tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בהילכדם בתנועת מלקחיים מחוכמת נכנעו רבים מהחיילים הבריטים ורק מיעוט מהכוחות של הרגימנט הסקוטי המשיכו להילחם.
בראותו את המצב נסג טרלטון עצמו אל היחידה האורגנית היחידה אשר נותרה כקבוצה, פרשי הלגיון.
הוא הורה להם לתקוף אך הם סירבו ונמלטו מן השדה, והסקוטים אשר כותרו בידי המיליציונים והקונטיננטליים, נכנעו לבסוף.
טרלטון, נואש להציל את כוחותיו, ארגן סביבו כוח של כ-40 פרשים ובעזרתם ניסה להציל את שני התותחים אשר נישבו בידי האמריקאים, אך נסוג לאחר שפרשיו של וושינגטון בלמוהו ונמלט מן השדה גם כן.
האבדות הבריטיות היו גדולות, מתוך 1150 חיילים אשר היוו את מיטב הכוחות של לורד קורנווליס, נישבו 712 חיילים בידי האמריקנים, ונהרגו 110. צבאו של מורגן איבד כ-128 חיילים בפעולה זאת אשר נהרגו או נפצעו.
באתר הקרב שוכן היום אתר הפארק הלאומי שדה הקרב בקאופנס ועל שם קרב זה הושקו 2 אניות של הצי האמריקאי בשם USS Cowpens - נושאת מטוסים קלה במלחמת העולם השנייה וסיירת טילים אשר עודנה בשירות.
קרב פריוויל נערך ב-8 באוקטובר 1862 בגבעות צ'אפלין (ולכן מכונה גם קרב גבעות צ'אפלין), מערבית לפריוויל, קנטקי כחלק ממלחמת האזרחים האמריקנית.
הוא נחשב כקרב העיקרי במסגרת המערכה על קנטקי ובמהלכו זכו כוחות צבא הקונפדרציה של מדינות הדרום בפיקודו של מייג'ור גנרל ברקסטון בראג בניצחון טקטי על קורפוס בודד מתוך ארמיית אוהיו שהשתייכה לצבא האיחוד של מדינות הצפון בפיקודו של מייג'ור גנרל דון קרלוס ביואל.
הקרב נחשב אף כניצחון אסטרטגי של האיחוד ומכונה לעיתים הקרב על קנטקי משום שלאחריו נסוג בראג מקנטקי אל טנסי ללא קרב נוסף.
האיחוד שמר את מדינת הגבול החשובה של קנטקי בשליטתו עד לסוף המלחמה.
ב-7 באוקטובר, במהלך מרדף אחר בראג, נעו שלושה טורים של הארמייה של ביואל לעבר צומת הדרכים של העיירה הקטנה פריוויל.
כוחות האיחוד המותשים מצעידתם היו זקוקים נואשות לגישה למקור מים.
במהלך חיפושיהם, נתקלו תחילה במשמר האחורי של פרשי צבא הקונפדרציה בדרך ספרינגפילד ולאחר מכן התפתח קרב בגבעת פיטרס, כאשר נוצר מגע עם כוחות רגלים.
למחרת עם שחר התחדש הקרב כאשר כוחות האיחוד התקדמו במעלה הדרך ונעצרו לפני קו ההגנה של הקונפדרציה.
בשעות אחר הצהריים של 8 באוקטובר תקפה דיוויזיה דרומית את האגף השמאלי של הקורפוס ה-1, בפיקודו של אלכסנדר מק'קוק.
בעוד דיוויזיות דרומיות נוספות מצטרפות לקרב, הצליח תחילה קו ההגנה של הצפון להחזיק מעמד בעקשנות אך לבסוף נסוג עם מספר יחידות שנפגעו קשות.
ביואל, ששהה מספר קילומטרים מאחור, לא היה מודע לכך שהחל קרב גדול ולכן לא שלח תגבורת לחזית עד לשעות אחר הצהריים המאוחרות.
כוחות האיחוד, שתוגברו בשתי חטיבות, הצליחו לייצב את האגף השמאלי והתקפת הדרומיים נעצרה.
באותה שעה, הסתערו שלושה רגימנטים דרומיים על דיוויזיה צפונית שהגנה על דרך ספרינגפילד אך נהדפו ונסוגו לתוך פריוויל.
כוחות האיחוד פתחו במרדף ועד לרדת החשיכה הגיעו לפאתי העיירה, יוצרים איום על האגף השמאלי של כוחות הקונפדרציה.
בראג, שסבל ממחסור באספקה ובכוח אדם, נסוג משדה הקרב במהלך הלילה והמשיך בנסיגה כללית דרומה לאורך קנטקי ודרך מעבר קמברלנד לתוך מזרח טנסי, לאחר כשבוע.
בהתחשב ברמת האבדות ביחס למצבת הכללית של הכוחות שהשתתפו, קרב פריוויל היה אחד הקרבות העקובים מדם במלחמת האזרחים.
הוא גם הקרב הגדול ביותר שנערך במדינת קנטקי.
קנטקי, הממוקמת בין מדינות הדרום, וירג'יניה וטנסי, לבין מדינות הצפון - אילינוי, אינדיאנה ואוהיו, חוזרה על ידי שני הצדדים במלחמה בשל מיקומה המרכזי ושליטתה על מספר נהרות מפתח - בעיקר נהר אוהיו.
בספטמבר 1861 הביע יליד קנטקי ונשיא ארצות הברית אברהם לינקולן במכתב פרטי את חששו מכך ש"איבוד קנטקי, משמעותו הפסד במשחק כולו".
בעקבות מחלוקות בין מצדדי האיחוד והקונפדרציה שהתחרו על השליטה במדינה בתחילת המלחמה, החליטה הרשות המחוקקת להכריז רשמית על נייטרליות.
נייטרליות זו הופרה על ידי שני הצדדים כאשר ב-3 בספטמבר 1861, נכנסו כוחות צבא הקונפדרציה בפיקודו של מייג'ור גנרל לאונידאס פולק לקולומבוס, נקודת מפתח לשליטה על מורד נהר המיסיסיפי.
יומיים לאחר מכן נכנסו כוחות צבא האיחוד בפיקודו של בריגדיר גנרל יוליסס גרנט לפדוקה, במפגש הנהרות אוהיו וטנסי.
על אף שקנטקי מעולם לא פרשה רשמית מהאיחוד, הקימו תומכי הקונפדרציה בירה זמנית בבאולינג גרין בנובמבר 1861. הקונפדרציה הכירה בממשלה זו בהוספת כוכב נוסף לדגלה.
היוזמה לפלישה לקנטקי באה בעיקר מצד מייג'ור גנרל אדמונד קירבי סמית', ראש הפיקוד המרחבי של מזרח טנסי.
הוא האמין שמערכה כזו תשיג אספקה וכוח אדם חדש, תסיט את כוחות האיחוד מטנסי ותביא לצירוף קנטקי לקונפדרציה.
ביולי 1862 בוצעה פשיטת פרשים מוצלחת על ידי קולונל ג'ון מורגן לתוך קנטקי, שגרמה לדאגה רבה בוושינגטון ובמפקדתו של ביואל.
במהלך הפשיטה התקבלו מורגן וכוחותיו בשמחה על ידי מקומיים רבים וכ-300 מתנדבים הצטרפו אל 900 אנשיו.
מורגן דיווח בביטחון לקירבי סמית' כי "הארץ כולה ניתנת להשתלטות, ובין 25,000 ל-30,000 איש יצטרפו מיד".
לאחר שהחליף ב-17 ביוני 1862 את הגנרל פ.ג.ט.
בורגארד בפיקוד על כוחות הקונפדרציה במערב, בחן בראג מספר כיווני פעולה, כולל ניסיון לכבוש מחדש את קורינת', מיסיסיפי, או עימות עם צבאו של ביואל באמצעות התקדמות דרך מרכז טנסי.
לבסוף נענה בראג לבקשותיו של קירבי סמית' לתגבורת ושינה את נקודת ההערכות של ארמיית מיסיסיפי כדי שיוכל להצטרף אליו; 30,000 רגלים הועברו במבצע מורכב באמצעות רשת מסילות הברזל של מדינות הדרום, מטופלו שבמיסיסיפי דרך מוביל ומונטגומרי אל צ'טנוגה.
עגלות האספקה, הפרשים והארטילריה נעו עצמאית דרך רומא, ג'ורג'יה.
על אף שבראג היה המפקד הבכיר בזירה, הקים נשיא הקונפדרציה ג'פרסון דייוויס את הפיקוד המרחבי של מזרח טנסי בראשות קירבי סמית' כפיקוד עצמאי, המדווח ישירות לריצ'מונד.
החלטה זו הקשתה על בראג במהלך המערכה.
הארמיות של קירבי סמית' ובראג יתאחדו לאחר מכן, ובכוחן המשותף יתמרנו אל שטחי העורף של ביואל בטנסי על מנת לאלצו לנהל קרב כדי להגן על קווי האספקה שלו.
כל ניסיון של גרנט לתגבר את ביואל מצפון מיסיסיפי יסוכל על ידי שתי הארמיות הקטנות של הגנרלים סטרלינג פרייס וארל ואן דורן.
מרגע שיאוחדו הארמיות, תביא בכירותו של בראג את קירבי סמית' תחת פיקודו הישיר.
בהנחה שהארמייה של ביואל תושמד, ינועו הכוחות לתוך קנטקי, צעד שיתקבל בברכה על ידי האוכלוסייה המקומית.
כוחות נוספים של האיחוד יובסו בקרב גדול בקנטקי וגבול הקונפדרציה יתבסס על נהר אוהיו.
התוכנית הייתה נועזת אך מסוכנת והיה צורך בתיאום מושלם בין מספר ארמיות אשר יהיו ללא פיקוד מאוחד.
בראג החל להסס תוך זמן קצר, למרות הוראות מצידו של הנשיא דייוויס לכבוש את קנטקי.
קירבי סמית' זנח את ההסכם עם בראג בהנחה שפעולה עצמאית בקנטקי תשיג לו תהילה אישית וביקש מבראג שתי חטיבות נוספות, לכאורה עבור פעולה במעבר קמברלנד.
ב-9 באוגוסט הודיע קירבי סמית' לבראג על נטישת ההסכם ביניהם ועקף את מעבר קמברלנד, תוך שהוא משאיר כוח קטן על מנת לנטרל את חיל המצב של האיחוד במקום, ונע צפונה.
מכיוון שלא היה מסוגל לפקוד על קירבי סמית' לקיים את ההסכם, החליט בראג להתרכז בתנועה לכיוון לקסינגטון במקום לנאשוויל.
בראג הזהיר את קירבי סמית' כי הארמייה של ביואל תוכל לצאת למרדף אחריו ולהשמידו לפני שיוכל לחבור אליו.
