tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1993 נפטרה אחותה הצעירה קרן, ממחלת הסרטן.
אחות נוספת שלה היא המוזיקאית דנה איילון, חברת להקת "Yes Ma'am".
בשנת 2004 נישאה איילון לארז אלוביץ', בנו של שאול אלוביץ'.
השניים נפרדו ב-2016. לאיילון שלושה ילדים.
שרוטה הוא ספר ילדים וספרה השלישי של תמר ורטה זהבי, שיצא לאור בשנת 2007.
אופיו של הספר שרוטה הוא: אקטואליה, סיפור מהמציאות.
השפה "זורמת", לעיתים יורדת מעט לגובה העיניים במיוחד בדו-שיח.
במסיבה המתקיימת בערב הדמות הראשית אלה מתכוננת למסיבה ומבקשת מחברתה הטובה ירוס שתקלע לה מאה צמות לכבוד המסיבה.
פיגוע רצחני משנה את תוכניותיה של הנערה, והיא הופכת מחייכנית וחברותית לשתקנית ומסוגרת.
בעקבות כך היא נעזרת באיתן ובמאהר, נער ערבי שאותו היא פוגשת בבית-החולים.
העובדת הסוציאלית שמטפלת בה, אמרה לה שתכתוב על הסיפור שלה ובעקבות כך היא גילתה שכתיבה יכולה לרפא.
אלה: אלה היא ילדה המאוהבת באיתן.
אלה הולכת למסיבה ובה היא בטוחה שאיתן ירצה לצאת איתה התוכניות שלה משתבשות כאשר יש פיגוע במסיבה ואלה הופכת מילדה חייכנית ומאושרת לילדה עצובה ומסוגרת.
ירוס: ירוס היא חברה טובה ונאמנה של אלה ועוזרת לה להתמודד עם קשייה.
איתן: איתן הוא הדמות אותו אלה אהבה.
לאחר הפיגוע איתן הוא יחיד שאלה מוכנה לדבר איתו וביחד הם עוברים תהליך ארוך.
מאהר: מאהר הכיר את אלה בבית החולים.
הוא נער ערבי שנפצע ברגליו והיה זקוק לשיקום.
הפגישה ביניהם הייתה מקרית והובילה לפגישות רבות נוספות שבהן הם דיברו על יחסי יהודים ערבים, על המצב הפוליטי והמצוקות של שני העמים.
הכותבת מנסה להעביר מסר של שוויון בין כולם וגם מסר שילדים יהודים וערביים יכולים להתחבר למרות המתיחות שיש בין העמים.
היא עושה זאת בעזרת הדמויות מאהר ואלה.
שרון אלרעי פרייס (נולדה ב-10 בדצמבר 1973) היא רופאה מומחית ברפואה פנימית, במחלות זיהומיות ובבריאות הציבור, המשמשת כראש שירותי בריאות הציבור במשרד הבריאות.
קודם לכן הייתה סגנית מנהל המרכז הרפואי כרמל בחיפה.
אלרעי פרייס נולדה וגדלה בחיפה.
שני הוריה היו רופאים פנימאים.
אמה הייתה ניצולת שואה שעלתה ארצה בגיל 12, אביה היה פרופ' גדעון אלרעי שהתמחה במחלות ריאה.
אלרעי פרייס היא בוגרת בית הספר הריאלי בחיפה ואת שירותה בצה"ל עשתה בחיל הרפואה.
לאחר סיום שירותה הצבאי, החלה לימודי רפואה בפקולטה לרפואה של הטכניון וסיימה אותם בהצטיינות.
את הסטאז' עשתה במרכז הרפואי רמב"ם בחיפה ועברה גם אותו בהצטיינות.
את ההתמחות ברפואה פנימית עשתה במרכז הרפואי כרמל, שם שימשה כרופאה מומחית במחלקה הפנימית.
היא בעלת תואר שני בבריאות הציבור (MPH) מטעם דארטמות' קולג' בארצות הברית, ובאותו מוסד עשתה את ההתמחות בבריאות הציבור, במנהל רפואי, ברפואה מונעת, במחלות זיהומיות ובמניעת זיהומים.
כמו כן, היא בעלת תואר שני במנהל עסקים (MBA) בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2010–2013 הייתה פרייס האפידמיולוגית הראשית של מדינת ניו המפשייר בארצות הברית.
בתפקידה זה ניהלה חקירה אפידמיולוגית של התפרצות הפטיטיס C בבית חולים, ונאבקה משפטית לפתוח לצורך כך תיקים רפואיים.
לאחר חזרתה לישראל ב-2013, התמנתה לרופאה בכירה במערך הפנימי וביחידה למחלות זיהומיות ולמניעת זיהומים ב בחיפה.
בשנת 2015 מונתה לחברת הנהלה ב"כרמל", וממרץ 2018 עד יולי 2020, שימשה כסגנית מנהל בית החולים ומנהלת מערך האיכות והבטיחות במרכז הרפואי.
במסגרת תפקידה, ניהלה ד"ר אלרעי את חדרי הניתוח והייתה אחראית על הובלת פרויקטים לשיפור איכות ובטיחות הטיפול בבית החולים, לשיפור הרצף הטיפולי בית חולים-קהילה, לניטור ולשיפור מדדי איכות, לניתוח אירועים ולדיווח עליהם, ולהובלת בית החולים בהכנות למבדק האקרדיטציה (JCI) הבינלאומי בשנת 2017.
מאוקטובר 2017, ד"ר אלרעי היא עמיתה בתוכנית ענבר של ארגון "מעוז" ומשרד הבריאות, שמטרתה להכשיר מנהיגים במערכת הבריאות.
היא שימשה גם כמרצה בפקולטה לרפואה של הטכניון, בה למדה, והוכתרה בשנת 2007 למרצה מצטיינת של הפקולטה.
בינואר 2026 הודיעה על פרישתה מתפקיד ראש חטיבת בריאות הציבור במשרד הבריאות.
ב-28 ביולי 2020, במהלך התפשטות מגפת הקורונה בישראל ועם פרישתה של פרופ' סיגל סדצקי מתפקידה כמנהלת היחידה לבריאות הציבור, מינה שר הבריאות יולי אדלשטיין את אלרעי פרייס לתפקיד כממלאת מקום.
החל מינואר 2021 היא ממלאת את התפקיד באופן קבוע.
בפברואר 2021 ניהלה מחקר משותף של משרד הבריאות וחברת פייזר על אודות יעילות חיסון פייזר-ביונטק נגד COVID-19 נגד הדבקה, מחלה, מחלה חריפה ותמותה מהמחלה, שפורסם במאי 2021 בכתב העת לנסט.
ביולי 2021 אלרעי-פרייס החלה לנהל שני מחקרים אודות חיסון פייזר-ביונטק.
מחקר אחד בחן את יעילות החיסון וקצב דעיכתו, כדי להחליט מתי או אם בכלל כדאי לחסן את האוכלוסייה במנת דחף.
מחקר שני בדק את החיסוניות התאית בקרב מחוסנים לאורך זמן על-ידי בדיקה סרולוגית.
במקביל, היא ומשרדה טענו באותה תקופה כי יש להגביל את הטיסות לישראל וממנה בשל החשש שייכנסו וריאנטים של נגיף הקורונה שישנו את תמונת התחלואה.
כראש שירותי הבריאות בתקופת מגפת הקורונה ספגה אלרעי פרייס גידופים ואיומים מצד אנשים שבחרו לא להתחסן נגד נגיף הקורונה.
אלרעי-פרייס תבעה את יוספה ברק-טמיר אודות פרסומים שהפיצה כלפיה ובני משפחתה.
ב-12 ביולי 2022 הוציא בית המשפט צו מניעת הטרדה מאיימת נגד ברק-טמיר.
ב-9 ביולי 2023 פסק בית משפט השלום בבת-ים כי יוספה ברק-טמיר תפצה את ד"ר אלרעי-פרייס בסכום של 145,000 ש"ח פלוס הוצאות התביעה.
עוד הוציא צו קבוע האוסר על הנאשמת לפרסם פרסומים כוזבים בעלי אופי דומה ומורה לה להסיר את הפרסומים בגינם נתבעה.
אלרעי נשואה לד"ר מאיר פרייס, מנהל מכון ההמטולוגיה בבית חולים כרמל, אותו הכירה כששניהם היו סטודנטים באותו המחזור של בית הספר לרפואה.
לזוג ארבעה ילדים והם מתגוררים בחיפה.
בשנת 2015 זכתה בפרס עבודה מצטיינת בנושא שיפור בטיחות במתן כימותרפיה.
בשנת 2016 זכתה בפרס עבודה מצטיינת בנושא שיפור הטיפול ב-CVA בכנס שקיפות בבריאות של משרד הבריאות בחיפה.
ב-2 ביוני 2022 זכתה בתואר "דוקטור לשם כבוד" באוניברסיטת רייכמן
בשנת 2024 זכתה במדליית בוגר הטכניון
שרוטים הוא סינגל שהוקלט על ידי הראפר הישראלי סאבלימינל, בשיתוף הזמר הישראלי עדן גבאי.
השיר יצא לאור ב-12 בינואר 2016, כסינגל הרביעי מתוך אלבום האולפן הרביעי של סאבלימינל, "צבע לחיים", על ידי חברת התקליטים משפחת תאקט.
השיר נכתב על ידי סאבלימינל ועדי כבירי, הולחן על ידי סאבלימינל ונאור סינואני, והופק על ידי סאבלימינל.
השיר משלב בתוכו את סגנונות ההיפ הופ, הפופ והמזרחית, בדומה לשאר שירי האלבום "צבע לחיים", ומקצב בסגנון הרגאיי.
מבקר המוזיקה בן שלו העניק לשיר ביקורת בעיתון "הארץ": "מוזיקלית, 'שרוטים' מייצג היטב את המגמה הרווחת בפופ הישראלי של השנה המסתיימת.
הדגם של פופ ים תיכוני מובהק, ששלט בשוק בשנים האחרונות, נעשה שימושי פחות, ומה שמחליף אותו הוא סלט קצוץ דק של מזרחי, אלקטרוני, לטיני והיפ־הופ.
אפשר לקרוא לזה, בזהירות, פופ פוסט־מזרחי.
כמעט כל להיטי השנה החולפת עשויים מהחומר הזה", והוסיף כי "גם טקסטואלית, משקף 'שרוטים' את המגמה הרווחת בפופ המקומי.
תשע"ו הייתה השנה שבה ה'אני' נעלם משירי הפופ שלנו והוחלף בצורה גורפת על ידי ה'אנחנו'.
