tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ספרו זה ראה אור ב-1984, במהלך מסעו באירופה, ומתאר את מצבו הנפשי חסר המנוחה והגבולי.
באמצעות אנלוגיה לנהר הירדן מדגים של"נהר החיים", שתי גדות, מולדת וגלות, בעוד אחדים נועדו לחיים מדומים "בגדה השלישית", גדה של רוחניות, הגות, תשוקה וכאב, אהבה, שיגעון ושירה.
נכתב בשנתו האחרונה, בדומה לרומן "האור הכחול", ומתעד את שנותיו האחרונות והתמודדותו עם מחלת הסרטן.
בספר זה שב ומתבונן במקורותיו, ילדותו ואחריתו, תוך איור דיוקן כפרו האהוב הנאנק תחת מגף הקולוניאליזם.
בכתיבתו ביקש להעניק חיי נצח לאזור הפראי של הגבעות סביב כובר מכורתו המכונה "דיר אל ג'וואני".
לאחר מותו נקברה גופתו של ברגותי בין עצי השקד בגינה שבבית אימו.
חוסיין מוחמד ארשאד (בבנגאלית: হুসেইন মুহাম্মদ এরশাদ; 1 בפברואר 1930 – 14 ביולי 2019) היה מפקד צבא בנגלדש ופוליטיקאי שכיהן כנשיא בנגלדש משנת 1983 עד 1990, תקופה שנחשבת לדיקטטורה צבאית.
ארשד נולד בשנת 1930 בדינהאטה במדינת קוצ'ר בהר פרינסלי, הודו הבריטית (כיום במחוז קוצ'ר בהר, הודו) למוקבול הוסאין ומאזידה חטון.
מוקבול היה עורכי דין וכיהן כשר של מהראג'ה דאז מקוך בהר.
ארשד היה הבכור מבין תשעה אחים.
הוריו נדדו מדינהאטה למזרח בנגל בשנת 1948 לאחר חלוקת הודו.
ארשד למד במכללת כרמייקל ברנגפור ובנוסף השלים את לימודיו באוניברסיטת דאקה בשנת 1950.
ארשד גויס לצבא פקיסטן בשנת 1952 מבית הספר להכשרה בקצינים בקוהט.
הוא היה מפקד במתחם הרגימנטלי במזרח בנגל בצ'יטגונג.
הוא סיים קורסים מתקדמים ממכללת הפיקוד והמטה בקווטה בשנת 1966. לאחר ששירת בחטיבה בסיאלקוט, קיבל את הפיקוד על גדוד מזרח בנגל השלישי בשנת 1969 ואת הגדוד השביעי במזרח בנגל בשנת 1971.
הוא תפס את השלטון כראש הצבא במהלך הפיכה צבאית ללא שפיכות דמים נגד הנשיא עבדוס סאטאר ב-24 במרץ 1982 (על ידי הטלת חוק לחימה והשעיית החוקה).
הוא הכריז על עצמו כנשיא בשנת 1983, ולאחר מכן זכה בבחירות הראשוניות, שנערכו ב-1986. למרות הטענות שזכה באופן לגיטימי בבחירות 1986, רבים רואים במשטרו עידן של דיקטטורה צבאית.
ארשד כיהן במשרדי הנשיאות עד 1990, אז נאלץ להתפטר בעקבות התקוממות המונית פרו-דמוקרטית שהובילה ח'אלדה זיא ושייח' חסינה.
ארשד הקים את מפלגת ג'אטיה בשנת 1986 והפך לחבר הפרלמנט של אותה מפלגה בבחירת בשנת 1991, עם בחירות מחודשות מוצלחות בכל הבחירות הכלליות שלאחריהן.
בתקופת כהונתו ערך ארשאד רפורמות התפתחות, הפרטת תעשיות שהולאמו, הרחבת מערכת הכבישים הלאומית; והקמת הארגון הדרום-אסיאתי לשיתוף פעולה אזורי.
הוא ביצר מדינתו כבעלת ברית של ארצות הברית במלחמת המפרץ.
הוא תרם לפיתוח בתשתיות וצמיחה סוציו-אקונומית, תוך שהוא מפריט תעשיות מפתח שהולאמו.
הוא החזיר וייצב את שרשרת הפיקוד בכוחות המזוינים בבנגלדש לאחר הכאוס ששרר בעקבות רצח שייח' מוג'יבור רחמן, מייסדה של מדינת בנגלדש.
בשנת 1989 הוביל ארשאד את הפרלמנט להפוך את האסלאם לדת המדינה, תוך נסיגה חדה מהחוקה החילונית המקורית של בנגלדש.
חוסיין זמאני (בדארי: حسین زمانی; נולד ב-23 בנובמבר 2002 במשהד שבאיראן) הוא כדורגלן אפגני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ניימכן מליגת העל ההולנדית ובנבחרת אפגניסטן.
זמאני גדל במחלקות הנוער של אייאקס וגנואה.
בחודש פברואר 2021 חתם זמאני על חוזה מקצועי בטלסטאר ספורטקלאב.
לקראת עונת חתם זמאני בניימכן מליגת העל ההולנדית.
ב-25 במאי 2021 ערך זמאני את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אפגניסטן, וכבש את שער הבכורה שלו בניצחון 3-2 על נבחרת אינדונזיה במשחק ידידות.
חוסיין טאיב (בפרסית: حسین طائب, בתעתיק מדויק: חֹסֵין טַאאֵבּ; נולד ב-1963) הוא איש דת שיעי איראני ובכיר במשמרות המהפכה האסלאמית.
עד 23 ביוני 2022 הוא היה ראש ארגון המודיעין של משמרות המהפכה האסלאמית.
לאור חיסול מהנדסי האטום ואנשי חיל האוויר האיראנים על אדמת איראן, כנראה על ידי המוסד הישראלי, ואי הצלחתו לנקום במדינת ישראל באמצעות חוליות מחסלים שנשלחו לטורקיה ולארגנטינה, חוסיין טאיב פוטר, ובמקומו מונה מוחמד כאזמי.
על פי אגודת הסטודנטים האיראנית ה"פרו-ממשלתית", טאיב נולד ב-1342 (בשנת 1963/4).
לאחר שלמד בחטיבת הביניים, הוא למד בסמינר/מכללה ובמרכזים האסלאמיים והגיע לתואר מתקדם (חארג') במשפטים אסלאמיים לאחר שלמד בטהראן, במשהד ובקום.
הוא למד, בין היתר, אצל המנהיג העליון עלי ח'אמנאי.
טאיב הצטרף למשמרות המהפכה (המפקח על הבסיג' – ארגון המתנדבים הצבאי למחצה שנוסד על ידי מנהיג המהפכה האסלאמית אייתוללה רוחאללה ח'ומייני).
בשנת 1361 (1982/3) והחל את עבודתו באזור 10 של טהראן והמשיך לקום ולמשהד.
הוא היה "במשך זמן מה המתאם של משמרות המהפכה עם המנהיג העליון וכן מפקד מחלקת התרבות של מכללת האימאם חוסיין".
תחת פיקודו של טאיב, יחידות הבסיג' היו פעילות מאוד בדיכוי המחאה נגד תוצאות הבחירות לנשיאות איראן ותנועת המחאה 2009. הדיכוי האלים גרם למותם של לפחות עשרות מפגינים ברחובות או בכלא.
סוכנות הידיעות פארס האיראנית דיווחה שבהצהרות פומביות טאיב הזהיר את האיראנים שארצות הברית "שוכרת סוכנים ושכירי חרב במאמץ להמשיך את מזימותיה למהפכה רכה ברפובליקה האסלאמית".
טאיב גם הצהיר שבמהומות לאחר הבחירות לנשיאות איראן ותנועת המחאה שקמה בשנת 2009 נהרגו שמונה אנשי בסיג' ונפצעו 300 אחרים.
בשנת 2022, הוא ובני משפחתו נכללו ברשימת האישים שהוטלו עליהם סנקציות על ידי מחלקת המדינה של ארצות הברית בשל מעורבותו בהפרות זכויות האדם באיראן.
ב-23 ביוני 2022, המנהיג העליון "פיטר" את טאיב מהפיקוד על ארגון המודיעין של משמרות המהפכה תוך קידומו לתפקיד שולי במערכת.
רשימת התפקידים ותחומי האחריות של חוסיין טאיב כוללת:
סגן מטה התרבות המשותף של משמרות המהפכה האסלאמית.
מפקד מחלקת התרבות של אוניברסיטת האימאם חוסיין משנת 2005 עד 2007.
ראש ארגון המודיעין של משמרות המהפכה האסלאמית החל מאוקטובר 2009 ופוטר ב-23 ביוני 2022.
ב-28 באוקטובר 2010 הוכנס לרשימה השחורה של מחלקת האוצר של ארצות הברית.
ב-13 באפריל 2011 האיחוד האירופי הטיל על טאיב סנקציות.
רכושו הפרטי הוקפא ונאסר עליו להיכנס לאירופה, מכיוון ש"כוחות בפיקודו השתתפו בהכאות אלימות המוניות, רציחות, מעצרים ועינויי מפגינים שלווים".
טאיב איבד אח במצור על בצרה, במהלך מלחמת איראן–עיראק.
חוסיין יאסר אל-מוחמדי עבד א-רחמן הוא כדורגלן עבר קטרי ששיחק בעמדת הקשר.
יאסר התחיל לשחק כדורגל כאשר הצטרף לקבוצת הילדים של אל-אהלי וכעבור שנה עבר לאל-ח'ור הקטרית.
בגיל 17 נרכש על ידי א-ריאן.
כעבור שנה חתם במועדון הפאר האנגלי מנצ'סטר יונייטד והושאל מיידית לרויאל אנטוורפן כיוון שלא קיבל אישור עבודה משלטון הממלכה המאוחדת.
שנה לאחר מכן עזב את המועדון בגלל בעיות אישיות וחזר לקטר בה חתם א-סד.
עלי בן-ערביה ששיחק עמו בקבוצה ובעברו שיחק במנצ'סטר סיטי המליץ לאחרונים על המשחק ובאוגוסט חתם במועדון.
במדי סיטי רשם רק הופעה אחת במשחק במסגרת גביע הליגה האנגלי נגד דונקסטר רוברס.
בקיץ חתם בספורטינג בראגה מליגת העל הפורטוגלית.
ב-20 בספטמבר הפך לקטרי הראשון שמשחק בגביע אופ"א בהפסד 2-1 להאמרבי.
בגומלין שב-4 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0-4.
ב-27 בינואר 2010 עזב את המועדון ושילם 300 אלף דולר וכעבור מספר שעות חתם לשלוש שנים ביריבתה הגדולה א-זמאלכ.
