tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כל הניסיונות ליצור קשר מחדש עם החללית ולפתור את התקלה לא צלחו ובינואר 2007 הודיעה נאס"א על סיומה הרשמי של המשימה.
החללית, שנבנתה על ידי לוקהיד מרטין, מורכבת מ"קופסה" בצורת מלבן עם לוחות סולאריים דמויי כנפיים.
בשעת השיגור החללית שקלה 1,060 ק"ג.
רוב משקלה של החללית נמצא בקופסה המלבנית שהיא למעשה מרכז החללית.
קופסה זו מורכבת משתי קופסאות מרובעות קטנות יותר המחוברות אחת לשנייה.
קופסה אחת היא מודול הציוד ושם נמצאים המרכיבים האלקטרונים, מדעיים ומחשב החללית והקופסה השנייה היא מודול ההנעה ושם נמצאים המנועים הרקטיים והדלק של החללית.
על המארס גלובל סרוויור ישנם שישה כלים מדעיים:
MOLA – מד גובה (באמצעות לייזר)
TES – ספקטרומטר פליטה תרמית
MAG/ER – מגנטומטר ואלקטרון רפלקטומטר
USO/RS – מתנד למדידות דופלר
מצלמת ה-MOC שלחה לכדור הארץ יותר מ-240,000 תמונות מספטמבר 1997 עד לנובמבר 2006.
החללית נכנסה למסלול אליפטי גבוה סביב מאדים עם פריאפסיד של 262 ק"מ, אפואפסיד של 54,026 ק"מ ו-45 שעות להקפה.
לאחר הכניסה למסלול ביצעה החללית מספר תמרונים שהכניסו אותה למסלול נמוך יותר בעל פריאפסיד של 110 ק"מ.
ככל שהתקרבה החללית אל מאדים היא הואטה מעט בגלל החיכוך עם האטמוספירה (אירוברייק).
צפיפות האטמוספירה של מאדים בגבהים אלו היא נמוכה מאוד ולא מהווה סיכון לחללית.
ב-11 באוקטובר ביצע צוות הטיסה של החללית על כדור הארץ תמרון נוסף שהוציא את הפריאפסיד אל מחוץ לאטמוספירת מאדים מפני שלחץ האוויר במאדים גרם לפגיעה קלה בפאנלים הסולאריים של החללית שכבר נפגעו מעט בשיגור.
תמרון נוסף בוצע ב-7 בנובמבר.
בין מאי לנובמבר 1998 התמרונים הופסקו כי היו עלולים להכניס את החללית למצב שבו היא לא תקבל יותר מספיק אור השמש, שהיה דרוש לה לשם הפקת אנרגיה חשמלית.
במקום זאת התקופה נוצלה לקבלת מידע רב ככל האפשר מהחללית.
מידע התקבל מהחללית בין 2 ל-4 פעמים כל יום.
התמרונים חודשו בנובמבר 1998 ונמשכו עד למרץ.
אחרי ניתוח מאות תמונות באיכות גבוהה שנשלחו מה-MGS, קבוצת החוקרים שחקרה את התצלומים גילו כי מזג האוויר והרוחות על מאדים יוצרים שינויים בתוואי השטח ובמיוחד דיונות חול דומות מאוד למספר מדבריות בכדור הארץ.
תוצאות מהמשימה המרכזית (1996–2001) פורסמו במחקר גאופיזי על ידי מ.
נמצא כי לכוכב יש קרום בעובי של כ-10 ק"מ
חצי הכדור הצפוני מלא במכתשים בדיוק כמו החצי הדרומי אבל מכתשיו קבורים
צורות נוף רבות, במיוחד מכתשים, נקברו, ונחשפו מחדש
מאות ערוצים התגלו על מאדים, ערוצים שנוצרו על ידי מים זורמים, ייתכן שאפילו בתקופות האחרונות
אזורים נרחבים ממאדים מכוסים על ידי שכבה שמכסה הכול למעט את מדרונות ההרים.
השכבה לעיתים חלקה ולעיתים מצולקת, יש מאמינים כי הצלקות נוצרו בעקבות בריחת מים בתהליך האצלה (קרח שהופך ישר לאדים ללא הגעה למצב נוזלי)
מספר אזורים מכוסים בהמטיט שיכול להיות שהגיעו למקומם על ידי זרימת מים בעבר
פסים אפלים על מאדים התגלו להיות תוצאה של סופות אבק ששינו את מצבם תוך לפעמים חודש אחד בלבד
שרידי כיפת הקוטב הדרומי של מאדים נמצאו דומים לגבינה שווייצרית.
הבורות בקוטב הם בעומק של מטרים ספורים בלבד שמעמיקים עם הזמן, דבר היכול להעיד על התחממות של מאדים
ספקטרומטר הפליטה התרמית גילה שכמעט כל מאדים מכוסה באבנים וולקניות
מאות סלעים ענקיים נמצאו במספר אזורים.
דבר זה מעיד כי קיימים על מאדים חומרים שלא מתפרקים בקלות אפילו לא כשהם מתדרדרים במדרונות ההרים.
אלפי פסים שחורים נצפו על מדרונות ההרים.
רוב המדענים מאמינים כי הם תוצאה של סופות אבק אבל יש מאמינים כי הפסים נוצרו כתוצאה מזרימת מים.
ב-2 בנובמבר 2006 נאס"א איבדה קשר עם החללית אחרי מתן פקודה לחללית לשנות את מצב הפאנלים הסולאריים.
מספר ימים חלפו ואז התקבלה הודעה מהחללית שדיווחה כי היא נכנסה ל־Safe Mode והיא מחכה להוראות נוספות.
ב-20 בנובמבר 2006 החללית MRO ניסתה לצלם את ה-MGS כדי לראות אם הוא עדיין פעיל אך הניסיון כשל.
ב-21–22 בנובמבר 2006 ה-MGS כשל להעביר תשדורת אל הרובר אופרטוניטי (מארס רובר).
נאס"א הודיעה ב-13 באפריל 2007 כי החללית אבדה בעקבות פגם במידע שהועבר לחללית.
החללית תוכננה כך שתקיף את מאדים במשך שנת מאדים אחת (כשתי שנות ארץ) אבל המשימה נמשכה פי שלושה מהמתוכנן.
מארס גלובל סרוויור שימש כמרכז תקשורת בין כדור הארץ לרוברים ספיריט ואופרטוניטי שנשלחו במסגרת תוכנית מארס רובר (MER).
חלקים מ-MGS תוכננו להישאר פעילים עד לפחות ספטמבר 2008 כדי לסייע בהתקשרות עם הרוברים.
7 בנובמבר 1996 – שיגור מקייפ קנוורל
11 בספטמבר 1997 – הגעה למאדים וכניסה למסלול
1 באפריל 1999 – שלב המיפוי המרכזי של מאדים החל
1 בפברואר 2001 – תחילת משימת ההרחבה הראשונה
1 בפברואר 2002 – תחילת משימת ההרחבה השנייה
1 בינואר 2003 – תחילת תפקוד החללית כתחנת תקשורת בין כדור הארץ לרוברים על מאדים
30 במרץ 2004 – MGS מצלמת את הרובר "אופרטוניטי"
אפריל 2005 – MGS הפכה לחללית הראשונה שצילמה חללית אחרת המקיפה פלנטה אחרת (חוץ מכדור הארץ) כשצילמה 2 תמונות של מארס אודיסיי 2001 ותמונה אחת של מארס אקספרס
1 באוקטובר 2006 – משימת הרחבה נוספת לחללית למשך שנתיים
2 בנובמבר 2006 – התקשורת עם החללית אובדת
5 בנובמבר 2006 – אותות מתקבלים מהחללית כי היא במצב Safe Mode
21 בנובמבר 2006 – נאס"א מודיעה כי ככל הנראה החללית סיימה את חייה
13 באפריל 2007 – נאס"א מודיעה רשמית על סיום המשימה
מארס אובזרבר שנודעה גם בשם Mars Geoscience/Climatology Orbiter הייתה גשושית רובוטית ששוגרה על ידי נאס"א ב־25 בספטמבר 1992 על מנת לחקור את אדמת, אטמוספירת, האקלים והשדה המגנטי של מאדים.
ב־21 באוגוסט 1993, 3 ימים לפני הכניסה למסלול סביב מאדים אבד הקשר עם הגשושית.
ניסיונות ליצירת קשר עם הגשושית לא צלחו.
ב־1984 קודמה תוכנית לחקר מאדים על ידי ועדת המחקר למערכת השמש.
שם המשימה שהוצעה היה Mars Geoscience/Climatology Orbiter ומטרתה הייתה להיכנס למסלול סביב מאדים ולהוסיף לידע על מאדים שנאסף בתוכנית ויקינג.
המטרות המוקדמות של המשימה היו לאסוף מידע אודות השדה המגנטי שם מאדים, לאתר עקבות ספקטרליות של מינרלים מסוימים על אדמת מאדים, לצלם את מאדים ברזולוציה של מטר לפיקסל ולאסוף מידע על אטמוספירת מאדים.
מארס אובזרבר תוכננה לשיגור ב־1990 על גבי מעבורת חלל.
האפשרות לשימוש במשגר רגיל הוצעה גם כן במקרה והגשושית הייתה נתקלת באילוצים שונים.
ב־12 במרץ 1987 שונה מועד שיגורה של הגשושית ל־1992 ובמקומה שוגרו הגשושיות ששיגורם החל להתאחר יתר על המידה (גלילאו, מגלן, יוליסס).
יחד עם העיכוב בשיגור, בזבוז התקציב אילץ הסרת שני כלים מדעיים מהגשושית.
עם התקדמות תוכנית המשימה הוצגו המטרות הסופיות של המשימה:
קביעת אופי היסודות והמינרלים על פני הקרקע של מאדים.
הגדרת הטופוגרפיה ושדה הכבידה של מאדים.
קביעת אופי השדה המגנטי של מאדים.
קביעת חלוקת זמן, מרחב, מקורות, משקעים נדיפים וסופות אבק במחזור העונתי במאדים.
חקירת ההרכב והסירקולציה באטמוספירת מאדים.
בסיס הגשושית היה בגובה 1.1 מטרים, באורך 2.2 מטרים וברוחב 1.6 מטרים.
מבנה הגשושית התבסס על עיצובם של לוויינים שתוכננו להקיף את כדור הארץ.
שימוש נרחב בתכנוני הלוויין סאטקום (Satcom) נעשה בתכנון בסיס הגשושית, מערכות ההנעה, ההגנה תרמית והלוחות הסולאריים.
