tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-11 באוגוסט 1889 ננסן הודיע על אירוסיו לזמרת אוה סארס, שאותה הכיר כמה שנים לפני כן באתר סקי.
הארוסה הייתה בתו של פרופסור לזואולוגיה שנפטר בילדותה.
ב-6 בספטמבר, באותה שנה, נערכה החתונה.
נישואים אלה הפתיעו רבים, שכן ננסן התבטא לא פעם נגד מוסד הנישואין.
ננסן בנה לו בית למשפחתו ב-1891 מרווחי ספרו על המסע בגרינלנד.
אוה ננסן נפטרה בדצמבר 1907 מדלקת ריאות.
בשנת 1919 התחתן עם סיגרון, גרושתו של הצייר גרהרד מונתה.
הנריק מוהן, מטאורולוג נורווגי פרסם תאוריות המבוססות על העובדות שנמצאו בגרינלנד שברים מאוניית הקיטור האמריקאית "ז'אנט" (1878), שאבדה סמוך לחופי סיביר, וסחופת עצים, שנמצאה במחוזות סוולבארד וגרינלנד, רמזו על הימצאות זרם אוקיינוס הנובע מתחת לכסות הקרח הארקטי ממזרח למערב, זרם שנושא עמו סחופת עצים ממחוזות סיביריים אל סוולבארד ומערבה משם.
ננסן קרא זאת ב-1884 והתחיל לחשוב על האפשרויות הגלומות בכך.
ננסן הגה את הרעיון שאונייה חזקה במידה מספקת תוכל להגיע לאזור בו טבעה "ז'אנט" ומשם להתמסר לחיבוק הקרחונים ולתת להם להוביל אותה לכיוון הקוטב הצפוני ואף מעבר לו עד גרינלנד.
ב-1890 הציג ננסן את רעיונו לפני החברה הגאוגרפית הנורווגית, ספינה קטנה וחזקה עם מזון ודלק עבור תריסר אנשים לחמש שנים.
ננסן טען שהמשלחות הקודמות נכשלו, כי ניסו להגיע לקוטב הצפוני ממערב למזרח וזה היה בניגוד לכיוון הזרם - הוא רצה להגיע ממזרח למערב.
חוקרי קטבים נודעים דוגמת אדולפוס גרילי, אלן יונג, ג'וסף הוקר ועוד הגיבו בזלזול ואף היו טענות, שזאת תוכנית לא הגיונית המובילה להרס עצמי.
ננסן הופיע בפני הפרלמנט הנורווגי בנאום נלהב והשיג את תמיכתו והחלטה להעניק תמיכה למשלחת.
בנוסף לתמיכת הפרלמנט התחיל איסוף תרומות מהציבור וזה הבטיח את המימון הדרוש.
לפי רעיונותיו של ננסן הוא נזקק לספינה מיוחדת במינה לצורכי מסעו המתוכנן צפונה.
ננסן שכר את בונה הספינות מלרוויק לבניית אונייה בעלת מאפיינים אלה.
פראם היא ספינה תלת-תורנית, באורך כולל של 39 מטר ורוחב של 11 מטרים.
הספינה רחבה ורדודה שלא כרגיל, כדי לשפר את יכולתה לעמוד במתקפות הקרח שילחץ עליה בכל עוצמתו.
"פראם" נבנתה עם שכבה חיצונית של עץ גרינהארט לעמוד בדחיקות הקרח וכמעט ללא שדרית, כדי להתאים אותה למים הרדודים שננסן ציפה לפגוש בדרכו.
ההגה והמדחף נבנו כך שניתן יהיה לפרק אותם.
גם בידוד הספינה נעשה בקפדנות, כדי לאפשר לצוות לחיות בה עד חמש שנים.
עוד כללה הספינה טורבינת רוח, שהפעילה מחולל לאספקת חשמל לתאורה במנורות קשת.
ב-6 באוקטובר 1892 אוה ננסן השקתה את הספינה במספנה של קולין ארצ'ר אשר בלרוויק.
ננסן החליט שיהיו במשלחת 12 איש, כולל אותו ואת רב החובל אוטו סוורדרופ, שנבחר על ידו להיות קפטן הספינה וסגנו בהנהגת המשלחת.
על 10 המקומות הנותרים במשלחת התחרו אלפי מועמדים מוכשרים.
קצין בדרגת סגן ונהג כלבים מנוסה התחרה על תפקיד של מַסִיק, כי יתר התפקידים כבר אוישו.
ננסן ניצל את הזרם ונסחף עמו לקוטב הצפוני עם האונייה "פראם" - אונייה מיוחדת אשר קורותיה כפופות כלפי פנים בניגוד לאוניות רגילות שקורותיהן כפופות כלפי חוץ.
ננסן יצא מתוך הנחה שאונייה כזאת לא תרוסק על ידי הקרח אלא תורם כלפי מעלה ותוכל להמשיך בהפלגתה.
ב-1893 הפליג ננסן בפראם יחד עם צוות של 12 אנשים לכיוון מזרח לאורך חופי ים הקרח הצפוני, אך לפני היציאה לדרך התגרש מרעיתו, כדי שלא תישאר עגונה, אם לא יצליח לשוב.
פראם עמדה במבחן ולא ניזוקה, אך זרם המים לא הוביל אותה לקרבת הקוטב הצפוני.
למרות זאת, יצא ננסן מהאונייה עם מלווה וגלש על מחליקים לכיוון הקוטב ואף הצליחו להתקרב כ-400 ק"מ בקירוב.
בשלב זה החליט ננסן לוותר על חלומו וחזר דרומה.
את החורף העבירו ננסן ואנשי הצוות בבקתה מעורות של סוסי ים ומאבנים וניזונו מבשר דובים לבנים וביולי 1896 לאחר שלוש שנים מתחילת המסע הגיעו לקבוצת איים בים הקרח ומשם המשיכו לנורווגיה.
ננסן גם חקר את סיביר וגרינלנד ולאחר מכן היה לפרופסור באוקיינוגרפיה ובזואולוגיה ושגריר נורווגיה בלונדון.
כיהן כנציג ארצו בחבר הלאומים, ומונה נציב עליון לפליטים בארגון זה.
אחרי שכבר לא היה מסוגל פיזית לצאת למשלחות חקר וגילוי, ננסן פנה לתחום הדיפלומטי וניצל את פרסומו הרב, כדי לקדם יוזמות למען מוכי הגורל באירופה.
ננסן עשה רבות בעבור שבויים ופליטים, בסיוע הן מדיני והן כספי ובייסוד מוסדות ואמנות בינלאומיים למענם.
נודע במיוחד "דרכון ננסן" שניתן מטעם הנציבות לאנשים שאיבדו את נתינותם, ואִפשר להם לעקור לארצות אחרות.
ב-1921 ניהל ננסן את פעולות הסיוע של ארגון הצלב האדום לנפגעי הרעב ברוסיה הסובייטית.
על מעשיו אלה זכה ננסן בפרס נובל לשלום (1922).
פרייה ורבייה היא אחת ממצוות עשה שבתרי"ג מצוות והיא המצווה הראשונה הנזכרת בתורה.
על פי המצווה, חובה על גבר, לדאוג שיהיו לו בנים.
מהתורה החובה להוליד לפחות בן ובת, ומדברי חכמים יש מצווה להמשיך לפרות ולרבות כל זמן שיש בו כוח.
מצווה זו נזכרת בפרשת בראשית, בציווי אלוהים לאדם וחווה: .
והיא נזכרת שוב לאחר המבול, כשאלוהים מצווה את נח ובניו לפרות ולרבות: .
לאחר מתן תורה ציווה ה' את משה: .
התלמוד דורש פסוק זה כחזרה על מצוות פרו ורבו.
לפי לימוד זה, הציווי המקורי לכל בני האדם לפרות ולרבות פקע בעת קבלת התורה, ומאז והלאה הציווי תקף רק לעם ישראל.
בתלמוד נחלקו האמוראים מהו טעם המצווה: רבי יוחנן סובר שהמצווה נועדה ליישב את העולם, וכפי שאמר ישעיהו: .
רב הונא, לעומתו, סובר שהמצווה נועדה לקרב את המשיח על ידי גילוי כל נשמות ישראל והבאתן לעולם הזה.
טעם זה מבוסס על האמירה התלמודית: .
כלומר: יש אוצר נשמות הנקרא 'גוף' ובו נמצאות נשמות ישראל שטרם ירדו לעולם.
גילוי כל הנשמות על ידי הבאתן לעולם הכרחית לבואו של המשיח, כיוון שכל נשמה שיורדת לעולם מגלה ניצוץ המקרב את הגאולה.
למחלוקת זו יש השלכה הלכתית, לגבי דינו של מי שהביא לעולם ילדים והם נפטרו: לפי רבי יוחנן הוא לא יצא ידי חובת פריה ורבייה, כיוון שלא הוסיף התיישבות בפועל בעולם.
לפי רב הונא הוא יצא ידי חובה, כיוון שנשמותיהם של ילדיו התגלו בעולם וקירבו את הגאולה.
חז"ל הדגישו את חשיבות מצווה זו באומרם: "כל מי שאינו עוסק בפריה ורבייה הרי זה שופך דמים ומבטל את הדמות, שנאמר: כי בצלם אלוהים עשה את האדם, ואתם פרו ורבו".
באליהו זוטא נאמר כי הגאולה העתידית זהיה בזכות פריה ורביה:
עוד מזוכר בתלמוד, שביאת משיח בן דוד תהיה רק לאחר שיוולדו כל הנשמות: .
כן מצינו בתלמוד, שלמרות האיסור למכור ספר תורה לכל צורך שהוא - התירו חכמים למוכרו עבור לימוד תורה או חתונה, משום "לא תוהו בראה, לשבת יצרה", כלומר כדי ליישב את העולם.
בעל ספר החינוך מוסיף שהיא "מצווה גדולה" שבסיבתה מתקיימות כל המצוות בעולם - שכן אם לא יהיו אנשים לא יהיה עולם, ו"לא ניתנה תורה למלאכי השרת".
רבי יצחק אברבנאל מדגיש, שהמטרה שהאנושות תתקיים חשובה יותר מאשר פרישות ודבקות בשכלתנות.
על פי התורה חובה על כל אדם להוליד בנים, אך לא פירטה שיעור לדבר.
במשנה נחלקו בית שמאי ובית הלל בדבר: בית שמאי סוברים שיש להוליד שני זכרים.
