tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הבריטים סירבו להעלות חיילים צרפתים על הספינות לפני שיפונו כל הבריטים.
כשהאונייה שוקעת והכוחות הבריטים נסוגים גיבסון מסתבך אינו מצליח לצאת וטובע.
אלכס וטומי עולים על ספינתו של אדון דוסון.
בשובם לבריטניה מתייחסים אליהם האזרחים כגיבורים, אף שאלכס אינו מרגיש כך.
עלילת־משנה מתמקדת בדמותו של האדמירל האחראי על הפינוי הימי (בגילומו של קנת בראנה) ובמאמצי חיל ההנדסה המלכותי להקים מזחים מאולתרים ממשאיות.
מר דוסון (מארק ריילנס), בעליה של ספינה קטנה, מגויס יחד עם כל בעלי הספינות בבריטניה, על מנת לסייע במאמץ החילוץ.
אליו מצטרפים בנו, פיטר ונער בשם ג'ורג'.
בים, נאסף אל ספינתו של מר דוסון לויטננט הלום קרב (קיליאן מרפי), הסובל מהפרעת דחק פוסט־טראומטית, ניצול יחיד ממתקפה של צוללות גרמניות.
במחשבה שהוא בדרך הביתה, החייל מתייחס אליהם באדיבות אך כשהוא מגלה שהם בדרכם לדנקרק הוא מנסה בכוח להסיט את האונייה לבריטניה ובניסיונו לעשות כן הוא מכה בג'ורג' שנופל לירכתי האונייה.
פיטר ממהר אל ידידו הפצוע ונחרד לשמוע מג'ורג' כי הוא אינו רואה דבר.
כשמטוס ספיטפייר מתרסק אל הים לידם, מר דוסון מתעקש לסייע לטייס, קולינס (ג'ק לאודן), שנתקע בתא הטייס.
בעזרת פיטר הוא מעלה את קולינס לסיפון ומר דוסון מספר שבנו הבכור היה טייס בחיל האוויר המלכותי.
בהמשך, מר דוסון מציל את חייהם של חיילים רבים, כולל אלכס וטומי.
הם לבסוף מגיעים לאנגליה ומר דוסון זוכה להערכה על הצלת חיים רבים כל כך, בזמן שגופתו של ג'ורג' נלקחת מחוץ לאונייה.
עיתון מקומי מתאר את ג'ורג' בתואר "גיבור דנקרק".
באוויר, שלושה טייסי ספיטפייר, פארייר (טום הארדי), קולינס וטייס נוסף טסים מעל דנקרק.
הטייס הנוסף נפגע ראשון על ידי מטוסי הלופטוואפה.
פארייר וקולינס ממשיכים בקרבות אוויריים ואף מצליחים להפיל מטוס מסרשמיט Bf 109 גרמני, אך מטוסו של קולינס מיורט והוא מתרסק לים.
פארייר ממשיך לבדו ומצליח למנוע את הפצצת מרבית הספינות הבריטיות בדנקרק והוא זוכה לצהלות החיילים הבריטיים וממפקד מבצע הפינוי, קומנדר בולטון.
מאוחר יותר, פארייר מצליח להנחית את המטוס ללא דלק, מעלה אותו באש ומסגיר עצמו לאויב עצמו על מנת להישלח למחנה כשבוי מלחמה.
"לאמפתיה לדמויות אין שום קשר לסיפור שלהן.
לא רציתי לעבור דרך הדיאלוג בקורות סיפורן של הדמויות שלי...
הבעיה היא לא במי שהם, מי הם מעמידים פנים שהם או מאין הם באו.
השאלה היחידה שהתעניינתי בה הייתה: האם הם ייצאו מזה?
האם הם ייהרגו מהפצצה הבאה, בעודם מנסים להצטרף לשוחה?
או שיימעכו על ידי ספינה בניסיון המעבר?"כריסטופר נולאן, הבמאי והתסריטאי, על המטרה העיקרית של הסרט.
פין וייטהד - טומי, טוראי בריטי
טום גלין-קרני - פיטר, בנו של מר דוסון
ג'ק לאודן - קולינס, טייס בחיל האוויר המלכותי
הארי סטיילס - אלכס, טוראי בריטי
אנורין ברנאול - גיבסון, חייל בדרגה נמוכה
ג'יימס ד'ארסי - קולונל וינאנט
קנת בראנה - קומנדר בולטון
קיליאן מרפי - חייל הלום קרב
מארק ריילנס - מר דוסון, ספן ואביו של פיטר
טום הארדי - פארייר, טייס ספיטפייר
קאלם לינץ' - דיל סיילור
אליוט טיטנסור - היילנדר 2
הבמאי כריסטופר נולאן כתב תסריט בן 112 עמודים.
הוא החליט ליצור את הסרט כטריפטיכון, המסופרת משלוש נקודות מבט שונות: מהאוויר (מטוסים), מהיבשה (על החוף) ומהים (הפינוי על ידי הצי).
הצלם, הויט ואן הויטמה, ששיתף פעולה עם נולאן גם בסרטו הקודם, בין כוכבים, נשכר לשוב כצלם הסרט.
בשלבי ההפקה המוקדמים נולאן חתם על חוזה מול האחים וורנר לפיו יקבל משכורת על סך 20 מיליון דולר בתוספת 20% מהכנסות הסרט.
טום הארדי, קנת בראנה ומארק ריילנס ניהלו מגעים להצטרפות לצוות השחקנים לקראת סוף 2015. פיון ויטהד לוהק במרץ 2016 ומד לאחר מכן צורפו שחקנים צרפתיים ובריטים כדוגמת אנורין ברנאר והארי סטיילס.
בהמשך הצטרפו גם קיליאן מרפי, ג'יימס ד'ארסי, בארי קיוגן וטום גלין-קרני שהצטרפו במאי 2016.
לאחר שגילה עד כמה החיילים היו לא מנוסים וצעירים בעת מבצע דינמו, נולאן החליט ללהק שחקנים לא מוכרים רבים.
צילומי הסרט החלו ב־23 במאי 2016 בדנקרק, צרפת.
בחודשים שלאחר מכן נעשו צילומים גם באורק, בפלבולנד שבהולנד, בדורסט שבבריטניה ובמרכז המבקרים נקודת וינסנט והמגדלור ראנצ'ו פאלוס במחוז לוס אנג'לס, שבקליפורניה ארצות הברית.
הצילומים בדנקרק נערכו באותו המקום שבו נערך הפינוי ההיסטורי, כ־6,000 ניצבים נטלו חלק בצילומי סצנת הפינוי.
נולאן חקר סרטים אילמים והשפעת סצנות המוניות המשתמשות בפרטים רבים, בשל המיעוט בדיאלוגים בסרט.
הארדי מגלם בסרט טייס בחיל האוויר המלכותי ובילה את מרבית תקופת הצילומים בתוך תא טייס וקיבל חשיפה מינימלית אל שאר אנשי הצוות.
הסרט צולם במצלמות 65 מ"מ ולראשונה בוצע שימוש במצלמת IMAX לצילום ידני, ללא צורך בעיבוד נוסף לצילום איימקס.
נולאן השתמש בספינות מלחמה אמיתיות לצורך הסרט, כולל משחתת הצי הצרפתי "Maillé-Brézé" ובמטוסי Hispano Aviación HA-1112 שנצבעו כסופרמרין ספיטפייר ומסרשמיט Bf 109, ששומשו לצורך קרבות האוויר בסרט.
מצלמת IMAX אחת הוצמדה למטוס קרב בעת הטיסה.
על מנת ליצור אפקט ויזואלי מקסימלי תוך הימנעות מיצירת תמונות במחשב נוספו כמויות אדירות של חיילים ורכבים צבאיים ליצירת אשליה של צבא גדול.
אחד הנושאים הייחודיים ביותר בסרט הוא הפסקול שלו, המשלב רעשים מכניים, קולות ירי והפצצה, המשולבים במוזיקה מונוטונית שתפקידה לשמור על מתח מתמיד.
בעריכה, במעבר בין סצנות המתרחשות בקווי עלילה שונים, לא נקטע הפסקול, אלא ממשיך לספק את אותה המסגרת הצלילית, שאינה נותנת לצופה מנוח.
בינואר 2016 המלחין הנס צימר החל לעבוד על פסקול הסרט.
טיזר ראשון יצא לפני עלייתו לאקרנים של הסרט "יחידת המתאבדים" ב־4 באוגוסט 2016. קדימון ראשון יצא ב־14 בדצמבר 2016, לצד פרולוג ייחודי שהוצג בבתי קולנוע נבחרים ל־IMAX לפני הקרנת "רוג אחת" והוקרן שוב גם לפני הקרנת הסרט "קונג: אי הגולגולת".
ב־2017, במהלך פסטיבל CinemaCon, הוצג קטע מתוך הסרט שזכה לביקורת חיובית ומיד לאחר מכן האחים וורנר החלו במסע שיווק לסרט והקרינו סרטוני קידום לסרט במהלך משחקי הפלייאוף של ה־NBA.
ב־5 במאי 2017 הועלה לאתר יוטיוב קדימון ראשי לסרט.
כבר בספטמבר 2015 אולפני האחים וורנר הכריזו שהסרט יעלה לאקרנים בבתי הקולנוע ב־21 ביולי 2017 בפורמט IMAX.
דסטין ווטן הוא שחקן כדורעף אמריקאי, חבר נבחרת הגברים הלאומית של ארצות הברית בכדורעף .
ווטן נולד בלונג ביץ', ארצות הברית לקים ולג'ף ווטן.
בילדותו שיחק כדורגל אולם בזכות אביו התוודע לכדורעף ונטש את הכדורגל לטובת ענף זה.
בתיכון שיחק במשך ארבע שנים בקבוצת הכדורעף של בית ספרו.
בשנת 2004 נרשם לאוניברסיטת מדינת קליפורניה והשלים בה תואר בתקשורת.
בשנת 2012 אימץ אורח חיים טבעוני לאחר שקרא את 'Finding Ultra', ספרו של איש הברזל הטבעוני ריץ' רול.
בין השנים 2004–2009 שיחק ווטן במועדון הכדורעף של אוניברסיטת מדינת קליפורניה בלונג ביץ' .
בשנת 2009 הצטרף לנבחרת הגברים של ארצות הברית בכדורעף ובין השנים 2009–2010 התאמן במרכז האימונים של הנבחרת.
בשנת 2010 עבר לשחק בפינלנד בקבוצת Raision Loimu ושיחק בה עד שנת 2012. בשנת 2012, שיחק בקבוצת אורנג' שבצרפת.
