tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סבו לואיס סטיבנסון היה מזכיר המדינה של אילינוי (1914–1917).
אביו, עדלי סטיבנסון השני, היה מושל אילינוי, שגריר באו"ם ומועמד דמוקרטי לנשיאות פעמיים.
השחקן מקלין סטיבנסון היה בן דודו השלישי.
סטיבנסון הכיר את אשתו לעתיד, ננסי אנדרסון, ב-1953 בזמן שהיה באימוני טנקים בפורט נוקס, קנטקי, כהכנה לפריסתו ליפן ולאחר מכן לקוריאה.
בני הזוג נישאו בשנת 1955 בביתה של ננסי מחוץ ללואיוויל.
יחד נולדו להם ארבעה ילדים.
בנו עדלי סטיבנסון הרביעי הוא מנהל עסקים ועיתונאי לשעבר.
אף שעדלי הרביעי הביע בעבר את כוונתו להיות "עדלי האחרון", בנו, עדלי יואינג סטיבנסון החמישי, נולד בקיץ 1994.
בנוסף לעדלי הרביעי, הוא הותיר אחריו בן נוסף, וורוויק; וכן שתי בנות, לוסי וקתרין; האחיות שלהם; ולפחות תשעה נכדים.
עדינון כסוף-פס (שם מדעי: Spratelloides gracilis) הוא מין של דג גרם ששייך לסוג עדינון ומשפחת הסרדיניים.
עדינון כסוף-פס נפוץ במים רדודים ולגונות עד עומק של 40 מטר.
תחום התפוצה שלו הוא באזור האינדו-פסיפי ממפרץ אילת ואפריקה המזרחית דרך תת היבשת ההודית ודרום-מזרח אסיה עד לאוסטרליה, מזרח אסיה ואיי האוקיינוס השקט.
אורכו של עדינון כסוף-פס 4 עד 10 סנטימטרים.
העדינון בעל סנפיר גב אחד.
סנפיר הבטן נמצא במרכז הגוף.
הבטן חלקה ללא קשקשים משוננים.
לאורך צדי הגוף ישנו פס כסוף שנתן לדג את שמו.
דג זה ניזון מזואופלנקטון והוא משמש כדג מאכל וגם פיתיון בדיג חכות.
הגב כסוף ירקרק ובסנפיר השת יש 11–14 קרניים.
מדג זה מכינים סשימי והוא ידוע ביפן בשם קיבינאגו.
כמו רוב המינים במשפחתו דג זה חי בלהקות גדולות.
עדינון כסוף-פס תואר למדע ב-1846 על ידי הזואולוגים קונרד יאקוב טמינק (Coenraad Jacob Temminck) והרמן שלגל (Hermann Schlegel).
האטימולוגיה של שמו המדעי של הסוג הוא "דומה ל".
שמות מדעיים נוספים למין זה הם:
מצב השימור של המין על פי הרשימה האדומה של IUCN הוא ללא חשש.
עדינה אליזבת פורטר היא שחקנית אמריקאית.
היא ידועה בעיקר בזכות תפקידיה בתור לטי מיי תורנטון בסדרת פנטזיית-האימה של HBO "דם אמיתי" (2008–2014), קנדרה ג'יימס בסדרת הדרמה של HBO "חדר החדשות" (2012–2014), ואינדרה בסדרת דרמת המדע הבדיוני של CW, "המאה" (2014–2020).
היא זכתה להכרה נוספת על תפקידיה בתור סאלי פרימן, לי האריס, בוורלי הופ, דינה סטיבנס והצ'יף ברלסון בעונות הראשונה, השישית, השביעית, השמינית והעשירית בסדרת האנתולוגיה של FX "אימה אמריקאית" (2011–הווה).
פורטר החלה את קריירת המשחק שלה בהופעה על במת אוף ברודוויי, וזכתה בפרס אובי ב-1996 עבור "ונוס".
היא עשתה את הופעת הבכורה שלה בברודוויי במחזה, "הנשים" ב-2001. על עבודתה בסדרה "אימה אמריקאית", היא הייתה מועמדת לפרס אמי לבידור בפריים טיים ולשני פרסי סאטורן.
פורטר נולדה וגדלה בניו יורק סיטי, ניו יורק.
היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת המדינה של ניו יורק.
המורה הראשון שלה למשחק הייתה בטרפליי מקווין.
היא הייתה נשואה פעמיים ויש לה שני ילדים מבעלה השני, לארי ארל מדיסון ג'וניור.
פורטר החלה את קריירת המשחק שלה בתיאטרון, והופיעה בהצגות מחוץ לברודוויי ובתיאטרון אזורי.
הקרדיטים שלה מחוץ לברודוויי כוללים את , , , , , , , ו-Hurricane.
בשנת 1996 היא קיבלה את פרס אובי על הופעה מכובדת של שחקנית בסרט "ונוס".
היא השתתפה במחזה "הנשים" ובנוסף לכך, הופיעה במספר הפקות בפסטיבל שייקספיר בניו יורק.
פורטר החלה את קריירת המסך שלה כששיחקה בתפקידי אורח בדרמות טלוויזיה שונות הכוללות "חוק וסדר", New York Undercover ("ניו יורק סמויה"), "דרום ברוקלין" ו- NYPD Blue.
היה לה תפקיד חוזר כעוזרת הבית גוון ווקר בדרמה התקופתית של NBC "חלום אמריקאי" מ-2002 עד 2003. בקולנוע, היא עשתה את הופעת הבכורה שלה ב-1992 כאשר השתתפה בסרט, "עלפון חושים".
בשנת 2005, פורטר גילמה את ריקי בעיבוד הקולנועי למחזה של רובן סנטיאגו-הדסון, "בלוז בלקאוונה" עבור HBO.
היא קיבלה את פרס הבלאק ריל לשחקנית המשנה הטובה ביותר: סרט טלוויזיה/סדרה על תפקידה.
לאחר מכן, היא השתתפה ב-ER, "נמלטים", "ללא עקבות", "האוס" ו"חוק וסדר: מדור מיוחד".
בשנת 2008, פורטר לוהקה לתפקיד לטי מיי תורנטון, בסדרת הדרמה של HBO, "דם אמיתי".
היא השתתפה גם בעונה השביעית והאחרונה של התוכנית.
בשנת 2012, היא כיכבה כאורחת בפרק של "האנטומיה של גריי".
מ-2012 עד 2014, היה לה גם תפקיד חוזר בסדרת HBO "חדר החדשות" בגילומה של קנדרה ג'יימס.
ב-2014, היא החלה להופיע בתפקיד חוזר בתור אינדרה בדרמה הפוסט-אפוקליפטית של CW, "המאה".
פורטר גם כיכבה בשני פיילוטי דרמה שלא נמכרו עבור ABC, ב-2013, ו-The Mury ב-2016. בשנת 2016, היא גילמה את פרלי מיי במהלך העונה הראשונה של הדרמה התקופתית של WGN אמריקה, "אנדרגראונד".
מאוחר יותר בשנת 2016, פורטר לוהקה לתפקיד לי האריס בסדרת האנתולוגיה של FX "אימה אמריקאית: רואנוק", לאחר שהשתתפה בעבר כדמות משנית ב"אימה אמריקאית: בית הרצח" בשנת 2011. על הופעתה ב"רואנוק", היא זכתה לשבחי המבקרים והייתה מועמדת לפרס סאטורן לשחקנית המשנה הטובה ביותר בטלוויזיה.
מאוחר יותר היא גילמה את בוורלי הופ ב"אימה אמריקאית: הכת", שם זכתה לשבחים דומים מהמבקרים וקיבלה מועמדות שנייה לפרס סאטורן, כמו גם מועמדות לפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה יוצאת מן הכלל במיני-סדרה או סרט.
מאוחר יותר היא נבחרה להשתתף בעונה השמינית של "אימה אמריקאית", ששמה היה "אפוקליפסה", בגילומה של דינה סטיבנס.
ב-2020 היא שיחקה בתור השריף סוזן פטרקין בסדרה "חופים של סודות".
ב-2021 היא הופיעה שוב כדמות ראשית בעונה העשירית של הסדרה, "אימה אמריקאית: דאבל פיצ'ר", שם גילמה את צ'יף ברלסון.
עדלי ריפעת סאלח יעיש הוא פוליטיקאי פלסטיני ששימש כראש עיריית שכם מטעם חמאס בשתי כהונות לא עוקבות.
עדלי יעיש נולד ב־30 ביוני 1952 בשכם.
יש המאמינים כי משפחתו היא שומרונית במקורה והתאסלאמה.
הוא עבד בסוכנות מרצדס המשפחתית.
בבחירות לעיריית שכם בדצמבר 2005 נבחר יעיש לראשות העירייה בראש רשימה עצמאית המזוהה עם חמאס שזכתה בכ־76% מהקולות.
יעיש נעצר במאי 2007 בידי ישראל ושהה במעצר עד אוגוסט 2008.
חמאס החרימה את הבחירות לרשויות המקומיות ברשות הפלסטינית ב־2012, ויעיש לא התמודד בשנית לראשות העירייה.
בבחירות לעיריית שכם ב־2017 התמודד יעיש בראשות רשימה שנתמכה גם בידי פת"ח, כשיעיש חותם על הסכם רוטציה כשהוא יוחלף לאחר שנתיים בתפקיד בידי איש פת"ח.
הרשימה זכתה בבחירות, ויעיש כיהן כראש העירייה עד 2019.
עדינה שמיר פרופסור, חוקרת שימוש בטכנולוגיות לקידום תלמידים, ראש המעבדה והטכנולוגיות בחינוך המיוחד, אוניברסיטת בר-אילן, יו"ר ועדת הלב בווראייטי.
שמיר היא מרצה בכירה בפקולטה לחינוך, אוניברסיטת בר-אילן.
המחקר והפרסומים המדעיים שלה נמצאים בתחום הפיתוח הקוגניטיבי והמטה-קוגניטיבי, שימוש בטכנולוגיות חדשות לתמיכה בלמידה של תלמידים עם צרכים אקדמיים מגוונים, כולל תלמידים עם לקויות למידה.
היא משמשת כפרופ' חברה וחוקרת טכנולוגיה וחינוך של אוכלוסיות בסיכון .
עומדת בראש המעבדה והמכון לטכנולוגיות בחינוך המיוחד.
היא מרבה לעסוק בהנחיית סטודנטים בעבודות תזה לתואר שני ולדוקטורט בפקולטה לחינוך, אוניברסיטת בר-אילן.
