tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כעבור שנתיים קודמה לתפקיד Director of Statistics, כלומר מנהלת הגוף שהיווה את הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של בריטניה.
היא הייתה לאישה הראשונה שקודמה לדרגה כה גבוהה בשירות הסטטיסטיקה הבריטי.
תפקידה שם היה ניהולי בעיקרו, אולם היא עסקה גם במחקר, וקידמה את השימוש בסטטיסטיקה בתחום הקרימינולוגיה.
אחד ממחקריה החשובים בתחום הוכיח כי אין קשר בין החלת עונש מוות ובין שיעור מקרי הרצח.
כמו כן, הקימה את יחידת המחשוב של המחלקה.
ב-1983 הוענקה לה חברות במסדר האימפריה הבריטית כהוקרה על פעילותה הציבורית.
סטלוס (נולד ב-1960) הוא שם הבמה של שמעון מזרחי, זמר ישראלי השר מוזיקה יוונית.
סטלוס נולד בשם שמעון מזרחי למשפחה ממוצא עיראקי וטורקי בשכונת התקווה וגדל בגבעתיים למד באורט רמת גן.
אמו סימה הייתה עקרת בית ואביו בנימין קבלן צבע.
אחיו הצעיר הוא הזמר דורון מירן.
בילדותו האזין למוזיקה יוונית, למד לנגן על גיטרה ולאחר מכן על בוזוקי.
בגיל 16 החל להופיע ביוונית וחיפש שם הבמה מתאים, משום שלדעתו זהות יוונית הייתה הכרחית למיתוג.
תחילה נקרא "סטליוס" בעצת חבר, שעם הזמן הפך ל"סטלוס".
לטענתו זה לא שם יווני אלא איטלקי.
בגיל 17 הוציא סטלוס את תקליטו הראשון "היידה יאסו" בהפקתם של האחים ראובני.
בהמשך הוציא אלבומי סולו נוספים בהם שר בחלקם ביוונית.
בשנת 2000 הופיע סטלוס באירוע באשדוד.
מנחה הערב ירון אילן הציע לו להצטרף אל הזמר אורן חן ולהופיע כצמד בתוכניתו של אילן אשר שודרה בערוץ 33. סטלוס החל להופיע באופן קבוע בתוכנית ריח מנטה עם אורן חן, כשחן היה שר בעברית וסטלוס ביוונית.
בעקבות החיבור בתוכנית החלו השניים להופיע כצמד "סטלוס ואורן חן".
בשנת 2009 השיקו סטלוס וחן תוכנית טלוויזיה חדשה בהנחייתם בערוץ 24. בשנת 2012 הפסיקו השניים להופיע כצמד, כשלהם עשרה אלבומים משותפים.
ב-2015 חזרו השניים לעבוד יחד.
ב-2018 החל להופיע בתוכנית הדוקו ריאלטי "היחידה" לצד אחיו דורון מירן.
אחיו הגדול של הזמר דורון מירן.
סטלוס - הזמר ואשף הבוזוקי - 1978
19 להיטי זהב ביוונית - 1987 (אלבום אוסף)
סטלוס שר ביוונית/ועברית - 1998
אלבומים משותפים עם אורן חן
סְטַלוֹבִיצִ'י (בבלארוסית: Сталовічы, לעיתים גם Сталавічы, סטלביצ'י; ברוסית: Столовичи, סטולוביצ'י, Стволовичи, סְטְבוֹלוביצ'י או Своловичи, סבולוביצ'י; בפולנית: Stołowicze, סטולוביצ'ה או Stwołowicze, סְטְבוֹלוביצ'ה; בפי יהודיה נקראה סטולביץ' או סטולוביץ') היא עיירה כפרית במחוז משנה ברנוביץ' במחוז ברסט בבלארוס.
בשנת 1449 המלך הפולני קז'ימייז' הרביעי מסר את העיירה לאצולה הפולנית.
בירידים של העיר התכנס כמה פעמים "ועד מדינת ליטא" ובמאה ה-15 מינה הוועד שמש מיוחד לימי הירידים שפעל בענייניהם של הסוחרים והקהילות.
במאות ה-18 וה-19 העיירה הייתה שייכת לנסיכי רדזיוויל שפעלו לשיפור מעמדה של העיירה.
הם פיתחו את הכלכלה, משכו תושבים והשיגו מהמלך הפולני זכויות לעיירה ואישור לקיים בה מספר ימי שוק ושני ירידים שנתיים גדולים.
בסוף המאה ה-18 סופחה לאימפריה הרוסית.
במלחמת העולם הראשונה העיירה הייתה תחת כיבוש גרמני כשלוש שנים.
לאחר המלחמה נכללה העיירה ב.
בשנת 1639 שני יהודים עשירים, רבי ברוך ורבי זלמן, הקימו את הקהילה היהודית בעיר, אך באותן שנים הוטלו על השניים מיסים גבוהים.
הקהילה היהודית סייעה לרבי ברוך ורבי זלמן ושילמה את מסיהם.
במאה ה-19 גדל מספר היהודים בעיר ומספר יהודי הקהילה היהודית עמדה על 570 יהודים, כולל יהודים מעיירות נוספות בסביבה.
בשלהי המאה ה-19 המספר עמד על 515 יהודים ומאז הלכה והתמעטה הקהילה.
לקהילה היה בית מדרש, רב ושוחט.
יהודי העיר התפרנסו בעיקר מחקלאות, ממסחר זעיר ומעבודת כפיים.
הקהילה היהודית בסטלוביצ'י חוותה אנטישמיות לאורך כל השנים.
בספטמבר 1939 פלש לעיירה צבא ברית המועצות והיא סופחה אל הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית.
המשטר הסובייטי התייחס בהגינות ליהודים והאנטישמיות נבלמה.
הילדים למדו בבתי ספר יהודיים בשפה היידית.
הקהילה קלטה מאות פליטים משטחי פולין שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב; לפי חלק מהעדויות מספר היהודים בעיירה הגיע ל-350, ולפי עדויות אחרות היה בסביבות 1,000.
ביוני 1941 כבשו הגרמנים את העיר, חיללו את בית המדרש והפכו אותו למחסן תבואה.
כעבור כמה ימים נעצרו 14 יהודים שלטענת הפולנים היו פעילים קומוניסטים.
הם נורו ונקברו במרחק של תשעה ק"מ מהעיר.
בספטמבר של אותה שנה הוקם יודנראט (מוסד שלטון יהודי שמונה לתיווך בין השלטון הנאצי לבין היהודים בגטו) בעיירה שפרסם צו לפיו כל היהודים מוכרחים לענוד על הזרוע טלאי שעליו מגן דוד.
רבים מהיהודים עבדו בעבודות כפייה כמו שיפוץ כבישים תחת פיקוח של המשטרה הפולנית.
בסוף 1941 או בתחילת 1942 היהודים הועבר למעין גטו פתוח וכעבור כמה חודשים הוא גודר.
במאי 1942 הועברו חלק מהיהודים לגטו ברנוביץ'.
ב-12 או ב-13 במאי, הובלו היהודים לשוחות גדולות במרחק של שלושה ק"מ מהעיירה ושם נורו הרוב למוות ומעטים הצליחו להימלט ליערות.
ארבעה ימים לאחר מכן פרסם היודנראט בגטו כי על כל היהודים לצאת ממחבואיהם ו-20–40 יהודים שהסתתרו חזרו לעיירה ונכלאו בבית המדרש תחת פיקוח של המשטרה הפולנית.
ביוני 1942, היהודים הובלו על ידי השוטרים אל מחוץ לעיירה, נורו ונקברו בקבר אחים.
בעלי המקצוע שעבדו בגטו חלקו את גורלם עם יהודי המקום, כ-150 מיהודי העיירה ברחו ליערות והצטרפו ליחידת פרטיזנים רוסיות, אחדים מצאו מקומות מסתור והשאר נרצחו.
יהודים רבים שגרו בעיירה נרצחו במהלך המלחמה, בית המדרש בעיר נהרס ולאחר מכן העיירה הפכה לחלק מבלארוס שלאחר התפרקות ברית המועצות.
כיום אין בעיירה קהילה יהודית.
הוא סרט קומדיה שחורה/סאטירה פוליטית משנת 2017, שביים ארמנדו יאנוצ'י וכתב יחד עם דייוויד שניידר, איאן מרטין ופיטר פלו.
בסרט מככבים סטיב בושמי, סיימון ראסל ביל, פאדי קונסידיין, רופרט פרנד, ג'ייסון אייזקס, מייקל פיילין, אנדראה רייסבורו וג'פרי טמבור בהשתתפות אולגה קורילנקו, פול צ'הידי, דרמוט קראולי, אדריאן מקלופלין ופול וייטהאוס בתפקידי משנה.
עלילת הסרט, המבוסס על הרומן הגרפי La Mort de Staline, מתארת את מאבקי הכוחות בעקבות מותו של יוסיף סטלין ב-1953.
הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בשנת 2017, וזכה לשבחים.
הוא הופץ בממלכה המאוחדת על ידי eOne Films ב-20 באוקטובר 2017, בארצות הברית על ידי IFC Films ב-9 במרץ 2018 ובצרפת ב-4 באפריל 2018. הסרט נאסר להפצה ברוסיה, קזחסטן וקירגיזסטן, משום שהוא נתפס כאנטי-סובייטי.
הסרט זכה בפרס מגריט עבור הסרט הזר הטוב ביותר.
בברית המועצות של 1953, המזכיר הכללי יוסיף סטלין (אדריאן מקלוכלין) מאזין לקונצרט המשודר בשידור חי ברדיו ומורה על כך שהקלטת השידור תימסר לידיו.
מאחר שהשידור לא הוקלט, הנגנים מתבקשים לחזור ולנגן שוב, על מנת שהפעם יוקלטו.
הפסנתרנית מריה יודינה (אולגה קורילנקו) מצרפת לאלבום פתק סודי, ובו היא כותבת לסטלין שהוא הרס את המדינה.
כאשר הוא קורא את הפתק בדאצ'ה שלו, הוא סובל מדימום מוחי ונעשה משותק.
חברי הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית מוזעקים למקום.
הראשונים להגיע הם שר הפנים לברנטי בריה (סיימון ראסל ביל), אשר מגלה את הפתק של יודינה, וסגן המזכיר הכללי גאורגי מלנקוב (ג'פרי טמבור).
בעוד מלנקוב נכנס לפאניקה, בריה דוחק בו לתפוס את ההנהגה.
ראש המפלגה במוסקבה ניקיטה חרושצ'וב (סטיב בושמי) מגיע למקום, יחד עם שאר חברי הוועד.
