tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא נבחר להשתתף במשחק הרוקיז נגד שחקני השנה השנייה כחלק מסוף-שבוע האולסטאר, וב-15 באפריל 2006 שבר את שיא הקריירה שלו בריבאונדים והעמיד אותו על 26 נגד פילדלפיה 76'.
סך הכל קבע בעונה זו ממוצעים של 15.8 נקודות ו-12.5 ריבאונדים למשחק ודורג שני ב-NBA בממוצע ריבאונדים, בסך הריבאונדים בהתקפה ובמשחקי "דאבל דאבל".
למרות השיפור ביכולתו של הווארד, אורלנדו סיימה את העונה במאזן ניצחונות של 36–46 וכשלה שוב בניסיונה להעפיל לפלייאוף.
בעונת המשיך הווארד במגמת השיפור שלו והפך לשחקן המוביל של אורלנדו.
כמו כן, שותף בכל 82 המשחקים בעונה הסדירה זו השנה השלישית ברציפות.
ב-1 בפברואר 2007 נבחר לראשונה בקריירה להשתתף במשחק האולסטאר, שם קלע 20 נקודות והוריד 12 ריבאונדים.
לאחר האולסטאר המשיך להציג יכולת מעולה ואף שבר פעמיים את שיא הקריירה שלו בקליעת נקודות כאשר קלע 32 ו-35 נקודות נגד טורונטו ראפטורס ופילדלפיה 76' בהתאמה.
אורלנדו שבמשך כל העונה הובלה על ידי הווארד הצליחה להעפיל לפלייאוף לראשונה מאז עונת לאחר שסיימה את העונה הסדירה במקום השמיני במזרח.
עם זאת, הודחה כבר בסיבוב הראשון על ידי דטרויט פיסטונס.
הווארד שסיים את העונה עם ממוצעים של 17.6 נקודות ו-12.3 ריבאונדים דורג ראשון ב-NBA בסך הכל ריבאונדים ושני באחוזי קליעה מהשדה ונבחר לחמישיית העונה השלישית.
עם צירופו של האולסטאר רשארד לואיס והשיפור הניכר ביכולתו של הידו טורקוגלו ויחד עם הווארד פתחה אורלנדו את עונת כאחת הקבוצות החזקות במזרח.
כבר בפתיחת העונה הציג הווארד יכולת מצוינת ואף נבחר ל-MVP החודשי בנובמבר ובדצמבר 2007. ב-18 בפברואר 2008 זכה בתחרות ההטבעות של האולסטאר, לאחר תצוגת הטבעות מרשימה במיוחד שכללה בין היתר את הטבעת ה"סופרמן" המפורסמת, שלאחריה הודבק לו שם זה ככינוי.
לאחר סיום העונה הסדירה, אותה סיימה אורלנדו במקום הראשון בבית והשלישי במזרח עם מאזן ניצחונות של 30–52, הוגרלה הקבוצה לשחק נגד טורונטו ראפטורס בסיבוב הפלייאוף הראשון.
בהובלתו של הווארד שהיה דומיננטי במיוחד בסדרה זו (שלושה משחקים שבהם העמיד למעלה מ-20 נקודות או 20 ריבאונדים) וג'מיר נלסון שהציג יכולת שיא, הצליחה אורלנדו לעבור סיבוב בפלייאוף לראשונה מזה 12 שנים.
בסיבוב הבא התמודדה אורלנדו נגד דטרויט פיסטונס, על ידה הודחה לאחר הפסד 1–4 בסדרה.
הווארד סיים את העונה עם ממוצעי שיא של 20.7 נקודות ו-14.2 ריבאונדים וזכה בתואר מלך הריבאונדים של הליגה ונבחר לראשונה בקריירה לחמישייה הראשונה של העונה ולחמישיית ההגנה השנייה של העונה.
את עונת פתח הווארד בצורה טובה ואף השיג לראשונה בקריירה "", כאשר קלע 30 נקודות, הוריד 19 ריבאונדים וחסם 10 פעמים במשחק נגד אוקלהומה סיטי ת'אנדר.
הוא קיבל 3.1 מיליון הצבעות לפתוח בחמישיית המזרח במשחק האולסטאר.
את אורלנדו הוביל לאליפות בית נוספת עם מאזן 23–59 ונבחר לשחקן ההגנה של העונה לאחר שהוביל את הליגה בריבאונדים (13.8) ובחסימות (2.9) והיה לאחד השחקנים הדומיננטיים בליגה.
כמו כן, נבחר שוב לחמישייה הראשונה של העונה ולראשונה לחמישיית ההגנה הראשונה של העונה וסיים רביעי בבחירות ל-MVP של העונה הסדירה, אחרי דוויין וייד, קובי בראיינט ולברון ג'יימס.
במשחק החמישי של הסיבוב הראשון בפלייאוף נגד פילדלפיה 76', הציג הווארד יכולת פנטסטית וסיים את המשחק עם 24 נקודות ו-24 ריבאונדים, שהובילו את אורלנדו ליתרון 2–3 בסדרה ולבסוף לעלייה נוספת לחצי גמר המזרח לאחר ניצחון נוסף במשחק השישי.
בסיבוב הבא התמודדה אורלנדו נגד בוסטון סלטיקס.
במשחק השישי בסדרה שוב השיג הווארד משחק "", כאשר קלע 23 נקודות והוריד 22 ריבאונדים והוביל את קבוצתו לניצחון שקבע משחק שביעי מכריע, בו ניצחה אורלנדו והעפילה לגמר המזרח, שם התמודדה נגד קליבלנד קאבלירס וכוכבה, לברון ג'יימס, אשר היו הפייבוריטים הברורים לזכות באליפות המזרח.
למרות זאת, אורלנדו בראשות הווארד הצליחה לנצח 2–4 בסדרה ולזכות באליפות אזורית ראשונה מזה 14 שנים.
במשחק השישי והאחרון בסדרה, קלע הווארד שיא קריירה של 40 נקודות והוריד 14 ריבאונדים.
בסדרת הגמר פגשה אורלנדו את אלופת המערב, לוס אנג'לס לייקרס.
על אף יכולת קבוצתית טובה של שחקני אורלנדו ובראשם הווארד, אשר במשחק הרביעי בסדרה שבר את שיא ה-NBA לחסימות במשחק בסדרת הגמר והעמיד אותו על 9, לא יכלו לשחקני הלייקרס המגוונים והאתלטים שזכו באליפות לאחר ניצחון במשחק החמישי וניצחון 1–4 בסדרה.
לקראת עונת עברה אורלנדו שינוי משמעותי כאשר העבירה את הידו טורקוגלו לטורונטו ראפטורס וצירפה את כוכבה של ניו ג'רזי נטס, וינס קרטר.
כמו בעונות הקודמות, גם העונה פתחה אורלנדו את העונה בצורה מצוינת והשיגה 17 ניצחונות ב-21 המשחקים הראשונים של העונה.
באמצע העונה, נבחר הווארד לפתוח בחמישיית המזרח במשחק האולסטאר זו השנה השנייה ברציפות.
מעט לאחר מכן, הוביל את אורלנדו לאליפות בית שלישית ברציפות (23–59) וזכה שוב בתוארים שחקן ההגנה של העונה, מלך הריבאונדים ומלך החסימות של הליגה.
בכך הפך לשחקן הראשון בהיסטוריה שמוביל את הליגה בריבאונדים ובחסימות למשך שנתיים רצופות.
בפלייאוף הוביל את אורלנדו ל מרשימים על שארלוט בובקאטס בסיבוב הראשון ואטלנטה הוקס בסיבוב השני ולהופעה שנייה ברציפות בגמר המזרח, שם התמודדה הקבוצה נגד בוסטון סלטיקס, שבסיבוב הקודם הדיחה את קליבלנד קאבלירס.
אורלנדו פתחה את הסדרה בצורה הגרועה ביותר, כאשר הפסידה בכל שלושת משחקיה הראשונים ונקלעה לפיגור 0–3, פיגור ממנו אף קבוצה לא חזרה מעולם בתולדות הפלייאוף.
עם זאת, הווארד עם 32 נקודות ו-16 ריבאונדים במשחק הרביעי ו-21 נקודות ו-10 ריבאונדים במשחק בחמישי הוביל את קבוצתו לשני ניצחונות רצופים שצימקו את הסדרה ל-2–3, אך לא סייעו לאורלנדו שהפסידה במשחק השישי והודחה מהפלייאוף.
באוגוסט 2012 הווארד עבר בטרייד בין ארבע קבוצות ללוס אנג'לס לייקרס, אך בשל ניתוח שעבר עקב פציעה, החל לקחת חלק באימוני הקבוצה רק מספר שבועות לפני פתיחת העונה הסדירה.
על אף שסבל מפציעות חוזרות במהלך העונה, נבחר הווארד להשתתף במשחק האולסטאר בפעם השביעית בקריירה.
רשם שיא עונתי כשקלע 39 נקודות עליהן הוסיף 16 ריבאונדים במשחק מול קבוצתו לשעבר, אורלנדו מג'יק, ואף השווה במשחק את שיא הליגה, אותו קבע בעצמו, כשהלך לקו העונשין 39 פעמים במהלך המשחק.
הווארד סיים את העונה כקוטף הריבאונדים המצטיין בליגה עם 12.4 למשחק, ובמקום השני באחוזי קליעה מהשדה, אולם עם ממוצע של 17.1 נקודות למשחק, הנמוך ביותר מאז עונתו השנייה בליגה, ועם ממוצע של פחות מ-50% מקו העונשין עונה שנייה ברציפות.
במשחקי הפלייאוף פגשה הלייקרס את סן אנטוניו ספרס, והודחה בלא ניצחון, בארבעה משחקים.
ביולי 2013 חתם הווארד על חוזה ל-4 עונות ביוסטון רוקטס.
בעונת העפיל עם הרוקטס לגמר האזור המערבי, בו הפסידה יוסטון לגולדן סטייט ווריורס בתוצאה 1–4. בסיום עונת מימש את אופציית היציאה מהחוזה עם הרוקטס, והפך לשחקן חופשי.
ביולי 2016 חתם הווארד בקבוצת אטלנטה הוקס, מהעיר בה נולד וגדל.
ביוני 2017 עבר בטרייד לשארלוט הורנטס לאחר ששיחק באטלנטה הוקס שנה אחת בלבד.
ב-12 ביולי 2018 חתם הווארד בוושינגטון ויזארדס, לקראת עונתו ה-15 בליגת ה-NBA.
