tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעונת הבכורה שלו היה מקנאקי דומיננטי בעיקר בחציה הראשון של העונה, וערך 25 הופעות ליגה, כולן בהרכב, בהן כבש שישה שערים.
מאלגה סיימה את העונה במקום הרביעי, והחמיצה את ההעפלה רק בפלייאוף.
העונה הבאה הייתה חלשה מאוד, הן עבור מקנאקי והן עבור הקבוצה.
מקנאקי שיחק ב-14 משחקי ליגה בלבד ולא כבש במהלכם כלל, בעוד קבוצתו מצאה עצמה במקום ה-18 בתום העונה, וירדה לליגה השלישית.
בתום שתי עונות במאלגה נותר מקנאקי בליגת המשנה כשחתם במדי ויאריאל.
מקנאקי התקשה להשתלב בקבוצתו החדשה, ואת הופעת הבכורה שלו ערך רק בחודש נובמבר, במחזור ה-12 של העונה.
הוא שיחק 16 משחקי ליגה במדי הקבוצה, מתוכם עשרה בהרכב הפותח.
לקראת עונת עבר מקנאקי למכבי תל אביב של המאמן אברהם גרנט.
את משחק הבכורה שלו בליגה ערך מקנאקי בניצחון 0–1 על עירוני אשדוד ב-28 באוגוסט 1993. את שער הבכורה שלו כבש משחק אחד אחר כך, בניצחון 1–5 על בני יהודה.
מקנאקי, בהיותו שחקן שחום עור, סבל לאורך העונה מגילויי גזענות מצד אוהדים, חלקם אף אוהדי מכבי תל אביב, ואף מצד שחקנים אחרים בליגה.
מקנאקי זכה עם מכבי באותה העונה בגביע המדינה, וכבש חמישה שערי ליגה בשלושים הופעות.
בתום עונה אחת עזב את הקבוצה.
בעונת הצטרף מקנאקי לברצלונה ספורטינג קלוב האקוודורית, ובאותה עונה זכה עמה באליפות אקוודור, האליפות הראשונה בקריירת המשחק שלו, עם תשעה שערים בשלושים הופעות.
לאחר הזכייה בתואר חזר לקדנציה שנייה בגזלק אז'אקסיו, במדיה כבש 18 שערים ב-34 הופעות בליגה השלישית בטרם חזר פעם נוספת לברצלונה האקוודורית.
בתום עונת , בה היה שותף לאליפות נוספת עם הקבוצה, פרש מקנאקי ממשחק פעיל בגיל 32.
מקנאקי החל את דרכו בנבחרת קמרון בשנת 1987. שנה אחר כך זכה עמה בגביע אפריקה לאומות 1988 במרוקו, תוך שהוא כובש את השער היחיד בחצי הגמר מול המארחת כדי להעניק לנבחרתו את הכרטיס לגמר.
מקנאקי פתח בהרכב במשחק הגמר, בו גברה קמרון 0–1 על וזכתה בתואר בפעם השנייה בתולדותיה.
מקנאקי נכלל בסגל נבחרתו למונדיאל 1990 באיטליה.
מקנאקי פתח בהרכב בכל משחקיה של קמרון בשלב הבתים, שהסתיימו במקום הראשון והמפתיע.
קמרון הדהימה את עם 0–1 במשחק הפתיחה, גברה 1–2 על במשחק השני, וגם תבוסת 0–4 ל לא מנעה ממנה את המקום הראשון.
בשמינית הגמר גברה קמרון 1–2 בהארכה על , במשחק בו הוחלף מקנאקי 69 דקות מהפתיחה.
ברבע הגמר נעצר המסע המפתיע של קמרון מול , לאחר הפסד 2–3 בהארכה.
מקנאקי השלים הופעה בהרכב בכל חמשת משחקיה של קמרון בטורניר, ושיחק לכל אורך המשחק וההארכה בדרך להפסד בסיום.
הטורניר האחרון של מקנאקי במדי הנבחרת היה גביע אפריקה לאומות 1992, בו סיימה נבחרתו במקום הרביעי.
בסך הכול ערך מקנאקי 14 הופעות במדי קמרון, בהן כבש שלושה שערים.
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםסיינט לוהליגה הצרפתית הרביעית3026גזלק אז'אקסיוהליגה הצרפתית השלישית3014הליגה הצרפתית השנייה188ספורטינג טולוןליגת העל הצרפתית213לאנסליגת העל הצרפתית143ספורטינג טולוןליגת העל הצרפתית30מאלגההליגה הספרדית השנייה256140ויאריאלהליגה הספרדית השנייה160מכבי תל אביבליגת העל305ברצלונה ספורטינג קלובליגת העל האקוודורית309גזלק אז'אקסיוהליגה הצרפתית השלישית3418ברצלונה ספורטינג קלובליגת העל האקוודורית17071סך הכול קריירה28993
סיריל מארה הוא ג'ודוקא צרפתי אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג.
מארה התחרה במשחקים האולימפיים בריו דה ז'ניירו 2016 וזכה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג לאחר שניצח בקרב על המדליה את קארל-ריכרד פריי הגרמני באיפון.
הוא זכה במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי וביניהן שלוש מדליות זהב מגראנד סלאם פריז היוקרתי.
שנה קטגוריה עיר מדינה 2013 גראנד פרי דיסלדורף 2014 גראנד סלאם פריז 2014 גראנד פרי סמסון 2015 גראנד סלאם פריז 2016 גראנד סלאם פריז 2017 גראנד סלאם אבו דאבי איחוד האמירויות
סר סיריל נורמן הינשלווד היה כימאי-פיזיקלי אנגלי הידוע בתרומתו למחקר המנגנון של תגובות כימיות.
הינשלווד זכה יחד עם ניקולאי סמיונוב בפרס נובל לכימיה בשנת 1956.
נולד בלונדון, לאביו נורמן מקמילן הינשלווד, רואה חשבונות מוסמך ולאמו את'ל פרנסס.
בילדותו הוא התחנך בקנדה ובשנת 1905 חזר ללונדון לאחר מות אביו והתגורר בדירה קטנה בצ'לסי שם חי עד סוף ימיו.
במהלך חייו התחנך בבייליול קולג' וב'וסטמינסטר סיטי סקול'.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, הינשלווד היה כימאי במפעל לחומרי נפץ.
בין השנים 1921 עד 1937, הוא היה מורה פרטי בטריניטי קולג', מכללה באוניברסיטת אוקספורד ומשנת 1937 שימש כפרופסור לכימיה באוקספורד.
הינשלווד היה חבר בוועדות ייעוץ בעניינים מדעיים לממשלת בריטניה.
מחקריו הראשונים בקינטיקה מולקולרית הובילו לפרסום המאמרים "הקינטיקה של שינוי כימי" ו"תרמודינמיקה לתלמידי כימיה" בשנת 1926. יחד עם הרולד ווריס ת'ומפסון, הוא למד על תגובת הפיצוץ של מימן וחמצן ותיאר את התופעה של תגובת שרשרת.
העבודה הבאה שלו על שינויים כימיים בתאים בקטריאליים התבררה כבעלת חשיבות רבה במחקר מאוחר יותר על אנטיביוטיקה.
בשנת 1946, פורסם ספרו "הקינטיקה הכימית של תאים בקטריאלים" שהמשכו "גדילה, תפקוד ורגולציה בתאים בקטריאלים" פורסם בשנת 1966. בשנת 1951, פרסם את "המבנה של כימיה פיזיקלית", בשנת 2005, אוניברסיטת אוקספורד פרסמה מחדש את ספר זה כחלק מ"תמלילי אוקספורד קלאסיים".
בשנת 1929, נבחר הינשלווד לעמיתי החברה המלכותית , היה נשיא האגודה הכימית בשנים 1948-1946, כיהן כנשיא החברה המלכותית בין השנים 1955–1960 וכיהן כנשיא אגודת פאראדיי בשנים 1961–1962. הוענקה לו אות מסדר ההצטיינות בשנת 1960.
בשנת 1956, הוא זכה יחד עם ניקולאי סמיונוב הרוסי בפרס נובל לכימיה עבור מחקריו על מנגנון התגובות הכימיות, בנוסף לזכייה בפרסים ותוארי כבוד רבים.
הוא דבר שבע שפות, מודרניות וקלאסיות.
תחביביו היו ציור, ספרות זרה ואיסוף כלי חרס סיניים.
ב-9 באוקטובר 1967 נפטר הינשלווד בביתו.
בשנת 1976 נמכרה מדליית פרס נובל שקיבל לסוחר מטבעות בלוס אנג'לס תמורת 15,000 דולר.
מטמלה סיריל רמפוזה (באנגלית ובזולו: Matamela Cyril Ramaphosa; נולד ב-17 בנובמבר 1952) הוא פוליטיקאי דרום אפריקאי המכהן כנשיא הקונגרס הלאומי האפריקאי מאז דצמבר 2017 ומ-15 בפברואר 2018 כנשיא דרום אפריקה.
הוא נכנס לתפקידו עם התפטרותו של קודמו ג'ייקוב זומה בעקבות הסתבכויות פליליות.
בעבר היה פעיל נגד מדיניות האפרטהייד, מנהיג איגודים מקצועיים ואיש עסקים.
רמפוזה מכהן בנוסף כסגן נשיא דרום אפריקה מאז שנת 2014. לנשיאות הקונגרס הלאומי האפריקאי נבחר ב-18 בדצמבר 2017, לאחר שניצח את גרושתו של זומה, נקוסזנה דלמיני-זומה.
רמפוזה נולד בסווטו, מקבץ של עיירות שחורים שהוקמו לאורך השנים בשולי העיר יוהנסבורג, דרום אפריקה.
הוא השני מבין שלושת ילדיהם של ארמודט וסמואל רמפוזה.
הוא נרשם ללימודים גבוהים באוניברסיטת לימפופו ב-1972 והיה מעורב בפוליטיקה עם הצטרפותו לארגון הסטודנטים של דרום אפריקה ולקונגרס השחורים.
לאחר שסיים את לימודיו המשפטיים, הצטרף רמפוזה למועצת האיגודים המקצועיים של דרום אפריקה (CUSA) כיועץ במחלקה המשפטית.
ב-1982, המועצה ביקשה מרמפוזה לייסד איחוד של עובדי המכרות בדרום אפריקה; איחוד חדש זה הושק באותה שנה ונקרא האיגוד הלאומי של עובדי המכרות בדרום אפריקה.
