tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בספר מסילת ישרים מרחיב רמח"ל מהו טמטום הלב שנגרם כתוצאה מהעברה, ומוסיף שהדברים נכונים יותר לגבי איסורי אכילה:
האחרונים דנים לגבי אכילה באונס; האם המאכל האסור מטמטם בעצמו (למשל בחזיר יש במציאות דברים מטמטמים) או שהטמטום נובע מחמת האיסור, ובאונס אין איסור ולפיכך זה לא מטמטם.
לפי הדרך השנייה העבירה היא זו שמטמטמת, ולכן, מחד, כאשר הפעולה נעשתה בתום וביושר על פי כללי ההלכה, המאכל האסור לא יטמטמם, ומאידך, כל סוג של עבירה, גם כשאינה קשורה למזון, מטמטמת.
חולה שנזקק לשחוט בשבת או לאכול נבילה
לפי הכלל הנהוג במצב של פיקוח נפש כשיש צורך לעבור על איסור, עוברים על האיסור הקל הקל תחילה.
במצב בו יש אפשרות לאכול נבילה או לשחוט בשבת, הורה הראב"ד שיש לשחוט בשבת.
נאמרו מספר הסברים להוראה זו.
הנצי"ב והמשך חכמה כתבו שהטעם הוא שבאכילת נבילה יש טמטום הלב גדול יותר מאשר בחילול שבת.
יניקה מאם שאוכלת מאכלים אסורים
הרמ"א מביא בהגהותיו לשולחן ערוך שאע"פ שחלב גויה הוא כשר לפי ההלכה, כאשר ניתן לדאוג לכך שתינוק יינק ממינקת יהודיה האוכלת מאכלים כשרים, יש למנוע ממנו חלב של אישה נכרית, משום שזו אוכלת מאכלים אסורים שעלולים לטמטם את ליבו:
מקור הדברים בהגהות אשרי שמזהיר את המניקות להקפיד על מאכלים כשרים:
בצה"ל מתקיימות עבירות מין, מהטרדה מינית ועד אונס.
בחלק מהמקרים נובעות העבירות מיחסי מרות המתקיימים בצבא.
בשנת 2020 התקבלו 1,542 תלונות על עבירות מין בצה"ל.
מתוך תלונות אלה, 535 היו על הטרדות מילוליות, 391 על מעשים מגונים, 319 על הטרדות פיזיות ו-26 על עבירות אונס או ניסיון לאונס.
בנוסף, היו גם 92 תלונות על מקרים של הצצה, צילום לא מורשה והפצה, ו-28 תלונות על יחסי מרות אסורים.
בשנת 1979 פורסמה פקודת מטכ"ל בנושא איסור פגיעה על רקע מיני.
בשנת 2005 ערך מבקר המדינה ביקורת מפורטת על אופן הטיפולו של צה"ל במקרים של הטרדות מיניות בצבא.
בדוח נמצא שפקודת המטכ"ל בנושא אינן מספיק ברורות, ובשל כך הטיפול במקרים רבים ארך זמן רב מדי וגרם לכך שהיו ליקויים בעבודת קציני השיפוט.
לפי נתוני יועצת הרמטכ"ל לענייני מגדר בשנת 2004 התקבלו 358 דיווחים על פגיעה מינית.
91% מהמקרים המדווחים התרחשו במסגרת הצבאית בשטחי צה"ל, כאשר כמחצית מהפוגעים היו בשירות חובה, 30% היו מפקדים, ו־20% היו אנשי מילואים, אזרחים עובדי צה"ל ואזרחים.
כרבע מהנפגעות סירבו לכל הליך משפטי.
4% מהתלונות היו על תקיפות מיניות נגד חיילים גברים שבוצעו על ידי גברים אחרים.
בשנת 2012 צה"ל הקים את מרכז ההתמודדות והתמיכה (אשר מכונה בקיצור "מהו"ת") שנועד לסייע לחיילות וחיילים שעברו פגיעה מינית או בעיות דומות.
בשנת 2022 ערך מבקר המדינה בדיקה ביחס לרווחתם של חיילים המשרתים במשטרה, במג"ב ובשב"ס.
בבדיקה נמצא ש־25% ממשרתות החובה דיווחו על כך שחוו פגיעה מינית אחת או יותר במהלך שירותן, בעוד שבשב"ס כ-38% ממשרתות החובה דיווחו שהן שחוו פגיעה מינית אחת או יותר במהלך שירותן.
70% מהפגיעות בוצעו על־ידי איש קבע או מפקד.
בנוסף, 70% מאלו שהגישו תלונות על פגיעות מיניות דיווחו שהתלונות טופלו באופן בלתי מספק או שלא טופלו כלל.
בפקודה נרשם שחיילים וחיילות שהוטרדו מינית יכולים לבקש סיוע ממפקדים, גורמי ת"ש, עובדות סוציאליות פיקודיות, רופאים, בקו התמיכה הפתוח של צה"ל, או מיועצת הרמטכ"ל לענייני מגדר.
בנוסף לכך קבעה פקודת המטכ"ל שחייבים לטפל בפניות הללו באופן מיידי, תוך שמירה על סודיות, ומתן ייעוץ ותמיכה לאותם החיילים והחיילות.
כמו כן, קיימת חובת דיווח על כל המקרים של הטרדות מיניות, תוך שמירה על סודיות ועל העדפות המתלונן בהליכים המשפטיים.
צה"ל יזם לאורך השנים מספר צעדים לשיפור ההתמודדות עם הטרדות מיניות, כולל הקמת מרכז מהו"ת (מרכז התמודדות ותמיכה) בשנת 2012 המעניק מענה רגשי ופיזי לחיילים שחוו פגיעות מיניות, וכמו כן הוגברו המאמצים להעלאת המודעות וההסברה בקרב החיילים והמפקדים לגבי זכויותיהם ואופן הטיפול בתלונות.
כמו כן, צה"ל עורך הדרכות תקופתיות למפקדים ולחיילים בנושא.
בדיונים שנערכו בוועדת החוץ והביטחון של הכנסת, הדגישו חברי הכנסת את החשיבות במיגור התופעה והכנסת תוכני מניעת הטרדות מיניות למערכי השיעור עם גיוס החיילים.
הוועדה ציינה כשלים מתמשכים בטיפול צה"ל בנושא, כשהמטרידים חוזרים למקום עבודתם אף על פי שטרם הסתיימו ההליכים המשפטיים בעניינם, וקראה להבטיח סביבה בטוחה לחיילות וחיילים.
בנוסף, צה"ל מחייב את כל החיילים והמפקדים להשתתף בהדרכות תקופתיות בנושא מניעת הטרדות מיניות.
ההדרכות כוללות לומדות אינטראקטיביות עם סרטונים ואיורים שמטרתן להעלות את המודעות ולחנך את המשרתים על זכויותיהם ועל האופן שבו יש לפעול במקרי הטרדה.
צה"ל מבצע גם סקרים למדידת אפקטיביות התהליכים ולשיפור מתמיד של ההתמודדות עם הטרדות מיניות.
כמו כן, דובר צה"ל ציין כי ישנה חשיבות רבה לשמירה על אקלים יחידתי מכבד ובטוח לכל המשרתים, והצהיר על מחויבות הצבא להמשיך להילחם בתופעה באפס סובלנות.
תא"ל אופק בוכריס, שקיים יחסי מין עם חיילת ששירתה תחת פיקודו בתקופת שירותו כמפקד חטיבת גולני, הורשע בהתנהגות שאינה הולמת ובבעילה אסורה בהסכמה ונידון לתשעה חודשי מאסר על תנאי ולהורדה בדרגה אחת, לדרגת אלוף-משנה
סגן-אלוף דן שרוני הורשע ב-67 עבירות, כולל מעשים מגונים וחדירה לפרטיות, לאחר שצילם בסתר עשרות חיילות ואזרחיות במצבים אינטימיים.
הוא שמר את הצילומים בתיקיות מסודרות על כונן נייד, ונתפס לאחר חקירת המשטרה הצבאית.
החקירה העלתה כי שרוני פעל באופן מחושב ושמר את התמונות והסרטונים במשך שנים.
הוא טען כי התקין את המצלמות כדי לגלות גניבות או שימוש בסמים, אך טענות אלו נדחו על ידי בית הדין הצבאי.
סא"ל ביחידה 8200 הודח מתפקידו בעקבות תלונה על הטרדה מינית של איש קבע צעיר ממנו.
התלונה נבדקה ברמת היחידה בלבד ולא הועברה לחקירה פלילית במצ"ח.
לירן חג'בי, מפקד גדוד "צבר" לשעבר, הורשע בהתנהגות בלתי הולמת כלפי פקודתו מאי פאטל.
חג'בי הודה במעשים במסגרת הסדר טיעון, הודח מהצבא, הורד בדרגה וחויב לפצות את פאטל ב-140 אלף שקלים.
באוקטובר 2019, לקראת פרסום תחקיר באולפן שישי שחשף שורה של טענות על הטרדות מיניות של תא"ל שי אלבז כלפי חיילות בשייטת 13, הוא נאלץ לפרוש לאלתר משירותו בצה"ל.
בשל משך הזמן שחלף מאז המעשים שבוצעו, לכאורה, כעשור קודם לכן, ונוכח העובדה כי לא נתקבלה תלונה רשמית נגדו, צה"ל לא בדק את הטענות.
בשנת 1996 פקידה ששירתה תחת תא"ל ניר גלילי, מפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה, הגישה תלונה נגדו על אונס, וגלילי הודה כי קיים עימה מפגשים בעלי אופי מיני.
בשנת 1999 ביקש הרמטכ"ל, שאול מופז, למנותו למפקד גיס בדרגת אלוף.
הפקידה עתרה לבג"ץ, שאישר את קידומו בתפקיד, אולם פסל את העלאתו לדרגת אלוף, בנימוק שדרגה, שלא כמו תפקיד, היא עניין של סטטוס ואות הוקרה וגלילי אינו ראוי להוקרה בגלל מעשיו.
עבירוּת היא היכולת של רכב להתגבר על מכשולים ולנוע בתנאי שטח משתנים, כגון דרכים לא סלולות, בוץ, חול, סלעים או שלג.
עבירות הרכב מושפעת ממאפיינים הנדסיים שונים, בהם מרכז הכובד, מבנה השלדה, סוג ההנעה, מרווח הגחון, מהלך המתלים, אחיזת הצמיגים ועוד.
עבירות של דרך או תוואי שטח היא ביחס הפוך לעבירות רכב - לשטח עם עבירות "נמוכה" דרוש רכב בעל עבירות גבוהה, ולהפך.
