tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כנשיא הליגה פעל נגד הימורים בלתי חוקיים, שתייה מופרזת והתפרעויות קהל.
עם זאת, הבנתו בבייסבול הייתה מוגבלת, והוא היה בעיקר משקיע חסר תשוקה מיוחדת למשחק.
עיסוקיו העסקיים ותחביבים אחרים תפסו את רוב זמנו.
לאחר עונת 1876 פרש מהתפקיד, והולברט נבחר לנשיא הליגה הלאומית.
קבוצת הרטפורד שיחקה בליגה שתי עונות בלבד, ובלקלי מכר את חלקו בקבוצה לפני עונת 1877.
בשנת 1905 היה בלקלי אחד משבעת חברי ועדת מילס, שהוקמה ביוזמת ספולדינג ואישרה את הסיפור שלפיו אבנר דאבלדיי המציא את הבייסבול – מסקנה שנותרה שנויה במחלוקת עד היום.
הקריירה הקצרה של בלקלי כמנהל בבייסבול חפפה לתחילת דרכו הפוליטית.
בין השנים 1875–1876 כיהן כחבר במועצת העיר הרטפורד, וב־1876 נבחר לחבר מועצת העיר, תפקיד שבו שירת שנתיים.
בשנת 1879, לאחר שתומאס או.
אנדרס התפטר מתפקיד נשיא חברת Aetna בשל בעיות בריאות, מונה בלקלי לנשיאה השלישי של החברה.
הוא כיהן בתפקיד זה 43 שנים, וכדירקטור כמעט חצי מאה.
בתקופתו עלו נכסי החברה מ־25 מיליון דולר בשנת 1880 ליותר מ־200 מיליון דולר בעת מותו בשנת 1922, והיקף הביטוח הפעיל גדל פי שמונה עשרה.
בין השיטות שבהן השתמשה החברה כדי להשיג תשואה מינימלית של 4 אחוזים היו מתן הלוואות לחקלאים באזורי הספר המתפתחים, ובהמשך, עם התייצבות האזורים והחזר ההלוואות, השקעה באיגרות חוב מוניציפליות של ערים במערב.
בין תחומי הביטוח החדשים ש־Aetna פיתחה תחת הנהגתו נכללו ביטוח תאונות, ביטוח אחריות, ביטוח בריאות וביטוח רכב.
בשנת 1878 התמודד בלקלי מטעם המפלגה הרפובליקנית על תפקיד ראש עיריית הרטפורד, אך הפסיד לג'ורג' ג'.
הוא פעל להגברת הפופולריות שלו, בין השאר באמצעות מימון התאורה לחנוכת בניין הקפיטול של קונטיקט בשנת 1879. כאשר התמודד שוב בשנת 1880, הצליח להשיג קולות רבים של מהגרים אירים ברובעי העיר הסמוכים לנהר קונטיקט – אותם אזורים שהביאו להפסדו בשנת 1878 – באמצעות קניית קולות.
סביר שבלקלי קשר קשר עם אלדרמן לשעבר בשם גדעון וינסלו לרכישת קולות תמורת מצרכים בשווי חמישה דולרים מחנות המכולת של וינסלו, סכום שהיה שווה ערך למספר ימי עבודה של פועל.
לפי הביוגרף שלו, קווין מרפי: .
השחיתות הזו, שהעניקה לו את כל שמונת הרבעים בשנת 1880, עלתה לו בתמיכתם של חלק מהרפובליקנים, תמיכה שאותה השיב בשלוש מערכות הבחירות המוצלחות הבאות באמצעות קניית פחות קולות.
אף שניצח ברבעים הדמוקרטיים החמישי והשישי בשנת 1880, בהמשך הפסיד בהם פעמיים וחילק אותם פעם אחת, אך בממוצע קיבל שם 45 אחוזים מהקולות.
במהלך כהונתו כראש עירייה, לקח בלקלי על עצמו את ארגון הטיול השנתי לילדים עניים שהעירייה נהגה לקיים, יוזמה שסבלה ממחסור בתרומות.
הוא מימן אותה מכיסו הפרטי, שכר רכבת שלקחה כמה מאות ילדים לאתר הנופש הקיצי פנוויק.
הדבר צוין כסיבה לכך שהרבעים העניים העניקו לו את קולותיהם.
הטיול לא התקיים בשנת 1884, משום שבלקלי שהה באירופה, ולאחר מכן הופסק לחלוטין.
ברפי, בהיסטוריה שלו על מחוז הרטפורד, תיאר את כהונתו של בלקלי כראש עיר כ'עסקית ויעילה במיוחד… תוך ייזום וקידום פרויקטים מוניציפליים חשובים רבים, ובה בעת הוצאה של סכומים העולים על משכורתו כדי להעניק הנאה או נוחות לעניי העיר'.
בשנת 1886 ביקש בלקלי את מועמדות המפלגה הרפובליקנית לכהונה בת שנתיים כמושל קונטיקט, אך הפסיד בוועידת המפלגה ל.
הרפובליקנים התרשמו מכך שבלקלי ערך קבלת פנים לכבוד לונסברי הן לאחר הוועידה והן לאחר השבעתו בינואר.
נוהג הרוטציה בתפקידים במפלגה גרם לכך שלונסברי לא התמודד לכהונה שנייה, ובשנת 1888 היה בלקלי מועמד הרפובליקנים, בעוד הדמוקרטים הציבו את .
בבחירות קיבל מוריס כ־1,400 קולות יותר מבלקלי, אך לא השיג רוב מוחלט.
על פי החוק באותה עת, האספה הכללית של קונטיקט הכריעה בבחירות כאשר אף מועמד לא קיבל רוב, ובית המחוקקים שנשלט בידי הרפובליקנים בחר בבלקלי.
כמושל, הקדיש בלקלי חלק ניכר מיומו לתפקידו כנשיא Aetna, ואף מצא זמן לקדם את ענייני החברה במסגרת תפקידו הציבורי, כאשר הביא את המחוקקים לאשר חוק שהעלה את המיסים על חברות ביטוח שמחוץ לקונטיקט.
הוא מילא גם תפקידים טקסיים מחוץ למדינה, השתתף בהשבעת הנשיא הרפובליקני בנג'מין הריסון, וצעד במצעד בניו יורק לציון מאה שנה להשבעת ג'ורג' וושינגטון.
ביוני 1889 אישר בית המחוקקים את הצעתו לבטל את האגרה על הגשר מעל נהר קונטיקט בין הרטפורד למזרח הרטפורד.
למרות נוהג הרוטציה, ביקש בלקלי מועמדות מחדש בשנת 1890, אך הובס בוועידת המפלגה, שבחרה בסמואל א.
בבחירות ניצח מוריס בהצבעת העם, אך מחלוקת בין שני בתי המחוקקים הובילה למבוי סתום, שבמהלכו המשיכו הרפובליקנים, ובהם בלקלי, לכהן בתפקידם.
כאשר דלת לשכת המושל ננעלה בפניו, פרץ בלקלי פנימה באמצעות לום, ומכאן דבק בו הכינוי 'מושל הלום'.
בוקלי ואנשי הממשל הרפובליקנים נותרו בתפקידם עד לבחירת מחליפיהם בנובמבר 1892. הוא מימן את פעילות הממשלה באמצעות הלוואות מ־Aetna, עד שבית המשפט העליון של קונטיקט קבע בינואר 1892 כי הוא המושל החוקי.
בנובמבר אותה שנה נבחר מוריס ברוב ברור, ובלקלי עזב את תפקידו בינואר 1893. האספה הכללית החזירה ל־Aetna את מלוא הכספים.
בשנת 1901 תוקנה חוקת קונטיקט כך שמועמד יוכל להיבחר ברוב יחסי ולא רק ברוב מוחלט.
לאחר שעזב את תפקיד המושל בינואר 1893, ראה בלקלי במושב בסנאט של ארצות הברית את הצעד המתבקש הבא.
שני מושבי קונטיקט אוישו אז בידי הרפובליקנים אורוויל פלאט וג'וזף רוזוול האולי.
ב־1893 וב־1899 ניסה בלקלי למנוע מהאולי מועמדות מחודשת, אך לבסוף תמך בו מחשש שמועמד צעיר יותר, סמואל פסנדן, יזכה במושב.
בוועידה הרפובליקנית הלאומית בשנת 1896 היה בלקלי מועמד 'בן מועדף' של קונטיקט לתפקיד סגן הנשיא, וסיים שלישי, כשהפסיד לגארט הוברט.
בשנת 1895 נשרף הגשר מעל נהר קונטיקט בין הרטפורד למזרח הרטפורד.
בית המחוקקים הקים ועדה בראשות בלקלי לפיקוח על בניית גשר חדש.
הגשר, שנקרא בתחילה 'גשר הרטפורד', נקרא לאחר מותו בשנת 1922 'גשר בלקלי', ונפתח בשנת 1908.
עד שנת 1904 כמעט שלא הייתה התנגדות למועמדותו של בלקלי לסנאט.
האולי חלה קשות, ופֶסֶנדן פגע בעצמו פוליטית.
בישיבת המחוקקים הרפובליקנים בנובמבר 1904 קיבל בלקלי 248 קולות לעומת 42 בלבד לפֶסֶנדן, ובינואר 1905 נבחר לסנאט ברוב גדול.
בלקלי הושבע כסנאטור ב־4 במרץ 1905. הוא הצטרף למה שכונה 'סנאט המיליונרים', גוף שמנה אנשים עשירים ורבי עוצמה.
פוליטית היה שמרן, ולעיתים התנגד לנשיא תאודור רוזוולט, במיוחד בנושאי הוצאות ממשלתיות והרחבת סמכויות השלטון הפדרלי.
הוא התנגד גם לוויסות פדרלי של ענף הביטוח ולהפחתת מכסים על מוצרים מהפיליפינים.
בלקלי חלק על רוזוולט גם בפרשת בראונסוויל, שבה הודחו ללא כבוד חיילים אפרו-אמריקאים.
הוא חתם על דו"ח שקבע כי אין ראיות למעורבותם בירי, וראה ביחס אליהם עוול חמור.
רק בשנת 1972 בוטלו ההדחות והוכרו כפרישות מכובדות.
בולקלי ביקש להיבחר מחדש בשנת 1911, אך גילו המתקדם, שגיאות פוליטיות ומאבקי כוח פנים מפלגתיים פעלו נגדו.