שר החוץ ויאצ'סלב מולוטוב (מייקל פיילין) מבושש לבוא, משום שסטלין החליט להוסיפו לרשימת אויביו בליל אמש.
בריה משתלט על מוסקבה, מורה לנ.ק.ו.ד.
לתפוס את מקומו של הצבא הסובייטי בעיר, ומחליף את רשימת האויבים של סטלין ברשימה משלו.
חרושצ'וב ובריה נאבקים זה מול זה על ניצחונות סמליים, כולל שליטה על סבטלנה אלילויבה (אנדראה רייסבורו), בתו של סטלין, ועל בנו הלא-יציב וסילי ג'וגאשווילי (רופרט פרנד).
בעוד חברי הוועד ממהרים לחזור למוסקבה, הנ.ק.ו.ד.
משתלטים על הדאצ'ה של סטלין ומתחילים להוציא להורג עדים.
חרושצ'וב פונה אל מולוטוב ומנסה לגייס את תמיכתו, אבל מולוטוב, מאמין אמיתי בסטליניזם, מתנגד למחנאות בתוך המפלגה הקומוניסטית.
בריה קונה את נאמנותו של מולוטוב על ידי שחרור אשתו, פולינה ז'מצ'וז'ינה (דיאנה קוויק), מן הכלא.
מלנקוב מתמנה לתפקיד ראש הממשלה, בעודו נשלט במידה רבה על ידי בריה.
בישיבת הוועד הראשונה שלאחר מותו של סטלין, הוא ממנה את חרושצ'וב לאחראי על סידורי ההלוויה של המנהיג המת, על מנת להסיח את דעתו, ומציע כי הממשל יוציא לפועל רבות מהרפורמות הליברליות שחרושצ'וב תכנן.
ארונו של סטלין מוצב בהיכל העמודים שבבית האיגודים שבמוסקבה, בעוד אסירים פוליטיים רבים משוחררים והגבלות שונות על הכנסייה האורתודוקסית הרוסית מבוטלות.
בכך מתחזק מעמדו הציבורי של בריה.
מרשל ברית המועצות גאורגי ז'וקוב (ג'ייסון אייזקס) מגיע ודורש לדעת מדוע יחידות הצבא הסובייטי בסביבות העיר מרותקות לבסיסיהן.
בריה מגלה שלחרושצ'וב יש היכרות קרובה עם מריה יודינה, אשר מוזמנת לנגן בהלוויה, ומאיים על שניהם כי יחשוף את הפתק שכתבה.
חרושצ'וב פונה אל ז'וקוב, אשר מסכים להבטיח את תמיכת הצבא בהפיכה נגד בריה, אבל רק אם הוועד יסכים לכך.
כדי לחתור תחת הפופולריות של בריה, חרושצ'וב מורה על חידוש תנועת הרכבות למוסקבה, ומאפשר לאלפי אבלים להיכנס לעיר.
כפי שחרושצ'וב שיער, אנשי הנ.ק.ו.ד.
השומרים על ההיכל פותחים באש על ההמונים והורגים 1,500 איש מתוכם.
הוועדה מציע כי קצין זוטר של הנ.ק.ו.ד.
יהיה השעיר לעזאזל, אך מכיוון שבריה סבור שכל אשמה שתוטח בשירותי הביטחון תפגע במוניטין שלו, הוא מאיים בכעס על חברי הוועד בחשיפת מסמכים מפלילים שאסף אודותם.
בחשאי, מולוטוב אומר לחרושצ'וב וללזר קגנוביץ' (דרמוט קראולי) שהוא יתמוך בהפיכה, בתנאי שיגייסו את תמיכם של האחרים, לרבות מלנקוב.
ביום ההלוויה של סטלין, חרושצ'וב משקר לוועד ולז'וקוב ומצהיר שהשיג את תמיכתו של מלנקוב.
ותופס עמדות מחוץ לחדר הישיבות.
ז'וקוב ואנשיו עוצרים את בריה, וחרושצ'וב מאלץ את מלנקוב לחתום על מסמכים שמאפשרים את העמדתו לדין של ראש המשטרה החשאית.
לאחר משפט ראווה, חרושצ'וב ובעלי בריתו מוצאים את בריה אשם בבגידה ובתקיפה מינית, ומוציאים אותו להורג.
בעוד גופתו של בריה נשרפת, חרושצ'וב נותן לסבטלנה כרטיס לווינה ומבטיח לה כי ידאג לאחיה.
כמה שנים לאחר מכן, חרושצ'וב הוא שליט ברית המועצות, לאחר שנפטר מכל שותפיו לקנוניה.
הוא מבקר בקונצרט של מריה יודינה.
ליאוניד ברז'נייב (ג'רלד לפקובסקי), שידיח את חרושצ'וב לימים, נמצא שורה אחת מאחוריו, מביט בו.
פיתוח הפרויקט החל במהלך פסטיבל הקולנוע בקאן.
ארמנדו יאנוצ'י נבחר להיות הבמאי והתסריטאי, יחד עם שותפו לכתיבה איאן מרטין.
ההפקה הייתה אמורה להתחיל בחודש יוני, בהשתתפותם של ג'פרי טמבור, סטיב בושמי, אולגה קורילנקו, טימותי דלטון, טובי קבל, מייקל פיילין, סיימון ראסל ביל, פאדי קונסידיין ואנדראה רייסבורו.
ההפקה החלה ב-20 ביוני, לאחר שגם אדריאן מק'קלין, רופרט פרנד, ג'ייסון אייזקס ופאול וויטהאוס הצטרפו אל צוות השחקנים.
דלטון וקבל בסופו של דבר לא השתתפו בסרט.
הצילומים החלו ב-20 ביוני 2016 והסתיימו ב-6 באוגוסט.
הצילומים נערכו בקייב, אוקראינה (למראות חיצוניים ולצילומי החוץ של בניין אויבי הציבור ובניין ה-NKVD), ובממלכה המאוחדת (בבית בלית', אולם הבונים החופשיים וארמון אלכסנדרה בלונדון, פארק מונגוול באוקספורד, בית המרסמית' בלונדון).
הסרט הופץ בממלכה המאוחדת על ידי סרטי eOne ב-20 באוקטובר 2017 ובארצות הברית על ידי IFC Films ב-9 במרץ 2018. הסרט הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בשנת 2017.
הסרט הכניס 8 מיליון דולר בארצות הברית ובקנדה ו-16.6 מיליון דולר בשאר העולם (מתוכם 7.3 מיליון דולר בממלכה המאוחדת), בסך הכל ברחבי העולם הסרט הכניס 24.6 מיליון דולר.
ניקולאי סטאריקוב, יו"ר מפלגת "המולדת הגדולה" הרוסית, אמר כי הסרט היה "מעשה לא-ידידותי של המעמד האינטלקטואלי הבריטי" והוא חלק מ"מלחמת מידע אנטי-רוסית".
בספטמבר 2017 אמר ראש המועצה הציבורית של משרד התרבות של רוסיה כי הרשויות ברוסיה שוקלות איסור על הסרט, בטענה שהסרט יכול להיות חלק מ"עלילה מערבית לערער יציבות ברוסיה על ידי גרימת קרע בחברה".
ב-23 בינואר 2018, יומיים לפני יציאתו המתוכננת של הסרט ברוסיה, נערכה הקרנה של הסרט בהשתתפות חברי הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית, נציגי האגודה ההיסטורית הרוסית, חברי המועצה הציבורית של משרד התרבות, וחברי תעשיית הקולנוע.
יומיים אחר כך משך משרד התרבות את תעודת ההפצה של הסרט.
עם זאת, מספר בתי קולנוע הקרינו את הסרט בסוף ינואר, בטענה שעד אז לא שמעו כי רישיון ההקרנה של הסרט נשלל.
משרד התרבות של רוסיה תבע את התיאטראות הללו.
על פי תוצאות סקר שנערך על ידי המוסד הממשלתי "המרכז לחקר דעת הקהל הרוסית", 35% מהרוסים לא הסתייגו מהחלטתו של משרד התרבות להוריד את הסרט מהמסכים, בעוד 30% תמכו באיסור ו-35% היו נייטרליים בדעתם (לא בעד ולא נגד).
58% מהרוסים אמרו שהם יהיו מוכנים לצפות בסרט בבתי הקולנוע אם האיסור יוסר.
הסרט הורד באופן בלתי-חוקי ברוסיה כ-1.5 מיליון פעמים.
אנו בטוחים שהסרט נעשה כדי לעוות את העבר של המדינה שלנו כך שהמחשבה על ברית המועצות של שנות החמישים תגרום לאנשים לחוש רק אימה וגועל".
עוד נטען כי הסרט פוגע בזכרם של לוחמי רוסיה במלחמת העולם השנייה, כאשר ההמנון הלאומי מלווה בביטויים מגונים ויחס פוגעני, קישוטים לא מדויקים מבחינה היסטורית, וכי הפצתו המתכוננת של הסרט, ערב יום השנה ה-75 לקרב סטלינגרד, היא "יריקה בפרצופם של כי מי שמתו שם, וכל אלו שעדיין בחיים".
הסרט נאסר להקרנה ברוסיה, בקזחסטן ובקירגיזסטן.
ארמניה ובלארוס היו החברות היחידות באיחוד הכלכלי האירו-אסייתי שהקרינו את הסרט.
בארמניה הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בשני תיאטראות בירוואן ב-25 בינואר 2018. בבלארוס הסרט הוקרן בהקרנת בכורה לאחר עיכוב ראשוני.
בקזחסטן הסרט הוקרן רק במסגרת פסטיבל הסרטים "קליקה" שבאלמטי.
באתר האינטרנט Rotten Tomatoes, לסרט דירוג של 96% על סמך 228 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8.1 מתוך 10. על פי דעת הרוב, נכתב כי בסרט סטלין מת!, הבמאי-תסריטאי ארמנדו ינאוצ'י מתפרע ומשתולל, "ובאמצעות ההומור הפוליטי שלו, הוא הופך פרק בהיסטוריה - עם הקבלות מודרניות כואבות - לנסבל".
באתר Metacritic יש לסרט ציון ממוצע משוקלל של 88 מתוך 100, על סמך 42 מבקרים.
דונלד קלארק, שכתב עבור "אייריש טיימס", כתב כי הסרט "מתחיל במצב של פאניקה אנושה וממשיך במצב זה לקראת סיומו הנורא והבלתי נמנע".
ב-"הגרדיאן" כתב פיטר ברדשאו כי "הפחד עולה כמו ריח מגווייה בסרט-האימה המבריק של ארמנדו ינוצ'י" וכי הוא "לוהק בצורה מופלאה וחסרת רחמים על ידי שחקני ליגה א'.