הוא נעצר בלבווה על ידי האפריקאנרים באשמת ארגון או תכנון השתתפות בוועידה בנאמקגאלה, מה שנאסר על ידי הרשות השופטת המקומית.
באוגוסט 1982 החליטה מועצת האיגודים המקצועיים של דרום אפריקה למנות את רמפוזה למזכיר הראשון של האיגוד הלאומי של עובדי המכרות בדרום אפריקה.
הוא ארגן את הכנס שהוביל את מערך הקונגרס של מועצת האיגודים המקצועיים.
במרץ 1986 היה חלק ממשלחת מועצת האיגודים שפגשה את הקונגרס הלאומי האפריקאי בלוסקה, בירת זמביה.
כשנלסון מנדלה שוחרר ב-1990 עמד בראש הוועדה שקיבלה את פניו.
ביוני 1991 נבחר למזכיר הכללי של הקונגרס הלאומי האפריקאי (ANC).
לאחר בחירתו כמזכיר הכללי של הקונגרס הלאומי האפריקאי בשנה זו, נתמנה רמפוזה לראש צוות המשא ומתן של הקונגרס על סיום מדיניות האפרטהייד עם ממשלת המפלגה הלאומית.
לאחר הבחירות הדמוקרטיות הראשונות בדרום אפריקה שנערכו ב-1994, נבחר לפרלמנט של דרום אפריקה.
הוא נבחר ליו"ר האספה החוקתית של הפרלמנט ב-24 במאי 1994 ושיחק תפקיד מרכזי בממשלת האחדות הלאומית.
לאחר שהפסיד לתאבו מבקי בבחירות לנשיאות דרום אפריקה, עזב את החיים הפוליטיים בינואר 1997 ועבר למגזר הפרטי, שם הפך למנהלה של "ניו אפריקה השקעות בע"מ".
הוא הגיע למקום הראשון בבחירות 1997 לוועד הפועל הלאומי של הקונגרס הלאומי האפריקאי.
ב-2001 נחקר במשטרת דרום אפריקה, יחד עם טוקיו סקסוויל ומתאיוס פוסה, שני אנשי עסקים ידועים אחרים, בחשד לקשירת קשר להדחת הנשיא המכהן מבקי.
הוא הוכרז רשמית כמועמד לסגן נשיא דרום אפריקה ב-17 בדצמבר 2012 והתמודד בבחירות עם גיבוי חזק מתומכיו של הנשיא זומה.
ב-18 בדצמבר 2012 נבחר לסגן נשיא הקונגרס הלאומי האפריקאי עם 3,018 קולות, בעוד מתאיוס פוסה זכה ל-470 קולות וטוקיו סקסוויל ל-463 קולות.
ב-14 בפברואר 2018 פנה ג'ייקוב זומה אל העם ואמר כי אף על פי שאינו מסכים עם החלטת הקונגרס הלאומי האפריקאי להדיחו, הוא מתפטר מהנשיאות.
כתוצאה מכך, מתוקף תפקידו כסגן הנשיא, רמפוזה הפך אוטומטית לנשיא דרום אפריקה בפועל בהתאם לחוקת דרום אפריקה.
יממה לאחר מכן, ב-15 בפברואר, נבחר על ידי הפרלמנט של דרום אפריקה לנשיא עד הבחירות לנשיאות שנערכו ב-8 במאי 2019. מפלגתו ניצחה בבחירות והוא הושבע לכהונה מלאה.
ב-2020 פעלה ממשלתו של רמפוזה נגד מגפת הקורונה בדרום אפריקה, ובאוקטובר אותה שנה נכנס רמפוזה לבידוד עצמי לאחר שנחשף לחולה קורונה.
ביוני 2021 אישרה ממשלת דרום אפריקה לחברות פרטיות ליצר חשמל באופן פרטי ללא צורך ברישיון עד ל-100 מגה וואט (במקום מגבלת 1 מגה וואט שהייתה עד אז) בניסיון להתמודד עם משבר האנרגיה במדינה.
בתקופתו התגבר משבר האנרגיה במדינה וגדלו מספר הפסקות החשמל, ובפברואר 2023 הוכרז על אסון לאומי בשל המשבר.
סיריל איקצ'וקוו נרי הוא שחקן, סופר, ובמאי בריטי יליד ניגריה.
הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד רפ"ק אדם אוקארו בסדרת הטלוויזיה המשטרתית "The Bill".
נרי הופיע בסדרה "The Bill" בתפקיד קטן, לפני שלוהק לתפקיד רפ"ק אוקארו.
משפחתו מצד אביו הם מבני שבט האיגבו ואילו אימו היא מברבדוס במקור.
ב-1968 הם נמלטו מהמדינה בעיצומה של מלחמת ביאפרה.
כשהיה בן 7 עברה המשפחה לפורטוגל, ואחר כך ללונדון.
הוא למד בבית הספר הולנד פארק במערב לונדון, והופיע בהצגת בית ספר של "אופרה בגרוש".
הוא הצטרף לתיאטרון יאנג ויק לנוער בווטרלו שבלונדון.
את הכשרתו המקצועית רכש בבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק.
בנוסף לתפקידו הידוע בדמות אדם אוקארו בסדרה הוותיקה "The Bill" של רשת ITV, הופיע נרי בתפקיד גרהם, בריסטר שעבד עם מיילס ואנה, בשתי העונות של סדרת הדרמה "החיים האלה" של ה-BBC.
אחרי הלימודים בבית הספר למשחק החל נרי לשחק עם הלהקה השייקספירית המלכותית.
תפקידו הראשון היה בשנת 1982 בדמות לוציוס בהפקה של רון דניאל למחזה "יוליוס קיסר".
ב-1988 שיחק בתפקיד אריאל לצדו של מקס פון סידוב שגילם את פרוספרו במחזה "הסערה" בבימויו של ג'ונתן מילר.
ב-2008 כיכב נרי בפרק בסדרה "להעיר את המתים" של ערוץ BBC1 לצדם של פיליפ ויטצ'רץ' וראסל בולטר, ששיחקו אף הם בסדרה "The Bill".
ב-2009 הופיע נרי במחזה "The Observer" בתיאטרון המלכותי הלאומי.
ב-2009 וב-2010 שיחק בתפקיד השופט דמרקו בסדרת הדרמה "חוק וסדר: UK", וגילם את אותה דמות שוב ב-2012 וב-2013.
בפברואר 2010 שיחק בתפקיד אורח בסדרה "רופאים".
בנובמבר 2010 הופיע בעונה הרביעית של הסדרה "הרפתקאות שרה ג'יין" בפרק "Lost in Time".
באוקטובר 2011 השתתף באותה סדרה בפרק הפותח של העונה החמישית בשם "Sky".
ב-2012 ו-2013 שיחק בתפקיד קסיוס בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית של המחזה "יוליוס קיסר" בבימויו של גרגן דורן בסטרטפורד על האייבון, בלונדון ובניו יורק.
בביקורת בניו יורק טיימס כתב עליו בן בראנטלי "הבעת פניו של מר נרי כשהוא רושם את דבריו של קיסר, היא זו של אדם שחש את הלולאה מתהדקת סביב צווארו.
זהיר וערמומי, מבוהל ומניפולטיבי, מר נרי הוא קסיוס מעולה, הקולט את האווירה של הפרנויה והפוליטיקה שממלא את האוויר".
ב-2016 היה נרי מועמד לפרס באפט"א לטלוויזיה על הופעתו בתפקיד לאנס בסדרה "מלפפון" של ראסל ט.
עוד הופיע בפרק בסיטקום "Goodnight Sweetheart" בתפקיד רופא בבית החולים.
עוד ב-2016 גילם נרי את דמותו של פולוניוס בהפקה של סיימון גודוין למחזה "המלט" עבור הלהקה השייקספירית המלכותית.
באוקטובר 2016 החל לשחק בתפקיד קבוע בסדרה "Class" ספין אוף של הסדרה "דוקטור הו".
ב-2017 שיחק נרי בתפקיד קטן בפרק בסדרה הבלשית "Death in Paradise" בתפקיד ראש עיר מושחת.
נרי גר בדרום לונדון מאז שנות השמונים של המאה העשרים.
הוא היה נשוי, וכעת הוא מזדהה כביסקסואל.
יש לו שני ילדים בוגרים.
סיריל פרו הוא מנחה טלוויזיה צרפתי.
פרו נולד בחבל פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור, הוא החל את הקריירה הטלוויזיונית שלו ב-2004 שהחל להנחות שתי תוכניות בסניף הצרפתי של ערוץ דיסני, לאחר מכן הוא עבר לעבוד בערוץ France 3 ובנוסף הוא הנחה גם את טקס פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון עבור ניקלודיאון הצרפתי.
ב-2006 הוא עבר לערוץ הרדיו "Europe 1" כתקליטן.
מ-2008 הוא מגיש את הגרלת הלוטו הלאומית עבור France 2. מ-2009 הוא מגיש את שעשועון הטלוויזיה "Slam".
באותה שנה הגיש את תוצאות הניקוד מטעם צרפת באירוויזיון 2011.
סיריל ליגום (Cyril Legum; 15 ביולי 1932 - 2 במרץ 2014) היה רופא ילדים וגנטיקאי, פרופסור לגנטיקה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, מהחלוצים ומדור המייסדים של מקצוע הגנטיקה בישראל.
הוא הקים את מכון הגנטיקה בבתי החולים העירוניים בתל אביב (הדסה, בית היולדות הקריה ואיכילוב) והיה מנהלו הראשון במשך 28 שנים.
ליגום נולד בשנת 1932 בדרום אפריקה.
בשנת 1958 סיים את לימודי הרפואה ביוהנסבורג.
ליגום עלה למדינת ישראל בשנת 1958, והתנדב לצנחנים כרופא צבאי קרבי.
עם שחרורו מצה"ל, ליגום התמחה ברפואת ילדים בבית החולים הדסה (תל אביב).
בשנת 1967 סיים את התמחותו.
בין השנים 1967–1970 יצא לארצות הברית להתמחות בגנטיקה רפואית, במספר מרכזים: אוניברסיטת ג'ונס הופקינס בבולטימור, בית הספר לרפואה ע"ש אלברט איינשטיין בניו יורק ואוניברסיטת סטנפורד.
בשובו לישראל הקים ב"בית הבריאות" על שם נתן ולינה שטראוס, ברחוב בלפור 14, שהיה חלק מהקומפלקס של בית החולים הדסה.