בינואר 1911 הפסיד בהתמודדות הפנימית לג'ורג' מקלין, ולאחר סיום כהונתו במרץ שב להרטפורד כדי להתמסר לעסקיו.
לאחר שפרש מתפקידים ציבוריים, המשיך בלקלי לכהן כנשיא חברת Aetna.
בספטמבר 1911 נמנה עם נכבדים שהוזמנו לסעוד עם הנשיא ויליאם הווארד טאפט בעת ביקורו בהרטפורד.
כאשר ארגון YMCA של הרטפורד נזקק לבניין חדש, סייע בלקלי במימונו בכך שהעלה את שכר עובדיו ושכנע אותם לתרום את תוספת השכר לקרן הבנייה.
בשנותיו האחרונות הקדיש חלק ניכר מזמנו לפעילות פילנתרופית נוספת, ובין היתר הוביל את מאמצי גיוס הכספים להצלת בית המדינה הישן של הרטפורד.
בשנת 1916 היה אורח כבוד בארוחת ערב לציון 40 שנה להקמת הליגה הלאומית בבייסבול, כאשר הנשיא לשעבר טאפט היה הנואם המרכזי.
בשנת 1919 עמד בראש ועדה שחיפשה אתר חדש לבית הדואר המרכזי של הרטפורד.
שני בניו של בלקלי ושלושה מאחייניו שירתו בצרפת במהלך מלחמת העולם הראשונה, ועובדי Aetna רכשו איגרות חוב של הלוואת החירות בהיקף של כמעט 24 מיליון דולר, רכישות שעודד נשיא החברה במילים: .
בולקלי נהנה בדרך כלל מבריאות טובה בשנותיו האחרונות, אם כי סבל ממחלות קלות מדי פעם.
באוקטובר 1922 חלה, וב־2 בנובמבר הורה רופאו להשכיבו למיטה.
ארבעה ימים לאחר מכן החמיר מצבו, ובני משפחתו נקראו למיטתו.
הוא נפטר בערב ה־6 בנובמבר 1922, בגיל 84. הלווייתו נערכה בבית משפחת בולקלי בהרטפורד, ונושאי הארון כללו את הסנאטור פרנק ברנדיגי ואת המושל .
בין המשתתפים היה גם ג'ון היידלר, נשיא הליגה הלאומית, ששלחה אף סידור פרחים גדול.
קבורתו הייתה בבית הקברות סידר היל בהרטפורד.
משרדי Aetna נסגרו ביום שלאחר ההלוויה, ובשעה 14:30 אחר הצהריים הופסק כל העסקים בעיר הרטפורד למשך חמש עשרה דקות.
בשנת 1885 נישא בלקלי לפאני בריגס האוטון, ולזוג נולדו שלושה ילדים.
אחיינו של בלקלי מצד אחותו הצעירה מרי, מורגן ב.
בריינרד, נעשה לנשיא Aetna אחריו וכיהן בתפקיד 35 שנים, כך שבמשך כמעט כל המאה הראשונה לקיומה של החברה היא נוהלה בידי בן משפחה.
גשר הרטפורד מעל נהר קונטיקט נקרא בשנת 1922, לאחר מותו, 'גשר בלקלי' לכבודו.
הגשר נושא כיום את כביש Interstate 84 מעל הנהר.
Bulkeley בהרטפורד נקרא על שמו.
בשנת 1928 שונה שמו של מגרש קלרקין פילד בהרטפורד לאצטדיון Morgan G.
Bulkeley; האצטדיון נהרס בשנת 1960. בעיר קיימת גם שדרת בלקלי במערבה.
סמוך לגשר היה בעבר פארק קטן בשם בלקלי פארק; שטחו לשעבר נמצא ליד הגישה המערבית לגשר.
מעבר לכהונתו הקצרה כנשיא הליגה הלאומית בבייסבול, היה בלקלי פעיל בספורט כנשיא התאחדות מרוצי הרתמות, United States Trotting Association, במשך יותר משלושים שנה.
אף שמעולם לא החזיק סוסים שהתחרו, היה מבקר קבוע במסלול ושימש שנים רבות כדירקטור בפארק Charter Oak, וכן כנשיא התאחדות מגדלי הסוסים של קונטיקט.
בשנת 1903 נבחר למפקד מחוז קונטיקט של ארגון Grand Army of the Republic.
במשך 20 שנה שימש כנשיא סניף קונטיקט של ארגון Sons of the Revolution.
הביוגרף של בלקלי, מרפי, תיאר את חייו כך: .
הוא הגדיר את בלקלי כ"אחד הפוליטיקאים החזקים ביותר שקונטיקט אי פעם העמידה".
בתקופת נשיאותו הפכה Aetna לחברת ביטוח החיים הגדולה ביותר בארצות הברית.
בחירתו של בלקלי להיכל התהילה של הבייסבול בשנת 1937, 15 שנים לאחר מותו, שנויה במחלוקת בשל מעורבותו הקצרה בענף.
באותה עת נבחר גם באן ג'ונסון, מייסד ונשיא הליגה האמריקנית, והבחירות עשויות להיות קשורות זו לזו.
חברי ועדת המאה נבחרו לא רק בשל כישוריהם המקצועיים אלא גם בשל 'השראה חלוצית'.
יש שהציעו כי בלקלי הוא אחד המועמדים הפחות ראויים שנכנסו להיכל התהילה.
אחרים טענו כי ההחלטה הייתה יותר פוליטית מאשר ספורטיבית, וכי נוכחותו הייתה חיונית להצלחת הליגה הלאומית בראשית דרכה.
לדברי ג'ף ג'ייקובס מה־Hartford Courant במאמר משנת 2014, "מושל הלום – איזה כינוי אדיר זה – בולט כספורטאי הבולט ביותר במחצית הראשונה של קיומו של העיתון".
מאמר משנת 1939 בעיתון קבע כי בלקלי היה "אחד האנשים הדגולים ביותר שנולדו אי פעם בקונטיקט… פעילותו הפילנתרופית הייתה לאגדה".
מרפי סיכם את דמותו של בלקלי כך:
מורגנה לה פיי היא פיה, דרואידית, קוסמת, מכשפה מהרומנסות והאגדות הקשורות בחצרו של המלך ארתור.
מקור הביטוי פטה מורגנה הוא בתרגום שמה לאיטלקית.
לעיתים נקראת גם מורגנה לה פיי , 'מלכת התעתועים', 'אם המפלצות', באבא יגה, האישה החיוורת ועוד.
היא אחותו למחצה של המלך ארתור.
דמותה מופיעה לראשונה תחת השם מורגן (Morgen) בספר "חיי מרלין" של ג'פרי ממונמות' (בערך 1150).
בספר מוצגת מורגן כבכירה והיפה מבין תשע אחיות, כולן בקיאות במלאכת הריפוי, השולטות באי המזל הטוב אבלון, שהוא מעין גרסה מוקדמת של "ארץ העוגות" בה לעולם לא שולט המחסור.
בספורו של ג'פרי היה האי אבלון המקום אליו הובא המלך ארתור כדי להחלים, אחרי שנפצע בקרב האחרון שלו.
מורגן, שבנוסף על כישורי הריפוי שלה ידעה גם לשנות את צורתה כרצונה ואף לעוף, אומרת לארתור כי תוכל לרפאו, אך רק אם יבטיח להישאר עמה זמן רב וללמוד את חכמת הרפואה ממנה.
מורגן שבה ומופיעה אצל אבי הרומנסה החצרונית, הצרפתי כרטיין דה טרואה.
ברומנסה "ארק ואניד" (1165–1170), הראשונה מבין חמש הרומנסות המיוחסות לכרטיין, מוצגת מורגן כידידתו הטובה של גיגומאר, שליט האי אבלון, וכמי שהעניקה לאחיה, ארתור, מטבע זהב פלאי, שירפא כל אדם בתוך שבוע.
מורגן היא בתה של אמו של ארתור, הגבירה איגריין ובעלה הראשון, גורלואה, הדוכס של קרונוול; דבר ההופך אותה לאחותו למחצה של המלך ארתור, בנם של איגריין ואות'ר פנדרגון.
למורגן היו שתי אחיות: אליין ומורגאוס; ובכך היא הייתה חלק משלישייה, שילוב נפוץ במיתולוגיה הקלטית.
בספר "מות ארתור" של סר תומאס מלורי וסיפורים מאוחרים יותר מורגן נאלצה להינשא למלך אוריין מגור וללדת לו בן בשם אואיין.
ברוב הגרסאות של אגדות המלך ארתור, מורגן היא זו שמפתה את ארתור על מנת ללדת ילד מרושע בשם מורדרד, על אף שבסיפור של מלורי זוהי מורגאוס ששוכבת עם ארתור.
בסופו של דבר היה זה מורדרד שהביא לסופו של ארתור ולקץ ממלכתו.
בעקבות השתלטות הנצרות על האגדות הארתוריאניות, נוצר קושי לקבל מכשפה טובה, כך מציין בריאן רייס .
בעקבות עליית הנצרות ושלטון הכנסייה הטהרני, החלו סופרים לשכתב את אגדות ארתור הפאגאניות על מנת שיתאימו יותר לעולם הערכים הנוצרי.
אחד השינויים העיקרים היה שינוי דמותה של מורגן מפיה קלטית המרפאת את ארתור למכשפה נקמנית ובוגדנית המנסה להפילו.
במחזור וולגייט של אגדות ארתור (Vulgate Cycle of Arthurian tales) מתוארת מורגן ביחסים טובים עם ארתור אך כועסת על המלכה גווינביר, שהרסה לה רומן עם אחד ממאהביה.
כנקמה, מורגן מנסה לגרום ללנסלוט לחשוף את הרומן שלו עם המלכה, זאת היא עושה גם באמצעות קסמים.
בפרוזה טריסטאן (Prose Tristan) היא מביאה לחצרו של ארתור קרן שתייה קסומה, שמאפשרת לזהות נשים נואפות באמצעות העובדה שאישה שבגדה בבעלה לא יכולה לשתות ממנה מבלי לשפוך.
בעקבות מחזור וולגייט, הסביר מלורי את הכעס של מורגן כלפי ארתור בכך שהוא הרג את אחד ממאהביה.
כנקמה, באמצעות עורמתה ולחשי הקסם שלה היא מתכננת ומארגנת את נפילתו.
בין השאר היא מבריחה את החרב אקסקליבר למאהב שלה אקולון (Accolon) ושולחת אותו להשתמש בה על מנת להרוג את ארתור בדו-קרב.