מעבר מעל מכשולים בולטים - את יכולת המעבר מעל מכשולים בולטים קובע מרווח הגחון - המרחק האנכי בין תחתית הרכב לבין הקרקע.
ניסיון לעבור מכשול גדול ממרווח הגחון עלול להסתיים בכך שמערכת ההנעה של הרכב מאבדת את המגע עם הקרקע והרכב מאבד את היכולת לנוע.
ברכבים 4 גלגליים יכולת זו מושפעת גם מזווית הבטן (הזווית בין תחתית הגלגלים לבין מרכז הגחון), אשר עשויה לצמצם את מרווח הגחון הזמין בפועל.
ייתכן כי רכב יצליח לעבור מכשול גבוה ממרווח הגחון (למשל באמצעות אינרציה), אך במקרה כזה תיתכן הסבת נזק לרכב.
ככל שמרווח הגחון גדול יותר, כך קטן הסיכון לפגיעה בשלדת הרכב או ברכיבים מכניים בתנאי שטח קשים.
עם זאת, הגדלת מרווח הגחון מוגבלת בשל השפעתה על מרכז הכובד של הכלי.
זוויות גישה ונטישה - זווית גישה היא הזווית המרבית שבה הרכב יכול להתחיל לטפס על מכשול מבלי שהפגוש הקדמי יפגע בו.
ברכבי שטח זווית גישה גבוהה מ-40° נחשבת לטובה, ורכבים עם זווית מעל 50° הם נדירים.
קיימים כלי רק"מ עם זווית גישה מעל 60°.
זווית נטישה היא הזווית המרבית שבה הרכב יכול לרדת ממכשול מבלי שהחלק האחורי יפגע במכשול.
אחיזה - יכולת האחיזה של מערכת ההנעה, מרמת אחיזת כביש ועד אחיזה בתנאי קרח, שלג, בוץ וחול.
שיפוע צד – זהו השיפוע המרבי לרוחב שבו הרכב יכול לנסוע מבלי להתהפך.
מדד זה תלוי במרכז הכובד של הרכב וברוחב הסרנים.
יכולת טיפוס מדרון - אחוז השיפוע המרבי אותו מסוגל הרכב לטפס תוך שמירה על אחיזה והעברת כוח לגלגלים.
המגבלות על שיפוע זה הן מרכז הכובד של הרכב והיחס בין עוצמת המנוע למשקל הרכב, אך גם יכולת האחיזה משחקת תפקיד שכן מעל זווית מסוימת הרכב יחליק במורד.
מעבר מכשולי מים - עומק מכשול המים אותו יכול הרכב לעבור.
מעבר מכשולי קרקע רכה - היכולת של רכב לנוע מבלי לשקוע בתנאי בוץ, חול ושלג.
תכונה זו יכולה להימדד על ידי מדד VCI (Vehicle Cone Index) שחוזה האם רכב יוכל לנוע בתנאי קרקע מסוימים מבלי לשקוע או להיתקע.
המדד ניתן באחוזים של סבירות הרכב לשקיעה או היתקעות.
למשל VCI (80%) משמעותו שלרכב סיכוי של 80% לעבור מכשול קרקע מסוים.
למערכות הנעה שונות השפעה מכרעת על עבירות כלי רכב:
מערכת זחלים (מזקו"ם): המערכת עם העבירות הגבוהה ביותר.
משמשת בעיקר רכבי עבודה ייעודיים, כמו חתולי שלג, דחפורים ומחפרים, רכבים צבאיים כרכב קרבי משוריין, אך גם כרכב פנאי (למשל אופנועי שלג, Ripsaw EV2 )
מערכת רב גלגלית: רכבים רב-גלגליים נבנים כדי להתמודד עם מכשולים קשים במיוחד, תוך שמירה על כושר תמרון, נשיאת מטען ועמידות בתנאים קשים.
בעוד שלרוב אין להם את זוויות הגישה והנטישה של רכבי שטח קטנים, הם מפצים על כך בהנעה משוכללת, גלגלים גדולים, מרווח גחון גבוה ומערכות מתקדמות כמו ניפוח צמיגים אוטומטי ושלדות מתכווננות.
רכבים ארבע גלגליים: ברכבים ארבע גלגליים קובעת מערכת ההנעה את יכולת הרכב להעביר כוח לגלגלים.
הנעה קדמית (FWD) – נפוצה ברכבים עירוניים, אך בעלת עבירות מוגבלת.
הנעה אחורית (RWD) – מאפשרת חלוקת משקל טובה יותר, אך פחות יעילה בתנאי שטח.
הנעה כפולה (AWD) והנעה ארבע-גלגלית (4WD) – מספקות אחיזה משופרת בקרקע ומשמשות רכבי שטח ורכבים ייעודיים לנסיעה בתנאים קשים.
מערכות הנעה באמצעות זחלים יקרות יותר לייצור ולתחזוקה אך מאפשרות ביצועי שטח טובים יותר.
מערכות הנעה גלגליות זולות יותר ומאפשרות מהירויות גבוהות יותר.
ישנן כמה תכונות של רכב המשפיעות על אחיזת הקרקע שלו:
מהלך מתלים הוא המרחק שהגלגלים יכולים לנוע מעלה ומטה בהתאם לתנאי הדרך, דבר שמשפיע על היכולת לשמור על אחיזה בקרקע.
קוטר הגלגלים – ככל שקוטר הגלגלים גדול יותר אחיזת הקרקע גבוהה יותר, בשל הגדלת שטח המגע של הצמיגים בקרקע.
סוג הצמיגים, רוחבם ודפוס החריצים שלהם משפיעים על היכולת של הרכב לשמור על אחיזה בתנאי שטח משתנים.
צמיגים בעלי חריצים עמוקים ושוליים מחוזקים מסייעים בהתמודדות עם בוץ, חול ושלג.
אחיזת הקרקע משתנה גם בתלות בלחץ האוויר בצמיגים.
נעילת דיפרנציאל - מערכות המאפשרות לנעול את הדיפרנציאל כדי לחלק את הכוח שווה בשווה בין הגלגלים ולשפר את היכולת להתגבר על מכשולים בשטח חלקלק או סלעי.
בקרות אלקטרוניות – מערכות בקרת משיכה ובקרת ירידה מסייעות בשיפור העבירות באמצעות ויסות חלוקת הכוח לגלגלים והתאמת ביצועי הרכב לתנאי הדרך.
רמת עבירות לפי סוגי רכבים
רכבי ספורט/מרוץ – לרכבים אלה מבנה המיועד לאחיזת כביש מעולה, אך אחד האמצעים לכך הוא מרווח גחון קטן מאוד שהופך רכבים אלו לבלתי עבירים.
חלק ממכוניות המרוץ מסתכנות בתנועה אף על כבישים רגילים.
רכבים פרטיים – לרכבים אלה עבירות המאפשרת נסיעה על כבישים ודרכי עפר סלולות.
רכבי כביש-שטח – בעלי יכולת שטח בסיסית, אך מיועדים בעיקר לדרכים סלולות.
ג'יפים ורכבי שטח קשוחים – בעלי שלדה מחוזקת, מרווח גחון גבוה והנעה 4x4 מלאה, יכולים לעבור גם במקומות שאינם סלולים.
רכבים אלו משמשים לעיתים לאתגרי עבירות כבילוי.
משאיות וטיוליות שטח – מותאמות לנשיאת מטען ונוסעים בתנאי שטח קשים.
רכבים ייעודיים – רכבי עבודה כגון ציוד מכני הנדסי וטרקטורים וכן רכב קרבי משוריין יכולים לנוע בתנאי שטח קשים מאוד.
עבירות גבוהה נדרשת ברכבי חילוץ, רכבים צבאיים, חקלאיים ותעשייתיים.
עם זאת, העלאת העבירות עשויה לבוא על חשבון נוחות נסיעה, להביא לצריכת דלק גבוהה יותר ועלויות תחזוקה גבוהות.
עביר עודה (שם נעורים: עביר מיכאיל בוטרוס אל-ח'ורי; בערבית: عبير عودة; נולדה ב-19 ביולי 1961) היא פוליטיקאית וכלכלנית פלסטינית שכיהנה כשרת הכלכלה בממשלה הפלסטינית השבע עשרה, והייתה האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה ובתפקיד מנכ"לית .
עביר נולדה ב-19 ביולי 1961 בירושלים למשפחה מהכפר ג'יפנה.
היא השלימה לימודי תואר ראשון בחשבונאות באוניברסיטת ביר זית ובשנת 2001 השלימה גם לימודי תואר שני במנהל עסקים מבית הספר קלוג לניהול באוניברסיטת נורת'ווסטרן, ארצות הברית.
עודה מוסמכת גם על ידי .
עודה כיהנה כמנכ"לית רשות שוק ההון הפלסטינית.
היא עבדה כיועצת פיננסית ומומחית בבנק העולמי בירושלים בין השנים 1998 ל-2001, וכן כראש היחידה לניתוח פיננסי בסוכנות האמריקנית לפיתוח בין-לאומי (USAID) בין השנים 2001 ל-2009.
ב-17 ביולי 2015 נכנסה לתפקידה כשרת הכלכלה של הרשות הפלסטינית, תפקיד בו כיהנה עד 13 באפריל 2019.
ב-12 בספטמבר 2019 הושבעה כשגרירה הפלסטינית באיטליה.
ב-14 בינואר 2025 החלה לכהן בנוסף כשגרירה לא-תושבת בסן מרינו.
במסגרת תפקידיה הדיפלומטיים עסקה בהסברה פלסטינית ובמתקפה תקשורתית על ישראל.
עַבִּיד או עַבְּד (מערבית: , ), היא מילה ערבית שמשמעותה "משרת" או "עבד".
המונח משמש בארצות ערב כהשמצה אתנית לאנשים שחורים, ומקורו בסחר העבדים הערבי.
בעשורים האחרונים, השימוש במילה הפך לשנוי במחלוקת בשל הקונוטציות והמקורות הגזעניים שלה, במיוחד בקרב הפזורה הערבית.
עם זאת, המילה משמשת באסלאם ל"מתפלל", "מעריץ" או "משרת" של אלוהים, כמו בשם עבדאללה.
בצפון סודאן, המונח משמש בדרך כלל להתייחסות לאנשים דרום סודאנים (בעיקר לבני דינקה ונואר), הנחשבים על ידי צפון סודאנים רבים כ"שבט עבדים" בשל שעבודם בסחר בעבדים בסהרה .
