tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כמו כן, טענה כי על ועדות השחרורים להציב את האינטרס של הנפגעות מעל האינטרס של הפוגע.
במסגרת זאת התראיינה לערוצי טלוויזיה, עיתונות ורדיו רבים, בהם ערוץ 13, ערוץ 12, ynet, מאקו, רדיו חיפה, רשת ב' וכן נערכו עימה ראיונות על ידי רפי רשף, עומר ירדני ומיכל פעילן ועל ידי גלית גוטמן ואילנית לוי במסגרת התוכנית "גלית ואילנית".
לצד ההופעות בתקשורת, כתבה בירון טורים בנושא לעיתון "בראשית" ולמגזין "מתחת לרדאר".
מחאת הנפגעות נגד שחרורו המוקדם של קסטיאל הסתיימה בצעד היסטורי של הגשת ערעור ראשון ושני מצד הפרקליטות נגד השחרור.
שני הערעורים לא התקבלו, אך קיבלו הד נרחב בתקשורת ובחברה הישראלית.
כיום, בירון ממשיכה באקטיביזם בתחום זכויות נשים בכלל ונפגעות תקיפה מינית בפרט.
כהוקרה על חלקה החשוב במאבק, זכתה יחד עם נפגעות נוספות של קסטיאל באותות מטעם שדולת הנשים בישראל ומטעם איגוד מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית בישראל.
בירון הייתה גם בין האקטיביסטיות הבולטות והמובילות במחאת בלפור בשנת 2020. במחאה זאת, חיזקה ושכללה את הקו אותו נקטה במחאת האוהלים – חיבור המחאה לצעירים, לחיי הלילה והתרבות, לערכים פמיניסטיים וכן הכוונת המחאה להיות א-מפלגתית וממוקדת ביצירת עתיד חלופי ושוויוני, שיהיה שונה מהמבנים השלטוניים והמחאתיים של העבר.
בנוסף הייתה אחת ממובילות הקונספט שהביא להתמקדות המחאה בצבע הוורוד במטרה להדגיש ערכים כמו תקווה, פמיניזם וחמלה וכן להנגשת המחאה באמצעות מיצגים אמנותיים.
עם פרוץ המחאה ביולי 2020, הופיעה על שער 7 ימים של ידיעות אחרונות לצד שלושה אקטיביסטים נוספים, תחת הכותרת "אנחנו הילדים הזועמים של קיץ 2020" מה שסימן אותה כאחת הדוברות הבולטות של הדור הצעיר של המחאה.
בעקבות כך, ספגה אלימות משטרתית לצד חבריה ל-"גרעין הקשה" של המחאה.
בהמשך הופיעה והתראיינה רבות בתקשורת – ערוץ 13, בערוץ 12, דמוקרטיוי, עיתון ה"ארץ" ועוד, במטרה לחזק את המחאה.
בירון מילאה תפקיד חשוב גם בחיזוק המחאה בפריפריה, בדגש מיוחד על אזור הצפון בו נולדה וגדלה.
את סיום גל המחאה (שהסתיים בפיזור הכנסת) סיכמה במילים "אנחנו יכולים להרשות לעצמנו לחגוג אחרי שנה של דם, יזע ודמעות.
יצאנו לרחובות, בלי לדעת אם זה יועיל, למרות שעצרו והכו אותנו בלי שום סיבה.
זו רק ההתחלה, כי החברה צריכה ריפוי".
במהלך שנת לימודיה של בירון בסין, סוכנת שחקנים בבייג'ינג פנתה אליה וגייסה אותה להופיע בפרסומות ולאחר מכן גם החלה להופיע באופן מקצועי בלהקת קאברים לשירים באנגלית.
לדבריה, שם הבינה שהייעוד שלה נמצא באמנות ולא באקדמיה.
תוך כדי לימודי התואר השני, הקימה עסק לניהול מדיה חברתית, במסגרתו ניהלה חשבונות רבים של מועדונים והפקות בארץ ובעקבותיו השתלבה כדמות אינטגרלית בחיי הלילה התל אביביים.
לדבריה, גם בתחום זה, חשוב לה לשלב פמיניזם בעבודה ולראות נשים נוספות בעמדות מפתח בחיי הלילה.
ב-2013 החלה להוציא מוזיקה ולהופיע בארץ עם פרויקט סולו אלקטרוני בהוצאה עצמאית, שעליו עבדה עם המפיק אוהד שדה, שזיהה את הפוטנציאל ולקח אותה תחת חסותו למשך מספר שנים.
ב-2015 הקימה, יחד עם הגיטריסטית ניצן זיסק, את להקת הגראנג' / פאנק / רוק – Meat Eating Orchids.
שתיהן שמו להן למטרה להקים להקה מבוססת גיטרות שתהיה מונהגת על-ידי נשים.
שם הייתה הסולנית, הגיטריסטית וכן כתבה והלחינה את כל הטקסטים שרובם עוסקים בהטרדות מיניות, מצבים נפשיים מורכבים ומערכות יחסים.
הלהקה הופיעה במועדונים ופסטיבלים ברחבי הארץ ושני הסינגלים שהוציאו זכו לביקורות אוהדות בארץ ומעבר לים.
הביקורות תיארו את הסאונד של הלהקה כ-"מרענן" ו-"על-זמני".
כמו כן, ציינו את הקריצה של הסאונד של הלהקה לסאונד מ-שנות ה-90 וללהקות כמו נירוונה (Nirvana), פיקסיז (Pixies), הול (Hole), הברידרס (The Breeders) ואף להרכבים מוקדמים יותר כמו להקת בלונדי
לדבריה של בירון, היא אכן הושפעה מהסגנונות האלו ביצירתה, כמו גם ממוזיקת רית'ם אנד בלוז ומוזיקת נשמה של אמניות חזקות כמו לורן היל כפי שניתן לשמוע בחלק מהריליסים המוקדמים יותר שהוציאה.
הסינגל השני שהוציאו Meat Eating Orchids בשם Bulletproof נכנס לאוסף שנקרא "Riot!" שיצא בשנת 2016 בעריכתה של ניצן פינקו (רדיו הקצה), שכל הכנסותיו נתרמו למרכז לנפגעות תקיפה מינית.
הלהקה התפרקה ב-2018 וחזרה שוב לעבוד על אלבום בתחילת 2020 שלא יצא לפועל בעקבות מגפת הקורונה ומחאת בלפור שבה לקחה אור חלק מאוד נרחב ומשמעותי.
עם סיום מחאת בלפור, חזרה לנהל את העסק שלה לשיווק ולסושיאל מדיה בתחומי התרבות והפנאי וליצור בתחומי התיאטרון והמוזיקה.
בירון חברה באנסמבל הפרינג' של הבמאי חיים אברמסקי ומשחקת בהצגה בשם "המלחמה הגדולה".
ב-2022 החלה לעבוד עם המפיק והמוזיקאי אבשלום הספרי מההרכב WC על אלבום חדש בעברית שעתיד לצאת ב-2024.
ביולי 2024 שחררה את הסינגל השני מהאלבום, החברים שלנו בהפקתה של עדי שחם.
את הקליפ המרשים לשיר יצרה דפי בן עמי, אמנית קונספט, מאיירת ואנימטורית בוגרת בצלאל ואחת היוצרות בצוות האנימציה של הסרט הישראלי "מכתב לחזיר", שהיה מועמד לטקס פרסי האוסקר 2024. בהתאם למילות השיר ועולמות התוכן שלו, הקליפ כולל שלל דימויים וקולאז'ים, ביניהם סרטוני וידאו ישנים מקלטות ה-VHS המשפחתיות של אור עצמה.
הקליפ נבחר להשתתף בתחרות הקליפים הישראליים "אסיף" של פסטיבל האנימציה הבינלאומי "אנימיקס".
"אור בקצה המנהרה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אילנה אביטל.
את השיר הוציאה לאור בשנת 1985 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה הפותחת באלבום האולפן הרביעי של הזמרת, רגעים.
הוא נכתב והולחן על ידי יורם טהרלב ואביטל עצמה – אחת מהרצועות היחידות בכל הדיסקוגרפיה שלה שהולחנה על ידה.
ב-1 במרץ 1985 הוצג כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים העבריים השבועי של רשת ג'.
בשבוע לאחר מכן נכנס אל המצעד במקום ה-16. ב-1 באפריל עלה למקום החמישי – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע.
לבסוף, ב-22 באפריל יצא מהדירוג לאחר חמישה שבועות צעידה רצופה.
אור בוטבול (נולד ב-20 בספטמבר 1991) הוא שחקן, מדבב, צלם, פרסומאי, עורך וידאו, קומיקאי ותסריטאי ישראלי.
נולד ב-20 בספטמבר 1991. גדל בכוכב יאיר צור יגאל בילדותו היה בתנועת הנוער הצופים, ואת רוב שירותו הצבאי בצה"ל עשה ככתב בעיתון "במחנה", ובשנת 2014 החל ללמוד בסטודיו למשחק ניסן נתיב שבתל אביב.
ב-2016 זכה במלגת קרן התרבות אמריקה-ישראל.
עבד במשך תקופה בחברת הפרסום מקאן תל אביב.
בשנת 2017 השתתף במחזה "כל דבר חי צריך" של תיאטרון הבית.
בשנת 2018 השתתף במחזות "המיזנתרופ" של תיאטרון תמונע, "מה קורה עם שבתאי", ו"חלום ליל קיץ בחלל" של תיאטרון קליפה.
ב-2019 השתתף במחזה "הכלה האנגלייה" של תיאטרון האוניברסיטה, וב-2020, במחזה "בן המלך והעני" של תיאטרון גושן.
החל ממרץ 2020, החל בוטבול לפרסם סרטוני ביקורת וקומדיה ברשתות החברתיות, כשבראשם סדרת הסרטונים "ביקורת פרסומות", אשר צברו מאות אלפי צפיות.
בנוסף, במהלך שנת 2020 הנחה את הפודקאסט "נקראים מצחוק עם פטריק קים, המרגל הלוהט מהסיקסטיז" יחד עם מעין אור ויובל גנות.
בשנת 2021 השתתף במחזה "נפילתו של האגואיסט יוהאן פאצר" של תיאטרון תמונע, במחזמר "תיכון מגשימים" של תיאטרון האינקובטור, ובסדרת הטלוויזיה "לבד בבית" של כאן חינוכית, ובשנת 2022 שיחק בסרטים "אמריקה", ו"אזרח מודאג".
בינואר 2023 החל להנחות את "ביקורת נוסטלגיה" של כאן דיגיטל וכתב והשתתף בעוד מספר סרטונים של הערוץ.
