tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
1973: מלכת היופי לימור שריר נבחרה כסגנית רביעית ל"מיס תבל 1973".
חיה קציר, נערת ישראל, נבחרה בלונדון לסגנית שלישית ל"מיס עולם".
1974: נערת ישראל לאה קינן נבחרה לסגנית שנייה בתחרות "מיס עולם" בלונדון.
1975: מלכת היופי אורית קופר העפילה לשלב חצי הגמר ובו 12 המועמדות הסופיות בתחרות "מיס תבל 1975".
1976: מלכת היופי רינה מור עושה היסטוריה וזוכה בתחרות מיס תבל 1976.
1978: מלכת היופי דורית ילינק העפילה לשלב חצי הגמר ובו 12 המועמדות הסופיות בתחרות "מיס תבל 1978".
1980: ענת זמיר, נערת ישראל, נבחרה לסגנית "מיס עולם" בלונדון.
1983: יפעת שכטר, נערת ישראל, העפילה לשלב חצי הגמר ובו 15 המועמדות הסופיות בתחרות "מיס עולם 1983" וזכתה בתואר "מלכת אסיה".
1984: פזית כהן, מלכת החן עולה לחמש עשרה המועמדות הסופיות במיס אינטרנשיונל.
1985: מלכת היופי הילה קלמן היא אחת משלושת המקומות הראשונים בפרס התלבושת הלאומית בתחרות "מיס תבל 1985", נורית מזרחי, מלכת היופי-עשרה, זוכה בתואר "מיס אסיה פסיפיק".
1988: מלכת היופי, שירלי בן מרדכי, זוכה במקום הראשון בתחרות בינלאומית.
הסגנית שלה, לימור מגן, נבחרת לסגנית שלישית בתחרות "מיס אירופה" בסיציליה.
נסיכת היופי, רויטל מור, נבחרת לסגנית שלישית ב"מיס אסיה פסיפיק".
1989: נסיכת היופי, גלית פרבר, נבחרת לסגנית שנייה ל"מיס אסיה פסיפיק".
1990: מלכת החן רוית ליכטנברג עולה לשלב חצי הגמר ב"מיס אינטרנשיונל"
1992: מלכת היופי רוית אסף עולה לעשיריה המובילה בתחרות "מיס עולם", שנערכה בדרום אפריקה ומוסיפה לעצמה את התואר "הנערה הפוטוגנית ביותר".
סגנית מלכת היופי, טלי בן הרוש, זוכה בתואר "מיס אסיה".
מלכת היופי-עשרה, רוית כנפי, נבחרה כסגנית "מיס יורופ".
דנית ברנס, חביבת הקהל באותה שנה, אף שלא זכתה בתואר רשמי, נשלחה לתחרות בינלאומית בקולומביה, ושם קטפה את הבכורה - "מלכת הקפה".
1994: לילך בן סימון זכתה בתחרות "מיס אירופה 1994".
מלכת החן ניצן קירשנבאום עולה לשלב עשר המועמדות נסופיות במיס אינטרנשיונל.
1995: נערת ישראל מירי בוהדנה שנשלחה לתחרות מיס עולם, זוכה לסגנית השלישית בתחרות .
1997: מלכת החן ליטל שפירא עולה לעשר המועמדות הסופיות בתחרות מיס אינטרנשיונל.
1998: מלכת היופי לינור אברג'יל היא הישראלית הראשונה שנבחרת למיס עולם לשנת 1998 .
1999: נערת ישראל, ג'ני צ'רוואני, מוכתרת לסגנית שלישית ל"מיס עולם".
2001: מלכת היופי אילנית לוי עולה לעשירייה הסופית בתחרות "מיס תבל 2001" ומדורגת במקום השישי, מלכת החן דקלה אלקבץ עולה לחמש עשרה המועמדות הסופיות בתחרות "מיס אינטרנשיונל" וזוכה בתואר מיס פוטוגניק.
2003: נערת היופי-עשרה שחר נהוראי עולה לשתים עשרה המועמדות הסופיות בתחרות "מיס אירופה 2003" וזוכה בתואר מיס חברות.
2005: מלכת היופי ילנה ראלף עולה לעשר המועמדות הסופיות בתחרות "מיס תבל 2005".
2021: מלכת היופי נועה כוכבא התמודדה כמיס ישראל בתחרות ""מיס תבל 2021" שנערכה לראשונה אי פעם בישראל - בעיר אילת.
בדרך כלל ארבע הזוכות במקומות הראשונים עונדות עליהן כתר שהן הזוכות בתארים של "מלכת היופי" (המקום הראשון), נערת ישראל (המקום השני), מלכת החן (המקום השלישי) ונערת היופי-עשרה (המקום הרביעי), בעבר התקיים גם התואר "נסיכת היופי" שענדה כתר.
בתחרות הראשונה שנערכה ב-1950 עוצב לזוכה כתר של מתכת בעלת חמישה קודקודים חדים עם ציור של מגן דוד.
ב-1958 עוצב כתר המעוטר באבני חן שגם עליו מגן דוד, הכתר הוכן על ידי חברת "טופז" שהייתה גם מבן נותני החסות לתחרות, כתר זה שימש ברציפות את התחרות עד 1965, בכתר הזה גם נעשה שימוש על ידי הזוכות בפרויקטים שונים כמו פרסומות בהן הופיעו.
על פי מעצבת האופנה סתו אקסנפלד ניתן להסיק כי כתר זה ממסורות אירופאית בהם כתרי האצולה משלבים בהם סמלים בשלמותם כמו המגן דוד ששולב בכתר זה, כמו כן גאת רצונה של אחת ממארגני התחרות ועורכת לאישה שמלכת היופי תייצג את ישראל ברחבי העולם ותהווה מעיין שגרירה.
ב-1966 עוצב הכתר בדרך של שתי שכבות, השכבה הקדמית מהווה רצועה נמוכה ממשולשים, צרה וצפופה המעטרת את כל היקף הטבעת.
השכבה האחורית מהווה רצועה של מחמישה משולשים חופפים בקו קונטור.
בדומה לצורה של מגן דוד שנכחה בכתרים הקודמים גם בכתר זה קיים עיקרון חלקי של משולשים חופפים, על פי הסוציולוג עוז אלמוג, מדינת ישראל הייתה במשבר כלכלי שהתבטא באחוז גבוה של אבטלה והתרחשו במדינה שביתות עובדים מרובות, דבר זה השפיע גם עיצוב כתר מלכת היופי.
בין השנים 1967–1973 הוחלפו מספר כתרים בעלי עיקרון עיצוב משותף של משולש המצביע על כלפי מעלה, יש שפירשו זאת שמקורו של עיצוב זה בא מהיותה של צורת המשולש סמל לתשוקה, נטען גם כי דבר זה הושפע מגל הפמיניזם שפקד את התקופה והמשולש סימל את העוצמה הנשית.
ב-2012 מעצבת התכשיטים קרן וולף הייתה אחראית על הכנת ארבעת הכתרים של התחרות, השראתה הייתה סגנון רומנטי של שנות ה-20 עם גוון אצילי.
מַלְכִּישׁוּעַ הוא כפר שיקום לנפגעי סמים, אלכוהול והתמכרויות השוכן על הר הגלבוע.
הכפר מנוהל על ידי עמותת נוה מלכישוע אשר הוקמה בשנת 1989 כמלכ"ר.
המקום מציע ליווי לאורך תהליך הגמילה הפיזית, הטיפול ארוך טווח ותהליך ההשתלבות בקהילה ובחברה.
שמו של המקום נובע ממיקומו: פסגת הר מלכישוע, ההר הגבוה ביותר ברכס הרי הגלבוע, הקרוי על שם מלכישוע בן שאול.
בינואר 1976 הוקמה במקום היאחזות נח"ל.
בשנת 1982 הפכה ההתיישבות לקיבוץ דתי.
המוסדות המיישבים קבעו את נקודת התיישבות הקבע על הר אבינדב, ובשנת 1987 עבר לשם הקיבוץ ושמו שונה לקיבוץ מירב.
העמותה הוקמה בשנת 1989, כאשר ראש המועצה של בקעת בית שאן, יגאל שחר, ביחד עם אליקים רובינשטיין, שהיה מזכיר ממשלת ישראל העשרים ושלוש ובתוקף זה היו"ר של הרשות למלחמה בסמים ואלכוהול, החליטו על הקמת אחד הכפרים הראשונים בארץ לשיקום נפגעי סמים ואלכוהול.
את ההקמה ליוותה הוועדה למאבק בשימוש בסמים ובאלכוהול של הכנסת, בראשות ראובן ריבלין ועובדיה עלי.
תושבי ישראל רבים נפגעי סמים ואלכוהול טופלו אז במדינות אחרות, בעיקר באירופה, והטיפול בישראל היה בחיתוליו.
אשפוזית – יחידה לגמילה פיזית המיועדת לנוער וצעירים עד גיל 30 הסובלים מהתמכרות לסמים או אלכוהול.
זוהי האשפוזית היחידה בארץ לנערים.
קהילת הנוער – בתי נערים ונערות המיועדים לטיפול ארוך, הכוללים גם לימודים במסגרת בית ספר.
בנוסף קיימת יחידת אבחון קצרת מועד לנוער.
קהילת הצעירים – הקהילה מיועדת לצעירים ורווקים – נפגעי סמים, אלכוהול והתמכרויות.
קהילת הנשים – הקהילה מיועדת לנשים – נפגעות סמים, אלכוהול והתמכרויות.
התוכנית הטיפולית שמה לעצמה מטרה לאפשר לנשים השוהות בה השתלבות, צמיחה ומרחב בחירה במישור האישי, החברתי והתעסוקתי.
קהילת הבוגרים – הקהילה מיועדת לבגירים, נפגעי סמים, אלכוהול והתמכרויות.
התוכנית הטיפולית בקהילה מותאמת אישית ומיועדת לקהלי יעד שונים: מכורים לסמים ואלכוהול בעלי עבר פלילי; מכורים לאלכוהול בלבד; מסיימי קהילות טיפוליות בעבר.
בכפר פועל בית ספר ומרכז הכשרה מקצועית, בהתאם לתוכניות הלימודים השונות.
לכל דייר מותאמת תוכנית לימודים, וההוראה מתקיימת בקבוצות קטנות ובכיתות נפרדות לכל מסגרת.
בבית הספר לומדים לבגרות מלאה, ובנוסף להכשרות מקצועיות בתחומים כגון: גינון, מסגרות וריתוך, מקצועות טיפוח, תחזוקה ומטבח.
היחידה לחקר התמכרויות פועלת בשילוב עמותת נוה מלכישוע ואוניברסיטת חיפה.
