tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כמה טייסי קרב בולטים, כולל חלקם בגלל היותם אלופי הפלות ואחרים שהמשיכו להיות בולטים שאינם טייסי קרב ( טייסי ניסוי שוברי שיאים, אסטרונאוטים וקוסמונאוטים, פוליטיקאים, מנהיגים עסקיים וכו'):
עד תחילת שנות ה-90 נשים נפסלו מלהפוך לטייסות קרב ברוב חילות האוויר ברחבי העולם.
יוצאי הדופן הם טורקיה שבה הפכה סביהה גקצ'ן לטייסת הקרב הראשונה בהיסטוריה ב-1936 והמשיכה להטיס מטוסים מהירים גם בשנות ה-50, וברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה 1942–1945, שם הוכשרו נשים רבות כלוחמות.
טייסים בגדוד תעופה קרב 586 כולל לידיה ליטביאק שהפכה לאלופת ההפלות המצטיינת בכל הזמנים עם 12 הרוגים, יקטרינה בודנובה במקום השני עם 11 הפלות, אף על פי ששתיהן נהרגו בקרב.
במהלך שנות ה-90, מספר חילות אוויר הסירו את החסם על הפיכתן של נשים לטייסות קרב.
טייסת 117, המכונה גם "טייסת הסילון הראשונה", היא טייסת מטוסי קרב בחיל האוויר הישראלי.
הטייסת הוקמה בשנת 1953 ופעלה מהקמתה בבסיס רמת דוד עד סגירתה בשנת 2020. הטייסת נפתחה מחדש ב-1 ביולי 2021, כטייסת הכשרה ואימון של מטוסי F-35I אדיר בבסיס נבטים.
טייסת 117 הוקמה בשנת 1953, כטייסת הסילון הראשונה של חיל האוויר.
הטייסת קלטה מטוסי מטאור מבריטניה, והייתה לראשונה שיצרה את תורת ההפעלה של מטוסי הסילון בחיל האוויר.
בן-גוריון העניק את השמות סופה וסער לשני מטוסי המטאור הראשונים.
בשנת 1962 קלטה הטייסת מטוסי מיראז' 3C מצרפת, עם מטוסי המיראז' שהשתתפו במלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים.
במלחמת ששת הימים פעלה הטייסת במשימות תקיפה ויירוט.
באחת ממשימות אלו הפיל סגן מפקד הטייסת, רס"ן אורי אבן ניר, מטוס הוקר הנטר לבנוני.
הפלה יחידה זו של מטוס לבנוני במלחמה זו מנעה מחיל האוויר הלבנוני מלהשתתף בהמשך הלחימה.
את מטוסי המיראז' הטייסת הפעילה עד לשנת 1978 עת הועברו המטוסים לטייסת 253 ("הנגב").
בחודש יוני 1980 קלטה הטייסת מטוסי F-16A/B ("נץ"), יחד עם טייסת 110, כטייסות הראשונות שקלטו מטוס זה בחיל האוויר.
בחודש יוני 1981 השתתפו ארבעה ממטוסי הטייסת (יחד עם רביעייה מטייסת 110) ב"מבצע אופרה" להשמדת הכור הגרעיני בעיראק.
מפקד הטייסת באותה תקופה, זאב רז, הוביל את מבנה התקיפה.
בשנת 1986 העבירה הטייסת את מטוסיה לטייסות בדרום הארץ, והחלה בהכנות לקליטת מטוסי ה-F-16C/D ("ברק") מבלוק 30. מטוסים אלו נקלטו בטייסת החל משנת 1987 ושירתו בה עד לסגירתה ב-2020. באמצע העשור השני של המאה ה-21 שודרגו כל מטוסיה לתצורת "ברק 2020", שלה מערכות אוויוניקה ברמה של ה-F-16I סופה.
ב-30 בספטמבר 2020 הטייסת נסגרה כחלק מתוכנית תר"ש תנופה.
הטייסת נפתחה מחדש כטייסת מטוסי F-35I אדיר בבסיס נבטים ב-1 ביולי 2021. בטייסת תתבצע ההכשרה של טייסי ה"אדיר" החדשים ומסגרת אימון לטייסים הקיימים ובהמשך היא אמורה להפוך לטייסת מבצעית.
בעקבות זאת, שינו את סמל הטייסת בהתאמה לדור החמישי (סמל עם רקע שחור) של מטוסי הקרב.
טייסת 113, המכונה גם "טייסת הצרעה", היא טייסת מסוקי קרב בחיל האוויר הישראלי.
בעבר הפעילה הטייסת מטוסי קרב, וכיום היא מפעילה מסוקי קרב מדגם אפאצ'י לונגבו AH-64DI מבסיס רמון.
טייסת ה'צרעה' הוקמה ב-4 באוקטובר 1955 בבסיס חצור כטייסת הסילון השנייה של חיל האוויר והייתה הראשונה שהפעילה את מטוסי האוראגן הצרפתיים.
המוטיב של סמל הטייסת שכלל צרעה חומה-צהובה, על רקע ברק אדום בעיגול שחור, נלקח מטייסת מקבילה שהפעילה את האוראגנים בחיל האוויר הצרפתי.
ב-12 באפריל 1956, כחצי שנה לפני מבצע קדש, הפיל סגן דוד קישון מטוס ומפייר מצרי מעל ניצנה וכך היה ראשון המפילים של הטייסת.
במהלך מבצע קדש פעלה הטייסת בתקיפת מטרות קרקע ובקרבות אוויר.
בין המטרות אותן תקפה הטייסת הייתה גם המשחתת המצרית 'איברהים אל אוול', יחד עם מטוסי קרב נוספים מהחיל.
זמן קצר לאחר המלחמה הפכה הטייסת לחלק ממסלול הכשרת טייסי הקרב החדשים והחלה להעביר את קורסי הקא"מ (קורס אימון מבצעי) לאחר קורס הטיס, בכך עסקה עד הוצאת מטוסי האוראגן משירות במרץ 1973.
עם פתיחת מלחמת ששת הימים השתתפה הטייסת במבצע מוקד להשמדת חילות האוויר של מדינות ערב.
בהמשך המלחמה עסקה הטייסת בתקיפת מטרות קרקעיות בכל החזיתות ובסיוע לכוחות הקרקע.
כאמור מטוסי האוראגן הוצאו משירות במרץ 1973 ועד אז פעל בטייסת גף ה-O.T.U.
במקביל להוצאת האוראגנים משירות, קלטה הטייסת את מטוסי הנשר שיוצרו בתעשייה האווירית ושימשו ליירוט והפצצה.
הפעלת מטוסים אלו נחשבה לסודית ביותר עקב האמברגו שהטילה צרפת לאחר מלחמת ששת הימים.
המטוסים הגיעו בחלקים והורכבו בישראל בהסכמה שבשתיקה.
בפרסומים השונים התייחסו ל'נשרים' כ'שחקים' (מיראז'ים) לכל דבר ועניין.
במלחמת יום הכיפורים פעלה הטייסת בעיקר במשימות יירוט הן מהטייסת בחצור והן בפריסות מרפידים בסיני.
במהלך המלחמה נזקפו לטייסת 55 הפלות של מטוסי אויב, ביניהם של שלושת מטוסי מיראז' 5 לוביים שפעלו ממצרים.
ההצלחה של הרכבת מטוסי ה'נשר' וכן הצלחתם בקרב הביאו את התעשייה האווירית לפתח את מטוסי הכפיר.
בשנת 1976 החלה הטייסת לקלוט את מטוסי הכפיר מהדגם הראשון ומספר שנים מאוחר יותר את הדגם היותר מתקדם, החל ממלחמת המפרץ וכן במבצעים רבים בלבנון כגון מבצע דין וחשבון ומבצע ענבי זעם.
הטייסת גם פעלה באופן רציף בלבנון, פגעה וסיכלה פעילות מחבלים בגזרה הצפונית.
במסגרת האינתיפאדה השנייה פעלה הטייסת בפגיעה במטרות שונות בתחומי השטחים ורצועת עזה.
בשנת 2005 קלטה הטייסת את מסוקי האפאצ'י לונגבואו שקיבל את השם 'שרף'.
עוד לפני הגעה למבצעיות מלאה, השתתפה הטייסת באופן מלא במלחמת לבנון השנייה והשתתפה במבצעים עופרת יצוקה, עמוד ענן, וכן במבצעים חסויים רבים אחרים בזירות השונות.
בעקבות הסכמת צרפת למכור מטוסי קרב סילוניים לישראל, הוחלט בחיל האוויר להקים מערך קרב-הפצצה שיורכב ממטוסי סילון בלבד.
בספטמבר 1955 החלו שישה טייסים קורס הסבה למטוס האוראגן בצרפת, ובאוקטובר אותה שנה נחתו 12 המטוסים הראשונים בבסיס חצור.
טייסת 'הצרעה' הוקמה ועל פיקודה התמנה סרן בנימין פלד, לימים מפקד חיל האוויר.
סמל הטייסת – צרעה צהובה על רקע ברק אדום בעיגול שחור, עוצב בהשראת סמל טייסת האוראגנים הצרפתית Escadrille SPA 89 Guepe.
בחודשים הראשונים לקיומה, הייתה זו טייסת היירוט המובילה של החיל.
ב-12 באפריל 1956, במהלך קרב אוויר בין זוג מטוסי אוראגן לבין זוג מטוסי וומפייר מצריים, הופל אחד ממטוסי הוומפייר על ידי סגן דוד קישון וטייסו נשבה.
בספטמבר 1956 הפכה 'הצרעה' לטייסת קורס אימון מתקדם (קא"מ) ברגיעה וטייסת מבצעית בחירום.
משימת הקא"מ ליוותה את הטייסת עד להוצאת מטוסי האוראגן משירות במרס 1973.
מלחמת סיני נערכה בין 29 באוקטובר ל-5 בנובמבר 1956 בין ישראל למצרים.
במהלכה נכבש חצי האי סיני והושמדו תשתיות צבאיות רבות של הצבא המצרי.
ב-29 באוקטובר 1956 ביצעו 12 מטוסים מהטייסת ליווי ל-16 מטוסי הדקוטה שהצניחו את גדוד 890 במעבר המיתלה בסיני עם פתיחת המבצע.
ב-31 באוקטובר תקפו הטייסים יעקב אגסי ודוד קישון ברקטות את המשחתת המצרית 'איברהים אל-אוול' שתקפה את נמל חיפה והביאו לכניעתה.
הטייסת ביצעה סה"כ 133 גיחות מבצעיות במשימות תקיפה, אמנעה וליווי.
מלחמת ששת הימים נערכה ב-5 עד 10 ביוני 1967, בין ישראל למצרים, ירדן וסוריה ובמעורבות עיראק, לבנון, ערב הסעודית וכוחות נוספים.
