tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סרטים אילמים מוקדמים היו בעלי קצבי פריימים בין 16 ל-24 פריימים לשנייה (fps), אך מכיוון שהמצלמות הופעלו ביד, הקצב השתנה לעיתים קרובות במהלך הסצנה כדי להתאים לאופי הסצנה.
גם מקריני הסרטים היו יכולים לשנות את קצב הפריימים בקולנוע על ידי כוונון ריאוסטט השולט במתח המניע את המנגנון במקרן.
חברות סרטים התכוונו לעיתים קרובות שבתי קולנוע יציגו את הסרטים האילמים שלהם בקצבי פריימים גבוהים יותר ממה שצולמו.
קצבי הפריימים אלו הספיקו לתחושת התנועה, אבל נתפסו כתנועה קופצנית.
כדי למזער את ההבהוב, המקרנים השתמשו בתריסים בעלי להבים כפולים ומשולשים, כך שכל פריים הוצג פעמיים או שלוש, והגדיל את קצב ההבהוב ל-48 או 72 הרץ ואף הפחית את מאמץ העיניים.
תומאס אדיסון אמר ש-46 פריימים לשנייה הם המינימום הדרוש לעין כדי לתפוס תנועה: "כל דבר פחות יאמץ את העין".
באמצע עד סוף שנות ה-20 של המאה ה-20, קצב הפריימים של סרטים אילמים עלה לבין 20 ל-26 FPS.
כאשר הוצג סרט קול ב-1926, שינויים במהירות הסרט לא היו רלוונטיים, מכיוון שהאוזן האנושית רגישה יותר מהעין לשינויים בתדר.
בתי קולנוע רבים הראו סרטים אילמים בקצב של 22 עד 26 FPS, וזו הסיבה שהתעשייה בחרה ב-24 FPS לסרטי קול כסטנדרט.
מ-1927 עד 1930, כאשר האולפנים החלו לעדכן את הציוד, הקצב של 24 FPS הפך לסטנדרטי עבור סרט קול 35 מ"מ.
ב-24 FPS, הסרט עובר דרך המקרן בקצב של 456 מילימטרים (18.0 אינץ') לשנייה.
זה אפשר תריסים פשוטים עם שני להבים כדי להקרין סדרה של תמונות בקצב של 48 לשנייה, כך שזה עונה על ההמלצה של אדיסון.
מקרני סרטים מודרניים רבים בגודל 35 מ"מ משתמשים בתריסים בעלי שלושה להבים כדי לתת 72 תמונות בשנייה - כלומר, כל פריים מהבהב על המסך שלוש פעמים.
באנימציה מצוירת, דמויות נעות מצולמות לעיתים קרובות "על שניים", כלומר, ציור אחד מוצג על כל שני פריימים של סרט (שבדרך כלל פועל בקצב של 24 פריימים לשנייה), כלומר יש רק 12 ציורים בשנייה.
אף על פי שקצב עדכון התמונה נמוך, הרציפות משביעת רצון עבור רוב הסרטים.
עם זאת, כאשר דמות נדרשת לבצע תנועה מהירה, בדרך כלל יש צורך לחזור להנפשה "על אחת" (כלומר, ציור על פריים), מכיוון ש"שניים" איטיים מכדי להעביר את התנועה בצורה מספקת.
שילוב של שתי הטכניקות שומר על העין ללא עלות ייצור מיותרת.
אנימציה עבור רוב הופקה בזול ככל האפשר, ולרוב צולמה על "שלושה" או אפילו "ארבעה", כלומר שלושה או ארבעה פריימים לכל ציור.
כלומר, ל-8 או 6 ציורים בלבד בשנייה בהתאמה.
אנימה גם מצוירת בדרך כלל על שלשות.
בשל תדר החשמל של רשתות חשמל, שידורי טלוויזיה אנלוגיים פותחו עם קצבי פריימים של 50 הרץ (רוב העולם) או 60 הרץ (קנדה, ארצות הברית, יפן, דרום קוריאה).
התדר של רשת החשמל היה יציב ביותר ולכן היה הגיוני להשתמש בו לסנכרון.
כניסת טכנולוגיית הטלוויזיה הצבעונית הצריכה להוריד את תדר ה-60 FPS ב-0.1% כדי למנוע , אלמנט תצוגה המופיע על צגי שחור-לבן מדור קודם, שגם מופיע על משטחים רווי צבעים.
נמצא כי על ידי הורדת קצב הפריימים ב-0.1%, ההשפעה הלא רצויה הופחתה למינימום.
נכון לשנת 2021, תקני שידור וידאו בצפון אמריקה, יפן ודרום קוריאה עדיין מבוססים על 60 / 1.001 ≈ 59.94 תמונות בשנייה.
באופן מבלבל, פורמטים "משולבים" נהוג לציין ב-1/2 קצב התמונה שלהם, 29.97/25 FPS וכפול גובה הדימוי שלהם, אבל הכינויים הללו הן מנהג בלבד; בכל פורמט מופקות 60 תמונות בשנייה.
רזולוציה של 1080i מפיקה 59.94 או 50 תמונות 1920×540, כל אחת מהן מונמכת לחצי גובה בתהליך הצילום ונמתחת לאחור כדי למלא את המסך בהשמעה במכשיר טלוויזיה.
זה גרם לבלבול הזה בכל התעשייה בימים הראשונים של תוכנות וידאו דיגיטליות, כאשר הרבה תוכנות נכתבו בצורה שגויה: המפתחים חשבו שצפויות רק 29.97 תמונות בכל שנייה.
אמנם נכון שכל רכיב תמונה נשלח רק 29.97 פעמים בשנייה, אבל מיקום הפיקסלים נשלח 1/60 שנייה לאחר מכן.
סרט בקצב המקורי של 24 FPS לא יכול להיות מוצג ללא התהליך הדרוש, מה שמוביל לעיתים קרובות ל"התלבטות": כדי להמיר 24 פריימים לשנייה ל-60 פריימים לשנייה, כל פריים אי זוגי חוזר על עצמו, מתנגן פעמיים, בעוד כל פריים זוגי הוא משולש.
זה יוצר תנועה לא אחידה, הנראית סטרובוסקופית.
להמרות אחרות יש הכפלת מסגרת לא אחידה דומה.
תקני וידאו חדשים יותר תומכים ב-120, 240 או 300 פריימים לשנייה, כך שניתן לדגום פריימים באופן שווה עבור קצבי פריימים סטנדרטיים כגון סרט 24, 48 ו-60 FPS או וידאו של 25, 30, 50 או 60 FPS.
ששיעורי הפריימים הגבוהים האלה עשויים להיות מוצגים גם בשיעורים המקוריים שלהם.
המרת קצב פריימים מעלה הוא תהליך של הגדלת הרזולוציה הזמנית של רצף וידאו על ידי סינתזה של פריימי ביניים אחד או יותר בין שתי פריימים עוקבים.
קצב פריימים נמוך גורם ל"Aliasing", מניב תנועה פתאומית ופוגע באיכות הווידאו.
כתוצאה מכך, הרזולוציה הזמנית היא גורם חשוב המשפיע על איכות הווידאו.
אלגוריתמים עבור FRC נמצאים בשימוש נרחב ביישומים, כולל שיפור איכות חזותית, דחיסת וידאו ויצירת וידאו בהילוך איטי.
ניתן לסווג את רוב שיטות ה-FRC לשיטות זרימה אופטית או מבוססי ליבה ושיטות מבוססות פיקסלים מזויפים.
שיטות המבוססות על זרימה משלבות באופן ליניארי זרימות אופטיות חזותיות בין שתי מסגרות קלט כדי להעריך זרימות ממסגרת הביניים של היעד למסגרות הקלט.
הם גם מציעים היפוך זרימה (הקרנה) לעיוות תמונה מדויק יותר.
יתרה מכך, ישנם אלגוריתמים שנותנים משקלים שונים של וקטורי זרימה חופפים בהתאם לעומק האובייקט של הסצנה באמצעות שכבת הקרנת זרימה.
שיטות המבוססות על הדמיה של פיקסל משתמשות בפיתול שניתן לעיוות למחולל המסגרת המרכזית על ידי החלפת זרימות אופטיות בווקטורי היסט.
ישנם אלגוריתמים שגם מבצעים אינטרפולציה של פריימים אמצעיים בעזרת קונבולולוציה ניתנת לעיוות בתחום התוכנה.
עם זאת, מכיוון ששיטות אלו חזו ישירות פיקסלים בניגוד לשיטות FRC המבוססות על זרימה, הפריימים החזויים נוטים להיות מטושטשים כאשר קיימים אובייקטים הנעים במהירות.
כלי / תוכניתזמינותמקסימום מכפיל הגדלת מסגרתמסנן קצב המרות של AviSynth MSUמסחריכל מספר שלם חיוביAdobe Premiere Proמסחרי100וגאס פרומסחרי100Topaz Video Enhance AIמסחרי100ממיר קצב פריימים מתקדם (AFRC)"חינם"כל מספר שלם חיוביFlowFrames Video AI אינטרפולציהחינםעד פי 8
מסנן קצב המרות של AviSynth MSU
מסנן המרת קצב הפריימים של AviSynth MSU הוא כלי קוד פתוח המיועד להמרה מעלה של קצב פריימים של וידאו.
הוא מגדיל את קצב הפריימים בגורם שלם.
הוא מאפשר, למשל, להמיר סרטון עם 15 פריימים לשנייה לסרטון עם 30 פריימים לשנייה.
Adobe Premiere Pro היא תוכנה מסחרית לעריכת וידאו המאפשרת להאט את הווידאו באמצעות אפקטים של זרימה אופטית ומיפוי זמן מחדש לצילומים רגילים כדי ליצור מראה טוב יותר והילוך איטי חלק יותר.
Vegas Pro היא גם תוכנה מסחרית לעריכת וידאו.
יכולה גם לייצר וידאו בהילוך איטי, צריך לבחור את עוצמת התנועה בסרטון שלך ואת אחוזי מהירות ההשמעה.
ל-Topaz Video Enhance AI יש את מודל Chronos AI משתמש בלמידה עמוקה כדי להגביר את קצב פריימים של וידאו ללא חפצים.
אלגוריתם זה יוצר פריימים חדשים שלעיתים קרובות לא ניתן להבחין בינו ובין פריימים שנלכדו במצלמה.