היחידה פועלת לעידוד מחקר אקדמי בנושא נפגעי התמכרויות ומחקרים קליניים ופרא-קליניים.
המחקרים נערכים תוך הקפדה על שמירת זכויות הדיירים והמטרות השיקומיות, הטיפוליות והחינוכיות.
יחידת המחקר פועלת לחיזוק הקשר בין האקדמיה לשדה הטיפולי באמצעות שילוב תלמידים לתארים מתקדמים בעשייה הטיפולית והחינוכית.
במלכישוע מתקיימת תוכנית הכשרה שנתית בתחום ההתמכרויות לכלל אנשי הצוות בכפר, בשיתוף עם יחידת המחקר.
כמו כן מתקיימות הכשרות בתחומים ייחודיים לצוותים העוסקים באוכלוסיות מיוחדות.
כפר מלכישוע הוא מוסד מוכר להתמחות בפסיכולוגיה קלינית, עבודה סוציאלית וקרימינולוגיה.
מערך ההדרכות של מלכישוע מורכב מפסיכולוגיים קליניים בכירים ועובדים סוציאליים קליניים.
"מלכת אמבטיה" הוא רביו סאטירי מאת המחזאי חנוך לוין שהוצג לראשונה בתיאטרון הקאמרי ב־18 באפריל 1970, בעיצומה של מלחמת ההתשה, כשלוש שנים לאחר מלחמת ששת הימים.
ההצגה עוררה סערת רוחות ציבורית וירדה אחרי פחות מחודש וחצי.
"מלכת אמבטיה", או בשמו המלא "מלכת אמבטיה – רביו סאטירי בשני חלקים / על שבת אחים בצל תותחים", נכתב כתגובת נגד למה שלוין ראה כזחיחות דעת שאפיינה את הימים שלאחר הניצחון במלחמת ששת הימים.
יצירה זו בנויה מעשרים ואחד קטעים, חלקם שירים וחלקם רבי־שיח, אשר מציגים את המצב הפוליטי והמדיניות של אותם ימים שלאחר המלחמה כחסרי כיוון ואת הגאווה הישראלית כנפיחוּת.
כל אלה מוצגים בנלעגות ובגרוטסקיות החריפוֹת האופייניות ללוין.
הריאיון – בחלק זה מוצגים ארבעה בני נוער ישראלים - גידי, דובה, נמרודה וחומי שנשאלים על ידי המראיין לדעתם בנוגע לעמדת ישראל מבחינת יחסהּ לערבים, ואלה, ממסמסים את השיחה בפיטומי מילים חסרי כל פשר.
אנשי בסדר (סולן: ישראל גוריון) – שיר הלועג ל"טפיחה העצמית על השכם" בעקבות הניצחון במלחמה.
לתקוע נודות כחלחלים של סיפוק עצמי
החיזור – שני צעירים, חולדה וזאב, שנפגשים על יד ספסל ובמה שנראה לכאורה כתהליך היכרות והתיידדות בין השניים, מתאהב כל אחד מהם בעצמו, ובשיאה של התמונה, כאשר כל אחד מהם מלא ערגה וכיסופים לדמות עצמו, הם פוצחים בשיר הכתוב ללחן הוואלס הידוע "הדנובה הכחולה" (מאת יוהאן שטראוס הבן).
שלוקי ופצלוכס – אף בתמונה זו לוין שם ללעג את התשבחות שנתנו לעצמם הישראלים אגב המלחמה שנסתיימה: מוצגות שתי אמהות המשוחחות זו עם זו.
האחת מתגאה בבנה על תכונותיו המשובחות ("אצל שלי יש משהו מאוד ישר ונאמן.
כשהוא אומר שהוא אוכל אז הוא אוכל") וכך עושה גם השנייה ("עוד לא קרה שיגיד שהוא הולך לישון ופתאום אמצא אותו קורא ספר, לא לא.
כשהוא אומר שהוא הולך לישון אז הוא הולך לישון").
על כך מעניק להן "פרס": יותר להן לומר שלושה דברים טיפשיים או גסים מבלי שדמותן האימהית תיפגם.
היה זה בגיל שלוש (סולנית: ז'רמן אוניקובסקי) – שיר אודות המלחמה הגוזלת את נעוריהם של הילדים כאשר הכותב משתמש בתיאורים מיניים.
"אז קומו, עורו, תינוקות בני תמותה
ולושו היטב-היטב את שדי אמכם-
שעתכם היפה כבר כמעט מאחוריכם".
זבוב – תמונה של בעל ואישה שוכבים במיטתם ומשוחחים על כמה טוב שהבעל אינו זבוב.
שיחה זו מדברת על חולשות החרק המעופף הקטן, זבוב (המשמש כמשל לערבים), ומדברת בנימת התנשאות על כך שהבעל לעולם יהיה טוב מהזבוב הקטן וכי תמיד תהיה לו זכות קיום חשובה הרבה יותר מזו של הזבוב.
הגטו שלי (סולן: ישראל גוריון) – שיר מחאה על העולם כמקום בלתי אפשרי למחיה.
הכותב דימה את המקום הבלתי אפשרי למחיה לגטו בו נרצחו בשואה שישה מיליון יהודים על ידי השלטון הנאצי של אדולף היטלר.
הספרייה הלאומית – תמונה סאטירית על תייר עורך סיור בלוויית מורת דרך באוטובוס תיירים.
המורה והנהג משכנעים אותו שהספרייה הלאומית של ישראל היא בעצם קופסת גפרורים וכשאינו מבין מלגלגים על טיפשותו ומכנים אותו בשמות גנאי.
כאן מסתתרת סימבוליות נוספת: הגפרור מייצג את האש, היינו יצר המלחמה, בעוד הספרייה מייצגת תרבות ומורשת לאומית - ולפיכך, מה שישראל מציגה כ"מורשת לאומית", לפי לוין, אינה אלא יצר מלחמה משולהב.
צ'מבלולו + אחים צ'מבלולו (סולנים: ישראל גוריון ונחום שליט) – חולדה וזאב (שני שמות ישראליים מן האליטה האשכנזית המובהקת) פוגשים בצ'מבלולו (שם עם רמיזה ל"טמבלול" ו"בלולו", שהפך ברבות הימים לשם מוכר), נציג היהודים המזרחים הנהנים מרגע חטוף של שוויון בהילחמם לצד האליטות, רק כדי לשוב אל האפליה בתום המלחמה.
הזוג מתענג על טיב מצבם לעומת רוע מצבו.
לאחר מכן מושר השיר "אחים צ'מבלולו", על הייאוש של כל אותם "צ'מבלולויים".
סמטוכה – קטע מלגלג על היחס המתנשא כלפי הערבים.
רגעים יפים (סולנית: תיקי דיין) – שיר ציני המקונן על כך שמרוב מלחמות כבר לא ניתן למות מסיבות אחרות, אישיות יותר.
עשרת הדיברות – שיר המספר על זניחת כל ערכי המוסר הבאים לידי ביטוי בעשרת הדיברות בזה אחר זה.
ישיבת הממשלה + הבטחה – סאטירה הבאה למתוח ביקורת על האופי הנפוח, על פי לוין, של ראש הממשלה, גולדה מאיר, על האופי החלש והנגרר של שר החוץ באותו זמן אבא אבן, על חולשת וטיפשות שאר השרים (הדואר והתחבורה, עזר ויצמן) ועל האופי הרצחני של שר הביטחון.
"אני אומרת לעצמי: "אל תצדקי יום אחד, הרי בן־אדם זה רק בן־אדם...
בסיום הקטע שר הביטחון שר את השיר "הבטחה", שבו הוא מבטיח לעמו שיהיה רע ומר, שימשיכו לחיות ללא תקווה ושאל להם לשאול לשם מה.
פגשתי תותח ביישן (סולנית: תיקי דיין) – שיר הבז לנקיטת עמדת המוסר על ידי הישראלים.
הוא אמר שמאוד לא נעים לו
העקידה – דיאלוג סאטירי בין אברהם ליצחק בנו לפני העקידה.
בקטע זה מנסה כל אחד במשפטים הפוכי משמעות ("מה פתאום להאשים, הרי אתה רק שליח של אלוהים, לא?
וכשאלוהים אומר לך לשחוט את הבן שלך כמו כלב אתה מוכרח לרוץ ולשחוט") מנסים לעורר האחד בשני רגשות אשם.
לבסוף אברהם בלהט הוויכוח מתרגז ומתכוון לשחוט את בנו מרוב רוגז.
אז יצחק מספר ש"שמע קול" האומר "אל תשלח ידך אל הנער".
השחיטה נמנעת, אך השניים תוהים אם גם אצל אבות ובנים אחרים עליהם תוטל משימה כזו מהשמיים יהיה המזל לשמוע את קול מלאך ה' שימנע את המעשה.
אבי היקר (סולן: ישראל גוריון) – שיר מלנכולי על אפסות הבשר אל מול המילים הגדולות של הערכים הפטריוטיים.
מלכת אמבטיה – קטע סאטירי נוקב.
סיפור המלחמה ותוצאותיה מוצגים באלגוריה של סיפור משפחתי, והערכים הפטריוטיים מוצגים בתור צואה ושתן.
ההכרזה על כיבוש ירושלים הופכת במערכון זה ל"בית השימוש בידינו" (על משקל "הר הבית בידינו").
אבל המלכות היא שלֵמה (סולנית: תיקי דיין) – שיר המדבר על כך שבמלחמה המטרה מקדשת את האמצעים, ושעל כל החללים, האבלים והפצועים להתנחם בכך ש"המלכות היא שלמה".
לקקו, אחים, לקקו – השיר המסיים את היצירה.
שיר פֶּסימי השולל כל תקווה לחיים טובים.
קטעים של ההצגה הופיעו לראשונה במוסף עיתון "הארץ" ב-23 בינואר 1970, בין היתר הפזמון "עשרת הדברות", בו מתואר כיצד בני עם ישראל עולים להר סיני, מחזירים את עשרת הדברות ואומרים: "נושמים אוויר מלוא הריאות / החרא איננו — אפשר לחיות".
בעקבות הפרסום, עוד בטרם החלו ההצגות, ביקשה סיעת המפד"ל בעיריית תל אביב, בראשות חיים בסוק, לצנזר את השיר "עשרת הדיברות" (שממנו הוצאה לבסוף השורה הלפני אחרונה "החרא איננו").
אך ראש העירייה יהושע רבינוביץ הודיע כי עיריית תל אביב לא תתערב בתוכן ההצגה.
