tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1986, שרידן שיחקה תפקיד משני בסרט המותחן "אחוזות אפלות".
באותה שנה, שרידן הצטרפה לצוות השחקנים של אופרת הסבון "נוטס לנדינג" בתפקיד פייג' מת'סון (אנ'), אותה שיחקה במשך שבע עונות עד לשנת 1993. היא זכתה על הופעתה בסדרה בפרס אופרת הסבון דייג'סט לשחקנית הראשית המצטיינת בפריים טיים.
בשנת 1990, היא נבחרה לאחת מ"50 האנשים הכי יפים" של מגזין פיפל.
באותה שנה, היא כיכבה בסרט הדרמה הארוטית "הונאות" (אנ').
בנוסף לשנה זו, שיחקה לצד סנדרה בולוק במיני-סדרת הדרמה רומנטית "מזל וסיכויים" (אנ').
בשנת 1992, שרידן כיכבה לצד כריסטופר ריב בסרט הקומדיה "נתפסים על חם" (אנ').
באותה שנה, שיחקה תפקיד ראשי בסרט דרמת הפשע "הבת של מישהו" (אנ').
בשנת 1994, שרידן שיחקה תפקיד ראשי לצד גארי קול ומארה וילסון בסרט הדרמה "עת לרפואה" (אנ').
באותה שנה, נבחנה לתפקיד רייצ'ל גרין בסדרת הקומדיה "חברים".
לבסוף, כידוע, התפקיד גולם על ידי ג'ניפר אניסטון.
בשנת 1995, שיחקה בסרט המותחן "וירוס" (אנ').
בשנת 1996, שרידן שיחקה תפקיד ראשי לצד לזלי נילסן בסרט קומדיית הפעולה "המרגל מת מצחוק" (אנ').
הסרט הכניס כ-84 מיליון דולר בקופות.
בשנת 1997, כיכבה בתפקיד ראשי לצד כריס פארלי וכריס רוק בסרט הקומדיה "הנינג'ה מבוורלי הילס" (אנ').
באותה שנה שיחקה בסרט הפשע "רצח במוח שלי" (אנ').
בשנת 1998, שיחקה בסרט הקומדיה שחורה "בעלים מתים".
באותה שנה, נבחנה לתפקיד גרייס אדלר בסדרת הקומדיה "ויל וגרייס".
לבסוף, התפקיד גולם על ידי דברה מסינג.
בשנת 2003, שיחקה תפקיד ראשי בסרט מותחן האימה "בגידה קטלנית".
באותה שנה, שיחקה תפקיד אורח בעונה החמישית של "ויל וגרייס".
בשנה זו גם שיחקה תפקיד ראשי לצד סטיבן בולדווין בסרט האקשן "אוצר אבוד" (אנ').
2004–2014: "עקרות בית נואשות" ותפקידים נוספים
בשנת 2004, שרידן החלה לשחק את אידי בריט (אנ') בסדרת הדרמה הקומית "עקרות בית נואשות".
שרידן הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשנת 2005 לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה ובנוסף זכתה בפרס גילדת שחקני המסך לשנת 2006, היא קיבלה מועמדויות לעוד פרסים רבים מהופעתה בסדרה.
שרידן שיחקה את אידי במשך 5 עונות עד לשנת 2009. היא הודיעה על פרישתה מהסדרה בפברואר 2009, בזמן שהעונה החמישית עוד שודרה.
הפרק האחרון שלה בסדרה שודר באפריל 2009, בו אידי בריט נהרגה מהתחשמלות לאחר התנגשות בעמוד חשמל תוך כדי נהיגה ברכב.
בשנת 2004, שיחקה תפקיד ראשי בסרט האימה "חזיונות קטלניים" (אנ').
בשנת 2007, שרידן שיחקה תפקיד ראשי לצד לוסי לו בסרט קומדיית האקשן "שם קוד: איש הניקיון" (אנ').
הסרט הכניס כ-10 מיליון דולר בקופות.
בשנת 2011, שרידן כיכבה בתפקיד ראשי בסרט הקומדיה הרומנטית "ירח דבש לאחד", שצולם באירלנד.
בשנת 2012, שיחקה לצד ג'ניפר לאב יואיט בסרט הקומדיה העצמאית "למצוא את האחת" (אנ').
בשנת 2013, היא כיכבה בתפקיד ראשי לצד בארט ג'ונסון בסרט הקומדיה הרומנטית "רוח חג המולד" (אנ'), שרידן בנוסף גם הפיקה את הסרט.
בשנת 2014, שרידן עשתה הופעת קמעו בסרט הקומדיה השחורה "בואו נהרוג את אשתו של וורד" (אנ').
בשנת 2016, שיחקה תפקיד ראשי בסרט הקומדיה הרומנטית "כולי שלך" (אנ').
בסרט שרידן משחקת עורכת דין מצליחה ואם חד-הורית המחפשת מטפלת לילדיה ושוכרת גבר לתפקיד, אך היא מתחילה להתאהב בו עם הזמן.
בשנת 2017, הוכרז ששרידן לוהקה לגרסה המחודשת של "שושלת" של רשת "The CW" בתור אלקסיס קרינגטון, דמות שגילמה ג'ואן קולינס בסדרה המקורית.
מארק פדוביץ, נשיא "The CW", שכיהן כנשיא אולפני ABC במהלך תקופתה של שרידן ב"עקרות בית נואשות", התקשר אליה בעצמו בנוגע לתפקיד.
הוא אמר, "הייתי מעריץ גדול של ניקולט עוד מימים ימימה.
היא רצתה את זה, והיא תהיה נהדרת בזה."
בשנת 2018, שרידן החלה לשחק את אלקסיס ב"שושלת" כתפקיד משני בעונה הראשונה, בעונה השנייה קודמה לתפקיד ראשי.
רשת הסדרה הודיעה בפברואר 2019 ששרידן תעזוב את הסדרה כדי להתמקד ב"אחריות משפחתית אישית".
שרידן אמרה בהצהרה שלה שהיא עוזבת כדי לבלות יותר זמן עם אמה החולה במחלה סופנית בלוס אנג'לס.
בשנת 2023, שרידן שיחקה לצד מורגן פיירצ'יילד ולינדה גריי בסרט קומדיית הכריסמס "נשות שנות ה-80: חג מולד של דיוות" (אנ').
הסרט עוקב אחר חמש דיוות אופרות סבון מסדרות שונות.
ב-5 באפריל 2010 הגישה ניקולט תביעה בסך 20 מיליון דולר נגד מארק צ'רי המפיק הראשי של עקרות בית נואשות ו-ABC בטענה שצ'רי תקף אותה במהלך הצילומים לסדרה וגרם לסיום החוזה שלה.
כוכבות עקרות בית נואשות (טרי האטצ'ר, פליסיטי האפמן, מרשה קרוס ואווה לונגוריה) תמכו בצ'רי במאבקו נגד האשמות התקיפה של שרידן.
הערעור נדחה ב-16 בנובמבר 2012
בין השנים 1991–1993 הייתה נשואה לשחקן הארי האמלין.
ב-2006 הודיעה על אירוסיה לזמר הרוק מייקל בולטון, השניים ביטלו את האירוסים באוגוסט 2008. בדצמבר 2015 נישאה לארון פיפרס השניים התגרשו באוגוסט 2018.
1998 – קמתי מוקדם ביום שמתתי
2000 – בסחור המעלות (סרט טלוויזיה)
ניקולו מלי (באיטלקית: Nicolò Melli; נולד ב-26 בינואר 1991 ברג'ו אמיליה, איטליה) הוא כדורסלן איטלקי, המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בקבוצת פנרבחצ'ה, וכן בנבחרת איטליה.
מלי התחיל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת פלקנסטרו רג'אנה מעיר הולדתו, אחרי שכבר בגיל 13 ישב על הספסל של הקבוצה הבוגרת שסבלה ממכת פציעות, וזכה להתעניינות מוקדמת מצד אוניברסיטת UCLA, לאחר שנחשב לכישרון גדול כבר בגיל צעיר.
עונתו הראשונה בקבוצה הייתה עונת , בה שיחקה הקבוצה בסרייה א'2, הליגה השנייה.
הוא העמיד ממוצעים של 3.4 נקודות ו-2.9 ריבאונדים ב-10.6 דקות בממוצע, כשהוא בן 16 בלבד.
במהלך העונה הבאה, בדצמבר 2008, נפצע מלי ברצועה הצולבת בברך שמאל (ACL), פציעה שנחשבת לאחת הקשות והחמורות בספורט, והושבת ממשחק למשך חצי שנה.
בעונה הבאה חווה מלי עונת פריצה, כאשר ממוצעיו מזנקים ל-10.7 נקודות ו-7.1 ריבאונדים ב-28 דקות, אך בסיום העונה נפצע בכתף והחמיץ את משחקי פלייאוף ההעפלה לסרייה א', אחרי שקבוצתו סיימה במקום ה-5 בטבלת הליגה השנייה.
לקראת עונת חתם מלי בקבוצת ארמאני ג'ינס מילאנו מהליגה הראשונה באיטליה והיורוליג, על חוזה לארבע שנים.
בפברואר , אחרי שכמעט ולא קיבל דקות משחק במילאנו, עבר בהשאלה לסקאבוליני פזארו עד תום העונה, כאשר הוא נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של הליגה האיטלקית.
בעונה הבאה שיחק מלי מעט יותר, והחזיר עם ממוצעים של 3.8 נקודות ו-2.9 ריבאונדים בליגה וביורוליג, כאשר הקבוצה מפסידה בסדרת גמר הפלייאוף נגד מונטפסקי סיינה.
בעונת הראה מלי שיפור נוסף, כאשר ממוצעיו ביורוליג עמדו על 4.6 נקודות ו-3 ריבאונדים על פני 15 דקות בממוצע.
בזירה המקומית נבחר מלי למשחק האול-סטאר בפעם השלישית ברציפות, כאשר הוא מהווה את הקלע הבולט במשחק עם 18 נקודות (להן הוסיף 10 ריבאונדים), במשותף עם חברו לקבוצה אלסנדרו ג'נטילה.