קירבי סמית' צעד צפונה בראש 21,000 איש מנוקסוויל ב-13 באוגוסט.
בראג עזב את צ'טנוגה ב-27 באוגוסט, זמן קצר לאחר שקירבי סמית' הגיע ללקסינגטון.
המערכה על קנטקי החלה יחד עם מתקפתו של גנרל רוברט לי במסגרת המערכה על צפון וירג'יניה ועם פעולותיהם של ואן דורן ופרייס כנגד גרנט.
אף על פי שלא תואמה על ידי הפיקוד העליון, הייתה זו המתקפה המשולבת הגדולה ביותר של כוחות הקונפדרציה במלחמה.
בינתיים, נאלץ ביואל לנטוש את התקדמותו האיטית לעבר צ'טנוגה כשקיבל מידע על תנועת כוחות הקונפדרציה, והחליט לרכז את צבאו בנאשוויל.
החדשות על פלישתם של בראג וקירבי סמית' לקנטקי שכנעו את ביואל למהר ולמקם את צבאו בין כוחותיהם לבין לואיוויל וסינסינטי.
ב-7 בספטמבר עזבה הארמייה של ביואל את נאשוויל על מנת להקדים את בראג במירוץ ללואיוויל.
בראג התעכב בדרכו כדי לכבוש את מצודת האיחוד במונפורדוויל (Munfordville).
כעת עמדו לפניו שתי דרכי פעולה: להתעמת ישירות עם ביואל (לכבוש את לואיוויל) או להצטרף אל קירבי סמית' שהשתלט על מרכז קנטקי (הבלוגראס) לאחר כיבוש ריצ'מונד ולקסינגטון, ולאיים על סינסינטי.
בראג בחר להצטרף לקירבי סמית'.
ביואל הגיע ללואיוויל, שם התארגן מחדש ותגבר את כוחותיו באלפי מגויסים חדשים.
מלואיוויל שיגר ביואל כוח בן 20,000 חיילים בפיקודו של בריגדיר גנרל ג'ושוע סיל לעבר פרנקפורט כהסחה נגד קירבי סמית', וכדי למנוע משתי ארמיות הקונפדרציה לאחד את כוחם כנגדו.
באותו הזמן עזב בראג את הארמייה שלו ויצא לפרנקפורט כדי להשתתף יחד עם קירבי סמית' בטקס כניסתו לתפקיד של המושל החדש מטעם הקונפדרציה, ריצ'רד האווס, שנערך ב-4 באוקטובר.
הטקס החגיגי נקטע בשל רעם תותחי הדיוויזיה המובילה של סיל והנשף שתוכנן לאותו ערב בוטל.
בראג נטש את העיר ונמלט לכיוון הרודסברג, מערבית ללקסינגטון, שם המתין להגעת הארמייה שלו.
ב-1 באוקטובר עזבה ארמיית אוהיו בפיקודו של ביואל את לואיוויל, עם מייג'ור גנרל ג'ורג' תומאס כסגנו (יומיים קודם לכן, קיבל ביואל הוראה מוושינגטון המשחררת אותו מהפיקוד והחלפתו על ידי תומאס.
תומאס סירב לקבל את המינוי כל עוד המערכה בעיצומה וביואל נשאר בתפקידו).
הכוח שגויס בלואיוויל, שתומאס תיאר כ"חסרי משמעת, ללא תמיכה ארטילרית מספקת ונחותים בהתמודדות כנגד אויב מאומן", צורף לחיילי הארמייה של ביואל.
במטרה ליצור כוח אחיד ככל האפשר מבחינת יכולת לחימה, הכילה כל חטיבה שלושה רגימנטים ותיקים ורגימנט אחד של מגויסים חדשים.
ארמיית אוהיו צעדה לעבר הארמייה המנוסה של בראג שחנתה בסביבות בארדסטאון בשלוש דרכים נפרדות:
הקורפוס ה-1, בפיקודו של מייג'ור גנרל אלכסנדר מק'קוק, נע באגף השמאלי על דרך מאקוויל.
13,000 אנשיו הרכיבו את הדיוויזיה ה-3, בפיקודו של הבריגדיר גנרל לואבל רוזיו (Lovell H.
Rousseau) והדיוויזיה ה-10, תחת פיקודו של בריגדיר גנרל ג'יימס ס.
הקורפוס ה-2, בפיקודו של מייג'ור גנרל תומאס לאונידס קריטנדן, נע באגף הימני על דרך לבנון.
20,000 אנשיו נחלקו לשלוש דיוויזיות (ה-4, ה-5 וה-6) תחת פיקודם של הבריגדיר גנרלים ויליאם סוי סמית', הורשיו ואן קליב ותומאס ג'יי.
הקורפוס ה-3, בפיקודו של מייג'ור גנרל צ'ארלס גילברט נע במרכז על דרך ספרינגפילד.
מספר שבועות קודם לכן היה גילברט בדרגת קפטן בלבד, אך הוא הועלה בדרגה למייג'ור גנרל בפועל כדי להחליף זמנית את ויליאם נלסון, מפקד ארמיית קנטקי שנפצע במהלך קרב ריצ'מונד.
לאחר שהארמייה הפכה לקורפוס בצבאו של ביואל ורציחתו של נלסון, מונה גילברט בשנית למפקד.
22,000 אנשיו של גילברט נחלקו גם הם לשלוש דיוויזיות (ה-1, ה-9 וה-11) תחת פיקודם של הבריגדיר גנרלים אלבין שואפף (Albin F.
Schoepf), רוברט מיטשל ופיליפ שרידן, בהתאמה.
ארמיית מיסיסיפי של בראג מנתה כ-16,800 חיילים בשתי זרועות: הזרוע הימנית, בפיקודו של מייג'ור גנרל לאונידס פולק הורכבה מדיוויזיה בודדת תחת פיקודו של מייג'ור גנרל בנג'מין צ'יטהאם.
הזרוע השמאלית, בפיקודו של מייג'ור גנרל ויליאם הארדי הורכבה משתי דיוויזיות תחת פיקודם של בריגדיר גנרל ג'יי פאטון אנדרסון ומייג'ור גנרל סיימון באקנר.
כאשר יצא בראג לפרנקפורט ב-28 בספטמבר, הוא הותיר את הארמייה תחת פיקודו של פולק.
התקרבותו של כוח גדול של צבא האיחוד אילצה את כוחות הקונפדרציה לסגת מזרחה ובארדסטאון נכבשה ב-4 באוקטובר.
הזרוע בפיקודו של הארדי עצרה בפריוויל בציפייה לתגבורת מבראג.
על אף שבראג העדיף לרכז את כוחותיו בוורסאליס, התקדמותו המהירה של הקורפוס ה-3 של האיחוד הכריחה אותו לרכז את כוחותיו בסביבות פריוויל והרודסברג.
ב-7 באוקטובר הגיעה הארמייה של ביואל לאזור פריוויל והפרשים יצרו במהלך היום מגע עם המשמר האחורי של הקונפדרציה.
בעודו מתלווה לקורפוס ה-3, למד ביואל שכוחות הקונפדרציה נערכו להגנה באזור פריוויל וערך את תוכנית ההתקפה שלו: תקיפה והשמדת כוחות האויב היו המטרה העיקרית, אך הזמינות למקורות המים הפכה גם את השליטה בעיירה ובסביבותיה להכרחית.
ביואל פקד על כוחותיו להתחיל בתנועה ב-8 באוקטובר בשעה 3:00 ולתקוף בשעה 10:00, אך הקורפוסים ה-1 וה-2 התעכבו בשל תשישות החיילים וחיפוש אחר מים.
לאור זאת החליט ביואל לדחות את ההתקפה ביום אחד כדי להשלים את פריסת הכוחות והורה למפקדי הקורפוסים להימנע מעימות כולל ב-8 באוקטובר.
לא עלה בידו של ביואל לפקח על תנועתם של הקורפוסים, לאחר שנפל מסוסו ופציעתו מנעה ממנו לרכב.
הוא קבע את מפקדתו בבית דורסי, כ-3 ק"מ ממערב לפריוויל.
הארדי הקים קו הגנה לרוחב שלוש הדרכים המובילות לפריוויל מצפון וממערב.
עד להגעתן של תגבורות הייתה ההגנה מבוססת על שלוש מתוך ארבע החטיבות שהרכיבו את הדיוויזיה של באקנר; בריגדיר גנרל סטרלינג ווד הוצב מצפון לפריוויל.
בריגדיר גנרל בושרוד ג'ונסון הוצב לימינו של ווד, מזרחית לנהר צ'אפלין וסמוך לדרך הרודסברג.
חטיבת בני ארקנסו של בריגדיר גנרל סנט ג'ון לידל נערכה על קו הרכס של גבעת בוטום, מזרחית לנחל בול ראן, כאשר רגימנט אחד, ה-7, נשלח קדימה לגבעת פיטרס, מעברו השני של הנחל.
בערבו של 7 באוקטובר החלו כוחות נוספים להגיע; ארבע החטיבות מהדיוויזיה של אנדרסון הגיעו ב-15:00 ובעקבותיהן החטיבה הרביעית של באקנר בפיקודו של פטריק קליבורן.
בסביבות חצות, שלוש חטיבות מהדיוויזיה של צ'יטהאם הגיעו בצעדה מהירה, לאחר שהשאירו מאחור את עגלות האספקה שלהן.
החטיבה הרביעית, בפיקודו של פרסטון סמית, קיבלה הוראה לחזור להרודסברג.
היריות הראשונות בקרב החלו מוקדם בבוקר 8 באוקטובר; כוחות מהרגימנט ה-10 מאינדיאנה גילו שלוליות מים מכוסות אצות באפיק היבש של נחל דוקטור ונעו קדימה כדי לנצלן.
הם נתקלו בכוח החוד של הרגימנט ה-7 מארקנסו והחלו חילופי אש.
ב-02:00 הורו ביואל וגילברט לבריגדיר גנרל שזה עתה מונה, פיליפ שרידן, לתפוס את גבעת פיטרס.
שרידן שלח תחילה את החטיבה של קולונל דניאל מק'קוק (אחיו הצעיר של מפקד הקורפוס ה-1) אשר השתלט על הגבעה, הדף את חיילי הרגימנט ה-7 מארקנסו בחזרה אל קו ההגנה העיקרי ובעזרת כוחות נוספים המשיך בלחץ אל מעבר לנחל תוך שהם מניסים את כוחות הקונפדרציה מגבעת בוטום.
החטיבה של לידל לא הצליחה לבלום את התנופה של חייליו הצמאים של שרידן ובאקנר, מפקד הדיוויזיה, קיבל הוראה לא לתגברו אלא לסגת מכיוון שפולק ביקש להימנע מעימות כולל מערבית לנהר צ'אפלין מחשש שכוחותיו באזור נמצאים בנחיתות מספרית.
