל פיזיקלי שניתן למדוד).
ישנן שתי דרכים בהן ניתן להביע בפרשנות הסתברותית את התנהגות הפוטונים; ניתן להשתמש בהסתברות ככלי לחשב את המספר המסתבר של פוטונים במצב מסוים, או לחלופין ניתן להשתמש בהסתברות ככלי לחישוב הסבירות של פוטון בודד להיות במצב מסוים.
ההסבר הראשון נראה כמפר את שימור האנרגיה.
דיראק מסביר זאת בהקשר של ניסוי שני הסדקים:
הסבר זה מיושן במובן מסוים, או אפילו ארכאי.
יהיה נכון יותר לומר כי הפירוש ההסתברותי הראשון (מספר הפוטונים המסתבר שיאכלסו מצב) חל על אור תרמי או על אור קוהרנטי (ראה אופטיקה קוונטית), והפירוש השני אפשרי למצב פוק של פוטון בודד.
אך לעצם עניינו, ההקבלה למשוואת שדינגר (שכאמור נוגעת לחלקיקים מסיביים לא ייחסותיים), הפרשנות השנייה היא אנלוגיה מתבקשת.
ההסתברות של פוטון להיות במצב קיטוב מסוים תלויה בשדות כפי שחושבו על ידי משוואות מקסוול הקלאסיות: פונקציית המצב של הפוטון מתכונתית לשדה, צפיפות ההסתברות היא ריבועית ערך השדות (וכתוצאה מכך היא גם ריבוע הערך המוחלט של המצב הקוונטי של הפוטון).
על כן, אפשר לומר באנלוגיה, שבמכניקת הקוונטים פונקציית המצב או משרעת ההסתברות של חלקיק בודד מכילות את מידע ההסתברות הבסיסי.
באופן כללי, הכללים להרכבת משרעות הסתברות נראים מאוד כמו הכללים הקלאסיים להרכבת הסתברויות: (מתוך "Baym" לקריאה נוספת)
בשנת 1923 התייחס לואי דה־ברויי לשאלה האם כל החלקיקים הם בעלי אופי שָׁנוּי – גם בעלי תכונות גליות וגם בעלי תכונות חלקיקיות – בדומה לפוטון.
פוטונים שונים מחלקיקים רבים אחרים בכך שהם חסרי מסה ונעים במהירות האור.
בפרט, שאל דה־ברויי, האם חלקיק שיש לו אופי גלי־חלקיקי שכזה עולה בקנה אחד עם שתי התרומות הגדולות של איינשטיין משנת 1905, תורת היחסות הפרטית והקוונטיזציה של אנרגיה ותנע ובאופן עקבי.
האופי הגל־חלקיק של אלקטרונים נצפה בניסוי כבר בשנת 1927, שנתיים לאחר גילוי משוואת שרדינגר ובניסויים רבים מאוד מאז.
דה־ברויי הניח שלכל חלקיק יש ביטוי גם כחלקיק וגם כגל, כך שהתדירות הזוויתית, , ומספר גל, , "של הגל" קשורים לאנרגיה E ולתנע p "של החלקיק", על ידי:בכך השאלת העקביות הכללית הצטמצמה לשאלה: האם כל צופה שהוא, בכל מערכת ייחוס אינרציאלית, יסכים על פאזת הגל.
אם כן, אז תיאור הקוונטי דמוי גל של חלקיקים עשוי להתאים לתורת היחסות הפרטית.
תחילה נסתכל על מערכת המנוחה של החלקיק.
במערכת זו, הקשר בין התדירות הזוויתית והאנרגיה תיתן על ידיוהקשר בין מספר הגל לתנע על ידיכאשר m היא מסת (המנוחה) החלקיק.
זה מתאר גל בעל אורך גל ומהירות מופע אינסופייםהגל עשוי להיכתב כמתכונתי לפונקציה הזמניתמצד שני, זהו גם פתרון מתנד הרמוני פשוט, עליו ניתן לחשוב כמעין "שעון" במסגרת המנוחה של החלקיק.
אפשר בקלות לדמיין שעון ה"מתקתק" באותו תדר שבו הגל מתנודד, למשל בכל פעם שהרכיב הזמני לעיל שווה ל־1. התדירות המשותפת מאפשרת לנו גם לסנכרן את מופעי הגל והשעון.
כלומר לתזמן אותם כך שזמן ה־0, זמן ההתחלה, של השעון והגל, שווים.
הוצג כי מופע הגל במערכת הצופה זהה למופע הגל במערכת החלקיק, על כן גם השעונים בשתי המערכות זהים.
ישנה, אם כך, עקביות של שתי נקודות המבט – הגלית והחלקיקית – בתורת היחסות הפרטית.
במערכת הצופה הנע במהירות יחסית v בייחס לחלקיק, "שעון החלקיק" צפוי לתקתק בתדירותכאשרהוא גורם לורנץ המתאר את התארכות הזמן של שעון החלקיק כפי שהיא נצפת על ידי הצופה.
המופע של שעון הצופה הואכש־ הוא זמן שנמדד במערכת החלקיק.
כלומר שני השעונים, שעון הצופה ושעון החלקיק, "מסכימים" על המופע.
במערכת הצופה התדירות ומספר הגל של הגל נתונים על ידיוכןעם מהירות מופעהמופע של הגל במערכת הצופה הואהמופע של הגל במערכת הצופה זהה למופע במערכת החלקיק, באותו אופן שמופעי השעונים בערכת החלקיק ובמערכת הצופה זהים.
נקודת המבט הגלים של חלקיקים תואמת אפוא את תורת היחסות הפרטית.
למעשה, אנו יודעים כעת שניתן לכתוב את היחסים הללו בצורה תמציתית באמצעות הסימון ה־4־וקטורי, כמקובל ביחסות פרטית.
היחסים בין ה־4־וקטורים הם כדלקמן:
המופע של הגל הוא השמורה (אינווריאנט) הייחסותי:
חוסר ההתאמה של התצפית עם פיזיקה קלאסית
השערת דה־ברויי עזרה לפתור בעיות בולטות בפיזיקה האטומית.
הפיזיקה הקלאסית לא הצליחה להסביר את ההתנהגות הנצפית של אלקטרונים באטומים.
ובפרט, אלקטרונים מואצים פולטים קרינה אלקטרומגנטית לפי נוסחת לרמור (באנגלית).
לכן אלקטרונים המקיפים את הגרעין צריכים לאבד אנרגיה לקרינה ולקרוס לתוך הגרעין.
תופעה זו לא נצפית, שכן האטומים יציבים בטווחי זמן ארוכים בסדרי גודל ממה שחוזה נוסחת לרמור הקלאסית.