בפן הקבוצתי הייתה זו עונה די מאכזבת עבור מילאנו, שלא עברה את שלב הבתים ביורוליג והפסידה בסדרת רבע גמר הפלייאוף בליגה.
בקיץ זה יצא מלי למחנות אימונים בארצות הברית, אך לבסוף לא נבחר בדראפט ה-NBA 2013. בעונת התקבע מעמדו של מלי כשחקן חמישייה במילאנו, כאשר הוא משותף לכ-20 דקות במשחק, וקובע שיא קריירה של 20 נקודות ו-28 נקודות מדד נגד ז'לגיריס קובנה בשלב הבתים.
בסדרת רבע הגמר נגד מכבי תל אביב עשה מלי כמה טעויות קריטיות, כולל עבירה בלתי ספורטיבית והחטאת הטבעה ברגעים המכריעים של אחד המשחקים, כאשר קבוצתו מודחת בסיום הסדרה.
בליגה זכה מלי עם מילאנו באליפות ראשונה לקבוצה מזה 8 שנים, כאשר במשחק החמישי והמכריע של סדרת הגמר נגד סיינה הוא קולע 11 נקודות ומוריד 13 כדורים חוזרים.
בעונה הבאה, לאחר שחוזהו הוארך בשנה, חווה מלי ירידה מסוימת בכושרו, כאשר בסיומה עבר לברוזה במברג מהבונדסליגה בכדורסל בחיפוש אחר מעמד משמעותי יותר, בין היתר בעקבות המאמן אנדראה טרינקיירי.
בעונתו הראשונה בקבוצה העמיד ממוצעים של 9.2 נקודות ו-6.5 ריבאונדים ביורוליג, כולל בחירה ל-MVP של חודש מרץ במפעל, וזכה עימה באליפות גרמניה.
בעונת חווה מלי את העונה הטובה בקריירה שלו, כשהוא קולע 11.5 נקודות ומוריד 7.4 ריבאונדים בממוצע ביורוליג, ואף נבחר לחמישיית העונה השנייה ביורוליג.
בזירה המקומית זכה מלי עם במברג בדאבל - בגביע הגרמני ובאליפות, ונבחר לחמישיית העונה בגרמניה בפעם השנייה ברציפות.
לקראת העונה הבאה עבר לאלופת היורוליג פנרבחצ'ה.
בעונתו הראשונה בקבוצה העפיל איתה עד לגמר היורוליג, בו הפסידה לריאל מדריד ולוקה דונצ'יץ'.
בעונה השנייה נטל מלי חלק גדול יותר בהובלת הקבוצה, והגיע איתה לפיינל פור, בו הפסידה בחצי הגמר ליריבה העירונית אנאדולו אפס, תוך שהוא מראה יכולות גבוהות בשלבים המאוחרים של הטורניר.
במסגרת המקומית הפסידה פנרבחצ'ה לאנאדולו ושיין לארקין בסדרת הגמר של ליגת העל הטורקית.
ב-25 ביולי 2019 חתם מלי על חוזה בניו אורלינס פליקנס מליגת ה-NBA.
לאורך עונת הרוקי שלו ב-NBA שותף ב-60 משחקים, לרוב כשחקן ספסל, ותרם 6.6 נקודות בממוצע למשחק.
רדיק בטרייד לדאלאס מאבריקס, תמורת ג'יימס ג'ונסון, וסלי איוונדו ובחירת דראפט עתידית.
לקראת עונת חזר לשחק בקבוצת אולימפיה מילאנו.
לקראת עונת 2024/2025 חזר לשחק בפנרבחצ'ה.
מלי היה שחקן מוביל בנבחרות הצעירות של איטליה, היה חבר בכולן והעמיד בהן הישגים כגון: בחירה לחמישיית הטורניר באליפות אירופה עד גיל 16, הריבאונדר המוביל של הנבחרת באליפות אירופה עד גיל 18, הובלת הנבחרת לגמר אליפות אירופה עד גיל 20 ועוד.
הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת הייתה בקיץ 2011. ביורובאסקט 2013 בגיע עם נבחרתו לרבע הגמר, כאשר הוא קולע 4.4 נקודות ומוריד 4.3 ריבאונדים למשחק בממוצע, על פני 16 משחקים.
הוא שיחק עם נבחרתו גם ביורובאסקט 2015, בו הגיעה איטליה לרבע הגמר, שם הפסידה לליטא, אחרי ניצחון בשמינית הגמר על ישראל.
גם ביורובאסקט 2017 שיחק מלי בנבחרת שהעפילה שנית לחצי הגמר.
ניקולו זניולו (באיטלקית: Nicolò Zaniolo; נולד ב-2 ביולי 1999) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי באודינזה ובנבחרת איטליה.
ניקולו נולד בעיר מאסה שבמחוז טוסקנה ושיחק כחלק ממחלקות הנוער של גנואה, פיורנטינה ווירטוס אנטלה.
ביום האחרון של חלון העברות לשנת 2016, הוא שוחרר מפיורנטינה ולאחר מכן עבר לווירטוס אנטלה.
לאחר מספר חודשים ששיחק עבור מחלקת הנוער של הקבוצה, זניולו ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה ב' ב-11 במרץ 2017, בניצחון 2–3 על בנוונטו, כשהיה בן 17 בלבד.
בסך הכל, הוא ערך שבע הופעות במדי הקבוצה בעונת 2016/2017.
ב-5 ביולי 2017 הודיעה אינטר מילאנו על החתמתו של זניולו עבור סכום של כ-1.8 מיליון אירו, בנוסף לבונוסים בסך 1.7 מיליון אירו.
את עונת 2017/2018 שיחק במדי קבוצת הנוער של אינטר, כשבאותה עונה זכה באליפות הליגה ובנוסף סיים כמלך השערים של קבוצתו עם 13 שערים.
זניולו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת במסגרת משחק ידידות, שנערך ב-9 ביולי 2017. לעומת זאת, הוא לא שותף בשום משחק תחרותי במדי הקבוצה הבוגרת.
ביוני 2018, דווח שזניולו ודווידה סנטון הצטרפו לרומא כחלק מעסקת ראג'ה ניינגולן לאינטר.
זניולו השלים את הבדיקות הרפואיות ב-25 ביוני וחתם לחוזה לחמש שנים בקבוצה עבור סכום של 4.5 מיליון אירו בנוסף לרווחי מכירה בשווי 15%.
את הופעת הבכורה שלו במדי הג'יאלארוסי ערך במסגרת ליגת האלופות ב-19 בספטמבר, בהפסד החוץ 3–0 לריאל מדריד.
את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' ערך ב-26 בספטמבר, בגיל 19, בניצחון הבית 0–4 על פרוזינונה.
ב-26 בדצמבר, הוא כבש את שערו הראשון בליגה בניצחון 1–3 על ססואולו.
ב-12 בפברואר 2019, זניולו הפך לכובש האיטלקי הצעיר ביותר אשר כבש צמד במשחק בודד במסגרת ליגת האלופות; את הישג זה רשם במדי הזאבים בניצחון הבית 1–2 על פורטו במסגרת המשחק הראשון של שמינית הגמר.
ב-12 בינואר 2020, זניולו קרע את הרצועה הצולבת הקדמית במהלך הפסד הבית 2–1 ליובנטוס.
לאחר הניתוח הוערך זמן השיקום שלו על חמישה עד שישה חודשים, מה שהותיר לו סיכוי קלוש להיות חלק מסגל הנבחרת ליורו 2020. הוא ביצע את חזרתו למגרשים, כשנכנס בדקה ה-66 כמחליפו של יוסטין קלייברט בהפסד החוץ 1–2 לנאפולי.
במאי 2022 כבש שער ניצחון בגמר הקונפרנס ליג נגד פיינורד, ועזר לרומא לזכות בתואר אירופי ראשון בהיסטוריה.
ב-9 בפברואר 2023 חתם זניולו בגלאטסראיי.
הוא כבש חמישה שערים בעשר הופעות.
ב-18 באוגוסט 2023 הושאל לאסטון וילה מהפרמייר ליג.
ב-27 באוגוסט ערך הופעת בכורה בפרמייר ליג, בניצחון 1–3 על ברנלי.
ב-14 בדצמבר הבקיע את שערו הראשון נגד זרינסקי מוסטאר.
במדי נבחרת איטליה עד גיל 19 הוא השתתף באליפות אירופה עד גיל 19 לשנת 2018 והגיע עמה עד לשלב הגמר, שבו איטליה הפסידה 3–4 לנבחרת פורטוגל לאחר הארכה.
ב-1 בספטמבר 2018 זומן לראשונה על ידי המאמן, רוברטו מאנצ'יני, מבלי שערך אפילו הופעה אחת בליגה, לצמד משחקי הפתיחה של איטליה נגד נבחרת פולין ונבחרת פורטוגל במסגרת ליגת האומות.
את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה עד גיל 21 ערך ב-11 באוקטובר 2018, בהפסד 0–1 במשחק ידידות לנבחרת בלגיה.
ב-7 בספטמבר 2020, במהלך המחצית הראשונה נגד נבחרת הולנד במסגרת ליגת האומות, נפצע זניולו וקרע שוב את הרצועה הצולבת, חודש בלבד לאחר שחזר למגרשים מהקרע הקודם.
ניקולו הוא הבן של איגור זניולו, כדורגלן עבר אשר שיחק כחלוץ בסרייה ב' ובסרייה ג'.
ניקוליי (נוחם) יזראילביץ' ברוזגול Брозголь; 31 באוגוסט 1912 – 8 באפריל 1974) היה יהודי-סובייטי, שעוטר כגיבור ברית המועצות על פועלו כמפקד חטיבת התותחים הכבדים הנפרדת מס' 24 של הארמייה ה-38 שבחזית האוקראינית הראשונה במהלך מלחמת העולם השנייה, השתחרר כקולונל מעוטר.
אחרי סיום בית הספר של שבע שנים עבד כטוחן קמח.
סיים את המכללה המכנית של מריאופול ועבד כמומחה במחלקה המכנית במפעל בעיר לנינגרד.
