tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בזמנו החופשי הוא התחיל לכתוב ב-2002 את הספר הראשון שלו הלהב עצמו (The Blade Itself) וסיים אותו ב-2004. הספר יצא לאור ב-2006 ואחריו יצאו שני ספרים הנוספים של הטרילוגיה - בטרם עלותם לגרדום וטיעונם האחרון של מלכים.
טרילוגיה זו הפכה ייחודית בנוף הפנטזיה בעיקר בשל הניסיון המתמשך והעקבי שלה לטשטש את הגבולות בין טוב לרע.
טרילוגיית החוק הראשון (The First Law)
טיעונם האחרון של מלכים (Last Argument of Kings), 2008
נובלות נוספות ביקום החוק הראשון
טרילוגיית עידן הטירוף (The Age of Madness)
חצי מלך (Half a King), 2014. זכה בפרס לוקוס לרומן הטוב ביותר לבני נוער לשנת 2015.
ג'וזף מת'יו אלווין הוא שחקן אנגלי, המוכר מתפקידיו בסרטים "מצדיעים לך, בילי לין!", "המועדפת", "מרי, מלכת הסקוטים" ו-"הארייט".
בשנת 2021, זכה בפרס גראמי בקטגוריית "אלבום השנה" כחלק מהצוות של האלבום "Folklore", של בת זוגו לשעבר, טיילור סוויפט.
אלווין נולד בטונברידג' וולס, קנט, אנגליה.
גדל בטופנל פארק ובקראוץ' אנד, צפון לונדון, אלווין הוא בן לאם פסיכותרפיסטית ואב במאי סרטים תיעודיים.
הוא נינו של המלחין והמנצח ויליאם אלווין.
הוא התחנך בבית הספר בלונדון.
אף על פי שהיה ילד "מופנם", הוא רצה תמיד להיות שחקן.
הוא הפך לחבר בתיאטרון הנוער הלאומי בסוף שנות העשרה.
במהלך לימודי ספרות אנגלית ודרמה באוניברסיטת בריסטול, שיחק בשתי הפקות סטודנטים בפסטיבל הפרינג' באדינבורו.
לאחר שסיים את לימודיו בשנת 2012, סיים תואר ראשון במשחק בבית הספר המלכותי לדרמה.
שבועיים לאחר סיום לימודיו, בתחילת שנת 2015, אלווין לוהק לתפקיד הראשי של דרמת המלחמה של אנג לי משנת 2016, "מצדיעים לך, בילי לין!".
בשנת 2017 הוא שיחק בתפקיד משנה בסרט הדרמה האנגלי "תחושה של סוף".
בשנת 2018, הוא הופיע בדרמה התקופתית עטורת הפרסים "המועדפת", ובנוסף שיחק בתפקידי משנה בסרטים בהם "מבצע פינאלה", "ילד מחוק", ו"מרי מלכת הסקוטים".
הוא זכה בפרס טרופי שופארד לצד אליזבת דביקי בפסטיבל קאן באותה שנה.
בשנת 2019, הוא שיחק בדרמה הביוגרפית עטורת הפרסים "הארייט", המספר את סיפורה של הארייט טאבמן הסרט הוצג בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-10 בספטמבר.
בדצמבר הופיע אלווין בתור בוב קראצ'יט במיני-סדרה בת שלושה חלקים "מזמור חג המולד".
בשנת 2021 שיחק בסרט מכתב אחרון ופרידה.
הוא הופיע ברשימת טיים 100 נקסט לשנת 2022 של מגזין טיים.
בשנת 2020 הוציאה הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט את אלבום האולפן השמיני שלה, Folklore, במסגרתו השתתף אלווין (בשם העט "ויליאם באורי") בכתיבת שני השירים "Exile" (בהשתתפות בון איבר) ו-"Betty".
במהלך טקס פרסי גראמי ה-63 זכה האלבום בקטגוריית "אלבום השנה", מה שזיכה את אלווין בפרס גראמי גם כן.
בדצמבר הוציאה את אלבום האולפן התשיעי שלה, Evermore, במסגרתו השתתף בכתיבת שלושת השירים: "Champagne Problems", "Coney Island" (בהשתתפות דה נשיונל) ו-"Evermore" (בהשתתפות בן איבר).
בשנת 2022 השתתף בכתיבת השיר "Sweet Nothing".
אלווין הצהיר כי הוא מוצא את זה "מחמיא" שסוויפט כתבה עליו את השירים.
שנה סרט תפקיד הערות 2016 מצדיעים לך, בילי לין!
שנה סדרה תפקיד הערות 2019 מזמור חג המולד בוב קראצ'יט מיני-סדרה; 3 פרקים2022שיחות עם חבריםניקתפקיד ראשי; 12 פרקים TBA Bridesheads Revisited לורד סבסטיאן פליטהמיני סדרה עתידית של BBC
ג'ו בלאס הוא יוצר סרטים עיראקי-קנדי ממוצא יהודי.
הוא ידוע בעיקר מעבודתו על Nana, George & Me, סרטון אוטוביוגרפי בו יוצר סרטים יהודי-עיראקי הומוסקסואל שמעיף מבט על חייהם של שלושה יהודים עיראקים; על חייו שלו, על סבתו בת ה-92 ועל חברו בן ה-73, ג'ורג'.
בלאס, יליד בגדאד, ברח מעיראק עם משפחתו בגיל 4, ובסופו של דבר התיישב לקנדה.
הוא עבד בעבר בתור עורך, צלם ומפיק עצמאי.
סרטו "Baghdad Twist" משנת 2008 הוא סרט תיעודי של המכון הקנדי הלאומי לקולנוע על היעלמותה של הקהילה היהודית בעיראק על אף ההיסטוריה של משפחתו.
אימו של יוצר הסרט מספרת על חוויות המשפחה, והסרט מלווה בסרטים ותמונות וחומרי ארכיון נדירים של משפחת בלאס מעיראק.
בשנת 2012 הוא ביים את הסרט התיעודי השני שלו, "JOY!
Portrait of a Nun" בהשתתפות הנזירה המיסיונרית פ.
בשנת 2013 הוא ביים את הסרט התיעודי "La longueur de l'alphabet avec Naïm Kattan" העוסק בנעים קטן, סופר קנדי ממוצא יהודי-עיראקי.
בשנת 2014 הוא זכה לרטרוספקטיבה מהאגודה לשימור סרטים, Cinémathèque québécoise.
ג'ו בל (מאנגלית: Joe Bell) הוא סרט דרמה ביוגרפי אמריקאי משנת 2020, שבוים על ידי ריינאלדו מרקוס גרין, על פי תסריט מאת לארי מק'מרטרי ודיאנה אוסאנה.
בסרט מככב מארק וולברג ולצידו ריד מילר, קוני בריטון, מקסוול ג'נקינס, בליין מיי, איגבי ריגני וגארי סיניז.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו ב-14 בספטמבר 2020, והוא יופץ לבתי הקולנוע ב-23 ביולי 2021.
באפריל 2015 הוכרז כי קארי ג'וג'י פוקונאגה יביים את הסרט, לפי תסריט שנכתב על ידי לארי מק'מרטרי ודיאנה אוסאנה.
בנוסף הוכרז כי חברת A24 תהיה אחראית על הפקת והפצת הסרט.
באפריל 2019 הצטרפו מארק וולברג, ריד מילר, קוני בריטון, מקסוול ג'נקינס וגארי סיניז לצוות השחקנים.
ריינאלדו מרקוס גרין ביים את הסרט, במקום פוקונאגה שעדיין שימש כמפיק, לצד וולברג, ג'ייק ג'ילנהול וסטיבן לוינסון ששימשו גם כמפיקים, ו-A24 לא שימשה מפיצה ומפיקה בסופו של דבר.
שלב הצילומים של הסרט החל ב-15 באפריל 2019 והסתיים ב-24 במאי 2019.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו 2020 ב-14 בספטמבר 2020. זמן קצר לאחר מכן, "אולפני סולסטיס" רכשו זכויות הפצה לסרט תמורת 20 מיליון דולר.
הוא אמור היה לצאת לאקרנים ב-19 בפברואר 2021. עם זאת, הוא הוצא מלוח הזמנים.
ב-8 באפריל 2021 הוכרז כי נטפליקס נמצאת במשא ומתן סופי לרכישת זכויות ההפצה של הסרט מאולפני סולסטיס.
ב-21 במאי 2021 נמסר שזכויות ההפצה נרכשו מ"סולסטיס" על ידי החברות "רודסייד אטרקשנז" , ו"ורטיקל אנטרטיינמנט" , כאשר הראשונה תפיץ את הסרט לבתי הקולנוע, והשנייה תהיה אחראית לאחר מכן על ההפצה לצפייה ביתית.
העסקה בוצעה לאחר שהתברר שמערך ההפצה של "סולסטיס" בנוי לסדר גודל של 2000 בתי קולנוע ומעלה, אולם לאור מגבלות מגפת הקורונה ונושא הסרט, הוא מתאים להפצה מצומצמת יותר.
בשלב הראשון הוא יופץ ל-750 בתי קולנוע בלבד, וההפצה תורחב בהתאם להתפתחויות
הסרט יופץ לבתי הקולנוע בארצות הברית ב-23 ביולי 2021.
אתר Rotten Tomatoes נתן לסרט ציון של 40% בהתבסס על 127 ביקורות ודירוג ממוצע של 5.5/10. בקונצנזוס הביקורתי נכתב: "המסר המרגש של Good Joe Bell – והופעת הפריצה המסעירה של ריד מילר – מתערערים למרבה הצער על ידי עלילה נוסחתית".
אתר Metacritic נתן לסרט ציון של 54 מתוך 100, בהתבסס על 26 מבקרים, דבר המצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
ג'ו אשמן (נולד ב -17 באוגוסט 1994) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אנגלי, הידוע בתפקידו בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס "זואי ורייבן".
אשמן נולד באדלסבורו , בקינגהאמשייר בשנת 1996.
בשנת 2014 ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו בפרק של הדרמה הרפואית של BBC, "נפגעים".
לאחר מכן הופיע בסרטים קצרים עצמאיים.
בשנת 2018 לוהק אשמן לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה נטפליקס "זואי ורייבן" בתפקיד קאלום.
מפברואר עד מרץ 2020 הוא הופיע בארבעה פרקים של אופרת הסבון של "רופאים" של ערוץ הטלוויזיה BBC בתפקיד חיימה מלינסון .
מאוחר יותר באותה שנה, הופיע בסדרת הטלוויזיה "Get Even" .
