tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אמנון גרוש ויש לו שני ילדים, ולמרות חזותו המאיימת, מחפש אהבה.
אסי דיין (בתפקיד עצמו): עמיתו של מאיר לכתיבת סדרת-טלוויזיה צפויה.
אדם מסובך וחסר עכבות, אשר עבודה עמו מהווה אתגר רציני עבור מאיר.
רומי אבולעפיה (בתפקיד עצמה): שחקנית צעירה המשחקת בסדרת הטלוויזיה המתוכננת של מאיר.
במהרה מתאהב מאיר ברוח הנעורים של אבולעפיה.
שוקה שקקלר (יותם זילברמן בתפקיד עצמו): שוקה גדל עם מאיר בקיבוץ ונחשב כחנון.
כעת הוא איש עסקים מצליח המשקיע רבות בהצגה הצפויה.
יפה ירקוני (בתפקיד עצמה): ירקוני היא חמותו של סויסה וסבתה של בתו, טליה.
זמרת מצליחה בעברה, דיווה ואייקון תרבותי נודע.
כמו כן התארחו בתוכנית מספר כוכבים בתפקידי אורח, ביניהם סמדר ברנר ובראשם אלי יצפאן, אשר שיתף פעולה פעמים רבות עם סויסה בעבר.
קרובים רחוקים מאוד (במקור: Perfect Strangers – "זרים לחלוטין") הייתה קומדיית מצבים אמריקנית מצליחה, שהופקה על ידי חברת לורימר ושודרה ברשת ABC בארצות הברית החל מה-25 במרץ 1986, וכלה ב-6 באוגוסט 1993. בישראל הסדרה שודרה בערוץ 3 ובערוץ הילדים בכבלים בשנות התשעים ומאוחר יותר שודרה בערוץ המזרח התיכון.
כיום רק שתי עונות ראשונות יצאו במארז DVD.
הסדרה מספרת את סיפורם של לארי אפלטון (מגולם בידי מארק לין-בייקר), החולק את דירתו בשיקגו עם בן דודו הרחוק באלקי בארטוקומוס (ברונסון פינצ'וט), רועה צאן מהאי הבדיוני מיפוס.
באלקי הוא נאיבי ואידיאליסט, ואינו בקי דיו במנהגי אמריקה.
הוא מכנה את בן דודו "Cousin Larry" ("בן הדוד לארי").
רבים מהפרקים עוסקים בנסיונותיו של לארי להתעלות מעל באלקי, המסתיימים בסופו של דבר בכך שבאלקי צריך לעזור לו.
נראה שהאי מיפוס הוא בעל קרבה מסוימת ליוון.
המבטא המיפוסי שביצע פינצ'וט בסדרה היה מבוסס על מבטא יווני, אולם במהלך הסדרה הוא הפך למבטא בעל גוון רוסי.
משפטו הקבוע של באלקי הוא "!Of course not, don't be ridiculous" ("כמובן שלא, אל תהיה מגוחך!"), הנאמר בדרך כלל בתגובה להאשמה בדבר שהוא אכן ביצע.
באלקי ולארי חוגגים מדי פעם בריקוד הנקרא "Dance of Joy" ("ריקוד האושר").
הסדרה מתחילה ב-1986, כשלארי מתגורר בדירה בשיקגו.
באלקי עובר לגור עמו בפרק הראשון.
הדירה שלהם ממוקמת מעל לחנות "ריץ", שבה שניהם עובדים עבור דונלד טווינקסטי, שהוא גם בעל הבית שלהם.
סוזן היא שכנה שלהם, שהופיעה בפרקים הראשונים של הסדרה.
בתחילת העונה השנייה מוצגות דמויותיהן של ג'ניפר ליונס ומרי-אן ספנסר, המתגוררות בצוותא מעליהם, כבנות זוגם של לארי ובאלקי, בהתאמה.
בתחילת העונה השלישית מתחילים לארי ובאלקי לעבוד במרתפו של עיתון בדיוני בשם "שיקגו כרוניקל" - לארי כעיתונאי ובאלקי בחדר הדואר.
הבוס שלהם הוא הארי ברנס.
ביחד עימם עובדים סאם גורפלי, שהוא ראש חדר הדואר והבוס של באלקי, ולידיה, הכותבת טור עצות בעיתון.
אישה נוספת העובדת עימם היא הארייט וינסלו, מפעילת המעלית בקומות השלישית והרביעית.
השחקנית שגילמה אותה, ג'ו מארי פייטון-נובל, עזבה את התוכנית בשנת 1989 כדי לככב בסדרת הטלוויזיה אריזה משפחתית באותו תפקיד.
מר ויינרייט היה הבוס של לארי בעיתון לאחר שהארי ברנס עזב את הסדרה.
בתחילת העונה השביעית חל שינוי באופי הסדרה.
לארי וג'ניפר התחתנו בתחילת העונה ועברו לגור בבית גדול, ביחד עם באלקי ומרי-אן, שהתחתנו בסוף העונה.
לארי ובאלקי גם קודמו בעבודותיהם.
בפרק האחרון והכפול של הסדרה, ששודר ב-6 באוגוסט 1993, יוצאים לארי, באלקי וג'ניפר לטיסה בכדור פורח, כדי לנסות לזרז את הלידה של ג'ניפר, לאחר שמרי-אן ילדה לפניה.
לאחר שלשתי המשפחות נולדו יורשיהן, הסדרה מסתיימת בלקט של סצנות מהסדרה, מלווה במוזיקה.
סדרת הטלוויזיה "אריזה משפחתית", ששודרה בין השנים 1989 ועד 1998, הייתה סדרה-בת של "קרובים רחוקים מאוד".
בפרק השלישי של "אריזה משפחתית", מגלים כי הארייט וינסלו פוטרה מעבודתה כמפעילת המעלית ב"שיקגו כרוניקל", מפני שהחברה החליטה לעבור למעלית המופעלת אוטומטית.
בפרק ששודר בנובמבר 1997, התארח מארק לין-בייקר ב"אריזה משפחתית", אולם בדמות אחרת; הוא גילם את הבוס המרושע של הארייט.
כמה פרקים לאחר מכן הוחלפה השחקנית שגילמה את הארייט, ג'ו מארי פייטון, בשחקנית ג'ודיאן אלדר.
משפטו של באלקי "כמובן שלא, אל תהיה מגוחך" מבוסס על המשפט של דמותו של השחקן ברונסון פינצ'וט בהשוטר מבברלי הילס, "כמובן שלא, אל תהיה טיפש".
אחיו הצעיר של ברונסון, ג'סטין פינצ'וט, התארח באחד מפרקי הסדרה.
ניקו, הדמות שגילם בפרק, היה זהה לבאלקי, והוא יצא עם מרי-אן בזמן שבאלקי יצא עם בחורה זהה לה.
בסדרת הטלוויזיה משפחת סימפסון היו מספר התייחסויות לסדרה: בפרק "ליל כל הקדושים 15" הוצגה פארודיה על סיטקומי-סלאפסטיק מסוגה של "קרובים רחוקים מאוד", בה החייזרים קאנג וקודוס הכינו ארוחת ערב עבור הבוס, שהורכבה מבני משפחת סימפסון.
בסיום המערכון ובסיום הפרק, נוגן שיר הפתיחה של "קרובים רחוקים מאוד" בליווי תמונות מהפרק, דבר שהיה נהוג גם בסדרה המקורית.
בפרק "Barting Over" צפו בארט וליסה בפרק בדיוני של הסדרה, בו נתן באלקי טבעת אירוסין לעז, ובשלב אחר רקד על האסלה.
לארי אמר "באלקי, אתה רוקד על האסלה!" ולכך השיב באלקי "לא שמעת על 'פלאשדאנס'?" (התרגום המילולי ל-Flushdance הוא "ריקוד הדחת מים").
אחרי ההצלחה של "קרובים רחוקים מאוד" החלה סדרת-בת בשם "אריזה משפחתית", ששודרה בין השנים 1989 ועד 1998 ברשת ABC, גם עלילתה התרחשה בשיקגו.
קרוב רחוק היא אופרת סבון אוסטרלית יומית המשודרת ברציפות מה-17 בינואר 1988.
בשנת 1985 החל ערוץ 7 האוסטרלי לקצץ בשידוריה של אופרת הסבון "שכנים שכנים", שסבלה מרייטינג נמוך.
בתוך שנה, מכרו מפיקי הסדרה את הזכויות עליה לערוץ 10 המתחרה.
בסדרה נערכו מספר שינויים, היא נמכרה לשידור גם בבריטניה, ולפתע זכתה להצלחה.
ערוץ 7 ביקש עתה למצוא סדרה שתתחרה ב"שכנים שכנים".
את הרעיון ל"קרוב רחוק" הגה מפיק ובמאי הטלוויזיה אלן בייטמן, בעקבות ביקורו בעיירה קנגורו פוינט שבניו סאות' ויילס, שם התוודע לסערה ציבורית שהתחוללה עקב הקמתו של בית מחסה לבני נוער עירוניים ממשפחות הרוסות.
הסדרה עוסקת בחייהם של תושבי סאמר ביי, עיירת חוף בדיונית באוסטרליה.
בתחילה, התמקדה הסדרה בטום ופיפה פלטשר המשכירים קרוואנים לפרנסתם, ומשמשים כמשפחת אומנה למספר נערים.
בהמשך התמקדה הסדרה גם בדמויות נוספות, ומשפחות אחרות בעיירה הפכו אף הן למשפחות אומנה.
למעשה, מאז עזיבתה של פיפה בשנת 1998, משפחת פלטשר אינה מתגוררת עוד בסאמר ביי (טום מת כבר בשנת 1990).
בין השחקנים שהשתתפו בסדרה לאורך השנים נמנים דני מינוג, ג'וליאן מקמהון, גאי פירס, ראיין קוואנטן, כריס המסוורת', מליסה ג'ורג' ובוב מורלי שהסדרה שימשה להם קרש קפיצה לקריירה בינלאומית.
השחקן ריי מאר, המגלם את דמותו של אלף סטיוארט, משתתף בסדרה ברציפות מאז הוחל בשידורה.
שחקנית נוספת, קייט ריצ'י, גילמה את דמותה של סאלי פלטשר מאז הייתה בת 9. בסוף 2007 הודיעה ריצ'י על עזיבת הסדרה, והפרק האחרון בהשתתפותה שודר באוסטרליה ב-3 באפריל 2008, כעשרים שנה לאחר הופעתה הראשונה בה.
סצנות החוץ של הסדרה מצולמות באזור החופים שמצפון לסידני, בעיקר בפאלם ביץ' ובקולארוי .
