tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקשרים בין דרום אפריקה לבריטניה כוללים שפה משותפת (אנגלית) וקשרים תרבותיים, מערכות חוקה ומשפט דומות, ותשוקה משותפת לאותם ענפי ספורט, כמו גם אינטרס משותף לקידום סחר ומערכת בינלאומית מבוססת כללים.
ישנם גם מספר גדול של דרום אפריקאים החיים בבריטניה, וכן ישנם מספר רב של אזרחים בריטים ואנשים ממוצא בריטי החיים בדרום אפריקה.
מיעוט קטן של דרום אפריקאים הם ממוצא בריטי בגלל היותה מושבה של האימפריה הבריטית לשעבר.
ההערכה היא כי נכון לשנת 2010 התגוררו בבריטניה כ-227,000 דרום אפריקנים.
לבריטניה והאזור של אפריקה הדרומית הידוע כיום כדרום אפריקה, קיימת היסטוריה ארוכה, כאשר בריטניה מילאה תפקיד חשוב ביותר בהיווצרות הרפובליקה המודרנית של דרום אפריקה.
ראשית היחסים בין דרום אפריקה לבריטניה החלה ב-31 במאי 1910, כאשר איחוד דרום אפריקה נוסד כדומיניון האימפריה הבריטית.
משנת 1910 עד שדרום אפריקה הכריזה על עצמה כעל רפובליקה ב-31 במאי 1961, דרום אפריקה לחמה כחלק מהאימפריה הבריטית במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
כאשר הוציאה דרום אפריקה את עצמה מחבר העמים הבריטי ב-1961, בריטניה התנגדה לסנקציות כספיות וכלכליות, מאחר שלבריטניה היו קשרי סחר מרכזיים רבים, ובמיוחד נזקקה לזהב של דרום אפריקה.
היו גם מניעים טקטיים לא לנתק את כל הקשר עם ממשלת האפרטהייד.
כאומה הדרומית ביותר באפריקה, והצומת בו נפגשים האוקיינוס ההודי והאוקיינוס האטלנטי, דרום אפריקה הייתה עדיין נקודה חיונית במסלולי הסחר בים.
בשנת 1969 אישר המפקד הכללי של כוח ההגנה הדרום אפריקני (SADF) כי "בכל רחבי האוקיינוס מאוסטרליה לדרום אמריקה, דרום אפריקה היא הנקודה הקבועה היחידה שמציעה בסיסים ימיים מודרניים, נמלים ומתקני שדה תעופה מודרני, תעשייה מפותחת וממשל יציב." דרום אפריקה הייתה גם שותפה מרכזית למערב בשנות המלחמה הקרה.
אם המערב יידרש אי פעם לשירותי לחימה, ימיים או אוויריים ביבשת אפריקה, יהיה עליו לסמוך על סיוע של דרום אפריקה.
בשנים 61–1960 היחסים בין דרום אפריקה לבריטניה החלו להשתנות.
בנאום "רוחות השינוי" בקייפטאון דיבר ראש ממשלת בריטניה הרולד מקמילן על השינויים באפריקה ועל האופן שבו המדיניות הגזענית של דרום אפריקה הולכת נגד הזרם.
אפילו כאשר מדינות נוספות הוסיפו לקריאה לסנקציות, בריטניה לא הייתה מוכנה לנתק את הקשר עם משטר האפרטהייד.
הסיבות האפשריות היו ההשפעות על נכסיה במדינה, חוסר נכונות לסכנת זעזוע שהובלה על ידי התערבות בין יבשתית, והעובדה שבריטים רבים התגוררו בעבר בדרום אפריקה, או שאכן חיו בה בעצמם.
יחד עם ארצות הברית, בריטניה הצביעה בהתמדה נגד סנקציות מסוימות נגד דרום אפריקה.
בפסגת חבר העמים בנסאו באוקטובר 1985, הסכימה תאצ'ר להטיל סנקציות מוגבלות ולהקים קבוצת קשר לקידום דיאלוג עם פרטוריה, לאחר שהוזהרה על ידי מנהיגי העולם השלישי, כולל ראש ממשלת הודו רג'יב גנדי וראש ממשלת מלזיה מאהאטיר מוחמד, כי התנגדותה מאיימת לפרק את ארגון חבר העמים הבריטי.
בתמורה ננטשו הקריאות לאמברגו מוחלט והוסרו ההגבלות הקיימות שאימצו מדינות חברות נגד דרום אפריקה.
נשיא ה-ANC Tambo הביע אכזבה מהפשרה הגדולה הזו.
אולם באוגוסט 1986 הורחבו הסנקציות בבריטניה כנגד דרום אפריקה באפרטהייד וכלל "איסור מרצון" על תיירות והשקעות חדשות.
לאחר סיום האפרטהייד, דרום אפריקה חזרה לחבר העמים כרפובליקה של חבר העמים.
ראש ממשלת בריטניה לשעבר, דייוויד קמרון, גינה את מדיניותה של מרגרט תאצ'ר בנושא ההתקשרות הקונסטרוקטיבית, תוך שהוא מכעיס רבים ממבוגרי חברי המפלגה השמרנית.
מאז סיום האפרטהייד נהנו שתי המדינות מיחסים טובים בעיקר.
בשנת 2010, בריטניה יישמה הגבלות על ויזה לדרום אפריקאים הנוסעים למדינה, בשל חששות מפני שחיתות במחלקה לענייני פנים בדרום אפריקה, והקלות בה יכולים אזרחים זרים להשיג דרכונים דרום אפריקאים.
זה סימן נקודת מפנה ביחסים הדו-צדדיים בין המדינות והיחסים התקררו מאז.
בשנת 2013 הודיעה ממשלת בריטניה כי תפסיק לתת 19 מיליון ליש"ט (271 מיליון ראנד) שהיא מעניקה כסיוע בפיתוח לדרום אפריקה משנת 2015. בתגובה מובהקת הטילה ממשלת דרום אפריקה מגבלות על ויזה על דיפלומטים בריטים בספטמבר 2014.
לדרום אפריקה יש נציבות גבוהה בלונדון, ולבריטניה יש נציבות גבוהה בפרטוריה.
נכון לשנת 2012 בריטניה נותרה אחת משני המשקיעים המובילים בכלכלה הדרום אפריקנית.
הייצוא מבריטניה לדרום אפריקה כולל בעיקר סילוני טורבו, מדחפי טורבו, טורבינות גז, מכונות, מכשירים מכניים, ציוד חשמלי, כלי רכב (כולל מטוסים וכלי שיט) וכימיקלים.
בדצמבר 2011 הודיע שר מזכיר המדינה הפרלמנטרי הבריטי, חבר הפרלמנט הנרי בלינגהאם, כי יש להכפיל את הסחר הבילטרלי באנגלו-דרום אפריקה עד שנת 2015.
בנאום שהתקיים ב-28 באוגוסט 2018, תרזה מיי התחייבה בסכום של 4 מיליארד ליש"ט בתמיכה בכלכלה הדרום-אפריקאית בעקבות משימת סחר בניסיון למקד מחדש את הוצאות הסיוע באתגרים כלכליים וביטחוניים במדינה, ולאשר מחדש את המחויבות לסחר בעקבות פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי.
הפורום הדו-צדדי של דרום אפריקה-בריטניה הוקם בשנת 1997 במטרה לקדם את היחסים האנגלו-דרום אפריקאים על ידי הפורום של שתי המדינות להיפגש על בסיס דו-שנתי כדי לחזק את היחסים הכלכליים והפוליטיים.
נציגי ממשל מובילים משתי המדינות נפגשים לעיתים קרובות דרך פורום זה כדי לדון בסוגיות חשובות.
יחסי דרום אפריקה–יפן הם היחסים הדו-צדדיים בין רפובליקת דרום אפריקה לבין יפן.
תחילת יחסי הסחר בין יפן לבין דרום אפריקה כיום, נמצאת בשנת 1643 כאשר יאן ואן ריבק, איש מינהל באימפריה ההולנדית ביקר לראשונה בדג'ימה שבנגסאקי.
אל ריבק התלווה יאן ואן אלסראק , שייצג את חברת הודו המזרחית ההולנדית.
בשנת 1898, פורויה קומהי היה איש העסקים היפני שפתח עסק בדרום אפריקה.
החנות בקייפטאון נקראה "Mikado Shōten" (בתרגום לעברית: חנות הקיסר).
החנות נותרה פתוחה עד שנת 1942, עת הוחרמה על ידי ממשלת דרום אפריקה.
בשנת 1918 פתחה יפן קונסוליה בקייפטאון.
יפן החלה לסחור עם דרום אפריקה במשאבים טבעיים מאז שנות ה-60, חרף הסנקציות הבינלאומיות נגד משטר האפרטהייד במדינה.
כתוצאה מכך, התקבלו יפנים במדינה בתואר לבנים של כבוד לקול מחאות האופוזיציה והעיתונות על כך שהיפנים קיבלו זכויות מיוחדות.