ב-6 ביולי 2019, לאחר 9 משחקים בלבד בוושינגטון, הועבר בטרייד לממפיס גריזליס בתמורה לסי.
ב-24 באוגוסט 2019 שוחרר מהגריזליס, בטרם שיחק במדיה.
יומיים לאחר שחרורו מממפיס חתם הווארד על חוזה לעונה אחת בלוס אנג'לס לייקרס, בה שיחק בעבר בעונת .
באותה עונה זכה עם הלייקרס באליפות ה-NBA, לאחר שגברו על מיאמי היט בסדרת הגמר; הווארד שותף ב-18 מתוך 21 משחקי קבוצתו בפלייאוף, ותרם 5.8 נקודות ו-4.6 ריבאונדים בממוצע למשחק.
לקראת עונת חתם על חוזה בקבוצת פילדלפיה 76'.
ב-3 באוגוסט 2021 חתם הווארד בלייקרס וחזר אל הקבוצה לקדנציה שלישית.
לאחר שלא הצליח לקבל חוזה בNBA, חתם הווארד "בטאיוואן לאופרדז" מהליגה הטאיוואנית בכדורסל.
בסיום עונת 22/23, דווח כי הווארד ניהל שיחות לגבי הצטרפות ל-NBL ואף הביע פתיחות לגבי משחק בליגת העל הפיליפינית.
אך מעולם לא חתם על חוזה בליגות אלה.
ב-1 במרץ 2024, חתם הווארד על חוזה קצר ב"Mets de Guaynabo" מליגת העל הפורטוריקנית, אך מעולם לא שיחק בקבוצה.
הווארד שיחק לזמן קצר בכמה קבוצות ראווה.
הראשונה בה חתם הייתה סטרונג גרופ הפיליפינית עבור טורניר דובאי, אליה הצטרף בינואר 2024 ובסיום הטורניר עזר לקבוצתו לזכות במדליית כסף.
וב-30 במאי, חתם ב"טאיוואן מוסטנגס" כחלק מ"הטורניר האסייאתי" (TAT).
ב-9 באפריל 2025, הוכרז שחתם בליגת ה-BIG3 וישחק בקבוצת LA Riot.
ב-5 באפריל 2025, הוכרז כי הווארד ייכנס להיכל התהילה של הכדורסל כחלק ממחזור 2025.
ב-5 במרץ 2006 זומן הווארד לראשונה לסגל נבחרת ארצות הברית הבוגרת.
כבר במשחקיו הראשונים בנבחרת הציג יכולת טובה והוביל את ארצות הברית לניצחונות בכל משחקי ההכנה לאליפות העולם 2006. באליפות עצמה לא בלט והעמיד ממוצעים של 7.3 נקודות ו-4.6 ריבאונדים בכ-13.4 דקות למשחק בלבד.
עם זאת, זכה עם ארצות הברית במדליית הארד לאחר ניצחון 81–96 על ארגנטינה.
שנה לאחר מכן היה שחקן משמעותי הרבה יותר ברוטציית הנבחרת באליפות אמריקה 2007. הוא פתח בשמונה מתוך תשעת המשחקים בהם שותף בטורניר וקבע ממוצעים של 8.9 נקודות ו-5.3 ריבאונדים למשחק, כאשר במשחק הגמר נגד ארגנטינה הוא קולע 20 נקודות ומוביל את ארצות הברית לזכייה במדליית הזהב ולהעפלה לאולימפיאדת בייג'ינג 2008.
ב-23 ביוני 2008 נמנה הווארד בין 12 השחקנים שזומנו לסגל ארצות הברית לקראת אולימפיאדת בייג'ינג.
בטורניר זה תופקד הווארד כסנטר המוביל של הנבחרת ופתח בחמישייה בכל המשחקים בהם שותף.
הוא קלע 10.9 נקודות והוריד 5.8 ריבאונדים בממוצע למשחק והוביל את הנבחרת לזכייה במדליית הזהב, לאחר ניצחון בגמר על ספרד.
הווארד, אשר החל משנת 2007 נחשב לשחקן המוביל של אורלנדו מג'יק, הוביל את הליגה בעונות ו- בריבאונדים.
עליונותו בלקיחת ריבאונדים היא רק חלק מיתרונותיו הפיזיים הרבים בהגנה ובהתקפה שנגרמים ברובם כתוצאה ממסתו הרבה ומהיקף גופו המוערך בכ-40 אינץ' המקנים לו יתרון פיזי כמעט על כל שחקן יריב.
בתחרות ההטבעות של סוף שבוע האולסטאר 2007 הציג הווארד גם יכולת קפיצה מדהימה, כאשר זינק מעל חברו לקבוצה, ג'מיר נלסון והדביק מדבקה על בגובה 3.81 מטרים.
על המדבקה נראה פרצופו המחייך של הווארד יחד עם הכיתוב: "כל הדברים דרך השליח פאולוס: האיגרת אל הפיליפים".
נכון לדצמבר 2017 הווארד מדורג במקום ה-13 ברשימת הריבאונדרים המובילים בתולדות ה-NBA עם ממוצע של 12.7 ריבאונדים למשחק בקריירה.
יכולותיו של הווארד וגופו החזק משכו את תשומת לבם של מספר כוכבי NBA.
טים דאנקן, אשר נחשב לאחד השחקנים הגדולים בתולדות הליגה אמר בשנת 2007: "הווארד כל כך מפותח, הוא מבטיח מאוד ואני שמח שאני אהיה מחוץ לליגה כשהוא יגיע לשיאו." גם קווין גארנט שיבח את הווארד כשאמר: "מעולם לא הייתי לצד שחקן עם כישרון פיזי כמו שלו.
אף פעם לא הייתה לי את המתנה הזו, גם גוף חזק וגם נוכחות פיזית על המגרש." לאחר משחק הפלייאוף נגד פילדלפיה 76' בשנת 2009, אמר עליו שחקנה של פילדלפיה, אנדרה איגודלה: "זה נראה כאילו הווארד יכול לשמור על שני שחקנים באותו הזמן.
הוא יכול לשמור גם על השחקן שלו וגם על השחקן שחודר פנימה אחרי ה, שזה דבר שכמעט בלתי אפשרי לעשות.
אם הוא יהיה מעט יותר אתלטי או יקפוץ יותר גבוה, יצטרכו לשנות את חוקי המשחק".
בדצמבר 2007 דירג כתב ESPN דייוויד ת'ורפ את הווארד כסנטר הדומיננטי ביותר ה-NBA.
בעוד שפרשנים רבים דירגו את הווארד כאחד השחקנים עם סיכויי ההצלחה הגבוהים ביותר ב-NBA מאז 2006, להווארד מספר חולשות במשחקו.
התקפית, יכולת הקליעה שלו מטווחים גדולים מוגבלת ביותר, הוא גם נוטה לטעויות רבות והוביל את הליגה באיבודי כדור בעונת ובעונת .
כמו סנטרים רבים, גם להווארד אחוזי קליעה נמוכים מקו העונשין.
כתוצאה מכך הוא נאלץ להיתקל פעמים רבות במהלך "" בעונת הוביל את הליגה בזריקות מקו העונשין עם 897 זריקות במהלך העונה הסדירה, אך קלע רק 59 אחוזים מהזריקות.
עוד בעונה זו, מבלי להחשיב , אחוזי הקליעה של הווארד מהשדה עמדו על 31.6% בלבד.
ב-2007 נולד לו בן מחברתו לשעבר, רויס ריד.
ב-2014, במהלך מבצע צוק איתן, הווארד צייץ נגד ישראל ברשתות החברתיות כשרשם "FreePalestine#" (שחררו את פלסטין).
אך הוא מחק את הציוץ זמן קצר לאחר מכן.
במהלך הקריירה שלו זכה הווארד בתארים קבוצתיים ואישיים רבים ושבר מספר שיאי NBA:
דוויט קלינטון היה פוליטיקאי ופעיל סביבה אמריקני ששירת כסנאטור וכיהן כמושל ה-6 של מדינת ניו יורק.
במסגרת תפקידו האחרון, קלינטון היה האחראי על בניית תעלת אירי.
קלינטון היה מנהיג המפלגה העממית של ניו יורק והיה המתחרה העיקרי של מרטין ואן ביורן, שהיה התובע הכללי של ניו יורק בזמן שקלינטון היה המושל של אותה מדינה.
קלינטון האמין שבאמצעות שיפור תשתיות יושג שיפור בחיים האמריקנים, צמיחה כלכלית, ושותפות פוליטית.
הוא השפיע על התפתחות ניו יורק וארצות הברית.
דוויט קלינטון היה בנם השני של ג'יימס קלינטון ואשתו, מרי דוויט, דודתו של סימון דוויט, ולמד בקינג קולג', כיום אוניברסיטת קולומביה, לאחר שעבר לשם מאוניברסיטת פרינסטון.
הוא היה אחיו של ג'ורג' קלינטון הבן, ששירת בקונגרס, ואחיו למחצה של ג'יימס קלינטון, עוד חבר קונגרס.
הוא הפך למזכיר של דודו, ג'ורג' קלינטון, שהיה מושל ניו יורק באותה התקופה.
לאחר מכן הפך לחבר במפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית.
הוא היה חבר באספה המדינתית של ניו יורק ב-1798, ובסנאט של ניו יורק מהמחוז הדרומי בין השנים 1798–1802 והשנים 1806–1811. הוא היה ציר לוועידה החוקתית של ניו יורק ב-1801, וחבר בוועדת המינויים בין השנים 1801–1802 והשנים 1806–1807.
הוא זכה בבחירות במועצה המחוקקת והפך לסנאטור, לאחר שקודמו בתפקיד התפטר.
הוא שירת בסנאט בין 23 בפברואר 1802 ל-4 בנובמבר 1803. לאחר מכן התפטר, כיוון שלא הרגיש בנוח עם מגוריו בניו יורק, ומונה לראש עיריית ניו יורק.
הוא ארגן את אקדמיית האומנויות האמריקנית ב-1808, ושירת כנשיאה בין 1813 ל-1817. הוא היה חבר בחבר המנהלים של אוניברסיטת ניו יורק בין 1808 ל-1825. בנוסף, היה חבר באגודת העתיקות האמריקנית החל מ-1814, והיה סגן הנשיא שלה בין 1821 ל-1828. ב-1816 נבחר להיות עמית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ב-13 בפברואר 1796, התחתן עם מריה פרנקלין, בתו של הקווייקר וולטר פרנקלין.