סאבלימינל צודק כמובן באבחנה שלו, רק שהתרופה שהוא מציע — גאווה צוהלת בעמידותם של הישראלים לנוכח המציאות המסויטת שבה הם חיים — היא מרשם די מפוקפק.
גם מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי העניק ביקורת לשיר: "המוזיקה מאירה את השיר באור גדול, כאילו אנחנו בכלל לא פה, אלא בג'מייקה, חוגגים את הביאוס בקצב ובראפ ועם עדן גבאי, שנשמע לגמרי מהדורת אייל גולן חדשה.
סאבלימינל צודק: בבית משוגעים שבו כולם 'שרוטים' ולא מאופסים, עדיפים מתכוני הרגעה כאלה, שיותר מאשר יזכירו את הצרות, יהפכו אותן לחיוך גדול ואולי גם יפיחו תקווה, שעוד יחזור לכאן האור.
סאבלימינל לא יחצה קווים אסורים.
הוא יעדיף: אנחנו שבט אחד במקצב רגאיי קליט ומזיז.
הכל אחלה, נפלא, נהדר, למרות השריטות.
השיר הצליח להגיע היישר אל המקום הראשון במצעד השבועי של חברת מדיה פורסט, תוך שצבר כ-127 השמעות בתחנות הרדיו בישראל באותו השבוע.
השיר צעד במצעד כשבעה שבועות סך הכל.
במצעד השבועי של תחנת הרדיו רשת ג', נכנס השיר היישר אל המקום ה-14, ובשיאו הגיע אל המקום החמישי, תוך שצעד במצעד כ-11 שבועות סך הכל.
במצעד הרשמי של גלגלצ, הגיע השיר היישר אל המקום השביעי, בשיאו הגיע למקום הראשון, וצעד במצעד כ-8 שבועות סך הכל.
במצעד הפזמונים העברי השנתי, זכה השיר להצלחה רבה, תוך שהגיע למקום השני במצעד השנתי של רשת ג', ול-38 במצעד השנתי של גלגלצ.
במצעד השנתי של מדיה פורסט, הכולל בתוכו את השירים המושמעים ביותר ברדיו באותה השנה, הגיע השיר למקום הראשון.
גם לפי נתוני אקו"ם, היה השיר לשיר המושמע ביותר באותה השנה, ובעקבות כך זכה בפרס אקו"ם.
הווידאו קליפ הנלווה לשיר פורסם בערוץ היוטיוב של סאבלימינל ב-12 בינואר 2016, בסמוך לצאת הסינגל עצמו, ובוים על ידי איתן אשכנזי.
נכון לאוגוסט 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-14 מיליון.
שרון היא תוכנית טלוויזיה תיעודית-היסטורית משנת 2021 אשר שודרה בערוץ כאן 11 ועוסקת בראש ממשלת ישראל לשעבר, אריאל שרון.
הסדרה עוקבת אחר תקופת כהונתו של ראש הממשלה ה-11 של מדינת ישראל, אריאל שרון, אשר כיהן מטעם מפלגת הליכוד בין השנים 2001–2006 וסוקרת את התמודדותו עם האינתיפאדה השנייה, מבצע חומת מגן, יחסו כלפי יאסר ערפאת, המתנחלים והפלסטינים, הקמת גדר ההפרדה ותכנון תוכנית ההתנתקות השנויה במחלוקת.
תוך כדי זליגה לימיו נעוריו, חייו האישיים, עברו כאיש צבא וכפוליטיקאי.
סמדר שילוני מאתר ynet ביקר את אופי הסיקור של הסדרה וטען כי היא "שטחית כמו קריאה בוויקיפדיה" ואף ציין כדוגמה את העובדה כי הפרשיות המשפטיות בהם היה מעורב אריק בסוף כהונתו ואשר היוו לטענתו את "מקורות החיים הפוליטיים" של אריק, סוקרו בפחות משתי דקות וללא כל פירוט.
כמו כן הוסיף שילוני: כי "'שרון' מסתפק בסקירת ציר הזמן של שרון, ראיונות עם קולגות, חברים קרובים ובני משפחה, וכל זה תוך דילוגים לא קוהרנטים בין התקופות השונות בחייו, דילוגים שאין להם דפוס קבוע והם בעיקר מבלבלים את הצופה.
למרבה הצער, אפילו הראיונות עם בנו גלעד לא מספקים נקודת מבט חדשה ואינטימית על האיש".
נדב מנוחין מאתר וואלה תיאר את יצירתו של לוי זיני כניסיון לפתור את החידה; כיצד שרון, איש הימין ותומך ההתנחלויות חווה דווקא בשיא כוחו הפוליטי התנגשות עם אנשי הימין הפוליטי בישראל ופעל לקדם את תוכנית ההתנתקות מרצועת עזה.
את הסדרה הוא מתאר כסיקור סלחני אך לא נטול ביקורת וככזו המדגישה את התהליכים שליוו את אריק ברגעיו המכריעים.
עם זאת, ביקר מנוחין את יוצרי הסדרה על עובדת היות מבנה הפרקים והחלוקה שלהם מבולגן ובלתי קוהרנטי יחד עם חזרות מיותרות וכן חוסר של סיקור דרכו הפוליטית בין השנים 1982 ל-2000 והתעלמות מוחלטת ממורשתו של אריק כיום.
גדי סולומון מישראל היום מתאר באופן דומה את הסדרה ככזו הבאה לענות על שאלת מהפכו של שרון מאיש ימין לאדריכל ההתנתקות והצטרף גם הוא לביקורת על חוסר הסדר במבנה הפרקים.
אלישיב רייכנר ממקור ראשון ביקר את ההפקה על כך שלא אתגרו את גלעד שרון בנוגע לאמירתו כי הוא זה שהציג את תוכנית ההתנתקות לראשונה.
בנוסף, ביקר רייכנר את הסדרה על כך שלא הציגה את פיטורי השרים אביגדור ליברמן ובני אלון מהממשלה על ידי שרון ואת קמפיין 'יש פתרון לכל מתיישב' אשר כוון למפוני גוש קטיף והצטרף לביקורת על חוסר הסיקור של הפרשיות הפוליטיות בהם היה מעורב שרון.
בעיתון "זו הדרך" האשים זוהר אלון את יוצרי הסדרה בחוסר אובייקטיביות ובקידום תפיסת דמותו של שרון כגיבור ומנהיג נערץ תוך התעלמות מהימים בהם היה בעל ברית של הימין הקיצוני או ממטרתה של תוכנית ההתנתקות שהיא "הנצחת הכיבוש הישראלי בגדה המערבית".
את הסדרה תיאר אלון כדוגמה למגמת שכתוב ההיסטוריה בחברה הישראלית אשר במסגרתה "מורמים מנהיגי הימין לדורותיהם לדרגה מיתית ומוצגים כדמויות המאחדות את הציבור הישראלי..
מעל לכל מחלוקת פוליטית" וציין כי זהו אות לגסיסת מחנה השמאל הציוני אשר מאמץ את מנהיגי הימין ההיסטוריים.
מספר הפרקשם הפרקתאריך שידור מקורי 1קטסטרופה17 בפברואר 20212הגנרל לבש חליפה24 בפברואר 20213חמורו של משיח3 במרץ 2021
ירחמיאל ישראל (שרולי) יצחק בְּרוֹנְכֶר (נולד בכ"א בתמוז ה'תשנ"ד, 29 ביוני 1994) הוא מוזיקאי, יוצר, מפיק מעבד מוזיקלי, במאי ועורך וידאו חרדי ישראלי.
נולד בירושלים למשפחה המשתייכת לחסידות אלכסנדר, להורים חוזרים בתשובה.
משפחתו התגוררה באוסטרליה, וסמוך ללידתו עלו לישראל והתגוררו בשכונת הר נוף בירושלים.
למד במוסדות של חסידות אלכסנדר בירושלים ובבני ברק.
ב-2014, במהלך הלימודים בישיבה החל לעבוד כטכנאי קול באולפני טנור עד 2017.
ב-2014 החל את הקריירה המוזיקלית שלו כשעיבד את השירים "אין לנו על מי להישען" ו-"ירידה לצורך עליה" עבור הזמר בריו חקשור.
בפברואר 2016 הקים יחד עם נתנאל ישראל את הצמד "שרולי ונתנאל".
הצמד פעל עד לפירוקו באוקטובר 2020.
באותה שנה הפיק ועיבוד מוזיקלית את האלבום "בס קול" של חיים שלמה מאייעס, והשתתף בכתיבת חלק המילים והלחנים באלבום.
ב-2016 עיבד והפיק מוזיקלית לזמר קובי ברומר את השיר "טאנץ עם סלסולים".
באותה שנה עיבד עבור ההרכב "צמד ילד" את השירים "אעופה אשכונה" ו-"הכל לטובה".
ב-2017 החל בפרויקט בו הוא מארח אמנים שונים לבצע את שירים שכתב והלחין, ברונכר מפיק את הקליפים לשירים אלו.
במסגרת הפרויקט, אירח לדואטים את הזמרים דוד אשר, נריה אנג'ל, מידד טסה, אליה והב, חיים ציפל, דוד פרלמן, אברומי וינברג, מאיר גרין, רועי ידיד, משה חבושה, משה עמרן, עמירן דביר, ומענדי טווערסקי.
באוגוסט 2017 החל לכתוב, לביים, לערוך ולהפיק וידאו-קליפים, כשכתב וביים את הקליפ לשיר "דספזלטוב" לזמר עמירן דביר.
ב-2018 הלחין 8 מתוך 11 שירי האלבום "The power is you" של חיה קוגן, ועיבד את שירי האלבום.
ברונכר עיבד עבור קוגן מספר גרסאות כיסוי שביצעה.
במהלך המשבר הפוליטי בישראל, השתתף ברונכר בעיבוד ובהפקת קליפים של מספר שירים במסגרת הקמפיין של מפלגת ש"ס בבחירות לכנסת.
ביוני 2023 הלחין, לצד נתנאל לייפר, ועיבד את השיר "ירושלים שלי" שביצע דוד בן ארזה, מתוך "הפרויקט של הלב".
ב-2025 הוציא יחד עם מענדי טוורסקי גרסת כיסוי לשיר New Day Will Rise.
במצעד סיכום שנת תשע"ט במוזיקה החסידית שערך מבקר המוזיקה נתנאל לייפר באתר כיכר השבת, זכה ברונכר בתואר "מעבד השנה".
במצעד אנשי השנה במוזיקה לשנת תש"פ של אתר כיכר השבת, זכה במקום השני בתואר מעבד השנה.
