tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המגע עם האיראנים, שהפעילו פרופיל מזויף של ישראלי תושב קנדה בשם "אלי", התבצע דרך רשת הטלגרם.
הגורם האיראני שלח את ורחובסקי לבצע משימות של ריסוס גרפיטי, רכישת טלפון נייד, ועוד.
כאשר לאחר ביצוע כל משימה הוא קיבל תשלום לארנק הדיגיטלי.
בין המשימות שקיבל ורחובסקי היה תכנון רצח, בו הוא התבקש להגיע עם תמונתו של קורבן פוטנציאלי לבית מגורים ולנסות לאתר אותו שם.
ב-28 בספטמבר הוא אסף אקדח, שנועד לשמש אותו לביצוע הרצח.
באותו היום הוא נעצר על ידי כוחות הביטחון הישראלים.
הרצח סוכל על ידי השב"כ, יחידת להב 433 ויאחב"ל.
באוקטובר 2024 פורסמה פרשה בה הופעלו שבעה ישראלים עולים מאזרבייג'ן תושבי חיפה והסביבה על ידי הביון האיראני במשך תקופה ממושכת.
האזרחים קיבלו תשלום על שלל משימות ריגול שכללו צילום של בסיסי צה"ל ואתרי סוללות כיפת ברזל ומעקב אחרי בכירים ישראלים.
התשלום על המשימות נעשה באמצעות מטבעות קריפטו.
הסוכנים שהפעילו את הישראלים השתמשו בכינויים 'אלחאן' ו'אורחן'.
המידע נאסף לפי הכוונה מאיראן, בה המפעילים מבקשים צילומים של מתקנים מוגדרים מראש.
בין היתר התבקשו להגיע למוקדי פגיעות טילים בישראל בשביל לאמוד את היקף הנזק ולשפר את דיוק הפגיעה.
בין היתר עקבו אחרי מומחית לענייני גז מאוניברסיטת חיפה ואספו עליה מידע אישי.
במצטבר קיבלו כ-300 אלף דולר על משימות הריגול.
העצורים הם אזיז ניסנוב ובנו יגאל ניסן, אלכסנדר סדיקוב, ויצ'סלב גושצ'ין, יבגני יופה ושני קטינים.
לפי החקירה, ביצוע משימות הריגול החלו לפני פרוץ מלחמת חרבות ברזל.
בין המתקנים שאותם צילמה החוליה: נמל אשדוד, נמל חיפה, מנחת עין שמר, בסיס נבטים, בסיס רמת דוד, יב"א 506 במירון, בא"פ אליקים, בסיס פלמחים, בסיס עובדה, בסיס תל נוף, מחנות גלילות, מתקני נובל אנרג'י, משרדי התעשייה האווירית לישראל, מיקומי סוללות הגנה אווירית ועוד.
שבעת תושבי בית צפאפא נעצרו לאחר שתכננו לחסל מדען בכיר.
החוליה אספה מידע מודיעני על ראש העיר ומספר בכירים נוספים וקיבלו על כך תשלום.
נעצרו לפני שהצליחו להשיג נשק למשימת הרצח.
בחקירה גילו כי בשלבי תכנון הרצח הגיעו למכון ויצמן, וגם צילמו את ביתו הפרטי של מדען, לצורך איסוף מידע.
ב-31 באוקטובר פורסם כי הוגש כתב אישום נגד רפאל וללה גולייב, עולים מאזרבייג'ן, תושבי לוד, הנאשמים בסיוע לאויב במלחמה ומסירת ידיעה לאויב במטרה לפגוע בביטחון המדינה.
זאת בעקבות הפעלתם על ידי סוכן איראני לטובת ריגול עבור איראן במשך כשלוש שנים.
בני הזוג אספו מידע מודיעני על המכון למחקרי ביטחון לאומי ועקבו אחר אחת מהחוקרות של המכון, במטרה לפגוע בה.
באוקטובר 2024 נעצר אשר בנימין וייס, תושב בני ברק והוגש נגדו כתב אישום לאחר שעקב אחרי מדען גרעין ישראלי במטרה לאסוף מידע שיוביל להירצחו, וזאת בהכוונת סוכנים איראניים.
וייס תיעד באמצעות מצלמת "גו פרו" את ביתו ורכבו של המדען.
המידע נשלח לתושב מזרח ירושלים מבית צפאפא, אשר לפי התכנון היה אמור לבצע את הרצח עצמו.
בנוסף, תמורת תשלום במטבעות קריפטו, אשר בנימין וייס הצית כלי רכב, פיזר צינורות בכבישים ותלה שלטים שקוראים למרי אזרחי.
בפברואר 2026, תוקן כתב האישום נגדו והאשמתו במסירת ידיעה לאויב מתוך כוונה לפגוע בביטחון המדינה, עבירה שעונשה מאסר עולם, הוחלפה לחלופה מקילה יותר של מסירת ידיעה שהייתה עלולה להביא תועלת לאויב.
בעקבות זאת, ביקשה ההגנה מבית המשפט להורות על שחרורו של וייס מהמעצר לחלופת מעצר באיזוק אלקטרוני.
מועדי ההוכחות במשפטו נקבעו לאפריל עד יוני 2026.
בנובמבר 2024 נעצר ארטיום זולוטרב, תושב נוף הגליל, על ידי השב"כ ומשטרת ישראל בחשד לביצוע עבירות ביטחוניות הכוללות קשר עם גורמי מודיעין איראניים.
לפי האישום הוא ריסס כתובות בגנותו של ראש הממשלה וביצע מעשים פליליים של הצתה ופגיעה ברכוש תמורת תשלום.
בנובמבר 2024 נעצר ארדלר (ישראל) אמויאל, תושב ירושלים, על ידי השב"כ ומשטרת ישראל בחשד שיצר קשר עם גורמי מודיעין של המשטר האיראני וביצע עבירות ביטחוניות בישראל בהכוונתם, בעבור תמורה כספית.
העבירות כוללות איסוף מידע על אנשים פרטניים, ריסוס כתבות גרפיטי ואף ניסיון לרכוש אקדח ולהכין חומרי נפץ.
המגעים החלו באוקטובר 2024 על ידי פרופילים מזויפים ברשתות החברתיות.
התשלומים הועברו דרך מטבעות מבוזרים.
לארדלר אמויאל היו הרשעות בעבירות קודמות שכללו תקיפה של קשיש ברכבת, עבירות מרמה כאשר הוא השתמש בכרטיס אשראי של אדם אחר, והחזקת אמצעי לחימה כמו סכין וגז מדמיע.
בנובמבר 2024 עצרו השב"כ והמשטרה, שני תושבי מסעדה בחשד שריגלו במשך שנים עבור כוח קודס של איראן.
בדצמבר 2024 הוגש כתב אישום כנגד הבן תחריר ספדי שלפי האישום פעל בשליחות אביו.
האב באסם הועבר למעצר מנהלי בהתאם לצו של שר הביטחון.
בדצמבר 2024 נעצר תושב פתח תקווה, אלכסנדר גרנובסקי בחשד שהיה מעורב בתיעוד מתקנים ביטחוניים, הצתות רכבים ופעילויות נוספות בשליחות סוכן איראני איתו קיים קשרים מתמשכים.
בינואר 2025 הוגש נגדו כתב אישום.
באפריל 2025, קבע בית המשפט כי גרנובסקי כשיר נפשית לעמוד לדין - למרות עברו הפסיכיאטרי.
בינואר 2025 נעצרו שני חיילי מילואים תושבי קריות, יורי אליאספוב וגאורגי אנדרייב, והוגש נגדם כתב אישום באשמת מגע עם סוכנים איראניים, מסירת מידע מסווג וסיוע לאויב במלחמה.
אליאספוב יצר קשר עם מפעילו האיראני דרך הרשתות החברתיות.
הוא ריסס גרפיטי בתל אביב ושיתף את חברו אנדרייב, תמורת תשלום.
אנדרייב שתחילה שיתף פעולה הפסיק את המגע.
את הריגול אליאספוב התחיל עוד בשירותו כחייל סדיר במערך כיפת ברזל והמשיך במילואים.
הוא צילם ומסר מידע מסווג לאיראנים.
תמורת הריגול קיבל אליאספוב 2,500 דולר, ואנדרייב 50 דולר.
בפברואר 2025, עצרו השב"כ והמשטרה את תושב פתח תקווה, דניאל כי טוב באשמה של ביצוע משימות עבור איראן כולל ריסוס כתובות גרפיטי והצעה לצלם את ביתו של ח"כ בני גנץ.
הוא התבקש גם לצלם את ביתו של ראש השב"כ רונן בר, לצלם בסיסים צבאיים ונשאל על ידי הסוכן האיראני האם הוא מכיר טייסים בחיל האוויר.
בתמורה למעשיו קיבל סכום של 7,000 דולר.
בסוף פברואר הוגש נגדו כתב אישום ובאפריל 2025 החליט בית המשפט כי יישאר במעצר עד תום ההליכים המשפטיים נגדו.
במרץ 2025 הואשם דורון ויקטור בוכובזה, תושב באר שבע בריגול לטובת איראן.
בניגוד לפרשות אחרות, בוכובזה יזם בעצמו קשר עם סוכנים איראניים והציע להם למסור מידע מודיעני על הקריה למחקר גרעיני – נגב, תמורת תשלום כספי.
לפי יאחב"ל להב 433 והשב"כ, האזרח היה בקשר עם גורמים איראניים במשך תקופה של מספר חודשים בהם ביצע מספר משימות בהכוונתם, לרבות צילומים של מתכנים והעברת מידע.
דורון בוכובזה הציג את עצמו לסוכנים איראניים כבעל גישה למידע מסווג, כשבמציאות המידע אותו מסר להם היה נגיש לציבור הרחב.
במרץ 2025 הוגש כתב אישום נגד תושב נתיבות, אדוארד יוסופוב שנעצר חודש קודם לכן, בגין עבירות הקשורות לבגידה ולפגיעה בביטחון המדינה לאחר שקיבל 41 אלף דולר תמורת תיעוד אתרים צבאיים ותשתיות אסטרטגיות ברחבי הארץ עבור סוכן זר שפעל מטעם איראן ובאמצעות עזרים טכנולוגיים ייעודיים.
באפריל 2025 נעצר משה אטיאס בן ה-18 מיבנה בחשד שביצע מספר משימות בהכוונת סוכנים איראניים.
בין היתר התבקש לעקוב אחרי נפתלי בנט ולמסור מידע לגבי שהותו בבית חולים.
הוא מסר תיעוד של דרכי הגישה לבית החולים ושרטוט מפורט של סידורי האבטחה.
