tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בין השנים 1942 ו–1946, עבד סיבורג באוניברסיטת שיקגו, שם עסק במחקר גרעיני, כימי ופיזיקלי, הקשור לפרויקט האנרגיה האטומית של ארצות הברית.
בשנת 1958 התמנה לנשיא אוניברסיטת ברקלי.
סיבורג מונה על ידי הנשיא קנדי לתפקיד יושב ראש הוועדה לאנרגיה אטומית בשנת 1961 והחזיק בו עד 1971. לאחר מכן חזר לברקלי כדי לנהל שם את מעבדת לורנס.
בסוף שנת 1998, בעודו בבוסטון במסגרת פגישה של האגודה האמריקנית לכימיה, סבל סיבורג משבץ, דבר שגרם למותו שישה חודשים מאוחר יותר, ב-25 בפברואר 1999, בביתו בלפאייט.
סיבורג זכה בפרס נובל לכימיה בשנת 1951, יחד עם הפיזיקאי האמריקאי אדווין מקמילן, על "מנהיגותם בפיתוח הכימיה הגרעינית והאנרגיה האטומית", ובשנת 1959 קיבל את פרס אנריקו פרמי.
סיבורג זכה במדליית פרקין לשנת 1957.
בשנת 1991 זכה במדליה הלאומית למדעים.
בשנת 1997 הודיעו ב"איחוד הבינלאומי לכימיה טהורה ושימושית" כי היסוד בעל מספר אטומי 106 יכונה על שמו – סיבורגיום (Sg).
הייתה זו הפעם הראשונה בה נקרא יסוד כימי על שמו של אדם בעודו בחיים.
כוכב הלכת המינורי 4856 Seaborg נקרא על שמו.
גלנדון ואיזבלה (שמות העט של רני ואבישג לבנון, בהתאמה) הם בעל ואישה הפועלים יחד כיוצרי קומיקס ישראלי.
גלנדון ואיזבלה היו ממקימי חבורת A4, יחד עם דודו גבע, יובל כספי, ניר מטרסו, רפאל פוגל ועוד.
הם הוציאו את החוברות "כסאח וזוהמה" ו"מר אכזר וראשזין פותחים עסק+Isabella on Acid" והשתתפו בפרויקטים כמו Plan B וספרות זולה.
בשנים 2007-2008 כתבו ואיירו את המדור "סטריפרז", שהופיע בעיתון "רייטינג".
בשנים 2008-2009 כתבו ואיירו את רצועת הקומיקס היומית "יוסי ואוסי", שהתפרסמה בעיתון "24 דקות".
בנוסף לקומיקס, עוסקים גלנדון ואיזבלה באנימציה, בעיקר של קליפים.
בסוף שנות התשעים יצר גלנדון את הסדרה "ביק ושיק" ששודרה ב"מקרה לילה", תוכניתו של שי אביבי.
בנובמבר 2009 שודרה בערוץ ביפ סדרת ההנפשה "כלום" שיצרו השניים.
פרקי הסדרה, אורך כל אחד כ-5 דקות, עוסקים באופן בוטה בארבעה בני נוער שמתנסים בסמים וביחסי מין.
לגלנדון ואיזבלה שלוש בנות - נינה, ללה וימי לבנון, והם חיים ויוצרים בפרדס חנה.
רמי פורטיס ושלומי ברכה - משאית פיננסית (1998)
חוה אלברשטיין וברי סחרוף - הצל (2003)
נועם אקוטונס - צוללים (2017)
יוני רכטר - צליל מתי הוא מתחיל (2017)
גלנה היא מינרל טבעי מקבוצת הסולפידים.
זהו המינרל הנפוץ ביותר ובעל התפוצה הרחבה ביותר מביניהם.
היא משמשת כמינרל בצר עיקרי לעופרת.
הנוסחה הכימית היא: PbS שהוא שילוב של עופרת וגופרית.
מורכבת ברובה הגדול מעופרת (כ-86%) והיתר גופרית (כ-14%).
לעיתים תכיל כמויות זעירות של כסף (יכול לנוע בין 0.1 ל-1 אחוז).
מבנה ההתגבשות הקריסטלי הוא קובי (איזומטרי: 3 צירים שווים זה לזה באורך המאונכים זה לזה בזוויות של 90 מעלות).
בדרך כלל מתגבשת בגבישים דמויי קובייה.
יכולה להתגבש גם באוקטהדרון (צורה של שתי פירמידות בעלות בסיס משותף) או גושים גרגיריים.
למרות שהקשיחות (התנגדות לשבירה) טובה יחסית, איכות הליטוש שלה לא גבוהה.
לא נהוג לעשות ממנה תכשיטים גם בגלל רמת הקשיות והקשיחות וגם בגלל היותה בעלת רמה מסוימת של רעילות.
מתגבשת פעמים רבות בקרבת או בשיתוף עם מינרלים אחרים שמכילים גופרית כמו: פיריט, כלקופיריט וספלריט, כמו כן מתגבשת לעיתים בשיתוף עם אבני קוורץ שונות וקלציט.
למינרל עופרת נוסף, האלטיט יש מבנה זהה לזה של הגלנה.
המינרל מוכר עוד מימי קדם ומוזכר בכתביו של פליניוס הזקן (סופר ומדען רומי מהמאה ה-1 לספירה).
פעמים רבות מרבצי הגלנה מכילים כמויות גדולות של כסף, כמינרל נוסף או כתמיסה מוצקה חלקית בתוך מבנה הגלנה.
סוג זה של הגלנה היה זמן רב המחצב החשוב ביותר במכרות הכסף.
כמו כן במרבצי הגלנה ניתן למצוא גם אבץ (Zn), קדמיום (Cd), אנטימון (Sb), ארסן (As) וביסמוט (Bi) בכמויות משתנות.
סלניום (Se) מתחלף בגופרית (S) בתוך המבנה יוצר תמיסה מוצקה.
באזורי בליה וחמצון הגלנה משתנה לאנגלזיט (PbSO4) או לצרוסיט (PbCO3).
מרבצי הגלנה מצויים במקומות רבים בעולם.
ניתן למצוא אותם בוויילס, בצרפת, ברומניה, באוסטריה, בבלגיה, באיטליה, בספרד, בסקוטלנד, באנגליה, באוסטרליה, במקסיקו, בארצות הברית ועוד.
ביניהם מכרות ב: פרייברג, קורנוול, דרבישר וקמברלנד באנגליה, מכרה סליוון בקולומביה הבריטית שבקנדה, וברוקן היל באוסטרליה.
בישראל ניתן למצוא את הגלנה בהר חרמון בצפון הארץ.
בארצות הברית ניתן למצוא מינרל זה בעיקר בעמק מיסיסיפי, בחגורת העופרת שבדרום מיזורי.
כמו כן הגלנה הייתה המינרל העיקרי במכרות אבץ-עופרת באזור ג'ופלין, גם כן בדרום מיזורי, ובאזורים נרחבים בקנזס ואוקלהומה.
זהו גם מינרל בצר עיקרי במכרות הכסף באזור קולורדו, איידהו, יוטה ומונטנה.
הגלנה הוא המינרל הרשמי של המדינות ויסקונסין ומיזורי בארצות הברית.
בערבית היא מכונה כוחול או כחל מג'ר, כיוון שבעבר יצרו ממנה את האבקה הכחולה לכחל (גם היום ניתן למצוא מקומות במזרח התיכון, בהם הנשים עדיין משתמשות בכחל), המשמש לאיפור עיניים.
אחד השימושים הראשונים של הגלנה היה ככחל, במזרח התיכון הקדום ובמצרים העתיקה.
את הכחל היו מכינים מגלנה שנכתשה ועורבבה במים ובחומרים כגון חלמון ביצים או שמן, קליפות שקדים, שרף ועוד.
את הכחל היו מורחים סביב לעיניים כאיפור (כמו המסקרה והצלליות היום).
שימוש הגלנה עבור צרכים רפואיים נועד כדי להגן על העיניים מפני בוהק השמש המדברית, להגן על העפעפיים מהתייבשות וכדי להרחיק זבובים, שלפי הדעה הרווחת באותה תקופה היו המקור לדלקות עיניים.
במקורות היהודיים נזכר הכחל גם בשם פוך והוא ידוע בסגולותיו הרפואיות.
רש"י אף כתב כי הכחל הוא המקור לרפואת העין.
בעידן המודרני נחצבה הגלנה לראשונה במכרות שבחבל דבישר באנגליה, בסיוע שני חתני פרס נובל, קרל פרדיננד בראון וג'גדיש בוס.
הגלנה היא מוליך למחצה עם הפרש אנרגיה קטן של 0.4ev, שמצא שימוש במערכות קשר רדיו, בראשית דרכן.
השתמשו בגביש הגלנה במערכות רדיו פשוטות (רדיו גביש), שבהן שימש גביש הגלנה לקליטת גלי הרדיו וכדיודה לגילוי הצלילים מתוך הגל הנושא אותם.
בניית מכשירי רדיו גביש (Crystal radio) היה תחביב פופולרי במהלך שנות ה-30 של המאה העשרים.
במקלטים מודרניים הוחלפו גלאי הגלנה בתחילה ברכיבים אמינים יותר, תחילה בשפופרות ריק ומאוחר יותר בטרנזיסטורים ורכיבי מוליכים למחצה מלאכותיים.
גלנגרי גלן רוס הוא סרט קולנוע משנת 1992 המבוסס על המחזה מ-1984 בעל אותו השם מאת דייוויד מאמט.
המחזה זכה בפרס טוני ובפוליצר ועובד על ידי המחזאי לתסריט.
הסרט, כמו המחזה שקדם לו, ידוע גם בשל השימוש המרובה בגסויות.
המילה "Fuck" מופיעה בתסריט 138 פעמים בעוד שאורכו של הסרט רק 100 דקות.
אל פצ'ינו היה מועמד על סרט זה לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, אך באותה שנה זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר עבור תפקידו בסרט ניחוח אישה.
הסרט מציג תמונות משגרת חייהם של ארבעה סוכני נדל"ן נואשים אשר מוכנים להסתכן במעשים בלתי מוסריים ואף פליליים (החל בשקרים וחנופה וכלה בשוחד, איומים ופריצה) על מנת למכור נכסים בלתי רצויים לקונים פוטנציאליים.
הסרט ידוע במיוחד במונולוג בן שבע הדקות של אלק בולדווין, המגלם את תפקיד נציג הבעלים של החברה, אשר מטיל אימה על הסוכנים וגורם להם לנסות באופן נואש להציל את משרתם.
