tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אימפריה וודקה - מסוננת בשכבות של גבישי קוורץ מהרי אורל.
לאחר תהליך הייצור מונחת אימפריה למשך 72 שעות במכלי "מנוחה", לפני שהיא מבוקבקת.
רוסקו קונקלינג "פאטי" ארבוקל שחקן ראינוע קומי אמריקאי, אשר כונה "פאטי" (שמנמן) בשל גזרתו העגלגלה.
ארבוקל היה אחד מהקומיקאים הפופולריים בימי הסרט האילם, אך בשיא תהילתו הסתבך בפרשה שגרמה למותה של אישה צעירה, והביאה למשפט שערורייתי, אשר ניפץ את תדמיתו ולא אפשר לו להמשיך בעבודתו כשחקן.
המשפט הסעיר את הרוחות בארצות הברית והציג את הוליווד כמעין סדום מודרנית.
ארבוקל נולד בעיירה "סמית' סנטר" בקנזס, למולי וויליאם גודריץ' ארבוקל.
בשנת 1908 נישא לארמינטה אסטל דורפי.
בהיותו צעיר החל להופיע על במת הוודביל, ובשנת 1909 החל להופיע בסרטי הראינוע.
בתחילה הופיע בסרטי "גלגל אחד" (One Reel) של חברת "סליג", קומדיות קצרות שאורכן כעשר דקות עד רבע שעה, ובשנת 1913 חתם על חוזה עם אולפני יוניברסל ולבסוף החל לעבוד עבור חברתו של מאק סנט "אולפני קיסטון", שהתמחתה בקומדיות סלפסטיק.
באולפנים אלו עבדו כישרונות כצ'ארלי צ'פלין.
בשנת 1917 הגיע ארבוקל למעמד שאיפשר לו להקים חברת הפקה משלו.
על אף משקלו הרב היה ארבוקל גמיש וזריז בצורה מדהימה.
הקומדיות שלו ידועות בקצבן המהיר, ובמרדפים הרבים המשובצים בהן.
ארבוקל אהב מאוד את תעלול ה"עוגה בפנים", קלישאה שהפכה ברבות הימים לסמל של הקומדיה בראינוע.
הפעם הראשונה בה הוטחה עוגה בפרצופו של שחקן ראינוע הייתה בסרטו הקצר של ארבוקל "רעש מהמעמקים" בו כיכבו ארבוקל לצד הכוכבת מייבל נורמנד.
ארבוקל היה האדם שגילה את כישרונו של באסטר קיטון והפך אותו לכוכב.
שני השחקנים הפכו לידידים קרובים על במת הצילומים.
הידידות ביניהם החזיקה מעמד בכל הנסיבות הקשות שעתידות היו להתרחש, לרבות הטרגדיה שפקדה את ארבוקל בשיא הקריירה שלו, ותקופת הנפילה והשפל שלאחריה.
באוטוביוגרפיה שלו תיאר קיטון את אופיו הנעים של ארבוקל, ואת אהבתו לבדיחות ומתיחות.
בשיא הקריירה שלו, בעת שחתם על הסכם עם אולפני סרטי פרמאונט עבור מיליון דולר לשנה, כאשר הייתה זו הפעם הראשונה שאולפן גדול הסכים לשלם סכום מעין זה לשחקן כלשהו, היה ארבוקל מעורב באירוע טראגי, אשר הביא את הקריירה שלו לסיומה.
ב-3 בספטמבר 1921 נסע ארבוקל לסן פרנסיסקו בלווית שני ידידים, לואל שרמן ופרד פישבאך.
השלושה שכרו חדר במלון, וקיימו בו מסיבה פרועה, אליה הוזמנו מספר נשים.
במהלך המסיבה, אחת מהנשים, צעירה בת 26 בשם וירג'יניה ראפ, נתקפה בעוויתות.
היא נבחנה בידי רופא המלון, אשר הגיע למסקנה כי המדובר בשכרות גרידא.
ראפ מתה שלושה ימים מאוחר יותר כתוצאה מדלקת שנגרמה מקרע בשלפוחית השתן.
נטען כי בהיותה בסן פרנסיסקו ביקשה מארבוקל שיממן לה הפלה בלתי חוקית, וייתכן שזה היה הגורם למותה.
אחרים סברו כי תקיפה מינית שביצע בה הקומיקאי כבד המשקל היא שגרמה לפגיעה.
ידידתה של ראפ ששהתה עמה במסיבה, מוד דלמונט, ניסתה לסחוט את ארבוקל בשל מעורבותו בעניין.
ארבוקל, שהיה בטוח שאין לו ממה לדאוג, סירב להיענות לדלמונט, אשר ניגשה אל תחנת המשטרה והגישה שם הצהרה שהביאה למעצרו של ארבוקל.
משפטו של ארבוקל באשמת הריגה היה לשיחת היום בארצות הברית כולה.
עיתוניו של ויליאם רנדולף הרסט סיקרו את המשפט באופן סנסציוני, ונטו לרעתו של ארבוקל.
לאחר שחבר המושבעים לא יכל להגיע לידי הכרעה פעמיים, הצליח ארבוקל להוכיח את חפותו בפעם השלישית, וזוכה על ידי חבר מושבעים, שגם מצא לנכון להתנצל בפניו על קיום ההליכים, התנצלות ללא תקדים בהיסטוריה המשפטית האמריקנית.
על אף זיכויו המשפטי של ארבוקל, אורח החיים ההוליוודי שנחשף הביא להרס הקריירה שלו, ולהרס חייו הפרטיים.
במהלך המשפט הפגינו קבוצות דתיות וקראו להמית את ארבוקל.
בעלי האולפנים הגדולים לא יכלו להרשות לעצמם להמשיך ולהעסיקו, ולא יכלו לצאת להגנתו.
היחיד שנותר נאמן לארבוקל היה באסטר קיטון, אך לא היה בכך די.
קיטון יצא בהצהרה פומבית בה טען כי ארבוקל הוא בעל אחת מהנשמות העדינות ביותר שפגש מעודו.
בשנים שחלפו מאז משפטו של ארבוקל נבחנו הראיות על ידי מומחים משפטיים והיסטוריונים, והדעה הרווחת כיום היא כי אכן לא הייתה לארבוקל כל נגיעה למותה של ראפ.
משפטו של ארבוקל היה אחד מארבעה סקנדלים גדולים שבהם היו מעורבים כוכבי סרטי פרמאונט בשנים אלו.
משרדו של ויל הייז, הממונה על הצנזורה הפנימית בהוליווד, אשר נוצר בתקופה זו כתגובת נגד לדעת הקהל השלילית שיצר ארבוקל, אסר על הצגת סרטיו של ארבוקל, על אף שהותר לו להמשיך ולעבוד בהוליווד כבמאי.
כיום שרדו עותקים מעטים ופגומים מסרטיו.
ארבוקל ניסה לשקם את חייו.
בשנת 1925 התגרש והתחתן שנית עם דוריס דין.
הוא ניסה להמשיך ולעבוד כבמאי, בעודו נלחם באלכוהוליזם, בו ניסה למצוא נחמה מצרותיו.
באסטר קיטון ניסה לסייע לו במציאת עבודה, ונטען כי אחדים מסרטיו של קיטון בוימו בחלקם על ידי ארבוקל, ביניהם הסרט "שרלוק הצעיר", אך אין לדעת כמה מן הסצנות שביים ארבוקל אכן מצאו דרכם לסרט המוגמר.
ארבוקל ביים מספר סרטים קצרים, תחת השם "ויליאם ב.
גודריץ'", אך בשלב זה כבר התדרדר למצב בו לא ניתן היה לעבוד עמו.
בשנת 1929 תבעה מעמו אשתו גירושים בטענה של התאכזרות ונטישה.
לאחר שנישא בפעם השלישית, בשנת 1931, ולאחר מסע הופעות כושל באירופה בשנת 1932 הצליח ארבוקל לחתום על חוזה עם אולפני האחים וורנר ליצירת שישה סרטים תחת שמו האמיתי.
הוא סיים את צילומי הסרט האחרון בסדרה זו בשנת 1933, ולאחר זמן קצר מת מהתקף לב.
רוֹסקֹוסמוֹס הוא שמו הנפוץ של התאגיד הממלכתי לפעילות חלל, שהוא הגוף העיקרי של הפדרציה הרוסית הממונה על חקר מדעי החלל ועל פעילות האסטרונאוטיקה האזרחית בפדרציה והוא אחד מארגוני החלל הגדולים בעולם.
בשנים 2004–2015 נודעה בשם סוכנות החלל הפדרלית של רוסיה וזוהי היורשת העיקרית של תוכנית החלל הסובייטית ושל המשרד לבניית מכונות כלליות (Министерство общего машиностроения СССР) המהווה לתוכנית החלל הוותיקה ביותר בעולם שהוקמה בשנות ה־50.
מרכז בקרת המשימה שוכן בעיר קורוליוב.
מרכז הכשרת הקוסמונאוטים נמצא בעיר הכוכבים, מחוז מוסקבה.
רוסקוסמוס משתמשת בנמלי החלל בייקונור, ווסטוצ'ני ופלסצק.
רוסקוסמוס שיגרה את טיסת התיירים האחרונה בשנת 2021.
ברוסיה קיימת גם מקבילה צבאית - חיל החלל, שנחשב לסוכנות החלל הוותיקה בעולם (פועל ברציפות מאז 1957).
עם התפרקות ברית המועצות בשלהי שנת 1991 החלו תהליכי שינוי ורפורמה בסוכנויות והארגונים של הממשל הישן, שבין השאר הביאו לפיצולה של תוכנית החלל הסובייטית לשני גופים - חיל החלל הרוסי האחראי על הפעילות הצבאית בחלל, וסוכנות החלל הפדרלית של רוסיה האחראית על הפעילות האזרחית.
ככלל, רוסקוסמוס נחשבת ליורשת המשרד הסובייטי לבניית מכונות כללית (Министерство общего машиностроения, МОМ СССР) שנחשב למשרד הממשלתי הממונה על תוכנית החלל הסובייטית.
המשרד הוקם ב־1965 ופורק ב־1991 על מנת להקים במקומו את רוסקוסמוס, ב־25 בפברואר 1991.
באופן רשמי, נוסדה הסוכנות ב־30 בספטמבר 1992 במסגרת משרד התעשייה והאנרגיה, כשמטרתה המוצהרת היא הוצאה לפועל של מדיניות החלל הממשלתית, תיאום וניהול הפעילות האזרחית בחלל וניהול תשתיות החלל של הפדרציה.
למנהלה הראשון של הסוכנות מונה יורי קופטב, לשעבר מהנדס במשרד לתכנון ניסויי לאבוצ'קין ויועץ בכיר להנדסה לממשל הסובייטי.