בין משימותיו המקדימות היו גם צילום של שריפת סמלי המדינה ומדי צה"ל, צילומי אתרים אזרחיים וריסוס כתבות כמו "סינוואר חי" במקומות ציבוריים.
סוכני מודיעין איראניים התקשרו עם אטיאס דרך אפליקציית טלגרם.
באפריל 2025 נעצרו רועי מזרחי ואלמוג אטיאס בני ה-24 מהעיר נשר.
סוכנים יצרו קשר עם מזרחי, לטענתו סטודנט מצטיין בטכניון, שנקלע לחובות הימורים, דרך קבוצת טלגרם לחילופי זוגות, והציעו לו "עבודה מהבית".
המפעילים הטילו עליו משימות מודיעיניות: תחילה נדרש לצלם את סביבת ביתו, בהמשך לתעד לוח מכירות של סוכנות רכב, ואז לשרוף פתק שעליו נכתב מסר נגד בנימין נתניהו.
הוא התבקש לאסוף מודיעין על אושיות אינסטגרם ישראלית.
לאחר מכן נדרש מזרחי לרכוש מצלמה עם כרטיס סים, המשדרת וידאו בזמן אמת, שאותה התקין במוקדים הומי אדם בחיפה והעביר את השליטה במצלמות לידי מפעיליו האיראנים.
לאחר מכן הגיעה המשימה המרכזית שלו; לצורך ביצועה פנה מזרחי לחברו מילדות, אלמוג אטיאס, שעוסק כשליח "וולט", שגם הוא מצוי בחובות כספיים.
השניים נעתרו לבקשת האיראנים בתמורה לתשלום של מעל למיליון ש"ח.
משימתם המרכזית הייתה להטמין מצלמות עם שליטה מרחוק בכפר אחים מקום מגוריו של שר הביטחון, ישראל כ"ץ, על מנת לתצפת על מתחם מגוריו.
ביצוע המשימה לא צלח, לאחר שהשניים התגלו על ידי רכב ביטחון של היישוב.
במשימה הבאה נאמר להם להגיע לקריית מלאכי ולהעביר תיק הטמון באדמה מנקודה אחת לנקודה נוספת ובו, להבנתו, מטען חבלה.
לשם כך, שכרו רכב ונסעו מהצפון לעבר היעד.
את המשימה הזאת הם ביצעו בהצלחה וכבר באותו יום, לאחר שהיו תחת מעקב של השב"כ, הם נעצרו.
נער בן 16 מאזור השפלה
במאי 2025 בפעילות משותפת של השב"כ ויחידת ההונאה והפשיעה המקוונת של מחוז מרכז במשטרת ישראל, נעצר נער בן 16 מאזור השפלה בחשד שפעל בשירות גורמי טרור איראניים תמורת בצע כסף.
במהלך החקירה התברר כי הנער דיווח בשלב מסוים לרשויות על הקשר עם הגורמים האיראניים, אולם לאחר פנייה זו המשיך ביודעין לשתף איתם פעולה, בעיצומה של המלחמה.
נער בן 13 מתל אביב
ב-10 ביוני 2025 עצר השב"כ נער בן 13 תושב תל אביב שגויס על ידי הביון האיראני.
הנער התבקש לרסס כתובות גרפיטי ולתעד את מיקום סוללות מערכת כיפת ברזל.
הנער ריסס גרפיטי וקיבל על כך תשלום, אולם חשש להתקרב לחיילים ולכן כשל בתיעוד מערכת כיפת ברזל.
ההתקשרות נעשתה דרך רשת הטלגרם.
בתום חקירתו, שוחרר למעצר בית.
במאי 2025 עצר השב"כ את דמיטרי כהן, תושב חיפה בן 28, שגויס על ידי הביון האיראני.
על פי החשד, החשוד ביצע עבור האיראנים, בעבור תשלום, משימות עיקוב על אזרחים ישראלים שאת פרטיהם קיבל ממפעילו האיראני, במסגרת זו צילם את סביבת מגוריהם והעביר את תמונות הבתים של מושאי המעקב למפעילו.
כמו כן, העביר למפעיליו צילומים של נסיעות שונות ברחבי הארץ.
ביוני 2025 הוגש כתב אישום נגד תושב ירושלים רג'ב סלאח, בגין קיום קשר עם גורם איראני, שדרש ממנו לבצע משימות שונות עבור תשלום של אלפי שקלים, כולל צילום אתרים רגישים בעיר ושריפת מדי צה"ל.
ב-30 ביוני 2025 נעצרו בני הזוג יובדה ישראילוב (31) ודוריה אחיאל (29) מרעננה, בחשד לריגול נגד מדינת ישראל עבור איראן.
על פי המשטרה, לבני הזוג מיוחסות העבירות שכוללות מסירת ידיעה סודית כדי לפגוע בביטחון המדינה, מגע עם סוכן זר, קשירת קשר לביצוע פשע, וכן החזקה ושימוש בסמים.
ביום 3 ביולי 2025 הגישה הפרקליטות כתבי אישום נגד יוני סגל (18) ונהוראי מזרחי (20) תלמיד תיכון ותושב טבריה, שהורשעו בקשר עם גורמים איראניים בטלגרם וביצעו עבורם משימות ריגול בדרגות חומרה שונות תמורת תשלום במטבעות קריפטוגרפיים.
ראשית ביצעו פעולות סימבוליות כמו צריבת פתקים עם הכיתוב "ביבי דיקטטור", ובהמשך עברו למשימות מתקדמות שכללו תיעוד סידורי אבטחה בקניונים ברחבי הארץ ובבית חולים איכילוב בתל אביב.
האיראנים אף הציעו להם לטוס לאיראן להשתתף באימונים לחיסול של "דמות בכירה בישראל", והם הסכימו, אך הטיסה לא יצאה לפועל.
על פי הפרקליטות, הם פעלו במסגרת המלחמה המתחוללת בין ישראל לאיראן וסיכנו את ביטחון המדינה.
ב-3 ביולי 2025 הגישה פרקליטות המדינה לבית המשפט המחוזי בבאר שבע כתב אישום נגד מרק מורגיין פינסקי (33) מחמרה, שביצע משימות עבור סוכני חוץ איראניים תמורת תשלום.
פינסקי מואשם במגע עם סוכן חוץ, במסירת ידיעות לאויב ובהחזקת סמים מסוכנים.
ביולי 2025 הוגש כתב אישום נגד אור ביילין, בן 27 מבאר יעקב, בגין מגע עם סוכן איראני - בתמורה לכסף וכדי לפגוע בביטחון המדינה.
על פי כתב האישום, ביילין נחשד בקיום קשר עם הסוכן באמצעות טלגרם ובמסגרת הקשר ביצע עשרות משימות שיש בהן פגיעה במדינה כמו רכישת מדי צה"ל ושרפתם וריסוס כתובות גרפיטי בעלות אופי פוליטי מסית.
בתמורה לביצוע המשימות, קיבל ביילין מהסוכן סך של כ-9,000 דולר לארנק דיגיטלי.
אזרח שעלה מאיראן בשנת 1999
ביולי 2025 הוגש כתב אישום נגד אזרח שעלה מאיראן בשנת 1999. ב־2024 נפגש האזרח בטורקיה עם שני אנשי משטר איראנים ועם בת זוגו האיראנית שתיווכה ביניהם.
בשנים 2015 עד 2025 הוא היה במערכת יחסים עם אזרחית איראנית שהיה לה קשר עם אנשי מודיעין איראנים, והיא תיאמה מפגש בינם ובין הנאשם.
לאחר מכן – בזמן מבצע עם כלביא היה בקשר עם סוכן איראני והעביר לו מידע על התקיפות הישראליות באיראן ומסלולי טיסת הכטב"מים ששוגרו משם לישראל.
הוא נעצר לאחר המלחמה עם איראן, ב־1 ביולי.
בספטמבר 2025 הוגש כתב אישום נגד יעקב פרל, חסיד סאטמר בן 49, אזרח אמריקאי בעל דרכון ישראלי שהואשם כי תיעד את בית הרמטכ"ל לשעבר ואת סידור האבטחה סביב בית השר בן גביר תמורת העברת כספים מהאיראנים.
באוקטובר 2025 הוגש כתב אישום נגד מאור קרינגל וטל עמרם בני 26 מחולון שהואשמו בתיעוד יעדים שונים בישראל, אותם העבירו לידי סוכנים איראנים.
קרינגל תיעד גם את הבסיסים בהם הוצב כמי ששירת במילואים - ואף התבקש לחסל את מפקדו תמורת 100 אלף שקלים.
על פי כתב האישום, קיים קרינגל קשר עם מספר רב של אנשים שפעלו מטעם איראן החל מאמצע 2024 ועד מעצרו באוגוסט 2025, תוך שהוא מודע לכך שהוא פועל בשליחות סוכנים עוינים לישראל וביצע את הוראותיהם בתמורה לתשלום במטבעות קריפטוגרפיים.
בסביבות ינואר 2025 גייס ישראלים נוספים לביצוע המשימות מאיראן, אז גייס גם את טל עמרם, שיצר קשר עם אחד מסוכני החוץ בפברואר 2025.
בנובמבר 2025 הוגש כתב אישום נגד יוסף עין אלי, בן 23 מטבריה, שריגל עבור סוכנים איראניים.
הצעיר, שעבד באחד המלונות באזור ים המלח, נעצר בספטמבר 2025. הוא העביר לגורמים עוינים מידע על המלונות באזור ועל אזורי תיירות נוספים בדרום בתמורה לסכומי כסף והתבקש גם לבצע משימות נוספות שלא יצאו לפועל.
בנובמבר 2025 הוגש כתב אישום נגד רפאל ראובני, חייל בחיל האוויר בן 21 מבאר שבע בעקבות חקירה של השב"כ והמשטרה שהעלתה כי עמד בקשר עם גורמי מודיעין איראנים וביצע משימות ביטחוניות שונות עבורם, תוך שהוא מבין כי הוא פועל בהכוונה איראנית וכי יש במעשיו כדי לפגוע בביטחון המדינה.
בתמורה למשימות שביצע, קיבל ראובני סכומי כסף רבים באמצעים דיגיטליים.
בנובמבר 2025 הוגש כתב אישום נגד שמעון אזרזר, בן 27 מקריית ים.
לפי האישום, אזרזר היה נתון בקשיים כלכליים, ויצר ביוזמתו קשר עם סוכנים איראנים באמצעות רשת טלגרם עבור תשלום.