הסרט מציג את המציאות האכזרית של הכלכלה החופשית באור ביקורתי ומעלה נושאים כגון הזכות לפרנסה בכבוד, ביטוח בריאות, פערים חברתיים וחופש בחירה.
שם השחקן שם הדמות אל פצ'ינו ריקי רומה ג'ק למון שלי "המכונַה" לוין אלק בולדווין בלייק אד האריס דייב מוס אלן ארקין ג'ורג' ארונואו קווין ספייסי ג'ון וויליאמסון ג'ונתן פרייס ג'יימס לינגק ברוס אלטמן לארי ספאנל ג'וד צ'יקוללה בלש
גלנפידיך או גלן פידיך (GlenFiddich) הוא ויסקי ספייסייד סינגל-מאלט המיוצר בסקוטלנד.
מזקקות גלנפידיך נוסדו בשנת 1886 על ידי ויליאם גראנט בעיירה דאפטאון.
שם הוויסקי ניתן לו על שם העמק שבו שכנה המזקקה, בתרגום לאנגלית: "עמק (Glen) האיילים (Fiddich)".
שנה לאחר הקמת המזקקה החלו לשווק את מותג הוויסקי בחג המולד של 1887.
אחד מהמרכיבים בויסקי גלנפידיך הם המים מהמעינות רובי דו הנמצאים סמוכים למזקקות.
בשנת 1957 עיצב האנס שלגר את הבקבוקים המשולשים של גלנפידיך.
בניסיון לשפר את המכירות, חברת William Grant & Sons החלה לשווק את הוויסקי אל מחוץ לסקוטלנד בשנת 1963, בין היתר לאור הקשיים שענף הוויסקי בסקוטלנד היה נתון בהם בשנות ה-60.
עד לפני 1963 לא שווקו לאירופה מותגי סינגל מאלט.
בניגוד לדעה שרווחה אז בתעשייה כי "זרים לא יוכלו להבין את איכותו המיוחדת של ויסקי סינגל-מאלט", הצליח המהלך השיווקי של החברה, ופתח בכך שוק גדול לוויסקי מסוג זה בעולם.
כיום גלנפידיך הוא הוויסקי מאלט הנמכר ביותר בעולם, הוא נמכר בכ-180 מדינות וכל בקבוק ויסקי מאלט חמישי שנמכר הוא גלנפידיך (כ-20% מנתח השוק העולמי).
גלנפידיך 12 ספיישל ריזרב - מותג הוויסקי פרימיום של גלנפידיך הנמכר ביותר, הוא מיושן בחביות עץ אלון במשך 12 שנה ומתאים לשתיין המאלט המתחיל (43% אלכוהול).
גלנפידיך 12 קוראן ריזרב - מותג הוויסקי פרימיום של גלנפידיך בגרסה החדשה שלו כאשר ההבדל הוא שמותג זה מיושן בחביות עץ אלון מהאי איילה.
ולבסוף מתקבל ויסקי כבד יותר ומעושן יותר (43% אלכוהול).
כל 4 שלבי היישון השונים נותנים לויסקי זה טעם וארומה מיוחדים (43% אלכוהול).
גלנפידיך 18 איינשנט ריזרב - מותג ויסקי המיושן 18 שנים, תחילה בחביות שרי מזן אולורוסו ולאחר מכן בחביות בורבון.
ויסקי זה מיועד לשתייני הוויסקי המתקדמים (43% אלכוהול).
גלנפידיך 21 גראן רזרבה - מותג ויסקי המיושן 21 שנים, בסוף יישונו נותנת לו חברת גלנפידיך להתיישן עוד כחודשיים בחביות עץ אלון ששימשו קודם לכן להכנת רום קובני.
הוויסקי סופג אליו את טעם הרום ולבסוף מתקבל ויסקי בן 21 שנה בטעם גימורי של רום קובני קליל (40% אלכוהול).
גלנפידיך 30 - מותג היוקרה של חברת גלנפידיך.
ויסקי זה מיושן בחביות שרי במשך 30 שנים ולבסוף מתקבל ויסקי מתקתק אך דיי מעושן.
גלנפידיך מאלט ויסקי ליקר - זהו מותג קצת שונה מהמותגים האחרים.
ההבדל הוא שמותג זה אינו ויסקי, אלא ליקר המיוצר כתוצר לוואי מהשריית ויסקי גלנפידיך.
טעמו לא מתוק מידי ובניגוד לליקר פשוט, ליקר זה סופח את הטעם של חביות עץ האלון הנותן לליקר ארומטיות ועישון קל (40% אלכוהול).
גלנפידיך ipa - סינגל מאלט העובר יישון בחביות בירת IPA (אינדייה פייל אייל - בירה חזקה וכשותית).
גלנפידיך xx - עשרים מאנשי המקצוע המנוסים והיצירתיים ביותר בתעשיית הוויסקי התקבצו יחדיו כדי ליצור את מהדורת גלנפידיך פרויקט XX - 20
סנואו פיניקס - ויסקי במהדורה מוגבלת שהנציח את ההתמוטטות של מחסן במזקקת גלנפידיך בשל השלג הרב בחורף 2010.
גלנפידיך 40 - ויסקי לאספנים המיושן בחביות עץ אלון במשך 40 שנה, כמו כן ויסקי זה זכה לתואר "הסינגל מאלט הסקוטי הטוב ביותר" בטעימה עיוורת שערך המגזין Whisky Magazine.
סך הכול בוקבקו 600 בקבוקים, והמחיר מרקיע שחקים (43.6% אלכוהול).
גלנפידיך 50 - ויסקי לאספנים המיושן במשך 50 שנים, ויסקי זה יושן לכבוד 9 בניו של מקים המזקקה ויליאם גראנט.
9 חביות יושנו ולבסוף בתאריך 26.7.1991 בוקבק הוויסקי.
לפני כמה שנים נמכר בקבוק של גלנפידיך 50 במכירה פומבית במחיר של 300,000 ש"ח.
גלנפידיך וינטג' ריזרב 1973 - גם כן ויסקי במהדורה מיוחדת.
בוקבק בהיותו בן 33, והוא הראשון והיחידי מסוגו במזקקה שהוחלט לבקבקו אחרי שהתבגר אך ורק בחביות שרי.
גלנפידיך 1937 רייר קולקשן - ויסקי יוקרה לאספנים המיושן במשך 64 שנים, לויסקי זה בוקבקו רק 61 בקבוקים ומתוכם נשארו ארבעה.
בשנת 2007 הוציאה המזקקה אחד מהם למכירה מיוחדת.
גלנדייל היא עיר במחוז לוס אנג'לס, מדינת קליפורניה ושייכת למטרופולין של לוס אנג'לס.
העיר שוכנת מזרחית ללוס אנג'לס, כאשר 'הרי ורדוגו' (שהן לא יותר מגבעות) מפרידות בין שתי הערים.
במפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2013 חיו בה 196,021 תושבים.
כיום חיים בערך 210,000 מה שהופך אותה לעיר השלישית בגודלה במחוז לוס אנג'לס והעיר ה-17 בגודלה במדינת קליפורניה.
בשנת 1884 הוקמה במקום קהילה על ידי תושבי 'טרופיקו' שהחליטו לעזוב את העיירה שלהם ולעבור מעט צפונית ולהקים קהילה חדשה.
הם החליטו לקרוא למקום החדש 'גלנדייל'.
רק בשנת 1906 הוכרזה גלנדייל רשמית לעיר.
12 שנים מאוחר יותר, כאשר גדלה, סיפחה גם את העיירה 'טרופיקו' אליה.
בשנת 1923 נבנה 'נמל תעופה גרנד סנטרל' אשר שירת את תושבי כל אזור לוס אנג'לס וזאת מכיוון שהיה נמל התעופה האזרחי הראשון להיבנות באזור לוס אנג'לס.
נמל התעופה סיפק מקומות עבודה רבים לתושבי העיר.
נמל התעופה נסגר בשנת 1959. מבנה הטרמינל הפך למוזיאון ומסלול ההמראה הפך לרחוב.
בשנת 1964, החליט מייסד המפלגה הנאצית האמריקאית, ג'ורג' לינקולן רוקוול, להעביר את המפקדה הראשית של מפלגתו בעיר.
הסניף הראשי של המפלגה היה פעיל גם כאשר שככה המהומה סביב מפלגתו בשנות ה-60 ופעל עד תחילת שנות ה-80 במרכז העיר.
גלנדייל ממוקמת במפגש בין שני עמקים גדולים: עמק סן גבריאל ועמק סן פרננדו, מזרחית ללוס אנג'לס.
העיר שוכנת על שטח של 79.4 ק"מ רבועים.
היא גובלת ב'לה קנדה פלינטרידג',לה קסנטה' וטויונגה מצפון הממוקמות ברכסי הרים, שכונת אטווטר וילג' השייכת ללוס אנג'לס מדרום, פסדינה ושכונת יוקרה 'אגיל רוק' של לוס אנג'לס ממזרח והעיר ברבנק ממערב.
בעיר חיה אוכלוסייה ארמנית ענפה והיא האוכלוסייה הארמנית הגדולה ביותר בארצות הברית.
הקהילה הארמנית התבססה היטב בעיר.
מסעדות ארמניות רבות קיימות בעיר, שלטי חוצות בארמנית ובתי ספר ארמנים.
האוכלוסייה מפוזרת בכל רחבי העיר, משכונות יוקרה בצפון העיר עד שכונות בעלות מעמד סוציו-אקונומי נמוך עד בינוני בדרום העיר.
מדי שנה ב-24 באפריל הקהילה הארמנית מציינת את יום האזכרה לרצח העם הארמני בטקסים ובכך שארמנים נמנעים מללכת לעבודה ולבתי ספר, דגלים ארמנים נתלים בחלונות בתים ומכוניות והדגל על גג עיריית העיר יורד לחצי תורן.
בין שנות ה-20 עד סוף שנות ה-50 של המאה ה-20, 'נמל תעופה גרנד סנטרל' היה המעסיק העיקרי של תושבי העיר.
מאז שנסגר נאלצו רבים לחפש מקומות עבודה חדשים ופרנסי העיר נאלצו למשוך אליהם תעשייה חדשה.
כיום, באזור התעשייה של גלנדלה יש מפעלים של מספר חברות בינלאומיות חשובות כגון: Nero, נסטלה ועוד.
בשנת 1994, הקימו סטיבן ספילברג, ג'פרי קצנברג ודייוויד גפן את אולפני דרימוורקס בעיר.
כמה שנים מאוחר יותר גם חברת וולט דיסני הקימה קמפוס גדול בעיר.
