tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מפסקה זו בלבד ניתן ללמוד על מרקוס שהוא היה חבר מוכר בקהילה הנוצרית הקדומה, שהוא היה נימול (כלומר ממוצא יהודי), ושהוא היה אחיינו של ברנבא.
מרקוס הוזכר כמוסר דרישת שלום גם באיגרת פטרוס הראשונה, שבה פטרוס אף כינה את מרקוס "בְּנִי", וגם באיגרת אל פילימון.
בספר מעשי השליחים מוזכר אדם בשם יוחנן־מרקוס (Ἰωάννης Μᾶρκος), שמקובל לזהותו עם מרקוס הנזכר לעיל, אם כי יש החולקים על כך.
הוא היה משרתם של פאולוס וברנבא, והשתתף במסעם מירושלים, דרך אנטיוכיה וסלאוקיה, אל קפריסין, שם הם הטיפו לאמונה הנוצרית.
בפרגה יוחנן־מרקוס נפרד מהם וחזר לירושלים, בעוד שפאולוס וברנבא המשיכו צפונה.
מאוחר יותר רצו פאולוס וברנבא לצאת למסע נוסף, וברנבא רצה לקחת איתם את יוחנן־מרקוס, אבל פאולוס לא הסכים משום שיוחנן־מרקוס נטש אותם בעבר.
הדבר הוביל לקרע בין פאולוס לברנבא, ולבסוף ברנבא ויוחנן־מרקוס הפליגו לקפריסין בלי פאולוס.
ידוע גם שלאימו של יוחנן־מרקוס, מרים , היה בית בירושלים, ששימש כמקום מפגש לקהילה הנוצרית בעיר, ואליו הלך פטרוס לאחר שהוברח מהכלא.
בבשורה על-פי מרקוס לא כתוב מי חיבר אותה, אבל המסורת שמייחסת את כתיבתה למרקוס הקדוש היא קדומה ביותר, ומגיעה עד המאה ה-1. כך כתב פפיאס בשנת 100 לערך:
לפי המסורת הנוצרית מרקוס הגיע לאלכסנדריה, אז בירת מצרים הרומית, בשנת 49 בערך.
הוא היה למנהיג (בישוף) של הנוצרים במצרים, ופעל להפצת הנצרות בקרב תושביה.
בשל פועלו הוא ספג התנגדות רבה מצד הפגאנים, ובחג הפסחא של שנת 68 הם תפסו אותו, כרכו חבל סביב צווארו וגררו אותו על רחובות העיר במשך יומיים, עד שמת מפצעיו.
הפטריארכים הקופטים-אורתודוקסים, הקופטים-קתולים , והיוונים-אורתודוקסים של אלכסנדריה, כולם רואים עצמם כממשיכיו הישירים של מרקוס הקדוש.
בניגוד לדברי פפיאס לעיל, יש מסורות שמרקוס דווקא כן הכיר את ישו, ולפיכך יכול היה להעיד על האירועים המתוארים בבשורה המיוחסת לו.
אומרים שמרקוס היה האיש שהוביל אל פטרוס ויוחנן אל הבית שבו ערכו את הסעודה האחרונה, וגם שזה אותו הבית שהיה שייך לאימו של יוחנן-מרקוס; נוצרים רבים מזהים את מקום הבית הזה עם "חדר הסעודה האחרונה" שבהר ציון, ואילו הסורים-אורתודוקסים מזהים אותו עם "מנזר מרקוס הקדוש" שלהם.
כמו כן, ברשימת "שבעים השליחים" של ישו המיוחסת להיפוליטוס מרומא מופיעים "מרקוס המבשר" ו"יוחנן-מרקוס", כשני אנשים שונים.
יש האומרים אף שמרקוס היה אחד המשרתים מהחתונה בקנה.
על פי מסורת קופטית מרקוס המבשר נולד בקירנה, בתחומי לוב של ימינו, למשפחה יהודית לוויית.
על פי המסורת הנוצרית, בשנת 828 נגנבו שרידי גופתו של מרקוס, אשר היה קבור באלכסנדריה, על ידי סוחרים מוונציה, ואלה העבירו את הגופה לוונציה, בה נבנתה בזיליקת סן מרקו עבור מקום הקבר החדש.
על מנת להסתיר מהשומרים המוסלמים בנמל העיר את הגופה, כיסו אותה הסוחרים בבשר חזיר.
השומרים לא הסירו את הבשר ולכן לא גילו את השרידים שתחתיו.
על פי המסורת הקופטית נותר ראשו של מרקוס באלכסנדריה, והוא קבור בקתדרלת מרקוס הקדוש שבעיר.
על פי המסורת הוונציאנית, הגופה הוסתרה עד לבניית הבזיליקה, ואבדה, אולם בעת חנוכת הבזיליקה, בשנת 1063, הופיע ידו של מרקוס והצביעה על עמוד שתחתיו התגלו שרידי הגופה.
ביוני 1968 שלח קיריל השישי מאלכסנדריה , האפיפיור הקופטי משלחת רשמית לרומא לבקש שריד של מרקוס הקדוש מאת האפיפיור פאולוס השישי.
שריד זה היה עצם קטנה אשר על פי המסורת הוענקה לותיקן על ידי הפטריארך של ונציה ג'ובני אורבאני.
העצם הועברה למשלחת ב-22 ביוני 1968.
ההיסטוריון אנדרו צ'אג טוען כי עצמות אלה הם למעשה עצמותיו של אלכסנדר הגדול.
מרקוס ברג (בשוודית: Marcus Berg; נולד ב-17 באוגוסט 1986) הוא כדורגלן עבר שוודי ששיחק בעמדת החלוץ.
הוא מכונה "מרקוס השחור" (Svarte-Marcus) בשל הבקעת שערים רבים בגילאי הנוער, בדומה לשחקן העבר פיליפ יוהנסון שכונה "פיליפ השחור".
מרקוס ברג נולד בטורסבי שבשוודיה.
בנערותו החל לשחק במועדון הכדורגל המקומי, טורסבי IF.
בשנת 2002 הוא עבר למועדון IFK ולן, וב-2003 החל לשחק במערכת הנוער של גטבורג.
לאחר שתי עונות בקבוצת הנוער, הועלה ברג לקבוצה הבוגרת של גטבורג בעונת 2005, ושיחק במדיה בליגת העל השוודית.
בגטבורג שיחק מרקוס בעמדת החלוץ, יחד עם אחיו, ג'ונתן ברג, ששיחק כקשר.
בעונתו הראשונה בגטבורג, 2005, שיחק ברג ב-14 משחקים בלבד וכבש שלושה שערים.
מעמדו השתפר בעונה הבאה, כשהוא שיחק ב-22 משחקים וכבש ארבעה שערי ליגה ו-11 שערים בכל המסגרות.
בעונת 2007 הפגין ברג יכולת מרשימה בהתקפה וזכה במשותף עם ראזק אומוטויוסי בתואר מלך השערים של הליגה השוודית עם 14 שערים במשך חצי עונה, תוך שהוא מוביל את גטבורג לזכייה באליפות הליגה.
באוגוסט 2007, באמצעה של העונה בליגה השוודית, עבר ברג לקבוצת חרונינגן מליגת העל ההולנדית, תמורת 2.5 מיליון ליש"ט.
בחרונינגן יועד ברג להחליף את חלוץ הקבוצה לואיס סוארס, שעבר זמן קצר קודם לכן לאייאקס אמסטרדם.
בעונתו הראשונה בהולנד, , הפגין ברג יכולת טובה, ועל אף שלא היה מלך השערים של הליגה, כבש 17 שערים וסייע לקבוצתו לסיים במקום השביעי.
בעונת המשיך ברג את יכולתו הטובה, והיה חלק מהעונה המוצלחת של חרונינגן, שסיימה במקום השישי בליגה ההולנדית.
הוא הבקיע בעונה זו 17 שערים ב-31 משחקים, כולל רביעיית שערים במשחק מול רודה.
בקיץ 2009 עבר ברג לקבוצה הגרמנית המבורג המשחקת בבונדסליגה, תמורת 10.5 מיליון אירו.
בפתיחת עונת סייע ברג לקבוצתו להעפיל לליגה האירופית, וכבש את צמד שערי הבכורה שלו במסגרת המפעל, בניצחון קבוצתו על הפועל תל אביב.
עם זאת, הוא סיים את העונה עם ארבעה שערי ליגה בלבד, ולאחריה הושאל בחזרה להולנד, לקבוצת פ.ס.וו.
לאחר שחזר להמבורג שיחק במדיה שנתיים נוספות, אך התקשה לתפוס מקום קבוע בהרכב הקבוצה.
ביולי 2013 חתם בפנאתינאיקוס מליגת העל היוונית.
ב-18 באוגוסט 2013 ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בו הבקיע את שערו הראשון בניצחון 1–2 נגד פאוק סלוניקי.
בסך הכל כבש בעונתו הראשונה בקבוצה 15 שערי ליגה.
ב-26 באפריל 2014 הוא הבקיע את שלושער בניצחון 1–4 נגד פאוק סלוניקי בגמר הגביע היווני (ניקולאוס קארליס הבקיע את השער הנוסף).
28 ביוני 2017 הוא חתם לשנתיים באל-עין.
ב-13 ביולי 2019 הודיעה קרסנודאר על החתמתו של ברג עד קיץ 2020 ועל חוזהו בשווי 1.9 מיליון יורו.
ב-15 ביוני 2020 האריך את חוזהו במועדון הרוסי בשנה נוספת.
הוא סיים את עונתו הראשונה עם קרסנודאר כמלך השערים של המועדון, עם תשעה שערים בליגה ועשרה בכל המסגרות.
בעונת 2020/2021 השתתף עם הקבוצה בליגת האלופות בפעם הראשונה בתולדותיה.
ב-22 במרץ 2021 הוכרז כי ברג יחזור לגטבורג בהעברה חופשית.
בספטמבר 2023 הודיע על פרישה בעקבות פציעה.
ברג שיחק בצעירותו בנבחרת שוודיה עד גיל 21, בין השנים 2006 ו-2009. הוא שיחק עם הנבחרת הצעירה באליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2009, והעפיל עם נבחרתו עד לחצי גמר הטורניר.
הוא זכה בתואר השחקן המצטיין של האליפות, וכן סיים כמלך השערים שלה עם שבעה שערים, בהם שלושער במשחק הפתיחה של הטורניר נגד , וצמד שערים בחצי הגמר נגד , שבו הפסידה שוודיה בדו-קרב בעיטות עונשין.
