tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הורנסבי היה הקלעי המוביל בקבוצה וסיים עם 14.2 נקודות למשחק.
את עונת החל הורנסבי ללא קבוצה, עד שב-16 בפברואר 2021 חתם עד תום העונה עם אופציה לעונה נוספת בהפועל באר שבע מהליגה הישראלית.
ניקולס ריצ'רד גאראט (6 בדצמבר 1947 - 8 ביולי 2019) היה מאמן חתירה אוסטרלי.
הוא היה המאמן הראשי של Rowing ACT, אימן את תוכנית ה-ACT High Performance יחד עם תוכנית ה-ACT Academy of Sport Rowing בקנברה, אוסטרליה.
גאראט תפקד כמאמן הראשי במועדון החתירה של הייברפילד (כיום מועדון החתירה UTS) בין השנים 1988–1992. הוא חזר למערב אוסטרליה כדי לתפוס את תפקיד הסקאוט במכון הספורט המערבי של אוסטרליה, תפקיד בו מילא עד 1995. משם מילא את תפקיד המאמן הראשי במועדון החתירה מוסמן, בסידני, אוסטרליה, עד תחילת 2017.
בשנת 1995 הוא אימן את צוותו האוסטרלי הראשון, טים פרקינס וסטיוארט רזיד, באליפות העולם לנוער בחתירה בשנת 1995 בפוזנן, פולין.
בשנה שלאחר מכן בסטרטקלייד, סקוטלנד, הצוותים של גאראט זכו להצלחה ניכרת באליפות העולם לנוער בחתירה ב-1996. סטיוארט רזיד זכה בזהב, ואילו גראט אימן גם את ג'ונתן פיבז וטים פרקינס, שזכו בגביע הגברים לזוגות.
ההצלחה נמשכה באליפות העולם בחתירה לנוער ב-1997 כשהוא הגיע עם אמבר בראדלי למדליית זהב בקטגוריית היחידים לנשים.
האולימפיאדה הראשונה שלו כמאמן הייתה סידני 2000. גראט אימן את הגביע לרביעיות גברים (פיטר הארדקאסטל, ג'ייסון דיי, סטיוארט רזיד ודאנקן פרי).
גאראט אימן שני צוותים באולימפיאדת 2004 באתונה, יוון.
קרייג ג'ונס היגיע למקום ה-11 בגביע היחיד לגברים, בעוד שברנדן לונג ופיטר הארדקאסל סיימו במקום ה-12 בגביע לזוגות גברים.
גאראט אימן חמישה אתלטים באולימפיאדת בייג'ינג 2008 (פיטר הארדקאסטל, טום לאוריץ', דניאל נונאן, זואי מעלה ואיימי קליי).
אולימפיאדת לונדון 2012 הייתה הרביעית של גאראט כמאמן.
הוא אימן את נבחרת השמיניות לנשים והגיע איתן למקום השישי.
בשנת 2016 מונה גאראט לחבר בחטיבה הכללית של מסדר אוסטרליה.
ניק מת ב-8 ביולי 2019 בגיל 71, בזמן שאימן את צוות החתירה האוסטרלי מתחת לגיל 23.
ניק בלאד הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלי.ידוע בשל תפקידו בסדרה סוכני שילד בתור לאנס האנטר.
הוא הצטרף למועדון הדרמה המקומי בגיל 7 ועד מהרה הבין שהוא רוצה להיות שחקן.
הוא למד באוניברסיטת בריסטול ולאחר מכן באקדמיה למוזיקה ואמנות דרמטית בלונדון.
תפקיד המשחק הראשון של בלאד הגיע בעונה ה-25 של סדרת הטלוויזיה הבריטית "The Bill".
לאחר מכן הוא גילם את אלכס, השותף של עלי שעובד כמעצב, בדרמה של ה-BBC, "נערה חומרנית".
בשנת 2011 הוא הופיע בדרמה עברייני על בהפקת ערוץ 4 הבריטי.
בשנת 2011 פורסם כי ישחק בתפקידו של קיראן, בסיטקום "Trollied".
בלאד עזב את הסדרה בגמר העונה השלישית.
בשנת 2012, קיבל את תפקיד הקולנוע העלילתי הראשון שלו בסרט "האי ספייק" לצד אמיליה קלארק.
בשנת 2013 הוא הופיע בעונה האחרונה של "Him & Her" כחבר לשעבר של בקי, לי.
בשנת 2014 הופיע בדרמת המסתורין "חוג בלצ'לי".
לאחר מכן הופיע גם בערוץ 4 בדרמת המשטרה הקומית-סאטירית "בבילון".
בלאד הפך לשחקן קבוע בעונה השנייה של סוכני S.H.I.E.L.D..
הוא מגלם את לאנס האנטר, שכיר חרב אליו קולסון פונה לקבלת עזרה והוא מסכים להצטרף ל-SHIELD, דמות אותה גילם עד לסוף העונה השלישית.
הוא חזר להופיע בפרק "Rewind" בעונה 5.
בשנת 2009 הקים חברת תיאטרון בשם "WE.
GOLD" יחד עם חברו ללימודים, טום מק'קול.
מופע הבכורה של החברה שהקימו, שנכתב יחד בכיכובו של בלאד, זכה בפרס התיאטרון Old Voices New Voice 503. ההצגה הוצגה לאחר מכן בתיאטרון אולד ויק בין 12 במאי ל-13 ביוני 2009.
בלאד ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו בתיאטרון בשנת 2009 במחזה "The Priory as Adam", בתיאטרון רויאל קורט, שהתקיים בין התאריכים 19 בנובמבר 2009 ל-16 בינואר 2010. בשנת 2010 המשיך להופיע כסורדידו בעיבוד מודרני לטרגדיה "Women Beware Women" של המחזאי היעקוביטי תומאס מידלטון בתיאטרון הלאומי, בבימויה של מריאן אליוט.
בשנת 2011 הוא הופיע בהצגה "Backbeat" שסיפר את סיפור השנים הראשונות של להקת הביטלס.
ההצגה הוצגה בתיאטרון הדוכס מיורק בין התאריכים 10 באוקטובר 2011 ל-18 בפברואר 2012, ובלאד שיחק בתפקיד הראשי של "החיפושית החמישית" סטיוארט סאטקליף.
בשל האופי המוזיקלי של התפקיד הוא למד לנגן בגיטרה בס, ובעקבות זאת הצטרף ללהקה בשם "שארק".
המופע זכה להצלחה בווסט אנד.
עם ההצגה הופיע בטורונטו, אונטריו, קנדה, בין התאריכים 24 באוגוסט 2012 עד 31 באוגוסט 2012, במשך שבעה ימים.
בלאד הוא אוהד קבוצת הכדורגל ליברפול.
שנה כותרת תפקיד הערות 2012 ספייק איילנד דייב פיימוס 2014X Moor מאט 2015'Brand New-U יוהאןסרט קצר; גם במאי2019Say My NameסטטוןTBALovely, Dark, and Deepג'קסון
שנה כותרתתפקיד 2014 עידן הדרקון: האינקוויזיציה הול הקשת (קול) 2018 Vampyr אגממנון, הארי, לורד המרסלי, פריקלס, פריווארד גארדס, תומאס (קולות)
ניצֶר אֵבּ היא להקת אינדנסטריאל ו-EBM שנוסדה ב־1982 בצ'למספורד במחוז אסקס באנגליה על ידי בון האריס, דייוויד גודי והסולן דאגלס מקארתי.
לשם הלהקה אין למעשה משמעות, והוא נועד להישמע גרמני, מתוך חיבתם של חברי הלהקה ללהקות אלקטרו גרמניות מוקדמות כמו קרפטוורק, איינשטירצנדה נויבאוטן, Die Krupps, D.A.F ומלריה!
לאחר עזיבתו של גודיי יצא, ב-1990 האלבום Showtime שהכיל את מהדורות הסינגל הנמכרות ביותר של הסינגלים Lightning Man ו-Getting Closer.
לאחר מכן יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עולמי נרחב, שנה לאחר מכן יצא האי.פי - As Is, בשנת 1992 החל מקארתי לעבוד על פרויקט הצד שלו, Recoil
האלבום הבא, Ebbhead, שהופק על-ידי Flood, יחד עם אלן ויילדר, זכה לביקורת מצד מעריצים רבים ונתוני המכירות הגיעו לשפל בהשוואה ליצירות הקודמות.
נקודת המפנה המוזיקלית עם ביג להיט הייתה אמורה לחולל תפנית ב-1995, שעם זאת השיגה את ההפך.
חברי Nitzer Ebb נפרדו לדרכם.
בון האריס הפיק אלבומים למרלין מנסון ושל ה-Smashing pumpkins ומקארתי הופיע שוב ב-1997 לצדו של אלן ויילדר בלהקת Recoil ועבד על שני שירים באלבום Unsound Methods בטכניקה ווקאלית והחל ללמוד עיצוב ולימודי קולנוע בקיימברידג'.
לאחר שסיים את לימודיו עבד כמעצב וידאו וסרטים בלונדון.
לאחר חמש שנים פנה דיג'יי הטכנו הצרפתי טרנס פיקסמר שהעריץ את הלהקה למקארתי ושכנע אותו לעבוד יחד ובכך לחדש את פעילות הלהקה.
השיר Fixmer יצא לראשונה לצד רמיקס של Let Your Body Learn ורימיקסים נוספים.
עקב פניות מעריצים החליטו בון האריס ודאגלס מקארתי להופיע שוב ביחד.
קונצרט האיחוד הראשון שלהם התקיים בפסטיבל ה-Wave-Gotik-Treffen ביוני 2006.
הלייבל Mute Records זיהו את הקאמבק הזה עם האלבום הטוב ביותר ב-Body of Work 1984-1997, בליווי סיבוב הופעות עם מספר הופעות ב-2006. בספטמבר 2007 הצטרף ג'ייסון פיין מחדש ללהקה, אחרי שניגן איתם במהלך שנות ה-90.
בשנים 2007 ו-2008 הופיעה Nitzer Ebb בפסטיבלים ובמועדונים.
ב-2009 הם יצאו שוב לסיבוב הופעות עם ארבע הופעות באירופה ביוני ושבעה קונצרטים באמריקה בנובמבר.
בתחילת 2010, ניצר אב היה מופע הפתיחה של דפש מוד.
