tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר אולימפיאדת ריו החליט לייצג את ישראל והעפיל למשחקי טוקיו (2020), אך הסוס לדריאנו שאיתו היה אמור להתחרות נפצע, והסוסה ג'מה שהחליפה אותו לא הייתה רשומה כישראלית ולכן הוא לא יכול היה להשתתף בתחרויות.
לאולימפיאדת פריז (2024) העפיל שוב כנציג ישראל, אך הודח בסבב המוקדמות בו נאלץ לפרוש, לאחר שהסוס שלו סירב לקפוץ מעל אחד המכשולים.
בלומן זכה במקום הראשון בגראנד פרי רומא 2019, וזכה בשתי תחרויות גראנד פרי ב-2023 (עם שני סוסים שונים).
בלומן נשוי לאריאל, שגדלה בלונג איילנד וגם היא בת לישראלית, ולהם שני בנים, אלי ואבי.
בלומן הוא שותף בבית הספר לרכיבה טיפולית בקיבוץ אורים, ולאחר טבח שבעה באוקטובר סייע לגייס תרומות רבות למקום והגיע לביקור בישראל.
דניאל בגוב האריות הוא ציור משוערך לשנים 1614–1616 מאת הצייר הפלמי פטר פאול רובנס.
היצירה מוצגת בהגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון די.סי., ומתארת את הנביא דניאל בתוך גוב האריות, כפי שמסופר ב.
על פי הסיפור המקראי, דניאל הושלך לגוב האריות על שסירב לצו מלכותי האוסר להתפלל לאל אחר מלבד המלך.
חרף הסכנה, דניאל שרד את הלילה בשלמות בזכות אמונתו באלוהים.
הציור נחשב לאחת מיצירות השיא של רובנס ומציג שילוב של תיאטרליות רגשית, ריאליזם קלאסי והשפעות פוליטיות ואישיות.
פטר פאול רובנס נולד בעיר זיגן שבדוכסות נסאו להוריו יאן רובנס ומריה פיפלינקס.
לאחר מות אביו בשנת 1587, חונך רובנס כקתולי.
הציור נוצר לאחר חזרתו של רובנס מאיטליה לאנטוורפן עם תחילתה של הפוגה בת 12 השנים בשנת 1609. הוא הושפע עמוקות מהאמנות הקלאסית ומיצירותיהם של רפאל, לאונרדו דה וינצ'י, מיכלאנג'לו, קאראווג'ו טינטורטו ואניבלה קראצ'י.
דמותו של דניאל בציור מושפעת מסקיצות קלאסיות, במיוחד מהפסל אלכסנדר הגוסס ומהציור הירונימוס המתענה מאת ג'ירולמו מוזיאנו.
גודל הציור הוא כ־224×330 ס"מ, והוא צויר בצבע שמן על בד.
בגלריה הלאומית מציינים כי רובנס שילב בין "ריאליזם לתיאטרליות" ליצירת תגובה רגשית חזקה.
מספר אריות בציור מביטים ישירות בצופה, מה שמגביר את תחושת הנוכחות הדרמטית.
האריות צוירו בגודל טבעי, תוך התבוננות ישירה של רובנס באריות חיים, ככל הנראה בגן החיות המלכותי בבריסל או בגנט.
דמותו של דניאל מוצגת כצעיר, אף שבזמן הסיפור המקראי היה בן למעלה מ־80 שנה.
תנוחתו של דניאל – כורע בתפילה – מתבססת על המסורת הדו־קנונית, בפרק ה־14 של ספר דניאל ("בל והדרקון").
חוקרת האמנות רייצ'ל אביבה פולק טוענת כי הציור נושא גם משמעות פוליטית מובהקת.
לדבריה, עשרת האריות בציור עשויים לייצג את עשר הפרובינציות של ארצות השפלה הדרומיות בתקופת הפוגת השנים, והציור שיקף את מדיניות בית הבסבורג לחיזוק השליטה הספרדית.
הציור נמסר תחילה לידי השגריר הבריטי דאדלי קרלטון, ובהמשך הוענק על ידו למלך צ'ארלס הראשון בשנת 1628, מתוך רצון לקדם את מעמדו הפוליטי.
הציור הוצב ב"גלריית הדובים" בארמון וייטהול, סמוך לחדריו האישיים של המלך, ונועד להמחיש את עוצמתו המלכותית.
באותה תקופה הוצג הציור יחד עם יצירתו של רובנס מינרווה מגנה על השלום מפני מרס – אף היא בעלת משמעות מדינית.
בהמשך עבר הציור לבעלותו של ג'יימס המילטון, דוכס המילטון הראשון, ושימש כסמל הרלדתי במהלך מלחמות הבישופים בסקוטלנד.
בשנת 1882 נמכר הציור במכירה פומבית בבית קריסטי תמורת £3,145, ונקנה על ידי כריסטופר דניסון.
הציור הוחזר לבעלות משפחת המילטון ב־1885, ולאחר מכן עבר בירושה לדוכסים נוספים, עד שנמכר שוב ב־1963 על ידי משפחת קאודרי.
הוא זוהה בטעות כהעתק על ידי בית המכירות Bonhams, ומחירו הוערך רק ב־$1,400. עם זאת, לאחר זיהויו על ידי סוחר האמנות יוליוס וייצנר, נמכר ב־1965 לגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון תמורת יותר מ־$400,000.
1873 – התערוכה החורפית של האקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון (יצירה מס' 131).
1969 – תערוכת זיכרון לאיילסה מלוון ברוס בגלריה הלאומית לאמנות.
2019 – תערוכת Early Rubens במוזיאון לגיון הכבוד, סן פרנסיסקו, ובגלריה לאמנות של אונטריו.
דניאל באק היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת ורמונט.
באק נולד ב-9 בנובמבר 1753 בהברון שבמושבת קונטיקט, והיה בנם של תומאס וג'יין באק.
הוא שירת כחייל במלחמת העצמאות האמריקנית והתקדם לדרגת סמל במסגרת פלוגתו של הקפטן דייוויד וילר, ברגימנט המיליציה של מסצ'וסטס בפיקודו של בנג'מין סימונדס.
בקרב בנינגטון בשנת 1777 נפצע ואיבד את זרועו, ולאחר מכן קיבל קצבה ממדינת מסצ'וסטס.
באק למד משפטים אצל סילבסטר גילברט והוסמך לעריכת דין בשנת 1783. הוא עסק בעריכת דין בתטפורד שברפובליקת ורמונט, ושימש כתובע המדינה של מחוז אורנג' בשנים 1783–1785, וכן כפקיד בית המשפט של מחוז אורנג' בשנים 1783 ו-1784.
בשנת 1784 היה עוזר מזכיר בית הנבחרים של ורמונט, ובשנת 1785 כיהן כמזכיר זמני של מועצת המושל של ורמונט.
בשנת 1785 עבר באק לנוריץ' שבוורמונט.
הוא היה עורך הדין הראשון של העיירה, ובמקביל התפרנס גם מביצוע תפקידי סוקר דרכים עירוני ושומר מכלאת בעלי חיים.
באק כיהן כחבר בבית הנבחרים של ורמונט בשנים 1793 ו-1794, ואף שימש כיושב ראש הבית.
במקביל כיהן כתובע הכללי של ורמונט בשנים 1793–1795.
הוא נבחר מטעם המפלגה הפדרליסטית לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס הרביעי וכיהן מ-4 במרץ 1795 עד 3 במרץ 1797. אף שנבחר מחדש בשנת 1796, הוא ויתר על מושבו.
בשנת 1799 קיבל תואר שני של כבוד מדארטמות' קולג'.
בשנים 1802 ו-1803 שימש כתובע המדינה של מחוז וינדזור.
בשנת 1805 עבר באק לצ'לסי שבורמונט, שם המשיך לעסוק בעריכת דין ושב לכהן כחבר בבית הנבחרים של ורמונט בשנים 1806 ו-1807. בין תלמידיו למשפטים היה ויליאם פאלמר.
בעת שהתגורר בצ'לסי נכלא באק בשל חובות.
הוענקה לו חופשה מיוחדת שכונתה 'חופש מן הכלא', שאפשרה לו לעבוד ולאסוף כסף כדי לפרוע את חובותיו לנושים.
באק נפטר בצ'לסי שבוורמונט ב-16 באוגוסט 1816, ונקבר בבית הקברות הישן של צ'לסי.
בשנת 1786 נישא באק לקונטנט אשלי מנוריץ'.
לשניים נולדו אחד עשר ילדים, מהם שבעה הגיעו לבגרות.
בנו של דניאל באק, , היה אף הוא חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם ורמונט, וכיהן בקונגרס ה-20 בין 4 במרץ 1827 ל-3 במרץ 1829.
דניאל בן משה אלקומיסי היה הוגה דעות ופרשן מקרא קראי בן המאה התשיעית.
אלקומיסי נולד בעיר דאמע'אן שמחוז קומיס שבטאבריסטאן שבצפון פרס, במחצית השנייה של המאה התשיעית, חי את רוב חייו בירושלים, ונפטר ב-946.
אף כי הדבר לא הוכח חד-משמעית, ייתכן שדניאל אלקומיסי היה הדמות המרכזית באיחוד כל הסיעות שהתנגדו לתורה שבעל פה לכדי תנועה קראית אחת.
רק החל מזמנו אין עדויות על קבוצות קראיות נפרדות על שם מייסד האסכולה (לדוגמה ה"ענניים", תלמידי ענן בן דוד הנשיא, וה"בנימיניים", תלמידי בנימין אלנהאונדי), אלא כולם נקראים בשם "קראים".
דניאל אלקומיסי ניצל את כיבוש ארץ ישראל בידי השליט המצרי אחמד אבן טולון בשנת 878 כדי להגר לארץ ישראל.
בעקבות כיבוש זה הפסיקה ארץ ישראל להיות חלק מהח'ליפות העבאסית שמרכזה היה בבגדאד שבעיראק.
בעקבות ניתוקה של ארץ ישראל מהמרכז השלטוני בבגדאד, נותק גם הקשר בין המרכז של היהדות הרבנית שבבבל לבין ארץ ישראל, ופחתה השפעתה בארץ.
כמו כן הותרה ליהודים העלייה לארץ ישראל בצורה חופשית הרבה יותר.
דניאל אלקומיסי עלה לירושלים והיה לאחד הקראים המפורסמים ביותר, הרבה בזכות קריאתו לעלות לארץ ישראל.
