tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שנתיים של שירות במפקדה הגיע גל למסקנה כי יוכל להביא תועלת רבה יותר בעבודה בשטח.
המוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים – בסוף שנת 1970 על פי בקשתו הושאל גל לשירות במוסד בפעם השנייה ופעל באיטליה.
במסגרת זו לקח חלק במבצע זעם האל.
ושירת בו עד ינואר 1975 ופרש מצה"ל.
אוניית גלנוע - ב-1 בפברואר 1978 חזר גל לשירות קבע ושימש כמפקד האוניה אח"י בת גלים 2 בים סוף.
במסגרת זו יצא עם משלחת קציני חיל הים לביקור בצי ארצות הברית בנאפולי בנושא תספוק יחידות צי בלב ים.
בתפקיד זה שירת עד 31 בינואר 1979 עת פרש לגמלאות בשנית.
לגל רישיון רשמי כקצין ימי ראשון תעודה המספיקה לפיקוד על כלי שיט מסחריים קטנים.
לאחר סיום שירותו במוסד בשנים 1976–1977 עבד בחברת ספנות בחוף ובים.
משנת 1980 עד 1988 עבד במועצה לשיווק פרי הדר באירופה.
בין השנים 1993-1998 עבד בחברה רוסית כיועץ לארגון וניהול ולאחר מכן הפסיק לעבוד.
הלימודים של גל נקטעו בגיל צעיר ואת ידיעותיו השלים בעצמו.
לא קיבל השכלה מסודרת ברמת תיכונית או אקדמית.
היה לגל כישרון לרכוש שפות ולתקשר עם אנשים שונים.
לשפות מרכז אירופה שקלט בילדותו: יידיש, הונגרית, צ'כית, רוסית, גרמנית ועברית מקראית.
נוספו במשך השנים אנגלית, איטלקית וצרפתית.
גל למד והשתלם קורסים מקצועיים: בקורס חובלים של חיל הים ובקורס קציני טורפדו ונגד צוללות בצי הבריטי.
כמו כן הוסמך כ'חובל ראשון' בצי הסוחר.
ממשפחתו של גל נותר האח הבכור אמיל גצוביץ שהגיע לארץ ישראל, התגורר בכפר אתא, נעשה נהג משאיות וניהל מתקן באבן וסיד.
נישואים - בסוף שנת 1948, נודע לגל כי הגיעו עולים מצ'כיה במחנה עולים בפרדס חנה.
הוא הגיע למחנה ופגש את פרידה ממשפחת ברקוביץ אותם הכיר בעבר.
פרידה, נולדה בכפר 'הורינץ', במרחק כ-10 ק"מ מכפר הולדתו של גל.
המשפחות היהודיות באזור הכירו וכך היה קשר מוקדם בין המשפחות.
משפחת ברקוביץ נספתה גם היא בשואה.
נותרו לפליטה רק פרידה עם בת דודה הנשואה שהגיעו לארץ.
שותפות הגורל הביאה לאהבה ממבט ראשון.
הזוג נישא והתגורר בבית נטוש ברחוב יפו בחיפה.
ובשנת, 1950, נולד הבן הבכור אהרון בבית החולים "מולדה" בכרמל.
בשנת 1951, עברה המשפחה לגור בשיכון צבא הקבע בקריית חיים המערבית.
מעין נקמה - בשנת 1955, בעת נסיעה ברכב צבאי ברחוב הרצל, בחיפה זיהה גל ברחוב את מי ששימש קאפו במחנה הריכוז שבו היה כלוא.
עצר את הרכב והכה עם מפתח הגלגלים את האיש, מכות נמרצות.
בעקבות כך נעצר הועמד למשפט אך זוכה.
דור המשך - למשפחה נולדו שלושה בנים.
גל היה גאה מאוד בהם.
הבכור אהרון למד בבית הספר לקציני ים עכו וסיים קורס חובלים, מחזור י"ח ונעשה קצין ים בחיל הים.
גל רווה נחת והופתע, ביוני 1969, לקרוא בהארץ, ולראות את תמונתו של הבן כמצטיין בקורס קציני ח"יר השלב הראשון בקורס החובלים.
הבן השני יוסי חלה בשיתוק ילדים והתגבר על כך, סיים בה"ד 1 ושירת כקצין שליטה בחיל הים.
הבן הצעיר אילן למד בבית הספר לקציני ים עכו, הצטרף למשפחתו וסיים לימודי תיכון בגרמניה.
שירת בפלגת דבורים בחיל הים.
נדודים - בשנת 1961, בתחילת השירות במוסד עברה המשפחה לפריז.
ב-1963, חזרה לביתם בקריית חיים.
בתקופת השירות השנייה במוסד עברה המשפחה בשנת 1971 למילאנו, איטליה.
בשנת 1974 שבו לישראל והתגוררו ברחוב 'יפה נוף' בחיפה.
כשגל נעשה מנהל הלוגיסטי של החברה לשיווק פרי הדר, יצאו, בשנת 1980, לברמן גרמניה.
בעת המגורים בגרמניה חלתה פרידה גל במחלה ממארת.
הטיפולים בגרמניה לא עזרו, היא הוטסה לישראל ונפטרה בשנת 1983 (בגיל 55) בחיפה.
לאחר פטירתה של פרידה ב-1983, המשיך גל להתגורר בהמבורג.
ב-20 במאי 2008 נפטר במרכז רפואי בני ציון בחיפה, והובא למנוחות בבית העלמין של זיכרון יעקב .
במותו השאיר אחריו גל שלושה בנים ושמונה נכדים:
אהרון גל – עוסק בהקמת תחנות כוח במערב אפריקה, בתפקיד מנכ"ל החברה.
החל מאוקטובר 2016, פיתוח עסקי בתחום האנרגיה והתשתיות בחברה ישראלית.
יוסי גל – סמנכ"ל משאבי אנוש בחברת שירותי הענן Infinidat.
אילן גל – מנהל הקמת פרויקט חקלאי בסנגל.
גל היה סב לשמונה נכדים.
שמואל ינאי ויוסף אלמוג, השערים פתוחים אסופת זכרונות העפלה 1945–1948 הוצאת קרן פלי"ם, 2001, ע'162–165
מייקל אדוארד דוגן הוא פוליטיקאי אמריקאי, כיהן כראש עיריית דטרויט שבמישיגן.
דוגן נולד בדטרויט ולמד בתיכון קתולי בעיר.
הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת מישיגן ותואר JD מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מישיגן.
הוא נשוי ללורי ואב לארבעה ילדים
דוגן שירת כתובע המחוזי של מחוז ויין ולאחר מכן כמנכ"ל המרכז הרפואי של דטרויט.
בבחירות לראשות העיר ב-2013 לא נרשם כמועמד בפתקי ההצבעה והוביל קמפיין של הצבעה ברישום ידני.
הוא זכה ל-68% בסיבוב הראשון ובסיבוב השני בנובמבר 2013 נבחר לראשות העיר דטרויט ברוב של 55%.
הוא נכנס לתפקידו בתחילת 2014. בנובמבר 2017 נבחר לתקופת כהונה נוספת ברוב של 72%.
בנובמבר 2021, נבחר לכהונה שלישית ברוב של 75% מהקולות.
בדצמבר 2024 הודיע כי לא יתמודד לכהונה נוספת כראש העיר אלא יתמודד בבחירות למשרת מושל מישיגן.
מייקל ג'וזף "מייק" דאנליבי האב הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי, ששיחק ב-NBA בין השנים 1976–1990, ואימן בה בין השנים 1990–2010. משמש כמאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת טוליין מאז שנת 2016. אביו של הכדורסלן מייק דאנליבי הבן.
דאנליבי נולד וגדל ברובע ברוקלין שבעיר ניו יורק.
בין השנים 1972–1976 למד באוניברסיטת קרוליינה הדרומית, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה לצד שחקני האולסטאר לעתיד אלכס אינגליש ובראיין וינטרס.
בארבע עונותיו בקבוצת האוניברסיטה קלע 14.3 נקודות בממוצע למשחק.
דאנליבי נבחר על ידי פילדלפיה 76' בבחירה ה-99 של דראפט ה-NBA לשנת 1976. בעונתו הראשונה ב-NBA העפיל עם קבוצתו לגמר ה-NBA, אך דאנליבי עצמו שותף ב-32 משחקים בלבד ומיעט לקבל דקות משחק.
בתחילת העונה העוקבת נופה מסגל הקבוצה וחתם בקבוצת "קרוליינה לייטנינג" מליגת ה-AABA, אשר פעלה במשך כחודש בטרם התפרקה.
בפברואר 1978 חתם ביוסטון רוקטס, אשר במדיה הפך לשחקן רוטציה קבוע ב-4 וחצי העונות הבאות.
ב-6 בדצמבר 1980 קלע שיא קריירה של 48 נקודות במשחק מול דנוור נאגטס.
בפלייאוף קלע 8.9 נקודות ומסר 3.4 אסיסטים בממוצע למשחק ועזר ליוסטון להגיע לגמר ה-NBA, בו הפסידה לבוסטון סלטיקס בתוצאה 2–4.
בעונת שיחק עבור סן אנטוניו ספרס, ובשתי העונות הבאות קלע כ-10 נקודות למשחק במדי מילווקי באקס, אולם מיעט לשחק בשל כאבים בגבו.
בסיום עונת פרש ממשחק, אך בעונות ו- השתתף ב-7 משחקים נוספים במקביל לעבודתו כעוזר המאמן דל האריס.
לאורך קריירת המשחק ב-NBA רשם ממוצעים של 8.0 נקודות ו-3.9 אסיסטים למשחק.
לקראת עונת מונה דאנליבי למאמנה הראשי של לוס אנג'לס לייקרס, במקומו של פט ריילי.
את העונה סיימו הלייקרס עם המאזן השני בטיבו באזור המערבי, 54–28, ובפלייאוף העפילו לגמר ה-NBA בהובלתם של מג'יק ג'ונסון וג'יימס וורת'י.
במשחק הראשון של סדרת הגמר ניצחו הלייקרס את שיקגו בולס בתוצאה 93–91, אך הפסידו בארבעת המשחקים הבאים בהפרש ממוצע של כ-13 נקודות.
בעונה הבאה, ללא ג'ונסון שפרש בשל מחלתו, רשמו הלייקרס מאזן 43–39 והודחו בסיבוב הפלייאוף הראשון.