המונח הוא מילת גנאי בצפון סודאן והשימוש בו הופחת בעשורים האחרונים.
בדרום סודאן, אנשים מצפון סודאן מכונים בתור גנאי כ"מונדוקורו" (כלומר לא מהימן) ו"מינגה".
עם זאת, ההיסטוריון האוגנדי מחמוד ממדאני ציין כי הסכסוך האתני מצפון לדרום בסודאן אינו תואם את הדעות הקדומות של המערב לגבי "גזע".
הפוליטיקאי הדרום סודאני פרנסיס דנג טען כי השלטון הבריטי בסודאן קבע לצפון סודאן כי "אתם הצפוניים סוחרי עבדים ואתם מתייחסים לתושבי הדרום כמו אל עביד.
חוקר דרום סודאן ג'וק מדוט טען כי העבדות בסודאן נותרה נפוצה במאה ה-21 למרות שהוצאה לכאורה אל מחוץ לחוק, בטענה שאנשים דרום סודאנים שעובדים בצפון סודאן בעבודות במעמד הפועלים בשכר נמוך נחשבים ל"עבדון" בשל המעמד החברתי של עבודתם.
ג'וק ציין כי פועלים דרום סודאנים שמרוויחים מעט כסף הם "רכוש של בעלי קרקעות" בצפון סודאן.
לדבריו, "עקורים דרומיים נמצאים בתחתית ההיררכיה הגזעית בצפון סודאן", שכן הם תלויים בפטרונות וביחסי ניצול עם מתווכים כוחניים.
במושג הליניארי של זמן, העבר הוא החלק של קו-הזמן שכבר קרה, כלומר המקום במרחב-זמן שבו נמצאים כל האירועים שכבר קרו.
במובן זה העבר הפוך במשמעותו לעתיד (הזמן והאירועים שטרם קרו) וההווה (האירועים שקורים כעת).
במרבית השפות קיימת צורה דקדוקית מיוחדת לזמן זה.
חשיבה של אדם על העבר נקראת זיכרון והתמקדות בו בתשומת לב קרויה נוסטלגיה.
התנהלות המתאימה לעבר קרויה פאראכרוניזם (בעברית: מַעַתָּק לֶעָבָר).
ישנם גם חפצים עתיקים, בהם השתמרו בעבר וכיום אינם פופולרים.
לדברים שקרו בעבר הרחוק מיוחסת חשיבות רבה כתחומים כמו: היסטוריה, ארכאולוגיה, פלאונטולוגיה, פלאוקלימטולוגיה, אונטולוגיה, גאולוגיה וגאוכרונולוגיה.
לעומת זאת דברים יכולים לקרות גם בעבר קרוב, למשל בעברו של אדם ספציפי, של ארגון או של מדינה.
ידע של עבר קרוב חשוב עבור הפסיכולוגיה (למשל הצפת זכרונות מהילדות), תקשורת, משפטים, ביטחון לאומי, שמירת הסביבה, הצעות ייעול בהתבסס על העבר ולעיתים גם בתרבות ובקולנוע (למשל ביצירת רימייקים ליצירות קודמות).
עבר הירדן או עבר הירדן המזרחי הוא הרמה ההררית שממזרח לירדן, כולל בקעת הירדן שממזרח לנהר.
נהוג לכלול במונח גם את הרמה שממזרח לים המלח (מואב), ולעיתים אף דרומה מזה, ממזרח לערבה (אדום).
מאז הקמתה של ממלכת ירדן בשנת 1946, מרבית שטחו של עבר הירדן נמצא בשליטתה.
אזכורו הראשון של עבר הירדן בתנ"ך הוא בימי אברהם, במלחמתו בארבעת מלכי עבר הנהר.
על פי המסופר (ב) הכו מלכי עבר הנהר את הרפאים, הזוזים, האימים והחורים בואכה לאילת.
כולם היו עמי עבר הירדן.
לאחר יציאת מצרים בחרו שבטי ישראל על פי הנחיות מאלוהים להיכנס לארץ ישראל דרך ערד ובאר שבע.
הם פנו מזרחה, עקפו את אדום ומואב וכבשו את מרכזה וצפונה של עבר הירדן.
תיאור המקום עבר הירדן מופיע לראשונה בפסוק הראשון של ספר דברים: "אֵלֶּה הַדְּבָרִים, אֲשֶׁר דִּבֶּר מֹשֶׁה אֶל כָּל יִשְׂרָאֵל, בְּעֵבֶר הַיַּרְדֵּן." עוד בימי משה רבנו בחרו שבט ראובן ושבט גד להתיישב בעבר הירדן המזרחי.
מחשש לאיבוד זהותם הישראלית, צירף אליהם משה את חצי שבט מנשה.
בי' בניסן, באירוע הידוע בשם מעבר הירדן, הוביל יהושע בן נון את תשעת השבטים הנותרים וחצי שבט מנשה לחציית מעברות הירדן בחרבה, מערבה, לתוך ארץ כנען היא ארץ ישראל – ראשיתה של תקופת ההתנחלות.
דוד המלך ושר צבאו יואב בן צרויה כבשו את ארץ עמון.
שלמה המלך נשא את נעמה העמונית ממנה נולד בנו וממשיכו בשרשרת המלוכה – רחבעם.
שלמה המלך שר בשיר השירים: "עינייך ברכות בחשבון".
ברכה זו נמצאת בחיסבאן – חשבון המקראית.
מלכי יהודה וישראל שלטו על אזורים שונים בעבר הירדן.
גם בימי בית שני התקיימה התיישבות יהודית בעבר הירדן המזרחי, באזור שכונה פראיה, בעיקר בחלקו המערבי הגובל באזור יריחו.
האזור נכבש על ידי מלכי החשמונאים והיה לחלק בלתי נפרד מממלכתם.
בעראק אל אמיר בנויה מצודה שהייתה שייכת למשפחת בית טוביה, ובחפירה ארכאולוגית התגלתה בה כתובת.
מראשית פעילותה ראתה התנועה הציונית בעבר הירדן המזרחי חלק בלתי נפרד מארץ-ישראל, אך בשל הריחוק והתנאים המקומיים לא התיישבו בו יהודים, פרט למספר ניסיונות התיישבות בחורן וברמת הגולן.
בד' בחשון תרמ"ו, 1885 פרסם העיתון הצפירה את הכותרת "קנו אדמה בעבר הירדן", ובהמשך הידיעה נכתב כי "סופר מכתבי-העתי Jewish Chronicle מירושלים מודיע, כי שלושים יהודים ילידי צפת קנו בעבר הירדן אחוזה לעבודת האדמה".
ב-1904 רכשה קק"ל כ-3,000 דונם מאדמות הכפר אום ג'וני ממזרח לנהר הירדן, וב-1910 הוקמה על אדמות אלה קבוצת דגניה.
ב-1921 הוציאה בריטניה (שקיבלה מנדט על שני עברי הירדן) את רובו הגדול של עבר הירדן המזרחי מתחום ארץ-ישראל (פלשתינה) במסגרת הספר הלבן הראשון, וייסדה בו את אמירות עבר הירדן, בראשות עבדאללה הראשון ותחת שלטון בריטי, שהפכה מאוחר יותר לממלכת ירדן.
חלק קטן מן השטח ממזרח לירדן ומצפון לירמוך, ובו מספר קיבוצים, נכלל בגבולות שטח המנדט של פלשתינה (א"י).
תחנת הכוח של רוטנברג, שהוקמה בנהריים, שכנה בחלקה בשטחה של עבר הירדן.
גם היישוב היהודי תל אור, שבו גרו עובדי תחנת-הכח היהודיים, הוקם בשטח עבר-הירדן.
היישוב היה היישוב היהודי היחיד בעבר הירדן והתקיים עד להתקפת הלגיון הירדני במאי 1948.
נהר הירמוך מחלק את עבר הירדן לשני חלקים:
החלק שמדרום לירמוך: שטחו 50,000 קמ"ר, רובם בשטח ממלכת ירדן, ששטחה 92,300 קמ"ר, (היא כוללת במזרחה גם שטחים שאינם מוגדרים כחלק מארץ ישראל).
החלק שמצפון לירמוך: שטחו 8,500 קמ"ר, רובם בשטח סוריה.
1,200 קמ"ר מתוכם (רמת הגולן) נכבשו על ידי מדינת ישראל במלחמת ששת הימים, וסופחו אליה בשנת 1981, במסגרת חוק הגולן.
סיפוח הגולן למדינת ישראל לא הוכר מבחינת החוק הבינלאומי אך הוכר על ידי ארצות הברית בשנת 2019.
קודם לקבלת ההחלטה על ייסוד אמירות עבר הירדן, העלה חיים ויצמן נימוקים רבים, היסטוריים ומעשיים, בזכות שמירת שלמות הארץ משני עברי הירדן.
לאחר מעשה קיבלה ההסתדרות הציונית את הגבולות שהתוו הבריטים לארץ ישראל, ואת הוצאת עבר הירדן מתחום המנדט הבריטי, והעדיפה להתמקד בפיתוח ארץ ישראל שממערב לירדן.
התנועה הרוויזיוניסטית ומקימה זאב ז'בוטינסקי וחלק מתנועת אחדות העבודה, המשיכו לראות את עבר הירדן כחלק מארץ ישראל וכמתאים להתיישבות יהודית וראוי להיכלל במדינה היהודית המתוכננת.
סמל האצ"ל כלל תמונת רובה על רקע מפת ארץ ישראל בגבולות המנדט המקורי, בשני צדי הירדן.
בין התנועות הקוראות לסיפוח עבר הירדן המזרחי אל מדינת ישראל כיום, נמצאות תנועת ההתיישבות "נחלה" שהקימו הרב משה לוינגר ודניאלה וייס, ותנועת "זו גם כן".
שאלת מעמדו ההלכתי של עבר הירדן המזרחי והשתייכותו לארץ ישראל נידונה בפוסקים.
לגבי עניינים מסוימים הוא נחשב כחלק מארץ ישראל ויש בו קדושת ארץ ישראל, והם מצוות התלויות בארץ, תרומות ומעשרות ושביעית.
נוהג בה דין בתי ערי חומה.
אמנם לגבי דברים רבים נחלקו האם עבר הירדן נחשב כארץ ישראל, והם:
קבורה – יש אומרים שהקבור בה כקבור בארץ ישראל ויש אומרים שנחשב כקבור בחוץ לארץ.
חיבת הארץ – יש אומרים שמצווה לחבבה כארץ ישראל, ויש אומרים שאין בה מצוות חיבה.