אחר כך פסלה המועצה לביקורת סרטים ומחזות את המערכון "העקידה" וכן את "האלמנה וזחטי" (שהוצא בסופו של דבר מההצגה, אך מופיע בספר "מה אכפת לציפור").
למרות הלחצים על התיאטרון ולמרות התנגדות חלק מהשחקנים לטקסט, החליטה הנהלת הקאמרי לבסוף להציג את המחזה, כדי להוכיח שהתיאטרון שומר על עצמאותו על אף התמיכה הכספית שהוא מקבל.
אולם יגאל אלון, ששימש אז כשר החינוך, סירב לפגוע בתמיכה בקאמרי.
בתגובה לבקשה כתב: "פורנוגרפיה ופסולת גרידא אינן חדלות להיות מה שהן גם כאשר מעטפים אותן באצטלה של אמנות ותרבות.
השאלה היא: מי יקבע מהי פסולת?
[...] אני מתנגד לשימוש בשוט התקציבי להכתבה צנזוריאלית החורגת מזו שאושרה בחוק והמופעלת, הלכה למעשה, על ידי משרד הפנים".
בעקבות המהומות החליטה הנהלת התיאטרון, חרף מחאותיו של לוין, להוריד את ההצגה לאחר 19 הצגות בלבד.
בעקבות זאת פרסם לוין גילוי דעת ציני שבו כתב כי הוא חוזר בו מכל מילה שכתב במחזה וחיפש אולם שיסכים לארח את המחזה.
עוד קודם הסכימה מועצת פועלי ירושלים שהמחזה יעלה באולם "מיטשל", בבניין ההסתדרות ברחוב שטראוס, אך חזרה בה, ובמקום זאת ההצגה הועלתה בפעם האחרונה באולם "וייז", בקמפוס האוניברסיטה העברית ב-27 במאי 1970, אך גם שם הפריעה לה קבוצה של סטודנטים.
ב-14 ביוני 1970 שודרו קטעים מההצגה בתוכנית הטלוויזיה "כניסה חופשית", והתקיים דיון על סובלנות וחופש הביטוי.
בעקבות הורדת ההצגה כתב מבקר התיאטרון מיכאל הנדלזלץ: "הייתי רוצה לומר שחנוך לוין הוא סאטיריקן רע, והסאטירה שלו משקרת, מסלפת ואינה אקטואלית – לצערי, נראה לי שהתגובה הסוערת והמעוותת שנתעוררה כנגד ההצגה רק מחזקת את צדקת טענותיה".
בעקבות הורדת ההצגה חיבר לוין שני קטעים: האחד שמו "כך הכרתי את בעלי", שבו סיפר בציניות האופיינית לו על זוג המתאהב זה בזה על רקע ההתפרעויות במהלך ההצגה "מלכת אמבטיה", ומכתב "גילוי דעת", שבו ביקש סליחה מהקהל הנעלב, אך גם התריס נגד הזעם הציבורי.
רבים רואים בהצגה אבן דרך בתולדות התיאטרון והסאטירה הישראלית, במחאה התרבותית הראשונה שכוונה נגד אושיות החברה והשלטון בארץ.
ב-1989 אמר מוטי קירשנבאום כי אומנם הסאטירה החריפה של לוין, במיוחד מלכת אמבטיה, ספגה ביקורת ועגבניות אבל גם שברה טאבוים רבים ובכך פרצה את הדרך, ואפשרה סאטירה רחבה ופופולרית יותר, גם אם רכה יותר, כגון בתוכניתו ניקוי ראש ותוכניות סאטירה שהיו בהמשך.
במאי 1971 העלה חוג דרמטי בקיבוץ מגל גרסה של המחזה כאופרטה, עם שינויים שנערכו בהסכמת לוין.
תקליט ובו 11 משירי ההצגה יצא לאור (ללא שם החברה שהוציאה אותו) לאחר הורדת ההצגה והפך לפריט אספנים ולאחד התקליטים הנדירים ביותר בארץ.
באוקטובר 2006 הפיקה אירסיי רקורדס מבית האוזן השלישית הוצאה מחודשת של התקליט על גבי תקליטור, עם עטיפת האלבום המקורי בעיצובו של הגרפיקאי דוד טרטקובר המציג תצלום מאמר ביקורת ציורי במיוחד על "מלכת אמבטיה" שהופיע בעיתון "מעריב".
לצורך הפקת האלבום מחדש אותרו שניים מהתקליטים המקוריים שעברו דיגיטציה, מפני שהסלילים המקוריים אבדו.
באפריל 2015 הוציאה האוזן השלישית בהוצאה מחודשת ומוגבלת (כ-400 עותקים) את התקליט בלייבל "זהב שחור".
ביוני 2010, 40 שנה בדיוק אחרי הורדת ההפקה המקורית, הועלתה בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב ההצגה "מלכת אמבטיה 1970.2010", התמודדות מחודשת עם הקברט הסאטירי המקורי, בבימויו של מרט פרחומובסקי.
ביוני 2011 הועלה בתיאטרון "תמונע" המופע "שירה על במה: מלכת אמבטיה", שכלל את שירי ההצגה.
ביוני 2022 העלה תיאטרון גשר הפקה של המחזה בבימוי נעם פרנק, במסגרת פסטיבל התיאטרון הבין־לאומי יפו.
באפריל 2023 עלה המחזה בתיאטרון יפו בהפקה של במאי ושחקנים ערבים.
שחקנים: תיקי דיין, יוסי גרבר, ז'רמן אוניקובסקי, ישראל גוריון, נחום שליט.
נגנים: יוסי מנחם, זהר לוי, אברהם פנגס, רוברט צ'יק.
הצגת הבכורה: 18 באפריל 1970, התיאטרון הקאמרי, תל אביב.
פזמוני "מלכת אמבטיה", שירים מתוך המחזה, תקליטור, הוצאה מחודשת ב־500 עותקים, האוזן השלישית, 2006.
המונח מלכיתים משמש לציון מספר כתות נוצריות במזרח התיכון השייכות לנצרות המזרחית וכן לציון מאמיניהן.
מקור השם הוא במילה הסורית העתיקה "מלכאיא", שפירושה "מלכותי" (מהשורש מ-ל-כ) ובמובן הרחב יותר, "אימפריאלי", המתייחס לנאמנות לקיסר הביזנטי.
במקור שימש המונח ככינוי גנאי בעקבות הפיצול החריף שחל בנצרות המזרחית לאחר ועידת כלקדון בשנת 451. מתנגדי הוועידה השתמשו בו כדי לציין את אלה שתמכו בהחלטות הוועידה ובאימפריה הביזנטית, ולא ברור באיזו תקופה החלו המלכיתים לכנות את עצמם בשם זה.
במקור, בתחילת ימי הביניים, המלכיתים עשו שימוש הן ביוונית והן בארמית במסגרת הפולחן שלהם, ונהגו לפי הנוהג של אנטיוכיה.
אמנם בהמשך, במאה ה-10 וה-11, הם אימצו את הנוהג של קונסטנטינופול, ושילבו את השפה הערבית במסגרת חלק מטקסי הדת שלהם.
למונח "מלכיתים" שתי משמעויות שונות כאשר הוא מתייחס לזרמים בנצרות.
המונח "מלכיתים אורתודוקסים" מתייחס לנוצרים היוונים האורתודוקסים של המזרח התיכון, בעוד המונח "מלכיתים קתולים" מתייחס לחסידי הכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית .
המלכיתים רואים את עצמם כבני הקהילה הנוצרית הראשונה מימי השנים-עשר השליחים.
על-פי ההיסטוריוגרפים של הוותיקן ושל הפטריארכיה האקומנית של קונסטנטינופול, קהילה ראשונית זו הייתה מורכבת מיוונים, רומאים, סורים ויהודים.
היסטוריונים חילוניים כדוגמת אדוארד גיבון וארנסט רנן החזיקו בסברות דומות לגבי היווצרות הקהילה המלכיתית.
המלכיתים היו ברובם עירוניים דוברי יוונית שחיו במערב הלבנט ובמצרים, שלא כמו מתנגדי ועידת כלקדון דוברי הסורית והקופטית, שהיו ברובם כפריים.
הכנסייה המלכיתית חולקה לשלוש פטריארכיות היסטוריות - אלכסנדריה, אנטיוכיה וירושלים, שהיו כפופות לפטריארך של קונסטנטינופול.
מתנגדי ועידת כלקדון ייסדו פטריארכיות משלהם באלכסנדריה (הכנסייה הקופטית אורתודוקסית), ובאנטיוכיה (הכנסייה הסורית-אורתודוקסית).
הממלכה הנובית מוקורה, בסודאן של ימינו, השתייכה גם היא לכנסייה המלכיתית בשנים 575–1300 בקירוב.
לאחר הכיבוש הערבי במאה ה-7, אירע תהליך של ערביזציה הדרגתית בקרב המלכיתים, שהשפיעה גם על אוכלוסיות מלכיתיות דוברות יוונית.
החל משנת 1342 פעלו אנשי דת קתולים בדמשק ובאזורים אחרים, והחלו להמיר בחשאי את הכהונה האורתודוקסית לקתוליות.
בתקופה זו הפיצול בין הכנסייה המזרחית למערבית לא היה מוגדר, ומרבית המומרים המשיכו לפעול גם בתוך הכנסייה האורתודוקסית.
במאה ה-18, על רקע החלשות אחיזת האימפריה העות'מאנית בארצות בעלות נוכחות נוצרית חזקה, בעיקר יוון, החמירה מתיחות בין מוסלמים ונוצרים בארץ ישראל.
מתיחות זו גם היא השפיעה על החלטת הנוצרים שהפכו למלכיתים להתפלג מהנצרות היוונית אורתודוקסית.
ב-1724 נבחר הבישוף קיריל השישי לכהן כפטריארך של אנטיוכיה, במהלך שנתפס כהשתלטות קתולית על הפטריארכיה.
ירמיה השלישי מקונסטנטינופול מינה את הנזיר היווני סילבסטר במקומו של קיריל, אך משנבחר האפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר, הוא הכיר בסמכותו של קיריל וקידם בברכה את תומכיו.
מנקודה זו והלאה הייתה הכנסייה המלכיתית מפוצלת בין האורתודוקסים, שהמשיכו להכיר בסמכותו של הפטריארך של קונסטנטינופול, לבין הקתולים, שהכירו בסמכותו של האפיפיור ברומא.
כיום, רק הקבוצה הקתולית ממשיכה לכנות עצמה מלכיתית.
ככלל, הוא זכור כאחד מהסולטאנים הסלג'וקים הגדולים ביותר.
בנוסף, הוא ערך רפורמה בלוח השנה הפרסי וקידם גרסה הקרויה על שמו "לוח השנה הג'לאלי".
