tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא מורכב מהיישובים של קונליאנו, סוסגנה (Susegana) וסן וונדמיאנו (San Vendemiano).
לשני אזורים אלו נוסף "אזור מחויבות" (commitment zone) שבו קיימים המאפיינים העיקריים של המועמדות לאתר מורשת, אך עם התפתחות רבה יותר של עיור.
הגבעות מאופיינות בתצורה גאולוגית המכונה מצלעות היוצרת סדרת גבעות עם רכס צר ומדרונות תלולים משני הצדדים, שביניהן שזורים עמקים מקבילים קטנים.
האתר כולל חלק גדול מאזור גידול הענבים לייצור היין הקרוי "פרוסקו די קונליאנו ואלדוביאדנה" בעל ההתוויה המחמירה DOCG.
הנוף מאופיין במה שמכונה צ'יליוני (ciglioni), סוללות עליהן נוצרו טרסות צרות מכוסות עשב עבור שורות הגפנים.
במשך מאות שנים עוצבו אדמות טרשיות אלה והותאמו לחקלאות.
מאז המאה השבע-עשרה, השימוש בצ'יליוני יצר נופים של לוחות שחמט המורכבים משורות של גפנים המקבילות זו לזו ואנכיות ביחס למדרונות.
במאה ה-19 תרמה טכניקת הגידול של בלוסרה (Bellussera, צורת גידול ייחודית לענבי הפרוסקו היוצרת צורת מעוינים) למאפיינים האסתטיים של האזור.
ביום שישי 28 ביוני 2019, ימים ספורים לפני ישיבת ועדת אונסק"ו שהייתה מביאה להכללת שטחי קונליאנו וואלדוביאדנה ברשימת אתרי המורשת העולמית, נערכה שביתת שבת שאורגנה על ידי כמה מחסידי איכות הסביבה מחוץ למטה אונסק"ו בוונציה למאבק בשימוש מאסיבי בחומרי הדברה בחקלאות.
פעילים העבירו לנציג האו"ם אוסף מסמכים עם טיעונים שונים בנושא השימוש בחומרי הדברה בשטח, והדגישו כי בדו"ח הרשמי של אונסק"ו לא הופיעו מונחים כמו "חומרי הדברה" או "זיהום".
הפגנות דומות כבר התרחשו באותו שטח, ומשכו את תשומת הלב של תחנות הטלוויזיה כמו תוכנית התחקירים האיטלקית Report, שהדגישה כיצד הצהרותיהם של מנהלים מקומיים ואחראים על בריאות הציבור על מצב הסביבה של הגבעות עומדים בניגוד גמור לגרסאות תושבי האזור.
גבעות לארסמאן הן סדרה של גבעות מעוגלות נמוכות, הממוקמות לאורכו של החוף הדרום-מזרחי של מפרץ פרידז, בארץ הנסיכה אליזבת, שבאנטארקטיקה.
אורכו של רכס הגבעות 17 קילומטרים, וראשיתו בקרחון דולק.
סלעי הגבעות מכילים ריכוז גבוה במיוחד של המינרלים בור ופוספטים, וכן התגלו בו ארבעה סוגים חדשים של מינרלים, שלא היו ידועים קודם לכן.
בשל הייחודיות של הגבעות, בשנת 2014 חצי האי סטורנס שבגבעות, הוכרז כאזור אנטארקטי מוגן במיוחד.
הגבעות התגלו בפברואר 1935 על ידי ציד הלווייתנים הנורווגי קפטן קלריוס מיקלסן (Klarius Mikkelsen) שהפליג בספינה תורסהאבן.
המפרץ מופה בפירוט רב בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת לארס כריסטנסן בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1936–1937.
הראשון שהגיע אל הגבעות, ומיפה אותם במדויק, היה מ.
Fisher), סוקר מטעם משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, בשנת 1957.
שמן של הגבעות ניתן להן על ידי מיקלסן.
מיקלסן נשלח לאנטארקטיקה על ידי לארס כריסטנסן, ומיקלסן קרא לגבעות "הרי לארסמן" (בנורווגית: "Larsemann Fjellene") על שמו של לארס כריסטנסן.
הגבעות הן נווה מדבר אנטארקטי, ועל כן מצויות בהן מספר רב של תחנות מחקר אנטארקטיות:
תחנת פרוגרס (הנטושה) ותחנת פרוגרס II - תחנות רוסיות;
תחנת לו-ראקוביצה - תחנה רומנית - אוסטרלית);
תחנת ז'ונגשאן - תחנה סינית;
תחנת בהאראטי - תחנה הודית.
גבעות טרכייט הם רכס הרים קטן, בדרום פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
שיא גובהו של הרכס 1,603 מטרים מעל פני הים.
הגבעות מתנשאות לגובה של 300 מטרים מעל סביבתן.
הרכס ממוקם ממערב לפארק הפרובינציאלי ארוסטון;
מצפון לגבעות קורנוול ולפארק הפרובינציאלי גבעות קורנוול.
שמן של הגבעות אומץ רשמית ב-6 באוקטובר 1936.
הגבעות נקראות על שם סלעי הטרכיט הגעשיים המרכיבים אותם.
הגבעות מרוחקות מאתרי תיירות ומכבישים ראשיים, וניתן לחצות אותם ברכבי 4x4, שיוצאים מחוות לצד הגבעות.
גבעות לורנס הם קבוצה של גבעות סלעיות, באדמת מק.
הגבעות ממוקמות מצידו המזרחי של קרחון לאמברט.
הגבעות ממוקמות 9 קילומטרים מצפון למתלול מוסון.
הגבעות מופו לראשונה, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנים 1956, 1960 ו-1973.
שמן של הגבעות ניתן להם על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
הגבעות נקראו על שם ט.
גבעות האוורד הן גבעות נמוכות בהרי סקוט, בארץ אנדרבי, במזרח אנטארקטיקה, שבאנטארקטיקה.
בין הגבעות מצויים אגמי מי קרחונים שנמסו.
הגבעות מצוייות מדרום לקרחון ביבר.
הגבעות מופו בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנת 1956.
שמן של הגבעות ניתן להן על יד ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
הגבעות נקראות על שמו של וו.
Howard), שהיה איש צוות באוניית המחקר "דיסקברי", אשר הביאה את משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1929–1931).
גִּבְעוֹת עֵדֶן הוא יישוב קהילתי בחבל עדולם, דרומית לבית שמש בסמוך למושבים אדרת ונווה מיכאל, צמוד ל ולכפר הפלסטיני ח'רבת אל-דיר שמעברו המזרחי.
היישוב משותף לחילונים ודתיים, ומשתייך למועצה אזורית מטה יהודה.
באותה עת התגוררו בנווה מיכאל רק 64 משפחות והמושב קידם בעצמו גם תוכנית הרחבה.
במרץ 1999, הוועדה המחוזית לתכנון ובנייה אישרה להפקדה את התוכנית כשכונה חדשה של נווה מיכאל.
נציג המשרד להגנת הסביבה התנגד לתוכנית, בטענה שהיא עומדת בניגוד לתוכנית להקמת שמורה ביוספרית בכל האזור, שמטרתה לשמור על ערכי נוף ואיכות סביבה ושמירת מסדרונות אקולוגיים.
בלחצו של חבר הוועדה, חיים פאלק, שטען שההרחבה נחוצה בשל מיקומו של הכביש בדרך לגוש עציון, אושרה התוכנית.
פעילי איכות הסביבה החליטו להעלות את הנושא מחדש ב, שהייתה אמורה לדון בתכנון האזור.
ב-23 במאי 2000 המועצה הארצית לתכנון ולבנייה אישרה להפקדה את התוכנית להקמת היישוב (שהייתה שינוי של תוכנית מתאר מחוזית ירושלים).
באותה עת גם אושרה תוכנית לכביש מהיר חדש באזור, כביש 39, בין צומת האלה לירושלים.
המועצה אישרה הקמת יישוב קהילתי בן 500 יחידות דיור על שטח של כ-1,000 דונם, עם אפשרות להרחבה ל-1,400 יחידות דיור, והקמת קריה למחקר ולפיתוח בתחומי המדע והתעשייה בצמוד לו, על שטח של 50 דונם.
בשלב זה הצטרפו להתנגדויות החברה להגנת הטבע ורשות הטבע והגנים, בטענה שיש להעדיף הרחבת יישובים קיימים על פני הקמת חדשים ושהקמת יישוב באזור המיועד תפגע במערכת האקולוגית של הרי יהודה, תפגע קשות בנוף הפתוח, במושבים הסמוכים ובפיתוחה של העיר בית שמש, על ידי משיכת אוכלוסייה חזקה מהעיר.
ב-3 ביוני 2001 החליט הקבינט החברתי-כלכלי של הממשלה להנחות את משרדי הממשלה הנוגעים בדבר ואת מוסדות התכנון, לזרז את אישור התוכניות להקמת היישוב.
בדצמבר 2000 אישרה גם הוועדה לשמירה על קרקע חקלאית ושטחים פתוחים (שמטרותיה הן לשמור על עתודות הקרקע שישמשו לחקלאות ולשטחים פתוחים במדינת ישראל) את התוכנית להקמת היישוב (חלק משטח היישוב הוקם על קרקע חקלאית, ששימשה לגידולי פלחה).
ב-12 ביולי 2001 הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה מחוז ירושלים דחתה על חודו של קול את התנגדותה של החברה להגנת הטבע להקמת היישוב.
והחליטה להמליץ בפני המועצה הארצית לתכנון ולבנייה לאשר את התוכנית להקמת היישוב.
ב-1 באוגוסט 2001 ועדת המשנה לעניינים תכנוניים עקרוניים (ולנת"ע) של המועצה הארצית דחתה את התנגדות החברה להגנת הטבע להקמת היישוב רוגלית, והתוכנית נכנסה להליך של מתן תוקף.
במרץ 2002 פרסם מינהל מקרקעי ישראל מכרז לתכנון ולבנייה של היישוב.