בסך הכול שיחק 19 פעמים עבור הנבחרת הצעירה, וכבש 14 שערים.
בשנת 2008 זומן ברג לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת של שוודיה.
את שערו הראשון במדי הנבחרת כבש במשחק מול נבחרת מלטה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010.
מלך השערים של הליגה השוודית: 2007
השחקן המצטיין של אליפות אירופה עד גיל 21: 2009
מלך השערים של אליפות אירופה עד גיל 21: 2009
מלך השערים של הגביע היווני: 2014
מרקוס גאביוס אפיקיוס הוא שמו של רומאי המייצג את הראוותנות ואת אנינות הטעם במזון של רומא בראשית ימי הקיסרות הרומית.
הוא חי בשלהי המאה הראשונה לפנה"ס וראשית המאה הראשונה לספירה, והיה מפורסם בזכות תכונותיו בימיו של הקיסר טיבריוס.
אפיקיוס היה מקושר לבית הקיסר ודומה שהיה אדם עשיר.
על אחרית ימיו מדווח הפילוסוף הרומאי סנקה, המספר כי הלה בזבז על מזון ועל השגתו (כגון נסיעה מיוחדת לאפריקה משום ששמע שסרטניה גדולים יותר ממה שהכיר), עד שבזבז הון של מאה מיליון ססטרצים בסוגיה זו.
מאחר שנותרו בידו עשרה מיליון ססטרצים בלבד שהביאו לידי פחד כי ירעב, התאבד בשתיית רעל.
מרקוס גאביוס אפיקיוס ככל הנראה היה חייב את הקוגנומן שלו (שמו השלישי) לאפיקיוס מוקדם יותר, שחי בשנות ה-90 של המאה ה-1 לפנה"ס וזה היה שם משפחתו.
אם אכן כך, השם "אפיקיוס" קיבל את המשמעות "אנין טעם" כתוצאה מפרסומו של אותו חובב ראוותנות מוקדם יותר.
מקורות על מרקוס גאביוס אפיקיוס
אנקדוטות אודות מרקוס אגביוס אפיקיוס פזורים במקורות שונים בני זמנו ומעט אחריו וביניהם המדקדק היווני אפיון, ההיסטוריון טקיטוס, מרטיאליס, פליניוס הזקן (המספר על אפיקיוס המייעץ לבנו של הקיסר שלא לאכול כרוב בשל היותו מאכל המוני), קלאודיוס איליאנוס, סנקה, ואחרים.
הספר 'אפיקיוס' או 'על ענייני הבישול' De re coquinaria
שמו של מרקוס גאביוס אפיקיוס נודע בעיקר בשל ספר בישול רומאי המיוחס לו בטעות.
הלה כתב אומנם שני ספרי בישול, האחד ספר בישול כללי, והשני ספר על אודות רטבים, אך אלה לא שרדו.
הספר ששרד עד ימינו, תחת השם הנ"ל, אינו מפרי עטו, אלא של מחבר אנונימי בן המאה הרביעית לספירה.
הספר הוא היחיד בתחום זה של הבישול הרומאי ששרד מן העת העתיקה, והוא מופיע תחת הכותר "אפיקיוס", או 'על אודות ענייני הבישול'.
דומה שייחוס הספר לאדם בשם קֵליוס אפיקיוס, הנובע מן רשום בראש אחד מכתבי היד ששרדו: API CAE הוא מוטעה.
בספר נאספו כ-500 מתכונים, כאשר כ-300 מהם מיוחסים למרקוס גאביוס אפיקיוס.
יש בספר מתכונים פשוטים, הוראות טיפול במזון (כבישה, השריה, מילוי, ובעקבותיהם מנות כמו 'בשר חזיר בדבלים ודבש'), אך יש בו גם מנות מוזרות וראוותניות למדי כמו 'לשונות של ציפורי פלמינגו', המייצגים את הראוותנות של החברה הגבוהה הרומאית.
זהו בהחלט ספר בישול מעשי, והוא דומה על פי תוכנו לספרי בישול מודרניים.
חלק מן המתכונים אינם מתאימים בתוכנם לפרק בו הם מצויים.
מתכון לדוגמה (אפיקיוס פרק 6, 9, 4): עוף נומידי: "הכן את העוף, בשל אותו, רחץ אותו, השרה אותו במיץ של צמח הלאסר, פלפל אותו, טגן אותו.
רסק פלפל, קימל, זרעי קוריאנדר (כוסברה), שורשי לאסר, פיגם, תמרים, צנוברים, חומץ, דבש.
הוסף לו גארום ושמן לפי הטעם.
לאחר רתיחתו הוסף קמח עמילן והגש."
מרקוס ומוואקאריס היה זמר, מלחין-יוצר ובוזוקאי יווני, מגדולי יוצרי מוזיקת הרבטיקו.
בעל קול גס משהו, מתכתי וחזק, היה נציג הסגנון הקרוי "מפיראוס" (פיראוטיקו רבטיקו) וכונה "פטריארך" או ה"סבא" של הרבטיקו.
היה ידוע גם פשוט כ"מרקוס" או "פראנגוס" ("הקתולי").
מרקוס ומוואקאריס נולד בשנת 1905 בכפר דנאקוס באי סירוס שבאיים הקיקלאדיים וגדל באותו אי בשכונת סקאלי ב"אנו חורה" בעיר אנו סירוס .
הוא היה הבן הבכור מבין ששת הילדים של דומיניקוס ומוואקאריס ושל אשתו אלפידה (לבית פרוֹבֶלֶנגיוס),
בדומה לרבים מתושבי האי הם היו בני הדת הרומית-קתולית.
משם כינויו של ומוואקאריס ביוון – Φράγκος "פראנגוס" ("הפרנקי"), שם שבו הרוב האורתודוקסי ביוון היה מכנה את הקתוליים המקומיים לפי הכינוי בשימוש לגבי הזרים מן המערב – למשפחתו הייתה מסורת מוזיקלית, כשסבו היה מחבר שירים ולחנים ואביו ושני דודיו מצד האב היו מנגנים בחמת החלילים היווני "גאידה".
כילד לפעמים ליווה מרקוס את נגינת אביו בצלילי תוף.
ומוואקאריס נטש מוקדם את בית הספר ועבד יחד עם אמו בבית חרושת לכותנה.
בגיל 12, מתוך חשש-שוא שהמשטרה מחפשת אותו, עזב מרקוס את האי והפליג לפיראוס (פיריאס), שם עבד לפרנסתו בעבודות שונות: היה סבל בנמל, פקיד במכרה פחם, לטש וקצב.
אחרי שבעות ביום עמל קשות במלאכותיו השונות בערבים היה מבלה ומעשן חשיש בחברת זונות.
המשפחה הצטרפה אליו בפיראוס מאוחר יותר.
המשיכה למוזיקה דחפה אותו ללמוד תוך זמן קצר (חצי שנה, לפי האגדה – אצל בוזוקאי ניקוס איוואליוטיס, שנודע בשם "ניקוס הזקן") את אמנות הנגינה בבוזוקי והצליח להשתלב במועדונים ובמחששות הקרויים "טֶקֶדֶס" (ביחיד: טֶקֶה) שקהלם היו אנשים פשוטים ואף מהעולם התחתון.
עם הזמן נעשה מוכר הודות לווירטואוזיות של נגינתו ולכישוריו כיוצר.
יחד עם נגן הבגלמה יורגוס באטיס, הזמר סטראטוס פאיומידזיס והבוזוקאי והמלחין אנסטיס דליאס (הידוע גם כ"ארטמיס") הרכיב את "הרביעייה המפורסמת של פיראוס" – η ξακουστή Τετράς του Πειραιώς – (אִי קְסאקוסטי טֶטראס טוּ פיראוֹס).
בשנת 1933 שווק התקליט הראשון שלו ב-78 סיבובים "קאראדוזני" Καραντουζένι,
שנחשב התקליט הראשון למוזיקת בוזוקי שהוקלט ביוון.
בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה פעילותו הגיעה לשיא הפוריות.
הקליט בעיקר בשביל החברות "קולומביה", "פרלאפון" ו"אודיאון".
בשנת 1935 הוציא את התקליט שבו שירו הידוע ביותר, "פראנגוסיריאני" Φραγκοσυριανή (הנערה ה"פראנגית" מסירוס).:
ומוואקאריס המשיך להלחין ולכתוב גם אחרי שנת 1936 בימי הנהגת הצנזורה ("לוגוקריסיה") הקשוחה של משטר מטקסס, כשדאג שלא להזכיר יותר בשיריו את החשיש ואת גבורי העולם התחתון.
אחרי נישואים ראשונים סוערים בנעוריו לאלני מברואידי, זונה שנודעה בכינוי זינגואלה שפרשה עליו את חסותה, שמטלטלותיהם שאב השראה ללא מעט שירים, בשנת 1942 התחתן ומבוואקאריס שנית, בכנסייה אורתודוקסית, לאישה בשם ואנגליה.
הכנסייה הקתולית נידתה אותו משורותיה ולא הסכימה לבטל את נישואיו הראשונים עד לשנת 1966. מנישואיו השניים נולדו לו חמישה ילדים, מהם שניים מתו בגיל צעיר.
אחרי מלחמת העולם השנייה הקריירה שלו ידעה תקופה של משבר.
המוזיקה שלו יצאה מהאופנה ובנוסף לקה בקשיים נשימתיים ובדלקת פרקים באצבעותיו.
לא הקליט שוב והתפרנס בדוחק.
בהתחלת שנות השישים חלה תחייה של שירת הרבטיקו ומיוזמתם של ואסיליס ציצאניס ואחרים חלק משיריו הישנים וגם יצירות חדשות שלו
הוקלטו על ידי אמנים צעירים כמו גריגוריס ביתיקוציס, קטי גריי, אנדזלה גְרֶקה, בעיבודים ותזמורים חדשים.
מרקוס ומוואקאריס נפטר בשנת 1972 בגיל 66 בניקאה באטיקה.
ומבאקאריס השאיר שלושה ילדים, סטליוס, סטברוס ודומניקוס.
סטליוס ומוואקאריס נשא לאישה את ההולנדית מריה טוב, אחותם של בני הצמד המוזיקלי "פלינגסאונד טול אנד טול".
הוא שר יחד עם אשתו ועם בנותיהם גלה וקורינה ומוואקאריס את הלהיט של להקת טו אנד טול "אלני" (לחן:ברוס סמיטון)
סגנון ההלחנה של ומוואקאריס היה ממש פשוט: תזמור מזערי, קווים מלודיים ללא קישוטים, ובנוסף גם המלים לא מתיפיפיות.