ארתור מביס אותו ולוקח בחזרה את אקסקליבר, ואילו מורגן, שזעמה על כישלונה, זרקה את הנדן הקסום המגן על אקסקליבר ובעליה לאגם.
בסוף האגדה על סר גאווין והאביר הירוק (Sir Gawain and the Green Knight) מתגלה שכל ההרפתקה העל-טבעית היה מבחן שארגנה מורגן לארתור ואבירי השולחן העגול.
בסרט "אקסקליבר" של ג'ון בורמן שיצא ב-1981 מגולמת מורגן על ידי הלן מירן ומושם דגש על ניסיונה של מורגן להתחרות בדרואיד מרלין ולרשת את מקומו.
לעומת זאת, הספר "ערפילי אבלון" של מריון זימר בראדלי, מתאר את כל האגדות הארתוריאניות מנקודת מבטה של מורגן, המוצגת ככוהנת דרואידית פמיניסטית וקנאית של "הנשיות הקדושה" הנאבקת נגד שלטון הגברים והאלוהים הנוצרי המדכא שלהם.
מקורה של מורגן במיתולוגיה האירית
יש המייחסים את דמותה של מורגן לדמות שמקורה במיתולוגיה האירית .
רבים מזהים אותה עם אלת המלחמה האירית מוריגן (Morrigan) אך מלומדים החוקרים את אגדות ארתור סוברים שמקור הדמות של מורגן הוא כנראה מודרון (Modron), האמא האלה ("הנשיות הקדושה") במיתולוגיה הקלטית, או המורגנות (Morganes), קבוצה של פיות מים ברטוניות.
לעומת זאת, יש חוקרים המחפשים את מקורה של מורגן באמצעות סיפורים על פיה המתאהבת באביר, כולאת אותו בטירתה ולבסוף משחררת אותו לטורניר ומציידת אותו בסוס ושריון.
באגדות המלך ארתור מופיע סיפור במתכונת זו לגבי מורגן והאביר לנסלוט איש האגם (Lancelot de Lake).
סיפור דומה קיים במיתולוגיה האירית על בתו של מלך אבלון ואביר בשם סר לאונפל.
אבלון מזוהה כאי של מורגן לה פיי.
אימו המאמצת של לנסלוט ב'לנזלט', מלכת הים, הייתה אימו של מאבוז (Mabuz) (דמות מהרומנסה הארתוריאנית).
השם מאבוז לקוח מדמות שמופיע ב"מבינוגיון כ"מאבון" (Mabon) (מאבון נחשב לפטרון הקלטי של המוזיקה וההרמוניה וחלק בלתי נפרד מהקוסמולוגיה הדרואידית).
אימו של מאבון על פי המיתולוגיה נקראת "מודרון" (Modron) והיא בתו של אבאלווכ' (Avallach).
מעבר לדמיון האטימולוגי בין מורדון למורגן, מורגן לה פיי הייתה בתו של אבאלוכ' (Avalloc).
על כן יש יסוד סביר להניח שהפיות בסיר לאונפאל וב'לנזלט הן מורגן לה פיי שמופיעה באופן ישיר כפייה שכולאת את האביר בוולגט לנסלוט.
ישנו דמיון חזק בין גבירתו של לאונפאל לדמות מרכזית במיתולוגיה הקלטית, מאכה (Macha).
מאכה בתו של אל הים מעניקה לגיבור הקלטי קו חולין (Cuchulainn) סוס אפור שמקביל לבלוצ'ארד של לאונפאל.
גם מאכה וגם גבירתו של סיר לאונפאל מתאהבות באביר בן תמותה.
אולם ישנם כאן נקודות חשובות מעבר להבדלים בין שתי דמויות של פיות.
דמותה של מאכה יכולה להיות המקור האפשרי לדמותה של מורגן לה פיי.
במיתולוגיה מופיעה מאכה כעורב אפור עם ראש שחור כאחת משלוש אלות.
כאמור בוולגט לנסלוט, מורגן עצמה מופיעה לפני לנסלוט כאחת משלוש פיות.
כמו מאכה שמתאהבת בקו חוליין, מורגן מתאהבת בלנסלוט.
בנוסף, ואולי כנקודה החשובה ביותר שמה של מאכה מופיע במקומות רבים כמוריגן (Morrigan).
גם מוריגן וגם מאכה הופיעו בצורת עורב, לשתיהן היו יחסי אהבה-שנאה עם הגיבור קו חוליין.
שתיהן מופיעות פעמיים רבות מלוות בעוד שתי אלות שנקראו ה-Matres, אמהות נותנות החיים במיתולוגיה הקלטית: באדב (Badb), נמיין (Nemain) ומוריגן.
כזכור מורגן לה פיי מופיעה בסיפורים שונים כשהיא מלווה בעוד שתי פיות.
נקודה נוספת שיכולה לשפוך אור לגבי הקשר בין מאכה / מוריגן למורגן לה פיי היא ההתייחסות למוריגן במיתולוגיה הגאלית כמלכה של תשע פיות המתגוררות על אי קסום, שמסוגלות לשנות צורה לכל חיה ובעלות כושר ריפוי על טבעי.
בנקודה זאת רצוי לחזור לתחילת הפרק, ל'חיי מרליניוס' של ג'פרי מונמאוט.
כאמור ג'פרי מספר על פייה בשם מורגן לה פיי שהתגוררה עם עוד שמונה פיות באי אבלון, פיות שהחזיקו בכוחות ריפוי קסומים וביכולות על טבעיות של מטא-מורפוזה.
מורגן באגדות המלך ארתור (גרסת תומאס מאלורי)
מורגן היא בתם של איגריין וגורלואה, הדוכס של קרונוול, כלומר אחותו למחצה של המלך ארתור מלכה האגדי של קמלוט.
על פי האגדה, מורגן הייתה תלמידתו של הקוסם מרלין הדרואיד והוכשרה על ידו כאוצרת כוחו של אבלון, האי המקודש במיתולוגיה הקלטית.
בעקבות אכזבות רומנטיות המשתנות מגרסה לגרסה (ארתור הרג את המאהב שלה, גווינביר גנבה לה את המאהב, גווינביר גנבה ממנה את אהבתו של לנסלוט וכדומה) מורגן פנתה לרשע וניסתה להשתלט על הממלכה של ארתור.
פיתתה את ארתור באמצעות קסם, מיניות ועורמה ושכבה איתו.
כתוצאה מכך ילדה לארתור בן בשם מורדרד אך החביאה אותו מארתור עד שהיה מבוגר דיו לתבוע בעלות על הכתר ולמרוד באביו.
היא ציידה את מורדרד בשריון שאף נשק שחושל בידי אדם לא יכול לחדור ושלחה אותו לטעון לכתר ולהשתלט על ממלכתו של ארתור, שנחלש בעקבות בגידתם של לנסלוט וגווינביר ומותם של עשרות אבירי השולחן העגול בחיפוש אחר הגביע הקדוש.
בסופו של דבר, ארתור ומורדרד הורגים אחד את השני (האקסקליבר, חרבו של ארתור, חושלה בידי הדרקון ולא בידי אדם) ואילו מורגן מובסת על ידי חיזיון של מרלין.
מורגן פרימן הוא שחקן ובמאי קולנוע אמריקאי.
לאורך קריירה המשתרעת על פני שישה עשורים, הוא קיבל פרסים רבים, כולל פרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב ופרס גילדת שחקני המסך וכן מועמדות לפרס טוני.
הוא זכה בפרס מרכז קנדי בשנת 2008, פרס מכון הסרטים האמריקאי בשנת 2011, פרס ססיל בי.
מורגן פרימן נולד בממפיס שבטנסי למשפחה אפרו-אמריקאית.
אביו (שעל שמו הוא נקרא) היה ספר ואמו מנקה.
בילדותו עברה משפחתו מספר מקומות מגורים, ביניהם גרינווד, מיסיסיפי וגארי, אינדיאנה, עד שהשתקעה לבסוף בשיקגו שבאילינוי.
בגיל 12 זכה בתחרות דרמה, ואף הופיע בתוכנית רדיו מקומית בזמן לימודיו בתיכון.
עם סיום לימודי התיכון, הוצעה לו מלגת דרמה באוניברסיטה המקומית, אך הוא סירב לה והתגייס לחיל האוויר האמריקני בתור טכנאי מכ"ם.
בתחילת שנות ה-60 פרימן גר לבדו בלוס אנג'לס ועבד כפקיד באוניברסיטה המקומית, בניו יורק שם עבד כרקדן, ובסן פרנסיסקו היה חבר במקהלת האופרה.
מ-1965 החל להופיע בהצגות קטנות ובמספר הצגות אוף ברודוויי, וב-1968 הופיע בהצגה "הלו, דולי!" בברודוויי.
ב-1971 הופיע לראשונה בסרט שלא זכה להצלחה רבה.
הגעתו הראשונית לתודעת רבים נזקפת בעיקר להופעותיו בשתי סדרות של רשת PBS: "החברה האלקטרונית" (תוכנית לילדים) ואופרת הסבון "עולם אחר".
השתיים צולמו במהלך שנות ה-70.
בשנות ה-80 החל לפתח את הקריירה הקולנועית שלו, והופיע בתחילה בסרט ברובייקר לצדו של רוברט רדפורד.
בהמשך העשור הופיע במספר סרטים מוכרים, בהם הסרט "עיתונות שחורה" (1987), שעליו היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
שנתיים לאחר מכן הופיע בסרט "הנהג של מיס דייזי" (1989), שעל תפקידו בו היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, ובסרט המלחמה גלורי (1989).
היה מועמד לאוסקר בשלישית ב-1994 על תפקידו ב"חומות של תקווה".
שנה לאחר מכן שיחק בסרט "שבעה חטאים" לצדו של בראד פיט.
המשך העשור היה מוצלח עבורו, אך ללא פרסים או מועמדויות עבור אף תפקיד.
ב-2003 שיחק בסרט "ברוס הגדול מכולם" ובנוסף קיבל פרס מפעל חיים עבור תרומתו לקולנוע.
שנה לאחר מכן זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה על תפקידו בסרט "מיליון דולר בייבי".
בשנת 2006 שיחק בדרמה הרומנטית "עד 10 פריטים" לצידה של פאס וגה.
ב-2007 שיחק פרימן את אלוהים בסרט הקומדיה, בעל התקציב הגבוה ביותר אי פעם, "מבול של צרות".
