tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בית הספר הפך לחלק מאוניברסיטת אלטו ב־1 בינואר 2010. הוא היה ידוע בעבר כ"בית הספר לכלכלה של הלסינקי", "בית הספר לכלכלה ומנהל עסקים של הלסינקי", ובמהלך 2010–2012 "בית הספר לכלכלה של אוניברסיטת אלטו".
מבחינת קבלה, בית הספר נחשב לבית הספר לעסקים הקשה ביותר בפינלנד.
בשנת 2019, לבית הספר היה את מספר המועמדים הגבוהה ביותר לכל תוכנית להשכלה גבוהה בפינלנד.
היה לו גם שיעור הקבלה הנמוך ביותר מכל בית ספר למנהל עסקים בפינלנד.
בית הספר לעסקים של אוניברסיטת אלטו הוקם בהלסינקי בשנת 1904 על ידי הקהילה העסקית וקיבל מעמד של אוניברסיטה בשנת 1911. הוא פעל כאוניברסיטה פרטית עד 1974, כאשר מדינת פינלנד קיבלה את האחריות הפיננסית של האוניברסיטה.
עם זאת, בית הספר נשאר אוטונומי בניהולו ובעניינים הפנימיים שלו.
מאז הקמתו סיימו 23,000 סטודנטים.
בשנת 1950, בית הספר למנהל עסקים עבר מפביאנינקטו ל ב.
בית הספר הפך לחלק מאוניברסיטת אלטו ב־1 בינואר 2010 ועבר במלואו לקמפוס ב־2019.
בית הספר לעסקים של אוניברסיטת אלטו הוא בית הספר לעסקים הראשון במדינות הנורדיות שקיבל את ה (הסמכות משלושת ארגוני ה הגדולים והמשפיעים ביותר של בתי ספר למנהל עסקים: AACSB, AMBA ו־EQUIS).
נכון לשנת 2023, ההסמכה המשולשת קימת ב־125 אוניברסיטאות בעולם.
בית הספר חבר גם ב (CEMS) ובשותפות בניהול בין־לאומי (PIM).
מאז 2005 דירג הפייננשל טיימס את תוכנית CEMS בין התוכניות לתואר שני המובילות בתוכניות למנהל עסקים בעולם.
בית הספר לעסקים של אוניברסיטת אלטו הוא חבר פעיל בתוכנית המשותפת הזו.
הפייננשל טיימס דירג את בית הספר לעסקים של אוניברסיטת אלטו במקום ה־29 בדירוג בתי הספר לעסקים באירופה ב־2013, במקום ה־78 בתוכניות (MBA) גלובליות, ובמקום ה־43 בתוכניות לתואר שני בניהול.
בית הספר מציע תארים אוניברסיטאיים בכלכלה ומנהל עסקים ברמות תואר ראשון, שני ודוקטורט, יחד עם תוכניות MBA המיועדות לאנשי עסקים המתארחים באמצעות (Aalto EE).
לבית הספר מבנה תוכנית דו־שלבי, בהתאם להסכם בולוניה, עם תואר ראשון תלת שנתי ולאחריו תואר שני של שנתיים.
סטודנטים חדשים מתחילים בלימודים לקראת (.B.Sc) בכלכלה ומנהל עסקים ובסיומם, זכאים להמשיך ללמוד ל (.M.Sc).
תואר דוקטור נמשך בדרך כלל ארבע שנים נוספות.
משנת 2013, בית הספר מציע את התוכניות הבאות לתואר ראשון במדעים באנגלית (תוכנית תלת שנתית, 180 נקודות זכות):
בית הספר מציע את התוכניות הבאות לתואר שני במדעים באנגלית (תוכנית שנתיים, 120 נקודות זכות):
מאז 1995, בית הספר מציע תוכנית קיץ רב תחומית בשם תוכנית טכנולוגיית המידע (תוכנית של 3 חודשים, 24 נקודות זכות).
בית הספר מציע גם קורס קיץ של כיתת אמן עסקית רב תחומית (קורס בן שבועיים, 6 נקודות זכות).
בית הספר למל (Lämel School) הוא בית ספר שהוקם בירושלים בשנת 1856 על ידי אליזה הרץ ממשפחת למל האמידה מאוסטריה במטרה לעזור לתושבי "היישוב הישן" בירושלים.
בית הספר הוקם בתחילה ב ב, אך עבר למבנה קבע בשכונת זיכרון משה בשנת 1903. משפחת למל הייתה משפחה פילנתרופית ידועה אשר מספר מוסדות נתמכו בה, בעיקר בתחום החינוך.
בית הספר הוקם לזכר שמעון אדלר למל.
בית הספר תוכנן לשמש כמעין בית מחסה לילדים יתומים ועניים, המספק בצד הלימודים גם ארוחות חמות ובגדים.
בית הספר פעל בשיטת הוראת גן ילדים - "המצאה" חדשה שעדיין הייתה בחיתוליה בגרמניה.
תוכנית הלימודים כללה לראשונה הוראה מתודית לילדים, תוך שירה וריקודים, משחקים והפעלות.
האופי של המקום היה מסורתי וסדר היום כלל לימוד סיפורי התנ"ך, משלים תוך אהבה וחינוך מסורתי יהודי.
עם האופי הדתי שולב הפן הכללי של לימודים על טבע, בעלי חיים וכן ציור ומלאכה.
תוכנית הלימודים כללה עברית, מקרא, כתיבה, חשבון ולשון המדינה.
לשון ההוראה הייתה לאדינו, ובראשית שנות ה-80 של המאה ה-19, שונתה שפת ההוראה מלאדינו לגרמנית ולצרפתית.
על הקמת בית הספר מונה לודוויג אוגוסט פרנקל, שנתקל בהתנגדות עזה מקרב היישוב הישן, ובעיקר מקרב האשכנזים שבו, מיד עם הגעתו.
האשכנזים חששו מרוח ההפקרות שבית הספר החדש יביא בעקבות לימודי החול הנלמדים בו.
רוב האשכנזים בירושלים היו כבר עדים להשפעת ההשכלה הכללית באירופה שממנה הגיעו.
הם ראו בירושלים עיר מקלט מההשכלה האירופית ודרשו שלא תיכנס מבעד שערי ירושלים הקדושה.
על כן, עם הגיעו של פרנקל לירושלים נתקל בחרם רבנים על בית הספר.
בעקבות זאת, חתם פרנקל על הסכם עם ראשי העדה הספרדית על פיו כל תוכנית לימודים בבית הספר תאושר על ידם.
בין הרבנים שחתמו על מסמכי ההקמה של בית הספר למל חתם הרב אליהו יעקב נסים בשנת 1856.
נקודת מפנה בהתפתחות בית הספר הייתה בשנת 1888, אז אוחד עם "בית היתומים של הרצברג" ובראשותו הועמד אפרים כהן-רייס.
הארגון מחדש של בית הספר כלל הוספת מורים חדשים לצוות ההוראה כגון דוד ילין, פיתוח המתודיקה הלימודית והוספת שעות ללימודי החול.
מאז התאושש בית הספר ותלמידים רבים למדו בו, גם מבין העדה האשכנזית, למרות החרם שעדיין היה תקף.
בשנת 1904 נכנס בית הספר תחת חסותה של חברת "עזרה".
בשנת 1913, בעת מלחמת השפות, נותר בית ספר למל נאמן לחברת עזרה, ובעקבות זאת התפטרו מורי בית הספר והקימו בית ספר מתחרה.
רבים מהתלמידים שבתו ולא באו לבית הספר בדרישה להשבת המורים.
אך בעקבות כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים הועבר להנהלת ההסתדרות הציונית.
הנהלת בית הספר עברה לידי חיים אריה זוטא.
בית הספר כלל אז כיתות יסודיות ועל-יסודיות.
בשנת 1930 היה בית ספר למל הגדול שבבתי הספר העממיים בירושלים ולמדו בו כ-550 תלמידים.
בשנת 1967 החליט משרד החינוך לסגור את הכיתות ללימודי ערב לגילאי על-יסודי שהתקיימו בבית הספר, לאחר שהוחלט שמוריו יקבלו משכורת כמורי על-יסודי ולא כמורי בתי ספר עממיים.
הבניין הראשון של בית הספר נמצא בסמוך לרחוב השלשלת.
משכן הקבע של בית הספר החל להיבנות בשכונת זיכרון משה ברחוב ישעיהו בשנת 1902, וחנוכת הבית הייתה בשנת 1903. את המבנה תכנן האדריכל הטמפלרי תיאודור זנדל, שתכנן גם את בית החולים הגרמני ברחוב הנביאים ובית החולים שערי צדק.
את הקמת הבניין קיבל על עצמו הקבלן ר' יעקב מן, שגם היה מופקד על בניית בית החולים שערי צדק, וכדרכו העסיק בעיקר בעלי מקצוע יהודים בעבודות הבנייה.
במהלך הבנייה מת האדריכל זנדל, ואת הבנייה המשיך במקומו בנו בנימין.
הבניין נבנה בסגנון נאו-קלאסי אירופאי, בשילוב של יסודות מזרחיים.
בניין בית הספר שימש גם את הקהילה ונערכו בו הרצאות ואסיפות שונות, כמו גם פעילות של תנועת הצופים.
בינואר 1946 הפקיעה ממשלת המנדט הבריטי מספר חדרים בבית הספר לצורך שיכון חיילי הצבא הבריטי.
בשנים שלאחר סגירת בית הספר שימש המבנה כתלמוד תורה של חסידות בויאן, עקב מיקומו בלב השכונות החרדיות בירושלים.
במרץ 2011 מכרה ההסתדרות את המתחם לישיבת עץ חיים.
בדצמבר 2014 פורסמה תוכנית לבניית 2 בנייני מגורים בחצר המבנה לצד חיוב היזם בשימור מבני בית הספר שישמשו את ישיבת עץ חיים.
בית הספר הצה"לי למקצועות המחשב וההגנה בסייבר (בראשי תיבות: בסמ"ח, ידוע גם כמסלול אלפא, יחידה 95), הוא היחידה העיקרית להכשרת חיילים בתחום המחשוב והסייבר בצה"ל.
עד שנת 1994 הייתה בסמ"ח חלק מממר"ם, ולכן בוגרי הקורסים הארוכים בו עדיין מכונים "בוגרי ממר"ם".
זאת, אף על פי שרוב בוגריו מפוזרים ומשרתים במגוון יחידות (ובהן ממר"ם), ואף המדריכים שנשארים ביחידה לתפקידי הדרכה ופיקוד, אינם כפופים לממר"ם כבעבר.