ואילו בית הלל סוברים שיש צורך בבן ובת, כשהם סומכים דבריהם על הפסוק: "זכר ונקבה ברא אותם".
לדעת התוספתא, הם נחלקו בשאלה האם צריך בן ובת, או שמספיק או בן או בת.
גם לפי בית הלל וגם לפי בית שמאי יוצאים ידי חובה רק בבנים שיוכלו אף הם להוליד בעתיד.
להלכה פסקו הרמב"ם והשולחן ערוך כבית הלל, שמהתורה יוצאים ידי חובה בלידת בן ובת.
אף שמהתורה די בבן ובת, לדעת רבי יהושע ישנו חיוב להמשיך ללדת אף לאחר לידת בן ובת: , שנאמר .
וכדבריו פסק ברמב"ם: וכן הוא בשולחן ערוך .
מנגד, יש ראשונים שהגדירו זאת כמנהג דרך ארץ וישוב העולם.
הרב אליעזר מלמד הציע ב' דרגות בחיוב זה, הראשונה היא לכלל עד 4–5 ילדים, ודרגה נוספת להוסיף עוד ילדים, כל זוג לפי כוחו
במסכת יבמות נחלקו האם אשה חייבת במצוות פרו ורבו: .
בתלמוד הבבלי פירשו שהמקור לפטור נשים, הוא מדרש של המשך הפסוק: - איש דרכו לכבוש ואין דרכה של אשה לכבוש, ולכך היא פטורה.
לפי דעה אחרת, הפטור נלמד מפסוק אחר (), בו נאמר ליעקב בלשון יחיד: .
להלכה נפסק כי אישה פטורה ממצוות פרו ורבו:
רבי שמעון בן עזאי, מחכמי המשנה, כל חייו שקד על לימוד התורה, ולא נשא אשה בהסבירו כי .
לפי הרמב"ם, כל מי שחשקה נפשו בתורה כבן עזאי, ונדבק בתורה כל ימיו ולא נשא אישה כדי שלא יטרח במזונותיו ויתבטל מן התורה, אין בידו עוון.
והוא שלא יהא יצרו מתגבר עליו.
לעומת זאת, הרא"ש כתב: .
מלבד מצוות 'פרו ורבו', מוזכר בתלמוד חיוב נוסף המוזכר בנביא: .
ועניינה לדאוג לכך שהעולם לא יהיה שומם מאנשים.
ועל כן רק לשם שתי מצוות אלו מוכרים ספר תורה.
ולכן חייבו לשחרר עבד שחציו בן חורין, כדי שיוכל להתחתן וללדת.
ואף שיש איסור תורה לשחרר עבד כנעני, כיוון שהיא מצווה כללית כוחה גדול והתירו לעבור על לאו מהתורה כדי לקיימה, מה שלא היו מתירים עבור מצווה רגילה.
יש שכתבו שחיוב המצווה הנלמד מ'לשבת יצרה' כולל גם נשים.
אמנם כתב רבי שלמה קלוגר, שנראה שחיוב הנלמד מ'לשבת' הוא רק בילד אחד, ואין צורך בבן ובת.
מטעם זה כתב במגן אברהם שמוכרים ספר תורה אף כדי להשיא אשה מאחר והיא חייבת להינשא מדין 'לשבת יצרה'.
אף שבגיל שלוש עשרה מתחייב הנער בכל המצוות, אמרו חכמים שזמן הנישואין לאיש הוא בגיל שמונה עשרה ולא יאוחר מגיל עשרים: .
בחז"ל לא התבאר מדוע מצווה זו שונה משאר המצות שחלות על האדם כבר בגיל 13.
יש שכתבו שהוא משום שקודם לכן יש לו להכין עצמו בלימוד תורה, וכפי שאמרו חז"ל שיש להקדים את לימוד תורה לנשיאת אשה, שאם ישא אשה תחילה, עול הפרנסה עלול למנוע ממנו ללמוד תורה כפי הראוי לו.
וכן נפסק בשולחן ערוך: .
וברמב"ם כתב שיש גם להכין פרנסתו קודם שנושא אישה: .
ברלב"ג כתב שעד גיל עשרים גוף האדם אינו מוכן דיו להוליד:
חז"ל הזהירו שלא יעבור גיל עשרים מבלי שנשא אשה : , לשון קללה, על שאינו מקיים את מצוות פרו ורבו.
וכן אמרו במדרש (קהלת רבה ג, ג): .
אסור לגבר לשאת עקרה, זקנה וקטנה שאינן יכולות ללדת, אלא אם כן כבר קיים מצוות פרייה ורבייה, או שיש לו אישה אחרת שיכולה ללדת.
אישה רשאית לא להינשא לעולם או להינשא לסריס.
אסור לגבר לעקר את עצמו על ידי סם אך לאשה מותר.
הבעל חייב לקיים יחסי אישות עם אשתו בכל עונה (תדירות קבועה בהלכה המשתנה לפי תחום העיסוק של הגבר) עד שיהיו לו בן ובת.
כאשר יש לו בנים, האשה יכולה למחול על חובת העונה.
אדם שנשוי עשר שנים ללא ילדים - הבעל חייב לישא אשה אחרת שיכולה ללדת.
נשואים עשר שנים ללא ילדים
אדם שנשוי עשר שנים, ולא נולדו לו ילדים בפרק זמן זה, מחויב להתגרש או לישא אישה נוספת.
אמנם לאחר שפשטה תקנת רבנו גרשום שלא לשאת שתי נשים, נותרה איפוא רק אפשרות הגירושין.
וכך נאמר במשנה במסכת יבמות העוסק בדיני מצוות פרו ורבו:
התלמוד מציין רמז להלכה זו מהסיפור המקראי אודות שרי והגר:
אם נולד לבני הזוג ילד אחד, ועברו עשר שנים מאז לידתו - הרדב"ז סובר שעליהם להתגרש, כיוון שלא קיימו מצוות פריה ורבייה.
אמנם, הרמב"ן והרשב"א סוברים שאין עליהם חובה להתגרש, כיוון שקיימו את המצווה הכללית להביא צאצא לעולם.
וכך פסקו מעיל צדקה, ערוך השולחן ופניני הלכה.
אם אחד מבני הזוג היה חולה, או שנפרדו לפרק זמן ארוך בשל נסיעה - זמני החולי והפרידה אינם נספרים למניין עשר שנים.
כמו כן, אם בני הזוג חיו בחוץ לארץ ועלו לארץ ישראל - מתחילים לספור את 10 השנים רק ממתי שעלו לארץ, כיוון שייתכן וזכות הארץ תועיל עבורם.
דין זה למדו חכמים משרי, שנתנה את הגר לאברם .
כתבו הריב"ש וכדבריו פסק הרמ"א שלמעשה לא נהוג לאכוף דין זה על זוג שלא נולד להם ילדים.
פריידון זנדי (בפרסית: فريدون زندى; נולד ב-26 באפריל 1979) הוא כדורגלן איראני.
זנדי נולד לאב איראני ולאם גרמנייה בכפר קטן בצפון גרמניה.
בתחילה שיחק כדורגל במספר מועדוני ילדים שהיו קרובים לביתו.
כשהיה בן 17 החל לשחק בליגה השנייה בגרמניה אבל כעבור זמן לא רב עבר לשחק בקבוצת קייזרסלאוטרן.
לאחר מכן שיחק בקבוצות מקפריסין: אפולון לימסול, אולימפיאקוס ניקוסיה ואלקי לרנקה.
ב-8 ביוני 2005 במשחק של נבחרת איראן נגד בחריין היה זנדי חלק מההרכב הפותח שהעלה את איראן למונדיאל 2006.
פריטי זינטה היא שחקנית הודית, זוכת פרס פילמפייר לשחקנית הטובה ביותר בשנת 2004.
פריטי זינטה נולדה בעיר שימלה שבהימאצ'ל פרדש, הודו, למשפחה מבוססת.
כשהייתה בת 13, ארעה תאונת דרכים בה אביה נהרג ואמה נפגעה קשה.
לאחר התאונה היא הקדישה את עצמה לטיפול בשני אחיה.
כוונתה הראשונית הייתה ללמוד תרגום אנגלית ולעסוק בכך, אך בתום הלימודים בבית הספר התיכון החלה בלימודי פסיכולוגיה פלילית.
מגיל צעיר רצתה ללמוד משחק, אך לא ויתרה על לימודי הפסיכולוגיה.
עם סיום בחינותיה באוניברסיטה, החלה להופיע כדוגמנית ושחקנית פרסומות.
מאוחר יותר בשנת 1998 פנתה זינטה לאודישן במרכז הודו, שם גילה אותה הבמאי המפורסם שקהאר קאפור (יוצר הסרט המפורסם "אליזבט").
קאפור תכנן להפיק סרט בכיכובה, אך הפקת הסרט לא יצאה בסופו של דבר לפועל.
עם זאת, הוא הציע לבמאי מאני ראטנם להחתים אותה לסרטו.
תפקידה הראשון היה בסרטו של מאני ראטנם "עם כל הלב" לצד מנישה קוירלה ושאהרוח' ח'אן, איתו שיחקה במספר סרטים.
תפקיד זה זכה לביקורות נלהבות מצד מבקרי הקולנוע בהודו וזינטה אף קיבלה את פרס "תגלית השנה", בטקס פרסי פילמפייר (המקביל לאוסקר בהודו).
סרטיה של זינטה הפכו ללהיטים.
בסרטה החמישי "סאנג הארש" לצידו של אקשאיי קומאר היא גילמה שוטרת קשוחה, ובסרט "קיה קהנה" היא גילמה נערת תיכון צעירה שהופכת לאם חד הורית.
תפקידים אלה, שהיו שונים בהרבה מהתפקידים הרגילים של גיבורות הקולנוע ההודי, זיכו אותה שוב לביקורות חיוביות מצד מבקרי הקולנוע ההודי.
סרטיה עם שאהרוח' ח'אן הפכו למצליחים ביותר.
סרטם השני "אולי לא יהיה מחר" (2003) זכה לביקורות חיוביות, ותפקידה בתור בחורה אמריקנית חסרת ביטחון זיכה אותה בפרס הראשון שלה בקטגוריית שחקנית השנה בטקס פרסי פילמפייר.
סרטם השלישי היה "ויר-זאארה" (2004), שהפך לאחת המלודרמות הרומנטיות המצליחות ביותר בהודו.
שני הסרטים זכו להצלחה בינלאומית גדולה באירופה ובארצות הברית.
כמו כן, זינטה שיתפה פעולה בסרטים רבים עם השחקן סלמאן ח'אן.
