tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפילוסוף ג'ורג' ברקלי (שהיה כומר בהכשרתו) השתמש בפתרון זה כדי לברוח מן האבסורד של האקטואליזם הקיצוני שפותח.
משוואות מכניקת הקוונטים אינן תלויות בפרשנות קופנהגן או פרשנויות אחרות.
הניבויים של מכניקת הקוונטים - כלומר כל מה שאפשר לבדוק בניסוי - ברורים, ולכן למחלוקת הפילוסופית באשר למשמעויותיה אין השלכות מעשיות מבחינת הפיזיקאי.
לפי הגישה האמפיריציסטית, אין למחלוקת זו משמעות כלל.
כמו כן התאוריה של דה-קוהרנטיות קוונטית נותנת תשובה לשאלה באלו מקרים תתרחש קריסת פונקציית הגל ובאלו לא תתרחש קריסה כזו.
אם מתייחסים לפונקציית הגל כאל תיאור מתמטי של מצב החלקיק רק זמן מה לפני ביצוע מדידה או זמן מה אחריה, אין צורך לעסוק בשאלה מתי בדיוק קורסת פונקציית הגל, ומקבלים תורה שלמה מבחינה מתמטית המנבאת במדויק כל תוצאה של ניסוי שניתן לבצע.
תורת הקוונטים "עובדת", והאימרה המפורסמת המיוחסת לפול דיראק או ריצ'רד פיינמן, שמתייחסת לפרשנויות הפילוסופיות של תורת הקוונטים היא "שתוק ותמשיך לחשב!".
פרשת אַחֲרֵי מוֹת היא פרשת השבוע השישית בספר ויקרא.
לפי החלוקה לפרקים, היא מתחילה ב ומסתיימת ב.
המילים הפותחות את הפרשה מתייחסות למיתת נדב ואביהוא, שתוארה בפרשת שמיני:
בשנים פשוטות קוראים את פרשת אחרי מות ביחד עם פרשת קדושים במהלך חודש אייר.
בשנה מעוברת היא נקראת לבדה, בדרך כלל בשבת שאחרי פסח, אך לעיתים בשבת הגדול.
לאחר מכן מפורטים התנאים לעבודת הכהן במקדש בכמה היבטים:
עבודת יום הכיפורים, היום היחיד בשנה בו מותר לכהן הגדול להיכנס לקודש הקודשים.
איסור שחוטי חוץ - האיסור להקריב קרבנות מחוץ לבית המקדש.
מצוות כיסוי הדם אחרי השחיטה.
השבת בה קוראים את פרשת אחרי מות יכולה לחול בתשעה תאריכים שונים.
שנת השא ושנת זחא - י"ב באייר.
שנת זשג ושנת בחג - י' באייר.
שנת בשה ושנת גכה - ח' באייר.
שנת הכז - בארץ ישראל ו' באייר, בחוץ לארץ י"ג באייר.
שנת החא - י"ד בניסן.
שנת השג - י"ב בניסן.
שנת זחג - כ"ו בניסן.
שנת זשה ושנת בחה - כ"ד בניסן.
שנת בשז ושנת גכז - בארץ ישראל כ"ב בניסן, בחוץ לארץ כ"ט בניסן.
ההפטרה למנהג הספרדים, התימנים והאיטלקים היא ב, "הֲתִשְׁפֹּט הֲתִשְׁפֹּט", והיא מתארת את תוכחתו של יחזקאל על הפרת איסורי העריות.
אשכנזים מפטירים "הלא כבני כושיים" בספר
קריאת הפטרת אחרי מות היא נדירה ביותר בגלל שבשנים פשוטות אחרי מות מחוברת ל"קדושים" וקוראים את הפטרת קדושים.
בשנים מעוברות המתחילות ביום חמישי קוראים בשבת פרשת אחרי מות את הפטרת שבת הגדול ובשנים מעוברות שבהן פסח יוצא ביום חמישי או בשבת קוראים עם פרשת אחרי מות את הפטרת פרשת קדושים, כי בשבת פרשת קדושים קוראים את הפטרת שבת ראש חודש או "מחר חודש".
על כן, רק בשנים מסוג זחג (כ-5.8% מהשנים) קוראים את הפטרת אחרי מות "התשפוט התשפוט".
גם בשנות זחג נחלקו הדעות איזו הפטרה יש לקרוא באחרי מות.
הרב יחיאל מיכל טוקצינסקי כתב שהוא בירר אצל בעלי הקריאה שבירושלים את המנהג וכולם העידו שקוראים באחרי מות את "התשפוט" ובקדושים את "הלא כבני כושיים".
לעומת זאת, המרדכי, והרמ"א והב"ח והמגן אברהם כולם כתבו להפך.
הרב מאיר סטולביץ כתב שבעניין נדיר כזה אין להסתמך על עדות מנהג, שכן אין בירור אמיתי של מה היה המנהג מקדם ולכן יש לקרוא על פי מה שכתבו הפוסקים.
בכמה בתי כנסיות ותיקים בירושלים נהגו לקרוא את הפטרת "הלוא כבני כושיים" בשתי השבתות.
בראשונים מובאים מנהגים שונים להפטרת אחרי מות.
הרמב"ם וספר האשכול כותבים שיש לקרוא את "התשפוט התשפוט", בעוד רמזי רוקח כותב לקרוא "הלא כבני כושיים".
האבודרהם כותב שקוראים בסוף עמוס מ"הנה ימים באים" ושיש קוראים את התשפוט התשפוט.
בעבר, היה המנהג בהפטרת פרשות אחרי מות וקדושים הפוך, שהפטרת פרשת קדושים היא "התשפוט התשפוט", והפטרת פרשת אחרי מות היא "הלא כבני כושיים".
המנהג היה מבוסס על דעת רבי אליעזר במשנה שלא לקרוא הפטרה דומה המדברת אף היא בגנות ירושלים.
(אף כי דעתו לא נתקבלה להלכה).
פָּרָשַׁת אַהֲבִים או רומן הוא כינוי למערכת יחסים רומנטית או מינית עם אדם אחר, שנתון במסגרת של זוגיות.
לרוב מתייחס המושג למצב בו מתנהל רומן בין אדם נשוי לבין אדם שאינו נשוי או שנשוי לאחר, אך יש גם העושים שימוש במונח לתאר מקרים בהם מערכת היחסים מוסתרת מסיבות אלו או אחרות.
המונח מאהב מתאר את הצד המיני של מערכת היחסים הזוגית ("בעלי הוא גם המאהב שלי").
לפרשת אהבים ישנם מספר מאפיינים, אשר אינם חייבים לבוא לידי ביטוי בכל מקרה ומקרה.
אופי רגשי הנוסף לקשר המיני.
מערכת יחסים שאינה ניתנת למיסוד מבלי לפגוע בזוגיות אחרת, קיימת.
קשר "אסור" (למשל כאשר אחד מבני הזוג או שניהם נשואים לאחר, או אם הם בין בני מעמדות שונים, או קבוצות חברתיות עוינות)
פרשת אהבים נחשבת על פי רוב לבגידה.
ואף על פי כן, מדובר באירוע שכיח בתרבויות רבות.
הסיבות העיקריות לקשרים אלו הן התאהבות באדם אחר או בעיות במערכת היחסים הזוגית.
מערכת היחסים עם המאהב מספקת מספר גורמים שלעיתים קרובות חסרים במערכת זוגית רגילה כגון ריגושים שנובעים ממתח ומסיכון, הרפתקנות, ועוד.
כמו כן, למערכת יחסים כזאת יתרון על היחסים הזוגיים בכך שהיא אינה נופלת למלכודות של שיגרה - מכיוון שאין משק בית משותף, על כל הלחצים הנובעים מניהולו.
בספרה "המאהבת" מעלה ויקטוריה גריפין תאוריה המתבססת על השכיחות הרבה של פרשות אהבים, לפיה הסיבה העיקרית למערכת יחסים זו היא מבנה נפשי בסיסי הקיים אצל חלק מהאנשים, המעדיף או חש צורך בסוג כזה של יחסים בלתי ממוסדים.
ג'קומו קזנובה - נחשב המאהב המפורסם בהיסטוריה.
סרגיי סלטיקוב, מאהבה של יקטרינה הגדולה.
דיאן דה פואטייה, מאהבתו של אנרי השני מלך צרפת, למעשה ניהלה את הממלכה.
קמילה פרקר, בטרם מותה של הנסיכה דיאנה.
פרנסס סטיוונסון, מזכירתו של לויד ג'ורג'.
נושא המאהב נמצא במרכזם של יצירות ספרותיות, סרטי קולנוע וסרטי טלוויזיה רבים.
דמותו הספרותית של דון חואן
שירו של לאונרד כהן "Famous Blue Raincoat" בו המשורר כותב מכתב לאחיו, שהיה בעבר המאהב של אשתו, והמסתיים במילים "אם אי פעם תבוא לכאן, למעני או למען ג'יין, ובכן, אויבך ישן, ואשתו חופשייה".
ספרו של א"ב יהושע המאהב, המספר על מסע חיפושים של בעל אחר המאהב של אשתו שנעלם במלחמה.
הסרט המאהב על פי ספרה של מרגריט דיראס, המספר על רומן אסור בין נערה צרפתייה צעירה לבין גבר סיני.
בין מפיקי הסרט נמנית גם אופרה וינפרי.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל סאנדנס ובפסטיבל קאן בשנת 2009, ללא מפיץ ותחת השם "פוש".
שמו של הסרט שונה ל"פרשס" כדי להימנע מבלבול עם סרט פעולה בעל שם דומה, שיצא באותה שנה.
הסרט זכה לתשבחות ופרסים רבים, בהם פרס גלובוס הזהב, פרס גילדת שחקני המסך ופרס באפט"א לשחקנית המשנה הטובה ביותר (מוניק).
בטקס האוסקר ה-82 פרשס קיבל שש מועמדויות כולל מועמדות לסרט הטוב ביותר.
שחקנית המשנה מוניק והתסריטאי ג'פרי פלטשר אף זכו בקטגוריות שלהם.
העלילה מתרחשת בשנת 1987. קלריס פרשס ג'ונס (גבורי סידיבי) היא נערה שחורה בת 16, כבדת משקל, אנאלפביתית, שגרה בהארלם עם אמה הלא-מתפקדת (מוניק).
פרשס בהריון שני מאביה שהתעלל בה מינית כל חייה, וסובלת מהתעללות ארוכת טווח, פיזית, מנטלית ומינית מצד אמה המובטלת.
המשפחה מטופלת על ידי לשכת הרווחה ומתקיימת מקצבה.