עד שנת 2022 שכן בית הספר במחנה מקלף ברמת גן, וכיום הוא שוכן בפארק גב ים נגב שבבאר שבע, בסמוך לקריית התקשוב.
מפקד בסמ"ח הנוכחי הוא סא"ל איתי חיון.
בעקבות הקמת ממר"ם וכהכנה לקליטת המחשב הראשון בצה"ל, מדגם "פילקו 2000", נפתח באוקטובר 1959 קורס התכנות הראשון של ממר"ם, שבו השתתפו 22 תלמידים.
בקורס השני, שנפתח כעבור חודשיים, נדרשו התלמידים לחתום על חצי שנה שירות קבע (דרישה גדלה בהמשך לחתימה על חמש שמות שירות סדיר שגדלה במלחמת ההתשה לשש שנים.
מדור הדרכה, שהיה חלק מענף תכנות והדרכה בממר"ם, הכשיר מתכנתים, מפעילי מחשב ומנתחי מערכות מידע, בהם בעיקר חיילים בוגרי תיכון וחיילים שסיימו לימודים באוניברסיטה במסגרת העתודה האקדמית ומעט אזרחים.
בוגרי הקורסים של ממר"ם שירתו בממר"ם, ביחידות הקשורות לממר"ם, ועם פתיחת יחידות מחשב בצה"ל מחוץ לממר"ם שירתו בוגרי הקורסים של ממר"ם גם ביחידות אלה.
בשנים הראשונות המדריכים בקורסים אלה היו בעיקר ותיקי ממר"ם, שההדרכה הייתה בנוסף לעיסוקם העיקרי.
בשנת 1976 הפך הופרד מדור הדרכה מענף תכנות והדרכה והפך ליחידת הדרכה נפרדת, הכפופה למפקד ממר"ם.
ליחידה ניתנו תקנים של מדריכים שזה עיסוקם.
ב-1994 הפכה היחידה לבית הספר למקצועות המחשב.
בשנים הראשונות התקיימה ההדרכה מחוץ למחנה ממר"ם, ובתחילת שנות ה-70, עם הקמת בניין נוסף ליחידות ממר"ם נכללו בו גם כיתות הדרכה.
ב-1989 נבנה בממר"ם בניין מיוחד, בן קומות אחדות, ליחידת ההדרכה.
רשימת מפקדי יחידת ההדרכה לדורותיהם:
בית הספר למקצועות המחשב עבר מספר גלגולים במהלך השנים, במהלכם היה כפוף למספר יחידות:
לאחר הפרדת בסמ"ח מממר"ם, הוכפף בסמ"ח ל"חטיבת המחשוב" ולאחר פירוקה ב־1999, ישירות לחיל הקשר.
כחלק מהארגון מחדש שהביא להקמת חיל התקשוב, הוכפפה היחידה ב־2004 לבה"ד 7 (בית הספר הארצי לתקשוב).
ב-5 במאי 2013, חזרה היחידה להיות כפופה ליחידת ממר"ם כחלק מתוכנית המעבר לדרום, בה בסמ"ח וממר"ם עתידות לעבור לקריה הטכנולוגית אשר אמורה לקום בסמוך לאוניברסיטת בן-גוריון.
זאת בעוד בה"ד 7, בית הספר הצה"לי לקשר, תקשוב וסייבר, ממוקם בעיר הבה"דים.
ב-28 ביולי 2015 עברה היחידה לכפיפות יחידת מצפ"ן, בית התוכנה של אגף התקשוב.
ב-20 באוגוסט 2022 כחלק מפרויקט העברת בסיסי צה"ל לנגב עברה יחידת בסמ"ח לפארק ההייטק גב-ים נגב בבאר שבע, זאת לאחר שעזבה את מחנה מקלף ברמת גן.
ב-5 בדצמבר 2022 זכתה היחידה במקום הראשון בבית היחידות המצטיינות בתחום החדשנות, במסגרת פרסי ראש המטה הכללי לחדשנות מטעם הרמטכ"ל, רא"ל אביב כוכבי.
עם המעבר בין היחידות השונות אימץ בסמ"ח את תגי היחידות להן הוכפף.
בינואר 2014 זכתה היחידה לתג משל עצמה.
מפקד בסמ"ח הוא קצין בדרגת סגן-אלוף אשר כפוף פיקודית ליחידת מצפ"ן (בית התוכנה של אגף התקשוב וההגנה בסייבר).
מהקורסים בבסמ"חקורסים שקיימים כעת בבסמ"ח: תכנות
CybIT (Cyber IT)קורסים שהיו בעבר בבסמ"ח: ניהול רשת מחשוב, עבר לבה"ד 7.
מטמיעות מערכות מחשוב (החליף את קורס "הנחיית והטמעת יישומים"), עבר לבה"ד 7.
מדור תוב"ל (תוכנה בדיקות וצוות למדא) – אחראי על הכשרת חיילים בסיסית במגזר התוכנה.
צוות פיתוח, ה-DevOps והסייבר של היחידה גם נכלל תחת מדור תוב"ל.
מדור סו"ס (סייבר וסיסטם) – אחראי על הכשרת חיילים לניהול תשתיות ולהגנה בסב"ר.
מדור מאדי"ם (מפ"ל, SRE, דאטא אנליסט, ייישום ERP, מפתח BI) – אחראי על הכשרת חיילים במגזר הפיתוח והמידע.
מדור ליב"ה (למידה ייחודית בעידן הדיגיטלי) – אחראי על הכשרה, הדרכה מתקדמת והשתלמויות של חוגרים וקצינים בתחומי תוכנה, סייבר, הנדסה, תקשורת, תשתיות IT, יישומים ומחשוב אישי.
בעבר נקרא מדור היל"ה (השתלמויות לאורך השירות).
מד"ריה (מדריך ראשי) – אחראי על ניהול בסמ"ח מנהלתית ותקציבית ופיתוח ההכשרות.
מדור ארגון ומשא"ן (משאבי אנוש) – אחראי שלישותית על סגל בסמ"ח ובעיקר על חניכי כלל הקורסים וההשתלמויות.
מדור מפקדה''' – אחראי על קיום השגרה, התחזוקה השוטפת ועל המשמעת ביחידה.
בית הספר למוזיקה ופסטיבל מרלבורו הוא נווה מרגוע והתבודדות להשתלמות במוזיקה קלאסית ברמה גבוהה, הפועל למשך שבעה שבועות מדי קיץ במרלבורו, ורמונט, בצפון ארצות הברית.
מופעים פומביים נערכים בכל סוף שבוע במהלך הפעילות בבית הספר, בתוכנית הנבחרת רק כשבוע מראש, מתוך שישים עד שמונים היצירות, שהנגנים עובדים עליהן בחזרות.
בית הספר נוסד בשנת 1951. בין מייסדיו היו הפסנתרן רודולף סרקין, הכנר אדולף בוש והחלילן מרסל מואיז.
הוא הוקם על קרקעות של משק חלב לשעבר, שהפך זמן קצר קודם לכן לקמפוס של מכללת מרלבורו.
ממדיו הקטנים וסביבתו הכפרית משווים לאתר המוזיקה של מרלבורו אופי של נווה מרגוע, שבו יכולים מוזיקאים צעירים לשתף פעולה וללמוד לצד אמנים בכירים, בסביבה רחוקה מלחצים וממועדים מחייבים להופעות או להקלטות.
בית הספר למוזיקה ופסטיבל מרלבורו פועל כיום בניהולם האמנותי של ריצ'רד גוד ומיצוקו אוצ'ידה.
בישראל פעל במשך שנים מוסד דומה, בבית דניאל שבזכרון יעקב, שהוקם על מנת לשמש בית הארחה לנגנים, סופרים ואמנים.
בית הספר למקצועות הטכניים של חיל האוויר הישראלי (בקיצור: הטכני, בראשי תיבות: ביסל"ט) היא יחידת הדרכה הממוקמת בבח"א 21 בחיפה.
לביסל"ט מגיעים חיילים וחיילות לאחר טירונות, בעבר היה ניתן גם לפניה, במסגרת קד"צ, לצורך הכשרה במקצועות טכניים.
מקצועות אלה מתחלקים בעיקרון לשניים: מקצועות האחזקה ומקצועות האלקטרוניקה (בעבר היו קיימות שתי יחידות - בית הספר לאחזקה ובית הספר לאלקטרוניקה, אך אלה אוחדו לביסל"ט).
מקצועות האלקטרוניקה הם כל המקצועות הקשורים בתחזוקת מערכות אלקטרוניות: אוויוניקה, קשר, לוחמה אלקטרונית וכולי.
מקצועות האחזקה הם כל מקצועות המכונאות, החימוש והחשמל למשל מכונאי מטוסים/ מסוקים (המכונה ממ"סניקים), חמשים (חימוש), חמ"מניקים (חשמלאי מטוסים) ועוד.
ביחידה מוכשרים אלפי טכנאים בשנה, המהווים למעלה מ-30% מכלל כוח האדם של חיל האוויר.
תפקידם הוא לתחזק את כלי הטיס ואת המערכות האחרות בחיל ולהביאם למצב של זמינות תמידית.
לאחר סיום הקורס הספציפי, מחולקים הטכנאים בין בסיסי חיל-האוויר שם ישרתו בשירותם הסדיר.
החיילים שמשרתים במסגרת קורס קדם צבאי ממשיכים לטירונות ומשם ממשיכים לכנפות/בסיסים השונים בחיל האוויר.
החיילים מוכשרים על ידי מק"סים (מק"ס - מפקד קורס) בוגרי הקורס, שנשארים בתום קורס ההכשרה שלהם בטכני ומצטרפים לצוות ההדרכה במקום להמשיך לשירות כטכנאי במקצוע שרכשו באחד מבסיסי חיל האוויר.
לאחר הקורס עובר החייל קורס פו"ח (פיקוד והדרכת חיילים) ומוצב למספר חודשים באחד מהבסיסים כדי לרכוש מעט ניסיון במקצוע.
לאחר מכן משרת המק"ס בבח"א 21 בחיפה.
המק"ס מזוהה בתג יחידה של בח"א 21 ובשרוך הדרכה בצבע תכלת.
מק"סים מנוסים עוברים קורס פו"מ (פיקוד והדרכה מתקדם) ולאחריו הם מלווים מק"סים צעירים בפן ההדרכתי.
קורס נוסף הוא קורס חניכה שבסופו המק"ס מקבל שרוך כחול כהה (מתקדם).
קורס נוסף בשם פו"ב (פיקוד והדרכה בכיר), מקביל לקורס ר"צ בשטח, ובוגריו עונדים סיכת לפיד.
