tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על פי השקפה רווחת זו, "הכוזרי" מבטא משנה גזענית, לפיה העם היהודי הוא הגזע הנעלה על שאר העמים מבחינת מדרגתו הרוחנית, ושיכולת הנבואה ניתנה רק לבני העם היהודי.
גישה זו על אמונתו של ריה"ל היא הפרשנות וההבנה השלטת בקרב חוגי הפילוסופיה היהודית.
גודמן טוען שבדורות האחרונים הרחיקה פרשנות זו יהודים רבים בעלי השקפה ליברלית והומניסטית מלימוד הספר.
מיכה גודמן מאתגר את הפירוש הזה, ומציע פירוש משלו, על פיו, בדומה לספר מורה הנבוכים, גם "הכוזרי" כתוב באופן אזוטרי, כלומר שכוונתו האמיתית שונה מזו הגלויה לעין, והוא מכיל בתוכו סודות המתגלים רק בקריאה זהירה וביקורתית, על ידי קוראים בעלי יכולת לוגית משופרת.
מיכה גודמן מבסס את קביעתו על שורה של סתירות רעיוניות המצויות בספר, שלדעתו לא ניתן לתרץ אותן באופן משביע רצון:
על פי משנתו הגלויה של ריה"ל, רק ליהודים נתונה היכולת לתקשר עם אלוהים – והנה הדמות היחידה בספר שמקבלת מסר על-טבעי באמצעות "חלום אמת", היא של המלך הגוי.
בנוסף לכך, מלך כוזר לא רק שאיננו יהודי, אלא שאמונתו אינה שייכת אף לאחת מהאמונות המונותאיסטיות, והוא בעצמו הכוהן הגדול של דת כוזר האלילית.
על פי ריה"ל, שלכאורה האמין בתורת האקלימים, הנבואה תיתכן רק בארץ ישראל.
והנה, ההתגלות האלוהית היחידה בספר, כלומר חלומותיו של המלך, מתרחשת בכוזר, ממלכה השוכנת במקום הרחוק ביותר מארץ ישראל, כפי שנרמז בספר בביטוי "מכוזר ועד חבש" ("הכוזרי", מאמר א', מה).
לכאורה, ריה"ל לא האמין באפשרות של הצטרפות של גויים לאמונה היהודית, דווקא בגלל שהחלק האלוהי והקדושה האימננטית קיימת אצל יהודים בלבד.
והנה, הספר מתאר באופן אוהד התגיירות, ולא של אדם אחד אלא של כל ממלכת כוזר הגדולה.
במאמר א' ב"הכוזרי" מצויה הוכחה לקיומו של מעמד הר סיני, על פי טיעון העד.
לפי טיעון זה, לא ניתן לבדות סיפור שהיו עדים לו מאות אלפי אנשים; מפני שאם הסיפור בדוי, לא ייתכן שלא יימצאו מבין העדים הרבים שהיו אמורים לחזות בו, כאלה שיפריכו את עדות השקר, ויעבירו את הפרכתם לצאצאיהם.
לטענת גודמן, ריה"ל תמך לכאורה בהוכחה הזו, ועם זאת בדה סיפור על מלך כוזר שהתגייר (גודמן מניח שהסיפור בדוי); הוא העיד בעצמו בפתיחת הספר, שהסיפור אמיתי ואפילו שהתפרסם בקרב היהודים וכך הגיע לאוזניו.
נמצא, שריה"ל בעצמו בדה סיפור, שהעיד ששמע אותו כמקרה אמיתי – בסתירה לדעתו הגלויה על אי-האפשרות להמציא עדות יש מאין.
על פי פרשנותו של גודמן, ריה"ל משתמש בצורת הדיאלוג, צורה ספרותית שלא הייתה קיימת כמעט בימיו, כדי לבטא רעיונות פילוסופיים מורכבים, ובראשם – שדעתו האמיתית של ריה"ל איננה זהה לזו של "החבר", והיא למעשה סינתזה מתוחכמת של דבריהם של החבר ושל המלך.
בפרט, היסודות הסיפוריים המשמעותיים בסיפור, למשל: ההתגלות שלה זוכה מלך כוזר, מבטאים את עמדתו האמיתית של ריה"ל באשר לאפשרות של בני אדם בכלל ושל גויים בפרט להגיע למעלה הרוחנית הגבוהה, בדומה לעמדתו המפורשת של הרמב"ם.
תורת גזע או "גאוות יחידה"?
באשר לטענה לעליונות הגזע היהודי, שרבים דחו כגזענית, גודמן מציע הבחנה: .
אולם גודמן איננו סבור שריה"ל באמת לועג לאמונה בעליונות היהודים, משום שהעובדה בעינה עומדת שהיהודים אכן מצטיינים בין העמים.
גודמן סבור שבדרך הדיאלוג ריה"ל מציג את מורכבות הדברים, מתחבט ביניהם ולא מכריע לכאן או לכאן: יש סגולה מיוחדת כלשהי בעם היהודי, שמתבטאת בהצטיינותו בפועל; ייתכן שכל אדם מכל עם יכול להצטיין ואף להגיע למדרגת נביא – אם כי זוהי כנראה תופעה נדירה.
גודמן טוען, שעיקרו של "הכוזרי" הוא הרעיון, שמשימתו של האדם להידמות לאל בכך שיסגור את הפער הקיים בחוויה האנושית בין המחשבה, הדיבור והמעשה.
גודמן מבסס את טענתו בין היתר על ציטוט של ריה"ל מספר יצירה, שם מסופר שהעולם נברא ב"ספר, ספר וסיפור" – מושגים שעל פי גודמן, מקבילים למחשבה (המיוצגת במושג המספר), לדיבור (סיפור) ולמעשה (המיוצג על ידי הספר הכתוב).
האחדות בין שלושת התחומים היא מאפיין של אלוהים, ומשימתו של האדם היא להתקרב לאחדות זו בחייו, ובכך להידמות לאלוהים.
רעיון מרכזי במשנת ריה"ל, על פי גודמן, היא פתרון לבעיית גוף-נפש על ידי האחדה של שניהם כמשימה האנושית לחיים.
וזאת, בניגוד להוגים רציונליסטיים מחד (כמו הרמב"ם), או הנוצרי מאידך, ששאיפתם להביא להתעלות הנפש ולנתק אותה מחרפת הגוף והחומר.
בחלק הרביעי של הספר מציג גודמן ניתוח משווה בין "הכוזרי" לבין "מורה הנבוכים", ספרו הפילוסופי של הרמב"ם ומתחרהו הגדול של "הכוזרי", על פי גודמן.
גודמן טוען, שבתודעת המעיינים בתורותיהם של ריה"ל ושל הרמב"ם, שני ההוגים הגדולים נתפסים כשני קצוות של ספקטרום הדעות בשאלות תאולוגיות, בעוד שלמעשה, על פי דעותיהם האמיתיות, שניהם נמצאים באמצע הספקטרום ולא בקצותיו.
מה שנתפס כדעתו של הרמב"ם, ה"רמבמיזם", לאמור: רציונליזם קיצוני ודחיית החוויה הדתית – שונה מדעתו האמיתית של הרמב"ם; ובדומה לכך, גם ה"ריהליזם", התפיסה הרווחת באשר לעמדתו של ריה"ל, שהיא: דחיית החשיבות של התבונה, משיחיות ואף גזענות – גם היא איננה עמדתו האמיתית של ריה"ל.
והפילוסופיה היהודית כולה מאז ועד היום עומדת בצילם של שני ההוגים מימי הביניים.
אבן פינה בהגותו של ריה"ל היא הדעה, שהמעשים (המתגלמים במצוות) חשובים מן הכוונות.
בכך נבדל "החבר" בספר הן מהפילוסוף, המחשיב את הידיעה בלבד, והן מהנוצרי ומהמוסלמי, המחשיבים את האמונה כעיקר.
לטענת גודמן, באשר לאמונות ולעיקרים תאולוגיים – ריה"ל העדיף את המבוכה ואת הספק, ולא הכריע לכאן או לכאן בשאלות המרכזיות של התאולוגיה, שאיננה מרכזית ביהדות.
עולמו ההגותי של ריה"ל מכיל את המורכבות, רוב-הקולות ואת רב-השיח בין דעות שונות.
בהתאם לכך, גודמן טוען שריה"ל הוא פרגמטיסט, בכך שיותר משחשובה לו נכונות הטענה התאולוגית, חשובה השפעתה על חיי המאמין.
בכך הוא כמעט מטרים את הפרגמטיזם, שהתפתח כזרם פילוסופי בתקופה המודרנית בארצות הברית.
בפרשנותו ל"כוזרי", גודמן מצר על כך, שבדורות האחרונים הולך ונעלם הדו-שיח או הרב-שיח, שריה"ל ניסה לטפח.
לדבריו, רבים ראו עצמם כמייצגי הגותו וממשיכי דרכו, בהם הוגים בעלי רעיונות הפוכים בתכלית זה מזה.
עם זאת, גודמן מביע את התקווה שההיעלמות היא זמנית, ושהספר ישוב לייצג את אפשרות הקיום של השקפות שונות בכפיפה אחת (עמ' 210).
הציונות הדתית של ימינו, מוצאת ב"הכוזרי" חיזוק לרעיון של קדושה אימננטית שיש בעם ישראל.
אולם לפי גודמן, אין לכך זכר ב"הכוזרי".
מלך כוזר טוען באוזני "החבר", שאמנם בגלות היהודים מתנהגים בשפלות רוח ובענווה, אולם כשיהיו עצמאים בארצם הם עלולים להפוך לאכזרים כמו כל העמים.
תגובתו של החבר היא הודאה ושתיקה.
גודמן מבקש להדגיש את הפרט הזה, שזכה להתעלמות על ידי רוב הפרשנים: ריה"ל שכביכול האמין בעליונות המוסרית של היהודים, למעשה חשש מהיותם עם ככל העמים.
לטענת גודמן, זהו האלמנט שאפשר לפרנץ רוזנצוייג, כהוגה יהודי אקזיסטנציאליסט אנטי-ציוני, שראה בגלות את המצב הרצוי בזמן הזה – להזדהות עם "הכוזרי".
גודמן חוזר על רעיון זה בספרו השלישי, הנאום האחרון של משה, ומוסיף לרשימת ההוגים האלה את הרמן כהן ואת שמעון דובנוב.
גודמן איננו מתייחס בספרו באופן ישיר לעניין תחיית המתים.
