tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מוזיקת היפ הופ מורכבת מארבעה מאפיינים מוזיקליים עיקריים: ראפינג, סקראצ'ינג / די ג'ייאינג, ביטבוקס וסמפלינג (דגימה מוזיקלית).
כלים אופייניים הם סינתיסייזר, סמפלר ומכונת תופים.
בנוסף לסגנון המוזיקלי המושג "היפ הופ" מקיף קשת תרבותית רחבה יותר מאשר הסגנון המוזיקלי עצמו.
המושג "ראפ" מתאר את פעולת הראפינג (הדיבור הקצבי) שמאפיין את רוב סגנונות ההיפ הופ, והוא לעיתים משתמש כמילה נרדפת למוזיקת היפ הופ.
נהוג לחלק את מוזיקת ההיפ הופ לשתי אסכולות לפי זמנים.
אולד-סקול היפ הופ מתאר סגנונות ואמנים שהתפתחו בין השנים 1979–1984. מקובל לציין את סיומו עם פריצתה של הלהקה Run DMC שהייתה הלהקה הראשונה שהשתייכה לניו-סקול היפ הופ יחד עם אל אל קול ג'יי.
הניו-סקול היפ הופ מתאפיין בשימוש נרחב יותר במכונת תופים ולעיתים באלמנטים של מוזיקת רוק או מוזיקה אלקטרונית.
שורשיה של מוזיקת היפ הופ נמצאים במוזיקה שחורה של אפרו-אמריקאים ובמוזיקה אפריקאית.
הגריו (Griot) היו קבוצה של זמרים ומשוררים ממערב אפריקה שנדדו ממקום למקום והעבירו מסורת והיסטוריה עתיקה בשיריהם שבעל-פה.
סגנון השירה שלהם היה דומה לזה של ראפינג.
בניו יורק של שנות ה-60 וה-70 נפוצו מופעי ספוקן וורד שסגנונן היה מושפע מהגריו, ולהן עצמם הייתה השפעה של התרבות שבתקופת עיקר פעילותה של התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית לסיום האפליה כנגד אפרו-אמריקאים במדינה.
מוזיקת היפ הופ עצמה החלה להתפתח בשנות ה-70, עם עליית הפופולריות של מסיבות רחוב בניו יורק, במיוחד ברובע הברונקס, שם התמזגו השפעות תרבותיות של אפרו-אמריקאים ופוארטוריקנים אמריקאים.
במסיבות הרחוב התאגדו די ג'ייאים שניגנו מגוון של מוזיקה פופולרית, בעיקר מוזיקת נשמה ופאנק.
בעקבות תגובות נלהבות, החלו הדיג'אים לבודד את מקצבי כלי ההקשה של שירים פופולריים.
הטכניקה הזו הייתה באותה התקופה פופולרית במוזיקת דאב והיא התפשטה בניו יורק בעקבות קהילת מהגרים מג'מייקה.
בהמשך התפתחה טכניקת הטרנטבליזם (Turntablism), כדוגמת סקרצ'ינג ושילוב של מקצבים ומיקסוס שלהם, טכניקה שיצרה בסיס שניתן לבצע עליו ראפינג.
השימוש בטרנטייבל ובמיקסים התגבר לכדי סמפלינג (דגימה מוזיקלית) של קטעים או חלקים משיריהם של אמנים אחרים, לפעמים ללא ידיעתם או הסכמתם, והצגתם בקטעי מוזיקה חדשים.
סימפול קטעים והשמעה חוזרת של אותו קטע בשיר הפך לאחד מהמאפיינים הבולטים של מוזיקת ההיפ הופ.
בשנות ה-80 הפך הסגנון למורכב יותר.
החל שימוש אינטנסיבי במכונת תופים ובכלים אלקטרונים כגון סמפלרים מתוחכמים שהתפתחו והפכו נגישים בתקופה זו.
גם הליריקה והמילים של השירים השתנו, והסגנון השירי שאפיין את ההיפ הופ של שנות ה-70 התחלף בסגנון אחר, מופשט יותר.
סגנונות מוזיקליים אחרים שהתפתחו באותה התקופה, כגון אלקטרו, השפיעו על ההיפ הופ ואלמנטים מהם התמזגו לתוכו.
בישראל נשמר ההקשר המחאתי של סגנון הראפ וההיפ-הופ, אך קיבל גוון מקומי של מחאה פוליטית, מחאה של מיעוטים ומחאה אנטי ממסדית (הסגנון התקבל בייחוד בקרב צעירים בני העדה האתיופית למשל).
האלבום כלל טקסטים משעשעים, ובאופן כללי לעג לגאנגסטה ראפ והיווה משב רוח מרענן, ספק רציני ספק ציני.
אלבום זה לא זכה להצלחה בזמן אמת וכיום קשה להשיגו, אך רוב הראפרים הישראליים שבאו לאחר מכן טוענים להשפעה רבה שלו על כיוונם.
הבא בתור הוא גילי בנימין, "סילבר דון", ישראלי שאף הוא בילה את מרבית חייו בג'מייקה ואף היה הלבן הראשון שהגיע שם לראש מצעד הפזמונים המקומי.
אלבומו העברי הופק בג'מייקה על ידי המפיקים הנחשבים סטילי וקליבי, אך לא זכה להצלחה בישראל.
ביפן, לעומת זאת, הוא הצליח מאד.
הבאים בתור בישראל היו שב"ק ס' שפעלו בין השנים 1993–2000 ו הדג נחש שפועלים משנת 1996 ועד היום.
כיום ישנם יוצרים רבים בתחום שעוסקים ביצירת מוזיקת היפ-הופ למסיבות.
בולט ביניהם בעיקר סאבלימינל אשר הקים את משפחת תאקט והביא את ההיפ הופ לראשונה למיינסטרים הישראלי.
קבוצת יוצרי מוזיקת היפ הופ שפרצה לתודעה בין השנים 2013–2016, כללה יוצרים כמו נצ'י נצ', טונה והראפר איזי.
הם הביאו למוזיקה זו מחאה חברתית ואמירה חדשה המכילה מרכיבים ביוגרפיים אישיים.
אם סי האמרניו סקול ושנות ה-90
ג'יי קולהעשור השני של המאה ה-21
היפה והחיה הוא סרט אנימציה אמריקאי, שהופק על ידי חברת וולט דיסני.
סרט ההנפשה באורך מלא השלושים במספר של אולפני ההנפשה של וולט דיסני והסרט השלישי שנכלל בתקופת הרנסאנס של דיסני.
הסרט מבוסס על האגדה "היפה והחיה" מאת ז'אן מארי לה פרינסס דה ביומונט ומשתמש בכמה רעיונות מסרט משנת 1946 בעל אותו שם.
הסרט מתמקד במערכת היחסים בין החיה (בקולו של רובי בנסון / יובל זמיר), נסיך אשר הפך למפלצת ומשרתיו הפכו לחפצים עקב יהירותו, ובל (בקולה של פייג' או'הרה / רינת גבאי), עלמה צעירה ויפה שנכלאה בטירה.
על מנת לשוב להיות נסיך, החיה חייב ללמוד לאהוב את בל ולזכות באהבתה אליו בחזרה, בטרם ינשור עלה הכותרת האחרון מן הורד המכושף, אותו נתנה לו המכשפה שקללה את החיה, ולא ייגזר על החיה להישאר מפלצת לעולמי עד.
וולט דיסני ניסה לפתח את הסיפור של "היפה והחיה" לסרט בשנות ה-30 וה-50, אך ויתר בסופו של דבר, בשל האתגר המשמעותי.
בעקבות ההצלחה של "בת הים הקטנה" (1989), חברת וולט דיסני החליטה לעבד את האגדה, כאשר ריצ'ארד פורדום ייעד אותה תחילה להיות סרט לא מוזיקלי.
ג'פרי קצנברג דחה את הרעיון ודרש כי הסרט יהיה מוזיקלי בדומה ל"בת הים הקטנה".
הסרט בוים בידי גארי טרוסדייל וקירק וייס, ונכתב בידי לינדה וולברטון.
התמלילן הווארד אשמן והמלחין אלן מנקן חיברו את שירי הסרט.
אשמן שהיה גם מפיק בסרט, נפטר ממחלת האיידס שמונה חודשים לפני שהסרט יצא, והסרט הוקדש לזכרו.
"היפה והחיה" הוצג לראשונה כגרסה לא גמורה בפסטיבל הסרטים של ניו יורק ב-29 בספטמבר 1991, הסרט הוקרן לבסוף בבכורה בתיאטרון אל קפיטן בהוליווד ב-13 בנובמבר 1991 והופץ בכל העולם.
"היפה והחיה" היה להצלחה מסחרית וביקורתית משמעותית במהלך יציאתו לאקרנים.
הוא הכניס 424 מיליון דולר ברחבי העולם.
הסרט היה מועמד למספר פרסים, וזכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי ובשני פרסים נוספים עבור המוזיקה שלו.
הסרט קיבל שש מועמדויות לפרס אוסקר, כולל הסרט הטוב ביותר, הפסקול המקורי הטוב ביותר, הסאונד הטוב ביותר, ושלוש מועמדויות עבור שיריו.
בסופו של דבר הסרט זכה בשני פרסים, עבור הפסקול המקורי הטוב ביותר והשיר המקורי הטוב ביותר על השיר "היפה והחיה".
באפריל 1994 הפך "היפה והחיה" לסרט ההנפשה הראשון של דיסני שעובד למחזמר בברודוויי.
הצלחת הסרט הובילה ליצירת שני סרטי המשך: "היפה והחיה 2: חורף קסום" (1997) ו"היפה והחיה: עולמה הקסום של בל" (1998), אשר שניהם לוקחים חלק במהלך פרק הזמן של הסרט המקורי.
לאחריהם הייתה סדרת טלוויזיה בשם "שירו לי סיפור עם בל".
הסרט שוחזר עבור ההפצה המחודשת שלו בשנת 2002 בקולנועי IMAX תחת "מהדורה מיוחדת" אשר כללה קטע מוזיקלי חדש.
עבור הגרסה הזו, קטעי ההנפשה נוקו מחדש, נוסף קטע חדש של השיר הגנוז "שוב בני אדם" במערכה השנייה של הסרט, ובכך התארך הסרט בכחמש דקות נוספות.
הסרט הוצא ישירות מהקבצים הממוחשבים המקוריים בהפרדה גבוהה.
באותה השנה נבחר לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס על היותו "משמעותי מבחינה תרבותית, היסטורית או אסתטית".