את הקורסים הללו מעבירים מדריכים מצטיינים אשר נבחרו לפקד במכון להכשרת המדריך, ששוכן אף הוא בבח"א 21.
בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה הוא מוסד צרפתי למחקר והשכלה גבוהה, Grands établissements (מוסדות מחקר ציבוריים יוקרתיים).
משימתו היא מחקר ושימוש מעשי במחקרים בתחום מדעי החברה.
המוסד כולל גם תחומים במדעי הטבע ובמדעי החיים.
המוסד ממוקם במרכז פריז (הרובע השישי של פריז), על אף שכמה ממרכזי וקבוצות המחקר שלו ממוקמים במרסיי, ליון וטולוז.
מייסדי בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה היו חברי Paris Universitas (איגוד של שמונה אוניברסיטאות פריזאיות).
במקור היה בית הספר חלק מהאֵקוֹל פְּרָאטִיק דֶה אוֹטְז אֵטִיד (École Pratique des Hautes Études; EPHE), ושימש כאגף השישי שלו: מדעי הכלכלה והחברה.
ה-EHESS זכה לאוטונומיה כמוסד חינוכי להשכלה גבוהה ב-23 בפברואר 1975. יצירת ענף המוקדש לחקר מדע החברה בתוך ה-EPHE זכתה לתמיכתם של מספר יזמים מקרן רוקפלר שהחלו בכך בשנות העשרים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, קרן רוקפלר השקיעה כספים נוספים במטרה ליצור מוסד מחקר סוציולוגי שאינו מרקסיסטי.
לכן, האגף השישי נוצר ב-1947, ולוסיאן פבר שהיה מושפע מג'ורג' גורביץ עמד בראשו.
מעט לאחר יצירתו (1947), האגף השישי, שכונה לאחר מכן EHESS, נעשה אחד מהמעצבים רבי ההשפעה ביותר של מתודולוגיות מחקריות עכשוויות בהיסטוריוגרפיה, מדעי הסביבה ומדעי החברה, הודות לתרומתם של מלומדים בולטים כמו פרנאן ברודל, ז'אק לה גוף או פרנסואה פירה.
ברודל ירש את פברה בשנת 1962 והתרכז בהקמתן של קבוצות מחקר מגוונות שמקום מושבן הנוכחי הוא בשדרת רַסְפָּיְי, באופן חלקי היה זה הודות לתמיכתה של קרן פורד.
כיום, בית הספר הוא אחד ממוסדות ה-Grands établissements היוקרתיים ביותר בצרפת.
הוא מתפקד כמוסד מחקר והוראה אשר מעניק לבוגריו תארים.
הוא מציע תוכניות ברמה גבוהה לסטודנטים לתארים מתקדמים מתוך כוונה להכשירם לקריירת מחקר.
למוסד יש תוכניות לתואר שני ותוכניות דוקטורט.
תחומי ההתמחות העיקריים הם: היסטוריה, בלשנות, פילוסופיה, פילולוגיה, סוציולוגיה, אנתרופולוגיה, כלכלה, מדעים קוגניטיביים, דמוגרפיה, גאוגרפיה, ארכאולוגיה, משפטים, ומתמטיקה, אם כי המוסד מתמקד במחקר בינתחומי בתוך מקצועות אלה.
ה-EHESS משמש כיום כאכסניה ללמעלה משמונים מרכזי מחקר (ביניהם מספר יחידות מחקר משותפות עם המרכז הלאומי למחקר מדעי) ו-22 תוכניות דוקטורט, או 13 שבהן נערכת שותפות עם אוניברסיטאות וגראן אקול צרפתיים אחרים.
מספר חברי סגל ידועים בעבר ובהווה
בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה הוא אחת משתי האקדמיות למוזיקה הפועלות בישראל.
בית הספר מהווה חלק מהפקולטה לאמנויות ע"ש יולנדה ודוד כץ של אוניברסיטת תל אביב, ופועל בשיתוף עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
הוא קרוי על שמם של איש העסקים היהודי מפרנקפורט יוסף בוכמן, שתרם כסף להקמתו, והמנצח זובין מהטה, לשעבר מנהלה המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
מהטה מכהן גם כנשיא כבוד של בית הספר ומנצח לעיתים מזומנות על התזמורת הסימפונית של המוסד, עמה אף סייר ברחבי העולם.
בית הספר נוסד בשנת 2005, על בסיס האקדמיה הישראלית למוזיקה ע"ש סמואל רובין, שפעלה באוניברסיטה משנת 1966; אליה נוספו החוג למוזיקולוגיה של אוניברסיטת תל אביב (אותה ביקשה תחילה האוניברסיטה לסגור), ותוכנית ההכשרה התזמורתית של התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בית הספר נוסד בעקבות משבר כספי שפקד את אוניברסיטת תל אביב, בעקבותיו שקלה האוניברסיטה לסגור את האקדמיה למוזיקה.
הנדבן יוסף בוכמן הסכים לתרום להבטחת המשך הפעילות של האקדמיה, תרומה חד פעמית של כמה מיליוני דולרים, וסיוע כספי שנתי של חצי מיליון דולר.
טקס הפתיחה הרשמי של בית הספר נערך ב-16 במרץ 2005, על רקע הפגנת סטודנטים במחאה על קיצוצים נרחבים בפעילות האוניברסיטה.
מנהלו הראשון של בית הספר היה הפסנתרן והמחנך תומר לב, שנמנה עם מייסדי המוסד.
בשנת 2009 החליף אותו זאב דורמן, יו"ר התזמורת הפילהרמונית הישראלית ונגן בסון בתזמורת במשך 40 שנה; לב שב לראשות בית הספר באוגוסט 2015. אחריו שימש כראש בית הספר אורי רום ובשנת 2025 מונה הפסנתרן אסף זוהר לתפקיד ראש בית הספר.
במסגרת בית הספר פועלים תזמורת סימפונית, מקהלה אורטוריית, מקהלה קאמרית, אנסמבל אופרה, אנסמבל מוזיקה בת-זמננו וכ-50 הרכבים קאמריים.
בבניין בית הספר פועלים שני אולמות מופעים (אולם קלרמונט ואולם טארג) ואולפן הקלטות משוכלל, בהם מתקיימים מופעים רבים לקהל הרחב - חלקם במסגרת מפעל מנויים רחב היקף הקרוי ע"ש יחיאל בן צבי.
האקדמיה הישראלית למוזיקה ע"ש סמואל רובין
אבן הראשה של בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה הייתה האקדמיה הישראלית למוזיקה ע"ש סמואל רובין, שנוסדה במקור כסניף של הקונסרבטוריון והאקדמיה הארצישראלית למוזיקה בשנת 1945 על ידי חברי התזמורת הארצישראלית (לימים התזמורת הפילהרמונית הישראלית).
עם המייסדים נמנו הוויולן עדן פרטוש, המלחין אלכסנדר אוריה בוסקוביץ', הפסנתרנית אילונה וינצה-קראוס והצ'לן לסלו וינצה, והכנרים לורנד פניבש ואחותו אליס פניבש-רוזנברג, שעלו לארץ ישראל לרגל ייסודה של התזמורת.
בשנת 1966 הפכה האקדמיה לחלק מאוניברסיטת תל אביב ועברה לבניינה הנוכחי שבקמפוס האוניברסיטה ברמת אביב, ובשנת 1972 היוותה אחד המוסדות שצורף להקמת הפקולטה לאמנויות באוניברסיטה זו.
בין מנהלי האקדמיה: המלחין והויולן עדן פרטוש, הפסנתרן והמנצח אריה ורדי, המלחינים יחזקאל בראון, יצחק סדאי ויוסף דורפמן, הכנר יאיר קלס, המלחין והמנצח עמי מעיני והמלחין והמנצח נעם שריף.
בית הספר מכשיר מוזיקאים לזירת המוזיקה המקצועית בתחומי הביצוע, היצירה והמחקר (נגינה, שירה, ניצוח, הלחנה, תאוריה ומוזיקולוגיה), לתואר ראשון, שני ושלישי; וכולל בתוכו, כחלק אינטגרלי, את תוכנית ההכשרה התזמורתית של התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
מפעל המנויים ע"ש יחיאל בן-צבי
החל משנת 2004 החלו לפעול סדרות קונצרטים והרצאות בבית הספר למוזיקה הנקראו על שמו של יחיאל בן-צבי.
הסדרות כוללות סדרה סימפונית המביאה לבמה את התזמורת הסימפונית של בית הספר וכן את כיתות הניצוח של בית הספר.
הסדרה הקאמרית מציגה הרכבים מצטיינים משורות התלמידים וכן חברי סגל ובוגרים אורחים.
סדרת הפסנתר של פרופ' תומר לב עוסקת בכל שנה בנושא מרכזי ועורכת בו קונצרטי שיחה.
הסדרה הווקאלית מציגה את מקהלות בית הספר, אנסמבל האופרה והרכבים אורחים.
לצד סדרות הקונצרטים בית הספר מארח את מיטב המרצים לסדרות לקהל הרחב בנושאי מוזיקה ואמנות.
בית הספר למחקר - מכון ויצמן למדע (עד 2024: מדרשת פיינברג) הוא מוסד אוניברסיטאי להשכלה גבוהה בעיר רחובות, אשר מעניק תוארי .M.Sc ו-.Ph.D (תואר שני ודוקטורט).
התארים מוכרים על ידי המועצה להשכלה גבוהה של מדינת ישראל ועל ידי מדינת ניו יורק בארצות הברית.
המדרשה הוקמה ב-1958 כזרוע האקדמית של מכון ויצמן ומכשירה את תלמידיה לתפקידים בכירים במחקר מדעי באקדמיה ובתעשייה.
מבנה בית הספר נחנך ב-8 באפריל 1966 בשם "מדרשת פיינברג", על שם איש העסקים היהודי-אמריקאי אברהם פיינברג, שהיה יושב ראש "הוועדה האמריקנית למען מכון ויצמן" ובשנים 1971–1976 יו"ר חבר הנאמנים של המכון.
מבנה בית הספר תוכנן על ידי האדריכלים בנימין אידלסון וגרשון צפור וב-2009 נערכו שינויים במבנה.
ב-2024 החליט המכון להסיר את שמו של אברהם פיינברג משם המדרשה, ושמה שונה לבית הספר למחקר - מכון ויצמן למדע.
התלמידים מעורבים באופן ישיר במחקר השוטף המנוהל במכון ויצמן, ומקבלים מלגות קיום כדי שיוכלו להקדיש את מלוא זמנם למחקר וללימוד.