ריה"ל כתב בעניין זה את הדעה המסורתית, שעתידים המתים לקום לתחייה באחרית הימים (מאמר א' טו, ומאמר ג' יז).
יש לשער שגם בעניין זה הייתה דעתו של ריה"ל מורכבת יותר, כפי שסבור גודמן שדעתו שונה בעניינים אחרים, באותם פסוקים עצמם.
גודמן הקדיש את ספרו לאחיו, נתנאל (תני), שמת בתאונה.
ספרו של גודמן קיבל ביקורות אוהדות, בדומה לספרו על מורה הנבוכים.
אולם נשמעה גם הטענה, שגודמן מייצג נטייה עכשווית לדתיות "קלה" יותר, שנוטה אל הצד הפילוסופי, ההומניסטי והליברלי, מתוך מניע של אי רצון להתחייב באופן מלא להלכה מחמירה ותובענית.
יש הטוענים, ובעיקר בעולם האקדמי, שסגנונו הנגיש והבהיר של גודמן מושג במחיר של פשטנות יתר ושל רדידות של השיח הרעיוני.
עם זאת, גודמן עושה שימוש יעיל בכישרונו לתמצת רעיונות מורכבים במשפטים קצרים וקולעים.
חֲלוֹם שְׁלֹמֹה בְּגִבְעוֹן הוא סיפור מקראי המופיע ב.
על פי המסופר, בתחילת שלטונו של שלמה על ישראל, הוא הלך לבמה הגדולה בגבעון, והקריב שם אלף עולות.
בלילה נראה ה' אל שלמה בחלום, והציע לו לשלמה להעניק לו כל דבר שיבקש.
בקשת שלמה נענתה, ובזכות שלא ביקש עושר, כבוד, אריכות ימים או ניצחון במלחמה, הוא קיבל בנוסף גם עושר וכבוד.
בנוסף, ה' הבטיח לו שאם ילך בדרכו, יזכה גם לאריכות ימים.
מיד לאחר החלום, מסופר על משפט שלמה, שהוא המשך ישיר של הסיפור על חכמתו של שלמה.
שני סיפורים אלה מהווים סיום לתהליך ביסוס שלטונו של שלמה המופיע בפרקים הראשונים של ספר מלכים.
הפסוק הראשון בפרק, מתאר את ההתבססותו של שלמה כמלך על ממלכת ישראל.
פסוקים ב'-ג' מתפקדים כפתיחה לסיפורי מלכות שלמה ופסוק ד', משמש כפתיחה לסיפור מסעו של שלמה לזבוח בגבעון וחלומו.
לפי המסופר בפרק ג' הסיפור התרחש בגבעון.
שלמה הגיע לגבעון כדי לזבוח שם בבמה הגדולה, והוא העלה עליה אלף עולות.
בלילה, ה' נגלה לשלמה בחלומו וביקש ממנו להביע משאלה: "שְׁאַל מָה אֶתֶּן לָךְ".
שלמה הכיר בכך שהוא חסר ניסיון בענייני הממלכה, וכינה את עצמו: "נַעַר קָטֹן".
נראה ששלמה התכוון לכך שהוא חסר ניסיון בתחום הצבאי: .
שלמה גם היה מודע לעובדה כי הוא הומלך לשלוט על עם רב: .
המשאלה שביקש שלמה, היא "לֵב שֹׁמֵעַ וליכולת להבחין בין טוב ורע", כדי שיוכל לשפוט את העם.
בקשת שלמה נשאה חן בעיני ה', ולכן הוא קיבל חכמה, עושר וכבוד.
כמו כן הובטח לו כי יזכה באריכות ימים, אך בתנאי מסוים:
סמיכות הסיפורים, משפט שלמה וחלומו בגבעון מורים על מטרה ברורה, התגשמות הבטחת ה' וביסוס מעמדו של שלמה כמלך בעיני האל והממלכה.
המלך, ולא שלמה האדם הוא זה ששפט, בעזרת מתנת החכמה אשר ניתנה לו על ידי האל.
לדעת ישראל אפעל, התגלות האל לשלמה המלך בחלומו, באה כדי לתת ביטוי להסכמתו של האל לבית דוד לבנות את בית המקדש לה' בירושלים.
החלומות החשמליים של פיליפ ק.
דיק, או חלומות חשמליים, היא סדרת טלוויזיה בריטית - אמריקאית מסוגת אנתולוגיה דיסטופית ומדע בדיוני על פי סיפורים של פיליפ ק.
הסדרה בת 10 פרקים, כולם בעלי עלילה ייחודית ושחקנים שונים, ולפי תסריטים שנכתבו על ידי כותבים בריטים ואמריקאים.
הסדרה עלתה לשידור ב-17 בספטמבר 2017 בערוץ 4 בבריטניה, וב-12 בינואר 2018 באמזון וידאו בארצות הברית.
הסדרה פותחה תחילה על ידי ערוץ הטלוויזיה AMC האמריקאי ערוץ Channel 4 הבריטי, אך AMC פרש מהפרויקט.
בפברואר 2017 זכויות הסדרה בארצות הברית נרכשו על ידי שרת Amazon Video.
רונלד מור, מייקל דינר ובריאן קרנסטון שימשו כמפיקים בפועל.
קרנסטון גם גילם דמות בפרק "Human Is".
לתסריטאים נשכרו רונלד מור, מייקל דינר, טוני גריזוני, ג'ק ת'ורן, מתיו גראהם, דייוויד פר, די ריס וטרוויס ביצ'ם.
הפרק "The Commuter" מבוסס על סיפור קצר באותו שם מאת ג'ק ת'ורן, בבימויו של טום הארפר.
חלומותיהם החדשים הוא רומן עברי מאת חיים באר שיצא לאור בשנת 2014 במסגרת "ספריה לעם" של הוצאת עם עובד.
זהו סיפורם של אלמה ובר, עורכת ספרים שכתבה רומן מצליח אחד ומתקשה בכתיבת רומן שני, וגדעון שורק, איש "המוסד" בדימוס הנעזר באלמה ובר בהכנותיו לכתיבת הרומן הראשון שלו.
מירה טנצר עמדה על אופיו המגוון של הרומן: "'חלומותיהם החדשים', ספרו החדש של חיים באר, הוא ספק רומן-מתח וספק...
והוא גם ספק רומן ארספואטי."
גדעון שורק, איש "המוסד" בדימוס, בשנות השבעים לחייו, פונה אל אלמה ובר, מפעילת שירות "מחזיר הקלטות קודמות", על מנת שתמיר למדיה דיגיטלית הקלטה שהותירה לו אמו המנוחה.
אלמה היא עורכת ספרים שכתבה רומן מצליח אחד, וגדעון מחליט להיעזר בה כמנחה להגשמת חלומו לכתוב רומן היסטורי על המערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה, שעוררה חרדה רבה בקרב היישוב העברי בארץ ישראל.
למערכה זו הייתה שותפה גם אמו של גדעון, לוטה שטרוק, שהתגייסה לצבא הבריטי לפעילות סודית, ובהיותה אם חד-הורית מסרה אותו בתקופה זו למשפחה ארמנית בחיפה, שם עברו עליו שנות ילדותו.
גדעון הוא אלמן ואב לבת בוגרת שניתקה כל קשר אתו, ומתגורר בשכונת נווה מגן שברמת השרון.
אלמה, המתגוררת בתל אביב, היא גרושה בשנות הארבעים לחייה ואם לנער בגיל ההתבגרות.
בהדרגה מתהדקים הקשרים בין גדעון לאלמה, והם הופכים לנאהבים.
בחיפוש אחר חומרי רקע לספרו יוצאים גדעון ואלמה למסעות חקר בחיפה, עיר ילדותו של גדעון, ולייפציג, עיר מגוריה של אמו עד עלייתה לארץ ישראל, שם מארחים אותם דפנה, חברתה של אלמה, ובעלה עקיבא חשמל, השוהה שם לשם מחקר.
גדעון לבדו נוסע גם לטורונטו, למפגש עם בת המשפחה הארמנית שבה גדל, ולאנגליה, בניסיון להתחקות אחר פעילות אמו במלחמת העולם השנייה.
בעלילה שזורים זכרונותיו של גדעון מתקופת עבודתו ב"מוסד", שקשריו איתו לא התנתקו כליל.
הספר פותח בתיאור כותרות העיתונים, המספרים על היעלמותו המסתורית של גדעון, פרט ההופך את הרומן גם לספר מתח, שתעלומה זו נפתרת בסופו.
חלק נכבד מהרומן מוקדש למאמציו של גדעון לכתוב את ספרו.
בסופו של התהליך מקבל גדעון את עצתו של אחד מעמיתיו לשעבר, איש MI6, להסתגר לזמן מה בכפר מבודד בדרום אנגליה, ולהתמקד שם אך ורק בכתיבת ספרו.
במהלך הכתיבה משנה גדעון את נושאו של הספר.
בזמן זה גם אלמה מתבודדת בדירה במטולה, שאותה קיבלה מחברתה, לשם כתיבת ספרה השני.
על המניע לכתיבת הספר סיפר באר:
כל ספר נולד מאיזו חוויה או מצורך עמוק, והדרך שלי להתמודד עם הדבר הזה היא הכתיבה.
את ספרי "חלומותיהם החדשים" כתבתי כשיצאתי לפנסיה וחשתי שלא זקוקים לי יותר.
אני עצמי אמנם מעולם לא הייתי איש חשוב, אבל היה לי חבר שהיה ראש אגף במוסד, והיה טס לחו"ל ונעלם לפרקי זמן משתנים, ויום אחד כל זה נפסק בבת אחת והוא נותק ממרכז הכוח החיוני.
ראיתי את זה מתרחש וחשבתי שזאת חוויה שעוברת על הרבה אנשים – גם עליי – אז כתבתי על זה ספר.
הרומן "חלומותיהם החדשים" הוא יצירה ארס פואטית, שהרי לכל אורכו נמצאת חתירתו של גדעון שורק לכתיבת רומן, וחתירה זו היא הכוח המניע של העלילה.
רבקה שאול בן צבי עמדה על מהותו הארס פואטית של "חלומותיהם החדשים":
נושא שבכל זאת מצליח לקרום עור וגידים ולהגיע למיצוי יחסי הוא הארספואטיקה: הדיון על חומרי הספרות, על הקשיים העומדים בפני הסופר, על תהליכי כתיבה ועל מה שעומד מאחורי הבחירה בנושא מסוים.
