tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המלך הנרי השביעי מבית לנקסטר מהמפלגה האחת והנסיכה האצילית אליזבת מבית יורק."
אליזבת מיורק הוכתרה למלכה ב-25 בנובמבר 1487. היא ילדה עוד כמה ילדים, אך רק ארבעה שרדו מינקות: ארתור, מרגרט, הנרי ומרי.
אף על פי שנישואיהם היו הסדר פוליטי, רישומים מצביעים על כך ששני בני הזוג התאהבו אט אט זה בזה.
תומאס פן, בביוגרפיה שלו על הנרי השביעי כותב כי "למרות שהושתתו על פרגמטיזם, נישואיהם של הנרי ואליזבת פרחו בכל זאת לאורך חוסר הוודאות והמהפך של שמונה עשרה השנים הקודמות.
אלו היו נישואים של 'אהבה נאמנה', של משיכה הדדית, חיבה וכבוד, שמהם נראה כי המלך שאב כוח רב".
הנרי הבין את חשיבות התחרות להקמת שושלת חדשה.
כדי לבדל את עצמו כבטוח יותר בתקופת שלטונו מקודמיו, הוא העריך את הפגנת עושרו בפני שגרירים זרים של צרפת וספרד.
אליזבת, שחיה ולמדה בחצר אביה עד מותו, תרמה מהידע שלה על נימוסי החצר המלכותית.
אליזבת וחמותה עיצבו את המראה החיצוני של בית המלוכה, שכן הנרי לא ראה את אנגליה מאז שהיה בן ארבע עשרה.
כדי לשמור על יציבות ושלום לאחר סיום מלחמת אזרחים שנמשכה 32 שנים, שושלת טיודור החדשה הייתה צריכה לשים קץ למריבות של משפחות יורק ולנקסטר.
אחיותיה של אליזבת, ססילי ואן מיורק, ובת דודתה, מרגרט, נישאו לגברים תומכי לנקסטר שהיו נאמנים להנרי.
אסטרטגיות דומות שימשו בעבר על ידי ריצ'רד השלישי, אם כי במקרה זה ה-Titulus Regius קבע את מעמדן של אליזבת ושל כל אחיותיה כצאצאיות לא חוקיות.
ריצ'רד פעל לחיתון של זוגות מהצדדים היריבים, כמו למשל במקרה של אחותה של אליזבת, ססילי, אשר התחתנה עם ריצ'רד סקרופ.
לפיכך, לאליזבת היה מניע לדאוג לרווחתם של קרובי משפחתה, על ידי חיתונם לתומכי לנקסטר, אך לא הייתה לה דרך לדעת אם פעולה זו תוביל לשלום בממלכה.
הרישומים מציינים כי ארמון אלסינג היה אחד משני המעונות לילדים של הנרי ואליזבת, ושניהם מקומות שבהם בילתה אליזבת הרבה מזמנה כשהיא לא הייתה בחצר המלוכה.
בתוך שנה לאחר קרב בוסוורת', חברו של הנרי טיודור, תומאס לובל, החל להרחיב ולשפר את ארמון אלסינג כדי להתאים אותו לאליזבת, בעלה וילדיה לעתיד.
ההרחבה הושלמה עד לידתו של הנסיך הנרי, וכללה חצרות פנימיות וחיצוניות ומקומות רבים בהם ילדי המלוכה יוכלו לשחק.
שיפוץ הארמון והרחבתו נעשו בתור מתנה לאליזבת, והושלמו בספוו של דבר בסגנון הרנסאנס החדש יותר.
בבוא הזמן, הארמון שימש את נכדיהם של הנרי ואליזבת' והוכח שהוא היה מעון אהוב מאוד על המלך ואשתו.
אליזבת קיבלה הכתרה מפוארת שם היא נישאה על דוברה מלכותית במורד התמזה.
עדויות עדכניות יותר מצביעות על כך שהנרי השביעי היה בנאי כמו בנו ונכדתו ושאשתו חלקה את העניין הזה: ידוע כעת שלאליזבת הייתה יד בעיצוב ארמון גריניץ'.
הרישומים ברורים מאוד שחג המולד היה תקופה סוערת ומיוחדת עבור משפחת המלוכה בכללותה, עדות לכך מסמכים רבים ששרדו המתארים חצר תוססת במיוחד שעברה תקופה נפלאה, עם כמויות אדירות של יין מיובא, כמויות גדולות של כסף שהוצא על בשרים צלויים, ובדרנים.
הנרי גם קנה לעיתים קרובות מתנות לאליזבת ולילדיהם.
ספרי החשבונות, שנשמרו על ידי הנרי, מוכיחים שהוא הוציא הרבה מאוד זהב על בדים יקרים עבור עצמו, אשתו וילדיו.
אליזבת מיורק לא הפעילה השפעה פוליטית רבה כמלכה בזכות חמותה החזקה, ליידי מרגרט בופוטר, אך דווח כי היא הייתה עדינה, אדיבה ונדיבה לקרוביה ולמשרתיה.
דיווח אחד אכן קובע שהנרי השביעי בחר למנות את בחירתה של אליזבת לבישוף פנוי על פני בחירתה של אמו, מה שמראה את חיבתו של הנרי, ונכונותו להקשיב לאליזבת.
נראה כי הייתה לה אהבה לספרים, והיא הייתה פטרונית של המדפיס האנגלי ויליאם קקסטון.
אליזבת מיורק נהנתה ממוזיקה, ריקודים והימורים; האחרון שבהם היה בילוי שחלקה עם בעלה.
היא גם גידלה כלבי גרייהאונד.
כמלכה, אליזבת עשתה סידורים לחינוך ילדיה הצעירים, כולל הנרי השמיני לעתיד.
היא גם ליוותה את בעלה בביקורו הדיפלומטי בקאלה בשנת 1500 כדי להיפגש עם פליפה הראשון, מלך קסטיליה, והיא התכתבה עם איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה לפני נישואי ילדיהם.
ב-14 בנובמבר 1501, ארתור בנה בן ה-15 של אליזבת מיורק התחתן עם קתרין מאראגון, בתם של פרננדו השני, מלך אראגון ואיזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה.
הזוג נשלח לטירת לדלו, מעונו המסורתי של הנסיך מוויילס.
ארתור מת באפריל 1502. הידיעה על מותו של ארתור גרמה להנרי השביעי להתפרק בצער, לא פחות מפחד לשושלת שלו כמו באבל על בנו.
אליזבת ניחמה אותו, ואמרה לו שהוא הילד היחיד של אמו אבל שרד כדי להפוך למלך, שאלוהים השאיר לו בן ושתי בנות, וששניהם צעירים מספיק כדי להביא עוד ילדים לעולם.
אולם כשחזרה לחדריה, אליזבת עצמה נשברה מצער.
המלווים שלה שלחו להביא את הנרי, שבתורו, ניחם אותה.
בשנת 1502, אליזבת מיורק נכנסה להריון פעם נוספת ובילתה את תקופת ההריון שלה במצודת לונדון.
ב-2 בפברואר 1503, היא ילדה בת, קתרין, שמתה כמה ימים לאחר מכן.
בעקבות זיהום לאחר לידה, אליזבת מיורק מתה ב-11 בפברואר, יום הולדתה ה-37. נראה שמשפחתה הייתה הרוסה ממותה והתאבלה עליה עמוקות.
לפי ביוגרף אחד, מותה של אליזבת "שבר את ליבו" של בעלה ו"ריסק אותו".
סיפור אחר אומר שהנרי טיודור "עזב בפרטיות למקום בודד ולא היה אף אדם שיכל לפנות אליו".
זמן קצר לאחר מותה של אליזבת, רישומים מראים שהוא חלה בעצמו במחלה קשה ולא הרשה לאף אחד מלבד אמו מרגרט בופורט להתקרב אליו, כולל רופאים.
תוך קצת יותר משנתיים איבד המלך הנרי השביעי את בנו הבכור, אשתו, בתו התינוקת, ומצא עצמו נאלץ לכבד את הסכם השלום התמידי.
בכל יום שנה למותה, הוא ציווה לשיר מיסה רקוויאם, לצלצל בפעמונים ולהדליק 100 נרות לכבודה.
הנרי גם המשיך להעסיק את המינסטרלים שלה בכל שנה חדשה.
מצודת לונדון ננטשה כמעון מלכותי, כפי שמעיד היעדר תיעוד על השימוש בו על ידי משפחת המלוכה לאחר 1503. לידות מלכותיות בתקופת שלטונו של בנה של אליזבת, הנרי השמיני, התרחשו בארמונות שונים אחרים.
המוניטין של הנרי השביעי כקמצן הלך והחמיר לאחר מותה של אליזבת.
אליזבת מיורק התחתנה עם הנרי השביעי בינואר 1486. לשניים נולדו שבעה ילדים, מהם שלושה בנים וארבע בנות: ארתור, מרגרט, הנרי, אליזבת, מרי אדמונד וקתרין.
אליזבת, אדמונד וקתרין מתו בינקותם; ארתור בנערותו; ורק שלושת הנותרים - מרגרט, הנרי ומרי הגיעו לגיל בגרות.
ארתור, נסיך ויילס (19 או 20 בספטמבר 1486 – 2 באפריל 1502) - כבנו הבכור של הנרי השביעי, ארתור היה יורש העצר של הכתר האנגלי.
כבר בצעירותו שודך לנסיכה הספרדייה קתרין מאראגון, וב-1501 נישא לה.
זמן קצר לאחר מכן חלה בקדחת ומת.
ארתור לא הספיק לרשת את כס המלוכה, מאחר שאביו נותר בחיים עוד כשמת.
לפרשת נישואיו לקתרין ומימושם נודעה חשיבות לאחר שזו התחתנה בשנית עם אחיו הנרי.
כשזה רצה לבטל את נישואיהם מאוחר יותר, נודעה הפרשה בתור "עניינו הגדול של המלך" (The King's Great Matter).
מרגרט טיודור (28 בנובמבר 1489 – 18 בנובמבר 1541) - ב-1503 נישאה מרגרט לג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד והייתה אמו של ג'יימס החמישי, מלך סקוטלנד.
נישואיה לג'יימס הרביעי הובילו לאיחוד הכתרים בשנת 1603: איחודן של ממלכות אנגליה וסקוטלנד תחת נינה ג'יימס הראשון, מלך אנגליה.
