tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר מכן נגררה על פני מזרח האוקיינוס השקט, ועגנה באי פורד, פרל הארבור ב-22 ביוני 500 יארד (460 מ') מאנדרטת אריזונה.
פחות משנה לאחר מכן, ב-29 בינואר 1999, נפתחה מיזורי כמוזיאון המופעל על ידי ה-MMA.
במקור, ההחלטה להעביר את מיזורי לפרל הארבור נתקלה בהתנגדות מסוימת.
שירות הפארקים הלאומיים הביע דאגה שאוניית המערכה, ששמה הפך לשם נרדף לסוף מלחמת העולם השנייה, תאפיל על אוניית המערכה אריזונה, שהפיצוץ הדרמטי שלה והטביעה שלאחר מכן ב-7 בדצמבר 1941 הפכו מאז לשם נרדף ל.
כדי לעזור להתגונן מפני הרושם הזה, מיזורי הוצבה הרחק מאנדרטת אריזונה ופניה אליה, כך שהמשתתפים בטקסים צבאיים על הסיפונים האחוריים של מיזורי לא יראו את אנדרטת אריזונה.
ההחלטה שפני החרטום של מיזורי יפנו לעבר אנדרטת אריזונה נועדה לשדר שמיזורי שומרת על שרידי אריזונה כדי שהנקברים בתוך גוף הספינה של אריזונה יוכלו לנוח בשלום.
מיזורי נרשמה ברשימה הלאומית של מקומות היסטוריים ב-14 במאי 1971 על אירוח החתימה על הסכם הכניעה היפנית שסיימה את מלחמת העולם השנייה.
היא אינה זכאית לסימן כנקודת ציון היסטורית לאומית משום שעברה מודרניזציה נרחבת בשנים שלאחר הכניעה.
ב-14 באוקטובר 2009, מיזורי הועברה מהמעגן שלה ב-Battleship Row למעגן יבש במספנת הצי פרל הארבור כדי לעבור שיפוץ של שלושה חודשים.
העבודה, שמחירה 18 מיליון דולר, כללה התקנת מערכת חדשה נגד קורוזיה, צביעה מחדש של הגוף ושדרוג המנגנונים הפנימיים.
עובדי רציף היבש דיווחו כי הספינה דלפה בנקודות מסוימות בצד הימני.
התיקונים הושלמו בשבוע הראשון של ינואר 2010 והספינה הוחזרה לתחנת העגינה שלה ב-Battleship Row ב-7 בינואר 2010. הפתיחה המחודשת של הספינה התרחשה ב-30 בינואר.
בשנת 2018 הושלם פרויקט של 3.5 מיליון דולר לשיקום ושימור המבנה.
זה כלל את גשר הניווט התחתון במפלס ארבע שכולל את בית התרשים, תא הקברניט בים, בית הנווט ומגדל הניווט והגשר הפתוח במפלס חמש.
מיזורי זכתה בשלושה כוכבי קרב עבור שירותה במלחמת העולם השנייה, חמישה עבור שירותה במלחמת קוריאה ועוד שלושה עבור שירותה במלחמת המפרץ.
השורה הראשונהסרט פעולה בקרבציון לשבח יחידתי של הצי
מיז-אנ-סצנה או מיזנסצנה הוא ביטוי המתאר אמצעי מבע חזותיים-עיצוביים בתיאטרון ובקולנוע.
הביטוי מתאר את ארגון התנועות והמרכיבים החזותיים במרחב נתון; בימוי הפעולה והדרך בה היא מצולמת.
בקולנוע, המושג מיז-אנ-סצנה נחשב לאחד מארבעת אמצעי המבע העיקריים (יחד עם הצילום, העריכה והסאונד).
המושג כולל בתוכו את כל האלמנטים המופיעים לפני המצלמה ואת אופן הארגון שלהם בתוך סצנה, בהם: קומפוזיציה, תפאורה, אביזרים, שחקנים, תלבושות, תאורה וצבע.
האלמנטים השונים של המיז-אנ-סצנה הקולנועית עוזרים לבטא משמעות ואת חזון היוצרים (בהקשר הזה, הבמאי והמעצבים האמנותיים), על ידי יצירת תחושת זמן ומרחב, אפיון עולמן הפנימי של הדמיות ויצירת אווירה.
חוקר הקולנוע לואיס ג'אנטי מנה 15 מאפיינים של מיז-אנ-סצנה:
לאן נמשכת העין קודם, ולמה?
איזה סוג שוט מאפיין את המיזנסצנה?
באיזו זווית עומדת המצלמה אל הדמות?
מהו הצבע הבולט ומהם היחסים בין הצבעים במיזנסצנה?
אילו עדשות, פילטרים וסרטי צילום?
לאן נעה העין לאחר שהתמקדה בדומיננטה?
כמה מידע דחוס אל תוך הפריים?
כיצד מתארגנים המרכיבים השונים של המיזנסצנה זה ביחס לזה?
האם הצורה פתוחה או סגורה?
האם המסגור הדוק או רופף?
כמה מישורים קיימים במיזנסצנה ומה היחסים בניהם?
באילו זוויות מביטה המצלמה בדמויות?
מבקר הקולנוע הצרפתי הנודע אנדרה באזאן תיאר את האסתטיקה של המיז-אנ-סצנה כמי שמבליטה תנועה כוריאוגרפית בתוך הסצנה, לצד העריכה.
לואיס ג'אנטי להבין סרטים - מבוא לאומנות הקולנוע הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2000.
אילן אבישר אמנות הסרט: הטכניקה והפוטיקה של המבע הקולנועי הוצאת האוניברסיטה הפתוחה.
מיזוג גלקסיות , הוא תהליך שבו שתי גלקסיות או יותר הופכות לגלקסיה אחת.
בתהליך, גלקסיות קרובות מסתחררות זו סביב זו בגלל כוח הכבידה שלהן, עד שהן מתמזגות והופכות לאחת.
התהליך הוא איטי מאוד, ונמשך מיליארדי שנים.
בדרך כלל מעורבות בתהליך גלקסיית לוויין בעלת מסה קטנה, המקיפה גלקסיה מאסיבית יותר במשך זמן רב עד אשר מתחברות והופכות לגלקסיה גדולה עוד יותר.
עם זאת, ישנם מקרים בהם גלקסיות גדולות יותר מתמזגות אחת עם השנייה.
במיזוג, הכוכבים וכוכבי הלכת אשר נמצאים בגלקסיות שמתחברות, לא מתנגשים אחד בשני, מכיוון שבגלקסיה יש בעיקר ריק, והמון מקום בשביל הכוכבים להתפרש.
לעומת זאת, קורים מקרים בהן מערכות שמש מתחברות, או שכוכב לכת עובר למערכת חדשה בגלל שנמשך לכוח המשיכה שלה, אך מקרים אלה נדירים ביותר.
במחקר שנערך באוניברסיטת מערב אוסטרליה ומהסניף המקומי של המרכז הבינלאומי למחקרים רדיו אסטרונומיה (ICRAR), גילו כי גלקסיות גדולות צוברות את רוב המסה שלהן כתוצאה מהתמזגות עם גלקסיות ננסיות.
הם אומרים שגלקסיות קטנות יעילות יותר ביצירת כוכבים חדשים באמצעות איסוף גז, ואילו גלקסיות גדולות אינן יוצרות כוכבים חדשים ובמקום "אוכלות" גלקסיות קטנות מהן.
טלסקופ החלל סובארו הצליח להבחין בכוכבים בודדים המתמזגים עם הגלקסיה הננסית NGC 4449 המרוחקת מאיתנו 12.5 מיליון שנות אור, וכך הבחינו שגם הגלקסיה הננסית הזו בולעת גלקסיות קטנות ממנה.
המיזוג בין שביל החלב ואנדרומדה
הגלקסיה שלנו, שביל החלב, וגלקסיית אנדרומדה, הגלקסיה הקרובה ביותר אלינו, צפויות אף הן להתמזג אחת עם השנייה בעוד כ-4 מיליארד שנים.
המיזוג הזה יהיה מיזוג גדול, מכיוון שגלקסיית שביל החלב היא גלקסיה גדולה יחסית, וגלקסיית אנדרומדה בערך כפולה בגודלה ממנה.
הגלקסיות עומדות להסתובב אחת סביב השנייה, ולהפוך לגלקסיה אליפטית.
במיזוג זה, כוכבי לכת כנראה יעברו ממערכת שמש לאחרת, אך, כפי שצוין קודם, הם לא יתנגשו אחד בשני.
בקבוצת הכוכבים עורב ישנן 2 גלקסיות בתהליך של מיזוג, הנקראות גלקסיות אנטנה.
הן יכולות לתת הצצה למיזוג שיתרחש בין שביל החלב ואנדרומדה.
מיזוג אופקים הוא ספר עיון הבוחן את "יחסי הגומלין בין מחשבה מדינית כללית למחשבה מדינית יהודית".
הספר מורכב ממקבץ מאמרים, שנכתבו בידי חוקרים באוניברסיטה העברית ויצא לאור בידי ד"ר דוד מ.
פויכטונגר ופרופסור דן אבנון בשנת 2016 - תשע"ו בהוצאת מאגנס.
הספר נועד להשיב באופן מעמיק על השאלות; מהם יחסי הגומלין שבין מחשבה מדינית כללית למחשבה מדינית יהודית?
האם ניתן להצביע על רעיונות מדיניים (כדוגמת יחסי יחיד-קבוצה, צדק, חירות, שלטון וחוק) בתוככי המחשבה היהודית – הקלאסית והמתחדשת?
כיצד מתמזגות סוגיות הגותיות-פוליטיות מן העבר היהודי (הקרוב והרחוק) עם הווה ישראלי מתחדש?קובץ המאמרים שבספר כולל מחקרים מקוריים שמעידים על כך שהזהות היהודית המדינית המתפתחת במדינת ישראל נוצרת ומתפתחת מתוך מפגש בין מחשבה מדינית כללית לבין רובדי עומק הקיימים במסורת היהודית כמו גם בשפה הישראלית הממזגת בתוכה עבר והווה.