המסר החשוב של הרומן הוא הקשר הנפתל והגורלי בין עומק החיים לעומק הכתיבה, בין דחף החיים לדחף הכתיבה, כמו תאומים סיאמיים שאין ניתן להפרידם.
יחסי הורים וילדים תופסים מקום מרכזי בעלילה, ואין אלה יחסים פשוטים.
יחסיו של גדעון עם בתו מעיין, שהצטרפה לאנשי "מצפן, עברה להתגורר בלונדון והיא עוסקת שם בפעילות אנטי-ישראלית, תוך שניתקה כל קשר עם הוריה.
יחסיו של גדעון עם אמו, שכאמור עזבה אותו בילדותו למשך שנים אחדות, וגם לאחר מכן קשריו אתה לא היו קלים.
יחסיה של לוטה, אמו של גדעון, עם אביה.
גדעון משער שאמו, שבזכות היכרותה עם לייפציג סימנה מטרות למפציצי בעלות הברית, הביאה למותו של אביה, שנותר בלייפציג ונהרג באחת ההפצצות.
יחסיה של אלמה עם בנה שאול, המעדיף על פניה את אביו ואשתו החדשה, וקשריו אתה מצומצמים ביותר.
בתחילת "חלומותיהם החדשים" כורך גדעון את יחסיו עם אמו ברומן של אלמה, "רק חיכתה שהילדים יגדלו":
"במרכז הרומן שלך עומדת השאלה איזה מחיר שילמה אישה שהקריבה את חייה למען הילדים שלה ודחתה למשך עשרים שנה ויותר את הגשמת המאוויים והחלומות שלה, ואילו במרכז החיים שלי עומד ילד ששואל מדוע אמא שלו הקריבה את שנות ילדותו ונעוריו למען מימוש הקריירה שלה".
"חלומותיהם החדשים" הוא רומן שמעורבים בו אמת ובדיה - אף שזהו רומן בדיוני, מוזכרים בו אישים אמתיים ופרטים עובדתיים רבים.
כדברי יוני ליבנה: "'חלומותיהם החדשים' נתון במסגרת של ספרות יפה, אבל הוא מתודלק בכתיבה תחקירית־עיתונאית, בכתיבה כמו היסטוריונית וכתיבה עיונית."
עקיבא חשמל, מארחם של גדעון ואלמה בלייפציג, הוא דמות בדיונית, אך הוא מוצג כצאצא של עקיבא חשמל, שאכן חי במאה ה-19 ומתואר בהרחבה ברומן.
הסיור שעורך עקיבא חשמל לאורחיו ברחובות לייפציג עובר באתרים רבים בעיר.
לנוחות הקורא הסקרן חזר פרופ' דוד אסף על סיורם של גיבורי הרומן, והביא תצלומים של כל המקומות שבהם עברו.
טרם זכינו לשירות כזה של בדיקת עובדות ביחס למסעותיהם האחרים של אלמה וגדעון.
מבקר הספרות יוסף אורן התייחס לעומס הפרטים העובדתיים ברומן:
אחרי התיאורים המפורטים והמוצדקים של אתרים היסטוריים, תרבותיים ונופיים בשני הרומאנים הקודמים ("לפני המקום" ו"אל מקום שהרוח הולך"), מתבלטים תיאורים דומים מביקוריו של גדעון בערי גרמניה (לייפציג ודרזדן) ובמספר מקומות באנגליה ברומאן הזה כמפורטים ותיירותיים מדי.
היקפם של תיאורים אלה מעכב את קידום עלילת החקירה והבילוש שלא לצורך ופוגע בקצב המתאים לה, שאמור להיות שוטף יותר.
דעה שונה הציגה אורית הראל:
באר לא רק מספר סיפור עלילה רבת תפניות ומרתקת ובונה דמויות מעוגלות ומשכנעות, הוא גם מתבל ומוסיף רבדים לכל זה, בשלל הערות והתייחסויות ליצירות ולאירועים מעולמות המוזיקה והיהדות, הספרות וההיסטוריה, ואת כל זה הוא מצליח לשלב בסיפור בטבעיות חלקה.
חוקרת הספרות זיוה שמיר מתייחסת בחיוב לגישתו זו של באר, שלדעתה הצליח "להפיח רוח חיים בחומרים ארכיוניים 'עבשים' ולשלבם במחזור החיים של ספר בדיוני המתרחש במציאוּת המתהווה לנגד עינינו".
כבדיה על גבי בדיה מספר "חלומותיהם החדשים" על צרור תצלומים שצולמו לכאורה בהנחייתו של ש"י עגנון, ובהם מופיע עגנון לצד גיבורי סיפורו "בחנותו של מר לובלין".
ביחס לדמויות הבדיוניות עולה השאלה: האם הן לחלוטין פרי רוחו של הסופר, או שהן מייצגות אישים של ממש בשדה הספרות העברית?
לגבי אחת הדמויות, זו של חגי זוסקין, המוזכר ברומן פעמים אחדות כמורה לכתיבה של אלמה, קובע מבקר הספרות יוסף אורן שדמות זו מבוססת על חיים באר עצמו.
לוטה שטרוק, אמו של גדעון, היא דמות בדיונית, אבל אחדים מהסובבים אותה ברומן אינם בדיוניים כלל.
הצייר הנודע הרמן שטרוק מוצג ברומן כקרוב משפחתה.
הקורא לא יתקשה לגלות שאורד צ'ארלס וינגייט, שפרטים רבים אודותיו נכללים ברומן, הוא דמות ידועה, אך קשריו עם לוטה שטרוק (כולל ההשערה שהוא אביו של גדעון) הם פרי דמיונו של הסופר.
פחות קל לגלות שמעסיקה של לוטה בחיפה, האדריכל עמנואל וילנסקי, היה אדם בשר ודם, והפרטים על פעילותו, המפוזרים ברחבי הרומן, הם פרטים עובדתיים (למעט כמובן הפרטים על קשריו עם לוטה).
מה ברומן הוא בדיוני ומה הוא תיאור נאמן של המציאות?
אתגרים מסוג זה מצפים לקורא לכל אורך הרומן, והוא יזדקק לאנציקלופדיה אם ירצה לברר זאת.
יעד בירן עמד על לשון גיבוריו של "חלומותיהם החדשים":
שלא כמו גיבורי הרומנים הקודמים של באר, שלשונו היהודית הייתה גם כור מחצבתם, הגיבורים הישראלים העכשוויים של הרומן נדרשים לדבר עברית עכשווית.
יוצרם אינו מצליח לכבוש לחלוטין את לשונו העשירה - וטוב שכך - וגיבוריו נאלצים לשוב ולהצדיק את מטבעות הלשון המשמשים אותם באמצעות ייחוסם למכרים שונים.
גם חוקרת הספרות זיוה שמיר עמדה על לשון הרומן:
עד היום קנה הסופר את מעמדו גם בזכות דמויותיו האקסצנטריות, גם בזכות לשונו העשירה, העשויה מִרקם צפוף של שִׁברי פסוקים ממקורות עם ישראל.
ברומן חלומותיהם החדשים, לעומת זאת, לפנינו דמויות מוּכּרות מבתי-הקפה של שינקין ופרקים רבים בספר כתובים בעגת רחוב "חיה ובועטת", כזו המקובלת ברדיוס של קילומטר או שניים מבתי-הקפה הנ"ל.
להערכתי, הרושם הזה אינו אלא תעתוע אוֹפּטי המוליך את הקורא שולל ומטעה אותו להאמין שחיים באר שינה את עורו.
לפנינו רומן העולה על גדותיו מרוב רעיונות פואטיים ופוליטיים ועמוּס לעייפה בקישורים בין-טקסטואליים, אלא שהוא מתחפש ל"סיפור פשוט" וקוטידיאני על עניינים טריוויאליים מחיי היום-יום של "הרֶפּוּבליקה הספרותית" התל אביבית.
שם הספר "חלומותיהם החדשים" נלקח ממשפט הסיום של הנובלה של פרנץ קפקא, "הגלגול", שבו הוריו של גרגור סמסה "ראו בזה כמין אישור לחלומותיהם החדשים ולכוונותיהם הטובות." הסיפור "הגלגול" מוזכר בעלילת "חלומותיהם החדשים" כחוט המקשר בין גדעון שורק ובין עמיתו הבריטי ויליאם מק'קול.
רבקה שאול בן צבי התייחסה בסקירתה לזיקה שבין שמו של הספר לבין עלילתו:
הדברים מפורשים בפיה של אולריקה, הם נושאים את בשורת ההתחדשות, היכולת לאהוב למרות האכזבות, לפתור בעיות משפחתיות קשות למרות הכישלונות, לפתוח פרקי חיים חדשים למרות עבר כאוב, לחיות את החיים היפים למרות ההיסטוריה.
חלומו של הנרי הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2003, בבימויו של איתן גרין שגם כתב את התסריט.
עם מנשה נוי, יונתן השילוני והלנה ירלובה בתפקידים הראשיים.
הנרי אטיאס (מנשה נוי) עובד כאחראי למחסן ציוד באחד מבתי הספר לקולנוע בישראל.
לפני כן עבד שנים רבות בתפקידים שונים של הפקות קולנוע וטלוויזיה ועמד לביים סרט משלו אלא שתאונת דרכים שבה נהרגה אשתו אילצה אותו להפסיק את הבימוי ולהתמקד בבנו הקטן עמי (יונתן השילוני).
לאחר מספר שנים נישא לאווה (הלנה ירלובה) ונולדה להם בת.
הנרי מרגיש שהוא יודע ובעל ניסיון יותר מהמורים.
הוא אהוד על התלמידים ויועץ להם בענייני עשיית סרטים למורת רוחם של חברי הסגל האחרים ובעיקר של המורה שרגא (רוני ניניו) שבפניו הוא נאלץ להתנצל בנוכחות המנהלת ד"ר ברדוגו (גבריאלה ורנר).
הנרי הוא בן 45 וחלומו הוא לעשות סרט בעצמו בעיקר כדי להראות לסגל בית הספר כי הוא מסוגל לכך.
אין לו תקציב והוא פונה לתלמידים לעזרה.
התלמידה גאולה (תהל רן) מציעה לו תסריט המבוסס לדעתה על סיפור משפחתה.
התלמידה שירלי (תמי לוי אלדר) מתנדבת להיות עוזרת הפקה וכן שאר התלמידים.
מספר שחקנים וביניהם אלכס מרקוביץ (מוטי כץ) מסכימים לעבוד עבורו ללא תשלום.
