tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לפי הטמפרמנט דיפנבייקר מעולם לא היה שחקן קבוצתי.
לאחר שהחלה הנהגתו בראשות הממשלה, ניכר במהירות כי הוא אינו היה מסוגל לייצר הרמוניה בקבינט שלו, וגם לא יכול להשתלט על המורכבות הטכנית של מדיניות פיננסית, ביטחון וחוץ.
הוא היה המום מבעיות הממשל ופעל בחופשיות רבה יותר בבית הנבחרים ובתיקים הפליליים בבית המשפט, איפה שהודגש מלוא כישרונו.
שם, הוא היה מלודרמטי ומתנשא, קומי להפליא, גחמני וסרקסטי.
הוא הציג מופע רטורי מוצלח ביותר אשר סחף את דעת הקהל הקנדית פעמים רבות.
הוא היה אחד המנהיגים הדמוקרטיים שלפני העידן הטלוויזיוני, שחיפשו כיוון וביטחון עצמי על ידי חיבור פנים אל פנים עם מצביעיו ולא על ידי סקרים, קבוצות מיקוד וניהול דעות.
לאורך שנותיו בפוליטיקה הוא שמר על גרעין של פוליטיקאים נאמנים מחויבים מאוד עד סוף חייו.
המפלגה השמרנית הפדרלית שהוא החיה נשארה דומיננטית במחוזות הערבה במשך 25 שנה לאחר שעזב את ההנהגה.
ג'ון גריפית' דייוויס היה שחיין אוסטרלי, אלוף אולימפי ושיאן עולם.
נוסף לכך, היה עורך דין ושופט בארצות הברית.
דייוויס התפרסם לאחר שמונה לשופט על ידי נשיא ארצות הברית רונלד רייגן בשנת 1986. הוא ניהל את המשפט המתוקשר של רודני קינג שהותקף והוכה על ידי שוטרים מלוס אנג'לס רק בשל היותו אפרו-אמריקאי.
דייוויס נולד בווילובי, פרבר של סידני שבניו סאות' ויילס.
אביו היה רואה חשבון ואמו אחות.
אביו גויס לחיל האוויר המלכותי האוסטרלי במלחמת העולם השנייה והיה שבוי מלחמה כ-3 שנים בכלא היפני.
באליפות אוסטרליה בשחייה שנערכה בשנת 1947 זכה דייוויס במדליית זהב במשחה ל-220 יארד חזה ובשנת 1948 הגן על תוארו.
באולימפיאדת לונדון (1948) סיים דייוויס במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:43.7 דקות, אחרי שלושת המנצחים מארצות הברית.
אף על פי שהזמן שנמדד לו היה טוב מזה של בוב סול (2:43.9 דקות) שופטי המיקום העניקו את מדליית הארד לסול.
לאחר המשחקים האולימפיים החל דייוויס ללמוד מדע המדינה באוניברסיטת מישיגן שבאן ארבור והתאמן בהדרכתו של מאט מן, מאמן נבחרת הגברים של ארצות הברית בשחייה לאולימפיאדת הלסינקי שחניכיו זכו ב-4 מדליות זהב, 2 מדליות כסף ומדליית ארד אחת.
מאחר שבאותה העת ספורטאים לא קיבלו מלגות לימודים, הוא נאלץ לעבוד בשטיפת כלים ובמרכז הבינלאומי לסטודנטים.
באליפות המכללות בשחייה (NCAA) שנערכה בשנת 1948 זכה דייוויס במדליית כסף במשחה ל-200 יארד חזה.
בשנת 1951 הוא זכה במדליית זהב באליפות ארצות הברית בשחייה במשחה ל-200 מטר חזה.
בשנת 1952 הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-200 יארד חזה באליפות ארצות הברית בשחייה (בריכה של 25 יארד).
בעקבות הישגיו, הוועד האולימפי האוסטרלי פטר אותו מלהשתתף במבחנים האוסטרלים לאולימפיאדה וצרף אותו למשלחת האולימפית.
אל אולימפיאדת הלסינקי (1952) הגיע דייוויס כשיאן עולם במשחה ל-200 יארד חזה, שיא שקבע בתחילת השנה.
במשחקים עצמם, הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אולימפי חדש של 2:34.4 דקות, לפני בואן סטספורת' מארצות הברית (2:34.7 דקות) ושיאן העולם היהודי הרברט קליין מגרמניה (2:35.9 דקות).
לאחר המשחקים, פרש דייוויס משחייה תחרותית וחזר לאוניברסיטת מישיגן להמשך לימודיו.
הוא למד משפטים במשך שנתיים ושנה נוספת באוניברסיטת סידני.
אחר כך עבר לאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA) ושם סיים את לימודיו בשנת 1959. הוא התחתן והתגורר בפסדינה, קליפורניה.
בשנים 1960–1971 היה דייוויס שותף במשרד עורכי דין ומשנת 1972 עבד כשותף במשרד בכיר וייצג את חברות אולפני הקולנוע והבידור הגדולים.
ב-22 באפריל 1986 מונה דייוויס על ידי נשיא ארצות הברית רונלד רייגן לתפקיד שופט במחוז המרכזי של קליפורניה.
מינויו אושר על ידי הסנאט ב-6 ביוני אותה שנה.
דייוויס ניהל את המשפט המתוקשר, של ארבעת השוטרים שהואשמו על ידי התביעה באכזריות ובהתעללות ברודני קינג רק בשל היותו אפרו-אמריקאי.
לאחר שחבר המושבעים זיכה את הנאשמים מכל סעיפי האישום, פרצו מהומות בלוס אנג'לס, שנמשכו במשך 6 ימים.
ב-18 ביולי 1998 פרש דייוויס לגמלאות.
ג'ון דין היה צולל אנגלי, מחלוצי הנדסת הצלילה, אשר פיתח עם אחיו צ'ארלס את קסדת הצלילה השימושית הראשונה.
הקריירה המקצועית של ג'ון דין כצולל מקבילה וקשורה קשר הדוק לזו של אחיו צ'ארלס, ושניהם יחד נחשבים לחלוצי השימוש בקסדה ובחליפת צלילה לחילוץ ימי (marine salvage), כלומר למשיית מטענים טבועים ולסילוק מכשולים תת-ימיים מנתיבי שיט.
ג'ון, יליד דפפורד, התגורר בוויטסטבל שבקנט, כיום חלק מן הסיטי של קנטרברי, וממנה ניהל את עסקיו.
בתחילת דרכם פעלו שני האחים יחד, ובמרוצת השנים ביצעו צלילות גם בנפרד ועם שותפים נוספים.
ב-1828 ניסו האחים לראשונה ובהצלחה את קסדת הצלילה שפיתחו בתעלת קרוידן שבדפפורד, עיר מגוריו של צ'ארלס.
ביולי 1829 זכו האחים דין בפעם הראשונה בחוזה למשיית מטענה של אונייה טבועה.
הייתה זו Carn Brea Castle, אוניית הודו מזרחית שטבעה בתחילת אותו חודש בחופי האי וייט.
ב-1832 משה ג'ון דין עם שותפו לצלילה ג'ורג' בל תותחים מטרופת אוניית המשא "גרנזי לילי" (Guernsey Lily), שטבעה בחופי נורפוק ב-1799 במהלך פינוי חיל המשלוח הבריטי מהולנד לאחר התבוסה בקרב ברגן-אופ-סום.
זוהי ככל הנראה הפעם הראשונה בה פעלו האחים בנפרד.
ג'ון דין נתפרסם כמי שגילה מחדש באקראי ב-1836 את טרופת ה"מרי רוז", אוניית המלחמה של המלך הנרי השמיני שטבעה בסולנט במהלך קרב ימי נגד הצרפתים ב-1545. דין משה מן האונייה תותחים וחפצים נוספים.
ב-1840 שב אל האתר והשתמש בחומרי נפץ כדי לסלקה.
חלקה הגדול של האונייה היה קבור בקרקעית, וכך ניצלה עד גילויה מחדש ב-1971.
ב-1836 הוציאו לאור האחים דין בלונדון את מדריך הצלילה הראשון בעולם, שנקרא Method of Using Deane's Patent Diving Apparatus.
הספרון הסביר כיצד להשתמש בחליפת הצלילה ובמשאבת האוויר ואלו אמצעי זהירות לנקוט.
בין 1854 ל-1860, במהלך מלחמת קרים, עסק ג'ון דין בשירות האדמירליות בסילוק אוניות רוסיות טבועות מקרקעית נמל סבסטופול.
ב-1856 נישא ג'ון דין לשרה אן בראונינג, מי שניהלה את עסקיו בעודו עובד בחצי האי קרים.
אשתו השנייה קבורה בבית העלמין מילסטרוד בוויטסטבל.
ג'ון דין מת ב-1884 ונקבר ברמסגייט.
ג'ון פוינדר דיקסון-פוינדר, ברון איזלינגטון הראשון היה פוליטיקאי בריטי שכיהן בין שאר תפקידיו כמושל ניו זילנד בין השנים 1910 – 1912.
נולד באי וייט בשם ג'ון פוינדר דיקסון כבנו של סגן אדמירל ג'ון בורמסטר דיקסון.
הוא התחנך בבית הספר טויפורד ובבית הספר הארו ולמד בקולג' כרייסט צ'רץ'.
ב-1884 הוא ירש מדודו את התואר הברונט השישי וב-1888, כאשר הוא ירש את רכושו של דודו מצד אמו, הוא קיבל הרשאה מלכותית להוסיף לשם משפחתו את השם פוינדר.
ב-1890 מונה דיקסון-פוינדר להיות השריף העליון (High Sheriff) של מחוז וילטשייר.
ב-1892 הוא נבחר לפרלמנט הבריטי מטעם המפלגה השמרנית במחוז הבחירה של צ'יפנהאם וב-1905 הוא הצטרף להמפלגה הליברלית.
בין השנים 1898 – 1904 הוא היה חבר במועצת מחוז לונדון.
מלכתחילה התגייס דיקסון-פוינדר לגדוד המתנדבים של הרגימנט הסקוטי המלכותי, אך הוא עבר לרגימנט הפרשים המלכותי של וילטשייר, שם הוא קודם ב-7 בדצמבר 1898 לדרגת קפטן.