במקביל, היא עמדה בראש סיבוב ההופעות שלה במתחם התעשייתי באירופה.
Nitzer Ebb הוציאו את האלבום Industrial Complex ב-22 בינואר 2010. ובאמצע 2011 ערכהNitzer Ebb סיבוב הופעות באירופה יחד עם הלהקה הגרמנית Die Krupps והוציא את ה EP- Join in the Rhythm of Machines, במהדורה מוגבלהת של 500 עותקים.
האי.פי הכיל 4 שירים, שניים מהם הולחנו על ידי Nitzer Ebb ושניים על ידי Die Krupps.
כל אחד מהשירים הופק על ידי הלהקה השנייה.
האי.פי נמכר רק בסיבוב הופעות וכל עותק נכתב בכתב יד של שתי הלהקות.
ב-30 ביולי 2018, הוכרז באמצעות האתר החדש Nitzer Ebb Produkt ועמוד הפייסבוק של הלהקה כי היא מתאחדת שוב, הפעם בהרכב מלא של המייסדים (דאגלס מקארתי, בון האריס, דייוויד גודי) יחד עם החבר הזמני סיימון גריינג'ר הקאמבק החל עם ההוצאה המחודשת של כל התקליטים שיצאו ב-Mute Records כמארז בלייבל Pylon Records.
מאז דצמבר 2018 עורכת הלהקה לסיבובי הופעות באופן קבוע.
ניק בלתזר הוא תסריטאי ובמאי קולנוע בלגי.
אביו היה פרופסור באוניברסיטת גנט ופעיל במפלגה הסוציאליסטית.
בלתזר סיים לימודים באוניברסיטת גנט ופנה לתחום הקולנוע.
בשנת 2007 הוא סיים עבודה על סרט "Ben X" בו היה במאי ותסריטאי.
הסרט הוקרן במספר פסטיבלים לקולנוע וזכה בפרסים לרבות פרס בפסטיבל הסרטים העולמי במונטריאול.
הוא היה מועמד לקבלת פרס האקדמיה האירופית לקולנוע.
בשנת 2012 יצאה הסרט השני של הבמאי Time of My Life.
הוא זכה בפרסים בבלגיה וספרד.
הוא זכה בפרס בפסטיבל הסרטים העולמי במונטריאול.
בנוסף לבימוי בלתזר עוסק בהגשת תוכניות טלוויזיה וביקורת על סרטים.
ניקולאס (ניק) ברומפילד הוא במאי סרטי תעודה אנגלי.
יצירותיו עוסקות במגוון נושאים: מסרטים על בדרנים ואושיות תרבות, לעבודות פוליטיות דוגמת תיעוד של דרום אפריקה בזמן האפרטהייד ואחריו.
ברומפילד עובד על פי רוב עם צוות מינימלי, בו הוא ומקליט את הסאונד בעצמו ונעזר בצלם אחד או שניים.
לעיתים קרובות ניתן לראות אותו בסרט הגמור, לרוב כשהוא מחזיק במיקרופון ועם מכשיר ההקלטה סביב צווארו.
ניק ברומפילד הוא בנו של הצלם מוריס ברומפילד וסוניה לגוסובה, יהודייה צ'כית.
ברומפילד התחנך בפנימייה פרטית לבנים בשם "סידקוט" הקשורה לאגודת הקווייקרים, בדרום מערב אנגליה.
למד משפטים באוניברסיטת קארדיף ומדעי המדינה באוניברסיטת אסקס.
לאחר מכן למד קולנוע ב-NFTS בלונדון.
סגנונו המוקדם היה "סינמה וריטה" ("קולנוע האמת") קונבנציונלי.
אחרי יותר מעשור שבו עבד כקולנוען, ברומפילד שינה את סגנון הקולנוע שלו, והחל להופיע בעצמו על המסך בסרט Chicken Ranch מ-1983. אחרי דיונים בתקציבו וטבעו של הסרט, החליט ברומפילד שישלים את הסרט רק אם יוכל לצלם גם את תהליך הפקתו – הדיונים, הראיונות הכושלים והמבויים הסתומים.
מעבר סגנוני זה הושפע מקשייו של ברומפילד להפיץ את סרטו הקודם, "לילי טומלין", שתיעד את מופע הקומדיה האמריקאי "The Search for Signs of Intelligent Life in the Universe" בכיכובה של לילי טומלין.
זו טענה שהסרט היווה ספוילר לתוכניתה והגישה תביעה לפיצויים על סך 7 מיליון דולר.
הסרט הוצג בטלוויזיה אך לא הופץ מעבר לכך.
ברומפילד נודע בסגנון היצירה הרפלקטיבי שלו, וסרטיו עוסקים לא רק בנושא הסרט לכאורה, אלא גם בעשייה עצמה.
השפעתו בתחום הקולנוע הדוקומנטרי ניכרת בעבודותיהם של קולנוענים צעירים בתחילת המאה ה-21 כגון מייקל מור, לואי ת'רו ומורגן ספרלוק.
סרטו של ברומפילד Soldier Girls מ-1981 זכה בפרס BAFTA לסרט תיעודי.
הסרט קורט & קורטני , על המוזיקאים האמריקאיים קורט קוביין וקורטני לאב, שנוצר לאחר מותו של קוביין, נבחר ב-1998 להקרנה בפסטיבל סאנדנס, אך ההקרנה בוטלה אחרי שקורטני לאב איימה לתבוע בגלל זכויות היוצרים על השירים.
ב-2006 ברומפילד שינה שוב את סגנונו שוב ואימץ טכניקות של מה שהוא כינה כ"קולנוע ישיר": שימוש במי שאינם שחקנים שיגלמו את עצמם בדרמות עם תסריט.
הסרט Ghosts שיצר עבור ערוץ 4 בעקבות אסון מפרץ מורקאם , בו לפחות 21 מהגרים סינים שעבדו באיסוף צדפות טבעו בים.
הסרט עזר לגייס קרוב ל-500,000 פאונד כדי לעזור למשפחות הקורבנות.
ב"הקרב על חדיתה" מ-2007, ברומפילד עבד עם נחתים אמריקאים לשעבר ופליטים עיראקיים כמו גם עם שחקנים ידועים.
הסרט צולם ברצף שאפשר לצוות לבנות את הדמויות עם התפתחות העלילה.
הוא גם צולם בלוקיישנים אמיתיים, ועם צוות קטן.
אף על פי שעבד מתסריט מפורט, ברומפילד נתן לשחקנים לאלתר ולהוסיף דיאלוגים.
ברומפילד ביסס את התסריט שלו על מחקר שערך עם נחתים שלחמו באותו יום ועם ראיונות עם ניצולים מהטבח, כמו גם על דו"ח של 6000 עמודים של שירות החקירות הפליליות של הצי.
הסרט זכה בפרס "סיגניס" בסרי לנקה ובפרס צדף הכסף לבמאי הטוב ביותר בפסטיבל סן סבסטיאן בספרד.
לניק שני בנים, ברני וצ'ארלי ברומפילד.
בראיון ל-BBC הצהיר ברומפילד כי הוא אינו מאמין באלוהים ואמר: "אני מאמין שיש טוב בחוץ, ואני חושב שיש טוב בכל אחד.
כולנו צריכים כנראה לצאת לחפור כדי למצוא אותו."
ניק האקרופ (בדנית: Nick Hækkerup; נולד ב-3 באפריל 1968, פרדריקסברג) הוא פוליטיקאי דני ממפלגת הסוציאל-דמוקרטים אשר שימש במספר תפקידי שרים בממשלת דנמרק.
האקרופ נולד בפרדריקסברג ב-3 באפריל 1968 למשפחה מעורבת בפוליטיקה דנית.
סבו וקרובי משפחה נוספים כיהנו בתפקידי שרים.
החל משנת 1988 האקרופ למד משפטים באוניברסיטת קופנהגן ולאחר קבלת התואר המשיך ללימודי דוקטורט, אותו השלים בשנת 1998.
בשנת 1993 הוא השתתף בבחירות מקומיות ונכנס למועצה של יישוב באזור קופנהגן.
החל משנת 2000 ועד לשנת 2007 כיהן כראש העיירה.
בשנת 2007 האקרופ השתתף בבחירות כלליות ונכנס לפרלמנט הדני פולקטינג.
בהמשך הוא נבחר מספר פעמים נוספות רצופות, בפעם אחרונה בשנת 2019.
בשנת 2011 מונה האקרופ לשר ההגנה של דנמרק במקום גיטה ליללון בק וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2013. באוגוסט 2013 הוא מונה לשר לענייני אירופה באותה ממשלה.
בשנת 2014 מונה לשר הבריאות וכיהן בתפקיד עד ליוני 2015.
בשנת 2019 נכנס לממשלה מחדש ומונה לשר המשפטים.
בנוסף לקריירה הפוליטית האקרופ כתב מספר ספרים על פוליטיקה דנית.
בשנים 2017–2019 לימד באוניברסיטת קופנהגן.
ניק ויילר-באב הוא כדורסלן אמריקאי-גרמני המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד באנאדולו אפס מליגת העל הטורקית והיורוליג.
ויילר-באב הוא אחיו הצעיר של הכדורסלן כריס באב.
הוא החל לשחק כדורסל עבור קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת ארקנסו, אך בחר לעזוב את האוניברסיטה לאחר שבעונתו הראשונה העמיד ממוצעים של 0.7 נקודות ו-0.8 ריבאונדים ב-4.7 דקות למשחק, והחל מעונת 2016/2017 הצטרף לאוניברסיטת המדינה של איווה.
לאחר שלא נבחר בדראפט 2019 ב-NBA, הוא הצטרף לסגל מיאמי היט למשחקי ליגת הקיץ של ה-NBA.
ב-27 ביולי 2019 חתם בריזן לודוויגסבורג מהבונדסליגה הגרמנית.
ב-5 באוקטובר 2019 רשם טריפל דאבל של 10 נקודות, 11 ריבאונדים ו-12 אסיסטים בניצחון קבוצתו 94–80 על טלקום בון.
ב-24 ביולי 2020 חתם בבאיירן מינכן, המשחקת בבונדסליגה וביורוליג.
ב-1 ביולי 2025 חתם באנאדולו אפס מליגת העל הטורקית.