אווה נוסעת עם התינוקת למשפחתה במוסקבה והנרי מחליט שזה הזמן להתחיל לעבוד על הסרט.
חלק מהצילומים נערכים בדירה של אמו (דינה דורון).
הוא מחליט לשבץ את עמי בן ה-13 לתפקיד ראשי בסרט למרות שאין לו ניסיון קודם.
עמי הוא ילד מופנם שחווה טראומה בעקבות התאונה ובעקבות נישואי אביו בשנית.
הוא יודע לחקות קולות של חיות ומכוניות.
העבודה על הסרט נתקלת בקשיים רבים, בעל המלון מסרב לתת להם לצלם והמחסנאי אברי (שלמה וישינסקי) נשלח לבית הספר לקחת מהם את המצלמה.
הנרי מיואש ובחלומו הוא רואה את אסי דיין ומבקש ממנו עזרה אך אסי מסרב.
עמי מעודד אותו ומפגיש אותו עם הנרי אוחיון שאותו הנרי העריץ בילדותו ולכן שינה את שמו מאברהם להנרי.
לבסוף מסכים אבא של גאולה (אברהם מור) שהצילומים ייערכו בבית המלון שלו בטבריה והנרי מצליח לסיים את הסרט ובסיום הוא ועמי מקבלים בשמחה את אווה והתינוקת בנמל התעופה בן-גוריון.
שחקןתפקיד מנשה נוי הנרי אטיאס יונתן השילוני עמי הלנה ירלובה אווה תהל רן גאולה תמר לוי אלדר שירלי דינה דורון אמא של הנרי מוטי כץ אלכס, שחקן שלמה וישינסקי אברי, מחסנאי אברהם מור אבא של גאולה אסי דיין אסי דיין גבריאלה ורנר ד"ר ברדוגו, מנהלת רוני ניניו שרגא, מורהאיציק קונפינושמואל
חלון אוברטון (ידוע גם כחלון השיח) הוא טווח הרעיונות המקובל בשיח הציבורי.
המונח נקרא על שמו של איש מדע המדינה ג'וזף אוברטון , שטען כי יכולת הקיום הפוליטית של רעיון תלויה לא בהעדפות האישיות של הפוליטיקאים, אלא בעיקר בשאלה האם הוא נמצא בתוך טווח הדעות המקובלות על הציבור.
לדברי אוברטון, החלון מכיל את מגוון הרעיונות שפוליטיקאי יכול להמליץ עליהם מבלי להיתפש כקיצוני מדי בדעת הקהל הנוכחית.
אוברטון תיאר מנעד של רמות חופש בהקשר של התערבות ממשלתית, שנמצא על ציר אנכי.
ככל שדעה מתרחקת ממרכז החלון, כך היא נעשית פחות מקובלת.
הפרשן הפוליטי ג'ושוע טרביניו אמר כי דרגות הקבלה של רעיונות הן, פחות או יותר:
חלון אוברטון הוא גישה לזיהוי אילו רעיונות מגדירים את התחום המקובל בו נמצאת מדיניות ממשלתית אפשרית בדמוקרטיה.
תומכי מדיניות שנמצאת מחוץ לחלון מבקשים לשכנע את הציבור להזיז או להרחיב את החלון.
תומכי המדיניות הנוכחית, או דומות לה, מבקשים לשכנע אנשים כי מדיניויות מחוץ לחלון צריכות להיות בלתי מקובלות.
לאחר מותו של אוברטון בחנו אחרים את הרעיון של הזזת החלון על ידי קידום מכוון של רעיונות מחוצה לו, או הפיכת רעיונות למקובלים יותר על ידי הצגה של רעיונות קיצוניים מהם.
המודל של אוברטון מזכיר מספר רעיונות שקדמו לו, בהם ספֵירות האלין של ההיסטוריון והעיתונאי דניאל האלין.
האלין השתמש במודל שלו כדי להסביר את החדשות האמריקאיות על מלחמת וייטנאם.
המודל של האלין מחלק את הדיון הפוליטי לשלוש ספירות קונצנטריות: ספירת הקונצנזוס, שהיא תחום הדעות שעיתונאים מניחים שכל הקוראים מסכימים עליו, ספירת המחלוקת, שבה הציפייה מעיתונאים היא להישאר נייטרלים, וספירת הסטייה, שהדיון בה נחשב ללא לגיטימי וממנו עיתונאים יכולים להתעלם.
בנאומו משנת 1857, המכונה "אמנציפציית הודו המערבית", תיאר פרדריק דאגלס, חבר התנועה לביטול העבדות, כיצד דעת הקהל מגבילה את פעולתם של בעלי הכוח, באופן שמזכיר את חלון אוברטון:
סיפור חלומותיהם של שר המשקים ושר האופים מופיע ב של ספר בראשית.
לפי הסיפור, לאחר שאשת פוטיפר גרמה ליוסף להיאסר בבית הסוהר, מצא יוסף חן בעיני שר בית הסוהר שמינה אותו לאחראי על בית הסוהר.
יחד איתו היו שני אסירים, שר המשקים ושר האופים של פרעה מלך מצרים, אשר הסיבה למאסרם אינה כתובה במפורש אלא רק נאמר שחטאו לפרעה.
באחד הלילות חלמו שניהם חלומות שונים שגרמו להם לזעוף.
לאחר ששאלם יוסף לסיבת זעפם סיפרו לו על החלומות שחלמו והוא פתר להם אותם.
מעשה זה הוביל בעקיפין לשחרורו של יוסף מבית הסוהר ואף להפיכתו למשנה למלך מצרים.
כאמור, לאחר שיוסף מונה על בית הסוהר הגיעו אל הכלא באחד הימים שני אסירים חדשים: הראשון היה שר האופים והשני שר המשקים.
סיבת מאסרם על פי הכתוב היא מפני שהם חטאו לפרעה מלך מצרים בחטא כלשהו.
באחד הלילות חלמו שני האסירים חלומות משונים.
וכפי שאומר הכתוב: לאחר סיפור המעשה מתאר הכתוב את שהתרחש למחרת בבוקר:
יוסף, מיד לאחר שאלתם, פתר להם את חלומותיהם ובזה שינה בעצם את עתידו:
הפתרון על פי יוסף היה חנינה צפויה לשר המשקים, על ידי המלך.
בהזדמנות זו ביקש יוסף משר המשקים, שכאשר ישוב למשרתו בארמון יזכיר אותו לטובה בפני המלך ויסייע לשחרורו.
שר האופים, כשראה את הפתרון הטוב של שר המשקים ביקש גם הוא פתרון לחלום אך נכונה לו אכזבה: הפתרון של חלומו היה הפוך ומשמעותו הייתה הוצאתו להורג בתוך שלושה ימים.
סופו של המעשה היה כאשר ביום ההולדת של פרעה שהתרחש שלושה ימים לאחר מכן, החליט פרעה לשחרר את שר המשקים מהכלא ולהשיבו למשרתו, ואילו את שר האופים החליט להוציא להורג.
לאכזבתו של יוסף, שר המשקים שכח את ההבטחה שהבטיח ליוסף ולא הזכירו לפני פרעה.
הקרנת הבכורה של הסרט התרחשה בארגנטינה ב-6 באוקטובר 2009, ולאחר יומיים, ב-8 באוקטובר, הסרט הופץ במדינות שונות, ביניהן צ'ילה, אקוודור ופרו.
בישראל הסרט הוקרן לראשונה בדיבוב לעברית ב-14 באפריל 2011. אורך הסרט הוא כ-86 דקות, ושפת המקור שלו היא ספרדית.
הסרט מספר על דולפין בשם דניאל אלכסנדר שחלומו הוא לשחות מחוץ ללגונה שבה הוא חי.
יום אחד, קול מהאוקיינוס פנה לדניאל אלכסנדר ונתן לו אפשרות להגשים את חלומו - לשחות מחוץ ללגונה.
כשהוא יצא לים הפתוח, דניאל אלכסנדר פגש קלאמרי חכם ונחמד בשם קארל, איתו הוא יצא להרפתקה בחיפוש אחר אי מסתורי.
מיכאל הנגבי - דניאל אלכסנדר
יורם יוספסברג - לוסיוס / מספר
גדי לוי - מר בייט
הילה מערבי - קול הים
יהלי מרגלית טופול - סקווישי
לירון אלידי - אמא של סקווישי
ערן מור - דג השמש
שמחה ברבירו - דק זקן
חלומות של אחרים הוא סינגל של הפרויקט של עידן רייכל שהוקלט על ידי המוזיקאי הישראלי עידן רייכל.
השיר יצא לאור באוקטובר 2008, כסינגל השני מתוך האלבום בין קירות ביתי, על ידי חברת התקליטים הליקון.
השיר הוא בין השירים היחידים שמבצע רייכל באלבום "בין קירות ביתי", לצד "בין קירות ביתי" ו"הכל עובר".
ב-5 בפברואר 2009 השיר נכנס לראש המצעד השבועי של רשת ג' למשך שבועיים, וגם למקום הראשון במצעד ההשמעות השבועי של מדיה פורסט.
במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג', דורג השיר במקום הרביעי, במצעד הפזמונים השנתי של גלגלצ דורג השיר במקום השישי, ובמצעד ההשמעות השנתי של חברת "מדיה פורסט", הגיע השיר למקום השני.
ב-2020, עלה לאוויר המחזמר "חלומות של אחרים" הקרוי על שם שיר זה ומבוסס על שירי עידן רייכל.
נכון לאוגוסט 2024 מונה הצפיות של הקליפ של השיר באתר יוטיוב עומד על כ־16 מיליון צפיות.
כמו כן, מונה ההשמעות של השיר ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי עומד על כמיליון.
בדצמבר 2017 פרסמה הזמרת רינת בר גרסת כיסוי לשיר, שצברה למעלה מ-4.8 מיליון צפיות ביוטיוב.
חלומות הוא משחק קלפים לילדים המיוצר על ידי החברה Gamewright.
המשחק הומצא על ידי מירנדה אוורטס בת השש.
המשחק משווק בישראל על ידי חברת פוקסמיינד.
המשחק פותח על ידי מירנדה אוורטס ומשפחתה.
הרעיון למשחק עלה מתוך חלום שחלמה מירנדה על מלכת חביתיות, מלך עוגיות וחבורת דרקונים.
משפחתה של מירנדה עזרה לה לפתח את המשחק, להוציאו לאור ולשווקו.
מטרת המשחק: להשיג 5 מלכות או 50 נקודות (לכל מלכה יש מספר נקודות מוגדר מראש).
