tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באפריל 2011 פוטר גם מבית האופנה הנושא את שמו.
ב-8 בספטמבר 2011 הורשע על-ידי בית משפט בצרפת בהתנהגות אנטישמית, ונגזר עליו קנס של 6,000 יורו.
באוגוסט 2012 החליט נשיא צרפת, פרנסואה הולנד, בצעד יוצא דופן – לשלול מגליאנו את אות לגיון הכבוד שהוענק לו ב-2010 – בעקבות התבטאויותיו האנטישמיות של גליאנו.
המאפיין הבולט ביותר בדגמיו של גליאנו היה במשך שנים רבות היסוד הדרמטי-הזוי, על גבול הדקדנס, המשדר עושר וזוהר מתריסים.
ברם, הקולקציות האחרונות שלו היו יותר בורגניות ופחות ראוותניות.
ג'ון "מייק המטייל" גריידי היה פושע אמריקאי שפעל בניו יורק במחצית השנייה של המאה ה-19. הוא נולד באירלנד בסביבות 1828, והחל את חייו בניו יורק כצייר, לאחר שהיגר בגיל צעיר לארצות הברית (לא ברור עם מי או אם לבד) .
על אף שהיה סוחר יהלומים במקצועו, גריידי נודע בניו יורק ובארצות הברית כולה כדמות חשובה בעולם התחתון במחצית השנייה של המאה ה-19. ג'ון גריידי שוטט לעיתים קרובות ברחובות במעיל מלא חפצי ערך, כשבהמשך הבין שהוא יכול להרוויח כסף על ידי הנפקת הלוואות לפושעי עילית ומכירת דברי הערך שהביאו לו.
הוא הנהיג את כנופיית גריידי, ששלטה בעולם הפשע של אזור ברודוויי, וגם מימן וארגן רבות מהפריצות הגדולות ביותר במאה ה-19. היה מגדולי הסוחרים בסחורה גנובה בתקופתו, מה שהביא אותו ליריבות עם פרדריקה מנדלבאום, מנהיגת פשע ממוצא יהודי-גרמני ששלטה בעולם הפשע של ה-לוואר איסט סייד.
גופתו נמצאה במשרדו שבשדרה השישית בניו יורק.
על אף שקרובי משפחתו האמינו שנרצח בידי משפחת פשע יריבה, הבדיקה שלאחר המוות העלתה שהוא מת מאי ספיקת לב, שנגרמה בעקבות דלקת הריאות ממנה סבל בחודשים שלפני מותו.
ג'ון דייוויסון רוקפלר, הבן היה פילנתרופ ידוע, ובן למשפחת רוקפלר הידועה.
הוא היה ילדו החמישי ובנו היחיד של המיליארדר והתעשיין ג'ון ד.
רוקפלר ואב לחמישה, ביניהם סגן נשיא ארצות הברית ומושל ניו יורק, נלסון רוקפלר.
בביוגרפיות, הוא נודע כג'ון רוקפלר "הבן", כדי להבדילו מאביו שנודע כג'ון רוקפלר "האב".
הוא היה בנו של ג'ון ד.
רוקפלר, אחד האנשים העשירים בזמנו.
הוא למד באוניברסיטת בראון, וזמן קצר לאחר מכן הצטרף לעסקיו של אביו.
בזמן השפל הגדול הוא בנה את מרכז רוקפלר, צעד שנעשה כדי להופכו לבעל המשרדים הגדול ביותר בניו יורק.
רוקפלר היה איש עסקים, אך הוא נודע בשל היותו נדבן.
עם שאר חברי משפחתו הוא ייסד את קרן רוקפלר ואת אוניברסיטת רוקפלר ותרם למספר רב של מטרות בארצות הברית והעולם כולו מעל 537 מיליון דולר.
רוקפלר התעניין מאוד בהגנת הסביבה.
הוא רכש אדמות רבות ומסר אותן לרשות הגנים הלאומיים של ארצות הברית.
רוקפלר הבן תרם לשיקום מבנים היסטוריים בצרפת, מימן את החפירות בלוקסור, ונידב סכום עבור חפירות בתל מגידו שהחלו בשנת 1925. בשנת 1927 הוא תרם שני מיליון דולר לשם הקמתו של מוזיאון לעתיקות ארץ-ישראל ומקום מושב למחלקת העתיקות המנדטורית.
מוזיאון רוקפלר הוקם בירושלים בעלות של מיליון דולר, ואילו המיליון השני הופקד בבנק ומפירותיו הופעלה מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי.
ג'ון גראנג דה מביור (John Garang de Mabior; 23 ביוני 1945 - 30 ביולי 2005) היה מדינאי ואיש צבא סודאני, מנהיג המורדים בדרום סודאן, מנהיג צבא השחרור העממי הסודאני (SPLA), ולתקופה קצרה סגן ראש ממשלת סודאן.
גראנג, בן לקבוצה האתנית דינקה, נולד למשפחה ענייה בכפר בחבל הנילוס העליון הגדול (כיום מחוז ג'ונגליי).
הוא התייתם בגיל 10, והתקיים מתמיכה כספית של קרובי משפחה.
במלחמת האזרחים הסודאנית הראשונה ניסה להצטרף למורדים הדרומיים, אך בשל גילו הצעיר לא גויס למלחמה, ועבר לטנזניה להשלים את לימודיו.
מאוחר יותר קיבל מלגה ללימודים בארצות הברית ולמד כלכלה לתואר ראשון במכללת גרינל באיווה, תואר שסיים ב-1969.
לאחר מכן חזר לטנזניה, שם למד כלכלה חקלאית של מרכז אפריקה באוניברסיטת דאר א-סלאם.
באוניברסיטה התוודע ליוורי מוסווני, לימים נשיא אוגנדה ובעל ברית עתידי לארגונו של גראנג.
השניים היו חברים בארגון החזית המהפכנית האפריקנית של הסטודנטים (University Students' African Revolutionary Front).
ב-1972 הסתיימה מלחמת האזרחים, וגראנג חזר לסודאן והתגייס לצבא, בו הגיע לדרגת קולונל.
במהלך שירותו עבר אימונים גם בבית הספר לחי"ר בארצות הברית.
הוא המשיך בארצות הברית גם את לימודיו האקדמיים, וסיים תואר שני ודוקטורט בכלכלה חקלאית.
התזה שהגיש עסקה בהתפתחות החקלאות בדרום סודאן.
ב-1983, בעקבות החלת חוקי השריעה האיסלאמית שהשליט ג'עפר נומיירי בסודאן, התקוממו חיילי הדרום.
גראנג, שנשלח להרגיע את הרוחות, עבר לצד המורדים והנהיג עד מהרה את המרד, בהקימו את צבא השחרור העממי הסודאני.
המהומות הפכו למלחמה של ממש, מלחמת האזרחים הסודאנית השנייה, שנמשכה יותר מעשרים שנה, ובמהלכה נהרגו כמיליון וחצי נפש.
ב-1985, עם הדחת נומיירי, סירב גראנג להצטרף לממשלה החדשה או ליטול חלק בבחירות שנערכו ב-1986.
בינואר 2005 נחתם בניירובי הסכם ששם קץ למלחמה, במסגרתו היה גראנג אמור להתמנות לסגנו של נשיא סודאן, עומר אל-בשיר, ולאחראי על חבל דרום סודאן לתקופה שעד משאל העם העתידי ב-2011.
ב-9 ביולי 2005 הושבע לתפקיד סגן הנשיא.
גראנג החזיק בתפקידו שבועות ספורים.
ב-30 ביולי חזר מפגישה עם יוורי מוסווני, נשיא אוגנדה, במסוק הנשיאותי של זה האחרון.
המסוק התרסק בדרום סודאן בנסיבות לא ברורות.
על פי הודעת ממשלת סודאן, התרסק המסוק באזור הררי "בשל ראות לקויה".
הוא הובא לקבורה בג'ובה, בירת הדרום, ועל קברו הבטיחה אלמנתו, רבקה דה מביור, להמשיך בדרכו, ואמרה "בתרבות שלנו אנו אומרים: אם הרגת את האריה, חכה ותראה מה תעשה הלביאה".
בעקבות מותו של גראנג הכריזה ממשלת סודאן על שלושה ימי אבל לאומי, ואילו בח'רטום התעמתו צעירים מדרום סודאן עם כוחות הביטחון, ו-84 מהם נהרגו.
את מקומו כנשיא דרום סודאן מילא סגנו, סאלווה קיר מאיארדיט.
ג'ון גרסטנג (John Garstang; 5 במאי 1876 – 12 בספטמבר 1956) היה ארכאולוג בריטי שעסק בחפירות במזרח הקרוב הקדום, ובמיוחד בארץ ישראל ובאנטוליה.
גרסטנג נולד בבלקבורן והתחנך בה ובאוניברסיטת אוקספורד.
לאחר לימודי מכינה במתמטיקה באוקספורד החליט להיות לארכאולוג.
בין 1897 ל-1908 ביצע חפירות באתרים רומיים בבריטניה, מצרים, נוביה, אסיה הקטנה, וצפון סוריה.
בין 1909 ל-1914 חפר בסודאן ובמרואה, בין 1920 ל-1922 חפר באשקלון ובין 1930 ל-1936 חפר ביריחו בתל א-סולטאן, אחד מהממצאים בחפירות הייתה גולגולת מכוירת שהתווספה לגולגולות שנמצאו לפני כן בחפירותיה של קתלין קניון בתל.
בין 1907 ל-1941 שימש כפרופסור לארכאולוגיה באוניברסיטת ליברפול.
בשנת 1919 מונה למנהל הראשון של בית הספר הבריטי לארכאולוגיה בירושלים.
בשנת 1920 התפטר מתפקידו זה ומונה לנהל את מחלקת העתיקות של ממשלת המנדט הבריטי, אך המשיך להרצות בבית הספר לארכאולוגיה.
גרסטנג שימש בתפקידו זה עד 1926. במסגרת תפקידו זה מונה גם לעמוד בראש 'המועצה הארכאולוגית המייעצת', שתפקידה היה לייעץ למחלקת העתיקות.
בתקופת שהותו בארץ ישראל הביע דעות כנגד הצהרת בלפור.
בשנת 1948 ייסד את המכון הבריטי לארכאולוגיה באנקרה והיה מנהלו הראשון.
יורשו בתפקיד היה הארכאולוג סיטון לויד.
ג'ון צ'ארלס גרגורי הוא כדורגלן עבר אנגלי ומאמן כדורגלן בהווה.
