tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המדרש מזהה את האפעה עם העכס (Echis), וזהו הזיהוי המקובל כיום.
האפעה מוזכר גם בברית החדשה.
מין אפעה מערב אפריקאי (Echis ocellatus)
האפעה מצוי בכל רחבי צפון אפריקה מעל לקו המשווה, למעט באזורי מדבר והרים יבשים במיוחד, באסיה – מפקיסטן ומערבה, במזרח התיכון ובתת-היבשת ההודית כולל סרי לנקה.
בישראל מצוי המין אפעה מגוון.
האפעה בהרי הנגב ובגלבוע הוא חום-אדמדם בעל כתמים בהירים, ונראה שהצבעים מותאמים לצבע הקרקע.
האפעה מסוכן לאדם בשל ארסיותו הרבה, וידועים מקרים של מוות בשל הכשת אפעה.
ארסו מרוכז יחסית ומכיל בעיקר רכיבים המו-טוקסיים (הרעלת דם) הגורמים לאדם סבל רב, דימום, שטפי דם ונמק.
תפוצתם רחבה, והם חיים לרוב באזורים החסרים מתקנים רפואיים מתאימים, לכן ישנם מקרי מוות לא מעטים מהכשות אפעה.
רוב הקורבנות מוכשים בלילה, הזמן בו האפעה פעיל.
ב"חליבת" בלוטות הארס של האפעה ניתן לקבל עד 400 מיליגרם של ארס טרי, כמות לא גדולה יחסית לצפעוניים אחרים.
הארס מוזרק לגוף הקורבן דרך שתי שיני ארס חלולות אשר בקדמת הלסת העליונה של הנחש, הנתונות מקופלות בנרתיק עד לפתיחת הפה והשימוש בהן.
במקרה של הכשה, על-פי המלצות משרד הבריאות הישראלי, יש לקבע את הגף שנפגע כדי להאט את פיזור הארס, להימנע מטלטולים (כגון ריצה) הגורמים להאצת פעולת הלב ולפיזור הארס, לדאוג לעירוי נוזלים ולפנות לטיפול רפואי ללא דיחוי (קיים נסיוב לטיפול בהכשות אפעה).
אין לבצע חיתוך ומציצה של אזור ההכשה.
בנגב המזרחי ובגבול מדבר יהודה ישנם נחל ורכס הרים הנושאים את השם אפעה ובהם מצויים נחשי אפעה:
נחל אפעה – יובל של נחל חימר
גדוד 890 בחטיבת הצנחנים מכונה "אפעה"
לשון האפעה – שרך הגדל בישראל הנקרא כך בגלל הדמיון שלו ללשון של הנחש
ε (אפסילון) באינדיאני (נקרא גם גליזה 845 או LHS 67) הוא כוכב בקבוצת הכוכבים אינדיאני, שנמצא במרחק של 11.8 שנות אור מהשמש והוא אחד מהכוכבים הניתנים לצפייה בעין הקרובים ביותר אל מערכת השמש.
בשנת 2003 התגלו שני ננסים חומים המקיפים אותו במרחק של כ-1,500 יחידות אסטרונומיות.
בשל קרבתו היחסית, דמיונו לשמש וקיום הננסים החומים המרמזים על קיומם של כוכבי לכת המקיפים אותו, מהווה הכוכב יעד למחקר ומועמד לחיפוש חיים מחוץ למערכת השמש.
ε באינדיאני הוא כוכב הסדרה הראשית מסוג ספקטרלי K4.5. הבהירות הנראית שלו היא 4.69, כך שניתן לראותו ללא ציוד עזר בתנאי תצפית טובים.
רדיוסו ומסתו קטנים מאלו של השמש ברבע, הטמפרטורה על פניו היא כ-4,300 קלווין, כך שעוצמת ההארה שלו היא 14% בלבד מעוצמת השמש.
בשל כך כוכב לכת המאפשר קיום של חיים צריך להיות במרחק של כ-0.38 יחידה אסטרונומית, בדומה למרחקו של כוכב חמה מהשמש.
במרחק כזה זמן ההקפה שלו יהיה פחות מ-100 ימים.
גילו של ε באינדיאני מוערך בין מיליארד לשני מיליארד שנים, צעיר בהרבה מהשמש.
שכיחות היסודות הכבדים מהליום על פניו דומה לשל השמש ובדומה לשמש מתרחשת על פניו פעילות מגנטית ערה ונפלטת ממנו רוח שמש.
הכוכב מסתובב סביב עצמו במהירות של כ-0.7 ק"מ בשנייה והוא משלים סיבוב על צירו בכ-23 ימים.
מהירותו ביחס לשמש גבוהה, כ-90 ק"מ בשנייה, ובשל קרבתו יש לו תנועה עצמית גדולה מאוד של כ-4.7 שניות קשת בשנה, כך שבתוך כמה אלפי שנים הוא יצא למעשה מקבוצת הכוכבים אינדיאני ויעבור לקבוצת טוקאן.
בשנת 2003 התגלה ננס חום שמקיף את ε באינדיאני במרחק של כ-1,500 יחידות אסטרונומיות בזמן הקפה של לפחות 63,000 שנים.
הננס קיבל את השם ε באינדיאני B.
לאחר תצפיות נוספות התברר שמדובר בזוג ננסים חומים המקיפים זה את זה במרחק של כ-2.6 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של כ-16 שנים, וניתנו להם השמות ε באינדיאני Ba ו-ε באינדיאני Bb.
בעוד שלשני הננסים רדיוס דומה, כעשירית מרדיוס השמש, לשניים מסות שונות.
לשניים טמפרטורת פני שטח של פחות מ-1,000 קלווין והם מאירים בעוצמה של 2 אלפיות האחוז וחצי אלפית האחוז מעוצמת ההארה של השמש בהתאמה.
רוב שכניו של ε באינדיאני הם ננסים אדומים, סוג הכוכבים הקטן והנפוץ.
מערכת אלפא קנטאורי נמצאת במרחק של קרוב ל-10 שנות אור מ-ε באינדיאני ובמרחק דומה נמצא הכוכב דמוי השמש δ בטווס.
מכיוונו של ε באינדיאני, השמש תיראה ככוכב עם בהירות מדרגה 2.6 בתוך קבוצת הדובה הגדולה.
ε (אפסילון) בארידנוס (הידוע גם בשמו רן) הוא כוכב בקבוצת הכוכבים ארידנוס, שנמצא במרחק של כ-10.5 שנות אור מהשמש, כך שמבין הכוכבים הנראים לעין הוא השלישי בקרבתו אל מערכת השמש (אחרי מערכת אלפא קנטאורי וסיריוס).
אפסילון באריאדנוס הוא כוכב־התקן למחלקה הספקטרלית K2V.
זהו גם אחד מהכוכבים הקרובים ביותר שידוע שיש להם כוכב לכת המקיף אותו.
בשל קרבתו, דמיונו לשמש וקיומו של כוכב הלכת, מהווה הכוכב מוקד מחקר של מערכות כוכבי לכת מחוץ למערכת השמש.
בשל גילו הצעיר יחסית של הכוכב המוערך בכ-800 מיליוני שנים (בהשוואה 4.5 מיליארד שנים של השמש) הסבירות למצוא חיים על כוכב לכת המקיף אותו היא נמוכה.
למרות עובדה זו, היה הכוכב בין הראשונים אליהם כוון רדיו-טלסקופ בניסיון לקלוט שידורים המעידים על קיום חיים אינטליגנטיים, אך כצפוי, לא נקלטו שידורים כאלו.
ε בארידנוס הוא כוכב הסדרה הראשית מסוג ספקטרלי K2. הבהירות הנראית שלו היא 3.73, כך שניתן לראותו בקלות ממקום חשוך.
רדיוסו ומסתו קטנים מאלו של השמש בכ-15%, הטמפרטורה על פניו היא כ-5,075 קלווין, מעט פחות מטמפרטורת השמש, ועוצמת ההארה שלו היא כ-28% מעוצמת השמש.
בשל כך כוכב לכת המאפשר קיום של חיים צריך להיות במרחק של בין חצי יחידה אסטרונומית ל-0.9 יחידה אסטרונומית, סביב מרחקו של נוגה מהשמש.
גילו של ε בארידנוס מוערך בין חצי מיליארד למיליארד שנים, צעיר בהרבה מהשמש, כך שגם אם קיים כוכב לכת המאפשר קיומם של חיים לא סביר שהספיקו להתפתח בו חיים רב תאיים.
שכיחות היסודות הכבדים מהליום על פניו נמוכה משל השמש מה שמפחית את הסיכוי לקיומו של כוכב לכת סלעי.
הכוכב מסתובב סביב עצמו במהירות של כ-3.86 ק"מ בשנייה והוא משלים סיבוב על צירו בכ-11 ימים.
מהירות סיבוב זו (כמעט פי שניים ממהירות הסיבוב של השמש) יוצרת שדות מגנטים חזקים היוצרים פעילות מגנטית ערה על פני הכוכב.
פעילות זו באה לידי ביטוי בכתמים דמויי כתמי שמש רבים ובשינויים גדולים יחסית לכוכבי הסדרה הראשית בטמפרטורת הפוטוספירה ובספקטרום הנפלט מהכוכב.
לכוכב תנועה עצמית גדולה יחסית של כשניית קשת בשנה.
בשנת 2000 התגלה כוכב לכת דמוי צדק שמקיף את ε בארידנוס במרחק ממוצע של 3.4 יחידות אסטרונומיות שקיבל את השם ε בארידנוס b.
כוכב הלכת, בעל מסה של 1 - 1.5 מסות צדק נע במסלול אליפטי כך שמרחקו מ-ε בארידנוס משתנה בין 1.1 יחידות אסטרונומיות ל-5.8 יחידות אסטרונומיות (מעט יותר ממרחקו של צדק מהשמש).
זמן ההקפה הוא מעט פחות מ-7 שנים.
בשנת 2010, כוכב הלכת הגיע לאפהליון מה שאפשר תצפית ישירה בכוכב הלכת.
נראה שמסלולו של כוכב הלכת משתנה מעט, ייתכן בשל השפעה של כוכב לכת נוסף שעדיין לא נמצא.
חוץ מכוכב הלכת, נראה שקיימות שלוש חגורות אסטרואידים המקיפות את הכוכב.
הפנימית ביותר נמצאת בתוך המסלול של ε בארידנוס b ומורכבת בעיקר מסיליקטים.
חגורה זו מקבילה לחגורת האסטרואידים של מערכת השמש.
החגורה השנייה נמצאת מעבר למסלול של ε בארידנוס b ועד למרחק של כ-20 יחידות אסטרונומיות ומורכבת מאבק ומקרח.