מלכ שאה העביר את בירת הסולטנות מריי לאספהאן והרחיב את האדמיניסטרציה בידי הווזיר הגדול הנאמן והמיומן ניזאם אל-מולכ.
במהלך שלטונו התמרד נגדו סוליימאן הראשון (Kutalmışoğlu Süleyman Şah), סולטאן רום שצמחה בחלקים מאנטוליה, ואשר תירש לימים את השליטה בה מהאימפריה הסלג'וקית.
סוליימאן קבע את בירתו בעיר ניקאה (Nicaea, היא איזניק המודרנית בצפון-מערב טורקיה).
לאחר הצלחות ראשוניות הובס סוליימאן ליד אנטיוכיה בשנת 1086 בידי תותוש הראשון (Tutuş), מושל סוריה הסלג'וקי.
בנו של סוליימאן, קיליץ' ארסלאן הראשון (I.
Kılıç Arslan), נשבה ונלקח כבן ערובה לאספהאן.
לאחר מותו בשנת 1092 התפרקה האימפריה הסלג'וקית למספר סולטאנויות בייליקיות קטנות שנלחמו זו בזו.
הממלכה הלכה ונחלשה ככל שארבעת בניו ואחיו נלחמו על הירושה.
קיליץ' ארסלאן הראשון עלה שוב לשלטון כסולטאן רום ותותוש הראשון היה לסולטאן סוריה.
בפרס עלה לשלטון בנו של מלכ שאה, מחמוד הראשון.
שלושת בניו האחרים ירשו אף הם נחלות משלהם: ברקירוק (Berkyaruk) בחלקים מעיראק, מוהמט הראשון (Muhammet Tapar) בבגדאד ואחמד סנג'ר בח'וראסאן.
התפרקות האימפריה הסלג'וקית סייעה להצלחת מסע הצלב הראשון.
לוח השנה הג'לאלי עדיין נמצא בשימוש באפגניסטן ובידי אפגנים וכורדים באיראן.
מַלְכִּישְׂלָו (שם מדעי: Crex) הוא סוג של עוף ממשפחת הרליתיים שבסדרת העגוראים.
המלכישלווים קרויים כך עקב דמיונם לשלווים בדוגמת הנוצות שלהם ובהתנהגותם וכן עקב העובדה שהפרטים הנודדים עם להקות שלווים אמתיים, נראים כמנהיגי הלהקה.
עופות אלה, בניגוד לשאר בני המשפחה, מעדיפים אזורים פתוחים וחמים כמו ערבות, סוואנות ומישורים צחיחים.
לעיתים הם נודדים דרומה כשקר להם מדי.
הם נפוצים בטבע באירופה, אסיה ואפריקה.
הם עופות קטנים שמגיעים לאורך 28 ס"מ בממוצע והם מתמחים בהסוואה כהגנה נגד טורפים.
מלכישליו חלודי (שם מדעי: Crex crex) הוא עוף הנמנה עם משפחת הרליתיים שבסדרת העגוראים.
אתרי הקינון של המין באירופה ובאסיה, מזרחה עד סין.
הוא נודד לאפריקה בחורף (של חצי הכדור הצפוני).
זהו עוף בגודל בינוני, נוצותיו חומות-צהובות אפרפרות, צידי החזה אפורים, גבו מנוקד באופן בולט, כנפיו אדומות-חומות.
המקור בגוון עור והאיריס (עין) חום.
למין חד צורתיות זוויגית, למרות נטייה קלה של הנקבות להיראות פחות אפורות ויותר מפוספסות בחום.
אין הבחנה לתת-מין, אך פרטים במזרח בהירים יותר מאלו במערב.
בישראל נצפה המלכישליו החלודי בסתיו ובאביב.
כעוף בעל נדידה ארוכת-טווח הוא מציג בישראל תופעה ייחודית: רבים מבני המין נמצאים שכובים במצב תשישות על הקרקע ובפינות של בנינים בעיר ובכפר.
מנוחה וקצת מים משיבים אותם לפעילות ולהמשך הנדידה.
מלכישְׂליו אפריקני (שם מדעי: Crex egregia) הוא מין עוף ממשפחת הרליתיים החי באפריקה שמדרום לסהרה, קרובו של מלכישליו חלודי.
המלכישליו האפריקני קטן מקרובו החלודי.
הוא בעל פלג גוף עליון וכנפיים חומות.
העיניים אדומות והמקור ורוד עם קצה לבן.
הראש והחזה כחלחלים-אפורים והבטן לבנה עד השת, המפוספס בשחור.
הוא מזכיר מאוד במראהו את רלית המים אך בעל מקור ורוד וקצר יותר וכן גופו בהיר יותר.
כמו כן הוא מזכיר את המינים ברודית בליון (Porzana pusilla) וברודית אפריקאית (Aenigmatolimnas marginalis) החיים באותו אזור אך קטנים יותר.
עוף זה משוטט בערבות העשב והסוואנות באפריקה וקורא בקול צורמני מעט, שנועד להזהיר יריבים אפשריים.
הוא עוף טריטוריאלי, שתוקף כל מתחרה אשר נכנס לטריטוריה שלו.
הוא נפוץ מדרומה של צפון אפריקה עד לקצה דרום אפריקה וגם בכמה איים באוקיינוס האטלנטי.
הוא אוכל כל וניזון משלשולים, חלזונות ורכיכות שונות ומזחלי חרקים שונים, חגבים, נמלים, טרמיטים, חיפושיות, עכבישים וחולייתנים קטנים.
טורפיו העיקריים הם הנמר, הסרוואל, חתול בר, אנפה שחורת-ראש, נץ אפור כהה, עיט אפריקני, עיט וולברג (Hieraaetus wahlbergi) ונחשים גדולים כמו הפיתון, הקוברה ואף הבומסלנג.
בעת סכנה הוא קופץ באוויר לאחור, דבר היכול להפתיע טורפים כמו יונקים או נחשים.
המלכישליו האפריקני אינו מקנן בישראל ואינו נודד אליה.
בינואר שנת 2020 נצפה פרט אחד בעיר אילת.
לאחר שטופל עקב תשישות ופציעה, הוא שוחרר חזרה לטבע.
ב-28 בנובמבר 2022 נאסף פרט תשוש שני, גם הוא טופל ושוחרר.
היה סופר, איש אשכולות, ממציא, מזרחן ודיפלומט צרפתי.
המציא את פלס הבנאים, וידוע גם בזכות כתיבת הספר "אומנות השחייה".
תכופות מבלבלים את מלכיצדק תבנו עם אחיינו, איש המסעות ז'אן דה תבנו.
הדיוקנאות המיוחסים לו הם למעשה של אותו אחיין.
תבנו נולד למשפחת אצולת גלימה עשירה, שהחזיקה במשרות במנגנון הממלכה.
הוא ידע אנגלית, יוונית, לטינית, עברית, ערבית וטורקית.
שמו הראשון היה ניקולא אליו נוסף השם מלכיצדק, כנראה לזכר סבו מצד אימו, שהיה עורך דין בפרלמנט של פריז.
לאור בחירת השם מהברית הישנה, נראה שסבו היה הוגנוט.
תבנו היה מדען חובב ומצנט למדענים ומתמטיקאים רבים.
הוא למד אסטרונומיה, פיזיקה, רפואה ומגנטיות.
הוא ניהל התכתבות ענפה עם אישים ככריסטיאן הויגנס ויאן סוואמרדם.
את האחרון עודד לחקור את מקור האורגניזמים.
חלקם התארח אצלו באיסי שמדרום־מערב לפריז כמו נילס סטנסן הדני, שניתח בביתו מוח אנושי בפני קהל צופים.
מעגל המלומדים שנוצר סביבו קרא לעצמו "אקדמיית תבנו" בדומה לאקדמיה שקדמה לה "אקדמיית מונמור" אותה ארח הנרי לואי האבר דה מונמור.
מאקדמיות אלה ואחרות נוסדה ב־1666 האקדמיה המלכותית למדעים (היום האקדמיה הצרפתית למדעים).
חלק ממחקריו, כדוגמת הטענה שהאטמוספירה היא גורם בתנועות הלב והמוח, היו מופרכים וחסרי גישה מדעית קפדנית, מה שמאפיין את התקופה.
בין 1658 ל־1661 ביצע ניסויים על נימיות וסיפונים.
תבנו הציע להשתמש במיץ לימון לריפוי מחלות שונות ושימוש בסירופ מצמח האיפקה (ipeca) לריפוי דיזנטריה (שימוש בצמח זה כבר אינו מומלץ).
ב־1661 המציא תבנו את פלס הבנאים.
הוא השתמש בסרגל אבן חלול מצויד בעדשה שאותו מילא באלכוהול.
הוא שיתף בהמצאתו את רוברט הוק בלונדון ווינצ'נצו ויויאני בפירנצה.
הפלס הוצע לשימוש במשלחת המיועדת למדגסקר ב־1666.
הוא שימש כשגריר ונשלח לג'נובה ב־1647 ולרומא מספר שנים לאחר מכן.
עם מותו של האפיפיור אינוקנטיוס העשירי ב־1665 הוא השתתף בקונקלווה שבחרה באפיפיור הבא אלכסנדר השביעי.
ב־1684 התמנה לספרן המלכותי של לואי ה־14 מלך צרפת.
לייבניץ אמר עליו שהיה אחד האנשים הסקרנים שפגש מעודו ודימה אותו להקאטונכיר, מפלצת במיתולוגיה היוונית בעלת חמישים ראשים ומאה ידיים.
סיפורי מסע היוו מוקד לסקרנותו.
בערוב ימיו היו ברשותו 290 כתבי יד שנרכשו לאחר מותו על ידי ספריית המלך.
בין 1663 ל־1672 הוא מפרסם אסופה שכותרתה "מסעות שונים ומוזרים שנערכו על ידי צרפתים, ספרדים, גרמנים, פורטוגזים, אנגלים, הולנדים, פרסים, ערבים ועוד בני עמי המזרח [...] מלווה בתיאור צמחים וחיות שלא היו מוכרים באירופה ומפות גאוגרפיות שטרם פורסמו".
האסופה שעזרו בכתיבתה רבים מחבריו כללה 1700 עמודים בני ארבעה חלקים.
ראוי לציון הוא התרגום לצרפתית בן 216 העמודים אודות סין (אזור) על ידי מרטינו מרטיני האיטלקי, הראשון אחרי מרקו פולו שנתן תיאור ממצה.
התרגום צמוד למקור ותבנו אינו מבקר את הנכתב אלא מסתפק בלמסור אותו כלשונו.