הוא התנדב לשרת במלחמת הבורים ומונה להיות לוטננט בגדוד הפרשים האימפריאלי הראשון ב-7 בפברואר 1900 ומאוחר יותר הוא שימש כשלישו האישי של הלורד מט'ואין ועל כך הוא עוטר בנובמבר אותה שנה באות השירות המצוין.
בעקבות פרישתו מגדוד הפרשים האימפריאלי הוענקה לו ב-5 בפברואר 1901 דרגת כבוד של לוטננט בצבא.
בשנה שלאחר מכן הוא קודם ב-31 במאי 1902 לדרגת מייג'ור בגדוד הפרשים המלכותי של וילטשייר.
ב-1910 מונה דיקסון-פוינדר לתפקיד מושל ניו זילנד, תפקיד אותו הוא מילא במשך שנתיים וב-27 באפריל אותה שנה הוענק לו התואר ברון איזלינגטון, על שם שכונת איזלינגטון שבלונדון.
הוא היה האחרון שהחזיק בתואר "מושל ניו זילנד" לפני שזה שונה לתואר "המושל הכללי של ניו זילנד" בתקופת כהונתו של יורשו.
ב-1911 הוענק לו התואר אביר מפקד במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש והוא נכנס כחבר במועצה המלכותית וב-1912 הוא מונה להיות נשיא הוועדה המלכותית לשירותים הציבוריים בהודו.
שנתיים מאוחר יותר מונה דיקסון-פוינדר להיות תת-מזכיר המדינה במשרד המושבות וב-1915 הוא מונה להיות תת-מזכיר המדינה לענייני הודו.
במשך שמונה שנים הוא גם היה יושב הראש של המכון האימפריאלי (Imperial Institute) והוא היה האחראי על הוועדה הלאומית לחסכונות מ-1920 ועד 1926. באותה שנה הוענק לו התואר אביר הצלב הגדול במסדר האימפריה הבריטית, לאחר ש-13 שנים קודם לכן הוענק לו התואר אביר מפואר במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
הלורד איזלינגטון מת ב-6 בדצמבר 1936 בגיל 70 בלונדון ונקבר בהילמרטון שבוילטשייר.
ג'ון דיברתולומיאו הוא כדורסלן אמריקאי-ישראלי המשחק בעמדת הגארד במכבי תל אביב בה הוא מכהן כקפטן הקבוצה, ולאחר שהתאזרח גם בנבחרת ישראל.
דיברתולומאו נולד בניו יורק שבארצות הברית, לאב קתולי-איטלקי, ולאם יהודייה ממוצא רוסי.
משפחתו עברה לקונטיקט, שם גדל בשכונת ווסטפורט.
ג'ון דיברתולומיאו מתגורר כיום בעיר תל אביב יחד עם אשתו הישראלית, סתיו.
בתקופתו במכללות, שיחק דיברתולומיאו במדי אוניברסיטת רוצ'סטר.
באוגוסט 2013, לקראת עונת 2013/2014, חתם לשלוש שנים אצל סראגוסה מליגת ה-ACB, אך הושאל לפאלמה אייר אירופה, קבוצה מהליגה השלישית בספרד.
בעונת 2013/2014 שיחק במדי פאלמה 33 משחקים והעמיד ממוצעים מרשימים של 15.1 נקודות, 2.6 ריבאונדים, 4.7 אסיסטים ו-1.5 חטיפות למשחק, והוביל את הקבוצה לעלייה לליגה השנייה, לראשונה בתולדותיה.
דיברתולומיאו המשיך לשחק במדי אייר אירופה גם בעונת 2014/2015, וב-28 משחקים קלע בממוצע 11.3 נקודות, וכן חטף 1.6 פעמים וקטף 4.1 ריבאונדים למשחק.
קבוצתו סיימה את העונה במקום השישי בליגה, ודיברתולומיאו אף נבחר פעם אחת לשחקן המצטיין של המחזור.
ב-17 ביוני 2015 חתם לשנתיים במכבי חיפה מליגת העל הישראלית.
בעונת 2015/2016 בליגת העל שיחק דיברתולומיאו 33 משחקים, ב-30 מתוכם עלה מן הספסל.
ב-26.4 דקות למשחק קלע 9 נקודות, קלט 3 ריבאונדים, מסר 2.5 אסיסטים וחטף 2.5 פעמים בממוצע, מה שהציב אותו במקום החמישי בליגה בחטיפות.
בפלייאוף כבר עלה ל-11.4 נקודות ו-5.2 ריבאונדים ב-27.4 דקות למשחק.
קבוצתו סיימה את העונה הסדירה במקום השלישי בטבלה, אך הודחה כבר בסיבוב הראשון של הפלייאוף - רבע הגמר - על ידי מכבי ראשון לציון, שאף זכתה באותה עונה באליפות.
בעונת 2016/2017 נבחר דיברתולומיאו לשחקן העונה בליגת העל.
ב-21 ביוני 2017 חתם על חוזה לשלוש שנים במכבי תל אביב, וקיבל את המספר 12. זכה עם מכבי תל אביב בגביע ווינר לעונה 2017/18 והצטיין בטורניר.
ב-22 בינואר 2018 מונה דיברתולומיאו לקפטן הקבוצה במקום איתי שגב אשר הודח מתפקידו.
ב-13 ביוני 2019 הוביל דיברתולומיאו את מכבי תל אביב לזכייה באליפות המדינה בכדורסל, כשקלע 15 נקודות מהספסל ונבחר למצטיין הפיינל פור.
ב-5 בדצמבר 2019 נפגע דיברתולומיאו במהלך משחק היורוליג נגד באיירן מינכן וסיים את העונה.
ב-13 באוגוסט 2020 האריך חוזה במכבי תל אביב בשנתיים נוספות.
ב-6 ביולי 2022 האריך את חוזהו בשנה נוספת.
ב-15 ביולי 2024 האריך את חוזהו בשנתיים נוספות
ב-13 באוגוסט 2018 זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל, במשבצת המתאזרח.
כחודש לאחר מכן שיחק במשחקו הראשון עמה.
שחקן העונה בליגת העל בכדורסל: (2017)
חמישיית העונה בליגת העל (2017)
חמישיית העונה בליגת העל (2019)
MVP פיינל פור ליגת העל בכדורסל (2019)
דייוויס הוא קצין אמריקאי בדימוס בדרגת לוטננט גנרל, בתפקידו האחרון שירת כסגן מפקד לענייני תעופה של חיל הנחתים.
דייוויס נולד באורצ'רד פארק שבמדינת ניו יורק.
למד לתואר ראשון בקולג' אלגייני שבפנסילבניה והצטרף לתוכנית הכשרת מפקדי המחלקות של חיל הנחתים.
תחילה היה בתוכנית לקציני חי"ר אך בשנתו האחרונה בקולג' הועבר לתוכנית הכשרת קציני תעופה.
סיים קורס טיס בספטמבר 1982 ושובץ בטייסת 203 להכשרה על מטוסי AV-8A הרייר.
שירת כטיס הרייר בטייסת 231, כמדריך טיסה בטייסת 203 וקצין מבצעים בטייסת 223. בשנים 1988–1991 שירת בחיל האוויר המלכותי במסגרת תוכנית חילופי קצינים, הוא עבר אימונים באנגליה והוצב בגוטרסלו שבגרמניה בטייסת 3 של חיל האוויר המלכותי.
בשנים 1991–1994 שירת כמדריך בטייסת האימונים הראשונה של פיקוד האימונים וההדרכה של חיל הנחתים באריזונה.
בשנים 1998–2000 פיקד על טייסת 223. במהלך מלחמת עיראק שירת כעוזר קצין אג"ם של כנף הנחתים השלישית.
ב-2003 מונה לסגן מפקד טייסת האימונים הראשונה וב-2004 מונה למפקדה.
במהלך שירותו בתפקיד זה הוצב בעיראק כמפקד גף בכנף הנחתים השלישית.
בשנים 2006–2008 שירת כסגן מפקד המפקדה המשותפת ללוחמת רשת בפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית.
ב-2008 מונה לעוזר הסגן לענייני תעופה במטה חיל הנחתים.
ביולי 2010 מונה למפקד כנף הנחתים השנייה שהשתתפה במלחמת אפגניסטן.
במאי 2012 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה לסגן מפקד פיקוד הסייבר של ארצות הברית.
ביולי 2014 מונה לסגן מפקד לענייני תעופה במטה חיל הנחתים ושירת בתפקיד עד 2017 כאשר הוחלף על ידי סטיבן ר' ראדר.
במהלך שירותו רשם למעלה מ-4,500 שעות טיסה על מטוסי AV-8A הרייר, נורת'רופ F-5, ו-F/A-18 הורנט.
כמו כן שימש טייס משנה במגוון מסוקי חיל הנחתים ובמטוסי התדלוק של החיל.
הוא עוטר במדליית השירות המצוין של המודיעין הלאומי, פעמיים בלגיון ההצטיינות, פעמיים במדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה ושלוש פעמים במדליית השירות הראוי לשבח.
דייוויס בעל תואר שני מאוניברסיטת חיל הנחתים ותואר שני במדיניות ציבורית בינלאומית מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
הוא נשוי לקרול והם הורים לשני בנים שמשרתים גם הם בחיל הנחתים.
ג'ון קווין דילייני הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית אשר כיהן כנציג המחוז השישי של מרילנד בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ב־28 ביולי 2017 דילייני הודיע על כוונתו להתמודד בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2020 אך פרש בהמשך.
דילייני נולד בווד רידרג' שבניו ג'רזי.
ב-1985 סיים תואר ראשון באוניברסיטת קולומביה וב-1988 סיים תואר JD במשפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
לאחר הלימודים עבד כעורך דין פרטי.
ב-1996 הקים את חברת "HealthCare Financial Partners" בתחום אספקת מימון לעסקים בענף השירותים הרפואיים.
החברה הפכה לציבורית ב-1996. בשנת 2000 הקים את חברת "CapitalSource" העוסקת בתחום המימון לעסקים קטנים ובינוניים, החברה הונפקה ב-2003 בבורסה לניירות ערך בניו יורק.
באפריל 2012 ניצח בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית למושב המחוז השישי של מרילנד בבית הנבחרים של ארצות הברית.
בנובמבר אותה שנה ניצח בבחירות הכלליות לאחר שגבר על חבר הקונגרס המכהן רוסקו ברטלט מהמפלגה הרפובליקנית ברוב של 58.4%.