בעבר שיחק גרגורי בקבוצות אנגליות בכירות כגון אסטון וילה, קווינס פארק ריינג'רס ודרבי קאונטי, כאשר את שתי האחרונות הוא אף הוביל לזכייה באליפות הפוטבול ליג ולהעפלה לפרמייר ליג.
בשנת 1989, לאחר כ-16 שנים כשחקן, פצח בקריירת אימון, אך עד מהרה שב לשחק ופרש סופית בשנת 1990. במהלך קריירת האימון שלו אימן גרגורי בין היתר בפורטסמות', דרבי קאונטי ואסטון וילה, עימה זכה בגביע האינטרטוטו בשנת 2001.
בשנת 1972 ערך גרגורי את הופעת הבכורה שלו בקבוצת הבוגרים של נורת'האמפטון טאון, ששיחקה אז בליגת המשנה האנגלית.
במשך חמש עונות שיחק עבור נורת'האמפטון וכבש שמונה שערים ב-187 משחקים.
ב-1977 נקנה על ידי אסטון וילה מהפרמייר ליג, במדיה זכה להצלחה רבה עם עשרה שערים ב-65 משחקים בשתי עונות בקבוצה.
ב-1979 עבר לברייטון אנד הוב אלביון, לה זו הייתה העונה הראשונה בפרמייר ליג, לאחר שהעפילה מליגת המשנה בעונה הקודמת.
בברייטון כבש גרגורי שבעה שערים ב-72 הופעות, אך עזב אותה לאחר שנתיים ושוב ירד לליגת המשנה וחתם בקווינס פארק ריינג'רס, במדיה הגיע לשיאו.
כבר בעונתו הראשונה בקבוצה, הוביל אותה לגמר גביע ה-FA, שם הפסידה לטוטנהאם הוטספר.
בעונתו השנייה בקווינס פארק הבקיע 15 שערים ב-42 הופעות והוביל את הקבוצה לזכייה באליפות ליגת המשנה ולהעפלה לפרמייר ליג.
לאחר עונה זו זומן לראשונה לסגל נבחרת אנגליה וערך שש הופעות במדיה.
בעונת הוביל את קווינס פארק לאחד מהישגיה הגדולים ביותר, כאשר הקבוצה סיימה את העונה במקום החמישי בליגה והעפילה לגביע אופ"א, ממנו הודחה בסיבוב השני על ידי פרטיזן בלגרד.
עונת לא הייתה טובה עבור גרגורי, הן מבחינה אישית והן מבחינה קבוצתית.
על אף שכבש חמישה שערים ב-37 משחקי ליגה, לא הצליח להפגין את היכולת שאפיינה אותו בשנים קודמות וקבוצתו הידרדרה עד למקום ה-19, כאשר היא מבטיחה את הישארותה בליגה רק במחזור הסיום.
בעונה שלאחר מכן המשיך להידרדר ביכולתו ושותף רק ב-11 משחקים במשך העונה כולה ולא כבש אף לא שער אחד.
בעקבות זאת, עזב את קווינס פארק וחתם בדרבי קאונטי שבעבר זכתה פעמיים באליפות הפרמייר ליג, אך הידרדרה עד לליגה השלישית.
כבר בעונתו הראשונה בדרבי היה גורם משמעותי בקבוצה ועם ארבעה שערים ב-22 משחקים הוביל אותה להעפלה לליגה השנייה.
בעונה שלאחר מכן המשיך להפגין יכולת מצוינת ועם 12 שערים ב-42 משחקים הוביל את קבוצתו להעפלה לפרמייר ליג ובכך להשלים שנתיים רצופות שבהם מעפילה דרבי מהליגה השלישית לליגה הראשונה.
בעונת הוביל את דרבי להישארות בליגה עם 43 נקודות שמיקמו אותה במקום ה-15, נקודה אחת בלבד יותר מצ'לסי שירדה לליגה השנייה.
לאחר עונה זו הודיע גרגורי על פרישתו ממשחק פעיל כשלזכותו 22 שערים ב-103 משחקים במדי דרבי.
ב-17 בינואר 1989 פצח גרוגורי בקריירת אימון כאשר מונה לתפקיד מאמן קבוצת פורטסמות' מליגת המשנה, אך שוחרר כשנה לאחר מכן בעקבות מאזן גרוע של 10 ניצחונות בלבד ב-50 משחקים כמאמן הקבוצה.
לאחר מכן חזר לשחק והופיע עוד שלוש פעמים במדי פליימות' ארגייל ושבע פעמים במדי בולטון וונדררס לפני שפרש סופית מהמשחק.
לאחר פרישתו השנייה החל גרגורי לתפקד כעוזר המאמן של בריאן ליטל, תחילה בלסטר סיטי ולאחר מכן באסטון וילה.
בספטמבר 1996 מונה למאמן קבוצת ויקומב וונדררס.
ויקומב שלפני מינויו של גרגורי הייתה אחת הקבוצות הגרועות בליגה האנגלית השלישית השתפרה משמעותית עם הגעתו והפכה לקבוצת אמצע טבלה יציבה.
עם זאת, הקבוצה הושפלה בגביע ה-FA 1998, כאשר הודחה כבר בסיבוב הראשון על ידי באסינגסטוק טאון.
בפברואר 1998 שב לאסטון וילה, הפעם כמאמן הראשי של הקבוצה.
גם בווילה חולל שינוי גדול והקבוצה סיימה את העונה במקום השביעי והעפילה לגביע אופ"א, ממנו הודחה כבר בסיבוב השני על ידי סלטה ויגו.
את העונה הבאה פתחה הווילה בצורה מצוינת ובאמצע העונה דורגה ראשונה בפרמייר ליג.
אף על פי כן, יכולת רעה במיוחד בחצי השני של העונה הורידו אותה עד למקום השישי, מרחק 22 נקודות מהאלופה מנצ'סטר יונייטד.
עונת הייתה עונת השיא של הווילה בתקופת גרגורי, היא הגיעה עד לגמר גביע ה-FA, שם הפסידה לצ'לסי וסיימה במקום השישי בליגה, ממנו העפילה למשחקי גביע האינטרטוטו, בו הגיע עד לחצי הגמר.
בעונה שלאחר מכן הידרדרה הקבוצה למקום השמיני בליגה, אך בכל זאת העפילה לגביע האינטרטוטו, וזו הפעם אף זכתה בו לאחר ניצחון בגמר על פ.צ.
בינואר 2002 הודיע גרגורי על עזיבתו לאחר ארבע שנים בווילה, ומספר שבועות לאחר מכן חתם בקבוצת התחתית דרבי קאונטי.
שני ניצחונות ותיקו נגד מנצ'סטר יונייטד מיד עם הגעתו של גרגורי העלו את דרבי מעל ל"", אך שבעה הפסדים בשמונת מחזורי הסיום הורידו את הקבוצה למקום ה-18, ממנו ירדה לליגת המשנה.
גם בעונה הבאה לא זכה להצלחה רבה והוביל את דרבי למקום ה-18 בליגת המשנה, מרחק 6 נקודות בלבד מירידה לליגה השלישית.
לאחר שנתיים לא מוצלחות, לקח גרגורי הפסקה של שלוש שנים בהן לא אימן אף קבוצה.
בספטמבר 2006 שב לאמן וחתם לעונה אחת בקווינס פארק ריינג'רס, במדיה הגיע לשיאו כשחקן.
בקווינס פארק החליף את גרי ודוק, אשר הוביל את הקבוצה לתחתית ליגת המשנה.
גרגורי הביא לשינוי משמעותי ביכולת הקבוצתית של קווינס פארק והקבוצה סיימה את עונת במקום ה-18 עם 53 נקודות, כאשר היא מבטיחה את הישארותה בליגה כבר מספר מחזורים לסיום.
לאחר עונה זו שוב פרש זמנית ושב לאמן בדצמבר 2009, כאשר החליף את אלי מחפוד במכבי אחי נצרת הישראלית.
באחי, שלפני הגעתו של גרגורי הייתה הקבוצה הגרועה בליגת העל, הפך גרגורי לאחד המאמנים המוערכים בישראל, בעיקר בזכות עבודה שקטה, הסתפקות בתקציב נמוך וסגל שחקנים בינוני, ולחימה עיקשת על ההישארות בליגה.
הלחימה בסופו של דבר לא צלחה, ואחי ירדה לליגה הלאומית.
עם זאת, גרגורי קנה לעצמו שם של מאמן שקול ומנוסה ולקראת עונת מונה למאמן קבוצת מועדון ספורט אשדוד.
גרגורי התפטר מהקבוצה עם סיום הסיבוב השני, עקב חוסר הצלחתה תחת הדרכתו.
לאחר מכן אימן תקופה קצרה את קבוצת קאיראט אלמטי מקזחסטן.
מאמן החודש בפרמייר ליג: ספטמבר 1998, ספטמבר 2001
ג'ון הווארד גלאגר ג'וניור הוא מוזיקאי ושחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
גלאגר ידוע בעיקר בזכות התפקיד של מוריץ שטיפל במחזמר הרוק "אביב מתעורר" משנת 2006, אשר זיכה אותו בפרס טוני לשחקן המשנה הטוב ביותר במחזמר (אנ').
הוא גם שיחק את ג'וני במחזמר של גרין דיי בברודוויי, "אמריקן אידיוט", לי בהפקה של "ג'רוזלם" בברודוויי ב-2011, ובתור אדמונד טיירון בעיבוד המחודש להפקה "מסע ארוך אל תוך הלילה" ב-2016.
גלאגר נולד וגדל בוילמינגטון, דלאוור יחד עם שתי אחיותיו הגדולות, בנם של המוזיקאים העממיים ג'ואן וג'ון גלאגר האב.
הוא למד בתיכון ברנדיווין (אנ'); באותה תקופה הוא ניגן בלהקות רבות, בין היתר Not Now Murray, What Now, Annie's Autograph ואולד ספרינגס פייק.
גלאגר גילם גם את תום סויר בהפקה מקומית של תיאטרון הילדים של דלאוור (אנ').
גאלגר התחיל את דרכו בטלוויזיה בתפקידים קטנים בסדרות: "חוק וסדר", "הבית הלבן", "אד", "NYPD Blue", ו"חוק וסדר: כוונה פלילית".
הוא זכה לחשיפה בשנת 2003 לאחר שהופיע בדרמה העצמאית המצליחה "רסיסי אפריל" בתפקיד טימי, אחיה של אפריל בארנס (קייטי הולמס) הבעייתית.