ניק דודאני הוא שחקן, תסריטאי וקומיקאי אמריקאי הידוע בתפקידיו כזאהיד בסדרת הדרמה הקומית של נטפליקס, "לא טיפוסי", וכפט פאטל בעונה ה-11 של סדרת הקומדיה הפופולרית של רשת CBS, "מרפי בראון".
כמו כן, דודאני כיכב במותחן "אסקייפ רום" משנת 2019, ובסרט "אוון הנסן היקר" משנת 2021, עיבוד קולנועי למחזמר בעל אותו שם.
הופעתו הראשונה בבברודוויי הייתה בנובמבר 2021, בתפקיד אוגי במחזמר "מלצרית".
בנוסף להופעותיו בסדרות "לא טיפוסי" ו"מרפי בראון", לאורך הקריירה דודאני השתתף בסדרות "סוחבות" של נטפליקס, ב"אנג'י טרייבקה" של TBS, ב"אידיוט סיטר" של קומדי סנטרל, ב-"Kevin from Work" של Freeform וב-"The Player" של NBC.
כמו כן, הוא הופיע בסרט "אלכס סטריינג'לב" של נטפליקס, שהופק על ידי בן סטילר, בסרטו העצמאי של ג'ושוע לאונרד, "Dark Was the Night" , ובמותחן "אסקייפ רום" של סוני.
בפברואר 2020, דודאני הצטרף לצוות השחקנים בסרטה של האנה מרקס, "Mark, Mary & Some Other People" .
באוגוסט 2020, הוא הצטרף לעיבוד הקולנועי של המחזמר הקולנועי "אוון הנסן היקר", בתפקיד ג'ארד, ששמו הפך ל"ג'ארד קלוואני" כדי לציין את הליהוק של דודאני.
במרץ 2022, הוכרז כי הוא יככב בסרט קומדיה בשם "The Parenting" שיופק על ידי New Line Cinema, לצד ברנדון פלין, ליסה קודרו ובריאן קוקס.
הופעת הסטנד-אפ הראשונה של דודאני בתוכנית לילה הייתה בתוכנית "לייט שואו עם סטיבן קולבר", ב-28 בספטמבר 2018.
באוקטובר 2018 הוכרז כי דודאני יכתוב את התסריט לעיבוד הקולנועי לרומן "Blue Boy" מאת ראקש סטיאל .
במרץ 2022 השיק דודאני את מיזם היצירה וההפקה שלו, Cosmic Pomegranate, יחד עם שותפו ג'ואי לונג.
זהו פורום ליוצרים מדרום אסיה בתחום של אמנויות יצירתיות מערביות.
בריאיון לעיתון "The Hindu" ב-2021, אמר דודאני, "החזון שלנו הוא לעזור לדור הבא של הכישרון בדרום אסיה".
דודאני היה פעיל בארגון הקהילה הדרום-אסייתית בתמיכה בקמפיין הנשיאותי של ג'ו ביידן בבחירות 2020 ובתמיכה בקמלה האריס.
כמו כן, הוא לקח חלק פעיל בשיתוף אנשי בידור בקמפיין של ביידן וכן בתנועת המחאה Black Lives Matter.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2016, דודאני עבד כמפיק עבור קבוצת האינטרס MoveOn , ובמסגרת התפקיד ארגן סיבוב הופעות קומי-פוליטי בשם "Laughter Trumps Hate".
בנוסף, הוא עבד בעבר כיועץ תקשורת ב-RALLY, קבוצת שדלנות מהוליווד, וכמעצב גרפי ואחראי על קבוצת הסטודנטים בקמפיין של אליזבת וורן לסנאט ב-2012.
למד בבית הספר העצמאי "בייסיס סקוטסדייל" , שם סיים את לימודיו ב-2011, ובהמשך למד פוליטיקה באוקסידנטל קולג' שבלוס אנג'לס.
שנה סרט תפקיד הערות 2016 אנשים אחרים רון Goodbye, Felix Chester אנקושהשכן הטוב סנג'אי 2018 אלכס סטריינג'לב בלייק Dark Was the Night שיימוס 2019 אסקייפ רום דני חאן 2021 מארק, מרי וכמה אנשים אחרים קייל אוון הנסן היקר ג'ארד קלוואני 2022 עולם מוזר קארדז דיבוב2024The A-Frameרישיטוויסטרספראווין2025ההורותרוהאן
ניקולס צ'נינג דיג'ובאני הוא שף ואושיית רשת אמריקאי.
נכון למרץ 2024, לדיג'ובאני יש למעלה מ-45 מיליון עוקבים.
הוא אחד מהפיינליסטים הצעירים ביותר אי פעם שהתחרו במאסטר שף האמריקאי, במקום השלישי כשהיה בגיל 22.
דיג'ובאני נולד ב-19 במאי 1996 בפרובידנס לכריס וסוזן דיג'ובאני.
דיג'ובאני הוא ממוצא איטלקי, גרמני, אנגלי ופרסי.
הוא פיתח תשוקה לאוכל בגיל צעיר בכך שצפה בסבתו ובסבתא רבתא שלו מבשלות ארוחות למשפחה.
דיג'ובאני למד באקדמיית מילטון, שם סיים בהצטיינות.
הוא שימש כמנהל משותף של תוכנית השירות הקהילתי שלהם.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, דיג'ובאני הלך לאוניברסיטת הרווארד שם הקים קבוצת מפגשים בשם "Food and climate".
כחלק מהקורסים שלו, הוא השתתף בהרצאות שלימדו מאסימו בוטורה, גראנט אקץ וחוסה אנדרס.
לצורך התזה הבכירה שלו, דיג'ובאני ניתח נתונים על פליטת פחמן ב-36 מסעדות גלובליות מסינגפור ועד סן פרנסיסקו.
לתזה שלו ייעץ הסופר והעיתונאי האמריקאי מייקל פולן.
דיג'ובאני מתכנן ללמוד בבית הספר לעסקים של הרווארד באמצעות 2+2 program (תוכנית 2+2.).
במהלך שנתו האחרונה בקולג', דיג'ובאני השתתף בשיחת ליהוק לעונה 10 של מאסטר שף.
הוא נבחר להתחרות בתוכנית וסיים במקום השלישי.
כדי לצלם את התוכנית, לפי הדיווחים, דיג'ובאני עזב באמצע הסמסטר בהרווארד מבלי ליידע את הפרופסורים שלו.
הוא חזר בעונה הבאה כמנטור לפיינליסטים.
לאחר שסיים את מאסטר שף ואת לימודיו בהרווארד, דיג'ובאני החל לפרסם סרטוני בישול ביוטיוב.
בסרטון היוטיוב הראשון שלו, דיג'ובאני בישל את הקינוח שהוא היה מכין בגמר מאסטר שף, שיש לו למעלה מ-3.6 מיליון צפיות נכון למרץ 2023. לאחר מכן הוא החל לפרסם באופן קבוע סרטונים שלו מבשל מאכלים שונים.
דיג'ובאני שיתף פעולה עם מותגים כולל Instacart, קינדר בואנו וגוגל מאפס.
דיג'ובאני הוא השגריר הראשי של The Farmlink Project.
בנוסף, בשנת 2021, דיג'ובאני השתתף בקמפיין #TeamSeas שייסד MrBeast, שגייס 30 מיליון דולר כדי לנקות 30 מיליון פאונד של אשפה באוקיינוס.
דיג'ובאני הופיע בכמה פרסומים, כולל today, בוקר טוב אמריקה, והארפר'ס בזאר.
דיג'ובאני נבחר לרשימת פורבס 30 מתחת לגיל 30 עבור מזון ומשקאות.
בשנת 2021, דיג'ובאני זכה בפרס הסטרימי לאוכל של יוטיוב, פרס המוכר ליוצר האוכל המוביל של השנה בעולם.
הוא היה חתן פרס וובי בשנת 2022.
בנובמבר 2021, דיג'ובאני שבר את שיא גינס עבור ה"קייק פופ" (עוגה על מקל) הגדול ביותר אי פעם, ששקל 97 פאונד.
ביוני 2022, הוא שבר שיא גינס נוסף לנאגט העוף הגדול ביותר אי פעם, ששקל 21 ק"ג.
באוגוסט הוא ביקר בהכי הרבה מסעדות מזון המהיר ב-24 שעות (69 מסעדות).
באוקטובר, הוא גבר על השיא של גורדון רמזי בזמן המהיר ביותר לפילוט של דג במשקל 10 ק"ג ב-5 שניות; ועשה זאת בדקה אחת בדיוק.
באותו יום הוא השיג את רול הסושי הגדול ביותר בגובה 2.15 מטר.
בנובמבר הוא יצר את עוגיית המזל הגדולה ביותר במשקל 1.47 ק"ג ואת התרומה הגדולה ביותר של עוף ההודו ב-24 שעות (64,463.44 ק"ג - בערך 7,620 הודו).
ניק אולי (בהולנדית: Nick Olij; נולד ב-1 באוגוסט 1995 בהארלם שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת השוער בקבוצת פ.ס.וו.
אולי גדל במחלקת הנוער של א.ז.
ב-14 בדצמבר 2016 ערך את הופעתו היחידה בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 0–2 על ASWH במסגרת הגביע ההולנדי.
בעונת הושאל לטופ אוס מליגת המשנה ההולנדית, ובסך הכל ערך 30 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה.
ב-7 ביוני 2019 חתם אולי בנאק ברדה מליגת המשנה ההולנדית.
הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות, בהן ערך 101 הופעות ליגה.
ב-16 ביוני 2022 חתם אולי על חוזה לארבע שנים בספרטה רוטרדם מליגת העל ההולנדית.
ב-5 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד הירנפיין במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2022/2023. בעונתו הראשונה במועדון ערך 36 הופעות ליגה.
אנתוני ויליאם "ניק" וינטר היה אתלט אוסטרלי.
וינטר נולד וגדל בניו סאות' ויילס.
ב-1915 התגייס ל ושירת במצרים עם גדוד הפרשים השביעי ובצרפת עם חיל השירות של הצבא האוסטרלי.
