tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תצוגה זו זכתה בפרס התצוגה הטובה ביותר של "התאחדות גני החיות והאקווריומים הבינלאומית".
"גן חיות לילדים": משתרע על פני 12 דונמים בקירוב, ובו ניתן לצפות בתנין אמריקני, נובחנית שחורת-זנב, וולבים, אנפתיים, צבים יבשתיים, בואשים, כבשים, למות ועוד.
בתצוגה זו יש גם פינת ליטוף.
שימור בעלי חיים בסיכון הכחדה
אחת המטרות העיקריות של גן החיות הוא להציל בעלי חיים הנתונים בסכנת הכחדה כלשהי.
באתרי הגן השונים יש עשרות מינים ותת-מינים של בעלי חיים בסיכון.
להלן דוגמאות אחדות, הממוינות לפי דרגת הסיכון:
פגיע: בינטורונג, כוח ענק, לוטונג ג'אווה, מנדריל, אייל ברסינגה, יעל נובי, קרנף הודי, טווס קונגו, עגור לבן-עורף, עגור שחור-צוואר.
בסכנת הכחדה: פנדה אדומה, נמר השלג, טיגריס סיבירי, טיגריס בנגלי, סוס פרז'וואלסקי, טמרין רעמתי זהוב, טמרין דוגוני, זברת גרבי, טפיר אסייתי, פיל אסייתי, זאב טלוא, עגור אדום כתר.
בסכנת הכחדה חמורה : למור צווארון אדום, תנין קובני, אליגטור סיני, גורילת שפלה מערבית, גמל דו-דבשתי, מגלן מצויץ צפוני, קרנף סומטרה.
גן החיות של בייג'ינג (בסינית מפושטת: 北京动物园, בסינית מסורתית: 北京動物園, בפיניין: běijīng dòngwùyuán) הוא גן חיות בבייג'ינג, סין.
גן החיות הוא אחד מגני החיות העתיקים ביותר בסין ובעל אוסף החיות הגדול ביותר במדינה.
גן החיות נוסד בשנת 1906 בזמן שושלת צ'ינג.
אקווריום בייג'ינג הוא חלק מגן החיות, נפתח לציבור בשנת 1999, זהו האקווריום הגדול ביותר בסין.
בנוסף למגוון רחב של מיני דגים, המבקרים יכולים לצפות במופעים שמבוצעים על ידי דולפינים ואריות ים.
גלריית תמונות של גן החיות בבייג'ינג
גן החיות בקלקיליה הוא גן החיות היחיד שנמצא בשטחי הרשות הפלסטינית (לאחר סגירתו של גן החיות בעזה).
שטח הגן הוא כ-20 דונם בהם חיים כ-170 בעלי-חיים, כמו כן, במתחם גן החיות נמצא מוזיאון להיסטוריה של הטבע ובעלי החיים, מתחם שעשועים לילדים ומסעדה.
גן החיות הוקם ונחנך בשנת 1986, ביוזמתו של ראש עיריית קלקיליה דאז.
מרבית בעלי החיים שבו הגיעו מגני חיות בישראל.
עם תחילת האינתיפאדה השנייה בשנת 2000 נאסרה הכניסה למבקרים שאינם מקלקיליה.
במהלך שנות פעילות גן החיות נפגעו חלק מהחיות כתוצאה מהסכסוך הישראלי-פלסטיני, למשל זברות שמתו משאיפת גז מדמיע וג'ירף שמת כשנבהל מקול ירי.
הווטרינר של גן החיות, ד"ר סמי חאדר, השתמש בידע שלו בפחלוץ לשימור חלק מהחיות.
במהלך השנים הוסיף הגן לקבל בעלי חיים מגני חיות בישראל, כגון גן החיות התנ"כי בירושלים והספארי ברמת גן, כחלק ממהלך שנועד לסמל את שיתוף הפעולה הפלסטיני-ישראלי.
מאז הקמת גן החיות, סייע הווטרינר הישראלי, ד"ר מוטקה לויסון, בייעוץ לד"ר חאדר ובהעברת ציוד רפואי בשעות חירום.
כמו כן, לויסון שימש כמתווך בעסקאות העברת בעלי-חיים לגן החיות וטיפל בחיות.
בספטמבר 2004, שלושה אריות, שלושה יעלים ושתי זברות נתרמו על ידי הספארי ברמת גן לגן החיות שבקלקיליה.
ב-12 ביוני 2009 שני אריות, זברה ואנטילופה נתרמו על ידי הספארי ברמת גן לגן החיות בקלקיליה.
מספר מיני אייליים, צבאיים, זוחלים, ציפורים, נחשים ומספר מיני קופים.
גן החיות של צ'יאנג מאי הוא גן חיות על כביש הוויי קאו (Huay Kaew) בצ'יאנג מאי שבתאילנד, ממערב אוניברסיטת צ'יאנג מאי.
זהו גן החיות המסחרי הראשון בצפון תאילנד, והוא הוקם ב-16 ביוני 1977.
בשנת 1950 שלחה ממשלת ארצות הברית יועצים צבאיים כדי להכשיר משטרה שבטית לאורך הגבול של תאילנד.
ביניהם היה הרולד מייסון יאנג (Harold Mason Young), יליד בורמה ובנם של מיסיונרים אמריקאים.
יאנג החל לעזור לבעלי חיים פצועים, ומבקרים החלו לבוא כדי לראות את אוסף החיות שלו.
הממשלה המחוזית של צ'יאנג מאי הקדישה לחיות שטח קרקע לרגלי הר סוטפ (Suthep), והמתקן נפתח לציבור ב-1957.
כאשר נפטר יאנג ב-1974, נלקח הנכס על ידי מחוז צ'יאנג מאי.
גן החיות הורחב לגודלו הנוכחי, והועבר לארגון הגן הזואולוגי, תחת חסותו של מלך תאילנד.
הוא הוכרז כגן החיות הרשמי של מחוז צ'יאנג מאי ב-1977.
גן החיות של צ'יאנג מאי מופעל באופן פרטי וכולל מגוון גדול של בעלי חיים.
בנוסף, יש בו שני אקווריומים גדולים, בהם האקווריום הימי הגדול ביותר באסיה.
ב-28 באוקטובר 2008, נפתחה לציבור המנהרה המימית הארוכה בעולם באורך של 133 מטר.
כ-400 מינים של בעלי חיים מיוצגים בגן החיות, כולל קואלות, פינגווין הומבולדט, דובי ים איונים, קרנפים, היפופוטמים, פלמינגו, ג'ירפות, זברות, יענים, גמלים, אריות, נמרים, עבדקן הרעמה, טפיר אסייתי, וסוגים רבים של זוחלים.
גן החיות הוא גם ביתם של שני פילים ושלוש פנדות ענקיות.
הפנדה הענק לין הואי (Lin Hui) וצ'ואנג צ'ואנג (Chuang Chuang) הגיעו לגן החיות ב-12 באוקטובר 2003, בהשאלה מסין, למשך 10 שנים.
הבת שלהם לין בינג (Lin Bing) נולדה בגן החיות ב-27 במאי 2009. משפחת הפנדות תוחזר לסין כשהיא תהיה בת שנתיים.
לין בינג היא מהפנדות ענק הבודדות שנולדו בשבי מחוץ לסין.
בגן החיות נבנתה מסילת רכבת בת שני הקילומטרים שנפתחה בשנת 2005. המסילה עוברת סביב המתחם ויש לה ארבע תחנות.
הרכבות הממוזגות יכולות להעביר 50–70 נוסעים.
בגן החיות יש גם חשמליות שבאמצעותן יכולים המבקרים לנסוע ברחבי גן החיות.
השימוש בשני אמצעי התחבורה מותנה בתשלום.
גן החיות של מנילה (Manila Zoo), הידוע גם באופן רשמי בשם הגן הזואולוגי הבוטני של מנילה, הוא גן החיות בגודל 55 דונם הממוקם במלאטה, מנילה, הפיליפינים, שנפתח ב-1959.
נכון לשנת 2015 גן החיות של מנילה הוא ביתם של כאלף פרטים מ-90 מינים, כשבעל החיים הפופולרי ביותר בגן החיות הוא "מאלי", פיל אסייתי (סרי-לנקי) שהגיע לגן החיות מסרי-לנקה ב-1977 כשהיה בן שלוש, לאחר שנלקח מהטבע.
הפופולריות של "מאלי" נובעת מכך שהוא הפיל היחידי שחי בפיליפינים.
בעלי חיים אחרים הנמצאים בגן החיות של מנילה כוללים: טיגריס בנגלי, זבד מלאי, כוחיים והיפופוטמים.
רבים מבעלי החיים בגן החיות נולדו בשבי, כשלאחרונה נולדו עוד שלושה פרטים של בעלי חיים בגן החיות באפריל 2015. בעקבות מספר בעלי החיים והצפיפות הנהלת גן החיות מתכננת להעביר בעלי חיים רבים לאזור רבייה נפרד או מקלט מחוץ למטרופולין מנילה.
אלא שגן החיות מתוכנן להיות רק אזור תצוגת מינים שונים.
מרכז ההצלה של חיות הבר בגן החיות משמש כמקלט זמני למאגר של מיני חיות בר שהוחרמו, נתרמו, נלקחו, חולים, פצועים ונטושים.
מרכז ההצלה של חיות הבר היה נושא לביקורת ציבורית שלילית בכל הנוגע לרווחת בעלי החיים המטופלים.
הגן הזואולוגי הבוטני של מנילה הוא גם ביתם של אוספי צמחים רבים, שרובם אנדמיים לפיליפינים ואזור דרום האוקיינוס השקט.
גן החיות לילדים בגן החיות של מנילה היה תוצאה של שותפות פרטית-ציבורית בין גן החיות לבין העירייה.
לצורך גן החיות לילדים ב-23 ביוני 2000 שופצו 3,000 מ"ר לצורך גן החיות לילדים אשר כולל היכל פרפרים, בריכת פלמינגו, גשר תלוי, אסם לאירועים ופינת ליטוף.
גן החיות של מנילה חייב לפעול בהתאם לחוק רווחת בעלי חיים של 1998 (הידוע גם בשם חוק הרפובליקה 8485).
מטרת החוק היא להבטיח שיינתנו את כל הצרכים הפיזיים והפסיכולוגיים לכל בעלי החיים היבשתיים והימיים בפיליפינים כדי לקדם את רווחתם.
בעבר כבר נעשו פניות לממשלה לגבי אי רווחת בעלי החיים בגן החיות.