בנוסף לכך, נודע כי אטומים מעוררים פולטים קרינה בתדרים בדידים.
איינשטיין השתמש בעובדה זו כדי לפרש את מנות אור עם אנרגיה בדידה, למעשה, כחלקיקים "אמיתיים".
אולם אם החלקיקים ה"אמיתיים" הללו נפלטים מאטומים במנות אנרגיה בדידות, חייבים החלקיקים הפולטים אותם, קרי האלקטרונים, לשנות את האנרגיה שלהם במנות אנרגיה בדידות גם הם?
אין שום תופעה מוכרת במכניקה הניוטונית שמסביר התנהגות שכזו.
השערת דה־ברויי עזרה להסביר את התופעות הללו בכך שהגבילה את המצבים ה"מותרים" עבור כל אלקטרון הסובב באטום, רק לאותם המצבים המאפשרים גלים עומדים הקשורים לאותו האלקטרון.
סדרת בלמר מציגה את התדרים של אור היכולים להיפלט מאטום מימן מעורר:
כאשר R ידוע בתור קבוע רידברג ושווה ל־13.6 אלקטרון־וולט.
הנחות היסוד של מודל בוהר
מודל בוהר, שהוצג ב־1913, היה ניסיון לספק בסיס תאורטי לסדרת בלמר.
האלקטרונים הסובבים את הגרעין באטום קיימים במסלולים מעגליים בעלי אנרגיות מקוונטטות בדידות.
כלומר, לא כל מסלול אפשרי אלא רק מסלולים מסוימים (הנקראים גם אורביטלים).
חוקי המכניקה הקלאסית אינם חלים כאשר אלקטרונים עושים קפיצה ממסלול מותר אחד לאחר.
כאשר אלקטרון מבצע קפיצה ממסלול אחד למשנהו, הפרש האנרגיה נפלט (או מסופק) על ידי קוונטה אחת של אור (הנקראת פוטון) עם אנרגיה השווה להפרש האנרגיה בין שני האורביטלים.
המסלולים המותרים הם אלו עם ערכים (בדידים) של תנע זוויתי מסלולי, L, לפי המשוואה: כאשר נקרא המספר הקוונטי העיקרי.
התנאי לתנועה במסלול מעגלי הוא שהכוח הצנטריפוגלי מאזן את כוח המשיכה של האלקטרון לגרעין:
כש־m היא מסת האלקטרון, v היא מהירות האלקטרון, r הוא רדיוס המסלול והקבוע באגף ימין
כש־e הוא המטען האלקטרון (או הפרוטון) בערך מוחלט.
והאנרגיה של האלקטרון הסובב היא
מההנחה על התנע הזוויתי של מודל בוהר נובע כי
ושבשילוב עם הביטוי להכוח הצנטריפוגלי, רדיוס המסלול ניתן על ידי
וקיבלנו שההבדל בין שתי רמות האנרגיה משחזר את סדרת בלמר.
תרומתו של דה־ברויי למודל בוהר
הנחות המודל של בוהר משחזרות את התוצאות שצופה סדרת בלמר.
אולם הנחות הבוהר עצמן אינן מבוססות על שום תיאוריה כללית יותר.
מדוע, למשל, המסלולים המותרים צריכים להיות תלויים בתנע הזוויתי?
השערת דה־ברויי מספקת תובנה מסוימת.
אם נניח שלאלקטרון יש תנע הנתון על ידי
לפי ההנחה של השערת דה ברויי, אז התנע הזוויתי ניתן על ידי
כאשר הוא אורך־הגל של גל האלקטרון.
אם באטום מותרים רק גלי־אלקטרון־עומדים, אז רק מסלולים שהיקפם שווה לכפולה שלמה של אורך־הגל מותרים:
מכך נובע שלמסלולים מותרים יש תנע זוויתי
שזו ההנחה הרביעית של בוהר.
ההנחות הראשונה והשנייה נובעות מכך גם הן.
וההנחה השלישית נובעת משימור אנרגיה, שדה־ברויי הראה שתואמת את פרשנות הגלית של חלקיקים.
הבעיה עם יישום של השערת דה־ברויי על אטום בוהר היא שכפינו פתרון של גל מישורי, אשר בר־תוקף בחלל הריק, למצב שבו יש פוטנציאל משיכה חזק.
עדיין לא גילינו את המשוואה הדינמית הכללית לגלי אלקטרונים ולהתפתחותם בהשפעת כוחות.
משוואת שרדינגר היא ההכללה היישירה להשערת דה־ברויי והדינמיקה של הפוטון.
האנלוגיה עם הדינמיקה של הפוטון
הדינמיקה של פוטון נתונה על ידי
כאשר H הוא אופרטור הרמיטי שנקבע על ידי משוואות מקסוול.
ההרמיטיות של האופרטור מבטיחה כי האנרגיה נשמרת.
ארווין שרדינגר הניח שהדינמיקה של חלקיקים מסיביים פועלת באותה הצורה כמו דינמיקת הפוטונים שומרת האנרגיה.
כאשר הוא וקטור־המצב של החלקיק ו־H הוא כעת אופרטור הרמיטי לא ידוע שיש לקבוע.
במקום מצבי קיטוב, כפי שהיה לנו במקרה הפוטון, שרדינגר הניח שווקטור המצב של חלקיקים תלוי במיקום החלקיק.
אם נניח כי חלקיק חי במרחב חד־ממדי, אז הוא חילק את הציר של המרחב למספר אינסופי של מקטעים קטנים באורך והִקְצָה רכיב של וקטור־המצב לכל מקטע
הציון התחתי j מזהה את המקטע.
ניתן לכתוב את משוואת המעבר בצורת מטריצה כך
שרדינגר הניח שבמהלך מקטע זמן איפיניטיסמלי אחד, dt, ההסתברות יכולה "לזלוג" רק למקטעים אינפיטיסמליים סמוכים במרחב.
במילים אחרות, כל הרכיבים של H הם אפס למעט מעברים בין מקטעים שכנים:
יתרה מכך, בהנחה שהמרחב אחיד, במובן זה שכל המעברים לימין שווים
וכן כל המעברים לשמאל גם הם שווים
האיבר הראשון באגף ימין מייצג את התנועה של משרעת ההסתברות לתוך מקטע j מהמקטע שמימינו.
האיבר השני מייצג זליגה של הסתברות ממקטע j ימינה.
האיבר השלישי מייצג מעבר של הסתברות לתוך מקטע j משמאל.
והאיבר הרביעי מייצג מעבר ממקטע j לשמאל.
האיבר האחרון מייצג כל שינוי מופע במשרעת ההסתברות במקטע j עם עצמו.
