tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נסיכויות הדנובה (ברומנית: Principatele Dunărene) היה הכינוי המקובל לנסיכויות הרומניות מולדובה וולאכיה, אשר הוקמו במאה ה-14. הכינוי נטבע באימפריה ההבסבורגית לאחר חתימת הסכם קוצ'וק קאינרג'ה.
הכינוי מתאר את האזור הכולל, שהכיל את שתי הנסיכויות, אשר היו במצב גאופוליטי דומה תחת שליטתה של האימפריה העות'מאנית.
המונח היה בשימוש עד לאיחודן של שתי הנסיכויות ב-1859 להקמת הנסיכויות הרומניות המאוחדות.
שתי הנסיכויות, יחד עם טרנסילבניה, הן הבסיס הגאוגרפי להקמת ממלכת רומניה ובהמשך, להקמת מדינת הלאום הרומנית המודרנית.
נסיכות אפירוס, או בתוארה היווני: דספוטט אפירוס (ביוונית Δεσποτάτο της Ηπείρου), הייתה מדינה שנוצרה בתקופת מסע הצלב הרביעי, ב-1205, כשהצלבנים כבשו את קונסטנטינופול וחילקו את האימפריה הביזנטית למספר מדינות.
הנסיכות ראתה עצמה יורשת של האימפריה הביזנטית, אך לאחר תקופת התרחבות שבה והצטמקה, איבדה את כוחה וחשיבותה והייתה לעוד מדינה קטנה בתוך הפסיפס הבלקני, עד שחדלה להתקיים בעקבות הכיבוש העות'מאני ב-1479
נסיכות אבחזיה (בגאורגית: აფხაზეთის სამთავრო) נוסדה כישות פיאודלית נפרדת במאה החמש עשרה-שש עשרה, בין מלחמות האזרחים בממלכת גאורגיה, שהביאו להתפוררותה של הממלכה.
הנסיכות שמרה על מידה מסוימת של אוטונומיה תחת השלטון העות'מאני, ולאחר מכן תחת השלטון הרוסי, וסופחה בסופו של דבר לאימפריה הרוסית בשנת 1864.
דוכסות אבחזיה (סאריסתוו) נקראה גם דוכסות צחוּמִי , הייתה חלק מממלכת גאורגיה ונשלטה על ידי בית שרוואשידזה מאז המאה השתים עשרה.
המקורות לגבי ההיסטוריה של אבחזיה, באותה תקופה, מצומצמים למדי.
במאה הארבע עשרה הקימו הגנואים את בתי מסחר לאורך קו החוף האבחזי, אולם לזמן קצר בלבד.
כאשר הממלכה הגאורגית שקעה במלחמת אזרחים, בשנות החמישים של המאה החמש עשרה, הצטרפו השרוואשידזים למרד הראשי כנגד המלך גאורגי השמיני, שהובס בשנת 1463, בקרב צ'יחורי .
כתוצאה מכך התפצלה הממלכה הגאורגית לשלוש ממלכות יריבות וחמש נסיכויות.
הנסיכים האבחזים היו ווסאלים של סמגרלו שנשלטה בידי בית דאדיאני (-בֶּדִיאַנִי ), והייתה בעצמה משועבדת לממלכת אימרתי.
אף על פי כן, היה השעבוד בעיקרו סמלי, ושליטי שתי הוסאליות, המגרלים והאבחזים, נאבקו בהצלחה על עצמאותם, ואף ערערו על גבולות האחת של השנייה ושל ממלכת אימרתי.
עצמאותה של אבחזיה הייתה סימבולית בעיקרה כיוון שידיהם של שליטי אימרתי היו מלאים במרכז הממלכה.
בשנת 1490 נחתמה אמנה ובה פוצלה ממלכת גאורגיה לשלוש ישויות: ממלכת כארתלי, ממלכת אימרתי, שנסיכות אבחזיה הייתה חלק ממנה וממלכת קאחתי.
מהמאה השש עשרה ועד למאה השמונה עשרה
בשנות השבעים של המאה השש עשרה כבש הצי העות'מאני את מצודת צחומי והפך אותה למצודה טורקית בשם סוחום-קלה (מכאן השם המודרני סוחומי).
אבחזיה הפכה להיות תחת השפעה עות'מאנית ואסלאמית.
הנצרות באבחזיה הומרה בהדרגתיות לאסלאם, ורק במחצית השנייה של המאה השמונה עשרה התאסלמה משפחת שרוואשידזה עצמה.
עקב מיקומה ההררי ויערות בלתי עבירים, שמרה אבחזיה על עצמאותה והפיקה רווחים ממסחר בסחורות קווקזיות מסורתיות כולל סחר בעבדים.
במהלך התקופה שבין המאה השש עשרה ועד למאה השמונה עשרה, היו האצילים האבחזים מעורבים בסכסוכי גבול בלתי פוסקים כנגד נסיכי סמגרלו.
כתוצאה מכך, הגדיל בית שרוואשידזה את שליטתו לכיוון מזרח.
תחילה לכיוון נהר רַ'אלִידזגָה ולאחר מכן לכיוון נהר האנגורי שמהווה כיום כגבול בין אבחזיה ליתר גאורגיה.
לאחר מותו של זֵגנַאק , בסביבות שנת 1700, חולקה הנסיכות בין בניו.
הבן הבכור רוסטום ייסד את "אבחזיה גופא" הידועה גם בשם "בזיב אבחזיה" , שהשתרעה לחוף הים השחור מגגרה של היום מצפון סמוך לנהר הבזיב ועד לנהר רַ'אלִידזגָה.
מקום מושבו היה בכפר ליחני.
האח השני, גִ'יכֵּשִיָה , קיבל את אַבּז'וּאָה שבין נהר הרַ'אלִידזגָה ועד לנהר קודורי.
האח הצעיר, קווַאפּוּ , קיבל את המחוז שהשתרע בין הר'אלידזגה ועד לנהר האנגורי לחוף הים השחור, שנודעה לאחר מכן כנסיכות סאמורזקנו על שם בנו של קווַאפּוּ, מוּרזַאקַאן .
האזורים ההרריים של צֵבֵּלדָה היו ללא שלטון מרכזי, אבל היו שייכים לבית מרשנייה.
שטח הסָדזִים - סדזן שנודעה בעבר בשם זוּגיה (גִ'יכֵּתִי במקורות הגאורגיים) התפשטה צפונה לכיוון "אבחזיה גופא", ששטחה באותם הימים היה בין גגרה לבין סוצ'י של היום, ונשלטה על ידי בית גֶצ'בַּה.
נסיכויות אלה כללו גם מספר אחוזות פיאודליות זעירות שנשלטו בידי משפחות מבית שרוואשידזה-צ'אצ'בה או משפחות אצילים אחרות כמו אצ'בה (אנצ'בדזה), אמהא (אמוּחווארי), זיאפש-איפא, אינאל-איפא, צ'בלורחואה וצ'חוטואה.
כל הנסיכויות הללו היו במידה כזו או אחרת תלויות בנסיך "אבחזיה גופא".
בין האימפריה עות'מאנית לאימפריה הרוסית
קלש-ביי (1780–1808) היה כפי הנראה הנסיך הראשון של הנסיכות שהתאסלם, ובתמורה ניתנה לו מצודת סוֹחוּם-קַלֶה (სოხუმ-კალე) (כיום סוחומי).
יחד עם זאת, המרות הדת של הנסיכים האבחזים היו הפיכות; במהלך המאה התשע עשרה, נסיכים מבית שרוואשידזה המירו את דתם הלוך ושוב, בהתאם לתוצאות המאבקים בין האימפריה העות'מאנית לבין האימפריה הרוסית.
הניסיון הראשון להתקרב לרוסים נעשה על ידי קלש-ביי בשנת 1803, זמן קצר לאחר שהרוסים סיפחו את הממלכה המזרח גאורגית כארתלי-קאחתי בשנת 1801 ויסדו את מלכות המשנה של הקווקז.
לאחר שבנו של קלש-ביי, אסלן-ביי (1808–1810), התנקש באביו, ב-2 במאי 1808, הגישה בנסיכות הייתה פרו עות'מאנית, אולם לפרק זמן קצר בלבד.
ב-2 ביולי 1810 הסתערו הנחתים הרוסים על סוֹחוּם-קַלֶה והחליפו את אסלן-ביי באחיו יריבו ספר-ביי (1810–1821), שהתנצר, החליף את שמו לגאורגי ונסיכות אבחזיה הצטרפה לאימפריה הרוסית כנסיכות אוטונומית.
אף על פי כן, היה שלטונו של גאורגי, כמו גם של יורשיו, מוגבל לסביבת סוֹחוּם-קַלֶה עד לאזור נהר בזיב, שם הוצב חיל מצב רוסי.
החלקים האחרים של הנסיכות נותרו בשליטת האצילים המוסלמים.
המלחמה הרוסית-עות'מאנית הבאה שיפרה במידה רבה את העמדות הרוסיות והובילה לפיצול עמוק יותר בקרב האליטה האבחזית, בעיקר מחלוקת דתית.
במהלך מלחמת קרים (1853–1856), נאלצו הכוחות הרוסיים לסגת מאבחזיה והנסיך מיכאיל (1822–1864) עבר למראית עין לצד העות'מאני.
מאוחר יותר, בשנת 1864, התחזקה נוכחות הרוסית באזור ותושביה ההרריים של מערב הקווקז הוכפפו לבסוף לשליטה הרוסית.
האוטונומיה של אבחזיה, שהייתה אזור-חיץ פרו-רוסי באזור לא יציב ובעייתי, איבדה את תפקידה בעיני השלטון הצארי ושלטון בית שרוואשידזה בא לקיצו.
בנובמבר 1864, הוכרח הנסיך מיכאיל לוותר על כיסאו ולהתיישב מחדש בוורונז'.
אבחזיה סופחה לאימפריה הרוסית כפרובינציה צבאית מיוחדת - מחוז סוֹחוּם-קַלֶה.
מאוחר יותר, בשנת 1883, הפכה לאוקרוג בתוך פלך כותאיסי.
ביולי 1886 הוביל, ניסיון של השלטונות הרוסיים לאסוף נתונים לגבי מצבם הכלכלי של האבחזים למטרת מיסוי, למרד.
המורדים הכריזו על מיכאל שרוואשידזה, בנו של גיאורגי כנסיך וצעדו לכיוון סוחום-קלה.
המרידה הוכנעה באוגוסט של אותה שנה בידי תגבורת רוסית חזקה בראשות הגנרל סוויטופולק-מירסקי (Дмитрий Иванович Святополк-Мирский).
המרידה והיחס הרוסי הנוקשה בעקבותיה הביאו להגירה ניכרת של אבחזים מוג'הירים לתחומי האימפריה העות'מאנית.