הוא חזר לאוסטרליה ביוני 1919 ומדצמבר 1920 עבד ככבאי במנלי (פרוור של סידני)
באולימפיאדת פריז זכה במדליית זהב בקפיצה משולשת בשיא עולם חדש אותו קבע בקפיצה השישית והאחרונה 15.525 מטר, לפני לואיס ברונטו מארגנטינה שהוביל לאורך כל התחרות עד הקפיצה השישית והאחרונה בשיא אולימפי אותו קבע בפיהצ הראשונה 15.425 מטר ווילהו טולוס מפינלנד האלוף האולימפי היוצא (15.37 מטר).
באולימפיאדת אמסטרדם סיים במקום 12 בקפיצה משולשת בתוצאה של 14.15 מטר ולא הצליח להגן על תוארו.
ניק איטקין הוא סייף (רומח) יהודי-אמריקאי.
זוכה מדליית ארד אולימפית (טוקיו 2020) ברומח קבוצתי.
איטקין נולד וגדל בלוס אנג'לס, קליפורניה, למשפחה יהודית.
אימו, טטיאנה מתעמלת אומנותית לשעבר, ומאמנת בהווה, ואביו מיכאל "מישה", מאמן סייף.
אביו היגר מאוקראינה לארצות הברית, ופתח מועדון סייף בלוס אנג'לס.
אחותו הגדולה ג'וליה, התחרתה בהתעמלות אומנותית בנבחרת ארצות הברית.
באולימפיאדת טוקיו זכה במדליית ארד ברומח קבוצתי לאחר ניצחון על יפן 45–31. בשלב חצי הגמר נבחרתו הפסידה לסייפים מרוסיה 41–45. בתחרות האישית הוא הפסיד בסיבוב השלישי (16 האחרונים) לקיריל בורודצ'ב מרוסיה 13–15. בסיבוב השני הוא ניצח את האח התאום אנטון בורודצ'ב 15–11.
באליפות העולם בסיף שנערכה בקהיר, מצרים הוא זכה בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף בתחרות רומח קבוצתי לאחר הפסד לאיטליה 39–45. צרפת זכתה בארד.
מדליית ארד בתחרות רומח אישי לאחר הפסד בשלב חצי הגמר לזוכה במדליית הזהב אנזו לפורט מצרפת 14–15.
באליפות העולם בסיף שנערכה במילאנו, איטליה הוא זכה במדליית כסף בתחרות רומח אישי לאחר הפסד בקרב הגמר לטומסו מריני מאיטליה 13–15.
באולימפיאדת פריז זכה במדליית ארד ברומח אישי לאחר ניצחון על קזוקי לימורה מיפן 15–12. בשלב חצי הגמר הוא הפסיד לפיליפו מאקי מאיטליה 11–15.
ניקולס ג'וזף בגיץ' השלישי הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הכללי של מדינת אלסקה.
הוא נבחר לקונגרס בשנת 2024 אחרי שגבר על הנציגה המכהנת של אלסקה מרי פלטולה הדמוקרטית, אך התמודד לראשונה לקונגרס כבר ב-2022, אז הפסיד לפלטולה.
בגיץ' מגיעה ממשפחה פוליטית בולטת באלסקה, ובניגוד לבני משפחתו הוא חבר המפלגה הרפובליקנית.
ניק בגיץ' נולד בשנת 1977 באנקורג' שבאלסקה, נצר למשפחת בגיץ' הפוליטית המזוהה בעיקר עם המפלגה הדמוקרטית, אף על פי שהוא רפובליקני.
סבו, ניק בגיץ', כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אלסקה משנת 1971 ועד להיעלמותו בהתרסקות מטוס ב-1972. לסבו נולדו שלושה בנים בולטים: ניק בגיץ' ג'וניור, מארק בגיץ' וטום בגיץ'.
מארק כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם אלסקה, וטום כיהן כמנהיג המיעוט בסנאט של אלסקה.
אביו של בגיץ' השלישי הוא ניק בגיץ' ג'וניור, שלא הצטרף לחיים הפוליטיים והיה סופר.
לדברי בגיץ', משפחת אמו הייתה רפובליקנית מאוד, ואילו אביו היה תומך המפלגה הליברטריאנית.
בגיץ' עצמו נרשם כבוחר רשום של המפלגה הרפובליקנית מאז גיל 21. הוא סיים את לימודיו התיכוניים בפלורידה, לשם עבר עם הורי אמו לאחר גירושי הוריו.
הוא השלים לימודי תואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטת ביילור שבווייקו, ולאחר מכן תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת בלומינגטון אינדיאנה.
בתום לימודיו הגבוהים ייסד בגיץ' את "FarShore Partners", חברת פיתוח תוכנה שרוב עובדיה בהודו.
בשנת 2016 העסיקה החברה כ-160 עובדים ברחבי העולם, ובשנת 2021 כיהן בגיץ' כיושב ראש החברה.
בבחירות 2016 התמודד בגיץ' על מושב A במחוז 2 של מועצת העיר אנקורג' מול הרפובליקנית המכהנת איימי דמבוסקי, אך הפסיד כשהשיג 42% מהקולות לעומת 58% של דמבוסקי.
בגיץ' שימש כחבר מועצת המנהלים של "פורום המדיניות של אלסקה", קבוצת חשיבה שמרנית, וכיו"ר משותף של ועדת הכספים של המפלגה הרפובליקנית באלסקה.
הוא היה גם יו"ר-עמית במטה הבחירות של דון יאנג בבחירות 2020.
הבחירות היו הראשונות שנערכו באלסקה בשיטת ההצבעה בדירוג עדיפויות (Ranked-Choice Voting, RCV), שאושרה על ידי הבוחרים בשנת 2020. ארבעת המועמדים המובילים מהפריימריז הפתוחים העפילו לבחירות הסופיות, אך רק שלושה התחרו בפועל, לאחר שאל גרוס פרש מהמרוץ ותמך בפלטולה.
ב-31 באוגוסט, לאחר ספירת כל הקולות, הוכרזה פלטולה כמנצחת.
ניצחונה היה למפתיע במדינה שנחשבת באופן מסורתי לרפובליקנית.
התוצאות זכו לשבחים מצד פרשנים ופעילים פוליטיים, בעוד חוקרים מסוימים מתחו ביקורת על שיטת ההצבעה המיידית (Instant-Runoff) בשל התנהלותה הפתולוגית, המכונה "לחץ המרכז" (Center Squeeze).
אף על פי שפלטולה קיבלה רוב יחסי של הקולות בסיבוב הראשון וניצחה בסיבוב הסופי, רוב הבוחרים דירגו אותה במקום האחרון או לא כללו אותה כלל בהצבעותיהם.
בגיץ' הודח בסיבוב הראשון, על אף ש-53% מהבוחרים דירגו אותו מעל פלטולה, מה שהראה כי ישנה העדפה רחבה שלו על פני יריביו.
עם זאת, פיילין פיצלה את קולות הרפובליקנים בסיבוב הראשון, מה שהוביל להדחתו של בגיץ' והפסד המושב לטובת הדמוקרטים.
הבחירות הרגילות למושב של אלסקה בבית הנבחרים של ארצות הברית נערכו ב-8 בנובמבר 2022. ארבעת המועמדים היו חברת הקונגרס המכהנת מרי פלטולה, שרה פיילין, ניק בגיץ', והמועמד הליברטריאני כריס ביי.
בהתאם לכללי ההצבעה בדירוג עדיפויות (Ranked-Choice Voting), ביי ובגיץ' הודחו בסבבים הראשון והשני לאחר שקיבלו את המספר הנמוך ביותר של קולות.
קולותיהם הועברו לפלטולה או לפיילין, בהתאם לדירוג שבחרו המצביעים.
פלטולה ניצחה עם 55 אחוזים מהקולות, והגדילה את הפער שלה לעומת הבחירות המיוחדות שנערכו מוקדם יותר באותה השנה.
תאורטיקנים של בחירה חברתית שהתייחסו למרוץ ציינו כי, בניגוד לבחירות המיוחדות, הבחירות הכלליות כמעט ולא כללו בעיות מערכתיות.
פלטולה זכתה בתור המועמדת המועדפת על רוב הבוחרים (Condorcet Winner), כאשר התוצאות הראו כי זכתה לתמיכה רחבה מכלל הבוחרים.
הבחירות הכלליות למושב של אלסקה בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 2024 התקיימו ב-5 בנובמבר.
הבחירות המקדימות נערכו ב-20 באוגוסט 2024, ובסופן עלו שלושת המועמדים המרכזיים: חברת הקונגרס המכהנת מרי פלטולה, ניק בגיץ', וננסי דלסטרום הרפובליקנית.
לאחר שדלסטרום הגיעה למקום השלישי, היא פרשה מהמרוץ כדי למנוע פיצול קולות רפובליקניים כמו שקרה ב-2022, וכדי להבטיח התמודדות ישירה וברורה בין שני המועמדים המובילים.
ארבעת המועמדים בבחירות הכלליות היו בגיץ', פלטולה, מועמד מפלגת העצמאות של אלסקה ג'ון ויין הו, והמועמד הדמוקרטי אריק הפנר.
ב-20 בנובמבר הוכרז כי בגיץ' ניצח את פלטולה.
בסיבוב הראשון, הוא זכה ב-48.42% מהקולות לעומת 46.36% של פלטולה.
לאחר חישוב קולות העדיפויות של המועמדים שהודחו, הסיבוב האחרון הראה ניצחון של בגיץ', עם 51.3% מהקולות לעומת 48.7% של פלטולה, והוא הוכרז כמנצח.
ניקולאס הארי אלדיס הידוע יותר בשם הבמה שלו, ניק אלדיס הוא מתאבק אנגלי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית סמאקדאון, שבו הוא הג'נרל מנג'ר של מותג זה.
הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות Total Nonstop Action Wrestling (TNA), שבו הופיע תחת שם הבמה מגנוס בין השנים 2008 ל-2015 ובארגון ההיאבקות National Wrestling Alliance (NWA) משנת 2017 לשנת 2022.
אלדיס ערך את הבכורה שלו בארגוני ההיאבקות העצמאיים הבריטיים בשנת 2004 לפני שחתם החוזה המקצועי הראשון שלו ב-TNA ארבע שנים לאחר מכן.
במהלך שבע שנותיו בארגון זה, הוא זכה פעם אחת באליפות העולם במשקל כבד של TNA, כשהפך לאלוף הבריטי הראשון בהיסטוריה של הארגון.