צ'יטי צ'יטי בנג בנג כמו ג'רמי
פיטר פן בתפקיד ג'ון דרלינג
"2,000 Feet Away" בתפקיד ילד
ג'ו אן הארדין מורגן היא מהנדסת אווירונאוטיקה אמריקאית, שהייתה האישה הראשונה בתפקיד הנדסי כלשהו במרכז החלל על שם קנדי בפלורידה, ארצות הברית.
כמו כן הייתה מורגן לאישה הראשונה ששימשה בתפקיד ניהולי בכיר במרכז החלל קנדי.
במהלך הקריירה שלה בנאס"א, שהתפרשה על פני 40 שנה, הייתה מעורבת בהיבטים מגוונים של טיסות חלל מאוישות.
בשנת 1963 החלה מורגן לעבוד במשרה מלאה במרכז החלל קנדי.
היא הייתה אז המהנדסת היחידה בצוות גדול של מהנדסים, ובאירועים שונים ציינה כי הייתה האישה היחידה במרכז החלל בתפקיד הנדסי "למשך זמן רב מאוד".
מורגן הייתה האישה היחידה בתפקיד מהנדסת בחדר הבקרה של השיגורים לחלל, בעת שיגור משימת אפולו 11 לירח, ב - 16 ביולי 1969. בראיונות שהעניקה ברבות השנים, נזכרה מורגן כי במשך 15 שנות עבודתה הראשונות במרכז החלל, לא היו שירותי נשים בבניין בו עבדה.
מורגן זכתה במלגה ייחודית ללימודים על מנת להכשירה לתפקידי ניהול במרכז החלל, ופנתה ללימודי תואר שני במדעים באוניברסיטת סטאנפורד, אותו קיבלה בשנת 1977. שנתיים לאחר מכן מונתה לתפקיד ראש המחלקה לשירותי המחישוב במרכז החלל קנדי.
מאוחר יותר שימשה מורגן בתפקיד מנהלת קשרי חוץ ופיתוח עסקי של מרכז החלל, ובשנת 2002 הייתה לסגנית בפועל של מנהל מרכז החלל קנדי.
היא פרשה משירות בנאס"א בשנת 2003 לאחר קריירה בת 45 שנה.
אותות הוקרה והחיים לאחר הפרישה מנאס"א
מורגן זכתה לאותות הוקרה רבים, עוד בעת שירותה בנאס"א.
בשנים 1995 ו -1998 קיבלה אות הוקרה נשיאותי על תפקידי ניהול, מנשיא ארצות הברית דאז, ביל קלינטון.
מורגן נכללה בקיר התהילה של פלורידה לנשים (Florida Women's Hall of Fame).
זכתה במדליות נאס"א להנהגה יוצאת דופן בשנים 1991 ו-2001 ובאותות הוקרה רבים מארגוני מהנדסים בארצות הברית.
מורגן חברה בארגון מהנדסי התעופה והחלל של ארהב"ב (AIAA) וארגונים נוספים.
ג'וזף אולווסאי טמיטופה איודלה-אריבו הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת סאות'המפטון ובנבחרת ניגריה.
אריבו שיחק בסטיינס טאון מהליגות הנמוכות באנגליה, וזכה בתואר שחקן השנה של מחלקת הנוער של המועדון בחודש אפריל 2014.
בחודש ספטמבר 2015 הצטרף אריבו לצ'רלטון את'לטיק, ובחודש מאי 2016 חתם על חוזה לעונה אחת במועדון.
ב-16 באוקטובר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–2 לקרולי טאון במסגרת פרס הפוטבול ליג.
ב-1 ביולי 2019 חתם אריבו בגלאזגו ריינג'רס מליגת העל הסקוטית.
ב-9 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–4 על סיינט ג'וזף מגיברלטר במסגרת מוקדמות עונת 2019/2020 בליגה האירופית.
בעונת זכה עם המועדון באליפות סקוטלנד.
ב-9 ביולי 2022 חתם בסאות'המפטון מהפרמייר ליג תמורת 7 מיליון אירו.
ב-13 באוגוסט כבש שער בכורה בפרמייר ליג בתיקו 2-2 נגד לידס יונייטד.
ב-10 בספטמבר 2019 ערך אריבו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניגריה, בתיקו 2-2 נגד נבחרת אוקראינה במשחק ידידות.
הוא נכלל בסגל נבחרת ניגריה לקראת טורניר גביע אפריקה לאומות 2021.
ג'וזף (ג'ו) לי בורו הוא שחקן פוטבול אמריקאי בעמדת הקוורטרבק, המשחק בסינסינטי בנגלס מליגת ה-NFL.
בורו זכה ב-2019 בגביע הייזמן לאור הישגיו בליגת המכללות.
הוא נבחר ראשון בדראפט ה-NFL בשנת 2020 מאוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה.
אביו ג'ים היה שחקן פוטבול מקצועי ששיחק ב-NFL ובליגה הקנדית.
בורו קיבל מלגת ספורט לאוניברסיטת המדינה של אוהיו, הוא לא נכלל בסגל קבוצת הפוטבול בעונה הראשונה ובשתי העונות הבאות שימש קוורטרבק מחליף.
לאחר שסיים את לימודיו עבר ב-2018 לאוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה.
את העונה הראשונה סיים במאזן 10–3 וזכייה של הקבוצה בפיאסטה בול.
עונתו האחרונה בליגת המכללות הייתה מוצלחת במיוחד הוא הוביל את הקבוצה למאזן מושלם של 15–0 וזכייה באליפות המכללות לאחר ניצחון 42–25 בגמר על אוניברסיטת קלמסון.
בורו השיג בעונה זו 5,671 יארד ו-60 טאצ'דאונים במסירה בנוסף לעוד חמישה טאצ'דאונים בריצה.
במשחק הגמר השיג 463 יארד ושישה טאצ'דאונים.
על הישגיו עוטר בגביע הייזמן לשחקן המכללות המצטיין.
בדראפט 2020 נבחר ראשון, על ידי סינסינטי בנגלס.
עונתו הראשונה בקבוצה נקטעה במשחק העשירי כשקרע שתיים מרצועות ברכו והושבת לשארית העונה.
עד אז השיג 2,688 יארד ו-13 טאצ'דאונים במסירה.
בעונת 2021 הוביל את הבנגלס לזכייה בראשות הבית והעפלה לפלייאוף, לראשונה מאז 2015. משחק השיא שלו היה במחזור ה-16 בניצחון 41–21 על בולטימור רייבנס, בו רשם 525 יארד וארבעה טאצ'דאונים במסירה.
את העונה סיים עם שיאי מועדון של 4,611 יארד ו-34 טאצ'דאונים במסירה.
בפלייאוף ניצחה הקבוצה בסיבוב הראשון את לאס וגאס ריידרס 26–19 בעזרת 244 יארד ושני טאצ'דאונים של בורו.
בסיבוב השני גברה בחוץ על המדורגת מספר אחת טנסי טייטאנס 19–16 במשחק בו מסר בורו ל-348 יארד ונחטף פעם אחת.
בגמר חטיבת ה-AFC גברה סינסינטי בחוץ על קנזס סיטי צ'יפס 27–24. בורו הוליך את הבנגלס לניצחון בהארכה לאחר פיגור של 3–21 במהלך המשחק.
בסופרבול LVI מסר ל-263 יארד וטאצ'דאון אחד בהפסד 20–23 ללוס אנג'לס ראמס.
מעודכן לסוף העונה הסדירה של 2025:
מאזן ניצחונות: 43 ניצחונות לעומת 33 הפסדים ותיקו אחד
יחס מסירות לטאצ'דאון מול חטיפות: 157 טאצ'דאונים לעומת 51 אינטרספשנים
סך הכול יארדים במסירה: 20,810
סך הכל יארדים בריצה: 847
מאזן ניצחונות: 5 ניצחונות לעומת שני הפסדים
יחס מסירות לטאצ'דאון מול חטיפות: 9 טאצ'דאונים לעומת 4 אינטרספשנים
סך הכול יארדים במסירה: 1,826
סך הכל יארדים בריצה: 101
ג'ו הנרי אנגל היה אסטרונאוט אמריקאי שטס פעמיים לחלל במסגרת תוכנית מעבורת החלל.
אנגל נולד בעיירה צ'פמן שבקנזס.
לאחר סיום בית הספר הוא למד הנדסת אווירונאוטיקה באוניברסיטת קנזס וסיים אותה בשנת 1955. עוד בהיותו באוניברסיטה הוא התחיל לטוס והחליט להיות טייס ניסוי.
בשנת 1957 הוא סיים בית ספר לטיסה והוצב בבסיס חיל האוויר בקליפורניה.
צ'אק ייגר ששירת באותו בסיס המליץ על אנגל והוא התקבל לבית ספר לטייסי ניסוי אותו סיים בשנת 1961. אנגל חזר לשרות בבסיס חיל האוויר אדוארדס.
הוא היה בין טייסי X-15 עד לשנת 1963 כאשר הועבר לשרת במרכז החלל ג'ונסון.
בשנת 1966 הוא עבר לנאס"א.
בנאס"א אנגל היה חבר בצוות תמיכה של אפולו 10 ובצוות גיבוי של אפולו 14. אנגל היה אמור לטוס במסגרת "אפולו 17", אך טיסה זו בוטלה.
אנגל היה בצוות גיבוי של משימה STS-1. בשנת 1981 אנגל טס לחלל במסגרת STS-2 כמפקד צוות.
בשנת 1985 הוא ביצע טיסה נוספת במסגרת STS-51-I.
אנגל היה חבר בצוות החקירה של אסון צ'לנג'ר בשנת 1986.
אנגל עזב את נאס"א וחיל האוויר של ארצות הברית בשנת 1986 בדרגת מייג'ור גנרל.
אנגל היה נשוי פעמיים ונולדו לו שלושה ילדים.
ג'וזף ג'ון "ג'ו" ארלאוקאס הוא כדורסלן עבר אמריקאי ממוצא ליטאי.
ארלאוקאס, ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד, ידוע כמי שמחזיק בשיא הנקודות למשחק יורוליג בודד בעידן המודרני (מאז ) לאחר שקלע 63 נקודות במדי ריאל מדריד במשחק הליגה האירופית של פיב"א מול וירטוס בולוניה בשלב הבתים של עונת .
ארלאוקאס נולד ב-20 ביולי 1965 ברוצ'סטר, ניו יורק, לאב מהגר מליטא ולאם איטלקית אמריקאית.
הוא למד בבית הספר התיכון תומאס ג'פרסון ברוצ'סטר ושיחק בו כדורסל.