עיצובי הלוויינים מסוג TIROS ו־DSMP שימשו ליישום מערכות השליטה בגשושית, תפעול מערכות המידע, ותפעול מערכות האנרגיה.
רכיבים נוספים כמו האנטנה של הגשושית תוכננו במיוחד עבור המשימה.
הגשושית הייתה בעלת שליטה תלת־צירית עם 4 גלגלי תגובה ו־24 מנועים שהשתמשו ב־1,346 ק"ג של דלק.
מערכת ההנעה השתמשה בהידרזין מתילי וחנקן ארבע־חמצני לביצוע תמרונים חזקים ובהיזרזין לביצוע תמרונים קטנים במהלך המשימה.
4 מנועים ששימשו לתמרונים חזקים מוקמו באחורי הגשושית וסיפקו דחף של 490 ניוטון לביצוע שינויים במסלול בשלב השיוט למאדים, שליטה בגשושית במהלך הכניסה למסלול וביצוע שינויי מסלול סביב מאדים.
4 מנועים נוספים מוקמו בצידי הגשושית וסיפקו דחף של 22 ניוטון לביצוע גלגולים.
8 מהמנועים החלשים סיפקו דחף של 4.5 ניוטון לביצוע תיקוני מסלול קטנים ו־8 נוספים סיפקו דחף של 0.9 ניוטון לקיזוז גלגלי התגובה.
לקביעת כיוון הגשושית הורכבו עליה חיישן אופק, 6 חיישני כוכבים ו־5 חיישני שמש.
הגשושית נשאה אנטנה פרבולית לטווח רחוק, שהורכבה בקצהו של מוט באורך 6 מטרים ושימשה לתקשור עם רשת חלל עמוק.
בנוסף לאנטנה זו נשאה הגשושית עוד 6 אנטנות לטווח קרוב ואנטנה אחת לטווח בינוני ששימשו לתקשור עימה במהלך שלב השיוט אל מאדים ולמקרה של בעיה באנטנה לטווח הרחוק.
הגשושית קיבלה אנרגיה חשמלית משישה לוחות סולאריים בגודל 7 על 3.7 מטרים שיכלו לספק בממוצע 1,147 ואט במסלול סביב מאדים.
בזמן שהגשושית הייתה מוסתרת מהשמש על ידי מאדים, שני סוללות ניקל־קדמיום בעלות קיבולת של 42 אמפר־שעה.
הבטריות ניטענו כאשר הלוחות הסולאריים קיבלו אנרגיה מהשמש.
מערכות המחשוב שעל המארס אובזרבר היו שדרוג של מערכות המחשבים ששימשו את לווייני ה־TIROS וה־DMSP.
המערכת החצי־אוטומטית יכלה לאחסן עד ל־2000 פקודות בזיכרון הגישה האקראית בעל 64 קילובייט, ולהוציא את הפקודות אל הפועל בקצב של עד 12.5 פקודות בשנייה.
הפקודודת יכלו להפעיל את החללית בצורה אוטומטית לעד 60 יום.
על מנת להקליט מידע נשאה הגשושית קלטות דיגיטליות שיכלו לאחסן עד ל־187.5 מגה־בייט של מידע ששודר לאחר מכן לרשת חלל עמוק.
MOC - מערכת מצלמות שכללה מצלמות טלסקופיות בעלות טווח ראייה רחב וצר לחקירת המטאורולוגיה וטוואי הקרקע של מאדים.
MOLA - מד גובה לייזר ששימש להגדרת הטופוגרפיה של מאדים.
TES - ספקטרומטר פליטה תרמית שימש למדידת פליטת הקרינה התת־אדומה מפני הקרקע של מאדים ועל ידי כך לקבוע את ההרכב המינרלי של קרקע ואטמוספירת מאדים.
PMIRR - רדיומטר לחץ תת־אדום למדידת פליטות תרמיות בספקטרום התת־אדום ובפסקטרום הנראה על מנת לאפיין חלקיקי אבק ותרכיזים בקרקע ובאטמוספירת מאדים.
GRS - ספקטרומטר קרני גמא לקליטת ספקטרום קרני הגמא והנייטרונים הנפלט מתהליך ההתפרקות הרדיואקטיבי של יסודות בקרקע מאדים.
MAG/ER - מגנטומטר ורפלקטומטר אלקטרונים שמשתמש ברכיבי מערכת התקשורת של הגשושית ובתחנות רשת חלל עמוק על מנת לאסוף מידע על השדה המגנטי ועל פעולות הגומלין שלו עם רוח שמש.
RS - ניסוי מחקרי ברדיו לאיסוף מידע על שדה הכבידה ומבנה אטמוספירת מאדים עם דגש על שינויים מקומיים באזורי הקטבים.
MBR - בלון תקשורת שנועד לשמש כתחנת תקשורת למשימה הרוסית לחקר מאדים מארס 96 שיועדה לשיגור ב־1996 (משימה זו נכשלה גם כן).
התחלת התמרונים לכניסה למסלול סביב מאדים
תמרון כניסה למסלול נמוך 1
תמרון כניסה למסלול נמוך 2
לא בוצעו עוד ניסיונות לתקשר עם הגשושית 17-12-1993 התחלת שלב המיפוי של מאדים אירועים הצבועים באדום הם אירועים שלא קרו.
ב־25 באוגוסט 1992 התגלה זיהום חלקיקי על גבי הגשושית.
אחרי חקירה מקיפה הגשושית טוהרה ב־29 באוגוסט.
הגורם החשוד בזיהום הגשושית היו מדידות שבוצעו על הגשושית על מנת להגן עליה מפני התקרבותו ליבשה של ההוריקן אנדרו שתקף את חופי פלורידה ב־24 באוגוסט.
מארס אובזרבר יועדה לבצע תמרון כניסה למסלול ב־24 באוגוסט 1993 אך בעקבות הסתבכויות אבד הקשר עם הגשושית ב־21 באוגוסט, 3 ימים לפני מועד הכניסה למסלול, ככל הנראה בגלל בקע במערכות הדלק של הגשושית, שנוצר מפעילות שגרתית.
אף על פי שהגשושית לא השלימה אף לא אחת ממטרותיה, היא כן סיפקה מידע על סביבתה במהלך שלב השיוט וצילמה גם מספר תמונות לפני שאבד עימה הקשר.
המידע שנאסף שימש את מתכנני המשימות הבאות למאדים שביצעו את המשימות שיועדו במקור למארס אובזרבר.
כלים מדעיים שנבנו עבור המארס אובזרבר שימשו את מהמשימות הבאות ששוגרו למאדים שביצעו את משימותיה: מארס גלובל סרוויור ששוגרה ב־2006, מקפת האקלים של מאדים ששוגרה ב־1998 (גם עימה אבד הקשר לפני כניסתה למסלול), 2001 מארס אודיסיי ששוגרה ב־2001 והמקפת לסקר מאדים ששוגרה ב־2005.
ב־24 באוגוסט 1993 הייתה אמורה הגשושית לבצע פנייה של 180 מעלות ולהפעיל את מנועיה ובכך להאט ולהיכנס למסלול אליפטי גבוה סביב מאדים.
בשלושת החודשים שלאחר מכן הייתה אמורה הגשושית לבצע מספר תמרונים שיעבירו אותה למסלול נמוך סביב מאדים, שבסופם הייתה הגשושית נמצאת במסלול כמעט מעגלי, 118 דקות להקפה.
משימתה העיקרית של הגשושית הייתה אמורה להתחיל ב־23 בנובמבר 1993 ולאסוף מידע במשך שנת מאדים אחת (כ־687 ימי ארץ).
המיפוי הגלובלי הראשון היה אמור להסתיים ב־16 בדצמבר שלאחריו תחול התקבצות עליונה (השמש נמצאת בין כדור הארץ למאדים) ב־20 בדצמבר שתימשך 19 יום ותסתיים ב־3 בינואר 1994. במהלך תקופה זו הייתה הגשושית נכנסת למוד השהייה מפני שתקשורת רדיו אינה אפשרית כאשר השמש מפרידה בין כדור הארץ למאדים (והגשושית).
במהירות של כ־3.4 ק"מ לשנייה, הגשושית הייתה אמורה להקיף את מאדים מצפון לדרום במסלול קוטבי.
בעוד הגשושית מקיפה את מאדים חיישנייה הצביעו על האוריינטצייה שלה כלפי מאדים וגלגלי התגובה של הגשושית שמרו עליה כך שהכלים המדעיים הופנו אל קרקע מאדים.
המסלול שנבחר היה מסונכרן שמש כך שהגשושית יכלה תמיד לצלם את צידו המואר של מאדים.
כאשר הגשושית הייתה בקשר רדיו עם כדור הארץ המידע הועבר לכדור הארץ ישירות, כאשר לא היה קשר רדיו היה המידע שנאסף מאוחסן במקלטי הגשושית ומשודר כאשר נוצר שוב קשר רדיו.
במהלך המשימה הראשית של הגשושית הוערכה כמות המידע שתאסף בכ־75 ג'יגה־בייט, כמות מידע גדולה בהרבה מכל משימה אחרת למאדים.
הגשושית הייתה ממשיכה לתפקד עד כלות הדלק במכליה והתרוקנות הבטריות שלה.
ב־21 באוגוסט 1993, בשעה 01:00 UTC, שלושה ימים לפני הכניסה למסלול, אבד לפתע הקשר עם המארס אובזרבר.
פקודות המשיכו להישלח כל 20 דקות בתקווה שהגשושית רק סטתה ממסלולה ותיצור קשר מחדש.
לא ידוע אם הגשושית פעלה לפי התכנות האוטומטי שלה ונכנסה למסלול סביב מאדים או שהיא רק חלפה על פניו ונמצאת כיום במסלול הליוצנטרי (סביב השמש).
ב־4 בינואר 1994 הציגה מעבדת המחקר של צי ארצות הברית את תוצאות חקירתה בו היא הציעה כי הגורם הסביר ביותר שיגרום לאיבוד הקשר הוא בקע במכלי הדלק של הגשושית.
עוד נכתב בתחקיר כי מערכת ההנעה של הגשושית, שתוכננה במקור עבור לוויינים של כדור הארץ, לא תוכננו לעמוד במסע ארוך למאדים, ולכן נוצרו הבעיות במכלי הדלק.
מארני הוא סרט קולנוע מסוגת מותחן פסיכולוגי בבימויו של אלפרד היצ'קוק.