ה"מרכז למחקר בסיסי על-שם קושלנד" מופקד על הענקת מלגות קושלנד, הניתנות למועמדים מתאימים, במיוחד בשלב הפוסט-דוקטורט, אשר קיבלו את תואר הדוקטור, או מקביל לו ממוסד מוכר בתוך שלוש שנים ממועד קבלת המינוי.
רבים מהמועמדים שזכו במלגת קושלנד מגיעים מחוץ לישראל.
דקאני מדרשת פיינברג ובית הספר למחקר לדורותיהם
בית הספר למדע המדינה, ממשל ויחסים בינלאומיים פועל במסגרת הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב.
בחוג מתקיימות תוכניות לימודים לתואר בוגר (ראשון) לתואר מוסמך (שני) ולתואר דוקטור.
מטרת בית הספר להקנות לתלמידים ידע, כלי ניתוח ודרכי חשיבה בתחומי ההתמחות השונים של מדע המדינה: פוליטיקה ומשטר בישראל; יחסים בינלאומיים ואסטרטגיה; מנהל ומדיניות ציבורית; התנהגות וכלכלה פוליטית; מחשבה מדינית ותורת המשטרים.
פוליטיקה ישראלית ופוליטיקה השוואתית – תחום זה עוסק במחקר המדינה המודרנית נושאים מרכזיים: ריבונות; משטר, תרבות פוליטית, בחירות; תנועות חברתיות, אידאולוגיות, זהות; ביורוקרטיה; שסעים בחברה הישראלית; הסכסוך הישראלי-פלסטיני; דת ומדינה; מיעוטים בחברה הישראלית; פוליטיקה ומשפט; נשים בפוליטיקה הישראלית; אלימות פוליטית; תקשורת פוליטית.
מחשבה מדינית – במסגרת זו עוסקים בהוגי דעות פוליטיים מרכזיים מהתקופה העתיקה ועד ימינו כגון: אפלטון, אריסטו, מקיאבלי, הובס, רוסו, מרקס, ובר.
ידונו נושאים כמו עצמה, אנרכיה, לאומיות, דמוקרטיה, פאשיזם, נאציזם, סוציאליזם ועוד.
תואר ראשון במדע המדינה, ממשל ויחסים בינלאומיים
הלימודים במסלול חד חוגי או דו חוגי, ויש גם מסלול מואץ למצטיינים לתואר שני במדע המדינה, ממשל ויחסים בינלאומיים בקבלה ישירה או במהלך הלימודים.
תחומי לימוד ייחודיים בתואר הראשון -
התמחות ביחסים בינלאומיים, ביטחון ודיפלומטיה.
התמחות בממשל ופוליטיקה בעידן הדיגיטלי.
חטיבה במדעי הנתונים ובינה מלאכותית (AI).
קורסי התמחות במגזר הציבורי והפרטי.
שילוב תחומים אלו פותח הזדמנויות לקריירה בהייטק, בשירות הציבורי, במגזר העסקי והמסחרי, בגופי התקשורת השונים, בחברה האזרחית, במגזר הציבורי, במגזר השלישי ועוד.
תואר שני במדע המדינה, ממשל ויחסים בינלאומיים
התכנית לתואר שני במדע המדינה, ממשל ויחסים בינלאומיים נועדה להקנות לסטודנטים והסטודנטיות ידע וכלים לחשיבה בתחומים הקשורים לעולם הפוליטי והמדיני בארץ ובעולם.
דגש מיוחד יושם על הכשרת תלמידים למחקר והוראה עצמאיים.
כמו-כן ייחשפו התלמידים לנושאים אשר ישמשו להם כבסיס לפעילות ציבורית.
לימודי התואר השני כוללים תחומי לימוד שונים: פוליטיקה ישראלית והשוואתית, מחשבה מדינית, יחסים בינלאומיים ואסטרטגיה, תקשורת פוליטית.
סטודנטים וסטודנטיות יוכלו להתמחות בכל אחד מהתחומים האלו במהלך התואר, ולרכוש ידע מעמיק בסוגיות המהותיות בכל אחד מהם.
מטרת הלימודים היק להכשיר את הדור הבא של החוקרים והמורים בתחומי מדע המדינה, ממשל ויחסים בינלאומיים.
מסלול ההכשרה הוא במתכונת לימודי הדוקטורט באוניברסיטאות המובילות בארצות הברית.
הוא כולל לימודים מעמיקים בתחומי הליבה של בית הספר, תוך כדי שיתוף פעולה מחקרי עם חוקרים בכירים ותלמידי מחקר אחרים בבית הספר ועידוד פרסומים אקדמיים.
תלמידי המחקר נדרשים להקדיש את עיקר זמנם ומרצם לעבודת המחקר ולהשתתף בפעילות האקדמית השוטפת המתקיימת בבית הספר.
תוכניות ייחודיות לתואר שני בבית הספר
לימודי פוליטיקה, סייבר וממשל - חד שנתית באנגלית
לימודי דיפלומטיה / ביטחון - חד שנתית לבכירים
ביטחון ודיפלומטיה - תוכנית בינלאומית חד שנתית באנגלית
בית הספר למקצועות התעופה (ביסמ"ת) 501 הוא יחידת ההדרכה להכשרת חיילים לשירות במערך התעופה של חיל האוויר ככבאים, פקידות מבצעים (פקמ"ציות), מפענחי תצלומי-אוויר (תצ"א), המודיעין, מש"קיות ניווט, ועוד.
בית הספר ממוקם בבסיס חיל-האוויר עובדה (בח"א 10).
עד 1987 בית הספר היה ממוקם בבסיס חפץ חיים.
בשנת 1987 היחידה עברה לבסיס עובדה.
עד נובמבר 2004 התקיימה בביסמ"ת מגמת קציני תעופה שעברה לבית הספר לקצינים של חיל האוויר.
בבית הספר עוברים הדרכה כ–2200 חניכים בשנה, מתוכם כ–1500 חניכות עוברות טירונות בבית–הספר עצמו.
בבית–הספר ישנן ארבע מגמות, שלוש מגמות מקצועיות: "ביטחון", "מבצעים ובקרה", "מודיעין" ומגמת "טירונות".
כל מגמה מקצועית מופקדת על מספר קורסים.
משך הזמן של מסלול בבית הספר משלושה שבועות, הקצר ביותר, ועד ארבעה חודשים הארוך ביותר.
בשנים 2022-2018 שימש מאיר בוחבוט כמפקד בית הספר.
בית הספר התרחב במהלך השנים, כאשר מרבית הקורסים בשיטת 'הכשרה במהלך העבודה' (OJT) עברו לביסמ"ת כדי לקבל מסגרת רצינית יותר.
בשנת 2007 מסלול הכש"מ (הכשרת המפקד) עבר לטייסת הדרכה החדשה שהוקמה בבסיס עובדה, והמשיך במתן שירותי הדרכה והכשרת מדריכים ומפקדים לכלל החיל.
ביולי 2020 הוקם בית הספר לבקרה אווירית ופיקוח טיסה בבח"א 10 וההכשרה לתפקידים: קציני בקרה אווירית, מש"קי בקרה אווירית, קציני פיקוח ופקחי טיסה עברה מביסמ"ת לבית הספר החדש.
באוגוסט 2021 נסגרת טייסת הדרכה בבסיס עובדה, והתאחדה לתוך ביסמ"ת.
עקב כך, נפתח גף חופ"ה (חקר ופיתוח הדרכה) ומסלול הכש"מ (הכשרת מפקדים להדרכה) מחדש ביחידה.
ביולי 2022, נקלטה בבית הספר מגמת הכשרות הקצונה שכוללת בתוכה את ההכשרות המתקדמות של קציני מערך התעופה והמנהלה של חיל האוויר.
בפברואר 2023, מסלול הכש"מ (הכשרות מפקדים) נקלטו למגמת הכשרות הקצונה.
בעקבות שינוי ארגוני זה המגמה הפכה להיות מגמת הכשרות הקצונה והפיקוד.
ב־10 ביולי 2023, הוחלף סמל היחידה כחלק מהשינויים הארגוניים שהתרחשו ביחידה בשנים האחרונות יחד עם תיקוף חזון וייעוד יחידתיים.
בית הספר למפעילי כטמ"ם הוא בית ספר של חיל האוויר הישראלי להכשרת מפעילי כטמ"ם, מטיסי חוץ ומדריכי טיסה לחיל האוויר הישראלי.
בית הספר ממוקם כיום בבסיס חיל-האוויר פלמחים (בח"א 30).
מפקד בית הספר הוא בדרגת סגן-אלוף.
בית הספר הוקם בשנת 2001 בבסיס עין שמר, ובשנת 2004 עבר לבסיס פלמחים.
בשנת 2010 הופרד גף מאמני טיסה למערך מסוקים וכטב"ם, שהיה חלק מבית הספר, ליחידה נפרדת - טייסת מאמני כטמ"ם ומסוקים.
בית-הספר מחולק לשלושה גפים האמונים על הכשרה:
גף הכשרה - תחתיו יוצאות הכשרות היסוד בבית הספר.
קורס מפעיל וקורס מטיסי חוץ.
גף הכשרות מתקדמות - תחתיו יוצאות הכשרות הקא"ם (קורס אימון מבצעי) והכשרות נוספות.
גף מד"ר (מדריך ראשי) - תחתיו יוצאת הכשרת מדריכי הטיסה של המערך.
בנוסף, קיים בבית הספר גף חופ"ה (חקר ופיתוח הדרכה), אשר אמון על שיפור, דיוק ופיתוח המדריכים וההכשרות בבית הספר.
הכשרות בית הספר למפעילי כטמ"ם
קורס מפעילי כטמ"ם נמשך כשישה חודשים.
לקורס מגיעים מי שהשתתפותם הופסקה בקורס הטיס של צה"ל, והשתתפו בו משך זמן של לפחות שנה או לאחר מסלול פיקוד דומה בחיל התותחנים.
בסוף הקורס החניכים מקבלים דרגת קצונה וכנפי מפעיל.
קורס אימון מבצעי שנמשך כשלושה חודשים ובמסגרתו מבצעים בוגרי קורס מפעיל הכשרה מבצעית לפני הגעתם לטייסות.
קורס מטיסי החוץ שנמשך 11 חודשים, אליו מגיעים מלש"בים בעלי ניסיון בהטסת טיסנים.
במהלך הקורס החניכים מוכשרים לבצע המראות ונחיתות בכלי טיס בלתי מאוישים, לרבות מטוס ה"זיק".
הכטמ"ם אותו מתפעלים בבית הספר למפעילי כטמ"ם הוא הרמס 450 (זיק).