לכל אחד מהם תפקיד עסיסי, כל אחד מהם סוחט ממנו כל טיפה מחרידה-מדהימה אפשרית".
רפאל אברהם, שכתב ל-"פייננשל טיימס", כתב כי "בעוד קבוצת הערפדים חוגגת על שרידי הסטליניזם, השחיקה הבלתי-פוסקת של המצב עלולה להוביל דווקא לקומדיה.
האיזון המאיים של ההומור והאימה הוא בדיוק המגרש הביתי של ינאוצ'י - ורק הוא יכול היה להוציאו לפועל במיומנות שכזו".
מספר אקדמאים התבטאו בדבר אי-דיוקים היסטוריים בסרט.
ההיסטוריון ריצ'רד אוברי אמר לגרדיאן כי הסרט "זרוע טעויות היסטוריות", שניתן לראות בהן "חירות קולנועית".
ויאצ'סלב מולוטוב לא היה שר חוץ כשסטלין נפטר ב-1953, משום שהוא פוטר בשנת 1949, אם כי הוא שב להיות שר החוץ לאחר מותו של סטלין.
גאורגי ז'וקוב, שדרגתו הייתה מרשל ולא פילדמרשל ואשר היה מפקד שדה מקומי כאשר סטלין נפטר, הוגלה לפרובינציה כדי לספק את קנאתו הפרנואידית של סטלין על סגנו שהיה קצין מוצלח בתקופת המלחמה.
הוא התמנה לתפקיד סגן שר ההגנה בממשלה שקמה לאחר מותו של סטלין, אך במרץ 1953 (עת מותו של סטלין) הוא לא היה מפקד הצבא הסובייטי.
ניקיטה חרושצ'וב עמד בראש הוועדה לארגון מחדש של הממשלה, ולא גאורגי מלנקוב.
לברנטי בריה נעצר שלושה חודשים לאחר שסטלין נפטר, לא כמעט בו-זמנית, ומה שהוביל למעצרו היה המרד המזרח-גרמני בשנת 1953, ולא הטבח באבלים במוסקבה, שלמעשה היה רמיסתם למוות של 109 איש במהלך ההלוויה.
יתרה מזאת, בריה לא היה ראש כוחות הביטחון, תפקיד עליו ויתר בשנת 1946. את הביקורת החריפה ביותר מתח אוברי בנוגע לכך שהסרט לא כיבד כראוי את אלה שמתו במהלך תקופת כהונתו של סטלין.
יאנוצ'י אמר שהוא "בחר למתן את האבסורד של החיים האמיתיים" כדי להפוך את היצירה לאמינה יותר.
הסיקוונס אודות "רדיו מוסקבה" הוא עיבוד מחודש של סיפור אפוקריפי שתועד לראשונה בספרו של סולומון וולקוב Testimony.
אולם, על פי וולקוב, הייתה זו מריה יודינה שאותה העירו באמצע הלילה על מנת שתיקח חלק בהקלטה, אשר גרמה לסטלין להזיל דמעות והניעה אותו לשלם לה 20,000 רובל כאות הערכה.
לאחר מכן, הסיפור שימש כבסיס רופף לתסכית רדיו של ה-BBC ב-1989 בשם "סונטת סטלין" ("The Stalin Sonata") מאת דייוויד זיין מאירויץ.
אירוע היסטורי נוסף אשר בסרט מוצג בצורה שונה מעט מהמציאות - אירוע התרסקות מטוס בסברדלובסק משנת 1950 בו מתו 11 שחקנים בקבוצת הוקי קרח וו"ס מוסקבה.
בסרט, וסילי סטלין ואנטולי טראסוב עוסקים במצבה של נבחרת ברית המועצות בהוקי קרח, תוך התייחסות לשחקן הכוכב וסבולוד בוברוב, שהחמיץ את הטיסה.
בפועל, ההתרסקות התרחשה ב-5 בינואר 1950, שלוש שנים לפני מותו של סטלין.
גוף האמין שגישתו של ינאוצ'י לסאטירה לא ניתנת ליישום על משהו כמו סטליניזם, והסרט הוא "לא כשיר בעליל לאתר את הקומדיה הטמונה בסטליניזם, מחמיץ הזדמנויות שהוא לא יודע שבכלל צריך לתפוס".
בתגובה לנושא הדיוק ההיסטורי, הגיב אנאוצ'י ואמר כי "אני לא אומר שזהו סרט דוקומנטרי.
זו פיקציה, אבל זו פיקציה בהשראת האמת של מה שהיא בטח הרגישה באותה תקופה.
המטרה שלי היא שהקהל ירגיש את סוג החרדה ...
שאנשים באותה התקופה בוודאי [חוו] כשהם פשוט עסקו בחיי היומיום שלהם".
סטיליאנוס "סטליוס" מנולאס (; נולד ב-13 ביולי 1961 בנקסוס) הוא כדורגלן ומאמן עבר יווני, ששיחק בעמדת הבלם.
מנולאס שיחק לאורך כל הקריירה במועדון אחד, א.א.ק.
אתונה, ונחשב לאחד מגדולי הבלמים בכדורגל היווני בכל הזמנים.
הוא זכה עם הקבוצה, בין היתר, בארבע אליפויות יוון ובשלושה גביעים, ושימש כקפטן הקבוצה היוונית הראשונה שהעפילה לשלב הבתים של ליגת האלופות.
לזכותו של מנולאס 71 הופעות ושישה שערים במדי נבחרת יוון, והוא נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 1994.
לאחר פרישתו פנה לקריירת אימון, כאשר בין היתר שימש מאמנה הזמני של א.א.ק.
אתונה והוביל אותה לזכייה בגביע היווני.
מנולאס, יליד האי היווני נקסוס, נחשף לכדורגל בגיל צעיר וביחד עם חברו לעתיד בנבחרת יוון, קוסטאס אנטוניו, שיחק במועדון החובבני הקטן אאטוס גלאציו (הנשרים של גלאצי).
שם, אותר מנולאס על ידי סקאוטים של קבוצת א.א.ק.
אתונה, והצטרף לקבוצת הנוער של המועדון בשנת 1974, כשהיה בן 15.
בינואר 1980 חתם מנולאס על חוזה מקצועני בקבוצה הבוגרת של א.א.ק.
אתונה, אותה אימן אז האוסטרי הרמן שטסל.
מנולאס ערך את הופעת הבכורה שלו ב-3 בפברואר 1980, בשלהי עונת בליגת העל היוונית.
מנולאס השתלב במהירות בהרכב הקבוצה.
תחילה כמגן ימני בהדרכתו של המאמן מילטוס פאפאפוסטולו, ובהמשך בעמדות הבלם וה"ליברו", הבלם החופשי.
בנוסף ליכולותיו ההגנתיות, הוכיח מנולאס יכולות התקפיות, אינטליגנציית משחק גבוהה ויכולות טכניות וטקטיות מפותחות, שהפכו אותו למנהיג בחלק האחורי של הקבוצה.
תוארו הראשון של מנולאס עם הקבוצה היה הגביע היווני לעונת .
מנולאס פתח בהרכב למשחק הגמר תחת המאמן האוסטרי, הלמוט סנקוביץ', כאשר א.א.ק.
גברה 0–2 על פאוק סלוניקי.
הוא היה שותף לתור הזהב של הקבוצה, שהחל עם מינויו של שחקן העבר של הקבוצה, דושאן באייביץ', למאמן בעונת .
כבר באותה העונה זכה מנולאס באליפות הראשונה שלו עם א.א.ק.
לאחר קרב צמוד מול אולימפיאקוס.
האליפות הוכרעה במשחק בין שתי הקבוצות באצטדיון האולימפי באתונה.
המשחק הסתיים בניצחונה של המארחת 0–1, כאשר במהלך המשחק מציל מנולאס שער בטוח מקו השער, בעזרת הראש, לאחר בעיטה של לאיוס דטארי.
בפתיחת העונה הבאה פתח מנולאס בהרכב קבוצתו שזכתה בתואר הסופר קאפ היווני לאחר ניצחון על פנאתינאיקוס בדו-קרב בעיטות עונשין.
כמו כן, באותה העונה שוחק בפעם היחידה טורניר גביע הליגה ביוון, וא.א.ק.
הייתה לזוכה הראשונה והיחידה בתואר, לאחר ניצחון 2–3 על אולימפיאקוס בגמר, עם מנולאס בהרכב.
תור הזהב של מנולאס וקבוצתו המשיך עם שלוש אליפויות רצופות בין עונת לעונת .
בשנים אלו שימש מנולאס כקפטן וכמנהיג הקבוצה מהחלק האחורי.
בעונה האחרונה ברצף האליפויות הייתה קרובה הקבוצה לזכייה בדאבל, הישג אותו לא הצליח מנולאס להשיג לאורך כל הקריירה, אך הפסידה בגמר הגביע היווני, עם מנולאס בהרכב, לפנאתינייקוס בפנדלים.
אתונה לקבוצה היוונית הראשונה שמעפילה לשלב הבתים של ליגת האלופות, לאחר שגברה פעמיים על גלאזגו ריינג'רס בשלב המוקדמות.
מנולאס פתח כקפטן בארבעת משחקיה הראשונים של א.א.ק.
בשלב הבתים (שתי תוצאות תיקו ושני הפסדים), הורחק בכרטיס אדום ישיר מול מילאן במשחק הרביעי והחמיץ את שני משחקיה הנותרים של הקבוצה בשלב הבתים, אותם סיימה הקבוצה במקום האחרון בבית.
לגמר הגביע בפעם השנייה ברציפות, ופגשה פעם נוספת את פנאתינייקוס.
בדקה ה-115, חמש דקות לתום ההארכה ובמצב של שוויון 0-0, שרק השופט לפנדל שנוי במחלוקת לטובת פנאתינייקוס, לאחר ספק דחיפה של מיכאליס ולאכוס ברחבה.
האירוע עורר את זעמם של שחקני אתונה, שהתנפלו על השופט, כאשר ולאכוס ומנולאס אף דחפו אותו מספר פעמים.
האירוע הוביל להתפרעות של הקהל ביציעים, שהחל לזרוק אבוקות, רימוני עשן וחפצים אל כר הדשא.
לאחר מספר דקות של מהומה במגרש והתערבות של כוחות משטרה, חודש המשחק, כאשר ולאכוס ומנולאס הורחקו שניהם בכרטיס אדום.
פנאתינייקוס ניצלה את הפנדל כדי לגבור על א.א.ק.
בפעם השנייה ברציפות בגמר, 1-0 בסיום.
עונה לאחר מכן, הדיחה א.א.ק.