במצעד של כיכר השבת לשנת תשפ"א זכה במקום השלישי בקטגוריה זו, וכן במצעדים של שנת תשפ"ב ותשפ"ג.
+שם השיראמןשנההערות"דספזלטוב"עמירן דביר2017גרסת כיסוי לשיר Despacito"סוכהל'ה"ארי היל2019גרסת כיסוי לשיר של מרדכי בן דוד ויידל ורדיגר"לא לפחד"שמחה פרידמן"בנשל"מאיר גרין2020"ליבי ובשרי"מוטי ויזל, יענקי היל ומקהלת נשמהלא ימלט"שמחה פרידמןבמסגרת המופע "עולים לירושלים 5".
גרסת כיסוי לשירו של ברוך שלום בלסופסקי."תדליק את האש"במסגרת המופע "עולים לירושלים 5".
גרסת כיסוי לשירו של יעקב שוואקי."אבא איתי"ארי הילבמסגרת המופע "עולים לירושלים 5"."מוכנים"ארי היל ושמחה פרידמןבמסגרת המופע "עולים לירושלים 5".
הצמד ביצע בעיקר גרסאות כיסוי לשירים ישראליים, כשאת המילים כתבו יחד.
לעיתים הוציאו שירים מקוריים, אותם כתבו והלחינו יחד.
ההרכב התפרק באוקטובר 2020. בראיון לערוץ 7 סיפר נתנאל כי הפרידה הייתה על רקע כלכלי שנגרם כתוצאה ממשבר נגיף הקורונה.
כמו כן על ברונכר הופצה שמועה בעבירות מין בקטינים.
חלק מהמשרתים בכוחות הביטחון וההצלה בישראל עונדים שרוך שמציין את תפקידם.
השרוך נענד הן על מדי א' והן על מדי ב'.
צבעי השרוך ופירושיהם המתוארים בהוראת הקבע של אכ"א 33-05-01:
+צבע השרוךתפקידהערות ירוק–לבןמדריכי מודיעין או מפקדי צוות בהכשרה באגף המודיעין, מתנסה שבועי בקורס מפקדים בתותחנים.
שחורמדריכים בסגל הדרכת קצינים, סגל קורס חובלים, סגל קורס טיס, מדריכות במוזיאון חיל האוויר, מדריכת סימולטור, סגל קורס פרמדיקים, סגל הכשרה בפלוגת מסלולים (קשר"גים - חיל התקשוב).
שחור–קרםרכזי רבנות המשרתים בחטיבות מרחביות, חטיבות סדירות, אוגדות מרחביות ואוגדות מתמרנות.צבעי השרוך מסמלים ספר תורה - שחור מסמל דיו וקרם מסמל קלף כחול–אדוםשוטר צבאי ולוכד עריקים.כחול במרכז, אדום בצדדיםחוקרי מצ"ח, בלשים במצ"ח ורכזי מודיעין.שרוך אחיד בו שני הצבעים משולביםיצא משימוש.
לוחם מעברים.אדום וכחול במקטעים מתחלפים לאורך השרוך אדוםתזמורת צה"ל.נענד בצד ימין, בעת טקס בלבדחניך תורן בזמן הכשרה (חת"מית ב), בוגרי קורס שיטות ב; מפקדים בבה"ד חיל הים לאחר קורס מפקדים מתקדם וקצינים מדריכים בבה"ד חיל הים, מתנסה שבועי (מכ"ש) בקורס מ"כים בחיל ההנדסה הקרבית.
הונהג באוקטובר 1994. כחול–לבןנגדי משמעת יחידתיים.
לבןמאבטחי מתקנים, מש"קי משמעת בחיל הים.
אפורמש"קי הוראה, מש"קי חינוך (משק"י ), יחידת מורות חיילות, מש"קיות , מש"קיות תקומה, מש"קיות גשרים, מדריכי/ות מוזיאונים, חונכים בפנימיות הצבאיות.כיום עונדות אשרוך זה גם מדריכות מוזיאונים בחיל האוויר במקום השרוך השחור אותו אמורות לענוד.
בורדו צוות פיתוח הדרכה (צפ"ה), חקר ופיתוח הדרכה בחיל האוויר (חופ"ה), כותב לומדה, מפיק מולטימדיה.
אדום–לבןמשקיות ר"מ 2 (בעבר נקראו רכזות שירותי רפואה).
חוםמפקדי נוער, מאבחנות גחל"ת, מאבחנות מדעי ההתנהגות, מ"כ מתנסה שבועי (מכ"ש) בקורס מ"כים בחיל האוויר, רס"פ בגדוד הפיקוד ובמפקדות של חיל ההנדסה הקרבית, רס"פ במערך מגל.
תכלתיחידת הטקסים, בוגרי קורס שיטות א' בבסיסי הדרכה בחיל האוויר, מפעילות האמר קרבי, בוגרות קמה"ק (קורס מפעילות האמר קרבי), מדריכי שוחרים בחיל האוויר.
תכלת–ירוקמדריכות ניוד (מדריכות של מפעילות האמר קרבי).
תכלת–צהובקציני ומש"קי נפגעים, מערך קציני הערים.
תכלת–סגולמערך הקישור והגיוס (רכזי מילואים).
ירוק–כחולַבעלי תפקידים העוסקים בתהליך המיון, השיבוץ והגיוס לצה"ל.
ירוקבוגרי קורס פיקודי להכשרת חוגרים שאינם נמנים בסעיפים הקודמים (בעבר גם מערך ח"נ), מט"ק של טירונים בחיל השריון, בוגרי קורס מ"כים במערך מגל או חיל האוויר, מאבחנות מדעי ההתנהגות בחיל הים, מערך הכליאה, מדריכות תותחנים, מדריכות שריון, מדריכות חי"ר, מדריכות אימון גופני.מ"כים ביחידות קרביות נוהגים לא לענוד את השרוך.
ירוק–סגולמדריכות במערך תנאי השירות (ת"ש).
צהוב–לבןמדריכות איסוף במערך מודיעין השדה (חיל האיסוף הקרבי).
בורדו–אפור חונכות שילוב מיוחד בתוכנית תתקדמו.
מוזהבבוגרי קורס מש"קי משמעת / רס"פים.נספחים ומזכירים צבאיים בחו"ל.עיצוב מיוחד בעל אגלטים מוזהבים וקשירה ייחודית.
נענד על מדי שרד וגאלה בלבד.
בחיל האוויר ובחיל הים מקובל שמש"קי משמעת שהוכשרו בהסמכה, יקבלו שרוך בצבע שחור או לבן.
מדי גאלה של נספחי צה"ל
נספחי צה"ל בשגרירויות ישראל ברחבי העולם עונדים על מדי שרד וגאלה שרוך בצבע זהב עם אגלטים מוזהבים, כמקובל בקרב צבאות רבים.
בנוסף לצה"ל, גם במשטרת ישראל ובמשמר הגבול נוהגים שרוכים שונים.
קיימים שני סוגים עיקרים של שרוכים: שרוך שיטור או שרוך הדרכה.
השוטרים המודרניים הראשונים שהתחילו לסייר ברחובות לונדון בשנת 1829, לא נשאו מכשירי קשר.
כל שוטר סיור נשא עמו רעשן עץ גדול וכבד, אותו סובב כשהיה צריך להזעיק עזרה.
לקראת סוף המאה ה-19, הוחלף הרעשן במשרוקית ייעודית בעלת צליל מיוחד.
שוטרי הסיור נשאו את המשרוקית בכיס פנימי מיוחד, שנתפר בתוך אחד מכיסי החזה.
שרוך ארוך, שחיבר את המשרוקית לכותפת, שמר עליה מפני אובדן.
לארץ ישראל הגיעה משרוקית המשטרה המחוברת בשרוך במלחמת העולם הראשונה, יחד עם המנדט הבריטי.
כאשר קמה מדינת ישראל, המשיכו השוטרים לשאת את המשרוקית בכיס החולצה עד לאמצע שנות השמונים של המאה העשרים.
בימינו החליפו מכשיר הקשר והטלפון הנייד את המשרוקית, אך השרוך נשאר.
שרוך שיטור בעל שני קשרים בלבד בקצוות, בצבע שחור לשוטרי משטרת ישראל ובצבע ירוק לשוטרי משמר הגבול.
שרוך שיטור לא נענד עם מדי סיור.
שרוך הדרכה שזור, בעל כ-25 קשרים שמרכיבים סוג של צמה באמצע השרוך.
קיימים מספר סוגי שרוך הדרכה:
תפקיד משטרת ישראל משמר הגבול נגד משמעת תחנתי/רס"פ שחור-לבן ירוק-לבן נגד משמעת מרחבי/מתחמי שחור-כחול ירוק-כחול נגד משמעת מחוזי/אגפי/מפקדת חטיבה במג"ב כחול-לבן כחול-לבן מדריך שחור שחור מש"קית חינוך אפור אפור מש"קית ת"ש סגול סגול חניך תורן במכללה לבן לבן
בנוסף קיימים שרוכים מיוחדים, שזורים עם חוטי לורקס, הנענדים על ידי קצינים בכירים על מדי שרד של המשטרה ושל משמר הגבול.
במשמר הכנסת עם מדי שרד נענד שרוך מוזהב.
עם מדי שרות נענד שרוך שחור.
קיימים שרוכים מיוחדים, שזורים עם חוטי לורקס , בצבע לבן-בורדו, למדי שרד של קצינים בכירים של כבאות והצלה.
קיימים שרוכים מיוחדים, שזורים עם חוטי לורקס, בצבע לבן-כחול כהה, למדי שרד של קצינים בכירים של שרות בתי הסוהר.
שרון אלפסי (נולד ב-19 בנובמבר 1969) הוא ראש המועצה המקומית בית אריה-עופרים מאז מרץ 2024.
שירת בסיירת גולני כלוחם ומפקד, ובמילואים שירת ביחידת אגוז, בצוות המבצעי ובצוות הגיוס וההכשרה, והמשיך להתנדב לשירות המילואים כחוקר ביחידת אית"ן, ועבר קורס מפקדי פלוגות של פיקוד העורף.
בשנת 1996 עבר להתגורר בבית אריה, ועסק בתחום הגינון.
כמו כן, ניהל את המטווח ביישוב.
היה ממקימי יחידת החילוץ סע"ר (סיוע עצמי ראשוני) ביישובו.
זכה ב"מגן הציון לשבח" במסגרת תחרות "העובד המצטיין" מטעם משרד האוצר לשנת 2013.