בשנת 2006, הופיע גלאגר לראשונה בברודוויי במחזה זוכה פרס פוליצר "מחילת הארנב" בתפקיד הנער ג'ייסון ווילט אשר פוגע בדני, ילדם של בקה (סינת'יה ניקסון) ואיזי.
בשנת 2007 זכה גלאגר בפרס טוני לשחקן האופי הטוב ביותר במחזה מוזיקלי על הופעתו במחזמר "אביב מתעורר" בתפקיד הילד מוריץ.
בשנת 2009 שיחק בסרטו של וודי אלן "מה שעובד" בתפקיד פרי, איתו יוצאת הצעירה מלודי סלסטין (אוון רייצ'ל ווד).
באותה שנה התארח בפרק בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד".
בשנת 2010 שיחק בעיבוד הקולנועי לקומיקס "ג'ונה הקס".
בשנת 2011 שיחק בתפקיד הראשי במחזמר "אידיוט אמריקאי" והשתתף במחזה "ירושלים".
בשנת 2012 החל לשחק בסדרה "חדר החדשות".
ב-26 במאי 2015, התפרסם כי גלאגר ישוב להופיע בברודוויי בעונה הבאה במחזמר של יוג'ין או'ניל, "מסע ארוך אל תוך הלילה" לצידם של גבריאל ביירן וג'סיקה לאנג.
הקרנת הבכורה הוצגה ב-19 באפריל 2016.
בשנת 2016 שיחק בסרט האימה "הניסוי של בלקו" בהפקת ג'יימס גאן שגם כתב את התסריט.
באותה השנה שיחק בסרט "שקט".
+שנהסרטתפקידהערות2003רסיסי אפרילטימי בארנס2006The Good Studentברט מולאן2009מה שעובדפרי סינגלטון2010ג'ונה הקססגן אוון2011מרגרטדארן רודיפר2013בית זמני (אנ')מייסון2014The Heart Machineקודי2016דרך קלוברפילד 10אמט דה ויטשקטהאישהניסוי של בלקומייק2018החינוך הרע של קמרון פוסטהכומר ריקSadieסיירוסנקמה חריפהסטן קרמייקל2019האויבים הכי טוביםלי טרמבליAmerican Womanחואן2020מתחת למיםליאם סמית'בוא לשחקמרטי2021The Same Stormדייל סולט2022נעלמים (אנ')מקסנטושיםאלכסגם מפיק בפועל2023I.S.S.
- תחנת החלל (אנ')כריסטיאן2024מה שמביא אותי אלייך (אנ')וואלאס
+שנהמחזהתפקידהערות2000Current Eventsאית'ןאוף ברודוויי2001קימברלי אקימבוג'ףאוף ברודוויי20032004Fuddy Meersקנילונדון2006מחילת הארנבג'ייסון ווילטברודוויי2006–2007אביב מתעוררמוריץ שטיפלאוף ברודוויי
תיאטרון יוג'ין אוניל (אנ'), ברודוויי
פרס טוני לשחקן המשנה הטוב ביותר במחזמר (אנ') (2007)2008Farragut Northסטיבן מאיירסאוף ברודווייPort Authorityקוויןאוף ברודוויי2009–2011אמריקן אידיוטג'וניהתיאטרון הרפרטוארי של ברקלי (אנ'), קליפורניה
תיאטרון סנט ג'יימס (אנ'), ברודוויי2011ג'רוזלםליברודוויי2016מסע ארוך אל תוך הלילהאדמונד טיירוןתיאטרון אמריקן איירליינס (אנ'), ברודוויי2018Nassimשחקןאוף ברודוויי2022Swept Awayמייטהתיאטרון הרפרטוארי של ברקלי (אנ'), קליפורניה
ג'ון גריי הוא יועץ זוגי, סופר ומרצה אמריקאי, בעל מספר תארים אקדמיים.
החל מ-1969 למד תשע שנים אצל מייסד המדיטציה הטרנסצנדנטלית, מהרישי מהש יוגי.
ב-1992 יצא לאור ספרו "גברים ממאדים ונשים מנוגה", שהיה לרב-מכר.
הספר עיצב את המשך הקריירה שלו, ונושא הספר היה לציר המרכזי בספריו הבאים.
ספריו של גריי נמכרו במיליוני עותקים ברחבי העולם, כשבד בבד הם גררו ביקורת של אקדמאים שונים, לדעתם גישתו של גריי היא טריוויאליזציה של הדינמיקה של הפסיכולוגיה החברתית בתחום מערכות היחסים.
גריי נולד ב-1951 ביוסטון, טקסס.
אביו היה סוחר עם שמן, ואמו עבדה בחנות ספרי רוחניות.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, קיבל תואר ראשון ושני במדע האינטליגנציה היצירתית, אך יש דעות שונות אם קיבל את התארים מהמוסד הלא מוכר, האוניברסיטה המהרישית האירופית למחקר; או מהמוסד המוכר האוניברסיטה המהרישית הבינלאומית בפיירפילד, איווה.
את הדוקטורט קיבל גריי ב-1982 מאוניברסיטת קולומביה פסיפיק, אוניברסיטה לא מוכרת שפעלה בקליפורניה, ושנסגרה ב-2000 בצו בית המשפט המקומי; אם כי בפסק בית המשפט נפסק שהתארים שניתנו על ידי האוניברסיטה בין השנים 1978–1997 הם חוקיים.
ב-1969 השתתף בהרצאה על מדיטציה טרנסצנדנטלית, ובעקבותיה היה מאוחר יותר לעוזרו האישי של מהרישי מהש יוגי למשך תשע שנים.
1995: Mars and Venus in the Bedroom (בעברית: מאדים ונוגה בחדר המיטות)
2017: Beyond Mars and Venus (בעברית: מעבר למאדים ולנגה - מיומנויות לניהול מערכות יחסים בעולם המודרני).
סר ג'ון גרדון היה ביולוג בריטי שעסק בביולוגיה התפתחותית.
הוא נודע בשל מחקריו על שיבוט וכן על שיבוט בהעברת גרעין תא סומטי (Somatic Cell Nuclear Transfer), שיטה שבה משבטים DNA שמקורו מתא סומטי, כגון תא עור.
על מחקרים אלה זכה ב-2009 בפרס לסקר וב-2012 בפרס נובל לרפואה ופיזיולוגיה.
הוא סיים את לימודיו באיטון קולג', ולאחר מכן רצה להמשיך בלימודים קלאסיים באוקספורד, אולם לבסוף שינה את דעתו והחל ללמוד זואולוגיה.
בלימודי הדוקטורט שלו באוקספורד, למד על שיבוט בהעברת גרעין תא סומטי בצפרדע רפואית, ואחר כך המשיך בלימודי פוסט-דוקטורט במכון הטכנולוגי של קליפורניה.
לאחר לימודיו, שב לאנגליה ובשנים 1962–1971 החל לעבוד באוניברסיטת אוקספורד.
ברוב שנותיו, עבד גרדון באוניברסיטת קיימברידג', תחילה במעבדת MRC לביולוגיה מולקולרית בשנים 1971–1983 ומאוחר יותר במחלקה לזואולוגיה, החל מ-1983. ב-1972 היה גרדון ראש קולג' מגדלנה בקיימברידג', וכן לימד ביולוגיה של התא.
ב-1989 הקים מכון מחקר לביולוגיה תאית ולחקר הסרטן באוניברסיטת קיימברידג' אשר נקרא על שמו, קולג' גרדון, והיה היושב ראש שלהם עד 2001.
ב-1958, כאשר היה באוניברסיטת אוקספורד, הצליח לראשונה לשבט צפרדע, תוך שימוש בגרעין תא סומטי שנלקח מראשן של צפרדע רפואית מהמין Xenopus laevis.
מחקר שהמשיך את עבודתם של רוברט בריגס ותומאס קינג מ-1952, בו הצליחו השניים להעביר גרעין מתאי בלסטולה עובריים של צפרדע האחו (Lithobates pipiens).
מחקרים אלה הובילו להתפתחויות טכנולוגיות ושל שיטות המשמשות את המדע עד עצם היום הזה.
לפני עבודותיו של ג'ון גרדון, המונח "שיבוט" התייחס לצמחים, אולם לאחר פרסום מחקריו, נכנס המונח לשימוש בהקשר של בעלי חיים.
ב-1962 גילה שהתמיינות תאים הפיכה, בניסוי בו החליף את הגרעין של ביצית מופרית של צפרדע בגרעין תא מעי של צפרדע בוגרת.
התא התפתח בהמשך לראשן נורמלי, ובכך הוכיח שב-DNA של תא בוגר וממויין קיים המידע הגנטי להתפתחות של כל תא אחר והפריך את הדוגמה שמיון של תא הוא בלתי-הפיך.
גרדון הוציא DNA מתא בוגר, והזריק את הגרעין לתוך ביצית ממנה הוצא הגרעין.
מחקרים נוספים שעשה עסקו בלמידת התכונות של mRNA, ותעתוקו בתאים.
את מחקר זה עשה באמצעות אותה שיטה שפיתח, שיבוט בהעברת גרעין תא סומטי, באמצעותה ניתן לשלוט ב-RNA שמתועתק ומתורגם.
מחקריו בימים אלה עוסקים באותות בין-תאיים, כולל אותות המורים על התמיינות תאים, ומטרתם להבין את המנגנון העומד מאחורי תכנות מחדש של תאים, כולל דה-מתילציה של ה-DNA.
נישא לג'ין אליזבת מרקוס קרטיס ולהם שני ילדים.
חבר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1978)
חבר באקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית) (1980)
חבר בחברה הפילוסופית האמריקאית (1983)
חבר חוץ באקדמיה הצרפתית למדעים (1989)
פרס לסקר (2009) יחד עם שיניה יאמאנקה
פרס נובל לרפואה או לפיזיולוגיה (2012) יחד עם שיניה יאמאנקה
סר ג'ון גרדנר וילקינסון היה סופר אנגלי ומחלוצי האגיפטולוגים של המאה ה-19. מכונה "אבי האגיפטולוגים הבריטיים".
וילקינסון נולד בליטל מיסנדן (Little Missenden), בקינגהמשייר.
אביו היה הכומר ג'ון ווילקינסון, איש דת מווסטמורלנד, חובב עתיקות.
הוריו נפטרו כשהיה צעיר והוא קיבל ירושה צנועה.
