tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במקביל נפתחו בנחלאות שני מרכזי תרבות – האחד באהל משה והשני במזכרת משה – ובהם חוגים, קורסים, מפגשים ושיעורים לרווחת תושבי הנחלאות.
הצלחת הפרויקט הייתה רבה ועקב כך הפך גוש הנחלאות לאזור מגורים מבוקש.
השינויים לטובה גרמו לכניסת משפחות חדשות ומבוססות, בעלות אוריינטציה דתית, הגרות בעיקר בבתים משופצים וחדשים וחיות בניתוק מהאוכלוסייה הצברית המקומית והשורשית.
למרות התייקרות הדירות, סטודנטים וצעירים רבים מתגוררים בבתים המקוריים של השכונות.
כיום מהווה השכונה חלק מן הביצה הירושלמית.
בשכונת אהל משה, ברחוב הכרמל התגורר שלמה ישראל שיריזלי (שי"ש), שהיה מחבר ומתרגם פורה, ובעל בית דפוס.
בביתו, שבו גם פעלו מכונות הדפוס, הודפס לראשונה המילון העברי הראשון של אליעזר בן-יהודה.
באותה שכונה, ברחוב הגלבוע 11 התגוררה במשך שנים משפחת נבון.
הבן הצעיר מתוך שני בנים הוא יצחק נבון, שהיה הנשיא החמישי של מדינת ישראל.
בין יצירותיו המפורסמות המחזה "בוסתן ספרדי", שנכתב על שכונת ילדותו זו.
ברחוב הגלבוע התגוררו גם שמעון פרנס ושגריר ישראל לשעבר בפריז דניאל שק.
בשכונת מחנה יהודה התגוררה משפחת בנאי, שבניה ונכדיה הפכו לדמויות מרכזיות בעולם התרבות והבידור הישראליים: הבנים יעקב, יוסי, חיים, וגברי, והנכדים מאיר, אהוד, אורנה, יובל, אביתר ואורי.
בית משפחת בנאי עמד ברחוב האגס 1, כפי שמעיד השיר שנכתב על ידי הנכד אהוד.
בשנת 2004 הוחלף שם הרחוב באופן רשמי ל"רחוב בנאי", על שם סב המשפחה, שאף החזיק בדוכן ירקות ופירות ברחוב.
מבני הנחלאות מהדור הצעיר סולן להקת הדג נחש שאנן סטריט (כתב את השיר גן התות על הגן שמחוץ לביתו), האחים הזמרים אהרון ויונתן רזאל, הזמר עידן עמדי והרב דוד מנחם.
נַחַל תָּמָר הוא נחל אכזב בצפון־מזרח הנגב.
אורכו של נחל תמר הוא כ־15 קילומטר והוא זורם בכיוון דרום־מזרח במקביל ומדרום למעלה תמר (כביש 25).
תחילתו במצד תמר והוא מסתיים במפגש עם מניפת הסחף של נחל צין, ממערב לבריכות האידוי של מפעלי ים המלח.
עד הגיעוֹ לאזור בתרונות חוואר הלשון, זורם הנחל ברובו בתוך קניון צר ובסופו מספר מפלים שהגבוהים שבהם בגובה של 14 ו־20 מטר.
באמצע הנחל ישנו טנדר נטוש התקוע בין שני המצוקים המהווים את הקניון.
כמו כן בסופו מצוי עוד רכב ישן.
מסלול ההליכה בנחל תמר אינו מעגלי ואורך כשעה.
הוא מהווה אטרקציה תיירותית בשל שילוב ירידה בחבלים, בסולמות מתכת ובמדרגות ברזל במעברים ובנקיקים רבים לאורך המסלול.
המסלול ברובו מוצל, למעט הירידה לקניון והיציאה בסופו.
שדה מוקשים נרחב הקיף בעבר מתקן לשאיבת מים הממוקם ביציאה מהקניון, ובמהלך השנים והשיטפונות המוקשים הרבים שהגנו על המתקן האסטרטגי התפזרו לכל עבר, ומנעו מחקלאים, ממטיילים ומתושבי האזור תנועה רציפה ובטוחה.
כיום השפך של נחל תמר נקי ממוקשים ובטוח להליכה מהיציאה מהקניון ועד לכביש 90.
נַחַל שִׂיחַ ; בתרגום לעברית: "נחל המטיילים") הוא נחל אכזב בצפון מערב הכרמל.
ראשיתו בתוככי העיר חיפה ברחוב לוטוס שבשכונת כרמליה והוא זורם מערבה לים התיכון.
הנחל זורם בין שכונת כבאביר המשמשת כמרכז למוסלמים האחמדים בישראל ובין שכונת כרמליה.
בהמשך עובר הנחל דרך כפר סמיר, שכונה ערבית-נוצרית של משפחת כיאט.
בתחילתו הצמחייה היא סבך צפוף של עצים ושיחים, ובהמשך נפתח הנחל.
לאורך הנחל יש שני מעיינות:
בחלקו העליון עין משוטטים; הקרוי על שם "אגודת המשוטטים" שנוסדה בחיפה על ידי פנחס כהן ב-1916, ממנה צמחו החברה להגנת הטבע ושבט "משוטטי בכרמל" של תנועת הצופים.
בערבית קרוי המעיין "עין אל פרג'" (בעברית: מעיין הישועה), ולפי המסורת היהודית והנוצרית, ממימיו שתה אלישע הנביא כאשר שהה בכרמל.
עין שיח (סיאח) הנמצא בחלקו התחתון של הנחל.
מעיין זה היה בתחילת המאה ה-20 מקור המים לשכונת מרכז הכרמל.
במקום היה מבנה אבן ובתוכו משאבה.
שרידי המבנה נמצאים ליד הנביעה.
מנקודת הנביעה זורמים המים לבריכה קטנה וממנה הם זורמים בחופשיות בוואדי.
בחלקו התחתון של הנחל ניצב בוסתן כיאט – בוסתן נטוש שהיה שייך למשפחת כיאט, אחת המשפחות הערביות העשירות בחיפה שלפני קום המדינה.
עצי הבוסתן מושקים ממי עין שיח באמצעות מערכת תעלות.
קיימות כיום תוכניות לשקם את הבוסתן כאתר תיירותי.
בחלקו התחתון של הנחל, ליד בית הקברות כפר סמיר, גדלה אוכלוסייה של שיחי חלבלוב השיח.
זוהי האוכלוסייה היחידה של מין זה בישראל, והיא מרוחקת מרחק רב משאר אוכלוסיות המין, המפוזרות לאורך חופי הים התיכון, ולכן היא חשובה מאוד לשימור.
האוכלוסייה הצטמצמה עם השנים עקב הרחבת בית הקברות במעלה ההר, וקיימים לחצי פיתוח נוספים, כמו תוכניות להרחבת שכונת כבאביר ולסלילת כביש גישה תחתי אליה, העלולים לגרום להכחדת חלבלוב השיח בישראל.
הצומח הטבעי בנחל, במיוחד בחלקו העליון, הולך ונדחק בעקבות התפשטותם של מספר מינים פלשניים של צמחים: חמציץ נטוי, כובע הנזיר, אילנתה בלוטית, ופרקינסוניה שיכנית.
במוצא הנחל אל מישור החוף שוכן האתר הארכאולוגי נווה דוד.
באתר התגלו שרידים פרהיסטוריים מהתקופה האפיפלאוליתית.
באפיק הנחל ישנם שרידי מנזר כרמליתי וכן מערה (מול עין משוטטים) ששימשה את הנזירים, המכונה "מערת קומתיים".
לפי המסורת הנוצרית אליהו הנביא עצמו התגורר במערה.
זו מערה טבעית שהורחבה על ידי הנזירים לצורכיהם פתח המערה חסום בדלת מתכת.
הנזירים התגוררו במערות החל מהתקופה הצלבנית והשתמשו במי המעיינות לגידולים חקלאיים.
נַחַל תִּרְצָה הוא נחל איתן, הגדול בנחלים המנקזים את מזרח השומרון לבקעת הירדן ולנהר הירדן ומשם לים המלח.
אורכו כ-40 קילומטרים ושטח אגן הניקוז שלו הוא 300 קמ"ר.
זרימתו מתמדת והוא הנחל האיתן היחיד במזרח השומרון.
הוא נקרא על שם העיר המקראית תרצה.
הנחל נובע מזרחית לשכם, בבקעת בית דג'ן ונמשך צפונה, שם הוא נקרא ואדי עזמוט ואחר כך ואדי בידא.
באזור עיינות בידאן שעל כביש שכם—גשר אדם (כביש 57) הוא פונה מזרחה בתוך בקע טקטוני, משלים בנקודה זו את הקפתו של הר כביר, ומנקז באופן זה את כל מורדות ההר.
מי הנביעות הזורמים בנחל משמשים את החקלאים הערבים באזור להשקיית שדותיהם שלאורך הנחל, בעיקר באזור הג'יפתליק.
קילומטרים ספורים מזרחה משם נשפך נחל תרצה לנהר הירדן.
הנחל מקבל את מימיו מ-11 מעיינות, וספיקתו השנתית הממוצעת היא 13.5 מיליון מטרים מעוקבים (MCM) והיא משתנה בהתאם לכמות המשקעים: בין 4 ל-42 מיליון מ"ק.
בנוסף זורם באפיק ביוב לא מטופל ממזרח שכם; זרימת הביוב בנחל מוערכת ב-3 מיליון מ"ק בשנה.
באזור הנחל פועלות (נכון ל-2007) 70 בארות מים: 62 לשימוש חקלאי, 3 לשימוש ביתי ועוד 5 המשמשות את ישראל.
מבארות אלו שואבים הפלסטינים בין 4.4 ל-11.5 מיליון מ"ק בשנה.
המסלול הקדום של דרך מבוא השמש עבר בצידו הצפוני של הנחל.
לאורך הנחל השתמרו אתרים קדומים, חלקם מתקופת ההתנחלות בימי השופטים ומימי בית שני:
עיינות באדאן – עמק פורה ובו קבוצת נביעות שופעת, אתר קידוחי מים חשוב לעיר שכם והסביבה.
ככל הנראה משמרת עין באדאן בשמה את העיר בְּדָן הנזכרת במשנה ובתלמוד כמקום בו גידלו רימונים גדולים ויקרים:
מזרחה לו נמצא תל אל-פארעה, שזוהה על ידי ויליאם אולברייט כתרצה, עיר כנענית וישראלית שנזכרת במקרא.
תרצה הייתה בירת ממלכת ישראל עד בניית העיר שומרון.
צפונה מתרצה שוכנת העיירה טובאס – עיירה ערבית המשמרת ככל הנראה את שמה של תבץ, מקום מותו של אבימלך (שופטים פרק ט').
