tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השמיעה של עטלף הפירות המצוי מותאמת היטב לאותות האקולוקציה שהוא משדר.
הצלילים הם אימפולסים קצרים בעלי אנרגיה נמוכה, ולכן קשה לאתר את הצליל המוחזר מהמכשול, והיכולת המרשימה של העטלף להימנע ממכשולים הן באור והן בחשכה נשארת כרגע בגדר חידה
עטלף פירות מצוי או מצרי (R.
עטלף בולדוג גדול או עטלף שפת ארנבת גדול (שם מדעי: Noctilio leporinus) הוא מין של עטלפים ממשפחת עטלפי בולדוג המצוי בטבע באמריקה המרכזית ואמריקה הדרומית וכן בקאריביים.
עטלף זה ידוע כאוכל דגים כמעט מובהק.
מוטת כנפיו של העטלף מגיע ל-1 מ'.
הזכרים בעלי פרווה כתומה בעוד הנקבות בעלי פרווה אפורה.
הם בעלי שפתיים גדולות ורודות הפונות עד הלחיים והעיניים קטנות מאוד.
האוזניים קטנות ואפורות ואיתם העטלף שומע את טרפו.
העטלף מצוי ביערות לחים באמריקה המרכזית והדרומית, בעיקר סביב לנהרות ואגמים.
הוא פעיל בלילה וישן ביום על ענף עץ.
כאשר העטלף שומע אדוות של דגים על פני המים הוא צולל מהענף ומנסה לתפוס בטפריו הענקיים דג קטן.
הדג נתפס ומומת בנשיכה חזקה ואז מאוחסן בלחייו של העטלף.
בנוסף על דגים הוא יאכל לעיתים נדירות גם סרטנים וחסילונים או חרקים שונים שנפלו למים.
עטארה הוא כפר פלסטיני בשומרון, המשתייך לנפת רמאללה ואל-בירה של הרשות הפלסטינית, ונמצא 15 ק"מ מצפון לרמאללה.
הכפר מונה כ-2,905 תושבים, והוא ממוקם על קו רכס הרים עם ארבע פסגות.
שטח הקרקע הכולל של עטארה הוא 9,545 דונם, שרובם מעובדים.
עטארה גובל בסילואד ממזרח, עבווין ורוואבי מצפון, בורהם עג'ול, וסאפא ממערב, וביר זית מדרום.
בכפר נמצאו חרסים מתקופת הברזל הראשונה והשנייה, וכן מהתקופות הפרסית, ההלניסטית, הרומית, הביזנטית, והממלוכית.
אדוארד רובינסון זיהה את עטרה עם היישוב עטרות אדר המקראי המוזכר בספר יהושע.
עם זאת, יש המזהים את עטרות אדר עם מקום אחר בארץ ישראל.
ברשומות המס העות'מאני משנת 1596, שילמו תושבי הכפר מס על גידולי חיטה, שעורה, זיתים, גפנים, ועיזים.
לפי ויקטור גרן, בשנת 1870 גרו בכפר 300 תושבים.
בסקר של הקרן לחקר ארץ ישראל משנת 1882 מתואר הכפר כ-"כפר על ראש גבעה, מוקפת במטעי זיתים.
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 133 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 559 תושבים, כולם מוסלמים.
לאחר מלחמת העצמאות, והסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות, הייתה עטארה תחת שלטון ממלכת ירדן, עד לכיבוש האזור במלחמת ששת הימים בידי צה"ל.
בשנת 1981 הופקעו 163 דונם מאדמות הכפר לצורך הקמת ההתנחלות עטרת.
בשנת 2009 החלה בנייתה של העיר רוואבי מצפון לכפר.
בשנת 2015 הסתיימו העבודות על שתי שכונות ראשונות בעיר, והוחל באכלוסן.
על קטע כביש 465 מדרום לכפר נמצא מחסום גדול של צה"ל, "מחסום עטארה", המיועד לבידוק ביטחוני של פלסטינים.
המחסום נבנה לאחר האינתיפאדה השנייה במטרה לפקח על הכניסה הצפונית לעיר רמאללה, וכדי לנתק את קשרי התנועה הישירים ללא בידוק ביטחוני בין צפון הגדה לדרומה לתושבים הפלסטינים.
במחסום הוקמה תשתית הכוללת מגדל תצפית המאויש בקביעות על ידי חיילים, אך המחסום עצמו מאויש חלקית, ללא לוח זמנים קבוע.
בגבעה שנמצאת כ-820 מטר מעל פני הים בכניסה הדרומית לכפר ("דארהת חמודה"), ממוקם מקאם "שייח' קטרווני" (נכתב גם "שייח קטרואני").
במקום שרידי כנסייה ביזנטית ומגדל שמירה מהתקופה הממלוכית בארץ ישראל, שעליהם נבנה במאה ה-16 קבר שיח בעל שתי כיפות.
סביב הקבר עצים מקודשים ומצפון אליו 4 בורות מים מתקופה הביזנטית.
על פי המסורת המוסלמית, שיח' אחמד אל קָטְרָוָּואנִי, דרוויש סופי, שהגיע מהכפר קאטרה שנחרב במלחמת 1948, וששרידיו נמצאים במרכז העיר גדרה, טען שלגבעה זו הובא בידי מלאכים על מנת לצום ולהתפלל כאן עד שימות, ולאחר ארבע שנים, כשמת, אנשי הכפרים מסביב קברוהו בצד המערבי של הבניין.
לפי המסורת הנוצרית, המסורות הללו מתקשרות לקתרינה מאלכסנדריה ולכנסייה הביזנטית ששרידיה נמצאים בבסיס המבנה ושכנראה הייתה מוקדשת לה, ומכאן השתבש השם.
במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, בעטארה הייתה אוכלוסייה של 530 נפש, כולם מוסלמים, במפקד 1931 גדלה האוכלוסייה ל-696 נפש.
בשנת 1945 אוכלוסיית הכפר מנתה 840 תושבים, על פי סקר הכפרים של המנדט הבריטי בארץ ישראל.
ההגירה מהכפר התגברה בין השנים 1952 ו-1955 למדינות המפרץ הערביות, בשל התנאים הכלכליים הקשים ששררו בגדה המערבית.
כמה אחרים עברו לרמאללה ולירושלים למטרות מציאת תעסוקה.
בשנת 1961 הייתה האוכלוסייה 1,110, אך היא ירדה מאוד אחרי מלחמת ששת הימים.
במפקד הראשון של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה בשנת 1997 הגיעה אוכלוסיית עטארה ל-1,661, מתוכם היו 92 פליטים פלסטינים (5.6%).
על פי אומדני הלמ"ס, "עטארה הייתה אוכלוסייה של כ-2,400 תושבים באמצע שנת 2006. במפקד הלמ"ס בשנת 2007 היו בעטארה 2,270 תושבים, מתוכם 1,139 גברים ו-1,131 נשים.
כמו כן נספרו בכפר 495 יחידות דיור, וגודל משק הבית הממוצע היה 5.5 בני משפחה.
במפקד היו בעטארה 2,905 תושבים.
עד ראשית שנות ה -50, תושבי עטארה היו תלויים בחקלאות כמקור הכנסה עיקרי.
לאחר 1967 החלו תושבים רבים לעבוד בישראל.
כתוצאה מכך, הייצור החקלאי צומצם, וחלק ניכר מעסקי עטרה נהפכו לתושבים תלויים בכלכלה שאינה מקומית.
התחבורה בכפר היא בעייתית, מפני שיש דרך אחת בלבד לצאת מהכפר, דרך זו עוברת דרך ביר זית.
ביצים הן מוצר חקלאי עיקרי, ויש 11 לולים בכפר.
גם זיתים מיוצרים בהרחבה ונשלחים למפעל בעיר ארורה, שם מופק מהם שמן זית.
לטענת התושבים המחסומים הישראלים סביב עטארה, חיסלו את כלכלת הכפר.
"עטוף ברחמים" הוא הסינגל השלישי מתוך האלבום "ימי התום" של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, שיצא לאור בפברואר 1988. השיר נכתב על ידי אהוד בנאי לפי לחן של רמי קלינשטיין, האחראי גם לעיבודו של השיר.
השיר זכה להצלחה עצומה ונחשב לאחד משיריה הבולטים של ריטה.
בשנת 2023, בחר בו "ידיעות אחרונות" כאחד מ-75 השירים של המדינה.
השיר התחיל ממנגינה שחיבר קליינשטיין והייתה בתחילה קצבית ושמחה, וכונתה "סטיבי" בשל דמיונה לשירי סטיבי וונדר.
הפזמונאי יעקב גלעד הציע לו לפנות לאהוד בנאי כדי שיחבר לו מילים.
בנאי הציע את המילים "אור כחול כהה" בהשראת תמונת אולטרסאונד שראה באותה התקופה, כשאשתו הייתה בהריון.
בנאי כתב את המילים תוך כמה ימים.
השיר מנוסח כפנייה של אם אל העובר המתפתח ברחמה ולבסוף נולד.
לדברי ריטה, בעקבות הצלחת השיר נאלץ בנאי לסרב לבקשות רבות לחבר מילים משלו ללחנים של אחרים.
בשל כך, הוא מקושר ללידות רבות, ופרופ' אשר בשירי, אשר יילד אלפי תינוקות, מקפיד לנגן אותו בתחילת כל לידה.
במהלך השנים ביצעו ריטה ורמי כל אחד את השירים לבד ובדואט עם זמרים רבים, ובהם ישי ריבו, מרינה מקסימיליאן, שירי מימון ועוד.
ריטה ביצעה את השיר יחד עם מתמודדי גמר העונה השלישית של כוכב נולד בשנת 2008.
בשנת 2013, עמיר בניון חידש את השיר לאלבום "שירי ארץ אהבה", שבו גרסאות כיסוי לשירים עבריים.
השיר זכה להצלחה במצעדים וצעד במשך 16 שבועות במצעד של רשת ג', מתוכם שלושה שבועות בראש המצעד.
עטלף ארך-לשון (שם מדעי: Megaloglossus) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות ובו 2 מינים שמצויים ברחבי אפריקה.
הסוג הוקם בשנת 1885 על ידי הזואולוג הגרמני אלכסנדר פגנשטכר והוא נחשב עד העשור השני של המאה ה-21 כטקסון מונוטיפי, אז פוצל ממנו מין נוסף על בסיס מחקרים גנטיים ומולוקולריים.