נולדו להם עשרה ילדים, וכשמתה ב-1818, ארבעה בנים ושלוש בנות שרדו.
ב-8 במאי 1819, התחתן עם קתרין ג'ונס, בת של הרופא מניו יורק, תומאס ג'ונס.
היא חיה עוד לאחר שמת.
בנו, ג'ורג' ויליאם קלינטון, שירת כראש עיריית באפלו.
בין 1810 ו-1824, הוא היה חבר בוועידה להקמת תעלת אירי.
הוא היה בין חבריה הראשונים, ופיקח על הקמת התעלה.
לאחר 1816, היה הכוח המרכזי מאחורי הקמת התעלה.
ב-1811, מותו של ג'ון ברום הותיר מקום פנוי במשרת סגן מושל ניו יורק.
בבחירות מיוחדות, ניצח קלינטון את המועמד הפדרליסט, ניקולס פיש, ומועמד הטמאני הול מריוס ווילט, והפך לסגן מושל ניו יורק עד יוני 1813.
דודו של קלינטון, ג'ורג' קלינטון, ניסה להיבחר כנשיא מול ג'יימס מדיסון ב־1808, אולם נבחר להיות המועמד לסגנות הנשיאות במקום.
ב-1812, לאחר מותו של ג'ורג' קלינטון, תומכי קלינטון הבוגר תמכו בדוויט.
קלינטון רץ כמועמד לנשיאות של המפלגה הפדרליסטית ושל קבוצה קטנה של דמוקרטים-רפובליקנים שהתנגדו למלחמה.
בבחירות הצמודות של 1812, נוצח קלינטון בידי הנשיא מדיסון.
קלינטון השיג 89 אלקטורים לעומת 128 למדיסון.
הייתה זאת התוצאה הטובה ביותר של כל מועמד פדרליסטי מאז 1800, וניצחון בעוד מדינה אחת או שתיים היה מביא לקלינטון את הניצחון.
לאחר התפטרות המושל דניאל טומפקינס, שנבחר לסגן נשיא, ניצח קלינטון בבחירות למשרת מושל ניו יורק, בהן היה המועמד היחיד.
ארגון הטמאני הול, ששנא את קלינטון, הגיש את מועמדותו של פיטר פורטר והפיץ פתקי הצבעה שלו לתומכי הטמאני בניו יורק סיטי.
ב-1 ביולי 1817, קלינטון הפך למושל ניו יורק.
הוא נבחר שוב ב-1820, וניצח את תומפקינס בקרב צמוד- דוויט קלינטון השיג 47,447 קולות, לעומת 45,900 לתומפקינס - ושירת בתפקידו עד 31 בדצמבר 1822.
בכהונתו השנייה, ב-1821, הוועידה החוקתית של ניו יורק קיצרה את תקופת הכהונה של המושל לשנתיים, והעבירה את תחילת תקופת הכהונה מ-1 ביולי ל-1 בינואר, כך שקלינטון הפסיד חצי שנה משלוש השנים שנבחר אליהן.
בנוסף, הבחירות עברו מאפריל לנובמבר, אולם קלינטון לא נבחר מחדש בידי מפלגתו בנובמבר 1822. למרות זאת, הוא נשאר נשיא ועידת תעלת אירי.
באפריל 1824, רוב אויביו הפוליטיים הצביעו על הרחקתו מהוועידה.
ציבור הבוחרים מחה, ו"המפלגה העממית" בחרה בקלינטון כמועמדה למושל.
הוא נבחר שוב, מול המועמד הרשמי של המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, חברו לוועידת התעלה, סמואל יאנג.
הוא שירת עוד שתי כהונות עד מותו הפתאומי.
קלינטון היה חבר באגודת הבונים החופשיים.
כשדוויט קלינטון מת בפתאומיות באלבני ב-11 בפברואר 1828, משפחתו הייתה במצב כלכלי רע.
בניגוד להצלחתו הפוליטית, הוא לא הצליח לשלוט במשק הבית שלו.
לאחר מותו, למשפחתו לא היה מקור הכנסה.
רוב הנכסים של המשפחה נמכרו לציבור, והמשפחה הצליחה לשלם את חובותיה.
אף על פי שההלוויה של קלינטון הייתה גדולה, למשפחתו לא היה איפה לקבור אותו.
האפר שלו נטמן בכספת של ידיד.
כעבור שש עשרה שנים, המשפחה אספה מספיק כסף כדי לקבור את קלינטון.
קלינטון הצליח לשפר את מערכת החינוך הציבורי בניו יורק, וכמושל, פיתח את מערכת המסילות בתוך מדינת ניו יורק וממנה החוצה.
פעילותו זו תרמה להקמתן של ערים ועיירות רבות מחוץ למדינת ניו יורק ועל כן עיירות, מחוזות ומוסדות ברחבי ארצות הברית כולה קרויים על שמו וכן מבצר קלינטון בדרום מנהטן.
דווידה סנטון (באיטלקית: Davide Santon; נולד ב-2 בינואר 1991 בשכונת פורטומגיורה שבנפת פרארה, איטליה) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת המגן.
בשנת 2005 הצטרף סנטון למחלקת הנוער של אינטר בעודו בן 14. ב-21 בינואר 2009 השלים 90 דקות בהופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק רבע גמר הגביע האיטלקי נגד רומא.
באותה עונה עלה לשחק 13 פעמים בהרכב בליגה ופעמיים עלה מהספסל.
את העונה סיים בזכייה בתואר האליפות תחת הדרכתו של ז'וז'ה מוריניו.
ב-31 בינואר 2011 עבר סנטון בהשאלה לצ'זנה מהליגה השנייה באיטליה.
קצת יותר מחצי שנה לאחר מכן חתם סנטון על חוזה לחמש שנים בניוקאסל בתמורה ל-5.5 מיליון ליש"ט שעברו לאינטר.
בינואר 2015 עבר סנטון לאינטר בהשאלה, ובקיץ עבר באופן מלא לקבוצה.
ביוני 2018 חתם ברומא בה שיחק עד הפרישה בספטמבר 2022.
דווייט אייזנהאואר (CVN-69) ) היא נושאת מטוסים מסדרת נימיץ המשרתת בצי ארצות הברית, ומונעת באנרגיה גרעינית על ידי שני כורים גרעיניים.
נושאת המטוסים "דווייט אייזנהאואר (CVN-69) "קרויה על שמו של נשיא ארצות הברית ה-34 דווייט אייזנהאואר.
כינוי נושאת המטוסים: "Mighty Ike" או "Ike".
בינואר 1979 "דווייט אייזנהאואר (CVN-69)" הפליגה לפריסה הראשונה שלה לים התיכון.
במהלך פריסה זו, בחופי ישראל, ביקר ראש ממשלת ישראל מנחם בגין ב-"דווייט אייזנהאואר (CVN-69)".
נושאת המטוסים "דווייט אייזנהאואר (CVN-69)" השתתפה באפריל 1980 במבצע טופר העיט, בשנות התשעים במלחמת המפרץ, ולאורך השנים בתמיכה בפעילות הצבאית האמריקאית בעיראק ובאפגניסטן (מלחמת אפגניסטן (2001–2014)).
ב-1 במרץ 2020 עם התעצמות הקרבות האוויריים באידליב והאיום הטורקי לפתוח במלחמה נגד בשאר אל-אסד נכנסה נושאת המטוסים האמריקנית "אייזנהאואר" לים התיכון.
ב-14 באוקטובר 2023, בזמן מלחמת חרבות ברזל, לפי הוראת נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן, נושאת המטוסים נשלחה לישראל לשם הבעת תמיכה והרתעת איראן שמא תתקוף את ישראל ותצטרף למלחמה.
ב-12 בינואר 2024, בהוראת הנשיא ג'ו ביידן השתתפה נושאת המטוסים בתקיפה האווירית בתימן בה תקפו כוחות ארצות הברית ובריטניה יעדים צבאיים של החות'ים; לאחר שאילו איימו על חופש השייט הבינלאומי בים סוף.
מאוקטובר 1985 עד אפריל 1987 (שיפוץ מקיף כולל החלפת מכ"ם SPS-43.
מאוקטובר 1995 עד ינואר 1997 (שיפוץ מקיף כולל הרכבה רציף עלייה נוסף למטוסים).
ממאי 2001 עד מרץ 2005 (שיפוץ מורכב כולל החלפת מגדל רדאר).
דוויד סן-ז'אק הוא מהנדס, אסטרופיזיקאי, רופא ואסטרונאוט קנדי של סוכנות החלל הקנדית.
מהנדס טיסה של משלחות 57, 58 ומשלחת 59 לתחנת החלל הבינלאומית.
סן-ז'אק שב ממשימתו לכדור הארץ לאחר יותר מ-203 ימים בחלל.
סן-ז'אק נולד בקוויבק סיטי וגדל בפרבר מונטריאול של Saint-Lambert, קוויבק.
בוגר תואר ראשון בפיזיקה הנדסית מאוניברסיטת אקול פוליטקניק של מונטריאול , אותו השלים ב-1993. הוא סיים דוקטורט באסטרופיזיקה מאוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1998. לאחר מכן השלים מחקר פוסט דוקטורט בארגון היפני הלאומי לצפייה אסטרונומית .
בין השנים 1999 -2001 עבד על הטלסקופ בעיר מיטאקה ביפן, ולאחר מכן במערך הטלסקופים של סובארו במאונה קיאה בהוואי.
לאחר מכן עבר סן-ז'אק לתחום הרפואה.
הוא השלים תואר MD באוניברסיטת לאוול בשנת 2005, וסיים התמחות במסגרת אוניברסיטת מקגיל במונטריאול בשנת 2007..
טרם הצטרפותו לתוכנית החלל הקנדית, סן-ז'אק היה רופא ועוזר מנהל מחלקת לרפואה בבית החולים בפובירניטוק שבקווביק, החל מ-2007. הוא היה גם מרצה ומדריך רפואה קלינית בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת מקגיל, כאשר הדריך רופאים הלומדים רפואה באזור נונאוויק.
סן-ז'אק נבחר במאי 2009 על ידי סוכנות החלל הקנדית (CSA) כאחד משני האסטרונאוטים של סוכנות החלל הקנדית, מתוך 5,351 מועמדים.
הוא עבר ליוסטון, טקסס כדי להיות בכיתת האסטרונאוטים ה-20 של נאס"א.