המלחמה נפתחה במבצע 'מוקד' שנועד להשיג עליונות אווירית.
לאחר המבצע התאפשר לצה"ל לתמרן במהירות ולכבוש את חצי האי סיני, את יהודה ושומרון ואת רמת הגולן.
במבצע "מוקד" השתתפה הטייסת בתקיפת שדות תעופה במצרים, בירדן ובסוריה.
במהלך המלחמה ביצעה הטייסת 450 גיחות מבצעיות במשימות תקיפת שדות תעופה, סיוע קרוב ואמנעה.
ארבעה לוחמים נהרגו, אחד נפל בשבי המצרי ושבעה מטוסים נפלו.
ב-5 ביוני 1967, יומה הראשון של מלחמת ששת הימים, הופל מטוס אוראגן פגוע של הטייסת, שטס לכוון הקריה למחקר גרעיני בדימונה.
הטייס סרן יורם הרפז לא הזדהה והופל על ידי סוללת טילי הוק של יטנ"מ 137 ששכנה בבסיס "מתכים" והגנה על הקריה למחקר גרעיני.
הפלה זו הייתה הירי הקרבי הראשון של טיל הוק בעולם, והפלה ראשונה של מערכת טילי ההוק.
מלחמת ההתשה החלה מייד עם סיום מלחמת ששת הימים, ב-11 ביוני 1967. היא נמשכה כשלוש שנים והסתיימה ב-7 ביולי 1970. המלחמה נערכה במספר חזיתות – מצרים, ירדן, לבנון וסוריה.
במהלך המלחמה הטייסת השתתפה במשימות תקיפת מטרות קרקעיות.
במרס 1973 הודממו מטוסי האוראגן והטייסת נסגרה.
הסגירה בוצעה כחלק מההיערכות לקליטת הנשר והעברת הקא"מ למטוסי ה"עיט".
את מטוס האוראגן החליף מטוס היירוט נשר, שהורכב בתעשייה האווירית על פי תוכניות המטוס הצרפתי 'מיראז' M5'.
מלחמת יום הכיפורים פרצה ב-6 באוקטובר 1973 בהתקפה מתואמת של צבאות ערב כנגד ישראל בהובלתן של מצרים וסוריה.
המלחמה התרחשה בעיקר בסיני וברמת הגולן ונמשכה עד 24 באוקטובר 1973.
בפתיחה המלחמה הייתה הטייסת עדיין בתהליכי הקמה, כחצי שנה בלבד לאחר קליטת מטוסי ה"נשר".
הטייסת פעלה בעיקר במשימות ירוט, ביצעה 660 גיחות מבצעיות, מתוכן 600 גיחות אוויר-אוויר ו-60 גיחות תקיפה בשתי החזיתות.
הטייסת רשמה 56 הפלות של מטוסי אויב.
במהלך המלחמה איבדה הטייסת לוחם צ"א אחד, סרן מנחם קשטן, שמטוסו הופל ב-16 באוקטובר 1973 מעל בסיס חיל האוויר המצרי דוורסואר.
עם תחילת קליטת מטוסי ה"כפיר" C-2 בחיל האוויר הוחלט כי הטייסת תוסב מנשר לכפיר, ומטוסי הנשר יעברו לטייסת 'הנגב' 253 שהוקמה בתקופה זו.
בשנת 1976 החלה הטייסת לקלוט את המטוסים החדשים בבסיס חצור.
מלחמת לבנון הראשונה נערכה ב-6 ביוני עד 29 בספטמבר 1982. המלחמה התקיימה ברובה בשטח לבנון בין ישראל לסוריה ולארגוני טרור פלסטיניים שישבו בלבנון וביצעו פיגועים בישראל ובמדינות נוספות באותה תקופה.
במהלך המלחמה ביצעה הטייסת 273 גיחות מבצעיות במשימות יירוט, סיוע ואמנעה, תקיפת טק"א וצילום.
ביקור נשיא מצרים סאדאת בישראל ב-19 עד 21 בנובמבר 1977 היה אירוע היסטורי.
רביעיית מטוסי "כפיר" של הטייסת ליוותה את המטוס המצרי בדרכו חזרה למצרים.
כחלק מתהליך התכנסות משמעותי שעבר על חיל האוויר ועל צה"ל כולו החליטו על סגירת הטייסת.
בחודש מאי 1986 היא ביצעה את מטס הפרידה ונסגרה.
בשנת 1989 הוחלט שטייסת הצרעה תוקם מחדש בבסיס רמון ותקלוט את מסוקי הקרב המתקדמים מדגם אפאצ'י AH-64A שזכו לכינוי העברי "פתן".
ב-11 בספטמבר 1990 הגיעו לארץ שני המסוקים הראשונים ולמחרת בוצעה טיסת הבכורה.
ב-13 בדצמבר 1990, התרסק מסוק הססנה בו טסו חמשת חברי צוות ההקמה של טייסת הפתן הראשונה בסמוך להמראתו, כשהתנתק הקשר, הזניק המגדל שני מסוקים של הטייסת לחיפוש המטוס.
בתאונה נהרגו 4 טייסים וקצינת המבצעים, כמחצית מצוות ההקמה.
מבצע הסיכול הממוקד הראשון בצה"ל נערך ב-16 בפברואר 1992 בו תקפו מסוקי הטייסת את שיירת המכוניות של מוסאווי בדרום לבנון והשלימו את המשימה בהצלחה.
בספטמבר 2000 החל צה"ל ברצף מבצעים בגזרת יהודה, שומרון ורצועת עזה.
מערך המסק"ר ואיתו הטייסת סייעו לכוחות המתמרנים לאורך כל המבצע.
בשנים אלו ביצעה הטייסת מאות גיחות מבצעיות, נקודת המפנה ברצף המבצעים היה מבצע 'חומת מגן'.
מבצע יבשתי שמטרתו פגיעה בתשתיות הטרור בשטחי הרשות הפלסטינית ביהודה ושומרון.
במהלך המבצע ביצעה הטייסת מאות גיחות מבצעיות במשימות סיכול ממוקד, סיוע לתמרון ותקיפת תשתיות.
בשנת 2004 סגרו את טייסת הפתן לקראת פתיחתה המחודשת בתור טייסת "שרף".
בשנת 2005 קלטה הטייסת מסוקים חדשים מדגם AH-64D אפאצ'י-לונגבואו בתצורה ישראלית ייחודית שזכתה לשם העברי 'שרף'.
רוב מסוקי ה'פתן' עברו לטייסת 190 שנמצאת באותו בסיס, וחלק עברו הסבה בארצות הברית למסוק השרף.
השרף הוא מסוק אוויוני בעל מערכות מתקדמות ובעל מגוון רחב של סוגי חימוש.
מלחמת לבנון השנייה נערכה בין 12 ביולי ל-14 באוגוסט 2006. המלחמה נפתחה בעקבות חטיפתם של שני חיילי צה"ל – אלדד רגב ואהוד גולדווסר.
הטייסת הייתה עדיין בתהליכי הקמה וטרם הוכרזה כמבצעית באופן מלא.
במהלך המלחמה ביצעה הטייסת 441 גיחות מבצעיות במשימות סיוע לתמרון, ציד משגרי רקטות, תקיפת תשתיות וליווי מסע"ר במשימותיהם בדרום לבנון וברצועת עזה.
במהלך המלחמה איבדה הטייסת שני לוחמי צ"א שסייעו לכוח קרקעי שנקלע למצוקה בקרב אזור בינת ג'בל.
בעקבות כשל מכני, המסוק איבד את הרוטור במהלך הטיסה והתרסק.
אל"ם צביקה לופט וסרן תם פרקש נספו בתאונה.
מבצע 'עופרת יצוקה' נערך בין 27 בדצמבר 2008 עד 18 בינואר 2009, למול ארגון הטרור חמאס ברצועת עזה, בעקבות ירי רקטות מתמשך מהרצועה על יישובי הדרום.
המבצע כלל תמרון של כוחות צה"ל בשטח הרצועה.
במהלך המבצע ביצעה הטייסת 304 גיחות מבצעיות, שיגרה 334 טילים וירתה כ-25,000 פגזי תותח במשימות סיוע לתמרון, תקיפת תשתיות וסיכול.
ב-14 בנובמבר 2012 נערך מבצע נוסף ברצועת עזה שמטרתו גביית מחיר והרתעת חמאס.
המבצע נמשך מספר ימים והיה אווירי בלבד.
הטייסת ביצעה 18 גיחות מבצעית.
מבצע 'צוק איתן' נערך בין 8 ביולי עד 26 באוגוסט 2014. מטרת המבצע הייתה לפגוע פגיעה משמעותית בארגון הטרור חמאס ברצועת עזה כתגובה לשיגור הרקטות המסיבי לעבר יישובי הדרום.
בלחימה זו התגלה לראשונה איום המנהרות וצה"ל התמודד עם 'אירועים מתפרצים' בשטח מדינת ישראל ועם שיגורי רקטות שהגיעו עד לטווח הטייסת והכנף.
במהלך המבצע ביצעה הטייסת 923 גיחות מבצעיות במשימות תקיפה וסיוע לתמרון של אוגדות 162, 36 ו-143, סיכול אירועים מתפרצים, תקיפת תשתיות וסיכול יעדי איש.
במהלך המבצע שוגרו ארבע פעמים טילי חום של האויב לעבר המסוקים.
ב-10 בפברואר 2018 חדר לשמי ישראל כטמ"ם איראני מדגם שאהד 141. מסוק של הטייסת הוזנק ליירוט והפיל אותו מעל שמי הגליל באזור כפר רופין.
הייתה זו ההפלה הראשונה בעולם של כטמ"ם על ידי מסוק.
בתגובה לכך תקף חיל האוויר את קרון ההפעלה של הכטמ"ם.
אחד המטוסים התוקפים מדגם F-16I נפגע מירי נ"מ של צבא סוריה והתרסק ליד קיבוץ הרדוף.
בדרכו לנחיתה, מסוק הטייסת שהפיל את הכטמ"ם איתר את הנוטשים והכווין את מסוקי החילוץ ואת כלל הכוחות לחילוץ הטייס והנווט.
מבצע 'שומר החומות' נערך ב-10 עד 21 במאי 2021, למול ארגון הטרור חמאס כתגובה לשיגורי הרקטות לעבר אזור ירושלים ואזור גוש דן ובהמשך גם לעבר יישובי הדרום.
מבצע זה היה המבצע הראשון בו הכניסה הטייסת לשימוש המבצעי את מענ"ש קלע וטילי התמוז על גבי השרף בהיקפים נרחבים.
במהלך המבצע ביצעה הטייסת 90 גיחות מבצעיות למשימות תקיפת תשתיות, סיכול וסיוע לתמרון ויירוט.