יזמה את בניית "מעבדת דמיון" שהוקמה בבית הספר המיוחד "יחדיו", המכוונת לספק לתלמידים כחדר למידה אופפת ומרחב תגליות אינטראקטיביות וחדשניות.
זהו פרויקט ארצי המיושם בהובלת קרן אתנה ובתמיכת אפסון ישראל.
יכולת שינוי קוגניטיבי ומטה-קוגניציה בקרב תלמידים עם צרכים מיוחדים .
שימוש בטכנולוגיות חדשות כדי לתמוך בלמידה של סטודנטים עם צרכים אקדמיים מגוונים (כולל צרכים חינוכיים מיוחדים).
טכנולוגיות חדשות כתמיכה בלמידה בקרב ילדים עם צרכים מיוחדים (כולל ליקויי למידה).
מטא-קוגניציה בקרב ילדים צעירים – מחקר חוצה תרבות (עם אוניברסיטת Cambridge, אנגליה).
ספרים אלקטרוניים (ספרים אלקטרוניים) כתמיכה באוריינות ומתמטיקה בקרב ילדים עם צרכים אקדמיים מגוונים.
1996 – פרס עידוד לתלמידי M.A מצטיינים, בית הספר לחינוך, אוניברסיטת בר-אילן.
1998 – פרס עידוד לדוקטורט מעולה.
סטודנטים, בית הספר לחינוך, אוניברסיטת בר-אילן.
1999 – פרס עידוד לדוקטורט מעולה.
נשואה למאיר שמיר, להם שלושה ילדים בהם כדורגלן העבר גיא שמיר.
עדינה פייטן היא פרופסור במחלקה למדעי כדור הארץ ומדעים פלנטריים באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז.
היא ידועה במחקר על המחזור הביוגאוכימי בהווה ובעבר.
כסטודנטית לתואר ראשון, פייטן "פגשה" בגאוכימיה שהיא משווה לפאזל מורכב גדול.
היא השיגה תארים ראשונים בגאולוגיה וביולוגיה (1985) ותואר .M.Sc בחינוך מדעי ממכון ויצמן למדע (1987) ותואר .M.Sc באוקיינוגרפיה ומדעי כדור הארץ (1989) מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
הוא ממכון סקריפס לאוקיינוגרפיה שבסן דייגו (1996), שם עבדה עם מרים קסטנר על שימוש בבריט כמתעד של הכימיה באוקיינוס.
לאחר עבודת פוסט דוקטורט באוניברסיטת קליפורניה, סן דייגו, היא עברה למחלקה למדעי הגאולוגיה והסביבה באוניברסיטת סטנפורד, ולאחר מכן לתפקיד באוניברסיטת קליפורניה, שבסנטה קרוז.
פייטן היא מדענית בין-תחומית וגם תומכת בחינוך STEM והסברה ציבורית.
היא משתמשת בחתימות איזוטופיות וכימיות כדי לבחון מחזוריות ביו-גיאוכימית גלובלית.
זה כולל מחקרים על הזרמת מי תהום למערכות החוף, מחזוריות תזונה, התחמצנות האוקיינוסים ופליאוקיאנוגרפיה.
מחקרים אלה כוללים מדידות ברזולוציה גבוהה של איזוטופי פחמן ו-גופרית, כדי לאפיין שינויים במחזור הפחמן הימי והאטמוספירי.
זאת באמצעות איזוטופים של סטרונציום בתוך בריט, וכדי להסיק על שינויים במחזור הפחמן העולמי על פני זמן גאולוגי, ותוך חקירות מודרניות של הזרמת מי תהום, כמקור של חומרים מזינים לחופי האוקיינוסים ולשוניות האלמוגים.
במסגרת מאמציה בכיוון של חינוך STEM והסברה ציבורית, פייטן משמשת כחונכת של המרכזים למצוינות במדעי האוקיינוסים(COSEE), שם דוגלת בתפקידן של אוניברסיטאות בניהול הסברה ציבורית.
פייטן התחילה את תוכנית GeoKids באוניברסיטת סטנפורד, על מנת לחנך את ילדי בית הספר היסודי למדע.
פייטן גם מנחה מאסטרנטים ודוקטורנטים במעבדה שלה.
פרס טומי ואיווט אדמונדסון לשירות מיוחד מטעם האגודה למדעי הלימנולוגיה והאוקיינוגרפיה ASLO 2024
תואר פרופסור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, 2023
מדליית וורנאדסקי מטעם האיחוד האירופאי למדעי הביוגאולוגיה - EGU עבור תרומות יוצאות דופן למדעי הביוגאולוגיה 2022.
מלגת פולברייט למשאבים ימיים פורטוגל 2020
האנטסמן למצוינות במדעים ימיים 2019
עמיתת האיגוד הגאופיזיקלי האמריקאי - AGU 2018
עמיתת האגודה למדעי הלימונולוגיה והאוקיינוגרפיה (ASLO, 2016)
פרס דאנסגארד לאמצע הקריירה בפליאוקיינוגרפיה מטעם AGU (Advancing Earth & Space Sciences) לשנת 2015
הרצאה על שם רייצ'ל קרסון של האיחוד הגיאופיזי האמריקאי - AGU לשנת 2013
פרס פיטרסון מטעם הקתדרה למצוינות של קרן פרופ' ד"ר וורנר פיטרסון, GEOMAR Helmholtz Centre for Ocean Research Kiel 2013
פרס האיחוד הגאופיזי האמריקאי - AGU למדעי הים לחוקרים צעירים 2002
עדלינה נוביצקי (נולדה ב-25 באוקטובר 2003) היא ג'ודוקא ישראלית המתחרה בקטגוריית המשקל של עד 70 ק"ג.
סגנית אלופת אירופה עד גיל 21
באליפות אירופה עד גיל 21 שנערכה בפראג שבצ'כיה בספטמבר זכתה במדליית כסף בקטגוריית המשקל של עד 63 ק"ג.
באליפות אירופה עד גיל 21 שנערכה בהאג שבהולנד בספטמבר זכתה במדליית כסף בקטגוריית המשקל של עד 70 ק"ג.
באליפות העולם עד גיל 21 שנערכה באודיבלאש שבפורטוגל באוקטובר סיימה במקום חמישי בקטגוריית המשקל של עד 70 ק"ג, לאחר שהפסידה בקרב על מדליית ארד.
בגראנד סלאם שנערך במרץ טביליסי זכתה במדליית ארד.
צפויה להשתתף באליפות אירופה 2025 שתיערך באפריל בפודגוריצה שבמונטנגרו.
עדינה קמיאן (נולדה ב-7 באפריל 1971) היא אוצרת אמנות ישראלית-אמריקנית המשמשת כאוצרת בכירה וראש המחלקה לאמנות מודרנית במוזיאון ישראל, ומרצה לאמנות מודרנית ולימודי אוצרות בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים.
אצרה תערוכות בישראל, בארצות הברית, באירופה ובאסיה, ופרסמה על דאדא וסוריאליזם.
עדינה קמיאן נולדה בניו יורק.
אמה, אניטה קמיאן, היא המייסדת והמנצחת של תזמורת האוניברסיטה העברית.
אביה, רוג'ר קמיאן, הוא מוזיקולוג ומחבר הספר Music: An Appreciation.
בשנת 1980 עלתה לישראל ובהמשך למדה בבית הספר התיכון "פלך" בירושלים.
בשנים 1989–1991 שירתה בצה"ל בחיל המודיעין, ביחידה 8200. בשנת 1994 סיימה את לימודי התואר הראשון בהצטיינות בפסיכולוגיה ובלימודים כלליים באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2001 סיימה את לימודי התואר השני שם, בתוכנית אישית בפסיכולוגיה קלינית ובתולדות האמנות.
עבודת הגמר שלה השוותה בין מבחן האישיות ההשלכתי מבחן רורשך לאוטומטיזם סוריאליסטי (דקלקומניה); היא פורסמה בגרסה מתומצתת בקטלוג "סוריאליזם ומה שמעבר במוזיאון ישראל".
בשנת 2012 השלימה את לימודי הדוקטורט בהיסטוריה ובתאוריה של האמנות במרכז לחקר הסוריאליזם ומורשתו של אוניברסיטת אסקס, שמהווה שותפות מוסדית בין אוניברסיטת אסקס, אוניברסיטת מנצ'סטר ומוזיאון טייט מודרן.
עבודת הדוקטורט שלה, "Remaking the Ready-made: Duchamp and Man Ray in the Galleria Schwarz", התמקדה בשיתופי הפעולה של מרסל דושאן ומאן ריי עם הסוחר-חוקר-משורר ארטורו שוורץ, בשעתוק החפצים-מן-המוכן (רדי מייד) והאובייקטים שלהם בשנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70 של המאה העשרים.
במהלך לימודי הדוקטורט שלה קיבלה את מלגת המחקר המוענקת לסטודנטים לתואר שלישי בינלאומיים בבריטניה.
עבודת הדוקטורט היוותה בסיס לספרה בנושא מקוריות ושכפול: "דושן, מאן ריי וחידת השיעתוק", שפורסם בסדרת "מחקרים בסוריאליזם" של הוצאת רוטלדג' בשנת 2018. הספר תואר על ידי דליה יודוביץ כ"קריאה חובה להבנת המורשת היצירתית של הרדי-מייד".
הספר בוחן את הייצור השיתופי של רפליקות ואת ההשלכות על מקוריות, אותנטיות ויצירתיות.
בשנת 1994 החלה קמיאן לעבוד במחלקה לאמנות מודרנית של מוזיאון ישראל כחוקרת פרילנס.
במחלקה שימשה בתפקידים רבים לאורך השנים, כגון עוזרת אוצרת ואוצרת משנה, עד שבשנת 2005 קיבלה לידיה את ניהול המחלקה.
בשנת 2008 התקדמה לתפקיד אוצרת מן המניין.
מאז 2016 היא מכהנת בתפקיד אוצרת בכירה לאמנות מודרנית ע"ש דוד רוקפלר וראש המחלקה לאמנות מודרנית ע"ש סטלה פישבך.
קמיאן אחראית על אוסף המחלקה לאמנות מודרנית ועל אוצרות הגלריות לאמנות האימפרסיוניסטיות והפוסט-אימפרסיוניסטית ועל הגלריה לאמנות מודרנית.
היא פיקחה על ההרחבה וההקמה מחדש של גלריות האמנות המודרנית במהלך חידוש קמפוס המוזיאון בשנים 2007–2010.