במאי 1992 התפטר דאנליבי מאימון הלייקרס ועבר לאמן את מילווקי באקס, במדיה שיחק בארבע עונותיו האחרונות ב-NBA.
בתקופתו של דאנליבי כמאמן הייתה מילווקי אחת הקבוצות החלשות בליגה, על אף צירופם של גלן רובינסון ווין בייקר הצעירים, ורשמה מאזן מצטבר של 107 ניצחונות ו-221 הפסדים (32.6%).
בסיום עונת פרש מאימון הקבוצה ושימש כג'נרל מנג'ר של מילווקי בעונה העוקבת.
בעונת מונה למאמן קבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס, במקומו של פי.
בפלייאוף גברה קבוצתו של דאנליבי על מינסוטה טימברוולבס ויוטה ג'אז, והפסידה ללוס אנג'לס לייקרס בסדרת גמר המערב בתוצאה 3–4. בעונתו הרביעית והאחרונה כמאמן פורטלנד הפסידה הקבוצה בסיבוב הפלייאוף הראשון.
בין השנים 2003–2010 היה דאנליבי המאמן הראשי והג'נרל מנג'ר של לוס אנג'לס קליפרס.
בעונת הוביל את הקבוצה לפלייאוף ה-NBA לראשונה מזה 9 עונות, ולאחר שהקליפרס גברו על דנוור נאגטס בתוצאה 4–1 העפילה הקבוצה לסיבוב השני, לראשונה מאז עונת .
בשלוש העונות הבאות התדרדרה הקבוצה שהרכיב ואימן דאנליבי, אשר התפטר מאימון הקליפרס ופוטר מתפקידו כג'נרל מנג'ר בסוף עונת .
לאחר הפיטורים תבעו הקליפרס את דאנליבי בגין הונאה, בעוד דאנליבי עצמו תבע את המועדון בגין אי תשלום שכרו המלא; בבוררות נפסק כי דאנליבי זכאי מאשמה, וכי על הקבוצה לשלם לו סכום של 13 מיליון דולר.
במרץ 2016 מונה דאנליבי למאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת טוליין אשר בניו אורלינס, לואיזיאנה.
מייקל קנט בראון הוא פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי, המכהן כמושל ה-52 של מדינת אינדיאנה.
בין השנים 2019–2025 כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם אינדיאנה.
בעבר כיהן כחבר בית הנבחרים של אינדיאנה מטעם המחוז ה-63 בשנים 2014–2017. בראון הוא חבר המפלגה הרפובליקנית, אך בעבר היה חבר המפלגה הדמוקרטית.
בראון נולד בעיר ג'ספר שבאינדיאנה.
הוא סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון העירוני של ג'ספר.
הוא למד במכללת וואבש, שם היה חבר באחוות "פאי דלתא תטא" כבוגר אוניברסיטה, ואחר כך למד בבית הספר לעסקים באוניברסיטת הרווארד, שם היה למוסמך אוניברסיטה.
בראון היה חבר במועצת בית הספר של תיכון ג'ספר בשנים 2004–2014. ב-2014 נבחר לייצג את המחוז ה-63 בבית הנבחרים של אינדיאנה, ובתפקיד זה כיהן עד 2017. בראון התפטר מבית הנבחרים ב-1 בנובמבר 2017, כדי להתמקד במסע הבחירות שלו לסנאט של ארצות הברית.
בראון זכה במועמדות הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אינדיאנה בראשית אוגוסט 2017, כשהוא גובר על חברי בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוזי הקונגרס ה-4 וה-6 של אינדיאנה, טוד רוקיטה ולוק מסר בהתאמה.
בראון ניצח את רוקיטה ומסר בפער של למעלה מ-56,000 קולות.
הוא קיבל 208,520 קולות, שהם בערך 41% מכלל אחוזי ההצבעה.
במסע הבחירות התמודד כאאוטסיידר, והדגיש את הקריירה שלו בתחום העסקים.
במהלך הבחירות לסנאט של ארצות הברית ב-2018, התמודד מול הסנאטור המכהן של אינדיאנה, ג'ו דונלי.
בראון מתנגד לחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה ("אובמה-קר") של ממשל ברק אובמה, ותמך במאמצי הקונגרס הרפובליקני לבטלו.
במהלך מסע הבחירות שלו, בראון מתח ביקורת על דונלי וכינה אותו כ"מגן של האובמה-קר".
בראון תמך במדיניות ההגירה של הנשיא דונלד טראמפ ובצעדיו לטיפול בהגירה הבלתי חוקית אל ארצות הברית, ובין היתר בגדר ההפרדה בין ארצות הברית למקסיקו.
בבחירות הכלליות התמודד מול הסנאטור הדמוקרטי והמכהן של אינדיאנה, ג'ו דונלי, אותו הביס וזכה במושבו.
הוא הושבע לתפקידו כסנאטור בינואר 2019, עם השבעת הקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
ב-30 בנובמבר 2022 הגיש בראון למזכיר המדינה של אינדיאנה טפסים להתמודדות בבחירות 2024 לתפקיד מושל אינדיאנה.
ב-5 בנובמבר 2024 נבחר בראון למושל אינדיאנה לאחר שגבר על יריבתו הדמוקרטית ג'ניפר מקורמיק עם כ-54.30% מקולות הבוחרים.
הוא הושבע לתפקידו כמושל ב-13 בינואר 2025.
מייקל ג'יימס דאנליבי הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כמושל מדינת אלסקה החל מ-3 בדצמבר 2018. מטעם המפלגה הרפובליקנית, הוא היה חבר בסנאט של אלסקה בשנים 2013–2018, כנציגה של מחוז E.
הוא מוסמך בחינוך מאוניברסיטת אלסקה בפיירבנקס.
באוגוסט 2012, בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הרפובליקנית, החליט דאנליבי להתמודד מול הסנאטורית המכהנת לינדה מנארד.
הוא זכה בבחירות אלו עם כ-2,802 קולות, שהם 57.42% מקולות הבוחרים.
ב-6 בנובמבר 2012, יום הבחירות הכלליות, התמודד לסנאט של אלסקה ללא התנגדות וזכה ל-11,724 קולות (94.24%).
ב-2017 הודיע דאנליבי כי בכוונתו להתמודד לתפקיד מושל אלסקה בבחירות בארצות הברית ב-2018, אם כי נטש את המרוץ בספטמבר אותה השנה בעקבות בעיות לב.
בדצמבר 2017, הכריז דאנליבי על חזרתו למרוץ.
הוא התפטר ממושבו בסנאט של אלסקה ב-15 בינואר 2018, במטרה להתמקד בבחירות למושלות.
הוא התמודד מטעם המפלגה הרפובליקנית מול המושל העצמאי והמכהן בעת הבחירות, ביל ווקר, ונציגה לשעבר של אלסקה בסנאט של ארצות הברית, מארק בגיץ'.
מייק זכה בבחירות למשרת המושל יחד עם קווין מאייר המכהן כסגן המושל.
באוקטובר 2018 הודיע ווקר כי הוא משהה את מסע הבחירות לאחר שהעיר הערות בלתי-הולמות כלפי אישה.
בבחירות הכלליות הביס דאנליבי את בגיץ' ונבחר למושל אלסקה.
הוא נכנס לתפקידו ב-3 בדצמבר 2018.
מייק ברנרד בלומפילד היה גיטריסט ומלחין יהודי-אמריקאי בולט במוזיקת הבלוז והרוק באמצע ובסוף שנות ה-60 של המאה ה-20.
בלומפילד נולד וגדל בשיקגו למשפחה יהודית.
הוא הושפע רבות מנגני הבלוז המובילים של התקופה, כמו מאדי ווטרס, בי בי קינג, האולין וולף ואחרים, שעם חלקם אף ניגן והופיע במשך השנים.
במהלך שנות ה-60 היה חבר בשתי להקות, שזכו לחשיפה והצלחה בתחומן; The Paul Butterfield blues band ו-The electric flag.
בלומפילד שזכה להערכה רבה על יכולות וסגנון הנגינה שלו, הפך לנגן אולפן מבוקש, אשר ניגן והפיק עבור כמה מהיוצרים הבולטים בתקופה כמו בוב דילן, ג'ניס ג'ופלין, צ'אק ברי ועוד.
במהלך שנות ה-70 בלומפילד שסבל מאינסומניה והתמכר לסמים צמצם את פעילותו, והתמקד בהופעות והקלטות עבור לייבלים קטנים באזור מגוריו בסן פרנסיסקו.
בתחילת שנת 1981 נמצא בלומפילד ללא רוח חיים במכונית נעולה בשכונת מגורים בסן פרנסיסקו.
נסיבות מותו אינן ברורות לגמרי אך ההנחה היא שהוא מת ממנת יתר.
בלומפילד נולד למשפחה יהודית מבוססת מצפון שיקגו, אשר עשתה את הונה בתחום ציוד הסעדה בשנות מלחמת העולם השנייה.
סבו של בלומפילד היה בעל חנות משכון, ובלומפילד הצעיר מצא עניין בגיטרה שהייתה בחנות.
עד מהרה בלומפילד החל לנגן וללמוד נגינה באופן אינטנסיבי, כאשר הוא נמשך בעיקר למוזיקה השחורה שהגיעה מדרום שיקגו - אזור אשר היה עני יחסית עם רוב של אוכלוסייה אפרו-אמריקאית.
בשנות ה-50 וה - 60 פרחו הופעות רחוב ומועדוני בלוז בדרום ומערב שיקגו.
המקומות הללו היוו את הקרקע להתפתחות ופריחת הבלוז החשמלי (Chicago blues).
בלומפילד הושפע רבות מהמוזיקה שספג במועדוני הבלוז של שיקגו ועד מהרה סיגל לעצמו סגנון ויכולת נגינה אשר זכתה להערכה בקרב המוזיקאים השחורים, ופתחה בפניו את הדלת לסצנת הבלוז בשיקגו.
בשנת 1964 לאחר שצבר ניסיון ובנה לעצמו שם בעיקר באזור שיקגו, נמסרה הקלטת דמו של בלומפילד למפיק ג'ון האמונד מקולומביה רקורדס, אחת מחברות התקליטים הגדולות והחשובות באותה תקופה.