בהמשך, כשבית החולים הדסה עבר ל-איכילוב, הקים ליגום את המכון הגנטי באיכילוב.
ליגום ניהל את המכון הגנטי של בתי החולים העירוניים (איכילוב, הדסה, בית היולדות הקריה) בתל אביב במשך 28 שנים.
במקביל מונה לפרופסור לגנטיקה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
ליגום נפטר בשנת 2014, נטמן בבית העלמין קריית שאול
בשנת 1959 התחתן עם שולה ליגום.
לזוג נולדו 4 בנים: אורי, דני, יונתן ומיכאל.
מתחומי העניין ועיסוקיו של ליגום
ליגום היה הגנטיקאי הראשון שהכניס את בדיקת החלבון העוברי לסקר מחלות גנטיות בהריון
ליגום היה מהראשונים בישראל ששילב את הגנטיקה המולקולרית באבחון הקליני הגנטי בישראל לאבחון גנטי של מחלות – במיוחד ניוון שרירים
ליגום פיתח את השיטה לבדיקת הסיכון של נשים בהריון ללידה של ילד עם תסמונת דאון
בשנת 1970 חקר ליגום את חיפוש הגורם למחלת ריאות במשפחה גדולה של שומרונים.
המחקר התרכז בשאלה של נוכחות מעכב אנזימים "טריפסין אינהיביטור" וליקוי אימונולוגי.
ממחקריו של ליגום באתר PubMed
סיריל אביטבול הוא מהנדס ומנהל צרפתי.
היה מנהל קבוצת הפורמולה 1 של רנו בין השנים 2014 – 2020. שימש בעבר כמנהל קבוצת קאטרהם.
לאחר לימודי התיכון למד הנדסה רב תחומית במכון גרנובל לטכנולוגיה (Grenoble ENSEEG ).
לאחר סיום לימודיו בשנת 2011 הצטרף לחברת רנו בבולון-ביאנקור כאחראי על אתר האינטרנט של קבוצת רנו.
בשנת 2007 מונה לתפקיד מנהל פיתוח עסקי ובשנת 2010 מונה למנהל הפעילות של קבוצה.
לקראת עונת 2012 הפסיקה הקבוצה את פעילותה ועברה להתחרות בשם "לוטוס".
בעקבות כך עזב אביטבול את הקבוצה.
בספטמבר אותה שנה הצטרף לקבוצת קאטרהם.
חודשיים וחצי לאחר מכן מונה למנהל הקבוצה.
ביולי 2014 עזב את קבוצת קאטרהם ושב לקבוצת רנו כחלק מתהליך של ארגון מחדש במערך הפורמולה 1 של רנו.
בינואר 2015 מונה למנהל הקבוצה.
כמנהל הקבוצה הוביל את חזרתה לאליפות בעונת 2016. במהלך עונת 2018 הודיעה קבוצת רד בול על הפסקת שיתוף הפעולה עם רנו שהייתה ספקית המנועים של הקבוצה במשך 12 עונות.
חודשיים לאחר מכן החתים הצליח אביטבול לשכנע את דניאל ריקארדו, נהגה של קבוצת רד בול, לעזוב את הקבוצה ולהצטרף לרנו החל מעונת 2019, החתמה שנחשבה למפתיעה במאבק בין הקבוצות.
לקראת עונת 2021 הודיעה רנו על שינוי ארגוני ומיתוג מחדש של קבוצת הפורמולה כקבוצת אלפין.
בעקבות כך הודיע אביטבול על התפטרותו.
סיריוס פסט הוא לאגרשטטה מהקמבריון בגרינלנד.
המאובנים שנמצאו שם הם בעיקר אורגניזמים בעלי גוף רך שששקעו בבוץ של מים עמוקים ליד מדף קרבונטי רדוד.
הלאגרשטטה של סיריוס פסט קרוי על שם פטרול המזחלות הצבאי (Slædepatruljen Sirius) שפועל בצפון גרינלנד.
הוא כולל שישה מקומות באדמת פירי, על החוף המזרחי של פיורד י.
Koch Fjord) בקצה הצפוני המרוחק של גרינלנד.
הוא נתגלה ב-1984 על ידי אנתוני היגינס (Anthony K.
דו"ח ראשוני פורסם על ידי סיימון קונווי מוריס ואחרים בשנת 1987, אך מאז, משלחות בראשות ג'ון פיל (John S.
Peel) וסיימון קונווי מוריס חזרו לאתר מספר פעמים מ-1989 ואילך.
המשלחות השונות ליקטו כ-10,000 דגימות של מאובנים.
השכבות של סיריוס פסט הן בחלקה התחתון של "תצורת בואן" (Buen Formation).
עובייה של תצורת בואן מהקמבריון התחתון הוא 325 מטר והיא שוכנת מעל סלעי הדולומיט האפורים בהירים של תצורת פורטפילד (Portfjeld Formation) מהנאופרוטרוזואיקון, כשביניהם יש אי התאמה.
מעליהם שוכנת חבורת פיורד ברונלונד (Brønlund Fjord Group).
תצורת בואן שייכת למשקעי המדף של אגן פרנקלין הדרומי (צפון גרינלנד והאיים הארקטיים של קנדה).
בחלקו התחתון הוא נשלט בעיקר פאצייס חולי והחלק העליון מורכב מחרסית אפור-ירוק ואבני טין.
הלאגרשטטה ממוקם באבן חרסית כהה עד שחורה של החלק התחתון, באזור המעבר בין תצורת בואן לחבורת פולקורידורן (Polkorridoren).
בהכרח משווים את הפאונה של סיריוס פסט לזו של פצלי ברג'ס, אף על פי שהיא ככל הנראה עתיקה יותר בעשר עד חמש עשרה מיליון שנה.
518 למ"ש בהשוואה לפצלי ברג'ס (508 למ"ש), קרוב יותר לפאונה באתר המאובנים בצ'נגג'יאנג בדרום הרפובליקה העממית של סין, המתוארכת ל-518 למ"ש.
קיומו של מין הטרילוביט Buenellus higginsi בלאגרשטטה של סיריוס פסט מאפשר לבצע מתאם בין זמן ההשקעה של הלאגרשטטה עם האזור בלאורנטיה שבו נתגלה סוג הטרילוביט Nevadella.
האחרון מתוארך לשלב השלישי בסדרה השנייה של הקמבריון (521 - 514 למ"ש).
השימור בסיריוס פסט אינו טיפוסי לצורת השימור של פצלי ברג'ס, אלא מייצג צירור הקשור למרבד מיקרוביאלי העוטף את הגופה כסוג של מסיכת מוות, המזכיר את השימור מסוג אידיאקרה של הביוטה של האידיאקרה מהפרקמבריון.
אנליזה גאוכימית הראתה שבעלי החיים שהתאבנו חיו קרוב לגבול של אזור החמצן המינימלי, וכנראה השתמרו בתקופות שבהן היה מחסור בחמצן (מה שאפשר התאבנות בטרם שבעל החיים הרקיב לאחר מותו ומנע ביוטורבציה - פעילות של בעלי חיים נוברים המתקיימים בבוצה שעל קרקע האוקיינוס).
אף על פי שהפאונה עדיין לא תוארה במלואה, ידוע שהיא מורכבת ממספר בינוני של פרוקי-רגליים וספוגים ונציגים נדירים של קבוצות אחרות.
בפאונה התגלה הטקסון הבעייתי הלקיריה (Halkieria), והפנתרופודים (Panarthropods) קריגמצ'לה (Kerygmachela) ופמבדורוריון (Pambdelurion), שכולם מילאו תפקידים בולטים בדיונים על מקורם של מערכות בעלי החיים המודרניים.
מינים מהפאונה של סיריוס פסט
להלן רשימה חלקית של מינים מאובנים מסיריוס פסט.
סיריל קיצ'נר האריס (19 בספטמבר 1936 - 13 בספטמבר 2005) היה הרב הראשי של "התאחדות בתי הכנסת האורתודוקסים של דרום אפריקה" משנת 1987 עד 2004.
במהלך כהונתו כרב הראשי, הוא בלט בתמיכתו בדמוקרטיה מלאה בשנות האפרטהייד של דרום אפריקה.
האריס נאם בטקס ההשבעה של נלסון מנדלה לתפקיד הנשיא בשנת 1994, וגם נתן ברכה בחתונתו של מנדלה לגראזה מאכל בשנת 1998. מנדלה התייחס לעיתים קרובות להריס כ"רב שלי".
למד ב-Jews' College ושירת כרב בקהילות בפרברי לומדון בקנטון ואדג'וור ולבסוף בסנט ג'ונס ווד משנת 1979. בשנים 1966 - 1971 שימש האריס כרב הבכיר בצבא הבריטי.
לפני פרישתו של הרב הראשי הבריטי עמנואל יעקובוביץ ב-1991, הועלה האריס כממשיך דרכו.
בסופו של דבר מונה הרב יונתן זקס לתפקיד.
בשנת 1995 ייצג את הקהילה היהודית בפני ועדת האמת והפיוס, ועדת חקירה ממלכתית שהוקמה על ידי ממשלת דרום אפריקה לאחר סיום משטר האפרטהייד.
זכה בפרס ירושלים בשנת 2003.
האריס נפטר בהרמנוס, הכף המערבי בדרום אפריקה, בן 68, ונקבר בישראל.
היה נשוי לאן, עורכת דין במקצוע והיה אב לשני בנים.
סיריאנוס היה פילוסוף נאופלאטוני יווני וראש האקדמיה של אפלטון באתונה.
הוא חשוב כמורו של פרוקלוס וכפרשן של אפלטון ואריסטו.
יצירתו הידועה ביותר היא פרשנות למטאפיזיקה של אריסטו.
סיריאנוס נולד במחצית הראשונה של המאה ה-4. הוא היה יליד אלכסנדריה שבמצרים ובנו של אדם בשם פילוקסנוס (Philoxenus).
באלכסנדריה ככל הנראה קיבל חינוך ברטוריקה ואולי גם בפילוסופיה.
בשלב מסוים בחייו הוא הגיע לאתונה ולמד תחת פלוטרכוס, ראש בית הספר הנאופלאטוניסטי, אשר התייחס אליו בהתפעלות ובחיבה רבה, ומינה אותו כיורשו.
עם מותו של פלוטרכוס בשנת 431/432, החליף אותו סיריאנוס בראשות האקדמיה.