ב-11 באוגוסט 2011 חתם לשנתיים בלירסה מליגת העל הבלגית.
בשנת ניהל מגעים עם מספר קבוצות מליגת העל המצרית, אך אשתו סירבה לעבור למצרים בגלל ההפיכה במצרים שהתרחשה שנה קודם לכן.
ב-10 ביולי 2013 חתם באל-וכרה במדיה שיחק שלוש שנים.
ביולי חתם בוואדי דגלה במדיה שיחק שנה אחת בסיומה פרש מכדורגל.
יאסר שיחק בכל הנבחרות הצעירות של קטר כבר מאז שהיה בן 11. ב-18 באוקטובר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בניצחון 0-1 נגד .
ב-10 בפברואר 2002 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד .
הוא נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אסיה בכדורגל 2011.
יאסר נולד בקטר למשפחה ממוצא מצרי.
אביו היה כדורגלן בעברו במצרים בשנות ה-70 של המאה ה-20. אחיו הם הכדורגלנים אחמד יאסר ומוחמד יאסר.
נשוי לאנג'י בעלת אזרחות בלגית.
בשנת ילדה את בנם יונס.
חוסיין בנמילודי (31 בינואר 1955 – 5 בנובמבר 1981) היה כדורגלן אלג'יראי ששיחק בעמדת החלוץ.
שיחק בקבוצת CR בלוזדאד מליגת העל האלג'יראית, וכן בנבחרת אלג'יריה.
בנמילודי גדל במחלקות הנוער של IRB מדניה ו-CR בלוזדאד, ושיחק במשך כל הקריירה שלו עד למותו בקבוצה הבוגרת של CR בלוזדאד מליגת העל האלג'יראית.
הוא זכה עם המועדון בגביע האלג'יראי בעונת .
בנמילודי ערך חמש הופעות בנבחרת אלג'יריה בין השנים 1979–1980, בהן הבקיע שני שערים.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר גביע אפריקה לאומות 1980, טורניר בו הפסידה נבחרתו בגמר.
ב-5 בנובמבר 1981, במהלך משחק נגד עין אלבידא במסגרת ליגת העל האלג'יראית, מת בנמילודי כתוצאה מהרעלת מזון חמורה.
חוסיין בדר א-דין אל-חות'י היה מנהיג דתי, פוליטי וצבאי זיידי תימני, חבר אספת הנבחרים של תימן.
אל-חות'י היה גורם מרכזי ב נגד הממשלה שהחלה ב-2004, והתנועה החות'ית נקראה על שמו לאחר שנהרג באותה שנה.
אל-חות'י נולד ב-1956 או 1959 באזור מראן שבמחוז סעדה.
לפי ההשערות, הוא חי חלק מהזמן עם משפחתו, כולל אביו בדר א-דין ואחיו הצעיר עבד אל-מלכ, בקום שבאיראן.
ההשערות גם טוענות כי לאל-חות'י היו יחסים קרובים עם המנהיג העליון של איראן עלי ח'אמנאי ועם מנהיג חזבאללה חסן נסראללה.
אל-חות'י היה חבר במפלגת הזיידית-שאפעית התימנית אל-חק ("האמת").
מכיוון שהמפלגה תמכה בבדלנות דרום תימן היא הפכה ליעד של הממשלה, ואל-חות'י ברח, ככל הנראה, לסוריה ולאחר מכן לאיראן.
לאחר שובו לתימן, הוא פרש מאל-חק כדי להקים מפלגה משלו.
ב-1992 הקים אל-חות'י את תנועת "הצעירים המאמינים" (الشباب المؤمن) כדי "לקדם את החייאת התנועה הזיידית" במחוזות סעדה.
אל-חות'י הואשם על ידי ממשלת עלי עבדאללה סאלח בניסיון לבסס את עצמו כאימאם, בהקמת מרכזים דתיים ללא רישיון, ביצירת קבוצה חמושה בשם אנסאר אללה (أنصار الله, תומכי אללה) ובביצוע הפגנות אלימות אנטי-אמריקאיות ואנטי-ישראליות.
חסידיו של אל-חות'י הרגישו שיחסיה של תימן עם ארצות הברית קרובים מדי.
ב-18 ביוני 2004 עצרה משטרת תימן 640 מחסידיו של אל-חות'י שהפגינו מול המסגד הגדול של צנעא.
יומיים לאחר מכן הציעה ממשלת תימן פרס של 55,000 דולר עבור לכידתו, ופתחה במבצע שמטרתו לשים קץ למרד שלו.
ביולי הרגו כוחות צבא תימן 25 מתומכיו החות'ים והגדילו את הפרס על ראשו ל-75,500 דולר.
לאחר חודשים של קרבות בין הכוחות המזוינים של תימן לחות'ים, ב-10 בספטמבר פרסמו משרדי הפנים וההגנה של תימן הצהרה בה הכריזו כי אל-חות'י נהרג יחד עם 20 מעוזריו בנפת מראן, מחוז סעדה.
ב-5 ביוני 2013 השתתפו עשרות אלפי שיעים תימנים בקבורה מחדש של שרידיו של אל-חות'י בסעדה, לאחר שממשלת תימן מסרה אותם למשפחתו ב-28 בדצמבר 2012 כמחווה של רצון טוב לחיזוק שיחות הפיוס הלאומי.
ממשלתו של עלי עבדאללה סאלח, שפרש ב-2012 לאחר ההפיכה בתימן, קברה במקור את אל-חות'י ב-2004 בבית הכלא המרכזי בצנעא כדי למנוע מקברו להפוך למקדש עבור הזיידים.
נציגו של נשיא תימן עבד רבו מנסור האדי השתתף בהלוויה.
החות'ים לוקחים את שמם משם משפחתו, אל-חות'י.
אחיו עבד אל-מלכ, יחיא ועבד אל-כרים הם מנהיגי המורדים כיום, כמו גם אחיו אבראהים ועבד אל-ח'אלק שנהרגו.
חוסיין אמיר עבדאללהיאן (בפרסית: حسین امیرعبداللهیان, נהגה: הוֹסֵיין אָמִיר אַבְּדוֹלְלָהִיָאן; 23 באפריל 1964 – 19 במאי 2024) היה פוליטיקאי ודיפלומט איראני שכיהן כשר החוץ של איראן.
נהרג בהתרסקות מסוק יחד עם נשיא איראן אבראהים ראיסי.
ראשית חייו, חינוך וחיים אישיים
עבדאללהיאן נולד בשנת 1964 בדמע'אן שבמחוז סמנאן.
בגיל 6 או 7 התייתם מאביו.
הוא התחתן ב-1994 ויש לו בן ובת.
הוא היה בעל תואר דוקטור לפילוסופיה מאוניברסיטת טהראן ביחסים בין-לאומיים.
שלט בערבית ובאנגלית, בנוסף לשפת אמו, פרסית.
בין 1997 ל-2001 היה עבדאללהיאן דיפלומט בשגרירות איראן בעיראק, וב-2007 שימש ראש צוות המשא ומתן האיראני בפגישה המשולשת בין איראן, עיראק וארצות הברית בבגדאד.
הפגישה נערכה בעקבות המשך מלחמת עיראק והחמרת המצב הביטחוני בה.
בתקופת נשיאותו של מוחמד ח'אתמי היה חבר בוועדה המדינית והביטחונית של המשא ומתן על הגרעין.
ב-21 באוגוסט 2007 מונה לשגריר איראן בבחריין.
בנובמבר אותה שנה נערך ביקור ראשון של נשיא איראן, מחמוד אחמדינז'אד, במדינה, והיחסים בין המדינות השתפרו בתקופת כהונתו.
הוא סיים את תפקידו ב-4 בספטמבר 2010.
ב-2011 מונה לסגנו של שר החוץ עלי אכבר סאלחי לענייני המזרח התיכון ואפריקה, והמשיך בתפקידו גם עם מינויו של מוחמד ג'וואד זריף לתפקיד השר תחת נשיאותו של חסן רוחאני ב-2013. הוא פוטר מתפקידו ב-2016, בעקבות היותו מזוהה עם הקו הקיצוני של משמרות המהפכה, בניגוד לקו המתון יחסית שהובילו זריף ורוחאני.
זמן קצר מאוחר יותר הוא מונה ליועץ מיוחד ליושב ראש המג'לס (הפרלמנט האיראני) לעניינים בין-לאומיים, ובתפקידו זה אף נפגש עם נשיא סוריה בשאר אל-אסד ב-2019.
באוגוסט 2021, לאחר בחירת אבראהים ראיסי לנשיא איראן, מונה עבדאללהיאן לשר החוץ של איראן.
מינויו נחשב להקצנה ביחסי החוץ של איראן ולעדות נוספת לשמרנותה וניציותה של ממשלת ראיסי.
במהלך כהונתו נפגש, בין היתר, עם מזכירת המדינה של הממלכה המאוחדת ליז טראס, עם הנציג העליון של האיחוד לענייני חוץ ומדיניות ביטחון ז'וזפ בורל ועם ראש ממשלת יפן פומיו קישידה.
בנובמבר 2022 הצהיר כי איראן אכן סיפקה לרוסיה כלי טיס בלתי מאוישים לפני מלחמת אוקראינה–רוסיה, אך הכחיש שמאז פרוץ המלחמה העבירה נשק, ובפרט טילים ומל"טים, לרוסיה.
חידוש היחסים עם ערב הסעודית
תחת כהונתו של עבדאללהיאן המשיכו בעיראק השיחות בין איראן לערב הסעודית שהחלו באפריל 2021 לאחר ניתוק היחסים בין המדינות ב-2016 בעקבות המתקפה על הנציגויות הדיפלומטיות הסעודיות באיראן.
ב-10 במרץ הודיעו איראן וערב הסעודית על חידוש היחסים ביניהן בעקבות עסקה בתיווך הרפובליקה העממית של סין, צעד שעשוי להוביל להפחתה ב ולהביא יציבות לתימן, לסוריה, לעיראק, ללבנון ולבחריין.
ב-6 באפריל 2023 נפגש עבדאללהיאן בבייג'ינג, סין, עם שר החוץ של ערב הסעודית פייסל בן פרחאן אאל סעוד, המפגש הראשון בין שרי החוץ של המדינות מאז ניתוק היחסים ביניהן.
ב-18 באוגוסט נפגש בג'דה עם יורש העצר של ערב הסעודית, מוחמד בן סלמאן אאל סעוד.