בסוף כל תור של השחקן, הוא צריך להחזיק בחמישה קלפים.
ניתן להניחם במספר צורות: במספרים יחידים, בזוגות, שלשות, רביעיות או חמישיות של מספרים זהים או בתרגילי חיבור וחיסור (למשל: 5+2=7).
מלך - המלכות מונחות במרכז כשפניהן כלפי מטה.
בכל פעם ששחקן מניח קלף מלך הוא הופך מלכה ולוקח אותה אליו.
בשונה משאר הקלפים, את המלכה הוא מניח על השולחן.
שיקוי - מרדים מלכה ומחזיר אותה למרכז.
שרביט - ניתן להניח כהגנה מפני שיקוי.
השחקן שמשתמש באביר לוקח את המלכה שהוא גנב אליו.
דרקון - ניתן להניח כהגנה מפני אביר.
ליצן - מגריל מלכה בין השחקנים.
קלף הכל יכול - קלף שניתן להפוך אותו לכל אחד מקלפי המשחק.
המשחק זכה לשבחים והיה מועמד לפרס "המשחק הטוב ביותר לשנת 2006" של המועצה הקנדית לבחינת הצעצועים.
חלומות אהבה , S.541 ברשימת יצירות ליסט , הם שלושה נוקטורנים לפסנתר סולו מאת המלחין ההונגרי פרנץ ליסט.
לרוב כשמתייחסים ליצירות אלה מתכוונים ליצירה השלישית, Liebestraum No.
היצירות נכתבו במקור כלחנים לשלושה לידר, שני לידר מאת המשורר לודוויג אולנד וליד נוסף מאת המשורר פרדיננד פרייליגראט .
היצירות פורסמו ב-1850 בשתי גרסות- גרסה אחת לסופרן ופסנתר וגרסה שנייה לפסנתר סולו.
שלושת הנוקטורנים נכתבו כלחנים ללידר מאת המשוררים לודוויג אולנד ופרדיננד פרייליגראט.
הלידר מתארים שלוש צורות שונות של אהבה.
Liebestraum Nr.1- נכתב כלחן לליד Hohe Liebe (אהבה נשגבת) מאת לודוויג אולנד.
ליד זה מתאר אהבה דתית ומקודשת.
הקדוש המעונה מוותר על תענוגות האהבה הארצית כדי לזכות באהבה רוחנית נעלה.
2- נכתב כלחן לליד Seliger Tod (מוות מבורך), אף הוא מאת אולנד.
הליד מוכר לעיתים בזכות השורה הראשונה בו- Gestorben war ich (I had died).
ליד זה מתאר אהבה פיזית-ארוטית.
3- היצירה הידועה מבין השלוש .
היצירה נכתבה כלחן לליד O lieb, so lang du lieben kannst (אהוב, אהוב ככל שאתה יכול) מאת פרדיננד פרייליגראט.
הליד מתאר אהבה בשלה שאינה תלויה בדבר.
3 (חלום אהבה מספר 3)
חלום אהבה מספר 3, הנוקטורן השלישי והמוכר ביותר, כתוב בסולם לה במול מז'ור .
המפעם (טמפו) מתחיל ב poco allegro ובהמשך מתגבר.
ניתן להתייחס לנוקטרן כבנוי משלושה חלקים, כשהחלקים מופרדים על ידי קדנצות מהירות הדורשות מהמבצע טכניקה ברמה גבוהה.
החלק הראשון הוא כמו פרלוד לנוקטורן, בחלק השני הנוקטורן מגיע לשיאו והחלק השלישי מזכיר את החלק הראשון.
אותה מלודיה מלווה את כל היצירה, בשינויים מסוימים, כשלקראת אמצע היצירה ,עם הגעת הנוקטורן לשיאו, השינוי מורגש במיוחד.
חלקה האחרון של היצירה איטי ומאופיין בנגינת ארפג'ו.
הליד O lieb, so lang du lieben kannst (אהוב, אהוב ככל שאתה יכול) מאת פרדיננד פרייליגראט :
תרגום לאנגליתהמקור בגרמנית O love, as long as love you can,
חלון איימס או טרפז איימס הוא אשליה אופטית, שבנויה מציור של חלון שנתפס כמלבני אך למעשה הוא טרפז.
החלון מצויר על קרטון או חומר דק וקשיח אחר, משני צדדיו.
הציור תלוי בחוט כך שהוא יכול להסתובב חופשי, או מחובר לציר על משטח מסתובב.
כשמסתכלים על החלון המסתובב נראה שהוא אינו משלים סיבוב אלא מסתובב לכיוון אחד ואז חזרה לכיוון השני.
התופעה התגלתה על ידי אדלברט איימס שיצר גם את אשליית חדר איימס.
כשהצד הרחב של הטרפז קרוב אלינו אנו תופסים את הסיבוב בצורה נכונה, אך כשהוא מתרחק ונראה מעט קטן יותר אנו מצפים שיקטן עד לגודלו של הצד השני, אבל הוא נשאר גדול ממנו בהרבה, והמוח "מתקן" את התנועה על ידי כך שהטרפז כביכול משנה כיוון והצד הגדול חוזר אלינו.
האשליה היא עקשנית, ורוב האנשים אינם מסוגלים להיפטר מהתפיסה שהחלון מסתובב הלוך וחזור.
הצמדה של חפץ כלשהו לחלון יוצרת אשליה מוזרה אף יותר, כי החפץ משלים סיבובים שלמים בעוד החלון מסתובב מצד לצד, מה שיוצר רושם שהחפץ חודר דרך החלון.
הזווית שבה החלון משנה כיוון היא עד 180 מעלות, ותלויה בממדי הטרפז.
איימס סבר שהסיבה לאשליה היא שרובנו חיים בסביבה מרובת מלבנים, גרים במבנים מלבניים בהם שולחנות, דלתות וחלונות מלבניים, מצד שני, כל עוד לא עומדים ממש מול המלבן הוא נרשם על הרשתית כטרפז.
המוח שלנו למד שאלה למעשה מלבנים, שנראים טרפזיים בגלל זווית הראייה.
לפי תאוריה זאת אנשים שחיים בסביבה עם פחות מלבנים לא ילקו בתעתוע הזה.
ב-1957 ביקש פסיכולוג מאוניברסיטת הרווארד לבדוק את התאוריה הזאת בדרום אפריקה, על 80 ילדים בני 10 עד 14. 40 מהילדים חיו בעיר דרבן, והאחרים היו מקהילות כפריות בסביבה, שבהן בקתות עגולות ומעט חפצים מלבניים.
כשהמשתתפים ישבו במרחק של 3.3 מטר מהחלון כששתי עיניהם פקוחות, 60% מהעירוניים ראו את החלון נע מצד לצד, לעומת 17.5% מהכפריים.
לכאורה זה מאשש את ההנחה של איימס, אבל כשהמשתתפים ישבו במרחק של כ-7 מטרים ועם עין אחת עצומה, האשליה הייתה הרבה יותר משכנעת - כ-90% משתי הקבוצות גם יחד ראו את האשליה.
מכאן שתאוריית הסביבה המלבנית לא מסבירה את התופעה.
התופעה עדיין אינה מובנת במלואה.
נוצרה וריאציה על חלון איימס כשבמקום טרפז שמזוהה כחלון יש משולש ואף צורת טיפה, ובשניהם התופעה קיימת, בצורה מעט חלשה יותר.
חלון הזדמנויות (נקרא גם גבול הזדמנויות או חלון קריטי) הוא פרק זמן שבמהלכו ניתן לבצע פעולה כלשהי שתשיג תוצאה רצויה.
לאחר שתקופה זו נגמרת, או כאשר "החלון נסגר", התוצאה שצוינה כבר אינה אפשרית.
התקופה הקריטית בהתפתחות של אורגניזם, שבמהלכה הנוירופלסטיות היא הגדולה ביותר ונרכשות פונקציות נוירולוגיות מרכזיות, כגון החתמה ושפה, שעשויים להיות בלתי אפשריים לרכישה בשלב מאוחר יותר.
שעת הזהב או זמן הזהב, המשמשים ברפואה דחופה לתיאור התקופה שלאחר פגיעה טראומטית בה הטיפול המציל חיים עשוי להיות מוצלח.
הזדמנויות שוק, בהן ניתן לנצל פער בשוק מסוים, שתזמונו עשוי להיות תלוי בפעילות הלקוחות, המתחרים וגורמי קשר אחרים בשוק.
חלונות שיגור ותמרון בחלל, אשר נקבעים על ידי דינמיקה מסלולית ומוגבלים על ידי תקציבי דלק/דלתא-וי.
נקודת המפנה התאורטית בקלימטולוגיה, שלאחריה צפוי האקלים של כדור הארץ לעבור לשיווי משקל יציב חדש.
חלון העברות בכדורגל, תקופת השנה בה מותר לקבוצת כדורגל, על פי תקנות פיפ"א, להעביר שחקן מקבוצה אחרת לסגל השחקנים שלה.
אורכו של חלון קריטי עשוי להיות ידוע היטב (כמו במקרה של חלונות שיגור) או ידוע בצורה גרועה (במקרה של מצבי חירום רפואיים או שינויי אקלים).
במקרים מסוימים ייתכנו חלונות מרובים שבמהלכם ניתן להשיג את המטרה הנתונה.
במצבים עם חלונות הזדמנויות קצרים או בלתי צפויים, ניתן להשתמש באוטומציה כדי לנצל חלונות אלה, כמו במסחר אלגוריתמי.
מערכות מחשוב בזמן אמת יכולות להבטיח תגובות בסדר גודל של אלפיות השנייה או פחות.
במצבי זמן קריטיים מסוימים, כישלון בפעולה עלול לגרור עלות מתמדת לאורך זמן, או הסתברות הולכת ופוחתת לאורך זמן להשגת התוצאה הרצויה.
זה עשוי להיות מיוצג במערכות מחשוב בזמן אמת על ידי פונקציות תועלת-זמן.
חלונות קריטיים לביצוע רכישות עשויים להיות מוטלים באופן מלאכותי (או אפילו מרומזים באופן כוזב) כטקטיקה שיווקית לעידוד פעולה, במה שמכונה "הצעה לזמן מוגבל".
חלומות ושערים הוא סרט דרמה גרמני משנת 2011, המספר את סיפורו של קונרד קוך, מי שהביא את משחק הכדורגל לראשונה לגרמניה ב.
הסרט בוים על ידי סבסטיאן גרובלר.