הנרי השמיני, מלך אנגליה (28 ביוני 1491 – 28 בינואר 1547) - מלך אנגליה בשנים 1509–1547, ומהשליטים מהמשפיעים ביותר בזמנו.
הרפורמה העיקרית שקידם הייתה ייסוד הכנסייה האנגליקנית, ההתנתקות משלטון האפיפיור והשלמת האיחוד בין אנגליה ובין ויילס.
הוא נישא לשש נשים: קתרין מאראגון (שאת נישואיו אליה ביטל מאוחר יותר), אן בולין (שהוצאה להורג), ג'יין סימור (שנפטרה לאחר לידת בנם, אדוארד השישי), אן מקליווס (שאת נישואיו אליה ביטל מאוחר יותר), קתרין הווארד (שהוצאה להורג) וקתרין פאר (שלצידה נפטר).
הסיבה העיקרית לריבוי נשותיו הייתה רצונו בבן זכר שיירש את כסאו.
אליזבת טיודור (2 ביולי 1492 – 14 בספטמבר 1495) - בינקותה הוצע לשדכה אל הנסיך הצרפתי פרנסואה, שמאוחר יותר היה למלך צרפת.
היא מתה מניוון, כשישה חודשים לפני הולדת אחותה מרי.
היא נקברה בקפלה על שם אדוארד המודה שבמנזר וסטמינסטר.
מרי טיודור, מלכת צרפת (18 במרץ 1496 – 25 ביוני 1533) - רעייתו השלישית של לואי השנים עשר, מלך צרפת, שהיה מבוגר ממנה ביותר מ-30 שנים.
לאחר מותו של לואי, כחודשיים לאחר המלכתה, היא נישאה לצ'ארלס ברנדון, הדוכס הראשון מסאפוק.
הנישואים, שהתרחשו בטקס סודי בצרפת, נערכו ללא הסכמת אחיה המלך הנרי השמיני.
אף שבאופן רשמי המעשה נחשב לבגידה, התערבותו של הקרדינל תומאס וולזי הביאה לחנינת הזוג בידי המלך, בתמורה לתשלום קנס.
מנישואיה השניים נולדו למרי ארבעה ילדים.
בתה הבכורה, פרנסס ברנדון, הייתה אמה של הליידי ג'יין גריי, מי שנודעה לימים כ"מלכת תשעת הימים" בשל תקופת מלכות קצרה בת תשעה ימים ביולי 1553.
אדמונד טיודור, דוכס סאמרסט (21 בפברואר 1499 – 19 ביוני 1500) - תוארו כדוכס סאמרסט הוענק לו מיד לאחר לידתו.
הוא מת בגיל 15 חודשים מסיבה לא ידועה, ונקבר במנזר וסטמינסטר.
מי שקונן עליו בלווייתו היה אדוארד סטאפורד, הדוכס השלישי מבקינגהאם, שמאוחר יותר הוצא להורג בידי אחיו של אדמונד, הנרי השמיני.
קתרין טיודור (2 בפברואר 1503 – 10 בפברואר 1503) - קתרין נולדה במצודת לונדון, ומתה ימים ספורים לאחר לידתה.
שלושה ימים לאחר מכן מתה גם אמה אליזבת מיורק, בשל זיהום שאחרי לידה.
בתה הגדולה של אליזבת, מרגרט, נישאה לג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד; בנם היה ג'יימס החמישי, מלך סקוטלנד, אביה של מרי, מלכת הסקוטים.
באמצעות נישואין אלה ניסה הנרי לשבור את הברית הקדומה בין צרפת לסקוטלנד.
נישואיה השניים של מרגרט היו לארצ'יבאלד דאגלס, רוזן אנגוס; נכדם, הנרי סטיוארט, רוזן דרנלי, נישא לדודניתו מרי, מלכת הסקוטים.
מנישואין אלה נולד המלך ג'יימס השישי, העתיד לרשת את כתר אנגליה לאחר מות אליזבת הראשונה ולהיות לג'יימס הראשון, מלך אנגליה.
בתו השנייה של הנרי השביעי, מרי, נישאה תחילה ללואי השנים עשר, מלך צרפת, שהיה מבוגר ממנה בכשלושים שנה ונפטר שנה בלבד לאחר נישואיהם, ולאחר מכן נישאה שנית לצ'ארלס ברנדון, דוכס סאפוק.
בתם, פרנסס ברנדון, נישאה להנרי גריי, מרקיז דורסט, ובתם הבכורה הייתה ג'יין גריי, אותה ניסו להמליך באנגליה לאחר מות אדוארד השישי.
אליזבת מבוואריה , הייתה מלכת בלגיה לאחר נישואיה לאלברט הראשון, מלך הבלגים, ודוכסית בוואריה מלידה.
היא הייתה אמם של לאופולד השלישי, מלך הבלגים ושל מארי ז'וזה, מלכת איטליה, וסבתם של בודואן, מלך הבלגים ואלברט השני, מלך הבלגים.
אליזבת נולדה בטירת פרוסנהופן (Possenhofen Castle).
אביה היה קרל תאודור, דוכס בבוואריה, שעמד בראש הצאצאים הזכריים של שושלת האצולה הבווארית ואופתלמולוג בעל מוניטין מוכר.
היא נקראה על שמה של דודתה, אחות אביה אליזבת, נסיכת בוואריה, הידועה כסיסי.
אמה הייתה מריה ז'וזה, נסיכת פורטוגל בתו של מיגל הראשון, מלך פורטוגל, אשר מלך בין השנים 1828 ו-1834.
מלבד היותו רופא, היה קרל תאודור, אביה של אליזבת, אמן, אשר טיפח את הטעם האומנותי של משפחתו, והיא חונכה עם אהבה עמוקה לציור, מוזיקה ופיסול.
כמו כן, בקליניקה של אביה בה אמה סייעה כאחות, אליזבת נחשפה פעמים רבות לעבודתם של הוריה ולסבלם של המטופלים, תופעה שהייתה יוצאת דופן עבור נסיכה באותם זמנים.
ב-2 באוקטובר 1900, הדוכסית אליזבת נישאה לנסיך אלברט, השני בתור למלכות בלגיה (לאחר אביו, הנסיך פיליפ, רוזן פלנדריה) בעיר מינכן.
בעקבות בעלה יורש העצר שהוכתר למלכות ב-1909, אליזבת נהייתה מלכה.
העיר לובומבאשי בקונגו נקראה על שמה.
בתקופה בה אלברט ואליזבת נפגשו, הנסיך אלברט היה יורש העצר של דודו לאופולד השני, מלך הבלגים.
אלברט היה בנו השני של הנסיך פיליפ, רוזן פלנדריה והנסיכה מארי, אחותו של קרול הראשון, מלך רומניה.
בלידתו, אלברט מוקם כשלישי בתור למלוך לאחר אביו הנסיך פיליפ, רוזן פלנדריה ואחיו הבכור בודואן, נסיך בלגיה.
בעקבות מותו הפתאומי של בודואן בינואר 1891 אלברט קודם לראש התור לכתר המלכות בבלגיה.
אלברט שהיה שקדן ושקט לא היה האדם הנכון ביותר לתפקיד המלך, לדעתו של דודו המלך לאופולד השני, אך כמי שהיה הצאצא הזכר הבוגר היחידי בשושלת הוא היה מובטח הכתר עם מות המלך.
לאלברט היה קשר משפחתי לנסיכויות אחרות באמצעות נישואי אחיותיו: הנרייט, נסיכת בלגיה אשר נישאה לאמנואל, נסיך אורליאן, וז'וזפין קרולין, נסיכת בלגיה אשר נישאה לבן דודה, אחיו הצעיר של פרדיננד הראשון, מלך רומניה, הנסיך קרל אנטון.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, אליזבת ובן זוגה המלך שהו בדה פן (De Panne) עיירת מחוז בלגית הגובלת עם צרפת.
המלכה זכתה לאהבת התושבים המקומיים על כך תמיכתה ביחידות הלוחמה הבלגים, ביקוריה בקו חזית הלוחמים וסיועה ליחידות הסיעוד.
למרות מוצאה הגרמני, היא הייתה מלכה אהודה, שבעיני נתיניה נתפסה כתומכת נלהבת של ארצה המאמצת, בלגיה.
מה-23 בספטמבר ועד ל-13 בנובמבר 1919, מלך ומלכת הבלגים, אליזבת ואלברט, יחד עם בנם, לאופולד, ערכו ביקור רשמי בארצות הברית.
במהלך סיור באתר ההיסטורי פואבלו אוף איסלטה (pueblo of Isleta) בניו מקסיקו, המלך העניק את העיטור היוקרתי מסדר לאופולד לכומר הצרפתי שהגן על האינדיאנים, האב אנטון דוצ'ר (Father Anton Docher).
כמזכרת, המלך הוענק צלב טורקיז מצופה בכסף שהיה עבודת יד של התושבים המקומיים (הTiwa people).
עשרת אלפים איש הגיעו להשתתף במאורע חגיגי זה.
ב-1934, אלברט הראשון נפטר בתאונת טיפוס על הרי הארדנים בבלגיה.
אליזבת זכתה לצפות בבנה שהוכתר כמלך הבלגים (אך לאחר מכן גלה מארצו וויתר על כס המלוכה), וכן הייתה עדה לבנה הצעיר שלאחר אחיו מילא את מקומו עד להכתרת הנכד, בודואן, מלך הבלגים שטען לכתר והחליף את אביו בתפקיד.
לאחר מות בעלה, כחלק מתפקידה כמלכה, היא שימשה כפטרונית של תחום האומנות והייתה ידועה כמי ששמרה על קשרי חברות עם אנשי מדע נכבדים ונודעים כמו אלברט איינשטיין.
במהלך השנים 1940 ועד 1944 כשבלגיה הייתה תחת הכיבוש הגרמני, אליזבט השתמשה במעמדה המיוחס כמלכה ובקשרים הגרמניים שהיו לה על מנת להשפיע ולסייע להציל מאות ילדים יהודים מהגליה על ידי הנאצים.
כאשר בריסל שוחררה, היא פתחה את שערי ארמונה ואישרה שהמבנה יהיה לשימוש מטה יחידות הלוחמה הבריטיות.