ממיר קצב פריימים מתקדם (AFRC)
היתרון העיקרי של אלגוריתם AFRC הוא שימוש במספר טכניקות שיפור איכות כגון מיסוך חפצים אדפטיבי, עיבוד פסים שחורים ומעקב אחר חסימה:
טכניקת מיסוך חפצים אדפטיבית מאפשרת להפוך חפצים פחות בולטים לעיניים ובכך להגביר את האיכות האינטגרלית של וידאו מעובד;
עיבוד פס שחור מאפשר להימנע מחפצים המופיעים בדרך כלל במסגרות אינטרפולציות במקרה של פס שחור המוצג ליד קצוות המסגרת;
מעקב אחר חסימה מבצע שחזור באיכות גבוהה של מסגרות אינטרפולציות ליד קצוות במקרה של נוכחות של תנועה עם כיוון אל/מקצה המסגרת.
קצב הג'ונגל הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי של מיקי מאוס משנת 1929. זהו הסרט הקצר ה-13 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" והעשירי שהופק באותה השנה.
העלילה עוקבת אחר מיקי שמשוטט בתוך ג'ונגל ונתקל בכמה חיות, הכוללות פילים, קופים ואריות.
לאחר שנכשל לצוד נשר, מיקי מאויים על ידי אריה ודוב.
אך קוף ותוכי שמתחילים לנגן באקורדיון של מיקי, מצילים אותו בכך שכל חיות הג'ונגל פורצות בקונצרט אחד גדול.
מיקי רוקד עם אריה, דוב וזוג קופים לצלילי "הדנובה הכחולה" מאת המלחין האוסטרי יוהאן שטראוס.
שני יענים מתחילים לרקוד כאשר מיקי מנגן את "Auld Lang Syne" על סקסופון מאולתר.
מיקי ממשיך עם שיר העם ההוואי "אלוהה אווה" , מאת ליליואוקלאני, שהייתה המלכה האחרונה של ממלכת הוואי.
לאחר מכן הוא מנגן את "Turkey in the Straw" ו"יאנקי דודל" כאשר בסוף כל החיות מוחאות כפיים ומריעות לו.
בגלל סרט זה לדיסני היו קצת בעיות עם הצנזורה של המדינה, עקב סצנה בה אריה רוקד הולה.
בספרו "הסרטים של מיקי: סרטי הקולנוע של מיקי מאוס", הייס גרוב כותב: ""קצב הג'ונגל" הוא אחד מהסרטים הקצרים המוקדמים של מיקי מאוס המשעממים ביותר: אין עלילה, אין דיאלוג, אין שיר, ושבלונות הריקוד דומות באופן גרוע לסרטי "סימפוניות טיפשיות" מאותה התקופה.
יתר על כן, עדיין לא ברור מה מיקי, שעד עכשיו הכרנו כשוכן באסם ועיירות קטנות, עושה בג'ונגל".
ראיין קילפטריק, מאתר הפודקאסט "The Disney Film Project", מציין: "ביצועי הריקוד המטופשים של אב אייוורקס משעשעים כל הזמן.
אנחנו מקבלים שני קופים ברצף אחד ושני יענים באחר.
אנחנו גם מקבלים אריה שמוריד את רעמתו למטה כדי להשתמש בה כחצאית דשא ונהפך לרקדן הולה.
כל השלושה נעשו עם הנפשה זורמת ונהדרת שכיף לראות, גם אם הם לא בהכרח מניעי סיפור".
ב-8 בדצמבר 1929, עיתון חדשות הקולנוע "The Film Daily" פרסם: "מיקי, מוזיקאי מומחה: חיות הג'ונגל משרתות את מיקי ככלי נגינה.
נגינתו היא זו שגורמת לכל אוכלוסיית החיות לרקוד.
למעשה, זו היכולת המוזיקלית שלו בלבד העומדת בינו לבין השמדה.
הבחור הקטן מודע לחלוטין לכך ש'מוזיקה יכולה להרגיע את נפשה של חיית הפרא'.
הוא מגלה שליטה מדהימה בכל כלי נגינה.
שוב מיקי מראה שהוא פרפורמר שאפשר לסמוך עליו.
ב-11 בינואר 1930, כתב העת "Motion Picture News" פרסם: "סמנו סרט זה כמעורר צחוק אמיתי.
מיקי מאוס בג'ונגל מניע את כל חבורת החיות בזכות ההשתוללויות המוזיקליות שלו על מגוון רחב של כלי נגינה.
יש מספר של בדיחות נבונות שמבטיחות לסרט הרבה צחוקים אמיתיים".
"קצב הג'ונגל" היה ההשראה לסיפור ההרפתקאות הראשון ברצועת הקומיקס של מיקי מאוס משנת 1930.
בנוסף הסרט היה שלב במשחק ה-Wii משנת 2010 "Epic Mickey".
קצבת שירותים מיוחדים היא קצבה שמשלם המוסד לביטוח לאומי לאנשים עם מוגבלות מגיל 18 ואילך, הזקוקים לעזרה רבה בפעולות היומיום (לבישה, אכילה, רחצה, ניידות בבית ושליטה על הפרשות), או שהם זקוקים להשגחה מתמדת למניעת סכנת חיים לעצמם או לאחרים.
הקצבה משולמת במסגרת ענף נכות כללית של המוסד לביטוח לאומי, בהתאם ל ולתקנות שהותקנו מכוחו.
התנאי הבסיסי לזכאות לקצבה הוא הזדקקות לעזרה רבה בפעולות היומיום (לבישה, אכילה, רחצה, ניידות בבית ושליטה על הפרשות), או הזדקקות להשגחה מתמדת למניעת סכנת חיים למבקש הקצבה או לאחרים.
תנאי נוסף לזכאות לקצבה הוא קבלת קצבת נכות כללית וקביעת נכות רפואית בשיעור 40% לפחות (בתביעה שהוגשה לפני שנת 2022 נדרשו 60% לפחות).
מי שאינו מקבל קצבת נכות כללית, זכאי לקצבת שירותים מיוחדים, אם נקבעה לו נכות רפואית בשיעור 75% ומתקיימים בו שני התנאים הבאים:
הוא אינו מקבל קצבה מיוחדת לנפגעי עבודה מהמוסד לביטוח לאומי או תשלום עבור טיפול אישי או עזרה בבית על-פי חוק.
הכנסתו החודשית מעבודה אינה עולה על 52,755 ש"ח (בשנת 2022).
תנאי נוסף: האדם אינו מקבל הטבות במסגרת גמלת ניידות, אלא אם הוא זכאי לקצבה לשירותים מיוחדים בשיעור של 100% לפחות, או שוועדה רפואית של משרד הבריאות קבעה לו מוגבלות בניידות בשיעור של 100% או שהוא זקוק לכיסא גלגלים ומשתמש בו או שהוא מרותק למיטה.
בעל רכב זכאי לקצבה רק אם נקבעה לו מוגבלות בניידות בשיעור של 100% לפחות.
מי שהיה זכאי לקצבה קודם שהגיע לגיל פרישה ימשיך לקבל אותה גם לאחר מכן (כל עוד מתקיימים תנאי הזכאות).
את התביעה לקצבה ניתן להגיש עד חצי שנה אחרי גיל הפרישה, אך הזכאות לקצבה תינתן רק אם רופא המוסד קבע שהיו זכאים לה בתקופה שלפני גיל הפרישה.
מי שמקבל טיפול בדיאליזה פעמיים בשבוע לפחות.
מי שעבר השתלת איברים (כליה, לב, לבלב, ריאה, כבד) - הזכאות היא למשך חצי שנה מיום ההשתלה.
מי שעבר השתלת מח עצם - בהשתלה מתורם זר הזכאות היא למשך חצי שנה מיום ההשתלה, ובהשתלה עצמית הזכאות היא לשלושה חודשים מיום ההשתלה.
חולה אונקולוגי המקבל טיפול מתוך רשימת הטיפולים שקבע המוסד לביטוח לאומי.
עולה חדש בשנה הראשונה לעלייתו זכאי לקצבה בתנאים קלים מאלה המנויים לעיל.
מהשנה השנייה ואילך דינו כדין כל תושב ישראל.
מי ששוהה במוסד שניתנים בו שירותי רפואה, סיעוד או שיקום אינו זכאי לקצבה.
גובה הקצבה בשנת 2022 הוא:
מי שזקוק לעזרה רבה בעשיית רוב פעולות היומיום ברוב שעות היממה זכא לקצבה בשיעור של 50%, בסך 1,527 ש"ח.
מי שזקוק לעזרה רבה בעשיית כל פעולות היומיום ברוב שעות היממה.
מי שתלוי לחלוטין באדם אחר בעשיית כל פעולות היום יום בכל שעות היממה.
מי שזקוק לעזרה רבה בעשיית כל פעולות היום יום ברוב שעות היממה וזקוק להשגחה מתמדת.
מי שתלוי לחלוטין באדם אחר במידה רבה במיוחד בביצוע כל פעולות היומיום בכל שעות היממה.
מי שזקוק לעזרה רבה במיוחד בביצוע כל פעולות היומיום בכל שעות היממה וזקוק להשגחה מתמדת.
למי שעונה על תנאי זכאות אלה תשולם קצבה בשיעור 188% אם הוא מקבל תוספת למונשמים או תוספת למעסיקים של שני מטפלים.
מקבל קצבה בשיעור 188% לפחות שזקוק למכונת הנשמה בכל שעות היממה זכאי לתוספת בסך 8,462 ש"ח.
החל מיולי 2021 מי שעונה על כל התנאים הבאים זכאי לתוספת לקצבה בסכום של 5,641 ש"ח:
הוא מקבל קצבת שירותים מיוחדים בשיעור 188% לפחות.
הוא זקוק לשני מטפלים בשל מצבו הרפואי ותלותו בזולת, לדעת רופא המוסד לביטוח לאומי.
יש לו שני היתרים להעסקת עובד זר בסיעוד.
הוא מעסיק בפועל שני עובדים זרים, או עובד זר ועובד ישראלי במשרה מלאה שאינו בן משפחה.
הוא אינו זכאי לתוספת למונשם.
החל מאוקטובר 2021 מקבל קצבת שירותים מיוחדים שיש לו ילד עד גיל 3 זכאי לתוספת בסך 954 ש"ח או לתוספת בסך 1,908 כאשר יש שני ילדים או יותר.
קצב חילוף החומרים הבסיסי , המכונה בעברית גם קצב מטבולי בסיסי, הוא כמות האנרגיה שהגוף שורף במנוחה לצורך תפקודים פיזיולוגיים חיוניים כמו נשימה, זרימת הדם, ויסות טמפרטורת הגוף ותיקון תאי הגוף.
מדובר בכמות האנרגיה המינימלית הנדרשת על מנת שהאדם יישאר בחיים כאשר הוא אינו עוסק בפעילות גופנית כלשהי.