ארלאוקאס שיחק כדורסל מכללות במשך ארבע שנים באוניברסיטת ניאגרה מחטיבה I של ה-NCAA, מ-1983 עד 1987.
ארלאוקאס נבחר בבחירה ה-74 בדראפט ה-NBA 1987 על ידי סקרמנטו קינגס.
בעונתו הראשונה ב-NBA השיגו הקינגס מאזן 24–58 שלילי (מקום 10 באזור המערבי), שהחל עם תקופתו הקצרה של חבר היכל התהילה של הכדורסל ביל ראסל כמאמן הקבוצה.
בעונתו היחידה בליגה הופיע ארלאוקאס בתשעה משחקים וקלע ארבע נקודות ב-10 דקות בממוצע למשחק.
ב-14 בדצמבר 1987 נחתך ארלאוקאס על ידי הקינגס.
הוא נסע לאיטליה, שם שיחק במשך 6 חודשים בליגת העל במדי סניידרו קזרטה וזכה עימה ב.
לאחר שסיים את העונה באיטליה הוא עבר לליגת העל הספרדית, בה שיחק במאלגה, טאו ויטוריה וריאל מדריד.
במדי ה"בלאנקוס" הוא יצר את אחד מהקווים הקדמיים המפחידים ביותר בכדורסל האירופי, יחד עם הסנטר ארווידאס סאבוניס, וזכה ב, העליונה במבנה ליגות הכדורסל באירופה, ב- לאחר ניצחון בגמר על אולימפיאקוס.
עם ריאל הוא גם זכה בפיב"א יורוקאפ ב-.
ב-26 בפברואר 1996 קלע ארלאוקאס 63 נקודות, שיא בעידן המודרני של היורוליג, בניצחון 115–96 על וירטוס בולוניה.
בשש עונות בריאל, מתוך עשר בספרד, רשם ארלאוקאס יותר מ-20 נקודות בממוצע למשחק.
הוא קלע 7,543 נקודות בליגה הספרדית, ממוצע של 20.7 נקודות למשחק.
הוא פרש בשנת 2000, בגיל 35, לאחר ששיחק שנתיים ביוון - עונה אחת כל אחת בא.א.ק.
אתונה ואריס סלוניקי מליגת העל.
לאחר שפרש הפך ארלאוקאס הפך לשדרן ספורט, עבד עבור יורוליג TV וכיום הוא מנחה את פודקאסט היורוליג The Crossover.
ג'ו אן דייוויס הייתה פוליטיקאית אמריקאית שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של קהיליית וירג'יניה מ-2001 ועד למותה באוקטובר 2007. היא הייתה האישה הרפובליקנית הראשונה שנבחרה לקונגרס מטעם וירג'יניה, והשנייה בסך הכל.
ג'ו אן סידס נולדה במחוז רוואן שבקרוליינה הצפונית, אך התגוררה בווירג'יניה החל מגיל תשע.
היא השלימה את לימודיה התיכוניים בתיכון קיקוטן (Kecoughtan) שבהמפטון.
דייוויס למדה במכללת העסקים המפטון רודס.
בטרם נבחרה אל בית הנבחרים של וירג'יניה בשנת 1997, עבדה דייוויס בתחום הנדל"ן.
ב-1999 נבחרה לתקופת כהונה שנייה בבית הנבחרים המדינתי.
בשנת 2000 הודיע הרב בייטמן , בגיל 72, על פרישתו מהפוליטיקה בשל בעיות בריאותיות.
הוא נפטר טרם יום הבחירות, ב-11 בספטמבר 2000. דייוויס התמודדה אל מועמדות המפלגה הרפובליקנית ונבחרה כמועמדת המפלגה להחליפו, זאת על אף שמושל וירג'יניה ג'ים גילמור תמך ביריבה העיקרי.
דייוויס גברה בבחירות המקדימות על ארבעה מתמודדים אחרים.
בנובמבר 2000 היא גרפה כ-58% מקולות הבוחרים ונבחרה אל בית הנבחרים של ארצות הברית.
היא הייתה האישה השנייה מווירג'יניה (שנייה ללזלי ביירן הדמוקרטית שכיהנה קדנציה אחת מטעם המחוז ה-11 השכן בין 1993 ל-1995), והאישה הרפובליקנית הראשונה מווירג'יניה שנבחרה לבית הנבחרים האמריקאי בזכות עצמה.
מחוז הקונגרס הראשון אותו ייצגה נמנה בין המעוזים הרפובליקניים הכבדים ביותר בווירג'יניה.
אף דמוקרט לא זכה במחוז מאז 1977, ורק המחוז ה-9 הדרום-מערבי והמחוז ה-6 שבסיסו בעמק שננדואה נחשבים להרבה יותר רפובליקניים.
דייוויס נבחרה מחדש ללא התנגדות בשנת 2002, וניצחה את הפוליטיקאי העצמאי ויליאם א.
לי ב-2004. היא נבחרה לתקופת כהונה רביעית ואחרונה ב-2006.
במהלך כהונתה בבית הנבחרים הייתה תומכת נלהבת בהפחתת מסים וריסון הצמיחה וההוצאות של הממשלה הפדרלית של ארצות הברית, והייתה הרפובליקנית הבכירה בוועדת המשנה למדיניות מודיעין של ועדת המודיעין בבית הנבחרים האמריקאי.
ב-2001 התקבלה החקיקה הראשונה שניסחה, אשר הגדילה את סכום ביטוח החיים של חללי הכוחות המזוינים של ארצות הברית שנפלו בעת מילוי תפקידים בין 1 בספטמבר 2000 ל-1 באפריל 2001. היא תמכה ביציאה למלחמת עיראק.
ב-6 באוקטובר 2007 נפטרה דייוויס בביתה שבגלוסטר קורטהאוס.
לפי הדיווחים בעיתונות היא החלימה מהתקף שני של סרטן השד, אך מצבה הבריאותי התדרדר במהירות במהלך השבוע שקדם למותה.
רוב ויטמן, חבר בית הנבחרים של וירג'יניה, נבחר למלא את מושבה בקונגרס ולאחר מכן נבחר כהלכה לכהונה מלאה.
ג'ו אנדו הוא אמן, צייר וסופר אמריקאי.
יצירותיו הוצגו בתערוכות בינלאומיות וגם במוזיאונים רבים, כולל מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, מוזיאון דנבר לאמנות, מכון דטרויט לאמנות, המוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון ומוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית.
הוא כתב רבות על ילדותו, נעוריו ותחילת הקריירה שלו בספר הזיכרונות שלו, Jubilee City: A Moir at Full Speed .שיצא לאור ב-2007.
אנדו אהב לצייר בילדותו, אבל הוא מעולם לא יצר יצירות אמנות עד שלמד בקולג'.
אנדו הבין לראשונה שהציור יכול להיות הקריירה שלו כאשר נרשם לקולג' קהילתי ולמד עסקים חקלאיים.
הוא לקח שיעור בחירה בתולדות האמנות כאשר למד על אמנים כמו רוברט סמיתסון ודניס אופנהיים.
עד מהרה החליף את התואר שלו ובסופו של דבר קיבל תואר שני באמנות מאוניברסיטת אוקלהומה ב-1981.
ציוריו תוארו כ"רזים" ובעלי ערך פיוטי", על ידי מבקרת האמנות דבורה סולומון, שכתבה ב-2019 שהתערוכות אחרונות שלו הציעו, "תזכורת לרוחב הישגיו שלו ולרלוונטיות המדהימה שלו אמנות הנוכחית.
בתור התחלה, הוא היה מבשר חשוב של הריאליזם המבוסס על צילום שהפך לסגנון ברירת המחדל בקרב אמנים צעירים בהווה.
יתר על כן, עבודתו יכולה להיקרא כסוג של ביקורת חברתית, עם השקפותיה על הידרדרות המעצמה האמריקאית.
הוא חלק מהדור שהתבגר לאחר הדומיננטיות של המינימליזם, שצייר צורות גאומטריות ומשטחים מלוטשים ודחק את המדיום של ציור שמן על בד.
אנדו, באופן רשמי, הוא פוסט-מינימליסט שעבודתו יכולה לפעמים להידמות לזו של ציירי New Image (כגון סוזן רוטנברג ורוברט מוסקוביץ') שצמחו בשנות ה-70 והחזירו את הפיגורציה לציור."
ה"ניו יורק טיימס" שיבח את "ההומור הרעיוני" של אנדו כפי שהוצג בעבודתו "Me Copying Cy Twombly copying Picasso", שהוצגה בתערוכה הקבוצתית "בעקבות פיקאסו" ב-2023, המכבדת את מורשתו של האמן.
מצדו, אנדו הצהיר, "מאז סוף שנות ה-70 דמיינתי את עצמי כצייר נוף, וצייר של הדברים שמסתובבים בנוף."
ג'ו-אן ואן דייק היא אתלטית דרום אפריקאית, סגנית אלופה אולימפית (פריז 2024), אלופת משחקי אפריקה (אקרה 2023) ופעמיים אלופת אפריקה (סנט פייר 2022 ודואלה 2024) בהטלת כידון.
באליפות אפריקה עד גיל 20 שנערכה באדיס אבבה שבאתיופיה במרץ זכתה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 49.47 מטר.
במשחקי אפריקה שנערכו בברזוויל שברפובליקה של קונגו בספטמבר זכתה במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 50.52 מטר.
באליפות אפריקה שנערכה בדרבן שבדרום אפריקה ביוני זכתה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 56.22 מטר.
באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בבידגושץ' שבפולין ביולי זכתה במדליית כסף בהטלת כידון בשיא אישי חדש של 57.32 מטר.
באליפות אפריקה שנערכה באסאבה שבניגריה באוגוסט זכתה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 53.72 מטר.
במשחקי אפריקה שנערכו ברבאט שבמרוקו באוגוסט זכתה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 55.38 מטר.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט סיימה במקום 24 בהטלת כידון בתוצאה של 57.69 מטר.
באליפות אפריקה שנערכה בפור לואי שבמאוריציוס ביוני זכתה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 60.65 מטר.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית, ביולי, סיימה במקום 15 בהטלת כידון בתוצאה של 57.79 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט סיימה במקום עשירי בהטלת כידון בתוצאה של 57.43 מטר.
במשחקי אפריקה שנערכו באקרה שבגאנה במרץ זכתה במדליית זהב בהטלת כידון בשיא אליפות חדש של 60.80 מטר.
באליפות אפריקה שנערכה בדואלה שבקמרון זכתה במדליית זהב בהטלת כידון בתוצאה של 57.03 מטר.