בבקעת הירדן, באזור בתרונות החוואר, מתנקז לנחל תרצה יובל המושך מים ממעיינות פריעה.
עקב כך הקימה אגודת המים של המועצה האזורית בקעת הירדן את מאגר תרצה – מערכת מאגרי מים גדולה ומשוכללת לתפיסת מי השיטפונות.
המאגר תוכנן על ידי גדי יום-טוב ממשרד לביא נטיף מהנדסים והוא אחד ממאגרי המים החשובים בבקעת הירדן.
הוא מורכב משלושה סכרים מדורגים: העליון מביניהם משמש לשיקוע הבוץ והסחף, האמצעי נועד לתפוס ולשאוב את מי השיטפונות למאגר מלאכותי קרוב, לשם השקיית שטחי חקלאות באזור, והתחתון לתיירות – כבריכת חורף.
נחל תלם (נקרא גם: נַחַל נְצִיב) הוא ואדי היורד מהרי חלחול לכיוון מערב, אחד מיובליו של נחל גוברין, המתחבר בהמשך לנחל לכיש.
שמו הרשמי של הנחל הוא "נחל נציב", על שם העיר המקראית נציב, המזוהה עם "ח'רבת נציב" הסמוכה למוצא הנחל.
השם "נחל תלם" הוא על שם היישוב היהודי הקרוב ביותר, תלם.
הירידה לנחל היא מכביש חברון-חלחול (הסגור היום לתנועת ישראלים) או מהתנחלות תלם, בדרום הרי חברון על כביש "חוצה יהודה".
הנחל ידוע במעיינות שבו המקיימים זרימת-חורף בחלק מהערוץ ובבוסתני הפירות.
ניתן לצפות בו בשרידי חורש ים-תיכוני ובעצי חרוב.
לאורך הערוץ טרסות נטועות עצי זית וכרמי גפנים.
בוואדי מצויה "שמורת יער אל קוף" ולאחריה "מערת טור-צפא", הגדולה ביותר מבין המערות במורדות המערביים של ההר בישראל.
מוצאו של הנחל בחלקה הדרומי של העיירה חלחול, והוא תחום מצפון על ידי אגן הניקוז של נחל האלה, ומדרום על ידי אגן הניקוז של נחל גוברין.
על השלוחה המפרידה בין נחל תלם לנחל גוברין עובר כביש 35. נחל תלם נשפך לנחל גוברין מערבית לתרקומיא.
ב-28 בדצמבר 2007 התרחש בנחל פיגוע בו נרצחו שני חיילי צה"ל ששהו בחופשה.
הוואדי מתחבר אל "ואדי אל-קוף", היורד מאלוני ממרא מצפון לחברון.
בהמשכו מכונה הנחל "נחל גוברין", שהוא אחד מיובלי נחל לכיש.
המשכו של הוואדי עובר ב"שמורת יער אל קוף".
השמורה ניטעה בשנת 1927 בתקופת המנדט הבריטי על ידי מחלקת הנטיעות הממשלתית.
השטח המקורי של היער היה 1,000 דונם.
מחלקת הייעור של ממשלת ירדן הרחיבה את היער, ובשנת 1966 נטעה בצפונו עוד 900 דונם.
בתחומי המשתלה נובעים שני מעיינות קטנים וכן ריכוז נדיר של צמחי חלמונית גדולה.
השמורה חוצה את כביש חברון-בית גוברין, שסלול על תוואי הדרך הרומית העתיקה מחברון לאשקלון.
יש המכנים קטע כביש זה בשם "שער הגיא החברוני"
בקצה המזרחי של "שמורת יער אל קוף" נמצא המעיין "עין אל-קוף".
מי המעיין זורמים לבריכת בטון קטנה וממנה בצינור אל משתלה של עצי יער.
המשתלה נוהלה על די מחלקת הייעור של ממשלת ירדן ואחרי מלחמת ששת הימים עברה לאחריות המנהל האזרחי.
ליד הבריכה עצי צפצפה גדולים ונאים.
באזור מצויה "מערת טור-צפא", מערה טבעית, הגדולה ביותר מבין המערות במורדות המערביים של ההר בישראל.
המערה נמצאת במצוק תלול מעל הגדה המערבית של ואדי איצחה (נ"צ 1102/1540).
האזור שבו נמצאה המערה קרוב למרכז שפלת יהודה, אזור שבו נמצא ריכוז צפוף של יישובים מתקופת בר כוכבא.
ריכוז בולט של מערות כאלה נמצא ליד לכיש במערות חזן.
מכאן גם עלתה ההשערה כי היא שימשה כמערת מפלט בימי מרד בר כוכבא.
על פי עדויות שודדים נמצאו במקום מטבעות מזמן מרד בר-כוכבא (132–135): ההערכה של החוקרים היא כי לקראת סוף המרד שימשה חלקה התחתון של המערה כמקום מקלט ומחבוא לאחרוני המורדים, אשר ניצלו את קושי הנגישות אל האגף הנסתר במערה (למרות הקרבה לדרך הרומית החשובה בין חברון לבית גוברין).
אורכה הכולל של המערה 441 מטר.
כיוונה הכללי: מערב - צפון מערב.
המערה היא בשיפוע של 20 מעלות, כנטיית שכבות הסלעים שבתוכה היא נמצאת.
המערה מורכבת משני מפלסים עיקריים: העליון בעל אולמות גדולים והתחתון מורכב ממחילה צרה וחדרונים קטנים.
בקרקעית המערה העליונה הצטבר מילוי עפר, גואנו (הפרשות עטלפים) ואבנים עד לגובה של 2 מטר ויותר.
סמוך לפתח נמצאו ממצאים פרהיסטוריים: שברי כלים ופסולת כלי צור האופייניים לתרבות המוסטרית, המעידים על פעילות במקום בתקופה הפלאוליתית התיכונה - 50–200 אלף שנה קודם זמננו.
במפלס העליון של המערה נצפו בשנים 1974–1988 מאות עד אלפי עטלפי פירות ומעט עטלפי חרקים.
נַחַל תָּבוֹר הוא נחל איתן בגליל התחתון, שמוצאו באזור הר כסולות שבהרי נצרת, זורם לכיוון דרום-מזרח ונשפך אל נהר הירדן סמוך לתל שושן, כ־3 ק"מ מדרום לנהריים.
בדרכו הוא עוקף את הר תבור ומנקז אליו יובלים רבים, המרכזי מבניהם הוא נחל השבעה.
הנחל מהווה גבול גאוגרפי בין רמת סירין לרמת כוכב.
בקטע התחתון של הנחל, הנכלל בתחום שמורת הטבע "נחל תבור" נובעים שלושה מעיינות: עין רכש, עין זאב ועין שחל.
אורכו של נחל תבור הוא כ־31 ק"מ ושטח אגן היקוותו כ־208 קמ"ר.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת בו היא 350–400 מ"מ במזרחו, בקטע התחתון של הנחל, ועולה עד 600 מ"מ במערבו, בהרי נצרת.
הספיקה השנתית הממוצעת שלו עומדת על כ־5.5 מיליון מ"ק (שנים 1949–1960).
באביב זרימת המים מוערכת בכ־10 מ"ק/שעה, ובמהלך חודשי הסתיו פוחתת הזרימה לכ־5 מ"ק/שעה בלבד.
רוב המים הזורמים בו הם מי שיטפונות, כאשר הזרימה הקבועה בו היא מעטה.
מופע הזרימה אינו רציף בשנים האחרונות וזאת כתוצאה מתפיסת חלק מהמים לאורכו.
זרימת האיתן באפיק הנחל מתחילה באזור מאגר דברת–בית קשת, ונמשכת עד למפגש עם נחל כוכב במורד.
במיקום זה נתפסים המים על ידי קיבוץ גשר.
לעיתים מתווספת אל זרימת הבסיס זרימה של עודפי קולחין (מי ביוב) מהישובים באגן הניקוז.
מקור זרימת הבסיס הוא במימי מעיינות מליחים ומי נקז חקלאי, וזאת כיוון שכל מימי המעיינות במעלה מאוחזים.
במהלך חודשי הקיץ והסתיו אין זרימה רציפה עד לנהר הירדן.
נחל תבור שוכן בשולי החבל הים תיכוני וצומחים בו זה לצד זה צמחים ים־תיכוניים וצמחי מדבר שהגיעו מבקעת הירדן.
הקטע המערבי של אגן נחל תבור הוא אזור הררי שכולל את מורדות הרי נצרת, הר דבורה, הר כסלות, הר תבור וגבעת המורה.
באזור זה צומח חורש ים תיכוני שכולל אלון מצוי ואלה ארצישראלית, יער פארק של אלון תבור ולבנה רפואי ויער נטוע של עצי אורן ואקליפטוס.
כמות המשקעים היא כ־600 מ"מ בשנה.
הקטע המזרחי, הכולל את רמת סירין, רמת כוכב ונחל תבור שביניהן, מתאפיין בצמחייה אינרו־טורנית.
הצמחייה באזור דלה בעצים ושיחים בשל מיעוט המשקעים (350–400 מ"מ בשנה) והקרקע הבזלתית.
העץ הנפוץ הוא שיזף מצוי שגדל לאורך הנחל ובאזורים לחים.
צומחים גם אשל, פיקוס התאנה, תמר מצוי, מספר עצי אלה אטלנטית והעצים הנדירים שקד קטן־עלים ושיטה מלבינה.
השיח הנפוץ הוא שיזף השיח, לצידו צומחים אטד אירופי, עוזרר קוצני, סירה קוצנית, קידה שעירה, שלהבית קצרת שיניים ומרווה ריחנית ובקצה המזרחי, הצמחים המדבריים רותם המדבר, מלחית אשונה, אוג קוצני וחלביב רתמי.
את ערוץ הנחל מלווים צמחי בית גידול לח דוגמת פטל קדוש, הרדוף הנחלים, קנה מצוי, לצידם שיח אברהם מצוי, עבקנה שכיח, ונענע משובלת וערבה מחודדת אשר צומחת בערוץ הנחל עצמו.
בסתיו פורחים במדרונות מבשרי החורף סתוונית היורה ובן חצב סתווני.
בחורף מתכסים המורדות במרבד ירוק צפוף, ופורחים תורמוס ההרים, רקפת מצויה, כלנית מצויה, צבעוני ההרים.
לקראת האביב ובמהלכו עולה פריחה צבעונית של עירית גדולה, חוטמית זיפנית, חרצית עטורה, נורית אסיה, פרג אגסני וכלך מצוי יחד עם זקנן שעיר, מלעניאל מצוי ושעורת התבור.