בשנת 2014, בראשיתו מבצע צוק איתן, נסע עם חברו דרור חנין לחלק חבילות לחיילים ששהו בגבול רצועת עזה ליד נתיב העשרה, שם נורתה לעברם פצצת מרגמה, שממנה נפצע אלפסי ונהרג חנין.
שנה לאחר מכן הקים אלפסי גן משחקים בבית אריה לזכר חנין.
בשנת 2019 החל לכהן כקצין הביטחון הממונה על שירותי הביטחון והחירום במועצה המקומית שוהם, עד 2024.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל שהיו אמורות להתקיים ב-2023, הכריז על מועמדותו על תפקיד ראש המועצה המקומית בית אריה-עופרים.
הבחירות נדחו בשל מלחמת חרבות ברזל, והתקיימו במרץ 2024. בבחירות גבר אלפסי על רן מנו ברוב של 62.7%, ורשימת "מרגישים בית" בראשותו זכתה במרב הקולות למליאת המועצה.
עד לבחירתו לראשות המועצה, התנדב כחובש ונהג אמבולנס במד"א, כמפקד נקודת הכיבוי וההצלה בבית אריה, ביחידת השיטור היישובית, ובכיתת הכוננות.
דודו הוא ראש עיריית יקנעם עילית לשעבר, סימון אלפסי.
שרוך סרט הוא רצועת בד או חבל, המשמשת בפונקציות שונות, בין היתר כאמצעי הצמדה לאביזר זיהוי (תג שם למשל).
שרוך סרט יכול גם לשמש לאבטחה או לסיוע בהורדת חפצים על סיפון אונייה.
האזכורים המוקדמים ביותר לשרוך סרט היו בצרפת במאה ה-15 כחלק מפריטי ביגוד, תחתוני חוטיני או מנגנוני סטרפ-און שונים.
בעבר לאביזרים שונים כמו למשל סכינים קטנות היה בדרך כלל מוצמד שרוך סרט המורכב מלולאת חוט קשורה יחד בקשר יהלום.
השרוך סייע באבטחת האביזרים מפני נפילה וגם איפשר אחיזה נוחה ורחבה יותר בכף היד, במיקרים של ידית אחיזה קטנה או צרה.
בצבא הצרפתי, שרוכים מסוגים אלו שימשו לחיבור אקדחים, חרבות או משרוקיות למדים של לוחמים.
הם גם שימשו פרשים רכובים וקציני ים בעת מילוי תפקידם.
שרוך המחובר לאקדח ניתן להסיר בקלות ולחבר מחדש על ידי המשתמש, ולהבטיח שהוא יישאר מחובר לאקדח, גם אם משתמשים בו וגם אם הוא מאוחסן בתוך נרתיק אקדח לנשיאה.
בצבא נהוג לענוד שרוכים בשילובי צבעים ודפוסי צמה שונים על כתפי המדים כדי לציין את ההסמכה או את ההשתייכות הגדודית של חיילים.
ראה ערך מורחב שרוך (מדים).
בגדודי פרשים בעבר נהוג היה לענוד שרוכים בצד שמאל כדי לאפשר לרוכבים לשלוף משרוקית מכיס הטוניקה בצד שמאל ובכך לשמור על תקשורת עם שאר הרוכבים.
חברי רגימנט הארטילריה המלכותי הבריטי עונדים שרוך שבעבר היה מחזיק מפתח ששימש לכוונון פתיל של פגז נפץ.
שרוך סרט דק יכול לשמש כשרשרת הנענדת מסביב לצוואר, לכתף, לפרק כף היד או מחובר לחגורה.
השרוך יכול לשמש לאבטחת פריטים כמו מפתחות או תעודת זהות או כרתמת בטיחות למניעת אובדן ציוד יקר ערך כמו למשל מצלמה.
שרוך סרט יכול לשמש בעת ירי ארטילרי או לחימוש של המרעום על פצצה המוטענת על גבי מטוס.
שרוך סרט מנוטרל יכול לשמש במקרים של מתג איש מת למצב בו משיכה בשרוך תשבית מכשיר מסוכן.
הסגנון, העיצוב או החומר ממנו עשוי שרוך הסרט משתנים בהתאם למטרה הסופית של השרוך.
החומרים הנפוצים לייצור של שרוכי סרט הם פוליאסטר, ניילון, בד סאטן, משי, פוליאתילן טרפתאלט (PET), עור ועוד.
שרוכי סרט היו בעבר הלא רחוק בשימוש נרחב עם מכשירים אלקטרוניים קטנים כמו מצלמות, נגני מדיה ניידים ודיסק און קי כדי למנוע אובדן או נפילה.
נהוג היה לייצר את האמצעים האלו עם חור קטן מובנה בפינה.
לשרוך הסרט בדרך כלל הייתה לולאת חוט אותה ניתן לחבר לחור הזה בעזרת קשר פשוט.
רצועת היד בשלט רחוק של קונסולת המשחקים Wii היא סוג של שרוך סרט השומרת על השלט מחובר לזרועו של השחקן במהלך תנועות נמרצות שלרוב נפוצות בשימוש בו.
שרוך סרט משמש בדרך כלל להצגת תגים, כרטיסים או תעודות מזהות במקומות בהם נדרשת אבטחה, כגון עסקים, תאגידים, בתי חולים, בתי סוהר, במהלך כנסים, ירידים, תערוכות וככרטיס מעבר לאזור שמאחורי הקלעים בעסקי הבידור.
שרוכים כאלה עשויים לרוב מבד וכוללים קליפס המחובר לקצה.
לעיתים פריטים קטנים כמו כרטיסי ביקור או עטים יכולים להיות ממוקמים מאחורי התג לגישה נוחה.
שרוך סרט יכול לשמש גם כמחזיק מפתחות, במיוחד עבור שימוש במקומות בהם ניתן לאבד מפתחות בקלות, כגון חדרי כושר, בריכות ציבוריות ומקלחות משותפות.
בכנסים ואירועים שונים ניתן להתאים שרוך סרט ולעצב אותו כך שיכיל את השם ו/או הלוגו הקשורים לאירוע, העסק או הארגון.
אפשר לעצב שרוך סרט בטכניקות שונות בין היתר הדפס רשת, אריגת נול מכני, מעבר חום והדפסת אופסט.
שרוכים רבים של מסמכים רשמיים כמו תעודות זהות כוללים תכונה מובנית המכונה סגירה "מתפרקת".
שרוך מתפרק משתחרר במשיכה או בהפעלת לחץ על מנת למנוע חנק.
שרוכים כאלו משמשים לרוב בבתי חולים, במרפאות, בבתי ספר, בתים סיעודיים או בית קשישים, מתקני טיפול בילדים או מפעלים הדורשים מהעובדים להפעיל מכונות.
שרון אהרונסון-להבי היא פרופסור בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב, המכהנת כסגנית דקאן להוראה ולמידה בפקולטה לאמנויות.
אהרונסון-להבי השלימה תואר ראשון ושני בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב, ולאחר מכן המשיכה ללימודי דוקטורט בתיאטרון במרכז ללימודים מתקדמים של אוניברסיטת העיר ניו יורק (CUNY), לאחר שזכתה במלגת פולברייט.
עם שובה לישראל, זכתה במלגת פוסט-דוקטורט מטעם קרן דן דוד באוניברסיטת תל אביב (2005–2006), והייתה חברה בקבוצת מחקר של קרן גרמניה-ישראל למחקר ולפיתוח מדעי (GIF) בשנים 2007–2009.
בשנת 2012 נבחרה כחברה באקדמיה הצעירה הישראלית, ובשנים 2014–2015 הייתה חברה בוועדה המנהלת של האקדמיה.
עד שנת 2016, כיהנה כמרצה בכירה במחלקה לספרות משווה באוניברסיטת בר-אילן.
בשנים 2013–2014 שימשה כפרופסור אורחת באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם לימדה את הקורס "מגדר וזהות בדרמה הישראלית והיהודית המודרנית".
ב-2016 מונתה לתפקיד המנהלת האומנותית של תיאטרון אוניברסיטת תל אביב, ובשנים 2017–2021 כיהנה כראש החוג לאמנות התיאטרון.
בשנת 2022 הייתה חברה בצוות השופטים של פרסי קרן ארדיטי לסטודנטים מצטיינים בתחום היצירה ביחסי יהודים-ערבים.
בשנת 2022 הקימה את מעבדת Act.Play.Game במסגרת TILabs, מעבדות החדשנות של אוניברסיטת תל אביב, החוקרת תהליכי יצירה בתיאטרון, כמו משחק, בימוי ועיצוב, באמצעות פיתוח כלים פדגוגיים ומשחקים במציאות מדומה.
לצד עבודתה המחקרית, אהרונסון-להבי פועלת גם כאוצרת וכיוזמת של פרויקטים אמנותיים.
היא שימשה כאוצרת התיאטרון של פרויקטים בין-תחומיים בגלריה האוניברסיטאית, בהם "נימוסי שולחן" (2017), ו-"Plan(e)t" (2019-2020).
Performing Religion on the Secular Stage (Routledge, 2023) - בחינת "שובה של הדת" לבמה החילונית, לא כביטוי של אמונה, אלא כמקור תרבותי, אסתטי, אתי ופוליטי עבור יוצרי תיאטרון עכשוויים.
בין זהוּת לאחרוּת בתיאטרון תנ"כי בישראל (המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2017) - ניתוח של השימוש בסיפורי התנ"ך אצל יוצרים ישראלים כדי לבחון סוגיות אקטואליות של זהות וחברה.
להבי מדגימה במחקרה כיצד העיבוד הבימתי של המקור התנ"כי הופך לזירה מאתגרת לשאלות על זהותה של החברה הישראלית ועל יחסה ל"אחר".
מגדר ופמיניזם בתיאטרון המודרני (האוניברסיטה הפתוחה, 2013) - טקסט יסוד בעברית בנושא, המנתח סגנונות בתיאטרון פמיניסטי ואופני ייצוג של נשיות על הבמה, תוך דיון במחזות כמו "בית בובות" ובתיאוריה פרפורמטיבית של מגדר.
Street Scenes: Late Medieval Acting and Performance (Palgrave Macmillan, 2011) - מחקר של התיאטרון הדתי של ימי הביניים המאוחרים ומבט חדש על המקצועיות והפיזיות של השחקנים בתקופה זו.
במה משלהן: שבעה מחזות אמריקניים פמיניסטיים (עורכת שותפה, אוניברסיטת תל אביב, 2015)
שׁרוֹמָה (בגאורגית: შრომა, מילולית: "עמל") ביטאון נוער גאורגי פוליטי וספרותי שיצא לאור בין השנים 1881–1883 בכותאיסי.
