tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הריגתו של איאד אל-חלאק היא אירוע שהתרחש ב-30 במאי 2020, בו נורה למוות תושב מזרח ירושלים, איאד אל-חלאק, צעיר פלסטיני שאובחן על הרצף האוטיסטי בתפקוד נמוך, בידי שוטרי משמר הגבול, שחשדו שהוא מחבל.
בבית המשפט המחוזי בירושלים זוכה השוטר היורה לאחר שהתקבלה טענתו להגנה עצמית מדומה בשל טעות במצב הדברים.
איאד אל-חלאק היה גבר פלסטיני בן 32 על הרצף האוטיסטי המטופל מדי יום במרכז עמותת "אלווין" בעיר העתיקה בירושלים.
ב-30 במאי 2020, סמוך לשעה 6:00 בבוקר, הבחינו שני שוטרים באל-חלאק והתנהגותו עוררה אצלם חשד.
במצלמות האבטחה נראה איאד הולך מספר צעדים ברחוב שער האריות, ולפתע פונה שמאלה אל מתחת לקשת האבן המובילה לשער השבטים.
לאחר כ-8 שניות חזר לרחוב שער האריות כשהוא מביט לצדדים, ידו הימנית מורמת מעט, והמשיך ללכת ברחוב.
השוטרים חשבו שהוא מתצפת לעברם, עם מה שהיה נראה להם כאקדח.
הם דיווחו בקשר על מחבל עם אקדח ורצו לכיוונו.
בתגובה, הוא נמלט ונעלם מעיניהם.
בעקבות הדיווח, רץ מפקד במשמר הגבול וזיהה את אל-חלאק ברחוב ויה דולורוזה.
הוא עקף את שני השוטרים וצעק לו לעצור.
אל-חלאק המשיך לרוץ, והמפקד ירה לעברו שני כדורים שלא פגעו בו.
אל-חלאק נכנס בבהלה למתחם אשפה סמוך, שאינו מתועד במצלמות.
לוחם מג"ב נוסף שהגיע ונכנס למקום ירה לעבר אל-חלאק, ופגע בפלג גופו העליון בכדור אחד.
כתוצאה מהירי אל-חלאק נפל לרצפה.
לאחר ששאר הכוחות הגיעו למקום וקראו להפסיק את הירי, זיהה הלוחם את איאד מבצע תנועה, ופירש זאת כניסיון לשלוף אקדח.
הלוחם ירה באל-חלאק בשנית, ופגע בפלג גופו העליון בכדור נוסף.
ורדה אבו חדיד, מדריכת מרכז אלווין, סיפרה ששמעה את היריות ונכנסה לחדר האשפה לפני אל-חלאק.
היא תיארה שהוא צלע אחריה, היה שרוע על הרצפה וגסס, תוך שהוא צועק "אני איתה".
החיילים דרשו ממנו למסור את נשקו, והיא ניסתה להסביר שמדובר במטופל שלה, ללא נשק, ותעודה מזהה בכיסו.
לאחר כמה דקות של ניסיון שכנוע ירו בו שוב מול עיניה, והיא שמעה 2-3 יריות.
לדברי המדריכה, לאחר שנקבע מותו של אל-חלאק ערכו חיפוש על גופה ולקחו אותה לתחנת משטרה, שם עברה חיפוש בהפשטה, לפני שנלקחה לחקירה במגרש הרוסים.
לאחר האירוע ערכה המשטרה חיפוש בביתו.
שני השוטרים שהיו מעורבים נחקרו באזהרה במח"ש, והוטל צו איסור פרסום על שמם וזהותם.
אף על פי שברחוב שבו נורה איאד אל-חלאק מוצבות מספר מצלמות אבטחה, המשטרה לא פרסמה את תיעוד הירי במשך זמן רב בטענה כי הירי לא נלכד במצלמות.
עם זאת, באפריל 2021 פורסם תיעוד ממצלמות האבטחה, שבו נראים השוטרים רודפים אחרי אל-חלאק בכלי נשק שלופים.
ב-26 באוגוסט נסגר שער האשפות בעיר העתיקה לשם שחזור אירוע הירי, במסגרת חקירת מח"ש.
לאחר זיכוי השוטר היורה ב-22 בספטמבר, משפחת אל-חלאק הגישה עתירה לבג"ץ כנגד מח"ש ופרקליטות המדינה, בדרישה לקבל הסבר מדוע לא התקבלה החלטה בדבר העמדת החשודים לדין.
ב-16 ביוני 2021 הוגש כתב אישום נגד השוטר היורה, באשמת המתה בקלות דעת.
ב-6 ביולי 2023 זיכה בית המשפט המחוזי בירושלים את השוטר וקבע כי פעל מתוך "הגנה עצמית מדומה", טעות בהערכת המצב שהובילה אותו לחשוב כי אל-חלאק מהווה סכנה מיידית.
הפרקליטות החליטה שלא לערער על פסק הדין, ומשפחת אל-חלאק עתרה לבג"ץ כנגד החלטה זו, שדחה את העתירה באפריל 2024.
הריגתו של איאד אל-חלאק עוררה זעם רב בקרב הציבור הערבי.
ח"כ איימן עודה הגדיר את האירוע כרצח, וח"כ אחמד טיבי תיאר אותו כפשע חמור.
גם בציבור היהודי נמתחה ביקורת על הריגתו.
השר לביטחון הפנים, אמיר אוחנה, הביע צער על מותו של אל-חלאק והוסיף כי עד לסיום הבדיקה, לא נחרוץ את דינם של השוטרים, שמוצאים את עצמם מחויבים לקבל החלטות גורליות בשניות, בשטח רווי פיגועים, תוך סכנה תדירה לחייהם.
אוחנה תכנן לבקר את המשפחה השכולה, אך ביטל את הביקור בשל התנגדות האב.
ראש הממשלה החלופי, בני גנץ, הביע צער בישיבת הממשלה.
חבר הכנסת לשעבר מהליכוד, יהודה גליק, גינה את הרג הצעיר והגיע לנחם את משפחתו.
בצאתו מבית המשפחה, הוא הותקף ופונה לבית החולים שערי צדק באורח קל.
רבה של ירושלים לשעבר, הרב אריה שטרן, הגיע בימי האבל לביקור ניחומים בלוויית משלחת של נציגי עיריית ירושלים.
הם התקבלו על ידי המשפחה, השייח' אברהים אבו אל-הווא משכונת ראס אל עמוד, ומוכתר הכפר סילוואן דאוד סיאם.
נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות וארגון "בזכות" דרשו להעניק לכל השוטרים הכשרה מיוחדת להתמודדות עם אנשים עם מוגבלות.
נטיעת עץ זית נערכה לזכרו של אל-חלאק על ידי מקבלי שירות מאלווין ישראל, ובימי האבל הגיע הרב אריה שטרן בלוויית משלחת נציגי עיריית ירושלים כדי לנחם את המשפחה.
הם התקבלו על ידי המשפחה, השייח איברהים אבו אל אווהא משכונת ראס אל-עמוד ומוכתר הכפר סילוואן דאוד סיאם.
חבר הכנסת לשעבר מהליכוד, יהודה גליק, גינה את הרג הצעיר והגיע לנחם את המשפחה; בצאתו מבית המשפחה הותקף ופונה לבית החולים שערי צדק במצב קל.
שבוע לאחר האירוע אמר ראש הממשלה בנימין נתניהו בפתח ישיבת הממשלה כי מדובר בטרגדיה: אל-חלאק היה אדם עם מוגבלויות ואוטיזם, שנחשד שלא בצדק בהיותו מחבל, וכי כל הציבור משתתף בצער המשפחה.
בפברואר 2022, במהלך דיון במשפטו של השוטר בירושלים, עמדו ראש מפלגת "עוצמה יהודית" איתמר בן גביר ואנשיו מול בית המשפט בקריאות "שוטר לא פושע", ובן גביר צעק על אמו של אל-חלאק כי היא "מחבלת".
היותו של איאד אל-חלאק צעיר על הרצף האוטיסטי הביא לרחש בקרב קהילת האוטיסטים ובני משפחותיהם, במאמרי דעה ותגובה שפורסמו ברשת וניסו לתאר את מצוקתו ברגעיו האחרונים.
מותו העלה לכותרות בין היתר את אחד האתגרים הגדולים של צעירים אוטיסטים: התמודדות עם שונות נוירולוגית בסביבת אנשים שאינם מכירים את השונות או מתקשים לזהותה.
על רקע האירוע התקיים שיח ער בנושא, ברשתות החברתיות ובתקשורת, בניסיון להבין ולהסביר את התופעה ודרכי ההתמודדות עמה.
הנשיא ראובן ריבלין היקם ועדה לבחינת הקמת צוותי התערבות במשבר.
על רקע האירוע ובעקבות שורת מקרים שבהם נפגעו אנשים עם מוגבלויות על ידי גורמי אכיפה, הוקמה ועדה בין-משרדית ביוזמתו של נשיא המדינה ראובן ריבלין ובראשותו של מנכ"ל משרד הרווחה, אביגדור קפלן, לשיפור התמודדות כוחות האכיפה במפגש עם אנשים עם מוגבלויות.
לוועדה הוקמו שלוש ועדות משנה, בהן נציגים של משרדי העבודה והרווחה, המשפטים, הבריאות, החינוך, בית הנשיא, וכן אנשים עם מוגבלות, ארגונים חברתיים ואנשי מקצוע.
ועדות המשנה קיימו עם הקמתן כמה דיונים בהשתתפות נציגי המשרד לביטחון הפנים והמשטרה.
במהלך אוגוסט 2020 הפסיקו להשתתף בוועדות הללו נציגי המשטרה והמשרד לביטחון פנים, דבר אשר גרר ביקורת מצד גורמים המשתתפים בוועדה.
בין המלצות הוועדה, בנוכחות שר המשפטים, מנכ"ל המשרד לביטחון הפנים, ומ"מ המפכ"ל, הוסכם שיש להוסיף להכשרת השוטרים יחידת לימוד בנושא סימני זיהוי של אנשים עם מוגבלות, ולהגביר את כלל ההדרכות בנושא מפגש עם בעלי מוגבלויות בכל מגזרי השיטור, סיור ומג"ב.
הוסכם שיחידות לימוד אלו יכתבו בשיתוף אנשי מקצוע ממשרד הבריאות ומשרד הרווחה.
במשך חודשים לאחר הריגתו של אל-חלאק, התקיימו הפגנות נגד אלימות משטרתית במספר מקומות ברחבי הארץ.
הפגנות בשם "צדק לאיאד" נערכו בשער שכם, ביפו, ומול ביתו של השר לביטחון פנים אמיר אוחנה בתל אביב.