קצב חילוף החומרים הבסיסי משפיע באופן ניכר שריפת הקלוריות של הגוף ובסופו של דבר קובע אם אותו האדם עולה במשקל, יורד במשקל, או נשאר באותו המשקל.
עבור רוב האנשים ה-BMR מהווה בסביבות 70% מסך הקלוריות שנשרפות במהלך היום.
גורמים כמו גיל, מין, גנטיקה, הרכב גוף ופעילות הורמונלית משפיעים באופן ניכר על קצב חילוף החומרים הבסיסי של כל אדם.
ככל שרקמת השרירים גדולה יותר הגוף שורף יותר קלוריות כאשר הוא נמצא במנוחה, ולכן אנשים עם מסת שריר רזה (משקל השרירים, העצמות ויתר האיברים הפנימיים למעט השומן) גבוהה יותר נוטים להיות בעלי BMR גבוה יותר.
הגיל של האדם הוא גורם מכריע נוסף לקצב חילוף החומרים הבסיסי - בדרך כלל לאחר גיל 20 ה-BMR אצל מרבית בני האדם קטן ב-1 עד 2 אחוזים מדי עשור, בעיקר בשל אובדן שרירים ושינויים הורמונליים.
ההבדלים בין המינים גם מהווים גורם מכריע על קצב חילוף החומרים הבסיסי, כאשר לגברים יש בדרך כלל BMR גבוה יותר מנשים משום שיש להם יותר מסת גוף רזה.
מדידה מדויקת של ה-BMR כרוכה במדידת כמות החמצן הנצרכת על ידי הגוף וכמות הפחמן הדו-חמצני שמיוצר על ידי הגוף בתנאים מבוקרים, כגון לאחר צום לילה ותקופת מנוחה.
משום שמדידות מדויקות של ה-BMR יכולות להיות יקרות ומורכבות, מרבית האנשים נוטים להעריך את ה-BMR באמצעות מספר נוסחאות, כגון משוואת האריס-בנדיקט ומשוואת מיפלין-סנט ג'ור, אשר מסתמכות על משתנים כמו גיל, משקל, גובה ומין.
הערכת ה-BMR של אנשים היא חיונית במיוחד בתחומי הרפואה, התזונה והכושר.
בנוסף, במקרים בהם נמצא שה-BMR גבוה או נמוך מדיי הדבר עלול להעיד על בעיות בריאותיות מסוימות, כמו פעילות יתר של בלוטת התריס או פעילות מופחתת של בלוטת התריס, אשר גורמים בהתאמה להגדלת או הקטנת כמות האנרגיה שהגוף שורף.
אורח חיים החיים של האדם וגורמים סביבתיים שונים משפיעים גם הם במידה ניכרת על ה-BMR.
פעילות גופנית סדירה, ובמיוחד אימוני כוח, יכולים לסייע להגדיל את מסת השריר הרזה, ובכך להגדיל את ה-BMR.
לעומת זאת, הגבלה קיצונית של כמות הקלוריות שצורכים, או ביצוע של צום ממושך עלולים להקטין את ה-BMR משום שהגוף נאלץ להסתגל למצב בו הוא נדרש לחסוך באנרגיה.
בשל כך, אימוץ הרגלים בריאים, כמו תזונה מאוזנת ופעילות גופנית סדירה, יכולים לסייע לייעל את הפעילות המטבולית של הגוף.
קצח תרבותי (שם מדעי: Nigella sativa) נקרא גם קצח הגינה, הוא צמח חד-שנתי עשבוני במשפחת הנוריתיים שמקורו בדרום-מערב אסיה.
הקצח משמש כתבלין וכצמח מרפא.
הקצח נפוץ בדרום אירופה, מערב אסיה, צפון אפריקה והודו.
הוא לא גדל בר בישראל אולם ניתן למצוא אותו כפליט תרבות בשולי דרכים ושדות מעובדים.
ענפיו זקופים העלים בצבע ירוק-אפרפר, דומים לעלים מנוצים פעמיים, אבל העלעלים לא מופרדים לחלוטין.
העלים צרים וארוכים אך לא דמויי חוט.
הפרחים הם דו-מיניים, מופיעים בחודשים מרץ-מאי, עדינים, ובדרך כלל בצבע כחלחל או לבן, בעלי חמישה עד עשרה עלי כותרת.
הפרי הוא הלקט גדול ומנופח בנוי משלוש עד שבע קשוות, כל אחת מכילה מספר רב של זרעים.
זרעי הקצח הם חומים עד שחורים, ניתנים לאיסוף בחודשים יולי עד ספטמבר ומשמשים בתור תבלין.
בלשון העממית השם קצח מתייחס לזרעים אלו, ולא לצמח המניב אותם.
הקצח מתפתח בקרקעות דלות באקלים צחיח ובתנאי שמש מלאה והוא עמיד בכפור.
בסביבתו לא יתפתחו צמחים ממשפחת הקטניות.
הקצח משמש כתבלין וכצמח מרפא מזה למעלה מ-2,000 שנה.
הוא מוזכר בתנ"ך בספר ישעיהו פרק כ"ח פסוק כ"ה: "הלוא אם שוה פניה והפיץ קצח וכמון יזרק".
בתקופת המשנה והתלמוד היה נפוץ גידול הקצח בכל חלקי הארץ, וזרעיו שימשו הן כתבלין על הלחם.
והן כתרופה יעילה כנגד מחלות לב.
על סגולותיו הרפואיות נאמר בתלמוד (מסכת ברכות, דף מ'): "אמר רב חמא בר' חנינא: הרגיל בקצח אינו בא לידי כאב לב".
הוא משמש זה מאות שנים (כמקור מזון ומקור להפקת שמן) באסיה, במזרח התיכון ובאפריקה לצרכים רפואיים.
באסיה הוא מוכר כ"זרעי בצל שחורים".
השימוש המסורתי בו הוא לצרכים של בריאות הריאות, מערכת העיכול, תפקוד הכליות והכבד, מערכת זרימת הדם, שיפור ההרגשה הכללית, שלשול ועוד מחלות רבים.
לפי הנטורופתיה, הקצח משמש לאיזון לחץ הדם, בטיפול בכאבים וגזים במערכת העיכול וכתרופה נגד תולעים במערכת העיכול.
כמו כן הוא גם משמש כתבלין ללחם.
קיים מחקר רפואי המאשר כי לקצח התרבותי השפעות רפואיות.
חושבים שרוב ההשפעות קשורות למרכיב בשם תיימוקוויינון (thymoquinone).
ההשפעות שנמצאו כללו הורדת לחץ הדם ושיפור הנשימה.
לקצח טעם חזק ומריר, וריחו החלש מזכיר ריח תות שדה.
בישראל משתמשים בו לרוב במוצרי מאפה, ובמקומות אחרים בעולם גם לייצור סוכריות וליקרים.
שמן קצח טהור משמש בעיקר ברפואה אלטרנטיבית כנגד אלרגיות, אסתמה, מחלות עור כפסוריאזיס ודלקת עור אטופית, לחץ דם גבוה, בעיות במערכת העיכול, לאיזון המערכת החיסונית ולצרכים וטרינריים.
את השמן המופק בכבישה קרה ניתן להשיג גם בצורת כמוסות.
קצין, בגוף בעל היררכיה פיקודית, הוא מי שנושא בדרגה המקנה סמכויות פיקוד (אם כי סמכות פיקוד יכולה להינתן, במידה מצומצמת, גם למי שאינו קצין).
המונח "קצין" משמש בהיקף נרחב בצבא ובגופים נוספים בעלי היררכיה פיקודית כמו המשטרה, שירות בתי הסוהר, מכבי האש וארגוני רפואת חירום (בהם מגן דוד אדום, הצלב האדום והסהר האדום).
במדינות דוברות אנגלית נעשה שימוש במונח "קצין" גם בשמות תפקידים אזרחיים, למשל קצין רפואה.
המילה קצין מופיעה בתנ"ך 6 פעמים.
האטימולוגיה שלה אינה ברורה, אך כנראה שמקורה במילה "קצה", במובן "המייצג את הפיקוד".
בצבא ארצות הברית, בצבא בריטניה ובצבאות רבים אחרים משמשות בפועל, מהמחצית השנייה של המאה ה-20, עשר דרגות קצונה, מלוטננט משנה ועד גנרל.
בחלק מהמדינות קיימות מעל דרגות אלה דרגת קצונה אחת או שתיים, שאינן בשימוש כיום ע"י קצינים בשירות פעיל.
בצה"ל קיימות תשע דרגות קצונה.
צבא פרוסיה היה הצבא הראשון שהקפיד על מתקנים נפרדים לקצינים, במטרה לשמור על מערכת יחסים מקצועית בין המפקדים לחיילים, הפרדה שאומצה לאחר מכן בכל צבאות העולם.
בצבא, קצין מפקד על יחידה צבאית, או משרת בתפקיד אחר שדורש דרגת קצונה.
בצה"ל, מקבלים מרבית החיילים דרגות קצונה בעקבות קורס קצינים – קורס התנדבותי הכולל לימודי מנהיגות וניהול בנוסף להכשרה צבאית מקצועית, ומשכו בישראל כחצי שנה.
אחרים המקבלים דרגות קצונה הם טייסים וחובלים, אקדמאים, ולעיתים נדירות, חיילים שהוכיחו מנהיגות במהלך פעילות מבצעית.
כך, למשל, העניק הרמטכ"ל דאז, משה דיין למאיר הר-ציון, שהיה מפקד בולט ביחידה 101 ובצנחנים בימי פעולות התגמול והקים את סיירת צנחנים, מינוי לקצונה.
היה זה מקרה נדיר ויחיד בתקופת כהונתו של דיין כרמטכ"ל.
אלוף נעם תיבון, ששירת כלוחם בסיירת מטכ"ל, היה אמור לצאת לקורס קצינים, אך עקב השתתפותו במבצע מיוחד של היחידה בוטלה תוכנית זו, ובסיום המבצע הוענקו לו דרגות הקצונה מבלי שעבר קורס קצינים.
אלוף טל רוסו, מפקד פיקוד הדרום לשעבר, שירת כלוחם ביחידת שלדג, ובעודו סמ"ר שימש כמפקד צוות ביחידה ובמהלך מלחמת לבנון הראשונה כמפקד פלוגה.
רוסו ותיבון הם הקצינים הבכירים ביותר בצה"ל שאינם בוגרי קורס קצינים.
ברוב המדינות המערביות, תואר ראשון מהווה תנאי כניסה לקורס קצינים או לחלק מהקורס.