אוספים עליהם אחראית קמיאן כוללים גם את אוסף הדאדא והסוריאליזם ע"ש ורה וארטורו שוורץ ואת בית ברגמן ואוספיו.
במסגרת תפקידה במוזיאון, אצרה תערוכות רבות, חיברה ספרים, קטלוגים ומאמרים העוסקים בתנועות האמנות דאדא, וסוריאליזם, כמו גם באמנים, תנועות ונושאים אחרים הקשורים באמנות המאה העשרים.
תוך שימת דגש מיוחד על הקשר בין אמנות האוונגרד לאמנות העכשווית, קמיאן מציגה אסטרטגיות אוצרותיות חדשניות במוזיאון, תוך הקפדה על רגישות ביחס לשאלות חברתיות-פוליטיות בנות הזמן.
כאוצרת במוזיאון ישראל, קמיאן אצרה תערוכות פורצות דרך, כגון "מאן ריי: משוואות אנושיות" (2015, בשותפות עם ונדי גרוסמן, אנדרו שטראוס ואדוואר סבלין), "אין כמו בבית" (2017) ו"נופי גוף" (2020), שזכו לתהודה מקומית ובינלאומית.
בנוסף, היא מארגנת ומשתתפת באופן קבוע בכנסים, בהרצאות ובדיאלוגים בינלאומיים עם דמויות בולטות בשדה האמנות העולמי, כמו גם מובילה תערוכות ושותפויות בינלאומיות ותורמת לקידום אוסף מוזיאון ישראל, בשיתוף פעולה פורה עם המחלקה לניוד תערוכות במוזיאון ישראל.
קמיאן, המשלבת את הכשרתה בפסיכולוגיה ובתולדות האמנות, בחרה לפתח קריירה כאוצרת אמנות.
היא מסבירה: "כאוצרת, יש לי הזכות ליצור חוויות שבתקווה מרוממות אותנו מעל המציאות הקשה הנוכחית שלנו.
אפשר לשוטט באמנות ובתרבות החומרית בצורה חלומית, מחדר לחדר."
בראיון בשנת 2025 ציינה שבחירותיה האוצרותיות מבוססות לעיתים על מסורת השידוך, המשמשת בקהילה היהודית למציאת בני זוג מתאימים לנישואין באמצעות היכרות בהנחיית שדכן: "בפרקטיקה האוצרותית...
פעולת הצבת יצירות אמנות שלכאורה אינן קשורות זו לצד זו הופכת לפעולה של שידוך פרשני."
במסגרת תפקידה אחראית קמיאן על פיתוח האוסף, לרבות רכישות של יצירות חשובות כגון היצירה "מתווה לרפואה" מאת גוסטב קלימט (1897–1998).
כמו כן, הורחב האוסף של אמנות הדאדא והסוריאליזם עם מבחר יצירות מעיזבונו של מאן ריי.
קמיאן התנדבה בוועדה לאמנות ציבורית בעיריית ירושלים, ובבית סוטריה בירושלים, שם העבירה פעילות אמנותית-טיפולית.
במהלך ארבעה החודשים הראשונים של מלחמת חרבות ברזל יזמה סדנאות אמנות למפונים במלון גרנד קורט בירושלים, יחד עם צוות מתנדבות ומדריכות של אגף הנוער של מוזיאון ישראל.
מאז 2014 משמשת קמיאן כמרצה לאמנות מודרנית בבצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב בירושלים.
בשנים 2017 ל-2019, היא גם לימדה קורסים באוצרות במחלקה לאדריכלות של האקדמיה.
קמיאן לימדה גם במרכז האקדמי שלם ובאוניברסיטה הפתוחה, והיא מעבירה הרצאות במסגרות תרבות נוספות.
התערוכה "סוריאליזם ומעבר" (2007) הוצגה במוזיאון ישראל, במוזיאון האמנות של סינסינטי (2009), בהרמיטאז' בסנט פטרסבורג (2014), בגלריה הלאומית ההונגרית בבודפשט (2014), בפלאצו אלברגטי בבולוניה (2017) ובפלאצו גביריה במדריד (2018).
בתערוכה זו התמקדה קמיאן בנושאים מרכזיים בדאדא ובסוריאליזם וכללה עבודות של אמנים מאוחרים יותר שהושפעו מתנועות אלו, כגון מיצב שהוזמן מהאמן האמריקאי מארק דיון.
התערוכה "מאן ריי: משוואות אנושיות" (2015), שאצרה במשותף עם ונדי גרוסמן, אנדרו שטראוס ואדוארד סבלין, התמקדה ב"משוואות שייקספיריות" של מאן ריי, בהשראת תצלומיו של עצמים מתמטיים תלת-ממדיים והוצגה לראשונה יחד עם המודלים המקוריים ממכון אנרי פואנקרה בפריז.
התערוכה הוצגה גם באוסף פיליפס בוושינגטון ובני קרלסברג גליפטוטק בקופנהגן.
"לילה יורד על ברלין" (2016) הייתה שיתוף פעולה עם הגלריה הלאומית החדשה בברלין לתערוכה של עבודות מתנועות אמנות שלפני מלחמת העולם השנייה, כגון אקספרסיוניזם גרמני, אובייקטיביות חדשה, דאדא ובאוהאוס.
רבות מיצירות אלו הוצאו מחוץ לחוק על ידי הנאצים בטענה שהן "מנוונות".
לדברי קמיאן הצלחת התערוכה, שהוארכה עקב ביקוש פופולרי, טמונה בעובדה ש"ישראלים צמאים מאוד לביטוי של תקופה כה קריטית להיסטוריה שלנו".
התערוכה "אין כמו בבית" (2017), שהוצגה במוזיאון ישראל ובמוזיאון אוסף בררדו בליסבון (2018), בחנה כיצד אמנים עכשוויים השתמשו בפריטי בית בדרכים שחותרות תחת תפקודם ומשמעויותיהם היומיומיות.
בכנס בשנת 2017 דיברה קמיאן על מה שקורה כאשר חפצים שהופכים ליצירות אמנות ממוקמים ב"מעין בית" במוזיאון.
התערוכה חיקתה את עיצוב הבית, יחד עם קטלוג בהשראת איקאה.
בין נקודות השיא של התערוכה היו המשתנה המחודשת של מרסל דושאן ועבודתה של האמנית היפנית יאיוי קוסמה "ללא כותרת" (קרש גיהוץ).
נופי-גוף (2020) התמקדה בקשר בין גוף, טבע ויקום מאז התקופה הפרהיסטורית.
לדברי קמיאן, בני אדם לאורך הדורות ביקשו לקשור את מסתורי גוף האדם למבנים רציונליים, כמו גאומטריה.
דוגמה לכך היא עבודתו של לה קורבוזיה, שתכנן את המודולור - מערכת מדידה המבוססת על פרופורציות גוף.
"שדות המופשט" (2022) הציגה 43 ציורים מופשטים מאוסף מוזיאון ישראל, 24 מהם הוצגו לקהל הרחב בפעם הראשונה.
בפתיחה תיארה קמיאן את הציור המופשט כ"זיקוק מהות הדברים".
"Fields of Abstraction" נבחרה על ידי כריסטי'ס כאחת התערוכות הטובות ביותר באסיה-פסיפיק, המזרח התיכון ודרום אמריקה בשנת 2022.
התערוכה "טבור עולם" (2024), שאצרה, בשיתוף פעולה עם מלו ציון והוצגה בקישלה, תחנת משטרה וכלא טורקי לשעבר, המהווה חלק ממתחם מגדל דוד בירושלים, יצרה דיאלוג בין ארכאולוגיה לאמנות עכשווית.
קמיאן אומרת שאחת ממטרותיה הייתה ליצור מקלט בתקופה הקשה העומדת בפני ישראל לאחר טבח שבעה באוקטובר.
תערוכה "חלומות צלולים" (2024) שאצרה קמיאן במוזיאון ישראל, מציגה 180 עבודות החוקרות חלומות באמנות, תרבות חומרית ומדיה חדשה מנקודת מבט רב-תרבותית.
התערוכה, לציון מאה שנה ל"מניפסט הסוריאליזם" מאת אנדרה ברטון (1924), מובילה את המבקרים דרך מסדרון ארוך ומואר אל חדרים רבים החוקרים את "הדימויים הקסומים והפנטסטיים של חלומות".
למבנה התערוכה קמיאן קיבלה השראה מן החפץ הסוריאליסטי "אובייקט יציר חלום" מאת ברטון משנת 1935, ובו מסדרון אדום שמצדיו דלתות קרטון המציצות לקטעי שירה וחפצים מצויים.
התערוכה כוללת אמנות ותרבות חומרית ממשענת ראש מצרית עתיקה ועד יצירת מציאות מדומה שנוצרה לתערוכה.
יצירת האמן הבריטי-ניגרי יינקה שוניבארי נותנת פרשנות חדשה ליצירתו של אמן הרומנטיקה הספרדי פרנסיסקו גויה "תרדמת התבונה מולידה מפלצות".
בלב התערוכה עומדת התזה של קמיאן שאמנים לאורך ההיסטוריה השתמשו בחלומות, שהם בבסיס הסוריאליזם, כקרקע להתנסות ולחזון יצירתי.
היא מציעה שהמבקרים ישוטטו בתערוכה במעין מצב חלום, לא ב"קו ליניארי" אלא דרך "ארכיטקטורה של חלומות" טעונה רגשית.
קמיאן כתבה מאמרים רבים על דאדא וסוריאליזם, ופרסמה מחקרים על עבודתם של אמנים סוריאליסטים, ביניהם מרסל דושאן, מאן ריי וז'ואן מירו.