הפגנות נוספות נערכו בירושלים ובחיפה, תחת הסיסמה "חיי פלסטינים חשובים", באופן הקושר את הפרשה לרצח ג'ורג' פלויד ולתנועת "חיי שחורים חשובים".
במקביל התקיימה הפגנה מול משרדי מח"ש בירושלים בדרישה לפרסם את הסרטון המתעד את מותו של אל-חלאק.
בהפגנה שהתקיימה בכיכר רבין נגד הסיפוח והחלת תוכנית טראמפ, בה השתתפו אלפי מפגינים נערכה דקת דומיה לזכרו של אל-חלאק.
עם התפתחות המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים וחמש והמחאה נגד בנימין נתניהו, החלו להישמע גם בהן קריאות "צדק לאיאד", לצד הקריאה "צדק לסלומון טקה".
הריגת עמרן אבו חמדיה התרחשה בחברון ב-30 בדצמבר 2002 וכללה התעללות של ארבעה שוטרי משמר הגבול בפלסטינים, שהגיעה לשיאה בהריגת נער פלסטיני בן 17, עמרן אבו חמדיה, שהושלך מג'יפ דוהר.
בנוסף לכך שוטרי מג"ב אלה "התעללו בעוברי אורח נוספים שנקרו על דרכם, ובין היתר, חטפו אותם והובילו אותם למקום מבודד, שם הכו אותם באכזריות, פצעו אותם פציעות קשות ושדדו חלק מהם.
את מעשיהם הנציחו במצלמות וידאו.
הם אף ביצעו פעולות רבות שנועדו לשבש את החקירה, ולמנוע את חשיפת מעשיהם הנפשעים."
ארבעת שוטרי מג"ב הורשעו בהריגה ונדונו למאסר של ארבע וחצי עד שמונה וחצי שנים.
ארבעת שוטרי משמר הגבול שירתו בגזרת העיר חברון.
ב-30 בדצמבר 2002 עסקה הפלוגה שבה שירתו בהעתקת מקום מושבה לבסיס אחר.
במועד זה, החליטו ארבעת השוטרים לנצל את יום הפעילות האחרון שלהם בבסיס למסע יזום של התנכלות והתעללות בתושבי העיר חברון.
הארבעה לקחו ג'יפ צבאי, ששימש שניים מהם, דניס אלחזוב ובאסם ווהבי, בפעילותם כמחלקי מזון לחיילי הפלוגה, ונכנסו לתחומי העיר חברון שלא במסגרת תפקידם, כדי לאתר קרבנות לצורך מימוש תוכנית ההתעללות שהגו.
שני שוטרי מג"ב נוספים, ינאי לאלזה ושחר בוטביקה, ישבו בחלק האחורי של הג'יפ.
בשעת צהריים הבחינו הארבעה בצעיר כבן 20, עלאא סנקרוט, כשהוא הולך לתומו ברחוב.
הם קראו לו, בדקו את תעודת הזהות שלו, והעלו אותו לג'יפ שנסע מהמקום.
כששאל לאן לוקחים אותו, הכו אותו במכת מרפק על פיו.
הג'יפ נעצר במקום מבודד, ושם הורידו הארבעה את המתלונן מהג'יפ והעמידוהו כשפניו מול חומת האבן שהייתה במקום.
מאחר שביקשו לשדוד ממנו מכשיר פלאפון, הם שאלו אותו בעניין זה.
לאחר מכן, לאלזה החל להכות אותו, בעט בכתפו והכה אותו בידיו.
בוטביקה הכה אותו במקל של מכוש בכל חלקי גופו.
גם לאחר שהמתלונן נפל לקרקע, המשיכו לאלזה ובוטביקה להכותו באמצעות המקל ובאמצעות נשק של אחד מהם.
לאחר מכן עזבו את המקום, כשהם מותירים את סנקרוט שרוע על הקרקע כשדם ניגר מראשו, והוא חבול בראשו ובגופו.
אחד השותפים, דניס אלחזוב, תיעד את המעשים במצלמת וידאו.
לסנקרוט נגרם פצע באורך 10 ס"מ בראשו, שבר קל בגולגולת, פצע ברגל שמאל וחבורות.
הארבעה המשיכו בנסיעה בג'יפ, ובאותו יום לפנות ערב הבחינו בצעיר בן 22, חמזה רג'בי, כשהוא הולך בדרך.
הם קראו לו, בדקו את תעודת הזהות שלו, והעלוהו לג'יפ.
הוא נלקח על-ידם לאזור התעשייה של העיר, שם הורד מהג'יפ והועמד כשפניו מול קיר, וידיו מושטות למעלה.
אז החלו המשיב ושותפיו להכותו, כשלאלזה חובט בו באלה, בוטביקה חובט במקל, באסם ווהבי באמצעות קת נשק, ואלחזוב בועט בו.
גם לאחר שרג'בי נפל, המשיכו אנשי החבורה להלום בו.
נגרמו לו שטפי דם ונפיחות בכתפו, בידו ובחזהו.
במהלך האירוע, הורו הארבעה לרג'בי להוציא את ארנקו, ונטלו ממנו 150 ש"ח.
אלחזוב תיעד את המעשים במצלמת הווידאו.
בשעות הערב הבחין לאלזה באדם ערבי במקום בו שהו הארבעה.
הם קראו לו להתקרב, ובדקו את תעודת הזהות שלו, העלו אותו לג'יפ ונסעו.
לאחר נסיעה של כמה עשרות מטרים, פתחו המשיב ושותפיו את דלתות הג'יפ האחוריות, והורו למתלונן לצאת מהג'יפ, בעוד הרכב נוסע.
באין ברירה, קפץ המתלונן מהג'יפ, וכתוצאה מכך נפל על הכביש ונתבל ברגליו.
לאחר מכן קם ועזב את המקום, כשהוא צולע על רגלו.
במהלך אותו יום הארבעה הטילו, תוך כדי נסיעה, רימוני גז והלם לעבר תושבים מקומיים.
כמו כן, השליכו רימון עשן לעבר משאית, ורימוני גז לעבר מכונית וחנות שחלפו לידם.
באותו יום, בשעות הערב, הבחינו הארבעה בצעיר ערבי בן 17, עמרן אבו חמדיה, והורו לו לעלות לג'יפ שנסע מהמקום.
במהלך הנסיעה, הכו לאלזה ובוטביקה את אבו חמדיה באגרופים בצלעותיו.
לאחר נסיעה קצרה, פתח בוטביקה את דלתות הג'יפ האחוריות.
לאלזה אמר לאבו חמדיה "קום", ודחף אותו.
אבו חמדיה נעמד בחלק האחורי של הג'יפ אך סירב לקפוץ, תוך שהוא נאחז בידיו ברצועות הגג של הג'יפ כדי למנוע את השלכתו החוצה.
למרות התנגדותו, בוטביקה שחרר בכוח את אחיזתו ברצועות הגג, ותוך שהג'יפ דוהר במהירות של 70–80 קמ"ש, דחף אותו אל מחוץ לג'יפ.
אבו חמדיה הוטל על הכביש, ראשו נחבט בכביש בחוזקה, וכתוצאה מחבטה זו נגרם מותו.
ווהבי, ששמע את רעש הנפילה של אבו חמדיה צעק: "הוא מת, הוא מת".
למרות זאת, הארבעה נטשו את המקום, ונסעו לבסיסם מבלי לבדוק את מצבו של אבו חמדיה.
מיד לאחר השלכת אבו חמדיה מהג'יפ, השליכו הארבעה את מעילו שנותר בג'יפ.
לאחר מכן תיאמו גרסאות, וסיכמו ביניהם כי יאמרו שנסעו לחלק אוכל למוצבים, ויכחישו כל קשר למותו של אבו חמדיה.
ווהבי ביצע שינויים ברישומי הנסיעות של הג'יפ.
בהמשך לכך, לאלזה השמיד קלטת וידאו בה תועדו האירועים.
בעת המעצר, תידרך לאלזה את ווהבי למסור לחוקרים הודעה שיקרית לפיה אבו חמדיה קפץ ביוזמתו מן הג'יפ.
הוא עצמו מסר גם כן גרסה זו.
בבית המעצר התקשר לאלזה מטלפון ציבורי לעד תביעה, חברו לפלוגה, אשר שימש סוכן בתיק החקירה והביא להפללתו.
הוא הוציא בטענות שווא מידע מהעד בקשר לחקירה, ואף איים עליו בסוף השיחה.
בוטביקה חבר אליו בביצוע מעשים אלה.
ארבעת השוטרים הועמדו לדין בשלל עבירות ובהן הריגה.
בשנת 2008 הם הורשעו בבית המשפט המחוזי בירושלים ונדונו למאסר:
שחר בוטביקה נדון למאסר בפועל של שמונה וחצי שנים, מאסר על תנאי של 7 חודשים, ומאסר על תנאי נוסף של 3 חודשים.
ינאי לאלזה נדון למאסר בפועל של שש וחצי שנים, מאסר על תנאי של 7 חודשים ומאסר על תנאי נוסף של 3 חודשים.
דניס אלחזוב נדון למאסר בפועל של חמש וחצי שנים, מאסר על תנאי של 7 חודשים ומאסר על תנאי נוסף של 3 חודשים.
באסם ווהבי נדון למאסר בפועל של ארבע וחצי שנים, מאסר על תנאי של 7 חודשים.
חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, ממפלגת האיחוד הלאומי, התרעם על גזר דינם של בוטביקה ואלחזוב ואמר: לעומתו אמרה זיינב אבו חמדיה, אמו של עמרן אבו חמדיה: .
כל ארבעת המורשעים ערערו לבית המשפט העליון, וערעורם נדחה.
המדינה ערערה על קולת עונשו של אחד מהמורשעים, ינאי לאלזה, ערעורה התקבל ועונשו הוחמר לשמונה וחצי שנות מאסר.
בפסק הדין בערעורו של באסם ווהבי כתב השופט אדמונד לוי:
בפסק הדין בערעורו של ינאי לאלזה כתבה השופטת אילה פרוקצ'יה:
בסיוע של עמותת "חננו" שחר בוטביקה שוחרר ממאסר לאחר שריצה שני שלישים מתוקפת מאסרו.
בעקבות האירוע הקים מפקד משמר הגבול, דוד צור, ועדה בראשות סגנו, תת-ניצב עאטף דגש, לבדיקת פעילותה של פלוגה כ"ה, שבה שירותו ארבעת הנאשמים.
חצי שנה לאחר האירוע הגישה הוועדה את המלצותיה: לפרק את הפלוגה, להדיח מתפקיד פיקודי את מפקד הפלוגה בעת האירוע ואת קודמו בתפקיד, להעיר הערה פיקודית למפקד מג"ב באזור יהודה ושומרון ולממלא מקום מפקד הגדוד שבו נכללה הפלוגה.