מיוני של אותה שנה ועד יוני 2024 הגיש לצד עמרי הכהן את ההסכת "מתחת לכל ביקורת" מבית "רשת עושים היסטוריה".
באוגוסט 2024 החלו השניים לכתוב ולהגיש את השעשועון "חרטטוני!" ובספטמבר החלו להגיש את ההסכת "מגזין הבוקר בערב".
בשנת 2025 השיק יחד עם עמרי הכהן את המותג "דונקי" שמאגד את כלל התוכן והפעילות של השניים .
כמו כן, כחלק מהמיתוג החדש השיקו השניים תוכניות רשת חדשות כגון "חורים בהשכלה" "ואושר צרוף".
דיבב בסרטים "ספיידרמן", "הדרקון הראשון שלי 3", "משפחת סופר על 2", "סטיוארט ליטל 2", "החתול של שרק 2: משאלה אחת ודי", "קונג פו פנדה 4", ו"שלגיה".
בוטבול הוא בן זוגה של הזמרת והשחקנית דיאנה גולבי אותה הכיר בבית הספר למשחק ניסן נתיב.
אור ברנע (נולד ב-1983) הוא פרסומאי, יזם ויוצר תוכן ישראלי.
הוא בעל משרד המדיה "Lemur Creatives" ומייסד הקהילה הדיגיטלית "פאפאזון", אחת מקבוצות האבות המפורסמות בפייסבוק, המונה כ-35 אלף אבות ישראלים מרחבי העולם.
עד 2013 עבד ב־ynet ככתב תרבות ומוזיקה.
ברנע הצטרף לעולם התקשורת בגיל 18 כשעבד ברדיו ללא הפסקה (103FM).
בגיל 21 הצטרף למערכת ynet, שם עבד ככתב תרבות ומוזיקה כמעט עשור.
במהלך השנים ב-ynet ראיין כוכבים בינלאומיים כגון: כריס קורנל, ג'ין סימונס, טרנט רזנור, בי-ריל (סייפרס היל), הנרי רולינס, דון אד הרדי , סרג' טנקיאן, ברט מייקלס, הנרי וינקלר, שאנן דוהרטי וג'ייסון פריסטלי.
במקביל, הוא הגיש ב-ynet את התוכנית "האנטי שף" (תוכנית רשת סאטירית על תוכנית בישול), כתב במגזין "בלייזר" ושידר ברדיו תל אביב תוכנית רוק בשם "אור התוף".
לאחר מכן, החליט לעזוב את העיתונות הממסדית ולהתמקד ביצירת תוכן וקהילות בעולם הדיגיטל.
בשנת 2010, בעקבות לידת בתו הראשונה, הקים את קהילת "פאפאזון", ובמהלך השנים הפך לדמות מוכרת בתחום ההורות בישראל.
לאחר שבנו השני אובחן על הספקטרום האוטיסטי, החל להעביר עם אשתו אור אלתרמן-ברנע את ההרצאה "קשר עין" שנועדה להעלות מודעות לאוטיזם.
השניים הגישו גם את תוכנית ההורים "בוסטר" ברדיו כאן תרבות.
עם המעבר לעולם הדיגיטל, עזב אור את ynetונדד לעולם הסטארט-אפ, כשהצטרף לחברת המוזיקה והטכנלוגיה "utab", שם שימש כראש התוכן של החברה.
לאחר שלוש שנים בהיי-טק, הקים את משרד הדיגיטל שלו, "Lemur Creatives".
בין לקוחותיו: הזמר חנן בן ארי, הזמרת ריטה, עמותת אותי - עמותה ישראלית לאוטיזם, מותגי חברת "איסתא ספורט", המוזיקאים אלון אולארצ'יק, מוקי, להקת "משינה", ופסטיבל "וי סאונדס" של חברת וולוו.
נשוי לאור אלתרמן ברנע, מייסדת קהילת מאמאזון בפייסבוק ועמותת "מקומות שמורים".
בנו של העיתונאי אהרן (אהרל'ה) ברנע מנישואיו לסופרת עמליה ארגמן ברנע.
בני דודיו הם השחקן יובל סגל והעיתונאי האמריקאי גיא רז .
"אור" הוא שיר בביצוע הזמרת הישראלית שושנה דמארי, שהתפרסם ב־1988 כסינגל וכשיר הנושא של אלבום האולפן האחרון של הזמרת, "אור" (1988).
נעמי שמר כתבה והלחינה את השיר, ומתי כספי עיבד והפיק אותו מוזיקלית.
"אור" חובר לאלבום האולפן האחרון של שושנה דמארי ולביצועו על ידי הזמרת בפסטיבל מחול כרמיאל.
נעילת הפסטיבל עם השיר בביצוע דמארי הפכה למסורת.
כותבת ומלחינת השיר, נעמי שמר, התכוונה ש"אור" יהיה שיר איטי ושקט, אך מעבד האלבום והמפיק המוזיקלי, מתי כספי, עיבד אותו באופן שהקנה לו אופי קצבי וחגיגי יותר.
שמר לא אהבה בתחילה את העיבוד החדש של כספי – ואף התלוננה על כך באוזניו של דודו אלהרר, המפיק האחראי של האלבום, אך בהמשך, כשראתה שהשיר הפך ללהיט גדול, שינתה את דעתה והחלה לאהוב אותו.
השיר כתוב בגוף ראשון ובלשון נקבה וכולל את המילה "זוכרת", פרטים שמעוררים הקשרים אוטוביוגרפיים לכותבת השיר.
בשיר ארבעה בתים שבהם משולב פזמון חוזר, עד לסיומת השיר.
כל בית נפתח במילה "אור" ומתאר שלב אחר ביממה: שני הבתים הראשונים מתארים את הבוקר, הבית השלישי מתאר את הצהריים והבית הרביעי מתאר את הערב.
הפזמון החוזר קורא לבואה של השמש, סמל האור.
המסר העיקרי בשיר נמצא במשפט שחותם את הפזמון: – האור המשמעותי ביותר הוא האור הפנימי שהאדם מייצר בתוכו.
סיומת השיר מביאה שוב את זמני היממה, אך הפעם בסדר הפוך: ערב, צהריים ולבסוף בוקר, כסיום אופטימי לשיר.
"אור" הוצג ל"פינה לשיפוטכם" של "מקום בצמרת", מצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־31 במאי 1988 וצעד 14 שבועות עד 14 בספטמבר 1988, אז יצא מהמצעד.
בשיאו הגיע למקום השלישי ב־19 ביולי 1988.
במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשמ"ח של רשת ג' השיר דורג במקום ה־16.
בהשתתפות נגני התזמורת הפילהרמונית הישראלית
מפיק מוזיקלי ומעבד – מתי כספי
מפיק אחראי – דודו אלהרר
הקלטה, מיקס – יעקב מורנו
טכנאי הקלטה – שחר צרפתי
תמר גלעדי כללה את השיר באלבום שהקליטה ב־2011 משירי נעמי שמר, "בלוז לנעמי".
אליעד נחום ביצע את השיר בחגיגות יום העצמאות ה־73 למדינת ישראל שנערכו ב־2021 בבית הנשיא.
בדצמבר 2023, לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל, הקליט גיא מזיג גרסת כיסוי לשיר לזכרה של נועה מרציאנו, תצפיתנית שנחטפה לעזה ממוצב נחל עוז ונרצחה בבית החולים שיפא בידי מחבלי חמאס.
ב־13 במאי 2024, בטקס הדלקת המשואות בלילו של יום העצמאות ה־76 למדינת ישראל, ביצעה הזמרת יובל דיין בשיתוף דפנה אליקים בת ה־15, שנחטפה לעזה במתקפה ושוחררה בפעימה השלישית של עסקת נובמבר, את השירים "אור" ו"שהשמש תעבור עלי" (של ירדנה ארזי).
אור אברהם (נולד בשנת 2008) הוא מתעמל אקרובטי ישראלי.
סגן אלוף עולם (גימארייש 2024) בתחרות לרביעיית גברים בתרגיל המשולב, בתרגיל שיווי המשקל ובתרגיל הדינמי.
בסבב גביע העולם שנערך בשנת 2023 הוא זכה במדליית כסף בפולין.
בסבב גביע העולם שנערך בשנת 2024 הוא זכה במדליות זהב בפורטוגל ובפולין.
באליפות העולם שנערכה בגימארייש שבפורטוגל בספטמבר זכה במדליית כסף בתחרות לרביעיית גברים בתרגיל המשולב, בתרגיל שיווי המשקל ובתרגיל הדינמי, ביחד עם תומר אופיר, ליאור בורודין ורותם עמיחי.
אוֹר יהוּדָה היא עיר במחוז תל אביב בישראל.
העיר ממוקמת במגזר המזרחי ביותר של גוש דן.
היא מרוחקת כשבעה קילומטרים מתל אביב-יפו וסמוכה לנמל התעופה בן-גוריון.
אור יהודה גובלת במערב בכביש 4 ובשטחים פתוחים שעליהם מוקמת שכונת פארק איילון; במזרח ביהוד-מונוסון; בצפון בכביש 461, צומת השומר וצומת סביון ובדרום בכביש 412 ובשטחים פתוחים.
אור יהודה נקראת על שמו של רבי יהודה בן שלמה חי אלקלעי.
מסורת אחרת גורסת כי אור יהודה היה שמו של בית הספר של העולים המתיישבים שהגיעו מטורקיה והמדינה מיסדה את השם מאוחר יותר.
לפי מסורת נוספת העיר נקראת בשל מיקומה בשטח ההיסטורי של שבט יהודה, אחד משבטי ישראל (אף על פי שזה לא מסתדר עם מיקומה הגאוגרפי).
העיר שוכנת במקום בו היה היישוב אונו הנזכר במקרא ובמשנה.
לפני קום המדינה שכן במקום היישוב סאקיה שנהרס ב-1948 במלחמת העצמאות.
במלחמת העצמאות נכבשו הכפרים סאקיה וכפר עאנה (ואל-ח'ירייה) במבצע 'חמץ'.
בשנת 1949 התיישבו ראשוני העולים יוצאי לוב וטורקיה בתוך חורבות הבתים הערביים הנטושים של שני הכפרים.
במקום לא היו תשתיות מים וביוב, והמתיישבים הראשונים סבלו סבל רב.
הם השקיעו במקום כסף רב ועבודה רבה: הבתים שופצו, הסמטאות נוקו והתושבים טיפחו גינות פרטיות סביב בתיהם.