בינתיים בצד האיחוד, הורה גילברט לשרידן לסגת מגבעת בוטום ולשוב לאזור גבעת פיטרס בהמתנה למועד ההתקפה שנקבע על ידי ביואל.
במהלך הימים שקדמו לקרב הוטעה בראג לחשוב שהתקפת ההסחה של גנרל סיל לכיוון ריצ'מונד היא המאמץ העיקרי של הארמייה של ביואל והורה לפולק לתקוף ולהשמיד את מה שלדעתו היה רק כוח משני בפריוויל.
לאחר שזה יובס, ישוב פולק לאחור ויתאחד עם הארמייה של קירבי סמית'.
פולק שלח הודעה לבראג על כוונתו לתקוף מיד אך שינה את דעתו במהירות ונערך להגנה.
בראג, רוגז על כך שאינו שומע את קולות הקרב, רכב מהרודסברג לפריוויל, לקח את הפיקוד והקים את מפקדתו בבית קרופורד שעל דרך הרודסברג, ב-10:00.
בראג נחרד למראה מצב קו ההגנה של פולק במקום, שהכיל מרווחים בין הכוחות וללא תמיכה מספקת לאגפים.
בזמן שרכב, צפה בראג בכוחות מהקורפוס ה-1 של מק'קוק נעים מצפון לעיירה אך העריך כי האיום העיקרי מגיע מכיוון דרך ספרינגפילד, שם נוצר מגע עם הקורפוס ה-3 של האיחוד מוקדם יותר באותו בוקר (לא היה לו מידע על הקורפוס ה-2 של קריטנדן שהתקרב מכיוון דרך לבנון).
הוא הורה על ארגון מחדש של קו ההערכות לצפון-דרום ולהתכונן להתקפה במערך אשלון: הדיוויזיה של צ'יטהאם צעדה צפונית לכפר כדי לתקוף את האגף השמאלי של האיחוד, שלהערכתו של בראג נשען על דרך מאקוויל, ותחל בתנועת גלילה שמאלה.
שתי חטיבות מהדיוויזיה של פאטון אנדרסון יתקפו את מרכז המערך של האיחוד ומשמאלן תתקדם הדיוויזיה של באקנר.
חטיבה שלישית מהדיוויזיה של אנדרסון, בפיקודו של קולונל סמואל פאוול, תתקוף הרחק יותר דרומה לכיוון דרך ספרינגפילד.
ענני האבק הכבדים שהרימה הדיוויזיה של צ'יטהאם בצעידתה המהירה צפונה פורשה על ידי אנשיו של מק'קוק כתחילתה של נסיגה מצד כוחות הקונפדרציה, מה שהגביר את גורם ההפתעה כאשר הדרומיים תקפו.
בשעות אחר הצהריים של 8 באוקטובר הגיעו מרבית כוחות הארמייה של ביואל לאזור: הקורפוס ה-1 של מק'קוק נפרס באגף השמאלי בין דרך בנטון לדרך מאקוויל, הקורפוס ה-3 של גילברט נפרס במרכז על דרך ספרינגפילד והקורפוס ה-2 של קריטנדן באגף הימני לאורך דרך לבנון.
מרבית הפעילות בקרב הייתה מנת חלקו של הקורפוס ה-3 של מק'קוק.
בשל תנאים אקוסטיים נדירים, לא הגיעו קולות הקרב למפקדתו של ביואל הממוקמת רק כ-3 ק"מ משם.
כתוצאה מכך, נמנעה מביואל שליטה יעילה על כוחותיו והגעת תגבורות התאפשרה רק מאוחר יותר באותו היום.
הארטילריה של צ'יטהאם החלה לפעול ב-12:30, אך הוא לא פקד על כוחותיו לנוע מיד.
כוחות האיחוד המשיכו לנוע למקומם, מותחים את אגפם השמאלי צפונה, מעבר לציר ההתקפה שתוכנן.
בראג העביר את הדיוויזיה של צ'יטהאם אל עיקול הנהר ליד בית ווקר (עיקול ווקר), בהנחה שהתקפה לא ישירה משם תכה באגף החשוף של האיחוד.
לרוע מזלם של הדרומיים, כוח הפרשים שנשלח לסייר באזור נסוג לפני שמק'קוק מיקם סוללת תותחים בפיקודו של לוטננט צ'ארלס פרסונס ואת החטיבה של בריגדיר גנרל ויליאם טריל על הגבעה החשופה, גבעה שלטת בקצה הצפוני של שדה הקרב.
החטיבה של בריגדיר גנרל דניאל דונלסון הייתה הראשונה לחצות את נהר צ'אפלין, לטפס על המצוק בגדה המערבית ולפתוח בהתקפה בסביבות השעה 14:00, בה השתתפו שלושה רגימנטים, לאחר ששניים נוספים הועברו למקומות אחרים.
חיילי החטיבה גילו, שבמקום לנוע דרך אגף חשוף כמתוכנן, הם עורכים הסתערות ישירה על מרכז מערך ההגנה של האיחוד.
הרגימנט ה-16 מטנסי, בפיקודו של קולונל ג'ון סאבאג', הסתער קדימה לפני שני האחרים במאמץ לתקוף את סוללת התותחים של קפטן סמואל האריס (סאבאג' בז לדונלסון, החשיבו כשתיין וכבעל יכולת צבאית מוגבלת ולעיתים קרובות הקדיש תשומת לב מועטה להוראות של מפקדו.
סאבאג' החשיב את הפקודה לכבוש את סוללת התותחים לגזר דין מוות כנגדו).
כאשר נע הרגימנט מערבה לתוך עמק, הוא נקלע לאש צולבת של הרגימנט ה-33 מאוהיו מדרום מערב והסוללה בת שמונת התותחים הממוקמת על הגבעה החשופה, מצפון.
צ'יטהאם הורה לחטיבה בפיקודו של ג'ורג' מנהי לתקוף את התותחים של פרסונס, אך החטיבה של דונלסון לא הצליחה לעמוד בלחץ ונסוגה לעמדת המוצא שלה ב-14:30, עם כ-20% נפגעים; הרגימנט של סאבאג' איבד 219 מתוך 370 אנשיו.
תותחי הסוללה של פרסונס אוישו בידי חיילים לא מנוסים וחלקם היו חיילי חי"ר שהוסבו מהרגימנט ה-105 מאוהיו, בעוד החטיבה של טריל הייתה אחראית על הגנת הסוללה.
החטיבה של מנהי הצליחה להתקרב לגבעה החשופה בהסתר, תחת מעטה עצים, בעוד כוחות האיחוד התמקדו בהדיפת ההתקפה של דונלסון.
לבסוף סבו התותחים לעבר חייליו של מנהי והחל קרב קשה: טריל, מפקד סוללת תותחים שקודם לפני פרק זמן קצר, ביצע החלטה פיקודית אומללה: אובססיבי לגבי ביטחונם של תותחיו, הוא הורה לחיילי הרגימנט ה-173 מאילינוי לבצע הסתערות כידונים במורד הגבעה.
770 חיילי הגדוד הלא מנוסים סבלו מאבדות כבדות כנגד 1,800 חיילי הדרום הוותיקים.
לאחר הגעת תגבורת הייתה הפוגה קצרה בקרב אך הארטילריה של מנהי כתשה את חיילי האיחוד ובריגדיר גנרל ג'קסון, מפקד הדיוויזיה ה-10, נהרג.
הפיקוד עבר לידי טריל שקרס תחת הלחץ והסתערות נוספת של הדרומיים במעלה המדרון התלול הדפה את המגינים מהגבעה ולכדה את מרבית התותחים.
חייליו הנסוגים של פרסונס העיקש נאלצו לגרור אותו עמם מהגבעה.
ההתקפה של מנהי נמשכה מערבה, דרך המדרון האחורי של הגבעה, שדה תירס ומעבר לדרך בנטון, שם המתינו על רכס תלול נוסף, 2,200 חיילי החטיבה ה-28 של האיחוד בפיקודו של קולונל ג'ון סטארקווד'ר (Starkweather) (מהדיוויזיה של רוזיו) ועמם תריסר תותחים, שהפכו את החזקת הגבעה החשופה על ידי חיילי הדרום לבלתי אפשרית.
סטארקווד'ר הציב את חיילי הרגימנט ה-21 מוויסקונסין למרגלות הגבעה, בפתח שדה התירס בערך באותו הזמן בו חודשה ההתקפה של מנהי על עמדתו של פרסונס.
החיילים הלא מנוסים, שחלקם מעולם לא ירה בנשקו קודם לכן (הרגימנט הוקם חודש בלבד לפני הקרב), יכלו לראות בצורה מוגבלת בין גבעולי התירס הגבוהים והופתעו כאשר חיילים נסוגים מהחטיבה של טריל עברו דרך עמדתם.
כשטריל עצמו הגיע לקו ההגנה, הוא שכנע את פיקוד הרגימנט להרכיב כידונים ולהמתין להתקפה.
החל קרב פנים אל פנים ובזמן שאנשי הרגימנט שנותרו מאחור נאלצו לנצור את נשקם כדי למנוע פגיעה בחבריהם, גרמה הארטילריה של סטארקווד'ר לנפגעים רבים כתוצאה מ"אש ידידותית".
חיילי הרגימנט ה-21 הצליחו לירות שני מטחי אש לעבר הדרומיים, אך מטח-נגד מרוכז בן 1,400 רובים החריב את שורותיהם והשורדים נמלטו מעבר לדרך בנטון.
כדי למלא את החלל שנוצר בעקבות נסיגת החטיבה של דונלסון, הפעיל צ'יטהאם את החטיבה של בריגדיר גנרל אלכסנדר סטיוארט, שהצטרפה להתקפה של מנהי כנגד אגפו הימני של סטארקווד'ר.
החטיבה נתקלה ברגימנטים ה-2, ה-33 וה-94 (מהחטיבה של האריס) ונבלמה.
בסיוע סוללת תותחים שהתמקמה על גבעה מצפון מערב תקף רגימנט רענן, ה-1 מטנסי, את חלקה הצפוני של עמדתו של סטארקווד'ר בעוד שאר הכוח של מנהי תקף חזיתית במעלה התלול.
תותחני הסוללה של סטארקווד'ר נטשו את עמדתם ונסוגו תחת הלחץ אולם בסיוע פליטי הרגימנט ה-21 אוישו התותחים וההסתערות הראשונה נהדפה, אך הסתערות נוספת וקרב פנים אל פנים אכזרי הביא את הדרומיים אל הפסגה.
בינתיים חזר גנרל טריל אל הקרב ובעודו מכנס מחדש את כוחותיו ומוביל אותם בחזרה במעלה המדרון האחורי, נפגע מרסיס פגז, נפצע אנושות ומת למחרת היום.