ב-2008 יצא הסרט "מתים על החיים" (בו כיכב פרימן לצד השחקן ג'ק ניקולסון), שבו שיחק חולה סופני, היוצא להגשים את משאלות ליבו בטרם ילך לעולמו.
באותה שנה שיחק גם בסרט "האביר האפל", מסדרת סרטי באטמן.
ב-2010 כיכב ואף היה שותף להפקת הסרט "אינוויקטוס", בבימויו של קלינט איסטווד המתאר את חודשי שלטונו הראשונים של נלסון מנדלה בדרום אפריקה.
בין השנים 2010 ו-2017 הגיש בערוץ המדע תוכנית בשם "דרך חור התולעת" .
בשנת 2016 שיחק בגרסה מחודשת לדרמה ההיסטורית "בן חור" בבימויו של טימור בקממבטוב ובכיכובם של ג'ק יוסטון, טובי קבל ואיילת זורר.
בשנת 2016 הוא כיכב בתוכנית הדוקו "הסיפור של אלוהים" בערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
כמה מצילומיו נערכו, בין השאר, בירושלים.
תמונות שהעלה באפריל אותה שנה, לעמוד הפייסבוק שלו תחת התיוג "ירושלים, ישראל", גררו מחאות ואיומים מצד אנטי-ישראליים עקב שיוך עיר הבירה למדינת ישראל, ותמיכה בשיוך מצד פרו-ישראלים.
כעבור יממה אחת הוא נכנע ללחץ והסיר את המילה "ישראל" מהתיוג והשאיר רק "ירושלים".
ב-2017 זכה בפרס גילדת שחקני המסך על מפעל חיים.
במאי 2018 פורסמו נגד פרימן טענות בדבר הטרדה מינית והתנהגות בלתי הולמת כלפי שמונה נשים.
פרימן התכחש לדברים ואף דרש התנצלות פומבית מרשת CNN על הדברים.
בשנים 2019–2025 כיכב פרימן בפרסומות של חברת המזגנים "תדיראן".
בשנת 2021 השתתף בסרט "שומר הראש ואשתו של המתנקש".
ב-29 בספטמבר 2023 יצא הסרט "" בו הוא כיכב לצד ג'וש האצ'רסון.
באותה שנה הוא התחיל לקריין בסדרה "החיים על פני האדמה".
לפרימן שני ילדים מחוץ לנישואים.
הוא נפצע קשה בתאונה ב-2008.
הבריחות הגדולות עם מורגן פרימן (2021)
החיים על פני האדמה (2023) – קריין
מורגן ריצ'רד צ'נגיראי היה פוליטיקאי זימבבווי, שכיהן כראש ממשלת זימבבואה בשנים 2009–2013.
צ'נגיראי החל את דרכו כמנהיג ארגוני עובדים, ולאחר מכן היה ממייסדי "התנועה לשינוי דמוקרטי" (MDC), ועמד בראשה במאבק ממושך נגד שלטון רוברט מוגאבה.
לאחר בחירות שנערכו ב-2008 הגיע צ'נגיראי להסכמה עם מוגאבה ואנשי מפלגתו על חלוקת סמכויות השלטון בין המפלגות, ובעקבותיו מונה לראש ממשלת זימבבואה, המכהן במקביל לנשיא מוגאבה.
צ'נגיראי נולד ב-1952 באזור כפרי במרכז המדינה, אז המושבה הבריטית רודזיה הדרומית, בנו הבכור מבין תשעה של מניח לבנים.
במהלך התיכון עזב את לימודיו ועבד כפועל טקסטיל, וב-1974 החל לעבוד במכרה ניקל.
צ'נגיראי השתלב בארגון העובדים במכרה, והתקדם לעמדת מנהיג ארגון עובדי המכרות.
ב-1988 התמנה למזכ"ל ארגון הגג של איגודי העובדים בזימבבואה.
תחת הנהגתו התנתק ארגון העובדים בהדרגה ממפלגת השלטון רבת העוצמה ZANU-PF, ששלטה שלטון מוחלט בפוליטיקה הזימבבווית מאז נפילת המשטר הגזעני הלבן במדינה וכניסת הרוב השחור לחיים הפוליטיים.
צ'נגיראי החל להתעמת יותר ויותר עם הממשלה בהנהגתו של רוברט מוגאבה, והביקורת שמתח על מוגאבה הלכה והחריפה.
ב-1997 ארגן צ'נגיראי שביתות ומחאות נגד מדיניות הממשלה.
פעילותו נגד השלטון עלתה לו באיומים והטרדות, ואף בניסיון התנקשות בחייו ב-1997.
ב-1999 היה צ'נגיראי ממקימיה של "התנועה לשינוי דמוקרטי", MDC.
המפלגה החדשה החלה מיד לערער על שלטונה הכמעט מוחלט של מפלגת ZANU.
המפלגה התבססה על המעמד העירוני, ארגוני עובדים, ארגוני זכויות אדם ואנשי כנסייה.
ב-1999 נדחתה במשאל-עם הצעתו של מוגאבה, שצ'נגיראי התנגד לה, להפקיע את חוותיהם של הלבנים במדינה לטובת ותיקי המלחמה נגד השלטון הלבן, שהם הגרעין הקשה של חסידי ZANU.
הצלחתה של ה-MDC לבלום מהלך של מוגאבה נתפסה כהישג גדול, וכעבור שנה הפתיעה המפלגה כשזכתה ב-57 צירים בבית הנבחרים, לעומת 62 של מפלגת השלטון, בניגוד לכל מערכות הבחירות הקודמות שבהן זכתה האופוזיציה למושבים ספורים.
צ'נגיראי עצמו לא הצליח להיבחר לבית הנבחרים כיוון שהתמודד במחוז הולדתו, שבו כברוב המחוזות הכפריים נתונה התמיכה הציבורית למפלגת השלטון.
במרץ 2002 הפסיד צ'נגיראי למוגאבה בבחירות לנשיאות, שלוו בהאשמות על זיופים, אלימות, הטיות ושימוש בתקשורת הממלכתית לטובת מוגאבה.
מוגאבה ותומכיו האשימו את צ'נגיראי שהוא סוכן של בריטניה ועושה דברם של בני המיעוט הלבן במדינה, והרבו להזכיר את העובדה שלא השתתף במלחמת העצמאות של זימבבואה נגד השלטון הלבן בשנות השבעים.
צ'נגיראי נעצר באשמות בגידה וחתרנות מספר פעמים החל בשנת 2000. בעת שנעצר ב-2007 אף הוכה על ידי שוטרים.
מעצרים אלה והתנכלויות נוספות לאנשי ה-MDC ופעילי אופוזיציה אחרים גונו על ידי ממשלות רבות.
ב-2005 התפצלה ה-MDC על רקע השאלה האם יש להחרים את הבחירות שנערכו באותה שנה.
ב-29 במרץ 2008 נערכו בחירות לנשיאות ולבית הנבחרים של זימבבואה.
לצד מוגאבה וצ'נגיראי התמודד גם מועמד עצמאי, סימבה מקוני, שפרש מ-ZANU.
הבחירות נערכו על רקע מצב כלכלי מחמיר והולך ואינפלציה דוהרת, וסקרים ניבאו תבוסה למוגאבה.
בבחירות לבית הנבחרים זכו מפלגות האופוזיציה לרוב קטן, ואולם תוצאות הבחירות לנשיאות לא היו חד-משמעיות.
ועדת הבחירות המרכזית עיכבה את פרסום התוצאות לנשיאות למעלה מחודש, על-אף תרעומת בינלאומית רבה ומהומות במדינה, שעליהן הגיבה הממשלה בצעדי דיכוי.
לבסוף הכריזה ועדת הבחירות כי צ'נגיראי זכה ב-47.9% מן הקולות מול 43% למוגאבה, וכיוון שנדרשים לפחות 50 אחוזי תמיכה כדי לנצח בסיבוב בחירות יחיד יהיה צורך בסיבוב שני.
צ'נגיראי הודיע כי ועדת הבחירות זייפה את התוצאות.
לאחר התלבטות, החליט שלא להחרים את הסיבוב השני אלא להתמודד בו מול מוגאבה.
במהלך התקופה שקדמה לסיבוב השני בבחירות הופעלה אלימות מסלימה והולכת מצד תומכי מוגבה נגד מנהיגי האופוזיציה ותומכיה.
צ'נגיראי עצמו שהה חלק ניכר מן התקופה בדרום אפריקה, מחשש להתנכלות השלטונות, ונעצר שלוש פעמים (לפרקי זמן קצרים) לאחר ששב לזימבבווה.
ימים אחדים לפני מועד הבחירות הודיע צ'נגיראי כי הוא פורש מן המירוץ, משום שאין טעם בהתמודדות שאין סיכוי שתהיה הוגנת ומשום שאינו רוצה לסכן את חיי תומכיו, שעשרות מהם נהרגו על ידי תומכי ZANU ורבבות נאלצו לעזוב את בתיהם.
צ'נגיראי ביקש התערבות בינלאומית למניעת מה שכינה "רצח עם".
תומכי הממשלה טענו שסיבת פרישתו היא חשש ממפלה בקלפיות.
לאחר הסיבוב השני של הבחירות, שבו היה מוגאבה המועמד היחיד, נפתח משא ומתן ממושך על עתידה הפוליטי של המדינה, באמצעות מתווכים דרום-אפריקאים.
בספטמבר נחתם הסכם לחלוקת סמכויות השלטון בין ZANU לבין התנועה לשינוי דמוקרטי.
הוסכם על מינויו של צ'נגראי לראש ממשלה, תוך שמוגאבה ממשיך לכהן כנשיא; ועל חלוקת משרדי הממשלה והשליטה בזרועות הביטחון בין המפלגות.
מוגאבה ואנשי ZANU לא מיהרו ליישם את ההסכמה העקרונית שהתקבלה, והמשבר הפוליטי נמשך, תוך שזימבבואה מתמודדת עם משבר כלכלי, בידוד בינלאומי גובר ומגפת כולרה.
צ'נגיראי הושבע לבסוף כראש ממשלה רק ב-11 בפברואר 2009.
גם בבחירות לנשיאות שנערכו ביולי 2013, הוא הפסיד לנשיא המכהן, והמפלגה מטעמו טענה לזיופים נרחבים בהליך הבחירות.