בשנת 2013 עבר לשחק בסופר ליג בברזיל בקבוצת מרינגה.
בשנת 2014 שיחק באז'אקסיו, צרפת.
בשנת 2015 עבר לשחק בנאנסי, צרפת ומשנת 2016 הוא משחק בקבוצת Czarni Radom הפולנית.
במסגרת משחקיו עם נבחרת הגברים של ארצות הברית בכדורעף, זכה בשנים 2009, 2010 וב-2012 בגביע הפאן-אמריקאי.
בשנת 2015, זכה עם הנבחרת במדליית ארד במשחקי ליגת הכדורעף העולמית.
באותה השנה, זכה עם הנבחרת גם בגביע העולם לכדורעף גברים מטעם הפדרציה הבינלאומית לכדורעף, ובכך הנבחרת תפסה את מקומה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.
2015 - הרסיבר (Reciver) הטוב ביותר ב-CEV Cup .
2013 - הליברו הטוב ביותר בליגת Prob הצרפתית.
2012 - הדיגר (Digger) הטוב ביותר בגביע הפאן-אמריקאי.
2011 - הליברו הטוב ביותר בליגה הפינית.
2011 - תואר All-Star בליגה הפינית.
דנרבציה (Denervation) היא הפרעה בעצבוב של סיבי השרירים.
ראינרבציה היא צמיחה מחודשת של העצבים (המעצבבים את סיבי השריר) אשר נפגעו.
יכול להביא לשיפור בתפקוד ובתחושה באזור הפגוע.
הדנרבציה, יכולה לנבוע ממחלות של תאי העצב בחוט השדרה (לדוגמה, פוליומיאליטיס או מחלת הנוירון המוטורי), ממחלות של העצבים ההיקפיים, ממחלות של שורשי העצבים או מחבלות למערכת העצבים ההיקפית.
השריר זקוק לעצבוב תקין, לא רק כדי להיות מופעל, אלא העצבוב חיוני להישרדותו.
כאשר השריר מנותק מהעצב, סיבי השריר מתחילים להצטמק והם מתנוונים (אטרופיה).
הקולטנים לאצטילכולין שמרוכזים באזור הסינפסה, בחיבור עצב-שריר, מתפזרים לכל אורך סיב השריר.
בסיבי השריר מתחילות התפרקויות חשמליות עצמוניות (פיברילציות), שניתן לגלותן בעזרת רשמת שרירים חשמלית (EMG).
אם תוך מספר חודשים סיבי השריר יעוצבבו מחדש, הם יגדלו ויחזרו לתפקד.
במקרה שהשריר לא יעוצבב בתוך כשנה, יאבדו סיבי השריר ולא ניתן יהיה יותר להפעילם מחדש.
על כן בחבלות של העצבים, כאשר נפגעת השלמות האנטומית של העצב, יש לדאוג להחזיר את העצבוב לשריר תוך מספר חודשים.
במחלות, שבהן נפגעת מערכת העצבים ההיקפית, כגון מחלת הנוירון המוטורי, קיים תהליך מתמיד של דנרבציה ועצבוב מחדש.
סיבי השריר המנוונים השייכים ליחידה מוטורית פגועה (היחידה המוטורית כוללת את תא העצב המוטורי בחוט השדרה, האקסון ושלוחותיו וסיבי השריר המעוצבבים על ידם), יעוצבבו על ידי שלוחות של סיבי עצבים השייכים ליחידות מוטוריות סמוכות.
כך במהלך המחלה הולך ומתמעט מספר היחידות המוטוריות, אך אלו ששורדות הולכות וגדלות ומכילות יותר ויותר סיבי שריר.
תהליכי הדנרבציה והעצבוב מחדש ניתנים לאבחון בעזרת רשמת שרירים חשמלית ובעזרת ביופסיית שריר.
דסונגריפטרוס (שם מדעי: Dsungaripterus) הוא סוג של פטרוזאור גדול שחי בצפון סין בתקופות יורה עליון עד לקרטיקון תחתון.
הוא קיבל את שמו מהתצורות בהם נמצא ב-1964 במרכז דסונגריאן (Dzungarian Basin), שינג'יאנג שבסין (אזור בו נמצאו גם מאובני הדינוזאור הטורף גואלונג).
בעוד שגולגולת הפריט נשתמרה כמעט בשלמותה, השלד עצמו הורכב משברים חלקיים.
פטרוזאור זה התאפיין במוטת כנפיים באורך 3-3.5 מטר; בלסתות ארוכות שקצוותיהן משתפלות כלפי מעלה, ובתוכן שיניים רבות קטנות וקשיחות; ובגולגולת רחבה בעלת כרבולת עצם, הבולטת מאמצע המקור ועד ל"כיפת הגוגולת", אשר בסופה בליטה קרינית (כמו של קזואר).
מבנה השלד החזק, הכולל עצמות תומכות בגפיים, מעיד על יכולת תעופה אפשרית.
על פי ההשערות, מבנה הלסתות והשיניים אפשר לדסונגריפטרוס לצוד את טרפו מבינות סלעים, חריצים ונקיקים, ולכתוש אותו לאחר מכן בעזרת שיניו הקשיחות.
פטרוזאור זה מופיע במשחקי המחשב פארק היורה 3: בניית פארק, עולם היורה: המשחק וJurassic World Evolution 2.
דסורניס (שם מדעי: Dasornis) הוא סוג נכחד של עוף ימי קדום ממשפחת הפלאגאורניתיים שחי בתקופת האאוקן לפני 51-50 מיליון שנה ואולי נמצא גם יותר מאוחר, לפני 45 מיליון שנה.
המאובנים שלו התגלו בדרום אנגליה ב-1854 והוא נחשב במקור למין של אנפה גדולה או של מואה, מה שנתן לו את שם המדעי של המין היחיד - Dasornis emuinus, והוא נחשב למין המואה היחידי שחי מחוץ לניו זילנד.
מאוחר יותר התברר שהעוף הקדום היה עוף ימי דמוי-אלבטרוס אך גודלו העצום הפתיע את החוקרים.
לדסורניס הייתה מוטת כנפיים ארוכה של 5-6 מטרים, גדולה משל אלבטרוס נודד ששימשה אותו לדאייה מעל האוקיינוס הפתוח, כנראה צפון האוקיינוס האטלנטי אך אולי גם האוקיינוס השקט ואוקיינוסים נוספים.
מאובנים שלו התגלו אף באי סיימור שבאנטארקטיקה.
הזרועות היו בעלי מפרקים מוטים יותר ממרבית העופות שהזכירו זרועות של פטרוזאורים.
עם זאת הממצאים שלו היו רכים ופריכים.
בניגוד לכל עוף מודרני הוא היה בעל שיניים לאורך שולי המקור ששימשו לתפיסת דיונונים.
הדסורניס היה אחד הקדומים מבני משפחתו והיה מאבות הפלאגורניס והאוסטאודונטורניס שהיו מבעלי מוטת הכנפיים הארוכה ביותר בעולם העופות, שניים רק לארגנטאביס.
דנשפה (בהונגרית: Dénesfa) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מערב הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית דנשפה קטנה משמעותית, מ-429 תושבים בשנת 1990 עד 339 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-20%).
דסטורויה (ביפנית: デストロイア; באנגלית: Destoroyah) הוא קאייג'ו מוטאנטי המופיע בסדרת סרטי גודזילה.
דמותו של דסטורויה הופיעה לראשונה בסרט גודזילה נגד דסטורויה (1995), מבית היוצר של טוהו ונוצרה על ידי היוצרים קאזוקי אומורי וטקאו אוקווארה.
מקורו של דסטורויה הוא מושבה שלמה של סרטנאים פרקמבריאליים מיקרוסקופיים ששוחזרו ועברו מוטציה על ידי פצצת משמיד החמצן שהופעלה כדי להרוג את הגודזילה המקורי של אותו יקום בשנת 1954, כפי שהוסבר בהייסי.
בשנת 1996, הסרטנאים המיקרוסקופיים מתפתחים קדימה אבולוציונית וגודלים לגודל אדם ואף מצליחים להדוף את כוחות ההגנה של יפן.
מאוחר יותר, הסרטנאים הגדולים מתפתחים ליצור ענק אחד מעופף אשר מקבל את שמו המפורסם "דסטורויה" ונלחם מול גודזילה ג'וניור.
לאחר שגודזילה וגודזילה ג'וניור הביסו את צורתו המעופפת של דסטורויה, דסטורויה מתפתח קדימה אבולוציונית ומתפתח לצורתו הסופית.
הוא מצליח להרוג את גודזילה ג'וניור ופונה להילחם בגודזילה.
גודזילה וכוחות ההגנה של יפן מצליחים להביסו, אך גודזילה כבר גוסס ומת, בדומה לגודזילה המקורי מ-1954.
לקראת סוף סדרת סרטי הייסי, התסריטאי קאזוקי אומורי הציע תחילה שגודזילה יילחם מול רוח הרפאים של גודזילה המקורי מ-1954, אך רעיון זה בוטל עקב כך שגודזילה נלחם כבר במספר אנטגוניסטיים הדומים לו באותו יקום (בהם ביולאנטה, מכה-גודזילה וספייס-גודזילה).
עם זאת, הוחלט לשמור על האזכורים של הסרט המקורי על ידי החזרתה של פצצת המימן "משמיד החמצן", הנשק שהרג את גודזילה המקורי.
הדמות שנוצרה תחילה נקראה "ברובארוי", אם כי הרעיון לדמות זו בוטל עקב שהשם דמה מדי למילה "ברברי", ולכן שם זה יכול היה להיחשב כגזעני.
שמו של ברובארוי שונה אחר כך ל"דסטורויה".
עיצוביו של ברובארוי דמו יותר לדיונון, אם כי הרעיון היה שדסטורויה יתעלה על גודזילה בגובה.
כל צורותיו של דסטורויה עוצבו על ידי מינורו יושידה, שהונחה להפוך את היצור לסרטן מפלצתי.
עיצובו הסופי של דסטורויה עוצב על ידי המאייר נוריושי אוראיי, ששילב זאת בכרזת הסרט.
תיאורו של אוראיי שימש מאוחר יותר כבסיס למודל תלת-ממדי ששימש לבניית חליפתו של דסטורויה.
גודזילה נגד דסטורויה (מאנגה - 1995)
דסונגריפטריים (שם מדעי: Dsungaripteridae) הוא סוג של פטרוזאורים מקבוצת הפטרודקטיליים, אשר חיו בין סוף היורה לתחילת הקרטיקון סביב 157 עד 112 מיליון שנה.