סטארקווד'ר נסוג תוך שכוחותיו גוררים עמם את התותחים והעבירם מערבה, אל הרכס הבא.
בידי האיחוד הייתה פעם נוספת עמדת מגן טובה, עם סיוע ארטילרי וחומת אבן בראש מדרון תלול.
אנשיהם של מנהי וסטיוארט ערכו שלוש הסתערויות שנהדפו, ונסוגו לאזור הגבעה החשופה בסביבות 17:30. הסתערות החטיבה של מנהי הייתה העקובה ביותר מדם וככל הנראה גם המכרעת, "קו פרשת המים" שקבע את מהלך הקרב כולו.
נואי מציין את ההדיפה הסופית של מנהי כ"נקודת השיא אליה הגיעה הקונפדרציה בחזית המערבית, החשובה לא פחות מהמפנה בגטיסברג".
התקפת מערך האשלון נמשכה עם הדיוויזיה של אנדרסון במרכז: בסביבות השעה 14:45, במקביל להדיפת ההתקפה הראשונה של מנהי על הגבעה החשופה, החלה החטיבה של קולונל תומאס ג'ונס לנוע לעבר עמק סינק הול.
ג'ונס לא קיבל הוראות לתקוף מאנדרסון או מהארדי אלא החל לנוע מיוזמתו לאחר ששמע את קולות הקרב מימינו.
כאשר נכנסו כוחותיו לעמק, הם ספגו מהלומה קשה מאש רובים ותריסר תותחים מהרכס שמולם, היכן שהחטיבה ה-9 של האיחוד, בפיקודו של ליאונרד האריס (מהדיוויזיה של רוזיו) הייתה ממוקמת.
הארטילריה של הקונפדרציה שהתלוותה לג'ונס השיבה אש והצליחה לגרום נזק לסוללת תותחי האיחוד.
בשעה 15:30 החליפה החטיבה של בריגדיר גנרל ג'ון בראון את כוחותיו הנסוגים של ג'ונס, כאשר סוללת תותחי האיחוד נאלצה לסגת כדי להתארגן מחדש.
בשל כך ספגו חייליו של בראון פחות אבדות לעומת החטיבה של ג'ונס אך עדיין לא הצליחו להתקדם מול כוחות החי"ר.
מחסור בתחמושת וההתקפה המוצלחת על האגף הימני אילצה לבסוף את כוחות האיחוד לסגת, כאשר התחדשה ההתקפה מצד החטיבה של בראון, בסיוע חטיבת העתודה בפיקודו של בריגדיר גנרל סטרלינג ווד.
הדרומיים הצליחו לחצות את עמק סינק הול ולטפס אל הפסגה.
לאחר שנהדפו בפעם הראשונה והתארגנו מחדש בבסיס הגבעה, הסתערו בשנית.
האריס, שהבין שאינו מסוגל להחזיק בעמדתו ללא תגבורת ועם תחמושת מועטה אל מול כוחותיהם של בראון, ווד ומה שנותר מהחטיבה של דונלסון, הורה על נסיגה לעבר בית ראסל, בעוד הרגימנטים של ווד ודונלסון מזנבים בכוחותיו המותשים.
כמעט כל כוחותיו של מק'קוק היו מרוכזים בתחילת הקרב בשטח אדמה בבעלותו של "סקוויר" הנרי פ.
באגפו היפני של הקורפוס, הייתה החטיבה ה-17 בפיקודו של קולונל ויליאם ליטל ממוקמת על רכס ועליו בית החווה סקוויר בוטום והאסם שלו שהשקיפו על עיקול בנהר צ'אפלין ועל בית חווה ואסם אחרים, בבעלותו של ר.פ.
התקפת הקונפדרציה מאזור זה החלה בסביבות השעה 14:45 כאשר החטיבה בפיקודו של בריגדיר גנרל בושרוד ג'ונסון יצאה מבית החווה של צ'טהאם, חצתה את אפיק הנהר היבש למחצה ותקפה את אנשי הרגימנט ה-3 מאוהיו מעברו השני.
ההתקפה סבלה מחוסר ארגון: שינויים של הרגע האחרון בפקודות שהגיעו מבאקנר לא הגיעו לחלק מהיחידות בזמן ואש ארטילרית "ידידותית" פגעה בשורותיהם עוד בזמן שנערכו באזור בית צ'טהאם.
כאשר החלה המתקפה לבסוף, והדרומיים העפילו במעלה הגבעה, נלחמים מחומת אבן אחת לשנייה, החלה הארטילריה הדרומית להפגיז את הרגימנט ה-3 מאוהיו והעלתה באש את האסם הבנוי מעץ.
פצועים מהרגימנט שמצאו מחסה באסם נשרפו למוות בתוכו.
הרגימנט ה-3 נסוג לאחור והוחלף על ידי הרגימנט ה-15 מקנטקי.
כאשר התחמושת החלה לאזול לאנשיו של ג'ונסון, הם הוחלפו על ידי החטיבה של פטריק קליבורן בסביבות השעה 15:40. סוסו של קליבורן, דיקסי, נהרג מפגז ארטילריה וקליבורן עצמו נפצע בקרסולו, אך המשיך להוביל את אנשיו קדימה.
בזמן שטיפסו במעלה הגבעה, היו אנשיו של קליבורן תחת אש תותחים "ידידותית"; קליבורן שיער מאוחר יותר שהאש נורתה עליו כתוצאה מהמכנסיים הכחולים שהשיגו אנשיו כשלל לאחר קרב ריצ'מונד.
משמאלו של קליבורן, הצטרפה החטיבה בפיקודו של דניאל אדמס להתקפה כנגד הרגימנט ה-15 מקנטקי, שתוגבר על ידי שלוש פלוגות מהרגימנט ה-3 מאוהיו.
התקפה מוצלחת של קליבורן הביאה לנסיגת שרידי החטיבה של ליטל מערבה לכיוון בית ראסל.
ליטל נפצע בראשו כשניסה לכנס מחדש את אנשיו, ננטש בשדה הקרב ונפל בשבי.
חיילי הקונפדרציה שהעבירו אותו לבית בוטום, האמינו שפציעתו קטלנית והשאירו אותו מאחור במהלך נסיגתם למחרת בבוקר.
בזמן שכוחותיהם של ליטל והאריס נהדפו לאחור, היה האגף השמאלי של הקורפוס ה-3 (הדיוויזיה של שרידן) מרוחק מהם רק כמה מאות מטרים מדרום על גבעת פיטרס.
אחת המחלוקות הממושכות בנוגע לקרב נגעה למדוע לא סייע שרידן לאגף השמאלי המותקף.
מוקדם יותר באותו היום קיבל שרידן פקודה מגילברט שלא לפתוח בעימות כולל עם האויב.
בשעה 14:00 הגיעה קולות הארטילריה אל מפקדת הארמייה, שם סעד ביואל בחברתו של גילברט.
שני המפקדים הניחו שהרעש מגיע מארטילריית האיחוד המתאמנת בירי והעבירו הוראה לשרידן שלא לבזבז אבק שרפה.
מספר פגזים אכן נורו לעבר הדרומיים המתקדמים אך כשהגיע גילברט למקום הוא חשש מהתקפה על כוחותיו של שרידן ופקד עליו לחזור לעמדתו.
הדיוויזיה של שרידן השתתפה בקרב רק לקראת סופו: החטיבה של קולונל סמואל פאוול (מהדיוויזיה של אנדרסון) קיבלה פקודה להתקדם בשיתוף עם החטיבה של אדמס, משמאלו של קלבורן, אך הן היו מרוחקות זו מזו, היות שפאוול היה ממוקם על גבעת בית אדוארדס, מערבית לפריוויל.
ב-16:00 הורה בראג לפאוול לנוע מערבה על דרך ספרינגפילד כדי לשתק את סוללת התותחים של קפטן הנרי הסקוק, שירתה לעבר האגף השמאלי המסתער של בראג.
בראג העריך כי מדובר בסוללה מבודדת של האיחוד ולא הקורפוס ה-3 כולו.
שלושת הרגימנטים התוקפים שהרכיבו את החטיבה של פאוול נתקלו בכוחות הדיוויזיה של שרידן.
שרידן היה מודאג בתחילה מעוצמת ההתקפה ושלח בקשה לתגבורת, אך כוחות הקונפדרציה, שהיו בנחיתות מספרית מכרעת, נהדפו במהירות.
שרידן, שהתאפיין בקרבות מאוחרים יותר בפעולות אגרסיביות מאוד, היסס הפעם אם לצאת למרדף אחר הכוח הקטן וכמו כן דחה את בקשתו של דניאל מק'קוק לנוע צפונה ולסייע לקורפוס של אחיו.
עם זאת, בקשתו של שרידן לתגבורת נענתה והחטיבה ה-31 בפיקודו של קולונל ויליאם קארלין (מהדיוויזיה של מיטשל) נעה מימין לדיוויזיה של שרידן ופתחה במרדף אחר אנשיו הנסוגים של פאוול לעבר פריוויל.
כאשר הגיעה החטיבה של קארלין לאזור בית הקברות בפאתי פריוויל, החל דו-קרב ארטילרי עז.
קארלין המשיך בלחץ ואליו הצטרפה החטיבה ה-21 של קולונל ג'ורג' ואגנר (מהדיוויזיה של ווד, הקורפוס ה-2).
שתי החטיבות נערכו לכיבוש פריוויל וצומת הדרכים החיונית שלה ששלטה על ציר הנסיגה העיקרי של הארמייה של בראג, אך גילברט פקד על מיטשל לעצור את ההתקדמות, על אף מחאותיו החריפות של האחרון.
החטיבה של ווד המשיכה במרדף אחר האריס ונתקלה בחטיבה הלא מנוסה של קולונל ג'ורג' וובסטר (מהדיוויזיה של ג'קסון).
חיילי החטיבה לא היוו יריב ראוי לחייליו המנוסים של ווד, קו ההגנה שלהם התמוטט במהירות והם נמלטו.
וובסטר נפצע אנושות במהלך הלחימה ומותו סימן את אובדנה של כל שדרת הפיקוד הבכירה של הדיוויזיה ה-10, לאחר שג'קסון, מפקד הדיוויזיה, נהרג ומפקד החטיבה השני, טריל, נפצע אנושות גם הוא.
ההתקפה של בראג על מק'קוק התנהלה בתנועת מלקחיים גדולה, שדחקה את הקורפוס ה-1 לשטח מצומצם.
מרכז המערך היה כעת בצומת דיקסיוויל, נקודת המפגש של דרך מאקוויל ודרך בנטון.
כיבוש הצומת היה גולל את האגף הימני של הקורפוס ומנתק אותו משאר הארמייה.