כמו כן, הוא זכה פעמיים באליפות הזוגות העולמית של TNA ופעם אחת באליפות הזוגות של IWGP.
בנוסף, עבור תוכנית ההיאבקות ההודית, Ring Ka King, שהייתה תחת הפקתה של TNA, הוא זכה בשנת 2011 באליפות העולם במשקל כבד של RKK.
מיד לאחר עזיבתו את TNA בשנת 2015, הוא חתם בארגון ההיאבקות Global Force Wrestling (GFW), שבו הוא הפך לאלוף הגלובלי הראשון של GFW, כשמאוחר יותר תקופת כהונתו כאלוף הפכה לארוכה ביותר בהיסטוריה של אליפות זו.
בשנת 2017, אלדיס חזר ל-TNA לזמן קצר, שנודע עתה בשם Impact Wrestling בשל שיתוף הפעולה שלו עם GFW, אך עזב מאוחר יותר באותה השנה.
לאחר מכן, הוא חתם ב-NWA וזכה במהרה באליפות העולם במשקל כבד של NWA, חגורת אליפות שהחזיק בה פעמיים במהלך הקריירה שלו, דבר שהפך אותו למתאבק הבריטי השני שזוכה בחגורת אליפות זו (כשהראשון היה גארי סטיל).
בסך הכל, אלדיס הוא ארבע פעמים אלוף עולם.
אלדיס עזב את NWA בשלהי שנת 2022, כשחזר בשנת 2023 לקדנציה קצרה נוספת ב-TNA עד שעזב שוב בחודש יולי והחל לעבוד עבור ה-WWE בחודש אוגוסט.
ניקולאס הארי אלדיס נולד ב-6 בנובמבר 1986 בנורפוק, אנגליה.
לפני שהפך למתאבק, אלדיס עסק בשחייה ובטניס, כשלאחר מכן החל לעסוק בפיתוח גוף.
באוגוסט 2023, אלדיס החל לעבוד עבור ה-WWE כמפיק מאחורי הקלעים.
ב-13 באוקטובר בפרק של התוכנית סמאקדאון, מנהל התוכן הראשי וראש תחום הקריאייטיב של ה-WWE, פול "טריפל H" לווק הציג את אלדיס עם תפקיד חדש שבו הוא ישמש כג'נרל מנג'ר של המותג סמאקדאון.
אלדיס נשוי למתאבקת מיקי ג'יימס מאז 31 בדצמבר 2015. לשניים יש בן אחד בשם דונובן פטריק אלדיס אשר נולד בשנת 2014.
אליפות במשקל כבד של CWI (פעם אחת, האלוף האחרון)
הישגים בארגון ההיאבקות Dungeon Wrestling
אליפות המורשת של סטו הארט (פעם אחת)
טורניר על האליפות הגלובלית של GFW (2015)
אליפות העולם במשקל כבד של NWA (פעמיים)
אליפות הזוגות של IWGP (פעם אחת) - עם דאגלס ויליאמס
אליפות טקסס של NAWA (פעם אחת)
PWI דירג אותו במקום ה-8 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2014
המתאבק המשתפר של השנה (2013)
אליפות הזוגות של GHC (פעם אחת) - עם סמואה ג'ו
אליפות העולם במשקל כבד של RKK (פעם אחת)
גביע העולם של Ring Ka King (2012) - עם סקוט סטיינר, אביס, דדלי דנדה וסנג'יי דאט
אליפות במשקל כבד של SAW
אליפות הזוגות העולמית של TNA (פעמיים) - עם דאג ויליאמס (1) וסמואה ג'ו (1)
Feast or Fired (2015 - חוזה על אליפות הזוגות העולמית)
טורניר גלובל אימפקט (2015) - עם הקבוצה הבינלאומית (סנאדה הגדול, דרו גאלוויי, מוטה הגדול, טיגרה אונו, בראם, רוקסטאר ספוד, חויה, סנג'יי דאט ואנג'לינה לאב)
טורניר המועמדות מספר 1 לאליפות הזוגות העולמית של TNA (2010) - עם דזמונד וולף
אליפות על אליפות העולם במשקל כבד של TNA (2013)
טורניר ויילד קארד (2011) - עם סמואה ג'ו
ניק ווֹלְטֵמַאדֶה הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ניוקאסל יונייטד ובנבחרת גרמניה.
וולטמאדה גדל במחלקת הנוער של ורדר ברמן, אליה הגיע בשנת 2010 מ-TS וולטמרהאוזן.
ב-1 בפברואר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 2-1 לאאוגסבורג במסגרת המחזור ה-20 בבונדסליגה לעונת 2019/2020, והפך בגיל 17 שנים, 11 חודשים ו-16 ימים לשחקן הצעיר ביותר שמשחק בבונדסליגה במדי ורדר ברמן.
ב-30 באוגוסט 2022 הושאל למשך עונת לאלוורסברג מהליגה הגרמנית השלישית.
הוא ערך 31 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע עשרה שערים.
עם חזרתו לוורדר ברמן, הפך וולטמאדה לשחקן רוטציה קבוע במועדון.
ב-4 באפריל 2024 הבקיע את שעריו היחידים במועדון במועדון, צמד שערים בתיקו 2-2 נגד בורוסיה מנשנגלדבך במסגרת המחזור ה-32 בליגה לעונת 2023/2024. בסך הכל ערך 48 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-20 במאי 2024 חתם וולטמאדה על חוזה לארבע שנים בשטוטגרט מהבונדסליגה.
ב-24 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-1 לפרייבורג במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2024/2025. ב-27 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 5-0 על פרויסן מינסטר במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע הגרמני לעונת .
ב-10 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה במדי המועדון, בהפסד 3-2 לאיינטרכט פרנקפורט במסגרת המחזור העשירי בליגה.
הוא סיים את עונת 2024/2025 עם 12 שערים ב-28 הופעות ליגה, והוסיף 5 שערים ב-5 הופעות בגביע הגרמני.
ב-30 באוגוסט 2025 עזב את שטוטגרט וחתם בניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג תמורת 85 מיליון יורו, בעסקה היקרה ביותר בתולדות שני המועדונים.
ב-22 במאי 2025 זומן לראשונה לסגל נבחרת גרמניה.
את הופעת הבכורה שלו ערך וולטמאדה בהפסד 2-1 לפורטוגל במסגרת חצי גמר ליגת האומות 2024/2025.
ניקולס רוברט דיאז (נולד ב-2 באוגוסט 1983 במסטוקטון, קליפורניה) הוא לוחם אמריקאי באמנויות לחימה משולבות, שחתום ב-UFC.
הוא החל את הקריירה המקצועית שלו בשנת 2001. הוא גם נלחם עבור PRIDE, Strikeforce, EliteXC, WEC, DREAM ו-Shooto.
הוא היה אלוף משקל חצי-משקל של ה-WEC בשנת 2003 ואלוף משקל חצי-משקל של Strikeforce בין השנים 2010 ל-2011.
בנוסף לכישוריו באיגרוף ובג'יו ג'יטסו, הוא ידוע כבעל סיבולת מהטובות ביותר ב-UFC.
הוא גם נודע בזכות כנותו הישיר, מה שזיכה אותו בקרבות נגד יריבים ידועי שם.
הוא גם אחיו הגדול של נייט דיאז, גם הוא לוחם באמנויות לחימה משולבות.
ניק דיאז גדל בסטוקטון, קליפורניה עם אמו, אביו החורג, אחותו ואחיו נייט דיאז.
הוא מתאר את ילדותו כקשה עקב השפעת הכנופיות בסטוקטון.
הוא למד בתיכון הציבורי טוקאי בלודי אך נשר מלימודיו כדי להמשיך את תשוקתו לספורט לחימה.
הוא קודם לחגורה שחורה בג'יו ג'יטסו ברזילאי על ידי סזאר גרייסי ב-8 mai 2007 והוא מתאמן באקדמיית בפלזנט היל.
דיאז מעולם לא הועמד לדין ונוקאאוט רק 3 פעמים (עצירת רופא אחת) ב-37 קרבות.
הוא ידוע באופיו הלוחמני ובסגנון הלחימה שלו, שלעיתים קרובות פרובוקטיבי.
ב-2013 לאחר תבוסתו לז'ורז' סנט-פייר, הוא הודיע, שוב, על פרישתו מהספורט.
עם זאת, הוא נשאר בעולם ה-MMA כנשיא הארגון שבסיסו בסטוקטון, אותו הקים לכבוד האירוע, .
סוֹף 2014, חזרתו לתחרויות מתוכננת ב-31 2015 נגד אלוף משקל הביניים לשעבר אנדרסון סילבה, ב-בלאס וגאס.
סילבה חוזר לאחר מכן מפציעה שספג 2013 בניסיון להחזיר לעצמו את תוארו, בעוד דיאז נשאר מחוץ לתחרות במשך כמעט שנתיים.
דיאז, שתמיד היה מיומן בפרובוקציות, הפסיד בהחלטה פה אחד בקרב המרכזי של הערב.
בימים שלאחר מכן, תוצאות בדיקות מניעת סימום חשפו את נוכחותם של דרוסטנולון ואנדרוסטון בדמו של אנדרסון סילבה.
ניק דיאז נמצא חיובי לטטרהידרוקנבינול (THC) בפעם השלישית בקריירה שלו.
2015 תוצאת הפגישה משתנה ל" ללא החלטה " על ידי ועדת האתלטיקה של נבדה.
בתחילה, נאסר עליו להילחם למשך חמש שנים, אך הודות לתמיכת אוהדיו ולוחמים אחרים, עונשו הופחת ל-18 חודשים.
דיאז מעולם לא זכה באליפות ה-UFC אך היה נלחם מול אגדות כמו: ג'ורג' סנט פייר ואנדרסון סילבה.
ניקולס ג'ון "ניק" קוליסון הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בקבוצת אוקלהומה סיטי ת'אנדר מליגת ה-NBA בין השנים 2003–2018. ממוצעיו הכוללים לאורך קריירת ה-NBA הם 5.9 נקודות ו-5.2 ריבאונדים למשחק.
ב-20 במרץ 2019 הפרישו הת'אנדר את גופייתו של קוליסון, עם המספר "4".
קוליסון נולד בעיר אורנג' סיטי שבאיווה, וגדל בפורט דודג' ובאיווה פולס הסמוכות.