קופטב כיהן כמנהל הסוכנות עד שנת 2004.
בשנותיה הראשונות סבלה הסוכנות ממחסור קשה בתקציבים למימון פעילותה השוטפת ותחזוקת מתקניה על הקרקע ובחלל.
בשנים אלו מיעטה הסוכנות בהשקעה במשימות מדעיות כגון שיגור גשושיות או לווייני מחקר, והפסיקה תוכניות פיתוח כגון תוכנית "סויוז 2" למודרניזציה של משגר הסויוז וסיום בנייתם ושיגורם של רכיבי Spektr ו־Priroda שיועדו להרחבת תחנת החלל מיר.
החל מאמצע שנות התשעים החלה הסוכנות לתור אחר מיזמים נושאי רווח, בין השאר באמצעות שיתופי פעולה בינלאומיים דוגמת הקמת תאגיד Starsem הרוסי־אירופאי לשיווק שיגורי לוויין מסחריים, והפכה לגורם מוביל בשוק זה.
כמו כן החל שיתוף פעולה עם נאס"א בתחזוקת והרחבת תחנת החלל מיר, דבר שאיפשר את המשך פעילותה של התחנה לשנים נוספות.
בשנת 1998 ביצעה הסוכנות את שיגור הרכיב הראשון של תחנת החלל הבינלאומית ומאז היוותה פעיל מרכזי בשיגורים לתחנה זו.
בשנת 1999 קיבלה הסוכנות את האחריות הממשלתית על כל תעשיית התעופה ברוסיה, ומילאה תפקיד זה עד שנת 2004.
בתחילת שנות ה־2000 הייתה הסוכנות לגוף הראשון שביצע טיסות תיירות בחלל.
הסוכנות אימנה והטיסה מספר תיירים (כמו דניס טיטו) לתחנת החלל הבינלאומית וזהו עודנו אחד מתחומי הפעילות העיקריים של תאגיד החלל.
בשנת 2004, במסגרת רפורמה מקיפה בארגונים הממשלתיים ברוסיה, קיבלה סוכנות החלל מעמד של סוכנות פדרלית עצמאית והופרדה ממשרד התעשייה והאנרגיה.
למנהלה החדש של הסוכנות מונה הגנרל אנאטולי פרמינוב, לשעבר סגן מפקד כוחות הטילים האסטרטגיים של ברית המועצות ומפקד קוסמודרום פלסצק.
השגשוג שחוותה הכלכלה הרוסית משנת 2005 הביא להגדלת תקציב הסוכנות לכ־900 מיליון דולר בשנה זו, סכום הגדול פי 4 מתקציבה בשנת 2004.
בשנת 2005 אישר הבית התחתון של הפרלמנט הרוסי תקציב של 305 מיליארד רובל (כ־11 מיליארד דולר) לסוכנות החלל לשנים 2006–2015, ובנוסף לזאת צפויה הכנסה נוספת משיגורים מסחריים.
מעורבות סוכנות החלל בתחנת החלל הבינלאומית הלכה והתרחבה, עם הכפלת מספר השיגורים השנתיים לתחנה מארבעה לשמונה החל משנת 2008 ובנייתם ושיגורם של רכיבי מבנה חדשים.
כמו כן מופעלות ומתוכננות משימות מדעיות לא מאוישות לירח, לנוגה ולמאדים (כדוגמת תוכנית מאדים 500) ופיתוח דורות חדשים של משגרים וחלליות דוגמת תוכנית קליפר.
ב־2010 רוסיה המשיכה להוביל את כמות השיגורים לחלל ונחשבה למובילה עולמית; רוסיה ביצעה 31 שיגורים לחלל לאורך השנה, כאשר ארצות הברית שנייה לה, עם 16 שיגורים בלבד.
ב־2011 שוגרה הגשושית "פובוס גרונט" לחלל, כדי לחקור את ירח פובוס, הסובב את מאדים, אלא שבשל תקלה מערכתית החללית סטתה ממסלולה והתרסקה אל כדור הארץ בינואר 2012. חרף הגדלת התקציב עבור תוכנית החלל הפדרלית של רוסיה, עדיין סובלת זו משחיתות גואה הפוגעת ביעילות פעילותה של התוכנית.
עקב שלל כישלונות השיגור בשנים 2011–2014, הוחלט לבצע רפורמה במבנה ובמעמד סוכנות החלל וממשלת רוסיה החלה בתהליך של הפיכת הסוכנות לתאגיד ממשלתי, תוך ניסיון לייעל את פעילותה והפכה לתאגיד (בדומה לרפורמה שבוצעה ברוסאטום, לשעבר הסוכנות הפדרלית לאנרגיה אטומית).
במסגרת ההחלטה בינואר 2015 פוטר ראש הסוכנות אולג אוסטפנקו ובמקומו מונה למנהל הסוכנות, הכלכלן והתעשיין איגור קומארוב, שניהל את תאגיד הטילים והחלל המאוחד.
באוגוסט אותה שנה הוא הוחלף על ידי אלכסנדר איוואנוב שמונה לפרק זמן קצר כמנהל סוכנות החלל הפדרלית כדי להוביל את פירוק הסוכנות כאשר קומארוב המשיך לכהן במקביל כמנכ"ל רוסקוסמוס.
מאז אוגוסט 2015 הסוכנות הפכה לרוסקוסמוס - התאגיד הממלכתי לפעילות חלל.
ב־28 בדצמבר 2015 נשיא רוסיה חתם על צו לפירוק סוכנות החלל והפיכתה לתאגיד ממלכתי.
ב-2018 מונה דמיטרי רוגוזין להחליף את איגור קומארוב בראש התאגיד.
באוגוסט 2019, במסגרת משימת סויוז MS-14, שוגר לראשונה רובוט חלל רוסי בשם FEDOR, שמטרתו לסייע לקוסמונאוטים במשימותיהם בתחנת החלל הבינלאומית.
באוקטובר 2021, התאגיד היה מעורב בהטסת שחקנית הקולנוע יוליה פרסילד והבמאי קלים שיפנקו לצלם את הסרט העלילתי הראשון בהיסטוריה שצולם בחלל ובדצמבר אותה שנה היה מעורב שוב בהטסת תיירי חלל לתחנת החלל הבינלאומית, לראשונה מאז 2001 .הכנסות החברה ברוסיה בשנת 2021 היו 96,683,300 דולר.
במרץ 2022, שונה לוגו התאגיד באופן זמני לכוכב אדום, לזכר קורבנות מלחמת העולם השנייה וכתמיכה בצבא הרוסי בימי הפלישה הרוסית לאוקראינה.
בתאגיד הדגישו כי מדובר בצעד זמני.
בקיץ 2022 מונה יורי בוריסוב למנכ"ל התאגיד החדש, לאור ניסיונו בתחום התעשיות הביטחוניות.
אחד מצעדיו הראשונים היה להכריז רשמית כי הסוכנות תפסיק לתחזק את תחנת החלל הבינלאומית החל משנת 2024, תוך התמקדות בבניית תחנת החלל המסלולית הלאומית.
החללית אוריול - פיתוח חללית מאוישת רב שימושית
לונה־גלוב - תוכנית לחקר הירח, במסגרת תוכנית חקר הירח הרוסית.
ונרה D - חללית לחקר נוגה, במסגרת תוכנית ונרה.
מארס־500 - הכנות ובדיקות לשיגור חללית מאוישת למאדים
תחנת השירות המסלולית הרוסית - מיזם תחנת חלל שנועד להחליף את תחנת החלל הבינלאומית לאחר 2024.
תחנת מחקר הירח הבינלאומית - מיזם משותף עם סוכנות הסינית לחקר החלל.
מאז 2002 חל גידול מתמיד בגודל התקציב הפדרלי המוקדש לחקר החלל, בניגוד למצב משנות ה־90 שאופיינו בפיחות בתקציב, מה שהכריח את החברה לפנות ליזמים פרטיים ולפתח באופן עצמאי את ענף התיירות חלל.
בשנות ה-20 של המאה ה-21 מורגש קיצוץ תקציבי שגרם להקטנה מעמשותית של הפעילות.
מרכז הבקרה וניהול המשימות נמצא בעיר קורולב שבמחוז מוסקבה ומרכז אימוני הקוסמונאוטים על שם יורי גגארין נמצא בעיר הכוכבים מצפון למוסקבה.
בפברואר 2019 החלה הקמת מרכז החלל הלאומי במוסקבה (Национальный космический центр), קומפלקס משרדים ומתקני מחקר ברחוב נובוזאבודסקאיה 18, רובע פילי שבמוסקבה.
בנייתו הושלמה לשנת 2025 ומשמש מאז ספטמבר 2025 כמטה רוסקוסמוס.
רוסקוסמוס מבצעת את שיגוריה המאוישים מקוסמודרום בייקונור בקזחסטן וחלק מהשיגורים הלא מאוישים מקוסמודרום פלסצק בצפון רוסיה ומקוסמודרום ווסטוצ'ני, בסיס שיגור חדש בדרום מזרח רוסיה, שבנייתו החלה ב־2011 ושיגור לא מאויש ראשון בוצע בשנת 2017.
רוסקוסמוס כוללת גם חברות ותאגידים פרטיים, שחציים או חלקם בבעלות ממשלתית, להלן רשימה חלקית שלהם:
תאגיד טילי החלל "אנרגיה" ע"ש סרגיי קורוליוב
חברת אנרגומאש לייצור מנועים (שמקום מושבה בחימקי, מחוז מוסקבה)
חברת לאבוצ'קין לייצור רכיבי חלל
המרכז להפעלת מתקני תשתיות חלל מבוססות קרקע (ФГУП «ЦЭНКИ»)
חברת לשכת המרכז לבנייה מיוחדת־פרוגרס - איחוד של המרכז לניסוי מיוחד ומפעל הטילים פרוגרס של סמרה - עוסקת בייצור טילים.
מכון המחקר המרכזי לטכנולוגיית רדיו ע"ש האקדמאי ברג
איגוד המחקר המדעי לבניית מכונות
מרכז חרוניצ'ב לפיתוח ומחקר החלל
מרכז החלל הפדרלי בייקונור - ארגון פדרלי האחראי לניהול אתר השיגור בייקונור
מכון המחקר המדעי הכל־רוסי למכניקה חשמלית ע"ש יוסיפיאן
אולפן הטלוויזיה של רוסקוסמוס (Телестудия Роскосмоса) - אולפן הטלוויזיה הרשמי.
גלבקוסמוס, פיתוח ושיווק פרויקטים לחלל
בדצמבר 2019 הוקם מרכז לגילוי אסטרואידים מסוכנים (Центр по обнаружению опасных астероидов).