המחקרים, המבקשים, כאמור, להאיר היבטים שונים של הקשר בין מקורות יהודיים מסורתיים, מקורות ישראליים בני זמננו ומגוון סוגיות והוגים מרכזיים במסורת המחשבה המדינית לדורותיה, מחולקים לשלושה היבטים שונים של מיזוג אופקים (על פי רעיונותיו של הפילוסוף הגרמני הנס גאורג גאדאמר):
מיזוג אופקים תוך יהודי - מקרא, חז"ל וימי הביניים
מיזוג אופקים - בין מסורת תוך יהודית למסורות לא יהודיות
מיזוגי אופקים - ביד יחיד לקהילה ובין מחשבה חברתית ומדינית מערבית למחשבה חברתית ומדינית יהודית
השער השני אוגד בתוכו את מאמרה של ד"ר מירב ג'ונס על המקורות היהודיים לחוקים המודרניים ומחקרה של ליאת ברמן על המפגש בין תרבות יהודית לתרבות ההודית במשנתו של מרטין בובר.
השער השלישי כולל את מאמריהם של ד"ר מרום קלי על הממד הפוליטי והחברתי של הצדיק הנסתר; ד"ר רויטל עמירן על משנתו של מיכה יוסף ברדיצ'בסקי כלפי השינוי הפוליטי היהודי, מניב פלר על ההומניזם במשנתו של מרטין בובר ויולי רזייב שכתבה על היחס לרעיון הקרבה העצמית בשירה העברית המודרנית.
תפיסת ה'ברית' על פי הספר
המאמר המרכזי בספר, מאת ד"ר פויכטונגר, מגדיר את תפיסת ה'ברית' בין האלוהים לאדם, ככוללת חשיבה תיאו-פוליטית, לפיה האל מהווה חלק מעיצוב העולם תוך שותפות עם ברואיו.
כך, במחשבה המדינית היהודית, גם האלוהים וגם האדם מהווים 'נקודת אמצע' של המעגל (בניגוד לנצרות בה רק האלוהים במרכז, והגישות הליברליות בהן רק האדם במרכז) והם מתחרים/מתנגשים/משלימים.
במשנת חז"ל, קיימים 3 מודלים למערכת היחסים בין האלוהים לאדם:
1. שותפות בלתי מותנית - האלוהים יצר במצב גולמי, ופעולת האדם משלימה את מעשה האלוהים (ויכוח טורנוסרופוס ור"ע).
גם דיין שדן דין אמת, "נעשה שותף לקב"ה", גם בביצוע ברית מילה ואפילו בהכנת פת מחיטים - האדם מבצע את רצון האלוהים בשיפור העולם (ובמצב כזה על האדם, בדומה לאלוהים, להימנע מ'שעבוד' לזמן).
כלומר, האלוהים קובע את המועדים ותאריכם, אבל האלוהים מאפשר לאדם לקבוע בעצמו מתי ייצא התאריך - ובכך כביכול לקבוע עבור האלוהים מתי יצא יום הדין וכו', תוך 'ניצול פרצה' בחוק האלוהי כביכול עם זאת, במוגל זה נעשה מאמץ להימנע מ'עימות חזיתי' מול רצון האל.
3. התנגשות ("מודל בעיטה" - מתח בין הפיזיס לבין הנומוס/התנגשות ישירה בין 'רצון האלוהים' לקביעת חז"ל.
דוגמה מובהקת הוא מעשה 'תנורו של עכנאי', שם למרות ה'בת קול' שמבטאת את דברי האלוהים (והמופתים שקדמו לה), חז"ל מכריזים "לא בשמים היא" וקובעים הפוך מכוח הכלל שקבע האלוהים "אחרי רבים להטות"
המאמר מסכם כי בשתי התגובות, כמו גם במעשה חוני המעגל, בולט המימד האינטימי של יחסי אב-בן, וניתן לראות בו את הלגיטימציה להתנהגות האדם כלפי האל.
מיזוג זהות, מבנה (קונסטרוקט) פסיכולוגי שהוגדר בפסיכולוגיה החברתית ובאנתרופולוגיה הקוגניטיבית, הוא סוג של יישור קו עם קבוצות חברתיות בהן החברים חווים תחושת אחדות מוחשית עם הקבוצה.
המבנה (הקונסטרוקט) נשען על הבחנה בין העצמי (מאפיינים ההופכים אדם לייחודי, כגון גובה, גיל או אישיות) לבין העצמי החברתי (מאפיינים המצוותים את האדם עם קבוצות שונות, כגון לאום משותף, תחומי עניין או מניעים).
מיזוג זהות כרוך באיחוד העצמי האישי והחברתי.
כאשר קורה מיזוג, העצמי האישי והחברתי נותרים בולטים ומשפיעים, אך הגבולות ביניהם נעשים חדירים מאוד.
בנוסף, לפי התיאוריה, אנשים שעברו מיזוג זהות רואים את חברי הקבוצה האחרים כ"משפחה" ומפתחים קשרי יחס חזקים אליהם וכן קשרים עם הקולקטיב.
לכן אנשים שעברו מיזוג זהות אינם קשורים רק לקולקטיב; הם קשורים לחברים האינדיבידואליים בקולקטיב.
העוצמה של העצמי האישי והקשר הנובע מהיחסים, מבדילה בין מיזוג זהות לבין צורות אחרות של יישור קו עם קבוצות, כגון "הזדהות קבוצתית", בה נאמנות לקולקטיב מאפילה על העצמי האישי ועל קשרים יחסיים לחברי הקבוצה האחרים.
מסיבה זו, העצמי האישי וקשרי היחס אינם מעורבים באותה מידה בתיאוריות של הזדהות קבוצתית.
לפי תאוריית מיזוג הזהות, אמצעי מיזוג יהיו בעלי יכולת ניבוי טובה יותר בהתייחס להתנהגות פרו-קבוצתית קיצונית מאשר דרכי הזדהות שהוצעו והועלו כאפשרות בעבר.
מתרבות העדויות לכך שאמצעי מיזוג זהות הם מנבאים חזקים במיוחד להתנהגויות פרו-קבוצתיות יקרות באופן אישי, כולל עידוד להתנהגויות קיצוניות, כמו לחימה ומוות למען הקבוצה.
מיזוג הזהות מתבסס על מחקר קודם ומדגיש היבטים של יחס האנשים לקבוצות מתוך נקודת מבט של הזהות החברתית (תאוריית הזהות החברתית ותורת הסיווג העצמי).
בדומה לתורת הזהות החברתית, תאוריית מיזוג הזהות נשענת על ההבחנה בין הזהות האישית והחברתית.
עם זאת, גישת הזהות החברתית מניחה שקיים קשר הפוך בין זהויות אישיות וחברתיות.
כלומר, העלייה בבולטות ובהשפעה של זהות אחת מקטינה את הבולטות וההשפעה של האחרת.
השלכה חשובה אחת של הנחה זו היא שככל שהזהות הקבוצתית הופכת בולטת ומנחה התנהגות, הזהות האישית הופכת פחות בולטת ופחות נוטה להנחות התנהגות.
לעומת זאת, תאוריית מיזוג הזהות מציעה כי שתי הפנים של זהותו של האדם – האישית והחברתית – יכולות להיות בולטות ומשפיעות בו זמנית.
תאוריית הזהות החברתית מציעה גם כי חברי קבוצה קשורים זה לזה רק דרך נאמנותם לקולקטיב; תאורטית, יחסים אישיים בין חברי הקבוצה אינם מטפחים הזדהות עם הקבוצה (למעט מחקר אחד).
לעומת זאת, אנשים שהתמזגו חשים קשר עמוק לחברי הקבוצה האחרים כיחידים, כמו גם לקבוצה הגדולה כולה.
קשר זה בא לידי ביטוי במדדים של זיהוי מיזוג.
לדוגמה, המדידה המילולית של מיזוג זהות מבטאת תחושות היזון הדדי בין הפרט לקבוצה (למשל, "אני חזק בגלל הקבוצה שלי"; "הייתי עושה יותר למען הקבוצה שלי מכפי שכל חברי הקבוצה האחרים היו עושים") כמו גם תחושות של אחדות עם הקבוצה (למשל, "אני אחד עם הקבוצה שלי"; "הקבוצה שלי היא אני").
המאפיינים של תאוריית מיזוג הזהויות תומצתו בארבעה עקרונות:
עקרון העצמי הסוכן-והאישי – כאשר אנשים שזהותם עברה מיזוג מיישרים קו עם קבוצה, הם מניחים שישמרו על עצמי אישי פעיל, גם כאשר האני החברתי מופעל.
בהתאם לרעיון זה, הפעלת האני האישי על ידי הגברת העוררות או עידוד אנשים לחשוב כיצד יגיבו אם היו מאוימים באופן אישי, עשויים להגביר את תמיכתו של האדם בהקרבת קרבנות פרו-קבוצתיים קיצוניים.
לעומת זאת, נקודת המבט של ההזדהות החברתית מניחה שהעצמי האישי והחברתי קשורים זה לזה באופן הופכי.
כלומר, הפעלת העצמי האישי אמורה להקטין את ההסכמה להתנהגות פרו-קבוצתית.
לא כך קורה עם אנשים שמיזוג הזהות שלהם עם הקבוצה היה חזק: אלה הפגינו השפעה הפוכה.
עקרון הסינרגיה הזהותית – העובדה שניתן להפעיל את העצמי האישי והחברתי באופן עצמאי מעלה את האפשרות שאנשים עשויים להשתלב באופן סינרגטי כדי להניע התנהגות פרו-קבוצתית.
בהתאם לאפשרות זו, מחקרים הראו כי הפעלת האני האישי או האני החברתי מעצימה את נכונותם של אנשים שעברו מיזוג זהות להתנהג בצורה פרו-קבוצתית.
לדוגמה, הפעלת האני האישי על ידי נידוי המשתתפים מהקבוצה על פי העדפותיהם האישיות, או הפעלת האני החברתי על ידי נידוי המשתתפים על בסיס חברותם בקבוצה, הביא אנשים שעברו מיזוג זהות חזק להגברת פעולה פרו-קבוצתית, אך לא אנשים שעברו מיזוג זהות חלש יותר.
לפיכך, בניגוד לתורת הזהות החברתית המניחה כי העצמי האישי אינו ממלא תפקיד בהתנהגות פרו-קבוצתית, תאוריית מיזוג הזהות גורסת כי התנהגויות פרו-קבוצתיות מונעות על ידי האני האישי והחברתי ושני סוגים אלה של ידיעת העצמי עשויים לעיתים לעבוד יחד.
עקרון הקשרים האישיים – גישת ההיתוך מניחה שאנשים שעברו מיזוג זהות חזק דואגים לא רק לקשרים הקולקטיביים שלהם לקבוצה (כישות מופשטת), אלא גם ליחסיהם (בין אם אמיתיים או מדומיינים) עם חברים אחרים בקבוצה.