לאחר ההצלחה של יציאתו מחדש ב-3D של "מלך האריות", הסרט חזר לאקרנים ב-3D ב-13 בינואר 2012. עיבוד לייב אקשן של הסרט בוים בידי ביל קונדון והופץ ב-17 במרץ 2017.
קוסמת המחופשת לאישה זקנה מציעה לנסיך צעיר ורד תמורת מקלט ללילה.
הנסיך היהיר נגעל מכיעורה, ושולח אותה לדרכה.
בתמורה היא מענישה אותו על ידי הפיכתו לחיה מכוערת והופכת את משרתיו לרהיטים וחפצי בית אחרים.
היא נותנת לו מראה קסומה שתאפשר לו לראות אירועים מרוחקים, וכן נותנת לו את הורד, אשר ילבלב עד יום הולדתו העשרים ואחת.
על מנת לשבור את הכישוף עליו ללמוד לאהוב ולהיות נאהב, לפני שכל עלי הכותרת של הורד יפלו.
אם לא יצליח, יאלץ להישאר חיה לנצח.
שנים לאחר מכן, אישה צעירה ויפה בשם בל, חיה בכפר צרפתי סמוך עם אביה מוריס, ממציא.
בל אוהבת קריאה ומשתוקקת לחיים מחוץ לכפר.
היופי שלה מושך תשומת לב בעיר והיא נרדפת על ידי גברים רבים, בעיקר על ידי הצייד המקומי היהיר, גסטון; אך בל אינה מעוניינת בו, אף על פי שהוא מבוקש על ידי כל הנשים הרווקות ונחשב לכליל השלמות על ידי אוכלוסיית הגברים של העיר.
גסטון מארגן טקס חתונה מול כל אנשי הכפר, עוד לפני שקיבל את הסכמתה.
כאשר היא מסרבת להנשא לו גסטון מובך מאוד.
כשמוריס נוסע ליריד, הוא הולך לאיבוד בדרך, ונרדף על ידי זאבים.
אז הוא נתקל בטירה של החיה, שם הוא פוגש את המשרתים ששינו צורה: לומייר (פמוט), שעוני (שעון אח), גברת תֵּיוֹן (תֵּיוֹן), ובנה צ'יפ (ספל תה).
בל מובלת לטירה על ידי סוסו של מוריס ומציעה לקחת את מקומו של אביה והחיה מסכים.
מוריס מספר לגסטון ולבני הכפר האחרים מה שקרה, אבל הם חושבים שהוא יצא מדעתו.
בטירה, החיה מצווה על בל לסעוד איתו, אבל היא מסרבת, ולומייר מפר את ההוראה לא לתת לה לאכול.
לאחר ששעוני עורך לה סיור בטירה, היא מוצאת את הורד באגף המערבי האסור, והחיה בכעס מסלק אותה.
מפוחדת, היא מנסה לברוח, אבל היא וסוסה מותקפים על ידי זאבים.
אחרי שהחיה מציל אותה, היא מטפלת בפצעיו, והוא מתחיל לפתח רגשות כלפיה.
החיה מעניק לבל גישה לספרייה של הטירה, אשר מרשימה את בל.
הם הופכים לחברים, ומתקרבים כאשר הם מבלים יותר זמן ביחד.
בינתיים, גסטון שמרגיש מבוזה, משלם למנהל בית המשוגעים של העיירה כדי שיאשפז את מוריס, אלא אם בל תסכים להצעתו.
בטירה חולקים בל והחיה ערב רומנטי ביחד.
בל מספרת לחיה שהיא מתגעגעת לאביה, והוא מאפשר לה להשתמש במראה הקסומה כדי לראות אותו.
כאשר בל רואה אותו גוסס ביערות, בניסיון להציל אותה, החיה מאפשר לה לעזוב כדי להציל את אביה, ונותן לה את המראה כדי לזכור אותו.
כשהוא מתבונן בה עוזבת, החיה מודה בפני שעוני שהוא אוהב את בל.
בל מוצאת את אביה ולוקחת אותו הביתה.
גסטון מגיע לבצע את זממו, אבל בל מוכיחה שמוריס שפוי בכך שהיא מראה להם את החיה עם המראה הקסומה.
גסטון מבין שלבל יש רגשות כלפי החיה, ומעורר זעם המוני נגד החיה; הוא אומר לבני הכפר כי החיה היא מפלצת טורפת אדם החייבת להיתפס מיידית, ומוביל אותם אל הטירה.
גסטון נועל את בל ומוריס במרתף, אך צ'יפ, שהסתתר במטען של בל, משתמש באחת ההמצאות של מוריס כדי לשחרר אותם.
בעוד המשרתים וההמון של גסטון נלחמים בטירה, גסטון צד את החיה.
החיה בתחילה מדוכא מדי מכדי להשיב מלחמה, אבל מתעשת כשהוא רואה את בל חוזרת לטירה עם מוריס.
לאחר שזכה בקרב, החיה חס על חייו של גסטון, בדרישה שיעזוב את הטירה ולא יחזור לעולם.
כשהחיה עומד להתאחד עם בל, גסטון, המסרב להודות בתבוסה, דוקר את החיה מאחור, אבל מאבד את שיווי המשקל ונופל מהמרפסת אל תוך החפיר של הטירה.
בדיוק כשהחיה נכנע לפצעיו, בל לוחשת שהיא אוהבת אותו, וכך שוברת את הכישוף בדיוק כשעלה הכותרת האחרון של הוורד נופל.
החיה חוזר לחיים בדמותו האנושית.
כשהוא ובל מתנשקים, הטירה ותושביה חוזרים למצבם הקודם גם כן.
בסיום הסרט רוקדים בל והנסיך באולם הנשפים, בעוד אביה והמשרתים האנושיים צופים בשמחה.
בל - (פייג' אוהרה / רינת גבאי) – נערה צעירה וביבליופילית התרה אחר הרפתקאות, אשר מציעה את חירותה לחיה בתמורה שזה ישחרר את אביה.
על מנת לפתח את הדמות יותר מאשר בסיפור המקורי, יוצרי הסרט חשו כי בל לא אמורה להיות מודעת ליופיה, והפכו אותה ל"קצת משונה".
וייס אמר כי ליהוקה של או'הרה לתפקיד בל נבע מ"גון קול ייחודי המזכיר מעט את ג'ודי גרלנד".
החיה - (רובי בנסון / יובל זמיר) – נסיך צעיר שהפך לחיה בידי מכשפה יפה, כעונש על יהירותו.
מבנה ראשו וקרניו הוא של ביזון אמריקאי, זרועותיו וגופו בעלות מבנה של דוב, מבנה אוזניו של אייל, גבות של גורילה, בעל מלתעות, שיניים ורעמה של אריה, חטים של חזיר בר ורגליים וזנב של זאב.
אחד מאמני הסיפור של הסרט, כריס סנדרס, תכנן תחילה את החיה כשילוב של ציפורים, חרקים ודגים לפני שהגיעו אל העיצוב הסופי.
גלן קיין, האנימטור האחראי של החיה, עיצב את דמותו בכך שהלך לגן החיות ולמד את תכונות החיות עליהן החיה מבוסס.
בנסון אמר כי "בדמות יש זעם ותחושת עינוי, תפקיד שמעולם לא נתבקשתי לעשות".
יוצרי הסרט אמרו כי "כל המפלצות נוהמות" ואילו קולו של בנסון "היה בעל גון חזק וחם שניתן היה לשמוע את הנסיך שנמצא מתחת לפרווה".
גסטון - (ריצ'רד וויט / יגאל שדה (ויואל אקהרט בקטעי השירה בגרסה העברית)) – צייד שרירי אשר רוצה לשאת את בל לאישה ונחוש לא לתת לאף אחד אחר לזכות בלבה.
אנדראה דג'ה האנימטור הראשי של גסטון, התבקש בידי ג'פרי קצנברג לעשות את גסטון כיפה תואר בניגוד לנבלים של דיסני, דבר שהיה בעייתי בהתחלה.
בהתחלה, גסטון נראה יותר נרקסיסט מנבל, אך מאוחר יותר הוא מוביל את כל אנשי הכפר אל טירת החיה, במטרה להרוג את החיה, כיוון שחושש שבל תאהב את החיה יותר ממנו.
לומייר - (ג'רי אורבך / אלי גורנשטיין) – ראש המלצרים החביב של הטירה, אשר הפך לפמוט.
ללומייר תחביב להמרות את פי אדונו, אשר יוצר מתח בין השניים, אך החיה פונה אליו לעיתים לצורכי ייעוץ.
לומייר מתואר כפלרטטן, בכך שנצפה לרוב מתמזמז עם מאבקת הנוצות עד אשר בל מסיחה את דעתו.
בדיחה חוזרת בסרט היא שלומייר שורף את מר שעוני.
מר שעוני / קוגסוורת' - (דייוויד אוגדן סטיירס / דב רייזר) – מנהל משק הבית בטירה וחברו הטוב של לומייר אשר הפך לשעון.
מר שעוני נאמן מאוד לחיה כדי שלא יכניס עצמו ואת חבריו לצרות, דבר אשר יוצר בדרך כלל מתח בינו לבין לומייר.
גברת תֵּיוֹן / גברת פוטס - (אנג'לה לאנסברי / רחל אטאס) – הטבחית של הטירה, הפכה לתֵּיוֹן, שדואגת לבל כאילו הייתה ביתה.
יוצרי הסרט נתנו תחילה לגברת תֵּיוֹן מספר שמות, כגון "גברת קמומיל", לפני שהווארד אשמן הציע לתת לה שם פשוט שמגדיר את הכלי אליו הפכה.
צ'יפ - (בראדלי פירס / רונה דניאלי) – בנה של גברת תֵּיוֹן שהפך לספל תה.
במקור לדמות תוכננה רק שורה אחת, אך לאחר שיוצרי הסרט התרשמו מביצועיו של פירס, הם הרחיבו את תפקיד הדמות בסרט, ובכך נמחקה דמות קופסת הנגינה (שמופיעה רק בסצנה אחת בסרט הסופי בסצנת ההתקפה לצד לומייר, אך אין לה תפקיד פרט להיותה מונפשת).
מוריס - (רקס אבהרט / אברהם מור) – אביה הממציא של בל.
התושבים קוראים לו משוגע, אך בתו הנאמנה מאמינה כי יבוא יום ויהיה ממציא חשוב בעל שם.
לה-פו - (ג'ס קורטי / אלון אופיר) – יד ימינו של גסטון.
פיליפ - (הל סמית) – הסוס הבלגי של בל.