משימתו העיקרית היא לעקוב אחר גרמי שמים מסוכנים המתקרבים לכדור הארץ.
מערכת כזו מאפשרת לרוסיה לקבל מקור מידע עצמאי משלה על מצב החלל.
תחום זה מפוקח בשיתוף פעולה עם המרכז הגרעיני הפדרלי הרוסי — מכון המחקר המדעי הרוסי לפיזיקה טכנית על שם האקדמאי זבאבשצ'ין (VNIITF) של תאגיד רוסאטום.
מהווה כחלק מהקמת המערכת לניטור ותמיכת מידע לבטיחות פעילות החלל במרחב הקרוב לכדור הארץ, הגוף ייקרא המרכז הרוסי לגופים שמימיים קטנים, שעיקר תפקידו יהיה איתור ומעקב אחר גרמי שמים ממקור טבעי, המתקרבים לכדור הארץ.
התכנית ליצירת מערכת לניטור ותמיכת מידע לבטיחות פעילות החלל החיצון במרחב הקרוב לכדור הארץ אושרה לשנים 2020–2030. המערכת תיווצר על בסיס מרכז המידע והניתוח להבטחת בטיחות פעילויות החלל במרחב קרוב לכדור הארץ של מכון TsNIIMash והמערכת האוטומטית להתרעה על מצבים מסוכנים במרחב הקרוב לכדור הארץ.
הרעיון של יצירת מרכז רוסי למניעת פגיעת אסטרואידים אינו חדש.
במשך שנים רבות, המנהל המדעי של המכון לאסטרונומיה של האקדמיה הרוסית למדעים (INASAN) בוריס שוסטוב דגל בהקמת ארגון מאוחד.
לדבריו, רוסיה חושפת מספר קטן של עצמי חלל מסוכנים בהשוואה למדינות אחרות.
התרומה הרוסית לגילוי אסטרואידים ושביטים מסוכנים הייתה 0.1% בלבד שמת 2016, התרומה העיקרית נעשתה על ידי ארצות הברית.
בתחילת 2019, ידוע על 18 אלף עצמים מסוכנים, מתוכם 99% היו אסטרואידים.
המרכז מתבסס על מערכת התרעה אוטומטית על מצבים מסוכנים בחלל קרוב לכדור הארץ, שנוצרה בשנת 2016. המערכת כוללת תחנות אופטו-אלקטרוניות הממוקמות בשטח המדינה ומחוצה לה, בפרט בארמניה ובברזיל.
המערכת צופה בעיקר בעצמים בחלל הקרוב, כולל מעקב אחר פסולת חלל וטיפול בביטחון תנועת רכיבי חלל.
Spectr-RG הוא מצפה אסטרופיזי מסלולי רוסי-גרמני שנועד לבנות מפה שלמה של היקום בטווח אנרגיית רנטגן של 0.2-30 keV.
הוא מורכב משני טלסקופי רנטגן: ה-ART-XC הרוסי, הפועל בקרני רנטגן קשות, ו-eROSITA הגרמני, הפועל בקרני רנטגן רכות.
הטלסקופ הרוסי הראשון בעל אופטיקה של שכיחות אלכסונית.
תאגיד החלל נחשב לחלוץ תיירות החלל ועודנו נחשב לסוכנות החלל המובילה בתחום.
הטיסה הארוכה ביותר בוצעה על ידי ולרי פוליאקוב ששהה בתחנת מיר 437 ימים, 17 שעות, 58 דקות ו־17 שניות.
השיא של השהות הכוללת במסלול סביב כדור הארץ שייך לגנאדי פדלקה והוא 878 ימים, 11 שעות, 29 דקות ו־36 שניות (עבור 5 טיסות); השיא נרשם על ידי Fédération Aéronautique Internationale (FAI) בספטמבר 2015.
הקוסמונאוט אנטולי סולוביוב יצא לחלל 16 פעמים, הוא בילה 78 שעות 48 דקות ב.
נכון לסוף דצמבר 2021, בוצעו 76 שיגורים מוצלחים של רקטות חלל רוסיות ברציפות: 37 מבייקונור, 23 מפלסצק, 8 מווסטוצ'ני וקורה.
מדובר ב־62 שיגורים של טילי Soyuz-FG (5 - Soyuz-FG, 18 - Soyuz-2.1a, 28 - Soyuz-2.1b, 3 - Soyuz-2.1b, 4 - Soyuz- ST-A ו-Soyuz-ST-B), תשעה שיגורים של טילי Proton-M, שני שיגורים של טילי אנגרה-A5 ושלושה שיגורים של טיל רוקוט.
במאי 2021 שברה רוסיה את השיא הלאומי של 58 שיגורי חלל מוצלחים רצופים.
ההישג הקודם נקבע בין פברואר 1992 לפברואר 1993. מדד האמינות של טיסות החלל הרוסיות צמח ל־97% בתוך חמש שנים.
מאז 2015 הסוכנות מנוהלת על ידי המועצה המפקחת (Наблюдательный Совета ברוסית).
במועצה חברים כלכלנים, תעשיינים ומנהלים בכירים, לרבות עוזרים לנשיא רוסיה, מפקד חיל החלל הרוסי, סגן/ית שר האוצר של רוסיה, מנכ"ל הקרן למחקרים מתקדמים, סגן שר התקשורת, סגן/ית השר לפיתוח כלכלי, מנכ"ל תאגיד רוסאטום ומנכ"ל רוסקוסמוס, שמנהל את החברה בפועל ואחראי לתפעול היומיומי.
כיום, מנהל רוסקוסמוס הוא העומד בראש תאגיד החלל הרוסי והוא משמש גם כיועץ הבכיר למדעי החלל של נשיא רוסיה.
משרדי ההנהלה שוכנים במטה הראשי של רוסקוסמוס הממוקם במוסקבה והם האחראים על כל פעילויות הסוכנות.
מנהלה הראשון של רוסקוסמוס היה יורי קופטייב, שירש את התפקיד מאולג שישקין, ששימש כראש תוכנית החלל הסובייטית.
תחת אחריותו של קופטייב הפכה התכנית לתוכנית אזרחית בחסות משרד המדע והטכנולוגיה.
קופטייב היה גם מנהל רוסקוסמוס למשך התקופה הארוכה ביותר (13 שנים).
עד כה, אף אדם לא החזיק במשרת מנהל רוסקוסמוס פעמיים.
חלק ממנהלי רוסקוסמוס היו עובדי תעשיית החלל בעבר.
ב־6 בפברואר 2025 הודיע הנשיא ולדימיר פוטין על מינויו של דמיטרי בקאנוב למנכ"ל רוסקוסמוס והוא מנהל הסוכנות הנוכחי.
רוסלנה סטפניבנה ליז'יצ'קו (באוקראינית: Лижи́чко Русла́на Степа́нівна; נולדה ב-24 במאי 1973) המוכרת בשם הבמה "רוסלנה" היא זמרת אוקראינית השרה בשפה האוקראינית והאנגלית.
רוסלנה כותבת ומלחינה את מרבית שיריה ושותפה להפקת הקליפים.
ייצגה את אוקראינה באירוויזיון 2004 וזכתה במקום הראשון.
רוסלנה נולדה בשנת 1973 בעיר לבוב שבמערב אוקראינה.
מגיל 4 למדה בבית ספר למוזיקה והיא מנגנת על שלושה כלי נגינה: פסנתר, גיטרה ותופים.
את הקריירה המוזיקלית החלה רוסלנה בשנת 1996, כאשר ניצחה בתחרות הזמר האזורית "Slavianski Bazaar".
שנתיים לאחר מכן, הוציאה את אלבומה הראשון "Myt' Vesny – Dzvinkyj Viter" אשר הניב מספר להיטים, שהבולט שבהם הוא "Svitanok" אשר צעד בראש מצעד הפזמונים האוקראיני ואף דורג בארבעים השירים המובילים במצעד הפופ פולק האירופי.
בשנת 1999 השתתפה והקליטה את פסקול הסרט "Ostanne rizdvo 90-x" אשר זכה בפרס "סרט השנה" באוקראינה.
באותה השנה, הוציאה רוסלנה אלבום בעל שם זהה.
בשנת 2001 הוציאה אלבום אוסף.
בשנת 2002 חתמה רוסלנה בחברת ההקלטות EMI.
באותה השנה, הקליטה את האלבום "Dobrij vechir, tobi...".
שנה לאחר מכן, ב-11 ביולי 2003 יצא אלבומה הרביעי, "Dyki Tantsi" אשר היה לאלבומה המצליח ביותר ומכר עד שנת 2005 למעלה מ-500,000 עותקים.
בין השנים, 2002 ו-2003 יצאה רוסלנה לסיבובי הופעות בכל אוקראינה.
רוסלנה התפרסמה מחוץ לאוקראינה בזכות הופעתה המוצלחת בתחרות האירוויזיון ה-49 שנערכה באיסטנבול, טורקיה.
בתחרות, שרה רוסלנה את השיר "Wild Dances" וזכתה במקום ראשון, עם 280 נקודות, הניצחון הראשון של אוקראינה בתחרות האירוויזיון.
בנוסף לכך זכתה רוסלנה ב"פרס האמנותי" ע"ש מרסל בזנסון עבור השיר, בזכות בחירת זוכי אירוויזיון לשעבר.
השיר המנצח, היה ללהיט במדינות רבות ובעיקר בבלגיה ויוון.
רוסלנה נבחרה לפתוח את אירוויזיון 2005 שנערך בקייב וביצעה את שירה "Heart on Fire".
כמו כן, לקחה חלק פעיל בהנחיית האירוע.
לאור הצלחתה הרבה לאחר הניצחון בתחרות האירוויזיון יצאה רוסלנה לסיבוב הופעת סובב עולם וביקרה בגרמניה, צרפת, טורקיה, סרביה, פולין, סלובקיה ויוון.
בין השאר, הגיעה לישראל כאורחת כבוד של תחרות קדם האירוויזיון בשנת 2005, וכאורחת בתחרות זמר של ערוץ 9 דובר השפה הרוסית.
במהלך המהומות באוקראינה בשנת 2013, הופיעה רוסלנה ברחובות קייב כשהיא שרה את ההמנון האוקראיני.
ב-2014, היא זכתה באות האומץ הנשי הבין-לאומי על פעילותה לסיום האלימות ולהתערבות בין-לאומית במצב באוקראינה.
באירוויזיון 2017, שנערך בפעם השנייה בקייב, הופיעה בשירה בקטע המעבר במהלך ההצבעות.
רוסלנה נשואה למפיק הסאונד אלכסנדר קטנופונטוב.
רוסנפט היא חברת נפט וגז רוסית גדולה.