ההגירה האבחזית התגברה בעיקר לאחר שהמקומיים נטלו חלק במרד של הרריים קווקזים שהוסת בידי כוחות עות'מאניים שהגיעו לאזור בשנת 1877. כתוצאה מכך הפכו אזורים רבים לאזורי רפאים ואוכלוסיית אבחזיה צומצמה לכדי שליש.
המקורות לגבי תקופת שלטונם של נסיכי אבחזיה אינם רבים.
שיניים תכופים ברצף השליטה, סכסוכים שושלתיים והתערבויות חיצוניות הוסיפו אף הם לבלבול.
רשימת הנסיכים המשוערת, מהענף הראשי של בית שרוואשידזה/צ'צ'בה, ששלטה ב"אבחזיה גופא"/"בזיב אבחזיה", נראה כך:
גרהם סמית ואחרים (1998), בניית אומה באזורי הספר הפוסט-סובייטים: הפוליטיקה של הזהויות הלאומיות, ,
ארדא אינה-אפא ופאטה זקריאשווילי, אספקטים של הסכסוך הגאורגי-אבחזי,
לבאן גיגינאישווילי (אפריל 2003), נרטיבים סותרים באבחזיה ובגאורגיה,
סאייצ'י קיטאגאווה (1996), תפקיד ההיסטוגרפיה בסכסוך הגאורגי-אבחזי,
גיאורגי מירסקי (1997), על חורבות האימפריה: אתניות ולאומיות בברית המועצות לשעבר, ,
הוג מוריי ואחרים (1837), האנציקלופדיה של הגאוגרפיה, עמ' 455,
הנסיכה המלכותית הוא תואר שניתן באופן מסורתי (אך לא באופן אוטומטי) לבת הראשונה של מונרך בריטי.
זהו תואר סמלי בלבד, והוא התואר הגבוה ביותר שיכולה לקבל נצר לבית המלוכה הבריטי שאינה המלכה.
תואר זה מוענק לכל החיים, ולכן נסיכה לא יכולה להקרא "נסיכה מלכותית" במהלך תקופת חייה של נסיכה מלכותית אחרת.
המלכה אליזבת השנייה, לדוגמה, לא החזיקה מעולם בתואר זה למרות שהייתה בתו הבכירה של המלך ג'ורג' השישי, משום שדודתה, הנסיכה מרי, החזיקה בתואר עד יום מותה בשנת 1965 ובעת מותה, אליזבת כבר הייתה מלכת הממלכה המאוחדת.
משנת 1642, אז הוענק התואר לראשונה, היו שבע נסיכות מלכותיות בממלכה המאוחדת.
כיום מחזיקה בתואר זה בתה של המלכה אליזבת, הנסיכה אן.
הנסיכה הבאה הצפויה לשאת את התואר היא הנסיכה שארלוט מוויילס.
הרעיון להעניק תואר מיוחד לנסיכה הבכירה היה של הנרייט מארי, נסיכת צרפת (1609–1669), בתו של אנרי הרביעי, מלך צרפת ואשתו של צ'ארלס הראשון, מלך אנגליה.
המלכה רצתה ליצור גרסה אנגלית של התואר מאדאם רויאל, בו נקראה בצרפת בתו הבכירה של המלך.
הנסיכה הראשונה שקיבלה את התואר "נסיכה מלכותית" בשנת 1642 הייתה בתם הבכירה של צ'ארלס הראשון והנרייטה מריה, הנסיכה מרי, שנולדה בשנת 1631.
התואר לא ניתן אוטומטית לבת הבכירה, אלא מוענק על ידי המונרך עצמו לפי שיקול דעתו.
במהלך ההיסטוריה הבריטית היו שתי נסיכות בכירות שלא קיבלו את התואר מאביהן: מרי, נסיכת אנגליה, בתו הבכירה של ג'יימס השני, מלך אנגליה, שמלכה בממלכה במשותף עם בעלה, ויליאם השלישי; וסופיה דורותיאה, נסיכת הנובר, בתו היחידה של המלך ג'ורג' הראשון.
שבע הנסיכות שהחזיקו בתואר היו:
מספר התקופה שם הנסיכה שם המלך/מלכה שם בן הזוג 1 1660–1642 הנסיכה מרי בתו הבכירה של המלך צ'ארלס הראשון אשתו של וילם השני, נסיך אורנז'.
2 1759–1727 הנסיכה אן בתו הבכירה של המלך ג'ורג' השני אשתו של וילם הרביעי, נסיך אורנז'.
3 1828–1789 הנסיכה שארלוט בתו הבכירה של המלך ג'ורג' השלישי אשתו של פרידריך הראשון, מלך וירטמברג.
4 1901–1841 הנסיכה ויקטוריה בתה הבכירה של המלכה ויקטוריה אשתו של פרידריך השלישי, קיסר גרמניה.
5 1931–1905 הנסיכה לואיז בתו הבכירה של המלך אדוארד השביעי אשתו של אלכסנדר דאף, דוכס פייף הראשון.
6 1965–1932 הנסיכה מרי בתו היחידה של המלך ג'ורג' החמישי אשתו של הנרי לסלס, רוזן הרווד.
7 1987–הווה הנסיכה אן בתה היחידה של המלכה אליזבת השנייה נישאה בתחילה למארק פיליפסכיום אשתו של טימותי לורנס.
נסיכות אכאיה (יוונית Πριγκιπάτον Αχαϊας; צרפתית Principauté d'Achaïe), או נסיכות מוראה, הייתה נסיכות שהשתרעה בשיאה על-פני כל שטחו של חצי האי פלופונסוס בדרומה של יוון.
הנסיכות הייתה אחת משלוש ישויות וסאליות של האימפריה הלטינית, שקמו על חורבותיה של האימפריה הביזנטית, לאחר מסע הצלב הרביעי ב-1204.
הנסיכות נוסדה בשנת 1205 ובשנת 1212 השתרעה על פני כל שטחו של הפלופונסוס, למעט העיר מונמבסיה שנכבשה בשנת 1248. הנסיכות הגיעה לשיאה בתקופתו של גיום השני וילאהרדואין, ששלט בה החל ב-1246 ועד מותו ב-1278. ב-1249, הקים גיוס השני את מצודת מיסטרס הסמוכה לספרטה, וקבע בה את בירתו.
תמורת חירותו והמשך קיומה של הנסיכות, הוא הוכרח לוותר על דרום-מזרחו של הפלופונסוס ועל שלושה ממאחזיו החשובים, ובהם גם מיסטרס.
ב-1278 עברה הנסיכות לרשותו של שארל הראשון, אשר לא שלט בה באופן ישיר, אך שלח לה חיילים וכסף כדי לסייע במאבקיה נגד האימפריה הביזנטית החדשה.
ב-1289 שבה הנסיכות לשלטונו של בית בין וילאהרדואין, אך זמן קצר לאחר מכן, ב-1307 חזרה באופן רשמי לרשותו של בית אנז'ו, ובאופן מעשי ב-1318. במשך רובה של המאה ה-14 ועד שנת 1383, שררה בנסיכות מלחמת ירושה ממושכת ואלימה.
זו התחלפה בתקופת אינטררגנום שנמשכה מ-1383 ל-1396, והסתיימה עם שלטונו של פדרו בורדו דה סן סופראנו (Pedro Bordo de San Superano).
ב-1430 נכבשה רוב הנסיכות על ידי דספוטט מוראה, וסופחה אליה לחלוטין ב-1432.
החוק השולט בנסיכות שילב חקיקה ביזנטית וצרפתית.
הנסיכות חולקה עם הקמתה בין 12 ברונים, ששטחם התחלק הלאה לעשרות יחידות משניות.
12 היחידות תפקדו כיחידות מנוריאליות אוטונומיות מבחינה טריטוריאלית וכלכלית.
האצילים ואנשי הכנסייה החשובים לקחו חלק במועצה שבראשותה עמד הנסיך, וזו נהנתה מכוח רב והחלטותיה חייבו גם אותו.
מאידך, האצילים חויבו בתקופות שירות צבאיות ארוכות, ולא יכלו לעזוב את שטח הנסיכות אלא באישורו של הנסיך.
בכל אופן, עזיבתם את הנסיכות הוגבלה לשנתיים ויומיים, ואם לא שבו אל שטחה, נחלתם עשויה הייתה להיות מוחרמת.
כלכלת הנסיכות נסמכה על תוצרת חקלאית מגוונת, שכללה יין, צימוקים, שעווה, דבש, שמן ומשי.
נסיכה קטנה הוא ספר ילדים מאת הסופרת פרנסס הודג'סון ברנט משנת 1904. הוא מספר על ילדה אנגליה בשם שרה קרו, החיה עם אביה הקצין בהודו, ועוברת לפנימיה לבנות בלונדון.
הספר מספר על קורותיה בפנימיה, ועל התמודדותה עם הקשיים הניחתים עליה עקב מותו של אביה והתאכזרותה של מנהלת הפנימיה.
הספר נחשב לאחד משלושת ספריה המוכרים והטובים ביותר של ברנט, השניים האחרים הם סוד הגן הנעלם ולורד פונטלרוי הקטן.
הוא עובד לשש גרסאות קולנוע וטלוויזיה במדינות רבות בעולם, כולל גרסה משנת 1995 של הבמאי אלפונסו קוארון.
סרן קרו מגיע עם בתו בת השבע, שרה (שככל הנראה מחוננת), לפנימיה לבנות של מיס מינצ'ין בלונדון לאחר שגרו עד עכשיו בהודו.
שרה מתוארת כילדה בוגרת מכפי גילה, יפה ומוכשרת ביותר.
היא בעלת דמיון מפותח מאוד, ושואלת את עצמה שאלות פילוסופיות בדרגה של אדם בוגר.
סרן קרו משאיר את שרה בפנימיה תוך הבטחה שידאג לכל מחסורה ושיכתוב לה פעמיים בשבוע, ואז חוזר לעסקיו בהודו.
שרה מתוודעת למנהלת הפנימיה, מריה מינצ'ין המרושעת, ולאחותה המגושמת, מיס אמליה, וכן מתיידדת עם כמה מהילדות בפנימיה- לוטי וארמנגרד סנט ג'ון.
בנוסף, היא רוכשת לעצמה אויבת בדמות לויניה הרברט, ששונאת אותה בגלל מזגה הנוח ועושרה המופלג.
סרן קרו הוא אדם עשיר, כך שמיס מינצ'ין מטפחת ומפנקת את שרה, למרות שאינה מחבבת אותה במיוחד.
לקראת יום הולדתה ה-11 של שרה, כותב לה אביה כי ידידו שיתף אותו בבעלות על מכרות יהלומים בהודו, השקעה עסקית שאמורה להניב רווחים גדולים, וכי הוא השקיע בכך את כל כספו.