על השינוי במעמד הקראים שחל בעקבות שינוי השלטון לשלטון שלא תמך ברבנים כותב דניאל אלקומיסי:
בארץ ישראל, ובמיוחד בירושלים, נהגו הקראים לפי העקרונות של אבלי ציון, שדניאל אלקומיסי היה למנהיגם – הם התנזרו מתענוגות העולם, לא אכלו בשר ולא שתו יין, הרבו במנהגי אבלות ובחרו לגור קרוב ככל האפשר לירושלים ולקיים בה את מצוות התורה, לפי פרשנותם, בחומרה רבה.
דניאל אלקומיסי הפיץ בין התפוצות "קול קורא" לעלייה לירושלים.
בקריאתו קרא לשקם את ירושלים ולהופכה למרכז רוחני שיביא לגאולת העם כולו.
הוא לא הסתפק בעלייה של בודדים לארץ אלא קרא לקיבוץ גלויות מלא:
אלקומיסי התנגד לגישה הרבנית שלפיה אין לעלות לארץ עד לביאת המשיח.
הוא טען שצריך לעלות לירושלים עוד לפני הגאולה, להתחנן שם לסליחה מאלוהים, להתאבל על החורבן, ולחיות חיי סגפנות:
אלקומיסי הוקיע את מה שראה כהתנשאות של הפקידים הרבניים, המנצלים את העם מבחינה חומרית וחיים חיי עושר.
הסברו לאורכה של הגלות היה שהתורה הכתובה נזנחה, ובמקומה בחרו הרבניים בתורה שבעל פה שמונעת את הגאולה.
בתחום פרשנות המקרא היה אלקומיסי מבין המחמירים שבפרשנים, והתנגד למתינות.
הוא שאף בכל מאודו לעשות את רצון האל והאמין שבהחמרה הוא יגיע לרצון האל.
לעיתים רבות התנגד לדעותיו של ענן בן דוד הנשיא, וחלק עליו בנושאים רבים.
בעבודתו הפרשנית השתמש בהיגיון צרוף והקפיד לפרש את המקרא לפי הלשון וההקשר.
יחד עם המחמירות שדגל בה, הסכים אלקומיסי לקבל כל מסקנה פרשנית המבוססת על המקרא ועל ההיגיון.
יעקב הקירקיסאני מספר שכאשר השתנתה דרך מחשבתו בעניין מסוים, הודיע על כך לתלמידיו מיד, וביקש מהם להכניס את השינויים בכתבי היד של עבודותיו שהיו ברשותם.
אמרה זו מציינת את דבקותו של אלקומיסי בעיקרון הקראי של פירוש עצמי של התורה, נשיאה באחריות לו, והתנגדות להסתמכות על בני אדם בדרך להגעה לרצון האל.
את רוב חיבוריו כתב בעברית וסגנונו בהיר וצח במיוחד.
רוב חיבוריו אבדו והשתמרו מהם רק חלקים.
חיבורים ודרשות – מהם ידוע במיוחד "פתרון שנים עשר", אשר הוצא לאור על ידי חברת "מקיצי נרדמים".
דֲנִיאֵל בֶּרְנוּלִי היה מתמטיקאי ופיזיקאי שווייצרי, בן למשפחת ברנולי.
חי רוב ימיו בבזל שבשווייץ, שם עבד עם המתמטיקאי לאונרד אוילר.
עבודתו של ברנולי הייתה ענפה מאוד, וכללה מחקרים חשובים ביותר בפיזיולוגיה, מתמטיקה ופיזיקה.
עקרון ברנולי הקרוי על שמו הוא כלל חשוב ביותר באווירודינמיקה.
הוא זכה בפרסי האקדמיה הצרפתית 10 פעמים במהלך חייו; רובם ניתנו לו על עבודות חשובות בתחומי הטכנולוגיה הימית, ניווט ואוקיינוגרפיה.
דניאל ברנולי הוא בנו של יוהאן ברנולי ודודו הוא יאקוב ברנולי.
דניאל ברנולי נולד בחרונינגן שבהולנד, שם נמנה אביו עם סגל אוניברסיטת חרונינגן.
היו לו שני אחים יוהאן ברנולי ה-2 וניקולאוס ברנולי ה-2 בהיותו בן חמש חזרה המשפחה לבזל, ושם קיבל אביו משרה של פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת בזל.
דניאל למד רפואה בבזל, באוניברסיטת היידלברג בשנת 1718, ובשטרסבורג בשנת 1719, ואת הדוקטורט באנטומיה ובוטניקה קיבל בשנת 1721. בעבודת התזה שלו עסק במכניקה של הנשימה.
בשנת 1725 התקבל דניאל ברנולי יחד עם אחיו, ניקולאס ברנולי ה-2, כפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת סנקט פטרבורג אך שמונה חודשים לאחר מכן, בשנת 1726, אחיו חלה ונפטר.
הוא לא אהב את המקום בשל פטירת אחיו, מזג האוויר ותחושת בידוד חברתי ובשנת 1727 כתב על כך לאביו.
יוהאן ברנולי הצליח לסדר שתלמידו הטוב ביותר, לאונרד אוילר, יסע לסנקט פטרבורג ויעבוד עם דניאל.
אכן, תקופה זו הייתה הפורה ביותר שלו בסנקט פטרבורג.
לבסוף, מחלה קלה בשנת 1733 נתנה לו את התירוץ הסופי לעזוב.
הוא חזר לאוניברסיטת בזל שם היה פרופסור לרפואה, מטאפיזיקה ומדעי הטבע עד למותו.
ב-1728 פרסם מאמר מכני באופיו על התכווצות שרירים.
באותה שנה הוא איתר את מיקום כניסתו של העצב האופטי לכתם העיוור.
הוא גם כתב עבודה חשובה ביותר, ראשונה מסוגה, על חישוב העבודה הנעשית על ידי הלב כשהוא שואב את הדם.
עבודתו המתמטית הראשונה התפרסמה בשנת 1724 בסיועו של כריסטיאן גולדבך בעת ששהה בוונציה בשם Exercitationes (תרגילים מתמטיים) ובה, בין היתר, פתר את משוואת ריקאטי.
שנתיים לאחר מכן הוא הדגיש לראשונה את הרעיון שלעיתים קרובות יש ערך רב בביטוי של תנועה של גוף בשני חלקים: תנועה מקבילה ותנועה סיבובית (סביב עצמו).
בהמשך הוא חקר תופעה הידוע כיום כבעיית השרשרת התלויה של ברנולי.
עבודתו המפורסמת ביותר פורסמה בשנת 1739 תחת השם Hydrodynamica ("הידרודינמיקה") העוסקת בחקר המכניקה של הנוזלים.
עבודה זו דמתה ל-Méchanique Analytique (מכניקה אנליטית) של ז'וזף לואי לגראנז' בכך שסודרה כך שכל התוצאות נובעות מעקרון יחיד, במקרה זה חוק שימור האנרגיה.
לאחר מכן פרסם עבודה על התאוריה של הגאות שעליה זכה, ביחד עם אוילר וקולין מקלורין, בפרס מטעם האקדמיה הצרפתית.
עבודה זו סיכמה את כל מה שנעשה בתחום מהפרסום של הפרינקיפיה של אייזק ניוטון ועד למחקריו של פייר-סימון לפלס.
כתב מאמרים רבים על בעיות מכניקה ובעיקר על תנודות של מיתר והפתרונות שנתנו על ידי ברוק טיילור וז'אן לה רון ד'אלמבר.
ברנולי הוא הראשון שניסה לפתח תאוריה קינטית של גזים ויישם זאת כדי להסביר את החוק השני של רוברט בויל ואדם מריוט.
תגלית יוצאת דופן אחת אליה הגיע בהקשר זה הייתה מתן הכללה למשוואת הגז האידיאלי ברוח דומה למשוואת ואן דר ואלס, כמאה שנה לפני שנוסחה על ידי יוהנס דידריק ואן דר ואלס.
בשנת 1738 פרסם את "Specimen theoriae novae de mensura sortis" ("תורה חדשה על מדידת סיכון,) שמהווה בסיס לנושאים כלכליים רבים.
אחד הניסיונות המוקדמים ביותר לניתוח של בעיה סטטיסטית הכוללת נתונים מצונזרים היה הניתוח של ברנולי ב-1766 לתחלואת אבעבועות שחורות ונתוני תמותה כדי להדגים את היעילות של חיסון.
לאור זאת, נחשב ברנולי לאבי תורת האפידמיולוגיה.
בשנת 1750 נבחר לחבר בחברה המלכותית.
לדניאל הייתה מערכת יחסים עכורה עם אביו יוהאן.
כאשר שניהם נרשמו לתחרות מדעית באוניברסיטת פריז בשנת 1734 ואף זכו בפרס במשותף, יוהאן לא יכול היה לסבול את "הבושה" של להיות מושווה לבנו, יחסיהם עלו סופית על שרטון והוא סילק אותו מהבית.
כמו כן הוא ניסה לגנוב את הספר Hydrodynamica שכתב דניאל ולשנות את שמו ל-Hydraulica.
למרות ניסיונותיו של דניאל להתפייס, שמר לו אביו טינה עד יום מותו.
דניאל בנלולו (נולד ב-6 במאי 1958), הוא איש ציבור ישראלי, כיהן כחבר הכנסת מטעם הליכוד, וכחבר מועצת עיריית אשדוד.
נולד במרוקו, ובשנת 1969 עלה לישראל.
כיהן בעבר כחבר מועצת עיריית אשדוד.
בשנת 2003 נבחר לראשונה לכנסת ה-16 מטעם הליכוד.
עם הקמת מפלגת קדימה בשלהי 2005 החליטה סיעת הליכוד למנות את בנלולו ליושב ראש ועדת הכנסת תחת רוני בר-און שפרש מהסיעה ומונה לשר התשתיות הלאומיות.
בפועל בנלולו כיהן שלושה וחצי חודשים בתפקיד (פברואר-אפריל 2006).
בבחירות לכנסת ה-17 הוא הוצב במקום ה-16, אך הליכוד זכה רק ב-12 מנדטים והוא לא נבחר לכנסת.
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-43 ברשימת הליכוד לכנסת, ולא נבחר.
במאי 2012 נבחר למנכ"ל נמל תל אביב, אולם רשות החברות הממשלתיות עצרה את המינוי עקב חוסר עמידה בתנאי הסף לתפקיד.