מן הצד השני, תמיכתה של יפן במשטר האפרטהייד הביאה לביקורת מצד מדינות אחרות באפריקה.
בשנת 1983 אמר שגריר טנזניה ליפן, אחמד חסן דיריה , אמר כי הרווחים שנוצרו מהתיירים היפנים סייעו לחיזוק משטר האפרטהייד.
בשנת 2017 ייצאה יפן לדרום אפריקה סחורות ובעיקרן מכונות וחלקי חילוף למכוניות בשווי 281.6 מיליארד ין, וייבאה סחורות ובעיקרן מכוניות ומתכות יקרות בשווי 542.6 מיליארד.
נכון לדצמבר 2016 קיימות השקעות יפניות בשווי 115.5 מיליארד ין בכלכלת דרום אפריקה.
נכון לאוקטובר 2017 מתגוררים בדרום אפריקה 1,505 אזרחי יפן.
לעומתם, נכון ליוני 2018 מתגוררים ביפן 918 אזרחי דרום אפריקה.
יחסי דרום אפריקה–יוון הם היחסים הדיפלומטיים בין יוון לבין דרום אפריקה.
נוכחותה של קהילה יוונית גדולה בדרום אפריקה הביאה לכינון יחסים דיפלומטיים כבר בראשית המאה ה-20. היחסים היו לבביים והתחזקו מאז מלחמת העולם השנייה, שבמהלכה שתי המדינות היו בעלות ברית.
נשיא דרום אפריקה, נלסון מנדלה ביוון (18 עד 26 ביוני 2002).
שר החוץ היווני, יורגוס פפנדראו (1 עד 4 בספטמבר 2002) בדרום אפריקה, כדי להשתתף בפסגה העולמית בנושא פיתוח בר-קיימא (WSSD).
נשיא יוון, קוסטנטינוס סטפנופולוס (29 באוקטובר עד 2 בנובמבר 2002).
שרת החוץ של דרום אפריקה, נקוסזנה דלמיני-זומה הגיעה ליוון (20 עד 23 ביוני 2003) לדיונים דו צדדיים במהלך נשיאות יוון של האיחוד האירופי.
נשיא דרום אפריקה, תאבו מבקי ביוון (24 עד 26 בפברואר 2005).
אמנה בנושא הימנעות ממיסוי כפול של הכנסה.
הסכם על המשלוח המסחרי ונושאי המשלוח הרלוונטיים.
ליוון יש שגרירות בפרטוריה, קונסוליה כללית ביוהנסבורג ו-2 קונסוליות בקייפטאון ודרבן.
לדרום אפריקה יש שגרירות באתונה וקונסוליית כבוד בסלוניקי.
יחסי דרום אפריקה–ניו זילנד הם היחסים הדיפלומטיים בין ניו זילנד ודרום אפריקה.
שתי המדינות הן חברות במדינות חבר העמים ובאו"ם.
ההערכה היא כי החל משנת 2006 התגוררו בניו זילנד כ-41,676 דרום אפריקנים.
שתי המדינות קשורות מבחינה היסטורית דרך האימפריה הבריטית.
אף על פי שהיה אז מעט מאוד קשר בין שני השטחים; בין 1899–1902, ניו זילנד תרמה מעל 6,000 חיילים להילחם לצד הבריטים במהלך מלחמת הבורים, נגד הבורים דוברי אפריקאנס, מהרפובליקה של טרנסוואל ומדינת אורנג' החופשית.
כ-230 בני ניו זילנד קיפחו את חייהם במלחמה שהביאה לניצחון בריטי על דרום אפריקה כולה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה, חיילים מניו זילנד ודרום אפריקה נלחמו זה לצד זה באירופה ובצפון אפריקה.
דרום אפריקה השיגה את עצמאותה מבריטניה בשנת 1934, ואילו ניו זילנד השיגה את עצמאותה בשנת 1947.
לאחר מלחמת העולם השנייה, אימצה דרום אפריקה את מדיניות האפרטהייד כנגד רוב האוכלוסייה הדרום אפריקאית השחורה.
ניו זילנד שמרה על יחסים דיפלומטיים עם המדינה עד שהתפרצה מחלוקת במהלך סיור איחוד הרוגבי של דרום אפריקה בניו זילנד, שהוביל למחאה המונית על מדיניות ממשלת דרום אפריקה באפרטהייד.
בשנת 1984 ניתקה ניו זילנד את היחסים הדיפלומטיים עם דרום אפריקה.
זאת בעקבות בחירת ממשלת הלייבור של דייוויד לאני, שהתחייבה לסגור את הקונסוליה הדרום אפריקאית בוולינגטון.
לאחר שחרורו של נלסון מנדלה מהכלא וההתקדמות במשא ומתן לסיום האפרטהייד בדרום אפריקה ; ניו זילנד כוננה מחדש את היחסים הדיפלומטיים עם דרום אפריקה ב-19 בינואר 1994. במאי 1994 נכח ראש ממשלת ניו זילנד, ג'ים בולגר, בהשבעתו של נלסון מנדלה.
בשנת 1995 אירחה דרום אפריקה את גביע העולם ברוגבי, והמשחק האחרון היה בין ניו זילנד לדרום אפריקה; מה שהעמיק את הקשר בין האוהדים לפוליטיקאים של שתי המדינות.
בנובמבר באותה השנה ביקר הנשיא נלסון מנדלה ביקור רשמי בניו זילנד.
בשנת 1996 פתחה ניו זילנד נציבות עליונה בפרטוריה, ודרום אפריקה פתחה אחריה נציבות עליונה בוולינגטון בשנת 2009.
בשנת 2013 הייתה דרום אפריקה שותפת הסחר ה-33 בגודלה של ניו זילנד.
באותה שנה, המסחר הדו-כיווני בין שתי המדינות הסתכם ב-411 מיליון דולר.
חלק מהמוצרים ששתי המדינות סוחרות זו עם זו כוללים: מכוניות, ציוד רפואי, כלי טיס, מכונות, ציוד הילוכים, מתכות, שטיחים, נייר, קוסמטיקה, חלב, פירות ים, יין, פירות וכימיקלים תעשייתיים.
יחסי דרום אפריקה–מקסיקו הם היחסים הדיפלומטיים בין מקסיקו לבין דרום אפריקה.
שתי המדינות הן חברות בכלכלות הגדולות של ה-G-20 והאו"ם.
היחסים ידעו עליות ומורות בגלל משטר האפרטהייד.
לפני מלחמת העולם השנייה, היחסים הדיפלומטיים בין מקסיקו לדרום אפריקה כמעט ולא התקיימו.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 פתחה מקסיקו קונסוליית כבוד בקייפטאון.
מאז יישום רשמי של האפרטהייד על ידי ממשלת דרום אפריקה; מקסיקו התנגדה נחרצות למדיניות האפרטהייד של דרום אפריקה באו"ם.
מקסיקו התנגדה גם למעורבותה של דרום אפריקה והתערבויות צבאיות באנגולה, נמיביה ורודזיה (זימבבואה של ימינו).
בשנת 1974 סגרה מקסיקו את קונסוליית הכבוד שלה בקפייטאון ובשנת 1976, מקסיקו אישרה את האמנה הבינלאומית לביטול כל צורות של אפליה גזעית שכללה התחייבות שלא לקיים יחסים כלכליים, כלכליים, מסחריים, ספורט, ותיירותיים עם דרום אפריקה.
בשנים 1980–1981 הייתה מקסיקו חברה בלתי קבועה במועצת הביטחון של האומות המאוחדות.
בהיותה במועצה, מקסיקו הצביעה בעד החלטה 475 של מועצת הביטחון של האו"ם המגנה את ההתקפות המתמשכות על אנגולה על ידי דרום אפריקה באמצעות דרום-מערב אפריקה הכבושה (נמיביה של ימינו).
בשנת 1985, במהלך ישיבת האו"ם לנמיביה בווינה, קראה מקסיקו לסנקציות מלאות נגד ממשלת דרום אפריקה.
בשנת 1968 דרום אפריקה לא הוזמנה להשתתף באולימפיאדת הקיץ שהתקיימה במקסיקו סיטי.
בשנת 1991 ביקר נלסון מנדלה, ראש הקונגרס הלאומי האפריקני, במקסיקו ובכך סלל את הדרך לקיום יחסים דיפלומטיים רשמיים ב-27 באוקטובר 1993. בשנת 1994 שתי המדינות הקימו משלחת דיפלומטית זו בבירתה של זו, בהתאמה.
בספרו "עשרת הגדולים: השווקים הגדולים המתעוררים ואיך הם ישנו את חיינו" משנת 1997, זיהה ג'פרי גרטן, דיקן אמריטוס בבית הספר למינהל ייל, את מקסיקו וגם את דרום אפריקה כ-10 כלכלות גדולות.
בשנת 1999 נסע שר החוץ המקסיקני רוזאריו גרין לדרום אפריקה כדי להשתתף בהשבעת הנשיא תאבו מבקי.