לעטלף ארך הלשון גוף קטן בצורת גלולה, ראש חרוטי צר, ולוע ארוך ומחודד שמותאם ליניקת צוף.
האוזניים בינוניות ועגולות והעיניים גדולות.
הלשון ארוכה במיוחד ביחס לגוף (כ-20 מ"מ) ומכוסה בקצה בגבשושיות זעירות דמויות שיער.
להוציא את הניבים המפותחים, כל השיניים של העטלף קטנות, צרות ומנוונות למעשה ללא יכולת לעיסה.
עטלף ארך-לשון הוא סוג קטן למדי: אורך הראש והגוף של המינים בו 60–82 מ"מ, אורך הזרוע 38–49 מ"מ ואורך האוזן 9–20 מ"מ; המשקל נע בין 9 ל-25 גרם ומוטת הכנפיים 22–25 סנטימטרים.
הזנב נעדר לחלוטין או מסתכם בבליטה קטנטנה, וקרום התעופה האחורי צר ודק.
לעטלף ארך הלשון פרווה צפופה, עדינה ורכה, והיא שעירה במיוחד באזור הכתף והצוואר.
צבעה הכללי חום אפרורי או אוכרה בצד העליון, ולבנבן שמנת או בז' בצד התחתון.
הראש כהה משאר הגוף, והפנים דלילות בשיער.
לעטלפים ארוכי הלשון יש כותפות וצווארון שיער שמנוני ובולט שצבועים בקרם, צהוב עז או כתום, ומזכירים מאוד את המינים של עטלף הצווארון.
הצווארון מדיף ניחוח מושק עז, ונועד למשוך את הנקבות.
העיניים חומות, החרטום, הרגליים והזרועות בצבע בורדו והלשון אדומה.
העטלפי ארוכי הלשון חיים באפריקה שמדרום לסהרה; טווח התפוצה של הסוג כולל את אוגנדה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו, אנגולה, גבון, גינאה המשוונית (כולל האי ביוקו), קמרון, הרפובליקה המרכז אפריקאית, טוגו, ניגריה, גאנה, בנין, חוף השנהב, ליבריה, סיירה לאון וגינאה.
הגבול המדויק בין תפוצת המינים אינו ידוע, ונופל כנראה בבנין או בניגריה.
בית הגידול של הסוג מורכב מיער גשם טרופי לח ושפלתי עם חופה צפופה, יער ביצות, יער עננים וכרי דשא תת-אלפינים עד גובה 2,000 מטר, ופסיפס של יער וסוואנה טרופית.
הם מופיעים גם במטעי בננות ואזורים מעובדים.
הגורם העיקרי בבחירת בית הגידול הוא נוכחות רבה של תפרחות.
המינים בסוג לנים בשעות היום בעלווה הצפופה של שיחים, עצים קטנים ובננות, ויוצאים לפעילות בלילה; לעיתים נדירות הם לנים גם במערות.
העטלפים חיים ככל הנראה בבדידות או בזוגות מאותו הזוויג, ומתקבצים רק באזור שופע בתפרחות.
הם ניזונים בעיקר מצוף ואבקנים של קיגליה מנוצה, בננה, פפאיה, פאו פאו אפריקני וקפה, ומסתייעים במורפולוגיה של החרטום והלשון כדי לחלץ מזון מתפרחות; בשל כך, הם משמשים גם כמאביקי פרחים.
העטלפים ארוכי הלשון מטפסים בדרך כלל על הפרח ולא יונקים צוף תוך כדי ריחוף.
הם עשויים לנדוד בעקבות הפריחה באזורים שונים ולחזור למקום שעזבו שוב ושוב, ובזמנים קרים נופלים למצב נמנום כדי לחסוך באנרגיה.
הרבייה מתרחשת בכל השנה ללא עונה קבועה, אך מגיעה לשיאה בסמוך לעונת הגשמים.
באזורים מסוימים יש שתי עונות רבייה.
במהלך העונה, הזכרים מתקבצים בזירות חיזור ומנסים להרשים את הנקבה.
ההיריון נמשך מספר חודשים ולאחריהם נולד גור יחיד או תאומים.
שני המינים בסוג מוגדרים על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור טווח התפוצה הרחב שלהם ונוכחותם באזורים מוגנים רבים.
האיום העיקרי על הסוג הוא אובדן בית גידול באמצעות בירוא יערות.
עטלף ארך-לשון וורמן (Megaloglossus woermanni) - המין הגדול והנפוץ.
עטלף ארך-לשון מערבי (Megaloglossus azagnyi) - מצוי במערב אפריקה.
עטא אבו מדיגם הוא איש ציבור בדואי-ישראלי שהיה ראש העיר רהט בשנים 2022–2024 וחבר ועדת ההיגוי הבדואית בנגב.
עטא אבו מדיגם הוא עורך־דין וחבר ועדת ההיגוי הבדואית בנגב.
בבחירות לרשויות המקומיות שהתקיימו ב־2018 תמך לראשות העיר בפאיז אבו סהיבאן, ראש העיר בשנים 2009–2013, ומשזה נבחר בשנית מונה אבו מדיגם למשנה לראש העיר, לאחראי על תעשייה, מסחר, תעסוקה, גביה, שירותים חברתיים, דת ובריאות ולראש ועדת תכנון ובניה.
ב־2019 הצליח למנף משבר קואליציוני לטובתו כך שימונה לראשות העיר בסוף 2022.
בבחירות לכנסת התשע עשרה (2013) הוצב במקום ה-23 ברשימת רע"מ-תע"ל מטעם רע"מ, ובבחירות לכנסת העשרים ואחת (2019), הוצב במקום החמישי של רשימת רע"מ, שהיה העשירי ברשימת רע"מ-בל"ד.
בשתי הפעמים זכתה הרשימה בארבעה מנדטים בלבד.
בבחירות לכנסת העשרים (2015), העשרים ושתים (2019) והעשרים ושלוש (2020), שבהן מפלגתו התמודדה במסגרת הרשימה המשותפת שכללה ארבע מפלגות ערביות, נדחק מקומו מן הרשימה.
בבחירות לכנסת העשרים וארבע (2021) התמודדה מפלגתו לבדה והוא שובץ במקום ה־7. המפלגה זכתה ל־4 מנדטים, אך לאור מותו של סעיד אלח'רומי, פרישת עלא א־דין ג'בארין ופרישה צפויה של מאזן גנאים היה אבו מדיגם באמצע 2022 על סף כניסה לכנסת.
בעוד ראש המפלגה מנסור עבאס היה מעוניין בכך, אבו מדיגם עצמו העדיף להישאר במועצת העיר רהט לאור מינויו הצפוי לראש העיר בסוף אותה שנה במסגרת הסכם רוטציה.
לבסוף לא באה ההתלבטות לידי הכרעה לאור התפזרות הכנסת.
ב-23 בנובמבר 2022 נכנס אבו מדיגם לתפקיד ראש העיר.
הוא התמודד לתקופת כהונה נוספת בבחירות לרשויות המקומיות ב-2024, וזכה ב-21.2% מהקולות והפסיד לטלאל אלקרינאוי, שזכה ב-70.8% מהקולות.
עטאללה סאלחי (בפרסית: عطاءالله صالحی; נולד ב-9 במרץ 1950) היה המפקד העליון השלישי של צבא הרפובליקה האסלאמית של איראן, בין השנים מ-2005 עד 2017. בשנת 1971 הוא סיים את האקדמיה הצבאית של הצבא האיראני, בדרגת סגן-משנה בחיל התותחנים של כוחות היבשה של הצבא האירני וזאת עוד לפני המהפכה האסלאמית.
כמפקד העליון של הצבא, החזיק בסמכות המבצעית הישירה על מפקדי כוחות היבשה, חיל האוויר, הצי וההגנה האווירית של הצבא האיראני, והיה חבר במועצה העליונה לביטחון לאומי של איראן.
האויב יצא מדעתו, בהתחשב בהיסטוריה של האויב המטורף, עלינו להיות מוכנים תמיד.
האומה האיראנית תדע שאנו נייצר את המשחתת הגדולה ביותר ואת הצוללות המתקדמות ביותר באזור.
ייצור המוני של מטוסי קרב, שדגימותיהם נחשפו בשנה שעברה (2008).
תוכניות לייצור כלי שיט וצוללות יהיו על סדר היום שלנו בשנה החדשה (האירנית) (החלה ב-20 במרץ).
ישראל לעולם לא תוכל להפוך את האיום שלה למבצעי.
"עטלף" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר הישראלי סטטיק.
הוא יצא לאור ב-19 באוגוסט 2024, בהוצאת חברת התקליטים גאגא מיוזיק, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
השיר נכתב והולחן על ידי סטטיק, עמית מרדכי ועידו נצר, שגם הפיקו אותו מוזיקלית.
השיר עוסק בחוויות של כאב לב ואובדן, כאשר הדובר מתאר תחושת שבר בעקבות פרידה.
הוא מספר כי התמכר לשתיית אלכוהול ועישון, כדי לכפר על העוול הנפשי שלו, תוך שימוש בדימויים, כמו "עטלף", כדי להמחיש את השינויים שהתחוללו בו.
הדובר מתאר את תחושות הבדידות והניכור שהוא חווה.
בחלק השני של השיר, הדובר עובר לתיאורים יותר גרפיים ומטאפוריים של מערכת היחסים, דבר המצביע על הדינמיקה המסובכת בין השניים.
הוא משתמש בהשוואות לדימויים (פנתר, פילוסוף) כדי להדגיש את הכאוס הרגשי שהוא חווה.
המילים משקפות את המאבק הפנימי שלו ואת הקונפליקט בין הרצון להמשיך הלאה ובין הכאב שהוא עדיין נושא.
"עטלף" זכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו בישראל.
נכון לספטמבר 2025 לשיר יש למעלה מ-840 אלף צפיות ביוטיוב.
עטאללה עבד אל-עאל מוחמד אבו א-סבח היה פוליטיקאי וטרוריסט פלסטיני שכיהן בין השאר בתפקידי שר התרבות והשר לענייני אסירים ואסירים משוחררים בממשלות הרשות הפלסטינית.
עטאללה נולד בכפר בשנת 1948. עם הקמת מדינת ישראל ובעקבות מבצע ברק עזבה משפחתו את הכפר ועברה למחנה הפליטים רפיח.