באוגוסט 2020, הציעה שרת התחבורה והבטיחות בדרכים מירי רגב את מועמדותו ליו"ר רשות שדות התעופה אך הוא נפסל לאור היעדר "כישורים מיוחדים" הנדרשים לאור זיקתו הפוליטית בהתאם לחוק החברות.
דניאל ברנדט הוא פעיל בנושאי פרטיות באינטרנט.
דניאל ברנדט נולד בסין, להורים מיסיונרים.
בזמן שהיה סטודנט, היה פעיל כנגד מלחמת וייטנאם.
בשנת 2002 הקים את Google Watch, המבקר את פעילות חברת גוגל.
מאוחר יותר הקים את Wikipedia Watch המבקר את פעילות ויקיפדיה.
ב-2003 הקים אתר מבוסס קוד פתוח בשם scroogle, המפנה חיפושים באופן אנונימי לאתר של Google, אך מסנן את הפרסומות המוצגת במהלך החיפוש ואינו שותל עוגייה על המחשב ובכך מונע מגוגל לדעת מי ערך את החיפוש.
ב-2012 סגר את האתר לצמיתות.
דניאל אלברטו בריילובסקי (בספרדית: Daniel Alberto Brailovsky; נולד ב-18 בנובמבר 1958) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי-ישראלי ממוצא יהודי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן כדורגל.
את הקריירה החל באורוגוואי, ומאוחר יותר שיחק במועדוני צמרת בליגת העל הארגנטינאית ובמכבי חיפה ונבחרת ישראל.
בריילובסקי נמנה עם סגל נבחרת ארגנטינה לקראת מונדיאל 1982, יחד עם דייגו ארמנדו מראדונה.
מכבי חיפה קלטה אותו לשורותיה לאחר שנה בה שבת מפעילות לאחר שמכרה את רוני רוזנטל.
בשלב זה סומן בריילובסקי כמניה בטוחה.
בריילובסקי הופיע במדי מכבי חיפה 61 פעמים וכבש במדיה 11 שערים, אולם בתקופתו לא הגיעה הקבוצה להישגים משמעותיים וסיימה במרכז טבלת הליגה.
באמצע שנות ה-80 זומן בריילובסקי לשורות נבחרת ישראל על ידי המאמן מיליינקו מיחיץ'.
בנבחרת שיחק 18 משחקים וכבש 3 שערים.
לאחר מספר שנים במכבי חיפה, צוטט יושב ראש הקבוצה יצחק אביעד באומרו כי אינו מתכוון לחדש את חוזהו של בריילובסקי בגלל עלותו הגבוהה.
הנהלת המועדון חזרה בה והייתה מוכנה לסגת אם יסכים להפחית משכרו אך בריילובסקי העדיף לעזוב את ישראל ולפרוש מכדורגל.
בעבר היה חבר במועדון ימי הכוח.
לאחר פרישתו אימן בריילובסקי את מכבי כפר כנא ומכבי הרצליה, ובשנת 1997 שב למכבי חיפה, הפעם כחבר הצוות המקצועי.
במהלך העונה הודח המנג'ר, גיורא שפיגל – ובריילובסקי נטל את שרביט האימון.
תחת הדרכתו זכתה מכבי חיפה בגביע המדינה ב-1998. כעבור שנה שוב מונה למאמן הקבוצה אחרי עזיבת המאמן הצ'כי, דושאן אוהרין, לו שימש כעוזר.
בשנים 2000–2001 שימש פרשן במשחקי ליגת העל בערוץ 2 לצד יורם ארבל.
בריילובסקי שימש מאמן בקבוצת קלוב אמריקה ממקסיקו מאוקטובר 2007 ועד פברואר 2008, ובקבוצת נקקסה מ-2010 עד 2011. בריילובסקי משמש גם פרשן כדורגל ברשת FOX בספרדית, ולפני כן ברשת ESPN בספרדית.
דניאל דייל ג'ונסטון היה זמר-יוצר, משורר וצייר אמריקאי, שסבל מהפרעה דו-קוטבית וסכיזופרניה.
שיריו מאופיינים בנימה הילדותית והתמימה שלהם, המשלבת גם רבדים אפלים יותר.
הוא ניחן בקול גבוה במיוחד ובהופעותיו נראה לרוב לא בטוח ומבולבל, מה שהפך לסימני ההיכר שלו ושל אמנותו.
ג'ונסטון נולד בסקרמנטו, קליפורניה, אך גדל במערב וירג'יניה.
הושפע רבות מהביטלס ובעיקר מג'ון לנון בצעירותו.
את הקלטותיו הראשונות ביצע על טייפ ביתי, ובהן הוא ביצע את השירה והנגינה הן על פסנתר והן על מפוחית וגיטרה.
את הקלטותיו חילק לכל מי שפגש.
כמו כן עבד על ספר קומיקס, שאותו יצר בו בעת.
ג'ונסטון העביר את שנתו הראשונה מחוץ לבית הוריו באוניברסיטה הנוצרית באבילן.
בשנים אלו התפתח אצלו הדיכאון הכרוני, שילווה אותו כל חייו.
משם הוא עבר לאוניברסיטה הקרובה יותר לבית הוריו.
באוניברסיטה זו פגש אישה בשם לורי אלן, שהייתה לגורם המשפיע על יצירתו.
ברבים משיריו היא משמשת כדמות לאידיאל הנשי הנמנע מג'ונסטון, ומניעה זו היא מקור למוזה המלנכולית שלו.
אלן שימשה לג'ונסטון השראה לאורך כל הקריירה שלו, גם כשהיה מצוי במערכות יחסים עם נשים אחרות.
ב-10 בספטמבר 2019, בגיל 58, נפטר מהתקף לב, לאחר מאבק ארוך שנים בסוכרת ומחלת שיגדון.
ג'ונסטון צבר לעצמו קהל מעריצים גדול באוסטין, טקסס, כאשר חלק מהם רואים בו סוג של קוריוז ואילו אחרים רואים בו גאון יוצר.
הוא ידוע ביכולתו ליצור מלודיות קליטות וכן בשימוש המושכל שלו במילים ומשחקו איתן.
ג'ונסטון התגנב לתוכנית מיוחדת של MTV על סצנת המוזיקה המקומית באוסטין טקסס.
בזכות הופעתו שם, הוא הצליח לקבל חשיפה לקהל רחב אשר גרמה לעליה במכירות קלטותיו הביתיות, על ידי חנויות מחוץ לעיר.
אלבומו "HI, HOW ARE YOU" מ-1983 היה יצירתו הראשונה שזכתה להכרה ברחבי ארצות הברית, הודות לחשיפה הרבה שנתן לו קורט קוביין, סולנה של נירוונה, שנהג ללבוש חולצה עם איור של האלבום, בצילומים פרסומיים שונים של נירוונה באותן שנים.
למרות החשיפה, קריירת המוזיקה שלו המשיכה לדשדש, עקב התדרדרות במצבו הנפשי, שגרמה לסכסוכים עם האמרגן שלו ויוצרים אחרים, אי עמידה בהתחיבויות להופעות, תקיפה תמהונית של אישה אקראית שג'ונסטון טען שהשטן שוכן בה, ולבסוף תאונת מטוס פרטי בו נסעו ג'ונסטון ואביו שנגרמה על ידו.
ג'ונסטון המשיך לפרסם מוזיקה, וככל שסיפורו נודע יותר ברבים, ככה הוא הפך ל"אמן של אמנים".
המוזיקה שלו זכתה להוקרה מאמנים מפורסמים רבים וביניהם: דייוויד בואי, יו לה טנגו, סוניק יות', אדי ודר, בק ועוד.
ב-2005 יצא הסרט הדוקומנטרי "השטן ודניאל ג'ונסטון", העוקב אחר הזמר מתחילת שנות השמונים וההתמודדות המורכבת שלו ושל משפחתו עם הפארנויה ואי היציבות הנפשית של ג'ונסטון.
דניאל ג'וזף בורסטין היה היסטוריון אמריקאי-יהודי, פרופסור, עורך דין וסופר.
הוא שרת כספרן הראשי של ספריית הקונגרס בשנים 1975–1987.
בורסטין נולד באטלנטה, ג'ורג'יה למשפחה יהודית.
הוא סיים בבהצטיינות יתרה את חוק לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, למד בבייליול קולג' שבאוניברסיטת אוקספורד על בסיס מלגת רודז וקיבל דוקטורט מאוניברסיטת ייל.
עסק בעריכת דין ושימש כפרופסור באוניברסיטת שיקגו במשך עשרים וחמש שנים.
הוא אף כיהן כמנהל המוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקנית במכון הסמית'סוני.
בורסטין כתב למעלה מעשרים ספרים, בכללם טרילוגיה על החוויה האמריקאית ואחד על ההיסטוריה האינטלקטואלית העולמית.
"האמריקאים: הניסיון הדמוקרטי", הספר המסיים את הטרילוגיה, זכה בשנת 1974 לפרס פוליצר בהיסטוריה.
בורסטין חיבר גם את הספרים המגלים, המחפשים, והיוצרים, טרילוגיה של ספרים אשר ניסו לסקור את ההיסטוריות המדעית, הפילוסופית והאומנותית בהתאמה, של האנושות.
הוא נפטר בוושינגטון בשנת 2004.
בתוך השיטה של התאוריה החברתית, יש לציין את ספרו של בורסטין מ-1961 "הדימוי: מדריך לאירועים מדומים באמריקה" כניסיון מוקדם המהווה נקודת מפנה לתאר היבטים של החיים האמריקנים אשר כונו לאחר מכן היפר-ריאליזם ופוסטמודרניזם.
ב"הדימוי", בורסטין מתאר תזוזות בתרבות האמריקאית - בעיקר הודות לפרסום - שם השעתוק או הסימולציה של האירוע נעשית חשובה יותר או 'מציאותית' יותר מאשר האירוע עצמו.
הוא הולך הלאה וטובע את המונח אירוע מדומה, אשר מתאר אירועים או פעילויות אשר מילאו מעט או שלא מילאו כל צורך פרט לשחזור דרך פרסומות או צורה אחרת של פרסום.
הרעיון של אירועים-מדומים דומה מאוד לעבודות שעשו מאוחר יותר ז'אן בודריאר וגי דבור.
בעבודתו של בורסטין משתמשים תכופות כטקסט בקורסי סוציולוגיה.
כשהנשיא ג'רלד פורד מינה את בורסטין לתפקיד מנהל הספרייה של הקונגרס, המינוי נתמך על ידי גילדת הסופרים, אבל הוא עורר התנגדות מצד איגוד הספריות האמריקאי מכיוון שבורסטין "לא היה מנהל ספריה".