האפוטרופוס שלו שלח אותו לבית הספר הארו בשנת 1813, ומאוחר יותר הלך לאקסטר קולג' באוניברסיטת אוקספורד ב-1816. בסופו של דבר וילקינסון לא סיים את לימודיו, ובסובלו מבריאות לקויה, החליט לנסוע לאיטליה.
שם פגש בשנת 1819 את חובב העתיקות, סר ויליאם גל והחליט ללמוד אגיפטולוגיה.
וילקינסון הגיע לראשונה למצרים באוקטובר 1821 כאיש צעיר בן 24, ונשאר שם במשך 12 שנים ברציפות.
במהלך שהותו, וילקינסון ביקר כמעט בכל אתר מצרי קדום ידוע, והעתיק במיומנות כתובות וציורים בתוספת שפע הערות.
וילקינסון חזר לאנגליה עקב סיבות בריאותיות בשנת 1833, והצליח להיבחר לחברה המלכותית בשנת 1834. הוא המשיך לפרסם את מחקריו, במספר רב של פרסומים.
הוא פרסם את הטופוגרפיה של תבאי ומראה כלליים של מצרים בשנת 1835, אך עבודתו המשמעותית ביותר הייתה נימוסים ומנהגים של המצרים הקדמונים.
עבודה זו פורסמה לראשונה בשלושה כרכים בשנת 1837 ולאחר מכן אוירה על ידי ג'זף בונומי, וקיבלה את המעמד של התיאור הכללי הטוב ביותר של תרבות מצרים העתיקה לחמישים השנים הבאות.
הפרסום והשבחים לה זכתה העבודה הקנו לווילקינסון תואר אבירות בשנת 1839, והבטיחו לו את התואר המכובד של האגיפטולוג הבריטי הראשון.
סר ג'ון גרדנר וילקינסון חזר למצרים בשנת 1842, ופרסם מאמר שכותרתו "סקר של עמק אגמי המלח" (Survey of the Valley of the Natron Lakes) לכתב העת של האגודה הגאוגרפית בשנת 1843. באותה השנה פרסם גם מהדורה מתוקנת והמורחבת של הטופוגרפיה שלו, שכותרתו מצרים ותבאי המוסלמים.
וילקינסון ביקר בדלמטיה, מונטנגרו, בוסניה והרצגובינה במהלך שנת 1844, ופרסם את התרשמויותיו ב-1848 (דלמטיה ומונטנגרו, 2 כרכים).
ביקורו שלישי למצרים היה בין 1848–1849 ובעקבותיו, ביקור סופי לתבאי בשנת 1855. לאחר מכן, ווילקינסון נשאר באנגליה שם הוא חקר את עתיקות קורנוול ולמד זואולוגיה.
וילקינסון מת בלנדוברי (Llandovery) בשנת 1875, לאחר שכבר הוריש לבית הספר הישן שלו, הארו, את אוספיו עם קטלוג מפואר בשנת 1864.
אוספיו נשמרים בספרייה הבודליינית, אוקספורד, ומהווים עדות מוקדמת יקרה מפז של מצב מונומנטים מצריים רבים לפני כניסת תיירות ההמונים למצרים.
אתרים רבים ניזוקו לאחר מכן או אבדו לגמרי, מה שהופך את עבודתו של וילקינסון לחשובה עוד יותר.
ג'ון מייקל גרין הוא איש חינוך, ולוגר, יוטיובר וסופר אמריקאי עטור פרסים, שספריו תורגמו לשפות רבות.
הוא זכה למוניטין בזכות כתיבתו הרגישה אודות הלבטים אשר חווים בני הנוער בגיל ההתבגרות.
בשנת 2006 זכה בפרס פרינץ עבור רומן הביכורים שלו "מחפשים את אלסקה" ובשנת 2012 זכה ספרו "אשמת הכוכבים" במקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
כמו כן, הוא הופיע פעמיים ברשימת המועמדים הסופית בתחרות "ספר השנה" שאותה עורך הלוס אנג'לס טיימס.
יחד עם אחיו האנק מנהל גרין מספר ערוצי יוטיוב פופולריים העוסקים בעיקר בחייהם, בספרים, במדע, פילוסופיה ומגוון נושאים נוספים.
גרין נולד באינדיאנפוליס, אך שלושה שבועות לאחר לידתו עברה משפחתו לאורלנדו, פלורידה, שם גדל בשנותיו הראשונות.
מאוחר יותר למד בבית הספר "Indian Springs" באזור ברמינגהאם, אלבמה.
בשנת 2000 למד ספרות השוואתית ולימודי דת בקניון קולג' (אנ') בגמבייר (אנ'), אוהיו, באוהיו וקיבל תואר ראשון בשני התחומים הללו.
לאחר שסיים את לימודיו במכללה, התעתד להיות כומר והחל ללמוד בבית הספר לתאולוגיה של אוניברסיטת שיקגו.
במקביל ללימודיו עבד כסטודנט מתמחה בכמורה בבית חולים לילדים, שם חלה תפנית בחייו: חוויותיו עם ילדים שחלקם חולים במחלות סופניות, העניקו לו את התשוקה לתעד את תחושותיו כסופר במקום ככומר.
אלה באו לידי ביטוי מאוחר יותר בספרו הרביעי 'אשמת הכוכבים', העוסק בסיפור אהבה בין שני מתבגרים - האחת חולת סרטן והשני נכה קטוע רגל שהחלים ממחלת הסרטן.
בראיון שהופיע באתר יוטיוב, התייחס לעבודתו בבית החולים ואמר כי מעולם לא פגש שם "ילדים שהמחלה הפכה אותם לנבונים יותר מגילם, שהמחלה שינתה את חייהם ואת מותם למשהו נשגב.
מי שפגשתי בזמן העבודה שלי שם היו ילדים, בסך הכל ילדים".
לאחר סיום עבודתו בבית החולים המשיך להתגורר בשיקגו והחל לעבוד בשנת 2005 בכתב העת "בוקליסט" ("Booklist").
במסגרת עבודתו סקר וכתב ביקורות על מאות ספרים, במיוחד על ספרי פרוזה ועל ספרים העוסקים באסלאם.
בנוסף לעבודה זו, כתב גם ביקורת ספרים עבור המגזין השבועי של הניו יורק טיימס ועבור תחנת הרדיו הציבורי של שיקגו.
באותה עת שקד על כתיבת ספרו הראשון "מחפשים את אלסקה".
בשנת 2007 החלו ג'ון ואחיו האנק פרויקט שנקרא "brotherhood 2.0".
מטרת הפרויקט הייתה להחליף את כל התקשורת מבוססת הטקסט שבאמצעותה הם נהגו לתקשר עד אז בתקשורת חזותית (סרטונים).
הפרויקט המקורי נמשך מ-1 בינואר עד ל-31 בדצמבר 2007, והסרטונים זמינים לציבור דרך ערוץ היוטיוב "VlogBrothers" ודרך האתר "brotherhood 2.0" ששייכים לשני האחים.
במהלך השנה הפרויקט התפתח וגדל, והאחים החלו להמציא חוקים וכללים לפרויקט, שהעובר עליהם נענש בדרכים יצירתיות.
ב-31 בדצמבר 2007, יום סיום הפרויקט, החליטו האחים להמשיך לפרסם סרטונים במתכונתו, באתר חדש.
השניים הקימו את קהילת האינטרנט "נרדפייטריה" (בתרגום חופשי: "לוחמת החנונים"), שחבריה הם "נרדפייטרס" ושמטרתם היא "להקטין את רמת הבאסה העולמית" ("Decrease world suck").
סרטוני האחים וכל פעילות בנרדפייטריה נמצאים כעת באתר "nerdfighteria.com".
גרין מנהל ביחד עם אחיו את ערוץ היוטיוב הפופולרי "CrashCoruse", אשר מפיק סרטונים העוסקים בנושאים שונים כגון היסטוריה, מדע, ספרות, מדעי המחשב ועוד.
הערוץ הוקם על ידי האחים גרין בשנת 2011, ונכון לחודש יולי 2022 לערוץ מעל שלושה עשר מיליון וחצי רשומים וכמיליארד ושבע מאות מיליון צפיות.
הרומן הראשון של גרין, "מחפשים את אלסקה", יצא לאור על ידי הוצאת "Dutton Children's Books" בשנת 2005. זהו רומן נעורים אשר מתרחש בפנימיה ושהושפע בעיקר מלימודיו של גרין בבית הספר "Indian Springs".
ספר זה זכה בפרס פרינץ, בקטגוריות "הספר השנה הטוב ביותר שנכתב עבור בני נוער, המבוסס כולו על הערך הספרותי שלו".
כמו כן, הגיע הספר לראש רשימת עשרת הספרים הטובים ביותר לבני נוער ב-ALA.
בשנת 2012 היה הספר ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס כספר הטוב ביותר בכריכה רכה לבני נוער.
הרומן השני של גרין, "שפע של קתרינות" יצא שנה לאחר מכן על ידי אותה הוצאה.
הרומן היה מועמד אף הוא לפרס פרינץ, והגיע לגמר של פרס הספרים של הלוס אנג'לס טיימס.
גרין שיתף פעולה עם סופרי בני הנוער מורין ג'ונסון ולורן מריסל בספר "כשהשלג יורד", שמורכב משלושה סיפורים קצרים אשר מתרחשים באותה עיירה בערב חג המולד, במהלך סופת שלגים.
ב-27 בנובמבר 2009 הגיע הספר למקום העשירי ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
הרומן השלישי של גרין, "ערים של נייר", יצא לאור ב-16 באוקטובר 2008 והגיע למקום החמישי ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
זכויות הסרט נמכרו ל-Mandate Pictures ו-Mr.
Mudd, וגרין נבחר לכתוב את התסריט של הסרט.
ב-30 באפריל זכה הספר "ערים של נייר" בפרס הרומן הטוב ביותר לבני נוער לשנת 2009, וב-2010 זכה בפרס קורין לספרות.
ביולי 2015 יצא הסרט המבוסס על הספר מבית פוקס המאה העשרים.
גרין ודייוויד לוויתן שיתפו פעולה בכתיבת הרומן "וויל גרייסון, וויל גרייסון" (הוצאה: Dutton Children's Books, 2010).
ספר זה היה מועמד לשניים מפרסי ALA השנתיים, לפרס Stonewall Book ולפרסים נוספים.