אחת הדוגמאות לאמנותו הוא הלהיט שלו "ריסיך בורקים – Τα ματόκλαδα σου λάμπουν (טא מטוקלאדה סו לאמפון)
מורכב מארבעה קופלטים קצרים, כל אחד מושר על אותה מנגינה, תוך הפיכת סדרם של המשפטים בקופלט בפעם השנייה, ואותו קטע כלי המפריד בין ארבעת הבתים.
1995 נחנך המוזיאון ע"ש מרקוס ומוואקאריס בשכונת סקאלי באנו סירוס.
2000 סרט תיעודי של יורגוס זרבאס על חיי מרקוס ומוואקאריס
2003 הופיע תקליטור כפול "הוקרה לומוואקאריס" של הזמר יורגוס דאלארס עם שירי ומוואקאריס שביצע בשלושה קונצרטים בספטמבר 2002 בארמופוליס, עם בניו של ומוואקאריס – סטליוס ודומניקוס כאורחים.
2007 סדרת טלוויזיה בשם "רבטיקי היסטוריה – מרקוס ומוואקאריס" ב-4 חלקים הופקה על ידי לאזארוס לאזרידיס
השיר Γράμμα στο Μάρκο Βαμβακάρη" (גראמה סטו מרקו ומוואקארי" – מכתב למרקוס ומוואקאריס) מאת סטברוס קסרחקוס על מילים של ניקוס גאצוס – בוצע על ידי יורגוס דלארס והשחקנית דספו דיאמאנטידו
השיר O Μάρκος ("מרקוס") מאת תודורוס דרווניוטיס וקוסטס וירבוס, שובצע על ידי הזמרת קטי אבאווי.
שמו של ומוואקאריס מוזכר גם ב:
Δέκα παλικάρια (דקה פליקאריה – עשרה בנים) מאת מנוס לואיזוס ולפתריס פפדופולוס, בביצועו של יורגוס דלארס
Είχες θάλασσες στα μάτια (איחס תאלסס סטה מאטיה – היה לך ים בעיניים) מאת איליאס אנדירופולוס ומיכליס בורבוליס, בביצועו של אנדוניס קוליאניס
Η μικρή ιστορία της Μαρίνας (אי מיקרי איסטוריה טיס מרינס – סיפורה הקצר של מרינה) מאת דיוניסיס צאקניס
Ροκ φεγγάρι (רוק פנגארי – ירח רוק) מאת אנדריאס מקסס וואסיליס מסטרוקוסטס, בביצועו של פסחאליס טרזיס
Σαν τον Σαμουήλ στο Κούγκι – סאן טון סמואיל סטו קוגי – כמו סמואיל בקוגי) מאת דזימיס פנוסיס
Στο ρετιρέ (סטו רטירה – בפנטהאוס) מאת אנדוניס רפאניס על מילים מאת אנגלוס אקסיוטיס, בביצועו של אנדוניס קלויאניס
Τα μεσημέρια της Κυριακής (טה מסימריה טיס קיריאקיס – שעות אחרי הצהרים של יום ראשון) מאת יורגוס חדזינאסיוס ויאנוי לוגותטיס
ברומן קומיקס "רבטיקו" מאת דוד פרידום (2009)
ומוואקאריס הקליט בין השנים 1933–1956 למעלה ממאתיים שירים, (רובם על תקליטים ב-78 סיבובים), שחיבר בעצמו או פרי יצירתם של מלחינים אחרים כמו ספירוס פריסטריס (30 שירים) ווסיליס ציצאניס (24 שירים), אפוסטולוס חאדזיכריסטוס (7 שירים).
בגלל בעיות משפטיות הקשורות לנישואיו הראשונים, חלק משיריו פורסמו תחת שם העט "רוקוס" או תחת שמות של ידידים או מוזיקאים אחרים.
מרקוס ולריוס מסלה רופוס היה פוליטיקאי רומאי חשוב.
נבחר ככל הנראה לכהונת הפראיטור בשנת 62 לפנה"ס.
נבחר לקונסול בשנת 53 לפנה"ס, אך כניסתו לתפקיד התעכבה בגלל אלימות קשה בין תומכיהם של פובליוס קלודיוס פולכר וטיטוט אניוס מילו.
בעקבות המהומות כניסתו לתפקיד התאפשרה רק ביולי 53. צידד בקיסר במהלך מלחמת האזרחים שפרצה אחרי חציית הרוביקון על ידי יוליוס קיסר לאחר סיום מלחמת גאליה.
שירת בדרגת לגאטוס בצבאו של קיסר במהלך המלחמה.
נשלח בראש לגיון אחד לכבוש את סרדיניה מידי האופטימאטים כדי להבטיח את הספקת הדגן לרומא.
אין ידיעות על חייו לאחר המלחמה, מלבד שנת מותו.
מרקוס ויינצירל הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל גרמני.
ויינצירל החל לשחק במועדונים קטנים בגרמניה, עד שהגיע לקבוצת המילואים של באיירן מינכן, בה שיחק במשך 4 שנים, הופיע במדיה 113 פעמים והבקיע עשרה שערים.
לאחר תקופה מוצלחת זו עבר ויינצירל לסגל הקבוצה הראשונה, אך לא הספיק לשחק במדיה ולו משחק אחד.
לאחר עונה ללא משחק רשמי במדי באיירן, עבר לקבוצת שטוטגרטר קיקרס ששיחקה בבונדסליגה 2, ליגת המשנה הגרמנית.
במשך שתי עונות הופיע ויינצירל במדי הקבוצה 40 פעמים וכבש שער אחד.
בסיום שתי עונות אלו הקבוצה ירדה לליגה השלישית ודרכיהם של הקיקרס ושל ויינצירל נפרדו.
לאחר מכן עבר לחצי עונה במדי אונטרהאכינג ושתיים במדי יאהן רגנסבורג.
באפריל החל ויינצירל לשמש כעוזר מאמן בקבוצה האחרונה שבה שיחק, יאהן רגנסבורג, ששיחקה אז בליגה השלישית וירדה בסיום העונה לרביעית.
בנובמבר קודם לתפקיד המאמן הראשי במקומו של תומאס קריסטל שפוטר, כשהקבוצה נמצאת בליגה השלישית.
בעונת סיים עם רגנסבורג במקום השלישי בליגה ועלה איתה לבונדסליגה השנייה.
מספר ימים לאחר העלייה חתם ויינצירל באאוגסבורג מהבונדסליגה כמאמן ראשי.
בעונת האריך ויינצירל את חוזהו באאוגסבורג עד עונת 2019. שנה לאחר מכן, ב-3 ביוני 2016, חתם בשאלקה 04 כמאמן ראשי לקראת עונת 2016/2017 בבונדסליגה.
בסיום העונה פוטר מאימון הקבוצה..
באוקטובר 2018 מונה ויינצירל כמאמן שטוטגרט, שפתחה בצורה חלשה את עונת , במקומו של טייפון קורקוט שפוטר.
באפריל 2019, פוטר ויינצירל משטוטגרט לאחר רצף תוצאות חלשות וסכנת ירידה שריחפה מעל הקבוצה, כאשר במשחקו האחרון הפסידה הקבוצה 6-0 לאאוגסבורג.
מרקוס פליניו דיניז פאיצ'או (בפורטוגזית: Marcus Plínio Diniz Paixão; נולד ב-1 באוגוסט 1987) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם.
דיניז התחיל את הקריירה שלו בקבוצות ילדים ונוער בברזיל מולדתו: קאיצ'אס, ואסקו דה גאמה וויטוריה.
בגיל 17 הצטרף למחלקת הנוער של מילאן.
בקיץ הושאל למונצה מהסרייה ג'.
בקיץ חתם בליבורנו תמורת 300 אלף אירו.
ביוני נרכש בחזרה על ידי מילאן תמורת 2.5 מיליון אירו ובנוסף עשה רומן פרייטיקונה את הדרך ההפוכה בהשאלה, אך הוא נשאר בליבורנו כשחקן מושאל תמורת 150 אלף אירו.
בקיץ חתם בפארמה תמורת 750 אלף אירו, אך כעבור חודש עזב את הקבוצה וחתם באויפן מליגת העל הבלגית.
בקיץ הושאל לקומו מליגה פרו.
עונה לאחר מכן הושאל ללצ'ה, בה שיחק שלוש עונות.
בקיץ עזב את מילאן וחתם בפדובה לשנתיים.
בקיץ חתם בלוזאן מליגת העל השווייצרית.
ב-29 במאי 2017 חתם בעירוני קריית שמונה מליגת העל לשלוש עונות.
ב-17 במאי 2022 חתם בהפועל אום אל פאחם מהליגה הלאומית.
מרקוס גרונהולם (בפינית: Marcus Ulf Johan Grönholm, נולד ב-5 בפברואר 1968) הוא נהג מרוצי מכוניות פיני אשר השתתף באליפות העולם בראלי.
גרונהולם זכה באליפות העולם פעמיים, בשנים 2000 ו-2002, כשהוא נוהג בפיג'ו 206 WRC.
גרונהולם זכה ב-30 תחרויות ראלי במהלך הקריירה (שלישי בכל הזמנים), שבעה מתוכם באירוע הביתי שלו, ראלי פינלנד.
אביו של מרקוס, אולף גרונהולם, היה נהג ראלי בשנות ה-70 ואף זכה פעמיים באליפות פינלנד.
כשהיה מרקוס בן 13, בשנת 1981, נהרג אביו במהלך אימון נהיגה.
מרקוס החל להתחרות במוטוקרוס אולם פציעה בברך מנעה ממנו להמשיך ולהתחרות.
לאחר שנה החל להתחרות כנהג ראלי, בדומה לאביו.
בשנת 1988 זכה באליפות פינלנד לצעירים ובשנות ה-90 זכה ארבע פעמים באליפות פינלנד בראלי (בשנים 1994 ו-1996-1998).
במקביל, החל גרונהולם להתחרות במספר מרוצים באליפות העולם בראלי בתחילת שנות ה-90. במחצית השנייה של שנות ה-90 התחרה כחלק מקבוצת טויטה אולם עדיין לא נהג עבור הקבוצה בעונה מלאה.
גרונהולם החל להתחרות כנהג קבוע בקבוצה רשמית רק בשנת 1999, כשהיה בן 31, אז הצטרף לקבוצת פיג'ו.