בית הספר למנהל עסקים על שמם של דניאל ורפאל רקנאטי פועל כבית ספר עצמאי כחלק מהאוניברסיטה העברית וממוקם בקמפוס האוניברסיטה בהר הצופים.
בית הספר הוקם תחילה כמחלקה למנהל עסקים בשנת 1952 כחלק מהפקולטה למדעי החברה, והיה למוסד האקדמי הראשון בישראל להכשרת מנהלים.
בשנת 1970 המחלקה התרחבה ובית הספר נוסד.
בתחילה, בית הספר לימד קורסים לתואר שני במנהל עסקים.
עם השנים, פועלו של בית הספר התרחב וכיום יש בו 29 חברי סגל מתחומי מחקר שונים: מימון ובנקאות, התנהגות ארגונית ומנהל משאבי אנוש, שיווק, חשבונאות, חקר האינטרנט, אסטרטגיה ויזמות, חקר ביצועים וניהול התפעול וניהול ביו-רפואי.
בשנת 1997 בית הספר קיבל מעמד עצמאי בזכות פועלו של פרופ' אברהם משולח.
בית הספר הוא הראשון בישראל למנות אישה לכהן כפרופסור למימון.
בית הספר מקיים תוכניות לימוד אקדמיות לתואר ראשון במנהל עסקים, לתואר ראשון בחשבונאות, תוכנית שנה ד' בחשבונאות, תוכניות לתלמידי תואר ראשון מצטיינים, תואר שני במנהל עסקים MBA, תוכניות למנהלים – Executive MBA ולימודי דוקטורט.
כמו כן, מקיים בית הספר קשרי גומלין עם מוסדות אקדמיים ועסקיים ברחבי העולם ומאפשר מסגרות של חילופי סטודנטים וקיום כנסים בינלאומיים בישראל ומחוצה לה.
בבית הספר לומדים מעל 2,000 סטודנטים, מתוכם כ-50 בתוכניות המנהלים וכ-30 דוקטורנטים.
בית הספר מצהיר כי מטרתו היא "לפתח את דור העתיד של המנהיגות העסקית בישראל ולקדם את חזית הידע בתחומי הניהול העסקי."
במסגרת בית הספר פועלים מספר מרכזים וקרנות מחקר.
המרכזים גם מארגנים כינוסים, סדנאות וימי עיון בתחומיהם.
מרכזי המחקר הוקמו במשאבים שנתרמו על ידי חברות בינלאומיות והם תומכים במחקר המתקיים בבית הספר.
מרכז אספר לחדשנות ויזמות הוקם בשנת 2001. מיועד לתמוך במחקר האקדמי ביזמות ובהוראת קורסי יזמות, כגון יזמות עסקית ויזמות באינטרנט.
כמו כן תומך המרכז במרכז היזמות של האוניברסיטה העברית HUstart, מקיים הרצאת "אספר" שנתית של חוקר מוביל מחו"ל בתחומי היזמות והחדשנות ומקיים את סדרת "פגוש את המנכ"ל" החושפת סטודנטים ובוגרים למנהלים.
מרכז קיימרט לקמעונות ולשיווק בינלאומי הוקם בשנת 1990 במטרה לעודד מחקרים בתחום תורת השיווק, תפקוד מערכות קמעונאות, שיווק בינלאומי וניהול שיווק.
המרכז יזם והקים מעבדה ל"הדמיית קנייה", המהווה מוקד למחקרי התנהגות צרכנים בחנויות.
מרכז קרוגר למימון הוקם בשנת 1984, והוא תומך ומעודד מחקרים עיוניים בתחום המימון והבנקאות ומחקרים יישומיים הרלוונטיים לעולם העסקים והכלכלה הישראלית.
המרכז תומך בביקורי חוקרים ובקיום ימי עיון בתחום המימון והבנקאות, ובפעילות חדר העסקאות של בית הספר.
מרכז העברית הכשרת מנהלים הוקם בשנת 2014, הוא מרכז קידום ופיתוח של מנהלים.ות מענפים שונים במשק הישראלי באוניברסיטה העברית.
המרכז עוסק בהכשרות ופיתוח מקצועי במגוון תחומים ניהוליים: בהכשרת דירקטורים.ות, הכשרת מקצועות ניהול ההייטק, הכשרת ופיתוח מנהלים בעולמות הפיננסיים, העסקיים, המשפטיים, הטכנולוגיים ועוד.
בית הספר למלאכה היה מוסד חינוכי גדול לגילאי תיכון שהיה שייך לחסידי חב"ד ומיועד לילדי עולים, הוא שילב לימודים תורניים ולימודי מלאכה חקלאיים ופעל ביישוב כפר חב"ד (מאז שינה שמו מ'שפריר') בשנים ה'תשט"ו (1955) - ה'תשנ"ו (1996).
לבית הספר קיים סניף נוסף בקריית מלאכי הפועל מאז ה'תשל"א (1971).
המוסד התפרסם במיוחד בפיגוע הירי שהתרחש בבית הכנסת של המוסד באמצע תפילת ערבית בא' באייר ה'תשט"ז (1956), "הטבח בבית הספר למלאכה", בו נרצחו המדריך שמחה זילברשטרום וחמישה תלמידים.
במוסד היו חמש מחלקות: נגריה, מחלקת אלקטרוניקה, מחלקת מכניקה, מחלקת פלסטיקה ומחלקת מכונאות רכב.
לאחר הפיגוע הוקמה מחלקה שישית: בית דפוס, והיא נקראה דפוס "יד החמישה" על שם הרוגי הפיגוע.
המוסד הוקם בהוראת הרבי מלובביץ', ובשליחותו השתתף הרב שלמה אהרן קזרנובסקי בחנוכת הבית, שעמד בראשות הקרן לתמיכה בבית הספר.
את בית הספר ניהלו הרב ישעיהו גופין והרב יוסל בלוי, והוא עמד תחת ישיבת תומכי תמימים המרכזית בישראל בראשות הרב אפרים וולף.
המנהל החינוכי היה הרב משה אדרעי.
חסות חלקית נטל ארגון הג'וינט.
כיום נמצאת במתחם בית הספר 'ישיבת אהלי תמימים', בראשה עומד הרב משה הלל.
בית הספר למדעי המתמטיקה באוניברסיטת תל אביב פועל במסגרת הפקולטה למדעים מדויקים.
ראש בית הספר הנוכחי הוא פרופ' ליאור ברי-סרוקר.
במסגרת "המכון האוניברסיטאי למדעי הטבע", אחד ממוסדות ההשכלה שהתאחדו בשנת 1956 להקמתה של אוניברסיטת תל אביב, ניתנו גם קורסי יסוד אחדים במתמטיקה.
הפרופסורים למתמטיקה יוסף גיליס וחיים פקריס ממכון ויצמן למדע יזמו הקמה של מחלקה למתמטיקה שימושית באוניברסיטת תל אביב, וזו החלה לפעול בשנת הלימודים ה'תשי"ט (1958–1959), בקמפוס האוניברסיטה באבו כביר, בסיוע כספי של ממשלת ארצות הברית.
בשנותיה הראשונות פעלה המחלקה בחסות מכון ויצמן, שוועדה מטעמו אישרה מינוי אנשי סגל במחלקה.
בראש המחלקה עמד פרופ' נחמן פוזנר, ועם המורים הראשונים בה נמנו מר נתן אליוסף, ד"ר אמנון יקימובסקי ומר מרדכי אפשטיין, שהמשיכו ללמד במחלקה שנים רבות.
את הסגל המקומי תגברו מרצים אורחים מישראל ומחו"ל, ובהם פול ארדש.
בקיץ 1964 החלה האוניברסיטה לעבור למשכנה הנוכחי ברמת אביב, והמחלקה למתמטיקה השתכנה בבניין שנקר.
בספטמבר 1964 מונה פרופ' שלום אברבנאל לראש המחלקה, וכיהן בתפקיד זה עד 1970.
בשנת 1965 הכירה המועצה להשכלה גבוהה בתואר ראשון ושני במתמטיקה מטעם אוניברסיטת תל אביב.
על התעודות לבוגרים שסיימו קודם להכרה זו נכתב "סיים את חוק לימודיו המיועדים לתואר בוגר אוניברסיטה".
אחדים מאנשי הסגל הוסמכו, מטעם אוניברסיטאות אחרות, להנחות תלמידים לתואר שלישי.
בשנת 1966 עברה המחלקה לבניין קפלון, שנבנה בצמוד לבניין שנקר.
בהדרגה הצטרפו למחלקה גם חוקרים במתמטיקה עיונית.
בשנת 1967 רכשה האוניברסיטה מחשב אלקטרוני ראשון, מדגם CDC 3400, וזה שימש גם את המחלקה למתמטיקה, לקורסים בתכנות ובאנליזה נומרית.
בשנת הלימודים ה'תשל"א (1970–1971) הוקם החוג למדעי המתמטיקה, בראשות פרופ' אמנון יקימובסקי, ובו שתי מחלקות: מחלקה למתמטיקה שימושית בראשות ד"ר שלמה ברויאר ומחלקה למתמטיקה עיונית בראשות ד"ר דן עמיר.
בשנת הלימודים תש"ל החלו להינתן קורסים במדעי המחשב על ידי אנשי סגל ממוסדות אחרים, ובהם הפרופסורים שמעון אבן ואמיר פנואלי ממכון ויצמן וצבי כוכבי מהטכניון.
המחלקה למדעי המחשב החלה לפעול בשנת הלימודים ה'תשל"ג (1972–1973).
בשנת תשל"ג מונה פרופ' דני לויתן לראש החוג.
בשנת 1972 הוסמך החוג להעניק תואר שלישי.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 החלה עלייה מברית המועצות, ובעולים היו מתמטיקאים אחדים שהצטרפו לסגל החוג, ובהם הפרופסורים ישראל גוכברג, דוד מילמן, ויטלי מילמן, איליה פיאטצקי-שפירו ובוריס טרכטנברוט.
בשנת 1974 מונה פרופ' פלביאן אברמוביץ לראש החוג, והוא כיהן בתפקיד זה עד 1978. החליף אותו בתפקיד זה פרופ' דן עמיר.
בשנת הלימודים ה'תש"ם (1979–1980) הוקם בית הספר למדעי המתמטיקה, ובו שלושה חוגים: למתמטיקה שימושית, למתמטיקה עיונית ולמדעי המחשב.
לראש בית הספר נבחר פרופ' דן עמיר.
בשנת 1981 עבר בית הספר לבניין שרייבר שנבנה עבורו.