עבדאללהיאן נחשב לתומך גדול של ציר ההתנגדות, הכולל ארגונים ומדינות המקושרים לאיראן ומתנגדים לישראל, ביניהם ניתן למנות את חזבאללה בלבנון, ממשלו של בשאר אל-אסד בסוריה, חמאס ברצועת עזה והחות'ים בתימן.
ב-28 באפריל נפגש עבדאללהיאן בלבנון עם חסן נסראללה ועם זיאד נח'אלה, מזכ"לי ארגוני הטרור חזבאללה והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני (בהתאמה), טען כי "הציונים מבינים רק כוח", ותצפת על גבול ישראל–לבנון מהכפר מארון א-ראס.
ב-14 באוקטובר 2023, שבוע לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל בין ישראל לחמאס ועם התקיפות האוויריות של חיל האוויר הישראלי ברצועת עזה, איים עבדאללהיאן בפגישה עם המתאם המיוחד מטעם האומות המאוחדות לתהליך השלום במזרח התיכון, תור ונסלן, שאיראן עלולה להתערב בלחימה אם ישראל תיכנס קרקעית לעזה.
למחרת נפגש בדוחה, בירת קטר, עם ראש הלשכה המדינית של חמאס אסמאעיל הנייה.
עמדותיו של עבדאללהיאן בנושאי חוץ שיקפו את דעותיו הנציות של המנהיג העליון של איראן עלי ח'אמנאי, אך לא השתלבו בבירור בין רפורמיזם או פונדמנטליזם בפוליטיקה של איראן.
הוא נחשב מקורב למשמרות המהפכה האסלאמית ובפרט למפקד כוח קודס שלה בעבר, קאסם סולימאני.
ב-19 במאי 2024 התרסק מסוקם של נשיא איראן אבראהים ראיסי ועבדאללהיאן, עם אישים נוספים שהיו על סיפונו ובהם נציג המנהיג העליון בפרובינציית מזרח אזרבייג'ן מוחמד עלי אל-האשם ומושל הפרובינציה, לאחר שעבר נחיתת חירום ב.
מסוק הבל 212 החזיר את הפמליה מפגישה עם נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב בגבול בין המדינות, ובשל התנאים המטאורולוגיים והטופוגרפיים הקשים דווח כי קיים חשש כבד לחייהם של הנשיא ושר החוץ.
ב-20 במאי 2024 הודיעה איראן רשמית כי הנשיא ראיסי, שר החוץ עבדאללהיאן ושאר חברי המשלחת נהרגו בהתרסקות.
חוסיין וחיד ח'וראסאני (בפרסית: حسین وحید خراسانی; נולד בשם מוחמד-חוסיין מולה-סאלח (בפרסית: محمدحسین ملاصالح); 1 בינואר 1921) הוא אייתוללה איראני בדרגת מרג'ע תקליד המשמש כראש החווזה של קום (הסמינר של קום).
הוא משמש כראש הסמינר של קום.
ח'וראסאני נחשב לסמכות הדתית השיעית המלומד ביותר בחיים על ידי מספר חוקרים.
ח'וראסאני נולד בנישאפור, עיר 130 ק"מ מערבית למשהד, לשיח' אסמאעיל ח'וראסאני, עולמא ונואם נערץ.
את השכלתו הדתית החל בגיל צעיר במשהד, והשלים את ההשכלה המוקדמת ולימודי השפה הערבית שלו אצל השייח' שמס ואל-מוחקי אל-מוג'אני.
לאחר מכן עבר לבית הספר "מירזה ג'עפר" וסיים את לימודיו בדרג הביניים אצל שייח' חוסיין בירסי, מירזה אחמד כיפאי, אבו אל-קאסם אל-חכים אל-אילאחי ושיח' חוסיין-עלי אל-עוספיה.
הוא גם השתתף בשיעורים של מירזה מהדי אל-עספהאני, השייח' מהדי אל-אישתיאני והשייח' מוחמד נהאונדי .
הוא קיבל אג'אזה ממורו סעיד מוחמד חוג'את קו-קאמרי.
הוא עבר לנג'ף שבעיראק ב-1949 ולמד בבית הספר היזדי עשר שנים.
הוא השתתף בשיעוריו של השייח' מוחמד-חוסיין נאיני במשך שנה; אבו אל-חסן אל-עוספיה לשנתיים; שייח' מוסא חונסרי במשך שש שנים; אגא דיא אל-דין אל-עיראקי, סייד ג'מאל אל-דין אל-גולפאיגאני, השייח' קדים אל-שיראזי, סייד עבד אל-האדי אל-שיראזי וסעיד מוחסין אל-חכים.
הוא למד אצל סייד אבו אל-קאסם אל-כואי שתים-עשרה שנים, והפך לאחד מתלמידיו החשובים.
הוא חזר למשהד ב-1972, ולימד שם קצת פחות משנה, ולאחר מכן נסע לקום, שם קבע את מקום מושבו.
עמדתו של ח'וראסאני לגבי הממשל האיראני הייתה מעורפלת יחסית, והוא נחשב - אם בכלל - למבקר עקיף.
הוא צוטט לעיתים קרובות בהרצאותיו כמי שמערער על דעותיו של המנהיג העליון של איראן.
הוא חותנו של סאדק לאריג'אני.
בשנת 2023 מתה אשתו של ח'וראסאני.
חוסיין (מג'יד) מוסאווי אפתח'ארי (בפרסית: سید حسین مجید موسوی افتخاری) הוא קצין בכיר במשמרות המהפכה האסלאמית, מפקד חיל האוויר והחלל של משמרות המהפכה האסלאמית.
מוסאווי שימש כסגן מפקד חיל האוויר והחלל של משמרות המהפכה האסלאמית, תחת פיקודו של אמיר עלי חאג'יזאדה.
ב-14 ביוני 2025 מונה למפקד חיל האוויר והחלל, לאחר חיסולו של חאג'יזאדה על-ידי ישראל במסגרת מבצע עם כלביא.
ב-18 בדצמבר 2024 הודיעה מחלקת המדינה של ארצות הברית כי ארצות הברית הטילה סנקציות על מוסאווי, בעת היותו סגן מפקד חיל האוויר והחלל של משמרות המהפכה האסלאמית.
חוסמי אלפא היא קבוצת תרופות החוסמת קולטנים אלפא אדרנרגיים.
עקב תופעות לוואי, שהשכיחה בהן היא סחרחורת המופיעה במעבר משכיבה לישיבה או לעמידה, השימוש בהן הולך ופוחת כיום, אבל הם שכיחים עדיין בטיפול ביתר לחץ דם כתרופות מקו 3 לטיפול (לאחר כישלון במספר תרופות שמהוות את טיפול הבחירה), וכמו כן עיקר השימוש בהם כיום הוא בהגדלה שפירה של הערמונית.
קיימים שני סוגים עיקריים של קולטני אלפא, קולטן מסוג אלפא 1 וקולטן מסוג אלפא 2. נהוג לסווג את חוסמי אלפא על פי סוג הקולטן שאותו הם חוסמים.
חסימת הקולטן לאלפא 2 איננה שכיחה בשימוש כיום והתרופות מקבוצה זאת הולכות ומאבדות את שימושן הקליני.
נהוג לסווג את חוסמי האלפא לקבוצות על פי הקולטנים עליהם הם פועלים.
תרופות אלו חוסמות גם את הקולטנים מסוג אלפא 1 וגם את הקולטנים מסוג אלפא 2. מאחר שתרופות אלו אינן ספציפיות לקולטן מסוים, תופעות הלוואי הנצפות מתרופות אלו הן חזקות ומהותיות יותר בהשוואה לחוסמי אלפא סלקטיביים.
פנוקסיבנזמין (באנגלית Phenoxybenzamine, משווק בארץ בשם דיבנילין) היא תרופה לא סלקטיבית, הנקשרת בקשר קוולנטי לשני סוגי קולטני אלפא.
חסימה זאת היא לא הפיכה ולא תחרותית, כך שמתקבלת חסימה חזקה של הקולטנים למשך זמן ארוך של עד 24 שעות במתן חד פעמי.
לאחר נתינה במתן ממושך היא יכולה לפעול על פני שלושה ימים רצופים.
לתרופה יש תופעת לוואי קשה של תת-לחץ דם אורתוסטטי המלווה ברפלקס טכיקרדיה (עלייה בדופק).
יש להיזהר או להימנע בשימוש בחולים שסובלים מטרשת עורקית חסימתית, שכן חולים אלו עלולים לפתח תסמיני לחץ בחזה עקב השימוש בתרופה.
השימוש בתרופה מוגבל כיום למצבים של פאוכרומוציטומה למרות שגם תרופות אחרות ממשפחת חוסמי אלפא שסלקטיביים לאלפא 1 כגון דוקסזוסין יכולים להיות יעילים למטרה זאת.
פנטולאמין (באנגלית Phentolamine) היא תרופה שחוסמת קולטנים מסוג אלפא 1 ואלפא 2 אך בניגוד לפנוקסיבנזמין עושה זאת בצורה תחרותית ולפיכך השפעתה היא על פני זמן קצר יותר.
תרופה זאת ניתנת בהזרקה ובעבר שווקה גם בישראל בשם המסחרי Regitine.
תרופה זאת שימשה בטיפול בפאוכרומוציטומה לטווח קצר בלבד.
השימוש בה כיום מוגבל, בשל תרופות יעילות יותר.
חוסמי אלפא 1 חוסמים באופן סלקטיבי את הקולטנים מסוג אלפא 1 ללא השפעה על קולטנים מסוג אלפא 2.
נהוג לחלק חלוקת משנה את התרופות ממשפחה זאת על פי מידת הסלקטיביות לקולטני אלפא 1 בבלוטת הערמונית.
דוקסזוסין , פראזוסין וטראזוסין הן תרופות שחוסמות קולטנים מסוג אלפא 1 גם בכלי הדם וגם בבלוטת הערמונית ולפיכך הן תרופות שיכולות להתאים לטיפול ביתר לחץ דם ובהגדלה שפירה של הערמונית.
פראזוסין (שווקה בשם היפוטנס) הייתה התרופה הראשונה שיצאה לשימוש מקבוצה זאת, אך בשל זמן מחצית חיים קצר (כ-3 שעות) שדרש מתן 3 פעמים ביום ובשל תופעות לוואי, תרופה זאת יצאה משימוש.
לדוקסאזוסין יש את זמן מחצית הארוך ביותר מכל התרופות במשפחה זאת (15-22 שעות כתלות בפורמולציה) והוא גם השכיח מכולם בשימוש.
ניתן להשתמש בטראזוסין ודוקסזוסין גם כאשר התפקוד הכלייתי יורד, מה שמקנה להן יתרון במטופלים עם בעיות בכליה וחולי דיאליזה, שלא יכולים ליטול מעכביACE או ARB.