הסנאט אישר את המינוי ללא עוררין.
במהלך כהונתו כספרן הקונגרס, יסד בורסטין את "מרכז הספר", על מנת לעודד קריאה וידיעת קרוא וכתוב.
בנוסף לכך, הוא עמד בראש של מה שנהיה פרויקט בן עשר שנים לשחזור שניים מהמבנים הישנים, בניין תומאס ג'פרסון (1897) ואת בניין ג'ון אדמס (1939) של ספריית הקונגרס.
הוא סיים את תפקידו כספרן הקונגרס ב-4 באוגוסט 1987.
המגלים: הגילויים החשובים על העולם והאדם מאז ימי קדם ועד ימינו.
דניאל בן סימון (נולד ב-29 באפריל 1954) הוא פוליטיקאי, עיתונאי, סופר, פובליציסט, שדרן רדיו וטלוויזיה ישראלי.
שימש חבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה בכנסת ה-18.
בן סימון נולד בעיר מקנס שבמרוקו.
בשנת 1967 עברה משפחתו לעיר קזבלנקה והוא נשלח ללמוד בפנימייה שהייתה שלוחה של בית הספר הצרפתי "אקול נורמל סופרייר".
בקיץ 1969 עלה לבדו לישראל ונקלט בכפר הנוער הדתי.
על קשיי הקליטה בהם נתקל הוא מרבה לספר.
את שירותו הצבאי עשה בחטיבת גולני בשנים 1972–1976. עם שחרורו מהצבא, החל ללמוד באוניברסיטת חיפה בחוג למדע המדינה וסוציולוגיה.
במהלך לימודיו החל לראשונה לעסוק בפעילות ציבורית כשנבחר לשמש יושב ראש אגודת הסטודנטים.
בתקופה זו אף שימש עוזר ההוראה של פרופסור סמי סמוחה.
בראשית שנות השמונים היה חבר בתנועת צל"ש, שבראשה עמדה ויקי שירן.
ב-1981 נישא ומיד לאחר מכן עבר ללמוד לתואר שני בעיתונות באוניברסיטת בוסטון ונולדו לו ילדיו הראשונים.
כעבור שלוש שנים חזר לישראל, הצטרף לעיתון "דבר" ועבד בו עד לסגירתו ב-1996. בן סימון שימש ב"דבר" ככתב מדיני ופרלמנטרי, והיה אף בעל טור.
הבחירות לכנסת הארבע עשרה ולראשות הממשלה היו, לדבריו, נקודת ציון עבורו.
באותה עת כתב את ספרו הראשון "ארץ אחרת: ניצחון השוליים: איך קרס השמאל ועלה הימין".
הספר מגולל סיפור מסע ברחבי ישראל שמנסה להסביר דרך סיפוריהם של אנשים עימם בן סימון נפגש ברחבי ישראל, את הנסיבות שהובילו לנפילתו של שמעון פרס והמערך במערכת הבחירות ולעלייתו של הליכוד בראשות בנימין נתניהו לשלטון.
שלמה בן עמי התבטא בספר "מקום לכולם" כי זהו הספר הטוב ביותר שנכתב על הפוליטיקה הישראלית.
אחרי הבחירות וסגירת העיתון "דבר" החל לעבוד בעיתון "הארץ".
בטלוויזיה היה חבר צוות בתוכנית "הטור השבועי" בערוץ 33 והנחה את תוכניות הראיונות "היו ימים" בערוץ הכנסת.
ב-2005, הגיש את סדרה התיעודית "עסקה אפלה בדרום", בערוץ 2 (טלעד).
סדרה בת שלושה פרקים על מצוקותיהם של תושבי דרום הארץ.
ב-2007 יצא לאור ספרו "נשיכה צרפתית: סיפורה של חרדה יהודית".
ספר זה עוסק בגל האנטישמיות הגואה בצרפת בפתח המאה ה-21 וברגשות החרדה שהדבר מעורר בקרבם של יהודי צרפת שראו עד עתה בארץ זו את מכורתם, ועתה הם חשים כי הקרקע נשמטת מתחת לרגליהם.
הספר עובד בידי חגית רכבי ניקוליבסקי למחזה בשם "תאומי ראי" ועלה על במת התיאטרון הקאמרי בשנת 2012, בבימויה של רכבי ניקוליבסקי.
ב-11 ביוני 2008 הצטרף למפלגת העבודה ופרש מעיתון "הארץ".
בפריימריז של המפלגה, אשר נערכו בדצמבר 2008, מוקם בן סימון במקום ה-11 ברשימת "העבודה" לכנסת ה-18 והיה למתמודד שאינו חבר-כנסת מכהן, אשר הוצב במקום הגבוה ביותר ברשימה.
לאחר הבחירות מונה ליושב ראש סיעת העבודה בכנסת, תפקיד שממנו התפטר באוקטובר 2009 במהלך כהונתו יזם, יחד עם זבולון אורלב וזאב אלקין את חוק מרכז זלמן שזר לחקר תולדות העם היהודי.
ברשימת המפלגה בבחירות לכנסת התשע עשרה הוצב בן סימון במקום ה-21, אולם המפלגה זכתה ב-15 מנדטים.
עוד קודם להיותו חבר הכנסת, עסק בן סימון בקידום נושאים חברתיים-כלליים ובייצוג מיעוטים בתקשורת.
בין היתר הוא כיהן כחבר הנהלה בארגון "אג'נדה".
באוקטובר 2014 החל בן סימון להנחות פעמיים בשבוע, יחד עם שרון כידון, תוכנית אירוח פוליטית בשם "כידון ובן סימון" בערוץ 2, במסגרת שידורי "רשת".
בן סימון הוא חתן הפרס ע"ש בוריס סמולר של ארגון "הג'וינט", חתן "פרס סוקולוב" לתקשורת לשנת 2004 וחתן "הפרס לעיתונות" של ארגון "בני ברית".
גר בתל אביב-יפו, גרוש ואב לחמישה.
בת זוגו הנוכחית ואם בניהם הצעירים היא אשת הפרסום אוריאלה בן-צבי.
אחיו הוא העיתונאי נפתלי בן סימון אשר שימש כתב בערוץ הראשון.
(עורך) איסף - הקרן הבינלאומית לחינוך, איסף - הקרן הבינלאומית לחינוך, ירושלים, 1986.
(עורך) מתחים חברתיים בישראל לקראת שנות ה-90, מכון ון ליר, ירושלים, 1988.
ארץ אחרת: ניצחון השוליים: איך קרס השמאל ועלה הימין, א.
קסם על שפתי מלך: ישראל ערב בחירות 99, הוצאת כרמל, ירושלים, 1999.
עסקה אפלה בדרום, כתר ספרים, ירושלים, 2002.
נשיכה צרפתית: סיפורה של חרדה יהודית, עם עובד, תל אביב, 2007.
דניאל בר-טל (נולד ב-31 בינואר 1946) הוא פרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה חברתית-פוליטית מהחוג לחינוך באוניברסיטת תל אביב.
עומד בראש מכון וולטר ליבך לחינוך לדו-קיום יהודי-ערבי באוניברסיטה.
מחקריו עוסקים בחקר סכסוכים ופתרונם, במיוחד בהקשר הישראלי-ערבי, וכן בנושא הפטריוטיות.
בר-טל נולד בטג'יקיסטן לשם ברחו הוריו מפולין במהלך מלחמת העולם השנייה.
הוא עלה לישראל בעליית גומולקה ב-1957 ולמד ברמת גן.
הוא שירת בצבא כקצין והשתתף בשלוש מלחמות.
הוא סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה וסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב ב-1970. בהמשך עבר לארצות הברית והשלים תואר שני בשנת 1973, ודוקטורט בפסיכולוגיה חברתית בשנת 1974, שניהם מאוניברסיטת פיטסבורג.
בשנת 1975 הצטרף כמרצה לבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב ומתמחה בפסיכולוגיה פוליטית.
שימש נשיא החברה הבינלאומית לפסיכולוגיה פוליטית.
בספרו "לחיות עם הסכסוך", בר-טל בוחן את הסכסוך הישראלי-ערבי מבעד לפריזמה פסיכולוגית-חברתית.
לדידו, הבנת כוחות אלה מאפשרת להבין טוב יותר את הדינמיקה של הסכסוך בחברה היהודית-ישראלית, מכיוון שהם מכתיבים את התפיסות, האמונות והעמדות, וגם את ההחלטות שהתקבלו ואת התנהלותו של הסכסוך.
הספר מתאר ומנתח את תפיסות אלה, והשינויים שחלו בהן במהלך השנים מנותחים תוך התבססות על אמצעים כגון סקרי דעת קהל, מחקרים, ספרי לימוד, כתבות בעיתונים, ספרות וקולנוע.
בין השנים 2001 ל-2005 היה עורך כתב העת "Palestine–Israel Journal".
במהלך עבודתו הוא הדריך מספר דוקטורנטים לרבות עירן הלפרין.
לחיות עם הסכסוך - ניתוח פסיכולוגי-חברתי של החברה היהודית בישראל, הוצאת כרמל, 2007
דניאל בר־טל ועמירם רביב, אזור הנוחות של חברה בסכסוך, הוצאת סטימצקי, 2021
דניאל סזאר מרטין ברִיהל גונזלס הוא שחקן קולנוע גרמני-ספרדי.
התפרסם בזכות תפקידיו כאלכס קרנר בסרט "להתראות לנין!", בתור יאן בסרט "המחנכים" ובתור הצלף הגרמני הנערץ פרדריק צולר בסרט "ממזרים חסרי כבוד".
בריהל היה מועמד פרס גלובוס הזהב לשנת 2013 על תפקידו בדרמת המרוצים "Rush" והתפרסם גם בתור הלמוט זמו, בסרט גיבורי-העל "קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים".
בריהל נולד בברצלונה שבספרד למשפחה נוצרית.
אביו הוא במאי התיאטרון הגרמני יליד-ברזיל, האנו ברוהל.
אימו, מריסה גונזלס דומינגו, היא מורה ספרדייה.
זמן קצר לאחר שנולד עבר עם משפחתו להתגורר בעיר קלן שבגרמניה, שם גדל ולמד בגימנסיה המקומית.
בריהל גדל בבית רב-לשוני, והוא דובר לא פחות משש שפות: גרמנית, ספרדית, צרפתית, אנגלית, פורטוגזית וקטלאנית.