עטאללה עבד כמורה בבתי הספר של אונר"א עד 1984. במקביל למד משפטים באוניברסיטה האסלאמית בעזה וסיים את לימודיו בהצטיינות, ושימש כנשיא מועצת הסטודנטים בשנים 1981–1982. הוא עבד כעוזר הוראה באוניברסיטה ולאחר מכן השלים תואר שני במשפט אסלאמי מאוניברסיטת א-נג'אח.
בשנת 1995, השלים גם לימודי דוקטורט מ בסודאן.
אבו א-סבח נעצר על ידי ישראל חמש פעמים לתקופת מאסר כוללת של שלוש שנים בעקבות פעילות טרור.
הוא גם נאסר למשך חודש בידי הרשות הפלסטינית.
לאחר הבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית ב־2006 מונה אבו א-סבח לשר התרבות בממשלת הרשות שהורכבה על ידי חמאס בראשות אסמאעיל הנייה.
לא מונה לחבר בממשלת האחדות הפלסטינית שהוקמה במרץ 2007.
בספטמבר 2006 הותקף רכבו באבנים על ידי מאות אנשי מנגנוני הביטחון הפלסטיניים ברצועת עזה, שמחו על אי קבלת המשכורות תחת ממשלת חמאס.
במרץ 2011 התמנה לשר לענייני אסירים ואסירים משוחררים בממשלת חמאס.
ב-2011 היה אחראי על ארגון 'החגיגה הלאומית הגדולה' לרגל שחרורם של אסירי חמאס במסגרת עסקת שליט.
ב-2017 צורף ללשכה המדינית של חמאס.
הוא כיהן בתפקיד זה עד 2021, אז לא נבחר שנית.
במהלך מבצע שומר החומות באותה שנה, על פי דיווחים פלסטיניים, ישראל תקפה והרסה את ביתו של עטאללה.
עטאללה היה נשוי ואב לשישה בנים ושבע בנות.
הוא עבד כעיתונאי וככותב בעיתון אל-רסאלה ובמגזין אל-סעדה.
במקביל עסק בכתיבת שירה והוציא לאור חמישה אוספי שירה פרי עטו.
נוסף על כך, שימש כדרשן במסגדים.
עטאללה מת ב-25 בינואר 2026 ברפיח.
עטאללה לא הסתיר את תמיכתו במעשי טרור, לאחר פיגועי 11 בספטמבר פרסם 'מכתב לאמריקה' ובו כתב: "אמריקה, האם טעמת את טעמם של האימה, הצער, והכאב?...
אנו עומדים בתור ומתחננים לאללה שישקה אותך מכוס ההשפלה והנה השמים נענו.
אמריקה, נטעת בליבותיהם של כל בני האדם והחיות את נטע השנאה כלפייך.
לא לקחת בחשבון שיבוא יום והשתילים יגדלו ויגדלו עד שינקרו את עינייך...
אין ספק שזהו מעשה חסר תקדים בהיסטוריה העתיקה והמודרנית.
אין זה נסתר מבינתך שמי שביצע אותו, יחזור ויבצע אותו שוב ושוב, אם תמשיכי בשחיתות שלך."
בעקבות מתקפת האנתרקס הקדיש מאמר עיתונאי מיוחד בקריאה להפצת הנגיף בכל רחבי ארצות הברית.
ב-2010 פרסם סדרת מאמרים אנטישמית על התלמוד, הכוללת פרשנות נרחבת של הפרוטוקולים של זקני ציון.
בין השאר כתב עטאללה: "היהודים גנבו את אדמותינו ורכושנו, ואף את חיוכיהם של ילדינו, ואת לחמנו.
הם גנבו את הבגדים של אמי ואבי, גנבו את מסגדינו, את מורשתנו ואת ההיסטוריה שלנו".
ובהתייחס לפרוטוקולים: "את הפרוטוקולים [של זקני ציון] הכינו הרבנים עבור מיטב המנהיגים הציונים..
כדי שיוכלו להשתלט על אוצרותיהן של האומות, על [מוחותיהם] של הוגי הדעות הגויים, על המדיניות, החברות, התקשורת ושיטות החינוך, וכן על צמתי ההכרעות במדינות הגדולות ובארגונים הבינ"ל.
[הפרוטוקולים] מציגים את המנגנונים שיאפשרו את הגשמת המטרות הגדולות של הציונות העולמית, שיובילו בסופו של דבר לשליטה מוחלטת על העולם".
ב-2019, במהלך צעדות השיבה שקיים חמאס ברצועת עזה, אמר: "חיילי צה"ל ייאלצו לעמוד מול התנגדות עזה, שתגרום לאבדות בקרב הכיבוש.
לא מן הנמנע שנתניהו ייצא למלחמה בימים הקרובים, אך הוא לא ימצא פרחים ושטיח אדום בדרכו ולא את החייל הערבי שלחם נגדו במלחמות הקודמות.
הוא ימצא מתנגד חזק שיתעמת עמו.
אל תשכחו שהערים שהקימה ישראל בתוך האדמה הכבושה נמצאות תחת הטילים שלנו".
עטלף דבורה (שם מדעי: Craseonycteris thonglongyai) הוא מין עטלף והמין היחיד במשפחה עטלפי דבורה (Craseonycteridae) אשר תואר לראשונה ב-1974, ומצוי בתאילנד ובמיאנמר.
עטלף הדבורה ידוע כעטלף, ואולי אף היונק, הקטן ביותר: משקלו נע בין 1.5 ל-2 גרם, אורכו כ-29 מ"מ עד 33 מ"מ ומוטת כנפיו לא עולה על 10 ס"מ.
מלבד גודלו המזערי, עטלף הדבורה הוא עטלף חרקים טיפוסי.
אוזניו גדולות יחסית, ועיניו קטנות ומוסתרות בחלקן על ידי הפרווה.
חוטמו דומה לחוטם חזיר ומכאן שמו האנגלי Kitti's hog-nosed bat.
פרוותו העליונה בצבע חום אדמדם או אפור, בעוד בטנו בהירה יותר.
כנפיו גדולות יחסית לגודל שאר הגוף, וצבען כהה יותר.
הן בעלות קצוות ארוכים המאפשרים לו לרפרף ולרחף במקום.
למרות שיש לו שתי חוליות זנב (caudal vertebrae), אין לו זנב הנראה לעין.
בין שתי רגליו יש קרום המסייע לו בתעופה ולכידת חרקים.
עטלף הדבורה חי במערות אבן גיר ליד יערות גשם שופעים הירוקים כל השנה.
הוא חי בקבוצות הנעות בין 10 ל-500 פרטים, ובדרך כלל במערה חיים 100 פרטים.
מדי שקיעה וזריחה הוא יוצא לשחר אחר מזון.
עטלף הדבורה ניזון מחרקים ועכבישים, אותם הוא צד באמצעות אקולוקציה.
מצב השימור של עטלף הדבורה מוגדר כ"קרוב לסיכון" (near threat).
סקרים שנעשו בתאילנד הראו על קיומם של כ-2,000 פרטים של מין זה במדינה.
במיאנמר נמצאים ככל הנראה יותר מ-2,000 פרטים נוספים.
עטלף הבולדוג או עטלף שפת ארנבת (שם מדעי: Noctilio) הוא סוג של עטלפים החיים באמריקה המרכזית והדרומית וידועים במנהגם הייחודי לצוד דגים בנהרות שביערות הגשם הטרופיים.
זהו הסוג היחיד במשפחת עטלפי הבולדוג.
המשפחה הקרובה אליהם ביותר היא האשפיים.
העטלפים נפוצים ממקסיקו עד ארגנטינה וגם באיים הקאריביים ביערות שסמוכים לנהרות או בריכות מים.
אורכם של העטלפים 7–14 ס"מ בממוצע.
הם עטלפים חומים, בעלי רגליים ארוכות ובעלי טפרים חדים וארוכים וכנפיים גדולות.
הם בעלי אוזניים קטנות, שפתיים המשתפלות מעלה ומזכירות שפתי ארנבת (ומכאן שמם השני) ובתוכן שיניים חדות כתער, להריגת הדגים.
השם בולדוג נגזר מלחיים הבולטות כמו כלבי הבולדוג.
העטלף מרגיש את הדגים מתחת למים באמצעות אדוות שהדגים יוצרים ונקלטות באוזני העטלף ואז הוא עף לעבר המים ועף על קו המים כשטפריו מתחת למים ונתפסים על מה שנוגע בהם.
מרגע שהוא תופס את הדג הוא מעבירו ללסתותיו והורגו ואז עף לעבר הענף הקרוב לאכול אותו.
עטלף אחד יכול לצוד 20 דגים בלילה.
בנוסף לדגים הוא ניזון גם מחרקים גדולים, זוחלים קטנים וצפרדעים.
עטלף הפטיש (שם מדעי: Hypsignathus monstrosus) הוא מין של עטלפי פירות הנפוץ ביערות וביצות במרכז אפריקה וראשו מזכיר צורת פטיש.
הוא מין יחיד בסוג Hypsignathus.
זה העטלף הגדול ביותר באפריקה, עם מוטת כנפיים של 680–970 מ"מ ואורך של 195–285 מ"מ.
משקלם של הזכרים גדול מהנקבות והם שוקלים 228–450 גרם בעוד הנקבות שוקלות רק 218–377 גרם.
ישנה דו צורתיות זוויגית בין המינים, כשהזכר בעל ראש, גרון וחזה גדולים במיוחד והוא מפיק קולות גבוהים לחיזור לנקבות, שלהן ראש עטלף פירות טיפוסי.
העטלפים אפורים-חומים עם צוואר וכתפיים לבנבנים.
הפנים חומות וליד השפתיים ישנם שערות.
הראש וארך ובעל שפתיים גדולות ביותר והשיניים בנויות מיוחד, כך שהמלתעה השנייה והטוחנת השנייה הם בגדלים דומים.
כמו רוב בני משפחתם, גם עטלפים אלה הם אוכלי פירות כמו תאנה, מנגו, בננה, וגויאבה.
הם בעלי מעיים ארוכות בשביל לספוג יותר חלבונים מהפירות.
הם אוכלים את רוב הפרי ומוצצים את המיץ, אך אינם נחשבים מפיצי זרעים טובים והם אינם אוכלים את הזרעים.