באותו הזמן התקדמה ההתקפה מדרום באיטיות כנגד קו ההגנה המאולתר צפונית-מזרחית לבית ראסל.
שרידי החטיבות של ליטל והאריס החזיקו מעמד בסיוע סוללות התותחים שהחלו לסייע לבסוף מכיוון גבעת פיטרס והתקפותיהם של קליבורן ואדאמס נבלמו.
בעוד ההתקפה מצפון לצומת נבלמה על ידי החטיבה של סטארקווד'ר, הכניס באקנר להתקפה חטיבה רעננה בפיקודו של בריגדיר גנרל סנט ג'ון לידל.
כאשר התקרבה החטיבה של ווד לצומת דיקסיוויל היא נתקלה בהתנגדות חזקה ולא צפויה מצד החטיבה ה-13 של האיחוד בפיקודו של קולונל מייקל גודינג (מהדיוויזיה של מיטשל) שהגיעה כתגבורת ברגע קריטי.
בשל אבדות שספגה ומחסור בתחמושת נסוגה החטיבה של ווד והוחלפה בחטיבה של לידל.
הגעתה של החטיבה של גודינג כתגבורת הייתה התוצאה של נסיונותיו הנואשים של מק'קוק לבקש עזרה עבור כוחותיו המותקפים: ב-14:30 הוא שיגר איש מטה לשרידן על גבעת פיטרס בבקשה שיאבטח את אגפו הימני.
איש מטה נוסף שוגר לעבר היחידה הקרובה ביותר של הקורפוס ה-3 בשעה 15:00. הקצין נתקל בבריגדיר גנרל אלבין שואפף, מפקד הדיוויזיה ה-1, העתודה של הקורפוס ה-3. שואפף לא רצה לפעול ללא הוראות והפנה את הקצין לגילברט, שבתורו הפנה אותו למפקדתו של ביואל ששכנה במרחק של יותר מ-3 ק"מ משם.
הגעתו של הקצין למפקדה בסביבות השעה 16:00 והדיווח שמסר הפתיעה את ביואל, ששמע רק מעט מרעש הקרב, וסירב בתחילה להאמין שכוחותיו נמצאים תחת התקפה כבר מספר שעות.
הוא הסכים לבסוף לשלוח שתי חטיבות מהדיוויזיה של שואפף כתגבורת.
תגבורת משנית יחסית זו הצביעה על חוסר רצונו של ביואל לקבל את הדיווח על המצב החמור בו נמצאים כוחותיו ולפעול בנחישות.
אנשיו של לידל ירו לעבר יחידה לא מזוהה כ-100 מטרים מזרחית לצומת דיקסיוויל.
לאחר קריאות שנשמעו מהצד שכנגד להפסיק לירות החליט הגנרל פולק לרכב לעברם ולזהות את היחידה שעליה ירו.
פולק גילה כי הוא רכב בטעות לתוך שורות הרגימנט ה-22 מאינדיאנה של האיחוד וניצל לאחר שהתחזה לקצין האיחוד בעודו רוכב לאורך השורות וצועק לחדול מירי.
לאחר שנמלט, פקד פולק על אנשיו של לידל לירות מטח אש מתואם של מאות רובים בו זמנית שהרגו את הקולונל סקוויר קית', מפקד הרגימנט, וגרמו ל-65% נפגעים, אחוז הנפגעים הגבוה ביותר של רגימנט בקרב.
סוסו של גודינג נפגע במטח האש וגודינג עצמו נפל בשבי ובעוד שלושת הרגימנטים הפגועים של החטיבה נסוגים לאחור, הגיעה חטיבת התגבורת השנייה בפיקודו של בריגדיר גנרל ג'יימס סטידמן וסתמה את הפרצה שנוצרה ליד בית ראסל.
לידל, על אף שהופתע לגלות מולו כוח נוסף, רצה להמשיך בהסתערות, אך פולק, שביטחונו התערער עקב מפגשו הקרוב עם כוחות האיחוד, פקד לעצור את ההתקפה בשל רדת החשיכה.
כוחות האיחוד העבירו את ציודם ואת האספקה שלהם דרך הצומת המאוימת ונערכו מחדש על שרשרת גבעות כ-200 מטרים צפונית-מערבית לה.
הקורפוס של מק'קוק אמנם נפגע קשות במהלך היום, אך לא הושמד.
אבדות האיחוד הסתכמו ב-4,726 נפגעים (894 הרוגים, 2,911 פצועים ו-471 שבויים או נעדרים).
אבדות הקונפדרציה הסתכמו ב-3,401 נפגעים (532 הרוגים, 2,641 פצועים ו-228 שבויים או נעדרים).
ניתן לטעון כי בראג זכה בניצחון טקטי לאחר שתקף בנחישות והדף את יריבו יותר מקילומטר וחצי לאחור, אך מצבו האסטרטגי המסוכן התברר לו כשגילה את נוכחותם של הקורפוסים הנוספים על דרך ספרינגפילד ועל דרך לבנון.
ב-21:00 נפגש בראג עם פקודיו בבית קרופורד ונתן הוראות לתחילת נסיגה בחצות תוך השארת קו הגנה מדומה בזמן שהארמייה שלו תצטרף לארמייה של קירבי סמית'.
בזמן שהארמייה צעדה לכיוון הרודסברג נשארו כ-900 פצועים מאחור.
בראג התאחד עם הארמייה של קירבי סמית' בהארודסברג וארמיות הקונפדרציה והאיחוד שהיו כעת בגודל שווה התכתשו ביניהן במשך כשבוע אך אף צד לא תקף.
בראג, שהבין שמגויסים חדשים מבני קנטקי אינם ששים להצטרף לצבאו וללא סיוע לוגיסטי שיאפשר לו להמשיך ולהחזיק במדינה, נסוג דרומית מזרחית לעבר נוקסוויל שבטנסי דרך מעבר קמברלנד.
הוא נקרא במהרה לריצ'מונד כדי להגן על עצמו בפני נשיא הקונפדרציה, ג'פרסון דייוויס, כנגד האשמות שהועלו נגדו על ידי קציניו על הדרך בה ניהל את המערכה ודרשו את החלפתו.
על אף שדייוויס החליט להשאיר את בראג בתפקידו, נפגעו יחסיו עם פקודיו בצורה קשה.
לאחר שחזר לארמייה, הורה בראג לנוע לעבר מרפריסבורו, טנסי.
ביואל ניהל מרדף הססני אחרי בראג וחזר לבסוף לנאשוויל, במקום להיכנס לתוך מזרח טנסי כפי שדרש ממשל לינקולן.
בעקבות חוסר שביעות רצון כללית מתפקודו של ביואל, החל ארגון מחדש של המרחבים הפיקודיים בזירת המערב.
ב-24 באוקטובר הוקם המרחב הפיקודי של קמברלנד בפיקודו של מייג'ור גנרל ויליאם רוזקרנס וארמיית אוהיו של ביואל צורפה אליו בסימון חדש - הקורפוס ה-14 (לאחר קרב סטון ריבר, הפסד אסטרטגי נוסף של בראג, יקבל הקורפוס את שמו המוכר יותר - ארמיית קמברלנד).
ביואל נאלץ להופיע בפני ועדה שחקרה את התנהגותו ופעולותיו במהלך המערכה.
ביואל נשאר במערכת הצבאית במשך כשנה וחצי נוספים אך הקריירה של נהרסה.
הוא פרש מן הצבא במאי 1864.
בעקבות קרב פריוויל, נשארה קנטקי באיחוד עד לסוף המלחמה.
McPherson) מחשיב את הקרב כאחת מנקודות המפנה במלחמת האזרחים.
קרבות אנטיאטם ופריוויל הדפו את פלישות הקונפדרציה, הביאו לעצירת ניסיונות התיווך והכרה מצד מדינות אירופה בקונפדרציה וייתכן כי מנעו את ניצחון המפלגה הדמוקרטית בבחירות 1862 שיכלו לפגוע ביכולת הממשל להמשיך במלחמה ויצרו את הבסיס להכרזת האמנסיפציה, שהרחיבה את מוקד הסכסוך ומטרות המלחמה.
חלקים משדה הקרב של פריוויל נשתמרו על ידי מדינת קנטקי כאתר שדה הקרב ההיסטורי של פריוויל.
בנוסף, קרב פרדריקסברג היה הגדול בשורה של קרבות שהתחוללו בזירה המזרחית, זו המשתרעת בין שתי ערי הבירה: וושינגטון וריצ'מונד, שהייתה הזירה העיקרית במלחמת האזרחים.
מבחינת היקפו, היה זה הקרב הגדול ביותר באותה מלחמה, וקרוב לוודאי, הגדול ביותר שהתחולל אי פעם ביבשת אמריקה.
ברנסייד, אשר נתמנה זה מקרוב למפקדה החדש של ארמיית הפוטומק, תכנן לחצות את נהר ראפאהאנוק (Rappahannock) בחודש נובמבר 1862 עם למעלה מ-100,000 חיילים ולהתקדם לריצ'מונד, בירת הדרום.
גנרל לי פיקד על ארמיית צפון וירג'יניה שמנתה יותר מ-70,000 חיילים, ואלה תפסו עמדות הגנה בעיר פרדריקסברג.
ב-12 בדצמבר חצתה ארמיית הפוטומק את הנהר, ולמחרת שיגר ברנסייד סדרה של מתקפות חזיתיות חסרות כל סיכוי למול הכוח הדרומי המחופר היטב בגבעות השולטות בעיר, שגבו מחיר כבד מארמיית הפוטומק.
ב-15 בדצמבר החליט ברנסייד לסיים את המערכה הכושלת בפרדריקסברג, ונסוג יחד עם צבאו.
חודש לאחר מכן, בינואר 1863, שיגר ברנסייד מתקפה נוספת שנכשלה גם היא, בין היתר בגלל החורף הקשה.
בשל כישלונות אלו, ברנסייד הוחלף על ידי מייג'ור ג'נרל ג'וזף הוקר (Hooker).
מבחינת הדרום, הניצחון בפרדריקסברג העלה את המורל שנפגע לאחר נסיגתו של לי ממרילנד והכישלון היחסי בקרב אנטיאטם.
בקרב אנטיאטם שנערך בספטמבר 1862, ניצחה ארמיית הפוטומק בפיקודו של הגנרל ג'ורג' מקללן את כוח הקונפדרציה בפיקודו של הגנרל הדרומי רוברט לי, ועצרה את פלישתו למרילנד שבשטח הצפון.
אך מקללן התמהמה במרדף אחר צבאו המוכה של לי, והניח לו לחמוק בבטחה בחזרה לווירג'יניה.