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט זכתה במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 63.93 מטר, אחרי הארוקה קיטגוצ'י מיפן (65.80 מטר) ולפני ניקולה אוגרודניקובה מצ'כיה (63.68 מטר).
בשלב המוקדמות קבעה שיא אישי חדש של 64.22 מטר.
"ג'ו" אבוט היה עורך דין, שופט, קצין בצבא הקונפדרציה, חבר בבית הנבחרים של טקסס וחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטקסס.
אבוט נולד ב-15 בינואר 1840 לוויליאם ומרי (לבית מקמילן) אבוט במחוז מורגן, אלבמה, ליד דיקייטר, ולמד בבתי הספר הציבוריים.
הוריו שניהם נולדו ליד פטרסבורג, וירג'יניה.
אביו ויליאם היה חייל במלחמת 1812, והוצב בנורפוק, וירג'יניה.
אבוט עבר עם הוריו למחוז פריסטון, טקסס, בשנת 1853. הוא התחנך על ידי המלומד פרנקלין לאגולין יואקום, נשיא קולג' לריסה ואביו של בנג'מין פרנקלין יואקום, וג'ורג' פ.
אליסון, שהפעיל בית ספר קלאסי במחוז פריסטון.
הוא החל ללמוד משפטים בשנת 1859 והמשיך בנוהג זה עד תחילת מלחמת האזרחים האמריקנית.
אבוט נכנס לשירות של צבא הקונפדרציה במלחמת האזרחים כלוטננט משנה זוטר, ובסופו של דבר הפך ללוטננט ראשון בפלוגה B של רגימנט הפרשים ה-12 של טקסס.
הוא לחם בלפחות חצי תריסר קרבות כולל הקרב על קותון פלאנט, קרב היל פלזנט וקרב ילו באיו, בהם נפצע ונכה במשך חודשים רבים.
מאוחר יותר הוא הצטרף שוב לפיקודו ונשאר בו עד תום המלחמה.
לאחר תום המלחמה הוא חידש את לימודי המשפטים ונכנס למשרדו של לוצ'לין ג'.
פארר בספרינגפילד, מחוז לימסטון, טקסס, וקיבל הנחיות מד.
אבוט התקבל ללשכת עורכי הדין על ידי רוברט ס.
גולד, שהפך לשופט העליון של בית המשפט העליון בטקסס.
לאחר שקיבל רישיון באוקטובר 1866, החל לעסוק בעריכת דין בספרינגפילד כשותף של פארר.
הוא עבר למחוז היל ב-1867, שם לימד בבית ספר במשך חמישה חודשים.
הוא חזר למקצועו המשפטי לאחר שמערכת המשפט המחוזית אורגנה ב-1868. ב-15 בדצמבר 1868 הוא נישא לרוונה סטורגיס מהילסבורו, בתם של ג'יימס וו.
הוא היה חבר בבית הנבחרים של טקסס מ-1870 עד 1873 הוא מונה לשופט מחוזי במחוז השיפוט העשרים ושמונה על ידי המושל אורן מ.
בשנת 1880, הוא נבחר לכהונה מלאה של ארבע שנים לתפקיד זה.
בשנת 1886, הוא נבחר כדמוקרט לבית הנבחרים של ארצות הברית, וכיהן בתפקיד זה עד סוף הקונגרס ה-54 בשנת 1897. לאחר שעזב את הקונגרס, הוא חידש את הקריירה המשפטית שלו בהילסבורו, טקסס, שם נפטר ב-11 בפברואר 1908.
ג'וזף פרנסיס אלסקי השלישי היה שחקן, קומיקאי, מדבב וקריין אמריקאי.
אלסקי נולד בטרוי, ב-17 באפריל 1952, לג'וזף פרנסיס אלסקי הבן ודומניקה "דורותי" דה סורנטו דה לוקה אלסקי.
בגיל שלוש, הוא חיפש משקפי שמש או בדלי סיגרים של אנשים כדי לגלם דמויות שונות.
בגיל עשר, התעניין אלסקי בארכאולוגיה.
לאחר מכן, שאף להפוך לכומר או למורה לאנגלית.
בשנות ה-70, עבר אלסקי לניו יורק, שם עבד בחברת ביטוח תוך שהוא מתכונן להפוך לשחקן.
לאחר מעברו לניו יורק סיטי, החל אלסקי את קריירת הבידור שלו כקומיקאי סטנד-אפ ומשדרן.
לעיתים הופיע על המסך כחקיין של ג'קי גליסון, עמו חלק דמיון פיזי.
בשנות ה-80, בחר גליסון באלסקי באופן אישי להקליט מחדש קטעי דיאלוג נבחרים מהפרקים ה"אבודים" של The Honeymooners שנמצאו באוסף הפרטי של גליסון.
לאחר מותו של גליסון ב-1987, הפרויקט הוקפא.
ב-1985, סיפק אלסקי קולות שונים לסדרה גלטאר והחנית המוזהבת.
הוא הופיע במספר תוכניות טלוויזיה, כולל בית דין לילי, ראש הכיתה, בחזרה לעתיד ו־Spitting Image.
הסרט הגדול הראשון שלו היה מי הפליל את רוג'ר רביט בתפקיד יוסמיטי סם.
אלסקי סיפק חיקוי קולי של גליסון בפרק "חגיגת החתונה של מייטי" בסדרה של בקשי-הייד ונצ'רס מייטי מאוס: ההרפתקאות החדשות ב-1988, וחיקוי של קרי גרנט בפרק "כלתו של מייטי מאוס" מאותה עונה.
אף שנודע בעיקר בביצוע חיקויים מוצלחים לדמויות לוני טונס דיבב אלסקי גם דמויות שאינן של האחים וורנר.
הוא דיבב את סבא לו פיקלס בסדרה "ראגרטס" (לאחר מותו של דייוויד דויל ב-1997).
הוא המשיך לדבב את לו בסדרת הספין-אוף "ראגרטס כבר גדולים".
דיבב את תומאס טימברוולף בסדרת הרשת "טימברוולף" שנוצרה על ידי צ'אק ג'ונס.
עבד לתקופה קצרה כקריין בערוץ טון דיסני (ולעיתים בפרסומות נוספות בערוץ דיסני).
דיבב את הלטאה במשחק הווידאו "ספיידרמן 2" ואת דוקטור אוקטופוס ב"ספיידרמן: חבר או אויב".
השתתף בסרט העצמאי "אגדת הססקווטש" ודיבב את איש הים במשחקי הווידאו "בובספוג מכנסמרובע: אורות, מצלמה, מכנסיים!" ו"בובספוג מכנסמרובע: היצור מהסרטן הפריך".
הוא דיבב את סטינקי בסרט "קספר" וכן בסדרת הספין-אוף המצוירת של הסרט מ-1996, "הרפתקאות קספר החדשות והמפחידות".
אלסקי גילם את בינו פרוליך בסדרה "מחוץ לעולם הזה", אך פרש מהסדרה בתחילת עונתה האחרונה והופיע לעיתים רחוקות בפרקים בודדים.
בשנות ה-80 שימש כקריין המקורי בשעשועון תפוחי אדמה ספונג'יים, בהנחיית מארק סאמרס.
אלסקי הופיע מספר פעמים על המסך כ"שכן ממול" של התוכנית.
בשבועות האחרונים של התוכנית החליף אותו ג'ים מקרל, ורעיון "השכן ממול" נזנח.
בתקופה זו השתתף גם כפאנליסט בתוכנית "תשע בריבוע", בהנחיית ג'ון דייווידסון.
בשנת 2003 קיבל את תפקידיהם של באגס באני ודאפי דאק בסרט "לוני טונס: חוזרים לאקשן".
הוא גם סיפק לעיתים את הקולות של סילבסטר, טוויטי ודמויות אחרות בלוני טונס: חוזרים לאקשן.
אלסקי היה הקול הראשי של פלאקי דאק בסדרה "עלילות טייני טון", בה גם דיבב את רוג'ר ראביט בהופעת קמע בפרק "יום הדמות החדשה".
ב-2008, השתתף אלסקי בראיון ייחודי שנערך על ידי לוגן לייסטיקו ושוחרר על ידי TheYellowMic.com.
הוא ענה על שאלות וסיפר את סיפורו, ולאחר מכן יצא לשדרות הוליווד ודיבר עם אנשים ברחוב שרצו לשמוע את קולותיו המפורסמים.
זו הייתה הפעם הראשונה שאלסקי הופיע בציבור בדרך זו.
ב-2014, החל אלסקי לקריין את סדרת התעודה הטלוויזיונית רצח מגיע לעיר, המשודרת ברשת רשת דיסקברי חקירות.
תפקידו הראשי היחיד של אלסקי בסרט לייב-אקשן היה בתור רון דאגלס, "מפסידן חביב", בקומדיה השחורה מזל קשיח, בבימויו של אנתוני פרקינס ובכיכובם של דונה דיקסון וג'ף קובר.
אלאסקי מת מסרטן בדירתו בגרין איילנד, ניו יורק, ב-3 בפברואר 2016, בגיל 63 כשאחיו לצידו.
הלווייתו נערכה חמישה ימים לאחר מכן בבית הקברות סנט פטריק בווטרפליט.
גּ'וּ גּ'יטְסוּ (או גּ'וּ גּ'וּטְסוּ או ג'ו ג'יצו ) הוא שמה של אמנות לחימה יפנית עתיקה (קוריו) בה עשו שימוש הסמוראים.
משמעות המילים ג'ו ג'יטסו היא "מיומנויות רכות", והטכניקות של אמנות לחימה זו נועדו לשימוש במצב בו המתרגל נלחם ביריב חמוש ומשוריין בעוד הוא עצמו אינו חמוש או חמוש באופן קל, ולכן נועדה לשימוש כמוצא אחרון במצב בו הלוחם פורק מנשקו.
טכניקת הג'ו ג'יטסו מהווה חלק נכבד מבסיס אמנויות לחימה נוספות, ביניהן ג'ודו, קרב מגע, MMA, דניס הישרדות וג'ו ג'יטסו ברזילאי.
אין מקור רשמי ידוע שממנו התפתח הג'ו ג'יטסו.
בכתבים עתיקים שנמצאו באזורים שונים בסין נראים תרשימי טכניקות שונות המזכירות את טכניקות ג'ו ג'וטסו אך המופע הראשון הידוע של השיטה היה בשנת 1650, על ידי רופא יפני שחי בסין, והציג את השיטה במעמד 10 סמוראים.
במשך למעלה מ-200 שנה נשמרה השיטה בסוד בחוג מצומצם של הסמוראים.