היא נוסדה בשנת 1993 כחברה בבעלות המדינה, על בסיס הנכסים שהיו קודם בבעלות רוסנפטגז, החברה שירשה את משרד הנפט והגז של ברית־המועצות.
ב-2013 הפכה ליצרנית הנפט הגדולה בעולם.
בשנת 1995 הפכה הממשלה הרוסית את רוסנפט לחברת מניות משותפת פתוחה (OJSC), בבעלות ממשלת רוסיה ובניהולה.
לאחר תהפוכות רבות בניהול החברה, מינתה ממשלת רוסיה באוקטובר 1998 הנהלה חדשה לחברה, בראשות סרגיי בוגדנצ'יקוב, המכהן במשרה זו עד היום.
תחת הנהלתו הפכה רוסנפט לחברה רווחית, וביולי 2006 ערכה הנפקה ציבורית ראשונה, בה גייסה 10.6 מיליארד דולר.
רוסנפט, שבסיסה במוסקבה, היא החברה השלישית בגודלה ברוסיה, אחרי לוקאויל וגזפרום, אף הן מתחום האנרגיה.
פעילותה נוגעת לכל תת-הענפים בסקטור האנרגיה, מההפקה ועד השיווק לצרכן.
החברה עוסקת בחיפוש והפקה של נפט וגז ברחבי רוסיה, מפעילה שני בתי זיקוק, ומחזיקה בחברות-בנות העוסקות בהובלת נפט במכליות, בתפעול צינורות נפט, ושיווק נפט ותזקיקים.
מכירותיה ברבעון שהסתיים בספטמבר 2006 עמדו על 9.165 מיליארד דולר, ורווחיה לפני מס עמדו על כ-1.5 מיליארד דולר.
שווי החברה בסוף 2018 היה כ־64 מיליארד דולר.
בקיץ 2017 רכשה החברה את ענקית הנפט ההודית Essar Oil תמורת 12 מיליארד דולרים.
בדצמבר 2018 הודיעה החברה שתבטל הסכמים בהיקף משוער של 30 מיליארד דולרים עם איראן, בשל העיצומים שהטילה ארצות הברית בתגובה לתוכנית הגרעין האירנית.
בספטמבר 2017 מונה קנצלר גרמניה לשעבר גרהרד שרדר ליו"ר דירקטוריון החברה, והיה בתפקיד עד מאי 2022.
בדצמבר 2016 הודיע נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, על מכירת 19.5 אחוזים מחברת רוסנפט בעבור 10.2 מיליארד דולרים.
עסקת המכירה הושלמה במהירות, כאשר רוב המערכת הפוליטית ברוסיה כלל אינה מודעת לה ומבלי שהתבצע דיון ציבורי בנושא.
פירוש הדבר הוא שרוסיה למעשה איבדה את השליטה בחברה, במהלך שכלל לא אושר על ידי ממשלת רוסיה .
זהות הקונים נותרה אנונימית: לכאורה, הרוכשים הם ממשלת קטר וחברת גלנקור השווייצרית.
אולם הרכישה עצמה התבצעה תוך שימוש במספר חברות רכישה שהתפרסו בכמה מדינות שונות כגון סינגפור, אנגליה ואיי קיימן, תוך ניצול פרצות בחוקי בעלות המאפשרות לבעלי חברות מסוימות שלא להסגיר את זהותם.
רוסלנה קורשונובה הייתה דוגמנית-על ילידת קזחסטן ממוצא רוסי.
קורשונובה נולדה באלמטי שבקזחסטן להורים רוסים.
התגלתה בשנת 2003 כאשר המגזין All Asia פרסם כתבה על מועדון דוברי הגרמנית של אלמטי.
תמונותיה של קורשונובה, שהייתה חברה במועדון, עיטרו את הכתבה.
דבי ג'ונס מסוכנות הדוגמנות הבינלאומית Models 1 ראתה את הכתבה, איתרה את קורשונובה והחתימה אותה על חוזה.
בהמשך יוצגה קורשונובה על ידי הסוכנויות IMG (בניו יורק, פריז, לונדון ומילאנו), ביאטריס (מילאנו), טראפיק (ברצלונה), מרילין ו-iCasting (מוסקבה).
קורשונובה הצטלמה לשערי מגזינים כמו "Elle" (בצרפת) ו"ווג" (ברוסיה ופולין).
כמו כן השתתפה בתצוגות אופנה של גדולי המעצבים בעולם.
קורשונובה קפצה אל מותה מחלון דירתה ברחוב ווטר שבאזור העסקים של מנהטן בשעה 14:30 ב-28 ביוני 2008. גורמי משטרה ציינו שלא נראו סימני אלימות בדירתה וכי כל הראיות, לרבות עדויות ראייה, הצביעו על התאבדות.
ב-30 ביוני הכריזה המשטרה רשמית כי המוות נגרם מחמת התאבדות, אף שבתקשורת נשמעו ספקולציות על סיבות אפשריות אחרות למוות, לרבות רצח בידי המאפיה הרוסית.
ההערכה הרווחת היא שקורשונובה התאבדה בעקבות דיכאון שמקורו באהבה נכזבת לגבר נשוי ממוסקבה, אשר הצטרפה לתחושת בדידות מתמשכת.
רוסלן סרגייב הוא פסל ישראלי.
עיקר עבודותיו הם פסלים סביבתיים, בסגנון עבודותיו של האדריכל הקטלאני גאודי, המשלבים חומרים תעשייתיים כברזל ובטון משובצים בפסיפס של קרמיקה וזכוכית.
סרגייב נולד בניז'ני נובגורוד, רוסיה.
בעל תואר שני בעיצוב מהאקדמיה לאמנות במינסק שבבלארוס משנת 1981. בשנת 1992 עלה לישראל.
משנת 1982 מציג בתערוכות רבות ברחבי העולם (ארצות הברית, גרמניה, אנגליה, שווייץ, צרפת, רוסיה, גאורגיה בלארוס ועוד).
פסליו מוצבים ב-21 יישובים בישראל ובפארקים (פארק בריטניה, יער המלאכים – לאנשים עם מוגבלויות על כיסא גלגלים ועיוורים וביער ארגנטינה).
בשנת 1996 פתח אמן סטודיו לפיסול אמנות פלסטית בירושלים.
סרגייב זכה 4 פעמים בפרס מפעל הפיס לעיצוב סביבתי.
באפריל 2005 פתח סרגייב את הגלריה שלו בבית אות המוצר הירושלמי בירושלים.
"גל חדש", הטיילת הדרומית של נתניה - מערכת של תשעה פסלי מוזאיקה ענקיים לארוך של 1.5 ק"מ, פסיפס עליז וצבעוני המזכיר את גני ברצלונה.
הפסלים משמשים גם לנוי וגם לרווחת המבקרים בטיילת (ספסלים, פרגולות ומתקני משחק).
"גן החושים", בפארק שחמון שבאילת - ארבעה פסלים סביבתיים, הנראים כיצורים ענקיים מעולם הפנטזיה.
הפסלים עשויים מברזל ומבטון ומצופים בפסיפס ססגוני של קרמיקה, זכוכיות ומראות.
הם משלבים בתוכם משחקי אור, צבע וצליל, המעוררים את הסקרנות והדמיון.
יותר מ-90 פסלים סביבתיים אינטראקטיביים מוצבים במוזיאונים, אוספים פרטיים, בפארקים וגנים ציבוריים כולל 7 פארקים נושאיים:
פארק "יער המלאכים"- ילדים עם מגבלויות
פארק "גן חושים", אילת – צליל, צבע
פארק "עץ דעת", ירוחם – תופעות טבע ומדע
פארק "ציפורים", נתניה – טבע ואמנות
פארק "ספריה", נהריה – צליל, מוזיקה
פסל אריה ירושלים - ניתן במתנה על ידי עיריית ירושלים לעירית סנקט פטרבורג ברגל חגיגות 300 שנה לעיר, מוצב במוזיאון האטנוגרפי הרוסי בסנקט פטרבורג.
מבנה הפסל: שלד מתכת, ציפוי בטון, ציפוי מוזאיקה, נירוסטה.
פסל צפרדע - נמצא במודיעין.
פסל דרקון - נמצא בבית אריה (אורך-7 מ' רוחב-3 מ' גובה-3 מ')
בשנת 2007 הוא עיצב את הדובים המאוחדים הראשונים בישראל
פסל יתוש - בגן שפיגל ליד מלון הילטון בתל אביב
דירה להשכיר - בפארק רבין, מגדל העמק
רוסן אסנוב פלבנלייב (בבולגרית: Росен Асенов Плевнелиев; נולד ב-14 במאי 1964 בגוצה דלצ'ב, הרפובליקה העממית הבולגרית) הוא פוליטיקאי בולגרי, לשעבר נשיאה הרביעי של בולגריה 2012–2017.
פלבנלייב נולד בגוצה דלצ'ב למשפחת פליטי מלחמת הבלקן השנייה, אשר הגיעה לבולגריה מאזור מזרח מקדוניה ותראקיה.
את לימודי התיכון עשה פלבנלייב בעיר בלגואבגרד, ב-1989 סיים את לימודיו באוניברסיטה הטכנולוגית בסופיה ובמשך שנים אחדות עבד בשוק הפרטי בניהול חברת בנייה.
הוא נשוי ואב ל-3 ילדים.
ב-2009 התמנה לשר לפיתוח אזורי בממשלתו של בויקו בוריסוב וב-4 בספטמבר 2011 הוכרז כמועמדה לנשיאות של מפלגת השלטון "אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה" (GERB), שהיא מפלגת מרכז-ימין בבולגריה.
בסיבוב הראשון של הבחירות לא עלה בידיו להשיג למעלה מ-50 אחוזים מהקולות הנדרשים לזכייה כבר בסיבוב זה.
ב-30 באוקטובר נערך הסיבוב השני ופלבנלייב זכה ב-52.6 אחוזים מהקולות, תוך שהוא גובר על מועמד המפלגה הסוציאליסטית הבולגרית איבאיילו קאלפין.
ב-19 בינואר 2012 הושבע רוסן פלבנלייב על ידי האספה הלאומית הבולגרית כנשיא בולגריה, וב-22 בינואר נכנס לתפקידו והחליף את גאורגי פרבאנוב.
בינואר 2017 סיים את תפקידו והוחלף על ידי רומן ראדב.
ביקורו הממלכתי של רוסן פלבנלייב בישראל, אוקטובר 2012
רוסמרהולם (בנורווגית: Rosmersholm) הוא מחזה שנכתב בשנת 1886 בידי המחזאי הנורווגי הנריק איבסן.
לדעתם של מבקרים רבים זו היא יצירת המופת של איבסן, שמשתווה לה אולי "ברווז הפרא" שנכתב בשנת 1884.