את פנאתינייקוס כבר ברבע גמר הגביע (5-3 בסיכום שני מפגשים), והפעם הצליחה לזכות בתואר, בפעם השנייה בקריירה של מנולאס והראשונה כקפטן, לאחר שהביסה במשחק הגמר 1–7 את אפולון סמירני (אז בשם אפולון אתונה).
הייתה קרובה לזכייה בדאבל באותה העונה, אך סיימה רק במקום שני, בפעם שתי נקודות בלבד מהאלופה פנאתינייקוס.
בפתיחתה של העונה הבאה הצליחה הקבוצה לגבור 8–9 בדו-קרב פנדלים על פנאתינייקוס ולזכות בסופר קאפ היווני.
מנולאס עלה כמחליף בדקה ה-90, וכבש במהלך דו-קרב הפנדלים לזכות קבוצתו.
באותה העונה העפילה הקבוצה לרבע גמר גביע אירופה למחזיקות גביע, שם נעצרה על ידי פריז סן-ז'רמן, סיימה כסגנית האלופה בפעם השנייה ברציפות, ובפעם השנייה ברציפות זכתה בגביע היווני.
זכתה לנקום בפנאתינייקוס על צמד ההפסדים הרצופים בגמר הגביע, עם ניצחון 3–5 בדו-קרב פנדלים, לאחר שוויון 0-0 בתום ההארכה.
מנולאס פתח במשחק, ושיחק 120 דקות.
עונתו האחרונה של מנולאס במועדון הייתה עונת , במהלכה חלה ירידה גדולה בכמות דקות המשחק שלו תחת המאמן הרומני החדש, דומיטרו דומיטריו.
באותה העונה העפילה הקבוצה בפעם השנייה ברציפות לרבע גמר גביע אירופה למחזיקות, שם נעצרה על ידי לוקומוטיב מוסקבה.
בתום העונה פרש מנולאס ממשחק פעיל בגיל 37, לאחר 19 עונות במדי א.א.ק.
משחקו האחרון בקבוצה היה משחק ליגה מול סקודה קסנתי, שהיה למשחקו ה-700 במדי הקבוצה.
בסך הכול ערך מנולאס 447 משחקי ליגה, שני רק למימיס פאפאיואנו בטבלת מלך הופעות הליגה של הקבוצה בכל הזמנים, וכבש 34 שערי ליגה במדי המועדון.
מנולאס נכנס כמחליף בדקה השמונים, וכעבור ארבע דקות קבע את תוצאת המשחק, שוויון 2-2 בסיום.
מנולאס היה שותף לארבעה טורנירי מוקדמות כושלים, כאשר כשל להעפיל עם נבחרתו מטורנירי מוקדמות מונדיאל 1986 ו-1990, ומטורנירי מוקדמות היורו ב-1988 וב-1992. על אף תפקודו כשחקן הגנה, כבש מנולאס צמד בשני משחקים במהלך תקופה זו, בניצחונות 2–3 על ו-1–2 על ישראל במשחקי ידידות.
מנולאס היה שותף בכיר לקמפיין מוקדמות מונדיאל 1994 ההיסטורי של נבחרת יוון, ממנו העפילה לטורניר גביע העולם הראשון בתולדותיה.
הוא פתח ושיחק לאורך כל שמונת משחקיה של יוון במוקדמות, מתוכם פתח כקפטן בשלושה משחקים.
מנולאס זומן על ידי המאמן אלקטס פנאגוליאס לסגל יוון לטורניר הגמר בארצות הברית, שם רשמה יוון את ההופעה החלשה ביותר אי פעם לנבחרת אירופית.
מנולאס פתח בהרכב בתבוסה 0–4 ל, ולא שותף כלל בתבוסה 0–4 ל ובהפסד 0–2 ל שסיים את דרכה של יוון בטורניר ללא נקודות וללא שערי זכות.
בתום הטורניר פרש מנולאס ממשחק בינלאומי בגיל 33, עם 71 הופעות ושישה שערים במדי נבחרת יוון.
לאחר פרישתו ממשחק פנה מנולאס לקריירת אימון.
בשנת 2002 התמנה לתפקיד מאמן נבחרת יוון עד גיל 21, כאשר משימתו הראשונה הייתה טורניר המוקדמות לאליפות אירופה לנוער 2004. הוא הוביל את יוון למקום השני בבית המוקדמות, אחרי ספרד, אך בטבלה המסכמת של סגניות הבתים סיימה יוון כבעלת המאזן החלש ביותר, ולא התקדמה לשלב הפלייאוף.
מנולאס פתח עם הנבחרת את מוקדמות אליפות אירופה לנוער 2006, אך סיים את תפקידו לאחר ההפסד 0–1 לאוקראינה באוקטובר 2004, כשהנבחרת במאזן של ניצחון אחד, תיקו והפסד לאחר שלושה משחקים.
במהלך עונת חזר מנולאס לא.א.ק.
במסגרת תפקידו, בין היתר, היה מי שבחן את אחיינו, קוסטאס מנולאס, התרשם מיכולתו ודאג להחתימו במועדון.
עם זאת, בסיום העונה ולאחר מספר חודשים ספורים בתפקיד, בחר לעזוב את המועדון מסיבות אישיות.
ב-6 בנובמבר 2012, במהלכה של עונת , התמנה מנולאס לתפקיד מאמן ניקי וולו מליגת המשנה היוונית.
המינוי החזיק מעמד לשלושה חודשים בלבד, בטרם סיים מנולאס את תפקידו במועדון.
ב-10 ביוני 2014 חזר מנולאס פעם נוספת לא.א.ק.
אתונה, כאשר התמנה לתפקיד מאמן קבוצת הנוער (עד גיל 20).
ב-20 באוקטובר 2015, זמן קצר לאחר פתיחת עונת ובעקבות פיטוריו של טראיאנוס דלאס, התמנה מנולאס למאמנה הזמני של הקבוצה הבוגרת, ובתשעה ימים בתפקיד הוביל אותה לשני ניצחונות ליגה בשני משחקים.
ב-29 באוקטובר התמנה לתפקיד גוסטבו פוייט, ומנולאס חזר לתפקיד מאמן הנוער.
כחודשיים לתום העונה, ב-20 באפריל 2016, חזר מנולאס לתפקיד המאמן הזמני במקומו של פוייט שסיים את תפקידו במועדון.
כבר בפתיחת הקדנציה השנייה שלו כמאמן זמני, הוביל מנולאס את א.א.ק.
לגמר הגביע היווני, עם ניצחון 1–2 בסיכום שני מפגשים מול אטרומיטוס.
את האלופה אולימפיאקוס, ובסיום ניצחה קבוצתו של מנולאס בתוצאה 1–2 בדרך לזכייה בגביע היווני, התואר הראשון של מנולאס כמאמן.
לקראת עונת חזר מנולאס לקבוצת הנוער, בעקבות מינויו של תמורי כצבאיה לתפקיד מאמן הקבוצה הבוגרת.
ב-16 באוקטובר 2016, לאחר שקבוצת הנוער בהדרכתו הובסה 0–7 על ידי קבוצת הנוער של אולימפיאקוס, התפטר מנולאס מתפקידו.
אחיינו של סטליוס, קוסטאס מנולאס, היה אף הוא לבלם כדורגל בינלאומי, שחתם בא.א.ק.
אתונה בשלבים המוקדמים של הקריירה בזמן שסטליוס היה המנהל הספורטיבי של הקבוצה והמליץ על החתמתו.
גם בנו של סטליוס, קונסטנטינוס מנולאס, המשיך בדרכו של אביו והיה לבלם כדורגל.
הוא החל את דרכו בקבוצת הנוער של א.א.ק.
אתונה בין השנים 2009 ל-2011, אך לא הצליח להתקדם לקבוצה הבוגרת.
אתונה לקראת עונת , אך לא הצליח להותיר חותם ושוחרר כעבור עונה אחת בלבד.
סטלזאורוס (שם מדעי: Stellasaurus) הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצרטופסיים, שחי באמריקה הצפונית בקרטיקון עליון.
פירוש שמו הוא "לטאת כוכב" בהתייחס לצורת ראשו, וכן כמחווה לשיר "Starman" מאת דייוויד בואי.
הוא התגלה במונטנה (ארצות הברית) בתצורת טו מדיסן (Two Medicine Formation) בסלעים המתוארכים לגיל הקמפן.
הוא שייך לתת-המשפחה צנטרוזאורים וככל הנראה לשבט Pachyrhinosaurini.
הוא מהווה חוליה מקשרת בין שבט זה, המאוחר יותר, לשבט Centrosaurini הקדום יותר.
הוא נתגלה עוד ב-1992, אז הוצע לסווג אותו כסוג חדש, אך הוחלט לסווגו תחת הסוג הקיים רובאוזאורוס.
הערכה מחדש שנעשתה ב-2020 מיצבה אותו מחדש כסוג נפרד.
מחברי המאמר ראו אותו כחוליה המקשרת בין סטירקוזאורוס ורובאוזאורוס לאייניוזאורוס והשושלת שהביאה לפכיריינוזאורוס.
סטלזאורוס היה דינוזאור במשפחת הצרטופסיים וכמוהם היה בעל גולגולת גדולה עם עטרה וקרניים.
כמו הסטירקוזאורוס והרובאוזאורוס הוא היה בעל קרן אף ארוכה והיא הייתה מעוקלת פנימה.
קרני הגבה שלו היו מנוונות כמו אצל הסטירקוזאורוס.
מהעטרה שלו בלטו שני זיזים ארוכים מכל צד, ואלה היו ישרים במיוחד.
סטלה ניאמבורה מוואנגי (בנורווגית: Stella Nyambura Mwangi; נולדה ב-1 בספטמבר 1986), ידועה בשם הבמה STL, היא זמרת, פזמונאית וראפרית קנייתית-נורווגית.
מוואנגי ייצגה את נורווגיה באירוויזיון 2011 שנערך בדיסלדורף שבגרמניה, שנה לאחר שמדינתה הנחתה את התחרות, והודחה בחצי הגמר.
בשנת 2008 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Living for Music.
בשנת 2011 השתתפה מוואנגי בתחרות המלודי גראנד פריקס, בעבור לייצג את נורווגיה באירוויזיון 2011, שהתקיימה בדיסלדורף שבגרמניה.
ב-12 בפברואר 2011 זכתה בתחרות.
ב-10 במאי ייצגה את נורווגיה באירוויזיון עם השיר "Haba Haba".
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הנורווגי.
אף על פי שהייתה אחת מהמתחרים המועדפים ביותר בתחרות, לא הצליחה להעפיל לגמר.
ב-10 ביוני 2011 הוציאה את אלבום האולפן השני שלה, Kinanda.