בשנת 2011, הוא השלים את אימוני האסטרונאוטים שכללו הדרכה אינטנסיבית על מערכות תחנת החלל הבינלאומית, אימוני פעילות חוץ-רכבית (EVA) בבריכת הציפה במרכז החלל ג'ונסון, רובוטיקה, אימוני טיסה על T-38 טאלון והדרכות בשפה הרוסית.
לאחר סיום הלימודים הועבר לענף הרובוטיקה של משרד האסטרונאוטים.
סן-ז'אק השתתף כאקוונאוט במעבדה התת-מימית אקוואריוס במהלך משימת NEEMO 15 שנועדה להתקיים בין התאריכים 17-30 באוקטובר 2011. עקב מזג אוויר סוער וים גבוה, המשימה התחילה ב-20 באוקטובר 2011. בצהריי ה-21 באוקטובר, סן-ז'אק ואנשי הצוות שלו הפכו רשמית לאקוואנאוטים, לאחר שבילו יותר מ-24 שעות מתחת למים.
המשימה NEEMO 15 הסתיימה מוקדם מהצפוי, ב-26 באוקטובר עקב הגעתו של הוריקן רינה.
בשנת 2012, היה סן-ז'אק חלק ממשלחת של סוכנות החלל האירופאית לחקר מערות בסרדיניה כחלק מתוכנית ESA CAVES.
משלחת 2012 כללה את סן-ז'אק, האסטרונאוט הדני אנדראס מוגנסן, האסטרונאוט היפני סויצ'י נוגוצ'י, האסטרונאוטים האמריקאים מייקל פינקה ואנדרו פוסטל, והקוסמונאוט ניקולאי טיקונוב.
משלחות 57/58/59 לתחנת החלל הבינלאומית
בחודש מאי 2016 סן-ז'אק נבחר להיות חלק מצוות משלחות 57/58/59 לתחנת החלל הבין-לאומית, אשר באותו זמן היה אמור להיות משוגר בנובמבר 2018. בעקבות כישלון שיגור סויוז MS-10 תחילת המשימה נדחתה עד לסיום הבדיקות והמוכנות לשיגור מחדש.
סן-ז'אק שוגר לחלל על גבי סויוז MS-11 ב-3 בדצמבר 2018, יחד עם המפקד אולג קונוננקו ומהנדסת הטיסה אן מקליין.
משלחת 58 החלה באופן רשמי ב-20 בדצמבר 2018, כאשר צוות המשלחת הקודמת עזב את התחנה.
סנט-ז'אק, קונוננקו ומקליין נשארו לבד בתחנת החלל, עד תחילת משלחת 59 בפברואר 2019, כאשר הצטרפו אליהם אלכסיי אובצ'ינין, ניק הייג וכריסטינה קוק.
צוות הסויוז MS-11 צפוי לחזור לכדור הארץ בחודש יולי 2019.
באפריל 2019, סן-ז'אק ביצע הליכת חלל יחד עם אן מקליין.
מדליית זהב של החברה הגאוגרפית המלכותית הקנדית
סן-ז'אק נשוי לד"ר ורוניק מורין ולזוג שלושה ילדים.
הוא מחזיק גם ברישיון טייס מסחרי.
סן-ז'אק דובר צרפתית ואנגלית, ויש לו הבנה בסיסית של רוסית, ספרדית ויפנית.
דווייט גריזוולד היה מושל נברסקה וחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת נברסקה.
דווייט גריזוולד נולד בעיירה הריסון שבנברסקה.
בשנת 1914 הוא סיים את האוניברסיטה המקומית.
הוא התגייס לצבא ארצות הברית ושירת קצין תותחנים במלחמת העולם הראשונה.
לאחר סיום הקרבות הוא חזר לנברסקה והיה מו"ל ועורך עיתון מקומי בשנים 1922–1940. בשנת 1920 הוא נבחר לקונגרס של נברסקה.
בשנים 1932, 1934 ו-1936 דווייט גריזוולד השתתף במערכת הבחירות למושל אך ללא הצלחה.
הוא נבחר לתפקיד בשנת 1940 וכיהן שלוש כהונות עד לשנת 1946.
בשנת 1947 הוא הגיע לאירופה כחמשל של משלחת אמריקאית והיה ראש המשלחת ביוון בשנים 1947-1948.
בשנת 1952 דווייט גריזוולד נבחר לסנאט של ארצות הברית ושירת עד מותו בשנת 1954.
דווייט פילי דייוויס האב היה טניסאי ופוליטיקאי אמריקאי.
הוא זכור בעיקר כמי שייסד את תחרות גביע דייוויס הבינלאומית שקרויה על שמו.
בין השנים 1925–1929 הוא כיהן כמזכיר המלחמה של ארצות הברית וקודם לכן, משנת 1923 הוא שימש כעוזר מזכיר המלחמה.
דווייט פילי דייוויס נולד ב-5 ביולי 1879 בסנט לואיס מיזורי.
סבו, אוליבר דווייט פילי, היה ראש עיריית סנט לואיס בין השנים 1858–1861. בן דודו, שונסי איב פילי, כיהן גם הוא כראש עיריית סנט לואיס בין השנים 1863–1864.
ב-1900 ייסד דייוויס תחרות טניס בינלאומית חדשה ותרם את גביע הכסף שהוענק לזוכים בה.
התחרות נקראה בתחילה "אתגר הטניס לואן הבינלאומי" שמאוחר יותר נקראה גביע דייוויס לכבודו.
דייוויס היה חבר בנבחרת גביע דייוויס של ארצות הברית אשר ניצחה בשתי התחרויות הראשונות שנערכו בשנים 1900 ו-1902. הוא גם היה קפטן הנבחרת האמריקאית במשחקים בשנת 1900.
דייוויס השתתף באולימפיאדת סנט לואיס ב-1904. הוא הפסיד בסיבוב השני בתחרות היחידים ובתחרות הזוגות הפסידו הוא ושותפו ראלף מק'קיטריק ברבע הגמר.
ב-1915 התאמן דייוויס במסגרת "תנועת המוכנות" (Preparedness Movement) באחד מ"מחנות האימונים הצבאיים לאזרחים" (Citizens' Military Training Camp).
בין השנים 1916–1917 הוא סייר באירופה כחלק מ"מועצת הרווחה במלחמה של רוקפלר".
עם הצטרפותה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה התגייס דייוויס כטוראי במשמר הלאומי של מיזורי ובאוגוסט 1917 הוא הוסמך כקצין.
הוא נשלח לצרפת, קודם לדרגת מייג'ור והיה לשליש בבריגדת חיל הרגלים ה-69 של דיוויזיית חיל הרגלים ה-35. במהלך תקופה זו הוא עוטר בצלב השירות המצוין.
לאחר המלחמה הוא היה לקולונל בצבא המילואים.
ב-1942 היה דייוויס המנהל הכללי הראשון והיחיד של "גיס המומחים של הצבא" (Army Specialist Corps) קצר הימים.
עם פירוק היחידה הוא היה ליועץ בדרגת מייג'ור גנרל.
דייוויס למד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, אף על פי שהוא מעולם לא עסק בעריכת דין.
עם זאת, הוא היה פעיל פוליטית בעיר מקוריו סנט לואיס ושימש כמפקח על הפארקים הציבוריים של העיר בין השנים 1911–1915. במהלך התקופה בה שימש בתפקיד זה הוא הרחיב את מתקני הספורט בעיר ופתח את מגרשי הטניס העירוניים הראשונים בארצות הברית.
בין השנים 1923–1925 הוא שימש כעוזר מזכיר המלחמה ובין השנים הוא כיהן כמזכיר המלחמה של ארצות הברית, בשני התפקידים בממשלו של נשיא ארצות הברית קלווין קולידג'.
לאחר מכן הוא כיהן בתפקיד המושל הכללי של הפיליפינים בתקופת ממשלו של הנשיא הרברט הובר.
ב-1905 נשא דייוויס לאישה את הלן ברוקס שהלכה לעולמה ב-1932. ב-1936 הוא נשא לאיש את פאולין סבין.
משנת 1933 ועד מותו הוא נהג לבלות את החורפים בחווה ליד טלהסי, פלורידה.
בתו של דייוויס, אליס ברוקס דייוויס הייתה נשואה לשגריר בריטניה בארצות הברית, סר רוג'ר מנקינס.
בת אחרת שלו, סינתיה דייוויס, נישאה לבנקאי ויליאם מקצ'סני מרטין, שכיהן כיו"ר מועצת הנגידים התשיעי של הבנק הפדרלי, יותר מכל אדם אחר בתפקיד זה, (בין השנים 1951–1970).
דווייט דייוויס נפטר בביתו בוושינגטון די.
ב-28 בנובמבר 1945 לאחר שישה חודשי מחלה.
הוא כובד בכוכב ב"שביל התהילה של סנט לואיס" .
דווידיה אינוולוקרטה (שם מדעי: Davidia involucrata), או בשמותיו העממיים באנגלית ובגרמנית: "עץ היונה", "עץ הממחטה" או "עץ רוח הרפאים" הוא מין עץ נשיר בגודל בינוני מהמשפחה Nyssaceae.
תחום התפוצה הטבעי של העץ מדרום-מרכז ודרום-מערב הרפובליקה העממית של סין מחוביי לדרום גאנסו, דרומה לגוויג'ואו, סצ'ואן ויונאן, אבל נוהגים לגדל אותו כעץ נוי במקומות רבים בעולם.
דווידיה אינוולוקרטה הוא עץ הגדל יחסית במהירות עד לגובה של כ-20 מטרים בסין, ובין 6 ל-12 מטרים במרכז אירופה, כתלות במיקום.
קליפת הגזע תחילה חלקה ואחר-כך מתולמת, גונה אפור-חום, כשהחלק הפנימי של הקליפה אדמדם.
העלים מסודרים לסירוגין על הענף ודומים לעלי טיליה.
הפטוטרת היא בגוון ירוק בהיר עד אדמדם באורך 3.6 עד 7 סנטימטרים.
הטרף הוא באורך 8 עד 15 סנטימטרים וברוחב 7 עד 12 סנטימטרים.
העלים סגלגלים עם בסיס דמויי לב פחות או יותר וקצה מחודד.
החלק התחתון של העלים הוא בגוון ירוק חיוור ומכוסה בפלומה קצרה (בתת-המין D.
involucrata), וכולל כמות עורקים גדולה.
בסתיו משתנה צבע העלים לצהוב זהוב מבריק, כתום ואדמדם.