השידה - (ג'ו אן וורלי / רותי הולצמן) - הסמכות של הטירה בענייני אופנה, וזמרת אופרה לשעבר, הפכה לשידה.
התנור - (בריאן קאמינגס / אריאל פורמן) – השף של הטירה אשר הפך לתנור.
הספרן - (אלוין אפסטין / איציק סיידוף) – בעל ספרייה במכורתה של בל.
מונסייר ד'ארק - (טוני ג'יי / אריאל פורמן) (בדיבוב לשפה העברית שמו איננו מוזכר) – הסוהר הסדיסטי של בית המשוגעים.
גסטון משחד אותו בתמורה לכך שיעזור לו להשיג את בל.
האופה - (אלק מרפי / יעקב בוך) – בעל מאפיה במכורתה של בל.
מאבקת הנוצות - (קימי רוברטסון / לימור שפירא) – משרתת ומושא ליבו של לומייר שהפכה למאבק נוצות.
בסרט המקורי לא ניתן לה שם (בכותרות הסיום היא נקראה מאבקת נוצות).
השם "באבט" ניתן לה במחזמר והשם "פיפי" ניתן לה בסרט "היפה והחיה 3: עולמה הקסום של בל".
בעיבוד לסרט בשנת 2017, ניתן לה השם "פלומט".
המספר - (דייוויד אוגדן סייטרס / אריאל פורמן)
הדום - (פרנק ולקר) – כלבלב המחמד של הטירה שהפך להדום.
לאחר ההצלחה של "שלגיה ושבעת הגמדים", חיפש וולט דיסני סיפורים נוספים שניתן יהיה להפוך לסרטים, ו"היפה והחיה" נמנה עם הסיפורים שהוא שקל.
ניסיונות לפתח את הסיפור של "היפה והחיה" לסרט נעשו בשנות ה-30 וה-50, אך אנשי אולפני דיסני ויתרו בסופו של דבר, בשל האתגר המשמעותי.
פיטר מ' ניקולס טען כי דיסני ויתרו גם לאחר שז'אן קוקטו יצר גרסה משלו לסרט, ב-1946.
עשרות שנים מאוחר יותר, אחרי ההצלחה של "מי הפליל את רוג'ר ראביט" בשנת 1988, הוחלט באולפני דיסני על ניסיון נוסף להסריט את "היפה והחיה".
ריצ'רד ויליאמס, שעבד על "רוג'ר ראביט", נבחר לביים, אך סירב לטובת המשך העבודה על הפרויקט שלו "The Thief and the Cobbler".
במקומו, המליץ ויליאמס על עמיתו, במאי האנימציה האנגלי ריצ'רד פורדום, והוא החל לעבוד עם המפיק דון האן על הגרסה הלא-מוזיקלית של "היפה והחיה", המתרחשת בתקופה הוויקטוריאנית בצרפת.
לבקשתו של מנכ"ל דיסני מייקל אייזנר, "היפה והחיה" הפך לסרט האנימציה הראשון של דיסני המשתמש בתסריטאי, מצב חריג בזמנו עבור סרט אנימציה, אשר פותח באופן מסורתי על בסיס תסריט מאויר ולא בצורת תסריט.
לינדה וולברטון כתבה את הטיוטה המקורית של הסיפור לפני שהוחל באיור התסריט המאויר, ועבדה עם צוות הסיפור כדי לפתח את הסרט.
שכתוב התסריט והפיכת הסרט למחזמר
בשנת 1989, לאחר שג'פרי קצנברג ראה את הסטוריבורד, הוא ביקש להתחיל מחדש את הפקתו של הסרט.
מספר חודשים לאחר שהפקת הסרט החלה מחדש, אולפני דיסני הציעו לרון קלמנטס ולג'ון מוסקר לביים את הסרט, אך השניים סירבו לבקשתם, בטענה כי הם "עייפים" מביום הלהיט האחרון של דיסני - "בת הים הקטנה".
האולפנים לאחר מכן העסיקו את קירק וייס וגארי טרוסדייל.
וייס וטרוסדייל ביימו בעבר את קטעי ההנפשה באטרקציית Cranium Command בפארק אפקוט של דיסני.
למעשה, קצנברג ביקש מהווארד אשמן ואלן מנקן, אשר כתבו את השירים של הסרט "בת הים הקטנה", להפוך את "היפה והחיה" לסרט-מחזמר בסגנון ברודוויי, בדיוק כפי שעשו עם "בת הים".
אשמן, שבאותו הזמן גסס עקב סיבוכים במחלת האיידס, עבד בין היתר על פרויקט נוסף של דיסני בשם "אלאדין", ולקח חלק בעל כורחו בהפקת הסרט.
כדי להתאים את הפקת הסרט למצב בריאותו של אשמן, שלב טרום ההפקה של הסרט הועבר מלונדון למלון מריוט בניו יורק, אשר היה קרוב לביתו של אשמן, שם, אשמן ומנקן חברו לוייס, טרוסדייל, האן וולברטון בשכתוב התסריט של הסרט.
מאחר שבסיפור המקורי היו רק שתי דמויות ראשיות, יוצרי הסרט ליטשו את הדמויות, הוסיפו דמויות נוספות לסרט בצורת כלי בית אשר הוסיפו "הומור וחמימות לסיפור עגמומי" וש"הדריכו" את קהל הצופים לאורך הסרט, ויצרו "רשע אמיתי" בצורת גסטון.
אותם רעיונות היו זהים מבחינה מסוימת לאלמנטים מהסרט הצרפתי "היפה והחיה" משנת 1946.
עם זאת, לחפצים המונפשים הייתה אישיות מובהקת בגרסה של דיסני.
בתחילת שנות התשעים, קצנברג אישר את התסריט המשוכתב והחל מחדש שלב הסטוריבורד.
במהלך שלבי ההפקה, אמני הסיפור הוטסו הלוך ושוב בין קליפורניה וניו יורק לצורך אישור הסטוריבורד על ידי אשמן.
לכל אורך שלבי ההפקה, לא ניתנה לצוות סיבה מדוע עליהם לטוס הלוך ושוב, והם לא ידעו כי אשמן למעשה נמצא על ערש דווי.
דיסני תחילה שקלו ללהק את ג'ודי בנסון שדיבבה את אריאל בסרט "בת הים הקטנה" לתפקיד בל.
הם לבסוף העדיפו לקחת את השחקנית והזמרת מברודוויי פייג' אוהרה, כיוון שחיפשו גיבורה בעלת קול נשי מאשר של נערה.
במאי הסרט, קירק וויס טען כי התפקיד ניתן לאו'הרה שהייתה לה "איכות יוצאת דופן, בעלת טון מיוחד", וטען אף לדמיון לקולה של השחקנית והזמרת ג'ודי גרלנד.
או'הרה ניגשה לאודישנים לתפקיד לאחר שראתה מודעה על הסרט בניו יורק טיימס.
היא נגשה לאודישנים מול 500 מועמדות אחרות,
בתקווה שהתמלילן הווארד אשמן העריך די את כישוריה בהקלטות של המחזמר "ספינת השעשועים".
ההפקה של הסרט נערכה רק שנתיים, במקום ההפקות הרגילות של חברת דיסני לסרטים בהנפשה ידנית אשר אורכות ארבע שנים.
הסיבה לכך נבעה מכך שבשנים שלפני כן ההפקה ניצלה את הזמן לשווא בתכנון אופי אחר לסרט.
רוב ההפקה נעשתה באולפני ההנפשה של דיסני.
צוות קטן יותר מאולפני דיסני-אם.
היה אחראי על מספר סצנות בסרט, בהן הקטע המוזיקלי של "התכבדי" (Be Our Guest).
היפה והחיה היה הסרט השני אחרי "ברנרד וביאנקה במבצע אוסטרליה" שהופק באמצעות תוכנת ה-CAPS (תוכנה להפקת הנפשה במחשב - Computer Animation Production System), אשר מסוגלת לסרוק ולצבוע דיגיטלית, אשר פותחה עבור חברת דיסני על ידי פיקסאר.
התוכנה אפשרה מגוון רב של צבעים, כגון הצללה וקווי מתאר שונים עבור דמויות שונות בסרט, טכניקה שנעלמה כשאולפני דיסני נטשו את טכניקת הצביעה הידנית לטובת מערכת Xerox לאחר הסרט "היפהפייה הנרדמת" (1959).
תוכנת ה-CAPS אפשרה בין היתר לצוות ההפקה ליצור אפקטים רב-מישוריים: הצבת דמויות או רקעים בשכבות נפרדות והזזתם מסביב / הרחק מהמצלמה שנמצאת על ציר ה-Z, ובכך ליצור תחושה של עומק, ובין היתר שינוי הפוקוס בכל שכבה.
למעשה, התוכנה אפשרה שילוב קל יותר של הנפשה ידנית עם הנפשה ממוחשבת, אשר בעבר היה צריך להדפיסה על דף המיועד להנפשה, ולאחר מכן להעביר את התוצר בתוכנת ה-Xerox, ולצבועו בצביעה ידנית מסורתית.
הטכניקה של תוכנת ה-CAPS באה לידי ביטוי יוצא דופן בסצנת הואלס של השיר "היפה והחיה", אשר במהלכה בל והחיה רוקדים באולם נשפים ממוחשב, בעוד המצלמה חגה סביבם, ובכך מדמה מרחב תלת־ממדי.
יוצרי הסרט תחילה התנגדו לשימוש בהנפשת מחשב במקום הנפשה ידנית מסורתית, אך לאחר שהטכנולוגיה התקדמה עם השנים, הם החליטו שאפשר להיעזר בטכניקה בסצנת הואלס.
ההצלחה של סצנת הואלס הצליחה לשכנע את האולפנים להשתמש יותר בהנפשת מחשב.
הווארד אשמן ואלן מנקן כתבו את השיר של "היפה" במהלך שלבי טרום ההפקה של הסרט בפישקיל, שיר הפתיחה בסגנון האופרטה "בל", אשר היה השיר הראשון שיצרו עבור הסרט.
כאשר פיתוח הסיפור והשירים היה קרוב לסיומו, החלה הפקה מלאה בברבנק, בזמן שההקלטות החלו בעיר ניו יורק.
שיריה של "היפה" הוקלטו לרוב עם תזמורת יחד עם הקאסט ששר במקביל לנגינה, בניגוד לשיטה הנפוצה בה כל אחד מקליט בנפרד לאחר שהשיר הוקלט עם תזמורת, וזאת על מנת ליצור רושם של אנרגיה אשר לו היוצרים השתוקקו.