בשנת 2008 נפתח "אמריקנה אט ברנד", שהוא פרויקט מגורי יוקרה וקניון גדול במרכזה של העיר.
הפרויקט מכיל 75 חנויות ומסעדות, 338 דירות יוקרה ומרכז קולנוע עצום עם 18 אולמות קולנוע ו-3,000 מושבים.
המרכז המסחרי החדש נחשב למרשים ביותר, ובאים אליו מבקרים רבים, ביניהם ידוענים מהוליווד.
בבית קברות 'פורסט לון' שבתחומי העיר קבורים אנשים מפורסמים רבים כגון: לה וורן סופי אנדרוז מהאחיות אנדרוז, תידה בארה, ליימן פרנק באום, המפרי בוגרט, נט קינג קול ועוד.
בבית קברות זה צולם חלק מהסרט "אמריקה לאן?" (1965), שהוא סאטירה על תרבות הקבורה בארצות הברית.
בנוסף שוכן בו מוזיאון של מוצרי אומנות כמו ציורים, פסלים וחפצים המייצגים מקומות שונים בעולם.
המוזיאון מתחלק לאזורים כגון: המזרח התיכון, דרום-מזרח אסיה, אוסטרליה, אוקיאניה, מערב אירופה, מזרח אירופה ועוד.
הספרייה המקומית כוללת בתוכה מידע היסטורי רב על העיר ופיתוחה במשך השנים ובנוסף יש בה כמות גדולה של ספרים על חתולים (יותר מ-20,000).
הספרים נתרמו בשנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי 'מועדון חובבי חתולים'.
גלנדייל עצמה נחשבת כעיר בטוחה יחסית אך השכונות הדרומיות שלה סובלות מאחוז פשע גבוה יחסית לשאר חלקי העיר וזאת בעיקר בגלל השכנות של השכונות הללו עם השכונות של צפון-מזרח לוס אנג'לס.
עיקר פשע הוא של כנופיות רחוב.
בעבר היו בגלנדייל כ-30 כנופיות רחוב שהגיעו לשיאן בשנות ה-90. בסוף שנות ה-90 המשטרה החלה לבצע מעצרים רבים והורידה את כמות הכנופיות ל-5 כנופיות בלבד בתחומי העיר, רובן היספניות.
מלחמות בין כנופיות הן המכה הגדולה ביותר של לוס אנג'לס ופרבריה.
מועדון הכדורגל גלנטורן הוא מועדון כדורגל צפון אירי ממזרח בלפסט, המשחק בליגת העל של צפון אירלנד (IFA פרמיירשיפ).
גלנטורן הוא מהמועדונים החשובים ביותר בכדורגל הצפון אירי.
גלנטורן נוסד בשנת 1882, שנתיים לאחר ייסודה של התאחדות הכדורגל הצפון אירית, והיה חלק מפיתוח הכדורגל הראשוני בממלכה המאוחדת.
המועדון זכה לאורך ההיסטוריה שלו ב-23 אליפויות צפון אירלנד, כשהוא מדורג שני מבחינה זו אחרי לינפילד, ב-21 גביעי צפון אירלנד ו- 7 פעמים בגביע הליגה האירית.
הוא המועדון הצפון אירי הראשון שזכה בגביע אירופי, לאחר שזכה בגביע וינה בשנת 1914.
מאז 1890, אז הצטרף המועדון לליגת העל, הוא לא ירד מעולם לליגת המשנה.
בשנת 1974 הוא הגיע להישג השיא שלו במפעלים האירופיים של אופ"א, כשהעפיל עד לרבע גמר גביע אירופה למחזיקות גביע.
כיום המועדון הוא מקצועני למחצה, ומורכב ברובו מכדורגלנים חובבים המשחקים במקביל לעבודות אחרות.
לאורך השנים ייצא המועדון מספר כדורגלנים בולטים לכדורגל האנגלי ולכדורגל הסקוטי, כדוגמת דני בלאנשפלואר, פטר דוהרטי, ברטי פיקוק ובילי בינגהאם.
המועדון ידוע גם בכך שוויתר בעבר על שירותיו של ג'ורג' בסט, שהיה עתיד להפוך לכוכב קבוצת מנצ'סטר יונייטד.
מאמן הקבוצה כיום הוא דקלן דבין.
חלק מהשחקנים הבולטים של הקבוצה כיום הם מייקל הלידיי וגארי המילטון.
גלנדה מיי ג'קסון הייתה שחקנית קולנוע ופוליטיקאית אנגלייה מטעם מפלגת הלייבור הבריטית, זוכת שני פרסי אוסקר, שני פרסי אמי, פרס גלובוס הזהב ופרס טוני.
ג'קסון נולדה בבירקנהד, הסמוכה לליברפול, ולמדה בבית ספר היסודי לנערות של מחוז וסט קירבי.
בגיל 16 סיימה את לימודיה בהצלחה ועבדה בבית מרקחת מקומי.
בגיל 18 התקבלה לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
בשנת 1958, בהיותה בת 22, התחתנה עם רוי הודג'ס, ונולד להם בן.
ג'קסון החלה את קריירת המשחק שלה ב-1957 כשחקנית במה, במחזה "שולחנות נפרדים" של המחזאי האנגלי טרנס ראטיגן.
את הופעת הקולנוע הראשונה שלה ערכה ג'קסון ב-1963 בתפקיד זעיר (ללא מתן קרדיט) בסרטו של הבמאי לינדזי אנדרסון "This Sporting Life", שהיה מועמד לפרסי אוסקר בשתי קטגוריות.
לאחר מכן שיחקה ברויאל שייקספיר קומפני והופיעה במחזות ברחבי העולם במשך ארבע שנים.
ג'קסון עבדה בשיתוף פעולה עם הבמאי פיטר ברוק על מספר פרויקטים, בהם המחזה "מארה/סאד" של המחזאי הגרמני פטר וייס, בו גילמה את דמותה של המתנקשת שארלוט קורדה.
היא גילמה את דמותה של קורדה גם בגרסת הסרט שיצאה בשנת 1967, אף היא בבימויו של ברוק.
בשנת 1970 זכתה ג'קסון בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט הבריטי של קן ראסל "נשים אוהבות".
הסרט, שמבוסס על ספרו של ד.ה.
לורנס, עוסק במרובע אוהבים, ומתרחש באנגליה שלאחר מלחמת העולם הראשונה.
את התפקידים הגבריים הראשיים שיחקו הכוכבים העולים של הקולנוע הבריטי אלן בייטס ואוליבר ריד, וג'ני לינדן גילמה את הצלע הנשית הרביעית.
לצד שבחים לסרט ולאיכות המשחק של כוכביו, עורר הסרט מחלוקת ותשומת לב ציבורית רבה בשל קטעי העירום שבו, ובמיוחד עירום של גברים.
על תפקידה ב"נשים אוהבות" קיבלה ג'קסון גם מועמדות לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א.
באותה שנה שיחקה שוב בסרטו של קן ראסל, צ'ייקובסקי, בו גילמה את אנטוניה, רעייתו של המלחין הרוסי.
שנה לאחר מכן הייתה מועמדת שוב לפרס אוסקר על תפקידה בסרט "יום ראשון הארור", וזכתה בפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי על תפקיד זה.
בהמשך שנת 1971 גילמה ג'קסון את דמותה של מלכת אנגליה ואירלנד "אליזבת הראשונה", בדרמה ההיסטורית מועמדת 5 פרסי אוסקר "מרי מלכת סקוטלנד".
על תפקידה בסרט קיבלה ג'קסון מועמדות לפרס גלובוס הזהב.
כמו כן הופיעה באותה שנה באותו תפקיד בסדרה בריטית של ה-BBC שנקראה "Elizabeth R", ועל תפקידה בסדרה זו קיבלה ג'קסון מועמדות לפרס אמי.
בשנת 1973 זכתה ג'קסון בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר בפעם השנייה, על תפקידה בקומדיה "מגע של איכות".
היא לוהקה לסרט לאחר שהשתתפה בתפקידים קומיים במופע הטלוויזיה של מורקמב ווייז והרשימה את המפיק והבמאי מלווין פרנק כבעלת יכולת קומית.
בסרט גילמה ג'קסון אם גרושה המפתחת רומן עם גבר נשוי (ג'ורג' סיגל).
כמו כן קיבלה על משחקה ב"מגע של איכות" את פרס גלובוס הזהב ומועמדות שלישית לפרס באפט"א.
ב-1974 שיחקה ג'קסון בתפקיד הנשי הראשי לצד מייקל קיין בסרטו של הבמאי ג'וזף לוסי, "האנגליה הרומנטית".
ב-1975 קיבלה ג'קסון את המועמדות הרביעית שלה לפרס אוסקר ומועמדות רביעית לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסרט "הדה" שהתבסס על מחזהו של הנריק איבסן, "הדה גאבלר".
ב-1976 גילמה ג'קסון את דמותה של שחקנית התיאטרון הצרפתייה ממוצא יהודי, שרה ברנאר, בסרט "שרה המדהימה".
על תפקיד זה קיבלה ג'קסון מועמדות חמישית לפרס גלובוס הזהב.
את מועמדות פרס גלובוס הזהב השישית שלה קיבלה ג'קסון ב-1978 על תפקידה בסרט המבוסס על המחזה הבריטי "סטיבי".
בשנת 1981 גילמה ג'קסון את דמותה של השחקנית האמריקאית זוכת פרס אוסקר פטרישה ניל.
על תפקידה קיבלה ג'קסון מועמדות שנייה לפרס אמי ומועמדות שביעית לפרס גלובוס הזהב.
ב-1984 קיבלה ג'קסון מועמדות פרס גלובוס הזהב שמינית על תפקידה בסדרה "שאקרוב".
ב-1988 גילמה ג'קסון את דמותה של הנסיכה היהודיה משושלת בית הורדוס הרודיאס בסרט "הריקוד האחרון של שלומית".
ג'קסון פרשה מתחום המשחק ב-1992 כדי להיבחר לבית הנבחרים הבריטי במהלך הבחירות שהיו אז בממלכה.
היא התמודדה כנציגת מפלגת הלייבור במחוז הבחירה של המפסטד והייגייט שבצפון לונדון, וניצחה כשזכתה ב-45.1% מהקולות.
בבחירות 1997 ניצחה שנית וזכתה ב-57.4% מהקולות, ומונתה ל"שרה זוטרה" (junior minister) בממשלה שהקים טוני בלייר, בתפקיד הממונה על תחום התחבורה הציבורית של העיר לונדון.