מעבר לה, החל ממרחק של כ-35 יחידות אסטרונומיות משתרעת דיסקת אבק וקרח המקבילה לחגורת קויפר של מערכת השמש.
מבנה מורכב זה עשוי להצביע גם כן על קיומו של כוכב לכת נוסף, רחוק יותר מ-ε בארידנוס b.
רוב שכניו של ε בארידנוס הם ננסים אדומים שהקרוב שבהם הוא הכוכב הכפול גליזה 65, שממרחק של 5.1 שנות אור לא ניתן לצפייה בעין אנושית ללא ציוד עזר.
חוץ מהם נמצא במרחק של כ-5.5 שנות אור ממנו הכוכב τ בלווייתן, שנראה ככוכב בהיר למדי עם בהירות נראית מדרגה 1.82, ובמרחק של 7.8 שנות אור ממנו נמצא סיריוס, שנראה משם ככוכב הבהיר ביותר בשמים עם בהירות מדרגה 1.7-, מעט בהיר יותר מכפי שהוא נראה מהארץ.
כמו כן, במרחק של כ-6.4 שנות אור נמצאת המערכת המשולשת של 2ο (אומיקרון2) בארידנוס המורכבת מכוכב הסדרה הראשית מסוג K הדומה ל-ε בארידנוס, מננס אדום ומננס לבן.
המערכת נראית מהארץ ככוכב עמום עם בהירות מדרגה 4.43, אך מ-ε בארידנוס היא תראה בבירור עם בהירות מדרגה 2.38. גם השמש תראה מ-ε בארידנוס בבירור עם בהירות מדרגה 2.36. בעוד כ-31,500 שנים יחלוף זוג הננסים האדומים גליזה 65 במרחק קטן משנת אור אחת מ-ε בארידנוס.
אם יש ל-ε בארידנוס חגורת שביטים הדומה לחגורת קויפר, עלול המעבר הקרוב להסיט רבים מהם ממסלולם.
אפעה מצרי (שם מדעי: Echis pyramidum) הוא מין של נחש ארסי בסוג אפעה ממשפחת הצפעיים הנפוץ בעיקר בצפון מזרח אפריקה, אך גם בחצי האי ערב.
אורכו נע בין 30-60 ס"מ כאשר אורכו המרבי יכול להגיע ל-85 ס"מ.
צבעם נע בין אפור, ירוק זית ל-אדמדם, חום.
הגוף דק ולאורכו מופיעות נקודות בהירות.
הראש נבדל מהגוף ובעל עיניים גדולות יחסית.
האפעה המצרי נפוץ בצפון מצרים, מרכז סודאן, אריתריאה, אתיופיה, קניה וסומליה באפריקה ובמדינות חצי האי ערב הוא נפוץ בערב הסעודית, תימן ועומאן.
האפעה המצרי הוא נחש לילי.
הוא ניזון מלטאות, יונקים קטנים ומציפורים קטנות.
ארסו רעיל ביותר ומכיל מרכיבים המו-טוקסינים (הרעלת דם) חזקים מאוד, ורכיבים נוירו-טוקסינים (רעלן עצבים), שחלשים יחסית.
לאחר הכשה, בתוך שעה עד 6 שעות, האזור שנפגע מתחיל לדמם בלי הפסקה, להתנפח מאוד ונקרוזה עלולה להתפתח.
ללא טיפול בנסיוב, רוב המקרים מסתיימים במוות.
אין נסיוב ייחודי למין זה, אולם הנסיוב המשמש מפני מיני אפעה אחרים יעיל כנגד ארסו.
aliaborri - נפוץ בצפון קניה
leakeyi - נפוץ בצפון-מערב ודרום-מערב קניה
pyramidum - נפוץ בשאר האזורים
אֶפְעֶה קָרִינִי (שם מדעי: Echis carinatus) הוא מין של נחש ארסי מסוג אפעה, הנפוץ במזרח התיכון, במרכז אסיה ובתת-היבשת ההודית.
הוא אחד מ"ארבעת הגדולים" (לצד קוברה הודית, צפע הודי וקרייט מצוי), כינוי לארבעה מיני נחשים בהודו שאחראים למרבית ההכשות והמוות שם.
אורכו של האפעה הקריני נע בין 38–80 ס"מ, אך לרוב הוא לא עובר את ה-60 ס"מ.
הראש עגול ובעל חוטם מעוגל ונבדל מהצוואר במראה.
צבע הדגמה שלאורך גופו מכיל צבע אפרפר, אדמדם, ירוק זית או חום דהוי, ומעליו סדרה של צבעים משתנים, אך בדרך כלל נקודות לבנות, המתוחמות בצבע חום.
בקצה הראש יש סימן לבן, ופס דק יוצא מאזור העין עד לקצה הלסת.
הגחון לבנבן או ורדרד בצבע אחיד או עם נקודות חומות.
האפעה הקריני אנדמי ליבשת אסיה.
בתת-היבשת ההודית הוא מצוי בהודו, סרי לנקה, פקיסטן ובנגלדש.
במזרח התיכון הוא נפוץ בעומאן, איחוד האמירויות, עיראק ואיראן.
במרכז אסיה הוא מצוי באפגניסטן, אוזבקיסטן, טורקמניסטן וטג'יקיסטן.
אזור מחייתו מגוון וכולל אזורים חוליים, אזורי סלע ואזורי קרקע רכה.
לעיתים קרובות יימצא מתחת לסלעים ואבנים חופשיות.
נחשי אפעה קריני פעילים בעיקר בשעות בין הערביים ובלילה.
במהלך היום הם מתחבאים במקומות מסתור כמו מחילות, מתחת לסלעים וגזעים רקובים.
באזורים חוליים הם עשויים לקבור את עצמם ולהשאיר רק את הראש חשוף.
לרוב הם פעילים לאחר גשמים או בלילות לחים.
המין הזה נמצא לעיתים קרובות מטפס על שיחים, לעיתים עד לגובה של 2 מ' מעל האדמה.
כאשר יורד גשם, עד ל-80% מאוכלוסיית הבוגרים יטפסו על שיח או עץ.
נצפו כבר עד ל-20 פריטים שהצטופפו יחד על ראש שיח קקטוס אחד.
מין זה ידוע לשמצה במהירות ההכשה שלו ובמוכנותו להכיש לאחר כל הטרדה, קטנה ככל שתהיה, ולכן הוא נחשב לאחד הנחשים המסוכנים בהודו.
התנוחה האופיינית לו היא כריכה כפולה בצורת 8, כשהראש בולט במרכז, מוכן להכשה כמו קפיץ דרוך.
הם נעים בצורת צדית (sidewinding), שנראית כמו האות S.
הם מסוגלים לנוע גם בצורות אחרות, אך דרך זו הכי נוחה להם באזור מחייתם החולי.
בדרך זו הם גם נמנעים מהתחממות יתר, שכן בכל רגע נתון, רק 2 נקודות בגופו נוגעות בחול.
באזורים הצפוניים של תפוצתו הוא מעביר את החורף בשינה.
האפעה ניזון ממכרסמים, מלטאות, מצפרדעים, מפרוקי-רגליים ומחרקים גדולים.
התזונה משתנה בהתאם לשפע המזון הקיים.
תקופת ההשרצה היא לרוב בין אפריל לאוגוסט.
מין זה מייצר כ-18 מ"ג של ארס לפי משקל, עם מקסימום של 72 מ"ג מתועד.
הוא עלול להזריק עד 12 מ"ג בהכשה, כאשר המנה המסוכנת לאדם בוגר הוא 5 מ"ג.
אחוז התמותה מהכשה הוא בסביבות ה-20%.
קיים נסיוב נגד הארס שלו, והודות לו מקרי מוות הפכו לנדירים יחסית.
בכל מקרה טיפול בנסיוב ומתן עירוי בתוך שעות מההכשה חיוניים להישרדות.
קיימים לפחות 8 סוגי נסיוב שונים נגד הארס של מין זה.
הארס שלו משמש גם לייצור מספר תרופות נוגדות קרישה.
Echis carinatus sochureki - נפוץ בפקיסטן, אפגניסטן, דרום הודו, איראן, איחוד האמירויות ועומאן
אַפִּסלי ג'ורג' בֶּנֶט צ'רי-גארארד היה חוקר אנטארקטיקה בריטי.
הוא היה ניצול ממשלחת טרה נובה ועשה לו שם בדין וחשבון ההיסטורי שלו על משלחת זו, "המסע הגרוע ביותר בעולם".
אפסלי ג'ורג' בנט צ'רי נולד בברקשייר ולמד בווינצ'סטר קולג' ואחר בכריסט צ'רץ', אוקספורד, לימודים קלאסיים והיסטוריה מודרנית.
השם "גארארד" נוסף לשמו לפי תנאי צוואתה של דודת-אביו, שעל ידה ירש אביו את אחוזת ליימר פארק הענקית סמוך לוויטהאמסטד בהרטפורדשייר.
אפסלי ירש את האחוזה לאחר מות אביו ב-1907.
צ'רי-גארארד הלך שבי אחר סיפורי אביו על מעלליו כקצין גבוה בהודו ובסין, שם הצטיין בלחימה למען כוחות ההגנה הבריטיים, והרגיש כי חובה עליו לחיות בהתאם לדוגמה שהציב לו אביו.
בספטמבר 1907 נפגש ד"ר אדוארד אדריאן "ביל" וילסון עם קפטן סקוט בביתו של רג'ינלד סמית' בקורטאצ'י, לדון בעוד משלחת אנטארקטית.
דודנו הצעיר של סמית', אפסלי צ'רי-גארארד, היה במקרה בביקור בביתו אותו זמן, והוא החליט להתנדב.
בגיל 24, היה "צ'רי" אחד החברים הצעירים ביותר במשלחת טרה נובה של רוברט פלקון סקוט (1913-1910).
הייתה זו המשלחת השנייה והאחרונה של סקוט לאנטארקטיקה.
בקשתו של צ'רי להצטרף למשלחת נדחתה תחילה, כיוון שסקוט חיפש מדענים, אבל הוא חזר ופנה ולבקשתו השנייה צירף הבטחה לתרומה של 1,000 ליש"ט (בערך 50,000 ליש"ט במונחי 2009) להוצאות המשלחת.
כשנדחה בשנית, תרם את הכסף על אף הדחייה.
סקוט התרשם מן המחווה, ובהשפעתה, יחד עם שכנועי ד"ר אדוארד "ביל" וילסון, הסכים סקוט לקחת את צ'רי כביולוג עוזר במסע החורף.