סגולות הארץ – ארץ ישראל מסוגלת לברכה בבנים, אוירה מחכים, ובה מתגלית הנבואה – יש אומרים שכל אלו נוהגים גם בעבר לירדן ויש חולקים.
ביכורים – נחלקו במשנה האם מביאים ביכורים מעבר לירדן.
המפרשים נחלקו האם החיוב הוא מהתורה.
שתי הלחם – נחלקו הראשונים האם מביאים שתי הלחם מתבואת עבר הירדן.
כתב הרמב"ם: "עבר הירדן שביעית נוהגת בה מדבריהם, וספיחי סוריא ועבר הירדן מותרין באכילה.
טעמו הוא שאף שבבית ראשון נהג שביעית מן התורה בעבר הירדן, בבית שני לא קידשו עולי בבל את עבר הירדן, ולכן נהגו בו שביעית רק מדרבנן.
ולגבי ספיחין לא גזרו שם.
עֵבֶר, על פי המקרא, היה בנו של שלח ואביהם של פלג ויקטן.
על פי לוח העמים הוא אביהם הקדמון של עמים רבים, בהם עם ישראל.
הוא נולד בשנת א'תשכ"ג לבריאת העולם (2038 לפנה"ס) ולפי הכתוב ב ט"ז-יז, נולד לו פלג בהיותו בגיל 34 והוא חי לאחר מכן עוד 430 שנה, כך שמת בשנת ב'קפ"ז (1574 לפנה"ס), בהיותו בגיל 464 שנה.
לפי תרגום השבעים של בראשית עבר (הנקרא חבר) חי 404 שנה.
לעבר היו בנים ובנות נוספים, מלבד פלג ויקטן.
לפי המסורת היהודית הוא נקבר בתוך מערת שם ועבר בעיר העתיקה של צפת שבה למד יעקב אבינו.
שם חיצוני לאשתו הוא עצורה בת נברוד או עזורה בת נמרוד.
שושלתו של עבר מוזכרת הן ברשימת הדורות משֵׁם ועד אליו המופיעה בבראשית י כא ואילך, והן ברשימת הדורות משם ועד אברהם המופיעה שם בפרק יא י ואילך.
ברשימות אלו יוחד עבר במספר היבטים ביחס לשאר הדמויות המוזכרות בהן:
עצם החזרה על שושלתו בשתי הרשימות, נראית כמדגישה את מקומו המיוחד של עבר בשושלות אלו.
– וזאת בניגוד לפירוש כי הכוונה לבני עבר הנהר, טענה המקבלת חיזוק מכך שביטוי זה טרם הוזכר במקרא עד כה.
עבר חי 464 שנים, כאשר כל צאצאיו חיו בממוצע פחות ממחצית ממספר זה.
בכך היה עבר האחרון בשלשלת הדורות מאדם הראשון שחי מעל 400 שנה.
בתמונה משמאל ניתן לראות את ה"צל" שמטיל עבר על הדורות שאחריו.
ייחודו של עבר במסורת חז"ל
על-פי בראשית רבה עבר היה נביא, שקרא לבנו פלג על שם פילוג האנושות, שאירע שנים רבות אחרי הולדתו.
מדרשים רבים מזכירים את בית המדרש של שם ועבר, בו לימדו עבר, יחד עם שם אבי-סבו, את דרך ה'.
ב"ישיבה" זו למדו האבות ובה "נטמן" יעקב במשך 14 שנה בדרכו לחרן.
מדרש אחר (בתי מדרשות, צוואת נפתלי) גורס כי עבר סירב לקחת חלק בבניית מגדל בבל, ועל כן הוא וצאצאיו לא נענשו על בניית המגדל, ושפתם לא נתבלבלה.
עבר שימר את שפתו המקורית - העברית.
על-פי היבטים ייחודיים אלו הסיקו פרשנים שונים, כי עבר לא היה עוד חוליה "רגילה" בשושלת הדורות, אלא אביה של קבוצה אתנית בפני עצמה ("בני עבר"), הלא הם העברים.
יש חוקרים המזהים את עבר עם המלך עבר-ם מלך אבלה המוזכר בתעודות.
עבקנה (שם מדעי: Arundo) הוא סוג במשפחת הדגניים.
העבקנה הוא עשבוני רב שנתי גבוה, גבעוליו ארוכים – עד כ־8 מטרים, חלולים, קשים וגמישים, בדרך כלל אינם מסתעפים.
הגבעול מחולק לפרקים ארוכים – כ־50 ס"מ.
העלים ארוכים מאוד, רחבים בבסיסם, ומשם צרים והולכים בהדרגה.
סידורם דו צדדי סימטרי, והם צומחים כלפי מעלה ולא נופלים לצדדים.
בין יוני לדצמבר, בקצות הגבעולים צומחת תפרחת בצורת מכבד, אורכו כ־50 ס"מ, רוחבה כ־10 ס"מ.
הזרעים מכוסים במוצים שעירים, ומופצים על ידי הרוח.
שורשי העבקנה בנויים מפרקים קצרים ומעובים, והם עקומים ומפותלים.
מגבעולי העבקנה הקשיחים מיוצרים עלים, המהווים חלק חשוב ברוב כלי הנגינה ממשפחת כלי הנשיפה מעץ, ביניהם סקסופון, קלרינט, אבוב, בסון וחמת חלילים.
תפוצתו של העבקנה כלל עולמית, והוא מצוי בסמוך למקווי מים.
העבקנה רגיש יחסית להצפה, ולכן אין הוא צומח על גדות נחלים המוצפות לעיתים קרובות כמו הקנה, אלא בריחוק מהאזור המוצף.
donax), נפוץ בנחלי רמת הגולן, בקעת הירדן ומדבר יהודה.
עבר הבאיקל או דאוריה הוא חבל ארץ בחלקה המזרחי של רוסיה, מזרחית לימת באיקל, וחלקים קטנים ממנו נמצאים גם במונגוליה ובסין.
שטחו הרוסי מחולק בין חבל עבר הבאיקל ורפובליקת בוריאטיה.
ב-2017 הוכרזו חלקים מהחבל ברוסיה ובמונגוליה, ובכללם שמורת הטבע הדאורית , כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
עבריינות צווארון לבן היא מונח שגור ושכיח לתיאור עבירות כלכליות המבוצעות לרוב על ידי אנשים עם מעמד חברתי גבוה.
המונח הופיע לראשונה בשנת 1939, בכתיבתו של הסוציולוג אדווין סאת'רלנד.
סת'לרנד הגדיר את פשיעת הצווארון הלבן בעיקר מתוך התייחסות לזהות העבריינים – אנשים הנהנים ממעמד רם בחיי הכלכלה ומנצלים את מעמדם ועיסוקם כדי לבצע עבירות.
אף שמונח זה עשה את דרכו לטקסטים פורמליים כגון פסקי דין, הוא לא נכלל מפורשות בחוק העונשין שכן שהוא למעשה קטגוריזציה סוציולוגית, ולא משפטית.
חוקרים אחרים ביקרו את ההתמקדות של גישה זו במבצע העבירה, וטענו כי ליבתן של עברות הצווארון הלבן נמצאת במאפייני העברות עצמן.
לדידם, אין להגביל את עבריינות הצווארון הלבן לבני המעמד הגבוה דווקא, שכן רבים ממבצעיה משתייכים למעמד הביניים.
כן נטען כי עבריינות כלכלית מתבצעת על ידי מי שאינם אוחזים בתפקידי ניהול בכירים לא פחות מביצועה על ידי מי שאוחזים בתפקידים כאלה.
לפי גישה זו, עברות צווארון לבן הן מעשים בלתי-חוקיים המבוצעים ללא אלימות, בדרך של הסתרה או ערמומיות, כדי להפיק כסף או רכוש, להימנע מתשלום או להשיג יתרונות אישיים במישור העסקי.
גישה מעט שונה משתי אלה הציג פרופסור קנת מן.
מן הגדיר עבריינות צווארון לבן באופן המשלב מאפיינים הנוגעים לעבריין ולעברה כאחד.
לפי מן, המונח "עבריינות הצווארון הלבן" אינו יוצר הגדרה נוקשה אלא מעין "אב טיפוס" המתבסס על קבוצה של מאפיינים, שקיבוצם מכונן תופעה מובחנת אך היעדרו של אחד מהם אינו שומט בהכרח את הקרקע מתחת לאב הטיפוס.
בין היתר, כוללים מאפיינים אלה מעמד גבוה של העבריין; ניצול משאבים מיוחדים כגון משרות, נכסים והשפעה פוליטית לשם ביצוע העברה; שימוש באמצעי הסוואה והטעיה המקשים על איתור העבירה ועל גילויה; קו גבול מטושטש בינן לבין הפרות חוק אזרחיות; הפקת רווח בלתי-חוקי; גרימת נזק כלכלי; פעילות במסגרת ארגונית וכיוצא באלה.
עמדה דומה הובעה על ידי סטיוארט פ' גרין שטען כי מגוון ההתנהגויות תחת המינוח "צווארון לבן" מוביל לכך שבצד שורת המאפיינים שהתופעה חולקת, אין אף מאפיין הכרחי לכינון התופעה.
חרף הקושי להגדיר עברייני צווארון לבן, מחקרים שבוצעו בארצות הברית הראו כי רמת ההשכלה של מבצעי עברות כלכליות גבוהה מזו של עבריינים אחרים ואופי עיסוקם יציב יותר.
עוד נמצא כי לרבים מהם דירה בבעלותם ומצב הכלכלי תקין וכי רמת המועדות שלהם נופלת במידה רבה מזו של עבריינים אחרים, אף שגם בקרבם קיימים עבריינים סדרתיים.
עוד נמצא כי הם נכונים לדחות סיפוקים מיידים לטובת תועלת לטווח ארוך, וכי במרבית המקרים הם אינם סובלים מבעיות של שימוש לרעה בסמים או אלכוהול.
לעברות הצווארון הלבן קיים אופי מובחן.
באופן טיפוסי מדובר בעברות אינסטרומנטליות, שנועדו להפיק רווח כלכלי, וביצוען מתוכנן מראש, המתאפיין לא אחת במידה של תחכום.
בכך הן שונות מהאופי האקספרסיבי של "עבריינות הצווארון הכחול", שהעברות הכלולות בה הן לרוב מתוכננות פחות, ולא פעם נעשות מתוך גחמה רגעית, רצון בריגוש או צורך מיידי.
נוסף על כך, למרות האופי המתוכנן והמתוחכם של העבריינות הכלכלית, מקובל לתארה גם כעבריינות אטרקטיבית במובן זה שבצד הרווחים הניכרים שהיא מניבה, ביצועה קל יחסית ואינו כרוך במאמץ מיוחד.