גם בבחירות ב-2001 ניצחה ג'קסון במחוז הבחירה (46.9%) ובבחירות הכלליות של 2005 קיבלה ג'קסון 38.3% מקולות הבוחרים שהספיקו לה כדי לנצח במחוז הבחירה ולשמור על מושבה בבית הנבחרים.
במהלך שנותיה כפוליטיקאית הרבתה ג'קסון, שזוהתה עם האגף השמאלי של מפלגת הלייבור, לבקר את בלייר ואף לקרוא להתפטרותו, עקב הצבת חיילים בריטיים בעיראק.
בסוף 2006 הייתה ג'קסון אחת מ-12 חברי מפלגת הלייבור שחברו למפלגות הלאומיות של סקוטלנד וזו של וויילס, בקריאה לחקור את המעורבות הבריטית במלחמה בעיראק.
ג'קסון הצליחה להיבחר גם בבחירות שנערכו ב-2010, כשגברה על מועמד המפלגה השמרנית באזור הבחירה שלה בהפרש של 42 קולות בלבד.
היא הודיעה לאחר מכן כי לא תתמודד בבחירות שתוכננו ל-2015 בשל גילה, קרוב ל-80 באותה עת.
ב-2015, לאחר פרישתה מהפוליטיקה, חזרה ג'קסון לתחום המשחק לאחר 23 שנות היעדרות.
היא גילמה את דייד, מנהיגה עתיקה, בסדרה של ארבעה מחזות רדיו בשם "דם, סקס וכסף" המבוססת על סדרת נובלות מאת אמיל זולא.
היא חזרה לבמה בסוף 2016 כשכיכבה בתפקיד המלך ליר במחזהו של ויליאם שייקספיר בתיאטרון האולד ויק בלונדון, בהפקה שרצה מ-25 באוקטובר ועד 3 בדצמבר 2016. ג'קסון הייתה מועמדת לפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה במחזה.
ב-2018 חזרה לברודוויי בהפקה מחודשת של המחזה שלוש נשים גבוהות מאת אדוארד אלבי, בתפקיד א'; על תפקידה זכתה ג'קסון בפרס טוני כשחקנית הטובה ביותר במחזה.
באפריל 2019 חזרה ג'קסון לתפקיד המלך ליר בהפקה מחודשת בברודוויי בבימויו של סם גולד.
ב-2019, לאחר שנעדרה 27 שנים מהתיאטרון, חזרה ג'קסון לדרמה טלוויזיונית וגילמה קשישה הנאבקת בדמנציה, בסרט "אליזבת נעדרת", בערוץ BBC One, המבוססת על נובלה בשם זה מאת אמה הילי.
על תפקידה זכתה ג'קסון בפרס באפט"א ובפרס אמי הבין-לאומי לשנת 2020.
הריקוד האחרון של שלומית (1988)
גלן אנתוני רייס האב הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הסמול פורוורד ובעמדת הקלע.
אביו של הכדורסלן גלן רייס ג'וניור.
רייס שיחק באוניברסיטת מישיגן במשך ארבע עונות (1985–1989), כאשר בשלוש מהן הוא פתח בחמישייה.
הוא הפך למוביל הנקודות בכל הזמנים של האוניברסיטה עם 2442 נקודות.
הוא הוביל את מישיגן לאליפות ה-NCAA בשנת 1989.
רייס ממשיך להיות מדורג בין המובילים של מישיגן בכל הזמנים במספר קטגוריות סטטיסטיות, וביניהם:
מקום ראשון בנקודות בקריירה (2442)
מקום ראשון במספר הזריקות שנקלעו בעונה אחת (363 בעונת 1988–1989)
מקום ראשון במספר הזריקות שנלקחו בעונה אחת (629 בעונת 1988–1989)
מקום ראשון באחוזים מהשלשה במשך עונה אחת (51.6% בעונת 1988–1989)
מקום שני במספר הזריקות שנקלעו בקריירה (1002)
מקום שני במספר הזריקות שנלקחו בקריירה (2078)
מקום שני במספר השלשות שנקלעו בעונה אחת (99 בעונה 1988–1989)
רייס היה צפוי להיבחר באמצע הסיבוב הראשון של דראפט ה-NBA, אבל הוא נבחר מספר 4 בדראפט 1989 ב-NBA בשל ביצועי השיא שלו בטורניר אליפות המכללות בכדורסל.
מיאמי היט, שהצטרפה ל-NBA יחד עם השארלוט הורנטס, היו אז בשנתם השנייה והיו צריכים עזרה התקפית לאחר שסיימו אחרונים ב-NBA בנקודות למשחק בעונת 1988–1989.
רייס קלע רק 13.6 נקודות למשחק בעונת הרוקי שלו, אבל הוא השתפר ל-20 נק בחמש העונות הנותרות במיאמי, שכללו שתי הגעות לפלייאוף.
רייס הפך לכוכב של ההיט והוביל את מיאמי לסדרת הפלייאוף הראשונה שלהם נגד השיקגו בולס.
רייס היה השחקן הראשון ממיאמי שקלע 20+ נקודות בממוצע בעונה אחת (1991–1992).
ההיט לא הצליחו לנצח סדרת פלייאוף בתקופתו של רייס, והפסידו סדרה קשה נגד האטלנטה הוקס, 3-2 לאטלנטה.
רייס שיחק 1000 משחקים בין 1989–2004. רייס, שנבחר למשחק האולסטאר שלוש פעמים, הגיע לממוצעי קריירה של 18.3 נקודות ו-4.4 ריבאונדים ב-1,000 משחקים בעונה רגילה עם המיאמי היט, השארלוט הורנטס, הלוס אנג'לס לייקרס, הניו יורק ניקס, היוסטון רוקטס והלוס אנג'לס קליפרס.
הוא סיים עם 18,336 נקודות בקריירה.
רייס הגיע לשיאו כשחקן שארלוט הורנטס בעונת 1996–1997 כשהוא היה שלישי בליגה בנקודות, אחרי מייקל ג'ורדן וקארל מלון, עם ממוצע של 26.8 נקודות למשחק.
רייס שיחק ב -55 משחקי הפלייאוף בקריירה, עם ממוצע של 16.1 נקודות ו -4.5 ריבאונדים.
הוא בממוצע 16.3 נקודות בשלושה משחקי אולסטאר.
רייס זכה בטבעת אליפות כשחקן הלוס אנג'לס לייקרס שזכתה באליפות ה-NBA בשנת 2000.
גלנדייל היא עיר במחוז מריקופה, אריזונה שבארצות הברית.
האזור שנקרא היום "גלנדייל" היה מדבר שממה עד ל-1887, אז ייסד ויליאם ג'ון מרפי את היישוב החדש לו קרא "גלנדייל".
ה'יישוב' נותר שמם עד ל-1891 אז פעל מרפי יחד עם ברג'ס הדסל להביא 70 משפחות למקום.
הגעתה של הרכבת לגלנדייל אפשרה למתיישבים בעיר תעבורה נוחה למוצריהם, וכן ייבוא קל של חומרי בנייה לעיר.
הקמת המפעל "Beet Sugar Factory" ב-1906 תרמה אף היא לצמיחתה של העיר.
אף על פי שהפעילות סביב המפעל נמשכה רק עד ל-2013, המפעל שיחק תפקיד חשוב בגידול במספרם של מהגרים ואחרים שהגיעו להתיישב בעיר.
במפקד האוכלוסין שנערך ב-2000 נמנו בגלנדייל כ-218 אלף נפש, כ-75 אלף משקי בית וכ-54 אלף משפחות.
צפיפות האוכלוסייה לפי אותו מפקד עמדה על קצת יותר מ-1,500 נפש לקמ"ר.
בגלנדייל שני מרכזי ספורט עיקריים: אצטדיון אוניברסיטת פיניקס המשמש מאז 2006 כאצטדיונה הביתי של אריזונה קרדינלס מליגת ה-NFL; וכן ה-"חילה ריוור ארנה" - היכל ספורט הקשור לאצטדיון אוניברסיטת פיניקס והמשמש מאז 2003 כאולמה הביתי של קבוצת ההוקי קרח המקצוענית, אריזונה קויוטיס, מליגת ה-NHL.
גָלַנְגַל הוא קנה-שורש מעובה של אחד מארבעה מינים שונים ממשפחת הזנגבילאים.
יש לו שימושים קולינריים ורפואיים, ומקור מיניו השונים באינדונזיה וסין.
משמש במטבחים שונים מדרום-מזרח אסיה: תאילנד ולאוס (למשל במרקים המפורסמים טום יאם וטום קה גאי), וייטנאם, אינדונזיה, הפיליפינים, מלזיה, מיאנמר ועוד.
הגלנגל קשור בוטנית לזנגביל ודומה לו במראה, אך טעמם של השניים נבדל דיו כדי לתת טעמים שונים לתבשילים.
בישראל ניתן להשיג גלנגל בעיקר בצורתו המיובשת: חתוך לרצועות או כתוש לאבקה, כפרוסות קפואות ובצורה חצי טרייה כמוחמץ במי מלח וכן במשתלות שונות.
המילה גלנגל מתייחסת לקנה-השורש של ארבעה מיני צמחים ממשפחת הזנגבילאים:
גלנגל גדול (שם מדעי: Alpinia galanga)
ג'ינג'ר חול (מכונה באינדונזית kencur; שם מדעי: Kaempferia galanga)
יש מדינות שבהן מבחינים בין המינים גלנגל גדול לבין גלנגל נחות, ואילו במדינות אחרות מתייחסים אל השניים כאל אחד.
בשימוש הקולינרי, הגלנגל עדין יותר בחריפותו מזו של ג'ינג'ר, מוסיף עומק ושכבות טעם שונות מאלו המאפיינות את הג'ינג'ר.
קני השורש של מיני הגלנגל נמצאים בשימוש במטבחי דרום מזרח אסיה השונים במגוון צורות - כתושים לעיסה במשחות קארי, חתוכים לטבעות לתיבול מרקים, קצוצים גס לתבשילים וכדומה.
בימי הביניים גלנגל נחות היה בשימוש נרחב גם באירופה לתיבול מאכלים ואף משקאות אלכוהוליים וחומץ.
בעוד השימוש בו במערב אירופה דעך משמעותית במהלך השנים, גלנגל נחות עדיין משמש לתיבול וודקות מזרח אירופאיות מסוימות.
במזרח התיכון גלנגל נחות מכונה "חולינג'אן" ומשמש לעיתים לחליטות צמחים.
גלנדורה (באנגלית Glendora) היא עיר במחוז לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית.