האלבום כלל את השיר "Haba Haba", איתו ייצגה את נורווגיה באירוויזיון 2011, והגיע למקום ה-15 במצעד האלבומים הנורווגי.
בשנת 2018 התחרתה בשנית בתחרות המלודי גראנד פריקס, יחד עם אלכסנדרה רוטאן, על מנת לייצג את נורווגיה באירוויזיון 2018. השניים הגיעו למקום השלישי בתחרות.
בשנת 2019 נכנס שירה "Ma Itū" למשחק הווידאו הפופולרי "Just Dance 2020".
מוואנגי נולדה במוראנג'ה שבמחוז מרכז קניה בשנת 1986 ובילתה שם את חמש שנותיה הראשונות, לפני שמשפחתה עברה לאיידסוול שבנורווגיה בשנת 1991. בגיל 8 התחילה להתאמן בנגינת מוזיקה.
אביה של מוואנגי נהרג בתאונת פגע וברח בפברואר 2012.
אנה מריה (סֶטֶלָה) שטיינבאך (בהולנדית: Anna Maria (Settela) Steinbach; 23 בדצמבר 1934, בוכטן – 31 ביולי 1944 אוושויץ) הייתה נערה הולנדית אשר נרצחה בתאי הגזים במחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו.
בתחילה זוהתה כיהודיה הולנדית, זהותה והקשר שלה לקבוצת הסינטי התגלו בשנת 1994.
שטיינבאך נולדה בבוכטן (כיום חלק מסיטרד-חליין, בדרום לימבורג) כבתו של סוחר וכנר.
ב-16 במאי 1944, אורגנה פשיטה משטרתית נגד אנשי הרומני ברחבי הולנד.
ממש באותו יום היא הגיעה עם עוד 577 אנשים לוסטרבורק.
מאתיים שבעים ותשעה אנשים הורשו לעזוב, מכיוון שאף על פי שהם גרו בקרונות, הם לא היו צוענים.
בווסטרבורק גולח ראשה של שטיינבאך כדי למנוע כינים.
כמו שאר הנערות והנשים הצועניות, היא לבשה סדין קרוע סביב ראשה כדי לכסות את ראשה הקירח.
ב-19 במאי הועלתה סטלה יחד עם 244 צוענים נוספים לאושוויץ-בירקנאו ברכבת שהכילה גם אסירים יהודים.
ממש לפני סגירת הדלתות, היא כנראה בהתה דרך הפתח בכלב חולף או בחיילים הגרמנים.
רודולף ברסלאוור, אסיר יהודי בווסטרבורק, שצילם סרט בהוראת מפקד המחנה הגרמני, צילם את תמונת המבט המפוחד של סטלה בוהה מחוץ לקרון.
אדם אחר בשם קראסה וגנר שהיה באותו קרון שמע את אמה של סטלה קוראת בשמה ומזהירה אותה להוציא את ראשה מהפתח.
וגנר שרד את אושוויץ והצליח לזהות את סטלה בשנת 1994.
ב־22 במאי הגיעו הצוענים ההולנדים, ביניהם שטיינבאך, לאושוויץ-בירקנאו.
הם נרשמו והועברו לאזור הצועני.
צוענים שהיו כשירים לעבודה הועברו למפעלי תחמושת בגרמניה.
שלושת אלפים הצוענים הנותרים הוכנסו לתאי הגזים בתקופה שבין יולי ל-3 באוגוסט.
שטיינבאך, אמה, שני אחיה, שתי אחיות, דודה, שני אחיינים ואחיינית היו חלק מקבוצה זו.
ממשפחת שטיינבאך רק האב שרד; הוא נפטר בשנת 1946 ונקבר בבית העלמין במאסטריכט.
לאחר המלחמה נעשה שימוש בשבריר שבע השניות בסרטו של ברסלאוור בסרטים תיעודיים רבים.
דמותה של הילדה הצעירה האלמונית בוהה מתוך העגלה מלאת פחד ועומדת להיות מועברת לאושוויץ הפכה לאחד מסמלי השואה.
עד 1994 היא הייתה ידועה רק כ"הילדה עם כיסוי הראש".
ההנחה הייתה שהיא יהודייה, שכן במשך שנים רבות לא הוקדשה תשומת לב לרצח העם של 500,000 עד 1,500,000 צוענים שנרצחו על ידי הגרמנים ברחבי אירופה.
בדצמבר 1992, העיתונאי ההולנדי עאד וגנאר החלה לחקור את זהותה.
על ידי חקירת מספרי הקרונות שהופיעו בסרטון, מספר 10, 16 או 18, תיאור הקרון וזהות מזוודה בודדת שמופיעה לשבריר שנייה בסרטון, הוא גילה במהירות שהובלת המגורשים התרחשה ב-19 במאי 1944 ובקרונות גורשו צוענים הולנדים ויהודים.
ב-7 בפברואר 1994 ואגנר הצליח לחשוף את זהותה של שטיינבאך.
החיפוש אחר זהותה של סטלה שטיינבאך תועד בסרט התיעודי של שרי דוינס "Settela, Face of the Past".
סטלה סקופאל (בקרואטית: Stella Skopal; 18 ביולי 1904 – 24 בדצמבר 1992) הייתה פסלת יהודייה קרואטית.
סקופאל נולדה בזאגרב ב-18 ביולי 1904. מ-1924 עד 1928, למדה באקדמיה המלכותית לאמנויות ומלאכה בזאגרב.
בשנת 1929 התחנכה סקופאל גם בווינה, ומשנת 1933 עד 1934 בבית ספר פרטי של הרטה בוקר.
סקופאל הציגה בתערוכה לראשונה בשנת 1927, עם הפסל הקרמי של זוג מאוהב שעוצב על פי קווי האמנות בהדרכתו של פרופסור הינקו ג'ון המורה שלה באקדמיה.
בין השנים 1927–1939 ייצרה עם למעלה מעשרים קמינים מפוסלים שהוכנו עבור המשפחות היהודיות מהמעמד העליון בזאגרב.
בין המשמעותיים ביותר היו אלה המתארים דמויות נשים דמויות וירטואוזיות בריקוד, בדירת משפחת בלוהווייס ברחוב דומאג'ייבה 2 בעיר זאגרב.
בשנת 1938, סקופאל יצרה לראשונה בקרואטיה תכשיטי קרמיקה.
בתחילת 1940 עד אמצע 1950 יצרה מספר שולחנות קרמיקה שרק מעטים מהם נשמרו עד היום.
בין השנים 1951–1956 עבדה על בקבוקי הקרמיקה, בין היתר עבור חברת "Maraska dd" המייצרת ליקרים ומשקאות חריפים.
על כך היא קיבלה מספר שבחים, בארצה ומחוצה לה.
החלק הגדול ביותר של היצירה האמנותית שלה הוא פריטי קרמיקה לשימוש יומיומי כגון: קערות, צנצנות, אגרטלים, מנורות, פמוטים ואחרים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, כיהודייה, הוצבה סקופאל במפעל הקרמיקה "גביאנלי" בטרוויזו, איטליה.
לאחר כניעת איטליה הצטרפה סקופאל לצבא השחרור העממי של יוגוסלביה.
עם הפרטיזנים, עבדה בעיר בארי בבית חולים צבאי ובהמשך בייצור קרמיקה.
לאחר המלחמה, בין השנים 1945–1965, עבדה סקופאל כפרופסור בבית הספר לאמנות שימושית בזאגרב.
יצירות רבות של סטלה סקופאל נעלמו ללא עקבות במהלך חייה, בעוד שאחרות מוחזקות במוזיאון לאומנויות ומלאכה, בתיאטרון הלאומי של קרואטיה ובמוזיאון להיסטוריה של קרואטיה בזאגרב, בקהילה היהודית בזאגרב, בגלריה לאמנות בספליט ואוספים פרטיים.
סקופאל נפטרה ב-24 בדצמבר 1992 ונקברה בבית הקברות מירוגוי.
בשנת 1975 קיבלה סקופאל את פרס ולדימיר נאזור על מפעל החיים.
סטלנטיס .N.V (בשפת המקור .Stellantis N.V, פירוש: "של זה המבהיר עם הכוכבים"; מהפועל הלטיני stello) הוא תאגיד רב לאומי, המייצר כלי רכב שמשרדו בהופדורפ שבהולנד.
התאגיד נוצר בינואר 2021 כתוצאה ממיזוג של קבוצת PSA וקבוצת פיאט קרייזלר (FCA) האיטלקית-אמריקאית (לאחר השלמת הסכם מיזוג 50-50).
הקבוצה כוללת 14 מותגים: אבארט , אלפא רומיאו, קרייזלר, סיטרואן, דודג', DS אוטומובילס, פיאט, ג'יפ, לנצ'יה, מזראטי, אופל, פיג'ו, ראם וווקסהול מוטורס.
השם "סטלנטיס" משמש אך ורק כמותג ארגוני, בעוד ששמות המותגים והלוגו שלהם נותרו ללא שינוי בעת המיזוג.
לתאגיד 258,275 עובדים, נוכחות ביותר מ-130 מדינות ועם מפעלי ייצור ב-30 מדינות.
הקבוצה מתכננת שיהיו זמינים 39 סוגי כלי רכב חשמליים שלה עד סוף שנת 2021.
שווי התאגיד עמד לאחר המיזוג על 43.4 מיליארד אירו.
בתחילת 2019 ביקשה קבוצת FCA להתמזג עם רנו והגיעה להסכם זמני עם החברה.
עם זאת התנהגות ממשלת צרפת בההלך העסקה הוביל לביטולה, מגזין "האקונומיסט" דיווח כי "עבור FCA זו הפרעה עתידית".
לחברת ניסאן היו חששות מהעסקה שמא זו תוביל להשפעת הברית שלה עם חברת רנו.
לאחר מכן, פנתה FCA לקבוצת PSA הצרפתית, המיזוג שהוסכם רשמית בדצמבר 2019 נועד ליצור את יצרנית הרכב הרביעית בגודלה בעולם על ידי מכירות רכב גלובליות עם חיסכון שנתי צפוי בעלויות של 3.7 מיליארד אירו, או כ-4.22 מיליארד דולר.
ב-21 בדצמבר 2020 הודיעה הנציבות האירופית על אישור המיזוג.
המיזוג אושר ב-4 בינואר 2021 על ידי בעלי המניות של FCA ו-PSA והעסקה הושלמה ב-16 בינואר 2021. מניות החברה החדשה החלו להיסחר בבורסה של מילאנו (MTA) וביורונקסט פריז ב-18 בינואר 2021 ובבורסה של ניו יורק ב-19 בינואר 2021, תחת הסימול "STLA".
נכון ל-24 במאי 2021 כל המותגים כבר היו חלק מקבוצת סטלנטיס.
