tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כדי לייצר אפקט חזק מספיק של פליטה מאולצת, צריך שברמה יהיו יותר אלקטרונים מאשר ברמה .
תנאי זה נקרא "היפוך אוכלוסייה", כיוון שאכלוס האלקטרונים בין הרמות מתהפך.
רק אם תנאי זה מתקיים, פוטון שיעבור בסביבה אכן יגרום לפליטה מאולצת וייצור פוטון נוסף.
בלייזר 3 רמות מעלים את האלקטרונים לרמה גבוהה עוד יותר – .
מרמה זו האלקטרונים ייפלו במהירות לרמה , שם הם ימתינו זמן רב יחסית כדי לחכות לפוטון שיגרום להם לפליטה (ראה איור 4).
כדי להבטיח שהאפקט יעבוד, צריך שהנפילה מ ל־ תהיה מהירה.
כלומר, הזמן הממוצע שהאלקטרון שוהה ברמה 3 לפני שהוא נופל לרמה 2 () הוא קצר מאוד.
בנוסף, עלינו להבטיח שהזמן בו שוהה האלקטרון ברמה 2 לפני שנופל לרמה 1 () יהיה ארוך מאוד, אחרת האלקטרונים ייפלו לרמת היסוד לפני שיספיק לפגוע בהם פוטון.
הבעיה בלייזר 3 רמות היא ש־ היא רמת היסוד השופעת באלקטרונים, ולכן כדי לקיים את התנאי עלינו להשקיע אנרגיה רבה.
כדי לפתור בעיה זו הומצא לייזר 4 רמות.
בלייזר זה נשתמש ב־ בתור "הרמה הנמוכה" וב־ בתור הרמה הגבוהה.
זאת אומרת שהפליטה המאולצת תתרחש כאשר אלקטרון ייפול מרמה 3 לרמה 2.
בצורה דומה נקפיץ אלקטרונים לרמה , ממנה הם ייפלו במהירות לרמה .
ברמה 3 האלקטרונים ימתינו זמן רב עד אשר יגיע פוטון כדי להפיל אותם לרמה ולפלוט פוטון בדרך (ראה איור 5).
מרמה האלקטרון ייפול במהירות לרמה (רמת היסוד), מוכן להתחיל את התהליך מחדש ולספק לנו הגברה נוספת.
כיוון שבמצב יציב אין ברמה 2 אלקטרונים כלל, צריך להשקיע כמות קטנה בלבד של אנרגיה כדי לקיים את התנאי.
קיימים כמה סוגי לייזרים, אותם ניתן לסווג לפי טווח הלייזר או לפי אופי הפלטה.
סוגי לייזרים לפי התווך המייצר את הלזירה או מנגנון השאיבה:
לייזר גז – קיימים מספר גזים שכאשר מייננים אותם ניתן ליצור בהם היפוך.
במשפחה זאת ישנם לייזרים היכולים לייצר הספק מוצא גבוה מאוד כגון לייזר פחמן דו־חמצני.
לייזרים אלו שימושיים במערכות ריתוך ובאים לידי שימוש גם במערכות נגד רקטות.
לייזר גביש – הלייזר הראשון שהודגם היה מסוג "לייזר אודם" (Ruby laser).
התגלה שבגביש זה ניתן לגרום להיפוך אוכלוסין על ידי העלאת האטומים לרמה מעוררת על ידי שימוש במנורות פלאש שמוקדו לתוך הגביש.
הלייזר בצבע אדום נראה, בעל נצילות נמוכה.
לייזר מוליך למחצה או לייזר דיודה – בעזרת הזרמת זרם לדיודה שעשויה מחומרים מוליכים למחצה ניתן ליצור היפוך באזור הצומת.
ליצירת תדרים שונים ניתן להשתמש בחומרים שונים.
לייזר דיודה הוא לייזר זול לייצור, בעל נצילות גבוהה מאוד (מעל 95% בלייזר הכי פשוט), מסוגל לייצר הספק מוצא נמוך ואיכות קרן נמוכה.
מצוי בכל מכשירי תקליטור, בסמני לייזר ועוד.
לייזר סיב – בלייזר סיב כל המהוד נמצא בתוך סיב אופטי.
המראה האחורית ממומשת על ידי סריג בראג, והמראה הקדמית ממומשת בדרך כלל על ידי חיתוך הסיב ב־90 מעלות, דבר שגורם להחזרה של 4% מהאור חזרה לסיב.
יתרונות לייזר הסיב הם יציבותו הרבה, פשטותו, היעילות הגבוהה מאוד שלו.
לאחרונה דווח על לייזר סיב בעל עוצמה של מעל 5,000 וואט.
לצורך שאיבת לייזר סיב משתמשים בדרך כלל בלייזרי מוליך למחצה.
לייזרי צבע (Dye) – בהם התווך הוא תרכובת אורגנית, והמאפשרים לכוון את אורך הגל (לעומת הלייזרים הקודמים שהם בעלי אורך גל קבוע ומוכתב על ידי חומר התווך).
לייזר אלקטרונים חופשיים – זהו מתקן המאיץ אלקטרונים בסביבה בעלת שדה מגנטי משתנה, וכך יוצר קרינה שאורך הגל שלה ניתן לכיוון בין אורכי גל מיקרו דרך התחום הנראה עד לתחום הרנטגן (X).
בעולם מספר מצומצם של מתקנים כאלה.
לייזר שאוב-שמש - הוא לייזר גביש או גזי הנשאב אופטית על ידי קרינת שמש מרוכזת.
סוגי לייזרים לפי צורת הפליטה:
לייזר רציף (CW = continuous wave) פולט אור בצורה רציפה באורך גל קבוע.
לייזר פולסים פולט אור בפולסים.
כיום משתמשים בלייזר למגוון רחב מאוד של שימושים, מקצתם מפורטים להלן:
קריאה וכתיבה של מדיות מגנטו־אופטיות (CD ,DVD וכו').
יצירת הולוגרמות לווידוא תקפות, למשל בכרטיסי אשראי.
צריבה תלת־ממדית של זכוכית בלייזר.
סימון מטרות מרחוק לכלי נשק מתבייתים, ומקרוב לנשק קל.
סימון בציין לייזר בהדרכה לקהל.
יצירת אפקטים חזותיים לבידור קהל.
תקשורת דרך סיבים אופטיים ובחלל הפתוח.
סימון, חיתוך, חימום, ריתוך וטיפולי שטח.
טיפולים כירורגיים וקוסמטיים ותיקוני ראייה (LASEK ו־LASIK).
טיפולי שיניים: ביצוע סתימות, טיפולי חניכיים והלבנת שיניים.
מדידת מרחקים וזוויות, ניטור תנועות, ומיפוי מאמצים מדויק, לרבות טכנולוגיית לידאר.
מדידה מדויקת של זמן המחזור של החודש הירחי בעזרת מחזיר אור על הירח.
מדידה מרחוק של פרמטרים גופניים, ואף האזנה מרחוק.
מערכות נשק לייזר ליירוט רקטות וטילים (בפיתוח מתקדם – כדוגמת נאוטילוס).
קירור אטומים לטמפרטורות הקרובות לאפס המוחלט
לייזרים רבים יכולים להגיע לצפיפויות הספק גבוהות מאוד, שבצדן מגוון סיכונים.
הסיכון הנפוץ ביותר הוא פגיעה בראייה.
העין רגישה מאוד, ופגיעת קרן לייזר בה עלולה לגרום לנזק ואף לעיוורון.
גם פגיעה חד־פעמית מאמצעים נפוצים כמו סמני לייזר להרצאות עלולה לגרום לפגיעה בראייה.
סיכונים אחרים, במיוחד בלייזרים בתעשייה ובמחקר, הם כוויות, התחשמלות או נשימת כימיקלים רעילים.
כדי להתוות את רמת הסיכון של הלייזר מסווגים אותו לאחת מארבע קבוצות.
רק הלייזרים בקבוצה I הם בטוחים ואין צורך באמצעי בטיחות בשימוש בהם.
לייזרים בקבוצות III, II או IV (הקבוצה המסוכנת ביותר) דורשים שימוש במשקפי מגן מתאימים לקרינת הלייזר המסוים, הגבלה פיזית של מסלול הקרן, שימוש בשילוט אזהרה בולט, התקנת מפסקי מגן ועוד, בהתאם לרמת הסיכון.
לייז'–בסטון–לייז' הוא מרוץ אופניים חד-יומי המתקיים באפריל, בכל שנה, בבלגיה.
המרוץ הוא הוותיק ביותר מבין חמשת המונומנטים הנחשבים כמרוצים החד יומיים החשובים ביותר בעולם מרוצי האופניים.
המרוץ החל ב-1890 כמרוץ חובבים וב-1892 הפך למרוץ מקצועני.
המרוץ מכונה גם "La Doyenne" שפירושו: הגברת המבוגרת ביותר.
לאחר שלוש השנים הראשונות הופסק המרוץ, והוא התחדש שוב רק בשנת 1908. גם בשתי מלחמות העולם לא התקיים המרוץ.
המרוץ נחשב למתאים גם לרוכבי הטורים הגדולים וזאת בניגוד למרוצים הקלאסיים האחרים שבהם נדרשות תכונות שלא קיימות תמיד אצל כוכבי הטור דה פראנס לדוגמה.
כך אפשר לראות בין מנצחי העבר גם את אדי מרקס (חמש פעמים), פרדי קובלר (פעמיים), ז'ק אנקטיל וברנאר אינו (שזכה פעמיים במרוץ כאשר בפעם השנייה, ב-1980, הוא ניצח לאחר בריחת יחיד של 80 ק"מ בתנאי סופת שלג) שהיו מכוכביו הגדולים של הטור דה פראנס.
כיום מאורגן המרוץ על ידי חברת ASO המארגנת גם את הטור דה פראנס ואת מרוץ פריז - רובא.
המרוץ מתנהל בחלק הוולוני של בלגיה, בארדנים הבלגיים, ואורכו הוא כ-253 ק"מ.
המסלול יוצא מהככר המרכזית במרכז ההיסטורי של לייז' וממשיך בכיוון כללי דרומה במתווה מישורי אל העיירה בסטון שנמצאת ליד הגבול הצרפתי, אליה הוא מגיע לאחר כ-100 ק"מ.