תסריט הסרט מבוסס על ספר בעל אותו שם של וינסטון גרהם.
בסרט משחקים טיפי הדרן ושון קונרי בתפקידים ראשיים.
אד מקביין החל לכתוב את תסריט הסרט, אך במהלך הפקת הסרט הוא הוחלף על ידי ג'יי פטרסון אלן.
פסקול הסרט הולחן על ידי ברנרד הרמן.
מרגרט "מארני" אדגר (טיפי הדרן) היא אישה אשר יש לה פחד וחוסר אמון בגברים, נרתעת ממגעם (פריג'ידית), מהצבע אדום ומסערות וברקים.
בתחילת הסרט אנו נחשפים ליחסים המורכבים בין אמה של מארני, ברניס לבינה.
באחד ממקרי הגנבה שלה, אמה של מארני שואלת אותה מדוע יש לה כל כך הרבה כסף, והיא עדיין לבד.
בתגובה שואלת אותה מארני למה היא לא אוהבת אותה.
מארק רוטלנד (שון קונרי), אלמן שבבעלותו חברת פרסום בפילדלפיה, קורבן הגנבה האחרונה של מארני מצליח לעלות על עקבותיה.
וסוחט אותה להינשא לו כדי שלא ילשין עליה למשטרה (החוק בארצות הברית אוסר על בעל להעיד על אשתו, או על אישה להעיד על בעלה).
טרם החתונה מארק נפגש עם ספק, שהוא אחד מלקוחותיו העיקריים ואשר בעצמו נפל קורבן לגנבה של מארני.
מארק מספר לו שהוא מתחתן עם האישה שגנבה מהחברה שלו כסף.
אומר לו שבכוונתו להביא לשיקומה ומזהיר אותו, שאם יסגיר אותה למשטרה, הוא יאבד אותו כלקוח.
הספק עונה לו : "אני מבין שזה מה שנקרא "הגישה המודרנית", אבל מה יהיה כשאתה תיפול קורבן להתנהלות שלה?" הזוג יוצא לירח דבש על ספינה ובמהלכו מארני חשה דחייה מכל קשר גופני.
מארק מכבד בתחילה את רצונה אך לאחר מכן אונס אותה.
למחרת בבוקר היא מנסה להתאבד בבריכת השחייה של הספינה, אך מארק מציל אותה.
כשהם חוזרים לביתם, מארק מציג למארני לביאת מחמד שהוא מגדל ומספר לה, שהיא הייתה חיה טורפת בעבר, אולם הוא לימד אותה לאהוב ולבטוח בו.
מארני מנסה לגנוב במהלך הלילה כסף מהכספת, אולם מארק ממתין לה שם ואומר לה שהיא רשאית לקחת את הכסף, שכן בתור אשתו, הכסף שלו שייך גם לה.
אחייניתו של מארק שמתגוררת עמו, חשה שמשהו אינו כשורה בנישואיו החדשים.
בין השאר היא מגלה אצלו ספר שעוסק במיניות של עבריינים.
בפעם אחרת היא יוצאת לרכיבה עם מארני והסוס עליו היא רוכבת נפצע.
האחיינית קוראת למישהו מהעובדים שיהרוג את הסוס ומבחינה בתגובתה הקשה של מארני לסיטואציה.
בלילה של סערת גשמים מארני סובלת מהתקף חרדה, מארק מנחם אותה והשניים מבלים לראשונה את הלילה יחדיו.
למרות התנגדותה של מארני, הזוג הולך לבולטימור, מרילנד, לבקר את אמה.
שם מארק מעמת אותה עם עברה, עוד כשעסקה בזנות (מה שעומד בניגוד לחזותה הסולידית).
הוא מאלץ אותה לספר למארני את האמת והאם אומרת למארני שכאשר הייתה בת שש, אחד מלקוחותיה (מלח שיכור בגילומו של ברוס דרן) ניסה להרגיע אותה כשהיא נבהלה מרעמים, כשהוא מנשק ומלטף אותה.
ברניס חשבה שהמלח מבצע בבתה מעשה מגונה, ולכן היא תקפה והרגה אותו באמצעות הטחת כד גדול במפרקת שלו.
האם נאסרה בגין זאת וכשהשתחררה מהכלא ושבה לביתה גילתה שזו אינה זוכרת כלום מאותו לילה.
עם זאת שפיכות הדמים הובילה לחוסר האמון של הילדה בגברים והפחד מהצבע האדום.
ברגע שמקור פחדיה מתגלה לה, מארני עוברת תיקון.
טיפי הדרן - מרגרט "מארני" אדגר
שון קונרי - מארק רותלנד
דיאן בייקר - ליל מיינוורינג
לואיז לייתם - ברנסי אדגר
מרטין גייבל - סידני סטארוט
מריאט הארטלי - סוזן קאלבון
ברוס דרן - המלח מילדותה של מארני
מארס 019 טלקום היא חברה ישראלית, שעיקר פועלה הוא ספק שירותי אינטרנט בישראל.
בשנת 2010 הצטרפה לשוק האינטרנט בישראל והחלה לשמש כספק שירותי אינטרנט.
בנובמבר 2010 רכשה את שם המתחם www.019.net.il.
בעקבות כך, חברת "טלזר 019" (שקידומת הגישה לחו"ל דרכה הוא 019) הגישה תלונה באיגוד האינטרנט הישראלי במטרה להעביר אליה את שם המתחם, בהחלטת פאנל השיפוט של האיגוד הוחלט להעביר את הזכויות בשם המתחם לחברת "טלזר 019".
בעקבות החלטה זו פנתה חברת "מארס 019" לבית המשפט המחוזי בתל אביב בבקשה לצו זמני לעכב את העברת שם המתחם לחברת "טלזר 019", השופטת הילה גרסטל אישרה את ההסכם הפשרה בין איגוד האינטרנט ל"מארס 019", אשר לפיו הוחלט כי האיגוד לא יעביר את שם המתחם עד למתן פסק דין בנושא.
בנובמבר 2013 פורסם כי החברה חתמה חוזה עם חברת "IBC" ומתכננת לקחת חלק במיזם העתידי של רשת האינטרנט שמבוססת על סיבים אופטיים.
מארן מיינרט היא כדורגלנית עבר ומאמנת כדורגל גרמנייה.
מיינרט נולדה ב-1973 בעיר ריינהאוזן, השוכנת באזור המערבי של גרמניה.
בהיותה בת 18, ב-9 באוקטובר 1991, ערכה מיינרט את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הלאומית של גרמניה.
שנתיים לאחר מכן, היא השתתפה בטורניר הבינלאומי הראשון שלה - אליפות אירופה שנערכה באיטליה.
בטורניר עצמו, הפסידו הגרמניות בחצי הגמר למארחת, ובמשחק על המקום השלישי הפסידו גם לדנמרק (מיינרט כבשה במשחק את השער לזכות גרמניה).
במרץ 1995, אירחה גרמניה את אליפות אירופה, ששימשה כטורניר מוקדמות לגביע העולם שנערך בסוף השנה בשוודיה.
במשחק הגמר של האליפות נגד שוודיה, שנערך באצטדיון פריץ ואלטר, פתחה מיינרט בהרכב הפותח, כבשה את השער הראשון ועזרה לגרמניה לנצח 2-3 ולהניף את התואר בפעם השלישית בתולדותיה.
מספר חודשים לאחר מכן, בגביע העולם, היא כבשה שני שערים - אחד בשלב הבתים נגד ברזיל והשני נגד אנגליה ברבע הגמר.
במשחק הגמר, פתחה מיינרט במרכז הקישור הגרמני, אך לא הצליחה למנוע את ההפסד 2-0 לנורווגיה.
שנתיים לאחר מכן, זכתה מיינרט עם גרמניה בפעם השנייה ברציפות באליפות אירופה.
במשחק הגמר, פתחה מיינרט בחוד ההתקפה לצידה של בירגיט פרינץ, והגרמניות ניצחו 0-2 את איטליה.
במהלך הטורניר, כבשה מיינרט שער אחד - בשלב הבתים נגד איטליה.
בגביע העולם שנערך ב-1999 בארצות הברית, שיחקה מיינרט בכל ארבעת המשחקים של גרמניה.
שנה אחר כך, בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת סידני, זכו הגרמניות במדליית הארד, לאחר שגברו 0-2 על ברזיל.
ב-2001, הצטרפה מיינרט לקבוצת בוסטון בריקרס מליגת ה-WUSA האמריקאית - ליגת הנשים הראשונה בעולם שבה כל השחקניות היו מקצועניות וקיבלו שכר על עבודתן.
בעונתה הראשונה בבוסטון, סיימה מיינרט עם שמונה שערים ושבעה בישולים, אך הקבוצה לא הצליחה לעלות לפלייאוף.
גם בעונה השנייה, לא הצליחה בוסטון להגיע לפלייאוף, אך מיינרט זכתה בתואר מלכת הבישולים של הליגה עם 15. העונה השלישית והאחרונה של הליגה, הייתה גם עונת השיא של מיינרט.
היא זכתה בתואר השחקנית המצטיינת של העונה, נבחרה ל-11 של העונה ואף קטפה את תואר ה-MVP של האול-סטאר.
הטורניר הבינלאומי האחרון של מיינרט עם נבחרת גרמניה היה גביע העולם שנערך ב-2003. בטורניר עצמו, הייתה מיינרט אחת משחקניות המפתח של גרמניה - היא פתחה בכל ששת משחקיה של הנבחרת, כבשה ארבעה שערים ואף זכתה בפרס כדור הארד, המוענק לשחקנית השלישית בטיבה במונדיאל.
בשלב הבתים היא כבשה צמד נגד ארגנטינה, ובחצי הגמר הוסיפה עוד אחד בניצחון על ארצות הברית.
במשחק הגמר, מול 26,137 צופים בהום דיפו סנטר, פגשו הגרמניות את נבחרת שוודיה.
מיינרט כבשה את שער השוויון בדקה ב-46, שהוביל את המשחק להארכה.
בדקה ה-98, כבשה ניה קונזר את שער הזהב לזכות הגרמניות, שקטפו את גביע העולם בפעם הראשונה בתולדותיהן.
בסוף הטורניר ולאחר 92 הופעות בנבחרת, הודיעה מיינרט על פרישתה ממשחק פעיל.
ביולי 2005, מונתה מיינרט למאמנת הנשים של נבחרת גרמניה עד גיל 19 ושל נבחרת גרמניה עד גיל 20. הזכייה הראשונה שלה בטורניר גדול הייתה באליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19 שנערכה בשנת 2006 בשווייץ.