לאחר שפרוקלוס הגיע לאתונה בשנת 431, קיבל אותו סיריאנוס כתלמידו באקדמיה, וזה נעשה למכובד ביותר בקרב תלמידיו.
כמו כן, סיריאנוס חשוב גם כמורו של הרמיאס מאלכסנדריה.
הפילוסוף דמאסקיוס, בחיבורו "חיי איסידורוס" ("פילוסופוס היסטוריה"), מתאר את סיריאנוס כאיש גבוה ויפה תואר, ובעל יכולות אינטלקטואליות מרשימות.
אם ייחוס הפרשנות על הרמוגנס הוא נכון, ניתן להסיק כי סיריאנוס היה נשוי, מאחר שהפרשנות מוקדשת לבנו של מחברה, אלכסנדר.
על פי מרינוס משכם ("חיי פרוקלוס", 36), סיריאנוס נקבר על מדרונות ההר ליקבטוס באתונה.
בשנת 437 החליף פרוקלוס את סיריאנוס כראש האקדמיה ואילו דומנינוס היהודי, תלמידו המוכשר האחר של סיריאנוס, חזר לעיר הולדתו לאריסה.
פרוקלוס התייחס אל סיריאנוס בכבוד הגדול ביותר והורה כי במותו הוא צריך להיקבר באותו קבר יחד איתו.
רק מעט נותר מכתביו של סיריאנוס.
שרדו רק ספרים בטא (III), גאמא (IV), מו (XIII) ונו (XIV).
פירושים לשתי יצירות רטוריות מאת הרמוגנס מטרסוס .
הרצאות על פיידרוס של אפלטון, נשמר על ידי הרמיאס מאלכסנדריה.
בין החיבורים האבודים של סיריאנוס, היו פרשנויות על "על השמיים" ו"על הפרשנות" של אריסטו.
אנו לומדים מן הפרשנות של פרוקלוס על הדיאלוג "טימאיוס" של אפלטון, כי גם סיריאנוס כתב פירוש על אותו הספר.
על פי הלקסיקון סודא, סיריאנוס כתב גם חיבורים על "התאולוגיה של אורפאוס" ו"על ההרמוניה של אורפאוס, פיתגורס ואפלטון עם האורקלים" .
הסודא מייחס לסיריאנוס מספר חיבורים, אך למעשה הם חיבוריו של פרוקולוס.
תאודורוס מליטניוטה (Theodorus Meliteniota), בחיבורו Prooemium in Astronomiam, מזכיר פרשנויות לאלמגסט (Magna Syntaxis) של תלמי מאת הפילוסוף סיריאנוס.
המשמעות הפילוסופית של סיריאנוס טמונה בשדה המטאפיזיקה ובהקסגסיס של אפלטון.
הוא חשוב בהרחבת פרטי המערכת המטאפיזית הנאופלאטונית שהחל אותה יאמבליכוס והתווה אותה באופן מוחלט פרוקלוס.
השרידים החשובים ביותר שברשותנו הם הפרשנויות על "המטאפיזיקה של אריסטו".
בהסברו את טענותיו של אריסטו, הוא מוסיף את עמדות האסכולה הנאופלאטוניסטית בנושא העומד בפניו, ומנסה לבסס את האחרון כנגד הראשון.
בפרשנותו ל"מטאפיזיקה", סיריאנוס מסביר את השקפתו על המונאדה ועל ה דיאדה בכמה מקומות.
מיד אחרי ה"אחד" באות מונאדה ודיאדה עליונות.
סיריאנוס מתאר את המונאדה כגברית ואת הדיאדה כנשית.
הוא מיישם את תורת שני העקרונות הקוסמיים כדי להסביר את מקור הרוע.
הוא מכחיש שישנן צורות אפלטוניות של דברים שהם רעים או שפלים.
סיריאנוס מייחס את קיומו של הרוע לאחרות (otherness) ולריבוי (plurality), שלדעתו הדיאדה אחראית ישירות ליצירתם.
בסך הכל, הדוקטרינות המונחות בחיבור זה הן של האסכולה הנאופלאטוניסטית באופן כללי.
לדברי לידוס, האסכולות של סיריאנוס, יאמבליכוס ופרוקלוס, סבורות כי אלוהי היהודים הוא "הדמיאורג של העולם המוחש, ומכנות אותו האל של ארבעת היסודות".
סירין בנת שמעון הייתה שפחה מצרית קופטית, אשר נשלחה בשנת 628 על ידי מושל מצרי, ביחד עם אחותה, מאריה אל-קבטיה, אל מוחמד, אחרון נביאי האסלאם.
בדרכה ממצרים לחצי-האי ערב היא התאסלמה, ומאוחר יותר אף פגשה את מוחמד, ובכך הפכה למעשה להיות אחת מהצחאבה.
היא נישאה למשורר חסן אבן ת'אבת, עמו היא הביאה לעולם את עבד אל-רחמן אבן חסן.
סיריוס הוא יישוב בסגנון עירוני בחבל קרסנודאר שבדרום רוסיה.
היישוב הוקם בשנת 2020 תוך הפרדת שטח משפלת אימרטי ומחוז אדלר בעיר הנופש סוצ'י.
במסגרת המבנה העירוני מהווה מחוז עירוני עצמאי והוא משתייך זמנית לעיר סוצ'י עד לאימוץ אמנת העיר החדשה.
המרכז החינוכי סיריוס ממוקם בשטח היישוב.
במקור המרכז החינוכי סיריוס הוקם בשנת 2015 ביוזמת ולדימיר פוטין, בשטח הכפר האולימפי.
במסגרת חקיקה השטח יהפוך לטריטוריה פדרלית ועיר מדעית במימון הממשלה.
היישוב החדש ממוקם בתוך שפלת אימרטי, על חוף הים השחור בין נהר מזימטה לנהר פסו, שלאורכו עובר גבול רוסיה.
כאן ממוקמים הפארק האולימפי ומתקנים אחרים, שהוקמו לקראת המשחקים האולימפיים בשנת 2014, פארק שעשועים, מספר רב של מלונות, תחנת רכבת, כמו גם נמל סוצ'י אימרטינסקי וכן מרכז חינוכי לילדים מחוננים בשם "סיריוס".
גבולות הרובע העירוני סיריוס נקבעים בצפון מערב נהר מזימטה, בצפון ובצפון-מזרח - לאורך הכביש המהיר A-147 "Dzhubga - Sochi - גבול עם אבחזיה", ואז לאורך רחובות הכספים ואורוז'אינאיה (אפילו בתים (צפוניים) נותרו בעיר.
- אתר הנופש סוצ'י, והמוזר (הדרומי) הפך לחלק מההתנחלות העירונית סיריוס), בדרום-מזרח - לאורך הגבול עם אבחזיה, בדרום ובדרום-מערב - לאורך הים השחור.
שטחו של סיריוס, כמו כל החלק של חוף הים השחור הרוסי מדרום לעיר טואפסה, ממוקם באזור הסובטרופי הלח (Cfa על פי סיווג האקלים של קופן), שמבדיל מאוד אזור זה מהקטע הצפוני יותר של החוף מאנאפה לטואפסה, שם שורר אקלים ים תיכוני טיפוסי למחצה.
האקלים של סיריוס מושפע מאוד מהים (בקיץ קריר יותר, בחורף מתחמם) ומההרים (התושבים מוגנים מפני רוחות צפוניות קרות).
אקלים דומה נצפה באבחזיה השכנה, וכן בדרום מזרח ארצות הברית (מיסיסיפי, לואיזיאנה, אלבמה, ג'ורג'יה).
המשקעים המרביים מתרחשים בתקופת החורף של השנה - בעיקר כגשם, לעיתים רחוקות יותר - שלג.
החורפים חמים, הקיץ חם ולח.
בשל קרבת הים, טמפרטורות הקיץ הגבוהות מותאמות מעט כלפי מטה ונוחות לטבע ובני אדם.
סוג זה של אקלים מתאים לגידול כל מיני יבולים סובטרופיים וממוזגים.
מכיוון שסיריוס ממוקמת על הגבול הצפוני של האזורים הסובטרופיים, לפעמים כמויות שלג אפשריות בחורף, אך הם נדירים ביותר ונמשכים יום עד חמישה ימים ובשנים מסוימות הם נעדרים לחלוטין.
המחצית הראשונה של מאי עד המחצית השנייה של אוקטובר - קיץ אקלימי ארוך;
סוף אוקטובר עד תחילת מאי - עונה נוחה (סתיו-אביב);
הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 15.7+ מעלות צלזיוס.
טמפרטורה ממוצעת: פברואר: +7.7 ° C; אוגוסט: 25.3 מעלות צלזיוס
מהירות הרוח השנתית הממוצעת היא 1.3 מטר לשנייה.
לחות האוויר השנתית הממוצעת היא 80%.
טמפרטורת המים השנתית הממוצעת היא +16.2 מעלות צלזיוס (מקסימלית: +30.1 מעלות צלזיוס).
ממוצע הגשמים השנתי הוא 904 מ"מ.
מספר ימי השמש הוא 211 (מעונן מוחלט).
מספר הימים המעוננים: 154 (בכלל האזור), 68 (באזור התחתון).
האזכור הראשון ליצירת היישוב העירוני "סיריוס" התחיל ב-30 במאי 2019. דווח כי יוזמה כזו נעשתה על ידי תושבי שפלת אימרטי, ויוזמתם נתמכה על ידי צירי אספת העיר סוצ'י.
ב-27 בספטמבר 2019 חתם מושל מחוז קרסנודאר על צו לעריכת סקר בקרב תושבי שפלת אימרטי על הקמת היישוב סיריוס כחלק מעיר הנופש סוצ'י.
בנובמבר 2019 המסמכים הרשמיים להקמת סיריוס נשלחו לרשם הממשלתי הפדרלי במדינה.
ב-1 בפברואר 2020 ממשלת רוסיה הנפיקה הנחיה להצמדת השם סיריוס לשטח הגאוגרפי.
ב-14 בפברואר, צירי מועצת העיר סוצ'י אימצו החלטה רשמית לקיים דיונים פומביים על שינוי ההרכב העירוני של עיר הנופש סוצ'י.
הדבר הוסבר בקבלת בקשות מ-892 אזרחים המציעים לחלק את העיר לשני חלקים, אך לא הובאה כל ראיה לכך.
ב-26 בפברואר התקיימה הצבעה בנושא הפרדת עיר הנופש סוצ'י באמצעות חלוקתה לשתי עיריות, בהן 102 אנשים דיברו בעד חלוקת העיר, 35 איש הצביעו נגד, אחת נוספת נמנעה מלהצביע.