בתחילת הטיפול בתרופות אלו המטופלים עלולים לחוות תת-לחץ דם אורתוסטטי ולכן יש להנחות אותם היטב על תופעת לוואי זאת על מנת למנוע נפילות.
תרופות אלו אינן מומלצות בקשישים, אך לעיתים ניתנות גם בקשישים בשל קושי בשליטה על לחץ דם גבוה.
קשישים חווים את תופעות הלוואי של תרופות אלו בצורה מהותית יותר עם סיכון לנפילות כתוצאה מהתרופה.
אלפוזוסין וטמסולוסין הן תרופות אשר ספציפיות לקולטנים מסוג אלפא1 הממוקמות בבלוטת הערמונית.
לפיכך תרופות אלו אינן משפיעות על לחץ הדם בצורה ניכרת ומותוות לשימוש בהגדלה שפירה של הערמונית.
הן אינן מתאימות לשימוש נגד יתר לחץ דם, אך עדיין תיתכן תופעת לוואי של סחרחורת או תת-לחץ דם אורתוסטטי (בשכיחות נמוכה יותר מדוקסזוסין).
אלפוזוסין היה התרופה הראשונה שיצאה לשוק ב-1993, והוא ניתן בתכשיר בשחרור מושהה במינון של 10 מ"ג ליום.
הוא עוזר לשפר את התסמינים של הגדלה שפירה של הערמונית ויעיל גם בטיפול בתסמינים במערכת השתן אצל מטופלים עם קטטר.
דווח כי הוא גם משפר את התפקוד המיני של מטופלים עם הגדלה שפירה של הערמונית אך עלול לגרום זקפה ממושכת וכואבת.
תופעות לוואי נוספות שדווחו לעיתים קרובות כוללות חולשה, התעלפות, כאב ראש, בחילה, כאב בטן ותחושת מחלה.
טמסולוסין היא התרופה השנייה שיצאה לשוק ב-1995 עם פעילות דומה לזאת של אלפוזוסין וסלקטיביות לקולטני אלפא1 בפרוסטטה, עם מעט השפעות על כלי הדם.
קיימת בפורמולות שונות הניתנות בשחרור מושהה.
התרופה ניתנת במינון של 0.4 מ"ג ליום וקיימת גם בשילוב עם דוטסטריד לטיפול בהגדלה שפירה של הערמונית.
אין להשתמש בטמסולוזין אצל מי שסובל או סבל בעבר מלחץ דם נמוך, מסחרחורות או מהתעלפות כתוצאה מירידה בלחץ הדם או כאשר יש אי ספיקת כבד חמורה.
התרופה בעלת יעילות זהה לאלפוזוסין ומבחינת תופעות לוואי היא עלולה לגרום לסחרחורת, להפרעות בשפיכה (שפיכה לא תקינה או העדר שפיכה), להפרעות ראייה, יובש בפה ועוד.
מלבד הטיפול בהגדלה שפירה של הערמונית, טמסולוסין נחקרת גם במחקרים לטיפול בה במצבים של אבנים בדרכי השתן וגם בטיפול בנשים שסובלות מחסימה בדרכי השתן.
חוסמי אלפא-2 - אתיפמזול, אפרוקסן, אידזוקזן, יוהימבין
תרופות פועלות על קולטנים מסוג אלפא 2 במערכת העצבים המרכזית.
כיוון שקולטנים אלו מדכאים את הפעילות העצבית, חוסמי אלפא-2 גורמים לשפעול המערכת הסימפתטית.
התרופות אינן נמצאות בשימוש רפואי כיום, בשל העדר יעילות או בשל תרופות יעילות טובות יותר למצבים שעבורן הם ניטלו.
יוהימבין היא אלקלואיד המופק מעץ ה-Pausinystalia johimbe (צמח הגדל במערב ומרכז אפריקה) ונמצא גם בשורש ראולפיה (Rauwolfia).
כיוון שהתרופה מגבירה את הפעילות הסימפתטית, היא גורמת לעלייה בלחץ הדם והדופק.
בעבר, לפני גילויה של התרופה ויאגרה, השתמשו ביוהימבין לטיפול באין אונות אצל גברים (למרות שיעילותה באין אונות מעולם לא הוכחה בצורה מחקרית).
כיום, יוהימבין איננה משמשת בטיפול במצב זה.
כמו כן בעבר השתמשו בתרופה זאת במטופלים עם תת-לחץ דם אורתוסטטי, במטופלים עם תסמונת ריינו ובמטופלים עם נפרופתיה סוכרתית.
היא איננה מומלצת למטופלים שסובלים מהפרעות בתפקוד הלבבי.
יוהימבין איננה משווקת בישראל ובארצות הברית.
היה מורה רוחני בריטי, ממוצא יהודי, שתרם תרומה מכרעת להפצת התנועה המיסטית סובוד של מוחמד סובוח סומוחדיויג'ויו המוכר גם בשם באפאק, בעולם, ממולדתה באינדונזיה.
היה בלשן, מורה לשפות וככל הנראה איש מודיעין.
חוסיין רופא נולד בעיר מנצ'סטר באנגליה כבן לאב יהודי ממשפחה של יהודים ספרדים סורים ולאם נוצרייה קתולית ממוצא בלגי שהמירו שניהם את דתם יחדיו לנצרות פרוטסטנטית אנגליקנית אדוקה.
פיטר הצעיר התעניין בדתות השונות, התאכזב מהאמונה בשילוש הקדוש של הנצרות, מפולחן האפיפיור אצל הקתוליים, מהפערים החברתיים אצל ההינדויסטים והבודהיסטים, משמירת המצוות המרובות של היהודים, והגיע למסקנה שהאסלאם, ככל הנראה בעיקר בגרסה הסופית שלו, הוא דת יותר שוויונית, סובלנית ומושכת.
אחרי שלמורת רוחה של משפחתו התאסלם לאסלאם סופי שינה את שמו לחוסיין.
התעניין באסטרולוגיה ובשפות ולבסוף למד באוניברסיטת לונדון התמחה בבלשנות והיה לחבר בחברה המלכותית למזרחנות - "החברה האסיאתית המלכותית" (Royal Asiatic Society).
לפי עדות מכריו חוסיין רופא שלט בשלושים שפות שונות.
בימי מלחמת העולם השנייה שרת בחיל האוויר הבריטי, ככל הנראה במודיעין.
בין השנים 1945 – 1946 לימד בבית הספר לשפות בלונדון (London School of Languages).
לאחר מכן עבד כמתורגמן בקונסוליה הבריטית במרוקו בין השנים 1947–1949. בילה תקופה במזרח התיכון והתפרנס מלימוד שפות, אך הפך לאישיות בלתי רצויה וגורש כנראה בחשד לפעילויות ריגול לטובת בריטניה.
אחד מחבריו הקרובים היה צעיר הולנדי בשם ארנואוט חישלר, שהיה שותפו לטיולי אופניים ברחבי מערב אירופה.
מתוסכל אחרי הגירוש מהמזרח התיכון, ביקר חוסיין אצל משפחת אותו חבר בהולנד.
חישלר עבד באותם הימים בחברת ספנות באינדונזיה ואמו של חישלר שכנעה את רופא לבקר אצל בנה.
מאוחר יותר סיפר רופא, כי מגיד עתידות בפריז ניבא לו כי באינדונזיה יפגוש את מורו הרוחני.
מפגשו עם באפאק ופעילותו בהפצת בשורתו בעולם
ביוני 1950 רופא הגיע לג'קרטה והתגורר אצל חברו ארנאוט.
בתיווך החבר, יצר קשר עם קצינים אינדונזים שהשיגו לו התר כניסה ליוגיאקרטה, שהייתה חסומה בפני כניסת זרים בגלל מרד המקומיים נגד הולנד.
בעיר פגש חוסיין את מוחמד סובוח - מנהיג קבוצה קטנה, שרק מעטים הכירו, כשחלק מחסידיה היו כבר אז גם קומץ אזרחים זרים, והתלהב מתרגילי הלטיהאן, המסר האלהי שקיבל הג'אוונזי.
רופא החליט להפיץ את המסר הרוחני הזה באזורים אחרים באינדונזיה - בבאלי, שם צירף אל הכת החדשה את הצייר ההולנדי אוק סונחה (1910–1963) (Auke Sonnega), ובג'קרטה ובאי סומטרה שם הקים שלוחות חדשות של התנועה.
בשנת 1954 השתתף בכנס בין-דתי בעיר שיזואוקה ביפן, ביקר אחר כך גם בטוקיו ובקיוטו והצליח לשכנע מספר אנשי רוח ודת יפנים להתנסות בלטיהאן.
בהמשך הפיץ את בשורת סובוד של באפאק גם בקפריסין ובארצות רבות אחרות ולבסוף בשנת 1956 ארגן את מסעו של מדריכו לבריטניה ומסביב לעולם.
בבריטניה כבש את לבו של ג'ון בנט שהפך גם הוא לאחד מעמודי התווך של תנועת סובוד.
חוסיין רופא היה נשוי לדורותי לבית לקשטיין (1924–2004), יהודייה בוהמיינית בת להורים יוצאי פולין ורוסיה, תלמידה של מתיאס אלכסנדר, אבי טכניקת אלכסנדר, שהצטרפה גם היא לתנועת סובוד.
היא הייתה ידועה כרוזי רופא, אחרי שבאפאק העניקה לה את השם "רוזאן".
חוסמי בטא (β-blockers, נקראים גם אנטגוניסטים לבטא, אנטגוניסטים לאדרנורצפטורים מסוג בטא ולעיתים בקיצור BB) הם משפחה של תרופות השכיחות בטיפול במגוון רחב של מחלות, בעיקר מחלות הקשורות במערכת הלב וכלי הדם, כגון הפרעות קצב, יתר לחץ דם, תעוקת לב ואי-ספיקת לב, אך גם במחלות נוירולוגיות (בעיקר פרופרנולול) ובהפרעת חרדה.
תפקידם של חוסמי בטא הוא להפריע לקשירת הגורמים המפעילים של הקולטנים ובכך לחסום את השפעתם.
הם משמשים בעיקר לטיפול בהפרעות קצב הלב וביתר לחץ דם, ובנוסף, למניעת תופעות "רימודלינג" של הלב לאחר התקף לב ראשוני.