שירת בצבא האדום מאז 1932 ובאותה השנה נהיה חבר במפלגה הקומוניסטית.
בשנת 1936 סיים את לימודיו בבית הספר הצבאי הקרוי על הוועד המנהל הכללי של הרפובליקה הרוסית הפדרטיבית, ובשנת 1940 סיים קורסי שיפור של מערך הקצונה (KUOS).
יחידתו גויסה למלחמת העולם השנייה ביוני 1941. לחזית החטיבה שבפיקודו הגיעה לאחר קרב סטלינגרד.
בספטמבר-אוקטובר 1943 החטיבה עסקה בצליחת דנייפר ותפיסת מובלעת בגדה הימנית.
בהמשך, בתחילת נובמבר, סייעה ליחידות הארמייה בשחרור קייב.
בהמשך חטיבתו התקדמה להליץ' וסיימה את הלחימה בפרברי פראג.
לאחר המלחמה המשיך בשירותו בצבא הסובייטי.
בשנת 1947 סיים את לימודיו בבית הספר הגבוהה לקצונה של חיל התותחנים.
השתחרר משירות ב-1956. חי ועבד בלנינגרד, שם גם נפטר.
נקבר בבית הקברות הדרומי בלנינגרד (שמה של העיר כעת: סנקט פטרבורג).
ניקולט אדריאנה בראוינינג (בהולנדית: Nicolette Bruining; 27 באוגוסט 1886 – 12 באפריל 1963) הייתה תאולוגית הולנדית ונשיאה מייסדת תאגיד השידור הרדיו הפרוטסטנטי הליברלי ההולנדי, מורה וחסידת אומות העולם.
ניקולט אדריאנה בראוינינג נולדה ב־27 באוגוסט 1886 בסטומפטורן, הולנד לאיידה הלנה אליזבת (לבית הויגנס) ואלברטוס בראוינינג.
היא סיימה את לימודיה בגימנסיה בארלאוס באמסטרדם והחליטה ללכת בעקבות אביה ולמדה תאולוגיה באוניברסיטה.
היא נרשמה לאוניברסיטת אמסטרדם, שם אביה היה פרופסור, וסיימה תואר ראשון בשנת 1912. באותה שנה היא החלה ללמד תאולוגיה בבתי ספר שונים, כולל בית הספר להכשרת מורים של אגודת האג.
בשנת 1916 היא הציגה את עבודת הדוקטורט שלה על התאולוג הלותרני ההולנדי פרנץ הרמן ריינהולד פון פרנק.
היא הצטרפה לאיגוד הפרוטסטנטים הליברלים וכיהנה כיו"ר הסניף בהאג.
היא גם החלה להטיף בעיריות שונות הן בסניף הליברלי של הכנסייה הרפורמית והן באגודה הפרוטסטנטית בהולנד.
בשנת 1923 סייעה בהקמת ה-NPB Vrijzinnige Geloofsgemeenschap (קהילת האמונה הליברלית) כדי להרחיב את היקף הקהילה בכנסייה.
במיוחד היא הציעה להשתמש במדיום הרדיו החדש להפצת התפיסה הנוצרית הליברלית.
בשנת 1925 הקימו ברואינינג ואד ספלברג ועדה שתחקור את האפשרות לשדר תוכניות תמיכה במיזם.
הם גילו שהגוף הממשלתי האחראי על רישוי שידור ייתן זמן אוויר רק לארגונים שהוקמו כחוק.
כתוצאה מכך המשיך הוועד המרכזי בשנת 1926 להקים את תאגיד השידור הרדיו הפרוטסטנטי הליברלי, (VPRO); בראוינינג הייתה נשיאת התאגיד וספלברג שימש כמזכיר התאגיד.
בראוינינג פרסמה את גישתם הן בשידוריהם והן במאמרים המתפרסמים לעיתים קרובות במגזין הרדיו "Vrije Geluiden" (צלילים חופשיים), שדגל באחדות והזמין את כל התנועות האינטלקטואליות להשתתף.
במהלך הכיבוש הנאצי בהולנד נאסר על תאגיד השידור לשדר.
בראוינינג לימדה עברית בכיתות הגבוהות בבית הספר התיכון העירוני בהאג, אך בשנת 1941 גורשו כל התלמידים היהודים והיא עזבה את לימודיה במחאה.
היא הסכימה להמשיך ללמד סטודנטים בביתה.
כשאחת מתלמידותיה, אליזבת ויסוויץ ומשפחתה, אוימו בגירוש, בראוינינג שימשה כמתווכת עם המחתרת ההולנדית כדי לעזור למשפחה למצוא בתי מחסה.
היא, סיפקה קופונים לקצבת מזון, העבירה מכתבים בין בני המשפחה ובאופן אישי.
היא הייתה צריכה להעביר את ההודעה הכואבת לויסוויץ כי הוריה נבגדו ונשלחו למחנה המעבר וסטרבורק.
שתי בנות משפחת ויסוויץ שרדו את המלחמה, הודות לעזרתה של בראוינינג.
בשנת 1945 הותר לתחנת הרדיו לחזור לשדר.
בראוינינג וספלברג הוחזרו לעבוד בתחנה בשנת 1947. בשנת 1951, כאשר הוקמה קרן הטלוויזיה ההולנדית, כיהנה בראוינינג בדירקטוריון כנציגת VPRO.
לאורך כל שנות ה-50 הנחתה תוכנית המכונה "היום" התוכנית שודרה בשידור חי לפי בקשתה.
היא פרשה בשנת 1956 והפכה לנשיאת כבוד של VPRO לכל החיים.
בראוינינג נפטרה ב־12 באפריל 1963 בהאג.
לאחר מותה, היא זכתה לכבוד על ידי ממשלת ישראל ב־7 במרץ 1990 והוקרה על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם.
ניקולטה בראסקי (באיטלקית: Nicoletta Braschi; נקראת לפעמים בעברית בשם השגוי ניקולטה ברשי; נולדה ב-19 באפריל 1960) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה ומפיקת קולנוע איטלקייה.
היא למדה באקדמיה לדרמה ברומא שם הכירה את רוברטו בניני, ב-1983 לראשונה בקולנוע ביחד עם בניני שם גילמה את מרים, אם ישו.
אחרי כן שיחקה בשני סרטים של ג'ים ג'ארמוש: נרדפי החוק ו"רכבת מסתורין".
היא גילמה את אשת הדמות הראשית בסרט השואה "החיים יפים".
היא גילמה את הפיה הכחולה בסרט "פינוקיו".
ב-2002 הייתה חברה בצוות השופטים של פסטיבל ברלין.
ב-2018 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "לזרו השמח".
ניקולוז שֶׁרָאזָאדִישָׁווִילִי (בגאורגית: ნიკოლოზ შერაზადიშვილი; נולד ב-19 בפברואר 1996) הוא ג'ודוקא ספרדי יליד גאורגיה, המתחרה בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג, פעמיים אלוף העולם מהשנים 2018 ו-2021.
שראזאדישווילי נולד בשנת 1996 בגאורגיה ובגיל 10 החל להתאמן בג'ודו וכדורמים.
בגיל 14, היגר עם משפחתו למדריד, ספרד.
הוא אז החליט להתמקד בג'ודו והחל להתאמן במועדון ג'ודו בעיירה ברונטה ליד מדריד תחת הדרכתו של חואקין רואיז, ג'ודוקא אולימפי לשעבר.
שראזאדישווילי קיבל אזרחות ספרדית בשנת 2014 ומאז מתחרה תחת הדגל הספרדי.
בגילאי נוער הצליח שראזאדישווילי להגיע להישגים נאים כאשר בשנת 2014 זכה במדליית כסף באליפות העולם לנוער ובמדליית ארד באליפות אירופה לנוער.
בשנת 2015 זכה בפעם השנייה ברציפות במדליית הכסף באליפות העולם לנוער ובשנת 2016 זכה במדליית כסף באליפות אירופה לנוער.
במרץ 2016 זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי המקצועי כאשר זכה במדליית ארד בגראנד פרי טביליסי.
באפריל 2018 השתתף שראזאדישווילי באליפות אירופה שנערכה בתל אביב וזכה במדליית הארד.
הוא ניצח שלושה יריבים והגיע לקרב חצי הגמר בו הפסיד למיכאיל איגולניקוב הרוסי ונשר לקרב על מדליית הארד בו ניצח באיפון את יהור וראפאיאו הבלארוסי.
באליפות העולם 2018 אשר נערכה בבאקו, זכה שראזאדישווילי במדליית הזהב והפך לספרדי הראשון בנבחרת הגברים שזוכה בתואר העולמי כאשר הייתה זו מדליית הזהב השלישית בסך הכל של ספרד באליפויות העולם בג'ודו.
הוא התחיל בסיבוב השני בו ניצח באיפון את אגיל בנולדל האיסלנדי דקה ועשרים שניות מפתיחת הקרב לאחר תרגיל אוצ'י-מטה.
בסיבוב השלישי הוא ניצח בווזארי את מיכאיל איגולניקוב הרוסי שוב לאחר תרגיל אוצ'י-מטה ובשמינית הגמר ניצח באיפון את מיכאל זגאנק הטורקי דקה ו-48 שניות מפתיחת הקרב לאחר אוצ'י-גארי מוצלח.
ברבע הגמר שראזאדישווילי ניצח באיפון את אשלי גונזלס הקובני לאחר תרגיל בשם סודה-צוריקומי-גושי ובחצי הגמר ניצח בווזארי את כריסטיאן טוט ההונגרי בזמן ניקוד זהב.
בגמר שראזאדישווילי התמודד מול איבן פליפה סילבה מוראלס הקובני.
כדקה וחצי מפתיחת הקרב הקובני עלה ליתרון של ווזארי לאחר תרגיל סומי-אוטושי שהטיל את שראזאדישווילי על צידו.
48 שניות לסיום הקרב שראזאדישווילי ביצע תרגיל בשם טאני-אוטושי שהעניק גם לו ווזארי.