הסדרה משודרת במדינות רבות בעולם, ובהן ישראל.
היא שודרה בערוץ 2 הניסיוני, ולאחר מכן על ידי הטלוויזיה החינוכית הישראלית, במהלך שנות ה-90. הערוץ הפסיק לשדרה, אך החל משנת 2007 היא שודרה בערוץ הוט 3 ומשנת 2009 בערוץ HOT Family בהוט ו-yes stars base ב-Yes, אולם לאחר מספר שנים הופסקו שידוריה גם בערוץ זה.
הסדרה זכתה בפרס הלוגי האוסטרלי בקטגוריית סדרת הדרמה הפופולרית ביותר בשנים 1991, 1993, 1994, 1995, 2006, 2007, 2008. כמה משחקניה זכו בפרס זה בשל הופעותיהם בה.
קרוב להפליא ורועש להחריד הוא ספרו השני של הסופר האמריקני ג'ונתן ספרן פויר.
הרומן עוקב אחר מסע חיפושיו של בנו של אחד מהרוגי הפיגוע במגדלי התאומים אחר מנעול ברחבי ניו יורק.
הספר יצא לאור בניו יורק בשנת 2005. בעברית יצא הספר לאור בשנת 2007, בתרגומו של אסף גברון, בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר.
ב־2011 עובד הספר לסרט קולנוע.
אוסקר של הוא בנו של תומאס, שנהרג בפיגוע התאומים.
אוסקר הוא ילד בן תשע, אינטליגנטי ובעל דמיון מפותח.
ביום הפיגוע הוא חזר הביתה ושמע את ההודעות האחרונות שהותיר אביו במשיבון, לפני שהבניין התמוטט.
יום אחד, לאחר כשנתיים, הוא מוצא מפתח מסתורי שהיה שייך לאביו, ומחליט לחפש את המנעול התואם את המפתח הזה.
בכל סוף שבוע הוא יוצא מהבית לבתים שונים בעיר ניו יורק, לתשאול אנשים שאולי היו קשורים למפתח, ולבדוק אם הם יכולים לגלות דבר מה.
מלבד סיפורו של אוסקר, מסופר סיפורם של סבו וסבתו, שניהם מניצולי הפצצת בעלות הברית על דרזדן במלחמת העולם השנייה.
הטראומה שעברה על הסב גרמה לו לחוסר יכולת לדבר, ולפחד מהחיים.
במהלך הסיפור, הנפרש מבעד לעיניהם של השניים, נחשפים חיי אהבה פלאית אומללים.
הספר כתוב מנקודת מבטו של אוסקר, ובכך גם שפתו ומשלבו מתאימים לדמות.
בנוסף, הספר נוקט במגוון אמצעים החורגים מהנורמה הספרותית הרגילה - מלבד שילוב תמונות רבות בין עמודיו, לעיתים מופיעים עמודים ובהם מספר מילים מועט - ציטוטים מיומנו של סבו של אוסקר - או מילים שבגלל אופן הדפסתן המכוון לא ניתן לפענח.
בשנת 2011 הופק, בהתבסס על הספר, סרט הקולנוע "קרוב להפליא ורועש להחריד" בבימויו של סטיבן דלדרי ובכיכובם של טום הנקס, סנדרה בולוק ומקס פון סידוב (שהיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על גילומו את תפקיד דייר המשנה השתקן).
הסרט היה מועמד לפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר.
קרוב לבית הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת הדרמה, שיצא בשנת 2005. הסרט עוסק בחיילות משמר הגבול בירושלים.
בימוי ותסריט: וידי בילו, דליה הגר.
הסרט הופק על ידי קרן גשר לקולנוע רב תרבותי, בשת"פ עם יס דוקו.
מירית (נעמה שנדר) היא צעירה עגמומית ורצינית, בת טובים, המתגייסת לצה"ל ומעוניינת לשרת בתפקיד רב אחריות והשפעה.
היא מגיעה ליחידת חיילות של משמר הגבול שבה כוח האדם מגוון באופיו ולא ניתנת בה כל הכשרה לחיילות.
תפקידן העיקרי של בנות היחידה הוא לבדוק את תעודות הזהות של העוברים ושבים בירושלים, תוך מחשבה שהדבר יסייע לסיכול פיגועי טרור.
בפועל, קשה לדעת אם ליחידה יש תרומה ביטחונית כל שהיא.
החיילות מטרידות את העוברים והשבים, חלק גדול מהחיילות מתחמק מביצוע רציני של המטלות והשירות ביחידה לא נעים וחסר כל סיפוק.
מירית מתקשה במיוחד להסתגל אל שותפתה לחוליה, סמדר (סמדר סייר), ששונה ממנה בדרכים רבות.
סמדר לוחצת עליה להתגבר על בושתה ולחזר אחרי הגברים העוברים ברחוב.
אחת מתוצאות המעשה הזה היא שמירית מתפתה לרקוד עם אורחי המלון שהיא אמורה לאבטח, נתפסת על ידי המפקדות שלה ונשלחת לכלא צבאי.
אולם, משברים שונים שמירית וסמדר עוברות, כמו מטען החבלה שמתפוצץ לידן (בשכונת נחלת שבעה) וכמו הלינץ' שהן בקושי מצליחות למנוע באדם שמסרב להציג להן את תעודת הזהות שלו, בונים רעות חזקה ביניהן.
סמדר סייר, נעמה שנדר, אירית סוקי, דני גבע, עמי וינברג, קטיה זימבריס, אמיתי יעיש בן אוזיליו, אנה סטפן, לנה אטינגר, אילנית בן-יעקב ואורי רביץ.
קרוב רחוק הוא ספר קומיקס ישראלי מקורי מאת רותו מודן.
פורסם תחילה באנגלית בשם Exit Wounds.
הקומיקס זכה לשבחי הביקורות ובשנת 2008 זכה בפרס אייזנר בקטגוריית "ספר הקומיקס הטוב ביותר".
ההשראה לסיפור נובעת מסרטו של דוד אופק, "ההרוג ה-17".
סיפור ישראלי המתרחש בתקופת הפיגועים של 2002. נוֹמי - חיילת המשרתת בקצין העיר תל אביב - חוששת שאלמוני שנהרג בפיגוע הוא מאהבה המבוגר שנעלם מחייה.
לצורך החיפוש אחריו היא מאתרת את בנו קובי, נהג מונית צעיר שהקשר הבעייתי שלו עם אביו נותק שנתיים קודם, ויחד השניים יוצאים למסע לאיתור האב והמאהב הנעלם.
קְרוּדִיטֵה הם מתאבנים מהמטבח הצרפתי המוגשים בראשית הארוחה.
מנה זו כוללת רצועות של ירקות קשיחים המוגשים טריים ונאים (לא מבושלים), כשלצידם מטבל.
הרצועות שוות באורכן וברוחבן, ולרוב מדובר ברצועת ירק שאורכה כ-5 ס"מ, ורוחבה בין חצי ס"מ לס"מ.
לרוב כוללת המנה רצועות של סלרי, גזר, פלפל ואספרגוס, ולעיתים גם ברוקולי וכרובית.
מקור המילה הצרפתית "crudité" במילה הלטינית: "crūdus", שפירושה "בלתי מבושל".
קרוואן היא להקה מסצנת קנטרברי שנוסדה מפירוק ההרכב וילד פלוורס (The Wilde Flowers), בעיר קנטרברי באנגליה, כאשר החצי השני של ההרכב וילד פלוורס יצר את סופט מאשין (Soft Machine).
הלהקה נוסדה במקור על ידי דויד סינקלייר, ריצ'רד סינקלייר, פאי הסטינגס, ריצ'רד קוהלן.
הלהקה תרמה רבות לפיתוח המושג סצנת קנטרברי על ידי שילוב הסאונד של הג'אז עם רוק פסיכדלי מה שגורם ליצירת המושג הנקרא "סאונד הקנטרברי".
הלהקה נוצרה בתחילת שנת 1968, עם פירוק הלהקה הקודמת שלהם ושל חברי סופט מאשין, וילד פלוורס.
בהתחלה הלהקה נחה בצילה של סופט מאשין, שנהפכה מיד ללהקה מצליחה והתקבלה מאוד במועדוני לונדון.
אולם זה עבד לטובתם משום שמנהלי המועדונים החלו לשים לב גם לחבריהם של סופט מאשין, קרוואן, בשל קשריהם הקודמים.
ואחרי הופעה במועדון היפים קטן בלונדון, הם התגלו על ידי מוציא לאור בשם איאן ראלפיני, מה שגרם לחתימת עסקה עם רובינס מיוזיק ולאחר מכן נהייתה הלהקה הראשונה שחתמה על הסכם עם חברת הקלטות אמריקאית, ורב רקורדס (verve records).
מאוחר יותר באותה שנה יצא האלבום הראשון שלהם קרוואן.
לאחר הוצאת האלבום הראשון שלהם סגרה חברת ורב רקורדס את מחלקת הרוק ופופ שלה.
האלבום היה שילוב של ג'אז ורוק פסיכדלי, והיה מספיק וירטואוזי כדי להגדיר אותו כרוק פרוגרסיבי, ז'אנר שאז עוד לא היה מוגדר.
ביחד עם להקת The Nice ו-The Cheerful Insanity of Giles, Giles & Fripp (שאחר כך הפכו לקינג קרימזון) הם שתלו את שורשי המושג רוק פרוגרסיבי.
האלבום הראשון שלהם "Caravan" לא הצליח מאוד ולא מכר עותקים במספר "רציני", ולכן חברי הלהקה בקושי שרדו ובתקופה מסוימת אף נאלצו לחיות באוהל.
החברים בלהקה לא ויתרו ולקחו מנהל ללהקה בשם טרי קינג, ואז בעזרתו של מפיק חסר ניסיון ששמע אותם בהופעה, ששמו היה דויד היטצ'קוק, הצליחו לחתום על חוזה עם חברת דקה רקורדס (Decca Records).
בתחילת שנת 1970 הם הוציאו את האלבום השני שלהם "If I Could Do It All Over Again, I'd Do It All Over You", שקידם אותם מדרגה קדימה, והיווה אבן דרך, ששילב בין הומור וצליל פרוגרסיבי, לבין מוזיקה קלאסית וג'אז.
ב-1973 החלה קרוואן למזג את הג'אז יותר ויותר לתוך יצירותיה.
ריצ'רד סינקלייר עזב את הלהקה ומאוחר יותר הצטרף ללהקת קאמל כבאסיסט-סולן.