גן החיות זכה לביקורות שליליות בשל חוסר הטיפול בבעלי חיים והכלובים המלוכלכים.
למרות זאת גן החיות מגיב במאמצים להפוך את כלובי בעלי החיים לנוחים וטבעיים ככל האפשר, על ידי הוספת עצים וצמחייה והרחבת המתחמים.
מאלי הפיל הסרי-לנקי הידוע גם בשם "הפיל הבודד בעולם", הוא הפיל היחידי בגן החיות של מנילה, והפיל השבוי היחידי בפיליפינים.
בנוסף מאלי הוא נושא חשוב לקמפיין ארגון זכויות בעלי חיים, הקרוי "אנשים למען יחס מוסרי לבעלי חיים (PeTA)".
דו"ח שפורסם על ידי PeTA מציין את הבעיות הרבות לגבי מאלי.
בשנת 2007 קרא PeTA לחרם וסגירה של גן החיות כחלק ממסע פרסום עולמי נגד גני חיות בטענה כי גני חיות אינם מועילים לבעלי החיים.
קבוצת זכויות בעלי החיים תמכה בהצעות להמיר את גן החיות לאמפיתיאטרון ספורטיבי שישמש את איגוד הכדורסל הפיליפיני.
כמה ספקים מקומיים שפעלו בגן החיות התנגדו לקריאתו של PeTA וציינו את ההשפעה השלילית של סגירת גן החיות על פרנסתם, לאחר מכן ראש העיר אלפרדו לים אמר כי סגירת גן החיות שאותו תיאר כציון דרך בעיר, לא מוצדק וטען כי בעלי החיים בגן החיות מטופלים היטב.
סך הכל הוקצו 1.5 מיליארד פסו פיליפיני לשיקום הפארק הבוטני בגודל של 5.5 דונם.
שיקום גן החיות בוצע באמצעות שותפות ציבורית-פרטית עם גן החיות.
פרויקט שיקום זה נועד להפוך את גן החיות למרכז נופש ברמה עולמית, הפרויקט התחיל ביולי 2015, ולקח שחצי שנה עד לסיום.
גן החיות של אמנוויל (צרפתית: Parc zoologique d'Amnéville) הוא גן חיות צרפתי של אזור גראנד אסט, הממוקם במוזל, בין מץ לגבול לוקסמבורג, בעיר אמנוויל.
בגן החיות מוצגים כ-1,500 פרטים של בעלי חיים מ-360 מינים.
מייסד ומנהל גן החיות הוא, מישל לואי.
כיום, זהו גן החיות הצרפתי היחיד המציג מופע של טיגריסים מאולפים.
אמנם מופע זה הצליח להגביר את פופולריות גן החיות, אך גם הצליח להוריד את גן החיות לדרגת "חבר זמני" של האגודה האירופית של גני חיות ואקווריום (EAZA).
כמו כן, גן החיות משתתף בכמה תוכניות למינים בסכנת הכחדה באירופה, וזהו אחד מגני החיות היחידים בצרפת שיש בו גורילות ואורנגוטאנים.
עם ממוצע של 629,000 מבקרים בשנה (בין השנים 2011 ל-2015) גן החיות של אמנוויל הוא אחד מעשרת גני החיות הפופולריים ביותר בצרפת.
גן החיות של דואה , לשעבר הפארק הזואולוגי של דואה-לה-פונטיין, משתרע על שטח של 140 דונם וממוקם בדואה-לה-פונטיין, מן ולואר, צרפת.
גן החיות הוא ביתם של כ-1,000 בעלי חיים המייצגים 100 מינים, והוא חבר באיגוד האירופאי של גני החיות והאקווריומים (EAZA) והאיגוד העולמי של גני חיות ואקווריומים (WAZA).
גן החיות של לה-פלש הוא גן חיות בשטח של 140 דונם אשר נפתח בשנת 1946 בלה-פלש, צרפת.
גן החיות הוא ביתם של כ-1,600 בעלי חיים המייצגים כ-160 מינים, והוא חבר ב (EAZA) וב (WAZA).
גן החיות של לה פלש הוא כיום אחד הפארקים הטבעיים ביותר בצרפת, עם 441,000 מבקרים בעונת 2017
משנת 2000 הוא השתתף בתוכנית הניטור לאוכלוסיות יונקים ימיים לאורך חופי צרפת.
מאז שנת 2007 הוא תומך בארגון "Kalaweit", שמטרתו שמירה על גיבונים ועל בית הגידול שלהם באינדונזיה.
מאז 2012 גן חיות נותן מימון לארגון הברזילאי "Projeto Tamandua" במטרה להפוך את המחקר הגלובלי הראשון על דוב נמלים זוטי.
בגן החיות קיימת אטרקציה ייחודית של השכרת לינה, כאשר הנוף הנשקף מהחדרים צופה ישירות לכלובי בעלי החיים
בחודש נובמבר 2017 נרכש גן החיות על ידי רשת פארקי השעשועים Looping Group, אשר מתכננת להשקיע עשרה מיליון יורו עד 2020 בפיתוח גן החיות תוך הרחבת קומפלקס מלון ומרפאה וטרינרית.
גן החיות של קרזה הקרוי גם הפארק הזואולוגי של קרזה והפארק הזואולוגי של ליסיו, הוא גן חיות הממוקם בנורמנדי, קלבדוס בנפת ליסיו.
גן החיות הוקם בשנת 1986, תחת השם של קרזה (CERZA, ראשי התיבות בעברית: מרכז המחקר והתרבות של הפארק הזואולוגי של אגרון).
אחד ממייסדיו של גן החיות הוא תיירי ג'רדן, המשמש כמנהל גן החיות, נכון לשנת 2017. בגן החיות ישנם כ-120 מיני בעלי חיים, וזאת בשטח של 600 דונם.
אחת מפעילויותיו של גן החיות היא השתתפות בגידולם ושימורם של חיות בר בסכנת הכחדה מחמש יבשות שונות.
בנוסף גן החיות חבר באיגוד העולמי של גני חיות ואקווריומים (WAZA).
גן החיות של קרזה הוקם במאי 1986 על ידי שני אחים, תיירי ופטריק ג'רדן מייסד פארק החתולים בפארק החממה הזואולוגי ביוטרופיקי.
כיום גן החיות מנוהל על ידי תיירי ג'רדן, ופטריק ג'רדן מנהל את פארק החתולים.
גן החיות פתוח למבקרים החל מחודש פברואר ועד לחודש נובמבר, שטחו הוא כ-600 דונם ובו ישנם יותר מ-1,000 בעלי חיים, המייצגים כ-120 מינים שונים, מחמש יבשות בעולם.
בגן החיות שני מסלולי הליכה, האדום והצהוב, רכבת גן החיות וקולנוע.
בינואר 2013 התרחשו בגן החיות מספר לידות, כאשר באחת מהן ופעם הראשונה בצרפת נולד קרנף הודי.
לאחר מקרי ילודה נוספים, הכוללים שלושה אריות (ב-2013 וב-2015) ושתי פנדות אדומות (ב-2013 וב-2014), אפשרו לגן החיות למלא את תפקידו בהגנה על מינים ורבייתם.
גן החיות חבר מלא בארגונים:
האיגוד האירופאי של גני החיות והאקווריומים (EAZA) (מאז 1996)
האיגוד העולמי של גני חיות ואקווריומים (WAZA) (מאז 2003)
האגודה הלאומית לפארקים זואולוגיים (ANPZ) (מאז 2003)
בנוסף, גן החיות משתתף בכ-40 תוכניות שימור למינים בסכנת הכחדה.
חוץ מתוכניות השימור של גן החיות, הוא מעורב כלכלי בתוכניות שדה רבות.
כדי להגדיל את ההשתתפות, נוצרה בשנת 2000 קרן השימור של גן החיות, מטרת קרן זו היא להוביל, לקדם ולתמוך בפעולות בטבע כדי להגן על בעלי חיים בסכנת הכחדה.
עמותה זו גדלה בזכות תרומת חבריה, תרומות המבקרים והתרומות הרגילות של גן החיות.
בגן החיות ישנן שלוש נקודות תצפית:
מסעדת בראסרי - המשקיפה על היער האסייתי, שבו הקרנף ההודי והאנטילופה ההודית.
מסעדה עצמאית - המשקיפה על השטח האפריקני, שבו ג'ירפות, קרנפים, יענים ואנטילופות אחרות.
בגן החיות ישנן גם מספר עמדות מכירה, שאחת מהן בעלת מרפסת נפתחת לעבר כלוב הפנדה האדומה.
בנוסף גן החיות מספק למבקרים גם אזורי פיקניק מוצלים.
מאז שנת 2006, מלון גן החיות מציע אירוח יוצא דופן, הכולל שלושה סוגי אתרי לינה: "יורט" המספק תצפית, "Zoobservatory" ו"לודג" המציע שהייה מלאה אצל חיות הבר.
מאז 2004 גן החיות היה יציב למדי מבחינה כלכלית, ובעל ממוצע מבקרים של 240,000 עד 310,000 מבקרים בשנה.
גן החיות של אואנו (ביפנית 上野動物園) הוא גן חיות בגודל 143 דונם, המנוהל על ידי ממשלת מטרופולין טוקיו, והוא ממוקם באואנו, טאייטו, טוקיו, יפן.
גן החיות של אואנו זהו גן החיות העתיק ביותר ביפן, והוא נפתח ב -20 במרץ 1882. גן החיות נמצא במרחק של 5 דקות הליכה מיציאת הפארק של תחנת אואנו, וניתן גם להשתמש בתחבורה הציבורית של טוקיו.
המונורייל של גן החיות הוא המונוריל הראשון ביפן, והוא מחבר את החלקים המזרחיים והמערביים של השטח.
גן החיות התחיל כגן חיות המחובר למוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע.
בשנת 1881, האחריות של הנהלת גן החיות נמסרה לחוקר הטבע ועובד המדינה טאנאקה יושיו, אשר פיקח על המעברים לגן החיות.
הקרקע שעליה בנוי גן החיות הייתה במקור האחוזה של המשפחה הקיסרית של הירוהיטו, אך הוענקה לממשלה העירונית ב-1924 יחד עם פארק אואנו לרגל חתונתו של נסיך הכתר הירוהיטו.
באוגוסט 1943 הורה ראש עיריית טוקיו, שיגאו דדאצ'י, שכל חיות הבר והחיות המסוכנות בגן החיות ייהרגו, בטענה כי פצצות יכולות לפגוע בגן החיות וחיות אלו יברחו יגרמו להרס ברחובות טוקיו.