קונרד קוך הוא מורה גרמני לאנגלית שחזר לארצו לאחר שהות באי הבריטי, והתקשה להתמודד עם הנוקשות והשמרנות בהם נתקל בכל עבר.
כאשר דרכי הלימוד הרגילות של בית ספרו לא עבדו, קוך החליט לנקוט בשיטה חינוכית שונה והעביר את השיעור לאולם הספורט.
שם הוא תרגל עם הנערים בעזרת משחק חדש ולא מוכר - כדורגל.
היענותם של התלמידים להשתוללות הבלתי צפויה עם הכדור הייתה נלהבת במיוחד ובהתאם גם רמת האנגלית שלהם עלתה, אך דווקא שאר צוות המורים התקוממו וביקשו לשים קץ למשחק הברברי.
שלוש אליפויות עולם ואין ספור ניצחונות של בענף מעידים על אי הצלחתם.
דניאל בריהל - קונרד קוך (אנ')
חלון ארכאולוגי משמש לחשיפה לציבור של שרידים ארכאולוגיים או ממצאי חפירה ארכאולוגית באתר שבו נמצאו.
חלון ארכאולוגי מוקם כשמבקשים להנגיש לציבור מבנים בעלי עניין ארכאולוגי שאינם ניתנים לחפירה מהקרקע מבלי להיהרס או שחפירתם כרוכה בהוצאות גדולות, או שהושארו במתכוון במקום.
חלון ארכאולוגי בנוי לרוב כך שהוא מוגן מפני מזג אוויר או מגע וכך מוגן מנזק מקרי או מכוון, מתאפשרת צפייה בתכניו מבחוץ דרך זכוכית או סורג.
חלון ארכאולוגי הוא גם מקום שבו ניתן לצפות בממצאים ארכאולוגיים באתר, גם אם אינן מוגן במעטפת מיוחדת, למשל אתר שנמצא בתוך מבנה, ובינו לבין הצופה אין מכשול.
במחקר בנייה ושימור אתרים, חלקים קטנים משכבות הטיח והצבע מקירות, תקרות ורכיבים אחרים מוסרים בשכבות על מנת לקבוע את הסטרטיגרפיה ואת צורת המבנה המקורי.
ציורים נחשפים בסדר כרונולוגי במספר רצועות סמוכות, שנקראת מדרגות חשיפה או חתך רוחב.
אאכן: לחלונות הארכאולוגיים באאכן יש צורות שונות: זכוכית פשוטה ברצפה, ויטרינה עם חלון זכוכית, ויטרינה ארכאולוגית עם קירות זכוכית וגלריה מקורה.
מעל הכל מוצגים שרידי יישובים קלטיים ורומיים וקירות יסוד מהתקופה הקרולינגית ותקופת שטאופן.
בחלון הראווה הארכאולוגי באליסנגרטן מוצגות יותר מ-5,000 שנות היסטוריה של העיר, עם ממצאים מתקופת האבן והתקופה הקלטית, מהתקופה הרומית, התקופה הקרולינגית, ימי הביניים והעת החדשה.
באד וינדסהיים (Bad Windsheim): החלון הארכאולוגי מורכב משלוש פירמידות זכוכית בכיכר השוק של העיירה, דרכן נראים מרתפי גבס היסטוריים מימי הקמת היישוב.
במרתפי הגבס, הנגישים במסגרת סיורים, מוצגים בוויטרינות ממצאים מההיסטוריה של היישוב מהמאה ה-10 עד המאה ה-14.
ברלין: חלון ארכאולוגי במלון Capri by Fraser ברובע מיטה מציג יסודות של בית ספר לטיני מימי הביניים שנחפר ב-2007. יסוד המגדל של בקתת הציד מתקופת הרנסאנס נראה בחלון אחר באי הטירה קופניק.
בשפנדאו יש חלון ארכאולוגי של טירת שפנדאו, יש מרתף ארכאולוגי בכיכר הרפורמציה, ושרידי בית גותי בברייטה שטראסה (32 Breite Straße) יש חלון ארכאולוגי בכנסיית העלייה בפארק הומבולדטהיין, שבו אובטחו היסודות המשומרים של הבניין הקודם, שהיה קיים בין השנים 1894–1954.
המבורג-הרבורג: בקומת הקרקע של בית מספר 39 בהרבורגר שלוסשטראסה (Harburger Schloßstraße) הוקם חלון ארכאולוגי בן שלושה חלקים על ידי המוזיאון הארכאולוגי של המבורג, בו מוצג מידע על ההיסטוריה של הרחוב העתיק ביותר בהרבורג ותוצאות החפירה בו, שנמצאו בעומק 4.5 מ', הכוללת ממצאים מהתיישבות מהמאה ה-13 ואילך.
ייליך: בחנות ספרים בקלנשטראסה (Kölnstraße 9), מתחת לזכוכית יש בסיס של מבצר רומי מצולע, שנחשף בעבודות שיפוץ להרחבת החנות.
הממצא הוא אנדרטה ארכאולוגית וניתן לצפות בו בשעות הפתיחה של חנות הספרים.
לאנדסהוט (Landshut): בכנסייה סנט ניקולה (St.
Nikola) יש אזור פתוח ברצפה בין העמוד הראשון והשני משמאל, הנותן נוף של שרידי הבניין הרומנסקי שעמד שם קודם.
בין היתר ניתן לראות חלקים מרצפת הכנסייה הקדומה הזו, המורכבת מלוחות לבנים מלבניים, וכן שבר של הקיר הצפוני, בית האבן העתיק ביותר הידוע באזור העיר.
מינכן: במתחם העסקים במרתף בניין עסקים בתומס וימר רינג (-Thomas-Wimmer-Ring 1), שרידי חומת צווינגר מימי הביניים נחשפים חלקית ונראים מבחוץ.
יסודות חומת צווינגר וצריח (Halbschalenturm) שהתגלו במהלך חפירה הועברו לרצועה ירוקה באיסרטור (Isartor) ונבנו מחדש כך שיהיו נגישים לציבור.
ממצאים ארכאולוגיים אחרים, כגון קירות היסוד של הקאופינגרטור (Kaufingertor) או קטע מחומה וצריח של מינכן מימי הביניים בשם Lueg ins Land, אינם גלויים לעין, אך ניתן לזהות את מיקומם על ידי תבנית מתאימה בריצוף.
ציריך: החלונות הארכאולוגיים בציריך פרוסים על פני העיר העתיקה ויוצרים מעין מוזיאון עיר מבוזר.
יש בהם חורבות מבצר רומי, בית יהודי מימי הביניים, וסמטאות (Ehgraben) הממחישות את בעיות הפסולת והביוב של העיר בימי הביניים.
הקארדו בעיר העתיקה בירושלים מכיל שרידים של מבנים ורחוב שהתקיימו בתקופה הרומית והביזנטית.
חלון גַּבְלִית הוא צורה של חלון מפרץ אשר בולט מהקיר הראשי של בניין אך אינו מגיע עד הקרקע.
נתמך על ידי תושבות, כנים או זיזים דומים, חלון גבלית מצוי לרוב כמבצבץ מקומה עליונה, אך משמש לעיתים גם בקומת הקרקע.
חלונות גבלית נפוצים באדריכלות אסלאמית בצורת משרביה ובטורקית ידועים בשם סאניסין (şahnişin) או קומבה (cumba).
בתרבות האסלאמית , החלונות והמרפסות הללו מזדקרים מחזית הרחוב של בית, ומספקים אזור בו נשים יכולות להציץ החוצה ולראות את הפעילויות למטה, בעודן נשארות בלתי נראות.
לפי המילון האנגלי של אוקספורד, המונח oriel נגזר משפת האנגלו-נורמן oriell ומלטינית מאוחרת oriolum, שניהם משמעותם "גלריה" או "מרפסת", אולי מלטינית קלאסית Aulaeum ("וילון").
, אוקספורד, קיבל את שמו ממרפסת או חלון גבלית שיצרו מאפיין של בניין שתפס את האתר בו עומדת המכללה כיום.
בניין Oriel Chambers בליברפול היה מאוד שנוי במחלוקת כאשר נבנה, הכולל חזית שלמה של חלונות גבלית מזכוכית.
חלומה של קסנדרה הוא סרט פשע משנת 2007 בכתיבה ובימוי של וודי אלן, עם יואן מקגרגור וקולין פארל בתפקידים הראשיים.
הסרט צולם בבריטניה והוא קופרודוקציה אמריקאית, איטלקית ובריטי.
העלילה היא על שני אחים הגרים בדרום לונדון המסתבכים בפשע עד לסוף הטראגי.
בריאן בליין (ג'ון בנפילד) ואשתו דורותי (קלייר היגינס) מפעילים מסעדה קטנה בדרום לונדון.
יש להם שני בנים בוגרים - איאן (יואן מקגרגור) וטרי (קולין פארל).
טרי נשוי לקייט (סאלי הוקינס) ועובד במוסך לתיקון והשכרת כלי רכב.
איאן הוא רווק ועוזר לאביו בניהול המסעדה בה עובדת המלצרית לוסי (אשלי מדקוויי).
טרי מכור להימורים - פוקר ומרוצי כלבים.
באחד המרוצים הוא זוכה בפרס ובכסף הם רוכשים סירת מנוע יד שנייה בשם "חלומה של קסנדרה" (מכאן שם הסרט).
לשיט הבכורה הם מצרפים את קייט ולוסי.
בחזרה מתעכב איאן לעזר לבחורה שמכוניתה נתקעה.
הוא מצליח להניע את רכבה והיא נותנת לו את כרטיס הביקור שלה.
שמה אנג'לה סטארק (היילי אטוול) והיא שחקנית תיאטרון.
איאן מבקר אותה בתיאטרון ומתאהב בה.
יש לו תוכניות לעתיד, הוא רוצה לעזוב את המסעדה, לעבור עם אנג'לה ללוס אנג'לס ולהשקיע שם בבתי מלון.
לשם זה הוא זקוק לכסף שאין לו.
גם טרי זקוק נואשות לכסף.
הוא הפסיד הרבה במשחקי פוקר וחייב כסף לאנשי השוק האפור.
הישועה מגיעה מהדוד הווארד (טום וילקינסון), אחיה של דורותי.
הוא רופא מנתח פלסטי מצליח ואיש עסקים שיש לו קליניקות בכמה ארצות.
הוא תומך גם בעסק המסעדה ודורותי מעריצה אותו.