כמו כן העניקה למפקדם, בריאן הורוקס את הקמע שלו, חזיר בר רך בשנים, בשם "מסטיק".
לאחר המלחמה הוענק לה התואר "חסידת אומות העולם".
במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20, המלכה עוררה מחלוקת בשל ביקורים שערכה במדינות קומוניסטיות כמו ברית המועצות, סין ופולין, ובעקבותם יש שהצמידו לה את התואר "המלכה האדומה".
ב-1959 קיימה בישראל ביקור פרטי שנמשך כשבוע.
בין השאר ביקרה בחיפה ובטקס חנוכת בית גולדמינץ בנתניה וכן חנכה את המכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים שנקרא על שמה.
המלכה אליזבת נפטרה בבריסל בגיל 89 ב-23 בנובמבר 1965. היא נקברה בחלקת הקבורה מלכותית בכנסיית ליידי ליקן, בבריסל.
היא הייתה האבירה ה-1015 במסדר המלכותי של המלכה מריה לואיזה.
25 ביולי 1876 עד 2 באוקטובר 1900: הוד רוממותה אליזבת, דוכסית בבוואריה Her Royal Highness Duchess Elisabeth in Bavaria.
17 בדצמבר 1909 עד 17 בפברואר 1934: הוד מלכותה, המלכה של הבלגים Her Majesty The Queen of the Belgians.
17 בפברואר 1934 עד 23 בנובמבר 1965: הוד מלכותה, מלכת הבלגים Her Majesty Queen Elisabeth of Belgium
אליזבת ויקטוריה מונטגומרי הייתה שחקנית קולנוע טלוויזיה אמריקאית.
היא זכורה בעיקר מתפקידה בתור סמנת'ה סטיבנס בסדרת הטלוויזיה "מעשי כשפים"; עבורו הייתה מועמדת לחמישה פרסי אמי ולשלושה פרסי גלובוס הזהב.
מונטגומרי נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה.
היא בתם של השחקן רוברט מונטגומרי ושל שחקנית ברודוויי אליזבת דניאל בריאן מונטגומרי.
תחילת הקריירה שלה הייתה בשנות החמישים של המאה העשרים בתוכנית הטלוויזיה של אביה "רוברט מונטגומרי מגיש".
בשנות השישים הייתה ידועה בזכות תפקידה כסמנת'ה סטיבנס בסיטקום "מעשי כשפים" של רשת ABC.
על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס אמי לבידור בפריים טיים וכן הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב.
אחרי סיום הסדרה ב-1972, השתתפה מונטגומרי בשורה ארוכה של תפקידים בטלוויזיה בהם סרט הטלוויזיה "A Case of Rape" (מ-1974) בתפקיד הלן הארוד, וב-"The Legend of Lizzie Borden" (מ-1975) כליזי בורדן.
על שני תפקידים אלה הייתה מועמדת לפרסי אמי.
מונטגומרי הייתה נשואה ארבע פעמים.
לה ולבעלה השלישי, המפיק של הסדרה "סמנתה" ויליאם אשר, היו שלושה ילדים.
בעלה הרביעי היה השחקן רוברט פוקסוורת', איתו התחתנה ב-1993 אחרי עשרים שנה של חיים יחדיו.
מונטגומרי מתה במאי 1995 מסרטן המעי הגס, שמונה שבועות אחרי שאובחנה כחולה במחלה.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1951–1956 רוברט מונטגומרי מגיש Robert Montgomery Presents תפקידים שונים 30 תוכניות 1953–1954 Armstrong Circle Theatre אלן קרייג 2 פרקים 1954–1957 Kraft Television Theatre תפקידים שונים 7 פרקים 1955–1956 Appointment with Adventure 2 פרקים 1955–1958 Studio One תפקידים שונים 3 פרקים 1956 Warner Bros.
אליזבת ליידיניה (שוודית: Elisabeth Leidinge; נולדה ב-6 במרץ 1957) היא כדורגלנית עבר שוודית ששיחקה בעמדת השוערת.
ליידיניה, שהייתה ידועה בכינוי לאפן, שיחקה 112 פעמים בנבחרת שוודיה לאורך 21 שנות קריירה.
ליידיניה נולדה במרץ 1957 בעיר סונדסוואל, בחופה המזרחי של שוודיה.
ב-1973 הוקמה ליגת העל השוודית לנשים, וליידיניה הצטרפה לקבוצת העיר שלה - גיף סונדסוואל.
שנה לאחר מכן, ב-27 ביולי 1974, היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת שוודיה במשחק נגד דנמרק.
היה זה בסך הכל המשחק השלישי של הנבחרת אי פעם.
ב-1979, היא עברה לקבוצת הצמרת ג'יטקס, שם שיחקה לצד חברתה לנבחרת - פיה סונדהאגה.
ג'יטקס התבססה במהירות כאחת מקבוצות הצמרת של הליגה השוודית, וכבר בעונתה הראשונה של ליידיניה בקבוצה הן זכו באליפות.
חמש שנים לאחר מכן, ב-1984, נערכה אליפות אירופה הראשונה לנשים, והנבחרת השוודית הגיעה למפגש גמר כפול מול אנגליה.
בסיום שני המשחקים, נוצר שוויון בין שתי הנבחרות והמשחק הלך לדו-קרב בעיטות הכרעה.
ליידיניה, שעצרה שני פנדלים במהלך הדו-קרב, עזרה לשוודיה לנצח במשחק ולזכות בטורניר כולו.
ב-1988, לקחה ליידיניה חלק בסגל הנבחרת שהשתתף בטורניר ההכנה של פיפ"א לקראת גביע העולם 1991. טורניר ההכנה נערך בסין, ושוודיה הגיעה עד לגמר, שם הפסידה 1-0 לנורווגיה.
בסיום התחרות נבחרה ליידיניה להרכב המצטיינות של הטורניר על ידי התקשורת הסינית.
שלוש שנים אחר כך, אירחה סין את גביע העולם בכדורגל נשים שנערך בפעם הראשונה אי פעם.
את שלב הבתים סיימה שוודיה במקום השני עם ארבע נקודות, והעפילה לרבע הגמר.
ברבע הגמר גברו השוודיות 0-1 על סין משער של פיה סונדהאגה, אולם בחצי הגמר הן הפסידו 4-1 ליריבתן המושבעת - נורווגיה.
בסופו של דבר, סיימה שוודיה במקום השלישי, לאחר שהביסה 0-4 את גרמניה.
ליידיניה, שהייתה אחת משחקניות המפתח של הנבחרת בטורניר, נבחרה בסיום אותה שנה לכדורגלנית השנה בשוודיה.
ב-1992 ולאחר 12 שנים, החליטה ליידיניה לעזוב את ג'יטקס ולעבור למאלמה.
במהלך שנותיה בג'יטקס, היא זכתה בארבע אליפויות שוודיה ובשלושה גביעי מדינה.
עם מאלמה היא זכתה בעוד שתי אליפויות נוספות, ב-1993 וב-1994.
במרץ 1995, הגיעו השוודית לגמר אליפות אירופה נגד גרמניה.
ליידיניה, שפתחה בהרכב הראשון, הייתה לשחקנית המבוגרת ביותר אי פעם ששיחקה במסגרת האליפות (שיא שנשבר מאוחר יותר על ידי סנדרין סובריינד), אך לא הצליחה למנוע מהגרמניות לזכות בטורניר.
מספר חודשים לאחר מכן, השתתפה ליידיניה בטורניר הבינלאומי האחרון בקריירה שלה - גביע העולם שנערך בשוודיה.
את שלב הבתים סיימו השוודיות במקום השני עם שש נקודות, וברבע הגמר זכו לפגוש את סין כמו בגביע העולם שנערך ארבע שנים לפני כן.
הפעם ידה של סין הייתה על העליונה, ושוודיה הודחה כבר ברבע הגמר.
לאחר ההדחה, הודיעה ליידיניה על פרישתה מכדורגל.
בשנת 2006, חזרה ליידיניה לקבוצת נעוריה, גיף סונדסוואל, אך הפעם בתור מאמנת שוערים.
אליזבת מאוסטריה , הייתה בתו של אלברכט השני, מלך גרמניה, אשתו של קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, ואמם של ארבעה ממלכי פולין.
אליזבת נולדה בשנת 1436 בווינה, לאלברכט השני, מלך גרמניה ולאליזבת מלוקסמבורג, בתם של זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וברברה מצליה.
בשנת 1437 מת סבה זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואביה אלברכט השני, מלך גרמניה הוכתר כמלך הונגריה ובוהמיה.
מכיוון שקז'ימייז' הרביעי, מלך פולין טען לזכותו לכתר בוהמיה, העלו אצילים פולנים הצעה שאליזבת תתחתן עם קז'ימייז' ותביא עמה את ממלכת בוהמיה כנדוניה, אולם ההצעה לא יצאה אל הפועל.
ב-7 באוקטובר 1439 מת אביה אלברכט השני, מלך גרמניה לאחר מסע קצר נגד האימפריה העות'מאנית, ואמה שראתה את עצמה היורשת החוקית של ממלכת הונגריה נאבקה להכתיר את בנה לאדיסלאוס למלך, אולם האצילים ההונגרים הכתירו את ולדיסלב השלישי, מלך פולין כאולסלו הראשון, מלך הונגריה.
האומנת של אליזבת, הלנה קוטננרין, גנבה את כתר ההכתרה של הונגריה והביאה אותו למלכה אליזבת, וב-15 במאי 1440 הוכתר אחיה כלסלו החמישי, מלך הונגריה, אולם מלחמת האזרחים במדינה נמשכה.
למען ביטחונם והגנתם הועברו אליזבת ואחיה לחסותו של פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וכחלק מההסכם התארסה אליזבת עם אחיינו פרידריך מסקסוניה, בנם של פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה ומרגרטה מאוסטריה.
בשנת 1447 הציע פרידריך השלישי שאליזבת תתחתן עם שארל מבורגונדי, בנו של פיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה, אולם ההצעה נפלה, משום ששארל דרש 120,000 דוקאטים זהב ופרידריך השלישי הסכים לתת רק 70,000 דוקאטים.
בשנת 1444 נהרג אולסלו הראשון, מלך הונגריה בקרב וארנה, והאצילים ההונגרים תמכו בהכתרת אחיה לסלו החמישי, מלך הונגריה, אולם פרידריך השלישי סירב לאפשר ללסלו לעזוב את חצרו.