הסרט הבולט ביותר מבין סרטיהם המשותפים היה "צ'ורי צ'ורי צ'ופקה צ'ופקה" (2001) בו היא גילמה תפקיד של פרוצה.
יכולת המשחק שלה זכתה להערכה רבה בבריטניה וב-BBC.
מבין הסרטים הנוספים שעשתה ניתן להבחין ב"לבי שייך לך" (Dil Hai Tumhara) ו"מצאתי מישהי" (Koi Mil Gaya) (שהגיע לפסטיבל הסרטים בירושלים) עם רקהה.
בסרט "שאיפה" גילמה זינטה סכיזופרנית.
בשנת 2006 השתתפה בסרט "לעולם אל תאמר שלום" עם שאה-רוח' ח'אן ואמיטאב באצ'אן.
סרט זה, כמו גם "אולי לא יהיה מחר" צולם בניו יורק, והפך לסרט ההודי הנמכר ביותר בכל הזמנים, לפי נתוני ה-Box Office.
זינטה הוזכרה לא פעם בתקשורת בקשר לשמועות לגבי מערכות יחסים עם אמיר ח'אן, סלמאן ח'אן ואחרים.
ב-29 בפברואר 2016, נישאה זינטה לבן זוגה האמריקאי ג'ין גודנו בטקס פרטי בלוס אנג'לס.
גודנו הוא סגן נשיא בכיר לפיננסים בחברת אנליין אנרג'י, חברת חשמל הידרואלקטרית שבסיסה בארצות הברית.
זינטה עברה ללוס אנג'לס בעקבות הנישואים.
היא מבקרת בהודו על בסיס קבוע.
בשנת 2021, היא ובעלה הפכו להורים לתאומים, בן ובת, באמצעות פונדקאות.
פריטי זינטה זכתה בפרסים רבים בטקסי פרס פילמפייר וIIFA:
1998 - פרס השחקנית הטובה ביותר כ"תגלית השנה" בטקס פרסי פילמפייר.
2003 - שחקנית השנה על תפקידה בסרט "אולי לא יהיה מחר" בשני הטקסים.
2004 - הדיווה של השנה, על תפקידה בסרט "ויר וזארה" בטקס IIFA.
2005 - פרס מיוחד תחת קטגוריית השחקנית הזוהרת של השנה בטקס IIFA.
כמו כן, זכתה זינטה בפרסים דומים בטקסים אחרים.
היא הוכתרה בתור "השחקנית המדהימה ביותר" על תפקידה בסרט "אולי לא יהיה מחר" ועל תפקיד זה היא זכתה זכיות רבות בטקסים בינלאומיים שונים כמו "אמ.טי.וי אימיס", " פרסי סאנסוי", "פרסי פוגו" ו-"BBC CAFFE", שם היא גם זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרט "ויר וזארה".
פרייבורג בברייסגאו היא עיר עצמאית במדינת באדן-וירטמברג שבדרום-מערב גרמניה.
העיר מוקפת בהרי היער השחור הסמוך למשולש הגבולות גרמניה-צרפת-שווייץ.
פירוש שמה בתרגום מגרמנית הוא "העיר החופשית", עדות להקמתה כאזור סחר חופשי.
העיר פרייבורג נחשבת לעיר החמה ביותר בגרמניה והאקלים לרוב חמים ובהיר יותר משאר ערי גרמניה.
העיר הוקמה במאה ה-12 על ידי הדוכס קונראד לבית צרינגן, כאזור סחר חופשי.
מיקומה של העיר נבחר כצומת דרכים מרכזי שהיה נתיב סחר חשוב בימים ההם, וקישר בין הים הצפוני לים התיכון, ובין נהרות הריין והדנובה.
בשנת 1368 רכשה העיר את חירותה מרוזן מקומי, ובית הבסבורג פרש את חסותו עליה - תוך שמירה על רמה גבוהה יחסית של חירות.
ב-1120 החלה בניית המינסטר של פרייבורג (כנסייה שבמאה ה-19 הפכה לקתדרלה) אשר עברה מסגנון לסגנון (עקב כך שתקופת הבניה שלה הייתה כ-400 שנה) בסגנון גותי בשל.
הבנייה הושלמה ב-1530 עם צריח מחודד בראש המגדל המערבי.
ב-1457 ייסד הדוכס אלברכט השישי את אוניברסיטת אלברט-לודוויג בפרייבורג - אחת האוניברסיטאות העתיקות בגרמניה.
ב-1520 בוצעה רפורמה משפטית מרחיקת לכת בעיר, הידועה כממושכת ועוצמתית במיוחד באותה התקופה.
הרפורמה התקבלה יפה, וידעה לשלב בין המשפט הרומי העתיק לבין המסורת העירונית.
בסופו של דבר הרפורמה הצליחה, במיוחד בכל הנוגע בענישה, במשפט אזרחי ובחוקת העיר.
באותה שנה החליטו תושבי העיר שלא להצטרף לרפורמציה הפרוטסטנטית של מרטין לותר שתפסה תאוצה באותה התקופה בגרמניה.
הסירוב להצטרף לרפורמטור גרם להפיכתה של העיר פרייבורג למרכז קתולי חשוב באזור.
ב-1536, בעקבות אמונה הולכת וגוברת בכשפים ומכשפות, התרחש בעיר ציד מכשפות לראשונה בהיסטוריה שלה.
מצודים כאלה נערכו בעיר לאורך כל המאה ה-16, בניסיון להסביר אסונות כבדים שפקדו אותה כגון המוות השחור ב-1564. עד היום קיימים סימני שרפה על חומות העיר העתיקה של פרייבורג המסמנים את מקום שריפתן של הנשים שהואשמו בכישוף.
שלוש מאות השנים הבאות היו מלאות תהפוכות בפרייבורג.
לסירוגין, הייתה העיר תחת שליטה אוסטרית, צרפתית, ספרדית, שוודית ותחת שליטה של מספר מדינות חברות בקונפדרציה הגרמנית.
מ-1648 עד 1805 הייתה העיר תחת שליטה אוסטרית של בית הבסבורג כאשר לא נשלטה בידי הצרפתים.
ב-1805 הפכה העיר, יחד עם כמה מחוזות נוספים בסביבתה, לחלק מדוכסות באדן.
ב-1889 פונתה העיר מחשש להתפשטות של כימיקל רעיל שיוצר באחד המפעלים באזור התעשייה שלה.
ב-22 באוקטובר 1940 נשלחו כ-360 יהודים תושבי העיר למחנה העבודה גירס (Gurs) שבדרום צרפת.
לאחר כשנתיים של עבודות פרך, נשלחו השורדים אל מותם במחנה ההשמדה אושוויץ ב-18 ביולי 1942. בעיר נמצאות כמה אנדרטאות לזכרם של היהודים שנרצחו.
חלק מהם אפילו קבורים במחוז.
כיום יש בפרייבורג קהילה יהודית המונה כ-700 איש ומורכבת ברובה מיהודים שהגיעו ממזרח גרמניה ומברית המועצות לשעבר.
בכניסה לבית הכנסת לוחית זיכרון בעברית וגרמנית לזכר יהודי פרייבורג והסביבה שנשלחו למחנה גירס.
בשערי בית הכנסת החדש, על המדרגות העולות פנימה, הוצב מגן דוד גדול - עשוי ממתכת כסופה, ממוסגרת במסגרת בטון עבה.
מגן הדוד הוצב בזווית המאפשרת לראותו ממרחק, גם למי שאינו נכנס בפועל לבית הכנסת.
פרייבורג הופצצה קשות במהלך מלחמת העולם השנייה.
ב-1944 הפצצה כבדה במיוחד הרסה חלק גדול ממרכז העיר ושיטחה אותו לחלוטין, למעט הכנסייה של העיר שנותרה יציבה.
ב-1945 כבש הצבא הצרפתי את העיר, והפגין בה נוכחות עד 1991, עת עזיבתה של הדיוויזיה המשוריינת האחרונה.
לאחר המלחמה שימשה פרייבורג כמקום מושבה של ממשלת חבל באדן, שהתמזג מאוחר יותר למחוז באדן-וירטמברג.
באותה תקופה העיר נבנתה מחדש ושוחזרה בהתאם לתוכניות העיר המקוריות.
נמל התעופה המשרת את העיר הוא נמל התעופה בזל-מילוז-פרייבורג, השוכן בעיירה סן-לואי בצרפת, 46 ק"מ מדרום-דרום מערב לפרייבורג.
נמל התעופה משרת גם את בזל שבשווייץ ומילוז שבצרפת.
פריטר (בעברית: טִגְנִית; באנגלית: Fritter) הוא כל סוג של מאכל המצופה בבלילה ומטוגן בטיגון עמוק.
מקור המילה במילה הלטינית frictura (טיגון), דרך צרפתית עתיקה ואנגלית תיכונה.
פעמים רבות מוגשים מזונות אלה בליווי מטבלים כגון רוטב טרטר.
בדוכני פיש אנד צ'יפס בריטיים, מלווים לעיתים את מאכל הפיש אנד צ'יפס מאכלי פריטר, כמו "טבעות אננס", המכונות "פריטר אננס", או "טבעות תפוח", המכונות "פריטר תפוח", וחלק מסוגי מחית האפונה (Mushy peas), המכונות "פריטר אפונה".
בצרפת, מאכלי פריטר קרויים les Beignets, ואלו מנות נפוצות בלואיזיאנה ובפסטיבלי מרדי גרא.
במטבח האמריקאי נפוצות עוגות קטנות שמורכבות ממרכיב בסיסי מסוים, אשר מעורבבות עם בלילה ומטוגנות.
"פריטר תפוח" ו"פריטר תירס" הן מנות פריטר ידועות.
בהכנת מנות פריטר משתמשים בדרך כלל בקמח רגיל, קמח תירס או שילוב של שניהם.
המאכלים עוגת צדפות שנפוצה בניו אינגלנד, עוגת סרטנים שנפוצה במרילנד וסקרפל פילדלפי הם מאכלי פריטר ביסודם.
לפי ההגדרה, שניצל נמנה אף הוא עם המאכלים המוגדרים כפריטר.
פרייד פארק הוא אצטדיון כדורגל באזור התעשייה פרייד פארק, בפרוורי העיר דרבי שבאנגליה.
מאז 1997 משמש האצטדיון כמגרשה הביתי של מועדון הכדורגל דרבי קאונטי ובו 33,597 מקומות ישיבה.