בבחירות 2014 גבר על דן בוניגנו ברוב זעום של 49.7% לעומת 48.2% ליריבו.
בבחירות 2016 נבחר לכהונה שלישית לאחר שהשיג רוב של 56%.
הוא כיהן כחבר ועדת השירותים הפיננסים של בית הנבחרים וחבר ועדת הכלכלה של הקונגרס.
דילייני בחר לא להתמודד לתקופת כהונה נוספת בבחירות 2018.
דילייני נשוי לאפריל מקליין דילייני והם הורים לארבע בנות.
ג'ון דייוויד דינגל הבן היה פוליטיקאי אמריקאי, שהיה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מ-13 בדצמבר 1955 עד 3 בינואר 2015, 59 שנה ברציפות.
דינגל, חבר המפלגה הדמוקרטית, ייצג את מישיגן לאורך כל תקופתו בקונגרס של ארצות הברית, ובשנתיים האחרונות לכהונתו היה נציג מחוז הקונגרס ה-12 של מישיגן.
הוא החל את הקריירה שלו בקונגרס כחבר בית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס ה-16 של מישיגן.
קודמו כנציג מחוז זה, ג'ון דינגל האב, היה אביו, שכיהן בבית הנבחרים מטעם המחוז במשך 22 שנים.
לאחר תקופת כהונה רציפה בת 59 שנים, הוא חבר הקונגרס בעל תקופת הכהונה הרציפה והארוכה ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית.
הוא היה גם האדם שנשא את הזמן הרב ביותר בתואר "ותיק חברי בית הנבחרים של ארצות הברית" (Dean of the United States House of Representatives).
לצד חבר בית הנבחרים לשעבר ראלף הול מטקסס, דינגל הוא יוצא מלחמת העולם השנייה היחיד שכיהן בבית הנבחרים ב-2015. דינגל היה חבר ותיק בוועדת האנרגיה והמסחר של בית הנבחרים ויושב ראשה לתקופות מרובות.
דינגל הודיע ב-24 בפברואר 2014, כי הוא לא יתמודד מחדש לתקופת כהונה נוספת, 31 במספר, בבית הנבחרים.
רעייתו, דבי דינגל, הודיעה כי היא מתכוונת להתמודד על מושבו של בעלה.
היא זכתה בבחירות הכלליות ב-4 בנובמבר 2014, הביסה את טרי בומן הרפובליקני, וירשה את מקומו של בעלה בקונגרס ה-114. הוא היה חבר הקונגרס האחרון שכיהן בשנות ה-50 של המאה ה-20 ובמהלך נשיאותו של דווייט אייזנהאואר.
בשלהי 2014 עוטר בידי נשיא ארצות הברית, ברק אובמה, במדליית החירות הנשיאותית.
ג'ון דייוויד דינגל הבן נולד ב-8 ביולי 1926 בקולורדו ספרינגס שבקולורדו, בנם של גרייס (לבית ביגלר) וג'ון דייוויד דינגל האב (1894–1955).
אביו היה ממוצא אוסטרי ופולני, ואילו אמו הייתה ממוצא שווייצרי וסקוטי-אירי.
משפחת דינגל השתכנו בקולורדו במסגרת חיפוש אחר תרופה למחלת השחפת ממנה סבל דינגל האב.
שם משפחת דינגל במקורו היה דזלגוויץ' (Dzieglewicz), ועבר תהליך של אמריקניזציה (בדומה לעברות) על ידי אביו של ג'ון דינגל האב.
משפחת דינגל שבה למישיגן, וב-1932 נבחר דינגל האב לנציג הראשון של מחוז הקונגרס ה-15 של מישיגן בבית הנבחרים של ארצות הברית.
בוושינגטון הבירה, דינגל הבן למד בבית הספר ג'ורג'טאון, בית ספר פרטי המכין תלמידי תיכון לקולג'.
דינגל נכח במליאת בית הנבחרים כאשר הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט נאם את נאומו המפורסם לאחר המתקפה על פרל הארבור.
ב-1944, בגיל 18, התגייס דינגל לצבא ארצות הברית.
הוא הועלה לדרגת לוטננט משנה וקיבל פקודה לקחת חלק בשלב הראשון של פלישה מתוכננת ליפן בנובמבר 1945; לימים יאמר דינגל כי החלטתו של הנשיא הארי טרומן על הטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי הצילה את חייו.
אחר כך למד באוניברסיטת ג'ורג'טאון שבוושינגטון הבירה, שם היה בוגר בכימיה ב-1949. ב-1952 סיים תואר במשפטים (Juris Doctor).
הוא התמחה כעורך דין אצל שופטים ותובעים שונים עד 1955.
דינגל ייצג ברציפות שלושה מחוזות קונגרס שונים במלך כהונתו:
באותה שנה זכה דינגל, בנו, בבחירות מיוחדות שנערכו על מושבו שהותיר ריק בבית הנבחרים.
הוא נבחר לכהונה מלאה ב-1956 ונבחר מחדש 29 פעמים, כולל התמודדויות ב-1988 ו-2006 ללא יריב מן המפלגה הרפובליקנית.
דינגל קיבל פחות מ-62% מהקולות רק בשתי מערכות בחירות.
ב-1994, כאשר "המהפכה הרפובליקנית" הפכה את הרפובליקנים לרוב בבית הנבחרים בפעם הראשונה מאז 1954, קיבל דינגל 59% מהקולות.
ב-2010, כאשר השתלטו הרפובליקנים מחדש על בית הנבחרים, קיבל דינגל 57% מהקולות.
הוא ואביו ייצגו את האזור הדרום-מזרחי של מישיגן במשך 80 שנה.
תחילה כיהן מטעם מחוז הקונגרס ה-15 של מישיגן עשור, בשנים 1955–1965. ב-1965 התמזג המחוז ה-15 אל תוך המחוז ה-16 (דירבורן רבתי).
בבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית הביס את נציג המחוז ה-16 המכהן, ג'ון לסינסקי, וכיהן מטעמו מ-1965 עד 2003 - כ-38 שנים.
דינגל נמנה בדרך כלל עם האגף הליברלי-מתון של המפלגה הדמוקרטית ובמהלך הקריירה שלו הוא היה תומך נלהב באיגודי עובדים, רווחה חברתית ומדיניות פרוגרסיבית מסורתית.
בתחילת כל קונגרס, הציג דינגל הצעת חוק המספקת מערכת ביטוח בריאות לאומי, על בסיס הצעת חוק שהציג אביו מימיו בקונגרס.
דינגל גם תמך ברפורמות הבריאות של ביל קלינטון בראשית נשיאותו.
עם זאת, בתחומים אחדים שיקף דינגל את השקפותיו הקתוליות והפרולטריוניות.
הוא תמך במלחמת וייטנאם עד 1971. בעוד הוא תומך בכל הצעות החוק הקשורות לזכויות האזרח, הוא התנגד להתפשטות ביטול האינטגרציה גזעית במספר פרוורים של דטרויט.
הוא נקט עמדה מתונה למדי בנוגע להפלה מלאכותית.
הוא פעל לאיזון חקיקת אוויר נקי עם הצורך להגן על עבודות הייצור של המפעלים.
דינגל נודע כספורטאי וצייד להוט.
הוא התנגד בתוקף למדיניות בקרת נשק, והוא לשעבר חבר מועצת המנהלים של איגוד הרובאים הלאומי.
ב-15 בדצמבר 2005, במליאת בית הנבחרים, קרא דינגל פואמה ביקורתית וחריפה על ביל או'ריילי ופוקס ניוז.
בצוותא עם ג'ון קוניירס, באפריל 2006, הוביל דינגל הליכים נגד הנשיא ג'ורג' ווקר בוש בתואנה כי הפר את חוקת ארצות הברית משחתם על הצעת חוק (חוק הפחתת הגירעון משנת 2005) שלא התקבלה על ידי הקונגרס של ארצות הברית.
התיק, קוניירס נגד בוש, נסגר בסופו של דבר מפאת זכות העמידה.
לאחר שנבחר מחדש ב-2008 לכהונה ה-28 ברציפות, דינגל שבר את שיאו של ג'יימי וייטן כחבר בית הנבחרים המכהן את תקופת הכהונה הרצופה והארוכה ביותר ב-11 בפברואר 2009. לכבוד שבירת שיא נכבד זה, מושלת מישיגן ג'ניפר גרנהולם הכריזה באותו יום כי 11 בפברואר יהיה "יום ג'ון דינגל" במישיגן.
דינגל כיהן עם 2,453 חברים שונים בבית הנבחרים.
יושב ראש ועדת האנרגיה והמסחר
במהלך כהונתו הראשונה כיושב ראש ועדת האנרגיה והמסחר של בית הנבחרים, נחשב דינגל בעיני מנתחי המערכת הפוליטית בארצות הברית כאחד מארבעת או חמשת החברים המשפיעים ביותר בבית.
דינגל ידוע היטב בגישתו לפיקוח של הקונגרס על הרשות המבצעת.
הוא הזמין מספר רב של פקידי הממשלה הפדרלית להעיד בפני הוועדה, ותחקר אותם במשך שעות.
הוא עמד על כך שכל מי שיעיד בפני הוועדה יעשה זאת בשבועה, ובכך יואשמו בגין עדות שקר, אם לא יגידו את האמת.
ועדת האנרגיה והמסחר בראשותו חשפו מקרים רבים של שחיתויות וביזבוזים.
הוא גם טוען כי עבודתה של הוועדה הובילה להתפטרות של פקידים רבים בסוכנות להגנת הסביבה, וחשפה מידע שהוביל להליכים משפטיים ששלחו פקידים רבים במנהל המזון והתרופות האמריקאי לכלא.
לאחר ששימש כחבר הבכיר בוועדה מטעם המפלגה הדמוקרטית במשך תריסר שנים, שב דינגל לראשות הוועדה ב-2007. לדברי ניוזוויק, הוא רצה לחקור את טיפולו של ממשל ג'ורג' ווקר בוש בתוכנית מדיקר ואת כוח המשימה של סגן הנשיא דיק צ'ייני.
טיים מגזין הצהיר כי דינגל התכוון לפקח על חקיקות בדבר להתחממות כדור הארץ ולשינוי אקלים הנגרמים על ידי פליטות פחמן ממכוניות, מחברות אנרגיה ותעשייה.