בקשותיהם של אנשי הצוות בגן החיות לדחיית הבקשה או לפינוי בעלי החיים במקומות אחרים נדחו.
בעלי החיים הוצאו להורג בעיקר על ידי הרעלה, חנק או פשוט על ידי הרעבת בעלי החיים.
בחודש ספטמבר 1943 התקיימה אזכרה לזכר בעלי החיים (בעוד ששניים מהפילים עדיין רעבו), והוקמה אנדרטה קבועה לזכרם שנבנתה מחדש ב-1975.
זמן קצר לאחר 1945, היפנים הציבו את חיל האוויר האמריקני ואת הנווט והמפציץ Ray "Hap" Halloran מוצגים עירומים בכלוב הנמרים בגן החיות, כדי שאזרחים יוכלו ללכת לפני הכלוב ולהביט באסיר B-29.
גן החיות שואף לספק לבעלי חיים סביבה דומה לבית הגידול הטבעי.
בשנים האחרונות הוחלפו הכלובים הישנים של העבר בבתי גידול מודרניים, כמו "יער הגורילות", שנבנה לאחר שתי תקלות מפורסמות ב-1999.
בגן החיות נמצאים יותר מ-3000 בעלי חיים המייצגים מעל 400 מינים.
טיגריס סומטרה וגורילת שפלה מערבית נמצאים בראש רשימת בעלי החיים הפופולריים בגן החיות.
בנוסף בגן החיות של אואנו נמצאים מספר המינים הגדול ביותר מאשר כל גן חיות אחר ביפן.
בין שאר בעלי החיים בגן החיות, ניתן למצוא: זברות, מקוקים יפנים, עגורים אדומי כתר, עיטם לבן-זנב, פינגווינים מלכותיים, עזים, כבשים, חזירים, גואנקו, יענים וארנבות.
בשלב מסוים, בעלי החיים בגני החיות בטוקיו חולקו בין גני החיות במטרופולין (גן החיות טאמה ופארק הטבע אינוקאשיירה) אך לא הובא לגן החיות אריה.
עם זאת, בתגובה לדרישה ציבורית, גן החיות העירוני יוקוהמה הלווה לגן החיות של אואנו נקבת אריה.
לאחר מותו של דוב הפנדה הענק "לינג לינג" בשנת 2008, גן החיות של אואנו היה ללא מין זה בפעם הראשונה מאז 1972. בפברואר 2011, שתי פנדות ענקיות חדשות הגיעו מן שמורת הטבע וולונג מסין, ושמותיהם החדשים התבססו על סקר ציבורי.
שמו של הפנדה הזכר שהובא היה "בילי" ושמו שונה ל-"לילי" כדי להדגיש את האישיות השובבה שלו.
שמה של הנקבה היה סיניו ושמה שונה לשינשין, בהתייחס לטוהרה ותמימותה.
שאר בעלי חיים בגן החיות הם: פנדה אדומה, טיגריס סומטרה, אריה אסייתי, גורילת שפלה מערבית, דוב קוטב, פיל אסייתי, ג'ירף מרושת, ביזון אמריקאי, לוטרה מצויה, שועל מצוי, מספר מיני עטלפים, טפיר ברזילאי, אריה ים קליפורני, פנק, היפופוטם ננסי, היפופוטם, אוקאפי, דוב נמלים ענק, תוכי ים אטלנטי וקרנף רחב-שפה.
גן החיות של אלכסנדריה הוא גן חיות באלכסנדריה, שבמצרים, ובו יכולים המבקרים לחזות במגוון גדול של בעלי חיים מרחבי העולם.
התצוגות העיקריות בגן החיות כוללות מתחמים המוקדשים לחיות אזור אמריקה הלטינית ויער האמזונאס, ביצות לואיזיאנה, הסוואנות של אפריקה, דרום-מזרח אסיה ואוסטרליה.
תצוגת העופות כוללת ציפורי מים, כגון מגלנים, אנפות, שקנאים, ברווזים ושני מיני פלמינגו.
יונקים - אריות, שועלי פנק, זברות, דרבנים, מינים שונים של דובים, קופים ומפריסי פרסה.
עופות - עגורים (כגון עגור כתר אדום-לחיים), תוכאים (כגון מקאו) ועופות דורסים (כגון נשרון מלכותי ועיטם לבן-ראש).
זוחלים - תניניים (כגון תנין אמריקאי ותנין היאור), אליגטורים (כגון אליגטור אמריקני), לטאות (כגון טגו זהוב) וצבים (כגון צב דרבוני).
דו-חיים - צפרדעים (כגון צפרדע שור אפריקנית) וסירן גדול.
דגים - שושנון כתום מזויף, נתחן כחול, כרומית ירקרקת, דג האליגטור, זהרון אדום, קרפיון מצוי ונתחן צהוב.
בתחילת שנות האלפיים היה גן החיות במצב גרוע וסבל מהזנחה קשה.
ארגון הסיוע המצרי לבעלי חיים (Animal Aid Egypt) יחד עם קבוצת מתנדבים, החלו לסייע בשיפור תנאי החיים החיות במקום.
למשל, שכנעו נציגי הארגון את עובדי גן החיות במטרה לשחרר את הפילה מהשלשלאות שכבלו אותה במשך היום ולשוטט בחופשיות, וכן לבנות לה סככה ולחזק את מגורי הלילה שלה.
המתנדבים עבדו עם מטפלי החיות במטרה לשפר את תזונת השימפנזות, העשירו את סביבת המכלאות החיצוניות והתקינו רצפות עץ בבתי הלילה שלהם.
בפברואר 2015 נכנסו שני גברים לגן החיות, חדרו למתחם הבבונים המצריים והכו בהם בעזרת מקלות, לעיני עשרות מבקרים שצפו באירוע, וצחקו.
רוב הבבונים נמלטו אל חלקו העליון של המתחם, ומספר קופים הוכו מידי האנשים, בעוד קהל הצופים מריע ומוחא כפיים.
האירוע נמשך זמן רב ואיש מאנשי גן החיות לא התערב בנעשה.
בסופו של דבר, עזבו התוקפים את המקום מבלי שנעצרו ונתנו את הדין על מעשיהם.
גן החיות שלנו היא סדרת טלוויזיה בריטית של ערוץ BBC One, ששודרה מ-3 בספטמבר 2014 עד 8 באוקטובר אותה שנה.
את הסדרה בת שישה פרקים כתב מאט צ'רמן וביים אנדי דה אמוני.
זהו סיפורו של ג'ורג' מוטרסהד, ועל חלומו להקים גן חיות ללא כלובים, על בני משפחתו ועל מאבקם להקים את גן החיות של צ'סטר מול התנגדות תושבי המקום.
לי אינגלבי – ג'ורג' מוטרסהד
ליז וייט – ליזי מוטרסהד
אן ריד – לוסי מוטרסהד
פיטר וייט – אלברט מוטרסהד
ראלף ליטל – בילי אטקינסון
סופיה מיילס – ליידי קתרין לונגמור
סטיבן קמפבל מור – הכומר אהרון וב
אמיליה קלארקסון – מיוריאל מוטרסהד
הונור ניפסי – ג'וּן מוטרסהד
ג'סיקה רנסום – גברת פולי פורד
הסדרה "גן החיות שלנו" הוזמנה על ידי דני כהן ובן סטיבנסון עבור ערוץ BBC One.
את הרעיון הציגו אנשי Aenon, חברת ההפקות בניהולו של אדם קמפ, בני חברת ההפקות Big Talk Productions.
הצילומים נערכו בליברפול, כמו גם בוולטון הול שבוורינגטון ובאבני הול שבצ'ידל.
כשה-BBC הודיע על כך שלא תהיה עונה שנייה לסדרה, הופתעו רבים מחובבי הסדרה.
ב-10 בדצמבר 2014 פורסמה עצומת בעיתון צ'סטר כרוניקל בתקווה לחדש את הסדרה.
אחרי יום אחד חתמו על העצומה יותר מ-1000 איש.
למרות מאמצים אלה הסדרה לא חודשה לעונה נוספת.
גן החיות של צ'סטר הוא גן חיות גדול המצוי בצ'שייר, בריטניה.
הגן הוקם ב-1931 בידי ג'ורג' מוטרשייד.
גן זה אינו מקבל מימון ממשלתי אלא מ"האגודה הזואולוגית של צפון אנגליה" (the North of England Zoological Society).
בגן החיות מעל 200 מינים שונים ומעל 20,000 פרטים.
בגן מבקרים רבים והוא גן החיות ההומה ביותר בבריטניה, לפי מגזין פורבס, גן זה נחשב לאחד מ-15 גני החיות הטובים בעולם ואחד הטובים בבריטניה.
מספר המבקרים בו כאטרקציית חיות-בר הוא הגבוה ביותר בבריטניה, למעלה מ-2 מיליון מבקרים ב-2019.
משפחת מוטרשייד ניהלה משתלה בשאבינגטון, סמוך לקְרוּ.
ג'ורג' מוטרשייד אסף בעלי חיים כגון לטאות וחרקים, שהגיעו עם צמחים אקזוטיים שייבא העסק.
ביקור כנער בגן החיות בל ויו במנצ'סטר בשנת 1903 הגביר את עניינו ביצירת גן חיות משלו.
הוא נפצע במלחמת העולם הראשונה ושנים אחדות היה מרותק לכיסא גלגלים.
אף על פי כן, אוסף החיות שלו גדל והלך והוא החל לחפש משכן מתאים לגן החיות שלו.
הוא בחר בטירת אוקפילד שבאפטון-ליד-צ'סטר, אז כפר אך כיום פרבר של צ'סטר.
מוטרשייד שאף לבנות גן-חיות ללא סורגי הברזל הויקטוריאניים המסורתיים, שכלאו את החיות מאחוריהם.
הוא הושפע מרעיונותיו של קרל האגנבק, שהמציא את מושג גן החיות המודרני ומהייני היידיגר, חלוץ האתולוגיה.
בצ'סטר, השתמש מוטרשייד ברעיון של האגנבק לתעלות מים ומחפורות כתחליף לסורגי כלובים, ופרש את השימוש בהם על פני גן החיות כולו, לעיתים קרובות לגבי זנים, שלא עלו בשיקוליטו של האגנבק.