בתה הבכורה, "מונגו" (קיצור ל"מונגולואיד"), סובלת מתסמונת דאון וסבתה מטפלת בה.
פרשס מוצאת מפלט מקיומה הטראומתי בעולם הדמיון והפנטזיה - בזמן שאביה אונס אותה, היא מביטה בתקרה ורואה את עצמה ככוכבת-על בצילומים לוידאו קליפ, כשהיא מביטה במראה היא רואה בחורה לבנה, בלונדינית ויפהפייה.
לאחר שבבית הספר מתגלה הריונה השני, פרשס מושעית, אך המנהלת של חטיבת הביניים שבה היא לא לומדת מסדרת לה מקום בתוכנית לימודים מיוחדת לקבלת תעודת גמר.
שם, בהשראת מורתה החדשה מיס בלו ריין (פאולה פאטון), היא לומדת קרוא וכתוב.
אחרי הלידה פרשס בורחת עם בנה מבית אמה אל הרחוב המושלג, ובעזרת מיס ריין מוצאת מקום במעון לנשים מוכות.
בזמן שהיא במעון, אמה מוצאת אותה כדי לספר לה שאביה נפטר מאיידס.
היא מגלה שגם היא נשאית של הווירוס, אך בנה לא.
פרשס פוגשת את אמה לעימות אחרון במשרדה של פקידת הרווחה (מריה קארי), שם שאלותיה של הפקידה לאמה חושפות פרטים רבים על הטראומות שפרשס עברה (אביה החל לאנוס אותה מאז הייתה פעוטה).
בסיום הסרט פרשס מנתקת קשר עם אמה כשהיא עדיין מכוונת לשיפור עצמי, ומתכננת להשלים את הלימודים למבחן לקבלת תעודת גמר.
פרשרון הוא גזע סוס עבודה כבד, אשר מקורו מעמק הואיסן (Huisne), בפרובינציית פרש (Perche) לשעבר, בצפון צרפת.
זהו סוס המיועד למשיכת עגלות משא וציוד חקלאי ומכאן שיוכו לקבוצת סוסי ה"דראפט" (draught horse בבריטניה, draft horse בארצות הברית).
הפרשרון הוא אחד מגזעי הסוסים החזקים והכבדים ביותר.
צבעי הסוס הם בדרך כלל אפור או שחור.
סוסים אלה שריריים מאוד וידועים כסוסים נבונים המוכנים לעבודה קשה.
אף שמקורם המדויק אינו ברור, אבותיו של הפרשרון היו כבר בעמק פרש במאה ה-17. גזע סוס זה הושבח במקור לשימוש כסוס מלחמה.
עם הזמן החלו משתמשים בו אף למשיכת עגלות נוסעים, ומאוחר יותר הפך לסוס עבודה בחקלאות ולגרירת משאות כבדים.
בשלהי המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 הורבעו סוסות מגזע זה עם סוס ערבי.
בשלהי המאה ה-19 יוצא הפרשרון מצרפת לארצות הברית ולמדינות אחרות, ובשנת 1883 נוסד ספר הגזע של הפרשרון בצרפת.
לאחר שינויים שונים, מאז 1934 מנוהל בארצות הברית ספר גזע לפרשרון.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה שימשו סוסי פרשרון רבים בשרות הצבא הבריטי.
בשנות ה-30 סוסי פרשרון היוו 70% מכלל סוסי ה"דראפט" בארצות הברית, אולם מספרם פחת באופן ניכר לאחר מלחמת העולם השנייה.
לאחר שנים של שפל, החל מספר סוסי הפרשרון בארצות הברית לעלות, ובשנת 2009 נרשמו כ-2,500 סייחים בספר הגזע האמריקאי של הפרשרון.
סוס זה משמש אף בתחילת המאה ה-21 כסוס עבודה, בעיקר בחוות חקלאיות קטנות ופחות ממוכנות, ובצרפת חלק מענף סוסי הפרשרון מיועד לבשר.
סוסי פרשרון גזעיים משמשים בעבודות יערנות, לגרירת עגלות נוסעים, לגרירת ציוד חקלאי, ואף לתחרויות רכיבה וקפיצות.
דיסנילנד פריז הוא בעליו של המספר הגדול ביותר של סוסי עבודה מגזע פרשרון באירופה, והם משמשים לגרירת קרוניות נוסעים ברחוב הראשי של ארצות הברית.
בצרפת קיימת העדפה לסוסי פרשרון גדולים, בגובה הנע בין 155 ל-185 ס"מ, ומשקלם בין 500 ל-1200 ק"ג.
בארצות הברית קיימת העדפה לסוסי פרשרון קטנים יותר, גובהם נע בין 168 ל-180 ס"מ בשיא הגב, אף שלסוסי הגזע טווח גבהים הנע בין 152 ל-193 ס"מ.
משקלו הממוצע של הפרשרון בארצות הברית הוא 860 ק"ג, אף שהמשקל המקסימלי הוא 1200 ק"ג.
הסוסים אפורים או שחורים בצבעם, אף שבספר הגזע האמריקאי מותר גם רישומם של סוסים בצבעי מפרץ (גוף בצבע חום-אדמוני, בעוד הרעמה, הזנב, שולי האוזניים וחציין התחתון של הרגליים שחור), Roan (שער לבן וצבעוני בתערובת שווה על הגוף, בעוד הראש, הרעמה וחלקן התחתון של הרגלים (מכונה "גרביים") בצבע אחיד), וערמוני.
בצרפת ובריטניה ניתן לרשום בספר הגזע רק סוסים אפורים או שחורים.
לסוסים רבים כתמים לבנים על ראשם ורגליהם, אולם יש סוסים עם כתמים לבנים רבים, אינם רצויים.
לראש הפרשרון פרופיל ישר, מצחו רחב, עיניו גדולות ואוזניו קטנות.
חזהו עמוק ורחב, אחוריו ארוכות וישרות.
רגליו נקיות משיער ארוך ושריריות.
הפרשרון מתואר כסוס גאה, עירני, נבון ומוכן לעבודה.
סוסים אלה נחשבים כמסתפקים במועט ומזגם נוח.
גזע זה מסתגל היטב לתנאי חיים ומזג אוויר שונים.
במאה ה-19 סוסים אלה היו ידועים כמי שמסוגלים לדהור עד 60 ק"מ ביום בקצב טרוט.
פרשת אחמד מנאסרה החלה ב-12 באוקטובר 2015. הנער הפלסטיני אחמד מנאסרה , בן 13, השתתף יחד עם בן דודו בן ה-15 חסן, בניסיון לרצח יהודים בפסגת זאב.
בן דודו נורה למוות והוא נפצע ונעצר.
בתעמולת כזב טען נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, שמנאסרה הוצא להורג בידי ישראל, אך ישראל הזימה זאת בפרסום תמונותיו מאושפז בבית חולים.
ב-12 באוקטובר 2015, במהלך גל הטרור הפלסטיני, הגיעו אחמד מנאסרה בן ה-13 ובן דודו, חסן מנאסרה בן ה-15, המתגוררים בשכונת בית חנינא בירושלים, לשכונת פסגת זאב, המרוחקת כשלושה ק"מ מביתם, כשכל אחד מהם חמוש בסכין שהביא מביתו.
לאחר השעה 15:00, סמוך לרחוב הארבעה, תקפו צעיר יהודי כבן 20 ופצעו אותו קשה.
הפצוע נמלט מהם, ואוטובוס שעבר במקום לקח אותו לטיפול רפואי.
שני המחבלים המשיכו בדרכם, וברחוב השישה עשר תקפו את נאור בן עזרא, נער יהודי בן 13 שישב על אופניו, וחסן מנאסרה דקר את הנער ופצע אותו באורח אנוש.
לאחר שאזרח הבחין בשני המחבלים, הם נסו לשדרות משה דיין, שם בן ה-15 נורה ונהרג בזמן שרץ לעבר שוטרים עם סכין בידו ואילו אחמד מנאסרה נוטרל באמצעות רכב שהתנגש בו, נלכד, והועבר לבית החולים.
בחקירתו סיפר אחמד מנאסרה שהוא ובן דודו הלכו לדקור יהודים, בעקבות הטענה הפלסטינית כי ישראל מפרה את הסטטוס קוו בהר הבית.
ב-13 באוקטובר פרסם משרד ההסברה הפלסטיני סרטון ב-YouTube המציג את לכידתו של אחמד מנאסרה.
הסרטון מתחיל במילים "פטרול ישראלי רץ אחר תלמיד בית ספר פלסטיני בן 13, אחמד מנאסרה", מבלי לציין את המניע לריצה אחר אחמד.
יום קודם לכן התפרסמו באינטרנט סרטונים על המקרה (לדוגמה: "ילד ערבי שמוטל מדמם ולא מקבל טיפול וסופג קללות").
בסרטון אפשר לראות את אחמד מוטל על הרצפה ומדי פעם זז כאשר ניידת טיפול נמרץ חולפת על פניו והוא לא מקבל טיפול (הניידת נועדה לנדקר, שהיה במצב קשה יותר).
אפשר לראות בו אנשים מהקהל שמקללים ואנשי ביטחון שמרחיקים אותם.
בנאום שנשא ב-14 באוקטובר טען נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, כי אחמד מנאסרה הוצא להורג, תוך שהוא מציג את תמונת מנאסרה שרוע על הכביש לאחר שנלכד.
בגרסה אנגלית של הנאום שונה התיאור ל"ירי בדם קר" (shooting of our children in cold blood), תיאור שאף הוא אינו נכון למקרה של מנאסרה.
על מנת לְהָזֵם את טענות הכוזבות של עבאס פרסמה לשכת העיתונות הממשלתית את תמונותיו של מנאסרה מאושפז בבית החולים הדסה עין כרם במצב קל עד בינוני.
חוק הנוער (טיפול והשגחה) אוסר על פרסום תצלומו ופרטיו של קטין חשוד בעברה.
בעקבות נאומו של עבאס נתן שר הבריאות יעקב ליצמן אישור מיוחד לפרסם את צילומו (אף שהיתר כזה הוא רק בסמכות המשטרה או בית המשפט).
ארגון רופאים לזכויות אדם הביע מחאה על פרסום התמונות, בנימוק שפרסום תמונתו של קטין בלא אישור הוריו הוא הפרה של חוק הנוער, חוק הגנת הפרטיות וכללי האתיקה הרפואית.
במסיבת עיתונאים שערך ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, הוא תקף את עבאס ואמר: "במקום לפעול להרגעת הרוחות, אבו מאזן ממשיך להסית ולשקר ואומר שהנער הוצא להורג.