תאוריית מיזוג זהויות טוענת כי אנשים שעברו מיזוג חזק חשים קרבה לחברי קבוצה אחרים, אפילו כאלה שאולי היה להם עמם קשר מועט או לא היה להם עמם קשר כלל.
מספר מחקרים תומכים אמפירית בעקרון קשרי היחסים.
תוך שימוש בכמה וריאציות בין-אישיות של בעיית הקרונית הקלאסית, אנשים שחשו התמזגות עם ארצם תמכו בהצלת בני ארצם בקפיצה אל מותם מול עגלה דוהרת.
יתר על כן, משתתפים כאלה אישרו תסריט לפיו היה עליהם לדחוק הצידה בן ארצם שהיה מוכן לקפוץ אל מותו כדי להועיל בסופו של דבר לקבוצה, ובמקומו – לקפוץ בעצמם.
מחקר זה מצביע על כך שאנשים שהפגינו מיזוג זהות חזק מתיישרים בצורה כה חזקה עם חבריהם לקבוצה, עד שהם מעדיפים שהם עצמם ימותו מאשר חבר בקבוצה.
בנוסף, כאשר אנשים שהפגינו מיזוג זהות חזק לומדים שחברי קבוצה אחרים עלולים להיהרג בבעיית קרונית היפותטית, הם מפגינים תגובות רגשיות הדומות לאופן שבו אנשים מגיבים כאשר בן משפחה נמצא במצוקה.
תגובות רגשיות אלה ניבאו התייחסות חיובית להקרבה עצמית עבור הקבוצה.
לשם השוואה, גישת הזהות החברתית מניחה שכאשר הזהות החברתית בולטת, אנשים רואים בעמיתיהם את חברי הקבוצה רק כפרטים שניתנים להחלפה בתוך הקבוצה (כלומר, הם מעריכים חברי קבוצה אחרים על סמך "קשריהם הקולקטיביים" כלפי הקבוצה).
עקרון הבלתי-הפיכות – גישת ההיתוך מניחה כי לאחר שהתפתח המיזוג, הוא יישאר יציב במידה רבה לאורך זמן.
יציבות זו נמשכת גם במצבים משתנים.
תאוריית מיזוג הזהות מציעה כי הדבר נובע מהרגשות החזקים, האמונות והיחסים הפנימיים שחווים האנשים הממוזגים.
כלומר, אף על פי שההתמזגות הכוללת של קבוצת אנשים עשויה להשתנות בתגובה לכוחות מצבים חזקים, סדרי הדירוג של אנשים בקבוצה יישארו יציבים.
החוקרים בדקו את השערת "פעם התמזגו, התמזגו תמיד" על ידי השוואת היציבות הזמנית של ציוני היתוך עם מדינה עבור אנשים התמזגו מאוד עם אלו של אנשים התמזגו באופן בינוני או חלש.
מקדמי היציבות של משתתפים התמזגו מאוד היו גבוהים משמעותית מהמקדמים הקשורים למשתתפים חלשים או מתונים.
גם כאשר אנשים ממוזגים וחזקים מאוד יתאמצו כדי לאשר מחדש את איתנותם לקבוצה.
המחקר הניסויי של פעולות קיצוניות בעד קבוצה מעלה דגלים אדומים אתיים, וחוקרים התמקדו בתמיכה במעשים פרו-קבוצתיים קיצוניים.
מספר מחקרים הראו כי מיזוג הוא מנבא חזק של נכונות להילחם ולמות בשם הקבוצה.
מחקרים אחרים בחנו תגובות לווריאציות של בעיית הקרונית המותאמות לקבוצות.
בתרחישים שהעלו את הרצון לשימור העצמי מול הקרבה עצמית למען אחרים, אנשים שהתמזגו באופן ניכר היו מוכנים במיוחד לתמוך בהקרבת חייהם למען חברי הקבוצה האחרים (אך לא למען אלה שאינם חברי הקבוצה).
חוקרים בחנו את תגובות חברי הקבוצה לאובדן משמעותי בקבוצה ומצאו כי אנשים מזוהים מאוד נוטים להתנתק מהקבוצה בעקבות כישלון קבוצתי, ואילו אנשים ממוזגים מאוד חזו שהם יהיו מוכנים "לטבוע עם הספינה".
לדוגמה, במחקרים מקבילים על הבחירות לנשיאות 2008 בספרד ובארצות הברית, אנשים שחשו הזדהות עם מפלגתם הפוליטית הפנימו את הניצחון ואת התבוסה, אך אנשים שחשו התמזגות הפנימו רק את הניצחון.
מחקר שדה נוסף בנוגע לקבוצות טרור כמו דאעש וקבוצות מורדים בודק את התפקיד של מיזוג זהות בהתנהגויות פרו-קבוצתיות קיצוניות.
עיסוק בהתנהגויות פרו-קבוצתיות שעליהן משלם האדם ביוקר
תאוריית מיזוג הזהות חוזה תמיכה בהתנהגויות פרו-קבוצתיות קיצוניות.
בנוסף לכך, מחקרים מראים כי אדם שעבר מיזוג זהות צפוי לקיים מגוון התנהגויות פרו-קבוצתיות שעולות ביוקר לאדם המפגין אותן.
במחקר שנערך על טרנסקסואלים ששוקלים ניתוח לשינוי מין, אנשים שהתמזגו חזק עם המין הרצוי שלהם עברו הליכים כירורגיים שנועדו לשנות לצמיתות את מאפייני המין העיקריים שלהם.
המשתתפים הממוזגים באופן רופף נטו הרבה פחות לעבור הליכים אלה.
מחקרים נוספים הראו כי מיזוג יכול להיות גם מנבא חזק להתנהגויות סיוע המכוונות כלפי קבוצות.
במחקרים מסוימים אנשים תרמו כסף לקבוצה.
באחרים הם סיפקו תמיכה חברתית ורגשית לחברי הקבוצה האחרים.
מחקרים אחרים העלו כי אנשים בעלי תחושת מיזוג חזקה מוכנים לצאת מגדרם כדי להגן על הקבוצה ולשמור על שלמותה.
למשל, עובדים בעלי תחושת מיזוג חזקה דיווחו כי הם חשפו שחיתויות במהלך העסקתם.
יש להניח שפעילות כזו הונעה מתוך אמונה כי מעשיהם יועילו בסופו של דבר לקבוצה.
מחקר אחר מצא כי סטודנטים שחשו התמזגות חזקה עם האוניברסיטה שלהם היו מוכנים לחשוף סטודנט עמית שרימה, למרות עלות הזמן, האנרגיה והסיכון לתגמול מהרמאי.
מיזוג מקומי לעומת מיזוג מורחב
מאז צ'ארלס דרווין, הנכונות של בני אדם מסוימים להקריב את עצמם למען חברים שאינם קשורים גנטית לאותה קבוצה גדולה ומפוזרת (כמו דת או אומה) העלתה אתגר תאורטי.
נקודות מבט של פסיכולוגיה חברתית טענו כי קורבנות כאלה מונעים ממחויבות לקולקטיב הגדול ואילו נקודות מבט אנתרופולוגיות טענו כי נכונות כזו להקרבת קורבנות נוצרת על ידי מחויבות לחברים אחרים בקבוצה.
ההבחנה בין מיזוג מקומי לבין מיזוג מורחב מספקת הסבר לכך שהסברים אלה נראים מתחרים זה בזה.
"מיזוג מקומי" מתרחש בקבוצות הומוגניות קטנות יחסית שחבריהן מתחברים זה לזה באמצעות קשר אישי ישיר (למשל משפחות או צוותי עבודה).
לעומת זאת, "מיזוג מורחב" מתרחש בקבוצות גדולות יחסית שחבריהן לא מקיימים יחסים אישיים (למשל, מפלגות פוליטיות או מדינות לאום).
בהתמזגות מורחבת, אף על פי שאנשים שעברו התמזגות לא מכירים בפועל את כל חבריהם לקבוצה, הם עדיין מרגישים שהם מכירים אותם ואף חושבים עליהם כמו על משפחה.
תאוריית מיזוג הזהויות טוענת כי אנשים בעלי תחושת התמזגות מקרינים תחושות של קשרים שיש להם עם חברי קבוצה שהם מכירים, על חברי קבוצה שהם אינם מכירים.
השלכת הקשרים מסבירה מדוע אנשים שעברו התמזגות מוכנים לעיתים להקריב קורבנות עבור חברי קבוצות הטרוגניות גדולות באופן שרוב האנשים היו מוכנים להקריב רק עבור קבוצות קטנות ומסודרות.
בתהליך ההשלכה הם נקשרים באופן פסיכולוגי לאנשים שאינם קשורים אליהם גנטית.
מרבית מחקרי המיזוג עד כה התמקדו באופיו והשלכותיו של המיזוג.
מחקרים נוספים חשפו נקודות התחלה להבנת גורמי ההיתוך.
תפיסות המהות המשותפת, האמונה שהאדם חולק עם הקבוצה איכויות ליבה חיוניות, נראית אבן בניין מרכזית למיזוג זהות.
תפיסות של מהות משותפת עולות בדרכים שונות במיזוג מקומי ובמיזוג מורחב.
במיזוג מקומי, אנשים חווים חוויות ישירות עם חברי קבוצה אחרים שמגיעים למסקנה שהם חולקים תכונות חיוניות עם אותם אנשים.
במיזוג מורחב, תפיסת הקרבה הפסיכולוגית מטופחת על ידי נוכחותם של מאפיינים מסוימים הנתפסים כתכונות בסיס של האדם.
לדוגמה, אנשים נוטים יותר להתמזג עם קבוצות מורחבות גדולות כאשר הם משוכנעים שחברי הקבוצה חולקים איתם גנים או ערכי ליבה, במיוחד אם מבחינתם אלה ערכים מקודשים.
עקרון "הקשרים התלויים ביחסים" של מיזוג מציע כי אנשים שהתמזגו באופן חזק ירגישו שהם וחברי הקבוצה האחרים מחזקים זה את זה באופן סינרגטי.
תפיסה זו של חיזוק הדדי אמורה לטפח את התפיסה שביחד חברי הקבוצה הם בלתי פגיעים באופן ייחודי.
תחושות אלה של אי פגיעות עשויות לשמש אנשים שהתמזגו באופן ניכר על מנת לבודד אותם מפני הכרה מלאה בסיכונים הכרוכים במעשים קיצוניים.