דינגל קיבל את התואר "אמריטוס" כאות הוקרה על שנות עבודתו בוועדה.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוביל דינגל שורה של שימועים וחקירות בקונגרס נגד תרזה אימנישי-קרי וזוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, דייוויד בולטימור.
ב-1986 פרסמו השניים מאמר בתחום האימונולוגיה, שנחשד בזיוף.
תחילה, את הפרשה חקרו המכונים הלאומיים לבריאות, אך הפרשה הגיעה לחברי הקונגרס וקמה ועידת חקירה בראשותו של דינגל.
הוועדה של דינגל ניסתה לרדת לעומקם של נוהלי העבודה במעבדות המחקר, אבל החלה בשמיעת אוסף של דעות אישיות, ממדענים כדוגמת הרולד א.
בהמשך זימן דינגל עדים מומחים שונים, ברם זהות עדים אלו לא נמסרה לבולטימור ואימנישי-קרי.
גם פרוטוקול העדויות לא נחשף בפניהם ובכך לא ניתנה להם זכות לזמן עדים מטעמם או לחקור בחקירה נגדית את עדי הוועדה.
למעשה, במשך כל דיוני הוועדה לא נאמר לבולטימור ולאימנישי-קרי במה בדיוק הם נאשמים.
בהתנהלותו של דינגל הוטחה ביקורת, שכן רבים ראו את מאבקו של דינגל מול בולטימור ואימנישי-קרי כמאבק שעבר את גבול הטעם הטוב.
בינתיים הפסידו הדמוקרטים את הרוב שלהם בבית הנבחרים, ודינגל חדל לכהן כראש ועדת הקונגרס.
רוברט גאלו והמחלוקת על מי גילה את נגיף ה-HIV
בין השנים 1991–1995 חקר צוותו של דינגל את הטענות כי רוברט גאלו השתמש בדגימות שסופקו לו על ידי לוק מונטנייה כדי לטעון, במרמה, שגילה את נגיף ה-HIV.
הדו"ח הסופי שניסח צוותו של דינגל הגיע למסקנה כי גאלו היה מעורב בהונאה וכי אנשי המכונים הלאומיים לבריאות כיסו את מעילתו בעבודת צוותו של מונטייה במכון פסטר.
הדו"ח הסופי, שקבע כי המדענים במכון פסטר הם אלו שגילו את נגיף ה-HIV, מעולם לא פורסם רשמית כדו"ח ועדת משנה בגלל נטילת הרוב בבית הנבחרים מהדמוקרטים לרפובליקנים.
בעוד הקבוצה של מונטנייה נחשבת לראשונה לבודד את הנגיף, גאלו הוכר ראשון כמי שהוכיח כי וירוס זה היה הגורם למחלת האיידס.
דינגל נפטר ב-7 בפברואר 2019.
ג'ון הנרי דיל הוא קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי.
הוא שיחק במעל 140 סרטים וסדרות, לרוב בתפקידי אופי.
דיל נולד במאי 1950 בסינסינטי, אוהיו לג'ון א.
דיל, מהנדס אזרחי ולמרי, עובדת סוציאלית, שניהם ילידי רומניה.
הוא גדל בבית קתולי ולמד בבתי ספר פרטיים.
את לימודים בתיכון סנט קסויאר סיים ב-1968. בעברו היה מתאגרף בינוני שהשתתף בשני משחקים, בהם ניצח באחד.
ב-1970 עבר לניו יורק לצד אחותו שסיימה לימודי משחק בעיר.
לאחר שנה באמסטרדם חזר ב-1972 לעיר.
ב-1976 עבר ללוס אנג'לס, קליפורניה והחל בלימודי אמנות דקורטיבית.
תוך כדי לימודיו הוא החליט ללמוד 3 שעות בשבוע לימודי משחק בהוליווד.
הוא גר כיום בנאשוויל, טנסי עם אשתו, הזמרת ג'ולי קריסטנסן ולהם בן אחד, מנגוס ג'קסון דיל.
משחקו הראשון היה ב-1979 במחזה Action שנכתב בידי סם שפרד.
בשנה שלאחר מכן התקבל לפסטיבל של מחזאים צעירים Padua Playwrights.
לאחר השתתפותו בפסטיבל החל להופיע בסרטי קולנוע.
הראשון שבהם היה סרט הקומדיה "Stripes" בכיכובו של ביל מארי בתפקיד קרויזר.
לאחר מכן השתתף בסרטי קולנוע, בעיקר סרטי קומדיה כמו Joysticks מ-1983, Angel מ-1984, הסדרה מיאמי מחלק מוסר מאותה שנה ו-Madhouse מ-1990.
ב-1994 שיחק בסרט סטארגייט בתור סגן קוולסקי.
שנה לאחר מכן שיחק בסרט הפוליטי "Nixon", המבוסס על נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון.
ב-1996 שיחק בסרט עת להרוג המבוסס על ספרו של ג'ון גרישם, בתור טים נאנלי, חבר בקו קלוקס קלאן.
ב-1998 שיחק בסרט הפשע "מצבתה של אייב" בכיכובו של דניס לירי.
ב-2001 התפרסם בסרט המדע הבדיוני פארק היורה 3 של ג'ו ג'ונסטון בתור שכיר החרב קופר.
באותה שנה שיחק בסרט פרל הארבור.
ב-2003 שיחק בסרט "המהמרים" לצד ג'וני גאלקי.
ב-2004 שיחק בסרטו של וים ונדרס "ארץ האפשרויות".
ב-2005 שיחק במערבון "בלב העמק" לצד אדוארד נורטון.
ב-2006 שיחק בסרט הפשע הטלוויזיוני של CBS "ג'סי סטון: מוות בגן עדן" על פי ספרו של רוברט ב.
בשנת 2011 השתתף בסרט המתח העצמאי "הדרך לשום מקום" של מונטי הלמן.
באות השנה שיחק בסרט "סוכן מחוק: נפילתו של סאם אקס", אשר מהווה כחלק מהסדרה "סוכן מחוק", והמשך לעונה הרביעית וקדימון לעונה החמישית.
בשנת 2022 שיחק במיני-סדרה "חמישה ימים בממוריאל" של אפל TV פלוס; המבוססת על ספר באותו שם משנת 2013 מאת שרי פינק.
באותה שנה שיחק דיל לצד אנתוני הופקינס בדרמת ההתבגרות "ימים של תום", שם גילם את פרד טראמפ.
ג'ון דייוויד וושינגטון הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי ושחקן פוטבול לשעבר בעמדת הרץ האחורי.
הוא שיחק פוטבול במכללת מורהאוס וחתם בלוס אנג'לס ראמס בשנת 2006. מבחינה מקצועית, וושינגטון בילה ארבע שנים במדי סקרמנטו מאונטיין ליונס מליגת יונייטד פוטבול, השנייה בחשיבותה בארצות הברית.
וושינגטון עבר לקריירת משחק כמו אביו, דנזל וושינגטון ואמו, פאולטה וושינגטון.
הוא היה חלק מצוות השחקנים בקומדיה מבית HBO "בולרז" (2015–2019).
הוא גם כיכב כרון סטולוורת' בסרטו של ספייק לי "שחור על לבן" (2018), שזיכה אותו בגלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר וגילם את התפקיד הראשי בסרט "Tenet", בבימויו של כריסטופר נולאן.
וושינגטון גדל בשכונת לייק טולוקה בלוס אנג'לס, קליפורניה, בנם של השחקן דנזל וושינגטון והשחקנית והזמרת פאולטה וושינגטון (טרם נישואיה, פירסון); הוא הבכור מבין ארבעת ילדיהם.
בגיל שבע הופיע כתלמיד בכיתת הארלם בסרט העלילתי של ספייק לי משנת 1992 מלקולם אקס, שבו כיכב אביו דנזל בתפקיד הראשי.
וושינגטון למד בבית הספר קמפבל הול בלוס אנג'לס, שם שיחק כדורגל וכדורסל.
הוא סיים את לימודיו בתיכון בשנת 2002 ומכללת מורהאוס בשנת 2006.
לאחר שחתם על טיוטת הדראפט של NFL 2006, וושינגטון הוחתם על ידי הלוס אנג'לס ראמס ב-1 במאי 2006. וושינגטון שוחרר על ידי הראמס ב-31 באוגוסט.
כעבור שלושה ימים החתימו אותו הראמס לסגל האימונים שלהם.
וושינגטון שיחק בליגת NFL אירופה במדי ריין פאייר הגרמנית בעונת 2007.
וושינגטון נבחר בדראפט על ידי הקליפורניה רדוודס (לימים סקרמנטו מאונטיין ליונס) מליגת יונייטד פוטבול בשנת 2009. הוא חתם בקבוצה ב-18 באוגוסט.
וושינגטון נשאר בקבוצה לאחר המעבר לסקרמנטו ושיחק במאונטיין ליונס עד 2012, אז הליגה פורקה.
וושינגטון חזר לקולנוע בשנת 2015 בתפקיד ריקי ג'רט בסדרת הדרמה שלHBO Ballers לצד דוויין ג'ונסון.
הסדרה התקבלה היטב על ידי המבקרים והמשיכה לחמש עונות.
בספטמבר 2017, וושינגטון לוהק לתפקיד הראשי בתור הבלש רון סטולוורת' במותחן מאת ספייק לי "שחור על לבן", שהתבסס על ספר הזיכרונות של סטולוורת' עצמו.
הסרט התמודד פרס דקל הזהב בפסטיבל קאן 2018, שם הוקרן בבכורה ב-14 במאי 2018. הוא לא זכה בפרס, אך זכה בפרס הגדול על ידי חבר השופטים של הפסטיבל.
הסרט הוקרן בבתי הקולנוע ב-10 באוגוסט 2018, תאריך שנבחר כדי לחפוף לחגיגות השנה לעצרת שרלוטסוויל.
הסרט זכה להצלחה מסחרית, כאשר וושינגטון זוכה בפרס גלובוס הזהב והיה מועמד לפרס גילדת שחקני המסך.
בשנת 2018, וושינגטון כיכב בסרטים "מפלצות וגברים" ו-"All Rise", ששניהם הוקרנו בקטע התחרות הדרמטית בפסטיבל סאנדנס 2018 הוא הופיע גם בסרט "הזקן והאקדח" שיצא ב-28 בספטמבר 2018 על ידי Fox Searchlight.