בסוף המאה התשע-עשרה, סטודנט יפני בשם קאנו הוציא מהשיטה את התרגילים המסוכנים ושיווה לה אופי ספורטיבי, ואז התפשטה אמנות לחימה זו ברחבי יפן.
אף על פי שנשקם המרכזי היה חץ וקשת, לצורכי קרב בטווחים קרובים הסמוראים השתמשו בחרב (קטאנה).
תורת הלחימה בחרב נקראת קנג'וטסו ("טכניקת חרב") ומלמדת שימוש נכון בחרב.
לצידה התאמנו גם באמנות שליפת החרב וחיתוך בתנועה אחת המכונה באטוֹג'וּטסוּ.
תנועות הלחימה היו מעגליות ונועדו ללחימה בטווח בינוני – טווח החרב.
לעיתים נתקלו סמוראים אלה במקרים בהם לא יכלו לשלוף את החרב מפאת הטווח הקצר וכך מבסיס הלחימה בחרב התפתחו טכניקות שונות ללחימה בטווח קצר ללא נשק המבוססות על תנועות מעגליות, יציאה מטווח התקפות היריב וניצול תנועתו כנגדו.
עם השנים התפתחו בריחים וחניקות שנועדו לניטרול סופי ומיידי של התוקף.
אומנות הג'ו ג'יטסו נקראת גם "אומנות אם" כיוון שממנה צמחו והתפתחו שיטות לחימה אחרות (לדוגמה: ג'ו ג'יטסו ברזילאי, ג'ודו, ואף חלקים מהנין ג'וטסו) המבוססות על אותם עקרונות של ניצול תנועה ושימוש מועט בכוח של המגן כנגד התוקף.
ההבדל העיקרי בין הג'ו ג'יטסו לבין שיטות הלחימה שהתפתחו ממנו הוא בכך שהג'ו ג'יטסו המסורתי אינו מגביל את עצמו לסוג אחד של לחימה, אלא משלב קרבות עמידה, הטלות מסוגים שונים, בריחים ונעילות בעמידה, ואף לחימה על הקרקע.
לשם השוואה, הג'ודו, למשל, כולל בעיקר הטלות (עם מעט לחימה על הקרקע), אך אוסר שימוש באגרופים ובבעיטות.
קראטה, לעומת זאת, מתמחה בבעיטות ואגרופים, אך מוגבל בהטלות ובלחימה על הקרקע.
לוחמי ג'ו ג'יטסו משלמים לעיתים על היותם רב-תחומיים ביכולת מוגבלת בכל תחום בנפרד.
ג'ו ג'יטסו ברזילאי פותח מהג'ו ג'יטסו המסורתי על ידי משפחת גרייסי.
השינוי העיקרי היה בטכניקות הקרקע, שם אומן הלחימה משתמש בפחות כוח על ידי ניצול טכניקה, שימוש בתנופה ובמינוף.
בסוף המאה ה-19 נדד הג'ו ג'יטסו והובא לאירופה על ידי מורים יפנים.
בשנת 1961 הביא יהודה ואז דיאס את הג'ו ג'יטסו מאירופה לישראל, ופתח את ההתאחדות הבינלאומית לג'ודו בישראל.
עם השנים התפתחו מספר ארגונים מרכזיים לג'ו ג'יטסו בארץ, אשר חלקם אף מסונפים לארגונים בינלאומיים.
בשנת 1990 הוקמה "ההתאחדות העולמית לג'ו-ג'יטסו בישראל", גוף הפועל תחת "ההתאחדות העולמית לג'ו-ג'יטסו".
בתחילת שנות ה-90 הוקם "איגוד הג'ו ג'יטסו בישראל".
בשנת 2000 הוקם "ארגון הג'ו ג'יטסו והקובודו בישראל"/האקדמיה הישראלית לג'ו ג'יטסו מסורתי ומודרני.
בנוסף קיימים בישראל מספר מועדונים וארגונים של ג'ו ג'יטסו ברזילאי, וכן מספר ארגונים המלמדים שיטות לחימה הדומות מאוד לג'ו ג'יטסו, ואשר ההבדל ביניהן לבין הג'ו ג'יטסו קטן יותר, לעיתים, מאשר ההבדל בין הארגונים השונים של הג'ו ג'יטסו.
התאחדות הג'ו ג'יטסו בישראל חברה בהתאחדות אילת - ארגון הגג של ענפי הספורט בישראל שאינם אולימפיים.
אלוף ישראל הנוכחי בג'ו ג'יטסו הוא הלל פלוסר.
ג'ו מרכוס ג'ונסון הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
חבר לשעבר בנבחרת ארצות הברית.
ג'ונסון שיחק שבע פעמים במשחק האולסטאר של ה-NBA והוא נבחר לחמישייה השלישית של העונה ב-NBA בשנת 2010.
לג'ונסון הוצעו מלגות בכמה מכללות נחשבות בארצות הברית, כמו דיוק וקונטיקט אבל הוא החליט ללכת לשחק באוניברסיטת ארקנסו.
במהלך שנתו הראשונה בארקנסו הוביל ג'ונסון את קבוצתו בנקודות ובריבאונדים, כשקלע 16 בממוצע והוסיף 5.7 ריבאונדים בממוצע למשחק.
ג'ונסון הפך לשחקן השנה הראשונה הראשון בהיסטוריה של אוניברסיטת ארקנסו שהוביל את קבוצתו גם בנקודות וגם בריבאונדים.
אחרי שנתיים באוניברסיטת ארקנסו ג'ונסון נבחר במקום העשירי בדראפט 2001 על ידי בוסטון סלטיקס.
ג'ונסון פתח בחמישייה ב-33 מתוך 48 המשחקים הראשונים של קבוצתו, וקלע 6.3 נקודות בממוצע למשחק.
בפברואר 2002 הועבר ג'ונסון בטרייד לפיניקס סאנס ביחד עם רנדי בראון, מילט פלאסיו ובחירת דראפט בסיבוב הראשון, בתמורה לרודני רוג'רס וטוני דלק.
בשלוש השנים וחצי שג'ונסון שיחק בפיניקס סאנס הוא קלע 15.2 נקודות בממוצע.
בעונה וחצי הראשונות הוא קלע כמעט 10 נקודות בממוצע, ובשנתיים הבאות הוא קלע 16.7 ו-17.1 בממוצע.
במהלך פלייאוף 2005, נפל ג'ונסון על פניו אחרי שהטביע, וכתוצאה מכך נגרם לו שבר בארובת העין השמאלית.
בעקבות השבר, חבש ג'ונסון מסיכה במשך כל שאר הפלייאוף.
הסאנס הגיעו עד לסדרת גמר המערב, שם הפסידו לסן אנטוניו ספרס 1-4.
בקיץ 2005 עבר ג'ונסון מהסאנס לאטלנטה הוקס.
בעונתו הראשונה בהוקס הוא הוביל את קבוצתו בכמה קטגוריות: בנקודות (20.2 בממוצע), באסיסטים (6.5 בממוצע), בחטיפות (1.26 בממוצע), בשלשות שנקלעו (128), ובדקות (40.7 בממוצע).
הוא היה אחד מחמישה שחקנים בלבד בעונה זו שהשיגו ממוצע של יותר מ-20 נקודות ו-6 אסיסטים.
ב-1 בפברואר 2006 השיג ג'ונסון את הטריפל דאבל הראשון בקריירה שלו כשקלע 15 נקודות, הוריד 10 ריבאונדים ומסר 11 אסיסטים במשחק נגד שארלוט בובקאטס.
ב-7 במרץ קלע ג'ונסון שיא קריירה של 42 נקודות במשחק נגד גולדן סטייט ווריורס.
שישה ימים לאחר מכן הוא השיג שיא קריירה באסיסטים, כשמסר 17 כאלו במשחק נגד מילווקי באקס.
ב-5 במרץ 2006 נבחר ג'ונסון להיות אחד מ-23 שחקני נבחרת ארצות הברית, לקראת אליפות העולם בכדורסל ב-2006. באליפות זו ארצות הברית זכו במדליית הארד.
בעונת 2006/2007 המשיך ג'ונסון ביכולתו הטובה כשהוא קלע 25 נקודות עם 4.4 אסיסטים ו-4.2 ריבאונדים בממוצע.
ממוצע הנקודות שלו הציב אותו במקום התשיעי מבין כל שחקני [ליגת ה-NBA].
בעונה זו נבחר ג'ונסון לראשונה לשחק במשחק האולסטאר של ה-NBA, כשהוא החליף את ג'ייסון קיד שנפצע בגבו לפני האולסטאר.
בעונה הבאה נבחר ג'ונסון בפעם השנייה בקריירה שלו למשחק האולסטאר, כמחליף.
בנוסף הוא נבחר פעמיים לתואר שחקן החודש באזור המזרחי.
ג'ונסון קלע 21.7 נקודות בממוצע למשחק, כשהוא מוביל את אטלנטה להופעת פלייאוף ראשונה מזה 9 שנים.
במשחק הרביעי של סיבוב הפלייאוף הראשון נגד בוסטון סלטיקס קלע ג'ונסון 35 נקודות, מהן 20 ברבע האחרון, כדי לתת להוקס ניצחון 92–97. בסוף הסדרה ההוקס הפסידו 3–4.
הוא השיג את הטריפל דאבל השני בקריירה שלו ב-23 בדצמבר 2008 כשקלע 20 נקודות והוסיף 11 ריבאונדים ו-11 אסיסטים במשחק נגד אוקלהומה סיטי ת'אנדר.
הוא השיג את הנקודה ה-10,000 במשחק נגד מילווקי באקס ב-31 בינואר 2009. ב-4 ביולי 2010 חתם ג'ונסון על הארכת חוזה באטלנטה לשש עונות נוספות עבור 119 מיליון דולר.
ב-5 ביולי 2012 עבר ג'ונסון בטרייד לברוקלין נטס בתמורה לג'ורדן פארמאר, ד'שון סטיבנסון, אנתוני מורו, ג'ורדן ויליאמס, יוהאן פטרו ושתי בחירות דראפט עתידיות.
ב-25 בפברואר 2016, לאחר כ-3 וחצי עונות בברוקלין, שוחרר ג'ונסון מהנטס.
יומיים לאחר שחרורו מברוקלין חתם במיאמי היט על חוזה עד לסיום העונה.
ב-8 ביולי 2016 חתם ג'ונסון על חוזה לשנתיים בקבוצת יוטה ג'אז ושיחק בשורותיה עד פברואר 2018.
ב-8 בפברואר הועבר לקבוצת סקרמנטו קינגס, במסגרת טרייד משולש, אשר כלל את העברתם של ג'יי קראודר ודריק רוז ליוטה, אימאן שאמפרט לסקרמנטו וג'ורג' היל לקליבלנד קאבלירס.