צור ומפכ"ל המשטרה, שלמה אהרונישקי, קיבלו את המלצות הוועדה.
הריבוע (במקור: The Square) הוא סרט דרמה-קומי סאטירי משנת 2017 שכתב וביים רובן אוסטלונד, בכיכובו של קלייס באנג , וכולל תפקידי משנה של אליזבת מוס, דומיניק וסט וטרי נוטרי.
ההפקה היא קופרודוקציה שוודית יחד עם צרפת, גרמניה ודנמרק.
הסרט צולם בגטבורג, סטוקהולם ובברלין.
הסיפור היה בהשראת מיצב שאוסטלונד הגה ב-2008, וגם בהשראת תקרית ידועה לשמצה בה מעורב האמן אולג קוליק .
הסרט התקבל לתחרות הרשמית של פסטיבל קאן, שם קיבל ביקורות חיוביות וזכה בפרס דקל הזהב.
לאחר מכן התקבל לפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
הוא המשיך לזכות בשישה פרסי קולנוע אירופיים, כולל הסרט הטוב ביותר; שני פרסי גולדבאג, כולל הבמאי הטוב ביותר.
הוא היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הבינלאומי הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-90 (אך הפסיד לאישה פנטסטית).
גיבור הסרט הוא כריסטיאן, אוצר במוזיאון גדול, "פריווילג" ו"מרובע".
כריסטיאן מתמודד עם השתלשלות אירועים שמתחילה בגניבת הטלפון הסלולרי שלו, במקביל לרומן שהוא מנהל עם עיתונאית זרה בשם אן.
על רקע אירועים אלו, מתפרסם ללא השגחתו סרטון תדמית שנוי במחלוקת למיצב אמנות חדש במוזיאון בשם "The Square" (הבנוי ככיכר בצורת ריבוע, כפל לשון במילה האנגלית).
התקרית מאיימת על הקריירה של כריסטיאן ומעוררת ויכוח ציבורי על חופש הביטוי והתקינות הפוליטית.
אליזבת מוס - אן, עיתונאית זרה
דומיניק וסט - ג'וליאן, אמן המציג במוזיאון
טרי נוטרי - אולג רוגוז'ין, אמן המחקה קוף
הצילומים התקיימו מיוני עד אוקטובר 2016 בגטבורג, סטוקהולם וברלין.
המוזיאון בסרט צולם בארמון סטוקהולם.
אוסטלונד העדיף להתמקד בכל יום בסצנה אחת, וצילם עד 50 שוטים ביום, אם כי עבור הסיקוונסים המורכבים ביותר נדרשו ארבעה ימים.
בזמן הצילומים שנערכו בברלין, יום אחד הוקדש לעבודה עם בונובו, כאשר השחקנים קיבלו הוראות מפורטות כיצד להתנהג עם החיה כדי להימנע מלעורר תגובה אלימה.
הריברטו מורנו בורחס טבארש הוא כדורגלן כף ורדי יליד פורטוגל המשחק בעמדת הקיצוני והחלוץ במכבי נתניה.
טבארש נולד וגדל במטרופולין של ליסבון.
הוא מתופקד בעיקר כקיצוני ימני, אך משחק גם כקיצוני שמאלי וכחלוץ.
הוא שיחק במחלקות נוער של מועדונים מקומיים, כשמגיל 10 ועד גיל 18 שיחק במחלקת הנוער של ספורטינג ליסבון.
בשנת 2016 עבר לשחק בבנפיקה ליסבון ב', קבוצת המילואים של בנפיקה ליסבון, ששיחקה בליגה הפורטוגלית השנייה.
בקיץ 2018 הושאל לעונה אחת למוריירנסה מליגת העל הפורטוגלית.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-25 ביולי, וב-12 באוגוסט כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל, בהפסד קבוצתו 1–3 לספורטינג ליסבון.
בקיץ 2019 הושאל לעונה אחת לבואבישטה, גם היא מליגת העל הפורטוגלית.
ב-2 באוגוסט 2020 עבר לברסט מהליג 1 הצרפתית.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה ב-22 באוגוסט, בניצחון קבוצתו 4–0 על נים.
בינואר 2021 הושאל עד לתום העונה לפמליקאו מליגת העל הפורטוגלית.
בתום העונה עבר לקבוצה בהעברה קבועה.
ב-31 באוגוסט 2022 הושאל טבארש לעונה אחת לפונפרדינה מהליגה השנייה בספרד.
ב-4 ביולי 2023 שב טבארש לפורטוגל וחתם בשורות אשטוריל מליגת העל הפורטוגלית.
ב-3 ביולי 2024 חתם במכבי נתניה.
הריגת איימן א-זוואהירי על ידי ארצות הברית התרחשה ב-31 ביולי 2022. איימן א-זוואהירי היה מראשי ארגון הטרור הג'יהאד האסלאמי המצרי, ולאחר הריגתו של אוסאמה בן לאדן, ב-2 במאי 2011, הוכרז כמנהיג ארגון הטרור הסוני אל-קאעדה.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר, בהם לקח חלק, התחבא א-זוואהירי, אך לבסוף אותר על ידי סוכנות הביון האמריקאית, ה-CIA, מספר חודשים לפני שנהרג.
לאחר שקיבל אישור מנשיא ארצות הברית ג'ו ביידן ליזום את התקיפה, ירה ה-CIA שני טילי AGM-114R9X הלפייר לעבר מרפסת ביתו של א-זוואהיריי והרג אותו.
איימן א-זוואהיריי היה סגנו של אוסאמה בן לאדן ולאחר הריגתו מונה למנהיג אל-קעאדה.
הוא היה מתכננם של פיגועי טרור רבים, ביניהם פיגועי 11 בספטמבר, בהם התפוצצו מגדלי התאומים.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר, פרסם נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש רשימה של הטרוריסטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI, וא-זוואהירי הוצב במקום השני ברשימה, לאחר בן לאדן.
למרות ניסיונות רבים לחסלו, הצליח א-זוואהירי להימלט ולהינצל מכולם.
בסוף 2001, בן לאדן וא-זוואהירי חמקו מהכוחות האמריקאים במהלך פלישתם לאפגניסטן.
בן לאדן נהרג בפשיטה אמריקנית באבוטאבאד שבפקיסטן, ב-2 במאי 2011. לאחריה הפך א-זוואהירי למנהיג אל-קאעדה.
לאחר כמעט 20 שנות מלחמה, ממשלת ארצות הברית ניהלה משא ומתן על הסכם נסיגה עם הטליבאן, שהתקבל על ידי ג'ו ביידן, לפיו הסכים הטליבאן לא לספק מקלט בטוח לאנשים המעורבים באל-קאעדה וארגוני טרור אחרים.
ארצות הברית הסכימה לבצע פעולות צבאיות באפגניסטן רק בהסכמת ממשלת הטליבאן.
כאשר הכוחות האמריקאים החלו לסגת, הטליבאן כבש מחדש את אפגניסטן ב-2021.
לאחר נפילת קאבול, בירת אפגניסטן, לידי הטליבאן ב-2021, עברה משפחתו של א-זוואהירי לבית בטוח.
על פי גורמים אמריקאיים, נודע להם על כך ב-2022. הם החלו לעקוב אחר משפחתו כחצי שנה לפני ההתנקשות, ובסופו של דבר נודע להם שגם א-זוואהירי עצמו עבר לשם מפקיסטן.
על פי ארצות הברית, הוא מעולם לא עזב את הבית הבטוח לאחר שהגיע לשם, והרגליו היומיומיים נבדקו על ידי קהילת המודיעין האמריקאית במשך חודשים, כדי שיוכלו לאשר שזה אכן הוא.
ג'ונתן פיינר, סגן היועץ לביטחון לאומי של ביידן, ואליזבת שרווד-רנדל , יועצת לביטחון פנים, היו הראשונים שעודכנו על מיקומו של א-זוואהירי, בתחילת אפריל 2022. מאוחר יותר הודיעו על כך למספר אנשי ממשל.
במהלך מאי ויוני, אנשי ממשל וסוכנים אמריקאים אימתו את המידע והכינו אפשרויות שונות עבור ביידן על מנת לבצע את ההתנקשות.
לאחר שנודע שא-זוואהירי נוהג לשבת במרפסת ביתו, בנו גורמים אמריקאים דגם מוקטן של הבניין בו התגורר, כדי להתכונן להתנקשות, ולהימנע מפגיעה בשאר דיירי הבניין.
הדגם הוצג לביידן ב-1 ביולי.
מספר אנשי ביטחון, ביניהם ויליאם ברנס, ראש ה-CIA, אווריל היינס, ראש המודיעין הלאומי וכריסטין אביזייד, מנהלת המרכז הלאומי ללוחמה בטרור, שוחחו על ההתנקשות עם ביידן במהלך היום.
ב-25 ביולי הוא קיבל תדרוך אחרון, וכל הגורמים המעורבים בהחלטה על ביצוע הההתנקשות נתנו את אישורם פה אחד.
ב-31 ביולי 2022, בשעה 6:18 בבוקר, על פי השעון המקומי באפגניסטן, בעוד אל-זוואהירי עומד בחוץ במרפסת ביתו, ירה כלי טיס בלתי מאויש שהופעל על ידי ארצות הברית שני טילי AGM-114R9X הלפייר לעבר א-זוואהירי והרג אותו.
ישנן הערכות האומרות שהטילים היו טעונים בסכינים כדי למזער נזקים וכדי לא לפגוע בשאר דיירי הבניין.
על פי עיתון הטיימס, א-זוואהירי נפגע משני הטילים.
הניו יורק טיימס דיווח כי הבית שנפגע היה בבעלותו של עוזר בכיר של סיראג'ודין חקאני, מנהיגה של ארגון הטרור חקאני וסגן מנהיג הטליבאן.
תושבים מקאבול דיווחו כי שמעו פיצוץ בבוקרו של 31 ביולי.
הידיעה על האירוע התפרסמה יומיים לאחר ביצוע הההתנקשות, לאחר שהמודיעין אישר כי א-זוואהירי מת.
ביידן אישר כי אישר את הפעולה שבוע קודם לכן וכי קהילת המודיעין האמריקאית עקבה אחר א-זוואהירי בתחילת 2022, כשעבר לקאבול.
נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן בנאום בטלוויזיה הצהיר כי "הצדק נעשה, מנהיג הטרור כבר אינו איתנו" ושכוחות אמריקאים ימצאו ויחסלו כל מי שיהווה איום על ארצות הברית, תוך ציון מעורבותו של א-זוואהירי בפיגועים ב-11 בספטמבר כהצדקה.