ביום הולדתה של שרה מתברר לה כי אביה מת מקדחת בהודו, ההשקעה לא צלחה והיא בעצם נותרה חסרת כל.
מיס מינצ'ין האכזרית, המבינה כי שרה היא כעת עול כלכלי, לוקחת ממנה את בובותיה וחפציה היפים, משכנת אותה בעליית הגג שורצת העכברושים והופכת אותה למשרתת בפנימיה.
שרה מצליחה להתמודד עם הקשיים האלו בזכות בגרותה הנפשית, דמיונה המפותח, ובעזרת ידידים כמו המשרתת בקי, לוטי, ארמנגרד, הציפורים שמגיעות אליה מחלונה בעלית הגג ועכברוש קטן בשם מלכיצדק.
שרה מדמיינת שהיא נסיכה ועליה להתנהג ככזו גם בנסיבות החיים הקשות אותן היא חווה.
כך לדוגמה, כאשר היא מוצאת מטבע של ארבעה פני ומקבלת מהאופה שש לחמניות היא נותנת לילדה מורעבת חמש מתוכן, על אף שהיא רעבה מאוד גם כן.
גאוותה נפגעת כאשר ילד מכר לה מאחד הבתים הסמוכים חושב אותה למקבצת נדבות ונותן לה מטבע של שישה פני, אך כדי לא לפגוע בו היא מסכימה לקבלו.
אל הבית הסמוך לפנימיה עובר דייר חדש ושרה מזהה את הרהיטים והמשרת שלו כהודיים.
היא שומעת מרכילויות שהדייר החדש חלש ומתאושש ממחלה ממושכת, מרחמת עליו ומפתחת כלפיו אהדה בגלל מחלתו ובגלל הרקע ההודי שלו, המוכר גם לה מילדותה.
המשרת ההודי עולה באחת הפעמים לעליית הגג שמול שרה, רואה אותה, ומדבר איתה בניב הודי.
שרה עורכת היכרות עמו ועם הקוף הקטן שלו.
המשרת מרחם על הילדה המסכנה, ובלילה הוא מגניב לחדרה רהיטים יפים לשמח אותה לפי חלומות שטוותה ועליהם סיפרה לבקי, מבלי לדעת שהוא מקשיב.
בהמשך מתגלה כי הדייר החדש, מר קריספורד, הוא ידידו של סרן קרו, ששיתף אותו בהשקעה במכרות היהלומים.
מתברר שהוא הצליח להרוויח הון גדול מהמכרות בסופו של דבר.
הוא שוכב במחלתו, ומתייסר על מותו של ידידו ועל גורלה הבלתי ידוע של בתו.
בשנים האחרונות הוא מנסה למצוא את הילדה בפנימיות ברחבי אירופה, ללא הצלחה.
מאוחר יותר שרה יוצאת מחדרה, וכשהיא חוזרת היא מגלה שהקוף של המשרת ההודי נכנס לעליית הגג שלה, וננעל בפנים.
היא לוקחת את הקוף אל הבית השכן כדי להחזיר אותו, ומוצאת את מר קריספורד.
הוא מתעניין בהיכרותה עם הודו, שואל אותה לשמה, ומגלה שהיא בתו של ידידו הטוב קרו.
מיס מינצ'ין מגיעה גם היא לביתו של קריספורד כדי לנזוף בה על הגעתה לביתו של קריספורד, וכאשר היא מגלה ששרה קיבלה את כל הונה בחזרה, היא מנסה לשכנע אותה לחזור ולהיות תלמידה מן מהמניין בפנימיה שלה.
שרה אינה מסכימה לחזור, ונשארת עם מר קריספורד.
היא זוכרת את בקי, שהיא משרתת נוספת בבית הגדולה ממנה בכמה שנים ובמהלך הימים הקשים שעוברים על שרה בבדידותה היא עוזרת לה ומנחמת אותה בחברותה, ומשכנת אותה כבת לוויה בבית קריספורד ומשחררת אותה מעבודתה הקשה בפנימיה של מיס מינצ'ין.
הספר מסתיים בשיחה של שרה עם בעלת מאפיה, בה היא מבקשת ממנה לעזור ולתת לילדים רעבים אחרים שהיא לחם ובתמורה היא, שיודעת מה הוא רעב, תשתמש בעושרה ותשלם לה.
הספר נכתב לפני כמאה שנים ועל אף שהסופרת ברנט כתבה עשרות ספרים ומחזות מצליחים, הרי שרובם נשכחו זה מכבר.
'נסיכה קטנה' הוא אחד מהספרים הבודדים שמוצאים שוב ושוב לאור, במהדורות חדשות.
בדומה לספרי ילדים רבים אחרים עוסק הספר במעין סיפור "לכלוכית".
שרה קרו היא ילדה עשירה המאבדת את אביה (לאחר שהתייתמה בגיל צעיר מאמה).
כתוצאה היא משועבדת בתת-תנאים על ידי בעלת הפנימיה המרושעת.
היא שומרת על יושר פנימי והגינות למרות הכל ולבסוף נגאלת מייסוריה.
ברנט ככל הנראה הכניסה לתוך הספר חלק מחוויות ילדותה, כיוון שכתוצאה ממות אביה גם היא חוותה רעב.
יהודה אטלס, באחרית דבר שבמהדורה החדשה של הספר, כותב כי "יש לעיתים חסד גדול לחזור בבגרותך אל הספרים שהפסדת - גם אלה שאהבת - בילדותך".
הוא מציין כי הספר מלא רגש, חיי נפש ודמעות ועל אף שלרוב נערים תאבי "אקשן" הרי שהם ייהנו מקריאת הספר.
שרה קרו (גרסה מקוצרת), תרגם אברהם בירמן, הוצאת יהושע צ'צ'יק תל אביב, 108 עמודים, 1966
נסיכה קטנה, תרגמה דליה למדני, איירה: תמי בצלאלי, הוצאת כתר ירושלים, 130 עמודים, 1977
נסיכה קטנה, תרגם יהודה אטלס, בסדרת הרפתקה: סופרים מתרגמים קלאסיקה, בהוצאת מודן ואוקיינוס, קיבוץ בית ניר, 277 עמודים, 2009
נסיכה אמריקאית יהודייה הוא מונח סלנג אמריקני המתאר סטריאוטיפ של נשים אמריקאיות-יהודיות.
יהודי דרום אפריקה משתמשים במילה "קוגל" (Kugel) במשמעות דומה.
זהו אחד מהסטריאוטיפים היהודיים המוכרים והנפוצים ביותר.
המונח בא לתאר נשים אמריקאיות-יהודיות ממעמד בינוני-גבוה.
לפי הסטריאוטיפ, ג'אפ היא אישה אנוכית, מפונקת, חדורת תחושת זכאות ומרוכזת בעצמה, שכל מעייניה נתונים לתרבות חומרית ולהשגת סטטוס חברתי.
הג'אפ תעדיף להתחתן עם גבר עשיר שיאפשר לה לא לעבוד לפרנסתה ובמקום זאת להתעסק ב"שופינג", בטיפוח המראה החיצוני ובניסיון להשיג סטטוס חברתי יוקרתי כחלק מהניסיון להידמות ל-WASP (White Anglo-Saxon Protestant).
מקור הסטריאוטיפ הוא בהגירה היהודית הגדולה לארצות הברית בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20; המהגרים היהודים, שמבחינה מעמדית השתייכו למעמדות הנמוכים, שאפו להגשים את החלום האמריקאי ולהשתלב במעמד הבינוני-גבוה של אמריקה ובתרבות ה-WASP.
המונח קנה אחיזה בשפה המדוברת הודות לספרים כגון "מרג'ורי מורנינגסטאר" של הרמן ווק משנת 1955 ו"שלום לך, קולומבוס" של פיליפ רות, שהתפרסם בשנת 1959.
נסיכה קטנה הוא סרט ילדים אמריקאי משנת 1995, מאת הבמאי אלפונסו קוארון.
הסרט הוא גרסה מחודשת ומשוכתבת לעלילת ספר הילדים "נסיכה קטנה" של פרנסס הודג'סון ברנט, והוא הגרסה האחרונה מבין שש גרסאות הקולנוע והטלוויזיה שיצאו לספר.
בסרט מככבים לייזל מת'יוס, אלינור ברון, ליאם קנינגהאם וונסה לי צ'סטר.
מת'יוס זכתה לפרס האמן הצעיר על תפקידה בסרט.
הסרט אמנם בקושי החזיר מחצית מתקציבו, אך הוא קצר ביקורות חיוביות ותשבחות, ודירוגו באתר Rotten Tomatoes הוא "fresh" (רענן) עם 97 אחוז.
הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר - עיצוב ההפקה הטוב ביותר והצילום הטוב ביותר.
שרה קרו (לייזל מת'יוס) היא ילדה יצירתית, בעלת דמיון מפותח ובוגרת מכפי גילה.
היא עוזבת חיים אקזוטיים בהודו לצד אביה (ליאם קנינגהאם), בעל נדל"ן וקפטן בצבא בריטניה, ונמסרת על ידו לפנימייה שמנוהלת בידי מיס (העלמה) מינצ'ין (אלינור ברון) - רווקה מבוגרת קשוחה שנוטה להתעלל בילדות הפנימייה, ובמיוחד בחלשות שבהן.
היחס המתחנף של מיס מינצ'ין לשרה, הנובע מתוך חמדנות לכספו של אביה, הופך באחת ליחס אכזרי, כאשר נודע למיס מינצ'ין שאביה של שרה מת במהלך מלחמת העולם הראשונה והממשלה החרימה את נכסיו.
שרה הופכת למשרתת של הפנימייה ומצטרפת למשרתת הוותיקה, בקי (ונסה לי צ'סטר), ילדה שחורה שמאז ומעולם זכתה ליחס מפלה ומרושע מצד מיס מינצ'ין.
בין השאר, נלקחים משרה חדרה המרווח וכל חפציה האישיים כולל תליון בעל ערך רגשי שאביה העניק לה.
בדומה לבקי, נאסר גם עליה, לדבר עם שאר ילדות הפנימייה, אשר אוהבות את שרה, המגלה כישרון חברותי ויצירתי המלווה בטוב לב שופע.
בינתיים, מתוודעת שרה לשכן הפנימייה, רנדולף, עשיר זקן שבנו נפל גם הוא במלחמה, ושמטופל בידי מהגר הודי ששמו ראם דאס.
לאחר שמיס מינצ'ין מנעה משרה ומבקי אוכל, כעונש על 'גנבת' התליון מחדרה של מיס מינצ'ין, מכין להן ראם דאס טוב הלב בעודן ישנות סעודה דשנה.