בשנת 2002 ביקר הנשיא מבקי במקסיקו כדי להשתתף בקונצנזוס של מונטריי ונפגש עם נשיא מקסיקו ויסנטה פוקס.
באותה השנה ביקור הנשיא פוקס בדרום אפריקה.
ביוני 2010 ביקר נשיא מקסיקו פליפה קלדרון בדרום אפריקה כדי להשתתף במונדיאל 2010 ונפגש עם נשיא דרום אפריקה, ג'ייקוב זומה.
בנובמבר 2010 ביקר הנשיא זומה במקסיקו והשתתף בוועידת האקלים של האו"ם לשנת 2010 בקנקון.בדצמבר 2013 ביקר נשיא מקסיקו אנריקה פניה נייטו בדרום אפריקה כדי להשתתף בהלוויית נלסון מנדלה.
בשנת 2019, ביקור שר החוץ המקסיקני הזר, ג'וליאן ונטורה ולרו, ביקר בדרום אפריקה כדי לחגוג 25 שנות יחסים דיפלומטיים בין שתי המדינות.
ביקורים רשמיים ממקסיקו לדרום אפריקה
שרת החוץ כרמן מורנו טוסקנו (1998).
שר החוץ רוסאריו גרין (1999).
שרת החוץ פטריסיה אספינוסה (2009).
הנשיא אנריקה פניה נייטו (2013).
שר החוץ חוסה אנטוניו מידאה (2017).
שר החוץ חוליאן ונטורה ואלרו (2019).
ביקורים רשמיים מדרום אפריקה למקסיקו
סגן הנשיא פומזייל מלאמבו-נקוקה (2008).
שר החוץ מייט נקואנה-משבנה (2010).
סגן הנשיא סיריל רמפוזה (2015).
בשנת 2018 הסתכם הסחר בין שתי המדינות ב-649 מיליון דולר.
הייצוא העיקרי של מקסיקו לדרום אפריקה כולל: ציוד מכונות, מכוניות, ציוד צילום ורפואה.
הייצוא העיקרי של דרום אפריקה למקסיקו כולל: מינרלים, מוצרים מבוססי ברזל, ציוד אווירונאוטיקה ומכוניות.
חברות רבות לאומיות מקסיקנית כגון אצטקה מוצרי מזון מקסיקניים, גרופו בימבו, Gruma ו-KidZania פועלות בדרום אפריקה.
דרום אפריקה מחזיקה במקסיקו שגרירות במקסיקו סיטי ו-3 קונסוליות בגוודלחרה, קנקון ומונטריי.
מקסיקו מחזיקה בדרום אפריקה שגרירות בפרטוריה.
יחסי דרום אפריקה–טרינידד וטובגו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת דרום אפריקה לבין הרפובליקה של טרינידד וטובגו.
טרינידד וטובגו בחרה שלא לכונן יחסים דיפלומטיים רשמיים עם דרום אפריקה עד לסיום משטר האפרטהייד.
היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין שתי המדינות כוננו ב-10 בינואר 1995. בשנת 1998 הציגה השגרירה הדרום אפריקאית הלא תושבת הראשונה לטרינידד וטובגו את כתב האמנתה לנשיא נלסון מנדלה.
בשנת 1999 השתתפה טרינידד וטובגו בוועידה של חבר העמים הבריטי לצד דרום אפריקה.
נציג מטעמה של דרום אפריקה ביקר בטרינידד וטובגו בשנת 2001 על מנת לרקום שיתוף פעולה תרבותי בין שתי המדינות.
בשנת 2002 שתי המדינות הסכימו להקים קרנבל בסגנון קריבי בדרום אפריקה עם הדרכתה של טרינידד וטובגו.
ב-2004 פתחה טרינידד וטובגו את נציבותה הגבוהה בפרטוריה, בעוד שדרום אפריקה פתחה את נציבותה הגבוהה בפורט אוף ספיין במהלך העשור השני של המאה העשרים ואחת.
דרום אפריקה מיוצגת בטרינידד וטובגו בדרג השגרירות באמצעות נציבות גבוהה רשמית שהיא מחזיקה בפורט אוף ספיין, בירת המדינה.
טרינידד וטובגו מיוצגת בדרום אפריקה בדרג השגרירות באמצעות נציבות גבוהה רשמית שהיא מחזיקה בפרטוריה, בירת המדינה.
יחסי דרום אפריקה–לוב הם היחסים הדו-צדדיים שבין רפובליקת דרום אפריקה לבין מדינת לוב.
במהלך כל תקופת שלטונו של מועמר קדאפי בין השנים 1969 עד 1994 המשטר בלוב נתפס כעוין כלפי משטר האפרטהייד שמשל בפרטוריה.
לוב סיפקה סיוע ותמיכה בתנועות שפעלו נגד האפרטהייד לצד אימונים צבאיים לכוחות הקונגרס הלאומי האפריקני.
לאחר שהקונגרס הלאומי האפריקני הפך לחוקי נלסון מנדלה ביקר בלוב וערך פגישה עם קדאפי במאי 1990, במהלכה הודה לו על הסיוע שלוב סיפקה לתנועה.
לאחר שבאפריל 1994 נערכו הבחירות הדמוקרטיות הראשונות בדרום אפריקה בסופן נלסון מנדלה ניצח והפך לנשיא דרום אפריקה.
לאחר הבחירות היחסים בין דרום אפריקה לבין לוב השתנו מקצה לקצה.
העוינות מצד משטר קדאפי התחלפה בשיתוף פעולה והשקעות הדדיות.
דרום אפריקה מצידה ביצעה מחוות גדולות במטרה לקדם את היחסים ושחררה שני אזרחי לוב שהיו מעורבים בפיצוץ בטיסה 103 של פאן אמריקן שהתרסקה מעל לוקרבי.
בשנת 1994 מועמר קדאפי שהיה באותה עת מנודה על ידי הקהילה הבינלאומית, הוזמן לטקס ההשבעה של נלסון מנדלה.
דרום אפריקה אף העניקה לקדאפי ב-1997 את אות התקווה הטובה, אחד מהעיטורים הגבוהים ביותר במדינה.
אף על פי שהעניקה גיבוי להחלטה 1973 של מועצת הביטחון של האו"ם שקבעה אזור אסור לטיסה מעל שמי לוב, דרום אפריקה התנגדה להפצצות נאט"ו על כוחותיו של קדאפי ותמכה ב"מפת הדרכים לשלום" של האיחוד האפריקאי שקראה להפסקת אש, סיוע הומניטרי ושיחות בין המורדים לממשלה.
בימיה הראשונים של מועצת המעבר הלאומית דרום אפריקה עקבה אחר התגובה האפריקאית לשלטון החדש, ובהדרגה החלה להכיר בה כממשלה הלגיטימית של לוב בספטמבר 2011, כחודש אחרי רוב מדינות המערב ושבועיים אחרי סין ורוסיה.
יחסי דרום אפריקה–סורינאם הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת דרום אפריקה לבין רפובליקת סורינאם.
בין רפובליקת דרום אפריקה לבין רפובליקת סורינאם מתקיימים יחסים דיפלומטיים.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות הללו כוננו ב-3 בפברואר 1995. החל משנת 1999 עד שנת 2013 הייתה הנציבות הגבוהה הדרום אפריקאית בקינגסטון, בירת ג'מייקה, אמונה על סורינאם, ובשנת 2013 הועברו האינטרסים הדרום אפריקאיים בסורינאם להיות מנוהלים בנציבותה הגבוהה של דרום אפריקה בטרינידד וטובגו.
סורינאם אינה מיוצגת בדרום אפריקה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
דרום אפריקה אינה מיוצגת בסורינאם, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
דרום אפריקה האמינה את נציבותה הגבוהה שבפורט אוף ספיין, בירת טרינידד וטובגו הסמוכה, על סורינאם.
יחסי דרום אפריקה–טונגה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת דרום אפריקה לבין ממלכת טונגה.
היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת דרום אפריקה לבין ממלכת טונגה כוננו ב-1 בספטמבר 1999. שתי המדינות חברות בארגון האומות המאוחדות ובחבר העמים הבריטי.
אזרחי שתי המדינות נדרשים באשרה על מנת להיכנס למדינה השנייה ולשהות בה.
דרום אפריקה אינה מיוצגת בטונגה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
דרום אפריקה האמינה את שגרירותה שבקנברה, בירת אוסטרליה, על מספר מדינות באזור האוקיינוס השקט ובכללן טונגה.
טונגה אינה מיוצגת בדרום אפריקה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי דרום אפריקה–מצרים הם היחסים בין הרפובליקה הערבית של מצרים לבין הרפובליקה של דרום אפריקה.
המשלחת הדרום אפריקאית הראשונה במצרים הוקמה בשנת 1942 כקונסוליה כללית.
מצרים קיימה יחסים דיפלומטיים עם דרום אפריקה עד 1961.
מצרים אכפה את כל הסנקציות הבינלאומיות על ממשלת דרום אפריקה .
לאחר 1979 השתפרו היחסים הלא רשמיים ונרגעו המתחים הצבאיים.