ב-5 במרץ תמכו צירי אספת העיר סוצ'י בדעתם של 102 אנשים שהובעה בדיונים פומביים על חלוקת העיר סוצ'י לשני חבלים והעלו יוזמת חקיקה מקבילה לאספה המחוקקת של מחוז קרסנודאר.
במהלך תקופת המעבר עד להקמת גופים מייצגים חדשים והנהלות חדשות של שתי העיריות (סוצ'י וסיריוס), מועצת העיר סוצ'י והנהלת עיר הנופש סוצ'י ישמרו על סמכויותיהן.
ב-3 באפריל 2020, חוק זה נחתם על ידי המושל ופורסם ברשומות המחוז וב-14 באפריל נכנס לתוקף.
בהחלטה מיום 19 במאי 2020 אישרה מועצת העיר סוצ'י, בהמלצת מועצת מחוז אדלר, תוכנית מחוזית לקיום בחירות לגוף הייצוגי - מועצת ההרכב העירוני של מחוז העיר סיריוס.
התוכנית מגדירה חמישה חברים עם שלושה מנדטים כל אחד.
המספר הכולל של צירי המועצה הוא 15 חברים.
הבחירות נקבעו במקור ליום הצבעה יחיד, 13 בספטמבר 2020.
ב-11 ביוני הופיע מידע על מינויו האפשרי של אולג מיכאילוביץ' בודארגין לתפקיד ראש העיר.
בחודש יולי 2020 נודע כי עקב שינויים בחקיקה הפדרלית מבחינת הגדלת התקופה משישה חודשים לשנה, הקמתם של גופי ממשל עצמי מקומיים של סיריוס לא תתקיים עד ל-1 בינואר 2021, כפי שתוכנן תחילה, אלא עד ל-1 ביולי 2021, אשר פירושו דחיית הבחירות מספטמבר 2020 למחצית הראשונה של 2021.
ב-9 בנובמבר 2020, הופיע מידע על תוכניות להקנות לסיריוס מעמד של טריטוריה פדרלית הראשונה מסוגה ברוסיה עם מבנה כוח מיוחד ותקציב עצמאי.
הצעת חוק מתאימה הוגשה לדומה שאומצה ב-9 בדצמבר 2020 בקריאה שלישית ואושרה על ידי מועצת הפדרציה ב-16 בדצמבר.
סיריס היא עיירה פלסטינית בצפון השומרון.
העיירה ממוקמת ממערב לעיירה טובאס, ו-13 ק"מ דרומית מג'נין, 8 ק"מ מכביש 60 המקשר בין שכם לג'נין.
הכפר ממוקם בקצהו הדרומי של עמק סנור בסמוך לכפר ג'ודידה, על מורדות הר חורייש.
על-פי סברה אחת, מקור השם במילה הערבית "סיריס", סירה קוצנית.
ייתכן ששם המקום קשור בשם שָׁרֶשׁ, המופיע ב במסגרת רשימת הייחוס של שבט מנשה.
בסקר ארכאולוגי שנעשה בסיריס לאחר מלחמת ששת הימים, נמצאו במקום חרסים מהתקופה הביזנטית, מימי הביניים ומן התקופה העות'מאנית.
בגרעין הימי-ביניימי של הכפר 20–25 בתים וסמטאות.
בסביבות הכפר ישנן טרסות רבות.
טקסט משנת 1165 מזכיר אחוזה צלבנית בשם קאסליין סיריס שהשתייכה לפיצגרף אולריך.
על פי רישום המס העות'מאני של שנת 1596, בכפר היו אז 12 משקי בית ו-3 רווקים – כולם מוסלמים.
תושבי הכפר שילמו מיסים על חיטה, שעורה, יבולי קיץ, כוורות ועיזים, בנוסף על הכנסות מזדמנות.
בסך הכל שילמו תושבי הכפר כ-2,030 אקצ'ות.
אדוארד רובינסון הזכיר את הכפר בסיור שערך באזור בשנת 1838. הוא ציין כי הכפר נמצא בסמוך לעמק סנור הפורה, וכי הוא משתייך לנפת חרית'ה, הנמצאת צפונית לשכם.
בשנת 1870, ויקטור גרן תיאר את סיריס ככפר מוקף במטעי זיתים.
תיאור דומה של הכפר הופיע בספר סקר ארץ ישראל המערבית של הקרן לחקר ארץ ישראל בשנת 1882.
סיריל צ'איי צ'אמבה הוא כדורגלן קמרוני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת איחוד בני שפרעם מהליגה הלאומית.
צ'אמבה גדל במחלקת הנוער של אוניון דואלה.
בשנת 2019 הצטרף לוויטיס וילנה מליגת המשנה הליטאית, במדיה ערך 25 הופעות ליגה והבקיע 20 שערים.
ב-28 במאי 2020 הושאל לריטראי מליגת העל הליטאית, ובסך הכל ערך במדיה שתי הופעות ליגה.
ב-12 במרץ 2021 חתם צ'אמבה בדאינבה אליטא מליגת העל הליטאית.
הוא ערך 31 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-25 בפברואר 2022 חתם צ'אמבה בסמטרדיה מליגת המשנה הגאורגית.
בתום עונת העפיל עם המועדון לליגת העל הגאורגית.
בסך הכל ערך 43 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שמונה שערים.
ב-2 ביולי 2023 חתם צ'אמבה בסבורתלו טביליסי מליגת העל הגאורגית.
בנוסף זכה עם המועדון בגביע הגאורגי.
ב-5 בפברואר 2024 חתם צ'אמבה באיחוד בני שפרעם מהליגה הלאומית.
סיריל שטיין היה סוכן הימורים, איש עסקים ונדבן יהודי בריטי.
שטיין נולד באזור האיסט אנד של לונדון למשפחה של יהודים מהגרים מרוסיה.
אביו, שכונה "ג'ק הישר", הקים את "סוכנות הידיעות הספורטיבית הלונדונית והמחוזית", שהעבירה מידע בין סוכני הימורים מחוץ לתוך מתחמי מרוצי סוסים.
שטיין למד בבית תיכון בשכונת וסטהאם.
שטיין ניהל משרד קטן משלו להימורים באשראי בווסט אנד של לונדון כאשר ב-1956 (בגיל 28) יחד עם דודו מארק שטיין, רכש את חברת ההימורים הוותיקה אך הכושלת "לדברוקס" (Ladbrokes), שנוסדה בשנת 1886, תמורת סכום של 100,000 ליש"ט.
פריצת הדרך של החברה הגיעה בשנת 1961, אז אישרה ממשלת בריטניה לראשונה פתיחה של חנויות הימורים, בהם הותר לראשונה להמר על מרוצי סוסים ללא צורך להיות נוכח במרוץ עצמו (בהמשך הותרו הימורים על אירועי ספורט אחרים).
"לאדברוקס" תחת ניהולו של שטיין פתחה מאות חנויות הימורים ברחבי הממלכה המאוחדת, רכשה ופתחה גם בתי קזינו, בעיקר בלונדון.
אך בשנת 1979 "לאדברוקס" איבדה את רישיונות הקזינו שלה, לאחר ששטיין הואשם כי ארגן הונאה כדי לפתות מהמרים בעלי הכנסה גבוה ממועדונים יריבים, באמצעות נערות לווי.
החברה גם החלה לפעול בענף מלונאות ותכננה להקים מלונות גם בחיפה ובאילת.
שטיין מונה ליו"ר לדברוקס ב-1966 ושנה אחר כך החברה הונפקה בהצלחה ב לפי שווי שוק של מיליון ליש"ט.
סיריל סטיין נשאר יו"ר עד שפרש בסוף 1993 (בגיל 65), אז החברה הייתה בעלת שווי שוק של יותר מ-2 מיליארד ליש"ט.
בשנת 1987 רכש את פעילות רשת מלונות הילטון מחוץ לארצות הברית, תמורת 645 מיליון ליש"ט.
היא נמכרה חזרה לתאגיד הילטון ב-2005, תמורת 3.6 מיליארד ליש"ט.
בישראל גם רכש את הבעלות על מבנה מלון הילטון ירושלים, אך מיד אחר כך פרץ סכסוך בין שטיין לאיש העסקים מרכוס כץ, שטען ששטיין הבטיח לו שותפות במלון.
שטיין הסתכסך גם עם עורך דין יעקב נאמן שייצג אותו בעסקה, אך לבסוף הסכים למכור את מחצית הבעלות לכץ.
באותה תקופה גם רכש את מלון "קלאב אין" באילת ומגרש בהרצליה פיתוח עליו הוקם פרויקט "הרצליה ביזנס פארק".
לאחר פרישתו של שטיין מהחברה מכרה "לאדברוקס" את כל פעילותה בישראל.
לאחר שכל המתחרים האחרים במכרז למעט אחד פרשו, נבחרה חברת "לאדברוקס" של שטיין כזוכה, והחל משא ומתן על פרטי החוזה.
במהלך המשא ומתן שטיין הודיע שהוא מסרב לקחת על עצמו חלקים לא רווחים בפרויקט כולל פיתוח החניון והשטח הפתוח, זאת אף על פי שהמכרז היה על פיתוח המתחם כולו כמקשה אחת, דבר שהביא לעיכוב בחתימת החוזה עמו.
לאחר יותר משנה של משא ומתן הוסכם כי הוא לא יהיה אחראי לבניית החניון והשטחים הציבוריים (שנבנו מתקציב המדינה), בנוסף קיבל את הזכות להקים במתחם מלון של רשת הילטון שבבעלותו, והגדיל את השטח המוגדש למגורים (החלק הרווחי ביותר בפרויקט) על חשבון הקמת שטחי משרדים.
שטיין החל בהקמת מתחם המגורים בפרויקט, ששווק תחת השם "כפר דוד", כמתחם יוקרה בעיקר לתושבי חוץ.
בשנת 1993 הכניס את היזם אלפרד אקירוב כשותף לפרויקט, והחל בהקמת מלון הילטון (שקיבל אחר כך את השם מלון מצודת דוד).
שטיין היה שומר מצוות ועשה כמיטב יכולתו להתנער מפרסום ואמר שאחת הדאגות העיקריות שלו הייתה לשמור על משפחתו מחוץ לאור הזרקורים.
הוא התחתן עם בטי יאנג ב-1949. הוא הותיר אחריו את אשתו בניו יונתן ודניאל ואת בתו מריון, וכמה נכדים.