כפי שביטא הפרוטגוניסט שלו, רוסמר, נושא המחזה הוא שינוי פוליטי, שלפיו המעמדות השולטים באופן מסורתי מוותרים על זכותם לכפות את האידיאלים שלהם על יתר החברה,
אולם הפעולה היא לגמרי אישית, נסמכת על התנהגות מוסרית או בלתי מוסרית.
רבקה, הגיבורה בעלת "החשיבה החופשית", שמה לעצמה למטרה לחתור תחת אמונותיו הדתיות והפוליטיות של רוסמר, בשל מעמדו הרם בקהילה.
רבקה נטשה לא רק את הנצרות, אלא גם, בשונה מרוסמר, היא נטשה גם את כל העקרונות המוסריים שהנצרות הורישה לעולם, אחרי תהליך החילון.
יוהנס רוסמר, כומר הקהילה לשעבר ובעליה של אחוזת רוסמרהולם
רבקה וסט, מתגוררת בביתו של רוסמר
אולריק ברנדל, מורהו של רוסמר בתקופת ילדותו
פטר מורטנסגור, עורך העיתון "מגדלור", שהאשים את רוסמר, כשהיה עדיין כומר, בניאוף
קרול, אחיה של ביאטה אשתו של רוסמר (התאבדה לפני תחילת המחזה), אשר מחזיק בהשקפת עולם דתית
גב' הלסט, סוכנת הבית של רוסמרהולם
המחזה מתחיל לאחר התאבדות ביאטה, אשתו של רוסמר.
רבקה עברה לפני כן להתגורר בבית המשפחה, רוסמרהולם, כחברה של ביאטה, והיא עדיין מתגוררת שם.
ניתן להבין שהיא ורוסמר מאוהבים, אולם הוא מתעקש לאורך כל המחזה לטעון שהיחסים ביניהם הם אפלטוניים לחלוטין.
רוסמר, חבר מכובד מאוד בקהילתו, מתכוון לתמוך בממשלה שנבחרה זה עתה ובאג'נדה הרפורמיסטית, אם לא המהפכנית שלה.
אולם, כאשר הוא מצהיר על כך בפני חברו וגיסו קרול, מנהל בית הספר המקומי, קרול זועם על מה שהוא רואה כבגידתו של חברו בשורשי המעמד השליט.
קרול מתחיל לחבל בתוכניותיו של רוסמר, מעמת אותו עם יחסיו עם רבקה ומוקיע את הזוג בעיתון המקומי.
רוסמר מתחיל להיתקף ברגשי אשמה, בהאמינו כעת שהתאבדותה של אשתו נגרמה בשל מעשיו ולא בשל מחלת הנפש שלקתה בה.
הוא מנסה להימלט מתחושת האשמה במחיקת זיכרון אשתו על ידי כך שהוא מציע נישואים לרבקה.
אך היא דוחה אותו מייד.
קרול מאשים אותה בכך שהיא השתמשה ברוסמר ככלי לקידום האג'נדה הפוליטית שלה.
היא מודה בכך שהיא דחפה את גברת רוסמר למעמקי יאוש עמוקים ובמובן מסוים בכך שעודדה את התאבדותה.
– בתחילה כדי שתהיה לה עמדת כוח על רוסמר, אולם אחר-כך מכיוון שהיא התאהבה בו.
בשל אשמת העבר שמכרסמת בה, היא אינה יכולה להיענות להצעת הנישואים של רוסמר.
הדבר מוביל לבסוף לקריסה במחזה בו לא רוסמר ולא רבקה אינם יכולים להיפטר מרגשות האשמה שלהם.
היא מודה בחלקה בהריסתה של ביאטה, אולם היא גם חטאה בגילוי עריות עם מי שהוא לכאורה אביה המאמץ כשחשדה בכך שהוא למעשה היה ההורה הביולוגי שלה.
חשדותיה מקבלים ביסוס בידי קרול כשהוא מנסה לסכסך בינה לבין רוסמר; כעת הם אינם יכולים עוד לבטוח זה בזו, או אפילו בעצמם.
בנקודה זו רוסמר מבקש מרבקה להוכיח את מסירותה לו בבצעה התאבדות באותה הדרך שעשתה אשתו לשעבר – בכך שהיא תקפוץ לתוך הסכר.
כשנדמה שרבקה נענית לכך, נותנת הנחיות למשיית גופתה מהמים, רוסמר אומר שהוא יצטרף אליה.
הוא עדיין מאוהב בה, ומאחר שהוא אינו רואה אפשרות שהם יוכלו לשוב ולחיות יחדיו; הם ישימו קץ לחייהם ביחד.
המחזה מסתיים כששניהם קופצים לסכר ומנהלת משק הבית, גברת הלסט, צורחת באימה: "
פעולותיהם של ברנדל ומורטנסגור אינן מניעות קדימה את העלילה, אם כי מורטנסגור חושף בפני רוסמר שביאטה שולחת לעיתון שלו מכתב המכחיש את השמועות לכך שבעלה בוגד בה עם רבקה: המחשבה על כך שאשתו אפילו התייחסה להאשמה חסרת בסיס זו, מה שהוביל אותה להחלטתה לשים קץ לחייה, מצערת את רוסמר מאוד.
בפעם הראשונה כעבור שנים רבות, ברנדל מגיע לרוסמרהולם כשבכוונתו להטיף לחופש פוליטי ורפורמות בעירו.
הוא מגיע לבית מרזח אפל, משתכר, נאם וכינה את החברה "אספסוף", והשליכו אותו החוצה לביוב.
הוא שב לרוסמרהולם אחרי התקרית, ומודיע על גוויעת האידיאלים שלו בעקבות הקורות אותו.
כעת הוא ממליץ על גישתו של מורטנסגור הפרגמטי, שמאיץ ברוסמר לתמוך בתנועת הרפורמה בעודו עדיין נוצרי, חרף העובדה שרוסמר איבד את אמונתו.
מורטנסגור זקוק לתמיכתו הפומבית של רוסמר כדי להראות שישנם אזרחים חשובים, מכובדים ודתיים שמסכימים עם האידאולוגיה שלו.
הדימוי העיקרי במחזה הוא הסוס הלבן של רוסמרהולם, או כפי שרבקה קוראת "רוחות רפאים".
רווחות שמועות על כך שהנפשות הפועלות ראו אותו לאחר התאבדותה של ביאטה.
הסוס מסמל את העבר שסובב סביב אשתו המנוחה של רוסמר, ורודף את קרוביה שנותרו בחיים.
נוכחותו של הסוס במותם מייצג את חוסר היכולת להתמודד עם הזיכרונות שפוקדים אותם.
הסוס הלבן דומה ל"רוחות" אליהן מתייחסת גברת אלווינג בטרגדיה "רוחות" של איבסן משנת 1881.
איבסן בחר בשם רוסמר עבור הפרוטגוניסט שלו כהד מודע לאגדה הנורווגית על "רוסמר הבמנד", שד ים שמפתה נשים צעירות למות בטביעה; הוא מפתה
את רבקה לפתחו של אסון.
שמו המקורי של המחזה היה אמור להיות "סוס לבן", כדי להבליט את חשיבות המרכיב העל-טבעי במחזה.
הנריק איבסן, רוסמרהולם : מחזה בארבע מערכות; תרגום: נעמי בן-אמיתי : מבוא: גדעון שונמי; תל אביב : הוצאת אור עם, תשמ"ו 1986.
תיאטרון חיפה, הצגת בכורה: 21 בספטמבר 1989, מספר הצגות: 20
יוצרים: נוסח עברי – מרים קיני, בימוי – אתי רזניק, תפאורה – טל יצחקי.
הוצאת רוסמן היא הוצאת ספרים רוסית, שהוקמה בשנת 1992.
מאז 2008, מתמחה בהדפסת ספרים לילדים ומתבגרים וידועה כמי שעמדה מאחורי התרגום הרוסי לספרי הארי פוטר.
עד 2018, רוסמן הייתה אחת מחמש ההוצאות הגדולות ברוסיה, שביניהן הוא המו"ל היחיד של ספרי ילדים.
להוצאה יש תיק קבוע של כ-3,000 כותרים.
בשנת 2009 ייסדה רוסמן את התחרות השנתית לספרי ילדים חדשים בתחום ספרות ילדים ונוער.
מאז 2010 רוסמן מייצרת ומפיצה צעצועים לילדים, מוצרים ליצירתיות ולחגיגה.
ההוצאה לאור "רוסמן" מוציאה ספרים בשלל קטגוריות כמו ספרות ילדים וספרות לבני נוער ומתבגרים, ספרות מדעית וחינוכית, פרסומים חינוכיים ומהדורות של ספרי פנאי ותחביב.
היא כוללת את מועדון הפנטזיה מאת רוסמן "טרה אינקוגניטה", שהוא הוא מועדון פנטזיה מקוון, המאגד יותר מ-75,000 בני נוער מאז 2014. בשנת 2015 נערך המפגש הראשון של TerraIncognita - אירוע לא מקוון בו השתתפו חובבי הפנטזיה של מוסקבה וערים סמוכות.
מאז התקיימו מפגשים באופן קבוע, ומספר הערים המשתתפות הגיע ל-38. מחברי פנטזיה משתתפים בפגישות, ומוצגים ממצאים ייחודיים.
בשנת 2016 הוענק למועדון הפרס המקצועי של משווק הספרים "רביזור" במועמדות "הפרויקט הטוב ביותר לקידום ספרים וקריאה".
רוסקוף היא קומונה במחוז פיניסטר בברטאן בצפון־מערב צרפת.
רוסקוף ידועה בזכות האדריכלות הציורית ומכונה "עיר קטנה עם אופי של ברטאן" מאז 2009.
משנות השבעים פועל ברוסקוף נמל מים עמוקים, שמקשר את ברטאן לאנגליה ולאירלנד.
הנמל משמש להעברת סחורות ולתיירות.
היא גם המקום שממנו נוהגים לצאת לדרכם "אוניון ג'וניז", סוחרים ברטונים שמוכרים בצל ברטוני מקומיים באנגליה.
כנסיית נוטרדאם דה קרואז באז, מהמאה ה-16
רוּסלנה רוֹדינה (באוקראינית: Руслана Родина; נולדה ב-11 בספטמבר 1988) היא דוגמנית ישראלית.
רודינה נולדה באוקראינה הסובייטית, ליעקב ויליזבטה רודין, ולה אח אחד גדול ממנה.
עלתה לישראל עם משפחתה ב-1997, והתגוררה בשכונת בית אליעזר בחדרה.
זמן לא רב לאחר שעלו לישראל, התגרשו הוריה, ונשארו בקשר עם שני הילדים.
את לימודי התיכון עשתה בתיכון נעמ"ת בחדרה.