קמיאן (עורכת), חלומות צלולים, מוזיאון ישראל, (עברית ואנגלית), 2024
"ז'אק ליפשיץ: מפגשים פיסוליים", בתוך: ג'ודית גסקו ואנט סומודי (עורכות), ליפשיץ, פסל קוביסטי, מוזיאון האמנויות היפות, בודפשט, 2024
קמיאן (עורכת), שדות המופשט, מוזיאון ישראל, קטלוג מקוון (עברית, אנגלית, ערבית), 2022
"בחזרה להיסטריה," בתוך: קתרין חיג (עורכת), טיפול: אמנות ורפואה, קונסטהאוס ציריך, 2022
קמיאן (עורכת), נופי גוף", מוזיאון ישראל, ירושלים, (עברית, אנגלית), 2020
קמיאן ושרון תג'ר, "עופרת ביצירתו של אנסלם קיפר במוזיאון ישראל", בתוך: שרון הקר וסילביה בוטינלי (עורכות), עופרת באמנות מודרנית ועכשווית, הוצאת בלומסברי, לונדון, 2020
"מרסל דושאן דרך עיניו של ארטורו שוורץ: ראיון מורכב", בתוך: דושאן-קונס, מסימיליאנו ג'יוני (עורך), הוצאת פיידון, 2019
"מאן ריי" בתוך: מייקל ריצ'רדסון, ואחרים (עורכים), האנציקלופדיה הבינלאומית של הסוריאליזם, הוצאת בלומסברי, לונדון, 2018
יצירה מחדש של הרדימייד: דושאן, מאן ריי וחידת הרפליקה, הוצאת ראוטלג', 2018
קמיאן (עורכת), אין כמו בבית, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2017; מוזיאון אוסף בררדו, ליסבון, (עברית, אנגלית, פורטוגזית), 2018
"יציקה, עטיפה ושכפול: היצירתיות הניתנת לעיצוב של מרסל דושאן ומאן ריי", בתוך: פרייר דה טושר, מוזיאון טינגלי, בזל, 2017
"לוח שחמט סוריאליסטי", בתוך: דושאן, שחמט והאוונגרד,'' מכון ז'ואן מירו, ברצלונה, 2016
עדנאן יחיא מחמוד אל-ע'ול (אלרול) היה טרוריסט פלסטיני, מבכירי הזרוע הצבאית של חמאס ברצועת עזה, מומחה להכנת מטעני נפץ, "אבי התעשייה הצבאית הפלסטינית", "אבי הקסאם", ויד ימינו של ראש גדודי עז א-דין אל-קסאם, מוחמד דף.
נהרג על ידי צה"ל בסיכול ממוקד.
עדנאן אל-ע'ול נולד בשנת 1958 במחנה הפליטים שאטי שבצפון רצועת עזה.
לאחר סיום לימודיו התיכוניים נסע לספרד כדי ללמוד כימיה, אולם בגלל קשיי התאקלמות חזר לרצועת עזה.
בשנת 1980 נסע למצרים, שם אימץ אידאולוגיה אסלאמית קיצונית כשחבר למחתרות האסלאמיות במדינה.
אל-ע'ול נטש את לימודיו, שב לרצועת עזה והצטרף לשורות הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
הוא ביצע מספר פעולות חבלה ברצועה, ועד לפרוץ האינתיפאדה הראשונה נמנה בראש רשימת המחבלים המבוקשים.
בסוף שנת 1987, בעקבות הניסיונות ללכדו, נמלט אל-ע'ול דרך הים למצרים.
משם עבר לסודאן ולבסוף הגיע לסוריה.
בשנים הבאות התאמן ועבר הכשרות לחבלה ברחבי העולם המוסלמי, בין היתר אף באיראן ובאפגניסטן.
בראשית שנות ה-90 הצטרף אל-ע'ול לתנועת חמאס, אם כי עדיין שמר על קשרים עם בכירים מארגון הג'יהאד האסלאמי.
בקיץ 1994 הסתנן בחזרה לרצועת עזה, דבר שהתאפשר בשל הקמת האוטונומיה הפלסטינית בעזה וביריחו בהתאם להסכמי אוסלו.
עם שובו לרצועה הצטרף לשורות גדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של חמאס, ובמקביל גם לקח חלק בפעילות הטרור של הג'יהאד האסלאמי.
אל-ע'ול שיתף פעולה עם יחיא עיאש, שהיה גם הוא בעל ידע מקצועי בחומרי חבלה, עד להריגתו בינואר 1996.
באפריל 1996, בעקבות לחץ מדיני, עצרו אותו כביכול מנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית, אך בפועל הוא נהנה מחופש תנועה כמעט מלא.
בשנים 2000–1996 הוא שוחרר ונכלא פעמים אחדות, כאשר למעשה שולב בפעילות במסגרת מנגנון הביטחון המסכל של הרשות הפלסטינית ולא הפסיק לעמוד בקשר עם בכירים בהנהגת חמאס, ולהיות מעורב בפעילות טרור.
ב"תאונת עבודה" לקראת סוף שנות התשעים, הוא איבד כמה מאצבעותיו בעקבות פיצוץ מטען נפץ שהרכיב.
כבר בשלב זה הוא הסתמן כמבוקש בכיר, בעל ידע מקצועי יוצא דופן בהרכבה ושימוש של אמצעי לחימה.
בשנת 2000, עם פרוץ האינתיפאדה השנייה, נמנה אל-ע'ול עם שורות האסירים הביטחוניים הרבים אשר הרשות הפלסטינית שחררה מכל מעקב, מאסר, או פיקוח.
מיד עם שחרורו הוא הצטרף במלוא המרץ למאבק המזוין נגד ישראל.
אם בראשית שנות התשעים היה מזוהה יותר עם הג'יהאד האסלאמי, הרי במהלך האינתיפאדה השנייה הוא העמיד את שירותיו לטובת החמאס, בעל המשאבים וכוח האדם הרבים יותר.
הוא נחשב בחמאס למי שמרכז את הידע המקצועי בתחום הייצור וההפעלה של מטעני הצינור, מטעני הצד, מטעני הגחון, נשק נ"ט, נשק נ"מ, תחמושת לנשק קל, ורימוני יד.
בשנים הראשונות לאינתיפאדה השנייה הוא היה למעשה הרוח החיה בהסבת מפעלים קטנים למערך נרחב של מעבדות חבלה אשר בהן יוצרו כמויות מסחריות של אמצעי לחימה, בעיקר רימוני יד, תחמושת לנשק קל, ומטענים, אשר הועמדו לשימוש כלל כוחות חמאס ואף נמכרו לפעילים של ארגוני טרור נוספים.
בכך הוא ייסד למעשה את המערך המאורגן הראשון של תעשיית החבלה הפלסטינית העצמאית.
למרות פעילותו הרבה בתחום אמצעי הלחימה, הוא התבלט בקרב הציבור הפלסטיני יותר בזכות היותו אבי הירי תלול-המסלול: פצצות מרגמה, ורקטות קסאם.
תרומתו לפיתוח טילי הקסאם הייתה הן בהיבט האסטרטגי והן בהיבט המעשי: מבחינה אסטרטגית, הוא עודד את הרחבת השימוש בירי תלול מסלול, כנשק שישראל מתקשה למצוא לו מענה; מבחינה טכנית, הוא פיקח על ייצור הדגמים הראשונים של רקטת הקסאם, ועל הגדלת טווח הירי, רמת הדיוק, וכמות חומר הנפץ בטיל.
את הידע המקצועי הרב שלו הוא הצליח להעביר לתלמידים רבים נוספים, ויש הרואים בכך את עיקר תרומתו לחמאס.
בדיווחים לא מאומתים נטען כי בשנת 2002 הוא יצא במנהרות מגבולות רצועת עזה, ובעודו בחו"ל עבר "השתלמויות", בהן למד ושיפר את יכולותיו בתכנון והרכבת טילי הקסאם.
בנוסף לרקטות קסאם, הוא פיתח גם טילים נגד טנקים מסוגים שונים: אל-באנה, אל-בתאר, ויאסין.
חמאס עשה שימוש בטילים אלה בהתקפות נגד יישובי גוש קטיף ונגד חיילי צה"ל.
בנוסף למעורבותו הדומיננטית בייצור אמצעי לחימה, ייחסו לו בצה"ל גם מעורבות בהברחות אמל"ח וחומרי נפץ ממצרים, ובתכנון וביצוע פיגועים נגד כוחות צה"ל ואזרחי ישראל ברצועת עזה ומחוצה לה.
בשל "הישגיו" והיותו אחד מוותיקי המבוקשים על ידי ישראל, הוא נחשב עד להריגתו על ידי צה"ל לסגנו של מוחמד דף, ראש גדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של החמאס.
ישראל ניסתה פעמים אחדות להרוג את אל-ע'ול או ללכוד אותו.
ב-22 באוגוסט 2001 הוא הצליח לחמוק מאחד הניסיונות הללו, כאשר מסוק קרב ישראלי שיגר טילים לעבר שיירת רכב בה נסע, יחד עם בכירים אחרים מצמרת הזרוע הצבאית של חמאס והמכונית בה שהה לא נפגעה.
עם זאת, אחד הטילים שנורו באותה תקיפה פגע במכונית אחרת, והרג את בנו הבכור, מחבל אף הוא, אשר למעשה איבטח את השיירה של אביו.
גם עוזרו האישי של אל-ע'ול, סעד אל-עראביד, נהרג באותה התקפה.
ב-27 ביוני 2003 פשט כוח של שייטת 13 על מתחם המגורים של חמולת אל-ע'ול בשכונת אלמורע'קה בדרום העיר עזה, במטרה לתפוס אותו יחד עם עוד כמה מבני משפחתו, שהיו מעורבים אף הם בפעילות טרור.
בזמן הפשיטה הוא לא שהה במתחם, וכך חמק ממעצר.
מתחם המגורים היה מרושת כולו במערכת של מטעני נפץ, וכוח הפשיטה נקלע בזמן הפעולה לקרב קשה אשר ארך מספר שעות.
במהלך הקרב נהרג ארז אשכנזי, לוחם שייטת 13 מקיבוץ רשפים.
ארבעה מחבלים פלסטינים נהרגו, ביניהם בן נוסף של אל-ע'ול, וכן בן של אחיו.
ב-6 בספטמבר 2003 במבצע קטיף כלניות ניצל מניסיון נוסף להורגו, כאשר נכח בפגישה עם הנהגת חמאס בבניין שהופצץ בידי חיל האוויר, אך הבכירים ניצלו כיוון ששהו בקומה התחתונה של המבנה.
ב-21 באוקטובר 2004 נהרג אל-ע'ול בסיכול ממוקד כאשר מסוק קרב ישראלי שיגר טילים לעבר הרכב בו נסע יחד עם עימאד עבאס, בכיר נוסף בזרוע הצבאית של חמאס, ושניהם נהרגו.
על שמו נקרא רובה הע'ול, רובה צלפים כבד שמשמש את החמאס, המבוסס על רובי שטייר HS .50.
עדן פַּרטוֹש (בהונגרית: Pártos Ödön; 1 באוקטובר 1907 – 6 ביולי 1977) היה מוזיקאי ומלחין ישראלי יליד בודפשט, ויולן, מורה ומנהל הקונסרבטוריון הישראלי למוסיקה תל אביב.