לדוגמה, כששימפנזים שוחררו ב-1956 אל המכלאה החדשה שלהם בצ'סטר, קבוצה של איי דשא, הפרידה בינם לבין המבקרים לא יותר מרצועת מים ברוחב 3.6 מטרים.
איש לא ידע אז אם שימפנזים יודעים לשחות.
התברר שלא, וכיום איי השימפנזים הם אטרקציה מרכזית בגן החיות של צ'סטר.
בשנת 1986 הוקף הגן בגדר, בהתאם לחוק הרישוי לגני חיות משנת 1981.
הגן נגיש להליכת מבקרים לאורך התצוגות ומעל כמה מהן יש גשרים.
בחלק מהפארק אפשר לנסוע ויש בו מסילת מונורייל, העוזרת להגיע לתצוגות בטווח קצר.
בגן יש גנים מושקעים ומזרקות, קיוסקים, פארק שעשועים ומדשאות לילדים, פינת ליטוף וכמה מסעדות.
תוכנית הרבייה והשימור של גן החיות
בגן החיות של צ'סטר יש מגוון חיות, שלפחות 155 מהן נמצאות בסכנת הכחדה ברמה זו או אחרת.
חלק חשוב מתוכנית העבודה בגן הוא ניסיונות רבייה, בעיקר בבעלי חיים בסכנת הכחדה.
לצורך זה מתקיימת תוכנית חילופים עם גני חיות אחרים בעולם.
לכמה חיות יש תוכנית שימור מיוחדת, שבסיומה הן אמורות לשוב לטבע; ביניהן: תאו היער, יגואר, קקדו, חנק עצים מלגשי, ראם הצבי, קרנף צר-שפה, אמזונה, קלאו, טיגריס סומטרה ושועל-מעופף רודריג.
עוד יש בגן ביתני זוחלים וחרקים, ציפוריה לעופות טרופיים, מכלאות לפרסתנים שונים ובריכה של אריות ים.
ב-11 ביולי 1978 נולד בגן החיות הפיל מוטי, פיל שהיה תוצאת רביית כלאיים של פיל אפריקני ופיל אסייתי.
הוא מת לאחר עשרה ימים.
על גן החיות של צ'סטר נעשו סדרות כמו "גן החיות שלנו" ו"החיים הסודיים של גן החיות" (The Secret Life of the Zoo).
גן החיות של הונולולו הוא גן חיות המצוי בהונולולו, בירת הוואי, ארצות הברית המצוי בתוך הפארק קפיאולאני (Kapiolani Park) וכולל יותר מ-42 דונם.
הוא מנוהל בידי מחלקת השירותים של עיריית הונולולו ומצויים בו מעל 601,000 מבקרים בשנה.
הגן הוקם לראשונה ב-1876 בידי מלכה של הוואי המלך Kalākaua עודד בנייה של פארק מפואר מוקף בביצות ובריכות, שלמורדות דאימונד הד בשביל אשתו.
הפארק נפתח בשנת 1877 לציבור אך הכיל גם אוספים של עופות ושל סוסים ששויכו למלך ובקרנבלים שהתנהלו בפארק הובאו עוד ועוד חיות עד שנוצר הגן.
רק בשנת 1896 העיר הונולולו השתלטה על הגן ועל הפארק, לראשונה תחת שליטת ארצות הברית.
בגן ישנם חיות רבות לרבות פיל אפריקני (פיל אחד ב-1933 הרג את מטפלו ונורתה בידי המאבטחים), ג'ירפות, גמל דבשתיים, טורפים כמו אריות, אריות ים ודוב מלאי וכן מגוון של קופים, עופות שונים, כוח ענק ומיני תניניים.
בגן צולמו מספר סרטים למשל עולם היורה.
בשנת 2016, פרש גן החיות מאיגוד גני החיות והאקווריומים (AZA) בעקבות בעיות מימון.
גן החיות של מוסקבה הוא פארק זואולוגי במרכז מוסקבה.
אחד מגני החיות העתיקים ביותר באירופה וגן החיות החמישי בגודלו ברוסיה אחרי גני החיות של ירוסלב, רוסטוב על הדון, נובוסיבירסק וקרסנויארסק.
זהו אחד מעשרת גני החיות המתוירים ביותר בעולם (עד 3.8 מיליון איש בשנה).
לגן החיות של מוסקבה יש מעמד של גן החיות הראשי של רוסיה, אוסף גן החיות מכיל 1267 מיני בעלי חיים, 10531 בעלי חיים.
סמל גן החיות של מוסקבה עד 2014 היה חתול טייגה פראי - מאנול.
לאחר החלפת ההנהלה שונה הסמל לדימוי מופשט של שקנאים, סנאים, דולפינים ויונים.
גן החיות של בלפסט , הוא גן חיות הממוקם בבלפסט, בירת צפון אירלנד.
האתר ממוקם סמוך לגבעות Cavehill שבמחוז אנטרים, מיקום מבודד יחסית הגורם לסביבה שלווה עבור בעלי החיים בגן.
גן החיות הוא אחת האטרקציות המובילות בשטחי צפון אירלנד ובו מעל 300,000 מבקרים בשנה.
גודל האתר מעל 22 דונם ובתוכו ישנם מעל 1,200 בעלי חיים ממעל 140 מינים.
חלק מהם מצויים בטבע בסכנת הכחדה והגן מקים מעל 90 יחידות שימור מבודדות עבורם.
הגן גם ממומן ממועצת בלפסט המוציאה מעל 1.5 מיליון ליש"ט, כך שהוא אחד מגני החיות היותר ממומנים בבריטניה ואירלנד.
הגן הוקם לראשונה ב-28 במרץ 1934, אך עוד לפני כן נסלל האזור בידי "חברת בלפסט" שהקימה מסילות ברזל לאורך המאה ה-20 ויצרה פארקי שעשועים וגינות, אליהם הובילו סוללות ברזל של רכבות חשמליות.
ב-1933 הוחלט להוסיף לאזור אוסף זואולוגי של בעלי חיים, אשר האזור נהפך לגן החיות כעבור שנה.
עם מלחמת העולם השנייה והפצצת בריטניה במהלך 1940 הופצצה בלפסט ונהרגו מספר בעלי חיים נהרגו בהפצצות ביניהם פילים, זאבם, אריות ודובי קוטב אך רובם שרדו.
הגן נמנע מהוספת חיות עד ל-1947 אך נקלע לקשיים כלכליים במהלך שנות ה-50 וה-60 והוצרך בשיקום מבוסס.
החל מ-1970 הגן מבוסס על "חברת בלפסט" ועל "חברת צ'פמן".
על היסטוריית הגן התבסס הסרט "Zoo" בכיכובו של ארט פרקינסון.
הגן מכיל מעל 140 מינים שונים של בעלי חיים, ביניהם מתחמים לפילים, גורילות, ג'ירפות וזברות, מתחם לדוביים ושאר טורפים, פינת חי גדולה, פינה דומה ליער גשם טרופי בתוכה עופות שונים, קופים, למורים ועצלנים, כמה זוחלים ועוד.
בגן מספר בעלי חיים המצויים בסכנה גדולה, כמו טיגריס סומטרה, פרטי קנגורו אילני, בונגו, שימפנזה.
ב-2007 הייתה המלטה של אריה ברברי שהועבר בהמשך לצ'כיה במסגרת פרויקט הצלה של תת-המין הזה שנכחד בטבע.
גן החיות מראח פעל בשכונת זייתון שבעזה כחלק ממתחם פנאי שכלל גם גנים ציבוריים ופארק שעשועים קטן לילדים, המתחם הוקם בידי ממשל חמאס ברצועת עזה על קרקע ששימשה בעבר כמזבלה.
הידוק הסגר על רצועת עזה והחרפת משבר המים ברצועה הסב סבל לבעלי החיים בגן החיות.
במתחם פעל גם בית קפה ומתחם פיקניק.
בעלי החיים של גן החיות, כמו תושבי המקום, סבלו כתוצאה מהקושי לחיות ברצועת עזה, גן החיות נפגע קשה במהלך מבצע עופרת יצוקה בשנת 2008. גן החיות נסגר ב-2016.
מלבד חיות שמצויות גם בפינות-חי כמו יונים, שועלים, נמיות מצויות, חתולים, כלבים, סוסי פוני, זאבים, אווזים, צבים, צבי, קופים, תרנגולות וגמל, היו בגן החיות גם שני אריות, וכמה נשרים ב־33 מתחמים וכלובים.
הספארי ברמת גן הציע לשלוח לגן החיות מספר זברות אך הדבר לא יצא לפועל.
בעלי החיים הוברחו לרצועת עזה דרך מנהרות ההברחה ממצרים.
אחד האריות נגנב מן הגן ונמצא רק כעבור זמן בעת פשיטה משטרתית.
גן החיות של דובאי היה גן חיות בגודל .
גן החיות נבנה במקור בשנת 1967 על ידי תושב דובאי בשם אוטו י.
בולארט, כאשר ראשד בן סעיד אאל מכתום, שליט דובאי לשעבר, אפשר לו לבנות גן חיות על מגרש שהיה שהתשרע על שטח של כ-2 דונם בשכונת המגורים ג'ומיירא" .
גן החיות זה הוא הוותיק ביותר בחצי האי ערב.
הוא נחשב לנקודת ציון של העיר דובאי בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, שכן גן החיות סימן את קצה העיר.
בשנת 1971 הועבר ניהול גן החיות לעיריית דובאי .
במהלך השנתיים הראשונות לקיומו, גן החיות של דובאי אכלס רק כמה בעלי חיים כמו חתולים גדולים, קופים ובעלי פרסה.
היה גם אקווריום קטן עם כמה דגים וזוחלים.
ממאי 1986 עד מאי 1989, חלק מגן החיות עוצב ונבנה מחדש.
בשנים האחרונות, גן החיות של דובאי היה נתון תחת מתקפה, בשל התנאים בהם מאוחסנים החיות.
פעילים למען זכויות בעלי חיים ואף מלונות ואתרי תיירות עודדו את החרמת המתקן.
על פי הדיווחים, הכלובים בהם נלכדו החיות היו כה קטנים עד כי בעלי החיים בקושי יכלו לנוע בתוכו.
לבסוף לאחר לחצים רבים מהרשויות וארגוני סביבתיים גן החיות נסגר בנובמבר 2017, וכל בעלי החיים ששהו בו הועברו לפארק הספארי החדש בעיר דובאי וחיים בתנאים נוחים ומרווחים יותר מאשר התנאים בגן החיות שנסגר.