רבים מחברי המפלגה הדמוקרטית שיבחו את פעולותיו של ביידן, כולל יושבת ראש בית הנבחרים ננסי פלוסי ומנהיג הרוב בסנאט צ'אק שומר.
מספר סנאטורים המשתייכים למפלגה הרפובליקנית שיבחו גם הם את ביידן, אם כי מנהיג סיעת המיעוט הרפובליקנית, מיץ' מקונל, דחק בממשל ביידן להגביר את הפעולות נגד הטליבאן.
הטליבאן גינה את המבצע ואמרו כי הההתנקשות בוצעה בבית מגורים באזור שרפור בקאבול.
דובר הטליבאן אמר: "פעולות כאלה הן חזרה על האירועים הכושלים של 20 השנים האחרונות והן נוגדות את האינטרסים של ארצות הברית, אפגניסטן והאזור".
מדינות רבות שיבחו את ההתנקשות, בעיקר מדינות החברות בנאט"ו, אך גם מדינות נוספות, ביניהן אוסטרליה, ערב הסעודית וישראל.
הפרופסור הגרמני למשפט בין-לאומי פומבי, כריסטוף סאפרלינג, טען שההתנקשות מהווה הפרה של החוק הבינלאומי.
הריגת בנימין מייסנר אירעה ב-24 בפברואר 1989, במהלכו מחבלים פלסטינים בשכם הפילו גוש בטון על ראשו של סמל בנימין מייסנר (נכתב גם בן מייסנר או בני מייסנר) והרגו אותו.
הוא היה החייל הישראלי החמישי שנהרג באינתיפאדה הראשונה.
במהלך האינתיפאדה הראשונה נערכו הפגנות אלימות בשכם לאחר ירי על מתקן הלוויה על ידי כוחות ישראליים ב-18 בדצמבר 1988. שני פלסטינים נהרגו, ושמונה נוספים נהרגו כאשר ישראל ביטלה את ההפגנות.
לאחר מכן הוטל על העיר עוצר למשך שישה ימים.
למעלה מ-31 פלסטינים נהרגו ואלף נפצעו מאש ישראלית, שהופנתה לעבר המונים, עד 16 בינואר 1989.
מייסנר, חייל צנחנים בן 25 בשירות מילואים, נהרג כאשר הושלך לעברו גוש בטון מבניין בשכם, בעת שהשתתף בסיור שניסה לפזר פלסטינים שהפגינו בשוק הפתוח של שכם.
העיתונאי סטיבן פרנקלין מהשיקגו טריביון תיאר את שכם, שם נהרג מייסנר, כאחת הערים "המיליטנטיות" ביותר בגדה המערבית, וכתב כי "סלעים, אבנים וגושים ענקיים של מתכת" "נפלו" באופן קבוע על חיילים ישראלים".
מהגגות כשהם מפטרלים בסמטאות מכוסות בסיסמאות מצוירות טריות המעודדות את המרד".
שבוע לפני שנהרג, ירו חיילים ישראלים "בצעיר ערבי שהתכוון לזרוק עליהם גוש בטון מגג בשוק בשכם ביום חמישי בלילה".
הוא עלה לארץ מארגנטינה עם משפחתו בילדותו.
היה שחקן כדורמים בהפועל קריית טבעון בכדורמים, ואף נמנה עם סגל נבחרת ישראל בכדורמים.
שישה ערבים נשפטו על ידי בית משפט ישראלי בגין רצח והורשעו ביולי 1989. עומר מוחמד קלאבונה (עמר מוחמד ח'ניס קלבונה), צעיר בן 19 שנטען כי השתתף בהרג, נהרג בעצמו בעימותים בין ערבים לישראלים בשכם בספטמבר 1989. איברהים טקטוק וסמיר נעניש (סמיר אל-נאניש), פעיל פת"ח, נשפטו ונידונו למאסר עולם.
בתיהם נהרסו על ידי הצבא, וכך גם הבית שממנו נלקח גוש הבטון שהרג את מייסנר, אף על פי שלפי ארגון בצלם, המשפחה התגוררת בבית לא הייתה מעורבת באירוע.
התביעה ביקשה מאסר עולם בטענה שרצח מייסנר באמצעות הפלת חפץ גדול לעברו הוא פשע מתועב יותר מהריגת אסתר אוחנה על ידי זריקת אבנים לעבר המכונית בה נסעה, פשע שעליו נידונו העבריינים 11 עד 13 שנות מאסר.
סמיר נעניש (סמיר אל-נאניש) שוחרר מהכלא בשנת 2013.
איברהים טקטוק שוחרר מהכלא בדצמבר 2013.
לפי היומון הרשמי של הרשות הפלסטינית, אל-חיאת אל-ג'דידה, הרשות הפלסטינית ערכה לסמיר אל-נאניש ולחבריו האסירים המשוחררים קבלת פנים עם הגעתם לשכם בהשתתפות חבר הוועד המרכזי של פתח תאופיק טיראווי.
בקבלת הפנים נאם מחמוד אלאלול, חבר מרכז פת"ח, שבירך את אל-נאניש ואת שאר האסירים על שחרורם.
נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס הצהיר שאף אחד מהאסירים ששוחררו בגדה המערבית לא יישלח לעזה, אף על פי שישראל טענה שהרשות הפלסטינית תגביל חלק מהאסירים המשוחררים לעזה.
עבאס בירך באופן אישי 18 מהאסירים המשוחררים ברמאללה, לחץ יד לכל אחד וקרא להם "האסירים הגיבורים שלנו".
בן דודו של איברהים, חמזה טקטוק, אמר לעיתונאים כי בן דודו "וכל האסירים הם הגיבורים שלנו.
שחרורי האסירים היו שנויים במחלוקת; בישראל נערכו הפגנות נגדם אך בג"ץ דחה עתירה שנועדה להשאיר את המחבלים במאסר.
בספרה, "סרבנות מצפון", מספרת הפרופסור לפסיכולוגיה רות לין סיפור שסיפר לה ישראלי שבחר להגר לאוסטרליה ולא להמשיך לשרת בצבא.
לדברי החייל לשעבר, הוא סייר במהלך האינתיפאדה הראשונה, סמוך למקום בו נהרג מייסנר כשראה ילד בן 4 עומד על גג ליד גוש בטון שהונח על הגג עבור הילד.
לדחוף אל הסיירת כשהיא עברה.
החייל צעק על הילד, מה שגרם לו לדחוף את הבלוק מוקדם מדי, לפני שהחיילים היו מתחתיו.
לפי לוס אנג'לס טיימס, הרג זה, יחד עם תקרית ביום הקודם בו הרגו אנשי מיליציה לבנונים שלושה קומנדו פלסטינים שניסו להיכנס לישראל בכוונה לבצע פיגועים, פגעו בתהליכי הפיוס המתחיל בין ישראל לאש"ף.
על העיר שכם הוטל עוצר למשך עשרה ימים כאשר כוחות ישראליים ערכו סריקות מבית לבית אחר רוצחי מייסנר; העוצר הוסר לאחר ביצוע מעצרים.
שר המסחר והתעשייה בממשלת ישראל באותה עת, אריאל שרון, הציע בעקבות האירוע, להרוס את אותו חלק בקסבה, לסלק את תושביו ולהקים מאחז קבוע של צה"ל במקום.
בעקבות האירוע, חודדו הוראות הפתיחה באש של צה"ל, כדי להבדיל בין יידוי אבנים רגיל, לבין אדם המחזיק בידיו אבן גדולה שאותה הוא מתכוון להפיל על אדם אחר – פעולה שהסיכון הגדול הנשקף ממנה מצדיק ירי מיידי על מנת להרוג את התוקף.
קבוצה של שישה ערבים הורשעה בהריגה ביולי 1989. עומאר מוחמד קלאבונה (עומאר מוחמד ח'ניס קלבונה), צעיר בן 19 "שכאמור השתתף בהרג" נהרג בעצמו בעימותים בין פלסטינים לישראלים בשכם בספטמבר 1989. איברהים טקטוק וסמיר נעניש (סמיר אל-נאניש) נשפטו ונידונו למאסר עולם.
בתיהם נהרסו על ידי הצבא הישראלי, וכך גם הבית שממנו הושלך גוש הבטון שהרג את מייסנר, אף על פי שתושביו לא היו מעורבים באירוע.
סמיר נעניש (סמיר אל-נאניש; סמיר נענש) שוחרר מהכלא בשנת 2013. הפגנות בישראל מחו נגד שחרורו יחד עם זה של פלסטינים אחרים שהורשעו ברצח.
הריביירה הבולגרית (בבולגרית: Българска Ривиера) משתרעת לאורך 378 קילומטרים, לאורך כל הגבול המזרחי של בולגריה, מאתרי הנופש הרומניים ב בצפון ועד למחוז מרמרה שבטורקיה בדרום.
החופים משתרעים על פני כ-130 קילומטרים מתוך ה-378 הקילומטרים של רצועת החוף.
האזור מהווה את אחד מיעדי התיירות הפופולריים ביותר בבולגריה ומשמש מרכז תיירות חשוב בעונת הקיץ (בין החודשים מאי עד אוקטובר) בה הוא מושך אליו מיליוני תיירים זרים ומקומיים כאחד.
לפני 1989 אזור זה היה ידוע בעולם בשם הריביירה האדומה.
אולם כינוי זה שונה בעקבות נפילת מסך הברזל.
אזור הריביירה הבולגרית מאופיין באקלים סובטרופי לח.
הטמפרטורה היומית הממוצעת באזור זה בקיץ היא כ-28 מעלות צלזיוס, בעוד שטמפרטורת המים הממוצעת בקיץ היא 26 מעלות צלזיוס.
שתי הערים הגדולות ונמלי הים המרכזיים בריביירה הבולגרית הן וארנה (העיר השלישית בגודלה במדינה) ובורגס (העיר הרביעית בגודלה במדינה).
ורנה ממוקמת בחלק הצפוני של הריביירה הבולגרית ובורגס ממוקמת בחלק הדרומי של הריביירה הבולגרית.
נמלי התעופה הבינלאומיים של שתי הערים הללו – נמל התעופה ורנה ונמל התעופה בורגס הם נמלי התעופה העיקריים שמשרתים את האזור.
ג'ורדן נילי היה גבר חסר בית בן 30 ממוצא אפרו-אמריקאי, שנהרג בידי דניאל פני, בן 24, ב-1 במאי 2023.
פני, בוגר חיל הנחתים של ארצות הברית (מארינס) ריתק את נילי בלפיתת חנק.