צ'נגיראי החזיק בעמדות סוציאל-דמוקרטיות, והתנגד למדיניות שמעודדת קרן המטבע הבינלאומית בארצות מתפתחות, ובפרט למדיניות השינוי המבני שהובילה הקרן בזימבבואה בשנות התשעים.
צ'נגיראי נישא לסוזן ב-1978, ולזוג נולדו שישה ילדים.
סוזן צ'נגיראי לא מילאה תפקיד פוליטי רשמי אך הייתה אהודה בתנועה לשינוי דמוקרטי.
בתאונת דרכים שאירעה ב-6 במרץ 2009, זמן קצר לאחר מינויו של צ'נגיראי לראשות הממשלה, נהרגה סוזן צ'נגיראי.
מורגן צ'נגיראי נפצע בתאונה באורח קל.
הועלו האשמות שמדובר בניסיון התנקשות, לאור העובדה שמספר מנהיגים פוליטיים זימבבווים נהרגו בתאונות דרכים בשנים האחרונות.
מורגן צ'נגיראי מת בפברואר 2018 בדרום אפריקה מסרטן.
אף שיריבו המושבע, מוגאבה, מאז שנות ה-80 היה בין התומכים העקביים ביותר של אש"ף ושל יאסר ערפאת, האשימה בעבר האופוזיציה בזימבאבווה (אם כי לא צ'נגיראי אישית) את המוסד במזימות נגדה.
בפעם הראשונה היה זה ב-2002, כששכרו עוזריו של מוגאבה את שירותיו של עובד משרד הביטחון הישראלי לשעבר, המציג את עצמו ברחבי העולם כסוכן המוסד, כדי לזייף קלטת המוכיחה לכאורה את כוונתו של צ'נגיראי להתנקש בחייו של מוגאבה.
לפני הבחירות הכלליות של 2008 שוב עלה נושא שיתוף הפעולה של מוגאבה עם המוסד, כשהציג עיתון אופוזיציוני את החברה הישראלית לתוכנה (שבמוצר שלה השתמשה ועדת הבחירות בזימבאבווה) כשלוחתו של המוסד שבכוונתה לעזור לשלטון לעוות את תוצאות הבחירות לטובתו של מוגאבה.
מורגן לואיס היה משפטן וגנרל אמריקני שכיהן כמושל הרביעי של ניו יורק.
אביו, פרנסיס לואיס, נמנה בין חותמי הכרזת העצמאות של ארצות הברית.
בשנת 1773 הוא סיים את לימודיו האקדמיים בניו ג'רזי קולג' והחל בלימודי משפטים.
לימודיו הופסקו עם פרוץ מלחמת העצמאות של ארצות הברית וגיוסו לשורות הצבא.
בספטמבר 1776 מונה לואיס למפקד בכיר בחזית הצפון בדרגת קולונל.
בשנת 1779 הוא נישא לגרטרוד ליווינגסטון, אחותו של אדוארד ליווינגסטון.
בתום המלחמה השלים לואיס את לימודי המשפטים.
באותה עת הוא נבחר לבית הנבחרים של מדינת ניו יורק ולסנאט המדינה.
מאוחר יותר הוא מונה לתפקיד שר המשפטים של ניו יורק וכיהן כשופט וכנשיא בית המשפט העליון של ניו יורק.
בשנת 1804 התמודד למשרת מושל המדינה וניצח את יריבו, סגן נשיא ארצות הברית ארון בר.
בשנת 1807 הסתיימה כהונתו לאחר שהפסיד בבחירות לדניאל תומפקינס.
במלחמת 1812 חזר לואיס לשירות צבאי ושירת במערב ניו יורק.
לאחר מכן הוא מונה למפקד הכוחות הצבאיים בצפון המדינה.
פעילותו הציבורית בניו יורק נמשכה שנים רבות, מהן בייסוד אוניברסיטת ניו יורק ובשנים 1832–1835 כנשיא האגודה ההיסטורית של ניו יורק.
מורגן סטנלי הוא תאגיד אמריקני הנסחר בבורסה לניירות ערך בניו יורק, ואשר עוסק בתחום בנקאות ההשקעות והשירותים הפיננסיים.
החברה, שמטהַ נמצא בעיר ניו יורק, משרתת מגוון של תאגידים, ממשלות, ארגונים פיננסיים ואנשים פרטיים.
מורגן סטנלי פועל ב-33 מדינות ברחבי העולם, ויש לו 600 משרדים שבהם מועסקים כ-45,000 עובדים.
על פי דיווחי החברה, היא מנהלת נכסים בהיקף של 779 מיליארד דולר.
התאגיד נוסד בידי הבנקאים הנרי ס' מורגן (נכדו של ג'יי.
מורגן), הרולד סטנלי ועובדים-לשעבר נוספים של בנק ההשקעות ג'יי פי מורגן צ'ייס (1871–2000) ב-16 בספטמבר 1935.
בפיגועי 11 בספטמבר 2001, נהרסו משרדי הבנק ומרכז הנתונים של הבנק שהיו במרכז הסחר העולמי בניו יורק בהם עבדו כ-2,700 איש.
הבנק יכל לחזור לפעילות תוך זמן קצר, מאחר שהקים מרכז גיבוי במקום אחר בניו יורק למחשבים, שרתים ולמאות עובדים.
במהלך הפיגוע הצליח קצין הביטחון של הבנק, ריק רסקורלה לפנות את כל עובדי הבנק לפניי קריסת המגדלים.
כאשר הושלם הפינוי, רסקורלה רצה לחזור לבניין כדי להמשיך ולסייע בפעולות החילוץ.
מנהליו ביקשו ממנו שלא יסכן את עצמו.
הוא אמר שתפקידו כאחראי על ביטחון בחברה הפועלת במגדל מחייב אותו ללכת ולסייע לאחרים.
בפעם האחרונה הוא נראה בקומה העשירית דקות לפני שהבניין קרס, מחזיק בידיו רמקול ומסייע לעובדים של חברות אחרות להתפנות מהבניין.
בעקבות משבר הסאב פריים, אישר הבנק הפדרלי, ב-21 בספטמבר 2008, למורגן סטנלי להפוך לחברת החזקות של מוסדות בנקאיים, מה שיאפשר לה לקבל הלוואות מהבנק המרכזי אך גם ייאלץ אותה לקבל על עצמה פיקוח ורגולציה בדומה לבנקים מסחריים אחרים.
בפברואר 2014, שילם הבנק 1.25 מיליארד דולר לרגולטור הדיור האמריקאי, כדי להסדיר אישומים בנוגע למכירת אג"ח מגובות משכנתאות.
בינואר 2015, עובד של הבנק גנב מידע על 350 אלף לקוחות.
בנובמבר 2019, הושעו או פוטרו ארבעה סוחרים בבנק לאחר שהסוו הפסד של 140-100 מיליון דולר בעסקות מט"ח.
ב-2 במאי 2023, דיווח גורם המעורה בנושא כי מורגן סטנלי הציגה את כוונתה לצמצם כ-3,000 משרות עד סוף יוני.
הקיצוץ הצפוי מהווה כ-5% מכוח העבודה הכולל של הבנק, כאשר יועצים פיננסיים וצוותי תמיכה פטורים מקיצוצים אלה.
באוקטובר 2024, מורגן סטנלי חתמה על הסכם רכישה להסרת פחמן דו-חמצני בנפח של 40,000 טון עם קליימוורקס, חברת סטארט-אפ ללכידה ישירה של אוויר, תמורת מחיר שלא פורסם.
בנק מורגן סטנלי גדל במהלך השנים, באמצעות שורה של מיזוגים ורכישות של בנקים מתחרים, בין השאר:
בשנת 1996 רכש את חברת קרנות הנאמנות ואן קמפן אמריקן קפיטל (Van Kampen American Capital) תמורת 1.18 מיליארד דולר.
בשנת 1997 התמזג עם חברת הברוקרים דין וויטר (Dean Witter & Co), בעסקה בשווי 10.4 מיליארד דולר.
לאחר המיזוג נקרא הבנק במשך מספר שנים בשם "מורגן סטנלי דין וויטר".
בשנת 2004, רכש את חברת הנדל"ן הבריטית קנרי וורף, בעלת מכרז העסקים בעל שם זהה, תמורת 1.7 מיליארד ליש"ט (3.02 מיליארד דולר).
בשנת 2009, מיזג מורגן סטנלי את יחידת הברוקרים שלו, הכוללת 8,000 עובדים, עם החטיבה המקבילה בקבוצת סיטיגרופ, המונה 11,000 אלף ברוקרים של חברת הברוקרים "סמית'-בארני" (Smith Barney) שהייתה בבעלותו.
בשנת 2012 רכש את חלקה של קבוצת סיטיגרופ במיזם המשותף.
בשנת 2019 רכש תמורת 900 מיליון דולר את חברת סוליום קפיטל (Solium Capital).
באוקטובר 2020 השלימה החברה את רכישת E-Trade, עסקה שהוכרזה בפברואר 2020 תמורת 13 מיליארד דולר, הרכישה הגדולה ביותר של בנק אמריקאי מאז המשבר הפיננסי של 2008.
במרץ 2021, מורגן סטנלי השלימה את רכישת איטון ואנס, עסקה שהוכרזה באוקטובר 2020. עם הצטרפותה של איטון ואנס, למורגן סטנלי היו כעת נכסי לקוחות בשווי 5.4 טריליון דולר בכל מגזרי ניהול העושר וניהול ההשקעות שלה.
באוקטובר 2025, מורגן סטנלי הסכימה לרכוש את אקוויטי זן, המפעילה פלטפורמת מסחר לקנייה ומכירה של אחזקות בחברות פרטיות.
בשנת 2001, פתח הבנק נציגות בתל אביב.
את הנציגות ניהל יאיר סרוסי עד שנת 2009, כשעבר לשמש ככיו"ר דירקטוריון בנק הפועלים.
מורגן ולנטיין ספרלוק היה יוצר סרטים תיעודיים אמריקאי, הומוריסטן, מפיק טלוויזיה, תסריטאי ועיתונאי, הידוע בעיקר בשל סרטו "לאכול בגדול".
ב-1999 הועלה מחזה שכתב בשם "The Phoenix".
ב-2002 יצר את הסדרה "I Bet You Will" ששודרה באינטרנט, במהלכה אנשים מצולמים עושים דברים מגעילים או מביכים תמורת כסף.
מאוחר יותר הסדרה נקנתה ושודרה על ידי ה-MTV.