וושינגטון לוהק לגלם את התפקיד הראשי בסרט "Tenet", שביים כריסטופר נולאן ושיצא בחודש ספטמבר 2020. על הופעתו, וושינגטון זכה בפרס סאטורן לשחקן הטוב ביותר.
בשנת 2021 וושינגטון כיכב לצד זנדאיה בסרט הדרמה "מלקולם ומארי" שצולם במהלך מגפת הקורונה.
בשנת 2022 הופיע בסרט התקופתי "אמסטרדם" בבימויו של דייוויד או.
באותה השנה הופיע בהפקת ברודוויי של המחזה "שיעור הפסנתר" וצפוי לחזור על תפקידו בעיבוד קולנועי למחזה.
שנה סדרה תפקיד הערות 2015–2019 בולרז ריקי ג'רט תפקיד ראשי (5 עונות); 47 פרקים
ג'ון דיר 3020 הוא דגם טרקטור חַקלָאִי (טרקטור יבול) שיוצר על ידי ג'ון דיר בין השנים 1972–1964 בארצות הברית ו-מקסיקו
"ג'ון דיר 3020" הוא טרקטור שיוצר על ידי "ג'ון דיר" כחלק מסדרת הדור החדש שלו בין השנים 1964-1972. דגם ה-3020 כמעט זהה לדגם "ג'ון דיר 3010" הדגם שהוא החליף.
הדגם הוצע עם שלוש אפשרויות מנוע שונות הכוללות: מנוע בנזין 3.7 ליטר 4 צילינדרים, מנוע דיזל 4.4 ליטר 4 צילינדרים ומנוע גז LP בנפח 3.7 ליטר, כולם מיוצרים על ידי ג'ון דיר.
במהלך הפקת הייצור של הדגם בוצעו מספר שינויים קלים בדגם ובטרקטורים אחרים מהסדרה החדשה.
אלה כללו העברת המנופים ההידראוליים מהצד השמאלי של המקף לקונסולה מימין למפעיל, עמעם צר יותר לשיפור הראות, ומנוף הילוכים ארוך וכפוף יותר.
מספר אפשרויות של היצרן זמינות בדגם "3020" כללו סיוע גלגל קדמי הידראולי, מבנה הגנה מעל חופה, חופה מפלדה שנגררה לרול גארד.
תא הנהג סגור עם חמום ומיזוג אוויר היה זמין גם כאפשרות עלות נוספת.
הוא נצבע בצהוב במקום ירוק והיה ידוע בשם "ג'ון דיר 500"
ג'ון דיר 5220 הוא דגם טרקטור חַקלָאִי שיוצר על ידי ג'ון דיר בין השנים 2004–2000 בארצות הברית
"ג'ון דיר 5220" הוא טרקטור חקלאי שיוצר על ידי "ג'ון דיר", המיועד לשימוש חקלאי.
לדגם מנוע 3 צילינדרים, 53 כוחות סוס (40 קילוואט) המייצר מומנט של 190 ננומטר ב-2,400 סל"ד.
הדגם היה זמין בכונן גלגל קדמי דו-גלילי או מכני (4x4) ובנוסף קיבולת אחיזה אחורית של 1,500 ק"ג.
לדגם מערכת חשמל - 12 וולט.
ג'ון דיר 9630 (באנגלית : John Deere 9630) הוא דגם טרקטור חַקלָאִי שיוצר על ידי ג'ון דיר בין השנים 2013–2007 בארצות הברית
"ג'ון דיר 9630" הוא טרקטור חקלאי מתוצרת "ג'ון דיר".
זהו אחד מטרקטורי הייצור הגדולים בעולם, והיה הגדול ביותר שיצר ג'ון דיר עם השקתו בשנת 2007 עד סוף ייצורו בשנת 2013.
סוג ההנעה: הנעה כפולה 4x4.
הדגם מגיע עם שמונה צמיגים בגודל שווה.
משקלו הקלוע (צמיגים "עמוסים", משקולות גלגלים וכו ') הוא מעל 24 טון.
אופציונלי: בקרת אקלים אוטומטית ואביזרי עור
מנעול דיפרנציאלי: סטנדרט נעילת דיפרנציאל הידראולי
מערכת חשמל - 12 וולט כולל 3 מצברים
ג'ון דיר מודל A (באנגלית : John Deere Model A) הוא דגם טרקטור חַקלָאִי, שיוצר על ידי ג'ון דיר בין השנים 1934–1952 בארצות הברית
ב-1934, עם תום השפל הגדול, ותוך ניצול תנופת הפיתוח החקלאי והבנייה של הניו דיל הוציאה החברה לשוק את "ג'ון דיר מודל A" בעיצובו של הנרי דרייפוס.
דגם ה-"ג'ון דיר מודל A" היה טרקטור היבול הראשון של היצרן "ג'ון דיר", שהחליף את דגם "John Deere GPWT".
פותחו כמה גרסאות של ה-"מודל A".
ה-"ג'ון דיר מודל A" היה מודל היבול בשורה.
דגם ה- "AR" היה מודל רגיל (או קבוע).
ה- "AO" היה דגם בוסתן, ללא ערימת פליטה ופגושים מוגנים.
בנוסף פותח גם הדגם התעשייתי של "AI", ה-"AN" עם חזית צרה, החזית הרחבה של ה- "AW", ודגמי ה-"ANH" ו-"AWH" עם הגידולים הגבוהים.
"ג'ון דיר מודל A" היה טרקטור דיר הראשון שהגיע מהמפעל עם צמיגי גומי.
הבלמים: מסוג נעל מכנית מתרחבת דיפרנציאלית.
תא הנהג: תחנת מפעיל פתוחה עם מושב מחבת פלדה.
ג'ון קית' דיבלר הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הקלע.
דיבלר החל את דרכו בכדורסל כששיחק עם אחיו הבכור ג'ייק בנבחרת התיכון שלהם, תיכון פוסטוריה, עבור אביהם קית' דיבלר אשר היה מאמן הקבוצה.
דיבלר עבר לתיכון סנדוסקי לאחר שאביו קיבל שם את משרת המאמן.
בעונת הג'וניור שלו, הוא קלע 77 נקודות בניצחון 100–105 על תיכון טיפין קולומביאני.
בעונתו השנייה של דיבלר, הוא זכה עם התיכון באליפות המדינה.
בעונתו האחרונה, הוא העמיד ממוצעים של 41.2 נקודות, 12.3 ריבאונדים ו-6 אסיסטים למשחק.
דיבלר נבחר ל"מר כדורסל של אוהיו", לאחר שהוביל את נבחרת התיכון שלו לאליפות.
במהלך ניסיון לייאפ ברבע האחרון של משחק האליפות האזורית שבר דיבלר את האף, אך הוא חזר למשחק הגמר של המדינה וקלע 48 נקודות בהפסד בשתי נקודות לתיכון דייטון דאנבר.
זה היה כמות הנקודות השלישית בגודלה אי פעם לשחקן במהלך משחק גמר בתיכונים באוהיו.
דיבלר דורג בארבעה כוכבים על פי יכולתו בתיכונים, כרכז ה-14 בטיבו וכשחקן ה-60 הטוב ביותר במחזור הגיל שלו.
בקריירת המכללות שלו, שיחק דיבלר באוניברסיטת המדינה של אוהיו במשך ארבע שנים.
ב-13 במרץ 2010, עקף דיבלר את ג'אמר באטלר בשלשות במהלך הקריירה באוהיו.
דיבלר שיחק בעונתו השלישית 37.2 דקות בממוצע למשחק.
ב-1 במרץ 2011, הוא קלע 10 שלשות רצופות ללא החטאה וסיים עם 10 מ-12 לשלוש, כששבר את שיא השלשות באוהיו למשחק.
ב-6 במרץ 2011, דיבלר קלע 7 שלשות, וסיים עם 27 נקודות מול אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
דיבלר פתח בחמישייה ב-115 משחקים מהלך תקופתו במככלות, כולל כל משחק מאז עונתו השנייה.
ב-6 ביוני 2011, דיבלר נסע לפורטלנד, על מנת להשתתף באימוני קדם עונה עם פורטלנד טרייל בלייזרס.
לאחר מכן נבחר דיבלר על ידי פורטלנד בסיבוב השני בדראפט ה-NBA 2011. ב-20 ביולי 2012, זכויות השחקן של דיבלר עברו ליוסטון רוקטס.
ב-22 בינואר 2019, זכויותיו עברו לשיקגו בולס.
באוגוסט 2011, חתם דיבלר לעונה בפאניוניוס מהליגה היוונית.
ב-25 ביולי 2012, הוא עבר לפינאר קרשיאקה מהליגה הטורקית.
עם קרשיאקה הוא זכה באליפות טורקיה בשנת 2015.
ב-23 ביולי 2015, הוא חתם לעונה באנאדולו אפס.
ב-8 ביולי 2016, חתם דיבלר בגלאטסראיי.
ב-23 ביוני 2017, חתם דיבלר לעונה בבשיקטש.
בבישקטש הוא קלע 11.5 נקודות בממוצע למשחק בליגת האלופות.
ב-18 באוגוסט 2018, חתם דיבלר לעונה בדרושפאקה אשר שיחקה ביורוליג.
ב-6 בספטמבר 2020, חתם דיבלר בהפועל תל אביב מהליגה הישראלית.
ג'ון חאדר דוראן פלאסיו (בספרדית: Jhon Jader Durán Palacio; נולד ב-13 בדצמבר 2003 במדיין שבקולומביה) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת החלוץ בזניט סנקט פטרבורג מליגת העל הרוסית, בהשאלה מא-נסר, ובנבחרת קולומביה.
דוראן החל את הקריירה המקצוענית שלו באנביגאדו מליגת העל הקולומביאנית.
הוא ערך 45 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע תשעה שערים.
ב-1 בינואר 2022 חתם בשיקגו פייר מה-MLS.
ב-27 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 עם אינטר מיאמי במסגרת הליגה.
ב-15 במאי הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 לסינסינטי במסגרת הליגה.
ב-16 בינואר ב-2023 חתם באסטון וילה.
ב-4 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג כשעלה כמחליף מול לסטר סיטי בהפסד 2–4. ב-20 באוגוסט 2023 כבש את השער הראשון שלו במדי אסטון וילה כמחליף מול אברטון בניצחון 0–4. ב-31 באוגוסט כבש את השער הראשון שלו במסגרת הקונפרנס ליג, בניצחון 0–3 על היברניאן.