בגמר, בכיכובן של נדין קסלר ופטמירה באיירמאיי, ניצחו הגרמניות 0-3 את נבחרת צרפת.
שנה לאחר מכן, קטפו שוב הגרמניות את התואר, לאחר ניצחון 0-2 על אנגליה.
בקיץ 2010, זכתה מיינרט עם הנבחרת באליפות העולם עד גיל 20 שהתקיימה בגרמניה.
במהלך הטורניר, הגרמניות לא איבדו אפילו נקודה אחת, ובגמר גברו 0-2 על ניגריה.
שנה אחר כך, באליפות אירופה עד גיל 19 שנערכה באיטליה, הביסה גרמניה 1-8 את נורווגיה וזכתה בטורניר בפעם השישית בתולדותיה.
בשנת 2014, בטורניר שהתקיים בקנדה, שיחזרו גרמניה וניגריה את גמר אליפות העולם שנערכה ארבע שנים לפני כן.
גם הפעם גברו הגרמניות על ניגריה (0-1), והשתוו לארצות הברית עם שלוש זכיות באליפות העולם עד גיל 20. היה זה התואר הגדול החמישי של מיינרט כמאמנת הנבחרות הצעירות של גרמניה.
מארס 3 הייתה גשושית לא מאוישת, שהייתה חלק מתוכנית מארס הסובייטית, תוכנית שנמשכה בין השנים 1960 עד 1973 ומטרתה הייתה לחקור את כוכב הלכת מאדים.
מארס 3 שוגרה תשעה ימים לאחר שיגור חללית התאום שלה מארס 2. הגשושיות היו זהות וכל אחת הכילה מקפת ונחתת.
לאחר שמארס 2 נחת בהתרסקות אל פני השטח של המאדים, הנחתת של מארס 3 הקדימה את ויקינג 1 האמריקאי, נחתה בהצלחה והפכה לחללית הראשונה שהצליחה לנחות נחיתה רכה על פני השטח של מאדים, אולם הפסיקה לעבוד תוך 20 שניות בלבד.
משקל המקפת במסלול: 2,265 ק"ג
רוחב: 2 מטרים (5.9 מטרים עם פאנלים סולריים פרושים)
המטרה העיקרית של המקפת הייתה ללמוד את טופוגרפיית פני השטח של מאדים, לנתח את הרכב היסודות באדמת מאדים, ללמוד מאפיינים שונים על האטמוספירה של מאדים, לבדוק את הקרינה הסולארית, הרוח הסולארית והשדה המגנטי של מאדים.
מקפות מארס 2 ו-3 שלחו מידע רב בין 1 בדצמבר 1971 למרץ 1972, אפילו שהתקשורת נמשכה עד אוגוסט.
ההכרזה על סיום משימות מארס 2 ו-3 הגיעה ב-22 באוגוסט 1972 אחרי 362 הקפות שבוצעו על ידי מארס 2 ו-20 הקפות של מארס 3. הגשושיות שלחו ביחד 60 תמונות.
התמונות והמידע שהתקבל שימשו למיפוי קל יותר של מאדים ונתן מידע על שדה הכבידה והשדה המגנטי של מאדים.
הנחתת הייתה מצוידת בשתי מצלמות טלוויזיה עם ראות שטח של 360 מעלות ובספקטרומטר אופטי על מנת ללמוד על הרכב האטמוספירה של מאדים.
כמו כן, על הנחתת היו מכשירים למדידת המאפיינים הכימיים והמכנים של פני השטח וחיישני לחץ, רוח וטמפרטורה.
הנחתת הייתה גם מצוידת בזרוע מכנית שאספה דגימות מהאדמה כדי לחפש אחר חומרים אורגניים וסימני חיים.
על הנחתת היה דגלון עם סמל ברית המועצות.
בקצה הנחתת בלטו ארבע אנטנות שסיפקו תקשורת עם המקפת באמצעות מערכת רדיו.
קפסולת הנחיתה של הגשושית עברה חיטוי לפני השיגור על מנת למנוע זיהום סביבתי במאדים.
הנחתת של מארס 3 הופרדה מהמקפת ב-2 בדצמבר 1971, 4 שעות ו-35 דקות לפני הגעתה למאדים.
הנחתת חדרה לאטמוספירת מאדים במהירות של כ-5.7 ק"מ/שנייה.
מערכות הנחיתה פעלו כמתוכנן והנחתת נחתה נחיתה רכה ומוצלחת על פני מאדים.
הנחתת החלה במשימותיה אולם הפסיקה לעבוד תוך 20 שניות בלבד מסיבות שאינן ידועות.
ההערכה היא כי סופות אבק שהתחוללו באותו זמן על מאדים פגעו בנחתת.
הנחתת הצליחה לשלוח חלק מהתמונה הראשונה של אדמת מאדים.
באותו זמן, המקפת סבלה מאובדן חלקי של דלק שלא אפשר לה להיכנס למסלול המתוכנן של 25 שעות להקפה.
במקום זאת, מנועי המקפת הכניסו אותה למסלול ארוך של 12 יום להקפה עם זווית נטייה דומה לשל מארס 2.
לשתי הנחתות היו רוברים קטנים שתוכננו להסתובב סביבם על מגלשיים קטנים בעודו מחובר לנחתת עם כבל "טבורי" באורך 15 מטרים.
שני מוטות ברזל קטנים שימשו כמגנים מפני התנגשות מפני שלאותות הרדיו מכדור הארץ היה לוקח זמן רב מדי להגיע אל הרובר.
לכל רובר היו אמצעים פשוטים לבדיקת צפיפותה וחוזקה של האדמה.
הרוברים מעולם לא נכנסו לפעולה בעקבות אובדן הנחתות.
מארני ניקסון הייתה זמרת סופרן אמריקאית שהתפרסמה בעיקר בדיבוב זמרה בסרטי קולנוע.
כן הופיעה בקולנוע, בטלוויזיה, באופרה ובמחזות זמר בברודוויי.
בגיל צעיר למדה לנגן בכינור ולשיר.
היא הופיעה עם מקהלת רוג'ר ואגנר וב-1947 אימצה את שם הבמה מארני ניקסון.
הופעת הבכורה של הייתה בהוליווד בול בכרמינה בורנה עם התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס בניצוחו של לאופולד סטוקובסקי.
קולה הושמע לראשונה בסרטים ב-1948 בסרט ז'אן ד'ארק כמלאכים השרים לאזנה של אינגריד ברגמן.
היא גם דיבבה בטונים הגבוהים את שירתה של מרילין מונרו בשיר "יהלומים הם החברים הטובים ביותר של האישה" מתוך הסרט גברים מעדיפים בלונדיניות (1953).
ב-1956 דיבבה את שירתה של דברה קר בגרסה הקולנועית למחזמר המלך ואני של רוג'רס והמרשטיין.
ב-1961 דיבבה את שירתה של נטלי ווד בגרסה הקולנועית לסרט סיפור הפרברים.
זה היה אז סוד כמוס ובחוזה שלה התחייבה לא לגלות זאת.
ב-1964 דיבבה את שירתה של אודרי הפבורן בגרסה הקולנועית של המחזמר גבירתי הנאווה.
ב-1965 הופיעה לראשונה בתפקיד מצולם בסרט קולנוע, בתפקיד האחות סופיה בשיר "מריה" בסרט צלילי המוסיקה.
היא הופיעה בקונצרטים רבים עם התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק, התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס, תזמורת קליבלנד, התזמורת הסימפונית של טורונטו, התזמורת הסימפונית של לונדון, התזמורת הפילהרמונית הישראלית ועוד.
הופיעה גם בתפקידי סופרן באופרות כמו נישואי פיגרו, החטיפה מן ההרמון ועוד.
כן השתתפה בתפקידים קטנים בקולנוע ובטלוויזיה.
הופיעה ביחד עם ליברצ'ה וויקטור בורגה.
היא הקליטה משירי ג'ורג' גרשווין אהרן קופלנד, ג'רום קרן, איגור סטרווינסקי, ארנולד שנברג ועוד.
זכתה פעמיים בפרס גראמי על אלבומי קופלנד ושנברג.
מתה בגיל 86 מסרטן השד.
ניקסון הייתה נשואה שלוש פעמים.
בעלה הראשון היה המלחין אמריקאי ארנסט גולד שעסק בעיקר בהלחנת סרטים והתפרסם בעיקר למוזיקה שהלחין לסרט אקסודוס.
בנם אנדרו גולד התפרסם כזמר ויוצר.
מארן לווין (נולדה ב-1 באוקטובר 1970), היא אשת עסקים אמריקאית, מנהלת בכירה בחברת אינסטגרם ולפני כן הייתה סגנית נשיא למדיניות ציבורית עולמית של פייסבוק.
מארן לווין פועלת להעצמה נשית במספר ארגונים.
מארן לווין נולדה באוהיו, ארצות הברית למארק וטרי לווין.
אביה היה מנתח פלסטי ואמה הייתה חברה בצוות המנהלים של הצלב האדום האמריקאי וכן של פדרציית הקהילה היהודית של קליבלנד.
מארן לווין נשואה ואם לשניים.
היא ומשפחתה חיים כיום בוושינגטון.
לווין סיימה תואר ראשון במדעי המדינה ובתקשורת באוניברסיטת מיאמי בשנת 1992. ב-2005 סיימה תואר באוניברסיטת הארוורד במסלול למנהל עסקים.
לווין החלה את הקריירה שלה בשנת 1993 במחלקת האוצר בארצות הברית, בממשל הנשיא ביל קלינטון, שם ביצעה מספר תפקידי מנהיגות, ביניהם סגנית עוזר שר הבנקאות והפיננסים עד שנת 2000. בנוסף, עבדה לווין בממשל אובמה, שם שימשה כמנכ"ל המועצה הלאומית בבית הלבן.
משנת 2001 ועד 2003 הייתה ראש צוות ללארי סאמרס, נשיא אוניברסיטת הארוורד.
בשנים 2006–2008 הייתה ראש ניהול מוצר בחברת "Revolution Money".
מ-2009 עד 2010 שימשה כראש המטה של המועצה הכלכלית הלאומית, וכן כעוזרת אישית של הנשיא למדיניות כלכלית.
בשנים 2010–2014 לווין עבדה בפייסבוק, שם שימשה כסגנית לנשיא החברה למדיניות ציבורית עולמית .