אם נפתח את משרעת ההסתברות לסדר שני של מקטעים בגודל , ונניח שהמרחב הוא איזוטרופי, כלומר , משוואת המעבר מצטמצמת ל־
משוואת המעבר חייבת להיות עקבית עם השערת דה־ברויי.
במרחב הריק משרעת ההסתברות של גל דה־ברויי מתכונתית ל־
פתרון דה־ברויי עבור מרחב ריק הוא פתרון למשוואת המעבר אם דורשים
ניתן לזהות את איבר הנגזרת לפי זמן במשוואת המעבר עם האנרגיה של גל דה־ברויי.
וכן, ניתן לזהות את האיבר הנגזרת המרחבית עם האנרגיה הקינטית.
זה מצביע על כך איבר המכיל את מתכונתי לאנרגיה הפוטנציאלית.
כאשר U היא האנרגיה הפוטנציאלית הקלאסית, ומתקיים
בתלת מימד, בעזרת פיתוח דומה, הופכת משוואת שרדינגר ל:
הפתרון לאטום המימן מתאר גלים עומדים של אנרגיה שניתנים בדיוק על ידי סדרת בלמר.
זה היה אימות ואישוש חזק של משוואת שרדינגר ושל ההתנהגות הגלית של החומר.
הצהרת באדוליו הייתה נאום רדיו שנשא ראש ממשלת איטליה פייטרו באדוליו בערב ה-8 בספטמבר 1943, ובו הודיע על הסכם שביתת הנשק שנעשה בין איטליה לבעלות הברית.
בעקבותיו נשא גם מפקד בעלות הברית בים התיכון הגנרל אייזנהאואר נאום רדיו, שבו הודיע על שביתת הנשק.
הצהרתו של באדוליו זרעה בלבול באיטליה.
תרמה לכך גם העובדה שראש הממשלה באדוליו, המלך ויטוריו אמנואלה השלישי ויורש העצר אומברטו וחברי הפיקוד הצבאי העליון עזבו כולם את רומא ועשו את דרכם לדרום המדינה.
הכוחות האיטלקיים ברוב הזירות הפסיקו את פעולתם.
יותר ממחצית חיילי איטליה הניחו את נשקם וחזרו לבתיהם.
הפיקוד העליון הגרמני יירט תחילה את נאומו של הגנרל אייזנהאואר, ובעקבות זאת הוציאו לפועל את התוכנית להשתלטות על שטחי איטליה ופירוק חייליה מנשקם.
בין היתר הטביעו הגרמנים ב-9 בספטמבר את אוניית המערכה האיטלקית רומא, כדי למנוע ממנה להפליג למלטה כפי שנצטוותה לפי תנאי הסכם שביתת הנשק.
בשבועות שלאחר ההכרזה נתפסו יותר מ-600 אלף חיילים איטלקיים על ידי הכוחות הגרמנים והושמו במעצר פנימי (internati militari italiani).
חלק מהכוחות האיטלקיים נותרו נאמנים למלך, כלומר לבאדוליו וממשלתו, וחלק מחייליהם עשה זאת באופן אישי או בהצטרפות לארגונים שונים שהביעו את נאמנותם למלך.
בעקבות זאת התחולל בין היתר הטבח הגרמני בחיילי הדיוויזיה האיטלקית ה-33 באי קפלוניה.
יחידות אחרות, במיוחד בצפון איטליה, החליטו להישאר נאמנות למשטר הפסישטי האיטלקי ולגרמנים.
למרות שביתת הנשק נמנעו בעלות הברית משחרור המוני של חיילים איטלקים שנפלו בשבי והיו נאמנים למלך, כדי לסכל את האפשרות שחלקם יצטרפו את הכוחות האיטלקיים הפשיסטים בצפונה של איטליה.
הצהרה המשותפת של בעלות הברית ובשמה הרשמי הצהרה משותפת של חברות האומות המאוחדות הייתה ההצהרה הרשמית הראשונה לעולם על השואה, אשר פורסמה ב-17 בדצמבר 1942 על ידי ממשלות ארצות הברית ובריטניה בשם בעלות הברית.
בהצהרה מתוארים אירועי השואה המתמשכים באירופה הכבושה בידי הנאצים.
ההצהרה הוקראה בפני בית הנבחרים הבריטי בנאום שנשא שר החוץ אנתוני אידן, פורסמה בעמוד הראשון של הניו יורק טיימס, בעיתונים רבים אחרים ושודרה בתחנות רדיו בבריטניה ובארצות הברית.
ההצהרה נכתבה בתגובה להודעה בת 16 עמודים שהוגשה לממשלות בעלות הברית ב-10 בדצמבר על ידי שר החוץ של ממשלת פולין הגולה, הרוזן אדוארד ראצ'ינסקי ואשר כותרתה היתה: "ההשמדה ההמונית של יהודים בפולין תחת כיבוש גרמני" ולצידה מזכר רצ'ינסקי.
לאחר מתן ההצהרה עמדו נציגי חברות בעלות הברית בדממה, כבוד השמור בדרך כלל למותו של מונרך.
חשיבותה של ההצהרה היא בכך שלראשונה הודיעו בנות הברית במפורש על ידיעתן בדבר פעולות גרמניה הנאצית אשר מטרתן השמדה המונית של יהודי אירופה וכן על כוונתן להעמיד לדין בתום המלחמה את האחראים לביצוע פשעים אלה.
כוונות הצהרה זו, לצד הצהרת מוסקבה, היוו את הבסיס למשפטי הפושעים הנאצים בנירנברג ובמזרח אירופה ומנעו מראשי המשטר הנאצי את האפשרות להכחיש את ידיעתם בדבר התרחשות השואה.
ביישוב היהודי בארץ ישראל ההצהרה זכתה לתהודה רמה.
למחרת פרסומה, ביום 18 בדצמבר 1942, בישרו על ההצהרה הכותרות הראשיות בעיתונים העבריים הנפוצים.
כל העיתונים הדגישו את המקום שתפסה ההצהרה בכלי התקשורת בעולם, אולם היו שפקפקו בתועלתה של ההצהרה להצלת יהודי אירופה.
עיתון הארץ כתב בכותרתו הראשית: "נזדעזע מצפונו של העולם לנוכח הטבח ביהודי אירופה" ובכותרת המשנה נכתב: "ראדיו מוסקבה שידר הכרזה משותפת של בריטניה הגדולה, ארצות הברית ורוסיה, ושאר האומות המאוחדות, נגד הממשלה הנאצית 'המגשימה בהחלטיות את כוונתו של היטלר, להכרית את כל האומה היהודית באירופה'.
הכרזת האתראה שודרה בכל הלשונות".
בגוף הידיעה דווח כי ההצהרה שודרה בתחנות רדיו רבות בבריטניה, ארצות הברית וברית המועצות בשבעים שפות.