היזם ג'ייק ליבוביץ' מניו יורק ניגש לבדו למכרז וזכה בו.
ליבוביץ' החל לשווק את היישוב בשם "הרי עדן", בינואר 2005 ערך טקס הנחת אבן פינה, לאחר שעשרות לקוחות הפקידו דמי רצינות של 25 אלף דולר לשם רכישת בית ביישוב.
ליבוביץ' שיווק את היישוב החדש ליהודים אמידים מארצות הברית, אירופה, אוסטרליה ודרום-אפריקה, המעוניינים להשתקע בישראל, כ"יישוב אקולוגי" - יישוב המבוסס על בנייה אקולוגית ו"ירוקה" שבמסגרתה המים שבהם ישתמשו התושבים ימוחזרו, האשפה תיאסף באמצעות מערכת תת-קרקעית ומתקני אנרגיה סולארית יספקו חשמל לכל הבתים.
ליבוביץ' החל לקדם תוכנית מפורטת של היישוב במוסדות התכנון, ושוב עלו התנגדויות להקמתו.
במאי 2005 פרסם מבקר המדינה דו"ח בו ביקורת על אופן אישור, תכנון והקמת היישוב, בין היתר כתב בדו"ח:
בעקבות דו"ח הביקורת פנתה החברה להגנת הטבע ל, מני מזוז, בבקשה לפתוח בחקירה פלילית בעניין הפרויקט.
בנוסף ביקשה ממזוז להורות על הקפאת ההליך התכנוני עד לקבלת עמדתו בנדון.
במקביל שכר היזם ג'ייק ליבוביץ' חוקר פרטי, שהקליט את התבטאויות של פעיל סביבתי המתנגד להקמת היישוב, ודרש על סמך התבטאויות לפסול את השתתפות הפעיל בדיון על היישוב בוועדת תכנון.
למרות התנגדויות ודו"ח הביקורת, אישרה הוועדה לשמירה על קרקע חקלאית ושטחים פתוחים את התוכנית המפורטת, ואחר כך גם הוועדה המחוזית, עם זאת התקבלו חלק מהתנגדויות הארגונים הירוקים, שעיקרן צמצום שטח היישוב והשארת מסדרון אקולוגי בן 200 מטר בין היישוב לגדר ההפרדה.
הקמת היישוב התעכבה שנים רבות, ובאוגוסט 2014 חברת "צ.פ.
ייזום ובנייה בע"מ", רכשה מחצית מזכויות הבנייה תמורת כ־40 מיליון ש"ח.
היא הודיעה כי הבנייה צפויה להתחיל באפריל 2015, ליישוב בן 363 יחידות דיור, מבני ציבור, מלונאות ונופש.
בספטמבר 2016 הגישו היזמים תביעה הכספית על סך 39 מיליון ש"ח, נגד המועצה האזורית מטה יהודה ונגד העומד בראשה, משה דדון ואחיו, אבי דדון, בטענה שניסו לסחוט מהם כספים כדי שיזרזו את המהלכים לאישור הפרויקט.
באוקטובר 2017 נמחקה התביעה, לבקשת היזמים.
הקמת היישוב בפועל החלה לבסוף בשנת 2019, לאחר שהיזמים ביקשו הקלות על תנאי התכנון של היישוב, כולל הקמת גשר בן 400 מטר שהיה אמור לקום בכניסה ליישוב, להבטיח שהמסדרון אקולוגי בנחל שמתחתיו לא יחסם.
במאי 2020 החלו היזמים בשיווק 270 מגרשים, לבתים דו-משפחתיים בשטח 170 מ"ר ווילות בשטח של 300 מ"ר.
במקביל גם רשות מקרקעי ישראל החלה לשווק 40 מגרשים עם זכויות בנייה בסך 600 מ"ר.
בדצמבר 2021 אושרה הקמתו של ועד מקומי ביישוב.
בספטמבר 2023 החל היישוב להתאכלס.
נכון ל-2025 הוא מוגדר כיישוב מעורב המונה משפחות דתיות וחילוניות, ישראליות ואמריקאיות.
במסגרת העבודות להקמת היישוב, ביצעה רשות העתיקות מספר סקרים ארכאולוגים וחפירות ארכאולוגיות, בין השנים 2002–2019. בנוסף נערך סקר ארכאולוגי באזור, בשנת 2004, לקראת בניית גדר ההפרדה.
ביישוב וסביבתו ארבעה אתרים מרכזיים: ח'רבת בוץ, ח'רבת עלית, ח'רבת עורבה וח'רבת אל-מקעורה, שבהם תעדו ונחשפו שרידי מבנים, מערות חצובות בידי אדם, מתקנים חקלאיים חצובים בסלע, בורות מים, שומרות, ערמות סיקול, טרסות, שרידי דרכים עתיקות, ושרידי רוגם.
הסקרים והחפירות הצביעו על שתי תקופות של יישוב אינטנסיבי באזור: התקופה הכלקוליתית והתקופה הביזנטית.
הרוגם תוארך לתקופת הברזל 2א' (המאה ה-11 לפנה"ס בקירוב).
בנוסף נחפר בסמוך שרידי מבנה גדול, בו ממצצאים החל מהתקופה ההלניסטית בארץ ישראל (המאה ה-2 לפנה"ס) ועד לתקופה הביזנטית (המאה ה-6 לספירה).
גבעות אוראול או גבעות אוראולה או גבעות אוריאול הן זוג גבעות, בסמוך ממערב לקצה הצפוני של רמת דטרויט שבחצי האי טריניטי - בקצה הצפון מזרחי של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
מדרונות הגבעות חלקים, ומכוסים קרח.
גובהה של הגבוהה מבין שתי הגבעות - 1,080 מטרים מעל פני הים; גובהה של הנמוכה מבין שתי הגבעות 1,015 מטרים מעל פני הים.
הגבעות נסקרו לראשונה בנובמבר 1948 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
משלחת הסקר יצאה לסקר זה מבסיס מפרץ התקווה.
שמן של הגבעות ניתן להן על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
גבעות לונג הם קבוצה של גבעות ותצורות סלעים בהרי הורליק (המהווים חלק מההרים הטראנס-אנטארקטיים), בארץ וילקס שבאנטארקטיקה.
אורכו של רכס הגבעות 11 קילומטרים.
הגבעות ממוקמות באמצע המרחק שבין רכס ויסקונסין לרכס אוהיו, שבהרי הורליק.
נקודת נק היא הקצה הצפוני של גבעות לונג.
הגבעות מופו לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1958–1960.
הגבעות נקראות על שמו של ויליאם אי.
Long), גאולוג במשלחת חציית הרי הורליק (אשר חקרה את הרי הורליק בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1958–1959), וכן היה חבר במשלחת אוניברסיטת אוהיו להרי הורליק בעונת המחקר 1960– 1961 ובעונת המחקר 1961–1962.
גבעות אנטרפרייז הן קבוצה בולטת של גבעות ופסגות שאינן מכוסות קרח, ברכס הריטג', בהרי אלזוורת', בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גבעות אנטרפרייז מופו לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרי הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית, בין השנים 1961–1966.
שמה של קבוצת הגבעות ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
השם ניתן, בהתייחס לשמו של רכס הריטג' בו הן ממוקמות.
רכס הריטג' כמו גם אתרים נוספים ברכס, מתייחסים למורשת ארצות הברית (באנגלית "אנטרפרייז" משמע "יוזמה").
לרכס הגבעות צורת קשת, ואורכו 60 קילומטרים.
הגבעות מהוות את הגבול הצפוני, והצפון-מזרחי של עמק הורסשו.
גבעות אנדסון הם קבוצה של גבעות שאינן מכוסות קרח, ברכס הריטג', בהרי אלזוורת', בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
הגבעות ממוקמות מדרום למפל הקרח דרייק; וממערב לקרחון יוניון.
שמן של הגבעות ניתן להן על ידי משלחת חקר הרי אלזוורת' (Ellsworth Mountains Party) מאוניברסיטת מינסוטה ממדינת מינסוטה שבארצות הברית, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1962–1963.
הגבעות נקראות על שם (Dean T.
Edson), שהיה מהנדס טופוגרפיה בסקר הגאולוגי של ארצות הברית, אשר היה חבר במשלחת החקר.
גבעות דיילי הם קבוצה של גבעות גבוהות ומכוסות קרח לאורך הגדה המערבית של קרחון אוויאייטור בהרי הצלב הדרומי, באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הגבעות ממוקמות בין שפכיהם של קרחון קוסמונט, ושלקרחון שומייקר, אל קרחון אוויאייטור.
הגבעות מופו לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1964.
שמן של הגבעות ניתן להם על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הגבעות נקראות על שמו של רוברט סי.
Daley), מצי ארצות הברית, שהיה מהנדס טיסה במטוסי הרקולס במהלך מבצע הקפאה עמוקה (מבצע דיפ פריז) שבוצע על ידי צי ארצות הברית בשנים 1966, 1967 ו-1968.
גבעות גברו הם קבוצה של רכסי הרים מבותרים וטרשיים ושל גבעות חוף, המהווים חלק מהרי המלכה מוד, והגובלות במדף הקרח רוס באזור חוף דופק של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
הגבעות ממוקמות בין קרחון בארט לבין קרחון גואו.
אורך רכס הגבעות (מצפון לדרום) 22.2 קילומטרים והן משתרעות לכיון דרום עד למעבר רואופברייק הסמוך להר לאנו.
שיא גובה רכס הגבעות מתנשא לגובה של 1,500 מטרים מעל פני הים.
שמן של הגבעות ניתן להם על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (New Zealand Geological Survey Antarctic Expedition), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1963 – 1964.
השם ניתן לגבעות בשל השכיחות של גברו, סלע יסוד פלוטוני גס גביש דל בסיליקה ועשיר בברזל ובמגנזיום, באזור.
גבעות אינדפנדנס או גבעות אינדיפנדנס הן רכס גבעות ופסגות בתרוניות, בהרי אלזוורת', בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
רכס הגבעות (בהיותו חלק רכס הריטג') מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (ה-USGS) בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1961–1966.