כך, למשל, תרמית בניירות ערך אינה כרוכה לרוב במאמץ מיוחד, בצד מידה של מומחיות בתחום, כדי להפיק סכומים ניכרים.
בשל התחכום מצד אחד והקלות מהצד האחר, נהוג לומר כי עברות הצווארון הלבן הן "קלות לביצוע אך קשות לגילוי" (Easy to commit, hard to detect).
לבסוף, בחלק מן המקרים נמצא שעברייני צווארון לבן אינם תופסים בחומרה את הפרת החוק על ידם, בין בשל התבוננות על האיסור כעניין פרוצודורלי, בין בשל התעלמות מקיומו של קורבן ובין בשל אי-הסכמה עם האיסור עצמו.
בקרב כלל העברות החולקות מאפיינים אלה ומוגדרות "עברות צווארון לבן", נהוג למנות עברות של ניירות ערך, מס, איכות הסביבה, הגבלים עסקיים, הונאת פונזי, פשעים מקוונים, רישום כוזב במסמכי תאגיד, שימוש במידע פנים של הארגון, גנבת זהות, מעילה, זיוף, וכדומה.
לעבירות של עובדי "צווארון לבן" יש חפיפה עם פשע תאגידי.
מקובל לחלק הסיבות והגורמים האפשריים לביצוע עבירות צווארון לבן לשתי "משפחות" עיקריות: האחת כוללת סיבות פסיכולוגיות וחברתיות בעיקרן; ואילו האחרות כוללת סיבות הקשורות למורכבות התופעה ולאפיונים מיוחדים לתחום – סיבות מבניות.
בין הסיבות הפסיכולוגיות לביצוע עבירות כאלה ניתן למנות תחושות כגון הנאה מביצוע עבירה, ניכור, תחושת יכולת של ניצול כוח (abuse of power), חמדנות, ותחושת זכאות.
הסיבות המבניות נעוצות במאפייניהן המיוחדים של העברות ובהיותן עבירות נסתרות מן העין - המידע על אודות ביצוען קשה להשגה, ומפחית את יכולת ההרתעה.
חבל מנהלי עבר הבאיקל הוא אחד מ-83 הסובייקטים המרכיבים את רוסיה.
החבל נמצא בסיביר והוא גובל בסין ובמונגוליה.
החבל נוסד בשנת 2008, תוך איחוד של מחוז צ'יטה ומחוז אוטונומי אגיני בוריאטי.
קיימות עדויות של נוכחות האדם הניאנדרטלי.
האזור היה חלד של האימפריה המונגולית.
במהלך המאה ה-17 החלה התיישבות רוסית באזור וחלב עבר לשליטת האימפריה הרוסית.
גבולות עם סין הוגדרו בהסכם משנת 1717.
הרוסים גילו מכרות כסף ובנו ערים ראשונות שפרחו החל המאה ה-19. עיר מרכזית במחוז עד מחצית המאה ה-19 הייתה נרצ'ינסק לאחר צ'יטה.
לאחר מהפכת אוקטובר ארגן ההטמאן גריגורי סמיונוב מרד נגד בולשביקים בתחנת הרכבת ברזובקה.
לאחר שלא זכה לתמיכה עזב את עבר הבאיקל (זבאיקליה) למנצ'וריה על מנת להתארגן מחדש.
ב-26 באוגוסט 1918 הצליח סמיונוב לכבוש את מחוז צ'יטה מידי הבולשביקים בסיוע חיל המשלוח הצ'כי.
ב-9 במאי 1919 הכריז על עצמו סמיונוב כהטמאן של הקוזאקים הזבאיקליים בעיר צ'יטה.
הוא לא שלח את חייליו לעזרת האדמירל אלכסנדר קולצ'ק ואף ניסה ליצור קשרים טובים עם הקומוניסטים.
ב-4 בינואר 1920 קיבל מאדמירל קולצ'אק את התואר "מושל האזורים הרחוקים של האימפריה הרוסית", אך לא הצליח להתמודד עם הפרטיזנים הקומוניסטיים במחוזו שערכו 3 מבצעים גדולים בתקופה בין אפריל לנובמבר 1920 כדי לכבוש את צ'יטה.
בסוף אוקטובר 1920 נאלץ סמיונוב לסגת מצ'יטה.
באפריל 1920 הקימו הקומוניסטים את רפובליקת המזרח הרחוק וצ'יטה הפכה לבירתה.
בנובמבר 1922 צורפה הרפובליקה לברית המועצות.
בשנת 1937 הוקם מחוז צ'יטה.
חבל עבר הבאיקל הוקם בשנת 2008 כתוצאה מאיחוד מחוז צ'יטה ומחוז אוטונומי אגיני בוריאטי.
החבל בגבולות הנוכחיות נוסד בשנת 2008, תוך איחוד של מחוז צ'יטה ומחוז אוטונומי אגיני בוריאטי.
הרשות המחוקקת היא "האספה המחוקקת של חבל עבר הבאיקל" שכוללת 50 חברים.
בראש החבל עומד מושל שנבחר לכהונה בת חמש שנים.
מבחינה מינהלית החבל מחולק ל-31 ראיונים.
בשטח החבל, בעיירה זבאיקלסק נמצאת נקודת מעבר לעיר מנג'ואולי שבסין.
דרך נקודה זו עוברות כ-60% מייצוא הסחורות של סין למזרח אירופה.
עוד בשנת 1861 נמצאו מרבצי זהב.
באזור זה הוקמה עיירה וירשינו-דרסונסקיי בה פועל גם היום מפעל לעיבוד זהב המייצר כ-4.5 טון זהב בשנה.
אלכסנדר אוספוב מהכן בכהונה שנייה החל מספטמבר 2024.
דרך שטחי החבל עוברים הרכבת הטרנס-סיבירית ומסילת הרכבת באיקל-אמור.
למיסלות אלו קיימת חשיבות גדולה לפיתוח כלכלת האזור.
מספר כבישים בעלי חשיבות ארצית חוצים את האזור: כביש R-258 אירקוטסק-צ'יטה וכביד R-297 צ'יאה-חברובסק.
בעיר צ'יטה פועל נמל תעופה בין-לאומי.
כמו כן קיימות מספר נמלי תעופה לטיסות פנים.
נכון לשנת 2024 בחבל מתגוררים 984,395 תושבים זאת לעומת כ-1.3 מיליון תושבים בשנת 1989. תוך 35 שנים כשליש מתושבי החבל עזבו אותו.
בערים מתגוררים כ-70.4% מכלל התושבים.
כ-63% מאוכלוסיית החבל מתגוררת בערים.
הרוסים מהווים כ-78.7% מאוכלוסיית המחוז, הבוריאטים – כ-6.5%.
היהודים הראשונים הגיעו יחד עם האסירים הדצמבריסטים, חלקם היו אסירים, ורבים מהם נשארו לגור בסיביר.
לאחר שנת 1851, יהודים רבים הגיעו לצ'יטה.
היהודים היו פעילים בחייה של העיר, ורבים מהם שימשו בתפקידים חשובים בתעשייה ובמסחר.
לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה רוב היהודים עזבו את מקומותיהם ועברו לסין.
כיום נותרו במחוז כמה מאות יהודים שהגיעו לעיר מאוקראינה ובלארוס.
כמעט כל מוסדות ההשכלה הגבוהה נמצאים בצ'יטה, ביניהם:
עבירת תנועה או עבירת תעבורה היא שימוש בדרך בניגוד לחוקי התנועה.
עבירות התנועה מתחלקות למספר דרגות חומרה, ובהתאם לכך למספר דרגות ענישה.
בין עבירות התנועה החמורות ניתן למנות: עקיפת רכב תוך חציית קו הפרדה רצוף, נסיעה ברמזור אדום ונהיגה תחת השפעת סמים ואלכוהול.
בין עבירות התנועה הקלות ניתן למנות: נוסע שאינו חגור, עיכוב בתנועה, גרירת רכב שלא בצורה בטוחה, נסיעה בלא הפעלת אורות כנדרש, או עבירות הולך רגל כמו חציית כביש שלא במעבר חצייה או ברמזור אדום.
לאורך שנים מתפרסמות סטטיסטיקות דו"חות תנועה ותאונות דרכים.
מחקרים הבודקים את הקשר בין עבירות תנועה לתאונות דרכים ומנסים לבחון את אפקטיביות מדיניות האכיפה והתוכניות למניעת עבירות תנועה מגלים ממצאים שונים, אשר מושפעים גם בשל שינויי מדיניות:
שלוש העבירות המובילות מבין הגורמים לתאונות הדרכים הן: אי ציות לרמזור אדום, אי ציות לתמרור וסטייה מנתיב.
ממצא זה מעלה ביקורת רבה עקב האכיפה המרובה של עבירות המהירות, כאשר הטענה העיקרית היא שהאכיפה בעיקר מכניסה כסף למדינה.
מאידך, אגף התנועה והרשות הלאומית לבטיחות בדרכים רואים במהירות כגורם העומד בבסיס כל התאונות.
בשנתון הסטטיסטי של משטרת ישראל ל-2015, מבין 319 תאונות קטלניות (עם הרוגים), מהירות מופרזת נמצאה כגורם ב-71 תאונות (כאשר לכל תאונות ייתכנו יותר מסיבה אחת) ואחריהן אי מתן זכות קדימה להולך רגל (65), התנהגות הולך הרגל (35 תאונות קטלניות) וסיבות אחרות של הנהג (34 תאונות קטלניות).
מהלך שעשה משרד התחבורה להעלאת המהירות המותרת במספר קטעי דרך נמצא כי לא תרם באופן שלילי לבטיחות ובחלק מהקטעים אף ירדו מספר תאונות הדרכים.
ידוע כי מהירות גבוהה מגדילה את מרחק העצירה וגם כי המהירות מחמירה את תוצאות תאונות הדרכים.
עם זאת, בסקירה של תאונות הדרכים שהתרחשו בישראל בשנת 2011 שעשתה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, נמצא כי עבירה של נהיגה במהירות מופרזת גורמת רק ל-3.5% מתאונות הדרכים.
דו"חות התנועה הנפוצים ביותר: בשנת 2013 העבירות הנפוצות ביותר היו עבירת "אי ציות לתמרור" (זכות קדימה, עצור או איסור פנייה), עבירת שימוש בטלפון נייד בזמן נהיגה ועבירת נהיגה במהירות גבוהה מהמותר בחוק, הקרויה גם עבירת מהירות מופרזת.