ב-31 בינואר 2025 חתם בא-נסר מליגת העל הסעודית.
ב-6 ביולי 2025 הושאל לפנרבחצ'ה מליגת העל הטורקית, עם אפשרות רכישה בסיום העונה.
בפברואר 2026 הושאל לזניט מהליגה הרוסית, עד תום עונת 2025/2026, עם אופציה לרכישה בתום העונה.
ב-24 בספטמבר 2022 ערך דוראן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קולומביה, בניצחון 1–4 על נבחרת גואטמלה במשחק ידידות.
ב-28 במרץ 2023 הבקיע את שער הבכורה במדי הנבחרת בדקה ה-33 במסגרת משחק ידידות מול .
ג'ון וסלי דין השלישי הוא עורך דין אמריקאי ששימש כיועץ המשפטי של הבית הלבן בתקופת הנשיא ריצ'רד ניקסון, מיולי 1970 ועד אפריל 1973. דין ידוע בתפקידו בטיוח פרשת ווטרגייט ובעדותו לאחר מכן בקונגרס.
דין הודה באשמה בתמורה להפחתה בעונשו, והפך לעד מפתח של התביעה.
אותו ריצה בפורט הולבירד מחוץ לבולטימור, מרילנד.
לאחר ריצוי עונשו, נשלל רישיונו לעסוק בעריכת דין.
זמן קצר לאחר השימועים של ווטרגייט, דין כתב על חוויותיו בסדרת ספרים וסייר בארצות הברית כדי להרצות עליהן.
מאוחר יותר הוא הפך לפרשן פוליטי, מחבר ספרים ובעל טור ב-FindLaw's Writ, כתב עת משפטי.
דין היה מחסידיו של השמרן והמועמד הרפובליקני לנשיאות בארי גולדווטר, אך מאוחר יותר הפך למבקר של המפלגה הרפובליקנית.
מתח ביקורת בעיקר על תמיכת המפלגה בנשיאים ג'ורג' ווקר בוש ודונלד טראמפ, ועל נאו-שמרנות, כוח ביצוע חזק, מעקב המונים ומלחמת עיראק.
דין נולד באקרון, אוהיו, והתגורר במריון, עיר הולדתו של הנשיא ה-29 של ארצות הברית, וורן הארדינג, שלימים הפך דין לביוגרף שלו.
משפחתו עברה לפלוסמור, אילינוי, שם למד בבית הספר היסודי.
בהמשך למד באקדמיה הצבאית של סטונטון עם בארי גולדווטר ג'וניור, בנו של הסנאטור בארי גולדווטר, והפך לחבר קרוב של המשפחה.
הוא למד באוניברסיטת קולגייט, ולאחר מכן עבר לקולג' של ווסטר באוהיו, שם השיג תואר ראשון בשנת 1961. קיבל תואר משפטן (JD) ממרכז המשפטים של אוניברסיטת ג'ורג'טאון בשנת 1965.
דין נישא לקרלה אן הנינגס ב-4 בפברואר 1962; נולד להם ילד אחד, ג'ון וסלי דין הרביעי, והזוג התגרש ב-1970. דין התחתן בשנית עם מורין (מו)קיין ב-13 באוקטובר 1972.
לאחר סיום לימודיו, דין הצטרף לוולץ' אנד מורגן, משרד עורכי דין בוושינגטון הבירה, שם הואשם עד מהרה בהפרות של ניגוד עניינים ופוטר: נטען כי החל לנהל משא ומתן על עסקה פרטית משלו עבור רישיון שידור של תחנת טלוויזיה, לאחר שהמשרד שלו הטיל עליו לבצע את אותה משימה עבור לקוח.
בין השנים 1966–1967 עבד דין כיועץ המיעוט הראשי של הרפובליקנים בוועדת המשפט של בית הנבחרים של ארצות הברית.
לאחר מכן שימש כמנהל שותף של הוועדה הלאומית לרפורמה בחוקים הפליליים הפדרליים במשך כשנתיים.
דין התנדב לכתוב ניירות עמדה על פשע עבור מסע הבחירות של ריצ'רד ניקסון לנשיאות ארצות הברית 1968. בשנה שלאחר מכן, הוא הפך לסגן עמית במשרד התובע הכללי של ארצות הברית, וכיהן תחת התובע הכללי ג'ון ניוטון מיטשל, עמו היה ביחסי ידידות.
ביולי 1970 מונה דין לשמש כיועץ המשפטי של הבית הלבן, לאחר שהמחזיק הקודם בתפקיד, צ'אק קולסון, הפך למנהל של משרד הקישור הציבורי.
באביב 1971 הוקמה הוועדה להיבחרות מחדש של הנשיא, כונתה גם CRP או בלעג CREEP.
הוועדה נועדה, באופן רשמי, להוות ארגון לגיוס כספים לנשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון למטרת היבחרותו מחדש בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1972. באופן לא רשמי, חברי הוועדה עסקו גם בחבלה פוליטית נגד מתנגדיו של ניקסון, הפוליטיקאים הדמוקרטיים השונים המתמודדים בבחירות.
חברי הוועדה שתפקידם היה לפרוץ, להאזין ולהשיג את המידע נקראו "השרברבים".
ב-27 בינואר 1972, דין, היועץ המשפטי של הבית הלבן, נפגש עם ג'ב מגרודר (סגן יו"ר הוועדה להיבחרות מחדש) וג'ון מיטשל (אז התובע הכללי של ארצות הברית, ובקרוב יו"ר הוועדה), במשרדו של מיטשל, למצגת של גורדון לידי (יועץ בוועדה וסוכן FBI לשעבר).
לידי הציג תוכנית ראשונית לפעולות איסוף מודיעין במהלך הקמפיין של ניקסון לנשיאות.
התגובה לתוכניתו של לידי לא הייתה חיובית.
הוא נצטווה להקטין את רעיונותיו, והציג תוכנית מתוקנת לאותה קבוצה (מיטשל, דין ומגרודר) ב-4 בפברואר, שגם היא לא אושרה.
בסוף מרץ 1972 בפלורידה, מיטשל אישר תוכנית מוקטנת לפעולת איסוף מודיעין.
לימים, תוכנית זו הובילה לניסיונות לצותת למטה הוועדה הלאומית הדמוקרטית (DNC) במתחם ווטרגייט בוושינגטון הבירה ולפרשת ווטרגייט.
ניסיון הפריצה הראשון של השרברבים בסוף מאי הצליח, אך המידע שהשיגו היה באיכות ירודה או קשה להבנה, והם רצו לצלם מסמכים נוספים.
באופן ספציפי, הפורצים התעניינו במידע שלדעתם הוחזק אצל יושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית, לארי אובריאן.
בפריצה השנייה, בליל ה-16 ביוני, גילו אבטחת המלון ותפסו את הפורצים.
לאחר מעצרם, דין תפס ראיות וכסף מכספת הבית הלבן של הווארד האנט, סוכן CIA לשעבר שהיה אחראי על הפריצות, והשמיד חלק מהראיות לפני שהחוקרים הצליחו למצוא אותן.
ב-28 בפברואר 1973, ממלא מקום מנהל ה-FBI, פטריק גריי, העיד בפני ועדת המשפט של הסנאט במהלך מינויו להחליף את ג'ון אדגר הובר כמנהל ה-FBI.
חמוש במאמרים בעיתונים המצביעים על כך שלבית הלבן יש תיקי FBI על ווטרגייט, יו"ר ועדת המשפט סם ארווין שאל את גריי מה הוא יודע על כך שהבית הלבן השיג את התיקים.
גריי אמר שהוא מסר דוחות של ה-FBI לג'ון דין, ושוחח עמו על חקירת ה-FBI בהזדמנויות רבות; התברר גם שגריי השמיד ראיות חשובות שדין הפקיד בידו.
המועמדות של גריי לתפקיד נכשלה, וג'ון דין נקשר ישירות לטיוח של הפריצה למתחם ווטרגייט.
ראש הסגל של הבית הלבן, בוב הולדמן, טען מאוחר יותר כי כבר משלב מוקדם ניקסון מינה את דין לקחת את התפקיד הראשי בתיאום הטיוח של ווטרגייט, ושהטיוח עבד היטב במשך חודשים רבים.
היבטים מסוימים של השערורייה התגלו לפני יום הבחירות 1972, אך ניקסון נבחר מחדש עם תוצאות שהיו כמעט קונצנזוס בחבר האלקטורים: ניקסון וספירו אגניו זכו באלקטורים של 49 מדינות, כולל בדקוטה הדרומית, המדינה של ג'ורג' מקגוורן, מועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות.
מקגוורן זכה באלקטורים של מדינה אחת בלבד, מסצ'וסטס, ושל מחוז קולומביה.
14 האלקטורים של מסצ'וסטס ושלושת האלקטורים של מחוז קולומביה הסתכמו ב-17 אלקטורים בלבד, מתוך 520.
ב-22 במרץ 1973 ביקש ניקסון שדין ירכיב דו"ח עם כל מה שידע על פרשת ווטרגייט, והזמין אותו לשהות בקמפ דייוויד לצורך ביצוע המשימה.
דין הגיע לקמפ דייוויד ועבד מעט על הדו"ח, אבל מכיוון שהוא היה אחד המשתתפים הראשיים בטיוח, המשימה העמידה אותו במצב קשה של התייחסות למעורבות שלו ושל אחרים; הוא הגיע למסקנה (שהייתה למעשה נכונה) שגורמים גבוהים יותר מייעדים אותו להיות השעיר לעזאזל.
דין לא השלים את הדו"ח.
ב-23 במרץ נידונו חמשת הפורצים למתחם ווטרגייט, יחד עם גורדון לידי והווארד האנט, לקנסות חמורים ועונש מאסר של עד 40 שנה.
ב-6 באפריל דין שכר עורך דין והחל לשתף פעולה עם הסנאטורים שכיהנו בוועדת החקירה של הסנאט לחקירת פרשת ווטרגייט בסנאט, תוך שהוא ממשיך לעבוד כיועץ המשפטי של הבית הלבן תחת ניקסון והשתתף במאמצי טיוח, ולא חשף את הניגוד הברור הזה לניקסון עד זמן מה לאחר מכן.
דין גם קיבל עצות מעורך הדין ששכר, צ'ארלס שאפר, בעניינים הקשורים לפגיעויותת של צוות אחר בבית הלבן.