בשנת 2010 אוכלוסיית העיר מנתה 50,073 תושבים והיו 17,145 יחידות דיור 7.8% מהתושבים בעיר חיים מתחת לקו העוני.
בעיר ישנם 8 בתי ספר יסודיים מתוכם אחד סגור ו-3 בתי ספר תיכוניים.
גלנדורה (באנגלית Glendora) הוא כפר במיסיסיפי בארצות הברית.
גלנדורה (באנגלית Glendora) היא יישוב לצורכי מפקדים () במחוז קמדן בניו ג'רזי שבארצות הברית.
מבחינה מנהלית הוא מהווה חלק של עיריית גלוסטר
גְלֶנְדֵייל היא עיר במחוז דאגלס שבמדינת אורגון בארצות הברית.
על פי מפקד האוכלוסין ב-2010 היו בגלנדייל 874 אנשים, 325 משקי בית ו-391 יחידות דיור.
גלנדייל היא עיר במדינת מיזורי שבארצות הברית.
זו קהילה קטנה בין שתי הערים הגדולות קירקווד וובסטר גרובס.
דרכים חשובות לעיר הן דרך מנצ'סטר הסמוכה לגבול הצפוני שלה ומערב לוקווד כגבול הדרומי.
העיר שולבה רשמית במדינת מיזורי בשנת 1916, אך קיבלה את שמה מתחנת גלנדייל, תחנה בתחנת הרכבת הפסיפית.
גלנדייל הוא כפר במחוז המילטון באוהיו שבארצות הברית.
במפקד האוכלוסין של שנת 2010 היו בגלנדייל 2,155 תושבים, 969 משקי בית ו-628 משפחות.
גלן רייס ג'וניור הוא כדורסלן אמריקאי.
במהלך הקריירה היה מעורב במספר תקריות אלימות, שהובילו לשחרורו מהקבוצות בהן שיחק.
רייס ג'וניור נולד במיאמי שבפלורידה, בנם של טרייסי סטארווד וגלן רייס.
אביו היה כדורסלן בליגת ה-NBA.
בשנים 2009–2012 שיחק בקבוצת הכדורסל של ג'ורג'יה טק.
בעונתו השלישית בקבוצה הושעה משלושת המשחקים הראשונים עקב עבירות התנהגות.
בפברואר 2012 נעצר על ידי משטרת אטלנטה לאחר תקרית ירי במועדון והודח מהקבוצה שלושה משחקים לפני תום העונה.
רייס לא חזר לשנת הלימודים האחרונה ובמקום זה העמיד עצמו לבחירה בדראפט ליגת הפיתוח של ה-NBA.
הוא נבחר על ידי ריו גראנדה ואלי וייפרס והיה שותף לזכייתה באליפות הליגה.
בדראפט ה-NBA של 2013 נבחר בסיבוב השני במקום ה-35 על ידי פילדלפיה 76' ומיד הועבר לוושינגטון ויזארדס.
בעונתו הראשונה שותף ב-11 משחקים ובמהלכה נשלח לאיווה וולבס ולפורט ויין מאד אנטס מליגת הפיתוח.
רייס נבחר ל-MVP של ליגת הקיץ של ה-NBA לעונת 2014.
באוקטובר 2015 נורה ברגלו מחוץ למסעדה באטלנטה, הוא הואשם בהתנהגות פזיזה ובהחזקת מריחואנה.
ביולי 2016 היה מעורב בקטטות ונעצר בחשד לתקיפה ולגנבה.
בעונת 2016/2017 הצטרף לקבוצת טריגרוס דה סיודד אוברגון המקסיקנית והוביל אותה לזכייה באליפות ליגת חוף האוקיינוס השקט.
ב-2017 עבר ל-TNT קטרופה מהליגה הפיליפינית הראשונה.
באוקטובר 2017 הצטרף להפועל חולון מליגת העל הישראלית וערך את הבכורה שלו במחזור החמישי.
במחזור השמיני של הליגה קלע 43 נקודות, המספר הרב ביותר בעונה הסדירה של ליגת העל מאז מרכוס האטן בעונת 2006/2007. רייס נבחר פעמיים למצטיין המחזור של ליגת העל הישראלית, הוא הוביל את הליגה בנקודות למשחק ובמדד היעילות עד ששוחרר לקראת סוף העונה.
בגביע המדינה הוביל את חולון לזכייה כשקלע 28 נקודות כולל את סל הניצחון במשחק הגמר מול מכבי תל אביב.
ב-9 באפריל 2018 שוחרר מהפועל חולון לאחר שהכה את גיא פניני בחדר ההלבשה לאחר משחק ההפסד מול הפועל גלבוע גליל בפתיחת הסיבוב השלישי של הליגה.
בית הדין המשמעתי של איגוד הכדורסל בישראל השעה את רייס לשני משחקי ליגה.
ב-7 ביוני 2018 חזר לישראל והצטרף שוב להפועל חולון, במסגרת השעייתו לא הורשה לשחק בחצי גמר הפיינל פור של הליגה.
ביממה שלאחר חצי הגמר נחקר במשטרת הירקון בשל תלונה של צעירה ישראלית איתה ניהל מערכת יחסים בטענה כי תקף אותה בטרם ביטלה את התלונה מחשש שתלונתה תגרום לסיום הקריירה של רייס.
לקראת גמר הליגה החזירה הפועל חולון את רייס ג'וניור לשורותיה.
לאחר ההפסד בגמר למכבי תל אביב, סירב רייס להיות נוכח בטקס הענקת התואר ליריבה וגם להיות נוכח בקבלת המדליות של המקום השני לקבוצתו.
ב-26 ביוני 2018 חתם במדי קסיקס דה הומקאו מפוארטו ריקו עד לתום העונה.
ב-4 בדצמבר נרשמה תקרית אלימה נוספת מצדו של רייס ג'וניור, לאחר שחבט באחד השופטים בתגובה לשריקה לעבירה בלתי ספורטיבית כנגדו.
ב-17 בנובמבר 2018 חזר רייס בפעם השנייה למקסיקו, כאשר חתם במיצ'ואקאן.
ב-4 בפברואר 2019 חתם בקבוצת אינסטיטו אתלטיקו סנטרל קורדובה מהליגה הארגנטינאית.
ב-2 במרץ 2019, לאחר חמישה משחקים בהם שיחק במדי הקבוצה, שוחרר רייס על "התנהגות לא ספורטיבית", בעקבות הרחקתו בשתי עבירות טכניות רצופות, פחות משלוש דקות לאחר תחילת המשחק מול באהיה באסקט.
ב-5 בנובמבר 2019 חתם בשורות קבוצת ניו זילנד ברייקרס מליגת העל האוסטרלית.
לאחר פחות משבועיים, ב-18 בנובמבר, הושעה רייס לאחר שנעצר בשל תגרה בה היה מעורב.
לאחר מכן שב רייס לסגל הקבוצה ונטל חלק במשחק ההפסד לקיירנס טייפאנס ב-6 בדצמבר, בו קלע 30 נקודות, אך נעצר שוב לאחר שהפר את תנאי השחרור שלו.
בשל כך הודיעה הקבוצה על שחרורו המיידי.
ב-1 בספטמבר 2020 חתם ביובנטוס מליגת העל הליטאית בכדורסל.
לאחר שישה ימים שוחרר מהקבוצה בעקבות הפרות משמעת.
ב-29 באוקטובר 2021 חתם רייס במכבי חיפה מהליגה הלאומית בכדורסל במדיה שיחק חמישה משחקים בליגה, ובינואר 2022 שוחרר מהקבוצה לאחר שהורחק במשחק נגד מכבי עירוני רמת גן כאשר חבט עם מרפקו בפניו של שחקן רמת גן אוריאל טרוצקי ללא החזקה בכדור.
ב-2022 הצטרף לקבוצת פאוור מליגת BIG3 והוביל אותה למשחק גמר אליפות הליגה.
גלנליווט (The Glenlivet) הוא ויסקי סקוטי סינגל מאלט המיוצר במזקקת "דה גלנליווט" בספייסייד שבצפון מזרח הרמה הסקוטית.
בתחילת המאה ה-19 הוחלט על מיסוי האלכוהול בסקוטלנד, לכן פעלו יצרני הויסקי באופן בלתי חוקי.
אחד מהם היה חקלאי בשם ג'ורג' סמית.
ב-1823 חוקק הדוכס מגורדון () חוק מיסוי חדש, לפיו תמורת תשלום מס ניתן להוציא רישיון חוקי לייצור אלכוהול.
סמית ביקש רישיון, אותו קיבל כעבור שנה, היה לראשון שהורשה לזקק ויסקי חוקי, והקים את המזקקה בעמק (glen) הנהר ליווט, שהוא ממקורות הנהר ספיי.
כבעל רישיון החל לייצר ולמכור ויסקי בכמות גדולה.
שכניו, בעלי המזקקות הבלתי חוקיות, החליטו לשרוף את המזקקה שלו, אך הוא הגן על עצמו ועל עסקו, באמצעות שני אקדחים.
ב-1858 הוקמה מזקקה חדשה, גדולה ומודרנית בצמוד למסילת רכבת וכך שופרה מערכת ההפצה של הויסקי.
מזקקות ויסקי שכנות בעמק הנהר ליווט החלו להשתמש אף הם בשם "גלנליווט", ואף זכו בהכרת בית המשפט לשימוש בשם זה, עד שב-1884 השיג ג'ון גורדון סמית, נכדו של ג'ורג' סמית, את אישור בית המשפט להיות המזקקה היחידה שיכולה לשאת את השם "The Glenlivet".
המזקקה פעלה באופן רציף משך כל השנים, מלבד בתקופת מלחמות העולם, בהן נוצר מחסור בשעורה.
ב-1958, עלתה המזקקה באש, אך שופצה במהירות וייצור הויסקי לא פסק.
מלבד הלתת, העשוי משעורה, מיוצר הויסקי ממי באר עשירים במינרלים, העוברים סינון טבעי באדמות גרניט וכבול, ותהליך היישון הדרגתי ואיטי בחביות עץ אלון, באתר המזקקה הנמצאת בגובה 275 מטר מעל פני הים, באזור בעל טמפרטורות נמוכות ואוויר נקי.
גלנהאוזן היא עיר מחוז בדרום מזרח מדינת הסן, גרמניה.
העיר ממוקמת מדרום להר פוגלסברג, בערך במחצית הדרך שבין פרנקפורט ופולדה.
גלנהאוזן נוסדה בשנת 1170 על ידי פרידריך הראשון-ברברוסה, שאף התגורר בה תקופה מסוימת.