המקרה, שהתרחש במהלך נסיעה במנהטן בקו F ברכבת התחתית של העיר ניו יורק, עורר מחלוקת בציבור האמריקאי, כאשר רבים רואים בפני כמי שהתגייס לעזרת הנוסעים, שחשו מאוימים מהתנהגותו של נילי, שצעק בתוקפנות שהוא רעב, ואף איים על כמה נוסעים.
העיתונאי חואן אלברטו ואסקז נכח באירוע והקליט וידאו של התקרית.
לדברי ואסקז, לאחר שנילי עלה לרכבת, הוא צעק שהוא רעב וצמא, שלא אכפת לו "ללכת לכלא או לקבל מאסר עולם", והוא "מוכן למות", אך לא תקף פיזית אף אחד.
פני ניגש אל נילי מאחור וריתק אותו בלפיתת חנק.
החנק נמשך מספר דקות ולפחות שלוש דקות תועדו בווידאו.
לדברי ואסקז, החנק נמשך 15 דקות.
צופה מהצד הזהיר את פני, ואמר: "אתה הולך להרוג אותו עכשיו." אחרי החנק, המתבונן מהצד אמר, "הוא בסדר.
הוא לא ימות." ואסקז אמר שנילי זז והגן על עצמו במהלך החנק, ולא האמין שהוא ימות.
נילי נלקח לבית החולים לנוקס היל, שם נקבע מותו; לפי כמה מקורות, הוא מת על רצפת קרון הרכבת התחתית.
המשטרה חקרה את פני לאחר התקרית ושחררה אותו ללא אישומים כעבור מספר שעות.
התובע המחוזי של מנהטן, אלווין בראג, החל בחקירה.
ב-3 במאי, משרד הבוחן הרפואי קבע שאופן המוות הוא רצח, וקבע כי נילי מת מ"דחיסה של צוואר (חנק)".
ב-5 במאי דווח כי חבר מושבעים גדול יתכנס כדי לקבוע אם יש להגיש כתב אישום נגד פני.
ב-12 במאי פני הואשם בהריגה מדרגה שנייה.
אם היה מורשע, גזר דינו של פני עלול היה להיות עד 15 שנות מאסר.
אך ב-9 בדצמבר 2024, זוכה פני מהאשמה כלפיו.
התקרית התרחשה ברכבת התחתית של העיר ניו יורק במנהטן.
לדברי ואסקז, נילי עלה על רכבת F לכיוון צפון בתחנת השדרה השנייה, רגע לפני סגירת הדלתות והתחיל "להשמיע נאום", וצעק "אין לי אוכל, אין לי שתייה, נמאס לי".
לא אכפת לי ללכת לכלא ולקבל מאסר עולם.
אני מוכן למות." לאחר מכן הוא "הסיר את הז'קט שלו, ז'קט שחור, והשליך אותו על הקרקע".
מקורות במשטרה אמרו כי עדים דיווחו כי נילי השליך אשפה על נוסעים.
לאחר שנילי השליך את הז'קט שלו למטה, פני ניגש אל נילי מאחור וריתק אותו באחיזת החנק.
ואסקז דיווח שלא הייתה התגרות מוקדמת או אינטראקציה כלשהי בין השניים לפני החנק.
ואסקז הצהיר שהוא "שמע חבטה" וראה את הגברים על הרצפה.
הרכבת עצרה בתחנת ברודוויי-לאפייט סטריט, שם נשארה לאחר שנוסעים אחרים פתחו את דלתות הרכבת, ומנעו מהרכבת להמשיך הלאה.
פני כרך את זרועותיו סביב צווארו של נילי ורגליו סביב מותניו.
ניסיונו הנואל של נילי להיאבק בריתוקו המיומן של פני עלה בתוהו.
זה ניסה להיעזר בבעיטות ולאזור את כוח זרועותיו, אך בעיטותיו לא היוו אתגר עבור לוחם מיומן כפני.
זרועותיו, בתורן, הוחזקו בחוזקה על-ידי שני עוברי אורח נוספים.
ואסקז אמר כי פני ביקש מנוסעים אחרים להתקשר למשטרה במהלך החנק.
נוסע אחר, ג'וני גרימה, אמר שהוא שם מים על מצחו של נילי, אבל נאמר לו לעצור ולא להתקרב לפני.
עד נוסף ציין כי בשלב מסוים במהלך החנק, פני הרפה את אחיזתו בנילי, ונילי השתעל שיעול אפוף דם וליחה.
אותו עד ציין שאיש בקרון הרכבת לא אמר לפני להפסיק את אחיזת החנק שלו, להפך: כמה מהנוסעים הביעו הצהרות עוינות כלפי נילי והביעו תמיכה גלויה במעשיהו של פני.
בשעה 14:29, עובר אורח ברכבת הזהיר כי נילי עשה את צרכיו, דבר המלמד שייתכן שהוא גוסס, ואמר, "אתה לא רוצה לתפוס אישום ברצח.
יש לך חנק מטורף, בנאדם." אחד הגברים האחרים שניטרלו את נילי הגיב וטען שמה שנראה כמו צואה חדשה היא רק צואה ישנה.
אחד הגברים גם הגיב לאזהרה ואמר כי פני הפסיק "לסחוט" את צווארו של נילי.
כ-50 שניות לאחר שנילי חדל לנוע, פני ואדם נוסף שעדיין אחז חזק בזרועו של נילי על-מנת לנטרלה, שחררו את אחיזתם בו.
לאחר שנילי נותר בלא ניע, ניתן לראות בסרטון אישה בשם גרימה אומרת, "אל תשים אותו על הגב, בנאדם.
הוא עלול להיחנק מהיריקה של עצמו." פני הניח את נילי על הצד שלו, בעמדת התאוששות.
גם נוסעים אחרים בדקו אותו ועובר האורח שהזהיר קודם ביקש להבהיר: "הוא בסדר.
משטרת ניו יורק קיבלה קריאה על קטטה ברכבת בשעה 14:27, והגיעה לפני 14:30. המשטרה החלה במתן עזרה ראשונה לנילי מחוסר ההכרה.
מכבי האש של העיר ניו יורק קיבלו את הקריאה לעזרה בשעה 14:39, וכוחותיהם הגיעו בשעה 14:46. לפחות חמש שיחות התקבלו במוקד 9-1-1, כאשר כמה דיווחים ראשוניים תיארו הומלס שחלקם מצאו שהוא מאיים בהתנהגותו ובגודל ממדיו.
מותו של נילי נקבע סופית בבית החולים לנוקס היל.
לפי כמה מקורות, כאשר נעשו ניסיונות החייאה בתוך קרון הרכבת התחתית, נילי כבר מת.
ב-11 במאי 2023 דווח כי פני יואשם בהריגה מדרגה שנייה.
העונש במקרה של הרשעה עלול להגיע עד ל-15 שנות מאסר.
ב-12 במאי פני שוחרר בערבות של 100,000 דולר ונדרש למסור את דרכונו ולא לעזוב את ניו יורק ללא אישור.
ב-6 בדצמבר 2024, בוטל האישום בהריגה על-ידי בית המשפט אחרי שחבר המושבעים לא הצליח לגבש הסכמה.
ב-9 בדצמבר, פני זוכה גם מהעבירה של גרימת מוות ברשלנות.
תגובות הציבור הרחב וגורמים רשמיים
ראש עיריית ניו יורק, אריק אדמס, כינה את מותו של נילי "טראגי" ואמר "יש הרבה שאנחנו לא יודעים על מה שקרה כאן", וכי תחלואי נפשו של נילי מילאו תפקיד בהרג.
כשנשאל על נושא לקיחת החוק לידיים בראיון ל-Abby Phillip ב-4 במאי, הוא השיב כי "איננו יכולים לומר לנוסעים באופן גורף מה עליהם לעשות או לא".
חברת מועצת העיר טיפאני קבאן אמרה כי ההרג הוא "התוצאה הבלתי נמנעת של הרטוריקה המסוכנת של סטיגמה של בעיות בריאות הנפש, סטיגמה של העוני והמשך ההשקעה הנפוחה במערכת הכליאה על חשבון מימון גישה לדיור, מזון ובריאות".
יו"ר רשות התחבורה במטרופולין, יאנו ליבר, כינה את המוות "ממש מטריד ומרגיז".
הוא קורא לנוסעים "למצוא דרך להרגיע את הרוחות" אם יצוצו "אתגרים" ברכבת התחתית.
ב-3 במאי כתבה הסנאטורית של מדינת ניו יורק ג'וליה סלזאר, "אדם בשם ג'ורדן נילי נחנק למוות בפומבי ברכבת התחתית השבוע בזמן שאנשים צפו ואף הריעו.
הדמוניזציה המתמדת של אנשים עניים ואנשים במשבר נפשי בעיר שלנו מאפשרת את הברבריות הזו.
זה עושה את העיר שלנו חולה." עוד היא תייגה את ההרג כלינץ'.
הנציגה הדמוקרטית אלכסנדריה אוקסיו-קורטז כתבה ב-3 במאי, "ג'ורדן נילי נרצח.
אבל מכיוון שג'ורדן היה חסר בית ושיווע למזון בתקופה שבה העיר מעלה את שכר הדירה ומקצצת בשירותים כדי לחמש את עצמה לדעת, בעוד שרבים בשלטון עושים דמוניזציה לעניים, הרוצח זוכה להגנה עם כותרות פסיביות + ללא אישום.
המושלת Kathy Hochul ציינה כי מותה של נילי היה "מטריד מאוד".
מבקר עיריית ניו יורק בראד לנדר הצהיר כי "אסור לנו להפוך לעיר שבה אדם חולה נפש יכול להיחנק למוות על ידי משמר ללא תוצאות".
אדמס הפריך את הצהרותיהם של לנדר וקורטז כמי שלא היו "מאוד אחראיים באותו זמן שבו אנחנו עדיין חוקרים את המצב" וקרא לגורמים רשמיים להמתין לחקירות של בראג וגורמי אכיפת החוק.
גורמים אחרים הביעו תסכול מכך שמשרדי DA Bragg טרם מצאו לנכון להאשים את פני פלילית בטענה שאם התוקף היה שחור, המצב היה מתפתח אחרת.
יו"ר מועצת העיר ניו יורק, אדריאן אדמס, הצהיר, "התגובה הראשונית של המערכת המשפטית שלנו להרג הזה מטרידה ומציגה בפני העולם את הסטנדרטים הכפולים שאנשים שחורים ואנשים צבעוניים אחרים ממשיכים להתמודד איתם".
כלי תקשורת בעיר ניו יורק דיווחו כי התושבים היו מפולגים, כאשר חלקם תומכים ואחרים מתנגדים למעשהו של פני.