בתום ארבע הדקות כאשר היה שוויון בניקוד, הקרב נכנס לזמן ניקוד זהב שבמהלכו הצליח שראזאדישווילי לבצע תרגיל אוצ'י-מטה וקיבל ווזארי שני המשתווה לאיפון.
באליפות העולם 2021 אשר נערכה בבודפשט, זכה שראזאדישווילי בפעם השנייה בתואר העולמי.
הוא החל בסיבוב השני בו ניצח בעונשים את פרוק בולקולוב הקירגיזי.
בשמינית הגמר הוא ניצח בשני ניקודי ווזארי את פיוטר קוצ'זרה הפולני וברבע הגמר ניצח באיפון את אלטנבגאנה גנטולגה המונגולי תוך דקה ו-42 שניות.
בחצי הגמר שראזאדישווילי ניצח באיפון את קנטה נגסאווה היפני ובגמר הוא ניצח בתוך זמן ניקוד זהב את דוולאט בובונוב האוזבקי.
באולימפיאדת טוקיו 2020, שראזאדישווילי סיים במקום השביעי.
הוא החל את התחרות עם שני ניצחונות בקרבות המוקדמים ובשלב רבע הגמר הפסיד באיפון למיכאיל איגולניקוב הרוסי 3 שניות לסיום הקרב.
הוא נשר לקרבות בית הניחומים שם הפסיד לדוולאט בובונוב האוזבקי והודח.
שנה קטגוריה עיר מדינה 2017 גראנד פרי קנקון 2017 גראנד סלאם אבו דאבי איחוד האמירויות 2018 מאסטרס גואנגג'ואו סין 2019 גראנד פרי בודפשט 2019 גראנד סלאם ברזיליה 2019 גראנד סלאם אבו דאבי איחוד האמירויות 2020 גראנד סלאם פריז
ניקולינה גורה הוא יישוב דאצ'ות במחוז מוסקבה שברוסיה.
ניקולינה גורה הוא אחד מיישובי הדאצ'ות המפורסמים ביותר במחוז מוסקבה.
ממוקם בק"מ ה-22 של הכביש רובליובו-אוספנסקויה.
בשנים שלפני המלחמה ובתחילת המלחמה גרו ביישוב מפורסמים רבים, ביניהם: אלכסיי באך, מיכאל בוטביניק, ולדימיר קומארוב, פיוטר קפיצה, סרגיי פרוקופייב, ניקולאי מיאסקובסקי, סרגיי מיכאלקוב, אנטונינה נז'דאנובה ועוד.
נכון לעכשיו בניקולינה גורה גרים משפחותיהם של אנשי עסקים מפורסמים, המפיקים והבמאים ניקיטה מיכאלקוב ואנדריי קונצ'לובסקי.
ניקולו מרטיננגי (באיטלקית: Nicolò Martinenghi; נולד ב-1 באוגוסט 1999) הוא שחיין איטלקי, האלוף האולימפי (פריז 2024) ואלוף העולם (בודפשט 2022) במשחה ל-100 מטר חזה.
באליפות איטליה שנערכה בשנת 2017 קבע בשלב המוקדמות במשחה ל-50 מטר חזה שיא עולם חדש לנוער של 26.97 שניות (הנוכחי, 2022).
באליפות אירופה לנוער שנערכה במכון וינגייט, ישראל בתחילת יולי הוא קבע במשחה ל-100 מטר חזה שיא עולם חדש לנוער של 59.23 שניות.
חודש וחצי לאחר מכן, באליפות העולם לנוער שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה באוגוסט הוא שיפר בשלב חצי הגמר את שיאו העולמי במשחה ל-100 מטר חזה והעמדו על תוצאה של 59.01 שניות (הנוכחי, 2022).
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב ביחד עם תומאס צ'קון, אלנה די לידו ופדריקה פלגריני בשיא לאומי חדש של 3:39.28 דקות, כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" בסגנון החזה תוצאה של 57.73 שניות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביוני 2022 זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליית כסף במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 26.48 שניות, אחרי ניק פינק (26.45 שניות) ולפני מייקל אנדרו מארצות הברית (26.72 שניות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:41.67 דקות.
חודשיים לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה ברומא הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בהשוואת שיאו הלאומי - 58.26 שניות, לפני בן ארצו פדריקו פוג'ו (58.98 שניות) ואנדריוס שידלאוסקס מליטא (59.50 שניות).
באולימפיאדת פריז שנערכה ביולי 2024 זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 59.03 שניות, לפני אדם פיטי וניק פינק מארצות הברית שניהם בתוצאה של 59.05 שניות.
ניקולו פג'ולי (באיטלקית: Nicolò Fagioli; נולד ב-12 בפברואר 2001 בפיאצ'נצה שבאיטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת פיורנטינה מהסרייה א' ובנבחרת איטליה.
פג'ולי גדל במחלקות הנוער של פיאצ'נצה, קרמונזה ויובנטוס.
ב-27 בינואר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של יובנטוס, בניצחון 0–4 על ספאל במסגרת קופה איטליה.
ב-22 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', בניצחון 0–3 על קרוטונה במסגרת המחזור ה-23 לעונת 2020/2021.
ב-31 באוגוסט 2021 הושאל פג'ולי למשך עונה אחת לקרמונזה מהסרייה ב'.
ב-12 בספטמבר ערך פגיולי את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על צ'יטאדלה במסגרת המחזור השלישי לעונת .
ב-19 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על פארמה במסגרת המחזור הרביעי בליגה.
הוא ערך 33 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שלושה שערים.
בתום תקופת ההשאלה לקרמונזה חזר פג'ולי ליובנטוס.
ב-14 בספטמבר 2022 ערך פג'ולי את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 1–2 לבנפיקה ליסבון במסגרת שלב הבתים לעונת 2022/2023. ב-29 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בסרייה א', בניצחון 0–1 על לצ'ה במסגרת המחזור ה-12 לעונת 2022/2023.
ב-16 בנובמבר 2022 ערך פג'ולי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה, בניצחון 1–3 על נבחרת אלבניה במשחק ידידות.
ניקולו רובלה (באיטלקית: Nicolò Rovella; נולד ב-4 בדצמבר 2001) הוא כדורגלן איטלקי המשחק כקשר בלאציו מהסרייה א'.
רובלה גדל במחלקת הנוער של גנואה וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בדצמבר 2019 בגיל 18. הוא הפך לשחקן הרכב קבוע בעונת 2020/2021 וסייע לגנואה להישאר בסרייה א'.
בינואר 2021 חתם רובלה ביובנטוס תמורת 18 מיליון אירו והושאל חזרה לגנואה עד סוף עונת 2021/2022. באוגוסט 2022 ערך רובלה את הופעת הבכורה שלו ביובנטוס, אך מיד הושאל למונצה העולה החדשה לסרייה א'.
בקיץ 2023 הושאל רובלה ללאציו לעונה אחת עם אופציה לרכישה קבועה.
רובלה שיחק בכל הנבחרות הצעירות של איטליה ואף היה חלק מסגל הנבחרת הצעירה שהעפילה לאליפות אירופה עד גיל 21 ב-2021. ב-14 בנובמבר 2024 ערך את הופעתו הבוגרת בנבחרת הבוגרת בניצחון 1-0 על בליגת האומות.
ניקולט פדאר (בהונגרית: Pádár Nikolett; נולדה ב-30 במרץ 2006) היא שחיינית הונגרייה, אלופת עולם לנוער (לימה 2022) במשחה ל-100 מטר חופשי, במשחה ל-200 מטר חופשי, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב, וזוכת מדליית ארד באליפות אירופה במשחה ל-4x200 מטר חופשי.
פדאר נולדה בסגד שבהונגריה, ומתאמנת בבריכה מקומית.
באליפות אירופה לנוער שנערכה ברומא, איטליה ביולי זכתה במדליות זהב במשחה ל-200 מטר חופשי ובמשחה שליחות 4x200 מטר חופשי, ובמדליות ארד במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה באבו דאבי, איחוד האמירויות הערביות בדצמבר סיימה במקום 23 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:59.43 דקות, וכן במקום שביעי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:36.94 דקות ובמקום חמישי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:47.04 דקות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביוני סיימה במקום 18 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.90 דקות, וכן במקום שמיני במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:38.20 דקות ובמקום חמישי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:57.90 דקות.
באליפות אירופה לנוער שנערכה באוטופן, רומניה ביולי זכתה בחמש מדליות זהב: במשחה ל-100 מטר חופשי, במשחה ל-200 מטר חופשי, במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב.
בנוסף, זכתה במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ובמדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי.
באליפות אירופה שנערכה ברומא באוגוסט זכתה במדליית ארד במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:55.73 דקות.
בנוסף, סיימה במקום 13 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 55.66 שניות, במקום שמיני במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.87 דקות, במקום חמישי במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:39.42 דקות ובמקום שביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב בתוצאה של 3:26.54 דקות.
חמש מדליות זהב באליפות העולם לנוער
באליפות אירופה לנוער שנערכה בבלגרד, סרביה ביולי זכתה בארבע מדליות זהב: במשחה ל-200 מטר חופשי, במשחה ל-400 מטר חופשי, במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב.
בנוסף, זכתה במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי.
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי סיימה במקום עשירי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.55 דקות, וכן במקום 13 במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:40.02 דקות ובמקום שביעי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:54.65 דקות.
באליפות אירופה בבריכת 25 מטר שנערכה באוטופן בדצמבר סיימה במקום 14 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.70 שניות, במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:54.09 דקות, ובמקום חמישי במשחה שליחות 4x50 מטר חופשי בתוצאה של 1:38.49 דקות.
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר, בפברואר סיימה במקום תשיעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:09.21 דקות.
ניקולו פיזילי (באיטלקית: Niccolò Pisilli; נולד ב-23 בספטמבר 2004) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הקשר ברומא ובנבחרת איטליה.
פיזילי החל לשחק כדורגל עבור הקבוצה המקומית, הליוס, לפני שעבר לרומא כשהיה בן שמונה.