מבצע 'עלות השחר' נערך ב-5 עד 8 באוגוסט 2022, במהלך המבצע תקף חיל האוויר הישראלי שורת מטרות המזוהות עם הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
במבצע נהרגו תייסיר אל-ג'עברי, מפקד מרחב צפון בזרוע הצבאית של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, וח'אלד מנצור, מפקד מרחב הדרום בזרוע הצבאית של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
במהלך המבצע ביצעה הטייסת 14 גיחות מבצעיות למשימות תקיפת תשתיות, סיכול וסיוע לכוחות הקרקעיים.
מבצע 'מגן וחץ' נערך ב-9 עד 13 במאי 2023, במהלך המבצע הרג חיל האוויר הישראלי שישה מפקדים בכירים של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
במהלך המבצע ביצעה הטייסת 16 גיחות מבצעיות למשימות תקיפת תשתיות, סיכול וסיוע לתמרון.
בינואר 2011 סוכמה תוכנית אב למערך המסק"ר.
במסגרתה נקבע כי יש להמשיך לבנות את כוחו של המערך, על מנת לתת מענה מיטבי לשדה הקרב המתפתח.
בשנים 2013–2015 יצא לדרך פרויקט שבסיומו יותקנו בכלל מסוקי הטייסת מערכת "קלע" לשיגור חימוש אלקטרו-אופטי ממשפחת טילי SPIKE של חברת רפאל, שילוב ראשון בעולם של חימוש שאינו אמריקאי במסוקי האפאצ'י.
בינואר 2015 שוגר בהצלחה טיל ראשון בניסויים, וב-2018 בוצעה הפעילות המבצעית הראשונה.
מאז שוגרו בפעילויות שונות מעל 100 חימושים אלקטרו-אופטיים.
ב-2023 בוצעה ביקורת כשירות מבצעית מלאה (FOC) למערכת הנשק.
סמל הטייסת הוא צרעה על רקע ברק אדום בעיגול שחור.
ניתן להבחין בדמיון הרב לסמלה של טייסת האוראגנים הצרפתית "Escadrille SPA 89 "Guêpe (טייסת SPA 89 "צרעה") של להק־יירוט Escadron de Chasse 1/12 Cambrésis.
טייסי חיל האוויר נחשפו לסמל בשנת 1955, בתקופת הסבתם לאוראגנים בצרפת והחליטו לאמץ את סמל הטייסת הצרפתית ואת כינוייה.
טייסת 109, המכונה גם "טייסת העמק", היא טייסת התקיפה הוותיקה בחיל האוויר הישראלי.
הטייסת הטיסה לאורך שנותיה חמישה סוגים שונים של מטוסי קרב ומפעילה כיום מטוסי F-16D ("ברק") דו-מושביים מבסיס רמת דוד.
הטייסת הוקמה בשנת 1951 בבסיס תל נוף על בסיס 3 מטוסים מבית הספר לטיסה.
בראש צוות ההקמה הוצב דב ארליך ואילו למפקד הטייסת מונה דני שפירא.
מקימי הטייסת השתלמו בבריטניה בהטסת מטוסי מוסקיטו, מטוסי בוכנה דו-מנועיים בעל טווח טיסה ארוך שהיו בשימוש הצי המלכותי הבריטי.
בשנת 1952 קיבלה הטייסת 25 מטוסי מוסקיטו, התמקמה בבסיס חצור והפכה לטייסת התקיפה הראשונה של חיל האוויר.
במקביל שימשו מטוסיה למשימות צילום ארוכות טווח.
הטייסת החלה לבצע סיורים ימיים ולהחזיק בכוננות קבועה זוג מטוסים חמושים בתותח ומקלעים.
במקביל למטוסי המוסקיטו, הטיסה הטייסת לתקופת מה, מטוסי הרווארד לצורך אימון מתקדם של טייסי קרב.
בשנת 1956 הוצאו מטוסי המוסקיטו משירות, עקב ריבוי תקלות ותאונות.
בשנת 1956, אחרי הדממה קצרה, התמקמה הטייסת בבסיס רמת דוד, וצוידה ב-37 מטוסי סילון צרפתיים מסוג מיסטר.
עם המעבר כונתה הטייסת "טייסת המיסטר הצפונית" והופקדה על שמירת שמי ישראל בחזית הצפון.
עם הזמן נתקבע שמה כ"טייסת העמק" על שם עמק יזרעאל, בו ממוקם בסיס רמת דוד.
בעשורים הראשונים לקיומה היו רבים מן הטייסים והנווטים בטייסת מבני הקיבוצים והמושבים בעמק יזרעאל.
במבצע קדש הוטסו מטוסי הטייסת, ביחד עם שלוש טייסות קרב צרפתיות שפרסו לארץ, בידי צוותים צרפתיים.
ב-1964 הטייסת ביצעה תקיפה מבצעית ראשונה כאשר הפציצה כוחות סוריים בתל עזזיאת ובתל חמרה.
במלחמת ששת הימים השתתפו מטוסי המיסטר של הטייסת במבצע מוקד – תקיפת שדות התעופה הערביים במהלך הפתיחה של המלחמה.
לזכות הטייסת נזקפו גם שתי הפלות של מטוסי מיג 17 מצריים באמצעות תותחים ביום הפתיחה של המלחמה, אך לטייסת אבדו שני מטוסים.
בדצמבר 1967 קלטה הטייסת את מטוסי ה-A-4 סקייהוק ("עיט").
במלחמת ההתשה פעלה הטייסת בגזרות ירדן, מצרים, סוריה ולבנון.
במהלך מבצע רביב לתקיפת הכוחות המצריים בגדה המערבית של מפרץ סואץ נהרג טייס המילואים , לשעבר סגן מפקד הטייסת.
במהלך המלחמה, במאי 1970, הפיל מפקד הטייסת עזרא דותן (בבן) שני מטוסי מיג 17 סוריים, האחד באש תותחי 30 מ"מ, והשני, באופן חריג, באמצעות רקטות אוויר-קרקע נגד טנקים.
תקיפות הטייסת נמשכו עד הפסקת האש באוגוסט 1970.
במלחמת יום הכיפורים, תחת פיקודו של יצחק דוד, המשיכה הטייסת להטיס את מטוס הסקייהוק.
עם פרוץ המלחמה, ומתוקף מיקומה הצפוני, הייתה 109 הטייסת הראשונה שזינקה לתקיפה ברמת הגולן.
בתקיפה נפגע המוביל והיה לחלל הראשון של חיל-האוויר במלחמה.
עיקר משימותיה של הטייסת היו תקיפות סוללות טילי קרקע-אוויר, סיוע קרוב לכוחות היבשה, גיחות לוחמה אלקטרונית וגיחות תצפית.
במסגרת זאת השתתפו מטוסי הטייסת במבצע תגר, מבצע דוגמן, ובתקיפת גשרי הצליחה המצריים בגזרת תעלת סואץ.
מטוסי הסקייהוק היו בעלי מהירות נמוכה וללא אמצעי לוחמה אלקטרונית, ולכן סבלו מאבדות קשות במלחמה מאש נ"מ וטילי קרקע-אוויר.
במלחמה איבדה טייסת העמק 7 טייסים ו-16 מטוסים מתוך ה-26 שעמדו לרשותה בתחילת הקרבות, אך המשיכה בתפקוד מלא עד למהלכים האחרונים של המלחמה בהם תקפה את הכוחות הסוריים בחרמון.
בין השנים 1977 ו-1985 הטיסה הטייסת מטוסי כפיר, בתחילה מדגם C-1. יעוד מטוסי הכפיר היה משימות אוויר-קרקע בלבד, והחל בנובמבר 1977 הרבו בתקיפות בדרום לבנון והשתתפו במבצע ליטני.
משנת 1981 החלה הטייסת להפעיל מטוסי כפיר מדגם C-2. מטוסי תקיפה אלה השתתפו במלחמת לבנון הראשונה, ובכלל זה במטסים המאוחרים של מבצע ערצב-19 ובמצור על ביירות.
עם הוצאת הכפירים משירות בשנת 1985 נכנסה הטייסת להדממה.
בשנת 1991 הוקמה טייסת 109 מחדש כשהיא מצוידת במטוסי F-16D (ברק) דו-מושביים ומתמחה בהפעלת חימוש אוויר-קרקע מדויק ובתקיפה בתנאי אל-ראות.
בראש צוות ההקמה הוצב אליעזר שקדי שמונה למפקד הטייסת.
בשנת 1994 נקלטה בטייסת מערכת ה-LANTIRN המאפשרת תקיפות מדויקות בלילה ובתנאי ראות נמוכה.
בשנת 1999, החלה הטייסת להשתמש גם במערכת משופרת לרכישת מטרות ולהנחיית חימוש בשם "לייטנינג".
מערכת זו, מתוצרת רפא"ל, מצוידת בחיישן תת-אדום לאיתור מטרות בלילה, במערכת CCD לאיתור מטרות ביום, ביכולות הכוונת חימוש מונחה לייזר ו-GPS, ובתצוגה עילית.
בעקבות התקנת מערכות אלו החל פיקוד חיל האוויר להטיל את מרב משימות התקיפה בלבנון על הטייסת ולקראת נסיגת ישראל מרצועת הביטחון בדרום לבנון, היא ביצעה יותר גיחות הפצצה מכל טייסת ישראלית אחרת.
בשנת 1998 קלטה הטייסת את נווטת הקרב הראשונה בחיל האוויר הישראלי.
במלחמת לבנון השנייה השתתפה הטייסת בהשמדת משגרי הטילים ארוכי הטווח של חזבאללה בלבנון והפילה כטב"ם מסוג אבאביל של החזבאללה בשדות כברי.
במהלך מבצע עופרת יצוקה השתתפה הטייסת במשימות לתקיפת מטרות חמאס, מנהרות, אתרי ייצור אמל"ח, אתרי אחסנה, כמו גם בציד משגרים, תקיפת משגרים מוטמנים, סיוע לכוחות היבשה, ומשימות צילום.
בדצמבר 2018, קיבלה הטייסת את פרס הרמטכ"ל ליחידות המצטיינות של אותה שנה.
ב-2 ביולי 2022, בשעה 15:00, מטוס F-16D מהטייסת הפיל כטב"ם של חזבאללה, שטס לכיוון אסדת הגז "כריש" במים הכלכליים של ישראל סמוך לגבול ישראל–לבנון הימי.
בשל ייעודה של הטייסת נקבע סמלה כעיט נושא פצצה.
מוטיב העיט נשמר לאורך השנים, אך הפצצה הוחלפה מאוחר יותר בסהר הנשבר על ידי העיט, הרומז ליכולת תקיפה ארוכת טווח ברחבי הסהר הפורה ומדינות ערב.
העיט עוצב על פי הסמליל של בירה נשר .