שמו של רכס הגבעות ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
השם ניתן בהתייחס לשמו של רכס הריטג'; רכס הריטג' נקרא בשם זה מאחר שההרים והאתרים השונים ברכס נקראו על שם אירועים הקשורים למורשת ארצות הברית (הריטג' באנגלית משמעו "מורשת").
"אינדפנדנס" באנגלית משמעו "עצמאות" - שם שנתן בהתייחס לעצמאות ארצות הברית.
אורכו של רכס הגבעות 16 קילומטרים.
המדרונות המזרחיים של הרכס, ברובם, סלעיים, וחשופים מקרח.
רכס גבעות אינדפנדנס ממוקם 5 קילומטרים דרומית-מזרחית מגבעות מארבל.
גבעות אינדפנדס מהוות את החלק הדרומי של קיר הדופן המערבי של עמק הורסשו.
גבעות מארבל או גבעות מרבל הן רכס גבעות ופסגות בתרוניות, בהרי אלזוורת', בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
שמו של הרכס ניתן לו על ידי משלחת חקר הרי אלזוורת' (Ellsworth Mountains Party), מטעם אוניברסיטת מינסוטה.
המשלחת חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) שבין השנים 1962–1963.
הגבעות מהוות את הגבול המערבי של עמק הורסשו.
גבעות מארבל ממוקמות בין גבעות ליברטי וגבעות אינדפנדנס, בדרום רכס הריטג'.
גבעות סיקוונס הן רכס גבעות דמוי בתרונות, בקצה הצפון מערבי של רכס גבעות קאודאלף באזור חוף פנל של ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גבעות סיקוונס מהוות את הגבול המערבי של חלקו העליון של קרחון רניק.
שמו של הרכס ניתן לו על ידי המשלחת הצפונית (the northern party) של משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (New Zealand Geological Survey Antarctic Expedition; בראשי תיבות: NZGSAE), אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (בקיץ האנטארקטי) 1962 – 1963.
הרכס קיבל את שמו בשל תיאורו הגאולוגי - היות הגבעות רצף גאולוגי אחד.
גבעות מקאלפין או גבעות מקאלפאיין הן שרשרת של גבעות שאינן מכוסת קרח, באזור חוף שקלטון של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
שרשרת הגבעות משתרעת החל מהר אחרנר, לכיוון דרום מערב, לאורך הגדה הדרומית של קרחון לואו ועד לקרחון סיילוסטר.
הגבעות נקראות על שם פרח טייס (Ensign ) קנת' די.
MacAlpine), מחיל המילואים של צי ארצות הברית (U.S.
Navy Reserve), שהיה חבר בטייסת VX-6 של צי ארצות הברית, אשר נפל בהתרסקות מטוס במצר מקמורדו, באוקטובר 1956.
גבעות הרואה היא התנחלות המאחדת את ההתנחלויות גבעת הראל וגבעת הרואה בבנימין.
האיחוד הוכרז בעת ההכרה ביישוב על ידי ממשלת ישראל השלושים ושבע בשנת 2023. היישוב שוכן משני צידי הגדה של נחל שילה העליון, בגובה כ-740 מטר מעל פני הים, וסמוך ליישובים שילה, עלי, מעלה לבונה, וכחלק ממועצה אזורית מטה בנימין.
נכון לשנת 2024 מתגוררות בו כ-160 משפחות.
גבעת הראל הוקמה בשנת 1998 (חשוון ה'תשנ"ט) כמאחז שנקרא על שמו של הראל בן נון, בנו של הרב אלחנן בן נון, לשעבר רבה של שילה הסמוכה, שנרצח יחד עם שלמה ליבמן על ידי מחבל בעת שמירה על היישוב יצהר.
לאחר ההלוויה החליטו יגאל בן נון, אחיו של הראל, ושיבי דרורי להקים יישוב חקלאי לזכרו של הראל.
כחלק מהליך ההקמה, הוקמה ליישוב אגודה שיתופית.
לאגודה השיתופית יש הסכם הקצאה על הקרקע עם ההסתדרות הציונית העולמית עד לשנת 2045.
בין גבעת הראל לבין כביש 60 ניטעו כרמי גפנים ומטעי זיתים בהיקף של מאות דונמים.
ביישוב הוקם יקב בוטיק בבעלותו של שיבי דרורי ממקימי היישוב ששמו "יקב גבעות".
השכונה ממוקמת כ-740 מטר מעל פני הים.
בפסגת השכונה הוקם "מצפור אברהם" המעניק תצפית פנורמית על כל האזור.
נכון לשנת 2024 מתגוררות ביישוב 105 משפחות, בהן מאות ילדים.
הוקמה בשנת 2003 כמאחז, וכשכונה של היישוב עלי, מיקום היישוב נבחר על מנת ליצור רצף טריטוריאלי בין גוש שילה וגבעת הראל ממזרח, לעלי בצפון ולמעלה לבונה במערב.
בחודש מרץ 2017 הכריזה המדינה על חלקים נרחבים היושבים על ההר כאדמות מדינה, בשנת 2023 התגוררו בו 49 משפחות בהן כ-150 ילדים.
בפברואר 2023 החליט הקבינט המדיני ביטחוני להסדיר את היישוב תוך איחודן של גבעת הראל וגבעת הרואה ליישוב אחד, וב־29 באוקטובר 2023 חתם אלוף פיקוד המרכז יהודה פוקס על צו המעניק ליישובים מעמד רשמי בשם "גבעות הרואה".
נושא בחירת שם מאוחד לשני היישובים עורר מחלוקות בקרב התושבים והוצעו מספר שמות לוועדת השמות, ולבסוף תושבי גבעת הראל משמרים את שם המקום המקורי.
ביישוב פועלים: בתי כנסת, מקוואות טהרה, מעונות וגני ילדים, גני משחקים, מגרשי ספורט, משחקיות לילדים, ספריות, חדרי נוער, סניפי בני עקיבא, מסעדות, מרכז מבקרים.
ביישוב חוות סוסים, מערת הנחושת, מערת השקד, פינת חי, גלריית אמנות מקרמיקה, יקב בוטיק המפיק גם שמן זית, מסעדת בשרים, ואתר מזבח האבן.
מ-2013 מתקיים ביישוב מדי שנה בקיץ "מרוץ גבעת הראל", שבו משתתפים עשרות מתושבי המועצה.
הרצים עוברים ליד כרמי הגפנים ומטעי הזיתים ומשקיפים על תל שילה.
בתחומי היישוב נחשף מזבח עולה חצוב בסלע, ניצב על גבי טרסה, ומעליו ומתחתיו מדרון תלול ומצוקי – כך שהמזבח בולט על פני השטח.
במהלך עבודות פיתוח בשנים 2016–2017 הוזז המזבח מעט וכיום רק אדם המכיר את המזבח יוכל להצביע עליו.
מתחתיו מצוי כבשן סיד קדום.
המזבח נמצא במפנה הדרומי של ההר ופונה לגבעת הרואה, המשקיף על נחל שילה, בקטע הנחל המחבר את עמק שילה ועמק לבונה.
נחל שילה הוא נחל אכזב שראשיתו בסביבות היישוב גבעת הראל.
הנחל שימש כציר תחבורה עיקרי בדרך האבות, ונראה שזהו "מעלה לבונה" הקדום.
קטע נחל זה נקרא "נחל (ואדי) עלי".
הנחל זורם לכיוון מערב והוא מתחבר לנחל הירקון כשלושה קילומטר צפונית למחלף מורשה.
בנחל שילה פורחים פרחים רבים, בהם חלמונית, כרכום, סתוונית, חצב ונרקיס.
במדרון הדרומי של היישוב נמצא אתר פריחה גדול של חלמונית גדולה שהתגלה בשנת 2005. החלמוניות פורחות לרגלי עמוד אבן המכונה "שומר החלמוניות".
בזמן שיא הפריחה מגיע מספר החלמוניות ל-4,800 וזהו אחד מהמוקדים היחידים בישראל שבהם ניתן לצפות בפריחה.
כ-600 מטרים מערבה מהיישוב, נמצא עין עוז – מעיין שכבה שנובע במפנה המערבי של הנחל, וכנראה שימש לעוברי-דרכים שעברו בנחל.
המעיין נקרא בפי הערבים "עין מחֵיבִּר".
למעיין שתי בריכות: בריכת מבוגרים בגובה של 1.70 מטר ובריכה רדודה לילדים.
לצידו של עין עוז נמצא כבשן סיד נוסף.
"גבעות השוקולד" (בפיליפינית: Mga Bungtod sa Tsokolate, או Mga Burol na Tsokolate) הן תצורה גאולוגית באי בוהול שבפיליפינים.
באי בוהול, העשירי בגודלו בפיליפינים, יש לפחות 1,260 גבעות המתפרשות על שטח של יותר מ-50 קמ"ר.
הן מכוסות בעשב ירוק שהופך לחום-שוקולד בעונה היבשה, ומכאן שמם.
גבעות השוקולד מופיעות על דגל ועל חותם המחוז, כדי לסמל את שפע האטרקציות הטבעיות במחוז.
האתר נמצא ברשימת יעדי התיירות של רשות התיירות הפיליפינית בפיליפינים, והוא הוכרז כמונומנט הגאולוגי הלאומי השלישי של המדינה, כמו גם מוצע להיכלל ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.
המיתולוגיה הפיליפינית מספרת שהגבעות נוצרו כששני ענקים קדמונים נלחמו ביניהם, השליכו סלעים ענקיים והתחפרו בחול.
אגדה אחרת מספרת על ענק צעיר ורב עוצמה בשם ארוגו שהתאהב פעם בנערה בשם אלויה, והם חיו יחד זמן מה, עד שאלויה חלתה ומתה.
ארוגו התאבל עליה, ודמעותיו נפלו על הקרקע ויצרו תלוליות שהפכו ברבות הימים לגבעות השוקולד.