לא נמצא קשר משמעותי בין סוגי הדו"חות לעבירות בגללן נגרמו התאונות.באופן כללי, כ-60% מהנהגים קיבלו לפחות דו"ח אחד ב-7 שנים ונהגים קיבלו בממוצע 2 דו"חות ב-7 שנים.
מעורבות יתר של קבוצות שונות בעבירות תנועה: גברים, צעירים (עד גיל 29), לא יהודים, בעלי השכלה נמוכה ומעמד חברתי-כלכלי נמוך, בעלי רמות נסועה גבוהה ונהגים מקצועיים (משאיות, מוניות ואוטובוסים).
מרבית הנהגים שקיבלו מספר רב של דוחות תנועה הם בעלי נסועה גבוהה.
במחקר מאוחר יותר לא נמצאה השפעה של הנסועה על הסיכוי להיות אחראי לתאונה עבור נהגים שניתן לשייך להם נסועה שנתית.
בסקירה של סטטיסטיקות בין 2014 ל-2015 התברר כי מספר העבירות של נהגי האוטובוס הוכפל ונצפה גם גידול בעבירות מצד נהגי מוניות.
אפיון עבירות לפי קבוצות: נהגים יהודים, בגילאי 45–59, בעלי השכלה גבוהה, מקבלים יותר דו"חות על נהיגה במהירות מופרזת ואי שמירת מרחק.
נהגים לא יהודים, במעמד כלכלי-חברתי נמוך, מקבלים יותר דו"חות תנועה על אביזרי בטיחות.
יש לציין שגם סוגי העבירות שישפיעו על סיכוי להיות אחראיים לתאונה תלויים במדיניות האכיפה-אם עבירה הגורמת לתאונות דרכים לא נאכפת דיה, היא לא תיוצג באופן נאמן למציאות בנתוני העבירות.
החוקרים גם העירו שמסיבה דומה, לא תהיה חפיפה בין העבירות שהמשטרה אוכפת לעבירות שהספרות המקצועית ממליצה לאכוף כדי להעלות את רמת הבטיחות בכבישים-נהיגה תחת השפעת אלכוהול או סמים, נהיגה ללא חגורה או מהירות מופרזת.
במחקר היו מספר חולשות והחוקרים המליצו על מחקר המשך
עבירות ועברייני תנועה לעומת מורשעים בפועל: בישראל קיימת בדיני התעבורה "חזקת הבעלות" ובעטיה מורשעים במקרים רבים בעלי הרכב ולא מבצעי העבירה, אם בשל קושי להרשיע את מבצע העבירה, אם בשל רצון להגן על מבצע העבירה.
הדבר יוצר עיוות הן מבחינת הרשעה והן מבחינת הסטטיסטיקה-במקרים רבים מורשעים הורים לנהגים צעירים והם אלו שעושים קורסי נהיגה מונעת או תאגידים המחזיקים צי רכב ואילו העובדים חומקים ללא הרשעה.
לפי ההערכות רק כאחוז אחד מהעבירות המתרחשות מדי יום נתפסות והרוב המכריע של העבירות נתפס באמצעות מצלמות אוטומטיות.
בדרך זו נוצר, לפי ההערכות והשוואות לנתונים במדינות אחרות, עיוות סטטיסטי ובהתאם לכך חלקם של נהגים צעירים בעבירות תנועה גדול משנהוג לחשוב וצעדי הענישה כלפי נהגים חדשים כנראה מעודדים הורים לקחת על עצמם את העונש
בין העבירות שהמשטרה מקפידה לאכוף: שימוש בחגורת בטיחות, נסיעה במהירות מופרזת, חציית צומת באור אדום (מצלמות רמזור) ונהיגה בשכרות.
עבירות נוספות כמו רישיון לא תקף נבדקות בביקורת שגרתית.
עם השנים הוחלט להעביר את המוקד לעבירות אחרות כגון התעסקות בטלפון במהלך נהיגה-כך למשל בשנת 2013 עבירה זו הייתה העבירה השנייה מבין העבירות השכיחות.
היחס בין אכיפה באמצעות שוטרים ומדי לייזר (כאשר הנהג מזוהה) למצלמות (כאשר העבירה מיוחסת לבעל הרכב ולא לנהג בפועל) אינו מתועד.
המשטרה הכניסה מערך של מצלמות מהירות דיגיטליות אך נאלצה להגביל את פעילותן עקב יצירת עומס על בתי המשפט לתעבורה.
לאור הגידול בשימוש בתוכנת הניווט וייז, ראש הרשות לבטיחות בדרכים המליץ לעצור את ההצטיידות במצלמות ולשנות את שיטת הפעלתן ממצלמות שימדדו חריגה נקודתית מהמהירות המותרת לאכיפת מהירות ממוצעת בקטעי דרך מסוימים.
מבין הדוחות שניתנו בשנת 2015, עיקר הדוחות ניתנו על הסעיפים הבאים: מהירות, אי ציות לתמרורים, חנייה, שימוש באמצעי בטיחות, סטיות ונתיבים ואי נקיטת אמצעי זהירות.
משרד התחבורה ואגף התנועה במשטרה בודקים מעת לעת רמות זיהום של כלי רכב, ליקויים טכניים ואף משקל חורג.
בספטמבר 2017, מבין 2,563 רכבים שנבדקו, 46.6% נמצאו תקינים, ב-40.1% נמצא ליקוי מזערי והיתר (342 רכבים) הורדו מהכביש.
עם הגידול בתפוצת מצלמות רכב גדל חלקם של אזרחים בדיווח על עבירות תנועה, כמו במיזם שומרי הדרך.
בין הפעולות הננקטות כדי למנוע תאונות דרכים, מפורסמים תשדירים המעבירים תכנים המעודדים נהיגה כחוק.
מסרים אלו מועברים בעיקר באמצעות רדיו ושלטי דרך.
החל מ-2012 ננקט "נוהל מלשינון" לפיו ציי רכב עם מעל ל-40 כלי רכב, נדרשים להדביק על חלקם האחורי של הרכבים מדבקת "איך אני נוהג?" המאפשרת לנהגים אחרים למסור דיווחים על נהג הרכב.
קציני הרכב מחויבים לפרט את מספר הדיווחים לכל נהג ולפרט את הצעדים שננקטו כלפי נהגים שצברו 5 תלונות.
בין הדיווחים המועברים-כשליש עוסק בעבירות חמורות, כ-15% עוסק במעבר חד בין נתיבים, כ-13% בעקיפה מסוכנת, כ-3% מהדיווחים עוסקים באי ציות לתמרור עצור.מצד אחד, קציני הבטיחות מעידים כי יש לדיווחים השפעה מרתיעה כלפי הנהגים.
מאידך, לפי דיווחי איגוד קציני התעבורה ועמותת אור ירוק, ישנם ליקויים רבים ביישום החוק: נכון ל-2015 כ-80% מהחברות כלל לא מסרו את הדיווחים השנתיים, ומבין אלו שדיווחו, דיווחים רבים לא טופלו עקב כוח אדם מצומצם במשרד התחבורה ועקב הסתמכות על פקס.
כמו כן אין אכיפה של אי הדבקת מדבקות דיווחים (המחויבות בחוק) ובחברות שונות לקציני הבטיחות אין מעמד של מבקר פנים דבר שגורם במקרים שונים לחוסר אפקטיביות.
החל מספטמבר 1992 הוחל בשילוב חינוך תעבורתי כמקצוע חובה מגן הילדים ועד כיתה י"ב.
הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים השתתפה במימון החינוך התעבורתי בבתי הספר העל היסודיים, אך עם הקיצוץ בתקציב הרשות, השתתפות הרשות ירדה מכ-40 מיליון ש"ח ב-2008 ל-18 מיליון ש"ח ב-2016 והביאה לצמצום שיעורי החינוך התעבורתי.
ב-2010 ביטלה הממשלה את החלטתה מ-1993 להפוך את החינוך התעבורתי והמבחן העיוני למקצוע חובה בבגרות.
נוכחות ניידות תנועה ידועה כמרתיעה וממתנת נהגים.
בשנת 2005 פעלו מדי משמרת 200 ניידות תנועה והממשלה החליטה אף להגדיל את מספר הניידות ל-450. עם השנים מספר סיירי התנועה של אגף התנועה הצטמצם.
הקיצוץ בתקציב הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים הוביל לקיצוץ בתקציבי אגף התנועה וצמצום מספר הניידות-בסוף שנת 2015 הוקצו רק 113 ניידות לאכיפה בין-עירונית.
על בסיס המעורבות הגבוהה ביחס לאוכלוסייה של נהגים מהמגזר הערבי בתאונות ועבירות תנועה, פותחה תוכנית להתערבות המותאמת למגזר הערבי.
עבירות תעבורה נחלקות לשני סוגים לעניין הסנקציה המופעלת:
הודעת תשלום קנס - קנס עם ברירת משפט, תוך 90 יום ניתן לשלוח בקשה להישפט.
הזמנה לדין אשר כוללת תאריך להתייצבות בבית המשפט.
בחלק מעבירות התעבורה שוטר יכול להזמין אזרח לדין, זאת להבדיל מעבירות פליליות ועבירות תעבורה אחרות בהן רק תובע מוסמך מחליט על העמדה לדין.
הזמנה לנאשם יכולה להימסר בכמה אופנים: מסירה ביד, המצאה בדרך הצמדה (על עבירות חניה) ושליחה בדואר.
מי שמקבל קנס יכול לשלמו תוך 90 יום, או להגיש בקשה לביטול הדוח תוך 30 יום תוך פניה לאגף פניות ציבור במשטרת ישראל, או לשלוח בקשה להישפט תוך 90 יום.
סדרי דין מיוחדים בעבירות בהן נמסר לנהג דו"ח
בדיני תעבורה ישנם סדרי דין מיוחדים.
ייחוד דיני התעבורה, מתבטא בהוראות המיוחדות הקבועות בו לעניין משלוח הודעות העבירה.
דוח התעבורה הוא כמו כתב אישום.
הנאשם לא הגיע לדיון - המשמעות היא הודאה בעבירה.
תשלום הקנס - המשמעות היא הודאה בעבירה לפי סעיף 229 לחוק סדר דין פלילי.
חזקת מסירה - נשלח בדואר רשום וחלפו 15 יום, משמע שהדבר הנמסר הגיע.
חזקת הבעלים - בעל הרכב אחראי לעבירות שבוצעו עם רכבו.
דוחות חניה של רשויות מקומיות
הרשויות המקומיות כפופות לפקודת התעבורה ולסעיף 18 לתקנות התעבורה, שעניינו סמכות רשות תמרור מקומית.