אלבום ההופעה החיה מ-1974 נקרא "קרוואן אנד דה ניו סימפוניה" וזכה לשבחים רבים.
קראוון הופיעה פעמיים גם בישראל.
קרוּבְקה (בפולנית: , "פרה קטנה".
ידועה במדינות חבר המדינות גם בהגייה הרוסית "קוֹרוֹבקה") היא סוכרייה חלבית פולנית, בעלת מרקם של טופי רך, הנחשבת לאחד הממתקים הפופולריים ביותר בפולין ובחבר המדינות, והיא מוכרת גם במדינות אחרות.
ייצור תעשייתי של קרובקה החל בידי פליקס פומורסקי (Feliks Pomorski) בפוזנן בשנות ה-20 של המאה ה-20. הסוכריות הבודדות נארזו בנייר שעליו התנוססה דמות פרה מזן הולשטיין, דבר שתרם לעלייה המהירה של הפופולריות שלה.
במהלך מלחמת העולם השנייה גורש פומורסקי מפוזנן, ומיקם את חברת הייצור, שנקראה "קרובקי פומורסקי" (Krówki Pomorski), בעיר מילנובק (Milanówek) שממערב לוורשה.
החברה המשיכה בייצור קרובקה גם בשנות המלחמה, שכן המצרכים הפשוטים היו זמינים למרות המחסור.
כיום מיוצרת הקרובקה על ידי מספר חברות.
באופן מסורתי העטיפה נצבעת בצבעי צהוב או חום, וכן שחור ולבן, ולשם פתיחתה משמשות שתי לשוניות משולשות.
הקרובקה מזכירה בטעמה ריבת חלב, ובדומה לה מייצרים אותה על ידי הרתחת עיסה העשויה מחלב, סוכר וחמאה.
לעיתים מוסיפים לעיסה גם שמנת ווניל, או אף קקאו.
לאחר שהעיסה מתקררת ומתמצקת במשך מספר ימים, ניתן לחתוך אותה לחתיכות קטנות, הנארזות בעטיפת נייר.
בישראל משווקת קרובקה תוצרת החברה האוקראינית רושן (Roshen).
קרוב יותר הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 2004 מסוגת הדרמה הרומנטית.
הסרט הוא עיבוד קולנועי למחזה בעל אותו השם משנת 1997 מאת פטריק מרבר אשר כתב גם את התסריט הנוכחי.
את הסרט ביים מייק ניקולס ומככבים בו: נטלי פורטמן, ג'וד לאו, ג'וליה רוברטס וקלייב אוון.
הסרט, כמו המחזה שעליו הוא מבוסס, נחשב בפי כמה כגרסה מודרנית וטרגדית לאופרה "כך עושות כולן" של מוצרט ולורנצו דה פונטה, ובמהלך הסרט ישנן התייחסויות לאופרה הן בעלילה והן בפסקול.
במחזה היה זה אוון שגילם את תפקידו של דן וולף, אך בסרט גילם אותו לאו.
בסצנת הפתיחה נראים בחורה (נטלי פורטמן) וגבר צעיר (ג'וד לאו) הרואים אחד את השנייה לראשונה משני עברי הרחוב בלונדון.
הבחורה מביטה לצד הלא נכון של הכביש כאשר היא חוצה אותו, והיא נפגעת על ידי מונית.
הגבר הצעיר ממהר לקראתה, והיא בתגובה מרימה את ראשה ומחייכת "שלום, איש זר".
הוא לוקח אותה לבית החולים שם היא מקבלת טיפול רפואי ומשתחררת עוד באותו היום.
בדרך לעבודתו הם עוצרים בפארק פוסטמן שם הם מתוודעים אחד לשנייה: היא, בחורה בת 20 אשר רק הגיעה ללונדון מארצות הברית, שם עסקה בחשפנות לפרנסתה; הוא, דן וולף, סופר בריטי שאפתן בדרך לעבודתו שבה הוא כותב מודעות אבל לעיתון לאומי.
כאשר הם מגיעים למקום עבודתו הוא שואל אותה לשמה, והיא משיבה כי היא אליס איירס.
מעט אחר כך הם מתחילים במערכת יחסים.
שנה לאחר מכן, כותב דן רומן המבוסס על סיפור חייה של אליס, ובשעה שהוא מצולם עבור כריכת הספר, הוא מפלרטט עם צלמת אמריקאית גרושה, אנה קמרון (ג'וליה רוברטס).
אנה ודן מתנשקים ורק לאחר מכן היא מגלה שהוא עדיין נמצא במערכת יחסים עם אליס.
אליס מגיעה לסטודיו ומשתמשת בשירותים, משאירה את דן ואנה לבדם.
דן מנצל את ההזדמנות כדי לשכנע את אנה לנהל איתו רומן, אך השיחה נקטעת כשאליס שבה מן השירותים.
אליס מבקשת מאנה שתצלם אותה גם כן, ומדן מבקשת לצאת מהחדר בשעת הצילום.
אליס מגלה לאנה כי שמעה את השיחה שלה ושל דן, ואנה תופסת תמונה יפה שלה כאשר היא מתחילה לדמוע.
אליס לא מספרת לדן שהיא יודעת על בגידתו, אפילו כשבמשך שנה הוא אורב לאנה מחוץ לסטודיו שלה על אף התנגדותה.
לאחר שנה נוספת, דן גולש בחדר צ'אט בו מנהלים סייבר-סקס ופוגש במקרה בלארי גריי (קלייב אוון), רופא עור בריטי.
כשאנה עדיין במחשבותיו, הוא מעמיד פנים שהוא היא, ומגולל בפני לארי את הפנטזיות שלה (המומצאות) ומשכנע אותו להיפגש איתה באקווריום, היכן שאנה סיפרה לו שהיא מבלה לעיתים תכופות.
לארי אכן מגיע למקום הפגישה, ואנה במקרה נוכחת שם.
הוא ניגש אליה ומשוחח איתה, בתחילה בגסות, עד שהוא מבין שזו טעות ואנה מסבירה שיכול להיות שדן שמעוניין בה כבר זמן רב תכנן את הכל.
מאוחר יותר השניים נעשים זוג והם מתייחסים לדן בבדיחות כאל קופידון.
ארבעה חודשים לאחר מכן, בתערוכת התמונות של אנה, "זרים", פוגש לארי את אליס.
הוא יודע שהיא בת זוגו של דן והם מפלרטטים.
בינתיים, דן מנסה לשכנע את אנה להיות איתו.
שנה עוברת ואנה ודן בוגדים בבני זוגם אחד עם השנייה, אפילו כשבמהלך הרומן נישאת אנה ללארי.
הם מחליטים להתוודות בפני בני זוגם ולחיות ביחד.
לארי מתוודה בפני אנה שהוא שכב עם זונה במהלך מסע העסקים שלו, כדי לגלות שאנה ניהלה רומן.
דן מתוודה בפני אליס, והיא בתגובה פורצת בבכי ועוזבת בלי לומר לו לאן.
יום אחד, לארי מגיע במקרה למועדון החשפנות בו עובדת אליס ומזהה אותה על אף שהיא חובשת פאה ורודה.
הוא שואל אותה אם שמה הוא אליס, אף על פי שהוא יודע זאת, אך לא משנה כמה כסף הוא נותן לה, היא ממשיכה לענות כי שמה הוא ג'יין ג'ונס.
לארי מבקש ממנה לבוא אליו הביתה, אך היא מסרבת, והוא בסופו של דבר מסתפק בלהביט במערומיה.
לעומתם, אנה ודן כבר ארבעה חודשים במערכת יחסים, ואנה קובעת להיפגש עם לארי כדי שיחתום על מסמכי הגירושין.
לארי מסרב, ומנסה לשכנע אותה שתחזור אליו.
בסופו של דבר הוא מוכן להתרצות רק אם אנה תסכים לעשות עמו אהבה בפעם האחרונה, והיא מסכימה.
לאחר מכן, כשהיא פוגשת בדן, היא מספרת לו את האמת על הפגישה.
דן לא מוכן לסלוח לה על כך, והשניים נפרדים.
שנה לאחר מכן, דן מגיע למשרדו של לארי, ומתחנן שירשה לאנה לחזור אליו, מכיוון שהיא איתו עכשיו.
הקליניקה הפרטית שלארי הקים משגשגת, ולארי הוא בן אדם עשיר ומצליח מאוד.
לארי מספר לדן שאנה בתוך תוכה לא רוצה להיות מאושרת, ושהיא מעולם לא שלחה את מסמכי הגירושים לעורך הדין שלה.
לארי מציע לדן לחזור לאליס, ומספר לו היכן הוא יכול למצוא אותה, ורגע לפני שדן יוצא ממשרדו, הוא מדווח לו שהוא שכב איתה.
אליס ודן חוזרים להיות ביחד, והיא לוקחת אותו לחופשה באמריקה.
הם שוהים לילה לפני הטיסה במלון ליד נמל התעופה לונדון הית'רו.
אליס מציינת כי היום לפני ארבע שנים הם נפגשו לראשונה.
דן לא מסוגל להרפות, והוא שואל אותה אם היא הייתה עם לארי.
הוא שואל אותה שוב ושוב, עד שאליס אומרת לו שהיא כבר לא אוהבת אותו יותר, ומספרת לו שהיא אכן שכבה עם לארי ביום בו הוא פגש אותה במועדון.
דן מתוודה שהוא כבר ידע זאת קודם מלארי, ושהוא כבר סלח לה.
אליס מתעצבנת עוד יותר על זה שהוא תמרן אותה ודורשת ממנו לעזוב לתמיד.
דן מסרב, והם מתחילים לריב ולעלות לטונים גבוהים, ואז אליס יורקת עליו.
דן מכין את ידו להכות בה אך עוצר בעצמו.
אליס מעודדת אותו להכות בה, והוא מכה.
אחרי שדן הכה אותה, חוזרת אליס לבדה לניו יורק, ובמהלך הליכי הבידוק הביטחוני, מתגלה הדרכון שלה החושף כי שמה האמיתי הוא אכן ג'יין רייצ'ל ג'ונס, ושהיא שיקרה בנוגע לשמה במשך כל ארבע שנות מערכת היחסים שלה עם דן.
חזרה ללונדון, דן מבקר שנית בפארק פוסטמן.
להפתעתו, הוא מבחין בשלט על אליס איירס, אישה שהצילה שלושה ילדים מבניין בוער ושילמה על כך בחייה.
הסצנה הסופית מראה את אליס חוצה את הכביש ברחוב ברודוויי באור אדום כשהעוברים והשבים מביטים בה נדהמים מיופיה.