הקשר התנהל לסירוגין מאוקטובר 2024 גם במהלך מבצע "עם כלביא" ועד שנעצר בפעילות משותפת של היחידה המרכזית במחוז חוף ושב"כ באוקטובר 2025. אזרזר ניצל את שירות המילואים בחיל האוויר של בת זוגו כדי לקבל מידע על צה"ל.
הוא השתמש ב"ענן" המשותף שלהם כדי להעביר תמונות של חדרי בקרה ואפילו של כטב"מים לגורמי מודיעין איראנים.
במהלך חודש נובמבר 2025, שב"כ והמשטרה עצרו את אמיר מלכה בן ה-37 מאשקלון בחשד שביצע עבירות ביטחוניות ויצר קשר עם גורמי מודיעין איראניים.
בחקירתו עלה כי ניהל קשר עם גורמים איראניים במשך כמה חודשים ואף התבקש על ידיהם לבצע משימות שונות.
לפי החשד, הוא קיבל תגמול כספי של אלפי דולרים עבור המשימות שביצע.
בדצמבר 2025 הוגש כתב אישום כנגד ודים קופריאנוב בן ה-40 מראשון לציון שנעצר קודם לכן בידי השב"כ והמשטרה בחשד לביצוע עבירות ביטחוניות בהכוונה של גורמי מודיעין איראנים.
לפי כתב האישום, יצר קופריאנוב קשר עם סוכן חוץ איראני ובהנחיתו צילם את סביבת ביתו של ראש הממשלה לשעבר נפתלי בנט.
קופריאנוב עבד בשלוש השנים האחרונות כאיש תחזוקה וקבלן שיפוצים בקריה בתל אביב ועבודתו שם התבצעה במקומות רגישים כולל תיקון נזילה מהמזגן במשרד הרמטכ"ל אייל זמיר ביום כניסתו לתפקיד.
בפברואר 2026 הוגש כתב אישום כנגד שני אחים מאזור ירושלים שהואשמו בריגול למען איראן, העברת ידיעות ביטחוניות שונות תוך שהם מודעים כי הם פועלים בהכוונת גורמים איראניים, בתמורה לתשלום.
גיורא גוֹדיק (15 במאי 1921 – 5 בספטמבר 1977) היה אמרגן ומפיק תיאטרון ישראלי, שהתפרסם כשהעלה סדרה של מחזות זמר במהלך שנות השישים.
גיורא גודיק נולד בשנת 1921 בוורשה בירת פולין, דור שלישי למשפחת שחקנים בפולין וברוסיה.
אביו היה השחקן ולדיסלב גודיק.
התחנך בבית הספר היהודי של מגנוס קרינסקי בעירו, ואחר כך למד משפטים באוניברסיטת וילנה.
שירת בארטילריה בצבא הפולני במלחמת העולם השנייה.
עם הגעתו גויס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים.
גודיק הוצב ביולי 1948 בגונדת תותחנים בירושלים שתשולב בהמשך בגדוד 403, ובאוגוסט מונה למפקד סוללה.
גודיק השתחרר בדרגת רב-סרן ב-1955. עם שחרורו קיבל הלוואה של 1,000 לירות ופתח משרד אמרגנות קטן בחדר ששכר ברחוב שינקין בתל אביב.
אחת הלקוחות הראשונים שלו הייתה יפה ירקוני.
אולם כבר בחודש הפעילות הראשון שלו הפסיד את כל סכום ההלוואה.
משנת 1957 החל בהבאת אמנים מצליחים מחו"ל להופעות בישראל, בין הבולטים בהם היו:
בשנת 1957 - אימה סומאק ורביעיית גולדן גייט
בשנת 1959 - עמליה רודריגז, הוויברז ולואי ארמסטרונג
בשנת 1960 - חוזליטו, מרלן דיטריך והארי בלפונטה
בשנת 1962 - פרנק סינטרה, יאן פירס,
בשנת 1963 - קליף ריצ'רד, ריקה זראי (התגוררה אז בפריז)
בשנת 1961 קצר הצלחה עם ההפקה המיובאת-למחצה של "סיפור הפרברים" שהועלתה בשיתוף פעולה עם "הבימה".
ב-1969 חתם על חוזה עם הבמאי היהודי-פולני אלכסנדר פורד להפקת שלושה סרטים (אביו של גודיק השתתף בסרט של פורד משנת 1948).
בשנת 1970 גודיק ניסה לארגן מרוץ המכוניות בשבת באשקלון שבסופו של דבר לא התקיים.
ב-1964, בעקבות ההצלחה שקצר עם "סיפור הפרברים", החליט להקים תיאטרון משלו.
התיאטרון החדש, תיאטרון גיורא גודיק, העלה את "גבירתי הנאווה", מחזמר בהפקה כמו-אמריקנית, שהפך לסיפור הצלחה (בכיכובה של רבקה רז).
ההפקה השנייה שלו הייתה המחזמר "איך להצליח בעסקים מבלי להתאמץ" (1965), שבו הושקעו 500 אלף לירות.
ההפקה ירדה מהבמה לאחר שבעים הצגות בלבד בלי שהחזירה את ההשקעה.
גודיק לא נרתע ומיהר לתחנה הבאה: המחזמר "כנר על הגג", שהוצג לראשונה ביוני 1965 וזכה להצלחה רבה.
בהמשך, ב"קולנוע אלהמברה" שחכר ביפו, המשיך גודיק להתמקד בסוגת המחזמר, והעלה הפקות נוספות - שחלקן היו להצלחות ענק, אך כמה מהן היו כישלונות.
בין המחזמרים שהעלה: "המלך ואני", "איש למנשה", "קזבלן" בכיכוב יהורם גאון (שהוצג 606 פעמים, שיא הופעות להצגה בתקופה ההיא), "איי לייק מייק" ו"לחיי הסוסים שיוציאו את עם ישראל מהבוץ", בעקבותיה נכנס לחובות כספיים גדולים.
כשהפקת "יום האבא" נקלעה לקשיים, גודיק אף נאלץ לביים בעצמו את המחזה, אבל המבקרים קטלו את ההצגה והיא ירדה מן הבמות לאחר זמן קצר.
כל ערב בכורה של גודיק היה אירוע חברתי נוצץ, וגודיק אף המליך - בין לילה כמעט - עשרות כוכבי במה אלמוניים, בהם: רבקה רז, שמואל רודנסקי, תיקי דיין, בומבה צור, שולה חן, יהורם גאון, חיים טופול ואחרים.
הוא שילם להם משכורות גדולות, ואת חלקם שלף מהתיאטראות הרפרטואריים.
בשיאו העסיק גודיק בתיאטרון שלו כ-200 עובדים.
ב-1972, ערב הפקת המחזמר החדש, "מותק אני לא שומע כשהברז פתוח" בבימויה של עדנה שביט, לאחר שכבר לוהקו השחקנים לתפקידים הראשיים (עודד תאומי ומרים גבריאלי), נמלט גודיק במפתיע לפרנקפורט, כשהוא משאיר אחריו שורת נושים והרבה שחקנים המומים.
בני הזוג נאלצו להותיר בארץ את שני ילדיהם: אדית, שהייתה כבר נשואה, וזאב, שעמד לפני גיוס.
בפרנקפורט מכר הזוג נקניקיות במזנון סמוך לתחנת הרכבת, באזור של פשע, כשבין לקוחותיהם היו עבריינים וזונות.
ארבע שנים לאחר שהוכרז בישראל עבריין נמלט ויתר גודיק על אזרחותו הישראלית למען אזרחות גרמנית.
גודיק הצליח לרכוש שתי מסעדות, וצבר מספיק כסף כדי להחזיר את רוב חובותיו.
הוא ניהל מגעים לחזור לארץ ולהחזיר את החובות.
ב-1977 התגלה אצלו סרטן במעיים, והוא נפטר בגרמניה בגיל 56, ונקבר בגדרה.
אשתו אמה לא הגיעה להלוויה מחשש שתיעצר.
לגודיק נערך טקס אזכרה בתיאטרון הבימה, בנוכחות קהל רב ובהשתתפות שחקנים ואנשי תיאטרון.
בתו אדית (1947–2014) הייתה אמנית שיצרה בשיתוף עם בן-זוגה, ארנסטו לוי.
בנו זאב הוא מסעדן בלונדון ונרתם לכיסוי מרבית חובותיו של אביו.
לדברי ארי דוידוביץ', במאי הסרט התעודי "מחכים לגודיק", תרומתו הרבה של גודיק לתרבות הישראלית נשכחה, בין השאר בשל הדימוי שנוצר לו של עבריין נמלט.
בקשתו של דוידוביץ' מעיריית תל אביב, להנציח את זכרו של גודיק על ידי קריאת רחוב על שמו, סורבה בשל היותו, לטענת חברי ועדת השמות העירונית, עבריין.
דימוי זה גרם לבני משפחתו לחיות מחוץ לישראל ולא להילחם על הנצחתו או על שמו הטוב.
גבירתי הנאווה, על פי פיגמליון של ברנרד שאו והסרט של גבריאל פסקל, נוסח עברי - דן אלמגור ושרגא פרידמן, 1964 (כוכבים: רבקה רז, שייקה אופיר).
איך להצליח בעסקים מבלי להתאמץ, מחזמר מאת פרנק לסר, שירים ומוזיקה - איב בורוז, נוסח עברי - חיים חפר ואהרן מגד, מנהל מוזיקלי ומנצח - יצחק גרציאני, 1965.
"מחול איטי בשטח ההפקר"" מאת ויליאם ארנסט הנלי שתרגמה שולמית הראבן וביימה נולה צ'לטון (תפאורה: עמירם שמיר).
בהצגה שיחקו זלמן לביוש, ז'רמן אוניקובסקי ויגאל סרי-לוי.
הצגה זו עלתה 15 פעמים, ולאחר שירדה בעקבות ביקורות שליליות נערך דיון פתוח לקהל בצוותא בהשתתפות יוצרי ההצגה והשחקנים, נתן שחם, דב בר-ניר, חיים גליקשטיין, וריצ'רד אלטמן (במאי כנר על הגג).
כנר על הגג, תמליל - יוסף שטיין, מוזיקה - ג'רי בוק, פזמונים - שלדון הארניק, עברית - דן אלמגור, בימוי - ריצ'רד אלטמן, אמנון קבצ'ניק.
בתפקיד טוביה החולב - בומבה צור.
המלך ואני, תמליל - אוסקר המרשטיין, עברית - נעמי שמר, יורם קניוק, עריכה והפקה - אילן בן-שחר, מוזיקה - ריצ'רד רוג'רס, במאי - ג'יימס המרשטיין, שחקנים - רבקה רז, אריק לביא, 1966. הפסקול בהוצאת אן.אם.סי 2002.