כמו כן, לרשויות המקומיות מסורה סמכות על ידי סעיף 77 לפקודת התעבורה להתקין חוקי עזר שעיקרם הסדרת החניה והאמצעים שיינקטו לגבי רכב החונה במקום שהעמדתו אסורה.
רשויות מקומיות מחויבות לשלוח הודעה לתשלום קנס תוך שנה בלבד מיום ביצוע העבירה ואם רשות מקומית לא עמדה בפרק זמן זה היא לא תוכל לדרוש את תשלום הקנס, מאחר שחלה התיישנות על העבירה.
במדינות מפותחות ניתנים עונשים לעברייני התנועה.
שיטת הניקוד: על רוב עבירות התנועה מושתות מספר נקודות בהתאם לחומרן.
נהג שנזקפות לחובתו מספר גבוה של נקודות מצטברות בתוך תקופה כלשהי, מופעלת נגדו סנקציה, כגון שלילה או קנס.
שלילה: שלילת הרישיון, בדרך כלל לתקופה קצרה כגון חודש, עד למשפט.
קנסות: מתן עונשים כספיים בצורת קנסות בהתאם לחומרתה של העבירה.
החרמה: החרמת הרכב מבעליו לתקופה קצובה או עד לתשלום קנס.
קורס נהיגה מונעת: עברייני התנועה מחויבים להשתתף בקורסי נהיגה עיונית ו/או מעשית ולעבור את המבחנים שבסופם בהצלחה.
פסילה מנהלית :פסילת הרישיון באופן מיידי בעבירות מסוימות המנויות בפקודת התעבורה.
הענישה על עבירות תנועה מתבצעת במספר דרכים נפוצות:
שיטת ניקוד: שיטת הניקוד החלה בישראל בשנת 1968. על עבירות תנועה בינוניות וחמורות קיימות מספר נקודות בהתאם לחומרתן (5 רמות חומרה).
הנקודות מצטברות מיום ביצוע העבירה ונמחקות כעבור שנתיים.
נהג שנזקפות לחובתו 12 נקודות בתוך שנתיים, עליו להשתתף בקורס נהיגה נכונה על חשבונו.
אם הצליח בבחינה שבסופו של הקורס, יימחקו הנקודות.
אם לא ישתתף בקורס - יישלל רישיונו.
נהג שצבר 22 נקודות, תוארך תקופת הצבירה לכדי 4 שנים.
נהג שצבר 24 נקודות, יידרש להשתתף בקורס נהיגה מיוחד נוסף על חשבונו.
נהג שצבר מעל 36 נקודות, ישלל רישיונו לתקופה של 3 חודשים והוא יידרש לעבור מבחן עיוני.
נהג שצבר 36 נקודות פעמיים, ישלל רישיונו לתקופה של 9 חודשים ואם ירצה לאחר מכן לחדש את רישיונו, יצטרך לגשת לבדיקות רפואיות, מבחן עיוני ומבחן מעשי.
השיטה מנוהלת על ידי משרד התחבורה, ולא משטרת ישראל כפי שניתן היה לחשוב.
חלוקת קנסות בהתאם לחומרתן של העבירות.
החרמת הרכב: על מספר עבירות תנועה, בנוסף לנקודות ולקנס כספי, מוחרם הרכב לשלושים יום: נהיגה תחת השפעת אלכוהול, נהג בתוך שלושה חודשים ללא חונך, נהג חדש מתחת לגיל 21 המסיע יותר משני נוסעים נוספים ועוד.
במקרים רבים, בשל "חזקת הבעלות" בדיני התעבורה, מורשעים בעלי הרכב (הורים לנהגים או חברות עם צי רכב) ולא הנהגים בפועל.
עונשי מינימום ועוגנים בפקודת התעבורה
הפרקים השישי והשביעי בפקודת התעבורה, שעניינם "פסילת רישיון ואיסור שימוש ברכב" ו"עבירות ועונשין", רווים הוראות בדבר עונשי מינימום אשר מתייחסים לחובה להטיל עונש פסילת רישיון נהיגה או עונש מאסר לתקופות מינימליות הקבועות בחוק.
כך למשל, עבירה של נהיגה בשכרות, מחייבת הטלת עונש של פסילת רישיון נהיגה למשך שנתיים, ועבירה של גרם מוות ברשלנות, תוך שימוש ברכב, מחייבת הטלת עונש מאסר שלא יפחת משישה חודשים.
למרות זאת, לגבי כל אחד מעונשי המינימום, לבית המשפט סמכות לחרוג מהם לאור נסיבות מיוחדות.
במהלך השנים, הוגשו מספר הצעות חוק שנועדו לתקן את פקודת התעבורה כך שתכלול עונש מאסר מינימלי למי שביצע עבירת הריגה תוך שימוש ברכב, ואולם הצעות אלו טרם השתכללו לתיקון בפועל.
מטרת מגמת עונשי המינימום הייתה להחמיר את רמת הענישה בעבירות תעבורה כך שעונש המינימום יושת במקרים מיוחדים.
בפועל, בניגוד למטרת המחוקק, עונש המינימום נעשה למעין "עוגן" אשר התובעים מבקשים שיושת עונש גבוה ממנו ואילו הסנגורים מבקשים שיושת עונש נמוך ממנו מנסיבות מיוחדות.
פסילה רישיון נהיגה לפני הרשעה
מי מוסמך לפסול רישיון נהיגה לפני פסק - דין?
קצין משטרה בדרגת מפקח ומעלה.
משרד הרישוי - בגין נקודות שנצברו.
בית המשפט - פסילה עד תום ההליכים.
סעיף 50 (א) לפקודה קובע גבול לתקופת הפסילה המנהלית, כוונת המחוקק הייתה, שפסילה לפני הרשעה לא תימשך עד אין קץ מבלי שיוגש כתב אישום.
הסמכות אשר הוענקה על ידי המחוקק לקצין משטרה היא לקצין מדרגת מפקח ומעלה.
פסילת רישיון מנהלית על ידי קצין משטרה תיעשה בהתאם לסעיף 47 לפקודת התעבורה.
היקף הסמכות לפסול רישיון נקבע לשלוש תקופות כמפורט להלן:
סעיף 47 (ה) (3) - בעבירה מן המפורטות בתוספת הרביעית, רשאי קצין המשטרה לפסול את הנהג מהחזיק ברישיון נהיגה לתקופה האמורה.
סעיף 47 (ה) (2) - בעבירה שגרמה לתאונת דרכים בה נחבל אדם או ניזוק רכוש.
סעיף 47 (ה) (1) - בעבירה שגרמה לתאונת דרכים בה נהרג אדם.
בעבירות של גרם מוות ברשלנות או בעבירות אחרות במקרים מיוחדים כמו עבירת שכרות בפעם השנייה, תאונת דרכים חוזרת, עבירת מהירות גבוהה חוזרת ונשנית ועוד מקרים מיוחדים, לבית המשפט מסורה סמכות לפסול את רישיון הנהיגה עד תום ההליכים המשפטיים.
קצין משטרה מוסמך ליטול את רישיון הרכב, אם יש לו יסוד סביר להניח שיוגש כתב אישום.
בסמכותו למסור הודעת איסור שימוש ברכב ל־30 יום וליטול את רישיון הרכב.
ניתן לתקוף את ההחלטה במצבים הבאים:
אם הרכב נלקח ללא ידיעתו או הסכמתו של הבעלים.
אם מי שנהג ברכב פעל בניגוד להוראותיו של בעל הרכב, אשר עשה ככל שביכולתו כדי למנוע את התרחשות העבירה.
בית המשפט יכול להורות על השבתת כלי הרכב לתקופה של עד 60 יום אם הוא מרשיע את הנהג בעבירה לפי התוספת השביעית.
בפועל פסילה זו אינה שכיחה.
ישנם אף נהגים המוכרים את רכביהם ברגע שמתברר להם כי ישנה סכנה שרכביהם יושבתו ולפני ההשבתה ממש.
עבירת מין היא עבירה הקשורה במיניות.
בקטגוריה זו נכללות עבירות הכרוכות במגע בגופו של קורבן העבירה, בהצגת מראות מיניים לנגד עיניו, בדיבורים פוגעים בעלי הקשר מיני וכדומה.
סוגים של עבירות מין בישראל
בישראל מוגדרות מרבית עבירות המין בחוק העונשין, פרק י' - פגיעות בגוף, סימן ה' - עבירות מין.
עבירות מין נוספות מוגדרות בחוק למניעת הטרדה מינית.
עבירות המין הנכללות בחוק העונשין (נכתב בלשון נקבה אך נוגע גם לגברים):
אונס (סעיף 345): בעילת אישה באחד מהמצבים הבאים:
בהיותה קטינה שטרם מלאו לה ארבע עשרה שנים, אף בהסכמתה,
תוך ניצול מצב של חוסר הכרה בו שרויה האשה, או מצב אחר המונע ממנה לתת הסכמה חופשית,
תוך ניצול היותה חולת נפש או לקויה בשכלה, אם בשל מחלתה או בשל הליקוי בשכלה לא הייתה הסכמתה לבעילה הסכמה חופשית.
"בעילה", לעניין זה, היא החדרת איבר מאיברי הגוף או חפץ לאיבר המין של האישה.
בעילה אסורה בהסכמה (סעיף 346):
בעילת קטינה שמלאו לה ארבע עשרה שנים וטרם מלאו לה שש עשרה שנים, והיא אינה נשואה לבועל,
בעילת קטינה שמלאו לה שש עשרה שנים וטרם מלאו לה שמונה עשרה שנים, תוך ניצול יחסי מרות, תלות, חינוך או השגחה, או תוך הבטחת שווא לנישואין,
בעילת אישה שמלאו לה שמונה עשרה שנים תוך ניצול מרות ביחסי עבודה או בשירות או עקב הבטחת שווא לנישואין תוך התחזות כפנוי למרות היותו נשוי.
בסעיף 353 ניתנה הסתייגות המאפשרת, בהתקיים התנאי המתאים, קיום יחסי מין בין צעירים.
לפי הסתייגות זו "תהיה זו הגנה לנאשם שהבדל הגילים בינו לבין הקטין אינו עולה על שלוש שנים, אם הקטין הסכים למעשה ואם המעשה נעשה במהלך יחסי רעות רגילים וללא ניצול מעמדו של הנאשם".