המדינות הבולטות בכך שאינן מחייבות קבלת תואר ראשון לקצינים הן אוסטרליה, בריטניה, ניו זילנד וישראל.
עם זאת, בצה"ל, חלק ממסלולי הקצונה כוללים לימודי תואר ראשון.
כך הדבר בעתודה האקדמית, בקורס טיס, בקורס חובלים וכן בתוכניות צבאיות-אקדמיות נוספות כמו המכללה לפיקוד טקטי, תוכנית חבצלות, תוכנית תלפיות ותוכנית פסגות.
בכל מקרה, בשירות סדיר בצה"ל, כמו במשטרת ישראל ובשירות בתי הסוהר יש צורך בתואר ראשון כדי להתקדם לדרגת קצונה בכירה כסגן-אלוף בצבא או רב-פקד/כלאי במשטרה ובשב"ס.
בצה"ל הייתה קיימת דרגה מיוחדת: ממלא מקום קצין (ממ"ק), שנתנה לבעליה סמכויות של קצין.
הדרגה הוענקה בין היתר לבוגרי העתודה האקדמית שלא עברו קורס קצינים, ולמי שסיימו קורס קצינים בציון נמוך אך עדיין נמצאו ראויים להיות מפקדי מחלקות, ונקבע כי כעבור פרק זמן בתפקיד יועלו לדרגת סג"ם.
השימוש בדרגה היה מוגבל בזמן עד למציאת קצין שימלא את התפקיד.
בין הקצינים הבכירים שנשאו דרגה זו אביגדור קהלני וגיורא ענבר.
קצין ארגון רפואה (בר"ת: קא"ר) הוא קצין בחיל הרפואה, אשר אחראי על פיקוד, ארגון וניהול מערכות הרפואה בצה"ל בשגרה, בפעילות ביטחון שוטף ובעת חירום.
מבין מגוון תפקידי קציני ארגון רפואה ניתן למצוא מפקדי קורסים בבית-הספר לרפואה צבאית של חיל הרפואה, קציני ארגון רפואה בחטיבות (שאף מחליפים במקרים חריגים את קצין הרפואה החטיבתי), באוגדות, בפיקודים השונים, במפקדות ראשיות וביחידות מיוחדות וקצינים במפקדת קצין רפואה ראשי.
המשותף לכולם הוא העיסוק בקידום, ניהול, בנייה וארגון נושאי הרפואה בצה"ל, כאשר הפן הטיפולי כמו גם המחקר מוטל בעיקר על קציני הרפואה (רופאים בהכשרתם).
הדרגה הבכירה ביותר לקצין ארגון רפואה היא אלוף-משנה, המוענקת למפקד בית הספר לרפואה צבאית.
עד לפני מספר שנים, היה קצין ארגון רפואה נוסף בדרגה זו, ראש מערך הקא"רים, עוזר קצין הרפואה הראשי לארגון, אך במסגרת הארגון מחדש שנעשה בחיל הרפואה בשנים האחרונות, הורד התקן לתפקיד זה לדרגת סגן-אלוף.
תפקיד הקא"ר נחלק לשלוש קטגוריות מרכזיות: שדה, פיקוד והדרכה, ומטה:
הקא"ר שותף בחלק האופרטיבי של החטיבה
עוסק בבניין הכוח מבחינה רפואית (הוצאה לקורסים והכשרות)
אחראי לקידום מוכנות הרפואה בחטיבה בכלל המרכיבים (לדוגמה: תכנון תוכניות הסיוע הרפואי בצורות הקרב השונות לחטיבתו)
אחראי לשמור על הכשירות הרפואית של הצוותים הרפואיים בחטיבה (לדוגמה: תכנון אימונים, ביקורות כשירות ועוד)
אחראי לתכנון מלאי ותוקף ציוד רפואי לשגרה ולחירום
אחראי על הפעלת הכוח, פיקוד על אירוע מבחינה אג"מית
ממונה על שמירת הכוננות רפואית בגזרת החטיבה המרחבית
קא"ר בתפקיד פיקודי כמפקד קורס חובשים בבה"ד 10
כמפקד קורס חובשים הקא"ר הוא מפקדם של כ-64 חניכים ו 6 אנשי סגל
המפקד אמון על הכשרתם המקצועית של כלל החניכים עד להסמכתם כחובשים בצה"ל (לדוגמה: העברת שיעורים מקצועיים, פיקוד בסדרה שבמסגרתה מתבצעות פריסות ומתורגלים החניכים בטיפול בנפגעים מדומים ובפינויים)
מפקד הקורס אמון על מענה פיקודי ואישי לכל צורכיהם השונים של כל חייליו
חונך רפואה במתקן אימונים לוגיסטיים
הקא"ר אחראי לחנוך מקצועית בתחום הרפואה את גופי הרפואה השונים המגיעים לאימון (מחלקות רפואה גדודיות, פלוגות רפואה ועוד)
קא"ר משמש בתפקידי מטה במפקדות השונות
במפקדת קצין רפואה ראשי כקציני מדורים בתפקידי ניהול ותכנון
במפקדות הפיקודים והזרועות (חיל האוויר, חיל הים ומפקדת זרוע היבשה) כקציני הדרכה וחמ"ל
מסלול הכשרתו של הקא"ר ושלבי התפתחותו בתפקיד
קציני ארגון הרפואה מתחילים דרכם הצבאית לרוב כחובשים, למרות שניתן למצוא ביניהם פרמדיקים, אחים ומספר מקצועות פרא-רפואיים.
המיועדים לשמש קציני ארגון רפואה עוברים קורס קצינים בבה"ד 1 לרוב במגמת מעוז, ולאחריו הם עוברים השלמה חילית בבה"ד 10 (בקורס קציני ארגון רפואה).
הקא"ר מתחיל את דרכו בהיותו סגן-משנה ומבצע את התפקיד בדרך כלל עד כניסתו לשירות קבע.
תפקיד שני יבצע בדרגות סגן במשך כשנה וחצי עד שנתיים.
אם יהיה מעוניין להמשיך את דרכו בצבא, יעבור לתפקיד שלישי (תקן דרגת סרן) במשך כשנתיים.
כשהוא בדרך כלל בן 25, יכול הקא"ר לצאת ללימודים אקדמאים מלאים לתואר ראשון במסגרת תוכנית שירות של חיל הרפואה, בנושאים הקשורים לחיל הרפואה, כגון ניהול מערכות בריאות ורפואת חירום (הכשרה כפרמדיק).
לאחר שסיים את הלימודים האקדמאיים יחל הקצין בתפקיד רביעי שעתיד להמשך כשלוש שנים.
קצין בטיחות בתעבורה הוא תפקיד בארגון האחראי על בטיחות ועל תקינות כלי הרכב ועל הדרכת הנהגים.
קצין בטיחות בתעבורה הוא היועץ להנהלה בתחום הבטיחות בתעבורה ומהווה את הקשר לגורמים חיצוניים בתחום, כדוגמת המשטרה וחברות הביטוח.
תפקיד קצין הבטיחות הוגדר בחוק (חלק י' של תקנות התעבורה) כחלק מהמאבק בתאונות הדרכים, כאשר כל מפעל, עסק וכיוצא בזה, המחזיק מספר כלי רכב מסוג ובהיקף המפורט בחוק, מחויב להעסיקו.
במקרים מיוחדים, מפקח קצין הבטיחות גם על הובלת חומרים מסוכנים, על מובילי משנה של החברה וכן על עוזרים או קציני בטיחות אזוריים.
הסמכת קציני בטיחות, הדרכתם והפיקוח עליהם הם באחריות משרד התחבורה.
קצח זעיר-פרחים (שם מדעי: Garidella nigellastrum) הוא מין של קצח, עשב חד-שנתי ממשפחת הנוריתיים.
פרחיו קטנים - אורכם פחות מסנטימטר בודד.
צבע עלי הכותרת משתנה: מסגול בקרבת מרכז הפרח, ללבן בחלקו החיצוני.
בכל פרח חמישה עלי כותרת, מפוצלים לשתי אונות.
האבחנה בינו לבין קצח הציפורן בשלב הזרעים קשה.
הקצח זעיר הפרחים נפוץ בכל רחבי המזרח התיכון, כמו גם באירופה.
למין זה תפוצה מיוחדת, וייתכן אף בלעדית, בארץ: הוא מופיע רק בשפלת יהודה.
דגם תפוצה זה, בחבל ארץ מצומצם שמאוים בפגיעה בשטחים הטבעיים כדוגמת התרחבות הבנייה, לחץ מרעה וייעור שטחים טבעיים, הופך אותו למין בסכנת הכחדה.
קצח זעיר-פרחים גדל בשטחים טבעיים, כדוגמת בתות ושטחים המכוסים על ידי צומח עשבוני.
שמו הקודם הוא קצח קצחני.
שם זה מקורו בתרגום ישיר של השם הלטיני, והוא שונה לאחרונה, בשל המצלול הלא נעים של השם הקודם, לשם הנוכחי.
קצין בינה רשתית, או בקיצור הצה"לי קַבָּ"ר, הוא קצין מודיעין האחראי לסינון מידע מודיעיני בתחום הסיגינט, ועיבודו.
הקב"ר פועל על פי רוב מול צוות אלחוטנים, משקלטים, ומתרגמים.
המיון וההכשרה לתפקיד מתבצעים ברובם לפני הגיוס לצה"ל בקורס טרום-צבאי.
בוגרי הקורס משרתים כמש"קי בינה רשתית (מב"ר) בבסיסי היחידה השונים ברחבי הארץ וחלקם יוצאים לקורס קצינים וממשיכים בשירות בתפקידי קב"ר.
הקב"ר אחראי על זירה מסוימת, והוא האחראי לניהול מערך ההאזנה בבסיסו ולקביעת סדר העדיפויות בהאזנה, על פי הצי"ח ("ציון ידיעות חיוניות" - המידע הנדרש להשגה על ידי מפקדות ממונות).
עבודת הקב"ר כוללת את הקביעה איזה חומר יתורגם לעברית ויופץ הלאה לגורמי המחקר.
הקב"ר עורך את הידיעה, נותן לה כותרת ומחליט למי להפיצה.
עבודת הקב"רים מתבצעת במשמרות סביב השעון והיא תחת לחץ מתמיד, שכן ידיעות מסוימות הן בעלות חשיבות להפצה מיידית.
על רקע כמות המידע הגוברת קיים קושי בפעולת הסינון ועבודת הברירה כך שתתבצע באופן יעיל ומהיר מבלי להחמיץ ידיעה חשובה.