הסצנה סימטרית לסצנת הפתיחה של הסרט.
ג'וליה רוברטס - אנה קמרון
ג'וד לאו - דן וולף
נטלי פורטמן - אליס איירס/גיין ג'ונס
קלייב אוון - לארי גריי
המחזה "קרוב יותר" הוצג בישראל:
בשנת 2012 הוצג בתיאטרון הספרייה בתרגומו של יהונתן גפן, בבימויו של גיל אמיתי ובהשתתפותם של אבירם קליך, יעל לוין, בת חן סבג ושי אגוזי.
בשנת 2019 הוצג בתיאטרון הקאמרי בתרגום, עיבוד ובימוי של מירי לזר ובהשתתפותם של עמוס תמם, עוז זהבי, אנדריאה שוורץ ואנסטסיה פיין.
מצב השימור של מין קרוב לסיכון הוא מצב שימור הנחשב לאחד ממצבי "סיכון נמוך" (Lower risk) ברשימה האדומה של IUCN, אך קרוב יותר לסכנת הכחדה מאשר מצב ללא חשש.
המצב מתאר מינים שאינם בסכנה ואינם באוכלוסייה מתמעטת בצורה דרסטית, אך עלולים להיפגע בעתיד הקרוב.
הסיבות להפיכה למאוימים בעתיד הם אותם סיבות של בעלי חיים בסכנת הכחדה, אך ללא סיכון ממשי.
הידלדלות האוכלוסייה אינה מורגשת אך כן נוכחת.
למשל היגואר איננו בסכנה בטבע וישנם מספיק יגוארים בשביל לשמור על הקיום ללא סיכון רציני, אך הוא נפגע מכריתת יערות הגשם, הפוגעת בקיומו וכן האוכלוסיות אינן רציפות.
בעתיד סביר להניח שהיגואר יהפוך לחיה בסכנת הכחדה.
לעיתים יצורים בקרבה לסיכון יכולים לעבור למצב נוסף: "תלוי שימור" (CD) - במצב זה המין נמצא בתוכנית שימור הפועלת להשיבו למצב "ללא חשש" וצריך לבדוק האם התוכנית מצליחה או לא תוך 5 שנים מהתחלתה.
קרוב יותר לירח (ברומנית: Mai aproape de lună ובאנגלית: Closer to the Moon) הוא סרט קולנוע, שבוים על ידי נאה קאראנפיל, שגם כתב את התסריט בשנת 2013. הסרט הוא הפקה משותפת רומנית, אמריקאית, איטלקית ופולנית עם תסריט המבוסס על פרשת השוד, שביצעה כנופיית יואניד.
בתפקידים הראשיים שיחקו ורה פרמיגה, מארק סטרונג, טים פלסטר, הארי לויד, מוניקה ברלדיאנו ואנטון לסר.
בסרט מדברים אנגלית ויש כתוביות ברומנית.
עלות ההפקה נעה בין שבעה לשמונה מיליוני דולר אמריקאיים.
"קרוב יותר לירח" היה הסרט הפותח של פסטיבל הסרט היהודי ה-19 של לונדון.
קרוהלה (בבלארוסית: Круглае, קרוהְּלאייה; בפולנית: Kruhłe; ברוסית: Круглое, קרוגלויה; ידועה גם כקרוגלה) היא עיירה במחוז מוהילב שבמזרח בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1524, ובמחצית השנייה של המאה ה-17 הוענקו לו זכויות עיר.
במהלך השנים הייתה העיירה בבעלות משפחות אצולה, ובחלוקת פולין בשנת 1772 נכללה בתחום האימפריה הרוסית.
בשנת 1897 נמנו בעיירה 553 יהודים.
בין מלחמות העולם נמנו בה כ-240 יהודים, כחמישית מתושביה, ופעל בה בית ספר יהודי.
ב-8 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו ערכו רישום של יהודיה, והטילו עליהם גזירות שונות, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב וחובת ביצוע עבודות כפייה.
ב-15 בספטמבר 1941 ריכזו הגרמנים את הגברים היהודים מהעיירה, ואלו הוסעו באוטובוסים ליער הסמוך, ושם נורו למוות.
את הגברים שלא התייצבו הוציאו הגרמנים להורג לאחר מכן, ובאוקטובר 1941 הוציאו להורג 28 נשים יהודיות מהעיירה.
בהמשך, רוכזו יהודי העיירה והפליטים היהודים שהגיעו אליה בגטו שהוקם בה, בו שררו רעב וצפיפות, ובו הוצאו להורג בפומבי יהודים מדי יום.
עם התדלדלות יושבי הגטו, צומצם שטחו, והוא גודר.
בלילה של ה-15 ביוני 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציית חיסול, תוך ירי בכל יושביו.
מקהילת קרוהלה שרד את השואה יהודי אחד.
קרוב ללב - המרכז להעמקת הזהות היהודית היא עמותה ישראלית שנוסדה בשנת 2006 ברמת השרון, ופועלת בחסות "מנהלת זהות יהודית" במשרד לשירותי דת.
במרכז פעילותה יצירת מפגשים בין שכנים דתיים וחילונים סביב חגי ישראל.
אחד ממאפייניה היה ערכות משולשות הקשורים ליהדות- חגים, מועדים וימים מיוחדים.
הערכות היו משחקים, אתגרים, קישוטים, חידות ועוד שנועדו לקרב בין השכנים והחברים מכל קצוות היהדות.
בעקבות מלחמת חרבות ברזל וגיוסם של חלק משמעותי מחברי המרכז, חלוקת הערכות פסקה.
העמותה מפעילה מיזם שנקרא שכן קרוב.
לקראת החגים, מספק הארגון ערכות חג המכילות תוכן בנושא זהות יהודית, כאשר בכל חג מפיקה העמותה ערכת חג חדשה.
הערכות הללו מחולקות למשפחות דתיות וחילוניות אשר מעוניינות להרחיב את מעגל ההיכרות עם שכניהם.
באמצעות הענקת הערכה מתקיים מפגש ראשוני עבור שתי המשפחות.
העמותה מפעילה כ-900 מתנדבים במעל ל-100 יישובים ברחבי הארץ אשר נעזרים בערכות החג של העמותה כדי לבקר את שכניהם, כאשר עד כה נערכו מעל ל-60,000 מפגשים.
מיזם נוסף של העמותה בשם לומדים להתקרב מפגיש בין זוגות בתי ספר ממלכתיים וממלכתיים דתיים לסדרת מפגשים סביב החגים.
בשנת תשע"ח 2018 משתתפים במיזם זה כ-25 זוגות בתי ספר ברחבי הארץ.
העמותה פועלת באופן שוטף בדרכים נוספות לקידום התודעה הציבורית בנושא ולהגברת האחדות בעם, באמצעות קמפיינים פרסומיים ומבצעים מיוחדים, בין היתר פרויקט בתי הספר ובו עתידים להשתתף בשנת 2017 כ-32 זוגות בתי ספר וכ-3,000 תלמידים, דתיים וחילונים.
בשנת 2013, בשיתוף פעולה עם נמל תל אביב וגיל טייכמן, הציבה העמותה חנוכיית ענק צבעונית בנמל תל אביב.
בשנת 2014 בשיתוף עיריית תל אביב-יפו, הוצבו בכיכר רבין 150 עצי פרי ממשפחת עצי ההדר לקראת ט"ו בשבט בנוכחות תלמידי בתי הספר.
בשנת 2015 הפיצה העמותה סרטון פרסום ברשת, בשיתוף פעולה עם יריב אופנהיימר.
הסרטון עורר הדים וזכה לביקורות בציבור הדתי לאומי, על היותו פרובוקטיבי ואלים, וכן על הליהוק של אופנהיימר.
בשנת 2016 ערכה העמותה תחרות צילומים בנושא אהבת ישראל שהוצבה ברובע היהודי בשבוע שלפני תשעה באב.
העמותה מקבלת תמיכה ציבורית רחבה מצדם של רבנים.
מנכ"ל העמותה הוא נתנאל סימן טוב, העומד בראש הגרעין התורני ברמת השרון.
קרובה (נקרא גם קרובץ) היא מערכת פיוטים המיועדת להאמר על ידי שליח הציבור בחזרת הש"ץ על תפילת העמידה.
במשך הדורות, נחשבה הקרובה בדרך כלל כסוג הפיוט הנכבד ביותר.
בתקופת הפיוט הקלאסי (המאה ה-6–המאה ה-8) התמקדו מרבית הפייטנים, ובראשם יניי ורבי אלעזר בירבי קליר, בכתיבת קרובות, ומנחם זולאי כינה אותה בשל כך "תקופת הקרובה".
פיוטי הקרובה מתחלקים לסוגי משנה, בהתאם לשאלת מספר הברכות בתפילת העמידה (תפילת שמונה עשרה או תפילת שבע) וכן לשאלת אמירת קדושה בחזרת הש"ץ.
המונח "קרובה" מופיע במדרש ויקרא רבה המזכיר את "ר' אלכסנדרי קרובה", והמונח "קרובה" מפורש כאדם המחבר קרובות.
וכן במדרש שיר השירים רבה נאמר: "דהוה ר' אלעזר בר ר' שמעון קראוי ותנויי וקריבוי ופייטויי".
רבי דוד אבודרהם כותב שמקור המונח באמירה לחזן בא וקרב לתפילה.
אצל האשכנזים נקראת הקרובה לעיתים "קרובץ".
יש שכתבו שהמילה נוצרה כראשי תיבות של "קול רנה וישועה באהלי צדיקים".
אך אחרים סבורים שמדובר בשיבוש של המילה 'קרובות' ובדיעבד ניתנו לה ראשי התיבות: קול רינה וישועה באהלי צדיקים, וכך הם דברי אליהו בחור בספרו התשב"י:
בשל מעמדה המרכזי של תפילת העמידה, אין ספק שהסוג הפייטני החשוב ביותר היה ה"קרובה", פיוט שנועד להחליף את נוסח הקבע של חזרת הש"ץ.
כמי שנועדה להוות תחליף לתפילה הקבועה, הקרובה (כמו גם שאר סוגי הפיוט בני התקופה: יוצר, מערבית, פיוטי ברכת המזון ועוד) נבנתה כך ששמרה על מסגרת התפילה, כלומר פתיחת הברכות בשם ומלכות ונוסחי חתימות הברכות, ועבור שאר הנוסח הקבוע עיצבה תחליף פיוטי.
סוג הקרובה מתפצל לסוגי משנה, השונים זה מזה בעיצוב ובמבנה, על פי צורכי התפילה שלשמה נכתבו.