אז הנה האמת, הוא לא מת - הוא חי, הוא לא תמים, הוא לא חף מפשע, הוא ניסה לרצוח ילד בן 13 שרכב על אופניים".
סרטון המתעד את חקירתו של מנאסרה במשטרה דלף לאינטרנט ועורר סערה בקרב הפלסטינים.
מחמוד עבאס הורה להעביר את הסרטון לבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג.
ב-19 באוקטובר שוחרר אחמד מנאסרה מבית החולים והועבר למעצר.
בהמשך החודש שוחררו מבית החולים גם שני הפצועים מתקיפתו, לאחר שמצבם השתפר.
ב-30 באוקטובר 2015 הגישה פרקליטות המדינה כתב אישום נגד מנאסרה בגין ניסיון לרצח, וב-10 במאי 2016 הוא הורשע בשני ניסיונות רצח ובהחזקת סכין.
ב-7 בנובמבר 2016 גזר עליו בית המשפט המחוזי בירושלים עונש של 12 שנות מאסר, עונשי מאסר על תנאי ותשלום פיצויים בסך של 180,000 ש"ח.
בערעור לבית המשפט העליון הופחת עונש המאסר לתשע וחצי שנות מאסר.
במהלך השנים בכלא התדרדרה בריאותו הנפשית של מנאסרה והוא אובחן כלוקה בסכיזופרניה.
מאז נובמבר 2021 הוא מוחזק בבידוד.
ב-10 באפריל 2025 שוחרר אחמד מנאסרה מהכלא, לאחר שריצה 9.5 שנות מאסר.
פרשנות פנים מקראית הוא כינוי לטקסט המתואר כטקסט פרשני פנים-מקראי.
לעיתים מדובר בטקסטים מקראיים מאוחרים המעבדים ומפרשים את קודמיהם, ולעיתים מדובר בהוספה פרשנית מאוחרת, ששוקעה בגוף הטקסט המקראי שקדם לה, לצורך הנגשת הטקסט הקדום לקורא בן התקופה המאוחרת, ממניעים שונים ובצורות שונות.
לאחר הקאנוניזציה של המקרא, המשיכו חז"ל במפעל פרשני 'חוץ מקראי'.
קוראים במקרא רשמו לעצמם הערות בשולי הכתוב או בגופו, שאינן מן הכתוב המקורי.
סופרים מאוחרים לא ידעו שהערות הן אינן חלק מהכתוב, ולכן שילבו אותן בכתוב.
ביטויים כגון "היא העיר הגדלה", וכן זיהוי 'יבוס' עם ירושלים על ידי הוספת המילים "היא ירושלים".
הרצון לדייק ולמנוע אי הבנה, הביא לעיתים להוספות כמעט מיותרות כגון במכת צפרדע: "רק ביאור תשארנה", הרי ברור כי יהיו צפרדעים ביאור לאחר הסרת המכה.
ההערה הפרשנית אף עשויה ליישב סתירות בין טקסטים סמוכים או מרוחקים כדוגמת מעשה הנפילים: "הנפלים היו בארץ בימים ההם וגם אחרי כן...", נוסח המילים "וגם אחרי כן" מעיד על תוספת של קורא מאוחר המודע לכך שהנפלים הללו אמנם הושמדו כתוצאה מהמבול, אך היו גם כן נפלים אחרים בימים יבואו.
התחיבות בשונה מהערות נועדו להשתלב בכתוב ולהוסיף עליו ממד חדש ליצירה.
בסיפור מלחמת ארבעת המלכים את החמישה, נתחבו פסוקים הקוטעים את הרצף הסיפורי בכוונה להראות את קדמות קדושתה של ירושלים וזיקת אברהם לפולחנה.
תחיבה נוספת המעידה על קדושתה של ירושלים בימי אברהם היא בסיפור עקדת יצחק.
הסיפור נועד לשבח את אברהם על עמידתו בניסיון ולא ליצור זיקה לירושלים, אולם המשפט "אשר יאמר היום בהר ה' יראה" מעיד על עצמו שנכתב בזמן בו המקדש כבר בנוי וההר עליו הוא עומד נקרא הר ה'.
עדות לפעילות פרשנית בתחום החוק מתגלה מתוך סיפורים מהתורה כגון פרשת המקושש, שמתקשרת ישירות לאיסור הדלקת אש בשבת.
בני ישראל לא ידעו מה לעשות למקושש אשר ביצע עבודת מלאכה בשבת, אף על פי שנאמר באיסור בספר שמות שיש להמית את האדם המבצע מלאכה בשבת.
הפרשן הוסיף את פרשנותו בגוף החוק באמצעות פרשנות פנימית באחת משלוש דרכים: השמטה, תוספת או שינוי.
מתוך השוואה לנוסחים אחרים, כגון נוסח השומרונים לתורה, מתגלים שינויים, תוספות או החסרות, בין אחד למשנהו.
תוספות אלה באות להביא את החוק ליתר פירוט כגון: "וכי יריבון אנשים והכה איש את רעהו באבן או באגרף ולא ימות...", בנוסח התורה של השומרונים חסרות המילים "באבן או באגרוף".
פרשנות החוק בספרות לא משפטית
השוואת ספרות החוק שבתורה להיסטוריוגרפיה מעידה כי חוקי התורה לא היו בהכרח החוק הנוהג, לפחות בתקופת בית ראשון.
ניכר כי ככל שהסיפורים מאוחרים יותר, משתקפת נאמנות יותר לחוקי התורה, אשר הפכה בתקופת בית שני למסמך מחייב.
כך מבצע בעל ספר דברי הימים התאמה בין חוקי התורה לסיפורים.
דוגמה בולטת היא שימוש כותב מגילת רות בחוק הייבום וחליצה.
באמצעות שימוש בנוסחאות כגון "ויהי אחרי כן" או "ויהי אחר הדברים האלה", נעשה לכאורה רצף כרונולוגי המציג שיטות צירוף סמויות ומתוחכמות.
העיקרון האסוציאטיבי גרם להעמדת יחידה ספרותית אחת לצד האחרת.
מכאן עולה כי לכל פרשה משמעות כפולה הן בבידודו והן בהקשרו בקרב שכניו.
סמיכות הפרשיות מוסיפה מימד פרשני-רעיוני לפרשיות העומדות זו לצד זו.
דוגמה בולטת לסמיכות אסוציאטיבית הוא הסיפור על מות שאול ובניו בהר הגלבוע במסגרת רצף סיפורים על עמלק.
תופעת כפל הסיפורים הייתה לאחת מאבני היסוד שעליהן הושתתה ביקורת המקרא.
כביכול אחד מהסיפורים מיותר, אך אין בכך טעות עורכים, אלא פרי כוונה פרשנית.
דוגמה בולטת היא הנבואה אודות הולדת יצחק בספר בראשית.
בפרק יז הסיבה לשמו של יצחק היא צחוקו של אברהם, ואילו בפרק יח הסיבה היא צחוקה של שרה.
יש לשאול מה הטעם בשני סיפורים אודות אותו שם.
הסמכת שני הפרקים יוצרת איזון בין אברהם לשרה, ופרק כא קושר בין שני הסיפורים.
הפתגם הוא יחידה ספרותית קצרה שכאשר היא עומדת עצמאית ונטולת הקשר ספרותי, ניתן לפרשה רק מתוכה.
פרשנות הפתגם היא מלאכה הקשה עקב שתי סיבות: ריחוק הפתגם מההקשר החברתי שבו נוצר הפתגם ופער לשוני.
כאשר מפרידים את הפתגמים המשוקעים בסיפורת מהקשרם מתגלה משמעות כפולה לפתגם כדוגמת "הגם שאול בנביאים", בלשון הפתעה, אך לא ברור אם ההפתעה היא על דרך החיוב או השלילה.
ייתכן וכי הפתגם התווסף על ידי סופר יהודאי, שעקב יחסו השלילי לשאול, בא להבהיר כי למרות התנבאות שאול אין הוא מן הנביאים.
פעולה פרשנית נוספת לפתגם ניתן לראות בספרי אמ"ת.
בספר משלי אנו עדים לעקבותיה של מלאכה פרשנית, הבאה לידי ביטוי בחזרתם של פתגמים עם תוספת, תוך הרחבתם של פתגמים חד-צלעיים לפתגמים דו-צלעיים, כאשר הצלע המוספת היא בבחינת פירוש.
המניעים העיקריים לפרשנות הפנים מקראית הם ארבעה:
מניעים אידאיים: הרצון לצייר דמות חיובית או שלילית, והתאמה לאידאולוגיה של סופר בן תקופה מאוחרת.
מניעים עניינים: יישוב סתירות ומסורות.
שאיפה לקונקרטיזציה: הוספת נמשל מחשש שמא לא יובן המשל, מתן כותרת למזמור המגדירה את נסיבות חיבורו.
מניע עדכני-אקטואלי: קירוב בין הטקסט שנכתב בעבר לבין קוראו בהווה.
בליל 18 בינואר 2017, נערך מבצע לפינוי והריסת בתים בכפר בדואי בלתי מוכר אום אל-חיראן, בנגב.
במהלך המבצע שוטרים פתחו בירי לעבר רכב שבו נהג תושב הכפר, יעקוב מוסא אבו אל-קיעאן.
לאחר הירי הרכב פגע בשוטרים שאבטחו את הפינוי.
שוטר אחד נהרג ושוטר נוסף נפצע באורח קל.
נהג הרכב נורה בידי שוטרים אחרים, נמנע ממנו טיפול רפואי, והוא מת בשל איבוד דם.
משטרת ישראל הודיעה כי מדובר בפיגוע דריסה, אחרים הציגו גרסה לפיה הנהג נפגע מירי, איבד שליטה על רכבו שהידרדר באיטיות, ופגע בשוטרים בשגגה.
האירוע נבדק במח"ש ופרקליט המדינה פסק שאין חשד לעבירה פלילית מצד השוטרים שהרגו את אל-קיעאן, אולם לא הכריע בשאלה האם היה מדובר בפיגוע.
שופט בית המשפט העליון עופר גרוסקופף העיר ב-2021 על הפרשה: "אם לא ניתן להכריע במידה גבוהה של ודאות שפעל בכוונת מכוון, הרי שמשמעות הדברים היא כי מבחינה משפטית יעקוב אבו עלקיאן ז"ל היה ונותר חף מפשע".
ב-18 בינואר 2017 החל פינוי של חלק מבתי אום אל-חיראן, בהשתתפות שוטרים רבים.