ב-11 ביוני 2007 הודיע המועדון על כוונתו להגדיל את מספר המקומות ל-44,000 אם תישאר הקבוצה בפרמייר ליג, אך החזרה לליגה השנייה גרמה לדחיית התוכנית.
בין 1894 ועד לחניכת ה"פרייד פארק" היה המגרש הביתי של מועדון הכדורגל בבייסבול גראונד.
המגרש נחנך ביולי 1997 בנוכחות המלכה, ובאוגוסט אותה שנה התקיים בו משחק ידידות נגד סמפדוריה.
דרבי הפסידה במשחק 0:1. משחק הליגה הראשון שהתקיים במגרש היה נגד וימבלדון.
בשל בעיות בתפקוד הזרקורים של המגרש, הוא הופסק על ידי השופטים מטעמים טכניים.
מועדון ספורט פרייבורג הוא מועדון כדורגל גרמני אשר ממוקם בעיר פרייבורג.
פרייבורג הוקמה בשנת 1904 ובסיום עונת 1992–1993 העפילה בפעם הראשונה בתולדותיה לבונדוסליגה לאחר שסיימה במקום הראשון ובעונתה הראשונה בתולדותיה בבונדוסליגה ניצלה מירידה במחזור האחרון בזכות הפרש שערים.
בעונת 1994/1995 שהייתה בעצם עונתה השנייה בליגה הראשונה בגרמניה הקבוצה סיימה במקום השלישי בבונדסליגה ובעקבות כך הקבוצה שיחקה בפעם הראשונה במפעלים האירופאיים בעונת 1995/1996 במסגרת גביע אופ"א.
הקבוצה הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת סלביה פראג מצ'כיה והודחה מהטורניר.
בעונת 1996–1997 נשרה פרייבורג לליגה השנייה אחרי 4 עונות בליגה הראשונה לאחר שסיימה במקום הלפני האחרון, שנה לאחר מכן סיימה פרייבורג במקום השני בליגה השנייה ובכך שבה לליגה הראשונה לאחר שנה של העידרות.
בעונת 2000/2001 הקבוצה סיימה במקום השישי בבונדסליגה ובעקבות כך הקבוצה שיחקה בעונת 2001/2002 בפעם השנייה בגביע אופ"א.
הקבוצה ניצחה בסיבוב הראשון את קבוצת פוצ'וב מסלובקיה.
בסיבוב השני הקבוצה ניצחה את קבוצת סנט גאלן משווייץ.
בסיבוב השלישי הקבוצה הפסידה לקבוצת פיינורד מהולנד והודחה מהטורניר, בסיום אותה עונה נשרה פרייבורג פעם נוספת לליגה השנייה וכמו בפעם הקודמת חזרה הקבוצה לליגה הראשונה לאחר שנת העידרות אחת לאחר שזכתה באליפות הליגה השנייה לעונת 2002–2003.
שנתיים לאחר העפלתה המחודשת לבונדוסליגה ירדה פרייבורג פעם נוספת לליגה השנייה אך בניגוד לשתי הפעמים הקודמות בהן ירדה לא הצליחה פרייבורג לחזור לליגה הבכירה בעונה הראשונה שלאחר הירידה ורק בעונת 2008–2009 אחרי 4 שנים בליגה השנייה הצליחה פרייבורג לחזור לליגה הראשונה.
בעונת 2012/2013 הקבוצה הגיעה לשלב חצי גמר הגביע הגרמני וסיימה במקום החמישי בבונדסליגה ובעקבות כך הקבוצה העפילה לשלב הבתים של הליגה האירופית בעונת 2013/2014. הקבוצה הוגרלה לבית הכולל את הקבוצות סביליה, סלובן ליברץ ואשטוריל.
הקבוצה סיימה את שלב הבתים במקום השלישי בבית והודחה מהטורניר.
בעונה זו הגיעה לשמינית גמר הגביע הגרמני והפסידה לקבוצת באייר לברקוזן.
בעונת 2013/2014 סיימה פרייבורג במקום השישי.
בתום עונת 2014/2015 סיימה במקום הלפני אחרון ונשרה לליגת המשנה.
כעבור עונה אחת, חזרה פרייבורג לבונדסליגה לאחר שסיימה במקום הראשון.
באוקטובר 2021 חנכה פרייבורג את אצטדיונה הביתי החדש, אצטדיון אירופה פארק, המונה 34,700 מקומות ישיבה, אשר החליף את השוורצוואלדשטדיון ששימש אותה עד אז.
בגביע הגרמני הקבוצה העפילה לראשונה לגמר הגביע לאחר שגברה בשמינית הגמר על הופנהיים, ברבע הגמר על בוכום ובחצי הגמר על המבורג.
בגמר, הקבוצה נפגשה עם ר.ב לייפציג והפסידה לה לאחר דו־קרב פנדלים.
בסיום עונת 2023/2024 עזב המאמן כריסטיאן שטרייך את תפקידו לאחר 13 שנה בתפקיד ובמקומו מונה יוליאן שוסטר.
בעונתו הראשונה בתקפיד סיימה הקבוצה במקום החמישי והיא צפויה לשחק בליגה האירופית בעונת 2025/2026.
פרופסור פריידון עבאסי-דוואני (בפרסית: فریدون عباسی دوانی; 11 ביולי 1958 – 13 ביוני 2025) היה ראש הארגון לאנרגיה אטומית של איראן מפברואר 2011 ועד ל-2013, לאחר שמונה על ידי הנשיא מחמוד אחמדינז'אד.
בנוסף, עבאסי-דוואני עמד בראש הפקולטה לפיזיקה באוניברסיטת האימאם חוסיין בטהראן.
בשל מעורבותו הפעילה בתוכנית הגרעין האיראנית, הוא הוכנס לרשימה השחורה של האו"ם ונאסר על מדינות העולם לנהל עמו קשרים.
הוא כיהן כנשיא אוניברסיטת האימאם חוסיין מ-2001 ועד פברואר 2011.
ב-29 בנובמבר 2010, כך על פי פרסומים שונים, ניצל מניסיון התנקשות בעת שנסע במכוניתו ואופנוען הצמיד מטען חבלה לרכבו תוך כדי נסיעה.
עבאסי-דוואני הצליח לזנק מן המכונית בשניות האחרונות.
באותו היום נהרג עמיתו מאוניברסיטת שהיד בהשתי, מג'יד שהריארי.
ב-13 ביוני 2025 נהרג עבאסי-דוואני על ידי צה"ל בתחילת מבצע עם כלביא שביצעה ישראל באיראן.
פריידון עבאסי-דוואני היה פרופסור באוניברסיטת שהיד בהשתי בטהראן (רשמית, האוניברסיטה הלאומית של איראן).
הוא דוקטור לפיזיקה גרעינית וביצע מחקר גרעיני עבור משרד ההגנה האיראני.
הוא היה שותף בתוכנית פיתוח טילים בליסטיים בעלי ראש קרב גרעיני.
פְריטָּטָה (באיטלקית ובספרדית: Frittata) הוא מאכל ביצים מטוגן מהמטבח האיטלקי ומהמטבח הספרדי, הדומה לאומלט מהמטבח הצרפתי.
המאכל מכיל ביצים וכן שילובים של גבינות, בשר, ירקות או פסטה.
מקור שמו של המאכל בצורת העבר של הפועל "לטגן" באיטלקית (friggere): "טיגן" = fritto, "פריטו".
דיליה סמית' בספרה "How To Cook" מסבירה כי מדובר במאכל הדומה לאומלט הצרפתי, אולם בעוד שהאומלט הוא חביתה ממולאת סגורה, הפריטטה היא חביתה שמכילה תוספות שונות בתוכה.
התוספות מוכנסות לתערובת הביצים בטרם טיגונן (בניגוד לאומלט אליו מוספת התערובת לאחר תחילת הטיגון, והוא מקופל על התערובת).
בשל שיטת טיגון זו, הפריטטה מטוגנת בחום נמוך יותר, ובזמן ממושך יותר מאומלט.
לאחר טיגון התחלתי נהפכת הפריטטה או מוכנסת לתנור לצורך אפיית חלקה העליון.
בשונה מהאומלט (המוגש לסועד אחד), הפריטטה גדולה יותר, ומוגשת כשהיא נפרסת כמו פשטידה ומחולקת למספר סועדים.
הפריטטה מוגשת חמה או קרה, לצד סלט ולחם.
בספרד מכונה המאכל "טורטייה תפוחי אדמה" (tortilla de patatas) ומכיל בגרסתו המסורתית ביצים ותפוחי אדמה.
יש המגישים אותו בתוך כריך.
פֶריטין (Ferritin) הוא חלבון תוך-תאי שמצוי ביצורים שונים וקושר ברזל ומשחררו בכמות מבוקרת.
כמות הפריטין שקיימת מצביעה על כמות הברזל שמאוחסן.
החלבון מיוצר על ידי רוב היצורים החיים, ובהם אצות, חיידקים, פטריות צמחים ובעלי חיים.
באדם הפריטין משמש כבופר לאיזון של הברזל, נגד כמות גבוהה או נמוכה של ברזל.
ללא הברזל, החלבון מכונה "אפופריטין".
הפריטין מהווה את המאחסן העיקרי של ברזל תוך-תאי הן באאוקריוטים והן בפרוקריוטים, ומכאן נובעת חשיבותו העיקרית.
החלבון שומר על הברזל בצורה מסיסה וזמינה שאינה רעילה לגוף, ובמצב יינון של Fe3+.
הפריטין יכול לקשור צורות שונות של ברזל, ובהם Fe2+ וצורות שונות של ברזל עם חמצן.
ללא קישור זה הברזל רעיל לגוף, ומעודד יצירה של רדיקלים חופשיים.
נוסף על תפקידו כמאחסן של ברזל, הפריטין עוזר לנשיאה של ברזל למערכות שונות בגוף.
כיוון שברזל הוא מינרל חשוב, פריטין נמצא גם בקונכיות של יצורים וכך מווסת את הכמות והמיקום של הברזל.
קיימים מנגנונים המווסתים את ייצור הפריטין לפי כמות הברזל הזמינה.
בנוסף, פריטין יכול לקשור מתכות נוספות, ובהן מנגן, אבץ, טרביום וקדמיום.
אולם ריכוז גבוה של ברזל דוחק את המתכות האחרות החוצה.
תפקיד נוסף של הפריטין הוא מחזור של ברזל.
מחזור זה קורה בייחוד באמצעות מאקרופאג'ים.