פרטוש נולד בבודפשט (בהונגריה שהייתה חלק מן הקיסרות האוסטרו-הונגרית), ולמד (יחד עם חבריו לכיתה אנטל דוראטי ומתיאש שייבר) באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט, נגינה בכינור אצל ינה הובאי והלחנה אצל זולטן קודאי.
לאחר סיום לימודיו, התקבל ככנר ראשי בתזמורת לוצרן ולאחר מכן בתזמורות נוספות ובהן תזמורת ברלין.
בשנת 1934, עם עליית היטלר לשלטון, חזר פרטוש לעיר הולדתו, בודפשט, בה הוא שימש כנר ראשי בתזמורת הסימפונית.
בשנת 1936 ייסד ברוניסלב הוברמן את התזמורת הארצישראלית, אליה גויסו נגנים יהודיים שגורשו מתזמורות אירופה.
הוברמן ביקש לגייס גם את פרטוש, אולם, הצטרפותו של פרטוש לתזמורת נדחתה בשל חוזה שהיה לו עם ממשלת ברית המועצות, בעקבותיו הגיע לעיר באקו, בה לימד כינור וקומפוזיציה בקונסרבטוריון.
בשנת 1937 עזב את ברית המועצות (לאחר שבתקופת "משפטי מוסקבה" סירב להצטרף למפלגה הקומוניסטית) וחזר לבודפשט, שם הוא שימש כנר ראשי בתזמורת וכן ערך מסעות קונצרטים בארצות אירופה.
באותו זמן הזמין ברוניסלב הוברמן את פרטוש לפגישה בפירנצה, שם הציע לו להיות ויולן ראשי בתזמורת הארצישראלית.
למרות הצעות מפתות מדרום אמריקה (פרו) בחר פרטוש בארץ ישראל, ובשנת 1938 עלה לארץ.
בין השנים 1938 ל-1956 היה נגן ראשי בקבוצת הוויולות של התזמורת הפילהרמונית הישראלית וכן סולן בהופעות רבות בישראל ובעולם.
בשנת 1946 הקים פרטוש ביחד עם לסלו וינצה את האקדמיה למוזיקה ע"ש רובין באוניברסיטת תל אביב.
פרטוש הוביל את הקמת בית הספר תלמה ילין בשנת 1959. בשנת 1951 התמנה פרטוש למנהל האקדמיה למוזיקה, תפקיד בו החזיק עד מותו (אם כי בחמש השנים האחרונות לחייו נבצר ממנו בשל מצב בריאותו לקחת חלק פעיל בניהול, אותו מילא בפועל סגנו ומנהל האקדמיה אחריו, אריה ורדי).
בשנת 1963 חיבר פרטוש את המוזיקה לסרט בירושלים בבימויו של דוד פרלוב.
פרטוש נמנה עם המלחינים הישראלים החשובים; זכה בפרס אנגל בשנת 1948 ושוב בשנת 1950-51, ובשנת 1954 היה לחתן הראשון של פרס ישראל למוזיקה.
עם תלמידיו של פרטוש נמנים גם דבורה ברטונוב, מנחם ברויאר, אילן גרוניך, רבקה גולני, יהושע לקנר ונעה בלאס.
נפטר בקיץ 1977, בשנה ה-70 לחייו, ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
הותיר אישה, דינה לבית ריזקין.
כמו כן על שמו פרס לביצוע מצטיין של מוזיקה ישראלית, שמוענק על ידי משרד התרבות.
עדן הראל-מנשה (נולדה בט' באדר א' ה'תשל"ו, 10 בפברואר 1976) היא אשת תקשורת, מנחת טלוויזיה ושחקנית ישראלית.
בעבר שימשה כמנחה בערוץ MTV ישראל וכדוגמנית.
נולדה בשם אדווה הראל באילת, למשפחה מסורתית.
אמה ממוצא מצרי וסורי ואביה ממוצא מרוקאי.
הוריה נפרדו ב-1978, כשהייתה בת שנתיים, אביה עבר לארצות הברית והיא גדלה עם אמה יחד עם שני אחיה הגדולים.
המשפחה עברה פעמים רבות דירה והם התגוררו בבת ים, חולון, גבעתיים ורמת גן.
ב-1987, בגיל 11, החלה ללמוד בפנימיית הדסים עם אחותה.
היא עזבה את הלימודים לאחר כיתה ט' ועברה להתגורר בתל אביב, שם החלה לעבוד בברים.
לאחר מכן, עבדה בבר "קולנוע אלנבי".
ב-1994, כאשר הראל עבדה בבר "קולנוע אלנבי" הוצע לה לגשת לאודישן לתפקיד מנחה בערוץ המוזיקה הבין-לאומי MTV, ולאחר מספר אודישנים התקבלה לתפקיד.
עד שנת 2000 חייתה הראל בבריטניה והנחתה בערוץ את המצעד האירופי.
בד בבד, בשנת 1996, הגישה לצד יאיר לוטן את מגזין התרבות לנוער "אין גבול" בטלוויזיה החינוכית.
כשסיימה לעבוד ב-MTV, טיילה בהודו וחיה במשך שנה במנזר טיבטי.
בשנת 2001 חזרה לגור בישראל, ועבדה כמנחה באירועים.
לאחר מכן, הצטרפה לצוות מנחי "זאפ לראשון" בערוץ הראשון, והנחתה בערוץ במשך חמש שנים, עד שנת 2006.
בשנת 2003 הנחתה את תוכנית הכישרונות "בראבו" בערוץ 2, לצד ליאון רוזנברג.
בשנת 2004 הנחתה את העונה השנייה של תוכנית המציאות "פרויקט Y" ב-yes, ושידרה תוכנית רדיו ברדיו תל אביב.
והנחתה את תוכנית הייעוץ לנוער "יש מצב" בערוץ הראשון, במסגרת זאפ לראשון.
בשנת 2005 הנחתה את תוכנית הראיונות האישית "נחשפים" ב.
היא שיחקה בסדרה "בסימן ונוס" ששודרה ב-HOT, הנחתה בארץ את שידורי מופע ה"לייב 8", והחלה לכתוב בכתב העת הישראלי "Go".
הובילה את קמפיין האופנה של "אריסטו שמט".
שיחקה בסרטה של איילת דקל "ביי ביי" שבו גילמה אם יחידנית הנותנת את הילד לאביו כדי שיגדל אותו ופוגשת אותו רק כמה פעמים בשבוע.
בשנת 2006 השתתפה בסרטו של חיים בוזגלו "משפחה על כל הקופה" שהופק עבור ערוץ ג'טיקס.
בשנת 2007 השתתפה בפאנל התוכנית "בנות" ב-HOT3. בשנת 2008 הנחתה הראל את התוכנית "תחנות בזמן" בערוץ "Hot בידור ישראלי", ודגמנה למעצבת מאיה נגרי.
בשנים 2009–2010 הנחתה הראל את התוכנית "מהדורת השבט" בערוץ 10, אשר ליוותה את העונה השנייה והעונה השלישית של תוכנית המציאות "הישרדות".
בנוסף, הראל הנחתה את תחרות הקדם-אירוויזיון בשנים 2003, 2006 ו-2009.
ב-2010 הנחתה הראל, ביחד עם בעלה עודד מנשה, את תוכנית הבישול "עושים שכונה", בקשת בערוץ 2. ב-2011 לוהקו בני הזוג לקמפיין של חברת "פוקס הום".
ב-2012 הנחתה הראל את התוכנית "העשירייה עם עדן הראל" בערוץ 24. בתחילת 2013 החלה להנחות את התוכנית "טובים השניים" בערוץ 24, שוב לצד בעלה עודד מנשה.
בקיץ של אותה שנה הגישה בערוץ 24, לסירוגין עם ירון ברובינסקי, את השעשועון המוזיקלי היומי "MusixBox", ששודר מאולפן שקוף שהוצב ביריד המזרח בתל אביב.
שעשועון הקיץ שודר במשך כמה שבועות יום יום לאורך כל היום ובשידור חי, וכונה "משחק הטלוויזיה המוזיקלי הארוך בהיסטוריה".
בשנת 2013 החלה להנחות את תוכנית האמהות והנשים "מאמאלנד" בערוץ 24, לצד חברות פאנל מתחלפות.
בשנת 2014 הנחתה את התוכנית "אהבה על האש" עם עודד מנשה בערוץ 10. באותה שנה הגישו השניים את התוכנית "עדן ועודד משפחה בע"מ" בערוץ 20.
ב-2015 התחרתה בעונת ה-VIP של התוכנית "מאסטר שף", בשידורי קשת בערוץ 2, והייתה המודחת השישית.
באותה שנה, שיחקה לצד בעלה בסרט לילדים "גויאבות" בתור הוריו של גיבור הסרט בילי, בבימויו של קובי מחט.
בשנים 2015–2016 הגישה את התוכנית "שישי בבוקר" בערוץ 10, לצד בעלה, עודד מנשה.
באותה עת, הראל ועודד מנשה העלו מופע בשם "רואים עין בעין" ובו הם מספרים את סיפורם האישי.
ביוני 2016 החלה להנחות עם מנשה את התוכנית "יום שישי הגיע" בערוץ 24.
ב-2018 דיבבה בסרט האנימציה הישראלי "אגדת המלך שלמה" של חנן קמינסקי.
באוקטובר 2020 החלה הראל להנחות את תוכנית האירוח "מדברים עם עדן הראל", בערוץ 20.
באוגוסט 2022 החלה להגיש תוכנית בישול בערוץ 97, בשם "במטבח של עדן".
בשנת 2023 החלה להגיש עם בעלה תוכנית יומית בעכשיו 14 שנקראת "עדן ועודד", באפריל 2025 הודיעה על סיום דרכה בערוץ 14.
בשנת תשפ"ד (2024), ביום העצמאות ה-76 של מדינת ישראל, הנחתה יחד עם בעלה עודד מנשה, את חידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי, בירושלים.
ב-2025 פורסם כי תתחרה בעונת האולסטארס השנייה של מאסטר שף.
בשנת 2005, במסגרת התוכנית "נחשפים", ראיינה את עודד מנשה וכך הכירה אותו.
בעקבות התוכנית הם החלו בקשר זוגי-רומנטי, וב-2007, הם נישאו.
הם מגדלים ביחד שישה ילדים: הבכור מנישואיה הקודמים למוזיקאי אייל ("אילזי") אייזנשטרוס ועוד חמישה משותפים.
הראל ומנשה חזרו בתשובה יחד.
הראל מספרת שהמפגש עם הרב עורך החופה לפני נישואיהם היווה "נקודת מפנה בחייהם", ומשם החלו בתהליך התחזקות.