באוגוסט 2009 אישר גרין שהוא כותב ספר חדש ששמו הוא "ההמשך", שצפוי לצאת בשנת 2011. בתוכנית BlogTV הודיע גרין שהוא מבטל את הוצאת "ההמשך".
ג'ון ואחיו האנק אחראים ליצירת ועידת מולטי-ז'אנר עולמית בשם "VidCon" שמתקיימת בצפון קרוליינה משנת 2010, ועוסקת בתעשיית המדיה וביוצרי תוכני וידאו וצופים.
זוהי הוועידה הגדולה ביותר בעולם מסוגה.
הספר השישי של גרין, ששמו הוא "אשמת הכוכבים" יצא לאור ב-10 בינואר 2012. בווידאו בלוג שלו ביוטיוב סיפר כי כמה קטעים משוכתבים מ"ההמשך" (שלא יצא לאור) נכנסו לתוך הספר "אשמת הכוכבים".
גרין חתם על כל 150,000 העותקים של המהדורה הראשונה של הספר וכך גם אשתו ואחיו.
הספר היה לרב המכר הטוב ביותר לבני נוער של הניו יורק טיימס, למשך שבועיים בשנת 2012.
בשנת 2017 הוציא גרין את הספר "צבים כל הדרך למטה", שלו מתוכנן עיבוד קולנועי באותו השם.
ב-2021 הוציא גרין ספר בשם "The Anthropocene Reviewed", ספר העיון הראשון שלו.
אשמת הכוכבים, מאנגלית: רנה ורבין, הכורסא וידיעות ספרים, 2012
מחפשים את אלסקה, מאנגלית: רנה ורבין, הוצאה לאור: הכורסא וידיעות ספרים, 2013
ערים של נייר, מאנגלית: רוני בק, הוצאה לאור: הכורסא וידיעות ספרים, 2015
שפע של קתרינות, מאנגלית: ענבל שגיב-נקדימון, הוצאה לאור: הכורסא, 2017
צבים כל הדרך למטה, מאנגלית: ניצן לפידות, הוצאה לאור: הכורסא, 2018
כשהשלג יורד, מאנגלית: אורה דנקנר, הוצאה לאור: הכורסא, 2018
וויל גרייסון, וויל גרייסון, מאנגלית: תומר בן אהרון, הוצאה לאור: הכורסא, 2020
האנתרופוקן שלי, מאנגלית: תומר בן אהרון, הוצאה לאור: הכורסא, 2024
ג'ון ד'אמיליו הוא היסטוריון החוקר את תולדות המיניות בארצות הברית ופרופסור להיסטוריה וללימודי נשים ומגדר באוניברסיטת אילינוי בשיקגו.
בעבר היה פעיל בארגוני מאבק למען זכויות להט"ב.
ד'אמיליו נולד ב-1948 למשפחה קתולית בשכונת הברונקס בניו יורק.
הוא התחנך בבית הספר העממי הקתולי "סנט ריימונד'ס" בברונקס ובתיכון הישועי היוקרתי לבנים "רג'יס" במנהטן.
במסה האוטוביוגרפית הפותחת את ספרו "Making Trouble" מספר ד'אמיליו כי החל לגבש את זהותו המינית ההומוסקסואלית בתקופת לימודיו ב"רג'יס", בין השאר כיוון שהלימודים בתיכון מחוץ לשכונת מגוריו חייבו אותו לנסוע מדי יום ברכבת התחתית, שבאותה התקופה הייתה אתר קרוזינג הומוסקסואלי.
ד'אמיליו ויתר על לימודי כמורה כדי ללמוד באוניברסיטת קולומביה.
הלימודים באוניברסיטה חילונית הרחיקו אותו מהרקע הדתי והשמרני בו גדל וחשפו אותו לרעיונות רדיקליים: במהלך לימודיו הוא נחשף לתרבות ההומוסקסואלית של ניו יורק והשתתף במחאה כנגד מלחמת וייטנאם, כחלק מארגון פציפיסטי רדיקלי.
בין השאר, סייע ד'אמיליו לצעירים להשתחרר מהגיוס לצבא ארצות הברית.
בשנת 1970 סיים את לימודי התואר הראשון והמשיך ללימודים מתקדמים באוניברסיטת קולומביה, שהעניקה לו תואר שני בהיסטוריה בשנת 1972.
בשנת 1973 הצטרף ד'אמיליו לחבורה המייסדת של האיגוד האקדמי הגאה (GAU - Gay Academic Union).
הארגון צמח יחד עם התנועה לזכויות להט"ב שתפסה תאוצה באותן שנים ותרם לצמיחתם של הלימודים ההומו-לסביים.
הצטרפותו של ד'אמיליו ל-GAU סימנה את הפוליטיזציה של זהותו ההומוסקסואלית ואת תחילת מעורבותו בתנועה לזכויות להט"ב בארצות הברית.
ד'אמיליו העיד בספרו Making Trouble כי הצטרפותו לארגון הייתה האירוע המשמעותי בחייו.
בשנת 1975 עזב את הארגון יחד עם חבורה של פעילים רדיקליים, על רקע מחלוקת על אופיו של ה-GAU: הרדיקלים ביקשו לראות את המאבק ההומו-לסבי כחלק ממאבק כללי לשחרור, הקשור גם במאבקים פמיניסטיים ובמאבקים פציפיסטיים.
כאשר הקולות המרכזיים בארגון ביכרו מאבק הומו-לסבי ממוקד, שאינו נוקט עמדה במאבקים אחרים וניצב לימין להט"בים הנאבקים על זכויותיהם בכל מקום, אפילו בצבא, החליטו הרדיקליים, וד'אמיליו ביניהם, לעזוב.
באותה שנה הצטרף ד'אמיליו לקבוצת לימוד מתוך פורשי ה-GAU הרדיקליים שעסקה בבירור הרלוונטיות של כתבי קרל מרקס להבנת הדיכוי ההומו-לסבי.
באותה קבוצה, שכונתה "הפרויקט לפעולה הומואית סוציאליסטית" (Gay Socialist Action Project) ועסקה גם בהפגנות נוסף על מפגשי הלימוד, רכש ד'אמיליו את כלי הניתוח המרקסיסטיים ששירתו אותו בעבודת הדוקטור שלו ובמחקרים נוספים.
בשנת 1974 החל ד'אמיליו לחקור את ההיסטוריה של התנועה ההומופילית, התנועה ההומו-לסבית שפעלה בשנים שלפני מהומות סטונוול - מחקר שהיווה את התשתית לעבודת הדוקטור שלו, שגם עובדה לספרו Sexual Politics, Sexual Communities.
המחקר כלל, בין השאר, ראיונות עם אישים בולטים בתנועה ההומופילית ובראשם הארי היי (Harry Hay), מייסדהּ הקומוניסט של אגודת מאטאשין.
במסגרת המחקר, בילה ד'אמיליו תקופות ארוכות בסן פרנסיסקו, שם גרו רבים ממרואייניו.
תקופה כזאת הייתה הקיץ של 1979, במהלכו השתתף ד'אמיליו באירועי המחאה ההמוניים כנגד הרשעתו בהריגה ולא ברצח של דן ווייט (Dan White), חבר עיריית סן פרנסיסקו שהתנקש בחייהם של ראש העיר ג'ורג' מוסקוני וחבר העירייה ההומוסקסואל הארווי מילק.
בסן פרנסיסקו השתתף ד'אמיליו בפעילותו של "הפרויקט להיסטוריה הומו-לסבית של סן פרנסיסקו" שהוקם שנה קודם לכן על ידי הקולנוענית והפעילה הלסבית-פמיניסטית אמבר הוליבו (Amber Hollibaugh) וההיסטוריון אלן ברובה (Allan Bérubé).
בשנת 1982 הוענק לד'אמיליו תואר דוקטור מטעם אוניברסיטת קולומביה.
באותה תקופה החל ד'אמיליו לעבוד במשותף עם חוקרים נוספים שעסקו בהיסטוריה ההומו-לסבית של ארצות הברית.
הבולטים שבהם הם ההיסטוריון חוקר המיניות ג'ונתן נד כץ (Jonathan Ned Katz), שהיה ממקימי קבוצת הלימוד ההומואית סוציאליסטית), ההיסטוריונית הפמיניסטית אסטל פרידמן (Estelle Freedman בת זוגו של ד'אמיליו בשלהי שנות השבעים), האנתרופולוגית הפמיניסטית גייל רובין, הקולנוענית אמבר הוליבו וההיסטוריון אלן ברובה.
בשנת 1983 עבר ד'אמיליו, יחד עם בן זוגו, להתגורר בגרינסבורו שבקרוליינה הצפונית.
שם לימד במחלקה להיסטוריה באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בגרינסבורו, עד שנת 1998. בשנת מעברו לגרינסבורו החל ד'אמיליו את פעילותו במסגרת "כח המשימה ההומו-לסבי הלאומי" (National Gay and Lesbian Task Force).
בשנים 1988–1993 היה חבר הדירקטוריון בארגון זה ובשנים 1995–1997 הקים וניהל את המכון למדיניות (Policy Institute) בארגון.
בשנים 1987–1992 הקים והדריך בתוכנית הכשרה לפעילי זכויות להט"ב בשם "Leadership Development Weekends".
החל משנת 1999 מלמד ד'אמיליו במחלקות להיסטוריה וללימודי נשים ומגדר באוניברסיטת אילינוי בשיקגו.
כהיסטוריון, מחקריו של ד'אמיליו מתבססים במידה רבה על ניתוח מטריאליסטי, כפי שהוצג על ידי קרל מרקס ופותח על ידי היסטוריונים נוספים.
ד'אמיליו מושפע גם מהיסטוריונים של השמאל החדש ומתאוריות פמיניסטיות ומחקרו הוא חלק מהתחום של לימודים הומו-לסביים ושל לימודי מגדר.
ספרו הראשון של ד'אמיליו, Sexual Politics, Sexual Minorities, מבוסס על עבודת הדוקטורט שלו ועוסק בתנועה ההומו-לסבית בארצות הברית בתקופה שבין 1940 ובין 1970 - תנועה שכונתה התנועה ההומופילית.
בתקופה זו קמו בארצות הברית כמה ארגונים חשובים למאבק בעבור זכויות להט"ב, כמו אגודת מאטאשין ובנות ביליטיס.
המחקר מבוסס על העיתונות התקופתית של הקהילה ההומו-לסבית ועל ראיונות עם פעילים בתנועה, כדוגמת הארי היי, מייסדהּ הקומוניסט של אגודת מאטאשין ומי שייסד לאחר מכן את תנועת "Radical Faeries".