במהלך שלבי ההפקה, נעשו שינויים רבים במבנה הסרט, ובכך שינו את תוכן השירים.
לאחר שהוקרן השיר "התכבדי" (באותו שלב היה מיועד בכלל לאביה של בל, מוריס) אשר הונפש כבר ברובו, אמן הסיפור ברוס וודסייד הציע כי החפצים צריכים לשיר את השיר עבור בל במקום לאביה.
הבמאים הסכימו איתו, והשיר נערך מחדש, כך שבמקום שמוריס יהיה נוכח בו, נוכחה בל, וכן, גם מספר שורות שונו בשיר.
שיר הנושא של הסרט עבר מספר רב של שינויים בשלבי ההפקה.
במקור, השיר תוכנן להיות שיר רוק, ולאחר מכן שונה לבלדה רומנטית איטית.
הווארד אשמן ואלן מנקן בקשו מאנג'לה לאנסברי לבצע את השיר, אך זו טענה שקולה לא יתאים למנגינה לדעתה.
מנקן ואשמן בקשו ממנה לפחות לעשות הקלטה אחת, ואמרו לה לבצע את השיר כפי שהיא רואה אותו בעיניה.
לאנסברי רגשה את כל הנוכחים באולפן עד לכדי דמעות, ואותו הביצוע שהוקלט הוא הביצוע אשר נכנס לגרסה הסופית של הסרט וזיכה את הסרט בפרס האוסקר עבור "השיר המקורי הטוב ביותר".
"שוב בני-אדם" הוצא מן הסרט לפני שהחל הליך ההנפשה, כיוון שהמלל בו יצר בעיות באשר לציר הזמן של הסיפור.
המהלך הזה דחק באשמן ומנקן לכתוב שיר אחר במקומו.
השיר "משהו שם", ובו בל והחיה שרים (ברקע) על רגשותיהם של האחד כלפי השנייה, הולחן מאוחר יותר בשלבי ההפקה והוכנס לתסריט במקומו של "שוב בני-אדם".
מאוחר יותר, מנקן שחזר את השיר "שוב בני-אדם" עבור המחזמר "היפה והחיה", ובשנת 2002 נוסף לסרט בגרסתו המורחבת השיר עם קטע הנפשה חדש עבור ההפצה המחודשת בבתי הקולנוע ובפורמט ה-DVD.
אשמן נפטר ב-14 במרץ 1991 עקב סיבוכים במחלת האיידס, שמונה חודשים לפני ההפצה של הסרט.
הוא מעולם לא ראה את הסרט המגומר.
עבודתו של אשמן עבור הסרט "אלאדין" הושלמה בידי תמלילן נוסף - טים רייס.
לפני מותו של אשמן, מספר חברים מצוות ההפקה של הסרט ביקרו אותו לאחר הקרנת מבחן של הסרט בגרסתו הלא מגומרת אשר זכתה לשבחים.
דון האן אמר כי "הסרט יהיה הצלחה כבירה.
מי היה מעלה על דעתו?", אשמן השיב לו כי הוא העלה על דעתו שהסרט יהיה מצליח.
מחווה לאשמן נכללה בסוף כתוביות הסיום ובה נכתב: "לידידנו, הווארד, שהעניק לבת ים את קולה ולחיה את נשמתו, נהיה אסירי תודה לעד.
גרסת פופ של שיר הנושא של הסרט, בביצוע סלין דיון ופיבו ברייסון שהושמעה במהלך כתוביות הסיום של הסרט, הופצה כסינגל לקידום הסרט, בליווי קליפ וידאו.
גרסת דיון/ברייסון לשיר "היפה והחיה" הפכה ללהיט פופ עולמי, והופיעה בראש טבלאות השירים בעולם.
השיר הפך לסינגל השני של דיון שמופיע ברשימת עשרת הטובים ביותר בבילבורד "המאה הלוהטים ביותר", כאשר הגיע למקום התשיעי.
השיר הגיע למקום השלישי בבילבורד "Hot Adult Contemporary Tracks".
בקנדה, "היפה והחיה" הגיע למקום השני.
מחוץ לצפון אמריקה, השיר נכלל בעשרת הגדולים בניו זילנד ובבריטניה, בעוד הוא נכלל בעשרים הגדולים באוסטרליה, הולנד, אירלנד וישראל.
השיר מכר מעל למיליון עותקים ברחבי העולם.
גרסה זו של השיר הייתה מועמדת להקלטת השנה ולשיר השנה בגראמי, וזכתה בגראמי עבור דואט הפופ/הופעה ווקאלית הטובה ביותר של דיון וברייסון.
לראשונה בתולדות חברת וולט דיסני, גרסה לא גמורה של הסרט "היפה והחיה" הוצגה בפסטיבל הסרטים של ניו יורק ב-29 בספטמבר 1991.
הסרט הוצג כסרט "בשלבי עבודה", כיוון שרק 70% מההנפשה בו הייתה מוכנה, ואילו 30% ממנו היו סטוריבורד וקטעי הנפשה שעוד לא נצבעו.
בסוף ההקרנה, "היפה והחיה" זכה ל-10 דקות של תשואות מקהל הפסטיבל.
הסרט המלא הוצג לאחר מכן בפסטיבל הסרטים של קאן בשנת 1992.
הסרט הוקרן לבסוף בבכורה בתיאטרון אל קפיטן בהוליווד ב-13 בנובמבר 1991 והופץ בכל העולם.
הסרט הוקרן לראשונה בישראל ב-19 ביוני 1992 בגרסה אנגלית וביום למחרת בדיבוב עברי.
עבור הגרסה הזו, קטעי ההנפשה נוקו מחדש, נוסף קטע חדש של השיר הגנוז "שוב בני אדם" במערכה השנייה של הסרט, והסרט הוצא ישירות מהקבצים הממוחשבים המקוריים בהפרדה גבוהה.
הסרט הופץ מחדש בארצות הברית במהדורת שירה בציבור בהנחיית ג'ורדין ספארקס ב-29 בספטמבר 2010. לצד הסרט הוצגה הצצה אל מאחורי הקלעים של הקליפ של שיר הנושא "היפה והחיה" בהפרדה גבוהה.
בין היתר נכללה בהצצה פרשנות מהמפיק דון האן, ראיונות עם הצוות ומבט אל עשיית הסרט.
גרסה תלת־ממדית של הסרט, אשר תוכננה במקור להיות מופצת ב-12 בפברואר 2010 נדחתה
אך ב-10 באוגוסט 2011 דיסני הכריזו כי הסרט ייצא ב-13 בינואר 2012, עקב ההצלחה של הגרסה התלת־ממדית של "מלך האריות".
לפני הקרנת הגרסה התלת־ממדית הוקרן הסרט הקצר "פלונטר עד עצם היום הזה".
למרות ההצלחה של הגרסה התלת־ממדית, הרווחים לא התקרבו לרווחים של גרסת התלת־ממד של מלך האריות.
מאוחר יותר הופצה הגרסה התלת־ממדית תחת "מהדורת היהלום" בבלו ריי.
הגרסה הופצה בישראל בדיבוב עברי בלבד בבתי הקולנוע ב-1 במרץ 2012.
הסרט הופץ לראשונה על גבי קלטות וידאו ולייזרדיסק בשנת 1992 והוכנס לכספת של דיסני בשנת 1993. קלטת הווידאו יצאה בשתי מהדורות – מהדורה רגילה הכוללת את הסרט, ומהדורה מיוחדת הכוללת שתי קלטות, כאשר בקלטת השנייה יש סרט באורך חצי שעה על מאחורי הקלעים של עשיית הסרט.
בשנת 2002 הופצה מהדורת הפלטינום של הסרט לראשונה על גבי DVD ובנוסף גם על וידאו.
הגרסה כללה בין היתר שלוש גרסאות לסרט.
גרסת הסרט המקורי, גרסת הסרט המורחב, שכוללת קטע עם שיר חדש, שנגנז מהסרט המקורי בשם "שוב בני אדם", וגרסת "במהלך עבודה", גרסה בה השתמשו כשהציגו את הסרט לקהל מצומצם לפני הפצתו המקורית (בגרסה חלק מהקטעים נטולי צבע וכללים רק סקיצות).
במהדורה הזו, הסרט שוחזר ויזואלית והציג צבעים חדשים.
מהדורת ה-DVD כללה 2 תקליטורים.
הסרט נכנס לכספת של דיסני בשנת 2003. בישראל המהדורה כללה רק דיסק אחד וגרסה אחת של הסרט – הגרסה המורחבת.
בשנת 2010 הסרט יצא לאור מהכספת למהדורת היהלום שלו, בה הופץ לראשונה על גבי פורמט הבלו-ריי, שכלל 2 תקליטורי בלו ריי (בישראל הופץ רק עם תקליטור בלו ריי אחד) ובנוסף על גבי DVD שכלל 2 תקליטורים.
הסרט הופץ בסאונד חדש של 7.1 ערוצי סראונד (רק במהדורת הבלו ריי בדיבוב אנגלי), שיחזור ויזואלי מלא, כלל את כל התוספות מהמהדורה הקודמת ואף תוספות חדשות וכלל את שלוש הגרסאות של הסרט (לא נכלל במהדורה העברית של הבלו ריי, בה היה רק הסרט המורחב).
מאוחר יותר, בשנת 2011, הופץ הסרט ביחד עם "מלך האריות" על גבי בלו ריי בגרסת תלת־ממד, אשר כלל חמישה תקליטורים.
הגרסה הזו הוכנסה לכספת של דיסני בשנת 2012. בישראל הופצו שתי גרסאות: מארז קומבו בלו ריי ו-DVD הכולל דיסק אחד של בלו ריי ודיסק אחד של DVD.
דיסק הבלו ריי כלל רק את הגרסה המורחבת, ואילו דיסק ה-DVD כלל את שלוש הגרסאות.
הגרסה השנייה שהייתה זמינה בישראל היא גרסת DVD שכללה שני תקליטורים אשר כללו שלוש גרסאות של הסרט ומעל לשלוש שעות תוספות.
המהדורה העברית של הבלו ריי וה-DVD כללה אודיו עברי בסראונד 5.1 ותרגום עברי.
בשנת 2016, לציון חצי יובל לצאת הסרט, יצא הסרט תחת כותר "אוסף החותם" בבלו-ריי ובעותק דיגיטלי.
המהדורה הזו כללה שלוש גרסאות של הסרט בגרסת הבלו ריי; הסרט המקורי מ-1991, הגרסה המורחבת מ-2002 וגרסת קריוקי.