הספר כולל דיווחים מרוסיה, קרים, טרטריה (שם שניתן בתקופתו למרחב במרכז אסיה מהרי אורל ועד לאוקיינוס השקט), סין, פורמוזה, הודו, פרס (היום איראן), חצי האי ערב, ארץ הקודש, סיאם (היום תאילנד), בנגל, בורנאו, הפיליפינים, יפן, מצרים, אפריקה ואמריקה.
המפות באסופה פורסמו, כפי שציין, כבר קודם לכן, אך חלקן לא היו מוכרות עד אז לציבור הרחב.
בן תקופתו ז'אן שאפלן אמר שמטרת האסופה "היא לאפשר לקורא להתוודע לאופן מחשבתם של הבוחנים את הטבע".
למעשה, האסופה עונה לסקרנות האירופאים בעידן של גילוי ארצות ובזמן הקמת חברות הודו המזרחית השונות.
הוא השתתף גם בריכוז חיבורים של קונפוציוס שהופיע ב־1687 בשם "הפילוסוף של הסינים" (בלטינית "Sinarum Philosophus").
ארבע שנים אחר מותו ב־1696 התפרסם ספרו שהיה בין הראשונים בנושא.
הספר נקרא על ידי רבים במהלך המאה ה־18 והפך את שחיית החזה לפופולרית.
בנג'מין פרנקלין ממציא הסנפיר היה בין קוראיו.
בספר תוארו גם סגנונות נוספים, כגון צלילה וקפיצת ראש.
שישים שנה אחר כך מחברי האנציקלופדיה הגדולה ביקרו את הספר קשות.
בערך "שחייה" נאמר שלא חידש דבר יחסית לקודמיו אורארד דיגבי האנגלי וניקולאוס ווינמאן הגרמני והוסיפו: "לו טרח להשקיע בקריאת בורלי [פיזיולוג שלמד את אופן התנועה בבעלי חיים] חצי מהכוחות שבהם קרא את שני האחרים, הוא לא היה טוען שהאדם מסוגל לשחות כיתר החיות, אלמלא הפחד התוקף אותו ומגביר את הסכנה".
מלכת היופי של ירושלים הוא רומן מאת שרית ישי לוי שיצא לאור בשנת 2013 בהוצאת מודן.
עלילת הרומן מתרחשת בירושלים, ומגוללת את קורותיהן של נשות משפחת ארמוזה, שנידונו לחיי נישואים ללא אהבה.
מתוך אלמנט זה צומחת העלילה לאורך שנים, מלווה באלמנטים רגשיים ותקופתיים.
הספר זכה להצלחה בישראל ובשאר העולם.
הוא מכר למעלה מ-200,000 עותקים ותורגם לשפות רבות.
הספר הופיע ברשימות רבי-המכר של "ידיעות אחרונות" ו"הארץ" למעלה מ־40 שבועות ברציפות.
בשנת 2014 זכתה ישי לוי בפרס סטימצקי לסופרים שספריהם הם הנמכרים ביותר מיולי 2013 ועד יוני 2014 (ישי לוי זכתה במקום השני).
בשנת 2021 יצאה סדרת טלוויזיה המבוססת על הספר, בכיכובם של מיכאל אלוני והילה סעדה.
גבריאל ארמוזה – בנם הבכור של מרקדה ורפאל ואביהם של לונה, רחליקה ובקי וסבם של גבריאלה רוני ובועז.
רוזה ארמוזה – אשתו המרירה של גבריאל ואמם של לונה, רחליקה ובקי, אחותו הבכורה של אפרים וסבתם של גבריאלה, רוני ובועז.
לונה ארמוזה סיטון – בתם הבכורה של גבריאל ורוזה נישאת לדוד סיטון ואמן של גבריאלה ורוני.
רחל 'רחליקה' בכר – בתם השנייה של גבריאל ורוזה ואחותן של לונה ובקי ודודתם של גבריאלה ורוני.
רבקה 'בקי' ארמוזה – אשתו של אלי כהן היפה.
בת הזקונים של גבריאל ורוזה ואחותן של לונה, ורחליקה.
גבריאלה סיטון – בתם הבכורה של לונה ודוד ואחותו הבכורה של רוני.
רוני סיטון – בנם הצעיר של לונה ודוד ואחיה הצעיר של גבריאלה.
אלי כהן "היפה" – במהלך הספר מתארס לבקי והופך להיות בעלה.
מואיז בכר – בעלה של רחליקה וחברו הטוב של דוד.
יהודה בועז – בנם הבכור של רחליקה ומואיז.
דוד סיטון – בעלה של לונה ואביהם של גבריאלה ורוני.
גידי – חבר של לונה שנפגע במלחמת העצמאות ולאחר מכן הלך לעולמו.
אלגרה – אחותו של גבריאל ודודתם של לונה, רחליקה ובקי.
איזבלה – אהובתו של דוד סיטון שחיה באטליה.
מצליח – אחיו של גבריאל ודודן של לונה, רחליקה ובקי.
רוח'ל לייבוץ – אהובתו האסורה של גבריאל.
רבקה מרקדה ארמוזה – אמם של גבריאל, אלגרה, מצליח וקלרה, וסבתן של לונה, רחליקה ובקי.
במהלך הספר עוברת לגור אצל בתה אלגרה.
קלרה ארמוזה – בתם של מרקדה ורפאל ואחותם של גבריאל, אלגרה ומצליח, ודודתן של לונה רחליקה ובקי.
אפרים משולם – אחיה הצעיר של רוזה ודודן של לונה, רחליקה ובקי.
בשנת 2013, ארבעה חודשים מיום צאתו של הספר, הוא זכה באות "ספר זהב" על מכירת 20,000 עותקים ובמרץ 2014 זכה הספר באות "ספר פלטינה" על מכירת 40,000 עותקים.
אותות אלו מוענקים לספרים העומדים בקריטריונים שנקבעו על ידי התאחדות הוצאות ספרים בישראל.
האותות מוענקים הן למחבר והן להוצאת הספרים.
מנכ"לית רשת סטימצקי, איריס בראל, אמרה: "אני גאה להמשיך את המסורת של פרס סטימצקי לסופרים זו השנה השלישית ברציפות.
(...) אין תחליף ליצירה הכתובה.
גם השנה אנו גאים להעניק את הפרס לסופרי המקור שמכרו הכי הרבה ספרים בשנה האחרונה".
בעקבות ההצלחה הקופתית של הספר התפתחה תעשייה סביבו הכוללת הרצאות, סיורים בירושלים, מחזה שעתיד לראות אור ונכתב על ידי ישי לוי בשיתוף עם הבמאי צדי צרפתי וסרט קולנוע שעתיד לצאת לאקרנים עליו עובדת ישי לוי בשיתוף עם מפיק הסרטים ובעלה לשעבר מיכאל שרפשטיין.
מלכת היופי של ירושלים היא סדרת טלוויזיה ישראלית המבוססת על ספר באותו שם מאת שרית ישי לוי, שעלתה לשידור ב-6 ביוני 2021 בערוץ yes Drama.
אף על פי כן, שני פרקיה הראשונים של הסדרה היו זמינים בשירות Yes VOD כבר מ-3 ביוני 2021. החל משנת 2022 העונה הראשונה עלתה לשידור בנטפליקס.
באירוע שהתקיים ב-EAST תל אביב בדצמבר 2021, חשפה yes את הפקות המקור החדשות שלה ל-2022. שם בין היתר הוכרז רשמית שהסדרה חודשה לעונה שנייה אשר תעלה למסך לקראת סוף 2022. במאי 2022 עלתה הסדרה לנטפליקס וביוני באותה שנה, החלו צילומי העונה השנייה בצפת.
בדצמבר, העונה השנייה עלתה לשידור ב-23 בינואר 2023. ביולי 2025 יס הכריזה שתהיה עונה שלישית.
עלילת הסדרה מגוללת את סיפורה של משפחת ארמוזה, השזור בסיפורה של ארץ ישראל בתקופות שונות: עצמאות ושגשוג, וגם תקופות של שפל ומלחמה.
במרכז עלילת הסדרה, המתרחשת בו זמנית בשני צירי זמן וסיפורי ההווה והעבר מוצגים בה במקביל, עומדים גבריאל ארמוזה (מיכאל אלוני), אשתו רוזה (הילה סעדה), ושלוש בנותיהם: בקי, רחליקה, והבת הבכורה והמועדפת על ידי גבריאל; לונה (סוול אריאל אור).
העונה מתחילה בירושלים, 1919. רוזה המנקה מתחתנת עם גבריאל – חנווני שמאוהב ברוחל החלטה זו תשפיע על יחסיה עם בתה הבכורה לונה במשך עשרות שנים.
במרכז עלילת העונה הראשונה עומדת מערכת היחסים בין גבריאל לבין לונה ביתו והניגוד המוחלט בין מערכת היחסים ההורית לחוסר אהבתו לאשתו.
הקנאה שחשה רוזה כלפי בתה מביאה לסכסוכים קשים במשפחה.
לונה מנהלת רומן עם דוד ולאחר שאביה סילק אותו היא פוגשת באיתמר-האהבה האמיתית והגדולה ביותר שחוותה לונה וכמעט מתחתנת איתו, דוד חוזר לירושלים ואיתמר מקנא ללונה שהולכת למסיבת ריקודים כדי להראות מדוע נפרד ממנה וקורת לה פדיחה עם אחותו נאווה.
לבסוף איתמר נתלה כעונש על רצח חייל אנגלי והאצ"ל תולים את גיימס כנקמה.
לונה בדיכאון אחרי רציחתו של איתמר ורחליקה וגבריאל קונים לה מכונת תפירה וכך מתחיל לו שוב הרומן עם דוד הנוסע להילחם בגרמניה וחוזר הלום קרב אך לונה מחליטה בכל זאת להתחתן איתו.
גם בעונה זו מתוארות קורות משפחת ארמוזה הירושלמית טרם הקמת המדינה, ובמרכזה מאבק משפחתי להצלת המעדנייה המשפחתית ("הדליקטס" המפורסם) שנקלע לקשיים.
לונה ודוד בירח דבש שם לונה פוגשת את האנגליות ברברה וסטפני המתרשמות מכישורתה של לונה.
לונה מפתחת יחסי חברות עם סטפני, אשתו של הקולונל צ'ארלי פארקר, מפקד המשטרה הבריטי בירושלים.
דוד חווה קושי רב במלחמה ונהיה אלים כלפי לונה אשתו.
האנגליות מזמינות את לונה לביתן לעיצוב שמלה.
גבריאל מנסה ליצור קשר עם בנו שלמה ומתמוטט, רוחל גוססת משחפת ומתה בסוף העונה.