במהלך ההכנות לפינוי התושבים והריסת המבנים אירעה תקרית שבה נדרסו שוטרים על ידי מכוניתו של יעקוב מוסא אבו אל קיעאן, מורה למתמטיקה תושב הכפר.
אחד השוטרים, ארז עמדי לוי, נהרג, אחר נפצע ונהג המכונית נורה ומת.
בסרטון שצולם ממסוק משטרתי נראית המכונית נוסעת באיטיות, ושוטר בצד הדרך יורה מספר יריות.
מיד אחר כך המכונית מאיצה לעבר שוטרים שנמצאים בהמשך הדרך ופוגעת בהם.
האירוע הוגדר על ידי המשטרה כפיגוע דריסה, בידי "מחבל תושב האזור, פעיל התנועה האיסלאמית" והיא פרסמה שהירי הראשוני היה באוויר.
על פי דיווח בערוץ 10 הוא מת מדימום פנימי שנמשך 20–30 דקות, במשך פרק זמן זה לא טופל אבו אל קיעאן.
באותו יום התייחסו לתקרית השר לביטחון פנים גלעד ארדן ומפכ"ל המשטרה רוני אלשיך כפיגוע טרור, ואף טענו לקשר בין אבו אל קיעאן לארגון דאעש.
השבת גופת הנהג למשפחה עוכבה, בנימוק של חשש ל"פגיעה של ממש בסדר הציבורי".
נטען כי למחרת האירוע הסכימה המשטרה למסור מיידית את הגופה, אך בכפוף לתנאים שישמרו על הסדר הציבורי.
אלא שהמשפחה לא הסכימה לתנאים, בהם מועד קצוב להלוויה, הגבלת כמות המשתתפים וללא נאומים פוליטיים.
מחקירת האירוע עולה כי אל קיעאן לא קיבל טיפול רפואי מהשוטרים ומהצוות הרפואי במקום.
בדו"ח המכון לרפואה משפטית נכתב כי הוא מת מאיבוד דם עשרות דקות אחרי הירי, ושאף גורם רפואי לא קבע את מותו.
מיד לאחר האירוע ניתחה הסוכנות לארכיטקטורה פורנזית בגולדסמית'ס, אוניברסיטת לונדון, את האירוע.
התחקיר הראשוני השווה את הסאונד שהוקלט על ידי הצלמת קרן מנור, ששהתה במקום בזמן האירוע, לבין הצילום התרמי שצולם ממסוק משטרתי ושוחרר לתקשורת.
התחקיר העלה שבניגוד לגרסת המשטרה, הירי הראשוני לא כוון לאוויר אלא לעבר הרכב של אבו אל-קיעאן, עוד לפני הדריסה, ושאבו אל-קיעאן נורה שוב לאחר עצירת הרכב.
בעניין טענות המשטרה שאבו אל-קיעאן האיץ את רכבו לעבר השוטר ארז לוי כדי לדרוס אותו, הסוכנות לארכיטקטורה פורנזית ואקטיבסטילס העלו כי לנוכח המדרון התלול במסלול שבו נע הרכב לא היה צורך ללחוץ על דוושת ההאצה כדי להאיץ.
הסוכנות פרסמה מסקנות דומות שוב ביוני 2019, הפעם תוך כיול של ממצאיה עם סרטונים ממצלמות גוף שנשאו השוטרים.:
כחודש לאחר האירוע התפרסם בכמה כלי תקשורת כי מחקירת המחלקה לחקירות שוטרים, שעדיין לא הסתיימה, עולה שההתנהלות של המשטרה באירוע מצביעה על "כשל תפקודי חמור", וכי סביר שהתאונה לא הייתה אירוע של פיגוע חבלני.
באותה עת הגדיר השר ארדן את התקרית כ"אירוע קשה ומצער" שנהרג בו אזרח.
אמנם בסוף דצמבר 2018 אמר ארדן שוב שלתחושתו יש הסתברות גבוהה שהדריסה הייתה פיגוע.
ב-28 בפברואר 2018 שלח ראש מח"ש, אורי כרמל, לפרקליט המדינה שי ניצן מכתב שבו כתב, בין היתר "עמדתי היא שיש בסיס עובדתי ומשפטי איתן לקביעה כי התנהגות הנהג המנוח הייתה תמימה, ונבעה מאובדן שליטה ברכב, כאשר אין יסוד סביר לחשד שהוא בקש לבצע פיגוע".
הוא העביר לטיפול פיקודי או משמעתי את הבדיקה האם נפלו ליקויים מקצועיים בהתנהלות השוטרים היורים, אם נפל פגם בטיפול הרפואי באל קיעאן ועוד.
עוד פרסם ניצן כי לא ניתן להכריע ברמה גבוהה של ודאות האם אל קיעאן התכוון לבצע פיגוע, או שהוא איבד שליטה על כלי הרכב בעקבות הירי.
משפחתו של אבו אל קיעאן עתרה לבג"ץ נגד החלטתו של פרקליט המדינה לסגור את התיק, אך עתירתה נדחתה.
ביוני 2018 פורסם כי רכז של השב"כ חיבר דוח ששלל את האפשרות של פיגוע מתוכנן, והעריך כנמוכה את האפשרות של פיגוע ספונטני.
השב"כ לא אימץ את עמדתו וקבע שלא ניתן לדעת האם היה מדובר בפיגוע.
עוד פורסם שלדעת ראש מח"ש והמשנה לפרקליט המדינה לעניינים פליליים הסבירות שמדובר בפיגוע קלושה.
בספטמבר 2020 פרסם עמית סגל כי בנובמבר 2017, לאחר שמפכ"ל המשטרה רוני אלשיך תקף את המחלקה לחקירות שוטרים בפרשה, הורה פרקליט המדינה שי ניצן לראש המחלקה אורי כרמל, שלא להגיב למתקפות.
לדברי סגל, אף שניצן סבר שהתנהגותו של אלשיך הייתה "שערורייתית", עמדתו הייתה שטיהור שמו של אל-קיעאן יגרום לערעור האמון במשטרת ישראל, יזיק לאינטרסים של מדינת ישראל ויועיל "למי שרוצה ברעת מערכת אכיפת החוק.
בתגובת הפרקליטות נטען שהוראתו של ניצן לכרמל נבעה מכך שסבר כי "יחסים הולמים בין הרשויות אינן עולים בקנה אחד עם התקפות פומביות".
בעקבות הפרסום דרשה הרשימה המשותפת הקמת ועדת חקירה לבחינת הפרשה.
יום לאחר הפרסום התנצל ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בפני משפחת אל קיעאן על הצהרתו סמוך לאירוע, שיעקוב היה מחבל שביצע פיגוע דריסה.
לדברי נתניהו, דבריו נאמרו בזמנם בהתאם למידע שמסרה ואימתה לבקשתו משטרת ישראל.
נתניהו ליווה את התנצלותו במתקפה על המשטרה והפרקליטות.
הפרקליטות והיועץ המשפטי לממשלה דחו את טענותיו של נתניהו כלפיה.
גם נשיא המדינה רובי ריבלין, התייחס לפרשה ולפרסום, ואמר כי גם על ארגונים ממשלתיים מוטלת האחריות להתנצל.
"גם אחרי שעובר זמן, ניתן לומר טעינו."
ב-18 בספטמבר 2020 פרסם אבנר בן-זקן עדויות שלפיהן גורמי המודיעין שהיו בשטח טענו ברגעים הראשונים כי מדובר בתאונה טרגית.
על-פי העדויות אלשיך טען באופן אינסטנקטיבי כי אל-קיעאן הוא איש דאעש ותבע להשתיק את הקולות שסברו אחרת.
משה סעדה, שהיה סגן ראש מח"ש בעת התקרית, טען ביולי 2022 שהמפכ"ל אלשיך שיבש את חקירת השוטרים ושנמנעה חקירה יסודית של התנהלות המשטרה.
סעדה ייחס את הגנת הפרקליטות על אלשיך לרצון להגן על תיקי נתניהו, אך טענה זו נדחתה עוד בשנת 2020 על ידי נציב תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, דוד רוזן.
פרשת אדם ורטה התרחשה בשנת 2014, והועלה בה לדיון ציבורי חופש הביטוי של מורים בכיתות בתי הספר, בעקבות מקרה פיטוריו של המורה אדם ורטה.
הפרשה הובילה לשיח נרחב על המקום להבעת דעות פוליטיות אישיות מצד אנשי חינוך במהלך השיעורים בבתי הספר.
בינואר 2022 עלתה לשידור הסדרה "שעת אפס" בערוץ כאן 11, השואבת השראה מהפרשה.
בשנת 2014 לימד המורה אדם ורטה (בנו של יורם ורטה ונכדה של נתיבה בן-יהודה) פילוסופיה ומחשבת ישראל בתיכון אורט גרינברג שבקריית טבעון.
בחודש ינואר פנתה תלמידת י"ב בשם ספיר סבח במכתב לשר החינוך דאז, שי פירון, ובו העלתה טענות כלפי המורה ורטה.
לדבריה, "הוא דואג להדגיש את דעותיו הפוליטיות מדי שיעור.
הוא מסביר שהוא שמאלני קיצוני, שמבחינתו המדינה היא לא שלנו, היהודים, אלא של הפלסטינים, ושאנו היהודים לא צריכים לחיות בה".
כמו כן, ציינה סבח במכתב שורטה טען כי צה"ל הוא צבא אכזרי ולא מוסרי, וכשהיה בכנס מחוץ לישראל קרא "ויוה פלסטין".
המכתב נשלח גם לחבר הכנסת לשעבר מיכאל בן ארי, שפרסם אותו בדף הפייסבוק שלו.
בעקבות פרסום המכתב הוזמן ורטה לשיחת שימוע לפני פיטורין בפני הנהלת רשת אורט, כיוון שעבר לכאורה על האיסור להביע דעות פוליטיות בפני תלמידים.
בשימוע הכחיש ורטה את הדברים.
לאחר ביקורת ציבורית שהושמעה כנגד ההזמנה לשימוע, ומשנטען שהשימוע שבוצע לא היה הוגן, זומן ורטה לשימוע נוסף כעבור שבוע וחצי.
השימוע התקיים במשרדי אורט, בנוכחות נציג משרד החינוך ועורך דינו של ורטה, מיכאל ספרד.
לאחר השימוע השני נקבע כי ורטה לא יפוטר, לאחר שהתנצל על הפגיעה האישית בתלמידה וחזר בו מחלק מאמירותיו.
הוא קיבל התראה לבל יישנה המקרה.
כמה חודשים לאחר מכן פוטר ורטה, לטענת בית הספר, עקב קיצוצים וביטול המגמה שבה לימד.