בגרסת העותק הדיגיטלי, יצאו לסרט ארבע גרסאות, ביניהן הגרסה המקורית של הסרט, הגרסה המורחבת, גרסת הקריוקי וגרסת ה"במהלך העבודה".
בהפצה הזו לא נכללה גרסת התלת־ממד מ-2011. כמו כן, מהדורה זו לא הופצה בישראל בגרסת בלו ריי או עותק דיגיטלי.
בשנת 2017, לכבוד צאת העיבוד החדש, יצאה בחנות ה-iTunes גרסה עברית של הסרט ב-5.1 סראונד הכוללת את תמלילי השירים בגוף הסרט בגרסת קריוקי.
הגרסה הזו של הסרט כוללת שגיאות במילות השירים.
הסרט מדורג באתר Rotten Tomatoes תחת הציון 93% ביקורות חיוביות, עם ממוצע של 8.4, על סמך 103 ביקורות.
לפי אתר CinemaScore, הסרט קיבל ציון "מצוין", אשר נחשב לציון נדיר מאוד באתר.
המבקר רוג'ר איברט מהשיקגו סאן-טיימס העניק לסרט דירוג מצוין של ארבעה כוכבים ואף השווה לטובה בין "היפה והחיה" לבין "שלגיה ושבעת הגמדים ו"פינוקיו", וכתב כי "'היפה והחיה' שב למסורת הוותיקה והטובה של הוליווד בה הכותבים, המוזיקאים והיוצרים המוכשרים ביותר מתקבצים לפרויקט שיעודו להראות שגם הקהל המשפחתי ראוי לבידור משובח".
גם ב-2001 עם ההפצה המחודשת של הסרט במהדורה מורחבת, העניק איברט לסרט ציון של ארבעה כוכבים.
ג'יימס ברארדינלי מ-ReelViews נתן ציון זהה לסרט והצהיר כי "זהו הסרט ההנפשה הטוב ביותר שנעשה", בעודו כותב כי "'היפה והחיה' כולל בתוכו שילוב כמעט-מושלם של רומנטיקה, מוזיקה, המצאות והנפשה".
השימוש בהנפשת מחשב, במיוחד בסצנת אולם הנשפים צוינה במספר ביקורות כנקודת השיא של הסרט.
הל הינסון מ-The Washington Post נתן לסרט ביקורת חיובית, וקרא לו "מעשיה מודרנית מרהיבה ומספקת, יצירת מופת על-זמנית".
ג'נט מסלין מ-The New York Times כתבה ביקורת חיובית ואמרה כי "זה מפתיע, שבעת בה יש סרטי המשך וחידושים לסרטים ישנים, שהסרט חדש ורענן במיוחד, ועם זאת מנצח בזכות עצמו".
דייב קהר מ-Chicago Tribune נתן לסרט שלושה כוכבים מתוך ארבעה ואמר כי "'היפה והחיה' מספק בידור מודרני לחג לילדים ולהוריהם...
אך הסרט מציג דמויות ברורות ורגשות שמזכירות את סרטי דיסני הישנים".
ג'יי בויאר מ-Orlando Sentinel נתן לסרט ארבעה כוכבים מתוך חמישה בטענה כי "הסרט אינו מפחיד במיוחד, אך מתחילתו כבר ניתן להבחין כי 'היפה והחיה' בעל אופי חייתי (beauty of a bite)".
ג'ון הארטי מ-The Seattle Times נתן לסרט שלושה וחצי כוכבים מתוך ארבעה ואמר כי "קשה מאוד לגרום לקהל הצופים להביע אכפתיות כלפי דמויות מונפשות, אלא אם כן מדובר בבנות ים, חיות מואנשות או חרקים, ועם זאת, אמני ההנפשה של דיסני, בעזרתם הרבה של הקאסט, עשו את הבלתי אפשרי".
גם ג'ין סיסקל מ-Chicago Tribune נתן לסרט ציון של ארבעה כוכבים מתוך ארבעה, ואמר כי "'היפה והחיה' הוא אחד מהסרטים המבדרים ביותר של השנה לקהל הילדים והמבוגרים כאחד".
מייקל סראגו מ-The New Yorker נתן לסרט ביקורת חיובית, ואמר כי "לסרט יש סיפור טוב, הנפשה מבריקה ומוזיקה 'משגעת'".
אריק סמודין כתב בספרו "תרבות ההנפשה" (Animating Culture) כי האולפנים ניסו לשנות את הגישה של שימוש בסטריאוטיפים מיניים בסרט.
סמודין הוסיף גם כי הסרט משלב בין מעשיות מסורתיות, פמיניזם, הנפשת מחשב והנפשה מסורתית, וכי "גדולתו של הסרט נוכחת בעצם היותו פריצת דרך טכנולוגית ותקינות פוליטית".
היסטוריון ההנפשה מייקל ברייר כתב כי בל "הופכת לפחות אינטלקטואלית בעצם היותה קוראת ספרים, ונדמה כי למעשה היא נושאת אותם עמה לכל מקום", אך הוא טוען כי הסרט מתקרב יותר מכל סרטי דיסני לקבלת אתגרים שעמם התמודדו סרטיו הגדולים של וולט דיסני".
וויתלי ציין בנוסף גם נושאים אחרים ועל ההשפעה המודרנית, כגון התנהגותו השוביניסטית של גסטון, היחס לטבע, המשרתים דמויי הסייבורג והעובדה כי אביה של בל הוא ממציא ולא סוחר.
אתר IGN הכתיר את 'היפה והחיה' כסרט ההנפשה הטוב ביותר בכל הזמנים, כאשר מאחוריו נמצאים הסרטים "וול-E", "משפחת סופר על", "צעצוע של סיפור 2" ו"ענק הברזל".
בישראל זכה הסרט לשבחים מצד המבקרים הן על הסרט עצמו והן על עבודת הדיבוב העברי שנחשבה באותה התקופה ליוצאת דופן.
כבר עם צאתו, פרסמה מבקרת הקולנוע מיקי מלץ של עיתון לאשה: "ברכה על ראשו של מי שהחליט להקרין את "היפה והחיה" בישראל, בשתי גרסאות.
(...) אני הלכתי קודם לגרסה המקורית, וחוויתי הנאה כבירה." מלץ מוסיפה ואמרה על הגרסה העברית; "למחרת הלכתי לראות את "היפה והחיה" בהצגה יומית, בדיבוב עברי.
(...) במקרה נכנסתי בדיוק לפני שיר ארוחת הערב, שאותו מבצעים כלי המטבח המכושפים בחדר האוכל של הטירה.
(...) ובכן, עוד הספקתי לחוות הלם קל מהעובדה שהסרט נשמע טוב גם כשהוא דובר עברית".
המבקר יהודה סתיו מעיתון "ידיעות אחרונות" נתן לסרט חמישה כוכבים מתוך חמישה וכתב כי "אולפני דיסני חוזרים אל המקורות.
'היפה והחיה' כתוב, מולחן, מצויר ותפור בדיוק לפי הנוסחה שעיצב וולט דיסני לפני 40 ו-50 שנה.
התוצאה: סרט-הנפשה מרנין וסוחף, שייסב הנאה רבה לכל המשפחה." יהודה סתיו הוסיף גם כי "הסרט מוקרן בשעות היום בדיבוב עברי מוצלח.
בשעות הערב הוא מוקרן בשפה המקורית, באנגלית.
מה שמעיד כי סרט מצויר איננו בהכרח סרט לילדים בלבד.
עובדה, שמבוגרים רבים ממלאים בערב את האולם ויש גם החוזרים לצפות בסרט פעם שנייה ושלישית".
הסרט דורג כסרט השלישי הרווחי ביותר בצפון אמריקה לשנת 1991, כשלפניו נמצאים "שליחות קטלנית 2: יום הדין" ו"רובין הוד: נסיך הגנבים".בזמנו, 'היפה והחיה' היה סרט ההנפשה הרווחי ביותר של סרטי דיסני, וסרט ההנפשה הראשון שהרוויח 100 מיליון דולר בצפון אמריקה.
בהפצה המחודשת של הסרט בגרסתו המורחבת, הסרט הרוויח $25,487,190 בצפון אמריקה, $5,546,156 בכל השאר העולם, ולמעשה הרוויח באותה הרצה $31,033,346. עם הפצת הגרסה התלת־ממדית, הרוויח הסרט $9,818,365 מסביב לעולם.
במהלך סוף השבוע הראשון שלו בצפון אמריקה, הסרט בגרסתו התלת־ממדית הרוויח 17.8 מיליון דולר בשנת 2012, ובכך היה הסרט השני הרווחי ביותר לאותו סוף שבוע, אחרי הסרט "המבריח", והפך גם לסרט ההנפשה שהכניס הכי הרבה בסוף השבוע הראשון שלו בחודש ינואר.
לסרט היה צפי הכנסות בסך 17.5 מיליון דולר במהלך אותו סוף שבוע, עם זאת, הסרט הכניס יותר.
שירם של אלן מנקן והווארד אשמן, "היפה והחיה" זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר, בעוד הפסקול שמנקן הלחין זכה בפרס אוסקר לפסקול הטוב ביותר.
את הפרס לשיר המקורי קיבל ביל לוך, בשמו של בן הזוג, אשמן, שנפטר ממחלת האיידס ב-14 במרץ 1991 ולא הספיק לשמוע את שיריו בסרטים "היפה ובחיה" ו"אלאדין".
שני שירים נוספים של מנקן ואשמן, "בל" ו"התכבדי", גם כן היו מועמדים לפרס האוסקר עבור השיר המקורי הטוב ביותר.
"היפה והחיה" היה הסרט הראשון לקבל שלוש מועמדויות עבור השיר המקורי הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר, מקרה שיחזור עליו עם הסרטים "מלך האריות" (1994), "נערות החלומות" (2006) ו"מכושפת" (2007).
מאז, חוקי פרסי האקדמיה השתנו, על מנת להגביל את מספר המועמדויות של כל סרט לשתי מועמדויות בקטגוריה הזו.
כמו כן, הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לעריכת הקול הטובה ביותר ולפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.<היה זה סרט ההנפשה הראשון אשר היה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר, תואר אשר החזיק בו עד לשנת 2010. עם זאת, הסרט הפסיד לסרט "שתיקת הכבשים".
היה זה הסרט המוזיקלי הראשון מזה 12 שנים אשר היה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר, כאשר לפניו היה מועמד הסרט "כל הג'אז הזה" (1979), והיה האחרון עד לסרט "מולין רוז'" (2001), לאחר עשר שנים.