הם שומרים שבת וילדיהם לומדים בבתי ספר דתיים.
השניים מקיימים ביחד שיתופי פעולה רבים בהנחיית תוכניות, הרצאות, ומופע, בו הם מספרים את סיפור חייהם.
עדן בן בסט (נולד ב־8 בספטמבר 1986) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
את דרכו החל בן בסט במחלקת הנוער של הפועל חיפה ובגיל הנערים עבר למחלקת הנוער של היריבה העירונית, מכבי חיפה.
בקבוצת הנערים הרבה בן בסט לכבוש וסיים עם ממוצע עונתי של מעל ל-20 שערים.
כשהיה בן 18 העלה אותו מאמן הקבוצה הבוגרת של מכבי חיפה, רוני לוי, לסגל הקבוצה הבוגרת.
בן בסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל במשחק מול הפועל נצרת עילית ב-19 בדצמבר 2004. בן בסט לא שולב במשחקים רבים, אך כשחקן סגל היה שותף לזכייה בשתי אליפויות רצופות.
בינואר 2007 הושאל ממכבי חיפה לקבוצת מכבי הרצליה, במדיה שיחק עד תום עונת 2006/2007.
בעונת 2007/2008 הושאל בן בסט לקבוצת נעוריו הפועל חיפה, ששיחקה אז בליגה הלאומית, וכבש במדיה 13 שערים.
בקיץ 2008 חזר לליגת העל כשהושאל לעירוני קריית שמונה.
לאחר שכבש שני שערים במדי המועדון הצפוני עבר בן בסט בהשאלה להפועל תל אביב בחלון ההעברות של ינואר, במסגרת עסקה שבה קיבלה קריית שמונה בהשאלה את דני בונדר ועידן סרור.
מחזור אחד לפני סיום עונת 2008/2009 הבקיע בן בסט את שערו היחיד במדי הפועל תל אביב, בניצחון 3–2 על הכח עמידר רמת גן.
לקראת עונת 2009/2010 שוחרר בן בסט ממכבי חיפה וחתם בהפועל חיפה בה החל לפרוץ.
בעונה זו כבש תשעה שערים בליגת העל, ואת עונת 2010/2011 סיים כמלך השערים של הקבוצה וסגן מלך השערים של הליגה עם 18 שערים.
ב-7 ביוני 2011 חתם בן בסט בקבוצת הכדורגל הצרפתית ברסט על חוזה לשלוש עונות.
בעונתו הראשונה בקבוצה, עונת , שותף בן בסט ב-32 משחקי ליגה וכבש ארבעה שערים.
בחציה הראשון של עונת הבקיע תשעה שערים שגרמו לעניין מצידה של טולוז שהחתימה אותו ב-31 בינואר 2013 לארבע וחצי עונות בקבוצה.
עד תום עונת כבש שלושה שערי ליגה בשמונה הופעות בטולוז ובעונה שלאחר מכן כבש ארבעה שערים ב-24 הופעות.
ב-24 ביולי 2014 חזר בן בסט לליגה הישראלית וחתם בקבוצת מכבי תל אביב תמורת דמי העברה בסך 750,000 אירו.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך שישה ימים לאחר מכן, כשהשלים 90 דקות בהפסד קבוצתו 0–1 למריבור במסגרת סיבוב המוקדמות השלישי של ליגת האלופות.
במשחק הגומלין, שנערך ב-5 באוגוסט, כבש בן בסט את שערו הראשון בקבוצה, שסיימה את המשחק בתיקו 2–2 ונשרה לפלייאוף העלייה לליגה האירופית.
את שער הליגה הראשון במדי מכבי תל אביב כבש בן בסט בבעיטה חופשית ישירה בניצחון 3–1 על מכבי חיפה ב-20 באוקטובר.
למחרת חתם בן בסט על הסכם אימוץ לשלוש שנים בחברת אדידס, והוא הכדורגלן הישראלי הראשון שחותם על הסכם כזה.
בסך הכל ערך בעונה זו 24 הופעות בליגה, בהן כבש שישה שערים, וזכה עם הקבוצה באליפות, גביע המדינה וגביע הטוטו.
בסך הכל שיחק שנתיים וחצי במועדון, וכבש תשעה שערי ליגה.
ב-17 בינואר 2017 חזר בן בסט להפועל חיפה וחתם לעונה וחצי במועדון.
עד תום עונת 2016/2017 ערך בן בסט 14 הופעות וכבש שני שערי ליגה.
ב-15 בינואר 2018 כבש בן בסט שער לאחר שבע שניות מפתיחת המשחק מול הפועל באר שבע, השער המהיר ביותר בתולדות ליגת העל.
בסך הכל כבש 12 שערי ליגה בעונת 2017/2018, והיה מלך שערי הקבוצה יחד עם אלון תורג'מן.
בן בסט היה שותף להצלחתה של הקבוצה להעפיל לפלייאוף העליון, ובתום העונה סיימה הקבוצה במקום הרביעי וזכתה בגביע המדינה.
בן בסט פתח כקפטן במשחק הגמר, בו ניצחה חיפה 1–3 בהארכה את בית"ר ירושלים.
ב-16 ביולי 2018 חתם בן בסט לשנתיים בהפועל באר שבע, תמורת שכר של 250 אלף אירו לעונה.
ב-16 באוגוסט 2018 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–3 לאפואל ניקוסיה במוקדמות הליגה האירופית, ובליגה כבש שער אחד ב-16 הופעות בעונת 2018/2019.
ב-30 ביוני 2019 חזר בן בסט להפועל חיפה, וחתם על חוזה לשנתיים עם אופציה לעונה נוספת.
בקיץ 2021 הפועל חיפה לא חידשה חוזה לבן בסט והוא נותר ללא קבוצה.
ב-17 בנובמבר 2022 הודיע על פרישה ממשחק פעיל ומונה לעוזר-מאמן הפועל חיפה תחת רוני לוי.
בפברואר 2024 עזב את הפועל חיפה, ותבע את המועדון בסכום 800,000 שקל בגין כספים שלטענתו לא שולמו לו בתקופתו כשחקן.
ביוני 2024, מונה למנהל המקצועי של הפועל עכו.
בן בסט נמנה עם סגל נבחרות הנערים של ישראל בכל הגילאים, ובמדי נבחרת הנוער רשם עשר הופעות וכבש חמישה שערים.
ב-11 בספטמבר 2012 ערך בן בסט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ישראל, בהפסד 0–4 לנבחרת רוסיה, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014. את טורניר המוקדמות סיים בן בסט כמלך השערים של הנבחרת, בצוותא עם תומר חמד.
ב-12 באוקטובר 2012 כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 6–0 על נבחרת לוקסמבורג, ובסך הכל כבש שישה שערים במהלך טורניר המוקדמות.
בן בסט נשוי לבת אל, ואב לבת ובן, והם מתגוררים בקריית מוצקין.
עדן ענבר (נולד ב-11 בינואר 1972) הוא עורך דין ומאמן כדורסל ישראלי.
מאמן הכדורסל הראשון והיחיד שזכה עם קבוצה ישראלית בתואר אירופי שזכה עם אליצור רמלה בגביע היורוקאפ בעונת המשחקים 2010-2011. נוסף על אימון קבוצות אימן עדן ענבר את נבחרת ישראל בכדורסל נשים בשנים 2014 עד 2019.
ענבר סיים את לימודי התואר הראשון במשפטים באוניברסיטת חיפה בשנת 1998. הוא חבר לשכת עורכי הדין משנת 1999. כיום הוא שותף במשרד עורכי הדין "אטיאס גראור וישניצקי ענבר ושות'", כמומחה בתחום התדיינות.
במקביל לעיסוקו כעורך דין מאמן ענבר בקבוצות כדורסל נשים, בין הקבוצות אותן אימן היו הפועל חיפה/מוצקין, מכבי רמת חן ומכבי בנות אשדוד, איתה הגיע אף לסדרת גמר האליפות בעונת 2009/2010.
בעונת 2010/2011 זכתה אליצור רמלה תחת הדרכתו בטרבל בו זכתה הקבוצה בהישג חסר תקדים, כאשר בעונה אחת זכתה בגביע המדינה, באליפות ליגת העל לנשים ובגביע היורוקאפ.
בסיום עונת 2014/15 עזב את אליצור רמלה לאחר 5 שנים וב-1 ביולי 2015 מונה בשנית למאמן מכבי בנות אשדוד.
לקראת עונה 2019/20 מונה למאמנה של מכבי רמת חן
עדן גוריון (נולד ב-20 באפריל 1978) הוא תסריטאי טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
עדן גוריון נולד וגדל בקיבוץ גבת שבעמק יזרעאל.
לאחר שירות צבאי בחיל החימוש עבר להתגורר בתל אביב והחל מ-2005 הוא בוגר תואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה של אוניברסיטת תל אביב, שם למד במגמת התסריטאות.
בשנת 2005 הצטרף גוריון לאיגוד התסריטאים, בו הוא משמש החל משנת 2011 כחבר הנהלת האיגוד ונציג האיגוד בהנהלת האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה, בה הוא משמש החל משנת 2015 כיו"ר תחרות פרסי הטלוויזיה.
בשנת 2004 היה עדן גוריון שותף לפיתוח תוכנית הבידור המצליחה הרצועה בערוץ ביפ.
לאחר מכן עסק בפיתוח תוכניות קומיות וסדרות מערכונים עבור ערוץ 10 והחל משנת 2008 כתב פרקים לעונה השנייה והשלישית של סיטקום הילדים המובילים בערוץ לוגי בכיכובם של ליאת הר לב, אוולין הגואל וגיא לואל.
בשנים שאחר כך עסק בפיתוח סדרות עבור yes, HOT וערוץ הילדים ובשנת 2011 צורף לצוות הכותבים בעונה הראשונה של גאליס בערוץ הילדים, בכיכובם של תובל שפיר, אליאנה תדהר ודניאל מורשת.
עם הצלחתה הגדולה של הסדרה והחל מעונתה השנייה שימש בשנים 2012 ו-2013 כתסריטאי הראשי של גאליס לצד יוצרי הסדרה דוד דהן ועידו דרור.
ב-2012 זכה גוריון בפרס הראשון של פסטיבל אייקון TLV עבור התסריט לסרט "לא תישא", אשר קיבל מענק פיתוח תסריט מקרן הקולנוע הישראלי.
ב-2013 היה ממייסדי פורום מבקרי הקולנוע בישראל.