בן דודה של אליזבת, אולריך השני, רוזן צליה, דרש להעביר את אליזבת ולסלו לחסותו, אולם פרידריך סירב לשמוע לו.
בדצמבר 1451 נסע פרידריך השלישי לרומא להכתרתו כקיסר האימפריה הרומית הקדושה, ולקח עמו את לסלו, אולם השאיר את אליזבת בווינה.
בזמן נסיעתו של פרידריך לרומא, התמרדו האצילים האוסטרים והעבירו את אליזבת לחסותו של אולריך.
לאחר שחרורה קראה אליזבת לשחרור אחיה, ולאחר חזרתו של פרידריך השלישי לווינה ביוני 1452, אילצו אותו האצילים בספטמבר אותה שנה לשחרר את לסלו.
באוגוסט 1452 שלחו הפולנים הצעת נישואים לאליזבת עם קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, ובן דודה אולריך השני, רוזן צליה קיבל אותה בחיוב.
באוגוסט 1453 נחתם הסכם הנישואים, ובו התחייב אחיה לתת לה כנדוניה 100,000 מטבעות זהב באדמות בהונגריה, אוסטריה ובוהמיה, ואילו קז'ימייז' הבטיח לה את הערים קולו, אופוצ'נו ופז'דץ'.
בנוסף ויתרה אליזבת על טענתה לכתר בהונגריה ובבהמיה, אך מכיוון שאחיה לא עמד בהתחייבויותיו חזרה אליזבת לטעון לזכותה בממלכות הללו.
בפברואר 1454 הגיעה אליזבת לקרקוב בפולין, וב-10 בפברואר נערך טקס הנישואים.
נישואיהם היו מאושרים, ונולדו להם 13 ילדים.
אליזבת ליוותה את בעלה ברוב מסעותיו, ולמעט כשיצא למסעי המלחמה, כמעט תמיד הייתה לצדו.
בשנת 1457 מת אחיה לסלו החמישי, מלך הונגריה ואליזבת תבעה את זכותה לכתר בהונגריה ובבוהמיה, אולם בבוהמיה הומלך גאורגה פודבראדי, ואילו בהונגריה הומלך מתיאש הוניאדי.
מכיוון שבעלה היה שקוע באותה עת במלחמת שלוש עשרה השנים נגד מדינת המסדר הטווטוני, הוא לא היה יכול לאכוף את טענות אליזבת בכוח צבאי.
בדצמבר 1461 מתה חמותה סופיה מהונגריה, ובעלה קז'ימייז' העביר לה חלק מנחלותיה בממלכה.
בשנת 1467 ויתרה אליזבת על טענתה לדוכסות לוקסמבורג לשארל הראשון, דוכס בורגונדיה, שנקנתה על ידי אביו פיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה מאליזבת, דוכסית לוקסמבורג בשנת 1443. אליזבת לא התערבה בפוליטיקה ובענייני הממשל, אולם הייתה מעורבת בהסדרת נישואי בנותיה.
לאחר מותו של גאורגה פודבראדי, מלך בוהמיה בשנת 1471 עלה בנה ולדיסלב לשלטון בבוהמיה, אולם מתיאש הוניאדי לחם בו על הטענה לכתר בוהמיה.
המלחמה נמשכה עד לשלום אולומואוץ בשנת 1478, שבו נקבע כי גם מתיאש וגם ולדיסלב יקבלו את התואר "מלכי בוהמיה".
בשנת 1490 מת מתיאש הראשון, מלך הונגריה, ובנה ולדיסלב הוכתר כמלך הונגריה.
אולם אליזבת העדיפה את בנה יאן אולברכט כמלך הונגריה, ובעקבות כך פרצה מלחמה בין האחים שנמשכה עד לשנת 1492, ובה הובס יאן אולברכט.
ב-7 ביוני 1492 מת בעלה קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, ובמקומו עלו לשלטון בניה אלכסנדר יגיילו בליטא, ויאן אולברכט בפולין.
בתקופת אלמנותה ישבה אליזבת בקרקוב יחד עם בנותיה ברברה ואלז'בייטה, אולם המשיכה ליטול חלק בענייני המשפחה.
בשנת 1495 נסעה אליזבת לליטא להשתתף בחתונת בנה אלכסנדר יגיילו עם הלנה ממוסקבה, וניסתה לשכנעו שהלנה תעבור לדת הקתולית ושייתן תפקיד לאחיו זיגמונט, אולם נכשלה בשני העניינים וחזרה לביתה פגועה.
בשנת 1496 התחתנה בתה ברברה יגלו עם גאורג, דוכס סקסוניה, ובשנת 1499 קיבל זיגמונט את דוכסות גלוגוב מבנה אולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה.
בשנת 1501 מת בנה יאן הראשון אולברכט, מלך פולין, ובנה אלכסנדר יגיילו הוכתר גם כמלך פולין.
ב-30 באוגוסט 1505 מתה אליזבת בקרקוב לאחר מחלה קצרה, וב-21 בספטמבר נקברה בקתדרלת ואוול.
בשנת 1454 התחתנה אליזבת עם קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, ממנו נולדו לה 13 ילדים:
אולסלו השני, מלך בוהמיה והונגריה (1456–1516)
ידוויגה יגלו, דוכסית בוואריה (1457–1502), התחתנה עם גאורג, דוכס בוואריה-לנסהוט
סופיה יגלו, מרקיזת ברנדנבורג-אנסבך (1464–1512), התחתנה עם פרידריך הראשון, מרקיז ברנדנבורג-אנסבך
אנה יגלו, דוכסית פומרניה (1476–1503), התחתנה עם בוגיסלב העשירי, דוכס פומרניה
ברברה יגלו (1478–1534), התחתנה עם גאורג, דוכס סקסוניה
אלז'בייטה יגלו (1482–1517), התחתנה עם פרדריק השני, דוכס לגניצה
אליזבת מבוואריה , הייתה בתו של גאורג, דוכס בוואריה, ובעקבות דרישת בעלה לרשת את אביה פרצה מלחמת לנדסהוט.
אליזבת נולדה בשנת 1478 בבורגהאוזן, לגאורג, דוכס בוואריה ולידוויגה יגלו, דוכסית בוואריה, בתם של קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין ואליזבת מאוסטריה.
ב-10 בפברואר 1499 התחתנה אליזבת עם רופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג, בנו של פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ממנו נולדו לה שני בנים.
בשנת 1503 מת אביה גאורג, דוכס בוואריה ללא בנים, ואלברכט הרביעי, דוכס בוואריה-מינכן ירש את נחלותיו ואיחד תחת שלטונו את כל בוואריה.
אולם בעקבות התנגדותו של בעלה רופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג, פרצה מלחמת לנדסהוט.
ב-23 באפריל 1504 הטיל מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה חרם קיסרי על רופרכט ואליזבת, וב-20 באוגוסט אותה שנה מת רופרכט מדיזנטריה, וזמן קצר לאחר מכן ב-15 בספטמבר מתה גם אליזבת.
ב-30 ביולי 1505 הסתיימה המלחמה, לאחר שהוחלט שבנם של רופרכט ואליזבת אוטו היינריך יקבל את דוכסות פפאלץ-נויבורג, ואילו שאר הנחלה תישאר בידי אלברכט.
ב-10 בפברואר 1499 התחתנה אליזבת עם רופרכט מפפאלץ, בישוף פרייזינג, בנו של פיליפ, הנסיך הבוחר מפפאלץ, ממנו נולדו לה שני בנים:
אוטו היינריך, הנסיך הבוחר מפפאלץ (1502–1559)
אליזבת מלוקסמבורג , הייתה בתו של זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואשתו של אלברכט השני, מלך גרמניה.
אליזבת נולדה בשנת 7 באוקטובר 1409 בווישגראד, לזיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ולברברה מציליה, בתם של הרמן השני, רוזן ציליה ואנה משאונבורג.
בשנת 1410 נבחר אביה למלך גרמניה, ובשנת 1411 הוכרזה אליזבת כיורשת העצר של ממלכת הונגריה.
בשנת 1418 גורשה אמה מהחצר המלכותית בעוון ניאוף, ונכלאה בתחילה בנאד'-וואראד ולאחר מכן בשאקולקה.
על אף שאליזבת הייתה נסיכת הכתר היא נשלחה לגלות עם אמה, שנמשכה עד להתפייסות הוריה בשנת 1419. באותה שנה הוכתר אביה למלך בוהמיה, לאחר מיתת אחיו וצלאב הרביעי, מלך בוהמיה.
ב-28 בספטמבר 1421 נחתם הבכם נישואים בין אביה לבית הבסבורג, ולפיו כל עוד אליזבת תישאר בת יחידה היא תירש לאחר מותו של אביה הן את כתר הונגריה והן את כתר בוהמיה, אולם אם תיוולד לאביה עוד בת, כל בת תקבל את הכתר בממלכה אחת.
ההסכם לא היה מקובל על האצולה בשתי המדינות, שטענו שזכותם לבחור את המלך, וזה לא כתר העובר בתורשה.
ב-12 בפברואר 1422 התחתנה אליזבת עם אלברכט החמישי, דוכס אוסטריה, ולאחר הנישואים התגוררו בני הזוג בווינה.
בשנת 1437 מת אביה זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ולפני מותו ביקש מהאצולה הבוהמית שתבחר באלברכט כמלך.
לאחר מותו של זיגיסמונד נפגשו בני הזוג עם האצולה ההונגרית, ולאחר שהתחייבו לא לשנות את הגבול בין אוסטריה להונגריה ושהם יתגוררו בהונגריה, נבחרו הזוג ב-18 בדצמבר 1437 למלכי הונגריה.
לאחר מחלוקת קצרה בין ארכיבישוף אסטרגום לבישוף וספרם מי יכתיר את אליזבת כמלכה, הוחלט שבישוף וספרם יעשה זאת, וב-1 בינואר 1438 נערך טקס ההכתרה בבזיליקת סקשפהרוואר.
במרץ אותה שנה נבחר בעלה אלברכט למלך גרמניה, ובמאי אותה שנה הוא נבחר למלך בוהמיה, אולם אליזבת לא נסעה לטקס ההכתרה בפראג.