שטיין היה ציוני מסור לאורך חייו.
בשנותיו האחרונות התגורר בלונדון ובירושלים לסירוגין, וב-2009 החליט שטיין לעשות עלייה בעקבות הטבות המס של חוק מילצ'ן.
בירושלים הוא התגורר בדירה בפרויקט "כפר דוד" שהקים בשכונת ממילא.
במשך השנים תרם שטיין לארגונים יהודיים וישראלים.
בשנת 1963 מימן את משלחת ישראל למשחקי סטוק מנדוויל.
החל משנות ה-70 של המאה ה-20 היה שטיין תורם משמעותי של תנועת גוש אמונים.
בין השאר מימן את הניסיונות הראשונים של "גרעין אלון מורה" להתיישב בשומרון, ורכישת קרקע סמוך למאחז מגרון.
שטיין היה מממן של ארגון ידידי ישראל במפלגת הלייבור יחד עם טרבור צ'ין.
במשך השנים שטיין שימש בתפקידים הבאים:
סגן הנשיא של המגבית המאוחדת לישראל בבריטניה
תומך הקרן הקיימת לישראל (קק"ל), כולל
יו"ר פרויקט שיקום הנגב של קק"ל
נאמן הקרן לפיתוח חינוך יהודי
נאמן ויו"ר הנהלת כרמל קולג', וולינגפורד, אוקספורדשייר
יו"ר מועצת בנק המזרחי בלונדון
סיריל באיאלה הוא כדורגלן בורקינאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת שריף טירספול מליגת העל המולדובית ובנבחרת בורקינה פאסו.
באיאלה גדל במחלקת הנוער של ASFA יננגה מליגת העל של בורקינה פאסו, והחל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון.
בהמשך שיחק בא-דאח'ליה מליגת העל המצרית.
ב-31 באוגוסט 2016 חתם באיאלה בשריף טירספול מליגת העל המולדובית.
הוא ערך 33 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שבעה שערים, וזכה עם המועדון באליפות מולדובה ובגביע המולדובי.
ב-31 באוגוסט 2017 חתם באיאלה על חוזה לארבע שנים בלאנס מליגת המשנה הצרפתית.
הוא ערך 35 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-16 בינואר 2019 הושאל באיאלה לסושו מליגת המשנה הצרפתית עד לתום עונת .
בהמשך הושאל לאז'אקסיו, גם היא מליגת המשנה הצרפתית, ובהמשך חתם על חוזה קבוע במועדון.
ב-9 באוגוסט 2024 חזר לשריף טירספול.
ב-6 ביולי 2013 ערך באיאלה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בורקינה פאסו, בניצחון 1-0 על נבחרת ניז'ר במסגרת מוקדמות אליפות האומות האפריקאיות .
ב-12 בינואר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 2-1 לנבחרת אוגנדה במסגרת שלב הבתים של הטורניר.
הוא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר גביע אפריקה לאומות 2017, בו ערך שלוש הופעות, ולטורניר גביע אפריקה לאומות 2021, בו ערך ארבע הופעות והבקיע שער אחד.
סיריאק קאלו בי אירייה הוא כדורגלן בורקינאי-איבוארי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת פרייבורג מבונדסליגה ובנבחרת בורקינה פאסו.
אירייה גדל במחלקת הנוער של RC אביג'אן בחוף השנהב, ולאחר מכן עבר למחלקת הנוער של ריאל דו פאסו בבורקינה פאסו.
בשנת 2023 חתם בדיז'ון מהליגה הצרפתית השלישית, במדיה ערך 25 הופעות ליגה והבקיע ששה שערים.
ב-15 באוגוסט 2024 חתם בטרואה מליגת המשנה הצרפתית.
הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, במהלכה ערך 33 הופעות ליגה והבקיע ששה שערים.
ב-19 במאי 2025 חתם בפרייבורג מהבונדסליגה, והצטרף אליה ב-1 ביולי.
ב-23 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-1 לאאוגסבורג במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2025/2026.
אירייה נולד בחוף השנהב, הוא ממוצא בורקינאי ומחזיק באזרחות כפולה.
ב-2 ביוני 2025 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בורקינה פאסו, בהפסד 2-0 לנבחרת תוניסיה במשחק ידידות.
ב-6 ביוני הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-0 על נבחרת זימבבואה במשחק ידידות.
הסירנות (ביוונית עתיקה: Σειρῆνας) הן יצורים מהמיתולוגיה היוונית.
במקור, בעת העתיקה הקלאסית, נהגו לתארן כבעלות פנים או פלג גוף עליון של אישה עם כנפיים ורגליים של ציפור; מימי הביניים ואילך, דמותן השתנתה והן קיבלו בתרבות המערב מראה דמוי דג: נשים יפות עם זנבות דגים במקום רגליים ששכנו במעמקים.
בשני המקרים, יוחס להן קול מלודי שאין לעמוד בפניו.
במיתולוגיה היוונית, הסירנות מופיעות בכמה מיתוסים כשבכל פעם הפרטים אודותיהן משתנים.
מקובל שהן היו הצאצאיות של אל הנהר אכלואוס (עם זאת, ורגיליוס מציין את פורקיס, אל הים הקדום, כאביהן) מהמוזה טרפסיכורה או מהמוזה מלפומנה.
מספרן ושמן הפרטי משתנים ממסורת למסורת.
הומרוס, לדוגמה, סיפר על שתי סירנות, ודיווחים אחרים מספרים אף על ארבע וחמש סירנות.
אולם על פי המיתוס המוכר והמקובל, מספרן היה שלוש.
הסיפור השלם ומפותח ביותר שבו מופיעות הסירנות הוא באודיסיאה, שם מסופר כי כשאודיסאוס עמד לעבור ליד אי הסירנות ליקוזה (Licosa), הסמוכה לחופי קסטלאבאטה, הוא ביקש לשמוע את שירתן.
על מנת להצליח לעשות זאת בלי לשלם בחייו, הוא ציווה על מלחיו לאטום את אוזניהם בדונג ולקשור אותו לתורן הספינה כך שלא יוכל להשתחרר ולקפוץ מהספינה ולא לשחררו חרף כל בקשותיו עד אשר אי הסירנות ייעלם מעבר לאופק.
כך זכה אודיסאוס לשמוע את שירת הסירנות ולהישאר בחיים.
בארגונאוטיקה, יאסון, מנהיג מסע הארגונאוטים, מצא דרך אחרת להתמודד עם הבעיה שהציבו הסירנות בפניו ובפני חבריו לשיט.
בעצת מחנכו הקנטאור הנבון כיירון הוא צירף לאונייתו את המוזיקאי המוכשר אורפאוס, שבשומעו את שירתן של הסירנות, החל לנגן בלירה שלו.
המוזיקה היפהפייה שאורפאוס הפיק הצליחה לגבור על קול שירת הסירנות, והצילה את הארגונאוטים ממוות בטוח.
המיתוס מספר שלאחר שספינה עברה ליד הסירנות מבלי לטבוע, הסירנות הכושלות הטביעו את עצמן במי הים.
אצל אובידיוס, הסירנות היו בצעירותן חברותיה למשחק של פרספונה, בתה של האלה דמטר.
לאחר שהאדס, אל השאול חטף את פרספונה, דמטר בכעסה קיללה אותן ושינתה את דמותן לדמות מפלצתית בעלת כנפיים, בשל כישלונן לעצור את החטיפה.
ייצוגן האמנותי של הסירנות הלך והשתנה עם השנים, ובהדרגה האמנים העדיפו לשוות להן דמות מושכת ומסתורית על פני הדמות הקדומה של ציפורים עם ראש (ולעיתים ראש וחזה) של אישה.
עם הנדידה של מיתוסים מאגן הים התיכון אל אירופה, דמותן של הסירנות השתלבה עם מיתוסים אודות נשים בעלות זנב דג.
יתכן שתרמו לכך גם מוצאן במיתולוגיה מאלי ים וקישורן עם ספינתו של אודיסאוס.
אנציקלופדיה ביזנטית מהמאה העשירית קובעת שחציין התחתון היה כשל בת אדם, ואילו חציין העליון - מהחזה מעלה - היה כשל ציפור.
מאוחר יותר החלו להציג את הסירנות כנשים יפות, שלא רק קולן אלא גם גופן מושך ונאה, ובשלב מסוים, אף כבתולות ים, למשל בספר הפיזיולוגוס של ברן , או בבסטיארים שונים.
בסמל החברה "סטארבקס" - חברת הקפה הגדולה ביותר בעולם - מצוירת סירנה.
בסרט "בנות אקווסטריה: רוקיות הקשת" הסירנות מוצגות כהיפוקמפוסיות ששירתן גורמת לסכסוכים בין כל האלה ששומעים אותן וכמו כן הן ניזונות מהריבים ומדונים שלהם ואוגרות אותם באבנים שנמצאות על חזן.
בסדרה "יומני הערפד", יש לסירנות תפקיד משמעותי בעונה השמינית והאחרונה של הסדרה, שם הן משרתיו של השטן והאחראיות לשליחת אנשים חוטאים ופושעים לגיהנום.
בספר פרסי ג'קסון וים המפלצות, אנבת' מבקשת מפרסי לקשור אותה לספינה, על מנת שתוכל להקשיב לשירת הסירנות.
היא מסבירה כי מי שמקשיב לשירה לומד משהו חשוב על עצמו.
בסרט שודדי הקאריביים: זרמים זרים, צוותו של הפיראט שחור הזקן לוכד בת ים, כדי להשתמש בדמעה שלה לטקס במעין הנעורים.
סירק דו סוליי הוא שמה של להקת קרקס שנוסדה על ידי גי לאליברטה ודניאל גוטייה במונטריאול בפרובינציית קוויבק שבקנדה.
גוטייה עזב את הלהקה ב-1984, והיא נותרה בהנהלתו של לאליברטה.
קרקס השמש הוא קרקס מודרני, השונה מקרקסים מקובלים.
המופע מתבסס על עלילה שכל חלקיה קשורים זה לזה, אולם יחד עם הפסקול וקטעי השירה שנכתבים במיוחד בעבור כל מופע, המופע כולל קטעי לוליינות וליצנים, ומופעי טרמפולינה, המופיעים גם בקרקס המסורתי.
קרקס השמש אינו מציג בעלי חיים ומשתמש במקום זאת בבובות.