בשנים 1950–1953 הוקמו המעברות של סקיה וכפר עאנה ואליהן הגיעו עולים מעיראק במבצע עזרא ונחמיה.
המעברות כללו אוהלים ("בדונים") וצריפונים.
מספר התושבים במעברות גדל עד ל-16,000 תושבים.
+אוכלוסייה במעברות בתחילת שנות ה-50:שם המעברהמספר המשפחות במעברהמספר תושבי המעברהסקייה א'8103,744סקייה ב'7253,069כפר עאנה א'5602,592כפר עאנה ב'5252,526
באותה תקופה השלטונות עדיין לא הכירו במעברות כישוב קבע וראו בהן מקום זמני לקליטת העולים, כשהערים השכנות תל אביב ורמת גן סירבו לקלוט את המעברות בשטח שיפוטן.
בהמשך נעשה ניסיון לפנות את המעברות ולהעביר את התושבים לערי פיתוח בצפון ודרום הארץ, ולייעד את שטח המעברות לחקלאות.
רבים מתושבי המעברות התנגדו לפינוי והחלו בפעילות להכרה באור יהודה כיישוב קבע.
בשנת 1955 הכריזה ממשלת ישראל על אור יהודה כישוב קבע.
המבנים הראשונים החד-קומתיים נבנו ברחוב "הראשונים" ולאחר מכן ברחוב "ההגנה" ואוכלסו על ידי ותיקי המעברות.
בשנת 1962, בלחץ ראש המועצה המקומית מרדכי בן פורת הכריזה הממשלה על אור יהודה כשטח תכנון עיר, לפי כך זכאית אור יהודה לתכנן את בנייתה בעצמה.
בעקבות הכרזתה החלה בנייה מואצת של שיכונים ודירות.
במקביל החלו לפרק את הצריפונים שהתפנו במגמת חיסול המעברות.
בגלל מגבלות תקציב הן של הרשויות והן של התושבים נבנו 80% מהדירות כדירות ציבוריות בבעלות המדינה.
דירות אלו אופיינו כדירות קטנות (למשפחות מרובות ילדים), ברמת בנייה נמוכה והעדר תשתיות סביבתיות, והשכונות היו לשיכוני עוני ומצוקה.
בהמשך נבנו בניני ציבור, מתנ"ס מרכזי, מרפאות, בית מועצה, בתי ספר כולל תיכונים.
גם בשנות ה-70 קלטו באור יהודה אלפי משפחות עולים מברית המועצות, בעיקר מגאורגיה ומבוכרה.
רמת הבנייה השתפרה, ונבנה גם אזור תעסוקה חדש ונרחב.
במקביל לקליטת עלייה, דאגה המועצה למתן דירות לבני הדור השני, ובתקופה זו כיהנו כראשי מועצה יחזקאל קזז ומנשה יצחקי, בזה אחר זה.
בשנות ה-80, עת כיהן בתפקיד ראש המועצה, עו"ד יצחק בוכובזה, עברה אור יהודה את פרויקט שיקום שכונות שיזם ראש ממשלת ישראל מנחם בגין.
במסגרת פרויקט זה הובילה המועצה המקומית מהלך שבו רכשו אלפי משפחות את דירותיהם מעמידר, ובמקביל הפסיקה המועצה את הבנייה של דירות על ידי משרד השיכון.
תחת זאת הורחבו אלפי דירות על ידי הדיירים במסגרת תוכנית של המועצה, ומאות דירות הרוסות בשכונות שוקמו לטובת זוגות צעירים.
על התהליכים הללו ועל השיפור בתחום החינוך זכתה אור יהודה בפרסים חשובים ויוקרתיים, כולל פרס חינוך לרשות המקומית על צמצום הנשירה לממדים אפסיים, וכן "פרס קפלן" שהיה מיועד לפיתוחים ולהישגים כלכליים.
בשנת 1988, בתקופת כהונתו של עו"ד יצחק בוכובזה, הוכרזה אור יהודה כעיר, תוך שהיא משתדרגת גם ברמתה הסוציו-אקונומית.
במרכז העיר, כגשר בין החדש לישן, נבנו מוסדות ציבור רבים כגון היכל תרבות, ספרייה, מרכז מדעים ואומנויות, מרכז מוזיקה ומחול, היכל ספורט, בריכת שחייה, מגרשי כדורסל וטניס, ובתי ספר חדשים.
בשנת 1993, אחרי פרישתו של ראש העיר יצחק בוכובזה, החליף אותו בתפקיד תמיר שאבי, אשר טיפל בבניית נווה סביון, תכנן את שכונת "נווה רבין" וכן קידם תוכניות בניין עיר נוספות, ונאבק נגד תוכנית נתב"ג 2000.
לאחר 5 שנות כהונה של שאבי, חזר לתפקיד יצחק בוכובזה, שעסק בבניית השכונה "נווה רבין".
במקביל לבניית אזורי המגורים, התפתח המסחר והורחבו אזורי התעסוקה.
בדרום העיר נבנה אזור תעשייה חדש "יהלום", שבתוכו נבנה "טרמינל פארק".
בעיר החלו לפעול בתחילת המאה ה-21 מוסדות אקדמיים: "המרכז ללימודים אקדמיים" שפעל תחילה בשם "שלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל" (נסגר ב-2019), וכן השלוחה החרדית ובית הספר ללימודי חוץ של "הקריה האקדמית אונו".
בעיר קיימים 45 בתי כנסת, שתי ישיבות, שלושה תלמודי תורה ושלושה מקוואות.
בשנת 2007 הגיעה אור יהודה לראשונה לעודפים בתקציב השוטף, וגם הצליחה ליצור קרנות פיתוח עצמיות בסדרי גודל של עשרות מיליוני שקלים, ובשנה זו, בעקבות פירוקה של המועצה האזורית רמת אפעל, הפכה רמת פנקס לשכונה מן המניין של אור יהודה.
בשנת 2007 נבחר לראשות העירייה דוד יוסף, שהמשיך בבנייה של נווה רבין ואזורי התעסוקה, ופעל לשיפור חזות העיר באמצעות עיצוב ככרות ומקומות מרכזיים בעיר, והדבר עורר חילוקי דעות בשל האמצעים והמינון.
נוהג של דוד יוסף, אשר היה שנוי במחלוקת, נגע לקריאת רחובות על שמות של אישים חיים.
ב-2010, נחנכה כיכר על שמו של הרמטכ"ל גבי אשכנזי, ויותר מאוחר, ניתן לכניסה הדרום-מזרחית לעיר השם "שדרות גבי אשכנזי", כשאשכנזי בעצמו השתתף בטקס חנוכת השם, והתכבד בהסרת הלוט.
בסוף 2014, נקרא רחוב על שמו של גדעון סער, למרות התנגדות גורפת במועצת העירייה, ואף של סער עצמו.
ביוני 2013 אישרה המועצה את הצעתו של יוסף לקרוא רחוב בשם באלי.
ב-2015, במסגרת כתב אישום נגד יוסף שכלל 25 סעיפים והביא להתפטרותו, נטען שקרא כך לרחוב על שם המאהבת שלו.
באוגוסט 2015 הסירה העירייה את השלטים.
באוקטובר 2015 נבחרה לראשונה אישה לתפקיד ראש העיר באור יהודה, ליאת שוחט, שניצחה בבחירות שהתקיימו בעקבות התפטרותו של דוד יוסף.
ב-4 באפריל 2017 חתמה העירייה בראשות ליאת שוחט על הסכם גג עבור העיר שמתייחס להקמתן של שתי שכונות חדשות בהיקף של 5,200 יחידות דיור, הקמת פארק תעסוקה ענק וכן פארק ירוק בהיקף של 600 דונם.
הסכם הגג מתייחס ליצירת תשתיות בשכונות החדשות וכן עבודות שדרוג של מבני ציבור, חינוך וכבישים בשכונות הוותיקות.
ביולי 2017 אושרה להפקדה תוכנית פארק איילון, בה יבנו כ-2,400 יחידות דיור בהם יבנו כ-500 יחידות לדיור מוגן כ-250 יחידות עבור דיור מיוחד לסטודנטים, כמו כן יוקם במקום אזור תעסוקה ופארק בגודל של כ-530 דודם.
באזור התעסוקה יבנו כ-560 אלף מ"ר ותיבנה אף מכללה.
בינואר 2018 נחנך אצטדיון הכדורגל המחודש על שמו של שחקן העבר משה נעמן ז"ל בהשתתפות שחקני מכבי תל אביב.
בשדרוג האצטדיון הושקעו משאבים רבים שאפשרו להתאים אותו לסטנדרטים הגבוהים ביותר.
ביוני 2018 נחנכה הבריכה העירונית שגם בה הושקעו משאבים רבים לאחר שבמשך שנים היא הוזנחה.
במרץ 2020 התבשרה העירייה כי זכתה בפרס החינוך הארצי של משרד החינוך בזכות הפעילות הפדגוגית והערכית שמתבצעת בעיר.
אור יהודה הצטיינה באשכול הערכים ואקלים חינוכי ובאשכול למידה והישגים.
במאי 2020 פורסם עדכון אודות שכונת בית בפארק שנבנית בסמוך לצומת סביון כי הבניינים הראשונים יאוכלסו באמצע 2021 וכי החלו העבודות להקמת בתי ספר לתושבי השכונה.
שכונת בית בפארק תכלול כ-3,000 יחידות דיור, שרובן שווקו במסגרת "מחיר למשתכן" לצורך העדפת זוגות צעירים.
בשנים 2018 עד 2020 בוצעו מיזמי תשתית ברחבי העיר, ביניהם שדרוג רחובות הרצל, יקותיאל אדם, אלכסנדרוני ויהדות קנדה.
כמו כן, החלה הקמה של בית כנסת לקהילה האתיופית בעיר, הוקם מרכז קזז לצעירים לטובת צעירי העיר בגילאי 18 עד 40, הוקמו גני ילדים חדשים בשכונות סקיא א' ונווה רבין, הוקם מרכז קהילתי בשכונת רמת פנקס, שודרגה גינת יסמין בשכונת קריית גיורא ושודרגה גינת דגניה במרכז העיר.
בחודש יוני 2020 יצאה העירייה בפרויקט לשיווקו של מתחם OPARK, מתחם תעסוקה ומסחר בהיקף של כמיליון מ"ר שיהווה העוגן הכלכלי של העיר בשנים הבאות.
סמלה הישן של העיר עוצב בשנת 1998 על ידי המעצב הגרפי לביא צרפתי ובו שמש המסמלת את האור שבעיר ובשמה, הבתים הגבוהים לצד הבתים צמודי הקרקע המאפיינים את אור יהודה, וכן את תעשיית ה-low-tech (גלגל שיניים) וה-high tech (גלגל משונן) בעיר.