עם שש מועמדויות, הסרט חולק את התואר של סרט ההנפשה עם הכי הרבה מועמדויות לאוסקר יחד עם הסרט "וול-E" (2008), אף על פי שיש בו שלוש מועמדויות בפרס השיר המקורי הטוב ביותר, הסרט נפרש על ארבע קטגוריות פרסים, בעוד "וול-E" היה מועמד ל-6 קטגוריות שונות.
בעוד הסרט "בת הים הקטנה" היה סרט ההנפשה הראשון שהיה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי, "היפה והחיה" היה למעשה הראשון שזכה בו.
מקרה שחזר על עצמו עם הסרט "מלך האריות" ו"צעצוע של סיפור 2"
בשנת 2002, "היפה והחיה" נבחר לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס על היותו "משמעותי מבחינה תרבותית, היסטורית או אסתטית".
ביוני 2008, מכון הסרטים האמריקאי דירג את הסרט במקום ה-7 ברשימת סרטי ההנפשה של רשימת "עשרת הסרטים הטובים ביותר".
ברשימות קודמות של המכון, הסרט דורג במקום ה-22 ברשימת "הסרטים המוזיקליים הטובים ביותר" ובמקום ה-34 ברשימת "סרטי האהבה האמריקאים הטובים ביותר".
ברשימת "השירים הטובים ביותר מסרטים אמריקאים", השיר "היפה והחיה" דורג במקום ה-62.
רשימת דירוג ומועמדויות של מכון הסרטים האמריקאי:
מאה תשוקות – מקום 34
הסרטים המוזיקליים הגדולים ביותר – מקום 22
מאה סרטים (מהדורת השנה העשירית) – מועמדות
עשרת הגדולים – מקום 7 ברשימת סרטי ההנפשה
על פי מאמר ב-Houston Chronicle, "הזרז של דיסני לכבוש את הבמה היה המאמר של מבקר התיאטרון של הניו יורק טיימס פרנק ריץ', ששיבח את "היפה והחיה" כסרט המוזיקלי הטוב ביותר של שנת 1991...
מנכ"ל תיאטרון 'Under The Stars' פרנק יאנג ניסה לעניין את דיסני להעלות גרסה בימתית של 'היפה והחיה' בערך באותו הזמן בו מייקל אייזנר וג'פרי קצנברג קראו את הטור של ריץ' ושקלו זאת בעצמם.
אבל יאנג לא הצליח ליצור קשר עם האדם הנכון באימפריית דיסני.
שום דבר לא קרה עם הפרויקט, עד אשר המנהלים הבכירים של דיסני החלו לקדם את הפרויקט מהצד שלהם...
כאשר הם שאלו את ג'ורג' אייבס, ראש איגוד שחקנים בחוף המערבי, איזה אולם תיאטרון בלוס אנג'לס יהיה המקום הטוב ביותר להעלות מחזמר חדש, אייבס הציע את TUTS למטרה זו.
זמן קצר לאחר מכן, פנו אל יאנג מטעם חברת דיסני דון פרנץ ובטינה בקאלי, והשותפות יצאה לדרך".
עיבוד בימתי של הסרט כבר הוצג בדיסנילנד, בבימויו של רוברט ג'ס רוט עם כוריאוגרפיה של מאט ווסט.
השניים נשכרו גם על מנת לפתח את ההפקה שלימים תעלה בברודוויי.הופעת הבכורה של "היפה והחיה", בהפקה משותפת של "Theatre Under The Stars" ושל "Disney Theatricals", הועלתה ב-"Music Hall" אשר ביוסטון, טקסס, ב-28 בנובמבר 1993, שם המשיכה להציג עד ל-26 בדצמבר 1993.
המחזמר עלה לראשונה על בימת ברודוויי ב-18 באפריל 1994, ב-Palace Theatre.
העלאת ההפקה נמשכה שם עד ל-5 בספטמבר 1999, כשבמקור, הייתה זו בכיכובה של סוזן איגן.המופע הועבר לאחר מכן לתיאטרון Lunt–Fontanne ב-11 בנובמבר 1999, שם ההצגה זכתה להצלחה כלכלית (אך לא ביקורתית), דבר שהוביל למספר הפקות בווסט אנד, טורונטו וברחבי העולם כולו.
ב-26 בינואר 2015, אמה ווטסון הודיעה כי היא תגלם את בל, התפקיד הנשי הראשי של הסרט.
ב-4 במרץ 2015, התגלה כי לוק אוונס, דן סטיבנס, אמה תומפסון, ג'וש גד, אודרה מקדונלד וקווין קליין ייקחו גם כן חלק בסרט בתפקידם של גסטון, החיה, גברת תֵּיוֹן, לה-פו, שידה ומוריס בהתאמה.
הצילומים העיקריים של הסרט החלו באולפני שפרטון בלונדון ב-18 במאי 2015. השחקנים הראשיים סיימו את הצילומים ב-21 באוגוסט 2015. שישה ימים לאחר מכן, מפיק השותף ג'ק מוריסי אישר כי הסרט נמצא בשלב הפוסט פרודקשן באופן רשמי.
לסרט "היפה והחיה" יש מספר רב של מוצרים, ביניהם ספרים המספרים את סיפור הסרט, צעצועים, תחפושות ופריטים נוספים למעשה, בל לוקחת חלק בסדרת מוצרי "נסיכות דיסני", ומופיעה גם במוצרי הסדרה הזו.
מופע "דיסני על הקרח" הפיק גרסה של הסרט במופע החלקה על הקרח שהחלה בשנת 1992 בלייקלנד, פלורידה.
המופע זכה להצלחה רבה, הן ביקורתית וכלכלית, ויצא למסע הופעות בעולם (לא כולל ישראל), עד לכדי כך שנעשה פרק מיוחד בטלוויזיה כאשר המופע הגיע לספר בשנת 1994. המופע הפסיק לרוץ בשנת 2006, לאחר 14 שנות הרצה.
ישנם מספר משחקי וידאו המבוססים באופן רופף על עלילת הסרט:
המשחק הראשון המבוסס על הסרט הראשון שיצא נקרא: "Beauty and the Beast: Belle's Quest".
משחק פעולה אשר פותח עבור קונסולת הסגה מגה דרייב.
המשחק פותח בידי חברת Software Creations, ויצא בצפון אמריקה בשנת 1993. זהו משחק ראשון מתוך שניים המבוססים על הסרט אשר חברת "סאנסופט" הפיצה לקונסולה.
דמויות מן הסרט, כדוגמת גסטון עזרו לשחקן להיחלץ ממצבים בעייתיים.
כשהשחקן שיחק בתפקיד בל, היה עליו להגיע אל טירת החיה כדי לשבור את הכישוף ולהציל את החיה ממוות ולחיות באושר ועושר.
כדי להצליח, על היפה לחקור את הכפר, היער, הטירה ויערות החורף, לפתור פאזלים ומיני-משחקים בעודה מקפצת מעל אויבים.
חייה של בל מוצגים באמצעות ספר כחול אשר נפגם כאשר היא נוגעת בעטלפים, עכברושים ומכשולים שונים במשחק.
חיים נוספים, מפתחות ודברים אחרים מוחבאים לאורך המשחק.
בעוד אין אפשרות לשמור את הנקודה בה עצרת במשחק, המשתמשים יכולים להיעזר בקוד כדי להתחיל בכל אחד משבעת שלבי המשחק.
משחק שני המבוסס על הסרט היה "Beauty and the Beast: Roar of the Beast" אשר היה משחק דו-ממדי שיועד לקונסולת המגה דרייב.
בתור החיה, השחקן חייב להשלים מספר שלבים, המבוססים על קטעים מן הסרט, במטרה להגן על הטירה מן הכפריים הפולשים אליה ומחיות היער, ולהציל את בל מגסטון.
המשחק השלישי והרביעי שהתבססו על הסרט היו משחקי פעולה שפותחו בידי חברת Probe Software והופצו בידי חברת Hudson Soft.
הראשון, שמו "Beauty and the Beast" הופץ באירופה בשנת 1994 עבור קונסולת ה-NES של חברת נינטנדו, בעוד השני, Disney's Beauty and the Beast, הופץ ביולי 1994 בצפון אמריקה וב-23 בפברואר 1995 באירופה עבור קונוסלת ה-SNES.
שני המשחקים משוחקים מנקודת מבטו של החיה.
בתור החיה, השחקן חייב לגרום לבל להתאהב בו כדי שהקללה אשר קיימת מעל ראשו ומעל יושבי הטירה תופג.
הבוס הגדול בסוף המשחק הוא גסטון.
החיה מסוגל ללכת, לקפוץ, לחבוט, להכות, לתת מכת על ולשאוג, כשאר הפעולה האחרונה מסבה הרס למכשולים וחושפת פריטים מוסתרים.
המשחק הופץ ב-25 באוקטובר 1999.
סדרת משחקי הווידאו Kingdom Hearts כוללת עולם המבוסס על הסרט בשם "Beast's Castle", יחד עם דמויות מתוך הסרט.
במשחק הראשון, העולם נהרס ובל נחטפת בידי מליפיסנט, אך החיה מגיע אל טירתה דל מליפיסנט וחבר לסורא, למען יביסו את מליפיסנט ויחלצו את בל ויתר הנסיכות הכלואות.
במשחק Kingdom Hearts II, העולם שוחזר מאז אותו אירוע בו אנזם הובס, אך החיה ובל מתקשים להסתדר כיוון שהזאלדין החידתי של Organization XIII גורם לצידו האפל של החיה לפרוץ ולהופכו ליצר חסר רחם, אך החיה לבסוף חוזר למוטב וחובר לסורא בשנית כדי להביס את זאלדין אחת ולתמיד.
בסוך המשחק, החיה שב להיות ניסך אנושי.
במשחק Kingdom Hearts: 358/2 Days, העולם מהווה שלב שניתן לשחק בו, אך איננו כלול בעלילה הראשית.
במשחק Kingdom Hearts χ, העולם שוב נכלל, הפעם בעלילה הנצמדת יותר לעלילת הסרט.
הדמויות הנכללות הם החיה, בל, לומייר, גסטון, מר שעוני, גברת תֵּיוֹן, צ'יפ, מוריס והשידה.
לאחר שגסטון מובס, החיה שב להיות נסיך.
גסטון לא מופיע במשחק Kingdom Hearts II, בו הנבל הראשי של אותו העולם הוא זאלדין, דמות מקורית שנוצרה עבוד סדרת המשחקים, אך אשר כוללת מספר מאפיינים הדומים לאלו של פורטה, הנבל הארי בסרט "היפה והחיה 2: חורף קסום".