הקרובה הפשוטה היא קרובה הכוללת חטיבה אחת (טור בודד, מחרוזת או כמה מחרוזות, אך חטיבת פיוט אחת) לכל אחת מברכות תפילת העמידה, ועל כן הקרובות הפשוטות מתחלקות על פי מספר הברכות בתפילת העמידה:
שבעתא היא קרובה המיועדת לתפילת שבע שלא אמרו בה קדושה במנהג הארץ-ישראלי הקדום (שבו אמרו קדושה רק בשבתות וימים מיוחדים, ובדרך כלל רק בתפילת שחרית).
בשבעתא מוקדש קטע קצר לכל אחת מהברכות, אך לפעמים קיימת גם הרחבה לחלק מהברכות.
גם כאן, לעיתים נוספים פיוטי הרחבה (למשל, בתשעה באב נוספו קינות בברכת ירושלים).
קרובת י"ד: סוג משנה של קרובת י"ח, לתשעה באב.
בקרובות לתשעה באב, נוספו בברכת בונה ירושלים קינות לתשעה באב, שהאריכו מאוד את הקרובה.
לכן, לעיתים ויתרו הפייטנים על כתיבת חטיבות פיוט לברכות העמידה שאחרי בונה ירושלים, וקרובת י"ח הפכו במקרה זה לקרובות י"ד.
בדומה לזה נכתבו בתקופה מאוחרת "קרובות שש" לתענית ציבור, שנקטעות לאחר הסליחות בברכת סליחה.
שינוי מהותי יותר במבנה הקרובה מתרחש אם בחזרת הש"ץ נאמרת קדושה בברכת קדושת השם.
במקרים כאלה נוספים פיוטים רבים בברכה זו, לכבוד אמירת הקדושה.
גם כאן יש להבדיל בין קרובות לשבתות ולחגים ובין קרובות לימות החול:
קדושתא: לתפילות שבתות וחגים שבהן נאמרת קדושה.
הקדושתא היא קרובה בעלת מבנה מורכב, המכילה מספר רב של פיוטים לשלוש הברכות הראשונות של חזרת הש"ץ, עד הקדושה.
בדרך כלל הקדושתא נקטעת לאחר הקדושה, ובניגוד לכל שאר הקרובות אינה ממשיכה עד לסיום תפילת העמידה.
קדושתת י"ח: סוג המשלב מאפייני של קרובות י"ח ומאפיינים של קדושתא, לימות חול שמוסיפים בהם קדושה עקב חגיגיותם, כמו חנוכה, ראש חודש וחול המועד.
בקדושתות י"ח המבנה דומה לקדושתא בתחילת התפילה עד הקדושה, אם כי קצר יותר, ולאחר הקדושה המבנה הופך דומה לזה של קרובת י"ח של חול.
בתקופת הזוהר של הקרובה נאמרו קרובות בהזדמנויות רבות: בחלק מן הקהילות אמרו קדושתאות ושבעתות מדי שבת וחג, וקרובות י"ח נאמרו לעיתים אפילו בימות חול רגילים.
לעומת זאת, במחזורי התפילה הממוסדים הנהוגים היום, שמקורם בעיקר באירופה, הקרובות תופסות מקום מועט הרבה יותר.
במחזורי אשכנז ישנן קדושתאות לרוב תפילות הימים הנוראים, ולתפילת שחרית במרבית הימים הטובים, בארבע פרשיות ובשבת הגדול.
ברם במרבית הקהילות נאמרות בפועל רק חלק מן הקרובות לימים הנוראים, ושאר כל הקרובות מדולגות.
בנוסח איטליה ישנן קדושתאות לתפילות יום הכיפורים בלבד, ובנוסח הספרדים נאמרים ביום זה רק שרידי קדושתאות.
שבעתות וקרובות י"ח נדירות אף יותר.
בנוסח אשכנז ישנן שבעתות רק לתפילת טל ותפילת גשם, ולפרשות "שקלים" ו"החודש" (כשהאחרונות מושמטות ברוב הקהילות).
בנוסח הספרדים נאמרות שבעתות בתפילות טל וגשם, אך במנותק ממקומן המקורי בחזרת הש"ץ.
קרובות י"ח לסוגיהן ניתן למצוא בנוסח איטליה לכל תעניות הציבור, בנוסח אשכנז בפורים (ובמנהג אשכנז המערבי בלבד, גם בתשעה באב).
בנוסח הספרדים ישנן קרובות י"ח חלקיות (קרובות חמש) בתשעה באב, בעשרה בטבת ובשבעה עשר בתמוז, שוב במנותק ממקומן המקורי.
החוקרים משערים שחלקים מנוסחי הקבע של התפילה הם במקורם קטעי קרובות, שלימים התקבעו והפכו לחלק מן הנוסח הקבוע.
מנחם זולאי שיער שתפילת "ישמח משה במתנת חלקו" הפותחת את ברכת קדושת היום בתפילת שחרית של שבת, היא חלק של קדושתא או שבעתא, באמצעו של אל"ף בי"ת עולה, אחרי קטעים של שלוש אותיות כל אחד בשלש הברכות הראשונות של העמידה.
מחוז משנה קרוהלה (בבלארוסית: Круглянскі раён; ברוסית: Круглянский район) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה מנהליים של מחוז מוהילב שבמזרח בלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר קרוהלה.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה קרוהלה 15,761 בני אדם.
האוכלוסייה הצטמצמה ובשנת 2016 נמנו במחוז המשנה 14,208 בני אדם.
קרוב עם צופית גרנט היא תוכנית ראיונות ישראלית בהגשת צופית גרנט, ששודרה בין ה-26 באפריל 2020 עד ה-1 במאי 2021 בערוץ 13.
תוכנית ראיונות עם צופית גרנט בה היא יושבת לשיחה אישית אינטימית עם דמויות בולטות בתרבות הישראלית.
"קרוואן" הוא סטנדרט ג'אז אמריקאי, שהלחינו חואן טיזול ודיוק אלינגטון ובוצע לראשונה על ידי אלינגטון בשנת 1936. אירווינג מילס כתב מילים, אך הן מושרות לעיתים נדירות.
הצליל האקזוטי של "קרוואן" עניין נגני אקזוטיקה; מרטין דני, ארתור לימן וגורדון ג'נקינס ביצעו גרסאות של לחן זה.
וודי אלן השתמש בשיר בשניים מסרטיו, "אליס" ו"מתוק ומרושע".
סטיבן סודרברג השתמש בגרסת הביצוע של לימאן בסרטו "אושן 11" משנת 2001. השיר מופיע לעיתים קרובות בסרט "ויפלאש" מ-2014, בגרסתו האינסטרומנטלית, כאלמנט עלילתי חשוב.
האחים מילס הקליטו גרסת א-קפלה של הנעימה.
ג'וני מאטיס הקליט את השיר בשנת 1956. יותר מ-350 גרסאות של לחן זה הוקלטו.
הגרסה הראשונה של השיר הוקלטה בהוליווד בשנת 1936 ובוצעה כקטע אינסטרומנטלי על ידי בארני ביגארד והג'אזופאטורים שלו .
הוקלטו שתי גרסאות, מתוכן פורסמה הראשונה (Variety VA-515-1).
הארי קארני – סקסופון בריטון
הנגנים היו חברים בתזמורת דיוק אלינגטון, שלעיתים קרובות התפצלה לשילובים קטנים יותר כדי להקליט שירים בשמות להקה שונים.
עבור הקלטה זו, שכללה את אלינגטון וטיזול כמבצעים, מנהיג הלהקה היה ביגארד.
הנעימה "La Fuente del Ritmo" של סנטנה מאלבומה Caravanserai משנת 1972 שאלה את הקו המלודי של "Caravan", אם כי הלחן נזקף לזכותו של נגן כלי ההקשה ג'יימס מינגו לואיס מסנטנה.
קרוב רחוק היא סדרה תיעודית המשודרת בערוץ כאן 11 החל מיוני 2021.
יוצרי הסדרה הם אחלאם כנעאן, ניקולאס יעקוב ואיילת בכר.
הסדרה הופקה במקור עבור ערוץ מכאן של תאגיד השידור הישראלי.
הצילומים נמשכו שנה וחצי בהן עקבו המצלמות אחר משתתפיה.
ביוני 2021 החלה הסדרה להיות משודרת בערוץ כאן 11. הסדרה עוקבת אחר שבעה צעירים ערבים ישראלים העומדים לעבור ממקום מגוריהם ביישוב הערבי בו נולדו.
קרוואן פאלאס היא להקת מוזיקה אלקטרונית ואלקטרו סווינג צרפתית.
ארנו "ויאל" דה בוסרדון - מלחין, מפיק, בסיסט, שירה
צ'ארלס דלאפורט - פסנתר, הקשה, ויברפון
לוקאס סן-קריק - סקסופון, קלרינט
האגס פיין - כינור, שירה
קמיל צ'פלייר - סקסופון, קלרינט
+ רשימת אלבומי האולפן, עם מיקומם במצעדים נבחרים כותר פרטיםמצעדים צרפת בלגיה שווייץ הממלכה המאוחדת UK Dance US Dance Caravan Palace תאריך פרסום: 20 באוקטובר 2008
פורמט: CD, הורדה דיגיטלית, הזרמת מוזיקה, תקליט
פורמט: CD, הורדה דיגיטלית, סטרימינג, תקליט
פורמט: CD, הורדה דיגיטלית, סטרימינג, תקליט, קסטט
+ רשימת מיני-אלבומים כותר פרטי האלבום Clashתאריך פרסום: 2011 (צרפת), 27 בפברואר 2012 (ארצות הברית)
חברת תקליטים: Wagram Wonderlandתאריך פרסום: 20 במאי 2016
חברת תקליטים: Wagram Moonshineתאריך פרסום: 7 במאי 2020
להבדיל מהסרטונים האחרים של הלהקה, הסרטון של השיר "Mighty" הוא ערבוב של קטעי וידאו של רובוטים מסרטי מדע בדיוניים ולכן אין לו במאי יחיד.
קרוב להפליא ורועש להחריד הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2011 בבימויו של סטיבן דאלדרי ונכתב על ידי אריק רות' המבוסס על הרומן בעל אותו השם מאת ג'ונתן ספרן פויר.
הסרט מתמקד בסיפורו של ילד צעיר המתמודד עם מות אביו בפיגועי 11 בספטמבר.
הסרט עוסק בנושאים של אבל, חיפוש משמעות ותקווה, ומביא את סיפורו של אוסקר, ילד יוצא דופן שחש קשר עמוק לאביו המנוח ומנסה לפענח סוד שהשאיר לו.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-20 בינואר 2012 על ידי אולפני האחים וורנר והכניס למעלה מ-55 מיליון דולר.