ד'אמיליו מתאר את תפקידה של מלחמת העולם השנייה בהבניית זהות הומוסקסואלית: המלחמה יצרה מרחבים ממוגדרים - בקרב גברים שגויסו לצבא ובקרב נשים שנרתמו לעבודה במפעלים כחלק מהמאמץ המלחמתי.
ההפרדה המגדרית שברה את המצב הנורמטיבי שדחף גברים ונשים למערכות יחסים הטרוסקסואליות ולהקמת משפחות ואפשרה למי שחוו משיכה מינית ורומנטית כלפי בני מינם להתנסות בה בתנאים נוחים יותר.
גם המרכזיות של התרבות ההומוסקסואלית בסן פרנסיסקו קשורה, בין השאר, למלחמה: ארצות הברית ריכזה כוחות רבים בחזית האוקיינוס השקט.
כיוון שבצבא ארצות הברית חל איסור על שירות הומוסקסואלים, התרכזו בסן פרנסיסקו גברים הומוסקסואליים רבים שסולקו מהצבא.
הספר ממשיך ועוסק בדיכוי שחוו הומואים ולסביות במהלך שנות ה-50 ובפוליטיקה ההומופילית שצמחה בתגובה לה.
ד'אמיליו עומד על המתח בין נטיות רדיקליות ובין נטיות קונפורמיסטיות ששרר בתנועה ההומופילית וכן על המתח בין התנועה הפוליטית ובין תת-התרבות ההומו-לסבית באותה תקופה.
ד'אמיליו מסיים בסקירת הקפיצה האיכותית בפוליטיקה הלהט"בית לאחר מהומות סטונוול, שהציתו תנועת מחאה המונית בארצות הברית.
הספר Making Trouble עוסק במחקר היסטורי הומו-לסבי, בפעילות ההומו-לסבית בתוך המוסד האקדמי ובפוליטיקה הומו-לסבית.
המאמר הפותח את החלק ההיסטורי של הספר, "קפיטליזם וזהות גיית", מדגים יפה את ניתוחו המטריאליסטי של ד'אמיליו.
בכלכלת התקופה שטרם הקפיטליזם, מסביר ד'אמיליו, המשפחה היוותה מסגרת כלכלית הכרחית, שכל חבריה – גברים, נשים וטף – עסקו בפעילות כלכלית לטובת המשפחה.
ההישרדות הייתה מותנית בשיתוף הפעולה ובחלוקת העבודה בתוך המסגרת הכלכלית המשפחתית, כך שקיום מחוץ למשפחה לא היה אפשרי.
גברים ונשים היו כבולים אל תפקידיהם המסורתיים.
גברים ונערים עיבדו שטחים חקלאיים בבעלות הגבר ראש המשפחה ונשים ונערות קיימו משקי עזר בסמוך לבית וביצעו פעולות עיבוד (כמו אפיית לחם מקמח או תפירת בגדים מבד) וייצור (כמו אריגת בדים, ייצור סבון וייצור נרות) בתוך הבית.
שחרור האישה, למשל, היה מותנה בהפקעת פעולות העיבוד והייצור האלה מהייצור הביתי ובהפקדתן במערכת הייצור הקפיטליסטית.
הפקעה כזאת ניתקה את הקשר הגורדי בין האישה ובין פעולות הייצור שלה ופתחה את הפתח לתפישת האישה כשווה לגבר.
באופן דומה, זהויות מיניות החורגות מנישואין הטרוסקסואליים התאפשרו רק כשהקפיטליזם החליף את הכלכלה מבוססת המשפחה בכלכלה המבוססת על עבודה שכירה.
אם כן, גיבוש זהות כ"הומו", כ"לסבית" ומאוחר יותר כ"ביסקסואל" או כ"טרנסקסואל" התאפשר רק עם המעבר לכלכלה קפיטליסטית.
בכך מפריך ד'אמיליו את ההנחה בדבר קיומם של הומואים ולסביות מאז ומעולם (אקטים מיניים הומוסקסואליים ודאי התקיימו, אך לא התכוננו סביבם זהויות נבדלות).
גם ההנחה שהמיעוטים המיניים (כזהות) הם תמיד אחוז קבוע מהאוכלוסייה, טוען ד'אמיליו, היא מופרכת – מספרם של האנשים המזהים את עצמם כמיעוטים מיניים גדל ככל שהקפיטליזם מערער על מבנה המשפחה המסורתית.
בספרו השלישי, The World Turned, עוסק ד'אמיליו במעבר הדרמטי של הפוליטיקה הלהט"בית מהשוליים אל מרכז הדיון הציבורי בארצות הברית.
נוסף על כך, הוא עוסק בנושאים שהטרידו את הקהילה הלהט"בית בשלהי המאה ה-20, כמו השפעת הגנטיקה על הנטייה המינית והורות להט"בית.
בעברית פורסם מאמרו "הקהילה הגיית והפוליטיקה הגיית בסן פרנסיסקו ממלחמת העולם השנייה עד שנות השמונים של המאה העשרים" בתוך המקראה מעבר למיניות בעריכת יאיר קדר, עמל זיו ואורן קנר (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2003).
ג'ון גריגס תומפסון הוא מתמטיקאי אמריקאי שידוע במחקרו על חבורות סופיות.
הוא זכה במדליית פילדס ב-1970, בפרס וולף ב-1992 (יחד עם לנארט קארלסון), ובפרס אבל ב-2008 (יחד עם ז'ק טיץ).
ג'ון נולד באוטווה שבקנזס ב-1932. בילדותו נחשף למתמטיקה מאחיו הגדול ממנו בשלוש שנים, והתעניין בשחמט ובקומבינטוריקה שבמשחקי קלפים.
ב-1955 קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת ייל, וב-1959 את הדוקטורט אותו עשה באוניברסיטת שיקגו בהנחייתו של סאונדרס מק-ליין.
לאחר שנה באוניברסיטת האוורד, חזר לאוניברסיטת שיקגו (1962–1968) וב-1970 עבר לאוניברסיטת קיימברידג', אנגליה.
מאוחר יותר הצטרף לאוניברסיטת פלורידה.
כיום תומפסון מכהן כפרופסור אמריטוס באוניברסיטאות קיימברידג' ופלורידה.
תזת הדוקטורט של תומפסון פתרה בעיה בת שישים שנה בתורת החבורות הסופיות, בכך שהוכיח שאם לחבורה סופית יש אוטומורפיזם מסדר סופי ללא נקודת-שבת, אזי החבורה נילפוטנטית.
בעבודתו זו השתמש בטכניקות פתרון בעיות חדשות.
ב-1963 ביחד עם וולטר פייט, הוכיח כי החבורות הפשוטות הסופיות והלא-אבליות הן מסדר זוגי בהוכחה בת 250 עמודים.
משפט זה נחשב לאחד המשפטים החשובים במאה ה-20, והוא היווה את הבסיס לפרויקט המתמטי הקולקטיבי הנרחב של מיון החבורות הפשוטות הסופיות.
החבורות הפשוטות מהוות מעין אבני בניין לחבורות הסופיות, בדומה למספרים הראשוניים שמרכיבים את המספרים הטבעיים.
באמצעות משפט המיון, אפשר לבדוק תכונות של חבורות פשוטות על ידי בדיקת כל המקרים.
תומפסון עסק במיון החבורות הפשוטות הסופיות, שבהן לכל תת-חבורה פתירה יש מנרמל פתיר.
בנוסף הציג את חבורת תומפסון Th, אחת מ-26 החבורות הספורדיות.
תומפסון חקר את הבעיה של בניית חבורות גלואה מעל שדות מספרים (במיוחד רציונליים).
הוא מצא קריטריון לחבורה סופית להיות חבורת גלואה, דבר שבפרט מראה שחבורת המפלצת היא חבורת גלואה.
וולטר פייט המנוח, איתו תומפסון הוכיח את משפט פייט-תומפסון, אמר עליו: "הוא מתמטיקאי שלומד בעיות חשובות ולא נותן לקשיים להרתיעו.
הוא לעיתים מתגבר על קשיים כאלה בהצגת רעיונות חדשים אשר בעלי השפעה אדירה על פיתוחים עתידיים".
בין הפרסים שזכה בהם נמנים:
בשנת 2013 ערכה אוניברסיטת קיימברידג' כינוס לכבודו, לרגל מלאת לו שמונים שנה.
ג'ון גרנט הוא זמר, מלחין ומפיק אמריקאי.
חבר לשעבר בלהקת הרוק האלטרנטיבית מדנוור - הצארז.
גרנט נולד בבוצ'אצ'אן, מישיגן וגדל בפארקר, קולורדו שבארצות הברית.
הוא למד גרמנית ורוסית בגרמניה והיה סולן להקת הצארז משנת 1994 ועד 2006. גרנט נדד בין ניו יורק, לונדון, ברלין וכיום מתגורר באיסלנד עם בן זוגו.
גרנט שב לבצע ולהפיק מוזיקה ב-2010 והוציא את אלבום הסולו הראשון שלו Queen of Denmark.
האלבום הוקלט בשיתוף עם להקת הפולק רוק האמריקאית מידלייק ויצא תחת חברת התקליטים Bella Union, דרכה הוצאו לאור אלבומי להקת הצארז.
האלבום מתאר את תקופת מאבקיו בהתמכרות לאלכוהול וסמים ואת ההכרה בהיותו הומוסקסואל.
האלבום נבחר כאלבום הטוב ביותר לשנת 2010 על ידי מגזין המוזיקה הבריטי MOJO.
ב-2012, במהלך הופעה בלונדון עם הפרויקט Hercules and Love Affair, הודיע גרנט כי הוא נשא איידס.
אלבומו השני Pale Green Ghosts ראה אור במרץ 2013 וזכה באלבום השנה לשנת 2013 מטעם חברת התקליטים הבריטית ראף טרייד.
האלבום מצטיין באירוניה באמצעות עיסוק בתכנים אישיים, ביניהם יחסים שבינו לבינו ואבחונו של גרנט כנשא איידס, ועטיפת תכנים אלו בהגשה ומלודיה פופית.
בהמשך הועמד גרנט לתואר אמן הסולו של השנה בתחרות פרסי המוזיקה Q award, כאמן הסולו של השנה בטקס הבריטס וכן כאיש השנה של מגזין הגייז הבריטי Attitude.