ב-2004 יצא הסרט "לאכול בגדול", סרט תיעודי המתעד את ספרלוק בוחן אילו שינויים יחולל חודש של אכילת מזון מהיר ברשת "מקדונלד'ס" בגופו ובחייו.
לפי טענות שונות, הסרט היה אחד הגורמים להוספתם ולהדגשתם של פריטים בריאים יותר ברשת "מקדונלד'ס".
ב-2008 הוציא את הסרט "?Where in the World Is Osama Bin Laden" ("איפה בעולם נמצא אוסאמה בן לאדן?").
במהלך הסרט הוא חוקר את המלחמה בטרור משני צדדיה ומנסה לאתר את אוסאמה בן לאדן.
נפטר ב-23 במאי 2024 בביתו בניו-יורק, כתוצאה מסיבוכים של מחלת הסרטן.
מורגן פיירצ'יילד היא שחקנית אמריקאית.
היא הייתה במרכז התודעה הציבורית בשנות השבעים והשמונים לאחר שכיכבה בסדרות טלוויזיה, וביצעה הופעות אורח רבות בסדרות קומדיה.
בנוסף לעבודתה בטלוויזיה היא הופיעה גם על בימות התיאטרון.
היא חברת מועצת המנהלים ב"איגוד השחקנים".
פיירצ'יילד נולדה בשם פטסי אן מק'ליני (Patsy Ann McClenny) בדאלאס שבטקסס למרתה ג'יין (בעבר הארט), מורה בבית ספר תיכון, ולאודוורד מילטון מק'ליני.
לפיירצ'יילד אחות קטנה, קת'רין הארט, גם כן שחקנית.
כילדה סבלה פיירצ'יילד מהתקף שנית שגרם לה להיות חירשת באופן חלקי.
תפקידה הראשון של פיירצ'יילד היה ככפילה של פיי דאנאוויי בסרט "בוני וקלייד" (1967).
היא לקחה את ההשראה לבחירת שמה הפרטי מורגן מסרטו של דייוויד וורנר "Morgan!".
פיירצ'יילד עברה לניו יורק, וקיבלה את תפקידה הראשון בטלוויזיה, בתור ג'ניפר פייס באופרת הסבון "החיפוש אחר המחר" בה הופיעה בשנים 1973 - 1977. החל מאמצע שנות השבעים היא החלה לבצע הופעות אורח בסדרות טלוויזיה, בין ביתר ב"קוז'אק", "ימים מאושרים" ו-"Police Woman".
היא גילמה את ג'נה וייד באחד מפרקי הסדרה "דאלאס" ששודר ב-1978. בהמשך הדמות חזרה לסדרה וגולמה על ידי פרנסין טאקר (1980) ופריסילה פרסלי (1983 - 1988).
ב-1978 הופיעה פיירצ'יילד בסרט הטלוויזיה "טקס החניכה של שרה" ובסיטקום "מורק ומינדי".
ב-1980 היא קיבלה תפקיד משמעותי ראשון כקונסטנס ולדון קרלייל באופרת הסבון "פלמינגו רואד".
אף על פי שלסדרה הייתה התחלה מרשימה, הרייטינג צנח והיא בוטלה לאחר שתי עונות.
פיירצ'יילד הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בסדרה.
לאחר ביטול הסדרה פיירצ'יילד המשיכה לבצע הופעות אורח בסדרות כמו "Hotel", "Simon & Simon", "מגנום, בלש פרטי" ו"ספינת האהבה".
בשנת 1982 היא כיכבה בסרט התיאטרלי "The Seduction".
ב-1984 היא כיכבה באופרת סבון נוספת, "בובות של נייר", בתפקיד רסין, בעלת סוכנות דוגמנות.
הסדרה בוטלה לאחר מחצית פרקי העונה הראשונה, וב-1985 הצטרפה פיירצ'יילד לקאסט סדרת הלהיט "פלקון קרסט" בתפקיד עורכת הדין ה"זוהרת" ג'ורדן רוברטס אותה גילמה במשך עונה אחת.
היא הופיעה בסדרה "צפון ודרום".
במהלך שנות ה-80 המשיכה פיירצ'יילד להופיע בקולנוע ובטלוויזיה, וקיבלה מועמדות לפרס אמי על הופעת האורח שלה בסדרה "מרפי בראון".
בתחילת שנות ה-90 היא לוהקה לסדרה "רוזאן" בתפקיד בת זוגה הביסקסואלית של סנדרה ברנרד, מרלה.
ב-1994 הופיעה פיירצ'יילד בקמפיין לחברת הבגדים "Old Navy" לצד ג'ואן קולינס וכוכבי טלוויזיה אחרים.
ב-1995 היא החלה לככב באופרת הסבון היומית "The City" בתפקיד סידני צ'ייס, תפקיד אותו גילמה במשך שנה עד שהחלה לשחק ב"בית חולים כללי".
היא הופיעה בכמה פרקים של קומדיית המצבים הפופולרית "חברים" בתפקיד אמו של צ'נדלר בינג, נורה וביצעה הופעת אורח בקומדיית המצבים "סיביל" בתור אנדריאה, יריבת דמותה של סיביל שפרד.
במהלך שנות הקריירה שלה פיירצ'יילד הופיעה גם בכמה הצגות תיאטרון.
היא גילמה את גברת רובינסון בהצגה שמבוססת על הסרט "הבוגר".
ב-2005 היא הופיעה בתחרות הריאליטי "But Can They Sing?" ברשת VH1.
ב-2006 היא לוהקה לתפקיד ה"ריץ' ביץ" סופיה בלייקלי, אויבת דמותה של בו דרק, בסדרה של MyNetworkTV, "בית האופנה".
היא הופיעה בתור ד"ר האני וודקומב, אמו של דווין וודקומב, בסדרה "צ'אק".
ב-2009 היא חזרה לתחום אופרות הסבון כשהופיעה בתפקיד אורח בסדרה "היפים והאמיצים".
בנוסף לעבודתה כשחקנית, פיירצ'יילד מכהנת זמן רב בתפקיד מרכזי במסגרת גילדת שחקני המסך.
פיירצ'יילד הייתה נשואה לג'ק קאלמס בשנים 1967 - 1973. היא יצאה עם הסנטור ג'ון קרי בתחילת שנות השמונים.
פיירצ'יילד בזוגיות עם מארק סילר כבר 25 שנה, ודיווחה שהם לא מתכננים להינשא.
היא פועלת למען המודעות לאיידס וסביבתנות.
בתחילת שנות ה-70, נחטפה פיירצ'יילד והוחזקה בניגוד לרצונה בשתי הזדמנויות שונות.
1985 - ההרפתקה הגדולה של פי ווי הרמן
2007 - הולך חזק: סיפורו של דיואי קוקס
1992 - שרלוק הולמס ואת ליידי מובילים
2006 - טקס החניכה של שרה - סרט טלוויזיה של ABC Family
מורגן פרנסס סיילור היא שחקנית אמריקאית.
מוכרת בזכות תפקידה כדיינה רבודי בסדרת הדרמה "הומלנד" ברשת שואוטיים ובשל תפקידה הראשי בסרט הדרמה "בחורה לבנה".
אמה עובדת בחברה הקמעונאית "REI" ואביה קבלן שיפוצים של חברת סטארבקס; הוריה גרושים.
בגיל שנתיים עברה עם אמה להתגורר בעיר וילה ריקה, ג'ורג'יה ובגיל עשר הן עברו לעיר דיקייטר.
כבר מגיל צעיר החלה לשחק בחוגי תיאטרון ובהצגות מקומיות, שבאחת מהן התגלתה על ידי סוכנות כישרונות.
סיילור סיימה את לימודיו בבית הספר התיכון דקאטור ב-2013 ולאחר מכן עברה לניו יורק כדי להמשיך לקריירת משחק.
בשנת 2006 שיחקה למשך 2 פרקים בסדרת הפשע של HBO;"הסופרנוס" את דמותה הצעירה של מדו סופרנו אותה גילמה ג'יימי-לין סיגלר.
סיילור התפרסמה בשנת 2011 בתפקיד דיינה ברודי, בתו של ניקולס ברודי בסדרת הדרמה המצליחה של רשת שואוטיים, "הומלנד".
סיילור שיחקה בשלוש העונות הראשונות של הסדרה, והופעותיה בעונה השלישית של הסדרה זכו לביקורות שליליות בקרב קהל המעריצים.
ביוני 2014, סיילור ערכה את הופעת הבכורה שלה בתיאטרון בתור פני לצד שרי ג'ונס וזואי קאזאן במחזה "When Were Young and Unafraid" שנכתב על ידי שרה טרים.
כמו כן, בשנת 2014, היא גילמה את גרייסי הייסמית' בסרט האימה העל-טבעי "Jamie Marks Is Dead" שביים קרטר סמית', ומהווה עיבוד לרומן "One for Sorrow" של כריסטופר ברזק משנת 2007.
בשנת 2015 סיילור גילמה את בתו של קווין קוסטנר, ג'ולי, בדרמת הספורט "המרוץ לפסגה" מאת הבמאית הניו זילנדית ניקי קארו; הסרט יצא לאקרנים ב-20 בפברואר 2015. סיילור שיחקה לצד ניק רובינסון בסרטו של הבמאי רוב ריינר "להיות צ'ארלי" הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו 2015 בספטמבר אותה שנה.
היא שיחקה את התפקיד של לאה בסרט הדרמה "בחורה לבנה", שעבורו זכתה לשבחי ביקורת מרובים.
הסרט נכתב ובוים על ידי אליזבת ווד והוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים סאנדנס 2016.
בשנת 2017, מורגן חזרה לפסטיבל סאנדנס להקרנת בכורה של הסרט "אמונה במבחן", בו היא גילמה את הנזירה אוולין.
בשנת 2018 היא שיחקה בסרט "Anywhere with You", שבעבר נקרא "We The Coyotes", והוא הוקרן לראשונה במדור ACID של פסטיבל הקולנוע בקאן 2018.
בשנת 2019, קיבלה את תפקידה הבא בסרט "Blow the Man Down", שהוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים טרייבקה ונרכש על ידי אולפני אמזון.
צילומי הסרט נערכו במדינת מיין, והסרט יצא לאור ב-20 במרץ 2020. בשנה שלאחר מכן, מורגן כיכבה בסרט העצמאי "You Mean Everything to Me".