בתחתית הסמל הישן ומשמאלו מופיעים עצים ושטחים ירוקים.
סמל העיר הנוסף הושק בשנת 2017 והוא מורכב מצורות גאומטריות המרכיבות את המילה "אור" שהוא חלק משמה של העיר.
הסלוגן הנבחר הוא "המרכז של המרכז", שמבליט את מיקום העיר – במרכז בקעת אונו, מרכז גוש דן, ובמרכזה של מדינת ישראל.
ממסוף האוטובוסים אור יהודה יוצאים אוטובוסים לפתח תקווה, יהוד-מונוסון, קריית אונו, רמת גן, תל השומר, תל אביב, בני ברק וראשון לציון.
כיום הגישה לאור יהודה ממערב ומצפון נעשית בכביש אחד מרכזי שהוא כביש 461 ובאמצעות מחלף מסובים המאפשר גישה לאור יהודה מהכבישים האחרים.
הגישה לעיר ממזרח ומדרום נעשית באמצעות הצומת עם כביש הגישה לאזור התעשייה יהלום הנמתח מכביש 412.
בימים אלו מקודמות תוכניות תחבורתיות רבות עבור תושבי העיר, ביניהן הרכבת הקלה, פרויקט "מהיר לעיר" לנתיבי תחבורה ציבוריים וכן המטרו שיכלול שתי תחנות בתוך העיר (ברחוב יגאל אלון וב-OPARK, פארק התעסוקה החדש של העיר).
לאור יהודה עיר תאומה אחת: רובע שרלוטנבורג-וילמרסדורף (שרלוטנבורג הייתה בעברה עיר עצמאית) בעיר ברלין (ההסכם נחתם לראשונה ב־1966 וחודש ב-2017).
בעיר היכל תרבות המשמש לתיאטרון, קונצרטים ומופעים המכיל 450 מקומות.
ההיכל מארח מופעי תיאטרון, מופעי סטנדאפ, מופעים מוזיקליים, אירועים לתלמידים ולמשפחות.
מדי שנה מתקיימים בעיר ירידים על ידי התושבים, העירייה וארגונים שונים.
באור יהודה שוכנים המרכז למורשת יהדות בבל והמרכז למורשת יהדות לוב, ובתוכם פועלים מוזיאונים מיוחדים המשמרים היסטוריה על יהדות תושבי העיר.
"נפגשים" מרכזים קהילתיים (המתנ"ס) מפעיל בין השאר את תחומי המוזיקה והמחול שמגיעים להישגים ברמה הבינלאומית עם אירוח תחרויות של קבוצות מחו"ל.
בתחום המוזיקה, מתקיימת מדי שנה באור יהודה תחרות "המלחין הצעיר" שמאפשרת לתלמידים צעירים לקיים סדנאות קומפוזיציה בהשתתפות מלחינים בעלי שם עולמי.
בעיר אור יהודה לומדים קרוב ל-6,000 תלמידים, למעלה מ-3,000 בחינוך היסודי ולמעלה מ-2,000 בחינוך העל-יסודי.
בעיר מספר מתנ"סים וספריות קטנות בשכונות השונות.
באור יהודה נמצאים מוסדות החינוך הבאים:
שלושה בתי ספר תיכוניים: יובלים (ממלכתי), יעדים (תיכון דתי לבנים) ואור חנה (תיכון דתי לבנות)
קריית חינוך בשם על שם אילן ואסף רמון.
חטיבת ביניים אחת, במסגרת קריית חינוך "יובלים"
בית ספר אחד של חינוך מיוחד
שתי שלוחות של מוסדות להשכלה גבוהה: קמפוס המרכז ללימודים אקדמיים שנסגר ב-2019, והקריה האקדמית אונו, השוכנת בשלושה בניינים ומרכזי לימוד
ישיבת גבוהה של תומכי תמימים חב"ד שממוקמת באזור המרכז המסחרי החדש (על רחוב יהדות קנדה).
ישיבה קטנה של תומכי תמימים חב"ד שממוקמת באזור המרכז המסחרי החדש.
ישיבת ברכת יצחק השוכנת במתחם גדול ברחוב הסוכנות היהודית
בעיר פועלות תנועות הנוער: אחריי, יוניסטרים, כנפיים של קרמבו, הצופים, ובני עקיבא ובהן משתתפים מעל 1000 חניכים ובוגרים.
מחלקת הנוער מפעילה מרכזי נוער בעיר: מרכז נוער המטרו-לנוער דתי, ומרכז נוער הבייס - מרכז נוער למוזיקה בהם פעילים למעלה מ-200 חניכים.
מועדון כדורגל עירוני אור יהודה (בעבר הפועל אור יהודה)
במרכז אור יהודה הוקמה בשנת 1966 אנדרטה לזכר יוסף בצרי ושלום צלאח שנתלו בבגדד ב-21 בינואר 1952 בגלל פעילות ציונית.
האנדרטה הוקמה על ידי "הוועד הציבורי להנצחתם של נידוני עיראק" ושמה הרשמי נקבע "אנדרטת השניים - ע"ש חברי ההגנה עו"ד יוסף בצרי ושלום צאלח הי"ד".
לצורך הקמת האנדרטה נערכה בשנת 1964 תחרות על ידי המועצה המקומית וחבר שופטים ובה זכתה הצעתו של שמשון מרחב.
בליל 5 בנובמבר 1968 נעצרו תשעה יהודים מבצרה והואשמו בריגול לטובת מדינת ישראל.
ב-4 בינואר 1969 החל משפטם, שחלקים ממנו שודרו בטלוויזיה העיראקית.
בליל 26 בינואר 1969 נגזר דינם למוות ועוד באותו לילה הם נתלו בפומבי.
שמונה נתלו בכיכר המרכזית בבגדד ואחד - בכיכר המרכזית בבצרה.
יום תלייתם הוכרז בעיראק כיום חג ושבתון.
לאחר מותם הוקדשה האנדרטה גם לזכרם.
אוֹר הַנֵּר הוא קיבוץ במערב הנגב הצפוני, מצפון לשדרות.
הקיבוץ הוא אחד מ־11 היישובים במועצה אזורית שער הנגב.
הקיבוץ הוקם בשנת 1957, על אדמות הכפר הערבי נג'ד (نجد), שתושביו עזבו במהלך מלחמת העצמאות, במקום שבו הייתה בשנים 1955–1957 חווה חקלאית של חברת "יצור ופיתוח", על ידי יוצאי קיבוץ גבעות זייד שהתפרק וגרעין הנח"ל "צל־צח", מרביתם עולים מארגנטינה בוגרי תנועות הנוער.
שם הקיבוץ הוצע על ידי זאב וילנאי והוא נגזר מאמרה מיוחדת המופיעה בתלמוד הבבלי: .
רש"י והתוספות מפרשים שהמשפט עוסק בקיום מצוות ברית מילה בעת גזירות אדריאנוס.
מכיוון שהקיבוץ הוקם סמוך לקיבוץ ברור חיל, ניתן לו השם אור הנר.
בהקמתו, היה שייך לתנועת איחוד הקבוצות והקיבוצים, והיום חלק מהתנועה הקיבוצית.
המקור הכלכלי העיקרי הוא מפעל "אורניט" לייצור מסמרות עיוורות (ניטים).
הקיבוץ מחזיק בבעלות של א.ב מתכננים, אחת מחברות התכנון הגדולות בישראל.
במהלך מתקפת הפתע ב-7 באוקטובר 2023 סייעה כיתת הכוננות של הקיבוץ לקיבוץ ארז בהדיפת המחבלים.
הקיבוץ פונה מיושביו עם שאר הקיבוצים והישובים במרחב מועצת שער הנגב.
ב-24 בינואר 2024, החליטה קהילת הקיבוץ ברוב של 70% לשוב הביתה במהלך חודש מרץ.
ליד כביש הכניסה המערבית לקיבוץ נמצאת "גבעת מרדפי 1956" וממנה תצפית על הסביבה.
על הגבעה – לוח הנצחה לשישה חללים, אנשי מקורות וחיילי נח"ל מקיבוץ ארז, שנפלו בתאריך 11 בנובמבר 1956 במרדף אחרי מסתננים שחדרו מרצועת עזה ורכבם עלה על מוקש.
ליד הקיבוץ פורחים בחודשים פברואר-מרץ מרבדי הכלניות האדומים המהווים אטרקציה תיירותית, סביבם מתרחש פסטיבל דרום אדום.
בסמוך לקיבוץ עובר שביל הנגב המערבי.
אטרקציה תיירותית נוספת הם ציורי הקיר (מוראלים) שנעשו על ידי שני אמנים מהעיר קוריינטס בארגנטינה.
הם הגיעו ב-2007 בהזמנת חברי הקיבוץ ויצרו את המוראלים על קירות של מבנים מרכזים בקיבוץ.
בשנת 2008 הם חזרו לבקשת הקיבוץ ויצרו את שדרת שבעת המינים.
אוֹר הַגָּנוּז הוא יישוב קהילתי חרדי באזור הצפון ליד העיר צפת השייך למועצה אזורית מרום הגליל.
היישוב הוקם בשנת 1989 על ידי קבוצת חוזרים בתשובה בסיוע ארגון אמנה.
תושבי היישוב הם תלמידיו של הרב והמקובל מרדכי שיינברגר תושב ירושלים שבין החומות, שהוא חתנו ותלמידו של הרב יהודה צבי ברנדוויין, גיסו ואחד מממשיכי דרכו של הרב המקובל יהודה ליב אשלג.
שמו של היישוב לקוח מהקבלה בהקשר למדרש על גניזתו של האור הראשוני שנברא ביום הראשון על פי ספר בראשית.
ביישוב ישנם מוסדות חינוך כתלמוד תורה, ישיבה לחוזרים בתשובה, ואף מקווה אזורי.
ביישוב קיים גם יקב באותו השם.
בנוסף הקימו מספר תלמידים ביישוב את מכללת אילמה לריפוי טבעי בראשות הרב יובל אשרוב מתלמידיו של הרב שיינברגר.
ספר אור זרוע הוא ספר הלכתי שנכתב על ידי רבי יצחק בן משה מהעיר וינה שבאוסטריה.
הספר נכתב במאה ה-13 והודפס לראשונה במאה ה-19. הספר מכיל פסקי הלכה, פירושים ותשובות לפי נושאים, באופן דומה לסידור המסכתות.