האמונד שהתרשם מאוד מיכולת הנגינה של בלומפילד החתים אותו, ובמהלך 1964 הקליט בלומפילד מספר קטעים אשר שוחררו רק לאחר מותו.
בשנת 1965 הצטרף בלומפילד ל-The Paul Butterfield blues band - הרכב בלוז אשר צבר לעצמו שם במועדוני הבלוז של שיקגו וכלל את פול באטרפילד (שירה ומפוחית) אלווין בישופ (גיטרה חשמלית) מארק נפטלין (קלידים), סאם ליי (תופים) וג'רום ארנולד (בס).
עד להצטרפותו של בלומפילד להרכב, המפוחית של פול באטרפילד הייתה כלי הסולו הכמעט בלעדי בנגינת הלהקה, אך יכולת הנגינה המרשימה של בלומפילד הפכה אותו במהרה לנגן הסולו המוביל בהרכב לצד באטרפילד עצמו.
עם הצטרפותו של בלומפילד להרכב, הוקלטו מספר קטעים בסיוע המפיק פול רוטשילד מתקליטי אלקטרה.
הקטעים אומנם לא שוחררו באותו הזמן, אך אחד הקטעים "Born in Chicago" נכנס לתקליט אוסף של אלקטרה אשר נמכר היטב וכך זכה ההרכב לחשיפה משמעותית ראשונה.
בספטמבר 1965 הקליט ההרכב את אלבום הבכורה שלו "The Paul Butterfield blues band" אשר יצאו לאור באותה תקופה.
פגישה מקרית בין דילן ובלומפילד במועדון בלוז בשיקגו בשנת 1963 יצרה ניצוץ בין השניים ובקיץ 1965 דילן שזכר את נגינתו של בלומפילד מהמפגש בשיקגו הציע לו להצטרף אליו בניו יורק להקלטות של חומר חדש.
באותה התקופה, היה דילן בתהליך מעבר מהפולק האקוסטי שהיה מזוהה איתו בתחילת דרכו למוזיקה חשמלית, וחיפש נגנים שיתאימו לסאונד החדש שחיפש לעצמו.
בחודשים יוני - אוגוסט 1965 ערך בלומפילד חזרות והקליט עם דילן ומוזיקאים נוספים את שירי התקליט Highway 61 revisited אשר לימים יהפוך לאבן דרך ביצירה של דילן במוזיקה הפופולרית ובתרבות האמריקאית.
בוב דילן בפסטיבל ניו פורט 1965
ביולי 1965 הופיע בלומפילד עם The Paul Butterfield blues band בפסטיבל הפולק בניו פורט כאשר במקביל אליהם הופיע דילן.
ההרכב גובש מחברי The Paul Butterfield blues band (ללא פול באטרפילד) עם חיזוק של ברי גולדברג על פסנתר ואל קופר (אשר ניגן גם הוא בהקלטות Highway 61 revisited) על אורגן.
הופעתו של דילן נפתחה עם גרסה חשמלית ובועטת לקטע "Maggie's Farm" כאשר בלומפילד מנגן באגרסיביות צרורות של ליקים מהירים, אשר הטעינו את הקטע באנרגיות שלא היו מוכרות במוזיקה של דילן עד לאותה תקופה.
דילן וההרכב ביצעו שני קטעים נוספים, "Like a Rolling Stone" ו-"Phantom Engineer" (גרסה מוקדמת של It takes a lot to laugh it takes a train to cry) וירדו מהבמה לקול קריאות בוז רמות.
לאחר ההופעה בניו פורט וסיום הקלטות Highway 61 revisited, הציע דילן לבלומפילד להצטרף אליו לסיבוב הופעות עולמי.
בלומפילד סירב ובחר לחזור לשיקגו ולהמשיך לעבוד עם The Paul Butterfield blues band.
החלטה זו מסמנת את הדרך בה בחר בלומפילד להמשך דרכו המוזיקלית, העדפה של מיקוד והסתגרות במוזיקה שלו (בדגש על הבלוז) על פני פיתוח סגנונות וסאונדים חדשים במסגרת המוזיקה הפופולרית והאפשרות להפוך לאליל גיטרה כמו ג'ימי הנדריקס, אריק קלפטון ואחרים.
מאמצע שנות ה-60 ועד סופן
בשנת 1966 הקליט בלומפילד עם The Paul Butterfield blues band את התקליט East-West אשר שילב לתוך הבלוז המסורתי השפעות מסגנונות נוספים כמו ג'אז, פסיכדליה ומוזיקה אתנית ונתן מקום רחב יותר לחקור ולבטא אזורים חדשים במוזיקה.
במקביל לפעילותו עם הלהקה היה בלומפילד נגן הקלטות מבוקש ובאותה התקופה הקליט עם צ'אק ברי, פיטר, פול ומרי ואומנים אחרים.
במהלך 1967 התעייף בלומפילד אשר סבל מאינסומניה מסיבובי ההופעות האינטנסיביים של The Paul Butterfield blues band והחליט לפרוש מהלהקה לטובת פרויקט חדש בהנהגתו.
בלומפילד יסד את ההרכב החדש יחד עם מספר מוזיקאים שהכיר משיקגו, אשר כללו את ניק גראווניטיס (שירה), בארי גולדברג (קלידים), באדי מיילס (תופים ושירה), לארי ברוקס (בס) וסקציית כלי נשיפה.
ההרכב ערך את הופעת הבכורה שלו בפסטיבל הפופ במונטריי ב-1967, ובתחילת 1968 שחרר את תקליטו הראשון A Long Time Comin אשר זכה לביקורות טובות.
עם זאת בזמן יציאת התקליט ההרכב היה כבר בשלבי התפרקות אשר נבעה ממתחים פנימיים, חילוקי דעות אומנותיים ושימוש נרחב בהרואין, בין השאר על ידי בלומפילד.
שיתוף הפעולה עם אל קופר וה-Super Session
בלומפילד וקופר הכירו לראשונה בהקלטות של Highway 61 revisited עם דילן.
בשנת 1968 פעל קופר כנגן קלידים וסולן עבור מספר הרכבים ובמקביל כמפיק עבור תקליטי קולומביה.
קופר הושפע מהקלטות ג'אז שנערכו באותן שנים בסגנון של ג'אם סשן המבוסס על מהלכי אקורדים בסיסים אשר מאפשרים לנגנים לבטא את יכולותיהם באופן חופשי ללא התחייבות למלודיה שכתב המלחין.
קופר היה נלהב לאפשר לבלומפילד לממש את יכולותיו בפורמט דומה והציע לקבוע ימי הקלטה בחברת חלק מחברי ה-Electric Flag ונגנים נוספים.
במאי 1968 נפגשו קופר ובלומפילד ליומיים של הקלטות בניו יורק.
ביום הראשון נראה היה כי ההקלטות מצליחות והנגנים הצליחו להשלים הקלטה של מספר קטעים.
ביום למחרת בלומפילד לא הגיע לאולפן והשאיר אחריו פתק שאמר כי לא הצליח לישון בלילה וחזר לביתו בסן פרנסיסקו (ההנחה כי בפועל בלומפילד שהיה מכור להרואין ולא הכיר דילרים בניו יורק החליט לחזור לביתו בסן פרנסיסקו ושם להשיג את הסם לו היה זקוק).
כדי לא לבזבז את זמן האולפן שנקבע, גייס קופר את סטיבן סטילס שהיה פנוי באותו הזמן, כך שחלקו הראשון של התקליט שנקרא Super Session מורכב מההקלטות שנערכו עם בלומפילד ביום הראשון וחלקו השני מאלו שנערכו עם סטילס ביום השני.
התקליט Super Session זכה להצלחה אומנותית ומסחרית גדולה מאוד ועבור בלומפילד זו הייתה ההצלחה המסחרית הגדולה ביותר בקריירה.
למרות ההצלחה בלומפילד לא ייחס חשיבות גדולה לתקליט ואף טען כי הקלטה ומכירה של ג'אם סשיין היא סוג של הונאת קהל המאזינים.
בהמשך לתקליט יצאו קופר ובלומפילד לסדרת הופעות ואף הוציאו תקליט הופעה בשם The Live Adventures of Mike Bloomfield and Al Kooper, אשר הוקלט במועדון ה-Filmore east בספטמבר 1968.
במהלך השנים 1968–1969 הקליט בלומפילד והופיע עם נגנים ואומנים נוספים.
בין השאר עזר בלומפילד לגבש את ההרכב החדש של ג'ניס ג'ופלין Kozmic Blues Band לצורך הקלטת האלבום Got Dem Ol' Kozmic Blues, Again Mama בו גם השתתף בכתיבה ובנגינה.
אומנים נוספים ששיתף איתם פעולה באותן שנים: פול באטרפילד, מאדי ווטרס, דווין אולמן, טאג' מאהל, אוטיס ראש ועוד.
עם זאת בלומפילד שסבל מאינסומניה פיתח התמכרות קשה להרואין (אשר בין השאר עזר לו להתמודד עם השפעות המחלה) ולא הצליח להמשיך ולתפקד כאומן פעיל.
בלומפילד אושפז במרכז בריאות נפש אחרי שקרס בעקבות מספר ימים ללא שינה וניסה להיגמל ללא הצלחה מההתמכרות לסם.
בראשית שנות ה-70 הפך בלומפילד לג'אנקי ונטש לחלוטין את הנגינה ופעילותו כמוזיקאי נפסקה כשהוא מכור באופן קשה להרואין.
בהמשך שנות ה-70 הצליח בלומפילד למתן את התמכרותו וחזר לפעילות מוזיקלית בעיקר באזור סן פרנסיסקו.
ב-1973 הקליט אלבום סולו אשר לא זכה להתייחסות מחברות התקליטים וערך הקלטות עם ד"ר ג'ון ועם ג'ון המונד ג'וניור.
ב-1974 התאחד עם חברי להקת Electic flag לצורך הקלטת אלבום חדש.
ב-1975 הקים בלומפילד הרכב בשם KGB יחד עם ברי גולברג וריי קנדי, יחד הם הקליטו תקליט אך מייד לאחר מכן עזב בלומפילד את ההרכב בטענה למסחריות יתר.
ב-1976 הקליט בלומפילד אלבום סולו מיוחד בשם If You Love These Blues, Play 'Em as You Please אשר משלב נגינה עם הסברים לגבי הציוד, אופן הנגינה והתאמתם לסגנונות השונים.