החל לשחק בגיל מוקדם והופיע ב-1995 באופרת הסבון הגרמנית "אהבה אסורה".
אל עולם הקולנוע הגיע בשנת 2000 כשהשתתף בדרמה הקנדית "לעומק".
לאחר מכן התפרסם בגרמניה בסרטים "ללא חרטות" ו"רעש לבן", בו גילם את לוקאס, חולה סכיזופרניה שמנסה להיאבק במחלה.
ב-2003 הופיע בסרט האירופי "להתראות לנין!", שם גילם את אלכס קרנר, נער ממשפחה סוציאליסטית ממזרח גרמניה אשר מפגין ונעצר בהפגנה נגד הממשל במדינה ובעקבות כך גורם לאמו התקף לב.
בריהל קיבל עבור תפקידו את פרס האקדמיה האירופאית לשחקן הטוב ביותר.
שיחק בקומדיית הפשע הגרמנית-אוסטרית "המחנכים" בתפקיד יאן, אידיאליסט אנטי-קפיטליסטי צעיר הנוהג לפרוץ ביחד עם חברו פטר לבתיהם של אנשים עשירים, לא כדי לגנוב רכוש יקר ערך אלא כדי להביע מחאה אידאולוגית על עידן הקפיטליזם.
זכה בפרס האקדמיה האירופאית השני שלו על תפקידו בתור פול קרנץ בדרמה ההיסטורית "אהבה במחשבה", הסרט מבוסס על ספר שדפיו הושמטו כאשר אדולף היטלר עלה לשלטון.
בנוסף הופיע בדרמה הבריטית של צ'ארלס דאנס "גברות בלוונדר".
בדרמת המלחמה הצרפתית "חג שמח" גילם את דמותו של הורסטמאייר, קצין גרמני-יהודי במהלך "הפסקת האש של חג המולד".
הומלץ לפרס גויה בקטגוריית השחקן הטוב ביותר על תפקידו הביוגרפי של סלבדור פואיג אנטיץ', פעיל קטלוני אשר דגל בערכי האנרכיזם, אולם לא זכה.
ב-2007 לקח חלק בשתי הפקות הולוודיות "זהות אבודה" בו גילם את מרטין קורץ אחיה למחצה של אהובתו של ג'ייסון בורן מארי ובקומדיה של ג'ולי דלפי "2 ימים בפריז".
בשנת 2009 שיחק בריהל באחד התפקידים המשניים בסרט המלחמה של קוונטין טרנטינו "ממזרים חסרי כבוד".
בסרט הופיע בריהל בתור הצלף הגרמני הנערץ פרדריק צולר, שעליו מביים שר התעמולה הנאצי יוזף גבלס את סרט התעמולה "גאוות האומה", שבו מוצגים ביצועיו של צולר בשדה הקרב מול חיילים אמריקאים.
במהלך הסרט מנסה הצלף הנאצי לחזר אחר בעלת בית הקולנוע הצרפתי "עמנואל מימייה" (מלאני לורן).
על תפקידו בסרט זכה בפרס גילדת השחקנים אותו חלק עם שאר שחקני הסרט.
עוד התפרסם בדמותו של טאזורו אישטוון הגבר בחייה של הרוזנת ההונגרייה ארז'בט באטורי שכונתה "רוזנת הדמים" במותחן הביוגרפי של ז'ולי דלפי "הרוזנת" ובדמותו של ד"ר גיאורג רוזן בדרמת המלחמה "ג'ון רייב".
בשנת 2013 השתתף בדרמת המרוצים של רון הווארד "Rush", שם גילם את אגדת הפורמולה 1 ניקי לאודה, הסרט מספר את סיפור היריבות האמיתי בין שני ענקי מרוץ הפרמולה 1 של שנות השבעים.
בין ג'יימס האנט (כריס המרסוורת') הנער פוסטר הבריטי, לניקי לאודה (דניאל ברוהל) האוסטרי, שני נהגי הפורמולה 1 הטובים ביותר בעולם קיים סכסוך גדול ועמוק.
סכסוך שכבר קרוב לעשור מניע את שתי הקריירות שלהם קדימה.
על רקע הפרסום, העושר והתהילה מתחרים האנט ולאודה אחד בשני במשך שנים, דוחפים עצמם לנקודת שבירה פסיכולוגית וגופנית.
אך שניהם יודעים היטב שבספורט מסוכן כמו מרוץ מכוניות, תנועה אחת לא נכונה, אובססיה אחת יותר מדי או אינסטינקט שגוי יעלה להם בחיים.
נחושים תמיד להצליח לדחוף את יכולתם עוד טיפה – הם לא שוכחים לרגע שהסכנה אורבת להם בפינה.
על הופעתו בתפקיד ניקי לאודה הועמד בריהל לפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס באפט"א.
בשנת 2015 כיכב בריהל בסרט הדרמה ההיסטורי "מושבה", לצד אמה ווטסון.
לקראת סוף שנת 2015, בריהל לוהק לתפקיד הנבל הראשי, הלמוט זמו, בסרט גיבורי-העל שובר הקופות "קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים".
כשנה לאחר מכן, ב-2016, הוא הופיע בסרט כדמות זו, וזכה לשבחים רבים מצד מעריצי קומיקס ותגובה ביקורתית מעורבת מצד מבקרי קולנוע, בשל הופעתו של זמו בסרט כ"לא מפחיד" או "לא מאיים" ו"חלש".
עוד ב-2016 השתתף בתפקיד ראשי בסרט "לבד בברלין" לצידם של אמה תומפסון וברנדן גליסון, בתפקיד החוקר המשטרתי המופקד על חקירת הפצת הגלויות האנטי נאציות.
בשנת 2018 שיחק בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה התקופתית "רצח אופי" כלאסלו קרייזלר.
הסדרה מבוססת על ספר בעל אותו שם מאת קיילב קאר.
על תפקידו בסדרה, היה ברוהל מועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה.
בשנת 2006, ברוהל נפרד מבת זוגו הוותיקה ומאוחר יותר ארוסתו, השחקנית ג'סיקה שוורץ, אותה פגש על הסט של הסרט "No Regrets" משנת 2001.
מאז 2010, הוא נמצא במערכת יחסים עם הפסיכותרפיסטית הגרמנייה והדוגמנית לשעבר פליסיטאס רומבולד.
בנם הראשון נולד באוקטובר 2016, והם נישאו מתישהו בין לידתו לתחילת 2018. לזוג נולד בן שני בשנת 2020.
דניאל הדסון ברנהם היה אדריכל ומתכנן ערים אמריקאי.
ברנהם היה האדריכל הראשי של התערוכה העולמית של שיקגו (1893), תכנן את בניין פלאטאיירון בניו יורק, את בניין המרכז הסימפוני של שיקגו (ביתה של התזמורת הסימפונית של שיקגו) ואת "מקדש הבונים החופשיים של שיקגו", שהיה בשעתו (1892) המבנה הגבוה ביותר בעולם (יחד עם בניין הניו יורק וורלד).
כמו כן ביצע תכנון עירוני לערים שיקגו, סן פרנסיסקו, וושינגטון די.
מבקרו החריף, האדריכל המודרניסט לואיס סאליבן, תקף את חזונו המוגבל ואת אידיאלי היופי האירופאים והנאו-קלאסיים שלו שבלמו את האדריכלות המודרניסטית.
ברנהם נולד במדינת ניו יורק וגדל בשיקגו.
משפחתו הייתה נוצרית אדוקה והשתייכה ל"כנסיית ירושלים החדשה" וברנהם היה נוצרי מאמין כל חייו.
בגיל 26 פגש את עמיתו ג'ון וולבורן רוט (John Wellborn Root), שהפך לשותפו וחברו.
רוט, שהיה ממייסדי אסכולת שיקגו המודרניסטית, יצר תכנונים ברוח מודרנית.
בתקופה זו תכננו ברנהם ורוט את אחד מגורדי השחקים הראשונים, "מקדש הבונים החופשיים", שהיה בגובה 92 מטרים (302 רגל) ובניין מונטאוק.
רוט אף הכין את התוכניות הראשונות לתערוכת שיקגו, תוכניות מודרניסטיות ששונו בתכלית לכיוון נאו-קלאסי מובהק על ידי ברנהם לאחר מותו של רוט ב-1891.
לאחר מותו של רוט הפך ברנהם לאדריכל הראשי של התערוכה וגייס חבר אדריכלים מובילים עליהם ניצח בהקמת 200 מבנים ב"עיר הלבנה" בתוך שנה בלבד.
בכך הוכיח שאינו רק אדריכל אלא גם איש ארגון וניהול יעיל ומוביל.
בשנים 1894–1895 היה ברנהם נשיא המכון האמריקאי לאדריכלים (AIA).
בהמשך להצלחתו בתערוכה, הוזמן ברנהם לתכנן בין 1906 ל-1909 את התוכנית העירונית לשיקגו.
תכנונו הושפע מפריז של הברון האוסמן, עם שדרות רחבות ידיים.
לאחר כיבוש הפיליפינים על ידי ארצות הברית הוזמן ברנהם לתכנן גם את העיר מנילה.
בוושינגטון עיבד את התוכנית העירונית, תכנן את תחנת יוניון ואת המשכו של "המול" (השדרה הלאומית) מעבר לאנדרטת וושינגטון, לאנדרטת לינקולן ולכיוון אנדרטת ג'פרסון, שהוקמו מאוחר יותר.
דניאל (דולפי) בּרוּנֶר (29 בדצמבר 1914 – 30 במאי 2009) היה רופא פנימאי ישראלי, ממובילי תחום הרפואה בישראל בימי ראשית המדינה, מאבות מקצוע הקרדיולוגיה בישראל וממקימי בית החולים דונולו והמכון למחקר קרדיווסקולרי בבית החולים וולפסון.
אדולף (דוֹלפי) ברונר (Brunner) נולד בדצמבר 1914 ברובע ה-3 של העיר וינה בירת אוסטריה, למשפחה זעיר-בורגנית יהודית מתבוללת, בנם של סופי וברנהארד ברונר ואח צעיר להאנס.
בצעירותו הצטרף לתנועת הנוער היהודית "צעירנו", ובשנת 1930 החליט על צירוף התנועה לתנועת "מכבי הצעיר" היהודית-ציונית, לאחר שהושפע עמוקות מספרו של יוזף קסטיין "תולדות העם היהודי".