בשנת 2021 מנכ"ל החברה הציב אתגר למותגי הקבוצה להוכיח את עצמם בתוך חלון זמן של 10 שנים, בתמורה להשקעה נחוצה במודלים וטכנולוגיה חדשים.
בחודש יולי 2021 חשפה סטלנטיס את "תוכנית ההתחשמלות האסטרטגית" שבמרכזה השקעת 35.5 מיליארד דולר בחשמול כל כלי הרכב שלה עד לשנת 2025.
ישנן ארבע פלטפורמות למכוניות חשמליות שפותחו בשביל המכוניות נחשמליות המתוכננות.
בסך הכל הודיעה החברה כי עד סוף 2021 תשקיע למעלה מ-30 מיליארד אירו במותגיה.
ב-24 במאי 2022 חתמה סטלנטיס הסכם עם חברת הבת של סמסונג "סמסונג SDI" המייצרת סוללות להקמת מיזם משותף לייצור סוללות במדינת אינדיאנה שבארצות הברית.
הייצור במפעל החדש שייבנה יחל ברבעון הראשון של שנת 2025 והוא יספק סוללות למרבית הדגמים החשמליים של הקבוצה המיועדים עבור השוק האמריקאי.
למפעל תהיה קיבולת ייצור של 23 ג'יגה ואט־שעה (GWh) בשנה ולאחר מספר שנים להגדיל את כושר הייצור לקיבולת של 33GWh, מדובר בקיבולת שתאפשר לייצר סדר גודל של 300 אלף עד 500 אלף רכבים חשמליים בשנה.
שתי החברות השקיעו למעלה מ-2.5 מיליארד דולר עם אפשרות להגדיל לסכום של 3.1 מיליארד דולר בהתאם לנדרש במיזם.
היעד של הקבוצה הוא להגיע לכושר ייצור של 400GWh עד לשנת 2030, כלומר סדר גודל של 4.0 מיליון עד 6.7 מיליון רכבים חשמליים בשנה.
בפברואר 2026 הודיעה על מכירה בסכום של 700 מיליון של החזקותיה במיזם הסוללות NextStar Energy.
באוגוסט 2021 חשפה סטלנטיס כי התוכנית שלה היא להציג 21 דגמים חשמליים או היברידיים פלאג-אין עד אמצע 2023.
חלק מהמותגים יציגו עד אמצע 2023 דגמים חשמליים או היברידים פלאג-אין.
המותגים שלא יציגו עד שנת 2023 יציגו עד סוף העשור.
+להלן המותגיםמותגסוג הנעהשנת הצגהאלפא רומיאוהנעה חשמלית מלאה2022קרייזלרלא תציג -סיטרואןהיברידי פלאג-אין וחשמלי מלא2021, 2022 ו-2023DS אוטומובילסהנעה חשמלית מלאה2021דודג'הנעה חשמלית מלאה2022פיאטלא תציג -אבארטלא תציג -ג'יפחשמלי מלא והיברידי פלאג-אין2021 ו-2023לנצ'יהלא תציג -מזראטיהיברידי פלאג-אין2022 ו-2023אופל וווקסהול מוטורסהיברידי פלאג-אין וחשמלי מלא2021 ו-2022פיג'והיברידי פלאג-אין וחשמלי מלא2021, 2022 ו-2023ראםלא תציג
סטלה מיינס מקסוול היא דוגמנית בלגית ממוצא צפון אירי-ניו זילנדי.
ידועה בעיקר בזכות עבודתה עם "ויקטוריה'ס סיקרט" משנת 2015, ומשמשת גם כפרזנטורית למותג האיפור "מקס פקטור".
מקסוול נולדה בבריסל שבבלגיה להורים מצפון אירלנד, סטלה מיינס והדיפלומט לשעבר מוריס מקסוול.
מקסוול גדלה בבלגיה עד שהייתה בת 13, שם למדה בבית הספר האירופי בווליבה .
לאחר מכן עברה עם משפחתה לקנברה שבאוסטרליה, שם שהו במשך שנה לפני שעברו לוולינגטון שבניו זילנד, כשהייתה 14. היא למדה באוניברסיטת אוטגו, שם התגלתה בידי סוכנות דוגמניות בדנידין.
מקסוול משמשת כ"מלאכית" של ויקטוריה'ס סיקרט מאז 2015.
במהלך הקריירה שלה, היא דגמנה עבור אלכסנדר מקווין, אסוס, H&M, קרל לגרפלד, רוברטו קוואלי, אורבן אאוטפיטרס וטופשופ, והצטלמה לגרסה הטורקית, היפנית, הגרמנית, הספרדית והתאילנדית של מגזין האופנה "ווג".
כדוגמנית בתצוגות אופנה היא צעדה עבור ג'רמי סקוט , מארק ג'ייקובס, טומי הילפיגר, מוסקינו , ברנדון מקסוול , דולצ'ה וגבאנה, ז'קמוס , טורי ברץ', ג'יילס , Dsquared2, מוגלר, מאנו ריוס, פנדי, שאנל, מיו מיו וורסאצ'ה.
מקסוול שיתפה פעולה עם המותג הצרפתי The Kooples כדי ליצור תיק יד שנקרא על שמה.
בשנת 2016 נבחרה מקסוול למקום הראשון ברשימת "100 הלוהטים" של מגזין "מקסים".
מקסוול היא ביסקסואלית, ותארה את עצמה כ"נזילה מינית".
בעבר נקשרה לנשים רבות, ביניהן מיילי סיירוס וקריסטן סטיוארט.
סטליוס פוטיאדיס הוא מלחין, מעבד, פזמונאי, נגן גיטרה באס וזמר יווני של מוזיקה קלה בסוגות לאיקו, פופ ורוק.
בשנת 1972 נמנה עם מייסדי להקת הרוק "נוסטרדמוס" שפעלה עם שינויים בהרכב עד 1975. כמלחין ומפיק ליווה פוטיאדיס את הקריירה של אשתו, הזמרת גליקריה.
סטליוס פוטיאדיס נולד בשנת 1951 בעיר סלוניקי.
למד פסנתר אצל אלני זיוגה.
בתחילת דרכו המוזיקלית היה נגן גיטרה בס
בשנת 1971 נמנה עם מייסדי להקת פופ ורוק בשם "נוסטרדמוס" שפעלה ביוון עד שנת 1975 בהרכבים שונים.
קודם לכן השתתף בלהקות "צפוניים" (Βόρειοι) ו- Artomics.
ב-1989 הפך פוטיאדיס למפיק ומנצח תזמורת עבור Warner Music.
פוטיאדיס נשוי החל משנת 1978 לזמרת גליקריה, אותה הכיר שנתיים קודם לכן, ולזוג יש בן אחד, קוסטאס (קונסטנדינוס) פוטיאדיס (יליד 1978) גם הוא מלחין ומעבד מוזיקלי.
בשנת 1972 זכה פוטיאדיס בפרס המלחין המתחיל בפסטיבל הזמר בסלוניקי עבור Δως μου το χέρι σου- (דוס מו טו כרי סו) "תן לי את ידך" של להקת "נוסטרדמוס"
בהמשך בלט פוטיאדיס כמלחין שירי לאיקו, שיצר לרוב עבור אשתו, גליקריה.
האלבום הראשון שלהם בשנת 1980 היה Στα μάτια κοίτα με (סטא מאטיה קיטה מה - תביט בעיני) שכלל 12 שירים ובלדות.
בשנת 1990 הפיק פוטיאדיס את האלבום "סודותי" (אולה מו טא מיסטיקה) של גליקריה שהיה לאלבום פלטינה עם 58,000 עותקים.
האלבום שלהם "ארץ הפלאות" (אי חורה טו תאבמטון) היה אלבום זהב עם 35,000 מכירות, ו"מסיכה" ("מאסקה") (1998) היה גם הוא אלבום זהב עם 25,000 מכירות.
בשנת 1999 יצירות שלו בביצועה של גליקריה הוקלטו, לצד אחרות עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בתל אביב.
ב-1993 יחד עם פיבוס אנוינאקיס, דימיטריס קוקוטס ואחרים היה פוטיאדיס בעלי חברת ההקלטות Eros Music .
בשנת 2020 כתב והלחין סטליוס פוטיאדיס את Fratelli amici italiani שיר סולידריות עם העם האיטלקי, רופאיו ואחיותיו שנאבקו במגפת הקורונה.
השתתפו במיזם הזמרים גליקריה, ונגליס ירמנוס, אלאונורה זוגנלי, יורגוס דאלארס, דארה פוטיני, מלינה אסלנידו, יאניס קוצירס וקיטרינה פודילאטה.