בשנת הלימודים ה'תשמ"ב עמד פרופ' אלדו לזר בראש בית הספר, ובשנת הלימודים תשמ"ג מונה דני לויתן לראש בית הספר.
החוג לסטטיסטיקה הוקם בשנת 1965 במסגרת הפקולטה למדעי החברה ופעל בשיתוף פעולה עם המחלקה למתמטיקה שימושית, ואף שכן יחד אתה בבניין קפלון.
במשך השנים התקיימו דיונים רבים על שילוב החוג עם המחלקה למתמטיקה, ודיונים אלה הבשילו בשנת 1985, עם צירוף החוג כמחלקה רביעית בבית הספר למדעי המתמטיקה.
בשנת ה'תשמ"ו (1985-1986) מונה פרופ' יקימובסקי לראש בית הספר, בסמסטר ב' של שנת ה'תשמ"ז (1986-1987) החליף אותו פרופ' מאיר סמורדינסקי, ובשנת הלימודים ה'תש"ן (1989-1990) מונה פרופ' מרצל הרצוג לראש בית הספר.
בשנת הלימודים ה'תשס"א (2000–2001) נפרדה המחלקה למדעי המחשב מבית הספר למדעי המתמטיקה והפכה לבית הספר למדעי המחשב.
הקשר ההדוק בין בתי הספר נמשך גם לאחר פיצול זה.
כיום יש בבית הספר שלושה חוגים:
בית הספר מקיים לימודים לתואר ראשון במסלול חד-חוגי ובמסלול דו-חוגי.
חוגים נפוצים לשילוב במסלול הדו-חוגי הם מדעי המחשב, כלכלה, מנהל עסקים, פילוסופיה ופסיכולוגיה.
בבית הספר מתקיימים גם לימודים לתואר שני ושלישי.
בשנת הלימודים תשע"ח כלל בית הספר קרוב ל-90 חברי סגל ולמדו בו כ-85 תלמידי תואר שלישי, יותר מ-200 תלמידי תואר שני וכ-500 תלמידי תואר ראשון.
בית הספר מפעיל גם את תוכנית בנו ארבל לתלמידים צעירים מצטיינים במתמטיקה, המאפשרת לתלמידים מצטיינים בתיכון ואף בחטיבת ביניים ללמוד במקביל קורסים אקדמיים לתואר ראשון במתמטיקה.
בית הספר למנהל עסקים ע"ש רון לאודר היא אוניברסיטה למנהל עסקים אשר יושבת בווינה, אוסטריה.
האוניברסיטה פועלת כ"אוניברסיטה למדעים יישומיים" במערכת החינוך האוסטרית.
היא נוסדה בשנת 2003 בסיוע כספי של רונלד לאודר (יזם, שגריר ארצות הברית לשעבר באוסטריה, נשיא הקונגרס היהודי העולמי והיו"ר ונשיא קרן רונלד לאודר) במטרה להכשיר אנשי מקצוע ומנהיגים מובילים לתחומי העסקים והכלכלה, שיתמחו בשיווק וניהול ברמה הבינלאומית.
שפת הלימוד במוסד היא אנגלית.
האוניברסיטה מציעה גם השתתפות בתוכנית לימודי יהדות המספקת לסטודנטים מלגת מגורים מלאה - מלגת לאודר.
האוניברסיטה עצמה היא אקדמית בלבד ואין כל השפעה של הדת על תוכנית הלימודים, אולם היא מותאמת לצורכי סטודנטים יהודים, היא לא מקיימת שיעורים בשבתות וחגים היהודיים (וגם לא בחגים הרשמיים באוסטריה) ומציעה קפיטריה כשרה.
קמפוס הלימודים ממוקם במה שהיה ארמון החורף של הקיסרית מריה תרזה בתקופת הנסיכות, והועמד לרשות לאוניברסיטה על ידי ממשלת אוסטריה.
הקמפוס נמצא ברובע ה-19 היוקרתי של וינה.
מייסדי האוניברסיטה בחרו להקים אותה בווינה, מאחר שהעיר נחשבת מרכז עסקים עולמי וצומת המשלבת עסקים ויוזמות מאירופה וארצות הברית.
כמו כן בווינה קיימת קהילה יהודית גדולה ותומכת, אשר נותנת תחושה של בית לישראלים וליהודי התפוצות המגיעים אליה.
בשבתות וחגי ישראל מתאפשרת בקמפוס למעוניינים חוויה ייחודית עם דגש על ערכים יהודיים.
מיקומה המרכזי של העיר מאפשר לסטודנטים מכל העולם, ובעיקר מישראל ואירופה, ללמוד ביחד.
בנוסף, האוניברסיטה מאפשרת גישה נוחה למורשת העתיקה והעשירה שמציעה ווינה ופרבריה.
בסביבתה נמצאים גם פארקים, מוסדות תרבות ואמנות, ועזרים ספורטיביים כגון בריכות שחייה, מגרשי כדורגל, מגרשי טניס ועוד.
האוניברסיטה מציעה קורסים בשפות נוספות מלבד אנגלית, ביניהם: גרמנית, עברית, סינית, רוסית וספרדית.
הסטודנטים צריכים לבחור לפחות שפה אחת על מנת לפתח יכולות בין-תרבותיות.
בית הספר ללימודים מתקדמים (אוניברסיטת לונדון)
הוא מוסד לתארים מתקדמים באוניברסיטת לונדון, המשמש כמרכז הלאומי של בריטניה לקידום של מחקר במדעי הרוח והחברה.
בית הספר שנוסד בשנת 1994, מאגד תשעה מכוני מחקר בעלי שם בין-לאומי יוקרתיים והוא המוסד היחיד בבריטניה הממומן באופן לאומי לקידום ולסיוע של מחקר במדעי הרוח ומקבל מימון מיוחד למטרה זו מהמשרד לסטודנטים .
משימת בית הספר היא לשמור ולפתח את המשאבים של תשעת המכונים החברים בה, שרבים מהם בעלי היסטוריות ארוכות ומובחנות, לטובת קהילות המחקר הלאומיות והבין-לאומיות.
בית הספר משיג את ייעודו על ידי פעילויות אלו:
מספק בסיס מחקרי לקהילה בין-לאומית של חוקרים
מעורר השראה, פיתוח ותומך ביוזמות מחקר ורשתות חדשניות
משפר את הפצת המחקר של אחרים ופעילויות קשורות, מעבר למה שהם או מוסדותיהם יכולים להשיג לבדם
מספק הכשרות מחקריות מומחיות ברמת תואר שני, דוקטורט ופוסט-דוקטורט - מקומית, ארצית ובינלאומית
מוסיף ערך לעבודתם של חוקרים במדעי הרוח והחברה ברחבי בריטניה
שישה מהמכונים מציעים מגוון תוכניות לימוד לתואר שני ופיקוח של דוקטורט בתחומי התמחותם.
מכוני בית הספר מספקים מגוון שירותי מחקר מומחים בתחומי ההתמחות שלהם.
בהמשך לתפקידם הלאומי והבין-לאומי, מכוני בתי הספר מבצעים מחקר איכותי; מתחזקים ומפתחים אוספי ושירותי ספריות; מפתחים משאבים דיגיטליים; מפרסמים כתבי-עת וסדרות ספרים; מארחים חוקרים ועמיתים לאחר הדוקטורט; מארגנים מגוון אירועים אקדמיים הכוללים סדאות, כנסים, ימי עיון והרצאות; מספקים הכשרות מומחיות ותוכניות לימודי מחקר לתארים מתקדמים ותוכניות דוקטורט.
נכון לשנת 2020, מכוני המחקר מקימים הכשרות מחקר ומעורבים בשישה עשר פרויקטים ויוזמות שונים.
כמו כן, בית הספר ללימודים מתקדמים ממלא תפקיד ייחודי מוביל בהטמעת מעורבות ציבורית הן מבחינה מוסדית והן בתוך תרבות מחקר רחבה יותר.
בית הספר למוסיקה בקריה האקדמית אונו (נקרא גם Ono music) הוא מוסד אקדמי ללימודים והכשרה גבוהה במוסיקה, המהווה חלק מהקריה האקדמית אונו ומעניק את התואר הראשון הבין לאומי, .B.Mus.
בית הספר מכשיר מוזיקאים בתחומי הביצוע, היצירה, הטכנולוגיה והפקה – ומציע ארבע התמחויות במסגרת התואר הראשון: ביצוע לנגנים, הלחנה ועיבוד למסך ולבמה, שירה ופרפורמנס, הפקה מוסיקלית והלחנת שירים, ותת מסלול: זמר-יוצר מפיק.
דקאן בית הספר למוסיקה בהקמתו היה נעם שריף, שגם הוביל תוכנית לימודי ניצוח סימפוני בבית הספר.
משנת 2022, מנהל את בית הספר המנצח, המלחין והפסנתרן ירון גוטפריד, ויושב הראש של בית הספר הוא פרופ' יהודה סומר כהן.
מכללת "הד" נוסדה על ידי המנצח והמעבד יהודה כהן בשנת 1988 ביהוד.
תחילה פעלה כקונסרבטוריון מקומי לילדים ובני נוער.
תוך זמן קצר יחסית, הפכה המכללה למוסד פעיל ומרכזי ללימודים מקצועיים של מוזיקה קלה וג'אז, עיבוד, הקלטה וסאונד, כולל קורסים אקדמיים עם מורים ומוזיקאים מהמובילים בישראל.
בשנת 1998 עברה המכללה למשכנה בדרום תל אביב.
בשנת 2012 התאחדה "מכללת הד למוסיקה עכשווית" עם הקריה האקדמית אונו, ונהייתה לבית הספר למוסיקה של הקריה האקדמית אונו.
בשנת 2015, עבר בית הספר למוסיקה מתל אביב למבנה חדש שנבנה עבורו בקמפוס המרכזי בקריית אונו.
המבנה, שיועד לכ-500 סטודנטים, הכיל חדרי הקלטה ובקרה, חדרי חזרות, מעבדות עריכה, מתחם טכני, כיתות לימוד, אודיטוריום רב-תכליתי ואולם מופעים.
שטחו הבנוי היה כ-2,700 מטרים רבועים.
בשנת 2016 קיבל בית הספר את אישור המועצה להשכלה גבוהה להעניק תואר ראשון במוזיקה רב-תחומית .B.Mus לבוגרי תוכנית לימודי המוזיקה המלאה.
המחזור הראשון לתואר נפתח בשנת תשע"ג.
בשנת 2023, עברה הקריה האקדמית אונו, כולל בית הספר למוסיקה, לקמפוס חדש ליד צומת סביון.