באותה שנה, חזרה פיג'ו לאליפות הראלי עם ה-206 WRC וגרונהולם חלק את המכונית השנייה של הקבוצה יחד עם ג'יל פאניצי.
גרונהולם התחרה בחמישה מרוצים והשיג עבור הקבוצה את הנקודות הראשונות שלה כשסיים רביעי בראלי פינלנד.
בהמשך סיים חמישי בראלי אוסטרליה וסיים במקום ה-15 באליפות הנהגים עם 5 נקודות.
עונת 2000 הייתה העונה המלאה הראשונה של גרונהולם.
הוא השיג את הניצחון הראשון עבור ה-206 WRC כבר בראלי השני של העונה בשוודיה.
העונה התאפיינה במאבק צמוד על האליפות בין גרונהולם לריצ'רד ברנס אשר נהג בסובארו אימפרזה WRC.
במחצית העונה היה גרונהולם בפיגור של 14 נקודות מאחורי ברנס, אולם שני ניצחונות בניו זילנד ופינלנד, יחד עם ניצחון נוסף באוסטרליה בראלי הלפני אחרון של העונה הביאו את גרונהולם ליתרון של 9 נקודות לפני הראלי האחרון בבריטניה.
למרות ניצחונו של ברנס בראלי, גרונהולם סיים שני והבטיח לעצמו את האליפות בפער של 5 נקודות מיריבו.
הייתה זו הפתעה גדולה בה נהג בעונתו המלאה הראשונה במכונית חדשה מנצח יריבים מנוסים יותר.
קבוצת פיג'ו אף זכתה באליפות היצרנים.עונת 2001 החלה עם שורה של תאונות ותקלות מכניות עבור גרונהולם.
בשמונת המרוצים הראשונים הגיע רק פעם אחת לקו הסיום.
בשלב זה של העונה צבר רק 4 נקודות והיה הרחק מתמונת האליפות.
בחצי השני של העונה ניצח גרונהולם בשלושה מרוצים (פינלנד, אוסטרליה ובריטניה) וסיים במקום הרביעי באליפות, בפער של שמונה נקודות בלבד מריצ'רד ברנס שזכה באליפות בסופה של עונה צמודה.
גרונהולם סייע לפיג'ו לזכות שוב באליפות היצרנים.
את עונת 2002 החל גרונהולם את העונה בצורה טובה יותר כשהוא מסיים בנקודות בחמשת המרוצים הראשונים וזוכה בשניים מהם (שוודיה וקפריסין).
גרונהולם נטל את ההובלה באליפות כבר אחרי הראלי השני ולא שמט אותה עד לסיום, תוך שהוא מוסיף שלושה ניצחונות נוספים (בפינלנד, ניו זילנד ואוסטרליה).
גרונהולם הוכתר כאלוף בפעם השנייה כשהוא מנצח את האליפות בפער גדול של 40 נקודות.
קבוצת פיג'ו זכתה בפעם השלישית ברציפות באליפות היצרנים.
בשנה זו זכה גרונהולם גם במרוץ האלופים שנערך בסוף השנה בספרד.
עונת 2003 החלה גם כן בצורה חיובית עם שלושה ניצחונות בחמשת המרוצים הראשונים (בשוודיה, ניו זילנד וארגנטינה).
בעיות מכניות בשני המרוצים הבאים וסדרה של תאונות הרחיקו את גרונהולם ממאבק האליפות והוא סיים את העונה במקום השישי והמאכזב, בפער גדול ממאבק האליפות בו זכה לבסוף פטר סולברג.
לאחר שלוש זכיות רצופות הפסידה קבוצת פיג'ו את אליפות היצרנים לאחר מאבק צמוד עם קבוצת סיטרואן.
הייתה זו שנתה האחרונה של ה-206 באליפות.
מתוך 24 הניצחונות של המכונית (בארבע עונות) זכה גרונהולם ב-15 מהם, כמו גם בשתי אליפויות נהגים והוביל את הקבוצה לשלוש זכיות באליפות היצרנים.
גרונהולם נחשב לסמלה של ה-206 WRC האייקונית.
בעונת 2004 הציגה פיג'ו את מכוניתה החדשה, ה-307 WRC אשר הייתה מבוססת על ה-307cc הסדרתית.
המכונית סבלה מבעיות אמינות וגרונהולם היה מתוסכל מביצועיה.
למרות זאת השיג ניצחון ראשון עבור המכונית בראלי פינלנד וסיים ארבע פעמים במקום השני.
בראלי קפריסין סיים גרונהולם במקום הראשון אולם נפסל לאחר הראלי עקב משאבת מים לא תקנית.
את האליפות סיים במקום החמישי, עם כחצי מהנקודות בהם זכה סבסטיאן לב, שזכה באליפות בפעם הראשונה (מתוך תשע).
בעונת 2005 היה גרונהולם תחרותי יותר, אולם גם הפעם לא יכל לסבסטיאן לב ששלט באליפות עם 10 ניצחונות מתוך 16 מרוצים.
גרונהולם השיג שני ניצחונות, בפינלנד וביפן, וסיים שלישי באליפות הנהגים אחרי לב וסולברג.
פיג'ו סיימה במקום השני באליפות היצרנים ובסיום העונה הודיעה על פרישה מהאליפות.
גרונהולם השיג בשתי עונות את שלושת הניצחונות היחידים עבור ה-307 WRC.
לאחר פרישת פיג'ו מהאליפות עבר גרונהולם לקבוצת פורד לקראת עונת 2006. לצידו נהג מיקו הירבונן הפיני.
גם בפורד חנך גרונהולם מכונית חדשה - הייתה זו עונתה הראשונה הפורד פוקוס RS WRC החדשה אשר הייתה מבוססת הדור השני של הפוקוס הסדרתית.
הפעם הייתה המכונית תחרותית כבר מפתיחת העונה וגרונהולם זכה בשני המרוצים הראשונים: במונטה קרלו ניצח על אספלט (הניצחון היחיד בקריירה בראלי אספלט) בעקבות תאונה של סבסטיאן לב, ובשוודיה.
בהמשך העונה היה יציב פחות ולצד נצחנות נוספים ביוון ופינלנד ומרוצים נוספים בהם סיים על הפודיום, סבל גם ממספר פרישות ותאונות.
יריבו העיקרי ואלוף העולם בשנתיים הקודמות, לב, הפגין יציבות מרשימה כשסיים באחד משני המקומות הראשונים בכל 12 המרוצים בהם השתתף.
ארבעה אירועים לסיום העונה היה גרונהולם ממקום במקום השני באליפות אך עם סיכוי תאורטי בלבד לזכות, כשהוא 35 נקודות מאחורי לב.
לב היה זקוק לחמש נקודות נוספות בלבד כדי להבטיח את האליפות, אולם הוא נפצע בתאונת אופניים ונאלץ לפרוש מארבעת המרוצים האחרונים.
גרונהולם ניצח בטורקיה ושמר על סיכוייו, אולם תאונה במקטע הראשון באוסטרליה מנעה ממנו לזכות באליפות.
למרות שני ניצחונות נוספים בניו זילנד ובריטניה סיים נקודה אחת בלבד מאחורי לב, שזכה באליפות השלישית שלו.
גרונהולם, עם ניצחונות בשבעה מרוצים, סייע לפורד לנצח את קבוצת סיטרואן ולזכות באליפות היצרנים לראשונה מאז 1979.
בעונת 2007 התחולל המאבק הצמוד ביותר בין גרונהולם ללב.
הפעם גרונהולם שמר על עקביות וסיים באחד מארבעת המקומות הראשונים במרבית העונה, בעוד לב מסיים מחוץ לנקודות בשני מקרים.
בנקודת האמצע של העונה, לאחר ניצחון בראלי יוון, הוביל גרונהולם את האליפות ביתרון של 9 נקודות.
ניצחון נוסף בפינלנד, בעוד לב מסיים שלישי, הגדיל את היתרון ל-13 נקודות.
בראלי ניו זילנד ניהלו השניים מאבק צמוד בכל שלושת ימי הראלי ובסיומו ניצח גרונהולם בפער של 0.3 שניות.
היה זה הניצחון הצמוד ביותר בראלי, שיא שנשבר ארבע שנים מאוחר יותר, בראלי ירדן בשנת 2011 (אז ניצח אוז'ייה את לאטוולה בפער של 0.2).
בעקבות הניצחון הוביל גרונהולם את האליפות ב-10 נקודות.
בשני מרוצי האספלט הבאים בספרד וצרפת ניצח לב כצפוי, אולם גרונהולם השיג תוצאות טובות וסיים במקומות השלישי והשני (בהתאמה).
שלושה מרוצים לסיום הוביל גרונהולם ב-4 נקודות.
ביפן פרש גרונהולם בתחילת הראלי עקב תאונה, אולם ביום השני פרש לב גם כן עקב תאונה.
בראלי אירלנד פרש גרונהולם לאחר תאונה נוספת ביום הראשון בעוד לב ממשיך לניצחון בראלי.
כתוצאה מכך הוביל לב ביתרון של שש נקודות, ראלי אחד לסיום העונה.
במירוץ האחרון בבריטניה סיים לב שלישי והבטיח את הזכייה באליפות רביעית.
גרונהולם סיים שני כך שהפער בין השניים בסיום העונה עמד על ארבע נקודות בלבד.
גרונהולם סיים את העונה עם חמישה ניצחונות ושבע פעמים נוספות על הפודיום.
קבוצת פורד זכתה פעם נוספת באליפות היצרנים.
כבר במהלך עונת 2007, לאחר ראלי ניו זילנד בספטמבר, הודיע גרונהולם על כוונתו לפרוש בסיום העונה.
גרונהולם הסביר כי הוא רוצה לפרוש כל עוד הוא תחרותי ויכול לנצח במרוצים.
בסיום העונה פרש בגיל 39.
במהלך 2008 סירב גרונהולם להצעה להחליף נהג שנפצע בתאונה בקבוצת סטוברט פורד.
בהמשך אותה שנה דווח כי קבוצות סיטרואן וסובארו מעוניינות להחתים אותו לעונת 2009, ובדצמבר 2008 היה גרונהולם קרוב לחתימה על חוזה לעונה מלאה עם סובארו, אולם בסופו של דבר המהלך נעצר מסיבות כלכליות, בגינן פרשה לבסוף סובארו מהאליפות.
גרונהולם חזר לנהוג בשני אירועים מאז פרישתו.
בשנת 2009 התחרה בראלי פורטוגל כשהוא נוהג בסובארו אימפרזה של קבוצת פרודרייב.