ב-7 באוקטובר 1439 מת בעלה אלברכט השני, מלך גרמניה לאחר מסע קצר נגד האימפריה העות'מאנית, ואליזבת שראתה את עצמה היורשת החוקית של ממלכת הונגריה נאבקה להכתיר את בנה לאדיסלאוס למלך, אולם האצילים ההונגרים הכתירו את ולדיסלב השלישי, מלך פולין כאולסלו הראשון, מלך הונגריה.
האומנת של בתה אליזבת, הלנה קוטננרין, גנבה את כתר ההכתרה של הונגריה והביאה אותו לאליזבת, וב-15 במאי 1440 הוכתר בנה כלסלו החמישי, מלך הונגריה, אולם מלחמת האזרחים במדינה נמשכה.
למען ביטחונם והגנתם הועברו ילדיה לחסותו של פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וב-19 בדצמבר 1442 מתה אליזבת בגיור, והועלו שמועות שהיא מתה כתוצאה מהרעלה.
ב-12 בפברואר 1422 התחתנה אליזבת עם אלברכט השני, מלך גרמניה, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
אליזבת מצרפת , הייתה בתו של אנרי הרביעי מלך צרפת ואשתו של פליפה הרביעי, מלך ספרד.
אליזבת נולדה בטירת פונטנבלו ב-22 בנובמבר 1602, לאנרי הרביעי מלך צרפת ולמארי דה מדיצ'י, בתם של פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה ויוהאנה מאוסטריה.
זמן קצר לאחר לידתה יועדה אליזבת להתחתן עם פיליפו אמנואלה, נסיך פיימונטה, בנו של קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה, אולם הוא מת במפתיע בשנת 1604.
בשנת 1610 נרצח אביה אנרי הרביעי, מלך צרפת, ואחיה לואי השלושה עשר, מלך צרפת עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1612 הוחלט על נישואים כפולים בין בית בורבון הצרפתי לבית הבסבורג הספרדי, על ידי נישואיה של אליזבת לנסיך אסטוריאס, בעוד אחיה לואי השלושה עשר, מלך צרפת יתחתן עם אנה, ארכידוכסית אוסטריה, נסיכת ספרד ופורטוגל.
ב-25 בנובמבר 1615 התחתנה אליזבת עם פליפה, נסיך אסטוריאס, בנו של פליפה השלישי, מלך ספרד, ובאותו יום ראתה את אחיה לואי השלושה עשר, מלך צרפת בפעם האחרונה.
בשנת 1621 מת חמיה פליפה השלישי, מלך ספרד, ובעלה פליפה עלה במקומו לשלטון.
פליפה בגד באליזבת בגלוי, ואף החזיק בכמה פילגשים, אולם גם יצאו שמועות על כך שאף אליזבת בגדה בפליפה.
לפליפה ואליזבת נולדו 8 ילדים, וב-6 באוקטובר 1644 מתה אליזבת במפתיע במדריד.
לאחר מותה התחתן בעלה עם אחייניתה מריאנה מאוסטריה, אולם דרך בתה מריה תרסה, נסיכת ספרד אליזבת היא אם קדמונית של פליפה השישי, מלך ספרד.
ב-25 בנובמבר 1615 התחתנה אליזבת עם פליפה הרביעי, מלך ספרד, ממנו נולדו לה 8 ילדים:
מריה מרגריטה, נסיכת ספרד (1621)
מרגריטה מריה קטלינה, נסיכת ספרד (1623)
איזבל מריה תרסה, נסיכת ספרד (1627)
פרנסיסקו פרננדו, נסיך ספרד (1634)
מריה אנה אנטוניה, נסיכת ספרד (1636)
מריה תרסה, נסיכת ספרד (1638–1683), התחתנה עם לואי הארבעה עשר, מלך צרפת
אליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל , הייתה אשתו של קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואמה של מריה תרזה.
אליזבת כריסטינה נולדה ב-28 באוגוסט 1691 בבראונשווייג, ללודוויג רודולף, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ולכריסטינה לואיזה, נסיכת אטינגן-אטינגן, בתם של אלברכט ארנסט הראשון, נסיך אטינגן-אטינגן וכריסטינה פרדריקה, דוכסית וירטמברג.
בשנת 1704 בהיותה בת 13 התארסה אליזבת כריסטינה עם קרל, ארכידוכס אוסטריה, לאחר משא ומתן בין סבה אנטון אולריך, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל לבין גיסתו של קרל - הקיסרית וילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג, שהייתה גם היא נצר לבית ולף.
בתחילה התנגדה אליזבת כריסטינה לנישואים, משום שהיה עליה להמיר את דתה לקתולית, אולם לבסוף הסכימה לנישואים.
לפני החתונה נאלצה אליזבת כריסטינה לעבור בדיקה רפואית, על מנת להוכיח את פוריותה.
בתקופת החתונה שהה קרל בספרד בעקבות מלחמת הירושה הספרדית, ומשום כך הגיעה אליזבת כריסטינה לברצלונה ביולי 1708, וב-1 באוגוסט אותה שנה התחתנו השניים.
מיד לאחר חתונתם הפעיל עליה קרל לחצים ניכרים שתעשה הכל על מנת ללדת בן, מכיוון שליריבו פיליפ, דוכס אנז'ו כבר היה בן באותה העת.
בשנת 1711 מת גיסה יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וקרל חזר לווינה על מנת להסדיר את ירושתו הקיסרית.
אליזבת כריסטינה נותרה בקטלוניה כמושלת בשם קרל, והיו שטענו כי היא שלטה יותר טוב מאשר קרל.
בשנת 1713 עזבה אליזבת כריסטינה את ברצלונה, והצטרפה לבעלה קרל בווינה.
קרל לא איפשר לאליזבת כריסטינה לעסוק בפוליטיקה, אולם היא השיגה השפעה בחצר בעקבות קשריה המפחתיים בצפון גרמניה, ובנוסף היא הצליחה למנוע את נישואי בנותיה לנסיכים מבית המלוכה הספרדי.
בכל תקופת נישואיה הייתה אליזבת כריסטינה נתונה ללחצים אדירים מצד קרל ללדת בן זכר, וניסיונות הרופאים להביאה לידי כך פגעו בבריאותה.
אולם קרל התייחס אליה כראוי כל חייו, ולא החזיק פילגש חוץ ממנה, ואף הבטיח לה קיצבה גדולה לאחר מותו.
יחסיה עם חמותה אלאונורה מגדלנה מנויבורג וגיסתה וילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג היו טובים מאוד, ושלוש הקיסריות אף תמכו אחת ברעותה.
בשנת 1740 מת בעלה קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובעקבות כך פרצה מלחמת הירושה האוסטרית.
בעקבות המלחמה לא קיבלה אליזבת כריסטינה את הקיצבה שהובטחה לה, אך בתה מריה תרזה סיפקה לה סכום נכבד לקיום חצרה, ונהגה לבקר אותה בקביעות.
ב-21 בדצמבר 1750 מתה אליזבת כריסטינה בווינה, והיא נקברה בקריפטה הקיסרית לצד בעלה.
ב-1 באוגוסט 1708 התחתנה אליזבת כריסטינה עם קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
לאופולד יוהאן, ארכידוכס אוסטריה (1716).
מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה (1717–1780), התחתנה עם פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
מריה אנה, ארכידוכסית אוסטריה (1718–1744), התחתנה עם קרל אלכסנדר, נסיך לורן.
מריה אמליה, ארכידוכסית אוסטריה (1724–1730).
אליזבת מריה הנרייטה סטפני גיזלה ארכידוכסית אוסטריה הייתה בתו של רודולף, נסיך הכתר של אוסטריה.
נודעה בכינוי "הארכידוכסית האדומה" בשל חברותה במפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית.
אליזבת מריה נולדה ב-2 בספטמבר 1883 בלאקסנבורג שבאימפריה האוסטרו-הונגרית.
אביה היה רודולף, נסיך הכתר של אוסטריה, בנם של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ואליזבת, נסיכת בוואריה ("סיסי").
אמה הייתה סטפני, נסיכת בלגיה, בתו של לאופולד השני, מלך הבלגים ומריה הנרייטה, ארכידוכסית אוסטריה.
היא נקראה "אליזבת מריה" על שם שתי הסבתות שלה.
בילדותה, כינויה היה "ארז'י", קיצור של "ארז'יבט" שהוא הגרסה ההונגרית לשם "אליזבת".
זמן קצר לאחר לידתה, הסתכסכו הוריה וחיו בנפרד.
ב-1889 נמצא אביה מת בנסיבות שנותרו לא ברורות לחלוטין עד ימינו.
אליזבת מריה גודלה בידי אמה, אשר הייתה תלויה לחלוטין בהכנסה קטנה שקיבלה מחמיה וחמותה.
עובדה זו השפיעה קשות על היחסים ביניהן.
גם היחסים בינה לבין סבתה לא היו קרובים במיוחד, אם כי זו האחרונה הורישה לה בצוואתה את כל רכושה האישי.
בניגוד לכך היו לה יחסים מעולים עם סבה, הקיסר פרנץ יוזף.
ב-1900 ניתקה אליזבת את קשריה עם אמה, עקב החלטתה של האם להינשא לרוזן ההונגרי אלמר לוני.
בצעירותה, חיזר אחריה בן-דודה אלברט, נסיך בלגיה, אולם משפחת המלוכה הבלגית סרבה לאשר את הנישואים.
סבה רצה להשיא אותה לווילהלם, נסיך הכתר של גרמניה, אולם אליזבת התאהבה דווקא באוטו וריאנד, נסיך וינדיש-גראץ אשר היה מבוגר ממנה בעשר שנים.
הקיסר סירב בתחילה, אולם התרכך עד מהרה.
על פי גרסאות מסוימות, אוטו היה מאורס באותה תקופה לאישה אחרת.
אולם לתדהמתו, הקיסר נפגש עמו והודיע לו שהוא מייעד אותו לנכדתו.
בלית ברירה ביטל אוטו את אירוסיו ונישא לאליזבת.
אליזבת ויתרה על כל זכויותיה לכתר האוסטרו-הונגרי, אולם שמרה על תארה האישי וקיבלה נדוניה נדיבה.
הנישואים לא היו יציבים, אולם נולדו להם ארבעה ילדים.