ישנם שלושה סוגים מוכרים של רצפטורי בטא:
בטא 1 - מצויים בעיקר בלב ובכליות
בטא 2 - מצויים בעיקר בריאות, במערכת העיכול ובתאי שריר חלק בכלי הדם
בטא 3 - מצויים בעיקר בתאי שומן
חוסמי בטא משיגים את האפקט המרפא שלהם על ידי חסימת קולטני בטא אדרנרגיים בתאים השונים.
קולטני בטא נפוצים בתאי הלב, בדרכי הנשימה, בכליות, בעורקים, בשרירים חלקים וברקמות נוספות במערכת הסימפתטית, ותפקידם לגרות את התאים לתגובת מתח כחלק מפעולת המערכת, במיוחד כשהקולטנים מופעלים באמצעות אדרנלין.
חוסמי בטא גורמים לירידה בדופק ומכאן לירידה בלחץ הדם.
למרות יעילותם כתרופות לטיפול ביתר לחץ דם, הם כבר לא נחשבים לתרופות קו ראשון בטיפול ביתר לחץ דם מאחר שהם לא הראו השפעות מיטיבות על תמותה או תחלואה במקרים קליניים כפי שהראו מעכבי ACE, ARB, חוסמי תעלות סידן מסוג דיהידרופירידינים ותיאזידים.
עם זאת, הם יכולים להיות יעילים כפעולה ראשונית בחולים שיש להם יתר לחץ דם המלווה בהפרעות קצב עם דופק מהיר.
בעבר נחשב מתן של חוסמי בטא באי-ספיקת לב להתוויית נגד, אולם מחקרים שנערכו בשנות ה-90 של המאה ה-20 על שלושת חוסמי הבטא ביסופרולול, מטופרולול ואטנולול (נורמיטן) הראו יעילות של תרופות אלו באי-ספיקת לב.
חוסמי בטא חוסמים את ההשפעות האדרנגיות של קטכולאמינים על רצפטורים בטא-אדרנרגיים.
סר ג'יימס בלאק היה רופא ואיש מחקר בריטי ששינה את תחום הקרדיולוגיה בכך שגילה ויצר את חוסם הבטא הראשון.
סר בלאק חקר את המחלה תעוקת לב שבאותם ימים, הטיפול היחיד בתופעה זאת היו ניטראטים.
הוא חקר ביחד עם מעבדה כימית בשם Imperial Chemicals Industries שימוש של שתי מולקולות שיתאימו לטיפול בתעוקת לב.
אחת המולקולות (Pronethalol) לא יצאה לשימוש קליני אבל מחקר על התרופה הנסיונית ICI 45,520 הביא לעולם את התרופה שנקראה לאחר מכן פרופרנולול שהייתה גם חוסם הבטא הראשון שיצא לשוק, בשנת 1964.
גילוי זה של פרופרנולול יצר מהפכה בטיפול בבעיות לב ונחשב על ידי רבים לגילוי הפרמקולוגי המשמעותי ביותר של המאה ה-20. סר בלאק קיבל הרבה פרסי רפואה לרבות פרס לוסאר, וב-1988 סר בלאק קיבל על תגלית הפרופרנולול את פרס נובל לרפואה.
על אף שבעבר אי-ספיקת לב הייתה התוויית נגד למתן חוסמי בטא עקב הפוטנציאל שלהם להחמרת אי-ספיקת לב, מחקרים מסוף שנות התשעים הראו כי הם יעילים בהפחתת תחלואה ותמותה במקרים של אי-ספיקת לב.
תרופות כמו ביסופרולול, אטנולול ומטופרולול מתאימות לטיפול באי-ספיקת לב בנוסף לטיפול הסטנדרטי במעכבי ACE ומשתנים.
חוסמי בטא גורמים לחסימת B1 בלב, מה שגורם להאטה בקצב הלב ולירידת עוצמת ההתכווצות שלו.
בנוסף, חוסמי הבטא משפיעים גם על B1 שנמצאים בכליות, ומשפיע על מערכת הרנין-אנגיוטנסין-אלדוסטרון בכך שגורם להפחתת הפרשת הרנין.
הפחתת הפרשת הרנין גורמת להפחתת צריכת החמצן על ידי הלב על ידי הפחתת הנפח התאי והגדלת כושר נשיאת החמצן של הדם.
בסופו של דבר, פעילותם של חוסמי הבטא מפחיתה את קצב הלב ובכך מגדילה את מקטע הפליטה (Ejection Fraction) של הלב, גם אם בפעולתם הראשונית הם מפחיתים אותו.
בין תופעות הלוואי של חוסמי בטא נמנות:
קוצר נשימה – במיוחד בשימוש בחוסמי בטא שאינם סלקטיביים.
מסיבה זאת אין לתת אותם לחולים עם אסתמה.
ברדיקרדיה – כלומר דופק איטי, תופעת לוואי צפויה משימוש בחוסמי בטא, מאחר שהם מאיטים את קצב הלב.
כשניים מתוך כל מאה מטופלים במטופרולול הגיעו לבית חולים עקב תופעת לוואי זו, וייתכן שחלקם עברו בעקבות זאת השתלת קוצב לב.
ירידה בלחץ הדם - עלול לגרום לסחרחורת ואף לאירוע מוחי חולף או אובדן הכרה, ובמקרים קיצוניים הוא מתבטא באירוע מוחי איסכמי, בהלם ואף במוות.
היפרגליקמיה (עליה ברמת הסוכר גלוקוז) או סוכרת (במיוחד בשילוב עם תרופה משתנת)
מיסוך תסמינים של היפוגליקמיה (רמת גלוקוז נמוכה).
לכן יש להיזהר במתן חוסמי בטא לחולים שמקבלים טיפול תרופתי בסוכרת שעלול לגרום לירידה ברמות הסוכר בדם.
עייפות וחולשה עקב ירידה בתפוקת הלב ובזרימת דם לשרירי השלד (חוסר סבילות למאמץ, כאב שריר).
תחושת קור בגפיים בעקבות הרחבת יתר של כלי דם (וזודילטציה) בעור (והפחתת זרימת הדם לשרירים).
תופעות גמילה: בהפסקה מהירה מדי של הטיפול, עלולים להופיע דופק מהיר, חרדה, עליית לחץ דם קיצונית ותעוקת חזה או אי ספיקת לב ואף בצקת ריאות.
טימולול (אזרגה, בימטילול, גאנפורט, דואוטרב, ויאופטיק, טילופטיק, לתרו-טים, לטוקסאפ, טימודור)
קרוודילול (קרוודילול טבע, קרבדקסון, דימיטון)
British National Formulary (BNF) קבע ב-2011 שמומלץ לחולים עם אסתמה להימנע משימוש בתרופות.
בנוסף רצוי להימנע בחולים אשר נוטלים קוקאין או בטיפול בטכיקרדיה על רקע נטילת קוקאין.
במצב של מינון יתר והרעלה, משתמשים בגלוקגון על מנת לסתור את אפקט התרופה.
גלוקגון גורם להגברת קצב הלב, הגדלת ריכוז ה-cAMP התוך-תאי והפחתה בהתנגדות כלי הדם בכליות.
אייתוללה חוסיין עלי מונתזרי (בפרסית: حسینعلی منتظری; 1922 – 20 בדצמבר 2009; תעתוק מדויק: חסין עלי מנתט'רי) היה הוגה דת אסלאמי איראני, פעיל זכויות אדם ודמוקרטיה באיראן.
מונתזרי היה בין מנהיגי המהפכה האיראנית בשנת 1979. ב-1985 נקבע מונתזרי ליורשו של אייתוללה רוחאללה ח'ומייני אך הודח ממעמד זה ב-1989, על רקע מדיניות ממשלת איראן שבה ראה מונתזרי פגיעה בחירות ובזכויות העם.
את שנותיו האחרונות חי מונתזרי בעיר הקדושה קום, אולם הוא נותר בעל השפעה באיראן, במיוחד בקרב חוגים רפורמיסטים.
מונתזרי שימש מרג'ע תקליד באסלאם השיעי.
בעשורים האחרונים לחייו מונתזרי היה מן המבקרים החריפים של הרפובליקה האיסלאמית של איראן ומדיניותה.
מונתזרי היה אף מחבר פורה וחיבר מספר ספרים ומאמרים.
מונתזרי נולד בשנת 1922 למשפחה חקלאית סמוך לנג'אפבד, מערבית לאספהאן.
את חינוכו הדתי החל באספהאן והמשיך בעיר הקדושה קום, שם היה תלמידו של ח'ומייני.
עם סיום לימודיו היה למורה בבית ספר דתי.
ביוני 1963 הוא נענה לקריאתו של ח'ומייני, הצטרף למחאה כנגד המהפכה הלבנה של השאה פהלווי, והפך פעיל בחוגים דתיים אשר פעלו כנגד השאה.
לאחר צאתו של ח'ומייני לגלות, הפך מונתזרי למרכז הרשת הדתית שאותה ייסד ח'ומייני לפעילות נגד השאה.
בשנת 1974 נשלח למעצר בכלא אווין על פעילותו כנגד השלטון ושוחרר בשנת 1978. כך התאפשר לו ליטול חלק פעיל במהפכה כנגד השאה.
שמו של מונתזרי יצא למרחוק כפוסק הלכה אשר שילם מחיר אישי בעבור דעותיו הליברליות.
הוא תמך ברעיון הרפובליקה הדמוקרטית כחלופה הטובה ביותר לממשל באיראן, אולם באידיאל הדמוקרטי של מונתזרי, פוסק הלכה דתי מכהן במשרה מפקחת ומייעצת לשלטון, אותו כינו הוא וח'ומייני בשם "נאמנות פוסקי הלכה אסלאמים" (בפרסית: ولایت فقیه).
את גישתו זו סיכם בספר אותו חיבר, המקדם את רעיון הפיקוח של הממשל בידי פוסקי הלכה אסלאמים.
הוא האמין בעצמאות הממשל והתנגד לכך שפוסקי הלכה נוטלים חלק ברשות המבצעת או המחוקקת.
לדעת מונתזרי תפקיד פוסק ההלכה האסלאמי חייב להיות מוגבל לתפקיד יועץ לשלטון, אשר נבחר על ידי העם, מבלי שיפר את חוקי האסלאם.
מונתזרי טען כי אסור שפוסק ההלכה יהיה בגדר שליט בלעדי.
בשנת 1979, לאחר הדחת השאה, נטל מונתזרי תפקיד מכריע בניסוחה של החוקה האיראנית החדשה.
הוא הוביל בדרישה להחליף את טיוטת החוקה החילונית שהוצעה למדינה עם חוקה המכילה הוראות באשר לתפקיד הייעוץ והפיקוח של פוסקי ההלכה.