בית הספר החדש מאובזר באולם קונצרטים ומופעים, אולפן הקלטות, כיתות מחשבים ומקלדות, כיתות ביצוע לשירה, כיתות לימוד, חדרי הרכבים ואימון אישיים.
הלימודים לתואר ראשון במוזיקה כוללים קורסי ליבה מתחומי התאוריה המוזיקלית לצד קורסים כגון: מוזיקה יהודית, מוזיקה ערבית, לימודי ג'אז, פופ, רוק ומוזיקה אתנית, מוזיקה קלאסית, ניצוח, הלחנה, הפקה מוזיקלית, סאונד, קומפוזיציה, תזמור ועיבוד אמנותי וכן קורסי יזמות ופיתוח קריירה למוסיקאים.
בין בוגרי בית הספר ניתן למנות את יונתן פריג', טל גורדון, שיר ביטון, איתמר גרוס, עודד סנדטש, אושי מסלה ורון פרץ.
מסלול הלחנה ועיבוד למסך ולבמה – מתמקד בקורסים שונים בהלחנה קלאסית, הלחנה למדיה (טלוויזיה, סרטים), הלחנה לתיאטרון, עיבוד אמנותי, עיבוד בסגנונות, תזמור סימפוני, ניצוח על תזמורת, קורסים טכנולוגים (הכוללים עבודה עם תוכנות באולפן, הלחנה למשחקי מחשב וכתיבת ג'ינגלים) ושעורים פרטיים בהלחנה.
מסלול שירה ופרפורמנס – המסלול נועד להכשיר זמרות וזמרים למצוינות קולית ולשליטה בפרפורמנס, כך שיוכלו להשתלב בתעשיית המוסיקה.
הסטודנטים מתנסים במגוון הופעות בסגנונות שונים, תוך דגש על הפקת קול, יציבה נכונה, שליטה במרחב, יצירה, שירה סולנית ושירה באנסמבלים.
במסגרת הקורסים במסלול: פיתוח קול, הגשת שיר, סדנת ביצוע לשירים ישראלים בביצוע מול קהל, הלחנת שירים, יסודות התיאוריה המוסיקלית, עיבוד וכתיבה להרכבים, הפקה מוסיקלית ושליטה בתכנת הקלטה ועריכה.
מסלול הפקה מוסיקלית והלחנת שירים – המסלול נועד להכשיר מוזיקאים ומלחינים המעוניינים להתמחות בתחום ההפקה המוסיקלית והלחנת שירים.בין הקורסים המוצעים: הפקת שיר במלואו באולפן הקלטות, קורס ABLETON LIVE, הפקת מוזיקה למשחקי מחשב ואפליקציות, הפקת מוזיקה לפרסומות והפקת מוזיקה למדיה ולסרטים.
מסלול ביצוע לנגנים – מסלול הלימודים נועד לנגנים המחפשים להתמקצע על הכלי, ולפתח מיומנויות גבוהות בנגינה, הן בהרכבים והן בנגינה סולנית.
המסלול כולל הוראה במגוון רחב של כלים ובהם פסנתר, גיטרה, בס, כלי נשיפה, כלי מיתר, תופים וכלי הקשה.
מסלול זמר, יוצר, מפיק – תת-מסלול חדש (תחת מסלול הפקה מוסיקלית והלחנת שירים/שירה ופרפורמנס), נועד במיוחד עבור זמרים-יוצרים הרוצים לכתוב, לבצע ולהפיק חומרים מקוריים של עצמם ללא תלות במפיקים / מוסיקאים חיצוניים, החל מרמת הרעיון המוקלט, דרך הסקיצה ועד להקלטת המוצר הסופי.
תחום התמחות זה משלב בתוכו קורסים נבחרים, הן ממסלול הפקה מוסיקלית והלחנת שירים והן ממסלול שירה ופרפורמנס.
שילוב המסלולים בקורסים ייעודיים אלו מקנה לסטודנטים את הכלים הנחוצים על מנת לייצר, להפיק ולבצע את החומרים אותם כתבו, החל משלב היצירה, דרך שלב ההפקה המוסיקלית ועד לשלב הביצוע הקולי והעמידה על הבמה.
עליית הנאצים לשלטון בגרמניה הובילה את ראשי יהדות גרמניה להכרה בצורך להכשיר בני נוער לעלייה לארץ ישראל.
כך הוקמה עליית הנוער שפעלה להעלאת והכשרת נוער יהודי בתחילה מגרמניה הנאצית ולאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה גם ממדינות נוספות באירופה.
להקמת בית ספר טיץ ביגור, חברו מספר גופים ובראשם: האגודה המרכזית של אזרחים גרמנים בני הדת היהודית, ההסתדרות הציונית בגרמניה, עליית הנוער, משפחת שוקן, התאחדות עולי גרמניה ואגודת עזרא.
היה זה ניסיון ראשון מצד תנועת עליית הנוער להכשיר את העולים בנגרות ובמסגרות ולהקנות להם מקצוע להמשך חייהם בישראל.
אנשי קיבוץ יגור ראו בפרויקט הזדמנות לחינוך בערכי החלוציות ובניין הארץ ברוח תנועת העבודה.
שתי הגישות לא בהכרח תאמו האחת את רעותה, והעניין הוביל לעימותים תכופים בין הארגונים.
אתר יגור נבחר בשל קרבת הקיבוץ לנמל חיפה ולמרכזי תעשייה אזוריים, והיותו של קיבוץ יגור מבוסס כלכלית ובעל משק חקלאי גדול ומתקדם לתקופתו.
ארתור רופין ניהל את המשא ומתן ובסיומו העביר קיבוץ יגור קרקעות קק"ל שבאחזקתו לצורך הקמת המתקנים, וארגון יוּגֶנְדְהִילְפֶה (מגרמנית: עזרה לנוער יהודי) הסכים לתמוך כלכלית בתלמידים במהלך שנות לימודיהם במוסד.
מנהיגי יהדות גרמניה החליטו לקרוא לבית הספר על שם לודוויג טיץ שהיה פעיל ציבור ציוני אשר זכה לאהדה רבה בקרב הנוער היהודי-גרמני ונפטר ב-1933. לאור תוכני הלימוד, שיקולי מיקום ותקציבים, והעובדה שמדובר בלימודי פנימייה הוסכם שבית הספר ייועד לבנים בלבד.
עוד הוסכם, שאוכלוסיית התלמידים תמוין בתהליך ההכשרה בגרמניה ויישלחו תלמידים המתאימים להכשרה מקצועית.
חבר הנאמנים (קורטוריון) של המוסד כלל את: הנרייטה סאלד וארתור רופין מטעם עליית הנוער, גאורג לנדואר ומקס קרויצברגר מטעם התאחדות עולי גרמניה, וישראל אידלסון מטעם משק יגור.
ב-18 באוקטובר 1936 הודיעה הנרייטה סאלד לחבר הנאמנים על קבלת האישורים לפתיחת המוסד ובו ילמדו 60 תלמידים עולים מגרמניה.
מועד זה נחשב לתאריך ייסודו של בית הספר.
בפועל, ב-8 בפברואר 1937 הגיעה הקבוצה הראשונה שמנתה 58 תלמידים לארץ ישראל ולוותה ליגור על ידי הנס בייט מזכיר עליית הנוער, ובו נערכה להם קבלת פנים חגיגית לרגל פתיחת המחזור הראשון ללימודים במוסד.
שנת הלימודים נפתחה במאי 1937. ביוני 1937 נערך טקס חנוכה רשמי של המוסד, בנוכחות אדוארד קית'-רוץ' מטעם המנדט הבריטי.
את הטקס ליוותה בשירה מקהלת תלמידי בית הספר בניצוחו של יהודה שרתוק.
את מבנה בית הספר והפנימייה תכנן האדריכל אריך מנדלסון בסיועו של המהנדס אריך קמפינסקי, ואת הביצוע בפועל ניהל האדריכל טיבור שיין.
מעדויות של בוגרי המחזורים הראשונים עולה, כי התלמידים היו נלהבים לחוויית הלמידה החדשה, לתנאי המגורים וההסעדה ובעיקר רווחו מהמפלט מהאנטישמיות הגואה בגרמניה.
מנגד, בקרב חברי יגור נטען, כי שני המחזורים הראשונים לא התייחסו ברצינות יתרה ללימודיהם, אלא כתחנת מעבר לחיים הבוגרים.
בהמשך, נקלטו פליטים ממדינות שונות באירופה כגון צ'כוסלובקיה, רומניה, יוגוסלביה, יוון, ובולגריה ונערים ממשפחות קשות יום מהארץ, אשר באמצעות שדרוג סגל ההוראה זכו לחינוך מקצועי ברמה גבוהה, שאפשר להם להשתלב בשוק העבודה במדינה שבדרך.
בכך, היה בית ספר טיץ מראשוני המוסדות בישראל שהעניקו השכלה מקצועית.
התלמידים הצטרפו לתנועות נוער, חלקם לנוער העובד וחלקם לשומר הצעיר.
במקביל, עברו חניכי המחזורים השונים אימונים צבאיים בגדנ"ע.
בהמשך, הצטרף חלק גדול מהם לחי"ש וחלקם בהמשך, גם לפלמ"ח.
בראשית ימיה של מדינת ישראל נחשב בית זה לשם דבר בתחום ההכשרה המקצועית בישראל.
ממאי 1937 ועד מאי 1948 למדו בבית ספר טיץ כ-450 תלמידים, ב-7 מחזורים תלת שנתיים ומחזור אחד חד שנתי.
כ-350 למדו בתנאי פנימיים ועוד כ-100 היו אקסטרניים.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לבית הספר גם תלמידים תוך כדי שנת הלימודים, ועל פי רוב החלו את לימודיהם במחזור נתון וסיימו אותם במחזור שלאחריו.
לאחר סגירת בית הספר אבד ארכיונו, עניין שהקשה על איסוף החומר ואיתור שמות תלמידיו, בעיקר אודות האקסטרניים.
המחזור הראשון למד ממאי 1937 ועד פברואר 1940 ובו למדו 55 תלמידי פנימייה.
המחזור השני למד ממאי 1939 ועד יולי 1942 ובו למדו 60 תלמידי פנימייה.
בשני המחזורים הראשונים למדו תלמידים מגרמניה הנאצית (כולל אוסטריה).
לפי אגדה אורבנית שנפוצה בקרב תלמידי טיץ', הנרי קיסינג'ר ניסה להתקבל ללימודים בבית הספר ולא עבר את תהליך המיון שנערך בגרמניה.