שלושה ימים מאוחר יותר שוחרר ג'ונסון מהקינגס, ללא ששיחק משחק אחד בשורות הקבוצה.
ב-10 בפברואר דווח ב-ESPN, כי ג'ונסון צפוי לעבור לקבוצת יוסטון רוקטס.
ארבעה ימים לאחר מכן, הוא חתם רשמית בקבוצה.
את משחקו הראשון בקבוצה הוא שיחק עוד באותו היום, כאשר עלה מהספסל וקלע 9 נקודות ב-31 דקות משחק, בניצחון הביתי של הרוקטס 91–100 על סקרמנטו קינגס.
לאחר שמיעט לשחק במהלך פלייאוף 2018, שוחרר ג'ונסון בסוף העונה מהרוקטס עם סיום חוזהו והפך לשחקן חופשי, ובמהלך עונת לא נעשה ניסיון להחתימו על ידי קבוצות אחרות.
עם זאת, הביע ג'ונסון את רצונו להמשיך ולשחק עונה נוספת לפני הודעה על פרישה.
לקראת עונת חזר ג'ונסון ל-NBA כשחתם על חוזה בדטרויט פיסטונס, אך שוחרר מהקבוצה לפני תחילת העונה.
בעונת 2021/2022 ב-22 בדצמבר הודיעה קבוצת בוסטון סלטיקס על החתמתו מחדש של ג'ונסון לחוזה של 10 ימים.
ג'וזף פאולו "ג'ו" דימאג'יו היה שחקן בייסבול בקבוצת הניו יורק יאנקיז, חבר בהיכל התהילה של הבייסבול.
לאחר שפרש, הפרישה קבוצתו את חולצה מספר 5, אותה לבש.
ג'וזפה פול דימאג'יו נולד במרטינז, קליפורניה, ב-25 בנובמבר 1914, השמיני מתוך תשעת ילדיהם של ג'וזפה ורוזלי דימאג'יו שהיגרו לארצות הברית מסיציליה בתחילת המאה ה-20.
בעקבות השפל הגדול של שנת 1929, נאלץ ג'ו בן השש-עשרה לעזוב את בית-הספר והתחיל לעבוד במפעל לייצור בקבוקי מיץ תפוזים.
במהלך השנים הקרובות עסק גם בסבלות בנמל, אך בעיקר השקיע את זמנו הפנוי במשחק בייסבול במגרש חניה בפאתי סן פרנסיסקו.
וינס, אחיו הגדול של ג'ו, התקבל בשנת 1932 לכלבי הים של סן פרנסיסקו, קבוצת מיינור-ליג קטנה.
במהלך העונה הקבוצה הייתה צריכה שורטסטופ, ווינס המליץ על אחיו הצעיר ג'ו.
דימאג'יו בלט בקבוצה כבר מההתחלה.
המספרים שלו מהעונה המלאה הראשונה בכלבי הים היו מדהימים: ממוצע חבטות של 340 (34%), 28 חבטות הום ראן, 161 RBI ורצף חבטות של 61 משחקים.
בעונה השנייה שלו (1934), סקאוטרים רבים הגיעו למגרש המאולתר בסן פרנסיסקו לראות את הפלא שעבר לשחק בסנטר-פילד.
עם סיום העונה, סוכם שבתום העונה הבאה יעבור ג'ו בן ה-20 ליאנקיז, תמורת חמישה שחקנים ו-25,000 דולר.
השנים עם היאנקיז, שלוש-עשרה עונות בשש-עשרה שנים
ב-3 במאי 1936 עלה דימ'אגיו הצעיר בפעם הראשונה במדי היאנקיז.
כבר באותו משחק הוא חבט בהצלחה בשלושה מתוך שישה ניסיונות.
הוא סיים את העונה הראשונה בהצלחה גדולה עם 29 הום-ראנס ו-206 חבטות מוצלחות, שניהם שיאי יאנקיז עבור שחקן שנה ראשונה, שעדיין לא נשברו.
באותה עונה נבחר דימאג'יו לשחק באול-סטאר, ה"רוקי" הראשון אי פעם לעשות זאת.
את עונה זו, כמו גם את השלוש הבאות, סיימו היאנקיז כאלופים, כשניצחו בסדרת הגמר את הניו יורק ג'איינטס, במה שהיה מכונה ה"סאבווי סיריס", לפני שהג'איינטס עברו לסן פרנסיסקו והוקמו הניו יורק מטס.
בשנת 1932 נולד בנו הראשון של לינדברג, הטייס הראשון שחצה את האוקיינוס האטלנטי ללא חניות ביניים.
התינוק נחטף, ונמצא מת לאחר חיפוש בקנה מידה לאומי.
הפרשה סירבה לרדת מהכותרות, והעסיקה את ארצות הברית במשך שנות ה-30. באפריל 1938, כמה ימים לפני פתיחת עונת הבייסבול, ביקש דימאג'יו להשתחרר מהיאנקיז כדי לאלץ אותם לשפר את שכרו, שעמד על 25,000 דולר.
לבסוף נסוג מדרישתו, אך האוהדים של היאנקיז חשו פגועים, ובתחילת העונה הם קראו קריאות גנאי לכל מהלך שלו.
לכתב ששאל אותו על צעקות הבוז, אמר דימאג'יו: "היית יכול לחשוב שאני חטפתי את התינוק של לינדברג".
ההתבטאות האומללה רק הגבירה את קריאות הבוז, אולם אלו פחתו בהדרגה ככל שהתקדמה העונה, והאוהדים שכחו סופית את כעסם לאחר שהיאנקיז זכו ב"וורלד סיריס" בתום אותה עונה.
בנובמבר 1939, שישה ימים לפני יום הולדתו ה-25, התחתן דימאג'יו עם השחקנית דורותי ארנולד.
החתונה נערכה בקתדרלת סן פרנסיסקו, כאשר מחוצה לה עמדו עשרות אלפי אוהדים שרצו לראות את הזוג המפורסם יוצא מחופתו.
בסוף שנת 1943 בני הזוג התגרשו.
אחרי שסיים משחק ללא חבטה ב-14 במאי 1941 מול קליבלנד, החל דימאג'יו את רצף החבטות הארוך בהיסטוריה.
ב-2 ביולי, במשחק מול הבוסטון רד סוקס, חבט דימאג'יו הום-ראן ששבר את שיא החבטות במשחקים רצופים שנקבע על ידי וילי קילר ב-1897 ועמד על 44. לאחר המשחק התראיין דימאג'יו ברדיו והקדיש את השיא ללו גריג שנפטר שבועות מספר לפני כן.
הרצף נעצר ב-17 ביולי אחרי 56 משחקים, יותר מחודשיים מאז שהחל.
לאחר המשחק אמר דימאג'יו: "נו, אני שמח שזה נגמר".
השירות הצבאי בזמן מלחמת העולם השנייה 1943–1945
כמו מספר כוכבי בייסבול, ובראשם טד ויליאמס שהיה טייס קרב, התגייס דימאג'יו, בתחילת שנת 1943 (במהלך מלחמת העולם השנייה), לצבא ארצות הברית, אך בניגוד לוויליאמס, דימאג'יו העביר את שירותו בעיקר בכניסה ויציאה מבתי חולים שטיפלו באולקוס שלו.
את שאר הזמן העביר במשחקי בייסבול עם עמיתיו בבסיס.
האירוע המשמעותי היחיד שעבר עליו בתקופת שירותו הצבאי היה גרושיו מאשתו דורותי, בסוף 1943.
הוא השתחרר לאחר המלחמה בספטמבר 1945, וחזר לשחק ביאנקיז בעונת 1946 לאחר שלוש שנות הפסקה.
דימאג'יו המשיך להוביל את היאנקיז להישגים.
ב"וורלד סיריס" של שנת 1947, שהייתה הראשונה ששודרה בטלוויזיה, ניצחו היאנקיז את הברוקלין דודג'רס בעוד "סאבווי סיריס", לפני שהדודג'רס עברו גם הם לצד השני של אמריקה.
בעונת 1949 היה דימאג'יו שחקן הבייסבול הראשון שקיבל שכר של 100,000$ לעונה, ובעונת 1951 הוביל את היאנקיז לאליפות נוספת כשהוא מעביר את השרביט לשחקן הגדול הבא של היאנקיז – מיקי מנטל.
בדצמבר של אותה השנה, כשהוא בן 37, הודיע דימאג'יו על פרישה ואמר: "פשוט אין לי את זה יותר".
המספרים של דימאג'יו במהלך הקריירה סולידיים: 2,214 חבטות, 361 הום-ראנס ו-1,537 RBI, אבל גם ממוצע של 325. שלושה תוארי MVP של ה-MLB, אול-סטאר בכל אחת מ-13 שנותיו בליגה ותשע טבעות אליפות.
ב-14 בינואר 1954 נישא דימאג'יו לשחקנית מרילין מונרו.
נישואים אלו החזיקו פחות משנה, כאשר כבר לאחר תשעה חודשים הגישה מונרו בקשת גירושים ממנו.
כאשר מונרו מתה, נהג לשלוח זר ורדים אדומים לקברה, שלוש פעמים בשבוע, במשך 20 שנה.
בשנת 1955 נבחר דימאג'יו להיכל התהילה בפעם הראשונה בה היה מועמד.
בשנת 1969 במהלך חגיגות מאה שנה לבייסבול, הוא נבחר לשחקן הטוב ביותר שעדיין בחיים (התואר הכללי עבר לבייב רות').
שנתיים לפני כן, ב-1967, הוציאו סיימון וגרפונקל את השיר "Mrs.
כשדימאג'יו שמע את זה, הוא אמר לחבר: "מעולם לא הצלחתי להבין את כוונת השיר".
ב-1977 העניק נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד לדימאג'יו את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד הגבוה ביותר המוענק לאזרחים בארצות הברית.
בספטמבר 1998 התגלה בגופו של דימאג'יו סרטן ריאות.
באותו חודש הוא הגיע בפעם האחרונה ליאנקי-סטאדיום ושם, מול קהל נרגש, הוענקו לו תשע טבעות אליפות במקום התשע שנגנבו מחדרו במלון ב-1960. חצי שנה לאחר מכן, ב-8 במרץ 1999, כשהוא בן 84, נפטר דימאג'יו ממחלת הסרטן.
מילותיו האחרונות היו "סוף-סוף אפגוש את מרילין".
ג'ו דיומרס השלישי הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הרכז והקלע בקבוצת דטרויט פיסטונס מליגת ה-NBA.