אולם מאמר המערכת של העיתון, תחת כותרת המשנה "והעזרה?", הביע ספק ביעילות ההצהרה להצלת יהדות אירופה:
העיתון דבר בישר בכותרתו הראשית: "כל מדינות הברית מצהירות: כל האחראים על השמדת היהודים יבואו על ענשם".
עיתון הצופה כתב: "הצהרת האומות המאוחדות נגד הרג יהודי אירופה נקראה אתמול בפארלאמנט הבריטי: האחראים לפשע לא ימלטו מעונש ויתאמצו בכל האמצעים המעשיים להגשים את המטרה הזאת".
במאמר מערכת כתב הרב מאיר ברלין:
הצדעת זאב הוא סמל יד המשמש לסמל הפאן-טורקיזם והלאומיות הטורקית.
לעיתים קרובות זה נושא למחלוקת.
תנועת הזאב האפור שימשה את הגקטורקים הקדומים כסימן לניצחון, והופיעה במוטיבים ופסלים עוד מהמאה ה-6. השימוש הפוליטי במחווה הפך לפופולרי בשנות ה-90 של המאה ה-20 על ידי אלפארסלן טירקש, מייסד מפלגת התנועה הלאומית (MHP) הימנית קיצונית, ולאחר מכן הפכה הסמל להיות מזוהה עם לאומנות קיצונית ונאו-פשיזם.
למרות שהתנועה מזוהה בעיקר עם MHP והזאבים האפורים, היא בשימוש גם על ידי פלגים פוליטיים אחרים.
קליצ'דרולו השתמש שוב בתנועה לפני הבחירות לנשיאות טורקיה בשנת 2023, כאשר היה מועמד האופוזיציה הראשי מול ארדואן.
מרל אקשנר חברת ה-MHP לשעבר ומנהיגת מפלגת הטוב (İyi Parti) הנוכחית, גם היא משתמשת בתנועה לעיתים קרובות באירועים רבים.
בשנת 2024, מפלגת הטוב החלה להכין הצעת חוק להכיר רשמית בהצדעה לזאב כ"סמל הלאומי של הטורקים".
רג'פ טאיפ ארדואן עורר מחלוקת בשנת 2018 כאשר ביצע בקצרה את תנועת הזאב האפור בעצרת במרסין לפני שהחליף אותה לסימן רביע (Rabia) בעל ארבע האצבעות.
רבים ראו בכך ניסיון מכוון לזכות בקולות הלאומנים הטורקים.
פוליטיקאים נוספים ממפלגת הצדק והפיתוח שהשתמשו בתנועה הם שר החוץ מבלוט צ'בושולו וראש הממשלה לשעבר בינאלי ילדרים, שטען מאוחר יותר כי הוא ממוצא כורדי מה שסתר את מחוות הזאב.
בשנת 2023 כאשר חקרו את תנועת הזאבים האפורים בגרמניה, המשרד הפדרלי להגנת החוקה הגיע למסקנה כי אף שתנועת הזאב היא אחד הסמלים המפורסמים ביותר של הארגון, לא כל המשתמשים בה עשויים להיות קשורים במיוחד לזירה הימנית הקיצונית הטורקית.
ב-2 ביולי 2024, לאחר המשחק מול אוסטריה ביורו 2024 בגרמניה, הציג כדורגלן ההתאחדות הטורקית מריך דמיראל את ההצדעה, שאינה אסורה במדינה המארחת של המשחק.
במסיבת העיתונאים הוא הצהיר כי מדובר בביטוי של גאווה טורקית והוא מתכוון לעשות זאת שוב כשתהיה ההזדמנות.
בנוסף לביקורת מצד פוליטיקאים ועיתונאים, אופ"א פתחה בחקירה בגין התנהגות בלתי הולמת לכאורה.
ב-3 וב-4 ביולי 2024, גרמניה וטורקיה זימנו בהתאמה את שגריר האומה השנייה כדי לדון בתקרית.
ארדואן מתח ביקורת על החלטה זו והשווה את סמליות הזאב לנשר גרמני ותרנגול צרפתי.
ב-2 ביולי 2024, לאחר המשחק נגד אוסטריה ביורו 2024 בגרמניה שחקן הכדורגל הטורקי מריך דמיראל הציג את הצדעת הזאב, שאינו אסור במדינת המארחת של המשחק.
במסיבת העיתונאים הוא הצהיר כי מדובר בביטוי לגאווה טורקית וכי הוא מתכוון לעשות זאת שוב כאשר תינתן ההזדמנות.
בנוסף לביקורת מצד פוליטיקאים ועיתונאים, אופ"א פתחה בחקירה על התנהגות בלתי הולמת לכאורה.
ב-3 וב-4 ביולי 2024, גרמניה וטורקיה בהתאמה זימנו את שגריר המדינה השנייה כדי לדון באירוע.
ארדואן מתח ביקורת על ההחלטה הזו והשווה את סמליות הזאב לנשר הגרמני והתרנגול הצרפתי.
המחווה מבוקרת לעיתים קרובות על ידי אסלאמיסטים שרואים בלאומיות דבר שאינו תואם את עקרונות האסלאם.
היא זכתה גם לביקורת מצד איברהים קורקמז, פוליטיקאי ממפלגת הצדק והפיתוח (AKP), שתיאר את הסמל כ"נוגד את רוח האסלאם" משום שגם נוצרים גגאוזים משתמשים בו.
בסרטון התעמולה של המדינה האסלאמית "טורקיה ואש הגזענות", מיליטנט התייחס להצדעה לזאב ולכל צורה של סמליות זאבים בקרב הטורקים כ"עבודת אלילים".
אוסטריה אסרה את המחווה ב-2019. פוליטיקאים גרמנים רבים הן מהימין והן מהשמאל הציעו לאסור את הצדעה לזאב.
בגרמניה ישנו שימוש בסימן במערכת החינוך (המציין לתלמידים להיות שקטים) התקבל דווח ב-2011 כי ישנה ירידה בשל היותו אותה מחווה כמו הצדעת זאב.
הדבר נכון גם לגבי החוקיות האוסטרית.
הצד השני הוא סרט דרמה ישראלי משנת 1972, בהפקה ובימוי של ברוך דינר, שגם כתב את התסריט.
הסרט דובר אנגלית ברובו ויועד להפצה בין-לאומית.
הסרט היה סרטו העלילתי השני של ברוך דינר כבמאי, שסרטו הראשון, "הם היו עשרה" (1960), נחשב לאחד הסרטים החשובים בתולדות הקולנוע הישראלי.
"הצד השני" היה שונה במידה ניכרת, הוא סרט אוונגרד שכולל עירום נשי רב יותר מכפי שנראה עד אז בקולנוע הישראלי.