בקיץ רוב הצמחייה קמלה ומתייבשת.
במדרון הסמוך לכוכב הירדן צומחים מינים נדירים כמו אלקנת הגליל, דוגון ירושלמי, טופח דביק ושלהבית הגלגל.
נחל תבור מהווה בית גידול לאוכלוסייה מגוונת של בעלי חיים, ביניהם:
יונקים - צבי ארץ ישראלי, תן זהוב, צבוע מפוספס, שועל מצוי, פרסף גדול, חזיר בר, זאב מצוי, דרבן מצוי, גירית מצויה, שפן סלעים.
עופות - חוגלות, דרור ספרדי, חוחית, עקב עיטי, חיוויאי.
זוחלים - זיקית ים תיכונית, צפע מצוי, זעמן מטבעות, צב יבשה מצוי, צב ביצות מצוי, חרדון מצוי.
כמו כן מתקיימים גם דגים, דו-חיים ומינים רבים של פרוקי-רגליים, דוגמת סרטן הנחלים.
שמורת נחל תבור היא שמורת טבע המקיפה את מרבית אפיקו של הנחל.
תחילתה מעט צפונה מקיבוץ גזית, באזור תל רכש וסופה בכביש 90, קרוב לשפך הנחל לנהר הירדן.
במפגש נחל תבור עם נחל רכש נמצא תל רכש (אֲנָחֲרָת המקראית), עיר שנכללה בנחלת שבט יששכר.
ניתן לטייל בשמורה בשני מסלולים: האחד הוא מסלול מעגלי, הכולל בתוכו את קניון הבזלת, והשני מוביל לעין שחל, ועובר בחורשת השיטה המלבינה, שנחל התבור הוא קצה גבול תפוצתה הצפוני, ובטחנות קמח מהתקופה העות'מאנית.
בתחילת 1963 נכללה השמורה ברשימה של 83 שמורות טבע מומלצות של ועדה שמונתה על ידי הקרן הקיימת לישראל (קק"ל) ומשרד החקלאות.
על פי ההמלצה, השמורה יועדה להיות בשטח של 8200 דונם.
השמורה הוכרזה רשמית בדצמבר 1974.
ישנם חוקרים הסבורים כי נחל תבור של ימינו הוא למעשה נחל קישון המקראי, או למצער המזרחי מבין שני הנחלים שנקראו כך (נחל קישון של ימינו נקרא בערבית - "אל־מוּקַטַע").
תחילתו של הנחל היא בסמוך לח'רבת קיסון, המזוהה עם עיר הלויים המקראית קישיון שבנחלת שבט יששכר.
אוסביוס מקיסריה (תחילת המאה ה-4 לספירה) מציין באונומסטיקון כי קישון הוא שמו של נחל בסמוך להר תבור.
אשתורי הפרחי, חוקר הארץ מראשית המאה ה-14, מציין בספרו כפתור ופרח כי נחל קישון נשפך לנהר הירדן מדרום לירמוך, ונקרא בימיו "קיסון".
יוסף בן מתתיהו מציין בספרו קדמוניות היהודים כי בני ישראל רדפו אחר גייסותיו של סיסרא בכיוון מזרח.
התיאור המקראי של גריפת צבא סיסרא בנחל קישון מתאים יותר לערוצו הקניוני של נחל תבור מאשר לערוצו המישורי של נחל קישון של ימינו.
במפות מימי הביניים ועד ראשית המאה ה-19 מסומן נחל קישון כנחל שזורם מזרחה, באופן שמתאים למיקומו של נחל תבור.
נַחַל תְּאֵנִים הוא נחל אכזב גדול במערב השומרון, אחד מיובליו העיקריים של נחל אלכסנדר.
אגן ההיקוות שלו תחום בין קו פרשת המים של השומרון (העובר בהר גריזים), ובין אגני ההיקוות של נחל שכם בצפון, ונחל קנה בדרום.
במהלכו מנקז הנחל את המרחב שבין אזור קדומים ובית ליד ממזרח, הכפרים כור וכפר צור מדרום, וא-לבד וטולכרם מצפון.
הנחל עובר מצפון לתל ולסרה.
מסרה ממשיך הנחל בכיוון צפון-מערב.
כביש 55 חוצה את הנחל בנקודה זו, ובמרחק קצר לאחריו מצפון לקדומים חוצה את הנחל כביש 60 (קטע עוקף שכם דרום).
לאחר מכן ממשיך מערבה בתוואי מפותל מדרום לבית ליד וספארין.
כביש 557 חוצה את הנחל ממזרח למעבר תאנים.
לאחר מכן עובר הנחל בין אירתאח לפרעון.
הנחל חוצה את גדר ההפרדה ממערב לפרעון, בסמוך למסוף המשמש למעבר פועלים וסחורות לטול כרם, תלבין מושב ניצני עוז ושער אפרים.
בנקודה זו נמצאים גם שרידי גשר רכבת עתיק של המסילה המזרחית, וגשר של כביש 6 מעל הנחל.
נחל תאנים נשפך לנחל אלכסנדר ממזרח לבורגתה.
באזור הסמוך לניצני עוז מתוכננת הקמת טיילת לאורך הנחל.
כביש עוקף טול כרם (כביש 557) מטפס מאזור מעבר תאנים ליישוב ענב, תוך התבססות על תוואי של כמה מיובלי נחל תאנים.
נחל תאנים ונחל שכם הם יובליו העיקריים של נחל אלכסנדר.
באגן הניקוז של הנחל, המשתרע על שטח של כ-600 קמ"ר, נקווים מי גשמים בכמות של כ-350 מיליון ממ"ק (בממוצע רב-שנתי).
זרימה זו גרמה ליצירת ביצות עמק חפר, עד לניקוז הביצות באזור בתחילת המאה ה-20.
נַחַל שִׁילֹה הוא נחל אכזב בבנימין, אחד מיובליו הראשיים של נחל הירקון.
הנחל מנקז 400 קילומטר רבוע שהם כ-22% משטח אגן הניקוז של נחל ירקון (1,805 קילומטר רבוע).
ראשיתו של נחל שילה במזרח עמק שילה, והוא זורם מערבה צפונית לאלעד, עד להתחברותו עם נחל הירקון כשלושה קילומטר מזרחית למחלף מורשה.
אורכו מגיע לכ-50 קילומטר, ולצידו אתרי מורשת, טבע ונוף מרשימים, בהם יער נחשונים, יער קולה, מגדל אפק ודיר קלעה.
שמואל ספראי ועמית שדמן סבורים כי בתקופת בית שני, נחל שילה היה גבול טבעי בין שטחים המיושבים ביהודים (מדרום), לבין שטחים המיושבים בשומרונים (מצפון).
נהוג לקבוע את תחילתו של הנחל בעמק שילה שבשומרון, כ-700 מטר מעל גובה פני הים, שם הוא נקרא בערבית "ואדי עלי".
הנחל זורם לכיוון מערב ומתחתר בנוף הררי, שמרובים בו כרמי הזיתים, תוך שהוא אוסף אליו ואדיות נוספים.
שמו הערבי משתנה לאורכו: מצפון למעלה לבונה הוא נקרא "ואדי עמוריה", בהמשך הוא נקרא "ואדי אל מישה" ולאחר מכן הוא נקרא "ואדי קראוות בני זייד" ו"ואדי בורוקין", על שם היישובים שמעליו.
מצפון לקיבוץ נחשונים יוצא הנחל למישור החוף, לאחר שהשלים ירידה של כ-650 מטר לאורך קו אווירי של כ-35 קילומטר.
בפועל ערוצו ארוך הרבה יותר, בגלל הנפתולים הרבים.
אחד מיובליו העיליים של הנחל הוא ואדי חרמיה.
עם היציאה מהרי השומרון משתנה אופיו הקניוני של הנחל והוא זורם לכיוון צפון מערב בנוף של שדות מעובדים מצפון וממזרח לפתח תקווה.
בדרכו הוא אוסף אליו את נחל מזור ונחל עזר עד שפכו לירקון מצפון לפתח תקווה, כשלושה קילומטר מזרחית למחלף מורשה.
בחלק זה, בעיקר בחלק הקרוב לירקון, קיימים מים בערוץ הנחל במשך מרבית החורף והאביב.
נחל שילה עליון זורם בנוף של בתה הררית ושרידי חורש ים תיכוני וכן בנוף של חקלאות מדרגות הררית מסורתית (מטעי זיתים).
לאורכו של הנחל מעיינות, שבהם צמחייה אופיינית כגון שערות שולמית ופטל קדוש.
באזור "הדום השומרון", ממערב לגדר ההפרדה, זורם הנחל בנוף טרשים.
באזור זה אין מעיינות, גדות הנחל מכוסות בתה עשבונית ולאורך הערוץ שיחי אברהם.
מאז הקמת גדר ההפרדה, דבר שהפחית את הציד, התפתחה בנחל ובסביבותיו אוכלוסייה גדולה של צבי ארץ ישראלי ובעלי חיים נוספים, כגון שפן סלע, תן זהוב, חזיר בר וצבוע מפוספס.
חלקו התחתון של נחל שילה עובר בנוף מישורי של שדות מעובדים; לאורכו של הנחל קנים, ובאפיקו, בעיקר בקרבה לירקון, שלוליות רבות המהוות מקום רבייה לדו-חיים.
ראשיתו של הנחל בעמק שילה למרגלות תל שילה, שהיה מיושב החל מתקופת הברונזה והיה המרכז הדתי של שבטי ישראל בתקופת ההתנחלות.
בנחל שילה עליון ובהדום השומרון מרובים שרידי חקלאות הררית וחוות מכל התקופות, ובעיקר מהתקופה הביזנטית.
בין שרידים אלה נמצאים דיר קלעה ממערב לפדואל ומאוזוליאום מזור מדרום לאלעד.
מתקופת מרד בר כוכבא התגלו מערות מפלט בערק בטן ג'מיע ומערת עבוד.
ביציאה מהדום השומרון למישור, בגדתו הצפונית של הנחל, נמצא מגדל אפק, שעיקרו מבצר וכפר מבוצר מהתקופה הצלבנית והעות'מאנית.
גשר אבן מהתקופה העות'מאנית, שעליו עברה הדרך מיפו לטולכרם, מצוי קרוב לשפך הנחל לירקון ובצמוד לכביש 5.
לנחל וגדותיו חשיבות אקולוגית רבה הן כחלק מהמסדרון האקולוגי שלאורך ציר הגבעות והן כמסדרון אקולוגי המקשר בין הרי השומרון למישור החוף, העובדה שמרבית שטחו של הנחל עובר באזור שהפגיעה בו מעטה מעצימה חשיבות זאת.