בהמשך התמנה לתפקיד יושב ראש הוועד המנהל של מכבי הצעיר בווינה ולאחד ממנהלי תנועת "החלוץ", ארגון הגג של תנועות הנוער הציוניות.
במסגרת תפקידיו סייע להעלות יהודים רבים מאוסטריה לארץ ישראל.
עד לשנת 1934 ארגן שלוש קבוצות של עליית הנוער שהגיעו לקריית ענבים, ועם החמרת הבריטים עם המעפילים עסק בהעלאה בלתי לגאלית של נוער יהודי.
לאחר סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית הצליח עוד להבריח יהודים רבים מווינה, עד שנאלץ לברוח בעצמו והגיע לארץ ישראל ב-1940. הוריו עלו לארץ אף הם.
ברונר למד רפואה באוניברסיטת וינה בשנים 1933–1938, וקיבל את התואר שבועות ספורים לפני שהסטודנטים יהודים במדינה נאלצו להפסיק את לימודיהם.
את דרכו בתחום הרפואה בארץ ישראל החל כעוזר סגן מנהל של מרפאת זמנהוף.
כעבור שנים אחדות, בשנת 1943, התמנה לרופא בית בבית החולים בילינסון במחלקתו של פרופ' הרי הלר.
בשנת 1947 היה ממקימי בית החולים הצבאי הראשון בכפר גלעדי, ובתום הקרבות של מלחמת העצמאות היה ממקימי המחלקה הפנימית בבית החולים תל השומר.
בשנת 1949 היה ממקימי בית החולים דונולו ביפו והתמנה למנהל אגף א' של בית החולים.
ברונר הקים את מחלקה פנימית א' וניהל אותה עד 1981. ולצידה מכון מחקר ראשון מסוגו בישראל אשר עסק בקשר שבין השומנים בדם למחלות לב.
ברונר היה הראשון בישראל והשני בעולם כולו שהגדיר את שני מרכיבי הכולסטרול בדם ה-HDL וה-LDL ותפקידם.
ברונר היה ממקימי ומראשי תורת הקרדיולוגיה בישראל, עמד בראש ועדות מקצועיות רבות ושימש כיו"ר האגודה לרפואה פנימית בהסתדרות הרפואית.
עיקר תרומתו בתחום הקרדיולוגיה הייתה בשיקום חולי לב, בפיתוח הרפואה הספורטיבית ובהנחלת הכללים הבסיסיים לתזונה נכונה ופעילות גופנית כערובה למניעת מחלות לב.
בהמשך הועבר בית החולים דונולו למקומו החדש ונקרא בית החולים וולפסון בחולון.
במקביל לפעילותו כמנהל מחלקה ניהל את מכון המחקר להיגיינה פיזיולוגית בבית חולים וולפסון, אשר היה מעורב במחקרים בינ"ל רבים, בהיקפים חסרי תקדים בישראל.
(כאות כבוד והוקרה, לאחר פרישתו, נקרא על שמו - מכון ברונר למחקר קרדיווסקולרי).
בשנת 1966 התמנה כפרופסור חבר בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת תשנ"ח-1998 הוכתר בתואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
היה נשוי לתמרה ברונר, אב לשלושה: יובל בר-נר, שלומית מלר ואסנת מרים (מירי) נוי, וסב לנכדים.
מילר, לאורנס גלטון, כיצד למנוע התקף לב?; הפרקים מאנגלית תורגמו על ידי אברהם רימון, ירושלים: א.
דניאל ברונר, דולפי, תעשה משהו: סיפורי חיים; נכתב מפי דולפי ברונר בשנים 2006–2008 בידי ליזה יושקוביץ ; עריכה והבאה לדפוס: יובל בר-נר, [הרצליה : חמו"ל], תשס"ט 2008.
דניאל ג'יידלין (נולדה ב-1983) היא שחקנית ויוצרת קולנוע ישראלית-בריטית.
ג'יידלין נולדה בישראל וגדלה גם בלונדון.
בתיכון למדה בבית הספר תלמה ילין שגבעתיים, במגמת אמנות פלסטית.
בסיום התיכון כבת 17 היא החלה ללמוד בבית הספר למשחק ומשחק מול מצלמה של שרון אלכסנדר ולאחר שנה חזרה ללונדון להמשיך את הלימודים במשחק שם.
היא למדה לתואר ראשון בבית הספר למשחק Arts Educational School London.
מתגוררת לסירוגין גם בתל אביב.
בשנת 2007 שיחקה בתפקיד אורח בשני פרקים של העונה הראשונה של הסדרה הבריטית "סקינס".
בנוסף ב-2007 הקימו ג'יידלין ובן זוגה הבריטי סטיבן הילדר את חברת ההפקה Jadelyn-Hilder Productions.
הם יצרו סרטים קצרים, ביניהם סרט בן 40 דקות בשם "The Ending", וסרט באורך מלא בשם "Folie A Trois" ("טירוף כפול שלוש"), בו שיחקו אילנית גרשון, אברי ארבל ומעיין מלכה.
את כל הסרטים ג'יידלין כתבה וביימה.
ב-2011 שיחקה בתפקיד יוליה בסדרה הישראלית "ילדי ראש הממשלה" ב-HOT.
ב-2012 שיחקה בסרט הרוסי "המנצח" ("Dirizhyor") שעוסק בהגעת תזמורת לירושלים.
השתתפה גם בעוד מספר סרטים עצמאיים.
באותה שנה, ג'יידלין כתבה ושיחקה בסרט הקצר "באני לאב" אותו ביימה רוני קידר.
ב-2015 שיחקה בסרט האימה הישראלי דובר-האנגלית "ג'רוזלם" לצידם של יעל גרובגלס ויון תומרקין.
ב-2019 שיחקה בסרטו של יוסף אל-דרור "בלי דם".
ב-2023 הופיעה בסדרה "חאנשי" בתור נעמי, שותפתה לדירה של נוקי, שלא מחבבת את חאנשי מלכתחילה.
דניאל בן־סעיד (Daniel Bensaïd, 25 במרץ 1946 – 12 בינואר 2010) היה פילוסוף ותאורטיקן יהודי-צרפתי, שהתמחה בטרוצקיזם הצרפתי.
בן סעיד נולד בטולוז להורים אלג'יראים יהודים מאוראן.
אביו, חיים בן-סעיד, היה אלוף צפון אפריקה באגרוף במשקל מעורב.
במלחמת העולם השנייה הוא נתפס על ידי הנאצים, אך הצליח לברוח להסתתר תחת שם בדוי.
דניאל למד ספרות בפריז והשתתף במהומות מאי 1968. החל משנת 1969 הוא היה, יחד עם הנרי וובר, חבר הלשכה פוליטית של "הליגה הקומוניסטית" שהייתה חברה באינטרנציונל הרביעי.
הוא ערך את כתב העת של הארגון, לצד הפרופסורה שלו בפילוסופיה באוניברסיטה פריז-VIII.
הוא היה אחד המייסדים של המפלגה החדשה האנטי-קפיטליסטית בשנת 2009.
הייתה לו מעורבות גדולה בתנועות שמאל בדרום-אמריקה, ובין היתר היה אחד השושבינים של הניצחון של לולה בברזיל.
כבר בשנת 1990 אבחנו אצלו את מחלת האיידס, ובינואר 2010 הוא נפטר בפריז ממחלת הסרטן.
דניאל בן-סעיד ממשיך את דרכו של ולטר בנימין.
בניגוד למרקסיסטים אחרים, העתיד לדעתו לא ברור.
כמו כן עסק בן-סעיד בז'אן ד'ארק, ובעיקר בקריאה מחודשת בפילוסופיה של קרל מרקס.
הוא אומנם לא היה מרקסיסט דוגמטי, אך היה רחוק מהפוסט-מודרניזם.
לפי דעתו, מהפכת אוקטובר הייתה מהפכה ולא הפיכה, והסטליניזם היה מנוגד ללניניזם.
לדעתו, עם כל ההערכה לתנועה האנטי-גלובליזציה, לא יושג כלום, אם לא משיגים את השלטון.
לכן מותר, ולעיתים רצוי, אפילו להשתתף בממשלה שמרנית, כדי להשפיע עליה מבפנים.
בריאן דניאלסון הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW).
הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה דניאל בריאן.
דניאלסון החל את הקריירה במספר ארגוני אינדיז וזכה להכרה בעיקר בארגון ROH, שם זכה במספר אליפויות תחת השם האמיתי שלו.
בשנת 2010 הצטרף לעונה הראשונה של NXT של ה-WWE, והתחיל לזכות בהכרה לעיניי קהל גדול יותר.
ב-WWE, זכה דניאל בריאן לאהדת הקהל ובמסגרת התסריט זכה באליפות ה-WWE, אליפות ארצות הברית, אליפות העולם במשקל כבד, ובאליפות הזוגות יחד עם קיין, בצמד שכונה "Hell No".
בריאן זכה גם באליפות הבין יבשתית באירוע רסלמניה 31.
דניאלסון התאבק ברחבי העולם ובהרבה חברות עצמאיות לפני שחתם ב-WWE.
דניאלסון הפך לדמות פופולרית בעולם ההיאבקות בזכות תרגילי הגמישות שלו, הכנעותיו הרבות וקריאות ה-"Yes" מהקהל.
ב-8 בפברואר 2016, פרש מהיאבקות מקצועית, וחזר להיאבקות מקצועית ב-20 במרץ 2018.
ב-13 בנובמבר 2018 בתוכנית סמאקדאון לייב זכה בריאן באליפות ה-WWE בפעם הרביעית בקריירה שלו לאחר שניצח את האלוף לשעבר AJ סטיילס.
בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling.
בשנת 2002 הצטרף דניאלסון לארגון היאבקות העצמאי ROH (Ring Of Honor; בתרגום חופשי: זירת הכבוד), שם הוא קיבל מהאוהדים את הכינוי "האב המייסד" של החברה.
דניאלסון היה בין המתאבקים שעזרו לחברה לצבור פופולריות בשנתיה הראשונות.
הוא והתחרה באירוע שלם וצפה הראשון של הארגון שנקרא "The Era of Honor Begins", בקרב משולש נגד לואו קי וכריסטופר דניאלס.
היריבויות הבולטות ביותר שהיו לו בארגון היו נגד הומוסייד ונגד אוסטין אריס.
באותו זמן, דניאלסון נחשב למתאבק הטוב ביותר ב-ROH, אף על פי שהוא לא היה אלוף בארגון.