בשנתו האחרונה כתלמיד בתיכון איווה פולס השתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, המציג את שחקני התיכונים המצטיינים בארצות הברית.
בין השנים 1999–2003 למד באוניברסיטת קנזס, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן רוי ויליאמס.
בסיום אותה עונה זכה בתואר שחקן העונה של "מחוז ה-Big 12", ונבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות כולה.
כמו כן נבחר לשחקן המצטיין של ליגת המכללות מטעם איגוד מאמני הכדורסל בליגת המכללות (NABC).
בארבע עונותיו בקנזס רשם ממוצעים כוללים של 14.8 נקודות ו-8.0 ריבאונדים למשחק, ובעת סיום לימודיו בשנת 2003 היה הקלע המוביל בתולדות מחוז ה-Big 12 עם 2,097 נקודות בסך הכול.
בקיץ 2002 יצג את נבחרת ארצות הברית באליפות העולם בכדורסל כשחקן מילואים במקרה של פציעה, ולא השתתף באף משחק.
את הטורניר סיימה ארצות הברית במקום השישי בלבד לאחר שהפסידה לנבחרת יוגוסלביה בשלב רבע הגמר.
בקיץ 2003 השתתף באליפות האמריקות בכדורסל, וקלע 4.9 נקודות למשחק עבור נבחרתו אשר זכתה במדליית הזהב.
בדראפט ה-NBA 2003 נבחר קוליסון במקום ה-12 על ידי סיאטל סופרסוניקס, אך לא שיחק בעונתו הראשונה בליגה בעקבות פציעות בשתי כתפיו.
בעונת הרוקי שלו הרשמית שלו, , השתתף בכל 82 המשחקים של קבוצתו וקלע 5.6 נקודות בממוצע למשחק.
ב-4 העונות הבאות, במהלכן עברו הסופרסוניקס לאוקלהומה סיטי, פתח בכמחצית ממשחקי קבוצתו ותרם תפוקה יציבה של כ-8.9 נקודות ו-7.6 ריבאונדים בממוצע למשחק.
ב-9 בינואר 2007 קבע שיאי קריירה הן בנקודות (29) והן בריבאונדים (21) במשחק קבוצתו מול פיניקס סאנס.
בעונת העפיל עם אוקלהומה סיטי לגמר ה-NBA, לראשונה מאז עונת , אך קבוצתו הפסידה למיאמי היט בתוצאה 1–4. ב-10 במאי 2018 הודיע על פרישתו ממשחק, לאחר 15 עונות ב-NBA (מתוכן היה פעיל ב-14).
ב-9 מתוך 15 עונותיו ב-NBA העפיל עם קבוצתו לפלייאוף ה-NBA.
בעת פרישתו ממשחק דורג במקום השלישי בתולדות המועדון במספר משחקים (910), במקום הרביעי בריבאונדים (4,701), במקום החמישי באחוזי קליעה מהשדה (53.3%) ובמקום השישי בחסימות (469).
ב-12 בינואר 2019 הודיעו הת'אנדר כי יפרישו את גופייתו של קוליסון, עם המספר "4", במהלך המשחק מול טורונטו ראפטורס ב-20 במרץ 2019.
ניקולס ברקלי מייסון הוא מוזיקאי אנגלי ומתופף להקת פינק פלויד.
מייסון הוא היחיד שנשאר בלהקה כל השנים מאז שנוסדה ב-1965.
מייסון גדל בהמפסטד, לונדון ולמד בפנימיה במחוז סארי.
מאוחר יותר הוא למד בריג'נט סטריט פוליטכניק, שם פגש את רוג'ר ווטרס, בוב קלוז וריצ'רד רייט ב-1964 והקים איתם את להקת "Sigma 6".
לאחר פירוקה ב-1965, הקימו מייסון, ווטרס ורייט את פינק פלויד יחד עם סיד בארט.
מייסון עבד מעט גם עם אמנים אחרים, במיוחד כמתופף ומפיק מוזיקלי של סטיב הילג' ורוברט וייאט, מתופף של מייקל מנטלר ומפיק של להקת The Damned.
ביולי 2005 הצטרף מייסון לדייוויד גילמור, רייט, ולראשונה לאחר 24 שנים - ווטרס, להופעה של 4 שירים במופע "לייב 8" בלונדון.
ב-12 במאי 2007 נערכה הופעת איחוד נוספת של מייסון עם עוד שניים מחברי הלהקה, שוב בלונדון.
ב-2018 הקים מייסון להקה בשם Nick Mason's Saucerful of Secrets, במטרה לנגן חומרים מהשנים הראשונות של פינק פלויד.
הלהקה כללה את המוזיקאים גיא פראת, גרי קמפ ולי האריס.
הלהקה ביצעה סיבובי הופעות באירופה ובארצות הברית והוציאה אלבום הופעה חיה בשם Live at the Roundhouse.
בבעלותו של מייסון מספר מכוניות קלאסיות שהוא גם מתחרה איתן במרוצים, והוא התחרה בהצלחה גם במרוץ 24 השעות של לה מאן.
יש לו גם רישיון טיס.
הוא נשוי בשנית לנטי, ויש לו ארבעה ילדים.
ספרו "Inside Out: A Personal History of Pink Floyd", פורסם בבריטניה באוקטובר 2004. הספר הביא נקודת מבט הומוריסטית על הלהקה, שנתפסה בעיני רבים כחבורת מהורהרים-ממורמרים.
לדבריו, זו ראייה אישית של האירועים.
ניק קייב הוא זמר, מלחין, משורר, סופר, תסריטאי ושחקן אוסטרלי.
הוא ידוע בקול הבריטון שלו ועומד בראשה של להקת הרוק Nick Cave and the Bad Seeds.
המוזיקה של קייב מאופיינת לרוב בעוצמה רגשית, במגוון רחב של השפעות ואובססיות ליריות למוות, דת, אהבה ואלימות.
נולד בשם ניקולס אדוארד קייב בעיר וורקנביל במדינת ויקטוריה, אוסטרליה.
כילד התגורר בוורקנביל ולאחר מכן בעיירה וואנגראטה.
אביו לימד אנגלית ומתמטיקה בבית הספר הטכני המקומי; אמו הייתה ספרנית בבית הספר התיכון שבו למד קייב.
אביו הכיר לו קלאסיקות ספרותיות מגיל צעיר ודרך אחיו הגדול, הפך קייב למעריץ של להקות רוק מתקדם דוגמת קינג קרימזון, פינק פלויד וג'תרו טול, בעוד שחברת ילדות הכירה לו את לאונרד כהן, שאותו תיאר מאוחר יותר כ"כותב השירים הגדול מכולם".
כשהיה בן תשע הוא הצטרף למקהלה של הקתדרלה המקומית בוואנגראטה.
בגיל 13 סולק מבית הספר התיכון בוואנגראטה.
ב-1970, לאחר שעבר עם משפחתו לפרבר של מלבורן, נשלח ללמוד בפנימייה פרטית (Caulfield Grammar).
כשהיה בן 19 נהרג אביו בתאונת דרכים; אמו סיפרה לו על מות אביו בזמן ששחררה אותו מתחנת המשטרה בסנט קילדה, שם היה עצור באשמת פריצה.
מאוחר יותר סיפר שאביו "מת בנקודה בחיי כשהייתי הכי מבולבל" וש"אובדן אבי יצר בחיי ואקום, חלל שבו דברי החלו לצוף ולהתקבץ ולמצוא מטרה".
לאחר לימודיו התיכוניים, למד ציור במכון הטכנולוגי של קולפילד ב-1976, אך נשר בשנה שלאחר מכן כדי לעסוק במוזיקה.
הוא גם החל להשתמש בהרואין בערך בזמן שעזב את בית הספר לאמנות.
בתחילת 1977, הלך להופעה של להקות הפאנק רוק האוסטרליות "Radio Birdman" ו-"the Saints".
קייב קיבלה השראה ואמר שהוא עזב את המקום "אדם אחר".
שנים אחר כך נתגלה תצלום שלו יושב בשורה הראשונה ונראה נדהם.
ב-1973, קייב פגש את מיק הארווי (גיטרה), פיל קלברט (תופים), ג'ון קוצ'יוורה (גיטרה), ברט פרסל (בס) וכריס קווין (סקסופון); חבריו לספסל הלימודים.
הם הקימו להקה עם קייב כזמר.
הרפרטואר שלהם כלל גרסאות כיסוי לשירים של, בין היתר, לו ריד, דייוויד בואי, אליס קופר, רוקסי מיוזיק ואלכס הארווי.
מאוחר יותר, ההרכב הצטמצם לארבעה חברים כולל חברתו של קייב טרייסי פיו בבס.
ב-1977, לאחר שעזבו את בית הספר, הם אימצו את השם "The Boys Next Door" והחלו לנגן בעיקר חומרים מקוריים.
הם היו פעילים בסצנת הפוסט-פאנק של מלבורן בסוף שנות ה-70, הופיעו מאות פעמים ברחבי באוסטרליה, לפני ששינו את שמם ל-"The Birthday Party" ב-1980 ועברו ללונדון, ולאחר מכן למערב ברלין.
חברתו והמוזה האוסטרלית של קייב, אניטה ליין, ליוותה אותם ללונדון.
הלהקה הייתה ידועה לשמצה בזכות ההופעות החיות הפרובוקטיביות שלה, בהן קייב צווח, שאג והשליך את עצמו על הבמה, מגובה במוזיקת רוק קשוחה.
קייב השתמש למילות השירים בדימויים מהתנ"ך עם שירים על חטא, הוללות וקללה.
לאחר הפקת ארבעה אלבומים התפרקה הלהקה ב-1983.
סגנונו הפנקיסטי בתחילה של קייב, התחלף לסגנון אפל, אלים וכואב, המבוסס על בלוז.
הטקסטים של קייב עשירים בדימויים והוא נחשב ככותב ייחודי.
חלק גדול מהחומרים המוקדמים של הלהקה מתרחש בדרום אמריקאי מיתולוגי, הנשען על ספיריטואלים ובלוז של דלתא, בעוד העיסוק של קייב ברעיונות של טוב מול רע מהתנ"ך הגיע לשיאו בשיר מ-1988, "The Mercy Seat" מתוך האלבום "Tender Prey" שיצא לאור באותה שנה.