הוא נחשב לאחד משחקני ההגנה הטובים בהיסטוריית הליגה.
בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 יצר דיומרס, יחד עם אייזיאה תומאס, קו אחורי מהטובים בתולדות ה-NBA.
ב-8 בספטמבר 2006, הוצג דיומרס בהיכל התהילה של הכדורסל.
בין השנים 2000–2014 שימש כג'נרל מנג'ר של הפיסטונס.
דיומרס נבחר במקום ה-18 בדראפט 1985 מאוניברסיטת מקניס על ידי הדטרויט פיסטונס, שם שיחק מ-1985 ועד 1999, במשך כל הקריירה המקצועית שלו.
בתור שחקן זכה דיומרס בשתי אליפויות רצופות ב-1989 וב-1990 עם ה"בד-בויז" של דטרויט.
בסדרת הגמר של 1989 קיבל את פרס ה-MVP כשקלע בממוצע 27.3 נקודות למשחק בסדרה בה דטרויט משלימים ניצחון חלק של 4:0 על לוס אנג'לס לייקרס בסדרת הטובה משבעה משחקים.
בשנה שלאחר מכן, זכה דיומרס בתשבחות רבות בגמר המזרח כאשר הציג יחד עם דניס רודמן את שיטת ההגנה החדשה של המאמן צ'אק דיילי, "חוקי ג'ורדן", שנועדה לעצור את הפנומן.
שיטה זו עזרה לפיסטונס להיות הקבוצה היחידה שהצליחה לעצור את מייקל ג'ורדן.
דיומרס, כמוביל השיטה, קיבל מחמאות רבות בין היתר מג'ורדן עצמו שאמר שדיומרס הוא השומר הטוב ביותר שפגש ב-NBA.
בגמר אותה שנה, פגשו הפיסטונס את הפורטלנד טרייל בלייזרס.
לאחר שני משחקים, במצב של 1:1 בסדרה, הגיעו הפיסטונס לפורטלנד למשחקים 3, 4 ו-5, לאחר ש-17 שנים לא ניצחו שם.
ללא דניס רודמן, ניצחו הפיסטונס בזכות הופעה הרואית של דיומרס שקלע 33 נקודות באותו ערב, ומיד לאחר המשחק קיבל שיחת טלפון שבישרה לו כי אביו החולה מת מוקדם יותר באותו יום.
חבריו לקבוצה ידעו על הידיעה עוד לפני תחילת המשחק, אך לא רצו להסיח את דעתו של דיומרס מהמשחק החשוב.
דיומרס שוחח עם אמו בטלפון מיד לאחר ששמע את הבשורה המרה ואמר לה כי אחד מבעלי המועדון, ביל דייווידסון, נתן לו את מטוסו הפרטי כדי לטוס לאמו ולהיות איתה בשעתם הקשה.
אמו אמרה לו שיש לו עוד שני משחקים כדי לנצח את הסדרה, הוא יעשה כן, ייקח אליפות ורק אז יטופלו הסדרי ההלוויה של אביו המנוח, והוא "יורשה" לחזור.
בעקבות זאת, דיומרס נשאר והפיסטונס ניצחו בסדרה 4:1. היה זה התואר השני בהיסטוריה של המועדון והתואר השני ברציפות שלו.
אף על פי שהיה חלק חשוב מאוד ב"בד-בויז" של דטרויט, שנודעו בסגנון ההגנה הקשוח והנוקשה שלהם, נחשב דיומרס לשחקן שקט וצנוע.
למרות השתייכותו לקבוצה עם שחקנים הידועים בסגנון המשחק האגרסיבי בליגה, נקרא שם תואר השחקן הספורטיבי של השנה בליגת ה-NBA על שמו של דיומרס בשל היותו ספורטיבי, תורם לחברה ואנושי גם ליריביו על המגרש.
בשנת 2000 נתלתה גופייתו של דיומרס בתקרת אולם הפאלאס של אובורן הילס, מגרשה הביתי של דטרויט מאז 1989.
במהלך הקריירה נבחר דיומרס למשחק האולסטאר שש פעמים, ולנבחרת ההגנה הראשונה של השנה ארבע פעמים.
ב-14 עונות בפיסטונס קלע דיומרס 16,401 נקודות, מסר 4,612 אסיסטים, קלט 2,203 כדורים חוזרים וחטף 902 כדורים.
לאחר 14 עונות, 6 הופעות באולסטאר, 2 אליפויות עם דטרויט, תואר MVP של סדרת הגמר ב-1989 והכרה כאחד מהשחקנים העיקשים, הקבוצתיים והלוחמניים בליגה ובתור השחקן שידע לעצור את מייקל ג'ורדן, זכה בכבוד הגדול כשנכנס להיכל התהילה של הכדורסל בשנת 2006 יחד עם צ'ארלס בארקלי ודומיניק וילקינס.
לפני תחילת עונת 01–2000, מונה דיומרס לנשיא דטרויט פיסטונס, בה שיחק בכל 14 שנותיו ב-NBA.
בעונת זכה בפרס נשיא הקבוצה המצטיין של הליגה והצליח לבנות את קבוצת האליפות של עונת ואלופת המזרח בעונת , לאחר שאסף שחקנים לא בולטים, שלא הצליחו להגיע לגדולה בקבוצות אחרות, אך דיומרס האמין שביחד הם יוכלו להפיק את המיטב.
גרנט היל הועבר בתמורה לצ'אקי אטקינס ובן וולאס בשנת 2000.
ג'רום ויליאמס הועבר בתמורה לקורליס ויליאמסון בשנת 2001.
ג'רי סטקהאוס הועבר בתמורה לריצ'רד המילטון בשנת 2002.
ז'ליקו רבראצ'ה, בוב סורה, צ'אקי אטקינס, לינדסי האנטר ושתי בחירות סיבוב ראשון בדראפט בתמורה לראשיד וולאס ומייק ג'יימס בשנת 2004; לאחר שבוע הוחתם האנטר חזרה בדטרויט.
צ'ונסי בילאפס הועבר בתמורה לאלן אייברסון בשנת 2008.
מהמט אוקור בסיבוב השני בדראפט 2001.
טיישון פרינס במקום ה-23 בסיבוב הראשון בדראפט 2002.
דארקו מיליצ'יץ' במקום ה-2 בסיבוב הראשון בדראפט 2003.
רודני סטאקי במקום ה-15 בסיבוב הראשון בדראפט 2007.
ב-16 באפריל 2025, מונה דיומרס לתפקיד "סגן נשיא בכיר של פעילות הכדורסל" בניו אורלינס פליקנס.
ג'ו ג'יטסו ברזילאי (בפורטוגזית ברזילאית: jiu-jitsu Brasileiro) ובר"ת BJJ (מאנגלית: Brazilian jiu-jitsu), היא אמנות לחימה וענף ספורט שפותחה בברזיל בידי הליו וקרלוס גרייסי ממשפחת גרייסי.
את אמנות זו האחים פיתחו על-פי ידע ואימונים אותם עברו אצל מאמנים מקומיים שהתאמנו בעצמם אצל ג'ודוקא יפני בשם מיטסויו מאידה.
אמנות הלחימה מתמקדת בגראפלינג, בעיקר גראפלינג קרקע, ומטרתה להגיע לעמדת שליטה ביריב ומשם להכניעו בעזרת בריחים או חניקות.
כיום, ג'ו ג'יטסו ברזילאי מהווה חלק בלתי נפרד מתחרויות הלחימה המשולבת (MMA) ויש אלפי מתחרים בענף זה בכל רחבי העולם.
כמו בג'ודו, הגי הוא חלק בלתי נפרד מהאמנות, אך בזכות חשיבות הג'יו ג'יטסו ב-MMA, נערכות תחרויות ג'יו ג'יטסו ללא חליפה (No-Gi) וישנם אפילו מועדוני לחימה רבים שמתאמנים בשיטה זו בלבד.
ב-1915 הגיע לברזיל אומן הג'ודו מיטסוּיוֹ מַאֶדַה.
מאדה היה אחד ממומחי הג'ודו שנשלחו על ידי ג'יגורו קאנו, מייסד הג'ודו, לתור את העולם ולהדגים את התורה החדשה.
מאדה התחיל את נעוריו בקריירת סומו, אך לאחר ששמע על ההצלחה של מתאמני האמנות החדשה ג'ודו מול אמני הג'ו ג'יטסו הקלאסי, החליט להמיר את אימוניו באימוני ג'ודו, והתחיל להתאמן תחת קאנו בבית הספר קודוקאן.
מאדה עזב את יפן בשנת 1904 וביקר במספר מדינות בהן הדגים את אמנותו ואתגר מתאבקים, מתאגרפים ואמני לחימה אחרים לפני שהגיע לברזיל ב-14 בנובמבר 1914.
גסטאו גרייסי, אביו של הליו גרייסי, היה שותף עסקי בקרקס מקומי בעיר בלם שבברזיל.
בשנת 1916, קרקס איטלקי ארגנטינאי הרים מופע בקרקסו של גסטאו שבחלקו הופיע מאדה באחת ההדגמות שלו.
ב-1917 קרלוס גרייסי, הבן הבכור במשפחת גרייסי, צפה במאדה במופעו והחליט להתאמן בג'ודו.
לפי משפחת גרייסי, קרלוס התאמן אצל מאדה מספר שנים, ואף אימן את אחיו הקטנים.
מקורות מהתקופה מראים שהאחים גרייסי כנראה התאמנו למעשה אצל תלמידים מקומיים של מאדה, להם העביר היפני את סגנון הג'ודו שלו.
בגיל ארבע-עשרה, הליו גרייסי, הקטן באחים, עבר לגור עם אחיו הגדולים שחיו ואימנו בג'ודו בעיר בּוטאפוגו.
לפי משפחת גרייסי, הליו היה ילד חולני, ובהמלצת רופא, לא התאמן עם אחיו מכיוון שהיה בעל מבנה גוף שברירי, אך נהג לצפות בהם מתאמנים באופן קבוע.
מקורות מהתקופה מראים שהליו גרייסי היה מתחרה מוצלח בשחייה ובחתירה.
ב-1931 חזר לריו ופתח את אקדמית גרייסי הראשונה לג'ו ג'יטסו.
מתוך מטרה להוכיח את עליונות הג'ו ג'יטסו ולהפיץ את המסורת המשפחתית, לחמו קארלוס, הליו וג'ורג' נגד מתאבקים בברזיל באותה התקופה וגם החל לנהל את הקריירה של אחיו.
האחים לחמו נגד יריבים כבדים מהם בעשרים עד שלושים קילוגרם, ובמהרה זכו לאהדה והכרה לאומית בברזיל.