בדרך חזרה ללייז', המסלול מתפתל ועובר 12 גבעות שהן הקושי העיקרי במרוץ, עד אשר הוא מסתיים באן שהיא עיירה בפרברי לייז'.
אחרי עשרות שנים בהן קו הסיום מוקם בפרברי לייז', הוחזר ב-2019 קו הסיום למרכז העיר.
מבין 12 הגבעות, ניתן לציין את הבאות כמפורסמות ביותר וכקובעות ביותר את מהלך המרוץ:
לה רדוט (Côte de La Redoute) – נמצאת כ-35 ק"מ לסיום ובשלב מסוים בעלייה מגיע השיפוע עד 23%.
רוש-או-פוקון (Roche-aux-Faucons) – נמצאת כ-15 ק"מ לפני הסיום.
החליפה ב-2008 את העלייה המסורתית של סאר-טילמן (Sart-Tilman) והיא קצרה ותלולה יותר מהעלייה הוותיקה.
סן ניקולא (Côte de Saint-Nicolas) – הגבעה העשירית.
בעבר היוותה את סיום המרוץ, אך כדי להקשות על הרוכבים, הוסיפו ב-1992 המארגנים כ-5 ק"מ והסיום בעיירה אן (Ans), נמצא גם הוא במעלה גבעה.
לייז' היא עיר גדולה בבלגיה.
העיר היא בירת המחוז הקרוי באותו שם (מחוז לייז'), וממוקמת בעמק נהר המז (Meuse ובהולנדית Maas), במקום בו הוא מתמזג עם נהר האורת (Ourthe).
העיר מדורגת שלישית בגודל האוכלוסייה בבלגיה, והיא העיר דוברת הצרפתית המאוכלסת ביותר במדינה.
נכון לתאריך 1 בינואר 2005 מנתה אוכלוסיית לייז' 185,574 איש בצפיפות ממוצעת של 2,675 איש לקמ"ר.
אוכלוסיית לייז' רבתי מנתה כ-600,000 איש.
לייז' היא המרכז התרבותי של ולוניה ורוב תושביה דוברי צרפתית.
בעיר גם קהילה גדולה של מהגרים מאיטליה (ראשית המאה ה-20) וכן מהגרים חדשים יותר מארצות אחרות, בעיקר מאפריקה.
נמל התעופה לייז' ממוקם בבירסט כמה קילומטרים ממערב לעיר.
זהו הציר העיקרי למסירת מטענים באירופה ובשנת 2011 היה שדה התעופה ה-33 העמוס ביותר בעולם.
נמל לייז' הממוקם על נהר מיוז, הוא הנמל השלישי בגודלו באירופה.
כולל קישורים לאנטוורפן ולרוטרדם דרך תעלותיו.
לייז' מקושרת באמצעות רכבת ישירה עם שאר חלקי מערב אירופה.
שלוש התחנות העיקריות שלה הן תחנת הרכבת לייז'-גילינס, לייז' ג'ונפוס, ולייז'-פאלאס.
בתחנות אלו מופעלים קווים ישירים לקלן, פרנקפורט ופריז.
לייז' מקושרת באמצעות מספר כבישים מהירים, כולל הכבישים האירופיים E25, E411, כביש E40, ו-E313.
ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על קיום יישוב רומאי בלייז', אך העיר מוזכרת לראשונה בכתובים (בשם Vicus Leudicus) בשנת 558. למברטוס הקדוש (סט.
לַמְבֶּר) נרצח בעיר בתחילת המאה השמינית בעת שהמיר את עובדי האלילים לנצרות, וממשיכו, הוברטוס הקדוש, בנה בזיליקה לזכרו, אשר הפכה לגרעינה של העיר לייז', ואשר לצידה נבנה ארמון הנסיכים-בישופים.
בימי הביניים הפכה העיר למרכז כנסייתי ואינטלקטואלי חשוב, ונודעה בכנסיותיה הרבות (המוקדמת שבהן נוסדה בשנת 682).
נסיכים-בישופים שלטו בלייז' בין השנים 985 ו-1794, והצליחו לשמור על מידה רבה של עצמאות גם כאשר השלטון היה להלכה בידי שליטים זרים.
מיקומה האסטרטגי של העיר הביא לכך שהיא סבלה מפלישות של צבאות זרים לעיתים קרובות.
בימי הביניים היא בוצרה והוקם מבצר על גבעה החולשת על העיר ממערב.
ב-1345 התמרדו אזרחי לייז' כנגד הנסיך-בישופ אנגלברט דה לה מארק והביסו אותו בקרב שנערך בקרבת העיר.
ב-1486 התמרדו תושבי העיר כנגד השלטון הבורגונדי, וכתוצאה מכך נחרבה העיר במצור שהטילו עליה לואי האחד עשר, מלך צרפת, ושארל הראשון, דוכס בורגונדיה.
כחלק מן האימפריה הרומית הקדושה עברה לייז' ב-1477 לשלטון בית הבסבורג וב-1555 לשלטון ספרד, אם כי הסמכות המקומית נשארה תמיד בידי הנסיכים-בישופים.
בזמן הרפורמציה התפלגה הנסיכות וחלקים ממנה (אזור מאסטריכט) הצטרפו להולנד.
כתוצאה מכך איבדה הנסיכות מכוחה והשפעתה.
המהפכה הצרפתית נתנה אותותיה גם בלייז', וב-1794 השתלט הצבא הצרפתי על העיר והשליט בה משטר רודני אנטי-דתי והרס כמה מן הכנסיות, כולל כנסיית סן למבר.
ב-1801 חתמו נפוליאון והאפיפיור פיוס השביעי על הסכם שהפך את הנסיכות-לשעבר לחלק מצרפת.
ב-1815, בעקבות קונגרס וינה, עברה לייז' לשליטת הולנד, אך 15 שנה מאוחר יותר, ב-1830, השתתפה במהפכה הבלגית והתנתקה מהולנד, יחד עם שאר בלגיה.
לאחר מכן התפתחה לייז' במהירות והפכה במהלך המאה התשע עשרה למרכז האירופי החשוב ביותר לייצור פלדה.
בשנות ה-80 של המאה ה-19 בנה אַנְרִי אלקסיס בְּרִיאַלְמוֹן מחדש את ההגנה על העיר בדמותה של שרשרת של 12 מבצרים סביב העיר.
מבצרים אלו היוו מכשול חשוב ב-1914 בפני התקדמות הצבא הגרמני, אשר על-פי תוכנית שליפן היה אמור לכבוש את צרפת באמצעות התקדמות דרך עמק הנהר מז, והתעלמות מן הנייטרליות של בלגיה .
מולם שלחו הגרמנים כוח התקפה בן 100,000 איש, אשר חיסלו את ההגנה לאחר קרב בן חמישה ימים והפצצות בלתי פוסקות בתותחי הוביצר.
אף כי קרב המגן נמשך זמן קצר יותר מן המתוכנן, הוא הצליח לעכב את המשך הפלישה הגרמנית ב-12 יום, ובכך נתן שהות למדינות ההסכמה להתארגן מחדש בחזית המערבית, ומנע את כיבוש צרפת.
לייז' נשארה תחת כיבוש גרמני עד תום המלחמה.
לאחר המלחמה זכתה העיר באות לגיון הכבוד הצרפתי, ובאותות דומים של כמה מדינות נוספות.
במלחמת העולם השנייה נכבשה העיר בתוך שלושה ימים.
הנאצים שלחו רבים מיהודי העיר למחנות עבודה בארדנים ובצפון צרפת, שם הועסקו בעבודות כפייה ובבניית החומה האטלנטית, ורבים מתו שם מתשישות או ממחלות.
בתום המלחמה נרשמו 1,200 יהודים בלייז', מתוך כ-3,000 בתחילתה.
יהודים רבים הוסתרו בבתי לא-יהודים, וכן במנזרים.
העיר שוחררה בידי הצבא האמריקאי בספטמבר 1944, אך בין השחרור ותום המלחמה הופגזה בידי הגרמנים ביותר מ-1,500 טילי V-1 ו-V-2, שגרמו להרס רב.
בשנות ה-60 סבלה לייז' בעקבות התמוטטות תעשיות הפחם והפלדה, שהביאה לאבטלה גבוהה, מהומות ומתחים חברתיים.
בינואר 1961 יצאו פועלים ממורמרים למסע הרס וגרמו נזקים חמורים למוסדות ממשלתיים ולתחנת הרכבת של לייז'.
כמו ערים רבות בולוניה, גם לייז' טרם התאוששה מן השפל הכלכלי של אותה תקופה, אם-כי בשנים האחרונות ניכרים סימני צמיחה כלכלית בעקבות עליית מחירי הפלדה, פתיחת הגבולות עם המדינות השכנות ושיפור בשלטון המקומי.
בניינים ציבוריים משופצים וכסף מושקע בשיפור חזות העיר.
תחנת רכבת חדשה, בתכנון הארכיטקט סנטיאגו קלטרווה, נפתחה ב-2009 והיא הפכה לאבן-שואבת לתיירים.
לייז' היא מרכז חשוב של תעשיית השוקולד הבלגי רב המוניטין.
באפריל 2023 הודיעה עיריית לייז' (בלגיה) כי היא מנתקת את כל הקשרים עם ישראל "עד שתסתיים ההפרה השיטתית של זכויות העם הפלסטיני."
לייזרדיסק היה תקליטור וידאו אנלוגי.
הוא היה הפורמט הראשון שסיפק וידאו ביתי באיכות גבוהה, לעומת קלטות הווידאו שאיכותן הייתה נמוכה.
לייזרדיסק היה התקליטור הראשון, היחיד שהמידע עליו נצרב בפורמט אנלוגי ולא דיגיטלי כפי שנעשה בתקליטורים שפותחו אחריו.
גודלו של הלייזרדיסק היה מגושם יחסית לתקליטורי ה-CD וה-DVD המוכרים כיום ודמה לתקליט ויניל (אריך נגן).
הפורמט הומצא לראשונה ב-1958, נרשם כפטנט ב-1961 ונקנה על ידי חברת MCA.
במקביל פיתחה חברת האלקטרוניקה ההולנדית "פיליפס" טכנולוגיית וידאודיסק משלה במהלך שנות השישים.
שתי החברות שילבו כוחות והציגו לציבור את הווידאודיסק הראשון בשנת 1972. הלייזרדיסק שווק לראשונה באטלנטה בדצמבר 1978, שנתיים לאחר מכשיר הווידאו (VHS VCR) וארבע שנים לפני ה-CD (שפותח בהתבסס על הטכנולוגיה של הלייזרדיסק).