כחודש לאחר פרסום הפרשה הורה שר החינוך שי פירון להקים ועדה שתבחן את גבולות השיח במערכת החינוך.
הוועדה הוקמה על מנת להגדיר את גבולות חופש הביטוי של עובדי הוראה במערכת החינוך.
יו"ר הוועדה הייתה יו"ר המזכירות הפדגוגית במשרד החינוך רחל מתוקי, והיו חברים בה פרופ' אשר כהן, יועז הנדל, מפמ"ר אזרחות לשעבר אדר כהן, הממונה על החינוך הדרוזי והצ'רקסי במשרד מוהנא פראס, ופרופ' עליאן אלקרינאוי.
בספטמבר 2014 נקבע לראשונה בדוח מנכ"ל משרד החינוך שהוצא בעקבות פעילות הוועדה כי מורה יוכל לבטא את עמדותיו הפוליטיות, אך בתנאי שלא יכפה את עמדותיו, יאפשר שיח מכבד, ויאפשר לתלמידים להשמיע מגוון דעות ועמדות.
בכך בוטל נוהל שנקבע בחוזר מנכ"ל קודם, האוסר על עובד הוראה להביע עמדות פוליטית אישיות.
ביטויי הפרשה בתיאטרון ובסדרת טלוויזיה
ביולי 2015 הוצג המחזה "השימוע", יצירתה של רננה רז, שבו הוקרא תוכן השימוע שנערך לורטה.
בינואר 2022 עלתה לשידור סדרת הטלוויזיה "שעת אפס" בערוץ כאן 11, השואבת השראה מהפרשה.
בסדרה גילם השחקן דורון בן-דוד את המורה אמיר הלוי בהשראת ורטה, והשחקנית מיה לנדסמן את התלמידה ליאן זרחי בהשראת סבח.
עם זאת עלילת הסדרה אינה זהה לפרשת ורטה: בסדרה הנערה מביעה דעות גזעניות בשיעור והמורה מצידו מנסה למתן אותם ונכשל בזה.
באותו חודש אף נערך ריאיון מחודש עם השניים בהנחיית גאולה אבן-סער בשל עליית הסדרה, שבעקבותיו ספגה סבח ביקורת רבה בשל דבריה.
פרשנות של תרבויות הוא ספרו הקלאסי של האנתרופולוג האמריקאי קליפורד גירץ, ונחשב לאחד מהטקסטים האנתרופולוגיים החשובים ביותר שנכתבו במאה העשרים.
הספר יצא לאור בשפה האנגלית בשנת 1973, ונכלל על ידי The Times Literary Supplement כאחד מ-100 הפרסומים החשובים ביותר מאז מלחמת העולם השנייה.
הספר מחולק לחמישה חלקים, וכולל בתוכו עשרה פרקים.
כל פרק הוא מסה המבוססת על מחקרים אמפיריים שערך.
פרק ראשון – תיאור גדוש: לקראת תאוריית תרבות
פרק שני – השלכותיו של מושג התרבות על מושג האדם
פרק שלישי – צמיחת התרבות והאבולוציה של הרוח
פרק רביעי – הדת כמערכת תרבותית
פרק חמישי – אתוס, השקפת עולם והניתוח של סמלים מקודשים
פרק שישי – טקס ושינוי חברתי: דוגמה יאוואית
פרק שביעי – "קונוורסיה פנימית" בבאלי של זמננו
פרק שמיני – אידאולוגיה כמערכת תרבותית
פרק תשיעי – הפרא המוחני: על עבודתו של קלוד לוי-שטראוס
פרק עשירי – אישיות, זמן והתנהגות בבאלי
פרק אחד-עשר – משחק עמוק: הערות על קרב התרנגולים הבאלינזי
הקובץ מכנס חיבורים העוסקים בניתוח תוכני התרבות, ומתבססים בעיקרם על מחקרים אמפיריים ולא על מסות תאורטיות.
גירץ מציג את מקבץ המאמרים כ"מעין תערוכה רטרוספקטיווית של מה שעשה במשך חמש עשרה השנים שעברו מאז שסיים את לימודיו.
על פי גירץ, מושאה המרכזי של האנתרופולוגיה הוא התרבות, אולם הגדרתה היא איננה מדע מדויק (ניסויי) אלא היא מדע פרשני.
בספר מתאר גירץ את התרבות כ"תבניות של משמעות המגולמות בסמלים המועברים במהלך ההיסטוריה, מערכת של מושגים המקבלים ביטוי באמצעים שבהם אנשים מתקשרים, משמרים ומפתחים את הידע שלהם על החיים".
גירץ האמין שתפקיד האנתרופולוגים הוא לנסות לפרש את הסמלים המכוננים את התרבות.
גירץ מדגיש כי מטרת המחקר התאורטי (פרשני) היא להרחיב את עולם השיח האנושי.
כדי לפרש את מושג ההתנהגות, גירץ משתמש במושג מפתח: תיאור גדוש.
בפרק הפתיחה של הספר הוא מפרש את המושג דרך אתנוגרפיה המבוססת על מחקר במרוקו.
לדבריו, תיאור גדוש הוא משימת-על הניצבת בפני האתנוגרף.
תפקידו של האתנוגרף הוא כותב: לצפות בהתנהגות "מיקרוסקופית" מתמשכת ולתעד אותה, לשאוף לפרש את משמעותם של המעשים המורכבים האלה הקשורים זה לזה, ואז להכליל מהררי הפרטים כדי להבין איך הם, האחרים, עומדים ב"דילמות הקיומיות של החיים".
על פי גירץ ישנם מספר שלבים שאותם עוברת הפרשנות התרבותית.
בתחילה, אדם נותן פרשנות להתנהגותו, שלב זה נקרא: "מדרגה ראשונה", לאחר מכן, החוקר מגיע ונותן את פרשנותו על השלב הראשון, שלב זה נקרא "פרשנות ממדרגה שנייה".
גירץ מציג גישה פרשנית פילוסופית, שבה ההתבוננות על החברה היא כעל טקסט הניתן לפרשנות.
תהליך הפרשנות מדומה לפענוח כתב יד לא מובן.
המחקר האתנוגרפי כולל בתחילה: תיאור גדוש–אבחון–פרשנות מצד הנחקרים– פרשנות החוקרים.
משחק עמוק - קרב התרנגולים הבאלינזי
מאמר זה המצוי בסוף הספר מבוסס על עבודה אתנוגרפית שערך גירץ באי האינדונזי באלי, ונחשב לאחד המאמרים הקלאסיים בספרות האנתרופולוגית.
במאמר מבקש גירץ להתחקות אחר המשמעויות התרבותיות של קרבות התרנגולים ולהבין את הדפוסים החברתיים העמוקים שמשתקפים דרך המשחק.
הרעיון המרכזי של מאמרו של קליפורד גירץ "משחק עמוק: הערות על קרב התרנגולים הבאלינזי" הוא כי "התרבות של עם היא מכלול של טקסים שהם עצמם יוצרים, ואת הטקסים הללו האנתרופולוג מתאמץ לקרוא מעבר לכתפיהם של האנשים שהם שייכים להם באמת".
המאמר נועד להדגים לא רק את המשמעות של תופעה תרבותית מסוימת – קרב התרנגולים הבאלינזי – אלא גם את יסודות גישתו הפרשנית של קליפורד גירץ שרואה את התרבות כמערכת של טקסטים שאותם יכול האנתרופולוג לקרוא ולפענח.
גירץ מראה כיצד קרב התרנגולים הבאלינזי מתפקד כטקסט תרבותי שמגלם, לפחות חלק, מהמשמעות האמיתית של להיות באלינזי.
למרות שהימורים הם חלק מרכזי בקרב התרנגולים הבאלינזי, גירץ טוען כי מה שמונח על כף המאזניים הוא הרבה יותר עמוק מאשר רק כסף, וכי מדובר בעיקר ביוקרה וסטטוס.
גירץ טוען כי פניה של באלי מתגלים בזירת התרנגולים, משום שהנלחמים בה הם למראית עין תרנגולים, אך למען האמת הם גברים.
ייחודו של קרב התרנגולים ביחס לתרבות הבאלינזית, הוא בכך שהוא פתוח רק עבור גברים, ומביא לידי ביטוי תכונות גבריות המיוצגת דרך התרנגולים.
גירץ מבחין בין "קרב עמוק" ו-"קרב שטחי", הבחנה שבאה לידי ביטוי בין היתר בגובה ההתערבויות וזהות המשתתפים מבחינת מעמדם החברתי.
המשתתפים בקרב תרנגולים "עמוק" הם בדרך כלל חברים דומיננטיים בחברה.
הקרב, על פי גירץ, אינו בין אינדיבידואלים אלא סימולציה של מבנים חברתיים של קרבה משפחתית וקבוצות חברתיות.
אנשים לעולם אינם מהמרים כנגד תרנגול השייך לקבוצת ההזדהות שלהם (משפחה, חמולה, כפר וכו') ולפיכך קרבות התרנגולים הם ביטוי מגולם של יריבויות חברתיות ודרך להתמודד עם מתחים אלו.
ככל שהמעמד של המשתתפים גבוה יותר כך יש משחק עמוק יותר, וככל שיש משחק עמוק יותר, כך גדולה יותר ההזדהות של האדם עם התרנגול שלו וכך גם ההיבט הכספי של ההימורים הוא שולי יותר ביחס להיבט הסימבולי.
אורון שאול (27 בדצמבר 1993 – 20 ביולי 2014) היה חייל צה"ל שנהרג בתקרית אש בקרב שג'אעייה במהלך מבצע צוק איתן, והוכר כחלל צה"ל שמקום קבורתו לא נודע.
מותו משך לראשונה תשומת לב בין-לאומית כאשר חמאס הודיע כי נלקח בשבי, ושוב לאחר מכן כשדרש שחרור מחבלים בתמורה להחזרת גופתו.
לאחר חילוצה נטמנה גופתו בבית העלמין שבפוריה עילית.
אורון שאול נולד ב-27 בדצמבר 1993 בבית החולים פוריה, השני מבין שלושת בניהם של זהבה והרצל.
הוא למד בתיכון בית ירח והיה תלמיד מצטיין.
ביום העצמאות ה'תשע"ד (2014), חודשיים בלבד לפני מותו, הוענק לשאול אות מצטיין הנשיא על ידי נשיא מדינת ישראל שמעון פרס.