בגן החיות היו כ-248 סוגים של יונקים, כולל שועלים, צבועיים, פומות, אריה אסיאתי, יגוארים, שימפנזים, בבונים, קופים, צבאים, דובים, דורבנים, ג'ירפות, היפופוטמים ועבדקן הרעמה.
בגן החיות היו גם כ-400 סוגים של עופות וזוחלים כולל יען, עיט זהוב ותוכים.
גן החיות של דובאי משך אליו מדי שנה מספר רב של מבקרים.
שעות הפתיחה בקיץ היו 10 בבוקר עד 6 אחר הצהריים, ובחורף בין השעות 10 בבוקר עד 5:30 אחר הצהריים.
עיריית דובאי תכננה לבנות גן חיות חדש מאז 2003 כדי להחליף את גן החיות הישן.
הספארי היה אמור להיות בגודל של 560 דונם ולעלות 610 מיליון דולר.
הבנייה הייתה אמורה להסתיים עד שנת 2008. בפברואר 2009 הוכרז כי פרויקט הספארי יהיה בדובילנד ונמצא כרגע בהפסקת בנייה בלתי מוגבלת.
ב-14 במאי 2012 הוכרז על ידי עיריית דובאי כי בעלי החיים מגן החיות הצפוף יועברו לספארי פתוח בשנתיים הקרובות.
עבודות החפירה לספארי החלו בספטמבר 2012.
ב-23 באפריל 2013, חוסיין נאסר לותאה, מנכ"ל עיריית דובאי, אמר כי השלב הראשון של ספארי דובאי הסתיים ובניית הפרויקט תושלם עד סוף 2014.
פארק הספארי של דובאי נפתח ב-12 בדצמבר 2017 לקהל הרחב.
פארק הספארי של דובאי משתרע על פני 120 דונם, פארק הספארי כולל גן חיות, גן בוטני, אתר נופש ומגרש גולף, בנוסף למתקנים חינוכיים וטרינריים.
הוא כולל יותר מ-1,000 בעלי חיים וציפורים.
הספארי מחולק לכפרים אפריקאים, אסיה וערבים, כאשר כל כפר מאכלס בעלי חיים מאותם אזורים.
החל מ-5 בנובמבר 2017, גן החיות הישן נסגר.
גן החיות של סקופיה (במקדונית: Зоолошка градина Скопје) הוא גן חיות שנמצא בסקופיה, מקדוניה הצפונית.
בגן החיות, ישנם 500 בעלי חיים המייצגים 85 מינים.
גן החיות הוקם ב-1926, על ידי ועדה בת שלושה חברים שהונהגה על ידי סטנקו קרמן .
עם פתיחתו, גן החיות היה בגודל של 4 הקטאר והציג מספר בעלי חיים שקיבל במתנה.
עם החלטת מועצת העיר סקופיה ב-1965, והייעוד החדש בעיר ב-1966, הורחב גן החיות לגודלו הנוכחי.
במהלך השנים, גן החיות ספג ביקורת רבה על תנאי המחיה של בעלי החיים שמוצגים בגן החיות.
הפיל היחיד שהיה בגן החיות אי פעם מת בגיל 23, פחות משנה לאחר שהועבר מגן החיות של בלגרד , ושימפנזה אחת שנמצאת בדיכאון כרוני, שעונה לשם קוקו, הועברה לשמורת AAP Primate Sanctuary, ב-2009.
עם זאת, ב-2008, העירייה הקציבה 42 מיליון דינר מקדוני לשיפור גן החיות.
בנוסף, גן החיות התחיל לעבוד עם האיגוד האירופאי של גני החיות והאקווריומים, בשביל לשפר את תנאי המחיה ולהעלאת גן החיות לסטנדרטים מודרניים.
עד ל-2010, נבנו 18 מתחמים חדשים, 85% מהתערוכות הישנות יותר בגן החיות שופצו, וגן החיות היה מועמד לחבר ה-EAZA.
גן החיות מתכנן לבנות מתחמים חדשים לפילים ולג'ירפות, במימון העירייה, וכן לבנות מתחם שימפנזות חדש, כדי שקוקו יוכל לחזור הביתה.
הפארק הזואולוגי של טביליסי (בגאורגית: თბილისის ზოოლოგიური პარკი) הוא גן החיות הוותיק והגדול ביותר בגאורגיה, הנמצא בעיר הבירה טביליסי.
הגן נוסד בשנת 1927. בשנת 2015 נפגע הגן קשות כתוצאה משיטפון שהותיר רבים מתושביו מתים או חופשיים.
גן החיות של טביליסי הוקם על פי החלטת מועצת העיר טביליסי ב־10 בפברואר 1927. הוא תוכנן על ידי קבוצה של מומחים גאורגיים ורוסים.
גן החיות הורחב עוד יותר בשנות ה-30. בתחילה הגן החיות כלל 4 חלקים: בעלי חיים שסביבת חייהם היא בקווקז; פאונה של ברית המועצות; חיות אקזוטיות ובעלי חיים חקלאיים.
שיא פריחתו של הגן הייתה בשנות השבעים, תקופה בה היווה ביתם של יותר מ-1,000 בעלי חיים ונהנה מיותר מ-500,000 מבקרים בשנה.
גן החיות, שנשען במידה רבה על מימון של העירייה, סבל מקיצוצים קשים שנבעו מהקריסה הכלכלית והתסיסה החברתית שפגעו במדינה לאחר התפרקות ברית המועצות.
נציג החברה העולמית להגנת בעלי חיים , ניל טרנט, דיווח בשנת 1993 כי יותר ממחצית החיות בגן החיות מתו מרעב או מקור מאז 1991.
גן החיות חווה תחייה מסוימת לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21. אקווריום ציבורי, הראשון מסוגו בקווקז, נפתח בשנת 2007. בשנת 2012 החליטה ממשלת טביליסי להעביר את גן החיות ממרכז העיר למתחם זואולוגי ובילוי הסמוך לים של טביליסי, מאגר גדול בפאתיה המזרחיים של העיר.
מחסור במימון, הוביל לדחיית המעבר וגן החיות נשאר במקומו הישן.
ב-14 ביוני 2015 הציף הנהר את גן החיות.
כמה מתושביו מתו, בעוד בעלי חיים רבים ששרדו, כמו היפופוטם, אריות, נמרים, דובים וזאבים, ברחו לרחובות.
כמה בעלי חיים נלכדו, אך אחרים נורו על ידי כוחות החירום.
בסך הכל איבד גן החיות כמעט מחצית מתושביו.
גן החיות המלכותי בורגרס (בהולנדית: Koninklijke Burgers' Zoo) הוא גן חיות בארנהם, הולנד, והוא אחד מגני החיות הגדולים במדינה.
גן החיות פופולרי בקרב תושבים הולנדים וגרמנים, ומגיעים אליו כ-1.5 מיליון מבקרים מדי שנה.
הוא הוקם על ידי יוהאן בורגרס בשנת 1913.
גן החיות חבר בהתאחדות גני החיות ההולנדי (NVD), האיגוד האירופאי של גני החיות והאקווריומים (EAZA), מערכת מידע על סוגים בינלאומיים (ISIS) האיגוד העולמי לגני חיות ואקווריומים (WAZA).
Burgers' Bush: יער גשם טרופי.
מאז יולי 2017 יש אולם מנגרובים חדש בגודל 3,000 מ"ר.
urgers' Ocean: 8,000,000 ליטר מי ים לאקווריום.
שניים מהמכלים העיקריים הם אוקיינוס עם כרישים ודגים אחרים בגודל , ושונית אלמוגים עם דגים טרופיים, אלמוגים חיים וחסרי חוליות אחרים בגודל .
Burgers' Avonturenland (מגרש המשחקים של גן החיות), נפתח בשנת 2002).
הרימבה מעניקה למבקרים רושם של יערות גשם בדרום מזרח אסיה.
החיות בתצוגה זו כוללות: טיגריס סומטרה בינטורונג, דוב מלאי, גיבון צהוב-לחיים, לוטונג ממושקף, נמר סרי-לנקה, תן זהוב, בנטנג, מונטיאק, אייל זהוב, אייל אלדי, סיאמנג, מקוק זנב חזיר דרומי, פיתון מרושת וכוח המים.
Burgers' Kids Jungle מגרש משחקים מקורה בנושא כפר דרום אמריקאי, נפתח בשנת 2012.
גן החיות הצליח מספיק בגידול דגים ואלמוגים לאקווריום משלהם, כך שהם יכולים כעת לספק בעלי חיים לאקווריומים ציבוריים אחרים.
מלבד הצגת רבים מבעלי החיים בבית גידול מדומה במערכות אקולוגיות רחבות ידיים, גן החיות כולל גם מתקנים לשימור וגידול של בעלי חיים שכמעט נכחדו.
גן החיות תומך בכמה פרויקטים של שמירת טבע.
הפרויקטים קטנים אך בעלי השפעה גדולה.
עתיד לטבע: גן החיות תומך בקרן העתיד לטבע.
קרן זו תומכת בפרויקטים טבעיים ברחבי העולם, על ידי הענקת שלושה פרסים כספיים בסך 50,000 אירו מדי שנה לשלושה אנשי שמירה על טבע צעירים ומוכשרים, כדי שיוכלו להמשיך בעבודתם החשובה לשמירת הטבע.
מדי שנה מוענקים פרסי העתיד לטבע בגן החיות.
קרן לוסי בורגרס קרן: לוסי בורגרס מעודדת ומאפשרת מחקר התנהגותי השוואתי בבעלי חיים.
המטרה היא לשפר את הידע על התנהגות טבעית של בעלי חיים ועל אקולוגיה.
קווימבה, פיל אסייתי, עוררה סערה במהלך שהותה בגן החיות (1966–1998).
היא אהבה לגנוב את תיקי המבקרים ולבלוע אותם בשלמותם.
גן החיות והגן הבוטני של בודפשט (הידוע בכינויו גן החיות - בהונגרית: Fővárosi Állat- és Növénykert) הוא גן החיות העתיק ביותר והאוסף הגדול ביותר של חיות וצמחים בהונגריה.
הוא שוכן ברובע 14 של בודפשט.
שדרת גן החיות שמקיפה את גן החיות מבחוץ נמצאת בגבול הפארק העירוני.
שטחו של גן החיות והגן הבוטני (שהוא שמורת טבע משנת 1986) הוא 184 דונם.