הלימודים הופסקו בשל מלחמת השחרור, התלמידים גויסו ולא סיימו את לימודיהם.
מחזור חד שנתי למד בשנים 1947 - 1948 ובו למדו 30 תלמידים שסיימו את לימודיהם.
תוכני הלימוד, סגל המורים והתלמידים
במהלך שנות פעילותו נתקל בית הספר בקשיים בגיוס מורים ומדריכים מתאימים.
ההסכם בין עליית הנוער לקיבוץ יגור העניק עדיפות למינוי צוותי הוראה מקרב בני הקיבוץ, אך לא כל הסגל הממונה תאם את צורכי הלימוד והסילבוס המקצועי.
לכך נוספו מאבקי שכר ומאבקים על התנאים הסוציאליים שגרמו לחילופי גברי בהנהלת המוסד.
העניין הוביל לעימותים תכופים בין ראשי קיבוץ יגור לראשי עליית הנוער והנהלת בית הספר.
מנהלו הראשון של בית הספר היה אהרן שניימן (שלגי) אשר כיהן עד ספטמבר 1941. שניימן נקט בקו משמעתי נוקשה וכונה "קצין פרוסי", ובספטמבר 1941 פוטר מתפקידו.
במאי 1942 מונה תחתיו פרופסור מקס ארנרייך שהיה מהנדס מכונות ומרצה בטכניון והוא כיהן בתפקידו עד ראשית 1947. לאחר עזיבתו של ארנרייך מונה למנהל בית הספר אדגר פרוינד.
פרוינד התפטר בשלהי 1947 ובמקומו מונה שמעון רדליך שניהל את בית ספר טיץ עד לסגירתו.
המנהל הפדגוגי, המדריך הראשי וממלא מקום מנהל בית הספר היה הנס גרטנר.
בבית הספר היו שתי מגמות מקצועיות מרכזיות: נגרות ומסגרות.
במגמת נגרות למדו נגרות רהיטים ונגרות בניין ובתחום המסגרות למדו מסגרות מכנית ומסגרות בניין.
בנוסף היו שיעורים משותפים בעברית, אנגלית, היסטוריה, שרטוט טכני, מתמטיקה, טכנולוגיה, פיזיקה, הנהלת חשבונות, ציור, תנ"ך, ספרות, וחינוך גופני.
בשעות הערב, לאחר תום יום הלימודים התקיימו חוגים, פעילות גדנ"ע ובהמשך חי"ש.
ב-1942 ערך מפקח מטעם מחלקת החינוך של הוועד הלאומי ביקורת בבית ספר טיץ.
בדו"ח ציין שרמתם של התלמידים אינה אחידה והעניין משבש את תוכנית הלימודים.
עוד ציין כי ישנם ליקויים בארגון ויישום תוכנית הלימודים ונדרשת כיתת מכינה כדי להאחיד את רמת התלמידים.
עוד צוין שיש להרחיב את הסגל המקצועי של המורים בהתאם לתוכני הלימוד.
בראשית 1942 פנתה הנרייטה סאלד לאריה בן-גוריון בבקשה שיצטרף לסגל ההוקרה של בית הספר, כדי לחלץ אותו מקשייו לאור חשיבות המפעל שטיפל באותה העת בכ-100 נערים שרובם הגיעו כפליטים לבדם לארץ.
בן-גוריון נעתר, עבר להתגורר ביגור עם משפחתו ושוכן באחת מקומות הפנימייה.
בן-גוריון לימד את מחזור ד' של בית ספר טיץ, והמשיך להדריך את הקבוצה גם בתקופת ההכשרה שלהם, בגרעין שכונה "עטרת" ואליו צורפו קבוצת בנות מבית ספר עיינות, מרמת גן ומתלפיות.
כל הגרעין התגייס לפלמ"ח ובהמשך יישבו חבריו את קיבוץ חוקוק.
חבר הנאמנים של המוסד הסתייג מפעילותו של בן-גוריון אשר נשאה אופי פוליטי עם נטייה לקיבוץ המאוחד.
במהלך לימודי מחזור ה' בו למדו 39 תלמידי פנימייה התחולל משבר חברתי בין התלמידים ובינם לבין חברי הקיבוץ.
נתגלו בעיות משמעת רבות וכפועל יוצא מהן, הוחלט לקבל את תלמידי מחזור ו' לחודש ניסיון בטרם קבלתם ללימודי קבע במוסד.
בתקופה זו העמיק משבר סגל ההוראה, ופתיחת שנת הלימודים התעכבה בשל החוסר במדריכים.
בתקופה זו החלו לקיים קורסים ייעודיים לתלמידים אקסטרניים.
במאי 1944 התקיים קורס ל-12 מכונאים חברי הפלי"ם ועימם נמנה אברהם זכאי.
מחזור ז' היה האחרון שהשלים מסלול תלת שנתי ועמד בסימן הרעת המצב הביטחוני בארץ.
מחזור ח' הפסיק את לימודיו וב-15 במאי 1948 גויסו תלמידיו.
מבין בוגריו הנודעים של בית הספר ניתן למנות את: האלוף אהרון דורון, יעקב אלעזרי, אפרים וייל, עוזי גל, חנן זלינגר ורפי גורן.
במאי 1948, במהלך מלחמת השחרור פונו הנשים והילדים מקיבוץ אשדות יעקב ושוכנו בפנימיית טיץ.
ב-11 בנובמבר 1948 החליטה אספת קיבוץ יגור שהקיבוץ אינו מעוניין בהמשך פעולתו של בית הספר בשטחו.
התקיים משא ומתן בין הגורמים השונים ובאוקטובר 1949 נסגר רשמית המוסד.
לאחר סגירת בית הספר, הוסב מבנה הפנימייה לבית הדואר, המנהלה ולמזכירות הקיבוץ.
מבני וסדנאות בית הספר הועברו לשימוש מפעל לגין.
ארכיון בית הספר אבד וחומר אודות המוסד נאסף באופן חלקי מארכיונים וממוסדות שונים.
בית הספר ללימודי יהדות של לונדון הוא מוסד להשכלה גבוהה ליהודים העוסק בלימודי יהדות הממוקם בלונדון.
המוסד הוקם ב-1855 תחת השם ג'וז קולג' (Jews' College).
החל משנות ה-80 של המאה ה-19 ניתנו בג'וז קולג' תארים מטעם אוניברסיטת לונדון.
הסדר זה הופסק ב-1998 ובמסגרת מיתוג מחדש שינה המוסד את שמו לבית הספר ללימודי יהדות של לונדון בשנת 1999.</div>
הג'וז קולג' הוקם על ידי הרב הראשי של בריטניה נתן מרקוס אדלר ובתמיכת סר משה מונטיפיורי.
את הרעיון להקמת מוסד שיכשיר רבנים ומורים יהודים הגה מונטיפיורי עוד ב-1841. אבן ראשונה הונחה ב-4 בינואר 1852, והמוסד פתח את שעריו ב-11 בנובמבר 1855 כשהרב אדלר משמש כנשיא.
הג'וז קולג' הכשיר מורים ליהדות, אנשי דת וחזנים.
בנוסף שימש הג'וז קולג' עם הקמתו ועד לשנת 1879 כתיכון לנערים יהודים.
עם הקמתו שכן הג'וז קולג' בכיכר פינסבורי שבמרכז לונדון.
ב-1881 עבר הקולג' לכיכר טביסטוק שבשכונת בלומסברי, בסמיכות ליוניברסיטי קולג'.
לתלמידי הקולג' החלו להינתן תארים מטעם אוניברסיטת לונדון (שממנה הוענקו תארים לכל תלמידי היוניברסיטי קולג') ולצד לימודי יהדות, הם שילבו לימודי חול ביוניברסיטי קולג'.
ב-1932 עבר משכן הקולג' לבית וובורן (Woburn House) מרכז של הקהילה היהודית, גם הוא בכיכר טביסטוק.
ב-1954 עברה המכללה לכיכר מונטגו שבשכונת מרילבון.
בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 שכנה המכללה באופן זמני בבית כנסת פינצ'לי וב-1984 עבר הקולג' למבנה הנוכחי שלו בהנדון שברובע בארנט, בתמיכתו הכלכלית של איש העסקים הברון סטנלי קלמס.
מנהלי הג'וז קולג' מאז הקמתו הם אליעזר הלוי, ברנט אברהמס, הרב נפתלי הרמן אדלר, מיכאל פרידלנדר, אברהם ביכלר, הרב יחזקאל (איזידור) אפשטיין, הרב יעקב צבי צימלס, הרב נחום אליעזר רבינוביץ', הברון הרב יונתן זקס, הרב אירווינג ג'ייקובס והרב דניאל סינקלר.
על פי חוקת הג'וז קולג' נקבע שנשיא המועצה הוא הרב הראשי של בריטניה.
ב-1998 הפסיקה אוניברסיטת לונדון את הקשר עם הקולג' וב-1999 שינה המוסד את שמו, במסגרת מיתוג מחודש, ל-"בית הספר ללימודי יהדות של לונדון" (London School of Jewish Studies).
כיום לבית הספר יש תוכנית לסמיכת רבנים ופועל בו כולל מונטיפיורי, שמעניק לימודים מרוכזים בגמרא והלכה במשך שנה אחת.
בית הספר מעניק תואר MA במדעי היהדות בשיתוף עם קינגס קולג' לונדון ותארים BA ו-MA בחינוך יהודי בשיתוף עם אוניברסיטת מידלסקס.
לבית הספר גם תוכנית לחינוך מבוגרים.
בבית הספר לומדים מרחוק גם תלמידים מדרום אפריקה ואוסטרליה.
הדקאן הנוכחי של בית הספר הוא הרב ד"ר רפאל זרום.
כבר עם הקמתו, השתייך ג'וז קולג' אל המיינסטרים הדתי בבריטניה, כפי שהוא מתבטא בארגון היהודי-דתי המוביל בממלכה ק"ק כנסת ישראל (United Synagogue) שבראשו עומד הרב הראשי לבריטניה ובית דינו.
בתי הכנסת והמוסדות השייכים לארגון נמנים עם זרם האורתודקסיה המודרנית.
גם בתוך המיינסטרים הזה ישנם גוונים שונים והדבר בא לידי ביטוי בהיסטוריית הג'וז קולג'.
קרה שהיו פערים בהשקפת העולם ובתפיסת היהדות בין הרב הראשי (הנחשב לנשיא מועצת הקולג') ובית דינו, ובין זו של חברי המועצה והמרצים, שהשקפת עולמם הייתה פחות שמרנית.
רבנים חרדים אחדים הביעו הסתייגויות מפורשות מהג'וז קולג'.