יחד עם וילסון ולייטננט הנרי "בירדי" באוארס, יצא צ'רי למסע אל כף קרוזייה ביולי 1911, בתקופת החורף בחצי הכדור הדרומי, במטרה לאסוף ביצה לא-דגורה של פינגווין קיסרי.
צ'רי סבל מקוצר ראיה גבוה, והתקשה בראייה ללא המשקפיים, שלא יכול היה להרכיב בשעת גלישה.
בחשכה גמורה כמעט, בטמפרטורות שבין 40°- C ל- -°60.8- C, גררו בכוחות עצמם את המזחלת לאורך 97 ק"מ, מבסיס סקוט בכף אוונס לצד הרחוק של האי רוס.
קפואים ותשושים הגיעו ליעדם, שם עטה עליהם סופת שלגים כבדה.
אוהלם נעקר ונישא ברוח, והאנשים נשארו מכורבלים בשקי השינה שלהם תחת סחף שלג מתעבה והולך, שרים מזמורי תפילה לגבור על סאון הסופה.
כששככו הרוחות, התמזל להם מזלם למצוא את אוהלם תקוע לא רחוק משם בין הסלעים.
צ'רי-גארארד רעד כל כך בקור המקפיא, שרבות משיניו נשברו בנקישות צמרמורת ללא מעצור.
אחרי שאספו בהצלחה שלוש ביצים החלו, תשושים עד יאוש, בדרך חזרה.
במהלך של כשני קילומטרים וחצי בסך הכל בחלק מן הימים, הגיעו לבסוף אל כף אוונס ב-1 באוגוסט 1911. צ'רי התייחס לאחר זמן אל ניסיון זה בשם "המסע הגרוע ביותר בעולם", לפי הצעת שכנו ג'ורג' ברנרד שו, וזאת הכותרת שנתן לספרו, המתאר את גורל המשלחת של 1910–1913.
בהמשך מונה צ'רי לאחראי על ציוד תחנות דלק ומזון בנתיב המיועד לקבוצה, שתנסה להגיע אל הקוטב הדרומי, והתלווה אל הצוות שיצא אל הקוטב עד לראש קרחון בירדמור.
צ'רי היה בקבוצה הראשונה של הארבעה שחזרו ב-22 בדצמבר 1911. במסע חזרה, לקח עליו צ'רי את משימת הניווט בכמה מקרים, תוך שימוש בכוונות של שותפו עד שהשותף לקה בעיוורון שלג.
ללא חבר רואה למסע, הצליח צ'רי להתגבר על קוצר הראייה החמור שלו על ידי ניווט באמצעות הבוהק הרפה של השמש.
ב-26 בדצמבר 1912, ערכו צ'רי והאחראי על הכלבים דימיטרי גֶרוֹב גיחת אספקה אחרונה אל "תחנת טון אחד".
הם המתינו שם שבעה ימים בתקווה לפגוש את קבוצת הקוטב במסע השיבה שלהם, אף כי משימתם הייתה לחדש את הצידה בתחנה ולא לספק ליווי "הביתה" לקבוצת הקוטב, שלא הייתה צפויה להגיע לנקודה זו לפני חלוף כשבוע או שבועיים נוספים.
לבסוף פנה צ'רי לשוב ב-10 במרץ 1912 במטרה לשמור על חיי צוות הכלבים שלו, שצידת המזון שלהם הידלדלה והלכה, ומתוך דאגה לבריאותו של גרוב.
תשעה-עשר יום לאחר זאת, הגיעו סקוט, וילסון ובאוארס לסוף דרכם במרחק 18 ק"מ דרומית ל"מצבור טון אחד", לכודים בסופת שלגים.
באפריל 1912, עם התקרב החורף האנטארקטי, היה ברור לצ'רי ולשאר חברי המשלחת, שקבוצת הקוטב הדרומי לא תשוב עוד.
אטקינסון קיבל עליו את הפיקוד, וצ'רי, שסבל ממאמץ יתר, מונה לתעד את הרשומות והמשיך בעבודתו הזואולוגית.
העבודה המדעית נמשכה כל אותו חורף ורק באוקטובר 1912 התאפשר לצוות בראשות אטקינסון ובהשתתפות צ'רי לצאת דרומה לוודא את גורלה של קבוצת הקוטב הדרומי.
ב-12 בנובמבר, נמצאו גופותיהם של סקוט, וילסון ובאוארס באוהלם, עם יומניהם ורישומיהם, וממצאים גאולוגיים שהביאו עמם מן ההרים שבפנים היבשת.
צ'רי הושפע עמוקות, בעיקר ממותם של וילסון ובאוארס, שעמם יצא למסע אל כף קרוזייה.
זמן קצר לאחר שובו מאנטארקטיקה פיתח צ'רי דיכאון קליני וכן תסמונת המעי הרגיז.
אורח חייו הקדים את התיאור והאבחון של מה שמכונה כיום הפרעה פוסט-טראומטית (PTSD).
אף כי למצבו הנפשי לא נמצא מרפא, הצליח חוקר הארצות לסייע לעצמו במידה מסוימת בהעלאת חוויותיו על הכתב, על אף השנים הרבות שבהן היה מרותק למיטה בגלל תחלואיו.
פעמים רבות הפך וחזר והפך בשאלה, מה אפשר היה לעשות אחרת להצלת צוות הקוטב הדרומי; הנודע בכתביו אלה הוא ספרו מ-1922 "המסע הגרוע ביותר בעולם".
הספר עודנו נחשב לקלאסיקה, לאחר שהוכתר לסיפור ההרפתקאות האמיתי הגדול ביותר שנכתב מאז ומעולם.
הספר יצא לאור כ-100 במספר בספרי פינגווין.
הוא בחר שלא להביא ילדים לעולם, משום שחשש להוריש להם בעיות בתחום בריאות הנפש.
האיגלו על כף קרוזייה התגלה על ידי המשלחת הטראנס-אנטארקטית של ויויאן פוקס ואדמונד הילרי משנת 58–1957. רק 45 עד 60 ס"מ מקירות האבן נותרו על כנם.
ממצאים ששרדו במקום נאספו והושמו במוזיאונים בניו זילנד.
הדרמה הדוקומנטרית של ערוץ 4 בבי.בי.סי., "המסע הגרוע ביותר בעולם", מציגה את האתר שם בנו צ'רי ושני חבריו את האיגלו סמוך לתחום הרבייה של הפינגווינים, ובו ציוד מקורי שהשאירה שם המשלחת.
שלוש ביצי הפינגווין השלמות שווילסון, באוארס וצ'רי הביאו עמם בשובם מכף קרוזייה נמצאות עכשיו באוסף המוזיאון לטבע בלונדון.
בשנת 1922, בעידוד חברו ושכנו ג'ורג' ברנרד שו כתב צ'רי-גארארד את "המסע הגרוע ביותר בעולם".
יותר מ-80 שנה לאחר כתיבתו הספר עודנו בדפוס ומצוין לעיתים קרובות כקלאסיקה של ספרות מסעות.
צ'רי פרסם גם הספד לצלם המשלחת הרברט פונטינג ומבוא ל"אדוארד וילסון מאנטארקטיקה: חוקר טבע וחבר", ספר מאת ג'ורג' סיוור על "ביל" וילסון.
צ'רי-גארארד תרם מאמר לזכר תומאס אדוארד לורנס (הידוע יותר בכינויו לורנס איש ערב) בהוצאה הראשונה של ספר, שערך אחיו של לורנס, "ת.
לורנס, מאת ידידיו" (הוצאות מקוצרות מאוחרות יותר השמיטו את המאמר).
צ'רי מעלה במאמר זה השערה, כי לורנס ביצע מעללים יוצאים מגדר הרגיל מתוך רגש נחיתות ופחדנות והצורך להוכיח את עצמו.
עוד הוא גורס, שכתביו של לורנס - כמו גם שלו עצמו - היו טיפוליים ועזרו להם להתמודד עם ההלם שספגו עצביהם מן האירועים שהם מתארים.
חיי צ'רי-גארארד מתואר בפרטי-פרטים בביוגרפיה של שרה וילר, "צ'רי".
בסרט "סקוט מיבשת אנטרארקטיקה" מגלם את צ'רי-גארארד השחקן בארי לטס.
בסדרת הטלוויזיה "המקום האחרון עלי אדמות" , גילם יו גרנט את צ'רי-גארארד.
"המסע הגרוע ביותר בעולם", גילם מארק גאטיס את צ'רי-גארארד.
שלט הנצחה כחול לזכר אפסלי צ'רי-גארארד נקבע בדרך לנסדאון, בכתובת שבה נולד.
הלוט הוסר מעל השלט ביום רביעי, 17 בנובמבר 2010.
אפסאנה נג'מאבאדי (באנגלית Afsaneh Najmabadi; נולדה ב-1946) היא סוציולוגית, היסטוריונית וחוקרת מגדר אמריקאית ממוצא איראני.
פרופסור להיסטוריה וללימודי נשים, מגדר ומיניות באוניברסיטת הרווארד, ארצות הברית.
תחום מומחיותה הוא תמורות חברתיות-תרבותיות של מגדר ומיניות במזרח התיכון ובדרום אסיה בתקופה המודרנית ובעיקר באיראן מסוף המאה ה-19 עד ימינו.
אפסאנה נג'מאבאדי למדה פיזיקה לתואר ראשון, בתחילה באוניברסיטת טהראן וב-1966 עברה למכללת רדקליף של אוניברסיטת הרווארד, שם סיימה את לימודיה בהצטיינות יתרה (חברה באגודת Phi Beta Kappa) בשנת 1968. היא בעלת תואר שני בפיזיקה (אוניברסיטת הרווארד, 1970) ודוקטורט בסוציולוגיה (אוניברסיטת מנצ'סטר, אנגליה, 1984).
היא כיהנה כעמיתת מחקר במרכז ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת הרווארד (1984-1985), במרכז פמברוק להוראה ולמחקר של נשים באוניברסיטת בראון (1988-1989), בבית ספר לתאולוגיה בהרווארד בלימודי נשים בתוכנית ללימודי דת (1988-1989), במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטת פרינסטון (1994-1995) ובמחלקה ללימודי נשים במכללת ברנרד שבאוניברסיטת קולומביה (1992-2001).
היא מכהנת כפרופסור להיסטוריה וללימודי נשים, מגדר ומיניות באוניברסיטת הרווארד משנת 2001, וכיו"ר הוועדה לתארים בלימודי נשים, מגדר ומיניות.