בשנת 1977 הוציא בלומפילד אלבום סולו נוסף בשם "Analine" תחת הלייבל המקומי Takoma.
האלבום משלב סגנונות בלוז שונים (לרבות בלוז אקוסטי) אשר חלקם פחות מזוהים עם סגנון הנגינה שלו.
בחודשים האחרונים לחייו התמודד בלומפילד עם קשיים נפשיים ופיזיים רבים ואף אושפז במוסד לחולי נפש כדי לנסות ולהתמודד עם התמכרותו לסמים.
הופעתו המשמעותית האחרונה נערכה בנובמבר 1980 כאשר התארח למספר שירים בהופעה של בוב דילן.
ב-15 בפברואר 1981 נמצא מייקל בלומפילד ללא רוח חיים נעול במכוניתו אשר חנתה בשכונת מגורים בסן פרנסיסקו.
נסיבות מותו לא נתבררו לחלוטין, אך מקורות אנונימיים דיווחו כי בלומפילד מת כתוצאה ממנת יתר של קוקאין משולב בחומרים נוספים אשר ניתנו לו במהלך מסיבה במקום אחר בסן פרנסיסקו.
נראה שהנוכחים במסיבה חששו מהסתבכות עם המשטרה ולכן הובילו את בלומפילד (אשר לא ברור אם עדיין היה בחיים) למקום אחר בעיר ונטשו אותו במכוניתו.
במשך שנים רבות בלומפילד השתמש בהרואין לצורך התמודדות עם האינוסומניה ממנסה סבל.
לכן עלו חשדות שמישהו הזיק לבלומפילד בכוונה עם מנת יתר של קוקאין, סם בו בלומפילד לא השתמש והשפעתו מנוגדת לצרכים הפיזיולוגים והנפשיים של אדם הסובל מאינסומניה
בלומפילד נקבר ב-Hillside Memorial Park Cemetery, בקולבר סיטי שליד לוס אנג'לס.
בלומפילד לא ייחס משמעות רבה לציוד איתו ניגן ופעמים רבות הוא ניגן בהקלטות והופעות עם הגיטרה הזמינה ביותר שעמדה לרשותו ללא קשר לדגם או למצבה.
את הגיטרות שהיו ברשותו נהג להזניח.
לשם המחשה להקלטות של Highway 61 revisited בלומפילד הגיע בגשם שוטף כשהוא גורר איתו גיטרה ללא נרתיק.
עם זאת שתי גיטרות מרכזיות משויכות לנקודות המרכזיות בקריירה של בלומפילד ובשל כך מאפיינות את הסאונד (בעיקר בשנות ה-60 בהן היה בשיא פעילותו)
בדרך כלל נהג בלומפילד לנגן דרך מגבר Fender '65 Twin Reverb או Super Reverb ואף נהג לשרשר את המגברים יחד.
הסאונד של בלומפילד באותה תקופה היה חותך, חד ומהיר יחסית ותאם את אופי הגיטרה עליה ניגן.
על אף שבלומפילד החליף בהמשך הדרך את הטלקסטר בעבור גיבסון לס פול חזר בלומפילד לנגן במשך השנים על טלקסטר ואף רכש מספר גיטרות מהדגם הנ"ל.
במהלך שנות ה-70 ניגן בלומפילד על מגוון גיטרות שהיו ברשותו, כמו גם כלי מיתר אקוסטיים כמו גיטרות, בנג'ו ויוקללי.
לאחר מותו נמסרו מרבית כלי הנגינה שהיו ברשותו ומדי פעם מגלים גיטרה שהייתה ברשותו אצל אספנים.
בשנים האחרונות נתגלתה הטלקסטר הלבנה שהקליט איתה עם דילן והופיע איתה בפסטיבל ניו פורט ב-1965.
דה ויין נולד ב-5 בינואר 1947 בדרום מערב אוהיו למשפחה קתולית.
בשנת 1969 סיים את לימודי התואר הראשון בחינוך באוניברסיטת מיאמי ובשנת 1972 סיים את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת צפון אוהיו.
בגיל 25 החל דה-ויין לעבוד כעוזר התובע באחד ממחוזות אוהיו, ובשנת 1976 נבחר לכהן כתובע המחוזי למשך ארבע שנים.
ב-1980 הוא נבחר לסנאט של מדינת אוהיו וכיהן כשנתיים.
בשנים 1995–2007 כיהן כחבר בסנאט האמריקאי.
בשנת 2008 ייעץ לקמפיין של המועמד הרפובליקני לנשיאות ג'ון מקיין.
בשנת 2010 נבחר לכהן כתובע הכללי של אוהיו.
בנובמבר 2014 הוא נבחר שנית לתפקיד, כשניצח ב-84 מתוך 88 מחוזות המדינה.
ב-26 במאי 2016 הכריז דה-ויין כי הוא מתכוון להתמודד על משרת המושל בבחירות ב-2018. במאי 2018 הוא ניצח בפריימריז הרפובליקניים על כ-59% מהקולות.
לבסוף הוא ניצח גם בבחירות הכלליות עם כ-50.6% מקולות הבוחרים ונכנס למשרתו בינואר 2019.
דה-ויין התחתן ביוני 1967 ונולדו לו כ-8 ילדים, כאשר אחד מהם נהרג בתאונת דרכים ב-1993. בעמדותיו, דה-ויין מתנגד להפלות ולנישואים חד-מיניים וטען כי מדינות לא צריכות להכיר בזוגות חד מיניים שנישאו במדינות אחרות.
ג'והנס נולד בעיר אוסאייג' שבצפון איווה, בנם של אדלין לוסי (לבית רויק) וג'ון רוברט ג'והנס.
אביו היה ממוצא גרמני וממוצא לוקסמבורגי-חלקי, ואילו הורי אמו היגרו לארצות הברית מפולין.
הוא גדל ועבד בחווה החקלאית של משפחתו.
סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון אוסאייג' ב-1968, והמשיך ללמוד באוניברסיטת סנט מרי שבמינסוטה, שם קיבל ב-1971 תואר ראשון בתקשורת.
קיבל את תואר הדוקטור במשפטים שלו מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קרייגטון, והצטרף ללשכת עורכי הדין של נברסקה ב-1974.
אחרי שסיים את לימודיו הגבוהים, התמחה ג'והנס עבור שופט בית המשפט העליון של נברסקה הייל מקון בשנים 1974–1975. אחר התמחותו אצל השופט מקון, החל לעסוק בחוק ומשפט אצל משרד עורכי הדין קורנין והאנון (Cronin and Hannon) בשנים 1975–1976. מ-1976 עד 1991 המשיך לעסוק במשפטים ועבד כעורך דין.
הוא נכנס לתפקידו כראש העיר ב-3 בדצמבר אותה השנה.
ב-1995 זכה בכהונה נוספת בתפקיד ללא התנגדות משמעותית, ונהפך לראש עיריית לינקולן הראשון שעשה זאת מאז שנות ה-50 של המאה ה-20. מחליפו בתפקיד היה דייל יאנג, אשר מונה לתפקיד בידי מועצת עיריית לינקולן כאשר ג'והנס נבחר למושל המדינה.
בבחירות לתפקיד מושל נברסקה ב-1998 התמודד מטעם המפלגה הרפובליקנית וניצח את יריבו הדמוקרטי, ונבחר מחדש ב-2002. ב-2008 התמודד ג'והנס לסנאט האמריקאי מטעם מדינת נברסקה עם התפטרותו של צ'אק הייגל.
בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית ניצח את איש העסקים פאט פלין ולאחר מכן זכה בבחירות הכלליות.
הוא הושבע לתפקיד בראשית 2009, ויחד עם ג'ים ריש מאיידהו, נהיה לאחד משני הסנאטורים הרפובליקנים חדשים שהושבעו בקונגרס ה-111 של ארצות הברית.
בפברואר 2013 הודיע אין בכוונתו להתמודד מחדש לסנאט בבחירות 2014.
מייקל פרי "מייק" ג'יימס הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז בקבוצת מונקו.
ג'יימס הוא שיאן קלעי היורוליג בכל הזמנים.
ג'יימס נולד וגדל בפורטלנד שבאורגון.
בשנת 2008 החל ללמוד במכללת מזרח אריזונה מ, ובשתי עונותיו בקבוצת הכדורסל שלה קלע כ-23 נקודות בממוצע למשחק.
בשנת 2010 עבר לאוניברסיטת למאר אשר בבומונט, טקסס, המשתתפת בליגת המכללות הבכירה.
בעונת 2011/2012 קלע 17.1 נקודות בממוצע למשחק, והוביל את למאר להעפלתה הראשונה לטורניר אליפות המכללות מזה 12 שנים.
במשחק הראשון של הטורניר הודחה הקבוצה על ידי אוניברסיטת ורמונט, בתוצאה 59–71.
לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA 2012, חתם ג'יימס על חוזה בקבוצת ק.ק.
לאחר כחצי עונה עזב את זאגרב והצטרף להפועל גליל עליון מהליגה הלאומית בישראל.
ב-13 משחקיו עד לסיום עונת 2012/2013 קלע 22.8 נקודות והוריד 5.2 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונת 2013/2014 שיחק בקבוצת "פאפוני אומניה" מהליגה השלישית באיטליה.
בקיץ 2014 חתם ג'יימס על חוזה בקולוסוס רודוס מליגת העל היוונית.
בדצמבר 2014, לאחר כחודשיים בקולוסוס, עזב את יוון וחתם בלבורל ויטוריה מליגת העל הספרדית והיורוליג.
בעונת היה אחד השחקנים הבולטים של הקבוצה, כשקלע 10.0 נקודות ומסר 2.7 אסיסטים בממוצע למשחק, והעפיל עמה לשלב פיינל פור היורוליג.
במשחק חצי הגמר הפסידה ויטוריה מול פנרבחצ'ה בתוצאה 77–88, ובמשחק על המקום השלישי הפסידה מול לוקומוטיב קובאן בתוצאה 75–85.
ביולי 2016 הצטרף לפנאתינאיקוס היוונית, אותה אימן צ'אבי פסקואל.