בתחילת חודש אוקטובר, האיץ הנשיא אברהם לינקולן במקללן להתחיל במרדף אחר לי, ודרש ממנו "לחצות את נהר הפוטומק ולהעביר את הלחימה לשטח האויב", אולם חלפו למעלה מעשרים ימים עד אשר מקללן החל לנוע עם צבאו.
ב-7 בנובמבר הדיח לינקולן את מקללן מהפיקוד על ארמיית הפוטומק, ומינה במקומו את מייג'ור ג'נרל אמברוז ברנסייד, מפקד הגיס (קורפוס) ה-9 באותה ארמייה.
לינקולן בחר בברנסייד בעקבות הצלחתו של האחרון בפעולה האמפיבית לאורך חופי צפון קרוליינה בתחילת 1862, ומאחר שהוא הוכיח עצמו כחייל נאמן ומסור, שבניגוד למקללן, לא התעניין בפוליטיקה.
אולם כשהגיעה הפקודה מוושינגטון לברנסייד, הוא ניסה לדחות אותה בטענה שאינו מיומן מספיק לתפקיד.
ברנסייד הסכים לבסוף, לאחר שנודע לו שאם יסרב ימונה גנרל ג'וזף הוקר לתפקיד, מפקד שאותו לא אהד ואף לא בטח בכישוריו.
מיד לאחר מינויו, החל ברנסייד לתכנן מתקפה חדשה על הדרום.
בתשעה בנובמבר הוא שידר את תוכניתו למייג'ור גנרל הנרי האלק (Halleck), מפקד צבא האיחוד.
ברנסייד ביקש לרכז את ארמיית הפוטומק בעיירה וורנטון (Warrenton), תוך יצירת מצג שווא כי המטרה היא לתקוף את קולפֶּפֶּר (Culpeper) או גורדונסוויל (Gordonsville); כשלמעשה שאיפתו הייתה לנוע במהירות דרומה-מזרחה ולחצות את נהר הראפאהאנוק לעבר פרדריקסברג.
הוא חשש כי אם ימשיך ישירות דרומה מוורנטון הוא יחשוף את אגפו להתקפה של כוחות דרומיים בפיקודו של סטונוול ג'קסון, אשר שהו אז בעמק השננדואה (Shenandoah) מדרום לוינצ'סטר (Winchester).
כן הביא בחשבון כי מסילת הרכבת אורנג' - אלכסנדריה (בווירג'יניה) לא תוכל, ככל הנראה, להעביר מספיק אספקה לארמיית הפוטומק שלו, וזאת בניגוד לקו ריצ'מונד - פרדריקסברג - פוטומק.
התקדמות לעבר פרדריקסברג, על אף הנהרות הרחבים שצבאו יאלץ לחצות, תהיה קלה יותר מבחינה לוגיסטית, וחשוב מכך, תהווה איום ישיר על בירת הדרום ריצ'מונד.
כדי שתוכניתו תצלח, ברנסייד היה זקוק לאספקה מיוחדת של גשרים צפים כדי לחצות את הראפאהאנוק.
הוא דרש שהם יגיעו לעיר פאלמות' (Falmouth) בתוך מספר ימים מרגע שצבאו יחל לנוע, יחד עם עוד אספקה חיונית לצבאו.
לינקולן, שהעדיף עימות ישיר עם צבא הדרום שבפיקוד הגנרל לי, אישר את תוכניתו של ברנסייד באי רצון, וב-14 בנובמבר שלח האלק שדר טלגרף לברנסייד בו נאמר:
מבחינת מספרי הלוחמים, קרב פרדריקסברג היה הקרב הגדול ביותר במלחמת האזרחים, וככל הידוע, הקרב הגדול ביותר שהתרחש אי פעם בחצי הכדור המערבי.
ברנסייד חילק את ארמיית הפוטומק מחדש לשלושה גופים שנקראו דיוויזיות גדולות (Grand Division).
כל דיוויזיה גדולה הורכבה מקורפוסי חי"ר, וכללה בנוסף יחידות פרשים וארטילריה.
ארמיית הפוטומק כללה 142,551 חיילים ואנשי צוות ב-19 בנובמבר 1862, מתוכם כ-114,000 נלחמו בקרב עצמו.
הדיוויזיה הגדולה השמאלית בפיקודו של מייג'ור גנרל ויליאם פרנקלין, ובה 53,543 חיילים, כללה את הקורפוס ה-1 בפיקודו של בריגדיר גנרל ג'ון ריינולדס (Reynolds), הקורפוס ה-6 בפיקודו של מייג'ור גנרל ויליאם סמית' (Smith), ובריגדת פרשים בפיקודו של בריגדיר גנרל ג'ורג' באיארד (Bayard).
הדיוויזיה הגדולה האמצעית בפיקודו של מייג'ור גנרל ג'וזף הוקר, ובה 47,952 חיילים, כללה את הקורפוס ה-3 בפיקודו של בריגדיר גנרל ג'ורג' סטונמן (Stoneman), הקורפוס ה-5 בפיקודו של בריגדיר גנרל דניאל בטרפילד (Butterfield), ובריגדת פרשים בפיקודו של בריגדיר גנרל ויליאם אברל (Averell).
הדיוויזיה הגדולה הימנית בפיקודו של מייג'ור גנרל אדווין סאמנר (Sumner), ובה 37,432 חיילים, כללה את הקורפוס ה-2 בפיקודו של מייג'ור גנרל דריוס קאוץ' (Couch), הקורפוס ה-9 בפיקודו של בריגדיר גנרל אורלנדו וילקוקס (Willcox), ודיוויזיית פרשים בפיקודו של בריגדיר גנרל אלפרד פליסונטון (Pleasonton).
שני קורפוסים נוספים, שהיו בעתודה, לא נטלו לבסוף חלק פעיל בקרב.
ארמיית צפון וירג'יניה של הגנרל לי כללה כ-85,175 חיילים ואנשי צוות, מתוכם כ-72,500 שהשתתפו בקרב, וחולקו לשני קורפוסים.
הקורפוס ה-1 בפיקודו של לוטננט גנרל ג'יימס לונגסטריט (38,320 חיילים) כלל חמש דיוויזיות בפיקודם של מייג'ור גנרל לאפאייט מקלאוז (McLaws), מייג'ור גנרל ריצ'רד אנדרסון (Anderson), מייג'ור גנרל ג'ורג' פיקט, מייג'ור גנרל ג'ון בל הוד (Hood), ובריגדיר גנרל רוברט רנסום (Ransom) הבן.
הקורפוס ה-2 בפיקודו של לוטננט גנרל סטונוול ג'קסון (47,000 חיילים) כלל ארבע דיוויזיות בפיקודם של בריגדיר גנרל ויליאם טוליאפרו (Talliaferro), בריגדיר גנרל ג'ובאל ארלי (Early), מייג'ור גנרל אמברוז היל, ומייג'ור גנרל דניאל היל (Hill).
בנוסף כללה הארמייה דיוויזיית פרשים בפיקודו מייג'ור גנרל ג'ב סטיוארט (J.E.B "Jeb" Stewart).
פרדריקסברג שוכנת על שטח מוגבה מתחת לצומת הנהרות ראפאהאנוק ורפידן.
בצפון ובמזרח היא גובלת בראפאהאנוק, ובדרום ובמזרח במחוז ספוטסילבניה.
לפני המהפכה האמריקאית הייתה פרדריקסברג עיר מסחר שמשכה בעלי טחנות בשל קרבתה לנהרות.
הגשר מפרדריקסברג מזרחה נהרס בשלב קודם של המלחמה.
ממזרח לעיר, בגדה המזרחית של הנהר, שוכנת רמת סטפורד (Stafford Heights) שמשקיפה על העיר.
בצפון-מערב העיר נמצאת רמת מרי'ס (Marye's Heights) הגבוהה, שבלעדיה לא ניתן לשלוט על העיר.
הרמה הייתה שורת גבעות נמוכות, 12 - 15 מטרים כל אחת, המופרדות זו מזו על ידי ערוצים.
צבא הקונפדרציה הרחיב את "דרך טלגרף" (Telegraph Road) בחשאיות והפך אותה לדרך צבאית המגיעה עד רמת מרי'ס.
קיר אבן לאורך הרמה הסתיר את הדרך הזו ובנוסף נחפרו על הרמה שורות של שוחות לרובאים.
כל אלו הפכו את רמת מרי'ס לנקודה הגנה אסטרטגית על העיר.
ברנסייד קיווה לנוע במהירות לפרדריקסברג, לפרוש את הגשרים הצפים ולחצות את הראפאהאנוק, ולהגיע לריצ'מונד לפני שלי יצליח לעצור אותו.
קציני הצבא הפדרלי הבטיחו לברנסייד שהגשרים יועלו על רכבת לא יאוחר מ-17 בנובמבר, ויגיעו לפרדריקסברג בתוך כיומיים עד שלושה.
ארמיית הפוטומק החלה לנוע לעבר פרדריקסברג ב-15 בנובמבר, כשהדיוויזיה המובילה של סאמנר מגיעה לעיר פלמאות' (Falmouth), שם החל עוד קודם לכן ברנסייד לרכז אספקה, ב-17 בנובמבר.
הדיוויזיה של פרנקלין צעדה מוורנטון ב-16 בנובמבר, ויומיים לאחר מכן הגיעה לרמת סטפורד.
הדיוויזיה של הוקר הגיעה לכנסיית הארטווד (מעט צפונית לפלמאות') ב-19 בנובמבר, אך עדיין לא היה כל זכר לגשרים.
מיד כשהגיע לפלמאות', ביקש סאמנר מברנסייד לחצות את הראפאהאנוק דרך מעברה, לגרש את קומץ המגנים הדרומיים שהחזיקו בפרדריקסברג, ולהשתלט על הגבעות השולטות.
ברנסייד, שחשש כי הגשם הסתווי יהפוך את המעברה לבלתי עבירה וכי סאמנר ינותק משאר הכוח ויהיה נתון לחסדיו של לי, דחה את ההצעה.
למעשה, גורל הקרב נקבע בשלב זה: בעיקרו של דבר חיכו כוחות האיחוד כמעט באפס מעשה עד להגעת הגשרים, ובינתיים חיזקו ותגברו כוחות הקונפדרציה את עמדותיהם, עד שהפך כיבושן לבלתי אפשרי.
כששמע לי על מינוי של ברנסייד, הוא חשש מעט בשל אי היכרותו את הגנרל, ונקט במשנה זהירות.
הוא אף התלוצץ עם גנרל לונגסטריט על כמה הוא היה עצוב כששמע שמקללן הוחלף, מאחר שהוא "הכיר" את מקללן כל כך טוב.
הוא שלח כוח קטן המורכב מחיל הפרשים ה-15 מווירג'יניה, ארבע פלוגות חי"ר ממיסיסיפי, וסוללת ארטילריה קלה כדי להגן על פרדריקסברג ולצפות על פעילות של צבא האיחוד ליד העיר.