יותר מ-45,000 תרומות מקוונות ניתנו לקרן ההגנה המשפטית של פני, בסכום כולל של כ-2 מיליון דולר, כולל 10,000 דולר מ-Vivek Ramaswamy, עם כמה אישים שמרנים בולטים כולל הפוליטיקאים הרפובליקנים רון דה-סנטיס ומאט גאץ לתייג אותו כגיבור ולחגוג את מעשיו.
הפוליטיקאית הרפובליקאית ניקי היילי הייתה ביקורתית מאוד כלפי התובעת המאשימה את פני ואמרה "המושל צריך לפרגן לדניאל פני...
אין ספק בעניין [..] מיד".
יומיים לאחר הריגתו של נילי, נערכה משמרת-הפגנה בתחנת ברודוויי-לאפייט סטריט, שבה תבעו את מעצרו והאשמתו של האדם האלמוני באותו מועד שחנק את נילי.
מחאה מול משרד התובע המחוזי במנהטן נקבעה ל-4 במאי, ובאותו יום נערכה מחאה נוספת בברוקלין ; מאוחר יותר בלילה, קבוצת מפגינים צעדה מברוקלין למנהטן מעבר לגשר מנהטן, שם ריססו סיסמאות הקשורות למותו של נילי.
כמה ארגונים, כולל Black Lives Matter, NAACP ואמנסטי אינטרנשיונל ארצות הברית, קראו לתת דין וחשבון בהריגת נילי.
ב-5 במאי 2023, הפגנות התרחשו ברחבי העיר, כולל מקומות כמו תחנת ברודוויי-לאפייט סטריט, וושינגטון סקוור פארק ומחוץ למשרד התובע המחוזי במנהטן, בקראו להגיש כתב אישום פלילי.
הפגנות נערכו שוב ב-6 במאי 2023, במקומות שונים במנהטן, כולל תחנת Lexington Avenue–63rd Street, שם נעצרו כמה מפגינים.
ב-8 במאי 2023 אירעו עימותים בין מפגינים לשוטרים במהלך ההפגנות, ובאותו לילה בוצעו מעצרים שונים.
אביו של נילי, אנדרה זאצ'רי, שוחח עם ניו יורק דיילי ניוז ב-5 במאי 2023, והצהיר: "ברור שהוא קרא לעזרה...
הוא לא התכוון לפגוע באף אחד.
הוא היה ילד טוב וגם איש טוב.
האיש הזה, הוא עדיין מסתובב עכשיו.
הבן שלי לא הגיע למות כי הוא היה זקוק לעזרה." ב-8 במאי 2023, עורכי דין המייצגים את משפחתו של נילי פרסמו הצהרה שבה ציינו, "ההודעה לעיתונות של דניאל פני היא לא התנצלות ולא הבעת חרטה.
זהו רצח אופי ודוגמה ברורה מדוע הוא האמין שהוא זכאי ליטול את חייו של ג'ורדן...
הוא מעולם לא ניסה לעזור לו בכלל.
בקיצור, מעשיו ברכבת, ועכשיו דבריו, מראים מדוע הוא צריך להיות בכלא." המשפחה ביקשה מאל שרפטון לשאת את ההספד בהלוויה של נילי.
הריגת אליעזר שלזינגר התרחשה ב-2 ביוני 1988 בגן סאקר לאחר שפרוצה ערבייה פתחה בירי לעבר אליעזר שלזינגר שמת לאחר מספר שעות.
לאחר מכן היא יצאה לרחוב וניסתה לעצור טרמפ, חנן ליברטי עצר לה והסגיר אותה למשטרה.
במשפטה סיפרה שביצעה את הפיגוע ממניע לאומני, אך היא לא הבינה שהיא הורגת, בית המשפט הרשיע אותה בהריגה וגזר עליה שבע שנות מאסר.
לאחר ערעור של פרקליטות המדינה הוגדל עונשה ל-12 שנות מאסר.
לאחר שמונה שנים ג'אבר שוחררה מהכלא.
במשפט הועלתה השערה שהיא ביצעה את הפיגוע בצל דחייה של ארוסה שטען שהיא קרובה מדי ליהודים, והיא הרגה יהודי כדי לשכנע את משפחתו.
אמה של ג'אבר התנערה מבתה ואמרה ש"בשבילי בתי מתה".
המפגעת גנבה את האקדח מחברה יוסי לוי - נהג מונית, הנהג נקנס ב-400 שקל, לאחר חרם חרדי על חברת המוניות, הנהג הושעה.
מספר חודשים לאחר הפיגוע יצא לאור ספר זיכרון בשם "אש תמיד", בספר הובאו חידושי תורה מהנרצח, ממשפחתו (הרבנים: יחיאל מיכל שלזינגר, אליקים גצל שלזינגר ועוד) וכתבי יד מראשונים ואחרונים.
שלזינגר נקבר בהר הזיתים, הונצח גם באנדרטה בהר הרצל.
הריגת פול קסלר התרחשה ב-5 בדצמבר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל, כאשר במהלך הפגנה פרו-פלסטינית, שנערכה בת'אוזנד אוקס (פרוור של לוס אנג'לס שבמדינת קליפורניה בארצות הברית), הותקף פול קסלר, אזרח אמריקאי יהודי, בן 69, ולמחרת מת מפצעיו.
מותו הוגדר על ידי רשויות החוק של קליפורניה כהמתה בקלות דעת ולא נשללה האפשרות שמדובר בפשע שנאה אנטישמי.
ב-16 בנובמבר נעצר בחשד לביצוע המעשה, לואַי אלנאג'י, פרופסור בעל אזרחות ירדנית ואמריקאית, ובהמשך הוגש נגדו כתב אישום על הריגה לא מכוונת.
קסלר גדל בקהילה יהודית אורתודוקסית בסקרנטון שבמדינת פנסילבניה.
היה מוכר בקהילה כתומך נלהב של המפלגה הדמוקרטית ושל ישראל.
ב-5 בנובמבר 2023 נערכו בצומת בלוס אנג'לס שתי הפגנות במקביל, אחת פרו-ישראלית והשנייה פרו-פלסטינית.
בשתי ההפגנות יחד נכחו בין 75–100 איש.
במהלך האירוע דיווחה המשטרה המקומית כי אין אינדיקציה לאלימות, בהמשך התפתחה לפי ההשערות קטטה בין קסלר לבין מפגין פרו-פלסטיני, וזה דחף או הכה את קסלר.
קסלר נפל לאחור וראשו הוטח בעוצמה בקרקע.
בסביבות השעה 15:20 נמצא קסלר פצוע על הקרקע, כשהוא בהכרה ומסוגל לדבר.
אנשים שנכחו במקום הזעיקו עזרה.
קסלר פונה לבית החולים כשהוא מדמם מהראש ומהפה, אך בהכרה מלאה, ואף שוחח עם נציגי רשויות החוק.
למחרת בבוקר, 6 בנובמבר, מת בבית החולים.
הבדיקה הרפואית קבעה כי סיבת המוות היא הריגה (homicide), וכי היו פגיעות פנימיות לא קטלניות שנגמרו מהתקיפה, והן החמירו וגרמו למותו.
בתחילה פורסם שקסלר הוכה בעזרת מגאפון, אך השריף של מחוז ונטורה, ג'ים פריוף, טען שפרט זה לא אומת.
ב-7 בנובמבר הצהיר משרד השריף של מחוז ונטורה במסיבת עיתונאים כי ישנם דיווחים סותרים של עדי ראייה אודות הגורמים למותו של קסלר, וציין כי צילומי מעקב ונתונים מכלי תקשורת שנאספו לא סיפקו תמונה ברורה, והפציר בכל מי שיש לו מידע מהאירוע להתייצב בתחנה ולהעיד.
שוטרי משרד השריף עצרו גבר חשוד, שנשאר בזירת האירוע לאחר שהתקשר למוקד החירום של 911 וענה לשאלות השוטרים.
משרד השריף שחרר את החשוד לאחר חקירה, ולאחר מכן ערכו חיפוש בביתו.
ב-16 בנובמבר הודיע משרד השריף שנעצר חשוד במותו של קסלר, גבר בן 50 בשם לואַי עבד אל-פתאח אלנאג'י (Loay Alnaji), מוסלמי אמריקאי, פרופסור למדעי המחשב במכללת מורפארק, שבעבר הביע דעות פרו-פלסטיניות ברשתות החברתיות.
החקירה הועברה למשרד התובע המחוזי של מחוז ונטורה, שהגיש כתב אישום נגד אלנאג'י ב-16 בנובמבר.
החשוד שוחרר בערבות של מיליון דולר.
לאחר מכן הופחת סכום סכום הערבות ל-50,000 דולר, אולם החשוד נאלץ להפקיד את שני הדרכונים שלו, האמריקני והירדני.
ביוני 2024 כפר לואַי באשמה בסעיפי הריגה ברשלנות ותקיפה שגרמה לפציעה גופנית חמורה.
בפינת הרחוב שבו הותקף פול קסלר הוקמה אנדרטה ונערכה עצרת לזכרו.
משפחתו של קסלר הודיעה שתתקיים הלוויה פרטית, לאחר שהבינו את היקף האנשים שאולי ירצו להשתתף, וביקשו לכבד את פרטיותם.
לאחר מותו של קסלר הגדיל משרד השריף את האבטחה במקומות תפילה מוסלמיים ויהודיים ובסביבת מרכזי התכנסות קהילתיים.
ראש עיריית לוס אנג'לס, קארן בס, אמרה: "אנו מתאבלים על מותו של הגבר היהודי שמת לאחר שנפצע במהלך הפגנה בת'אוזנד אוקס.
לאחר שהפרטים התגלו ואושרו, אנו עומדים בנחישות בגינוי כנגד מעשי האלימות והאנטישמיות".
הפדרציה היהודית של לוס אנג'לס רבתי, כינתה את הריגת קסלר "פשע אנטישמי" והצהירה כי לאלימות אנטישמית נגד העם היהודי אין מקום וכי לא ניתן לסבול אלימות כלפי הקהילה היהודית.
"המועצה ליחסי אסלאם בארצות הברית" גינתה את התקיפה והביעה סולידריות עם הקהילה היהודית.
הריגת המאבטחים בדרום הר חברון היא תקרית שאירעה ב-13 במרץ 2003, שבה הרג כוח של יחידת מגלן שני מאבטחים ישראלים, לאחר שזיהה אותם בטעות כמחבלים.
מועצה אזורית הר חברון הקימה בתחומה, כ-10 קילומטרים דרומית לקריית ארבע, סמוך לפני חבר, מאחז בשם "גבעת האנטנה", שכלל שני קרוואנים ועמוד גבוה שהוגדר כאנטנה.