החל משנת 2014, מארן היא סמנכ"לית תפעול ראשית של חברת אינסטגרם, היא אחראית על הרחבת פעילות החברה באופן גלובלי ומפקחת על הפעילות העסקית של אינסטגרם, כולל שיווק, שיתופיות, פיתוח עסקי, תקשורת, גיוס ומשאבי אנוש.
לווין היא חברה בצוות המנהלים של ארגון "Lean In", ארגון ללא רווח להעצמה נשית שהוקם על ידי שריל סנדברג.
בנוסף, היא לוקחת חלק בצוות המנהלים של Chegg וכן עומדת בראש ארגון Women for Women International .
מארס 2020 היא משימה לחקר מאדים של נאס"א שנועדה לחקור את מאדים באמצעות הרובר התמדה (Perseverance).
מטרותיו העיקרית הן לחפש סימני חיים על מאדים ולהכין דגימות שניתן יהיה לשלוח לכדור הארץ בעתיד.
באותה משימה ישוגר מסוק מאדים (מסוק שמותאם לטיסה במאדים) עד הטסתו יהיה מחובר לאגן הגחון של הרובר.
ב־30 ביולי 2020 שוגרה בהצלחה החללית הנושאת את הרובר לעבר למאדים.
ב־18 בפברואר 2021 נחתה החללית בהצלחה.
MOXIE – מכשיר להפקת חמצן שהוא למעשה תא דלק הפוך.
בשונה מתא דלק רגיל שמשתמש בדלק וחומר מחמצן לייצור אנרגיה.
MOXIE יעשה את התהליך ההפוך – הוא ישקיע אנרגיה בייצור חמצן מחומרי דלק.
בזה שישתמש בדו־תחמוצת הפחמן, שהיא מרכיב העיקרי באטמוספירית מאדים (96%).
כל מולקולה של דו־תחמוצת הפחמן (CO2), מכילה שני אטומי חמצן והשקעת אנרגיה בפירוק שלה, אמורה להניב מולקולות חמצן (O2).
SuperCam – מצלמת לייזר המיועדת לניתוח כימי של הרכב הקרקע.
Mastcam-Z – מצלמה פנורמית המאפשרת לחקור בדיוק רב את אופי המינרלים על פני השטח.
PIXL – ספקטרומטר הפועל בעזרת קרני רנטגן, ואמור לנתח את היסודות של חומרים על פני המאדים.
SHERLOC – ספקטרומטר הפועל בטווח הקרינה העל סגולה ומיועד למציאת חומרים אורגניים בקרקע.
MEDA' – מכשיר למדידת פרמטרים סביבתיים שפותח בספרד, וכולל חיישני טמפרטורה, לחות, מהירות הרוח וכיוונה וכן כמות האבק ואפיון החלקיקים שלו.
RIMFAX – מכ"ם חודר קרקע שמיועד למחקר מאפיינים גאולוגיים של מאדים מתחת לפני השטח.
ביוני 2019 הוכרז על תחרות מתן שם לרובר, השמות הוצעו על ידי תלמידים ברחבי ארצות הברית.
תשעת השמות שעלו לגמר הוכרזו בינואר 2020, והקהל הרחב הוזמן להצביע עליהם.
השם הנבחר, התמדה (Perseverance), הוכרז ב־5 במרץ 2020.
ב־30 יולי 2020, 11:50 UTC שוגר הרובר ומסוק מאדים הנלווה עליו על גבי משגר אטלס 5 בהצלחה.
ב־18 בפברואר 2021 נחת בהצלחה הרובר במאדים במכתש ג'זרו.
ב־5 במרץ 2021 נסע הרובר לראשונה במאדים הנסיעה ארכה 33 דקות למרחק של 6 וחצי מטר.
הייתה זה נסיעת הבכורה במהלכה נבדקו כל המערכות ברובר והכל עבד בהצלחה בהמשך צריך הרובר לנסוע למרחק של 200 מטר בכל נסיעה ואף יותר.
נאס"א מתכננת להשקיע סה"כ כ־2.75 מיליארד דולר בפרויקט לאורך 11 שנים, הכולל 2.2 מיליארד דולר לפיתוח ובניית החומרה, 243 מיליון דולר לשירותי שיגור, ו־290 מיליון דולר ל־2.5 שנות פעילות המשימה.
בהתאמה לאינפלציה, הרובר פרסווירנס היא המשימה הרובוטית השישית היקרה ביותר של נאס"א, אם כי היא זולה יותר מקודמתה, רובר קיוריוסיטי.
הרובר פרסווירנס נהנה מאותה פלטפורמת חומרה ועיצוב ממשימת קיוריוסיטי, שסייעו בהפחתת עלויות הפיתוח וחסכו , לדברי סגן המהנדס הראשי של משימת מארס 2020, קית' קומאו.
Niehoff, נולדה 16 באפריל 1963) היא חוקרת מחשבת ישראל ישראלית ממוצא גרמני, המכהנת כראש הקתדרה על שם מקס קופר בחוג למחשבת ישראל וכראש החוג באוניברסיטה העברית בירושלים.
תחום מחקרה מתמקד בהגות היהודית ההלניסטית והרבנית המוקדמת, וביחסים ביניהן.
ביוני 2021 היא נבחרה כחברה באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
את לימודיה האקדמיים ערכה ניהוף באוניברסיטת ברלין ובאוניברסיטה העברית.
את התואר השני והשלישי השלימה באוניברסיטת אוקספורד בהנחייתו של גיזה ורמס בשנת 1989. פוסט דוקטורט ערכה באוניברסיטת הרווארד.
החל משנת 2011 מכהנת כחברת סגל בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית ומאז 2014 משמשת כראש הקתדרה על שם מקס קופר למחשבת ישראל.
מארן ניהוף כיהנה כראש קבוצת מחקר במכון הישראלי ללימודים מתקדמים, שהתמקדה ב"הקמת העצמי בתרבויות ים-תיכוניות עתיקות ("Constructions of the Self in Ancient Mediterranean Cultures").
תחום המחקר של ניהוף כולל קשת רחבה של תקופות החל מהיהדות ההלניסטית ועד הספרות הרבנית המוקדמת עם נגיעה לנצרות הקדומה והספרות הפגנית.
ניהוף חקרה את דמותו של פילון האלכסנדרוני, והציעה ניתוח היסטורי מקיף של פילון כסופר יהודי באימפריה הרומית.
הכרונולוגיה של יצירותיו, תולדותיו וכן התפתחות מחשבתו נבחנות בהקשר אל חינוכו באלכסנדריה וביקורו ברומא כראש השגרירות היהודית לגאיוס.
ניהוף טענה כי פילון עסק יותר ויותר בשיח הרומי ובכך זרק אור חדש וחשוב על הופעתה של הנצרות הקדומה והזרם הסופיסטי.
ניהוף חוקרת את הדינמיקה שבין יהודים, נוצרים ופגאנים בשלהי העת העתיקה.
מחקריה אלו כוללים השואה בין הספרות הרבנית המוקדמת, יצירתו של אוריגנס, מדרשי תהלים שנתגלו לאחרונה וכן את שברי חיבורים פגאניים מקלסוס ופורפיריוס.
ניהוף המשיכה את מפעלו של יהושע עמיר בתרגום כתבי פילון האלכסנדרוני מיוונית לעברית בהוצאת מוסד ביאליק.
פילון האלכסנדרוני: ביוגרפיה אינטלקטואלית, מארן ר' ניהוף; תרגמו מאנגלית: אסף רוט, רון אגמון; ירושלים, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס - האוניברסיטה העברית, תשפ"ב 2021.
מארן לארה מוריס היא זמרת-יוצרת, כותבת שירים ומפיקה מוזיקלית אמריקאית.
המיני-אלבום הראשון שלה Maren Morris, הצליח להיכנס לשניים ממצעדי הבילבורד.
אלבום הבכורה שלה שיצא על ידי חברת תקליטים מסחרית הוא Hero.
האלבום הגיע למקום החמישי במצעד הבילבורד 200 ולמקום הראשון במצעד אלבומי הקאנטרי.
מוריס חברה בלהקת הבנות The Highwomen, בה חברות ברנדי קרלייל, אמנדה שיירס ונטלי המבי.
אלבומה הראשון Walk On, יצא בשנת 2005, אך לא נחשב לאלבום הבכורה שלה, היות שלא יצא על ידי חברת תקליטים מסחרית.
סינגל הבכורה שלה "My Church", הגיע למקום השלישי במצעד שירי הקאנטרי, ולמקום החמישי במצעד שירי הקאנטרי.
הסינגל השלישי שלה "I Could Use a Love Song", היה הראשון שלה שהגיע למקום הראשון במצעד הקאנטרי איירפליי.
בהמשך, הוציאה את הלהיט הבינלאומי "The Middle" ביחד עם זד.
השיר הגיע למקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100, וקיבל שלוש מועמדויות בטקס פרסי גראמי ה-61. אלבומה השני Girl, יצא לאור ב-8 במרץ 2019, על ידי חברת התקליטים קולומביה נאשוויל ולפניו יצא סינגל בעל אותו השם.
מוריס נולדה בארלינגטון, טקסס, לגרג וקלי מוריס.
יש לה אחות צעירה יותר בשם קרסן.
בילדותה בילתה את מרבית זמנה במספרה של הוריה.
כשמארן הייתה בת 12, אביה קנה לה גיטרה והיא נגנה בה יומם ולילה.
הקריירה המוזיקלית שלה החלה בשנת 2005, כשהוציאה את האלבום Walk On, ב-14 ביוני 2005, על ידי חברת התקליטים מוזי בלוזי מיוזיק.
לאחר מכן יצא האלבום All That It Takes, ב-22 באוקטובר 2007, על ידי סמית' אנטרטיינמנט.
היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת צפון טקסס בשנת 2010. האלבום השלישי שלה Live Wire, יצא בשנת 2011, על ידי חברת התקליטים מוזי בלוזי מיוזיק.
אלבום הבכורה שלה Hero, יצא לאור בשנת 2016 וזכה לשבחים וביקורות חיוביות.
מארן שהתה כמה שנים בנאשוויל, שם עסקה בכתיבת שירים לאמנים אחרים, כמו "Last Turn Home", שנכתב עבור טים מקגרו, ו-"Wind Wind", שנכתב עבור קלי קלרקסון.