הגנבה בוצעה בידי חברותיה של קרו כדי להפתיעה, אך קרו לקחה את האשמה עליה כדי להצילן מחמת זעמה של מיס מינצ'ין.
כשזו האחרונה מגלה את הסעודה היא סבורה שמדובר בגנבה, ומזעיקה את המשטרה.
קרו הנמצאת בעליית גג הפנימייה נמלטת משם דרך החלון לכיוון הבניין של השכן, כשתחת סופת רוחות וגשם זלעפות היא עוברת בין עליות הגג של שני הבניינים על קרש המשמש כגשר מאולתר, כשקצהו האחד הוא בחלון עליית גג הפנימייה, והקצה השני מגיע לחלון עליית הגג של אחוזתו של רנדולף.
לאחר ששרה כמעט נופלת פעמיים מהקרש למותה הבטוח, היא מצליחה במאמצים עילאיים להגיע לבית, שם היא מתוודעת לאיש אותו היא מזהה כאביה.
האיש הגיע לאחוזה לאחר שנאמר לרנדולף שהוא כנראה בנו, אך התאכזב לגלות בבית החולים שמדובר בפצוע אחר מהמלחמה, שסבל מאמנזיה.
ראם דאס שכנע את רנדולף לקחת את האיש לביתו ולדאוג לו לצרכיו, במחשבה שעקב היותו באותה יחידה של בנו הוא יוכל אולי לתת מידע על בנו אם וכאשר זכרונו ישוב אליו.
שרה צועקת לאביה, ומנסה להזכיר לו נשכחות, אך זה לא מזהה אותה.
בינתיים שרה נעצרת בידי המשטרה יחד עם בקי, אך ברגע האחרון שב הזיכרון לאביה של שרה, והוא מצילן מידי המשטרה, לעיני מיס מינצ'ין ההמומה.
אביה של שרה מקבל חזרה את כל נכסיו, ולוקח איתו את בקי ואת בתו, ואילו מיס מינצ'ין הופכת למנקה ארובות.
העלילה בסרט שונה מאוד מהעלילה בספר, למרות שבסיס הסיפור הוא אחד.
כך למשל בעוד העלילה הספרותית מתרחשת בתקופה הוויקטוריאנית, בסרט מדובר בתקופת מלחמת העולם הראשונה, ובהתאם בסרט אביה של קרו הוא קפטן הלוחם ונפצע במלחמה.
בעוד בספר אביה של שרה מת מקדחת, וידידו של אביה הוא זה שלוקח אותה ואת בקי בסוף תחת חסותו; הרי שבסרט קפטן קרו מתגלה בסוף כחי וסובל מאמנזיה, ולאחר ששרה פוגשת בו היא מעוררת את זכרונו והוא זה שמחזיר אותה לרשותו יחד עם בקי.
גם מיס מינצ'ין, שבספר ממשיכה בסוף לנהל את הפנימייה, תוך כדי פחד תמידי מפני שרה, מקבלת סוף שונה, והיא מאבדת את משרתה הרמה כמנהלת פנימייה מתנשאת לטובת עבודת כפיים של מנקה ארובות.
נסיכות אנסבך או מרקיזות ברנדנבורג-אנסבך הייתה נסיכות בצפון בוואריה שבגרמניה.
שטחה הגאוגרפי השתרע על כ-4,200 קמ"ר.
בנסיכות זו שכנה העיר אנסבך.
בשנת 1331 עברה הנסיכות כחלק מרוזנות העיר נירנברג לידי בית הוהנצולרן.
בשנת 1398 לאחר מותו של פרידריך החמישי, רוזן העיר נירנברג, חולקה נחלתו בין בניו; בנו הבכור פרידריך השישי, רוזן העיר נירנברג קיבל את אנסבך, ואילו בנו הצעיר יוהאן השלישי, רוזן נירנברג קיבל את אזור ביירוית.
לאחר מותו של יוהאן השלישי ב-11 ביוני 1420, התאחדו שתי הנסיכויות תחת פרידריך השישי, שקיבל בשנת 1415 את נסיכות הבוחר מברנדנבורג.
לאחר מותו של פרידריך ב-21 בספטמבר 1440, חולקו שטחיו בין בניו; יוהאן קיבל את נסיכות ביירוית (ברנדנבורג-קולמבאך), פרידריך קיבל את נסיכות ברנדנבורג, ואלברכט קיבל את אנסבך.
לאחר מכן אנסבך הייתה תחת יורשיו של אלברכט, עד לשנת 1791.
בשנת 1791 מכר קרל אלכסנדר, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך את נחלותיו שכללו אף את ביירוית לפרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה, עקב היותו חשוך ילדים.
קרל אלכסנדר עבר עם אשתו לבריטניה, וב-28 בינואר 1792 סופחה אנסבך באופן רשמי לממלכת פרוסיה.
בשנת 1807 סיפח נפוליאון את העיר לממלכת בוואריה לאחר ניצחונותיו על פרוסיה, ובקונגרס וינה פוצתה על כך פרוסיה בדוכסות הגדולה של ברג.
נסיך ליכטנשטיין הוא המונרך הריבון וראש המדינה של ליכטנשטיין.
תפקיד זה הוגדר מאז ייסוד הנסיכות ב-23 בינואר 1719. כל הנסיכים לאורך השנים היו חברי בית ליכטנשטיין.
סדר הירושה לתואר נקבע לפי החוק הסאלי ולפיכך מוגבל רק לגברים מצאצאיו החוקיים של הנסיך יוהאן הראשון.
בנוסף לתואר נסיך ליכטנשטיין, הנסיך המכהן מחזיק גם בתואר דוכס טרופאו ויגנדורף ורוזן ריטברג.
הנסיך הראשון שהתגורר בליכטנשטיין באופן קבוע היה פרנץ יוזף השני, שעבר לנסיכות הקטנה עת עלה לשלטון ב-1938. עד שנה זאת נסיכי ליכטנשטיין התגוררו באוסטריה.
המעבר היה כתוצאה מאי היציבות הפוליטית בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה.
הנסיך הוא בעל הסמכות לפזר את הפרלמנט והממשלה, לבחור שופטים ולהטיל וטו על חקיקה (מלבד חקיקה שמטרתה להפוך את הנסיכות לרפובליקה).
כל הנסיכים הראשונים היו פגאנים, יוצאת דופן היא אולגה, נסיכת קייב ששלטה בנסיכות, אף כי יש הטוענים כי לא נשאה בתואר באופן רשמי.
נסיכה לבנה היא סדרת טלוויזיה היסטורית בריטית-אמריקאית של רשת Starz, המבוססת על הרומן באותו שם משנת 2013 מאת פיליפה גרגורי.
במידה מועטה הסדרה מבוססת גם על רומן ההמשך "The King's Curse".
"נסיכה לבנה" היא סדרת המשך למיני-סדרה "מלכה לבנה" בהפקת ה-BBC משנת 2013 המבוססת על שלושה רומנים מאת גרגורי.
בסדרה בת שמונה הפרקים מתוארים נישואיהם של הנרי השביעי ואליזבת מיורק, שמסיימת את מלחמות השושנים באיחוד בין בית לנקסטר לבית יורק.
אבל הטינה ההדדית וחוסר האמון ביניהם, כמו גם המזימות של אימותיהם, מאיימים לקרוע את קשר הנישואים ואת הממלכה.
ג'ודי קומר – אליזבת "ליזי" מיורק, מלכת אנגליה
רבקה בנסון – מרגרט "מגי" פלנטג'נט, בת דודה של המלכה מצד אביה, אחותו של טדי
ג'ייקוב קולינס-לוי – הנרי השביעי, מלך אנגליה בעלה של אליזבת
קנת קרנהאם – בישוף (בהמשך קרדינל) ג'ון מורטון, איש אמונה של אמו של המלך
אסי דייוויס – אליזבת וודוויל המלכה האלמנה, אמה של המלכה
רוסי דה פלמה – איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה
ריצ'רד דיליין – תומאס סטנלי, בעלה של מרגרט בופורט
אנתוני פלנגן – פרסיס לאבל, תומך בבית יורק
פטריק גיבסון – פרקין וורבק, מתחזה הטוען לכתר ובעלה של קאתי גורדון
קרוליין גודול – ססילי נוויל הדוכסית מיורק, סבתה של המלכה מצד אביה.
גודול היא השחקנית היחידה שהופיעה בשתי סדרות הטלוויזיה "מלכה לבנה" ו"נסיכה לבנה"
איימי מנסון – קתרין "קתי" גורדון, אשתו של פרקין וורבק
אדריאן רולינס – ג'ון דה לה פול, דוכס סאפוק, בעלה של אלייזה דה לה פול
וינסנט רייגן – ג'ספר טיודור, דודו של המלך
סוקי ווטרהאוס – ססילי מיורק, אחותה של המלכה
ג'ואן ויילי – מרגרט, דוכסית בורגונדיה, דודתה של המלכה מצד אביה
אנדרו ויפ – סר ריצ'רד פול, בעלה של מגי פלנטג'נט
מישל פיירלי – מרגרט בופורט, אמו של המלך
ניקולס אודסלי – לורד סטריינג'
ריס קונה (ילד) ואלברט דה ג'ונג (נער) – אדוארד "טדי" פלנטג'נט, רוזן ווריק, בן דודה של המלכה ואחיה של מגי
היידי אילי – הנסיכה ברידג'יט, אחותה של המלכה
אליבר המברו – ג'ון דה לה פול, רוזן לינקולן, בנו של דוכס סאפוק
רוזי נייטלי – הנסיכה אן, אחותה של המלכה
אווה מסטרס – הנסיכה קתרין, אחותה של המלכה
רולו סקינר – נד, נער אורוות
סוזי טריילינג – אליזבת "אלייזה" דה לה פול, דוכסית סאפוק, דודתה של המלכה מצד אביה
גאי ויליאמס – ויליאם סטנלי, אחיו של לורד תומאס
איאן באצ'לור – מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
בילי באראט – הנסיך ארתור, בנו הבכור של המלך
וודי נורמן – הנסיך הארי, בנו השני של המלך
פיליפ ארדיטי – רודריגו דה פואבלה, השגריר הספרדי
נד אליוט – הנסיך ריצ'רד, אחיה של המלכה
לוק וב – הנסיך אדוארד, אחיה של המלכה
דרק פרוד – מאיור יורק
אמנואל בואזיז – מארי, דוכסית בורגונדיה
מקס טרו – למברט סימנל
ניה רוברטס – קתרין "קייט" וודוויל, דוכסית בקינגהאם
נורמן ארתור אשלי – אב המנזר
חואן אצ'ניקה – פרננדו השני, מלך אראגון
ניקולס גקס – כומר בוויבורן
אלכס סויר – קופי, נזיר
מארק אדל-הנט – תומאס וולזי
אלסדייר מקלפלין – נואה לאף
ב-2013 עובדו שלושה רומנים מאת גרגורי, "המלכה הלבנה", "המלכה האדומה" ו"בתו של ממליך המלכים", לסדרת הטלוויזיה "מלכה לבנה".