תחילה הוגדר כ"ירחון מדעי וספרותי".
הוא היה העיתון הגאורגי הראשון שיצא לאור בכותאיסי.
העיתון יצא לאור אחת לשבוע והוא כלל ארבעה עמודים.
סך הכל פורסמו 90 גיליונות.
ההוצאה לאור של העיתון הייתה יוזמה תרבותית וחברתית בולטת בתולדות כותאיסי, ששיקפה את הלכי הרוח של התקופה על ידי אינטלקטואלים מובילים.
העיתון סיפק תיאור חי של העיר דרך כתביו של אקקי צרתלי.
העיתון נוסד בתקופה שבה מושל פלך כותאיסי לא מנע את הוצאת העיתון, למרות היותו משרת נאמן של השלטון הרוסי.
הוצאת עיתון גאורגי ראשון בכותאיסי הייתה אירוע משמעותי שהתקבל בהתלהבות.
אחת הסיבות המרכזיות להוצאתו בכותאיסי הייתה שאנשי הצוות היו קשורים לעיר בעבודתם או במגוריהם, וכן הרצון להתמקד בחדשות מקומיות, בניגוד לעיתון "דרוֹאֶבָּה" (დროება) שיצא לאור בטביליסי והתמקד יותר בבירה.
העורך הראשי היה דימיטרי דָדִיאַנִי , והמוציאים לאור היו דדיאני ודימיטרי נזארוב.
דדיאני, בן למשפחה מכובדת ואיש עסקים, לקח על עצמו את האחריות מול הממשל, דבר שהקל על קבלת האישור להוצאת העיתון.
סביב העיתון התאספו אנשי ציבור וסופרים בולטים, וביניהם אקקי צרתלי וקירילה לורתכיפנידזה .
תורמים פעילים נוספים כללו את אֶסטֶטֵה מצֶ'דלִידזֶה (בּוֹסלֶווֵלִי) , דימיטרי נָזַארִישׁווִילִי, דוד קזלי (דוד סוסלן), וגריגול וולסקי (אוּמצִיפָּרִידזֶה) .
דימיטרי נזארישווילי היה רופא, בוגר האקדמיה לכירורגיה רפואית בסנקט פטרבורג, אשר ייסד מאוחר יותר את בית החולים העירוני הראשון בכותאיסי (1890) ואמבולטוריום חינם לעניים (1892).
אקאקי צרתלי פרסם בעיתון מאמרים רבים שהתייחסו באופן ביקורתי ומלא הומור לחיים בכותאיסי באותה תקופה.
הוא השתמש בביטויים ציוריים כדי לתאר את המציאות: "ציד שליו" (מצייר אדם רודף בצע), "בית הפרלמנט של הציפורים הדוברות" (כינוי לאספת האצילים).
במאמריו, צרתלי מתאר את כותאיסי כעיר עתיקה ששוקעת בעצב, אך גם מציין את ה"בולוואר" (הפארק) כ"וורד של הלב" בערבים.
הוא כותב על חלוקת העיר לשניים – החלק הגבוה והחלק הנמוך – ועל היריבות ביניהם, ומציין את רחוב "אוֹרפִּירִי" (דו-פרצופי) כרחוב הראשי.
בתחילה משרד הצנזורה על העיתון היה בכותאיסי, אך מאוחר יותר הועברה לטביליסי.
העברה זו יצרה קשיים רבים: קטעים שנמחקו על ידי הצנזור בטביליסי לא ניתנו להחלפה, והעיתון החל לצאת באיחור או בחלקים קטועים.
בסופו של דבר, לאחר שנתיים וחצי, הפסיק העיתון את פעילותו.
שרון רייצ'ל אוסבורן, לבית לוי, לשעבר ארדן, היא אשת עסקים, מנהלת מוזיקלית, מפיקה ואישיות טלוויזיה בריטית-אמריקאית.
אוסבורן עלתה לתודעה הציבורית הבינלאומית תחילה כמי ששיקמה וניהלה את קריירת הסולו של בעלה, סולן המטאל אוזי אוסבורן, וכן בזכות ייסוד פסטיבל הרוק והמטאל הנודד אוזפסט.
היא זכתה לפרסום עולמי נרחב כדמות הראשית בסדרת הריאליטי הפורצת דרך בשנים 2002–2005,: The Osbournes של רשת MTV, אשר עקבה אחר חייה היומיומיים של משפחתה.
לאחר הצלחתה בריאליטי, ביססה אוסבורן קריירת טלוויזיה עצמאית כדמות שופטת בתוכניות כישרונות גדולות, ביניהן אקס פקטור (בבריטניה) ו-America's Got Talent (בארצות הברית), וכמנחה שותפה בתוכניות אירוח, כדוגמת: The Talk (CBS).
אוסבורן נודעה בזכות סגנון הניהול הנוקשה שלה, כנותה הבוטה והצגתה העצמית כדמות עסקית עמידה וחסרת פשרות.
שרון רייצ'ל לוי נולדה ב-9 באוקטובר 1952 בלונדון, אנגליה.
היא גדלה בסביבה הקרובה לעסקי המוזיקה, בהיותה בתו של דון ארדן (Don Arden), מנהל קונצרטים ומפיק מוזיקלי בריטי בעל השפעה רבה, שכונה בזמנו "הסנדק של הרוק הבריטי".
בגיל ההתבגרות החלה אוסבורן לעבוד בחברת הניהול של אביה, תחילה כפקידת קבלה ולאחר מכן בתפקידי קידום עסקי, ובכך רכשה ניסיון מוקדם ובלתי פורמלי בתעשיית הרוקנרול.
בשנת 1970, כשאוסבורן הייתה בת 18, החל אביה לנהל את להקת המטאל הכבד בלאק סבאת', ובמהלך תקופה זו פגשה את סולן הלהקה, ג'ון מייקל "אוזי" אוסבורן, אירוע שהשפיע באופן מכריע על מסלול חייה האישיים והמקצועיים.
מעבר לניהול עצמאי וקרע משפחתי
התפנית המכוננת בקריירה של אוסבורן אירעה בשנת 1979, כאשר אוזי אוסבורן פוטר מבלאק סבאת' בשל התמודדותו עם בעיות התמכרות חמורות.
בשלב זה, שרון אוסבורן הפכה לבת זוגו ולקחה על עצמה את ניהול הקריירה שלו כאמן סולו.
אוסבורן נטלה סיכון עצום כשקיבלה על עצמה את ניהולו של אמן שהקריירה שלו הייתה על סף קריסה, מה שמעיד על נחישות עסקית יוצאת דופן וחדות ראייה פוטנציאלית.
צעד זה גרם לקרע ממושך של עשרות שנים בינה לבין אביה, דון ארדן.
ההצלחה המאוחרת שלה בשיקום קריירת הסולו של אוזי אוסבורן ביססה את המוניטין שלה כמנהלת כוחנית שהשיגה את מעמדה בתעשיית המוזיקה המנוהלת על ידי גברים, בכוח הזרוע והחלטות עסקיות בלתי מתפשרות.
שרון ואוזי אוסבורן נישאו בהוואי ב-4 ביולי 1982. לזוג נולדו שלושה ילדים: איימי (1983), קלי וג'ק.
אוסבורן מיוחסת עם שיקום והחייאת הקריירה של אוזי אוסבורן והפיכתו לאייקון מטאל עולמי.
המהלך האסטרטגי המשמעותי ביותר היה ייסוד פסטיבל הקיץ השנתי אוזפסט (Ozzfest) בשנת 1996. הפסטיבל נערך כמעט מדי שנה עד 2018 ברחבי ארצות הברית, אירופה ויפן, והיווה במה מרכזית לאמני מטאל כבד, כולל הופעות של בלאק סבאת', רוב זומבי ומרילין מנסון.
הפסטיבל לא רק חיזק את מעמדו של אוזי אוסבורן כמוביל ז'אנר, אלא גם הראה את יכולותיה של שרון כמפיקה וכאשת עסקים המכירה את שוק הנישה של המטאל הכבד.
במקביל לניהול בעלה, הרחיבה אוסבורן את פעילותה הניהולית באמצעות חברת Sharon Osbourne Management, וניהלה אמנים בולטים נוספים, בהם מוטורהד, דה סמאשינג פאמפקינס, ליטה פורד וה-Quireboys.
לאורך הקריירה שלה כמנהלת, אוסבורן הייתה מעורבת בכמה סכסוכים ציבוריים חריפים הנוגעים לקרדיטים ותמלוגים, בעיקר סביב אלבומי הסולו הראשונים של אוזי אוסבורן.
בוב דייסלי (בסיסט) ולי קרסלייק (מתופף), אשר הקליטו את אלבומי המפתח Blizzard of Ozz (1980) ו-Diary of a Madman (1981), תבעו את אוסבורן ואת אוזי בטענה שנושלו מתמלוגים וקרדיטים על כתיבת השירים.
דייסלי אף טען כי הוא למעשה כתב את המילים לרבים מהשירים הקלאסיים באלבומים אלו, שכן אוזי אוסבורן לא היה כותב ליריקה או נגן אינסטרומנטלי באופן פעיל.
שיא הקונפליקט הגיע בשנת 2002, כאשר אוסבורן הורתה להוציא מחדש את שני האלבומים כשהם מוקלטים מחדש, עם רצועות בס ותופים חדשות שסופקו על ידי חברי להקתו הנוכחיים של אוזי, ובכך מחקה למעשה את הביצועים והתרומה המקורית של דייסלי וקרסלייק לאלבומים.
צעד זה, שנתפס על ידי רבים בקהילת המטאל כנקמני וקשוח, נועד להגן על קניינה של חברת הניהול של אוסבורן, והדגיש את נכונותה לנקוט בצעדים דרסטיים כדי לשמר שליטה אבסולוטית על הנכס המוזיקלי.
טענות דומות הועלו על ידי הגיטריסט ג'ייק אי לי בנוגע לאלבום Bark at the Moon (1983).
לי טען כי חתם על הסכם המבטיח לו קרדיט כתיבה, אך לבסוף נושל ממנו וקיבל תשלום חד-פעמי של 15,000 דולר.
לי ציין כי הקרדיט על שיר הנושא בלבד היה שווה כ-250,000 דולר בתמלוגים שהועברו במקום זאת לאוזי.