הלייזרדיסק צבר פופולריות בעולם במהלך שנות השמונים ובתחילת שנות התשעים גם בישראל, אך נשאר טכנולוגיה יקרה שלא חדרה לכל בית אלא רווחה בעיקר בקרב אספנים וחובבי סרטים בעלי אמצעים.
הלייזרדיסק הציג מספר יתרונות בולטים לעומת קלטות הווידאו שהיו חדשניים לזמנו ולימים הפכו לסטנדרט בכל DVD: רזולוציה גבוהה יותר, חלוקה לפרקים (יכולת לקפוץ לסצנות מסוימות בסרט) ושמירת כמה ערוצי שמע, שאפשרה להפיץ דיבובים בשפות שונות ולכלול גם ערוץ פרשנות (קומנטרי) מאת יוצרי הסרט (לרוב הבמאי).
כך שווקו סרטים ב"מהדורה מיוחדת" שכללה גם תוספות מלבד הסרט.
ב-1995 הומצא ה-DVD, תקליטור הווידאו הקומפקטי, בגודל זהה ל-CD ובנפח אחסון רב, וסימן את סופו של הלייזרדיסק.
בתחילת שנות האלפיים נדחק הלייזרדיסק סופית מפני ה-DVD ונשאר פורמט נישה בקרב אספנים בלבד.
סירת לֵיְיזֶר (ILCA) היא סירת מפרש פופולרית בסגנון One-Design.
זוהי אחת מסירות היחיד הנפוצות ביותר בעולם.
בין הסיבות לפופולריות שלה נמנים חוזק הגוף ופשטות ההרכבה, וביצועים הדומים לאלו של סירות תחרותיות מורכבות יותר.
את הדגם עיצבו מעצבי המפרשיות הקנדים ברוס קירבי ואיאן ברוס, תוך שימת דגש על פשטות ויעילות.
מטרתם הייתה לייצר מפרשית פשוטה הניתנת להובלה על גג של מכונית.
בשנת 1970 הגיש קירבי את תוכניות הסירה לתחרות עיצוב סירות בעלות מתחת ל-1000 דולר.
לאחר מספר שינויים קלים זכה הדגם בקטגוריה בה התחרה.
אב הטיפוס של הדגם נקרא "Weekender", והאותיות על המפרש היו TGIF במקום סמל החברה הידוע כיום, TGIF מציין Thank God It´s Friday (תודה לאל שיום שישי).
הסירה נקראה "לייזר" באופן רשמי בתצוגת הסירות של ניו יורק ב-1971. הלייזר נקבע כדגם אולימפי ב-1996. דגם משנה, הלייזר רדיאל משמש דגם אולימפי לנשים החל מאולימפיאדת בייג'ינג (2008).
אליפות העולם הראשונה בדגם לייזר התקיימה ב-1974 בברמודה בהשתתפות 24 מדינות.
במקום הראשון זכה פיטר קומט מארצות הברית.
שייט הלייזר המצליח ביותר בהיסטוריה הוא רוברט שיידט מברזיל, שניצח בשמונה אליפויות עולם, וזכה בשלוש מדליות אולימפיות: 2 מדליות זהב ומדליית כסף.
בספטמבר 2015 הוכרז מפרש חדש, לייזר דגם II שמבוסס על מפרש הלייזר הרגיל.
בשנת 2019, בשנת ה-50 לדגם, החליטה התאחדות הלייזר העולמית לשנות את שם הדגם מלייזר ל ILCA.
כדגם בעל עיצוב אחיד, כל סירות הלייזר זהות לחלוטין.
משקל הסירה 58.97 ק"ג בלבד, עובדה המאפשרת את הובלתה על גג רכב.
אנשים רבים פיתחו שיטות להעמסת הסירה על הגג ללא עזרה.
בירכתי הסירה טבוע מספר סידורי.
המספר הסידורי הוא ייחודי לכל סירה ובדרך כלל זהה למספר המפרש שלה.
הלייזר ייחודית במובן הזה מכיוון שכמעט לכל סירה אחרת יש את מספר שניתן לה על ידי האיגוד הלאומי במדינה בו היא מורשית.
משמעות הדבר שסירות לייזר יכולות לעבור בין מדינות ללא צורך לשנות את מספר הזיהוי שלהן.
ללייזר מספר בן שש ספרות, בניגוד לסירות אחרות שלהן בדרך כלל שלוש או ארבע ספרות בלבד.
המספר הסידורי מאפשר לדעת את תאריך ומקום הייצור של הסירה.
ללייזר סטנדרט (ILCA 7) מפרש בשטח 7.06 מ"ר.
ברוחות חזקות נדרש כוח פיזי רב כדי לאזן אותה ולכן יש יתרון למשיטים גבוהים שמשקלם מעל 80 ק"ג.
באמצע שנות ה-80 פותח דגם חדש של הלייזר בשם לייזר רדיאל.
הלייזר רדיאל שונה מן מהדגם המקורי אך ורק במפרש קטן יותר ותורן קצר יותר, כך ששטח המפרש קטן ב-18% ושטחו 5.76 מ"ר.
הדגמים תוכננו כך שהמעבר ביניהם יהיה פשוט מאוד, כל שנדרש הוא להחליף את התורן התחתון והמפרש.
הדבר אפשר לשייטים שמשקלם נמוך יותר להפליג ברוחות חזקות עם מפרש קטן, לשוב להשתמש במפרש התקני ברוחות החלשות יותר.
באירופה דגם הרדיאל הפך פופולרי יותר מהדגם הסטנדרטי ואף נועד להחליף את דגם ה"יורופ" כסירת היחיד לנשים באולימפיאדת בייג'ינג.
גרסה קטנה עוד יותר פותחה לאחר עשור.
שטח המפרש צומצם ב-35% לעומת המפרש התקני, עובדה שאפשרה לשייטים קלים עוד יותר להפליג בסירה זו.
הסירה זהה במבנה לזה של דגם הרדיאל והשינוי היחיד הנדרש במעבר בין הדגמים הוא בהחלפת התורן התחתון והמפרש.
ישנן סירות נוספות של חברת לייזר ובהן:
הלייזר היא סירה קלה יחסית להפעלה, אך עשויה בקלות בידיו של שייט לא זהיר, בדומה לכל סירות המפרש הקטנות.
שייט מיומן יכול לגרום לסירה להיכנס למצב גלישה בהפלגה במורד הרוח, על ידי הרמת החרב מן המים.
גלישה באופן כזה מגבירה במידה ניכרת את מהירות הסירה, אולם דורשת מיומנות רבה ומגדילה את הסיכון להתהפכות.
מאידך, הדבר מאפשר מיצוי הפוטנציאל התחרותי של הסירה.
לשייט ברוחות חזקות נדרש כושר גופני גבוה במיוחד, כאשר השייט צריך להחזיק את כל גופו מחוץ לסירה על מנת לאזן את הסירה מול לחצי המפרש.
ללייזר 3 חבלים (חוץ מהמיתר הראשי) שבעזרתם יכול השייט לשלוט במפרש.
ישנו חבל למתיחת השפה התחתונה, בומצ'ק וקנינגהם (שפה קדמית).
בהפלגה במעלה הרוח, השייט מותח את שלושת המיתרים כך שהמפרש נהיה שטוח יותר.
הקטנת ה"בטן" של המפרש מקטינה את הכוח שהוא יוצר.
כשהרוח גוברת עוד יותר, השייט צריך להקטין את הכוח שמפעיל המפרש על הסירה, ועושה זאת על ידי השטחת המפרש עוד יותר.
ברוחות האלה, השפה התחתונה מתוחה עד הסוף, הקנינגהם מתוח עד כדי כך שהעין צמודה למנור, והבומצ'ק מתוח כך שהגלגלות האחוריות צמודות אחת לשנייה אפילו ללא מתיחת המפרש.
מתיחה חזקה של הבומצ'ק הכרחית כדי לכופף את התורן וכך לשמור על צורת המפרש.
שייטים תחרותיים עשויים להדרש להחלפת מפרש לאחר חודשים בודדים, כיוון שצורתו של המפרש מתעוותת עם הזמן.
ברוח צד, גבית ומלאה השפה התחתונה משוחררת כדי להגדיל את זרימת האוויר ואת "בטן" המפרש, והקנינגהם משוחרר לגמרי כדי לפתוח את החלק העליון של המפרש.
ברוחות חלשות הבומצ'ק משוחרר כך שהמנור עולה ויורד בחופשיות אך מהווה תפקיד קריטי ברוחות חזקות.
אם הוא מתוח חזק מדי, הסירה לא תצליח להפליג בזווית כהה ותעלה לרוח במהירות ותתהפך.
אם הוא משוחרר מדי והמנור מצביע למעלה, הרוח תזרום בכיוון לא נכון במפרש ועשויה לשנות את כיוון הזרימה שלה על פי שינויי לחץ בירכתי הסירה.
המצב הזה מאוד לא נעים וגורם לחוסר שליטה ויציבות בסירה, שיכול לגרום לתנועות מאוד מהירות ובלתי צפויות, לכיוון הרוח או ממנה.
התרחיש מאוד מסוכן מכיוון שירידה גדולה מדי מכיוון הרוח יכול לגרום למהפך בלתי רצוי, מה שיכול לגרום למנור לפגוע בעוצמה בראש השייט ולפציעתו.
ללייזר הגה קטן יחסית לסירות אחרות והדבר הופך את התמרון לקשה יותר.
שייטים משתמשים לעיתים בשינוי לחצים על הסירה והמפרש כדי לשנות כיוון במקום להשתמש בהגה.
שייטים ישראלים שהתחרו בדגם לייזר באולימפיאדות
+אולימפיאדהאתר השיטשייטהישגקטגוריההערותבייג'נג (2008)צ'ינגדאונופר אדלמן16נשיםILCA 6לונדון (2012)ויימות'נופר אדלמן30נשיםILCA 6טוקיו (2020) (2021)אנושימהשי קקון30נשיםILCA 6
שייטים ישראלים שהגיעו להישגים בינלאומיים באליפות עולם ובאליפות אירופה
+שנהאירועאתרשייטהישגהערות1993אליפות עולם לנוערGarda - איטליהזאבי קלח
לייזה מאי מינלי היא שחקנית, רקדנית וזמרת אמריקאית סיציליאנית.