הוכח כי תפיסות של אי פגיעות מתווכות ומחזקות את השפעות המיזוג על תמיכה בהתנהגות פרו-קבוצתית.
עקרון הסינרגיה הזהותית של מיזוג מניח שהגבולות בין העצמי האישי לחברתי הם חדירים מאוד עבור אנשים שהתמזגו באופן חזק.
גבולות נקבוביים אלה מעודדים אנשים לתעל להתנהגות קבוצתית את היותם מתווכים בין קבוצות, מה שמעלה את האפשרות כי אנשים ממוזגים באופן חזק יתעלו את תחושות היותם מתווכים להתנהגות פרו-קבוצתית.
הוכח כי תפיסת העצמי כמתווך מחזקת את האפשרות שאדם יעביר הלאה, לסוכני תיווך חברתי אחרים, את השפעת המיזוג על התנהגות פרו-קבוצתית.
מחקר מצא כי קבוצות החולקות חוויות שליליות כואבות או חזקות עלולות לגרום לקשר הדוק ולהתנהגות פרו-קבוצתית.
מיז אן פלאס הוא מונח צרפתי מתחום הבישול, המתאר עיקרון או שיטת עבודה לפיה יש לבצע את כל ההכנות המקדימות לפני התחלת הבישול.
העיקרון נפוץ מאוד במטבחים מוסדיים ביחס לארגון וסידור המרכיבים שיידרשו לטבח עבור פריטי התפריט שצפויים להיות מוכנים במהלך משמרת.
שיטת העבודה ישימה ואף מומלצת בספרי בישול רבים גם לבישול ביתי.
בבישול, המונח משמש הן כשם עצם, לתיאור המערך המוכן של מרכיבי המתכון, וכן כפועל לתיאור תהליך הכנת המערך עצמו.
בנוסף, משמש הביטוי גם לתיאור השקפת עולם, הלך מחשבה ואף פילוסופיית חיים.
מיז קרקר הוא שם הבמה של מקסוול אליאס הלר , מלכת דראג אמריקאית-יהודייה.
היא ידועה בעיקר עקב השתתפותה בעונה העשירית של המרוץ לדראג של רו פול ובעונה החמישית של המרוץ לדראג: אולסטארס, בה סיימה במקום השני.
מקסוול הלר נולד בסיאטל, וושינגטון.
ההורים שלו היו חברים לשעבר בחסידות חב"ד.
הלר עזב את סיאטל בגיל 18. הוא למד במכללת המדינה אברגרין ועיצב את התואר של עצמו.
ב-2011, מיז קרקר פגשה את בוב דה דראג קווין ברחוב בעוד שהוא סוחב מדף ספרים.
היא עזרה לבוב דה דראג קווין להזיז את מדף הספרים לדירה שלו, ושם היא גילתה אביזרי דראג.
השניים פיתחו חברות ובוב הפך לאם הדראג שלה.
מיז קרקר השתתפה בצעדות למען שוויון עם בוב בכיכר טיימס.
הלר החל את הקריירה שלו כבריאנה קרקר, אבל כשאומנית אחרת השתמשה בשם, הוא קרא לעצמו מיס קרקר.
עם זאת, כשהוא ניסה להקים חשבון פייסבוק עם השם הזה, המילה "מיס" לא התקבלה כשם פרטי אז הוא שינה אותה ל"מיז".
מיז קרקר עבדה עם אלקסיס מישל, ליידי סינהגהגה ושרי ויין ליצור את "Jappy", גרסת כיסוי של השיר של פארל ויליאמס "Happy".
מיז קרקר הוכרזה כאחת מהמשתתפות בעונה העשירית של המרוץ לדראג של רו פול ב-22 בפברואר 2018. היא זכתה באתגר אחד והשתתפה בליפ סינק אחד שבו היא הפסידה.
היא סיימה את העונה במקום החמישי.
יש לה סדרת רשת בשם "Review with a Jew" בה היא מסכמת פרקים של המרוץ לדראג.
הסדרה החלה ב-31 בינואר 2018. מיז קרקר הופיעה בסדרת הרשת "Spillin' the Tea" של בילבורד ב-13 ביוני 2018. היא החלה להנחות את סדרת הרשת "JewTorials" ב-"WoWpresents" ב-26 ביוני 2018.
מיז קרקר כתבה באופן קבוע לסלייט מאז 2014, וב-2016 היא זכתה בפרס מצוינות בכתיבת טור מהאגודה הלאומית של כותבות לסביות וכותבים הומוסקסואלים.
מיז קרקר הייתה מועמדת בקטגוריית "מתחרה בתחרות" בטקס פרס בחירת הקהל ב-2018.
היא הופיעה עם מופע יחיד בשם "It's Time".
מיז קרקר נוספה לקאסט של סיבוב ההופעות "Drag Race "Haters Roast: The Shady Tour ב-2019.
מיז קרקר הוכרזה כאחת המשתתפות בעונה החמישית של המרוץ לדראג: אולסטארס ב-8 במאי 2020. היא זכתה בשלושה אתגרים וסיימה במקום השני.
ב-2020, מיז קרקר החלה להנחות פודקאסט בשם "She's a Woman".
הוא גר בהארלם, מנהטן ויש לו חגורה שחורה בקארטה.
לפני המרוץ לדראג של רו פול, הוא עבד כמורה בבית ספר בסנגל והוא מדבר וולופית.
הוא ערך נשף צדקה למען זכויות להט"ב באוגנדה ב-2016.
+שנהשםתפקידהערות2018המרוץ לדראג של רו פולמתמודדתעונה עשירית, מקום חמישירופול: הוכל בחוץעונה תשיעית, מקום חמישי2020המרוץ לדראג: אולסטארסמתמודדתעונה חמישית, מקום שנירופול: אולסטארס: הכול בחוץעונה רביעית, מקום שני
מיזומלה מיקרונזית (שם מדעי: Myzomela rubratra) הוא מין של עוף ממשפחת הדבשניים הנפוץ בטבע באיי מיקרונזיה.
ציפור זו מצויה במספר איים לאורך האוקיינוס השקט, ביניהם באיי מריאנה הצפוניים כמו רוטה, טיניאן וסאיפאן, כמו גם יאפ, איי צ'וק, פונפיי וקוסראי שבמיקרונזיה ובפלאו.
בעבר הייתה אוכלוסייה שלה גם בגואם, אך היא נכחדה.
המיזומלה מגיעה לאורך של 13 ס"מ בקירוב ובמראה מזכירה צופית והיא בעלת מקור מכופף דומה, המותאם ליניקת צוף מפתחי פרחים.
היא בעלת נוצות אדומות ופנים, כנפיים וזנב שחורים ומקור שצבעו אפור כהה עד צהוב בבסיסו ולעיתים על כולו בעוד הרגליים אפורות.
היא מעופפת ביערות, ביצות מנגרובים, שיחיות, סוואנות, ואזורים מיושבים חקלאיים ועירוניים, בהם היא מחפשת צוף מפרחים אף שהיא ניזונה גם מחרקים וחסרי חוליות דומים.
היא יכולה להימצא גם בהרים אך אלה נדירים במיקרונזיה.
לעיתים זוגות או קבוצות קטנות יאכלו יחד באותה טריטוריה אך לרוב בני המין הם טריטוריאליים ותוקפניים ויגנו על מקומם מעופות אחרים, בני אותו המין או בני מינים אחרים כמו לבן-עין מרוסן.
השפעתה של המיזומלה חשובה לפרחים המואבקים ובהיעדרה, כמו בגואם פרחים רבים נותרו ללא מאביקים ואיבדו מהפצתם, מה שגרר שינויים בערכת האקולוגית.
מיזורי בילתה את כל הקריירה שלה באוקיינוס האטלנטי עם הצי הצפון-אטלנטי, שמאוחר יותר שונה שמו לצי האטלנטי.
בסוף 1907, היא ושאר הצי האטלנטי הקיפו את כדור הארץ בשם הצי הלבן הגדול, מסע שהסתיים בפברואר 1909. האונייה הוצאה משירות בשנת 1910, עם הפעלה מחדש תקופתית עבור הפלגות אימונים בקיץ במהלך שש השנים שלאחר מכן.
לאחר כניסתה של אמריקה למלחמת העולם הראשונה באפריל 1917, מיזורי הוחזרה לשירות כדי להכשיר כוח אדם לצי המתרחב בזמן המלחמה.
היא שירתה לזמן קצר כספינת תובלת כוחות ב-1919, ונשאה חיילים אמריקאים בחזרה מצרפת, לפני שהוצאה משירות בספטמבר אותה שנה.
בסופו של דבר, היא נמכרה לגריטה בינואר 1922.
ההדחק הסטנדרטי של האונייה היה 12,362 טונות ארוכות (12,560 טונות) וההדחק המרבי 13,700 טונות ארוכות (13,900 טונות).
קיטור סופק על ידי עשרים וארבעה דוודי ניקלאוס המופעלים על ידי פחם, אשר נפלטו לשלוש ארובות.
הסוללה המשנית כללה 16 תותחי 6 אינץ' (152 מ"מ) /50 קליבר Mark 6, אשר הונחו בתאים משוריינים בגוף האונייה.
להגנה מטווח קרוב נגד סירות טורפדו, היא נשאה שישה תותחי 3 אינץ' (76 מ"מ) /50 קליבר המורכבים בתאים משוריינים לאורך דופן הגוף, שמונה תותחי 3 פאונד ושישה תותחי 1 פאונד.
חגורת השריון הראשית של מיזורי הייתה בעובי מעל מחסני התחמושת וחללי מכונות ההנעה ובעובי במקום אחר.
לצריחי תותחי הסוללה הראשיים היו חזיתות בעובי , והברבטות התומכות היו בעלי אותו עובי של חיפוי שריון בצדדים החשופים.
מיזורי הונחה בחברת Newport News Shipbuilding & Drydock Company ב-7 בפברואר 1900, והייתה האונייה השלישית בסדרה שהתחילו בבנייתה.
היא הושקה ב-28 בדצמבר 1901 והוכנסה לשירות בצי ב-1 בדצמבר 1903. האונייה הוקצתה לצי הצפון-אטלנטי לאחר שנכנסה לשירות.
היא יצאה מנורפוק כדי להתחיל את ניסויי הים שלה ליד כף וירג'יניה ב-4 בפברואר 1904 לפני שהצטרפה לשאר הצי בקריביים לתרגילי אימון.
ב-13 באפריל, האונייה עברה תאונה במהלך אימון ירי; תותח ה-12 אינץ' השמאלי בצריח האחורי שלה התלקח לאחור בירי והצית שלושה מטענים הודפים בצריח.