שגרירים הוחלפו בין המדינות רק בשנת 1990. מצרים מחזיקה בדרום אפריקה שגרירות בפרטוריה ואילו דרום אפריקה מחזיקה שגרירות בקהיר.
שתי המדינות חברות מלאות באיחוד האפריקני, G-24, G77 והמדינות הבלתי-מזדהות.
יחסי דרום אפריקה–מדגסקר הם היחסים הדו-צדדיים שבין רפובליקת דרום אפריקה לבין רפובליקת מדגסקר.
שתי המדינות חברות באיחוד האפריקאי, G77, המדינות הבלתי-מזדהות וכן קהילת הפיתוח של אפריקה הדרומית.
ליחסים בין המדינות היסטוריה ארוכה.
קיימות עדויות מוקדמות לקיומו של קשר בין שני האזורים עם הגירת בני הבנטו למדגסקר ובמהלך המסחר הערבי בין מדגסקר והיבשת.
בשנת 1652 החלו ההולנדים שהשתקעו במקום לייבא עבדים מאינדונזיה ומדגסקר לדרום אפריקה.
ב-1766 תפסו התמרדו עבדים ממדגסקר על סיפון הספינה די מרמין שעה שהייתה בדרכה לקייפטאון.
העבדים נמכרו לחברת הודו המזרחית ההולנדית כדי שישמשו כעבדים במושבה קייפ.
במהלך המרד נהרגו כמחצית מאנשי הצוות ו-30 עבדים ושני מנהיגי המרד ששרדו נשלחו לרובן איילנד, שם חיו עד מותם.
האירוע התפרסם בשם מרד העבדים של מרמין.
במהלך המאבק נגד שלטון האפרטהייד בדרום אפריקה, ממשלת מדגסקר אירחה ותמכה בתנועות שנאבקו נגד השלטון והעניקה להן גישה לשידורים במדינה במטרה להעלות את המודעות למחאה.
כך למשל הופעל Radio Freedom, שהופעל על ידי דרום אפריקאים בין השנים 1979–1993. ביוני 1991 האפרטהייד בדרום אפריקה בוטל ונלסון מנדלה נבחר לנשיא המדינה במאי 1994. באותה שנה מדגסקר ודרום אפריקה ייסדו באופן רשמי יחסים בין המדינות.
במהלך המשבר הפוליטי במדגסקר בשנת 2009 הנשיא מארק ראוואלומנאנה ברח לדרום אפריקה, שם נשאר בגלות למשך חמש השנים הבאות.
באוגוסט 2012 נשיא דרום אפריקה, ג'ייקוב זומה ביקר בסיישל כדי לסייע בתיווך עסקה בין נשיא מדגסקר אנדרי רג'ואלינה, ומארק ראוואלומנאנה.
לאורך השנים התקיימו כמה פגישות רמות דרג בין מנהיגי שתי המדינות.
בשנת 2017 ערך נשיא מדגסקר, הר רג'ונאריממפיאנינה ועידת עסקים וסחר במטרה לעודד הזרמת השקעות מדרום אפריקה במדגסקר, ובעיקר בענפי האנרגיה, התשתיות, התיירות והכרייה.
שתי המדינות חתמו לאורך השנים על מספר הסכמים ואמנות:
הסכם למשלוחים ימיים וימייה (1990)
הסכם חילופי משלחות, הרשאות וחסינות דיפלומטית (1991)
הסכם חילופי מזכרים לייסוד יחסים דיפלומטיים (1994)
הסכם שיתוף פעולה בין אנטננריבו ופרטוריה (1996)
מזכרי הבנות בנוגע לעבודה של בני זוג של עובדים דיפלומטיים (2006)
הסכם לקידום והגנה על השקעות (2006)
הסכם שיתוף פעולה מדעי וטכנולוגי (2015)
בשנת 2018 הסתכם היקף המסחר בין שתי המדינות ב-336.5 מיליון דולר.
בין הסחורות שדרום אפריקה ייצאה למדגסקר בהיקף כולל של 230.7 מיליון דולר היו מינרלים, שמנים מכונות וכלי רכב.
בין הסחורות שמדגסקר ייצאה לדרום אפריקה בהיקף כולל של 105.8 מיליון דולר היו מוצרי הלבשה ודשנים.
יחסי דרום אפריקה–סין הם יחסי החוץ בין הרפובליקה העממית של סין ורפובליקת דרום אפריקה.
מאז שנות ה-50, הרפובליקה העממית של סין התנגדה בעקביות לאפרטהייד בדרום אפריקה ותמכה ב.
בשנת 1994, התמוטטות האפרטהייד סללה את הדרך להקמתם ופיתוחם של יחסים דיפלומטיים בין המדינות.
בדצמבר 1997 חתמו שתי הממשלות על הודעת היחסים הדיפלומטיים המשותפים, בה אישרה ממשלת דרום אפריקה כי תדבק במדיניות סין האחת.
ב-1 בינואר 1998 כוננו המדינות רשמית יחסים דיפלומטיים.
נכון לעכשיו, שיתוף הפעולה הדו-צדדי בתחום הפוליטי, המסחרי והכלכלי ממשיך להתפתח, וכתוצאה מכך היחסים בין המדינות הגיעו לרמה חדשה.
בשנת 2009 מחזור הסחר בין המדינות הסתכם בכ-118 מיליארד ראנד, ובשנת 2014 הוא הסתכם כבר ב-261 מיליארד ראנד.
מאז 1998 פתחה סין כ-80 חברות בדרום אפריקה, והשקיעה 83 מיליארד ראנד בכלכלה של דרום אפריקה.
השקעות דרום אפריקה בכלכלה הסינית באותה התקופה הסתכמו ב-9.7 מיליארד ראנד.
דרום אפריקה מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג וקונסוליה כללית בשאנגחאי.
סין מחזיקה בדרום אפריקה שגרירות בפרטוריה ו-3 קונסוליות ביוהנסבורג, דרבן וקייפטאון.
יחסי דרום אפריקה–טורקיה מתייחסים ליחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין הרפובליקה של דרום אפריקה לבין הרפובליקה של טורקיה.
יחסים דיפלומטיים רשמיים כוננו ברמה הקונסולרית בשנת 1991 ונפתחו הקונסוליות הכלליות באיסטנבול וביוהנסבורג בהתאמה.
שתי הקונסוליות נסגרו לאחר שדרוג היחסים לרמת השגרירות באוקטובר 1992. דרום אפריקה מחזיקה בטורקיה שגרירות באנקרה.
טורקיה מחזיקה בדרום אפריקה שגרירות בפרטוריה.
משנת 1998 טורקיה קיימה קונסוליה כללית בקייפטאון עם סמכות שיפוט בפרובינציות המערביות, הצפוניות והמזרחיות.
האימפריה העות'מאנית, יצרה קשרים עם דרום אפריקה הקולוניאלית, שהייתה אז חלק מהאימפריה הבריטית, בשנת 1861 עם מינויו של מר דה רובאיי לאיסטנבול.
מר בטלהיים נשלח מהאימפריה העות'מאנית לקייפטאון בשנת 1889. בטלהיים נשאר בתפקיד הקונסול בדרום אפריקה עד 1896. העות'מאנים קיימו גם קונסוליות בדרבן וביוהנסבורג.
היחסים בין האימפריה העות'מאנית לדרום אפריקה נשמרו עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה, אז נכנסו העות'מאנים למלחמה בצד הקיסרות הגרמנית, ואילו איחוד דרום אפריקה נכנס לצד הבריטים.
לפני פרוץ המלחמה הגיע קונסילר חדש לקייפטאון, מהמט רמזי ביי.
הוא נכלא במהלך המלחמה על ידי הרשויות הבריטיות ונפטר בשנת 1916. הוא נקבר ביוהנסבורג.
בשנת 1863, נשלח על ידי הסולטאן אבדילאזיז קאדי, או שופט איסלאמי, ללמד את האוכלוסייה המוסלמית בקייפטאון.
השופט היה אבו בכר אפנדי ונזקף לזכותו את הצגת התרבוש לגברים, וכן החזיר את החג'אב לנשים.
חשוב מכך, מלבד תפקידו כמורה, הוא גם פרסם את האפריקנית הערבית "Uiteensetting van die godsdiens" ("באדן א-דין", או "תערוכת הדת") בשנת 1877. הוא נישא לאישה בריטית ונפטר בדרום אפריקה בשנת 1880.
טורקיה עמדה בהתנגדות עקבית לממשלות המיעוט הלבן בדרום אפריקה.
היא לא קיימה שום סוג של יחסים עד שהחל משא ומתן בין הקונגרס הלאומי האפריקני לממשלה לקראת בחירות דמוקרטיות.
טורקיה קידמה גם את עצמאותה של נמיביה, שהייתה תחת כיבוש דרום אפריקה ממלחמת העולם הראשונה עד אוקטובר 1990.
דרום אפריקה וטורקיה נרמלו את היחסים בעקבות הבחירות הדמוקרטיות בשנת 1994 בדרום אפריקה.