מינלי היא בתם של השחקנית ג'ודי גרלנד ובמאי הקולנוע וינסנט מינלי.
במהלך השנים זכתה מינלי בפרסים רבים, ביניהם פרס אוסקר, פרס אמי, פרס גלובוס הזהב ופרס טוני.
מינלי נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה, לג'ודי גרלנד ובמאי הקולנוע וינסנט מינלי.
הוריה קראו לה ליזה על שם השיר שנכתב בידי ג'ורג' ואיירה גרשווין.
יש לה אח ואחות למחצה מנישואיה השניים של אמה לסידני לפט, ואחות למחצה מנישואיו השניים של אביה.
חייה של מינלי נתפסים כסוערים למדי.
במהלך השנים היא כיכבה במדורי הרכילות בשל בעיות רפואיות, בעיות סמים ואלכוהול, אשפוזים עקב תאונות ושהייה במכוני גמילה.
הופעתה הראשונה בקולנוע הייתה בגיל שלוש בלבד במחזמר "In the Good Old Summertime" בכיכובם של אמה, ג'ודי גרלנד וואן ג'ונסון.
בגיל 16 החלה מינלי בקריירה עצמאית בעולם הבידור, בניו יורק, בהופעות בתיאטרון, והיא זכתה בפרס התיאטרון העולמי.
פריצתה הגדולה אירעה כאשר אמה, גרלנד, צירפה אותה להופעותיה באולם הפלאדיום בלונדון.
בגיל 19 זכתה מינלי בפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר עבור תפקידה במחזמר "Flora the Red Menace", והייתה לשחקנית הצעירה ביותר שזכתה בפרס זה.
בהמשך זכתה מינלי בפרס פעמיים נוספות.
בין השנים 1961–1962, היא שיחקה את דמותה של אנה פרנק במחזמר "יומנה של אנה פרנק".
בשנת 1964, הוציאה את אלבום הבכורה שלה "ליזה!ליזה!" ושיחקה במחזמר "פנטסטיקס" את דמותה של לואיזה.
ב-1969, שיחקה בסרט "The Sterile Cuckoo" והייתה מועמדת לראשונה לפרס אוסקר בקטגוריית שחקנית השנה.
ב-1972 כיכבה בסרט "קברט" שם שיחקה את דמותה של סאלי בולס.
על השתתפותה בסרט היא זכתה בפרס האוסקר.
באותה שנה דיבבה את דמותה של דורותי בסרט "בחזרה לארץ עוץ".
ב-1975, כיכבה על הבמה במחזמר "שיקגו", שם שיחקה את דמותה של רוקסי.
ב-1976 כיכבה לצד אינגריד ברגמן בסרטו של אביה וינסנט מינלי "עניין של זמן".
ב-1977, כיכבה בסרט המוזיקלי "ניו יורק, ניו יורק" לצידו של רוברט דה נירו.
ב-1981 הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על משחקה בסרט "ארתור" לצידו של דדלי מור.
כמו כן זכתה בפרסי גראמי ואמי, ב-1988 כיכבה לצד ברט ריינולדס בסרט "בלש צמוד" (שבאנגלית נקרא Rent-a-Cop) .
ב-1989, הוציאה את האלבום "תוצאות" בהפקתם של פט שופ בויז שהגיע לראש מצעדי הפזמונים.
בשנת 1990, זכתה מינלי בפרס הגראמי בקטגוריית "פרס מפעל חיים".
בשנת 1997, חזרה מינלי להופיע בברודוויי וכיכבה במחזמר "ויקטור/ויקטוריה", בו החליפה את השחקנית ג'ולי אנדרוז.
בין השנים 2003–2005, שיחקה בקומדיית המצבים "משפחה בהפרעה".
ב-2006, התארחה באלבום של My Chemical Romance וביצעה קולות רקע לשיר "מאמא".
באותה שנה, היא התארחה בפרק בסדרה "חוק וסדר: כוונה פלילית".
בשנת 2009, התארחה בפרק בעונה הראשונה של "גדולה מהחיים".
ב-2010, התארחה בסרט "סקס והעיר הגדולה 2" בתפקיד עצמה.
בשנת 2013, התארחה בפרק בסדרה "סמאש" בתפקיד עצמה.
ב-9 במאי 2014, היא התארחה בסיבוב ההופעות של שר, Dressed to Kill Tour בברוקלין ושרה את "Girls Just Want to Have Fun" לצידן של סינדי לאופר ורוזי אודונל.
לאחר כמה שנים של היעדרות תקשורתית הגישה מינלי את פרס הסרט הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר 2022. היא עלתה לבמת הטקס כשהיא יושבת בכיסא גלגלים, ומלווה על ידי הזמרת ליידי גאגא.
ב-22 ביוני 1969 התייתמה מינלי מאמה, ג'ודי גרלנד, שנפטרה ממנת יתר.
היא החלה להתמכר לסמים ואלכוהול.
ב-1984, מינלי לקחה הפסקה ממשחקה במחזמר "The Rink" כדי להיכנס למרכז גמילה.
מינלי משייכת עצמה לכנסייה האפיסקופלית.
מינלי נישאה והתגרשה ארבע פעמים.
בין השנים 1967–1974, הייתה נשואה לבדרן פיטר אלן.
השניים נפרדו ב-1970 עקב יציאתו מהארון והתגרשו רשמית רק ב-1974. באותה עת הייתה במערכת יחסים עם השחקן דזי ארנז ג'וניור.
בין השנים 1974–1979, היא הייתה נשואה למפיק ובמאי ג'ייק היילי.
בין השנים 1979–1992, הייתה נשואה למנהל הבמה מארק גרו.
ב-16 במרץ 2002, נישאה לסוכן דייוויד גסט.
השניים נפרדו ביולי 2003 והתגרשו באפריל 2007.
מינלי הייתה בהיריון פעם אחת ובניסיונות להציל את התינוק נוצר לה בקע סרעפתי.
לבסוף התינוק לא שרד והיא לא יכלה להביא ילדים.
מאז הופעתה בטקס האוסקר של שנת 2022 מינלי כמעט ואינה נראית מחוץ לביתה.
בספטמבר של אותה שנה היא נראתה במסעדה.
אולם מאז היא לא נראתה בפומבי.
דיווחים בכמה צהובונים עדכנו שהיא נמצאת בביתה, סובלת מדמנציה וזקוקה לסיעוד וטיפול לאורך כל היום.
כתלמידת תיכון בבית הספר "Scarsdale" בניו יורק, השתתפה מינלי בשנת 1962 בהפקת המחזה "יומנה של אנה פרנק" בתפקיד הראשי.
ההצגה, שזכתה לשבחים רבים, יצאה לסיבוב הופעות בישראל, איטליה ויון בקיץ של אותה שנה, ביחד עם מינלי.
ההצגה הוצגה בירושלים ובתל אביב, ואף בפני קהל דובר ערבית בעיר נצרת.
בנובמבר 1972 ביקרה בישראל, כדי לשהות עם ארוסה השחקן דזי ארנז ג'וניור שהשתתף בסרט "בילי שני כובעים" שצולם בישראל.
אירוסיה לדזי ארנז בוטלו אחר כך.
ניסיונות של אמרגנים וגופים שונים להביא את מינלי להופעות בישראל בהמשך הקרייירה שלה נכשלו.
לייזר רייסר (LZR Racer) היא חליפת שחייה תחרותית של חברת ספידו שנחשבה לחליפת השחייה הטובה בעולם בתקופת אולימפיאדת בייג'ינג (2008).
חליפת לייזר רייסר עשויה מגומי סינתטי דוחה מים וחומר פולימרי.
החליפה מכסה את הרגליים (חצי גוף), את הברכיים בלבד (רבע גוף) ובגרסה של חליפת גוף מלא.
החליפה תפורה בלייזר, ובגרסת הגוף המלא יש רוכסן אחד לאורך הגב.
המבנה הנצמד המיוחד שלה נועד לשמר את הגוף במצב "חץ" הידרודינמי ולמנוע תנודות זעירות של שרירים וויבראציות של העור.
החליפה מאוד קלה ומקדם החיכוך שלה נמוך מאוד.
היתרון הגדול שלה הוא במשחים למרחקים קצרים, זינוקים, פניות ויציאות בהם למבנה ההידרודינמי של הגוף חשיבות גדולה.
בנוסף ספידו טוענת שהחליפה מייעלת את תהליך הנשימה של השחיינים, דבר החשוב במשחים למרחקים ארוכים.
הפטנט על הטכנולוגיה של החליפה רשום בפורטוגל ושם היא מיוצרת.
החליפה פותחה במשך שלוש שנים בשיתוף עם נאס"א והמכון האוסטרלי לספורט, יחד עם קבוצת ביקורת של השחיינים שספידו היא הספונסרית שלהם.
לשם פיתוחה של החליפה נסרקו גופיהם של 400 שחיינים ודגמים נבחנו בבריכות זרמים מיוחדות.
החליפה הוצגה ב-13 בפברואר 2008 ושווקה כחליפת השחייה של ספידו לאולימפיאדת בייג'ינג (2008).
קמפיין הפרסום מנוהל בשיתוף חברת האופנה היפנית "Comme des Garçons", כשמייקל פלפס הוא הדוגמן הראשי של קמפיין.
כ-100 שיאים עולמיים נשברו על ידי שחיינים ששחו עם החליפה, הישג חסר תקדים בעולם השחייה.
סביב החליפה מתקיים דיון אתי העוסק בשאלת גבולות ההתערבות הטכנולוגית בהישגי האנשים וביתרונות הבלתי הוגנים שניתן להשיג בעזרתה.
עיקר המחאה באה מצד חברות המתחרות בספידו ושחיינים הנמצאים תחת חסותן.
תחילה, פדרציית הספורט הבינלאומית לשחייה, פינ"א, החליטה לאשר את השימוש בחליפה בתחרויות רשמיות.
בשנת 2009 החל להישבר המונופול של החליפה.
חברות מתחרות כגון ארנה, ג'אקד ו-TYR החלו לייצר חליפות דוחסות-מציפות עשויות כל כולן מפוליאוריתן שהביאו לתוצאות טובות יותר מחליפת הלייזר.