ב-1918, לאחר ביטול המלוכה באוסטריה, נפרדו בני הזוג.
אליזבת אימצה דעות סוציאליסטיות, וב-1921 הצטרפה למפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית ובשל כך זכתה לכינוי "הארכידוכסית האדומה".
היא פגשה את לאופולד פזנק, פעיל סוציאליסטי בולט, ורצתה להינשא לו.
התפתח קרב משפטי ארוך בינה לבין אוטו, באשר למשמורת על ארבעת ילדיהם.
בית המשפט האוסטרי פסק ששני הבנים הבוגרים יחיו עם אליזבת, בעוד שני הצעירים יחיו עם אוטו.
בפועל, אליזבת הצליחה לקבל משמורת על כל הארבעה.
על פי גרסאות מסוימות היא איימה להתאבד, בעוד על פי גרסאות אחרות כאשר אוטו בא לקחת את הילדים מביתה של אליזבת המתינו לו כנופיה של סוציאליסטים חמושים אשר גרמו לו לשנות את דעתו.
גם היחסים בין אליזבת לילדיה היו לא יציבים.
היא הוציאה את בנה הבכור מבית הספר ושלחה אותו לעבוד בבית חרושת.
בתה סטפני נישאה לרוזן בלגי אך ורק כיוון שאמה לא חיבבה אותו.
היא לא הצליחה להתגרש מבעלה הראשון בשל הליך משפטי שנסחב, אולם חיה עם פצנק ועם ארבעת ילדיה בווילה ליד הייטלדורף (Hütteldorf).
היא תרמה כסף רב למפלגה הסוציאליסטית.
ב-1944 נעצר פצנק בידי הנאצים ונשלח למחנה הריכוז דכאו.
הוא שוחרר מהמחנה בידי כוחות של צבא ארצות הברית במרץ 1945. בתחילת 1948 היא התגרשה רשמית מאוטו, וב-4 במאי של אותה שנה נישאה לפצנק.
הווילה שלהם נבזזה בידי חיילי הצבא האדום, ולאחר מכן הועברה לידי כוח הכיבוש הצרפתי באוסטריה.
הם הורשו לחזור אליה רק ב-1955. פצנק מת שנה לאחר מכן.
אליזבת נפטרה ב-16 במרץ 1963 בגיל 79. על ערש דווי, היא ביקשה שחפציה האישיים, אשר כללו מאות חפצים שהשתייכו למשפחה הקיסרית האוסטרית, לא יועברו לבניה אלא לידי ממשלת אוסטריה.
בקשתה כובדה, והחפצים פזורים כיום במוזיאונים ברחבי המדינה.
מנישואיה לאוטו וריאנד, נסיך וינדיש-גראץ נולדו לה ארבעה ילדים:
אליזבת מריה, נסיכת בוואריה הייתה נכדתו של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה.
אליזבת מריה נולדה במינכן ב-8 בינואר 1874, ללאופולד, נסיך בוואריה ולגיזלה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה ואליזבת, נסיכת בוואריה.
הייתה לה אחות צעירה אחת אוגוסטה, ושני אחים צעירים: גאורג וקונרד.
היא התאהבה בלודוויג פיליפ גראף פון ספרייד אונד בוטנהיים (26 בספטמבר 1870 - 5 בספטמבר 1951), אולם שניהם ידעו שהוריה לעולם לא יתנו להם להינשא.
אליזבת מריה הייתה נצר לשתיים ממשפחות האצולה הוותיקות והמכובדות ביותר באירופה: בית הבסבורג ובית ויטלסבאך, בעוד לודוויג לא היה אלא אציל זוטר.
בנוסף על כך הוא היה פרוטסטנטי בעוד משפחתה של אליזבת מריה הייתה קתולית.
לפיכך הם ברחו ביחד, ונישאו בג'נובה ב-2 בנובמבר 1893. לודוויג כתב מכתב להוריה בו הסביר להם שהוא ואליזבת נחושים לא להיפרד, ונאלצו לבחור בין בריחה להתאבדות משותפת.
נישואיהם היו מאושרים מאוד, ונולדו להם חמישה ילדים.
אביה של אליזבת, ובמיוחד סבה מצד האב, לואיטפולד, הנסיך העוצר של בוואריה זעמו על המעשה וסירבו לחדש את הקשר עם אליזבת.
כעבור מספר שנים, תודות למאמצים של אמה גיזלה ושל סבה השני הקיסר פרנץ יוזף, הושג פיוס ביניהם.
הקיסר פרנץ יוזף אף אירח את לודוויג בווינה והעניק לו את התואר רוזן.
עם זאת, במכתב לאשתו, הקיסרית סיסי, הוא הודה שלמרות שהוא עדיין אינו מרוצה מהנישואים, הוא מתפעל מנחישותה ואופיה של אליזבת.
ב-1908 רכש בעלה את טירת סטריבר בעיר גרסטן שבאוסטריה.
הטירה נמצאת ברשות המשפחה עד היום.
לודוויג נפטר ב-1951, ואליזבת ב-1957. היא נקברה בבית הקברות בגרסטן.
מנישואיה ללודוויג פיליפ גראף פון ספרייד אונד בוטנהיים, נולדו לה 5 ילדים:
גיזלה, רוזנת ספרייד אונד בוטנהיים (1895)
אליזבת, רוזנת ספרייד אונד בוטנהיים (1897-1975)
אוגוסטה, רוזנת ספרייד אונד בוטנהיים (1899-1978) נישאה לאדלברט, נסיך בוואריה (1886–1970)
מריה ולריה, רוזנת ספרייד אונד בוטנהיים (1901-1972) נישאה לווילהלם אוטו פון ריידמן
פרנץ יוזף, רוזן ספרייד אונד בוטנהיים (1904-1969) נישא לגבריאלה פון שניצלר
אליזבת, נסיכת צרפת , הייתה אחותו של לואי השישה עשר, מלך צרפת וגיסתה של מארי אנטואנט, מלכת צרפת.
היא הייתה מאוד קשורה אליהם, ובעקבות כך היא הוצאה להורג במהלך המהפכה הצרפתית.
אליזבת נולדה ב-3 במאי 1764 בארמון ורסאי, ללואי, בנו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת, ולמריה יוזפה, נסיכת סקסוניה, בתם של אוגוסט השלישי, מלך פולין ומריה יוזפה, ארכידוכסית אוסטריה.
בשנת 1765 מת אביה, ואחיה לואי אוגוסט הפך לדופן צרפת, ובשנת 1767 מתה גם אמה משחפת.
אליזבת התחנכה על ידי מאדאם דה מרסן, יחד עם אחותה קלוטילד, אולם מכיוון שלא התייחסה ללימודים ברצינות, העדיפה מאדאם דה מרסן את קלוטילד על פני אליזבת, ובעקבות כך חל קרע בין האחיות.
היחסים ביניהם השתפרו לאחר שקלוטילד טיפלה באליזבת בעת שחלתה, ואף סייעה לה בלימודים.
בשנת 1770 התחתן אחיה לואי אוגוסט עם מריה אנטוניה, ארכידוכסית אוסטריה, אשר מיד עם הגיעה לצרפת נקשרה מאוד לאליזבת.
בשנת 1774 מת סבה לואי החמישה עשר, מלך צרפת, ואחיה לואי השישה עשר, מלך צרפת עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1775 התחתנה אחותה מארי קלוטילד, נסיכת צרפת עם קרלו אמנואלה, נסיך פיימונטה, והפרידה ממנה הייתה מאוד קשה לאליזבת.
בשנת 1778 הגיעה אליזבת לבגרות, ובעקבות כך הועלו כמה הצעות נישואין בשבילה.
בתחילה נערך משא ומתן עם ז'וזה, נסיך ברזיל, בנם של פדרו השלישי, מלך פורטוגל ומריה הראשונה, מלכת פורטוגל, אולם המשא ומתן נכשל.
לאחר מכן דובר לחתנה עם גיסה ויטוריו אמנואלה, דוכס אאוסטה, אולם מכיוון שלא היה מלך או יורש עצר בוטל המשא ומתן.
בהמשך הועלתה הצעה לחתנה עם גיסה פרנץ, ארכידוכס אוסטריה, אולם אליזבת סירבה להנשא על מנת שתוכל להישאר עם בני משפחתה.
בשנת 1783 העניק לה אחיה לואי השישה עשר חלקת אדמה ובית בכפר מונטריי, הקיים עד היום (בשם Domaine de Madame), אולם לא הרשו לה לישון שם לבדה עד שהגיעה לגיל 25, ועד אז הייתה נוסעת כל יום לאחוזתה וחוזרת לישון בארמון.
היא חיה חיים פשוטים יותר באחוזתה מאשר בארמון המלוכה.
עם פרוץ המהפכה הצרפתית גילתה אליזבת התנגדות בלתי מתפשרת למטרות המהפכה ולפשרה מול המהפכנים, והשתייכה למחנה של אחיה שארל פיליפ, רוזן ארטואה.
בגלל קרבתה ללואי השישה עשר ולמארי אנטואנט היא סירבה לצאת לגלות עם דודותיה ואחיה האחרים, והצטרפה לתלאות המשפחה המלכותית בארמון טווילרי ומאוחר יותר במצודת טמפל.
במהלך משפטה של מארי אנטואנט, שנועד להרשיע את המלכה ולהביא להוצאתה להורג, הוצגו אישומים המתבססים על השמועות והרכילויות שפשטו בצרפת לאורך השנים, על התנהגותה הבלתי מוסרית והקלוקלת, פזרנותה, יחסיה המיניים הלא הולמים וראוותנותה.
ההוכחות והעדויות היו קטעי העיתונות המחתרתית והקריקטורות שקדמו למהפכה הצרפתית, ואלה הפכו לכתב האישום כנגד מארי אנטואנט.
כמו כן, ניסו התובעים לטעון כי מארי אנטואנט לוקה בפריצות מינית כה רבה, עד כי קיימה יחסי מין עם בנה בן ה-8, לואי שארל, דופן צרפת.
על מנת לעשות זאת, הם הביאו את עדותו של לואי שארל, שכחלק מחינוכו מחדש על ידי המהפכנים היה להסיתו כנגד משפחתו, אם בסיפורים, אם בצעקות ואם במכות, עד כי הילד הסכים לטעון כל מה שרצו שיטען.