גִּבְעַת אֵלָה הוא יישוב קהילתי חילוני בדרום הגליל התחתון, חמישה קילומטרים צפונית למגדל העמק וחמישה קילומטרים מערבית לנצרת, בתחום השיפוט של המועצה האזורית עמק יזרעאל.
הוא הוקם בשנת 1988 ביוזמת גרעין מתיישבים מאזור חיפה ומיישובי עמק יזרעאל ובסיוע המועצה האזורית.
הממשלה החליטה על הקמת היישוב בדצמבר 1983, כיישוב קהילתי ביוזמה פרטית.
טקס הנחת אבן פינה בהשתתפות שר השיכון, דוד לוי, התקיים בספטמבר 1986.
במסגרת שלב א' התיישבו ביישוב כ־190 משפחות שבנו את בתיהן בבניה מרוכזת של מספר דגמי בתים בעלי סגנון אחיד.
במהלך העשור הראשון נבנו עוד כ־170 בתים נוספים תוך שמירה על הצביון הכפרי, וכן מבני הציבור: אולם ספורט מקורה (הכולל מגרש כדורסל, חדר כושר וחדר בלט), בריכת שחיה, מגרשי טניס וגני שעשועים.
בשנת 2009 החל שיווק המגרשים של שכונת הרחבה.
כיום מונה היישוב 480 משפחות הכוללות 1,950 תושבים.
היישוב ממוקם על שתי גבעות, בין הכפר הבדואי בית זרזיר והכפר הערבי עילוט.
היישוב גבעת אלה, שבאופן זמני נקרא עילוט ב', נקרא על שם עצי האלה.
במקום בית ספר יסודי אזורי לילדי גבעת אלה, ציפורי, אלון הגליל וחנתון, ולאחר סיום כיתה ו' עוברים מרבית הילדים ללמוד בבית הספר בנהלל.
הטייס רון ארד היה בגרעין המייסד של היישוב, אך לא התגורר בו עקב נפילתו בשבי.
את היישוב מקיף שביל לרוכבי אופניים (סינגל).
גִּבְעַת אַבְנִי הוא יישוב קהילתי שהוקם בשנת 1991 על ידי המועצה האזורית גליל תחתון והוא היישוב הגדול במועצה.
הבוטקה של אבא של צביקי.
היישוב, הממוקם ב, בגובה 310 מטרים מעל פני הים, כ־6 קילומטרים מערבית לעיר טבריה וכ-2.5 ק"מ מזרחית למחלף גולני.
היישוב הוקם על אדמות חקלאיות של הכפר הערבי הנטוש לוביה, שעל חורבותיו נטוע יער לביא, שממערב לגבעת אבני.
מצפון ובסמוך ליישוב נמצאים האתרים קרני חיטין וקבר יתרו ומדרום נמצאים תל אדמי ושמורת נחל אדמי.
היישוב, קרוי על שמו של שלמה אבני, שהיה מנכ"ל משרד השיכון וסייע רבות בהקמתו.
ילדי היישוב לומדים בבית הספר היסודי "עלי גבעה", בו לומדים גם ילדי היישובים האחרים במועצה האזורית הגליל התחתון.
ביישוב: גני-ילדים, פעוטונים, בריכת שחייה, אולם ספורט, מגרשי טניס, כדורגל וכדורסל, מגרשי משחקים וגינות, ספריה, בתי כנסת, מקווה, מועדון, אמפיתיאטרון, מרכז רפואי למשפחה, סופר מרקט, סניף של תנועת בני עקיבא וסניף של התנועה החדשה.
גבעת אולגה היא שכונה בעיר חדרה השוכנת בסמיכות לחוף הים התיכון.
היא גובלת במזרחה בכביש החוף.
השכונה הוקמה בשנת 1949 וקרויה על שם אולגה חנקין, מנשות העלייה הראשונה ואשתו של יהושע חנקין, גואל אדמות חדרה.
גבעת אולגה גובלת מצד מערב ברחוב רחבעם זאבי ומצד מזרח בכביש החוף.
הגבול הצפוני של השכונה הוא רחוב מנחם בגין וגבולה הדרומי הוא רחוב אדני פז סמוך לשכונת עין הים.
היישוב החל בבית אחד, בית ביטחון, שבנה המנהיג הציוני יהושע חנקין בעקבות המרד הערבי הגדול (1936-1939).
הבית נבנה בחופה של השכונה של היום על גבעה ומשם נגזר שמה של השכונה, גבעה על שם הגבעה שגר יהושע חנקין ואשתו אולגה.
אולגה על שם אשתו וכך נוצר השם גבעת אולגה.
בשנת 1949 הוקמה מסביב לבית שכונת גבעת אולגה.
ראשיתה כישוב ארעי של חלוצי חדרה, ששמו היה קדימה.
בהמשך נבנתה גבעת אולגה רבדים רבדים:
רובד ראשון – שיכון עולי סין.
יוצאי אירופה שהגיעו ארצה דרך שאנגחאי.
השיכון נבנה על ידי המתיישבים עצמם, כדי להוזיל את הבנייה.
נבנו 40 דירות, כל אחת בת 50 מ"ר, שכללו שני חדרים, מטבח ושירותים.
השיכון הוקם בשנים 1950–1949. לאחר מכן הוסיפה חברת "עמידר" בתים חד-קומתיים, עם ארבע דירות בכל מבנה.
שטחה של כל דירה הגיע ל-25 מ"ר.
עם הזמן הוסיפו קומה שנייה ואיחדו כל שתי דירות לשימושה של משפחה אחת.
רובד שני – גבעת אולגה א' (כיום מערבית לתחנת הדלק).
דיירי השיכון היו יוצאי אירופה וארצות הברית.
רובד שלישי – גבעת אולגה ב'.
המשתכנים היו ברובם יוצאי צפון אפריקה.
רובד רביעי – גבעת אולגה ג'.
נבנה בחלקה הצפוני של השכונה.
המשתכנים יוצאי טריפולי, מרוקו ורומניה.
רובד חמישי – גבעת אולגה ד'.
שיכון זה נועד עבור שרידי המעברה האחרונים.
רובד שישי – ידוע בכינוי אזור "אלי כהן".
יועד למשפחות מרובות ילדים מבין תושבי השכונה.
רובד שביעי – שיכון "אזורים".
השיכון קלט גם עולים מהקווקז ואתיופיה.
שמו הרשמי הוא שכונת בן-גוריון.
בעבר שכן במקום מרכז קליטה שנבנה בשנת 1971, אך מבנהו נהרס.
רובד שמיני – במהלך שנות התשעים נבנו בצפון מערב השכונה דירות נופש, במתחם הנושא את השם "כפר הים".
במתחם נבנה המלון הראשון בעיר חדרה מרשת רמדה, לימים אותו המבנה הפך למלון ג'ייקובס ריזורט מרשת ג'ייקובס.
רובד תשיעי – בתחילת שנות ה-2000 החל בינוי חלקה הדרומי של השכונה על אדמות מייסדי עולי סין שעיבדו את השטח יחד עם משפחת חמדאן הוותיקה לשכונה חדשה שנקראת עין הים.
נכון לשנת 2020, השכונה מונה כ-15,000 תושבים והיא השכונה השנייה בגודלה בחדרה (אחרי שכונת בית אליעזר).
תושביה הראשונים של השכונה היו יוצאי מעברת אגרובנק מחנה העולים הגדול ששכן בין יער חדרה לבין הגבעה.
השכונה התחברה לרשת החשמל רק בשנת 1957, עת התארגן ועד לשכונה ויזם את החיבור.
בראשית שנות התשעים, בעקבות גל העלייה מחבר העמים עלה הביקוש לדירות בשכונה ונוצרה מציאות דמוגרפית חדשה.
העלייה גרמה שינוי בהרכב האוכלוסייה כך שמשפחות מבוססות וזוגות צעירים יצאו מהשכונה לטובת אוכלוסיות עולים.
כיום העולים שמקורם בעליות שלאחר 1990 מהווים כ־26% מתושבי השכונה, יוצאי חבר המדינות, קווקז ואתיופיה.
בשכונה קיימים פרויקטים ומיזמים של: הקרן לפיתוח חדרה, מתנ"ס גבעת אולגה, הטכנודע, הגרעין התורני וגופי מגזר שלישי חיצוניים כגון: עמותת צמאון, תוכנית "עיר בשינוי" (קרן לאוטמן וציונות 2000), חינוך לפסגות, עמותת לשובע, קרן שטיינמץ, קרן אריסון, עמותת ירוחם, "אחרי", ישיבת גבעת אולגה ועוד.
המתנ"ס מפעיל קייטנות, חוגים לילדים, צעירים ולמבוגרים וגמלאים.
פועל עם אוכלוסיות בעלות צרכים מיוחדים בפרויקטים 'עמיתים', 'נאמן', 'קהילה נגישה', 'צמי"ד' ו'רעים'.
המתנ"ס כולל את המרכז לגיל הרך המפעיל חוגים, הרצאות להורים, טיפת חלב ועוד.
יחידת הנוער של מתנ"ס גבעת אולגה מפעילה את: "קפנוער" - מועדון נוער מרכזי בתחומי מנהיגות, פנאי ואומנויות; "רוגע-לך" מועדון נערות; "אופקים לנוער" - הטמעת מסוגלות תעסוקתית אצל בני נוער; "מיתר-נירים" - מרכז יום תומך רב תחומי; מרכז למידה; "הצינור"- מועדון גלישת גלים לנוער אולגה; "האינקובטור" - מרכז המוזיקה של היחידה.
בעבר פעלו בשכונה תנועות הנוער בית"ר, והנוער העובד והלומד והיום פועלים בה תנועות הנוער בני עקיבא, שבט 'צוקים' של הצופים ואריאל.
בשכונה פועל גרעין תורני חברתי הנותן מענה לצרכים התורניים והחברתיים בעיר.
הגרעין הקים את ישיבת גבעת אולגה, תלמוד תורה בבית הספר "שילה" וכן ערבי נשים ושיעורי תורה לגברים.