תקופת הפריחה נמשכת מאפריל עד יוני.
לדווידיה אינוולוקרטה יש גם פרחים זכריים וגם פרחים דו-מיניים.
ישנן תפרחות זכריות ותפרחות הרמאפרודיטיות, כדוריות בקוטר של כ-2 סנטימטרים שאורך העוקץ שלהם כ-7 סנטימטרים.
את התפרחות מקיפים שני (לעיתים רחוקות שלושה) עלי חפה בולטים, סגלגלים עד אליפטיים, גדולים ודקים.
גונם של עלי החפה הנגדיים הוא לבן, והם "דמויי ממחטה", כששפת הטרף שלמה עד משוננת באופן לא סדיר, והם בגדלים שונים.
אורכו של העלה הגדול עד 16 סנטימטרים, והוא מחודד בקצהו.
אורך עלי החפה הקטן יותר הוא בערך כמחצית מגודלו של העלה השני, והוא מעוגל בקצהו.
עלי חפה אלו מופיעים כבר כשהתפרחת נובטת, אך נשארים ירוקים ודמויי עלים רגילים למשך זמן רב.
רק עם פקיחת הפרחים הם נמתחים ומאבדים בהדרגה את הגוון הירוק שלהם עד שלבסוף הם לבנים לחלוטין.
עלי החפה הבולטים דמוי עלי הכותרת משמשים במקום עטיף הפרחים כהגנה על האבקנים.
התפרחות תלויות בשורות ארוכות מתחת לענפים האופקיים, והן בשיאן בסוף מאי.
ביום שנושבת רוח, מתנפנפים עלי החפה הגדולים הלבנים ברוח כמו יונים לבנות, ממחטות, או רוחות רפאים, ומכאן השמות העממיים לעץ זה.
עלי החפה הם גם המקור לאפיתט של השם המדעי.
המילה involucrata מגיעה מהמילה הלטינית involvere, שפירושה "לעטוף", והכוונה לעלי החפה "העוטפים" את הפרח.
התפרחת הזכרית הכדורית היא ללא עטיף.
לאבקנים הארוכים יש זיר בגוון לבן-ארגמן ומאבקים בגוון סגול כהה.
התפרחת הדו-מינית הכדורית כוללת פרח הרמפרודיטי ללא עטיף, המוקף בשחלה ומעט אבקנים קצרים, יחד עם פרחים זכריים רבים עם אבקנים ארוכים.
בפרחים אלו הזיר לבן, והמאבקים בגוון סגול כהה.
אפשר להתייחס לתפרחות הזכריות והדו-מיניות כפרח זכרי או דו-מיני בודד.
העץ מתחיל להיות פורה בין 10 ל-20 שנים.
בין שישה לעשרה עלי שחלה גדלים לשחלה תחתית, ובה ביצית אחת לתא שחלה.
עמוד העלי הקצר מסתיים בצלקת ובה שש עד עשר אונות.
הפרי הוא בית גלעין בגודל 3 עד 4 סנטימטרים, בודד בדרך כלל, על עוקץ אדמדם ארוך.
צורתו כדורית עד אליפסואידית, הוא מנומר בגוון ירקרק, או חום ירוק-בהיר עד ירוק-אדמדם עם מזוקארפ בשרני.
הגלעין הקשה הוא בגוון כתום-חום ארוך יחסית בצורת ביצה או אליפסואידי, מחורץ עמוק לאורך, ואורכו כ-3 סנטימטרים ורוחבו כ-1.8 סנטימטרים.
הגלעין הקשה מכיל שלושה עד חמישה זרעים מוארכים.
הזרעים זקוקים לעד 18 חודשים לנביטה.
מספר הכרומוזומים של העץ הוא 2n = 42.
דווידיה אינוולוקרטה הוא מין יחיד בסוג Davidia.
הסיווג של המין במשפחה, השייכת לסדרה Cornales שנוי במחלוקת.
לדוגמה יש חוקרים שמיקמו את המין במשפחה נפרדת Davidiaceae (HARMS) HLLI.
ב-APG IV מוקם הסוג במשפחה Nyssaceae.
קיימים שני תת-מינים השונים במקצת בעליהם.
כמה בוטנאים מתייחסים אליהם כאל מינים נפרדים, ויש לכך סיבה טובה.
לשני הטקסונים יש מספר שונה של כרומוזומים, כך שאינם מסוגלים ליצור צאצא פורה ברביית כלאיים.
involucrata – תחתית העלים של תת-המין בגוון ירוק חיוור והיא מכוסה בפלומת שערות קצרה.
תת-המין גדל בטבע בצפון מחוז גוויג'ואו, מערב חוביי, מערב חונאן, סצ'ואן וצפון יונאן.
vilmoriniana – העלים של תת-המין זה צרים יותר ותחתיתם ירוקה בהירה ונטולת פלומה.
תת-המין גדל טבעי בגוויג'ואו, מערב חוביי וסצ'ואן.
תת-מין זה מסתגל טוב יותר לאקלים של אירופה ואמריקה הצפונית, ולכן הוא תת-המין הנפוץ יותר כצמח נוי.
תת-מין זה זכה בפרס מצטיין הגן (Award of Garden Merit) של החברה המלכותית להורטיקולטורה (Royal Horticultural Society).
בנוסף, יש כמה זנים וכימרות, לעיתים עם עלים מנומרים מחליפי צבע.
הסוג Davidia קרוי על שם האב ארמן דוד (1826–1900; "Père David"), כומר ומיסיונר קתולי צרפתי ממסדר הלזריטים שהיה גם בוטנאי וזואולוג נלהב שהתגורר במשך כמה שנים באמצע המאה ה-19 בסין.
דוד תיאר לראשונה את העץ בשנת 1869 כעץ בודד שנמצא בגובה 2,000 מטרים, ושלח דגימות מיובשות לפריז.
בשנת 1871 תיאר אותו הבוטנאי הצרפתי אנרי באייון (Henri Baillon) כסוג ומין חדשים.
אספן הצמחים הבריטי אוגוסטין הנרי (Augustine Henry) מצא שוב עץ בודד, הפעם בנקיקי יאנגצה איצ'אנג ושלח את הדגימה הראשונה לגני קיו.
אספן הצמחים ארנסט הנרי וילסון (Ernest Henry Wilson) הועסק על ידי סר הארי וייץ' (Harry Veitch) כדי למצוא את העץ של הנרי, וגילה שהעץ נכרת למטרות בנייה.
מאוחר יותר הוא מצא חורשת עצים של מין זה התלויה מעל תהום.
בשובו לבריטניה טבעה ספינתו, אבל הוא הצליח להציל את הדגימות של הדווידיה.
המין הובא מסין לאירופה ואמריקה הצפונית בשנת 1904. בשל המראה הבולט של עלי החפה הלבנים הגדולים בתקופת הפריחה, משמש דווידיה אינוולוקרטה כצמח נוי.
עצים ממין זה צומחים בפארקים ובגנים בוטניים שונים.
רוב העצים שייכים לתת-המין vilmoriniana, שהוכח שהוא מסתגל טוב יותר לתנאי האקלים במערב, וגם הוא גדל בצורה טובה באזורים החמים יותר של אירופה ואמריקה.
דווידיה אינוולוקרטה משגשג בצורה הטובה ביותר על קרקעות עשירות בחומרים מזינים ולא יבשים מדי.
המאובנים העתיקים ביותר של "דווידיה" הם פירות מאובנים מהקרטיקון העליון (קמפן) בתצורת קניון הורסשו של הפארק הפרובינציאלי דינוזאור באלברטה, קנדה.
פירות אלה קטנים יותר מאלו של דווידיה אינוולוקרטה ויש להם פחות חללים, אך בדרך כלל דומים במורפולוגיה לסוג הקיים.
פאווליוטקין מאובנים מהמיוקן בפרימוריה וסיווג אותם למין חדש בסוג Davidia.
תומאס דווייט "דייק" אדלמן היה כדורסלן ואתלט אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1949–1953. בשתיים מתוך ארבע עונותיו בליגה נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, ולאורך הקריירה העמיד ממוצעים כוללים של 12.1 נקודות, 4.5 ריבאונדים ו-2.1 אסיסטים למשחק.
בין השנים 1942–1949 שיחק בקבוצות הכדורסל והפוטבול של אוניברסיטת אילינוי, והיה חלק מקבוצת האתלטיקה שלה.
כאחד הספורטאים המצטיינים בתולדות האוניברסיטה, נקראים על שמו פרסי האוניברסיטה לספורטאי ולספורטאית המצטיינים של השנה.
אדלמן נולד וגדל בעיר סנטרליה שבאילינוי, ובין השנים 1938–1942 למד ב"תיכון סנטרליה".
כשחקן קבוצת הכדורסל של התיכון, שבר בשנת 1941 את שיא ליגת התיכונים של אילינוי עבור נקודות בעונה (969), ובשל הצטיינותו אף קיבל הצעה מטעם חברת MGM להפקת סרט קולנוע המבוסס על חייו.
בעונת 1942 קלע 834 נקודות, והוליך את קבוצתו לזכייה באליפות ליגת התיכונים של אילינוי.
במקביל, זכה 3 פעמים באליפות הקפיצה לגובה של תיכוני אילינוי, בשנים 1940–1942.
בשנת 1942 החל אדלמן ללמוד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, אך כבר לאחר סמסטר אחד, בינואר 1943, עזב את האוניברסיטה והתגייס לגיס האווירי של צבא ארצות הברית.
בשנת 1946, לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, חזר לאוניברסיטת אילינוי, בה למד עד לשנת 1949.
בשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אילינוי, 1948 ו-1949, נבחר אדלמן לחמישיית העונה של מחוז Big Ten לאחר שקלע 13.5 נקודות בממוצע למשחק.
בעונתו האחרונה הוביל את הקבוצה, לראשונה בתולדותיה, לשלב פיינל פור טורניר אליפות המכללות; במשחק חצי הגמר הפסידה אילינוי מול האלופה שבדרך אוניברסיטת קנטקי, ובמשחק על המקום השלישי גברה על אורגון סטייט.
במקביל להצלחתו בקבוצת הכדורסל, שיחק אדלמן גם בקבוצת הפוטבול של אוניברסיטת אילינוי, אשר בשנת 1946 זכתה באליפות מחוז Big Ten וניצחה במשחק ה"רוז בול" (Rose Bowl).