בעיה אפשרית נוספת היא אובדן ניואנסים של תיאור מציאות במהלך סינון והכנת הדיווחים להפצה.
כך למשל תיאר מישקה בן דוד כשל של העברת מידע דרך הקב"ר ערב מלחמת יום הכיפורים:
בשנים האחרונות סוגיה זו באה על פתרונה במידה רבה לאור "שבירת החומות" עם גופי המחקר וההערכה ויכולתם לגשת לחומרי מקור.
בצה"ל משרתים קצינים אלה ביחידה 8200.
לעבודת הקב"רים חלק בסיכולים הממוקדים שביצע צה"ל החל מראשית המאה ה-21. על רקע זה הפכה עבודתה של יחידה 8200 בתקופה זו לצמודה מאוד לגופי המחקר והאופרציה, שכן היחידה מספקת לא מעט מהידיעות המודיעיניות הנוגעות לפעולות אלו.
בארצות הברית משרתים בעלי תפקיד זה ב-NSA.
עמוס לוינברג, ששימש כקב"ר ביחידה 848 (שמה שונה מאז ל"יחידה 8200"), שהה במוצב החרמון בתחילת מלחמת יום הכיפורים, נשבה יחד עם 31 מחיילי המוצב בעת שכוחות צנחנים סורים כבשו את המוצב, וסיפק לשוביו מידע סודי רב על צה"ל.
על רקע המידע שסיפק כונה "הקב"ר המזמר".
קֶצַח (שם מדעי: Nigella בערבית: חָבָּא סוּדָא.
וקָחטָה מכונה גם כמון שחור או שומשום שחור) הוא סוג במשפחת הנוריתיים, הכולל כ-14 מינים של צמחים חד-שנתיים.
מקור הקצח באגן הים התיכון ובדרום-מערב אסיה.
זרעים של קצח נמצאו בקבר של תות ענח' אמון במצרים (1325 לפנה"ס), ומתקופת הברזל באתר דיר עלא שבירדן.
נראה שהוא בוית מהמין הגדל בר באזור זה.
הקצח צומח לגובה של 20 עד 90 סנטימטרים.
בתקופת הפריחה מעלה הקצח פרח בודד לכל גבעול.
צבעי הפרח הם לבן, צהוב, ורוד, כחול בהיר או סגול בהיר.
לכל פרח חמישה עד עשרה עלי כותרת.
ההאבקה של הפרחים נעשית על ידי חרקים.
הפרי הוא נרתיק המורכב ממספר תאים, כשבכל תא כמה זרעים.
המין קצח תרבותי (Nigella sativa) מתורבת וזרעיו משמשים הן כתבלין והן למטרות רפואיות.
מין זה לא גדל בר בישראל, שאר המינים משמשים למטרות נוי.
בצמחיית הבר של ארץ ישראל ניתן למצוא חמישה מינים:
קצח דמשקאי (Nigella damascena) - בעל פרחים ייחודיים.
למין זה יש גם כמה זנים מתורבתים בעלי פרחים בגווני כחול, ורוד וסגול.
בגלל המראה המיוחד, לצמח מספר שמות באנגלית: השטן בשיח (Devil in the bush) והשטן בכלוב (Devil-in-a-cage).
הקצח נזכר שלוש פעמים בספר ישעיהו לצד הכַמֹּן כצמח שנזרע בהֲפָצָה, ונדוש במקל ולא בחָרוּץ.
רש"י מתאר את הקצח בפירושו המלמד על אי-ודאות בזיהויו: "רבותינו מפרשים נייל"א (niele), אבל אני שמעתי מין זרעים שזורעים אותו בארץ ישמעאל".
בגמרא, בברכות, מופיע שריחו רעיל אבל טעמו טוב והוא בריא ללב.
במטבח הערבי נהוג להכין ממנו ממרח "טחינת קצח" בתור "עוגת קצח" הנקראת קיזחה.
כמו כן משתמשים בקצח בקינוחים ובתערובת זעתר.
במטבח הסורי נהוג להכין ממנו "עוגת קצח".
במטבח התימני מוספים הזרעים למאפים כמו כובנה ופיתות הסַלוּף.
במטבח של ערביי ארץ ישראל
במטבח של ערביי ישראל נהוג להכין מטבל על ידי ערבוב קצח טחון עם סילאן, סירופ חרובים או סירופ ענבים.
קָצוּשִיקָה הוֹקוּסַאי (ביפנית: 葛飾北斎;נולד כנראה ב-31 באוקטובר 1760 – 10 במאי 1849) היה צייר יפני ואמן אוקיו-אה מתקופת אדו.
אחד מנציגיה הבולטים של אמנות הדפסי העץ, הוקוסאי ידוע במערב בזכות סדרת ההדפסים שלו "36 מבטים על הר פוג'י", אשר כוללת את ההדפס המפורסם "הגל הגדול בסמוך לקאנאגאווה".
יצירה איקונית נוספת של הוקוסאי היא "חלומה של אשת הדייג", המתאר אקט מיני בין אישה לשני תמנונים.
ציור זה נחשב ליוצר ז'אנר המחושים בהנטאי.
במהלך חייו החליף הוקוסאי יותר מ-30 שמות, כך שנהוג לחלק את חייו לתקופות בהתאם לשמות תחתיהם התפרסם באותה תקופה.
את מרבית יצירותיו הידועות יצר הוקוסאי אחרי גיל 60, ובשנים האחרונות לחייו אמר שרק לקראת גיל מאה תהיה לו הבנה מושלמת של דברים חיים, ואז יוכל להיות צייר אמיתי.
סדרות הנופים של הוקוסאי השפיעו רבות על סגנון האוקיו-אה והשאירו חותם משמעותי על האמנות העולמית.
הוקוסאי כנראה אף תיאר תרחיש שהוא יגיע לגיל 110 (בימיי חייו לא היה אף אדם שבוודאות הגיע לגיל כזה), אך הלך לעולמו כשהיה כנראה בן לפחות 88 - גיל מופלג יחסית לתקופתו.
הוקוסאי נולד בחודש ה-9 של השנה ה-10 לתקופת הוֹרֵקֶי (אוקטובר-נובמבר 1760) בשכונת קָצוּשִיקָה באדו, יפן.
בגיל 3 הוא אומץ במשפחתו של נָקָגֶ'ימָה איסה, מכין מראות אשר סיפק מראות לשוגון עצמו.
משערים כי נקג'ימה היה אביו של הוקוסאי, וייתכן כי אמו הייתה פילגש, היות שנקג'ימה לא הוריש להוקוסאי דבר.
הוקוסאי התחיל לצייר בגיל 6. את האמנות למד ככל הנראה מאביו, אשר מלאכתו כללה גם קישוט מסגרות המראות בציורים.
בגיל 12 הוקוסאי נשלח לעבוד בחנות ספרים.
באותה תקופה הספרים הודפסו בעזרת גילופי עץ, ולכן היו זולים יחסית וקריאת ספרים הייתה עיסוק מקובל בקרב כל המעמדות.
בגיל 14 הוקוסאי הפך לשולייתו של גלף, והתלמד אצלו עד גיל 18. בגיל 18 התקבל לסטודיו של שוּנשוֹ קָצוּקאָוַה, צייר אוקיו-אה וראש אסכולת קצוקאווה, אשר התמקדה בציורי קורטזנות ושחקני קבוקי.
לאחר שנה של התלמדות שינה הוקוסאי לראשונה את שמו - את האוסף הראשון של ציורי שחקני קבוקי הוא הוציא בשם שוּנרוֹ, אשר קיבל מהמורה.
הוא גורש מהסטודיו על ידי תלמידו הראשי של שונשו, כנראה מפני שהעז ללמוד את הסגנון של בית הספר היריב קָאנוֹ.
בהדרגה השתנו נושאי תמונותיו של הוקוסאי, אשר התחיל לעסוק בנופים וחיי יום-יום של יפנים ממעמדות שונים.
שינוי זה יביא לפריצת דרך בקריירה שלו ובאמנות כולה.
מסביבות שנת 1794 הוקוסאי הצטרף לבית-ספר טָאווָארָאיַה ואימץ את השם טאוואראיה סוֹרִי.
בתקופה זו אייר ספרי שירה וכרטיסי סורימונו.
בתקופה זו הוא התחתן שוב, אך גם אשתו השנייה מתה לאחר זמן קצר.
להוקוסאי היו שני בנים ושלוש בנות, והצעירה מביניהן - אואיי - הפכה לימים לציירת כמו אביה.
בשנת 1798 הוקוסאי עזב את בית הספר טאואראיה והמשיך לעבוד כצייר עצמאי, בשם הוקוסאי טוֹמִיסָה.
בשנת 1800 שינה את שמו לקצושיקה הוקוסאי, השם בו הוא מוכר בימינו.
בשנה זו הוציא שני אוספים, "מראות מפורסמים בבירה המזרחית" ו"שמונה מבטים על אדו".
הוא התחיל ללמד, ועד סוף חייו הכשיר כ-50 תלמידים.
בתקופה זו גברה תהילתו, בזכות יצירותיו וכישרון הקידום העצמי שלו.
מספרים, כי בשנת 1804 בעת פסטיבל הוא יצר את דיוקנו של כהן בודהיסטי באורך 180 מטר בעזרת מטאטא ודלי דיו.
לפי סיפור אחר, פעם הוקוסאי ניצח בתחרות שהתנהלה בחצרו של השוגון.
לפי האגדה, הוקוסאי צייר עקומה כחולה על נייר, ולאחר מכן צבע את רגליו בדיו אדום והתרוצץ על הציור כשהוא רודף אחרי תרנגול.
לאחר מכן הציג הוקוסאי את היצירה כציור של נהר, עליו צפים עלי אדר אדומים.
בשנת 1811 הוקוסאי שינה את שמו לטָאיטוֹ.
בתקופה זו יצר את "הוקוסאי מנגה", שבעה כרכים של סקיצות קטנות של נופים, חיות ובני אדם.
משנת 1814 ועד 1820 פרסם הוקוסאי 12 כרכים של "הוקוסאי מנגה", והיצירה צברה פופולריות רבה בקרב העם.
3 כרכים נוספים התפרסמו אחרי מותו של הוקוסאי.
השם "מנגה" אומץ מאוחר יותר לכינוי הקומיקס היפני.
בתקופה זו כתב הוקוסאי גם ספרי לימוד - זו הייתה שיטה קלה להרויח כסף ולמשוך תלמידים.