היא שוחררה מצה"ל אחרי שבועיים של טירונות מכיוון שהייתה בתת-משקל.
בגיל 15 הגיעה למקום שלישי בתחרות היופי של חדרה.
היא הצטלמה לקמפיינים של בגדי ים, הלבשה תחתונה, איפור ובישום, שמלות כלה, לחברות האופנה ולמעצבים ישראלים מפורסמים ובהם "דן קסידי בוטיק", "ג'יבאגו", "לי קופר/המשביר לצרכן", "אקסטרה מינרל", "קלאב אופנה", "טוונטי סיקס", "נטורל פורמולה", "גלית לוי", "אקספוז", "פמינה" ו"טופ טן".
היא הופיעה על שערים של המגזינים הפופולריים בישראל ביניהם: "לאשה", "סטילטו", "את", "זמנים מודרניים", "סגנון", "לה ז'ורנל", "פנאי פלוס", "24 שעות", "בלייזר" ו-"GO style".
מינואר 2014 הנחתה פינה בתוכנית של קשת בערוץ 2: "מה אתם אומרים" עד לסיום התוכנית ביולי 2015 לצד חיים אתגר, קותי סבג, זוהר ישראל וסיון קליין.
בין השאר השתתפה גם בתוכניות הבידור: "אנשים", "אמבוש", "סלבריישן", "החברים של דנה" ו"כלוב הזהב" בערוץ 2, והתארחה גם ב"גיא פינס" בערוץ 10, ב"חדשות הבידור" בהוט בידור ישראלי, וב"חיות לילה" בהוט קומדי סנטרל.
ביולי 2015 עלתה לאוויר בערוץ 2 העונה השביעית של תוכנית המציאות "הישרדות", בה רודינה לקחה חלק, והיא העפילה לגמר וזכתה במקום השלישי (במשותף עם עומרי כוכבי).
במרץ 2016 היא שיחקה במחזמר הראשון שלה "מגילת אסתר" בתפקיד ושתי, לצד רינת גבאי במהלך חג הפורים.
באותה שנה, דיבבה את קולה של אפריל או'ניל בסרט הלייב-אקשן "צבי הנינג'ה יוצאים מהצללים".
בפברואר 2017 החלה לשחק בטלנובלה של HOT בידור ישראלי "פולמון" בתפקיד דפני, מנהלת הריזורט.
באותה שנה שיחקה בקומדיה "אנחנו במפה" ב-HOT3 בכיכובם של שלישיית מה קשור.
הצטלמה לסרט האקשן "ג'סטה" בבימויו של קובי מחט אשר יצא לאקרנים בקיץ 2017.
ב-2018 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "פמת"א" בכאן 11 בתור נטלי כלפון.
ב-2019 שיחה בסרט הטלוויזיה "יציאת מצרים".
בשנת 2021 השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "גולסטאריות".
בשנת 2022 השתתפה ב"ספיישל VIP" של תוכנית הבישול "מאסטר שף" והגיעה למקום השביעי.
בשנת 2023 השתתפה רודינה בתוכנית "הזמר במסכה" בתחפושת האננס.
בשנת 2025 השתתפה בעונה הרביעית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים" בקשת 12 והודחה שמינית.
בשנת 2012 רודינה החלה בזוגיות עם הזמר אייל גולן, ולהם בן, באפריל 2017 הם נפרדו.
ביולי 2021 התחתנה עם איתי פז אחרי ארבע שנות זוגיות.
ב-16 בינואר 2025 פורסם שהשניים נפרדו.
רוסלקה (בצ'כית: Rusalka) היא אופרה מאת אנטונין דבוז'אק (אופוס 114) לפי ליברית שחיבר ירוסלב קוואפיל לפי מעשייה שפורסמה על ידי קרל ירומיר אֶרבּן (Karel Jaromír Erben) ובוז'נה נמצובה (Božena Němcová).
רוסלקה היא דמות של נימפת מים במיתולוגיה הסלאבית המפתה, באמצעות יופייה הנדיר, גברים ההולכים לצד אגמים ונהרות, דייגים וספנים, ומושכת אותם אל מותם במעמקים.
הדמות משלבת יופי ותמימות לצד סכנה ומצויה כולה בתחום העל טבעי.
זו האופרה התשיעית שהלחין דבוז'ק (מתוך אחת-עשרה) והידועה ביותר שלו והאופרה הצ'כית המבוצעת ביותר, שהוכתרה כבר בבכורתה כאופרה צ'כית לאומית.
האריה הידועה ביותר מהאופרה היא "שיר הירח" (Měsíčku na nebi hlubokém), המבוצעת על ידי רוסלקה במערכה הראשונה.
לדברי מבקר האופרה חנוך רון, "'רוסלקה' מלאה במלודיות רומנטיות מופלאות.
אבל יש לה חולשה: אין בה דרמה גדולה."
אופרה בשם זה נכתבה לראשונה על ידי המלחין הרוסיקי אלכסנדר דארגומיז'סקי בשנים 1848-1855 והועלתה במוסקבה בהופעת הבכורה ב-1856.
ירוסלב קוואפיל חיבר את הליברית בטרם יצר קשר עם המלחין.
העלילה, המבוססת בעיקר על המעשייה כפי שהיא מופיעה אצל ארבן ונמצובה, כוללת מרכיבים מן הפולקלור הסלאבי כמו גם מרכיבים הכלולים ב"בת הים הקטנה" מאת הנס כריסטיאן אנדרסן.
כתיבת הליברית הסתיימה ב-1899. דבוז'ק, שביטא עניין בסיפורי המעשיות של קארל יארומיר ארבן (ההשראה לפואמה סימפונית בשם "וודניק" שחיבר ב-1896 (אופוס 107) נבעה גם היא מבלדה עממית של ארבן), שמח להלחין את הליברית וסיים את העבודה במהירות.
הוא התחיל לעבוד על הטיוטה הראשונית ב-22 באפריל 1900 וסיים בנובמבר אותה שנה.
בכורת האופרה התקיימה בפראג, ב-31 במרץ 1901 וזכתה להצלחה גדולה הן בצ'כיה והן מחוצה לה.
בשל המוטיבים העממיים הן בתוכן והן במוזיקה, זיקתה לרומנטיקה ושפת השירה (שאיננה גרמנית או איטלקית) הוכתרה האופרה בתואר "האופרה הצ'כית הלאומית".
ב-1935 הוצגה בשטוטגרט בתרגום לגרמנית.
הבכורה הבריטית של האופרה התקיימה רק ב-1953 והבכורה האמריקאית רק ב-1975 על ידי בית האופרה של סן דייגו.
ההפקה הישראלית של האופרה עלתה ב-2004. ב-2014 הופקה האופרה על ידי המטרופוליטן אופרה עם רנה פלמינג כרוסלקה.
החל מראשית המאה ה-21 צברה האופרה פופולריות רבה.
האופרה נפתחת בנימפות יער המתגרות בוודניק, גנום המים, שליט האגם ואביה של רוסלקה ואחיותיה, נימפות האגם.
רוסלקה (הנקראת תמיד "רוסלקה החיוורת") מספרת לאביה כי התאהבה בנסיך בן-תמותה הנוהג לצוד ליד האגם, אף שהוא אינו יכול להבחין בה.
היא מוסיפה כי הייתה מעוניינת להפוך לאנושית בת-תמותה כדי לחוות אהבה בזרועות הנסיך (וכדי שנשמתה תעלה לאחר מותה לגן העדן).
לאחר שהאב אינו מצליח להניא אותה מהרעיון, אותו הוא מגדיר כהרסני, הוא מפנה אותה למכשפה יז'יבאבא (דמות פולקלוריסטית סלאבית מוכרת, המקבילה הצ'כית לבאבה יאגה).
לפני שרוסלקה מזמנת את המכשפה היא שרה את האריה "שיר הירח", בה היא מבקשת מן הירח שיגרום לנסיך לראותה בחלומותיו ולהתאהב בה.
יז'יבאבא לועגת לרוסלקה על יומרתה לערבב את העולם העל-טבעי עם עולמם של בני האדם ומזהירה אותה שהיא תאבד את קולה (קולה לא יישמע באוזני בני תמותה, אך היא תהיה בעלת כושר ביטוי בעולם המים) ושאם הנסיך יבגוד בה, שניהם ידונו לחיות לנצח בממלכת המתים.
רוסלקה מסכימה לתנאים ושותה שיקוי המצמיח לה רגלי-אנוש.
הנסיך מגיע לאחו במצוד אחר איילה לבנה.
הוא מבולבל מהיעלמותה של האיילה ושוכב לנוח.
תפקידה מבוצע באופן כלי בלבד (אינסטרומנטלי, ללא שירה), משום שאינה מסוגלת לדבר.
הנסיך נדהם מיופייה, עליו חלם, ונושא אותה מן הבמה על זרועותיו לקול קינתם של אביה של רוסלקה ואחיותיה.
צייד ונער מטבח מדברים ביניהם ומשיחתם נודע כי הנסיך השתגע ומעוניין לשאת לאשה נערה אילמת ומוזרה אותה מצא באחו.
הם מספרים כי אין לחשוש, נסיכה זרה אקזוטית ויפהפייה מעוניינת בנסיך ותשבה את ליבו.
במסגרת השיחה, מספר הציד לנער המטבח את סיפורן של נימפות המים המפתות נערים תמימים באגם שביער.
הנסיך מאוכזב משום שרוסלקה, יפהפייה אמנם, אך קרה וחסרת תשוקה, אינה משיבה לו אהבה.
במקביל מופיעה הנסיכה הזרה, המצהירה שהיא תכבוש את לב הנסיך וגורמת לו להתאהב בה.
במערכה משולבת סצנת נשף ריקודים ארוכה, המבטאת את כישלונה של רוסלקה להשתלב בחיי החברה.
גנום המים מופיע ולוקח את רוסלקה, הנדחית על ידי הנסיך ואינה מוצאת את מקומה, חזרה אל האגם.
באופן נדיר בעולם האופראי, הגיבורה הראשית נמצאת על הבמה לכל אורך המערכה כמעט ואינה מוציאה הגה מפיה.
רוסלקה מבקשת מיז'יבאבא לתקן את המשגה שעשתה.
יז'יבאבא מציעה לרוסלקה להרוג את הנסיך באמצעות פגיון, אך רוסלקה דוחה את ההצעה ומשליכה את הפגיון לאגם.
שומר היערות ונער המטבח מגיעים אל יז'יבאבא ומספרים לה שרוסלקה בגדה בנסיך שאיבד את שפיות דעתו ומנסים לקבל ממנה עצה מה לעשות בו.
באותה עת מופיע וודניק ומסביר שהנסיך הוא זה שבגד ברוסלקה.