ב-2005, הודיע דניאלסון כי הוא מתפטר מ-ROH בגלל חוסר היכולת לנצח את יריבו, אוסטין אריס, על אליפות העולם של הארגון.
מאוחר יותר התגלה שדניאלסון תכנן לקחת פסק זמן מהיאבקות.
במאי 2005 החלו שמועות כי ארגון ההיאבקות השני בגודלו בארצות הברית, TNA, מעוניין להחתים את דניאלסון, וגם ה-WWE התחיל להתעניין בדניאלסון, אך לבסוף הוא נשאר ב-ROH.
ב-15 בספטמבר 2005, דניאלסון ניצח את המתאבק ג'יימס גיבסון באירוע "Glory by Honor IV" וזכה באליפות העולם של ROH.
הוא הצליח לשמור על התואר למשך שאר שנת 2005. בתחילת 2006, כריס הירו, מתאבק מארגון ההיאבקות CZW, פלש ל-ROH ורצה להתאבק נגד דניאלסון ובכך הארגונים ROH ו-CZW נכנסו ליריבות מתוסרטת.
לאחר כמה ימים דניאלסון פלש ל-CZW, ומתאבקי CZW, שביניהם גם כריס הירו, תקפו אותו.
דניאלסון והירו נלחמו באירוע "Hell Freezes Over" ובקרב דניאלסון ניצח את הירו ושמר על האליפות.
ב-29 באפריל דניאלסון ואלוף "הטוהר" של ROH (אחת האליפויות המשניות של ROH) נייג'ל מקגינס נלחמו על האליפויות.
מק'גינס ניצח לאחר שהשאיר את דניאלסון מחוץ לזירה, אולם בשל סוג הניצחון לא זכה בתואר של דניאלסון.
כתוצאה מכך השניים נלחמו ב-12 באוגוסט ו-ROH הכריזו שאם הקרב יסתיים בספירת חוץ, פסילה או תיקו יאלצו להתחיל אותו מחדש.
דניאלסון ניצח בקרב ובכך אליפות "הטוהר" בוטלה.
במהלך קרב נגד המתאבק קולט קבאנה ב-26 באוגוסט, דניאלסון קרע שני גידים בכתף, קרע גיד בחזה והקרבות שלו בוטלו.
דניאלסון חזר ל-ROH באירוע "Glory by Honor V" ואותגר על ידי קנטה, מתאבק מארגון NOAH (הארגונים NOAH ו-ROH היו משותפים) ודניאלסון שוב שמר את האליפות שלו.
באירוע "Final Battle 2006", כ-15 חודשים לאחר זכייתו של דניאלסון באליפות העולם של ROH, הוא הפסיד אותה למתאבק הומוסייד, ולאחר הקרב לקח פסק זמן מההיאבקות כדי לרפא את כתפו.
ב -11 במאי, עשה דניאלסון את חזרתו ל-ROH באירוע "Reborn Again", ובו הוא ניצח את שיין הגאדורן ומאוחר יותר את אדם פירס.
ב-12 במאי, ROH צילמה לראשונה את אירוע השלם וצפה הראשון שלה, "Respect is Earned", שבו דניאלסון התאבק לצד אלוף העולם של ROH, טאקשי מורישימה כנגד נייג'ל מקגינס וקנטה, הקבוצה של דניאלסון ניצחה כתוצאה מהכנעה שדניאלסון ביצע על קנטה.
דניאלסון חזר כדי להתחרות על התואר העולמי של ROH וניצח את נייג'ל מקגינס באירוע "Domination".
באירוע "Manhattan Mayhem", הפסיד דניאלסון נגד טאקשי מורישימה ולא זכה באליפות.
דניאלסון סבל מרשתית מנותקת באותו הזמן ועבר ניתוח.
לאחר ניתוחו חזר דניאלסון כדי להילחם נגד מורישימה שוב, ובאירוע "Man Up" דניאלסון הפסיד כי לא היה מסוגל להשיב לשופט ונפסל.
מורישימה חזר לחברה באירוע "Final Battle 2008", ובאירוע דניאלסון ניצח את מורישימה וזכה באליפות.
כחלק משיתוף הפעולה של ROH עם הארגון NOAH, האירוע "Tokyo Summit" התקיים בטוקיו שביפן, ב-14 בספטמבר, שם נאבק דניאלסון נגד האלוף במשקל כבד הצעיר, יושינובו קאנמארו, וזכה באליפות.
דניאלסון הביס את קאצ'ואיקו נאקאשימה באירוע "Glory By Honor VII" ושמר על האליפות.
כשדניאלסון חזר ליפן ב-13 באוקטובר, הוא הפסיד את האליפות לקנטה.
באירוע "Rising Above 2009" נלחם דניאלסון נגד נייג'ל מקגינס על האליפות במשקל כבד לצעירים, אך לא הצליח לזכות בה.
ROH ערכו את הופעת הבכורה שלהם בטלוויזיה הלאומית, ודניאלסון ערך את הופעת הבכורה הטלוויזיונית שלו בקרב המרכזי של הפרק השלישי של התוכנית והביס את אוסטין אריס.
בפרק אחר כך היה על דניאלסון להיאבק בטיילר בלאק, בקרב שהסתיים בתיקו ובכך התחילה בין השניים יריבות.
דניאלסון הפך מעורב יותר בניסיון לזכות באליפות הזוגות של ROH, ומתוך כבוד ליריבו, הוא הציע בבלאק להיות בן זוגו.
שניהם ניסו לזכות בתואר מספר פעמים אך לא הצליחו והתפרקו.
ב-23 באוגוסט 2010, דניאלסון הכריז כי חתם על חוזה עם ה-WWE.
לפני עזיבתו, הוא יצא לסיבוב ההופעות של ROH שנקרא "The Final Countdown Tour", ובו נלחם נגד אוסטין אריס על אליפותו אבל הפסיד.
ב-26 בספטמבר, באירוע "Glory by Honor VIII" הוא ניצח בקרבו האחרון בארגון ROH נגד נייג'ל מקגינס.
דניאלסון התחיל את דרכו ב-WWE בליגת הפיתוח של הארגון, FCW (שונה בהמשך ל-NXT Wrestling).
שם הבמה שלו שונה ל"דניאל בריאן" וכעבור חודש בליגת הפיתוח הוא עבר לתוכנית NXT.
"החונך" שלו שם היה המיז, שהיה איתו ביריבות וגם עם מייקל קול.
אף על פי שבריאן לא זכה בשום קרב ב-NXT, הוא דורג מקום 1 בסקרי התוכנית.
ב-10 במאי, בפרק של התוכנית Raw הוא זכה בניצחון הראשון שלו ב-WWE נגד סנטינו מארלה.
אף על פי שהודח מ-NXT, המשיך בריאן להופיע ולהתראיין בתוכנית ולתקוף את מייקל קול והמיז.
בריאן המשיך להתחרות ב-WWE בקרבות יחידים וב-31 במאי 2010 הוא ניצח את המיז ב-Raw.
שבוע לאחר מכן הוא וכמה מטירוני התוכנית NXT, תקפו את ג'ון סינה במשך קרב המרכזי של התוכנית, ובריאן חנק שדרן ועל כן שוחרר מארגון.
לאחר כמה חודשים בארגוני היאבקות עצמאיים, הוא חזר ל-WWE ב-15 באוגוסט 2010, באירוע סאמרסלאם כחלק מקבוצת ה-WWE שנלחמו נגד "הנקסוס" (מתמודדי העונה הראשונה של תוכנית ה-NXT).
בריאן הודח על ידי וייד בארט מהקרב לאחר שחבר הקבוצה של בריאן, "המיז", תקף אותו.
ב"ליל האלופים" נלחם בריאן ניצח את המיז וזכה באליפות ארצות הברית.
באירוע גיהנום בכלוב ניצח בריאן את המיז ואת ג'ון מוריסון בקרב הכנעות משולש.
ב-Bragging Rights ניצח בריאן את האלוף הבין יבשתי, דולף זיגלר, בקרב אלוף נגד אלוף.
באירוע Survivor Series שוב בריאן שמר את האליפות אצלו לאחר שהביס את טד דיביאסי.
בפרק של Raw שהתקיים ב-14 במרץ, בריאן הפסיד נגד שיימוס ואיבד את תואר אלוף ארצות הברית.
מר כסף בבנק וזכייה באליפות העולם במשקל כבד (2012-2011)
ב-26 באפריל, כחלק מדראפט 2011, בריאן הועבר לתוכנית סמאקדאון.
באירוע "כסף בבנק" שהתקיים ב-17 ביולי, בריאן ניצח בקרב ה"כסף בבנק" של סמאקדאון, מה שזיכה אותו בקרב על אליפות העולם במשקל כבד בכל זמן ומקום שירצה במשך השנה הקרובה.
ב-22 ביולי, הכריז בריאן כי הוא יפדה את החוזה ברסלמניה 28. לאחר כמה חודשים של הפסדים בקרבותיו של בריאן, הוא נכנס ליריבות נגד אלוף העולם במשקל כבד, מארק הנרי.
ב-4 בנובמבר, מארק הנרי הזמין את בריאן לקרב רגיל (לא על התואר) כדי להוכיח לו שהוא לא יכול לזכות באליפות.
באמצע הקרב, ביג שואו התפרץ לזירה ואיגרף את מארק הנרי באמצעות אגרוף הנוקאאוט שלו וגרם להנרי לנצח על ידי פסילה.
ביג שואו, שהיה חברו הטוב של בריאן, שכנע אותו לפדות את חוזהו, אך לפני שהתחיל הקרב, הנרי תקף את בריאן וביג שואו.
ב-25 בנובמבר, ביג שואו תקף בשנית את הנרי ואז בריאן פדה את חוזהו והוא ניצח בקרב וזכה באליפות העולם במשקל כבד, אך זכייתו בוטלה על ידי המנהל הראשי של סמאקדאון, תאודור "טדי" לונג, מהסיבה שהנרי היה פצוע והנרי נשאר אלוף העולם ומזוודת הכסף בבנק חזרה לבריאן.
ב-29 בנובמבר, בפרק של סמאקדאון, בריאן הפסיד להנרי בקרב כלוב ולא זכה באליפות העולם במשקל כבד.
במשך חודש נובמבר, בריאן נכנס למערכת יחסים עם המתאבקת AJ לי.
לבסוף, בריאן פדה את החוזה על האליפות באירוע TLC: שולחנות, סולמות וכיסאות נגד ביג שואו, שהביס את מארק הנרי מוקדם יותר באירוע, ובריאן ניצח את ביג שואו וזכה באליפות העולם במשקל כבד.