הסרט קיבל ביקורות שליליות ולא הצליח מסחרית.
הסרט ייצג את ישראל בפסטיבל הסרטים של ונציה; ופתח את פסטיבל הסרטים בצפת.
במאי פרסומות (אורי לוי) הפוגש בנערה אמריקנית (סאני לי ג'ונס), היפית, וצלמת חובבת המבקשת ללמוד צילום קולנוע, לאחר שהעוזר הקבוע שלו (גדי יגיל) נקרא למילואים, נאות הבמאי להעסיק את הנערה, ובין השניים מתרקמת מערכת יחסים סוערת.
אורי לוי - אסי דורון
שרי רן סמית - סאני לי ג'ונס
במשפט, הצהרה היא קביעה מוסמכת של עובדה.
הצהרות מקבלות צורות שונות במערכות משפט שונות.
במשפט הקאנוני של הכנסייה הקתולית, הכרזה על בטלות (הנקראת במפורש "פסק דין על בטלות", Decree of Nullity, ומכונה לעיתים קרובות "ביטול", annulment) היא פסק דין מוסמך מבית דין כנסייתי.
בית הדין קובע שנישואים נערכו באופן בלתי תקף, מאחר שביום החלפת הנדרים היה חסר לפחות יסוד חיוני אחד לנישואים תקפים.
הכרזה זו אינה מבטלת קשר נישואים תקף; היא קביעה עובדתית בלבד, שכזו שקשר כזה מעולם לא התקיים.
במשפט המקובל, הצהרה מתייחסת בדרך כלל לפסק דין של בית משפט או לפסק בוררות של בית דין לבוררות; זהו פסק דין מחייב בדבר זכויותיהם או יחסיהם המשפטיים האחרים של הצדדים, שאינו קובע או מורה על אכיפה.
כאשר בית משפט נותן את ההצהרה, היא מכונה בדרך כלל פסק דין הצהרתי.
לעיתים רחוקות יותר, פסק בוררות המהווה סעד הצהרתי מכונה פסק בוררות הצהרתי.
סעד הצהרתי נפוץ בגלל בקשות להכרזות על לגיטימציה, בהליכים משפטיים משפחתיים ובענייני ירושות; ובמסגרת פוליסות ביטוח, לצורך קביעה אם סיכון מסוים מכוסה בפוליסה מסוימת.
חוק פרלמנט, או חוק אחר, הוא מצהיר אם הוא מכוון להצהיר באופן סמכותי מהו המצב הקיים.
לעומת זאת, רוב החוקים הם חוקים חיוביים, שמטרתם להורות על מצב עניינים עתידי.
במונחים לשוניים, חקיקה מצהירה היא מצביעה, ואילו חוק חיובי הוא מבצע.
שני חוקים של פרלמנט בריטניה הגדולה, שאישרו את זכותו לחוקק עבור סמכויות שיפוט אחרות, נקראים בדרך כלל "חוק ההצהרה": האחד משנת 1719, הנוגע לממלכת אירלנד, והאחר משנת 1766, הנוגע לשלוש עשרה המושבות.
"הסעיפים המצהירים" של הכנסייה של סקוטלנד נועדו אף הם להגדיר מעמד שכבר התקיים.
הצהרת בבל פורסמה על ידי מושל איווה, ויליאם ל.
הרדינג, ב-23 במאי 1918. הרדינג אימץ רגשות אנטי-גרמניים בעקבות מלחמת העולם הראשונה בצורה יותר עמוקה מאשר מושלים מכל מדינה אחרת.
על פי ההכרזה, "אנגלית לבדה תהיה השפה החוקית בבתי ספר ציבוריים או פרטיים, בשיחה פומבית, ברכבות, בטלפון, בכל הישיבות ובכל הטקסים הדתיים."
ההכרזה בוטלה ב-4 בדצמבר 1918.
הצדק והנקמה האלוהית רודפים אחר הפשע הוא ציור שמן על בד מאת פייר־פול פרודון, שהושלם בשנת 1808. היצירה נוצרה בעקבות הזמנה משנת 1804 מאת ניקולא פירושו, פרפקט מחוז הסן, ונועדה לקשט את אולם בית הדין הפלילי בארמון המשפט בפריז.
הציור שמור כיום באוסף מוזיאון הלובר.
הסצנה מתרחשת בלילה, בנוף סלעי ופראי, ומציגה מרדף אלגורי אחר דמות הפשע.
הפושע מתואר כשהוא אוחז בסכין לאחר שביצע רצח, בעוד הקורבן, צעיר, שרוע מת על הקרקע.
מעליהם, באוויר, מופיעות שתי דמויות נשיות אלגוריות: תמיס, המייצגת את הצדק, ונמסיס, המגלמת את הנקמה האלוהית.
נמסיס נראית כשהיא נושאת לפיד, ואילו הצדק מתואר בדמות חמורה ונוקשה, אוחזת בחרב ובמאזני משפט מקופלים, כסמל לכך שהדין כבר נגזר.
הציור מתואר כמרדף עונשי בנוף סלעי, מעין ציד אדם, כאשר שמים קרועים בעננים שחורים נפתחים לאור ירח בהיר.
לתאורה תפקיד מרכזי: אור הירח מואזן באור הלפיד של דמות הנקמה האלוהית, המובילה את הצדק החמור לעבר הפושע.
שילוב מקורות האור מדגיש את הדרמה ואת תחושת הגורל הבלתי נמנע.
המרדף האלגורי נתפס כהתגלמות חזותית רבת עוצמה של רעיונות מופשטים, עד כדי כך שהמושגים עצמם נדמים כמתגשמים בדמויות ובפעולה.
סצנת הרצח הלילי פורשה לעיתים כהתייחסות לפשע הראשון בתולדות האנושות, רצח הבל בידי קין.
דמות הפושע מתוארת כבעלת חזות גסה ואכזרית, בהשראת דיוקנו של הקיסר הרומי קרקלה, שרצח את אחיו וניסה להרוג את אביו.
הציור משקף את עיסוקיה של תקופה שבה החלה להתפתח הקרימינולוגיה כתחום ידע חדש, ושבה הועלו שאלות בדבר דרגת אשמתו של הפושע והעונש הראוי לו.
הדיון נגע גם לשאלת האפשרות שהפשע טבוע באדם עצמו, כפי שניסתה לטעון הפרנולוגיה.
היצירה פונה אל הצופה כעד לשינוי תפיסתי: מעבר מצדק המבוסס על ציוויים דתיים אל צדק הנשען על תבונה אנושית הרואה בפשע הפרעה לסדר החברתי כולו, ואף מעלה את שאלת הלגיטימיות של עונש המוות.