הצעת החוקה שקידם הכירה בזרם התריסריים בשיעה - ולא האסלאם באופן כללי - כדתה הרשמית של המדינה וכי לפוסקי ההלכה נתונה הסמכות למינוי שופטים ולהטלת וטו על כל חקיקה המנוגדת לעקרונות הדת.
מאוחר יותר הוא כיהן במועצת המומחים האיראנית אשר ניסחה את החוקה ואשר אימצה רבות מהמלצותיו.
באותה עת שימש מונתזרי כמנהיג תפילות ימי שישי בעיר קום, כחבר במועצת המהפכה וסגנו של המנהיג העליון ח'ומייני.
בשנת 1980 החל ח'ומייני להעביר חלק מתפקידיו למונתזרי.
עד לשנת 1983 התנוססה תמונה קטנה של מונתזרי, לצד תמונתו הגדולה יותר של ח'ומייני, בכל משרדי הממשלה באיראן.
לאחר שח'ומייני הביע רצונו בכך שמונתזרי יהיה ליורשו, מונתזרי דחה בתחילה את הרעיון וטען כי יש להותיר את הבחירה בבוא העת בידי מועצת המומחים.
לבסוף נעתר מונתזרי למינוי ולאחר ישיבה של מועצת המומחים בחודש נובמבר 1985, הוא הוכרז כיורשו של המנהיג העליון.
אולם סיכוייו של מונתזרי לרשת את ח'ומייני נפגעו כיוון שבניגוד לח'ומייני, ואף ליורשו לימים, האייתוללה עלי ח'אמנאי, מונתזרי לא יכול להתהדר בתואר סייד כאחד מצאצאי משפחת הנביא מוחמד.
אף בסיס התמיכה של מונתזרי באותם הימים, בניגוד לתמיכה הגואה בו בעשרים השנים האחרונות לחייו, היה מצומצם יחסית והוא היה ללעג בעיני בני המעמד הבינוני והגבוה.
הקרע עם ח'ומייני והדחה ממעמדו
בעיותיו של מונתזרי, כבעל מעמד היורש לח'ומייני, החלו בקרבתו עם מהדי האשמי אשר ניהל מתוך משרדו של מונתזרי ארגון אשר שאף לייצא את המהפכה האסלאמית.
יש הטוענים כי האשמי גרם מבוכה לרפסנג'אני בכך שהדליף מידע על מעורבותו בפרשת איראן-קונטראס.
האשמי נעצר, הורשע בדין והוצא להורג בשנת 1987 בגין פעילות כנגד המהפכה.
בחודש נובמבר 1987 גרם מונתזרי למחלוקת נוספת כאשר קרא להכרה חוקית בריבוי מפלגות, אף שבתנאי פיקוח הדוק.
הוא המשיך אף וקרא לבחינה גלויה של כישלונות המהפכה ולסיום הניסיון לייצא את המהפכה.
הוא טען כי איראן חייבת לשמש השראה לאחרים בשמשה דוגמה, ולא באמצעות אימון כוחות לוחמים זרים.
בחודש פברואר 1988 מתח ח'ומייני ביקורת על מונתזרי וחודש אחר כך קרא לכינוס מועצת המומחים כדי לדון בעניינו של מונתזרי.
העימות עם מונתזרי הגיע לשיאו בסוף הקיץ ותחילת סתיו 1988 כאשר התבצעה הוצאה המונית להורג של אסירים מדיניים.
מונתזרי נשא אותה עת סדרת הרצאות בהן תמך במדיניות פתוחה הרבה יותר, ובראיון שהתפרסם בעיתון קייהאן בתחילת 1989, מתח ביקורת על ח'ומייני באופן שלדעת רבים חתם את גורלו הפוליטי:
הכחשת זכויות העם, חוסר צדק והתעלמות מן הערכים האמיתיים של המהפכה הביאו למכות הקשות ביותר למהפכה.
לפני כל תהליך של בניה מחדש, חייב להיות תהליך של בניה מחדש מבחינה אידאולוגית ומדינית...
זהו דבר שהעם מצפה לו ממנהיג.
בחודש מרץ 1989 נגרם למעמדו של מונתזרי נזק רב מידיעה שהתפרסמה ב-BBC בדבר מכתבים שכתב בהם גינה את גל ההוצאות להורג לאחר המלחמה.
מונתזרי אף מתח ביקורת על פתווה של ח'ומייני בה ציווה על רציחת הסופר סלמאן רושדי, באומרו: "אנשים בעולם מתרשמים שבאיראן אנו עוסקים רק ברציחת אנשים".
ב-26 במרץ 1989 גינה ח'ומייני בחריפות את התבטאויות מונתזרי ויומיים אחר כך הודיע כי מונתזרי התפטר ממשרתו.
מונתזרי לא מחה על פיטוריו ופרסם הודעה המסתיימת באמירה: "אני מבקש מכל אחי ואחיותי לא לומר מילה בתמיכתי".
בנוסף לאיבוד מעמדו כיורש לח'ומייני, נשלל ממונתזרי אף תוארו אייתוללה עליון ומאותה עת לא פורסמו עוד הרצאותיו בעיתון קייהאן ולא נשמעה עוד כל התייחסות אליו בתחנת הרדיו הממלכתית.
אף תצלומיו הורדו מקירות משרדי הממשלה והמסגדים ובוטל משמר האבטחה שליווה אותו.
מנגד הופיעו מאמרים שניסו להפחית מתרומתו למהפכה.
יש שטענו כי התיקון לחוקה האיראנית ולפיו הוסרה הדרישה כי המנהיג העליון חייב להיות אייתוללה עליון, נעשה בעקבות העובדה שלא היו עוד אייתוללה עליונים שהיו מוכנים לקבל את תפקידו של מונתזרי.
מנגד, היו שטענו כי הסיבה שלא נבחר אייתוללה עליון למלא את תפקידו של מונתזרי היה כיוון שלאף אחד מהם לא הייתה תמיכה במועצת המומחים.
לאחר מות ח'ומייני בחודש יוני 1989 נבחר על ידי מועצת המומחים האיראנית פוסק הלכה אחר, סייד עלי ח'אמנאי, לתפקיד המנהיג העליון.
בטרם הדחתו של מונתזרי היה ח'אמנאי פוסק הלכה בדרג הביניים בלבד.
קידומו בהיררכיה הדתית עורר ביקורת על ידי מנהיגי דת רבים בשיעה, כולל מונתזרי.
בחודש דצמבר 1989 הפיצו תומכיו של מונתזרי בקום עלונים שבהם פקפקו בכישוריו של ח'אמנאי לכהונה הרמה של מרג'ע תקליד.
בתגובה עצרו אנשי משמרות המהפכה את מונתזרי והשפילוהו כשהם מכריחים אותו לחבוש מצנפת לילה ולא את הטורבן הלבן המסורתי עמו הילך.
בחודש אוקטובר 1997, לאחר שמתח ביקורת פומבית על סמכותו של המנהיג העליון של איראן, האייתוללה ח'אמנאי, הושם מונתזרי במעצר בית, תחת העילה כי הדבר נעשה לשם הגנתו מפני קיצונים.
הוא שהה בתנאי מעצר בית עד לשנת 2003, כאשר למעלה מ-100 חברי בית המחוקקים האיראני קראו לנשיא מוחמד ח'אתמי לשחררו ממעצר.
יש הטוענים כי ממשלת איראן ביטלה את מעצר הבית מחשש שמא תפרוצנה מהומות אם מונתזרי החולני ימות בביתו בעודו נתון במעצר.
ב-22 בינואר 2007 מתח מונתזרי ביקורת על מדיניותו של נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד בתחומי הגרעין והכלכלה.
בעוד שמונתזרי תמך בדעה כי לאיראן הזכות לפתח אנרגיה גרעינית, הוא טען כי גישתו של אחמדינז'אד לנושא זה היא תוקפנית מדי, ואמר: "יש להתמודד עם האויב בחוכמה, לא להתגרות בו...
התגרויותיו רק יוצרות בעיות למדינה." הוא שאל: "האם אין לנו זכויות אחרות גם כן?" כשהוא מתייחס לזכויות הפרט ולזכויות האדם.
מונתזרי אף מתח ביקורת על הישגיה של ממשלת אחמדינז'אד בתחום הכלכלה, כשהוא מציין את שיעור האינפלציה הגואה - כולל עליה של 50% במדד הדיור - וטען שלא ניתן לנהל מדינה על יסוד ססמאות.
בחודש מאי 2008 מונתזרי אף פרסם הודעה התומכת בזכויות בני הדת הבהאית באיראן, תוך שהוא מציין כי אף שהבהאים אינם משתייכים לעמי הספר:
הם אזרחי המדינה הזו, יש להם זכות לאזרחות ולחיות במדינה.
יותר מכך, הם חייבים להפיק תועלת מן החמלה האסלאמית המודגשת בקוראן ועל ידי רשויות הדת.
ב-16 ביוני 2009 התבטא מונתזרי פעם נוספת כנגד אחמדינז'אד, בעת המהומות שפרצו לאחר בחירתו מחדש לנשיא.
לאחר שנשמעו טענות רבות כנגד טוהר הבחירות, פרסמה ממשלת איראן הודעה כי אחמדינז'אד זכה ב-62% מן הקולות.
מונתזרי בתגובה הודיע כי "אין אדם שפוי היכול להאמין" לכך שהקולות נספרו באופן הוגן.
מונתזרי קרא לשלושה ימים של אבל ציבורי על מותה של נדה אגא-סולטאן ואחרים שנהרגו במהומות ב-22 ביוני 2009. הוא אף הכריז כי השלטון איננו מוסלמי או שלטון רפובליקה.
בחודש נובמבר 2009, יום בטרם צוינו חגיגות 30 שנה למשבר בני הערובה באיראן, אמר מונתזרי כי תפיסת שגרירות ארצות הברית בטהראן בשנת 1979 הייתה שגיאה.
ב-19 בדצמבר 2009 נפטר מונתזרי בשנתו מהתקף לב, בעודו בביתו בעיר קום.
הוא היה בן 87 במותו.
סוכנות הידיעות של הרפובליקה האסלאמית, שהיא סוכנות הידיעות הרשמית של איראן, לא ציינה את התואר אייתוללה בדיווחים הראשונים על מותו, אלא כ"איש דת המשתייך לפורעים".
אף דיווחי הרדיו והטלוויזיה באיראן על מותו בלטו במתח אשר שרר בין עמדותיו לאלו של השלטון.
ב-21 בדצמבר 2009 צעדו מאות אלפי אבלים בהלווייתו בעיר קום, ורבים מתומכי התנועה הירוקה באיראן הגיעו במיוחד להלווייה והפכו אותה למפגן מחאה כנגד המשטר באיראן.