הסדרה שודרה ב-BBC One בממלכה המאוחדת וברשת Starz בארצות הברית.
פרייה מייבור גילמה את דמותה של אליזבת מיורק.
על אף התכנון המקורי לעונה שנייה של הסדרה הוכרז ב-20 באוגוסט 2013 שה-BBC לא יפיקו עונה נוספת, כנראה בגלל התגובות הפושרות שלהן זכתה.
עם זאת באוקטובר 2013 דווח בעיתון הטלגרף שרשת Starz מתכננת הפקת סדרת המשך בשם "נסיכה לבנה" המבוססת על רומן מאת גרגורי.
בינואר 2014 פורסם שהרשת עובדת על הפרויקט עם אמה פרוסט, התסריטאית של "מלכה לבנה".
Starz תכננו להפיק את המיני-סדרה ללא שיתוף ה-BBC.
באוגוסט 2015 אישרה גרגורי שהעבודה על הפרויקט בעיצומה.
בפברואר 2016 הכריזה גרגורי בפייסבוק שיש אישור רשמי להפקת סדרת ההמשך.
במאי 2016 אושר שהסדרה תכלול שמונה פרקים.
באפריל 2016 לוהקה ג'ודי קומר לתפקיד הראשי בדמות אליזבת מיורק, ומישל פיירלי לוהקה לתפקיד מרגרט בופרט במאי.
ביוני 2016 הכריזה רשת Starz על ליהוקם של אסי דייוויס לתפקיד המלכה האלמנה אליזבת, ג'ייקוב קולינס-לוי לתפקיד הנרי השביעי, סוקי ווטרהאוס לתפקיד ססלי מיורק, רבקה בנסון לתפקיד מרגרט פלנטג'נט וג'ואן ויילי לתפקיד מרגרט דוכסית בורגונדי.
שאר הקאסט כלל את קרוליין גודול בתפקיד הדוכסית ססילי, קנת קרנהאם בתפקיד בישוף מורטון, וינסנט רייגן בתפקיד ג'ספר טיודור, וריס קונה בדמות הילד טדי פלנטג'נט.
הפקת "נסיכה לבנה" החלה ביוני 2016. אתרי הצילומים כללו את ברדפורד און אייבון, בריסטול, טירת ברקלי, קתדרלת גלוסטר, לאקוק, קתדרלת סולסברי, ובוולס.
ג'יימי פיין שביים שלושה פרקים של "מלכה לבנה" ביים בסדרה זו את הפרקים 1, 2, 3, 7 ו-8. פרוסט היא מפיקה בפועל.
לכלן מקינון הוא המפיק יחד עם גרגורי כמפיקה בפועל.
קולין קלנדר וסקוט האף שימשו מפיקים בפועל של חברת Playground, ומישל באק בחברת Company Pictures.
בתחילת 2017 יצא וידאו קליפ טריילר של הסדרה.
בפברואר 2017 הכריזה רשת Starz על שידור הבכורה של "נסיכה לבנה" ב-16 באפריל 2017.
ב-18 בנובמבר 2017 החל שידור הסדרה בערוץ דרמה בממלכה המאוחדת.
נסיכות אנהלט-דורנבורג הייתה ענף זוטר של בית אסקניה, אשר הייתה ממוקמת בגרמניה, והתקיימה בין השנים 1667–1742.
בשנת 1667 מת יוהאן השישי, נסיך אנהלט-צרבסט, ובעקבות כך חולקה נחלתו בין בניו: קרל ירש את נסיכות אנהלט-צרבסט, אנטון גינטר ירש את נסיכות אנהלט-מיהלינגן, ואילו יוהאן לודוויג הראשון ירש את נסיכות אנהלט-דורנבורג.
לאחר מותו של יוהאן לודוויג הראשון בשנת 1704, ירשו אותו חמשת בניו במשותף.
בשנת 1742 מת יוהאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט ללא ילדים, ויוהאן לודוויג השני וכריסטיאן אוגוסט ירשו גם את נסיכות אנהלט-צרבסט.
בתחילה שלט יוהאן לודוויג השני בצרבסט, בעוד כריסטיאן אוגוסט נשאר בשטטין, אולם בשנת 1746 מת יוהאן לודוויג, וכריסטיאן אוגוסט נאלץ לעבור לצרבסט.
נסיכות אנהלט-צרבסט הייתה נסיכות באימפריה הרומית הקדושה, אשר בשנת 1796 אוחדה עם נסיכות אנהלט-דסאו, לאחר היכחדות הקו הזכרי של שליטיה.
לאחר מותו של היינריך בשנת 1252 חולקה הנסיכות בין בניו; היינריך השני, נסיך אנהלט-אשרזלבן, ברנהרד הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג וזיגפריד הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט.
בשנת 1382 מת יוהאן השני, נסיך אנהלט-צרבסט, ובשנת 1396 חולקה נחלתו בין בניו; זיגיסמונד הראשון, נסיך אנהלט-דסאו ואלברכט הרביעי, נסיך אנהלט-קתן.
בשנת 1516 מת ארנסט הראשון, נסיך אנהלט-דסאו, ובשנת 1544 חולקה נחלתו בין בניו; יוהאן החמישי, נסיך אנהלט-צרבסט, גאורג השלישי, נסיך אנהלט-דסאו ויואכים הראשון, נסיך אנהלט-דסאו.
בשנת 1561 מת יואכים הראשון, נסיך אנהלט-דסאו ללא יורשים, ואחיינו יואכים ארנסט, נסיך אנהלט איחד תחתיו את כל נחלות בית אסקניה.
בשנת 1621 מת רודולף, נסיך אנהלט-צרבסט, ובנו יוהאן השישי, נסיך אנהלט-צרבסט, אשר היה רק בן ארבעה חודשים ירש את נחלותיו ותאריו, אולם עד לבגרותו שלט דודו אוגוסט, נסיך אנהלט-פלצקאו כעוצר הנסיכות.
בשנת 1742 מת יוהאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט ללא ילדים, וכריסטיאן אוגוסט, נסיך אנהלט-דורנבורג ואחיו יוהאן לודוויג השני, נסיך אנהלט-דורנבורג ירשו את הנסיכות.
בתחילה שלט יוהאן לודוויג בצרבסט, בעוד כריסטיאן אוגוסט נשאר בשטטין, אולם בשנת 1746 מת יוהאן לודוויג, וכריסטיאן אוגוסט נאלץ לעבור לצרבסט, שם התגורר עד מותו בשנת 1747, ולאחר מותו ירש אותו בנו פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט.
בשנת 1793 מת פרידריך אוגוסט, ובשנת 1796 צורפו שטחי הנסיכות לנסיכות אנהלט-דסאו.
הנסיכות חולקה בין דוכסות אנהלט-דסאו ודוכסות אנהלט-קתן בשנת 1396.
סופחה לדוכסות אנהלט-דסאו בשנת 1796.
נסיכות אלבניה (באלבנית: Principata e Shqipërisë) הייתה נסיכות בחצי האי הבלקני, בטריטוריה בה שוכנת אלבניה, אשר התקיימה בין השנים 1914–1925.
בשנת 1913 הכירו המעצמות הגדולות בוועידת לונדון בעצמאותה של אלבניה, והחלו לחפש אחר נסיך שישלוט במדינה החדשה.
אליסאבטה, מלכת רומניה שלחה את טאקה יונסקו להציע את אחיינה - וילהלם, נסיך ויד לתפקיד, ואכן וילהלם נבחר לעמוד בראש המדינה החדשה.
ממלכת אלבניה התקיימה עד לכיבוש אלבניה בידי איטליה הפשיסטית בשנת 1939, זמן קצר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
נסיכות אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים (במקור אנהלט-צייץ-הוים) הייתה נסיכות גרמנית באימפריה הרומית הקדושה.
לאחר שויקטור אמדאוס, נסיך אנהלט-ברנבורג, נפטר בשנת 1718, חולקה נחלתו בין בניו, ובנו השני לברכט, ייסד את נסיכות אנהלט-צייץ-הוים.
בשנת 1727 שונה שם הנסיכות לנסיכות אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים.
בשנת 1812 נפטר פרידריך, נסיך אנהלט-ברנבורג-שאומבורג-הוים, ללא יורשים, ובעקבות כך חזרה הנסיכות לאנהלט-ברנבורג.
נסיכות אנהלט-אשרסלבן הייתה מדינה קצרת-מועד של האימפריה הרומית הקדושה שנשלטה על ידי בית אסקניה, והייתה מרוכזת סביב העיר אשרסלבן.
הנסיכות התקיימה בין השנים 1252–1315.
בשנת 1315 מת נכדו של היינריך - אוטו השני, נסיך אנהלט-אשרסלבן ללא יורשים, ובעקבות מותו נתפסה הנסיכות — כולל עיר הבירה אשרסלבן — על ידי דודנו אלברכט, בישוף הלברשטדט.
ברנהרד השני, נסיך אנהלט-ברנבורג ניסה לטעון על כך שהוא אמור לרשת את הנחלות, אולם למרות זאת, שטחי הנסיכות נשארו חלק מבישופות הלברשטדט, אשר בשנת 1648 הפכו לנסיכות הלברשטדט, אשר הייתה חלק מברנדנבורג-פרוסיה.
נסיכות אנהלט הייתה נסיכות באימפריה הרומית הקדושה, אשר בשנת 1806 הועלתה על ידי נפוליאון למעמד דוכסות, ומאוחר יותר התאחדה עם דוכסות אנהלט-קתן ודוכסות אנהלט-ברנבורג ליצירת דוכסות אנהלט.
שטח אנהלט נמתח מהרי הארץ במערב אל נהר אלבה במזרח.
בשנת 1315, עם האובדן של שטחי אנהלט-אשרסלבן, הקרקעות סביב באלנשטדט יצרו מובלעת מערבית.
שטח הדוכסות לבסוף היה 2300 קמ"ר.
במערב האדמה מתפתלת ובמיוחד בצפון מערב הנסיכות, שם היא מהווה חלק מהרי הארץ, עם פסגת הר הרמברג כנקודה הגבוהה ביותר, 579 מטר.
מהרי ההארץ הארץ משתפלת בהדרגה לעבר נהר הזאלה.
האדמה בין הנהר לאלבה פורייה במיוחד.