שמו של הספר נלקח מהפסוק בספר תהלים () "אור זרע לצדיק ולישרי לב שמחה", שמסופי התיבות שלו הסיק רבי יצחק שיש לכתוב את שמו של רבי עקיבא עם האות ה בסופו (כלומר, עקיבה), ומתוך שמחתו על גילוי זה, קרא לספרו על שם הפסוק.
ספר אור זרוע המצוי בימינו הוא קיצור מהחיבור המקורי, שהיה גדול יותר.
בנוסף, בנו של כותב הספר, ר' חיים בן ר' יצחק, קיצר עוד יותר את הספר שכתב אביו, והוא מוכר בשם "אור זרוע הקצר", או (בהוצאות חדשות יותר) "סימני אור זרוע".
בזכות העיבוד ועבודת הקיצור שעשה לספרו של אביו, זכה הבן לכינוי "מהר"ח אור זרוע".
אם כי, ייתכן שמדובר בכינוי שנמשך מאב לבן, כעין שם משפחה.
הספר מצוטט ומובא במקומות רבים בפוסקים שאחריו.
חשיבותו נובעת בין השאר מהיותו מקור חשוב מאוד לצורות אחרות של תורת בעלי התוספות וחכמי אשכנז, בנוסף על כך שהוא מקפיד מאוד להיות "מוסר שמועה" יותר ממה שהוא משתדל לחדש.
ה"הגהות אשר"י" בעיקרו הוא ציטוטו, בחתימה 'מא"ז' (ופסקי מהרי"ח), ומשם צוטט גם ב"בית-יוסף" ובעיקר ב"דרכי משה", ומהם צוטט והובא בכל שאר הפוסקים (בגלל העדרו בדפוס).
כיוון שדרכו לקצר, הוא משתמש הרבה בלשונות ה"אור זרוע הקצר" אבל גם בגוף הספר.
ספר נוסף המביא את האור זרוע מפעם לפעם (מגוף הספר) הוא ה"מרדכי".
הספר "אור זרוע" היווה את הבסיס הראשי למחקרו הענף של פרופסור א.א.
אורבך "בעלי התוספות" כפי שאורבך מציין זאת בספרו.
הספר יצא לאור בדפוס לראשונה בין השנים תרכ"ב (1862) - תר"נ (1890), כאשר שני החלקים הראשונים נדפסו בז'יטומיר, מתוך כתבי יד מספריית רבי עקיבא להרן מאמשטרדם (המקור נמצא בספריית רוזנטליאנה), ושני החלקים האחרים נדפסו בירושלים, על פי כתבי יד מהמוזיאון הבריטי.
חלק א' כולל את החיבור על סדר זרעים, סדר נשים, סדר קדשים וסדר טהרות.
חלק ב' כולל את החיבור על סדר מועד.
חלק ג' כולל את החיבור למסכת בבא קמא, מסכת בבא מציעא ומסכת בבא בתרא.
חלק ד' כולל את החיבור על מסכת סנהדרין ומסכת עבודה זרה.
בראש החלק הראשון נדפסו גם פלפולים על סדר אותיות האלפבית העברי.
אור זרוע על מסכת שבועות יצא לאור לראשונה בברסלאו בשנת תרע"א (1911), בתוך המאסף "תפארת ישראל" לכבודו של ישראל לוי, בתוספת הערות מאת אהרן פריימאנן.
באותה שנה יצא גם תדפיס של ה"אור זרוע" למסכת שבועות כשהוא כרוך בנפרד.
בשנת תש"ג (1943) יצאו לאור "שו"ת אור זרוע", הכוללות שאלות ותשובות מאת ה"אור זרוע" ומהר"ם מרוטנבורג, על פי כתב יד הנמצא בספריית אוניברסיטת אוקספורד, עם הגהות, הערות וביאורים מאת יצחק זאב כהנא.
בשנים שלאחר מכן נדפס הספר בדפוס צילום, שהוא העתק מהמהדורות הקודמות.
שני כרכים של הספר, על שבת ועירובין, ועל מועדים וזרעים, נדפסו במהדורה מחודשת בהוצאת המכון התורני שעל ידי ישיבת אור עציון בשיתוף עם מכון ירושלים; אחר כך מכון ירושלים השלים את עריכת הספר כולו, בשלשה כרכים, כשהוא כולל בתוכו - במקביל ל"אור זרוע" עצמו - גם את "סימני אור זרוע".
בהמשך הוציא המכון התורני אור עציון שני כרכים נוספים על נשים במהדורה עצמאית מורחבת, ובכוונתו להוציא לאור כרכים נוספים.
עיקר ההבדל בין המהדורות הוא בהיקף השוואת הנוסחאות, ובהוספת הערות עיוניות שנועדו להעמיק ולהרחיב את הלימוד, להשוות לשאר הראשונים בסוגיה, ועוד.
אור ירוק - העמותה למאבק בתאונות הדרכים בישראל היא עמותה שהקימו בשנת 1997 יונה נאור ובעלה לשעבר אבי נאור, לאחר שבנם רן נהרג בתאונת דרכים ב-1995.
"אור ירוק" היא עמותה פרטית הממומנת מאמצעים עצמיים, בעיקר של אבי נאור, ומתרומות.
מיוני 2022 מנכ"ל העמותה הוא עו"ד יניב יעקב.
מטרת העל של העמותה היא הפחתת מספר ההרוגים השנתי בהתאם לתוכנית הלאומית לבטיחות בדרכים (דו"ח שיינין), וממנה נגזרים גם יעדיה המרכזיים:
עמותת "אור ירוק" פועלת הן כגורם מעצב מדיניות, באמצעות השפעה על תוכניות הפעולה של המדינה בתחום הבטיחות בדרכים, והן באמצעות השפעה על הליכי חקיקה.
נוסף על כך, פועלת "אור ירוק" להערכת פעילויות הממשלה והגופים האחרים בתחום, הפעלת מערך דוברות והסברה לציבור להעלאת נושא הבטיחות בדרכים לסדר היום הציבורי תקשורתי, וכן מקיימת מגוון רחב של פעולות חינוך, העשרה והסברה, שבמסגרתן מגיעים מתנדבי העמותה באופן בלתי-אמצעי אל כמיליון ישראלים מדי שנה בשנה.
כן מפעילה העמותה מערך מחקר ומידע בתחום, ומביאה את הציבור למעורבות ולשיתופי פעולה באמצעות ייזום וביצוע תוכניות יישומיות שיבצעו אזרחים מתנדבים.
באביב שנת 2004 הוכנה ב"אור ירוק" תוכנית אב למאבק בתאונות הדרכים בישראל, שמטרתה להניע את מקבלי ההחלטות בכל הרמות הממסדיות הרלוונטיות להתחייב לבצע תוכנית אב רב-שנתית לבטיחות בדרכים.
תוכנית האב קודמה במתווה פעולה מסודר שגובש ב"אור ירוק", ובקיץ היא הוגשה לראש הממשלה.
רבות מהמלצות המקצועיות בתוכנית נכללו בשנה לאחר מכן בעיקרי ההמלצות של דו"ח שיינין – התוכנית הלאומית למאבק בתאונות.
בסוף 2004 יצאה העמותה במבצע החתמה על "עצומת המיליון" בדוכני החתמה מאוישים במתנדבים שפוזרו ברחבי ישראל, וקראה לממשלה ליישם תוכנית לאומית למלחמה בתאונות הדרכים.
בתוך כמה חודשים חתמו על העצומה כמיליון וכמאתיים אלף ישראלים, והיא הוגשה לראש הממשלה אריאל שרון.
הוא הורה לאמץ את כל מסקנות הדו"ח שחיברה ועדת שיינין, ולהוציאן לפועל במסגרת תוכנית לאומית למאבק בתאונות.
בכנס "אור ירוק" שנערך בסוף 2004 נשא ראש הממשלה שרון דברים ואמר בין היתר כי "המסקנה שלנו מנתוני השנה האחרונה היא שהמלחמה בקטל בדרכים קשה יותר משחשבנו, ולכן גם חיונית יותר.
לא זו בלבד שהכישלון של השנה האחרונה לא צריך לרפות את ידינו, אלא שהוא גם מדגיש בפנינו שבמלחמה הזאת יש צורך בנשימה עמוקה ובהשקעת מאמצים לטווח ארוך."
תקציב לטיפול במוקדי הסיכון הוא תקציב נפרד מתקציב הבטיחות בדרכים, שהוא תקציבה השנתי של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, ואשר עליו ניטש המאבק בין המדינה לבין הציבור המיוצג על ידי "אור ירוק".
על פי הערכת גורמי המקצוע ב"אור ירוק" תקציב בן כ-400 מיליוני שקלים לחמש שנים, יספיק כדי לסלק את עיקר המפגעים ויניב למשק תשואה גבוהה מכך, דרך החיסכון בעלות הלאומית הכרוכה בנזקי התאונות.
"אור ירוק" פעלה במהלך השנים על מנת להשפיע לטיפול במוקדי סיכון בהם נהרגים מאות אנשים.
התובנות והלחץ הציבורי שיצאו מבית "אור ירוק", הובילו לשינוי במדיניות הקצאת המשאבים לטיפול במוקדי סיכון ולהגדלת התקציב בתוכנית החומש של חברת נתיבי ישראל.
במסגרת המאבק בתאונות הדרכים, סומנה הכשרת הנהגים הצעירים כאחד הנושאים העיקריים הדורשים הסדרה, כדי לצמצם את היפגעות הנהגים הצעירים בתאונות וכן כדי להעניק רישיונות נהיגה לנהגים מיומנים יותר בנהיגה, ובעיקר בהיבט הבטיחותי שלה.
עמותת "אור ירוק" פעלה מאז הקמתה לקדם את נושא רישיון הנהיגה המדורג לאחר שנים של פעילות פרלמנטרית וביצוע מחקרים בנושא זה הושלם תהליך החקיקה.
הפרויקט שהתחיל כמיזם ניסיוני במחוז תל אביב, בשנת 2000, נחל הצלחה גדולה והתפשט במהרה לכל רחבי הארץ, מקריית שמונה שבצפון ועד אילת שבדרום.
בשיאו של הפרויקט היו 105 ניידות, אשר הוקצו לאלפי מתנדבים וביצעו פעילות אכיפה ביישובים רבים ברחבי הארץ.
המיזם מומן על ידי משרד האוצר, משטרת ישראל, עמותת "אור ירוק" והרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
עמותת "אור ירוק" פעלה שנים רבות לקידום חקיקה ואכיפה נגד נהיגה בשכרות.