לכן, גלנהאוזן מכונה עד היום, כמו ארבע ערים נוספות שבהם התגורר, "עירו של ברברוסה" (Barbarossastadt).
המיקום להקמת העיר נבחר בהתאמה להצטלבות הדרכים שבין הדרך המלכותית (Via Regia) שקישרה בין פרנקפורט ולייפציג, ומספר דרכי מסחר חשובות.
העיר הוקמה על בסיסן של שלוש שכונות עתיקות המקושרות ביניהן ברחובות ומוקפות חומה.
לאחר ההקמה זכתה גלנהאוזן בהטבות מסחריות, כגון החובה על סוחרים שעברו בה, להציע בה את מרכולתם במשך מספר ימים לפני שימשיכו בדרכם.
העיר הפכה למרכז מסחרי ואף עמדה בראש איגוד של 16 ערים נוספות באזור.
מכרות של עפרות מתכת הממוקמים מדרום לעיר, מוזכרים בכתובים משנת 1400.
תקופת השגשוג של העיר הייתה קצרה, כאשר בשנת 1326 היא שועבדה על ידי לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לטובת הדוכסות של הנאו.
לאחר מלחמת שלושים השנים איבדה מחשיבותה.
במאה ה-19 סופחה העיר לשטחה של פרוסיה וכתוצאה ממהלך הגידול הכלכלי בתקופה זו, הפכה למרכז תעשיית הגומי בגרמניה.
בשנת 1974 איבדה גלנהאוזן את מעמדה כעיר מחוז אך מעמד זה הושב לה בשנת 2005.
חיים יהודיים התקיימו בגלנהאוזן מאז המאה ה-13. בית הכנסת בעיר מוזכר לראשונה בשנת 1348. הוא נהרס ככל הנראה בסוף המאה ה-16 אך לא נמצאו שרידים ארכאולוגיים שלו.
כשנה לאחר מכן בתקופת המוות השחור, התבצע פוגרום ביהודי העיר שבו נשרפו כולם.
למרות זאת חזרו יהודים להתגורר בעיר, ובית ספר יהודי הוקם שוב בשנת 1352. בשנת 1356 מוכרז "רחוב היהודים" (Judengasse ) באזור שבו התגוררה הקהילה המקומית.
גירוש נוסף של יהודי העיר התרחש בשנת 1576 אך הם חזרו להתגורר בעיר בשנת 1599.
הדוכס פיליפ לודוויג השני מהנאו-מינצנברג, עודד התיישבות של יהודים באזור שבשליטתו על מנת לעודד ולקדם את חיי הכלכלה והמסחר.
בית כנסת חדש הוקם ב-1601, ככל הנראה על שרידיו של בית הכנסת העתיק, במרכזה של העיר העתיקה.
הוא נהרס ביחד עם כל העיר במהלך מלחמת שלושים השנים.
בשנת 1650 הוקם שוב באותו המקום בית כנסת שנהרס גם הוא.
בית הכנסת המודרני הוקם בשנת 1734 בסגנון הבארוק, והוא חודש והורחב בשנת 1834. הקהילה היהודית המשיכה להתקיים ולשגשג עד לשנת 1933 ועליית הנאצים לשלטון.
המבנה שרד את פוגרום ליל הבדולח מכיוון שבתקופה זו נטשו כבר כל היהודים את העיר, והקהילה מכרה את המבנה בהתאם לחוקי נירנברג ביחד עם המבנים הצמודים אליו ששימשו כמקווה, בית ספר ובית מגורי הרב, והעיר הוכרזה כ"נקייה מיהודים".
משנת 1986 משמש מבנה בית הכנסת כמרכז תרבות ומפגש עירוני.
בית הקברות היהודי בעיר נמצא מחוץ לחומות העיר העתיקה.
הוא פעל מסוף ימי הביניים ועד 1938.
העיר גלנהאוזן ממוקמת על "דרך האגדות" התיירותית של גרמניה.
בין השנים 2007 ועד 2013 היה המרכז הגאוגרפי של האיחוד האירופי ממוקם בשדה חיטה בפאתי העיר.
בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה שכן בפאתי העיר מחנה צבאי גדול של צבא ארצות הברית אשר פונה בשנות ה-90. העיר מקושרת היטב מבחינה תחבורתית הן לרשת הכבישים הארצית המהירה והן באמצעות רכבת.
ממערב לעיר ממוקם שדה תעופה קטן המיועד לתעופה קלה.
בעיר שלושה מוזיאונים: להיסטוריה מקומית, לשעונים ולתעופה.
ניתן לבקר בארמון הקיסרי ובמגדל המכשפות מהמאה ה-15. בעיר כנסייה פרוטסטנטית וכנסייה קתולית בתי ספר ועיתון מקומי.
גלנטה (בסלובקית: Galanta, בהונגרית: Galánta; ביידיש: גאלאנטא או גלאנדע; בגרמנית: Gallandau, גלנדאו) היא עיירה במחוז טרנבה בדרום-מערב סלובקיה שבמרכז אירופה.
לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה העיירה הייתה חלק ממחוז פוז'ון-ניטרה (Pozsony-Nyitra) שבהונגריה, וחיו בה כ-1,216 יהודים שהיוו כ-24% מתושביה.
בין שתי מלחמות העולם היא הייתה חלק מצ'כוסלובקיה.
גלנטה נזכרת לראשונה בשנת 1237 כאחוזה של אצילים, ובשנת 1421 נמסרה לרוזן פרנץ אסטרהאזי.
תושבי המקום היו הונגרים קתולים, אשר התפרנסו ממלאכה, מחקלאות ומגידול בקר וצאן.
במאה ה-17 קיבלה גלנטה זכויות של עיר, והותר לקיים בה שוק וירידים.
את השוק והירידים בגלנטה פקדו סוחרים ממרחקים, ובשל כך המסחר והמלאכה התפתחו בה.
במחצית המאה ה-19 הייתה גלנטה לבירת נפה, וכעבור זמן מה חוברה למסילת הברזל בבודפשט-וינה, ובשל כך כלכלתה שגשגה.
גלנטה היוותה מרכז חשוב של מסחר ושירותים לסביבה חקלאית נרחבת.
במרוצת השנים השתנה הרכב האוכלוסייה בגלנטה.
במפקד האוכלוסין של שנת 1930 התפקדו יותר מ-40 אחוזים מתושבי גלנטה כהונגרים על פי לאום, והשאר היו יהודים סלובקים.
ערב מלחמת העולם השנייה נכללה גלנטה בגבולותיה של הונגריה ונשארה בתחומה בין השנים 1938–1945, עד ששוחררה בידי הצבא האדום.
כיום מונה העיירה כ-16,000 תושבים.
יש בעיירה בית כנסת, ובית קברות יהודי שמור שמתקיימות בו אזכרה שנתית בחודש יוני שבו יהודי גלנטה הובלו לאושוויץ.
במקום נותרו שני מבנים היסטוריים חשובים.
האחד הוא הטירה הנאו-גותית של בני אסטרהאזי, אשר נמצאת במצב של אי סדר והיא סגורה לציבור מאז סוף שנות ה-80 של המאה ה-20 והשני הוא טירת רנסאנס, אשר שופצה בשנות ה-90, והיא משמשת כיום כמוזיאון חלל ומרכז תרבותי.
יהודים החלו להתיישב בגלנטה בתחילת המאה ה-18. התיעוד המוקדם ביותר של הקהילה היהודית הוא משנת 1729, כאשר הרוזן העניק לקהילה היהודית, בני חסותו, חדר תפילה ואדמה לבניית בית קברות.
מִפקד האוכלוסין השני של צ'כוסלובקיה שהתקיים בשנת 1930 דיווח כי הקהילה מנתה 1,274 יהודים.
רבה הראשון של גלנטה היה כנראה רבי מרדכי לוי, מבין הרבנים שאחריו ידועים רבי יצחק לייב דוכס, שבזמנו נבנה בית הכנסת ורבי יוסף גוטליב בשנים 1776–1786. בין השנים 1780–1790 קבע הקיסר יוזף השני חוקים שאפשרו ליהודים לעסוק בחקלאות ובמגוון פעילויות מסחריות.
לאחר הקרע ביהדות הונגריה בשנת 1868, בחרה הקהילה היהודית בגלנטה ללכת בדרך האורתודוקסית.
בשנת 1891 פרצה מחלוקת גדולה על משרת הרבנות בקהילה, בעקבות מינויו של הרב מוזש פלדמן.
ויכוח זה הוביל לקרע בתוך הקהילה היהודית, ובסופו של דבר בשנת 1893, היא התפצלה לשתי קהילות אורתודוקסיות נפרדות, כאשר לכל אחת מהן היה רב משלה, בית כנסת, בית מדרש, חברא קדישא ומוסדות דת אחרים, מלבד בית הספר היסודי ובית הקברות שהיו משותפים לשתי הקהילות.
בשנת 1918 חוו יהודי גלנטה פוגרומים רבים, בהם נבזז מהם רכוש רב.
בנובמבר 1938 סופחה גלנטה להונגריה.
בשנת 1941 גויסו יהודים - ביניהם יהודי גלנטה - ליחידות מיוחדות של עבודת כפייה במסגרת צבא הונגריה.
ב־19 במרץ כבשו הגרמנים את הונגריה.
עם פלישת הגרמנים במרץ 1944, נמצאו בגלנטה 1,105 יהודים.
במאי 1944 בהתאם לצווים ולהוראות של רשויות השלטון ההונגרי, המרכזי והמקומי, הוקם בגלנטה גטו באזור בית הכנסת המרכזי.
נוסף על יהודי העיירה רוכזו בו גם כ-600 יהודים מיישובים סמוכים.
היהודים הורשו להביא אל הגטו ציוד חיוני ומזון ל-30 יום.
ב-20 במאי 1944 הם הועברו לבית חרושת לסוכר במאיור ומשם אחרי מספר ימים הועברו תושבי הגטו למרכז השילוח בנובה זמקי קמוארום ומשם, בשני טרנספורטים שיצאו לאושוויץ ב-14 ביוני 1944, וב־16 ביוני 1944. שיינדי מילר, ילידת העיר כתבה יומן על תקופת השואה בעיר שהתפרסם ותורגם למספר שפות.
הקהילה היהודית שיפצה את אחד מבתי הכנסת ואת המקווה.
מטבח ציבורי כשר סיפק ארוחות עד שהניצולים יוכלו לחזור לאורח חייהם הרגיל.