לאורך 3 עונותיו בקבוצה קבע שיאי מועדון רבים – בין היתר עבור ממוצע פאנטים במשחק בודד (51 יארד), ממוצע פאנטים לעונה (32.8 יארד) והפאנט הארוך ביותר (88 יארד).
בשנת 1947 נבחר על ידי שיקגו ברס בבחירה ה-75 של דראפט ה-NFL, ובשנת 1948 נבחר על ידי קליבלנד בראונס בבחירה ה-145 של דראפט ליגת ה-AAFC.
כחלק מקבוצת האתלטיקה של אוניברסיטת אילינוי, התחרה אדלמן בענף הקפיצה לגובה.
בשנת 1948 זכה בתחרות הקפיצה לגובה של ליגת המכללות באתלטיקה, ומספר חודשים לאחר מכן קבע את שיאו האישי – 2.04 מטרים – במהלך תחרות בגלאזגו, סקוטלנד.
בקיץ 1948 התחרה באולימפיאדת לונדון כנציג המשלחת האמריקאית, לצד חברו לקבוצת האתלטיקה באילינוי – בוב ריצ'רדס.
בתחרות הקפיצה לגובה השווה את התוצאה השנייה בגובהה, 1.95 מטרים, אולם סיים במקום הרביעי בלבד מכיוון שביצע מספר ניסיונות רב יותר מהזוכים במדליות הכסף והארד.
בדראפט ה-NBA 1949 נבחר אדלמן בבחירה ה-24 על ידי קבוצת שיקגו סטאגס, ומיד הועבר בטרייד לטריי-סיטיז בלקהוקס.
ב-17 בדצמבר 1950 קלע שיא מועדון של 48 נקודות במשחק מול פורט ויין פיסטונס; היה זה סך הנקודות במשחק החמישי בגובהו בתולדות הליגה, כאשר ג'ורג' מייקן (3 פעמים) וג'ו פולקס הם היחידים שקלעו יותר נקודות במשחק בודד.
בעונות ו-, בהן קלע 15.3 ו-11.3 נקודות בממוצע למשחק, בהתאמה, נבחר להשתתף בשני משחקי האולסטאר הראשונים של ה-NBA.
בפברואר 1952 הועבר בטרייד לפורט ויין פיסטונס, עמה העפיל בעונת לגמר האזור המערבי בפלייאוף.
בסיום אותה עונה פרש אדלמן ממשחק, בגיל 30.
ב-1 באוגוסט 2001 נפטר אדלמן כתוצאה ממחלה קרדיווסקולרית, בגיל 78.
דווידה פורמולו (באיטלקית: Davide Formolo; נולד ב-25 באוקטובר 1992) הוא רוכב אופני כביש איטלקי בקבוצת מוביסטאר.
בתור חובבן, סיים שמיני ב"ג'ירו בייבי" ב-2012, שנחשב למרוץ הג'ירו ד'איטליה לרוכבים צעירים.
בהמשך העונה בלט בעוד מרוץ קטעים לרוכבים צעירים, הג'ירו דאלה ולה ד'אוסטה מונט בלאנק, כשסיים רביעי כללי.
באותה עונה גם סיים שני באליפות איטליה עד גיל 23. ב-2013 סיים שני בג'ירו בייבי, 28 שניות אחרי דווידה ויללה המנצח.
באותה עונה גם סיים שישי בטור דה ל'אווניר, המרוץ החשוב ביותר לרוכבים עד גיל 23, 2:05 דקות אחרי רובן פרננדס המנצח.
לאחר תוצאותיו המרשימות בתור חובבן במרוצים עד גיל 23, ב-2014 הפך פורמולו למקצוען עם הצטרפותו לקבוצת קנונדייל האיטלקית, שהיא ההמשך לקבוצת ליקוויגאס הידועה.
בתחילת העונה סיים תשיעי ב-G.P.
Città di Lugano, מרוץ חד יומי בשווייץ, לאחר ניצחון של סוני קולברלי בספרינט רב משתתפים.
לאחר מכן סיים שביעי בטור דה טאיוואן, 12 שניות מרמי די גרגוריו המנצח.
בהמשך העונה בלט גם ב, פורמולו סיים שני בקטע השישי שהסתיים בעליה ב-Selcuk, שתי שניות אחרי אדם ייטס המנצח, וסיים את המרוץ כולו במקום הרביעי, 40 שניות אחרי אותו ייטס.
לאחר מכן ערך הופעת בכורה במרוץ UCI World Tour, הטור דה סוויס, וכבר בהופעת הבכורה שלו במרוץ סיים שביעי, 3 דקות מרוי קושטה המנצח.
לאחר מכן התחרה באליפות איטליה וסיים שני את המרוץ, לאחר שנכנע לוינצ'נצו ניבאלי בספרינט הסיום.
לקראת סיום העונה סיים שישי בג'ירו דל'אמיליה, 36 שניות מדווידה רבלין המנצח.
ב-2015 הצטרף פורמולו לקבוצת קנונדייל–גארמין לאחר סגירתה של קנונדייל, שעברה להיות הספונסר הראשי של הקבוצה הזו.
בתחילת העונה ניצח את קטגוריית הרוכב הצעיר בוואלטה או אלגארבה, כשהוא מסיים 14 כללי, 3:37 דקות מהמנצח גריינט תומאס.
בהמשך העונה נבחר לראשונה לגרנד טור, כשנבחר לג'ירו ד'איטליה.
בקטע החמישי במרוץ נכנס לקבוצת הבריחה המוקדמת של הקטע והתקיף 14 קילומטרים לסיום בבריחת סולו, הוא שמר על יתרונו עד הסיום, ניצח את הקטע והשיג ניצחון ראשון בקטע בגרנד טור, כשהוא מקדים את הפלוטון שהוביל אותו סיימון קלארק, ב-22 שניות.
בסופו של דבר סיים פורמולו את המרוץ במקום ה-31, כשאת קטגוריית הרוכב הצעיר סיים שני, אחרי פאביו ארו.
לקראת סוף העונה סיים תשיעי בטור של אלברטה בקנדה, 1:23 דקות מבאוקה מולמה.
בהמשך העונה ערך הופעת בכורה בוואלטה אספניה, התוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקום שביעי בקטע ה-15, 52 שניות מג'אנלוקה בראמבילה המנצח.
פורמולו סיים את המרוץ במקום התשיעי, אך לא היה חלק אמיתי ממאבקי הדירוג הכללי וסיים בפער גדול מאוד של 13:17 דקות מהמנצח נאירו קינטנה, בן קבוצתו של פורמולו, אנדרו טלנסקי, סיים חמישי את המרוץ.
ב-2017 התחרה בפעם השלישית ברציפות בג'ירו ד'איטליה, התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום שישי בקטע ה-16, 1:26 דקות מהמנצח וינצ'נצו ניבאלי.
גם הפעם הצליח פורמולו להיכנס לעשירייה הכללית הראשונה במרוץ, כשסיים עשירי וראשון מתוך קבוצתו, אך לא היה חלק ממאבקי הדירוג הכללי וסיים בפער גודל של 15:17 דקות מהמנצח טום דימולן.
הוא פתח את העונה באיחוד האמירויות, בטור של אבו דאבי, וסיים שישי את המרוץ, 1:13 דקות מאלחנדרו ולוורדה המנצח.
לאחר מכן סיים שביעי גם בטירנו–אדריאטיקו, בהופעת הבכורה שלו במרוץ, כשסיים 1:15 דקות מהמנצח מיכל קוויאטקובסקי.
בהמשך העונה התחרה לראשונה במונומנט לייז'–בסטון–לייז' וכבר בהופעה הראשונה שלו במרוץ הצליח לסיים שביעי, 39 שניות מהמנצח בוב יונגלס, לאחר שסיים בדבוקה של שבעה רוכבים שסיימה במקומות 4–10. לאחר מכן התחרה בג'ירו ד'איטליה ושימש כמוביל קבוצתו במרוץ.
פורמולו רשם מרוץ דומיננטי והתבלט בלא מעט קטעים.
בקטע הרביעי, שהסתיים בניצחונו של טים ולנס, פורמולו סיים חמישי באותו הזמן של ולנס.
בקטע השמיני הוביל פורמולו את הפלוטון וסיים שני, שמונה שניות אחרי ריצ'רד קאראפאס המנצח.
בקטע השישי, שהסתיים בעלייה בסמוך להר הגעש אתנה, סיים פורמולו במקום ה-42 ואיבד מעשית סיכויים לנצח את המרוץ, אם כי ייתכן שאיבד את הזמן בכוונה כדי שיתאפשר לו לצאת לקבוצות הבריחה ולהשיג ניצחונות בקטעים.
בקטע התשיעי, שהסתיים בניצחון של סיימון ייטס לעליית הגראן סאסו ד'איטליה, הצליח פורמולו לסיים בעשירייה הראשונה פעם נוספת, כשסיים שישי, 10 שניות אחרי ייטס.
בקטע ה-11 בלט פורמולו עם מקום שלישי, 5 שניות אחרי סיימון ייטס המנצח.
הוא בלט גם בקטע ה-15 וה-20 עם מקום שמיני, ובקטע ה-19 עם מקום שביעי, אך בסופו של דבר לא הצליח לנצח קטע במרוץ והסתפק בפעם השנייה ברציפות במקום עשירי כללי, 15:16 דקות אחרי המנצח כריס פרום.
בהמשך העונה סיים שמיני ב ולאחר מכן התחרה בוואלטה אספניה, התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום שישי מקבוצת הבריחה בקטע ה-12, 5 שניות לאחר אלכסנדר ז'נייה המנצח.
בסופו של דבר סיים פורמולו את המרוץ במקום ה-22.
ב-2019 ניצח פורמולו את הקטע השביעי והאחרון בוולטה אה קטלוניה, לאחר בריחת יחיד שבסופה הקדים את אנריק מאס ב-51 שניות ואת בן קבוצתו מקסימיליאן שכמן ב-53 שניות.
הוא סיים את המרוץ במקום ה-20 הכללי, 10:40 דקות ממיגל אנחל לופס המנצח.
לאחר מכן התחרה בפעם החמישית בג'ירו ד'איטליה.
בקטע השביעי של המרוץ היה חלק מקבוצת הבריחה המוקדמת של הקטע וסיים שלישי, 5 שניות אחרי פייו בילבאו שניצח לאחר שהתקיף 1.7 קילומטרים לסיום ושמר על יתרונו עד לסיום.