פרודון פיתח תחילה קומפוזיציה רגועה יותר, ברוח מסורת הציור הקלאסי, שבה הצדק יושב על במה מוקף בדמויות אלגוריות נוספות, בעוד נמסיס גוררת את האשם לעבר גופת הקורבן.
לבסוף נבחרה גרסה שנייה, דרמטית ובעלת עוצמה רגשית גבוהה יותר, שנועדה, בהתאם לייעודה הציבורי, "לעורר זעזוע בנפש", כדברי האמן עצמו.
כעשור לאחר השלמת הגרסה הראשונה הוזמנה מפרודון גרסה נוספת של היצירה בידי ג'אן־בטיסט סומאריבה, מדינאי ופטרון אמנות איטלקי.
גרסה זו, שגווניה בהירים יותר, הוכנה תחילה בידי אמנים אחרים והושלמה לבסוף בידי פרודון עצמו.
לאחר שנשמרה במשפחת סומאריבה, הוענקה היצירה למוזיאון אוטל סנדלן שבעיר סן־עומר.
הציור הוצג בסלון פריז של 1808, שבו עוטר פרודון בלגיון הכבוד בידי נפוליאון.
בשנת 1809 הוצבה היצירה בארמון המשפט, הוצגה בתערוכת פרסי העשור של 1810 ושוב בסלון של 1814. לאחר נפילת הקיסרות הראשונה הועבר הציור בשנת 1816 לאוספי שארל העשירי, הוצג במוזיאון לוקסמבורג משנת 1818, ולבסוף הוענק למוזיאון הלובר ב־10 באוקטובר 1820.
הצהרת זכויות האדם והאזרח היא אחד מהמסמכים היסודיים ביותר של המהפכה הצרפתית, המגדיר את הזכויות של כל יחיד ואת הזכויות הקולקטיביות של האומה.
ההצהרה נתקבלה ב-26 באוגוסט 1789, על ידי האספה המכוננת הלאומית, כצעד ראשון לקראת כתיבת חוקה.
בדומה להכרזת העצמאות של ארצות הברית, ההצהרה אמורה להיות גם בעלת משמעות אוניברסלית.
היא מגדירה לא רק את הזכויות של אזרחים צרפתים אלא של "כל בני האדם ללא יוצא מן הכלל."
"סעיף ראשון – בני אדם נולדים, ונשארים תמיד, חופשיים ושווים בזכויותיהם.
ניתן להצדיק הבחנות בחברה רק בשל התועלת הכללית".
עקרונות אלה שנוסחו בהצהרה הם בעלי ערך חוקתי בחוק הצרפתי בן ימינו, ואפשר להשתמש בהם על מנת להתנגד לחקיקה או לפעולות ממשלתיות אחרות.
בזמן שההצהרה נוסחה ונתקבלה על ידי המרקיז דה לה פאייט ואומצה על ידי האספה הלאומית, היא הייתה אמורה להיות חלק ממעבר ממלוכה אבסלוטית למלוכה חוקתית.
רבים מהעקרונות בהצהרה מטרתם להתנגד למוסדות ולנוהגים של המשטר הישן בצרפת שלפני המהפכה.
למעשה, צרפת נעשתה לרפובליקה תוך זמן קצר, אך מסמך זה נותר כאבן יסוד.
העקרונות שנוסחו בהצהרה מגיעים מהעקרונות הפילוסופיים והפוליטיים של עידן הנאורות, כגון אינדיבידואליזם, האמנה החברתית כפי שראה אותה ז'אן-ז'אק רוסו, והפרדת הרשויות על פי מונטסקייה.
ייתכן כי היא גם התבססה על הכרזת העצמאות של ארצות הברית והצהרת הזכויות של וירג'יניה שפותחה בידי ג'ורג' מייסון, שבעצמה התבססה על חוק הזכויות 1689 באנגליה.
הצהרת עקרונות זו הכילה את הגרעין של ארגון מחדש רדיקלי בהרבה של החברה מזה שכבר אירע.
רק שישה שבועות לאחר כיבוש הבסטיליה, ושלושה שבועות לאחר ביטול הפאודליזם, ההצהרה הכריזה על הדוקטרינה של שלטון עממי והזדמנויות שוות:
סעיף 3 – "מקורו של כל שלטון באומה, ואין אף אדם שיכול לטעון לסמכות כלשהי שאינה מגיעה ממנה באופן ברור".
עיקרון זה נוגד את המצב הקדם-מהפכני, שבו הדוקטרינה הפוליטית של המלוכה טענה כי המקור לחוק הוא בזכות האלוהית של המלך.
מסעיף 6 – "כל האזרחים, השווים בעיני החוק, זכאים באופן שווה למשרות שלטוניות, כהונות ציבוריות ותפקידים ציבוריים, על פי יכולותיהם וללא כל הבחנה לבד מכישרונם ותכונותיהם".
שוב, עיקרון זה מנוגד באופן ברור לחלוקה הקדם-מהפכנית של החברה לשלוש שדרות (הכנסייה, האצולה ושאר האוכלוסייה, הידועה כשדרה השלישית), כאשר לשתי השדרות הראשונות היו זכויות מיוחדות.
בייחוד, הוא מנוגד לרעיון של אנשים ש"נולדים" לתוך האצולה או למעמד אחר, ונהנים מזכויות מיוחדות בשל כך.
לכל האזרחים מובטחות הזכויות של "חירות, רכוש, ביטחון, והתנגדות לדיכוי".
ההכרזה טוענת כי הצורך בחוק נובע מהעובדה ש "...הזכויות הטבעיות של כל אדם קיימות כל עוד הן אינן מפריעות לאדם אחר ליהנות מאותן הזכויות".
כך, ההכרזה רואה את החוק כ"ביטוי של הרצון הכללי", המיועד לסייע לשוויון הזכויות הזה ולאסור על כל "מעשה שמזיק לחברה".
ההצהרה גם העמידה כמה אמצעים הדומים לאלה של החוקה האמריקאית ומגילת הזכויות האמריקאית, שנוסחו באותה השנה.
כמו החוקה האמריקאית, היא דנה בצורך לספק ביטחון כללי, ומנסחת כמה עקרונות כלליים של מיסוי, במיוחד השוויון במיסוי (הבדל חשוב מהתקופה הקדם-מהפכנית, אז הכנסייה והאצולה היו פטורות מרוב המיסים).
היא גם מדגישה את הזכות הציבורית לשקיפות, המכריחה את הממשל לגלות כיצד השתמשו בכספי הציבור.
כמו מגילת הזכויות האמריקאית, היא אינה מאפשרת יישום רטרואקטיבי של חוק פלילי ומציבה עקרונות נוספים כמו הנחת חפותו של אדם עד שהוכח אחרת, חופש הדיבור והעיתונות, וכן חופש דתי קצת פחות כולל – "כל עוד...