השריפה שנוצרה חנקה 36 אנשי צוות בצריח, אם כי פעולה מהירה בקרב אנשי צוות הצריח ששרדו מנעה את התפשטות האש אל מחסני התחמושת, שם היא הייתה משמידה את האונייה.
על מעשיהם הוענק לשלושה אנשי צוות עיטור מדליית הכבוד.
מיזורי חזרה לניופורט ניוז לתיקונים, שהסתיימו בתחילת יוני.
ב-9 ביוני, מיזורי עזבה את ניופורט ניוז לסיור בים התיכון, והגיעה חזרה לניו יורק ב-17 בדצמבר.
היא נשארה עם צי צפון האוקיינוס האטלנטי במשך שלוש השנים הבאות תוך כדי אימונים רגילים בזמן שלום.
במהלך תקופה זו שונה שמו של הצי לצי האטלנטי.
מיזורי סייעה בעבודות סיוע בקינגסטון, ג'מייקה בין 17 ל-19 בינואר 1907, בעקבות רעידת אדמה קשה שם.
באותו אפריל, היא השתתפה בתערוכת ג'יימסטאון.
הטקסים נערכו לציון יום השנה ה-300 של המושבה ג'יימסטאון.
הפעולה המשמעותית הבאה של מיזורי הייתה השייט של הצי הלבן הגדול ברחבי העולם, שהתחיל בסקירת צי עבור הנשיא תאודור רוזוולט בהמפטון רודס.
מיזורי בילתה את השנים הבאות מושבתת, עם הפעלה מחדש תקופתית להפלגות אימון קיץ לצוערים מהאקדמיה הימית של ארצות הברית.
היא צומצמה זמנית למעמד מילואים ב-1 במאי 1910 בבוסטון, אם כי הופעלה מחדש ב-1 ביוני 1911 לשירות בצי האטלנטי.
ביוני 1912, האונייה נפרסה לקובה עם יחידת נחתים כדי להגן על האינטרסים האמריקאיים במהלך מרד במדינה.
היא ערכה שיוט הכשרה לצוערים ביולי לפני שהוצאה משירות בשנית ב-9 בספטמבר, הפעם בפילדלפיה.
היא חזרה לשירות ב-16 במרץ 1914 לשייט נוסף של צוערים, שביקר באיטליה ובבריטניה.
ב-2 בדצמבר, היא שוב הושבתה לפני שחזרה לשירות ב-15 באפריל 1915 לשייט ביניים באיים הקריביים, דרך תעלת פנמה, ולביקור בנמלים בקליפורניה.
לאחר שהגיעה חזרה לפילדלפיה, היא צומצמה לצי המילואים שוב ב-18 באוקטובר.
תקופה נוספת של שירות פעיל החלה ב-2 במאי 1916 לשייט אימונים לאורך החוף המזרחי של ארצות הברית ואל האיים הקריביים, לפני שמיזורי שוב הושבתה בסוף השנה.
ב-6 באפריל 1917 הכריזה ארצות הברית מלחמה על גרמניה, ונכנסה למלחמת העולם הראשונה.
מיזורי הופעלה מחדש ב-23 באפריל לשירות כספינת אימון לתותחנים ואנשי חדר מכונות, שבסיסה במפרץ צ'ספיק.
אדמירל משנה יו רודמן הניף את דגלו על סיפון מיזורי ב-26 באוגוסט, כמפקד הפלגה השנייה, הצי האטלנטי.
ב-11 בנובמבר 1918 חתמה גרמניה על שביתת הנשק שסיימה את המלחמה.
מיזורי שימשה לאחר מכן להסעת חיילים אמריקאים חזרה מאירופה כחלק מכוח הסיור והתחבורה.
המסע הראשון שלה החל ב-15 בפברואר 1919 כשהיא יצאה מנורפוק; שלושה נוספים נערכו באותה שנה.
במהלך ארבע המסעות היא נשאה 3,278 חיילים חזרה לארצות הברית.
אוניית המערכה הישנה הוצאה משירות בפעם האחרונה ב-8 בספטמבר 1919 במספנת הצי של פילדלפיה.
מיזורי נמכרה ל־JG Hitner ו-WF Cutler מפילדלפיה ב-26 בינואר 1922 ולאחר מכן התפרקה לגרוטאות.
מיזיזיוס היה אציל ארמני ששימש כגנרל של ביזנטיון, לאחר מכן כבש את כס המלוכה הביזנטי בסיציליה בין השנים 668 ל-669.
לפי הכרוניקנים הביזנטים, מיזיזיוס היה ארמני, ו"חתיך ויפה להפליא".
לפי סיריל טומנוף, הוא היה נצר ממשפחת גוני הנסיכותית.
במכתב שנכתב כביכול על ידי האפיפיור גרגוריוס השני לקיסר לאון השלישי האיסאורי (שלט 717–741), הוא מכונה komes של האופסיקיון — באותה עת עדיין לא פרובינציה, כי אם הפמליה הצבאית האישית של הקיסר וצבא השדה.
גם הכרוניקה הסורית של מיכאל הסורי מהמאה ה-12, ומה שנקרא כרוניקה של 1234, מעניקות לו את דרגת הפטריקי.
מיזיזיוס ליווה את הקיסר קונסטנס השני (שלט 641–668) במשלחתו האיטלקית והסיציליאנית.
כשקונסטנס נרצח בסירקוזה, סיציליה, בשנת 668 לספירה, מיזיזיוס הוכרז כקיסר בניגוד לרצונו.
עם זאת, על פי המכתב כביכול של האפיפיור גרגוריוס השני, הבישופים הסיציליאנים דחפו אותו למרד, מכיוון שקונסטנס היה כופר בשל תמיכתו במונוטלית.
מיזוקינזיה או מיסוקינזיה (מיוונית: Misokinesia; "שנאת תנועה") היא תופעה נוירו-פסיכולוגית המאופיינת בתגובה רגשית, קוגניטיבית ופיזיולוגית שלילית עזה למראה של תנועות גוף קטנות, חוזרות או מונוטוניות של אדם אחר.
על אף היקף התופעה היא הוגדרה לראשונה בשנת 2013 ועדיין היקף המחקר עליה מצומצם.
היא נחשבת לקרובת משפחה של המיזופוניה (רגישות לקולות).
המונח נטבע בשנת 2013 על ידי פסיכיאטרים וחוקרים מאוניברסיטת אמסטרדם, שזיהו כי חולים שדיווחו על מיזופוניה סבלו במקביל ממצוקה דומה למראה תנועות חזותיות.
במשך שנים נחשבה המיזוקינזיה לתופעה משנית למיזופוניה או לביטוי של הפרעת קשב וריכוז.
רק בשנת 2021 פורסם המחקר המקיף הראשון שהתמקד במיזוקינזיה כיישות עצמאית על ידי חוקרים מאוניברסיטת בריטיש קולומביה.
כשליש מהאוכלוסייה הכללית מדווחים על מיזוקינזיה ברמה כלשהי.
כ-4% עד 5% מהאוכלוסייה סובלים מהתופעה ברמה חמורה הגורמת למצוקה משמעותית ולפגיעה בתפקוד היומיומי (תעסוקתי, חברתי ולימודי) והיא נפוצה יותר בקרב נשים (כ-38%) לעומת גברים (כ-27%).
התסמינים מתחילים להופיע לרוב בשנים המוקדמות של גיל ההתבגרות (בגילאי 12–14), אם כי הדיווח על עוצמת המצוקה נוטה להתגבר בבגרות.
כ-38%-50% מהסובלים ממיזוקינזיה סובלים גם ממיזופוניה.
מחקרים מצאו מתאם חיובי גבוה בין מיזוקינזיה לבין רגישות חושית כללית (כגון רגישות לריחות ולמגע) ותכונת האדם רגיש מאוד.
לעומת זאת, לא נמצא מתאם מובהק בין מיזוקינזיה לבין הפרעות קשב (ADHD) או הפרעה טורדנית-כפייתית (OCD), מה שמחזק את ההנחה שמדובר במנגנון נפרד של ויסות חושי.
התיאוריה המרכזית במחקר המודרני גורסת כי מיזוקינזיה אינה נובעת מקשב חזותי מוגבר או מנטייה מולדת להבחין בתנועות בתדירות גבוהה יותר מאחרים; כלומר, הסף הראשוני לקליטת הגירוי אצל הסובלים מהתופעה הוא רגיל.
התסמינים מופיעים בתגובה לגירויים חזותיים כגון: נדנוד רגליים, תיפוף אצבעות, לעיסת מסטיק, משחק בשיער או שימוש אינטנסיבי בטלפון סלולרי בטווח הראייה.
רגשי: כעס פתאומי וקיצוני (זעם), תסכול, חוסר אונים, גועל או פחד.
פיזיולוגי: מתח שרירים, דופק מואץ, הזעה, ולעיתים תחושת צמרמורת או כאב פיזי במקום שבו נצפתה התנועה.
התנהגותי: הימנעות ממצבים חברתיים, עזיבת החדר, ניסיונות לחסום את שדה הראייה, או "חיקוי" (Mimicry) של התנועה כניסיון לווסת את המצוקה.
באופן עקבי, המצוקה גוברת כאשר הגירוי מגיע מאנשים קרובים (בני משפחה, בני זוג או חברים ללימודים) לעומת זרים גמורים.
נכון לשנת 2026, אין פרוטוקול טיפולי אחיד או תרופה ייעודית, אך קיימות מספר שיטות מקובלות:
ניהול סביבתי: שימוש ב"חוצצים" (כמו יד לצד העין), בחירת מקום ישיבה אסטרטגי (למשל בשורה הראשונה בשיעור כדי למנוע תנועה בפריפריה), והרכבת משקפי שמש.
טיפול קוגניטיבי-התנהגותי (CBT): התמקדות בשינוי הפרשנות של הגירוי ושיפור היכולת לשאת מצוקה (Distress Tolerance).
טיפול בחשיפה (Exposure Therapy): שנוי במחלוקת במיזוקינזיה; לעיתים עלול להחמיר את הרגישות במקום להפחיתה.
מיינדפולנס: תרגול קשיבות נמצא יעיל בהפחתת העוררות הרגשית ובמניעת התפרצויות זעם.
בארצות הברית המונח מיזם שחור מתייחס למיזם צבאי סודי, אשר הממשלה, אנשי הצבא והקבלנים הצבאיים השונים לא מודים רשמית בקיומו.