בזמן כהונתה כיו"ר הוועדה היא שינתה את שמה מ"לימודי נשים" ל"לימודי נשים, מגדר ומיניות".
בשנים האחרונות מחקרה מתמקד בתופעה של טרנסקסואליות וניתוחים לשינוי מין באיראן של ימינו.
מאז המהפכה ב-1979 חלה עלייה משמעותית בשיעור ניתוחים אלו.
שיעור גבוה זה נובע מהפיכת הניתוח לשינוי מין לחוקי על פי רשויות המדינה בשל העובדה שאיראן לא מקבלת הומוסקסואליות כמיניות לגיטימית וכך חברו להם רשויות משפטיות, דתיות, רפואיות ומתחומי הנפש לבסס את ההומוסקסואליות כהפרעה נפשית שפתרונה הוא ניתוח לשינוי מין.
בנוסף, זוהי דרך שבה ניתנת אפשרות של מרחב חברתי מוגן להומוסקסואלים משני המינים.
נג'מאבאדי חוקרת איך באיראן המודרנית מגדר ומין ביולוגי חייבים ללכת יחדיו ואין אפשרות לערבובים אחרים מהמקובל כמו למשל מגדר של אישה בגוף של גבר.
בספר "Professing Selves: Transsexuality and Same-Sex Desire in Contemporary Iran" נג'מאבאדי מתבססת רבות על מחקריו של מישל פוקו בתחום המיניות והומוסקסואליות ועוסקת בפוליטיקה של המיניות באיראן.
הטיה מגדרית בזיכרון הלאומי של איראן
נשים, באורח מסורתי, נפקדות מהסיפור ההיסטורי ואם הן מופיעות אז הן מתויגות בקטגוריות משניות ולא של הסיפור ההיסטורי המרכזי.
בספרה "The Story of Daughters of Quchan: Gender and National Memory in Iranian History" נג'מאבאדי מספרת מחדש את הסיפור ההיסטורי של בנות קוצ'אן תוך ניסיון לעצב מחדש את הזיכרון הקולקטיבי האיראני של המהפכה החוקתית.
היא טוענת כי היסטוריונים של איראן המודרנית מוטים מגדרית והוציאו את הנשים מהניתוחים ההיסטוריים ויש להחזיר את הנוכחות של נשים לטקסטים תרבותיים חשובים ולזיכרון הפוליטי שלהם.
נג'מאבאדי טוענת כי אין צורך לחפש מקורות חדשים על נשים אלא לקרוא מחדש את המקורות הקיימים במבט אחר של ניתוח מגדרי וכך ניתן יהיה ללמוד על נשים גם ממקורות על גברים.
שאלת הזמן והמקום בשימוש במגדר ומיניות כקטגוריות מחקר
ההתייחסות של חוקרים היסטוריים למונחים של מגדר ומיניות לא תמיד תואמת את התקופה והמקום הנחקרים, כדוגמת איראן של סוף המאה ה-19, בה מושגים של מגדר ומיניות היו שונים מהמקובל במאה ה-20 במערב.
ההתייחסות המקובלת והמודרנית למגדר היא בינארית: גבר/אישה, ובכך היא מזניחה קטגוריות אחרות של זהויות מגדריות או פרקטיקות מיניות שהיו קיימות בתקופה זו באיראן.
נג'מאבאדי קוראת לזנוח את הבינאריות המגדרית במחקר ההיסטורי מכיוון שהיא מקבעת הטרונורמטיביות ויוצרת הדרה, וכמעט מחיקה, של התנהגויות מיניות ומגדריות שלא תואמות את הקטגוריות המערביות.
מיניות ומגדר עברו טרנספורמציה עם השנים והמושגים השתנו גם על פני מקומות גאוגרפים ונורמות תרבותיות אחרות (לדוגמה, הומוסקסואליות כיום במערב מול מיניות הומו-ארוטית בין גברים ביוון העתיקה) ולכן דרושה קריאה מחודשת כדי להכליל נרטיב מגדרי או מיני.
מאז אמצע שנות ה-80, הרפובליקה האסלאמית של איראן התירה וסיבסדה באופן חלקי ניתוחים לשינוי מין.
נג'מאבאדי בוחנת את המשמעות של טרנסקסואליות באיראן כיום.
בשילוב של מחקר היסטורי ואתנוגרפי, היא מתארת כיצד, בעידן שאחרי המהפכה, תחומים של משפט, פסיכולוגיה ופסיכיאטריה, תורת המשפט האסלאמי וביו-רפואה התרכזו בהבחנה בין הטרנסקסואל ה"אמיתי" והמקובל ובין קטגוריות אחרות של זהויות, בעיקר ההומוסקסואל ה"אמיתי", קטגוריה בלתי מקובלת באיראן.
נג'מאבאדי טוענת כי שיתוף הפעולה הזה בין הרשויות הרפואיות, אנשי דת ופקידי ממשל – שהפכו טרנסקסואליות למותרת מבחינה משפטית ולקטגוריה של ישות קבילה לקיום – צמח מתוך הניסיון המסוים של איראן במודרניות אסלאמית.
באופן פרדוקסלי, הרגולציה של המדינה יצרה מרחבים חדשים לחיים לא נורמטיבים באיראן, שכן קביעה מי הוא באמת "טרנס" מסתמך במידה רבה על הסיפורים שאנשים בוחרים לספר ועל הזהות העצמית שהם מצהירים עליה.
הספר מתבסס על מגוון עשיר של חומר חזותי וספרותי מאיראן במאה ה-19, נג'מאבאדי קוראת מחדש ומשכתבת את ההיסטוריה של התקופה המודרנית באיראן דרך העדשה של מגדר ומיניות.
נג'מאבאדי מפרקת את המושגים וההגדרות הנוקשים של מגדר ומיניות באסלאם הטרום מודרני, וכותבת על המרכזיות של מגדר ומיניות בעיצובן של התרבות והפוליטיקה המודרנית באיראן ואיך שינויים ברעיונות על מגדר ומיניות השפיעו על תפיסות של יופי, אהבה, מולדת, נישואין, חינוך ואזרחות.
היא מסיימת בדיון פרובוקטיבי על פמיניזם איראני ותפקידו במלחמות התרבות הנוכחיות באיראן.
בנוסף למתן נקודת מבט חדשה וחשובה בהיסטוריה האיראנית, נג'מאבאדי מדגימה במיומנות כיצד שימוש במגדר כקטגוריה אנליטית יכול לספק תובנות לגבי מבני היררכיה וכוח ובכך אל הארגון של הפוליטיקה וחיי החברה.
האירוע הזה משרטט את דמותן של הנשים האיראניות כ"אובייקטים של מסחר" (מונח שטבעה גייל רובין) בין גברים ומשקף את מצב העוני וחוסר צדק חברתי שאנשים חוו תחת ממשל זה.
הסיפור פורסם בכל עיתוני איראן וגרם לזעקה ציבורית לצדק חברתי ולממשל חוקתי.
נג'מאבאדי חוקרת מה גרם למקרה הזה להפוך לכל כך עוצמתי ומשפיע בשונה משאר הסיפורים הדומים לו באותה תקופה ובאותה נשימה האירוע הזה נשכח מדפי ההיסטוריה לגמרי.
היא חוקרת את השפעת ה"אמנזיה" הזו על התרבות הפוליטית של איראן המודרנית, על הזיכרון הלאומי של המדינה ועל כותבי היסטוריה מודרניים באופן כללי .
באתר ניתן למצוא מגוון רחב של חומרים מאוספים של משפחות פרטיות ושל מוסדות שהשתתפו במיזם.
האתר מספק גישה דו לשונית לאלפי מסמכים אישיים, כתבי יד, תמונות, פרסומים, חפצים יומיומיים, יצירות אמנות וחומרי אודיו – מה שהופך אותו למשאב מקוון ייחודי בנושא.
ייחודו של ארכיון זה הוא בכך שהוא עונה על חוסר משמעותי במחקר של תקופה חשובה זו בהיסטוריה של איראן על ידי הנגשת כל החומרים והמסמכים הרלוונטיים ושיקוף החיים של הנשים בתקופה הקג'ארית.
האם ייזכר שמנו?: כתיבת ההיסטוריה של המהפכה החוקתית באיראן כאילו יש חשיבות לנשים ולמגדר, בתוך ג'מאעה, 4: 94-126, (1999).
מאי 2012 - הכרה בפרויקט ארכיון דיגיטלי ואתר אינטרנט – Women's Worlds in Qajar Iran על ידי המשרד למעורבות ציבורית בבית הלבן (White House Office of Public Engagement).
אפסלאוטדייק היא סוללת כביש בצפון מערב הולנד, הנטויה בגבולו של האייסלמיר (Ijsselmeer - הים הפנימי של הולנד) ומפרידה בינו לבין ים ואדן.
הסוללה, שאורכה 32 קילומטרים, מהווה חלק מרכזי במפעלי הזאודרזיי (הים הדרומי) - פרויקט סכירת הים הפנימי, המתקת מימיו וייבוש חלקים ממנו.
האפסלאוטדייק נבנתה בין חוף פרובינציות פריסלנד לבין חוף פרובינציית צפון הולנד.
רוחבה הוא 90 מטרים וגובהה המקורי מעל פני הים היה 7.25 מטרים.
בניית הסוללה החלה בשנת 1927 בארבע נקודות - בשני קצותיה המיועדים ובשתי נקודות נוספות שנבחרו לאורך נתיב הסוללה המיועד, שבהן הוקמו תחילה איים מלאכותיים.
כחומרי הבנייה העיקריים של הסוללה נבחרו טיל, שנחפר מקרקעית הזאודרזיי, חול וכן חרסית מסוג מסוים (Boulder clay).
ספינות החלו לשפוך לים את הטיל בשני נתיבים מקבילים שהתמשכו מארבע נקודות הבנייה.
החלל שבין שתי הסוללות המקבילות מולא בחול, וכאשר נערמה שכבת החול עד מעל לקו המים נערם עליה עוד טיל.
דפנות הסוללה שתחת פני המים חוזקו באמצעות מחצלות מעץ ערבה וסלעים שהונחו עליהן.
הסוללה הוגבהה לגובהה הסופי על ידי שכבות של חול, והציפוי העליון שלה הורכב מחרסית, שעליה נשתל עשב.
לאורך נתיב העבודה נמצאו מספר שוחות תת-מימיות שזרמים חזקים בהן היו צפויים להקשות על הבנייה.
למרות זאת התקדמה העבודה מהר מהמצופה והסוללה הושלמה בגובה חלקי לכל אורכה המיועד ב-28 במאי 1932. מאותו מועד נקרא הזאודרזיי בשם אייסלמיר.