המופעים כוללים אלמנטים של מופעי רחוב כגון אקרובטיקה, סקייטבורדים, רכיבה על אופניים, וכן אופרה, בלט ומוזיקת רוק.
המוזיקה מושמעת בהופעה חיה על ידי זמרים ותזמורת, המהווים חלק מהמופע.
כל מופע כולל חלקים קבועים וכן מאפשרים לאומנים אורחים להשתתף, ועל כן המופעים עצמם נוטים להשתנות מפעם לפעם בהתאם להופעת האמן האורח.
בשל מופעיו המיוחדים נחשב הקרקס לקרקס הטוב בעולם, וחידושיו מופיעים מאוחר יותר בקרקסים אחרים המחקים אותו.
כך, לדוגמה, היה קרקס השמש הראשון שהשתמש בחבלי באנג'י בהופעות.
בשל מגפת הקורונה, הקרקס ספג הפסדים כבדים בעקבות ביטול עשרות הופעות ברחבי העולם.
בסוף יוני 2020 הוגשה מטעם הקרקס בקשה להגנה מפני נושים במסגרת הליך פשיטת רגל.
הבקשה הוגשה בבית משפט בקוויבק.
העובדים בקרקס עצמו פוטרו אך למרות זאת החברה המנהלת הצהירה כי היא נכנסת למהלך של שינוי מבני שיכלול הזרמה של 300 מיליון דולר מצד בעלי המניות הקיימים, בהובלת קרן הפנסיה של קוויבק (Caisse de dépôt et placement du Québec).
בעלי המניות התחייבו שלא לסגור את מטה החברה במונטריאול ולהעביר סכום של 15 מיליון דולר שיוקדש לתמיכה ב-3,500 העובדים שפוטרו מהקרקס.
בסירק דה סוליי ציינו כי בכוונתם להעסיק מחדש את רובם לאחר שתירשם התאוששות בפעילות.
ללהקה יש מספר מופעים קבועים בארצות הברית
או - מופע המופיע במלון בלאג'יו שבלאס וגאס.
מיסטר מופע במלון אי המטמון שבלאס וגאס.
לה נומבה - מופע בדאונטאון דיסני שבדיסניוורלד באורלנדו, פלורידה.
זומאניטי - מופע במלון ניו יורק שבלאס וגאס.
קא - מופע במלון MGM Grand שבלאס וגאס.
Love - מופע במלון המיראז' שבלאס וגאס, מבוסס על האלבום LOVE של הביטלס.
זד באתר הנופש טוקיו דיסני.
באחד מפרקי הסדרה "הסימפסונים" מופיע קרקס הפירה ("Cirque du Purèe").
באחד מפרקי הסדרה "הפינגווינים ממדגסקר" למופע הקרקס של מלך הלמורים ג'וליאן קוראים "סיריק דה מעולה".
אלבום מוזיקלי: "סולאריום/דליריום" (מאי 2005)
סדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית: האש שבפנים (2003)
משחק הגמר של סופרבול 2007 - הופעה מבוססת על יצירות של רומרו בריטו
שמש חצות - מופע חד פעמי שנערך בפסטיבל הג'אז הבינלאומי במונטריאול ב-11 ביולי 2004.
בסרט "הדייט שתקע אותי" (2007) צופים הגיבורים במופע של הקרקס בלאס וגאס.
מספר דקות מהסרט מציגות את המופע.
בתחרות אירוויזיון 2009 שנערכה במוסקבה.
בפרק הפותח את העונה השביעית של CSI
קרקס השמש הפיק את המופע "השתקפות בכחול" ("Reflections in Blue") - מופע מים שהופיע לילה אחד במונטריאול בטקס הפתיחה של אליפות המים העולמית שנערך ב־16 ביולי 2005.
סִירָקוּזָה (באיטלקית: , בסיציליאנית: Sarausa; מוכרת בהיסטוריה בשם סִירָקוּסַאי) היא עיר נמל בדרום-מזרח סיציליה שבאיטליה, ומשמשת כבירת נפת סירקוזה (Provincia di Siracusa).
בעיר מתגוררים כ-121,600 תושבים לפי נתוני שנת 2018.
מקור שם העיר הוא, ככל הנראה, פיניקי, בשם "צור הכוסים" (סלע השחפים).
העיר נוסדה על האי אורטיג'ה על ידי יוונים דורים מקורינתוס, וייסוד העיר מיוחסת ל.
מכתבי תוקידידס מסיקים שסירקוזה נוסדה בין השנים 736-731 לפנה"ס.
אולם יש המפקפקים בתאריך זה וטוענים שלא ניתן לדעת בדיוק כזה את שנת ייסוד העיר, ושהתאריך חשוד בהיותו מומצא כדי להאדיר את שם העיר.
בכתבי סטראבון מופיע שסירקוזה נוסדה אחרי קרוטונה, שהתאריך המקובל לייסודה הוא 710 לפנה"ס.
העיר התפתחה מאוד במאה ה-7 לפני הספירה, ואנשי העיר השתלטו על אדמות במרחק גדל והולך מהעיר על ידי נישול הסיציליאנים המקוריים מהם ולעיתים מכרו את הסיציליאנים לעבדים.
בנוסף, אנשי העיר גבו מיסים מהלנים אחרים בסביבה והקימו מושבות, בהם שייסודו מתוארך ל-663 לפנה"ס, שייסודו מתוארך ל-644 לפנה"ס, וקמארינה שייסודם מתוארך ל-598 לפנה"ס, ו שמועד ייסודו אינו ידוע.
בניגוד למקובל אז, המושבות נשארו תחת השליטה של סירקוזה, והעיר שלטה בכל דרום מזרח סיציליה.
במהלך המאה ה-6 לפנה"ס החלו להטביע מטבעות כסף בסירקוזה, וחדלו להשתמש בכסף הקורינתי.
בתחילת המאה ה-5 לפנה"ס הביס את סירקוזה ונהייה לשליט האזור.
הרודוטוס מספר שבעקבות התבוסה, בני המעמדות הנמוכים בסירקוזה, יחד עם שכבת העבדים, גרשו מהעיר את האריסטוקרטים, וייסדו בה דמוקרטיה.
בשנת 485 לפנה"ס, חזרו המגורשים והשתלטו על העיר בעזרתו של גלון שליט ג'לה, שנהייה לטיראן העיר והעביר את השליטה בג'לה לידי אחיו.
שלטונו של גלון פתח את תקופת הטיראנים בעיר.
גלון הרחיב את העיר בבניית השכונות טייך וניאפוליס והזמין תושבים מג'לה, קמארינה ומגארה להתיישב בסירקוזה, מה שהפך אותה לעיר רב תרבותית.
בנוסף הוא בנה תיאטרון חדש שתוכנן על ידי דמוקופוס.
באותה עת פעל בעיר המחזאי אייסכילוס.
בשנת 480 תקפו הקרתגים ששלטו במערב סיציליה את סירקוזה.
הקרב הסתיים בניצחון סירקוזה בראשות גלון, ולכבוד ניצחונו הקים גלון מקדש לאתנה באתר בו נמצא היום .
בשנת 478 מת גלון והשלטון בעיר עבר לידי אחיו, היירון הראשון שגבר על הקרתגים בשנת 474 לפנה"ס, בקרב קומאי.
בתקופת הטיראנים הייתה סירקוזה אחת הערים הגדולות באגן הים התיכון.
לפי הערכות התגוררו בה כ-300,000 תושבים.
לאחר מותו של היירון תפס את השלטון, אך לאחר כ-11 חודשים הוא הודח מהשלטון וסירקוזה חזרה להיות דמוקרטיה.
בשנת 415 לפני הספירה הטיל צבא אתונה מצור על העיר.
ב-9 בספטמבר 413 לפנה"ס הושמד הצי האתונאי בקרב ימי בנמל סירקוזה ובימים שלאחר מכן הושמד הצבא האתונאי שצר על סירקוזה.
בשנים שלאחר מכן נלחמה סירקוזה נגד הקרתגים.
אחד ממנהיגי הצבא, דיוניסיוס הראשון תפס את השלטון והחזיר את הטיראניה.
דיוניסיוס הראשון ביצר את העיר ובנה לה חומות חזקות וניהל מלחמות נגד הקרתגים שהסתיימו ללא הכרעה.
לאחר פטירתו בשנת 367 לפני הספירה החליף אותו בנו, דיוניסיוס השני ששלט עד שנת 344 עם הפוגה באמצע שבה תפס דיון מסירקוסאי את השלטון.
בשנת 344 לפנה"ס הדיח טימוליאון את דיוניסיוס השני ותפס את השלטון בסירקוזה.
טימוליאון הביס את הקרתגים בשנת 339 לפנה"ס ומת בשנת 337 לפנה"ס.
לאחר מותו נאבקו גורמים שונים על השלטון במשך שנים רבות, ורק בשנת 317 לפנה"ס התייצב המצב ואגתוקלס תפס את השלטון.
לאחר מותו של אגתוקלס, בשנת 289 לפנה"ס, גברה ידם של הקרתגים על סירקוזה ובמלחמת פירוס, צרו הקרתגנים על העיר אך לבסוף נסוגו.
עד שנת 275 צומצם אזור השליטה של סירקוזה למזרח סיציליה וגם מסינה מרדה בסירקוזה.
היירון השני ששלט בסירקוזה בשנים 270-215 לפנה"ס, הטיל מצור על מסינה, אך בעקבות התערבות הקרתגים לא יכל לכבוש את מסינה.
סירקוזה הקדומה הייתה מרכז תרבות ומדע, ובין בניה נמנה גם ארכימדס, במאה ה-3 לפני הספירה.
במהלך המלחמה הפונית השנייה, בשנת 212 לפנה"ס, לאחר מצור ממושך נכבשה סירקוזה על ידי הרומאים.
הנזק בסירקוזה מהתקפות הוונדלים והאוסטרוגותים מצפון אפריקה משנת 438 ואילך היה קל יחסית ושוקם במהרה.
בדצמבר 535 נכנס בליסאריוס, שר הצבא של יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית לסירקוזה, לאחר שהביס את הוונדלים.
הפשיטות המוסלמיות על סיציליה השפיעו על סירקוזה במאה ה-8. בשנת 740 שילמה סירקוזה את הג'יזיה ובמחצית השנייה של המאה ה-8 התכנסה האוכלוסייה אל האי אורטיג'ה הקלה יותר להגנה.
ב-878 כבשו המוסלמים את סירקוזה לאחר מצור ממושך.