הוא שיחק במחלקות הנוער של מועדון הכדורגל עד שבנובמבר 2022, הוא חתם על חוזה מקצועי במועדון עד שנת 2026.
חרף היותו חלק מקבוצת הנוער של המועדון, הוא ערך את משחק הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בסרייה א' ב-6 במאי 2023, כשנכנס כמחליף בדקות האחרונות בהפסד הביתי 2–0 לאינטר.
בחודש אפריל של אותה השנה, הוא היה חלק מהקבוצה עד גיל 19 של רומא אשר זכתה בגביע הפרימוורה האיטלקי.
ב-14 בדצמבר 2023 ערך את הבכורה האירופית שלו, כשהחליף את אנדראה בלוטי בדקה ה-72 במשחק מול שריף טירספול במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית; הוא הבקיע את השער הראשון שלו בבוגרים באותו המשחק בדקה ה-93, משחק שהסתיים בניצחון רומאי 0–3.
בעונת 25–2024, מאמן רומא, דניאלה דה רוסי קידם אותו לקבוצה הבוגרת, כשהעלה אותו בהרכב הפותח למשחק הליגה מול יובנטוס.
שער הבכורה שלו בליגה הגיע ב-29 בספטמבר, כשכבש את שער הניצחון מכדור קרן של לאנדרו פארדס בניצחון 1–2 על ונציה.
במאי 2023, הוא נכלל על ידי מאמן נבחרת איטליה עד גיל 20, כרמין נונזיאטה לסגל הנבחרת האיטלקית לקראת גביע העולם בכדורגל עד גיל 20, שהתקיים בארגנטינה, ובו הם סיימו כסגני האלופים לאחר שהפסידו לנבחרת אורוגוואי בגמר.
כעבור חודש, הוא נכלל בסגל הנבחרת האיטלקית עבור אליפות אירופה עד גיל 19, שהתקיימה במלטה, ובו הוא ונבחרתו היו שותפים לזכייה שנייה בתולדותיה בתואר היבשתי.
ב-4 באוקטובר 2024 זומן פיזילי לראשונה לסגל נבחרת איטליה על ידי המאמן, לוצ'אנו ספאלטי לצמד משחקי ליגת האומות לעונת 25–2024 מול נבחרת בלגיה ונבחרת ישראל.
ב-10 באוקטובר, הוא רשם את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת, כאשר הוא נכנס בדקה ה-80 כמחליפו של סנדרו טונאלי במשחק מול בלגיה, שהסתיים בתיקו 2–2.
ניקולו סאבונה (באיטלקית: Nicolò Savona; נולד ב-19 במרץ 2003 באאוסטה שבאיטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת נוטינגהאם פורסט מהפרמייר ליג.
סאבונה נולד באאוסטה שבאיטליה, והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של אייגרוויל קלצ'ו.
בגיל 8 עבר למחלקת הנוער של יובנטוס.
בעונת הושאל למחלקת הנוער של ספאל.
ב-16 בדצמבר 2021 חתם על חוזה מקצועני ראשון ביובנטוס, עד לשנת 2024, ובשנת 2022 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון במסגרת הסרייה ג'.
ב-19 באוגוסט 2024 ערך סאבונה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 3–0 על קומו במסגרת המחזור הראשון בסרייה א' לעונת 2024/2025. ב-26 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3–0 על הלאס ורונה במסגרת המחזור השני בליגה.
ב-2 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 3–2 על ר.ב.
לייפציג במסגרת שלב הבתים לעונת 2024/2025.
ב-30 באוגוסט 2025 חתם סאבונה על חוזה ל-5 שנים בנוטינגהאם פורסט מהפרמייר ליג.
ניקולו טרסולדי הוא כדורגלן גרמני יליד איטליה המשחק בעמדת החלוץ בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית.
טרסולדי הצטרף למחלקת הנוער של הנובר 96 ב-2018. ב-5 בינואר 2022 חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון, שנכנס לתוקף ביום הולדתו ה-18.
את הופעת הבכורה המקצועית שלו בהנובר 96 הוא ערך בליגה הגרמנית השנייה ב-15 ביולי 2022, כשעלה כמחליף בדקה ה-88 בהפסד 1–2 לפ.צ.
ב-7 ביוני 2025 הצטרף טרסולדי לקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית, וחתם על חוזה עד 2029.
ב-25 באוקטובר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה עד גיל 19 במשחק ידידות נגד ספרד.
ניקולו תומאסיאו היה בלשן, עיתונאי וכותב מאמרים איטלקי שהשתייך למיעוט האתני של דלמטיה.
שימש כעורך ראשי של Dizionario della Lingua Italiana ("מילון השפה האיטלקית") במהלך שמונה כרכים, משנים 1874-1861. נחשב למקדים האיטליה אירדנטה .
תומאסיאו נולד בשיבניק, שהייתה נתונה לשליטה ונציאנית, נפוליאונית והבסבורגית.
מבחינה אתנית ותרבותית, תומאסיאו היה איטלקי, אך הביע התעניינות בתרבות התנועה האילירית.
לימודיו בספליט היו הומניטריים בטיבם ועל בסיס קתולי.
תומאסיאו עבר לאיטליה וסיים לימודי משפטים באוניברסיטת פאדובה בשנת 1822. במשך השנים הבאות, הוא שימש כעיתונאי בערים פאדובה ומילאנו והכיר את הסופר והמשורר ההומניסט אלסנדרו מנצוני ואת הפילוסוף והתאולוג אנטוניו רוזמיני.
הוא החל את שיתוף הפעולה שלו עם כתב העת "אנטולוגיה" של ג'ובאן פייטרו וייסו , מייסד הספרייה גַבּינֵטוֹ וְיֶיסֵה - חדר הקריאה והמרכז האינטלקטואלי בפירנצה.
התכתב גם עם פטר השני, נסיך מונטנגרו ועם הסופר מדו פוציץ' .
לדברי מבקר הספרות יובאן סקרליץ', אוסף הטקסטים "ניקולא טומאזיו" (ניקולו תומאסיאו) נחשב לחלק חשוב בקורפוס הספרותי הסרבי ונכלל בספרו "היסטוריה של הספרות הסרבית החדשה" (1914).
כחברם של רוזמיני, מנצוני ווינצ'נזו מונטי , תומאסיאו הכיר בשנת 1825 את ג'אקומו ליאופרדי בגבינטו וייסה, אך חברותם לא נמשכה זמן רב.
ברומן שלו משנת 1840, "Fede e bellezza" ("אמונה ויופי") הוא מתאר את יחסי האהבה שלו, שנעו בין מורליזם לארוטיזם, והדבר הוביל את מנצוני להאשים אותו בפומבי כחוטא קתולי.
תומאסיאו עבר לפירנצה באביב של שנת 1827 ונעשה לחברו של המדינאי וההיסטוריון ג'ינו קפוני .
עד מהרה הפך לאחד הקולות המשפיעים ביותר באנטולוגיה.
בשנת 1830 פרסם את כתב העת "Nuovo Dizionario de' Sinonimi della lingua italiana" ("מילון מילים נרדפות איטלקי קלאסי"), שרק אישש את המוניטין הפומבי שלו.
בעקבות מחאות של המשטרה האוסטרית על כך שהמאמר שהגן על מלחמת העצמאות היוונית, כתב העת נסגר.
כתגובה, הוא בחר בגלות מרצון בפריז.
בשנים בהם היה בפריז, תומאסיאו פרסם חיבור פוליטי בשם "Dell'Italia" בשנת 1835, אוסף מאמרים בשם "Confessioni" בשנת 1836, רומן היסטורי בשם "Il Duca di Atene" בשנת 1837 ("דוכס אתונה"), ביקורת על הקומדיה האלוהית (1837) וחיבור אוטוביוגרפי "Memorie Poetiche" ("זכרונות פואטיים") בשנת 1838.
בוונציה, תומאסיאו פרסם שני כרכים של הרומן "Fede e Bellezza" ("אמונה ויופי"), שזוכה כיום לשבחים בתור הדוגמה המוקדמת לרומן פסיכולוגי.
בשנת 1841 פרסם אנתולוגיה של שיריו הפופולריים, "Canti popolari italiani, corsi, illirici, greci" ("שירי עם טוסקניים, קורסיקאים, איליריים ויווניים") ואת "Scintille/Iskrice" ("ניצוצות") - שתי יצירות שנתנו דוגמה נדירה לתרבות מטרופוליטנית שניצבת דרגה אחת מעל לאומיות רומנטית.
בשנת 1847, תומאסיאו חזר לפורום העיתונאי, ונעצר לאחר שהגן בגלוי על החוקים הליברליים של חופש העיתונות.
הוא שוחרר במהלך מרד ליברלים בראשות דניאל מאנין ושב לתפקידו קצר המועד ברפובליקת ונציה, אך נשלח לגלות בקורפו לאחר שהשליטה בהמבורג חזרה לידי ממלכת לומברדיה-ונציה.
בקורפו, תומאסיאו הצליח לכתוב מאמרים רבים למרות שראייתו התדרדרה.
באחד מהם, "Rome et le monde" ("רומא והעולם"), הוא הכריז על הנחיצות שבוויתור כוחה של הכנסייה הקתולית והעברת סמכויותיה למדינת האפיפיור.
בתקופה זו, הוא איבד את תקוותו לכך שאיחוד איטליה יתבצע בדרכים מתונות באמצעות בית סבויה.
בשנת 1854, כשראייתו התדרדרה עוד יותר, תומאסיאו עבר לטורינו ומשם לוילה בכפר סטיניאנו שבפירנצה בשנת 1859. התנגדותו לבית סבויה גרמה לו לדחות כל בקשות להכרה, כולל מושב בסנאט.
בשנים האחרונות לחייו, הוא הקדיש את זמנו למילון עב-כרס לשפה האיטלקית בשבעה כרכים, אשר הושלם בשנת 1874 לאחר מותו.
פירנצה, הוצאת לואיג'י פזאטי, 1830.
פירנצה, הוצאת פיטרו וייסו, 1838.