באליפות העולם בשחייה 2009 שחיינים בודדים בלבד שחו עם לייזר רייסר.
במהלך אליפות העולם ב-2009 החליטה פינ"א על איסור, שנכנס לתוקף ב-2010, הקובע כי יותר לשחיינים להתחרות רק בחליפות טקסטיל שאינן משפיעות על צורת הגוף ויכולת הציפה שלו.
כמו כן הוחלט שגברים ישחו עם חליפות שלא יחרגו מהחלק שבין הברכיים למותניים, ואצל נשים מהברכיים לכתפיים.
על פי תקנות אלו, לייזר רייסר וחליפות הפוליאוריתן אסורות לשימוש.
האיסור אינו חל על משחי מים פתוחים.
לייזר אלקטרונים חופשיים הוא מקור חזק של קרינה אלקטרומגנטית קוהרנטית.
עקרון הפעולה שלו שונה מעקרון הפעולה של לייזר רגיל.
מכשיר לייזר אלקטרונים חופשיים מורכב באופן עקרוני, ממאיץ חלקיקים המאיץ אלקטרונים למהירויות גבוהות ביותר, עד למהירויות יחסותיות, כלומר קרוב למהירות האור.
קרן האלקטרונים מועברת דרך מגנט מסוג וויגלר (Wiggler) או אנדולטור (Undulator) הבנוי ממערך של מגנטים דו-קוטביים עוקבים, בעלי קוטביות משתנה.
השדה המגנטי גורם לאלקטרונים לנוע במסלול סינוסואידי, ועקב כך, לפלוט קרינה אלקטרומגנטית (פוטונים) כתוצאה מהשינוי בכיוון התנועה (תופעה המכונה קרינת בלימה - Bremsstrahlung).
הקרינה הנפלטת בתהליך זה מכונה קרינה סינכרוטרונית.
בקצות המגנט מוצבות לרוב מראות (המהוות מהוד), שתפקידן להחזיר את הפוטונים הנפלטים ולגרום להם לנוע קדימה ואחורה בדומה ללייזר רגיל.
הפוטונים הנעים הלוך וחזור באזור בו נעים גם האלקטרונים, גורמים לפליטה מאולצת קוהרנטית, בדומה ללייזר הרגיל.
ההבדל היחיד בין לייזר אלקטרונים חופשיים לבין לייזר רגיל הוא שהאלקטרונים חופשיים ולכן האנרגיה הנפלטת (הקובעת את אורך הגל של הקרינה) אינה קבועה כמו בלייזר גז, לדוגמה, אלא תלויה באנרגיית האלקטרונים (מהירותם) ומאפיני השדה המגנטי המשתנה.
כמו כן כאן כל אלקטרון פולט מיליוני פוטונים, חלק מהאנרגיה הקינטית שלו, לעומת פוטון בודד בלייזר רגיל.
ההגברה (הפליטה המאולצת) לא מתקיימת בכל אורכי הגל שבשימוש.
לרוב, לאחר המעבר במהוד מאטים את הקרן באמצעות מנגנון משמר אנרגיה, ולכן, זו איננה מתבזבזת.
הקרינה הנפלטת מהאלקטרונים מתקדמת במקביל לצידו הארוך של המגנט, והיא מקיימת אינטראקציה עם אלקטרונים אחרים במסלול התקדמותה.
אינטראקציה זו גורמת לאלקטרונים מסוימים להאיץ ולאחרים להאט.
כתוצאה מכך, האלקטרונים מסתדרים בקבוצות דחוסות (bunches) כשהמרחק ביניהן שווה לכפולה שלמה של אורכי גל, בדומה לתהודה.
הסידור מביא ליצירת פליטה קוהרנטית של קרינה, כלומר הפוטונים הנפלטים מקבוצת אלקטרונים אחת מצטרפים לפוטונים הנפלטים מקבוצות אחרות.
תדר הקרינה הנפלטת מלייזר אלקטרונים חופשיים ניתן לכוונון בתחום רחב ביותר, המשתרע מגלי מיקרו, דרך תת-אדום, אור נראה, על-סגול, ועד קרינת X "רכה".
הוא תלוי במהירות האלקטרונים ובמחזוריות השדה המגנטי במגנט.
זאת בניגוד לרוב הלייזרים הרגילים שבהם תדר הקרינה הנוצרת תלוי בתכונות החומר בו מתרחש תהליך הלזירה, ואינו ניתן לכוונון (מלבד לייזרי צבע, בהם התחום הספקטרלי קטן בהרבה).
חסרונו של מכשיר לייזר זה הוא בגודלו ובמורכבותו.
עם זאת, יתרון חשוב שלו נובע מפעולת המתקן תחת ריק, ולכן איבודי אנרגיה עקב התחממות החומר ותהליכים מבזבזים אחרים, הם מזעריים בהשוואה ללייזרים רגילים, בהם גורמים אלה מגבילים את היעילות האנרגטית של תהליך הלזירה.
ההמצאה והניסוי הראשון בנושא בוצע ב-1971, על ידי ג'.
מדידת הגבר ראשונה התקיימה רק ב-1976 (גם היא על ידי אותו צוות) באורך גל 10 מיקרון.
אותו מתקן הופעל כמקור של קרינת 3 מיקרון ב-1977, וגרם להתעניינות מרובה בשטח המחקר החדש.
בעולם מצויים כמה עשרות מתקני לייזר אלקטרונים חופשיים.
באירופה מאוגדים 16 מתקנים בארגון גג המקיים קשר רציף בין כולם.
בישראל, מצוי לייזר אלקטרונים חופשיים באוניברסיטת אריאל, המופעל בשיתוף עם אוניברסיטת תל אביב ורפא"ל.
ללייזר אלקטרונים חופשיים שימושים מחקריים בתחומים רבים.
חומרים: טיפול פני שטח במתכות, בדיקת תכונות על ידי קרינה מוחזרת, ייצור גבישים ועוד.
ביולוגיה: בדיקת שינויים גנטיים בתאי דם לבנים על ידי קרינה.
במתקני לייזר אלקטרונים חופשיים מועברת הקרן באמצעות מערכות שונות (צינורות, מעבירי גלים וכו') ל"נקודות שימוש" בהן משתמשים שונים (חוקרים, מוסדות חיצוניים שונים וכו') יכולים להשתמש בקרינה למטרותיהם השונות.
לייזל מרי ג'ונס, מדליה (OAM) היא שחיינית אוסטרלית, האלופה האולימפית מבייג'ינג במשחה ל-100 מטר חזה, בעלת 9 מדליות אולימפיות מהן 3 זהב.
אלופת העולם במשחי החזה בשתי אליפויות עולם, בעלת 14 מדליות עולמיות מהן 7 זהב ושיאנית עולם בעבר, במשחים ל-100 מטר חזה ול-200 מטר חזה.
סגנון החזה שלה ניחן בטכניקה הקלאסית של תנועות איטיות ועמוקות, ידועה בזינוקים האיטיים שלה ונחשבת לאחת שחייניות החזה הגדולות בעולם.
לייזל ג'ונס נולדה בקתרין, הטריטוריה הצפונית.
היא התאמנה תחת הדרכתו של קן ווד במועדון השחייה רדקליף שבסקרבורו, קווינסלנד, יחד עם חבריה לנבחרת הלאומית אלופי העולם ג'ף היוגיל וג'סיקה שיפר.
לאחר שלא הצליחה לזכות במדליית זהב באתונה החליטה לעבור להתאמן תחת הדרכתו של המאמן יליד שווייץ סטפאן וידמר, יחד עם האלופה ושיאנית העולם בסגנון החתירה ליבי טריקט בבריזביין.
לאחר המעבר היא החלה לשתף את הציבור בחופשיות על הדיכאון והבעיות בהערכה העצמית שלה שהטרידו אותה, וזאת בעקבות דחיפתה לאור הזרקורים בגיל צעיר.
תחילת הקריירה של ג'ונס הייתה באולימפיאדת סידני (2000) שבה זכתה בשתי מדליות כסף.
במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:07.49 דקות אחרי מייגן קוואן מארצות הברית (1:07.05 דקות) ולפני שיאנית העולם פני היינס מדרום אפריקה (1:07.55 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:01.59 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש (3:58.30 דקות) ולפני יפן (4:04.16 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בפוקואוקה בשנת 2001 זכתה ג'ונס בשתי מדליות.
במשחקי חבר העמים שנערכו במנצ'סטר, אנגליה ביולי 2002, זכתה ג'ונס ב-3 מדליות זהב.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה ביוקוהמה, יפן באוגוסט 2002 זכתה ג'ונס במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:00.50 דקות) ובמדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה (2:26.42 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בברצלונה בשנת 2003 כבר בשלב חצי הגמר קבעה ג'ונס שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.37 דקות, שיפור לשיאה של היינס (1:06.52 דקות).
למחרת היא לא הצליחה לשחזר את יכולתה וזכתה רק במדליית ארד (1:07.47 דקות) אחרי קסיוג'ואן (1:06.80 דקות) ואמנדה בירד מארצות הברית (1:07.42 דקות).
במשחה ל-200 מטר חזה היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 2:24.83 דקות, אחרי בירד שהשוותה את שיא העולם 2:22.99 דקות ולפני הוי קווי מסין (2:25.78 דקות).
במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב היא זכתה במדליית ארד נוספת בתוצאה של 4:01.37 דקות, אחרי סין (3:59.89 דקות) וארצות הברית (4:00.83 דקות).
חודש לפני המשחקים האולימפיים קבעה ג'ונס שיא עולם חדש בפעם הראשונה במשחה ל-200 מטר חזה (2:22.96 דקות, 3 מאיות השנייה מהר משיאה של בירד).
יומיים מאוחר יותר החזירה לעצמה בירד את שיא העולם (2:22.44 דקות), במסגרת המבחנים האמריקאים לאולימפיאדה.
בשלב חצי הגמר קבעה ג'ונס שיא אולימפי חדש בתוצאה של 1:06.78 דקות.
במשחה ל-200 מטר חזה היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 2:23.60 דקות אחרי בירד (2:23.37 דקות, שיא אולימפי חדש) ולפני אן פולסקה מגרמניה (2:25.82 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב היא וחברותיה זכו במדליית זהב בשיא עולם חדש בתוצאה של 3:57.32 דקות לפני ארצות הברית (3:59.12 דקות) וגרמניה (4:00.72 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה במונטריאול בשנת 2005 זכתה ג'ונס ב-3 מדליות זהב.
במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.25 דקות (5 מאיות השנייה איטי משיא העולם של ג'סיקה הארדי), לפני הארדי (1:06.62 דקות) וטארה קירק (1:07.43 דקות), שתיהן מארצות הברית.
במשחקי חבר העמים שנערכו במלבורן, אוסטרליה במרץ 2006, זכתה ג'ונס ב-4 מדליות זהב בכל משחי החזה וקבעה 3 שיאי עולם חדשים.
בנוסף היא ניצחה במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 30.55 שניות, לפני בת ארצה האלופה ושיאנית העולם ג'ייד אדמיסטון.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן בשנת 2007 זכתה ג'ונס ב-4 מדליות, 3 מהן זהב.
בנוסף, היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חזה (30.70 שניות) אחרי הרדי (30.63 שניות) ולפני קירק (31.05 שניות).
בנוסף, היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה (2:22.05 דקות), לאחר שהפסידה לסוני (2:20.22 דקות) ששיפרה את שיאה העולמי ולפני שרה נורדנסטם מנורווגיה (2:23.02 דקות).
בשנת 2009 ג'ונס יצאה במסע פרסום מטעם WSPA - ארגון עולמי למען הגנה על בעלי חיים, כנגד ציד לווייתנים באוסטרליה ובניו זילנד.
ג'ונס החליטה שלא להשתתף באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009 על מנת להשלים את לימודיה, ושיאה העולמי במשחה ל-100 מטר חזה נישבר באליפות על ידי סוני (1:04.84 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באירווין, ארצות הברית באוגוסט 2010 זכתה ג'ונס ב-3 מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חזה (1:05.66 דקות), במשחה ל-200 מטר חזה (2:23.23 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (3:56.96 דקות).
בנוסף, היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חזה (30.78 שניות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכתה ג'ונס בשתי מדליות, כסף וארד.
נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 31.01 שניות.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה ג'ונס במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם אמילי סיבום, אלישיה קוטס ומלני שלנגר בתוצאה של 3:54.02 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:52.05 דקות ולפני יפן (3:55.73 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:06.95 דקות ולא הצליחה להגן על תוארה.
בסך הכל קבעה ג'ונס 12 שיא עולם, 8 שיאי עולם אישיים (4 במשחה 100 חזה, אחד מהם בבריכה של 25 מטר ו-4 במשחה 200 חזה, אחד מהם בבריכה של 25 מטר).
ג'ונס זכתה בתואר שחיינית השנה בעולם בשנים 2005 ו-2006.
ג'ונס זכתה בתואר שחיינית השנה באזור האוקיינוס השקט בשנים 2003, 2005 ו-2006.
לייזר כחול הוא לייזר הפולט קרינה אלקטרומגנטית באורך גל שבין 405 ל-480 ננומטר, אשר העין האנושית רואה ככחול או כסגול.
קרניים כחולות מיוצרות על ידי לייזרים של גז כמו הליום-קדמיום (441.6 ננומטר) וכן ארגון (458 וב-488 ננומטר).
לייזרים מוליכים למחצה עם קרניים כחולות מבוססים בדרך-כלל על גליום III ניטריד (GaN בצבע סגול) או אינדיום גליום ניטריד (לעיתים קרובות בצבע כחול אולם יכול להופיע גם בצבעים אחרים).
בנוסף, ניתן ליצור לייזר כחול (אך לא סגול) ולייזר ירוק באמצעות הכפלת תדר של לייזר אינפרא אדום מלייזר מוליך-למחצה ומלייזר מוליך-למחצה במצב מוצק (DPSS, ראשי תיבות של Diode Pumped Solid State).
לייזרים מולכים למחצה אשר פולטים אורכי גל של 445 ננומטר שכיחים כיום כלייזרים ניידים (לייזר כיס).
לייזרים אשר פולטים אורכי גל הקצרים מ-445 ננומטר מופיעים בצבע סגול (אך לפעמים נקראים לייזרים כחולים).
הלייזרים הכחולים הנפוצים ביותר הם הלייזרים המשמשים בנגני Blu-ray אשר פולטים באורך גל של 405 ננומטר (אור סגול), שאורך הגל קצר מספיק כדי לגרום לפלואורסצנציה בכמה חומרים אשר יוצרים באותו האופן אור נראה על ידי אור אולטרה סגול.
אורך גל הקצר מ-400 ננומטר מסווג כאור אולטרה סגול קרוב.
עיקר השימוש בלייזר כחול הוא לרפואה.
ניתן ליצור לייזרים אדומים בעזרת גליום ארסניד (GaAs) מוליך למחצה, שבו תריסר שכבות של אטומים הממוקמים כדי ליצור את החלק של הלייזר שיוצרת קרן האור מבורות קוונטיים.
באמצעות שיטות דומות לאלה שפותחו עבור סיליקון, המצע יכול להיבנות ללא פגמים (נקעים), ואת האטומים ניתן להניח כך שהמרחקים בין האטומים המרכיבים את הקרקע לבין שמרכיבים את הבורות הקוונטיים זהים.
עם זאת, המוליכים למחצה הטובים ביותר ללייזר כחול הם גבישים של גליום ניטריד (GaN) אשר קשים ביותר לייצור ודורשים לחצים בטמפרטורות גבוהות יותר, בדומה לאלו שצריכים לייצור יהלומים סינתטיים, ודורשים שימוש בלחץ גבוה של הגז חנקן.
יש קושי בפתרון הבעיות הטכניות, ולכן מאז 1960 חוקרים רצו לשמור על הגז גליום ניטריד על בסיס של האבן ספיר.
עם זאת, חוסר ההתאמה בין המבנים של הספיר והגליום ניטריד יצר יותר מידי פגמים.
ה-LED הכחול הראשון על בסיס גליום ניטריד, פותח ב-1972 על ידי הרברט פאול מארושקה וואלי רהינס מאוניברסיטת סטנפורד.
ב-1987, חברת Cree פיתחה LED כחול על בסיס צורן קרביד.
בהמשך פיתח הממציא היפני שוג'י נקמורה ב-1992, LED כחול בבהירות גבוהה שאפשר את פיתוח ה-LED הלבן העשוי מ-LED כחול המצופה בציפוי פלואורסצנטי צהוב.
4 שנים מאוחר יותר בשנת 1996 המציא את הלייזר הכחול הראשון שמבוסס על מוליך למחצה.
נקמורה השתמש בחומר שהופק על הספיר, אם כי מספר הפגמים נשאר גבוה למדי, כדי ליצור לייזר בעל תדר גבוה בלי קושי רב.
בשנות ה-90 המוקדמות של המאה העשרים פיתח המכון לפיזיקה ללחץ גבוה באקדמיה הפולנית למדעים בוורשה, בהנהגתו של ד"ר סילבסטר פורובסקי, טכנולוגיה ליצירת גבישי גליום ניטריד באיכות מבנית גבוהה ופחות מ-100 פגמים לסנטימטר רבוע - לפחות פי 1,000 טוב יותר מאשר גביש הנתמך בספיר.
עד סוף שנות ה-90, כאשר פותחו לייזרים כחולים מבוססי דיודה או דיודה במצב מוצק (Diode Pumped Solid State), לייזרים כחולים היו לייזרי גז גדולים ויקרים, אשר הסתמכו על היפוך האוכלוסייה בתערובות גזים נדירות, ודרשו זרמים גבוהים וקירור איתן.
בשנת 1999 נקמורה ניסה לפתח גבישים פולניים שאורך חייהם גבוה פי 10 מאשר מהלייזרים שפותחו קודם לכן – 3000 שעות במתח של 30 mW.
לאחר 10 שנים, הייצרנים היפניים תפסו בעלות על ייצור לייזר כחול בתדר של 60 mW מה שאפשר עבור אותם לייזרים לקרוא התקנים (BD-R, Blu-ray ו-BD-RE) במהירות גבוהה יותר.
הטכנולוגיה הפולנית זולה יותר מאשר היפנית אולם ליפנים יש נתח גבוה יותר מהשוק.
ישנה חברת היי-טק פולנית נוספת אשר יוצרת גבישים של גליום ניטריד, אך היא אינה מייצרת לייזרים כחולים.
בזכות עבודתו של נקמורה הוא קיבל את פרס טכנולוגיית המילניום בשנת 2006 ופרס נובל לפיזיקה בשנת 2014.
הודות לפיתוח מוקדם של קבוצות רבות, במיוחד הקבוצה של הפרופסור איסמו אקסאקי ושוג'י נקמורה באנאן שביפן, נוצרו סדרות של המצאות של לייזרים מוליכים למחצה כחולים וסגולים שהביא פיתוח מסחרי גדול מאוד.
השכבה הפעילה של הלייזרים של חברת ניצ'יה מיוצרת על ידי קירות או נקודות קוונטיות של גליום ניטריד שנוצרו באופן אקראי לחלוטין ובאמצעות הרכבה עצמית.
המצאה חדשה אפשרה פיתוח של לייזר כחול, סגול ואולטרה סגול (UV) אשר לא היו זמינים קודם לכן, ופתחו את הדרך ליישומים (אפליקציות) באיכות גבוהה כגון תקליטורי HD DVD ו-Blu-ray.
אורך הגל הקצר מאפשר ללייזר לקרוא תקליטורים המכילים מידע בצפיפות גבוהה יותר משניתן היה לפני כן.
הירושי אמאנו, איסמו אקסאקי ושוג'י נקמורה זכו בפרס נובל לשנת 2014 בפיזיקה "על המצאת דיודות פולטות אור יעילות בעלות אור כחול, אשר אפשרו ליצור מקורות אור לבן חסכניים באנרגיה".
הזכייה לוותה בביקורות, כיוון שהיו מדענים שהציגו לפניהם דיודות פולטות אור כחולות, וכי ועדת הפרס, התעלמה לחלוטין ממאמצי הפיתוח הנרחבים שהובילו לפיתוח הדיודה הראשונה שפלטה אור נראה.
התפתחות נוספת של הטכנולוגיה הובילה ליצור המוני של הלייזר.
כיום, על מנת לייצר לייזרים כחולים משתמשים במשטח ספיר המכוסה בשכבה של גליום ניטריד, ועל מנת לייצר לייזרים כחולים מוליכים למחצה משתמשים בשכבה של גבישים של גליום ניטריד.