מוריס הוציאה לראשונה חמישה שירים שנכללו במיני-אלבום בשם Maren Morris, באוגוסט 2015. השירים צברו למעלה מ-2.5 מיליון השמעות בספוטיפיי בחודש בודד, תוך שחלקם נכללו במצעדי הספוטיפיי השונים.
ההצלחה של המיני-אלבום גרמה להתעניינות סביב מוריס ובספטמבר 2015, חתמה על חוזה עם חברת התקליטים קולומביה נאשוויל.
חברת התקליטים הוציאה בשנית את המיני-אלבום עם חמישה שירים חדשים, ב-6 בנובמבר 2015.
בעקבות ההשמעות המרובות ברדיו שירי הקאנטרי, זכו שיריה של מוריס להצלחה רבה במצעדי הבילבורד למיניהם.
הסינגל הראשון מתוך המיני-אלבום "My Church", זכה להצלחה כאשר הגיע למקום החמישי במצעד שירי הקאנטרי וקיבל על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-500,000 עותקים במדינה.
בעקבות ההצלחה של "My Church", מוריס הוציאה את אלבום הבכורה שלה Hero, ב-3 ביוני 2016 והחלה בסיבוב הופעות קית' אורבן.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200 ולמקום הראשון במצעד אלבומי הקאנטרי.
השיר "My Church", יצא כסינגל הראשון גם מתוך האלבום והגיע מחדש, למקום הראשון במצעד השירים הדיגיטליים ולחמישייה הפותחת במצעד שירי הקאנטרי.
בזכות Hero, קיבלה מוריס ארבע מועמדויות בטקס פרסי גראמי ה-59. האלבום היה מועמד לפרס בקטגוריית "אלבום הקאנטרי הטוב ביותר", בעוד "My Church" זכה בפרס בקטגוריית "הופעת הסולו קאנטרי הטובה ביותר" והיה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית "שיר הקאנטרי הטוב ביותר".
מוריס יצאה לסיבוב הופעות נוסף בשנת 2017, על מנת לקדם את האלבום.
בהמשך, הופיעה עם סם האנט בסיבוב ההופעות שלו.
מהדורת הדלוקס של Hero, יצאה לאור במרץ 2017 ובה נכללו השירים "Bummin' Cigarettes", "Space" ו-"Company".
בתגובה לירי בלאס וגאס ב-2017, הוציאה את "Dear Hate".
שיר שכתבה והקליטה עם וינס גיל.
כל ההכנסות ממנו נתרמו לצדקה.
בנוסף לכך, השתתפה מוריס בשיר "Craving You", שיצא עם תומאס רט בשנת 2017. בהמשך, השתתפה בשירו של נייל הורן "Seeing Blind", שיצא באוקטובר באותה השנה.
לאחר מכן, היא לקחה חלק בסיבוב ההופעות העולמי שלו "Flicker World Tour", ושיתפה פעולה עם זד בלהיט "The Middle".
השיר, ששילב אלמנטים של קאנטרי, פופ ודאנס, הגיע למקום החמישי במצעד הבילבורד הוט 100. ב-5 באוקטובר 2018, הופיעה כאורחת מיוחדת במהלך סיבוב ההופעות העולמי "Reputation Stadium Tour" של טיילור סוויפט, בהופעה שהתקיימה בארלינגטון, טקסס.
בינואר 2019, מוריס הוציאה את הסינגל "Girl", מאלבום האולפן השני שלה, Girl.
במקביל, הודיעה על סיבוב הופעות חדש בשם "Girl: The World Tour", שנועד לעזור בקידום האלבום.
סיבוב ההופעות החל ב-9 במרץ בשיקגו והסתיים ב-23 באוגוסט 2019, בקנברה, אוסטרליה.
במרץ הוכרז שהיא תקים להקה עם ברנדי קרלייל, אמנדה שיירס ונטלי המבי בשם The Highwomen, כשמידי פעם יתארחו בה אמנים כמו שריל קרואו, צ'לי רייט, מרגו פרייס וקורטני מארי אנדרוס.
בפוסט שהופץ על ידי בעלה של שיירס (ג'ייסון איסבל) נרמז כי הלהקה כבר החלה להקליט שירים עם המפיק דייב קוב.
הלהקה עשתה את הופעת הבכורה שלה בשידור חי ב-1 באפריל 2019, במסיבת יום ההולדת ה-87 של לורטה לין, תוך שביצעה את השיר "It Wasn't God Who Made Honky Tonk Angels".
אלבום הבכורה של הלהקה The Highwomen, יצא לאור ב-6 בספטמבר 2019, תוך שזכה להצלחה רבה במצעדי הבילבורד.
כמו כן, דורג על ידי מגזינים ואתרים רבים כאחד מהאלבומים הטובים ביותר שיצאו בשנת 2019. ב-20 במאי 2019, יצא השיר "The Bones", כסינגל השני מתוך אלבומה של מוריס, Girl.
השיר זכה להצלחה שלא נראתה במצעדי הקאנטרי מאז "You Belong with Me", של טיילור סוויפט, משנת 2009. לקראת סוף שנת 2020, הוציאה את הסינגל השיווקי "Better than We Found It" כמחווה למחאות ג'ורג' פלויד.
לאחר מכן, הוציאה ביחד עם ג'ייפי סאקס את "Line by Line" ואת "Chasing After You" ביחד עם ראיין הרד.
ב-26 במרץ 2021, יצא לאור השיר "You All Over Me", של סוויפט, בו השתתפה מוריס.
השיר נכלל ב-, ההוצאה החוזרת של אלבומה משנת 2008 של סוויפט.
בנובמבר 2024, מוריס דורגה במקום ה-99 ברשימת 100 האמנים הגדולים ביותר של מוזיקת קאנטרי, לפי צוות בילבורד.
מוריס צפויה להוציא את אלבומה הרביעי, Dreamsicle, ב-9 במאי 2025.
במרץ 2025 מוריס, יחד עם למעלה מ־20 אמני קאנטרי חתמה על מכתב פתוח הקורא לקונגרס האמריקאי להמשיך במימון תוכנית PEPFAR , תוכנית החירום של נשיא ארצות הברית למאבק באיידס, שהושקה בשנת 2003 תחת הנשיא ג'ורג' בוש.
בדצמבר 2015, מוריס החלה לצאת עם הזמר ריאן הרד, אותו פגשה לראשונה בכתיבה משותפת בשנת 2013. הם התארסו ביולי 2017. השניים נישאו ב-24 במרץ 2018 בנאשוויל, טנסי.
באוקטובר 2019, הודיע הזוג כי הוא מצפה לילד ראשון, שנולד במרץ 2020.
ביולי 2018, הוכרז שמוריס תופיע בפסטיבל המוזיקה של ברנדי קרלייל, "Girls Just Wanna Weekend".
הפסטיבל אירע בינואר 2019, במקסיקו.
מארנס הוא גזע של תרנגול, המאופיין בצבעו השחור ובצבע הביצים הנוטות לחום בגוון שוקולד.
מקור הגזע הוא מאזור מארנס שבמחוז אקיטן החדשה בדרום-מערב צרפת, ומשמעות השם היא כנראה "קרוב לים" בלטינית.
מארס 1 הייתה גשושית סובייטית ששוגרה לכיוון מאדים.
היא הייתה הגשושית השלישית ששוגרה לאחר שזוג גשושיות ששיגורם נכשל במהלך שנת 1962. הגשושית החלה בטיסה לכיוון המאדים אך קשר איתה אבד לאחר מספר חודשים.
לפי השארה היא עברה במרחק של כ-194 אלף ק"מ מהיעד.
הגשושית פותחה ונבנתה במשרד תכנון מס' 1 שנוהל על ידי סרגיי קורוליוב.
היא כללה 2 יחידת - יחידה מסלולית שהייתה אחראית על הטיסה ליעד ויחידת מדעית בתוכה הותקנו מכשירי מדידה שונים.
יחידה מסלולית כללה מדחפים ופאנל סולארי לאספקת חשמל למכשירי קשר.
ביחידת מכשירי מדידה הותקנו מצלמה, ספקטרוגרף, מגנטומטר למדידת שדה מגנטי ומכשירים נוספים.
המטרה הייתה להגיע ליעד, לבדוק יכולת תקשורת למרחקים ארוכים, לבצע מדידות במהלך הטיסה ובסביבת מאדים.
לצורכי תקשורת עם הגשושית נבנה במרכז קשר חדש.
השיגור בוצע ב-1 בנובמבר 1962 בעזרת משגר מדגם "מולניה".
לאחר סיום פעילות של השלב הרביעי של המשגר נפתח פאנל סולארי ובוצע כיול של אנטנה.
במהלך טיסה למאדים החלה דליפת דלק.
כתוצאה מכך מדחפים לא יכלו להבטיח טיסה סדירה ולא היה ניתן לכוון את האנטנה.
ב-5 בנובמבר כל החומר שהיה נידרש להפעלת מערכת ניווט אזל.
הקשר עם הגשושית היה כל יומיים ובהמשך במשטר של פעם ב-5 ימים.
ב-21 במרץ 1963 במרחק של 106 מיליון ק"מ מכדור הארץ הקשר עם הגשושית הופסק.
לפי החישובים על בסיס מהירות הגשושית ומסלולה ניתן להגיע למסקנה שהיא עברה במרחק של 193 אלף ק"מ ממאדים ב-19 ביוני 1963.
בתקופת קיום קשר עם הגשושית התקבלו ממנה תוצאות מדידות של המכשירים שהותקנו על הגשושית.
מארס 4 הייתה גשושית לא מאוישת ששוגרה כחלק מתוכנית מארס הסובייטית.
תוכנית זו נמשכה בין השנים 1960 עד 1973 ומטרתה הייתה לחקור את כוכב הלכת מאדים.
"מארס 4" שוגרה במקביל לשיגור גשושיות מארס 5, מארס 6 ו-מארס 7. גשושיות "מארס 6" ו-"מארס 7" היו אמורות לנחות על מאדים וגשושיות "מארס 4" ו-"מארס 5" תוכננו להיות לווייני כוכב לכת.
השיגור בוצע מכן שיגור מס' 81 בקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר מדגם פרוטון K.
הקשר עם הגשושית בוצע ממרכז התקשרות בחצי האי קרים.
הגשושית כללה יחידת מדחפים, פאנל סולארי, ציוד מדעי וציוד בקרה ותקשורת.
במהלך טיסה ליעד הועברו נתוני מדידות ממכשירים שהותקנו על החללית.
ב-10 ביולי בוצע עדכון מסלול טיסה ליעד.