בין הישגיה הבולטים ניתן לציין את "חוק 0% אלכוהול" הקובע רף מרבי של אלכוהול לנהגים צעירים, נהגי רכב כבד ורכב ציבורי.
בנוסף העמותה הובילה מאבק לאיסור מכירת אלכוהול בתחנות דלק.
מערכת א-3 היא מערכת אכיפה של נהיגה במהירות מופרזת ונסיעה ברמזור אדום.
היא נחשבת לכלי מרכזי בשירות הצמצום של התאונות הקשות הנגרמות מעבירות תנועה אלו.
עמדת "אור ירוק" בהתבסס על הניסיון הבינלאומי המוצלח, היא שיש להציב את מצלמות האכיפה בצמתים ובקטעי דרך מרובי נפגעים, כדי ללכוד נהגים המתפרצים באדום לצמתים מוכי תאונות ונהגים הנוהגים במהירויות מופרזות בקטעי כביש שגובים קורבנות רבים בתאונות הנובעות מנהיגה במהירות מופרזת.
"אור ירוק" ממשיכה ללוות את פרויקט א 3, לעקוב אחר המשך הצבת המצלמות עד ל-300 המצלמות עליהן החליטה הממשלה, ואף רואה עצמה כמגנה על האינטרס הציבורי שבהצבת המצלמות במקומות הנכונים.
החמרת ענישה על הפקרה לאחר פגיעה (פגע וברח)
עבירת ההפקרה לאחר פגיעה, המכונה גם פגע וברח, היא עבירה ששכיחותה גבוהה ממה שנוטה הציבור לחשוב.
היא מתרחשת בממוצע כמעט מדי יום.
"אור ירוק" קידמה ותמכה בחוק החמרת הענישה כלפי הנהג והטלת אחריות פלילית שעונש כבד בצידה גם על שאר הנוסעים ברכב.
נהיגה בחופי הים היא תופעה מסוכנת.
העמותה תמכה וקידמה חקיקה לפיה תיאסר הנהיגה בחוף הים באופן ברור וכן תוחמר האכיפה והענישה למי שייתפס נוהג בחוף ים.
מבחן תאוריה כמבחן בגרות בבתי הספר התיכוניים
"אור ירוק" פעלה במהלך השנים להרחיב את לימודי התעבורה במערכת החינוך ובשנת 2018 הוכנסה לתוכנית הלימודים בכיתות י' תוכנית חינוך תעבורתי המכשירה את בני הנוער להתנהלות נכונה ובטוחה במרחב התעבורתי מנקודת מבט של משתמשי דרך שונים – הולכי רגל, רוכבי דו גלגלי, הנוסעים ברכב והנהגים לעתיד.
הוחלט שבסוף שנת הלימודים יבחנו התלמידים בחינה שתחליף את בחינת התאוריה בסטנדרט של בחינת בגרות והעוברים בהצלחה בציון 80 ומעלה יהיו פטורים מהתאוריה למשך 3 שנים.
מדי שנה נרשמים מאות נפגעים בתאונות במעורבות אופניים חשמליים ולאור ההערכות כי מספר הרוכבים ימשיך לגדול "אור ירוק" פועלת במגוון כלים לקידום הטיפול בנושא.
בין היתר פועלת לקדם את החקיקה בנושא ואף מפתחת מערכי הדרכה ייחודיים בנושא אופניים חשמליים, אותם משלבת בהרצאות בבתי הספר ובמקומות עבודה.
הישג משמעותי נוסף בתחום זה הוא חיוב חבישת קסדה בקרב כלל רוכבי האופניים החשמליים.
בעבר הפעילה העמותה את תוכנית "אור ירוק לחיים", במסגרתה היא הדריכה נהגים חדשים וצעירים או תלמידים בשלבים מתקדמים של לימוד נהיגה והוריהם לקראת נסיעות הליווי בשלבים הראשונים של הנהיגה, במטרה לשפר את נהיגתו של הנהג החדש באמצעות ניסיונו של ההורה כנהג ותיק, ובכך למנוע תאונות הנובעות מחוסר ניסיון.
העמותה טוענת שהשתתפות במפגשי "אור ירוק לחיים" ויישום ההמלצות מפחיתה ב-10% את הסיכוי של נהגים צעירים להיות מעורבים בתאונות.
הישג נוסף של תוכנית זו הוא שהדרכה מסוג זה גורמת להורה צורך לשמש דוגמה לנהג החדש ובכך משפרת גם את נהיגתו שלו.
העמותה מפעילה מרכז הדרכה עם מגוון מערכי הדרכה המותאמים לטווחי גיל שונים ולקהילות שונות.
במרכז ניתן למצוא הדרכות בתחומי הבטיחות בדרכים ומערכי שיעור המסייעים הן לגורמים המחנכים והן לאדם הפרטי לרכוש ולהרחיב ידע בתחומי הבטיחות בדרכים.
אור חדש על ספר ירמיהו הוא ספר בידיעת ארץ ישראל שנכתב ב-1950 על ידי נגה הראובני לימים מייסד פארק נאות קדומים וחתן פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה תשנ"ד, 1994.
הראובני עוסק בספרו בקשר שבין הסביבה שבה חי ירמיהו הנביא לבין מונחים שונים החוזרים בספר ירמיהו.
הוא מצטט את פרשני המקרא המנסים לפרש את משמעות המונחים, ולאחר מכן מציג פירוש משל עצמו, המבוסס על הכרת הסביבה הגאוגרפית של היישוב ענתות בהרי בנימין, שבו התגורר ירמיהו.
בפרק הראשון של הספר דן הראובני בשלושה מונחים נפוצים בספר ירמיהו, שנוצרו בהשפעת הסביבה: "השכם ודבר", "הלוך וקראת" ו"יושבת העמק".
על סמך שכיחות הביטויים בספר טוען הראובני כי זו הייתה צורת הדיבור הרגילה של ירמיהו.
לדברי הראובני המונח "יושבת העמק", המתייחס לירושלים שלמעשה אינה שוכנת בעמק, מקורו בכך שהאנשים שהגיעו לירושלים מכיוון צפון ראו אותה כאילו היא בעמק.
את המונח "השכם ודבר" הוא מסביר בכך שהדבר תואם את ההתנהגות הרגילה של רועה צאן באזור מגוריו של ירמיהו.
הקב"ה מצווה עליו להשכים בבוקר כרגיל, ובמקום לרעות את צאנו ללכת ולהתנבא בירושלים.
לכן, לדעת הראובני, כאשר הוא נשלח למטרה נבואית נאמר לו "השכם" ולאחר מכן "דבר", וזאת בניגוד לנביאים אחרים שלהם נאמר "דבר אל בני ישראל".
בפרק השני של הספר מתאר הראובני את תנאי הקיום של תושבי מדבר בנימין, ומסביר כי הרקע החקלאי של ירמיהו משפיע על הדימויים והמשלים המופיעים בנבואותיו.
כדוגמה לכך הוא מציין את הגשמים והתנאים החקלאיים.
היישוב ענתות שכן באזור של מדבר צל גשם, בו יורדת כמות משקעים נמוכה, וכל תנודה בה משפיעה רבות על חיי התושבים.
בפרק י"ד מתוארת בצורת, בפסוק א' : "אֲשֶׁ֨ר הָיָ֤ה דְבַר־יְהוָה֙ אֶֽל־יִרְמְיָ֔הוּ עַל־דִּבְרֵ֖י הַבַּצָּרֽוֹת" ופרשני ביקורת המקרא סוברים כי אין מדובר בטקסט מקורי אלא בציטוט ממקור אחר.
לעומתם טוען הראובני שהתיאור בתחילת הפרק אכן מתאים למציאות, גם בתקופה המודרנית.
הראובני טוען גם שתנאי המים והחקלאות באזור ענתות גרמו לנביא להדגיש רבות את המחסור בגשם ובמים, וכי ניתן להבין חלק מהפסוקים בספר לפי חיי השגרה של הרועים.
בפרק השלישי של הספר מסביר הראובני כי ירמיהו היה רועה צאן בצעירותו, וכי החוויות מתקופה זו היוו את הבסיס למשליו ולנבואותיו.
בפרק הרביעי והאחרון טוען הראובני כי האתר קֻבּוּר בני אסרָאיל, הנמצא בראש נחל פרת ודרומית ליישוב גבע בנימין, הוא מקום קבורתה של רחל ולא האתר המכונה קבר רחל.
במקום ניצבות חמש מצבות גדולות, השוכנות ליד "דרך אפרתה" המקראית, שהיא דרך האבות העוברת ליד עין פרת.
המקום המשוער של מצבת הקבר הוא לדעתו בין העיר אפרת, ששכנה ככל הנראה ליד המעיין בעין פרת, לבין העיר המקראית גבע.
החוקר הצרפתי שארל קלרמון-גנו העלה את ההשערה הזו כבר במאה ה-19.
בשנת תשנ"א 1991, פרסם הראובני פרקי הרחבה בספר "מדבר ורועה במורשת ישראל", שיצא בהוצאת נאות קדומים.
בהקדמה לספר כותב המחבר: "במשך השנים חזרה ונשנתה בקשה מאת חוגי מטיילים ומדריכים, סטודנטים ומורים לתנ"ך ולמולדת, להוציא לאור מהדורה מחודשת של 'אור חדש על ספר ירמיהו', שאין למצאו עוד בשוק הספרים.
בקשה זו נענית עכשיו בדרך של דיון - מקוצר או מורחב, לפי צורך העניין - ברוב הנושאים הנדונים בו, תוך שילוב בפרקי הספר שלפנינו".
אור גורן (נולד ב-20 באוקטובר 1956) הוא כדורסלן עבר ישראלי.
גורן נולד בקיבוץ משמר העמק, בן לאדם (פוטו) גורן, משחקניה הבולטים בעבר של הפועל משמר העמק ולימים מאמן נבחרת הנוער.
אחיו של אור, דודו, שיחק בהפועל גבת/יגור ובהפועל גן שמואל.
כבר בנעוריו נמנה גורן עם סגל קבוצת הבוגרים המקומית, ולאחר מכן עם סגל הקבוצה האזורית המאוחדת, הפועל מגידו.
גורן הצטיין, ועד מהרה עבר לשחק במדי הקבוצה הבכירה באזור, הפועל גבת/יגור.
בעונת 1975/1976 העפילה גבת/יגור לגמר גביע המדינה בפעם השנייה ברציפות, וזאת לאחר שהדיחה את מכבי תל אביב.
הקבוצה זכתה בגביע המדינה לאחר ניצחון על הפועל תל אביב.