התהילה של הוקוסאי הגיעה לשיאה בתקופת אִיאִיצוּ, שם אשר אימץ לעצמו בשנת 1820. בתקופה זו יצר את "36 מבטים על הר פוג'י", יצירה בזכותה התפרסם בכל רחבי יפן ומחוצה לה.
בנוסף לסדרות נופים מרחבי יפן, כגון "מבט לא שגרתי על גשרים מפורסמים במחוזות יפן", הוא גם יצר תמונות מפורטות מאוד של צמחים וחיות.
בשנת 1834 הוקוסאי שינה את שמו ל"גָאקיוֹ רוֹגִ'ין מָאנגִ'י", "זקן המשוגע על אמנות".
בשנת 1839 נשרף הסטודיו של הוקוסאי ומרבית עבודתו.
בתקופה זו פרסומו הלך ופחת עם הופעתם של אמנים צעירים יותר, כגון אנדו הירושיגה.
ובכל זאת הוא המשיך לצייר עד סוף חייו.
ציור בשם "קורטיזנה עומדת מאחורי מסך מתקפל" מאת הוקוסאי נמצא באוסף מוזיאון טיקוטין לאמנות יפנית בחיפה.
במהלך הקריירה הארוכה שלו יצר הוקוסאי אלפי ציורים והדפסים בנושאים שונים, אך הוא זכה לפרסום והכרה עולמית בזכות סדרות הנופים שלו.
ניתן להגיד כי עבודתו של הוקוסאי השפיעה באופן מהותי על הנושאים הפופולריים בהדפסי העץ.
עבודתו של הוקוסאי השפיעה על רבים מציירי האוקיו-אה שבאו אחריו, כגון אנדו הירושיגה, אשר יצר סדרות של הדפסי נוף בעקבות הסדרה של הוקוסאי "36 מבטים על הר פוג'י."
הוקוסאי גם טבע לראשונה את המונח "מאנגה".
אמנם זו טעות לייחס לצייר חלק בהיסטוריה של הקומיקס היפני, שכן "הוקוסאי מאנגה" הוא אוסף רישומים הערוך בסגנון אקראי, ולא סיפור תמונות.
סיפורים המלווים תמונות היו פופולריים מאוד ביפן כבר מהמאה ה-17.
בסביבות 1840 הוא פרסם New Forms for Design שנתנה השראה לסוגי סאשיקו רבים.
הוקוסאי חי בתקופת אדו שבה הנהיגה יפן מדיניות בדלנית.
כפועל יוצא, האמנות היפנית בכלל, וזו של הוקוסאי בפרט, כמעט שלא הייתה מוכרת בעולם המערבי.
רק לאחר מותו של הוקוסאי ועם קיומה של רסטורציית מייג'י החלו הדפסים יפניים לעשות את דרכם לאירופה.
ב-1 באפריל 1867 נפתחה התערוכה העולמית של פריז שבה הוצב לראשונה ביתן יפני שזכה להתעניינות אדירה.
אחד הציירים הבולטים שהושפעו מהדפסי העץ של הוקוסאי היה קלוד מונה שרכש באותן שנים למעלה ממאה הדפסי עץ יפניים, ביניהם 23 של הוקוסאי.
בביתו בז'יברני הקים את גינת-המים המפורסמת בהשראת אמנות הגינון היפנית - שכללה צמחי מים רבים וגשר הולכי-רגל יפני מבמבוק - ואלו שימשו כנושא לרבים מציוריו.
ציורי המנגה של הוקוסאי השפיעו רבות גם על אדגר דגה, ועדות לכך ניתן למצוא בציורי הרקדניות שלו ובפרט בציורי הנשים הרוחצות.
היבט נוסף שבו השפיע הוקוסאי על האמנות האירופית היה בשגשוג של טכניקת ההדפס.
כך, למשל, בעקבות תערוכת הדפסים של הוקוסאי כתבה מארי קאסאט לידידה: "אסור לך להחמיץ זאת.
אם הינך מעוניין ליצור הדפסי צבע, עליך לראות בהקדם האפשרי את ההדפסים היפניים".
גם קאסאט וגם אנרי דה טולוז-לוטרק החלו לעסוק בטכניקת ההדפס בצורה אינטנסיבית ממש במקביל להצגתם של ההדפסים היפניים הראשונים בפריז.
בדומה למונה, טולוז-לוטרק נמשך לאמנות היפנית הן ביצירתו והן באורחות חייו: באותן שנים הרבה לפקוד את בית הקפה הפריזאי Divan Japonaise שעוצב בסגנון יפני, ואף יצר עבור המקום פוסטרים בהשראת ההדפסים היפניים.
בזרמי האימפרסוניזם, האר-נובו והמודרניזם ניתן לציין אמנים נוספים שהושפעו מהוקוסאי: אדואר מאנה, פייר בונאר, פייר-אוגוסט רנואר, ג'יימס אבוט מקניל ויסלר, וינסנט ואן גוך, קאמי פיסארו, פול גוגן, אוברי בירדסלי וגוסטב קלימט.
קצונה מקצועית הן דרגות קצונה בצה"ל הניתנות לחייל ללא קורס קצינים על סמך לימודים אקדמיים.
הדרגה ניתנת בעיקר לעתודאים אך גם לאחרים אשר השלימו לימודים אקדמיים באופן עצמאי לפני גיוסם לצבא, והתגייסו במסלול "אקדמיזציה".
פקודות הצבא מגדירות קצין מקצועי כשקול לסגן בשירותו הסדיר, ולסרן בתום שלוש שנות שירות, להוציא את סמכויות השיפוט וניהול מטווחים.
הבדל נוסף בין דרגות אלו לדרגות הקצונה הרגילות עניינו במדיניות ההורדה בדרגה.
על-פי נוהלי הצבא, קצין מקצועי אקדמאי שחדל מלשרת במקצוע מורד מדרגתו, בחריג לכלל לפיו הורדה בדרגה היא עונש קיצוני וחריג.
לרוב, קצין מקצועי אינו יכול לשרת מעל ל-3 שנים בקבע ללא ביצוע קורס קצינים; אם יעבור קורס קצינים, יקבל את הדרגה השקולה לדרגתו המקצועית, כאשר הפז"ם הנדרש לדרגה הבאה נספר לפי הדרגה המקבילה בשירות החובה, ומחצית מהפז"ם בדרגת קא"ב נספר בתור פז"ם לקבלת דרגת רס"ן.
דרגות הקצינים המקצועיים הופיעו בצה"ל כבר בשנות ה-60. תחילה היו אלה דרגות של קצין משפטים וקצין רפואה שהוענקו לבוגרי העתודה האקדמית.
עתודאי שנשר מקורס הקצינים המשיך את שירותו כחוגר במעמד "חוגר אקדמאי".
משנת 1979 לבוגרי העתודה שנשרו מקורס קצינים הוענקה דרגת ממלא מקום קצין.
ב־1981 הונהגו דרגת רב צבאי ודרגה כללית לבוגרי העתודה האקדמית - קצין מקצועי אקדמאי (קמ"א) שייתרה את הצורך להעניק דרגות זמניות לעתודאים שנשרו מקורס הקצינים.
במחצית שנות ה-90, בוטלה דרגת ממ"ק, והונהגו סימני דרגה מיוחדים לדרגת קמ"א - פס מתכת שטוח עם עלה של זית וקלף מגולגל.
בתום שירות החובה, אם לא ביצע קורס קצינים, מועלה החייל בכניסה לקבע לדרגת קצין אקדמי בכיר (קא"ב).
מאז סוף שנות ה-90 ועד מחצית העשור הראשון של המאה ה-21 כלל הקצינים המקצועיים בצה"ל ענדו את סימני הדרגות של קמ"א, אך אז שוב הוחזרו סרטים מיוחדים של סימני הדרגות של:
קָרָ"ש - קצין רפואת שיניים
החל מ-2022 חיילות המשרתות במקצועות צבאיים בעלי סרטי כתף נושאות כותפות בלשון נקבה.
בסוף שנת 2022, במסגרת תר"ש תנופה הוגדרה דרגה אקדמאית נוספת - קצין אקדמאי מיוחד (קא"ם), דרגה מקבילה לדרגת רס"ן שאליה מועלה קצין אקדמאי בשירות מילואים לאחר שירות של 5 שנים לפחות בדרגת קא"ב, כשהגיל המינימלי לקבלת הדרגה הוא 29.
קצין אקדמאי מיוחד (קא"ם) חייל בשירות המילואים בעל תואר ראשון המשובץ במקצועו, ואינו בוגר קורס קצינים, החל מנובמבר 2022. הדרגה מקבילה לדרגת רב-סרן, וצורתה עלה גפן שטוח ובמרכזו קלף.
+רב צבאי(רַבָּ"ץ)קצין משפטים(קַמָ"ש)קצין רפואה(קָרָ"פּ)קצין רפואת שיניים(קָרָ"ש)לגברים ולנשים (עד 2022)לגברים (החל מ־2022)לנשים (החל מ־2022)
+ קצין מקצועי אקדמאי חוגר אקדמאי
קצה קרבוקסילי (נקרא גם C טרמינל) הוא הקצה של שרשרת חומצות אמינו (חלבון או פפטיד) אשר מסתיים בחומצה קרבוקסילית.
מאחר שחומצות אמינו כוללות קבוצה אמינית וקבוצה קרבוקסילית, המתחברות אחת לשנייה בין חומצות אמינו סמוכות, נוצרת כיווניות לפיה צד אחד תמיד קרבוקסילי, והשני אמיני.
חלבונים לרוב מסונתזים מהקצה האמיני לקצה הקרבוקסילי.
קצויה אוקאדה (ביפנית: 岡田 克也; נולד ב-14 ביולי 1953) הוא פוליטיקאי יפני וסגן ראש ממשלת יפן.
הוא חבר בבית הנבחרים, משמש מזכיר כללי של המפלגה הדמוקרטית ובעבר היה נשיאהּ.
מספטמבר 2009 ועד ספטמבר 2010 כיהן אוקאדה בתפקיד שר החוץ של יפן.
אודאדה הוא בנו השני של טקויה אוקאדה, מייסד הרשת הקמעונאית AEON.
אחיו הבוגר, מוטויה אוקאדה, הוא מנכ"ל ונשיא החברה.
לאוקאדה גם אח צעיר ואחות חורגת.
הוא נולד בעיר יוקאיצ'י, שבמחוז מיה, והוא בוגר אוניברסיטת טוקיו עם תואר במשפטים.
הוא גם למד בבית הספר ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת הרווארד, ובראשית דרכו הפוליטית עבד במשרד התעשייה והמסחר הבינלאומי.