בתאריך 17/9/2018 הוכרזו רשמית על ידי המדינה 6513 דונם משטח הנחל וסביבותיו, הנמצאים ממערב לגדר ההפרדה, כשמורת נחל שילה.
בעשור השלישי של המאה העשרים ואחת הקימו פלסטינים מבנים בלתי חוקיים בשמורת הטבע.
בנובמבר 2022 הרס המנהל האזרחי חלק מהמבנים הבלתי חוקיים לאחר עתירה של עמותת רגבים בעניין.
נחלה הייתה שכונה בחיפה שהוקמה בשנות ה-20 של המאה ה-20 באזור המזרחי של הדר הכרמל של היום, על מדרגת ההר שבין העיר התחתית ומרכז הכרמל.
ועד השכונה נכלל בוועד הדר הכרמל.
שטח השכונה ההיסטורי נמצא היום מדרום לרחוב הרצל, באזור הרחובות מיכאל, בר-כוכבא ותחילת רחוב ארלוזורוב (בעבר רחוב העלייה), הנכללים עתה בשכונת גאולה, השייכת לתת רובע "הדר מזרח".
בשנת 1907 הוקמה על מדרגת ההר שכונת "הרצליה", ובשנת 1910 נרכש שטח אדמה לבניית הטכניון.
רכישות אלה והפיתוח במקום, הביאו להתעניינות של קונים ברכישת שטחי אדמה בקרבת אזורים אלה.
בשנת 1912 התאגדה קבוצת בעלי מלאכה ופועלים במטרה לרכוש אדמה לבנות בה בתים ובתי מלאכה.
האדמות סביב הטכניון היו יקרות וחל בהם איסור לבנות בתי מלאכה.
בשנת 1914 שילמה האגודה תשלום מקדמה על חשבון רכישת עשרים ושניים מגרשים ממזרח לאזור הטכניון.
בסיום מלחמת העולם הראשונה חיפשה האגודה מקורות מימון להשלמת הרכישה ולבנייה.
המימון התקבל מבנק הפועלים בסיועו של ארתור רופין.
הלוואה נוספת התקבלה מחברת "הבונה" שהתחייבה לבנות 14 בתים.
מימון נוסף הגיע מסניף חיפה של בנק אפ"ק שהלווה לכל מתיישב 50 לירות מצריות, ומשמואל יוסף פבזנר שהעמיד לרשותם בהקפה חומרי בנייה בהיקף של 35 לי"מ.
בניית הבתים הראשונים הסתיימה בשנת 1922, והמשתכנים הראשונים נכנסו לבתים בספטמבר של שנה זו.
ב-9 במרץ 1921 מונה ועד זמני לניהול ענייני השכונות שבקרבת הטכניון.
ועד זה, שנקרא לאחר מכן "ועד הדר הכרמל", כלל גם נציג של ועד אגודת נחלה, ועד נחלה התבטל שנה לאחר הצטרפותו לוועד הדר הכרמל.
לאחר הקמת הוועד הוזמן האדריכל ריכרד קאופמן לתכנן את השכונה ולהביא לאחידות בהיבטים הארכיטקטוניים השונים, אך ועד נחלה התנגד לחלק מתוכניתו של קאופמן.
סכסוך זה היה גורם מעצב בקביעת תפקידו וסמכויותיו של ועד הדר הכרמל.
בתקופת מאורעות 1921 סבלה הדר הכרמל ממעשי שוד וגנבה, בעיה שהוחמרה בסוף שנת 1922. לאחר לחץ על משטרת המנדט נפתחה במקום תחנת משטרה במימון ועד השכונה.
התחנה מוקמה באזור מבנה עיריית חיפה של היום ברחוב חסן שוכרי.
התחנה פתרה את בעיית החלק המערבי של השכונה, אך בתי שכונת נחלה, ששכנו ממזרח, לא נהנו מהגנת תחנת המשטרה.
כדי לפתור את הבעיה, הותקן מכשיר טלפון בגדר האבנים של הבית שבקצה בשכונה, שהיה מחובר לתחנת המשטרה.
עד שנת 1924 נסללו חלק מרחובות השכונה במסגרת תוכנית הפיתוח של ועד הדר הכרמל.
בנובמבר 1925 הוארו לראשונה רחובות השכונה בתאורת חשמל.
בשנת 1926 הושלמה סלילת כל רחובות השכונה.
הסלילה נעשתה במסגרת עבודות יזומות שהפעיל ועד הדר הכרמל, לעידוד תעסוקת פועלים יהודים.
בשנה זו גם הושלמה סלילת המשך רחוב הרצל מזרחה, ובכך חוברה השכונה, ושכונת "נחלת יהודה" מצפון-מזרחה שהקמתה החלה בשנת 1925, בדרך סלולה ותקינה.
בשנת 1925 נרכש שטח אדמה מדרום מערב לשכונת נחלה, הרכישה נעשתה בעסקה משותפת של ועד הדר הכרמל עם חברת קרקעות "גאולה".
בשנה זו גם הוסדרה לראשונה תחבורה ציבורית מסודרת מכיכר חמרה להדר הכרמל, שהגיעה עד לרחוב תבור שבמזרח נחלה ומשם עד שכונת הרצליה.
לאורך השנים נבנו בהדר הכרמל צריפים רבים על ידי מיעוטי יכולת, בעיקר פועלים שלא יכלו להרשות לעצמם בניית בתים.
עיריית חיפה ושלטונות המנדט דרשו לאורך השנים את הריסת הצריפים האלה, אך ועד הדר הכרמל התנגד לדרישה זו.
אחד מריכוזי הצריפים האלה נבנה בשכונת נחלה.
בשנת 1932, עם תחילת העלייה החמישית, החלה תנופת בנייה בהדר הכרמל.
הגידול באוכלוסייה הביא לבנייה בשכונת נחלה, בחלק התחתון של שכונת גאולה, ובשכונת "נחלת יהודה".
בהדרגה החלה בנייה גם ברחובות במעלה ההר של שכונת גאולה.
שכונת נחלה, שבתחילת בנייתה הייתה מרוחקת מהשכונות האחרות, הפכה להיות חלק מהרצף העירוני של מדרגת ההר.
באוגוסט 1942, שונה שמו של רחוב התבור, לרחוב מיכאל על שמו של מיכאל אליניקוב שהיה יו"ר ועד הדר הכרמל.
עד תחילת שנות השמונים התגוררה בשכונה אוכלוסייה חילונית ודתית לאומית.
בקצהו הדרומי של רחוב מיכאל שכן סניף "הדר" של תנועת בני עקיבא, שנבנה בשנת 1955 על מגרש שהתקבל מוועד הדר הכרמל, בנוסף לכך פעל סניף עזרא בצריף בסוף רחוב רחוב השילוח.
עם הזמן עזבה האוכלוסייה הוותיקה את השכונה ובמקומם נכנסו עולים חדשים ואוכלוסייה חרדית.
גידול האוכלוסייה ברמת ויז'ניץ, הנמצאת בקרבת השכונה, הביא לרכישת בתים ברחובות הצמודים אליה.
כיום, עיקר האוכלוסייה המתגוררת באזור היא אוכלוסייה חרדית, הכוללת גם חרדים מחסידויות אחרות, כגון חסידות צאנז וחסידות בעלז.
במשך השנים נשכח השם "נחלה".
ורחובות השכונה נכללים בשכונת גאולה שנבנתה בצמוד אליה.
שריד לשם השכונה נשאר בשם סניף הדואר "נחלה" השוכן בצמוד לשטחה ההיסטורי של השכונה, ברחוב הרצל 63.
נַחַל תּוּת (שם בערבית: ואדי א-שקאק שמשמעותו הנחל החותך או החוצה) מהווה גבול בין הר הכרמל ורמות מנשה.
תחילתו ליד מחלף אליקים והוא נשפך לנחל דליה ליד בת שלמה למרגלותיו הצפוניים של הר חורשן.
חלקו הגדול של הנחל נמצא בתחומי שמורת טבע נחל תות.
שמו של הנחל ניתן לו על שם עצי התות הצומחים בצד חורבת תות ליד בת שלמה.
מקורות מימיו הם ארבעה מעיינות, הנובעים בחלקו העליון.
הצפוני ביותר הוא "עין אליקים" הנובע בקרבת היישוב אליקים ממזרח לכביש 70. בהמשך הנחל - הזורם לכיוון דרום מערב - נובע "עין יואח", ממערב לכביש 70. בהמשך, בצמוד למחלף עין תות ומערבית לו, נובע "עין תות".
היובל הרביעי, "נחל בודד", מגיע מכיוון רמות מנשה, שם הוא מתחיל בנביעת "עין בודד".
בערבית נקרא מעיין זה "עין אלביצ'א", שמשמעותו "המעיין הלבן", על שם הסלע הקרטוני הלבן שבקרבתו.
לאורך תוואי הנחל ובמקביל אליו עובר כביש 70. הכביש מהווה מחסום למעבר בעלי חיים מהכרמל לרמות מנשה.
כדי לפתור בעיה זו נחפר מעבר אקולוגי לבעלי חיים על ידי חברת דרך ארץ, שסללה את כביש 6.
לאורך הנחל צומחים שיחי הרדוף הנחלים, פטל קדוש, שנית גדולה, שיח-אברהם מצוי ועוד.
באזורים שסביב הנחל יש ריכוזי פריחה של תורמוס ההרים כלניות ורקפות.
בנוסף צומחים שם גם עיריוני צהוב עירית גדולה וגאופיטים נוספים.
במי הנחל חי דג לבנון הירקון שהוא מין אנדמי לישראל.
חלקו הגדול של הנחל כלול בשמורת נחל תות שהוכרזה ב-13 ביוני 2000. השמורה משתרעת מצפון לכביש 70 בשני גושים.
ושטחה הנוכחי לפני הרחבה 196 דונם.
רשות הטבע והגנים ביחד עם הקרן הקיימת לישראל מתכננות להרחיב את השמורה לגודל של 396 דונם.
בשנות ה-2000 נערכו מספר חפירות ארכאולוגיות בעין תות ובסביבתו.
במקום נמצאו אתרים מתקופת הברזל 1 ו-2, מהתקופה הפרסית ומהתקופה הרומית.
השערת החוקרים היא שההתיישבות במקום קשורה לדרך הים שעברה בנחל ולמיקום המעיינות.
בעקבות סלילת כביש 6 נערכו לאורכו חפירות הצלה על ידי רשות העתיקות.
בחודשים פברואר-יולי 2005 נערכה חפירה ליד עין תות לקראת סלילת מחלף תות.
במסגרת החפירות נחשף מבנה גדול מתקופת בית ראשון.