ב-18 בנובמבר, במהלך סיור של הגנרל "ג'ב" סטיוארט דרומית לראפאהאנוק, הוא קיבל פקודה לנוע עם 8,000 חייליו ולבצע סיור צפונית לנהר.
באותו היום הורה לי גם ללונגסטריט לקחת את 38,000 חייליו מקולפפר ולהתקדם לעבר פרדריקסברג.
ב-19 בנובמבר כבר שמע לי מסיירים ומאזרחים ידידותיים על פעילות של צבא האיחוד מזרחית לנהר, אך מאחר שברנסייד לא התקרב מספיק לעיר, הוא חיכה והורה לגנרל ג'קסון להישאר יחד עם חייליו בעמק שננדואה ליד העיר וינצ'סטר בתור כוח מרתיע.
ב-23 בנובמבר הגיעו 38,000 חייליו של לונגסטריט לרמת מרי'ס והקימו עמדות הגנה.
לי עדיין לא היה משוכנע מהו המהלך הבא של ברנסייד.
ב-26 חודש קיבל לי ידיעה שברנסייד מרכז את צבאו ככל הנראה להתקפה על פרדריקסברג, והוא שלח מסר לג'קסון לחזור עם חייליו לעיר.
ב-24 בנובמבר, לאחר איחור של שבוע, החלו להגיע הגשרים, ושלושה ימים לאחר מכן נאספו כולם ליד פרדריקסברג.
ברנסייד תכנן תחילה לחצות את הנהר באזור סקינר'ס נק (Skiner's Neck) מזרחית לפרדריקסברג, אולם שינה את דעתו לאחר שתצפיתנים, שנעזרו בבלונים, זיהו את הדיוויזיה של בריגדיר ג'נרל ג'ובאל ארלי (Early) באזור, ולאחר שספינות תותחים של האיחוד ספגו אש באזור.
כעת הוא תכנן לחצות ישירות בפרדריקסבורג ולהפתיע את האויב, מאחר שהאמין כי כוח גדול של הקונפדרציה מרוכז בקרבת פורט רויאל (Port Royal), דרומית לפרדריקסברג.
ב-30 בנובמבר הגיעו הקורפוס של ג'קסון ודיוויזיית הפרשים של סטיוארט לפרדריקסברג.
ב-11 בדצמבר, בטרם שחר, החלו מהנדסים מצבא האיחוד להרכיב 6 גשרים על הראפאהאנוק: שניים צפונית למרכז העיר, שלישי דרומה משם בקצה לעיר, ושלושה נוספים ליד החיבור של הראפאהאנוק עם נחל דיפ (Deep Run).
חיילי הקונפדרציה, ששמעו את רעש הרכבת הגשרים, התריעו על כך בפני מפקדם, הגנרל מקלאוז, שהורה לירות בשני תותחים כסימן לכוח הדרומי על כך שההתקפה מתחילה.
עם קבלת ההתרעה, חיילי הדרום פתחו באש לעבר הגשרים הצפוניים והאמצעיים.
תחילה הצליחו המהנדסים להתקדם במלאכתם, אולם עם עלות השמש גברה האש וכך גם הדיוק של הצלפים הדרומיים, עד אשר נסוגו חלק מהמהנדסים מראשי הגשרים.
צלפים מהאיחוד הגיעו לגדת הנהר והחזירו אש לעמדות האויב.
מפקדי האיחוד התלוננו בפני שניים ממפקדי המטה של הארמייה, הגנרלים הנרי האנט ודניאל וודברי כי אנשיהם חשופים ללא כל סיבה לאש הצלפים הדרומיים ולכן ביקשו מטח ארטילרי לעברם.
150 תותחים החלו בהפגזת ריכוך על העיר שנמשכה עד השעה 14:00 בצהריים, אולם היא לא הייתה אפקטיבית כיוון שחיילי הדרום תפסו מחסה במרתפי הבתים ומשהסתיימה ההפגזה, חזרו לצלוף בחיילי האיחוד.
כיוון שהמהנדסים לא הצליחו לפרוש את הגשרים עקב אש רציפה של חיילי הקונפדרציה, קולונל נורמן הול (Hall) מפקד הבריגדה ה-3 (מהדיוויזיה של סאמנר) ביקש מברנסייד רשות לחצות את הנהר בסירות קלות יחד עם מספר חיילים כדי לתקוף את צלפי הדרום ולהבריח אותם.
שלושה רגימנטים מהבריגדה של הול (ה-7 ממישיגן, ה-19 ממסצ'וסטס, וה-89 מניו יורק) נבחרו למשימה והחלו לחצות את הנהר באזור הצפוני.
תחילה נבלם הכוח התוקף במחצית הדרך בשל אש דרומית שנפתחה עליו, אולם בשעה 14:30 הגיע הרגימנט ה-7 לגדה המערבית והקים קו הגנה ארעי של רובאים בקצה העיר.
חיילי הרגימנט השיבו אש אל צלפי הדרום, וצמצמו בכך את כמות האש שנורתה על המהנדסים באזור.
הרגימנטים ה-19 ממסצ'וסטס וה-89 מניו יורק הגיעו לגדה המערבית בשעה 15:00 בערך והכוחות שהצטרפו החלו בהתקפה על העיר, כשהם נלחמים רחוב אחר רחוב, ובית אחר בית.
לבסוף הושלמו הגשרים הצפוניים והאמצעיים בשעות הצהריים, וחיילי הצפון החלו לחצות את הנהר.
ההרס בעיר בעקבות ההפגזה הארטילרית היה רב.
מרבית הבתים הושמדו, אך כמות האזרחים שנפגעו הייתה קטנה, מאחר שמרבית תושבי העיר נטשו אותה זמן מה לפני הקרב.
אף על פי שברנסייד הורה על איסור מוחלט של גנבת רכוש, חיילי האיחוד בזזו את העיר עד תום, דבר שהכעיס מאוד את חיילי הקונפדרציה ואת גנרל לי במיוחד.
בגזרה הדרומית גנרל ויליאם פרנקלין נתקל בהתנגדות חלשה, אולם הוא השלים את החצייה רק בצהרי 12 בדצמבר.
לי העדיף לא לשלוח תגבורת שתפריע לחצייה עקב ריכוז הארטילריה של הצפון על רמת סטפורד.
הדיוויזיה של סאמנר השלימה את החצייה לגדה המערבית ב-12 בדצמבר, ואילו הדיוויזיה של הוקר סיימה אותה למחרת היום.
ברנסייד נפגש עם פרנקלין ומפקדי הקורפוסים שלו בשעות הצהריים המאוחרות של 12 בדצמבר כדי לדון על המתקפה המתכוננת ליום הבא.
הוא תכנן כי פרנקלין בסיוע של הוקר יתקפו את האגף הדרומי, וסאמנר ישלח מתקפה משנית בצפון.
ברנסייד סיים את הפגישה כשהוא מבטיח לפרנקלין שההוראות המדויקות ממנו יגיעו אליו מיד, אולם הם הגיעו אליו רק למחרת, בשעה 07:30 בערך.
עד אז כבר זרחה השמש ואלמנט ההפתעה נעלם.
ההוראות בכתב של ברנסייד היו מבולבלות ומעורפלות.
בפקודות נכתב כי על פרנקלין לשלוח דיוויזיה אחת לפחות כדי לתפוס את השטח הגבוה של גבעת פרוספקט (Prospect Hill), סאמנר ישלח דיוויזיה אחת או יותר דרך העיר אל דרך טלגרף, ועל שני האגפים (כלומר של סאמנר ופרנקלין) להיות מוכנים להתקדם עם כל הפיקוד שלהם.
שתי דיוויזיות מהכוח של הוקר יישארו מאחורי פרנקלין, ככוח עתודה.
ברנסייד קיווה ככל הנראה שההתקפות החלשות האלו יגרמו ללי לסגת מהרכס הדרומי, או שיגרמו לו להעביר כוחות מהצפון לעבר הרכס, וכך תהיה לסאמנר הזדמנות לתקוף את רמת מרי'ס.
לי הביט בכוח הצפוני שנאסף להתקפה, והביע את חששותיו בפני לונגסטריט: .
לונגסטריט, מעט משועשע מחששותיו של לי, השיב לו: .
המתקפה של פרנקלין, 13 בדצמבר
את ההתקפה של פרנקלין על גבעת פרוספקט הובילה הדיוויזיה של מייג'ור ג'נרל ג'ורג' מיד מהקורפוס ה-1, בסיוע הדיוויזיות של בריגדיר ג'נרל ג'ון גיבון (Gibbon) באגף ימין ומייג'ור ג'נרל אבנר דבלדיי (Doubleday) באגף שמאל.
הם החלו לנוע בשעה 8:30 בבוקר תחת ערפל כבד שהחל להתפזר רק ב-10:00. עם הגעתם למסילת הרכבת שלמרגלות הגבעה נפתחה לעברם אש צולבת ואש ארטילרית.
מייג'ור ג'ון פלהאם (Pelham) מהדיוויזיה של סטיוארט התקדם יחד עם שני תותחים שנגררו על ידי סוסים ומספר רובאים לקווי ההגנה הדרומיים, והחל לפתוח באש מטווח קרוב על חייליו של מיד.
גם לאחר שאחד מתותחיו יצא משימוש, פלהאם המשיך לעכב את מיד למשך כשעה, עד שהתחמושת שלו אזלה והוא נסוג.
אחד מקורבנות האש של פלהאם היה מפקד הפרשים באיארד.
בהמשך, עם התפוגגות הערפל, הצטרפו גם תותחיו של ג'קסון בגבעת פרוספקט והמטירו אש על כוחות האיחוד והביאו לעיכוב של כשעתיים נוספות, כחצי קילומטר מיעדם.
מיד וגיבון המשיכו להתקדם יחד עם הדיוויזיות שלהם לעבר הגבעה תחת אש תותחי הקונפדרציה.
קציני ארטילריה מהאיחוד הצליחו לזהות את רשף תותחי הדרום והחלו בהפגזת נגד ארטילרית שנמשכה כשעה, עד שמרבית תותחיו של גנרל ג'קסון יצאו מכלל פעולה.
בשעה 13:00 הסתערו חייליו של מיד על מדרונות הגבעה והצליחו, תוך ניצול פער בקו ההגנה של הקונפדרציה, שנוצר בשל תנאי השטח: סבך שיחים ואדמת ביצה, לדרוס את קו ההגנה של בריגדיר גנרל מקסיי גרג (Gregg), כמה מאות מטרים מעבר לפער.
חייליו של גרג הופתעו והחלו לסגת.
גרג, שחשב בתחילה כי חיילי האיחוד המסתערים היו בעצם חיילי הקונפדרציה הנסוגים, רכב על סוסו בין חייליו והורה להם לא לפתוח באש.