באותה עונה גברה פנאתינאיקוס על אולימפיאקוס בסדרת גמר הליגה היוונית (3–2) בדרך לזכייה באליפות, וכן זכתה בגביע היווני לאחר שניצחה את אריס סלוניקי בתוצאה 68–59. לאורך סדרת רבע גמר היורוליג מול פנרבחצ'ה הציג ג'יימס יכולת טובה עם ממוצע של 14.7 נקודות למשחק, אך קבוצתו הפסידה בכל שלושת המשחקים.
לקראת עונת חתם ג'יימס על חוזה כפול בפיניקס סאנס מליגת ה-NBA ובקבוצת הבת שלה מליגת הפיתוח – נורת'רן אריזונה סאנס.
בכל ארבעת משחקיו הראשונים ב-NBA קלע לפחות 10 נקודות, ובמשחקו השביעי הצטיין עם 24 נקודות מול ברוקלין נטס.
ב-26 בנובמבר 2017 שיפר את שיאו האישי כשקלע 26 נקודות במשחק מול מינסוטה טימברוולבס.
כשבועיים לאחר מכן המירו הסאנס את חוזהו לחוזה NBA סטנדרטי, אך ב-23 בדצמבר שוחרר מהקבוצה לטובת החתמתו של הרכז אייזיאה קיינן.
ב-32 משחקיו בפיניקס רשם ג'יימס ממוצעים של 10.4 נקודות, 3.8 אסיסטים ו-2.8 ריבאונדים למשחק.
בינואר 2018 חתם על חוזה בניו אורלינס פליקנס, אך שוחרר מהקבוצה לאחר 4 משחקים בלבד.
לאחר שחרורו מהפליקנס חזר לשחק עבור פנאתינאיקוס עד לסיום עונת .
ג'יימס זכה עם הקבוצה באליפות נוספת של הליגה היוונית, והודח עמה בשלב רבע גמר היורוליג מול ריאל מדריד (1–3).
לקראת עונת חתם על חוזה באולימפיה מילאנו האיטלקית.
ג'יימס סיים את העונה כ"מלך הסלים" של היורוליג עם ממוצע של 19.8 נקודות למשחק, ובכך זכה בפרס אלפונסו פורד.
בשלב הבתים של היורוליג רשמה מילאנו מאזן של 14 ניצחונות -16 הפסדים, ולא העפילה לשלב רבע הגמר.
ב-20 במרץ 2019 קלע ג'יימס שיא קריירה של 35 נקודות בהפסד קבוצתו מול ריאל מדריד.
בליגת העל האיטלקית סיימה הקבוצה את העונה עם המאזן הטוב ביותר, אך הפסידה בחצי גמר הפלייאוף מול דינמו סאסארי (0–3).
באוגוסט 2019 חתם ג'יימס על חוזה בצסק"א מוסקבה, אלופת היורוליג בעונה הקודמת.
באפריל 2021 שוחרר ג'יימס מצסק"א, וחתם על חוזה ל-10 ימים בקבוצת ברוקלין נטס.
בהמשך חתם בקבוצה על חוזה עד לסיום עונת .
לקראת עונת חזר לאירופה, כשחתם על חוזה בקבוצת מונקו.
מייקל תומאס "מייק" ג'מינסקי הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1980–1994. ממוצעיו הכוללים לאורך 14 עונותיו ב-NBA הם 11.7 נקודות, 6.9 ריבאונדים, 1.3 אסיסטים ו-1.1 חסימות למשחק.
ג'מינסקי נולד בעיר מונרו שבקונטיקט, ובין השנים 1976–1980 למד באוניברסיטת דיוק.
בעונתו השנייה בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע ג'מינסקי 20.0 נקודות בממוצע למשחק, והוביל את ה"בלו דבלס" לגמר טורניר אליפות המכללות, בפעם השנייה בלבד בתולדות המועדון.
בעונת 1979/1980 העפילה דיוק לרבע גמר הטורניר (NCAA Elite Eight), בו הודחה על ידי אוניברסיטת פרדו בהובלתו של ג'ו בארי קארול.
בעת סיום לימודיו היה הקלעי המוביל בתולדות קבוצת האוניברסיטה (2,323 נקודות), וכן ניצב במקום הראשון בסך ריבאונדים (1,242) וחסימות (345) בקריירה.
ג'מינסקי נבחר בבחירה השביעית של דראפט ה-NBA 1980, על ידי ניו ג'רזי נטס.
בעונת הרוקי שלו בלט לטובה עם ממוצעים של 13.2 נקודות, 7.5 ריבאונדים ו-1.8 חסימות למשחק, אך בשלוש העונות הבאות מיעט לשחק ותרם 6.9 נקודות למשחק בלבד כשחקן ספסל.
בעונת ביסס מחדש את מעמדו כסנטר הפותח של הנטס, ובעונה העוקבת אף הוביל את קלעי הקבוצה עם ממוצע של 16.5 נקודות למשחק.
במשחק מול בוסטון סלטיקס ב-9 באפריל 1986 קבע שיאי קריירה של 41 נקודות ו-22 ריבאונדים.
בעת עזיבתו את הקבוצה בשנת 1988 ניצב ג'מינסקי במקום השלישי בתולדות המועדון בריבאונדים (3,671) ובחסימות (599), ובמקום הרביעי בנקודות (6,415).
בינואר 1988, לאחר כ-7 עונות וחצי בניו ג'רזי, הועבר ג'מינסקי בטרייד לפילדלפיה 76' בתמורה לרוי הינסון וטים מקורמיק.
בעונת היה הקלעי השני של קבוצתו (אחרי צ'ארלס בארקלי), עם שיא קריירה של 17.2 נקודות בממוצע למשחק.
בינואר 1991, לאחר כ-3 שנים בפילדלפיה, נשלח בטרייד לשארלוט הורנטס בתמורה לארמן גיליאם.
בפברואר 1994 הועבר למילווקי באקס בתמורה לפרנק בריקובסקי, ובסיום עונת פרש ממשחק.
ב-8 מתוך 14 עונותיו ב-NBA העפילו קבוצותיו של ג'מינסקי לשלב הפלייאוף, אך באף אחת מהן לא צלחו את הסיבוב השני.
ממקימי ענף הקולנוע בישראל וזוכה פרס אופיר, היה מבכירי הטכנאים של הקולנוע הישראלי ומנכ"ל חברת fts לשרותי קולנוע וטלוויזיה.
ברנט נולד באוסטריה ביום הקמת מדינת ישראל, ה' באייר תש"ח.
בגיל חצי שנה עלתה משפחתו לישראל והתיישבה ברמת השרון.
את נעוריו העביר בפנימיית הנוער הציוני בירושלים.
את שירותו בצה"ל עשה בחטיבת הבקעה.
לאחר שחרורו מצה"ל למד ברנט בקורס לעוזרי צלם של שלמה סוריאנו.
את צעדיו הראשונים בענף הקולנוע החל בשנת 1968 כעוזר תאורן בסרטו של אורי זוהר, "כל ממזר מלך".
זוהר הוקסם מברנט, שהתאפיין במראה צברי מחוספס ובקול צרוד, ונתן לו תפקיד כחייל בסרט.
יכולותיו הטכניות, תושייתו ועקשנותו של ברנט, הפכו אותו במהרה לטכנאי המוביל של סוף שנות הששים בתעשיית הקולנוע המקומית.
הוא נשלח ללונדון על ידי חברת "קורדוברו" שהתמחתה בהשכרת ציוד לחברת "סמואלסון", יצרנית מובילה של מצלמות וציוד תאורה, שם הפך לבן בית.
לימים ייסד את חברת השכרת הציוד fts, שסייעה למרבית הפקות הקולנוע הבינלאומיות שהגיעו לישראל כמו גם להפקות מקומיות.
השכלתו הטכנית, התעדכנותו בשינויים ואישיותו החמה, הפכה אותו במשך השנים לאחד הגורמים היציבים בתעשיית הקולנוע ולעוגן של הפקות בינלאומיות שהגיעו לישראל.
ברנט נחשב רב-אמן בתחום המצלמות וכמעט כל סרטי הקולנוע שנעשו בישראל יצאו מבית הציוד שלו שייעץ ותמך טכנית בהפקות.
היה נשוי למיקי ואב לארבע בנות.
פרס אופיר להישגים מקצועיים (2006)
מייק גרסיה הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוזות הקונגרס ה-25 וה-27 של מדינת קליפורניה בין השנים 2020–2025. הוא נבחר לראשונה לבית הנבחרים במאי 2020 וייצג מחוז שבתחומו שוכנים מרבית החלקים הצפוניים של מחוז לוס אנג'לס ומחוז ונטורה, וכן הערים סנטה קלריטה ופאלמדייל.
גרסיה, בנם של מקסיקנים שהיגרו אל ארצות הברית, נולד ב-1976 בסנטה קלריטה שבקליפורניה.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון "סאוגוס" בשנת 1994, גרסיה השלים לימודי תואר ראשון במדע המדינה מהאקדמיה הימית של ארצות הברית ב-1998. כמו כן, לגרסיה תואר שני במדיניות ביטחון לאומי מאוניברסיטת ג'ורג'טאון.
כקצין בצי ארצות הברית למד גרסיה בבית הספר לטיסה של הצי השוכן בפנסקולה (Pensacola) שבקצה הצפון-מערבי של פלורידה.
בשנת 2003 שירת במלחמת עיראק כטייס מטוס הקרב F/A-18 הורנט, ולזכותו נרשמו 1,400 שעות בתא הטייס וטיסה במסגרת 30 משימות קרב ברחבי עיראק.
בשנת 2009 שב לעיר הולדתו סנטה קלריטה.
גרסיה עבד ב "ריית'יאון טכנולוגיות", שם ניהל פיתוח עסקי בשנים 2009–2018.
לאחר שקייטי היל, חברת בית הנבחרים של ארצות הברית המכהנת התפטרה מהקונגרס לאור ניהול לכאורה של מערכת יחסים מינית עם פקיד בקונגרס והודתה בקיום מערכת יחסים עם עוזרת במטה הבחירות, הודיע גרסיה על מועמדותו בבחירות ביניים.
ידו של גרסיה הייתה על העליונה במירוץ מול חברת בית המחוקקים של קליפורניה קריסטי סמית', מועמדת המפלגה הדמוקרטית.
ב-3 במרץ 2020 התקיימו הבחירות המיוחדות, אך בשל העובדה שאף אחד מהמועמדים לא גרף לפחות 50% מקולות הבוחרים נערך סיבוב שני.