הביטוי של הדעות הדתיות שלהם אינו פוגע בסדר הציבורי כפי שנקבע בחוק".
היא מאשרת את הזכות לקנין, תוך שמירה על זכויות הציבור: "...וישנו פיצוי על הרכוש".
כשרובספייר (אחד ממנהיגיה הבולטים של המהפכה) ישב בכלאו לפני הוצאתו להורג בגיליוטינה שותפו לתא נשא את ראשו אל עבר ההצהרה שהייתה תלויה על קיר התא ואמר לו: "לפחות את זה השגנו".
על פי ההקדמה לחוקה של הרפובליקה הצרפתית החמישית (שנתקבלה ב-4 באוקטובר 1958, והיא החוקה הנוכחית כיום), לעקרונות שנוסחו בהצהרה יש ערך חוקתי.
חוקים ותקנות רבות בוטלו מכיוון שהם לא התאימו לעקרונות אלה כפי שפירשה אותם מועצת המדינה הצרפתית.
לעקרונות רבים בהצהרה מ-1789 יש השפעות מרחיקות לכת כיום:
חקיקה בענייני מיסוי או חקיקה אחרת שמבדילות ללא סיבה בין אזרחים, מבוטלות, מכיוון שהן נגד החוקה.
הצעות לאפליה מתקנת נידחות מכיוון שהן נגד עקרון השוויון, בגלל שהן יוצרות קטגוריות של אנשים שמקבלים זכויות רבות יותר מלידה.
על הממשלה נאסר להציב גבולות חוקיים על אסיפות, מכיוון שחופש האספה הוא זכות בסיסית.
הצהרת הון היא דיווח של תושב ישראל לרשות המיסים על הנכסים הנמצאים בבעלותו בתאריך מסוים.
הצהרת הון נועדה לאפשר לרשות המיסים לגלות, באמצעות השוואה בין שתי הצהרות הון עוקבות, גידול בלתי מוסבר בהון, שמעלה חשד להעלמת הכנסות.
הצהרת הון יש למלא רק לפי דרישה מפורשת של רשות המיסים, ובדרך כלל נדרשים להגישה מי שחייבים בהגשת דו"ח שנתי על הכנסות, כלומר עצמאים ובעלי חברות, וכן שכירים שהכנסתם עולה על סכום מסוים שנקבע בתקנות.
לאחר הגשת הצהרת הון אחת, יידרש הנישום (אותו אדם שיש לו "תיק במס הכנסה") להגיש אחת לכל כמה שנים הצהרה נוספת.
בנוסף, רשות המיסים נוהגת לדרוש הצהרת הון בכל מקרה של חשד להעלמת הכנסות.
ההצהרה היא דין וחשבון של יחיד, של בני זוג או משפחה, וכוללת דיווח מפורט על רכושו של הנישום, ובכלל זה: נכסים בבעלותו כמו דירה או מגרש, תוכניות חיסכון וניירות ערך, מזומנים, כלי רכב, תכולת הדירה, תכשיטים, יצירות אמנות, זכויות שיש לו בנכסים אחרים, וכדומה.
במקביל, נרשמות בהצהרה כל התחייבויותיו של המגיש, ובכלל זה: התחייבויות כספיות לאנשים וחברות, משכנתאות וכל הלוואה שנטל ועליו להחזיר.
ההפרש בין הנכסים והרכוש בבעלותו פחות ההתחייבויות, הוא הסך הכולל של ההון עליו מצהיר הנישום.
כל נכס או התחייבות אשר מדווחים בהצהרה, מוגשים בליווי מסמכים לאימות הרישום.
כך למשל, מצורפים אישורי בנקים, קופות גמל, נסח דירה, או רישיון רכב וכדומה.
לאימות פרטים יוצאי דופן, כמו מתנה בשווי גדול מהרגיל – יצורף מסמך המאמת את קבלת המתנה.
מסיבה זו כדאי לשמור כל מסמך הנוגע לרכישת נכס או לקבלת הכנסה חריגה.
הצהרת הון היא אחד הכלים העיקריים המשמשים את פקיד השומה בבואו לבדוק האם דיווחיו של הנישום על הכנסותיו משקפים את המציאות והאם שילם כראוי את המסים שהוטלו עליו או התחמק מהם.
הבדיקה נעשית בדרך של השוואה בין הצהרות הון שהוגשו לאורך מספר שנים.
עיקרה: האם הונו של הנישום גדל בצורה סבירה, התואמת את הדיווחים שהגיש בדו"חות השנתיים למס הכנסה, או שיש פער בלתי סביר.
כך למשל מי שמצהיר פעם אחת על הון הכולל דירה אחת בבעלותו, ובהצהרה הבאה יצהיר על 4 דירות ומגרשים בבעלותו, בעוד הוא משתכר משכורת ממוצעת וכך הוא מדווח מדי שנה – ייראה הדבר בלתי סביר בעיני הבודק.
אלא אם כן יצהיר הנישום על ירושה שקיבל, או נישואים עם מיליונר\ית וקבלת חזקה על נכסים כחוק.
פקיד השומה נעזר בבדיקותיו ב"טבלאות מחיה" המשקפות ממוצע של הוצאות מחיה התואמות למגיש ההצהרה.
בנוסף נבדקים רישומים שונים המופיעים במאגרי מידע הנמצאים ברשות פקידי שומה: כמו מספר הנסיעות לחו"ל.
כאשר נראה לפקיד שומה כי הונו של הנישום גדל בצורה בלתי סבירה, והסבריו של הנישום לא הניחו את דעתו, הוא עלול להגיש לו דרישה לתשלום מס המשקף לדעתו את הגידול בהון.
לעיתים קרובות נדמה לאזרח כי פקיד השומה נוהג בשרירות לב בעת הקביעה, וענייני שומות באים לדיון בבית המשפט.
במקרים כאלה בדרך כלל מוטלת על הנישום חובה להוכיח כי דיווח כראוי על הכנסותיו וכי הפער בין שתי הצהרות ההון סביר.
באמצעות הצהרת הון יכול פקיד השומה לבדוק מקורות הכנסה נוספים של הנישום.
אם למשל יש לו 3 דירות, יש להניח כי הוא נהנה מהכנסות נוספות בגין השכרת דירה.
באמצעותה יכול פקיד השומה לאתר נכסים של צד ג'.
אם למשל נרשמה הלוואה בסכום גבוה של צד ג' למגיש ההצהרה, יבדוק פקיד השומה את נכסיו לאמת את יכולתו להלוות סכומי כסף גדולים.
הצהרת הון ראשונה, נדרשת בדרך כלל עם המעבר של אדם למעמד של נישום החייב בדיווח שנתי על הכנסותיו (פתיחת עסק עצמאי או הקמת חברה בע"מ).