מאז פתיחתו ב-1866 ועד שנות ה-50 של המאה ה-20, אז הוקמו גני החיות האזוריים הראשונים, היה המוסד היחיד מסוגו בהונגריה.
כיום זהו אחד ממוסדות התרבות הציבוריים המתוירים ביותר במדינה עם 1–1.1 מיליון מבקרים בשנה.
כמו רוב גני החיות המודרניים, הפעילויות העיקריות שלו הן שימור טבע, חינוך, תוכניות פנאי קרובות לטבע ומחקר מדעי.
בשל ההיסטוריה והמאפיינים הקשורים בה, מטרותיו הנוספות כוללות הגנה והשבחה של המורשת התרבותית.
הגן ממוקם בקצה הצפוני של הפארק העירוני של בודפשט.
מצפון מערב הוא גובל במסילת הרכבת המחברת את תחנת הרכבת ניוגטי פאייאודבר עם סניף הרכבת שמסדיר קווים שונים לכיוונים שונים, מצפון מזרח ב"בולוואר הונגריה" (Hungária körút), מדרום מזרח בבולוואר גן החיות (Állatkerti körút) ומדרום מערב ב"דרך דוז'ה ג'רג'" (Dózsa György út).
בשנות ה-40 של המאה ה-19 פעלה באזור משתלה עד להקמת גן החיות.
גן החיות והגן הבוטני של בודפשט הוא אחד מגני החיות העתיקים בעולם.
הוא פתח את שעריו ב-9 באוגוסט 1866. מתוך יותר מאלף גני חיות מודרניים שקיימים עד היום, רק 25 נוסדו לפני זה של בודפשט.
הרעיון של הקמת גן חיות הועלה כבר בעידן הרפורמה בהונגריה, כלומר בשנות השלושים והארבעים של המאה ה-19. אולם תנאי מהפכת 1848 ומלחמת העצמאות והשנים הבאות לא היו נוחים להקמה.
לאחר הפסקה ארוכה יותר, ב-1859, נדונה שוב סוגיית גן החיות שיוקם.
בין חלוצי הרעיון המייסד היו הזואולוג, האתנוגרף והמטייל יאנוש קסנטוס, הפרופסור לגאולוגיה יוז'ף סאבו, אגושטון קוביני, אז מנהל המוזיאון הלאומי של הונגריה, ואחרים, אך אלה היו הפעילים ביותר.
הג'ירף המנומר של אליזבת, נסיכת בוואריה (סיסי) המלכה של הונגריה נולדה ב-20 ביולי 1858 בשנברון.
זה היה הג'ירף הראשון שנולד באירופה, והפך לג'ירף הראשון של גן החיות והגן הבוטני של הבירה ההונגרית.
הוא הגיע לגן החיות ב-15 במאי 1868. הנקבה שנוספה אחריו כבת זוגו הייתה מתנת המלך ההונגרי פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, בהתערבותה של המלכה.
בעשורים הראשונים, רוב החיות שהוצגו הגיעו מהפאונה של אגן הקרפטים, אם כי היו גם יחידות אקזוטיות, כמו הג'ירף.
המלך תרם 34 בעלי חיים לגן.
אחת החיות הפופולריות ביותר - שהייתה אהובה על פרנץ דיאק בין היתר - הייתה דוב חום בשם קריסטוף.
הגן הועשר גם בקופים רבים ואוסף תוכים.
גן החיות שנבנה מחדש נפתח שוב ב-20 במאי 1912. בעיתונות כונה אחד מגני החיות המודרניים ביותר באירופה, בעיקר בגלל האופן שבו הוחזקו בעלי החיים, הצגתם, ואוסף האקווריומים של מים מתוקים ומים מלוחים.
בשנת 1914 פרצה מלחמת העולם הראשונה, שהעמידה בפני המנהל אדולף לנדל ועמיתיו קשיים חמורים.
בתקופת המלחמה לא הצליח גן החיות לרכוש מזון לבעלי החיים בכמות ובאיכות מספקת, כך שעיקר המינים האקזוטיים נספו, כשבסופו של דבר היה קשה להשיג אפילו קש פשוט.
גם רוב תושבי האקווריום נספו, מאחר שלא ניתן היה להביא מי ים.
רוב הווטרינרים לחמו בחזית ולכן המוסד סבל גם ממחסור בכוח אדם, אותו ניסו לפתור באמצעות העסקת בני משפחה של עובדים שלחמו בחזית.
בשנת 1919 פוטר אדולף לנדל מתפקידו כמנהל, ורז'ה הילברט, שעבד בגן החיות מאז 1909 כמנהל כספים, תפס את מקומו כסגן המנהל.
תפקידו היה להפוך את גן החיות, שהיה במשבר פיננסי עקב מלחמת העולם, לרווחי שוב.
בודפשט נאבקה בבעיות כלכליות, כך שהיא לא תמכה בגן החיות שנאלץ ליצור משאבים משלו.
כדי לחסוך כסף, הוזנו הממטרות של הפארק מהבאר של גן החיות עצמו.
לא ניתן היה לקנות בעלי חיים חדשים, אבל הם קידמו רבייה על ידי טיפול טוב יותר בעדר הקיים, שחלקם הוחלפו בחיות אחרות.
באביב 1920 הופיעה כולרה בציפורים, ולכן רבות מהן מתו, אך הושגו תוצאות טובות עם רביית יונקים.
מלחמת העולם השנייה גרמה נזק עצום לגן.
בעיות האספקה והמחסור בכוח אדם שהתעוררו במלחמה הקודמת היו הבעיות קלות באותה עת.
גן החיות היה בחזית בזמן המצור על בודפשט, ונפגע בהפצצות הכבדות בהן הושמדו בעלי חיים ומבנים.
לאחר סיום המצור הרגה האוכלוסייה המורעבת את החיות.
לפני המלחמה חיו בגן 2,500 פרטים של חיות, עד סוף המלחמה שרדו 15. כתוצאה משיתוף פעולה של כל עובדי המוסד, נפתח הגן מחדש ב-1 במאי 1945, לאחר פינוי ההריסות ניתן היה לרכוש כמה זוגות חיות אשר שוכנו לצד הפיל היחיד שנותר בחיים.
בשנים הספורות שלאחר המלחמה התנהל השיקום באיטיות רבה, בגלל מחסור בחומרי בנייה.
משק החי של הגן החל לצמוח שוב.
אחד המאפיינים המיוחדים של גן החיות והגן הבוטני הוא הסביבה הבנויה, המשרה את האווירה של תחילת המאה ה-20. הבניינים והמבנים שלה הושמו ב-2009 תחת הגנה כאנדרטאות לשימור.
הרשימה הבאה מכילה את המבנים המשמעותיים ביותר מבין המבנים הקיימים בגן החיות.
שם המעצב/ים ושנת המסירה כלולים בסוגריים.
טירת ינשוף (סקלניצקי וקוך, 1866)
שער ראשי (קורנל נוישלוס, 1912)
בית הפיל (קורנל נוישלוס, 1912)
בית נורווגי (קוש וזרומצקי, 1912)
בית הצבאים (קוש וזרומצקי, 1912)
בית הפסיון (קוש וזרומצקי, 1912)
בית המאקי (בית הבמבי לשעבר, קוש וזרומצקי, 1912)
אסם (בית המכרסמים לשעבר, קוש וזרומצקי, 1912)
הבית האוסטרלי (בית בציפורים לשעבר, קוש וזרומצקי, 1912)
בית מדגסקר (לשעבר בית הקופים, קש וזרומצקי, 1912)
בית הודו (לשעבר בית הטיגריס, קוס וזרומצקי, 1912)
בית יאנוש קסנטוס (לשעבר תכשיטי הטבע, לשעבר קן הציפורים, FTI, 1954)
בית חיות המים (לשעבר בית אוטר, BVTV, 1988)
בית החיים והמוות (מדגרה לשעבר, תחנת הצלת ציפורים, Beőthy, 1988)
בית הארסיים (לשעבר בית הקנגורו, Beothy, 1991)
בית דרום אמריקה (Small, 1999)
בית הפרפר ובית הלוטרה (2000)
בית התנין (מבוסס על תוכניות מקוריות Czégány, 2006)
בית החלב (מבוסס על תוכניות מקוריות Small, 2008)
בית התאו (מבוסס על תוכניות מקוריות Construm Kft., 2010)
בית הג'ירפה (מבוסס על תוכניות מקוריות Construm Kft., 2010)
בית הדרקון (בית קואלה לשעבר, גאל, 2015)
גן החיות ירש את הדברים הבאים מבין מתקני המשחקים של פארק השעשועים שהוקם:
קרוסלה (1906) - במקור זה היה אחד ממפעלי הצעצועים של Vurstli
רכבת הרים (1922) - במקור זה היה אחד ממתקני השעשועים של "הפארק האנגלי".
"סירת האגדות" (1920) - במקור זה היה אחד מתקני המשחקים של "הפארק האנגלי".
גן החיות מציע שירותים רבים ותוכניות בידור למבקרים.
מצגת אתולוגית "בעלי חיים בפעולה" (בעונת הקיץ)
האכלת בעלי חיים (במועדים ידועים מראש)
"TapiZoo": כאן ילדים יכולים לגעת בראשם ובעורותיהם של בעלי חיים שונים
גן החיות של ברצלונה (בקטלאנית: Parc Zoològic de Barcelona; בספרדית: Parque Zoológico de Barcelona) הוא גן חיות בפארק המצודה בברצלונה, קטלוניה, ספרד.
גן החיות היה ידוע בעולם כביתו של "פתית שלג" (Snowflake), הגורילה הלבקנית היחידה הידועה, שמתה ב-2003.
האטרקציות של גן החיות כוללות בית פרימטים, טרריום, "ארץ הדרקונים" הכוללת דרקוני קומודו ו"אקוורמה" למופעי דולפינים.
בפארק יש 4 דולפינים: אנאק (נקבה), בלאו (זכר), טומאי (זכר) ו-נויק (זכר).
ב-8 בדצמבר 2014 קפץ גבר בן 45 לתוך מתחם האריות.
הוא ננשך ונשרט, אך חולץ ובסופו של דבר החלים מפציעותיו.
ב-8 בדצמבר 2020, ארבעה אריות בגן החיות נמצאו חיוביים לקורונה .
גן הירק בואנזה, מבט מערבה הוא ציור שמן על בד מאת הצייר מקס ליברמן, שנוצר בשנת 1921. היצירה מתארת את גן הירק שבווילה של האמן בשכונת ואנזה שבברלין, ומתמקדת במבט מערבה על ערוגות הפרחים והשבילים המטופחים.