לאחר מועד זה נמשכו העבודות להגבהת הסוללה ולסלילת כביש (כיום כביש A7) עליה וכן להתקנת תאי שיט בכל אחד משני קצות הסוללה וכן 25 שערים לשחרור מים מהאייסלמיר לים ואדן.
שחרור המים לים ואדן היה חיוני כיוון שמפלס האייסלמיר הוסיף לעלות בקביעות עקב זרימת נהרות לתוכו - לרבות הנהר איסל, שנתן לימה את שמה - ועקב עבודות ייבוש שטחי האדמה שנערכו בשוליו.
ב-25 בספטמבר 1933 נפתחה הסוללה באופן רשמי.
בסך הכל נעשה שימוש במהלך בנייתה בכ-37.5 מיליון מטרים מעוקבים של חומרים.
בכל אחד מימי הבנייה עבדו בפרויקט 4,000 עד 5,000 עובדים, ועל ידי כך הוקלה השפעת משבר השפל הגדול בהולנד.
הסוללה נבנתה באופן שאפשר סלילת פסי רכבת עליה, אך המסילה לא נסללה בשל העלות הכרוכה בכך ובשל שיקולי כדאיות.
במקום זאת שימש השטח שנשמר למסילה בשנות ה-70 לסלילת כביש נוסף על גבי הסוללה, באופן שהכביש הדו-סטרי שעליו הפך לבעל שני נתיבים לכל כיוון.
פסל המציין את פתיחת הסוללה לשימוש הוצב באתר שבו היא הושלמה.
כמו כן, לימים הוצב על הסוללה פסל לזכר המהנדס והפוליטיקאי קורנליס ליילי (Cornelis Lely), מאבות פרויקט עבודות הזאודרזיי.
בשנת 2012 החליטה ממשלת הולנד שלא להחליף את תאי השיט שבסוללה אלא לשפצם.
צפוי שיהיה צורך להחליפם באחרים עד לשנת 2050.
ε בעקרב, נקרא גם גליזה 639.1 או LHS 3244 הוא הכוכב החמישי בבהירות נראיתו בקבוצת הכוכבים עקרב.
הכוכב נמצא במרכז הקבוצה, אך למרות מרכזיותו ובהירות נראיתו, שעומדת על דרגה 2.3, לא ניתן לו שם בעת העתיקה והוא הכוכב השלישי הכי בהיר ללא שם (אחרי δ במפרש ו-β בעגור).
מרחקו ממערכת השמש הוא כ-64 שנות אור.
ε בעקרב הוא ענק כתום מסוג ספקטרלי K1 III, מסתו לא ידועה בוודאות והיא מוערכת בין מסת שמש אחת ל 1.5 מסות שמש.
רדיוסו גדול פי 15 מרדיוס השמש, טמפרטורת פניו היא כ-4,500 קלווין והוא מאיר בעוצמה גדולה פי 40 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה ובערך פי 70 בתוספת הקרינה בתחום התת-אדום.
בהירותו משתנה במאית או שתיים של דרגת בהירות כך שכמעט לא ניתן להבחין בשינוי.
בנוסף לכך, ε בעקרב פולט גם קרינת רנטגן בעוצמה של כ- ארג בשנייה.
לכוכב תנועה עצמית גדולה יחסית של כשליש שניית קשת בשנה, ששקולה למהירות משיקה של כ-63 קילומטר בשנייה יחסית לשמש ובשל כך הוכנס ε בעקרב לקטלוג לויטן.
ε בעקרב נמצא בשלב התפתחות מתקדם והוא כבר סיים להתיך מימן להליום בליבתו.
לא ידוע אם הוא כרגע בשלב של התקררות והתפשטות כאשר תהליכי ההיתוך מתרחשים בשכבות המקיפות את הליבה או בשלב של התכווצות והתחממות בו מתרחש היתוך של הליום לפחמן ולחמצן בליבת הכוכב.
ε בקנטאור הוא ענק כחול עם סיווג ספקטרלי B1 III שנמצא במרחק של כ-430 שנות אור ממערכת השמש.
מסתו גדולה ומוערכת בלמעלה מ-11.5 מסות שמש, רדיוסו כ-6.5 רדיוסי שמש והוא מאיר בעוצמה של למעלה מפי 1,700 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך טמפרטורת פניו הגבוהה, כ-24,000 קלווין, גורמת לכך שכמעט כל קרינתו היא בתחום העל-סגול, כך שעוצמת הארתו הכוללת היא פי 15,000 מעוצמת ההארה של השמש.
בדומה לענקים כחולים אחרים, בהירותו של ε בקנטאור משתנה מעט ונעה בין דרגות בהירות 2.29 ו-2.31 במחזוריות של 4 שעות, 4 דקות ו-14 שניות, כלומר כ-5.9 מחזורים ביממה.
מהירות הסיבוב העצמי של ε בקנטאור היא גבוהה ועומדת על לפחות 160 קילומטר בשנייה, כלומר הוא משלים הקפה על צירו בכ-25 שעות בלבד.
במרחק זוויתי של כ-36 שניות קשת מ-ε בקנטאור נמצא כוכב כחול נוסף מסוג ספקטרלי B1 ועם בהירות מדרגה 13.56, המסומן כ-ε בקנטאור B.
מכיוון שהפרש הבהירות בין השניים הוא כ-11 דרגות, מדובר ככל הנראה בכוכב הסדרה הראשית, זאת בתנאי שהשניים אכן קשורים זה לזה ונמצאים באותו המרחק ולא רק במקרה על אותו קו הראייה.
אם הם אכן קשורים, אז המרחק ביניהם הוא כ-4,700 יחידות אסטרונומיות והזמן שלוקח להם להקיף זה את זה הוא לפחות 89,000 שנים.
ε בברבור (נקרא לפעמים גם גִ'ייֶנָה או גליזה 806.1, וכן LHS 5358) הוא כוכב בקבוצת הכוכבים ברבור, שבהירות נראיתו היא השלישית בעוצמתה בקבוצה.
הכוכב מייצג את הכנף המזרחית של הברבור וזהו גם מקור שמו, ג'יינה, שהוא שיבוש של המילה הערבית جناح - ג'וּנה - כנף.
השם ג'יינה ניתן גם לכוכב γ בעורב המייצג את הכנף של העורב, כך שלפעמים הכוכב נקרא גם גִ'ייֶנָה סִיגְנִי שמשלב את המילה (המשובשת) "כנף" בערבית עם "של הברבור" בלטינית.
(הכוכב γ בעורב נקרא לפעמים באופן דומה "גִ'ייֶנָה קוֹרְבִי").
ל-ε בברבור יש תנועה עצמית גדולה למדי של קרוב לחצי שניית קשת בשנה ובשל כך הוא נכלל בקטלוג לויטן לכוכבים בעלי תנועה עצמית גדולה.
בשל קרבתו למערכת השמש הוא נכלל גם בקטלוג גליזה לכוכבים קרובים.
במרחק זוויתי של כ-55 שניות קשת מ-ε בברבור יש כוכב עם בהירות מדרגה 12, שסומן בעבר כ-ε בברבור B, אך ככל הנראה הוא רחוק בהרבה ונמצא רק במקרה על אותו קו ראייה, שכן לשניים יש מהירות רדיאלית ותנועה עצמית שונות והמרחק הזוויתי ביניהם הולך וגדל.
לעומת זה, במרחק של כ-78 שניות קשת יש כוכב נוסף, שמסומן כ-ε בברבור C, שנע באותו הכיוון ואותה המהירות כמו הכוכב הראשי, כך שככל הנראה הם קשורים זה לזה.
ε בברבור C הוא ננס אדום מסוג ספקטרלי M4 עם בהירות מדרגה 13.4, ובהנחה שהם אכן קשורים זה לזה, הוא מקיף את הכוכב הראשי במרחק של לפחות 1,700 יחידות אסטרונומיות (פי 40 מהמרחק של פלוטו מהשמש) ובזמן הקפה של לפחות 50,000 שנים.
בעבר נטען ש-ε בברבור עצמו הוא כוכב כפול ספקטרוסקופי, אך מדידות עדכניות לא הצליחו לאשר או לשלול את קיומו של בן זוג קרוב.
ε בפרסאוס הוא הכוכב הרביעי בבהירותו בקבוצת הכוכבים פרסאוס עם בהירות נראית מדרגה 2.89. למעשה מדובר במערכת מרובת כוכבים במרחק של כ-640 שנות אור ממערכת השמש.
ε בפרסאוס נראה בטלסקופ ככוכב כפול ששני מרכיביו נמצאים במרחק זוויתי של כ-9 שניות קשת זה מזה.
ממרחק של כ-640 שנות אור מרחק זוויתי זה שקול למרחק פיזי של לפחות 1,800 יחידות אסטרונומיות וזמן ההקפה של השניים הוא לפחות 16,000 שנים.
הכוכב הבהיר מבין השניים, ε בפרסאוס A, הוא ככל הנראה בעצמו מערכת בת שניים או שלושה כוכבים.
במרחק זוויתי של כ-80 שניות קשת מ-ε בפרסאוס A נמצא כוכב עמום נוסף עם בהירות מדרגה 14, אך ככל הנראה הוא לא קשור למערכת ורק במקרה נמצא על אותו קו ראייה.
ε בפרסאוס A הוא ענק כחול מסוג ספקטרלי B1.5 III (לפעמים מסווג גם כתת-ענק כחול), מסתו כ-13.5 מסות שמש ורדיוסו כ-7 רדיוסי שמש.
טמפרטורת פניו היא למעלה מ-27,000 קלווין והוא קורן בעוצמה של פי 2,300 מעוצמת ההארה של השמש באור נראה, אך בשל הטמפרטורה הגבוהה כמעט כל קרינתו היא בתחום העל-סגול, כך שעוצמת ההארה הכוללת שלו היא יותר מפי 70,000 מעוצמת ההארה של השמש.
עוצמת ההארה של ε בפרסאוס A משתנה בכעשירית של דרגת בהירות במחזוריות של 3 שעות, 50 דקות ו-50 שניות והוא מסווג כמשתנה β בקפאוס.
בדומה לכוכבים מסוגו, ε בפרסאוס A מסתובב על צירו במהירות גבוהה של לפחות 130 קילומטר בשנייה והוא משלים הקפה על צירו ביומיים, 5 שעות ו-47 דקות.
מדידות של מהירותו הרדיאלית מראות שינויים עם מחזוריות של 14 ימים, שעה ו-40 דקות, מה שמצביע על קיומו של בן זוג עמום וקרוב מאוד, שמקיף את ε בפרסאוס A במסלול אליפטי למדי, כך שהמרחק ביניהם משתנה בין 30 רדיוסי שמש ו-90 רדיוסי שמש (0.14 - 0.42 יחידה אסטרונומית).