את המאחז, שבו עבדו ארבעה פועלים פלסטינים, אבטחו ו.
ב-13 במרץ 2003 שלח מפקד חטיבת יהודה, אל"ם חגי מרדכי, כוח של יחידת מגלן למשימה של איתור מחבלים באזור.
לכוח לא נמסר מידע על קיומו של מאחז גבעת האנטנה.
סמוך לשעה 13 בצהריים בן יוסף יצא ברכב מהמאחז, והכוח של יחידת מגלן זיהה אותו כמחבל חמוש והורה לו לעצור.
הרכב עצר ובן יוסף החל לרדת ממנו, אך חיילי מגלן ראו בכך איום והרגו אותו בירי של עשרות כדורים.
דורון שמע את הירי, דיווח במכשיר קשר למוקד קריית ארבע על מה שנראה לו כמחבלים מחופשים לחיילים, לקח את נשקו, ורץ לכיוון דרום.
טייס מסוק "קוברה" של חיל האוויר, שחיפה על פעילות חיילי מגלן, חשב בטעות שזהו מחבל מבוקש שנמלט, ביקש אישור ירי מכוח מגלן, ולפיו ירה טיל בדורון והרגוהו.
אל"ם מרדכי הורה למסוק לירות גם בקרוואנים, אך טייס המסוק אמר שהאנשים בקרוואנים (הפועלים הפלסטינים) אינם חמושים, ולא ירה.
צה"ל ערך תחקיר מבצעי, והטיל אחריות כבדה על אל"ם מרדכי.
הרמטכ"ל, משה יעלון, קיבל את המלצתו של מפקד פיקוד המרכז, משה קפלינסקי, והחליט לבטל את מינויו של מרדכי למפקד חטיבת הצנחנים, ולרשום הערה פיקודית בתיקו האישי.
הערה פיקודית נרשמה גם לתא"ל עמוס בן-אברהם, מפקד אוגדת יהודה ולסא"ל דני קס לוין, מפקד מגלן.
סרן אור, מפקד הפלוגה המבצעת, הודח מתפקידו.
הערה פיקודית נרשמה גם לכל קציני המטה החטיבתי המעורב, בהם הסמח"ט סא"ל קפלינסקי, הקמ"ן סרן שלמה וקצין האג"ם רס"ן אורן.
לנוכח ממצאי התחקיר הורה הפרקליט הצבאי הראשי, אביחי מנדלבליט, על פתיחת חקירת מצ"ח, שבעקבותיה ננקטו צעדי משמעת נוספים, אך איש לא הועמד לדין.
בני משפחתו של יהודה בן יוסף הגישו באפריל 2008 תביעת נזיקין נגד צה"ל וגורמים נוספים, לפיצוי על הריגתו של בן יוסף.
התביעה נדונה בבית המשפט המחוזי בירושלים ונדחתה מחמת התיישנות.
התובעים ערערו על פסק הדין לבית המשפט העליון, ובהמלצת בית המשפט משכו את ערעורם.
לזכרם של שני המאבטחים נקראה גבעת האנטנה בשם מצפה זי"ו (ראשי תיבות של "זכרון יהודה ויואב"), והוקמה בה אנדרטת מצפה זי"ו לזכרם.
הריגת יובל דורון קסטלמן התרחשה ב-30 בנובמבר 2023 במהלך פיגוע הירי ביציאה מירושלים.
קסטלמן, אזרח ישראלי, הסתער על שני המחבלים ונטרל לפחות אחד מהם.
דקות ספורות לאחר מכן הוא נורה על ידי חייל צה"ל במילואים שחשב שהוא מחבל.
אביעד פריג'ה, החייל שירה בקסטלמן, נאשם בהמתה באחריות מופחתת.
קסטלמן היה בן 38 במותו, תושב מבשרת ציון, עורך דין בנציבות שירות המדינה, ולוחם במג"ב ובמשטרה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל גויס לשירות מילואים, ולאחר מספר שבועות שוחרר וחזר לעבודתו בנציבות.
הריגתו על ידי חייל צה"ל, דקות ספורות לאחר שהשתמש בנשקו הפרטי כדי להציל חיים, עוררה זעזוע ודיון ציבורי בנוגע למדיניות השימוש בנשק בישראל.
בבוקר יום חמישי, 30 בנובמבר 2023, היום האחרון בשבוע ההפוגה במלחמת חרבות ברזל, נסעו שני מחבלי חמאס מצור באהר במטרה לבצע פיגוע המוני ב"טרמפיאדה" בשדרות בן-גוריון, בדרך היוצאת מירושלים.
הם עצרו את רכבם מול תחנת האוטובוס המרכזית בשעה 07:38, יצאו מהרכב והחלו לירות בקהל שעמד שם.
שלושה בני אדם נרצחו ורבים נוספים נפצעו.
יובל קסטלמן, אזרח חמוש שנסע בנתיב הנגדי, יצא ממכוניתו, שלף את נשקו וסימן לאזרחים להתרחק.
המחבלים מיהרו לחזור למכוניתם וכאשר רכנו כדי להיכנס לרכב, חצה קסטלמן את הכביש בריצה וירה באחד מהם פעם אחת ממרחק קצר.
אביעד פריג'ה ורועי אייזנבך, שני חיילי מילואים, עמדו סמוך לתחנה עם גבם לכיוון המחבלים ולא ראו את המתרחש.
הם רצו אל המתחם שלצד התחנה ונשכבו על הרצפה, לאחר כמה שניות קמו, ובאיגוף התחנה התקרבו למכונית המחבלים.
אייזנבך הגיע אל המדרכה, ירה במכונית וככל הנראה הרג את המחבל השני.
קסטלמן, שעמד ליד המכונית בצד הפנימי של הכביש, נפגע מירי של אייזנבך או של פריג'ה, שהיה מעט הלאה מהמכונית.
בשלב זה, קסטלמן שהבין שאולי נחשד כמחבל, התרחק מרכב המחבלים, זרק את אקדחו, ירד לישיבה על ברכיו, פשט את הז'קט והראה שאין לו נשק נוסף.
לפי עדויות בשטח הוא הרים את ידיו וצעק: 'אני ישראלי, אל תירו'.
פריג'ה ירה שתי יריות לעבר מרכז גופו של קסטלמן, שקם על רגליו ונופף בידיו לעצור את הירי.
פריג'ה, שלטענתו חשב שהוא המחבל, התקרב וירה בו שתי יריות נוספות.
קסטלמן נפל, ובעודו מתמוטט על הכביש הצליח לזרוק את הארנק שלו לכיוון היורה, כנראה כדי שיראו בתעודת הזהות שהוא ישראלי.
גם אז ירה פריג'ה שתי יריות נוספות.
אנשי כוחות הביטחון הראשונים שבאו לזירה סברו כי הוא מחבל ולא ניגשו לעזור לו.
חייל מג"ב שפרק מאוטובוס לזירה, הרים את הארנק וזיהה את קסטלמן ואז סימן לכוחות ההצלה לטפל בו.
בהמשך הוא פונה לבית החולים שערי צדק, שם נותח וטופל עד שעות הערב, אז נקבע מותו.
קסטלמן בן ה-38 נקבר למחרת, יום הולדתו העברי והלועזי גם יחד.
בסביבות 10:00 בבוקר, כשעתיים לאחר הפיגוע, התקשר העיתונאי ינון מגל לאביעד פריג'ה, החייל שירה בקסטלמן, מתוך מחשבה שהוא זה שנטרל את המחבלים.
פריג'ה תיאר כי "היה שם מחבל וירינו בו", ומגל תיקן אותו שהיו שניים.
בתוך הדברים, כשהוגדר על ידי המראיין כגיבור, התנצל פריג'ה כי אין בו דבר מיוחד ואמר: "כל חיילי צה"ל מתים לעשות 'איקס'".
כשנשאל אם הם ביצעו וידוא הריגה ענה: "כן, ירינו עד שהם נפלו", וסייג שאינו יודע אם אכן היריות שלו הן שהרגו או שמא של החייל הנוסף.
למשפחתו של יובל קסטלמן נודע על האירוע אחר הצהריים, כששוטר התקשר כדי להודיע להם שהנשק, הטלפון והארנק שלו נמצאים במשטרה.
רק לפנות ערב חשף כתב חדשות 13, יוסי אלי, כי קסטלמן ירה במחבלים וכי הוא נורה על ידי פריג'ה.
סרטונים מהאירוע פורסמו ברשתות החברתיות ובאתרי החדשות ועוררו ביקורת ציבורית חריפה.
משה קסטלמן, אביו של יובל, אמר "פשוט הוציאו אותו להורג", ודרש הגשת כתב אישום נגד החייל היורה.
בין הנושאים שעלו לדיון ציבורי היו הוראות הפתיחה באש, הוצאה להורג ללא משפט של מחבלים, סיוע רפואי למחבלים פצועים ומדיניות חלוקת נשק לאזרחים.
הוראות הפתיחה באש הן נוהל המגדיר מתי רשאים נושאי נשק חם, ובעיקר חיילים, לירות בנשקם, מבלי שקיבלו פקודת ירי ישירה בזמן אמת, ומפרט את הצעדים שיש לנקוט קודם לפתיחה באש.
הוראות אלו נתונות לביקורת מצד גורמים שונים בישראל, במיוחד לגבי השימוש בהן כלפי מחבלים בזירות פיגוע, ובתקשורת נשמעת לעיתים הטענה כי יש לירות למוות במחבלים גם אם אינם מהווים סכנה מיידית.
ינון מגל, לדוגמה, כתב ב-2015 כי "חשוב להשתדל שמחבל שמבצע פיגוע לא יישאר בחיים".
לאחר האירוע דוברים רבים מתחו ביקורת על קולות אלה וטענו כי הם שהובילו באופן ישיר להריגתו של קסטלמן.
פרופסור מרדכי קרמניצר כתב במאמר לעיתון "הארץ" כי במדינת חוק הסמכות להמית אדם כעונש אינה נתונה בידי חיילים או אזרחים.
הרמטכ"ל הרצי הלוי התייחס לאירוע ואמר כי "אנחנו מעלים על נס גבורת אזרח שרץ באומץ רב לתוך האש, לחדול הרג אזרחים", והוסיף, "לא למהר בירי כשפוחת הסיכון, ואנחנו לא יורים במי שמרים ידיים".
כחלק מהדיון הציבורי, עלתה הטענה כי מדיניות הרחבת חלוקת כלי הנשק לאזרחים, שהתגברה באופן ניכר מאז מתקפת הפתע בשבעה באוקטובר, עלולה לגרום לאסונות דומים.