מעשה סדום (סעיף 347): מעשה סדום, המוגדר כ"החדרת איבר מאברי הגוף או חפץ לפי הטבעת של אדם או החדרת איבר מין לפיו של אדם", נחשב כעבירת מין כאשר נעשה:
באדם שמלאו לו ארבע עשרה שנים וטרם מלאו לו שש עשרה שנים,
באדם שמלאו לו שש עשרה שנים וטרם מלאו לו שמונה עשרה שנים, תוך ניצול יחסי תלות, מרות, חינוך או השגחה.
באדם שמלאו לו שמונה עשרה שנים תוך ניצול מרות ביחסי עבודה או בשירות.
מעשה סדום שנעשה בנסיבות המפורטות בסעיף 345 דינו כאונס.
בסעיף 353 ניתנה הסתייגות המאפשרת, בהתקיים התנאי המתאים, קיום מעשה סדום בין צעירים.
יחסי מין בין מטפל נפשי למטופל (סעיף 347א).
מעשה מגונה (סעיף 348): פעולה מינית, שאינה בעילה, הנעשית ללא הסכמת אחד הצדדים.
הגדרתו של מעשה מגונה היא "מעשה לשם גירוי, סיפוק או ביזוי מיניים" - הגדרה המכסה מגוון רחב של מעשים, מנגיעה באיברים מוצנעים ועד לאוננות.
מעשה מגונה בפומבי (סעיף 349): בדרך כלל הכוונה לחשיפה של אברי המין או לאוננות לעיני אדם אחר.
המעשים שהם בגדר הטרדה מינית לפי חוק למניעת הטרדה מינית:
סחיטה באיומים - כאשר המעשה שהאדם נדרש לעשותו הוא בעל אופי מיני.
מעשים מגונים - סעיף זה מפנה לעבירה פלילית שקיימת מזה עשרות שנים בחוק העונשין הפלילי.
הצעות חוזרות בעלות אופי מיני, המופנות לאדם אשר הראה למטריד כי אינו מעוניין בהצעות האמורות - גם אם המוטרד לא הראה למטריד כי אינו מעוניין בהצעות או בהתייחסויות האמורות, כאשר יש בהן ניצול יחסי מרות, תלות, חינוך או טיפול.
התייחסויות חוזרות המופנות לאדם, המתמקדות במיניותו, כאשר אותו אדם הראה למטריד כי אינו מעוניין בהתייחסויות האמורות - גם אם המוטרד לא הראה למטריד כי אינו מעוניין בהצעות או בהתייחסויות האמורות, כאשר יש בהן ניצול יחסי מרות, תלות, חינוך או טיפול.
הצעות חוזרות בעלות אופי מיני או התייחסויות חוזרות המופנות לאדם והמתמקדות במיניותו - גם אם המוטרד לא הראה למטריד כי אינו מעוניין בהצעות או בהתייחסויות האמורות, כאשר יש בהן ניצול יחסי מרות, תלות, חינוך או טיפול.
עבירת מין היא עבירה פלילית ועוולה אזרחית, כלומר בגין עבירת מין ניתן להעמיד לדין את התוקף על העבירה הפלילית, שעונשה מאסר, וכן רשאי המותקף לתבוע פיצוי על הנזק שנגרם לו (ולעיתים ניתן לתבוע פיצוי ללא הוכחת נזק).
על פי איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית, מבין תיקי עבירות המין שנפתחו בשנת 2017, רק עבור 11% מתוכם הוגשו כתבי אישום.
האיגוד מתאר גידול של 53% בחמש שנים בפניות למוקד החירום של הארגון, כאשר כמעט 60% מכלל הפניות הנפגעים היו קטינות וקטינים.
חוק הגנה על הציבור מפני ביצוע עבירות מין, תשס"ו-2006, בא "להגן על הציבור מפני ביצוע עבירות מין חוזרות על ידי עברייני מין, באמצעות הערכות מסוכנות בשלבים השונים של ההליך המשפטי ותוכנית פיקוח ומעקב" (סעיף 1 לחוק).
חוק למניעת העסקה של עברייני מין במוסדות מסוימים, תשס"א-2001, קובע כי "מעסיק לא יקבל לעבודה במוסד ולא יעסיק בעבודה במוסד, בגיר שהורשע בעבירת מין שאותה ביצע בהיותו בגיר".
חוק מגבלות על חזרתו של עבריין מין לסביבת נפגע העבירה, תשס"ה-2004, "מטרתו להגן על נפגע עבירה ולמנוע נזק נוסף שעלול להיגרם לו מהיתקלות תדירה בעבריין מין שפגע בו, בלי לפגוע במידה העולה על הנדרש בזכויותיו של עבריין המין" (סעיף 1 לחוק).
חוק סיוע לקטינים נפגעי עבירות מין או אלימות, תשס"ח-2008, קובע את "זכותו של קטין נפגע עבירת מין או אלימות לקבלת סיוע ראשוני במרכז סיוע אשר יוחד לעניין זה" (סעיף 1 לחוק).
חוק הנוער (טיפול והשגחה), תש"ך-1960, אוסר פרסום שמו של קטין או כל דבר אחר העשוי להביא לידי זיהויו של קטין או לרמוז על זיהויו בהקשר של עבירת מין שנעברה בו.
סעיף 368ד לחוק העונשין מחייב לדווח לפקיד סעד או למשטרה על עבירת מין שנעברה בקטין או בחסר ישע.
חוק זכויות נפגעי עבירה, תשס"א-2001, כולל במסגרתו זכויות מיוחדות לנפגעי עבירות מין.
תיקון לחוק העונשין מיולי 2011, אוסר על צילום נפגע או נפגעת של עבירות מין או מתלוננים או מתלוננות על הטרדה מינית, לשם פרסום התמונות בכלי התקשורת.
אחד מטיעוני ההגנה של המואשמים בעבירת מין הוא ערעור אופיים של המתלונן או המתלוננת ולמעשה העמדתם למשפט.
יתרה מכך, טענת הגנה אופיינית של המואשם בעבירת מין (או של סניגוריו) היא שמעשיו נגרמו בשל התנהגות פרובוקטיבית של הקורבן.
כך למשל אמרה פרופ' יפה זילברשץ, דיקנית הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, בבואה להגן על אחד מעמיתיה שהורשע בהטרדה מינית:
"אני טוענת שלנשים יש חלק במה שקורה.
ועובדה, אף פעם זה לא קרה לי.
אני מצטערת אם אני מזעזעת אותך, ואם אני נשמעת לך לא פוליטקלי קורקט.
אבל אני מאמינה שכאשר גברים ונשים עובדים יחד נוצרות מערכות יחסים מסוגים שונים.
אין מה להיתמם בעניין הזה, נוצר מתח מיני.
לעיתים מדובר ביחסים קורקטיים לחלוטין, לעיתים ביחסי חיבה מיוחדים לאדם כזה או אחר, לעיתים זה גולש לסוג של פלירט מילולי, וכן הלאה.
בדרך כלל כאשר הגבר (ברוב המקרים) הולך צעד אחד רחוק מדי לטעמה של האשה.
בדרך כלל זה לא בא יש מאין.
את המעשים האלה גברים לא מבצעים עם הקיר!".
טיעונים מסוג זה סופגים ביקורת חריפה מצד אלה הסבורים שהטיעונים מבליעים בתוכם את ההנחה כי "מגיע" למי שהוטרד מינית או נאנס שזה מה שיקרה להם.
גורמים אלו מעלים את הטענה כי נורמות חברתיות אלו, המקשרות בין התנהגות פרובוקטיבית להרשאה של האישה להשתמש בגופה משפיעות על שופטים, ולכן פושעי מין בישראל זוכים לעונשים קלים יחסית.
כך, מחומרת המעשים הנידונים בבתי המשפט, הנושא הופך לדיון בלבוש האישה או ב"כשאת אומרת 'לא', למה את מתכוונת?".
בתייחסו למשפט אונס אמר ד"ר יצחק קדמן, מנכ"ל המועצה לשלום הילד: "האופן שבו הסניגורים והורי החשודים תוקפים את הנערה, כאילו היא אשמה באונס, הוא למעשה אונס נוסף של הנערה".
עבר-הקווקז או דרום-הקווקז הוא אזור גאופוליטי הררי בדרום-מרכז אירואסיה הנקרא גם טרנסקווקז או טרנס-הקווקז.
אזור עבר הקווקז משתרע על החלק הדרומי של הרי הקווקז ושפלותיו.
האזור שוכן בשתי היבשות אירופה ואסיה ונמתח מהחלק הדרומי של רכס הרי הקווקז הגדול שבדרום-מערב רוסיה, דרומה לכיוון הגבול בין טורקיה לאיראן, בין הים השחור לים הכספי.
האזור כולל את החלק הדרומי רכס הרי הקווקז הגדול את רכס הרי הקווקז הקטן, שפלת קולחתי (კოლხეთის დაბლობი), שפלת קורה-אראס (אזרבייג'ן), הרי טאליש, שפלת לנקורן ורמת ארמניה.
עבר-הקווקז הוא חלק מאזור הגאוגרפי של הקווקז ומחלק למעשה את האזור העבר-יבשתי האירואסיאתי לשתיים.
מבחינה מדינית נכללת כל ארמניה בעבר-הקווקז ורוב רובה של גאורגיה ואזרבייג'ן, כולל המובלעת של נחיצ'יבאן.
המדינות באזור מפיקות נפט, מנגן, תה, הדרים ויין (יין גאורגי).
האזור היה ונותר אחד האזורים המורכבים של העידן הפוסט-סובייטי וכולל שלושה אזורי מחלוקת: אבחזיה (הסכסוך הגאורגי-אבחזי) ודרום אוסטיה (הסכסוך האוסטי-גאורגי) בגאורגיה ונגורנו-קרבאך שבאזרבייג'ן.
המונח המערבי "טרנס הקווקז" או "טרנס קווקזיה" הוא תרגום מהמילה הרוסית "זאקאווקאזיה" ("Закавказье"), ופירושו "האזור שמעבר להרי הקווקז", שהרי עבר-הקווקז הוא בדרום מערב רוסיה "מעבר" להרי צפון הקווקז כפי שהם נמצאים ביחס לבירה הרוסית, מוסקבה.
מקור שם האזור בעברית אף הוא מהמילה הרוסית.
המונח הוא גם אנלוגיה למינוח הרומי "טרנסאלפיני" – "שמעבר לאלפים" (הרי האלפים) ו"טרנספדני" – "שמעבר לפדניה" (צפון איטליה).
מפאת מיקומו של האזור בפריפריה של פרס, טורקיה ורוסיה הוא היה נתון למאבקים וניסיונות התפשטות מבחינה צבאית, דתית ותרבותית.