לונה טסה לאנגליה ודוד בכלא.
דמותשחקן / שחקניתאודותעונותגבריאל ארמוזהמיכאל אלוניבעל מעדנייה משפחתית מצליחה בירושלים ואב משפחת ארמוזה, שנאלץ להינשא לרוזה למרות חוסר אהבתו המוחלטת אליה.
אביהן של לונה, רחליקה ובקי.
עונות 1–הווהרוזה ארמוזההילה סעדהאשתו של גבריאל, שחשה בחוסר אהבתו אליה; ומקנאה באהבתו העזה לבתם הבכורה, לונה.לונה פרנקו ארמוזהסוול אריאל אורהבת הבכורה למשפחת ארמוזה, המכונה "מלכת היופי של ירושלים".
חרף מרדנותה, לונה היא בבת עיניו של גבריאל.רבקה "מרקדה" ארמוזהעירית קפלןראש משפחת ארמוזה ואמו המניפולטיבית של גבריאל, שמאלצת אותו להינשא לרוזה לאחר פטירת אביו.ויקטוריה פרנקומלי לוי-גרשוןשכנתם הכובסת, האלמנה וקשת-היום של משפחת ארמוזה, שהייתה בעבר חברתה הקרובה של רוזה ובהווה, יריבתה.
עונה 1דוד פרנקוישראל אוגלבובנה של ויקטוריה, אחיה של מטילדה ושכנה של לונה, המאוהב בה מאז ילדותם ובהמשך אף נושא אותה לאישה.
עונות 1–הווהרחל "רחליקה" ארמוזהאלי סטיןבתם השנייה של רוזה וגבריאל ואחותה הקטנה של לונה.
נערה חרוצה ושקדנית.אפרים סיטוןתום חגיאחיה הקטן והסורר של רוזה, שמתגייס לאצ"ל במטרה לתת פורקן ליצר האלימות שבו.רוח'ל לייבוביץ'יובל שרףבחורה אשכנזיה בה גבריאל התאהב וחפץ להינשא לה, שאף יולדת לו ממזר.
עונה 1אלפרד זקסדב נבוןמעסיקה של לונה ובעל חנות הבגדים "מר זקס ובניו", בו עבדה מטילדה לפני מותה.
עונות 1–הווהג'ילדהמיקי קםמכשפה קשישה עימה נוהגת מרקדה להתייעץ ולפנות לעזרה.
מתה בעונה 2. עונה 1ג'יימס בראוןרוי מילרקצין אנגלי שניהל פרשת אהבים עם מטילדה, שלאחר הירצחה צד באובססיביות את אפרים.שלוימל'המיכאל גבעתיבנו הממזר של גבריאל, שנולד לו מרוח'ל.עונה 2; אורח בעונה 1קולונל צ'ארלי פארקראקי אבניקולונל אנגלי המעוניין לצוד את ראשי המחתרות, ובראשם, את אפרים.
לאחר שמכר מעל ל-300 אלף עותקים הוחלט לעבד את הרומן "מלכת היופי של ירושלים" למלודרמה יומית ב-yes.
יוצרי הסדרה הם התסריטאים שלמה משיח, אסתר נמדר תמאם, הבמאי עודד דוידוף וההפקה של חברת ארצה הפקות.
סדרת הטלוויזיה היומית מבוססת על עלילת הרומן.
הסדרה מגוללת את סיפורה של משפחת ארמוזה הירושלמית, משפחה ספניולית שהוטלה עליה קללה.
הגברים להם תינשאנה בנות המשפחה לא יאהבו אותן.
הסדרה תלווה שלושה דורות של בנות המשפחה, בתקופות שונות: החל מלפני הקמת המדינה ועד שנות ה-70. בסדרה יוצגו סיפוריהן האישיים והמשפחתיים של המשפחה.
השפות המדוברות בסדרה: עברית, אנגלית, ערבית ולדינו.
כוריאוגרפיה לסצנות ריקודי בטן עבור סדרת בוצע על ידי אלינא פיצ'רסקי.
צילומי הסדרה החלו בקיץ 2020 בלוקיישנים שונים בעיר צפת, בין היתר במוזיאון פרנקל פרנל ובגלריית בית קסטל.
שנהפרסקטגוריהמועמד(ים)תוצאהמקור2024פרס האקדמיה לטלוויזיהסדרת דרמה ודרמה יומית"מלכת היופי של ירושלים"שחקנית ראשית בסדרת דרמה ודרמה יומיתהילה סעדהשחקן משנה בסדרת דרמה ודרמה יומיתאיציק כהןשחקנית משנה בסדרת דרמה ודרמה יומיתעירית קפלןניהול אמנותייואב סיני ונטי אנט בטיטועיצוב תלבושותלירון כהןאיפורהילה אלקייםאפקטים ויזואליים ואיפור מיוחדעמרי גרוסמן
מלכת דלעת עשויה להיות דמות בדיונית או אדם אמיתי, המזוהה עם מגוון תחרויות יופי שנערכות באמריקה הצפונית מדי שנה בליל כל הקדושים.
מופעי דלעת ופסטיבלים במדינות אמריקאיות שונות כוללים תחרויות לקביעת "מלכת הדלעת" שלהם.
מופע הדלעת של סירקוויל, הוא מופע הדלעת העתיק ביותר.
הוא תחרות בו מוענק התואר "מלכת דלעת" והוא נערך מדי שנה מאז 1903 (למעט 1917 במהלך מלחמת העולם הראשונה, ושנת 2020 בעקבות מגפת הקורונה).
מופעי דלעת ופסטיבלים בולטים אחרים במהלכם מוענק התואר "מלכת דלעת" הם:
פסטיבל דלעת האנטסבורג, 2006: פסטיבל דלעת האנטסבורג קווינס
מופע הדלעת של ברדפורד (2006-)
פסטיבל נסיכת דלעת התה של ליל כל הקדושים (1971–2006)
פסטיבל דלעת התקווה הלאומי האביבי
פסטיבל הדלעת במערב וירג'יניה (1985–2006)
פסטיבל הדלעת של טיוגה (2006)
מלכת היופי של המגזר הערבי היא תחרות יופי לנשים מהמגזר הערבי הנערכת מדי שנה בישראל.
התחרות מאורגנת על ידי מגזין הנשים לילכ.
התחרות נערכת לרוב בשפרעם ולוקחות בה סדרך כלל בין 11–15 מתמודדות.
התחרות החלה במאה ה-20 אך בעקבות האינתיפאדה התחרות חדלה מלהתקיים, ב-2005 נערכה התחרות באופן מחודש באודיטוריום חיפה ואורגנה על ידי העיתון כל אל-ערב.
בתחרות לוקחים חלק חברי כנסת ואנשי ציבור מן המגזר הערבי, המעצב סאמר עאזם עיצב בשנים מסוימות שמלות למתמודדות.
מלכת היופי של ישראל רנא רסלאן השתתפה ב-1999 בתחרות.
שנה הזוכה 1992 ראידה אדון 1996 רנא רסלאן 2011 ניבין חיו 2013 קתרין כינעאני
מלכת הדרום היא סדרת דרמה ופשע אמריקאית.
העונה הראשונה מבוססת על הספר המצליח של ארתורו פרס-רוורטה באותו השם, ואילו העונה השנייה צולמה אחרי שמונה שנים ובתקציב גדול יותר.
הסדרה עוקבת אחר תרזה מנדוזה (קייט דל קסטיו) אישה שמפלסת את דרכה בעולם הפשע הגברי, ומטפסת במעלה קרטל סמים עצום במקסיקו.
הסדרה עלתה לאוויר בשנת 2011 וזכתה להצלחה גדולה, בשנת 2016 יצא גרסה באנגלית בכיכובה של אליס בראגה.
הסדרה עוסקת בתרזה מנדוזה, אישה מקסיקנית ענייה שמתעשרת על ידי בניית אימפריית סמים עצומה.
תרזה מתגוררת בבריו בקוליאקאן שבסינלואה, מקסיקו.
היא מתאהבת בחבר בקרטל סמים, ומנסה בעזרתו לשפר את מצבה הכלכלי.
לאחר שמבשרים לה על רצח בן זוגה, היא נאלצת לברוח.
היא חוצה את הגבול לארצות הברית ושם מגיעה לארגון הפשע של אשתו של בוס הקרטל שרודף אחריה.
לתרזה יש חזון שונה על עסקי הפצת הסמים ובזכות הכריזמה שלה היא מושכת מקורבים ובסופו של דבר מקימה ארגון משלה להפצת סמים.
תרזה הופכת למצליחה מאוד, מה שמציב בפניה עוד בעיות ואף מושך את תשומת לבם של גורמי ממשלה חשאיים.
אליס בראגה משחקת את תרזה מנדוזה, אישה ענייה מסינלואה, מקסיקו, המתעשרת על ידי בניית אימפריית סמים עצומה.
פיטר גדיוט משחק את ג'יימס ואלדז (עונות 1–3, ואורח בעונה 4), יד ימינה של קמילה, המנטור, חברה ומאהבה של תרזה.
ורוניקה פלקון משחקת את דוניה קמילה ורגאס (עונות 1–3), אשתו הפרודה של דון אפיפניו וראש הסניף בצפון אמריקה של קרטל ורגאס בדאלאס, טקסס.
המקי מאדרה משחק את פוט גאלבז, סגן קרטל ורגס לשעבר, שהפך לאחד מבני בריתה החזקים של תרזה מנדוזה.
מולי ברנט משחקת את קלי אן ואן אוקן (עונה 5 ואורחת בעונות 2–4), אשת חברה מדאלאס שהופכת לחלק מהמעגל הפנימי של תרזה.
חואקים דה אלמיידה משחק את דון אפיפניו ורגאס, בעלה של קמילה ורגאס (עונות 1–2, אורח בעונה 3), ראש קרטל ורגאס ומועמד למשרת מושל מדינת סינלואה במקסיקו.
יאנסי אריאס משחק את אלברטו קורטז (עונות 1–3).
ג'סטינה מצ'אדו משחקת את ברנדה פארה (עונה 1, אורחת בעונה 4), אשתו של מבריח בכיר בקרטל ורגאס, והחברה הכי טובה של תרזה בעונה הראשונה.
אלפונסו הררה משחק את חוויאר חימנס (עונה 4, ואורח בעונה 3), חבר בקרטל חימנז ושכיר חרב שמוכן להרוג עבור ההצעה הגבוהה ביותר.
בשלב מסוים הופך לבן בריתה של תרזה מנדוזה.