דין המשיך לספק מידע לתובעים, שהגיעו להתקדמות משמעותית בחקירת הטיוח.
עד אז הם כמעט התעלמו מהטיוח, והתרכזו בעיקר בפריצה בפועל ובאירועים שקדמו לה.
דין הופיע גם בפני חבר המושבעים הגדול של פרשת ווטרגייט, שם השתמש בתיקון החמישי לחוקת ארצות הברית ושמר על זכות השתיקה מספר רב של פעמים.
הבחירה של דין בזכות השתיקה נבעה משתי סיבות: כדי להימנע מהפללה עצמית, וכדי לשמור את עדותו לשימועי ווטרגייט בסנאט.
יחד עם תחושת הריחוק שלו מהמעגל הפנימי של ניקסון, "חומת ברלין" של ראש הסגל הולדמן והיועץ הבכיר ג'ון ארליכמן, דין חש שהוא עומד להפוך לשעיר לעזאזל וחזר לוושינגטון מקמפ דייוויד מבלי להשלים את הדו"ח שלו.
ניקסון פיטר את דין ב-30 באפריל, באותו היום שבו הודיע על התפטרותם של הולדמן וארליכמן.
כשנודע לניקסון שדין החל לשתף פעולה עם תובעים פדרליים, הוא לחץ על התובע הכללי ריצ'רד קליינדינסט לא לתת לדין חסינות מהעמדה לדין בכך שסיפר לקלינדינסט שדין משקר למשרד המשפטים לגבי שיחותיו עם הנשיא.
ב-17 באפריל 1973, ניקסון אמר לעוזר התובע הכללי הנרי פיטרסן (שפיקח על חקירת ווטרגייט) שהוא לא רוצה שאף אחד מסגל עובדי הבית הלבן יקבל חסינות מהעמדה לדין.
פיטרסן הודיע לניקסון שהדבר עלול לגרום לבעיות משפטיות בתיק, אך ניקסון הודיע בפומבי על עמדתו באותו ערב.
נטען כי המניע של ניקסון למנוע מדין את החסינות נועד כדי למנוע ממנו להעיד נגדו ונגד עוזרים מרכזיים שלו.
עדות לוועדת החקירה של ווטרגייט בסנאט
הוועדה וועדת החקירה של הסנאט לחקירת פרשת ווטרגייט הצביעה להעניק לג'ון דין חסינות מהעמדה למשפט (בהצבעה מפוצלת בישיבה פרטית ששונתה אז להצבעה פה אחד והוכרזה כך לציבור).
ב-25 ביוני 1973 דין החל את עדותו בפני הוועדה.
בעדותו הוא אמד וסקר את פקידי הממשל, כולל ניקסון, מיטשל והוא עצמו.
עדותו זכתה לרייטינג גבוה מאוד בטלוויזיה מאז פרץ דרך בחקירה, ותשומת הלב התקשורתית גברה במהירות, עם סיקור עיתונים מפורט יותר.
דין היה פקיד הממשל הראשון שהאשים את ניקסון במעורבות ישירה בפרשת ווטרגייט ובטיוח שנבע מכך.
אף שפגעה באמינותו של הנשיא, לעדותו של דין הייתה השפעה משפטית מועטה, שכן זו הייתה רק המילה שלו נגד מילתו של ניקסון.
ניקסון הכחיש בתוקף את כל ההאשמות בטיוח, ודין לא סיפק ראיות מעבר להערות שונות שרשם בעצמו בפגישותיו עם הנשיא.
לבסוף נחשפה מעורבות הנשיא בטיוח הפרשה, כאשר נחשף כי ניקסון הקליט בחשאי את הפגישות בבית הלבן, וההקלטות זומנו לסנאט.
רק אז ההאשמות של דין הוכחו במידה רבה.
(נחשפו ב-16 ביולי בעדות של אלכסנדר באטרפילד, סגן ראש הסגל של הבית הלבן).
לדין היו חשדות שניקסון מקליט שיחות, והוא נתן טיפים לתובעים לחקור עדים בכיוון הזה, מה שהוביל לגילוייו של באטרפילד.
את דבריו של דין בקלטת אפשר לשמוע בסדרת הטלוויזיה התיעודית הבריטית Watergate.
מחקר על דיוק זיכרונו של דין
כשנחשף כי ניקסון הקליט בחשאי את כל הפגישות בחדר הסגלגל, הפסיכולוג וחוקר הזיכרון המפורסם אולריק נייסר ניתח את זיכרונותיו של דין מהפגישות, כפי שבאו לידי ביטוי בעדותו, בהשוואה להקלטות של הפגישות בפועל.
ממחקר מעמיק של חקר זיכרון במסגרת מעבדה, ניסר ראה "מאגר נתונים רב ערך" בזיכרונו של דין.
נייסר גילה שלמרות ביטחונו של דין, הקלטות הוכיחו שהזיכרון שלו הוא הכל מלבד רשמקול.
דין לא הצליח להיזכר בשיחות כלשהן מילה במילה, ולעיתים קרובות לא הצליח לזכור את עיקרי השיחות בצורה נכונה.
נייסר לא הסביר את ההבדל כאחד של הונאה; במקום זאת, הוא חשב שהראיות תומכות בתיאוריה שזיכרון אינו דומה לרשמקול ובמקום זאת יש לחשוב עליו כשחזורים של מידע המושפע מאוד מחזרות או ניסיונות להשמעה חוזרת.
דין הודה בשיבוש מהלכי משפט בפני שופט משפט ווטרגייט ג'ון ג'יי סיריקה ב-19 באוקטובר 1973. הוא הודה שפיקח על תשלומי דמי שתיקה לפורצי ווטרגייט, בעיקר הווארד האנט, וחשף את קיומה של רשימת האויבים של ניקסון.
התובע המיוחד של ווטרגייט, ארצ'יבלד קוקס היה מעוניין להיפגש עם דין ותכנן לעשות זאת כמה ימים לאחר מכן, אך קוקס פוטר על ידי ניקסון למחרת; רק כעבור חודש נכנס לתפקידו לאון ג'בורסקי.
ב-2 באוגוסט 1974, גזר סיריקה על דין עונש של שנה עד ארבע שנים בכלא אבטחה מינימלית.
אבל כאשר דין הסגיר את עצמו כמתוכנן ב-3 בספטמבר, הוא הועבר למשמורת של שירות המרשלים של ארצות הברית והוחזק במקום זאת בפורט הולבירד (ליד בולטימור, מרילנד) בבית בטוח מיוחד המשמש בעיקר לעדים שהעידו נגד המאפיה.
הוא בילה את ימיו במשרדי התובע המיוחד ג'בורסקי, והעיד במשפטם של קושרי ווטרגייט ג'ון מיטשל, בוב הולדמן, ג'ון ארליכמן, רוברט מרדיאן וקנת פרקינסון, שהסתיים בדצמבר.
כולם מלבד פרקינסון הורשעו, בעיקר על סמך עדויותיו של דין.
עורך דינו של דין ביקש להפחית את עונשו וב-8 בינואר קיבל השופט סיריקה את הבקשה, תוך התאמת עונשו של דין לזמן ריצוי, שעמד על ארבעה חודשים.
עם טיעוניו לעבירות פשע, נשלל רישיונו לעסוק בעריכת דין בווירג'יניה ובמחוז קולומביה.
זמן קצר לאחר ווטרגייט, הפך דין לבנקאי השקעות, סופר ומרצה והתבסס בבוורלי הילס, קליפורניה.
בשני ספרי הזיכרונות שכתב, אמביציה עיוורת (1976) והכבוד האבוד (1982), הוא תיאר את חוויותיו בבית הלבן, תוך התמקדות באירועי פרשת ווטרגייט.
אמביציה עיוורת נכתבה על ידי סופרת צללים, עיתונאית שלימים זכתה בפרס פוליצר על שם טיילור בראנץ', ומאוחר יותר הפכה למיני-סדרת טלוויזיה בשנת 1979.
בשנת 1992, שכר דין את עורך הדין ניל פפיאנו והגיש את הראשונה שבסדרה של תביעות דיבה נגד גורדון לידי והוצאת "Will and St.
Martin's Press", על פרסום הספר הפיכה שקטה מאת לן קולודני ורוברט גטלין.
בספר נטען כי דין תכנן את הפריצות לווטרגייט ואת הטיוח של הפריצות למתחם וכי המטרה האמיתית של הפריצות הייתה לתפוס מידע המצביע על דין ועל מורין בינר (ארוסתו דאז) בזנות.
לאחר ששמע על עבודתו של קולודני, לידי הוציא גרסת כריכה רכה מתוקנת של הספר התומכת בתיאוריה של קולודני.
תיאוריה זו הייתה לאחר מכן הנושא של תוכנית התחקירים של רשת A&E משנת 1992 The Key to Watergate.
בהקדמה לספרו שמרנים ללא מצפון משנת 2006, דין הכחיש בתוקף את התיאוריה של קולודני, והצביע על כך שהמקור הראשי של קולודני (פיליפ מקין ביילי) נכנס ויצא ממוסדות לחולי נפש.
דין הכריע את תביעת הדיבה נגד קולודני והמוציא לאור שלו, סנט מרטין פרס, בתנאים שכתב דין בהקדמת הספר שלא יכול היה לחשוף בתנאי ההסדר, מלבד ש (משפחת) "הדינים היו מרוצים".
תביעתו של דין נגד לידי נדחתה ללא משוא פנים או שיפוט מוקדם.
כמו כן ב-2006, הופיע דין כמרואיין בסרט התיעודי The US vs.
John Lennon, על מאמצי ממשל ניקסון להרחיק את ג'ון לנון מארצות הברית.
בשנת 2001, דין פרסם את The Rehnquist Choice: The Untold Story of the Nixon Appointment that Redefined the Supreme Court, חשיפה של תהליך הבחירה של הבית הלבן בשופט חדש בבית המשפט העליון ב-1971, שהוביל למינוי ויליאם רנקוויסט.
שלוש שנים לאחר מכן, דין כתב ספר ביקורתי חריף על ממשלו של ג'ורג' וו.
בוש, גרוע יותר מווטרגייט, שבו קרא להדחה של בוש וסגן הנשיא דיק צ'ייני על כך ששיקרו לכאורה לקונגרס.