על אף שג'ו-ג'יטסו ברזילאי מזוהה בעיקר עם משפחת גרייסי, ישנו עוד מקור להתפתחות האומנות.
לויס פרנקה שהתאמן כנראה גם הוא אצל חניכים של הג'ודוקא מיטסויו מאידה, אימן את אוסוולדו פאדה.
פאדה ותלמידיו התפרסמו בעולם הג'ו-ג'יטסו בזכות בריחי הקרסוליים שלהם, ומורשתם מיוצגת היום על ידי בתי ספר שונים כדוגמת נובה יונאו ועוד.
ג'ו ג'יטסו המשגשג הביא לנדידת ברזילאים רבים ממוצא יפני לריו דה ז'ניירו, אך, עם זאת, שמרה אקדמיית גרייסי על מעמדה בשוק הג'ו ג'יטסו בריו.
שנים מאוחר יותר, גרסת הג'ו ג'יטסו בה התאמנו האחים גרייסי זכתה לכינוי "Gracie Jiu-Jitsu" או "Brazilian Jiu-jitsu".
ישנו דמיון רב בין האמנות הברזילאית המודרנית ובין סגנונות ג'ודו מוקדמים, שנפוצו בעולם ונשתמרו ביפן עד ימינו.
הג'ו ג'יטסו הברזילאי החל להתפרסם בעולם בעקבות תחרות הלחימה המשולבת: UFC- Ultimate Fighting Championship שהתקיימה בארצות הברית.
בעולם אמנויות הלחימה היו רבים שרצו לקיים תחרות שתפגיש בין שיטות לחימה שונות, ובעזרת קרבות ביניהן יקבע מהי האומנות הטובה ביותר.
התחרות המאורגנת הראשונה שהייתה כזו, הייתה "Vale Tudo" הברזילאית, שם לחמו בני משפחת גרייסי וניצחו פעמים רבות.
בארצות הברית, חברו יחד ארט דייבי (Art Davie) ורוריון גרייסי כדי להקים תחרות שתהיה דומה באופייה ל-Vale Tudo - תחרות לחימה בעלת איסורים מינימליים.
בשנת 1993 התקיימה התחרות הראשונה, שנקראה UFC.
בתחרות הראשונה השתתפו אומני לחימה שונים: מתאגרף, לוחמי קארטה, לוחמי סבאט, מתאבק סומו ואחיו הצעיר של רוריון, רויס גרייסי.
גרייסי הביס יריבים כבדים וחזקים ממנו בהרבה, בעזרת לוחמת הקרקע שמחוץ ליפן
איש כמעט לא ידע עליה וכיצד להתגונן מפניה.
בעזרת ג'ו ג'יטסו ברזילאי, ניצח רויס ב-UFC 1, UFC 2 ו-UFC 4. שלוש מתוך ארבע אליפויות ה-UFC הראשונות.
ניצחונות אלה הקנו מקום קבוע לג'ו ג'יטסו הברזילאי בתחרויות לחימה.
בעקבות ההצלחה המפתיעה של רויס, שהוגדר בידי אביו, הליו גרייסי, כ'חלש' מבין האחים, הגיעה הג'יו ג'יטסו הברזילאי לתודעה הבינלאומית ובעקבות זאת הוקמו בתי ספר בארצות הברית שלימדו ג'ו ג'יטסו ברזילאי.
ככל שהלוחמים העוסקים בג'ו ג'יטסו ברזילאי הפגינו את עליונותם בקרבות אחד על אחד ב-UFC, כך התפשטה הפופולריות של האומנות ברחבי העולם.
הג'ו ג'יטסו הוא כיום ספורט הצומח במהירות הרבה ביותר בברזיל: כ-350,000 איש מתאמנים בשיטה ב-1500 מוסדות, וזאת רק בבירות המדינות בברזיל.
התורה נלמדת גם במסגרת קורסי בחירה בחינוך גופני באוניברסיטאות בברזיל.
החל מ-1996 מתקיים מונדיאל הג'ו ג'וטסו בריו דה ז'ניירו, וב-2006 עבר לקליפורניה.
בישראל ישנם מועדוני ג'ו ג'יטסו ברזילאי, חלקם נציגים של אקדמיות מברזיל כמו רוילר גרייסי-גרייסי הומייטה, רוייס גרייסי, רנזו גרייסי, אליאנס, בהרינג, אוסוואלדו אלווס, סטראוש, דה לה ריווה וג'ו מוריירה.
החל משנת 2010, הספורט תפס תאוצה באירועי הנו-גי (ללא חליפה), באירועים אלו (KASAI, Metamoris ו-ADCC), הקרבות ארוכים מן הרגיל ולמנצח מוענק פרס כספי בתקציב שלא היה בשנותיו הראשונות של ה-BJJ.
אף על פי שהג'ו ג'יטסו ברזילאי התפתח מהג'ודו, בימינו קיימים מספר הבדלים מהותיים בינו לבין הזרם העיקרי בשיטה הזאת.
ההבדל המרכזי הוא שהטלה מוצלחת אינה מסיימת את המשחקון, ושאין מגבלת זמן לקרבות קרקע.
המשמעות הספורטיבית של שינויים אלו מייצרת ספורט בו רוב הקרבות מסתיימים בהכנעה על הקרקע ולא בניקוד, בשונה מג'ודו, ולכן ישנו יותר דגש על אספקט זה של המשחק מאשר על ההפלה.
מאונט (Mount)- בעמדה זו, מתחרה אחד שוכב על גבו, בעוד המתחרה השני יושב על בטנו, כשברכיו צמודות לשני צדדיו של היריב שמתחתיו.
עמדה זו נחשבת טובה במיוחד למתחרה הנמצא למעלה.
המתחרה למעלה יכול לצאת למספר גדול של בריחים וחניקות, ובקרבות MMA זו עמדה נוחה מאוד להכות ממנה, בעוד שלמתחרה הנמצא למטה קשה מאוד להכות חזרה.
גארד (Guard) - בעמדה זו מתחרה אחד שוכב על גבו, בעוד יריבו נמצא בין רגליו של המתמודד השוכב.
ל"גארד" יש כמה וריאציות: גארד סגור, שבו מתמודד אחד סוגר את שתי רגליו מסביב ליריבו, גארד פתוח, שבו המתמודד שלמטה לא סוגר את רגליו, וגארד פרפר, שבו המתמודד ששוכב משחיל את כפות רגליו מתחת לירכיו של היריב.
עמדת ה"גארד" היא עמדה הגנתית שמועילה למתמודד שלמטה להתגונן מבריחים וחניקות וממנה קל לו לתקוף את יריבו.
בקרב MMA המתמודד שלמטה צריך להיזהר לא לפתוח מרחק מכיוון שראשו נח על המזרן ומכות שיונחתו עליו היו קשות פי כמה.
חצי גארד (half-guard) - עמדה זו דומה מאוד לעמדת הגארד, אבל כאן המתמודד העליון הצליח לחלץ את אחת מרגליו מתוך אחיזתו של התחתון.
בעמדה זו יכולות ההגנה של התחתון מצטמצמות, והוא צריך לדאוג באופן קבוע שיריבו לא יצליח לחלץ גם את רגלו השנייה ובכך להגיע למאונט מלא (צעד אשר נקרא לרוב "מעבר גארד").
מצד שני, יכולותיו של העליון לתקוף לא צומחות בהרבה.
הוא עדיין מוגבל, ולרוב ינסה להשיג עמדה לפני שיתקוף.
לתחתון נפתחת אופציה חדשה, הוא יכול לנסות ולהגיע לשליטת גב, עמדה יעילה בהרבה מהחצי גארד.
שליטת צד (Side control או פשוט side) - בעמדה זו מתחרה אחד שוכב על גבו, בעוד היריב משעין את חזהו על החזה של המתמודד שעל גבו מן הצד.
גם בעמדה זו יש יתרון משמעותי למתמודד שלמעלה, בין ב-MMA, שם הוא יכול להכות את היריב שלמטה בנוחות וביעילות, ובין בקרבות BJJ שם יש אפשרויות רבות להכנעה מלמעלה, בעוד היריב שלמטה יכול לכל היותר להתגונן.
"שליטת צד" היא בדרך כלל עמדת מעבר בין ה"גארד" ל"מאונט", או עמדת מנוחה, אבל גם ממנה יש מספר טכניקות שניתן לבצע.
שליטת גב או מאונט אחורי (Rear mount) - בעמדה זו מתמודד אחד נצמד לגב של השני ואוחז בו סביב מותניו ברגליו.
עמדה זו ייחודית בכך ששני המתמודדים פונים לאותו כיוון.
המתמודד האחורי בעמדה זו זוכה לשליטה רבה מאוד, והיא נחשבת לאחת העמדות המסוכנות ביותר מכיוון שהנשלט חשוף למספר רב של בריחים וחניקות, ויש לו יכולת תקיפה מינימלית.
קרב ג'ו-ג'יטסו מסתיים או בהכנעה, או בסוף זמן והחלטת שופט.
הכנעה היא כשאחד מהמתמודדים דופק פעמיים על המתמודד השני בכף ידו, ובכך מכיר בתבוסתו.
ניתן להגיע להכנעה בג'ו-ג'יטסו על ידי בריח או על ידי חניקה.
הבריח הוא הפעלה של מנוף על מפרק בגוף (כתף, מרפק, ברך, קרסול, שורש כף היד וכולי).
בריחים על המפרקים הקטנים (בריחים אשר נהוגים באייקידו, ג'ו-ג'יטסו קלאסי, ותורת ההגנה העצמית של משפחת גרייסי) כגון פרקי האצבעות או הבהונות אסורים בקרב ג'ו-ג'יטסו ספורטיבי.
בריחים מסבים כאב ומאלצים למוברח להיכנע או להסתכן בשבר.
בנוסף קיימים בריחי לחץ (compression lock) שהם הפעלת לחץ על שריר או גיד של היריב באמצעות הפעלת כוח כנגד עצם.
חניקות מתחלקות לשני סוגים, חניקות דם וחניקות גרגרת.
חניקת גרגרת היא הסוג הפשוט יותר, אם כי הנפוץ פחות.
בחניקת גרגרת מתמודד אחד מפעיל לחץ על גרגרתו של האחר ומאלץ אותו להיכנע.
חניקת דם, הסוג הנפוץ יותר של חניקה, היא הפעלת לחץ על העורקים התרדמניים של המתמודד אשר מאלצת אותו להיכנע, או להסתכן בעלפון.
בריח מרפק ישר - נקרא בג'ודו ג'וּג'י גאטַמֵה וידוע באנגלית בשם arm bar.