בסיבוב השני שאירע ב-12 במאי 2020, גבר גרסיה על סמית' שהכירה בהפסדה ביום שלמחרת.
סמית' תתייצב מול גרסיה בבחירות לכהונה מלאה בנובמבר.
טרם הבחירות המיוחדות, זכה גרסיה לתמיכה רשמית מצד נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ וסגנו מייק פנס באמצעות "ציוץ" ברשת החברתית טוויטר.
אישים שנוספים שהביעו בו את תמיכתם הם אליסה סלוטקין, דן קרנשו, דונלד טראמפ ג'וניור ורונה רומני מקדניאל.
גרסיה ביסס את מסע הבחירות שלו על קריאות לחיזוק הכוחות המזוינים של ארצות הברית וקיצוץ במסים למען שיפור הכלכלה האמריקאית, בייחוד כתגובה להתפרצות נגיף הקורונה בארצות הברית.
גרסיה הרבה לצאת חוצץ נגד ההנהגה הדמוקרטית בממשלת מדינת קליפורניה.
בבחירות 2024 הפסיד את מושבו בבית הנבחרים למועמד הדמוקרטי ג'ורג' ת.
וייטסיידס, בתום מערכת בחירות צמודה בה גרף 48.7% מקולות הבוחרים.
מייקל ג'ורג' דין הוא מפיק מוזיקלי, טכנאי קול, פזמונאי ורב-נגן אמריקאי.
מייק דין החל לשתף פעולה עם אמנים רבים מטקסס, בהם הזמרת האמריקאית סלינה, עבורה שימש דין כמנהל מוזיקלי ומפיק.
דין התפרסם לראשונה בעקבות פועלו בסצנת ההיפ הופ הדרומית בשנות התשעים, בעיקר מהפקת שירים לאמנים מחברת התקליטים ראפ-א-לוט רקורדס .
דין שימש כמפיק מוזיקלי וטכנאי מיקס עבור אמנים רבים בסצנת ההיפ הופ האמריקאית, והתפרסם בעיקר בזכות עבודתו עם הראפר האמריקאי קניה וסט.
בתחילה, שימש כטכנאי מיקס לאלבום הבכורה של וסט, The College Dropout, ובהמשך הפיק יחד עם וסט את אלבומו המשותף של וסט יחד עם ג'יי-זי, Watch the Throne, את אלבומו השביעי, The Life of Pablo, ושאר אלבומיו הבאים.
בשנת 2017 הקים את חברת התקליטים M.W.A.
בשנת 2020 הוציא את האלבום האינסטרומנטלי 4:20.
מייק דונילון הוא עורך דין ויועץ אמריקאי.
הוא היה היועץ בכיר לנשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן.
דונילון הוא בנה של תרזה דונילון (לבית קונויי) שעבדה כמזכירת בית ספר ובנו של אדוארד דונילון שהיה מנהל בקרת מוצרים ויו"ר ועד בית הספר המקומי.
אביו היה ממוצא אירי וסבו מצד אימו היגר לארצות הברית מאירלנד.
דונילון הוא בוגר אקדמיית לה סאל השוכנת בעיר הולדתו, בירת רוד איילנד, פרובידנס.
באוניברסיטת ג'ורג'טאון השלים לימודי תואר ראשון.
דונילון ייעץ למספר מועמדים בקמפיינים פולייטים.
הוא שימש כיועץ במטה הבחירות של דיק ת'ורנברג בעת התמודדותו של ת'ורנברג לסנאט של ארצות הברית בפנסילבניה, הפסיד למועמד הדמוקרטי האריס וופורד.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1992 עבד במטה הבחירות הנשיאותי של ביל קלינטון, ובנוסף לכך עבד דונילון עם סנאטורים רבים במהלך מסעי הבחירות שלהם לסנאטף בהם ביל נלסון, ג'ו ליברמן, מארק דייטון ג'ון קרי, אל גור, ז'אן שאהין וסנאטורים נוספים.
כיועצו הוותיק, מייק דונילון השפיע באופן משמעותי על מסע הבחירות של סגן הנשיא לשעבר ומועמד המפלגה הדמוקרטית, ג'ו ביידן במהלך ריצתו בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2020. לאחר ניצחונו של ביידן בבחירות הכריז ביידן כי דונילון ישמש כיועצו הבכיר לצד סדריק ריצ'מונד במהלך ממשלו העתידי.
אחיו טום דונילון, היה היועץ לביטחון לאומי בממשלו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה בשנים 2010–2013 ולפני כן כיהן כסגנו של ג'יימס ג'ונס, היועץ לביטחון לאומי בתחילת כהונתו של ממשל אובמה.
מייקל דניס רוג'רס הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת אלבמה.
רוג'רס, רפובליקני, מכהן בקונגרס ה-117 כיו"ר ועדת הכוחות המזוינים של בית הנבחרים.
רוג'רס, דור שישי לתושבי מחוז קלהון שבמזרח אלבמה, נולד בעיר האומנד שבאינדיאנה ולמד בבית הספר התיכון סאקס.
באוניברסיטת ג'קסונוויל סטייט השלים לימודי תואר ראשון במדע המדינה, שם קיבל גם תואר שני במנהל ציבורי.
כמו כן, הוא בוגר בית הספר למשפטים בבירמינגהאם.
בגיל 28 נעשה רוג'רס האדם הצעיר ביותר שישב בנציבות מחוז קלהון.
בשנת 1994 נבחר לראשונה אל בית הנבחרים של אלבמה, וכבר בתקופת כהונתו השנייה המתנה למנהיג סיעת המיעוט בבית הנבחרים.
בבחירות האמצע ב-2002, התמודד בוב ריילי, חבר בית הנבחרים האמריקאי, לתפקיד מושל אלבמה והותיר אחריו את מושבו ריק.
רוג'רס הלחיט להתמודד ל במחוז הקונגרס השלישי של אלבמה, וזכה בקלות בבחירות מקדימות שנערכרו במפלגה הרפובליקנית.
במערכת בחירות צמודה מאוד, המירוץ בין רקוג'רס לטרנהם היווה מוקד לתשומת לב לאומית במהלך 2002. הן המפלגה הרפובליקנית והן המפלגה הדמוקרטית לטשו עיניהן למחוז זה, כאשר יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית דניס הסטרט לרוג'רס מושב בוועדת הכוחות המזוינים אם יזכה בבחירות.
רוג'רס ניצח בבחירות בפער בן כשני אחוזים, וביום הבחירות הכלליות גבר על ג'ו טרנהם ג'וניור עם כ-50% מקולות הבוחרים, ונבחר אל הקונגרס ה-108.
בבית הנבחרים, לרוג'רס דפוס הצבעות שמרני.
הוא תמך בחוק הפטריוט, ומתנגד להפלות.
הוא מתנגד להכללת פשעים נגד קהילת הלהט"ב בחוק פשעי השנאה הפדרלי, ומבחינת מדיניות חוץ הוא בדלני.
ביוני 2016 הוא קרא לפרישת ארצות הברית מהאומות המאוחדות בהשראת פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי.
ב-30 במאי 2016 ביקר בישראל, והתארח במשכן הכנסת ביחד עם חברי הקונגרס ג'ון לארסון, סטיבן פאלאזו, בילי לונג, ג'ו וילסון ורנדי נויגבאוור.
ב-3 בינואר 2017 שוב קרא רוג'רס לפרישת ארצות הברית מהאו"ם, תוך הצגת "חוק הריבונות האמריקאית משנת 2017" בפני מליאת בית הנבחרים, אשר לא קרמה עור וגידים.
ב-3 בינואר 2019 הגיש רוג'רס הצעת חוק דומה נוספת שגם כן לא צלחה.
ב-2 בפברואר 2017, נתן רוג'רס את חסותו לחקיקה הקוראת לפרק את הסוכנות להגנת הסביבה.
דויל הבן הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-18 של קהיליית פנסילבניה, ברציפות מאז 1995 ועד לפרישתו ב-2023. המחוז, שנספר בשנים 2003–2019 כמחוז הקונגרס ה-14 ואחר כך שוב כמחוז ה-18, שוכן בפיטסבורג וחלש מרבית מחוז אליגייני.
דויל, חבר המפלגה הדמוקרטית, היה החבר הוותיק ביותר במשלחת פנסילבניה אל הקונגרס של ארצות הברית.
דויל נולד בסוויסווייל (Swissvale) שבפנסילבניה, בנם של מייקל פ.
בשנת 1971 סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון העירוני בסוויסווייל, ולאחר מכן נרשם לאוניברסיטת המדינה של פנסילבניה.
בעונות הקיץ עבד במפעלים של תעשיית הפלדה, וב-1975 השלים לימודי תואר ראשון בפיתוח קהילתי.
בתום לימודיו הגבוהים עבד דויל כמנכ"ל איחוד האזרחים של עמק טרטל קריק (1977–1979) ונבחר למועצת המנהלה המקומית של סוויסווייל בשנת 1977. ב-1979 החל לעבוד כראש סגל במשרדו של פרנק פקורה, חבר הסנאט המדינתי של פנסילבניה.
בדומה לפקורה, דויל היה גם הוא רפובליקני שהפך את שינויו המפלגתי לדמוקרטי.
בנוסף לעבודתו עבור פקורה, הצטרף לחברת הביטוח איסטגייט כסוכן ביטוח בשנת 1982.
בבחירות אמצע הכהונה של 1994 נבחר דויל אל בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-18 של פנסילבניה, ששכן באותה העת בפרוורים המזרחיים של פיטסבורג.
נציג המחוז הרפובליקני ריק סנטורום נבחר באותן הבחירות אל הסנאט של ארצות הברית.
דויל נבחר בפער של כעשרה אחוזים, באחת מנקודות האור הבודדות בשנה גרועה עבור הדמוקרטים.
הוא נבחר מחדש שלוש פעמים נוספות ללא התנגדות מהותית.
בשנת 2002 הגדיר בית המחוקקים של פנסילבניה מחדש את מחוזו של דויל, ושילב אותו עם מחוז הקונגרס ה-14 של ויליאם קוין .