גם בקטע ה-17 סיים שלישי, 1:51 דקות מננס פיטרס המנצח, בסופו של דבר סיים את הג'ירו במקום ה-15, כשהוא מסייע לרפא מייקה לסיים שישי את המרוץ.
לאחר מכן ניצח את אליפות איטליה לאחר בריחת יחיד, שבסופה הקדים את הפלוטון שהובל בידי סוני קולברלי ואלברטו בטיול במקומות 2 ו-3 בהתאמה, 27 שניות אחרי פורמולו.
לאחר מכן סיים שני במרוץ ההכנה לאולימפיאדת טוקיו 2020 במרוץ שהיה במתכונת של נבחרות לאומיות, 17 שניות אחרי בן קבוצתו, דייגו אוליסי המנצח.
בטור של פולין סיים שביעי, 17 שניות מפאוול סיבאקוב המנצח.
הוא השתתף בסטראדה ביאנקה והיה דומיננטי במרוץ, כש-12.4 קילומטרים לסיום התקיף ווט ואן ארט שהיה חלק מהדבוקה הקדמית, ורק פורמולו, אלברטו בטיול ומקסימיליאן שכמן נשארו כמגשרים היחידים אך לא הצליחו להוריד את הפער.
בהמשך בטיול התפרק ורק שכמן ופורמולו נשארו כמגשרים, אך לא הצליחו להחזיר את ואן ארט שניצח את המרוץ, ובקרב על המקום השני גבר פורמולו על שכמן, 32 שניות מואן ארט.
לאחר מכן התחרה בקריטריום דו דופינה.
בקטע השלישי נכנס לקבוצת הבריחה המוקדמת של המרוץ, במהלך הטיפוס ל-"Col de la Madeleine" ניער מעליו את שאר הרוכבים בבריחה והמשיך ברכיבת סולו של יותר מ-55 קילומטרים עד לניצחון.
אוונס הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של קהיליית פנסילבניה, מאז 2019. בשנים 2016–2019 ייצג אוונס את מחוז הקונגרס השני, אך לקראת בחירות 2018 בארצות הברית הורה בית המשפט העליון של פנסילבניה על שינוי מפת מחוזות הבחירה במדינה.
אוונס נולד בפילדלפיה, וגדל בשכונות ג'רמנטאון ו-וסט אוק ליין שבעיר.
הוא למד במכללה הקהילתית של פילדלפיה ובאוניברסיטת לה סאל.
לאחר סיום לימודיו הגבוהים, התמקצע אוונס כמורה במחוז בתי הספר של פילדלפיה וכפעיל חברתי בארגון "הליגה האורבנית הלאומית" (National Urban League).
בבחירות 1980 נבחר לראשונה אוונס אל בית הנבחרים של פנסילבניה, כנציג מחוז הבחירה ה-203. המחוזף המקיף את שכונת וסט אוק ליין בפילדלפיה, היה ועודנו מעוז מובהק של המפלגה הדמוקרטית הודות לאוכלוסייה האפרו-אמריקאית הגדולה במחוז, המהווה כ-95% ממנו.
כתוצאה מכך הוא נבחר מחדש תריסר פעמים נוספות בקלות.
ב-1990 מונה ליושב ראש ועדת ההקצבות של בית הנבחרים המדינתי, ומילא תפקיד זה במשך עשרים שנה עד נובמבר 2010. באותה השנה נמנה ברשימת "עשרת האפרו-אמריקאים" המשפיעים ביותר בפילדלפיה, בידי העיתון "The Philadelphia Tribune".
טרם היבחרו אל הקונגרס של ארצות הברית, התמודד אוונס לתפקידים ציבוריים ארבע פעמים ללא הצלחה.
בבחירות אמצע הכונה ב-1986 התמודד אל מועמדות המפלגה הדמוקרטית לתפקיד סגן המושל, אך בבחירות המקדימות סיים במקום השלישי.
ב-1994 היה אוונס האפרו-אמריקאי הראשון שמתמודד למושל פנסילבניה.
בבחירות המקדימות ניצב אוונס בפני לין יקל וסגן המושל מארק סינגל.
על אף שזכה לתמיכות ציבוריות מעיתונים אחדים בפנסילבניה, הוא זכה במקום השני עם 22% מקולות הבוחרים.
כמו כן, פעמיים התמודד לראשות העיר פילדלפיה.
ראשית ב-1999, במירוץ לרשת את אד רנדל, אוונס הגיע למקום החמישי עם 4.7% בלבד בבחירות המקדימות.
שנית ב-2007, חרף קביעתו של המושל לשעבר רנדל כי אוונס הוא "המוסמך ביותר" לתפקיד, שוב הגיע למקום החמישי עם 7.82% מהקולות.
בנובמבר 2015, הכריז אוונס על התמודדותו בפריימריז הדמוקרטים לייצוג מחוז הקונגרס השני של פנסילבניה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
במהפך פוליטי, אוונס ניצח את נציג המחוז המכהן שאקה פאטה ב-26 באפריל 2016. את ניצחונו בבחירות המקדימות ניתן לזקוף לאחיזתו בשכונת וסט אוק ליין.
פאטה התפטר מבית הנבחרים האמריקאי כחודשיים לאחר מכן בעקבות פרשת שחיתות בה היה מעורב.
כתוצאה מכך, בבחירות 2016, התמודד אוונס בשתי מערכות בחירות — בחירות מיוחדות למילוי שארית כהונתו של פאטה, ובחירות רגילות לתקופת כהונה שלמה.
אוונס ניצח בשתי מערכות הבחירות והושבע לתפקידו ביום שני, 14 בנובמבר 2016. בכך קיבל אוונס ותק רב יותר מאשר עמיתיו שנבחרו אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחזור בחירות זה.
מאז 1949 ייצגו את המחוז חברי המפלגה הדמוקרטית, והחל מ-1959 רק חברי קונגרס אפרו-אמריקאים נשלחו אל גבעת הקפיטול מטעם המחוז.
באוגוסט 2017, בעקבות עצרת איחוד הימין האמריקאי בשארלוטסוויל, הציג אוונס, ביחד עם חבר הקונגרס אדריאנו אספייאט מניו יורק, חקיקה שקראה לאסור הצבת מונומנטים קונפדרצייונים בשטחים פדרליים.
ב-30 ביוני 2025 הודיע אוונס על פרישתו מבית הנבחרים האמריקאי בתום כהונתו בראשית ינואר 2027.
דווייט הרברט גרין היה פוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אילינוי ה-30 בשנים 1941–1949.
דוווייט גרין נולד בעיר לינגוניר שבמחוז נובל, אינדיאנה, כבנם של הארי גרין ומיני (לבית גרבר) גרין.
ב-1926 הוא נשא לאישה את מייבל ויקטוריה קינגסטון, ולשניים נולדו שתי בנות.
גרין למד בקולג' וובאש שבקרופורדסוויל, אינדיאנה, שם הוא היה חבר באחוות קאפא-סיגמא.
ג'ונסון ואת התובעים דווייט גרין, סמואל קלאוסון, ג'ייקוב גרוסמן וויליאם פרוליך.
ב-1939 התמודד גרין ללא הצלחה מטעם המפלגה הרפובליקנית על משרת ראש עיריית שיקגו.
ב-1940 החלו ההתנגדות לניו דיל ולמפלגה הדמוקרטית להשפיע על אילינוי ועל מדינות רבות נוספות, במיוחד במערב התיכון.
גרין הרפובליקני, עם עבר של תובע פדרלי ושל מתנגד למנגנון הפוליטי של העיר הגדולה שיקגו, נבחר כמושל אילינוי ה-30 והושבע לכהונתו ב-13 בינואר 1941.
בסופה של אותה שנה הובילה כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה את גרין אל המשימה של הובלת ממשלת אחת המדינות הגדולות בארצות הברית במהלך המלחמה.
במהלך המלחמה הוא זכה לתמיכה רחבה, וב-1944 הוא נבחר לכהונה שנייה כמושל.
סיום המלחמה ב-1945 יצר אתגרים חדשים לערים הגדולות של ארצות הברית ולממשלות המדינות.
במיוחד, נוצר מחסור חריף בדיור עבור החיילים המשוחררים ומשפחותיהם, שכן בנייה מועטה מאוד התקיימה במהלך המלחמה ועוד קודם לכן בשנות השפל הגדול.
המפלגה הדמוקרטית בשיקגו בחרה בעורך דין המוכשר עדלי סטיבנסון כמי שיתמודד מול גרין בבחירות בהן הוא התמודד על כהונה שלישית.
במערכת בחירות מפתיעה שהתקיימה בנובמבר 1948, הביס סטיבנסון את גרין, ובכך תמה הקריירה הפוליטית שלו.
תבוסתו התרחשה בין השאר בשל הרשלנות במניעת מותם של 111 כורים באסון המכרה בסנטרלייה ב-1947.
בבחירות לנשיאות של 1948 שקל המועמד הרפובליקני תומאס דיואי לבחור בגרין כמועמדו לסגן הנשיא, אך נמלך בדעתו לאחר לחץ מהעיתונות של שיקגו.
לאחר תבוסתו בבחירות שב גרין לחייו הפרטיים.
דווייט גרין נפטר בשיקגו ב-20 בפברואר 1958. הוא נטמן בבית הקברות רוזהיל שבעיר.
דווידס סימנסונס (בלטבית: Dāvids Sīmansons; 4 באפריל 1859 – 13 באפריל 1933) היה גנרל לטבי, אשר שימש כמפקד הראשון של צבא לטביה.
סימנסונס נולד למשפחת חקלאים באוייזד ולמיירה בפלך ליבוניה שבאימפריה הרוסית ב-4 באפריל 1859. ב-1880 הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית.
ב-1894 הוא סיים הכשרה כקצין ומונה למפקד גדוד.
הוא השתתף במלחמת רוסיה-יפן, נפצע והועלה לדרגת פולקובניק.
הוא השתתף במלחמת העולם הראשונה, בתחילה כמפקד הגדוד ה-66, ולאחר מכן כמפקד הבריגדה ה-2. באוקטובר 1917 הוא פרש מהצבא הרוסי.
הוא עבר להתגורר בוויטבסק ואז באוריול.
בינתיים, הכריזה לטביה על עצמאותה מרוסיה.
עצם קיומה של המדינה החדשה הועמד בסכנה.
הצבא האדום פלש אל הארץ בתמיכת קומוניסטים לטבים בניסיון להחזיר את הארץ לשלטון רוסי.