דייוויד אנדרוז משחק את השופט ססיל לאפייט (עונה 4), שופט מושחת שמקשה על מבצע הסמים של תרזה בניו אורלינס.
מלכת הדרקון הוא התואר הרשמי המוענק לבת-זוגו של מלך בהוטן.
מלכת הדרקון חובשת את כתר הפניקס, הכתר הרשמי שנחבש על ראשי מלכות בהוטן.
מלכת הדרקון הנוכחית היא ג'טסון פמה.
מֹּלֶכֶת היא דמות מקראית המוזכרת פעם אחת בתנ"ך בספר דברי הימים, פועלה וייחוסה שנויים במחלוקת.
שמות דומים ל"מלכת" קיימים במקרא (כגון מילכה), ייתכן והשם קשור לפולחן מלכת השמים (עשתרת) המוזכר בספר ירמיהו; השם מילכה (mi-il-ka-a) קיים בתעודות אכדיות מאוגרית, ושמות דומים מצויים ב וב.
פרשני המקרא נחלקו האם מדובר בשם פרטי או בתואר "מלכה" בהטיה.
בפירוש תלמיד רס"ג לדברי הימים מסביר שזהו שמה הפרטי, וכך כתב הגר"א.
הרד"ק ביאר שאישה זו מלכה על קצה גלעד, המלבי"ם כתב שמלכה על 23 ערים.
רלב"ג כתב שמלכה על משפחת בעלה, עוד כתב שייתכן בעלה היה נשוי לאישה אחרת והיא מלכה עליה.
גם בתרגומים יש בכך מחלוקות, בתרגום דברי הימים מתרגם "די מלכת" כלומר שמלכה.
כך גם בחלק מהגרסאות בתרגום השבעים (ἡ Μαλεχεθ, Μελχαθ), לעומת גרסאות הוולגטה שבה תורגם השם כמקראו במובן של שם פרטי (Regina – "מלכה" בלטינית).
רקע - רשימת היחש של מנשה
ספר דברי הימים א מתחיל ברשימות יחש: מאדם הראשון עד יעקב, ורשימות של השבטים.
בפרק ז פסוקים יד-יט מופיעה רשימת היחס של מנשה.
הרשימה שונה מהרשימה המופיעה ב ומהרשימה המופיעה ב.
הטקסט אינו ברור דיו ויש פירושים רבים לכל שורה.
הפסוק הראשון (יד): פתיחה - תיאור נישואי מנשה וילדו.
למנשה הייתה פילגש ארמייה והיא ילדה את מכיר בפסוק מוזכר גם אשריאל אך לא ברור בן של מי הוא, יש שהבינו שהוא בנו של מנשה מאשתו.
הפסוק השני (טו): תיאור נישואי מכיר.
בפסוק נאמר שמכיר לקח אשה לחופים ושפים, ההסבר הרווח הוא שהוא לקח אישה ממשפחת חפים ושפים, לאחר מכן נאמר ששם אחתו מעכה, במקרא לא נאמר אחתו של מי היא הייתה, לאחר מכן נאמר ששם השני צלפחד ולצלפחד היו בנות, לא התפרש במה צלפחד היה שני.
הפסוק השלישי (טז): תיאור צאצאי מכיר.
מעכה אשת מכיר ילדה שני בנים פרש ושרש, בני שרש הם אולם ורקם.
הפסוק הרביעי (יז): המשך תיאור צאצאי מכיר מנכדו אולם.
בנו של אולם היה בדן, הפסוק נחתם במילים "אלה בני גלעד בן מכיר בן מנשה", ההקשר אינו ברור.
הפסוק החמישי (יח): המשך תיאור צאצאי מכיר לא ברור מאיזה גזע.
"אחותו המלכת" ילדה את אישהוד אביעזר ומחלה, לא ברור אחות של מי היא הייתה ומה פירושה של המילה "מלכת".
הפסוק השישי (יט): המשך תיאור צאצאי מכיר מצאצאו שמידע.
בניו של שמידע (שככל הנראה הוא אישהוד) הם אחין, שכם, לקחי ואניעם.
מתוכן הפסוקים לא מבואר מי היו הוריה ולמי הייתה נשואה, ישנן מספר דעות במפרשים.
תלמיד רס"ג פירש שהייתה אשת מכיר, מבנות חפים ושפים, שמה מעכה.
רבי יהודה אלברצלוני פירש שהייתה אשה מזרע המלוכה – בתו של חצרון ואותה לקח מכיר לאשה.
רד"ק פירש שהייתה אחות גלעד, והוסיף שהיא נזכרה בפסוקים בשל גדולתה.
רבי שמואל מסנות ציטט את דבריו.
רלב"ג פירש שהייתה אשת חצרון בן פרץ ואחות גלעד, ילדיה גדלו בבית אביה מכיר.
לדבריו, בן נוסף שלה הוא שגוב אבי יאיר המוזכר קודם לכן ברשימות היחש של יהודה.
הגר"א פירש שהייתה אשת גלעד בן מכיר, אחות של שפים, שממשפחתה לקח אביו מכיר אישה.
המלבי"ם פירש שהייתה אשת יאיר בן שגוב ואחותו של גלעד ממכיר, שגוב היה נכד של מכיר מבתו, כך שהייתה נשואה לאחיינה.
הוא מציע פירוש נוסף לפיו מלכת היא בת מכיר אשת חצרון בן פרץ.
היא אמו של שגוב, ומאדם אחר היא אמא לשלושת המוזכרים בפסוק.
שלמה מנדלקרן כתב שהיא אחות אולם הנזכר בפסוק הקודם, אולם לדבריו היה בן גלעד בן מכיר.
אהרן דמסקי זיהה את מלכת עם מלכה בת צלפחד לדבריו היא מנויה בפסוק בשל פסיקת משה להכיר בה כבית אב כשאר בני משפחתה.
שמות ילדיה נכתבו באופן ברור: אישהוד, אביעזר ומחלה.
מלכת הארורים הוא סרט אימה אפי משנת 2002 בבימויו של מייקל ריימר, על פי תסריט מאת סקוט אבוט ומייקל פטריק ג'אניבלה.
הסרט מבוסס על הספרים 'הערפד לסטאט' ו'מלכת הארורים' מאת הסופרת אן רייס.
מככבים בו סטיוארט טאונסנד כאחוז הדם לסטאט, ואליה בתפקיד אקהאשה, מלכת הערפדים.
העלילה עוקבת אחר לסטאט שנעשה כוכב רוק ומעורר לחיים את מלכת הערפדים, מה שמביא לאירועים קטלניים בעולם הערפדים.
הסרט הכניס מעל 45 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב מוערך של כ-35 מיליון דולר.
הסרט מגולל את סיפורו של לסטאט דה ליאונקור, ערפד שפעולה של ייאוש מובילה אותו להפוך לכוכב רוק שהשירים שלו חושפים את קיומם של ערפדים.
תוך כדי מסעו אל הכוכבות, הוא מעורר את אקהאשה, מלכת הערפדים, שהייתה תרדמה אלפיים שנה.
אקהאשה, מתכננת להשתלט על העולם ולהקים מחדש את שליטתה בערפדים ובבני האדם.
לסטאט נקרע בין נאמנותו לשאר הערפדים לבין הקשר המשיכה הבלתי נמנע עם אקהאשה.
העלילה חוקרת את יחסי הכוחות בעולם הערפדים ומביאה את גיבוריה לעימות הסופי והקטלני.
סטיוארט טאונסנד בתפקיד לסטאט דה ליאונקור - ערפד שבחר להיות כוכב רוק
אליה בתפקיד אקהאשה - מלכת הערפדים
מרגו מורו בתפקיד ג'סי ריבס - חוקרת ערפדים שמסתבכת
פול מקגאן בתפקיד דייוויד טאלבוט - חוקר בעל אינטרס אישי
לנה אולין בתפקיד מהארט - ערפדית עתיקה עם חוכמה
כריסטיאן מנון בתפקיד מאיל - חבר בקבוצה של ערפדים
קלאודיה בלאק בתפקיד פנדורה - ערפדית מסתורית
וינסנט פרז בתפקיד מריוס - מאסטר של לסטאט
באתר Rotten Tomatoes הסרט זכה לציון 17% בהתבסס על 109 ביקורות.
הקונצנזוס באתר: "הסרט לא מצליח לשלב את הסיפור המורכב עם פעולה משכנעת.".
ובנוסף באתר Metacritic הסרט קיבל ציון 30 מתוך 100, בהתבסס על 30 ביקורות.
בנוסף, הסרט קיבל ביקורות שליליות בעיקר עם טענות על חוסר עקביות בעלילה וביצועים לא משכנעים מצד השחקנים.
המבקרים ציינו כי הסרט לא מצליח ללכת בעקבות הקסם של המקור הספרותי.
מלכת אופיר עם תכשיטי זהב היא דמות מקראית, המופיעה בספר תהילים פרק מה' .
על פי מספר זרמים בנצרות, היא נחשבת לדמות נבואית של מרים הבתולה.
פירוש התנ"ך הקתולי החדש (NBC) מאשר כי "הברית החדשה והסופית מתייחסת לכל העמים.
הליטורגיה שואבת השראה ממזמור זה כדי לחגוג את ההגשמה המרשימה ביותר של נישואים מיסטיים אלה: מרים הבתולה, המלכה ואשתו של המלך, ואלה שבעקבותיה בחרו במשיח כבת זוגם."
הבשורה הפרוטו-אובססיבית על פי יעקב מספרת לנו שכאשר מרים, בגיל שלוש, נשלחה לבית המקדש על ידי הוריה, פמליה של עלמות בתולות, אוחזות בנרות שתיים שתיים, ליוותה אותה ליעדה.
הכהן קידם את פניה, ולאחר שנישק אותה, בירך אותה וקרא: "ה' הגדיל את שמך מפני כל הדורות, כי באחרית הימים יגלה בך את גאולתו לבני ישראל.
כך, התגשמה נבואת תהילים מד (45), לפיה הכלה תובא למלך על ידי פמליה של בתולות אחרות.
הפסוקים הראשונים מדברים על היפה שבכל בני האדם, מלא בחסד ובברכות נצחיות, גיבור המגן על האמת והצדק, זהו ישוע המשיח, המשיח ובן האלוהים.
פסוק 10 מצביע על מלכה בתולה זו כמימין למלך, וזהו סמל לכבוד גדול.
פסוקים 14 ו-15, כפי שפורשו על ידי הקדוש מקסימוס, מספרים כיצד בת המלך, אשר גילתה את עצמה קודם לכן כאלוהים עצמו (פסוק 7), הציגה את עצמה לפניו יפהפייה, עם בגדים רקומים בזהב ובגדים ססגוניים.