במקביל, בית המחוקקים חילק את מרבית האזורים הדמוקרטיים במערב פנסילבניה לשני מחוזות בלבד — המחוז ה-24 שנוצר מחדש ומחוז הקונגרס ה-12 שייצג ג'ון מורת'ה .
קוין פרש מהחיים הפוליטיים לאור החלוקה מחדש ודויל מיצב עצמו כאישיות הדמוקרטית הדומיננטית במערב פנסילבניהף ונבחר מחדש בקולות בבחירות אלה ובמערכות הבחירות שלאחר מכן.
דויל הצביע נגד אישור הקונגרס ליציאה אל מלחמת עיראק ונגד הצעת החוק לתקצוב חירום בן 87 מיליארד דולר אמריקני לשם מימון הכוחות המזוינים של ארצות הברית באפגניסטן ובעיראק.
הוא המייסד והיו"ר המשותף של "הקואליציה למחקר וחינוך באוטיזם", הידועה גם בשם "שדולת האוטיזם בקונגרס", והציע תיקון לחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה שחייב חברות ביטוח לכסות טיפולים רפואיים עבור אוטיסטים.
אף על פי שדויל החל את דרכו כדמוקרטי מתנגד הפלות, בעשור השני של המאה ה-21 נעשה דויל תומך בזכות להפיל.
הוא גם תומך בהגבלת התיקון השני לחוקת ארצות הברית, ולראיה הוא זכה להערכות נמוכות מצד קבוצות כגון איגוד הרובאים הלאומי.
דויל תומך ברפורמה מקיפה במדיניות ההגירה לארצות הברית, הצעת חוק שתבטל מגבלות מסוימות על גרין קארד, ועל חוק DREAM.
קבוצות ליברליות שיבחו את דויל על עמדתו בסוגיות זכויות יוצרים ותמיכתו בנייטרליות הרשת.
דויל הוא מבקר גלוי של רצח העם בדארפור.
בעצרת שהתקיימה ב-28 באפריל 2007, דחק דויל בנשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש לקיים את הבטחתו לשליחת 20 אלף חיילי חיל השלום לדארפור.
כמו כן, על אף הצהרתו כי הוא תומך בזכויות להט"ב, בשנת 1996 הצביע דויל בעד "חוק הגנת הנישואים", שאסר באופן פדרלי על נישואים של בני-זוג מאותו המין.
ב-18 בדצמבר 2019 הצביע בעד שני סעיפי ההדחה הראשונה של דונלד טראמפ.
ב-18 באוקטובר 2021 הכריז דויל על פרישתו מן החיים הפוליטיים, וכהונתו תמה עם התפזרות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית בראשית ינואר 2023.
מוריס רוברט "מייק" גראוול היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אלסקה בין השנים 1981–1969. גראוול, חבר המפלגה הדמוקרטית, התמודד למועמדות מפלגתו אל נשיאות ארצות הברית ב-2008 וב-2020.
גראוול נולד וגדל בספרינגפילד שבמסצ'וסטס, בן להורים קנדים צרפתים שהיגרו לארצות הברית.
בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-20 עבר גראוול לאלסקה, שם התמקצע כמפתח נדל"ן וחיש מהר פתח בקריירה פוליטית.
בשנים 1967–1963 שירת בבית הנבחרים של אלסקה, ובשנתיים האחרונות לכהונתו שם היה יושב ראש בית הנבחרים.
בבחירות 1968 נבחר אל הסנאט האמריקאי.
כתומך נלהב בדמוקרטיה ישירה וברעיון "היוזמה הלאומית", התמודד גראוול לנשיאות ארצות הברית בפריימריז הדמוקרטים של 2008. מסע הבחירות שלו לא הצליח לגרוף תמיכה עממית, ובמרץ 2008 נטש גראוול את המפלגה הדמוקרטית והצטרף אל המפלגה הליברטריאנית כבמטרה להתמודד – ללא הועיל – למועמדות המפלגה אל הנשיאות והכללת היוזמה הלאומית במצע המפלגה.
במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020 התמודד בשנית אל הנשיאות, במסע בחירות שהגיע לידי גמר ארבעה חודשים בלבד לאחר השקתו.
סגל מטה הבחירות ייסד לאחר מסע הבחירות הכושל את קבוצת החשיבה הפרוגריסיבית "מכון גראוול".
הוא הלך לעולמו ביוני 2021.
מייק דאגלס היה זמר אמריקאי.
הוא לא השלים את התיכון והתמקד בעיסוקיו המוזיקליים, בנעוריו עבד כזמר במועדון לילה ובאוניית תענוגות.
הוא גם עבד ברדיו באוקלהומה סיטי, במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בצבא ארצות הברית, לאחר מכן החל לעבוד בתחנת טלוויזיה בשיקגו ואחרי כן עבר ללוס אנג'לס.
הוא ביצע את קול השירה של הנסיך בסרט סינדרלה של דיסני.
מ-1961 ועד 1981 הגיש את תוכנית האירוח "המופע של מייק דאגלס", הוא שיחק תפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה נוטס לנדינג וספינת האהבה.
הוא היה נשוי לז'נבייב ונולדו להם שלוש בנות.
ג'ונסון נולד בשריבפורט, הבכור מבין ארבעת ילדיהם של ג'ין ג'ונסון וג'יימס פטריק ג'ונסון המנוח, לוחם אש שהקים מוסד ללא כוונת רווח ע"ש שותפו פרסי ג'ונסון שנפל בעת מילוי תפקידו כלוחם אש.
אביו גם הוא נכווה באורח אנוש והיה לנכה.
אימו הייתה בת 17 כאשר נולד, ולו שני אחים ואחות הצעירים ממנו.
במהלך לימודיו התיכוניים היה חבר בתוכנית מנהיגות המתמקדת בחקר הפוליטיקה של ארצות הברית, וב-1990 השלים את לימודיו התיכוניים בתיכון קפטן שרב שבעיר הולדתו.
לאחר מכן קיבל תואר ראשון במנהל עסקים מאוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה שבבאטון רוז'.
כמו כן, לג'ונסון תואר שני במשפטים מאותה האוניברסיטה.
טרם היבחרו לקונגרס היה ג'ונסון שותף במשרד עורכי דין ועורך דין בכיר ב"קרן ההגנה של אליאנס", המתארת עצמה כ"ארגון הסברה המוקדש לחופש דת, לערכי משפחה מסורתיים ולערך וקדושת החיים".
ג'ונסון סיפק ייעוץ משפטי לנאשמים ממדינת לואיזיאנה בתובענה ייצוגית שהוגשה נגד המדינה בעניין חוקתיות האיסור המדינתי על נישואים של זוגות מאותו המין הן ב-2004 והן ב-2015. ב-21 בפברואר 2015 התמודד ג'ונסון ללא התנגדות בבחירות ביניים לבחירת יורשו של ג'ף ר.
תומפסון, רפובליקני שהתפטר מבית הנבחרים של לואיזיאנה לשם תפקידו כשופט.
הבחירות בוטלו כאשר ג'ונסון היה היחיד שהגיש טפסי התמודדות לתפקיד.
ג'ונסון נבחר מחדש ב-24 באוקטובר 2015 פעם נוספת ללא התנגדות.
ב-10 בפברואר 2016 הודיע ג'ונסון על מועמדותו לייצוג מחוז הקונגרס הרביעי של לואיזיאנה בבית הנבחרים של ארצות הברית, שבמשך שמונה שנים יוצג בידי ג'ון פלמינג , שבחר להתמקד במאמציו להיבחר אל הסנאט של ארצות הברית.
בבחירות שנערכו ב-10 בדצמבר אותה שנה גבר ג'ונסון על התובע העירוני של שריבפורט, מועמד המפלגה הדמוקרטית מרשל ג'ונס, משגרף 65% מקולות הבוחרים.
ב-3 בינואר 2017, עם התכנסות הקונגרס ה-115 של ארצות הברית, ג'ונסון הושבע לתפקידו כחבר בית הנבחרים האמריקאי.
3 ימים לפני בחירתו לתפקיד, נפטר אביו מסרטן.
ג'ונסון נמנה בין תומכיו של ממשל דונלד טראמפ.
ב-19 במאי 2021 הצביע ג'ונסון יחד עם יתר הנהגת הרפובליקנים בקונגרס ה-117 נגד הקמת ועדת חקירה שתחקור את ההסתערות על הקפיטול ב-6 בינואר 2021. 35 רפובליקנים חברו לכל 217 הדמוקרטים בבית הנבחרים בתמיכה להקמת ועדה זו.
לאחר מינויו ליושב ראש בית הנבחרים, הורה בנובמבר 2023 לשחרר לציבור את כל סרטוני מצלמות האבטחה מההסתערות על הקפיטול.
ב-24 באוקטובר 2023, אחרי ששלושת המועמדים הקודמים שהעמידה המפלגה הרפובליקנית להחליף את יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית המודח, קווין מקארתי, פרשו מהמירוץ בגלל חוסר היכולת להשיג את הרוב הדרוש בהצבעה במליאת בית הנבחרים, נבחר ג'ונסון בהצבעה חשאית להיות המועמד הרביעי מטעם המפלגה הרפובליקנית.
ב-25 באוקטובר 2023 התמודד מול מנהיג המיעוט הדמוקרטי, האקים ג'פריס על התפקיד ונבחר ברוב של 220 מול 209. הוא יושב הראש בית הנבחרים הראשון שמגיע מלואיזיאנה וחבר בית הנבחרים שכיהן הכי פחות בבית הנבחרים בטרם נבחר לתפקיד יושב הראש מזה 140 שנה.
היחיד שכיהן פחות ממנו היה ג'ון גריפין קרלייל, שנבחר ב-1883 לתפקיד יושב הראש אחרי תקופת כהונה של 6 וחצי שנים בלבד.
ב-13 בנובמבר 2024 הודיע הנשיא הנבחר של ארצות הברית, דונלד טראמפ שג'ונסון ימשיך לכהונה נוספת כיושב ראש בית הנבחרים האמריקני וב-30 בדצמבר 2024 הודיע טראמפ שהוא תומך בג'ונסון לכהונה נוספת כיו"ר בית הנבחרים האמריקני.
ב-3 בינואר 2025 נבחר ג'ונסון לכהונה נוספת כיושב ראש בית הנבחרים האמריקני.
הוא מתנגד להפלות והסתייג מפסק דין רו נגד וייד.