הם מחפשים מזון בטווח של עד 10 ק"מ לכל כיוון.
טורפיהם העיקריים הם עופות דורסים שונים וגם אנשים שצדים אותם והם גם נפגעים מהרבה טפילים.
סכנה נוספת שלהם היא התחממות יתר במסעם לחיפוש פירות טובים, לכן הם יורדים להתרחץ במים תוך כדי תעופה.
אף על פי כן, הם אינם נמצאים בסכנת הכחדה כלשהי.
עטלף מושק גדול (שם מדעי: Ptenochirus jagori) הוא מין של עטלף פירות החי רק ביערות גשם טרופיים בפיליפינים.
הוא בעל פרווה חומה כהה על הגב ובטן זהובה והראש גדול, שחור ובעל עיניים כתומות גדולות ואף גדול שחור עם נחיריים רחבים.
הוא מצוי ביערות שפלה בפליפינים עד לגובה 1,800 מ' ומעופף בלילות לחפש עצי פרי שונים, בעיקר בננות ופירות פיקוס.
העטלף עוזר להפרות את הפרי בפעולותיו.
העטלף לא מצוי בסכנה אך נפגע מכריתת יערות בהם הוא חי.
עטלף בולדוג קטן או עטלף שפת ארנבת קטן (שם מדעי: Noctilio albiventris) הוא מין של עטלפים ממשפחת עטלפי בולדוג המצוי בטבע באמריקה המרכזית ואמריקה הדרומית.
אורכו של העטלף 7.5 ס"מ, אורך כנפיהם 6 ס"מ ומשקלם כ-30 גרם.
הם בעלי שיער חום-אדמדם וכנפיים שחורות עם שפתיים גדולות ורודות ואוזניים אפורות.
עטלפים אלה יכולים לחיות עד 10 שנים.
הוא קרוב למין עטלף בולדוג גדול אך קטן יותר.
העטלפים מעופפים ליד נהרות ומקומות לחים דומים ביערות.
הם שוכנים במשך היום בחורי עצים ויוצאים לצוד בלילות.
הם ניזונים בעיקר מחרקים הנופלים על המים.
הם שומעים אותם תוך שימוש באקולוקציה ושמיעת האדוות שעל פני המים.
הם ניזונים באותו אופן מדגים קטנים אך אינם מצטיינים מדיג כמו עטלף הבולדוג הגדול.
עטלף משפך (שם מדעי: Natalus) הוא סוג של עטלף זעיר במשפחת הנטליים ובו 7 מינים שחיים באזור הנאוטרופי ביבשת אמריקה.
הסוג הוקם בשנת 1838 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי והוא בעל מספר המינים הגדול ביותר מבין הסוגים במשפחה.
משמעות השם המדעי של הסוג היא "עטלף תינוק", שנועד לציין את גודלו הקטן.
לעטלף המשפך גוף קטן, כדורי וקומפטי, וכנפיים ארוכות, גדולות ורחבות.
הגולגולת בולטת בצורתה המוזרה והייחודית: האזור של המוח רחב, גדול וכיפתי, בעוד שהפנים והחרטום קומפקטים, צרים ומוארכים.
החרטום הצר והשטוח מזכיר בצורתו חרטום לטאה, ובקצהו אף קטנטן שמסתכם בזוג נחיריים שמתמזגים עם השפתיים.
העיניים זעירות ושחורות, ומכוסות לעיתים על ידי שיער הפנים.
השפתיים רחבות, בשרניות ושסועות בצידן התחתון, והשיניים קטנטנות, מרובות ומותאמות לתזונה מן החי.
בהונות היד קצרים וכמעט שאינן נראים.
אצבעות הרגליים דקיקות וארוכות עם טפרים חדים.
סימן ההיכר של הסוג שהעניק לו את שמו, הוא צמד האוזניים הענקיות והקעורות שלו שפונות בזווית כלפי קדימה וצורתן כשל משפך; האוזניים בעלות צפיר גדול לא מחודד והן ממוקמות באופן חריג צמוד מאוד לעיניים הזעירות עד כדי כך שהאפרכסות מקיפות אותן.
כתוצאה מכך, העטלף המשפכי נראה כבעל ראש גדול ופנים משולשות קטנטנות, כשעיניו כמעט ואינן נראות על רקע האוזניים והפרווה הסבוכה.
אין דו-צורתיות זוויגית בין הזכר לנקבה, אך לזכר יש על הפנים בליטה נפוחה דמוית פעמון או טריז שמשתרעת על המצח והחרטום וייעודה אינו ידוע עדיין.
הבליטה המכונה "האיבר הנטלי" (Natalid organ), גדולה במיוחד אצל סוג זה ומורכבת מקולטני חישה רבים.
הסוג ידוע בזנבו הארוך ביותר, וכנף הזנב שלו היא בין הגדולות שבסדרת העטלפים וצורתה כמניפה או כעלה גדול.
הרגליים גם הן ארוכות במיוחד והן חסרות שיער.
הפרווה של עטלף המשפך צפופה, רכה וארוכה במיוחד, כשבאזור הפנים היא יוצרת מעין זקן, שפם ופוני.
צבעה הכללי רבגוני ונע בין כתמתם אפרסק לכתום דלעת, זהוב-זית, צהוב עז, צהבהב, בז', חום אדמדם, חום אפרורי או חום כהה.
הראש, העורף והצוואר בצבע אדום בוהק, כתום בוהק או ערמוני, והגחון והבטן נוטים להיות חיוורים משאר הגוף (לבנבן, אפרפר או שנהב).
החרטום עשוי להיות אדמוני או ורדרד – תלוי בצפיפות השיער בפנים.
האוזניים שחרחרות בקצוות וכתמתמות בחלקן הפנימי.
הכנפיים וכנף הזנב בולטים בצבען השחור פיח.
הזרועות והרגליים בצבע בורדו, או ורוד מלוכלך.
עטלפי המשפך מצויים לאורך קו החוף המזרחי של אמריקה הדרומית, באמריקה המרכזית ובאזור הים הקריבי; טווח התפוצה היבשתי שלהם כולל את מקסיקו, בליז, ניקרגואה, גואטמלה, הונדורס, אל-סלבדור, קוסטה ריקה, פנמה, קולומביה, וונצואלה, גויאנה, גויאנה הצרפתית, סורינאם וברזיל.
באזור הקריביים, הוא מצוי בקובה, דומיניקה, האיטי, ג'מייקה, טרינידד וטובגו ואיי האנטילים הקטנים.
בית הגידול מורכב מיער נשיר או סובטרופי יבש, סוואנה טרופית או צחיחה למחצה, ולעיתים גם ביער ירוק-עד ויער גשם טרופי בגובה 300–1,200 מטר מעל פני הים.
הם אינם נוכחים ביער האמזונאס.
המינים בסוג מתעוררים ויוצאים לפעילות כחצי שעה לאחר השקיעה ושיא פעילותם בשעתיים הראשונות.
לאחר מכן, בהמשך הלילה, הם צדים ונחים לסירוגין.
העטלפים חיים בקבוצות קטנות או במושבות בינוניות של עד 300 פרטים, במערות עמוקות ולחות או במכרות; עם זאת, גם במושבות הם אינם ישנים יחדיו אלא שומרים על מרחק זה מזה.
עטלפי המשפך ניזונים בעיקר מחרקים אותם הם תופסים תוך כדי טיסת-רפרוף שמזכירה עש.
יש להם יכולת תמרון מצוינת והם מסוגלים לבצע התפתלויות ופניות חדות במהלך התעופה כדי להתחמק מצמחייה.
עטלפי המשפך טסים בדרך כלל בגובה נמוך והם משתמשים באיכון-הד בתדר גבוה (עד 170 קילוהרץ) כדי לאתר את מזונם.
המינים בסוג מתרבים בעונה היבשה, אך לאחר מכן העובר נכנס למצב של דיאפאוזה כדי שההמלטה תהיה מסונכרנת עם עונת הגשמים, וכתוצאה מכך תקופת ההיריון מתארכת עד 8 או 10 חודשים.
הנקבה ממליטה גור יחיד מדי שנה, כשמשקלו בעת הלידה כמחצית ממשקל אימו.
עטלפי המשפך עשויים להאריך ימים עד גיל 20 שנה.
עטלף משפך היספניולי (Natalus major)
עטלף משפך קובני (Natalus primus)
עטלף משפך זוטר או עטלף משפך שפתני (שם מדעי: Chilonatalus) הוא סוג של עטלף קטנטן במשפחת הנטליים ובו 3 מינים שחיים באזור הים הקריבי ביבשת אמריקה.
הסוג הוקם בשנת 1838 על ידי הזואולוג האמריקני גריט סמית מילר וקודם לכן נחשב כחלק מהסוג עטלף משפך הגדול והמוכר יותר.
למרות שמו, הסוג אינו הנציג הקטן ביותר במשפחת הנטליים אלא דווקא הטקסון המונוטיפי הזעיר עטלף משפך ז'רווה שחופף איתו בטווח התפוצה.
לעטלף המשפך הזוטר גוף קטנטן, רזה וכדורי וכנפיים ארוכות וצרות.
הגולגולת שלו אופיינית למשפחה: אזור המוח מעוגל, גבוה ודמוי כיפה, בעוד שהפנים קטנות, צרות ומשולשות.
הלוע דק, ארוך, פחוס ומעוגל.
השפתיים בשרניות ורחבות, והן גדולות יותר משל הסוגים האחרים במשפחה.
השפה התחתונה בולטת כלפי חוץ, ותחתיה בליטת עור קטנה ואופקית שנראית כמו שפה תחתונה נוספת.
הנחיריים הקטנטנים צמודים זה לזה וממוקמים בסמוך לשולי השפה העליונה.
האוזניים ענקיות ודמויות משפך, והאפרכסות שלהן רחבות במיוחד ומקיפות את העיניים.
הן נוטות בזווית כלפי קדימה והקצוות שלהן מרובעות ואינן מחודדות.
צפיר האוזן קצר, משולש ודי עבה.
העיניים של עטלפי המשפך קטנטנות ושחורות, ולעיתים קרובות מכוסות בפוני של הפנים.
בצידי השפתיים יש שפם מדובלל, ומתחת לסנטר זקן קצר.
השיניים קטנות, חדות ומרובות במספרן (לא פחות מ-40); השיניים מופרדות זו מזו, וכולן זהות בגודלן (מלבד הניבים).