למרות ביקורות מעורבות, הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר, לסרט הטוב ביותר ולשחקן המשנה הטוב ביותר עבור מקס פון סידוב.
אוסקר של (תומאס הורן) הוא ילד בן 9 בעל אינטליגנציה יוצאת דופן, שסובל מאבחנה שקרובה לתסמונת אספרגר.
לאחר שאביו תומאס (טום הנקס) נהרג בפיגועי 11 בספטמבר, אוסקר מוצא מפתח מסתורי בין חפציו של אביו, ומתחיל במסע חיפוש ברחבי ניו יורק כדי לגלות את המנעול המתאים למפתח.
במהלך המסע, הוא פוגש דמויות שונות שמובילות אותו למסע פנימי של התמודדות עם אבל ומציאת תקווה.
שחקנ/יתדמות טום הנקס תומאס של - אביו של אוסקר שנהרג בפיגועי 11 בספטמבר ומשאיר לאוסקר מפתח מסתורי.
סנדרה בולוק לינדה של - אמו של אוסקר, המתמודדת עם האובדן שלה ובו בזמן מנסה לתמוך בבנה.
תומאס הורן אוסקר של - ילד אינטליגנטי ורגיש שמחפש תשובות לאחר מות אביו.
מקס פון סידוב "האילם" - דייר מסתורי שגר אצל סבתו של אוסקר, שמסייע לו במסע החיפוש.
ויולה דייוויס אבי בלאק - אחת מהאנשים שאוסקר פוגש במהלך חיפושיו.
ג'ון גודמן דון בלאק - השוער בבניין בו מתגורר אוסקר שמסייע לו במסע החיפוש.
ג'פרי רייט ויליאם בלאק - האיש שמחזיק במידע על המפתח שאוסקר מוצא.
זואי קולדוול סבתו של אוסקר - שמלווה את אוסקר במסעו ומסייעת לו להתמודד עם האובדן.
הסרט "קרוב להפליא ורועש להחריד" קיבל ביקורות מעורבות מצד המבקרים.
מצד אחד, הסרט זכה לשבחים על הופעות השחקנים, במיוחד של תומאס הורן בתפקידו הראשון ושל מקס פון סידאו שזכה למועמדות לאוסקר על תפקידו המשני.
מצד שני, היו ביקורות על כך שהסרט נוטה למניפולציה רגשית ומחפש לפגוע ברגשות הצופים בצורה לא טבעית.
הסרט קיבל ציון של 45% באתר Rotten Tomatoes וציון של 46 מתוך 100 באתר Metacritic.
קרוולה (בפורטוגזית: Caravela) היא סוג של אוניית מפרשים פורטוגלית מן המאות 15-16, בעלת שניים, שלושה או ארבעה תרנים ומפרשים לטיניים, המזוהה בעיקר עם הפלגות החקר בתקופת התגליות הגאוגרפיות הגדולות.
בעקבות חסימת דרכי היבשה אל המזרח הרחוק ושליטת המוסלמים בים התיכון, עמדו הפורטוגזים והספרדים מול הצורך באוניות שיהיו מסוגלות לשוט ברוחות הסערה המנשבות באוקיינוסים וכן לעבור מרחקים גדולים, בציפייה להגיע אל המזרח הרחוק בנתיב ימי שבאותה העת עדיין לא היה ידוע.
אונייה כזו הייתה חייבת להיות חזקה ובעלת יכולת תמרון.
כדי לענות על צורך זה, פיתחו הפורטוגזים את הקרוולה אשר שימשה אותם ואת הספרדים החל מהמאה ה-15 במסעות גילוי הארצות שערכו.
הקרוולה הייתה ספינה קלה, מהירה ובעלת כושר תמרון, שנבנתה מעצי אלון ואורן.
מעצי האורן גם הפיקו שרף לאיטום החבלים, התרנים, המפרשים וסדקים בגוף האונייה.
הקרוולה יכלה לסייר בסמוך לחופים וגם להפליג בקלות בלב ים בשעת סערה, כיוון שיכלה לתמרן ולהפליג בזווית לכיוון הרוח.
ביצועים אלו התאפשרו בזכות מפרש משולש שבוני הקרוולה הוסיפו למפרשים המרובעים הרגילים.
את הרעיון הזה לקחו מן המוסלמים, שכבר נהגו להשתמש במפרש כזה.
דגם פלימות' קראוול (באנגלית : Plymouth Caravelle) אשר יוצר על ידי "חטיבת "פלימות'" ("Plymouth (automobile)" ) בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בין השנים 1988–1983 קרוי בהשראת הספינה.
קרוול היא מפרשית קטנה באורך של כ-4.99 מטר.
בישראל היא משמשת בעיקר את שבטי צופי הים.
הקרוול תוכננה בשנת 1953 על ידי האדריכל הימי הצרפתי ז'אן-ז'אק הרבולו (Jean-Jacques Herbulot) עבור בית הספר הימי הצרפתי Les Glénans כסירת חתירה ושיט מפרשים הבנויה מלוחות עץ לבוד (דיקט).
כינויה הוא על שם הקרוולה הספרדית מימיו של קולומבוס.
השימוש בסירה התרחב למספר בתי ספר ומועדוני שיט בצרפת - ובהם קלאב מד (Club Med), שהביא את הדגם לישראל.
הדגם המקורי מצוי בשימוש בצרפת עד ימינו אלה.
הדגם נבחן על ידי קברניטי צופי ים בישראל ונמצא מתאים לפעילות חינוכית-ימית בשבטים.
בשנות ה-80' של המאה ה-20 פותח בצופי ים ישראל דגם קרוול משופר העשוי מפיברגלס, וארוך יותר מהקרוול הצרפתית המקורית בכשלושים ס"מ.
אורך הקרוול המשופרת נקבע במקור ל-4.99 מ' כדי להימנע מדרישות שונות (ציוד, רישוי וכדומה) שנדרשו אז על ידי משרד התחבורה הישראלי.
הדגם החדש גם המיר את החרטום המקורי הקטום בחרטום מעוגל.
כיום פעילות כמה עשרות סירות קרוול בארץ, רובן בשבטי צופי ים ומיעוטן במרכזים ימיים, ורובן הגדול מדגם הפיברגלס.
מפני שכיום הגבלות משרד התחבורה מוטלות רק על סירות שאורכן עולה על 7 מטרים, ולא מהוות עוד גורם בקביעת גודלה, יוצרה הסירה בדגם האחרון באורך גדול במעט של 5.03 מטרים.
יתרונותיה של הקרוול לחינוך ימי הם שניתן להפליג בה גם במפרשים וגם במשוטים, היא פשוטה לתפעול, בעלת יציבות ראשונית טובה ועמידה לנזקים.
קרוז ביי היא העיר המרכזית של האי סנט ג'ון שבאיי הבתולה של ארצות הברית - טריטוריה של ארצות הברית.
העיר ממוקמת בחופו המערבי של האי והמהווה המרכז המסחרי והעסקי של האי.
בעיר נמצא הנמל המרכזי של האי, ודרכו ניתן להגיע אל האי באמצעות מעבורות הנוסעות דרך קבע בין האי לבין האיים סנט תומאס ולטורטולה, וירג'ין גורדה וג'וסט ואן דייק שבאיי הבתולה הבריטיים.
עיקר כלכלת העיר מבוססת על התיירות.
קרוזנשטרן ופרוחוד (KIP) – להקת כליזמר-רוק ישראלית, המשלבת ביצירתה פאנק, ג'אז, ומוזיקת כליזמרים.
הלהקה הוקמה ב-2002 על ידי המוזיקאי והמלחין הישראלי איגור קרוטוגולוב.
שם הלהקה הוא משחק מילים שדוברי רוסית פוסט-סובייטים יכולים לזהות בנקל.
משחק המילים מבוסס על המשפט "אדמירל איוון פיודורוביץ' קרוזנשטרן, אדם וספינת קיטור" מסדרת האנימציה הסובייטית הפופולרית "פרוסטוקוואשינו" .
הביטוי נטבע מתוך הכותרת של שיר הרקוויאם של ולדימיר מאיאקובסקי "לחבר נטה, ספינת קיטור ואדם".
שמה של הספינה הבדיונית "אדמירל איוון פיודורוביץ' קרוזנשטרן" מתייחס לאדמירל ולחוקר הרוסי אדם יוהאן פון קרוזנשטרן ולאוניית מפרשים אמיתית בשם "קרוזנשטרן ".
"פארוחוד" ברוסית הנו "ספינת קיטור".
חברי הלהקה מכנים את סגנון המוזיקה שלהם "קרטה-אגרוף-ג'אז".
במונחים קונבנציונליים יותר ניתן להגדיר את סגנונה של הלהקה כערבוב משונה של מוזיקת כליזמר מעיירות יהודיות במזרח אירופה, פאנק-רוק, ג'אז, פאנק, מטאל, ג'אז חופשי ונויז.
הסגנון המיוחד שלהם נוצר על ידי שילוב לא סטנדרטי של הכלים (בס, תופים, קלרינט ותוספת של אקורדיון), ובנוסף צרחות, רעשים, לחישות ומילמולים, ובהופעות חיות נעשה גם שימוש ברעשי ניסור ונגינה בקשת על גבי מסור, וכן ברעשי קריעה וקימוט של דפי נייר.
מרבית החומר של הלהקה הוא מקורי, אך לעיתים מבצע ההרכב גרסאות כיסוי, למשל לקטע "מהוללות" של ג'ון זורן, שקרוטוגולוב ציין כאחת ההשפעות העיקריות עליו כמלחין, בנוסף למלחין הסובייטי שוסטקוביץ' והלהקה קרדיאקס.
בעקבות הניסיוניות והמורכבות במוזיקה לעיתים נוטים לשייך אותם לזרם ה-Rock in Opposition ברוק.
הבסיסט איגור קרוטוגולוב הוא האחראי הבלעדי לכתיבת החומר.
בנוסף לעבודתו עם ההרכב, הוציא קרוטוגולוב אלבומי סולו בסגנון אוונגרד.
הלהקה נוצרה ב-2002 על ידי איגור קרוטוגולוב (גיטרת בס, שירה) והחברים שלו רוסלן גרוס (קלרינט) וגיא שכטר (תופים).
בשנת 2008 איגור קרוטוגולוב ורוסלן גרוס הקליטו את האלבום "Love for Three Cockroaches" יחד עם הלהקה הפולנית "Mitch & Mitch".