אוקאדה התמודד על מושב בבית הנבחרים בבחירות הכלליות של 1990 מטעם המפלגה הליברלית-דמוקרטית.
אחר כך הוא חבר לצוטומו האטה ולאיצ'ירו אוזאווה בהקמת מפלגת ההתחדשות של יפן ב-1993. לאחר סדרה של מיזוגים והפרדות, בהן היה אוקאדה חבר במפלגת האופק החדש, במפלגת השמש ובמפלגת הממשל הטוב, שנטעמה במפלגה הדמוקרטית ב-1998.
אוקאדה הפך לנשיא המפלגה הדמוקרטית ב-18 במאי 2004 והוביל אותה לאחד הניצחונות הגדולים שלה בבחירות לבית היועצים של יפן באותה שנה.
אף על פי כן, אוקאדה התפטר לאחר שמפלגתו ספגה תבוסה בבחירות הכלליות של 2005.
אוקאדה התמודד לנשיאות המפלגה ב-2009 אך הפסיד ליוקיו הטויאמה, ובעקבות הצלחת המפלגה הדמוקרטית בבחירות הכלליות של 2009 מינה הטויאמה את אוקאדה לשר החוץ.
כשהודיע הטויאמה על התפטרותו מתפקיד ראש הממשלה ומהנהגת המפלגה הדמוקרטית ביוני 2010, נחשב אוקאדה למועמד המוביל להחליפו, אך אוקאדה תמך בשר האוצר נאוטו קאן.
לאחר שנבחר קאן לראשות הממשלה, הוא מינה את אוקאדה לתפקיד שר החוץ.
בתור שר החוץ של יפן, מילא אוקאדה תפקיד מרכזי במשא ומתן עם ארצות הברית בנושא העתקת בסיס האוויר של חיל הנחתים פוטנמה, ממקומו שבאוקינאווה.
משרד החוץ אישר את קיומו של הסכם סודי בין יפן לארצות הברית המתיר לאחרונה להכניס נשק גרעיני לתחומי יפן, וזאת על אף האמור בסעיף 9 לחוקת יפן.
בספטמבר 2010 עזב אוקאדה את משרד החוץ והפך למזכיר הכללי של המפלגה הדמוקרטית.
עם היבחרו של יושיהיקו נודה לראשות הממשלה ב-2011, התמנה אוקאדה לתפקיד סגן ראש הממשלה.
נוסף על היותו סגן ראש הממשלה, אוקאדה אחראי גם על רפורמה מנהלית, רפורמה כוללת בביטוח הלאומי ובמסים, רפורמה בשירות הציבורי, פיתוח ממשלתי, עניינים ציבוריים חדשים וצעדים נגד שיעור הילודה היורד ולמען שוויון מגדרי.
קצין אג"ם (קצין אגף מטה) הוא קצין מטה במפקדה.
הוא הקצין המרכזי במטה לאחר סגן מפקד היחידה (גדוד או חטיבה) או לאחר הרמ"ט (ראש המטה ברמת האוגדה), ואחראי על תיאום פעולת המטה המקצועי בתחומי הפו"ש - הפיקוד והשליטה, הסיוע הקרבי והמנהלה.
הסימול בצבאות נאט"ו לתפקיד מטה זה הוא G3.
במחשבים, קצה קדמי וקצה אחורי , הם מושגים כלליים המתייחסים לחלקים שונים במערכת תוכנה.
הקצה הקדמי אחראי על איסוף ועיבוד הקלט מהמשתמש, על מנת להביא אותו לצורה שהקצה האחורי יכול להשתמש בה.
הקצה הקדמי הוא הממשק שבין המשתמש לקצה האחורי.
שני הקצוות יחד נקראים באנגלית full stack.
בארכיטקטורת תוכנה יכולות להיות שכבות רבות בין החומרה למשתמש הקצה.
ניתן לתאר כל שכבה כזאת כבעלת קצה קדמי וקצה אחורי.
הקצה הקדמי הוא אבסטרקציה המפשטת את הרכיבים שנמצאים תחתיה, על ידי הצגת ממשק ידידותי למשתמש.
לדוגמה, בעיצוב תוכנה, בארכיטקטורת model-view-controller, מוגדרים קצוות קדמיים וקצוות אחוריים לבסיס הנתונים, לממשק המשתמש, ולרכיב עיבוד הנתונים.
ההפרדה של מערכות תוכנה לקצוות קדמיים ואחוריים מפשטת את תהליך הפיתוח ומאפשרת לתחזק את חלקי המערכת בנפרד.
ביישומי רשת, כלל אצבע אומר שהקצה הקדמי (או "צד-הלקוח") הוא כל דבר שניתן לראותו כאשר מסתכלים על קוד המקור של דף האינטרנט כאשר נמצאים בצד הלקוח (כלומר, לא בצד השרת).
על מנת לראות את קוד המקור של צד השרת (או "הקצה האחורי"), יש להיות בצד השרת.
יכול להיווצר בלבול בין המושגים כאשר בזמן שנמצאים בצד הלקוח, מבצעים עריכה של קבצים בצד השרת.
לדוגמה, רוב כותבי ה-HTML לא חייבים להיות בצד השרת כאשר הם מפתחים את ה-HTML.
לעומת זאת, מפתחים לצד השרת, בהגדרה חייבים לעבוד רק בצד השרת.
ולבסוף, על מנת ליצור אתר אינטרנט אינטראקטיבי המורכב מדפי אינטרנט דינמיים, נדרש פיתוח הן עבור צד השרת והן עבור צד הלקוח.
במערכות הפעלה, מנהל קבצים גרפי הוא הקצה הקדמי עבור מערכת הקבצים של המחשב.
המעטפת (shell) משמשת כממשק למערכת ההפעלה – הקצה הקדמי מתקשר עם המשתמש, והקצה האחורי מפעיל את התוכניות של מערכת ההפעלה בתגובה.
שימוש בממשק שורת פקודה (CLI) דורש לימוד של מושגים מיוחדים ושינון פקודות.
לכן ממשק משתמש גרפי (GUI) משמש כקצה קדמי המשמש כחלופה ל-CLI, המאפשרת לעבוד עם סביבת "שולחן עבודה".
בסביבת מערכת ההפעלה Unix, ספריית ncurses היא קצה קדמי חצי-גרפי פשוט יותר עבור ה-CLI.
ברמת ממשק שורת הפקודה עצמו של יוניקס, רוב הפקודות הן "פילטרים" – תוכניות עצמאיות שיכולות לשמש גם כקצה קדמי או כקצה אחורי עבור פקודות אחרות.
במקרה זה התוכניות עובדות כך שהן מעבירות נתונים (piping) מהאחת לשנייה, לרוב לצורך עיבוד טקסט.
זוהי דוגמה לשרשור פקודות באמצעות קו ניצב (pipe).
כאן הפלט של התוכנית cmd1 משמש כקלט עבור cmd2; הפלט של cmd2 משמש כקלט עבור cmd3, וכך הלאה.
בתקשורת נתונים, המושג front end יכול להתייחס לכל רכיב חומרה המשמש לאופטימיזציה או הגנה על התעבורה ברשת.
רכיבים כאלה נקראים application front-end hardware מכיוון שהם מוצבים בקצה הקדמי, הפונה כלפי חוץ של הרשת המקומית.
זרם הנתונים עובר דרך חומרת הקצה הקדמי לפני שהוא נכנס לתוך הרשת המקומית.
במערכות ניהול תוכן (CMS), המושג front end יכול להתייחס לתצוגה המוצגת למשתמש הקצה של אתר האינטרנט, ואילו back end מתייחס לתצוגת הניהול של האתר.
במהדרים, ה-front end מתרגם את קוד המקור לייצוג ביניים (intermediate language), וה-back end פועל על ייצוג הביניים כדי להפיק את הפלט בשפת מכונה.
הקצה האחורי בדרך כלל מוסיף אופטימיזציות כדי להפיק קוד שרץ מהר יותר.
ההבחנה בין front end ו-back end יכולה ליצור הפרדה בין החלק שפועל כ-parser (מנתח תחביר) המטפל בקוד המקור, וה-back end שמייצר את הקוד הסופי ומוסיף אופטימיזציות.
חלק מהמימושים (כדוגמת GCC) מאפשרים בחירה בין כמה front ends המאפשרים ביצוע ניתוח תחבירי של קוד מקור של שפות תכנות שונות, וכמה back ends המפיקים שפת מכונה המותאמת למעבדים מסוגים שונים.
בהפקת דיבור על ידי מחשב (speech synthesis), המושג front end מתייחס לחלק שממיר את קלט הטקסט לייצוג סמלים פונטי, ואילו תפקידו של ה-back end להמיר את הייצוג הפונטי לצליל.
ה-front end מטפל בהמרת שפת תיאור החומרה (hardware description language) לשערים לוגיים.
ה-back end מטפל בהיבט הפיזי של המרת מעגלים של טרנזיסטורים לשבבים.
קצין אוכלוסייה או קצין אוכלוסייה בלחימה (בראשי תיבות: קָאָ"ל) הוא קצין בדרגת סגן עד רב־סרן האמון על מתן מענה ראשוני למקרים הומניטריים בעת מלחמה.
באופן כללי, קצין האוכלוסייה הוא דמות מתווכת, המחברת בין שדה הקרב לבין צורכי האוכלוסייה האזרחית, מתוך שאיפה לשמור על ערכים מוסריים תוך מימוש היעדים האסטרטגיים של המדינה.
הקצין מלווה את הכוחות בשטח ומסייע בתיאום וייעוץ בנושאים הומניטריים במצבי קיצון, ובמניעת פגיעה באוכלוסייה אזרחית.
בצה"ל מקור התפקיד הוא בשנות ה-50 של המאה ה-20, אז שימשו קציני היחידה כמושלים צבאיים של היישובים הערביים במדינת ישראל.
התפקיד בתצורתו הנוכחית נוצר בעקבות לקחים שנלמדו ממבצע עופרת יצוקה לגבי תורת הלחימה בעימות מול ארגוני טרור בשטח בנוי שבו מצויה אוכלוסייה אזרחית.
לשם יצירת התפקיד נפתח תחום המרכיב האזרחי בלחימה ביחידת תיאום פעולות הממשלה בשטחים, ובדצמבר 2010 נפתח קורס הקא"לים הראשון.
הקא"לים עוברים קורסים והשתלמויות בבית הספר לתיאום וקישור שבמחנה גדעונים.
בין היתר הם לומדים על תשתיות אזרחיות, הכרת הסביבה בה הם פועלים, היכרות עם מאפייני האוכלוסייה, צרכים הומניטריים, הכרת הארגונים הבינלאומיים, השפעת התקשורת על הלחימה והשפה הערבית.