לאחר 204 ימי טיסה הגשושית הגיע לסביבת מאדים.
עקב בעיה טכנית לא היה ניתן להעביר אותה לטיסה סביב מאדים והיא עברה במרחק של 1,844 ק"מ ממנו.
הועברו צילומים צבעוניים עם רגישות של כ-100 מ'.
מארס 5 הייתה גשושית לא מאוישת, שהייתה חלק מתוכנית מארס הסובייטית, תוכנית שנמשכה בין השנים 1960 עד 1973 ומטרתה הייתה לחקור את כוכב הלכת מאדים.
"מארס 5" שוגרה במקביל לשיגור גשושיות מארס 4, מארס 6 ו-מארס 7. גשושיות "מארס 6" ו-"מארס 7" היו אמורות לנחות על מאדים וגשושיות "מארס 4" ו-"מארס 5" תוכננו להיות לווייני כוכב לכת.
השיגור בוצע 25 ביולי 1973 מכן שיגור מס' 81 בקוסמודרום בייקונור בעזרת משגר מדגם פרוטון K.
במהלך טיסה לידע הועברו נתוני מדידות ממכשירים שהותקנו על החללית.
ב-12 בפברואר 1974 הגשושית הגיע לסביבת מאדים.
תוך זמן קצר התברר שככל הנראה בזמן טיסה הגשושית נפגעה על ידי מטאוריט והערכה הייתה שהיא תפעל כ-3 שבועות בלבד.
בעקבות כך תוכנית פעילות עודכנה בהתאם.
מגשושית התקבלו 43 צילומים והתקבלו נתונים ממכשירים נוספים שהותקנו עליה.
הקשר האחרון התקיים ב-28 בפברואר.
מארס 6 הייתה גשושית לא מאוישת, שהייתה חלק מתוכנית מארס הסובייטית, תוכנית שנמשכה בין השנים 1960 עד 1973 ומטרתה הייתה לחקור את כוכב הלכת מאדים.
"מארס 6" שוגרה במקביל לשיגור גשושיות מארס 4, מארס 5 ו-מארס 7. גשושיות "מארס 6" ו-"מארס 7" היו אמורות לנחות על מאדים וגשושיות "מארס 4" ו-"מארס 5" להיות לווייני כוכב לכת.
הגשושית כללה יחידת מדחפים, פאנל סולארי, ציוד מדעי, ציוד בקרה ותקשורת ויחידת נחיתה כיחידה נפרדת.
מאסה של יחידת נחיתה הייתה 844 ק"ג מהם 19 ק"ג של ציוד מדעי.
לאחר טיסה של חודש התרחשה תקלה בציוד תקשורת והיה קושי בהעברת פקודות.
כל פקודה הייתה מועברת פעמיים-שלוש.
לאחר הגעה ליעד יחידת נחיתה הופרדה והחלה ירידה לקרקעית מאדים.
תהליך זה לקח קצת מעל ל-5 דקות.
בזמן זה היו מועברים נתונים על תאוצה, שינויי טמפרטורה ולחץ אטמוספירי.
התקבלה הודעה על תחילת פעילות של מדחף לנחיתה רכה.
זה היה סימן אחרון לפעילות הגשושית.
אזור נחיתה מתוכנן היה ב"ים אריטראי" בחצי הדרומי של מאדים.
בשנת 2014 החלו חיפושיי מקום הנחיתה בעזרת איבוד צילומים שהתקבלו מ־MRO.
בשנת 2018 התקבל מקום נחיתה המשוער.
מארס 7 הייתה גשושית לא מאוישת, שהייתה חלק מתוכנית מארס הסובייטית, תוכנית שנמשכה בין השנים 1960 עד 1973 ומטרתה הייתה לחקור את כוכב הלכת מאדים.
"מארס 7" שוגרה במקביל לשיגור גשושיות מארס 4, מארס 5 ו-מארס 6. גשושיות "מארס 6" ו-"מארס 7" היו אמורות לנחות על מאדים וגשושיות "מארס 4" ו-"מארס 5" להיות לווייני כוכב לכת.
לאחר הגעה ליעד יחידת נחיתה הופרדה.
עקב טעות בהעברת פקודה יחידת נחיתה עברה במרחק של כ-1,400 ק"מ ממאדים.
מארס רוברג' הוא במאי ויוצר קולנוע קנדי-אמריקאי.
מארס רוברג' נולד ברובע סקארבורו, טורונטו, קנדה.הוא למד במסלול הפקת סרטים באוניברסיטת ניו-יורק וסיים את לימודיו ב-1995. ביים קליפ ועבד כעוזר הבמאי הראשון של ג'סי טררו.
במהלך שנות ה-90 עבד רוברג' בתחומים רבים של תעשיית הקולנוע, מפרסומות וכלה בפיצ'רים, מסיוע למנהל האמנותי, קני ביירד ועד לעבודה על בנייני דגמים מתפוצצים בסרטי אקשן שביים ג'ון גאדצקי.
בתחילת שנות ה-2000, עבר רוברג' לניו יורק ועבד שם כסטייליסט של פטרישיה פילד (סקס והעיר הגדולה) תוך שהוא מפתח את קריירת התקליטנות שלו (ניגן במספר מועדונים גדולים כמו Limelight, Webster Hall וכו') והופיע בלהקות שונות (Rise NYC, Tulips for Tina) כגיטריסט, כזמר וכמתכנת עם פרסומים ב-International Deejay Gigolos ו-Mogul Electro.
בזמן שעבד עבור פילד, צילם את סרט העלילתי הראשון שלו, סרט תיעודי על עולם הדראג והאמנות המחתרתי של ניו יורק בשם "The Little House That Could" אשר זכה בבכורה עולמית בשנת 2013 ב-Frameline וזכה בפרס בחירת הקהל ל-2015 לסרט הטוב ביותר ב-NewFilmmakers לוס אנג'לס.
כמו כן, בשנת 2021, זכה רוברג' בתחרות הפיצ'רים הבינלאומית של We Make Movies "Make Your Feature", שמימנו את פיצ'ר דל התקציב שלו "כוכבים" שצולם במרץ 2022: דרמה בשחור-לבן בשם שעובדה ממחזה שכתב דורון בראונשטיין על קבוצה של נשים חסרות בית בניו יורק, בכיכובן סופיה לאמר, דברה האדן והראפרית רה דיג'ה.
הסרט הוצג בבכורה עולמית בסרט הפתיחה הרשמי של פסטיבל הסרטים הבינלאומי של פרסי החורף ב-17 בפברואר 2023. באותה שנה לימד רוברג' כיתות אמן על יצירת סרטים דלי תקציב באירועי בוגרי בית הספר לאמנויות של אוניברסיטת ניו יורק ובפסטיבל הסרטים הבינלאומי, פרסי החורף.
ב-2024 צילם רוברג' את סרטו העלילתי החמישי, אנתולוגיית אימה בשם "Rufus" בכיכובם של ריק רוס, דון בולס, ספוקי רובן ואחרים.
אחד מהסיפורים בסרט מעובד מהמחזה "צמחים מטפסים" מאת ארז מירנץ.
הסרט זכה בפרס "סרט האימה הטוב ביותר" בפסטיבל Independent Filmmakers Showcase במאי 2025. ובאותו הפרס בפסטיבל L.a Funk כמו כן, בפרס "הסרט העל-טבעי הטוב ביותר" בפסטיבל האימה והמדע הבדיוני של ניו-יורק.
בעיתונות בריטית כונה רוברג' כדמות מובילה בתנועת הסרטים "האליווד" - קבוצת יוצרי סרטים מחתרתיים בהוליווד היוצרת בכל האמצעים הדרושים.
רוברג' אחראי על השקת ז'אנר קולנוע חדש ב-2016, שאותו הוא מכנה "רוקטופיה" ומגדיר אותו כ"מאבק של אינדיבידואל נגד האידיאלים של חברה אוטופית שבה חופש הבריחה היחיד הוא למרוד".
בנוסף, הוא מתפקד גם כתקליטן מחתרתי בשם "Die J!
Mars" שמנגן במספר מקומות בטורונטו, ניו יורק ולוס אנג'לס מאז תחילת התשעים ומנהל לייבל בשם World Domination Records.
הוא אף הציג תערוכות של עבודותיו בגלריה ARS ביפן ובארצות הברית.
מארלי איב שלטון היא שחקנית אמריקאית.
מארלי איב שלטון נולדה ב-12 באפריל 1974 בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית, לקרול (סטרומה), מורה וזמרת לשעבר, וכריסטופר שלטון, במאי ומפיק.
אחיותיה של שלטון הן קורן, ארין וסמנתה שלטון , שהיא גם שחקנית ומוזיקאית.
שלטון גדלה בשכונת המגורים איגל רוק, שם למדה בתיכון איגל רוק.
היא למדה קולנוע ותיאטרון באוניברסיטת קליפורניה, לוס אנג'לס ונרשמה לשיעורי משחק עם לארי מוס ורוברט קרנגי, תוך שהיא מופיעה בתפקידים קטנים בקולנוע ובטלוויזיה בתחילת שנות ה-90. בסופו של דבר שלטון נשרה מ-UCLA כאשר לוהקה לתפקיד ראשי בסרט ההרפתקאות "Warriors of Virtue" בשנת 1997.
שלטון עשתה את הופעת הבכורה שלה על המסך בתור חברתו של רוברטו בסרט "גרנד קניון".
ב-1992 היא הופיעה בסרט הטלוויזיה "Up to No Good" בתפקיד דניז הרמון, והייתה לה מספר הופעות אורח בפרקים של תוכניות כמו "אריזה משפחתית" .
ב-1993 היא הופיעה בסרט "The Sandlot" שם שגילמה את המצילה ונדי פפרקורן.
בשנת 1994, לשלטון היה תפקיד משנה ב-" Hercules in the Underworld" , סרט טלוויזיה הרביעי בסדרה "הרקולס: המסעות המופלאים".
בשנה שלאחר מכן, היא לוהקה לתפקיד משנה, בתור בתו הבוגרת של הנשיא לשעבר ניקסון טרישה ניקסון קוקס, בסרטו עטור השבחים של אוליבר סטון "ניקסון".
ב-1996 שלטון כיכבה לצד לינדה קרטר בסרט "When Friendship Kills" , סרט טלוויזיה על אנורקסיה נרבוזה בקרב בני נוער.