קזבלן, מאת יגאל מוסינזון, בתפקיד הראשי - יהורם גאון, עיבוד למחזה מוזיקלי - יגאל מוסינזון, יואל זילברג, יורם קניוק, מוזיקה - דובי זלצר, שירים - עמוס אטינגר, חיים חפר, דן אלמגור, במאי - יואל זילברג, 1966. הפסקול בהוצאת אן.אם.סי 2002.
איש למנשה, מאת דיל וסרמן, מוזיקה - מיטש לי, פזמונים - ג'ו דריו, נוסח עברי - יורם קניוק, עמוס אטינגר.
1966. בכיכובם של גדעון זינגר ושמואל רודנסקי.
איי לייק מייק, מאת אהרן מגד, שירים - חיים חפר, מנצח - נחמן ז'ורבסקי, 1968. כוכבים: ליאור ייני.
הלו, דולי!, מאת ג'רי הרמן, נוסח עברי - חיים חפר, 1968. בכיכובם של חנה מרון, שרגא פרידמן, גדי יגיל וציפי שביט.
המכשפה, מחזה מוזיקלי על פי אברהם גולדפדן, תרגום מהמקור - עזרא להד, 1970.
פרפרים הם חופשיים, מחזה מאת לאונרד גרש בתרגום תרצה אתר בכיכובה של תיקי דיין עם תפאורה של אריק סמית, 1970.
במזל דגים, מחזמר, נכתב בידי חנה בן-ארי ואברהם ניניו, במאי - אברהם ניניו, לחנים - יורם טהר-לב, רנדל דיל, מנצח - שמעון כהן, שחקנים - יעקב בנאי, ראובן בר-יותם, עזריאל אשרוב, עליזה עזיקרי, תקוה עזיז, עוגניה שמחוני, 1971
לחיי הסוסים שיוציאו את עם ישראל מהבוץ, מאת יורם מטמור, פזמונים - חיים חפר, מוזיקה - דובי זלצר.
בקיץ 2007 הושלמה הכנת הסרט הדוקומנטרי "מחכים לגודיק", סרט תיעודי מוזיקלי, המגולל את סיפור עלייתו ונפילתו של גיורא גודיק.
סרטו של ארי דוידוביץ' מציג את סיפורו הטרגי של האיש שנגע בחלום והתרסק, לצד סיפורה של תקופה בלתי נשכחת ושל ז'אנר המחזמר בגרסתו המקומית.
הסרט הוקרן בבכורה במסגרת תחרות וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
באולם אלהמברה המשופץ מוצגת דרך קבע תערוכת צילומים לזכרו.
גיורא חמיצר (נולד ב-4 באוקטובר 1971) הוא יוצר טלוויזיה ותסריטאי ישראלי.
גיורא חמיצר, הוא בנו של החידונאי והסופר דן חמיצר, נכדו של עמנואל חמיצר, שנפל במלחמת העצמאות ונינו של הרופא והפסל רפאל חמיצר.
למד במגמת מוזיקה בתיכון אלון רמת השרון, ובצבא שירת ככתב ועורך במחלקת התרבות בגלי צה"ל.
מיד עם שחרורו מצה"ל הצטרף לערוץ הילדים.
במהלך התקופה השלים את לימודיו האקדמיים והקים וניהל חברות סטארט אפ בתחום הניו מדיה.
החל משנת 2005, חמיצר כותב תסריטים לטלוויזיה.
גיורא חמיצר הצטרף לערוץ הילדים בשנת 1993, תחילה יצר את הפורמט של תוכנית הטלוויזיה המצליחה "ששטוס" אשר שודרה עד שנת 2014. הוא יצר עוד פורמטים לשעשועונים, לדוגמה; "מסע קיץ", "מאסטר/לוגי" ואחרים.
בשנת 2005, החל לכתוב דרמות לילדים, והראשונה שבהן, "השמיניה", עלתה לשידור בערוץ הילדים ב-HOT בשנה זו.
הסדרה שודרה במהלך שלוש עונות, אשר שלושתן היו להיט בקרב קהל הצופים.
היה תסריטאי ראשי בשלוש העונות, ובשנים 2013–2014, כאשר הסדרה חודשה לסדרת המשך "השמינייה - הדור הבא" בעלת 2 עונות, כתב את חלקן.
לאחר שלוש העונות של הסדרה, החל בכתיבת הסדרה השנייה שלו, "האי", אשר שודרה גם היא בערוץ הילדים ב-HOT, ולה 3 עונות, בשתיים מהן חמיצר שימש תסריטאי ראשי.
בשנת 2007 כתב את הסיטקום לנוער "הידוענים".
חמיצר גיוון את פעילותו, יצר והנחה את השעשועון למבוגרים "השעון" בערוץ 2, ויצר עם איל קיציס וטל פרידמן את הסדרה הקומית "מעצר בית".
בנוסף, יצר את הסיטקום לנוער "השועלים".
חמיצר שימש כחלק מצוות היוצרים וכיועץ עלילתי בעונה הראשונה של הסדרה "גאליס" של HOT, בנוסף, הוא שימש כיועץ קריאטיבי למשימות בעונה הרביעית של "האח הגדול".
בסוף 2012 הושקה סדרת הנוער השלישית שיצר וכתב, "החממה", הפעם בערוץ ניקלודיאון ב-yes.
הסדרה שודרה במשך 3 עונות עד 28 בפברואר 2016.
בנובמבר 2014 עלתה לשידור סדרת הנוער הרביעית שיצר וכתב, "שכונה", הפעם עבור ערוץ ניקלודיאון ב-HOT.
גם היא צברה קהל מעריצים גדול מאוד.
זו הייתה הסדרה הראשונה שבה גיורא חמיצר הכניס דמות גאה, לאחר שניסה כך ב'חממה' עם שיר מורנו ללא הצלחה, בנוסף, זו הדמות הלסבית הראשונה בסדרה לילדים ונוער.
בפברואר 2015 שיתף פעולה עם טל מוסרי ביצירת פורמט התוכנית "צ'מפיונסניק", אשר שודרה גם היא בערוץ ניקלודיאון.
לצד סדרות הילדים שיצר, כתב ספרים נלווים של "השמיניה", "האי", "החממה" ו"שכונה", יחד עם העיתונאית עטרה אופק והסופרת דניאלה שפיגלמן.
בפברואר 2016 נמכרה הסדרה שלו "החממה" לאתר הסטרימינג האמריקאי "נטפליקס" וצולמה מחדש באנגלית עם שחקנים אמריקאים וישראלים, באולפני ישראל.
הגרסה האמריקאית, "Greenhouse Academy", עלתה בספטמבר 2017 ב-190 מדינות בעולם וזכתה להצלחה בינלאומית.
באוקטובר 2019 הסדרה חודשה לעונה שלישית (ומתלווה לה גם עונה רביעית, שעלתה לאוויר בעיצומו של משבר הקורונה, במרץ 2020).
באפריל 2019 יצא ספרו המקורי הראשון, "רוני ותום: החקירה הראשונה".
לקראת סוף מרץ 2022 פרסם כי יוציא סדרה על רוני ותום בת 2 עונות ו-18 פרקים בכל אחת בשיתוף עם TeenNick ו-yes.
בתחילת 2020 השיק סדרת הרצאות מקורית למבוגרים בשם "סיפור טוב".
בתחילת אותה שנה השיק סדרת סיפורים בהמשכים של עלילות החממה נגד הקורונה.
הסיפורים פורסמו באתר הארץ והועלו מדי יום ליוטיוב.
במרץ 2021 עלתה סדרת הנוער "סקיי", אותה כתב ביחד עם נועה פניני, ב-HOT וב-yes.
בדצמבר 2022 עלתה העונה השנייה, וחמיצר הכריז כי לא תהיה עונה שלישית.
בפברואר 2023 הסדרה "רוני ותום" עלתה לאוויר, מבוססת על שלושת הספרים שיצאו אז.
מספר השירשם השירביצועהסדרה שהשיר משתייך לה1"מול כל העולם"לירון לבהשמיניה2"כאילו אין מחר"דנה ברגרהאי3"אש בוערת"לי בירןהחממה4"לא זזים"תותי ניניושכונה5"משלימים לאחד"דילן דרור & אמילי מדואלרוני ותום
מספר הסרטשם הסרטשידור ראשון הערות1"סרט החממה"28 בפברואר 2016שילוב של חמישה פרקים מתוך סדרת הנוער "החממה" שהפכו לסרט
חמיצר זכה בקטגוריית "התסריט הטוב ביותר לסדרת ילדים" בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בספטמבר 2006. בנוסף, במהלך השנים זכו סדרותיו בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בקטגוריות נוספות.
"השמיניה" – סדרת הילדים ונוער הטובה ביותר (2006–2007)
"האי" – סדרת הילדים ונוער הטובה ביותר (2008)
פרס מטעם מגזין "ראש אחד":
"שכונה" – סדרת השנה הישראלית הטובה ביותר (2014)
פרס מטעם גולשי אתר "פרוגי":
"שכונה" – סדרת ילדים והנוער הטובה ביותר (2017)
גיורא יוספטל (9 באוגוסט 1912 – 22 באוגוסט 1962) היה פעיל ציוני בגרמניה, מבכירי הסוכנות היהודית, חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
נולד בשם גאורג יוזפטל (Georg Josephthal), בן הזקונים הרביעי לפאול ואֵמה לבית שנבל בנירנברג שבגרמניה.
משפחתו הייתה אמידה וליברלית באופיה, אביו פאול יוזפטל היה מנהל מפעל למוצרי מתכת, לחם כקצין במלחמת העולם הראשונה, נפצע וזכה לעיטור גבורה.
סבו גוסטב יוזפטל היה עורך דין, ראש לשכת עורכי הדין ויושב ראש הקהילה היהודית בנירנברג.
בגיל 14, בהיותו תלמיד בגימנסיה בנירנברג, הצטרף לאגודת הנוער היהודית "יידישער יוגנדבונד" (Jüdischer Jugendbund).
הוא סיים את לימודיו התיכוניים במגמה ההומניסטית של הגימנסיה בשנת 1930.
יוספטל החל בלימודי משפטים בהיידלברג, מתוך כוונה להצטרף למשרד עורכי הדין המשפחתי.
בשנת 1932 הצטרף לתנועת הנוער הציונית-סוציאליסטית "הבונים".
הוא המשיך את לימודיו בברלין ובמינכן ובמהלכם עבד בהתנדבות עבור הקהילה היהודית שם.
במסגרת פעילותו הקים סדנאות הכשרה מקצועית וחוות להכשרה חקלאית לצעירים שהכינו אותם לקראת עלייתם לארץ ישראל.