להשערת החוקרים המקום שימש כמרכז מינהלי.
בנוסף נמצאה כמות גדולה של שברי חרס, וכן שמונה טביעות של חותמות למלך מטיפוס דו-כנפי המתוארכות למאה ה-8 לפנה"ס.
מתוך הטביעות פוענחו שתי כתובות ו.
חותמות למלך נדירות באתרים שהיו בתחום ממלכת ישראל ומכאן חשיבות האתר.
בנוסף נחשף חותם אליפטי מאבן חן בצבע חום עם כתובת בעברית.
בחלקו העליון של החותם נחרתו ארבעה רימונים ובחלק התחתון הכתובת .
על יסודות המרכז המינהלי נבנה יישוב יהודי מתקופת בית שני.
בנוסף נחשפו ממצאים מהתקופה הרומית הקדומה ומהתקופה הממלוכית.
נחל שכם (בערבית נקרא ואדי א-שעיר בחלקו העליון, וואדי אל בורג' בחלקו התחתון) הוא נחל הזורם בשומרון, ואחד מיובליו העיקריים של נחל אלכסנדר (יחד עם נחל תאנים).
הנחל מתחיל באזור העיר שכם (בין הר גריזים והר עיבל), ומכאן שמו.
אל הנחל חוברים יובלים נוספים המנקזים את האזור שמצפון־מערב לשכם, עד לסילת א-ד'אהר.
הנחל זורם בבקעה רחבה משכם מערבה ועד רמין, שם הוא מתחתר במעבר צר עד ענבתא, שכיוונו צפון מערב.
לאחר מכן שב הנחל לזרום מערבה עד לנור א-שמס, שם מגיע הנחל למישור.
הנחל חולף מצפון לטולכרם ומדרום לשוויכה, חוצה את גדר ההפרדה מדרום לבת חפר, ונשפך לנחל אלכסנדר ממערב לגן יאשיה.
אורכו מראשיתו ועד לנקודת החיבור עם נחל אלכסנדר כ-30 ק"מ.
בסמוך לנחל שרידים של מספר טחנות קמח.
הדרך ההיסטורית בין שכם לטול כרם (כביש 57) מנצלת את תוואי הנחל לכל אורכו.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה נסללה מסילת ברזל לאורך הנחל, מתחנת הרכבת מסעודיה על מסילת השומרון ועד לתחנת הרכבת טול כרם שם המשיכה במישור בכיוון דרום בתוואי המסילה המזרחית, מסילה שנועדה לסייע למאמץ המלחמתי העות'מאני לכיוון תעלת סואץ.
המסילה הייתה בשימוש רכבות נוסעים בין טול כרם לשכם עד אמצע תקופת המנדט הבריטי.
במהלך המחצית השנייה של המאה ה-20 הנחל זוהם במי שפכים מאזור שכם וטולכרם, כולל פסולת תעשייתית של בתי בד, והיה גורם הזיהום המרכזי של נחל אלכסנדר.
בשנת 1996 יזמה המועצה האזורית עמק חפר בשיתוף פעולה עם עיריית טולכרם, קק"ל והמשרד להגנת הסביבה פרויקט לשיקומו.
הוקם מתקן לטיהור שפכים בסמוך לבת חפר, שמטהר את מרבית השפכים (מט"ש יד חנה) שנחנך בשנת 2002. במהלך שנת 2012 פונו מאפיק הנחל כ-75,000 קוב בוצה מזוהמת ופסולת על ידי יחידת תיאום פעולות הממשלה בשטחים של משרד הביטחון.
במהלך ינואר בחורף 2013 הנחל נסתם בחלק בו חוצה את חומת ההפרדה, כתוצאה מסחף וחקלאות, כך שהחל להיווצר אגם מצידה המזרחי של חומת ההפרדה (ששימשה כסכר), מה שלבסוף ערער את יסודותיה ומוטט אותה, וכך גל חריג בגובהו גרם להצפות בתים רבות ולנזק רב לרכוש בחלקה הדרומי של בת חפר.
ההצפות הובילו לאירוע בו טבעו למוות שתי נשים פלסטיניות באזור טול כרם.
נחל שריה הוא ערוץ במורדות השומרון בנחל עירון, דרומית לאום אל-פחם ומערבית למושב מי עמי.
שם הנחל הוא תעתיק עברי של המילה הערבית "שריע" שפירושה "רוויה".
הקרקע בערוץ מורכבת מאדמת טוף וסלעי גיר.
לאורכו ישנה צמחייה מגוונת הכוללת את תורמוס ההרים, פטל קדוש, צפצפה מכסיפה, אלה ארץ-ישראלית, אולמוס, ורד צידוני, וכן חורש טבעי רב.
במקום מוסדר מסלול הליכה המוביל לעינות שריה, ארבעה מעיינות לאורך המסלול.
בשנת 1878 ביקר במקום יואל משה סלומון ממיסדי פתח תקווה, ואת רשמיו פרסם בעיתון יהודה וירושלים.
נַחַל שַׁפִּירִים הוא נחל אכזב, מיובליו הגדולים של נחל איילון.
הוא זורם ממזרח למערב ומתחבר לנחל איילון בשטח שנמצא בתחום פארק אריאל שרון למרגלותיו הדרומיים של הר הזבל המשוקם "חירייה".
מוצאו של הנחל באזור צריפין.
הוא זורם ממזרח למערב, עובר ליד "שכונת הרכבת" בלוד וממשיך מערבה בסמיכות למסילת הרכבת יפו–ירושלים ההיסטורית, בשטח כפר חב"ד צמוד לתחנת הרכבת בישוב, אחר כך ממשיך בסמוך לגבול הדרומי של מושב צפריה וחוצה בסמוך למחלף שפירים את כביש אור יהודה-בית דגן (כביש 412).
הנחל ממשיך כמעט בקו ישר עם פיתולים קטנים מערבה ועובר לאורך קצה השדות הדרומיים של מושב חמ"ד, הנחל משמש למעשה כגבולו הדרומי של מושב חמד ומפריד כגבול טבעי בינו לכפר גנות.
בהמשך חוצה הנחל במנהרת בטון את כביש גהה (כביש 4).
אפיק הנחל עוקף את הר הפסולת המשוקם חירייה מצד דרום וזורם לאורך קטע של כ-2 ק"מ עד להתחברותו לנחל איילון.
שינוי תוואי הנחל באזור חירייה
ב-2012 שינו פארק אריאל שרון את תוואי הנחל באזור חירייה בעלות של 10 מיליון שקל, בגלל זליגת חומרים מהר הפסולת לנחל.
נחל שפירים עשיר לאורך מקטעים רבים בצמחייה צפופה ויש בו מספר מינים של בעלי חיים כגון ברווזים וציפורים מרהיבות.
אם כי, הזיהומים הרבים שאליהם נחשף לאורך השנים והבינוי סביבו צמצמו ופגעו משמעותית באיכות המים, בבתי הגידול הלחים ובעושר המגוון הביולוגי שהיה קיים בעבר בנחל ובסביבתו.
נחל שפירים סבל לאורך עשרות שנים מאירועים חוזרים ונשנים של זיהום, הזרמות שפכים וכן זליגות של "מי-אשפה" (תשטיפים) מזוהמים מהר הפסולת חיריה.
חברי המושבים לאורך הנחל תרמו את שלהם לזיהום נחל שפירים: הם נהגו לאורך שנים להשליך לנחל וגדותיו פגרי עופות, ברזלי כלובי תרנגולות, מוטות, חומרי בניין ואפילו גגות אזבסט.
גם העיר לוד שלצידה עובר הנחל (באזור שכונת הרכבת) תרמה לאורך שנים לזיהום הנחל.
בשנת 2004 שלחה מנהלת מחוז המרכז במשרד לאיכות הסביבה התראות לראשי העיר לוד, כי באזור התעשייה הצפוני של לוד, הושלכו פגרי בקר וצאן לנחל שפירים.
בסוף שנות ה-80 עם הקמת המשרד לאיכות הסביבה (שלימים שונה שמו למשרד להגנת הסביבה) הוגבר הפיקוח על הנעשה בנחל שפירים.
הנחל נוקה והורחב מעט בכמה מקטעיו.
בעבר היו מקרים לא מעטים שבעקבות גשמים מרובים עלה נחל שפירים על גדותיו והציף השדות סביבו.
בעקבות הרחבת הנחל והפעלת אמצעי תשתית ניקוז, פחתו מספר מקרים אלה.
הנחל עובר לא הרחק ממסילת הרכבת סמוך למחלף שפירים ולנתב"ג.
כדי שהמסילה בקו רכבת ההגנה–נתב"ג ותשתיתה לא יוצפו, הוקמו חומות ודפנות בטון לאורך נחל שפירים במקטעים הסמוכים למסילת רכבת זו.
בסופה במזרח התיכון בדצמבר 2013 קרסו דפנות הנחל, והמים הציפו את המסילה ואת המנהרה והשביתו למשך שעות רבות את תנועת הרכבות בקו תל אביב ההגנה–נתב"ג.
נַחַל שְׁכַנְיָה הוא נחל אכזב קצר במערב הגליל התחתון, שראשיתו בהר שכניה, ברום של כ־400 מטרים מעל פני הים, וסופו בחיבור לנחל אבליים, בסמוך לאעבלין.
אפיקו של הנחל הוא בכיוון דרום־מערב, והוא מתחתר בעמק בין היישובים מורשת מדרום־מזרח ומצפה אביב מצפון־מערב.
מצפון לנחל נמצא הר כבול.
בחלקו האחרון חופף תוואי הנחל לכביש 781, המחבר בין אעבלין וגוש משגב.
שמו של הנחל, כמו גם שם היישוב שכניה ושמו של הר שכניה, הוא כשם משמר הכהונה שְׁכַנְיָה, אשר ישב לפי המקורות ביישוב המקראי והתלמודי כָּבוּל, המזוהה עם הכפר הסמוך כאבול.
נַחַל תַּעְנַךְ הוא נחל אכזב בשומרון הצפוני ובעמק יזרעאל באזור חבל התענך, המהווה אחד מיובליו של נחל קישון.
ראשיתו של הנחל במספר אפיקים קטנים בין הכפרים עאנין וח'רבת א-טייבה שבצפון מערב הרי שומרון, ברום של כ-300 מטרים מעל פני הים.
אפיקו של הנחל הוא בכיוון צפון מזרח, והוא עובר למרגלות תל תענך והכפר תיעניכ, בעמק המכונה "ואדי עזם".
בהמשך נכנס הנחל לעמק יזרעאל, וחובר לנחל קישון בין היישובים דבורה וגדיש.
שמו של הנחל הוא כשמה של העיר המקראית תענך, שלצד תלה הגדול הוא עובר.