מינים אלה שהידוע שבהם הוא הדסונגריפטרוס היו בעלי גודל בינוני וחלקם דמו מעט לפטרודקטילוס אך הם היו קרובים לפטרוזאורים גדולים כמו התלסודרומיים והאז'דרכיים.
למינים אלה הייתה גולגולת רחבה עם לסת ארוכה ומשולשת שפנתה כלפי מעלה.
היא הייתה בעלת שיניים - דבר נדיר אצל מרבית הפטרוזאורים של הקרטיקון.
העיניים שלהם מוקמו באחורי הגולגולת.
הדסונגריפטריים בהסתמך על מבנה הלסתות והשיניים הותאמו לתפיסת דגים ולריסוק של צדפות ויצורים בעלי שריון.
הם מעכו את הטרף בעזרת השיניים החזקות אך השטוחות בצורתם.
ככל הנראה הם השתמשו בזרמי אוויר חם כדי לדאות בדומה לעופות ימיים או עופות דורסים מודרניים.
האי דסטין הוא אי הממוקם מדרום מזרח לאי ת'רסטון בארץ אלזוורת', שבאנטארקטיקה.
האי ממוקם 28 קילומטרים דרומית-מזרחית לכף אנאוואן שבאי ת'רסטון.
האי גובל מדרום מזרח במפרץ שרף.
אורכו של האי 28.9 קילומטרים.
האי התגלה על ידי אנשי השירות האנטארקטי של ארצות הברית, בפיקודו של אדמירל ריצ'רד בירד, בטיסה שהמריאה מן האונייה דב (Bear) ב-27 בפברואר 1940.
בירד נתן לאי את שמו.
בירד קרא לאי על שמו של פרדריק ג'י.
Dustin), שהיה חבר במשלחת החקר של בירד לאנטארקטיקה בין השנים 1933–1935, והיה מכונאי בשירות האנטארקטי של ארצות הברית בין השנים 1939–1941.
דנש בקה (במקור ברגר, בהונגרית: Beke Dénes; בודפשט, 23 באוגוסט 1911 – בודפשט, 21 במרץ 1962) היה כימאי אורגני הונגרי-יהודי, פרופסור באוניברסיטה, דוקטור למדעי הכימיה (1961), חתן פרס קושוט (1949).
דנש בקה היה בנו של הבלשן, חבר מן המנין של האקדמיה ההונגרית למדעים אדן בקה (1883–1964).
דהש בקה נולד בבודפשט במשפחה יהודית כילדם הראשון של אדן בקה (ברגר) ושרולטה לוסטיג.
את תואר הדוקטורט שלו בהנדסה כימית והנדסה טכנית קיבל בשנת 1934 באוניברסיטת יוזף נאדור לטכנולוגיה וכלכלה (היום: אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה (BME), אחת האוניברסיטאות הטכנולוגיות היוקרתיות ביותר במרכז אירופה ובהונגריה, שנוסדה בשנת 1782 והייתה אולי האוניברסיטה הראשונה בעולם להכשרת מהנדסים).
בשנת 1935 התחתן עם ג'רג'יקה מרתה קטונה, ממנה התגרש בשנת 1955. בשנת 1949 הקים את "מכון המחקר לכימיה אורגנית" ולאחר מכן את "מכון המחקר לתרופת", הוא היה המנהל של שני המוסדות.
משנת 1950 לימד בחוג לכימיה אורגנית באוניברסיטה הטכנולוגית, ומשנת 1957 היה ראש הפקולטה.
בקה היה ממציא של המצאות בתעשיית התרופות, השיג תוצאות משמעותיות בתחום הכימיה האלקלואידית בפיתוח תהליכי ייצור של תרופות סינתטיות.
הוא פיתח שיטה חדשה ליצירת טבעת-האיזוקינולין וגם יצר כמה נגזרות שלה.
בקה הוא מחברם של יותר משבעים מאמרים מדעיים.
עם גאבור פודור, אדן קובאץ'.
(כתב העת ההונגרי לכימיה, 1950)
בעיות מבניות של נגזרות גסות.
(כתב העת ההונגרי לכימיה, 1956)
1-5. עם קלמן הרשאני ודזה קורבוניץ'.
נתונים לכימיה של אמינוקרבינולים הטרוציקליים ופסבדוביים.
מחקרים בכימיה של אמינו קרבונטים פסאודו-בסיסיים הטרוציקליים.
דסטין דמרי-ברנס הוא שחקן, קומיקאי וסופר בריטי.
דמרי-ברנס נולד בלנקסטר, לנקשייר ב-11 ביולי 1978. הוא סיים תואר משחק באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון.
דמרי-ברנס החל את קריירת המשחק שלו כשגילם דמות משנית בסרט הקצר "Nightswimming" משנת 2003 (2003).
הוא שיחק בסרטי קולנוע רבים, בין היתר בסרט "המרגל שזרק אותי", "ברידג'ט ג'ונס בייבי", "גרימסבי" ו"הרוג את החברים שלך".
יחד עם חברו סבסטיאן קרדינל, יצרו והפיקו תוכנית מערכונים "קרדינל ברנס", שהייתה להצלחה בבריטניה.
דמרי-ברנס דיבב את קולותיהם של דמויות בסדרות וסרטי אנימציה, כמו קולו של גרמפי ב"דיגבי הדרקון" ובסדרה "בוב הבנאי".
בשנת 2020 גילם את וולטר בפרק בסדרת הטלוויזיה "הגדולה" לצד אל פנינג וניקולס הולט.
בשנת 2021 לוהק דמרי-ברנס לתפקיד במיני סדרת הריגול הטלוויזיונית סוסיים איטיים, שעתידה לצאת ב-Apple TV במהלך 2022.
דמרי-ברנס הוא ממוצא צרפתי ומתגורר כיום באנגליה עם אשתו ובנם.
שנה כותרת תפקיד הערות 2012 הארי פוטר לקינקט פרופסור פליטוויק (קול)
דנש קניג (בהונגרית: Kőnig Dénes; 21 בספטמבר 1884 – 19 באוקטובר 1944) היה מתמטיקאי הונגרי-יהודי.
נחשב לאחד ממפתחי תורת הגרפים והראשון שכתב ספר בנושא.
דנש קניג נולד כבנם של דיולה קניג מתמטיקאי ושל ארז'בט אופנהיים.
הוא למד מתמטיקה באוניברסיטאות בודפשט ובאוניברסיטת גטינגן משנת 1902; בגטינגן הוא הושפע מאוד מהמיצג של מינקובסקי על משפט ארבעת הצבעים.
קניג קיבל דוקטורט ב-1907 באוניברסיטה בבודפשט (כיום שמו:אוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה).
בשנת 1935 הפך לפרופסור מן המניין.
עיקר עבודתו הייתה בתורת הגרפים אותה פיתח והיה לראשון שכתב ספר בנושא.
בין היתר הוכיח -1927 את הלמה של קניג.
בשנים 1915–1942 היה חבר בוועדה לשיפוט תחרויות בתי ספר במתמטיקה.
במסגרת עבודתו בוועדה חיבר שאלות לתחרויות וארגן אותן.
בשנת 1933 הוא נבחר כמזכיר הוועדה, ובשנת 1942 התמנה להיות יושב ראש הוועדה.
קניג ואחיו ייסדו את "פרס דיולה קניג" על שם אביהם דיולה קניג.
הפרס ניתן למתמטקאים צעירים בולטים.
עם הזמן קרנו של הפרס ירדה אך הוא נותר במעמד חשוב בקהילה המדעית.
בזמן הכיבוש הגרמני בהונגריה במלחמת העולם השנייה עזר למתמטיקאים נרדפים להינצל.
לאחר העלייה לשלטון של מפלגת צלב החץ באוקטובר 1944 הבין קניג כי חייו יהיו בסכנה בשל היותו יהודי.
לכן כמה ימים אחר הכיבוש, ב-19 באוקטובר באותה השנה, התאבד כדי להימנע מגורלו הצפוי.
דס ברמנר הוא כדורגלן עבר סקוטי, ששיחק בעמדת הקשר.
ברמנר נולד בכפר אברצ'ירדר שבסקוטלנד בשנת 1952. הוא גדל שם והיה חלק משמונת אחיו, אחד מהם בשם קווין ברמנר היה גם כן כדורגלן, וכדי להעביר את השעמום אהב לעסוק בתחומי הרכיבה על אופניים ושחייה.
ברמנר אהב במיוחד כדורגל וכשהיה בן עשר מנהל בית הספר שלו העמיד אותו בהרכב הקבוצה עד גיל 15. מאוחר יותר ברמנר הגיע למחלקת הנוער של אברדין הסמוכה ובתחילת שנות השבעים התחיל את הקריירה הרשמית במדי היברניאן.
לפני כן שיחק פחות מעשר משחקים במועדון הנוער של דברונבל, ומדצמבר 1972 מצא את עצמו משחק בעמדת המגן האחורי/ימני.
במהלך השנים הבאות הפך בסופו של דבר לקשר.
ברמנר ערך יותר מ-200 הופעות רשמיות במדי היברניאן ובשנת 1979 עבר מאזורו לוסט מידלנדס, שם שיחק באסטון וילה.
הוא הגיע עימה להצלחות הגדולות בקריירה שלו ובהיסטוריית המועדון.
בעונת 1980/81 זכו במפתיע בפוטבול ליג תחת המאמן רון סאונדרס ושנה אחר כך בגביע אירופה לאלופות עם ניצחון 0–1 בגמר על באיירן מינכן.
ברמנר היה הכרחי עבור אסטון וילה וביחד עם הקפטן דניס מורטימר קיבעו את הקישור.
תוארו האחרון היה הסופר קאפ האירופי בשנת 1982 עם ניצחון 1–3 על ברצלונה בצמד משחקים.
במהלך עונת הזכייה בגביע אירופה לאלופות החליף המאמן טוני ברטון את סאונדרס בעקבות תוצאות מאכזבות בליגה.
לאחר מכן הפך למאמן יריבתה, ברמינגהאם סיטי, ואיתו התאחד גם ברמנר.
בעונתו הראשונה הצליחו לעלות לליגה הראשונה אך כעבור עונה אחת חזרו לשנייה.
ברמנר עזב אותה בשנת 1989 ועבר לפולהאם שם נשאר עונה אחת ב-1989/90 ובין השנים 1990–1992 ערך 40 הופעות בסטפורד ריינג'רס.
בשנת 1994 שיחק כמה משחקים במועדון החובבנים סוטון טאון.