הנסיך מגיע לאגם קרוע-בגדים וטרוף-דעת, בחיפושיו אחר רוסלקה.
רוסלקה עולה לקראתו מן המים.
הנסיך מבקש ממנה שתחבק ותנשק אותו.
רוסלקה מבהירה לו שבכך תביא עליו את מותו.
הנסיך אומר שחייו גם כך אינם חיים ומפציר בה שיתחבקו ויתנשקו (זהו הדואט היחיד של השניים; ה"דואט" הקודם היה בין הנסיך לבין תפקיד כלי בלבד שסימן את רוסלקה האילמת).
רוסלקה נושאת תפילה לעילוי נשמתו לגן העדן וחוזרת אל המעמקים האפלים והקרים.
האופרה מולחנת ברצף, אך כוללת גם אריות מוגדרות.
מבקרים מציינים כי היא מושפעת מן האופרות של ריכרד וגנר, אך אין לטעות בהיותה נטועה בעולמו המוזיקלי של דבוז'ק ("היער, החושך המסתורי, האגם הנוצץ לאור הירח הכסוף – כל אלה מתוארים בתזמור עשיר וצבעוני, בהרמוניות מורכבות על גבול האימפרסיוניזם ובמלודיות קסומות וליריות").
בפרט יוצר דבוז`ק הבחנה מוזיקלית בין עולמם הקסום של רוסלקה, אביה, המכשפה והנימפות, לבין עולמם של בני-האדם: הנסיך, הנסיכה הזרה, שומר היער ונער המטבח.
הלייטמוטיב של רוסלקה בהופעתה כנימפה מנוגן בנבל, הנעדר מהופעתה כבת-אנוש.
התזמור הוא 2 חליל צד, פיקולו, 2 אבובים, קרן אנגלית, 2 קלרינטים, קלרינט בס, 2 בסונים, 4 קרנות צרפתיות, 3 חצוצרות, 3 טרומבונים, טובה, כלי הקשה, נבל וחטיבת כלי קשת.
לראשונה הועלתה האופרה ב-1926 ב.
במרץ 2024 הועלתה בשנית בהפקה חדשה בבימויו של סטפנו פודה ובניצוחו של דן אטינגר, המנהל המוזיקלי של האופרה הישראלית.
רוֹסְקוֹמְנַדְזוֹר הוא השירות הפדרלי לפיקוח בתחום תקשורת, טכנולוגיות מידע ותקשורת המונים הוא גוף פדרלי של הרשות המבצעת ברוסיה, הכפוף למשרד התקשורת של רוסיה ונחשב לרגולטור האינטרנט הממשלתי האחראי לאכיפה, פיקוח וצנזורה על התקשורת ברוסיה וזהו הגוף הרגולטורי המרכזי לצנזורה, פיקוח ובקרה על האינטרנט במדינה.
הארגון הוקם במאי 2008 במסגרת ממשלת פוטין השנייה.
מאז מרץ 2020 עומד בראש הארגון אנדריי ליפוב.
רוסקומנדזור היה מעורב במספר פרשיות צנזורה על אתרי אינטרנט ופורטלים ברוסיה:
בשנת 2013 רוסקומנדזור התריע לוויקימדיה הרוסית, כי על ויקיפדיה הרוסית להסיר ערך על זן של מריחואנה, אחרת האתר ייחסם לשימוש ברוסיה.
בשנת 2015 נחסמו מספר חברות הימורים באינטרנט לרבות מרתון
ביוני 2017 טלגרם חויבה להצטרף לרשימת חברות וארגונים המפיצים מידע ברוסיה ולהחיל עליה כללים נוקשים של שמירת מידע על משתמשים.
לפי חוק שאושר בדומה ב-2016, כל חברה וארגון המוגדרים כ"מפיצי מידע" צריכים לשמור בשרתים שלהם מידע על המשתמשים שלהם לתקופה של עד שלוש שנים ולספק גישה מהירה למאגרי הנתונים עבור הרשויות.
חברת טלגרם ניהלה מגעים משפטיים נגד רגולטור האינטרנט שאיים לחסום את השימוש ביישום טלגרם בשטחי רוסיה אם לא ייחשפו מפתחות ההצפנה ויימסרו לידי שירות הביטחון הפדרלי הרוסי
בשנת 2019 השירות החל בניסוי עם ספקיות האינטרנט במדינה לניתוק רשת האינטרנט הרוסית מזו הגלובלית, במטרה לבדל את רשת האינטרנט כך שתהיה פחות חשופה למתקפות האקרים גלובליים ותאפשר פיקוח הדוק יותר על תעבורת הנתונים, זאת כחלק מיישום חוק האינטרנט הריבוני.
רוסלת קרימסון (שם מדעי: Platycercus elegans) הוא מין של תוכי ממשפחת הדרראים החי באוסטרליה.
אורכה של הרוסלה 36 ס"מ ובמשקל 130 גרם והיא בעלת גוף אדום עם כנפיים וזנב כחולים וקצוותיהם שחורים והמקור לבן עם בסיס שחור.
זכרי הרוסלה גדולים הרבה יותר מהנקבות (כ-15% יותר גדולים).
הרוסלות הם תוכים צבעוניים החיים בחורש האוסטרלי של דרום אוסטרליה.
הם חיים בין השיחים או העצים ומחפשים פירות למאכל.
הם מקננים בחורי עצים והגוזלים נשארים בקן עד מאוחר אך הוריהם מפסיקים להאכיל אותם.
רוסקו קונקלינג היה פוליטיקאי מניו יורק ששירת כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית ובסנאט של ארצות הברית.
הוא היה מנהיג סיעת ה"איתנים" בתוך המפלגה הרפובליקנית, הסנאטור הרפובליקני הראשון מניו יורק שנבחר לשלוש כהונות, והאחרון שסירב למינוי לבית המשפט העליון של ארצות הברית לאחר שהסנאט אישר את מינויו.
בבית הנבחרים, היה שומר ראשו של חבר בית הנבחרים תדיאוס סטיבנס, מתנגד חריף לעבדות, ותמך במאמץ המלחמתי הרפובליקני.
קונקלינג תמך בתנועת ההתנזרות והתנגד לטבק, ועסק באגרוף באופן קבוע.
קונקלינג נבחר לסנאט ב-1867 ותמך בזכויותיהם של אפרו-אמריקאים במהלך תקופת השיקום.
כמנהיג סיעת האיתנים, שלט קונקלינג במינויים הפוליטיים בבית המכס בניו יורק.
למרות שזכה לתמיכה מצד הנשיא יוליסס ס.
גרנט, לא תמך קונקלינג בניסיונו של גרנט לבצע רפורמה בשירות הציבורי.
בנוסף לכך סירב להתמנות לנשיא בית המשפט העליון מתוך אמונה שעליו לשרת בסנאט.
המינויים הפוליטיים הובילו לעימות בין קונקלינג והנשיא רתרפורד הייז.
קונקלינג התנגד גם למינויו של ויליאם אברטס לתפקיד מזכיר המדינה.
קונקלינג הוביל את ההתנגדות לביצוע רפורמה בבית המכס של ניו יורק.
במהלך הבחירות של 1880, תמך קונקלינג בגרנט לנשיאות, אולם ג'יימס גרפילד נבחר לבסוף.
העימות של קונקלינג עם הנשיא גרפילד בנושא המינויים הפוליטיים בבית המכס בניו יורק הובילה להתפטרותו מהסנאט במאי 1881. לאחר ההתנקשות בגרפילד ב-1881, הפך סגן הנשיא צ'סטר ארתור לנשיא.
ארתור הציע לחברו קונקלינג תפקיד שופט בבית המשפט העליון, וקונקלינג הסכים ואושר בידי הסנאט.
מאוחר יותר הוא סירב לכך.
הוא עסק בעריכת דין בניו יורק עד למותו ב-1888.
קונקלינג נולד ב-30 באוקטובר 1829, באולבני, ניו יורק, לאלפרד קונקלינג, חבר בית הנבחרים ושופט ולאשתו, אלייזה קוקבורן.
משפחתו הייתה מקושרת לפוליטיקאים ולעורכי דין חשובים, כולל הנשיאים לשעבר מרטין ואן ביורן וג'ון קווינסי אדמס.
רוסקו נשלח בגיל שלוש עשרה אל פרופסור שיחנך אותו.
לאחר לימוד תורת הנאום, החל ללמוד באקדמיית אובורן ב-1843 במשך שלוש שנים.
גם כילד, משך רוסקו תשומת לב.
בגיל שבע עשרה בחר לוותר על לימודים גבוהים כדי ללמוד משפטים.
בפגישה של כפר מקומי, התבקשו מעסיקיו לספק דובר וויגי שיתנגד לבריונים מטעם המפלגה הדמוקרטית.
קונקלינג הביע את דעתו במגוון נושאים, בעיקר בנושאי זכויות אדם.
הוא נאם בשם קורבנות הרעב הגדול באירלנד.
בנוסף, חמש עשרה שנים לפני מלחמת האזרחים הביע טינה כנגד העבדות.
הוא נישא לג'וליה קתרין סימור, אחותו של הורשיו סימור מהמפלגה הדמוקרטית.
הוא החל להתנסות בפוליטיקה ב-1848, כשנאם נאומי בחירות לכבוד זאכרי טיילור ומילרד פילמור.
הוא הוסמך לעריכת דין ב-1850 והפך לתובע מחוזי.
ב-1852 חזר לביתו וביסס את מעמדו כעורך דין.
ב-1852, השנה בה סייע במאמץ הבחירות של הגנרל וינפילד סקוט, זיהה את עצמו עם המפלגה הוויגית, והיה חבר בתנועה שהפכה אל המפלגה הרפובליקנית.
ב-1856 סיע לג'ון פרימונט לזכות במדינת ניו יורק.
קונקלינג נבחר לראש עיריית יוטיקה, ניו יורק ב-1858, ואז לנציג רפובליקני בבית הנבחרים, בין ה-4 במרץ 1859 ל-3 במרץ 1863. הוא היה יושב ראש ועדת בית הנבחרים בנושא מחוז קולומביה.
הוא סירב לתמוך במדיניות הכלכלית של מפלגתו ב-1862, ונאם נגד חוק שאישר תשלום חובות בשטרות.
באותה השנה הוא הובס בניסיונו להיבחר מחדש.
בין 1863 ל-1865 היה יועץ משפטי למחלקת המלחמה, וחקר השתמטויות מגיוס בניו יורק.
ב-1864, הצליח להיבחר שוב לקונגרס ושירת בין ה-4 במרץ 1865 ל-3 במרץ 1867. הוא שירת בוועדה לנושאי השיקום, שניסחה את התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית.