כפי שאופייני למשפחה, גם סוג זה חסר עיטור עלה אפי אך מאידך מתאפיין ב"איבר נטלי"; זהו איבר חישה ייחודי שמופיע רק אצל הזכרים ותפקודו המדויק אינו ברור.
האיבר הנטלי ממוקם על המצח והחרטום וצורתו וגודלו משתנה בין המינים בסוג: אליפסה שטוחה גדולה או חצי כדור נפוח.
האיבר הנטלי אצל סוג זה קטן יותר מאצל הסוג עטלף משפך וכולל גם זיז קצר בסופו.
הבדל נוסף בין הסוגים, הוא שאצל עטלף המשפך הזוטר האיבר הנטלי גלוי וקירח לעיתים קרובות, בעוד שאצל עטלף המשפך הוא חבוי ומכוסה בשיער.
אורך הראש והגוף של עטלף המשפך הזוטר 4 ס"מ, אורך הזרוע 3.6-3.2 ס"מ ואורך הזנב 4.5 ס"מ; משקלו 5-2.6 גרם בלבד, והוא בין העטלפים הקטנים ביותר באמריקה הדרומית.
הזכר שוקל מעט יותר מן הנקבה.
הרגליים ארוכות מאוד ושבריריות והאגודלים קצרצרים.
הזנב דקיק וארוך במיוחד וכנף הזנב מפותחת ורחבה מאוד; במהלך הטיסה כנף הזנב נמתחת כמניפה.
לעטלף המשפך הזוטר פרווה צפופה וארוכה מאוד.
היא צבועה בכתום עז, צהוב עז, זהוב, כתמתם אפרסק או חום בהיר, כשהצד התחתון של הגוף נוטה להיות לבנבן או שנהב.
הראש כהה ורבגוני יותר, ונע בין אדמוני לכתום תפוז עז או חום ערמוני.
האוזניים לבנבנות עם קצוות שחורות, והלוע ורוד וקירח.
הכנפיים מפוחמות, והזרועות והרגליים בצבע בורדו כהה.
כאשר האיבר הנטלי חשוף, צבעו ורוד או לבן.
עטלפי המשפך הזוטרים מצויים באזור הקריביים; התפוצה שלהם כוללת את קובה, הרפובליקה הדומיניקנית, האיטי, ג'מייקה, איי בהאמה והארכיפלג הקולומביאני - סן אנדרס ופרובידנסיה.
בית הגידול מורכב מיער נשיר יבש ויער גשם טרופי.
המינים בסוג פעילים בעיקר בשעות הראשונות של הלילה ומבלים את היום בשינה בקבוצות גדולות או במושבות של מאות פרטים.
בניגוד לסוג עטלף משפך, מיני עטלף המשפך הזוטרי אינם שוהים רק במערות עמוקות ולחות אלא גם במערות רדודות ויבשות.
לעיתים נדירות הם לנים גם במכרות ובמנהרות מעשי ידי אדם.
עטלפי המשפך ניזונים מחרקים מעופפים זעירים, אותם הם תופסים תוך כדי טיסה איטית ונמוכה בסמוך לקרקעית היער.
בכדי לאתר את החרקים, העטלפים משתמשים באיכון-הד בתדר גבוה מאוד (עד 170 קילוהרץ), והפולסים נפלטים דרך הפה בתדירות גבוהה.
האוזניים הענקיות קולטות את ההד המוחזר מעצמים וממפות את הסביבה.
הגבשושיות שעל האוזניים מעצימות את הרגישות השמיעתית שלהן.
עטלפי המשפך הזוטרים מתרבים בסוף העונה היבשה.
תקופת ההיריון ארוכה במיוחד - 10 חודשים; למעשה בחלק גדול מהזמן העובר נמצא בהקפאה התפתחותית (דיאפאוזה), במטרה שההמלטה תהיה מסונכרנת עם תחילת עונת הגשמים.
הנקבה ממליטה מדי שנה גור יחיד, ומשקלו בעת הלידה כמחצית ממשקל האם.
לפני ההמלטה, הנקבות מתקבצות במושבות רבייה משותפות, שם הן ממליטות ומגדלות את צאצאיהן.
עטלף משפך זוטר קריבי (Chilonatalus micropus) - מצוי בהיספניולה, ג'מייקה וארכיפלג סן אנדרס ופרובידנסיה.
עטלף משפך זוטר קובני (Chilonatalus macer) - מצוי בקובה.
עטלף משפך זוטר בהאמי (Chilonatalus tumidifrons) - מצוי באיי בהאמה.
עטלף משפך ז'רווה (שם מדעי: Nyctiellus lepidus) הוא מין עטלף זעיר יחיד בסוגו ממשפחת הנטליים שחי באזור הקריביים.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1837 על ידי הזואולוג הצרפתי פול ז'רווה כמין בסוג עטלף משפך, אך בהמשך קיבל מעמד של טקסון מונוטיפי.
עטלף משפך ז'רווה הוא הסוג הקטן ביותר במשפחת הנטליים והעטלף הקטן ביותר ביבשת אמריקה.
לעטלף המשפך של ז'רווה גוף עדין וזעיר וכנפיים גדולות ורחבות.
הגולגולת עדינה ומוארכת עם רכס גבוה וכיפתי באזור המוח.
הפנים צרות, קטנות ומשולשות והלוע קצר, רחב ושטוח.
השפתיים גדולות ובשרניות, והאף קטנטן ונושק לשפה העליונה.
השפה העליונה מכוסה בצפיפות בשערות ארוכות ודקות שגולשות מטה ונראות כשפם.
בדומה לסוגים האחרים במשפחה, גם לסוג זה אוזניים ענקיות ורחבות בצורת משפך, כשצידן הפנימי קמור עד כדי כך שהוא מקיף את העיניים.
הצפירים קצרים ועבים והעיניים זעירות.
השיניים קטנות וחדות ומספרן 38.
לעטלף משפך ז'רווה בליטה תת-עורית נפוחה שייחודית למשפחת הנטליים ומכונה "האיבר הנטלי"; איבר זה כדורי וקטן יותר מאצל הסוגים האחרים והוא ממוקם מעל הלוע - כמעט בין העיניים.
האיבר הנטלי נמצא רק אצל הזכרים ומכוסה בקולטני חישה.
ייעודו אינו ברור, אך ייתכן שהוא מסייע בניווט.
אורך הראש והגוף של עטלף המשפך של ז'רווה אינו ידוע; אורך הזרוע שלו 32–37 מ"מ, אורך האוזן 8–10 מ"מ ואורך הזנב 25–35 מ"מ; משקלו 2–2.9 גרם בלבד, כשהזכר כבד טיפה מן הנקבה.
הזנב ארוך מאוד, ומוקף כולו בכנף הזנב שרחבה ומפותחת; במהלך מעופו, כנף הזנב נמתחת כמניפה.
לעטלף המשפך של ז'רווה פרווה קצרה ושעירה.
צבעה הכללי נע בין זהוב לצהוב עז, צהבהב, בז', חאקי, אוכרה או חום ערמון.
היא נוטה להיות חיוורת יותר בגחון ובחזה.
הראש מתכהה לעיתים קרובות (בפרט סביב הלוע ובמצח), וסביב האוזניים יש טבעות חיוורות גדולות.
הסנטר לבנבן והלוע ופנים האוזניים ורודים-אדמדמים.
הכנפיים, כנף הזנב וקצוות האוזן שחורים.
עטלף המשפך של ז'רווה אנדמי לאזור הקריביים; הוא מצוי בקובה, אי הנעורים, ולפחות 6 איים מקבוצת איי בהאמה: לונג איילנד, אי החתול, אליוטרה, אקסומה, אנדרוס וניו פרובידנס.
בית הגידול שלו מורכב מיער גשם טרופי שפלתי, יערות הררים נמוכים (עד גובה 422 מטר לכל היותר), בתה חופית ויער גדותיים.
עטלף ז'רווה פעיל בלילה ובדמדומים ומבלה את שעות היום בשינה במערות עמוקות עם לחות גבוהה או מכרות חמים.
הוא חי במושבות קטנות או גדולות, אך בפיזור ניכר.
העטלפים המשפכים מסוג זה שקטים יחסית ומאפשרים לבני אדם לצפות בהם ממרחק קרוב.
התזונה של המין מורכבת מחרקים מכונפים, אותם הוא מאתר באמצעות איכון-הד והפקת פולסים בתדר גבוה.
פריטי המזון הנפוצים כוללים פרפראים, דבוראים, ציקדות (ממשפחות הציקדיתיים והעפרוניתיים), זבובים וטרמיטים.
גודלו הקטן של העטלף מאפשר לו לתור אחר מזון בתוך סבך הצמחייה.
טורפיו העיקריים הם נחשים ועופות דורסים.
עונת הרבייה מתרחשת בין דצמבר לינואר, ומחוץ לעונה הזכרים והנקבות חיים במושבות נפרדות.
הנקבה ממליטה גור יחיד לאחר תקופת היריון ארוכה של 8–10 חודשים, כשבחלק ניכר מהזמן הזה העובר נמצא במצד דיאפאוזה כדי לסנכרן את ההמלטה עם עונת הגשמים.
בעת הלידה, משקלו של הצאצא כמחצית ממשקל האם.
עטלף משפך ז'רווה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה, נוכחות במגוון בתי גידול, וסתגלתנות למערות בגדלים שונים או למבנים דמויי מערות.
מסיבות אלה, לא נראה שאוכלוסיות צפויה להעפיל לקטגוריה מאוימת יותר.
האיום העיקרי על המין הוא פגיעה או הפרעה אנושית במערות המשמשות לו למסתור.
בשל כך, ארגוני השימור ממליצים לפקח על מערות שבהם נמצאות מושבות גדולות שלו.
עטלף חסר-אגודל (שם מדעי: Furipterus horrens) הוא מין של עטלף קטנטן במשפחת הפורפטריים שחי בדרום אמריקה והנציג היחיד בסוגו.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1828 על ידי הזואולוג הצרפתי פרדריק קיוויה, והוא אחד משני הסוגים היחידים במשפחת הפורפטריים לצד קרובו עטלף עשון שגדול יותר.
לעטלף חסר האגודל גוף קטן וכדורי וכנפיים גדולות ורחבות.