תוך כדי הרכיבה, כשהוא צועק לחייליו לנצור את נשקם, הוא נפגע מצלף בגבו, הופל מסוסו, ומת מפצעיו לאחר יומיים.
הדיוויזיה של גיבון, שתקפה מימין למיד, הצליחה בהסתערות הראשונית, אולם חייליו הסתבכו ביער הצפוף שבגבעה, והם איבדו קשר עם הדיוויזיה של מיד.
גנרל ג'קסון זיהה את האיום על קוויו והורה לדיוויזיות העתודה של בריגדיר גנרל טוליאפרו ובריגדיר גנרל ארלי להיכנס ליער ולפתוח במתקפת נגד על מיד.
חייליהם הסתערו דרך היער לעברם של חייליו של מיד, וקרב פנים אל פנים קשה התפתח במקום.
בנוסף לאלה, חיילים דרומיים שאיישו את הקו קודם שנפרץ, התעשתו, מעודדים מן התגבורת שהגיעה, וכך נוצר קו הגנה חילופי במקום זה הפרוץ.
מיד, שחייליו החלו להיות מוקפים, שלח לפרנקלין מסר בהול בבקשה לתגבור, אולם נענה בשלילה.
על כן, הורה מיד על נסיגה מסודרת מהגבעה.
התקפתו של גיבון, אל מול אויב ערוך וללא מחסה טבעי לתוקפים, נבלמה, כאשר רק מיעוט מבין החיילים הגיעו לטווח מגע עם כוחות הדרום, והוא נסוג.
אחת הבריגדות מהדיוויזיה של גנרל ארלי החלה במרדף אחר חיילי האיחוד הנסוגים, הן של מיד, הן של גיבון.
התקפת הנגד אומנם הצליחה לשבש את הסדר בקרב הנסוגים, אולם זו נבלמה על ידי אש הרובאים והארטילריה ממסילת הרכבת שחיפו על הנסיגה, וכן מאש של כוחות האיחוד שבשל עיכובים, טרם הספיקו לתקוף.
בנוסף, תנועות של תגבורת של כוחות האיחוד שכנעה סופית את הדרומיים לחדול.
לאחר נסיגתו של מיד, פרנקלין נמנע מפעולות נוספות, למרות פקודה שקיבל מברנסייד לתקוף עם כל הדיוויזיה הגדולה שלו.
הוא טען, שכל כוחותיו עסוקים במגע עם האויב, אם כי כוחותיו של דבלדיי, למשל, היו בטלים ממעש, כמעט, מאז התנגשויות אותו הבוקר.
סירובו של פרנקלין להשתמש בדיוויזיות העתודה שלו נבע ככל הנראה מהעובדה שהוא פרש את חייליו באופן רחב מדי, וחשש מהתקפת נגד של הקונפדרציה על אגפיו.
בדוח שכתב לאחר הקרב, ציין מיד כי אבדות הדיוויזיה שלו הגיעו לכ-40 אחוזים מכלל הכוח שלו, ביניהם 179 הרוגים, 1,082 פצועים, ו-509 נעדרים.
הוא סיכם באומרו כי אף על פי שהוא מתחרט על שלא הצליח להחזיק בעמדותיו, הדבר לא היה אפשרי ללא תגבורת והוא סירב להקריב את חייליו ללא סיבה.
סטונוול ג'קסון קיווה לשלוח מתקפת נגד נוספת שתהדוף את חיילי האיחוד הרחק יותר, אך אש ארטילרית חזקה שנחתה על חייליו והחשיכה המתקרבת, שינו את דעתו.
עם רדת הערב השקיפו הצדדים זה על זה, חיילי האיחוד מעמדותיהם ליד הגשר ובמישור מצד אחד, וחיילי הקונפדרציה בגבעה מהצד האחר.
ההתקפה על רמת מרי'ס, 13 בדצמבר
על מערך ההגנה על רמת מרי'ס הופקד גנרל לונגסטריט המיומן, שכונה על ידי לי, מפקדו, "סוס המלחמה הזקן שלי".
הדיוויזיות של לאפאייט מקלאוז ורוברט רנסום איישו את ההגנה על הרמה.
חומת אבן לאורך "הדרך השקועה" (Sunken Road) שלמרגלות הרמה נתנה לחיילי הקונפדרציה מחסה יעיל ממנו יכלו לירות בחיילי הצפון המתקרבים בשטח המישורי.
מאחוריהם התרכזה מסה של קני תותחים.
בצד התוקף עמדה הדיוויזיה הגדולה של סאמנר ברחובות פרדריקסברג וחיכתה, תחת הפגזת הארטילריה של הדרום, לאות לתקוף.
את ההתקפה על רמת מרי'ס הובילה הדיוויזיה של ויליאם פרנץ' (French) כשמאחוריה הדיוויזיה של ו.ס.
הדיוויזיה של אוליבר הווארד תמכה בצד ימין של פרנץ', והדיוויזיות של ג'ורג' גטי וסמואל סטארגיס (Sturgis), משמאל.
שלוש הבריגדות שהרכיבו את הדיוויזיה של פרנץ' תקפו בגלים: הבריגדה של בריגדיר גנרל קימבול (Kimball) בחוד, אחריה זאת של קולונל אנדרוז, ובסוף זו של קולונל פאלמר.
בשעה 12:00 בצהריים בערך החלה הדיוויזיה של פרנץ' להתקדם לעבר רמת מרי'ס תחת אש ארטילרית כבדה של הקונפדרציה.
תותחי הצפון על רמת סטפורד לא יכלו להשיב אש מאחר שהטווח היה רחוק מדי.
חייליו של פרנץ' התקדמו בשטח המישורי החשוף, חצו את התעלה הצרה שמפרידה בין העיר לרמה בעזרת שני גשרים והמשיכו לעבר חומת האבן למרגלות הרמה.
הבריגדה המובילה של קימבול הגיעה עד למרחק של 100 מטרים בערך מחומת האבן, אך אש התותחים והרובים של חיילי הדרום פוררה את שורותיו ועצרה את ההתקדמות.
הבריגדות של אנדרוז ושל פאלמר שהגיחו מאחור סבלו מגורל דומה.
חייליו המוכים של פרנץ' החלו לסגת מהשדה, כשהם משאירים את הפצועים והמתים מאחור.
אבדותיו של פרנץ' הסתכמו ב-1,153 הרוגים, פצועים ונעדרים, ביניהם גם קימבול שנפצע קשה.
הדיוויזיה של בריגדיר גנרל הנקוק שחיכתה מאחור הייתה הבאה בתור לתקוף.
מימינם התפרשה הדיוויזיה של הווארד ברחובות פרדריקסברג כדי למזער את הפגיעות מאש תותחי הקונפדרציה.
מעט מאחור לחייליו של הנקוק הייתה הדיוויזיה של סטארגיס ובאגף שמאל הדיוויזיה של גטי.
שרידי הכוח של פרנץ' שנשארו בשדה תפסו מחסה בשקע הקל שבמישור.
הבריגדה של בריגדיר גנרל תומאס קוב (Cobb), שנהרג בקרב, שאיישה את חומת האבן, תוגברה על ידי שתי בריגדות בקווים השני והשלישי.
לאחר שהבריגדה בקו הראשון ירתה, היא צעדה לאחור כדי לטעון ופינתה את מקומה לבריגדה השנייה שירתה וחוזר חלילה.
בהמשך תוגבר הכוח המגן בקו רביעי.
ברגע שהסתיימה ההפגזה על עמדות הקונפדרציה, זינקו חייליו של הנקוק על רגליהם והחלו להסתער לעמדות הדרום בגלים.
הבריגדה של קולונל סמואל זוק (Zook) הובילה, כשאחריה הבריגדה האירית של בריגדיר גנרל תומאס פרנסס מאהר והבריגדה של בריגדיר גנרל ג'ון קולדוול.
חיילי הקונפדרציה המתינו עד שחייליו של הנקוק יתקרבו ואז פתחו עליהם באש קטלנית.
הבריגדה של זוק הצליחה להגיע עד למרחק קטן מחומת האבן אך גם היא, כמו הבריגדות של פרנץ' ספגה אבדות קשות ונעצרה.
הבאה בתור לתקוף הייתה הבריגדה האירית תחת פיקודו של גנרל מאהר.
מאהר רצה שחיילי הדרום בחומת האבן ידעו כי הם נלחמים בבריגדה האירית ודאג שחייליו יישאו את הדגלים הירוקים המזוהים עם האירים.
צירוף מקרים הביא לכך שרבים מחייליו של קוב היו אירים, וכשהבחין אחד החיילים בדגל הירוק המתנופף קרא: "כמה חבל, הנה באים הבחורים של מאהר".
מטח אדיר של אש נחת על אנשיו של מאהר שהגיעו עד למרחק של 70 מטרים מהחומה.
החיילים האירים שלו נפלו בזה אחר זה בשדה הקטל, עד אשר החלו הניצולים לסגת בקבוצות קטנות.
הבריגדה האירית איבדה כמעט מחצית מכלל כוחה - מתוך 1,200 אנשים נהרגו ונפצעו כ-545. הבריגדה של קולדוול תקפה אחריהם.
קולדוול סירב לעצתו של אחד ממפקדי הרגימנטים שתחת פיקודו לנטוש את שיטת ההתקפה במבנה, תוך ירי ועצירה לשם טעינה, אשר בעליל הפכה את התוקפים למטרות קלות, ובמקום זאת לבצע התקפת כידונים.
ההתקפה בראשותו התפוררה גם היא לנוכח האש הקטלנית, וקולדוול עצמו נפצע משני כדורים.
אבדותיו של הנקוק הסתכמו ב-2,032 הרוגים, פצועים ונעדרים.
בראותו את גורלם של שני הגלים הראשונים, הבין דריוס קאוץ' (Couch), מפקד הקורפוס השני, שהתקפות במבנה מסודר, תוך עצירה לשם טעינה, אל מול עמדות מחופרות, נדונות לכישלון.
תחילה שקל התקפת כידונים, אולם התפוררות שני הגלים הראשונים הוציאה מכלל חשבון את חיילי אותן דיוויזיות.
הוא בחר, איפוא, באיגוף מימין של האגף השמאלי של הקונפדרציה, אלא שקריאות דחופות לעזרה לנוכח כישלון הגלים הראשונים של ההתקפה הניעו אותו לנטוש את תוכניותיו.
לפיכך הוא שלח דיוויזיה אחת מן הקורפוס בעקבות הגלים הקודמים, אליה הצטרפה דיוויזיה מן הקורפוס הרביעי בפיקוד סטארגיס.
לאחר התכתשות של כשעתיים נכשל גם גל זה בהשגת יעדיו.