גופתו הוצגה לציבור בהיכל הקבר של פטימה בינת מוסא, אחת מן הקדושות הבולטות במסורת השיעית.
הוא נקבר לצד קברו של בנו אשר נהרג בשנת 1981.
ברוס וושינגטון , הידוע יותר בשם הבמה שלו, חוסיין פתאל (Hussein Fatal), היה ראפר אמריקאי וחבר בקבוצת אאוטלוז אותה הנהיג הראפר טופאק שאקור.
החל לכתוב שירי ראפ בגיל צעיר, ובמקביל עסק במכירת סמים.
פגש את הזמר טופאק שאקור דרך חבר מבית הספר, יאקי קדאפי, חבר בקבוצת אאוטלוז של שאקור.
שאקור, שהעניק לכל חבר בקבוצה כינוי של רודן צבאי ידוע, נתן לוושינגטון את הכינוי "חוסיין פתאל", על שם נשיא עיראק, סדאם חוסיין.
במסגרת הפעילות בקבוצה השתתף פתאל בשירים של שאקור, בהם השיר "Hit 'Em Up" (1996).
לאחר רצח שאקור ב-7 בספטמבר 1996, חזרו קראפי ופתאל לניו ג'רזי.
חודשיים מאוחר יותר נרצח קדאפי.
לאחר לידת בתו הראשונה ב-1997, הפסיק את עסקי הסמים וחתם בחברת התקליטים "Relativity".
אלבומו הראשון, "In the Line of Fire", יצא ב-1998. חברת התקליטים נקלעה לקשיים כלכליים והאלבום לא זכה לקידום מכירות; ההתעניינות בו מצד קונים ומבקרים הייתה נמוכה.
פתאל עבר לחברת התקליטים "Rap-a-Lot Records" והחל לעבוד על תקליטו השני, לצד ראפרים ידועים, אך נעצר ב-1999 באשמת תקיפה שהתרחשה שלוש שנים לפני כן.
הוא שוחרר למעצר בית ב-2001, וזכה לחנינה ב-2002. בסוף אותה שנה הוציאה חברת התקליטים את אלבומו השני, "Fatal".
ב-2003 התארח פתאל בארבעה שירים באלבומו של ג'ה רול.
בנוסף התארח בשיר של אשנטי.
בהמשך הקים לייבל עצמאי משלו והוציא דרכו מספר מיקסטייפים וכן את אלבומו השלישי, "Born Legendary".
ב-2010 התאחד עם חבריו לקבוצת אאוטלוז ויחד הוציאו מספר אלבומים משותפים.
פתאל נהרג בתאונת דרכים ב-10 ביולי 2015.
Thug in Thug Out - עם יאנג נובל, יצא ב-11 בספטמבר 2007
Killuminati 2k10 - עם אאוטלוז, יצא ב-2010
Killuminati 2k11 - עם אאוטלוז, יצא ב-2011
Perfect Timing - עם אאוטלוז, יצא ב-2011
חוסם הוא מכשיר המסוגל לשדר אותות רדיו אשר באופן מכוון חוסם, מפריע או מתערב בתקשורת חוקית כגון שיחות טלפונים ניידים , הודעות טקסט, מערכות GPS, ו־Wi-Fi.
בארצות הברית חוסמים אינם חוקיים לשווק, מכירה ושימוש.
רשות התקשורת הפדרלית אף הציעה ביוני 2014 תביעה על סך כ-35 מיליון דולר (המקסימום האפשרי על פי החוק) לחברה סינית (C.T.S Technology Limited) שמכרה חוסמים בארצות הברית.
חוסיין (עמיר) עאמר היה סגן-אלוף בצה"ל, מפקד גדוד 12 "ברק" של חטיבת גולני.
נהרג בדרום לבנון, כתוצאה מפיצוץ מטען צד.
נולד לאשתיאק ועלי בכפר הדרוזי ג'וליס שבגליל המערבי, לאב שוטר ולאם עקרת בית.
בן שלישי במשפחה בת שמונה ילדים.
בילדותו סייע למשפחתו בעבודה חקלאית.
למד בבית-הספר היסודי בכפרו, והמשיך בחטיבת הביניים ובבית הספר התיכון המקיף "אחווה" שבירכא, בו סיים לימודיו בהצטיינות במגמה ההומנית.
במקביל ללימודיו, היה פעיל נלהב בתנועת "הצופים", ובכיתה ט' היה למנהל אזור הצפון במגזר הדרוזי במסגרת תנועת הצופים הדרוזים, תפקיד בו כיהן עד סוף לימודיו התיכוניים.
היה מדריך נוער בגדנ"ע, פעל בתחום החינוך במתנ"ס ובבית הנוער והיה הקפטן של קבוצת הכדורגל לנוער.
רבים מבני משפחת עאמר מתנדבים לשירות ביחידות קרביות וגם חוסיין בחר, עם גיוסו לצה"ל בנובמבר 1983, להתנדב לשירות כלוחם בחטיבת גולני.
הוא החל את שירותו בגדוד 51 ומשם יצא לקורס קצינים.
בסיום הקורס חזר לגדוד כמפקד מחלקה.
הוא המשיך בתפקידי הפיקוד והיה למפקד פלוגה ולסגן מפקד הגדוד.
סיים קורס פו"ם (פיקוד ומטה), וזכה לקבל תעודת הערכה ממפקד בית-הספר.
עם סיום לימודיו שב לחטיבת גולני ושימש כקצין אג"ם.
ב-1995 מונה למפקד גדוד 12 בדרגת סגן-אלוף, והיה המג"ד הדרוזי הראשון בחטיבת גולני.
ב-4 במרץ 1996 בשעות הערב ירתה חוליית מחבלים מבין בתי כפר חולא הלבנוני על חיילים מפלוגת המסלול של גדוד 12 ליד השער שבגדר הגבול בין מוצב צבעוני ללבנון.
חיילי הפלוגה המסייעת שבפיקוד יואב מרדכי יצאו למרדף אחרי המחבלים אל תוך שטח לבנון כשהמג"ד, חוסיין מצטרף אליהם יחד עם חוליית הפיקוד שלו וגשש.
במהלך המרדף עצרו הקצינים והגששים להתייעצות ליד עמוד חשמל.
מחבל שהסתתר לא רחוק מהם הפעיל מטען צד שהיה תלוי על העמוד וכתוצאה מפיצוץ המטען נהרגו חוסיין עאמר, קצין השיתוף הארטילרי הגזרתי סגן , ושני הגששים: רב-סמל מתקדם , וסמל ראשון .
שמונה חיילים אחרים נפצעו, ארבעה מהם קשה, ובהם גם מפקד הפלוגה, יואב מרדכי וגשש נוסף.
עאמר הותיר אחריו הורים, שבעה אחים ואחיות, וארוסה.
נקבר בחלקה הצבאית בבית העלמין בכפרו.
אחיו סלמאן עאמר היה מפקד גדוד וראש מועצת ג'וליס.
חוסין הונצח, בין השאר, באנדרטת "מצפה חוסיין", בכביש יפתח–מנרה, כשלושה וחצי קילומטרים דרומית למנרה, סמוך למקום בו נהרג.
המצפה הוקם ברחבת בטון המוצלת בפרגולה, תחומה בחומת בטון ובה מגרעות לצפייה בנוף ולעבר הגבול.
ברחבה מדרגות המהוות ספסלים, להתכנסות במעין אמפיתיאטרון.
לצד הרחבה שלט עץ במסגרת ברזל ובו סמלי היחידה, פרטיו של עאמר, תיאור נסיבות התקרית, והמשפט: "מפקד, חבר, אוהב הארץ".
– 1835 או 1836) היה שייח' בן משפחת הפלאחים עבד אל-האדי מהכפר עראבה שבנפת שכם, שעלה לגדולה בימי אבראהים פאשא, היה מושל (בדרגת מודיר) של איילט צידון, מושל עכו וסגנו של אבראהים פאשא.
כאשר הגיעו כוחותיו של אבראהים פאשא לארץ ישראל, רק בודדים קיבלו אותו בברכה, בהם קאסים אל-אחמד וחוסיין עבד אל-האדי.
עבד אל-האדי ואנשיו הצטרפו לכוחותיו של אבראהים פאשא במצור על עכו (1832).
אבראהים פאשא ראה בעבד אל-האדי כוח עולה ומינה אותו כסגנו בשלטון האזרחי על השטחים שכבש בארץ ישראל.
כאשר איברהים המשיך במסעות המלחמה, היה עבד אל-האדי השליט בפועל של הארץ.
זו הייתה הפעם הראשונה שמשפחה כפרית עלתה לשלטון על הארץ.
במהלך מרד הפלאחים, עבד אל-האדי המשיך לתמוך באבראהים פאשא ובתמורה מינה אותו איברהים להיות המודיר של איילט צידון (איילט שכלל את כל ארץ ישראל).
באוקטובר 1834, אחרי שאבראהים פאשא הוציא להורג את אל-אחמד בעוון מרידה.
רכש עבד אל-האדי את מפעל הסבון שלו (صابون نابلسي) בשכם ואת בית המגורים המשפחתי, אליו העביר עבד אל-האדי את משפחתו מעראבה.
מפעלי הסבון של שכם היו אחד ממקורות ההכנסה החשובים של שכם והקנו לבעליהם כסף ויוקרה.
השייח יוסוף זיאד קאדרי ניהל עבורו את עסקיו בשכם.
נקבר בחצר מסגד א-זיתונה בעכו.
צלאח עבד אל-האדי, אחד מבניו של חוסיין, היה הוואלי של צידון.
חוסיין שהיד סוהרוורדי (באורדו: حسین شہید سہروردی, בבנגלית: হোসেন শহীদ সোহ্রাওয়ার্দী; 8 בספטמבר 1892 - 5 בדצמבר 1963) היה פוליטיקאי ועורך דין בנגלי שכיהן כראש ממשלת פקיסטן החמישי, ממינויו בספטמבר 1956 ועד להתפטרותו באוקטובר 1957.
הוא נולד למשפחה בנגלית מוסלמית ידועה בעיר מידנפור שבהודו הבריטית (כיום בתחומי מדינת מערב בנגל שבהודו).
הוא למד באוניברסיטת כלכותה, הוכשר באוניברסיטת אוקספורד כעורך דין (Barrister) והוסמך באכסניית המשפט גרייז אין שבלונדון.