עם שובם ממחנות הריכוז, הקימו חברי הקהילה מפעל נגרות מוצלח, שבשיאו מנה 250 פועלים, אך בשנת 1948, הולאם המפעל על ידי המשטר הקומוניסטי, והיהודים איבדו את כל השקעתם, כולל הכסף והכלים שהשקיע ארגון הג'וינט במפעל.
בשנים 1948–1949 עלו רוב יהודי גלנטה לישראל.
בשנים אלה שימשה גלנטה את יהודי דרום סלובקיה כנקודת מפגש לחגוג את יום ז' באדר, יום לידתו ופטירתו של משה רבנו, וכן כדי לקיים טקסי בר מצווה לצעירים מכל האזור.
נכון לשנת 2005 הקהילה עוד הייתה פעילה.
בשנות השישים של המאה ה-18 הוקמה בעיר ישיבה, אשר נקבעה כמוסד להשכלה גבוהה על ידי השלטונות הצ'כוסלובקיים.
תלמידים רבים הגיעו אליה ממדינות רבות באירופה.
בשנות ה-70 של המאה ה-18 הקימה הקהילה בית ספר יסודי, שבו למדו הילדים לימודי קודש בלבד.
על קיומו של בית עלמין יהודי באותה העת מעידה מצבה מ־1726. כיום בית העלמין הישן הולך ונהרס, אך בית העלמין החדש במצב תקין ועדיין בשימוש.
בסוף מלחמת העולם השנייה, תיקנה הקהילה היהודית שנותרה בגלנטה את בית הכנסת.
במרץ 1985 נהרס בית הכנסת הקטן והעתיק בטענה שהמקום נחוץ לבניין דירות.
לקהילה הוקצתה דירה במקום זה.
מיקומה הוחלף גם הוא בספטמבר 1983.
כיום עוד יושבים בגלנטה כמה עשרות יהודים המקיימים בה קהילה יהודית.
הרוזן פרנץ אסטרהאזי - אחראי על בני ההתיישבות היהודית במאה ה-18.
שמעון לייבל - ראש הקהילה היהודית ב-1728.
ר' יצחק - רב בעל סמכות בענייני דת והלכה.
ר' מרדכי לוי - הרב הראשון של בית הכנסת בשנת 1763.
ארמין גליכר - אחד מעשירי הקהילה היהודית ומייסד בית חרושת לעמילן.
יעקב שלזינגר בעל טחנת קמח, מלבנה, ובית חרושת למוצרי בשר ונקניק.
ברבנות גלנטה כיהן ר' אריה לייב טלץ' טויבר משנת 1806. מ-1830 ר' אליעזר פשקוס.
ר' הלל ליכטנשטיין מייסד ישיבת גלנטה.
משנת 1848 כיהן ר' מנחם דויטש ואחריו נבחר לכהן יצחק לייב וולנר, אחריו ר' אשר למל וולפנר, ור' שמעון פרידמן.
בשנת 1891 הייתה מחלוקת חריפה בקהילה סביב מינוי הרב מוזש פלדמן.
הציבור התחלק לשתי קהילות אורתודוקסיות נפרדות שחיו זו לצד זו עד שנת 1944. בקהילה הגדולה מביניהן, כיהן בשנים 1895 עד 1921 הרב יוסף צבי דושינסקי והוא נחשב לאחד הרבנים הגדולים בהונגריה.
בקהילה השנייה ניהל הרב בנימין את הישיבה.
משפחת קאליש שהיו מחשובי העיירה.
הרב יהושע בוקסבוים כיהן כרב וכראש ישיבה, ונספה עם בני הקהילה באושוויץ.
גלנמורנג'י הוא ויסקי סקוטי סינגל מאלט המיוצר בספייסייד שבצפון-מזרח הרמה הסקוטית.
בשנת 1730 לערך הוקמה באתר המזקקה, על גדות מפרץ דורנוך , צפונית מערבית לעיירה טאין , מבשלת בירה.
בשנת 1843 רכש ויליאם מתסון (William Matheson) את המבשלה, רכש שני דודי זיקוק ג'ין משומשים והחל לזקק ויסקי סינגל מאלט.
ב-1918 נרכשה המזקקה על ידי משפחת מקדונלד.
בתקופת מלחמות העולם וביניהם, שכללה את תקופת השפל הגדול ותקופת היובש, בהן היה מחסור גם בשעורה ובדלק נקלעה גם המזקקה, כמו מזקקות רבות נוספות, לשפל עמוק, ממנו יצאה רק בשנת 1948.
בשנים שלאחר מכן רכשה המזקקה מכלי תסיסה ודודי זיקוק נוספים.
בשנת 2004 נרכשה המזקקה על ידי תאגיד LVMH תמורת כ-300 מיליון פאונד והושק מיתוג מחדש של קו המוצרים.
עד 2009 סיפקה המזקקה ויסקי לייצור משקאות בלנדד ויסקי אך בשנה זו מכרה המזקקה את מזקקת גלן מוריי והפסיקה לשווק ויסקי ליצור בלנדים.
מזקקת גלנמורנג'י מייצרת כ-10 מיליון בקבוקים בשנה, מתוכם 6-6.5 מיליון נמכרים בבריטניה.
בעולם מחזיקה המזקקה ב-6% מנתח השוק של משקאות סינגל מאלט.
השעורה - השעורה המשמשת ליצור הלתת נרכשת מתאגיד חקלאי המגדל שעורה באזור ההיילנד.
המים - מעיין "טרלוגי ספרינגס" הוא מקור המים הקשים של גלנמורנג'י.
מקור מי המעיין הקשים הוא בגשם שחלחל דרך שכבות אבן גיר ואבן חול.
בשנות השמונים הסתמן שתוכניות בינוי עומדות לשנות את אופי אגן הניקוז ממנו מחלחלים המים למעין, לכן, כדי לוודא שאופי המים לא ישתנה, רכשה המזקקה את שטחי קרקע מהם מחלחלים המים.
הזיקוק - זיקוק הוויסקי נעשה בדודי נחושת בגובה של 8 מטר, בעלי צוואר בגובה מעל 5 מטר.
אלה הדודים הגבוהים ביותר בסקוטלנד.
גובה הדודים מגדיל את שטח מגע האלכוהול בנחושת וכך סופח את טעמה.
לגרסת המזקקה גובה הצוואר גורם לכך שלתזקיק העובר אותו יש טעם טהור וחלק יותר.
היישון - המזקקה מתהדרת בכך שבחביות שלה נעשים שני שימושים בלבד.
החביות הן מעץ אלון אמריקאי לבן, הגדל בהרי אוזרק שבמיזורי, שבהן התיישן פעם אחת בורבון ובהן מתיישן הוויסקי לעשר שנים.
ויסקי זה משווק כמותג "גלנמורנג'י המקורי".
"הסיומת" - חלק מהוויסקי המקורי מיושן לתקופה נוספת של שנתיים לפחות בחביות עץ אלון ספרדי שבהן יושנו קודם משקאות שונים כגון יין פורט, מדיירה, שרי ועוד.
ה"סיומת" נותנת לוויסקי מהחביות השונות טעמים וניחוחות נוספים.
במשך 170 שנה עבדו בייצור הוויסקי 16 הגברים של טאין, תושבי העיירה הסמוכה שהעבירו את המסורת והניסיון בתוך משפחותיהם.
הרחבת הייצור הגדילה את מספר עובדי הייצור, אך עדיין מתייחסת אליהם המזקקה כאל "הגברים של טאין".
גראנד וינטייג' (Grand Vintage) עם ציון שנה או גיל
פרייד (Pride) עם ציון שנה
גלנקור היא חברת מסחר סחורות רב-לאומית אנגלו-שווייצרית, בעלת מטה בבאר, שווייץ.
משרדה הראשי לסחר בנפט וגז ממוקם בלונדון, ומשרדה הרשום הוא בסנט הלייר, באי ג'רזי המשמש לה כמקלט מס.
החברה הנוכחית נוצרה באמצעות מיזוג של גלנקור עם חברת Xstrata, ב-2 במאי 2013. נכון לשנת 2015 היא דורגה במקום העשירי ברשימת Fortune Global 500 של החברות הגדולות בעולם.
לפני המיזוג גלנקור אינטרנשיונל, כבר הייתה אחת המובילות בעולם בתחום סחר הסחורות וייצור הסחורות.
היא הייתה החברה הגדולה ביותר בשווייץ וחברת סחר הסחורות הגדולה בעולם, עם נתח שוק עולמי בשנת 2010 של 60% בסחר באבץ, 50% בסחר בנחושת, 9% בסחר בשוק התבואה הבינלאומי ו-3% בשוק הנפט הסחיר.
גלנקור לבדה הייתה אחראית ל-0.38% מפליטת גזי החממה התעשייתיים העולמית בין השנים 1988 ל-2015, ובכך היא אחת התורמות הגדולות ביותר לשינויי האקלים, הנושאים סיכונים משמעותיים לבריאות, פרנסה, ביטחון תזונתי, אספקת מים, ביטחון אנושי, והצמיחה כלכלית של העולם.
החברה הוקמה בשנת 1974 בשם "Marc Rich & Co AG" על ידי סוחרי הסחורות מארק ריץ' ופינקוס גרין.
ריץ' היה סוחר סחורות שעבד 21 שנה בחברת פיליפ ברדרס, חברת סחר הסחורות הגדולה בעולם בעולם באותה עת.
תוך שנים ספורות נהפכה החברה שהקים למתחרה שווה לפיליפ ברדרס.
בשנת 1994, לאחר שלא הצליח להשתלט על שוק האבץ והפסיד 172 מיליון דולר, נאלץ ריץ' למכור את חלקו הגדול בחברה לגלנקור אינטרנשיונל, חברת סחר ותעשייה.
במשך יותר מעשר שנים התמקדה גלנקור ברכישת נכסים.
היא הוציאה 10 מיליארד דולר על רכישות בין 1995 ל-2005.
בשנת 2001 מונה איוון גלסנברג לתפקיד נשיא החברה, תוך חמש שנים הוא הגדיל את ביותר מפי חמישה את הרווח הנקי של גלנקור שב-2006 הגיע ל-5.3 מיליארד דולר, שסך ההכנסות הגיע ל-116 מיליארד דולר באותה השנה.
במאי 2011 ביתע החברה הנפקה ראשונה לציבור שהייתה הגדולה ביותר בעולם באותה השנה.
גלנקור הונפקה בלונדון ובהונג קונג במקביל לפי שווי של כ־60 מיליארד דולר וגייסה כ-10 מיליארד דולר.
בשנת 2011 זינקו ההכנסות השנתיות של גלנקור ב-28% והגיעו ל-186 מיליארד דולר.