בשנת 1933 התמנה לתפקיד ראש מחלקת הנוער של הקהילה היהודית בבוואריה.
בגלל עליית הנאצים לשלטון בתחילת אותה שנה נאלץ יוספטל להמשיך את לימודיו בבזל שבשווייץ, וסיים שם את הדוקטורט במשפטים.
בשנת 1934 עבר לברלין והתמנה למנהל עליית הנוער.
בתחילת שנת 1936 התמנה למזכיר הכללי של "החלוץ" בגרמניה, ובאותה שנה נישא לסֵנֵטָה לבית פונדוב, לימים חברת הכנסת.
יוספטל פעל להקמת חוות הכשרה גם מחוץ לגבולות גרמניה, ובשנות ה-30 סייע ל"הגנה" ברכישות נשק חשאיות.
בשנת 1937 תפסו הנאצים את אחד מרוכשי הנשק וברשותו תמונה משותפת עם יוספטל.
בעקבות כך נעצר גם יוספטל, אולם שוחרר מחוסר ראיות.
יוספטל היה בקשרי ידידות טובים עם מנהל מחוז, והלה סידר לו ולאשתו דרכונים עמם יצאו השניים את גרמניה.
הזוג עלה לארץ ישראל בספטמבר 1938, ונקלט בקיבוץ גבעת חיים.
בעקבות אירועי ליל הבדולח ב-9 בנובמבר אותה שנה יצא גיורא זמן קצר לאחר מכן בשליחות ללונדון למען הצלת יהודי גרמניה.
במסגרת תפקידו ניסה לפעול בקרב מדינות אירופה לקליטת יהודי גרמניה באופן זמני, כאשר היעד הסופי היה ארץ ישראל.
לשם כך אורגן נתיב בריחה דרך רוטרדם ואנטוורפן והוכנו ספינות מעפילים.
באביב 1939 נתפס יוספטל בפריז כשברשותו מאה דרכונים מזויפים.
בזכות קשרים עם בעלי השפעה הוא שוחרר לבסוף.
תחילת מלחמת העולם השנייה סתמה את הגולל על נתיב בריחה זה, ולכן שב בסוף אותה שנה לארץ.
מינואר 1943 ועד ספטמבר 1945 התנדב לשרת בצבא הבריטי, והוצב בארץ ישראל ובמצרים.
הוא הגיע לדרגת סמל, אולם הורד בדרגה בגלל סירוב פקודה.
רעייתו סנטה הצטרפה לגרעין של יוצאי גרמניה שהקים במרץ 1945 את קיבוץ גלעד.
עם שחרורו של יוספטל מן הצבא הבריטי הגיע אף הוא לקיבוץ ועבד שם תקופה קצרה.
בסתיו 1945 החל את פעילותו בסוכנות היהודית ושימש כאחראי על מדור הקליטה במחלקת העלייה.
כך ביטא את עמדתו בקונגרס הציוני הכ"ג בשנת 1951:
כדי לחולל שינוי תרבותי זה הציע יוספטל בעיקר פעולות המכוונות לחינוך ילדים ונוער וכן הכשרה והשכלה לנשים.
יוספטל תמך בשינוי המדיניות מעליה המונית לעלייה סלקטיבית עקב תפיסתו את תרבותם של העולים מצפון אפריקה: .
כשפרצו מחאות במעברות בעקבות הצפות בחורף 1951 האשים יוספטל את העולים המזרחים בפסיביות ובחוסר נכונות לסייע לעצמם באותה התקופה, היו עולים, רובם בני עדות המזרח, שהתנגדו לשיכונם במקומות נידחים (כמו ירוחם).
יוספטל הציע לנצל "חור בחוק" המאפשר להאשים הורים בהפקרת ילדיהם, ולאיים בפנייה למשטרה שייקחו את ילדיהם בכוח.
הוא אף הציע להחתים עולים מרוקאים טרם עלייתם על התחייבותם להתיישב במקום שיוחלט עבורם.
בשנת 1952 התמנה גם לתפקיד גזבר הסוכנות וכן יצא להאג כאחד מראשי המשלחת הישראלית לניהול המשא ומתן עם גרמניה המערבית על הסכם השילומים.
בשנת 1950 יצא לראשונה למסע התרמות בקרב יהודי ארצות הברית עבור מדינת ישראל הצעירה.
באוגוסט 1956 נבחר בתמיכתו של בן-גוריון כמזכיר הכללי של מפא"י, והתבקש, בעקבות הפסד קולות רבים בבחירות, לערוך רפורמה במפלגה.
תפקיד זה לא התאים לאופיו, ושחק אותו מאוד.
במאי 1959 סבל יוספטל מהתקף לב קשה, שבעקבותיו נאלץ להפסיק את עבודתו למשך חצי שנה.
יוספטל כיהן כחבר הכנסת מטעם מפא"י בכנסות ה-4 וה-5, בין השנים 1959–1962. בדצמבר 1959 (בכנסת ה-4) נכנס לכנסת, וב-1960 החל לשמש כשר העבודה.
במהלך כהונתו הקצרה התמקד בהכשרה מקצועית לצעירים ולעולים, בפיתוח הביטוח הלאומי, ויזם חקיקת חוק להגנה על עובדים מוגבלים ונכים.
בעקבות התפטרותו של בן-גוריון והבחירות לכנסת ה-5 זכה בנובמבר 1961 בתפקיד שר השיכון והפיתוח.
במקביל לתפקידו בכנסת שימש יוספטל בין השנים 1953–1955 ו-1960–1962 כיו"ר מועצת המנהלים של עמידר.
בנוסף היה חבר וסגן יושב ראש המועצה המייעצת של בנק ישראל.
בעקבות מצבו הבריאותי המעורער הזמינו אחיו הבכור לשהייה בווילה שלו בלוצרן לצורך החלמה.
הוא נפטר שם כשאשתו לצידו, באמצע כהונתו כשר הבינוי והשיכון.
גופתו הועברה לירושלים ונטמנה בבית העלמין בקיבוץ גלעד.
על שמו של גיורא יוספטל נקראו מוסדות, שכונות ורחובות ברחבי ישראל:
"מכון יוספטל" – הוקם כמלכ"ר בשנת 1973 על ידי ממשלת ישראל, הסוכנות היהודית, ארגון ג'וינט ישראל ואנשי ציבור מתחום הרווחה, החינוך והעבודה הקהילתית.
"פרס יוספטל" ("פרס מגן בטיחות") מטעם התאחדות התעשיינים בישראל.
שכונות יוספטל בפתח תקווה, נהריה, קריית ים, כפר סבא, חדרה, גבעת עדה לוד ורמלה.
שכונת גיורא באור יהודה, גבעת שמואל, טירת כרמל ועוד.
רחוב יוספטל בבת ים, בו גם ממוקמת תחנת הרכבת בת-ים יוספטל.
בית הספר על-שם גיורא יוספטל באזור.
בית הספר על שם גיורא יוספטל מגדל העמק.
"גן גיורא" – גן ציבורי על-שם יוספטל בחולון.
"בית גיורא" – בית התרבות בקיבוץ גלעד.
בתחילת 2018, בעקבות השיח שיצר הסרט "סאלח, פה זה ארץ ישראל", שבו יוחסו ליוספטל התבטאויות גזעניות ביחס לעדות המזרח, ובעקבות דרישת הקשת הדמוקרטית המזרחית, הודיעה מרים פיירברג, ראש עיריית נתניה על החלטתה לפעול לשינוי שם הרחוב הנושא את שמו של יוספטל, ולקרוא אותו על שמה של ברכה צפירה.
ראש עיריית מגדל העמק, אלי ברדה, החליט לפעול להחלפת שם בית הספר הקרוי על שם יוספטל בעיר, בשמם של אילן ואסף רמון.
גיורא פיידמן (נולד ב-26 במרץ 1936) הוא אמן קלרינט בינלאומי, המשלב מוזיקת כליזמרים עם מוזיקה קלאסית, מוזיקת ג'אז, ומוזיקת טנגו מארץ הולדתו, ארגנטינה.
גיורא פיידמן נולד בשנת 1936 בבואנוס איירס, ארגנטינה, דור רביעי למשפחת כליזמרים.
שם נעוריו היה גדליה והוא שונה עם קבלתו לתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בצעירותו קיבל חינוך מוזיקלי קלאסי.
בשנת 1955 החל לנגן בקלרינט בתזמורת הפילהרמונית והאופראית "תיאטרו קולון" (Teatro Colón) בבואנוס איירס.
בשנת 1957 עלה לארץ והיה לנגן הקלרינט הצעיר ביותר שהתקבל לתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
פיידמן ניגן בפילהרמונית הישראלית במשך קרוב ל-20 שנה.
במהלך תקופה זו החל גם להקליט בנפרד מהפילהרמונית.
בשנת 1971 יצא אלבום הסולו הראשון שלו – "פריילעכס ונעימות חסידיות", עם תזמורת רשות השידור ותזמורת ההקלטות, בעיבודו ובניצוחו של אריה לבנון.
באותה תקופה הוא הופיע בארץ גם כסולן, ואחר-כך עזב את הפילהרמונית הישראלית והחל להופיע ולהקליט ברחבי העולם, בשלבו מוזיקה יהודית עממית עם סגנונות מוזיקליים נוספים.
בשנת 2005 השתתף פיידמן בפסטיבל "יום הנוער הבינלאומי ה-20" בקלן, והופיע עם עוד אמנים בפני קהל של כ-800,000 צופים ובהם האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר.
בשנת 1984 שילב פיידמן יכולת משחק עם הנגינה, והופיע בברלין במחזה גטו מאת יהושוע סובול ובבימויו של פיטר צאדק, יחד עם אסתר עופרים ואחרים.
לאחר מכן הוא ממשיך להופיע גם באופרות ובמחזות נוספים.
בנוסף, פעיל פיידמן גם בהקלטת מוזיקה לקולנוע.
בין היתר הוא השתתף בהקלטת הפסקול מאת המלחינה הישראלית בטי אוליברו, עבור שחזור של הסרט האילם האקספרסיוניסטי "הגולם" (1920), של הבמאים קארל בוזה (Carl Boese) ופאול ווגנר (Paul Wegener).
הוא ניגן גם בפסקול זוכה האוסקר לסרט רשימת שינדלר, בהלחנת ג'ון ויליאמס, יחד עם נגן הכינור יצחק פרלמן.
במסגרת פעילותו הקלאסית, הופיע פיידמן, בין היתר, עם רביעיית קרונוס, התזמורת הפילהרמונית של פולין, התזמורת הפילהרמונית של ברלין, ועוד.