מזרחה לאלבה, הקרקע היא בעיקר מישור חולי שטוח, עם יערות אורן נרחבים, בשילוב עם אדמת ביצה ומרעה עשירה.
האלבה הוא הנהר הראשי, החוצה את החלק המזרחי של הנסיכות, ממזרח למערב, וברוסלאו מתאחד עם נהר מולדה.
נהר הזאלה זורם לכיוון צפון דרך החלק המרכזי של הנסיכות וזורמים אליו היובלים פוהנה, ויפר ובודה.
האקלים הוא בדרך כלל מתון, אם כי באזורים הגבוהים של הרי ההארץ לכיוון דרום מערב, האקלים הוא יותר קריר.
בשנת 1170 מת אלברכט הדוב, ובנו ברנהרד ירש את השטחים סביב טירת אנהלט, בית מושבה של בית אסקניה ליד הארצגרודה, אשר הפכו מאוחר יותר לנסיכות אנהלט.
ב-2 בפברואר 1212 מת ברנהרד, ובנו היינריך הראשון, נסיך אנהלט ירש את רוזנות אנהלט, בעוד בנו אלברכט הראשון, דוכס סקסוניה ירש את דוכסות סקסוניה.
בשנת 1218 קיבל היינריך את התואר נסיך, ולאחר מותו של היינריך בשנת 1252 חולקה הנסיכות בין בניו; היינריך השני, נסיך אנהלט-אשרסלבן, ברנהרד הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג וזיגפריד הראשון, נסיך אנהלט-צרבסט.
וולפגנג, נסיך אנהלט-קתן נפגש עם מרטין לותר בשנת 1521 בדיאט באאוגסבורג, ויישם את הרפורמציה הפרוטסטנטית בשטחיו, והיה הנסיך השני של האימפריה הרומית הקדושה לעשות זאת לאחר פרידריך החכם מסקסוניה.
נסיך חג המולד הוא סרט חג המולד אמריקאי מסוגת רומנטיקה-קומית לכל המשפחה שבוים על ידי אלכס זאם, נכתב על ידי התסריטאים קארן שאלר ונתן אטקינס ומככבים בו רוז מקייבר, בן לם, טום נייט, שרה דאגלס, דניאל פת'רס, אליס קריגה וטיירה שאריף בתפקידים ראשיים.
הסרט עלה לשידור ב-17 בנובמבר 2017 לשירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
עיתונאית צעירה במגזין נחשב, אמבר מור, נשלחת לאומה הזרה אלדוביה במטרה להשתתף בכנס מסיבת עיתונאים עם נסיך הכתר, ריצ'רד, שעתיד לקחת את כס המלוכה בעקבות מותו של אביו.
על פי השמועות, הנסיך ריצ'רד הוא לכאורה פלייבוי חסר אחריות, ונוסף על כן, עתיד לוותר על כס המלוכה.
אמבר מקווה שהעבודה שלה באלדוביה תוביל לחופשה גדולה והיא תלך לארמון המשפחה המלכותית למסיבת העיתונאים, אבל הנסיך לא מופיע, דבר המתסכל את העיתונאים הלחוצים.
אמבר מחליטה לרחרח סביב הארמון ובעודה עושה זאת, היא נחשבת בטעות למורתה החדשה של הנסיכה אמילי.
אמבר מנצלת את ההזדמנות על מנת לחקור את השמועות על פרישתו של הנסיך ריצ'רד מהכס.
אמילי, שסובלת מספינה ביפידה, מנסה להביא "לפיטוריה" של אמבר, אך מתיידדת איתה ומשנה את יחסה אליה אחרי שאמבר מתייחסת אליה כמו לילדה רגילה.
אמבר גם פוגש את ריצ'רד, והיא מתביישת כשהיא מבינה שהוא הזר שהעליבה לאחר שהוא, בעילום שם, לקח את המונית שהיא הזמינה מנמל התעופה של אלדוביה.
אמבר נמשכת במהירות לריצ'רד, לאחר שנודע לה, בניגוד לשמועות, שהוא למעשה איש משפחה רחום ואחראי, אם כי הוא באמת לא מוכן לקחת את הכתר.
עם הזמן היא גם לומדת מאמילי שבן דודו של ריצ'רד, סיימון, הוא הבא בתור לכס המלוכה, כס שהוא חושק בו מאוד; אמבר גם פוגשת את בת זוגו לשעבר של ריצ'רד, סופיה, שריצ'רד נפרד ממנה לאחר שחשד שהיא התעניינה בו רק בגלל התואר העתידי שלו.
אמבר מתמודדת לבסוף עם אמילי, שמגלה שהיא יודעת את האמת על זהותה.
אמבר מתכוננת לעזוב, אבל אמילי מסכימה לא לחשוף את סודה כל עוד היא תכתוב מאמר שיחשוף את ריצ'רד בתור האדם האמיתי שהוא ויסיים את השמועות השליליות עליו.
אחרי שאמבר עוקבת אחרי ריצ'רד על סוס דרך היער, הסוס שלה זורק אותה מגבו והיא כמעט מותקפת על ידי זאב, אך ניצלת על ידי ריצ'רד.
בעודם מתחממים בבקתת הציד הישנה של אביו, הנסיך מגלה לה שהוא אמר לאביו שהוא עומד לוותר על כס המלוכה ואביו התנגד לזאת, אך מת כעבור זמן קצר.
ריצ'רד מראה לאמבר שיר מסתורי שנכתב על ידי אביו, והשניים כמעט מתנשקים אך נשיקתם נקטעת על ידי צהלות סוסים סמוכים.
לאחר שריצ'רד עוזב לבדוק את הסוסים, אמבר עורכת חיפוש בשולחן המלך המנוח ומגלה תא נסתר ובו מסמכים שמוכיחים שריצ'רד למעשה אומץ בחשאי.
אמבר אינה רוצה לחשוף את האמת, שכן זה יפגע קשות בריצ'רד, אבל מחליטה לספר לו במהלך צעדה זוגית; הוא מנשק אותה במקום, והיא מבינה שהיא מאוהבת בו.
במקביל, סופיה וסיימון, שחושדים במטרותיה של אמבר, עורכים חיפוש בחדרה, ומגלים לא רק את זהותה האמיתית אלא גם את תעודת האימוץ של ריצ'רד.
בערב חג המולד, ריצ'רד מתכונן להיות מוכתר כמלכה החדש של אלדוביה, אך סופיה מגלה את דבר אימוצו ואת זהותה האמיתית של אמבר.
סיימון טוען את זכותו בתור הבא בתור לכס המלכות בזמן שריצ'רד עוזב בסערה ודוחה התנצלותה של אמבר, והיא עוזבת את הארמון בדמעות.
המלכה מגלה לריצ'רד שהיא אימצה אותו לאחר שנאמר לה שהיא לא יכולה ללדת ילדים, וכי היא מצטערת שלא סיפרה לו על כך מוקדם יותר, אבל שהיא והמלך המנוח ראו בו את בנם האמיתי.
השניים מתפייסים, וריצ'רד מבטיח לא לתת לסיימון לקבל את כס המלכות בקלות.
סיימון נישא לסופיה, אבל לומד שהוא לא יוכל להיות מוכתר עד שהמלכה תהיה זמינה לעמוד בראש הטקס.
בינתיים, אמבר חושדת שהיא יכולה להוכיח שריצ'רד הוא המלך החוקי על בסיס רמזים משירו של אביו.
אמבר מקבלת רשות לחזור לארמון ולגלות כרוז סודי בקישוט חג המולד של המלך שמכריז על ריצ'רד כיורשו החוקי.
אמבר נושאת את המסמך לחדר הרשמי שבו סיימון מוכתר, ומתערבת בזמן, דבר שמאפשר לריצ'רד להיות מוכתר במקום סיימון, ואז עוזבת בשקט את אלדוביה.
כשהיא חוזרת לביתה, אמבר מגלה שכתבתה על ריצ'רד נדחתה.
בכעס, היא עוזבת את המגזין ומחליטה לפתוח בלוג על ריצ'רד האמיתי במקום.
הבלוג שלה הופך להיות פופולרי ובסופו של דבר מקבל את תשומת הלב של ריצ'רד עצמו.
אמבר מבלה את ראש השנה האזרחית בדיינר של אביה, שם ריצ'רד מפתיע אותה ומציע לה נישואין, לה אמבר מסכימה בשמחה.
רוז מקייבר - אמבר מור
בן לם - הנסיך ריצ'רד
טום נייט - ראש הממשלה דנזיל
שרה דאגלס - גברת אבריל
אליס קריגה - המלכה הלנה
ריצ'רד אשטון - מר ליטל
תיאו דבאני - הרוזן סיימון
הונור קינפסי - הנסיכה אמילי
איימי מרסטון - מקס גולדינג
אמה לואיז סאנדרס - הברונית סופיה
פול קורטניי היו - סגן מזכיר העיתונות גיל
צילומי הסרט נערכו בארמון פלש שברומניה.
הסרט עלה לשידור על גבי הפלטפורמות של שירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-17 בנובמבר 2017.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", הסרט מחזיק בדירוג של 73%, עם דירוג ממוצע של 6.5/10.
נסיך חג המולד: החתונה המלכותית הוא סרט אמריקאי מסוגת רומנטיקה-קומית לכל המשפחה שבוים על ידי ג'וש שולץ, נכתב על ידי התסריטאים רובין ברנהיים ונתן אטקינס ומככבים בו רוז מקייבר, בן לם, שרה דאגלס, אליס קריגה וטיירה שאריף שחזרו לגלם את דמויתיהם מהסרט הקודם - "נסיך חג המולד".
הסרט עלה לשידור ב-30 בנובמבר 2018 לשירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
שנה לאחר אירועי הסרט הראשון, אמבר וריצ'רד עדיין מאורסים.
לקראת תקופת חג המולד, אמבר ואביה, רודי, נוסעים לאלדוביה על מנת לתכנן את חתונתם של אמבר וריצ'רד.
במקביל, אמבר ממשיכה להעלות פוסטים לבלוג שלה על חיי המלוכה לצידו של ריצ'רד.
כדי לסייע במאמצים הכלכליים, המלכה האם הלנה מביאה את לורד ליאופולד לסייע לריצ'רד כפי שעזר לאביו של ריצ'רד לפניו.
בינתיים, סיימון, שמתרושש במהירות בגלל גירושיו מסופיה, מתחנן לחזור להתגורר בארמון; וריצ'רד, שמתרעם בעקבות כך, מסכים לכך בחוסר רצון.
יחסיהם של אמבר וריצ'רד הולכים ונבחנים כאשר ריצ'רד נהיה יותר ויותר מוסח מהדרישות המלכותיות, ואמבר מסרבת להסכים להנחיותיה הקפדניות של גברת אבריל.