הגרעין שותף פעיל לפעילות של המתנ"ס ויחידת הנוער.
טכנודע חדרה - מרכז מדעי לפעילות חקר במדע וטכנולוגיה.
מפעיל תוכנית מצוינות, רואים עתיד ואפיקים.
מועדוניות יום - הבית החם, שילה, לשובע ולב אזורים.
"חינוך לפסגות" - פעילות מצוינות לנוער מחונן ומצטיין כולל ארוחה חמה, פעילות העצמה, חוגים ועוד.
בית ספר ממלכתי אור לטף
בית ספר יסודי ניסויי אזורי חופים בעין הים
בית ספר יסודי ותיכון דמוקרטי אזורי גבעול ברחוב מבצע עזרא (לשעבר "עמישב")
בית ספר חרדי אזורי לבנות תהילה (לשעבר "דרך חיים")
בית ספר לחינוך מיוחד אזורי גל אור
בשכונה וסביבתה יש מגוון רחב של בתי גידול: חולות מיוצבים, חוף סלעי, חוף חולי, בריכת חורף, יער פארק, רכס כורכר, נחל חדרה - כולם ברדיוס של 4 ק"מ בלבד ממרכז השכונה.
ביניהם יש שני בתי גידול אדומים (בסכנת הכחדה).
בין היונקים הנפוצים באזור ניתן למצוא: שועל מצוי, נמייה מצויה, דורבן, קיפוד מצוי, פסיון מצוי, גרביל החולות וחתולי בית שהתפראו.
האזור מהווה ציר נדידה חשוב.
בעונות הנדידה ניתן לצפות בנדידה מרשימה של מיני ציפורים כמו סלעיות קיץ, דרור ספרדי, חנקנים למיניהם, שליו, ושרקרק מצוי.
בחולות ניתן למצוא צמחים נדירים, ביניהם אירוס הארגמן, אשר גבעת אולגה הוא האתר הצפוני ביותר בעולם בו מתקיימת אוכלוסייתו באופן טבעי.
ברוב שנותיה של השכונה ייצגה אותה קבוצת הכדורגל המקומית הפועל גבעת אולגה שהוקמה ב-1954 על ידי ניסים קלדרון מקבוצות של ליגת השכונה שנקראו הפועל אגרובנק מועדון הכוכב וקבוצות נוספות לקבוצת כדורגל מקצועית שלימים נקראה הפועל "אלי כהן" גבעת אולגה על שמו של המרגל הישראלי אלי כהן שנרצח בדמשק.
והחל משנות ה-80 נקראה הפועל צ'יקו גבעת אולגה על שמו של קפטן הקבוצה יצחק ציקו גיבש שנפטר באופן פתאומי בגיל 25 בלבד.
במהלך שנות ה-90 הפסיקה עיריית חדרה את תמיכתה התקציבית שגם כך הייתה מינימלית בקבוצה והקבוצה התדרדרה מליגה א לליגה ג ופורקה.
לאחר מספר שנים (2015)הקימו מחדש את קבוצת הכדורגל שנקראה "מ.ס.
"עדי" גבעת אולגה",על שמו של סמל , תושב השכונה, אשר נפל במלחמת לבנון השנייה שהגיעה תוך פרק זמן קצר מאוד לצמרת ליגה א ולהישגים גדולים מאוד גם בשלבי גביע המדינה.
בתחילת עונת המשחקים 2025/2026 הוקמה מחדש קבוצת הכדורגל האגדית "הפועל גבעת אולגה" לשמחת תושבי המקום
במרץ 2017 נפתח בית מלון "רמדה חדרה על הים" בשכונת גבעת אולגה בהמשך לבית המלון צפויה להבנות טיילת באורך של כ-6 ק"מ.
סמוך למלון רמדה נמצאים כפר הנופש 'כפר הים' וכפר הנופש של האגודה למען החייל.
גבעת אורחה (או תל ג'וּחַדֶר) היא גבעה בזלתית בדרום רמת הגולן, דרומית להר פרס ודרומית-מזרחית ליונתן.
הגבעה היא חלק מקו התלים הישראלי והיא מתנשאת לגובה של 646 מ' מעל פני הים.
למרגלות גבעת אורחה שרידי חאן מהמאה ה-14. בתחומי החאן נמצאו ממצאים ארכאולוגיים גם מתקופות קדומות יותר - התקופה ההלניסטית, התקופה הרומית והתקופה הביזנטית.
אחת ההשערות היא שהשם ג'וחדר הוא שיבוש הכינוי "אל-ג'וחנדר" (נושא מקלות הפולו) שנשא האמיר בח'תאמור שהיה מושל צפת מטעם הממלוכים.
זה היה תואר נכבד בחצר הסולטאנים הממלוכים.
למרגלות הצפונים של גבעת אורחה נמצא בריכת אורחה.
ביומה הראשון של מלחמת יום הכיפורים התפרסה מערבית לגבעה, סוללת "בועז" מגדוד "נמר" (405) של חיל התותחנים.
הסוללה הותקפה בידי כוחות שריון סורים והושמדה.
שרידי התומ"תים עדיין פזורים בשדה המוקשים שבמקום.
ביום השני של המלחמה נשבו במקום שלושה תושבי טובא-זנגרייה, שעסקו בגנבת ערימות חציר משדות ביום כיפור, ותפסו מחסה תחת גשרון כביש על מנת להגן על עצמם מהפגזות בתחילת המלחמה
גבעת אנדרומדה היא שכונת מגורים סגורה ויוקרתית ברחוב לואי פסטר ורחוב יפת ביפו.
השכונה נמצאת מעל נמל יפו, והכניסה אליה היא מרחוב יפת.
סמוך לשכונה נמצאים כנסיית גאורגיוס הקדוש (יוונית אורתודוקסית), בית כנסת יהודי מהמאה ה-19 ובית קברות יהודי עתיק.
מצפון לשכונה נמצאת יפו העתיקה, ומדרומה נמצאת שכונת עג'מי.
השם ניתן לפרויקט על שם סלע אנדרומדה ואנדרומדה המיתולוגית.
בשנת 1989 חכר היזם הקנדי מוריי גולדמן את הקרקע שהפרויקט שוכן עליה מהפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית בירושלים.
בתמורה קיבלה הפטריארכיה 30 דירות והעמידה אותן בעסקת אחוזים ליזם אודי אילן.
זה הציע אותן להשכרה כדירות נופש.
בתחרות לתכנון הפרויקט זכו "בר-לב אדריכלים" והאדריכל אלכס כהן.
בשנת 1995, לפני שהחלה בניית הפרויקט, רשות העתיקות חפרה באזור וגילתה עצמות אדם וקברים.
בגלל שהפרויקט נמצא סמוך לבית קברות יהודי עתיק עלה חשש שזה המשכו, ולכן אלה עצמות של יהודים.
בעקבות כך חרדים התנגדו לבניית הפרויקט.
משרד הדתות ואתרא קדישא ניסו למנוע את בנייתו של הפרויקט, אך ללא הצלחה.
בתגובה הטילו חרדים קללת פולסא דנורא על הפרויקט ועל האדריכל שלו, איל רגוניס.
לקללה זו הם זוקפים את מותם של שלושה מעובדי הפרויקט.
ב-1995 נמכר הפרויקט על ידי חברת "גולדפן הולדינגס", שבשליטת מוריי גולדמן לחברת "מורדות הים", השייכת ליזמים אודי אילן ויואל גת, ובשנת 2003 מכרה זו את הפרויקט לחברת "אינפורמה קפיטל" שבשליטת חיים גייר, תמורת שקל אחד והתחייבות לכסות את חובותיה של "מורדות הים".
ראשוני הדיירים בפרויקט השתכנו בו בשנת 2000.
בתוכנית המקורית השכונה לא הייתה אמורה להיות סגורה, ונדרש לכלול בה ארבע כניסות, ומעברים בין הבניינים לעבר חוף הים ונמל יפו, אך בפועל יש כניסה אחת בלבד ובה מוצב שומר.
בתוכנית הראשונית הופיעה גם רחבה ציבורית בגודל 600 מ"ר שתהיה ממנה תצפית לים, אך רחבה זו לא נבנתה.
בשנת 2007 הורה בית משפט השלום בתל אביב לפתוח את השכונה הסגורה לכלל הציבור.
הכניסה למתחם פתוחה בין השעות 8:00 בבוקר ל 22:00 בלילה.
פסק-הדין מעורר התנגדות מצד דיירי הפרויקט, שמפחדים שהם חשופים בעקבותיו לפריצות ולירידת ערך הדירות.
תחילתו של התהליך שלוש שנים קודם לכן (2004), עת עתרו לבית המשפט עמותת יפו לזכויות אדם והאגודה למען ערביי יפו עם כמה מתושבי העיר והקליניקות המשפטיות באוניברסיטת תל אביב.
העותרים ביקשו מבית המשפט שיורה על פתיחת המתחם למעבר לכלל הציבור.
תוכנית הבנייה שלפיהן הוקמה גבעת אנדרומדה אכן קובעת שעל החברה המנהלת של הפרויקט לאפשר את המעבר בין רחוב יפת לחוף הים לכלל הציבור ולא רק לדיירי הפרויקט.
סעיף זה הוכנס בזמנו לפי דרישתה המפורשת של עיריית תל אביב.
בתוכנית המתחם שאושרה בשנת 2009 נקבעו זיקות הנאה לציבור הן במעבר דרך המתחם והן בגן הפנימי וכן הקצאת 50 מקומות חניה לציבור בחניון התת-קרקעי.
עם הדיירים נמנים הסופרת שולמית לפיד והעיתונאי פיטר הונאם, איש הקשר של מרדכי ואנונו (גם ואנונו עצמו התגורר במתחם במשך שלושה חודשים, בדירה שנשכרה עבורו על ידי רשת BBC).
בשנת 2004 הותקפה באכזריות המשוררת והמתרגמת הלית ישורון בביתה שבמתחם.
משטרת ישראל טרם הצליחה לפענח את הפרשה.