הראש מכוסה בשיער צפוף שגורם לו להראות עגלגל ונפוח, והוא מסתיר את המבנה המוזר של הגולגולת: החלק של המוח גבוה, גדול ודמוי כדור, בעוד שהחרטום קצר, שטוח ומחודד ופונה מעלה בזווית אנכית עד כדי כך שקצהו מסתיים מול המצח.
החרטום הקטן נבלע לעיתים קרובות בשיער המצח הצפוף והעטלף נראה במקרים כאלה כחתוך פנים.
האוזניים גדולות ומשולשות בצורת משפך והצפיר שלהן קטן, רחב ומשולש; הן נוטות מעט כלפי קדימה.
העיניים שחורות וקטנטנות והאף קטנטן וחזירי וצמוד לשפה העליונה; העיניים, האף והפה מכוסים לעיתים קרובות בשפם ובפוני.
השיניים קטנטנות וחדות ומספרן 36. כפי שמרמז שמו, האגודלים של מין זה אינם מפותחים ונראים ככפתור או כגדם שעליו טופר זעיר.
אורך הראש והגוף של העטלף חסר האגודל 33–39 מ"מ אורך הזרוע 33–37 מ"מ, ואורך הזנב 21–27 מ"מ; משקלו אינו עולה על 4 גרם, והוא בין העטלפים הקטנים בדרום אמריקה.
הנקבות גדולות משמעותית מן הזכרים.
רגליו של העטלף שבריריות וארוכות, זנבו ארוך במיוחד וקרום התעופה האחורי שלו מפותח, רחב ונפרש כמניפה במהלך הטיסה.
לעטלף חסר האגודל פרווה צפופה, עבה ורכה.
צבעה הכללי נע בין חום אפרורי כהה לאפור כהה, אוכרה, חום ביסטר כהה ואפילו שחור פיח או מבריק.
הפרווה נוטה להיות חיוורת יותר באזור הגחון והחזה, ומתכהה באזור הראש.
בצדדי יש כתמים כהים גדולים.
האוזניים, הכנפיים וכנף הזנב בצבע שחור מפוחם או אפור כהה מאוד.
הלוע, סביב העיניים, השוקיים, פנים האוזניים והזרועות בצבע בורדו כהה או ורדרד.
העטלף חסר האגודל מצוי בעיקר באמריקה הדרומית ובמידה פחותה גם באמריקה המרכזית; טווח התפוצה שלו משתרע על מרבית ברזיל, פרו, גויאנה הצרפתית, גויאנה, סורינאם, וונצואלה, קולומביה, מזרח אקוודור, פנמה, ניקרגואה וקוסטה ריקה.
בית הגידול מורכב בעיקר מיער גשם טרופי (יער האמזונאס) ואזורים לחים אחרים, אך הוא נוכח גם ביער יבש יותר כמו היער האטלנטי, בסוואנה טרופית באזור סראדו ובסוואנה צחיחה למחצה בסרטאו ובקטינגה.
העטלף חסר האגודל חי במושבות של 60–250 פרטים, בתוך מערות, נקיקי סלעים ובולי עץ חלולים.
בתוך המושבות הללו, הוא עשוי להתפצל לקבוצות קטנות של 4–30 פרטים או לחיות בגפו.
המין חששן מאוד במקום המנוחה, ונוטה להימלט בתגובה להפרעות.
מאחר שאגודליו אינם מפותחים, כאשר העטלף מתארגן לשינה הוא אינו יכול לתפוס בתקרה ולהתמקם בנוחות, אלא נאלץ לבצע גלגול באוויר תוך כדי תעופה ולנחות במהופך על התקרה עם הרגליים למעלה.
העטלף חסר האגודל יוצא לפעילות לאחר רדת החשיכה וניזון מחרקים מעופפים (בפרט פרפראים); הוא מאתר את מזונו באמצעות איכון-הד והתעופה שלו מתוארת כאיטית עם נפנופי כנפיים שמזכירים פרפר.
בדרך כלל, הוא מחפש את מזונו ליד מקורות מים או בסמוך לקרקעית היער עד גובה 5 מטר לכל היותר.
במהלך איכון ההד, העטלף חסר האגודל מפיק פולסים קצרים בעוצמה נמוכה ובתדירות גבוהה.
מחוץ לעונת הרבייה, הזכרים והנקבות חיים בדרך כלל באזורים נפרדים.
העטלף חסר האגודל מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור טווח התפוצה הרחב שלו; מאידך, מגמת האוכלוסייה אינה ידועה שכן המין נלכד בטבע לעיתים רחוקות.
המין תלוי מאוד במערות ותצורות קרסט-גיר שמשמשות אותו למסתור, ופגיעה בהם באמצעות כרייה עלולה לדרדר את מצבו.
אין כרגע פעולות שימור ספציפיות למין, מלבד המלצות להגנה על מערות וארגון השימור ממליץ לבצע פעולות להגן מערות ולמנוע את אובדן בית הגידול המתמשך בסראדו.
עטלף בלנפורד (שם מדעי: Sphaerias blanfordi) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות שמצוי בדרום אסיה ומהווה מין יחיד בסוגו.
הוא תואר מדעית בשנת 1891 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס ונחשב עד 1906 כמין בסוג כלב-מעופף.
הוא קרוי על שם הגאולוג הבריטי ויליאם תומאס בלנפורד.
עטלף בלנפורד בעל גוף קטן וכבד, גולגולת מקושתת עם קודקוד מוגבה וחרטום צר.
הלוע קצר יחסית עם נחיריים גדולים ובולטים שמופרדים בחריץ עמוק.
העיניים גדולות והאוזניים ארוכות ועגולות.
הוא נבדל מהכלב המעופף בעיקר במורפולוגיה של השיניים.
אורך הראש והגוף של עטלף בלנפורד 75–95 מ"מ, אורך הזרוע 51–61 מ"מ ואורך האוזן 11–12 מ"מ; משקלו עד 39 גרם ומוטת הכנפיים בסביבות 41 ס"מ.
קרום התעופה האחורי קצר ומכוסה בשיער צפוף.
הפרווה של עטלף בלנפורד ארוכה וצפופה ומשתרעת עד לשוקיים.
צבעה הכללי אפור כהה או חום אפרורי כשהגחון נוטה להיות אפרפר בהיר יותר והראש והעורף עם גוון ערמוני.
לזכרים יש כתמי שיער צהובים או כתומים בצידי הצוואר שנובעים מהפרשות של בלוטות ריח.
האוזניים חומות ומסומנות בלבן בקצה וסביב העיניים יש כתמים שחורים.
הרגליים והכנפיים שחרחרות או חומות כהות, השוקיים, הזרועות, פנים האוזניים והחוטם ורודים.
עטלף בלנפורד מצוי בדרום אסיה; הוא מופיע בצפון ומזרח הודו, מזרח ומערב נפאל, בהוטן, צפון ומזרח בורמה, צפון ומרכז וייטנאם, צפון תאילנד, דרום סין העממית וכנראה גם בצפון לאוס.
בית הגידול מורכב מיער גשם טרופי, יער מונסונים ויער ירוק-עד לח והוא מצוי בשפלות או ברכסים הרריים גבוהים ברום 2,710-308 מטר מעל פני הים.
הצמחייה הדומיננטית באזור המחיה שלו כוללת מחטניים, אלוניים, דקלאים, בננה ובמבוק.
אין מידע על אורח החיים של עטלף בלנפורד; הוא פעיל ככל הנראה בלילה ולן ביום במערות או בצמרות עצים בקבוצות קטנות של 2–5 פרטים.
הוא ניזון כנראה מפירות ומחפש את מזונו בגובה נמוך סמוך לקרקעית היער.
עטלף בלנפורד מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה, ומכיוון שלא סביר שהוא יחווה ירידה משמעותית בטווח הקרוב.
אין איומים משמעותיים על המין, אך ציד אינטנסיבי ואובדן בית גידול באמצעות כריתת יערות עשויים לגרום לירידות מקומיות.
עטלף בלנפורד מצוי במספר גדול של אזורים מוגנים ברחבי דרום אסיה.
עטלף דייאק (שם מדעי: Dyacopterus) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות ובו 3 מינים שחיים בדרום-מזרח אסיה.
הסוג הוקם בשנת 1912 על ידי הזואולוג הדני קנוד אנדרסן, והוא קרוי על שם הדייאקים - עמים אינדונזים ילידי האי בורנאו.
הסוג קרוב מבחינה חיצונית לכלב המעופף.
לעטלף הדייאק גולגולת רחבה יחסית, גוף קטן וחרטום קצר וריבועי.
עיניו ואפו גדולים ונחיריו מעט צינוריים.
לחייו נפוחות, ועל שפתיו העליונות שורת יבלות קטנות.
אוזניו צרות ואליפסיות וזנבו בינוני.
יש לו סך הכול 28 שיניים, כאשר הניבים ארוכים ומחודדים והטוחנות מסיביות ומרובעות.
כנף הזנב צרה ומסתכמת ברצועות דקות לאורך פנים הרגליים.
אצל חלק מהמינים הזכרים גדולים מן הנקבות, ויש להם ציציות שיער בולטות סביב הצוואר.
הפרווה של עטלף דייאק קצרה ודלילה.
צבעה הכללי חום אפרורי או חום בהיר בגב, בכתף ובצלעות, וצהבהב, בז' או אפרפר בגחון ובחזה.
הראש כהה יותר בצבעו ולעיתים יש פס שחור על המצח.
לזכרים יש כתם מוזהב או אדמוני סביב הצוואר.
הכנפיים חומות-שחרחרות, הזרועות והרגליים בצבע ורוד או בורדו.
עטלפי דייאק מצויים בדרום-מזרח אסיה; טווח התפוצה שלהם כולל את דרום תאילנד, מלזיה, אינדונזיה והפיליפינים.
האיים העיקריים שבהם הסוג נוכח הם סומטרה, בורנאו, לוזון ומינדנאו.
בית הגידול של המינים בסוג מורכב בעיקר מיער גשם טרופי לח ויער ביצתי, והם נוטים לבלות את זמנם בחופה הגבוהה של היער.
המינים בסוג פעילים בלילה וישנים בקבוצות קטנות במערות גיר או חללי עצים.
התזונה שלהם מורכבת מפירות (בפרט תאנים), והשיניים הגדולות והחזקות שלהם מאפשרות אכילת פירות קשים.