ממשלת דרום אפריקה שמרה על עמדה דומה כלפי הלאומיות הכורדית כמו הרפובליקה הטורקית.
יחסי דרום אפריקה–הולנד הם היחסים הנוכחיים וההיסטוריים בין רפובליקת דרום אפריקה להולנד.
שתי המדינות חולקות קשרים היסטוריים ומנהלות מערכת יחסים ארוכת שנים, בין השאר בגלל מושבת הכף ההולנדית, הדמיון הלשוני בין הולנדית לאפריקאנס והתמיכה הנחרצת של הולנד במאבק נגד האפרטהייד.
בשנת 1652, החליטה חברת הודו המזרחית ההולנדית להקים מושבה בשם כף התקווה הטובה (בקייפטאון של היום) שתשמש כבסיס למסחר הולנדי עם אסיה, במיוחד עם המושבה אינדונזיה.
כמה שנים לאחר הגעתם של ההולנדים בכף, החלו מלחמות הולנד–חויכו בשנת 1659 ונמשכו עד 1677. לאחר המלחמות החלו ההולנדים להתרחב פנימה.
זמן קצר לאחר מכן, החקלאים ההולנדים (המכונים בורים – Bores) החלו להגיע לאזור כף והפכו לאבות אבותם של האפריקנרים.
בשנת 1795 הפכה מושבת הכף ההולנדית למושבה בריטית לאחר שבריטניה פלשה למושבה.
לאחר שצרפת סיפחה את הולנד, לקחו הבריטים את מושבת קייפ.
בשנת 1802, החזירו הבריטים את מושבת הכף להולנדים לאחר חתימת חוזה אמיין.
אולם בשנת 1806, במהלך המלחמות הנפוליאניות, כבשה בריטניה את המושבה מחדש והיא נותרה מושבה בריטית.
בשנת 1814 ממשלת הולנד מסרה רשמית את הריבונות על הכף לבריטים, בתנאי האמנה האנגלו–הולנדית.
בשנת 1931 בעקבות קבלת חוק וסטמינסטר בפרלמנט הבריטי, הפכה דרום אפריקה לאומה עצמאית.
בשנת 1938 הולנד ודרום אפריקה כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים.
במהלך מלחמת העולם השנייה (1939-1945) לחמו שתי המדינות כחלק מבעלות הברית.
בשנת 1948 הקימה ממשלת דרום אפריקה, באותה עת חלק קטן מהאוכלוסייה, מערכת של הפרדה גזעית קפדנית אותה כינתה אפרטהייד (נפרדות), מערכת שהתחילה להתגבש לראשונה בדרום אפריקה תחת האימפריה ההולנדית בסוף המאה ה-18. בתחילה, ממשלת הולנד הייתה נייטרלית כלפי ממשלת האפרטהייד בדרום אפריקה.
דרום אפריקה הייתה אחת מקומץ המדינות באו"ם שתמכו בעמדה ההולנדית לגבי דה-קולוניזציה של אינדונזיה ושל גינאה החדשה ההולנדית, שלבעיות אופי "מקומי" ולאו"ם אין זכות להתערב בהן.
בשנת 1949, במהלך ביקורו של ראש ממשלת דרום אפריקה דניאל פרנסואה מאלאן בהולנד, מלכת הולנד יוליאנה וילהלמינה אמרה כי "לעולם לא תדרוך רגלה במדינתו, כל עוד האפרטהייד ישלוט".
למרות זאת בשנת 1959 נמנע הנציג ההולנדי באו"ם מלהצביע על החלטה נגד האפרטהייד, בטענה כי האפרטהייד היא "נושא פנימי" של דרום אפריקה.
בשנת 1960 בעקבות טבח שארפוויל (בו שוטרי דרום אפריקה ירו והרגו 69 בני אדם) היחסים בין הולנד לדרום אפריקה הפכו למתוחים.
בשנת 1961, הולנד הייתה המדינה המערבית היחידה שהצביעה בעד החלטה נגד האפרטהייד באו"ם.
עד מהרה תנועות הולנדיות נגד האפרטהייד החלו לערוך הפגנות ולקבל חתימות למחאה גד ממשלת דרום אפריקה בהולנד.
אירועים נוספים בדרום אפריקה הביאו את ממשלת הולנד לנקוט בצעדים דרסטיים יותר כמו למשל לבקש שכל החברות ההולנדיות יפסיקו לסחור עם דרום אפריקה (עם זאת, של המשיכה לפעול בדרום אפריקה).
בשנת 1983 הטילה ממשלת הולנד דרישות ויזה לאזרחי דרום אפריקה המבקרים בהולנד.
ביוני 1990 ביקר נלסון מנדלה בהולנד.
ובאוקטובר 1990 ביקר נשיא דרום אפריקה בהולנד.
חקיקת האפרטהייד בוטלה באמצע 1991 וב-27 באפריל 1994 קיימה דרום אפריקה את הבחירות הדמוקרטיות לחלוטין הראשונות ומנדלה נבחר לנשיא.
בספטמבר 1996 ביקרה מלכת הולנד ביאטריקס ביקור רשמי בדרום אפריקה ונפגשה עם הנשיא מנדלה.
בשנת 1999 ערך הנשיא מנדלה ביקור רשמי בהולנד.
שתי המדינות מקיימות יחסים לבביים ועובדות יחד בארגונים בינלאומיים וחתמו על הסכמים דו-צדדיים רבים בשיתוף פעולה פוליטי, כלכלי, תרבותי וחברתי.
ישנן טיסות ישירות בין שתי המדינות דרך KLM.
להולנד יש שגרירות בפרטוריה וקונסוליה כללית בקייפטאון.
לדרום אפריקה יש שגרירות בהאג.
הרפובליקה של סינגפור ורפובליקת דרום אפריקה הן מדינות עצמאיות שהשיגו עצמאות מבריטניה וכיום מקיימות יחסים דו-צדדיים ידידותיים.
הקשרים בין שתי המדינות מבוססים בעיקר על חברותם בחבר העמים הבריטי ועל יחסי הגומלין שלהם בסחר בינלאומי ובתיירות.
שתי המדינות משתפות פעולה גם בנושאי פיתוח חברתיים וכלכליים.
סינגפור מחזיקה בדרום אפריקה נציבות עליונה בפרטוריה ואילו דרום אפריקה מחזיקה נציבות עליונה בסינגפור.
ב-9 באוגוסט 1965 נפרדה סינגפור ממלזיה והפכה למדינה עצמאית.
עם זאת, בשל מדיניות האפרטהייד היא לא כוננה יחסים דיפלומטיים עם דרום אפריקה עד 1993, אז חתמו שתי המדינות על הסכמים על כך.
בשנת 1994 הצטרפה דרום אפריקה לחבר העמים הבריטי, וכתוצאה מכך שגרירויות שתי המדינות הפכו לנציבויות עליונות.
ב-5 במרץ 1997 הפך נלסון מנדלה לנשיא דרום אפריקה הראשון שביקר בסינגפור, שם פגש את נשיא סינגפור אונג טנג צ'ונג ואת השר הבכיר לי קואן יו.
בשנת 2007, סלפן רמנתן הפך לנשיא הראשון של סינגפור שביקר בדרום אפריקה.
בינואר 2013 הקים הארגון הבינלאומי סינגפור מרכז ביוהנסבורג, המרכז הראשון שלה באפריקה שמדרום לסהרה.
בשנת 2011, שווי הסחר הכולל בין סינגפור ודרום אפריקה הסתכם ב-2.54 מיליארד דולר סינגפורי (או 16 מיליארד ראנד דרום-אפריקאי).
בשנת 2012, הייצוא מסינגפור לדרום אפריקה הסתכם ב-1.31 מיליארד דולר אמריקני, והיצוא מדרום אפריקה לסינגפור הסתכם ב-950 מיליון דולר.
הייצוא של סינגפור כלל בעיקר ציוד תקשורת, מכונות חשמל, מכונות משרדים ונתונים, מוצרים מיוצרים, מכונות תעשייתיות כלליות, פלסטיק, גומי גולמי, טקסטיל, קפה ותבלינים לדרום אפריקה.
באותה תקופה, דרום אפריקה ייצאה בעיקר כימיקלים אורגניים, נפט ומוצריו, ברזל ופלדה, מתכות, מוצרי מתכות, ירקות, כימיקלים אנאורגניים, עפרות מתכת, ושאריות נייר לסינגפור.
בשנת 2011 שווי ההשקעה הישירה מסינגפור לדרום אפריקה הסתכם ב-491 מיליון דולר (או 3.23 מיליארד ראנד), בעוד ששווי ההשקעה הישירה מדרום אפריקה לסינגפור הסתכם ב-19.04 מיליון דולר (או 1.255 מיליארד ראנד).
סינגפור איירליינס מפעילה קו טיסה בין נמל התעופה סינגפור צ'נגי לנמל התעופה הבינלאומי קייפטאון בדרום אפריקה, דרך נמל התעופה הבינלאומי או.