בעת פירוק של כדוריות דם אדומות, הברזל נבלע על ידי המאקרופאג'ים, ורוב תכולתו נאגרת באמצעות פריטין.
מחזור זה גם עוזר לפינוי הברזל מהדם, בגלל ריכוזו הגבוה יחסית של הברזל שמקשה על פינויו בדרכים אחרות.
נוסף על כך, לפריטין יש תפקידים חיוניים בתאים (Housekeeping gene), בעיקר באמצעות השחרור המבוקר של ברזל.
בין היתר יש לו חשיבות באספקה של ברזל לציטוכרום, החשוב לצורך נשימה תאית, להמוגלובין החשוב לנשיאה של חמצן לרקמות שונות בגוף ולמיוגלובין שחשוב לתפקודם של שרירים.
בתאים, הברזל נשמר באמצעות פריטין או המוסידרין (Hemosiderin).
לפריטין גם תפקיד במיטוכונדריה, שם יש לו פעילות פריאוקסידטיבית (ferroxidase) וכאוקסידורדוקטז (oxidoreductase) וכן לקשירה של מתכות.
הוא משתתף בתהליכי חמצון-חיזור, בהעברה של ברזל דרך הממברנה ובהומאוסטזיס של ברזל.
כמו כן, בחלמון הביצה של חלק מהחלזונות הרבה מהחלבון שנמצא בחלמון הוא פריטין ראשוני (primarily ferritin), חלבון שרצפו שונה מהחלבון הסומטי.
המבנה והביטוי של פריטין משתנה ברקמות שונות, כמו גם התפקיד של החלבון.
אלה מווסתים באמצעות כמות ויציבות ה-mRNA, וכך מווסתים היעילות של התעתוק.
הימצאות של ברזל הוא אחד הגורמים החשובים לייצור של פריטין, והבקרה שהברזל עושה היא בעיקר לאחר השעתוק (post-transcription), ונעשית באמצעות העברה של mRNA ממונוזומים לפוליזומים.
המשמעות של מעבר לפוליזומים היא תרגום מואץ מ-mRNA לחלבון.
המעבר נעשה באמצעות אתרים על ה-mRNA שמקודד לחלבוני ה-H וה-L, שנקשרים לברזל, אתרים המכונים iron responsive element (IRE).
ה-IRE נמצא ב-אזור הלא מתורגם, והוא שמור במיוחד בין מינים שונים.
החשיבות הגדולה של אזורי ה-IRE נודעו באמצעות מחקר שמצא קשר בין עודף בחלבון (hyperferritinaemia) וקטרקט לבין מחלה גנטית אוטוזומלית שנובעת ממוטציה נקודתית ב-IRE של פריטין L.
במקרה זה, אין עודף של ברזל בסרום, אולם נוצר עודף מהחלבון.
בהמשך נמצאו מחלות נוספות שקשורות לפגם ברצף.
רוב הפריטינים שידועים מקודדים באמצעות RNA שמכיל 4 אקסונים ו-3 אינטרונים.
בבעלי חוליות תת-היחידות המרכיבות פריטין מסוים יכולות להיות כבדות (מסומן כ-H (heavy)), קלות (מסומן כ-L (light)) או שילוב בין השניים.
תת-היחידות שונות במשקלם המולרי שהוא 19 או 21 קילודלטון, יש ביניהם דמיון של 50% והם מקודדים באמצעות גנים שונים.
האפופרטין יכול לעבור קלאציה ולקשור ברזל וחמצן וכך להפוך לפריטין.
הפריטין של חיידקים ושל צמחים דומה במבנהו ל-H של בעלי חוליות ואילו בדו-חיים קיים סוג פריטין נוסף (M).
coli לזה שבאדם יש דמיון של 20%.
נמצא גם פריטין במיטוכונדריה שמשמש כקודמן (precursor) לקשירה של מתכות.
לאחר כניסתו למיטוכונדריה, הוא מעובד והופך לחלבון בוגר ומתפקד.
לתת-היחידה H יש תפקיד בהפיכה של Fe2+ למצב של 3+, וזאת באמצעות פעילות כפריאוקסידאז (ferroxidase).
פעילות זאת נשמרת לאורך האבולוציה, ופעילות זו יורדת כאשר יש מוטציות ב-היסטידין 65 ובחומצה גלוטמית 62 בעכבר ובאדם.
לרוב משמש כמודל לחקר של אפופריטין, זה שמקורו בטחול של סוס, חלבון הכולל 174 חומצות אמינו.
בנוסף לחלבונים שמתבטאים קיימים רצפים נוספים שהם פסאודוגנים.במצב בו הפריטין קושר ברזל, קיים מבנה כללי דומה לאפופריטין, למרות הבדלים קלים במבנה.
הפריטין הוא חלבון גלובולרי (Globular protein), גדול המורכב מ-24 תת-יחידות.
כל תת-יחידה של הפריטין מורכבת מארבעה סלילי אלפא, והמבנה של 24 תת-היחידות ייחודי לכל יצור ומהווה את האפופריטין.
החלבון יכול לקשור אלפי אטומים של ברזל, וכן כמות זרחן משתנה.
רצפו של החלבון, כמו גם אורכו, מסתו והנקודה האיזואלקטרית יכולים להשתנות, בתוך אותו יצור וכן ביצורים אחרים.
האפופריטין ניתן לבידוד באמצעות ביטוי פריטין בכמויות זעירות של ברזל, ולו מבנה משתנה ברקמות שונות.
מבנה זה נובע הן משוני בביטוי של חלקי החלבון, H ו-L.
המבנה יכול להשתנות כתוצאה ממודיפיקציות בהן נוסף לחלבון סוכר (glycosylation), זרחון או קישור צולב (crosslinks) בין תת-יחידות, כמו גם לפי כמות הברזל שנקשרת על ידי החלבון המסוים.
באתר הקישור של החלבון יש שמירות גבוהה של חומצות האמינו חומצה אספרטית וחומצה גלוטמית, והן באמצעות מטענן השלילי קושרים את הברזל שמטענו חיובי.
בפריטין, יוני ברזל בצורת קריסטליט (Crystallite) נקשרים עם זרחן והידרוקסיד (Hydroxide), ויוצרים מבנה הדומה למבנה של המינרל פריהידריט (Ferrihydrite).
ערכי הפריטין התקינים של בדם נקבעים לפי טווח ייחוס (Reference range) נקבע באמצעות בדיקות מעבדה רבות.
יש שונות בטווח הנורמלי במעבדות שונות, וערכי הנרמול במעבדה מסוימת יכול להישתנות בהתאם לכך.
יחד עם זה, לרוב הערכים הנורמלים נעים בערך סביב ה-30-300 ng/mL לגברים ו-15–200 ng/mL לנשים.
מחלות הקשורות לרמת הפריטין בדם
בדם האדם רוב הפריטין שמצוי הוא מסוג L, ובנוכחות מועטה של פריטין H קושר הפריטין עד 4500 מולקולות של ברזל.
הפריטין בדם משמש לאבחון של מחלות שונות, ונמצא קשר בין כמות ביטויו בדם לביטוי הכללי שלו.
ביטוי זה משמש כאינדיקטור לכמות מאגרי הברזל של הגוף.
בחלק מסוגי האנמיה הנובעים מחוסר ברזל תהיה ירידה ברמת הפריטין בדם.
על אף הטענה שצמחונות יכולה לגרום לחסר בברזל, וכתוצאה מכך חסר בחלבון, תזונה נכונה ומאוזנת גורמת לרמה תקינה של החלבון.
לעומת זאת, רמות גבוהות של ברזל יכולות להעיד על הרעלת ברזל, על המוכרומטוזיס, על המוסידרוזיס (Hemosiderosis), מצב בו יש קליטת יתר של ברזל.
עלייה ברמת הברזל יכולה גם לנבוע מעירויי דם מרובים וכן מנטילה של עודף תוספי מזון עם ברזל.
פעילות יתר של בלוטת התריס גורמת לעלייה ברמות התירוטרופין בדם, והוא מגביר את התעתוק של פריטין H.
בנוסף על הבקרות החיוביות, ישנן בקרות שליליות, למשל באמצעות החלבון IF-1, שנקשר לאזור עשיר בחומצת הגרעין G בגן וכך מעכב את המשך תעתוקו.
דלקת יכולה אף היא לשנות את רמת הברזל בדם.
הציטוקינים TNFα ו-IL1, הגורמים בין היתר לאפופטוזה של תאים ולהשריה של תעתוק של פריטין H, גורמים לדלקת.
ציטוקינים אלה אינם גורמים ליצירה מוגברת של פריטין L.
כמות הפריטין עולה גם בעקבות דחק, כגון אנורקסיה.
עלייה יכולה לנבוע גם כתוצאה מסרטן הדם, מחלות כבד, לימפומת הודג'קין או תמס דם.
פרייברג היא בירת מחוז מיטלזאקסן (Mittelsachsen) שבמדינת סקסוניה שבגרמניה.
במשך כ-800 שנה, עד שנת 1969, הושפעה העיר רבות מתעשיית המכרות וההיתוך.
בעשורים האחרונים התפתחה בעיר תעשיית היי-טק בתחומי ייצור המוליכים למחצה והאנרגיה הסולארית ובכך מהווה פרייברג חלק מ"עמק הסיליקון" של סקסוניה.
פרייברג שוכנת על מורדותיהם הצפוניים של הרי ארצגבירגה (Erzgebirge) על גדות הנהר פרייברג-מולדה (Freiberger Mulde).
פרייברג נוסדה ב-1186 והיא הייתה מרכז לתעשיית מכרות במשך מאות שנים.
המוסד שמסמל זאת היא אוניברסיטת פרייברג לכרייה ולטכנולוגיה (Technische Universität Bergakademie Freiberg), שנוסדה בשנת 1765 והיא האוניברסיטה הוותיקה ביותר בתחום הכרייה והמתכות בעולם.
בעיר שוכנת קתדרלה ידועה שבה פועלים שני עוגבים שיוצרו על ידי גוטפריד זילברמן (Gottfried Silbermann).
שני עוגבים נוספים שיוצרו על ידי זילברמן פועלים בכנסיית פטר הקדוש (Petrikirche) ובכנסיית יעקב הקדוש (Jakobikirche) שבעיר.
חלקה הימיביניימי של פרייברג מוגן כאתר מורשת.
ב-1944 נבנה מחוץ לפרייברג מחנה משנה של מחנה הריכוז פלוסנבירג.
האתר שיכן מעל 500 אסירות ששרדו ממחנות אחרים, כולל אושוויץ.