הם גם עשויים לאכול עלים מסוימים ולנשוך פירות במטרה לסחוט מתוכם את המיץ.
הרבייה היא מונוגמית ככל הנראה.
הנקבה ממליטה גור אחד או תאומים לאחר תקופת היריון של מספר חודשים, ושני בני הזוג משתתפים בהנקת הגורים.
המינים בסוג מאוימים מצד בירוא יערות מואץ וציד לבשר.
עטלף דייאק מצוי (Dyacopterus spadiceus) - מצוי בחצי האי המלאי, בסומטרה ובבורנאו.
עטלף דייאק ברוק (Dyacopterus brooksi) - אנדמי לסומטרה.
עטלף דייאק ריקארד (Dyacopterus rickarti) - אנדמי לאיי הפיליפינים.
עטלף הדמעות (שם מדעי: Scotonycteris) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות ובו 3 מינים שבמרכז ומערב אפריקה.
הסוג הוקם בשנת 1894 על ידי הזואולוג הגרמני פאול מטשי, והוא קרוי על שם הכתמים הבהירים סביב עיניו.
במקור, הסוג עטלף הדמעות כלל שני מינים, עד שבשנת 2014 המין השני הועבר לסוג עטלף קצר-חך, והוא הפך לטקסון מונוטיפי עם 3 תת-מינים.
עם זאת, שנה לאחר מכן, מספר זואולוגים הגיעו למסקנה שיש לפצל את עטלף הדמעות לשלושה מינים נפרדים על בסיס הבדלים גנטיים ומורפולוגים, והחלוקה החדשה הוכרה על ידי הרשימה האדומה של IUCN.
בטקסונומיות רבות הסיווג החדש טרם הוטמע, והסוג מופיע לעיתים כטקסון מונוטיפי או כסוג בעל שני מינים (עם המין השני שהועבר לעטלף קצר חך).
לעטלף הדמעות ראש שועלי קטן, לוע דק ומחודד וגוף גוצי.
העיניים בינוניות בגודלן והאוזניים ארוכות ומחודדות.
האף אדמדם ועגול, והנחיריים בולטים מעט ומופרדים בחריץ אנכי.
אין דו-צורתיות זוויגית בולטת ולנקבות יש אמות ארוכות יותר והן נוטות להיות קולניות יחסית לזכרים.
עטלף הדמעות קטן באופן משמעותי מהעטלף קצר החך; אורך ראשו וגופו 65–85 מ"מ, אורך הזרוע 47–55 מ"מ ומוטת הכנפיים עד 37 ס"מ; משקלו עד 24 גרם.
הזנב כה קצר עד שלא ניתן כלל לראותו וקרום התעופה האחורי מצומצם.
מלבד הגודל, הוא דומה מאוד לעטלף קצר החך ונבדל ממנו במורפולוגיה של השיניים, בחך ארוך בהרבה ובגנטיקה.
הפרווה של עטלף הדמעות צפופה ורכה והיא ארוכה יותר בגב מאשר בגחון.
צבעה הכללי חום אדמוני, חום אפרורי או ערמון כהה.
הגחון והבטן חיוורים יותר והם לבנים לחלוטין או בעלי גוון אפרפר-ורדרד.
סימן ההיכר של הסוג שהעניק לו את שמו הוא הכתמים הלבנים בפנים שמקיפים את העיניים ונראים כדמעות: זוג כתמים נמצאים מעל העין, וכתם אחד דמוי יהלום על החרטום.
הסינר הלבן סביב הלחיים שנמצא אצל העטלף קצר החך, קטן יותר או נעדר אצל עטלף הדמעות.
כמו כן, הכתמים הלבנים השעירים בבסיס האוזניים שאופיינים לעטלפי הכותפות, נעדרים אצלו בדרך כלל או דהויים מאוד.
הכנפיים בצבע חום ערמוני, חום זית או חום ורוד ומרושתות בפסים כהים, והזרועות, החרטום והשוקיים בצבע בורדו.
האוזניים כתמתמות או צבועות בחום כהה והן חסרות שיער.
עטלפי הדמעות מצויים באפריקה המשוונית; התפוצה שלהם כוללת את הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הרפובליקה של קונגו, גבון, גינאה, גינאה המשוונית, גאנה, קמרון, ליבריה וחוף השנהב.
האוכלוסייה המבודדת על האי ביוקו עשויה לייצג מין רביעי.
בית הגידול של הסוג כולל יער גשם טרופי או סובטרופי לח, יער עננים, יער מנגרובים, יער ביצות, סוואנה טרופית מיוערת, ורצועת המנשק בין היער לסוואנה.
הוא נמצא באזורי שפלה עד רכסים הרריים ברום 1,100 מטר מעל פני הים.
אין כמעט מידע על האקולוגיה של הסוג.
עטלפי הדמעות חיים בבדידות ופעילים בעיקר בשעות החשיכה עם גיחות קצרות ביום ובדמדומים.
יש שני זמני פעילות עיקריים בלילה: בין 21:00 ל-23:00 ובין 2:00 ל-4:30. הם מבלים את היום בלינה על עלווה צפופה של עצים ושיחים גבוהים.
הם ניזונים בעיקר מפירות רכים של מיני סולנום, מיץ פירות, צוף, אבקנים ולשד, ותרים אחר מזון הן בחופה הגבוהה והן סמוך לאדמה ומקורות מים.
הנקבות נוטות להישאר בסמוך למקום הלינה, והזכרים נוטים להתפזר על פני שטח גדול.
נהרות גדולים משמשים כמחסום גאוגרפי בפני הנקבות שנזהרות מלחצות אותם.
יש מדי שנה שתי עונות רבייה.
לאחר היריון של 6 חודשים, הנקבה ממליטה גור יחיד ולעיתים נדירות תאומים.
על אף ששני מינים מוגדרים כללא חשש ומין כקרוב לסיכון, מגמת האוכלוסייה של הסוג נמצאת כנראה בירידה, והמינים בו מאוימים מצד בירוא יערות מתמשך.
עטלף דמעות זנקר (Scotonycteris zenkeri) - מצוי בדרום קמרון ודרום-מזרח ניגריה.
עטלף דמעות היימן (Scotonycteris occidentalis) - מצוי בדרום-מערב ניגריה, דרום גאנה, חוף השנהב, ליבריה וגינאה.
עטלף דמעות ברגמנס (Scotonycteris bergmansi) - מצוי בגבון, גינאה המשוונית, קונגו, קונגו הדמוקרטית, ואפריקה התיכונה.
עטלף המושק או עטלף פירות מושקי (שם מדעי: Ptenochirus) הוא סוג של עטלף קטן וגוצי במשפחת עטלפי הפירות, שכולל 2 שאנדמיים לפיליפינים.
הסוג הוקם בשנת 1861 על ידי הזואולוג הגרמני וילהלם פיטרס והוא קרוב מבחינה חיצונית לסוג כלב-מעופף.
עטלף המושק מתאפיין בראש גדול ומסיבי, גוף חביתי וחרטום קצר ורחב.
אוזניו קצרות ועגלגלות, עיניו גדולות וזנבו קצר.
הסוג ידוע בבלוטות הריח בצווארו שמפיקות ניחוח חזק של מושק או קינמון, ובכך שיש לו רק זוג אחד של חותכות בלסת התחתונה.
הזכרים גדולים וכהים מן הנקבות.
הפרווה של עטלף המושק קצרה למדי, והיא נוטה להיות צפופה וקטיפתית סביב הצוואר.
צבעה הכללי חום אפרורי, בז', קפה או אוכרה, כשהיא נוטה להיות זהובה, כתומה או שחרחרה באזור הצוואר בגלל ההפרשות מהבלוטות.
הראש כהה יותר בצבעו משאר הגוף ועשוי להיות שחור לגמרי.
הכנפיים שחורות, והזרועות והרגליים בצבע בורדו כהה.
עטלפי המושק אנדמיים לפיליפינים, בה הם מצויים כמעט בכל האיים של קבוצות האיים הבאות: איי לוזון, איי ויסאיאס, איי מינדנאו ומינדורו.
בחלק מהאיים יש נוכחות של שני המינים.
הסוג נעדר ממרבית איי בבויאן, מבטאנס, איי קאלאמיאן, פלאוואן וארכיפלג סולו.
בית הגידול של עטלפי המושק מורכב מיער גשם טרופי, יער עננים ומטעי קוקוס, כשלעיתים הם חיים גם בקרבת כפרים ואזורים עירוניים.
המינים חיים בעיקר בשפלות וחופים אך גם ברכסים הרריים עד רום 1,950 מטר מעל פני הים.
המינים בסוג פעילים בשעות הלילה ומבלים את שעות היום בשינה בבדידות או בקבוצות קטנות במערות, עלווה סבוכה.
הם ניזונים בעיקר מפירות וצוף, בפרט מפירות הפיקוס והסבייה.
הם לרוב תרים אחר מזון בסמוך למקורות מים כמו נהרות, נחלים ובריכות.
ההיריון נמשך כארבעה חודשים, לאחריהם נולד גור יחיד או תאומים.
הגורים נשארים לצד האם במשך כשלושה חודשים ואז הופכים לעצמאיים.
עטלפי המושק מסווגים על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), עקב טווח התפוצה הרחב שלהם, היותם מינים נפוצים למדי עם אוכלוסיות גדולות ומכיוון, שמגמת האוכלוסייה שלהם יציבה.
המינים מאוימים בעיקר מצב בירוא יערות.
שניהם נמצאים באזורים מוגנים רבים ברחבי איי הפיליפינים.
עטלף מושק גדול (Ptenochirus sphinx) - מצוי בעיקר ביערות שפלה.
נפוץ באיי לוזון, איי ויסאיאס ואיי מינדנאו.
עטלף מושק זוטר (Ptenochirus titthaecheilus) מצוי ביערות שפלה, יערות הררים ויערות עננים.
נפוץ באיי מינדנאו וחלק מאיי ויסאיאס.
עטלף המשי או עטלף פירות אנגולי (שם מדעי: Lissonycteris angolensis) הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת עטלפי הפירות שחי ביבשת אפריקה ומהווה מין יחיד בסוגו.
הוא תואר מדעית בשנת 1898 על ידי הזואולוג הפורטוגזי ז'וזה ויסנטה ברבוסה דו בוקאז' כמין בסוג עטלף רוסטי, ובשנת 1912 הוקצה עבורו סוג נפרד.