דפוס הניהול הזה, בו אוסבורן פועלת בנחישות לשמר את הזכויות על המטריאל הדיגיטלי והפרסום, משקף גישה עסקית אגרסיבית, שמצד אחד הקימה אימפריה פיננסית, אך מצד שני יצרה לה מוניטין של דמות שנויה במחלוקת בתעשייה.
בשנת 2002 הפכו שרון, אוזי ושניים מילדיהם (קלי וג'ק) לכוכבי ריאליטי גלובליים עם עליית הסדרה The Osbournes ב-MTV.
הסדרה תיעדה את חייהם הבלתי שגרתיים, תוך דגש על הדינמיקה המשפחתית המיוחדת שלהם, שהייתה גלויה, משעשעת ורווית ניבולי פה.
לסדרה מיוחסת השפעה תרבותית עצומה: היא נחשבת לאחת התוכניות הראשונות שסללו את הדרך לז'אנר תוכניות הריאליטי העוקבות אחר חייהן האינטימיים של משפחות סלבריטאים, והיא הרחיבה את היקף תוכניות הריאליטי בטלוויזיה המודרנית.
שרון אוסבורן הפכה במהירות לכוכבת המרכזית של התוכנית; היא הוצגה כדמות הנשית הדומיננטית והמגוננת במשפחה, העומדת בניגוד לאוזי ה"מגושם והמתוק".
בכך, היא הפכה מכוח מאחורי הקלעים לכוכבת תקשורת בפני עצמה.
הבת הבכורה איימי אוסבורן בחרה שלא להשתתף בסדרה, מה שהדגיש את הדינמיקה המשפחתית המורכבת.
לאחר TheOsbournes, הפכה אוסבורן לאחת השופטות הבולטות בטלוויזיה הבינלאומית.
היא כיהנה כשופטת בתוכנית הכישרונות הבריטית אקס פקטור במשך מספר קדנציות (2004–2007, 2013, 2016–2017).
במקביל, שימשה אוסבורן כשופטת בתוכנית America's Got Talent (AGT) בין השנים 2007 ל-2012.
עזיבתה של אוסבורן את AGT לאחר שש עונות לוותה בביקורת פומבית חריפה על תרבות מקום העבודה.
אוסבורן טענה כי תעשיית הבידור והרשתות פועלות כ"מועדון בנים" ("Boys Club") שבו גברים דואגים לאינטרסים של גברים אחרים.
היא מתחה ביקורת על תבנית העסקת כישרונות נשיים צעירים לצד גברים מבוגרים כדוגמת התוכנית אקס פקטור.
שנים מאוחר יותר, בשנת 2019, היא הביעה תמיכה פומבית בגבריאל יוניון, שפוטרה מ-AGT על רקע טענות דומות לגבי סביבת עבודה עוינת והערות גזעניות, וייעצה ליוניון לדבוק בתחושותיה אם היא חשה שלא טופלה בכבוד.
פרשת The Talk ועזיבה שנויה במחלוקת
אוסבורן שימשה כמנחה שותפה בתוכנית האירוח היומית The Talk של רשת CBS בין השנים 2010 ל-2021. סיום דרכה בתוכנית ב-2021 היה דרמטי, והגיע בעקבות עימות ששודר בשידור חי שבו הגנה על העיתונאי פירס מורגן, מה שהוביל לדיון טעון בנושאי גזע וסוגיות חברתיות.
בעקבות השידור, רשת CBS השעתה את התוכנית ופתחה בחקירה פנימית על רקע האשמות שהועלו נגד אוסבורן על שימוש לכאורה בשפה פוגענית.
דיווחים ומקורות שונים טענו כי אוסבורן השתמשה בעבר בכינויי גנאי גזעניים כלפי עמיתתה ג'ולי צ'ן, ובשפה הומופובית כלפי שרה גילברט (שהיא לסבית גלויה).
בנוסף, טענה הולי רובינסון פיט, שותפה לשעבר להנחיה, כי אוסבורן קראה לה "גטו מדי" (Too Ghetto) ודחפה לפיטוריה מהתוכנית.
אוסבורן הכחישה מכל וכל את הטענות הללו, וטענה כי ההאשמות הן שקרים המונעים ממרירות וניסיון לעוות את ההיסטוריה.
עם זאת, בעקבות החקירה, אוסבורן פרשה רשמית מן התוכנית.
התקרית הזו הדגישה את המורכבות בדמותה הציבורית של אוסבורן: סגנון הדיבור הבוטה והכנה שלה, אשר הביא להצלחה חסרת תקדים בטלוויזיה הבלתי-מתוסרטת של שנות ה-2000, הפך לגורם שהוביל להדחתה מפורמט מוסדי כמו תוכנית אירוח יומית ברשת אמריקאית מרכזית.
לאחר עזיבתה את הטלוויזיה האמריקאית, הצטרפה אוסבורן בשנת 2022 לרשת TalkTV הבריטית, שם החלה להנחות תוכנית אירוח משלה בשם The Talk, וכן השתתפה בתוכנית הריאליטי האח הגדול VIP הבריטית ב-2024.
אוסבורן פיתחה קריירה מצליחה כסופרת רבי מכר.
האוטוביוגרפיה הראשונה שלה, Extreme: My Autobiography, שפורסמה בשנת 2005, מכרה למעלה משני מיליון עותקים.
מאוחר יותר פרסמה ספרים נוספים: Survivor: My Story ו-Unbreakable, וכן רומן בשם Revenge.
כתביה, בהתאם לדמותה הציבורית, מתאפיינים בכנות חסרת פשרות ובתיאור התגברותה על מכשולים שונים.
בנוסף, אוסבורן השיקה מיזמי מסחור מגוונים, כולל שיתופי פעולה בתחום הקוסמטיקה.
היא ובנותיה שיתפו פעולה עם חברת MAC Cosmetics בקו איפור ממותג.
הקולקציה שלה עוצבה בגוונים חמים ונייטרליים וארוזה באריזות אדומות, בהשראת צבע שיערה הייחודי.
הצלחתה במיזמים אלו מבטאת את המעבר המוחלט שלה מדמות המנהלת המלווה לכוכבת A-List עצמאית.
אוסבורן השתמשה בפלטפורמות התקשורתיות שלה כדי להעלות מודעות לנושאי בריאות.
במהלך העונה השנייה של TheOsbournes, היא אפשרה למצלמות לתעד את מאבקה בסרטן המעי הגס שאובחן אצלה בשנת 2002. פעולה זו סייעה להגביר את המודעות הציבורית לחשיבות הגילוי המוקדם והבדיקות הסדירות.
כמו כן, לאחר שנודע לה כי היא נושאת את הגן לסרטן השד, החליטה אוסבורן לעבור כריתת שדיים כפולה מניעתית, והדגישה בראיונות את חשיבותן של בדיקות גנטיות ואמצעי בריאות פרואקטיביים למען הרווחה הנפשית.
ב-5 ביולי 2025, שבועות ספורים לפני מותו, ארגנה אוסבורן קונצרט פרידה גדול שכונה "בחזרה להתחלה" (Back to the Beginning), שנועד לגייס כספים לצדקה עבור מספר ארגונים, ביניהם Cure Parkinson's (ארגון המוקדש למחלה בה לקה אוזי), בית החולים לילדים בבירמינגהאם והוספיס Acorn לילדים.
בנוגע לסכום שגויס, התעוררה מחלוקת.
בעוד שדיווחים ראשוניים בתקשורת ציינו סכום ברוטו של 190 מיליון דולר, אוסבורן הבהירה כי הסכום נטו שהועבר לצדקה, לאחר כיסוי כל עלויות ההפקה, הלינה, והארגון (שמומנו על ידי משפחת אוסבורן), עמד על 11 מיליון דולר.
היא הדגישה כי אף אחד מהאמנים או המשתתפים לא קיבל תשלום, והם תרמו את זמנם למען המטרה.
שרון ואוזי אוסבורן היו נשואים במשך ארבעה עשורים, מ-1982 עד 2025. הקשר ביניהם, על אף הקשיים והדרמות הפומביות, שימש כעמוד התווך המרכזי בחייה המקצועיים והאישיים של שרון.
אוזי אוסבורן, סולן בלאק סבאת', נפטר ב-22 ביולי 2025, בגיל 76.
שרון אוסבורן נחשבת לאחת הדמויות המשפיעות ביותר בצומת שבין מוזיקת המטאל הכבד לתרבות הפופ המודרנית.
מבחינה עסקית, היא ביססה את עצמה כאשת כוח שהצליחה לבנות קריירה שלמה מניהול אמן, ולאחר מכן למנף את השם שיצרה למותג עצמאי רב-ממדי.
מורשתה התרבותית המרכזית טמונה בתרומתה לעיצוב ז'אנר הריאליטי הסלבריטאי המשפחתי.
TheOsbournes יצרה תקדים לאופן שבו ידוענים מציגים את חייהם הפנימיים, ושרון אוסבורן, בזכות שילוב נדיר של כנות קשוחה, חוש הומור ואמוציונליות, הפכה לאייקון שמסמל עמידות ונחישות במרחב התקשורתי.
שרון חזיז (נולדה ב-16 בדצמבר 1969) היא זמרת, מנחת טלוויזיה ושחקנית ישראלית.
חזיז נולדה, גדלה והתחנכה בתל אביב.
היא בתו של שלמה חזיז שהיה רקדן וכוריאוגרף ועלה ממרוקו במסגרת עליית הנוער לקיבוץ נצר סירני.
היא החלה את דרכה כזמרת בלהקת צופי תל אביב.
ב-1987 הופיעה כזמרת ליווי לאורנה ומשה דץ בקדם אירוויזיון בשיר "קופידון".
בשירותה הצבאי בצה"ל שירתה בלהקת הנח"ל, יחד איתה היו חברים בלהקה בין היתר דנה ברגר, תומר שרון, אורי הוכמן, יואב צפיר, מומי לוי, אורן שבו, שרון שחל ושי זורניצר.
הלהקה פורקה לאחר שחלק מחבריה הואשמו בעישון חשיש.
הלהקה הספיקה לעבוד על אלבום משירי חנוך לוין, שממנו יצאו מספר תקליטי שדרים וביניהם "הנערה עם הרבה הימים", שהלחינה נורית הירש, ובו הייתה חזיז הסולנית.
לאחר השירות הצבאי הצטרפה ל"ציל"ה - צוות יוצאי להקת הנח"ל", עם יואב צפיר, איילה אשרוב, מומי לוי, שי זורניצר והראל קלמרו.
כולם יוצאי להקת הנח"ל שהעלו מופע של שירים ומערכונים.