לאחר הזכייה באליפות, בריאן נהפך לדמות "רעה" ומלאת ביטחון עצמי מופרז.
ברויאל ראמבל 2012, בריאן ניצח את ביג שואו ואת מארק הנרי בקרב כלוב, בכך שברח מהכלוב ראשון.
באירוע "תא ההדחות", בריאן הביס את ביג שואו, קודי רודס, סנטינו מארלה, וייד בארט וקאלי הגדול בקרב "תא ההדחות" ושמר על אליפות העולם בידיו.
אחרי הקרב, שיימוס תקף את בריאן ובחר אותו כיריב שלו ברסלמניה (שיימוס זכה בקרב הרויאל ראמבל) על אליפות העולם במשקל כבד.
ברסלמניה 28, הפסיד בריאן את אליפות העולם במשקל כבד לשיימוס ב-18 שניות בלבד מכיוון ש-AJ התנשקה איתו ושיימוס הפתיע אותו וביצע עליו את תרגיל הסיום שלו, הברוג קיק.
בתור מחאה לאורכו הקצר של הקרב, ב-Raw, יום אחרי הרסלמניה, האולם היה מלא במעריצים שצועקים "כן!" כפי שבריאן היה נוהג לעשות לאחר ניצחון בקרב.
בריאן האשים את AJ בהפסדו ונפרד ממנה, מה שגרם לה ל"טראומה נפשית".
באירוע "חוקי אקסטרים", בריאן נכשל בהחזרת האליפות לידיו, לאחר שהפסיד לשיימוס בקרב 2 מתוך 3 הצמדות, שבו הוא הצליח להצמיד את שיימוס פעם אחת.
רדיפה אחרי אליפות ה-WWE וצמד Hell No (2013-2012)
ב-Raw, יום לאחר האירוע "חוקי אקסטרים", בריאן נהפך לטוען לכתר על אליפות ה-WWE של CM פאנק, לאחר שבריאן הביס את ג'רי "המלך" לולר בקרב "הבס את השעון" שנערך פחות מ-3 דקות.
ב-Over The Limit בריאן נלחם נגד פאנק על האליפות והפסיד לו לאחר שבריאן הכניע את פאנק אבל לפני שפאנק נכנע הייתה ספירת 3 שהשופט ספר כי פאנק הצמיד את בריאן.
שבוע לפני האירוע, בריאן הפריע לקרב של פאנק נגד קיין בכך שתקף את קיין עם כיסא והאשים בזאת את פאנק, וזה הוביל ליריבות משולשת בין השלושה.
בזמן הזה, AJ, חברתו לשעבר של בריאן, הפנתה את חיבתה לפאנק ולקיין, מה שגרם לבריאן לקנא.
בפרק של סמאקדאון שנערך ב-1 ביוני, התערבותו של בריאן בקרב של פאנק נגד קיין על אליפות ה-WWE גרמה לפסילה כפולה, ובכך נקבע קרב בין השלושה לאירוע No Way Out.
באירוע פאנק שמר את אליפותו בגלל הסחת דעתו של קיין על ידי AJ.
ב-25 ביוני, בפרק של Raw, בריאן ניצח את קיין ופאנק בקרב לא על תואר כדי לזכות בעוד קרב נגד פאנק על האליפות שלו.
באירוע "כסף בבנק", בריאן נלחם נגד פאנק בקרב ללא פסילות על אליפות ה-WWE, ובקרב AJ שימשה כשופטת מיוחדת, ובריאן נכשל בשנית בהשגת האליפות.
בלילה שאחרי האירוע, ב-Raw, דניאל בריאן הציע נישואים ל-AJ והיא הסכימה.
שבוע לאחר מכן, בתוכנית Raw, חתונתם של AJ ובריאן הייתה אמורה להתקיים אך AJ אמרה לבריאן כי היא לא אמרה כן להצעת הנישואים שלו, אלא להצעה של יו"ר ה-WWE, וינס מקמהן, שהציע לה להיות המנהלת הראשית הקבועה של התוכנית Raw.
AJ המשיכה את נקמתה בבריאן ומנעה ממנו להילחם על אליפות ה-WWE בכך שקבעה לו קרב לאירוע סאמרסלאם נגד קיין, ובו בריאן ניצח.
כתוצאה מ"בעיותיהן" של קיין ובריאן, AJ אילצה אותם ללכת לסדנאות שליטה בכעס של "ד"ר שלבי", שהוא המליץ להם להילחם בצמד.
ב-10 בספטמבר, בפרק של Raw, בריאן וקיין כצמד ניצחו את טייטוס אוניל ודארן יאנג (ה-"Prime Time Players") ובכך הפכו בריאן וקיין לטוענים לאליפות הזוגות של ה-WWE.
באירוע לילה של אלופים, ניצחו בריאן וקיין את קופי קינגסטון ו-R-טרות' וזכו באליפות הזוגות של ה-WWE.
יום למחרת, ב-Raw, קיין ובריאן שמרו את האליפות אצלם לאחר שנלחמו בקרב חוזר נגד קינגסטון ו-R-טרות'.
ב-24 באוקטובר, צמד "Hell No" (בריאן וקיין) החל יריבות נגד צמד ה"רודס סקולרס" (קודי רודס ודמיאן סנדאו).
ב-28 באוקטובר, באירוע "גיהנום בכלוב" 2012, ב-28 באוקטובר, Hell No הפסידו ל"רודס סקולרס" על ידי פסילה, אך אליפות הזוגות נשארה אצל Hell No.
בפרק של Raw שנערך ב-26 בנובמבר, לאחר הפסדו של קיין בקרב נגד CM פאנק, שלישיית "המגן" ניסתה לתקוף את קיין אבל דניאל בריאן ורייבאק הגנו עליו.
בTLC: שולחנות, סולמות וכיסאות, צמד Hell No ורייבאק הפסידו ל"המגן" בקרב שולחנות, סולמות וכיסאות.
בתוכנית Main Event, Hell No ניצחו את ה"רודס סקולרס" במטרה לשמור על חגורות האליפות שלהם.
ב-31 בדצמבר, בפרק של Raw, Hell No הצליחו לשמור על האליפות הזוגות לאחר שניצחו את "3MB" (דרו מקינטייר והית' סלייטר).
בריאן נחשב למתאבק השני שנלחם הכי הרבה פעמים בשנת 2012.
ב-27 בינואר 2013, ברויאל ראמבל 2013, Hell No שמרו על אליפות הזוגות לאחר ניצחון על צוות ה"רודס סקולרס".
מאוחר יותר באותו אירוע, בריאן הדיח את קיין מקרב הרויאל ראמבל וכמה שניות לאחר מכן המתאבק אנטוניו סזארו השליך את בריאן מחוץ לזירה, וקיין הצליח לתפוס את בריאן לפני שפגע בזירה ואף על פי שבריאן ביקש מקיין להחזיר אותו לזירה, הוא שחרר אותו ובריאן נפסל.
בפרק של Raw שהתקיים ב-4 בפברואר, בריאן ניצח את ריי מיסטריו ובכך נכנס לקרב "תא ההדחות" על אליפות העולם במשקל כבד, ואחרי הקרב בריאן ומיסטריו הותקפו על ידי מארק הנרי.
באירוע "תא ההדחות" שנערך ב-17 בפברואר, בריאן הודח ראשון מהקרב על ידי מארק הנרי.
ב-7 באפריל, ברסלמניה 29, צמד Hell No ניצחו את דולף זיגלר וביג אי לנגסטון על אליפות הזוגות ושמרו את האליפות אצלם.
יום למחרת ב-Raw, Hell No פתחו ביריבות בשנית נגד "המגן", לאחר שהצילו את אנדרטייקר מפניהם.
בפרק של Raw, ב-22 באפריל, Hell No ואנדרטייקר הפסידו ל"מגן" בקרב 3 נגד 3. ב-19 במאי, באירוע "חוקי אקסטרים" 2013, צמד Hell No הפסידו את אליפות הזוגות של ה-WWE ל-2 מחברי "המגן", סת' רולינס ורומן ריינס, לאחר 245 ימים כאלופי הזוגות.
ב-14 ביוני, קיין, דניאל בריאן ורנדי אורטון ניצחו את "המגן" וכתוצאה מכך נקבע כי דניאל בריאן ורנדי אורטון ילחמו על אליפות הזוגות של ה-WWE באירוע פייבאק.
באירוע זה, שהתקיים ב-16 ביוני, דניאל בריאן ורנדי אורטון הפסידו לרומן ריינס וסת' רולינס (חלק משלישיית "המגן") ולא זכו באליפות הזוגות של ה-WWE.
ב-17 ביוני, רנדי אורטון ודניאל בריאן החלו בסכסוך בגלל ההפסד באירוע פייבאק על אליפות הזוגות.
הם נלחמו בקרב ללא חוקים שבו רנדי אורטון ניצח.
בתוכנית סמאקדאון שהתקיימה ב-21 ביוני, בריאן ניצח מפני שאורטון שהה מחוץ לזירה 10 שניות רצופות.
ב-24 ביוני בתוכנית Raw, השניים נלחמו שוב ובריאן ניצח כתוצאה מכך שאורטון נכנע ואחרי הקרב, אורטון לחץ את ידו של בריאן ועזב את הזירה.
באירוע "כסף בבנק", בריאן הפסיד בקרב ה"כסף בבנק" של Raw.
יום לאחר מכן ב-Raw, ג'ון סינה ביקש מהקהל שיבחר לו יריב לקרב על אליפות ה-WWE והקהל בחר את דניאל בריאן.
באותו ערב, מר מקמהן בחר שהוא ילחם מול קיין, חבר בצמד Hell No לשעבר, ביחד עם בריאן בשבוע שאחרי, ניצח בריאן את קיין בהצמדה.
זכייה באליפות ה-WWE ויריבות נגד ג'ון סינה ורנדי אורטון
ב-18 באוגוסט, באירוע סאמרסלאם 2013, ניצח בריאן את האלוף ה-WWE ג'ון סינה בקרב שבו טריפל H היה השופט המיוחד וזכה באליפות ה-WWE בפעם הראשונה בקריירה שלו.
אחרי הקרב, טריפל H תקף את דניאל בריאן בכך שביצע עליו את תרגיל הסיום שלו, הפדיגרי, ואז רנדי אורטון הגיע לזירה במהירות, פדה את מזוודת הכסף בבנק שלו וזכה באליפות ה-WWE.