בשנת 2002 הוא יצא למסע הופעות עם תזמורת הרדיו של מינכן בו הם ביצעו את הקונצרטו בלה מז'ור לקלרינט של מוצרט, קכל 622.
בין תלמידיו המוכרים של פיידמן נגני הקלרינט הנודעים
חנן בר סלע (שאף מנגן באותו קלרינט כמו שלו), נגן הקלרינט ויו"ר אגודת הכליזמרים אברום בורשטיין.
2001 – עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית הגרמנית (Großes Bundesverdienstkreuz am Bande)
בשנת 1970 יצא בהוצאת CBS ישראל האלבום הראשון בהשתתפותו – "פרנק פלג מנגן יצירות מאת מלחינים ישראליים".
אלבום הסולו הראשון שלו, כנזכר לעיל, הוא "פריילעכס ונעימות חסידיות".
אלבומים נוספים שהוקלטו בארץ (רשימה חלקית):
1988, התקליט חיפה, "שירים חסידיים ושירי שבת" – קלרינט סולו
1989, הד ארצי, "מוזיקת נשמה יהודית", בעיבוד גיל אלדמע ואריה לבנון, בליווי כלים שונים
אלבומים נוספים (רשימה חלקית ביותר):
1990, Plane, Clarinetango – מוזיקה של אסטור פיאצולה
2003, KOCH, רפסודיה לכליזמר (Rhapsody For Klezmer) – שילוב של מוזיקת טנגו עם מוזיקה בנימה חסידית מאת אורה בת-חיים
2014, Klezmer Meets Jazz, תוך שיתוף פעולה עם אוריין שוקרון
פיידמן נישא לאורה בת חיים מנהלתו האישית ב-1975.
גיורא זייד (אוקטובר 1914 - 28 בינואר 2005) היה איש מערכת הביטחון בישראל.
גיורא זייד הוא בנם של אנשי השומר ציפורה ואלכסנדר זייד.
נולד בתל עדשים וגדל בכפר גלעדי.
בשנת 1924 עברה המשפחה לשייח אבריק, שם התגורר בדומה לשלושת אחיו, ילדיו ונכדיו עד ליום מותו.
ב-1938 נרצח אביו אלכסנדר, על ידי הבדווי מוחמד קאסם טבאש.
גיורא ביקש לנקום את דמו, כמנהג הבדווים, אך יגאל אלון הניאו מכך.
בשנת 1942 הוחלט על ידי הפלמ"ח לשלוח חוליית חיסול על מנת להרוג את קאסם טבאש.
לפני קום מדינת ישראל הצטרף לשירות הידיעות של ההגנה.
במהלך מלחמת העצמאות יזם ביחד עם משה דיין את "ברית הדמים", הסכם שהעביר גדוד דרוזי מסוריה, בהנהגת איסמעיל קבלאן, ללחימה לצד ישראל.
בתום מלחמת העצמאות נעשה זייד לבכיר בממשל הצבאי שהוקם כדי לפקח ולשלוט על ערביי ארץ ישראל.
הוא עסק בגיוס דרוזים ובדווים בני הגליל לשרת בצה"ל.
בשנות השבעים שימש זייד כיועץ ראש הממשלה לענייני ערבים.
זייד, שגדל מוקף בשכנים בדווים, דיבר ערבית רהוטה מגיל צעיר והיה בקיא בגינוני הכבוד ובמנהגים המקובלים בעולם הערבי.
על אף שאביו אלכסנדר נרצח על ידי מתנקש בדואי בתקופת המרד הערבי הגדול, שמר זייד עד שנותיו האחרונות על קשר רציף ובלתי אמצעי עם בדואים, ערבים ודרוזים מכל רחבי ישראל והיה כתובת אמינה ולא רשמית, לתקשורת של אלו מול הממסד הישראלי.
כינוייו "אבו זייד" היה שגור ברוב כפרי הגליל.
לאחר שפרש לגמלאות, העביר הרצאות בחצר ביתו שבבית זייד ובהם שילב סיפורים על משפחתו, על גיבורי התנ"ך ועל הטבע.
בשיאה של ההרצאה היה שולף קלע מחיקו ומטיל גמבות (במקרה הטוב) ותפוזים או בצלים (במקרה הפחות טוב), אל עבר האורחים המבודחים.
כישרונו כמספר סיפורים ודמותו הבלתי אמצעית משכה רבים לשמוע מהרצאותיו.
נישא לבת שבע עודד (מעודה) ולהם נולדו 3 ילדים.
נקבר בבית הקברות של אגודת השומרים בקריית טבעון לצד אחיו, הוריו ורעייתו בת שבע.
גיורא מרטונוביץ' (נולד ב-1 בספטמבר 1950) הוא נוירולוג ישראלי ולשעבר קצין רפואה ראשי בצה"ל.
מרטונוביץ' נולד בקיבוץ משמר העמק וגדל ברמת גן.
למד רפואה במסגרת העתודה האקדמית בוגר בית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, מחזור ג' 1968–1975) עבר קורס חובשים תוך כדי שירות מילואים במהלך הלימודים, שירת כחובש במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים בה שירת בבית חולים שדה 294 שהיה בשדה התעופה פאיד, ממערב לתעלת סואץ.
הוא חזר לשירות סדיר ב-1975, בוגר המחזור הראשון של רופאים שעברו קורס קצינים בבה"ד 1. החל את שירותו כרופא גדודי בחטיבת גולני, שם שובץ בגדוד 51. כרופא של גדוד 51 השתתף מרטונוביץ' כרופא-לוחם במבצע אנטבה, ולאחר מכן עבר לחטיבת הצנחנים.
הוא שימש בתפקיד הרופא הגדודי של גדוד הנח"ל המוצנח, ובמסגרתו עבר קורס צניחה.
בהמשך שירת כרופא היחידתי של סיירת מטכ"ל, השתתף במבצעי היחידה ולחם איתה בקרב "המיוערת" במלחמת של"ג.
לאחר מכן עבר לשמש כרופא של עוצבת האש במערב ביירות.
במקביל לשירותו הצבאי התמחה בנוירולוגיה בבית חולים שיבא.
היה מפקד הרפואה הפיקודי בפיקוד הדרום וסגן קצין הרפואה הראשי.
עמד בראש המשלחת הראשונה של חיל הרפואה לטורקיה לאחר רעידת האדמה ב-1999. בעל תואר שני במנהל ציבורי בהרווארד, ובוגר המכללה לביטחון לאומי.
היה מנהל תוכנית הניסוי לבדיקת החיסון לאנתרקס בקרב חיילי צה"ל.
היה יו"ר הוועדה הבין-משרדית לקביעת תקן לצלילה במי הים עבור צוללני חיל הים.
התמנה לתפקיד קצין הרפואה הראשי בדרגת תת-אלוף וכיהן בתפקידו עד 2003 כולל בתקופת האינתיפאדה השנייה, יציאת צה"ל מדרום לבנון ובתקופת חומת מגן.
ד"ר מרטונוביץ' היה מעורב בנושאים בעלי הד ציבורי נרחב: ניסויים בבעלי חיים במסגרת קורסי החייאה לרופאים צבאיים, נושא הצלילות במימי נחל הקישון וועדת שמגר, וניסוי החיסון לאנתרקס.
הוא היה המייסד והעורך הראשון של עיתון "הרפואה הצבאית" וממשיך לשמש חבר מערכת בעיתון.
לאחר שחרורו מצה"ל כיהן כדירקטור חיצוני בחברת ווידמד.
העוסקת בפיתוח אלגוריתמים לעיבוד וניתוח אותות ביו-רפואיים לצורך אבחון הפרעות פיזיולוגיות בנשימה, שינה וקרדיולוגיה.
כמו כן כיהן כדירקטור חיצוני בחברת סינופסיס העוסקת באספקת שירותים רפואיים.
מרטונוביץ' נשוי לזהבה ולזוג שלוש בנות.
אחיו הוא ההמטולוג אורי מרטינוביץ.
גיורא לב (נולד ב-30 ביוני 1939) הוא פוליטיקאי ישראלי.
כיהן בתפקיד ראש עיריית פתח תקווה השביעי, תקופת כהונתו נמשכה שתי קדנציות בין השנים 1998–1989. תת-אלוף במילואים בצה"ל ולשעבר מפקד חטיבה 460 ומפקד עוצבת אתגר.
לב נולד בחיפה, ולמד בבית הספר החקלאי כדורי.
בשריון עבר לב הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים.
בהמשך השלים קורס קצינים ושימש במספר תפקידי פיקוד בחיל.
במלחמת ששת הימים היה לב מפקד פלוגה בגדוד 268 בחטיבה 60. לאחר מכן נשלח להדריך אנשי שריון באתיופיה, ולאחר חזרתו מונה למפקד פלוגה בגדוד 195 בחטיבה 401. במלחמת יום הכיפורים היה מפקד גדוד 264 בחטיבה 421 (בפיקוד חיים ארז) שהשתייכה לאוגדת שרון.
גדודו היה גדוד הטנקים הראשון שחצה את תעלת סואץ במבצע אבירי לב ופשט שם על בסיסי טילים מצריים.
לאחר המלחמה שימש מפקד גדוד 195, סגן מפקד חטיבה 14 ומפקד חטיבה 460. במלחמת לבנון פיקד על אוגדה 90 שנלחמה בגזרה המזרחית והסתבכה בקרב סולטאן יעקוב.
שירת כסגן מפקד גיס ושימש נספח צבאי בדרום אפריקה.
לב השתחרר מצה"ל בדרגת תת-אלוף.
ב-1989 נבחר לראשות העיר כשהוא מתמודד מטעם הליכוד וגובר על דב תבורי נציג מפלגת העבודה.
בשנת 1995, בית המשפט זיכה אותו מכתב אישום שהגישה נגדו המדינה, בגין שוחד והפרת אמונים.
בית המשפט העליון דחה את ערעורה של המדינה על הזיכוי וקבע כי ההאשמה היא חסרת בסיס.
לב התמודד ב-1998 לקדנציה שלישית, אך הפסיד בבחירות ליצחק אוחיון, מועמד עצמאי המזוהה עם מפלגת העבודה.
בשנת 2015 הוענקה לו אזרחות כבוד של העיר.
באוגוסט 2018 אמר לב כי הוא שוקל להתמודד בבחירות לראשות העיר פתח תקווה.
בסופו של דבר, לב לא התמודד בבחירות והודיע על תמיכתו באיציק ברוורמן.
גיורא לב גר בפתח תקווה.
נישא לעדנה, שממנה התאלמן ב־2017, ואב לארבעה ילדים.
גיורא קנת (נולד ב-9 בינואר 1954) הוא זמר, מלחין, גיטריסט ומדבב ישראלי.