למרות שלא הכיר את המכונית הצליח גרונהולם להיות תחרותי והיה במקום הרביעי לאחר היום הראשון.
בפתיחת היום השני התרסק ופרש מהראלי.
בעונה הבאה התחרה בראלי שוודיה, כשהוא נוהג בפורד פוקוס.
בעיות מכניות דרדרו אותו במורד הדירוג והוא סיים במקום ה-21.
בעונת 2019 חזר לאליפות הראלי לראשונה מזה תשע שנים, כשהתחרה בראלי שוודיה.
גרונהולם נהג בטויוטה יאריס של קבוצת GRX וסיים במקום ה-38, לאחר שאיבד זמן רב ביום הראשון של הראלי בעקבות טעויות נהיגה.
בשנת 2008 התחרה בשלושה אירועים במסגרת אליפות הראלי-קרוס האירופאית, וזכה במירוץ בהופעה הראשונה שלו באליפות בשוודיה, כשהוא נוהג בפורד פיאסטה ST.
בשנת 2009 התחרה במרוץ הפייקס פיק במכונית פורד פיאסטה בעלת 800 כוחות סוס.
גרונהולם סיים שני בזמן של 11:28 דקות.
בשנת 2011 התחרה באליפות ראלי-קרוס בארצות הברית וסיים במקום השני באליפות עם שלושה ניצחונות.
ב-2012 פתח את העונה עם שני ניצחונות בשני האירועים הראשונים, אולם נפצע במסגרת המירוץ השלישי ונאלץ לפרוש מהמשך העונה.
גרונהולם נשוי לטרזה ואב לשלושה ילדים.
בנו ניקולס מתחרה באליפות העולם בראלי-קרוס.
גיסו, טימו ראוטיאנן, שימש כנווטו באליפות הראלי משנת 1995 ועד לפרישתם והיה שותף לשתי האליפויות.
גרונהולם משתייך למיעוט הפינו-שוודי, אזרחי פינלנד הדוברים את השפה השוודית כשפת אם.
מרקוס ולריוס מסאלה ברבאטוס היה מגיסטראט רומאי אשר שימש כקונסול בשנת 20 לספירה.
הוא נולד ככל הנראה בסוף המאה ה-1 לפנה"ס, למרקוס ולריוס מסאלה אפיאנוס אשר שימש כקונסול בשנת 12 לפנה"ס ונפטר זמן קצר לאחר מכן.
אמו הייתה קלאודיה מרקלה הצעירה, בתם של אוקטביה (אחותו של אוגוסטוס) וגאיוס קלאודיוס מרקלוס.
הייתה לו אחות אחת בשם קלאודיה פולכרה, אשר לימים נישאה לפובליוס קווינקטיליוס וארוס.
לאחר מות אביו נישאה אמו ללוקיוס אמיליוס לפידוס פאולוס.
באזור שנת 15 הוא נישא לבת דודתו דומיטיה לפידה הצעירה בתם של לוקיוס דומיטיוס אהנובארבוס ושל אנטוניה הזקנה.
נולדה להם בת אחת - מסלינה אשר לימים נישאה לקלאודיוס והפכה לקיסרית.
מסלול המשרות שלו לא ידוע בשנת 20 לספירה נבחר מסאלה כקונסול לצד מרקוס אורליוס קוטה מקסימוס מסלינוס.
אשתו נישאה לאחר מותו לפאוסטוס קורנליוס סולה לוקולוס.
מרקוס גולדמן היה בנקאי יהודי-אמריקאי, ברוקר, מייסד בנק ההשקעות גולדמן זקס.
מרקוס גולדמן נולד בגרמניה לוולף גולדמן ולאשתו בלה (לבית כץ אוברברונר) והגיע לארצות הברית ב-1848, בגל ההגירה ההמוני הראשון של יהודים מגרמניה.
בבואו התמקם בפילדלפיה, שבה מצא את מחייתו כרוכל עם סוס ועגלה ואחר כך כשומר בחנות.
גולדמן, שניחן בחוש עסקי, עקר ב-1869 מפילדלפיה לניו יורק.
שם סחר באיגרות חוב בפינת רחוב ברובע המסחר של מנהטן, בדוכן עם שמשייה שעליה כתב "מרקוס גולדמן ושות'".
בין היתר התמקד ברכישת שטרי חוב של לקוחות לתכשיטנים ובמכירתם לבנקים מסחריים.
בהמשך ייסד את בנק ההשקעות גולדמן זקס, כיום מהגדולים בעולם.
החברה נוסדה בשנת 1869, צברה מוניטין בהיותה מהסנוניות הראשונות בתחום ניירות הערך, וב-1896 התקבלה לבורסת ניו יורק.
ב-1882 הצטרף חתנו של גולדמן סמיואל זקס (1851–1935) לניהול החברה, והיא נקראת מאז 1885 על שמותיהם – גולדמן זקס.
לאחר שראו ברכה בעמלם נפנו לעסקה גדולה עם בנק המסחר הבריטי קליינוורט ובניו והציעו ללקוחותיהם שירותי המרת מטבע.
כדי לשרת לקוחות כמו סירס, רובאק , פתחו סניפים נוספים לבנק שלהם בשיקגו וכן בסנט לואיס.
מרקוס גולדמן נפטר בניו ג'רזי בשנת 1904 ונקבר בבית עלמין יהודי בברוקלין.
חמשת ילדיו הם יוליוס גולדמן, הנרי גולדמן, רבקה דרייפוס, רוזה זקס ולואיזה זקס.
נכדתו היא הארכאולוגית הטי גולדמן.
מרקוס ואלדס גודיניו פריירה הוא כדורגלן קנדי המשחק בעמדת המגן הימני בקורונה קיילצה.
גודיניו נולד בקנדה להורים ממוצא פורטוגזי.
גודיניו התחיל את הקריירה שלו בנורת' יורק אזורי ובגיל 14 הצטרף לטורונטו.
ב-28 במרץ 2015, גודיניו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים של המועדון בניצחון 0–1 נגד מונטריאול.
בינואר , חתם בוואהוגן אזואי וב-15 ביוני 2016, גודיניו חתם בהארט אוף מידלות'יאן מליגת העל הסקוטית.
באוגוסט הושאל לברוויק ריינג'רס מהליגה הסקוטית השנייה, בה שיחק עד ינואר .
עם חזרתו, גודיניו חתם הארכת חוזה עד לשנת .
ב-22 בפברואר 2018, גודיניו ערך את הופעת הבכורה שלו בהארטס במשחק הליגה נגד מות'רוול במסגרת גביע הסקוטי, וחמישה ימים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במסגרת המשחק נגד היברניאן.
ב-26 בינואר 2019, גודיניו הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד סנט ג'ונסטון.
ביולי גודיניו חתם לשנתיים בפ.ס.וו.
ב-25 ביולי 2019, גודיניו ערך את הופעת הבכורה שלו בזוויקאו במשחק הליגה נגד מפאן.
ב-20 באוגוסט 2021 גודיניו חתם בוונקובר וייטקאפס במדיה שיחק עונה וחצי.
בינואר הצטרף לקורונה קיילצה מליגת העל הפולנית.
בצעירותו, גודיניו שיחק בנבחרות הצעירות של קנדה.
ב-24 במרץ 2018, גודיניו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קנדה בניצחון 0–1 נגד .
גודיניו השתתף עם הנבחרת בגביע הזהב 2019.
מרקוס וֶנדֶל ואלה דה סילבה (בפורטוגזית: Marcus Wendel Valle da Silva; נולד ב-28 בספטמבר 1997), הידוע בכינויו ונדל, הוא כדורגלן מקצועני ברזילאי, המשחק כקשר.
ונדל החל את הקריירה המקצועית שלו בקבוצת הנוער של טיגריס דו ברזיל.
בסוף 2017 עלה שמו כחיזוק אפשרי לפריז סן-ז'רמן, אך הבעיות שלהם בכללי הפייר פליי הפיננסי מנעו את התקדמות העסקה.
בסופו של דבר הוא חתם על חוזה עם ספורטינג ליסבון בינואר 2018 תמורת 7.5 מיליון יורו, בתוקף עד 2023, עם סעיף סיום שנקבע על 60 מיליון יורו, כאשר פלומיננסה תקבל 10% מהכסף.
בתחילה התקשה ונדל להסתגל לקצב וטקטיקות הכדורגל האירופי שהובילו לאחוזי משחק נמוכים במהלך הקמפיין המוקדם.
עם זאת, לאחר מינויו של מרסל קייזר למאמן, ונדל הפך לחבר חשוב בסגל.
בתחילת דצמבר סבל ונדל מנקע בברך שמאל שהשבית אותו למשך חודשיים.
הוא נסע לאיטליה ללא אישור מהמועדון שלו ב-16 באפריל 2019 כדי לראות את המשחק בין יובנטוס לאייאקס על המשחק השני ברבע גמר ליגת האלופות וספורטינג הענישה אותו.
במדי ספורטינג הוא הבקיע 4 שערים ב-54 מפגשים בכל המסגרות.
באוקטובר 2020 חתם בזניט סנקט פטרבורג הרוסית תמורת 20 מיליון יורו לחוזה של חמש שנים.
את הופעת הבכורה ערך מול סוצ'י במחזור 11, ב־17 באוקטובר 2020. את שער הבכורה במדי הקבוצה הפטרבורגית הבקיע בדרבי ערי הבירה, במשחק שבו הבקיע 2 שערים וקבוצתו ניצחה 3:2, במחזור 23, ב-17 במרץ 2021 והוכתר גם למצטיין המשחק.
ב-29 בספטמבר 2021 הבקיע את שער הבכורה בליגת האלופות בניצחון קבוצתו 4:0 על מאלמו בגזפרום ארנה.
בינואר 2025 חתם על מעבר לברזיל, החל מתום עונת 2024/2025 בליגת העל הרוסית בכדורגל בקיץ 2025. בינואר 2025 חתם בבוטאפוגו הברזילאית, כשהוסכם כי יעבור אליה בקיץ 2025, אך החוזה בוטל כמה חודשים לאחר מכן באופן חד-צדדי על ידי הקבוצה הברזילאית והוא נשאר בזניט.
מרקוס דראקוס היה גנרל-לויטננט יווני, שנודע בעיקר בפיקודו בצבא היווני בזמן המלחמה היוונית-איטלקית בשנים 1940–1941, כמפקדו של צבא מזרח מקדוניה וצבא אפירוס.