במהלך הלחימה של חטיבת גולני בשכונת שג'אעייה ב-20 ביולי 2014, נפגע נגמ"ש מדגם M-113 מירי טיל נ"ט, שהביא למותם של שישה חיילי צה"ל ולהגדרתו של החייל השביעי בנגמ"ש, אורון שאול, כנעדר.
חמאס טען במהירות כי לכד את חייל צה"ל בשם אורון שאול, וגיבה את טענתו בהצגת התצלום והתעודות של החייל.
בהמשך אישר צה"ל כי גופתו לא זוהתה בין ההרוגים בנגמ"ש.
חמאס היה מודע לרגישות הישראלית לשבויים ועשה ניסיונות לחטוף חיילים.
חטיפת שאול הובילה לחגיגות בקרב פלסטינים ברצועת עזה וביהודה ושומרון.
בערוץ אל-אקצא נחגגה החטיפה בלגלוג על צער משפחתו של שאול ובשיר: "לקחנו שליט נוסף, בחור צעיר ובלונדיני".
עד 22 ביולי הטילו דוברים מטעם ישראל ספק בטענות הלכידה אולם ב-25 ביולי אישרה ישראל כי שאול מת.
המשא ומתן להחזרת גופת החייל
ב-11 באוגוסט 2014 ביקר שר הביטחון משה יעלון בבית משפחת שאול כדי להודיע להם שהממשלה עושה כל מאמץ להשיג את גופת בנם מחמאס.
ישראל פנתה לחמאס בבקשה להחזיר את גופותיהם של שאול והדר גולדין, בסוף הקיץ ותחילת הסתיו של 2014. השאלה אם על ישראל לשחרר מחבלים פלסטינים מורשעים בתמורה לגופות החיילים עוררה דיון פוליטי בישראל.
חמאס השתמש בגופות החיילים כקלף מיקוח.
המשא ומתן המתמשך לחילופי אסירים פלסטינים שנעצרו בישראל בגופות של שני החיילים היה מוקד לסיקור עיתונאי בין-לאומי.
ב-9 בנובמבר 2025 גופתו של הדר גולדין הוחזרה לישראל במסגרת הסכם חמאס–ישראל.
ב-2 בדצמבר 2023, בעיצומה של מלחמת חרבות ברזל, חוסל וסאם פרחאת, בנה של אום נידאל ומהאחראים לאסון הנגמ"ש, ל והמתקפה על אוטובוס התלמידים בשער הנגב.
ב-18 בדצמבר השמידה יחידה של חטיבת גולני את "כיכר פלסטין" בעזה, בה הוקמה אנדרטה שבמרכזה הוצב פסל של נגמ"ש ממנו יוצא אגרוף האוחז בדיסקית הזיהוי של אורון שאול.
ב-18 בינואר 2025, יום לפני כניסת עסקת החטופים השנייה לתוקפה, חולצה גופתו מרצועת עזה במבצע של צה"ל ושב"כ, והובאה לקבורה בבית העלמין בפוריה עילית.
מבצע ההחזרה זכה לכינוי "שובו בידינו".
באוגוסט 2014, יצא לזכרו השיר "אורון", בביצועו של אריק סיני (מילים: דודו ברק, לחן: אפי נצר).
ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל תשע"ה, אפריל 2015, הוקם לזכרו מצפה אורון ביער שווייץ, סמוך לפוריה עילית.
פרשקובסקי השקעות ובניין בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת בנדל"ן.
החברה הוקמה באפריל 2006 על ידי ארנון, עדנה, יוסף ושרון פרשקובסקי ונמצאת בשליטתם.
פרשקובסקי היא חברה יזמית וחברת הבת, א.ש.י.
פרשקובסקי חברה לבנין בע"מ היא הקבלן המבצע בכל הפרויקטים של החברה, ולה סיווג קבלני ג-5 בלתי מוגבל.
פעילות החברה מתמקדת בעיקר בישראל באזורי הביקוש ובפלורידה שבארצות הברית.
החברה מקדמת פרויקטים בתחום ההתחדשות העירונית, מחיר למשתכן, דירה להשכיר, פינוי בינוי ותמ"א 38, במהלכן בנתה ואכלסה עשרות פרויקטים, הכוללים אלפי יח"ד ומאות אלפי מ"ר של משרדים ומסחר.
תחומי הפעילות העיקריים של הקבוצה, כוללים: נדל"ן יזמי בישראל; מבנים מסחריים בישראל; נדל"ן להשקעה בארצות הברית; דיור להשכרה ארוכת טווח בישראל.
ארנון ועדנה פרשקובסקי הקימו בחודש מאי 1983 את חברת פרשקובסקי מניבים בע"מ.
בחודש נובמבר 1992 הזוג פרשקובסקי הקימו את א.ש.י.
באפריל 2006, בני משפחת פרשקובסקי: ארנון, עדנה, יוסף ושרון פרשקובסקי ייסדו את חברת פרשקובסקי השקעות ובניין בע"מ.
באפריל 2015, העבירו ארנון ועדנה פרשקובסקי במתנה חצי מהמניות שהוחזקו על ידם בחברה באותו המועד, לבתם מאיה (פרשקובסקי) קראדי.
החל ממועד זה, החלה מאיה קראדי להיות מבעלי השליטה בחברה.
החברה הוקמה כחברת אחזקות והשקעות, על מנת שתפעל בעצמה, ובאמצעות חברות בנות וחברות בשליטה משותפת עם אחרים, בפעילות יזמית של פיתוח שיווק ומכירה, בעיקר בתחום הבנייה למגורים באזור מרכז הארץ.
עד למועד הקמת החברה הפעילות התבצעה בעיקר באמצעות א.ש.י.
פרשקובסקי חברה לבנין בע"מ ופרשקובסקי מניבים בע"מ.
עם הקמת החברה פרשקובסקי השקעות ובניין בע"מ, העבירו בעלי השליטה בחברה את החזקותיהם בא.ש.י.
ובפרשקובסקי מניבים לחברה, ומאותו מועד א.ש.י.
ופרשקובסקי מניבים הן חברות פרטיות בבעלות ובשליטה מלאה של פרשקובסקי השקעות ובניין בע"מ.
להלן פרטים על קבוצת פרשקובסקי והחברות הבנות:
נתיבי דור בנווה דורון בע"מ (100%)
פרשקובסקי חברה לבנין בע"מ (100%)
פרשקובסקי פרו בע"מ (51%) - חברה קבלנית המתמחה בביצוע עבודות גמר בנכסים מסחריים ובניית סביבות עבודה מותאמות אישית.
חברת פרשקובסקי השקעות ובניין בע"מ, עוסקת במישרין ובאמצעות חברות בנות של החברה בארבעה תחומי פעילות בתחום הנדל"ן, ובנוסף, לחברה ישנן מספר קרקעות נוספות שאינן במסגרת תחומי הפעילות.
בתחום זה, החברה מחתימה דיירים ומקדמת תהליכי רישוי מול העיריות השונות:
ראשון לציון - החייל האלמוני, מספר יחידות הדיור בפרויקט כ-700 (מתוכן, כ-196 יח"ד של בעלי הזכויות), חלק החברה בפרויקט: 75%.
חולון - שכונת ג'סי כהן, מספר יחידות הדיור בפרויקט כ-1,080 (מתוכן, כ-270 יח"ד של בעלי זכויות)
נתניה מתחם העלייה - מספר יחידות דיור כ- 680 (מתוכן 168 של בעלי זכויות)
לחברה יש מרכז מסחרי פעיל ברחובות, עם כ-16,000 מ"ר מסחר וכ-16,000 מ"ר משרדים, בו פרשקובסקי מניבים מחזיקה 25%.
בנוסף, בתחום זה נמצאים הפרויקטים הבאים בשלבי שיווק, תכנון או ביצוע שונים, לפי הפירוט הבא:
פרויקט משרדים ומסחר SOUTHGATE- אזור תעשייה הרצליה פיתוח, צפוי להיבנות פרויקט שיכלול בשלמות כ- 46,000 מ"ר למשרדים (90%) ולמסחר (10%) (בביצוע).
מילניה - מתחם האלף ראשון לציון, בו יבנו 1,097 מטרים רבועים מסחר, 52,609 מטרים רבועים משרדים וחניון של כ־33,564 מטרים רבועים (בבניה, אכלוס 2023).
פרויקט מגורים ומסחר - באר יעקב, בו יבנו 1,000 מטרים רבועים מסחר (בתכנון).
פרויקט משרדים ומסחר - אזור תעשייה הרצליה פיתוח, צפוי להיבנות פרויקט שיכלול בשלמות כ-46,000 מ"ר למשרדים (90%) ולמסחר (10%) (בתכנון).
שער העיר רחובות - 25,000 מ"ר משרדים ומסחר.
דיור להשכרה ארוכת טווח בישראל
בתחום זה נמצאים הפרויקטים הבאים בשלבי ביצוע שונים.
סה"כ יבנו 527 יחידות דיור להשכרה 4,199 מטרים רבועים למשרדים.
פרויקט דירה להשכיר- מערב רמלה, 241 יחידות דיור להשכרה לטווח ארוך (20 שנים) מתוכן 25% יחידות דיור בשכר מפוקח לזכאים תחת המותג Homey.
1,951 מטרים רבועים למסחר ו- 2,199 מטרים רבועים משרדים המיועדים להשכרה.
פרויקט דירה להשכיר – לוד בן שמן: 286 יחידות דיור להשכרה לטווח ארוך (15 שנים - מתוכן 50% יחידות דיור בשכר דירה מפוקח לזכאים), וכ־1,400 מטרים רבועים למסחר.
שער העיר רחובות - 750 יח"ד להשכרה
החברה (באמצעות חברת בת) מחזיקה נכון לחודש נובמבר 2022 ב-645 יחידות דיור להשכרה בפלורידה, ארצות הברית.
פרשס אזינה אצ'יווה הוא כדורסלן ניגרי, שמשחק בקבוצת ניו יורק ניקס מליגת ה-NBA, בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר.
אצ'יווה נולד וגדל בעיר פורט הרקורט שבניגריה, ובגיל 13 עבר עם משפחתו להתגורר בניו יורק.
בשנת 2018, לקראת עונתו האחרונה בתיכון, עבר ללמוד ב"אקדמיית מונטוורדה" אשר בפלורידה, בה למדו בעבר כדורסלנים רבים, בהם דיאנג'לו ראסל, בן סימונס וג'ואל אמביד.
בסיום אותה עונה נבחר להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן ובנייקי הופ סאמיט.
בשנת 2019 החל ללמוד באוניברסיטת ממפיס, והצטרף לקבוצת הכדורסל שלה יחד עם כוכב התיכונים ג'יימס וייסמן.