המונח היפ הופ ישראלי, מתייחס לסצנת ההיפ הופ בישראל, שצמחה במהלך שנות התשעים.
בשנת 1986, הוציא יאיר ניצני את אלבומו "האשם תמיד".
האלבום נשען על דמות פרודית בשם "האשם תמיד" ומהווה מחווה ברורה למוזיקת האלקטרו היפ הופ ששלטה בסצנת ההיפ הופ האמריקאית באותה תקופה.
בשנת 1993, יצא לאור אלבומו של נייג'ל האדמו"ר, ישראלי ממוצא ג'מייקני ששהה זמן רב בג'מייקה.
האלבום, שהציג היפ הופ (משולב עם ראגמאפין), ונקרא "חומוס מטמטם", היה אלבומו היחיד של האדמו"ר (בהפקה של יוסי פיין).
הוא כלל טקסטים הומוריסטיים, ובאופן כללי לעג לגאנגסטה ראפ.
אלבום זה לא זכה להצלחה בזמן אמת ובהמשך יצא לאור בשנית על ידי חברת ההפקות של יאיר ניצני.
ראפרים ישראליים רבים טוענים להשפעה רבה של האלבום על סגנונם המוזיקלי.
בשנת 1994 החלה לפעול הלהקה IS הופ, ששילבה אף היא תוכן הומוריסטי בשיריה, אך התפרקה תוך שנה.
ההשפעות הג'מייקניות על מוזיקת ההיפ הופ הישראלית נכחו גם אצל זמר הרגאיי סילברדון, ישראלי שאף הוא בילה את מרבית חייו בג'מייקה ואף היה ה"לבן" הראשון שהגיע לראש מצעד הפזמונים המקומי של ג'מייקה.
אלבומו העברי הופק בג'מייקה על ידי המפיקים סטילי וקליבי, אך לא זכה להצלחה בישראל.
שבק ס' שהחלה לפעול ביבנה בשנת 1992 הייתה הלהקה הראשונה שהצליחה להביא את ההיפ הופ והראפ הישראלי למצעדי הפזמונים.
הלהקה שילבה ראפ, מוזיקת היפ הופ ופַּאנְק עם רוק (בדומה ללהקה ממנה שאבו השראה, ביסטי בויז), בעוד אלבומיה המוקדמים מתאפיינים בשירים הומוריסטיים עתירי גסויות, היא עברה לטקסטים עמוקים יותר ומחאה חברתית בהמשך הדרך.
בין להיטיהם המוכרים ניתן למנות את "מכופף הבננות" (המכיל סימפול משיר הנושא את אותו השם של אריק איינשטיין), "לבקש את הקש", "תתקעו בחצוצרה" (עם פישי הגדול), "נופל וקם" ועוד.
רבים מחברי הלהקה מעורבים בסצנת ההיפ הופ הישראלית וחלקם אף הצליחו לפתח קריירת סולו לאחר פירוק הלהקה בשנת 2000, המוכר מביניהם הוא מוקי שפרץ עם קריירת סולו מצליחה.
שבק ס' היא הרכב ההיפ הופ הראשון בישראל שהצליח להגיע למעמד של "אלבום זהב", עם תקליטם השני, "בעטיפה של ממתק".
הדג נחש, שהחלה לפעול ב-1996 בירושלים תרמה רבות להתאקלמות הסגנון בישראל ונחשבת לאחת להקות ההיפ-הופ המצליחות בישראל.
סגנונם מאופיין כפַאנְק משולב עם ראפ.
בשירם, מופיעים לרוב מסרים של סובלנות, שוויון ושלום, וכולל מחאה חברתית ופוליטית.
חברי הלהקה בהנהגת שאנן סטריט אף פעילים חברתית ויזמים קבועים של אירועי תרבות ומוזיקה בקרב אוכלוסיות חלשות דוגמת פסטיבל בשקל.
בין להיטיה של הדג נחש נמנים "אני לא מוותר" עם מזי כהן, "לזוז", "לא פראיירים", "גבי ודבי" (מהתוכנית הוותיקה ללימוד אנגלית), "שירת הסטיקר" שנכתב על ידי דויד גרוסמן, "עוד אח אחד" (שבוצע במקור על ידי פישי הגדול בשנת 1999), ורבים אחרים.
להקות אלו פעלו במקביל לחדירתה של הסוגה האמריקאית לישראל והצלחתה ברדיו ובמועדונים.
במחצית הראשונה של שנות ה-2000 החלו "ערבי חישגוזים", אירועי הופעות חיות, בהם נטלו חלק ראפרים רבים.
את האירועים יזמו והפעילו המפיקים אורי שוחט ורן "מג'יק" הרוש מהרכב "הרביעייה הפותחת", שפעל באותה תקופה, ואור "די.ג'יי אלארם" טרגר.
הערב הראשון בסדרת ה"חישגוזים" התקיים במועדון "דינמו דבש" בדרום תל אביב.
לאחר מכן, התקיימו ערבי החישגוזים במועדונים שונים בתל אביב, דוגמת "בארבי", "היינקן הבימה קלאב" ואמפי ווהל בגני יהושע.
בין המשתתפים בערבי החישגוזים ניתן למנות את סאבלימינל והצל חברים נוספים מ"משפחת תאקט", חברים מ"הדג נחש" ו"שבק ס'", תאמר נפאר, סגול 59, הארכיון, MC שירי, ההרכב פיזדה פמילי ורבים אחרים.
הדג נחש, שב"ק ס', סילברדון, וראפרים נוספים שפעלו בשוליים הכשירו את הקרקע לפריחה הראשונה והפריצה של ההיפ הופ הישראלי בין השנים 2001–2007. בתקופה זו פרץ סאבלימינל לתודעה, בשנים 2001–2002 עם האלבומים "האור מציון" ו"האור והצל" יחד עם הצל, שכללו להיטים כגון "חי מיום ליום", "הפינאלי", "הפרד ומשול" ועוד.
סגנונו הוא שילוב מוזיקה אמריקאית עם נושאים ישראלים והוא מאופיין במסרים ציוניים ולאומיים.
אלבומם של סאבלימינל והצל, "האור והצל" היה לאלבום ההיפ הופ הישראלי הראשון שזכה במעמד "אלבום פלטינה".
סאבלימינל הקים את הלייבל "משפחת תאקט" תחתיו הפיק אמנים שונים כמו שי 360, סיוון, האולטראס והצל.
השפעתו של סבלימנל יצרה תת-ז'אנר של היפ הופ מועדונים מסחרי, אשר המייצגים הבולטים שלו הם הרכבים כמו כלא שש, שי 360 ואחרים.
עוד בתחום ההיפ הופ המסחרי פעל בתקופה זו גם הראפר והמפיק אבי מסיקה, שתחת ידיו פעלו ראפרים כדנידין, שורטי ואחרים.
ההיפ הופ המסחרי זכה להכרה מהרדיו הישראלי.
בתקופה זו, הופיעו ראפרים שונים, בין אלו ניתן למנות את מגיש הרדיו אייל פרידמן, המופיע תחת הכינוי קוואמי.
פרידמן, שידר במשך שנים את התוכנית "עסק שחור" בגלגלצ (יחד עם לירון תאני), הקרויה על שמו של השיר "עסק שחור" של נייג'ל האדמו"ר, מתוך האלבום "חומוס מטמטם", ובכך תרם להטמעת הראפ והמוזיקה השחורה בקרב הקהל הישראלי.
סשן הראפ הפומבי הראשון שלו אף היה בעת שאירח בתוכניתו את חברי להקת ביסטי בויז, בעת ביקורם בישראל בשנות התשעים.
"עסק שחור", יחד עם תוכניתו של הזמר מומי לוי ב-88FM היה המענה היחידי לקהל שוחרי המוזיקה השחורה בישראל למשך השנים.
ראפרים אחר אותו ניתן למנות הוא הראפר שחר סוויסה, שהחל לפעול אף הוא בתקופה זו.
עיקר סצנת ההיפ הופ בשנים אלו התבססה על קבוצה פעילה של חובבי הז'אנר שהיו מגיעים בעיקר למועדון הג'י ספוט, תל אביב.
עוד ניתן למנות את סגול 59, שהחל לשחרר אלבומים החל בשנת 2000 ונחשב לאחד מראשוני הסצנה הירושלמית בהיפ הופ הישראלי.
סגול 59 פרץ לתודעה הרחבה ב-2003 עם אלבומו "שני הצדדים של סגול 59" שיצא דרך חברת NMC.
סגול 59 המשיך בפעילותו בישראל ומחוצה לה, תוך שהוא עובד לצידם של אמנים שונים.
בין השנים 2000–2008 הוציא סגול חמישה אלבומי היפ הופ, בלייבלים פאקט, NMC, התו השמיני ו-JDUB Records האמריקאית, שתרמה לשיווק אלבומי היפ הופ יהודי.
הסצנה הירושלמית כללה שורה של ראפרים ומפיקים שהיו פעילים בסצנת ההיפ הופ הישראלית בשנים שלאחר מכן.
בין אלו ניתן למנות את נתי חסיד, יוזם מעגלי פריסטייל, שדרן רדיו בתוכנית "כבשה שחורה" (106FM, לצידו של ליאור שיינברגר), וראפר פעיל; המפיק וולטר איינשטיין צפרדע, מפיק אירועים והדי.ג'יי של הצמד כהן@מושון; והמפיק מארקי פ'אנק, שהוחתם בלייבל AudioMontage, של חברי הרכב הפ'אנק "התפוחים" ואחרים.
בין השנים 2004–2007 התבססה סצנת ההיפ הופ החדשה, שכללה דור של צעירים שגדל על הז'אנר בשנות ה-90, והביא את תפיסת עולמו והידע שלו על היפ הופ לעברית.
תקופה זו כללה פריחה של ראפ בעברית שהציג סגנון שירה מדויק יותר לשפה, הופעה של מפיקים חדשים ובניית סצנת הופעות.
בין הלהקות הדומיננטיות הפעילות בתקופה זו ניתן למנות את פי.אר.
טרופרז, שהייתה קולקטיב של 14 ראפרים, בהם פלד, אורטגה, לוקץ', אקסטרה ג'י, נועה פארן ואחרים שהשתלבו בתעשיית ההיפ הופ הישראלית לאחר מכן.
הפי.אר טרופרז הוקמו על ידי חברי פרברים רפיוג'יז, להקת היפ הופ חי שנוסדה ב-2001. שתי להקות אלו, כמו גם הרכבי המשנה שפעלו במסגרתה, פעלו במסגרת הלייבל "היי פייבר הפקות" שהוקם על ידי נמרוד דוויק, שאף היה חבר בלהקות אלו.