פירנצה, הוצאת גספרו ברברה, 1860
מילאנו, הוצאת פרנצ'סקו סנביטו, 1862
, פירנצה, הוצאה לה מונייה, 1865
, טורינו, קולג'יו דלי ארטג'יינלי, 1865
, פירנצה, הוצאה לה מונייה, 1868
, פירנצה, הוצאה לה מונייה, 1872
ניקולס כריסטובל גיין בטיסטה (בספרדית: Nicolás Cristóbal Guillén Batista; 10 ביולי 1902 – 16 ביולי 1989) היה משורר קובני.
כחבר המפלגה הקומוניסטית של קובה משנת 1937 השתתף גיין באורח פעיל בחיי התרבות של ארצו ובפוליטיקה שלה.
גיין נחשב לדמות ראשונה במעלה בתרבות האפרו-אנטילית של המאה העשרים ולאחד מגדולי המשוררים שהצמיחו האיים הקריביים בזמננו.
מעבר לעיסוק המתמיד בשאלות חברתיות, ובעיקר בבעיית העוני והקיפוח על רקע גזעי, ניכרת בשירתו ההתעניינות בשורשי התרבויות האפריקניות העממיות, ומקצביהן המוזיקליים זוכים לביטוי נאמן ברבות מיצירותיו.
ניקולס קריסטובל גיין בטיסטה נולד ב-10 ביולי 1902 בקמגואיי המשמשת כבירת המחוז הנושא אותו שם.
ניקולס הוא בנו של העיתונאי ניקולס גיין אורה וארחליה בטיסטה ארייטה.
אביו חשף אותו למוזיקה אפרו-קובנית בגיל צעיר מאוד.
ב-1917 אביו מחה בכתביו על זיופים אלקטורליים וכתוצאה מכך חוסל על ידי חיילים בהתקוממות פוליטית ואימו הייתה צריכה לגדל אותו ואת אחיו בכוחות עצמה.
לאורך גדילתו של גיין, הוא נחשף לגזענות רבה מכיוון החברה.
ב-1919 גיין סיים את לימודי התיכון ושנה לאחר מכן הוא החל לפרסם את שיריו, ולעבוד עם עיתונים כמו "קמגאויי גרפיקו" ו"אורטו".
ב-1922 התחיל ללמוד משפטים באוניברסיטת הוואנה, ופרש בעקבות אכזבתו מהמצב של האוניברסיטה- דבר שהביא לידי ביטוי בשירו " מלבד ספרי הלימוד שלי" שיר סאטירי על חיי האוניברסיטה שלו.
גיין חזר לעיר הולדתו והתחיל לארגן ולנהל את המגזין ליס, שהחזיק מעמד זמן קצר.
בקמגאווי גיין עסק בדברים שונים, הכוללים עבודה כמתקן הגייה ולאחר מכן כעורך בעיתון "הקמגאוייני".
כמו כן, עבד בעיריית קמגאווי.
בשנת 1937 הצטרף למפלגה הקומוניסטית.
בשנים אלו סיקר כעיתונאי את מלחמת האזרחים בספרד.
לאחר שסורב להיכנס לארצות הברית בשנת 1940, סייר באופן נרחב באמריקה הדרומית, סין ואירופה.
בשנים אלו התגברו מאפיינים של דיאלקטיקה מרקסיסטית בשיריו.
בשנת 1953 ממשל קובה בראשות פולחנסיו בטיסטה מנע מגיין מלחזור לקובה, והוא נאלץ לבלות שנים בגלות בצ'ילה.
אחרי המהפכה הקובנית ב-1959, התקבל גילן בברכה על ידי הנשיא החדש, פידל קסטרו.
נפטר בגיל 87 ממחלת פרקינסון ונקבר בבית העלמין קולון שבהוואנה.
ניקולס דונין (או: ניקולאס, ניקולאי, ניקולאוס, ניקוליס די לירא; צרפתית: Nicholas Donin) היה יהודי מומר שפעל במאה ה-13 בממלכת צרפת.
בזמנו יזם דיון משפטי הידוע כ"משפט פריז" בדבר אשמתם של היהודים על הכתוב בתלמוד.
מוצאו מהעיר לה רושל שבצרפת.
היה תלמידו של רבי יחיאל מפריז.
עקב כפירתו בתורה שבעל פה נודה על ידי רבי יחיאל מפריז בשנת 1225. כפירתו של ניקולס דונין בתורה שבעל פה מובאת בספר אוצר ויכוחים (עמ' 82), שם מובא הפרוטוקול של משפט פריז .
כך אומר רבי יחיאל מפריז על תלמידו לשעבר: .
הנידוי נעשה לפי כל כללי הטקס בנוכחות חברי כל הקהילה היהודית בפריז.
כעשר שנים חי כמנודה מחוץ לקהילתו כשהוא עדיין מגדיר את עצמו יהודי.
בשנת 1235 המיר את דתו לנצרות.
פעולתו הפומבית הראשונה כמומר הייתה לעודד את הצלבנים במסגרת מסע צלב שנעשה באותה העת כנגד יהודים באנז'ו ובברטאן.
במסע זה נרצחו כשלושת אלפים יהודים וכחמש מאות בחרו להמיר את דתם.
בשנת 1236 כתב חיבור נגד התלמוד.
באותה העת החל להפציר באפיפיור גרגוריוס התשיעי לאסור על היהודים ללמוד את התלמוד.
הוא עמד בראש צוות של מומרים שניסח שלושים וחמש האשמות נגד התלמוד.
האשמות אלו הובילו למשפט פריז בשנת 1240 ובעקבותיו לשריפת התלמוד בשנת 1242.
בהקדמה לפרוטוקול של משפט פריז (מובא בספר אוצר ויכוחים, עמ' 81) מובאים דברים חריפים שנכתבו נגד ניקולס על ידי רבי יחיאל מפריז, מורו לשעבר:
בעקבות חיבור שכתב בשנת 1279 נגד המסדר הפרנציסקני, הוא נדון למוות על ידי ראש המסדר בשנת 1287.
ניקולס אוונס היה עיתונאי, תסריטאי, מפיק טלוויזיה וקולנוע וסופר אנגלי.
אוונס למד בברומסגרוב ואחר כך, לפני שהמשיך בלימודי משפטים באוניברסיטת אוקספורד, עשה תקופת מה באפריקה מטעם שירות המתנדבים לעבודת צדקה מעבר לים (VSO).
בהמשך עסק בעיתונאות ועבד ככתב עיתונות וכתסריטאי טלוויזיה.
ספרו, "הלוחש לסוסים" היה במקום העשירי ברשימת רבי-המכר בארצות הברית לשנת 1995, לפי קביעת הניו יורק טיימס.
את הסרט שנוצר על פי הספר ביים רוברט רדפורד, שגם כיכב בו מול קריסטין סקוט תומאס.
עלילות ספריו של אוונס מתרחשות באמריקה, בעיקר במרחביה הפתוחים, בהרי הרוקי המושלגים של מונטנה.
הוא היה מודע לכך, שקולו הוא של סופר אמריקאי, בניגוד לקרקע גידולו האנגלית, אך זאת משום אהבתו מילדות לכל מה שקשור במערבונים, אינדיאנים ובוקרים, שהביאה אותו, בבגרותו, להציב את עלילות ספריו במערב אמריקה.
הוא בילה תקופה ממושכת בארצות הברית בכיסוי מסע הבחירות הנשיאותי של 1976 ולאחר מכן עשה שבועות אחדים במונטנה, שם פגש אנשים ששימשו לו דגם לטום בוקר, הלוחש לסוסים.
אוונס נפטר ב-9 באוגוסט 2022. הותיר אחריו אישה, הזמרת-יוצרת שרלוט גורדון קאמינג.
הלוחש לסוסים (1995) The Horse Whisperer תרגום עידית פז, הוצאת מעריב, 1996.
הלולאה (1998) The Loop תרגום עידית פז, הוצאת הד ארצי, 1999.
בלב האש (1999) The Smoke Jumper תרגום עידית פז, הוצאת מעריב, 2003.
קו פרשת המים (The Divide (2005 תרגום עידית שורר, הוצאת מעריב, 2006.
ניקולס אנדרס בורדיסו (ספרדית: Nicolás Andrés Burdisso; נולד ב-12 באפריל 1981) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת המגן, וכיום מנהל ספורטיבי בקבוצת נעוריו בוקה ג'וניורס.
בורדיסו החל את הקריירה שלו בקבוצה הארגנטינאית בוקה ג'וניורס.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת כבר בגיל 17 ובמהרה הפך לשחקן הרכב קבוע ולאחד מכוכבי הקבוצה.
הוא שיחק בקבוצה במשך 5 שנים, במהלכן שיחק ב-102 משחקים והבקיע 3 שערים.
עם בוקה זכה בורדיסו בשתי אליפויות, 3 פעמים בגביע הליברטדורס ופעמיים באליפות העולם לקבוצות.
ב-2004 עזב בורדיסו את בוקה וחתם על חוזה ל-4 שנים עם מועדון הכדורגל האיטלקי אינטר מילאנו, תמורתו קיבל כ-3.5 מיליון אירו.
בעונתו הראשונה בקבוצה נאלץ בורדיסו לבלות את מרבית זמנו בארגנטינה ליד מיטת בתו שחלתה בלוקמיה.
ב-2006 האריך את החוזה בשנה נוספת.
ב-2007, בעת משחק בין אינטר לולנסיה במסגרת ליגת האלופות נקלע בורדיסו לקטטה בין צוותי הקבוצות, במהלכה שחקן ולנסיה דייוויד נאברו הכה אותו ושבר את אפו.
למרות ההערכה המקצועית הגדולה, מתקשה בורדיסו לתפוס מקום בהרכב הקבוצה, הוא יכול לשחק בכל עמדה בהגנה אם כי עמדתו המקורית היא כבלם.
בורדיסו שייך לדור הזהב של הכדורגל הארגנטינאי בגילאי הנוער, הוא זכה עם הנבחרת הצעירה במונדיאל הנוער בשנת 2001.
בורדיסו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בינואר 2003 במשחק הידידות של ארגנטינה מול הונדורס.