מרקוס דראקוס נולד באתונה בשנת 1888. הוא למד בבית הספר הצבאי היווני ובבתי הספר הצבאיים בצרפת.
הוא הועלה לדרגת סגן זוטר בשנת 1908. דראקוס לקח חלק בתנועת הקצינים האנטי-מלוכנים בשנת 1909, בראשות קולונל ניקולאוס זורבאס.
לקח חלק במלחמות הבלקן (1912–1913), במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת יוון–טורקיה בצבא יוון.
ביוני 1920, ההתקפה של חיל המשלוח היווני מסמירנה (כיום איזמיר) בכיוון צפון מערב והמרדף אחר היחידות הטורקיות הביאו למעין תחרות בין מנהיגי צבא יוון – שהיו מתחרים להקדים אחד את השני בכיבוש ערים בדרך למתקפה.
לגנרל דימיטריס יואנו נמאס "לבלוע את האבק של המתחרים שלהם".
כשפרץ את קו ההגנה הטורקי של באליקסיר-אדרמיט (טורקיה), הציב בצורה חסרת תקדים את חטיבתו מול חיל החלוץ של האוגדה המתקדמת.
הטורקים הנסוגים הבינו את הסיכון שבמעשיו של הגנרל יואנו והקיפו את חטיבתו.
לקראת התקרבות האוגדה, שני קציני מטה של הגנרל יואנו, נפוליאון זרבאס וליאונידס ספאייס, הובילו כל אחד 20 פרשים וביצעו התקפות פרשים נועזות כמעט בו זמנית וחיסלו את המקלעים הטורקיים ויחידות התותחנים שירו לעבר מטה האוגדה שהועלו לחזית.
החטיבה, לאחר שקיבלה מידע כי המטה נמצא בסכנה, האיצה את צעדתה.
אך התקדמות החי"ר הייתה איטית ורב-סרן התותחנים מרקוס דראקוס, שהפר את כל ההוראות, בראש סוללת התותחנים המותקנת, מיהר לטבעת הכיתור.
בלי להתיר את הסוסים, הסוללה פתחה באש.
הטורקים ברחו, כשהם נרדפים על ידי הפרשים היוונים.
בתקופה שבין מלחמות העולם עלה מרקוס דראקוס בקריירה בצורה מסחררת.
בתקופה בין 1932–1934 ובדרגת סגן אלוף הוא עמד בראש בית הספר הצבאי הגבוה לקצינים.
ערב המלחמה היוונית-איטלקית הוא היה המפקח כללי של הצבא, ואז נכנס לתפקיד פיקוד במזרח מקדוניה.
צבא יוון עמד בפני הפלישה האיטלקית והעביר את פעולות הצבא לשטח אלבניה.
בפברואר 1941 הפך הגנרל דראקוס לראש מטה צבא אפירוס.
בתחילת מרץ 1941 החל העברת שתי דיוויזיות חי"ר בריטיות וחטיבת טנקים אחת ליוון מהמזרח התיכון, שכבשה את קו ההגנה הרחק מהחזית במערב מקדוניה ובצפון אולימפוס.
הגנרלים דראקוס, ד' פאפדופולוס וגיאורגיוס קוסמאס, מתוך אמונה כי זהו רק צעד של גאופוליטיקה, הביעו בגלוי את התנגדותם בדבר ההמלצה להישאר בשטח יוון ולחכות לקראת פלישה גרמנית לכוחות בריטיים חלשים.
הם חשו שכוחות קטנים אלה יכולים להוות רק את התירוץ וההצדקה לפלישה הגרמנית.
הגנרלים האמינו שהיה צריך להשאיר את הכוחות היוונים לבדם לדחות את הפלישה הגרמנית ולהתקדם אל שדה הקרב מול אויב הגובר עליהם במספרו ובכוחו, אך לשלול ממנו כל "הצדקה" דיפלומטית או צבאית כביכול.
בכל מקרה, הצבא הבריטי החלש, חסר תמיכה אווירית מספקת, לא יכול היה לספק סיוע משמעותי לצבא יוון.
לאחר הכרזת שלושת הגנרלים, המטה הכללי סבר כי השקפותיהם אינן תואמות את אלה של המטה ופיטר אותם ב־7 במרץ 1941, חודש לפני פלישת גרמניה.
בכיבוש המשולש הגרמני-איטלקי-בולגרי של יוון שהגיע בעקבות כך, הגנרל דרקוס לא ציין את השתתפותו בתנועת ההתנגדות.
לאחר שחרור המדינה (אוקטובר 1944).
בשנת 1945 הוא עמד בראש המועצה הצבאית העליונה.
ב־16 באפריל 1945 הוא הפך לסגן שר המלחמה בממשלתו של האדמירל פטרוס וולגריס.
במציאות זה היה תפקיד השר, מכיוון שבכל הממשלות שלאחר המלחמה תפקיד שר המלחמה נותר באופן סמלי אצל ראש הממשלה.
הוא עזב את תפקידו כשר ב־11 באוגוסט אותה שנה.
הגנרל דראקוס נפטר באתונה ב-1975.
מרקוס בטינלי הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת השוער במנצ'סטר סיטי.
הוא הצטרף לאקדמיית הנוער של פולהאם.
ביולי 2010 חתם על חוזהו המקצועני הראשון בקבוצה הבוגרת.
באוגוסט 2012 הושאל לדרטפורד מהנשיונל ליג.
ההשאלה הייתה לחודש אחד, ואז הוארכה לחודש נוסף, הוארכה עד לינואר והוארכה שוב עד לסוף מרץ 2013.
באוגוסט 2013 הושאל לאקרינגטון סטנלי מהפוטבול ליג השנייה.
ב-2 בספטמבר הוארכה השאלתו עד לתום העונה, אך הוא שב לפולהאם ב-26 בדצמבר.
ב-3 בינואר 2014 שב לאקרינגטון סטנלי עד לסוף החודש.
ב-10 בינואר האריך את חוזהו בפולהאם עד ליוני 2016. ב-26 באוגוסט 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, כששיחק במשחק גביע הפוטבול ליג נגד ברנטפורד.
ארבעה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בצ'מפיונשיפ, בתיקו 1–1 עם קארדיף סיטי.
ב-30 באוגוסט 2017 האריך את חוזהו עד ליוני 2020. באוקטובר 2018 האריך את חוזהו עד ליוני 2021. בפברואר 2019 נפצע בברכו ונעדר לשישה חודשים.
לאחר שנע עם פולהאם בין הצ'מפיונשיפ לפרמייר ליג, ב-10 בספטמבר 2020 הושאל לעונה אחת למידלסברו מהצ'מפיונשיפ.
ביולי 2021 חתם על חוזה לשנתיים בצ'לסי.
ביוני 2025 חתם לשנה במנצ'סטר סיטי.
מרקוס הולמגרן פדרסן (בנורווגית: Marcus Holmgren Pedersen; נולד ב-16 ביולי 2000 בהמרפסט שבנורווגיה) הוא כדורגלן נורווגי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת טורינו ובנבחרת נורווגיה.
פדרסן הגיע אל מחלקת הנוער של טרומסה בשנת 2016. ב-18 באפריל 2018 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, במסגרת הגביע הנורווגי.
ב-28 באוקטובר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת ליגת העל הנורווגית, בהפסד 1-0 לאוד גרינלנד.
הוא ערך שלוש הופעות ליגה במדי המועדון בעונת , ו-17 הופעות ליגה נוספות בעונת , שהסתיימה בירידתה של טרומסה לליגה הנורווגית השנייה.
ב-11 בפברואר 2020 חתם פדרסן על חוזה לשלוש עונות במולדה מליגת העל הנורווגית.
ב-16 ביוני הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-1 על אלסונד במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת .
ב-24 ביוני הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-2 על סטארט במסגרת הליגה.
בעונתו הראשונה במועדון, בה סיימה מולדה במקום השני בליגת העל הנורווגית, ערך פדרסן 21 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים.
בעונה שלאחר מכן, לפני שעזב את הקבוצה, הוסיף שבע הופעות ליגה.
ב-22 ביוני 2021 חתם פדרסן על חוזה לחמש עונות בפיינורד מליגת העל ההולנדית.
ב-22 ביולי הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד דריטה במסגרת מוקדמות עונת 2021/2022 בליגה האזורית.
ב-15 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 4-0 על וילם II במסגרת המחזור הראשון.
בעונת 2022/2023 זכה עם פיינורד באליפות הולנד.
ב-1 בספטמבר 2021 ערך פדרסן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נורווגיה, בתיקו 1-1 נגד נבחרת הולנד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
מרקוס זווירוס ואן בוקסהורן (בהולנדית: Marcus Zuerius van Boxhorn; 28 באוגוסט 1612 – 3 באוקטובר 1653) היה מלומד הולנדי.
ואן בוקסהורן כיהן כפרופסור באוניברסיטת ליידן.
מחקרו של ואן בוקסהורן עסק בשפות הודו-אירופיות, ולטענתו, כל השפות הללו מוצאן בשפה אחת ששמה סקיתית, הקרויה על שם הסקיתים.
מרקוס אנתוני הווארד הוא כדורסלן אמריקאי-פורטו ריקני המשחק בעמדת הקלע בסאסקי בסקוניה מליגת העל הספרדית בכדורסל והיורוליג ובנבחרת פוארטו ריקו בכדורסל.
הווארד החל את קריירת התיכון שלו בתיכון פרי בגילברט, אריזונה.
כ הוא פתח בקו האחורי עם אחיו והעמיד ממוצעים של 23 נקודות למשחק, והוביל את קבוצתו לחצי גמר אליפות המדינה.
הוא התחייב לשחק כדורסל מכללות באוניברסיטת המדינה של אריזונה לאחר עונתו הראשונה, אך לאחר עונת ה שלו, בה קלע 32.4 נקודות בממוצע למשחק, ביטל את התחייבותו.
לקראת עונת ה שלו עבר הווארד למכינת פיינדליי פרפ בהנדרסון, נבדה, שנחשבת למעצמת כדורסל בארצות הברית, ובמהלך העונה, בה הוביל את הקבוצה בנקודות, הודיע כי יעבור ישירות לכדורסל המכללות וחתם באוניברסיטת מרקט.
כפרשמן במדי המרקט גולדן איגלס נכנס הווארד לחמישייה הפותחת, קלע 13.2 נקודות בממוצע למשחק, הוביל את המדינה כולה באחוזי שלשות עם 54.7% ונבחר לחמישיית הפרשמנים באזור הביג איסט 2017. כסופומור הפך הווארד לאחד הקלעים המובילים במכללות, לאחר שקלע 20.4 נקודות למשחק ונבחר לחמישייה השנייה בביג איסט.