ספרו הבא, שיצא בשנת 2006, היה שמרנים ללא מצפון, מחזה על ספרו של המנהיג השמרן בארי גולדווטר, המצפון של שמרן.
בספר נטען כי השמרנות שלאחר גולדווטר נעשתה בשיתוף אנשים עם אישיות ומדיניות סמכותית, תוך ציטוט נתונים של בוב אלטמאייר.
לדברי דין, השמרנות המודרנית, במיוחד בימין הנוצרי, חובקת ציות, אי שוויון, חוסר סובלנות וממשל חודרני חזק, בניגוד מוחלט לפילוסופיות ולמדיניות של גולדווטר.
תוך שימוש בעבודתו המלומדת של אלטמאייר, הוא טוען שיש נטייה לפרקטיקות פוליטיות מפוקפקות מבחינה אתית כאשר סמכותיים נמצאים בשלטון ושהמצב הפוליטי הנוכחי מסוכן בגלל זה.
בספר, דין מצטט את התנהגותם של חברי מפתח בהנהגת המפלגה הרפובליקנית, כולל ג'ורג' ווקר בוש, דיק צ'ייני, ניוט גינגריץ', טום דיליי, וביל פריסט, כעדות ברורה לקשר בין שמרנות ימנית מודרנית לגישה אוטוריטרית זו לממשל.
הוא שם דגש מיוחד על התנערות מהאיזונים והבלמים על ידי חברי הקונגרס הרפובליקנים ועל חוסר הגינות של המעמד האינטלקטואלי השמרני בתמיכה במפלגה הרפובליקנית, כתוצאה מהציות והיהירות הטבועים במנטליות האוטוריטרית.
בספר האחרון הזה, דין, שכינה את עצמו שוב ושוב "שמרן גולדווטר", בנה על ספריו הקודמים, גרוע יותר מווטרגייט ושמרנים ללא מצפון כדי לטעון שהמפלגה הרפובליקנית פגעה קשות בכל שלוש הזרועות של הממשל הפדרלי בשירות הנוקשות האידאולוגית, ללא תשומת לב לאינטרס הציבורי או לטובת הכלל.
דין מסכם שהשמרנות חייבת לחדש את עצמה כדי להישאר נאמנה לאידיאלים המרכזיים שלה של ממשל מוגבל ושלטון החוק.
בשנת 2008, דין היה שותף בעריכה של Pure Goldwater, אוסף כתבים של המועמד הרפובליקני לנשיאות ב-1964 והסנאטור האמריקאי לשעבר בארי גולדווטר, בין השאר כאקט של נאמנות לאיש שהגדיר את האידיאלים הפוליטיים שלו.
העורך המשותף שלו היה בנו של גולדווטר, בארי גולדווטר הבן.
ההיסטוריון סטנלי קוטלר הואשם בעריכת קלטות ניקסון כדי לגרום לדין להופיע באור חיובי יותר.
לאחר שנודע כי ג'ורג' ווקר בוש אישר לסוכנות לביטחון לאומי לבצע האזנות סתר ללא צווים, דין טען כי בוש הוא "הנשיא הראשון שהודה בעבירה הניתנת לדין".
ב-31 במרץ 2006, דין העיד בפני ועדת המשפט של הסנאט במהלך דיונים על הצנזורה על בוש בנושא.
הסנאטור ראסל פיינגולד, שנתן חסות להחלטת הצנזורה, הציג את דין כ"פטריוט" ששם את "שלטון החוק מעל האינטרסים של הנשיא".
בעדותו, דין טען כי ניקסון טייח את הפריצה למתחם ווטרגייט מכיוון שהוא מאמין שזה לטובת הביטחון הלאומי.
זה עורר ויכוח נוקב עם הסנאטורית הרפובליקנית מדרום קרוליינה, לינדזי גרהאם, שטענה שוב ושוב כי ניקסון אישר את הפריצה למטה הדמוקרטי.
דין ענה לבסוף, "את מראה שאתה לא מכיר את הנושא הזה כל כך טוב." הצופים צחקו, ועד מהרה הסנאטורית "התפרצה בזעם".
ב-17 בספטמבר 2009, דין הופיע ב-Countdown עם האשמות חדשות על ווטרגייט.
הוא אמר שהוא מצא מידע באמצעות הקלטות של ניקסון שהראה אחרי מה הפורצים מחפשים: מידע על תוכנית נקמה בה מעורבת גם הוועדה הדמוקרטית הלאומית במיאמי ביץ', פלורידה.
דין גם טוען כי ניקסון לא הורה ישירות על הפריצה, אלא שארליכמן הורה על כך בשמו של ניקסון.
בהתקשרויות נאומו ב-2014, דין כינה את ווטרגייט "שערוריית עורכי דין", שלמרות כל הרע, הביאה לרפורמות אתיות משפטיות נחוצות.
מאוחר יותר התגלה דין כמבקר חריף של דונלד טראמפ, ובשנת 2017 אמר עליו דין שהוא גרוע אפילו יותר מניקסון.
הם לא יודעים מה הסכנה שלהם.
הם לא יודעים על מה הם מסתכלים.
הם לא יודעים אם הם חלק מקונספירציה שעלולה להתפתח.
אני לא יודע אם לשכור עורכי דין או לא, איך הם ישלמו עבורם אם כן.
בפברואר 2018, דין הזהיר כי עדותו של ריק גייטס (יועצו הפוליטי לשעבר של טראמפ) עשויה להיות "הסוף" של הנשיאות של טראמפ.
בספטמבר 2018, דין הזהיר מפני אישורו של ברט קוואנו לבית המשפט העליון של ארצות הברית, חשש עיקרי הוא שהמינוי יביא ל"בית המשפט הידידותי ביותר לסמכויות הנשיאותיות" בימינו.
ב-7 בנובמבר 2018, למחרת בחירות האמצע, טראמפ אילץ את התובע הכללי ג'ף סשנס להתפטר.
דין התייחס להדחה במונחים צבעוניים, ואמר כי "נראה שהיא מתוכננת כמו רצח" וכי ליועץ המיוחד רוברט מולר היו כנראה תוכניות מגירה, אולי כוללות כתבי אישום חתומים.
בתחילת יוני 2019, דין העיד, יחד עם עורכי דין ומומחים משפטיים שונים בארצות הברית, בפני ועדת המשפט של בית הנבחרים על ההשלכות והפעולות האפשריות כתוצאה מדו"ח מולר.
בשנת 2022, דין אמר שלוועדת חקירה לחקר אירועי ה-6 בינואר יש תיק מכריע נגד דונלד טראמפ ושישנה יכולת להדיח אותו.דין פרש מבנקאות ההשקעות בשנת 2000 בעודו ממשיך לעבוד כסופר ומרצה, והפך לבעל טור במגזין המקוון של FindLaw,Writ.
במיני סדרת הטלוויזיה Blind Ambition משנת 1979, דמותו של דין גולמה על ידי השחקן מרטין שין.
בסרט "ניקסון" משנת 1995, בבימויו של אוליבר סטון, גילם את דין דייוויד הייד פירס.
בסרט דיק משנת 1999 גילם את דין ג'ים ברויאר.
במיני סדרת הטלוויזיה גזלייט משנת 2022, דן סטיבנס גילם את דמותו של דין.
במיני סדרת טלוויזיה משנת 2023, "שרברבי הבית הלבן", השחקן דונל גליסון גילם את דמותו של דין.
ג'ון אדוארד דייוויס היה פוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הצפונית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר הסנאט של מדינתו בשנים 1952–1956, כמושל דקוטה הצפונית ה-25 בשנים 1957–1961, כמפקד הלאומי של הלגיון האמריקאי בשנים 1966–1967, וכמנהל המשרד להגנה אזרחית, שבהמשך היה למשרד למוכנות אזרחית בשנים 1969–1977.
ג'ון דייוויס נולד במיניאפוליס שבמינסוטה.
לאחר שלמד מספר שנים בבית ספר תיכון בפארגו שבדקוטה הצפונית, הוא סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון של ביסמרק, בירת המדינה.
מאוחר יותר באותו סתיו, הוא החל ללמוד באוניברסיטת דקוטה הצפונית שבגרנד פורקס.
בעת לימודיו היה חבר באחוות בטא-תטא-פי, והיה פעיל בגיסות האימונים של קציני המילואים (ROTC).
הוא היה קצין ב"נדן ולהב" , ארגון לבחירת צוערי ROTC בכירים.
ב-1935 סיים דייוויס תואר בוגר במדעים במסחר והוצב כלוטננט משנה בגייסות המילואים של צבא ארצות הברית.
לאחר מכן הוא שב לנהל את החווה המשפחתית.
ב-1938 נשא דייוויס לאישה את פאולין הנטלי, ולשניים נולדו שלושה ילדים.
ב-1978 התגרשו השניים לאחר ארבעים שנות נישואים, וב-1980 נישא דייוויס בשנית למרילין ר.
במאי 1941 גויס דייוויס לשירות פעיל בצבא ארצות הברית.
הוא התייצב בפורט סנלינג, מינסוטה, ולאחר מכן נשלח למחנה ג'וזף ט.
רובינסון שבארקנסו, שם הוא היה בהמשך למפקד פלוגה C, הגדוד הראשון, רגימנט הפרשים ה-134, הדיוויזיה ה-35. הוא השתתף בקרבות רבים בזירה האירופית כמפקד פלוגה C ובהמשך כמפקד הגדוד הראשון וכמפקד הרגימנט ה-134, ועוטר בכוכב הכסף, בכוכב הארד ובלב הארגמן.
ב-31 ביולי 1945 שוחרר דייוויס משירות פעיל בקמפ מקוי שבוויסקונסין.
ב-1946 נבחר דייוויס למשרת ראש עיריית מקלוסקי שבדקוטה הצפונית, תפקיד בו הוא כיהן עד 1952. באותה שנה הוא נבחר לסנאט של דקוטה הצפונית, וכיהן בו עד 1956, כאשר הוא נבחר כמועמד המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל דקוטה הצפונית.
בבחירות הכלליות הוא הביס את מועמד המפלגה הדמוקרטית וולי וורנר.
ב-1958 הוא ניצח את מועמד הדמוקרטים, ג'ון פ.
לורד, וכיהן כמושל עד ינואר 1961. ב-1960 היה דייוויס מועמד לסנאט של ארצות הברית, אך נוצח בהפרש קל על ידי הדמוקרט קוונטין ברדיק.