+שנהסרטתפקידהערות2009שוליית הערפדאנני2010אבי ההמצאהקלייר הצעירה2011The Greening of Whitney Brownאנני2014Jamie Marks Is Deadגרייסי הייסמית'2015המרוץ לפסגהג'ולי וייטלהיות צ'ארליאווה2016בחורה לבנהלאה2017אמונה במבחןאוולין2019Anywhere with Youאמנדה2020Blow the Man Downמארי בת' קונולי2021You Mean Everything to MeקסנדרהMark, Mary & Some Other Peopleטוז
+שנהסדרהתפקידהערות2006הסופרנוסמדו סופרנו הצעירה2 פרקים2007קיי-וויללנה רוברטספרק: "AKA"2013-2011הומלנדדיינה רוברטסתפקיד ראשי (עונות 3-1); 36 פרקים
מורגן שניידרלין הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הקשר אחורי.
שניידרלין החל את קריירת המשחק שלו בקבוצות הנוער של שטרסבורג ובגיל 16 הוא חתם על חוזה לקבוצה הבוגרת.
בעונת 2006 הוא שותף פעמיים וקבוצתו עלתה לליגה הראשונה.
בעונה שלאחר מכן הוא שותף בשלושה משחקים בלבד.
בעקבות ירידת שטרסבורג לליגה השנייה הם נדרשו לאזן את התקציב ולכן מכרו את שניידרלין בן ה-18 לסאות'המפטון.
בניגוד לשנתיים בשטרסבורג, בסאות'המפטון הוא מרכיב חשוב בקבוצה ששיחקה בליגה השנייה באנגליה.
בתום אותה עונה הקבוצה ירדה לליגה השלישית.
לאחר שתי עונות בליגה השלישית הם עלו לליגה השנייה ושנה לאחר מכן עלו לפרמייר ליג.
בעונת 2012/13 הוא נבחר לשחקן המצטיין של סאות'המפטון, למתקל המצטיין של הפרמייר ליג ולפי מספר כלי תקשורת בריטים גם למתקל המצטיין באירופה.
בעונת 2013/14 בעקבות מנויו של מאוריסיו פוצ'טינו כמאמן הקבוצה, הוא הפך לשחקן חשוב שסביבו פוצ'טינו בנה את הקבוצה.
ב-13 ביולי 2015, חתם שניידרלין לארבע עונות עם אופציה לעונה נוספת במנצ'סטר יונייטד ששילמה עבורו 25 מיליון ליש"ט.
ב-8 באוגוסט 2015, ערך שניידרלין את הופעת הבכורה שלו במדי מנצ'סטר יונייטד כשפתח בהרכב בניצחון 0–1 על טוטנהאם הוטספר במסגרת המחזור הראשון של הפרמייר ליג.
ב-12 בינואר 2017 חתם שניידרלין לשלוש וחצי שנים באברטון עבור 20 מיליון ליש"ט.
ב-15 בינואר ערך שניידרלין את הופעת הבכורה שלו במדי אברטון בניצחון 4–0 על מנצ'סטר סיטי.
ב־23 ביוני 2020 שניידרלין חתם בקבוצת ניס מהליגה הבכירה בצרפת.
וחזר לליגת העל של צרפת לאחר 12 שנים בכדורגל האנגלי.
ב-28 בינואר 2023 הושאל שניידרלין לוסטרן סידני וונדררס האוסטרלית.
ב-1 באוגוסט 2023 חתם בקוניאספור הטורקית.
לאחר 10 ימים שוחרר מהקבוצה.
ב-30 בספטמבר 2023 חתם בקיפיסיה היוונית.
באוגוסט 2024 הודיע על פרישה ממשחק.
ב-2014 הוא זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת של צרפת והיווה אחד משבעת המחלפים לסגל צרפת למונדיאל 2014. בעקבות פציעות בנבחרת הצרפתית הוא נכנס לסגל צרפת למונדיאל יחד עם לואיק רמי ורמי קאבלה.
המשחק הראשון של שניידרלין בנבחרת צרפת היה כמחליף במשחק ידידות לפני המונדיאל.
את הופעתו הרשמית הראשונה ערך במשחק השלישי בשלב הבתים במונדיאל.
בעקבות יכולת טובה של צרפת והבטחת העלייה לשלב הבא, מאמן נבחרת צרפת דידייה דשאן ערך 6 חילופים לפני המשחק השלישי.
שניידרלין סיים 90 דקות בתיקו 0–0 של צרפת נגד נבחרת אקוודור.
זו הייתה ההופעה היחידה שלו במונדיאל 2014, בה נבחרתו הגיע לשלב רבע הגמר.
שניידרלין לא הייתה אמור להיות שותף בתחרות יורו 2016 אולם פציעה של אנגולו קאנטה הכניסה אותו לסגל הנבחרת.
הוא לא שותף כלל בטורניר בו צרפת הגיע עד לגמר בו הפסידה.
סה"כ שניידרלין שותף ב-15 משחקים בנבחרת צרפת בשנים 2014–2015.
מורגן לייק היא אתלטית בריטית המתחרה בקרב שבע ובקפיצה לגובה.
לייק נולדה ברדינג, אביה אלדן היה אלוף בריטניה עד גיל 19 בקפיצה משולשת, אך נאלץ לפרוש בעקבות פציעה, הוא משמש מאמנה של בתו.
היא למדה בפנימייה היוקרתית ולינגטון קולג' בברקשייר.
לייק החלה להתאמן באתלטיקה בגיל חמש, ב-2010 זכתה במדליות זהב בקרב חמש ובקפיצה לרוחק באליפות בתי הספר של אנגליה עד גיל 15. היא השתתפה בקרב שבע האליפות העולם באתלטיקה לנוער ב-2013, אך פרשה במהלך התחרות.
בפברואר 2014 שברה את שיא העולם עד גיל 18 בקרב חמש כשקבעה תוצאה של 4284 נקודות.
ביולי 2014 זכתה במדליית זהב בקרב שבע באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 20 שהתקיימה ביוג'ין.
היא קבעה שיא עולם עד גיל 18 של 6148 נקודות ובמהלך התחרות קבעה שיא בריטניה עד גיל 20 בקפיצה לגובה כשקבעה תוצאה של 1.94 מטר.
באותה אליפות זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.93 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2015 קבעה תוצאה של 1.93 מטר ולא העפילה לשלב הגמר.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם 2015 סיימה תשיעית בקרב חמש בתוצאה של 4527 נקודות.
באליפות אירופה עד גיל 20 זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.91 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2016 סיימה במקום השביעי בקרב חמש בתוצאה של 4499 נקודות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו השוותה את שיא האישי בקפיצה לגובה כשקבעה תוצאה של 1.94 מטר בשלב המוקדמות, בגמר עברה גובה של 1.93 מטר וסיימה במקום העשירי.
בשנים 2016 עד 2019 זכתה ארבע פעמים רצופות באליפות בריטניה בקפיצה לגובה הן באולם והן באצטדיון.
ביולי 2017 זכתה באליפות בשיא אישי של 1.96 מטר, תוצאה שהיא גם שיא בריטניה עד גיל 23. באליפות העולם באתלטיקה 2017 סיימה במקום השישי בתוצאה של 1.95 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2018 סיימה במקום הרביעי בתוצאה של 1.93 מטר, כמו הזוכות במדליות כסף וארד אך עם יותר פסילות.
באולימפיאדת טוקיו העפילה לגמר הקפיצה לגובה אך פרשה בעקבות פציעה.
לייק לא השתתפה באליפות העולם באתלטיקה 2022 בגלל שנדבקה בנגיף הקורונה.
במשחקי חבר העמים 2022 שנערכו בברמינגהאם סיימה במקום רביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.92 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה 2022 שנערכה במינכן שבגרמניה סיימה במקום שביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.90 מטר.
באליפות אירופה באולם 2023 שנערכה באיסטנבול שבטורקיה סיימה במקום שביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.86 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2023 שנערכה בבודפשט שבהונגריה סיימה במקום רביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.97 מטר.
באליפות העולם באולם 2024 שנערכה בגלאזגו שבסקוטלנד סיימה במקום שישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.92 מטר
באליפות אירופה באתלטיקה 2024 שנערכה ברומא שבאיטליה סיימה במקום שישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.90 מטר.
באולימפיאדת פריז סיימה במקום 15 בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.88 מטר.
באליפות אירופה באולם 2025 שנערכה באפלדורן שבהולנד סיימה במקום חמישי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.92 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2025 שנערכה בטוקיו שביפן סיימה במקום שביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.93 מטר.
מורגן סנסון הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר בניס מה ליג 1.
סנסון גדל במחלקות הנוער של גזלק בורז' ובורז', ובשנת 2009 הגיע אל מחלקת הנוער של לה מאן.
בשנת 2012 הוא החל לשחק בלה מאן II, קבוצת המילואים של המועדון.
לקראת עונת הועלה סנסון לסגל הקבוצה הראשונה של המועדון וקיבל את חולצה מספר 25. ב-3 באוגוסט 2012 ערך סנסון את הופעת הבכורה שלו בליגה הצרפתית השנייה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-80 בהפסד 1–2 לדיז'ון במסגרת המחזור השני.
ב-22 בדצמבר הבקיע סנסון את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-66 בהפסד 2–3 למונקו במסגרת המחזור ה-19. בעונתו היחידה בקבוצה ערך סנסון 27 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.
ב-12 ביוני 2013 חתם סנסון לארבע שנים במונפלייה מליגת העל הצרפתית.
ב-14 בספטמבר ערך סנסון את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 82 דקות בתיקו 0-0 נגד סטאד ריימס במסגרת המחזור החמישי בליגה.
ב-11 באפריל 2014 הבקיע סנסון את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה ה-79 בהפסד 2–3 לאולימפיק מרסיי במסגרת המחזור ה-33 בליגה.
בשתי עונותיו הראשונות במועדון היה סנסון שחקן הרכב בלתי מעורער וערך בכל אחת מהן 32 הופעות, כשבעונתו השנייה הוא מבקיע שישה שערים.
בעונתו השלישית במועדון סבל סנסון ממספר פציעות ארוכות, ועל-כן ערך 14 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים בלבד.
בתחילת עונת ערך סנסון 20 הופעות ליגה נוספות, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-17 בינואר 2017 חתם סנסון לארבע שנים וחצי באולימפיק מרסיי, גם היא מליגת העל הצרפתית, תמורת 9 מיליון אירו ואפשרות לבונוס של 3 מיליון אירו.