את שירותו בצה"ל עשה בצוות הווי הנח"ל כגיטריסט.
לאחר מכן, למד באקדמיות למוזיקה בתל אביב ובלוס אנג'לס.
בשנת 1974 השתתף קנת במופע שירי הביטלס.
איתו הופיעו גם מוטי דיכנה (בס ושירה), ג'קי טל (גיטרה ושירה), אבי רוזנבאום (תופים ושירה), אילן גלבוע (קלידים, שירה ועיבודים) כמו כן השתתף שלמה גרוניך כמעבד מוזיקלי.
בהמשך שנות ה-70 השתתף קנת בלהקת הליווי של הגשש החיוור, צביקה פיק, עוזי פוקס, שלמה ארצי, המחזמר בני בום ואחרים.
בשנת 1979 קנת ניגן בהקלטות הסרט "שלאגר" בהשתתפותם של הגשש החיוור ועפרה חזה.
בין השנים 1979 ל-1986 התגורר בלוס אנג'לס ועבד כגיטריסט מקצועי.
עם חזרתו ארצה השתתף כגיטריסט וזמר בהופעות של יהורם גאון, דני סנדרסון בתוכנית "חכם על קטנים", יהונתן גפן בתוכנית "טוב נבוט בעד ארצנו".
עבד בתור גיטריסט, מלחין וכמנהל מוזיקלי.
ליווה כגיטריסט עשרות זמרים ידועים.
בהם הגשש החיוור, דני סנדרסון, אביב גפן ורבים אחרים.
הלחין פתיחים ואותות תחנה לערוצי טלוויזיה כגון מוזיקה לתוכניותיהם של רפי רשף ומודי בראון וכמו כן הלחין את אות הפתיחה של קומדיית המצבים התנ"כית "חצי המנשה".
כמו כן, הלחין ג'ינגלים לסרטים ולפרסומות.
ביצע את שירי הפתיחה של סדרות הטלוויזיה "עכבר העיר ועכבר הכפר" (עם אור אזולאי), מאיה ומיגל, אונץ' פונץ', "דובוני אכפת לי" (עם רותי הולצמן) ו"רוץ דייגו רוץ".
בשנת 1995 יצא תקליטו הראשון, "תמונות משביל החלב" בחברת נענע דיסק/הד ארצי.
גיורא הלחין את כל הקטעים בתקליט, שמכיל שירים וקטעים כליים, ואף תרם ממילותיו לכמה מהשירים.
התקליט הופק בשיתוף עם המוזיקאי עידן סוכובולסקי.
דיסק נוסף שהלחין משיריו: תקליט הילדים "זנב לא שוכח" עם התמלילנים מאיר גולדברג ודן תורן ובשיתוף הזמרים אסף אמדורסקי, דנה ברגר, מיקי שביב, גני תמיר, אבי בללי, אופירה יוספי, חיים צינוביץ' וגיורא בעצמו.
התקליט הופק בשיתוף המוזיקאי ניר אוורבוך.
מלמד מוזיקה: פופ, רוק ובלוז ברמות מתקדמות.
בין תלמידיו אפשר למצוא מוזיקאים מקצועיים רבים כגון אביב גפן, ברק גביזון, אמיתי אשר (מלהקת מטרופולין, אחיה של הזמרת מאירה אשר), טוני ריי, השדרן דני סידס ואחרים.
קנת עוסק למעלה מ-30 שנה בדיבוב של סרטים מצוירים ועד היום דיבב (ואף שר וניהל מוזיקלית) כ-300 סדרות וסרטים, בהם סרטים באורך מלא של דיסני (עליסה בארץ הפלאות, על כלבים וגנבים) האחים וורנר (ענק הברזל) דרימוורקס (שרק, הדרך לאל-דוראדו) וסדרות ילדים מכל התקופות, הסוגים והערוצים.
כמו כן מקריין ושר בעברית ובאנגלית, שפת אמו.
במשך שנים היה גיורא המפעיל היחידי בישראל של מערכת לכידת תנועה, בה המחשב מקליט ומדמה על מסך את התנועות המוחשיות של שחקן הלובש חליפת חיישנים.
דוגמאות לכך בתוכנית כדור פורח 1996 בערוץ הילדים בה גילם את דמותו של פהפה החייזר ובתוכניתו של אברי גלעד "יהיה טוב" בה הפעיל את דמותה של שוני (בקולה של שרון קנטור).
קנת דיבב גם בסרטים "אגדות ברווזים הסרט: אוצר המנורה האבודה", "ענק הברזל", "טוויטי מסביב לעולם" (מרווין ממאדים), "הדרך לאל-דוראדו" (טוליו), "מרטין על הבוקר", "מעבר ליער", עידן הקרח 2, "חברים על הכוונת", "חוות הקסמים" ועוד.
קנת גם דיבב והפעיל את הוגו בפינת סיפורים בערוץ הילדים, ובקו הטלפוני של חברת החשמל.
(יתר הקריינות ב"הוגו" נעשתה על ידי דורי בן זאב).
כמו כן דיבב את מרפי ואת אנדרה בגרסה העברית של ריימן 3: מהפכת המגה לומים.
בשנת 2008 עזב את הארץ ועסק בקריינות באנגלית, ב-9 בדצמבר 2008 חזר לארץ ודיבב בסדרה "רוץ דייגו רוץ" (ספין אוף של מגלים עם דורה) ובשנת 2009 חזר לדבב את עוגיפלצת וציפורת ברחוב סומסום (העונה הרביעית).
בשנת 2013 השתתף בדיבוב הסרט "הממלכה הסודית" בתפקיד נים גאלו.
בשנת 2016 השתתף בדיבוב הסדרה דרגון בול סופר בתפקיד קאיושין הזקן.
קנת נשוי בשנית ואב לשלושה, אחד מהם הוא השחקן והמדבב אדם קנת.
גיורא (ג'ורי) גזית (16 בספטמבר 1933 - 3 באוגוסט 2015) היה בנקאי ואיש עסקים ישראלי, לשעבר יושב ראש ומנכ"ל בנק הפועלים והבעלים של חברת ההחזקות טוליב.
גיורא גזית (נולד כגיורא גרוס) הגיע לישראל בגיל 15, לאחר מלחמת העצמאות.
למד כלכלה, פסיכולוגיה ומנהל עסקים באוניברסיטה העברית בירושלים.
החל לעבוד באגף המכס במשרד האוצר והיה מנהל המדור למחקר כלכלי במכס.
בראשית 1965 הוא התמנה לסגן הממונה על הכנסות המדינה, תפקיד בו טיפל בהבטים הכלכליים של השליטה הישראלית בשטחים שנכבשו במלחמת ששת הימים.
כן עמד בראש צוות לבדיקת מס רכוש על מגרשים.
בשנת 1966 הוא קיבל תואר שני בכלכלה.
גזית פרש לתפקיד משנה למנכ"ל "אוטוקרס", אך לאחר שלא הסתדר עם שובינסקי חזר לאוצר לתפקיד סגן החשב הכללי.
בינואר 1977 מונה לחשב הכללי, תפקיד בו כיהן עד 1979. לאחר מכן פרש מהשירות הציבורי ולאחר תקופת צינון הצטרף לבנק הפועלים, ובכך פתח במסורת ארוכת שנים של מעבר החשבים הכלליים למשרות ניהול בכירות בבנקאות המסחרית.
ב-1 באפריל 1980 מונה גזית למנכ"ל משותף בבנק, וב-1 בנובמבר מונה ליו"ר ההנהלה, בזמן שיעקב לוינסון היה יו"ר מועצת המנהלים של הבנק.
חלקו בפרשת ויסות מניות הבנקים
ב-6 באוקטובר 1983, בעת משבר מניות הבנקים השתתף גזית בפגישה חשאית ומכרעת בביתו של שר האוצר, יורם ארידור.
גזית הציע שהמדינה תעניק לבנקים הלוואת ענק, כדי שיוכלו להוסיף לווסת את מניותיהם, אך דעתו לא נתקבלה ובמקום זאת הוחלט על "הסדר המניות", לפי הצעת ח"כ אברהם שפירא, למתן ערבויות המדינה לציבור מחזיקי מניות הבנקים.
על גזית, בצוותא עם צדיק בינו, מנכ"ל הבנק הבינלאומי, הוטל להציג את ההחלטה בפני ראשי הבנקים המסחריים.
באפריל 1986 פרסמה ועדת בייסקי דין וחשבון ובו המלצה, בין היתר, לסיים את תפקידיו של גזית בהנהלת הבנק.
עם זאת, גזית היה היחיד מבין ראשי הבנקים שלא הוגבלה בהמלצות הוועדה כשירותו לכהן בעתיד בתפקידים בכירים במגזר הבנקאות בישראל.
בניגוד למנהלי הבנקים האחרים שטענו שמסקנות הוועדה אינן מחייבות אותם, גזית מיהר להודיע על התפטרותו, וב-1 ביוני 1986 החליף אותו בתפקידו עמירם סיון.
עם זאת, גזית טען כנגד המלצות ועדת בייסקי שהן התעלמו מהתועלת שבויסות המניות, שהכניסה לדבריו השקעות מאוד גדולות למשק הישראלי.
לטענתו, הוא העריך ממש עד למפולת, שהבנק יוכל, בגיבוי הממשלה, להמשיך בוויסות המניות.
בסוף 1986 התמנה גזית ליו"ר מועצת המנהלים של בנק הבנייה.
היועץ המשפטי לממשלה, יוסף חריש, החליט שלא להגיש כתבי אישום פליליים בפרשה, אך בעקבות הוראת בג"ץ, הוגש לבית המשפט המחוזי בירושלים ב-31 בדצמבר 1990 כתב אישום נגד מספר ראשי בנקים ורואי חשבון, ובהם גזית, במה שכונה "משפט הבנקאים".
במהלך המשפט, שנוהל על ידי השופטת מרים נאור, בוטלו חלק מהאישומים נגד גזית מחמת התיישנות, אך הוא הורשע באישומים אחדים ונגזרו עליו 3 חודשי מאסר לריצוי בעבודות שירות.
השופטת נאור קבעה בפסק הדין כי "במקרה של גזית, מדובר במי שגילה בסמוך לכניסתו לתפקידו, שמעשי קודמיו כבר הביאו את הבנק למילכוד".
אחד הדברים שאמר במסגרת עדותו במשפט, צוטט על ידי השופטת נאור בפסק הדין והיה לציטטה נודעת: "בתקופת עבודתי באוצר סברתי כי הבנקים הם מעין סניף של המדינה.