במהלך שנות התשעים, סאות' אפריקן איירווייז הפעילה גם טיסות ישירות לסינגפור.
מאוחר יותר היא פעלה בשיתוף פעולה עם סינגפור איירליינס בטיסות יומיות בין סינגפור ליוהנסבורג.
יחסי דרום אפריקה–הפיליפינים הם היחסים הדו-צדדיים בין הפיליפינים לדרום אפריקה.
היחסים כוננו בנובמבר 1993, כאשר הפיליפינים הקימה שגרירות בפרטוריה ובדרום אפריקה הקימה שגרירות במנילה.
היחסים בין שתי המדינות חזקים ברמה הדו-צדדית והרב-צדדית, ומשפיעים מאוד על ארגונים בינלאומיים מסוימים, כולל התנועה הלא-מקוונת ו-G77.
דרום אפריקה היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של הפיליפינים באפריקה והפיליפינים דירגה את דרום אפריקה כשותפת הסחר ה-36 בגודלה בשנת 2008. ביקורו של נלסון מנדלה במנילה, נשיא דרום אפריקה השחור הראשון ואייקון האפרטהייד במרץ 1997, הביא לאישור הסכם הסחר בין הפיליפינים ודרום אפריקה בשנת 2002.
בדרום אפריקה חיים כ-1,890 פיליפינים מעבר לים, רובם עובדים בענפי הבגדים והאריזה, עם מיעוט בתחום המקצועי.
חלק מהפיליפינים התחתנו גם עם דרום אפריקאים ואזרחים אחרים החיים במדינה.
פיליפינים רבים נדדו לדרום אפריקה כדי לעבוד בענף הדייג, בענף הבריאות, כעובדים מיומנים, או כמהנדסים.
באוגוסט 2008 הקימה המחלקה לענייני חוץ בפיליפינים את מונטינג פאראלאן ("בית הספר הקטן") בשגרירות הפיליפינים בפרטוריה, שם נרשמו ארבעה עשר ילדים פיליפינים לשיעורים דו-חודשיים.
בשנת 2011, הפיליפינים בדרום אפריקה שלחו מעל 6.1 מיליון דולר העברות חזרה לפיליפינים, הכמות הגדולה ביותר מכל מדינה אפריקאית באותה שנה.
יחסי דרום אפריקה–מלזיה הם יחסי החוץ בין מלזיה לדרום אפריקה.
היחסים בין שתי המדינות הם טובים מאוד וממשיכים להשתפר, כאשר שתי המדינות רואות את עצמם כשותפות קרובות בעולם המתפתח.
לאחר עצמאותה, מלזיה (אז פדרציית מלאיה) תמכה במהלכים לבידוד ממשלת המיעוט הלבן בדרום אפריקה ומדיניות האפרטהייד, מה שהוביל לפרישת דרום אפריקה מחבר העמים הבריטי בשנת 1961. היא גם הטילה איסור נסיעה על נסיעות לדרום אפריקה וממנה, שהוסר ב-1991, כאשר משרד הקישור הוקם ביוהנסבורג בשנה שלאחר מכן.
טיסות ישירות שבועיות בין קואלה לומפור ליוהנסבורג החלו ב-26 באוקטובר 1992. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-8 בנובמבר 1993. במרץ 1997 ערך נשיא דרום אפריקה נלסון מנדלה ביקור ממלכתי במלזיה כדי לחזק את הקשרים הכלכליים בין השניים עם חתימתם על כמה הסכמים כלכליים.
בשנת 2003 ביקשה דרום אפריקה השקעות וסיוע רב יותר לבניית כלכלתה ומשאבי אנוש.
עד אז מלזיה הייתה כבר המשקיעה השלישית בגודלה במדינה עם השקעותיה בעיקר בתחום הטלקומוניקציה, הנפט והגז והתיירות.
בשנת 2010 הייתה מלזיה המשקיעה החדשה הרביעית בגודלה בדרום אפריקה.
באותה שנה, מלזיה הייתה שותפת הסחר ה-20 בגודלה בדרום אפריקה עם נפח של כ-4.8 מיליון ראנד.
מלזיה מחזיקה בדרום אפריקה נציבות עליונה בפרטוריה.
דרום אפריקה מחזיקה במלזיה נציבות עליונה בקואלה לומפור.
יחסי דרום אפריקה–הונגריה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין דרום אפריקה לבין הונגריה.
משרד אינטרסים של דרום אפריקה נפתח באפריל 1990 בבודפשט, ואחריו נפתח משרד אינטרסים הונגרי בפרטוריה ומשרד מסחרי הונגרי ביוהנסבורג בנובמבר 1990. יחסים דיפלומטיים מלאים בין המדינות כוננו ביולי 1991. לאחר מכן נפתחה קונסוליה כללית הונגרית בקייפטאון.
במהלך אפריל 1999 ערך הנשיא נלסון מנדלה ביקור ממלכתי בהונגריה בהזמנת הנשיא ארפאד גנץ.
זה היה ביקור המדינה האחרון שלו בבירה אירופית לפני שפרש מתפקידו.
הייצוא העיקרי של דרום אפריקה להונגריה כולל עפרות ברזל, פלדה, פחם, טלפונים ציבוריים, פירות וירקות, תבלינים ופרחים חתוכים.
הייצוא העיקרי של הונגריה לדרום אפריקה כולל מכונות, ציוד אלקטרוני ומוצרי בשר (חזיר).
דרום אפריקה מחזיקה בהונגריה שגרירות בבודפשט.
הונגריה מחזיקה בדרום אפריקה שגרירות בפרטוריה.
יחסי דרום אפריקה–נורווגיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת דרום אפריקה לבין ממלכת נורווגיה.
הפעילות הראשונה נגד האפרטהייד בנורווגיה החלה בשנת 1959, עם פעילויות חרם צרכנים שאורגנו על ידי האיגודים המקצועיים.
ועדת דרום אפריקה החלה לפעול גם בשנת 1959. המודעות לאפרטהייד קיבלה חשיפה מרובה בשנת 1961 כאשר אלברט לוטולי קיבל את פרס נובל לשלום באוסלו.
ממשלות נורווגיות הציעו תמיכה מוסרית, מעשית ודיפלומטית לתנועת השחרור, לאיגודים המקצועיים ולכנסיות בהתנגדותן לאפרטהייד.
ממשלת נורווגיה החלה לתמוך ישירות ב-ANC בשנת 1977, והקשרים בין דרום אפריקה לנורווגיה השתפרו עוד במהלך מאמצי השיקום והפיתוח לאחר האפרטהייד.
ממשלות דרום אפריקה ונורווגיה קיימו את שיחותיהן הדו-צדדיות השנתיות לזכויות אדם באפריל 2010, וימשיכו בעבודה לכינון בסיס משותף ואזורי שיתוף פעולה הן דו-צדדית והן בינלאומית.
דרום אפריקה ונורווגיה הן שתי שחקניות עולמיות בנושא שינויי אקלים.
חברת הנפט הדרום-אפריקאית, סאסול, קיבלה את הבעלות בחברת הנפט במונגסטאד, נורווגיה; המתקן הגדול בעולם מסוגו לפיתוח אחיזת פחמן ואחסון (CCS).
נורווגיה ודרום אפריקה חתמו על הסכם חדש מטעם משרד החוץ הנורווגי בנוגע לשיתוף פעולה מחקרי בין נורווגיה לדרום אפריקה בתחומי האקלים, הסביבה והאנרגיה הנקייה, בפברואר 2013.
דרום אפריקה היא שוק יצוא חשוב באפריקה.
חדשנות נורווגיה, המיוצגת על ידי משרד ביוהנסבורג, מנהלת תוכנית להכנת התאמות המאפשרת קשר מוגבר בין חברות נורווגיות ודרום אפריקאיות.
ההתמקדות בהגברת הסחר וההשקעות בין המדינות תהיה חשובה ליחסים העתידיים בין נורווגיה לדרום אפריקה.
מספר חברות נורווגיות מתכננות להרחיב את פעילותן בדרום אפריקה באמצעות השקעות וטכנולוגיה מוגדלות.
חברות נורווגיות גילו עניין במיזמים משותפים, הרחבת הפעילות הקיימת, רכישה לחברות מקומיות וכן חקירת חברות קטנות, מיקרו ובינוניות (SMME).
יסוד יחסי הסחר בין שתי המדינות הוא מערכת ההעדפות הכללית (GSP) לייבוא סחורות ממדינות מתפתחות שהורחבה על ידי נורווגיה לדרום אפריקה ב-6 במאי 1994.
באמצעות מנגנון זה, סחורות המיובאות על ידי נורווגיה מדרום אפריקה אינן מחויבות מכס הרגיל.
העדפות מכס אלה מספקות תמריץ לסוחרים לייבא מוצרים ממדינות מתפתחות כמו דרום אפריקה ומסייעות להם להתחרות בשווקים בינלאומיים.
בשנת 2012, היצוא מדרום אפריקה לנורווגיה הסתכם ב-1,915 מיליון ראנד, עם צמיחה שנתית של 13,4%.