דנש רונאי (במקור איזידור רוזנברג, בהונגרית: Rónai Dénes; דיולה, 10 ביולי 1875 – בודפשט, 8. באפריל.
1964) היה צלם, בובנאי, במאי קולנוע, צלם קולנוע יהודי-הונגרי.
הוא החלוץ ההונגרי של בובות אמנותיות.
בן דודו של אמן הצילום אלדאר סקיי.
איזידור רוזנברג נולד במשפחה יהודית.
הוריו היו פיליפ רונאי (רוזנברג) ואלינורה בלייר.
הוא עבר לבודפשט בשנת 1892, שם היה חניך של הצלם אדה מרטנס (Mertens Ede).
בין השנים 1893–1895, הפך לאמן הריטוש של יורשי הסטודיו של קארוי קולר (Koller Károly) (1889–1838).
הוא סיים לאחר מכן את לימודי אמנות הצילום שלו בבודפשט ובווינה.
בשנת 1895 עבר לסטודיו של ד"ר סקיי, קלמאר וסיגטי בווינה.
באותה השנה למד גם במינכן אצל האנפשנגל (Hanfstängl) ובהמבורג אצל רודולף דירקופ (Rudolf Dührkoop).
הוא היה סטודנט של ה"מכון הכשרה ומחקר גרפי גבוה" (Graphische Lehr- und Versuchsanstalt) בווינה בשנת 1899. אחר כך נסע לליון ולקח חלק בעבודת הצילום הנע לצד האחים לומייר (לואי ז'אן ואוגוסט מארי לואי ניקולא לומייר, מאבות הראינוע).
בשנת 1899 פתח סטודיו עם אלדאר סקיי באורושהזה.
בין 1900 לבין 1903 היה לו סטודיו במזטור.
בין השנים 1903–1909 עבד בסטודיו שלו בעיר אגר.
משנת 1905 התחיל להציג בתערוכות.
בשנת 1908 נסע לסיור לימודים במלגה למדינות מערב אירופה.
בשנת 1910 פתח את הסטודיו שלו בבודפשט.
לאיוש גולאצ'י ארגן את התערוכה הראשונה שלו בסטודיו לצילום משלו בשנת 1911. בין השנים 1914 לבין 1917 רונאי התנדב לצבא במלחמת העולם הראשונה.
בין השנים 1917–1918 ייסד את תיאטרון הבובות האמנותי ההונגרי הראשון, שם הציג בין השנים 1918–1919. (תיאטרון מרכז העיר).
בשנת 1919 הם הציגו ב"פארק האנגלי" בשם "תיאטרון הבובות הממלכתי".
בשנת 1929 רונאי היה העורך הראשי של כתב העת "הצילום ההונגרי", ובין השנים 1934–1938 היה העורך שלו.
הוא הצליח לשרוד את תקופת השואה ובשנת 1945 פתח סטודיו חדש במקום הסטודיו הקודם שנהרס במהלך המצור על בודפשט.
משנת 1957 היה חבר "באיגוד הצלמים ההונגרים".
כצלם אמן רונאי היה נציג של סגנון הציור הדומיננטי דאז.
תצלומיו של הסופרים פרידייש קארינתי, ז'יגמונד מוריץ, פרנץ מורה, ארפאד טוט, יוז'ף ריפל-רונאי והתצלום הידוע של בלה ברטוק עם סיגריה, הם יצירות מעולות של הצילום המוקדם שלו.
הוא הציג את מה שמכונה "סגנון ציור", שאינו משמש כיום.
היו לו כמה פטנטי צילום חשובים.
במשך כמה שנים הוא היה העורך הראשי של כתבי העת צילום.
בשנת 1913 הוא בעצמו כתב, ביים וצילם באולפן שלו את סרטו ורון דראגפי.
השקפותיו על אסתטיקה קולנועית היו חלוציות בתקופתו.
לתיאטרון הבובות שלו היה כותבים ידועים כמו: מיהאי באביץ', בלה באלאז', פרידייש קארינתי, דז'ה קוסטולאני, ינה מוהאצ'י (מקודם: קליין), טיבדאר רידאי.
1925 פריז, ברמן, המבורג, ליבק
1931 בודפשט (עם רודולף באלוג ויוז'ף פץ')
מדליית הזיכרון לדאגר (Daguerre) (1939)
דנש פרידמן, (בהונגרית: Friedmann Dénes; בודפשט, 25 במאי 1903 – אושוויץ, יולי 1944) היה הרב של העיר אויפשט, חוקר יודאיקה, עורך העיתון שנספה בשואה.
דנש פרידמן קיבל דוקטורט למדעי הרוח באוניברסיטת בודפשט בשנת 1925 (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) וקיבל סמיכה לרבנות בבית המדרש לרבנים בבודפשט בשנת 1927. מאותה השנה ועד מותו היה רבה הראשי של העיר אויפשט (אז יישוב עצמאי היום רובע 4 של בודפשט) ומשנת 1939 היה מרצה לתאולוגיה בבית המדרש לרבנים.
יהודי אויפשט, לרבות הרב דנש פרידמן, חבר מועצת היהודים (יודנרט) המקומית, הועברו לגטו בודפשט ולבנייני הטלאי הצהוב בשבוע האחרון של מאי 1944. בשבוע הראשון של יולי גורשו לאושוויץ ברכבות שיצאו מבודהקלאס.
מגמות עיקריות בספרות היהודית (1928)
הנחיות להיסטוריוגרפיה יהודית (שנתון האגודה הספרותית יהודית-הונגרית, 1930)
ההיסטוריה של האגודה לתרבות ציבורית יהודית לאיוש ונטיאנר באויפשט (בודפשט 1937)
דרכים חדשות להיסטוריוגרפיה יהודית (בודפשט 1943)
המראה קטנה של ההיסטוריה והספרות היהודית (בודפשט 1943)
דסטה יוהנס אגטה (באמהרית: ደስታ ዮሃንስ; נולד ב-17 באפריל 1998 באווסה שבאתיופיה) הוא כדורגלן אתיופי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת אדאמה סיטי מליגת העל האתיופית ובנבחרת אתיופיה.
יוהנס שיחק במועדונים אווסה סיטי ודיפנס פורס מליגת העל האתיופית.
ב-10 באוקטובר 2021 חתם באדאמה סיטי מליגת העל האתיופית.
ב-5 באוגוסט 2017 ערך יוהנס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אתיופיה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת זמביה במשחק ידידות.
דסונטה ברדפורד הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הקלע בהפועל באר שבע.
ברדפורד היה חלק מרכזי בנבחרת תיכון הומבולדט שזכתה באליפות המדינה לשנת 2013. בשנתו הראשונה באוניברסיטת המדינה של מזרח טנסי הוא העמיד ממוצעים של 4.1 נקודות למשחק.
בשנתו השנייה הוא השתפר ל-6.8 נקודות למשחק, ובשנתו האחרונה, ברדפורד העמיד ממוצעים של 15.5 נקודות, 5.8 ריבאונדים ו-3.5 אסיסטים למשחק, והוביל את הליגה בחטיפות.
לאחר שלא נבחר בדראפט 2018 ב-NBA, ב-28 ביולי 2018 חתם בפורטרס קורמנד ההונגרית.
ב-4 ביולי 2019 חתם בפיניקס בריסל הבלגית.
ב-28 ביולי 2021 חתם באקילה באסקט טרנטו האיטלקית.
ב-17 באוגוסט 2022 חתם בהפועל באר שבע.
דסדמונה היא דמות במחזה אותלו של ויליאם שייקספיר, בו היא יפהפייה ונציאנית שמכעיסה ומאכזבת את אביה, סנטור ונציאני, כשהיא בורחת על-מנת להינשא לאותלו, מצביא עילאי ונציאני ממוצא מורי.
כאשר בעלה מוצב בקפריסין בשירות הרפובליקה של ונציה, דסדמונה מתלווה אליו.
הסמל יאגו מתמרן שם את אותלו להאמין שדסדמונה נואפת, להתנכר לה, ולבסוף לרצוח אותה.
מקורו של המחזה אותלו בסיפור משנת 1565 "Un Capitano Moro" ("מצביא המורי"), מתוך קובץ הסיפורים "הקאטומיתי" מאת ג'ירלדי צ'ינתיו.
ייתכן שסיפור זה התבסס על תקרית אמיתית שהתרחשה בוונציה בערך בשנת 1508
על אף שלא הודפס תרגום אנגלי של הסיפור בתקופתו של שייקספיר, ייתכן כי הוא הכיר את המקור האיטלקי, את התרגום לצרפתית משנת 1584, וכן תרגום בכתב יד לאנגלית.
דסדמונה היא הדמות היחידה בעלת שם מפורש בסיפורו של צ'ינתיו.
שם זה נובע מיוונית, שבה פירושו "ביש מזל, אומלל", ואכן ייתכן שכך רואה אותלו את אשתו, כשהוא מכנה אותה "קטנה מוכּת-מזל!
" (מערכה חמישית, תמונה שנייה).
הדמויות האחרות מזוהות רק בתור המורי, הסמל, אשתו של הסמל ומפקד הפלוגה.
במקור, הסמל חושק בדסדמונה, ושואף לנקום כשהיא דוחה אותו.
בניגוד לאותלו של שייקספיר, המורי בסיפורו של צ'ינתיו אינו מתחרט על רצח אשתו.
הוא והסמל נמלטים מהעמדה לדין, אך נהרגים מאוחר יותר.
צ'ינתיו גם הוסיף מוסר השכל, הנאמר מפי הגברת, לפיו אין זה נבון מצידן של נשים איטלקיות להינשא לגברים שטבעם ואורח חייהם זרים.
הבדלים בין הסיפור המקורי למחזה
בעוד שקספיר נצמד לסיפורו של צ'ינתיו ביצירת המחזה, הוא סטה באופן משמעותי בחלק מהפרטים.
שייקספיר הוסיף מדמיונו את ברבנטיו, אביה של דסדמונה, ואת רודריגו, המחזר הוונציאני הנחוש שלה.
המערכה הראשונה כולה, בה יאגו מסית את ברבנטיו נגד אותלו, ודסדמונה מגנה על בחירתה באותלו בפני הדוג'ה של ונציה, היא תוספת של שייקספיר.
במקור אצל צ'ינתיו, אשת הסמל היא רק בת לוויה של דסדמונה, אולם שייקספיר הפך אותה למלווה ואשת הסוד של דסדמונה.
הסמל גונב את הממחטה של דסדמונה מאבנט במותניה במקור, ואשתו כלל אינה מעורבת כמו אמיליה של שייקספיר.