אשמה זו הייתה כה מופרכת, עד כי הצגתה הביאה לראשונה את אהדת הקהל למלכה.
תגובתה להאשמות הביעה יותר מכל עד כמה החשיבה מארי אנטואנט את דעתו העם הצרפתי על פני דעתם של מקבלי ההחלטות: היא הסתובבה לקהל שליווה את המשפט והיה נוכח בדיונים, ופנתה במיוחד לאמהות בקהל ואמרה כי "הטבע עצמו לא עונה להאשמה כה בלתי מתקבלת על הדעת".
הטענה, כי האשמה זו מנוגדת לטבע האימהי, גרמה להבנה כי מטרת המהפכנים היא להרוג את המלכה וכי הם אינם בוחלים בדבר על מנת להביא לתוצאה זו.
התנהגותה של מארי אנטואנט ותשובותיה שבו את לבם של הנוכחים במשפט, שקראו להפסיק את ההליך ולשחררה, אך ללא הועיל.
מארי אנטואנט נשפטה והורשעה בבגידה, אף על פי שלא נמצאו כל עדויות לכך.
גזר הדין של המשפט היה ידוע מראש והוא ניתן לאחר הליך משפטי בן יומיים בלבד, בשעות הבוקר, על מנת שההוצאה להורג תתבצע עוד באותו יום.
ההוצאה להורג התרחשה ב-16 באוקטובר 1793 בשעה 16:00, בגיליוטינה, לשמחתם של המוני הצופים, וראשה הכרות הוצג בפני הקהל הצוהל.
מארי השאירה מכתב מוכתם בדמעותיה, אותו הפנתה לאליזבת, שהייתה היחידה שנותרה מבני משפחת המלוכה בצרפת, אולם המכתב לא הגיע ליעדו מעולם, ונשאר בידי המהפכנים.
בתחילה חשב רובספייר לגרש את אליזבת מצרפת, ולא להורגה, מכיוון שלא היוותה איום על השלטון הרפובליקני, אולם בהמשך נשפטה אליזבת, והשופטים החליטו להוציאה להורג.
ואכן, ב-10 במאי 1794 הוצאה אליזבת להורג בגיליוטינה, יחד עם 24 נידונים אחרים.
אליזבת הוצאה להורג אחרונה, וכל אחת מהאסירות שהוצאו להורג לפניה התחבקה איתה, ואילו הגברים קדו לפניה.
בעת שהונח ראשה על הגיליוטינה נשמט צעיפה מפניה, והיא ביקשה מהתליין שיכסה שוב את פניה.
הוצאתה להורג של אליזבת גרם לתחושות מרמור בקרב העם, אשר לא הבין מדוע הוצאה אליזבת להורג.
אישיותה ודרך חייה של מאדאם אליזבת הביאה לאהדה עמוקה עד להקמתה של תומכים המקדישים את מלחמתם במהפכנים ובניסיון החזרת שלטון המלוכה במאה ה-19 לזכרה של אליזבת, על אהבתה לאחיה ולגיסתה, התנגדותה למהפכה, אדיקותה הדתית, פעילות הצדקה שלה ודרך מותה.
אליזבת "בטיטה" מרטינז הייתה פמיניסטית , מארגנת קהילתית, פעילה חברתית, סופרת, ומחנכת אמריקאית.
היא כתבה מאמרים וספרים רבים על נושאים שונים הנוגעים לתנועות חברתיות ביבשת אמריקה.
עבודתה הידועה ביותר היא 500 Years of Chicano History in Pictures, הדו-לשונית, אשר לאחר מכן היוותה את הבסיס לווידאו החינוכי, ¡Viva la Causa!
גוף עבודתה זכה לשבחיה של אנג'לה דייוויס ככולל את "אחת ההיסטוריות החשובות ביותר של אקטיביזם פרוגרסיבי בעידן העכשווי...
מרטינז היא האחת והיחידה, בלתי ניתנת לעצירה ובלתי נלאית."
מרטינז הייתה בתם של מנואל גיירמו מרטינז ורות פיליפס מרטינז.
הוריה כינו אותה "בטיטה" בקיצור.
היא גדלה בשכונה של המעמד הבינוני שהייתה ברובה לבנה בוושינגטון די.
סי., כי אביה עבד כמזכיר בשגרירות המקסיקנית.
אמה סיימה תואר באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ולימדה ספרדית למתקדמים בבית ספר תיכון.
כשמרטינז סיימה את לימודיה, היא עבדה במגוון עבודות, ביניהן כפקידה-כתבנית בחברת ביטוח, מלצרית בגלידריה, וכעוזרת עריכה בעיתון "וושינגטון פוסט".
מרטינז הייתה הלטינה הראשונה לסיים תואר במכללת סווארת'מור בשנת 1946, אז סיימה את לימודיה בהצטיינות בהיסטוריה וספרות.
כשהייתה בת עשרים ושלוש, היא נישאה לבעלה הראשון, לאונרד ברמן, ממנו התגרשה ב-1952. היא נישאה לבעלה השני, האנס קנינג, בשנת 1952 ובתם טסה קנינג-מרטינז נולדה ב-1954. במאי 2000, מכללת סווארת'מור העניקה למרטינז דוקטורט לשם כבוד.
מרטינז עבדה עבור בית ההוצאה לאור סיימון אנד שוסטר כעורכת, ועבור The Nation כעורכת ספרות ואמנות.
בתה, טסה, היא שחקנית ומייסדת שותפה של מעבדת התיאטרון הלטינית של סן פרנסיסקו.
מרטינז החלה את פעילותה הפוליטית בשנות ה-1950 המוקדמות.
היא עבדה בארגון מזכירות האומות המאוחדות בניו יורק כחוקרת בנושא הקולוניאליזם ודה-קולוניזציה באפריקה.
במהלך שנות ה-1960, מרטינז עבדה בתנועה לזכויות האזרח עם הוועדה המארגנת הסטודנטיאלית הלא-אלימה (SNCC) בדרום של ארצות הברית, וכרכזת במשרדי הארגון בניו יורק.
היא ערכה את ספר הצילומים, The Movement, אשר גייס כספים עבור ה-SNCC.
היא הייתה אחת מרק שתי נשים לטינות שעבדו ב-SNCC.
ב-1968, היא עברה לגור בניו מקסיקו כדי לייסד עיתון ולתמוך ב-Alianza Federal de Mercedes, ארגון שנאבק למען זכויות האדמות של בני הצ'יקנו.
יחד עם עורכת הדין בוורלי אקסלרוד, מרטינז ייסדה את העיתון הדו-לשוני של התנועה El Grito del Norte, שם עבדה במשך חמש שנים.
ב-1973, היא ייסדה וניהלה את מרכז התקשורת הצ'יקנה, מרכז שהיה מבוסס בשכונות הצ'יקנו ופעל לארגון קהילתי וחינוך.
מרטינז ערכה את הספר הדו לשוני 500 Years of Chicano History שהיה הבסיס לסרט Viva La Causa!
(תחי המטרה!) שיצרה, ואשר הוצג בפסטיבלים וכיתות לימוד ברחבי ארצות הברית.
מרטינז עברה לאזור המפרץ ב-1976, שם היא עבדה על סוגיות של הקהילה הלטינה, לימדה לימודי נשים במשרה חלקית, ערכה סדנאות של אנטי-גזענית, ועבדה עם קבוצות נוער.
היא לימדה לימודים אתניים ולימודי נשים באוניברסיטת הייוורד סטייט.
לאורך הקריירה שלה, מרטינז כתבה מאמרים רבים.
היא כתבה מאמרים עבור Z מגזין, Ms.
היא עמדה בבכירות לתפקיד מושלת קליפורניה עבור מפלגת השלום והחופש בשנת 1982, וזכה בפרסים רבים מארגוני סטודנטים, קהילה ואקדמיה, לרבות אקדמאית השנה לשנת 2000 מטעם האגודה הלאומית ללימודי צ'יקנה ומקסיקו.
בשנת 1997, היא ייסדה יחד עם פיל האצ'ינס את המכו לצדק רב-גזעי, אשר "נועד לחזק את המאבק נגד עליונות לבנה על ידי שימוש כמרכז משאבים כדי לעזור לבנות בריתות בין עמים של צבע ולהילחם נגד פילוג." בשנת 2004, היא כיהנה בוועדה המייעצת לקבוצת 2004 Racism Watch.
בנוסף, היא הייתה יועצת של Catalyst Project, ארגון לחינוך פוליטי אנטי-גזעני, המתמקד בקהילות לבנות.
אליזבת' דין לייל היא שחקנית אמריקאית.
מוכרת בעיקר בשל תפקידיה כנסיכה אנה מארנדל בסדרת הדרמה והפנטזיה "עד עצם היום הזה" וכגווינביר בק בסדרת המסתורין "את".
לייל נולדה במחוז ויליאמסון, טקסס, הצעירה מבין שתי בנותיהם של קיי לורין (לבית סורט) ודין פרנקלין לייל.
היא גדלה בעיר אשבורו , קרוליינה הצפונית.
בחודש מאי 2014 סיימה את לימודיה עם תואר ראשון בבית הספר לאמנויות של אוניברסיטת צפון קרולינה (UNCSA) בווינסטון סיילם.
בשנת 2014 עברה לניו יורק כדי לקדם את קריירה המשחק שלה, ולאחר ששיחקה במספר סרטי סטודנטים התקבלה לתפקיד אנה מארנדל בעונתה הרביעית של סדרת הדרמה והפנטזיה "עד עצם היום הזה" ברשת ABC.
בשנת 2016 לוהקה לתפקיד הראשי בסדרת האימה "Dead Of Summer" ברשת Freeform לצדה של אליזבת מיטשל, בתפקיד איימי יוז, מדריכה במחנה.
ב-2017 שיחקה בפרק מתוך עונה 4 של הסדרה "הרשימה השחורה" ברשת NBC, וב-2018 התארחה בפרק מתוך העונה ה-2 של הסדרה "הטובות לקרב" ברשת CBS.
בשנת 2018 לוהקה לתפקיד הנשי הראשי של גווינבר בק בסדרת המתח "את" של רשתות Lifetime ונטפליקס.
לייל הייתה מועמדת לפרס סאטורן בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר בהפקה של שירות הזרמת תוכן" על תפקידה בסדרה.