בשל פציעה של וייסמן, זכה אצ'יווה לתפקיד משמעותי יותר מהמצופה, ולאורך עונתו היחידה בקבוצה רשם ממוצעים מרשימים של 15.8 נקודות, 10.8 ריבאונדים ו-1.9 חסימות למשחק.
בדראפט ה-NBA 2020 נבחר אצ'יווה על ידי מיאמי היט, בבחירה ה-20. לאורך עונת הרוקי שלו במיאמי קלע 5.0 נקודות ואסף 3.4 ריבאונדים בממוצע למשחק.
באוגוסט 2021 הועבר עם גוראן דרגיץ' בטרייד לטורונטו ראפטורס, תמורת קייל לאורי.
פרשת XYZ החלה בשנת 1797, כאשר סירבו דיפלומטים אמריקאים, שנשלחו לצרפת המהפכנית על ידי הנשיא ג'ון אדמס, לשלם דמי שוחד לשר החוץ הצרפתי טליראן ולהבטיח הלוואה לרפובליקה הצרפתית, בתמורה לפתיחת משא ומתן על היחסים בין המדינות.
הדרישות הצרפתיות נתפסו כהשפלה לשליחים ולארצות הברית, והם חזרו ללא הסכם למדינתם, שסערה מהתקרית.
היחסים בין ארצות הברית לצרפת התערערו בעקבות הכרזת ארצות הברית על נייטרליות בנוגע למלחמות המהפכה הצרפתית והחתימה על אמנת ג'יי בין ארצות הברית לבריטניה.
הצרפתים סירבו לאשר את מינוי שגריר ארצות הברית בצרפת, וכפי שנהגו ביחס למדינות נייטרליות אחרות, הם אישרו לפריבטירים לפשוט על ספינות אמריקאיות שסחרו עם מדינות אויב ולהחרים את מטענן.
ממשל אדמס החליט לשלוח שלושה נציגים – השגריר המסורב צ'ארלס פינקני, ג'ון מרשל ואלברידג' גרי – כדי להגיע להסכם עם הצרפתים.
הם נפגשו עם טליראן ונציגיו, שדרשו מהם בשמו דמי שוחד כתנאי לפתיחת המשא ומתן.
כשפורסמו מסמכים הקשורים בפרשה הוחלפו שמות שלוחיו של טליראן באותיות: ז'אן-קונרד הוטינגר סומן כ-X, פייר בלאמי סומן כ-Y ולוסיאן הוטוואל סומן כ-Z.
כך קיבלה הפרשה את שמה.
הפרשה הייתה גורם מרכזי לפרוץ המלחמה הבלתי רשמית בין ארצות הברית לצרפת.
אנשי המפלגה הפדרליסטית השתמשו בפרשה כדי לתקוף את הדמוקרטים-רפובליקנים, שנחשבו לפרו-צרפתים, ולהקצות תקציבים לבניית הצי של ארצות הברית.
הקונגרס ביטל את המחויבויות לצרפת במסגרת האמנה בין המדינות משנת 1776 ואדמס הכריז כי יתיר לימאים אמריקאים להתחמש ולהתגונן מפני פשיטות של פריבטירים צרפתים.
הפרסום הוביל לעלייה זמנית בפופולריות של אדמס ולפרץ של פטריוטיות, שסייע לגיבוש הזהות הלאומית בארצות הברית.
במלחמת העצמאות של ארצות הברית תמכה ממלכת צרפת במורדים האמריקאים, אך למורת רוחם של הצרפתים, כשפרצו המלחמות בין הרפובליקה הצרפתית לבין בריטניה ויריבות אחרות של צרפת ב-1793, הכריז נשיא ארצות הברית ג'ורג' וושינגטון על נייטרליות.
בקבינט של וושינגטון כולם הסכימו שעל הפדרציה הצעירה להימנע ככל הניתן ממלחמה ולשמור על נייטרליות, אך בעוד שהפדרליסטים העדיפו הכרזה רשמית על נייטרליות וסברו שלנשיא יש זכות להכריז על נייטרליות ללא אישור הקונגרס, תומאס ג'פרסון ועמיתיו הדמוקרטים-רפובליקנים העדיפו גישה זהירה יותר ובאופן כללי נטו לתמוך בשאיפות הרפובליקניות של הצרפתים.
בעצם הצהרת הנייטרליות , הביע וושינגטון את תמיכתו בעמדת הפדרליסטים, וכך הייתה ההכרזה לנושא פנים-פוליטי ולזרז בהתגבשות המערכת הדו-מפלגתית בארצות הברית.
בצרפת ידעו על היריבות בין הפדרליסטים לבין הדמוקרטים-רפובליקנים בארצות הברית.
הם החשיבו את וושינגטון, ולאחר מכן את אדמס, למייצגים של עמדת מיעוט אנטי-צרפתית בארצות הברית.
החל מ-1793 ניסו הצרפתים בדרכים שונות להביא להקמה של ממשלה פרו-צרפתית בארצות הברית.
פרשת "האזרח ז'נה" – פעולותיו של השגריר הצרפתי בארצות הברית, אדמון-שארל ז'נה , שנועדו לעורר הפגנות ופעולות נגד נייטרליות ואשר עוררו את חמתו של וושינגטון – היו נקודת שפל דיפלומטית ביחסים עם צרפת.
למרות הצהרת הנייטרליות, פעל הצי המלכותי הבריטי נגד ספינות סוחר אמריקאיות שהובילו סחורות מהמושבות הצרפתיות באיי הודו המערביים ותפס מאות מהן.
גם בהקשר זה פרץ ויכוח בין המפלגות בארצות הברית, כאשר הדמוקרטים-רפובליקנים הפרו-צרפתים דרשו נקיטת יד קשה נגד הבריטים, והפדרליסטים העדיפו להגיע להסכם עם הבריטים.
אמנת ג'יי בין ארצות הברית לבריטניה ב-1794, שלה היו אחראים ג'ון ג'יי ומזכיר האוצר הפדרליסט אלכסנדר המילטון, נחתמה על ידי וושינגטון ואושרה על ידי הסנאט בזמן שבצרפת המהפכנית התרחשה הריאקציה התרמידורית.
האמנה הכעיסה את הצרפתים שראו עצמם נבגדים וסיימה סופית כל יומרה להמשך הברית הצרפתית-אמריקאית מימי המהפכה האמריקאית.
היא גם סייעה לחידוד המחלוקת בין המפלגות בארצות הברית.
בקמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1796 נושא היחסים של ארצות הברית עם המעצמות באירופה היו במרכז הדיון הציבורי.
הדמוקרטים-רפובליקנים, בראשות ג'פרסון, גינו את אמנת ג'יי וטענו שהתמיכה הפדרליסטית בבריטניה מורה על נטייתם למלוכנות.
הפדרליסטים מצידם גינו את הפרנקופיליה של ג'פרסון ותומכיו.
הבחירות הסתיימו בניצחונו של ג'ון אדמס הפדרליסט, שנכנס לתפקידו במרץ 1797, ותומאס ג'פרסון היה לסגן הנשיא.
בינתיים, בצרפת החל שלב חדש המהפכה עם תחילת שלטון הדירקטורט.
לפי תנאי "ברית הידידות והמסחר" משנת 1778, שתי המדינות היו מחויבות לשמירה על סחר חופשי ולהימנע מפגיעה בספינות סוחר.
עם זאת, חוק שעבר בצרפת ב-1793 (ואשר בוטל וחוקק מחדש מספר פעמים בשנים הבאות) אישר לפריבטירים להחרים משא של ספינות ממדינות נייטרליות, ומדי פעם הותקפו ספינות סוחר אמריקאיות.
מאמריו של אלכסנדר המילטון, תחת הפסאודונים אמריקוס בחודשים ינואר–מרץ 1797 ייצגו את העמדה הפדרליסטית: "ענייני המדינה נגררים במהירות למשבר רב-חשיבות...
צרפת אימצה, כלפי האומות הנייטרליות הסוחרות בים, מדיניות שאינה נופלת בהרבה מעוינות של ממש".
ב-2 במרץ 1797, יומיים לפני כניסת אדמס לתפקידו, פרסם הדירקטוריון צו חדש שאישר לפריבטירים לתפוס ולהחרים כל כלי שיט של מדינה נייטרלית אשר ישא פריט כלשהו השייך למדינת אויב.
ההיסטוריון סטנלי אלקינס כתב ש"לכל אורך אותה תקופה פעולות הצרפתים היו שרירותיות, בלתי-יציבות ולא צפויות, כתלות פחות בסעיפי האמנות או במדיניות הנוכחית של אנגליה, ויותר במידת המחסור במזון והלחץ של סוחרים מקומיים לקיום מסחר סדיר, מצד אחד, או המשיכה למטען האמריקאי היקר והלחצים שנבעו מהידלדלותה של קופת המדינה, מהצד השני".
בין אם מסיבות כלכליות ובין אם מסיבות פוליטיות, שלטון הדירקטורט בצרפת היה עוין יותר כלפי ארצות הברית, וביולי 1796 נחתם צו שאיפשר למעשה לימאים הצרפתים לתקוף ספינות של מדינות נייטרליות כמעט ללא הפרעה.
כך, בחודשים שקדמו לכניסתו של אדמס לתפקיד גברו המתקפות על ספינות אמריקאיות.
בין אוקטובר 1796 ליוני 1797, תפסו הצרפתים 316 כלי שיט אמריקאים, שהיוו יותר מ-6% מהצי הסוחר של ארצות הברית, וגרמו להפסד של בין 12–15 מיליון דולר לסוחרים.
עם תחילת כהונתו של אדמס, הוא נאלץ להכריע כיצד להתמודד עם המתקפות של הימאים הצרפתים.
חלק מהציבור בארצות הברית תמך בהכרזת מלחמה על צרפת, בעוד אחרים ראו בכך סיכון מיותר.
לפי ההיסטוריונית קרול ברקין, אדמס "נאלץ לעמוד בפני בחירה בלתי-אפשרית בין שלום הרסני למלחמה הרסנית.
הוא בחר להמשיך בדרך האמצע של התכוננות למלחמה וקידום השלום".
עם זאת, היחסים הדיפולמטים הרעועים עם הצרפתים הקשו על קיום משא ומתן רשמי.
עוד לפני שנכנס אדמס לתפקידו החליט ג'ורג' וושינגטון להחזיר את השגריר בצרפת, ג'יימס מונרו, שהיה דמוקרט-רפובליקן והואשם על ידי הפדרליסטים שהוא לא אפקטיבי ומחבל באינטרסים של ארצות הברית.