הוא היה שותף לזכייה בזהב האולימפי באולימפיאדת אתונה (2004).
הוא זומן לסגל ארגנטינה למונדיאל 2006 וגילה יכולת טובה במשחקים בהם הוא שיחק.
עם פרישתו של רוברטו אז'אלה מהנבחרת עלה שמו של בורדיסו כאחד מיורשיו.
2 זכיות באליפות הליגה הארגנטינאית - אפרטורה 2000, אפרטורה 2003
זכייה אחת בסופר קאפ האיטלקי - 2005
אליפות עולם לנוער - 2001
זכייה במדליית הזהב באולימפיאדת אתונה 2004
ניקולס הוקסמור היה אדריכל בריטי מהמעמד הבינוני בנוטינגהאמשייר.
במהלך הקריירה שלו היה חלק משלישיית אדריכלי בארוק נודעים.
הוא הוגדר על ידי קולווין הווארד כ"יותר בטוח בניצוחו על הקלאסיקה מאשר ואנברו הלא מיומן, ובעל יותר דמיון בחזונו מאשר רן האינטלקטואל".
החל מ-1684 ועד 1700 בקירוב עבד עם מורהו, כריסטופר רן, על פרויקטים שכללו את בית החולים המלכותי צ'לסי, קתדלרת סנט פול, ארמון המפטון קורט ובית החולים של גריניץ'.
הודות להשפעתו של רן כמפקח-כללי מונה הוקסמור לאחראי העבודות הראשי (Clerk of the Works) בארמון קנסינגטון ב-1689, ולסגן מנהל העבודות (Deputy Surveyor of Works) בגריניץ' ב-1705. ב-1718 הוא פוטר מתפקידו הכפול על מנת לפנות מקום לאחיו של ויליאם בנסון, אחראי העבודות הראשי החדש.
ב-1702 תכנן הוקסמור את הבית הכפרי הבארוקי איסטון נסטון שבנורת'המפטונשייר, עבור סר ויליאם פרמור.
היה זה הבית הכפרי היחיד אותו בנה כאדריכל יחיד, אם כי הוא ביצע שינויים נרחבים מאוד בבית אוקהאם של הלורד צ'יף השופט קינג, שנחרב מאז כמעט לחלוטין.
איסטון נסטון לא הושלם בדיוק כפי שהוקסמור רצה, כיוון שהאגפים הסימטריים הבלתי גמורים והקולונדה בכניסה דמו במידה רבה מדי לסגנונו של ואנברו.
לאחר מכן עבד למשך זמן מה עם סר ג'ון ואנברו, וסייע לו לבנות את ארמון בלנהיים עבור ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו, עד שהחליף אותו כשוואנברו הסתכסך עם הדוכסית ממרלבורו.
הוא בנה גם את טירת הווארד עבור צ'ארלס הווארד, לימים הרוזן השלישי מקארליסל.
הוקסמור סייע לוואנברו החובבני להשיג את המעמד המקצועי שקיבל מרן, ובמילותיו של קולווין "אפשר לעיצוביו ההרואיים של ואנברו להיתרגם למציאות".
הוקסמור הגה תוכנית בנייה מחדש גדולה עבור מרכז אוקספורד, אך רובה לא יצא לפועל.
הרעיון היה להקים ספרייה עגולה עבור הרדקליף קאמרה, אך המשימה הזאת ניתנה בסופו של דבר לג'יימס גיבס.
לאחר מכן הוא תכנן באוקספורד את בית קלארנדון, ספריית קודרינגטון והבניינים החדשים במכללת אול סיינטס, חלקים ממכללת ווסטר (עם סר ג'ורג' קלארק), המסך בהיי סטריט שבמכללת קווינס, שש כנסיות חדשות בלונדון, המגדלים המערביים של מנזר וסטמינסטר.
בנוסף לכך הוא היה מעורב גם בתכנון של השער בסגנון ימי הביניים, והחליף את רן בתפקיד הבנאי הראשי בעקבות מותו של האחרון ב-1723.
שש הכנסיות שלו נבנו בעקבות החלטת הפרלמנט הבריטי מ-1711 להקים חמישים כנסיות חדשות בלונדון, כשלמעשה רק תריסר נבנו בסופו של דבר.
הוא תכנן גם את המגדלים של שתי כנסיות נוספות.
שש הכנסיות הללו הן אחת הדוגמאות הידועות לעבודתו כאדריכל עצמאי.
הן משתוות מבחינת המורכבות של חלליהן הפנימיים עם עבודותיו של האיטלקי פרנצ'סקו בורומיני.
הצריחים המחודדים שלהן, המתוכננים בסגנון גותי עם חידושים מהסגנון הקלאסי, שלטו בקו הרקיע של לונדון לצד כיפת סנט פול זמן רב בתוך המאה ה-20. הכנסיות הן סנט אלפג בגריניץ', סנט ג'ורג' בבלומסברי, כנסיית ישו המשיח (Christ Church) בספייטולפילדס, סנט ג'ורג' במזרח בוופינג, סנט מרי בוולנות' וסנט אן בליימהאוס.
בניגוד לעמיתיו העשירים לא נסע הוקסמור לאיטליה לסיור שהיה נהוג באותה תקופה, כך שלא הושפע במידה רבה מסגנון האדריכלות המקומי.
רעיונותיו היו מבוססים בין השאר על תחריטים, בעיקר של מונומנטים מרומא העתיקה ומקדש שלמה.
הוקסמור גיוון בעבודתו, ויש שוני רב בין המבנים השונים שתכנן.
עבודותיו של הוקסמור היו השראה לספרים רבים, והוא זכה לאזכורים שונים במשדרי טלוויזיה העוסקים באדריכלות.
ניקולס קרדוק הולט הוא שחקן אנגלי.
ביולי 2025 משחק בסרט "סופרמן" בתפקיד לקס לות'ר.
הולט נולד בווקינגהאם שבמחוז ברקשייר, אנגליה שבממלכה המאוחדת, כבן השלישי מבין ארבעת ילדיהם של גלניס (לבית בראון), מורה לפסנתר, ורוג'ר הולט, טייס בחברת בריטיש איירווייז.
לו אח בכור בשם ג'יימס, אחות גדולה בשם רוסאנה, ואחות צעירה בשם קלריסטה.
דודה-רבא שלו הייתה השחקנית והזמרת אנה ניגל.
בילדותו ניגן בטרומבון כחבר במקהלה המקומית.
הולט התגלה בגיל שלוש כשישב עם אמו בקהל בזמן הצגה.
הבמאי הבחין בו והציע לאמו של ניקולס להכניס אותו לתחום המשחק.
לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים, למד בבית הספר לתיאטרון של סילביה יאנג, בהופעת בכורה בסרט "Intimate Relations" מ-1996 בו שיחק בתפקיד ראשי.
הוא שיחק בעיקר בטלוויזיה, עד הצלחתו עם סרט הקולנוע "רווק פלוס ילד", בו גילם את מרקוס בן ה-12, כבנו של דמות שגילם יו גרנט.
במהלך לימודיו בבית הספר התיכון, גילם הולט תפקיד ראשי בשתי העונות הראשונות של סדרת הנעורים "סקינס" בה גילם את תפקידו של טוני סטונם.
הולט היה מועמד לפרס בשל תפקיד זה.
ב-2004 הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה הקנדית "Mystery Hunters" ובשנת שיחק בסרטו של ריצ'רד אי.
בשנת 2007 שיחק בסרט הטלוויזיה "Coming Down The Mountain" על פי תסריט של מארק האדון.
בשנת 2009 שיחק לראשונה על הבמה כשששיחק בהצגה "New Boy" המבוססת על רומן מאת ויליאם סטקליף.
באותה שנה, שיחק הולט בסרט "סינגל מן" בבימויו של טום פורד, המבוסס על רומן בעל אותו שם מאת כריסטופר אישרווד.
בטקס פרסי האקדמיה הבריטי לקולנוע השישים ושלושה היה מועמד בקטגוריית "פרס השחקן העולה", אולם הפסיד לקריסטן סטיוארט.
הולט החליף את הדוגמן הספרדי ג'ון קורטג'רנה כפנים החדשות של קולקציית משקפי השמש והראייה של מעצב העל טום פורד, לאביב 2010.
ב-25 במרץ 2010, שיחק בקליפ לשיר "Lez Be Friends" של להקת מידנייט ביסט.
ב-8 ביולי 2010, הוא נכנס לתודעה הציבורית כשלוהק לגלם את דמותו של חיה בסרט "אקס מן: ההתחלה" בבימויו של מת'יו ווהן.
הולט נבחר על ידי MTV לאחד מרשימת "פורצי הדרך שכדאי לצפות בהם לשנת 2011", שפורסמה באתר האינטרנט של הערוץ.
בקיץ 2011 גילם את דמותו של חיה/האנק מק'קוי הצעיר בסרט הלייב-אקשן וגיבורי-העל "אקס-מן: ההתחלה" מבית מארוול קומיקס ואולפני פוקס.
בנוסף ב-2014, שב לגלם את דמותו של חיה/האנק מק'קוי בסרט ההמשך "אקס-מן: העתיד שהיה", תפקיד אותו חזר לגלם גם בסרטים "אקס-מן: אפוקליפסה" (2016) ו"אקס-מן: הפניקס האפלה" (2019).
ב-2013 עלה לאקרנים סרט האימה הרומנטי "מת עליה" בכיכובו לצדה של טרסה פאלמר; סרט שעוסק רומן בין זומבי לבת אנוש.
בנוסף ב-2013, עלה לאקרנים סרט הפנטזיה "ג'ק צייד הענקים", גם כן בכיכובו; הסרט הוא עיבוד הוליוודי למעשייה "ג'ק ואפון הפלא".
בשנת 2014 שיחק בסרט המדע הבדיוני "Young Ones".
בשנת 2015 שיחק בסרט המתח "מקומות אפלים", ובסרט הפעולה הפוסט-אפוקליפטי "מקס הזועם: כביש הזעם".
בשנת 2016 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "שווים", ובסרט האנימציה "שפיצים" בדיבוב האמריקאי.