בשנת 1990 יצא לאור האלבום "הילד הטוב" ("The Good Son") שכלל מספר שירים מלודיים שהפכו גם ללהיטי רדיו בהם "The Weeping Song" ו-"The Ship Song".
ב-1994 הצטרף ללהקה ג'ים סקלבונוס.
בשנת 1996 זכה קייב להגיע לראשי מצעדי הפזמונים בעולם, עם שירו "Where the Wild Roses Grow" - דואט בו מתארחת הזמרת האוסטרלית קיילי מינוג.
שיר זה פרסם את קייב בעולם כולו, וחשף אותו לקהל רחב שלרוב אינו מאזין למוזיקה האופיינית לקייב.
האלבום "בלאדות רצח" שבו נכלל השיר זכה להצלחה מסחרית גדולה.
באותו אלבום, אירח קייב בנוסף לקיילי מינוג, גם את המוזיקאית פי ג'יי הארווי.
האלבום עצמו עוצב בצורת ספר שירה, שלווה בחיתוכי עץ שנלקחו מספרי ילדים מהמאה ה-19.
בשנת 1997 יצא לאור האלבום "The Boatman's Call" המבוסס כולו על נגינת פסנתר, עם שירים שהם לסירוגין קודרים ורומנטיים, סגנון שהוא סטייה ניכרת מחלק הארי של קטלוג הפוסט-פאנק של הלהקה עד לאותה זמן.
באלבום כלל את הלהיט "Into My Arms".
בשנת 2001 הוציא הלהקה לאור את האלבום "No More Shall We Part", לאחר הפסקה של 4 שנים מההקלטות, קייב נאלץ להתגבר על התמכרויות כבדות להרואין ולאלכוהול בשנים 1999–2000 לפני שהתחיל לעבוד על האלבום.
הוא כלל הופעות אורח של קייט ואנה מקגריגל וזכה לביקורות חיוביות בעיקר.
בשנת 2008 יצא לאור האלבום "Dig, Lazarus, Dig!!!", זה היה האלבום האחרון בו הופיעו החבר המייסד מיק הארווי, שעזב את הלהקה ב-2009, ונגן הקלדים ג'יימס ג'ונסטון, שעזב את הלהקה לפני סיבוב ההופעות שהחל לאחר הקלטת האלבום.
בשנת 2021 יצא לאור האלבום "Carnage" שהוא שיתוף פעולה של ניק קייב עם שותפו וורן אליס, לא במסגרת "הזרעים הרעים".
בשנת 2006, קייב הקים את להקת "גריינדרמן" (Grinderman), להקת פאנק שבה ניק קייב חזר לסגנון שאפיין אותו בתחילת דרכו וניגן לראשונה בגיטרה חשמלית.
חברי הלהקה כללו את וורן אליס (גיטרה טנור, מנדולינה חשמלית, כינור, ויולה, גיטרה, קולות רקע), מרטין פ.
קייסי (בס, גיטרה, קולות רקע) וג'ים סקלונוס (תופים, כלי הקשה, קולות רקע).
שמה של הלהקה נוצר בהשראת שיר של ממפיס סלים, "Grinder Man Blues", שקייב שר במהלך אחד ממפגשי החזרות המוקדמים של הלהקה.
אלבום האולפן הראשון של הלהקה, "Grinderman", יצא ב-2007 וזכה לביקורות חיוביות, ואלבום האולפן השני והאחרון של הלהקה, "Grinderman 2", יצא ב-2010 לקבלת פנים דומה.
ההופעה הפומבית הראשונה של גרינדרמן הייתה באפריל 2007, כאשר בובי גילספי מלהקת "Primal Scream" ליווה את "גרינדרמן" בקולות רקע וכלי הקשה.
בדצמבר 2011, לאחר הופעה בפסטיבל המוזיקה של מרדית', הודיע קייב שהלהקה הפסיקה את פעילותה.
שנתיים לאחר מכן הופיעה "גרינדרמן" בשני סופי השבוע בפסטיבל המוזיקה והאמנויות של עמק קואצ'לה 2013.
קייב יצר מספר פסקולים של סרטים עם חבר להקת "הזרעים הרעים", הכנר וורן אליס, שהוא גם כנר הטריו האוסטרלי "שלושה מטונפים" (Dirty Three).
לראשונה ב-2005 עבור הסרט "The Proposition" של הבמאי האוסטרלי ג'ון הילקוט.
בשנת 2006 הלחינו קייב ואליס את המוזיקה לסרט "ההתנקשות בג'סי ג'יימס על ידי הפחדן רוברט פורד", ולסרט "The Road", שיצא לאקרנים ב-2009. בשנת 2011 יצרו הצמד את הפסקול לסרט "ארץ יבשה" שיצא לאקרנים ב-2012.
ב-2016 יצרו את הפסקול לסרט "Hell or High Water", בבימויו של דייוויד מקנזי.
ושנה אחר כך, לסרט "Wind River" של טיילור שרידן, ולסרט "מכונת המלחמה" של הבמאי האוסטרלי דייוויד מיכוד.
קייב ואליס הלחינו פסקולים גם למספר סרטים דוקומנטריים, כולל "המנתח האנגלי" (2007), "מערב ממפיס" (2012) ו"טרף הנביא" (2015).
הם יצרו גם מוזיקה להפקות של קבוצת התיאטרון האיסלנדית "Vesturport" של המחוזות "הגלגול" "וויצק" ו"פאוסט".
קייב הוציא את ספרו הראשון, "King Ink", בשנת 1988. זהו אוסף של מחזות, סיפורים ושירים, חלקם נכתבו בשיתוף פעולה עם לידיה לאנץ'.
ב-1997 הוציא לאור ספר המשך, "King Ink II", שהכיל שירים ותמליל של מאמר רדיו שעשה עבור ה-BBC ביולי 1996, "The Flesh Made Word", שדן בפורמט ביוגרפי ביחסיו עם הנצרות.
בזמן שגר במערב ברלין, החל קייב לעבוד על מה שעתיד להפוך לרומן הביכורים שלו, "ותרא האתון את המלאך" (1989), המביא את סיפורו של בחור אילם, החל מילדותו ועד למותו הטראגי.
הספר זכה לשבחים רבים ואף יצא לאור בתרגום לעברית מאת גיורא לשם בהוצאת גוונים בשנת 2000. הצלבה משמעותית ניכרת בין הנושאים בספר לבין המילים שכתב בשלבים המאוחרים של "The Birthday Party" ובשלב המוקדם של קריירת הסולו שלו.
הרומן השני של קייב, "The Death of Bunny Munro", יצא לאור ב-8 בספטמבר 2009 על ידי הוצאת "הארפר קולינס".
התרגום העברי של הספר יצא בהוצאת מודן.
הרומן מספר את סיפורו של איש מכירות מכור למין, הוא שוחרר גם כספר אודיו שהופק על ידי האמנים הבריטיים איאן פורסיית' וג'יין פולארד וכן כאפליקציה לאייפון.
הספר התחיל במקור כתסריט שקייב התכוון לכתוב עבור ג'ון הילקוט.
בשנת 2005 יצא לאקרנים הסרט "The Proposition" של הבמאי האוסטרלי ג'ון הילקוט, שאת תסריטו כתב קייב.
על הסרט זכה ניק קייב בפרס מבקרי הקולנוע האוסטרלי.
בשנת 2012 יצא לאקרנים הסרט "ארץ יבשה" (באנגלית נקרא "Lawless"") שביים ג'ון הילקוט על פי תסריט של קייב על פי רומן של מאט בונדורנט.
בשנת 2015 הוא הוציא לאור ספר שירה "The Sick Bag Song".
בשנת 2021 יצא לאור ספר ילדים שכתב, "The Little Thing".
בשנת 2022 יצא לאור הספר "Faith, Hope and Carnage", אוסף של שיחות שנאספו מסדרה של שיחות טלפון שנערכו בין קייב ושון אוהגן במהלך מגפת הקורונה.
ההופעה הקולנועית הראשונה של קייב הייתה בסרטו של וים ונדרס משנת 1987, "מלאכים בשמי ברלין", בו מוצגים הוא והזרעים הרעים בהופעה בברלין.
קייב הופיע מדי פעם כשחקן.
הוא הופיע לצד בליקסה ברגלד בסרט "דנדי" של פיטר סמפל משנת 1988, מנגן, שר ומדבר מדירתו בברלין.
הוא בולט בעיקר בסרט "Ghosts...
of the Civil Dead" מ-1989, שכתב וביים ג'ון הילקוט, ובסרט "ג'וני זמש" מ-1991 עם בראד פיט.
קייב הופיע בהומאז' לליאונרד כהן ב-2005, "Leonard Cohen: I'm Your Man", שבו ביצע את השיר "I'm Your Man" ו-"Suzanne" עם ג'ולי כריסטנסן ופרלה בטאלה.
קייב גם העניק את קולו בקריינות סרט האנימציה "פסנתר החתול".
הוא בוים על ידי אדי ווייט וארי גיבסון (מהרפובליקה העממית של אנימציה), בהפקה של ג'סיקה ברננל וכולל מוזיקה של בנג'מין ספיד.
במאי 2022 יצא לאקרנים הסרט התיעודי שיצר "This Much I Know to Be True", על מסע ההחלמה ממות בנו ארתור.
בשנת 2024 דיבב את ביל קלארק בסרט האנימציה "זכרונות של חילזון" אשר זכה לשבחים רבים ואף קיבל מועמדות פרס גלובוס הזהב לסרט ההנפשה הטוב ביותר ולפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר.
בספטמבר 2024, קייב התבטא כנגד רוג'ר ווטרס, סולן פינק פלויד לשעבר, בשל דעותיו האנטי-ישראליות הקיצוניות.
קייב כינה את ווטרס "מביך" ואמר שהוא "עושה נזק עצום לתנועת החרם".
קייב ציין שהוא לא תומך בחרם תרבותי על ישראל, וטען כי זה מעניש אנשים רגילים ולא בהכרח משפיע על הממשלה.
קייב עזב את אוסטרליה בשנת 1980. לאחר שהתגורר בלונדון, ברלין ובסאו פאולו, הוא עבר לברייטון, אנגליה בתחילת שנות ה-2000.
קייב היה בזוגיות עם אניטה ליין מסוף שנות ה-70 עד אמצע שנות ה-80. קייב וליין הקליטו יחד בכמה הזדמנויות.