מצפור טייסת העמק הוקם על דרך נוף כרמל, מעט צפונית לקרן הכרמל, לזכר שני אנשי הטייסת, סרן ורס"ן , שמטוסם התרסק בשעת אימון במימי הים התיכון.
המצפור צופה על עמק יזרעאל מכיוון דרום מערב.
טייסת 103, המכונה גם "טייסת הפילים", היא טייסת תובלה בחיל האוויר הישראלי.
הטייסת מפעילה כיום מטוסי תובלה מסוג סופר הרקולס C-130J "שמשון".
הטייסת הוקמה ב־2 יולי 1948 בבסיס רמת דוד, כטייסת תובלה והפצצה.
בעת הקמתה היו בה שלושה מטוסי דקוטה שהועברו מטייסת א' ומטוס דאגלס DC-5 אחד.
בימים לאחר מכן צורף לטייסת מטוס דה הבילנד מוסקיטו לצילומי אוויר ובאוגוסט 1948 נוסף לה גף בן 4 מספר מטוסי תקיפה בופייטר.
בטייסת שירתו 12 אנשי צוות אוויר שבהם רק ישראלי אחד.
בתחילת המלחמה עסקה הטייסת בתובלות של לחזית הדרום המונתקת, ובתובלת אזרחים ולוחמים אל המנחתים בדורות ונבטים.
לאחר ההפוגה הראשונה השתתפה הטייסת הפצצות אוויריות על ישובים ערביים באזור משמר הירדן, קונייטרה ודמשק.
מטוסי הדוטה שימשו כמטוסי הפצצה על ידי הטלת הפצצות ידנית מהדלת שבחלקו האחורי של תא הנוסעים.
במבצע יואב בין 15 ל-22 באוקטובר 1948, השתתף זוג מטוסי בופייטר מהטייסת לצד שלושה מטוסי ספיטפייר בתקיפת שדה התעופה אל-עריש.
אחד ממטוסי הבופייטר נפגע מאש נ"מ במנועו השמאלי ונחת נחיתת אונס בעקרון.
ב-20 באוקטובר השתתפו שני מטוסי בופייטר בתקיפת משטרת עיראק סווידאן.
במהלך התקיפה נפגע אחד המטוסים מאש נ"מ עזה שנורתה לעברם.
המטוס הפגוע התרסק בחולות אשדוד, ושרידיו נתגלו ב־1995.
לאחר סיום מלחמת העצמאות נסגר להק תובלה אווירית ומטוסי התובלה הכבדים רוכזו בטייסת 103. ב-5 במאי 1949 נסגרה טייסת 106 ומטוסי ה-C-46 קומנדו שלה וחלק מצוותי האוויר הועברו לטייסת 103. יתר צוותי האוויר הועברו לחברת אל-על.
ב-30 במאי 1949 עברה הטייסת לבסיס תל-נוף וחזרה לפעילות ב-1 ביולי.
במאי 1951 החל מיסוד שיטתי של הטייסות ומשימותיהן.
נקבע כי טייסת 103 תהיה טייסת התובלה הבינונית והכבדה.
מטוסי הבוננזה הקלים הועברו לטייסת 100, ומטוסי דה הבילנד דראגון ראפיד הבינוניים של טייסת 100 הועברו לטייסת 103.
בשלהי שנת 1950 החל שיתוף הפעולה עם יחידת הצנחנים, שהטייסת נועדה להצניח.
באוקטובר 1951 עברה הטייסת מתל-נוף לשדה שמואל (לימים בסיס חצור).
ביולי 1952 הוחזרה הטייסת לתל-נוף והוכפפה למפקד בסיס אחזקה אווירי 22 (לימים יא"א 22).
כפיפות זו נשמרה עד למרץ 1955 אז הועברה למפקד תל-נוף.
ב-23 ביולי 1954 קלטה הטייסת את שלושת מטוסי ה-B-17 של טייסת 69 שהודממה.
קליטת המטוסים היתה מתוך מגמה להפעילם רק בחירום, ואלה שהו בטייסת עד אפריל 1956 עת הוחזרו לטייסת היהלום.
במסגת עסקה לרכישת מטוסי קרב מצרפת בספטמבר 1955, התנו הצרפתים את העסקה ברכש שלושה מטוסי נורד 2501 נוראטלס.
בנובמבר 1955 נקלט הגיע מטוס הנורד הראשון בטייסת, והזוג הנוסף הצטרף בינואר 1956.
באמצע 1956 השאיל חיל האוויר הצרפתי לחיל האוויר הישראלי 10 מטוסי C-47 דקוטה על מנת להגדיל את מספר מטסי התובלה בחיל לקראת מבצע קדש.
המטוסים הוטסו לישראל בשתי קבוצות ב־11 באוקטובר וב־23 באוקטובר במסגרת מבצע אביבה, ושימשו להצנחת כוחות במהלך המלחמה.
לאחר המלחמה הוחזרו המטוסים לצרפת.
בפתיחת מבצע קדש ב-29 באוקטובר 1956 ביצעה הטייסת בגיחה של 16 מטוסי דקוטה שהטיסו את לוחמי גדוד 890 של הצנחנים אל צניחתם במעבר המיתלה.
הטייסת השתתפה גם בהסטה לא-טור ב-2 בנובמבר.
7 מטוסי דקוטה מהטייסת, ועליהם כ-100 צנחנים מחטיבת הצנחנים 202, המריאו מתל-נוף והצניחו את הכוח בא-טור.
לאחר ההשתלטות על השדה החלה הרכבת האווירית של מטוסי נורד ודקוטה מהטייסת לתיספוק ותובלת לוחמים נוספים.
ב-10 בנובמבר 1956 קלטה הטייסת זוג מסוקי הילר 360 שהיו מוצבים משנת 1951 בטייסת 100, וזוג מסוקי סער אמריקאיים מסוג סיקורסקי S-55, שהגיעו לישראל שבוע קודם לכן.
המסוקים נקלטו בטייסת במסגרת גף ייעודי שהוקם לצורך כך.
ב-25 ביולי 1957 קלט הגף בטייסת מסוק אלואט 2 שנתרם על ידי יהודיה מצרפת.
קיומו של גף המסוקים עד לפתיחתה של טייסת 124 כטייסת מסוקים הראשונה ב-1 בינואר 1958.
ב-15 במאי 1963 הוקם גף נפרד של הטייסת בבסיס לוד ובו חמישה מטוסי סטרטוקרוזר ("ענק") מדגם אזרחי שנרכשו בארצות הברית, וזוג מטוסי דקוטה.
במהלך מלחמת ששת הימים שימשו מטוסי הנורד של הטייסת לסיורים במטרה לזהות כלי שיט עוינים, משימות קשר, הנצחת סיוע לכוחות השגה ופינוי פצועים.
אחדים ממטוסי הטייסת פרסו מבסיסם הקבוע בתל נוף לבסיס סירקין.
בצהרי 5 ביוני 1967 תקפו ארבעה מטוסי האנטר של חיל האוויר המלכותי הירדני את השדה והשמידו מטוס נורד של הטייסת לצד מטוס פייפר.
ב-15 באוגוסט 1974 עברה הטייסת מבסיס תל-נוף לבסיס לוד, שהפך לבסיס מטוסי התובלה הכבדה והבינונית.
במחצית השנייה של שנות השבעים הוסבה הטייסת למטוסי C-130 הרקולס ("קרנף"), ומטוסי הנורד הוּצאו משירות.
האחרון שבהם הועבר למוזיאון חיל האוויר באפריל 1978.
באוגוסט 2008 עברה הטייסת למשכנה החדש בבסיס נבטים, לאחר שבסיס לוד נסגר.
צוותי הטיסה והמטוסים נקלטו בטייסת אבירי הציפור הצהובה (131).
באוקטובר 2013 סיימו שלושה מטייסי טייסת 103 את הכשרתם בהטסת מטוס הסופר הרקולס בבסיס חיל האוויר האמריקאי בליטל רוק, ארקנסו ושבו לישראל כדי לאמן טייסים נוספים המיועדים לטייסת.
ב-18 בדצמבר 2013 נפתחה הטייסת מחדש בבסיס נבטים, למפקדה הראשון מונה סגן-אלוף אורי שאקי.
ב-9 באפריל 2014 החל עידן מטוס סופר הרקולס C-130J ("שמשון") בטייסת.
סמל הטייסת עוצב על ידי אנשי מח"ל ששירתו לפני כן בהודו ובאפריקה ושם פגשו פילים ששימשו כחיות משא, דימוי מתאים לטייסת תובלה.
טייסת 100 המכונה גם "טייסת הגמל המעופף", היא טייסת מטוסי תובלה בחיל האוויר הישראלי, הטייסת הראשונה בחיל האוויר.
הטייסת מפעילה כיום מטוסי "צופית" (ביצ'קראפט קינג אייר B-200) ו"חופית" (בוננזה), ועוסקת במשימות איסוף מודיעין, סיוע לכוחות קרקע ואוויר, והדרכה.
שורשי הטייסת בטייסת שהוקמה בנובמבר 1947 והפעילה את המטוסים הראשונים של שירות האוויר, מפקדה הראשון היה אלי פיינגרש והיא כונתה טייסת א' או טייסת תל אביב.
בעקבות הגידול במספר המטוסים והגזרות השונות של פעילותם, פוצלה הטייסת לשלושה גפים: טייסת א' שפעלה משדה דב, גף הנגב שהוקם באזור רוחמה וגף הגליל שהופעל מיבנאל ואחר כך ממחניים ומרמת דוד.
במאי 1948 מונה גדעון אלרום למפקד טייסת א', שפעלה משדה דב.
ב-29 בינואר 1949 הוקמה טייסת 100 בתל נוף כמסגרת ארגונית של מטוסי החיל הקלים שלא שימשו למשימות הדרכה, הטייסת הפעילה גפים בשדה תימן, אילת ורמת דוד.
ב-1951 עברה הטייסת לשדה התעופה רמלה (היום מחנה רחבעם) וב-1959 לשדה דב.
במלחמת סיני השתתפו טייסי הטייסת במשימות חילוץ, אספקה, הפצצה והובלת מפקדים, חמישה מלוחמיה קיבלו לאחר המלחמה ציונים לשבח בהם, בנימין כהנא.
בשנת 1974, כלקח ממלחמת יום הכיפורים, פוצלה הטייסת והוקמה טייסת 135, שעסקה בתחילה בתובלה בלבד.
במשך השנים קיבלה טייסת 135 משימות נוספות: איסוף מודיעין סיגינטי, סיוע לכוחות הקרקע והאוויר, לוחמה אלקטרונית יחד עם יחידת 9900, הדרכת קא"מ תובלה ועוד.
בתחילת 2019 אוחדו חזרה הטייסות תחת שמה של הראשונה, טייסת 100, כחלק מתהליך סגירת שדה דב ומעבר הטייסת לבסיס חצור.