עם שובו להודו ב-1921 החלה הקריירה שלו כמחוקק עם בחירתו לאספה המחוקקת של בנגל מטעם הליגה המוסלמית, אך הוא הצטרף למפלגת סווארג' בהנהגתו של צ'יטרנג'אן דאס, כאשר הוא הוזמן להיבחר לתפקיד סגן ראש עיריית כלכותה.
לאחר מותו של צ'יטרנג'אן ב-1925, קידם סוהרוורדי את האחדות האסלאמית במסגרת הליגה המוסלמית והחל לקדם את רעיון שתי המדינות.
לאחר הבחירות הכלליות שנערכו ב-1934, דחף סוהרוורדי לחיזוק התוכנית הפוליטית של הליגה המוסלמית והיה לאחד מ"האבות המייסדים" של פקיסטן.
ב-1937 הוא הצטרף כחבר בממשלת בנגל ולאחר הבחירות הכלליות של 1945 הוא הנהיג את הממשלה היחידה בבנגל מטעם הליגה המוסלמית.
הוא ספג ביקורת מהעיתונות ההודית על תפקידו לכאורה במהומות שהתרחשו בכלכותה ב-1946.
בעת חלוקת הודו ב-1947 תמך סוהרוורדי בחלופה לחלוקתה של בנגל, קרי, הרעיון להקמתה של בנגל המאוחדת העצמאית, שלא תשתייך לא להודו ולא לפקיסטן.
רעיון זה זכה לתמיכה במידה מסוימת מצדו של מוחמד עלי ג'ינה, אך בסופו של דבר לא יושם.
אף על פי כן, סוהרוורדי פעל לשילובה של מזרח בנגל בפקיסטן, אך פרש מהליגה המוסלמית כדי להקים את ליגת אוואמי ב-1949. במהלך הבחירות שנערכו ב-1954 העניק סוהרוורדי את תמיכתו לקואליציית החזית המאוחדת בבנגל שהביסה את הליגה המוסלמית.
ב-1953 הצטרף סוהרוורדי לממשלתו של מוחמד עלי בוגרה כשר המשפטים ושימש בתפקיד זה עד 1955.
לאחר שתמך בהצבעת אי-אמון באספה הלאומית של פקיסטן שהפילה את ממשלתו של בוגרה, מונה סוהרוורדי כראש הממשלה בתמיכתן של שלוש מפלגות הקואליציה: הליגה המוסלמית, ליגת אוואמי והמפלגה הרפובליקנית, תוך הבטחה להתייחס לפערים הכלכליים בין מערב פקיסטן לבין מזרחה, פתרון משבר האנרגיה וביצוע רפורמות בצבא.
מדיניות החוץ שלו עמדה בסימן של הרחבת התלות בסיוע של ארצות הברית וייסוד השותפות האסטרטגית איתה כנגד ברית המועצות והכרה בסין באמצעות תמיכה ב"מדיניות סין האחת".
במדיניות הפנים הוא התמודד עם לחץ מהקהילה העסקית על המדיניות הכלכלית שלו לחלק את ההכנסות ממסים בין מזרח המדינה לבין מערבה.
לאחר שכשל בהעברת הצבעת אי-אמון נגד נשיא פקיסטן, איסכנדר מירזא, התפטר סוהרוורדי במפתיע מתפקידו.
חוסיין שהיד סוהרוורדי נולד במידנפור שבהודו הבריטית (כיום בתחומי מדינת מערב בנגל שבהודו) למשפחה בנגלית מוסלמית רמת מעמד שנודעה בשל עושרה והשכלתה ושטענה לייחוס משפחתי ישיר לחליפים של הראשידון.
אביו, סר זהיד סוהרוורדי, היה שופט בבית המשפט העליון של כלכותה ואמו, באנו, בתו של איש החינוך עוביידוללה סוהרוורדי, הייתה כותבת פורייה בשפת האורדו והאישה ההודית הראשונה שעברה את "מבחני קייברידג' הגבוהים" (Senior Cambridge examinations).
אחיו הבכור, חסן, היה בלשן בהשכלתו וניהל קריירה מוצלחת במשרד החוץ של פקיסטן.
דודו, חסן סוהרוורדי שירת בצבא הודו הבריטית כרופא צבאי ודוד אחר שלו, סר עבדוללה סוהרוורדי, היה עורך דין.
אחייניתו, שאיסטה סוהרוורדי איקרמוללה, הייתה האישה המוסלמית הראשונה שקיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת לונדון ושימשה בתפקידים דיפלומטיים בשירות החוץ של פקיסטן.
לאחר סיום לימודיו בהצטיינות במדרסה של כלכותה, הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטת כלכותה, שם סיים לימודי תואר ראשון במתמטיקה ב-1911. ב-1913 סיים סוהרוורדי את לימודי התואר השני שלו בערבית וזכה במלגת לימודים באוניברסיטת אוקספורד.
מעמדה הרם של משפחתו אפשר לו להתגורר באנגליה בנוחות בתקופת לימודיו בקולג' סנט קתרין באוקספורד, שם הוא סיים ב-1920 לימודי תואר שני במדע המדינה ותואר בוגר במשפט אזרחי.
לאחר סיום לימודיו באוקספורד המשיך סוהרוורדי את הכשרתו כעורך דין בשנים 1922–1923 באכסניית המשפט גרייז אין שבלונדון.
חבר המועצה המחוקקת של בנגל וסגן ראש עיריית כלכותה
לאחר שובו מאנגליה החל סוהרוורדי את עבודתו בבית המשפט העליון של כלכותה ובנה לעצמו שם של עורך דין מוכשר.
באותה תקופה הוא הצטרף לשורות הליגה המוסלמית ונבחר למועצה המחוקקת של בנגל.
הוא התבלט בקריירה שלו כמחוקק בתקופת פעילותה של תנועת החליפות, תנועה אסלאמית שמרנית שפעלה בהודו, הוא נותר מזוהה עם פעילותה במשך כמה שנים.
בשנים 1924–1925 הוא מונה לתפקיד סגן ראש עיריית כלכותה והוא הצטרף למפלגת סווארג' בהנהגתו של צ'יטרנג'אן דאס.
ב-1926 הוא פרש ממפלגת סווארג' לאחר המהומות הדתיות בכלכותה וייצג את הנאשמים בעקבות המהומות בבית המשפט והחל לעודד שביתות מסחר כדי להמשיך להפעיל את הלחץ על הקונגרס הלאומי ההודי.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 הוא חיזק את התוכנית הפוליטית של הליגה המוסלמית ותמך ברעיון של הקמת פקיסטן כמדינה נפרדת.
ב-1936 הוא מונה לתפקיד המזכיר הכללי של הסניף הבנגלי של הליגה המוסלמית והגן בהצלחה על מושבו באספה המחוקקת של בנגל בבחירות שנערכו בשנים 1934 ו-1937.
תמיכתו הנלהבת בתנועת פקיסטן חיזקה בהמשך את מעמדה של הליגה המוסלמית ואת התוכנית הפוליטית שלה ובין השנים 1937–1943 הוא כיהן כשר המסחר והעבודה בממשלת בנגל בראשותו של עבול קאסים פזול חאק.
ב-1943 מינה אותו ראש ממשלת בנגל, חוואג'ה נזימודין, לתפקיד שר האספקה האזרחית ובתקופת כהונתו בתפקיד זה התחולל בבנגל רעב המוני.
אף על פי שלדעתו של מושל בנגל, ריצ'רד קייסי הוחזק נזימודין כבלתי ראוי לתפקידו והועלו האשמות שגרם לרעב באופן מכוון ועשה מעט מאוד כדי למנוע אותו.
סוהרוורדי, מאידך, טען שהייתה זו אשמתם של הממשלה המרכזית בניו דלהי ושל אנשי השוק השחור שהשתלטו על סחר האורז והחיטה לבנגל.
פרשנות מנוגדת הועלתה על ידי הסופר ההודי, מדהושרי מוקרג'י, והוא הטיל את האחריות לרעב על ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל שהפנה את אספקת המזון לטובת מאמצי המלחמה ומנע סיוע אמריקאי לבנגל.
בהמשך הואשם סוהרוורדי ביישום מדיניות אדמה חרוכה כנגד התקדמותו של הצבא היפני הקיסרי ממזרח והורה על שריפתן של אלפי סירות דיג כדי לבולמו.
צעדים אלו החמירו את הרעב ותושבי בנגל זכו להקלה רק כאשר הורה מושל הודו, ארצ'יבלד וייוול לצבא הודו הבריטית לארגן פעילות סיוע.
בכל אופן, באותה עת הבשילו יבולי החורף ומצב הרעב הוקל כבר, וזאת לאחר שמיליונים נספו.
העיתונות ההודית, בעיקר ההינדית, מתחו ביקורת קשה על תפקידו ותושבי בנגל ההינדים ראו בסוהרוורדי כאחראי הישיר לרעב.
בבחירות הכלליות שנערכו בהודו ב-1945 התמודד סוהרוורדי מול נזימודין על תפקיד ראש ממשלת בנגל והוא הבטיח לעצמו תמיכה פוליטית מספקת מהליגה המוסלמית שאפשרה לו להרכיב ממשלה במחוז, כך הוא היה לראש הממשלה היחיד בכל מחוזות הודו מטעם הליגה.
מפלגת הקונגרס מתחה ביקורת קשה על ממשלתו של סוהרוורדי.
בשנים 1946–1947 עלתה באופן משמעותי התמיכה בתנועת פקיסטן בקרב המוסלמים בהודו והקמתה של מדינה מוסלמית נפרדת במסגרת חלוקת הודו הייתה בלתי נמנעת.
הרעיון של חלוקת השטחים על בסיס האמונה הדתית של תושביהם מנע את הכללתם של המחוזות בעלי הרוב ההינדי בפנג'אב ובבנגל בשטחיה של פקיסטן, שכן מפלגת הקונגרס ובעלת בריתה מפלגת מהסבהה, שאפו לחלק את המחוזות הללו על בסיס אתני.
כדי למנוע מעשי אלימות, מהומות וסכסוכי גבולות ארוכי טווח, שיתף סוהרוורדי פעולה עם הדרישות למנוע את חלוקתה של בנגל על ידי קידום הרעיון של בנגל עצמאית מאוחדת, יחד עם אישים בנגלים נוספים.
סוהרוורדי הצליח להגיע לפשרה עם סראט צ'נדרה בוס כאשר הוא פעל למען יצירת ממשלה קואליציונית עם הסניף הבנגלי של מפלגת הקונגרס יחד עם מקבילו בליגה המוסלמית.
תומכי התוכנית דחקו בציבור ההודי בבנגל לדחות את רעיון החלוקה על בסיס דתי ולקדם את חזון בנגל העצמאית והמאוחדת.