משמעות שמו המדעי היא "עטלף רך אנגולאני" ומתייחס לפרווה המשי הרכה שלו ולמקום שבו נאספה הדגימה הראשונה.
עטלף המשי קשור באופן הדוק לסוג עטלף הצווארון ויש אף המכלילים אותו כמין בסוג זה.
לעטלף המשי ראש צר ושועלי, חרטום מחודד וארוך וגוף קטן.
העיניים גדולות וחומות, האוזניים ארוכות ומחודדות בקצוות והנחיריים גדולים.
השפתיים והלחיים יכולות להתרחב במהלך האכילה.
הזנב וכנף הזנב קצרים יחסית.
יש לו בחך שלושה רכסים גדולים וארבעה רכסים דקים יותר.
הזכר והנקבה דומים פחות או יותר.
הפרווה של עטלף המשי ארוכה וצפופה ובעלת מרקם משי רך.
היא משתרעת גם על הזרועות, הקרסוליים וכנף הזנב.
צבעה הכללי חום אוכרה, זהוב, אדמדם או כתמתם, וסביב החזה יש כתם ערמוני או אדמדם כהה.
הראש בצבע כהה יותר משאר הגוף והגחון חיוור.
סביב הצוואר יש צווארון של שיער ארוך, אך הוא קטן משל מקרוביו ואינו בולט בצבעוניותו.
הכנפיים, האוזניים והרגליים שחורות או חומות כהות.
החרטום, הזרועות, השוקיים ופנים האוזניים דלילים בשיער ובעלי גוון בורדו או ורדרד.
עטלף המשי מצוי בעיקר באפריקה שמדרום לסהרה; טווח התפוצה שלו כולל את אנגולה, אתיופיה, קניה, טנזניה, אוגנדה, דרום סודאן, קונגו הדמוקרטית, קונגו, גבון, הרפובליקה המרכז אפריקאית, גינאה המשוונית, קמרון, ניגריה, טוגו, בנין, חוף השנהב, ליבריה, גינאה ביסאו, גינאה, גאנה, סיירה לאון, סנגל, צ'אד, זמביה, זימבבואה, מלאווי, מוזמביק ובעיקר ביערות קונגו.
בית הגידול של העטלף המשי מגוון למדי, וכולל סוואנה יבשה או טרופית, סוואנת שיחים-דוקרנית, יער גשם טרופי, יער עננים, יער מנגרובים, יער סובטרופי יבש ונשיר, יער טחב וכרי דשא תת-אלפיניים.
הוא מצוי הן בשפלות והן ברכסים הרריים עד רום 4,000 מטר מעל פני הים.
עטלף המשי פעיל בשעות הלילה וישן בשעות היום במערות, נקיקים, חללי עצים, עלווה צפופה ומכרות נטושים.
הוא לן בקבוצות קטנות של 2–25 פרטים וחולק לעיתים את מרחב המחיה שלו עם עטלף פירות מצוי או מיני פרספוניים.
מכיוון שהמין אינו מסוגל לבצע איכון-הד הוא נוטה להישאר בסמוך לפתח המערה או המכרה כדי להקל את הניווט המתבסס על ראיה.
עטלף המשי מסוגל לטוס בצורה איטית במהלך חיפוש אחר מזון, ויש לו יכולת תמרון מצוינת בין הצמחייה הצפופה.
התזונה של העטלף המשי מורכבת בעיקר מתאנים, גויאבות, פירות של סולנום, אנתוכליסטה, אירוקו ואדניה, והוא אינו אוכל פרחים.
הרבייה מתרחשת בכל השנה, והנקבה עשויה להמליט מספר פעמים בשנה גור יחיד.
תוחלת החיים שלו עד 22 שנים.
עטלף המשי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור טווח התפוצה הרחב שלו, אוכלוסייתו הגדולה, נוכחות במספר רב של אזורים מוגנים, סובלנות למגוון בתי גידול, והעדר אינדיקציות לירידות משמעותיות בעתיד הנראה לעין.
עם זאת, מגמת האוכלוסייה בירידה.
חלק מתת המינים מאוימים מצד כריתת עצים, ציד לבשר והפרעה אנושית במערות.
עטלף הפיח או עטלף מפויח (שם מדעי: Aethalops) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת עטלפי הפירות ובו 2 מינים שחיים בדרום-מזרח אסיה.
הסוג הוקם בשנת 1923 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס ושמו ניתן לו בגלל פרוותו הכהה.
הסוג נחשב במשך שנים רבות כטקסון מונוטיפי, אולם כיום יש הסכמה על כך שהוא מכיל שני מינים נפרדים.
עטלף הפיח מתאפיין בגולגולת רחבה ומסיבית, גוף גוץ וחרטום מעוגל וקצר יחסית.
האוזניים קטנות ועגולות, העיניים גדולות במיוחד ותופסות חלק ניכר מהפנים והנחיריים בולטים ודמויי צינור עם חריץ עמוק ביניהם.
לסוג 28 שיניים, כשהחותכות העליונות הפנימיות קטנות יותר מהחיצוניות.
החותכות התחתונות כוללות רק זוג אחד.
בלסת העליונה יש 3 מלתעות וטוחנת אחת בכל צד, ובלסת התחתונה 3 מלתעות ו-2 טוחנות בכל צד.
הסוג חסר זנב וקרום התעופה האחורי מסתכם ברצועות דקות לאורך פנים הרגליים.
הפרווה של עטלף הפיח ארוכה, צפופה וצמרירית, והיא משתרעת לעבר האמות והרגליים עד לבהונות.
צבע הפרווה כתום עז או אוכרה, אך לעיתים קרובות הוא כהה במיוחד ונע בין אפור מעושן לאפור כהה או שחור פיח שהעניק לסוג את שמו.
הראש בדרך כלל כהה משאר הגוף.
הכנפיים, הרגליים וקצות האוזניים שחורים.
עטלפי הפיח מצויים בדרום-מזרח אסיה; טווח התפוצה שלהם כולל את החלק המלזי של חצי האי המלאי, סומטרה, ג'אווה, באלי ולומבוק; בבורנאו הוא נמצא בצד האינדונזי, בצד המלזי וגם בחלק של ברוניי.
בורנאו הוא גם האי היחיד שמאכלס את שני המינים.
בית הגידול של עטלפי הפיח מורכב בעיקר מיער גשם טרופי בגבעות ורכסים הרריים ברום 2,700-500 מטר.
עטלפי הפיח פעילים בלילה, וישנים ביום כשהם תלויים על ענפי עצים, כפות דקל ובננה או מבנים נטושים.
הם לנים בגפם או בקבוצות קטנות של 2–3 פרטים.
המינים בסוג ניזונים בעיקר ממיץ פירות, כשהם בדרך כלל סוחטים את בשר הפרי בפיהם ויורקים את החלקים המוצקים.
בנוסף, הם ניזונים גם מצוף ואבקנים ומסוגלים לרחף באוויר ללא ניע תוך כדי יניקת צוף.
עטלפי הפיח מתרבים אחת לשנה, והנקבה ממליטה בכל פעם גור יחיד לאחר היריון של 4–6 חודשים.
המינים בסוג מאוימים בעיקר מצד בירוא יערות, אם כי לעת עתה הם שכיחים למדי ומצבם מוגדר כללא חשש (LC) על ידי הרשימה האדומה של IUCN.
עטלף פיח בורנאי (Aethalops aequalis) - אנדמי לבורנאו.
עטלף פיח ננסי (Aethalops alecto) - מצוי בחצי האי המלאי, ג'אווה, סומטרה, בורנאו ובאלי.
עטלף הצווארון (שם מדעי: Myonycteris) הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת עטלפי הפירות ובו 4 מינים שחיים ביבשת אפריקה.
הסוג הוקם בשנת 1899 על ידי הזואולוג הגרמני פאול מטשי, והוא קרוי על שם הצווארון הבולט שלו.
משמעות השם המדעי של הסוג היא "עטלף דמוי עכבר".
יש המכלילים בסוג גם את הטקסון המונוטיפי עטלף המשי.
לעטלף הצווארון גוף קטן, ראש עדין וחרוטי דמוי שועל, וחרטום צר ומחודד.
האוזניים קצרות ועגולות, העיניים גדולות והאף קטן עם נחיריים בולטים במקצת.
הלשון ארוכה ומצוידת בקצה בגבשושיות לשאיבת מיץ פירות.
סימן ההיכר של הסוג שהעניק לו את שמו, הוא צווארון השיער הארוך והשומני שסובב את צוואר הזכרים ומשתרע לעיתים עד לחזה.
הזנב הקצר עשוי להיעדר וקרום התעופה האחורי מסתכם ברצועות דקות שנמתחות לאורך פנים הרגליים.
מלבד הנוכחות של צווארון השיער, הזכר כבד במקצת מן הנקבה.
הפרווה של עטלף הצווארון קצרה וקשיחה והיא דלילה בגחון ושעיר סביב הצוואר.
צבעה הכללי נע בין אפרפר, לבז', צהבהב, שנהב, חאקי, חום זית או חום בהיר.
הצווארון בולט בצבעו העז שנע בין כתום לצהוב או זהוב, אם כי יש מקרים שבהם הוא חיוור יותר.
הראש עשוי להיות כהה יותר משאר הגוף.
הכנפיים שחורות דהויות, האוזניים שחרחרות והזרועות והשוקיים ורודים.
עטלפי הצווארון מצויים באפריקה שמדרום לסהרה; טווח התפוצה של הסוג כולל את קניה, טנזניה, אוגנדה, קונגו הדמוקרטית, קונגו, גבון, צפון אנגולה, גינאה המשוונית, הרפובליקה המרכז אפריקאית, קמרון, ניגריה, טוגו, בנין, חוף השנהב, ליבריה, גינאה ביסאו, גינאה, גאנה, סיירה לאון וסאו טומה ופרינסיפה.
בית הגידול של הסוג משתנה בין המינים, כאשר אחד חי ביער סובטרופי יבש ובסוואנות מיוערות, אחד ביערות גשם טרופיים וסוואנות טרופיות, ואחד ביערות עננים גבוהים.
המינים בסוג חיים בבדידות או בקבוצות קטנות ופעילים בשעות הלילה בחופה הגבוהה של היער.