כ-50 שומרות של האס אס הועסקו במחנה עד לפינויו באפריל 1945. האסירות ששרדו ממחנה זה נשלחו בסופו של דבר למחנה מאוטהאוזן שבאוסטריה.
ב-1985 בנתה בעיר הכנסייה המורמונית את מקדש פרייברג, וזאת בשל המספר הגדול של חבריה באזור.
המקדש משרת מורמונים מכל רחבי חלק המזרחי של גרמניה בפרט ושל מזרח אירופה בכלל.
דיים פרייה מדלן סטארק (Dame Freya Madeline Stark, Mrs Perowne, DBE; 31 בינואר 1893 – 9 במאי 1993) הייתה חוקרת וסופרת מסעות בריטית.
סטארק כתבה יותר מ-24 ספרים על מסעותיה במזרח התיכון ואפגניסטן וכן מספר חיבורים ומאמרים אוטוביוגרפיים.
היא הייתה אחת מראשוני החוקרים המערביים אשר ערכו מסע בדרום המדבר הערבי.
סטארק נולדה בפריז, שם למדו הוריה אמנות.
אמה, פלורה, הייתה איטלקייה ממוצא פולני-גרמני; אביה, רוברט, היה צייר אנגלי מדבון.
סטארק בילתה חלק גדול מילדותה בצפון איטליה, הודות לעובדה, שהצייר פן בראונינג, חברו של אביה, היה בעליהם של שלושה בתים באסולו .
הוריה של פרייה התגרשו בעודה ילדה ואמה נשארה לחיות באיטליה.
ליום הולדתה התשיעי קיבלה פרייה עותק של סיפורי אלף לילה ולילה שגרמו לה להיקסמות מהמזרח.
בצעירותה חלתה סטארק לעיתים קרובות, נאלצה להיות מרותקת לביתה ובילתה שעות רבות בקריאה.
היא התענגה על קריאת הספרות הצרפתית, ובמיוחד אהבה את אלכסנדר דיומא האב, ואף למדה לטינית בכוחות עצמה.
כשהייתה בת 11 אירעה לה תאונה במפעל לטוויה באיטליה, כאשר שערה נתפס במכונה וגרם לתלישה של חלק מאוזנה הימנית וצידה של לחיה.
היא נדרשה לעבור, במשך ארבעה חודשים, השתלת רקמות בבית חולים, שהותירו את פניה מצולקות.
מאז ועד סוף חייה, דאגה לכך שתסרוקתה, או כובע רחב שוליים, יסתירו את הצד הפגוע של פניה.
סטארק למדה היסטוריה בבית הספר ללימודים אוריינטליים ואפריקאיים (SOAS) באוניברסיטת לונדון.
כמו כן למדה ערבית ופרסית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוכשרה סטארק לפלוגת העזרה בהתנדבות ושירתה בתחילה ביחידת אמבולנסים של הצלב האדום הבריטי, שבסיסה היה בווילה טרנטו (Villa Trento) ליד אודינה.
בנובמבר 1927 הפליגה על אונייה לביירות, שם החלו מסעותיה במזרח.
תחילה התגוררה בביתו של הסופר ג'יימס אלרוי פלקר בלבנון, ולאחר מכן בבגדאד, עיראק (באותה תקופה תחת המנדט הבריטי), שם אף פגשה את הנציב העליון.
עד שנת 1931 השלימה סטארק שלושה מסעות אל תוך המדבר של מערב איראן, שבחלקים ממנו אף אדם מערבי לא ביקר עד אז, והיא אף הצליחה לאתר את עמקי החשישיון האגדיים.
היא תיארה את המסעות הללו בספר "The Valleys of the Assassins" (1934, "עמקי החשישיון").
ב-1933 קיבלה את פרס "Back Award" של החברה הגאוגרפית המלכותית.
ב-1934 העניקה לה החברה האסייתית המלכותית של בריטניה הגדולה ואירלנד את המדליה ע"ש ריצ'רד פרנסיס ברטון, וב-1935 קיבלה סטארק את מדליית מונגו פארק של החברה הגאוגרפית המלכותית של סקוטלנד.
בשנת 1935 נסעה סטארק אל חצרמוות שבדרום חצי האי ערב, אזור שעד אותה עת העזו רק קומץ נוסעים מערביים להגיע אליו.
היא פרסמה את רשמיה מהאזור בשלושה ספרים: "The Southern Gates of Arabia: A Journey in the Hadhramaut" (1936, "שעריה הדרומיים של ערב: מסע בחצרמוות"), "Seen In The Hadhramaut" (1938, "נראה בחצרמוות") ו-"A Winter in Arabia" (1940, "חורף בערב").
על מסעותיה וכתביה קיבלה סטארק ב-1942 את מדליית הזהב "Founder's Gold Medal" של החברה הגאוגרפית המלכותית.
במהלך מלחמת העולם השנייה, הצטרפה סטארק למשרד המידע הבריטי (שהיה אחראי על דוברות ותעמולה) ותרמה להקמת רשת התעמולה "אִח'וַאן אל-חֻריָה" (אחוות החופש), שמטרתה הייתה לשכנע ערבים לתמוך בבעלות הברית, או לפחות להישאר נייטרלים.
חוויות אלה מזמן המלחמה תוארו בספריה "Letters from Syria" (1942, "מכתבים מסוריה") ו-"East is West", (1945, "מזרח הוא מערב").
בשנת 1947, בגיל 54, היא נישאה לסטיוארט פרון , דיפלומט והיסטוריון בריטי.
לזוג לא היו ילדים, והם נפרדו בשנת 1952. במהלך השנים הללו לא כתבה דבר על מסעות, אך פרסמה כרך של מאמרים שונים בשם "Perseus in the Wind" (1948, "פרסאוס ברוח") ושלושה כרכים של אוטוביוגרפיה: "Traveller's Prelude" (1950, "הקדמה של נוסע"), "Beyond Euphrates.
ב-1951 קיבלה סטארק את "מדליית פֶּרסי סייקס" של החברה המלכותית הבריטית לענייני (מרכז) אסיה .
מסעותיה הממושכים הראשונים של סטארק לאחר מלחמת העולם השנייה היו לרחבי טורקיה, ואלו היוו את הבסיס לספריה: "Ionia, a Quest" (1954, "איוניה, חיפוש"), "The Lycian Shore" (1956, "החוף הליקי"), "Alexander's Path" (1958, "הנתיב של אלכסנדר") ו-"Riding to the Tigris" (1959, "רכיבה לחידקל").
לאחר מכן היא המשיכה את זיכרונותיה עם "Dust in the Lion's Paw.
Autobiography 1939–1946" (1961, "אבק בכף רגלו של האריה"), ופרסמה ספר היסטוריה "Rome on the Euphrates: The Story of a Frontier" (1966, "רומא על הפרת") ואוסף נוסף של מאמרים, "The Zodiac Arch" (1968, "קשת המזלות").
מסעה האחרון היה לאפגניסטן, וב-1970 היא פרסמה את "The Minaret of Djam: An Excursion into Afghanistan" ("צריח המסגד של ג'אם: סיור באפגניסטן").
סטארק נפטרה באסולו ב-9 במאי 1993, מספר חודשים לאחר יום הולדתה המאה.
פרייה סטארק הייתה אנטי-ציונית מובילה באנגליה בתחילת שנות ה-40. למרות הצהרותיה הפומביות המכחישות את היותה אנטישמית, מכתביה הפרטיים בשנות ה-1920–1940 מלאים בהתבטאויות פוגעניות ביותר כנגד יהודים ויהדות.
בשנת 1931 כתבה לרוברט סטארק: "אני לא חושבת שמישהו מלבד יהודי יכול באמת לחבב יהודי".
ב-1940, במהלך מסעה בצנעא שבתימן, כתבה לקרוב משפחתה: "היהודים כאן כל כך מכוערים; עיניהם רכות כמו של [כלב] ספאנייל, התנהגותם כל כך מגונה...
אנשים אומללים אלה חשבו על טעויותיהם מאז שטיטוס ניגב איתם את רצפת המקדש".
במהלך ביקורה בארצות הברית ב-1943 פגשה מספר יהודים שחיבבה דווקא.
לאחר שהשתתפה בארוחת ערב בחברת מספר יהודים, כתבה לחברתה: "הדבר המטריד הוא שאני מחבבת את היהודים שאני פוגשת כאן ואיתם נאלצת להתווכח, יותר מאשר כל אדם אחר שאני פוגשת, והיה עירוב מרגיע כל כך של חריפות, אדיבות והומור אצל הרבי.
אולם האיש הקטן לימיני...קפלן...גרם לי להשתוקק לפוגרום קטן משלי עוד לפני שסיימנו את המרק...אני חושבת שהם...אינם יודעים עד כמה הם מעוררים התנגדות".
למרות חזרתה על הטיעון האנטי-ציוני הנפוץ על כך שלפיו ציונות ויהדות שונים מאוד זה מזה, אמרה: "אני ממש לא רואה שיש איזו דרך להתמודד עם השאלה הציונית מלבד טבח מפעם לפעם.
זה הפני האחרון וחסר הרחמים שהם סוחטים ממך שעושה זאת...העולם בחר לטבוח בהם במרווחי זמן, ומי אשם בכך?".
כמעט כל ספריה פורסמו בהוצאת ג'ון מאריי בלונדון.
East is West (1945) (על מלחמת העולם השנייה במזרח התיכון)
Perseus in the Wind (1948) (מאמרים על פילוסופיה וספרות)
פריטיגרן (Fritigern, בלטינית: Fritigernus, פריטיגרנוס) היה מנהיג ולוחם גותי (מת ב-380 בערך).
פריטיגרן הנהיג את חציית נהר הדנובה לכיוון הגדה שבשליטת האימפריה הרומית (דרומה).
בעקבות מתקפת ההונים, שהחלו לתקוף את השבטים הגותיים מצפון, ביצע פריטיגרן עסקה עם הקיסר הרומי ואלנס שיעזור לו לחצות את נהר דנובה ויתן לו להתיישב בצד הרומי של נהר דנובה, ובתמורה לזאת פריטיגרן יגייס שכירי חרב גותים לטובת הצבא הרומי, שילחמו לצדם נגד ההונים.
כשהגיעו הגותים לאזור חציית הנהר היו סירות מעטות ביחס למספרם של הגותים שהיה לערך כ-50,000.
בעת חציית הנהר טבעו ומתו מאות גותים בגלל האמצעיים הדלים שהעמידו לרשותם הרומים בעת חציית הנהר.