ללטביה לא היה צבא מאוחד באותה תקופה, אלא שתי בריגדות נפרדות: הבריגדה הצפונית, והבריגדה הדרומית, שפעלו שתיהן בחסות ובתמיכה של צבא הקיסרות הגרמנית.
בינואר 1919 חזר סימנסונס ללטביה.
ב-10 ביולי של אותה שנה אוחדו שתי הבריגדות הלטביות לצבא מאוחד, וסימנסונס מונה למפקד הראשון של צבא לטביה.
למרות שהלחץ הסובייטי על לטביה פחת, נסיגתם של הגרמנים מהאזור הבלטי (בעקבות הסכם ורסאי), הותירה ואקום שעד מהרה הפך למלחמת הכל בכל.
גנרל רוסי בשם פאבל ברמונט-אבלוב הקים את צבא המתנדבים של מערב רוסיה - גוף שהורכב בעיקר מחיילים רוסים ששוחררו מהשבי הגרמני, וכונו "ברמונטניאנים" על שמו של ברמונט.
בתמיכת גדודי פרייקור של גרמנים-בלטים, ברמונט יצא למסע לכיבוש ליטא ולטביה.
הברמונטניאנים התקדמו אל עיר הבירה ריגה, ומפקד העיר הורה לנטוש אותה ולייצב קו הגנה חדש ביוגלה.
סימנסונס ביטל את הפקודה ונטל בעצמו את הפיקוד על הגנת העיר.
לאחר קרב קשה, נהדפו הכוחות התוקפים מהעיר.
למרות זאת, זמן קצר לאחר מכן, ב-16 באוקטובר 1919 הוא פוטר מתפקיד מפקד הצבא.
הוא נותר בצבא כשופט בבית המשפט הצבאי העליון עד 1922. לאחר מכן הוא היה חבר במועצה הצבאית העליונה של לטביה.
ב-1925 הוא פרש מהצבא בשל מחלה.
הוא ניהל חיים אזרחיים שקטים בריגה, עד מותו ב-13 באפריל 1933.
דייוויד אדדג'י אדלקה , הידוע בשם הבמה שלו "דווידו", הוא זמר, כותב שירים ומפיק מוזיקלי ניגרי-אמריקאי.
דווידו נולד באטלנטה, ארצות הברית, וגדל בלאגוס, ניגריה.
הוא ערך את הופעת הבכורה המוזיקלית שלו כחבר בלהקת KB International.
דווידו למד מנהל עסקים באוניברסיטת אוקווד לפני שנשר מלימודיו כדי ליצור ביטים ולהקליט רפרנסים קוליים.
הוא התפרסם לאחר שהוציא את "Dami Duro", הסינגל השני מתוך אלבום האולפן הראשון שלו Omo Baba Olowo (2012), שממנו נלקחו שישה סינגלים נוספים – "Back When", "Ekuro", "Overseas", "All of You", "Gbon Gbon" ו-"Feel Alright".
בשנת 2012, דווידו זכה בפרס Next Rated בכנס The Headies.
בינואר 2016, דווידו הודיע בטוויטר כי חתם על חוזה הקלטות עם סוני מיוזיק, וכמה חודשים לאחר מכן ייסד את חברת התקליטים דווידו מיוזיק וורלדווייד, איתה חתומים אמנים ביניהם מוראווי ולוגוס אולורי.
ביולי 2016, דווידו חתם על חוזה הקלטות עם RCA Records של סוני, ובאוקטובר של אותה שנה, הוא הוציא את המיני-אלבום Son of Mercy בן חמשת השירים, Extended Play, שלו הוסיף את הסינגלים "Gbagbe Oshi", "How Long" ו-"Coolest Kid in Africa".
באפריל 2017, דווידו ניהל משא ומתן מחדש על חוזהו עם סוני עקב בעיות שליטה קריאייטיבית, ומאוחר יותר באותה שנה הוא הוציא חמישה סינגלים, ביניהם "If" ו-" Fall ".
"If" יצר פעילות ברשתות החברתיות ברחבי העולם, בעוד ש-"Fall" הפך לשיר הפופ הניגרי שהגיע הכי הרבה זמן למצעדים בהיסטוריה של מצעדי הבילבורד.
בנובמבר 2019, דווידו הוציא את אלבום האולפן השני שלו, A Good Time, ולוקח חלק בסינגלים שיצאו בעבר כמו "If", "Fall", "Assurance", "Blow My Mind" ו-"Risky".
בשנת 2019, מגזין "New African" כלל את דווידו כאחד מ-100 האפריקאים המשפיעים ביותר בעולם.
אלבום האולפן השלישי שלו, A Better Time, יצא ב-13 בנובמבר 2020. בפברואר 2021, דווידו הופיע ברשימה הבאה של Time 100. הוא הוציא את Timeless, אלבום האולפן הרביעי שלו, ב-31 במרץ 2023. דווידו הוא שגריר תרבותי של ניגריה וקול בולט למען זכויות אדם באפריקה ובכלל.
הוא גם אחד האמנים האפריקאים הכי פופולריים ברשתות החברתיות..
מקל פרח הוא אביזר להטוטנות שמורכב ממקל באורך 70 ס"מ בקירוב, ושני מקלות קטנים יותר, הנקראים מקלות שליטה באורך של כ-30 ס"מ, המצופים בחומר שנותן אחיזה טובה במקל הארוך.
ישנן גרסאות שונות של מקל הפרח.
למשל מקלות ארוכים וכבדים יותר, נוחים יותר למשחק מגע (contact).
התרגיל הבסיסי ביותר הוא, כשהמקל הארוך נמצא אנכית לרצפה, ושני המקלות הקטנים מכים בו לחלופין, בחלקו העליון.
ישנו מגוון עצום של מניפולציות הניתנות לביצוע באמצעות מקל הפרח.
משחק עם מקלות צד נחשב למורכב יותר וייחודי יותר מפני שמקלות הצד הם אביזר נוסף שאותו צריך ללמוד וגם איתו ניתן ללהטט במקביל.
בין אם בסיבוב בין האצבעות, בזריקות או באחיזות.
מקלות הצד מאפשרים תמרון מהיר ודינמי יותר.
מקל הפרח הוא כלי מגוון יחסית מפני שהוא מורכב משלושה אביזרים שניתן להחליף ביניהן בזריקות, למשל לאחוז במקל הפרח במגוון צורות באמצעות מקלות הצד ואף לשלב משחק מגע (contact) עם הגוף והרגליים.
כמו כן אפשר להוסיף מקל פרח שני, לשחק בשלושה מקלות פרח ללא מקלות צד ואף ללהטט בשלושה מקלות פרח באמצעות מקלות הצד מה שנחשב לתרגיל קשה במיוחד.
בשנים האחרונות באמצעות המדיה החברתית ובכנסי ג'אגלינג מגלים האמנים עוד ועוד תרגילים ומניפולציות ייחודיות.
דוויין טיירון וייד הבן הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הקלע.
במרבית שנותיו שיחק וייד במיאמי היט מליגת ה-NBA.
וייד, הנחשב לאחד מטובי הקלעים בתולדות הליגה ולגדול סמליה של ההיט, הגיע במהלך הקריירה להישגים רבים.
הוא הוביל את מיאמי לזכייה באליפות ה-NBA בשנת ולהופעה נוספת בסדרת הגמר ב-.
בנוסף, זכה באליפות ה-NBA בשנת 2012, ומיד לאחריה, בשנת 2013, השלים זכייה נוספת באליפות.
וייד השתתף בתריסר משחקי אולסטאר וזכה בשנת בתואר ה-MVP של משחק האולסטאר.
הוא נבחר שמונה פעמים לאחת מחמישיות העונה ושלוש פעמים לחמישיית ההגנה השנייה.
הוא זכה בתואר מלך הסלים של הליגה בעונת , ומוליך את רשימת הקלעים ומוסרי האסיסטים של מיאמי בכל הזמנים.
וייד נבחר לקבוצת השנה ה-75 של ה-NBA וחבר היכל התהילה של הכדורסל משנת 2023.
וייד נולד בשיקגו שבאילינוי לדוויין וליולנדה וייד.
הוריו היו גרושים ואת ילדותו העביר וייד ברובינס שבאילינוי, עם אביו ועם אימו החורגת.
כילד בשיקגו, העריץ וייד את כוכב שיקגו בולס, מייקל ג'ורדן.
הוא למד בבית הספר התיכון על שם הארולד ריצ'רדס, שם היה חלק מנבחרת בית הספר.
בעונת ה קיבל וייד דקות משחק מועטות לצידו של אחיו החורג, דמטריוס מק'דניאל (Demetrius McDaniel), שהיה כוכב קבוצת בית הספר.
בקיץ שלפני עונת ה גבה וייד כעשרה סנטימטרים אשר עזרו לו קבל דקות משחק רבות יותר.
הוא רשם באותה העונה של 20.7 נקודות ו-7.6 למשחק.
בעונה העוקבת המשיך וייד לשפר את יכולתו, הוא רשם ממוצעים של 27.0 נקודות ו-11.0 ריבאונדים למשחק, והוביל את קבוצתו למאזן של 24 ניצחונות מול חמישה הפסדים, וקבע את שיא התיכון בקליעת נקודות (676) ובחטיפות (104).
וייד קיבל הצעות מ-3 אוניברסיטאות בלבד בעקבות בעיות אקדמיות.
וייד בחר לבסוף לשחק באוניברסיטת מרקט, במילווקי שבוויסקונסין.
בעונת ה"" שלו נאסר עליו להשתתף במשחקי הקבוצה בעקבות חוסר עמידתו בתנאים האקדמיים הנדרשים, אך בעונה שלאחר מכן, עונת החל וייד לשחק במדיה של האוניברסיטה, ואף הוביל את קלעי הקבוצה עם 17.8 נקודות למשחק, ואת הליגה עם 2.47 חטיפות למשחק.
בנוסף רשם וייד 6.6 ריבאונדים למשחק ו-3.4 אסיסטים.
מרקט סיימו את העונה במאזן של 26:7, המאזן הטוב ביותר של המכללה מאז עונת .
בעונה הבאה המשיך וייד להוביל את קלעי הקבוצה עם 21.5 נקודות למשחק, למאזן 27:6 ולפיינל פור המכללות לראשונה מאז זכתה המכללה באליפות בשנת 1977. בסיום העונה בחרו בו ה-Associated Press לחמישיית השחקנים הטובה ביותר במכללות.
הוא היה לשחקן הראשון מהמכללה שנבחר לחמישייה זו מאז שנת 1978.