מאוחר יותר, אשתו של הסמל מגלה אודות מעורבותו הנבזית של בעלה בתרמית המטפחת, אך מרגישה שהיא מחויבת לשתוק.
בניגוד לאמיליה של שייקספיר, אשתו של הסמל אצל צ'ינתיו שורדת כדי לספר את מה שהיא יודעת על מותה של דסדמונה, הרבה אחרי שבעלה והמורי מתים.
הדיאלוג העדין שבין דסדמונה לאמיליה בזמן ההכנות לשינה (תמונה שלישית, מערכה רביעית) אינה קיימת אצל צ'ינתיו.
אצל צ'ינתיו, דסדמונה נרצחת כאשר המורי פוקד על הסמל להכות אותה בגרב הממולאת בחול, ולאחר מכן שני הרוצחים מניחים את גופתה על מיטתה, מרסקים את גולגולתה וגורמים לתקרת החדר הסדוקה להתמוטט עליה, מה שיוצר את הרושם שגולגולתה נופצה על ידי הקורות שנפלו.
במערכה הראשונה של המחזה, דסדמונה, לאחר שנישאה בחשאי לאותלו, מורי בשירות הרפובליקה הוונציאנית, מכריזה על אהבתה אליו ומגנה על בחירתה בו בפני הדוכס מוונציה, חברי המועצה שלו ואביה.
אביה מקבל בחוסר רצון את הזיווג, אך מזהיר את אותלו כי דסדמונה עוד תרמה אותו.
כאשר אותלו נשלח לקפריסין במסגרת תפקידו, דסדמונה מתלווה אליו, יחד עם אמיליה, אשתו של הסמל שלו, שמלווה אותה.
במערכה השנייה, קאסיו, סגנו של אותלו, מושפל בקטטה וסר חינו בעיני אותלו.
יאגו מציע לקאסיו לדרוש מדסדמונה להשתדל עבורו, וכך היא עושה.
בינתיים משכנע יאגו את אותלו כי דסדמונה קשרה יחסים אסורים עם קאסיו.
ניתן לטעון כי את זרע הספק הראשון לא טמן יאגו, כי אם אביה של דסדמונה, בתמונה השלישית של המערכה הראשונה:
אם עין יש לך, פקח לרווחה.
אב היא רימתה - גם תרמה אותך.
הביטחון והאמון של דסדמונה בעוצמת אהבתה לאותלו הם אלו אשר גורמים לתעוזה שלה.
עם זאת, תשוקת אהבתה הן מעוררת והן מטרידה את בעלה, ומטפחת את זרעי הפחד והחשדנות שלו.
כאשר יאגו, בעלה של אמיליה, שם לב למטפחת של דסדמונה, הוא גונב אותה ואוסר על אמיליה לחשוף בפני דסדמונה את מקום הימצאה.
לאחר שהוא שותל את המטפחת בחדרו של קאסיו, אותלו רואה בסופו של דבר את קאסיו עם המטפחת, ומקבל זאת כאישור לחוסר נאמנותה של דסדמונה.
דסדמונה מודאגת מאיבוד המטפחת אך מאמינה כי הדבר לא יכעיס את אותלו.
אמיליה צינית יותר, במיוחד לאחר שאותלו דורש בצורה אגרסיבית לראות את המטפחת.
דסדמונה מבולבלת מהתנהגותו של בעלה, שבשיאה הוא מכה אותה בפומבי ומכנה אותה זונה.
דסדמונה נסערת מאוד מההתקפות של בעלה, אך ממשיכה להצהיר על אהבתה אליו.
במערכה האחרונה, אותלו אומר לה שהוא יודע כי היא אינה נאמנה וכי יהרוג אותה.
למרות שדסדמונה טוענת לחפותה, אותלו מסרב להאמין לה, והיא זועקת כשהוא אומר לה שקאסיו נהרג.
אותלו זועם וחונק את דסדמונה, כשהוא מתעלם מתחינותיה לרחמים.
כשאמיליה נכנסת לחדר, דסדמונה קמה בקושי כדי להגן על אותלו, ואז נופלת מתה.
בסופו של דבר, אותלו לומד אודות נאמנותה של דסדמונה לאחר שאמיליה חושפת את טבעו האמיתי של יאגו, לפני שיאגו דוקר אותה למוות.
מלא בחרטה מוחלטת, אותלו מתאבד, לאחר שבזעמו הוא דוקר ופוצע את יאגו כנקמה על שקריו נגד דסדמונה.
לאחר מכן, בן דודה של דסדמונה, לודוביקו, מורה כי יאגו יעונה ויוצא להורג.
בדומה לדמויות נשיות רבות שיצר שייקספיר, גם דסדמונה היא בעלת אישיות נחושה ועוצמתית שדוכאה על ידי התרבות הפטריארכלית, אולם היא אחת הדמויות הכי מכמירות לב מביניהן - רעיה מסורה ואוהבת שנרצחת על ידי בעלה בהתקף זעם, כשלמעשה התעקשותה על רצונותיה הוביל אותה לאבדון.
מתחילת המחזה ברור כי דסדמונה היא עלמה יפה, אינטליגנטית ומלומדת, שיש לה מחזרים אך אביה שומר עליה מפניהם.
היא הדוברת הכי ישירה וכנה במחזה ודבריה אינם ארוכים, אך מלאי משמעות.
עם זאת, היא נראית גם נאיבית ואינה יכולה כלל לתפוס כי אישה תבגוד בבעלה.
ייתכן שבשל כך היא לא קולטת שאותלו חושד בה.
היא מפגינה תעוזה ועקשנות כאשר היא לא רק ממרה את פיו של אביה אלא גם כופרת בתפיסות החברתיות, ונישאת בחשאי לאותלו, גבר שחור ממעמד נחות שלה.
על אף שהיא נחושה לחיות את חייה כרצונה, מדברת בשם עצמה, והייתה אמיצה מספיק כדי להתנגד לאביה, בסופו של דבר היא נכנעת ומוכפפת לשירות בעלה.
ביאושה מאובדן אהבתו היא עדיין מנסה להגן עליו, אולם הוא אינו רואה שהיא כה מסורה אליו, עד שהיא אינה יכולה לחיות ללא אהבתו.
ברור כי בתקופת כתיבת המחזה, מעמדה של דסדמונה כאישה הפך אותה לפגיעה, תלויה לחלוטין בגבר שבו התאהבה, אשר מתעלל בה פיזית ומילולית, ואינה יכולה באמת לממש את האישיות האינדיבידואלית שלה ואת חירותה.
לקראת סוף המחזה היא מושפלת ורמוסה עד שהיא כלל לא מתנגדת לו כשהוא חונק אותה, ובנשימותיה האחרונות מגנה עליו.
למעשה, דסדמונה היא הקורבן הטרגי האמיתי במחזה.
התפקיד משך שחקניות בולטות לאורך מאות שנים.
ב-8 בדצמבר 1660, העלתה להקת המלך החדשה של תומאס קיליגרו את המחזה, עם השחקנית מרגרט יוז בתור דסדמונה, במה שעשויה להיות הפעם הראשונה בה הופיעה שחקנית מקצועית על במה ציבורית באנגליה.
פגי אשקרופט גילמה את דמותה של דסדמונה מול פול רובסון כאותלו בתיאטרון סבוי בלונדון ב-1930.
אוטה האגן הופיעה בתפקיד מול פול רובסון בהפקה של מרגרט וובסטר בתיאטרון שוברט בניו יורק ב-1943.
סוזאן קלאוטיאר גילמה את דסדמונה בגרסה הקולנועית משנת 1951, מול אורסון ולס שגילם את אותלו.
הסרט זכה בפרס הגדול בדקל הזהב בפסטיבל קאן 1952.
מגי סמית' נכנסה לתפקיד בגרסת קולנוע בריטית משנת 1966 יחד עם לורנס אוליבייה בתפקיד אותלו.
הסרט מחזיק בשיא של מספר המועמדויות הרבות ביותר לפרס האוסקר שניתן לעיבוד קולנועי של שייקספיר.
מגי סמית' והשחקנים פרנק פינלי (יאגו) וג'ויס רדמן (אמיליה) היו מועמדים לפרס על משחקם.
בשנת 1995 נעשתה גרסה קולנועית נוספת בה גילמה השחקנית אירן ז'קוב את הדמות מול לורנס פישבורן.
ג'וליה סטיילס גילמה בשנת 2001 דמות המבוססת על דסדמונה בגרסה של אותלו המתרחשת בבית ספר תיכון עכשווי.
באותה שנה הופק גם סרט טלוויזיה בריטי שהיווה עיבוד מודרני למחזה, ובו שיחקה קילי הוז בתפקיד דסדמונה "דסי" בראבנט, יחד עם ג'ון אותלו (איימון ווקר) ובן יאגו (כריסטופר אקלסטון) כקציני משטרה בכירים.
המחזה הופק גם בגרסה בוליוודית בשנת 2006, בשם Omkara, שם בת דמותה של דסדמונה נקראה דולי מישרה וגולמה על ידי השחקנית קארינה קאפור.
בדומה ליתר המחזות של שייקספיר, גם "אותלו" זכה למספר הפקות ועיבודים בארץ, ושחקניות רבות וטובות גילמו את תפקיד דסדמונה.
שושנה רביד, הפקת תיאטרון הבימה, 1950
תקוה מור, הפקת תיאטרון הבימה, 1966
גיליה שטרן ודפנה רכטר, הפקת תיאטרון הבימה, 1992
שמרית לוסטיג, הפקת תיאטרון החאן, 2007
בר שדה, הפקת תיאטרון גשר, 2015
אביגיל הררי, הפקת התיאטרון הקאמרי, 2018
דֵנֶש בַּארָה (במקור בכרך עד 1961, בהונגרית: Bara Dénes; בודפשט, 16 בנובמבר 1925 – סגד, 16 באפריל 2008) היה דוקטור לרפואה (MD) יהודי-הונגרי, פתולוג, נוירואנדוקרינולוג, פרופסור באוניברסיטה, פרופסור אמריטוס משנת 1991, קנדידט למדעי הרפואה (1957) ("דוקטורט קטן"- .CSc).
דנש בכרך נולד במשפחה יהודית בורגנית ענייה כבנם של דז'ה בכרך (1885–1945), בעל מלאכה וקמעונאי, ושל מתילד מלר (1891–1939).
אביו גורש למחנה הריכוז טרזינשטט, משם לא חזר.
בתחילת 1945, הוא החל את לימודי הרפואה שלו באוניברסיטת סגד עם חברו ג'ורג' קליין.