שיתופי הפעולה הבולטים שלהם כוללים את גרסת כיסוי לשיר שיר Je t'aime...
moi non plus של סרז' גינסבורג וג'יין בירקין.
היא הייתה שותפה לכתיבת המילים לשיר משנת 1984, "From Her to Eternity", כמו גם את המילים של השיר "Stranger Than Kindness" מתוך "Your Funeral, My Trial".
קייב עבר לאחר מכן לסאו פאולו, ברזיל, ב-1990, שם הכיר את אשתו הראשונה, העיתונאית הברזילאית ויויאן קרניירו.
היא ילדה את בנם לוק ב-1991. קייב וקרניירו היו נשואים במשך שש שנים והתגרשו ב-1996. גם בן נוסף של קייב, ג'תרו, נולד ב-1991, עשרה ימים בלבד לפני לוק, וגדל עם אמו, בו לאזנבי, במלבורן, אוסטרליה.
קייב וג'תרו לא נפגשו זה עם זה עד שהיה בן שבע או שמונה בערך.
ג'תרו לזנבי, שהיה ידוע גם כג'תרו קייב, מת במאי 2022, בגיל 31.
קייב יצא לזמן קצר עם פי.ג'יי הארווי באמצע שנות ה-90, איתה הקליט את הדואט "הנרי לי".
הפרידה שלהם השפיעה על אלבומו "The Boatman's Call" משנת 1997.
ב-1997 הכיר קייב את הדוגמנית הבריטית סוזי ביק; הם נישאו בשנת 1999. בניהם התאומים, ארתור וארל, נולדו בלונדון בשנת 2000 וגדלו בברייטון.
ביק מופיעה על עטיפת האלבום "Cave Push the Sky Away".
ארל קייב, הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה.
ב-14 ביולי 2015 נפל בנו ארתור בן ה-15 מצוק, סמוך לברייטון, ומת מפצעיו.
חקירה מצאה שארתור נטל LSD לפני הנפילה וחוקר מקרי המוות קבע שמותו היה תאונה.
השפעת מותו של ארתור על קייב ומשפחתו נחקרה בסרט התיעודי מ-2016 "One More Time with Feeling", באלבום Skeleton Tree מ-2016 ובאלבום Ghosteen מ-2019. לאחר מות ארתור הפסיק להופיע במשך כשנתיים.
קייב הוא הסנדק של בתו של המוזיקאי מייקל האצ'נס.
קייב ביצע את השיר "Into My Arms" בהלוויה של האצ'נס.
ב-6 במאי 2023, לקח חלק בטקס ההכתרה של צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת.
ניק קייב הופיע בישראל במסגרת חמישה סיבובי הופעות של להקתו:
1993 - פסטיבל הבלוז נמל חיפה (שתי הופעות)
1995 - פארק תמנע באזור הערבה (הופעה אחת); עיר השנייה חיפה (הופעה אחת); סינרמה תל אביב (שתי הופעות)
1998 - סינרמה תל אביב (הופעה אחת); סיטי הול חיפה (הופעה אחת)
2017 - היכל מנורה מבטחים (שתי הופעות)
2022 - זאפה לייב פארק ראשון לציון (הופעה אחת)
באחד מביקוריו בארץ הקליט יחד עם להקת המכשפות את השיר Shivers, שלאחר מכן התפרסם במסגרת אלבומה של הלהקה, מתכסות.
בנוסף, הוא ידוע בחיבתו לישראל, ביקר בה באופן פרטי מספר פעמים ואף הצהיר כי ההופעות שלו משנת 2017 באו כתגובת נגד ל-BDS.
ותרא האתון את המלאך, הוצאת גוונים, 2000
מותו של באני מונרו, הוצאת מודן, 2009
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי2026השיר הטוב ביותר"Train Dreams" (מתוך חלומות רכבת)
ניקולאס קינג (ניק) נולטי Nolte; נולד ב-8 בפברואר 1941) הוא שחקן, דוגמן ומפיק אמריקאי.
נולטי הוא זוכה פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בשנת 1991 על משחקו בסרט "נסיך הגאות והשפל" והיה מועמד לשלושה פרסי אוסקר.
נולטי נולד באומהה, נברסקה להלן קינג ופרנק נולטי.
אמו שימשה קניינית בחנות כלבו.
אביו, בנו של איכר ממוצא גרמני, עסק במכירת משאבות השקיה, עבודה שחייבה נסיעות לעיתים קרובות.
אחותו הגדולה ננסי שימשה מנהלת בארגון הצלב האדום.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון למד נולטי במספר מכללות ואוניברסיטאות בארצות הברית, אולם ציוניו הנמוכים הניעו אותו לתחום התיאטרון.
לאחר שביצע מספר תפקידים בתיאטרון פסדנה ובאקדמיה למשחק של סטלה אדלר בלוס אנג'לס הוא נדד מספר שנים בארצות הברית והציג בתיאטראות מקומיים.
משך זמן רב שיחק נולטי בסרטי קולנוע דלי תקציב וסרטי טלוויזיה.
הוא פרץ לתודעה בשנת 1976 כשכיכב במיני סדרה "איש עשיר, איש עני", תפקיד שבגינו גם היה מועמד לפרס אמי.
הוא כיכב ב-40 סרטים, ומגוון התפקידים שביצע הפך לאחד ממאפייני הקריירה הקולנועית שלו.
מבנה גופו האתלטי הפך אף הוא לסימן ההיכר שלו.
על פי מסמך שבבעלות ריצ'רד דונר, במאי סרטי סופרמן, נולטי היה מועמד לתפקיד סופרמן בסרט הראשון משנת 1978, אך התפקיד ניתן בסופו של דבר לשחקן כריסטופר ריב.
נולטי גם היה מועמד לתפקיד האן סולו, בקלאסיקה מלחמת הכוכבים משנת 1977, אולם בסופו של דבר קיבל את התפקיד השחקן האריסון פורד.
בשנת 2012 נולטי היה מועמד בפעם השלישית בקריירה שלו לפרס האוסקר בקטגוריית פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על הופעתו בדרמת הלחימה "לוחם", בה שיחק בתפקיד פאדי קונלון, אביהם של לוחמי ה-MMA ברנדן (טום הארדי) וטומי (ג'ואל אדגרטון).
בשנת 2016 שיחק בסרט המתח "זר דופק בדלת" לצד רוזמונד פייק וראיין פיליפה.
נולטי נודע באורח חייו הפרוע.
הוא נהג לשתות כמויות גדולות של אלכוהול ולצרוך סמים.
קתרין הפבורן העירה לגביו שנפל שיכור בכל ביב בעיר, והוא השיב לה "יש לי עוד כמה ליפול".
נטייתו לאורח חיים פרוע, הביאה לכך שבאנגלית נעשה לעיתים שימוש בשמו כתואר: "אני מרגיש קצת נולטי הבוקר" ("I'm feeling kind of nolte this morning").
בשנת 2002, לאחר שנעצר בחשד לנהיגה בשכרות, הוא פנה לגמילה, ומאז, באופן כללי, הוא מנסה לשמור על אורח חיים בריא.
נולטי הוא אביו של בראוולי קינג נולטי, אף הוא שחקן, המוכר בעיקר בתפקיד בנו החטוף של מל גיבסון בסרט כופר משנת 1996.
גרייספוינט (2014) - בתפקיד: ג'ייק ריינהולד.
המנדלוריאן (2019–הווה) - בתפקיד: קוויל.
Paradise Lost (2020) - בתפקיד: השופט פורסיית'.
פוקר פייס (2023) - בתפקיד: ארתור ליפטין.
ניקולס וולסטן פארק הוא אנימטור, תסריטאי ובמאי סרטי הנפשה אנגלי, הידוע בעיקר כיוצר סרטי וולאס וגרומיט.
היה מועמד לפרס אוסקר 9 פעמים, וזכה בפרס 4 פעמים.
פארק נולד בפרסטון שבלנקשייר, אנגליה.
הוא למד בתיכון קאת'ברט מיין (Cuthbert Mayne).
כבר בצעירותו נמשך משיכה נלהבת לציור סרטים מצוירים.
הוא למד את אמנויות התקשורת בפוליטכניון של שפילד (כיום אוניברסיטת האלאם של שפילד - Sheffield Hallam University) ולאחר מכן למד בבית הספר הלאומי לקולנוע וטלוויזיה (National Film and Television School), שם החל לעבוד על הסרט הראשון בסדרת וולאס וגרומיט, "טיול לא מהעולם הזה".
בשנת 1985 הצטרף לצוות העובדים של חברת ארדמן אנימציות בבריסטול, שם עבד כאנימטור של תכנים מסחריים (בין היתר היה אנימטור בקליפ של שירו של פיטר גבריאל - "Sledgehammer").
לאחר שסיים את העבודה על "טיול לא מהעולם הזה", החל לעבוד על "Creature Comforts", כחלק מסדרת סרטים קצרים בשם "Lip Synch".
ב-"Creature Comforts" הופיעו בעלי חיים מעוצבים בפלסטלינה בדיבוב בני אדם, שחיים בגן חיות ומרואיינים על אודות ביתם.
לאחר מכן "Creature Comforts" הפכה לתוכנית טלוויזיה מצליחה.
"Creature Comforts" זיכה את פארק בפרס האוסקר הראשון שלו, ו"טיול לא מהעולם הזה" היה מועמד לאוסקר וזכה בפרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה ולקולנוע (BAFTA) לסרט המונפש הטוב ביותר.
לאחר מכן יצר פארק שני סרטים קצרים נוספים בסדרת "וולאס וגרומיט": "המכנסיים הלא נכונים" (1993) ו"הרפתקה מצמררת" (1995).
שני סרטים אלו זכו באוסקר.
בשנת 2000 יצר את סרטו הראשון באורך מלא, "מרד התרנגולים".
ב-2003 הוא פיקח על הפקת סדרת סרטים חדשה של "Creature Comforts" עבור הטלוויזיה הבריטית.
ב-5 באוקטובר 2005 יצא לאקרנים סרטו השני באורך מלא, והסרט הראשון בתחום זה בסדרת וולאס וגרומיט - "וולאס וגרומיט והארנב הקטלני".
הסרט זכה לתשבחות המבקרים וזכה בפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-78.