כמו כן, תמך בהצעות חוק המגבילות הפלות.
ג'ונסון התנגד להכרה הרשמית של המדינה בנישואים בין הומוסקסואלים והביע את הסתייגותו מפסק דין אוברגפל נגד הודג'ס שאיפשר זאת.
ג'ונסון תמך בתחילה בהפסקת הסיוע הצבאי האמריקאי לאוקראינה במלחמתה עם רוסיה.
עם זאת, לאחר בחירתו ליושב ראש בית הנבחרים אמר ג'ונסון "כולנו תומכים בסיוע לאוקראינה...
אך יהיו לנו תנאים בנוגע לכך".
בתחום יחסי החוץ הביע ג'ונסון עמדות פרו-ישראליות מובהקות ונחשב לידיד אמת של ישראל.
ב-2020 ביקר ג'ונסון בישראל במסגרת משלחת חברי פרלמנט, במהלך הביקור סייר בירושלים בין היתר בכותל המערבי והר הבית.
בנאום ההשבעה שלו לתפקיד יושב ראש בית הנבחרים, הצהיר שיעביר בקונגרס של ארצות הברית הצעת תמיכה בישראל במלחמת חרבות ברזל.
ההצעה הראשונה שהעביר לאחר מינויו בקונגרס הוא הצהרת תמיכה בזכות של ישראל להגן על עצמה.
בעצרת תמיכה בישראל שהתקיימה ב-15 בנובמבר 2023 בסמוך לבניין הקפיטול בוושינגטון, הביע את התנגדותו להפסקת אש במלחמת חרבות ברזל ואמר "הקריאות להפסקת אש הן שערורייתיות".
במאי 2024, כתבו מנהיג הרפובליקנים בסנאט, מיץ' מקונל ויו"ר בית הנבחרים, מייק ג'ונסון מכתב נדיר לנשיא ביידן, שבו נאמר שהסיוע הביטחוני לישראל הוא דחוף ובעדיפות גבוהה ואסור שיתעכב.
באוגוסט 2024 כתב ג'ונסון: "...כל מתקפה של איראן נגד ישראל או אינטרסים אמריקאים תהיה בלתי מוצדקת ותתקבל בכוח מכריע...הנשיא ביידן חייב לשחרר לאלתר את כל כלי הנשק שנמנעו ועוכבו בעבר לישראל...".
בינואר 2025, יזם והעביר הצעת חוק בבית הנבחרים, להטלת סנקציות על בית הדין הפלילי הבינלאומי כתגובה לצווי מעצר שהוציא בית הדין לבנימין נתניהו וליואב גלנט.
ג'ונסון הצהיר: "נעמיד את התובע הראשי בהאג, קארים קהאן במקומו.
הקונגרס לא יסבול שחקנים עקומים שתוקפים את ישראל".
בפברואר 2025 כתב ג'ונסון, שארצות הברית היא האח הגדול של ישראל, וחשוב שהעולם יבין זאת.
ג'ונסון נשוי לקלי לארי, מורה לשעבר ומרצה ליחסים בתוך המשפחה.
הזוג משתייכים לזרם האוונגליסטי בנצרות ולהם 4 ילדים: ג'ק, חנה, אביגיל, וויל.
מייקל ויין גודווין הוא עורך דין וסופר אמריקאי.
הוא היה יועץ הצוות הראשון של קרן החזית האלקטרונית (EFF), והוא יצר את פתגם האינטרנט ההומוריסטי חוק גודווין ואת הרעיון של מם אינטרנטי, כפי שדווח בגיליון אוקטובר 1994 של הירחון Wired.
מיולי 2007 עד אוקטובר 2010, הוא היה יועץ כללי של קרן ויקימדיה.
במרץ 2011 הוא נבחר להנהלת יוזמת הקוד הפתוח .
גודווין משמש כעורך תורם של מגזין ריזן מאז 1994. באפריל 2019, הוא נבחר להנהלת איגוד האינטרנט העולמי.
בין השנים 2015 ל-2020 היה יועץ כללי ומנהל מדיניות חדשנות במכון R סטריט .
באוגוסט 2020, הוא וקבוצת עורכי הדין בלאקסטון הגישו תביעה נגד ממשל טראמפ בשם עובדי טיקטוק, ועבדו שם בין יוני 2021 ליוני 2022. מאז אוקטובר 2022, הוא עובד כמנהל המדיניות והפרטיות בחברת אנונים.
גודווין למד בבית הספר התיכון לאמאר ביוסטון.
ב-1980 סיים את לימודיו באוניברסיטת טקסס באוסטין עם תואר ראשון באמנויות בתוכנית מצטיינים של האוניברסיטה (Plan II Honors).
מאוחר יותר למד גודווין בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת טקסס וסיים את לימודיו עם תואר ג'וריס דוקטור ב-1990. בזמן לימודי המשפטים, גודווין היה העורך של עיתון הסטודנטים 'דה דיילי טקסן' מ-1988 עד 1989.
בסמסטר האחרון שלו בבית הספר למשפטים, בתחילת 1990, גודווין, שהכיר את סטיב ג'קסון דרך קהילת מערכת לוח המודעות של אוסטין, עזר לפרסם את הפשיטה של השירות החשאי על משחקי סטיב ג'קסון.
בשנת 2017, התחתן עם מנהלת הליסינג של בתי המלון, סיהנגום, ג'סי צ'ס.
לפי הארגון הפוליטי פוליטיקו, השניים הכירו בקמבודיה ב-2015, כאשר גודווין נסע לעזור לפעילים לנסח "מגילת זכויות אינטרנט", והם נפגשו במרכז העסקים של המלון שבו עבדה.
מעורבותו המוקדמת של גודווין בפרשת משחקי סטיב ג'קסון הובילה לכך שהוא התקבל לעבודה בקרן החזית האלקטרונית (EFF) בנובמבר 1990, כשהארגון היה עוד בראשיתו.
זמן קצר לאחר מכן, כעורך הדין הפנימי הראשון של EFF, הוא פיקח על החסות שלה בתיק משחקי סטיב ג'אקסון בע"מ נגד השירות החשאי של ארצות הברית, משחקי סטיב ג'אקסון זכו בתיק בשנת 1993.
גודווין שימש גם כעורך דין צוות ועמית מדיניות מטעם המרכז לדמוקרטיה וטכנולוגיה, כתב ראשי בעיתון IP Worldwide, מפרסם בחברת המדיה American Lawyer Media ובעל טור במגזין The American Lawyer.
הוא עורך תורם במגזין ריזן, שם פרסם ראיונות של מספר סופרי מדע בדיוני.
מ-2003 עד 2005, גודווין היה עורך דין צוות ואחר כך מנהל משפטי של Public Knowledge, סנגוריה ללא מטרות הרווח שבסיסה בוושינגטון, העוסקת בדיני קניין רוחני.
גודווין עבד על מדיניות זכויות יוצרים וטכנולוגיה, כולל הקשר בין ניהול זכויות דיגיטליות לחוק זכויות היוצרים האמריקאי.
בעודו ב-Public Knowledge, הוא פיקח על התדיינות שערערה בהצלחה את תקנת דגל השידור של רשות התקשורת הפדרלית שהטילה הגבלות ניהול זכויות דיגיטלי על הטלוויזיה.
מאוקטובר 2005 עד אפריל 2007, גודווין היה עמית מחקר באוניברסיטת ייל, מילא תפקידים כפולים בפרויקט חברת המידע (ISP) בבית הספר למשפטים של ייל ובמחלקת הפרטיות של הפקולטה למדעי המחשב של ייל ובמחלקת הפרטיות, הזכויות והחובות בפרויקט טכנולוגיות של הערכת מידע (PORTIA).
גודווין היה היועץ המשפטי של קרן ויקימדיה מ-3 ביולי 2007, עד 22 באוקטובר 2010. בהתייחסו לאופי המתקן העצמי של ויקיפדיה בראיון לעיתון הניו יורק טיימס, סיפר על כך שתיקן את הערך על עצמו בוויקיפדיה: "התשובה הטובה ביותר לדיבור רע היא יותר דיבור".
כאשר הבולשת הפדרלית דרשה ביולי 2010 להסיר את החותמת שלה מוויקיפדיה, גודווין שלח "מכתב הכתוב בצורה מעט הומוריסטית" בתגובה, דחה את הדרישה ותיאר את הפרשנות של ה-FBI לחוק כ-"אידיוסינקרטית...
גודווין היה חסיד של נייטרליות רשת מאז 2006, יחד עם תומכי אינטרנט אחרים כמו וינט סרף.
כאשר קרן ויקימדיה הסכימה עם ספקי טלקומוניקציה גדולים ליצור את ויקיפדיה אפס , אפליקציה שהפרה את עקרונות נייטרליות הרשת, גודווין האמין שהיתרונות של התוכנית עולים על השליליות שלה.
ויקיפדיה אפס הופסקה בשנת 2018.
גודווין נבחר לחבר במועצת המנהלים של המרכז למשפטי לעיתונות סטודנטים בינואר 2009, במועצת המנהלים של יוזמת הקוד הפתוח במרץ 2011, וכחבר הנאמנים של חברת האינטרנט באפריל 2019.
ביוני 2021, גודווין לקח תפקיד כמנהל אמון ובטיחות ברשת החברתית טיקטוק.
באוקטובר 2022, הוא החל לעבוד בחברת אנונים כמוביל האמון ובטיחות.
הדמות "מייקל גודווין" בספר "The Difference Engine" מ-1990 מאת ברוס סטרלינג וויליאם גיבסון נקראה על שמו של גודווין כהוקרה על הסיוע הטכני שלו בקישור המחשבים.
סיוע זה עזר להם לשתף פעולה מאוסטין וונקובר.
מייקל הגה את חוק גודווין בשנת 1990. מאז הפך החוק לחוק הומוריסטי פופולרי בתרבות האינטרנט, הקובע כי:
גודווין מאמין שהקלות בה השוואות לשואה מתקיימות ברשת האינטרנט ובמהלך דיונים נותנת טריוויאליזציה לשואה, מה שהוא מוצא כמצער.
מאז הבהיר כי לדעתו הימין האלטרנטיבי בארצות הברית, במיוחד אלו שהשתתפו ב-2017 בעצרת איחוד הימין האמריקאי בשארלוטסוויל, ראויים להשוואה לנאצים.