דוגמאות מפורסמות של מטוסים צבאיים שפותחו כמיזם שחור הם מטוסי ה-F-117 נייטהוק וה-B-2 ספיריט.
מטוסים חמקניים אלו היו סודיים ביותר, והוכחש עצם קיומם עד הזמן שבו פורסמו.
ביקורת נמתחה על המיזמים הללו שכן הם מפרים לכאורה את אחד הסעיפים בחוקת ארצות הברית.
בסעיף 1, חלק 9, פסקה 7 נכתב שעל הממשלה לפרסם "דין וחשבון קבוע על קבלת והוצאת כספים ציבוריים".
מכיוון שמיזמים שחורים לא נחשפים כחלק מתקציב המדינה הרשמי, מבקרים טוענים שהם מפרים את חוקת ארצות הברית.
כדי להניא מבקרים שונים, משרד ההגנה האמריקאי מקציב מדי שנה חלק מהתקציב שלו לסעיף שנקרא "התקציב השחור".
תקציב זה מחולק בין כל המיזמים השחורים השונים, וכך הציבור יכול לדעת איזה חלק מהתקציב מוצא על המיזמים הללו (אם כי לא ניתן לדעת כמה כסף מוקצב לכל מיזם).
מבקרים נוספים טוענים שלא כל המיזמים ממומנים דרך "התקציב השחור".
דוגמאות לפרויקטים שחורים מסווגים לשעבר
מיזם (בלעז: פרויקט) הוא מאמץ זמני ליצירת שירות או מוצר ייחודי.
הגדרה נוספת של מיזם היא הפיכת תשומות לתפוקות רצויות באמצעות מערכות ייצור.
מיזמים אופייניים שניתן למצוא בארגונים מכוונים לרוב לשיפור מצבו התחרותי של הארגון, באמצעות שיפור מועילות או היעילות שלו.
המתודולוגיה המשמשת לניהולו של מיזם קרויה ניהול מיזמים, ומטרתה לסיים את המיזם בלוח הזמנים הנדרש ובאיכות הנדרשת, תוך מזעור עלות המיזם.
תָּחוּם בזמן, בעל תאריך התחלה ותאריך סיום (אופציונלי).
מטרתו הספקת מוצר או שירות.
לאחר שהמוצר או השירות הושגו, המיזם המקורי מסתיים (ייתכן בהחלט, שיצמח ממנו מיזם המשך חדש ומתמשך סביב המוצר או השירות שיוצרו).
עליו להשיג מוצר או שירות ייחודי, ולכן תחזוקה/תפעול אינם יכולים להיות מוגדרים כך (היות שהמוצר או השירות אינם ייחודיים).
לרוב, קיימת חפיפה מסוימת בין השלבים.
שלושה משתני מפתח במיזם, והם (נקראים גם "משולש הזהב"):
הזמן המושקע במיזם, משתי בחינות:
זמן קלנדרי - הזמן החולף מתחילת המיזם ועד לסיומו.
זמן אדם - מספר שעות העבודה (או חודשי העבודה) המושקעים במיזם, על ידי כלל המשתתפים בו.
עלות: ההוצאה הכוללת להגשמת המיזם.
תכולה: תוצרי המיזם וחבילות העבודה.
כמו כן, נוספו למשולש הזהב עוד שלושה משתני מפתח, והם:
איכות - רמת התוצר שהופק במיזם.
שביעות רצון לקוח - רמת עמידה בציפיות הלקוח.
ניהול סיכונים - בחינה כיצד מנוהלים איומים, שעלולים לפגוע או לקדם את המיזם.
מיזנתרופיה (במקור ביוונית: μισανθρωπία) היא השנאה הכללית, חוסר אמון או בוז כלפי המין האנושי, וכן נטייה שלא לבטוח בבני אדם אחרים.
מיזנתרופ או מיזנתרופיסט הוא אדם שמחזיק בעמדות, דעות או רגשות כאלה.
מיזנתרופיה כרוכה בגישה של הערכה שלילית כלפי האנושות, המבוססת על שיפוט שלילי בנוגע לפגמים של האנושות.
מיזנתרופים מאמינים שהפגמים האלה מאפיינים את כל, או לפחות את רובם, של בני האנוש.
מיזנתרופיה עשויה לנבוע או להיות מונעת גם מבידוד חברתי, דחייה חברתית, תחושת ניכור, בגידה או חוויות רעות עם אנשים אחרים.
מקורו של המונח במילים היווניות שנאה (μίσος) ואדם (άνθρωπος).
מיזנתרופיה (מילה ממקור מהמאה ה-17, מהיוונית misanthrōpos) מוגדרת באופן מסורתי כשנאה או חוסר אמון במין האנושי.
עם זאת, נטען בפילוסופיה בת זמננו שאפיון זה אינו מתאים לכל אלה שתויגו כמיזנתרופים.
לפי תפיסה זו, הגדרה מקיפה יותר רואה במיזנתרופיה הערכה שלילית של האנושות כולה המבוססת על פגמים וחסרונות של המין האנושי.
הערכה שלילית זו יכולה להתבטא בצורות שונות, כאשר שנאה היא רק אחת מהן.
במובן זה, למיזנתרופיה יש מרכיב קוגניטיבי: היחס השלילי שלה כלפי האנושות מבוסס על שיפוט שלילי לגבי האנושות, היא לא רק סלידה עיוורת.
היבט חשוב אחד בכל צורות המיזנתרופיה הוא שהמטרה שלהם אינה מקומית אלא נמצאת בכל מקום.
לפיכך הגישה השלילית לא מופנית רק כלפי כמה אנשים בודדים או קבוצות של אנשים אלא כלפי האנושות כולה.
זה מבדיל בין מיזנתרופים מקבוצות כמו גזענים, מיזוגיניסטים ומיזנדריסטים, המחזיקים בגישה שלילית כלפי גזעים או מגדרים מסוימים, בהתאמה..
צורות אלו של אפליה וחוסר סובלנות אינן מאפיינות כלליים של מיזנתרופים.
גם המיזנתרופים וגם מבקריהם מסכימים שתכונות שליליות וכישלונות אינם מופצים באופן שווה, כלומר שהמגבלות והתכונות הרעות מוחצנות אצל חלק יותר מאשר אצל אחרים.
עם זאת, ההערכה השלילית של המיזנתרופ כלפי האנושות אינה מבוססת על כמה מקרים קיצוניים ובולטים: היא שלילה של האנושות כולה, כולל המקרים היותר רגילים.
יחד עם זאת ניתן למצוא מקרי מיזנתרופיה המופגנת כלפי תרבות אנושית ספציפית.
בעוד שמיזנתרופים רבים עשויים גם להפגין נטיות בלתי חברותיות בשל השקפותיהם השליליות על האנושות, אין זו דרישה.
כמה מיזנתרופים עשויים להימנע באופן פעיל ממצבים חברתיים ולהיות בעלי עניין מינימלי ביצירת קשר עם אחרים.
הם עשויים לחוש אי נוחות או אי שביעות רצון במסגרות חברתיות ולבחור לבודד את עצמם מאחרים.
הם עלולים לתפוס אינטראקציות חברתיות כמרוקנות או לחוש קושי להתחבר עם אנשים ברמה רגשית.
עם זאת, אחרים עשויים עדיין להשתתף באינטראקציות חברתיות בעת הצורך או כאשר הדבר מתיישב עם האינטרסים או המטרות שלהם.
יכול להיות שיש להם מעגל קטן של חברים מהימנים או קשרים מקצועיים, למרות השקפתם השלילית הכללית על האנושות.
אף על פי שהם עשויים לא לחפש באופן פעיל אינטראקציות חברתיות או ליהנות מהם, הם לא בהכרח בלתי חברותיים לחלוטין.
מיזנתרופיה וחוסר חברות הן תכונות נפרדות, ולא כל מי שמזדהה עם אחת בהכרח יזדהה עם השנייה.
מיזנתרופיה כרוכה בגישה של הערכה שלילית כלפי האנושות המבוססת על שיפוט שלילי בנוגע לפגמים של האנושות.
פגמים אלו נתפסים כנמצאים בכל מקום, כלומר מחזיקים כמעט כולם במידה רצינית ומשמעותית ולא רק על ידי כמה מקרים קיצוניים.
הפגמים העיקריים עליהם מצביעים המיזנתרופים כוללים פגמים מוסריים, פגמים אינטלקטואליים ופגמים אסתטיים.
הגישה הנפוצה ביותר בספרות המיזנתרופית היא לאתר את הפגמים החמורים ביותר של האנושות ברמה המוסרית.
פגמים מוסריים מזוהים לעיתים קרובות עם נטיות לקדם את מה שרע או עם עמדות לא הולמות כלפי ערכים.
מיזנתרופים טוענים שעבור תחומים חשובים רבים, כמו היחס של האדם לבעלי חיים, הכף נוטה בבירור נגד האדם.
פגמים מוסריים כוללים אכזריות, אדישות לסבל של אחרים, אנוכיות ופחדנות.
את הנזק שנגרם בגלל החטאים הללו ניתן לחלק לשלוש קטגוריות: פגיעה ישירה בבני אדם אחרים, פגיעה ישירה בבעלי חיים ופגיעה בעקיפין לבני אדם ולבעלי חיים על ידי פגיעה בסביבה.
דוגמאות לקטגוריות אלו כוללות את השואה, גידול בעלי חיים לחקלאות מאכל וזיהום הגורם לשינויי אקלים, בהתאמה.
פגמים אינטלקטואליים נוגעים ליכולות הקוגניטיביות שלנו.
פגמים אינטלקטואליים, כמו חשיבה מייחלת, דוגמטיות, טיפשות והטיות קוגניטיביות, הם מה שמוביל לאמונות שווא, מה שחוסם ידע, או מה שמפר את הדרישות הרציונליות.
פגמים אינטלקטואליים יכולים לעבוד יחד עם כל מיני פגמים: אדם אכזר, למשל, עשוי לשכנע את עצמו באופן המונע על ידי חשיבה מייחלת שהוא לא אכזרי אלא תקיף.
שיקולים דומים גרמו לכמה מסורות לראות בכשלים אינטלקטואליים, כמו בורות, את שורש כל הרוע.
לפגמים אסתטיים לרוב אין חשיבות זהה לפגמים מוסריים ואינטלקטואליים, אך לעיתים גם להם יש משקל מסוים בשיקולים מיזנתרופיים.
פגמים אלו מתייחסים ליופי ולכיעור.