לא ניתן לצפות בבן הזוג ישירות, אך ניתן להעריך שמסתו היא בין 0.85 מסת שמש ל-1.77 מסות שמש ורדיוסו בין רדיוס שמש ל-1.8 רדיוסי שמש.
בהנחה שגילו זהה לגילו של בן הזוג, אז מדובר בכוכב הסדרה הראשית, אך סוגו הספקטרלי נע בין K ל-A ולא ניתן לזיהוי.
תצפיות לאורך זמן מראות שינויים מחזוריים נוספים בעלי זמן מחזור ארוך בהרבה.
הסבר אפשרי לכך הוא כוכב שלישי עם מסה של בין 2.3 מסות שמש ל-5.3 מסות שמש שמקיף את בני הזוג הצמודים במרחק של לפחות 13 יחידות אסטרונומיות ובמחזוריות של 26 שנים.
כוכב עם מסה כזאת צפוי להיות כוכב הסדרה הראשית מסוג A או B עם עוצמת הארה מספקת כדי להבחין בספקטרום הקרינה שלו בנפרד מהספקטרום של הכוכב הראשי, אבל התצפיות לא העלו תוצאות מתאימות.
ε בפרסאוס B הוא כוכב הסדרה הראשית לבן מסוג ספקטרלי A2 V, תכונותיו לא ידועות, אך לכוכבים מסוגו יש מסה סביב 2.2 מסות שמש ורדיוס של כ-1.8 רדיוסי שמש.
טמפרטורת פניו היא סביב 8,800 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 2.5 מעוצמת ההארה של השמש, כך שתרומתו לעוצמת ההארה הכוללת של המערכת זניחה.
בהירותו היא מדרגה 10.3 בלבד כך שנחוץ טלסקופ כדי להבחין בו.
אַפְסָר היא מערכת של רצועות על ראש בעל חיים או הצוואר, לרוב אצל חיות מבויתות, המאפשרת להוביל אותם.
בניגוד לרסן האפסר אינו מאפשר לשלוט במדויק בתנועות החיה ולבצע פעולות כגון רכיבה.
מקור המילה אפסר מפרסית: afsār.
עם ביות בעלי החיים הגדולים המשמשים לעבודה ומשא נאלצו בני האדם למצוא שיטות המאפשרות להוביל את בעלי החיים ממקום למקום או לקשור אותם בנקודה מסוימת כדי שלא יברחו.
האפסר הפשוט ביותר היה שימוש בחבל הקשור סביב צוואר הבהמה אך שיטה זו לא הייתה יעילה עם חיות גדולות כגון פרה מאחר שהכוח הרב של החיה היה עדיף על היכולת של האדם למשוך אותה.
אחד השכלולים של האפסר הוא לכרוך את החבל סביב הראש ולא הצוואר כך שמשיכה בחבל מסבה את ראש החיה ומעודדת אותה ללכת בכיוון הרצוי.
(משנה, מסכת שבת – פרק ה, משנה א)
אלטרנטיבה נפוצה לאפסר היא הנזם, טבעת המושחלת דרך מחיצת האף ואליה קשור חבל.
מכיוון שחוטם הוא אזור רגיש אצל בעלי חיים רבים מספיקה משיכה קלה בחבל כדי להסב את ראש החיה ולהובילה בכיוון הרצוי.
מונחים מתוך מילון האקדמיה ללשון העברית, משק חקלאי (תש"ח):
רֹאשִׁיָּה – כל מערכת רצועות הנלבשת על הראש כגון אפסר, או רסן (מכונים גם בהתאמה, ראשיית בית וראשיית רכיבה).
אַפְסָר – מערכת של חבלים או רצועות הנבשות על הראש ומאפשרת להוביל את החיה.
רְצוּעַת הַלְּחָיַיִם, לֶחְיוֹנִית – רצועות הנמתחות לאורך הלחיים.
רְצוּעַת הַחֹטֶם, חָטְמִית – הרצועה מעל החוטם או שם כולל לרצועות סביב החוטם.
רְצוּעַת הַגָּרוֹן, גְּרוֹנִית – הרצועה מתחת לגרון.
רְצוּעַת הַאַפְסָר – הרצועה שנמתחת בין רצועת הגרון לרצועת החוטם.
משמשת לעיתים להחזיק את ראש החיה או לקשור אליה חבל ההובלה.
טבעת קשירה – טבעת המחברת בין רצועת האפסר לרצועות החוטם, אליה מחובר לעיתים חבל ההובלה.
האי אפסילון הוא אי קטן, באיי מלכיור בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה.
האי ממוקם בין האי אלפא לקצה הדרומי של האי למדא שבאיי מלכיור.
האי מופה לראשונה באופן גס על ידי אנשי משלחות דיסקברי בשנת 1927. משלחות ארגנטינאיות סקרו ומיפו את האזור בשנת 1942 ובשנת 1943.
נראה ששם האי -שמקורו באות אפסילון, האות החמישית של האלף-בית היווני, מופיע לראשונה בתרשים ממשלת ארגנטינה משנת 1946 בעקבות הסקרים של המשלחות הארגנטינאיות.
אפעה מערב אפריקאי (שם מדעי: Echis ocellatus) הוא מין של נחש ארסי מהסוג אפעה שבמשפחת הצפעיים.
הוא מצוי בטבע במערב אפריקה ואחראי ליותר הכשות נחש מכל הנחשים באזור מחייתו.
הנחש מגיע לאורך ממוצע של 30 עד 50 ס"מ ולאורך מרבי של 65 ס"מ.
הנחש בעל חוטם קצר ועיניים גדולות והוא פעיל בשעות היום.
צבעו אפור-ורדרד עם רצועות מעוינות אדומות כהות עד שחורות ועליהם נקודות לבנות והבטן בהירה יותר.
הנקבות מטילות בעונת הרבייה שבין פברואר למרץ, בין 6 ל-10 ביצים.
תפוצת הנחש היא במערב אפריקה, במדינות הבאות: מאוריטניה, סנגל, גינאה, מאלי, חוף השנהב, בורקינה פאסו, גאנה, טוגו, בנין, דרום ניז'ר, וניגריה, וגם בצפון קמרון ובדרום-מערב צ'אד.
הוא מסתתר בין צמחייה וסלעים ואורב לטרף הכולל בעיקר מכרסמים שונים, עופות, זוחלים קטנים ודו-חיים, אך יטרוף גם עקרבים או נדלים אם ייתקל בהם.
נחש זה אגרסיבי, ויתקוף בנקל אם ירגיש מאוים, אף ללא ידיעת המוכש.
לנחש זה ארס קטלני, הכולל מרכיבים המורגינים, נפרוטוקסינים ונקרוטוקסינים.
הכשת הנחש יכולה לגרום לנפיחות, כאבים מקומיים, זיהום הגורם לנמק איברים, קרישת דם, שטפי דם, הלם, אי-ספיקת כליות ולעיוורון.
בין 10 ל-20% מההכשות של האפעה מסתיימות במוות, מה שהופך אותו לקטלני שבנחשי מערב אפריקה.
משגר Epsilon ("אפסילון") פותח ביפן וייצורו נמשך.
זה משגר מנוע דלק מוצק שכולל 3–4 שלבים.
מטרת הפיתוח היה להוציא מניצול משגר מדגם Mu.
הפיתוח החל בשנת 2007 ושיגור ראשון בוצע בשנת 2013.
המטרה העיקרית הייתה להוזיל עלויות שיגור.
עלות שיגור משגר Mu היה כ-70 מיליון $.
עלות משגר מדגם "אפסילון" הייתה כ-38 מיליון $ בלבד.
כשלב ראשון המשגר החדש מנצל שלב ראשון של משגר H-IIA.
לשלבים אחרים של המשגר נוצלו שלבים שהיו בניצול במשגר "Mu".
הכנת המשגר לשיגור דורשת 8 אנשי צוות בלבד לעומת 150 אנשי צוות במשגרים קודמים.
לשיגור המשגר הותאם כן שיגור במרכז החלל אוצ'ינורה שהיה בעבר בשימוש לשיגור משגים מסדרה "Mu".
לפי השערות המשגר מותאם לשיגור טיל בליסטי.
בשנת 2020 הוחלט על פיתוח דגם מתקדם Epsilon S.
הכוונה הייתה לנצל כשלב ראשון מערכת שפותחה עבור משגר מדגם "H3" ולפתח שלב שלישי חדש.
הדבר צריך להגדיל יכולת המשגר.
שיגור ראשון מתוכן לשנת 2024, לאחר שניסוי שבוצע בשנת 2023 לא הצליח.
לפי תוכניות של סוכנות החלל היפנית עד לשנת 2030 מתוכננים שיגורים של שני הדגמים של המשגר.
בשנת 2012 דווח שנתונים תכנוניים דלפו כתוצאה ממתקפת סייבר.
בתאוריה המתמטית של מרחבים מטריים, ε-רשת (אפסילון רשת) היא מונח שמשמש לקירוב ודיסקרטיזציה של מרחבים רציפים.
ε-רשת הוא מושג מרכזי בהסתברות בממד גבוה ומטריצות אקראיות, שעוזר למדוד כיסוי של קבוצה במרחב מטרי.
ε-רשת עוזרת לפשט מרחב מטרי בכך שהיא נותנת מספר סופי של נקודות שמקרבות את המרחב במידה מסוימת.
קירובים אלה שימושיים בין היתר במרחבים מממד גבוה שם חישובים מדויקים יכולים להיות יקרים חישובית.
בהינתן מרחב מטרי ותת קבוצה , היא ε-רשת של אם עבור כל נקודה קיימת נקודה כך ש - .
המשמעות היא שהאיחוד של הכדורים הפתוחים ברדיוס , שמרכזיהם ב-, מכסה את כולה.
מספר הכיסוי של , שאותו מסמנים ב-, הוא הגודל המינימלי של ε-רשת עבור הקבוצה במרחב המטרי .
מספר הכיסוי מודד מה המספר המינימלי של כדורים ברדיוס הנדרשים כדי לכסות את הקבוצה .
כיסוי של משושה: המשושה עם צלע באורך 1 מכוסה על ידי שבעה עיגולים ברדיוס ולכן .
כיסוי של קבוצה במרחב האוקלידי : תהי ו- אז קיימים חסמים למספר הכיסוי של הקבוצה התלוי בקבוצה K וב-ε:
כאשר הוא כדור ברדיוס , והערך המוחלט מציין את מידת הקבוצה.