הציור מהווה אחת מן ההתבוננויות האינטימיות ביותר של ליברמן בגנו הפרטי, ומודגם בו שימוש באור חמים וטכניקת מכחול חופשית ואימפרסיוניסטית.
לאחר שהקים את הוילה ואנזה וילה ליברמן בשנת 1909, הפכה זו למקום מגוריו העיקרי של ליברמן בעונות הקיץ, ולמקור השראה מרכזי ליצירתו המאוחרת.
האמן תיאר את הווילה ואת הגן הסובב אותה כ"ורסאי הקטנה" (Klein-Versailles), והשקיע בעיצובו בשיתוף עם אלפרד ליכטוורק, מנהל הקונסטהאלה של המבורג.
התכנון כלל שילוב חדשני באותה תקופה של גן פרחים, גן ורדים וגן ירק.
בציור זה, משלב ליברמן בין גישה גאומטרית־מבנית לבין סגנון אימפרסיוניסטי חופשי.
שתי שורות שבילים מובילות את מבט הצופה לעבר שולי התמונה, ומסגרות את הקומפוזיציה.
ערוגות הפרחים ועצי הגן מוצגים באמצעות משיחות מכחול חיות ומהירות בגוני ירוק, אוכרה, אדום וצהוב, היוצרים מראה דינמי ורווי אור.
דמות האישה הכורעת בגינה מוסיפה לתחושת האינטימיות ולתפיסת הגן כמרחב מעובד.
האישה מייצגת את הפעולה האנושית של עיבוד וטיפוח, ובכך משתלבת ברעיון של טבע מבוית שבו מתקיימת אחדות בין אסתטיקה לבין שימושיות, במסגרת גאומטרית מתוכננת.
ליברמן ניכר בהשפעת האימפרסיוניזם לאורך הקריירה שלו, והשפעות אלה ניכרות גם ביצירה זו.
טכניקת הציור, השימוש באור מקוטע והצבעוניות העזה מאזכרים את עבודותיהם של רנואר, קלוד מונה ואדואר מאנה.
כמו קלוד מונה בגני ז'יברני, גם ליברמן שב והתבונן בגנו לאורך השנים האחרונות לחייו, וביטא בו גישה נועזת יותר מבחינה צורנית וצבעונית.
היסטוריון האמנות ינס אריק האוולד ציין כי בשנות ה־20 של המאה ה־20 ניכרת עלייה משמעותית בשימוש של ליברמן בצבעים עזים, תוך ויתור מסוים על אשליית העומק וריבוי השימוש בקומפוזיציות מקוטעות.
לדבריו, ליברמן "הגביר את האפקט הצבעוני, צמצם את עומק החלל בתמונה, ולעיתים קרובות הציג קטעים בלבד, כמו שביל היוצא משדה הראייה של הצופה.
השימוש בחתכים ובשברים, הקרבה הרבה למוטיב וההתמזגות בין הצורה לצבע מאפיינים את הגישה הרדיקלית שפיתח ליברמן בציורי הגן המאוחרים".
הציור נחתם על ידי האמן והוכתר בתאריך 1921. הוא היה שייך לר.
רקלבן מלנגנוודינגן, שרכש אותו בשנות ה־20 המאוחרות.
לאחר פטירתו עבר הציור לבעלות הנוכחית סביב שנת 1975.
היצירה הוצגה בתערוכה "בגן של מקס ליברמן", שהתקיימה בין השנים 2004–2005 בקונסטהאלה של המבורג ובגלריה הלאומית של ברלין, תחת מס' 35 בקטלוג התערוכה.
הבד המקורי לא עבר ריפוד (unlined), ולא זוהו תיקונים תחת אור אולטרה־סגול.
לפי הערכת הגלריה, צבעי הציור מדויקים, אך הגוונים הירוקים ניכרים כעשירים ומגוונים יותר במקור.
ביצירה זו הצליח ליברמן לשלב בין תיאור גאומטרי של מבנה הגן לבין חירות צבעונית וסגנונית המושתתת על טכניקות אימפרסיוניסטיות.
משיחות מכחול עבות בגוני אדום עז, כחול בהיר, ירוק, צהוב ולבן, מעידים על השפעתם של ציירים כמאנה, מונה וון גוך.
החיבור בין הקומפוזיציה המאורגנת לבין טקסטורה עשירה וצבעוניות עזה מעניק ליצירה איכות של חוויה אישית רגשית בתוך סביבה טבעית מתוכננת.
גן העצמאות הוא פארק לחוף הים בתל אביב.
הוא משתרע ממערב לרחוב הירקון, בין כיכר אתרים ושדרות נורדאו.
הגן נמצא בראש רכס כורכר שגובהו כעשרים מטרים.
במרכז הגן עומד כיום מלון הילטון תל אביב.
בעבר היה הגן ידוע כמקום מפגש להומוסקסואלים ולביסקסואלים.
בעת הכשרת הגן התגלו בחלקו הדרומי שרידי מצודה מקו הביצורים שבנה אלכסנדר ינאי לאורך חופי ממלכת החשמונאים, ומהם ניתן ללמוד על ההתיישבות המוקדמת בשטחה של תל אביב.
בית הקברות המוסלמי עבד א־נבי
בראש גבעת הכורכר נמצא קבר קדוש מוסלמי בשם עבד א־ננבי, בבית קברות שבו קברו אנשי הכפר סומייל וחלק מאנשי יפו את מתיהם כבר במחצית השנייה של המאה ה-19.
בעקבות מגפת הכולרה שפרצה ביפו ב-1903 והצורך לקבור את המתים רחוק מן העיר, ניתן היתר רשמי על ידי השלטונות העות'מאניים לקבורה של מתי יפו המוסלמים במקום.
מאותה הסיבה נאסר על יהודי יפו לקבור את מתיהם בסמוך לעיר והוקצה לשם כך שטח מצפון-מזרח ליפו (לימים בית הקברות טרומפלדור).
בעקבות הקמת שכונת מחלול בתחילת שנות העשרים של המאה העשרים נעצרה התרחבותו של בית הקברות המוסלמי דרומה והוא היה למובלעת בלב אזור יהודי מתאכלס בצפיפות.
המתח הלאומי בין הערים תל אביב ויפו בשנות השלושים והארבעים ופתיחתו של בית הקברות המוסלמי קזחאנה מדרום לשכונת ג'באליה הביא לכך שהקבורה בו פסקה כמעט לגמרי.
בתחילת שנות ה-60 רצתה רשת המלונות הילטון להקים מלון בתל אביב.
ממשלת ישראל הייתה מעוניינת בכניסת רשת מלונות בינלאומית חשובה לישראל, אולם הרשת סירבה להקים את המלון בכל מקום אחר מלבד בתל אביב.
התוכנית המקורית לבניית המלון הביאה בחשבון את האפשרות שיהיה צורך בפינוי חלק מן הקברים בשטח.
הקמת המלון באמצע הגן עמדה בניגוד לתוכניות המתאר ועוררה סערה בקרב ערביי ישראל.
בעקבות לחצים כבדים מצד ממשלת ישראל נתן הקאדי תופיק עסלייה בשנת 1963 היתר לפנות קברים מסוימים בשטח בית הקברות על מנת לאפשר את הקמת המלון.
שנטי שכנע את שני העותרים לבטל עתירתם תמורת מתת לעצמם ולקהילת ערביי יפו.
המאבק המשפטי שכך אך הרחוב הערבי לא נרגע.
שנטי נרצח בשנת 1965 בחדר המדרגות ברוטשילד 111 בתל אביב בדרכו לדירתו בה התגורר עם אשתו היהודיה ובנם ככל הנראה בשל מעורבותו בהעברת קרקעות מערבים ליהודים.
מעל מחצית משטחו של בית הקברות פונה.
בית המלון לא נבנה על השטח המפונה.
מירון בנבנשתי כתב לימים שבמסגרת עבודתו כפקיד זוטר בחברה לתיירות - שיחד בכסף את ראשי הקהילה המוסלמית ביפו כדי להשיג את הפתווה שהתירה את פינוי הקברים.
הילטון הוקם על שטח של 17 דונם במרכז הגן, פיצל למעשה את הגן לשני חלקים ופגע מאוד במרקם הנוף שלו.
קבר עבד א־נבי והקברים סביבו נתחמו בחומה מדרום למלון.
עד מלחמת העצמאות היה רוב שטח הגן גבעות כורכר.
בשנת 1942 הקימו הבריטים מחנה צבאי קטן, ששימש כמחנה נופש לחיל האוויר המלכותי.
ב-16 בדצמבר 1947, עם יציאת הבריטים מגוש דן, תפסו לוחמי ההגנה את המחנה.
לאחר מכן קיבלה חטיבת קרייתי את הפיקוד על המחנה.
במהלך מלחמת העצמאות הפך לבסיס צה"ל ונקרא בשם "מחנה יונה", על שמו של יונה רסין, מבכירי ההגנה שנהרג בסוף 1947 במסגרת שירותו.
בסיס זה שימש כבסיס הקליטה והמיון הראשון של צה"ל וכבסיס טירונים למתגייסי החי"ש.
חלק מגדודי חטיבת קרייתי הוקמו במקום.
מכאן הופגזה אונית האצ"ל אלטלנה ביוני 1948.
עם התרחקות החזית מן העיר שימש המחנה בעיקר את יחידת חיל הרפואה (אז תחת השם "מערך אלישע", על שם שמעון סבוראי, ממייסדי השירות הרפואי ב"הגנה").
בתום מלחמת העצמאות, ב-20 באוקטובר 1949, נסגר מרכז האשפוז של מערך אלישע, עקב ייסוד חיל הרפואה ומערך השיקום.
מתקני הבסיס שימשו לקייטנות עירוניות.
בשנות ה-50 הפך המחנה לבסיס הדרכה לאימון גופני וכושר קרבי וכן בית ספר אזרחי להכשרת מאמני ספורט ומורים לחינוך גופני.
ב-1957 עברו הבסיס (בה"ד 8) ובית הספר ל"מכון וינגייט".
כיום שוכן מלון הילטון על חלקו הדרומי של המחנה.
שטח הגן סומן כבר בתוכנית גדס, תוכנית המתאר הראשונה של העיר מסוף שנות ה-20, כשטח שמיועד לשמש כגן.
ראש עיריית תל אביב, ישראל רוקח, שאף להקים בשטח המחנה פארק, כריאה ירוקה המשקיפה על הים.