ב-22 בינואר ערך סנסון את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 1–3 לאולימפיק ליון במסגרת המחזור ה-21 בליגה.
ב-26 בינואר 2021 חתם סנסון באסטון וילה מהפרמייר ליג לחמש שנים.
ב-23 בינואר 2023 חזר סנסון לצרפת והושאל לשטרסבורג עד לסוף העונה.
ב-29 בינואר ערך את הופעתו הבכורה בהפסד 2-1 לטולוז.
ב-24 ביולי 2023 הושאל לניס לעונה אחת.
ב-15 במאי 2024 חתם באופן קבוע בקבוצה.
מורגן פלוס 8, (Morgan Plus 8) היא מכונית ספורט, קבריולה, המוגדרת כרודסטר 2 דלתות, 2 מושבים, בעלת מנוע V8, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב "Morgan Motor Company" הבריטית בין השנים 1968–2004, ובין השנים 2018–2012.
שלדת ה-"מורגן פלוס 8" התבססה על דגם ה-"מורגן פלוס 4".
סך הכל יוצרו כ-6,000 יחידות.
מספר לא מבוטל של מכוניות מורגן פלוס 8 יוצאו לארצות הברית.
עיצוב דגם ה- "מורגן פלוס 8", הייחודי, אופייני לתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה.
מורגן סדרת F תלת אופן היא מכונית תלת אופן, ספורט, קבריולה אשר יוצרה על ידי חברת "Morgan Motor Company" הבריטית בין השנים 1933–1952. המנוע נלקח (ברישיון) מחברת פורד, דגם "Ford Model Y".
דגמי מורגן סדרת F תלת אופן היו הדגמים הראשונים של חברת Morgan Motor Company שבהם הורכב מנוע 4 צילינדרים.
דגמי מורגן סדרת F תלת אופן
תצורות דגמי מורגן סדרת F תלת אופן
מורגן מוטור היא חברה בריטית בבעלות משפחתי, אשר נוסדה בשנת 1910 על ידי הנרי פרדריק סטנלי מורגן.
מורגן פלוס 4 פלוס היא מכונית ספורט - קופה, דו מושבית שיוצרה על ידי יצרנית הרכב "Morgan Motor Company" הבריטית בין השנים 1964–1967. נבנו 26 יחידות.
גוף הגג של דגם ה- "מורגן פלוס 4 פלוס" נבנה מ- פיברגלס, וגרם להפחתה במשקל הרכב.
מנוע דגם ה- "מורגן פלוס 4 פלוס" נלקח מחברת טריומף הבריטית, מדגם "Triumph TR4A" (ברישיון).
מורגן פלוס 4 היא מכונית ספורט-קופה, שיוצרה על ידי יצרנית הרכב "Morgan Motor Company" הבריטית בין השנים 1950–1969, 1985–2000, 2000 - עד היום.
סך הכל יוצרו 4,589 יחידות.
דגם ה-"מורגן פלוס 4" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומיות, בבריטניה בשנת 1950.
1,991 סמ"ק, נלקח מחברת טריומף הבריטית, מדגם "Triumph TR4A" (ברישיון) משנת 1953
נלקח מחברת טריומף הבריטית, מדגם "Triumph TR4" (ברישיון), משנת 1962
"מורגן פלוס 4 סופר ספורט" במרוץ 24 השעות של לה מאן
בשנת 1962 זכתה במקום הראשון "מורגן פלוס 4 סופר ספורט" במרוץ 24 השעות של לה מאן.
מורגן מיטשל היא אצנית אולימפית אוסטרלית, המתמחה בריצת 400 מטר ואלופת אוסטרליה לריצת 400 מטר.
מיטשל נולדה באוסטרליה לוולטר, כדורסלן מקצועני אפרו-אמריקאי שהתגורר באוסטרליה כדי לעסוק באימון כדורסל, וללואיז, אוסטרלית ממוצא אירופאי.
בגיל 5 החלה להתאמן באתלטיקה אולם בגיל 12 זנחה את התחום לטובת עיסוק בנטבול, ובנעוריה התחרתה בנבחרת הנטבול הלאומית של אוסטרליה לנערות.
בשנת 2011, לאחר שפגשה את האצנית האלופה האולימפית, קתי פרימן, קיבלה ממנה השראה לעסוק בריצה וחזרה לעסוק באתלטיקה.
בשנת 2012, ייצגה את אוסטרליה באליפות העולם באתלטיקה לנערים שהתקיימה בברצלונה, והעפילה לשלב חצי הגמר.
בשנת 2014, השתתפה במשחקי חבר העמים והעפילה לשלב חצי הגמר.
במאי 2015, השתתפה עם נבחרת אוסטרליה בתחרות מרוץ השליחים של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית, ויחד עם שותפיה למירוץ הגיעה לתוצאה שהבטיחה את מקום הנבחרת באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.
ביוני 2016, בתחרות של התאחדות האתלטיקה הבינלאומית שהתקיימה בברמינגהאם, קבעה שיא אישי של 51.25 שניות, ובכך קבעה את הזמן המהיר ביותר למתחרה אוסטרלית מזה 13 שנה.
בנוסף, תוצאה זו דירגה אותה שביעית ברשימת האתלטיות המהירות ביותר בהיסטוריה של אוסטרליה.
בשנת 2016, השתתפה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו במקצה 400 מטר נשים והגיעה למקום החמישי בחצי הגמר עם תוצאת זמן של 52.68 שניות.
לאחר מכן, השתתפה במירוץ השליחים האולימפי 4x400, העפילה עם קבוצתה לגמר והגיעה למקום השמיני.
באולימפיאדת טוקיו (2020), השתתפה בריצת 800 מטר והגיעה למקום הששי בסבב הראשון עם תוצאת זמן של 2:05.44 דקות.
בשנת 2014, אימצה אורח חיים טבעוני מטעמי מוסר ובריאות לאחר שצפתה בסרט התיעודי, קאוספיריסי .
ב-2019 אף השתתפה בעצמה בסרט התיעודי כוח טבעי, העוסק ביתרונות של תזונה מהצומח לספורטאים.
נכון לשנת 2017, מתגוררת בווריבי , אוסטרליה עם אמה ואחיותיה.
מורגנוקודון (שם מדעי: Morganucodon; מילולית: "שיני גלמורגן ") הוא סוג של קיינודונט קטן דמוי-יונק אשר חי בסוף תור הטריאס עד לתחילת היורה לפני 190–205 מיליון שנה.
הוא קרוי בשמו עקב הימצאו באזור של ויילס.
המורגנוקודון נמצא ברחבי ויילס, אמריקה הצפונית, דרום אפריקה, סין וחלק מאירופה, והוא היה קרובו של המגזוסטרודון הדומה ליונק קטן.
הוא הגיע לאורך 10 ס"מ והיה בעל גולגולת באורך 2–3 ס"מ והיה בעל שורות שיניים טוחנות מגודלות בעלות כתרים ששימשו למחיצת טרף רך כמו חרקים.
ישנם עדויות שהוא היה בעל פרווה כך שהוא היה מאוד קרוב ליונקים האמיתיים והצעירים היו בעלי שיני חלב.
עם זאת הוא הטיל ביצים.
בעולם בו שלטו הדינוזאורים, יצור קטן זה נשמר במחילות ויצא רק בלילות לחפש מזון.
ככל הנראה הוא היה צייד חרקים רעבתן אשר ניזון ממגוון יצורים קטנים יותר, בעיקר חרקים גדולים כמו חיפושיות ואולי גם זוחלים וביצי דינוזאורים.
אלישר טאגירוביץ' מורגנשטרן , הוא ראפר, פזמונאי, מפיק מוזיקלי ויוטיובר ישראלי יליד רוסיה.
אלישר נולד ב-17 בפברואר 1998 בבירת בשקורטוסטן, אופה.
כנער הוא שינה את שם משפחתו למורגנשטרן, שם משפחתה של אימו (ברוסית ובבשקירית: Моргенштерн) ובהמשך הפך שם המשפחה לשם הבמה בו התפרסם.
כנער הוא אהב לגלוש בסקייטבורד.
הוא הוציא את הקליפ הראשון שלו בשנת 2010. במשך זמן מה למד באוניברסיטה הפדגוגית, גורש בעקבות פעילות גלויה מדי ביוטיוב, על פי הרקטור שלו.
כמו כן הוא היה מוזיקאי רחוב, סולן להקת הרוק MMD Crew.
הוא שיתף פעולה עם הראפר הרוסי פייס.
הוא ידוע בעיקר בתוכנית היוטיוב שלו "#EasyRap".
בינואר 2020 יצא אלבומו "Легендарная пыль" שהוקלט במשך שבוע בשידור חי והפך לאלבום המצליח ביותר בקריירה שלו כשצפו בהקלטה למעלה מחמישה מיליון פעמים ויותר מ-500 מיליון השמעות בסך הכל שהעניקו לו את תואר זמר השנה ברוסיה לשנת 2020. אף שאינו יהודי על פי ההלכה בשנים האחרונות התקרב ליהדות ולתנועת חב"ד.
בנובמבר 2021 עזב מורגנשטרן את רוסיה לאחר שהואשם בסחר בחומרים לא חוקיים (מה שהכחיש ולא הוכח מעולם), נקלע להתנגשות עם השלטונות בשל אמירה על פולחן יום הניצחון על הנאצים, בראיון לעיתונאית קסניה סובצ'ק.
מאז הוא חי בדובאי, על פי אתרים זרים.
ב-6 במאי 2022 פורסם שמשרד המשפטים של רוסיה הכניס את מורגנשטרן לרשימה של "סוכנים זרים".
בשנת 2020 הודיע מורגנשטרן על תוכניתו לפתוח מסעדה במוסקבה.
ב-25 ביוני 2020, אלישר מורגנשטרן ואדוארד פופוב, הידוע יותר בשם הבלוגר האוטומטי "ג'ניס גרק" ואחד מחברי ערוץ היוטיוב "צוות A", רשמו את החברה המוגבלת הפרטית "KAIF".
ב-26 באוקטובר, בבניין המשרדים בקומת הקרקע בבולשאיה דמיטרובקה, נפתחה מסעדת קייף פרובנאנס.
מורגן קול וולן הוא זמר מוזיקת קאנטרי ופזמונאי אמריקאי.