נַחַל שָׁרוֹנָה הוא נחל אכזב במזרח הגליל התחתון, המהווה אחד מיובליו של נחל יבנאל.
ראשיתו של הנחל ברום של כ-200 מטרים מעל פני הים, בסמוך למעיין עין שרונה ולח'רבת סרונה, דרומית לכביש 767 וממול למושב שרונה.
בהמשך יורד הנחל בתלילות מזרחה לעבר בקעת יבנאל, לצד כביש 767, חוצה את המושבה יבנאל, בין בית-גן וסמדר, ומתחבר לנחל יבנאל במרכז הבקעה, בסמוך לחורבת ציידתה.
הנחל, כמו גם המושב הסמוך, קרוי על שם העיירה התלמודית שרונה, שחורבותיה ושמה השתמרו בסמוך.
נחל שיזפים הוא נחל אכזב המצוי בעמק חרוד.
מקורו בנעורה, והוא עובר דרך מספר יישובים, ומתנקז לנחל חרוד.
מקור שמו מערבית "וואדי סידר"- שיזף בעברית.
נחל שיזפים חוצה את עמק חרוד מצפון לדרום.
הוא מתחיל סמוך ליישוב נעורה ומסתיים בחיבורו לנחל חרוד.
בדרך הוא עובר בין קיבוץ גבע (המצוי ממזרח לו) לכפר יחזקאל (המצוי במערבו).
עקב עבודות לחידוש רכבת העמק, הוקם בתוואי הנחל, בין קיבוץ גבע למושב כפר יחזקאל, מאגר בשם "מאגר שיזפים".
מטרת המאגר היא להגן על כביש 71, על תשתיות הרכבת ועל גן האירועים "בת הגלבוע" משיטפונות שמקורם בגשמי החורף השוטפים את הנחל.
הגנה זו מושגת באמצעות השהיית מי הנגר, המאפשרת צמצום של הזרימה במורד נחל חרוד
מקור שמו העברי בשמו מהערבית "וואדי סידר", שפירושו, בעברית, "נחל שיזף".
שמו שונה מנחל "שיזף" לנחל "שיזפים" מכיוון שקיים כבר נחל בשם "שיזף" בערבה.
הנחל מהווה את קו הגבול בין כפר יחזקאל לקיבוץ גבע הסמוך.
אחרי הקמת שני היישובים ב-1921, הוא שימש את תושביהם במשך שנים רבות לטיולים לאורך החלק הצפוני שלו, ותפקד גם כמקום ל"קרבות" של הילדים בין ה"גבונים" (הילדים מגבע), ל"טבונים" (הילדים מכפר יחזקאל).
נחל שני הוא נחל אכזב קניוני באזור הרי אילת הנשפך אל נחל רחם והוא אחד מהנחלים הארוכים והגדולים באזור הרי אילת.
אורכו של נחל שני כ-13 ק"מ.
מקורות הנחל במדבר סיני באזור בקעת הירח וג'בל קרין אלעתוד, ממנו זורם הנחל מזרחה.
ליד החלק הדרומי של הר שני נכנס הנחל לתחומי ישראל, ומכאן הוא נבלע בתוך נקיק צבעוני של אבן חול - הקניון האדום - ממנו נמשך הנחל מזרחה בקטע קניוני רחב, תחילה בין קירות אבן העשויים מחול, ובהמשך בין צוקי גיר זקופים.
בערוץ הנחל מפלים ומחסומי סלעים.
הנחל מתחבר אל נחל רחם.
בחיבור נחשפים בקרקעית ובצלעותיו, העשויים מגיר, ריכוזים גדולים של מאובנים.
בנקודת השפך של נחל שני לנחל רחם, נגלית דרך עפר שראשיתה בבאר אורה שבדרום.
שביל מסומן עובר לאורך ערוצו של נחל שני מן הקניון האדום עד מפגש הנחלים שני ורחם.
נחל שני נקרא כך בגלל צבעה של אבן החול אשר הנחל חתור בה.
קניון המהווה חלק מערוצו של נחל שני המגיע מצידו,
נבלע בתוך נקיק צבעוני של אבן חול אדומה שהמים חתרו בה ופתחו מעבר צר העטור בציורי קיר שהטבע יצר.
ניתן לצפות בבעלי חיים כמו יעלים המגיעים לאזור זה לקבלת מקור מזון מהצמחייה המדברית של נחל שני.
נחל שלמה הוא נחל אכזב בהרי אילת בו תופעות גאולוגיות כגון סלעי גרניט, קונגלומרט קדום וסלעים מטמורפיים.
ראשיתו של נחל שלמה באכף המפריד בין הר יהורם להר שלמה.
במוצא הנחל, לקראת השפך לראש מפרץ אילת, נמצא מבנה היסטורי הוא בית וילימס שבו התגורר בשנות ה-40 של המאה ה-20 הגאולוג הבריטי, לאונרד לויד ויליאמס.
הנחל מנקז את הנחלים: רחבעם, יהושפט וצפחות.
הצמחייה בנחל כוללת אשלים, עצי שיזף ועצי שיטה.
בנחל ניתן להבחין בבעלי חיים כגון: יעלים, גמלים ולטאות.
בשנת 2014 הסתיימו עבודות שיקום הנחל ששימש כאתר פסולת בניין.
השיקום היה תוצר של שיתוף הפעולה של עיריית אילת והיחידה לאיכות הסביבה יחד עם המשרד להגנת הסביבה.
כחלק משיקום הנחל הוקם באזור הנחל פארק חבלים גדול שבו שלושה מסלולים בדרגות קושי שונות ופעילות נוספות.
החל משנת 1987 פועלת באזור חוות הגמלים.
נחל שעל הוא נחל באורך כ-15 ק"מ במערב הגליל העליון.
הנחל נמצא בתחום שמורת בילטון.
הנחל מסתיים בתל אכזיב שבגליל המערבי.
ראשיתו של הנחל מעט ממערב למעיליא.
ומכאן הוא יורד מערבה בעמק עמוק ותלול מדרונות עד מפגשו עם נחל נחת.
קטע זה של הנחל נמצא בתחום שמורת בילטון ובו מכוסים מורדות הנחל בחורש ים תיכוני צפוף.
ממפגש נחל שעל ונחל נחת נמשך הנחל מערבה בעמק מתון, ומעט מצפון לקיבוץ כברי הוא יוצא אל מישור חוף הגליל.
מכאן נמשך הנחל כ-5 ק"מ בערוץ רדוד ויוצא אל הים לתל אכזיב.
חורבה בגליל המערבי, מעל הגדה הצפונית –מזרחית של נחל שעל.
בחורבה אפשר לראות את שרידי היישוב העתיק.
המקום היה חלק מן המערך של הצלבנים סביב מבצר המלך במעיליא.
שמורת בילטון הנקראת כשמה של החורבה, נמצאת על גדתו של נחל שעל.
השמורה משתרעת לאורך 3 ק"מ בחלקו העליון של נחל שעל.
בנחל תוכלו לראות חורש ים תיכוני כגון קטלב מצוי, ער אציל, לבנה רפואי, כליל החורש, אלון מצוי, אלון התולע, אדר סורי, ואלה ארץ ישראלית לצד טחבים ועצבונית החורש.
"נחלה – תנועה להתיישבות" או תנועת נחלה היא תנועה שהוקמה בשנת תשס"ה (2005) על ידי הרב משה לוינגר ודניאלה וייס, ממנהיגי "גוש אמונים", במטרה ליישב את ארץ ישראל השלמה על ידי הסברה, הקמת מאחזים, עצרות עם ועבודה ציבורית.
היא רואה את עצמה כתנועת ההמשך של גוש אמונים.
פעילות התנועה מתרכזת בעיקר בשטחי יהודה, שומרון ועזה, ומעט בגליל.
פעילי התנועה תוארו במספר כתבות בעיתונות כאנשי ימין קיצוני.
התנועה נוסדה על ידי הרב משה לוינגר ודניאלה וייס בעקבות ההחלטה על פינוי גוש קטיף.
בתחילת דרכה הייתה התנועה מורכבת משני חלקים: "נאמני ארץ ישראל" וקבוצת הנוער "נוער למען ארץ ישראל", בהובלת דניאלה וייס.
בין חברי קבוצת הנוער נמנו צעירים שיהיו לימים בעלי תפקיד מרכזי בתנועת "נחלה" וביניהם צבי אלימלך שרבף, לימים מנכ"ל התנועה; הרב מנשה לוינגר, חבר הנהלה וממייסדי עמותות התנועה, וחבר הכנסת לעתיד צבי סוכות.
קבוצת הבוגרים מנתה ותיקים מתנועת ההתנחלות וגוש אמונים וביניהם דניאלה וייס, אליקים העצני, בני קצובר, מנחם פליקס, הרב שמעון בן ציון, נדיה מטר, יהודית קצובר, צבי קצובר ואישים נוספים.
עם הקמתה מטרתה המוצהרת של התנועה הייתה חידוש המחויבות האידאולוגית של "גוש אמונים" להתנחלות בכל שטחי "ארץ ישראל השלמה" – מהפרת ועד הנילוס, והיא התנגדה לגישה שהתמקדה בחיזוק ההתנחלויות בגבולותיהן הקיימים.
חברי "נוער למען ארץ ישראל", שנקראו לעיתים "נוער הגבעות", הקימו בסך הכל מעל 50 מאחזים בלתי חוקיים ונקודות התנחלות, ביניהם: שבות עמי, עוז ציון, העיטם, רונן מערב, מעוז אסתר, יישא ברכה, מצפה יריחו מערב, מצפה אביחי, נגוהות דרום, ועוד.
בשנת 2010 שינתה התנועה את שמה ל"נחלה – תנועה להתיישבות" ובמשך כעשור התמקדה בפעילות חינוכית ופוליטית ובגאולת קרקעות.
בשנת 2020 חזרה התנועה להתמקד בהקמת מאחזים, באמצעות גרעיני משפחות.
תנועת "נחלה" אינה מאוגדת כגוף משפטי ופועלת באמצעות שתי עמותות וחברה לתועלת הציבור (חל"צ).
המשא ומתן בין ממשלת ישראל לרשות הפלסטינית בחסות ממשל אובמה
ב-21 במרץ 2013 נאם נשיא ארצות הברית דאז ברק אובמה בבנייני האומה מול אלפי סטודנטים ישראלים, ואמר בין השאר כי "לפלסטינים מגיעה מדינה משלהם", וכי הוא מחויב לרעיון שתי המדינות.
מספר חודשים לאחר מכן החל להתנהל בוושינגטון משא ומתן בין ישראל לרשות הפלסטינית בחסות ממשלו של אובמה ומזכיר המדינה ג'ון קרי.