נורווגיה היא יעד היצוא ה-41 של דרום אפריקה.
בשנת 2012, היבוא הסתכם ב-735 מיליון ראנד, ובכך נוצר מאזן סחר חיובי לטובת דרום אפריקה.
התחומים העיקריים של סחר והשקעות נורווגיים בדרום אפריקה הם בתחום טכנולוגיות המידע, אנרגיה ונפט וגז.
היצוא הדרום אפריקני לנורווגיה הוא בעיקר מינרלים ותוצרת חקלאית.
קרן העושר של נורווגיה, קרן העושר הריבונית הגדולה בעולם, מחזיקה בבורסת יוהנסבורג תיק השקעות בשווי של כ-12 מיליארד דולר.
נורווגיה מחזיקה בדרום אפריקה שגרירות בפרטוריה וקונסוליות ביוהנסבורג וקייפטאון.
דרום אפריקה מחזיקה בנורווגיה שגרירות באוסלו.
יחסי דרום אפריקה–מרוקו הם יחסי החוץ בין דרום אפריקה למרוקו.
מרוקו תמכה בדרום אפריקה מאז שנות המאבק הראשונות שלה נגד משטר האפרטהייד.
נלסון מנדלה שהה בין השנים 1960–1962 במרוקו, בעיקר באוג'דה, שם קיבל תמיכה פוליטית וכלכלית והכשרה צבאית.
בנאום השבעתה של הממשלה הדמוקרטית הראשונה בשנת 1994, שיבח מנדלה את המלך חסן השני על תמיכתו הכספית והצבאית בלוחמי ה-ANC.
עם זאת, מרוקו הייתה התומכת הזרה הראשונה שהעבירה נשק לארגונו של מנדלה.
לאחר שחרורו בשנת 1990, נלסון מנדלה ערך כמה ביקורים רשמיים בממלכת מרוקו:
בינואר 1992 ביקר מנדלה במרוקו והעניק מחווה למרוקו והודה לממלכה על "הסולידריות הכושלת שלה עם העם הדרום אפריקאי".
הוא התקבל על ידי המלך חסן השני שעיטר אותו בעיטור ויסאם העלאוי הגבוה ביותר;
ביוני 1993, כשחזר מפסגת OAU בקהיר, הוא נפגש עם המלך חסן השני.
דיוניהם התמקדו בהקמת ועדה משולשת (מרוקו-חוף השנהב-ANC) שתסייע בפתרון המשבר האנגולי;
בנובמבר 1994 ערך את ביקורו הרשמי הראשון במרוקו כנשיא הרפובליקה של דרום אפריקה;
בנובמבר 1994 ערך ביקור פרטי בן שלושה ימים במרוקו ובמהלכו נפגש עם המלך חסן השני, נשיא פורטוגל מר סוארס ומזכ"ל האומות המאוחדות מר בוטרוס בוטרוס ראלי שהיה במרוקו;
בנובמבר 1997 הוא נסע למרוקו בביקור עבודה במהלכו התקבל על ידי המלך חסן השני;
במאי 1998 הוא הגיע לביקור פרטי עם אשתו גרסה מאכל, והוא התקבל על ידי המלך חסן השני;
ביולי 1999 הוא בא על מנת להביע את תנחומיו בעקבות פטירתו של המלך חסן השני.
היחסים הדיפלומטיים בין דרום אפריקה לממלכת מרוקו כוננו רשמית בשנת 1991, כאשר משרד אינטרסים בדרום אפריקה נפתח ברבאט ב-2 בספטמבר 1991. משרד אינטרסים מרוקאי נפתח ב-1 באפריל 1992 בפרטוריה ושני המשרדים שודרגו לאחר מכן לשגרירויות מלאות.
בשנת 2019, בעקבות הפגישה ההיסטורית הבילטרלית בין המלך מוחמד השישי לנשיא ג'ייקוב זומה, בשולי הפסגה החמישית המשותפת של AU ו-EU באביג'אן, דרום אפריקה ומרוקו, הסכימו לעבוד יחד למען עתיד מבטיח, במיוחד מכיוון ששתי המדינות מהוות קטבים חשובים של יציבות פוליטית ופיתוח כלכלי, בהתאמה בצפון הקיצוני ובדרום הקיצוני של היבשת.
נכון לרגע זה, מרוקו ודרום אפריקה התחייבו לקיים קשרים ישירים ולפתוח שותפות כלכלית ופוליטית פורייה על מנת לבנות יחסים חזקים, קיימים ויציבים.
ב-20 באוגוסט 2018 מינה המלך מוחמד השישי, את מר יוסף אמראני, לשעבר סגן שר החוץ ויועץ בקבינט המלכותי, לשגריר בפרטוריה.
דרום אפריקה מחזיקה במרוקו שגרירות ברבאט.
מרוקו מחזיקה בדרום אפריקה שגרירות בפרטוריה.
יחסי דרום אפריקה–ניגריה הם היחסים הבילטרליים בין רפובליקת דרום אפריקה לבין הרפובליקה הפדרלית של ניגריה.
שתי המדינות הן קולוניות בריטיות לשעבר, ושתי המדינות הן חברות חבר העמים הבריטי והאיחוד האפריקאי.
לניגריה יש נציבות עליונה בפרטוריה וקונסוליה כללית ביוהנסבורג.
לדרום אפריקה יש נציבות עליונה באבוג'ה.
על פי סקר שירות עולמי של BBC משנת 2013, 63% מהניגרים רואים בחיוב את השפעתה של דרום אפריקה, כאשר 24% מביעים דעה שלילית.
בתקופת שלטון האפרטהייד בדרום אפריקה הייתה ניגריה אחת התומכות הבולטות בתנועות האנטי-אפרטהייד, כולל הקונגרס הלאומי האפריקני; ממשלת ניגריה הנפיקה יותר מ-300 דרכונים לדרום אפריקאים שביקשו לנסוע לחו"ל.
סוני אוקוסון, מוזיקאי ניגרי, כתב את השיר "Fire in Soweto" בשנת 1977 כדי להנציח את המהומות בסווטו נגד האפרטהייד בדרום אפריקה ב-1976.
לאחר סיום האפרטהייד ב-1994, אנשי עסקים בדרום אפריקה חיפשו אנשי מקצוע מהגרים למדינה ומספר רב של ניגרים עשו זאת.
ההערכה היא כי בדרום אפריקה חיו 24,000 ניגרים בשנת 2011.
חלק ניכר מהרצון הטוב של דרום אפריקה כלפי ניגרים על תמיכה ב-ANC במהלך האפרטהייד נעלם עקב פעילות הפשע המאורגן הניגרי במדינה.
קבוצות פשע מאורגן ניגריות, המעורבות בעיקר בסחר בסמים בלתי חוקיים, בדרום אפריקה צמחו במהירות בין 1994 ל-1998.
התחרות הגוברת בין שתי המדינות על תפקידים בארגונים רב-צדדיים נחשבת אף היא להחמיר את היחסים.
ניגריה פעלה נגד דרום אפריקה כדי להחליף בז'אן פינג, שניגריה תומכת בו, את שרת הפנים של דרום אפריקה, נקוסזנה דלמיני-זומה, לתפקידו החזק של יו"ר ועדת האיחוד האפריקאי.
אנחנו לא נגד דרום אפריקה".
היחסים בין שתי המדינות נפגעו ב-2012, כאשר 125 מטיילים ניגרים לדרום אפריקה גורשו בשל היעדר תעודת קדחת צהובה בתוקף.
כנקמה ניגריה גירשה 56 אנשי עסקים מדרום אפריקה.
זה גרם לשתי המדינות להיכנס לדיונים סביב הקלת הגבלות נסיעות וויזה בין שתי המדינות כאמצעי לשיפור היחסים והמסחר הבילטרליים.
ב-2008 הסחר בין שתי המדינות היה כ-2.1 מיליארד דולר.
עד 2012, סך הסחר הדו-צדדי גדל ל-3.6 מיליארד דולר.
בשנת 2012, 83% מהסחר נלקח על ידי יבוא דרום אפריקאי של נפט גולמי ניגרי.
בין 2002 ל-2012 היבוא מדרום אפריקה מניגריה גדל ב-750% (בעיקר עלייה ביבוא נפט) בעוד שהיבוא מניגרי מדרום אפריקה גדל ב-130%.
לשכת הסחר ניגריה-דרום אפריקה משמשת כדי לשפר ולהקל דו-צדדית על יחסי מסחר בין ניגריה ודרום אפריקה.
משרדיה נמצאים בלאגוס, ניגריה ויש לה 315 חברות הנסחרות כיום הן בניגריה והן בדרום אפריקה.
הוא מורכב מחברות ניגריות וחברות דרום אפריקאיות.
יחסי דרום אפריקה–ונצואלה הם היחסים הדיפלומטיים בין דרום אפריקה וונצואלה.