הוא הוסמך לדוקטור לרפואה ב-1950. כסטודנט באוניברסיטה, החל לעבוד במכון לפתולוגיה בהנהגתה של פרופסור בלה קורפאשי.
בשנים 1949–1950 הפך לעוזר הוראה במכון, ובין 1950 ל-1954 הפך לרופא מתמחה, מרצה ועוזר פרופסור.
בפברואר 1954 קיבל הסמכה בפתולוגיה והיסטולוגיה, ומכאן ואילך עבד כמרצה בכיר.
בשנת 1958, המרכז הלאומי (הצרפתי) למחקר מדעי העניק לו מלגה של 14 חודשים, כתוצאה מכך הוא ביצע ניסויים נוירו-אנדוקרינולוגיים במעבדה ההיסטופיזיולוגית של קולז' דה פראנס בפריז.
בשנים 1961–1962 - לאחר מותו של קורפאשי - עמד בראש המכון לפתולוגיה והיסטולוגיה.
הוא הפך לפרופסור חבר בינואר 1963 וסיים באותה שנה את לימודיו באוניברסיטת ערב מרקסיזם-לניניזם.
ב-1 ביולי 1970 מונה לפרופסור מן המניין באוניברסיטה, ובשנת 1979 הוא עבר את הבחינה המומחה בפתו-היסטולוגיה-ציטולוגיה.
הוא פרש לגמלאות ב-16 בנובמבר 1985. פרופסור אמריטוס מאז 1991.
הוא עסק בנוירופתולוגיה, בעיקר בבדיקה המורפולוגית של מערכת ההיפותלמוס - היפופיזה.
הוא גם השיג תוצאות משמעותיות בעולם בתחום ההיסטופיזיולוגיה של מה שנקרא מרכזי וזופרסין, כלומר הורמון אנטי-דיורטי (ADH – Antidiuretic hormone), מחקר על הקשר בין הפרשה עצבית ומאזן מים, הפרשה עצבית ותפקודים אנדוקריניים.
משנת 1966, חקר את הטופוגרפיה המטבולית והיסטוכימיה של האנזים של חלקים מסוימים של המוח הגדול, כמו גם את השימוש בו בפונקציונליות ובפתו-מורפולוגיה.
מאז 1953, אשתו הייתה אווה סבו (1927–2019), רופאה, רופאת עור, מרצה בכירה במרפאת העור של SZOTE.
ילדיהם: טמאש בארה ומריאנה בארה.
דסטין צ'ארלס לינץ' הוא זמר וכותב שירים אמריקאי של מוזיקת קאנטרי.
דסטין צ'ארלס לינץ' נולד בטולאהומה, טנסי, ב-14 במאי 1985.
בשנת 2003, לינץ' סיים את לימודיו בבית הספר התיכון.
בשנת 2007, לינץ' סיים את לימודיו באוניברסיטת ליפסקומב בנאשוויל, טנסי עם תואר ראשון בביולוגיה תוך כדי משחק בקבוצת הגולף לגברים של בית הספר.
הוא אמר שבחר באוניברסיטת ליפסקומב מכיוון שהיא ממוקמת ליד בית הקפה "Bluebird Café", שם ניגן ולמד את מלאכת כתיבת השירים תוך כדי לימודיו בקולג'.
למרות שלינץ' אמר שהוא מעוניין ללכת לבית ספר לרפואה, הוא החליט להמשיך בקריירה במוזיקה.
לינץ' החל לנגן בגיטרה כשהיה בן 8 או 9 ועד מהרה נטש אותה, אבל חזר לנגן בה שוב בגיל 15. כשהיה בן 16 הופיע ב-"Bluebird Café" בנאשוויל בערב מיקרופון פתוח והתקבל יפה על ידי הקהל, אז החליט להקים להקה.
לינץ' הוחתם לראשונה בחברת התקליטים וואלורי מיוזיק גרופ ועבר ל"ברוקן בואו רקורדס" בסוף 2011, בעקבות מעבר אחד המנהלים מהראשונה לאחרונה.
הוא הוציא את סינגל הבכורה שלו, "Cowboys and Angels" בינואר 2012. לינץ' כתב את השיר עם ג'וש ליאו וטים ניקולס.
באותו חודש, מגזין הקאנטרי האמריקאי "Country Weekly" החל להשמיע את שיריו באתר האינטרנט שלו.
אלבום הבכורה שלו, "Dustin Lynch", יצא באוגוסט 2012 והגיע למקום הראשון במצעד אלבומי הקאנטרי.
הסינגל השני של האלבום, "She Cranks My Tractor", הפך ללהיט השני שלו בתחילת 2013. אחריו הגיע הסינגל השלישי מתוך האלבום, "Wild in Your Smile".
לינץ' היה שותף לכתיבת השיר "Somebody Somewhere" של דאלאס סמית' , כמו גם את הסינגל "Thank a Farmer" של ג'יימס ווסלי מ-2013.
בתחילת 2014, לינץ' הוציא את הסינגל הרביעי שלו ואת הסינגל המוביל מאלבומו השני, "Where It's At".
זה הפך לסינגל הראשון שלו במצעד הקאנטרי איירפליי בספטמבר 2014, והאלבום יצא ב-9 בספטמבר 2014. "Hell of a Night" ו-"Mind Reader" שוחררו לרדיו הקאנטרי כסינגל השני והשלישי של האלבום, שניהם גם הגיעו למקום הראשון במצעד הקאנטרי איירפליי.
"Seein' Red" יצא ב-11 ביולי 2016, בתור הסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השלישי של לינץ' Current Mood.
הוא הגיע למקום הראשון במצעד הקאנטרי איירפלי בשבוע של התאריך 25 בפברואר 2017. "Small Town Boy" יצא ב-20 במרץ 2017, כסינגל השני.
לאחר יציאת האלבום ב-8 בספטמבר 2017, "I'd Be Jealous Too" יצא ב-23 באוקטובר 2017, כסינגל השלישי של האלבום.
הוא הגיע למקום ה-34 במצעד הקאנטרי איירפליי, והפך לסינגל במיקום הנמוך ביותר במצעד בקריירה שלו.
זה הפך לסינגל הראשון שלו שלא הגיע לעשירייה הפותחת ולא הגיע למקום הראשון מאז "Wild in Your Smile" ב-2014.
בנובמבר 2017, לינץ' הופיע במצעד חג ההודיה של מייסיס, וביצע את הסינגל שלו "Small Town Boy".
ב-18 בספטמבר 2018, הוא נכנס לגרנד אול אופרי.
במאי 2018, לינץ' הוציא את הסינגל "Good Girl".
לקראת אלבום האולפן החמישי שלו, לינץ' הוציא את הסינגל לקידום מכירות "Tequila on a Boat" בהשתתפות כריס ליין, ב-14 במאי 2021. האלבום, Blue in the Sky, יצא ב-11 בפברואר 2022, וכולל את הסינגל "Party Mode".
ב-8 בספטמבר 2023, לינץ' הוציא את השיר "Killed the Cowboy" בתור הסינגל המוביל מאלבומו השישי, Killed the Cowboy; הוא יצא ב-29 בספטמבר 2023.
שנהפרסקטגוריהפרויקטתוצאה2014פרסי האקדמיה למוזיקת קאנטריהאמן החדש המוביל של השנה2018פרסי המוזיקה של CMTקליפ השנה – גבר"Small Town Boy"פרסי המוזיקה של iHeartRadioשיר הקאנטרי של השנה
דסימוס ברטון היה אדריכל ואדריכל נוף אנגלי, אשר ידוע בעיקר בשל מעורבותו במיזמי פארקים בסגנון הקלאסי בלונדון, ובכלל זאת בניינים בגני קיו ובגן החיות של לונדון ובתכנון הערים ואתרי הנופש פליטווד, סיינט לאונרד וטאנברידג' וולס.
ברטון תכנן פארקים רבים בתפישה של "גן אנגלי" שהתפתחה במאה ה-18. דסימוס נקרא בשם זה, שמשמעותו "עשירי" בלטינית מכיוון שהיה הילד העשירי להוריו.
ברטון החל את הכשרתו כאדריכל בחברת תכנון ובנייה בניהול אביו, ג'יימס ברטון (1761–1837) ולאחר מכן עבד תחת חסותו של ג'ון נאש, עבורו הוא פיתח את תכנון "אחוזת קרונוול", ממול לריג'נטס פארק.
המיזם הרציני הראשון שלו (1823) היה תכנון אולם תערוכות גדול, הקוליסאום, בקרבת הפארק (הבניין נהרס ב-1875 ובמקום קיים כיום בניין הקולג' המלכותי לרופאים).
לאחר מכן, הוא הוזמן לתכנן את הגנים והבניינים של גן החיות של לונדון, הצמוד לפארק (בניין הלאמות, 1828, עם מגדל השעון - אינו משמש כיום לשיכון בעלי חיים, אלא כחנות; וכך גם בית הג'יראפות המאוחר יותר, 1834).
מאוחר יותר החל עבודה בת כשלושה עשורים על גני קיו, בתחילה עבד על תכנון הגנים והשבילים ומאוחר יותר על הבניינים.
החממה אשר תוכננה על ידו בשיתוף עם ריצ'רד טרנר הייתה בזמנו הגדולה בעולם, באורך 110 מטר, ברוחב 30 מטר ובגובה של כ-20 מטר.
ברטון התמקד גם בתכנון העיר ואתר הנופש פליטווד בלנקשייר, אחרי שעבד עם אביו על אתר הנופש סיינט לאונרד באיסט סאסקס והרשים את יזם אתר הנופש בפליטווד.
ברטון גם התגורר תקופת מה בפליטווד, בבית שתכנן בעיר.
בנייני החברה הגאולוגית בבית סומרסט
דסטין תרנגול ההודו הוא בובת יד של תרנגול הודו וכוכב טלוויזיה אירי מפורסם המככב מאז 1990 בתוכניות ילדים של רשת השידור הממלכתית האירית RTÉ, ונציגה של אירלנד באירוויזיון 2008.
דסטין פרץ לתודעת הציבור האירי ב-1990 בתוכנית הילדים "The Den" של ה-RTÉ, בה כיכבו באותה עת צמד הבובות של האחים החייזרים זיג וזאג מכוכב הלכת זוֹג.
זאג, שניסה להתקבל לחברה הגבוהה, השתתף בתחרות גולף בה הגיע למקום אחרון וזכה כפרס בתרנגול הודו לסעודת חג המולד ובפגישה עם כוכב הקולנוע דסטין הופמן.