בנוסף, מדמים החניכים בקורס לחימה במהלכה יתמודדו עם הקשיים העולים בלחימה בשטח בנוי, רווי אוכלוסייה אזרחית, תחת אש.
במהלך מבצע צוק איתן נעשה שימוש לראשונה בקא"לים בקרב.
במבצע הקא"לים תיווכו בין האוכלוסייה האזרחית לכוחות צה"ל, סייעו למג"דים בנושאים הומניטריים, קישרו בין ארגונים בין לאומיים לכוחות ותיאמו פינויי פצועים בזמן אמת.
לאחר מבצע צוק איתן ובעקבות ריבוי התביעות הבינלאומיות, קיבל התפקיד משמעות גדולה יותר בעיקר בגלל יתרונם של הקא"לים בהכרת הזירה הפלסטינית, מרחב הפעולה בו הם פועלים, ידיעת השפה הערבית ושליטה ברזי המקצוע, תיאום וקישור צבאי ואזרחי אשר מסייעים ביצירת קשר ישיר עם האוכלוסייה במרחב הלחימה.
במהלך עימותים צבאיים, הקא"ל אחראי על תיאום תנועת אוכלוסייה באזורים לחוצים.
הוא פועל בשטח, לעיתים בצמוד לכוחות הלוחמים, כדי להבטיח שהמסדרונות ההומניטריים פועלים בצורה תקינה, שהתושבים מנותבים הרחק מאזורי הקרבות, ושיש תיאום ואישור של תנועות אוכלוסייה לצורך הגנה על חייהם.
תחום אחריות נוסף הוא הקשר עם גורמים אזרחיים מקומיים – בהם מנהלי בתי חולים, ראשי רשויות או נציגי ארגונים הומניטריים – לשם תיאום פינוי פצועים, העברת ציוד רפואי, וקליטת סיוע.
בנוסף, הקא"ל פועל להנגשת הסיוע ההומניטרי ודואג שהציוד יגיע ליעדיו.
הוא מהווה את הזרוע המבצעית של מדיניות הסיוע, ומפקח על כך שהסיוע לא רק נכנס אלא גם מחולק בצורה אפקטיבית.
הקא"ל גם תורם להבנת המצב האזרחי בשטח.
הוא מסייע באיסוף מידע חיוני על מיקום האוכלוסייה, על מצוקה בתחומים כמו מים, מזון, או טיפול רפואי, וכן על התפרצות מחלות או תנועת אוכלוסין חריגה.
לבסוף, לקא"ל יש תפקיד משמעותי בשמירה על לגיטימציה בינלאומית לפעולות צה"ל.
פעילותו מדגישה את המחויבות של ישראל למשפט ההומניטרי ולמניעת פגיעה באזרחים חפים מפשע.
קצין ביקור סדיר, או בראשי תיבות קב"ס, הוא עובד האחראי לדאוג להגעה סדירה של תלמידים שמחויבים בחינוך חובה לבית ספר.
בישראל קצין ביקור סדיר הוא עובד של מועצה מקומית.
על פי חוק לימוד חובה התש"ט - 1949 באחריות ההורה לילד בגיל לימוד חובה בין הגילאים 5–16 לדאוג לכך שהילד ילמד באופן סדיר ורציף.
במידה והילד אינו לומד באופן סדיר, דינם של כל אחד מההורים מאסר למשך חודשיים או קנס כספי.
ישנו סייג לחוק זה, הגורס כי דין זה אינו תקף במידה וההורה הוכיח בצורה משמעותית כי פעל מעל למצופה על מנת שהילד ילמד.
בשנת 2007 הורחבו החוק (ובכללו חובת "ביקור סדיר") לגילאים 3 עד 18. הרחבת החוק אוסרת על בתי ספר תיכוניים להרחיק תלמידים טרם מציאת מסגרת חלופית.
עם הצעדים למימוש חוק חינוך ממלכתי, הודיע משרד החינוך על כוונה למנות קציני ביקור שיפקחו על רציפות התייצבות תלמידים בבתי הספר.
שנה לאחר מכן הצהיר שר החינוך, בן ציון דינור, לקראת פתיחת שנת הלימודים, על כוונה לשנות את החוק כדי למנות קציני ביקור סדיר.
בנובמבר 1955 החליטה מועצת עירית ירושלים למנות קצין ביקור סדיר כדי לטפל בהיעדרות מבית הספר של תלמידים, שלהערכת העירייה הייתה גבוהה בירושלים מהממוצע הארצי של כ-5%.
לקראת שנת הלימודים תשי"ח פעל משרד החינוך להגביר את ההתייצבות של תלמידים בבתי הספר, על ידי ניהול כרטיסיות לכל הילדים בגילאי חינוך חובה והפעלת קציני ביקור ברשויות שיטפלו בתלמידים לפני ההפנייה למשטרה.
למרות זאת, עד אמצע שנות ה-60 חלק מהמועצות לא העסיקו קציני ביקור סדיר, בהיעדר תקציב.
בהיעדר קצין ביקור סדיר, תפקידו מולא על ידי צוותי בתי הספר ועובדי סוציאליים של המועצה המקומית.
בתחילת שנות ה-70 הוקם במשרד החינוך "מחלקת קצין הביקור הסדיר" שריכז את הטיפול בתלמידים נושרים בעיירות פיתוח ושכונות מצוקה, שכן עד אמצע שנות ה-70 לא היו קציני ביקור סדיר בחלק מעיירות הפיתוח.
בדו"ח שפורסם בשנת 1974 נטען שקציני ביקור סדיר טיפלו בכ-5500 ילדים ו-70% מהם הוחזרו ללימודים.
בסקר של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה שפורסם בשנת 1976 נמצא שקציני ביקור סדיר בקרו ב-81% מבתי הספר.
במועצות מקומיות רבות היה קצין ביקור יחיד, שחלש על אלפי תלמידים.
בשנת 1977 היו בישראל כ-180 קציני ביקור סדיר.
בשנת 1986 ירד מספר קציני הביקור הסדיר של משרד החינוך ל-100.
תפקידו של קצין ביקור סדיר כולל איתור תלמידים נושרים או בסכנת נשירה, טיפול בתלמידים שאותרו בניסיון לדאוג לביקור סדיר במסגרת חינוכית, ודיווח.
האיתור מתבצע על פי דיווחים של מסגרות חינוכיות המדווחות על היעדרויות, וכן דרך איתור תלמידים שאינם רשומים באף מסגרת חינוכית.
תלמידים בסכנת נשירה, שמרבים להיעדר מבית הספר מכונים נושרים סמויים, בעוד תלמידים שכלל אינם מגיעים לבית הספר מכונים נושרים גלויים.
בטיפול בנושרים קצין הביקור מנסה לשבץ תלמידים במסגרות חינוכיות חלופיות, ולעיתים מפנה לוועדות פטור המאשרות חינוך ביתי.
הקב"ס גם משבץ תלמידים למסגרות תמיכה חוץ בית ספריות כמו מועדוניות בשעות אחר הצהריים, וטיפול על ידי עובדי קידום נוער, ומסגרות תוך בית ספריות כמו תוכנית מל"א שבה מצטרפות מורות וחיילות בתחומי בית הספר ונותנות מענה לתלמידים הנמצאים בסכנת נשירה.
כמו כן, קיימות תוכניות לימוד כדוגמת אמ"ץ ונחשו"ן שמטרתם לסייע לימודית תוך הכנת תיק לימודי אישי.
הקב"ס מדווח על בסיס חודשי למשרד החינוך ולמנהל החינוך של המועצה המקומית על התלמידים שבאחריותו.
לפי סקר ארצי של מכון ברוקדייל, 75% מן הקב"סים הן נשים, וכמעט לכולם השכלה אקדמית (ל-98% יש השכלה אקדמית בעיקר בתחומי לימוד חינוכיים-טיפוליים, ול-97% יש תעודת הוראה וותק של כעשור כמורים).
כל קב"ס מטפל בעניינם של 107 תלמידים (נושרים סמויים ונושרים גלויים) בממוצע במהלך שנת לימודים, הלומדים בעיקר בחטיבות הביניים ובחטיבות העליונות.
רוב התלמידים שבטיפול הקב"סים (67%) מתאפיינים בקשיים בתפקוד, כמו קשיים לימודיים או רגשיים.
קצין איסוף (בראשי תיבות: קצ"א) הוא תפקיד מבצעי באגף "צומת" – האגף לגיוס סוכנים – במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
קציני האיסוף פועלים בעיקר להשגת מודיעין ממקורות אנושיים (יומינט) באמצעות איתור, גיוס והפעלת מקורות של היריב (מרגלים).
המידע שמביא קצין האיסוף הוא אסטרטגי לביטחון מדינת ישראל ומאפשר יכולת השפעה מכרעת בליבת העשייה של פעילות המוסד בחו"ל.
לקציני האיסוף אורח חיים דינאמי ולא שגרתי, המתבסס על פעילות מבצעית שוטפת בחו"ל.
בתפקיד זה משרתים נשים וגברים, המתאפיינים בתכונות אישיות ייחודיות: עוצמה אישיותית, יכולת להניע ולהוביל אנשים, אלתור ותחכום, כישורים בין-אישיים, אומץ, קור-רוח ויכולת תפקוד גבוהה בריבוי משימות ולחצים.
גיוס והפעלת מקורות הוא מלאכה מורכבת וקשה.
לא בכדי נחשב קורס הקצ"אים במוסד לאחד משלושת הקורסים החשובים של הארגון.
גם ראש המוסד דוד ברנע וראש המוסד לשעבר יוסי כהן התחילו את שירותם באגף "צומת" כקציני איסוף, ביצעו שורה של תפקידי פיקוד, ואף עמדו בראשו.
קצה הנצח הוא הספר השלישי בטרילוגיה של קן פולט על המאה העשרים אחרי הספרים "נפילת ענקים" ו"שקיעת העולם".
בטרילוגיה סוקר פולט את ההיסטוריה של העולם דרך עיניהם של מספר משפחות בארצות הברית, באנגליה, בגרמניה וברוסיה.
הרקע ההיסטורי של הכרך הראשון הוא מלחמת העולם הראשונה, של השני מלחמת העולם השנייה ושל השלישי – נשוא ערך זה – תקופת המלחמה הקרה.
הכרך הנוכחי עוסק במחצית השנייה של המאה העשרים, החל ממשבר הטילים בקובה ועד לנפילת חומת ברלין.