גבעת אוונטינוס/אוונטינו (לטינית: Aventinus, איטלקית: Aventino) היא אחת משבע גבעות רומא.
מקור שמה של הגבעה אינו ברור.
יש הסוברים שהגבעה נקראת על שמו של אוונטינוס המלך, שנקבר, על פי האמונה הרומית, על הגבעה.
הסבר חלופי קושר את המקום באוונטינוס , בן הרקולס וריאה במיתולוגיה היוונית.
סרוויוס, בספרו על האנאידה, טוען כי מקור השם בציפורים המקננות בה.
לפי המסורת הרומאית קללה רבצה על גבעת האוונטין: משם ניסה רמוס לנבא את העתיד על ידי התבוננות במעוף הציפורים, כשל, ובסופו של דבר, כתוצאה מהתחרות עם אחיו רומולוס, נרצח על ידיו.
מסיבה זאת שום שליט רומאי לא הכניס את הגבעה לשטח הפומריום (שטחה המקודש של העיר).
גבעת האוונטין הפכה חלק מהעיר רומא רק בתקופת אנקוס מארקיוס מלך רומא הרביעי (בין השנים 640 - 616 לפנה"ס), על מנת לחזק את ביצורי העיר באמצעות הכנסת הגבעה הגבוהה לתוכה.
בעת העתיקה האמינו שהגבעה הוכללה לתוך שטח העיר עם בניית חומת סרוויוס בתקופת שלטונו של סרוויוס טוליוס, אולם ככל הנראה החומה נבנתה רק לאחר שנת 387 לפנה"ס, ועד אז הייתה הגבעה פרוור של רומא.
במהלך המאה החמישית לפנה"ס גדלה העיר רומא אף מעבר לגבעת האוונטין והתפשטה לעבר שדה מרס.
בתקופה הרומית הייתה הגבעה בעלת אוכלוסייה ממעמד סוציו-אקונומי נמוך, והתנקזו אליה מהגרים שהגיעו אל העיר רומא.
המילה אוונטינים משמשת עד היום לתיאור מעמד נמוך או עממי או תיאור משהו כגס וולגרי.
בתקופה המודרנית הגבעה היא אחת משכונותיה של העיר רומא, ומתגוררת בה אוכלוסייה ממעמד סוציו-אקונומי גבוה.
גבעת אסקווילינו (באיטלקית: Esquilino) או גבעת אסקווילינוס היא אחת משבע גבעות רומא והמזרחית שבהן, השם ניתן בתקופה מאוחרת יחסית לשתי הגבעות: גבעת אופיוס (Mons Oppius) וגבעת סיפיוס (Mons Cispius).
בכניסה לגבעה התנוסס שער אסקווילינו.
ישנה מחלוקת בין המלומדים בדבר מקור שם הגבעה.
לפי אחת הסברות הגבעה קרויה על שם עצי האלון (exculi) הגדלים עליה.
סברה אחרת גורסת שהגבעה הייתה מיושבת בצפיפות בראשיתה של רומא, ומשמעות שמה "inquilini" - "בתוך העיר", בניגוד לאלו שמתגוררים מחוץ לעיר "exquilini".
סברה שלישית גורסת משמעות הפוכה - שמקור השם בביטוי "ex colo" - מחוץ לעיר.
הגבעה נמצאת בסמוך לעמק בו לימים נבנה הקולוסאום.
גבעה זו הייתה פרוור מגורים אופנתי בשלהי הרפובליקה הרומית וראשית הקיסרות הרומית.
באזור גבעת אופיאן, המהווה חלק מהאסקווילינו, בנה הקיסר נירון את הדומוס אורה - "בית הזהב" שלו, שעליו בניה הקיסר טראיאנוס לימים את מרחצאות טראיאנוס.
בראש הגבעה ניצבת בזיליקת סנטה מריה מג'ורה.
גבעות קולומביה הן רכס של גבעות נמוכות במכתש גוסב על מאדים.
הן נצפו על ידי הרובר ספיריט שחקרה את המכתש ב-2004. לגבעות ניתן שם במהרה, משום שהן היו הסממן הבולט ביותר על פני השטח באזור אתר הנחיתה.
הגבעות נמצאות במרחק כ-3 ק"מ מנקודת הנחיתה המקורית.
שמו של הרכס נועד להנציח את אסון מעבורת החלל קולומביה.
ב-2 בפברואר 2004 הוחלט לקרוא לפסגות הגבעות על שם שבעת האסטרונאוטים שנספו באסון.
הרובר ספיריט חקרה את האזור עד 2010, אז הפכה לתחנת מחקר נייחת וב-2011 סיימה את תפקידה.
גבעת אנדרסון, על שם מייקל אנדרסון
גבעת בראון, על שם דייוויד בראון
גבעת צ'אולה, על שם קלפנה צ'אולה
גבעת קלארק, על שם לורל קלארק
גבעת האסבנד, על שם ריק האסבנד
גבעת מק'קול, על שם ויליאם מק'קול
גבעת רמון, על שם האסטרונאוט הישראלי אילן רמון
גבעת אורנים היא שכונה קטנה בדרום-מרכז ירושלים הגובלת בשכונות קטמון הישנה, רסקו, גוננים וקריית שמואל.
האוכלוסייה בשכונה היא דתית-לאומית וחילונית.
הקמת גבעת אורנים החלה בשנת 1978 על ידי חברת אזורים למרגלות מנזר סן סימון, בשטח שעליו התנהל חלק מהקרב על מנזר סן סימון במהלך מלחמת העצמאות.
הקרקע נחכרה מהפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים, שעוד קודם לכן ב-1950 הוקמה בשטחה חוות הנוער הציוני וב-1966 בית הזקנים נווה הורים.
חלק מהקרקעות באזור נרכשו על ידי איש העסקים חיים שיף שקידם את תוכניות הבנייה בשותפות עם חבר הכנסת ואיש העסקים יוסף קרמרמן באמצעות חברת עץ לבוד תעשיות והשקעות שהייתה בבעלותו.
הסופר והעיתונאי יהודה האזרחי הוביל מאבק נגד תוכניות הבנייה שם, ובעד שימור השטח הפתוח וחורשת האורנים שהקיפה את המנזר.
לבסוף נשמר חלק קטן מהחורשה שמדרום למנזר ופותח כגן ציבורי, "פארק סן סימון".
כמו כן, הוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה ביטלה תוכנית להקמת מגדל בן 14 קומות שנועד להיות חלק מהפרויקט.
השכונה אוכלסה בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 ושווקה כ"השכונה המבוקשת בלב ירושלים" עם דירות פאר.
בשלב הראשון נבנו 78 דירות בבתים טוריים דו-קומתיים, עם קירות משותפים, נסללו שדרות ש"י עגנון ונבנה מרכז מסחרי קטן ובו מספר חנויות וסופרמרקט של קו-אופ ירושלים.
בהמשך נבנו בתי דירות בבנייני ארבע קומות, ובאמצע שנות ה-80 נבנו הפרויקטים "מקום בצמרת" ו"רמת סלים" מצדן השני של שדרות ש"י עגנון שהשלימו רצף בנוי עם שכונת רסקו.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 הוקם בשכונה בית כנסת ומרכז קהילתי של התנועה ליהדות מתחדשת (היהדות הרקונסטרוקציוניסטית) - "קהילת מבקשי דרך".
גבעת אורנים היא שכונה קטנה בחיפה, הצמודה לשכונת רוממה החדשה.
גבולות השכונה הם: במזרח דרך חנקין, בצפון הדרכים חנקין פיק"א, בדרום רחוב הפרחים, במערב רחוב אורן.
זוהי אחת השכונות החדשות שנבנו בחיפה; בנייתה החלה בשנות ה-80 של המאה ה-20 בשלושה רחובות (זלמן שזר, הצוללת דקר, מרטין בובר).
עיקר הבנייה בשכונה נעשתה בשנות ה-80 ותחילת שנות ה-90. רוב המבנים נבנו בסטנדרט גבוה יחסית.
בניגוד לרוממה הצמודה הבניינים נמוכים יחסית, בעלי גגות רעפים, ורובם בגובה של עד שלוש קומות כאשר לקומת הקרקע צמודה גינה.
השכונה תוכננה כשכונה ירוקה, במרווחים גדולים בין הבתים, ויש בה שטחים ירוקים רבים.
בהמשך השכונה, לכוון רמות רמז מתוכננת להבנות שכונת רמת זמר.
עקב מחירי הדירות הגבוהים יחסית, רוב התושבים הם ממעמד בינוני-גבוה, חלק ניכר מהמשפחות המתגוררות בשכונה הן כאלו בהן הילדים מבוגרים יחסית או כבר יצאו מהבית.
לכן, על פי נתוני מחלקת החינוך של עיריית חיפה, אין דרישה בשכונה לגני ילדים, ומספר התלמידים שנוספו לבית הספר היסודי "רוממה" כתוצאה מבניית השכונה הוא זניח.
במהלך גל השרפות ב-2016, נפגעה השכונה מכל עבריה ונשרף מרבית החורש הטבעי שהקיף אותה.
בתים נשרפו כליל ואחרים נפגעו ברמות שונות.
גבעת אלף הילדים הוא סרט טלוויזיה צרפתי בבימויו של ז'אן-לואי לורנצי שנוצר בשנת 1994 ועוסק בשואת יהודי צרפת ובחסידי אומות העולם בצרפת.
הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של הכפר הפרוטסטנטי הצרפתי לה שמבון-סור-ליניון שבדרום צרפת, כפר אשר תושביו הסתירו בין 3,000 ל-5,000 יהודים – רובם ילדים – במשך ארבע שנות הכיבוש הגרמני בצרפת וסייעו להבריח חלק מהם לשווייץ.
במרכז הסרט עומד הכומר הכפרי שמתעמת עם בלשים ושוטרים צרפתים, וגם עם חיילים גרמנים, בשל ניסיונו להסתיר את הילדים היהודים המגיעים לכפר מכל רחבי צרפת ומחוצה לה.