"חופית" (ביצ'קראפט בוננזה A36), למשימות תובלה קלה, חוזי, צילום וסיור אווירי.
"צופית" (ביצ'קראפט קינג אייר B-200), למשימות תובלה קלה, תצפית, ממסר, מ"א (מודיעין אוויר) ול"א (לוחמה אלקטרונית) ומשימות להדרכת חניכי הקא"ם (קורס אימון מבצעי).
שם הטייסת, "הגמל המעופף", היה שמו של מועדון טייס שהוקם במנדט הבריטי ב־1933. אגדה אורבנית בטייסת היא כי הכינוי צבא מצרים הכריז לקראת מלחמת העצמאות כי "ביום שבו ליהודים יהיו מטוסים, לגמלים יהיו כנפיים".
כתגובה לאמירה זו נקבע סמלה של הטייסת הראשונה של חיל האוויר כגמל מכונף.
טייסת 118, המכונה גם "טייסת דורסי הלילה", היא טייסת מסוקי התובלה היחידה של חיל האוויר הישראלי, המוצבת בבסיס תל נוף.
טייסת 118 מפעילה מסוק תובלה מדגם סיקורסקי CH-53 סי סטליון ("יסעור").
הטייסת הוקמה מיד לאחר מלחמת ההתשה, ב-6 באוגוסט 1970, תחת פיקודו של נחמיה דגן וקלטה את מסוקי היסעור הראשונים מגף היסעורים בטייסת 114. מאז פעלה הטייסת בכל מלחמות ישראל, במבצעים רבים ובפעולות נוספות.
במלחמת יום הכיפורים פעלה הטייסת תחת הנהגתו של יובל אפרת בשורה ארוכה של מבצעים מאחורי קווי האויב, העברת כוחות, חילוצם של מאות פצועים וגיחות לוחמה אלקטרונית.
שבעה מאנשי הטייסת נהרגו במלחמה, ושני מסוקים הופלו.
גולת הכותרת של פעילות הטייסת במלחמה הייתה הטסתם של 626 צנחני מילואים מחטיבה 317 לחרמון הסורי ב-21 באוקטובר 1973 במהלך מבצע קינוח.
היה זה מבצע ההטסה הגדול בתולדות צה"ל.
בימים הבאים ועד לחתימה על הסכם הפרדת הכוחות עם סוריה ב-31 במאי 1974, המשיכה הטייסת לפעול ברכסי החרמון במשימות של הטסת כוחות, פעילות לוחמה אלקטרונית, פינוי נפגעים והטסת אפסניה.
ב-19 באפריל אירע אסון מחניים, בו נספו ארבעה אנשי צוות אוויר של הטייסת בהתרסקות מסוקם בשדה התעופה מחניים לאחר ששבו ממשימה מעל לרכסי החרמון.
יחד עימם נספו ארבעה מפעילי ציוד לוחמה אלקטרונית שהיו במסוק.
השמונה מונצחים באנדרטה בשדה התעופה במחניים.
ב-1997 אירע אסון המסוקים, בו התנגשו שניים ממסוקי הטייסת זה בזה, ונהרגו כל 73 החיילים ואנשי הצוות.
במלחמת לבנון השנייה הובילה הטייסת לוחמי צה"ל במגוון פעילויות, והשתתפה במבצע חד וחלק.
ב-4 ביולי 2023 נסגרה טייסת 114 ואוחדה עם טייסת 118, עד לפתיחתה מחדש של 114 כטייסת מסוקי סיקורסקי CH-53K קינג סטליון ("פרא") שאמורים להיקלט בארץ במהלך שנת 2030.
בבוקרו של טבח השבעה באוקטובר מפקד הטייסת יגאל דדון יצר קשר ישיר עם חברו מח"ט הצנחנים אל"ם עמי ביטון והעמיד לרשותו 4 מסוקי יסעור שהסיקו את מאות חיילי גדוד 890 מאזור נבי מוסא לאזור עוטף עזה.
אחד המסוקים נפגע באזור העוטף בעת שנחת משני טילי נ"ט ועלה באש ללא שהיו נפגעים בנפש.
ב-24 בנובמבר 2023 במהלך מלחמת חרבות ברזל, נשלחה הטייסת להטיס את 22 השבויים (אזרחים ישראליים וזרים) לבסיס חצרים במסגרת הפעימה הראשונה של עסקת השבויים.
סמל טייסת עוצב על ידי רס"ן (מיל') אריה מוסקוביץ'.
זה היה הסמל הראשון שעיצב מוסקוביץ' לחיל האוויר.
טייס הוא אדם המטיס כלי טיס למיניהם, כמקצוע, כתפקיד צבאי או כתחביב.
המונח מתייחס בדרך כלל למטיסים כלי טיס ממונעים, מטוסים ומסוקים, אך הוא חל גם על בני אדם המטיסים כלי טיס אחרים: דאונים וכדורים פורחים לא ממונעים, ספינות אוויר וצפלין שהם כלי טיס הקלים מן האוויר, אווירון זעיר ממדים, כלי טיס קלים מאוד, ועוד.
המונח הלועזי לטייס הוא Aviator.
מונח זה יכול לכלול לא רק את מי שמטיס בפועל את כלי הטיס, אלא גם אנשי צוות אחרים, כמו הנווט, המטילן, אלחוטן אוויר, מהנדס טיסה ובעלי תפקיד אחר הכרוך בהטסת המטוס, בעיקר במשימות צבאיות.
המונח העברי הוא איש צוות אוויר; להבדיל מהמונח הלועזי, יכול המונח העברי להתייחס גם לדיילים ובעלי תפקידים אחרים בטיסות אזרחיות.
גם אנשי צוות של חללית מאוישת או מעבורת חלל נקראים טייסים, וליתר דיוק טייסי חלל.
בדרך כלל ישנו איש צוות שתפקידו המוגדר הוא טייס רכב החלל (להבדיל ממפקד המשימה, ובעלי תפקידים אחרים בצוות), ואולם מכיוון שכל אנשי הצוות "טסים" בחלל, ומכיוון שאחוז גדול מטייסי חלל היו טייסים ברקע המקצועי שלהם, מקובל להתייחס אל כל טייסי החלל כ"טייסים".
אף על פי שהטיסה המתועדת הראשונה נערכה בשנת 1852, בכלי טיס דמוי כדור פורח, מקובל לקרוא לאחים רייט, שביצעו את הטיסה הראשונה בכלי טיס ממונע כבד מהאוויר ב-17 בדצמבר 1903, "הטייסים הראשונים".
היירם מקסים ואנשי צוותו, שביצעו ניסיון תעופה ב-31 ביולי 1894 מתחרים גם הם על התואר הטייסים הראשונים.
טייסים צבאיים נחשבים אנשי צבא מן השורה הראשונה בכל צבא, ולפיכך תהליך הכשרתם ארוך ומורכב מאוד, וכלל שלבי מיון רבים.
רוב הצוערים המתחילים את הקורס מודחים ממנו, ורק אחוז קטן מגיע לקו הסיום.
גם הכשרת טייס אזרחי היא תהליך מורכב ברוב מדינות העולם, וכרוכה בתהליך רישוי ממלכתי כמוגדר על ידי רשות התעופה האזרחית המקומית.
לימודי טיס בישראל כרוכים במעבר בדיקות רפואיות בהם ראיה 66, אבחון צבעים בשיטת אישיארה ובהצגת תעודת יושר ממשטרת ישראל.
לימודי הטיס עצמם נחלקים לשני חלקים: לימודים תאורטיים, ולימודים מעשיים.
הלימודים התאורטיים כוללים ידע טכני והכרת המטוס, מטאורולוגיה, ניווט, קשר, ואת הנהלים והחוקים הקשורים בטיסה.
החלק המעשי כולל את כל הכרוך בהטסה: הסעה על המסלול, המראה ונחיתה, טיסה ישרה ואופקית, מצבי טיסה בסיסיים: נסיקה, הנמכה, גלישה ופניות, טיסה במהירויות שונות, הזדקרות, ניווט, טיסת מכשירים, מצבי חירום, ועוד.
בישראל ישנם כמה רמות לרישיונות הטיס:
טייס מתלמד – חניך שיכול להטיס מטוס על פי תוכנית ההכשרה ובפיקוח של מדריך טיס.
טייס פרטי ֺ– המוסמך לשמש כטייס או טייס משנה בכלי טיס.
כלי הטיס המותר לכל טייס מוגדר ברישיונו.
טייס פרטי יכול להטיס רק טיסות פרטיות, ואינו מורשה להטיס בשכר או כטייס בטיסה מסחרית.
טייס פרטי יכול לטוס בתנאי מזג אוויר טובים ורק כאשר יש לו קשר עין עם הקרקע.
טייס פרטי מורשה להטיס מטוס בעל מנוע יחיד לדוגמה: מטוס הססנה 152/172.
הגדר מכשירים – שלב ברישיונו של טיס פרטי.
מעבר שלב זה מאפשר לטייס לטוס כמעט בכל מזג אוויר, ללא קשר עין עם הקרקע, ובהסתייעות בעזרי ניווט או GPS.
הגדר רב מנועי – שלב נוסף ברישיונו של טייס.
מעבר שלב זה מאפשר לטייס להטיס מטוס בעל יותר ממנועי אחד.
טייס מסחרי – המוסמך לשמש כטייס או טייס משנה גם בשכר או בטיסה מסחרית; גם טייס מסחרי מוגבל בכלי הטיס שהוא מורשה להטיס על פי ההגבלות שברישיונו.
טייס תובלה בנתיבי אוויר – רשאי לשמש כטייס פרטי ומסחרי גם במטוס המופעל בטיסה מסחרית שמשקלו הכולל עולה על 5,700 ק"ג;
מדריך טיס – רשאי להדריך לצורך קבלת רישיון טיס.
רישיון נוסף הוא רישיון ATPL (Airline transport pilot licence), שהוא הרישיון בדרגה הגבוהה ביותר בתחום התעופה, ומקנה את הזכות לשמש כקברניט בנתיבי טיסה בנלאומיים.
טייס ישראלי זכאי להיות חבר באיגוד הטייסים הישראלי אם הוא מחזיק ברישיון טיס מסחרי בר תוקף ומתפרנס מעבודתו כטייס.
ממלחמת העולם הראשונה והלאה החל להיווצר מעמד חדש של טייסים, טייסי קרב, שעקב חשיבותם ההולכת וגדלה בקרב המודרני, ועקב הדרישות האישיות והגבוהות שנדרשו כדי לתפעל מטוסי קרב ומסוקי קרב, קיבלו מעמד ייחודי בצבאות העולם.