לאחר מכן יידרש אחת לכל כמה שנים להגיש הצהרת הון נוספת.
הצהרה ראשונה שקיבל הנישום, היא החשובה מכל ההצהרות הבאות, כיוון שהיא מהווה את הבסיס לכל הבדיקות שיבואו בשנים הבאות, ולכן מקפידים יועצי המס ורואי החשבון לסייע לנישומים לדקדק יותר ברישומי הצהרה זו ולא להחסיר כל דרך אפשרית למיצוי הרישום אשר ייטיב עמם.
מעת לעת עולות הדרישות להחלתה של הצהרת הון על כל האזרחים במדינה, ואף נשמעות כוונות לעשות זאת כדי להגביר את הפיקוח על תנועות ההון ולהבטיח שקיפות הכנסותיו של כל אזרח בפני השלטונות.
נכון להיום לא הוחלה תקנה כזו, בין היתר בגלל הקושי לאכוף אותה.
מנגד, בעיני רבים הצהרת ההון נחשבת כחדירה של השלטון לפרטיות האזרח.
מילוי הדו"ח מהווה עבורם נטל ומועקה בזמן שהם נדרשים למלא אותו, וזאת עקב הצורך בחשיפה אישית כלפי מוסד ממשלתי ועיניים זרות.
הצהרת הלסינקי היא מסמך הכולל מערכת של עקרונות אתיים, שמטרתם להנחות ביצוע מחקרים רפואיים הכוללים ניסוי קליני בבני אדם כך שיעמדו בסטנדרטים של אתיקה רפואית.
עקרונות ההצהרה הותוו בעצרת ההסתדרות הרפואית העולמית (WHO) ה-18 שהתכנסה בהלסינקי בירת פינלנד ב-1964. מאז עברה ההצהרה מספר עדכונים, אך היא נחשבת עד היום אחד ממסמכי היסוד באתיקה הרפואית.
משפט הרופאים שהתקיים במסגרת משפטי נירנברג, ובו הועמדו לדין רופאים נאצים על ביצוע ניסויים רפואיים בבני אדם בתקופת השואה, הסב את תשומת לבה של הקהילה הרפואית והמשפטית בעולם להיעדרם של תקינה, הנחיה וקוד אתי מוגדר בנושא.
השופטים בנירנברג מצאו עצמם שופטים את הנאשמים שלא על סמך חוק ברור שהופר, כי אם על הפרת "העקרונות של חוקי האומות כפי שהם מתבטאים מההתנהגות המקובלת בין אנשים מתורבתים, מחוקי האנושיות ומצווי המצפון הציבורי".
ממשפט הרופאים בנירנברג נגזר קוד אתי מחמיר שנודע כקוד נירנברג, והיה ניסיון מוצלח ראשון לגיבוש עקרונות אתיים שינחו מחקר רפואי הכולל ניסויים בבני אדם.
עד 1964 היה זה הקוד המוגדר היחיד שהתייחס לניסויים בבני אדם, והוא נחשב כמקובל בקרב רופאים בעולם ובייחוד באומות המערב, אף שהופר לא אחת במדינות שונות ובכלל זה בעולם המערבי.
בעצרת ההסתדרות הרפואית העולמית ה-18 שהתכנסה בהלסינקי בירת פינלנד ביוני 1964, הוגדרו מחדש העקרונות שהותוו בקוד נירנברג, במערכת עקרונות חדשה שנודעה כ"הצהרת הלסינקי".
עקרונותיה של הצהרת הלסינקי נשענים על אלה של קוד נירנברג, אך כוללים שינויים אחדים, מעניקים פירוט יתר בהנחיות לרופאים מבצעי המחקר, ואף מאפשרים הקלות מסוימות מהקוד הנוקשה של נירנברג.
בעצרות הבאות של ההסתדרות הרפואית העולמית הוכנסו מספר שינויים ותיקונים להצהרת הלסינקי, האחרון שבהם בעצרת בפורטלזה, ברזיל בשנת 2013.
ההצהרה, שנכתבה במקור בשפה הצרפתית, כוללת הקדמה ושלושה חלקים.
בהקדמה עושה ההצהרה "הבחנה יסודית" (בשונה מקוד נירנברג) בין מחקר שמטרתו העיקרית אבחנה או ריפוי של החולה הנחקר, לבין מחקר שמטרתו מדעית טהורה, ללא ערך אבחנתי-טיפולי לנחקר.
החלק הראשון מתווה עקרונות כלליים למחקר ביו-רפואי הנשען על קודים של מוסר ואתיקה, ומתייחס לכל מחקר ביו-רפואי בבני אדם ללא קשר למטרתו.
הוא מגדיר הקמתה של ועדה שתבדוק תוכניות למחקר ביו-רפואי, את הרשאים לעסוק במחקר כזה, את שקילת התועלת מול הסיכון במחקר, ואת צורת הדיווח על תוצאות המחקר.
כמו כן דורשת ההצהרה מהרופא החוקר מסירת פרטים מלאים אודות המחקר לאדם הנחקר וקבלת הסכמתו המפורשת לביצוע המחקר עליו.
החלק השני מתייחס ספציפית למחקר המשולב בטיפול בחולה הנחקר, ומחייב את הרופא להעניק לחולה את מיטב הטיפול על פי שיפוטו המקצועי האובייקטיבי, גם כאשר זה לא עולה בקנה אחד עם מטרת המחקר.
חלק זה גם עומד על זכות החולה לסרב להשתתף במחקר, מבלי שישפיע הדבר על יחסיו עם הרופא.
החלק השלישי עוסק במחקר הטהור שאין בו אפקט טיפולי, אשר בו הנחקרים אינם מטופלים של הרופא החוקר אלא מתנדבים חיצוניים.
ההצהרה מטילה על הרופא את האחריות הבלעדית לחייהם ולבריאותם של נחקרים אלה, עומדת על זכותם להפסיק את הניסוי בכל עת, ואוסרת על הרופא החוקר העדפת "ענייני מדע וחברה" על פני רווחתו ושלומו של הנחקר.
בגרסאות מאוחרות יותר של ההצהרה בוטלה "ההבחנה היסודית" בין שני סוגי המחקר, והחלק השלישי שולב לתוך החלק הראשון בהתייחס לכלל המחקרים, כאשר בנפרד מפורטים עוד מספר עקרונות הנוגעים למחקר משולב טיפול.
מערכות החקיקה והרפואה במדינות רבות בעולם אימצו את עקרונות הצהרת הלסינקי כתקן מחייב לביצוע מחקרים ביו-רפואיים הכוללים ניסויים קליניים, ואף שילבו את העקרונות בחקיקה הרלוונטית.