הכומר מתעמת גם עם בני קהילתו, שכן יוזמות ההסתרה שלו גורמות לסיכון כל תושבי הכפר.
דמותו של הכומר מפגינה אמונה דתית איתנה בצדקת מעשיו, בלא התחשבות בכל איום חיצוני מצד צרפתים המשתפים פעולה עם הגרמנים או בכל תגמול אפשרי מצד הניצולים.
הוא טוען שקיים רק חוק אחד, חוק האל, שחוק זה עומד מעל חוק הארץ, ושהאמונה בצדקתו של חוק זה תגבר על הרשעות, הפחד והעיוורון.
הוא מתעמת עם ראש הכפר, שמבקש להפסיק להסתיר יהודים בחששו לגורל הכפר אם יגלו זאת הגרמנים.
דמות הכומר בסרט מבוססת על סיפורו האמיתי של הכומר אנדרה טרוקמה.
דמותו של אחד הגיבורים האחרים מבוססת על סיפורו של אחיינו של הכומר טרוקמה, דניאל טרוקמה.
שני אלה הוכרו על ידי יד ושם כחסידי אומות העולם.
מספר תושבים בני הכפר נעצרו או נרצחו במחנות ריכוז על ידי הגרמנים בשל ניסיונם להציל ילדים יהודים.
הכפר צוין לשבח על ידי יד ושם, וכ-50 מתושביו הוכרו כחסידי אומות העולם.
עם זאת, עלילת הסרט אינה תואמת במדויק למציאות.
בסרט נרצח דניאל טרוקמה על ידי כיתת יורים ואילו במציאות נספה במחנה ריכוז.
במאמציהם להבדיל בין ילדים יהודים לילדיהם של בני הכפר, הסתייעו הגרמנים בפקידים ושוטרים צרפתים.
אלה יכלו לאתר ילדים יהודים בקלות רבה יותר, על-סמך היכרותם עם האוכלוסייה.
הם זיהו ילדים בעלי מבטא זר, שמות חריגים ואפילו ביטויים חריגים בצרפתית, בפי ילדים זרים.
פקידים אלו שיתפו פעולה עם הגרמנים מסיבות מגוונות, בין היתר רצון בקידום, פחד מענישה על ידי הגרמנים, אנטישמיות וכן פטריוטיות צרפתית, כיוון שסברו שבשיתוף הפעולה הם מונעים נקמה גרמנית באוכלוסייה הנוצרית הצרפתית או כיוון שתפסו את מהותה של הלאומיות הצרפתית כשונאת זרים.
מאידך, לחלק מהפקידים הצרפתים היו התחבטויות מוסריות כשנדרשו להסגיר ילדים יהודים לידי הגרמנים, והם הסכימו בשתיקה ובהעלמת-עין לפעולות ההצלה.
לאחר שכבשו הגרמנים את אזור "משטר וישי" בנובמבר 1942, הם לא היו מוכנים להתפשר בשאלת היהודים: גם קצין הוורמאכט, אשר בשונה מאיש האס-אס מציג עצמו כרחום בנוגע לטיפולו באוכלוסייה הצרפתית הנוצרית במקום, תובע להסגיר את כל הילדים היהודים.
העלילה בסרט משנית לעיסוק בדילמה של המציל הגנרי, שיודע שהוא מסכן את חייו בכל רגע.
ראש הכפר, החרד למשפחתו וכפרו, נאלץ, בלית ברירה, להסגיר נער יהודי, ולעומתו מוכן הכומר להציל יהודים בכל מחיר.
סצנות העימות בסרט מציגות גם את הספקות בשני הצדדים.
אותם רגעי מבחן, בהם מתלבט הכומר, תחת אקדחו של הבלש, אם מצויים בו החוסן והעוז במידה מספקת, מהווים נקודות מפתח בהגשמתו המוסרית.
גִּבְעַת אֶשְׁמָר או תֵּל אֶל־אַסְמַאר היא גבעת בזלת בצורת חרוט הנמצאת ברמות מנשה, מצפון לנחל מִדְרָךְ, בין משמר העמק ומדרך עוז.
באתר נמצאות מפולות של , המכוסות צמחייה עבותה.
בראש הגבעה נמצאים שרידי מצודה מרובעת (27x28 מטר).
הכניסה למצודה נמצאת בחלקה הדרומי-מערבי של הגבעה.
בצידה הדרומי-מזרחי נמצאו שרידים אפשריים של מגדל.
במרחק של כ-25 מטרים מצפון למצודה, במורדות הגבעה, התגלתה סוללה המקיפה את חלקה הצפוני של הגבעה.
בתצלומי אוויר משנת 1944 ניתן לזהות חלוקה של הגבעה לחלקות קרקע, כנראה מהתקופה הרומית או מהתקופה הביזנטית.
באתר נמצאו חרסים בודדים מן התקופה הרומית, הביזנטית והממלוכית.
חלק מהחרסים עשויים להשתייך לתקופה הפרסית ולתקופה הצלבנית.
גבעות ריינבולט היא קבוצה של גבעות סלעיות, בשוליו המזרחיים של מדף הקרח אמרי, באדמת מק.
אורך רכס הגבעות 8 קילומטרים.
הגבעות ממוקמות 15 קילומטרים ממזרח לאי גילוק.
הגבעות התגלו ומופו על ידי ג'ון ה.
Roscoe) בשנת 1952, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במסגרת מבצע קפיצה לגובה, בין השנים 1947–1946.
הגבעות נקראות על שמו של סגן פרד ל.
Reinbolt) מצי ארצות הברית, טייס משנה בטיסות הצילום במבצע קפיצה לגובה אשר במסגרתן צולם האזור.
גבעת ארמדילו היא גבעה המכוסה בקרח בחלק הדרומי של מישור המימונט בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
הגבעה מתנשאת לגובה של 1,760 מטרים מעל פני הים, ומתנשאת לגובה של 120 מטרים מעל מדף הקרח המקיף אותה.
הגבעה ממוקמת 7 קילומטרים מזרחית - דרומית-מזרחית לראשו של פיורד נני.
הגבעה מופתה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בין השנים 1934–1937.
האזור נחקר מחדש בשנת 1940 על ידי משלחת מזחלות של התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית, אשר קראה לגבעה "סואוטות'" (Sawtooth - שן המסור).
במפות סקר שטחי חסות איי פוקלנד, אשר סקר את האזור בין השנים 1946–1947 מופיעה הגבעה עם שמה הנוכחי (בשל צורתה הדומה לצידו של ארמדילו).
גבעות קוקרי הוא רכס גבעות באזור העמקים היבשים מקמרדו, בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הרכס 46 קילומטרים; וכיוונו: מזרח - מערב.
הרכס מפריד בין קרחון פרר שמדרום לו לבין קרחון טיילור ועמק טיילור שמצפון לו.
מזרחית לרכס נמצא הר קואטס.
שיא גובהן של הגבעות 2,000 מטרים מעל פני הים.
רכס הגבעות התגלה על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית (משלחת דיסקברי), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904, בפיקודו של רוברט פלקון סקוט.
הרכס נקרא בשם זה, מאחר שצורתו מזכירה את צורת הקוקורי - הסכין המשמשת את הגורקה.
גבעת אוצה היא ככל הנראה הנקודה הגבוהה ביותר בבוטסואנה, עם גובה מדווח של 1,491 מטר.
היא ממוקמת בכפר אוטסה, מחוז דרום-מזרח.
המקום הגבוה ביותר בו לפי נתוני SRTM הוא 1,486 מטר.
מחלקת הסקרים והמיפוי משנת 1999 (גאבורונה) בנתה מפה טופוגרפית בה מוצגת "תחנה טריגונומטרית" בגבעה בגובה 1,491 מטר.
גם גבעת מונאלאונג (בגובה של 1,494 מטר) או גבעת טסודילו (בגובה של כ-1,400 מטר) נחשבות לעיתים קרובות כנקודה הגבוהה ביותר בבוטסואנה.
גבעת אינקלוז'ן היא גבעה על האי רוס, שבאנטארקטיקה.
הגבעה היא חרוט געשי, בעל צורה חרוטית, שמורדותיה תלולים.
גובהה של הגבעה 335 מטרים מעל פני הים.
הגבעה ממוקמת בין חוף מקדונלד לבין הר בירד.
בחלקו העליון של החרוט מצוי סלע טרכיט, ואילו דפנות החרוט כוללות אבני בזלת.
הגבעה נחקרה על ידי משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד (אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1958–1959).
הגאולוגים של משלחת חקר כף בירד, מטעם משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, הקימו בראש הגבעה גל אבנים.
שמה של הגבעה ניתן לה על ידי הגאולוגים של משלחת חקר כף בירד, מטעם משלחת הסקר הגאולוגי של ניו זילנד.
הגבעה נקראת על שם הסלעים המרכיבים אותה - דפנות הגבעה כוללות סלעי בזלת, ומכאן שמה - "אינקלוז'ן" באנגלית משמעו "כולל".
גבעת איינטהובן היא גבעה בקצה הדרומי של רמת אוורולווה בצדו המזרחי של האי בראבנט בארכיפלג פאלמר, שבאנטארקטיקה.
הגבעה ממוקמת 6 קילומטרים דרומית-מערבית לנקודת מיטשל.
גובהה של הגבעה 850 מטרים מעל פני הים.
הגבעה צולמה מהאוויר על ידי הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בין השנים 1956–1957.
הגבעה מופתה לראשונה, בשנת 1959, על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי חברת האנטיג אירוסרוויירס בע"מ בין השנים 1956–1957.
שמה של הגבעה ניתן לה על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
הגבעה נקראת על שמו של וילם איינטהובן (Willem Einthoven), רופא ופיזיולוג הולנדי.
שהמציא את האלקטרוקרדיוגרם המודרני ב-1903.
השם ניתן, בדומה לשמות אתרים נוספים באזור, הנקראים על שם חלוצים בתחום הרפואה.