בשנת 1992 החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה של הטלוויזיה החינוכית "עניין של זמן" לצד אורי גוטליב, אסתי ירושלמי, שי קפון, משה בן בסט, אורי בנאי, דנה ברגר, אביב גפן איילת זורר ועוד.
"עניין של זמן" הפכה במהרה להצלחה, וחזיז זכתה לחשיפה משמעותית.
בנוסף חזיז השתתפה גם בתוכנית מוצ"ש.
בינואר 1994 הוציאה את אלבומה הראשון "קח אותי לשם", שהפיק והלחין ברובו דודי לוי.
אלבום בסגנון הפופ, וחלק משיריו היו ללהיטים, ביניהם "קח אותי לשם" שכתבו מאיר גולדברג ושי להב, "השמיים של יוליה", "אתה יכול להאמין לי" ו"אהבה משוקולד", שכתבו גולדברג ולוי, ו"חייל הגומי", שכתב ארקדי דוכין.
באלבום השתתפה חברתה ללהקת הנח"ל דנה ברגר, שכתבה את "אתה עצוב" והשתתפה עם חזיז בדואט "שתי חברות".
האלבום ושיריו זכו להצלחה, ובמצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' זכתה חזיז בתואר "זמרת השנה".
בעקבות שירי האלבום והופעותיה המעט פרובקטיביות, מותגה חזיז על ידי התקשורת וגם מצד אמרגניה כ"סמל מין", אך היא התרחקה מדימוי זה בהמשך הקריירה שלה.
באותה שנה השתתפה באלבומו של עוזי חיטמן "מתוך תוכי".
בסוף 1994 השתתפה חזיז בפסטיגל עם השיר "גיבור מסרט" (מילים, לחן ועיבוד: צוף פילוסוף).
ביוני 1995 הוציאה חזיז את אלבומה השני, "בת הקוסם", שהפיקו מוזיקלית חברי "אתניקס", זאב נחמה ותמיר קליסקי.
באלבום השתלבו עיבודי רוק ודאנס, לצד להיטי פופ, כמו "מלך הכביש", "ימים כאלה", "ליל ערפל" ו"הולכת ממך" וגם שיר הנושא, על אף שהיה קצר מאוד (שתי דקות ותשע שניות).
את רוב השירים יצרו תמיר קליסקי וזאב נחמה.
באלבום נכללו גם שני שירים מתורגמים: "צ'יינה טאון", שהיה גרסה עברית ללהיט הפופ "Queen of Chinatown" של הזמרת הצרפתייה אמנדה ליר, בתרגומה של חנה גולדברג, ו"לילי מרלן", ששרה במקור מרלן דיטריך.
גרסתה של חזיז ל"לילי מרלן", תורגמה על ידי אהוד מנור והייתה הגרסה העברית הראשונה של השיר שהוקלטה.
למרות שהאלבום זכה להצלחה בינונית בלבד ונכשל מבחינה מסחרית, יצאה חזיז לאחר צאתו לסבב הופעות ואף השתתפה בשנית בפסטיגל עם השירים "נמרה" (מקום שלישי) ו"היי קרמבה" (בחלק האומנותי), שהיה תרגום ללהיט הלועזי "Copacabana".
ב-1997 שרה קולות רקע באלבום הבכורה של דודי לוי שנשא את שמו, וב-1998 באלבומו השני של פבלו רוזנברג "בין ערביים".
בשנת 2000 דיבבה חזיז את פאלמון בסדרת האנימציה "דיג'ימון", עד לפרק 52. באותה שנה השתתפה בתפקיד עצמה באחד מפרקי העונה הראשונה של סדרת הדרמה "שבתות וחגים".
בפברואר 2001 הוציאה חזיז את אלבומה השלישי, "פנסים", שש שנים לאחר אלבומה הקודם.
את האלבום עיבד והפיק מוזיקלית עברי לידר, שגם כתב הלחין וביצע בדואט עם חזיז את השיר "פנסים".
באלבום נכלל גם הלהיט "קורא לי לחזור".
ב-2003 הנחתה את התוכנית "משהו ללבוש" בערוץ 2.
בשנים 2003־2004 שיחקה בעונה הראשונה והשנייה של סדרת הדרמה "אהבה מעבר לפינה" ששודרה בערוץ 2, גילמה את יונת.
בשנת 2004 הוציאה עם דוד ד'אור את קלטת הווידאו לילדים "חיות בפזמון עם דוד ושרון", שבהמשך יצאה גם על גבי DVD.
בקלטת, חזיז וד'אור יוצאים לטיול עם חיית המחמד שלהם, ובדרך נתקלים בחבורת חיות ושרים עליהן שירים.
בשנת 2005 הוציאה את אלבומה הרביעי שנשא את שמה, ממנו התפרסמו השירים "אני בשבילי", ולהיט הדאנס "יזראל".
בנוסף שימשה כפריזנטורית של קמפיין לסדרת צבעי שיער ביתיים של חברת "לוריאל ".
באותה שנה אובחנה כלוקה בסרטן השד, ועברה טיפולים להסרתו, בהם כימותרפיה וכריתת שד ואיברי הרבייה.
אחרי תהליכי החלמתה עקבו כלי התקשורת השונים, וחזיז הרבתה לדון בנושא במטרה להגביר את המודעות למחלה.
בשנת 2007 הוציאה חזיז אלבום אוסף ראשון, "אוסף שירים".
האלבום כלל שיר אחד חדש הנקרא "תראי עכשיו", וביצוע מחודש לשירה "קח אותי לשם", בעיבוד של הנרי.
באותה שנה השתתפה בסדרת הטלוויזיה "הנפילים".
בסוף 2009 הוציאה חזיז סינגל ראשון מתוך אלבומה החמישי - "אורות של חנויות", שטרם יצא לאור.
בינואר 2010 החלה חזיז להגיש מדי יום את התוכנית "יפה לך" בערוץ 24, לצד אורנה דץ ומיכל אמדורסקי.
בנוסף, החל מיוני 2010 החל השלוש להגיש את התוכנית "שישי חם" בערוץ 2. באוקטובר של אותה שנה עזבה את "יפה לך" כדי להשתתף בעונה השישית של "רוקדים עם כוכבים", שבה הודחה בשלב הראשון.
בשנת 2012 חזיז שבה לגלם את דמותה של שרון בסדרת הספין אוף "עניין של זמן".
בשנת 2020 חידשה את השיר "צ'יינה טאון".
בשנת 2021 גילמה חזיז את דמותה של טניה במחזמר "מאמה מיה!" בתיאטרון "הבימה".
באוקטובר 2022 לקחה חזיז חלק בספיישל הטלוויזיוני "מחווה לדנה אינטרנשיונל", ששודר לרגל ציון 20 שנה לארגון הנוער הגאה (איגי) ולקריירה המוזיקלית של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל.
היא ביצעה את "ואחרי הכל".
ב-11 בינואר 2023 הוציאה חזיז את הסינגל "נשארת לבד".
במאי 2023 השתתפה באירוע נשף רוק של אביב גפן באיחוד של משתתפי התוכנית "עניין של זמן".
חזיז הייתה נשואה למתופף אלי בן שושן, התגרשה ונישאה לאחר מכן לאחיו של הזמר פבלו רוזנברג, שמוליק רוזנברג, ולשניהם בת משותפת בשם אנה שנולדה ב-2002. חזיז התגרשה גם מרוזנברג, ובאוקטובר 2014 נישאה בשלישית ליורם כהן, ומאוחר יותר התגרשה ממנו גם כן.
כיום חזיז בזוגיות עם רונן נוף, מעצב פנים וקבלן, גרוש ואב לארבעה.
חיות בפזמון עם דוד ושרון - עם דוד ד'אור (2004; קלטת וידאו ו-DVD) השירים מקלטת הווידאו יצאו גם על-גבי תקליטור.
שרון דוראני עובד (נולדה ב-18 בפברואר 1974) היא דוגמנית, שחקנית וסופרת ילדים ישראלית.
ידועה בתפקידה של עפרה אברהם בטלנובלה "לגעת באושר" ורווית הלל בסיטקום "שמש".
דוראני נולדה וגדלה בבת ים לאם ממוצא פולני ולאבא ממוצא תימני יליד הארץ.
בצבא שירתה כצלמת צבאית בשרשרת החיול בבקו"ם.
ומאוחר יותר כראש הלשכה של סגן מפקד הבסיס.
למדה משחק אצל יורם לוינשטיין ועשתה סדנה אצל רות דייכס.
דוראני עבדה כדוגמנית, בין היתר הצטלמה ל"סופר סנטר", שמפו "קמיל" ומפעל הפיס, ובשנת 1993, במהלך שירותה הצבאי, השתתפה בתחרות "מלכת היופי" וזכתה בתואר "נסיכת היופי".
בשנת 1995 החלה להשתתף כנערת הגלגל בשעשועון "פחות או יותר" בהנחיית אקי אבני.
בשנת 1996 שיחקה בתפקיד אורח בדרמה הטלוויזיונית של HOT, "תמונות יפואיות" שיצרו וכתבו מתי הררי ואריק לובצקי.
בשנת 2001 גילמה את דמותה של עפרה אברהם, הדמות הראשית בטלנובלה "לגעת באושר" ששודרה בערוץ ויוה.
באותה שנה השתתפה בפסטיגל וזכתה במקום הראשון עם השיר "כשאני אוהבת".
בשנת 2002 השתתפה בחנוכה במחזה "צי.פי חברה מכוכב אחר".
בין השנים 2003–2005 הייתה מנחה בערוץ הילדים, ובין היתר שיחקה בסדרת המערכונים בכיכובם של המנחים "ברוכים הבאים לבית ספר חגבים".
בשנת 2004 הצטרפה לעונה השישית של הסדרה הקומית המצליחה "שמש" בתפקיד רוית, אחותה של אתי, וכן הופיעה בסדרת הנוער "הפיג'מות" בתפקיד יועצת בית ספר של רוני.
באותה שנה הייתה בין מבצעי השיר חורף 73 שזכה במקום הראשון במצעד שירי הלהקות הצבאיות ששודר ביום העצמאות, לצד ליאת אחירון, טל מוסרי ועודד מנשה.
בשנת 2006 שיחקה בתפקיד אורח בעונה הראשונה של הטלנובלה "האלופה" ב-HOT3.
דוראני כתבה שני ספרי ילדים שיצאו לאור בהוצאת קוראים, "טומי חלומי חולם חלומות" ו"טומי חלומי שואל שאלות".
ב-2024, עם שובה לישראל, הקימה עסק לעיצוב תכשיטים, וכן מנחה מעגלי נשים בנושא התפתחות אישית מעולם התניא של החסידות של הבעל שם טוב.