לאחר שהמחזה של הנסיכה אמילי בוטל עקב שביתה על ידי עובדי הממשלה, אמבר מארחת את המחזה בארמון.
ההחלטה של אמבר מתקבלת היטב, אך אמבר זועמת כאשר גברת אבריל מסירה פוסטים על הרומן שלה עם ריצ'רד מהבלוג שלה בגלל אופיים ה"מזדמן", ועוד יותר זועמת כאשר סאהיל וגברת אבריל דורשים ממנה להסיר את המשכית שלה (שמכילה את תמונתה של אמה המנוחה) עבור דיוקן מלכותי.
לאחר שהיא מקבלת כרטיס חג מריר מעובד מובטל, אמבר חוקרת את עניין הכספים המלכותיים עם חבריה, שבאו לחגוג את חתונה, והיא לומדת שיוזמת אלדוביה החדשה נכשלה מפני שקבוצה של חברות חדשות כבר שילמו לעובדים מקומיים משכורות גבוהות יותר וגרמו לכסף לאזול מקופת המדינה.
במהלך מארב של פפראצי, אמבר ניצלת על ידי סיימון, שרוצה לעזור לחקור את הנושא הכלכלי.
בעזרתה של אמילי, השלישייה פורצת לאתר שבו מתגלה שחברות הקש הן בבעלות איגוד שנקרא "גלוקנשפיל קונסורציום".
גברת אבריל מתעמת עם ריצ'רד ואמבר על תמונות פפראצי של אמבר בבר בעת חקירתה את העניין, ואמבר מודה במעשיה.
כאשר ריצ'רד נכשל בהגנה עליה נגד גברת אבריל, אמבר פורצת החוצה בסערה.
ריצ'רד מודה בבפני אמילי בכישלונותיו כארוס, ואחרי שמצא את אמבר, השניים מתפייסים.
במהלך חגיגה מלכותית, בה הלנה מעניקה לאמבר את הברכה לאיזו טקס שהיא תבחר לערוך, הקבוצה מגלה כי איגוד "גלוקנשפיל קונסורציום" נמצאת בבעלותו ליאופולד, שנזרק לצינוק הארמון בשל מעשיו.
ריצ'רד מכריז בהודעת חג המולד חגיגית שהעובדים האלדובינאניים יקבלו בונוסים לקראת החג, והאוכלוסייה חוגגת.
ריצ'רד ואמבר סוף סוף מתחתנים בטקס שמשלב בין המסורתיות למודרניות, וכולם חוגגים בזמן שריצ'רד ואמבר עוזבים את החדר כדי לחלוק נשיקה פרטית.
רוז מקייבר - המלכה אמבר
בן לם - המלך ריצ'רד
אליס קריגה - המלכה האם הלנה
הונור קניפסי - הנסיכה אמילי
ג'ון גרסיו - ארל רודי
אנדי לוקאס - מר זאבלה
סיימון דוטון - לורד ליאופולד
קטרינה צ'אס - השף איוונה
בילי אנג'ל - טום קוויל
דייוויד ברוטון דייוויס - ארנסט מייסון
במאי 2018, נודע שהבמאי ג'ון שולץ יביים את סרט ההמשך לסרט "נסיך חג המולד" משנת 2017, שיופץ על ידי "נטפליקס" כמו קודמו.
לצד ההכרזה הראשונית, אושר שרוז מקייבר, בן לאמב ואליס קריגה יחזרו לתפקידיהם מהסרט הקודם.
צילומי הסרט החלו במאי 2018 ברומניה.
הסרט עלה לשידור בכל הפלטפורמות של שירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-30 בנובמבר 2018.
"נסיכה של שמחה" הוא אלבום האולפן ה-14 של הזמרת-יוצרת שרית חדד.
האלבום יצא לאור בדצמבר 2006, בחברת התקליטים אבי גואטה הפקות ומיס מיוזיק בע"מ.
זה אלבום ילדים הראשון של שרית חדד.
את האלבום הפיקו חברות אבי גואטה בע"מ ומיס מיוזיק בע"מ בשיתוף הד ארצי,
מפיק בפועל - משה דץ.
באלבום יש 15 שירים חדשים שכתבה סמדר שיר והלחין משה דץ, ועוד שיר אחד עמו הופיעה חדד בפסטיגל 1999 ושנקרא "נסיכה של שמחה".
על העיבודים אחראי חזי שקד.
האלבום יצא גם בדיסק DVD הכולל מהדורה של מארז דיסק+DVD, בהפקה הזו הופיעו אורנה ומשה דץ בתפקיד אורח.
שירי הסרט שודרו בערוצים: בייבי והופ!
נסיך סיביר היא סדרת טלוויזיה הרפתקאות וקומדיה רוסית, בהפקת חברת הסרטים "אמדיה".
פרק הבכורה עלה לשידור ב-11 במאי 2015 בערוץ STS, ופרק הסיום שודר שם כעבור חודש, ב-11 ביוני.
מתכנת מוכשר בשם מקסים סאבלייב מסנקט פטרבורג מחליף את חברו הקרוב, והאוליגרך קונסטנטין בושויב מתחיל לצוד את סאבלייב.
על מנת להסתתר מהרדיפה, מחליט מקסים להתחבא בכפר הסיבירי המרוחק פיחטה שבאזור טומסק.
שם הוא יצטרך לוותר על כל היתרונות של הציוויליזציה ולנסות להפסיק להיות זר בקרב המקומיים ולהשתלב בחברתם בהקדם האפשרי.
מקסים מקבל עבודה במנסרה, שבמהרה מתבררת כשייכת לאוליגרך בושויב.
איוואן ז'ידקוב - מקסים סאבלייב, מתכנת מחשבים
קיריל נאגייב - ואדים, מרצה, חברו של מקסים
מריאנה אנוחינה - ולריה גרומובה, שותפתו לשעבר של מקסים
ולדימיר ליטווינוב - קונסטנטין בושויב, איש עסקים, אוליגרך
כריסטינה קוזמינה - סבטלנה בושויבה
אלכסנדר בולשאקוב - אולג רודאקוב, ראש האבטחה של בושויב
אלכסנדר קוייקב - יורי וורוחוב, בלש פרטי
וראדים פרוחורוב - איגור אובוחוב, עורך דינו של בושויב
אלינה לאנינה - טטיאנה דמידובה, מורה בבית ספר התיכון של הכפר
יקטרינה ריאבובה - ז'אנה שטיק
אלכסנדר נסטרוב - וסילי פלטניוב, עובד מפעל העצים המקומי
פיליפ דיאצ'קוב - גנאדי מלצב
אנדריי אוורקוב - סטפן שטיק, שוטר הכפר
אנטון חטייב - ולדיסלב, איש עסקים מקומי, הבעלים של חנות הכפר וקפה "רומשקה"
וסילי קורטוקוב - ניקולאי דאדונוב, מנהל מפעל העצים
אוורקוב בולזיי פיליפ דיאצ'קוב אור ראפ
צילום הקליפ לשיר "Happy" מאת Uma2rmaH, שהפך לשיר הנושא של הסדרה, נערכו במוסקבה, ובהשתתפות החקלאי מקרסנויארסק, ג'סטאס ווקר, שהיגר מארצות הברית לרוסיה.
צילומי הסדרה התקיימו בסנט פטרבורג ובעיר אולונץ (ברפובליקה של קרליה).
צילומי החוץ נערכו בכפר הקרלי הישן בולשאיה סלגה.
לצורך צילומי הסדרה, היה השחקן איוון ז'ידקוב תחת דיאטה קפדנית במשך חודשיים וחצי: הרבה חלבון, שום דבר מתוק, מינימום פחמימות - רק ירקות, דגני בוקר ואגוזים.
לראשונה הוצגה הסדרה ב-7 באוקטובר 2014, במסגרת התוכנית העסקית של פורום המדיה הבינלאומי של סנט פטרבורג.
נסיכה בהחלפה: חילוף חוזר הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי לחג המולד.
הוא מהווה את סרט ההמשך של נסיכה בהחלפה, בו מככבים ונסה הדג'נס, סם פלדיו, סואן בראון, ניק סגאר ובן לם בתפקיד קמע.
הסרט הוקרן לראשונה בנטפליקס ב-19 בנובמבר 2020.
הסיפור עוקב אחר הדוכסית מרגרט דלקורט, אשר יורשת לפתע את כס המלוכה בארץ מולדתה - מונטנארו.
כשהכתרתה מתקרבת, היא וסטייסי מחליפות שוב מקום כדי שמרגרט תוכל לתקן את יחסיה עם הידיד הטוב של סטייסי, קווין.
מבלי ששתי הנשים מודעות לכך, כפילה שלישית, בת דודתה המרושעת של מרגרט, ליידי פיונה, מתחזה למרגרט בתוכנית לגניבת כס המלוכה.
ונסה הדג'נס בתפקיד מרגרט דלקורט (דוכסית מונטנארו), סטייסי דנובו וליידי פיונה פמברוק.
סם פלדיו בתפקיד הנסיך אדוארד.
ניק סגאר בתפקיד קווין ריצ'רדס.
מארק פליישמן בתפקיד פרנק דה לוקה.
סואן בראון בתפקיד גברת דונטלי.
לאקלן ניבואר בתפקיד אנטוניו רוסי.
בן לם בתפקיד קמע המלך ריצ'רד.
רוז מקייבר בתפקיד המלכה אמבר.
נסיך מצרים הוא מחזמר עם לחן ותסריט מאת סטיבן שוורץ, על פי ספרו של פיליפ לזבניק.
בהתבסס על סרט האנימציה המקראי משנת 1998 באותו השם, המחזמר עוקב אחר חייו של משה מהיותו נסיך מצרים ועד גורלו האולטימטיבי להוביל את בני ישראל ממצרים.
זהו עיבוד לסיפורו המקראי של משה, שגדל להיות מתינוק עברי שנסחף על הנילוס על ידי אמו יוכבד כדי להימלט מרצח עם, לנסיך מצרי מאומץ ולבסוף למושיעם של העברים מהדיכוי של אחיו, רעמסס.
המחזמר ערך את הופעת הבכורה שלו בהיכל TheatreWorks עמק הסיליקון, במרכז Mountain View for the Performing Arts במאונטיין ויו, קליפורניה ב-6 באוקטובר 2017, בכוריאוגרפיה מאת שון צ'יזמן וביים סקוט שוורץ.
המחזמר עלה לבכורה הבינלאומית שלו בדנמרק ב-6 באפריל 2018 בתיאטרון פרדריציה בפרדריסיה ולאחר מכן הוצג בעונת הקיץ בבית התיאטרון המלכותי הדני בקופנהגן 2019. השיר "המכות" משמיט את המילים הנוגעות למערכת היחסים של משה ורעמסס.