בתגובה החלה תנועת נחלה בקמפיין ציבורי תחת הכותרת "מדינה אחת לעם אחד".
ב-22 ביוני קיימה תנועת נחלה שבת במבשרת אדומים (E-1), שטח אסטרטגי בין מעלה אדומים לירושלים, בקריאה לבנות שכונה גדולה במקום.
על פי הערכות רבות, בנייה יהודית במקום יכולה לעזור במניעה של הקמת מדינה פלסטינית שבירתה מזרח ירושלים.
כ-1,000 איש שהו במקום במהלך השבת.
במוצאי השבת הגיעו שרים, ח"כים ואנשי ציבור למקום, לעצרת תמיכה.
ב-2 באוקטובר התקיים כנס בבנייני האומה בהשתתפות כ-5,000 איש, יחד עם שרים, חברי כנסת, רבנים, ראשי רשויות ביו"ש ואנשי ציבור נוספים, בקריאה להפסיק את המשא ומתן.
בכנס דיברו: הרב חיים דרוקמן, הרב דב ליאור, הרב שמואל אליהו, יריב לוין, ציפי חוטובלי, זאב אלקין, איילת שקד, יולי אדלשטיין, אורית סטרוק, גרשון מסיקה, הרב אלי בן דהן, נפתלי בנט, דוידי פרל, בני קצובר, אריה אלדד, ראשי תנועת נחלה הרב משה לוינגר ודניאלה וייס, ואישים נוספים.
ב-12 בנובמבר הורה ראש הממשלה דאז בנימין נתניהו להקפיא את המכרז שפרסם משרד השיכון בראשות השר אורי אריאל לבניית שכונה חדשה במבשרת אדומים.
בתנועת נחלה החליטו שהדרך להיאבק בהקמתה של מדינה לפלסטינים ובנסיגה משטחי יהודה ושומרון היא קריאה לבנייה נרחבת בשטח, והחלו להשקיע מאמצים בקידום בנייה במבשרת אדומים, ובקריאה לחזור להקים התנחלויות חדשות ביהודה ושומרון.
ב-13 בפברואר 2014 קיימה התנועה יחד עם עשרות ארגונים נוספים צעדת המונים ממעלה אדומים אל מבשרת אדומים, בקריאה להפסיק את המשא ומתן עם הרשות הפלסטינית, להקים שכונה במבשרת אדומים ולחזור להקים התנחלויות חדשות.
תנועת בני עקיבא נטלה חלק בצעדה, ובסיומה הכריז סמנכ"ל התנועה אמיר סנדלר כי "ארץ ישראל היא לא פוליטיקה, ארץ ישראל היא הלב שלנו".
ב-4 בפברואר פרסמו תנועת נחלה ופעילי ה"משמרת לכבודה של ארץ ישראל" מסמך עליו חתמו עשרות שרים וחברי כנסת מהימין בו הם מתחייבים לפעול למימוש תוכנית שמיר ולביטולה של ההכרזה שתי מדינות לשני עמים, והחלפה באמירה: מדינה אחת לעם אחד.
בין החותמים על המסמך: יולי אדלשטיין, יואב גלנט, צחי הנגבי, איילת שקד, יריב לוין, מירי רגב, ישראל כ"ץ, ציפי חוטובלי, בצלאל סמוטריץ', אמיר אוחנה, הרב אלי בן דהן, אופיר אקוניס, גלעד ארדן, גילה גמליאל, איתמר בן גביר, ניר ברקת, יהודה גליק, אורית סטרוק, נפתלי בנט וגדעון סער.
ב-6 במרץ התקיימה צעדת לפידים של כ-500 איש משער יפו לכיוון מאהל המחאה מול בית ראש הממשלה.
ב-2 באפריל יצאו שיירות רכבים ממספר מקומות ברחבי הארץ לעבר מאהל המחאה, שם התקיימה עצרת בהשתתפות מספר ראשי רשויות ביו"ש – ראש מועצת גוש עציון שלמה נאמן, ראש מועצת בית אל שי אלון, ראש מועצת מטה בנימין ישראל גנץ, ראש מועצת קריית ארבע אליהו ליבמן, וראש מועצת שומרון יוסי דגן.
ב-10 ביוני התקיימה הפגנה בגן העצמאות בירושלים תחת הכותרת "לא לתוכנית טראמפ!".
בהפגנה דיברו אליקים העצני ובנו בועז העצני, ראשי תנועת נחלה דניאלה וייס וצבי אלימלך שרבף, ראש "ועד מתיישבי השומרון" בני קצובר, יו"ר "פורום קפה שפירא" גלי בת חורין, הרב עוזי שרבף ועוד.
בהפגנה נטען כי תוכנית טראמפ היא "סוכריה שעטופה ברעל", כלומר ניסיון לפתות את מדינת ישראל ואת ההתיישבות להחיל ריבונות על 30% משטחי יהודה ושומרון בתמיכת ארצות הברית, בתמורה להקמת מדינה פלסטינית בשאר השטח.
ב-30 ביוני קיימה התנועה יחד עם "גרעין התיישבות ביהודה" וראש מועצת קריית ארבע אליהו ליבמן עצרת במעלות חלחול, היושבת על ראס אל-הווא, פסגה בגובה 1,013 מטר מעל פני הים, בסמוך לצומת חלחול מזרח שבין גוש עציון לקריית ארבע.
שטח שעל פי תוכנית טראמפ יימצא בתוך גבולות המדינה הפלסטינית העתידית.
ביום שלמחרת התכוון ראש הממשלה נתניהו להחיל ריבונות על חלקים מיהודה ושומרון כחלק מתוכנית טראמפ.
בעצרת השתתפו קרוב ל-1,000 איש.
הם קראו לא להחיל ריבונות חלקית, לדחות את התוכנית ולאשר הקמת יישוב חדש במקום.
שלושה ימים לאחר מכן, ב-3 ביולי, עלו במהלך הלילה כ-20 משפחות מגרעין יהודה ומתנועת נחלה יחד עם עשרות בני נוער והתנחלו בראש מעלות חלחול.
בבוקר שלמחרת הם פונו על ידי כוחות הביטחון.
בעקבות המשבר הפוליטי בישראל נדחה שוב ושוב ביצוע התוכנית עד שלבסוף הגיעה כהונתו של טראמפ כנשיא ארצות הברית לסיומה והתוכנית נגנזה.
עצרת הימין הגדולה בכיכר רבין
לקראת הבחירות לכנסת ה-20 ב-2015 יזמה תנועת נחלה עצרת המונים שנועדה לחזק את מצביעי הימין, תחת הכותרת "מתאחדים למען ארץ ישראל".
ברקע הבחירות, קם ארגון השמאל V15 שפעל כדי לגרום לניצחון השמאל בבחירות, והיה חשש כבד בימין כי השמאל אכן יקים את הממשלה הבאה.
יומיים לפני קיום הבחירות, ביום ראשון, 15 במרץ 2015, התכנסו בכיכר רבין בתל אביב רבבות אנשים בקריאה להצביע למפלגות הימין בבחירות הקרובות, וכן בקריאה להמשך בנייה ביהודה ושומרון - לאחר ההקפאה בתקופת ממשל אובמה.
בעצרת השתתפו ראש הממשלה בנימין נתניהו, יו"ר מפלגת הבית היהודי נפתלי בנט, יו"ר מפלגת יחד אלי ישי, שר התחבורה ישראל כץ, השר לעניינים אסטרטגיים יובל שטייניץ וכן חברי הכנסת מירי רגב, זאב אלקין ובני בגין, ויו"ר תנועת נחלה דניאלה וייס.
חודשיים לאחר מכן, ב-14 במאי 2015, קמה ממשלת ישראל ה-36, ממשלת ימין בראשות בנימין נתניהו.
הקופה הלאומית לבניין ארץ ישראל
ב-21 בספטמבר 2015 התקיים אירוע ההשקה של "הקופה הלאומית לבניין ארץ ישראל".
באירוע השתתפו שרים, חברי כנסת, ראשי רשויות ואנשי ציבור רבים מהימין, ביניהם: ישראל כ"ץ, מיקי זוהר, שרן השכל, אורי אריאל, יואב קיש, הרב אלי בן דהן, יוסי דגן, אבי רואה, מלאכי לוינגר ודניאלה וייס, לצד נציגים מתנועות הנוער בית"ר, בני עקיבא, עזרא ואריאל.
את האירוע הנחה ד"ר אבשלום קור.
"הקופה הלאומית" הוקמה על ידי תנועת נחלה בהשראת הקופסה הכחולה של קק"ל, שבזכותה נרכשו קרוב למיליון דונם מאדמות ארץ ישראל לטובת הקמתה של מדינת ישראל, ועוד כ-3 מיליון דונם לאחר הקמת המדינה.
מטרת הקופה הלאומית היא לאסוף כספים מציבור נרחב בארץ ישראל, ובעזרתם לרכוש קרקעות מבעליהן הפלסטינים לטובת התיישבות וחקלאות יהודית ביהודה, בשומרון ובבקעת הירדן, ובכך לחזק את האחיזה היהודית באזורים אלו.
תנועות נוספות כמו רגבים, קוממיות ומטות ערים הצטרפו לתנועת נחלה בקריאה להקמת הקופה הלאומית.
כדי ליצור הקשר לקופסה הכחולה של קק"ל, נבחר עבור קופות אלו הצבע כחול.
מאז השקת הקופה הלאומית חולקו יותר מ-15,000 קופות בבתי אב שונים ברחבי הארץ.
אחת לכמה חודשים נאספים הכספים שהצטברו ובעזרתם נרכשות קרקעות.
"הקופה הלאומית" פועלת גם בחו"ל ואוספת כספים לגאולת קרקעות ביהודה ושומרון.
חלק מהקהילות מקיימות מפגני תמיכה בהתיישבות ביהודה ושומרון.
לאחר שנגנזה תוכנית טראמפ עקב מערכות בחירות חוזרות ונשנות בישראל ותום כהונת טראמפ בארצות הברית ב-2021, החליטו בתנועת נחלה לעסוק ביתר שאת בחיבור תושבי יהודה ושומרון לשטחים שמחוץ ליישובים הקיימים, כדי למנוע הצעה של תוכניות חלוקה נוספות, על פיהן ימסרו המרחבים הפתוחים לטובת הקמת מדינה פלסטינית.
בתנועה החלו בגיבוש גרעיני משפחות להתיישבות המיועדים לעלייה לקרקע והקמת יישובים חדשים.
הגרעינים פועלים, בין היתר, לחבר את תושבי היישובים הסמוכים לשטח המיועד לאכלוס, כדי להעלות כמה שיותר משפחות ולדרוש מהממשלה לאשר את הקמת היישוב.