לייזר מוליך למחצה במצב מוצק
מצביעי לייזר כחולים, אשר הפכו לזמינים בשנת 2006, בנויים, בדומה ללייזרים ירוקים, בתצורת Diode Pumped Solide State.
כלומר: המקור הראשוני הוא לייזר דיודה אינפרא אדום באורך גל של 808 ננומטר, שעובר דרך גבישים שממירים את אורך הגל שלו לכחול.
הלייזרים הנפוצים ביותר פולטים אור בתדר של 473 ננומטר, אשר מיוצר על ידי המרת התדר של הלייזר הראשי מ-808 ננומטר ל-946 ננומטר על ידי גביש מסוג Nd:YAG, ואז חלוקת התדר ל-473 ננומטר על ידי גביש בטא בריום בוראט (BBO) או גביש ליתיום תלת-בוראט (LBO).
התוצרים יכולים להגיע לעוצמות של עד 5000 mW.
לייזרים של 473 ננומטר אינם יעילים, מכיוון שאחרי בדיקות מעבדה הראו שהמרת 946 ננומטר יעילה רק בכ-10 עד 15 אחוזים, ובתוצאות מעשיות, התוצאה הייתה נמוכה יותר.
בשל היעילות הנמוכה של המרה זו, השימוש בלייזרים מוליכים למחצה של 1000 mW יכול להפוך לכל היותר ל-150 mW של אור כחול.
לייזרים כחולים יכולים להיווצר ישירות גם על ידי מוליך למחצה InGaN, אשר מייצרים אור כחול ללא הכפלת תדר.
לייזרים בתדר של 445 ננומטר עד 456 ננומטר זמינים כרגע בשוק הפתוח.
הלייזרים הנ"ל נראים בהירים באופן משמעותי מלייזרים של 405 ננומטר, שכן אורך גל ארוך יותר וקרוב יותר לרגישות השיא של העין האנושית.
המחירים של מכשירים מסחריים כמו מקרני לייזר, ירדו בזכות לייזרים אלו, שמחירם זול יותר מלייזרים כחולים מסוג DPSS.
הלייזר הסגול הפולט באורך גל של 405 ננו-מטר (בין אם הוא מורכב מגליום-ניטריד או גאליום-ארסן) אינו כחול, אלא נראה לעין כסגול, צבע שהעין האנושית בעלת רגישות מוגבלת מאוד.
כאשר הלייזר מכוון לעבר על חפצים לבנים רבים (כגון נייר לבן או בגדים לבנים אשר כובסו באמצעות אבקות כביסה מסוימות) המראה החזותי של הנקודה של הלייזר משתנה מסגול לכחול, בשל הפלואורסצנציה של החומר שעליו הלייזר מוקרן.
עבור יישומי תצוגה אשר מחייבים "כחול אמיתי", נדרש אורך גל של 445–450 ננומטר.
עם ההתקדמות בייצור, וכן הופעתם של מקרנים זולים המשתמשים בלייזרים בשביל להציג תמונה, ירד המחיר של דיודות לייזר מסוג אינדיום גאליום ניטריד באורך גל של 445 ננומטר.
אחסון נתונים אופטי על תקליטור - טכנולוגיית ה-Blu-ray מבוססת על לייזר כחול, שבאמצעות אורך הגל הקצר שלו, שקצר מזה של הלייזר האדום, מאפשר אחסון מידע בצפיפות גבוהה יותר
לייזר אודם הוא לייזר מטיפוס לייזר מצב-מוצק, בו משמש גביש אודם סינתטי כתווך הגברה.
בשנת 1967 אושר למיימן פטנט על המצאתו.
הקרינה המופקת הייתה יעילה בסילוק קעקועים שצבעם שחור, כחול כהה וסגול, אך אינו יעיל בהסרת קעקועים שצבעם אדום.
כיום משתמשים למטרה זו בלייזרים אחרים (אלכסנדריט וניאודימיום יא"ג).
לייז' באסקט היא קבוצת כדורסל בלגית מהעיר לייז' במחוז ולוניה, המתמודדת בליגת העל הבלגית.
המועדון נוסד בשנת 1967. בשנת 2000 ביצעה הקבוצה איחוד עם קבוצת "פלרון".
בעונות 2003/04, 2009/10, הגיעה הקבוצה עד לגמר הפלייאוף והפסידה לקבוצת ספירו שרלרואה.
הקבוצה משתתפת במסגרות האירופאיות מאז שנת 2001. בין היתר השתתפה ב: גביע קוראץ', גביע ספורטה והיורוצ'לנג'.
הקבוצה מארחת בהיכל קאנטרי הול את'יאס, הנקרא גם "קאנטרי הול סארט טילמן", ומכיל 5,600 מקומות ישיבה.
לייזה דונלי היא קריקטוריסטית וציירת קומיקס אמריקאית, ידועה בעיקר הודות לציורים שפורסמו במגזין "ניו יורקר".
חלק גדול מהקריקטורות שלה עוסקות בנשים, בפמיניזם ובמוסכמות חברתיות..
דונלי למדה לימודי אמנות במכללת ארלהם בריצ'מונד שבאינדיאנה.
היא מלמדת במכללת ואסר, בתחום קריקטורות בתרבות האמריקאית ובתחום המגדר הנשי.
כשהחלה בשיתוף הפעולה שלה עם "ניו יורקר" הייתה אחת משלוש הנשים הקריקטוריסטיות במגזין זה והצעירה שביניהן.
החל משנת 1982 קריקטורות פרי עטה מתפרסמות ב"ניו יורקר" באופן סדיר.
היא פרסמה ציורים הומוריסטיים גם ב"ניו יורק טיימס", "הרווארד ביזסנס רוויו", "ניישן","אודובון", "גלמור", "גוד האוסקיפינג", "קוסמופוליטן", "ניישנל למפון", "אמריקן פוטוגרפר", "סקולסטיק ניוס", "קובלסטון", "הביטאט" .
קריקטורות שלה מתפרסמות גם ברשת - "וואווואוו"", "דיילי ביסט", "אופן סלון", "ניו יורקר" און ליין, "CNN" און ליין, וומנ'ס אי-ניוז.
נשואה לקריקטוריסט מייקל מאסלין, העובד גם הוא ב"ניו יורקר".
(עם מייקל מאסלין), Random House (מאי 1994), .
ספר בה חוקרת את ההיסטוריה של הקריקטוריסטיות ב"ניו יורקר"
בו בוחנת את מבטן של עשר קריקטוריסטיות על אהבה וסקס
לייזר וולף (במקור אליעזר מקלר, ביידיש: לייזער וואָלף; ברוסית: Лейзер Вольф; 1910 וילנה – 1943 ליד סמרקנד) היה משורר יידי, אחד ממייסדי קבוצת יונג ווילנע.
שמו המקורי של וולף היה משה-לייזר מקלר (יידיש: מעקלער).
הוא נולד בווילנה למשפחה ענייה, הוא כילד רביעי במשפחה.
אביו היה צבע, ואילו אמו הייתה עקרת בית.
מורהו הראשון שלימד אותו קרוא וכתוב היה רב שהגיע לווילנה כפליט בזמן מלחמת העולם הראשונה.
אחרי אותה מלחמה המשיך את לימודיו בבית הספר.
בגיל 16 פרסם את שירו די גרינע פרייד בשבועון ליטערארישע בלעטער (ורשה, 1926).
החל מסוף שנות העשרים ועד תחילת שנות ה-40 שירים ופרוזה מפרי עטו התפרסמו כמעט כל שבוע בווילנער טאג.
הוא היה חבר מערכת בפרסומיה של קבוצת המשוררים והסופרים היהודים יונג ווילנע.
עד 1939 גר בווילנה ולאחר מכן נדד ברחבי ברית המועצות עד שלבסוף הגיע לאוזבקיסטן.
ברפובליקה האוזבקית עבד במפעלים ובקולחוזים.
הוא נפטר בזמן מלחמת העולם השנייה, ב-1943, מרעב.
לייזר פחמן דו-חמצני הוא התקן אלקטרואופטי, שמייצר קרן לייזר בתחום האינפרה-אדום באורך גל הנע באזור 9–11 מיקרומטר.
התקן זה הוא לייזר גזי ובו תווך (האזור בלייזר בו מתפתחת הקרן) המכיל תערובת גזים - בדרך כלל פחמן דו-חמצני, חנקן והליום.
נוכחות גז הפחמן הדו-חמצני מאפשרת את הפקת קרן הלייזר ("לזירה" בלשון האלקטרו-אופטיקה) ואילו הגזים הנוספים בתערובת נועדו לייעל את פעולת הלייזר (למשל לשפר את נצילותו ולייצב את הספק הקרן).
חלקו של הפחמן הדו-חמצני בתערובת מגיע לכ-10% בלבד.
לייזר פחמן דו-חמצני פותח והוצג לראשונה בשנת 1964 על ידי קומאר פאטל ממעבדות בל בארצות הברית.
פאטל הצליח להפיק קרינת לייזר נמוכה כשהעביר זרם חשמלי בגז פחמן דו-חמצני נקי.
על בסיס המצאה זו יוצרו כבר בשנת 1967 לייזרים בהספק של למעלה מ-1000 ואט.
כיום מיוצרים סוגים שונים של לייזרים פחמן דו-חמצני בהספק הנע בין ואטים בודדים ועד אלפי ואט (1-10,000).
לייזרים אלה נמצאים בשימוש נרחב בתעשייה וברפואה.
כמו מרבית הלייזרים הגזיים – לייזר פחמן דו-חמצני כולל את רכיבי היסוד הבאים:
מתקן אשר בו נמצא התווך הגזי.
במרבית המקרים מתקן הלייזר אינו אלא שפופרת זכוכית או מכל מתכת.
בלייזר פחמן דו-חמצני תערובת הגזים בתווך (חנקן, פחמן דו-חמצני והליום) נמצאת בתת-לחץ (10-65 מיליבר לערך, כתלות בגודל הלייזר ודרך הטיפול בתערובת הגז).
מהוד אופטי – מערכת של מראות והתקנים אופטיים נוספים המשולבים בתווך הגזי.
ספק-כוח חשמלי המשמש לעירור התווך הגזי.