במקומו מינה וושינגטון את צ'ארלס קוטוורת' פינקני, שהיה פדרליסט אבל נחשב לידיד של הצרפתים.
כשהגיע פינקני לצרפת, השלטון הצרפתי סירב לאשר לו להיכנס לתפקיד ולמעשה הורה לו לעזוב את המדינה, בניגוד לנוהג הדיפלומטי.
ידיעות על היחס של הצרפתים לשגריר המיועד החלו להגיע במרץ 1797. שלושה שבועות אחרי כניסת אדמס לתפקיד, כשהגיעה הידיעה באופן רשמי, הוא החליט להשתמש בסמכותו לכנס מושב מיוחד של הקונגרס.
בניסיון לחדש את המגעים עם השלטון הצרפתי, הוא החליט לשלוח שלושה שליחים דיפלומטיים לפריז.
המילטון ייעץ לו לשלוח אישיות בולטת מהמפלגה הרפובליקנית-דמוקרטית כדי לְהָזֵם כל חשד שהניסיון להגיע לשלום אינו כן ולחזק את עמדת הממשל הפדרליסטי במקרה שיוחלט בסיכומו של דבר להכריז על מלחמה.
בהתאם, הציע אדמס לשני המנהיגים הרפובליקנים הבולטים, ג'פרסון וג'יימס מדיסון, להיות חלק מהמשלחת, אך שניהם סרבו.
בעקבות זאת הוחלט שבמשלחת יהיו שלושה צירים, מתוכם שני פדרליסטים – פינקני וג'ון מרשל, נשיא בית המשפט העליון לעתיד ובאותה העת עורך דין בולט ומועמד להנהגת המפלגה – ואלברידג' גרי, שאדמס החשיבו לפוליטיקאי עצמאי שאינו מזוהה עם אף אחת מהמפלגות.
לשלושתם לא היה ניסיון דיפלומטי רב.
מבין השלושה, המינוי של גרי, שהיה ידיד של אדמס אך נחשב לבלתי-יציב ואקצנטרי, עורר את הביקורת הרבה ביותר בקבינט של אדמס.
אדמס ניסה למצוא לו מחליף ואף הציע את התפקיד לפרנסיס דיינה, אך משזה סירב הוא החליט בכל זאת למנות את גרי.
היסטוריונים חלוקים ביניהם לגבי המטרה של ההוראות שניתנו למשלחת.
לפי קרול ברקין, ההוראות לחברי המשלחת כוונו לאפשר להם גמישות רבה במשא ומתן, מתוך מטרה להגיע להסכם חדש עם צרפת, בדומה לאמנת ג'יי שחתמה ארצות הברית עם בריטניה.
לפי ג'ספר טרוץ', ההוראות נוסחו כך שהמשלחת תיכשל ושצרפת תיראה אחראית לכישלון.
ההוראות כללו דרישה לפיצויים לסוחרים אמריקאים שנפגעו מפעולות הצרפתים, אך דרישה זו נוסחה בכלליות על מנת לאפשר הגעה להסכם בנוגע למטרה הרחבה יותר.
אדמס אסר במפורש על הצירים להסכים למתן הלוואה לצרפת, שאם הייתה ניתנת היו הצרפתים יכולים להשתמש בה לצורך מלחמתם בבריטניה ובמעצמות אחרות, וכן הוא אסר עליהם להסכים למגבלות על סחר בין-לאומי שהיה מותר תחת החוק הבינלאומי.
המשמעות של אמנה כזו, אם הייתה מושגת, הייתה הבטחת המסחר האמריקאי, אך בתנאים פחות נוחים מאלו שהובטחו במסגרת האמנה מ-1778. ההוראות לא פורסמו עד שהפרשה כולה הפכה לעניין פומבי אחרי כישלון המשא ומתן.
כתוצאה מכך חלק מהפוליטיקאים בארצות הברית סברו שהמשלחת לא נועדה לקדם את השלום, אלא ליצור תנאים למלחמה.
פינקני ומרשל הגיעו לפריז בסוף ספטמבר 1797, וגרי הצטרף אליהם בשבוע הראשון של אוקטובר, אך עם הגעתם התבהר שהמצב הפוליטי בצרפת סבוך וצפוי להקשות על ניהול משא ומתן.
שלטון הדירקטורט, שבו הרשות המבצעת הייתה נתונה בידי מועצה של חמישה דירקטורים, היה נתון כל העת במאבקים פנימיים בין הדירקטורים ובמאבק עם יריבים פוליטיים אחרים.
ביולי 1797 הודח שר החוץ הצרפתי שארל-פרנסואה דלקרואה , ושארל-מוריס דה טליראן מונה במקומו.
טליראן ככל הנראה ציפה לרווח אישי מהמינוי, והוא אף צוטט אומר שבכוונתו לעשות "הון עצום" מהתפקיד.
ב-4 בספטמבר, כחודש וחצי לאחר מכן ובתמיכת טליראן, התרחשה בצרפת הפיכה ("הפיכת 18 בפרוקטידור") ולאחריה, נטה הדירקטורט יותר למדיניות אנטי-אמריקאית.
התבטאויות של טליראן מראות שהייתה לו כוונה להגיע להסכם עם האמריקאים ושהוא חשב הסכם כזה למועיל, אך ההשפעה שלו על המדיניות של הדירקטורט הייתה מוגבלת, והוא עצמו הודה שהוא מכהן כשר החוץ "בשם בלבד".
מצב זה עודד את טליראן לנהל את המגעים עם האמריקאים באיטיות ותוך גרירת רגליים.
בנוסף, עיכוב בהגעה להסכם שירת את הצרפתים שהרוויחו מהשלל שנלקח מספינות אמריקאיות.
אדמס העריך נכונה, במכתב ששלח למזכיר המדינה טימות'י פיקרינג, שטליראן והדירקטורט אינם מעוניינים במלחמה ושעל אף זאת הצרפתים צפויים לעכב ככל האפשר את המשא ומתן, מסיבות פנים-פוליטיות ושיקולי נוחות.
עם זאת, הממשל האמריקאי לא התכונן לדרישות השוחד של טליראן ולא הנחה את השליחים כיצד להתמודד עימן.
המשלחת האמרקאית נפגשה לראשונה עם טליראן למשך 15 דקות ב-8 באוקטובר.
הפגישה איפשרה להם לקבל את האישור הנדרש לשהות בצרפת.
כשבוע לאחר מכן נמסר למשלחת על ידי מתווך, שטליראן שמע שהדירקטורט "זועם מידי" על נאום שנשא אדמס במאי, בו הנשיא הביע את ביקורתו על התערבות הצרפתים בענייני הפנים של ארצות הברית, ושכתנאי למשא ומתן עליהם להתנער מהנאום.
הדרישה הייתה חלק מדפוס של טליראן, שהתברר כקבוע, להציג דרישות שהוא המקור להן כדרישות של הדירקטורט ולהעמיד פנים שהוא עצמו עומד לצד חברי המשלחת.
חברי המשלחת החליטו שלא להגיב ולא להגיד דבר על הנאום.
ב-18 באוקטובר נפגשו חברי המשלחת עם שליח של טליראן, ז'אן-קונרד הוטינגר, שלאחר מכן כונה "X".
הוטינגר היה בנקאי שווייצרי שבשנות ה-80 חי בארצות הברית והיה קשור בספקולציות פיננסיות אירופאיות בארצות הברית.
הוא חזר על הדרישה של טליראן לגבי הנאום, בנוסף לדרישות אחרות: תשלום פיצויים לסוחרים צרפתים שנפגעו מפעולות של ימאים אמריקאים, "הלוואה משמעותית" לצרפת ותשלום שוחד לטליראן בסך 50,000 לירה שטרלינג.
שלושת ההצעות לא היו מקובלות על האמריקאים, שכן דרישת הפיצויים הייתה היפוך של הדרישות שהם הוסמכו להציב בעצמם, הוראותיו של אדמס אסרו עליהם בפירוש להסכים למתן הלוואה לצרפת, ודרישת דמי השוחד, אף שלא הייתה חריגה עבור טליראן, נתפסה בעיניהם כעלבון חמור כלפיהם וכלפי ארצות הברית.
הם הסכימו ביניהם לא להיענות לדרישות, אך גם לא לענות בשלילה גורפת, על מנת שלא לסכן את המשא ומתן.
למחרת, נפגשו שוב פינקני והוטינגר, שמסר את הדרישות של טליראן בכתב.
בשלב זה התעוררה מחלוקת בין השליחים האמריקאים.
על אף שכל השלושה הסכימו שלא ניתן להיענות לדרישות, פינקני ומרשל רצו לענות בשלילה באופן נחרץ ולדרוש משא ומתן ישיר ורשמי.
גרי העדיף להמשיך במשא ומתן לא רשמי, מתוך חשש שתגובה נחרצת מידי תביא למלחמה.
ב-20 באוקטובר נפגשו חברי המשלחת האמריקאית עם פייר בלאמי, שהציג את עצמו כחבר קרוב של טליראן ולאחר מכן כונה "Y".
בלאמי היה הבנקאי האישי של טליראן.
הוא הציג את הדרישות של שולחו באופן נחרץ עוד יותר.
ראשית, על האמריקאים לפרסם בכתב הצהרה שכוללת שורה של התנצלויות, בין השאר בנוגע לדברים שנשא אדמס במאי.
שנית, הוא פירט את סכומי הכסף שעל האמריקאים לשלם כתנאי למשא ומתן – הלוואה של 32 מיליון פלורין (גילדן) הולנדי לצרפת ו-50,000 לירה שטרלינג כשוחד לטליראן.
בלאמי טען שכאשר תחתום צרפת על הסכם שלום עם הולנד, אחת הדרישות תהיה שהממשלה ההולנדית תשלם את קרן ההלוואה האמריקאית, כך שארצות הברית לא תצטרך לשאת בהוצאות.
שוב, השליחים האמריקאים הסכימו ביניהם שלא ניתן להיענות לאף דרישה של הצרפתים, אך נחלקו לגבי התשובה שראוי למסור.
לבסוף הוחלט להבהיר לצרפתים שהסכמה לתנאיהם אינה בגדר הסמכות שניתנה להם ולהציע שאחד מהשליחים יחזור לארצות הברית לבקש הוראות מהנשיא, בתנאי שהפעולות הצרפתיות נגד כלי שיט אמריקאים יופסקו בינתיים.
שלושה השליחים חתמו על איגרות ארוכות המסבירות למזכיר המדינה פיקרינג מדוע אין התקדמות במשא ומתן, אך אלה הגיעו ליעדן רק במרץ 1798.