השיר "לשחק עם הבנים הגדולים" הושמט, כמו גם תפקידו של הוי, אולם המנגינה והטקסטים של השיר שמזכירים את שמות האלים המצריים הקדמונים נותרו חלק מהסצנה של עשר המכות.
ההפקה עלתה על בימת אמפיתיאטרון טוהקאן באייווינס, יוטה, מ-13 ביולי עד 20 באוקטובר 2018.
גרסה חדשה שתוקנה באופן משמעותי הוצגה בתיאטרון דומיניון בווסט אנד בלונדון לתצוגה מוגבלת בת 39 שבועות בין 5 בפברואר ל-31 באוקטובר 2020, עם ערב פתיחה ב-25 בפברואר 2020, בבימויו של סקוט שוורץ ובכוריאוגרפיה של שון צ'יזמן.
גרסת וסט אנד כוללת עיצובי תלבושות, תפאורה, הקרנה, אשליה וסאונד וכן שיר בבכורה עולמית.
בראש צוות שחקנים של 38 איש עומדים לוק בריידי (משה), ליאם טמנה (רעמסס), כריסטין אלדו (ציפורה), אלכסיה חדימה (מרים), ג'ו דיקסון (סתי), דבי קורופ (המלכה תויא), גארי וילמוט (יתרו), מרצדס צ'סמפאי (יוכבד), אדם פירס (הוטפ), טנישה ספרינג (נפרתרי) וסילאס וויאט-ברקה (אהרון).
ההפקה נאלצה לצאת לפגרה ממושכת החל מ-17 במרץ לאחר 6 שבועות בלבד.
זאת בעקבות פרוץ מגפת הקורונה בבריטניה שחייבה לסגור את כל התיאטראות.
המופע אמור להיפתח מחדש ב-1 ביולי 2021 והוארך ל-8 בינואר 2022.
ב-15 במרץ 2020, פלייביל הודיעה כי הקלטת צוות של הפקת וסט אנד תצא על ידי Ghostlight Records.
זו תצא ב-3 באפריל 2020. האלבום היה מועמד לפרס הגראמי לשנת 2021 לאלבום התיאטרון המוזיקלי הטוב ביותר.
נסיכה בהחלפה: בעקבות הכוכב הרומנטי הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי לחג המולד.
הוא סרט ההמשך של נסיכה בהחלפה ונסיכה בהחלפה: חילוף חוזר, בו מככבים ונסה הדג'נס, סם פלדיו, רמי היי, ניק סגאר וסואן בראון.
הסרט הוקרן לראשונה בנטפליקס ב-18 בנובמבר 2021.
הסיפור עוקב אחר המלכה מרגרט דלקורט והנסיכה סטייסי דנובו, כאשר חפץ יקר ערך הקשור לחג המולד נגנב הכפילות המלכותיות מרגרט וסטייסי פונות לעזרתם של הכפילה הנועזת שלהן פיונה – ושל האקס הכובש שלה.
ונסה הדג'נס בתפקיד מרגרט דלקורט (מלכת מונטנרו), סטייסי דנובו וליידי פיונה פמברוק.
נסיך מונקו הוא המונרך וראש המדינה של נסיכות מונקו.
כל הנסיכים והנסיכות שמשלו במונקו, עשו זאת כשליטים לבית גרימלדי, אם כי כמה מהם השתייכו למשפחות אחרות (גויון דה מטיניון או פוליניאק), בקו הירושה הזכרי.
ב-2005, כאשר הלך לעולמו רנייה השלישי, הוא היה המונרך הוותיק ביותר באירופה.
משפחת גרימלדי, ששולטת במונקו במשך יותר מ-700 שנה, היא משפחת המלוכה הוותיקה ביותר המולכת באירופה.
הנסיך המכהן הנוכחי הוא אלבר השני, שעלה לכס הנסיכות באפריל 2005.
מונקו, יחד עם ליכטנשטיין וקריית הוותיקן, היא אחת משלוש המדינות היחידות באירופה בה למונרך תפקיד פעיל בפוליטיקה היומיומית.
נסיך מונקו מפעיל את סמכויותיו בהתאם לחוקה ולחוקים של מונקו.
הוא מייצג את הנסיכות כלפי חוץ, וכל שינוי, חלקי או מלא, של החוקה חייב להתקבל בהסכמה משותפת של הנסיך והאספה הלאומית של מונקו.
הסמכות החקיקתית במונקו מחולקת בין הנסיך, שיוזם את החוקים, לבין האספה הלאומית שמצביעה עליהם.
הסמכות הביצועית מסורה בידי הנסיך, שבידיו הסמכות להטיל וטו על כל החוקים שמתקבלים על ידי האספה הלאומית.
שר המדינה ומועצת הממשלה אחראים ישירות כלפי הנסיך בכל הנוגע לניהול הנסיכות.
הסמכות השיפוטית מסורה גם היא בידי הנסיך.
בחוקה הנוכחית מצוין שלנסיך מסורה הסמכות המלאה בבתי המשפט, שמבצעים את תפקידי השיפוט בשמו.
בהתאם לסעיף 16 של חוקת 1962, הנסיך מעניק תוארי אבירות, תוארי כבוד וכיבודים אחרים.
למשפחה הנסיכותית של מונקו מוקצה סכום של 43.5 מיליון אירו בשנה מתוך תקציב המדינה, נכון ל-2015.
סדר הירושה של מונקו תקף כיום על פי חוק מספר 1,249 מ-2 באפריל 2002.
על פי חוקת מונקו, כתר הנסיכות עובר על פי כלל העדפת הבן הבכור.
רק צאצאיו של נסיך מושל ואחיו של הנסיך המושל וצאצאיהם, שהוריהם באו בברית הנישואים באישור הנסיך, ושהם אזרחי מונקו, נכללים בסדר הירושה.
ילדים שנולדו כתוצאה מניאוף מוצאים מסדר הירושה לצמיתות.
הזכות לירושה מופקעת אם בן המשפחה הנסיכותית נישא ללא הסכמת הנסיך, כולל הצאצאים שבאו לעולם כתוצאה מנישואים אלו, אך הם יכולים להיות מוחזרים לסדר הירושה אם כתוצאה מנישואים אלו לא נולדו צאצאים והם מסתיימים לפני הורשת הכתר.
בכל מקרה בו אין אף אדם הזכאי לרשת את כתר הנסיכות על פי חוקי סדר הירושה, מועצת עוצרות לוקחת על עצמה את סמכויות השלטון עד אשר מועצת הכתר של מונקו בוחרת מונרך חדש מקרב קרובי המשפחה הרחוקים של בית גרימלדי.
סדר הירושה כולל אנשים שזכאים לרשת את הכתר וילדים מחוץ לנישואים שעשויים להיכנס לסדר הירושה אם הוריהם יינשאו.
אלבר השני, נסיך מונקו (נולד ב-1958)
אלכסנדר קוסטה (נולד ב-2003, נולד מחוץ לנישואים)
(6) מקסימיליאן קסיראגי (נולד ב-2018)
רפאל אלמלח (נולד ב-2013, הוריו לא היו נשואים)
קמיל גוטליב (נולדה ב-1998, נולדה מחוץ לנישואים)
בית גרימלדי, שאביו הקדום הוא אוטו קנלה, מדינאי מהרפובליקה של ג'נובה, וששמו לקוח משמו של בנו, גרימלדו קנלה, היה בית אצולה בולט וותיק בג'נובה.
בני המשפחה הוגלו מג'נובה במהלך מלחמת האזרחים שהתחוללה בה בין הגואלפים והגיבלינים, וב-1271 מצאו מקלט במונקו.
ב-1297 תפס פרנסואה גרימלדי את השליטה על צוק מונקו, ואז החלה להתקיים שושלת גרימלדי, תחת הריבונות של ג'נובה.
ב-1346 רכשו בני שושלת גרימלדי את העיר מנטון וב-1355 את רוקברן, ובכך הרחיבו את נחלתם.
שתי הערים הללו, שהיוו כ-95 אחוזים משטח הנסיכות, סופחו בסופו של דבר לצרפת במסגרת ההסכם בין שתי המדינות מ-1861.
עד 1612 החזיקו שליטי בית גרימלדי בתואר לורד.
באותה עת החל הלורד אונורה השני לעשות שימוש בתואר נסיך, ובכך היה לנסיך מונקו הראשון.
ב-1633 זכה אונורה השני להכרה בריבונותו העצמאית מספרד, וב-1641 מצרפת, במסגרת הסכם פרונה.
מאז נותרה הנסיכות תחת שליטת בית גרמילדי, למעט בתקופה בה שלטה עליה צרפת מ-24 בפברואר 1793 ועד 17 במאי 1814.
שם תמונה תחילת שליטה סיום שליטה הערות פרנסואה גרימלדי 8 בינואר 1297 10 באפריל 1301 פרנסואה גרימילדי היה מנהיג קבוצה של תושבי ג'נובה שתפסו את השליטה על צוק מונקו.
דודנו רנייר היה השליט הראשון של האזור הידוע כמונקו.
רנייה הראשון מונקו הייתה בשליטה של ג'נובה מ-10 באפריל 1301 ועד 12 בספטמבר 1331
שם תמונה תחילת שליטה סיום שליטה הערות שארל הראשון ממונקו 12 בספטמבר 1331 אוגוסט 1357 בנו של רנייה הראשון, החזיר את השליטה מג'נובה על צוק מונקו.
החל מ-29 ביוני 1352 שלט בשותפות עם:
אנטוניו (מת ב-1358), בנו הצעיר של רנייה הראשון
רנייה השני ממונקו, בנו של שארל הראשון
גבריאל, בנו של שארל הראשון.
רנייה השני ממונקו 29 ביוני 1352 15 באוגוסט 1357 בנו של שארל הראשון.
ויתר על השליטה במונקו לכוחות ג'נובה שצרו עליה תמורת 20,000 פלורינים, אך החזיק בשליטה על מנטון ורוקבורן.
מונקו הייתה בשליטה של ג'נובה מ-15 באוגוסט 1357 ועד ינואר 1395. לואי ממונקו ינואר 1395 19 בדצמבר 1395 בנו של שארל הראשון
משל בשיתוף עם ז'אן הראשון ז'אן הראשון ממונקו בנו של רנייה השני
מ-3 באוקטובר ועד נובמבר 1436 הייתה מונקו תחת כיבושה של דוכסות מילאנו ובשליטתו של ביאג'ו אסרטו.
ב-20 בנובמבר 1441 קיבל ז'אן את הריבונות על מונקו.
שבועתו של ז'אן החליפה את החוק הסאלי בכלל העדפת הבן הבכור, ובכך התאפשר לנשים להיות בסדר הירושה.