גבעות רייקר או גבעות ריקר הם רכס גבעות, שאינן מכוסות קרח, בהרי הנסיך אלברט, באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
אורכה של קבוצת הגבעות 17 קילומטרים.
הגבעות ממוקמות בסמוך ממערב לקרחון הולינגסוורת', ו-7 קילומטרים צפונית לסלעי בובי.
הגבעות מופו לראשונה על ידי קבוצת הסקר הדרומית (the Southern Party) של משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1961–1962.
שמה של קבוצת הגבעות ניתן לה על ידי קבוצת הסקר הדרומית של משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד.
קבוצת הגבעות נקראת על שם ג'יי.
Ricker), שהיה גאולוג של קבוצת הסקר הדרומית של משלחת הסקר הגאולוגי.
גבעות קייל הוא רכס בולט המורכב מקבץ של חרוטים געשיים, גבעות, רכסי הרים ופסגות המהוות את חלקו המזרחי של האי רוס, שבאנטארקטיקה.
אורכן של הגבעות 15 קילומטרים בכיוון מזרח-מערב.
הגבעות ממוקמת בין הר טרור וכף קרוזייה.
גובהו של הרכס מתחיל בגובה פני הים (בכף קורזייה), ושיא גובהן של הגבעות 2,600 מטרים מעל פני הים (בהר מקינטוש, המצוי בקצה המערבי של רכס גבעות קייל).
שמו של רכס הגבעות ניתן לו בשנת 2000, על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
רכס הגבעות נקרא על שם פיליפ ר.
Kyle), פרופסור לגאוכימיה, במכון הכרייה והטכנולוגיה של ניו מקסיקו, הממוקם בעיר סוקורו, במדינת ניו מקסיקו שבארצות הברית.
קייל חקר את אנטארקטיקה במשת 28 עונות מחקר (קיצים אנטארקטיים) בין השנים 1969–2000.
מהן קייל השלים שש עונות מחקר בחסות תוכנית המחקר האנטארקטית של ניו זילנד, בין השנים 1969–1976.
קייל היה חוקר ראשי בפרויקטים רבים של הקרן הלאומית למדע של ארצות הברית וערך מחקרים ב־23 עונות מחקר, בחסות התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית, בין השנים 1977–2000.
בשנת 2000 עמד קייל בראש מצפה הר הגעש ארבוס.
גבעת אזימוט הוא מחשוף סלעי נמוך, בחצי האי טריניטי, שבחלקו הצפוני ביותר של חצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
מדף סלע זה בולט כחצי אי לתוך מצר תעלת הנסיך גוסטב, דרומית לשפכו של קרחון ראסל המזרחי.
גובהו של מדף הסלע 85 מטרים מעל פני הים.
שמו של מדף הסלע ניתן לו על ידי סקר שטחי חסות איי פולקנד.
מדף הסלע נקרא על שם סקר מיפוי שערך סקר שטחי חסות איי פוקלנד באזור, בשנת 1946, בו נמדד אזימוט השמש תוך שימוש בגל-אבנים שנבנה בקצה המזרחי של מחשוף הסלע.
גבעות קארו הן רכס גבעות מעוגלות שאינן מכוסות קרח בהרי המלכה מוד, באזור חוף אמונדסן של שטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
אורכו של הרכס 22 קילומטרים, והוא ממוקם לאורך הצד המערבי של קצהו של קרחון סקוט, שבין הר סולסברי שנמצא צפונית - צפון-מזרחית לרכס הגבעות ועד לשפכו של קרחו סקוט למדף הקרח רוס.
הגבעות מופו לראשונה על ידי משלחת בירד לחקר אנטארקטיקה, שנערכה בין השנים 1928–1930.
הגבעות נקראו על שמו של אדמירל אחורי הנרי ארנולד קארו (H.
Arnold Karo), שהיה חבר בוועד המנהל (דירקטוריון) של סקר החופים והסקר הגאודזי של ארצות הברית (U.S.
גבעת אדינבורו היא לשון יבשה, שאורכה 650 מטרים, היוצאת מהחוף המזרחי של חצי האי וארנה, באי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
לשון היבשה יוצאת למצר מקפארליין .
בקצה לשון היבשה מצויי גבעה סלעית בולטת שגובהה 180 מטרים מעל פני הים.
לשון היבשה מהווה את הצד הצפון-מערבי של פתחו מפרץ מון.
גבעת אדינבורו ממוקמת 13.15 קילומטרים צפונית מערבית לנקודת רנייר;
גבעת אדינבורו ממוקמת 5.72 קילומטרים מזרחית לפסגת מיזיה;
גבעת אדינבורו ממוקמת 2 קילומטרים דרומית - דרום-מערבית מנקודת אינוט;
ו-7 קילומטרים דרומית - מערבית לנקודת יוקוב שבאי גריניץ'.
לשון היבשה התגלתה ומופתה לראשונה (באופן גס) בראשית המאה ה-19, על ידי ציידי כלבי ים.
לשון היבשה מופתה באופן מדויק על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1968, ולאחר מכן על ידי סוקרים ספרדים בשנת 1991, ועל ידי סוקרים בולגרים בשנת 2005 ובשנת 2009.
לשון היבשה נקראת על שם העיר אדינבורו, בירת סקוטלנד.
גבעות קומס או גבעות קואומס הן אזור גבעות ועמקים מבותר בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
גבעות קומס, ברובן, אינן מכוסות שלג.
הגבעות ממוקמות בין קרחון אודל לבין קרחון קיימברידג'.
הגבעות התגלו בשנת 1957 על ידי משלחת הסקר הניו זילנדית הצפונית של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, אשר חצתה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958.
שמן של הגבעות ניתן להן על ידי משלחת הסקר הניו זילנדית.
הגבעות נקראות של שמו של די.
Coombs), פרופסור לגאולוגיה באוניברסיטת אוטאגו, שנמצאת בעיר דנידין, שבניו זילנד.
קומבס סייע למשלחת בהשגת ציוד פטרולוגי שהיה חיוני לפעילות המדעית של המשלחת.
גבעות פלאוורז הן רכס גבעות המשתרעות לאורך הקצה המזרחי של רכס סנטינל, בהרי אלזורת' בארץ אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
אורכו של רכס גבעות פלאוורז 34.6 קילומטרים;
רוחבו של רכס גבעות פלאוורז 11.5 קילומטרים.
שיא גובהו של הרכס הגבעות 1,504 מטרים מעל פני הים (בפסגת דיקי);
רכס הגבעות גובל בקרחון הנסן וקרחון דייטר שממערב ומצפון לגבעות;
רכס הגבעות גובל בזרם הקרח ראטפורד שממזרח לגבעות;
רכס הגבעות גובל בעמק סיקרה שמדרום-מזרח לרכס גבעות פלאוורז;
מעבר קוסטינברוד מפריד בין רכס הגבעות לבין רמת דויראן.
הדום הקרח לארדיה וכן קרחון ואלוגה מנקזים את רכס הגבעות.
הגבעות מופו לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בהתבסס על סקרים על הקרקע, ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1957–1959.
הרכס נקרא על שמו של אדווין סי.
Flowers), שהיה מטאורולוג בתחנת הקוטב הדרומי בשנת 1957.
גבעת אגוזית היא הגבעה הגבוהה ביותר בשפלת יהודה.
גובהה 454 מטרים מעל פני הים.
הגבעה ממוקמת במזרח חבל לכיש שבשפלת יהודה, כ־400 מטרים ממערב לגדר ההפרדה, כקילומטר וחצי מערבית לעיירה אידנא וכ־2.2 קילומטרים מצפון־מזרח ליישוב אליאב.
במרחב הגבעה נמצאים מספר אתרים ארכאולוגיים, בהם חורבת בית לויה, חורבת שם טוב, חורבת אגוז, רסם א-דוויר, רסם אל-ביידא, חורבת דוהן, חורבת קצרה ועוד.
גבעת האיריסים השחורים הוא ספר מאת יצחק נוי, שיצא לאור בשנת 1984 בהוצאת כתר.
הספר עוסק במפגש שבין נערות ונערים בשנים שלאחר הקמת המדינה עם תושבי המעברה שהוקמה בגבעה ששכנה שמול ביתם.
הסיפור הוצג לראשונה בתוכניות הילדים של "קול ישראל" ורק לאחר מכן עלה אל הכתב.
העלילה מתרחשת במושב נטעים שליד ראשון לציון.
בתקופה המדוברת נבנתה מעברה על גבעה ששימשה מקום מפגש לנערים.
הדחפורים שעולים על הגבעה, בה צמחו עד אז איריסים שחורים, כביכול מוחקים באחת את ילדותו של גיבור הספר, יפתח.
יפתח הוא נער כבן 14, שנושא על כתפיו אחריות בוגרת.
במבעים קטנים ושקטים, בהדרגה ונגד הזרם, הוא מצליח להיות גשר בין אנשי המעברה שסבלו מיחס מחפיר מהשכנים, לבין אנשי המושב, שבתקופה זאת של ימי הצנע, היו בראש הסולם החברתי.
יפתח מתאהב בסוזי, נערה נבונה מהמעברה, אשר שבתה אותו ביושרה, חוכמתה ויופייה.
סוזי ויפתח כאחד הם טיפוסים של מנהיגים, ואהבתם משמשת מופת לגיבורי הסיפור ולקוראיו.
"גבעת האיריסים השחורים הוא סיפור אהבתם המיוסרת של יפתח נוילנד, הנער מן המושב, וסוזי אזולאי, הנערה מן המעברה הסמוכה.
הסיפור מתרחש בשנותיה הראשונות של המדינה - שנות העלייה ההמונית.
עלילותיהם של ילדי המושב ושל ילדי המעברה, וכמובן, המושב ואנשיו, משמשים רקע לאהבתם של סוזי ויפתח.
שני האוהבים הצעירים, המסמלים את מפגש התרבויות הגורלי בישראל הצעירה, הם קורבנותיה של תקופה רבת-תלאות, שהמבוכה והניכור שולטים בה".