הוא סיים את העונה עם אחוז קליעות העונשין השני בטיבו ב-NCAA, עם 93.8%.
לקראת עונת הג'וניור שלו ב-2018/19 נבחר הווארד לרשימות המעקב לפרס וודן ופרס נייסמית' לשחקן המכללות המצטיין ופרס בוב קוזי לרכז המצטיין, ונבחר לחמישיית קדם-העונה הראשונה בביג איסט.
במהלך העונה הוא רשם שני משחקים של 45 נקודות, מול אוניברסיטת המדינה של קנזס ואוניברסיטת באפלו, מולה קלע 40 במחצית השנייה.
הוא קלע שיא קריירה של 53 נקודות בניצחון בהארכה על קרייטון ב-9 בינואר 2019, ושבר שיא ביג איסט במשחק בודד.
הווארד הפך לקלע המוביל של מרקט בכל הזמנים לאחר שקלע 38 נקודות בניצחון 88–53 על לויולה בפתיחת עונת ה שלו.
ב-29 בנובמבר הוא קלע 51 נקודות בניצחון 101–79 על אוניברסיטת דרום קליפורניה, והפך לשחקן השלישי שקולע 50 נקודות במשחק בשלוש עונות רצופות אחרי ויימן טיסדייל ופיט מרוויץ'.
בנוסף, מפני שקלע 40 נקודות במשחק הקודם, הוא הצטרף למרוויץ', ג'וני נוימן ובוב פטיט כשחקנים היחידים באזורים הגדולים שקלעו 40 נקודות בשני משחקים רצופים.
ב-12 בפברואר 2020, לאחר שקלע 24 נקודות לצד חמישה ריבאונדים ושני אסיסטים בהפסד 71–72 לאוניברסיטת וילאנובה, הוא הפך למלך הסלים של הביג איסט בכל הזמנים, ועבר את 1,405 הנקודות של לורנס מוטן.
בסיום העונה הסדירה נבחר הווארד פה אחד לחמישיית העונה באזור.
הוא העמיד ממוצעים של 27.8 נקודות ו-3.3 אסיסטים למשחק כסיניור, ובתקופתו באוניברסיטת מרקט קלע 2,761 נקודות.
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA 2020 חתם הווארד על חוזה דו כיווני עם דנוור נאגטס ב-30 בנובמבר 2020. ב-13 במאי 2021 קלע שיא קריירה של 15 נקודות בניצחון 114–103 על מינסוטה טימברוולבס.
ב-15 באוגוסט הוא חתם מחדש על חוזה דו-כיווני עם הנאגטס, במהלך עונת הוא הופיע ב-31 משחקים ופעמיים קלע לפחות 20 נקודות.
ב-17 ביולי 2022 חתם הווארד לשנתיים בסאסקי בסקוניה מליגת ה-ACB הספרדית והיורוליג.
באוקטובר 2022 הפך הווארד לשחקן השמיני אי פעם שקולע 30 נקודות או יותר בשני משחקים רצופים ביורוליג לאחר שעשה זאת נגד שתי הקבוצות מבלגרד (33 מול פרטיזן ו-30 מול הכוכב האדום).
בסיום עונת 2023/2024 ביורוליג זכה בפרס אלפונסו פורד למלך הסלים של התחרות לאחר שקלע בממוצע 19.5 נקודות למשחק ושבר את שיא היורוליג לנקודות בעונה עם 759.
הווארד ייצג פעמיים את ארצות הברית בתחרויות פיב"א: ב-2015 הוא היה חבר בנבחרת ארצות הברית שזכתה באליפות אמריקה עד גיל 16, וב-2016 זכה בגביע העולם בכדורסל עד גיל 17 בסרגוסה, ספרד, בו העמיד ממוצעים של 11.9 נקודות ו-2.6 אסיסטים למשחק.
ב-9 במאי 2024 קיבל את אישור פיב"א לשחק בנבחרת פוארטו ריקו בכדורסל.
אחיו הגדול ג'ורדן שיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת מרכז ארקנסו, והשניים אף שיחקו יחד במשך עונה אחת בתיכון.
הווארד פומבי מאוד לגבי אמונתו הנוצרית, והסביר את העובדה שהוא לובש את מספר 0 בכך שהוא "באמת מייצג שללא מערכת היחסים שלי עם ישו, אני מרגיש שאני לא האדם שנועדתי להיות".
מרקוס ומרטינוס , הידועים גם כ-M&M, הם צמד מוזיקלי נורווגי המורכב מתאומים זהים, מרקוס ומרטינוס גונארסן (נולדו ב-21 בפברואר 2002 באלוורום שבנורווגיה).
במרוצת השנים הוציא הצמד שלושה אלבומי אולפן Hei, Together, Moments וunforgettable .
הם התפרסמו בזכות זכייתו במלודי גרנד פרי ג'וניור ב-2012. הם ייצגו את שוודיה באירוויזיון 2024 עם השיר "Unforgettable".
בשנת 2012 התמודדו השניים בעונה האחד-עשר של המלודי גרנד פרי ג'וניור, שנערך באוסלו, ושודר ב-NRK בהנחיית מרגרט רואד וטוג'י.
בערב הגמר דורגו במקום הראשון עם שירם "To dråper vann" (בעברית: "שתי טיפות מים").
לאחר התחרות דורג השיר במקום השמיני במצעד הסינגלים הנורווגי.
ב-23 בפברואר 2015 הוציאו את אלבום הבכורה שלהם, Hei.
הוא הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הנורווגי ב-15 בנובמבר.
ב-24 ביולי אותה השנה פורסם השיר "Elektrisk", שהגיע למקום השלישי במצעד.
ב-6 בנובמבר יצאה מהדורת דלוקס לאלבום בשם Hei (Fan Special).
בנובמבר 2016 פורסם אלבומם השני והראשון באנגלית, Together.
בשבוע הראשון לצאתו דורג במקום הראשון בנורווגיה ובשוודיה ובמקום השישי בפינלנד.
ב-13 במאי 2017 חשפו את ניקוד חבר השופטים הנורווגי באירוויזיון 2017 במהלך השידור החי.
ב-21 במאי הוציאו את הסינגל "Like It Like It" בהשתתפות הראפר האמריקאי סיילנטו.
ב-14 ביולי הופיעו ביום הולדתה ה-40 של ויקטוריה, נסיכת שוודיה.
ב-17 בנובמבר הוציאו את אלבומם השלישי Moments.
בשנת 2019 פורסם המיני-אלבום הבכורה Soon.
ב-2021 השתתפו בשירו של סטיג ברנר, "Miserabel".
באביב 2022 הם זכו בגרסה השוודית ל-Masked Singer – הצמד הראשון שעשה זאת.
בשנת 2023 התחרו במלודיפסטיבלן, הקדם השוודי לאירוויזיון 2023, עם השיר "Air".
הם דורגו במקום השני, מרחק 21 נקודות מהמקום הראשון (לורן עם "Tattoo").
בשנת 2024 נבחרו לייצג את שוודיה באירוויזיון עם השיר "Unforgettable", על פי חוקי האירוויזיון, מתוקף היותה המדינה המארחת, שוודיה מעפילה לגמר באופן אוטומטי.
בגמר הצמד הגיע למקום ה-9.
מרקוס ואנדט (בשוודית: Marcus Wandt נולד ב-22 בספטמבר 1980) הוא אסטרונאוט וטייס ניסוי שוודי.
ואנדט סיים קורס טיס בחיל האוויר השוודי, המשיך ללמוד בבית הספר של הצי האמריקאי, ועבד מספר שנים כטייס ניסוי בחברת תעופה שוודית.
החל מ-2022 הוא אסטרונאוט בסוכנות החלל האירופאית.
הוא עומד לטוס לחלל לראשונה כחבר צוות במשימת Axiom mission 3 של חברת אקסיום ספייס.
קריירה לפני סוכנות החלל האירופאית
מ-2003 עד 2014 היה ואנדט טייס קרב בחיל האוויר השוודי.
ב-2004 הצטרף לבית הספר להכשרת טיסות של חיל האוויר השוודי, שם קיבל הכשרה בסיסית לטיסה.
הוא סיים תואר שני בהנדסת חשמל מאוניברסיטת צ'למרס בשנת 2007. משנת 2013 עד 2014, הוא התאמן בבית הספר לטייסי מבחן של צי ארצות הברית, שם סיים את לימודיו כראשון בכיתתו והחל להיות טייס מבחן ניסיוני.
ב-2014 הוא הצטרף ל- SAAB Aeronautics, חברת תעופה שוודית, כטייס ניסוי.
לאחר מכן קודם לטייס ניסוי ראשי וראש מחלקת טיסות ב-2020.
בנובמבר 2022, ואנדט נבחר כחבר במחלקה הראשונה של אסטרונאוטים במילואים של סוכנות החלל האירופאית.
ביוני 2023, הסוכנות הציעה את ואנדט לטיסה הקרובה של אקסיום ספייס - Axiom Mission 3. כתוצאה מכך הוא הפך מאסטרונאוט במילואים לאסטרונאוט מקצועי והצטרף לסוכנות החלל ב-1 ביוני 2023.
המשימה במסגרתה יטוס ואנדט לחלל מטעם סוכנות החלל האירופאית נקראת "מונין".
מרקוס (מרדכי) ויצטום (1895–1948) היה איש עסקים יהודי, יליד סמביר, שהיגר לאירלנד.
בשנות ה-30 של המאה ה-20, לפני מלחמת העולם השנייה, הציל עשרות יהודים על ידי גיוסם למפעלים באירלנד שאותם הקים לשם כך.
ויצטום מכונה לעיתים "אוסקר שינדלר האירי".
בעת עליית הנאצים לשלטון, לא אפשרה ממשלת אירלנד להנפיק אשרות כניסה לפליטים היהודים באירופה.
ב-1932 מונה שון למס לשר התעשייה והמסחר.
כדי לקדם את הכלכלה של המדינה, יזם למס פיתוח תעשייה, גייס את הממשלה האירית להשקיע בחברות תעשייתיות ויזם יבוא של מפעלים מיבשת אירופה לאירלנד, ובעיקר למערב אירלנד.
המפעלים שהורשו להגיע הם מפעלים מ"תעשיית הטקסטיל", אשר באותו הזמן לא היוו תחרות לתעשייה הקיימת.