לקראת יום העצמאות הראשון בשנת 1949 פונה חצי משטחו של מחנה "יונה" ובאפריל 1949 ניטעו בשטח העצים הראשונים.
במשך ארבע שנים דחו ראש הממשלה והרמטכ"ל את פניותיו של רוקח לפינוי המחנה.
בשנת 1952, בזכות צירוף מפלגת הציונים הכלליים לקואליציה וכניסתו של רוקח לתפקיד שר הפנים, הועבר שטח המחנה לידי העירייה ובהמשך פונה המחנה בהדרגה, במשך כעשר שנים.
הגן נחנך באופן רשמי ב-1952, והיה הגדול בגני תל אביב באותו זמן.
את הגן תכנן אדריכל הנוף אברהם קרוון, מנהל מחלקת הגנים בעיריית תל אביב (ואביו של האמן דני קרוון).
הגן תוכנן בסגנון גן אנגלי, כלומר מדשאות רחבות המוקפות בשיחים עבותים.
נוף הים נקבע כאלמנט מרכזי בתכנון הגן.
מתכנן הגן היה צריך להתמודד עם הקושי שבנטיעת גן בסמוך לחוף ולהתאים את הצמחייה לרוחות העזות ולרסיסי המלח.
כפתרון לבעיות אלו שונתה הטופוגרפיה של הגבעה: חלקה המערבי הוגבה, וחלקה המזרחי הונמך.
בחלק המערבי הגבוה ניטעו שיחי חוף נמוכים העמידים לרוחות ולמלח, בהם שיחי מלוח קיפח, אהל, הרדוף הנחלים, חבצלת החוף, אגבה, נר-הלילה החופי, צבר מצוי ויוקה.
במפלסים הנמוכים יותר ניטעו עצים גבוהים יותר, בהם עצי אשל, אלת המסטיק ורבים אחרים.
בגן שולבו סלעי כורכר וסלעי חוף.
בגן נבנו במת תזמורת, גן שעשועים, רחבות תצפית ובריכת נוי ששילבה פסיפס בדפנותיה מעשה ידי האמן והמשורר שמעון צבר.
כמו כן הוקמו בגן מספר פסלים ואנדרטאות, בהם אנדרטה לזכר טייסי חיל האוויר, ו, שנהרגו במלחמת העצמאות ב-4 ביוני 1948, כאשר יצאו לפגוע בספינה מצרית שהפגיזה את תל אביב.
בגן מצוי גם "פסל השלום" של הפסל האיטלקי .
בשנותיו הראשונות נחשב הגן לאחד הגנים היפים בישראל ואולם שנים רבות סבל הגן מהזנחה.
אלמנטים רבים בנוף הגן נפגעו (כמו שדרת התמרים שבחלקו הצפוני), שיחים רבים התייבשו, ואילו אחרים צמחו פרא וגרמו לחסימת שבילים.
בריכת הנוי נסתמה, הפסיפס נותץ, ורמת הניקיון בגן לא הייתה מהמשופרות.
חלקו הדרומי של הגן שופץ בשנות התשעים.
חלקו הצפוני, הגדול יותר, חודש בין השנים 2007–2009 על ידי צבי דקל, ונחנך ב-8 ביולי 2009.
כמעט מיום הקמתו נודע הגן כמקום מפגש להומוסקסואלים וכמקום מועדף לקרוזינג (שיטוט בחיפוש אחר מין מזדמן).
החל משנות התשעים נרשמו תלונות מרובות על אלימות והטרדות בגן כלפי ההומוסקסואלים והביסקסואלים, הן מצד הומופובים והן מצד המשטרה.
בשנים האחרונות חלה ירידה במספר המבקרים ההומוסקסואלים בגן בעקבות עלייתם של אתרי היכרויות באינטרנט.
גן העצמאות כסמל של תקופה בתרבות ההומוסקסואלית הישראלית נזכר גם ביצירות ספרותיות עבריות, לרבות הרומנים "גן העצים המתים" ו"דודה פרהומה לא הייתה זונה" מאת יוסי אבני-לוי והשיר "בגן" מאת דורי מנור.
אילן שיינפלד הזכיר את הגן ברבים משיריו, ובהם פרידה: קדושתא, שבו מופיע המשפט "ברוך אתה הגָן, מגֵן כל חושק", והשיר גן פורח, שבו גן העצמאות הופך לגן מטאפורי המייצג את אהבת הגברים בכלל, על התענוג ועל האימה הכרוכים בה.
גן העצמאות הוא גם מקום הימצאה של המערה החשמלית בסדרת ספרי חסמבה של יגאל מוסינזון.
בספרו "הזיקית והזמיר" מספר בנימין תמוז את הסיפור האישי שלו והרקע ההיסטורי שהביא אותו לעצב וליצור את אנדרטת הטייסים הניצבת בגן העצמאות.
גן העצמאות מוזכר בשיר "אני שר" של אריק איינשטיין ושלום חנוך, אשר מילותיו בגרסתו המקורית היו "יש גן בצפון העיר, בצפון העיר יש גן, שמי שמ*דיין בו, נשבר לו הקטן".
הגן מוזכר בעקיפין גם בשיר "איתו לנצח" של להקת קרח תשע, אשר מילותיו מכילות את השורה "חבר מביא חבר כל לילה אל הגן", בהתייחס לתרבות הקרוזינג שהייתה פופולרית בגן, וכן גם בשיר "נמס בגשם" של הזמר יהודה פוליקר אשר מילותיו מכילות את השורה "ילד איפה אתה גר?
הספסל מעל הים", בהתייחס לכך שהמקום היה מיקום של הקהילה ההומוסקסואלית.
גן העצמאות (בשמו הרשמי: גן הרי וילף) הוא פארק עירוני במרכז ירושלים, המשתרע בין רחוב המלך ג'ורג' במערב ורחוב גרשון אגרון וכיכר צרפת בדרום, רחוב הלל בצפון ורחוב מנשה בן ישראל ובית הקברות המוסלמי הישן ומוזיאון הסובלנות במזרח.
שטח הגן היה ברובו חלק מבית הקברות ממילא.
במרץ 1921, הכין האדריכל צ'ארלס רוברט אשבי תוכנית בניין עיר בה הוגדרו לראשונה שימושי הקרקע בעיר.
בתוכנית הוגדר שטח פתוח נרחב ללא בנייה מסביב לעיר העתיקה, עם מספר שלוחות בצפון ומערב העיר.
בשנת 1924 נחנך רחוב המלך ג'ורג' התוחם את הגן ממערב.
הרחוב תוכנן לחבר בין רחוב יפו לתחנת הרכבת, אך תחילה נסלל עד כיכר צרפת.
בשנות ה-30 הוקם חלקו הראשון של הגן, הקרוי היום גן מאיר שרמן.
שאר השטח המשיך לשמש כבית קברות והיה בבעלות הווקף.
בתוכנית המתאר של ירושלים, שהכין האדריכל הנרי קנדל ב-1944, שטח גן מאיר שרמן הוגדר כשטח ציבורי פתוח, ושאר השטח כבית קברות.
ב-1957 החלו עבודות פיתוח להכשרת חלקו המערבי כפארק ציבורי בתרומת יהדות דרום אפריקה.
הגן נחנך לראשונה ביום העצמאות 1958, ושוב בסוף שנת 1959, 10 ימים לפני הבחירות לכנסת הרביעית בנוכחות דוד בן-גוריון, עובדה שגררה ביקורת בעיתוני התקופה הן מימין והן משמאל.
במקביל לפיתוח הגן החלה עיריית ירושלים בפיתוח השטחים סביב הגן, תוך צמצום שטחו.
ב-1957 הוקם במערב הגן בית סולל בונה ירושלים ונסלל רחוב אבידע, כביש גישה וחניון למבנה.
ב-1960 הוקם בית הספר ארלוזורוב בחלקו הצפוני של הגן (היום בית הספר הניסויי ירושלים).
מול בית הספר הוקם מגרש חנייה בשנת 1968 לבאי בית אגרון (שהוקם באותה שנה).
החניון פעל עד שנת 2005. בשנה זו החל מרכז שמעון ויזנטל לבנות על שטח החניון את מוזיאון הסובלנות.
ב-1961 נחנך בניין מרכז אמיר בפינת הרחובות המלך ג'ורג' ואגרון, וב-1962 רכשה העירייה את המגרש הגובל בו, לצורך בניית בית העירייה.
בשנת 1964 הכריזה העירייה על תחרות אדריכלים בה זכה האדריכל פרופ' אלפרד מנספלד.
מנספלד תכנן בעבור העירייה מגדל בן 22 קומות אולם העירייה לא הצליחה לגייס תקציב להקמת המבנה והפרויקט נדחה.
בשנת 1965 נבחר טדי קולק לראשות העירייה והחליט שבניין העירייה צריך להיות על הגבול בין חלקי העיר כסמל לשאיפה לאיחודה.
בהמשך בנתה העירייה את קריית עיריית ירושלים בכיכר ספרא.
לאחר ביטול התוכנית לבניית העירייה במתחם מכרה העירייה את השטח ליזמים פרטיים לצורך הקמת מלון לאונרדו פלאזה ירושלים שהושלם ב-1975.
בשנות ה-60 של המאה ה-20, שנים ספורות לאחר שהוקם, הוזנח הגן.
לפי הדיווחים בעיתונות, ילדי בית הספר הסמוך ופרחחים היו משחיתים את הצמחייה ופוגעים במתקני הגן.
חלק אחר שימש כמזבלה (כנראה השטח שעליו הוקם החניון ב-1968) והשטח שסביב מכון כרם הפך למגרש חנייה מאולתר.
כמו כן דווח שבן-גוריון העביר ביקורת על הגן כבר בטקס הפתיחה על כך שלא נשתלו בו הרבה עצים.
ב-1970, החל שיפוץ חלק הגן מהתקופה המנדטורית במימון תרומות שגייסה הקרן לירושלים.
ב-1971 נחנך במקום הפסל "סף ירושלים", מעשה ידי הפסל השווייצרי ז'אן ארפ והמקום נקרא של שמו של מאיר שרמן.
הפסל נקנה בשנים האחרונות לחייו של ארפ והוא נוצר לאחר מותו לפי מתווה שהכין.
בסמוך לפסל הוקם מבנה עגול, שבו פעל משך שנים רבות "קפה רונדו", אחר כך סניף של קפה ג'ו ומסעדת "מיוחס".