אולם בסופו של דבר התברר כי הוא זכה בתרנגול הודו חי בשם דסטין הופמן, שבניגוד לכוכב הקולנוע הוא בעל חברת בנייה ומבטא דבלינאי בולט.
למרות זאת זיג וזאג התכוונו לאכול אותו לסעודת חג המולד, ושינו את דעתם רק כאשר הם קיבלו חוות דעת טקסונומית מאחד מאורחי התוכנית שדסטין הוא בעצם הכלאה בין תרנגול הודו לבין נשר, ולכן הוא לא ראוי למאכל בני אדם, או בני זוֹג.
עם עזיבתם של זיג וזאג את התוכנית ב-1993 הפך דסטין לכוכב הבלתי מעורער שלה.
בנוסף לכך הוא מרבה בהופעות אורח בתוכניות שונות של הערוץ.
ב-2005 קיבל דסטין תוכנית משלו במסגרת The Den שנקראה DDN (Dustin's Daily News), בה הוא הגיש חדשות וראיין אורחים יחד עם מגישה אנושית, וכיום הם מגישים תוכנית שבועית במסגרת זו בשם "The Once a Week Show".
דסטין שר עם אמנים מפורסמים, בעיקר איריים, בהם בוב גלדוף, בויזון וכריס דה ברג, כבש כמה פעמים את ראש מצעד הפזמונים האירי, והוציא 6 אלבומים:
בשירו הוא מבכה את מצבה העגום של אירלנד באירוויזיון ("Oh I come from a nation what knows how to write a song\
" שאחריה השיר מונה את שמות מדינות מזרח אירופה) כל זאת על רקע מוזיקת דאנס וקריאות חוזרות ונשנות בצרפתית קלוקלת "Irelande Douze Pointe".
השיר הצליח לגרום לתקרית דיפלומטית, משום שבין המדינות אותן הוא מונה נמצאה מקדוניה בשמה זה, ולא כ"רפובליקה היוגוסלבית לשעבר של מקדוניה" כפי שיוון דרשה שיקראו למדינה.
דסטין הביע מספר פעמים עניין בקריירה פוליטית, והכריז על קמפיינים מדומים בבחירות שונות, מטעם "מפלגות" כמו "Fianna Fowl" ו-"Poultry Party" (Fowl ו-Poultry הן מילים באנגלית לעוף, ו-"Fianna Fowl" מתייחס לפיאנה פול - "Fianna Fáil" - המפלגה הגדולה באירלנד).
ב"מסעות בחירות" אלה דסטין נתן הבטחות כגון לקשר את דינגל שבמערב אירלנד לרשת הרכבות המטרופוליטנית של דבלין, ולהעניק לכל צעיר באירלנד זכות לדייט עם אחת מבנות הספייס גירלז לפי בחירתו.
על אף שדסטין לא העמיד את מועמדותו באופן רשמי, בכל מערכת בחירות באירלנד מופיעים מאות ואף אלפי פתקים בהם הבוחרים כתבו את שמו.
מאז 2009 הוא מעורב בפעילויות יוניסף-אירלנד ובמסגרת זו גם נסע בנובמבר אותה שנה לדרום אפריקה לפגוש ילדים שנפגעו ממחלת האיידס.
דסטין הוא עוף חסר מעצורים.
הוא מגהק ונופח בקול, לועג לפוליטיקאים ולסליבריטאים אירים, לאורחים בתוכניתיו, ולמארחיו בתוכניות טלוויזיה בהן הוא משתתף.
כדבלינאי, הוא לועג לכל אירי שמגיע מחוץ לאזור דבלין כ-"culchie" (כינוי גנאי לאירים מאזורים חקלאיים), וארס מיוחד שמור לכל מי שקשור למחוז ליטרים, בצפון מערב המדינה.
המחסום היחידי לעלבונותיו הוא מחסום הגיל - הוא לא לועג לכל מי שגילו קטן מ-14.
כמצופה מהסטריאוטיפ של קבלן בניין באירלנד, דסטין מרבה בהפסקות תה ממושכות, ומפזר רמזים על נכונותו לנהל עסקאות מפוקפקות עם כל מי שיציע אותן, ובייחוד עם פוליטיקאים.
דסטין מדובב על ידי ג'וני מוריסון שאחיו הגדול, קיירן, יצר ודיבב את זיג וזאג.
דזירה דלאנו "דסי" באוטרסה (בהולנדית: Desiré "Desi" Delano Bouterse; 13 באוקטובר 1945 – 23 בדצמבר 2024) היה פוליטיקאי סורינאמי שכיהן כנשיא סורינאם בשנים 2010–2020. הוא היה קודם לכן מראשי ההפיכה הצבאית בסורינאם ב-1980 וראש המדינה בין 1980– 1988. כיהן גם כחבר פרלמנט והנהיג את "המפלגה הדמוקרטית".
באוטרסה נולד ב-1945 בדומבורג, במחוז ואניקה בסורינאם, כבנם של דזיר יוליאן באוטרסה ושל וילהלמינה לבית ואן חמרט.
הוא היה צאצא למהגר הולנדי בשם קולה יאן בואטרסה, איכר צעיר יליד זלנד שהתגייס ב-1841 ללגיון מתנדבים הולנדים ונשלח לסורינאם.
בסיום שירותו ב-1847 נשאר במושבה.
היה פקח במטעים ולבסוף היה למנהל המטע ורדנבורג.
אחרי שחרור העבדים התחתן עם אהובתו, פרדריקה, שהייתה שפחה ממוצא אפריקאי.
בתם הבכורה, גאורגינה הייתה בקשר רומנטי עם צרפתי בשם אנרי ליורה, אסיר שריצה את עונשו בגלות דרום אמריקה.
אחד מילדיהם, הנרי, חי בזוגיות עם אישה ממוצא אראווק בשם יוהנה אמלינה שהתנצרה לפי הדת הקתולית.
ילדם הצעיר, דזירה יוליאן היה אביו של דסי בואטרסה.
היו לבאוטרסה גם אבות סינים.
בנעוריו עבר לבירת הארץ פרמריבו, בה גודל על ידי דודה.
הוא למד בפנימיית סנט יוזף ואחר כך בבית ספר מסחרי, שאותו לא סיים.
ב-1968 נסע להולנד והתגייס לצבא ההולנדי.
בתום השירות הצבאי הסדיר נרשם לבית הספר הצבאי בוורט.
באותה תקופה הצטיין כספורטאי והיה קפטן של קבוצת כדורסל.
עמד בראש "הפיכת הסמלים" שהדיחה ב-25 בפברואר 1980 את ראש הממשלה הראשון של סורינאם, הנק ארון, וגרמה כעבור כמה חודשים גם לנשיא יוהאן פרייה להתפטר.
המורדים הקימו כת הצבאית בראשות באוטרסה ששלטה במדינה משנת 1980 ועד 1988. לאחר ההפיכה כיהן באוטרסה בתפקיד יו"ר "המועצה הצבאית הלאומית", ועל אף שהנשיא הקודם פרייה נשאר עוד זמן קצר בתפקיד, שימש באוטרסה כמנהיג המדינה בפועל עד לפרישתו בשנת 1988.
באוטרסה הואשם כי הייתה לו מעורבות ישירה ברצח של 15 ממנהיגי ההתנגדות למשטר בדצמבר 1982, במה שמכונה "רציחות דצמבר", וכמו כן בטבח האזרחים בכפר מויוואנה (Moiwana) בעת התקוממות המרונים בשנת 1986. בנוסף לכך, הואשם במעורבות בסחר בסמים ובהלבנת כספים.
בשנת 1999 נשפט, שלא בפניו, ונמצא אשם, באשמת סחר בקוקאין בבית משפט בהולנד.
הולנד הוציאה נגדו צו מעצר בינלאומי, ולכן לא יכול היה לעזוב את סורינאם מחשש להסגרה.
לפי החוק בסורינאם לא ניתן היה להסגיר אותו מכיוון ששימש כנשיא המדינה.
עם החזרת המשטר הדמוקרטי בסורינאם, ניסה לחזור לשלטון בבחירות, והצליח בזאת בשנת 2010.
לבקשת קרובי משפחה של קורבנות הדיכוי, בנובמבר 2000 החלה להתנהל חקירה נגד המעורבים ברציחות דצמבר, חודשים ספורים לפני שחל על המקרה חוק ההתיישנות, ולאחר מכן החל משפט נגדו ונגד 26 ראשי החונטה לשעבר.
בדצמבר 2007 הגיש בקשה לביטול המשפט בטענות שונות, בהן טענה לרדיפה פוליטית.
באפריל 2008 דחה בית משפט צבאי את ערעורו.
בשנת 2007 הביע באוטרסה התנצלות רשמית בפני משפחות ההרוגים ב"רציחות דצמבר", אך המשיך להכחיש כל מעורבות ישירה במעשה.
ב-2010 נבחר לתפקיד הנשיא וכיהן בתפקיד זה עד יולי 2020, אז הוחלף על ידי צ'אן סנטוקי.
הדסה (דסי) אסתר רבינוביץ' (י"ט בסיוון תשל"ז, 5 ביוני 1977 – א' בתשרי תשנ"ז, 14 בספטמבר 1996) הייתה נערה שהתמודדה עם מחלת הסרטן וזכתה לפרסום נרחב בתקשורת בישראל, בעקבות מאבקה על זכותו של החולה לקבלת טיפול רפואי הוגן.
רבינוביץ' נולדה בחיפה, וב-1985 עברה משפחתה לאפרת שבגוש עציון, שם הייתה פעילה בקהילה ובתנועת "בני עקיבא".
בגיל שבע עשרה חלתה רבינוביץ' בלימפומה שאינה הודג'קין, ובמשך מחלתה עברה טיפולים רבים שכללו ביניהם טיפולים כימותרפיים קשים והשתלת מח עצם.
תוך כדי מחלתה, סיימה רבינוביץ' את לימודי התיכון, שבמהלכם זכתה בפרס על עבודתה בנושא כוויות זרחן בהדרכתו של פרופ' אריה אלדד.
רבינוביץ' שימשה כקומונרית בסניף "בני עקיבא" באפרת במסגרת השירות הלאומי.
רבינוביץ' התמודדה עם מחלתה בעזרת שמחה והפצתה באחרים בסביבתה, זאת כדי להמתיק מעט את הכאב והסבל שחוותה בזמן המחלה.
דרך התמודדותה המיוחדת הגיעה לידיעת הציבור בעזרת מספר כתבות וראיונות בתקשורת הישראלית במשך תקופת מחלתה.