הם נוגעים להיבטים מכוערים של חיי האדם עצמם, כמו עשיית צרכים והזדקנות, כיעור הנגרם על ידי פעילויות אנושיות, כמו זיהום ופסולת, ויחס לא הולם כלפי היבטים אסתטיים, כמו חוסר רגישות ליופי.
הוצגו טיעונים שונים בעד ונגד אימוץ נקודת מבט מיזנתרופית.
התומכים מתמקדים בדרך כלל בצורות שונות של פגמים אנושיים, כמו אלה שנדונו בסעיף האחרון, יחד עם דוגמאות מתי הם מפעילים את ההשפעות השליליות שלהם.
מתנגדים מגיבים לעיתים קרובות לדוגמאות כאלה בהצבעה שהם ביטויים אינדיבידואליים קיצוניים של פגמים אנושיים, בין אם על ידי מבצעים חולי נפש או על ידי אנשים רגילים בנסיבות קיצוניות, שאינם משקפים את האנושות בכללותה ולכן אינם מסוגלים להצדיק את הגישה המיזנתרופית.
אז בעוד שיש מקרים של אכזריות אנושית קיצונית, כמו הרציחות ההמוניות שביצעו דיקטטורים, רישום מקרים כאלה אינו מספיק כדי לגנות את האנושות בכללותה.
מיזנתרופים הגיבו לסוג זה של טיעונים בדרכים שונות.
יש הגורסים שהפגמים הבסיסיים נמצאים אצל כולם, גם אם הם מגיעים לצורת הביטוי הקיצונית ביותר שלהם רק בכמה בודדים.
אחרים מציינים שאנשים רגילים רבים שותפים לביטוי שלהם, למשל, על ידי תמיכה במנהיגים הפוליטיים המחייבים אותם, גם אם הם לא ביצעו אותם ישירות.
גישה נוספת היא להתמקד לא במקרים הקיצוניים הגדולים אלא בגילויים רגילים בקנה מידה קטן של פגמים אנושיים, כמו בשקר, רמאות, הפרת הבטחות או חוסר תודה.
בעיה שונה לטיעונים המבוססים על פגמים אנושיים היא שהם מציגים רק צד אחד של האנושות בעוד שעמדות הערכה צריכות לקחת בחשבון את כל הצדדים.
אז יכול להיות שלמרות שיש להם פגמים חמורים מאוד, בני אדם עשויים להיות גם בעלי סגולות חשובות לא פחות שמפצות על החסרונות שלהם.
למרות שקשה לערוך השוואות כאלה בקנה מידה גדול, מיזנתרופים טוענים שלפחות עבור תתי תחומים חשובים, כמו היחס של האדם לבעלי חיים, הכף נוטה בבירור נגד האדם.
טיעונים אחרים נגד מיזנתרופיה מבוססים לא על האם גישה זו משקפת כראוי את הערך השלילי של האנושות, אלא על העלויות של קבלת עמדה הקשורה בשנאה, עבור הפרט והחברה בכללותה.
זה רלוונטי במיוחד מכיוון שמיזנתרופיה, הקשורה לשנאת המין האנושי, עלולה להפוך בקלות לאלימות נגד מוסדות חברתיים ובני אדם אחרים ועלולה לגרום לנזק רב.
הדוגלים במיזנתרופיה הגיבו על כך בכך שהראו כיצד פרספקטיבה מיזנתרופית יכולה להוביל לצורות חיים שונות.
בעוד שחלקן מבוססות על שנאה ועשויות להוביל לאלימות, אחרות מתמקדות יותר בפחד ובהסתגרות מההשפעה השלילית.
חלופה נוספת כוללת אקטיביזם הניזון מהתקווה לחולל שינוי קיצוני.
לגבי דמותו של האדם המיזנתרופי, נטען כי המיזנתרופיה עושה אדם אומלל וחסר ידידים ובכך מונעת מהאדם המיזנתרופ את רוב הנאות החיים.
המיזנתרופים ציינו כי מיזנתרופיה אינה קשורה בהכרח לשנאה, אלימות וחוסר ידידות, כלומר קיימות צורות חיים מיזנתרופיות שונות הנמנעות מוויכוחים אלו.
הפילוסוף היווני הקדם-סוקרטי הרקליטוס היה לפי דיווחים שונים מיזנתרופ ומתבודד שהיה לו מעט סבלנות לחברה האנושית.
גורם מרכזי בהשקפתו השלילית על בני אדם היה חוסר הבנתם של מה שהיה, לדעתו, טבעה של המציאות.
זה נוגע במיוחד במקרים בהם בני אדם נשארים במצב של בורות למרות שקיבלו הסבר מעמיק בנושא המדובר.
ב"פאידו" של אפלטון, סוקרטס מתאר מיזנתרופ ביחס לזולתו, ומתאר את המיזנתרופיה כתוצאה פוטנציאלית של ציפיות מסוכלות או אפילו אופטימיות נאיבית יתר על המידה, שכן אפלטון טוען ש"אומנות" הייתה מאפשרת למיזנתרופ הפוטנציאלי להכיר בכך שרוב האנשים נמצאים בין טוב לרע.
הרהורים שונים הקשורים למיזנתרופיה נמצאו גם אצל מספר ציניקנים, כמו דיוגנס ודיון כריסוסטומוס.
תומאס הובס הוא דוגמה למיזנתרופיה בפילוסופיה המודרנית המוקדמת.
עבורו, בני אדם הם אגואיסטים ואלימים: הם פועלים על פי האינטרס האישי שלהם ומוכנים לרדוף אחר מטרותיהם על חשבון אחרים.
הוא ראה בהקמת מדינה המבוססת על סמכותנות ומאופיינת באכיפה קפדנית של חוקים לשמירה על הסדר בתור הדרך היחידה לאלף את הטבע האנושי האלים ולהימנע ממלחמה מתמדת.
הפילוסופיה של ארתור שופנהאואר ידועה כמיזנתרופית ופסימיסטית במיוחד.
שופנהאואר התייחס למניעים כמו רעב, מיניות, הצורך לטפל בילדים והצורך במקלט וביטחון אישי, כמקור האמיתי למוטיבציה אנושית.
מספר פילוסופים של המאה ה-21 עוסקים לא רק בפסימיות פילוסופית, אלא גם במיזנתרופיה.
דייוויד בנאטר הוא פילוסוף וסופר שידוע בעיקר בזכות התמיכה שלו בעמדה של אנטי-נטליזם.
בנאטר מציג טיעונים שונים לתמיכה באנטי-נטליזם, כולל טיעון מיזנתרופי.
פסימיות פילוסופית היא הרעיון הקשור שמסתכל על העולם בצורה אנטי-אופטימית לחלוטין.
צורה זו של פסימיות אינה נטייה רגשית כפי שהמונח מציין בדרך כלל.
במקום זאת, זוהי פילוסופיה או השקפת עולם המייחסת ערך שלילי לחיים ולקיום.
פסימיסטים פילוסופיים טוענים בדרך כלל לשכיחות אמפירית של כאבים על פני תענוגות, שהחיים פוגעים מבחינה אונטולוגית או מטאפיזית ליצורים חיים, ושהקיום הוא חסר משמעות ביסודו או חסר תכלית.
התגובות שלהם למצב זה מגוונות מאוד ויכולות להיות מאשרות חיים.
פסימיות פילוסופית מלווה לעיתים קרובות במיזנתרופיה בטענה שהאנושות היא גם רעה ואולי אחראית חלקית לרוע העולם.
אבל שתי ההשקפות אינן כרוכות זו בזו וניתן לקיים אותן בנפרד.
אדם הדוגל בפסימיות פילוסופית אך לא במיזנתרופיה עשוי לטעון, למשל, שבני אדם הם רק קורבנות של עולם נורא אבל לא אשמים בו.
ציניות היא עמדה המאופיינת באי אמון כלפי בני אדם, מתוך אמונה כי הם אנוכיים מטבעם, וכן חוסר אמון כללי במניעים של אחרים.
בעוד שציניות מלווה לעיתים במיזנתרופיה, הציניות לא בהכרח קשורה בשנאה למין האנושי.
בניגוד לציניקנים, שעשויים להפעיל ספקנות כלפי יחידים או פעולות ספציפיות, למיזנתרופים יש סלידה כללית יותר לאנושות כולה.
לעומת מיזנתרופיה, ניתן להשתמש בציניות גם בהקשר קליל יותר או שובב יותר, לדוגמה כאשר מישהו משמיע הערה סרקסטית או אירונית לגבי מצב או מניע של אדם מסוים.
אנטי-נטליזם היא ההשקפה שלפיה הקיום הוא רע וכי לבני אדם, לפיכך, חובה להימנע מהולדה.
טיעון חשוב לאנטי-נטליזם הוא הטיעון המיזנתרופי.
הנזקים הללו כוללים מלחמות, רצח עם, גידול בעלי חיים לחקלאות ונזקים שנגרמו לסביבה.
התנועה להיכחדות מרצון של האנושות (תלמ"ה) וכנסיית המתת החסד הן תנועות מוכרת הדוגלת באנטי-נטליזם.
בעוד שתלמ"ה מעדיפה שלא להגדיר את עצמה כמיזנתרופית, כנסיית המתת החסד היא קיצונית יותר, ואף תייגה את עצמה בתור "הדת המיזנתרופית היחידה בעולם".
אנטי-נטליזם זוכה בדרך כלל לתגובות חיוביות מצד מיזנתרופים.
עם זאת, ישנן עוד דרכים רבות אחרות שעלולות להוביל להכחדה של המין האנושי.
בעוד שהכחדת האנושות נתפסת בדרך כלל כנוראית ומאיימת, מיזנתרופים עשויים במקום זאת לפרש אותה כסיבה לתקווה, שהעידן המתועב של האנושות עשוי להגיע בקרוב לקיצו.
מיזם תושכא הוא מיזם לאומי במצרים להזרמת מימי הנילוס לטיוב שטחים במדבר סהרה.
אזור תושכא ממוקם מדרום-מערב לאסואן, וכ-965 ק"מ מדרום לקהיר.
העיר תושכא היא מטרופולין שמתוכננת להכיל 5 מיליון תושבים.
מטרתו של מיזם תושכא, אשר נקבעה כבר בשנת 1992, הייתה הפחתת הבעיות הדמוגרפיות החמורות שקיימות במצרים: התמודדות עם גידול האוכלוסייה; צפיפות לאורך הנילוס, בעיקר בדלתה; שיעור אבטלה גבוה ומחסור במזון.