הווארד מגיע לביקור וטרי ואיאן מבקשים את עזרתו הכספית.
הוא מגלה להם כי שותפו לשעבר מרטין ברנס (פיל דייוויס) עומד להעיד נגדו על מעשים לא חוקיים שעשה וזה יכול להרוס את עסקיו ולגרום למאסרו.
הוא מבקש מהאחים לחסל את ברנס ותמורת זה ייתן להם כל עזרה כספית שיבקשו.
איאן נחוש בדעתו לבצע את הרצח אך טרי מהסס.
הוא נתון למצבי רוח מתחלפים, נוטל תרופות הרגעה ומרבה לצרוך אלכוהול.
לבסוף הוא משתכנע ומייצר לשניהם נשק מאולתר.
הם אורבים לברנס ברחוב חשוך ויורים בו למוות.
הווארד ואיאן מרוצים אבל טרי עובר משבר נפשי ומדבר מתוך שינה על כך שרצח אדם.
הוא מתפרע במוסך והמנהל (ג'ים קרטר) מפטר אותו.
איאן מתייעץ עם הווארד וזה מבין כי הוא מסכן את שניהם ומורה לו להיפטר מאחיו בצורה שתיראה כתאונה.
איאן מזמין את טרי לשיט בסירתם כדי להירגע.
טרי אומר לו כי אחר כך ילך למשטרה ויסגיר את עצמו.
איאן מסתער עליו בזעם אך טרי משליך אותו לקבינה ואיאן נופל, שובר את מפרקתו ומת.
טרי המזועזע מטביע את עצמו.
השוטרים החוקרים מגיעים למסקנה כי מדובר כאן ברצח והתאבדות.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותיואן מקגרגוראיאן בלייןקולין פארלטרי בלייןהיילי אטוולאנג'לה סטארקסאלי הוקינסקייטג'ון בנפילדבריאן בלייןקלייר היגינסדורותי בלייןטום וילקינסוןהווארדפיל דייוויסמרטין ברנסאשלי מדקוויילוסיעובדת במסעדהג'ים קרטרמנהל מוסך
"חלומות" הוא שיר בביצוע הזמרת הישראלית רוחמה רז.
יאיר קלינגר חיבר את הלחן ב־1976 עבור שיר צרפתי, ואחר כך הקליטה אותו להקה בריטית למילים משלה.
ב־1979 כתבה רחל שפירא את מילות הגרסה המוכרת, "חלומות".
רוחמה רז הקליטה את השיר, והוא נכלל באלבומה "חלומות", שהתפרסם ב־1979.
ב־1976, שלוש שנים לפני פרסום הגרסה המוכרת בישראל של רוחמה רז, יאיר קלינגר התגורר בפריז ונמצא בשיא פריחתו המוזיקלית.
ב־1971 טס קלינגר לצרפת לחודש של הופעות עם להקת המחול "כרמון", אך החודש הפך ל־11 שנים, שבהן למד הלחנת מוזיקה לסרטים, ובהמשך כתב גם ללהקת "הקומפניון דה לה שנסון" ולזמרת ריקה זראי.
ב־1976 חיבר קלינגר את הלחן עבור השיר "IIs sont partis de la ville" (בתרגום חופשי: "הם עזבו את העיר") של הזמרת הצרפתייה ניקול ריו (שגם כתבה את המילים).
בינתיים, המו"ל ששיתף פעולה עם קלינגר וניסה לקדם את יצירתו באותה העת, מכר את זכויות הלחן ללהקה בריטית בשם "מארק-אלמונד" (ללא קשר לכוכב הפופ מהאייטיז מארק אלמונד) ללא ידיעתו של קלינגר.
ב־1978 "מארק-אלמונד" הוציאו את השיר "Just a Friend" בעל הלחן הזהה לזה של קלינגר, ונתנו את הקרדיט לעצמם.
שנה אחר כך בישראל, הפזמונאית והמשוררת רחל שפירא כתבה מילים חדשות ללחן של קלינגר.
קיים שוני בין הגרסאות של יאיר קלינגר ורוחמה רז לגבי הרקע ליצירת הגרסה העברית.
קלינגר סיפר בהזדמנויות שונות שגברי מזור, שהיה המנהל האומנותי של רוחמה רז, שמע את הגרסה הצרפתית בפריז ו"שידך" בינו ובין רז, ואף לקח את הלחן לרחל שפירא שכתבה לו מילים.
לעומת זאת רז סיפרה שהיא הופיעה בצרפת ובאולם ישב יאיר קלינגר (שבאותה התקופה היה בצרפת) ששמע אותה.
בסוף ההופעה הוא שוחח איתה, החמיא לה והזמין אותה לשמוע מלחניו בביתו.
בין הלחנים היה הלחן של "חלומות" (שקלינגר שר בג'יבריש).
רז התלהבה מהלחן וקלינגר סיפר לה שישנו ביצוע צרפתי, אך הוא מעוניין שתהיה לשיר גם גרסה עברית ושהוא מרגיש שהשיר מאוד מאוד מתאים לה.
כשרז חזרה לישראל, היא השמיעה את השיר בגרסתו הצרפתית לרחל שפירא.
שפירא לא תרגמה את המילים, אלא כתבה לו מילים חדשות משלה – "חלומות".
בנות להקת "סקסטה" מצטרפות לרז לפני הבית האחרון של השיר בזמרה ובקולות רקע.
קלינגר לא היה מודע לביצוע באנגלית של "מארק-אלמונד", עד שנחשף לכך.
הוא חשב לפנות למאבק משפטי, אך לבסוף ויתר.
"חלומות" בביצוע רוחמה רז הוצג ב"פינה לשיפוטכם" כמועמד למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־26 בדצמבר 1979. הוא צעד 14 שבועות עד 9 באפריל 1980, אז יצא מהמצעד.
בשיאו הגיע למקום השני, ב־12 במרץ 1980. במצעד השנתי של התחנה (תש"ם) השיר הגיע למקום ה־24.
איל גולן שר את השיר לראשונה בטקס מלכת היופי של 2003 (בעיבוד יעקב למאי).
מאוחר יותר היה הביצוע לשיר הנושא של אלבום גרסאות הכיסוי של גולן "חלומות".
גרסת גולן הוצגה ב"פינה לשיפוטכם" כמועמדת למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־6 באפריל 2003. היא צעדה שישה שבועות בלבד, עד 25 במאי, אז יצאה מהמצעד.
בשיאה היא הגיעה למקום התשיעי, ב־27 באפריל.
במצעד השנתי לשנת תשס"ג של רשת ג' זכה השיר להצלחה גדולה ודורג במקום השלישי.
במצעד השנתי הישראלי של גלי צה"ל הוא דורג במקום ה־10.
השיר זכה לגרסת כיסוי מצליחה של איל גולן.
גולן שר את השיר לראשונה בטקס מלכת היופי של 2003, ביוזמתו של מוטי רייף.
יעקב למאי עיבד את השיר (בשונה מרוב שירי האלבום, שאותם עיבד חיים חדד-הדר).
רן דנקר וגאיה טראוב ביצעו את השיר בתוכנית הטלוויזיה "דני הוליווד" ב־2008. ביצעו את השיר גם רוני גינוסר (2010), נתנאל ישראל (2015), וזהבה בן בטקס פרס ישראל תשפ"א (2021).
ב־2023 פרסם המוזיקאי הישראלי GADEE (גדי) את גרסתו לשיר, שחיברה את הטקסט באנגלית של הלהקה הבריטית עם הלחן המוכר.
חלומות צעירים הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1985 מהסוגות סרט נעורים, קומדיה ומדע בדיוני אשר נכתב ובוים על ידי ג'ון יוז.
בסרט מככבים אנתוני מייקל הול, אילן מיטשל-סמית' וקלי לברוק.
הסרט מבוסס באופן רופף על הקומיקס "Made of the Future" משנת 1951 מאת אל פלדשטיין.
הסרט, אשר הופק בתקציב של 7.5 מיליון דולרים, גרף בסך הכל מעל ל-38.9 מיליון דולרים ברחבי העולם.
גארי וואלאס (מגולם על ידי אנתוני מייקל הול) וויאט דונלי (מגולם על ידי אילן מיטשל-סמית') הם שני תלמידי תיכון מנודים חברתית וחסרי ביטחון.
לאחר שהם צופים במקרה בסרט האימה הקלאסי "פרנקנשטיין" בטלוויזיה, הם מקבלים השראה מהסרט ובאמצעות המחשב האישי של וויאט הם יוצרים את האישה האידיאלית.
סופת רעמים מסתורית שמתרחשת בהמשך מפיחה חיים בניסוי המוזר שלהם, ובעקבות כך נוצרת ליסה (מגולמת על ידי קלי לברוק), אישה יפהפייה ואינטליגנטית בעלת יכולות על אנושיות.
יחד עם ליסה, גארי וויאט יוצאים לסדרה של הרפתקאות קומיות אשר במסגרתן הם מתעמתים עם הפחדים שלהם, צוברים ביטחון עצמי, ובסופו של דבר זוכים הופכים לתלמידים פופולריים בבית ספרם.
אנתוני מייקל הול בתפקיד גארי וואלאס
אילן מיטשל-סמית' בתפקיד וויאט דונלי
קלי לה ברוק בתפקיד ליסה
ביל פקסטון בתפקיד צ'ט דונלי
רוברט דאוני ג'וניור בתפקיד איאן
ורנון וולס בתפקיד הלורד גנרל
בריט ליץ' בתפקיד אל וואלאס
ברברה לאנג בתפקיד לוסי וואלאס
מייקל ברימן בתפקיד אופנוען מוטאנט
הסרט הופק על ידי ג'ואל סילבר והופץ על ידי סרטי יוניברסל.
הסרט צולם ביישובים שונים באזור המטרופולין של שיקגו בו יוז צילם לאורך השנים חלק גדול מסרטיו.
פסקול הסרט כלל את הלהיט "Weird Science" של להקת אוינגו בוינגו.
בעקבות הצלחת הסרט ערוץ הטלוויזיה האמריקאי USA Network הפיק בין השנים 1994 עד 1998 את הסיטקום "Weird Science".
בסדרה בת 88 הפרקים בו כיכבו ונסה אנג'ל בתפקיד ליסה, מייקל מנאסרי בתפקיד וויאט, ג'ון מלורי אשר בתפקיד גארי, ולי טרגסן בתפקיד צ'ט.
"חלומות שמורים" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי יזהר כהן.