בשנת 2019 שיחקה את התפקיד הראשי בסרט האימה העל-טבעי "אפליקציה סוף", לצדו של השחקן פיטר פצ'ינלי.
בשנת 2020 לוהקה לייל לתפקיד לולה מורגן בסדרה "אחת שיודעת" ברשת HBO Max, שמבוססת על סדרת ספרים באותו השם מאת ססילי פון זיאגסר ומהווה המשך לאירועי "אחת שיודעת", ששודרה לראשונה בשנת 2007.
+שנהסרטתפקידהערות2018Unintendedליאה2019אפליקציה סוףקווין האריס2022פעמיים ריטהמאק2023חמישה לילות אצל פרדיונסה שליGonzo Girlדיבאני 2025חמישה לילות אצל פרדי 2ונסה שלי
שנה סדרה תפקיד הערות 2014 עד עצם היום הזה אנה / ג'ואן תפקיד חוזר (עונה 4); 10 פרקים 2016Dead of Summer איימי יוז תפקיד ראשי; 10 פרקים 2017 הרשימה השחורה נטלי לוקה פרק: "Natalie Luca" 2018 הטובות לקרב אמלי צ'ייפין פרק: "Day 478" 2018–2019את גוונביר בק תפקיד ראשי (עונה 1)
תפקיד אורח (עונה 2); 11 פרקים2021–הווהפשוט ג'וג'ני בנקסתפקיד ראשי; 10 פרקיםאחת שיודעתלולה מורגןתפקיד ראשי; 12 פרקים2024–2025אלזבת'קווין פאוורס2 פרקים
אליזבת מור הייתה טניסאית אמריקאית.
במהלך הקריירה שלה, זכתה שמונה פעמים באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס.
מור נולדה בברוקלין, ניו יורק, גדלה והתחנכה בריג'ווד , ניו ג'רזי והחלה לשחק טניס בגיל 12 .
אביה, ג'ורג' אדוארד מור, ברוקר כותנה אמיד, היה מוכר בחוגי הטניס.
בשנת 1892, בגיל 16 ושלושה חודשים, הייתה לאישה הצעירה ביותר שמעפילה לגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס - שיא שנשמר עד לשנת 1978 בה פם שרייבר העפילה לגמר - גם היא בגיל 16 אולם קצת צעירה ממור.
בשנת 1896, זכתה לראשונה באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס ליחידות ולזוגות.
עקב בעיות בריאות, נאלצה לפרוש מהספורט למספר שנים.
בשנת 1901, השתתפה שוב באליפות ארצות הברית הפתוחה לטניס, והתמודדה בגמר ה-'All Comers' מול מריון ג'ונס פרקוהר.
פרקהוד נראתה תשושה בתחרות ובסופה אף צלעה.
הגמר בין השתיים הסתיים בניצחונה של מור לאחר ארבע שעות - מה שהפך את הגמר הזה לגמר הנשים הארוך ביותר בהיסטוריה.
יום לאחר מכן, התמודדה מור מול האלופה הקודמת מירטל מק'אטר , הביסה אותה וניצחה שוב באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס ליחידות.
מור היא האישה היחידה בהיסטוריה ששיחקה בשיטת "הטובה מחמש מערכות" בשני ימים עוקבים, במהלכם התחרתה ב-105 משחקים ליחידות.
מספר ימים לאחר ניצחונה של מור על ג'ונס פרקוהר, נציגי התאחדות הטניס האמריקאית , החליטו לשנות את החוקים כך שנשים לא יתחרו יותר בשיטת "הטובה מבין חמש מערכות" אלא בשיטה חדשה: "הטובה מבין שלוש מערכות", זאת עקב תשישותה של פרקוהר בתחרות.
מור התרגזה על שינוי החוקים וטענה כי לא היה צריך לשנותם ללא התייעצות מוקדמת עם שחקניות הטניס.
בשנת 1902, זכתה באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס לזוגות מעורבים.
בשנת 1903, זכתה באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס ליחידות ולזוגות.
בשנת 1904, זכתה שוב באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס לזוגות מעורבים, ובשנת 1905, זכתה באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס ליחידות.
נפטרה בשנת 1959 מכשל לבבי בסטארק , פלורידה.
בשנת 1971, ניבחרה להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי לטניס .
אליזבת יונגמן הייתה אחות ומתרגמת יהודייה.
אליזבת יונגמן נולדה בשלזיה שהייתה חלק של האימפריה הגרמנית וגדלה בבית יהודי מתבולל ביחד עם אחותה אווה רייכמן.
לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה היא הייתה אחות בצבא הקיסרות הגרמנית.
לאחר סיום המלחמה אליזבת יונגמן עברה לגרמניה והייתה מזכירה ומתרגמת של גרהרט האופטמן בשנים 1922–1933. לאחר מכך היא הייתה קרובה לרודולף בינדינג והם אף תכננו להתחתן, אך לא יכלו לממש את הרצון בגלל חוקי נירנברג.
בשנת 1927 אליזבת יונגמן הכירה את משפחת מקס בירבום, קריקטוריסט וחקיין בריטי.
הם נפגשו באופן קבוע בבית בירבום ברפאלו שבאיטליה.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה אליזבת יונגמן עברה לבריטניה.
במהלך המלחמה היא עבדה בארגונים היהודים בלונדון ובמשרד העורף.
לאחר המלחמה היא המשיכה להתגורר בבריטניה.
היחסים הקרובים עם מקס בירבום נמשכו, כאשר בשנת 1951 אשתו נפטרה, אליזבת יונגמן עזרה לו בסידורים.
החל מתקופה זו היא הייתה המזכירה של בירבום ועזרה לו בניהול הבית.
ב-20 באפריל 1956 הם התחתנו ואליזבת יונגמן הייתה היורשת שלו ובעלת זכויות לכל יצירותיו כאשר הוא נפטר במאי 1956.
אליזבת מונטגיו הייתה מחברת, מבקרת, אשת חברה, פטרונית של אומנויות ואשת עסקים אנגלייה.
היא קידמה רפורמות חברתיות ואירחה בביתה סלון ספרותי, שהיה מרכז הכובד של מעגל הבלוסטוקינג.
המסה שפרסמה על כתביו של ויליאם שייקספיר, שבה הגנה על המחזאי האנגלי מפני הביקורת של וולטר, זכתה להערכת בני תקופתה בבריטניה, בגרמניה ובצרפת.
לאחר מות בעלה ניהלה את מכרות הפחם המשגשגים של משפחתה והייתה לאחת הנשים העשירות בבריטניה.
באמצעות הונה, תמכה במיזמי צדקה ובאינטלקטואליות שהעריכה, כמו אחותה הסופרת וידידתה המתרגמת והמשוררת אליזבת קרטר.
חליפת המכתבים העשירה בת אלפי המכתבים שניהלה – חלקם הגדול עם אישים בולטים בנאורות ובחיי התרבות של בריטניה – קיימת עד היום, ונאמר עליה שהיא "אחד האוספים החשובים ביותר מהמאה ה-18".
נולדה בשם אליזבת רובינסון ביורקשייר, בתם הצעירה של מתיו רובינסון ושל אליזבת לבית דרייק.
המשפחות של שני הוריה היו משפחות אמידות מהאצולה הכפרית.
היו לה שישה אחים, מתוכם שלושה שרדו את ינקותם ואחות צעירה, שרה, שעמה היו לה יחסים קרובים במיוחד.
המשפחה שהתה חלק מהזמן ביורק וחלק בקיימברידג'שייר, בבית שירשה אימה.
ההורים לא השקיעו במיוחד בחינוך ובהשכלה של בנותיהם.
בשנת 1710 התחתנה סבתה מצד אימה עם איש הכנסייה והקלאסיציסט , שהיה פרופסור באוניברסיטת קיימברידג'.
אליזבת ושרה שהו תקופות ארוכות בילדותן בבית מידלטון, שם למדו לטינית, צרפתית ואיטלקית וקיבלו השכלה בסיסית בהיסטוריה וספרות של אנגליה ושל התקופה הקלאסית.
בקיימברידג' הכירה את חברתה הליידי מרגרט הרלי – מאוחר יותר הדוכסית מפורטלנד ואימו של ויליאם קוונדיש – ואת משפחתה האריסטוקרטית.
בין השתיים התפתחה חליפת מכתבים וידידות ארוכת שנים.
מאוחר יותר היא שהתה עם הדוכסית למשך תקופות ארוכות בלונדון ובאחוזתה בבולסטרוד (בקינגהאמשייר).
הקשר עם הדוכסית היה עבורה פתח למפגשים עם אנשי האצולה והחברה וכן לתרבות של שיחה אינטלקטואלית.
בשנת 1742, כשהייתה בת 22, התחתנה אליזבת עם אדוארד מונטגיו, רווק בן 50, נכדו של רוזן סנדוויץ' הראשון, חבר הפרלמנט והבעלים של מכרות פחם ברחבי אנגליה.
בנה היחיד, ג'ון, נולד במאי 1743 ומת במפתיע בספטמבר 1744. מותו והמוות של אימה ואחיה בשנים הבאות העמיקו את אדיקותה הדתית.
בני הזוג העבירו חלק מזמנם בביתם בשכונת מייפייר בלונדון וחלק באחוזה הכפרית שלהם בסנדלפורד שבברקשייר.
הם העבירו גם חלק ניכר מזמנם בנפרד, אף שהיחסים ביניהם נותרו טובים וידידותיים עד מותו בשנת 1775.
בילדותן היו האחיות אליזבת ושרה קרובות מאוד אחת לשנייה, אך חייהן התפצלו כשאליזבת נכנסה בשערי החברה הגבוהה, התחתנה והתעשרה.
ייתכן שגם מחלת האבעבועות השחורות שתקפה את שרה ב-1741 והותירה אותה מצולקת הרחיקה ביניהן.
ב-1746 ביקרה שרה את אליזבת ואדוארד מונטגיו בבאת', העיר בה נשארה רוב חייה.
שם, שרה התקרבה לליידי ברברה מונטגיו והן הקימו משק בית משותף.
ב-1751 התחתנה שרה עם המתמטיקאי ג'ורג' לואיס סקוט.
הוא עבד כמורה של נסיך ויילס, שבהמשך היה לג'ורג' השלישי, מלך אנגליה.