במקביל, בתקופה זו החל לפעול ההרכב כהן@מושון, המורכב ממיכאל כהן ומיכאל מושונוב.
כהן הפך ברבות השנים לאחד המפיקים המשפיעים בהיפ הופ הישראלי, תוך שהוא עובד בצמידות למפיק אורי שוחט, שהחל את פעילותו בסוף שנות ה-90 ונחשב לאחד המפיקים החשובים בהיפ הופ הישראלי.
אורי שוחט הפיק גם את אלבומם השני של פלד ואורטגה, "משלוח מיוחד".
האלבום "תחיית המתים" של פרודוקס יצא בשנת 2010 והציג הראפר נצ'י נצ', שהיה פעיל עד אז בעיקר כ-MC בסצנת הרגאיי הישראלית.
בהרכב פרודוקס לקחו חלק גם שמואל "אריסטו" יוסף ושמשון "צ'יצ'ו" אדמה והמפיק אייל "שקל" דוידי.
בשנת 2012, פרץ לתודעה הראפר איזי כאשר הוציא את אלבומו הראשון "תעשו לי מקום".
שירי האלבום הושמעו רבות בתחנות הרדיו בישראל ואף הגיעו לצמרת מצעדי הפזמונים העבריים.
בתקופה הייתה השפעה מכרעת של מפיקים ודי.ג'יים כדוגמת סוליקו, אורי שוחט, יוסי פיין ואחרים על ההתפתחות המוזיקלית של התקופה.
סוליקו שרכבו על התפר בין קבוצת מפיקים לדי.ג'יים אמונים על להיטים רבים שסייעו לדחיפת הז'אנר, ביניהם שיתוף פעולה עם הראפר האמריקאי, חבר הוו טאנג קלאן גוסטפייס קילה, ואמנים בין-לאומיים נוספים.
עלייתו של מועדון הברזילי התל אביבי, נתנה במה רחבה לאמנים שוליים, והפתיחות של המועדון להציג מוזיקה חדשנית סייע בגיבושה של הסצנה החדשה.
החל משנת 2014 החל הרדיו הישראלי לשוב ולהשמיע היפ הופ ישראלי באופן רחב היקף.
הרמזים המוקדמים לסינכרון שבין השגשוג של ההיפ הופ הישראלי ברחבות המועדונים בישראל, ובקרב בני הנוער בא לידי ביטוי עוד מעט קודם לכן, כאשר בין השנים 2011 ו-2012 תחנת הרדיו גלגלצ התחילה לשדר בכמות מועטה זמרים כמו פלד ואיזי, שאף נכנסו למצעדי הפזמונים של התחנה.
האמנים הראשונים שפרצו למיינסטרים באופן רחב היקף היו טונה, נצ'י נצ' (רביד פלוטניק), איזי וטליסמאן.
אלבומו השני של פלוטניק, "בור ועם הארץ", הכניס שירים שונים למצעדי הפזמונים.
כמו כן, זכה פלוטניק להשמעות במסגרת פרויקטים שונים בהם לקח חלק.
ב-2015 איזי הוציא את אלבומו השני, "לא לילדים", וזכה להצלחה ובמה בקדמת הרדיו.
במקביל, נפתחו בשנית ובצורה רציפה שערי הרדיו לכלל אמני ההיפ-הופ בישראל, כמו בני אסתרקין, שגב, סגול 59, טונה, התקווה 6 ורבים אחרים.
בשנת 2015, נכנס פלוטניק בשנית לפסגת המצעדים יחד עם ההרכב "קפה שחור חזק", עם שירם "יהיה בסדר".
זהו הישג אליו לא הגיע אף אמן היפ הופ ישראלי במשך שנים (האחרון לפניהם היה קוואמי, עם השיר "תסחטי אותי" בשנת 2010).
אמן נוסף שזכה להכרה בתקופה זו הוא הראפר טונה, עם אלבומו "גם זה יעבור" ובו שיריו "עולם משוגע", "גם זה יעבור" ו"רוק 30".
בשנת 2015 הרדיו פתח בשנית את שעריו לאחר היעדרות של כמעט עשור אף לסאבלימינל, שהיה ממובילי הסצנה בראשיתה, וללהקת הרגאיי וההיפ הופ התקווה 6 שאף זכו שנתיים ברציפות בתואר "אנשי השנה של המוזיקה" בתחנת גלגלצ.
באותה שנה פרץ הראפר רון נשר לתודעה כאשר הוציא את השיר #דוביגל ביחד עם הצמד סטטיק ובן-אל תבורי, שהתחברו והתפרסמו לאחר צאת השיר.
החל משנת 2016 החלה להופיע בסצנת ההיפ הופ הישראלי גם מוזיקת טראפ, באותה שנה נחשבה סצנת הטראפ הישראלית למחתרתית אך הפכה לפופולרית יותר לאורך השנים, בין אמני הטראפ ניתן למנות את: נורוז, דודו פארוק, מיכאל סוויסה, "יאנג בויז" (יאנג הפנר ובוי אצ'י), לוקץ', פלד, טדי נגוסה, הלם תרבות, שרק וצוקוש.
סגנון זה התפתח בעיקר בתל אביב ומושפע מה"טראפ" בארצות הברית, בערים כגון אטלנטה, לוס אנג'לס ומיאמי.
סצנת הטראפ הישראלית התפרסמה בעיקר בקרב נוער.
האמנים הראשונים שפרצו בסצנת הטראפ הישראלית היו איתי לוקץ', מיכאל סוויסה ונורוז.
המפיק המוזיקלי אורי שוחט אשר פעל במשך כל התפתחות סצנת ההיפ הופ הישראלי, נהג לעבוד עם אמני טראפ רבים, וביניהם מיכאל סוויסה, שאלבומו "סוויסהלנצח" אשר הפיק שוחט זכה לשבחים רבים.
בשנת 2017 החלה לפעול ליגת באטל ראפ בשם "דיבור נגוע" אשר בה התחרו ראפרים ישראלים אחד בשני תוך שימוש בעלבונות כלפי היריב, ראפרים רבים השתתפו, בין היתר 9 מ"מ, מייסד הליגה, רון נשר, הלם תרבות ושרק.
ב-2018 נוסדה ליגת באטל ראפ נוספת בשם "Jewish Battle", בה מתחרים בדרך כלל ראפרים מחתרתיים שטרם פורסמו כאמנים.
בשנת 2023 יצאו טונה ורביד פלוטניק לסדרת הופעות משותפת בלייב פארק ראשון לציון, אליהן הגיעו 90 אלף אנשים, שהיא הכמות הגדולה ביותר של אנשים שהגיעו לסדרת הופעות היפ הופ בארץ.
בשנת 2020 התחיל את דרכו עמוד אינסטגרם בשם "היפהופ ישראל" המנוהל על ידי בארי ויינברג שפרץ לתודעה בשנת 2023. העמוד עסק ביצירת תוכן, ומיסד את ההיפ הופ הישראלי ברשת.
כיום העמוד עומד על מעל ל-24,000 עוקבים.
ב-26 בפברואר העמוד הכריז על מגזין היפ הופ שעומד לצאת לרכישה בעזרת האתר "הדסטארט", ב-20 במרץ הושלם גיסוי הכספים ובתאריך 18 באפריל הושק המגזין יחד עם מגוון ראפרים.
היער השחור הוא אזור גאוגרפי במדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה.
היער השחור נמצא בקצה הדרום-מערבי של גרמניה.
הוא תחום על ידי הגבול עם שווייץ מדרום והגבול עם צרפת (נהר הריין) במערב.
אורכו מצפון לדרום כ-160 קילומטר, רוחבו בדרום מגיע לכ-60 קילומטר ובצפון לכ-30 קילומטר.
היער השחור מאופיין בהרים בגובה בינוני.
הפסגה הגבוהה ביותר היא פלדברג (Feldberg, "הר השדה" בגרמנית), שגובהה 1,493 מטרים מעל לגובה פני הים.
דרום היער השחור גבוה מצפונו, ורוב הפסגות הגבוהות נמצאות באזור הדרום.
נהרות רבים חוצים את היער; מקורות הדנובה והנקאר נמצאים ביער השחור.
ליער השחור חשיבות כלכלית רבה.
עצי היער משמשים כחומר גלם; בנוסף מתקיימת ביישובי היער השחור תעשיית זכוכית ותעשייה זעירה של שעונים.
מקור ההכנסה העיקרי של תושבי האזור הוא תיירות.
מרכז ודרום היער מהווים פארק לאומי בגודל 3,700 קמ"ר, מהפארקים הגדולים בגרמניה.
ביער רשת מסועפת של שבילים מסומנים.
בנוסף לאתרי הטבע הרבים (מפלי מים, נקודות תצפית, אגמים קטנים) ידוע האזור בכפריו ובעיירותיו הציוריות, כגון טריברג אים שוורצוואלד.
בגבולו המערבי של היער השחור שוכנת העיר פרייבורג, העיר הגדולה באזור, אשר נחשבת כ"שער ליער השחור".
רשימת הנהרות ביער השחור כוללת את הדנובה (מקורות הנהר הם ביער השחור ומהווים מפגש של הנהרות בריגך וברג), ההנץ, הקינציג, המורג, הנגולד, הנקאר, הרנך והויסה.
היער השחור הוא חלק מקו פרשת המים היבשתי בין אגן הניקוז של האוקיינוס האטלנטי (על ידי נהר הריין) לבין אגן הניקוז לים השחור.
פלדברג (1,493 מטר), הגבוה ביותר ביער השחור.
הוניסגרינדה (1,164 מטר), ההר הגבוה ביותר בצפון היער השחור.
יעדי תיירות נפוצים הם הערים פרייבורג, קלב (עיר הולדתו של הרמן הסה), גנגנבאך, שטאופן, שילטך, האסלך, פרוידנשטאדט, אלטנשטייג, ובאדן באדן.
יעדים נוספים הם ההרים פלדברג, בלכן, קנדל ושווינסלנד, האגמים טיטיזה ושלוכזה המפלים טריברג וטודנאו ופארק השעשועים פארק אירופה.
מוזיאון האוויר הפתוח של היער השחור מציג את חיי החוואים באזור במאות ה-16 וה-17, כולל תצוגות של חוות מהתקופה.
מוזיאון השעון הגרמני בעיר פוטוונגן, מציג את היסטוריית השעונים ומקצוע השענים.