את השיר הוציאה באוגוסט 1973 לאור חברת התקליטים פונודור כסינגל מתוך אלבומו של כהן, "חלומות שמורים".
"חלומות שמורים" נכתב על ידי אהוד מנור ללחן שחיבר מתי כספי.
השיר מתאר מסע פנימי אל זיכרונות הילדות והעבר של הדובר, השוכנים עמוק בתוך תודעתו.
הוא מציג אוסף של קולות, מראות, ספרי פלאים ומנגינות, המייצגים את החוויות הראשונות של הגיבור בילדותו.
כל אלה מהווים את היסודות של זהותו האישית.
בחלקו השני, השיר מתאר כיצד גירויים פשוטים כמו ריח, צליל או מילה יכולים לעורר מחדש זיכרונות נשכחים, ולהחזיר את האדם אל רגעים קסומים מעברו.
הוא מדגיש את הניגוד בין הילדות התמימה לבין הזמן החולף, כשהעבר נשמר בתוך הלב והנשמה.
השיר בוצע לראשונה במחזמר לילי גם שנכתב על ידי אהוד מנור ב-1973.
ב-20 באוגוסט 1973 הוצג כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'.
בשבוע שלאחר מכן דורג במקום ה-19. הוא יצא מהדירוג בשבוע אחרי.
במצעד של גלי צה"ל הגיע "ציפור השיר" למקום ה-16.
בשנת 1977 הקליטה חוה אלברשטיין גרסת כיסוי לשיר, והכלילה אותה באלבומה ה-18, "הלילה הוא שירים".
גם המלחין כספי ורוני דלומי פרסמו את השיר.
חלום שלמה (באיטלקית: Il Sogno di Salomone) הוא ציור מאת הצייר האיטלקי לוקה ג'ורדאנו.
הציור נוצר כאשר האמן התקרב לגיל 60, והוא מדגים את יכולתו הווירטואוזית של הצייר לתאר רגעים מקראיים בצורה דרמטית וססגונית.
הציור מתאר את רגע החלום שבו שלמה ישן במיטה מפוארת, בעוד אלוהים מופיע מעליו מוקף במלאכים.
אלוהים מקרין אור של חוכמה על שלמה, ומעניק לו חזון לגבי בית המקדש שיבנה בעתיד.
על פי המסורת, מקדש שלמה עתיד היה להכיל את ארון הברית ולעמוד במשך 410 שנים עד חורבנו בידי נבוכדנאצר השני.
דמותו של אלוהים האב פורצת אל הסצנה כשהיא מאירה באור עז, צבע ותנועה.
הוא יושב על עננים ומוקף במלאכים קלים ואווריריים בגילאים שונים.
מבטו הממוקד מכוון אל פניו של שלמה, הישן ואינו מודע להתרחשות סביבו.
ליד ראש מיטתו מונחים הכתר והשרביט, כסמל לשלטונו.
מעל ראשו של שלמה מופיעה דמותה של "החוכמה האמיתית", המבוססת על האיקונולוגיה של צ'זארה ריפה.
הדמות מזכירה את מינרווה במראה שלה, כשהיא עוטה שריון כהגנה מפני השפעות חיצוניות.
פניה קורנים מהאור האלוהי שמגיע מאלוהים האב.
זרועה הימנית מוסתרת על ידי מגן, שבו מופיעה יונת רוח הקודש במקום דמות מדוזה, כפי שהציע ריפה.
שינוי זה מחזק את הממד הדתי של הדמות.
בידה השמאלית היא מחזיקה את "ספר שבעת החותמות", שעליו מונח שה האלוהים.
בקצה הנגדי של הציור נראות שתי דמויות נדהמות הצופות בהתרחשות בפליאה.
מאחוריהן ניתן לראות מבנים ארכיטקטוניים שנראים בזווית מוטה, רמז לכך שהציור יועד להיתלות בגובה מסוים.
הקומפוזיציה של הציור מבוססת על תקרה מצוירת בחלל הכניסה בבזיליקת אל אסקוריאל, עבודה שצייר ג'ורדאנו לפני חזרתו למדריד באוגוסט 1694. שתי התקרות של המקהלה זכו להערכה רבה בזמנן.
ההבדל המרכזי בין יצירות אלה לבין ציור ה"חלום" שבפראדו נובע מהשינוי בפרספקטיבה ובפורמט – מעבר מצורה משולשת של תקרה לחלל מלבני של בד ציור.
שינוי נוסף הוא החלפת המלאך המעופף מעל ראשו של שלמה בדמות החוכמה.
ג'ורדאנו אימץ טכניקה המזכירה את ציוריו הפרסקואיים באסקוריאל, עם שימוש במכחולים עבים ותנועות מכחול ארוכות, היוצרות מרקם בעל עומק המזכיר את השכבות שעשה בפרסקו באמצעות טיח וסיד.
הביקורת האמנותית מסכימה כי ציור זה היה חלק מסדרה רחבה של ציורים שתיארו את חיי דוד ושלמה.
סגנונו של ג'ורדאנו בציור זה משלב בין הגישה שהציג בפרסקאות של אסקוריאל, שהייתה קרובה לסגנונו שלפני המעבר לספרד, לבין החופש הסגנוני שפיתח בעיצוב משרדו של קרלוס השני, מלך ספרד בארנחואס.
הציור מאופיין בבהירות מסנוורת, תנועות מכחול משוחררות ודינמיות, ופלטת צבעים מעודנת הכוללת כחולים, סגולים, צהובים וזהובים יוקרתיים – מאפיינים המקדימים את סגנון המאה ה-18. ג'ורדאנו הצליח להפוך תקרה מצוירת לציור שמן על בד, תוך שהוא מתמודד עם שני אתגרים מרכזיים: שינוי הפורמט ושמירה על אופיו הקירוני של הציור במדיום חדש.
חלומות (Dreams) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2025 בכתיבה, הפקה ובימוי של מישל פרנקו , עם ג'סיקה צ'סטיין ואיזק הרננדז בתפקידים הראשיים.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין והיה מועמד לפרס דב הזהב.
העלילה היא על קשר בין אישה מבוגרת ועשירה לבין גבר צעיר.
זה לא קשר רומנטי של אהבה אלא קשר מיני הבנוי על יחסי מין נועזים מלווים בדיאלוג מיני בוטה.
ג'ניפר מקארתי (ג'סיקה צ'סטיין) היא גרושה עשירה מסן פרנסיסקו המנהלת ביחיד עם אחיה ג'ייק (רופרט פרנד) את הקרן הפילנתרופית של אביה מייקל (מרשל בן) התומכת במוסדות תרבות.
הקרן תומכת בבית הספר לבלט במקסיקו סיטי.
ג'ניפר טסה לשם לעיתים קרובות ויש לה שם דירה בה היא מארחת את הרקדן הצעיר פרננדו (איזק הרננדז) והם מקיימים שם יחסי מין סוערים ובוטים.
פרננדו רוצה להגיע לסן פרנסיסיקו אך ג'ניפר מזהירה אותו.
לבסוף הוא מצליח להסתנן לארצות הברית ומפתיע את ג'ניפר בדירתה.
הם ממשיכים לקיים יחסי מין אך פרננדו מרגיש שאינו רצוי ועוזב אותה.
היא מחפשת אותו בעיר ואף טסה למקסיקו סיטי לחפש אותו אצל הוריו שמגלים לה שהוא לא חזר למקסיקו.
לבסוף היא מגלה אותו בסן פרנסיסקו והם מתפייסים.
ג'ניפר מכניסה אותו ללהקת הבלט המפורסמת של סן פרנסיסקו והוא מקבל תפקיד ראשי באגם הברבורים.
היא מסדרת לו גם תפקיד כמורה לבלט לתלמידים צעירים.
ג'ייק מגלה שפרננדו גר אצל אחותו ומודיע זאת לאביו.
מייקל נפגש עם בתו ומזהיר אותה להפסיק את היחסים עם מהגר בלתי חוקי, דבר שעלול להרוס את הכבוד של הקרן.
לפני הצגת הבכורה של הבלט נעצר פרננדו על ידי משטרת ההגירה ומגורש למקסיקו.
ג'ניפר מעוניינת בהמשך הקשר עם פרננדו.
היא טסה למקסיקו סיטי ומחדשת את הקשר עם פרננדו שמקווה שתעזור לו לחזור לסן פרנסיסקו ולהשתלב שם בלהקת הבלט.
לאחר שג'ניפר מגלה לו שהיא הסגירה אותו ורוצה להמשיך את היחסים במקסיקו, הוא מבין שהיא נצלה אותו למטרותיה, נעשה אלים וכולא אותה בדירה.
היא משוחררת לבסוף על ידי אחיה ג'ייק ועוזר שלו שובר את רגלו של פרננדו כעונש.
שם השחקן שם הדמות הערותג'סיקה צ'סטייןג'ניפר מקארתיאיזק הרננדזפרננדורופרט פרנדג'ייק מקארתימרשל בלמייקל מקארתי
חלום של רובוט הוא סרט טרגי-קומי מונפש משנת 2023 שנכתב ובוים על ידי פבלו ברגר.
הסרט, הפקה משותפת ספרדית-צרפתית, מבוסס על הרומן הגרפי באותו שם משנת 2007 מאת שרה ורון .
הסרט עוקב אחר חברות יוצאת דופן בין כלב לברדור רטריבר לרובוט בניו יורק בשנת 1985. בסרט אין דיאלוגים.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל קאן ה-76 ב-21 במאי 2023, בקטגוריית הקרנות מיוחדות.
הסרט זכה לשבחי המבקרים וזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בקטגוריית קונטרשאן של פסטיבל האנימציה הבינלאומי של אנסי, וכן בפרס הסרט המונפש העצמאי הטוב ביותר בטקס פרסי אנני ה-51 .
הסרט זכה גם בפרס גויה לסרט המונפש הטוב ביותר ובפרס הסרט האירופי לסרט המונפש הטוב ביותר, והיה מועמד לפרס הסרט המונפש הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-96.
בשנת 1985, במנהטן, כלב לברדור מואנש חי לבדו.
לאחר שראה פרסומת בטלוויזיה, הכלב מחליט להזמין חבר רובוטי, אותו הוא מרכיב עם המסירה ואז לוקח אותו החוצה כדי לחקור את מנהטן, למשל לצאת לרכיבה על גלגיליות בסנטרל פארק לצלילי השיר "ספטמבר" של להקת Earth, Wind & Fire.
במהלך הקיץ, השניים הופכים לחברים בלתי נפרדים.