בשנת 2006 דיווחה הטלוויזיה הציבורית השווייצרית כי נגד גלנקור הועלו טענות על שחיתות והפרות חמורות של זכויות אדם עקב התנהלותה של חברת הבת שלה בקולומביה - Cerrejón.
נשיא איגוד העובדים המקומי, פרנסיסקו רמירז, האשים את Cerrejón בהפקעות כפויות של קרקעות ופינוי כפרים שלמים כדי לאפשר את הרחבת פעולות הכרייה שלה, בשותפות עם הרשויות בקולומביה.
נציג האינדיאנים המקומיים של שבט וואיו האשים גם את היחידות הצבאיות הקולומביאניות, כולל אלה שעסקו באבטחה של פעילות הכרייה של Cerrejón, בכך שפינו בכוח את בני הוואיו מאדמתם.
הפחם שמפיקה גלנקור בקולומביה מיובא גם לישראל על ידי חברת החשמל.
בשנת 2012, תחקיר של ה-BBC חשף מסמכים שהראו כי החברה שילמה כספים למקורבי רוצחים שכירים מארגון פרה-מיליטרי בקולומביה.
בשנת 2011 נאמר לבית משפט קולומביאני על ידי חברי הארגון לשעבר כי הם השתלטו על קרקעות כדי שימכרו לחברת בת של גלנקור, במטרה להקים מכרה פחם פתוח.
בית המשפט קיבל את עדותם והגיע למסקנה שפחם הוא המניע לטבח שבוצע באזור.
גלנקור חלקה על פסיקת בית המשפט.
בשנת 2013, חשף סרט תיעודי, "לגנוב את אפריקה", את סיפורו של מכרה נחושת הגדול בזמביה, אשר נמכר לגלנקור.
הסרט חשף מניפולציות חוקיות שמביאות לכך שהיא כמעט ולא משלמת מיסים בזמביה ואף מקבלת שירותים מהמדינה בשווי שעולה על המיסים שהיא משלמת.
את מרבית המיסים הנמוכים שהיא בכל זאת משלמת, היא משלמת בשווייץ.
בתחילת שנות ה-2000 הקים אנשי העסקים הישראלים דן גרטלר ובני שטיינמץ חברה בשם "ניקנור" שהחזיקה במכרות קובלט ונחושת ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
לאחר שגרטלר יצר קשרים עם הרודן לורן דזירה קבילה, נשיא קונגו, שהעניק לגרטלר זיכיון בלעדי ליצוא יהלומים מקונגו תמורת 20 מיליון דולר, ואחר כך קיבל גם זיכיונות לכריית מחצבים.
בנובמבר 2007, לאחר גיוסי הון של מאות-מיליוני דולרים בבורסת לניירות ערך לונדון, התמזגה ניקנור עם חברת "קטנגה מיינינג" הקנדית, שכמו ניקנור הפעילה מכרות קובלט ונחושת באזור קטנגה בקונגו.
בהודעה שפורסמה עם המיזוג נאמר שהשווי המשותף של החברות יהיה 3.3 מיליארד דולר ובכך תיהפך החברה הממוזגת ליצרנית הנחושת הגדולה באפריקה וליצרנית הקובלט הגדולה בעולם.
אלא שלאחר ההודעה על המיזוג הידרדר מצבה של קטנגה מיינינג ושווי החברה ירד ב-98%, ממיליארדי דולרים לעשרות מיליונים בודדים, כתוצאה מירידה בערך הקובלט והנחושת בעולם וכרייה נמוכה מהמצופה של המתכות.
המחסור של קטנגה במזומנים אילץ את החברה להעביר את השליטה בה לחברת גלנקור שהפכה שותפה של גרטלר ושטיינמץ בעסקי הכרייה בקונגו.
במהלך השנים נחשפו מספר שערוריות בפעילות של גלנקור וגרטלר בקונגו:
ב-2012 נחשף כי בית זיקוק לנחושת של החברה השתמש בחומצה להפקת הנחושת.
במשך שלוש שנים לאחר השתלטות על המכרות, הוא המשיך לאפשר לחומצת הפסולת לזרום לנהר הסמוך.
המנכ"ל, איבן גלסנברג, התראיין לתוכנית התחקירים פנורמה של ה-BBC ואמר "אי אפשר היה לתקן זאת מהר יותר" וכי "הזיהום החל הרבה לפני שהחברה השתלטה על בית הזיקוק וכי הוא הסתיים כעת".
כתב של הגרדיאן מצא ילדים בני עשר שנים עובדים מתחת לאדמה במכרה טילווזמבה, שהחברה אמרה בתשקיף לשנת 2008 כי הוא נסגר בגלל ירידת מחירי הנחושת.
המנכ"ל גלסנברג אמר כי החברה אינה מרוויחה מעבודת ילדים, והילדים הכורים יצאו לכרייה בלתי חוקית שגלנקור ניסתה למנוע.
אך התוכנית פנורמה עקבה אחר משלוח נחושת מהמכרה למפעל מתכת של גלנקור בזמביה.
במאי 2012, דו"ח של ארגון גלובל וויטנס, שפועל לחשיפת שחיתויות ברחבי העולם, שפורסם לקראת האספה השנתית הראשונה של בעלי המניות של גלנקור מאז הפיכתה לחברה בורסאית, חשף כי ממשלת קונגו מכרה נתחים במכרות מרכזיים במדינה במחירים זולים באופן חריג מהערכות השווי שהעניקו להם מומחים.
תהליך המכירה בוצע בחשאי ובאמצעות חברות זרות, שמרביתן קשורות לגרטלר.
גלובל וויטנס הביע דאגה מיוחדת ביחס למכירת הנתחים של חברת הכרייה הממשלתית של קונגו במכרות קנסוקי (Kansuki) ומוטנדה (Mutanda) במחוז קטנגה שבדרום המדינה, לחברות זרות הקשורות לגרטלר בשנים 2010 ו-2011. לטענת הארגון, העסקות בוצעו בחשאי, והיו מעורבות בהן חברות שרשימת בעלי המניות המלאה שלהן לא נחשפה.
שני המכרות הללו היו צפויים להיות אחראים על ייצור של כ-40% מתפוקת הקובלט העולמית.
דבר מכירת נתחי הממשלה במכרות נחשף רק עם הגשת תשקיף גלנקור לקראת הנפקתה.
נתח של 25% בקנסוקי נמכר תמורת 17 מיליון דולר בלבד - הרבה פחות מהערכות השווי שמומחים העניקו לו שהגיע עד ל-209 מיליון דולר.
לפי הדו"ח מחירי מכירה נמוכים בעסקות הללו ובאחרות עלו לממשלת קונגו באובדן הכנסות של מיליארדי דולרי.
שנתיים אחר כך, במאי 2014, חשפה גלובל ויטנס כי גלנקור, העניקה לגרטלר הלוואות של יותר מחצי מיליארד דולר,
כדי שיוכל להשתתף, בסדרת עסקות בשנים 2007–2010. לפי גלובל ויטנס, הרווחים של גרטלר מהעסקות, בצורת מזומנים ומניות, תועלו אליו באמצעות חברות במקלטי מס.
בדצמבר 2018, קטנגה, חברה הבת של גלנקור וחלק ממנהליה, הסכימו לשלם קנס של 22 מיליון דולר במסגרת הסכם פשרה עם הרשויות בקנדה.
בעקבות הסתרת הסיכונים בעסקים שעשו עם דן גרטלר.
הסכם הפשרה בין רשות ניירות הערך של אונטריו וחברת קטנגה, שרשומה למסחר בקנדה, התייחס לפעילות החברה ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו בין השנים 2016-2014.
באפריל 2013, נחשף כי גלנקור הרוויחה מיליוני דולרים לאחר שמכרה סחורות לאיראן ובין יתר לחברה מקומית שסיפקה אלומיניום לתוכנית הגרעין האיראנית.
גלנקור סחרה בסחורות ובין היתר אלומינה (תחמוצת אלומיניום) בהיקף של 659 מיליון דולר ב-2012. לפי החברה, היא הפסיקה לסחור עם הגופים באיראן לפני שהאיחוד האירופי הטיל סנקציות על פעולות אלה ומיד לאחר שהבינה את הקשר לארגון האנרגיה האטומית של איראן.
ב-5 בנובמבר 2017, מסמכי פרדייז, אוסף בן 13.4 מיליון מסמכים המתעדים הימנעות מתשלום מס, שהודלף לציבור, גילו כי גלנקור הלוותה 45 מיליון דולר לגרטלר בתמורה לעזרתו עם פקידי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במשא ומתן על מיזם משותף.
עם חברת Gécamines שבבעלות המדינה במכרה הנחושת קטנגה, בו אחד מחברי הדירקטוריון היה בעל המניות העיקרי של גלנקור, תליס מיסקידיס.
גלנקור, שהשתלטה למעשה על קטנגה, והסכימה להצביע בעד הקמת המיזם המשותף.
מסמך ההלוואה קבע במפורש כי יהיה להחזיר את ההלוואה, אם לא יושג הסכם תוך שלושה חודשים.
מסמכי פרדייז חשפו גם כי הסניף באוסטרליה של גלנקור ביצע עסקאות ב מכשירים פיננסיים מורכבים של החלפות ריביות במטבעות שונים בסך של כ-25 מיליארד דולר, ושמשרד המיסוי האוסטרלי חושד שגלנקור השתמשה בהן כדי להימנע מתשלום מיסים באוסטרליה.
ביולי 2018, פתח משרד המשפטים האמריקאי פתח בחקירה נגד גלנקור בחשד להלבנת כספים ושחיתות.
חקירות דומות נפתחו במקביל בברזיל, בבריטניה ובשווייץ, בה נמצא מטה גלנקור.
במוקד החקירה עומדת פעילות גלנקור ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו ועסקיה עם המיליארדר הישראלי גרטלר דן, שעליו הטילה ארצות הברית סנקציות בשל שחיתות ב-23 בפברואר 2021 התפרסם בישראל דיווח של הוושינגטון פוסט שלפיו טראמפ הסיר את הסנקציות לשחרר כספים של גרטלר שהיו מוקפאים וזה בתמורה שזה יעביר דיווח על הכנסותיו.
בדצמבר 2020, אייוון גלסנברג, מנכ"ל החברה פרש עקב חקירות השחיתות, בדיקות של התנהלותה הסביבתית ומחיר מניה שנחתך במחצית בעשור שחלף.
בשנות ה-90 של המאה ה-20, רכשו בתי זיקוק לנפט בחיפה את רוב הנפט הגולמי שלהם מחברת גלנקור.