דוראני נשואה ליהלומן יוני עובד ולהם שלוש בנות.
התגוררה במשך ארבע שנים באנטוורפן שבבלגיה, וב-2024 שבה לארץ.
שרון הראל (נולדה ב-6 במרץ 1952) היא מפיקת קולנוע ישראלית.
הראל הקימה וניהלה את חברת ההפקות הבין-לאומית קפיטול פילמס.
היא אשתו של איש העסקים ואיל ההון היהודי-בריטי, סר רונלד כהן.
שרון מחזיקה בתואר ליידי ופעילה גם בתעשיית הקולנוע הישראלית.
אביה, יוסי הראל, היה חבר ההגנה, מפקד האונייה אקסודוס, שירת באמ"ן ואחר כך היה לאיש עסקים.
במהלך שירותה הצבאי פגשה את אבי נשר שלימים היה במאי קולנוע, בן זוגה ושותפה בהפקה ובימוי של סרטי קולנוע.
הראל הייתה שותפה יצירתית לתסריט, לליהוק ולהפקה של שלושת הסרטים.
לאחר הפקת סרטים אלו דרכיהם נפרדו.
רבים סבורים כי לשיתוף הפעולה שבין הראל ונשר חלק נכבד בהצלחתם של הסרטים.
בשנת 1987 נישאה לסר רונלד כהן שחי בלונדון, מייסד ויו"ר קרן ההשקעות אייפקס פרטנרס, שהייתה בין היתר שותפה בעבר בגרעין השליטה בחברת בזק ובחברת תנובה.
לזוג שני ילדים, תמרה ויהונתן.
בחודש מאי 1989 הקימה הראל את חברת ההפקות הבינלאומית "קפיטול פילמס" (Capitol Films) העוסקת במימון הפקה והפצה של סרטי קולנוע, שמרכזה בלונדון.
החברה מפיצה מעל 100 סרטי קולנוע ומדי שנה נוספים לספריית החברה בין חמישה לעשרה סרטים חדשים.
קפיטול פילמס מימנה מספר גדול מן הסרטים בהפקה מלאה או חלקית, בין הסרטים שהפיקה היו סרטיו של הבמאי רוברט אלטמן, "פארק גוספורד" שהיה מועמד לשבעה פרסי אוסקר, הסרט זכה באוסקר על התסריט ובפרס גלובוס הזהב עבור הבימוי; וכן סרטו של אלטמן "רקדנים".
הראל הפכה לאחת הנשים החזקות בתעשיית הקולנוע הבריטית והחברה, לאחת מחברות הסרטים העצמאיות המצליחות באירופה ובעולם.
בשנת 2006 נמכרה חברת "קפיטול פילמס" לחברה שמרכזה בלוס אנג'לס.
הראל ושותפותיה ממשיכות לנהל מלונדון את החברה.
בעקבות הפקה חדשה של "הלהקה" והפעם כמחזמר בתיאטרון "הבימה" (2006), חודש לאחר שנים רבות הקשר בין הראל לבמאי אבי נשר; השניים אף שיתפו פעולה בהפקת הסרט הסודות (2007).
שרון בצלי (נולדה ב-1972) היא חלילנית ישראלית, המתגוררת בשוודיה.
יש המשווים את רמתה הווירטואוזית לזו של הכנר דוד אויסטרך והפסנתרן ולדימיר הורוביץ.
היא נחשבת לכוכבת בינלאומית מאז 1997, כאשר החלה בקריירה כחלילנית סולנית.
הופעתה הראשונה כסולנית הייתה בגיל 14, עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוח זובין מהטה.
החליל של שרון בצלי נבנה בידי צוות מוראמאטסו ועשוי זהב 24 קאראט.
בצלי מופיעה עם תזמורות סימפוניות וקאמריות ביפן, בסין, בישראל ובארצות שונות באירופה, בהן אנגליה וארצות סקנדינביה.
כמו כן הופיעה בפסטיבלים עם גדעון קרמר מרביעיית ברטוק.
במאי 2006 הופיעה עם אוסמו ונסקה ותזמורת מינסוטה.
שבעה קונצ'רטי נכתבו לבצלי לפי הזמנה, ביניהם יצירות של קלווי אהו, סופיה גוביידולינה, כריסטינה לינדברג וז'ואו לונג.
נכון למאי 2006, עוד שישה קונצ'רטי נמצאים בשלבי חיבור.
בצלי הוציאה 18 תקליטורים זוכי פרסים עם חברת ההקלטות השוודית BIS.
היא נשואה לרוברט פון באהר, מנהל החברה.
פרס אקו לנגן השנה במוזיקה קלאסית, 2002
פרס קאן לאמן הצעיר במוזיקה קלאסית לשנת 2003.
שרון מרגריט גלס היא שחקנית אמריקאית.
מוכרת בשל תפקידיה בסדרות כמו "קגני ולייסי" ו"הכי גאים שיש".
זוכת שני פרס אמי ושני פרס גלובוס הזהב.
גלס נודעה בתפקידה בסדרת המשטרה משנות ה-80 "קגני ולייסי" ששודרה ברשת CBS בשנים 1982-1988, בתור כריסטין קגני.
התפקיד זיכה אותה בשני פרסי אמי ובפרס הגלובוס.
גלס נולדה בשנת 1943 בלוס אנג'לס, קליפורניה.
היא עבדה כמזכירה בסוכנויות הפרסום "Grey Advertising" ו"Young & Rubicam" בלוס אנג'לס.
לאחר שהחליטה לעשות הסבת מקצוע למשחק היא החלה ללכת לשיעורי משחק וב-1974 חתמה על חוזה עבודה ל-10 שנים עם "Universal Studios".
גלס הופיעה בכמה סדרות וסרטי טלוויזיה של הרשת, וכיכבה לצד אדי אלברט ורוברט וגנר בסדרה "Switch".
בתחילת הפרק השביעי של הסדרה "קגני ולייסי" גלס החליפה את השחקנית מג פוסטר בתפקיד חוקרת המשטרה כריסטין קגני.
בשנת 1991 היא נישאה למפיק הסדרה ברני רוסנזווינג שבמהלך היכרותם הראשונה היה נשוי לעוזרת הפקה בשם ברברה קורדי.
רוסנזווינג יצר את סדרת הדרמה של חברת CBS " רוזי אוניל" (1990-1992) במיוחד בשביל גלס, ששיחקה בסדרה זו את התפקיד הנשי הראשי (רוזי אוניל) .
גלס, שהייתה מועמדת ל-5 קטגוריות לפרס אוסקר וזכתה ב-2 מתוכן על תפקידה ב"קגני ולייסי" זכתה בעוד 2 פרסי אמי על תפקידה בסדרה.
בשנת 1995 קיבלה השחקנית כוכב משלה בשדרת הכוכבים בהוליווד.
בשנת 1998 זכתה לשחק בסרט דוקומנטרי על איין ראנד בשם "A Sense of Life", של יוצר הסרטים מייקל פקטון.
הסרט זכה במועמדות לפרס אוסקר בקטגוריית הסרט התיעודי הטוב ביותר.
בשנים 2000-2005 גלס גילמה עובדת מסעדה בשם דבורה (דבי) נובוטני בסדרת הדרמה החדשנית ועטורת השבחים "הכי גאים שיש".
בשנת 2006, הופיעה בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "The State Within".
שנה לאחר מכן היא שיחקה בסדרת הטלוויזיה "Burn Notice" של חברת "USA Network".
בשנת 2008 הצטרפה גלס לצוות הסדרה "ניפ/טאק" בה היא מגלמת את דמותה של קולין רוז, סוכנת שחקנים מרושעת.
עבור תפקיד זה מועמדת גלס לפרס אמי לשנת 2008 בקטגוריה "שחקנית טובה בסדרת דרמה".
בשנת 2023 השתתפה במותחן הפעולה "הסוכן" (אנ') לצד פירס ברוסנן וג'יימס קאן.
1985: פרס Q – השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (קגני ולייסי)
1986: פרסי אמי – הופעה יוצאת מכן הכלל בסדרת דרמה (קגני ולייסי)
1986: פרס גלובוס הזהב – הופעה הטובה ביותר בסדרת דרמה טלוויזיונית (קגני ולייסי)
1986: פרס Q – השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (קגני ולייסי)
1987: פרסי אמ – הופעה יוצאת מכן הכלל בסדרת דרמה (קגני ולייסי)
1987: פרס Q – השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (קגני ולייסי)
1988: פרס Q – השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (קגני ולייסי)
1991: פרס גלובוס הזהב – הופעה הטובה ביותר בסדרת דרמה טלוויזיונית (המשפט של אמי אוניל)
שרון ג'ני דן-אדל (בהולנדית: Sharon Janny den Adel; נולדה ב-12 ביולי 1974 בוודינסקוין שבדרום הולנד) היא זמרת הולנדית וסולנית להקת המטאל Within Temptation.
דן-אדל נולדה בשנת 1974 בדרום הולנד.
בטרם החלה את הקריירה המוזיקלית שלה, עבדה דן-אדל בחברת אופנה, והיא מעצבת את תלבושותיהם של חברי הלהקה.
בשנת 1996 ייסדה יחד עם בן זוגה, הגיטריסט רוברט ווסטרהולט (Robert Westerholt), להקה בשם The Portal, שלאחר מכן שמה שונה ל-Within Temptation.
דן-אדל נחשבת לנציגה הלא-רשמית של הלהקה.
היא שותפה לכתיבת שיריהם, וקול המצו-סופרנו שלה הוא סימן ההיכר המוזיקלי של הלהקה.
בנוסף לכך, כל הקליפים של הלהקה מתמקדים בעיקר בדן-אדל כשהיא משחקת דמויות שונות, ושאר חברי הלהקה מופיעים ברקע, או לא מופיעים בכלל.
כמו כן, היא מופיעה גם על עטיפות אלבומיהם.
בנוסף להופעותיה עם להקתה, שרה דן-אדל גם עם הלהקות: After Forever, Heideroosjes ודיליין.
והיא השתתפה גם בשירו של ה-D.J והמפיק ארמין ואן ביורן In and Out of Love.
בראיונות סיפרה דן-אדל, כי תמיד חלמה לשיר עם קורט קוביין, סולן להקת נירוונה לשעבר שהתאבד.
ב-7 בדצמבר 2005 נולדה לדן-אדל ובן זוגה, רוברט ווסטרהולט, בתם הבכורה ושמה אווה-לונה (Eva Luna).