בשנת 2017 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "התנגשות", בסרט הדרמה הרומנטית "יחסים פתוחים", ובסרט המלחמה "ארמון חול" בנטפליקס.
בשנת 2018 שיחק בסרט זוכה פרס האוסקר "המועדפת" של הבמאי היווני יורגוס לנתימוס.
טולקין בסרט ביוגרפי על אודות חייו "טולקין".
בהמשך השנה שיחק בסרט הביוגרפי האוסטרלי "ההיסטוריה האמיתית של כנופיית קלי"; המגולל את סיפורו של הפושע ושודד הדרכים האוסטרלי נד קלי.
בשנים 2020–2023 גילם את דמותו של פיוטר השלישי, קיסר רוסיה בסדרה התקופתית הסאטירית "קתרינה" מבית שירות הסטרימינג הולו; תפקיד שבגינו היה מועמד לפרסי גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית או מוזיקלית שנתיים ברצף.
ביולי 2025 משחק בסרט גיבורי-העל "סופרמן" מבית DC קומיקס שעלה לאקרנים, בתפקיד לקס לות'ר.
בשנת 2010 החל לצאת עם השחקנית האמריקאית ג'ניפר לורנס, עמיתתו לסרט "אקס-מן: ההתחלה".
השניים אמנם נפרדו זמנית ב-2012, אם כי חזרו שוב במהלך צילומי סרט ההמשך "אקס-מן: העתיד שהיה", עד שנפרדו סופית לקראת סיום הצילומים ב-2014.
החל ממרץ 2017, הוא בזוגיות עם הדוגמנית האמריקאית בריאנה הולי, ולהם שני ילדים משותפים.
הולט הוא פילנתרופ ותומך במספר קרנות צדקה שמסייעות לילדים נזקקים.
הוא גם נודע באהדתו לספורט מוטורי ובפרט למרוץ מכוניות.
טולקיןאקס-מן: הפניקס האפלהד"ר הנרי "האנק" מק'קוי / חיהההיסטוריה האמיתית של כנופיית קליפיצפטריק2020הבנקאימאט שטיינר2021עד במנוסהפטריק בלאקוול2022התפריטטיילר2023רנפילד ר.
רנפילד (אנ')2024גארפילדג'ון ארבוקל (אנ')דיבובנוספרטותומאס האטרמושבע מס' 2ג'סטין קמפהמסדרבוב מתיוס2025סופרמןלקס לות'ר2026How to Rob a BankTBAAlpha GangCry to HeavenThe One
פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית או מוזיקלית (2020, 2021)
פרס סטלייט לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית או מוזיקלית (2020)
פרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית (אנ') (2020)
ניקולס אלמגרו סנצ'ז רול (בספרדית: Nicolas Almagro Sanchez Rolle; נולד ב-21 באוגוסט 1985) הוא טניסאי ספרדי מקצועני.
בשיאו דורג במקום התשיעי בעולם בדירוג סבב ה-ATP וכיום (מרץ 2017) מדורג במקום ה-57 בעולם.
אלמגרו זכה ב-10 תארים ליחידים בסבב ב-ATP.
אלמגרו החל לשחק בנבחרת ספרד בגביע דייוויס בשנת 2008 והמאזן שלו הוא 2-3.
במשחקי הים התיכון שנערכו באלמריה, ספרד בשנת 2005 זכה אלמגרו בשתי מדליות זהב ביחידים ובזוגות ביחד עם גילרמו גרסיה-לופז.
ניקולס ג'אר הוא זמר, מפיק ויוצר ממוצא אמריקאי-צ'יליאני.
המייסד והבעלים של חברת התקליטים ובית האומנות "Clown & Sunset".
ג'אר נולד בניו יורק שבארצות הברית להורים ממוצא צ'יליאני, ובגיל שנתיים עבר עם משפחתו לצ'ילה, שם התגורר כשש שנים.
כשהיה בן 8 חזרה משפחתו לניו-יורק.
כשהיה בתיכון, פגש בטיול למקסיקו סול קייטה וניקיטה קוואסים.
וג'אר ייסד את חברת התקליטים שלו כדרך להפצת המוזיקה שלהם.
אלבום הבכורה שלו, Space Is Only Noise, הופץ בינואר 2011 וזכה להכרה בינלאומית.
האלבום קיבל ארבעה כוכבים מעיתון הגרדיאן הבריטי, ודורג במקום הראשון על ידי מספר אתרי מוזיקה גדולים.
לג'אר יש מוזיקה נוספת תחת שמות אחרים כגון הצמד Darkside עם הגיטריסט דייב הרינגטון.
ואת פרויקט הצד Against All Logic שתחתיו ז'אר הוציא 2 אלבומים.
ז'אר גם שימש כמפיק צללים לצמד עידו בי וצוקי.
ג'אר סטודנט לספרות השוואתית באוניברסיטת בראון.
ניקולס גולדשמידט (גרמנית: Nicholas Goldschmidt; 6 בדצמבר 1908 - 8 בפברואר 2004) היה מנצח, מורה, יזם פסטיבלי מוזיקה ומנהל אמנותי.
המלחין אדלברט פון גולדשמידט היה אח-סבו של גולדשמידט.
גולדשמידט נולד במוראביה, האימפריה האוסטרו-הונגרית.
מ-1949 עד 1957 היה גולדשמידט המנהל המוזיקלי הראשון CBC אופרה.
גולדשמידט נשא לאישה את שלה פרייזר ב-26 ביוני 1948.
ניקולס ג'ונס הוא שחקן אופי אנגלי המופיע בסרטי קולנוע ובטלוויזיה.
הוא אחיה הצעיר של השחקנית ג'מה ג'ונס.
שניהם ילדיו של השחקן גריפית' ג'ונס.
הוא למד בבית הספר וסטמינסטר ואת הכשרתו המקצועית רכש באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה ובבית הספר למשחק "בריסטול אולד ויק".
על הבמה הופיע ג'ונס בתיאטרון המלכותי הלאומי ובתיאטרון אולד ויק.
ג'ונס הלך בעקבות אביו והופיע עם הלהקה השייקספירית המלכותית.
הוא כיכב בתיאטרון "שייקספיר גלוב".
אחד מתפקידיו הראשונים על המסך היה ב-1970 כלארטס לצדו של ריצ'רד צ'מברלין במחזה "המלט".
בטלוויזיה ידוע ג'ונס בעיקר מתפקידו כקפטן טריגרס בסדרה "כנפיים" משנות השבעים העוסקת במלחמת העולם הראשונה.
עוד הוא שיחק בסדרת הטלוויזיה "קאוואנה QC" בתפקיד ג'רמי אלדרמרטן.
ניקולס מרטין גורובסוב (בספרדית: Nicolás Martín Gorobsov; נולד ב-25 בנובמבר 1989) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר בז'לגיריס וילנה מליגת העל הליטאית.
גורובסוב נולד בעיר סן פדרו בצפון פרובינציית בואנוס איירס שבארגנטינה.
סבו של אביו היה רוסי יליד קישינב (כיום בירת מולדובה).
משפחתו היגרה עמו לאיטליה בהיותו בן 14 וכך הוא מחזיק באזרחות כפולה - ארגנטינאית ואיטלקית.
כנער בארגנטינה, החל גורובסוב לשחק בתפקיד חלוץ שני, ובאיטליה עבר לשחק כקשר מרכזי.
גורובסוב שיחק במחלקת הנוער של ויצ'נצה, ובעונת ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, במשחק מול לצ'ה בסרייה ב'.
בשנת 2009 רכשה קבוצת טורינו מחצית מהבעלות על השחקן, ולאחר שערך 15 הופעות במדי הקבוצה בסרייה ב' הוא הושאל לקבוצת צ'זנה מהסרייה א', אך במדיה ערך הופעה אחת בלבד.
בעונת הושאל לקבוצת פוליטכניקה טימישוארה מליגת העל הרומנית.
בקיץ 2012 חזר לטורינו אך לא שיחק במדי הקבוצה, ובינואר 2013 הושאל לקבוצת נוצ'רינה מהליגה השלישית באיטליה.
בקיץ 2013 חזר גורובסוב לרומניה והושאל לקבוצת פולי טימישוארה, שהוקמה במקום קבוצת פוליטכניקה טימישוארה שפורקה בינתיים.
ביולי 2014 חתם בקבוצת טרגו מורש, ובעונתו הראשונה בקבוצה היא סיימה במקום השני בליגת העל הרומנית.
בעונת כבש גורובסוב ארבעה שערי ליגה, והקבוצה סיימה במקום השישי בטבלה.
ביולי 2016 הגיע גורובסוב לישראל, וחתם לשנתיים בקבוצת הפועל תל אביב.
ב-30 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ובישל את השער הראשון בניצחון 0:2 על בני יהודה במסגרת גביע הטוטו.
ב-23 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד 1:0 למכבי חיפה במחזור הפתיחה של העונה.
גורובסוב ערך בסך הכל ארבע הופעות בגביע הטוטו וחמש הופעות בליגת העל, ובנובמבר 2016 שוחרר מהקבוצה.
ב-1 במרץ 2017 חזר גורובסוב לטרגו מורש, ובתום העונה שוחרר מהמועדון.
במרץ 2018 עבר לארצות הברית וחתם במיאמי יונייטד.
ב-27 ביוני 2018 חזר לליגת העל הרומנית כאשר חתם בקונקורדיה קיאז'נה הרומנית, וב-2 ביולי 2019 עבר לקבוצת וולונטרי.
בספטמבר 2020 חתם בסודובה הליטאית.
בינואר 2022 חתם בז'לגיריס וילנה.
ניקולס בלומברגן היה פיזיקאי הולנדי-אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1981.
בלומברגן נולד בדורדרכט שבהולנד לאב מהנדס כימי.
בשנת 1938 הוא החל ללמוד פיזיקה באוניברסיטת אוטרכט, אך זמן קצר לאחר מכן, במהלך מלחמת העולם השנייה, השלטונות הגרמנים סגרו את האוניברסיטה.