אי שוויון זה מספק חסם עליון וחסם תחתון למספר הכיסוי של קבוצה לפי הנפח של הקבוצה ושל סכום מינקובסקי של הקבוצה עם כדור.
בתורת המטריצות האקראיות ε-רשת משמשת להערכת הנורמה הספקטרלית של מטריצה אקראית.
נורמת האופרטור של מטריצה A היא כאשר היא הנורמה האוקלידית של הווקטור .
על ידי כיסוי של ספרת היחידה ב-ε-רשת .
ניתן להעריך את נורמת האופרטור של המטריצה: כיוון ש- סופית ניתן להעריך את על קבוצה סופית במקום להעריך את על הקבוצה הרציפה במרחב המטרי .
ε-רשת מאפשרות שליטה על הגבולות בהסתברות של נורמת האופרטור של מטריצות אקראיות.
על ידי שליטה בגודל ε-רשת בשילוב עם אי שוויון בול ואי שוויוני ריכוז ניתן להעריך את ההסתברות ש- תהיה גדולה מסף מסוים.
טכניקה זו שימושית בהוכחת תוצאות כמו משפט באי-ין.
המשפט מאפיין את ההתנהגות של הערכים הסינגולרים הקיצוניים של מטריצות אקראיות גדולות ומספק חסמים על נורמת האופרטור של המטריצה.
משפט זה הוא יסודי לתחום המטריצות האקראיות, ומספק גבולות כמעט בוודאות על נורמת האופרטור ככל שהמטריצה גדלה, ובכך עוזר להבין את התכונות הספקטרליות של מטריצות אקראיות גדולות.
משפט באי-ין החזק, חסם עליון
יהי משתנה מקרי ממשי עם תוחלת אפס, שונות 1 ומומנט רביעי סופי.
ולכל תהי סדרה משתנים בלתי תלויה בזהות המתפלגים זהה עם התפלגות וגם .
תהי המטריצה האקראית הנוצרת מהגוש העליון השמאלי בגודל אז כמעט בוודאות מתקיים:
תהי מטריצה אקראית סימטרית ממשית, כאשר האלמנטים מעל האלכסון הם בלתי תלויים במשותף, עם תוחלת אפס ושונות אחת, והם חסומים בגודלם על ידי .
אז החציון (או הממוצע) של הוא לפחות: .
בהוכחת המשפט משתמשים בטיעון ε-רשת להערכת נורמת האופרטור של מטריצות אקראיות.
הרשת מכסה את כדור היחידה במרחב, ומאפשרת הצבת חסם על הנורמה עבור וקטורים קרובים לנקודות ברשת, מה שמוביל לחסמים טובים לערכים הסינגולריים של המטריצה.
תהליכים אקראיים הם תהליכים שהתפתחותם תלויה בגורמים מקריים, ויש להם שימושים רבים מפיזיקה, ביואינפורמטיקה, שוק ההון ועוד.
טיעוני ε-רשת משמשים להוכחת לאי שוויונים מרכזיים בתחום.
אי שוויון הצמצום סודקוב הוא אי שוויון מרכזי עבור תהליכים גאוסים עם ממוצע אפס התלוי במספר כיסוי של קבוצה ומספק חסם תחתון לסופרמום של תהליך גאוסיאני.
יהי תהליך אקראי גאוסי עם תוחלת אפס ותהי מטריקה על קבוצת האינדקס כך ש - אז לכל קיים קבוע כך ש - .
אי שוויון הצמצום של סודקוב ב-
אי שוויון הצמצום סודקוב משמש כדי להעריך מספרי כיסוי על קבוצות במרחב האוקלידי.
עבור תהליך גאוסיאני לכל .
כתוצאה מאי שוויון זה, הוכיחו כי עבור פוליטיפ ב- שהוא אובייקט גאומטרי עם פאות שטוחות, וקוטרו קטן מאחד בעל קודקודים ש - .
טיעונים של מספרי כיסוי מופיעים רבות בשימושים בתורת הקודים ובקוד תיקון שגיאות.
מספרי כיסוי מודדים את רמת המורכבות של קבוצה.
לפיכך הלוגריתם של מספר כיסוי של קבוצה מכונה מטריקת האנטרופיה של .
הקשר בין מטריקת האנטרופיה וקידוד
יהי מרחב מטרי, תת-קבוצה במרחב.
נגדיר את להיות המספר הקטן ביותר של ביטים המספיק כדי לציין כל נקודה בדיוק אז: .
ערובה עבור קוד תיקון שגיאות
בעזרת טיעוני ε-רשת על המרחב עם מרחק המינג ניתן להבטיח ערובה לקוד תיקון שגיאות.
נניח ש - ו - הם מספרים טבעיים כך ש - אז קיים קידון תיקוד שגיאות המקודד מחרוזות של -ביטים לתוך מחרוזות באורך -ביטים שיכול לתקן שגיאות.
ניתן לראות דוגמה ליכולת של קוד לתקן שגיאות במשחק ההחלפות של ברלקאמפ.
תורת האינפורמציה הקוונטית היא ענף במדעי המחשב ופיזיקה המרחיב את תחום תורת המידע על ידי שילוב של מושגים מתורת הקוונטים העוסק בחילוץ מידע בקנה מידה מיקרוסקופי, המתייחס למידע בתור משהו פיזי המקודד לתוך מצב של מערכת קוונטית.
אוסזמאנייק, סוויקי והורדקי השתמשו בטיעוני ε-רשת על מנת להפוך בעיות מורכבות על מרחבים רציפים לבעיות על קבוצות סופיות שאפשרו שימוש בטכניקות מהסתברות וקומבינטוריקה עבור הערכה של הקבוצות הללו.
הם כלי לשחזור המומנטים הסטטיסטים מדרגה לכל היותר של מידת האר על החבורה האוניטרית ויש להם שימושים רבים בתורת האינפורמציה הקוונטית.
בעבודתם הם הראו כי שיש קשר בין תכנון- ו-קירוב אוניטרי של תכנון-t ל-ε-רשת וש-ε-רשת יכולה להגדיר .
בעזרת קישור זה הם הראו בנייה חדשה ויעילה של פולינום קירוב לפונקציית דלתא של דיראק במרחב של ערוצים קוונטים .
הר-פלד ורייכל תיארו פרדיגמה אלגוריתמית הנקראת "רשת וגיזום" (net and prune) לתכנון אלגוריתמי קירוב עבור סוגים מסוימים של בעיות אופטימיזציה גאומטריות המוגדרות על קבוצות של נקודות במרחבים אוקלידיים.
1. בחירת נקודה אקראית: בחר נקודה אקראית מקבוצת הנקודות, מצא את השכן הקרוב ביותר שלה , וקבע את להיות המרחק ביניהם .
2. בדיקת ערך האופטימום: בדוק האם גדול או קטן (בקירוב) מערך פתרון האופטימום, באמצעות טכניקה ספציפית לבעיה הנפתרת.
- אם גדול, הסר מהקלט את הנקודות שהשכן הקרוב אליהן הוא במרחק גדול מ-.
- אם קטן, בנה ε-רשת , והסר מהקלט את הנקודות שאינן ב-.
בכל אחד מהמקרים, המספר הצפוי של הנקודות הנותרות פוחת בפקטור קבוע, כך שהזמן הכולל נשלט על ידי שלב הבדיקה.
פרדיגמה זו מאפשרת לפתח אלגוריתמי קירוב מהירים עבור בעיות כמו ניתוח אשכולות - אלגוריתם k-מרכזים, מציאת זוג נקודות עם מרחק חציוני, ובעיות קשורות.
עץ רשת (net-tree), מערכת היררכית של רשתות, יכול לשמש במרחבים בעלי ממד הכפלה מוגבל לבניית פירוקי זוגות מופרדים היטב, ספנרים גאומטריים, וקירוב שכנים קרובים.
אפסארה (בסנסקריט: अप्सरा בתעתיק : Apsarā; פאלי: अच्छरा; קמרית: អប្សរា; בתאית: นางอัปสร) היא בת מעמד של יצורים שמימיים בתרבות ההינדית וב.
הן היו במקור סוג של רוח נשית של העננים והמים, אך מאוחר יותר ממלאים את התפקיד של "נימפה" או "פיה".
הן בולטות בפסלים, במחול, בספרות ובציורים של תרבויות רבות בדרום אסיה ובדרום-מזרח אסיה.
האפסארות מתוארות כיפות, צעירות ואלגנטיות, ונאמר כי הן מסוגלות לשנות את צורתן כרצונן; פשוטו כמשמעו, כל אחד יתאהב ביופיין.
ישנם שני סוגים של אפסארות – "לאוקיקה" (עולמית) ו-"דאיוויקה" (אלוהית).
הן רקדניות מעולות, ולעיתים קרובות הן נישאות ל, מוזיקאי החצר של אינדרה.
האפסארות שוכנות בארמונות האלים ומשעשעות אותם בריקודים לצלילי המוזיקה של הגנדהארוואים.
26 האפסארות של החצר של אינדרה מסמלות כל אחת מהן פן אחר של אומנויות הבמה, מה שיוצר השוואות למוזות של יוון העתיקה.
הן גם ידועות בפיתוי רישים על מנת למנוע מהם להשיג כוחות אלוהיים.
האפסארות המפורסמות ביותר הן , , , ו.
ביפן האפסארות ידועות כ (天人); "טנניו" (天女) עבור "טננין נקבה" ו"טננאן" (天男) עבור "טננין זכר".
התיאורים העתיקים ביותר של אפסארות מציגים אותן כיצורים דמויי "נימפת מים".
הריג ודה מספר על אפסארה שהיא אשתו של ; עם זאת, נראה שהריג ודה מאפשר גם את קיומן של יותר מאפסארה אחת.
האפסארה היחידה ששמה מוזכר ספציפית היא .
מזמור שלם עוסק בשיח דתי בין אורוואשי למאהב בן התמותה .
כתבי קודש הינדיים מאוחרים יותר מאפשרים את קיומן של אפסארות רבות, הפועלות כעוזרות של אינדרה או כרקדניות בחצר השמימית שלו המשמשות כמוזיקאים לצד הגנדהארוואות ("מוזיקאים שמימיים").
ה"" מזכיר את האפסארות כמעמד של אלוהויות הקשורות למשחות, זרים, ביגוד ואבקות מבושמות.
מקורן של האפסארות מתואר בראמאיאנה וב.
האפסארות קשורות עוד יותר למים על ידי קישורן ל, ספורט מים וקבוצות כגון הנאגה.