קונקלינג נבחר מחדש בנובמבר, 1866, אבל לא תפס את מקומו ובמקום זאת נכנס לסנאט.
קונקלינג נבחר בינואר 1867 לסנאט מטעם ניו יורק, ונבחר שוב ב-1873 ו-1879, כשהוא מכהן בין ה-4 במרץ 1867 ל-16 במאי 1881. במהלך נשיאותו של יוליסס ס.
גרנט (ה-4 במרץ 1869 עד 4 במרץ 1877), תמך בנשיא והפך למנהיג המפלגה בסנאט.
ב-1873, ביקש ממנו גרנט להתמנות לנשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית, וקונקלינג סירב.
קונקלינג היה פעיל בחקיקה בנושאי השיקום, והעביר את חוק זכויות האזרח השני של 1875. הוא היה חבר בוועדת הסחר.
קונקלינג התנגד לכל ניסיון לרפורמה מתוך מפלגתו.
העימות הראשון שלו עם הנשיא רתרפורד הייז התרחש באפריל 1877, כשמזכיר האוצר ג'ון שרמן מינה ועדה לחקירת בית המכס בניו יורק.
החקירה חשפה שחיתות במוסד ומינויים פוליטיים רבים.
הנשיא הייז החליט לפטר את צ'סטר ארתור, גובה המכס.
הסנאטור קונקלינג הגן על ארתור והצליח למנוע את החלפתו.
הוא הצליח למנוע כל ניסיון להחליף אותו עד לינואר 1879.
לקראת הבחירות של 1880, הפך קונקלינג למנהיג התומכים בגנרל גרנט.
הוא תמך בגרנט והתנגד לשאר המועמדים: שרמן, איתו היה מסוכסך, וג'יימס בליין, אויבו הפוליטי.
הוועדה הרפובליקנית הלאומית לא הכריעה בין המועמדים במשך שלושים ושלושה סיבובים, ולבסוף החליטה לבחור בג'יימס גרפילד בסיבוב ה-36. קונקלינג ותומכי גרנט, סיעת ה"איתנים", בחרו בצ'סטר ארתור כסגנו של גרפילד.
מיד לאחר השבעתו של גרפילד, שלח קונקלינג לנשיא רשימת מינויים פוליטיים.
גרפילד הצליח למנות את בליין לתפקיד מזכיר המדינה במקום מועמדי קונקלינג, ולכן קונקלינג סירב להתפשר איתו בנושא המינויים בניו יורק.
גרפילד החליט לבחור בחבר בסיעת "בני התערובת" במפלגה לתפקיד גובה המכס בניו יורק, מהלך שאושר בסנאט למרות התנגדותו של קונקלינג.
במחאה, התפטר קונקלינג מהסנאט בביטחון שהמועצה המחוקקת בניו יורק תבחר בו מחדש.
אולם הוא הובס בניסיונו להיבחר שוב אחרי מאבק בן חודשיים במועצה המחוקקת.
לאחר מכן חזר לעריכת דין בניו יורק.
הוא נבחר לשרת בבית המשפט העליון של ארצות הברית ב-1882, אולם סירב לכך.
הוא תמך בממשלו של אברהם לינקולן ובמלחמת האזרחים האמריקנית.
הוא תמך בהקמת קו טלגרף שיחצה את היבשת.
הוא התנגד לפסק דין דרד סקוט נגד סנדפורד.
הוא התנגד למנהיגותו הצבאית של ג'ורג' מקללן.
הוא עזר בניסוח התיקון ה-14 והתיקון ה-15 לחוקת ארצות הברית.
הוא היה רפובליקני רדיקלי שתמך בזכויות שוות לעבדים לשעבר ובסנקציות נגד תומכי קונפדרציית המדינות של אמריקה.
הוא העביר חקיקה בתקופת השיקום ואת חוק זכויות האזרח השני של 1875.
ב-1876, השיג 93 קולות בוועידה הרפובליקנית הלאומית בהתמודדות על הנשיאות.
לאחר מכן תמך ברתרפורד הייז כדי לחסום את ג'יימס בליין.
הוא העביר את החוק שקבע שתוצאות הבחירות של 1876 יוכרעו בידי ועדה.
כמי שניסח את התיקון ה-14, העיד בבית המשפט וטען שהשורה "לא תשלול מאף אדם שבתחום שיפוטה הגנה שווה על ידי החוקים" משמעה שתאגידים זכאים להגנה שווה בפני החוק.
רבים טענו שהעיד עדות שקר לטובת חבריו מאיגודי הרכבת.
מערכת יחסים עם צ'סטר ארתור
קונקלינג, שהיה רפובליקני מהמנגנון המפלגתי, הוביל את סיעת ה"איתנים" תומכי גרנט במפלגה, מול סיעת "בני התערובת" של ג'יימס בליין.
קונקלינג היה פטרונו של צ'סטר ארתור ומינה אותו לתפקיד גובה המכס בניו יורק.
ב-1878 הפסיד קונקלינג בקרב מול רפורמת השירות הציבורי של רתרפורד הייז.
הייז מינה נאמן שלו מעל ארתור כדי לפקח עליו.
קונקלינג וארתור זעמו כל כך, עד שלאחר ההתנקשות בנשיא ג'יימס גרפילד ב-1881, רבים חששו שקונקלינג שלח את המתנקש כדי שארתור ימונה לנשיאות.
ארתור הציע לקונקלינג מינוי לבית המשפט העליון, ורבים חשבו שקונקלינג המפלגתי לא ימלא את תפקידו נאמנה.
קונקלינג היה מנוסה בעריכת דין והסכים להצעתו של ארתור, שאושרה בידי הסנאט.
לאחר מכן סירב קונקלינג, והפך למועמד האחרון שאושר אבל סירב לשרת.
מערכת היחסים בין קונקלינג וארתור נהרסה עקב הפיכתו של האחרון לנשיא.
ה"איתנים" התנגדו לרפורמה בשירות הציבורי ותמכו במינויים פוליטיים.
גרפילד (חבר בסיעת "בני התערובת") לא התייעץ עם קונקלינג בנוגע למינויים, וגרם להתפטרותו במחאה מהסנאט.
קונקלינג ניסה לאלץ את הרוב הרפובליקני במועצה המחוקקת לבחור בו מחדש, כדי לאמת את מעמדו כמנהיג הרפובליקני בניו יורק, אולם בני התערובת מנעו את היבחרו מחדש וסיימו את הקריירה שלו.
כשארתור הפך לנשיא, ניסה קונקלינג להשפיע על תלמידו לשעבר.
ארתור, שהפך לתומך נלהב ברפורמה, סירב.
שניהם מעולם לא יישרו את ההדורים.
ללא מנהיגות קונקלינג, התפרקה סיעת ה"איתנים".
לאחר מותו של ארתור ב-1886, נכח קונקלינג בלווייתו.
קונקלינג נודע כרודף נשים ופלרטטן, והואשם שקיים רומנים עם נשים נשואות.
אף סופר עליו שנאלץ לברוח ממסיבה בבית הקיץ שלו בעקבות איומים מאקדח מבעל של אישה שהיה לו איתה רומן.
קונקלינג נחשב לפוליטיקאי חזק, ולכן רבים קראו לילדיהם על שמו בתקווה שיחבב אותם.
מצד שני, אביו של רוסקו ארבוקל קרא לילדו על שמו מתוך חשד שהילד לא שלו.
ב-12 במרץ 1888, במהלך סופת שלגים, ניסה קונקלינג ללכת ממשרד עריכת הדין שלו בוול סטריט אל ביתו בכיכר מדיסון.
קונקלינג הגיע עד לכיכר יוניון לפני שהתמוטט.
הוא סבל מדלקת ריאות ומת ב-18 באפריל 1888. הוא קבור בבית הקברות ביוטיקה.
פסל שלו עומד בפארק כיכר מדיסון בניו יורק.
העיר רוסקו בניו יורק נקראת על שמו.
רוסלקה: אגם המתים הוא סרט אימה רוסי בבימויו של סביאטוסלב פודגאייבסקי.
בסרט מככבים ויקטוריה אגלאקובה (שהשתתפה גם בסרטי אימה אחרים של פודגאייבסקי) ויפים פטרונין
הקרנת הבכורה של הסרט ברוסיה נערכה ב-13 בספטמבר 2018.
זוג צעיר מתחיל לחוות אירועים מיסטיים בלתי מוסברים.
בניסיון להבין מה פגע בהם, האישה מבינה כי זה החל במפגש מקרי עם רוסלקה על חוף אגם ביער, שבעקבותיו הגבר מתחיל לאבד מכוחו מדי יום ביומו.
האישה תיאלץ להילחם ברוסלקה על מנת להסיר את הקללה מבעלה.
רוסקֶה פוֹלֶה (באוקראינית: Руське Поле; בהונגרית: Úrmező, אורמזה; ברוסית: Русское Поле, רוסקויה פולה; ביידיש: ווערמעזיף) הוא כפר במחוז זקרפטיה שבמערב אוקראינה.
יהודים ראשונים התגוררו בכפר בתחילת המאה ה-18 ובשנת 1830 חיה במקום קהילה יהודית מסודרת.
הקהילה הייתה כפופה לקהילת טעטש ולכן לא היה לה רב משלה אך היו בה בית כנסת, מקווה ובית עלמין.
כל יהודי העיר היו חסידי ויז'ניץ.
החל משנת 1941 החלו להתנכל ליהודי העיר ולקחת גברים מהקהילה לעבודות כפייה, ובשנת 1944 גירשו גם את אחרוני היהודים שעוד נותרו.
רוסקובה (ברומנית: Ruscova; בהונגרית: Visóoroszi, וישואורוסי; ביידיש: ריסקווע) היא עיירה במחוז מרמורש ברומניה בת 5,541 תושבים.
עד השואה התקיימה בעיירה קהילה יהודית.
העיירה רוסקובה שוכנת על הכביש בין וישאו דה סוס לעיר סיגט.
מעל 90 אחוז מתושבי העיירה הם רותנים.
בעיירה כנסיית עץ, בדומה לכנסיות העץ במרמורש.
ידוע על יהודים במקום משנת 1728, אולם קהילה מגובשת התגבשה כנראה בתחילת המאה ה-19. אז נבנה במקום בית כנסת מעץ.
בית כנסת מאבן נבנה בשנות 1868, ובשנות השלושים של המאה העשרים הוא נבנה מחדש.
כרוב יהודי האזור השתייכו רוב תושבי העיירה לחסידות ויז'ניץ.
בשנת 1926 נבחר ברוסקובה הרב היחיד בתולדותיה – ר' אברהם שלמה כ"ץ.
הרב כ"ץ היה תלמידו של הרב יקותיאל יהודה טייטלבוים מסיגט.