בפעולת הלייזר מעביר ספק-הכוח אנרגיה חשמלית אל התווך באמצעות אלקטרודת הנמצאות במגע עם הגז.
האנרגיה החשמלית מעוררת את הגז - מעלה את הרמה האנרגטית של מרכיביו – ונוצרת בו התפרקות חשמלית המתבטאת בזרם בין האלקטרודות.
שחרור האנרגיה מהגז מתבטא בין השאר בפליטת אור מהתווך (glow discharge), בדומה לאור נורות המבוססות על גז (נורות ניאון למשל).
צבעו של האור הנפלט מההתפרקות תלוי בהרכב הגז המצוי בלייזר.
אור זה מכונה גם פליטה ספונטנית (נפלט לכל כיוון, הוא תערובת של צבעים שונים – אורכי גל שונים – ומתפזר כהילה ולא כקרן אחידה).
תערובת הגזים בתווך מותאמת כך שיתבצעו מעברי האנרגיה הבאים בין מרכיביה: הזרם החשמלי בתערובת מעורר את גז החנקן לרמת אנרגיה גבוהה (החנקן בולע אנרגיה).
החנקן אינו יכול לשחרר אנרגיה זו כאור (פוטונים).
באמצעות התנגשות, החנקן המעורר מעביר את האנרגיה שנבלעה בו אל הפחמן הדו-חמצני.
הפחמן הדו-חמצני יכול לשחרר חלק מהאנרגיה שנבלעה בו באמצעות פוטונים של אור.
תפקיד ההליום בתערובת הוא לסייע לפחמן הדו-חמצני לשחרר את שארית האנרגיה שנותרה בו (ולא השתחררה כאור), ובכך ההליום מקרר למעשה את הפחמן הדו-חמצני.
את החום שנצבר בהליום יש לשחרר מהמערכת באמצעי קירור חיצוניים (מערכת קירור).המהוד האופטי בלייזר, המורכב בעיקר משתי מראות בשני קצותיו של התווך הגזי, נועד להפיק מהפליטה הספונטנית פליטה מאולצת (Stimulated radiation) המתבטאת בקרן לייזר ישרה, אחידה בצבעה (מונוכרומטית – בעלת אורך גל יחיד), בעלת קוטר מוגדר והתבדרות מועטה.
אורך הגל של קרן הלייזר ('צבע' הקרן) תלוי בעיקר בחומר המהווה את התווך.
לייזר פחמן דו-חמצני מפיק קרן בלתי נראית בתחום האינפרה אדום.
אורך הגל הנפוץ ביותר ללייזרים אלה הוא 10.6 מיקרומטר.
תהליך יצירת קרן הלייזר תוך הפיכת אנרגיה חשמלית לאנרגיית אור מתאפיין בנצילות נמוכה.
בלייזרים מסוג פחמן דו-חמצני נצילות התהליך היא כ-20%.
שאר האנרגיה החשמלית הופכת לחום הנבלע בעיקר בתערובת הגז.
לכן בתכנון כל לייזר יש לכלול התקן או מערכת קירור לסילוק החום מהגזים ומרכיבים אחרים.
תקלות במערכת הקירור מביאות לירידה בהספק היציאה של הלייזר ועלולות אף לגרום לקריסת כל המערכת בשל הצטברות חום רב.
בעיה נוספת בלייזר זה היא התפרקות מולקולות פחמן דו-חמצני לפחמן חד-חמצני (שאינו מפיק לזירה בתנאים אלה).
ככל שעולה רמת הפחמן החד-חמצני בלייזר הספק היציאה הולך ודועך.
סוגים עיקריים של מבנה התווך בלייזר פחמן דו-חמצני
לייזר חתום (sealed) – תערובת הגזים נמצאת בתוך שפופרת זכוכית או מכל מתכתי.
בלייזר זה תערובת הגז קבועה ועל כן לייזרים מטיפוס זה הם בעלי אורך חיים מוגבל.
הספק היציאה של לייזר פחמן דו-חמצני מוגבל למאות ואט בלבד (בסביבות 300 ואט).
לייזר עם זרימה אורכית או רוחבית – תערובת הגזים בלייזר מסוג זה נמצאת כל הזמן בתנועה לאורך או לרוחב התווך הגזי.
מפוח או משאבה מניעים את תערובת על ידי הוצאתו מהתווך בקצה אחד והשבתו אל הלייזר בקצה השני.
תהליך זה מאפשר גם את העברת תערובת הגז דרך מחליף חום על מנת לקרר את הגז בדרכו חזרה אל תווך הלזירה.
בדרך זו מסולקים עודפי החום מהלייזר ומשתפר אורך החיים של תערובת הגז.
על מנת לרענן את תערובת הגז עוד יותר, מתבצעת בלייזרים אלה הכנסת כמות קטנה של תערובת גז טרייה מדי פעם, בעוד חלק קטן של תערובת ישנה מסולק מהתווך.
פעולה זו נועדה להבטיח את יציבות הספק היציאה של הלייזר.
מבחינים בין לייזרים בעלי זרימה אורכית איטית שהספקם עשוי להגיע לכמה מאות ואט, לבין לייזרים עם זרימה אורכית מהירה שמגיעים להספק של אלפי וואט.
לייזרים עם זרימה רוחבית יכולים להגיע להספק של אלפי וואט.
הבחנה נוספת בין סוגי לייזר פחמן דו-חמצני היא בין לייזרים עם קרן רציפה (CW-Continues Wave) לבין לייזרים פולסיים.
לכל אחד מסוגים אלה של קרן לייזר שימושים שונים בתעשייה וברפואה.
כמו כן ניתן להבחין בין לייזרים שהאנרגיה החשמלית מועברת ישירות אל האלקטרודות הנמצאות בתווך הגזי לבין לייזרים שהאנרגיה החשמלית משודרת אל התווך הגזי בתדר רדיו (RF).
שידור בתדר רדיו מבטיח אורך חיים גבוה יותר לרכיבים פנימיים בלייזר (כגון רכיבי האופטיקה).
הודות לרמות ההספק הגבוהות המתאפשרות בלייזרים מסוג זה, ובשילוב עלויות ייצור סבירות, הפך לייזר פחמן דו-חמצני לכלי העיקרי ביישומיים כגון חיתוך, קידוח, סימון, ריתוך והקשייה.
התכונה האופטית של קרן הלייזר מאפשרת למקדה לנקודה בקוטר של כ-100 מיקרומטר ועל ידי כך להגיע לרמות גבוהות ביותר של צפיפות אנרגיה לצורכי חיתוך וריתוך מתכות.
אורך הגל האופייני של לייזר פחמן דו-חמצני – 10.6 מיקרומטר – מתאים בעיקר למתכות ברזליות (פלדות למיניהן) וכן חומרים לא מתכתיים אחרים כגון עץ, פלסטיק, אריגים ועוד.
היכולת למקד את כל העוצמה של קרן הלייזר בנקודת מוקד זעירה מאפשרת לקרן הלייזר לחדור פלדות בעובי של עד כ-20 מ"מ ולבצע חיתוך במהירות של כמטר לדקה.
מכונות לייזר לחיתוך פחים ולוחות פלדה נמצאות בשימוש רחב בכל תעשיות המתכת ובמיוחד בתעשיית הרכב בעולם.
אורך הגל האופייני של לייזר פחמן דו-חמצני מתאים גם לחיתוך רקמות.
חלוצי השימוש בלייזר פחמן דו-חמצני לניתוחים היו המהנדס עוזי שרון וד"ר אייזיק קפלן אשר מכשיר הלייזר לניתוח - שרפלן -נקרא על שמם.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, כשדרישות התעשייה ללייזרים רבי-עוצמה יעילים הלכה וגברה, החל פיתוחם לייזרים חדישים המבוססים על סיב אופטי (לייזר-סיב) .
לייזרים חדשים אלה הולכים ותופסים את מקומם של לייזרים פחמן דו-חמצני בתעשייה.
סיכום יתרונות וחסרונות לייזר פחמן דו-חמצני
הפקת הספקים גבוהים בעלות נמוכה יחסית
קרן מקבילה בעלת התבדרות בינונית המאפשרת בניית מכונות גדולות
אורך גל מתאים למתכות ברזליות ולחומרים אורגניים רבים
אורך הגל אינו מתאים לעיבוד מתכות אל-ברזליות כגון אלומיניום או נחושת
אורך הגל אינו מתאים להעברת הקרן בסיב אופטי – מגביל את היכולת להשתמש ברובוטים
עלות תפעול גבוהה יחסית (בעיקר עלויות תערובת הגזים והחשמל)
מיקוד לנקודה בקוטר של כ-100 מיקרומטר אינו מתאים ליישומים עדינים ביותר בהם נדרש קוטר מיקוד של מיקרונים בודדים
לויד פנחס בלומן (נולד ב-7 במאי 1966), ידוע בשם הבמה שלו לייזר לויד , הוא זמר-יוצר, וגיטריסט ישראלי-אמריקאי.
סגנונו מושפע מבלוז, גוספל וגרוב מטאל, ומשלב בלוז מסורתי עם מוזיקה יהודית וניגונים חסידיים.
נולד בשם לוייד פול בלומן בניו יורק וגדל בקונטיקט.
אביו שר וניגן בגיטרה עם פול סיימון.
בגיל חמש עשרה החל לנגן במועדוני לילה לאורך קו החוף בקונטיקט ובניו הייבן עם להקתו Legacy, שעשתה קאברים ללהיטים משנות ה-50. בגיל שמונה עשרה החל ללמוד מוזיקה קלאסית בניו יורק בסקידמור קולג אצל מילט הינטון, נגן הבס של הזמר לואי ארמסטרונג, ואצל רנדי ברקר מההרכב דם, יזע ודמעות.
עם סיום לימודיו חזר לקונטיקט שם הקים להקת רוק המבוססת על בלוז בשם The Last Mavericks.
בהמשך נסע למנהטן כדי לבצע הקלטות עבור חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
ב-1993 פגש בניו יורק את הזמר הרב שלמה קרליבך והושפע ממנו עמוקות.
קרליבך הזמין אותו לנגן עמו בישראל אך נפטר כעבור זמן קצר.
בשנת 1994 פרש מלהקתו, התקרב לדת ועבר ללמוד בישיבה בירושלים.
בהמשך הצטרף ללהקת רבע לשבע כנגן גיטרה מוביל וכזמר שני והקליט איתם במשך עשור.