ב-2014 שב לכתיבת גאליס והיה שותף לזכייתה בפרס "סדרת הילדים ונוער הטובה ביותר" בתחרות פרסי הטלוויזיה.
ב-2018 היה תסריטאי בסדרת הנוער "אילת" ששודרה ב־HOT 3.
ב-2020 כתב גוריון ביחד עם יונתן בר-אילן את דרמת הנוער התקופתית "פלמ"ח".
ב-2024 כתב ביחד עם יאיר פרי את סדרת הנוער הדברים שהלכו לאיבוד ששודרה בכאן חינוכית.
בשנת 2010 הצטרף עדן גוריון למפלגת העבודה הישראלית והיה פעיל בכיר עבור ח"כ שלי יחימוביץ' בבחירות המקדימות לראשות המפלגה ב-2011, אז גברה על ח"כ עמיר פרץ, ח"כ יצחק הרצוג ועמרם מצנע ונבחרה ליו"ר המפלגה.
ב-2012 נבחר כציר ועידת המפלגה ומונה לראש מטה המתנדבים של המפלגה, תפקיד אותו מילא גם במהלך הבחירות לכנסת התשע עשרה בינואר 2013. בבחירות המקדימות לראשות המפלגה בנובמבר 2013 שימש כראש מטה המתנדבים בקמפיין יו"ר המפלגה שלי יחימוביץ', אשר הסתיים בהפסדה לח"כ יצחק הרצוג.
ב-2015 היה גוריון יועץ ופעיל בכיר בקמפיין ח"כ יחימוביץ' בבחירות המקדימות למועמדי המפלגה לכנסת, בהן הגיעה למקום הראשון (לאחר יו"ר המפלגה הרצוג ויו"ר התנועה ציפי לבני) וכן שימש כיועץ כתיבת המצע וסגן ראש מטה המתנדבים עבור המחנה הציוני במהלך הבחירות לכנסת העשרים.
באותה שנה גם נבחר כציר הקונגרס הציוני העולמי מטעם מפלגת העבודה ושימש כראש מטה המתנדבים בקמפיין ראש עיריית ירוחם מיכאל ביטון לתפקיד יו"ר קק"ל, בו גבר ביטון על היו"ר המכהן אפרים שטנצלר אך הפסיד לח"כ דני עטר, שמונה לתפקיד.
ב-2017 שימש שוב כראש מטה המתנדבים של שלי יחימוביץ' בבחירות לראשות הסתדרות העובדים הכללית החדשה ולאחר מכן, בפריימריס לראשות מפלגת העבודה, היה פעיל מרכזי עבור ח"כ עמר בר-לב בסיבוב הראשון ועבור אבי גבאי בסיבוב השני, שבסיומו ניצח גבאי את ח"כ עמיר פרץ ומונה ליו"ר המפלגה.
עדן אטיאס (נולד ב-9 באוקטובר 1966) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת כטייס תובלה בחיל האוויר הישראלי, פיקד על בסיס נבטים.
לאחר שחרורו מונה לנספח משרד הביטחון בקנדה.
אטיאס נולד בקיבוץ רעים, גדל והתחנך באשדוד.
התגייס לקורס טיס בנובמבר 1984, אותו סיים במגמת קרב.
במהלך קורס האימון המתקדם הוחלט שיעבור למערך התובלה.
הוא שירת בטייסת הדקוטה בבסיס לוד והשתתף במבצע כחול וחום.
שימש סמ"ט ב' בטייסת אבירי הציפור הצהובה, סמ"ט א' בטייסת 103, היה ממתכנני ומשתתפי מבצע שלמה להעלאת יהודי אתיופיה ב-1991, לאחר מכן פיקד על טייסת 100 ועל טייסת 103. בהמשך שירותו הצבאי פיקד על בסיס שדה דב, יצא לתקופת לימודים ומונה באוגוסט 2008 למפקד בסיס נבטים.
עם תחילת כהונתו הועברו הטייסות והיחידות שפעלו עד אז בבסיס לוד לנבטים והבסיס הפך לבסיס המשלב טייסות ממערך התובלה וממערך הקרב.
כיהן בתפקיד עד אוקטובר 2011 והשתחרר משירות הקבע.
בנובמבר 2011 מונה לנספח הראשון של משרד הביטחון בקנדה, כיהן בתפקיד עד אוגוסט 2014.
לאחר שחרורו מונה למנכ"ל חברת PARA ZERO העוסקת במערכות לכלי טיס בלתי מאוישים.
הוא מכהן כיושב ראש דירקטוריון חברת RBS projcets וכיושב ראש דירקטוריון חברת SkyilnX.
אטיאס בוגר תואר ראשון במדעי המחשב ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב (1997), בוגר המכללה לביטחון לאומי ובעל תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת חיפה (2008).
עדן פסיה בן זקן (נולדה ב-8 ביוני 1994) היא זמרת-יוצרת, מלחינה ושחקנית ישראלית.
התפרסמה בעקבות השתתפותה בעונתה הראשונה של תוכנית הטלוויזיה "אקס פקטור ישראל", בה הגיעה למקום השני.
בן זקן הייתה גם שופטת אורחת בעונה השלישית.
בספטמבר 2019, זכתה בן זקן בתואר "זמרת העשור" במסגרת מצעד העשור: פרויקט משותף של רדיו תל אביב ומאקו.
בנוסף לכך זכתה בן זקן בתואר "זמרת העשור" ב"מצעד העשור" של כאן גימל.
במרץ 2020, זכתה בן זקן בתואר "הזמרת הפופולרית בישראל" בקרב משתמשי שירות הסטרימינג Yandex.Music.
בן זקן נולדה בירושלים, למאיה, מורה, ושי, סגן-אלוף במילואים.
ב-1995 כשהייתה בת שנה עברה משפחתה לקריית שמונה.
בילדותה התמרדה ונעדרה רבות מבית הספר, וב-2008, בגיל 14, נשלחה ללמוד בפנימיית רמת הדסה בקריית טבעון.
בכיתה י"א נרשמה לתיכון פרטי וחזרה להתגורר בביתה.
בשנת 2013, עקב השתתפותה בתוכנית "אקס פקטור ישראל", עברה להתגורר ברמת גן.
ב-2011 בגיל 17 השתתפה בן זקן באודישנים של העונה התשיעית של "כוכב נולד", אולם ספגה ביקורת קשה, ומשום כך החליטה לא להירשם לאודישנים נוספים.
בשנת 2012, כשהייתה בת 18, לקראת צילומי העונה הראשונה של התוכנית "אקס פקטור ישראל", קיבלה זימון ממלהקת התוכנית להגיע לאודישנים ונענתה לה בחיוב.
בן זקן עברה את האודישנים בהצלחה והם אף היו לוויראליים, היא שובצה לנבחרת הבנות של רמי פורטיס, העפילה עד לגמר התוכנית והגיעה למקום השני לאחר רוז פוסטאנס שזכתה במקום הראשון.
עם סיום התוכנית, החלה לעבוד על אלבום בכורה ובמאי 2014 שיתפה פעולה עם להקת אתניקס בשיר "מקסיקאנה".
ביולי 2014 התגייסה בן זקן לצה"ל ושירתה בבסיס השלישות הצבאית ברמת גן.
במרץ 2018 החלה לשמש כפרזנטורית בפרסומת לקק"ל.
בינואר 2015, שנה לאחר סיום העונה הראשונה של אקס פקטור, יצא לאור הסינגל הראשון שלה, "מנגינה".
השיר זכה לביקורות טובות ולהצלחה; הוא הגיע למקום השישי במצעד השבועי של מדיה פורסט ולמקום ה-13 (מתוך 20 השירים שהתמודדו) במצעד השנתי של ערוץ 24 בשיתוף עם רדיו חיפה, רדיו תל אביב, רדיו דרום ורדיו 99.5 חם אש.
במאי 2015 הוציאה את הסינגל השני שלה, "מלכת השושנים".
השיר הפך ללהיט מיידי כאשר הוא הגיע למקום ה-4 במצעד השבועי של מדיה פורסט, ולמקום ה-6 במצעד השנתי של ערוץ 24 בשיתוף עם רדיו חיפה, רדיו תל אביב, רדיו דרום ורדיו 99.5 חם אש.
הווידאו קליפ לשיר צבר למעלה מ-32 מיליון צפיות ביוטיוב.
באוגוסט 2015, יצא הסינגל השלישי מהאלבום, "שיכורים מאהבה".
השיר הגיע למקום ה-3 במצעד השבועי של מדיה פורסט.
אלבום הבכורה של בן זקן, מלכת השושנים, יצא ב-3 בספטמבר 2015, וזכה לביקורות טובות בעיקר, ששיבחו את קולה של בן זקן ואף השוו אותה לשרית חדד.
מהאלבום בלטו גם השירים: "שורף לי בעיניים" שהפך לוויראלי, ו-"כמה רזית" שהיו ללהיטים בקרב חובבי המוזיקה הים תיכונית.
מאוחר יותר יצא השיר "פיסה מזכרוני" כסינגל הרביעי מהאלבום והיה ללהיט רדיו, הפך לשיר הראשון של בן זקן שנכנס לפלייליסט של גלגלצ, והגיע למקום ה-2 במצעד השבועי של מדיה פורסט.
ב-1 בדצמבר, הגיע האלבום למעמד אלבום זהב לאחר שמכר למעלה מ-15,000 עותקים בתוך חודש ולמעמד פלטינה כפול על 50,000 הורדות דיגיטליות.
ב-30 בדצמבר 2015, הוציאה את הסינגל החמישי והאחרון מתוך האלבום "אלבינה", שלווה גם בקליפ מלא.
ב-12 במרץ 2016, הוציאה בן זקן את הסינגל "תאמין לי", סינגל ראשון מתוך אלבומה השני.
השיר היה לשיר השלישי של בן זקן שנכנס לפלייליסט של גלגלצ (במסגרת התוכנית של דלית רצ'סטר) והגיע למקום ה-3 במצעד השבועי של מדיה פורסט.
ביוני 2016 הצטלמה יחד עם פאר טסי לקליפ של השיר "כל העיר שלנו", בו הם משתפים פעולה והוא היה לסינגל השני מתוך אלבומה השני.
את השיר כתבו והלחינו דולב רם ופן חזות ועיבד מוזיקלית יעקב למאי.
השיר קיבל ביקורות שליליות והגיע למקום ה-8 במצעד השבועי של מדיה פורסט אך זכה להצלחה ברשת וצבר למעלה מ-15 מיליון צפיות ביוטיוב.