התוכנית יועדה להוסיף אזורים חדשים של אדמה חקלאית בעמק הדרומי, כמו גם להקים קהילות חקלאיות ותעשייתיות חדשות תוך ניצול חומרי הגלם החקלאים המצויים באזור.
התוכנית כיוונה ליצור רשת יעילה של דרכים ראשיות ודרכים צדדיות בהתאם לשלבי פיתוח הפרויקט.
הפיתוח החקלאי בפרויקט הוא בסיס לפיתוח משולב הכולל: פיתוח תעשייתי, מכרות, אנרגיה חלופית, ייתכן גם נפט, גז, ותיירות.
הממשלה אמורה הייתה לבנות את התשתית המרכזית של המיזם, המורכבת מתעלה מרכזית, ארבע תעלות משנה המסתעפות מהתעלה המרכזית, תחנת שאיבה של המים, הדרכים המרכזיות והנחת רשת חשמל מרכזית.
תחנת השאיבה ידועה גם בשם "תחנת השאיבה של מובארכ".
היא ממוקמת על הגדה המערבית של אגם נאצר, וכ-8 ק"מ מצפון למפרץ תושכא ו-45 ק"מ מצפון להצטלבות בין דרך אבו סימבל לדרך אסואן.
תחנת השאיבה נבנתה על ידי האיחוד האירופאי יחד עם מצרים ויפן, בניהול חברה לונדונית.
המים מורמים בתחנה לגובה 53 מטר.
התחנה מיועדת לשאוב כ-25 מיליון מ"ק מים ביום ולהעבירם למרחק 60 ק"מ.
המים עוברים כ-50 ק"מ בצינור תת-קרקעי.
התחנה מורכבת מ-24 משאבות בעלות קיבולות 17 מ"ק לשנייה.
התחנה מיועדת לקבל אספקה חשמל בהספק של 6,000 מגה ואט.
הנשיא מובארכ חנך את תחנת השאיבה ב-27 בפברואר 2002. במהלך החגיגות ב-12 בינואר 2003 לציון שש שנים לפרויקט, שתי משאבות בלבד פעלו, כך שהתאפשרה הזרמה חלקית בלבד לתעלת תושכא.
רק במרץ 2005 החלה התחנה לפעול בקנה מידה נרחב.
תעלת מיזם תושכא קרויה על שם השייח' זאיד, האמיר של אבו דאבי, אשר הבטיח לממן 17.7 מיליון דולר לפרויקט.
זאת תעלה חדשה המובילה את עודפי המים של אגם נאצר, הנשאבים בתחנת השאיבה.
המפרץ של התעלה מתחיל מרצועה המשתרעת 8 ק"מ מצפון למפרץ תושכא, חור, שעל אגם נאצר.
התעלה ממשיכה לכיוון מערב עד שהיא מגיעה לנתיב הדרך ההיסטורית דרב אל-ארבעין, ומשם נעה התעלה צפונה לאורך דרב אל-ארבעין עד לנווה המדבר באריס.
אורכה של תעלת תושכא מיועד להיות כ-71 ק"מ והיא תסתעף ל-4 תעלות משנה עיקריות, כשהאורך הכולל הוא כ-257.5 ק"מ.
התעלה המרכזית ותעלות המשנה מיועדות להעביר 25.4 מיליון מ"ק ביום להשקות 4 אזורים: 480 אלף דונם, 480 אלף דונם, 801 אלף דונם, 397 אלף דונם.
התעלה נועדה להעביר מים לעבר נאות המדבר המצריות בסהרה - לח'ארגה, משם לדאח'לה והסיום יהיה בשקע בחריה.
בשלב הראשון תתפרש התעלה 30 ק"מ לתוך המדבר המערבי.
בשלב השני היא תורחב בעוד 350 ק"מ לכיוון נווה המדבר באריס.
העומק המקסימלי בתעלה הוא 6.1 מ', רוחב קרקעית התעלה 30.5 מטר.
השיפוע בצידי התעלה הוא 2:1 מה שגורם לכך שרוחב התעלה העליון הוא 61 מטר.
ההתאדות המוערכת בתעלה היא 0.7%, ישנם אזורים שמצופים בבטון עבה שמטרתם למנוע נזילה.
נכון לסתיו 2004, 112.5 ק"מ של התעלה נחפרו, מתוכם 40.2 ק"מ של תעלה כבר חוזקו בצידיהן בבטון, חול וחצץ.
קצב העבודה הוא כ-113 מ' ליום.
בסיום הבנייה אמורה התעלה להיות מורכבת מ-1.13 מיליון מ"ק של בטון.
סך הכל נפח החפירה הצפוי בתושכא הוא 87.7 מיליון מ"ק.
וכן 8.2 מיליון מ"ק של מילוי חול לאורך התעלה הושלמו מתוך 15.2 מיליון מ"ק, צפויים.
בזלת וחצץ ליצור בטון לצורך העבודה מושגים מאזור תושכא.
השפעה על המרכיב הדמוגרפי במצרים
הפרויקט מאפשר התמודדות עם הבעיות המורכבות שעולות מגידול האוכלוסייה: מחסור במקומות עבודה, מחסור במזון ובמקומות מגורים; בעיות בריאות; חינוך; ותחבורה.
כמו כן, הפחתת הצפיפות תעלה בקנה אחד עם העלאת איכות החיים לתושבים, ותפחית את הצורך בטיפול רפואי.
מבחינה חברתית הפרויקט יצור קהילות חדשות, יקטין את הצפיפות בערים, ויבטל את הבידוד של דרום מצרים מהצפון המיושב.
קהילות אלו יתבססו על הגידולים של העמק החדש.
תושבי העמק יגדלו מקנה, בשר, דגים ופירות הדר שישווקו לשוק המקומי ולשוק האירופאי.
לטענת הנשיא חוסני מובארכ משנת 1999, יותר מ-5,000 פועלים מועסקים במסגרת הפרויקט.
ראשי הפרויקט הצהירו כי כ-5 מיליון אנשים יתמקמו באזור וכ-70,000 מקומות עבודה יפתחו.
כמו כן, יותר מ-25 מרכזי תעשייה יפתחו באזור, יוקמו 7 אזורים תיירותיים ו-18 ערים.
מיליון חתימות לביטול חוקי האפליה (בפרסית: يک ميليون امضا برای لغو قوانين تبعيض آميز נקרא גם שינוי לשוויון) הוא מיזם קמפיין של נשות איראן מ-2006, לאיסוף מיליון חתימות תמיכה בשינוי חוקי האפליה המונהגים במדינתם.
החותמים חייבים להיות מתוך איראן ומעל גיל 18. הפעילים המרכזיים במיזם הותקפו ונכלאו, ובעקבות כך הוארך יעד איסוף המספר המלא של החתימות לשנתיים.
הקמפיין נפתח על ידי פעילים מתנועת זכויות האישה באיראן, כמו:פרווין ארדלאן, ועוד.
המיזם זכה להכרה בינלאומית רחבה.
כתבי-עת בולטים, ארגוני זכויות אדם, וארגונים פרו-דמוקרטיים, העניקו פרסים חשובים הן למיזם עצמו והן לפעילים בולטים בו.
אחד מהארגונים אשר נתנו פרס למיזם הוא עיתונאים ללא גבולות (2008).
מיזם GNOME זו הקהילה העומדת מאחורי סביבת העבודה GNOME.
אלו כוללים את מפתחי התוכנה והמשתמשים בה.
באוגוסט 2000 הוקמה קרן GNOME כדי לנהל את מיזם GNOME, להוציא הודעות מסודרות לתקשורת בנושא ולקשר בין חברות המעוניינות בפיתוח תוכנות GNOME.
אמנם הקרן אינה מעורבת באופן ישיר בהחלטות הטכניות, אך היא מרכזת את גרסאות GNOME וקובעת אילו מיזמים יהיו חלק מסביבת העבודה.
חברות בקרן פתוחה לכל מי שתורם תרומה לא פשוטה למיזם.
חברי הקרן זכאים להיבחר למועצת המנהלים ולהצביע בבחירותיה.
רק חברים בקרן יכולים להציע את מועמדותם למשרות בקרן.
מיזם GNOME מחזיק תוכניות קהילתיות כמו אירועים וכנסים, המתאימים לרוב למשתמשים ולמפתחים מקומיים.
הכינוס המרכזי של GNOME הוא כנס משתמשי ומפתחי קרן GNOME (GUADEC), הכנס השנתי בנושא קידום ופיתוח של GNOME.
הרעיון של אירועי GUADEC מגיע מהמפגש הראשון של משתמשי ומפתחי הקרן בפריז, צרפת ומהמפגש הבא אחריו בקורוניה, ספרד.
GNOME אף משתתפת בוועידת שולחנות העבודה, שהוא כנס משותף אשר אורגן על ידי קהילות GNOME ו־KDE, המתקיים מדי שנה באירופה.
שיתוף פעולה עם מיזמים אחרים
מיזם GNOME משתף פעולה באופן פעיל עם מיזמים נוספים של התוכנה החופשית.
מאמצי שיתוף פעולה קודמים היו מאורגנים לרוב על בסיס מיזם למיזם.
כדי להרחיב את שיתוף הפעולה, קיים freedesktop.org.
מיזם אגירת מי נהר הקולורדו הוא מיזם לפיקוח על פיתוח אגן הניקוז העליון של נהר הקולורדו.
מטרת המיזם לייצר ולספק חשמל מתחנות כוח הידרואלקטריות, לבצע בקרת שיטפונות ולאגור מים עבור המדינות השותפות למיזם בחלקו העליון של נהר הקולורדו ויובליו הראשיים.
המיזם שייך ללשכת הטיוב של ארצות הברית (U.S.
Bureau of Reclamation, בראשי תיבות USBR), סוכנות פדרלית הפועלת במסגרת מחלקת הפנים של ארצות הברית, אשר תפקידה העיקרי לפתח מקורות מים ומיזמי השקיה במערב ארצות הברית.
מאז התחלת המיזם ב-1956 הוא גדל והצטרפו אליו מספר מיזמים קשורים של ניהול מים ברחבי אגן ההיקוות של הנהר.
ההיקף המקורי של המיזם והמוקד העיקרי כלל את חלקו העליון של נהר הקולורדו, ואת הנהרות גרין (Green), סן חואן (San Juan) וגניסון (Gunnison).
המדינות המשתתפות במיזם הן אריזונה, יוטה, ניו מקסיקו, קולורדו וויומינג.