בתקליט הופיע גם האקורדיוניסט הישראלי בוריס מרצינובסקי ("Charming Hostess ", "Panic Ensemble").
את המוזיקה לאלבום יצר איגור קרוטוגולוב כאופרה שהלחין המלחין הדמיוני זליג רביצ'ניאק.
בשנת 2008 הצטרף ללהקה האקורדיוניסט בוריס מרצינובסקי.
בשנת 2012 התאחדה להקת "קרוזנשטרן ופארוחוד" עם מאריליז פרשביל ואריק בורוש מהדואט הצרפתי "Vialka" כדי ליצור פרויקט משותף "KIV Orchestra".
בנובמבר 2015 הקליטו "קרוזנשטרן ופארוחוד" אלבום חדש, "HYMNS", באולפן ההקלטות "DTH Studios" במוסקבה, רוסיה.
איגור קרוטוגולוב (בס, בללייקה, קולות, אקורדיון, מסור, רעשים)
רוסלאן גרוס (קלרינט, קלרינט בס, קולות)
קרוטונים (על פי האקדמיה ללשון העברית: צְנִימוֹנִים) הם קוביות לחם מטוגנות ומתובלות המוספות לסלט (כגון סלט קיסר) או מרקים.
מקור המילה "קרוטון" הוא במילה האנגלית: Crouton, שמקורה בצרפתית: Croûte (החלק הקשה של הלחם).
הקרוטונים משמשים להוספת טעם או תזונה לסלטים ומרקים ולעיתים גם כחטיף.
קרוטונים מוכנים על ידי חיתוך לחם לקוביות, טיגונם בחמאה או בשמן צמחי, או אפייתם בתנור לאחר שהוזלפו עליהם שמן זית ותבלינים.
הקרוטונים שמשו כדרך לחסכון ולשימוש בלחם ישן.
נפת קרוטונה (באיטלקית: Provincia di Crotone) היא נפה במחוז קלבריה שבאיטליה.
הנפה ממוקמת על החוף בדרום קלבריה שבאיטליה, ומשתרעת על שטח של 1,717 קמ"ר.
היא גובלת בנפת קוזנצה במחוז קלבריה בצפון-מערב, בנפת קטנזארו במחוז קלבריה בדרום-מערב, בים היוני במזרח.
קרוטונה (באיטלקית: Crotone) היא עיר בקלבריה, בדרום איטליה, לחוף הים היוני.
היא נוסדה בסביבות 710 לפנה"ס על ידי מתיישבים יוונים מאכאיה ונקראה בפיהם "קרוטון" (Κρότων).
שמה בלטינית היה "קרוטונָה" (Crotona), ומאז ימי הביניים ועד 1928 נודעה בשם "קוטרונה" (Cotrone), אז הוחלף שמה ל"קרוטונֶה".
העיר העתיקה מוכרת כמקום מושבם של פיתגורס ושל תלמידי האסכולה הפיתגוראית וכמקום לידתו של אלקמאון מקרוטון.
במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה העיר אחת הנקודות הראשונות בה נחתו וכבשו בעלות הברית בעת הפלשיה לאיטליה בספטמבר 1943.
ב-1994 נקבעה כבירת נפת קרוטונה החדשה.
קרוזל הוא כינויו של מצעד צבאי בו הדגימו פרשים או אבירים רכובים על סוסים את יכולותיהם לצלילי מוזיקה.
מצעדים אלה היו נפוצים בצרפת קודם למהפכה הצרפתית, כאשר המשמר המלכותי נהג לערוך מצעדים אלה שכללו 32 פרשים רכובים ותזמורת.
מקורו של הנוהג לקיים מצעדים מעין אלה בשיטת אימונים שתורגלו על ידי פרשים.
בהמשך הפכו האימונים למעין מופע, והאבירים או האצילים התלבשו בתלבושות ססגוניות, והציגו משל או אלגוריה היסטורית.
הקרוזל הראשון שנערך בצרפת התרחש בשנת 1605 באוטל דה בורגון (Hotel de Bourgogne).
מפגנים ידועים במיוחד התרחשו בשנת 1662 בארמון הטווילרי (באתר הקרוי כיום כיכר קרוזל על שם המפגן), וב-1664 בארמון ורסאי.
קרוול היה מטוס הנוסעים הסילוני הראשון לטווח קצר-בינוני.
המטוס יוצר על ידי חברת המטוסים הצרפתית סוד אוויאסיון החל משנת 1955 (אז עדיין נקראה החברה בראשי התיבות SNCASE).
דגם מטוס זה הפך לאחד ממטוסי הנוסעים הסילוניים האירופיים הנמכרים ביותר, ונמכר לחברות תעופה אירופיות שונות ו-20 מטוסים אף נמכרו לחברת יונייטד איירליינס בארצות הברית.
הקרוול היה מטוס הנוסעים אשר ביסס את תצורת המנועים המורכבים בזנב, עם עיצוב כנפיים נקיות מהתקנים, עיצוב שזכה לחיקויים במגוון מטוסי נוסעים מאוחרים יותר.
ב-12 באוקטובר 1951 פרסמה הוועדה לתעופה אזרחית בצרפת מפרט המבקש הצעות למטוס נוסעים לטווח בינוני אשר הופץ בין יצרני המטוסים על ידי מנהל התעשייה הצרפתי.
המטוס, על פי המפרט, היה צריך להיות מתוכנן ל-55-65 נוסעים ומטען של טון אחד, לטווח של עד 2,000 ק"מ, במהירות שיוט של 600 קמ"ש.
המפרט לא פירט את מספר המנועים.
מספר עיצובים שונים למטוס בעל תכונות דומות היו בשלבי תכנון שונים החל משנת 1946 על ידי יצרני מטוסים צרפתיים שונים, אולם לאף אחד מהם לא היה את המימון הנדרש לתחילת הבניה.
התגובה למפרט הייתה נלהבת וכל יצרני המטוסים הגדולים בצרפת הגישו לפחות הצעה אחת, סך הכל הוגשו 20 הצעות שונות העונות למפרט.
רוב ההצעות הכילו מטוס בעל מנועי סילון.
בסופו של תהליך בחירה בין ההצעות השונות זכתה הצעתה של חברת SNCASE (מאוחר יותר נקראה Sud Aviation) למטוס בעל זוג מנועי סילון המותקנים בזנב המטוס, עיצוב התורם באופן ניכר להפחתת הרעש בתא הנוסעים.
בחודש ספטמבר 1952 נבחרה הצעתה של SNCASE.
ב-6 ביולי 1953 הזמינה המזכירות הכללית של רשות התעופה האזרחית הצרפתית שני מטוסי אבטיפוס ושני גופי מטוסים לצורך בדיקות עייפות החומר.
חברת סוד אויאסיון הזמינה חלק מחלקי הגוף מהיצרנית הבריטית דה הבילנד.
עיצוב אף המטוס ועיצוב פנים תא הטייס נלקחו ישירות ממטוס דה הבילנד קומט, בעוד ששאר המטוס עוצב בצרפת.
אבטיפוס ראשון של מטוס הקרוול (סימונו F-WHHH) נחנך ב-21 באפריל 1955 על ידי אשת נשיא צרפת איבון דה גול.
טיסת הבכורה נערכה ב-27 במאי.
לטיסת הבכורה צויד המטוס בצמד מנועי רולס-רויס מדגם RA-26 Mk.522 שלהם 4,536 ק"ג דחף.
טיסת הבכורה ארכה 41 דקות.
אבטיפוס שני של הקרוול המריא לראשונה ב-6 במאי 1956. הזמנה ראשונה למטוס התקבלה בשנת 1956 מחברת אייר פראנס ואחריה הזמינה את המטוס חברת סקנדינביאן איירליינס בשנת 1957. באותה שנה התמזגה חברת SNCASE עם חברת Sud-Ouest ונוצרה חברת סוד אויאסיו.
הזמנות נוספות זרמו לחברה בעיקר לאחר הופעות ותצוגות תכלית של המטוס בתערוכות מטוסים והדגמות ללקוחות פוטנציאליים.
בחודש מאי 1959 קיבל המטוס את אישור רשויות התעופה ונכנס לשירות באייר פראנס ובסקנדינביין, זמן קצר אחר כך.
במהלך יצורו של המטוס עוצבו מספר דגמים, ככל שכוח המנועים גדל ואיפשר משקל המראה גדול יותר.
בשלב זה החלה מחלקת העיצוב של סוד אויאסיון לעסוק בעיצוב מטוס נוסעים על-קולי בגודל ובטווח דומים למטוס הקרוול, וכינויו סופר-קרוול, אולם מאמצי עיצוב אלה מוזגו לבסוף עם עבודה דומה שנעשתה אצל יצרנית המטוסים הבריטית בריסטול (Bristol Aeroplane Company) כדי ליצור את מטוס הקונקורד.
בחלק מגרסאות המטוס, חלק ממושבי הנוסעים פונים לאחור, פרט עיצובי נדיר במטוסי נוסעים.
סך הכל יוצרו 282 מטוסי קרוול מגרסאות שונות (שני מטוסי אבטיפוס ו-280 מטוסי נוסעים).
נקודת האיזון של חברת סוד אויאסיו הייתה לאחר יצור 200 מטוסים.
גרסה דומה לאבטיפוס אשר המריא לראשונה ב-14 במאי 1958. גרסה זו הונעה בצמד מנועי רולס-רויס RA-29 Avon Mk.522 בדחף 4,763 ק"ג ותא נוסעים ל-80 איש.
אישור רשות התעופה הצרפתית לשימוש מסחרי במטוס ניתן ב-2 באפריל 1959 ואישור רשות התעופה האמריקאית ניתן שישה ימים אחר כך.
הטיסה המסחרית הראשונה הייתה בשרות חברת אייר פראנס בקו פריז-רומא-אתונה-איסטנבול.
20 מטוסים מגרסה זו נמכרו: 10 לאייר פראנס, 6 לסקנדינביין איירלינס, 2 לאייר אלג'יר, 2 לואריג.
אחד ממטוסיה של ואריג הוחכר לוייטנאם איירליינס ולמידל איסט איירליינס בטרם נמכר לרויאל אייר מרוק.
גרסה זו הייתה זהה לגרסה I אלא שצוידה במנועים חזקים יותר, מנועי רולס-רויס RA-29/1 Mk.526, ולכן גם ביצועי גרסה זו היו טובים יותר.
מטוס ראשון מגרסה זו המריא ב-11 בפברואר 1960. המטוסים מגרסאות I ו-IA עברו הסבה לגרסה III בשלב מאוחר יותר.