לאחר שחצו את הנהר הצבא הרומי לקח מהם את כל כלי נשקם וכספם.
ולקח אותם, בניגוד להסכם שפריטיגרן עשה עם הקיסר הרומי, כשבויים והרעיבו אותם במחנות פליטים.
בשלב מסוים החלה התקוממות של הגותים כנגד הצבא הרומי, לאחר שלקחו את פריטיגרן למעצר.
ולאחר שחרורו, החל המרד כנגד הצבא הרומי בהנהגתו של פריטיגרן.
המרד צלח, והגותים מתוך האימפריה הרומית החלו לכבוש חלקים ניכרים ממנה במשך שנתיים.
עד שהגיעו מספר קילומטרים ספורים מהעיר אדריאנופול.
שם, הצבא הרומי התארגן לקרב ומנה כ-30,000 לוחמים לעומת כ-15,000 של הגותים.
ב-9 באוגוסט 378 נערך קרב אדריאנופול, שהיה קרב ההכרעה.
פריטיגרן שידע שהרומים צועדים כבר כל היום לעברם מכיוון מזרח, הבעיר מדורות באזור שדה הקרב.
זו הייתה אסטרטגיה שעזרה לגותים.
הרומים שבאו עם הקיסר הרומי הגיעו עייפים ביום קיץ שהיה חם.
והלהבות שהגותים הבעירו סייעו להם להביס את הרומים ולשרוף את קיסרם ואלנס בעודו בחיים.
מלבד הקיסר עצמו, הושמד גם כשני-שלישים מצבאו.
פְּרִ֫יטִי פָּאטֵ֫ל היא פוליטיקאית בריטית מהמפלגה השמרנית המכהנת כנציגת מחוז ויטאם בפרלמנט הבריטי.
בשנים 2019–2022 כיהנה כשרת הפנים של הממלכה המאוחדת.
פאטל גדלה בהארו ובהילינגדון שבלונדון.
היא בת להורים שהיגרו לבריטניה מאוגנדה שמוצאם מגוג'ראט שבהודו.
למדה בתיכון בווטפורד, כלכלה באוניברסיטת קיל בסטפורדשייר וסיימה תואר ראשון באוניברסיטת אסקס.
עבדה בעסק המשפחתי, ולאחר מכן בתחום יחסי הציבור במשרדו של מנהיג המפלגה השמרנית ויליאם הייג ובחברת יחסי הציבור "Weber Shandwick".
ב-2005 התמודדה בבחירות למושב מחוז נוטינגהאם צפון בפרלמנט הבריטי, אך הפסידה בפער גדול לחבר המכהן מטעם מפלגת הלייבור.
בבחירות ב-2010 נבחרה לנציגת מחוז ויטאם בפרלמנט, ומאז נבחרה לשתי תקופות כהונה נוספות.
כיהנה כחברה בוועדת התקציב ובוועדת המינהל הציבורי של הפרלמנט.
שימשה חברה בשדולה הפרלמנטרית למען חנויות קטנות ובשדולת ההודים-בריטים.
כיהנה כחברת הנהלה של המפלגה השמרנית ובנובמבר 2013 מונתה ליושבת ראש ועדת המדיניות של המפלגה.
יחד עם עמיתיה למפלגה השמרנית אליזבת טראס, דומיניק ראב, כריס סקימור וקוואסי קווארטנג פרסמה פאטל ב-2012 את הספר "Britannia Unchained: Global Lessons for Growth and Prosperity" הכולל ביקורת על מצבה הכלכלי המתדרדר של בריטניה.
ביולי 2014 מונתה לסגנית שר האוצר, במאי 2015 מונתה לשרה לענייני עבודה ופנסיה בממשלתו של דייוויד קמרון.
ב-14 ביולי 2016 מונתה לשרה לענייני פיתוח בין-לאומי בקבינט של תרזה מיי.
בנובמבר 2017 הייתה מעורבת בסערה תקשורתית לאחר שנפגשה במהלך חופשה פרטית בישראל עם בכירים ישראלים בהם ראש הממשלה בנימין נתניהו, מנכ"ל משרד החוץ יובל רותם, יו"ר יש עתיד יאיר לפיד והשר לביטחון פנים גלעד ארדן.
הפגישות בוצעו מבלי שדווח על כך למשרד החוץ הבריטי, מה שמהווה הפרת הנהלים של הממשלה הבריטית.
לאחר הביקור הציעה השרה פאטל תמיכה כספית בפעילות ההומניטרית של צה"ל ברמת הגולן במסגרת "שכנות טובה", הצעה חריגה לנוכח העובדה שבריטניה אינה מכירה בסיפוח הישראלי של רמת הגולן.
בתגובה ראש הממשלה תרזה מיי זימנה את פאטל לשיחת נזיפה.
מפלגת הלייבור קראה לחקירה של הפרשה או לפרישת השרה, ואף במפלגתה השמרנית רבים התבטאו נגדה.
בעקבות זאת, פאטל הודיעה על התפטרותה מהממשלה כמה ימים לאחר מכן.
ביולי 2019 מונתה לשרת הפנים בקבינט של בוריס ג'ונסון.
במרץ 2020 התפטר המזכיר הקבוע של משרד הפנים פיליפ רוטמן.
רוטמן טען שפאטל ארגנה נגדו קמפיין "אכזרי".
לאחר מכן הופנו כנגד פאטל טענות נוספות על התנהלות ביריונית והשפלה של עובדי ציבור במשרדה.
בעקבות הטענות החליט שר משרד הקבינט מייקל גוב לפתוח בחקירה, שלה היה שותף יועץ ראש הממשלה אלכס אלן.
דוח החקירה הושלם, ולפי הצהרה של אלן נמצא בו שהתנהגותה של פאטל חרגה מהקוד המיניסטריאלי ויכולה להיות מתוארת כביריונות.
גישתה של פאטל כללה "התנהגות מאיימת או משפילה, הגורמת לאנשים להרגיש חוסר נוחות, פחד, חוסר כבוד וזלזול".
על פי הנוהג בבריטניה, מצופה משר שנמצא כי חרג מהקוד המיניסטריאלי להתפטר, ולא קיים תקדים שבו שר שחרג מהקוד נשאר בתפקידו.
על אף זאת, החליט ג'ונסון להתעלם מהדוח וקבע שפאטל לא חרגה מהקוד.
אלן התפטר מתפקידו במחאה על ההחלטה.
פאטל פרסמה התנצלות שאין בה הודאה במיוחס לה בדוח.
בנובמבר 2021 הניחה בפרלמנט הבריטי הצעה המגדירה את חמאס כארגון טרור.
ההצעה עברה ובריטניה הכניסה את הארגון לרשימת ארגוני הטרור שלה.
לאחר הפסד השמרנים בבחירות הכלליות ב-2024 ובחירתה של קמי בדנוק למנהיגת המפלגה, מונתה פאטל בנובמבר 2024 לשרת החוץ בממשלת הצללים של בדנוק.
פאטל נשואה לאלכס סוייר ואם לבן.
ב-2023 מונתה לגבירה מפקדת במסדר האימפריה הבריטית.
פְּרִייֶדוֹר (בבוסנית: Prijedor) היא עיר ורשות מקומית בצפון רפובליקה סרפסקה אשר בבוסניה והרצגובינה.
היישוב הוקם על ידי העות'מאנים במחצית השנייה של המאה ה-17 כחלק ממצודת גבול מול ממלכת הבסבורג.
ב-1873 חוברה פריידור לקו מסילת הברזל לבאניה לוקה וחלה בה גאות כלכלית.
נפתח בה מכרה בוקסיט וכן בתי חרושת לייצור נייר ועיבוד עצים.
כן הפך האזור מרכז גידול לשזיפים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה פריידור בשטחי ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים אשר הפכה בהמשך לממלכת יוגוסלביה.
ב-1944 שוחררה פריידור על ידי כוחות הפרטיזנים של טיטו ובהמשך נכללה בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
במהלך המלחמה, בוצע בפריידור טיהור אתני של מוסלמים ובוסניאקים.
מעריכים כי כ-3,000 אזרחים נרצחו בפריידור.
ב-1995 עלה בידי צבא בוסניה והרצגובינה להשתלט על העיר.
יהודים הגיעו לפריידור לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878).
ב-1880 הגיעו לפריידור מבלגרד סוחר הבדים יעקב מבורך ובני משפחתו.
בהמשך, הגיעו לעיר מזאגרב מספר משפחות תעשיינים אמידות ומהם ניתן למנות את משפחות: הירשמן, זיידמן, ברגר ושיפר.
ב-1900 התגורו בפריידור 57 יהודים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה החלה בפריידור פעילות ציונית והוקמה אגודת נוער בשם "בני ציון".
בשנות ה-20 פעל בעיר בית תפילה באחד מבתי משפחות הקהילה וכן פעל בית עלמין יהודי קטן.
ב-1931 התגוררו בעיר 49 יהודים ובפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 43 נפשות.
לאחר כיבוש יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית והחלת שלטון הבובות של האוסטשה הוחל ברדיפות יהודים.
בני הקהילה גורשו לבאניה לוקה ומשם ליאסנובאץ ואיש לא ניצל.
14 מבני הקהילה הצטרפו לכוחות הפרטיזנים של טיטו.
שניים מהם: ראובן מבורך ושמואל קביליו הגיעו בהמשך לדרגת קולונל בצבא יוגוסלביה.
5 גברים ואישה אחת מקרב בני הקהילה שהצטרפו לפרטיזנים נפלו בקרבות.
במהלך המלחמה חרבו בית התפילה ובית העלמין היהודי שפעלו במקום.
פריטילאטה ואדדאר (5 במאי 1911 – 23 בספטמבר 1932) הייתה מהפכנית בנגלית, שהשפיעה רבות על תנועת העצמאות ההודית.
ואדדאר למדה פילוסופיה בקולג' בקולקטה ולאחר תקופה קצרה כמורה בבית הספר, ואדדאר הצטרפה למחתרת בראשות סוריה סן.
כחלק מפעילותה המהפכנית היא הובילה צוות של חמישה עשר מהפכנים שתכננו ב-1932 לתקוף את המועדון הבריטי ה-"Pahartali European Club" שבכניסה אליו נתלה שלט "הכניסה לכלבים ולהודים אסורה".
המהפכנים שרפו את המועדון ולאחר מכן נעצרו על ידי המשטרה הבריטית.
כדי למנוע את מעצרה ואת חשיפת התשתית של הקבוצה כולה, ואדדאר התאבדה בבליעת ציאניד.