גבת/יגור הייתה הקבוצה הראשונה מחוץ לעיר תל אביב שזוכה בתואר כלשהו (אליפות או גביע).
גורן היה שותף לזכייה זו והצטיין במשחק הגמר.
גורן שיחק גם בהפועל ומכבי רמת גן, הפועל גליל עליון, אליצור נתניה, אליצור נווה-דוד רמלה, ביתר תל אביב ומכבי חדרה.
כמו כן שיחק שנתיים באוניברסיטת יוסטון.
הוא שיחק 77 משחקים במדי נבחרת ישראל.
גורן ממוקם במקום החמישי בטבלת קלעי כל הזמנים, כאשר רק דורון ג'מצ'י, מיקי ברקוביץ', עופר אשד ובוזי ינאי קלעו יותר ממנו.
הוא נבחר במקום ה-31 ברשימת 50 הכדורסלנים הישראלים הטובים ביותר בכל הזמנים שפורסמה בספר שכתב פרשן הכדורסל ערן סלע, "היכל התהילה".
אור הירח מורכב בעיקר מקרינת השמש (עם מעט אור ארץ) המוחזר מחלקים בפני הירח שבהם אור השמש פוגע.
עוצמת אור הירח משתנה מאוד בהתאם למופע הירח, אבל אפילו בעת ירח מלא עוצמת האור מגיעה רק לכ-0.05–0.1 לוקס.
כאשר ירח מלא קרוב לאפסיד (ירח-על) נצפה סביב קולימינציה עליונה מהאזורים הטרופיים, עוצמת ההארה יכולה להגיע עד ל-0.32 לוקס.
מכדור הארץ, הבהירות הנראית של הירח המלא היא רק כ- השמש.
צבעו של אור הירח, במיוחד סביב מופע הירח המלא, נראה כחלחל לעין האנושית בהשוואה למקורות אור אחרים בהירים יותר, זאת בשל אפקט פורקינייה .
המראה הכחול או הכסוף של האור הוא אשליה.
אלבדו בונד של הירח הוא 0.12, כלומר רק 12% מאור השמש הפוגע בירח מוחזר משטח הירח.
לאור הירח לוקח בערך 1.26 שניות להגיע לפני השטח של כדור הארץ.
מפוזר באטמוספירה של כדור הארץ, אור הירח בדרך כלל מגביר את בהירות שמי הלילה, ומפחית את הניגודיות בין כוכבים עמומים והרקע.
מסיבה זו, אסטרונומים רבים נמנעים בדרך כלל מתצפיות בסביבות ירח מלא.
בפולקלור, לאור הירח יש לפעמים השפעה מזיקה.
לדוגמה, נאמר כי שינה באור של ירח מלא בלילות מסוימים עשויה להפוך אדם לאדם זאב.
סברו שאור הירח מחמיר את התסמינים של אלו הלוקים בנפשם ושינה לאור ירח עלולה לגרום לעיוורון או שיגעון.
הכינוי באנגלית "לונטיק" (Lunatic; מלטינית: luna - ירח), לאנשים הלוקים בנפשם נגזר מסיבה זו.
עיוורון לילה (עיוורון לילה הנגרם ממחסור בוויטמין A) נחשבה כהפרעה הנגרמת משינה באור ירח באזורים הטרופיים.
"עיוורון ירח" הוא שם לדלקת ענבייה חוזרת בסוסים שקיבלה את שמה כי בעבר האמינו כי אור הירח הוא הגורם למחלה.
במאה ה-16, סברו כי חלב ירח , משקע לבן מאבן גיר רך שנמצא במערות, נוצר על ידי קרני הירח.
בשנת 2008 קייטי פטרסון הפיקה יצירת אמנות בשם Light bulb to Simulate Light Moon (נורה לדימוי אור ירח).
היצירה מורכבת מ-289 נורות מצופות בכדי לייצר ספקטרום אור דומה לאור ירח מלא.
אור יקרות היא מילת קוד למערכת ישראלית שמטרתה הייתה לפגוע בניסיון כוחות הצבא המצרי לצלוח את תעלת סואץ, על ידי יצירת חומת אש ועשן סמיך מעל התעלה.
הפרויקט פותח במהלך מלחמת ההתשה, במקביל להתבצרות בקו בר-לב, אולם לא הופעל במהלך הצליחה המצרית בתחילתה של מלחמת יום הכיפורים.
התוכנית כנראה נועדה לספק תחושת ביטחון ללוחמי המעוזים ולהרתיע את המצרים, שכן היא נבנתה בשל עלותה הגבוהה רק ליד שני מעוזים ("מצמד" ו"חיזיון"), כאשר כל מערכת מכסה כ-100 מטרים, בעוד שכל מרחב הגבול (160 ק"מ) נותר פנוי לצליחה.
וגם בשני המעוזים הללו היא לא הופעלה, אם בשל סתימתה על ידי כוחות קומנדו מצרים ואם בשל תקלות טכניות.
בכל מקרה תועלתה הייתה אפסית לנוכח ממדי הצליחה.
מערכת אור יקרות פותחה במהלך מלחמת ההתשה על ידי יחידת יפת"ח של חיל ההנדסה הקרבית — בפיקודו של אלוף-משנה דוד לסקוב — ונועדה להיות מבצעית בראשית שנות ה-70. פותחו שתי מערכות מקבילות: מערכת נייחת שהתבססה על הפעלה חשמלית מתוך המעוזים, ומערכת ניידת שניתן להפעילה בצורה גמישה.
מטרת המערכת הייתה הזרמתם והצתתם באש של כמויות גדולות של דלק נוזלי על-פני התעלה, ובכך ליצור מסך אש ועשן בלתי חדיר שימנע את צליחת הכוחות המצרים.
שתי מערכות מבצעיות הוקמו בתחילת 1971 במעוזים "חיזיון" (הסמוך לגשר פירדאן) ו"מצמד" (מצפון לאגם המר הגדול).
המערכות כללו שורה של צינורות תת-קרקעיים, שחיברו בין מכל דלק גדול שהוצב בבונקר ליד המעוזים לשלושה פתחי הזרמה שמוצאם מתחת לקו המים של התעלה.
על פי התוכנית הדלק שהוזרם היה אמור להידלק באמצעות פיצוץ מוקשי הצתה קופצים.
כל מערכת הייתה אמורה לכסות באש מקטע של כמאה מטרים מהתעלה.
מערכת נייחת – כללה שני מכלי דלק בנפח של 10,000 ליטר כל אחד, מגופים, צינורות ומטעני הצתה.
אמורה הייתה לפעול במשך 8–25 דקות.
מערכת ניידת – כללה שתי מכליות בנפח של 18,500 ליטר כל אחת, מערכת צינורות גמישים ומערכת הצתה.
מערכת דמה – כללה מערכת צינורות הדומה לזו של המערכת הנייחת, כולל מטענים חיים בקצה הצנרת, המערכת הייתה יכולה להיהפך לאופרטיבית עם חיבור מכלים ומגופים.
ב-28 בפברואר 1971 נערך ניסוי גלוי של המערכת הניידת: מכלית גדולה הזרימה דלק לתעלה שהוצת על ידי המוקשים הקופצים.
התוצאה הייתה להבה שהיתמרה לגובה של כמה עשרות מטרים מעל התעלה.
מטרות הניסוי היו בחינת כשירות המערכת לצד השגת הרתעה.
בשל סיבות של אי-היתכנות כלכלית ולוגיסטית מעשית להצבת המערכות לאורך כל תעלת סואץ, וכן בשל שיקולים ביטחוניים אחרים, הוחלט לא להציב מערכות מבצעיות נוספות.
במקום זאת נבנו על ידי צוותי ההנדסה של עוצבת סיני 16 מערכות-דמה, במקביל לתחזוקתן השוטפת של שתי המערכות הקיימות.
הבדיקות כללו בחינת מערכת ההפעלה החשמלית במעוז שאמורה להביא להזרמת הדלק מהמכל אל הצינורות, ובדיקת המערכת הידנית החלופית.
המוקשים לא הותקנו בקצה הצינורות שכן לא היו עמידים לשהייה ארוכה מתחת למים, והכוונה הייתה להרכיבם ברגע שיתקבלו ידיעות על כוונת המצרים לצלוח את התעלה.
ב-5 באוקטובר 1973, ערב מלחמת יום הכיפורים, ביקש אלוף פיקוד הדרום שמואל גונן את אישור אגף המבצעים להפעיל את מערכת אור יקרות לצורכי הרתעה, בשל התגברות הכנותיהם הגלויות של המצרים לקראת צליחת התעלה (שנשללו במסגרת "הקונספציה").
לשם-כך נשלחה חוליה בפיקודו של קצין הנדסה במילואים מיחידת יפת"ח לבחון את תקינות המערכות.
הצוות, שהגיע למעוזים ב-6 באוקטובר, גילה כי המערכת החשמלית מושבתת, ובמקום זאת השתמש במערכת ההפעלה הידנית.
בצהרי היום פרצה המלחמה והחוליה מצאה עצמה לכודה במוצב מצמד.
בקשתם ממפקדת חטיבה 14 — שהייתה אחראית על הגזרה — לנסות ולהצית את הדלק באמצעות שיגור רימוני זרחן, נענתה בשלילה.
החוליה נותרה במעוז ונפלה בשבי יחד עם אנשיו.
לאחר המלחמה טענו שר המלחמה המצרי אחמד איסמעיל עלי, ראש אגף המבצעים של צבא מצרים מוחמד עבד אל-ע'ני אל-גמאסי והרמטכ"ל המצרי סעד א-שאזלי כי אחד האתגרים הגדולים שעמדו בפניהם במסגרת ההכנות לצליחת התעלה הייתה ההתמודדות עם המערכת.
גמאסי ושאזלי כתבו בספרי-זיכרונותיהם על ההצלחה בהתמודדות מול המערכת, ויצאו נגד טענות ישראל כי המערכת הייתה בלתי מבצעית.
על-פי המצרים, המערכת נוטרלה על ידי כוחות הנדסה שלהם ערב המלחמה.
בדיעבד התברר שעשרות צינורות שהותקנו במערכות-הדמה נסתמו בבטון על ידי צוללים מצרים, כאשר דווקא פתחי הצינורות של המערכות האמיתיות לא חובלו.
אור גרוסמן (נולדה ב-31 באוגוסט 1987) היא דוגמנית ושחקנית ישראלית.
גרוסמן נולדה בשכונת רמת חן שברמת גן.
אביה, הלל גרוסמן, שהיה אדריכל נפטר כשהייתה בת 18. אמהּ, סמדר (לבית ששון), אמנית במקצועה.