בנובמבר 2013 הופיע גרנט במועדון הבארבי בתל אביב באמצעות חברת ההפקות נרנג'ה.
גרנט תרגם וסייע בהפקת האלבום של הזמר-יוצר האיסלנדי אסג'יר מאיסלנדית לאנגלית אשר יצא לאור באוקטובר 2013 וכן הופיע בקליפ של הסינגל King and Cross, מתוך אותו אלבום, שזכה להכרה מחוץ לתחומי איסלנד.
ב-2014 היה שותף בכתיבת השיר האיסלנדי לתחרות התחרות הזמר של האירוויזיון.
אלבומו השלישי Grey Tickles, Black Pressure יצא באוקטובר 2015. משתתפת בו, בין השאר, הזמרת האמריקאית אמנדה פאלמר.
אלבומו הרביעי Love is Magic יצא באוקטובר 2018 ונכנס למצעד 20 האלבומים הכי טובים בבריטניה.
ג'ון גרייג הוא כדורגלן ומאמן עבר סקוטי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
גרייג שיחק לאורך כל הקריירה בקבוצת גלאזגו ריינג'רס, ובשנת 1999 נבחר על ידי אוהדי הקבוצה לגדול שחקני ריינג'רס בכל הזמנים.
בנוסף, הוא מחזיק בשיא ההופעות במדי הקבוצה.
לזכותו גם 44 הופעות במדי נבחרת סקוטלנד.
מיד לאחר פרישתו החל לאמן את ריינג'רס, למשך חמש שנים.
מאז סיים את דרכו במועדון לא שב לאמן עוד, אך שימש במרוצת השנים במספר תפקידים שונים במועדון, עד למינויו לנשיא הכבוד של המועדון בשנת 2015.
גרייג החל את הקריירה בקבוצת גלאזגו ריינג'רס בעונת .
הוא החל את דרכו כחלוץ, ואף כבש שבעה שערי ליגה ב-11 הופעות בעונת הבכורה שלו.
בהמשך הקריירה הוסט לעמדת הקשר, שם כיכב לצידו של ג'ים בקסטר, ולבסוף היה למגן השמאלי של הקבוצה.
בעונתו השנייה בקבוצה כבר הפך לשחקן מפתח, וסייע לקבוצתו לזכות באליפות סקוטלנד ובגביע הליגה הסקוטית לאחר ניצחון בדרבי של גלאזגו מול סלטיק.
ב-17 עונות במדי הקבוצה, זכה גרייג שלוש פעמים בטרבל המקומי, ובסך הכול בחמש אליפויות, שישה גביעים וחמישה גביעי ליגה.
בעונת הוביל גרייג את ריינג'רס כקפטן לזכייה בתואר האירופי הראשון (והיחיד נכון ל-2015) בתולדות המועדון - גביע אירופה למחזיקות גביע.
ריינג'רס הדיחה במהלך הטורניר את סטאד רן, ספורטינג ליסבון, טורינו ובאיירן מינכן, לפני שגברה במשחק הגמר בקאמפ נואו על דינמו מוסקבה בתוצאה 3-2.
גרייג פרש מכדורגל בסיום עונת , בה זכה עם קבוצתו בטרבל, בגיל 36. הוא רשם 755 הופעות במדי ריינג'רס, מתוכן 498 הופעות בליגה, וכבש 120 שערים, מתוכם 86 בליגה.
הוא מחזיק בשיא ההופעות במדי ריינג'רס בכל הזמנים, ונחשב בעיני האוהדים לגדול שחקני הקבוצה בכל הזמנים.
הוא נבחר פעמיים לכדורגלן העונה בסקוטלנד, ונכלל הן בהיכל התהילה של הספורט הסקוטי שהוקם ב-2002 והן בהיכל התהילה של הכדורגל הסקוטי, שהוקם בשנת 2004. לשני היכלי התהילה נכנס גרייג עם הקמתם.
גרייג ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סקוטלנד ב-12 במאי 1964, תחת המאמן איאן מקול, כשעלה בהרכב הפותח במסגרת משחק ידידות בין סקוטלנד ל שהסתיים בשוויון 2-2.
גרייג היה שותף לטורניר מוקדמות מונדיאל 1966 עם נבחרתו, ואף כבש פעמיים במהלך הטורניר.
שער הבכורה שלו בנבחרת נכבש בניצחונה של סקוטלנד 2-1 בחוץ על ב-27 במאי 1965. שערו השני היה שער ניצחון דרמטי בדקה ה-88, שקבע 1-0 ביתי לסקוטלנד על ב-9 בנובמבר של אותה השנה.
הניצחון העלה את סקוטלנד למקום הראשון בבית המוקדמות מחזור אחד לסיומו, אך במחזור הסיום המכריע חודש אחר כך, בו הוביל גרייג את סקוטלנד כקפטן, הפסידה סקוטלנד 3-0 לאיטליה ונותרה מחוץ לטורניר הגמר.
ב-15 באפריל 1967 שוב הוביל גרייג את נבחרתו כקפטן, כשסקוטלנד גברה 3-2 על באצטדיון ומבלי במסגרת מוקדמות יורו 1968, והנחילה לה את הפסדה הראשון כאלופת העולם המכהנת ממונדיאל 1966.
גרייג נטל חלק פעיל במשחקי הנבחרת עד לשנת 1971. הוא שותף בהפסדה של סקוטלנד 3-1 לאנגליה במסגרת אליפות הבית הבריטית ב-22 במאי של אותה שנה, ומאז לא שיחק שוב במדי סקוטלנד.
כארבע שנים אחר כך, ב-29 באוקטובר 1975, חזר גרייג להופעה אחת אחרונה במדי סקוטלנד, בה הוביל אותה כקפטן לניצחון ביתי 3-1 על במסגרת מוקדמות יורו 1976.
בסך הכול ייצג גרייג את סקוטלנד 44 פעמים, מתוכן 15 כקפטן, וכבש במדיה שלושה שערים.
עם פרישתו ממשחק פעיל במאי 1978 במדי גלאזגו ריינג'רס, התמנה גרייג לתפקיד מאמן הקבוצה.
בעונת , עונתו הראשונה בתפקיד, הוביל גרייג את קבוצתו למקום השני בליגת העל הסקוטית, מיקום השיא של הקבוצה בליגה תחת הובלתו.
באותה עונה הייתה קרובה הקבוצה לזכייה בטרבל המקומי, לאחר שהפסידה את האליפות בשלוש נקודות הפרש מסלטיק, אך זכתה בגביע הסקוטי לאחר ניצחון על היברניאן, ובגביע הליגה הסקוטית לאחר ניצחון על אברדין.
במקביל, רשמה הקבוצה עונה אירופית מוצלחת בגביע אירופה לאלופות, בה הדיחה את יובנטוס בסיבוב הראשון, הייתה הקבוצה הראשונה שמנצחת את פ.ס.וו.
איינדהובן באצטדיון פיליפס במסגרת אירופית, ונעצרה רק בשלב רבע הגמר מול פ.צ.
בעקבות לחץ מצד הנהלת הקבוצה, האוהדים והתקשורת הסקוטית, התפטר גרייג מתפקידו באוקטובר 1983, לאחר חמש שנים וחצי בתפקיד.
מאז התפטרותו, לא שב עוד גרייג לתפקיד המאמן.
עם עזיבתו את תפקיד המאמן בריינג'רס, החל גרייג לעבוד כפרשן ספורט בשידורי הטלוויזיה והרדיו של רשת BBC.
גרייג שב בשנית לקבוצת ריינג'רס ב-1990, כחלק ממערך יחסי הציבור של הקבוצה.
דיק אדבוקאט, מאמנה של ריינג'רס בין 1998 ל-2001, החזיר את גרייג לתפקידי אימון בקבוצה במסגרת קבוצת הנוער של המועדון.
בשנת 2003 הוא חזר לתפקיד ניהולי כשהצטרף לדירקטוריון המועדון, אך התפטר באוקטובר 2011, זמן קצר לאחר רכישת הזכויות על המועדון על ידי קרייג וייט.
ב-23 במאי 2015 זכה גרייג לתואר נשיא של כבוד לכל החיים מטעם המועדון.
כדורגלן העונה בסקוטלנד (2): ,
חבר בהיכל התהילה של הספורט הסקוטי
חבר בהיכל התהילה של הכדורגל הסקוטי
ג'ון גלניסטר היה במאי טלוויזיה אנגלי.
הוא ביים בין השאר את הסדרות "שש נשותיו של הנרי השמיני", "רמפול", "Play For Today" ,"A Touch of Fros", "הטי ויינת'רופ חוקרת", "A Bit of a Do", "אמה" ו"קזנובה" ואת המחזה "On Your Way, Riley" מאת אלן פלייטר.
גלניסטר היה אביהם של השחקנים פיליפ גלניסטר ורוברט גלניסטר.
(1967) The Wednesday Play – סדרת טלוויזיה, 2 פרקים
(1968) Softly Softly – סדרת טלוויזיה, 2 פרקים
סיפורי קנטרברי (1969) Canterbury Tales – סדרת טלוויזיה, 2 פרקים
שש נשותיו של הנרי השמיני (1970) The Six Wives of Henry VIII – מיני-סדרה, 3 פרקים
קזנובה (1971) Casanova – מיני-סדרה, 3 פרקים
העלמה יוליה (1972) Miss Julie – סרט טלוויזיה
(1973) Then and Now – סדרת טלוויזיה, 3 פרקים
(1975) Churchill's People – סדרת טלוויזיה, פרק אחד
מארי קירי (1977) Marie Curie – מיני-סדרה, 5 פרקים
רמפול (1980) Rumpole of the Bailey – סדרת טלוויזיה, פרק אחד
המפקח מגרה (1992) Maigret – סדרת טלוויזיה, 3 פרקים
(1994) A Touch of Frost – סדרת טלוויזיה, פרק אחד
(1994) Frank Stubbs – סדרת טלוויזיה, 2 פרקים
וייקליפ (1996) Wycliffe – סדרת טלוויזיה, 2 פרקים
הטי ויינת'רופ חוקרת (1996–1998) Hetty Wainthropp Investigates – סדרת טלוויזיה, 5 פרקים
ג'ון אשלי סואמס גרנוויל (11 בינואר 1928 – 7 במרץ 2011) היה היסטוריון יהודי בריטי, ממוצא גרמני, שעסק בהיסטוריה של העולם המודרני.