כמו כן התפתחה תת-תרבות חדשה סביב טייסים אלו, אשר כוללת בין השאר את המושג אלוף הפלות ("אייס") – כינוי לטייס קרב שהפיל לפחות חמישה מטוסים בקרבות אוויר.
עם השנים התקבעה בתודעה הציבורית דמות הטייס עם מעיל הטייסים ומשקפי השמש, שמהווים גם סמלי סטטוס של טייסי הקרב.
תרם לדימוי זה הסרט ההוליוודי המצליח "אהבה בשחקים".
במדינת ישראל התפתח מעמד הטייס – ובמיוחד טייס הקרב – למעמד בעל יוקרה מיוחדת, וזאת בשל מסלול ההכשרה הארוך והיסודי הנחשב לאחד התובעניים והקשים ביותר בשירות הצבאי בצה"ל, כזה שמנקז אליו את העילית שבחברה.
התייחסות זו הודגשה על ידי מפקד חיל האוויר, עזר ויצמן, בסיסמה המוכרת: "הטובים לטיס".
גורם נוסף למעמד היוקרתי של טייסי הקרב בישראל היא הצטיינותו של חיל האוויר הישראלי (הנחשב לאחד הטובים והמתקדמים בעולם) בקרב ובמלחמה, הן בביצוע משימות אסטרטגיות קשות ומורכבות, והן בקרבות אוויר רבים שברובם הגדול הייתה ידם של הטייסים הישראלים על העליונה, דבר שהתבטא באלופי הפלות רבים.
הכשרת טייסים בצה"ל נעשית בקורס טיס מטעם חיל האוויר הישראלי.
מאבקה של אליס מילר בבית המשפט העליון בשנת 1995 פתח את הדרך לקורס הטיס של צה"ל בפני נשים.
במדינות המערב המתקדמות מעמדו החברתי של הטייס אינו כה גבוה כמו מעמדו החברתי של טייס בישראל.
קורס טיס פרטי נמצא בהישג ידם הכלכלי של מיליוני אזרחים אמריקאים, בעוד שבישראל קורס טיס פרטי יקר הרבה יותר ביחס להכנסה הישראלית הממוצעת.
בנוסף, ממדיו הקטנים של עולם התעופה הישראלי (מבחינה גאוגרפית, כלכלית והגבלות בחוק המונעות תחרות חופשית) כמעט ואינם מאפשרים לפתח קריירה כטייס למי שלא שירת כטייס בחיל האוויר הישראלי, בעוד שבארצות הברית ישנם טייסים בכירים רבים בחברות התעופה המסחריות אשר עברו הכשרה מקצועית בשוק האזרחי.
טייסת 114, המכונה גם "טייסת מובילי הלילה" (ובכינויה הקודם "טייסת הסופר פרלון") הייתה טייסת מסוקי חילוץ ותובלה של חיל האוויר הישראלי.
עד לסגירתה הפעילה הטייסת מסוקי CH-53 סי סטאליון ("יסעור"), קודם לכן הפעילה מסוקי סופר פרלון.
הטייסת הוקמה בינואר 1966, על רקע הצורך המתגבר במסוקי תובלה.
זו הייתה טייסת המסוקים השנייה בחיל האוויר וטייסת המסוקים הכבדה הראשונה.
למפקדה מונה חיים נוה ולקצין המבצעים נחמיה דגן, שחזרו מהשתלמות בצרפת על מסוקי הסופר פרלון.
באפריל אותה שנה נקלטו בטייסת מסוקי הסופר פרלון הראשונים.
בפברואר 1967 הטיסו נוה ודגן כוח מסיירת מטכ"ל לעומק מצרים במסגרת משימת איסוף מודיעין שכונתה "מבצע ירגזי".
שניהם, וכן המכונאי המוטס אשר אתרוג, זכו לעיטור המופת.
במלחמת ששת הימים הפעילה הטייסת ארבעה מסוקים שביצעו 41 גיחות של הנחתת כוחות, ציוד וחילוץ נפגעים.
לאחר המלחמה חילצו מסוקי הטייסת 24 מנפגעי טיבוע המשחתת אילת.
בדצמבר 1968 הנחיתו שלושה מסוקי הטייסת כוחות מסיירת מטכ"ל וחטיבת הצנחנים שפשטו על שדה התעופה הבינלאומי ביירות במסגרת מבצע תשורה.
בתקופת מלחמת ההתשה, תחת פיקודם של נווה ופרי, השתתפה הטייסת במבצעים רבים, בהם בחזית המצרית: מבצע הלם, במסגרתו פשטו על שלושה יעדים בעומק מצרים, מסוק אחד הנחית כוח צנחנים שפגע בתחנת כוח ושני מסוקים הנחיתו פצצות על גשר וסכר בנהר הנילוס.
במבצעי "בוסתן 22" ו"בוסתן 37" הנחיתו כוחות שחיבלו בקווי מתח גבוה ובמבצע רודוס הובילו כוחות שפשטו על האי שדואן.
בחזית הסורית: "מבצע מרילין" ומבצע "שפט 47" בו הובילו כוחות צה"ל שפוצצו גשרים בסוריה, מבצע "מלכה 30" ו"שפט 37" בהם הובילו צנחנים שהפגיזו במרגמות מחנות צבאיים.
בחזית הירדנית השתתפו מסוקי הטייסת בפעולות כנגד בסיסי מחבלים, בהם פעולת כראמה, "מבצע אסותא" ו"מבצע אירון".
באוקטובר 1969 קלטה הטייסת את מסוקי היסעור הראשונים שרכשה ישראל, וחודשיים אחר כך כבר השתתפו המסוקים יחד עם מסוקי הסופר פרלון הוותיקים, במבצע תרנגול 53, בו פשטו כוחות צנחנים על תחנת מכ"ם מצרית ואפשרו למסוקי הטייסת להביא אותה לישראל בשלמותה.
לאחר מלחמת ההתשה, ב-6 באוגוסט 1970, הועברו מסוקי היסעור לטייסת חדשה שהוקמה, טייסת 118. במלחמת יום הכיפורים, הפעילה הטייסת מסוקי סופר פרלון שביצעו 331 גיחות, בסיום המלחמה השתתפו בהנחתת הכוחות לכיבושו מחדש של החרמון במבצע קינוח.
בעת המערכה על שיא החרמון, הוזנק מסוק של הטייסת ביום 27 באפריל 1974, לאזור מוצב 'הפיתולים', לחלץ שבעה צנחנים מגדוד 202 שנפגעו מפגז סורי בדרך לשיא החרמון.
בעת ניסיון הנחיתה סמוך למוצב 'הפיתולים' התרסק המסוק ועלה באש.
ששת אנשי צוותו, שני טייסים, שני מכונאים מוטסים, רופא וחובש מיחידת הפינוי בהיטס 386 (לימים יחידה 669), נספו.
לאחר מלחמת יום הכיפורים קלט חיל האוויר מספר רב של מסוקי יסעור, חלקם משומשים וחלקם חדשים.
ב-13 בינואר 1975 הוקם גף יסעור בטייסת והיא המשיכה להפעיל את שני סוגי המסוקים עד שנת 1991 עת יצאו מסוקי הסופר פרלון משירות.
במאי 1977 התרסק מסוק יסעור של הטייסת ועליו 10 אנשי צוות ועוד 44 לוחמי חטיבת הצנחנים, באסון שנודע כאסון הנ"ד.
באמצע שנות ה-2000 קיבלה הטייסת את שמה הנוכחי, "טייסת מובילי הלילה".
במלחמת לבנון השנייה הופל אחד ממסוקי הטייסת וחמשת אנשי צוותו נהרגו, לאחר שנפגע מירי נ"ט מיד לאחר הנחתת כוחות מחטיבת הצנחנים בלבנון.
אחת מאנשי הצוות הייתה המכונאית המוטסת קרן טנדלר, חיילת צה"ל היחידה שנהרגה במלחמה זו.
בסה"כ איבדה הטייסת 32 לוחמים מאז הקמתה, ביניהם שני מפקדי טייסת לשעבר ( ו) שנספו בתאונות יסעור.
החללים מונצחים באתר ההנצחה של הטייסת בהר הרוח שליד ירושלים.
ב-7 ביולי 2022 נחשף כי טייסת 114 תהיה היחידה הראשונה שתקבל את מסוקי הסיקורסקי CH-53K קינג סטליון ("פרא").
ב-4 ביולי 2023 נסגרה הטייסת ואוחדה עם טייסת 118, עד לפתיחתה מחדש כטייסת מסוקי "פרא".
במסגרת האיחוד עם הטייסת האחות, התשתיות של טייסת 114 ישופצו ויותאמו למסוק ה"פרא" כדי להיערך לקליטתו בארץ במהלך שנת 2028.
טייסון קליאוטיס צ'נדלר הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק בעמדת הסנטר.
לאורך הקריירה נבחר צ'נדלר לשחקן ההגנה של העונה (), וכן נבחר פעם אחת לחמישיית ההגנה של העונה, פעמיים לחמישיית ההגנה השנייה ופעם אחת לחמישיית העונה השלישית.
בעונת זכה עם דאלאס מאבריקס באליפות ה-NBA.
בנערותו למד צ'נדלר בתיכון דומיניגז בעיר קומפטון שבקליפורניה.
הוא שיחק במדי קבוצת הכדורסל של התיכון, צוין לשבח על ידי המגזינים Parade ו-USA Today, ואף השתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן ונבחר פעמיים לתואר .
כ בגובה של 2.10 מטרים צולם עליו פרק בתוכנית 60 דקות.
צ'נדלר המשיך והוביל את קבוצת בית הספר התיכון שלו לאליפות המדינה בטרם הכריז כי יתמודד בדראפט לשנת 2001.
מיד בתום לימודיו בבית הספר התיכון, הכריז צ'נדלר כי יוותר על לימודיו במכללה, וייגש להתמודד בדראפט.
הוא נבחר על ידי קבוצת הלוס אנג'לס קליפרס בבחירה השנייה, אך הועבר מיד ב לשיקגו בולס ביחד עם בריאן סקינר בתמורה לאלטון ברנד.
צ'נדלר שיחק במדיה של שיקגו במשך חמש עונות בטרם עבר לקראת עונת לניו אורלינס הורנטס בתמורה לפי.
בעונתו הראשונה בניו אורלינס נתן צ'נדלר עונה מצוינת כאשר רשם ממוצעים של 9.5 נקודות, 12.4 ריבאונדים ו-1.8 חסימות למשחק.
בעונה שלאחר מכן, המשיך צ'נדלר לשפר את יכולתו כשקבע 11.7 נקודות ו-11.8 ריבאונדים למשחק, ואף הוביל את הליגה בריבאונד התקפה.