ב-1997 הופיעה שלטון בקומדיה הרומנטית "מלחמת טרויה" יחד עם ג'ניפר לאב יואיט, ובסרט הפנטזיה "Warriors of Virtue" , בתור הנסיכה אליסיה.
שני הסרטים קיבלו דירוג גרוע בקרב המבקרים ולא הצליחו למשוך קהל.
תפקיד קולנועי מרכזי הגיע ב-1998 עם קומדיית הפנטזיה "פלזנטוויל", שבה גילמה שלטון את מרגרט, מושא האהבה של דמותו של טובי מגווייר.
לאחר תפקיד זה הגיעו מספר הופעות נוספות בסרטים המיועדים לקהל מתבגרים, כולל תפקידה כחברה בקליקת תיכון סנובית בלהיט "אף פעם לא התנשקה" מ-1999, קומדיה רומנטית בכיכובם של דרו ברימור ודייוויד ארקט.
בשנת 1999, שלטון שיחקה גם אחותה של מאורסת טרייה בקומדיה הרומנטית "הרווק", לצידה של רנה זלווגר.
שלטון לקחה על עצמה תפקידים משמעותיים בשלושה סרטים עלילתיים ב-2001, שלמרות דרגות שונות של הצלחה, עזרו לה לבסס את עצמה כשחקנית מתפתחת.
קומדיית הפשע האפלה של פרנסין מקדוגל לנעורים "Sugar & Spice" , לצד מרלה סוקולוף, מליסה ג'ורג' ומינה סוברי, היה זה סרטה הראשון של שלטון כשחקנית ראשית.
היא גילמה את דיאן ווסטון, ראש קבוצת מעודדות בתיכון שקושרת קשר ומבצעת שוד מזוין.
סרט האימה "יום אהבה קטלני", בו שלטון הופיעה יחד עם דניס ריצ'רדס יצא לאקרנים שבוע לאחר מכן סרטה האחרון מ-2001 היה הקומדיה "נער הבועה", המבוססת באופן רופף על סיפורו של דייוויד וטר, שבו גילמה את מושא האהבה של גבר שחי ב"בועה" (ג'ייק ג'ילנהול).
שלטון הופיעה לאחר מכן במגוון סרטים עצמאיים.
ב-2002 היא גילמה רקדנית מודרנית בעייתית בקומדיה האפלה "רק נשיקה" עם קירה סדג'וויק ומריסה טומיי.
ב-2005, הופיעה בתפקיד קצר אך בולט בסרט המצליח "עיר החטאים".
ב-2006 היא שיחקה בדרמה "נשיקה אחרונה" של טוני גולדווין.
ב-2007 שלטון הופיעה בתפקיד הראשי כד"ר דקוטה בלוק בסרט האימה הכפול של רוברט רודריגז וקוונטין טרנטינו "Grindhouse" .
בשנת 2008, לשלטון היה תפקיד קצר כאחת מחברותיו של ג'ורג' וו.
בוש בסרט הביוגרפי של אוליבר סטון "W", והיא לקחה על עצמה את תפקידה הראשון בטלוויזיה בתפקיד ראשי בסדרת מותחן הפשע של CBS "השעה אחת עשרה" כשהיא מופיעה כסוכנת מיוחדת של ה-FBI רייצ'ל יאנג.
בשנת 2009, שלטון גילמה תיירת במותחן הפסיכולוגי "A Perfect Getaway" , יחד עם מילה ג'ובוביץ' וטימותי אוליפנט, וקיבלה את התפקיד הראשי של מדלן גריי, בעלת גלריית אמנות ניו יורקית אופנתית, בקומדיה העצמאית "(ללא כותרת)".
הסרט האחרון שלה ב-2009 היה קומדיית האנסמבל העצמאי "Women in Trouble" , שבה גילמה דיילת ואחת בקבוצה של כמה נשים בלוס אנג'לס שחייהן מתחברים זה לזה במהלך יום אחד.
שלטון גילמה את השוטרת ג'ודי היקס בסרט של ווס קרייבן "צעקה 4" (2011).
לאחר שעברה בעבר אודישן לתפקיד של טייטום ריילי, בגילומה של רוז מקגואן, ב"צעקה" מ-1996, היא השיגה את התפקיד של ג'ודי היקס לאחר שלייק בל נשרה רק ארבעה ימים לפני שהצילומים היו אמורים להתחיל, תוך ציון התנגשויות בתזמון.
הסרט הרוויח 97 מיליון דולר ברחבי העולם וזכה לביקורות מעורבות בעיקר מצד המבקרים;
ב- "The Mighty Macs", דרמת ספורט עצמאית, היא שיחקה את האחות סאנדיי, נזירה מאוניברסיטת אימקולטה.
הסרט יצא לאקרנים בבתי הקולנוע באוקטובר 2011, יותר משלוש שנים לאחר שצולם, בשל הקשיים למצוא מפיץ.
ב-2015 שלטון גילמה את אשתו של סוכן מיוחד של ה-FBI מותחן הפסיכולוגי "נחמה" יחד עם אנתוני הופקינס וקולין פארל.
בשנת 2018, שלטון הופיעה בתפקיד קצר כמדענית ואסטרונאוטית בסרט המפלצות המדע הבדיוני "פרא", שהכניס למעלה מ-428 מיליון דולר ברחבי העולם.
עם יציאתו לאקרנים בינואר, הסרט הכניס למעלה מ-140 דולרמיליון בעולם וזוכה לשבחים על ידי המבקרים כמי שמכבד את מורשתו של קרייבן ומציע מטא-פרשנות מהורהרת על סרטי אימה, כאשר חלק מכנים אותו הטוב ביותר מבין סרטי ההמשך של "צעקה".
שלטון פגשה את המפיק בו פלין על הסט של "נער הבועה" בשנת 2000 והתחתנה איתו ביולי 2001. בתם הראשונה, ווסט פלין, נולדה ב-6 בספטמבר 2009. רובי ז'אן פלין, בתם השנייה, נולדה ב-1 במאי 2012.
ב-1 במאי 2010, שלטון נעצרה בגין נהיגה תחת השפעת אלכוהול ושוחררה לאחר שהפקידה ערבות.
האישום בוטל ונגזרו עליה קנס ומאסר על תנאי.
מארק-אנטואן שרפנטייה היה מלחין צרפתי מתקופת הבארוק.
שרפנטייה נולד בפריז או סמוך לה, בנו של לבלר אמן שקיים קשרים טובים עם משפחות בעלות השפעה בשלטון הפריזאי.
מארק-אנטואן עצמו קיבל חינוך מעולה (ייתכן שאצל הישועים) ובגיל 18 נרשם לבית הספר למשפטים בפריז.
בין השנים 1667 ל-1669, כנראה, למד ברומא אצל ג'אקומו קריסימי; לסברה שלפיה נסע לרומא ללמוד ציור, ורק אחר כך התגלה כישרונו המוזיקלי על ידי קריסימי, אין תיעוד.
מה שברור הוא, ששרפנטייה רכש ידע מוצק במוזיקה איטלקית של התקופה, שאותו הביא עמו לצרפת.
החל בשנת 1672 עבד עם מולייר, לאחר שזה ניתק את קשריו עם ז'אן-בטיסט לולי.
היצירה המשותפת האחרונה לשניהם הייתה החולה המדומה.
מולייר השתתף בהצגת המחזה, התמוטט על הבמה בהצגה הרביעית ומת כמה שעות לאחר מכן.
בשנות ה-80' של המאה ה-17 שירת שרפנטייה כממונה על המוזיקה בכנסייה הישועית סאן לואי בפריז.
נוסף לכך, שרפנטייה היה המורה למוזיקה של פיליפ, דוכס שרטר.
שרפנטייה התמנה ל- maître de musique à la Sainte Chapelle - מנהל מוזיקלי של כנסיית סנט שאפל בפריז - בשנת 1698, משרה שהתמיד בה עד מותו בשנת 1704. בתוקף תפקיד זה עליו היה לא רק להלחין לצורכי הפולחן בכנסייה אלא לנהל את מקהלת הילדים וללמדם סולפג' וזמרה.
אחת מיצירותיו המפורסמות ביותר בתקופת כהונתו שם הייתה המיסה "עליית מריה השמיימה".
יצירותיו כוללות אורטוריות, מיסות, אופרות ואין ספור יצירות קטנות יותר, קשות למיון.
רבות מיצירותיו הקטנות לקול אחד או שניים ולכלים דומות לקנטטה האיטלקית של התקופה, ויש להן אותם תווי היכר פרט לשם: שרפנטייה קרא להן air sérieux ("אריה רצינית") או air à boire ("אריית שתייה") אם הן בצרפתית, אבל קנטטה אם הן באיטלקית.
הפרלוד ל"טה דאום" שלו, H 146 בצורת רונדו, מוכר מאוד כאות של איגוד השידור האירופי, הנשמע בפתיחת תחרות האירוויזיון.
את קטלוג יצירותיו של שרפנטייה ערך יו ויילי היצ'קוק, ומשום כך מצרפים במקרים רבים את האות H (היצ'קוק) למספר היצירה.
טרגדיות על פי כתבי הקודש
(פירוט מלא בוויקיפדיה האנגלית או הצרפתית)
מארֶק אדלמן (ביידיש: מאַרעק עדעלמאַן, בפולנית: Marek Edelman; 1919 או 1922 – 2 באוקטובר 2009) היה ממנהיגי מרד גטו ורשה ולאחר מכן רופא קרדיולוג ופעיל חברתי ופוליטי יהודי-פולני.
זכה בפרסי הוקרה רבים ברחבי העולם, אבל בישראל לא זכה להכרה בגלל חברותו בבונד, וביקורתו כלפי מדינת ישראל.
על מקום הולדתו ומועד הולדתו של מארק אדלמן יש שתי גרסאות: לפי האחת נולד בשנת 1919 בהומל (כיום בבלארוס), ולפי האחרת נולד בשנת 1922 בוורשה.
אמו, צציליה אדלמן, הייתה פעילה בארגון "הבונד", התנועה היהודית הסוציאליסטית הבלתי-ציונית, ובילדותו היה אדלמן חבר בתנועת הנוער של הבונד.
אדלמן נמנה עם ראשי "הארגון היהודי הלוחם" בגטו ורשה, האחראי על המודיעין.
הוא היה נציג "הבונד" בהנהגת המרד, ושימש כסגנו של מרדכי אנילביץ'.
בספרו "הגטו לוחם" תיאר אדלמן את פרוץ המרד, כאשר הוא היה מפקד אזור ה"מברשתנים".