גרנוויל נולד בשם הנס גוהראור בברלין, גרמניה ב-11 בינואר 1928. ב-1939, ברח מגרמניה בעזרת הקינדר-טראנספורט עם אחיו גוליאן וואלטר.
הוא שינה את שמו רשמית לג'ון אשלי סואמס גרנוויל ב-1949 מיד אחרי שקיבל אזרחות בריטית.
אמו מתה במחנה ריכוז, ולאביו היו אמצעים מוגבלים לתמוך במשפחה.
לאחר השתתפותו בבית ספר הכנה באסקס, הוא למד בבית הספר הטכנולוגי של קיימברידג', אחר כך הוא לקח עבודת גננות בפיטר-האוס, קמברידג'.
גרנוויל התחיל ללמוד לבדו במהלך היום ולקחת שיעורים בקולג' בירקבק, לונדון בערב.
לגרנוויל ניתנה את העטירה של המועצה המחוזית, שאפשרה לו ללמוד באוניברסיטת לונדון.
אחר כך הוא הלך לקולג' בירקבק ובית הספר לכלכלה של לונדון.
הוא למד בשם צ'ארלס וובסטר וסיים תואר ראשון בהיסטוריה ב-1951 ודוקטורט, שעליו הוענק לו מדליית האצ'ינסון.
גרנוויל התחיל את הקריירה האקדמית שלו באוניברסיטת נוטינגהאם שבו היה עוזר מרצה מוצלח.
הוא היה פרופסור להיסטוריה בין לאומית באוניברסיטת לידס מ-1966 עד 1969, אחר כך פרופסור וראש המחלקת להיסטוריה מודרנית באוניברסיטת בירמינגהם מ-1969 עד 1994. אחר כך עבד באוניברסיטת המבורג.
גרנוויל התמקד בהצגתו כאיש אנגלי בעל שורשים גרמניים, ולכן רוב מחקרי סובבים סביב זה.
הוא פיתח את לימודי התואר הבינלאומי בלידס, שהתמקדה בשימוש סרטים ככלי להבנת ההיסטוריה.
הוא פגש את בטי אנני רוסנברג דרך אחוות הרקנוס בייל, היה להם שלושה בנים ביחד, עם זאת, היא מתה, והשאירה את גרנוויל ביחד אם שלושת ילדיו שהוא צריך לגדל לבד.
פטרישיה קארני ניחמה אותו באובדנו, והם התחתנו ב-1975 והמשיכו ללדת עוד ילדים.
ג'ון גלן ביל הבן היה פוליטיקאי אמריקאי שייצג את מדינת מרילנד בקונגרס של ארצות הברית בשנים 1969–1977. קודם לכן היה חבר בית המחוקקים של מרילנד.
ביל נולד ב-19 ביוני 1927 בקמברלנד שבמרילנד, והיה בנו של ג'יימס גלן ביל שכיהן בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית.
הוא שירת בצי ארצות הברית בשנים 1945–1946, וסיים את לימודיו באוניברסיטת ייל ב-1950. בעת לימודיו באוניברסיטת ייל היה חבר פעיל באיחוד הפוליטי של האוניברסיטה.
לאחר מכן התמקצע בתחום הביטוח.
ב-1962 נבחר ביל לבית הנבחרים של מרילנד, הבית התחתון בבית המחוקקים של מרילנד, ונבחר אליו מחדש ב-1966. הוא שימש כמנהיג סיעת המיעוט בבית הנבחרים החל מ-1963, עד שנבחר אל בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מרילנד ב-1968.
ב-1970 התמודד ביל לסנאט של ארצות הברית אחרי כהונה אחת בלבד בבית הנבחרים.
בבחירות הכלליות לסנאט במרילנד גבר על הסנאטור המכהן מטעם המפלגה הדמוקרטית, ג'וזף טיידינגס.
שש שנים לאחר מכן, הוא הפסיד את מושבו בסנאט לפול סארביינס עם 39% מקולות הבוחרים.
פער אחוזי הקולות בבחירות אלה, 39 האחוזים של ביל לעומת 57 אחוזי התמיכה של סארביינס, הוא אחת מעשר התבוסות הגרועות ביותר של סנאטור מכהן בהיסטוריה של ארצות הברית.
ב-1978 התמודד ביל לתפקיד מושל מרילנד לצד אריס ט.
אלן כעמיתו למירוץ, אך הפסיד למועמד הדמוקרטי הארי יוז.
בסנאט, ביל נתן את חסותו לחקיקה שייסדה את משרד התקציב של הסנאט ואת משרד התקציבים של הקונגרס האמריקאי.
הוא נמנה בין חברי ועדת התקציב של הסנאט שזה עתה נוסדה ב-1974. הוא היה נותן החסות העיקרי ל"חוק מצוקת הרופאים בכוח אדם", שהביא יותר רופאים לאזורים כפריים, ו"חוק פיתוח התעלה C&O", שהקים בין השאר את הפארק ההיסטורי הלאומי צ'ספיק ותעלת אוהיו.
ביל כיהן כנשיא ויו"ר עמותת הצדקה "הליגה לילדים נכים" מ-1978 ועד למותו.
ביל חידש את עסק הביטוח שלו בקמברלנד והיה פעיל בקהילה המקומית עד מותו אחרי מאבק במחלת הסרטן.
הוא נטמן בבית העלמין בפארק הזיכרון בפרוסטבורג.
ג'ון סורסבי גלאבר ג'וניור הוא שחקן ומדבב אמריקאי שהתפרסם בשל תפקידי נבל רבים, בעיקר דמותו של ליונל לות'ר, אביו של לקס לות'ר בסדרת הטלוויזיה "סמולוויל".
גלאבר נולד בעיר קינגסטון שבמדינת ניו יורק וגדל בסולסברי, מרילנד, שם למד בתיכון ויקומיקו ובאוניברסיטת טאוסן .
לאחר מכן למד בבית הספר למשחק בוורלי הילס פלייהאוס שבבוורלי הילס, קליפורניה.
ב-2016 התחתן עם הפסל אדם קורצמן לאחר 22 שנות היכרות.
+טלוויזיהשניםשם הסדרהשם הדמותהערות1983קנדיבילמיני סדרת טלוויזיה1984ג'ורג' וושינגטוןצ'ארלס ליפרק אחד1986The New Twilight Zoneשגרירפרק אחד1988מטרה נעהדובינססרט טלוויזיה1988–1991The Days and Nights of Molly Doddמייק סיילס5 פרקים1991אגדות מעולם המסתוריןביטפרק אחד1992–1994דינוזאוריםדמויות שונות3 פרקים, דיבובבאטמן: איש העטלףאדוארד ניגמה,
איש החידות3 פרקים, דיבוב1993מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9וראד דקספרק אחדThe Legend of Prince Valiant המלך אדוארדפרק אחדאנימניאקסרספוטיןפרק אחד1998הסערהאנתוני פרוספרסרט טלוויזיה של NBCסופרמן: סדרת האנימציהאדוארד ניגמה,
איש החידותפרק אחד, דיבובהרפתקאותיו החדשות של באטמן אדוארד ניגמה,
איש החידותפרק אחד, דיבוב1998–1999ברימסטוןשטן / מלאךתפקיד ראשי
ג'ון גריי היה משורר וכומר אנגלי לפי השערות הוא היה הדמות מאחורי דוריאן גריי בספר של אוסקר ויילד.
ג'ון גריי נולד בלונדון למשפחת פועלים.
בגיל 13 הוא עזב את בית הספר והחל לעבוד במפעל.
בשעות הערב הוא המשיך בלימודים ובשנת 1882 עבר בחינות לשירות הציבורי וחמש שנים מאוחר יותר התקבל ללימודים באוניברסיטת לונדון.
ג'ון גריי ידוע כמשורר המשתייך לתנועה האסתטית וכחבר של אוסקר ויילד.
הוא היה מתרגם מוצלח מצרפתית.
הוא לא הכחיש את הקשר שלו לדמות הראשית בתמונתו של דוריאן גריי.
יחסיו עם אוסקר ויילד שהיו חמים בשנים 1891–1893 התקררו בהמשך.
הספר המפורסם של ג'ון גריי Silverpoints פורסם בשנת 1893 וכלל שירים שכתב ומספר תרגומים מצרפתית.
בשנת 1896 הוא הוציא לאור ספר נוסף באותה מתכונת - שירים שכתב ותרגומים.
בהמשך הוא הוציא לאור מספר ספרים נוספים.
כמו אנשי אמנות נוספים של התקופה, ג'ון גריי עבר לקתוליות.
בשנת 1898 הוא עזב את שרותו במשרד החוץ והחל ללמוד בקולג' לכמורה.
החל משנת 1901 הוא כיהן בתפקידים דתיים באדינבורו.
ג'ון גריי היה תומך וחבר לחיים של מארק-אנדרה רפלוביץ' שהיה משורר ותומך מוצהר בהומוסקסואליות.
בהשראת גריי גם רפלוביץ' עבר לקתוליות.
גריי נפטר בשנת 1934, מספר חודשים לאחר מותו הפתאומי של חברו.
ג'ון גריפין קרלייל היה פוליטיקאי אמריקאי מקנטקי, חבר המפלגה הדמוקרטית.
ג'ון גריפין קרלייל נולד באזור שהיום הוא מחוז קנטון שבקנטקי.
הוא החל את חייו הציבוריים כעורך דין בקווינגטון, קנטקי, בהדרכתו של ג'ון ו.
ב-1857 נשא קרלייל לאישה את מרי ג'יין גודסון, ולשניים נולדו שני בנים.
מרי הייתה בתו של מייג'ור ג'ון אדם גודסון, ששירת במלחמת 1812 ובמשך כמה שנים כיהן כחבר בית הנבחרים של קנטקי.
על אף קשיים פוליטיים שנגרמו לו עקב נקיטת עמדה נייטרלית במלחמת האזרחים, כיהן קרלייל במהלך שנות ה-60 של המאה ה-19 כחבר באספה הכללית של קנטקי, גם בבית הנבחרים וגם בסנאט של המדינה.
ב-1871 הוא נבחר כסגן מושל המדינה, במקומו של חונכו סטיבנסון.
ב-1875, לאחר תום כהונתו כסגן המושל, הוא התמודד על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה השישי של קנטקי.
בסוגיות המרכזיות שעמדו אז על סדר היום תמך קרלייל בהטבעת מטבעות כסף, אך לא באופן חופשי לחלוטין וכן בהורדת מיסים.