לאחר שתי עונות וחצי במדי ההורנטס, בפברואר 2009, נרקם טרייד בין הקבוצה לבין אוקלהומה סיטי ת'אנדר על העברת השחקן, אולם צ'נדלר כשל בבדיקות הרפואיות, והעסקה לא יצאה אל הפועל.
צ'נדלר המשיך ושיחק במדי ניו אורלינס עד לסיום העונה, וביולי 2009 עבר לשארלוט בובקאטס בתמורה לאמקה אוקפור.
לאחר עונה אחת במדי הבובקאטס, עבר צ'נדלר בטרייד נוסף, ביחד עם אלקסיס אג'ינסה לקבוצת דאלאס מאבריקס בתמורה למאט קרול, אריק דמפיר ואדוארדו נאהרה.
כבר בעונתו הראשונה בדאלאס, עונת , הפך צ'נדלר לבורג חשוב בקבוצה.
הוא שותף ב-74 משחקים בעונה הסדירה בהם פתח בחמישייה ותרם 10.1 נקודות ו-9.4 ריבאונדים ב למשחק.
הוא פתח גם בכל משחקי הפלייאוף, עזר לקבוצה לזכות באליפות ראשונה בתולדות המועדון לאחר ניצחון בסדרת הגמר בשישה משחקים על מיאמי היט ובסיום העונה נבחר לחמישיית ההגנה השנייה.
לקראת עונת עזב צ'נדלר את דאלאס, וחתם בניו יורק ניקס על חוזה לארבע שנים תמורת 58 מיליון דולר.
הוא תרם 11.3 נקודות למשחק, והוביל את הליגה עם שיא מועדון של הניקס של 67.9% אחוזי קליעה מהשדה.
ובסיום העונה הוא נבחר לחמישיית העונה השלישית, ואף היה לשחקן הניקס הראשון שנבחר לתואר שחקן ההגנה של העונה.
צ'נדלר המשיך להיות שחקן מרכזי ברוטציה של הניקס גם בעונה הבאה.
הוא תרם לאורך העונה 10.4 נקודות ו-10.7 ריבאונדים למשחק, כולל שיא קריירה של 28 ריבאונדים בניצחון על גולדן סטייט ווריורס, כמות הריבאונדים הרבה ביותר שלוקח שחקן בניקס מאז 1985, והשווה את שיא המועדון כשקטף לפחות 20 ריבאונדים בשלושה משחקים רצופים.
הוא נבחר לראשונה בקריירה לקחת חלק במשחק האולסטאר, ובסיום העונה נבחר לחמישיית ההגנה של העונה.
בסיום עונת השיבה דאלאס מאבריקס את צ'נדלר לשורותיה, בטרייד שהעביר לצידו את ריימונד פלטון בתמורה לחוסה קלדרון, שיין לארקין, סמואל דלמברט, ויין אלינגטון ושתי בחירות דראפט עתידיות שעברו לניו יורק ניקס.
לקראת עונת חתם על חוזה ל-4 עונות בפיניקס סאנס, עבור כ-52 מיליון דולר.
במהלך עונת סבל מפציעה מתמשכת בצוואר שגרמה לו להחמיץ 36 משחקים במצטבר במהלך כל העונה, כולל כל המשחקים בחודש האחרון.
הגעתו של דיאנדרה אייטון לקבוצה גרמה לו לאבד את מקומו בחמישייה וצמצמה משמעותית את דקות המשחק שקיבל.
בעקבות זאת הגיע עם הקבוצה להסכם על שחרור במהלך חודש נובמבר 2018.
ב-6 בנובמבר 2018 חתם בלוס אנג'לס לייקרס על חוזה עד סיום עונת .
ביולי 2019 חתם צ'נדלר על חוזה לעונה אחת ביוסטון רוקטס.
טייסת 116, המכונה גם טייסת "אריות הדרום", היא טייסת מטוסי קרב בחיל האוויר הישראלי.
הטייסת נפתחה מחדש ב-16 בינואר 2020 כטייסת מטוסי "אדיר" (F-35I), לאחר שנסגרה כטייסת מטוסי "נץ" (F-16A/B) בקיץ 2015.
הטייסת הוקמה בשנת 1956 כטייסת מטוסי P-51 מוסטנג תחת השם "טייסת הכנף המעופפת".
הטייסת הוקמה כטייסת הצ"ח (הצבת חירום), כאשר מוצבים אליה 14 מדריכי טיסה מבית הספר לטיסה בבסיס תל נוף.
מפקדה הראשון היה מפקד בית הספר, רס"ן צחיק יבנה, והטייס הסדיר היחיד בה היה סגן אמיתי חסון "שפן".
הטייסת הוקמה בבסיס תל נוף, בצמוד לבית הספר לטיסה.
במבצע קדש נתנו מטוסי הטייסת את אות הפתיחה למלחמה - ארבעה ממטוסי הטייסת קרעו באמצעות המדחפים שלהם את כבלי הטלפון המצריים בסיני על מנת לנתק את הקשר בין הצבא המצרי הפרוס בסיני למפקדה בקהיר.
במהלך המלחמה ביצעה הטייסת 66 גיחות, רובן הגדול גיחות אמנעה וסיוע קרוב לכוחות הקרקע.
6 ממטוסי הטייסת אבדו, טייס אחד נהרג והאחר נפל בשבי.
בתחילת 1957 קלטה הטייסת את מטוסיה של טייסת 105 ואת טייסי המילואים שלה.
בשנת 1959 צורפו לטייסת מטוסי הרווארד של טייסת 140. ב-15 בינואר 1961 הוצא מטוס המוסטנג מהשירות והטייסת נסגרה.
באוקטובר 1961 הוקמה הטייסת מחדש בבסיס חצור עם הטייסים ומטוסי המיסטר IV של טייסת 101 שהתכוננה לקליטת מטוס המיראז' 3. מפקד הטייסת הראשון בתקופת המיסטר היה רפי הר-לב, וסגניו היו רן פקר ואהרון "ילו" שביט.
שבועיים לאחר מכן עברה הטייסת חזרה לבסיס תל נוף.
במלחמת ששת הימים תקפו בגל הראשון 6 מבנים מהטייסת את שדה התעופה פאיד.
אחד המובילים, מפקד הטייסת רס"ן יהונתן שחר, נפגע מהתפוצצות מטוס אותו הפציץ, נטש את מטוסו וחולץ במהלך הלילה.
את שחר החליף סגנו אביהו בן-נון.
בגל השני תקפו מטוסי הטייסת את שדה אבו סואר, ומאוחר יותר שוב את פאיד ואת שדה כברית.
במהלך המלחמה ביצעה הטייסת 269 גיחות מבצעיות.
5 ממטוסיה הופלו, שני טייסים נהרגו ואחד נפל בשבי.
בנובמבר 1967 שני מבנים מהטייסת יצאו למשימת תקיפת שריון ירדני שהפציץ עמדות צה"ל מסביב לבית שאן במסגרת תקרית אום שורט.
מטוסו של סרן , סגן מפקד הטייסת, נפגע, הוא נטש ונרצח מייד בהגיעו לקרקע.
בשנת 1968 קלטה הטייסת את מטוסי המיסטר של טייסת 109, יחד עם טייסי המילואים וההצ"ח, לקראת קליטת מטוסי הסקייהוק בטייסת זו.
הטייסת פעלה לאורך מלחמת ההתשה, ובהם אף איבדה את אחד מלוחמיה.
ב-18 במרץ 1971 ביצעו מטוסי המיסטר את טיסתם האחרונה.
ב-18 בפברואר 1971 הגיעו לארץ מטוסי הסקייהוק דגם E של הטייסת, וב-7 במרץ 1971 בוצעה הטיסה הראשונה על ידי מפקד הטייסת, רס"ן יוסי אביב.
במלחמת יום הכיפורים פיקד על הטייסת רס"ן .
במלחמה התווספו לטייסת מטוסים וטייסים של טייסת 140 שהייתה בשלבי הקמה בבסיס עציון.
במלחמה ביצעה הטייסת 823 גיחות, רובן באזורים מוכי טילים ואיבדה 5 מטוסים ושני טייסים, ביניהם מפקד הטייסת סא"ל .
את שלח החליף רס"ן שמואל בן-רום.
לאחר המלחמה הוחלפו מטוסי הטייסת לדגם מתקדם יותר, דגם N.
דגם זה שירת בטייסת עד סגירתה כטייסת סקייהוק.
באוקטובר 1983 הייתה הטייסת לטייסת הראשונה שעברה לבסיס נבטים, וב-1985 הפכה הטייסת, עם מפקדה דאז עמוס ידלין, להיות גם טייסת קא"מ, קורס אימון מתקדם.
ב-2002 סיימה הטייסת את טיסותיה המבצעיות כטייסת סקייהוק.
ב-2003 קלטה מטוסי F-16 פייטינג פלקון מדגמי A ו-B, "נץ", ושמה שונה ל"מגיני הדרום".
באוגוסט 2013 קלטה טייסת 116 לשורותיה את מטוסי הנץ של טייסת 140, את מרבית אנשיה ואת גף הקא"מ (קורס אימון מבצעי), לאחר שהאחרונה נסגרה כחלק מהקיצוצים במערכת הביטחון.
בקיץ 2015 הטייסת נסגרה כטייסת "נץ".
סגירת הטייסת הייתה סוף העידן המבצעי של מטוסי ה"נץ" בחיל האוויר.
בנובמבר 2019 נחתו בישראל שני מטוסי ה"אדיר" הראשונים של הטייסת.
ב-16 בינואר 2020 נפתחה הטייסת מחדש כטייסת אדיר F-35I, בבסיס נבטים, ושמה שונה ל"אריות הדרום".
באוגוסט באותה השנה, היא הוכרזה כטייסת מבצעית.
ב-6 במרץ 2025, קלטה הטייסת שלושה מטוסי F-35I נוספים.
צורת הכנף בסמל, צומצמה ל-5 מקטעים, שמסמלים את הדור החמישי של מטוסי הקרב, אליו משתייך ה-F-35i.
שמונה הפסים האפורים מציינים את שמונה הטייסים שנפלו במערכות השונות.
הנקודות שמאחורי הפסים האפורים, יוצרות את המילים "טייסת 116" בקוד מורס.
את סמל הטייסת המקורי עיצב גבריאל (גבי) ווקס טייס בטייסת 116 בשנת 1964.
טייסי טסקיגי הוא כינויים של הטייסים האפרו אמריקאים הראשונים בחיל האוויר של ארצות הברית.
הם הוכשרו בתקופת מלחמת העולם השנייה בבית ספר לטיסה שנועד לחניכים אפרו אמריקאים בלבד, ליד העיר טסקיגי באלבמה.
להק מטוסי הקרב 332, שפעל בזירת הלחימה באירופה, ולהק ההפצצה 447, שלא השלים את אימוניו עד סוף המלחמה, כללו שמונה טייסות שהורכבו מטייסי טסקיגי.