בראיונות אלו הציגה רבינוביץ' את משנתה הייחודית בשאלת ההתמודדות עם מחלת הסרטן.
ביטוי לדרכה המיוחדת הוא השיר "עיגולי השמחה", אותו חיברה בצורה ספונטנית תוך כדי השארת הודעה במענה קולי שנמצאה רק לאחר מותה.
תוכן השיר והמסרים העולים ממנו הפך לימים לנחלת הכלל והגיע למערכי לימוד בבסיסי צה"ל, במערך לימודי של משרד החינוך ובתוכניות לימוד בקהילות יהודיות בתפוצות.
השיר עובד והולחן במספר לחנים, ומילותיו שימשו כהשראה למיכה שטרית, שכתב את השיר "שמחות קטנות" וביצע אותו יחד עם הזמר עמיר בניון.
מורשתה ודרך התמודדותה המיוחדת של רבינוביץ' עם מחלת הסרטן מופצות במאות הרצאות שהושמעו על ידי אמהּ ברוריה במוסדות חינוך בישראל ומחוצה לה.
אביה פיני, איש עסקים לשעבר, החל לעבוד בעקבות פטירת בתו בעמותת "משפחה אחת", המסייעת לנפגעי טרור.
רבינוביץ' נפטרה ממחלתה בליל ראש השנה 14 בספטמבר 1996 בגיל 19.
מאבקה של רבינוביץ' במערכת הבריאות הציבורית נבע מהחלטתו השגויה של הרופא שטיפל בה, פרופ' אליעזר רחמילביץ, שהורה לאנשי מחלקתו שלא לתת לה טיפול תומך במחלקה אותה ניהל בבית החולים הדסה בלא אישורו, זאת בשל העובדה שרבינוביץ' החליטה להיות מטופלת אצל רופא אחר, בבית החולים רמב"ם.
בעקבות הפרסום, הוקמה על ידי משרד הבריאות ועדה שבדקה את התלונה והחליטה להגיש נגד פרופ' רחמילביץ קובלנה באשמת "רשלנות והתנהגות שאינה הולמת רופא".
באוגוסט 1998, קבעו רוב חברי ועדת הקובלנות כי "התנהגותו של פרופ' רחמילביץ אינה הולמת רופא וכי אין ספק שההנחיה של פרופ' רחמילביץ הייתה בעלת פוטנציאל לפגיעה גופנית קשה ואף מסכנת חיים".
מכאן הפכה רבינוביץ' לסמל לזכותו של החולה לטיפול הגון, ולקבלת "דעה שנייה" במסגרת ההליך הרפואי.
הסיפור עורר הדים רבים, בין היתר בשל מעמדו של רחמילביץ, והפנה את תשומת הלב הציבורית לנושא היחסים בין הרופא לחולה המטופל.
לימים הגיב רחמילביץ עצמו והביא את גרסתו לסיפור בספרו האוטוביוגרפי "הדם הוא הנפש".
בשנת 2015 אביה הקים עמותה בשם "עמותת יקיר לי".
"הדסה היא אסתר", הוצאת תבונות, אלון שבות, תשנ"ט – ספר זיכרון לרבינוביץ' הכולל מאמרים על מגילת אסתר, בעריכת הרב אמנון בזק
עדינה אמיתי, "בשמחה תמיד" – מלחמתה של דסי רבינוביץ' במחלת הסרטן.
דוד בן-יוסף, "עיגולי השמחה של דסי".
"הפרחים של דסי" – ספר קומיקס לילדים ובו שתי דוגמאות מחיי היום יום להתנהגותה של רבינוביץ' במשך מחלתה.
דסטינו הוא סרט הנפשה קצר שהופץ בשנת 2003 על ידי חברת וולט דיסני.
הסרט הוא ייחודי בכך שעבודת ההפקה עליו החלה בשנת 1945, 58 שנה לפני השלמתו הסופית.
הפרויקט היה שיתוף פעולה בין האנימטור האמריקאי וולט דיסני לבין הצייר הספרדי סאלבדור דאלי, ומציג מוזיקה מקורית שנכתבה על ידי המלחין המקסיקני ארמנדו דומינגוז (Armando Dominguez).
אורך הסרטון הוא שבע דקות והוא בוים על ידי דומיניק מונפרי.
"דסטינו" היה מועמד לפרס האוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר בשנת 2003.
הסרטון מציג את סיפור אהבתו הבלתי-אפשרית של קרונוס לבת תמותה, והוא מציג אותה רוקדת בנוף סוריאליסטי ועוברת מטמורפוזות בין חפצים משונים.
המצויר בסגנונו הייחודי של דאלי.
בסרטון אין דיאלוג כלל וברקע רק שיר בספרדית.
בסרטון מופיעות רקדניות בלט לצד שחקני בייסבול, שעונים נמסים, טלפונים מעופפים, עיניים עטופות בטוקסידו, נמלים ההופכות לאופניים, פסלים חסרי ראש ודימויים רבים מהמיתולוגיה היוונית.
דאלי רצה לעשות סרט עם דיסני אשר הקסים אותו בעבודתו וכשנפגשו בארוחת ערב אצל ג'ק וורנר פנה דאלי לדיסני וזה התלהב מהרעיון.
דסטינו, "גורל" בתרגום לעברית מאיטלקית, פורטוגזית, ספרדית וגליסית, נכתב כסטוריבורד על ידי ג'ון האנץ' מדיסני וסאלבאדור דאלי במשך שמונה חודשים בין 1945 ל-1946, אך בעיות כלכליות אשר נקלעה אליהן החברה בתקופת מלחמת העולם השנייה גרמו לדיסני להפסיק את ההפקה, לאחר שיותר מ-150 רישומים כבר הוכנו.
האנץ' עצמו השלים סרטון נסיוני קצר של 18 שניות בתקווה לעורר מחדש את עניינה של החברה בדסטינו, אך ללא הועיל, וההפקה הוקפאה למועד לא ידוע.
בשנת 1999 גילה אחיינו של וולט דיסני, רוי אדוארד דיסני, את "דסטינו" במהלך העבודה על הסרט פנטסיה 2000 והחליט להחזירו לתהליך הפקה, כאשר המלאכה להשלמת הסרטון הוטלה על מחלקת ההפקות הצרפתית של דיסני בפריז.
הסרטון הופק על ידי בייקר בלודוורת' והבימוי נעשה על ידי האנימטור דומיניק מונפרי, אשר היה זה תפקיד הבימוי הראשון שלו.
קבוצה של כ-25 אנימטורים עבדה על פיענוח הסטוריבורד האיזוטרי של דאלי והאנץ' כאשר הם נעזרו ביומניה האישיים של אשתו, גאלה דאלי וקבלו הדרכה מהאנץ' עצמו, עד להשלמת הפרויקט.
התוצאה הסופית היא בעיקר סרטון אנימציה קלאסי הכולל חלקים מקוריים, אך גם הנפשה ממוחשבת.
החלק בן ה-18 שניות שיצר האנץ' מופיע בצורתו המקורית, והוא החלק בו מופיעים שני הצבים.
הפרויקט הגמור אמור היה להיות חלק מהסרט "פנטזיה 2006" שנגנז, אך לאחר ביטולו הוחלט להפיצו (יחד עם שלושה סרטים קצרים נוספים) כסרט עצמאי.
הקרנת הבכורה של דסטינו נעשתה ב-2 ביולי 2003 בפסטיבל אנסי הבינלאומי לסרטי אנימציה שבצרפת.
הסרט קיבל ביקורות נלהבות, הוא זכה בחמישה פרסים בפסטיבלים ברחבי העולם ואף היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר בשנת 2004.
ב-1 ביוני 2007 הוצג דסטינו בתערוכה "Dali and film" שהתקיימה במוזיאון טייט מודרן שבלונדון למשך שלושה חודשים.
התערוכה מציגה את שיתוף הפעולה שקיים דאלי עם יוצרים נודעים של סרטים נוספים כמו לואיס בוניואל, אלפרד היצ'קוק והאחים מרקס.
בנוסף, הוא הוצג במוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק ובתערוכות נוספות בפלורידה, לוס אנג'לס ואוסטרליה, וכן במוזיאון דאלי בספרד.
הקטע היה אמור להיכלל בסרט של דיסני בסגנון "שלישיית בלוויל" אך ההפצה בוטלה, והפצה מסחרית של הסרט נדחתה כמה פעמים על ידי חברת דיסני.
הסרטון הופץ בנובמבר 2010 ב-DVD אשר כולל בנוסף לסרטון גם סרט דוקומנטרי שמתאר את תהליך ההפקה המשותף לדיסני ולדאלי.
דסיקטור הוא מכל העשוי מזכוכית, פלסטיק או מתכת, אשר משמש במעבדות לאחסון וייבוש סופי של חומרים מוצקים, במטרה לבודדם מלחות חיצונית ולייבשם לחלוטין ממולקולות המים הנמצאות בחומר.
בתחתית הדסיקטור מציבים חומר "מייבש" (חומר הסופח לחות כגון סידן כלורי אלמימי או סיליקה ג'ל).
כדי לאטום את הכלי, נוהגים למרוח בפתחו של הכלי מעט גריז.
קיימים דסיקטורים בהם מותקן שסתום המאפשר יצירת ואקום בתוך המכל.
דסטרקשן (Destruction) היא להקת ת'ראש מטאל גרמנית.
הלהקה הוקמה בשנת 1982 תחת השם "Knight of Demon" אך שינתה אותו לשמה הנוכחי בשנת 1984.
לאורך רוב שנות התשעים הלהקה לא הייתה חתומה בחברת הקלטות גדולה, ונאלצה להקליט את אלבומיה בהפקה אישית, עד אשר חתמה בחברת ההפקות "Nuclear Blast" בשנות ה-2000.
הלהקה הופיעה בישראל פעמיים: בפעם הראשונה כחלק מפסטיבל מטאליסט ב-2005, ובפעם השנייה בשנת 2013.
דסמוסטיליים (שם מדעי: Desmostylia) היא סדרת יונקים נכחדת מקבוצת האפרותריה, שהכילה יונקים מימיים קדומים, דמויי פרות ים וכנראה הם היו קרוביהם וקרובי הפילים, בעלי החדק והאמבריתופודיים - כל אלה היו שותפים לקבוצה טתיתריה, בתוך קבוצת האפרותריה.
הם חיו בתקופות האוליגוקן-מיוקן בצפונה של אסיה, רוסיה, יפן ואף באמריקה הצפונית במים מתוקים ומלוחים.