באותם הזמנים, יהודים רבים בצרפת, גרמניה, אוסטריה וצ'כוסלובקיה עסקו במסחר בטקסטיל.
מרקוס ויצטום, איש עסקים יהודי, נולד בפולין, היגר לארגנטינה, עבר לבלגיה והגיע לבסוף לדבלין.
בדבלין הייתה בבעלותו (ביחד עם שותפים), חנות למכירת טקסטיל מווינה.
עם עליית הנאצים לשלטון, זיהה ויצטום את ההזדמנות לחלץ יהודים מאירופה, הציע את עזרתו ללמס ועשה כל אשר ביכולתו כדי לכוון אותו לבחירה בעסקים יהודיים.
ב-1935 יצאה משלחת ראשונה לבחינת הנושא, בראשות שון למס ובהשתתפות הסנטור ג'ון אדי מקאלין ומרקוס ויצטום.
בנסיעות חוזרות, עם ובלי שותפיו, הצליח מרקוס ויצטום לשכנע שלושה בעלי מפעלים יהודיים לעבור לאירלנד.
בעקבות המפעלים הגיעו יהודים, מומחים ועובדים מן השורה, וכולם קיבלו אשרות הגירה.
עשרות יהודים ניצלו הודות למפעלים אלה.
שלושת המפעלים שהעביר ויצטום לאירלנד זכו להצלחה, סיפקו עבודה למאות עובדים והביאו רווחה ולשגשוג לאזורים שבהם פעלו.
מרקוס ויצטום היה נוכח בעסקיהם ולקח חלק בניהול המפעלים.
מטרתו בהקמת המפעלים הייתה לאפשר ליהודים רבים ככל האפשר לצאת מאירופה.
ויצטום, פיליפזון ועוד אנשי עסקים בולטים השתמשו בקשריהם ובכספם כדי להפיק אשרות כניסה רבות ככל הניתן.
אשרות הכניסה הופקו לפועלים של כל מפעל שהוקם.
במקביל, דאג ויצטום להשיג אשרות כניסה לכמות שווה של יהודים שהוצגו כמומחים, על אף שלא היה להם כל קשר לתעשיית הטקסטיל.
מספר היהודים שניצלו כך אינו ידוע, אך ההערכה היא שלפחות 60 או 70 יהודים הצליחו להגר לאירלנד לפני 1939. בעקבות פועלו, זכה מרקוס ויצטום לכינוי "אוסקר שינדלר האירי".
המפעל הראשון שנפתח היה Les Modes Modernes.
זה היה שמו המקורי של בית החרושת בפריז בבעלותו של הנרי אורבך.
ויצטום שכנע את אורבך להעביר את בית החרושת לאירלנד.
החברה לפיתוח תעשייתי של גולוויי הצליחה להביא לכך שהמפעל יפתח בעיר.
אורבך שלח את גיסו סרג' פיליפזון לגולווי לבדוק היתכנות, וזה אישר את המקום.
בית החרושת הוקם עם הון יסודי של 60 אלף לירות אנגליות.
שני שלישים מהסכום הושקע על ידי קבוצת אורבך והיתר על ידי יזמים מקומיים.
בין המשקיעים היה גם אדמונד קלסנס, איש עסקים וסנטור לשעבר מבלגיה, שהכיר את ויצטום מהימים שגר בבלגיה.
סנאטור מקאלין, שהיה גם איש עסקים בולט, סיפק את חומרי הבניין.
ויצטום, מקאלין ואורבך היו בין חברי ההנהלה של בית החרושת.
סרג' פיליפזון נבחר לנהל את המפעל במשך 5 שנים ולאחר מכן הניהול יעבור לתושב מקומי.
בית החרושת נפתח ב-18 ביולי 1938 בנוכחותו של שון למס.
מיכאל בראון, הבישוף של גולווי, קידם את פעילות המפעל כאשר אמר בנאום הברכה שלו שעדיף שנשים שבאות לכנסייה תלבשנה כובעים מתוצרת מקומית.
זה היה העסק הראשון שהוקם בגולווי לאחר זמן רב.
עיתון הטיימס האירי דווח על תחילת העבודות ב-28 ביולי 1937.
בית החרושת לכובעים Western Hats נפתח באוגוסט 1940. בית החרושת נפתח בשיתוף עם חברת יצור כובעים Hugo Reiniger & Co מחומוטוב שבצ'כוסלובקיה.
בשנת 1939 מרקוס ויצטום (וחבריו למשלחת שכללה גם את הסנטור מקאלין וסרג' פיליפזון) שכנע את הבעלים להעביר את בית החרושת לאירלנד.
פרנץ שמולקה נשלח לנהל את המפעל, ויהודים רבים הגיעו בעקבותיו, ולכן קיבל אזור המגורים הקרוב למפעל את הכינוי "ירושלים הקטנה".
בין המקדמים את המפעל בקסלבר היה הסנטור הבלגי קלסנס, שבמאי 1939 התכבד בהנחת אבן הפינה.
המפעל תוכנן להיות אחד הגדולים במדינה ונרשם באירלנד כחברה ציבורית בשווי 100 אלף לירות אנגליות.
דירקטוריון החברה כלל את ויצטום, מקאלין ושמולקה.
הבניין תוכנן על ידי אדריכל בלגי והיה אחד מהמודרניים ביותר באותה תקופה.
המבנה היה בנוי בלוקים מבטון, ובנייתו ארכה ששה חודשים.
ארובה בת 100 מטר עשויה לבנים אדומות התנשאה מעל למבנה והייתה חלק מהנוף של קסלבר עד שהוסרה בשנות התשעים.
צופר שנקבע בראשה צפר לפועלים שלוש פעמים ביום ושימש תזכורת גם לכל התושבים בעיר.
הייצור במפעל כלל שימוש בחומרים טבעיים שנלקחו מהסביבה: כבול, מים וקיטור.
חלונות רחבים החדירו אור ואפשרו חסכון בחשמל.
בית החרושת היה הראשון באירלנד שעבד בשיטות אלה.
שנה לפני הקמת בית החרושת נשלחו שלושים נשים ושבעה גברים לבלגיה ללמוד את המקצוע.
הם הספיקו לחזור שבוע לפני כניסת הגרמנים לבלגיה.
גם המכונות האחרונות הגיעו שבוע לפני הפלישה.
עד מהרה, החנויות בקסלבר מכרו כובעים מתוצרת מקומית, מחומרים איכותיים ובמחירים סבירים.
בית החרושת היה המעסיק הגדול ביותר בסביבה באותם ימים וייצר מקומות עבודה למאות אנשים.
הייתה לו אף נבחרת כדורגל שהתחרתה בליגה המקומית.
המפעל האחרון שמרקוס ויצטום הצליח להעביר לאירלנד היה בית חרושת לסרטים Hirsch Ribbons Ltd בבעלותו של אמיל הירש, איש עסקים יהודי אמיד מווינה.
הירש, שהיה מודע לסכנה לחיי משפחתו באוסטריה לאחר סיפוחה לגרמניה, נענה להצעה להעביר את עסקיו לאירלנד.
הירש שילם שוחד כבד למפלגה הנאצית ולפקידי ה"אס אס" והצליח להעביר את בית החרושת בשלמותו (כולל 21 נולים וגלגלי סרטים) באוניה לאירלנד.
בכך היה היהודי היחיד שהצליח להוציא בית חרושת שלם מאוסטריה לאחר סיפוחה לגרמניה.
בתחילה הוצע להירש להעביר את בית החרושת לגולוויי.
אולם הירש גילה שמזג האוויר בגולוויי לח מדי עבור סרטים.
אנשי עסקים בלונגפורד שמעו על היוזמה והזמינו את ויצטום ומקאלין לבדוק את תנאי המקום.
התנאים התגלו כמתאימים, התעבורה ללונגפורד וממנה התאפשרה בכבישים, ברכבות ובתעלה.
היה לה נהר כמקור מים והרבה כוח עבודה מקומי.
קסרקטיני צבא ריקים, הוסבו לשמש כבית חרושת.
הם הוחכרו לוויצטום ולמקאלין, למשך 30 שנה, בחתימתו של שר האוצר האירי.
בית החרושת הגיע ללונגפורד במאי 1939 ונרשם כחברה ביולי 1939. ויצטום, מקאלין והירש נכללו במועצת המנהלים.
אמיל הירש ובנו רוברט ניהלו את בית החרושת.
בית החרושת לסרטים היה המפעל התעשייתי הראשון שהוקם בלונגפורד והייתה לו השפעה כלכלית וחברתית על העיר למשך ארבעה עשורים.
אחינו של מרקוס ויצטום, אלן ויצטום, נולד אחרי השואה ועלה לישראל בגיל 17 כחייל בודד.
הוא שינה את שמו לאילן בן נתן והקים בארץ משפחה.
מַרְקוּס טוּלִיוּס קִיקֶרוֹ (קרוי בעברית גם "ציצרו" או "ציצרון", בלטינית: Marcus Tullius Cicero; 3 בינואר 106 לפנה"ס – 7 בדצמבר 43 לפנה"ס) היה נואם, מדינאי, סופר ופילוסוף ברפובליקה הרומית המאוחרת.
נחשב לאמן הפרוזה בשפה הלטינית.
קיקרו נולד בעיר ארפינום (כיום ארפינו שבאיטליה), ונהרג מחוץ לרומא כאשר נמלט מאויביו הפוליטיים.
בתקופת חייו התרחשו האירועים הסוערים ביותר בתולדות הרפובליקה הרומית, שהביאו לבסוף לקיצה של הרפובליקה (שקיקרו היה בין גדולי מגיניה), ולעלייתה של צורת השלטון החדשה, הקיסרות הרומית.
לפי ההיסטוריון היווני פלוטרכוס קיקרו היה תלמיד מצטיין, אשר שקידתו ומהירות התפיסה שלו משכו תשומת לב.
הוא אהב שירה, על אף שעסק בתחומי עניין רבים.
הוא נשלח על ידי אביו, ביחד עם אחיו, קווינטוס טוליוס קיקרו, להתחנך ברומא, באתונה וברודוס.
ברומא, לא לפני שנת 81 לפנה"ס, למד רטוריקה אצל הנואם המפורסם אפולוניוס מולון, ובשנת 78 לפנה"ס, בזמן מסעו ליוון (77-79 לפנה"ס), הגיע קיקרו לרודוס ולמד אצל מולון פעם נוספת בבית הספר לרטוריקה שלו.
פלוטרכוס מספר כי מולון לא הבין רומית ולכן ביקש מקיקרו לנאום ביוונית.