מוקדם יותר (פסוק 12) מוסבר שיופייה של הבתולה קסום למלך, אביה, מה שמראה לנו שיופייה ומותרות בגדיה מייצגים את הצבעים המגוונים של מעלותיה השונות ואת הערך היקר, כאילו מזהב, של כל תכונותיה, שבהן עוטרה לאורך כל גדילתה.
על פי הזרם הקתולי, המחצית השנייה של תהילים מה' עוסקת במרים הבתולה.
היא "מלכת הזהב של אופיר" (פסוק 9); יופיה, שכה נחשק על ידי המלך, אינו מראה חיצוני, אלא ליבה (פסוק 13); והכנסייה מיוצגת על ידי הבתולות המלוות אותה (פסוק 14), והסוגדות לה (פסוק 12).
כדי להבין זאת, עלינו תחילה להבין את מעמדה של המלכה בתנ"ך.
המלכה לא הייתה אשת המלך, אלא אמו.
למלך היו נשים רבות, אך רק אם אחת.
גם הכנסייה האורתודוקסית חולקת את אותה פרשנות עם הכנסייה הקתולית.
"מלכת הדור" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עומר אדם.
את השיר הוציאה לאור ב-10 ביוני 2025 חברת התקליטים כרצועה העשירית והאחרונה מתוך אלבומו התשיעי של אדם, "תסמינים של פרידה".
"מלכת הדור" עוסק בגבר שמנסה להתמודד עם פרידה כואבת מאישה שמעולם לא באמת אהבה אותו.
הוא מגולל סיפור של אהבה לא הדדית, תקווה שהתנפצה, וכאב שלא עוזב.
בין שורות שמביעות אכזבה, געגוע וביקורת, נחשף דיוקן של לב שבור שממשיך להיאחז בזיכרון.
מיד לאחר יציאתו שובץ השיר במקום השלישי במצעד "היטליסט" של אתר "מאקו", לצד שירים נוספים מהאלבום שנכנסו לעשירייה הפותחת, כמו "השיר שאת אהבת" ו"היה טוב".
בשבוע שלאחר מכן עלה למקום הראשון, ונכנסו לעשירייה שירים נוספים מתוך האלבום, כמו "תגידי לי", "שושו" ו"איפה שתגידי".
בנוסף, על פי האלבום הרשמי של ספוטיפיי "השירים המושמעים בישראל 2025" השיר הגיע למקום הראשון לשנת 2025.
מִלְכיָתֹן (בפיניקית: 𐤌𐤋𐤊𐤉𐤕𐤍; ביוונית בכתב קיפרי הברתי : 𐠖𐠑𐠌𐠅𐠰𐠜𐠩, בתעתיק mi-li-ki-ia-to-no-se, משוחזר ליוונית כ־) היה מלך כתי (כתיון) ואדיל (אידליון) שבקפריסין.
שנות שלטונו מתוארכות לסביבות 392–361 לפנה"ס.
אביו של מלכיתן, בעלרם האדון , היה אציל אך לא מלך, ובכתובות המלכותיות נעדר ציון קשר בינו לבין משפחת המלוכה הקודמת; ולכן נראה שמלכיתן ייסד שושלת מלוכה חדשה.
ריבוי הכתובות של אביו, שלו ושל בנו פמייתן המוקדשות לרשף־מכל במקדשו באדיל הביאו חוקרים להעלות את הסברה שמוצא משפחתו של המלך החדש היא מאדיל.
מבחינה נומיסמטית, מלכיתן טבע לראשונה בכתיון מטבעות זהב, ככל הנראה בשלב מאוחר למלכותו.
כן הטביע מטבעות כסף וברונזה.
בין הסמלים שהופיעו על מטבעותיו ניתן למנות את ראש הרקלס, הרקלס בתנוחת לחימה עם עור האריה עליו, ענח', וראש אפרודיטה.
מלכת הדבורים היא בדרך כלל דבורה נקבה בוגרת ומופרית לאחר הזדווגות (יש המכנים אותה ג'ין או גינֶה Gyne), החיה במושבת דבורים או בכוורת והיא האחראית לשמירת היציבות הגנטית והתפקודית של המושבה.
המלכה מאופיינת באברי רבייה מפותחים, והיא משמשת לרוב כאֵם של רוב – ולעיתים כל – הדבורים בכוורת.
תפקידה הבלעדי הוא הטלת ביצים ובשיא עונת הפעילות היא מסוגלת להטיל עד כ־2,500 ביצים ביום.
מלכות מתפתחות מזחלים הנבחרים בידי הפועלות המזינות אותם באופן מיוחד, כך שיוכלו להתפתח לבגרות מינית.
בדרך כלל קיימת בכוורת רק מלכה בוגרת ומטילה אחת; במצב שכזה הדבורים מצייתות לה ומגינות עליה במסירות רבה.
המונח "מלכת דבורים" יכול להתייחס באופן כללי לכל דבורה נקבה בעלת מערכת רבייה מפותחת, הדומיננטית במושבה של דבורים חברתיות, ולא רק לדבורי הדבש.
אולם, כפי שניתן לראות אצל הדבורה חסרת העוקץ הברזילאית Schwarziana quadripunctata, מושבה יחידה עשויה להכיל מספר מלכות או אף מלכות ננסיות, המוכנות להחליף את המלכה הדומיננטית במקרה של מוות פתאומי.
במהלך העונות החמות בשנה, דבורים נקבות "פועלות" עוזבות את הכוורת מדי יום כדי לאסוף צוף ואבקה.
לעומת זאת, לזכרים אין תפקיד מבני או משמעותי בהאבקה.
תפקידם העיקרי, אם הם בריאים, הוא להזדווג.
זכר שמצליח להזדווג נופל לקרקע ומת מיד לאחר ההזדווגות.
כל ביצה מופרית עשויה להתפתח למלכה, וההבחנה בין מלכה לפועלת נקבעת בהתאם לתזונה בשלב הזחל.
זחלי מלכות ניזונים באופן בלעדי במזון מלכות - סוג של הפרשה עשירה בחלבון, המיוצרת בבלוטות הנמצאות בראשן של הפועלות הצעירות, ואילו זחלי פועלות ניזונים בפולן דבורים (לחם דבורים), שהיא תערובת של צוף ואבקה.
כל זחלי הדבורים מקבלים מעט מזון מלכות בימים הראשונים לאחר בקיעתם, אך רק זחלי מלכה ניזונים ממנו באופן רציף, ולכן הם מתפתחים לנקבות בעלות כשירות רבייה מלאה, בניגוד לפועלות.
מלכות נוצרות בתאי מלכה "מלכונים" שנבנים במיוחד לכך.
תאי המלכה הם בעלי צורה ומרקם המזכירים "בוטן" (peanut-like).
תאי המלכה מתחילים ככוסות מלכה (queen cups) - כוסיות שעשויות להיות גדולות יותר מתאים רגילים לגידול זחלים וממוקמות במנח אנכי במקום אופקי.
הפועלות מרחיבות את כוס המלכה והופכות אותה לתא מלכה רק לאחר שהמלכה מטילה ביצה בכוס.
במצבים של יצירת נחיל חדש (swarming) או לשם החלפת מלכה בתהליך supersedure, המלכה הזקנה (האֵם) מתחילה להטיל ביצים בתוך כוסות המלכה כאשר התנאים בכוורת מתאימים לכך.
תאי הנחיל (swarm cells) בדרך כלל תלויים מתחת למסגרת הכוורת, בעוד שתאי החלפת המלכה supersedure ו"תאי הצלה" (emergency queen cells) נבנים לעיתים בתוך חלת הדבש; במקרים של החלפה במצב חירום נהוג להמיר תאים אופקיים של זחלי פועלות לתאים אנכיים על ידי הפועלות שבונות תאי מלכה חדשים.
כאשר הזחל של המלכה הצעירה נכנס לשלב הגולם (pupa) כשראשו בזווית כלפי מטה, הפועלות סותמות את תא המלכה בדונג דבורים.
כשהמלכה הבתולה מוכנה לבקוע מהתא האטום - היא לועסת חיתוך מעגלי סביב מכסה התא.
לעיתים המכסה מתנודד ונפתח כמו מכסה על ציר, והפתח הזה מאפשר למלכה הצעירה לצאת מהתא.
בעונת יציאת הנחילים (swarming), המלכה האֵם הזקנה נוהגת לעזוב עם הנחיל העיקרי (prime swarm) לפני שהמלכה הבתולה הראשונה בוקעת מתא המלכה.
הגלגול המלא לוקח כ-21 יום לבקיעת הפועלות מתא ההטלה, 16 יום לבקיעת המלכה מתא ההטלה, ו-24 יום לבקיעת הזכרים.
להלן טבלה המרכזת, משווה ומסכמת את תהליכי ההתפתחות של מלכה, פועלת וזכר:-
2–6 שבועות בקיץ 1–3 חודשים
מחזור חיי מלכת דבורים בתולה
מטמורפוזה של מלכת הדבורים בֵּיצָה בוקע ביום 3 זחל (מספר נשירות) יום 3 עד יום 8.5 תא מלכה מכוסה יום 7.5 גוֹלֶם בערך יום 8 עד להופעה הִתהַוּוּת יום 15.5 – יום 17 מעוף כלולות ג.
מלכה בתולה היא דבורה נקבה שעברה גלגול מזחל שהוזן במזון מלכות, שעדיין לא הזדווגה עם דבורים זכרים (המכונים רחפנים או drones).
מלכות בתולות הן בגודל ביניים בין הפועלות לבין מלכות מבוגרות שמטילות, והן פעילות הרבה יותר מהמלכות המטילות.
קשה לאתרן בעת בדיקת מסגרת של חלת דבש, כיוון שהן נעות במהירות על פני חלת הדבש, מטפסות מעל הפועלות אם נדרש, ואף עלולות לעוף.
לעיתים קרובות ניתן למצוא מלכות בתולות שנצמדות לקירות או לפינות הכוורת במהלך בדיקות.
מלכות בתולות נראות כאילו שהן מפרישות מעט פרומון מלכות, ולעיתים הפועלות כלל לא מזהות אותן כמלכה.
מלכה בתולה, בשעותיה הראשונות לאחר בקיעתה מתא המלכה המוצב בכניסה לכוורת או בנוכחותה בכוורת חסרת מלכה, מתקבלת בצורה טובה על ידי הפועלות.
לעומת זאת, מלכה מבוגרת המוצבת בכניסה לכוורת, בדרך כלל מזוהה על ידי הפועלות כ"איום זר" וקיים סיכוי גבוה שהיא תיהרג על ידי הפועלות הוותיקות.