150 מהם נפלו בקרב או נהרגו בתאונות.
אחד מן הטייסים, לי ארצ'ר, היה לאלוף הפלות וצבר 4.5 הפלות של מטוסי אויב בחזית מערב אירופה.
וייטהד ג'וניור שירת בחיל האוויר עד לשנת 1974.
בזמן מלחמת העולם השנייה הייתה נהוגה הפרדה גזעית בצבא האמריקאי, ורבים מהאזרחים האפרו אמריקאים עדיין היו כפופים לחוקי ג'ים קרואו.
אחרי מאבק במשך שני עשורים של פעילי זכויות אזרח, שהבולטים בהם היו וולטר וואייט, פיליפ רנדולף וויליאם האסטי, אישר הקונגרס ב-3 באפריל 1939 תקציב להכשרת טייסים אפרו אמריקאים.
תנאי הקבלה כללו כישורי לחימה והשכלה גבוהה.
בית הספר התפרסם סמוך לתחילת פעילותו, במרץ 1941, כאשר הגברת הראשונה אלינור רוזוולט ביקרה בו וביקשה לטוס עם אחד המדריכים.
הטייסת הראשונה שהוכשרה ואורגנה בטסקיגי, טייסת 99, נשלחה לצפון אפריקה באפריל 1943. הגיחה המבצעית הראשונה שלה, ב-2 ביוני 1943, הייתה תקיפה של האי האיטלקי פנטלריה.
הטייסות האחרונות של אנשי טסקיגי פורקו ב-1 ביולי 1947.
ב-1995 הופק סרט טלוויזיה בשם "The Tuskegee Airmen" שכתב פריס קוואלס וכיכבו בו לורנס פישבורן, קובה גודינג ג'וניור וג'ון לית'גו.
טייס מטוס קל או טייס מטוס קישור הוא תפקיד שהיה קיים בעבר בחיל האוויר.
מתחילת שנות החמישים ועד תחילת שנות השישים התקיים קורס טייסי מטוסים קלים במסגרת טייסת 100 (הגמל המעופף).
אל הקורס הזה היו מגיעים לרוב נופלי קורס טיס.
בסיום הקורס החניכים היו מקבלים דרגות רב"ט בלבד וסיכת כנפי טיס עם אות קו"ף.
ב-1952, כשהוקמה טייסת המשטרה, ארבעת הטייסים הראשונים שלה היו שוטרים שסיימו את הקורס.
הטייסים מטייסות השונות היו נשלחים לטייסת 100 בתור עונש על עבירות משמעת, לכן המוניטין של הכנפיים עם האות קו"ף היה נמוך.
רן פקר כשהיה מפקד בית הספר לטיסה (בין השנים 1968–1970) העלה בדיוני מטה חיל האוויר ב-1969 את סוגיית החלפת הכנפיים עם האות קו"ף לכנפיים רגילות.
בשנת 1974 הכנפיים האלו הוחלפו לכנפיים רגילות עם מגן דוד באמצע.
באותה תקופה חלק מקציני צה"ל בכירים שלא מחיל האוויר, גם היו מסיימים את הקורס הזה.
ארבעה קציני יבשה וקצין חיל הים בכירים שסיימו את הקורס וענדו כנפי טייס עם האות קו"ף הם הרמטכ"ל השמיני רב-אלוף חיים בר-לב, הרמטכ"ל ה-11 רב-אלוף רפאל איתן, ראש אגף המודיעין אלוף חיים הרצוג, ראש אגף המודיעין אלוף אלי זעירא ומפקד חיל הים השישי אלוף יוחאי בן-נון.
רפאל איתן, אלי זעירא ויוחאי בן-נון ענדו כנפי טייס בצד ימין וכנפי צניחה בצד שמאל (אצל יוחאי בן-נון - כנפי שייטת 13), הפוך מהמקובל אצל טייסי חיל האוויר.
רפאל איתן החליף את הכנפיים לכנפיים עם מגן דוד רק בתחילת שנות השמונים כשעבר קורס הטסת מטוס פוגה-מגיסטר (צוקית).
טַיינָרוֹס הוא דמות מן המיתולוגיה היוונית, על שמו קרויים כף טיינרון (כף מטפן), הר טיינרון והעיר טיינרון אשר בפלופונסוס ביוון.
על זהותו קיימות כמה גרסאות במקורות העתיקים:
סטפאנוס מביזנטיון כותב כי היה בנו של זאוס ואחיהם של קָלָבְּרוֹס וגֶרַייסְטוֹס.
שלושת האחים הפליגו אל הפלופונסוס כדי להקים שם את נחלתם.
טיינרוס, לדבריו, ייסד את מקדש פוסידון שאף נשא את שמו - "טיינרון".
על פי הסכוליה (ביאורים) על אפולוניוס מרודוס, היה טיינרוס בנו של פוסידון.
במקום אחר בסכוליה מסופר כי היה בנם של אלטוס (Ἔλατος) (בן איקריוס) ואֶרִימֶדֶה (בת דמסיקלוס); על שמו קרויים הן העיר הן ההר והנמל.
סטפאנוס מביזנטיון (הסבור כי הוא בנו של איקריוס ולא נכדו), מבדיל בינו לבין טיינרוס נוסף, בנו של זאוס.
טייס ניסוי הוא טייס המטיס כלי טיס חדשים, כאלה שנערך בהם שינוי, או כלי טיס בשלב האבטיפוס, בטיסת ניסוי, על מנת לבחון אותם או מכלולים חדשים שהותקנו בהם, לקבוע אם הם עומדים בדרישות ולהפעיל מכשור צב"ד.
בשל העובדה שהתנהגותו של כלי הטיס באוויר לא נבחנה עד תום ובשל העובדה שטיסות המבחן נערכות פעמים רבות במתארים קיצוניים, התאונות מרובות ולפעמים קטלניות ולפיכך נחשב המקצוע למסוכן ביותר.
טייסי ניסוי מועסקים אצל יצרני מטוסים, חילות אוויר וחברות תעופה אזרחיות.
בנוסף, מטיסים טייסי ניסוי כלי טיס ניסיוניים, שלא נועדו לשירות, אלא לבחינת טכנולוגיות חדשניות ויש הפעילים גם בתחום האווירובטיקה (טיסות ראווה).
טייסי ניסוי הם טייסים מנוסים, לאחר שעות טיסה מעשיות רבות, לרוב בעלי הכשרה של מהנדסי אווירונאוטיקה והכשרה בתחומי הפעלת ציוד אוויוני, אמצעי לחימה ותקשורת, היכרות עמוקה עם נושא הבטיחות ויכולת אלתור ותגובה מהירה במקרה של תקלה.
טייסות שירות חיל האוויר היה ארגון אווירי אמריקאי צבאי למחצה שכוח האדם שלו היה מורכב מנשים טייסות, שפעל במלחמת העולם השנייה.
ה-WFTD וה-WAFS התמזגו ב-5 באוגוסט 1943 כדי ליצור את הארגון הצבאי למחצה, ה-WASP.
סך כל הטייסות של הארגון היה 1,074, שכל אחת מהן אפשרה לשחרר טייס גבר לתפקידים קרביים.
הן טסו כמעט מאה מיליון ק"מ בכל סוגי כלי הטיס.
ב-1977 הוכר הארגון כארגון צבאי באופן מלא וב-2009 הוענקה לו מדליית הזהב של הקונגרס.
במשך פעילותו של הארגון הוגשו מעל 25,000 בקשות לשרת בו, אך רק 1,074 התקבלו אליו.
לנשים שהתקבלו היה ניסיון קודם והן החזיקו ברישיונות טיס.
רובן של הנשים היו בנות הגזע הלבן, שתיים היו ממוצא מקסיקני, שתיים ממוצא סיני ואחת ילידה אמריקאית.
האפרו-אמריקאית היחידה שהגישה בקשה להתקבל, התבקשה לוותר.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה באירופה, עוד לפני קיץ 1941, הגישו באופן נפרד שתי טייסות מפורסמות, ג'קלין "ג'קי" קוקרן מפלורידה וטייסת הניסוי ננסי הרקנס לאב, באופן עצמאי, הצעות לחילות האוויר של צבא ארצות הברית (שקדמו לחיל האוויר של ארצות הברית) לעשות שימוש בכישוריהן של נשים טייסות למשימות לא-קרביות.
המניע להצעות אלה היה לשחרר טייסים גברים לתפקידים קרביים על ידי העסקתן של טייסות מיומנות במשימות העברה של מטוסים מבתי החרושת לבסיסים הצבאיים.
עוד לפני המתקפה על פרל הארבור דחה הגנרל הנרי ארנולד, מפקד חיילות האוויר של צבא ארצות הברית, הן את הצעתה של לאב ב-1941 והן את הצעתה של קוקרן, למרות השתדלותה של אלינור רוזוולט.
יחד עם זאת, הוא הבטיח לקוקרן, שבמידה והכוח יוקם בעתיד, היא תפקד עליו.
בתקופה שארצות הברית עדיין לא הצטרפה למלחמה, נסעה קוקרן לבריטניה כדי להתנדב ל"חיל העזר לתובלה אווירית" (Air Transport Auxiliary – ATA).
ה-ATA העסיק נשים מאז ינואר 1940 והחל לאמן נשים נוספות.
הנשים האמריקניות שטסו עבור ה-ATA היו האמריקניות הראשונות שטסו על מטוסים צבאיים.
הן טסו במטוסי הקו הראשון של חיל האוויר המלכותי: ספיטפייר, טייפון, הדסון, מיטשל, בריסטול בלנהיים, איירספיד אוקספורד, וורלוס וסופרמרין סי אוטר, במשימות לא-קרביות, אך בתנאי קרב.
רוב הנשים האמריקניות הללו שרתו ב-ATA במהלך המלחמה ורק שלוש מהן שבו לארצות הברית כדי להצטרף ל-WASP.
ארצות הברית בנתה את כוחה הצבאי והאווירי מתוך ציפייה למעורבות שלה במלחמה והיא הגדילה את מספר לובשי המדים שלה באיחור משמעותי.
בתקופה זו התרחבה באופן משמעותי פעילותם של חיילות האוויר של צבא ארצות הברית.
לאחר המתקפה על פרל הארבור היה ברור שאין בנמצא גברים רבים שיכולים לשמש כטייסים.
חוסר זה בכוח אדם היה משמעותי במיוחד בפיקוד התובלה (ATC).
קולונל ויליאם טרנר היה האחראי על גיוס טייסי תובלה.
לאחר ששוחח עם מייג'ור רוברט לאב, קצין המטה של פיקוד התובלה ועם אשתו, ננסי לאב, הוא החליט לשלב כוח אזרחי של נשים טייסות בחיילות האוויר של צבא ארצות הברית.