12 מטוסים מגרסה זו נמכרו לחברות אייר פראנס, סקנדינביאן, פינאייר, ורויאל אייר מרוק.
שיפורים נוספים במנועי Avon של רולס-רויס הובילו ליצירת גרסה נוספת.
מטוס מגרסה זו המריא לראשונה ב-30 בדצמבר 1959, והחל בטיסות מסחריות בחברת אליטליה באפריל 1960. בגרסה זו הותקנו מנועי רולס-רויס מדגם RA-29/3 Mk.527 וכן RA-29/3 Mk.527B, שניהם בדחף 5,170 ק"ג.
זוהי הגרסה הנמכרת ביותר של הקרוול.
מתוך 32 המטוסים בגרסה I ו-IA, 31 הוסבו לגרסה III.
16 מטוסים שמשו את חברת אייר אינטר הצרפתית לטיסות פנים.
רוב המטוסים מגרסה זו נמכרו לאייר פראנס, סוויסאייר, אליטליה, סקנדינביין, ורויאל אייר מרוק.
מנועים אלה הביאו לשיפור נוסף בביצועי המטוס ואפשרו את הגדלת המשקל המותר בהמראה.
מטוס ראשון מגרסה זו המריא ב-10 בספטמבר 1960 והחל שרותו בחברת סבנה בחודש ינואר 1961. 5 ממטוסי גרסה III הוסבו לגרסה זו.
סך הכל נבנו 53 מטוסים בגרסה זו.
גרסה זו הביאה לשיפורים משמעותיים בהיסטורית התעופה האזרחית, היה זה מטוס הנוסעים הראשון בעולם עם היפוך דחף ועם ספוילרים.
הקרוול מגרסאות מוקדמות יותר היה מצויד במצנחי בלימה.
הוגדלו חלונות תא הטייס ועיצובו שופר, כמו כן צויד המטוס בבלמים חזקים יותר.
מטוס ראשון בגרסה זו טס ב-6 בפברואר 1961 וקיבל אישור מנהל התעופה האמריקאי ב-5 ביוני באותה שנה.
ב-14 ביולי החל שימוש במטוסים בגרסה זו בשירות יונייטד איירליינס.
המטוס צויד במנועי RA-29 Mk.533R, כאשר האות R מסמלת היפוך דחף, עם כוח דחף של 5,715 ק"ג.
56 מטוסים בגרסה זו נבנו, 20 עבור חברת התעופה האמריקאית יונייטד.
מטוסים אחרים נמכרו לאינדיאן איירליינס (9), לחברות תעופה שונות בדרום אמריקה, איבריה, וטאפ פורטוגל.
זוהי גרסה משופרת של גרסה III אשר נרכשה על ידי ג'נרל אלקטריק וצוידה במנועי GE CJ-805. הזמנה של 20 מטוסים מחברת TWA בוטלה לטובת מטוסי DC-9.
גרסה זו מבוססת על גרסה VII, אבל נועדה לשוק האמריקאי.
מטוס זה היה ארוך במטר אחד מגרסה VI, עם חלונות הממוקמים 20 ס"מ גבוה יותר בתא הנוסעים, המטוס צויד במנוע עזר (APU) בזנבו.
עיצוב הכנפיים שונה והמדפים שופרו כדי לעמוד בדרישות מנהל התעופה האמריקאי.
TWA אשר הזמינה מטוסים אלה, נאלצה לבטל ההזמנה בגלל קשיים כספיים.
נבנה רק מטוס אחד מגרסה זו.
גרסה זו מבוססת על 10A ומציגה שינויים רבים ביחס לשאר גרסאות הקרוול.
במטוס זה נוספה הארכת השפה המובילה (Leading edge extension) על הכנפיים.
מטוס זה הוא צירוף של מנועי גרסת 10B עם גוף מגרסת VI-R, היוצר מטוס קטן יותר עם מנועים רבי עוצמה.
משקלו המקסימלי בהמראה היה 52 טון.
הוא טס לראשונה ב-8 בינואר 1965 ואושר על ידי מינהל התעופה האמריקאי ב-23 במאי.
בגרסה זו נבנו 20 מטוסים, הראשון בהם נמכר לרויאל ג'ורדניאן (אז נקראה "עליה") והחל לטוס ב-31 ביולי 1965.
לגרסה זו גוף באורך 31.7 מטר (70 ס"מ יותר מכל גרסה קודמת) ולו דלת מטען גדולה (3.32X1.84 מטר) בצד שמאל של הגוף.
הדלת איפשרה למטוס להטיס נוסעים יחד עם מטען.
המטוס הראשון בגרסה זו טס לראשונה ב-21 באפריל 1967. 6 מטוסים מגרסה זו נבנו ונמכרו לאייר אפריק, אייר קונגו, וטרנסאירופה הספרדית.
זו הייתה הגרסה האחרונה של הקרוול והמשוכללת ביותר מכולן.
מטוס ראשון בגרסה זו טס ב-12 במרץ 1971. גרסה 12 הייתה מבוססת על גרסה 10B, בה הוארך גוף המטוס ב-3.2 מטר והותקנו בו מנועים מדגם חדש של JT8D עם דחף של 6,577 ק"ג.
קיבולת הנוסעים במטוס זה הייתה עד 140 איש, בטווח מוגבל.
המטוס נועד בעיקר לשוק טיסות השכר.
המטוס הראשון נמכר לקימבר סטרלינג, סך הכל נמכרו לחברה זו 7 מטוסים.
חמישה נוספים נמכרו לחברת אייר אינטר.
המטוס טס באירופה עד חודש אוקטובר 1996 והמשיך לטוס באפריקה עד לשנת 2005.
ב-19 בינואר 1960 התרסק מטוס קרוול בשירות חברת סקנדינביין איירליינס בנמל התעופה אסנבוגה בטורקיה.
שבעה אנשי צוות ו-35 נוסעים נספו בתאונה.
ב-4 בספטמבר 1963 התרסק מטוס קרוול III של חברת סוויסאייר בטיסה SR306, זמן קצר לאחר ההמראה מנמל התעופה ציריך.
80 נוסעים ואנשי צוות נספו בתאונה.
ב-4 בנובמבר 1967 התרסק קרוול בשירות איבריה בסאסקס, בדרכו ממאלגה ללונדון.
37 נוסעים ואנשי צוות נספו.
ב-11 בספטמבר 1968 התרסק מטוס קרוול III של אייר פראנס בטיסה 1611 לים התיכון בדרכו מקורסיקה לניס.
95 נוסעים ואנשי צוות נספו.
ב-26 ביולי 1969 התרסק מטוס אייר אלג'יר באלג'יריה.
33 מתוך 35 נוסעי המטוס וצוותו נהרגו.
ב-7 בינואר 1972 התרסק מטוס קרוול SE 210 בטיסת איבריה 601 ממדריד לצלע הר, סמוך לנמל התעופה איביזה.
כל 104 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
ב-12 באוקטובר 1976 עלה באש מנועו הימני של מטוס אינדיאן איירליינס זמן קצר לאחר ההמראה.
בהתרסקות המטוס נהרגו כל 89 הנוסעים ואנשי הצוות.
ב-18 בדצמבר 1977 התרסק מטוס חברת SA de Transport Aérien השווייצרית בטיסה 730 לאוקיינוס האטלנטי, בדרכו לנחיתה בשדה התעופה של מדיירה.
36 נוסעים ודיילת נהרגו ו-21 ניצלו.
קרוול ברישום SE-DAI מוצג בנמל התעופה ארלנדה בסטוקהולם.
מנועי המטוס מתוחזקים ומופעלים מדי פעם, כמו גם שאר מערכות המטוס, אולם למטוס לא נערכה ביקורת כוללת תקופתית ואינו יכול להמריא.
המטוס, אשר שימש בתקופה מסוימת את חיל האוויר השוודי, שוחזר ליעודו המקורי כמטוס נוסעים של סקנדינביין איירליינס ומוחזק על ידי "חוג הקרוול".
מטוס קרוול נוסף, בבעלות Luftfartsverket, נמצא בנמל התעופה ארלנדה מאז שנת 1974 ומיועד למוזיאון עתידי.
המטוס במצב גרוע, אך חיצונית ניתן לראות את צביעתו בצבעי סקנדינביאן.
מטוס קרוול מוצב מחוץ למוזיאון התעופה בבלגרד, סרביה, הסמוך לנמל התעופה הבינלאומי ע"ש ניקולה טסלה.
המטוס שימש את חברת JAT איירווייז לפני 30-40 שנה.
מטוס קרוול מוצג במוזיאון התעופה והחלל בפריז (Musée de l'Air et de l'Espace) סמוך לשדה התעופה לה בורז'ה.
קרוול III משנת 1959, ברישום LN-KLH מוצב במוזיאון הטכנולוגיה באוסלו, נורווגיה.
קרוול III משנת 1960, ברישום OY-KRD, מוצג במוזיאון הלאומי הדני למדע וטכנולוגיה, בהלסינגור, דנמרק.
קרוול בצבעי חברת סבנה מוצג במוזיאון התעופה של בריסל.
קרוול ששימש את יונייטד איירליינס, בצבעי חברת איירבורן אקספרס, מוצג במוזיאון האוויר של ניו אינגלנד, בקונטיקט.
קרוול אחד חונה בשולי שדה התעופה של ניס.
סמוך לאנדרטה לזכר הנספים בהתרסקות המטוס מספטמבר 1968.
מטוס אחד מוצג בשדה התעופה מקדוניה, בסלוניקי, יוון.
מטוס קרוול מגרסה VI-R, ברישום N98KT, נמצא במוזיאון פימה לתעופה וחלל בטוסון, אריזונה.
מטוס קרוול נמצא במרכז לטכנולוגית תעופה של מכללת פימה בטוסון, אריזונה.
מטוס שהיה שייך לחברת אייר פראנס מוצב בנמל התעופה אביניון, בדרום צרפת.
במוזיאון המטוסים של מונטלימר, בדרום צרפת מוצג קרוול שהיה בשימוש צבאי.
במוזיאון התעופה באיסטנבול מוצג מטוס קרוול.
בשדה התעופה בורדו-מריניאק מוצב מטוס קרוול
בסטולס, סמוך לשדה התעופה ע"ש סנט אקזופרי בליון נמצא מטוס קרוול.
במוזיאון חיל האוויר השוודי בלינשפינג, נמצא קרוול III אשר שימש את חיל האוויר השוודי.
שני מטוסי קרוול נמצאים במתקן האימונים של רויאל אייר מרוק בשדה התעופה הבינלאומי של קזבלנקה.