1972 - הפרס למלחין המתחיל בפסטיבל הזמר בסלוניקי
Καινούργια μέρα 1975 - (קנוריה מרה - יום חדש) -יחד עם דספינה גלזו, דימיטריס פסריאנוס, וולאסיס בונאצוס
1979 - Η Λοταρία ( אי לוטאריה - ההגרלה) - עם אנדוניס קלויאניס, דימיטירס פסריאנוס ואלינה פפניקולאו
1980 - Στα μάτια κοίτα με - סטא מאטיה קיטה מה - תביט בעיני) - ההקלטה השנייה של גליקריה
1981 - Αφετηρία (אפטיריה - נקודת התחלה) מילים: פאנוס פאלארס, סולן:מיכאליס דימטריאדיס
1986 - באלבום "מאטיה מו" - השיר Ότι και να γίνει, θυμήσου אוטי קה נא גיני תימיסו - מה שלא יקרה, תזכור (מילים:פאנוס פלראס)- עם גליקריה
1988 - Της νύχτας κανταδόρος (טיס ניחטאס קנטדורוס)*הזמר של הלילה"
מרץ 1990 - Όλα μου τα μυστικά" (אולה מו טא מיסטיקה) - כל סודותי - עם גליקריה
30 להיטי סטליוס פוטאידס, כולל השיר Έρωτας είναι η αιτία ארוטאס אינה אי אטיה - האהבה היא הסיבה - בביצועה של גליקריה
1993 - Η χώρα των θαυμάτων - (אי חורה טון תאבמאטון ) ארץ הפלאות - עם גליקריה
1994 - Σε μια σχεδία (סה מיה סחדיה) - על רפסודה
1998 - Crazy nights in Mykonos (לילות משוגעים במיקונוס)
יוני 1998 Μάσκα- (מאסקה - מסיכה) - תקליטור - 16 שירים - אלבום זהב
אניקסי (אביב), אלבום של גליקריה - כולל גם שיר של פוטיאדיס
1990 - Νυχτερινοί έρωτες ( ניחטריני ארוטס - אהבות לילות)
1993 - Οι διπλοπενιές (אי דיפלופניאס) - המנגינות
1994 - Χίλια βράδυα (חיליה וראדיה - אלף לילות)
Ώρα μηδέν -(אורה מידן) שעת האפס
Άστο αγόρι μου (יאללה הילד שלי) ביצוע:אלני ויטלי - 1976
Χωρίς ταυτότητα - (חוריס טפטוטיטה) ללא תעודת זהות - ביצוע:גליקריה (אלבום:ארוטאס אינה אי איטיה)
Βόλτα με κλεμμένο αμάξι -(וולטה מה קלמנו אמאקסי - אלה קה פיגאמה) טיול במכונית גנובה - - בוא נברח - ביצוע:להקת "זיג זג"
Σαν επιβάτης - (סאן אפיוואטיס) כמו נוסע (באלבום: אולה מו טא מיסטיקה) מילים:יפיגניה יאנופולו
Βροχή στα μάτια - (ורוחי סטה מאטיה) - גשם בעיניים - (אלבום: אוטי קה נא גיני, תימיסו) מילים:פאנוס פאלארס
Πήρε τ' όνειρο ο καιρός - (פירה ט'אונירו או קַרוס) הזמן נטל את החלום (אלבום:סטא מטיה קיטה מה) מילים:פאנוס פאלארס
Καρδιά μου κουράγιο -(קרדיה מו קוראיו) את תירא, לב שלי - מילים: פאנוס פלאראס, (אלבום:אפטיריה) ביצוע:מיכאליס דימיטריאדיס
Τ' απόβραδα στον Πειραιά -(ט'אפרוואדה סטון פיריאה) ערב בפיראוס - מילים: פאנוס פלאראס, (אלבום:אפטיריה) ביצוע:מיכאליס דימיטריאדיס
Ο Μεγαλέξανδρος - (או מגאלכסנדרוס) - אלכסנדר הגדול - מילים: פאנוס פאלארס, (אלבום:אפטיריה) ביצוע:מיכאליס דימיטריאדיס וגליקריה
Είμαι καλά σ' ευχαριστώ - (אימה קלה ס'אפחריסטו) תודה, אני בסדר
Τί τραγούδι να πούμε (טי טרגודי נא פומה?) - איזה שיר נשיר - מילים: פאנוס פלאראס, (אלבום:אפטיריה) ביצוע:מיכאליס דימיטריאדיס וגליקריה
Να γιατί τις νύχτες - (נא יאטי טיס ניכטס) לכן בלילות - מילים: כריסטוס פרומירס, ביצוע:ליזטה ניקולאו
Παρασκευή - (פרסקווי) יום שישי
Και επιμέναμε -(קה אפימנאמה) ומתמידים- עם גליקריה (האלבום " ארוטאס אינה אי איטיה)
Tο πρόγραμμα τελείωσε (טו פרוגרמה טליוסה) - התוכנית הסתיימה (אלבום:אוטי קה נאגיני, תימיסו) ביצוע:גליקריה.
Σου τηλεφώνησα (סו טילפוניסה) - טלפנתי לך - באלבום: ניחטריני ארוטס, מילים: ניקוס לאגוס, ביצוע:ליזטה ניקולאו - 1990
Παραπονάκι μου (פרפונאקי מו) המרירות שלי (באלבום: אוטי קה גיני תימיסו), מילים: פאנוס פלאראס, ביצוע:גליקריה
Αγάπη μου μικρή (אגאפי מו מקרו) מילים: פאנוס פלאראד, (אלבום:אפטיריה) ביצוע:מיכאליס דימיטריאדיס
Τί θα πεις (טי תא פיס) - ומה שתגיד?
- מילים ולחן:סטליוס פוטיאדיס, ביצוע:דימיטריס פסאריאנוס
Κάποια γιορτή (קאפיה יורטי) - חג מסוים - (אלבום: אוטי קה נאגיני, תימיסו), מילים: קיריאקוס דומוס, ביצוע:גליקריה
Στα μάτια σου τα πράσινα - (סא מטיה סו טא פראסינה) - בעינייך הירוקות, מילים: פאנוס פלאראס, (אלבום:אפטיריה) ביצוע:מיכאליס דימיטריאדיס
Για μένα αγάπη σημαίνει (יא מנה אגאפי סימני) - עבורי משמעות האהבה היא...
-(אלבום:ניחטריני ארוטס) מילים: חריסטוס פרומיראס - ביצוע:ליזטה ניקולאו - 1990
Ό,τι και να γίνει, θυμήσου (אוטי קה נא גיני, תימיסו) - מה שלא יקרה, תזכור - מילים: פאנוס פלאראס, ביצוע:גליקריה
Στοίχημα βάζω (סטיכימה ואזו) - אני מתערבת - (אלבום:ניחטריני ארוטס), ביצוע:ליזטה ניקולאו, - 1990
Με την Ελλάδα ταξιδεύεις (מה טין אלאדה טקסידוויס) - אתה מטייל עם יוון, מילים: פאנוס פלאראס, (אלבום:אפטיריה) ביצוע:מיכאליס דימיטריאדיס
Κι αυτό το βράδυ (קי אפטו טו וראדי) והערב הזה...
מילים: פאנוס פלארס, ביצוע:קונסטנדינה, קול שני:סטפאנוס קורקוליס
Του κόσμου οι πασχαλιές (טו קוזמו אי פסכליאס), - לילכי העולם -(אלבום:סטה מאטיה קיטה מה) לחן ומילים: סטליוס פוטיאדיס ודימיטריס יאטרופולוס, ביצוע:גליקריה - 1980
Κοιμή σου μωρό μου (שן, ילדי) -מילים: קיריאקוס דומוס (באלבום:ארוטאס אינה אי איטיה), ביצוע: גליקריה
Χαθήκαμε -חתיקמה, (אבד הקשר בינינו) מילים: לפתריס חפסיאדיס (האלבום:מאסקה) ;ביצוע:גליקריה ופסכאליס טרזיס
Αρνούμαι ארנומה -(אני מסרבת) (אלבום:אולה מו טא מיסטיקה) מילים: כריסטוס פרומירס, ביצוע: גליקריה
Θεσσαλονίκη μου - תסלוניקי מו (סלוניקי שלי) (באלבום: אי לוטריה) ביצוע: אלני פפניקולאו
Σε μια σχεδία - סה מיה סחדיה - (על רפסודה) (באלבום:סה מיה סחדיה) מילים: חאריס רומאס, ביצוע:גליקריה
Την Κυριακή παντρεύομαι טין קיריאקי פנדרמונה (מתחתנת ביום ראשון) (באלבום:סטא מטיה קיטה מה) מילים: פאנוס פאלארס, ביצוע: גליקריה
Χιλιάδες γιατί חיליאדס יאטי - (כי המון..) (האלבום: אולה מו טא מיסטיקה) מהמילים: פאנוס פאלארס, ביצוע: גליקריה
Ήλιε μου (השמש שלי) מילים: פאנוס פלאראד, (אלבום:אפטיריה) ביצוע:מיכאליס דימיטריאדיס
Όταν βρέχει σε θυμάμαι אוטאן ורחי סה תימאמה (כשיורד גשם אני נזכרת בך) -(האלבום:אי חורה טון תוומאטון) מילים: מנוס אלפתריו, בביצוע גליקריה
Εγώ κι ο πόνος μου אגו קי או פונוז מו (אני והכאב שלי) (האלבום: " ארוטאס אינה אי איטיה), מילים: כריסטוס פרומירוס, בביצוע גליקריה
Μέχρι να βρούμε ουρανό מחרי נא ורומה אוראנו (עד שנמצא את גן עדן) (האלבום: " ארוטאס אינה אי איטיה) מילים: סרנדיס אליוויזאטוס
Ό,τι πω - או טי פו (מה שאגיד) - (האלבום: " ארוטאס אינה אי איטיה), מילים: כריסטוס פרומירס, ביצוע:גליקריה
Όσοι αγάπησαν אוסי אגאפיסן (אלו שאהבו) (האלבום: " ארוטאס אינה אי איטיה) ,מילים: פאנוס פלאראס, בביצוע גליקריה
Μάγεψες τη νύχτα - מייפסס טי ניחטה (הקסמת את הלילה) (אלבום:אולה סו טא מיסטיקה) מילים: פאנוס פלאראס, בביצוע גליקריה
Γείρε κι απόψε גירה קי אפופסה - (תישעני עלי הלילה) (אלבום:אפטיריה) ביצוע:מיכאליס דימיטריאדיס
Φύσα Βαρδάρη μου פיסה ורדארי מו (הרוח הווארדאר שלי) (האלבום " ארוטאס אינה אי איטיה) בביצוע גליקריה
Είναι το κάθε σου φιλί- אינה טו קאתה סו פילי (כל נשיקה שלך) - (האלבום " ארוטאס אינה אי איטיה) - בביצוע גליקריה
Αναπνοή Ανατολή -אנאפנואי אנאטולי ( משב ממזרח )- (אלבום:מאסקה), מילים: סטליוס פוטיאדיס, ביצוע:גליקריה
Αγάπη χιόνι - אגאפי חיוני (האהבה כשלג) (אלבום:מסאקה), מילים: פאנוס פלראס - בביצוע גליקריה ונטשה אטלס
Κι όλο πετάω - קי אולו פטאו - אני ממשיך לעוף, מילים: סטליוס פוטיאדיס, ביצוע: גליקריה ולהקת "קיטרינה פודילאטה"
קחי אותו - בביצוע גליקריה עם ריקי גל- במקור היווני: Αγάπη χιόνι - אגאפי חיוני (האהבה כשלג"), מילים:פאנוס פלראס, מהרפרטואר של גליקריה ונטשה אטלס
פני מלאך -במקור: Το τραγούδι μου - "זה השיר שלי "- ידוע בעברית כ"פני מלאך" בתרגום אילן גולדהירש - בביצוע יואב יצחק וכן של גליקריה עצמה
נפתח הלב - במקור היווני: Μέχρι Να Βρούμε Ουρανό - מֶחְרי נא ורוּמֶה אוּראנוׂ-מאת סטליוס פוטיאדיס וסרנדיס אליוויזאטוס; בעברית בביצועם של גליקריה ושל יוני רועה
נגני גיטרה - גם כן לפי Μέχρι Να Βρούμε Ουρανό - מֶחְרי נא ורוּמֶה אוּראנוׂ - בביצוע אבישי אשל מילים בעברית: רמי לב
ליל כלולותיך - בביצוע בועז טביב - מילים: דורון דוידסקו
סטֶלָה קורין-ליבֶּר (נולדה ב-1948) היא עיתונאית ופרשנית ישראלית, שכתבה בשבועון "העולם הזה" ובעיתון גלובס.