בבואי לבנק הפועלים נדהמתי לגלות, כי התפיסה בבנקים היא אחרת, וכי המדינה היא סניף שלהם".
גזית התמנה ליושב ראש חברת הביטוח צור-שמיר, אך פרש לאחר תקופה קצרה והקים חברה לשיווק קרנות נאמנות.
בשנות האלפיים, החזיק גזית בעצמו 50 אחוז ממניות חברת ההחזקות טוליב, לה היו השקעות נדל"ן ברומניה בשווי 15.4 מיליון דולר, ואת יתר מניות החברה החזיק דרך חברת פרגמול, גם היא חברה שמצויה הייתה בהחזקותיו.
בחודש ינואר 2009 ביקש גזית מבית המשפט המחוזי בתל אביב להכריז עליו כפושט רגל, לאחר שלדבריו נקלע לחובות בסך 18 מיליון ש"ח כתוצאה מהשקעה כושלת.
גזית ציין שהשקיע למעלה מ-3.5 מיליון ש"ח בהחזר חובותיו.
בנובמבר 2009 קיבל בית המשפט את הבקשה והכריז עליו כפושט רגל.
גיורא רום (29 באפריל 1945 – 11 באוגוסט 2023) היה אלוף בצה"ל, ששירת כטייס קרב והיה אלוף ההפלות ("אייס") הראשון של חיל האוויר הישראלי.
כיהן כמנכ"ל רשות התעופה האזרחית ובמספר תפקידים בכירים נוספים, ומ-2016 ועד 2018 כיהן כיו"ר דירקטוריון הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
רום נולד בשם גיורא ורמוס להורים שעלו מפולין.
בגיל שנה עבר עם משפחתו מקריית מוצקין לתל אביב.
הוא בוגר מחזור ח' של הפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי בחיפה, ובשנות לימודיו היה פעיל בצופים.
ב-1973 קיבל תואר ראשון בכלכלה ובמדע המדינה מאוניברסיטת בר-אילן.
בהמשך קיבל תואר מוסמך למנהל עסקים מ-UCLA שבלוס אנג'לס.
בנוסף היה גם עמית מחקר במרכז יפה למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת תל אביב.
אלוף אלי זעירא היה בן-דודו.
בשנת 1962 התגייס לצה"ל והצטרף לקורס טיס מס' 43, שם נחשב לחניך מבטיח.
החל לטוס במטוסי אורגן וסופר מיסטר, ואחר כך הפך לטייס הצעיר ביותר שצורף לטייסת מיראז'ים בצה"ל.
במלחמת ששת הימים שירת כסגן צעיר בטייסת העטלף תחת פיקודו של רן פקר, והשתתף במבצע מוקד לתקיפת שדות התעופה וחילות האוויר של מדינות ערב בשעות הראשונות של המלחמה.
ב-5 ביוני 1967 הפיל רום שני מטוסי מיג-21 מעל אבו סוור במצרים כשהיה במשימת ליווי מבנים להפצצה במהלך מבצע מוקד.
בהמשך אותו יום הפציץ את שדה התעופה הסורי T-4, ולאחר שהטיל את פצצותיו הפיל מטוס מיג-21 מעל השדה.
למחרת נפגע מטוסו באש נ"מ בתקיפת מוצב סורי ליד בית המכס העליון ברמת הגולן; הוא נפצע ברגלו, אך הצליח להנחית את מטוסו בשלום.
רום אושפז בבית החולים העמק, אך נמלט משם כעבור יממה כדי להצטרף שוב לטייסת.
בסוף אותו יום, 7 ביוני, הפיל שני מטוסי מיג-17 מצריים.
כשלזכותו חמש הפלות הפך רום לאלוף הפלות ונחשב לטייס הקרב המצטיין של המלחמה.
במסיבה במלון דיפלומט שערך חיל האוויר לרגל הניצחון הועלה רום בדרגה לאחר שמפקד החיל, מוטי הוד, ציין בטעות את דרגתו כסרן וקהל הטייסים הנוכח דרש בקול את העלאתו המיידית לדרגה זו.
הרמטכ"ל, יצחק רבין, שנכח במסיבה, הנהן בראשו להוד כאות הסכמה להעלאתו בדרגה.
אשר שניר הסיר מכותפותיו את דרגות הסרן, מסר אותן למפקד הטייסת רן פקר, ואלה הוענקו לרום באותו מעמד.
אחרי המלחמה שירת כמדריך בבית הספר לטיסה.
עם הגעת מטוסי הפנטום החל לעבור הסבה להטיסם.
במהלך הקורס, ב-11 בספטמבר 1969, השתתף בקרב אוויר המוני במלחמת ההתשה כטייס בטייסת העטלף, והמיראז' של רום הופל על ידי מיג-21 מצרי ששיגר לעברו טיל אטול שפגע בו מעל דלתת הנילוס במצרים.
רום, שהיה בגובה רב של כ-20 אלף רגל ובמהירות גבוהה של כאלף קמ"ש, הצליח לנטוש את המטוס אך נפגע ברגלו ובמרפקו במהלך ההפלטה.
הוא צנח בסביבת אל-מנצורה לידי כפריים, ולאחר כמה שעות העבירו אותו לידי השלטונות.
הוא נותח ולאחר מכן הוחזק בתנאים קשים ועונה בכלא עבאסיה שבפאתי קהיר כשהוא סובל מהשפלות, מהרעבה ומשהות ארוכה בצינוק.
רק שבעה שבועות לאחר נפילת מטוסו הותר לו להיפגש עם אנשי הצלב האדום.
ב-5 בדצמבר 1969, לאחר כשלושה חודשי שבי, שוחרר רום תמורת כ-70 שבויים מצריים וסוריים.
איתו שוחררו גם הטייס נסים אשכנזי ושני נוסעי מטוס ישראלים שנחטפו לדמשק.
לאחר שחרורו עבר סדרה של ניתוחים ושיקום, ולאחריהם שב בהדרגה לטוס, תוך שהוא משלב במאמץ לימודי תואר ראשון ושיקום רפואי.
בינואר 1971 ערך את טיסת הסולו המחודשת שלו במיראז'.
ב-1972 מונה לסגן מפקד טייסת 113, טייסת מטוסי אוראגן שעסקה בהכשרת בוגרי קורס טיס, והכין אותה לקליטת מטוסי נשר.
יומיים לפני פרוץ מלחמת יום הכיפורים קיבל רום את הפיקוד על טייסת הדרקון המעופף בבסיס תל נוף, שמפקדה, , נהרג בתאונה.
במהלך המלחמה הוביל רום עשרות גיחות תקיפה, בעיקר במצרים.
במהלך 1974 המשיך להשתתף בגיחות הפצצה במלחמת ההתשה במובלעת הסורית ברמת הגולן.
אחרי המלחמה המשיך להתקדם במערך הקרב של חיל האוויר, ופיקד על בסיס חיל האוויר רמון.
בין השנים 1984 ו-1987 היה מפקד בסיס חיל האוויר הגדול תל נוף.
באוקטובר 1985 השתתף כטייס F-15 ("בז") במבצע רגל עץ - תקיפה ארוכת טווח על מפקדות אש"ף בתוניסיה אותה הוביל מפקד טייסת 106, אבנר נווה.
בשנים שלאחר מכן שימש כראש חטיבת המחקר בלהק המודיעין של חיל האוויר, כעוזר ראש אג"ם, כסגן מפקד וראש מטה חיל האוויר.
בשנת 1992 היה מועמד לתפקיד מפקד חיל האוויר, וכאשר מונה הרצל בודינגר לתפקיד, מונה רום לנספח צבאי של ישראל בארצות הברית ובקנדה בדרגת אלוף.
תפקידים ציבוריים לאחר השירות הצבאי
בשנת 1996 פרש מצה"ל ומונה למנכ"ל משרד התשתיות הלאומיות בראשות אריאל שרון.
לאחר מכן הקים את חברת "כלל טכנולוגיות מידע" בקונצרן כלל ושימש בה כמנכ"ל.
ב-2001 מונה למנכ"ל הסוכנות היהודית.
בין השנים 2005 ו-2012 שימש כיו"ר הראשון של מרכז מציל"ה.
בשנת 2008 מונה למנכ"ל רשות התעופה האזרחית, ושימש בתפקיד זה עד סוף 2014. רום ריכז ברשות התעופה האזרחית סמכויות רבות בנושאי תעופה שהיו בידי גורמים רבים אחרים והצעיר את הצוות של הרשות.
לדבריו, קיבל את התפקיד בעת שישראל דורגה על ידי ארצות הברית ואירופה במקום נמוך מבחינת בטיחות הטיסה, וקידם אותה למקום ה-15 בעולם.
במסגרת תפקידו גם הוביל את הסכם שמיים פתוחים מול האיחוד האירופאי עד חתימתו ובכך הביא לכניסה של חברות טיסות חֶסֶךְ ('לואו קוסט') לשוק הישראלי, צעד שהוזיל משמעותית את מחירי הטיסות לאירופה.
בשנים 2016-2013 שימש כיו"ר עמותת בהשקט ובבטחה.
באפריל 2016 מונה לראשות דירקטוריון הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים (הרלב"ד), תפקיד בו כיהן עד לאוגוסט 2018. בתפקידו הוביל את עיגון מעמד הרלב"ד (מונח אותו טבע) בחוק, שינוי תפיסתי של תפקידה ושיטות הפעולה וחיזוק שיתוף הפעולה עם ארגוני בטיחות בדרכים אחרים.
ב-20 במאי 2019 הוכרז כמועמד סיעת "כחול לבן" לתפקיד מבקר המדינה, אך הפסיד למתניהו אנגלמן שהוצע על ידי "הליכוד".
בשנת 2008 פרסם רום את הספר "צבעוני ארבע" העוסק בנפילתו בשבי במלחמת ההתשה ובתקופת שביו, בתהליך שיקומו, ובהשתתפותו במלחמת יום הכיפורים.
הספר זכה בפרס יצחק שדה לספרות צבאית.
הספר נבחר לרשימת הספרים האהובים ב"מצעד הספרים הארצי" של נערי ישראל לשנת 2010.
רום התגורר ביהוד, היה נשוי למרים רום, ואב לשני בנים ולבת, וסב לעשרה נכדים.
נטע גורביץ', בתו, הייתה העורכת הראשית של ידיעות ספרים עד 2015. נפטר ב-11 באוגוסט 2023 לאחר מאבק במחלת הסרטן.
גיורא אנטמן (נולד ב-15 בנובמבר 1962) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער.
אנטמן גדל בקריית מוצקין, והחל לשחק כדורגל בגיל 9 בקבוצת הילדים של הפועל חיפה.