בהגיע הנורמנים לכבוש את סיציליה בשנת 1072 שלט בסירקוזה .
בשנת 1075 הוא כבש את קטניה מידי הנורמנים והחזיק בה לזמן קצר.
בשנת 1084 הוא שלח צי לפשוט על קלבריה, שבזז בה מספר ערים ולקח כשבויות את נזירות המנזר והכניס אותם להרמונו.
צעד זה גרם לנורמנים להעלות לעדיפות עליונה את כיבוש סירקוזה.
הוא אסף צבא וצי גדל ובקיץ 1086 הגיע לתקוף מהים.
עדיפות הנורמנים בקשתות ארוכי הטווח שלהם, גרמה לאמיר אבן אל-ווארד להורות לצי שלו להפליג אל הצי הנורמני התוקף ולנהל קרב פנים אל פנים.
במהלך ניסיון לעלות מספינתו אל ספינה נורמנית נפל אמיר אבן אל-ווארד לים וטבע.
בעקבות זאת רפו ידיהם של מגיני סירקוזה וניסו לברוח אך הובסו בידי הנורמנים.
בהמשך נלחמו הנורמנים ביבשה ובאוקטובר 1086 העיר נכנעה.
ב-9 בינואר 1693 נהרסה סירקוזה ברעידת אדמה, בה נהרגו 5,000 נפשות ונהרסו מעל 85% מהעיר.
לאחר רעידת האדמה נבנתה העיר מחדש לפי תוכניותיו של לוצ'אנו קאראצ'ולו (Luciano Caracciolo).
ג'ובאני ורמקסיו (Giovanni Vermexio) תכנן מספר כנסיות, וילות וארמונות.
ב שימשה סירקוזה נקודת ריכוז של הצבא והצי לקראת כיבוש האיים הדודקאנסיים.
במלחמת העולם השנייה פעלו בעיר שדה תעופה צבאי ונמל צבאי, שהופצצו על ידי בעלות הברית.
העיר נכבשה על ידי בעלות הברית ביולי 1943.
אורטיג'ה (באיטלקית: Ortigia) הוא אי בסירקוזה, המופרד מהיבשה על ידי תעלה צרה.
האי מהווה חלק מהעיר העתיקה של סירקוזה, ונמצאים בו אתרים היסטוריים רבים.
שמו של האי נגזר מהמילה היוונית Ortux (שליו), וגודלו כקילומטר רבוע.
במזמור ההומרי לאל אפולו, מצוין אי בשם אורטיג'ה (Ὀρτυγία) כמקום לידתה של ארטמיס, אחותו התאומה של אפולו.
לאחר הלידה, עזרה ארטמיס לאימם לטו לחצות את הים ולהגיע לאי דלוס, שם נולד אפולו.
אולם לפי מקורות אחרים, אורטיג'ה היה שמו הקדום של דלוס, ושני התאומים נולדו, בעצם, באותו המקום.
זאת ועוד, בתקופה העתיקה היו כחצי תריסר מקומות שנקראו אורטיג'ה ולפיכך הזיהוי הגאוגרפי אינו ברור.
בעיר פועל המוזיאון הארכאולוגי האזורי פאולו אורסי שהוא מהגדולים במוזיאונים הארכאולוגיים באירופה.
בסירקוזה התקיימה קהילה יהודית עוד מהתקופה הרומית.
בשנת 440 הרסו הוונדלים את בית הכנסת המקומי, ובעיר התרחשה עלילה נגד היהודים בה נטען שהם צלבו איל כדי ללעוג לצליבת ישו.
בשנת 1493 גורשו כל יהודי העיר שהתגוררו עד אז בגטו (Giudecca).
באותה עת הייתה קהילת סירקוזה השנייה בגודלה בסיציליה והתגוררו בה כשליש מיהודי סיצילה.
עד היום קיים בסירקוזה רחוב הקרוי בשם "רחוב היהודים" (ויה דל ג'ודקה).
במקום נתגלה מקווה הנחשב לעתיק ביותר באירופה.
בשנת 1962 נמצאו במימי נמל סירקוזה מצבות קבורה עם כתובות בעברית, שהיו חלק מבית קברות יהודי שהתקיים בעיר עד שהוצף על ידי הים.
סירניה (Sirenia) היא להקת מטאל גותי נורווגית שהוקמה על ידי מורטן ולנד אחרי שעזב את טריסטניה.
כמו טריסטניה בשיאה, הלהקה סירניה מנגנת מטאל גותי סימפוני המשלב כלי נגינה מלודיים, קלידים וגיטרות מטאל עם שירה נשית ושירת "גראולינג" המאפיינת דת' מטאל, וכן משלבת שירת מקהלה וכינור.
רוב שירי הלהקה הם אטמוספיריים אך אינטנסיביים, עם מוזיקת רקע מלודית ונעימות ביניים.
מילות השירים עוסקים בקיום האנושי, ברגש ובחושים מנטליים.
רבים מחובבי ז'אנר המטאל הגותי מחשיבים את האלבום הראשון של סירניה, At Sixes and Sevens, כיצירת מופת.
האלבום הראשון הסתיים עם בלדה איטית ומלודית "In Sumerian Haze", בקול שירתה העדינה של פביאנה גונדמין, לרקע נגינת כינור מרגשת.
מספר מבקרים מאמינים שבאלבום זה יש שימוש יתר בשירת דת' מטאל שמכתימה את הקומפוזיציה הכללית, המעורכת.
אחרים לא מסכימים לביקורת זו.
סירניה, שמקור שמה הוא הסירנות של המיתולוגיה היוונית, נוסדה ב-2001 אחרי שמורטן ולנד (Morten Veland) עזב את טריסטניה (להקת גותיק מטאל בה היה הדמות המרכזית במשך שנים).
הלהקה התקשתה במציאת זמרת ראשית מתאימה לפני ההקלטות בצרפת, וביצעו מבחני בד בהם נמצאה הזמרת פביאן גונדמין (Fabienne Gondamin), שהקליטה ביחד איתם את האלבום At Sixes and Sevens.
באלבום השני, An Elixir for Existence, גונדמין הוחלפה בהנרייט בורדוויק (Henriette Bordvik).
ב-13 בספטמבר 2005 הודיעה בורדוויק על עזיבת הלהקה, והחל חיפוש אחרי זמרת חדשה.
ב-10 באפריל 2006 הוצגה מחליפתה, הזמרת מוניק פדרסן (Monika Pedersen), מלהקת Sinphonia.
בשנת 2009 הצטרפה ללהקה הזמרת איילין, במקום מוניק פדרסן שעזבה.
איילין הפכה לזמרת הקבועה של הלהקה וכיכבה בין השאר בווידאוקליפים לשירי הלהקה, לבושה לרוב בשמלה גותית ומחוך.
איילין שימשה כסולנית הלהקה עד 2016, אז פוטרה על ידי הלהקה מ"סיבות אישיות" והוחלפה בזמרת המצו-סופרן הצרפתית עמנואל זולדן.
הלהקה היא מיזם של מורטן ולנד שמהווה את מנהיג הלהקה, המלחין וכותב השירים העיקרי.
הוא מנגן גם ברוב הכלים, כאשר שאר הנגנים משמשים בעיקר להופעות חיות.
נגנים וזמרים נוספים הצטרפו לצורכי הקלטת שירים או אלבומים מסוימים, ועזבו כאשר סיימו את ההקלטה.
בשל אופיו הקשה של ולנד מוזיקאים רבים, ובעיקר זמרות, התחלפו לעיתים קרובות יחסית, ורק הזמרות איילין ועמנואל זולדן שמרו על קביעות מסוימת, כאשר היו חברות בלהקה למעלה מ-7 שנים והקליטו עם הלהקה מספר אלבומים.
מורטן ולנד Morten Veland - מייסד הלהקה: שירה, גרואלינג, גיטרות, באס, תופים וקלידים (2001–היום)
עמנואל זולדן Emmanuelle Zoldan - זמרת, שירה נשית אופראית מצו סופרן (2016–היום)
מוניקה פדרסן Monika Pedersen - זמרת, שירה נשית
הנריאט בורדוויק Henriette Bordvik - זמרת, שירה נשית
פביאן גונדמין Fabienne Gondamin - זמרת, שירה נשית
Kristian Gundersen - זמר, שירה נקייה, גיטרה
פיט יוהנסן Pete Johansen - כינור
סירקה טורקה (בפינית: Sirkka Turkka; 2 בפברואר 1939 – 23 באוקטובר 2021) הייתה משוררת פינית.
היא פרסמה את ספר שיריה הראשון בגיל שלושים וארבע.
ספר הכולל יותר משמונה-מאות עמודים ואוצר את כל כתביה ראה אור בשנת 2005.
שירת טורקה זכתה להערכה ולמספר פרסים.
בשנים 1980 ו-1984 קיבלה המשוררת את פרס פינלנדיה, בשנת 1986 היא הייתה האישה הראשונה והמשוררת היחידה עד אותו זמן שזכתה בפרס פינלנדיה, ובשנת 1994 הוענק לה פרס רשות השידור הפינית.
אסופות של שירתה תורגמו לעשרות שפות, ביניהן עברית.
טורקה נפטרה ב-23 באוקטובר 2021.
יצירותיה של סירקה טורקה חוללו שינוי בשירה הפינית, כיוון שהייתה בהן שבירת מוסכמות מבחינת התוכן, הלשון והצורה.
היא שזרה בשיריה יסודות פגניים ונוצריים, שפת תפילה ואמירות מקראיות בעלות נימה רצינית לצד משפטים בשפה מדוברת הלקוחים מלהיטים נדושים, פתגמים פיניים לצד מילים בשפות זרות, ועוד, ואת כולם שילבה באופן מקורי.
לעיתים מתייחסים לשילוב כזה כאל כתיבה פוסט-מודרניסטית, אך טורקה לא ראתה עצמה ככזאת, והיא ביטאה קול ייחודי משלה.
עם זאת, טורקה הושפעה ממקורות ומשוררים רבים, כמו פדריקו גארסיה לורקה, פרננדו פסואה, אונו קיילאס ואווה-ליסה מנר, והשתמשה בהיגדים שלא היו תמיד מקוריים.
נושאי השירים שלה לא היו ממוקדים, והתמונות בהם נעו במהירות רבה.
בשיריה היא עסקה באהבה, בכמיהה, במחלה, במוות ובאובדן.
יצירתה כללה הן שירי טבע קצרים והן שירים ארוכים.