למעט בעלייה האחרונה של גרעין אביתר לאחר הפיגוע בצומת תפוח ב-2 במאי 2021 בו נרצח תלמיד ישיבת איתמר, יהודה גואטה, פונו הגרעינים מהמקום בימים הראשונים שלאחר העלייה לקרקע.
במקביל להקמת הגרעינים החלו חברי התנועה להעביר שיחות, הרצאות וחוגי בית ביישובי יהודה ושומרון, ולהקים מטות הסברה.
בנובמבר 2020 יצא לאור עלון בשם "טובה הארץ – עלון לנוער ארצישראלי", המחולק ביישובי יהודה ושומרון, ובישיבות, אולפנות, תיכונים, סניפי תנועות נוער ובתי כנסת ברחבי הארץ.
העלון עוסק בסוגיות אקטואליות ועיוניות בציונות, ארץ ישראל, הקמת יישובים, גאולת קרקעות, חקלאות, וסוגיות נוספות.
בתמוז תשפ"ב, יולי 2022, יזמה תנועת "נחלה" בשיתוף ארגוני ימין נוספים מבצע בשם "מקימים יישובים חדשים", להקמת יישובים חדשים ביהודה ושומרון, ולשינוי מדיניותה של ממשלת ישראל שנמנעת ממתן אישורים להקמת יישובים מאז הסכמי אוסלו.
טרם העלייה לקרקע, גויסו למעלה מ-5,000,000 ש"ח במימון המונים ייעודי שקיימה התנועה לצורך המבצע.
היישובים שקמו נחשבים מאחזים בלתי חוקיים.
סך המשתתפים בעליות אלו הוערך ב-10,000 איש.
נקודות נוספות יועדו לעלייה לשטח בשלבים הבאים של המבצע.
לרגל המבצע, נכתב והושק השיר "קומי נקודה טובה", שאת מילותיו כתב צור ארליך, וביצעו אותו אהרן רזאל והראל טל.
למרות הקריאה, לא הגיעו פעילי שלום עכשיו לנקודות עצמן, והסתפקו בהפגנות סמליות של עשרות משתתפים, במעבר חשמונאים (בסמוך למודיעין עילית) ובנקודות נוספות.
הנקודות פונו ביום המחרת, אך במשך זמן-מה התקיימה בהן פעילות הכוללת הפנינג לנוער וילדים, התוועדויות, תפילות ושיעורי תורה, בהשתתפות מאות אנשים.
את המאחז יחי"ש ציון שליד פסגות אייש מאז המבצע גרעין בני נוער.
במקום הוקמו כמה מבנים שפונו ונבנו מחדש מספר פעמים.
בהמשך עלתה משפחה לגור במקום.
אביתר הוא יישוב שהוקם על ידי תנועת נחלה ליד כפר תפוח במאי 2021 לאחר פיגוע ירי בצומת תפוח בו נהרג יהודה גואטה ונפצעו שניים נוספים.
היישוב נקרא על שם אביתר בורובסקי שנרצח בפיגוע אחר בצומת תפוח באפריל 2013, מאז נעשו מספר ניסיונות להקים את היישוב.
ביישוב נבנו עשרות מבנים, בהם בית מדרש וגן ילדים, ונסלל אליו כביש אספלט.
חברי כנסת רבים ביקרו ביישוב, ראש המועצה האזורית שומרון יוסי דגן העביר אליו את לשכתו והתקיימו בו מספר אירועים גדולים בקריאה להסדיר את הקמת היישוב.
ביוני 2021 נחתם הסכם בין שר הביטחון בני גנץ למתיישבים לפיו יתפנו התושבים מבתיהם, תוך הבטחה כי צה"ל יישאר לשמור על המקום.
כן הובטח כי יתבצע סקר קרקע על ידי המנהל האזרחי, ואם יתברר שמדובר באדמות מדינה יוסדר היישוב.
באוקטובר 2021 הסתיים סקר הקרקעות ונמצא כי אכן מדובר באדמות מדינה, אך הסדרת היישוב שהובטחה לתושבים עוד לא התקיימה.
במרץ 2023, בפגישה עם גורמי ביטחון, החליט ראש הממשלה בנימין נתניהו לדחות את הסדרת היישוב לאחרי תקופת חג הרמדאן המוסלמי מחשש להסלמה ביטחונית, חרף ביקורת התושבים ותנועת נחלה.
בעקבות מלחמת חרבות ברזל ובמהלכה חזרו התושבים ליישוב והישיבה הוקמה מחדש.
בב' באדר א' תשפ"ד, 11 בפברואר 2024, התקיימה הכנסת ספר תורה לישיבה.
ביוני 2024 אושרה בקבינט המדיני-ביטחוני הסדרת היישוב אביתר, יחד עם 4 יישובים נוספים.
בנוסף לעבודה ביהודה ושומרון, דוחפת תנועת נחלה את קידום ההתיישבות היהודית בגליל, כשלב ראשון על ידי הקמת היישוב רמת ארבל, יחד עם גרעין משפחות מהגליל.
חשיבות חיזוק האחיזה היהודית בגליל עולה בעקבות המצב בגליל בו רוב תושבי הגליל כיום אינם יהודים.
הקמת היישוב אושרה בהחלטת ממשלה ביולי 2002 ובעידוד המועצה המקומית, אך מאז לא התקדמה במשך 21 שנה.
ביולי 2022, במקביל למבצע "מקימים יישובים חדשים" של תנועת נחלה ביהודה ושמרון, עלו לשטח היישוב שתי המשפחות הראשונות מהגרעין על מנת לקדם את הקמת היישוב, ולשמור על השטח מפני השתלטות של בדואים.
כיום, למרות מספר פינויים על ידי רשות מקרקעי ישראל כיוון שהבניה בו עדיין אינה מוסדרת, גרות במקום 9 משפחות, ופועלת בו ישיבת הסדר-גבוהה בה כ-15 בחורים.
בנוסף מתקיים במקום "תלמוד תורה אחר הצהריים" לילדי המקום.
בעקבות פעילות הגרעין יחד עם תנועת נחלה, היישוב אושר מחדש ביולי 2023, בישיבת ממשלה בה אמר ראש הממשלה בנימין נתניהו כי מדובר ב-"יום חג למדינת ישראל ולמשפחות החלוציות שנאחזות במקום".
הקריאה לחידוש ההתיישבות ברצועת עזה
בעקבות טבח שבעה באוקטובר, התחדשה הקריאה הציבורית להקים התיישבות יהודית ברצועת עזה - אותה מובילה תנועת נחלה.
התנועה הקימה מספר גרעיני התיישבות, המונים ביחד למעלה מ-1,000 משפחות, שמיועדים להתיישב ברצועת עזה.
ב-11 בדצמבר 2023, נר חמישי של חנוכה, קיימה התנועה שייט והדלקת נרות חנוכה במקום הצופה מלב הים אל חבל עזה.
בשייט השתתפו מאות אנשים בהם חברת הכנסת לימור סון הר-מלך, בקריאה לחידוש ההתיישבות בעזה.
ב-28 בינואר 2024 קיימה התנועה בשיתוף מועצה אזורית שומרון כנס בבנייני האומה בירושלים תחת הכותרת: "חוזרים לעזה – רק התיישבות תביא ביטחון", בו השתתפו למעלה מ-5,000 אנשים, בהם 12 שרים ו-15 חברי כנסת - כמעט מחצית מהקואליציה.
במהלך הכנס קראו הנואמים לראש הממשלה לשוב וליישב את חבל עזה.
לדבריהם, התיישבות יהודית בעזה היא צורך ביטחוני שיבטיח שטבח שמיני עצרת לא יקרה שנית.
הכנס זכה לתהודה רבה והתגובות לו היו מעורבות.
ביום העצמאות תשפ"ד קיימה התנועה את 'צעדת עזה' בקריאה לשוב וליישב את רצועת עזה.
עשרות אלפי אנשים השתתפו בצעדה שהתקיימה בעיר שדרות.
ב-23 ביוני 2024 אמר ראש הממשלה בנימין נתניהו בראיון לתוכנית הפטריוטים ב-ערוץ 14 כי התיישבות בעזה היא לא יעד ריאלי.
ב-1 בספטמבר 2025, יום פתיחת שנת הלימודים, עברו כ-10 משפחות מגרעין "חלוצי עזה" של תנועת נחלה לגור בקרוואנים באתר זמני ביישוב שבי דרום, מספר קילומטרים מרצועת עזה, כדי להיות מוכנים להתיישבות בתוחמת הצפונית של רצועת עזה כשלב ראשון.
ילדי המשפחות פתחו את שנת הלימודים במוסדות החינוך האזוריים.
ב-18 בדצמבר 2025, נר חמישי של חנוכה, הונפו על ידי התנועה שני דגלי ישראל ברצועת עזה - האחד בסמוך לחורבות היישוב כפר דרום, והשני בסמוך לחורבות היישוב מורג.
בנוסף, מאות אנשים הגיעו עם דגלי ישראל וחנוכיות במספר קבוצות לאורך גדר הגבול של רצועת עזה, במקביל לאירוע מרכזי שהתקיים ליד העיר שדרות.
למעלה מ-30 שרים וח"כים חתמו לקראת האירוע על מכתב הקורא לראש הממשלה ושר הביטחון לאשר את אירוע הנפת הדגל.
מספר ימים לאחר מכן הודיע שר הביטחון ישראל כץ בטקס ביישוב בית אל כי בכוונתו להקים גרעיני נח"ל בצפון רצועת עזה, וכי "יש לעשות את זה בדרך הנכונה, יש כאלו שמפגינים, וזה בסדר, אבל אנחנו שרים, ואנחנו צריכים באופן מעשי".
ב-28 בדצמבר 2025 התקיים בכנסת "כנס השקת גרעיני הנח"ל לחבל עזה", על ידי השדולה לחידוש ההתיישבות היהודית בחבל עזה.
בכנס השתתפו הח"כים לימור סון הר מלך, צבי סוכות, אושר שקלים, יצחק קרויזר ועמית הלוי, מפקדים ולוחמי מילואים המוכנים להתגייס להקמת היאחזויות נח"ל בצפון רצועת עזה, פצועי מלחמת חרבות ברזל, משפחות שכולות, רבנים בהם הרב דוד פנדל ראש ישיבת ההסדר בשדרות, יונתן פולארד, דניאלה וייס ונציגי תנועת נחלה.
בנוסף לחידוש ההתיישבות קראה תנועת נחלה לטרנספר של ערביי עזה.
נחל שלף הוא נחל איתן באזור רמות מנשה.