במענה לשאלת עיתונאים בנוגע ליד הקלה על ההדק והעידוד להוצאות להורג בשטח, וכן בנוגע למדיניות חלוקת הנשק, התייחס ראש הממשלה בנימין נתניהו לנושא השני ואמר שדווקא הימצאותו של אזרח חמוש (קסטלמן) הצילה חיים, ולא נשקו של החייל.
הוא הודה שחלוקת כלי נשק עשויה לגרום גם נזק וסיכם במילים: .
דבריו של נתניהו חוללו סערה בתקשורת וברשתות החברתיות.
השר בני גנץ כתב בתגובה "אלו לא החיים", ואמר שהאירוע מחייב הפקת לקחים.
מאוחר יותר התקשר נתניהו לאביו של קסטלמן ואמר שמדובר בטרגדיה איומה, וכי קסטלמן הוא גיבור ישראל.
כמו כן אמר כי תתבצע חקירה, והאחראים יועמדו לדין.
מצ"ח נמנעה מלהתערב בחקירה והיא התנהלה על ידי משטרת ישראל, מחוז ירושלים.
בעקבות הלחץ הציבורי, הצטרפה לחקירה היחידה הארצית לחקירות מבצעיות (יאל"ם) במצ"ח.
שני החיילים שהיו בזירת האירוע וירו נחקרו באזהרה ופריג'ה נעצר.
באותו ערב, בשל חוסר מסוכנות, שחרר בית הדין את החייל למעצר בית בתנאים מגבילים.
בבוקר 7 בדצמבר ביצעו שני החיילים אביעד פריג'ה ורועי אייזנבך, כל אחד בנפרד, שיחזור בזירת הפיגוע מול חוקרי מצ"ח.
ב-26 בדצמבר האריך בית הדין הצבאי בשמונה ימים את מעצר הבית של אביעד פריג'ה אך אישר לו לצאת לעבוד.
ב-2 בינואר בית הדין הצבאי החליט לשחרר את החייל ממעצר הבית בהסכמת שני הצדדים, ללא תנאים מגבילים.
המשטרה שחררה את גופתו של קסטלמן לקבורה, מבלי לבצע נתיחה לאחר המוות.
זאת כיוון שלטענת המשטרה, הקליעים עברו בגופו של קסטלמן, ואינם נראים בצילום CT.
נטען כי השוטרים לא שוחחו עם הרופאים שניתחו את קסטלמן, והסתפקו בשיחת טלפון עם קב"ט בית החולים, שאמר כי אם היו נמצאים רסיסים או קליעים הרופאים היו אומרים לו.
אולם ערוץ 13 חשף את דו"ח צילום ה-CT מבית החולים, ובו כתוב שנמצאו שרידים מתכתיים של חלקי קליעים בחזה ובפנים של קסטלמן.
לפי מצ"ח, מדובר בחלקי קליע גדולים יחסית, והיא המליצה על הוצאת גופתו של קסטלמן מהקבר לצורך נתיחה שלאחר מהמוות.
הפרקליטות הצבאית הציגה בפני משפחתו של קסטלמן את ההתפתחויות בחקירה.
היא הציעה להוציא את הגופה ולבצע נתיחה שלאחר המוות, והסבירו שיש בכך תוחלת חקירתית.
גם השופט אמר שחוות דעת של המרכז הלאומי לרפואה משפטית תסייע לשפוך אור על הפרשה.
לאור זאת הסכימה המשפחה להוצאת הגופה, והיא הועברה למכון לרפואה משפטית.
ביום 10 בדצמבר 2023 בוצעה נתיחת הגופה במכון לרפואה משפטית ונמצאו קליע רובה M16 ורסיסי קליעים, זאת בניגוד לטענת המשטרה בבית המשפט.
שבועיים לאחר האירוע התפרסם בוואלה ממצא שהועבר למצ"ח עוד לפני הנתיחה, המשייך לכאורה את הירי שהרג את יובל קסטלמן אך ורק לאביעד פריג'ה.
המפכ"ל הורה לניצב בכיר לבחון את ממצאי הנתיחה ואת התנהלות החקירה.
פרקליט המדינה עמית איסמן הנחה את מח"ש לפתוח בבדיקת התנהלות צוות החקירה המשטרתי, ובמקביל אסר על הבדיקה המשטרתית העצמאית שהחלה.
ב-18 בספטמבר 2024 סגרה מח"ש את הליך הבדיקה, ומשפחת קסטלמן ערערה על כך.
לפי עורך הדין של המשפחה, קצין משטרה טען שאין צורך בנתיחת הגופה והצהיר, הן במזכרים והן באוזני המשפחה, שלא נמצאו קליעים בגופה, "למרות שבדיקת ה-CT הראשונית הראתה סימני מתכת רבים בבטנו", ושבדיקה נוספת גילתה קליע שלם בחזהו.
לטענת המשפחה, לאחר שהתגלה לה שהשוטר לא אמר את האמת, היא נאלצה להסכים להוצאת הגופה מהקבר ביום סיום השבעה, והגופה נותחה באיחור במכון לרפואה משפטית.
המשפחה פנתה ליועצת המשפטית לממשלה והציגה "מגוון של מזכרים כוזבים מטעם קצין משטרה אחד לפחות, שיחות מוקלטות המעידות על שקרים, ועדויות נוספות".
ב-28 בנובמבר 2024 הוגש כתב אישום באשמת המתה באחריות מופחתת נגד היורה בקסטלמן, אביעד פריג'ה.
לאחר הגשת כתב האישום הסכימו התביעה וההגנה על הליך גישור פלילי בניהולו של נשיא בית הדין הצבאי לשעבר, אלוף (מיל') אילן שיף.
ביוני 2025 הורה שיף על הקפאת הליך הגישור, עד להחלטת הפצ"רית יפעת תומר-ירושלמי בבקשה לביטול כתב האישום נגד פריג'ה שהגישו סניגוריו, בעקבות ראיות חדשות שהוצגו בפני בית הדין לפיהן פריג'ה פעל בהתאם להוראות פתיחה באש שניתנו לו.
לאחר הדחת הפצ"רית יפעת תומר-ירושלמי, הנושא עבר לטיפולו של הפצ"ר איתי אופיר.
מאז האירוע ועד ליולי 2025, לא זכה קסטלמן בהכרה רשמית על גבורתו למעט הצהרה בתקשורת של ראש הממשלה.
במקרים דומים הוענק לאזרח או למשפחתו, אות גבורה מטעם מפכ"ל המשטרה.
בחודש מרץ 2025 אושר מתווה מיוחד בהחלטת ממשלה, באישור הרמטכ"ל ושר הביטחון להכרה במעשה גבורה של אזרחים מאז פרוץ מלחמת "חרבות ברזל".
ביולי 2025 הוכרז כי לקסטלמן יוענק אות נשיא המדינה לגבורה אזרחית.
הריברטו סדה המכונה לעיתים קרובות "רוצח הזודיאק מניו יורק" או "הצלף מברוקלין", הוא רוצח סדרתי אמריקאי שפעל בעיר ניו יורק בין השנים 1990 עד 1993. הוא ירה למוות בשלושה בני אדם ופצע שישה נוספים (ארבעה מהם באופן אנוש) לפני שנתפס ב-18 ביוני 1996.
סדה תקף אנשים ברחבי העיר ניו יורק, ושלח הודעות מתגרות למשטרה ולעיתונות לאחר כל פשע שביצע.
ההודעות כללו קודים המבוססים על דגלי אותות ימיים בינלאומיים, שעיתונאי הניו יורק טיימס פיענח אותם בסיוע של חותנו, יוצא צבא ארצות הברית שעסק בקריפטוגרפיה ומודיעין אותות בזמן מלחמת העולם השנייה.
אנשים מעריכים כי סדה העריץ את רוצח הזודיאק המקורי מסן פרנסיסקו על כך שהצליח לחמוק מלכידה.
המשטרה תיארה את סדה, תושב ברוקלין, כמתבודד בעל אובססיביות לאסטרולוגיה ומוות.
הריגת דוד בן אברהם, גר צדק ערבי פלסטיני מוסלמי לשעבר, בן 63 מחברון (בשמו לפני כן סאמח זייתון וכן סאמח מוחמד עבד א-רחים חאמד זיתון), התרחשה בי"א באדר ה'תשפ"ד, 21 במרץ 2024, בצומת הסמוך ליישוב אלעזר בגוש עציון.
הוא נורה מטווח קרוב על ידי חייל מילואים מגדוד ההגמ"ר בעת בידוק ביטחוני.
בבוקר 21 במרץ 2024 הגיע דוד בן אברהם לצומת אלעזר בדרכו לירושלים.
כוח ההגמ"ר זיהה מהש"ג של היישוב אלעזר, פלסטיני שירד ממונית ושלדבריהם התנהג בצורה חשודה.
אחד מחיילי המילואים הגיע למקום על מנת לבצע בו בידוק ביטחוני.
לאחר כ-8 דקות שבהן תחקר לבדו את דוד, הגיע לוחם מילואים נוסף שהחל לבדוק לו את התיק ומצא בתוכו סכין.
לטענת החיילים, הם ביקשו מדוד להרים ידיים וללכת אחורה, והוא עשה זאת.
בהמשך, כאשר אחד החיילים לדבריו זיהה את דוד מתחיל להוריד את ידיו, הוא ירה לפלג גופו התחתון.
דוד נפצע מהירי, ומייד לאחר מכן ניתן לו טיפול רפואי עם חוסם עורקים והוזעק אמבולנס.
הוא נפצע אנושות ונפטר מפצעיו בהמשך היום.
מייד עם קבלת הדיווח אודות האירוע, הורתה הפרקליטות הצבאית על פתיחה בחקירה של המשטרה הצבאית.
עוד באותו יום לוחם המילואים שירה נחקר תחת אזהרה ונעצר.
צו איסור פרסום הוצא על זהות הלוחם, שנחשד בעבירת המתה בקלות דעת.
את הלוחם מייצגת הסנגוריה הצבאית.
בחקירתו טען החייל: "הפלסטיני סירב תחילה להזדהות, שיקר לגבי אישור שהייה בישראל, אמר שהוא בדרך לירושלים, בתיקו מצאנו סכין ויריתי לברכו רק כאשר החל להוריד את ידיו לקו החגורה".
בשבוע הראשון לאירוע הוארך מעצרו של החייל מספר פעמים.
בתום שבוע שבו החייל היה עצור, ועם השלמת השלבים המשמעותיים בחקירת האירוע, הוא שוחרר למעצר בית בתנאים מגבילים.
דובר צה"ל מסר בעניין זה:
לאור זאת ביקר ארנון את הרשויות בישראל על אטימות, דחייה והתנכרות.