ואדדאר נולדה כבת למעמד הברהמינים ב-5 במאי 1911 בעיירה בשם פטיה במחוז צ'יטגונג, הנמצא כיום בבנגלדש.
אביה של ואדדאר היה פקיד עירייה ואמה הייתה עקרת בית.
אביה של ואדדאר השקיע מאוד בחינוך שלה ושל שאר ילדיו ודאג לכך שתתקבל לבית ספר ממלכתי לבנות.
בתי הספר הממלכתיים באותה תקופה היוו מקפצה רצינית ברמת החינוך של הילדים.
במסגרת זאת ואדדאר הייתה תלמידה מצטיינת שהתעניינה בעיקר בספרות ובאומנות.
בשנת 1928 היא סיימה את לימודיה בתיכון ובשנת 1929 התקבלה ל-"Eden College" בדאקה, מוסד חינוכי יוקרתי נוסף.
בבחינות האמצע של אותה שנה היא הייתה התלמידה בעלת הציונים הגבוהים ביותר ביחס לכל שאר התלמידות.
לאחר שסיימה את לימודיה בקולג', ואדדאר עברה לקולקטה, כדי ללמוד פילוסופיה ב-"Bethune College".
לאחר כשנתיים היא הייתה אמורה לקבל תעודת הסמכה אך תעודה זאת נשללה ממנה על ידי השלטון הבריטי.
רק ב-2012, הוענקה לה תעודה זאת, יחד עם פעילות אחרות לעצמאות הודו, ככבוד שלאחר המוות.
לאחר שסיימה את לימודיה בקולקטה, ואדדאר חזרה לצ'יטגונג.
בצ'יטגונג, היא עבדה כמנהלת ומורה בבית ספר אנגלי מקומי שנקרא "Nandankanan Aparnacharan School".
כאשר סוריה סן שמע על רצונה של ואדדאר להצטרף לתנועה לעצמאות הודו הוא יצר איתה קשר ראשוני.
קשר ראשוני זה הוביל לכך שב-13 ביוני 1932 שניהם נפגשו.
אחד מהמהפכנים בקבוצה, בינוד ביהרי, התנגד להצטרפותה, בשל היותה אישה.
עם זאת, לבסוף הורשתה ואדדאר להצטרף לקבוצה מכיוון שההנחה הרווחת בקרב המהפכנים הייתה שהרשויות יחשדו פחות באישה ולכן הצטרפותה תקל על העברות נשק.
כחלק מחבורתה במחתרת, ואדדאר לקחה חלק בפשיטות רבות על משרדים של רשתות הטלפוניה הבריטיות ובהשתלטות על רשת הטלפוניה הכללית.
במרד צ'יטאגונג , ואדדאר עזרה לספק חומרי נפץ למהפכנים.
ההתקפה על המועדון הבריטי (1932)
ב-1932, סוריה סאן תכנן להתקיף את המועדון הבריטי ה-Pahartali European Club בשל העובדה שבפתחו נתלה השלט "הכניסה לכלבים ולהודים אסורה".
בשל אופייה החשאי של המשימה, סוריה סן החליט למנות אישה בתור המובילה של משימה זאת.
קלפנה דאטא, שהייתה המהפכנית הבולטת בקבוצה באותה תקופה, נעצרה שבעה ימים לפני האירוע ובשל כך, ואדדאר הונחתה להוביל את ההתקפה.
במסגרת ההכנות נשלחה ואדדאר לאימונים לשימוש בנשק.
לאחר התלבטויות באשר לתאריך התקיפה, הוחלטה על ליל 23 בספטמבר כתאריך מתאים.
חברי החוליה קיבלו כדורי ציאניד והונחו לבלוע אותם אם יתפסו.
חברי החוליה התחילו את ההתקפה על המועדון בשעה 22:45 כאשר היו כ-40 איש בתוך המועדון עצמו.
חברי החוליה התחלקו לשלוש קבוצות שונות שתקפו את המועדון מכיוונים שונים.
כאשר ההתקפה החלה, מספר שוטרים ששהו במועדון שלפו את האקדחים שלהם והחלו לירות, ואדדאר נפגעה מכדור בודד.
על פי דו"ח המשטרה מהאירוע, באירוע נהרגה אישה אחת ונפצעו ארבעה גברים ושבע נשים אחרות.
ואדדאר נלכדה פצועה על ידי המשטרה הבריטית ובלעה את גלולת הציאניד שלה על מנת להימנע ממעצר ותחקור.
גופתה נמצאה וזוהתה על ידי המשטרה רק בבוקר שלאחר האירוע.
בחיפוש על הגופה נמצאו מספר עלונים וטיוטה של תכנון ההתקפה.
במהלך הנתיחה שלאחר המוות נמצא כי הפגיעה מהכדור הייתה משנית ומותה נגרם בשל גלולת הציאניד.
הסופרת הבנגלית המפורסמת סלינה חוסיין הגדירה את ואדדאר כ-"אידיאל נשי" ובכך סימנה אותה כדמות נשית בולטת בלאומיות הבנגלית.
לזכרה הוקמה הקרן "Birkannya Pritilata Trust" שמשמעות שמה הוא "הקרן לאישה האמיצה פריטילאטה".
הקרן מציינת את יום הולדתה מדי שנה במספר אירועים בהודו ובבנגלדש.
ב-2012, פסל ברונזה של ואדדאר הוצב בסמוך לבית הספר שהוקם ליד המיקום ההיסטורי של המועדון.
מלבד כך, מקומות רבים במחוז הולדתה צ'יטגונג קרויים על שמה, ובכללם גם חלקים מכמה מוסדות לימוד.
בנוסף לכל הוקמו כמה בתי ספר על שמה בבנגלדש.
על סיפורה ובהשראתה נעשו מספר סרטים בוליוודיים שמתוכם בולט במיוחד הסרט "Khelein Hum Jee Jaan Sey" מ-2010 שזכה לתפוצה משמעותית.
בסדרה "Snatches: Moment's From Women's Lives" של ה-BBC מ-2018 מופיע קטע קצר הנקרא כמונולוג מפיה של ואדדאר.
פרייה מייבור היא שחקנית ודוגמנית סקוטית.
היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד מיני מקגיניס בסדרת הדרמה לבני הנעורים "סקינס" של ערוץ E4.
מייבור נולדה בגלאזגו וגדלה באינברלית' שבאדינבורו.
אביה ג'יימס מייבור הוא מחזאי זוכה פרסים.
סבה, רונלד בינגו מייבור, היה מבקר תיאטרון בעיתון "הסקוטסמן" ואחר כך מנהל של ארגון Scottish Arts Council.
סבא רבא שלה, ג'יימס ברידי (שם במה של אוסבורן מייבור) הקים בשנת 1950 קולג' לדרמה, שקדם לאקדמיה המלכותית הסקוטית למוזיקה ודרמה.
אמה של מייבור היא אירית וגם ממשפחה ממוצא דני.
בגיל 10 החלה להתעניין במשחק אחרי שצפתה בסרט "הניצוץ".
תקופה מסוימת היא חייתה בלה רושל שבצרפת.
היא למדה ב-Collège Eugène Fromentin בלה רושל, ובבית הספר מרי ארסקין באדינבורו.
החל מ-2008 הייתה חברה בתיאטרון הלאומי לנוער.
הופעתה הראשונה הייתה בתפקיד מירנדה בהפקה של בית הספר של המחזה "הסערה" מאת שייקספיר, ובמחזה "הסוחר מוונציה".
אחרי כן שיחקה בתיאטרון הלאומי לנוער.
ב-2011 הופיעה מייבור בתפקיד מקצועי ראשון בדמות מיני מקגיניס בעונות החמישית והשישית של סדרת הדרמה "סקינס" של ערוץ E4, אחרי שנבחנה במקור לתפקיד גרייס בלאד.
היא תיארה את הדמות "נמרצת ושנונה למדי, אבל לא באמת חושבת על התוצאות של מעשיה".
על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס השחקנית הטובה ביותר של TV Choice לשנת 2012.
מייבור הייתה הפנים של בית האופנה Pringle of Scotland במסע הפרסום של עונת אביב/קיץ 2011. באותה שנה זכתה בפרס אייקון האופנה של השנה של פרסי האופנה הסקוטית.
ב-2013 גילמה מייבור את ניקולה בול בקומדיה הרומנטית "לא עוד סוף שמח".
הסרט הוקרן לראשונה בערב הסיום של פסטיבל הסרטים הבינלאומי של אדינבורו (EIFF) של שנת 2013. הסרט עוסק בסופרת הסובלת ממחסום כתיבה, ובמאמציו של המו"ל שלה לגרום לה לחזור ולכתוב.
באותה שנה הופיעה מייבור בתפקיד ליז בסרט "Sunshine on Leith", עיבוד למחזמר המבוסס על שירי הצמד הסקוטי The Proclaimers.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו (TIFF).
ב-2015 כיכבה מייבור בסרט המסתורין הצרפתי-בלגי ""La Dame dans l'auto avec des lunettes et un fusil" של ז'ואן ספאר לצדם של בנג'מן ביולי והשחקן האיטלקי אליו ג'רמנו.
זה היה הראשון מבין שלושה סרטים בשפה הצרפתית, שאותה מייבור דוברת היטב.
ב-2016 שיחקה בתפקיד משנה בסרטו של איוואן אטאל "היהודים: הם בכל מקום" אודות האנטישמיות, ובדרמה התקופתית "Cézanne et moi", על הידידות בין הסופר אמיל זולא והצייר פול סזאן, בכיכובם של גיום קאנה וגיום גליין בתפקידים הראשיים.
בטלוויזיה גילמה מייבור את דמותה של הנסיכה אליזבת מיורק בדרמה התקופתית "מלכה לבנה" של ערוץ BBC One משנת 2013. עוד באותה שנה הצטרפה להפקה של המחזה "Boys" בתיאטרון ארקולה שבלונדון.
תפקידה הבא בטלוויזיה היה במיני-סדרה ההיסטורית "New Worlds" של ערוץ 4 בה גילמה את אהובתו של ג'יימי דורנן בסיפור מהמאה ה-17 המתרחש באנגליה.
במאי 2014 הופיעה בפרק "En apesanteur" בסדרה הצרפתית "Casting(s)" מאת פייר ניני.
ב-2017 שיחקה מייבור בתפקיד משנה בסרט הדרמה "תחושה של סוף" בכיכובם של ג'ים ברודבנט ושארלוט רמפלינג.