ברבים מהסיפורים הקשורים במהאבהארטה, אפסארות מופיעות בתפקידי משנה חשובים.
האפוס מכיל מספר רשימות של האפסארות הראשיות, אם כי הרשימות אינן תמיד זהות.
להלן רשימה אחת כזו, יחד עם תיאור כיצד הופיעו הרקדנים השמימיים בפני התושבים והאורחים בחצר האלים:
המהאבהארטה מתעדת את מעלליהן של אפסארות בודדות, כמו , שהצילה את העולם מצמד משתוללים, האחים סונדה ואופסונדה; ו, שניסתה לפתות את הגיבור ארג'ונה.
נושא שחוזר על עצמו במהאבהארטה הוא זה של אפסארה שנשלחה כדי להסיח את דעתו של חכם ממנהגיו הסגפניים.
סיפור אחד המגלם את הנושא הזה הוא זה שסיפרה הגיבורה האפית כדי להסביר את זהות הוריה.
פעם, החכם יצר אנרגיה כה עזה באמצעות הסגפנות שלו, עד כי אינדרה עצמו החל לפחד.
הוא החליט שצריך להסיח את דעתו של החכם מסיגופיו, הוא שלח את האפסארה להפעיל את קסמיה.
מנאקה רעדה מהמחשבה להכעיס סגפן כה רב עוצמה, אך היא צייתה לפקודה של האל.
כשהתקרבה לווישוואמיטרה, אל הרוח ואיו קרע את בגדיה.
כשראה אותה מתפשטת כך, התאווה התגברה עליו והם התעלסו, וכך הופסקה הסגפנות של וישוואמיטרה.
כתוצאה מכך ילדה מנאקה בת, אותה נטשה על גדות נהר.
הבת ההיא הייתה שקונטאלה עצמה, המספרת של הסיפור.
המשוררת הסינית המודרנית התייחסה לאפסרה בשירה "הו ארץ מולדת, ארץ מולדת יקרה".
אפסארות הודיות רבות זוהו עם שמות והיו מרכזיות במיתוסים.
עם זאת, מכיוון שלא יוחסו להם מאפיינים או תכונות פיזיות ספציפיות, תיאורים אמנותיים אינם מייחדים אותם.
"", העבודה העיקרית של התאוריה הדרמטית לדרמה בסנסקריט, מפרטת את האפסארות הבאות: מנג'וקסי, סוקסי, מיסרקסי, סולוצ'אנה, סאודאמיני, דוואדאטה, דוואסנה, מנוראמה, סודאטי, סונדארי, ויגאדג'ה, ויווידהה, בודהה, סומאלה, סנטאטי, סונאנדה, סומוקי, צגאדהי, ארג'וני, סראלה, קראלה, דהריטי, ננדה, סופוסקאלה, סופוספמאלה וקלאבהה.
אפסארות מייצגות מוטיב חשוב בתבליטי אבן של מקדשי אנגקור בקמבודיה (מאות 8–13 לספירה), אולם לא כל הדמויות הנשיות נחשבות לאפסארות.
בהרמוניה עם האסוציאציה ההודית של ריקוד עם אפאסרות, דמויות נשיות קמריות הרוקדות או מוכנות לרקוד נחשבות ל"אפסארות"; דמויות נשיות, המתוארות בנפרד או בקבוצות, העומדות במקום ופונות קדימה כדוגמת שומרות המקדש או האפוטרופסות נקראות "".
אנגקור ואט, מקדש אנגקור הגדול ביותר (נבנה בשנים 1113–1150 לספירה), כולל גם אפסארות וגם דוואטות, עם זאת, סוג הדוואטה הוא הרב ביותר עם יותר מ-1,796 שנספרו בפעם האחרונה.
אדריכלי אנגקור ואט השתמשו בדמויות אפסארה קטנות (30–40 ס"מ כפי שניתן לראות להלן) כמוטיבים דקורטיביים על עמודים וקירות.
הם שילבו דמויות דוואטות גדולות יותר (כל דיוקנאות הגוף המלאים בגודל של כ-95–110 ס"מ) בצורה בולטת יותר בכל מפלסי המקדש, החל מביתן הכניסה ועד לראשי המגדלים הגבוהים.
בשנת 1927, פרסם סאפו מרשאל מחקר המקטלג את המגוון המדהים של שיערם, כיסויי הראש, הבגדים, העמדה, התכשיטים והפרחים הדקורטיביים שלהם, אשר מרשאל הגיע למסקנה שהתבססו על מנהגים בפועל של תקופת אנגקור.
כמה דוואטות מופיעות עם זרועות זו סביב זו ונראה כאילו שהן מברכות את הצופה.
"נראה שהדוואטות מייצגות את כל המרכיבים של אלגנטיות מעודנת", כתב מרשאל.
התבליטים של מקדשי אנגקור העניקו השראה ל.
אמנות המופע המקומית דמוית הבלט של קמבודיה נקראת לעיתים קרובות "ריקוד אפסארה".
הריקוד נוצר על ידי הבלט המלכותי של קמבודיה באמצע המאה ה-20 בחסותה של המלכה מקמבודיה.
את תפקיד האפסארה ממלאת אישה, הלובשת שמלה מסורתית צמודה עם תכשיטים מוזהבים וכיסוי ראש בדוגמת תבליטי אנגקור, שמחוותיה החינניות והחושניות מתוכננות לספר מיתוסים או סיפורים דתיים קלאסיים.
בשפה האינדונזית לאורך ימי הביניים, אפסארות ידועות גם בשם "בידאדרי", כשהן מתמזגות עם ה"וידיאדהארי" (מסנסקריט: vidhyadhari: vidhya, "ידע"; dharya, "בעל, נושא או מביא") המכונה "בידאדרי" באינדונזית המודרנית, הנקבות של ה"", סוג נוסף של יצורים שמימיים במיתולוגיה ההודית.
פירושו המילולי של "וידיאדהארה" הוא "בעלים של מדע או לחשים", ומתייחס ל"סוג של יצור על-טבעי...
בעל כוח מאגי" או "פיה" לפי מילון מונייר-ויליאמס.
הבידאדאריות הן עלמות שמיימיות, המתגוררות ב או בארמון השמימי של אינדרה, המתוארות בריקוד הבאלינזי דדארי (בידארי או אפאסרה).
באופן מסורתי אפסארות מתוארות כעלמות שמיימיות החיות בגן העדן של אינדרה (קאנדראן).
הן ידועות היטב במשימה המיוחדת שלהן: להישלח לכדור הארץ על ידי אינדרה כדי לפתות סגפנים שעל ידי תרגולי הסיגוף הקיצוניים שלהם עלולים להפוך לחזקים יותר מהאלים.
נושא זה מופיע לעיתים קרובות במסורות ג'וואניות, כולל ה, שנכתב בשנת 1030 בתקופת שלטונו של המלך .
הסיפור מספר שארג'ונה, על מנת להביס את הענק ניוואטקוואקה, תרגל מדיטציה וסגפנות, ואז אינדרה שלח אפסארות לפתות אותו.
ארג'ונה, לעומת זאת, הצליח לכבוש את תאוותו ולאחר מכן לזכות בכלי הנשק האולטימטיביים מהאלים כדי להביס את הענק.
מאוחר יותר במסורת של ג'אווה נקראה האפסארה גם הפסארי, הידועה גם בשם וידודארי.
המסורת ההינדית-בודהיסטית של ג'אווה השפיעה גם על באלי.
בריקוד הבאלינזי, מופיע הנושא של עלמות שמיימיות לעיתים קרובות.
ריקודים כמו סנגהיאנג דדרי ו תיארו עלמות אלוהיות.
בחצר המסורת של תיאור עלמות שמיימיות בריקודים עדיין חיה וקיימת.
ריקוד ה של חצרות המלכים בג'אווה מתאר אפסארות.
עם זאת, לאחר אימוץ האסלאם, בידאדרי מושווה לחורי, העלמה השמיימית המוזכרת בקוראן, שבה אלוהים קבע ש"הפנינים האסורות" של גן העדן מיועדות לאותם אנשים שעמדו בפיתוי ועמדו בסבלות החיים.
האסלאם התפשט בארכיפלג המלאי כאשר סוחרים ערבים הגיעו לסחור בתבלינים עם המלאים; באותה תקופה הינדואיזם היווה את הבסיס לתרבות המלאית, אך סינקרטיזם עם הדת והתרבות האסלאמית הוליד את הרעיון של בידאדרי.
רעיון זה נתפס בדרך כלל כפרס המוענק לאלה שחיו אורח חיים בשירות והנאה לאלוהים; לאחר המוות, הבידאדרי הייתה אשתו או נשותיו של הגבר, כתלות באיזה סוג אדם הוא היה.
כשירותו של אדם שהציעו לו את הבידאדרי הייתה תלויה בקדושתו: באיזו תדירות הוא התפלל, עד כמה התרחק מה"עולם החיצון", ועד כמה מעט הוא נכנע לתאוות העולם הזה.
דמויות של אפסארות נמצאות במספר מקדשים של ג'אווה העתיקה מתקופת ועד לתקופת אימפריית מג'פהיט.
העלמות השמיימיות של האפסארה עשויות להימצא כמוטיבים דקורטיביים או גם כחלקים בלתי נפרדים מסיפור בתבליטים.
ניתן למצוא את דמותן של האפסארות בבורובודור, , פראמבאנאן, ו.
בבורבודור מתוארות האפסארות כעלמות שמיימיות יפות להפליא, המצוירות כשהן עומדות או מעופפות, בדרך כלל אוחזות בפרחי לוטוס, פורשות עלי כותרת של פרחים או מניפות בגדים שמימיים כאילו היו כנפיים המאפשרות להן לעוף.
מקדש ליד בורובודור תיאר קבוצות של , יצורים אלוהיים עפים בגן עדן, שכללו אפסארות.
במתחם מקדש פראמבאנאן, במיוחד במקדש וישנו, יחד עם הגלריה, נמצאות כמה תבליטי של דוואטה זכרי שלצידו שתי אפאסרות.
בתרבות מניפור העתיקה של בני הקבוצה האתנית של ה בצפון-מזרח הודו, האפסארות נחשבות כנימפות שמיימיות או "הלואיס" כמו היצורים המעופפים הדומים לגוף הנשי האנושי המושכים את הזכרים המשוטטים או כל אביר שאיבד את דרכו ביער.
הן היו ידועות ביופיין, בזוהרן, בכוחות הקסומים שלהן ובמשיכה המינית העל-טבעית הקסומה שלהן.
מאמינים שהן שבע במספר והן בנותיו של אל השמים או האל סורארן.