באוגוסט 2016, הוציאה את הסינגל "תזיזו", סינגל שלישי מתוך האלבום השני.
גם את השיר הזה כתבו והלחינו עבורה דולב רם ופן חזות ועובד והופק מוזיקלית על ידי יעקב למאי, כמו כן השיר משמש כשיר הנושא החדש של ערוץ הילדים, והגיע למקום ה-3 במצעד של מדיה פורסט ולמקום ה-33 במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ז.
אלבומה השני תאמין לי, יצא ב-4 בספטמבר 2016. האלבום זכה לביקורות מעורבות, חלקן משבחות את בן זקן על המילים הבוגרות וסגנון המוזיקה הייחודי שפיתחה בשירי האלבום (שילוב של מוזיקת נשמה עם מוזיקה ים תיכונית).
השיר "אף אחד" הגיע למקום ה-8 במצעד השנתי של גלגלצ לשנת תשע"ז, ולמקום השישי במצעד של רשת גימל באותה שנה.
בנובמבר 2016 בן זקן הוציאה את הסינגל החמישי מהאלבום: "אין לי אותך" שזכה להצלחה נאה, ואת הסינגל השישי והאחרון, "הייתי חוזרת".
השיר זכה לביקורות חיוביות על המקוריות של השיר ולאור העובדה שהוא הסינגל הראשון של בן זקן שכולו מז'אנר מוזיקת נשמה.
השיר נכנס לפלייליסט גלגלצ והגיע למקום ה-18 במצעד השנתי של רשת גימל לשנת תשע"ז.
ב-12 בפברואר 2017 יצא הסינגל "לזאת שניצחה", כסינגל הראשון מתוך האלבום השלישי.
השיר נכתב, הולחן, עובד והופק מוזיקלית על ידי יעקב למאי, דולב רם ופן חזות, השיר זכה להצלחה בתחנות הרדיו והגיע למקום חמישי בשיאו במצעד השבועי של מדיה פורסט.
ב-16 במאי הופיעה לראשונה בתיאטרון קיסריה מול 3,500 איש, במופע אירחה גם את פאר טסי איתו היא שרה את "כל העיר שלנו".
היא הופיעה בו שוב ב-1 ביולי והופיעה שם בפעם השלישית ב-2 בספטמבר.
על המופע נמתחה ביקורת על יכולתה של בן זקן "להחזיק ערב" כאמנית הבולטת.
ב-29 במאי הופיעה לראשונה גם בבריכת הסולטן בירושלים.
ב-13 ביוני יצא הסינגל השני מתוך האלבום: "רציתי", השיר זכה להצלחה יותר גדולה מהסינגל הקודם והיה לאחד השירים הבולטים של אותה שנה, זכה להצלחה בתחנות הרדיו כאשר הגיע למקום ראשון במצעד השבועי של גלגלצ ולמקום השני במצעד של מדיה פורסט.
השיר הגיע למקום ה-2 במצעד השנתי של כאן גימל ותשיעי במצעד של גלגלצ.
בן זקן נבחרה להופיע כשופטת אורחת בעונה השלישית של סדרת הריאליטי בה היא בעצמה השתתפה - "אקס פקטור ישראל" - בזמן חופשת הלידה של הזמרת שירי מימון.
ב-6 ספטמבר יצא האלבום השלישי שנקרא: לזאת שניצחה.
האלבום כולל שיתוף פעולה של בן זקן עם דיג'יי ויוו בשיר שנקרא "מאורסת".
באותה השנה נבחרה בן זקן לזמרת השנה של ישראל מטעם כאן גימל ולאשת השנה במצעד של גלגלצ וזמרת השנה של ערוץ הילדים.
בנוסף לכך 5 שירים שלה נכנסו למצעד השנתי של גלגלצ (מתוכם שניים בעשירייה הפותחת), שזהו שיא חסר תקדים לזמרת.
באותה השנה יצא גם הסינגל השלישי "כולם באילת", שזכה להצלחה נאה והסינגל הרביעי והאחרון "צועקת", שזכה להצלחה רבה, ואף הגיע למקום ה-25 במצעד סוף השנה של גלגלצ.
ב-28 בינואר 2018 הוציאה סינגל ראשון מאלבום רביעי "תל אביב בלילה".
על השיר אמרו כי הוא גנבה בוטה של הלהיט "Back to Black", של איימי ויינהאוס.
השיר זכה לביקורות חיוביות וזכה להצלחה לאחר שנכנס לפלייליסט של גלגלצ, הגיע למקום שלישי בתחנה ורביעי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
בסמוך לכך, הוציאה גרסה מחודשת לשיר "הללויה" עם גלי עטרי.
הגרסה יצאה כסינגל והגיעה בשיאה אל המקום ה-6 במדיה פורסט.
לאחר, מכן הוציאה את הסינגל השני, "בא לי לחבק אותך" ולבסוף סינגל בשם "חיים שלי", שזכה להצלחה רבה במצעדי סוף השנה בישראל, כאשר הגיע אל המקום השלישי במצעד סוף השנה של רשת ג', והשישי בגלגלצ.
ב-15 באוקטובר 2018 הוציאה את "מקסיקו".
ב-6 בדצמבר 2018 יצא הסינגל "מילה של גבר".
בינואר 2019 הוציאה את הסינגל "יאסו" לצד סטטיק ובן אל תבורי וסטפן לגר הסינגל זכה להצלחה.
בנוסף גם הקליטה הזמרת גרסה עברית משלה לשיר "" של הזמרת אריאנה גרנדה המכיל גרסה עברית ל"My Favorite Things" מהסרט "צלילי המוסיקה" בדיוק כמו בשיר המקורי לצד קטע משירה "תל אביב בלילה" באותו השיר.
ב-7 במרץ 2019 יצא הסינגל "תגיד לי Je t'aime" שמאופיין בשילוב של ז'אנר הרגאיי והז'אנר הים תיכוני במקביל.
ב-27 במרץ, פורסם ראיון שערכו מאקו עם עדן בן זקן, בו היא אמרה ששם אלבומה הרביעי יהיה "חיים שלי" ואף הצהירה כי הוא ייצא ב-14 באפריל 2019.
ב-11 באפריל יצא הסינגל השמיני מתוך האלבום, "חצי מדינה", בו בן זקן מתייחסת לפרשה של הסרטון שהופץ שלה מחליפה בגדי ים בחנות בגדים שבבעלות השותפות נטע אלחמיסטר ונועה בני.
ב-14 באפריל יצא אלבומה הרביעי, "חיים שלי".
הוא אף עלה לרשתות הזרמת המדיה.
ב-4 ביולי הוציאה את השיר "שונה מהנוף", ביחד עם עדן חסון.
ב-13 באוגוסט, הוציאה את השיר "Bonsoir" שהיא הייתה בין מלחיניו.
ב-3 בספטמבר הוכרז כי בן זקן תופיע במופע משותף עם הזמר האיטלקי מחמוד ב-3 באוקטובר בפארק לייב ראשון לציון ויבצעו על הבמה דואט שיקליטו יחד.
ב-11 בספטמבר הוציאה את השיר "הזמן שלנו", ביחד עם איתי לוי אשר יצא כחלק ממסגרת המופע של פסטיגל 2019. בספטמבר 2019 היא זכתה בתואר "זמרת העשור" במסגרת מצעד העשור: פרויקט משותף של רדיו תל אביב ומאקו.
בנוסף, ב-29 בספטמבר זכתה בתואר "זמרת העשור" לפי "מצעד העשור" של כאן גימל.
ב-22 בנובמבר הוציאה את השיר "אגרוף", שעם יציאתו הגיע אל המקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט, ובמצעד הרשמי של גלגלצ.
ב-17 במרץ 2020 הוציאה את השיר "כשתבוא", בו בן זקן מתייחסת להריונה ולידתה.
ב-8 באפריל, הוציאה בן זקן גרסה מחודשת של "והיא שעמדה", שהוא קטע קצר בהגדה של פסח; השיר יצא במסגרת יוטיוב "Stay Home #WithMe", בו נבחרה בן זקן לייצג את ישראל בפרויקט שנוסד בעקבות מגפת הקורונה.
ב-2 ביולי, הוציאה דואט עם עומר אדם הנקרא "קוקוריקו" שהפך ללהיט מיידי כאשר הגיע למקום השני במדיה פורסט וצבר למעלה מ-18 מיליון צפיות.
באותו החודש נבחרה להשתתף בפרסומת של מותג שופרסל "שופרסל Baby", לאחר לידת בנה הבכור.
במסגרת פרסומת זו יצאה גרסת כיסוי לשירה של זהבה בן "חיים שלי" שגם יצאה כסינגל.
ב-10 בספטמבר הוציאה את הסינגל "אנא מג'נונה" שצבר למעלה מ-13 מיליון צפיות.
ב-27 באוקטובר, יצא השיר "זיכרון ישן", אותו כתבה והלחינה בן זקן עבור הזמרת מור.
ב-8 בנובמבר, הוציאה את הסינגל "חיים מאושרים", בדואט עם נתן גושן.
ב-10 בדצמבר, הוציאה גרסת כיסוי לשיר "יש בי אהבה", ביחד עם ראש הממשלה בנימין נתניהו.
בהמשך, הוציאה עם עידן רייכל את "מתגעגעת אותך", שהגיע למקום הראשון במדיה פורסט והפך ללהיט.
בשנת 2021 הוציאה את הלהיט "מועבט" שהפך לאחד מהשירים המצליחים ביותר בישראל בשנת 2021. השיר כבש את פסגת מצעד השירים של מדיה פורסט והגיע למקום השני במצעד הרשמי של גלגלצ, שם שהה במשך מספר שבועות.
ב-7 ביוני 2021 הוציאה את "ברחובות של תל אביב" כסינגל נוסף מתוך מועבט; קליפ המילים שלו זכה להצלחה רבה כאשר צבר בשבוע אחד 833,000 אלף צפיות והיה הקליפ השני הנצפה ביותר בישראל ביוני 2021, כשמלפניו ניצב "מועבט" של בן זקן גם כן, שצבר 885,000 אלף צפיות באותו השבוע.
ב-13 באוגוסט הוציאה את הסינגל "ממתק".
לקראת סוף 2021, הוציאה בן זקן עם עדן חסון דואט שני, "פילטרים יפים".
יום לפני 2022, הוציאה את הסינגל "מה קרה?".
ב-24 במרץ 2022 הוציאה את "כמו שאני", אותו כתבה והלחינה בן זקן עבור הזמרת מאיה דדון.