קורין-ליבר נולדה בעיראק בשלהי שנות ה-40, וכשהייתה בת שנתיים עלתה משפחתה לישראל.
עבדה במשך שנתיים כדיילת אוויר.
לאחר שהשלימה לימודי סיעוד והוכשרה בבית הספר לאחיות בבית החולים הדסה עין כרם בירושלים, התגייסה לצה"ל ושירתה כאחות צבאית ראשית.
יצאה לקצונה והשתחררה בדרגת סרן.
עבדה כאחות בחדר מיון במרכז רפואי הדסה בירושלים.
לאחר שעזבה את הדסה פנתה אל אורי אבנרי וביקשה להשתלב בעולם העיתונות, ב-1979 החלה לכתוב לשבועון "העולם הזה", שם סיקרה את הנעשה ביהודה ושומרון וחבל עזה.
לאחר שנתיים עזבה את "העולם הזה" לאחר אי הסכמה בינה לבין אבנרי באשר ליחס השבועון כלפי נשים.
לאחר שעזבה את "העולם הזה" כתבה קורין-ליבר בירחון "מוניטין".
לבקשתם של אדם ברוך וחיים בר און החלה לשמש פרשנית כלכלית בשבועון "כספים", והמשיכה כשזה התאחד עם העיתון גלובס.
בדצמבר 2011 הייתה בין 50 עיתונאים שחתמו על גילוי דעת בתגובה לתהליכי החקיקה בכנסת בנוגע לחוק לשון הרע, מעורבות בעלי ההון בתקשורת והמעורבות הפוליטית ברשות השידור.
בשנת 2019 פרשה מעבודתה בגלובס, והחלה לכותב טור שבועי באתר הכלכלי ביזפורטל ומשתתפת כמגישה לצידו של
יעקב ברדוגו בתוכנית רבע לחמש ברדיו גלי ישראל.
בשנת 2009 הוענק לה אות אומ"ץ מטעם תנועת אומ"ץ.
ב-2016 הוענק לה פרס מפעל חיים מטעם אגודת העיתונאים בתל אביב.
סטלינגרד הוא סרט אנטי־מלחמתי גרמני משנת 1993 בבימויו של יוזף וילסמאייר.
הסרט עוקב אחר קבוצת חיילים גרמנים בקרב סטלינגרד עד גורלם המר.
הסרט מספר אודות חבורת חיילי הנדסה קרבית מהוורמאכט שנשלחים אל קרב סטלינגרד.
הסרט נפתח כאשר החיילים אובר-גפרייטר פריץ רייזר (דומיניק הורביץ') ואונטר-אופיציר מנפרד רולידר (יוכן ניקל) בחופשה באיטליה לאחר לחימה בצפון אפריקה.
לאחר שממנים להם מפקד חדש, לויטננט הנס פון ויצלנד (תומאס קרצ'מן) – קצין אריסטוקרטי צעיר וחסר ניסיון – הם נשלחים לסטלינגרד.
עם הגעתם הם מזועזעים ממראות העיר והתנאים.
פון ויצלנד וחייליו לוחמים בלחימה העירונית הצפופה, מאבדים אנשים רבים ומוצאים את עצמם מוקפים בתום אחד הקרבות.
בניסיון לפרוץ את המצור, הם מנסים למצוא דרך מילוט בביוב, שם הם מסתבכים אף יותר: פון ויצלנד לא מוצא את חייליו, וחייל אחר מאבד את רגלו.
בניסיון נואש להצילו, הם מגיעים אל בית חולים שדה, שם אחד החיילים, רייזר, מאיים על עוזר רופא שיציל את חברו.
הם נתפסים בידי המשטרה הצבאית, ונשלחים אל יחידת עונשין – עליה מוטלות משימות התאבדויות כגון פירוק מוקשים.
לאחר שמוצעת להם חנינה בעבור לחימה בטנקים סובייטים, הם חוזרים למעמדם הקודם, אולם לא לפני שגם מוטל עליהם להוציא להורג אזרחים.
מיואשים, מורעבים וסובלים מהקור, פון ויצלנד, רייזר וחייל צעיר נוסף – גה־גה – מנסים לערוק מהחזית על ידי העמדת פני פצועים ובריחה חזרה לגרמניה באמצעות מטוס פינוי, אולם התכנית נכשלת.
בהמשך, החיילים הורגים קצין משטרה צבאית – האחד שפקד עליהם להוציא להורג אזרחים – והולכים לבית המסתור שלו שמלא באוכל ויתר מותרות.
בהבנה שהארמייה השישית מכותרת בידי הסובייטים, פון ויצלנד ורייזר מנסים לברוח מהעיר בהדרכתה של שבויה סובייטית – אולם לבסוף הם מתים מהקור, באמצע שום מקום.
הסרט הוא ההפקה הקולנועית הגרמנייה השנייה שנעשתה על הקרב לאחר "כלבים, אתם רוצים לחיות לנצח?" מ-1959. תקציב הסרט עמד על כ-20 מיליון מארק גרמני, שהיו שווי ערך אז ל-12,400,000 מיליון דולר.
הסרט הוא סרטו השלישי של וילסמאייר ששימש גם כבמאי הצילום בסרט.
הסרט צולם באיטליה, צ'כוסלובקיה ופינלנד, והצוות מנה 180 אנשי הפקה ממדינות שונות כגון בלגים, הולנדים, גרמנים, צ'כים, פולנים, צרפתים, וכן כ-12,000 ניצבים.
סטליוס אנדראו הוא כדורגלן קפריסאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת וידזב לודז' מליגת העל הפולנית ובנבחרת קפריסין.
אנדראו גדל במחלקת הנוער של אולימפיאקוס ניקוסיה.
הוא ערך 34 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הקפריסאית, בהן הבקיע שער אחד.
ב-1 ביולי 2021 חתם אנדראו בשרלרואה מליגת העל הבלגית.
ב-24 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על אוסטנדה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת .
ב-12 במרץ 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד מכלן במסגרת המחזור ה-31 בליגה.
בעונתו הראשונה במועדון ערך 27 הופעות ליגה, בהן הבקיע שער אחד.
ב-27 במרץ 2021 ערך אנדראו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קפריסין, בהפסד 1-0 לנבחרת קרואטיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
"סטלות" הוא שיר של הראפר הישראלי שרק.
השיר יצא לאור ב-31 באוגוסט 2022, כסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה שלו, "ראפרטואר".
את השיר כתב שרק והפיק צוקוש, חברו לשעבר לצמד המוזיקלי "שרק וצוקוש", שהפיק גם את שאר שירי האלבום.
ב-21 בנובמבר 2022, פרסם שרק גרסת "לייב סשן" לשיר בהשתתפות הזמר גפן גרינברג.
גרסה זו זכתה להצלחה ויראלית בפלטפורמת טיקטוק ובעקבותה זכה השיר למיליוני השמעות.
בעקבות זאת, פרסם הזמר עומר אדם גרסת כיסוי לשיר שזכתה אף היא להצלחה.
נכון לדצמבר 2025 יש לשיר למעלה מ-10 מיליון צפיות ביוטיוב.
בתיאור הווידאו קליפ הרשמי של השיר ביוטיוב, כתב שרק כי השיר עוסק בהתמודדותו עם התמכרות לסמים ולאלכוהול, ועל "הבריחה מהמציאות ומכאבי הלב על ידי השימוש בהם".
ב-24 באוגוסט 2023, כשנה לאחר צאת השיר המקורי, פרסם הזמר הישראלי עומר אדם גרסת כיסוי לשיר.
גרסה זו פורסמה לאחר שסרטון של אדם מבצע את השיר באירוע ביחד עם מבצעו המקורי שרק זכה לוויראליות ברשתות החברתיות.
בעקבות זאת, החליט אדם להקליט את השיר ולהוציאו לאור.
דור מאיר מועלם ממאקו טען כי אדם "עושה מעולה" את השיר, אם כי "לא הכל מהודק" בגרסה זו של השיר ומתח ביקורת על כך שאדם ביצע את קטעי הראפ של שרק בשיר, "במקום לתת לשרק את הכבוד שמגיע לו על כתיבת השיר".
NEWS סומן השיר כ"מועמד לטופ 10 בקריירה" של אדם, שם נכתב כי בשיר אדם מביא לידי ביטוי את "היכולת הווקאלית הנהדרת שהפכה לסימן ההיכר שלו, ואת התבלין העומר אדמי המיוחד בשירה, שגורם למאזין להזדהות עם המצב המנטלי שלו ולהיזכר בעצמו ברגעים של אכילת סטלה".
סטלה קרמריש הייתה היסטוריונית אמנות חלוצה ואוצרת אמריקאית ממוצא אוסטרי שהייתה המומחית המובילה בתחום במשך רוב המאה ה-20. המחקר שלה נותר אמת מידה בנושא עד היום.
היא חקרה ולימדה תולדות האמנות ההודית במשך יותר משישה עשורים בשלוש יבשות.
לאחר שכתבה את עבודת הגמר שלה על מהות הפיסול הבודהיסטי המוקדם בהודו, היא הוזמנה ללמד ב בסנטיניקטן (1922–1924) והמשיכה ללמד באוניברסיטת קלקוטה מ-1924 עד 1950. באירופה עבדה קרמריש ב בלונדון (1937–1940).
משנת 1950 היא הייתה פרופסור באוניברסיטת פנסילבניה במחלקה ללימודי אזור דרום אסיה, לשם גויסה על ידי האינדולוג האמריקאי , בנוסף להיותה אוצרת אמנות בולטת במוזיאון פילדלפיה לאמנות.
סטלה קרמריש נולדה ב-29 במאי 1896 בניקולסבורג באימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום מיקולוב שבצ'כיה).
היא הוכשרה כרקדנית בלט כשגדלה באוסטריה.
כשקרמריש הייתה בת 10 הוריה עברו לווינה.
יום אחד היא נתקלה בתרגום של בהגווד גיטא, עליו העידה: "התרשמתי כל כך שזה עצר לי את הנשימה".
היא מצאה את ייעודה בחיים.
היא נרשמה לאוניברסיטת וינה, ולמדה במחלקה לתולדות האמנות אצל הפרופסורים ו.
היא התמקדה בלימודיה באמנות ותרבות הודית.
כך למדה סנסקריט וקראה פילוסופיה, ספרות ואנתרופולוגיה.
בשנת 1919 סיימה את לימודיה בהצלחה וקבלה דוקטורט.
היא נסעה ללונדון ב-1919 כחלק ממשלחת אוניברסיטאית כדי לשאת שלוש הרצאות באוניברסיטת אוקספורד.