בשנת 2009 אור גרוסמן הובילה את הקמפיין והקטלוג של מעצבת התכשיטים שירי אודיז.
דגמנה בישראל ומחוצה לה בתור פרזנטורית של חברת לי קופר, ושל חברת האיפור האיטלקית קולי סטאר.
בשנת 2009 שיחקה ב"נשות הטייסים" בתפקיד קרן שהוא התפקיד הטלוויזיוני הגדול הראשון שלה.
ב-2010 השתתפה בסדרה המצליחה "הכל דבש", ובתוכנית "TLV - עושים את תל אביב".
בשנת 2011 דגמנה ביחד עם עוז זהבי בקמפיין קולקציית האביב קיץ של חברת רנואר.
באותה שנה שיחקה גרוסמן בתפקיד חוזר בעונה השנייה של "עספור" בתור ענהאל.
כמו כן, השתתפה ב"השנים הכי יפות".
בינואר 2012 הופיעה גרוסמן במגזין הארופאי "Hello" בפרסומת לחברת הקוסמטיקה Carisma לצידה של הדוגמנית בר רפאלי.
במרץ 2012 נבחרה גרוסמן להוביל את קמפיין האקססוריז העולמי של חברת Diesel.
בחנוכה 2013 השתתפה ב"X פסטיגל".
באוגוסט 2014 נבחרה שוב כפרזנטורית של מותג האופנה הישראלי רנואר, הפעם לצידו של הכדורסלן גל מקל.
נכון ל-2016, גרוסמן הפכה שותפה במותג הטי שרט הישראלי Q, ובנוסף מדגמנת עבור "איל מקיאז'".
ב-29 באוגוסט 2013 התחתנה עם איש העסקים הישראלי-אמריקאי לני שפורן.
בפברואר 2014 הודיעו בני הזוג על פרידתם, ובמרץ 2014 התגרשו.
בדצמבר 2014 התארסה לג'יימי דינר, מנהל קרן גידור בריטי-יהודי.
ב-9 ביולי 2015 נולד בנם הבכור.
במרץ 2017 נולד בנם השני.
אור טרגן (נולד ב-1 במרץ 1995) הוא זמר ושחקן ישראלי, המנצח בעונה העשירית של התוכנית "כוכב נולד".
אור טרגן נולד, גדל והתחנך בהרצליה.
הוא למד נגינה בפסנתר, בגיטרה ופיתוח קול בקונסרבטוריון מערב הרצליה, וכן למד בתיכון "היובל" בעיר.
טרגן שיחק בעבר כדורסל בקבוצת הנוער של בני הרצליה.
במרץ 2014 החל את שירותו בצה"ל בלהקה צבאית.
בשנת 2012 השתתף טרגן בעונה העשירית של "כוכב נולד".
בשלב הגמר ביצע את השיר "אם את עדיין אוהבת אותי" של בעז שרעבי, ובשלב הסופי, בו התמודד מול איטן גרינברג, שר את "יסמין" של להקת הפיל הכחול.
טרגן ניצח, לאחר שקיבל כ-51% מהקולות.
לקראת אלבומו הראשון, באפריל 2013 הוציא לאור את סינגל הבכורה שלו "עכשיו לתמיד".
בינואר 2014 הוציא לאור את הסינגל השני "שנייה לפני", ובמאי אותה שנה, יצא לאור הסינגל השלישי "הדרך הביתה", שנכתב והולחן על ידי קובי אפללו.
בשנת 2022 נבחן טרגן לעונה התשיעית של "הכוכב הבא".
לאחר שעבר את האודישן רק בעזרת כפתור ה"סייב" של המנחים, בחר לפרוש מהתוכנית.
לבקשתו של טרגן, האודישן לא שודר.
במהלך השנים 2013–2014 גילם את דמותו של רפאל אשורי בעונה הרביעית והחמישית של סדרת הנעורים של ערוץ הילדים "השמיניה", ואף ביצע את שיר הפתיחה של התוכנית, "מול כל העולם".
בחנוכה 2013 שיחק במחזה "שלושת המוסקטרים", לצדם של עופר חיון ורוני דואני.
ב-2018 שיחק בסדרת הנוער "טרנינג", המשודרת בערוץ "KidZ", לצד גאיה גור אריה ועמית רהב.
ב-9 במאי 2018 השתתף בהצגה "אני ירושלמי", המבוססת על חייו של יהורם גאון.
החל מ-2019 משחק טרגן בהצגה "מאמה מיה!" בתיאטרון הבימה.
שכונת אור החיים היא שכונה במזרח בני ברק, בין רמת אהרן לכביש 4 צפונית לבית הרפואה "מעייני הישועה".
נקראת על שם רבי חיים אבן עטר, הידוע על שם ספרו אור החיים.
השכונה נבנתה בשנות ה-90 של המאה ה-20 בשטחים שהיו בבעלות מוסדות סמינר אור החיים בבני ברק.
בשכונה ישנם שלושה רחובות, רחוב נועם אלימלך, על שם ספרו של רבי אלימלך מליז'נסק, רחוב הרב משה פרדו, על שם מייסד מוסדות אור החיים, ורחוב בן זומא בו ישנם בעיקר מוסדות ציבור.
בקצה הדרומי של השכונה שוכן בית החולים מעייני הישועה ולצדו מתחם ישיבת בית שמעיה.
באזור הצפוני של השכונה מתחם של מספר תלמודי תורה ולצדם מתחם ישיבת קול יהודה וישיבת בית שמעיה לצעירים.
בשכונה פועלים שלושה בתי כנסת מרכזיים - "אהל יעקב ולאה" לזרם הליטאי, "משכן שמואל" לזרם החסידי, ו"בנין ציון" לזרם הספרדי.
כמו כן שוכנת בה ישיבת חמד לצעירים.
רבני השכונה הם הרב משה שאול קליין, הרב צבי פרידמן והרב נתן בן סניור.
אור הלר (נולד ב-10 ביולי 1977) הוא עיתונאי ישראלי המשמש כיום כמגיש טלוויזיה, כפרשן וככתב צבאי בערוץ 13.
הלר החל את הקריירה העיתונאית שלו בשנת 1995 עם גיוסו לגלי צה"ל בתפקיד כתב צבאי וכתב לענייני משטרה ומשפט.
עם שחרורו מצה"ל, החל לעבוד בעיתון מעריב בתפקיד כתב משפטי.
בשנת 2002 הצטרף לחברת החדשות של ערוץ 10 בתפקיד כתב לענייני משטרה ומשפט.
בסוף 2004 מונה לכתב ערוץ 10 ו"מעריב" בפריז, וסיקר, בין היתר, את האירועים הבאים:
מותו של יאסר ערפאת בבית חולים בעיר בנובמבר 2004
הבחירות לנשיאות צרפת 2007 בשנת 2007
בשנת 2008 שימש שליח חדשות 10 לגאורגיה וסיקר עבורם את המלחמה בדרום אוסטיה.
בשנת 2008 שב ארצה לתפקיד הכתב לענייני צבא בערוץ 10. במבצע עופרת יצוקה בינואר 2009 היה העיתונאי הישראלי הראשון שנכנס לרצועת עזה יחד עם כוחות צה"ל כדי לסקר את פעילות צה"ל.
ביולי 2012 נשלח על ידי חדשות 10 לסקר את חקירת הפיגוע באוטובוס בנמל התעופה בורגס.
בדצמבר 2013 נשלח לסקר את הלוויית נלסון מנדלה בדרום אפריקה.
במבצע צוק איתן ב-30 ביולי 2014, נלווה לכח צה"ל שפעל בתוך רצועת עזה נגד מנהרות החמאס וספג ירי נ"ט.
הלר שימש בתפקיד מגיש-מחליף בתוכניות האקטואליה של ערוץ 10, "חמש עם רפי רשף" ו"לונדון את קירשנבאום".
ב-2015 החל להגיש יחד עם מיה זיו-וולף תוכנית בוקר בערוץ 10 תחת השם "אור ומיה", עד שזיו-וולף עזבה את הערוץ בספטמבר 2017. לאחר מכן החל להגיש באותו ערוץ את התוכנית "בוקר אור" לצידה של ימית סול.
הלר כתב טור קבוע באתר "מעריב השבוע", באתר IsraelDefense ופרשנות בעיתון "גלובס".
החל משנת 2020 מלמד הלר בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל.
הלר הוא גיטריסט להקת "נאג' חמאדי", הכוללת את העיתונאים דרור גלוברמן, אראל סג"ל וטל לזר.
הלהקה מופיעה בעיקר במועדונים בתל אביב, ובאוקטובר 2014 שחררה את הסינגל הראשון "אל תלכי לישון" מתוך אלבום בכורה שהקליטה.
הלר הוא בן זוגה של ענת פניני, רכזת הכתבים של חברת החדשות, ולהם בן ובת.
אור החיים הוא חיבורו המפורסם של רבי חיים בן עטר והוא ביאור על חמשת חומשי התורה, ומשלב ביאור עם דרש וקבלה.
החיבור קודש על ידי ראשי תנועת החסידות, שראו בו ספר יסוד לדרכם והשתדלו להתמיד בלימודו ובהדפסתו, ואף ראו בכך סגולה לעניינים רבים ובעיקר לפוריות והולדה.
ברבות השנים הוא הודפס במהדורות שונות של מקראות גדולות לצד ביאורם של הראשונים.
לעדות המחבר, את כתיבת הביאור הוא החל שנים רבות לפני הדפסתו.
כשהוא נתון בשלל מצבים פיזיים וכלכליים, שלא הקלו את מלאכתו.
הוא גם רומז לחלק מהקשיים: .
למרות הכל הוא התאמץ לכתוב את החיבור כשהוא מייחד לו זמן קבוע .
לאחר שלב הכתיבה, החל המחבר בשלב העריכה שבו ברר המחבר את המובחרים שבחידושיו ורק אותם הכניס לחיבורו הסופי.
הדבר גם נרמז בהקדמתו כשהוא כותב
בשנת ה'תצ"ח פקד רעב כבד את מרוקו והמחבר עבר לעיר הנמל הצפונית טטואן וממנה לליוורנו שבאיטליה.
באיטליה עמל להשיג מימון להדפסת חיבורו ואף קיבל הסכמות נלהבות מאת רבני מודנה וונציה.
בהדפסת ספר זה, כמו גם ספרו הנוסף "פרי תואר", טיפל שלמה בן יצחק אלוף, מיהודי ליוורנו, ידידו של רבי חיים אבן עטר, שאף גייס לבסוף את המימון הדרוש להדפסתם.