בזמן שהיה נשיא מועצת הביטחון של האומות המאוחדות, שגריר ונצואלה באו"ם, דייגו אריה, מיסד את הפגישות של נוסחת אריה במועצה, מה שאפשר גישה והתערבות של אישים מחוץ למועצה, כולל נשיא דרום אפריקה נלסון מנדלה.
ב-4 ביולי 1998, לאחר שסגר את עצרת הקהילייה הקריבית באי סנט לוסיה, נשיא ונצואלה רפאל קלדרה ניצל את ההזדמנות להיפגש לארבעים דקות עם עמיתו הדרום אפריקאי, נלסון מנדלה, אורח מיוחד באירוע אזורי.
קלדרה הדגיש שמנדלה היה דוגמה מצוינת להתמדה במאבק על אידיאלים, והזכיר את מאבקו באפרטהייד.
נשיא דרום אפריקה, סיריל רמפוזה, העביר את ברכותיו בשנת 2018 לניקולאס מדורו, שהוכרז כמנצח בבחירות לנשיאות 2018. במהלך המשבר הנשיאותי בוונצואלה ב-2019, דרום אפריקה הביעה את תמיכתה במדורו.
דרום אפריקה מחזיקה בוונצואלה שגרירות בקראקס.
ונצואלה מחזיקה בדרום אפריקה שגרירות בפרטוריה.
יחסי דרום אפריקה – מלאווי הם היחסים הבילטרליים בין דרום אפריקה לבין מלאווי.
היחסים של דרום אפריקה עם מלאווי החלו להתקיים בשנת 1967, והם היחסים הביליטרליים הראשונים שמדינה אפריקאית עצמאית כלשהי החלה לקיים עם דרום אפריקה.
מלאווי מחזיקה נציבות עליונה בפרטוריה, ודרום אפריקה מחזיקה נציבות עליונה בלילונגווה.
שתי המדינות הן רפובליקות בחבר העמים הבריטי וחברות האיחוד האפריקאי וה-G77.
בזמן תקופת הקולוניאליזם באפריקה, מלאווי ייצאה כוח עבודה למכרות בדרום אפריקה.
ייצוא כוח העבודה ממלאווי למכרות בדרום אפריקה המשיך להתקיים גם לאחר שמלאווי קיבלה עצמאות, בשנת 1964. תושבי מלאווי נתפסו כעובדים חשובים במכרות דרום אפריקה בשל כישוריהם, משמעת העבודה שלהם וחוסר הלוחמנות שלהם.
יחסיו החמים של באנדה עם דרום אפריקה גרמו למנהיגים פאן-אפריקאיים אחרים להתרחק ממנו.
בביקורו בדרום אפריקה, הוא קרא תיגר על מנהיגים אחרים בארגון אחדות אפריקה.
טנזיה קראה לחרם על מלאווי בעקבות הקשרים הללו.
בעיתון שפורסם בקניה נכתב כי מעשיו של באנדה "מניעים רכבת של אירועים דיפלומטיים שלא יתרמו כהוא זה לשחרורם של מיליוני אנשים שחורים, החיים עדיין תחת הדיכוי הלבן".
בתגובה לתגובות אלה שקיבלה מלאווי, טען באנדה כי שאר המנהיגים לוקים בצביעות, שכן הם מטיפים לאחדות ולשוויון בעוד שהם מדכאים את בני עמם.
בתקופת המעבר, הן עבור מלאווי – מעבר ממפלגה אחת לדמוקרטיה רב-מפלגתית, והן עבור דרום אפריקה – מעבר מאפרטהייד לדמוקרטיה רב-מפלגתית, עתיד היחסים של ממשלת מלאווי עם דרום אפריקה לא היה ידוע עקב יחסיה של מלאווי בעבר עם ממשלת האפרטהייד.
חלק ממנהיגי התנועה נגד האפרטהייד לא תמכו בממשלת בנדה או בהמשך קיום הקשרים עם מלאווי.
דרום אפריקה הייתה שותפת הסחר הגדולה ביותר של מלאווי וסיפקה מקום תעסוקה לפועלים מלאוויים רבים, כך שהיחסים עם דרום אפריקה עדיין היו חיוניים למלאווי.
מ-1988 עד 1992, כ-13,000 מהגרי עבודה מלאוויים הושבו בכוח מדרום אפריקה למלאווי.
ההסבר הרשמי להחזרת העובדים היה ש-200 מלאוויים נמצאו חיוביים ל-HIV בשנתיים שקדמו לכך.
עם זאת, רבים מאמינים שזה נבע מהצורך לפטר פועלים במהלך המשבר בתעשיית הכרייה של דרום אפריקה.
ממשלת מלאווי עשתה מאמצים לשקם את יחסיה עם דרום אפריקה על ידי אירוח מנהיג הקונגרס הלאומי האפריקני, נלסון מנדלה.
הביקור התאפשר הודות למאמצים של דיפלומטים מלאוויים תושבי דרום אפריקה, כולל השגריר בפועל פרסי קצ'יפנדה.
זמן קצר לאחר מכן נחשף שהייסטינגס באנדה סייע בחשאי לקונגרס הלאומי האפריקני בתקופת האפרטהייד.
ממשלת מלאווי הבטיחה תמיכת בחירות והמשך תמיכה בממשלת הקונגרס הלאומי האפריקני, והיחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות נמשכו.
לאחר תקופת האפרטהייד (מאז 1994)
לאחר הבחירות הרב-מפלגתיות הדמוקרטיות הראשונות שהתקיימו הן בדרום אפריקה והן במלאווי ב-1994, היחסים בין המדינות השתפרו.
בשנת 2008, הממשלות של שתי המדינות חתמו על מזכר הבנות שנועד לשפר את היחסים בין המדינות באמצעות שיפור שיתוף הפעולה הביטחוני.
הנפקת אישורי עבודה במלאווי הפכה לבעייתית כאשר דרום אפריקה ניסתה ליצור מקומות עבודה לדרום אפריקאים שהתגוררו במלאווי.
בוועדת האמת והפיוס טען פרדריק וילם דה קלרק, נשיא דרום אפריקה שביטל את האפרטהייד במדינה, שאומנם לסנקציות ולבידוד של הקהילה הבין-לאומית היה חלק בפירוק האפרטהייד, אך פעמים רבות הם גרמו לעיקוב הרפורמה במקום לקידומה.
לטענתו, ההחלטה של מלאווי לשלוח דיפלומטים שחורים לפרטוריה הייתה הרבה יותר אפקטיבית בחשיפת האבסורדים הלוגיים והלוגיסטים של האפרטהייד מאשר ההחלטות של האומות המאוחדות.
יחסי דרום אפריקה–מוזמביק הם היחסים הבילטרליים בין דרום אפריקה לבין מוזמביק.
היחסים בין שתי המדינות החלו בשנת 1928, בעידן הקולוניאלי, כאשר נחתמו הסכמים רשמיים הנוגעים לענייני עבודה, תחבורה ומסחר, בין איחוד דרום אפריקה לבין האימפריה הפורטוגזית שייצגה את מוזמביק הפורטוגזית.
על אף שדרום אפריקה שולטת באזור מבחינת משאבים כלכליים וכוח צבאי, מוזמביק נחשבת לשנייה בחשיבותה באפריקה הדרומית, ולשותפה מכרעת של דרום אפריקה.
בתקופת האפרטהייד נהנו דרום אפריקאים לבנים וכמוהם לבנים תושבי מוזמביק (שהייתה אז בשליטת פורטוגל) מיחסים קרובים מאוד במהלך התקופה הקולוניאלית.
כאשר דרום אפריקה יישמה את חוקי האפרטהייד, לורנסו מארקש, בירת מוזמביק, הפכה ליעד עבור לבנים רבים כדי לברוח ממדיניותה החברתית והשמרנית של ממשלת האפרטהייד.
כשמוזמביק קיבלה עצמאות מפורטוגל בשנת 1975, אלפי לבנים ילידי מוזמביק חצו את הגבול לדרום אפריקה, וצאצאיהם הם היום פורטוגזים דרום אפריקאים.
בתקופת האפרטהייד חיו בני שנגאן או צונגה משני צידי הגבול בין שתי המדינות.
תנועה של אנשים שחורים התקיימה בין שתי המדינות במידה רבה, בשל אפשרות העסקתם של תושבי מוזמביק במכרות בדרום אפריקה.
מעבר של בני שנגאן למוזמביק מדרום אפריקה דרך מעבר הגבול סייע לכלכלתה של מוזמביק.
במהלך מלחמת האזרחים במוזמביק (1977-1992) מילאה דרום אפריקה תפקיד משמעותי בשיתוף הפעולה עם מוזמביק.
היא תמכה בתנועת הימין המורדת רנמו, והתנגדה לתנועת השמאל השולטת פרלימו.
ב-1984 חתמו מוזמביק ודרום אפריקה על הסכם לשם סיום המעורבות של האחרונה במלחמת האזרחים, אך זו המשיכה באש נמוכה עד 1994.
לאחר תקופת האפרטהייד פעלו כוחות ההגנה של דרום אפריקה בשיתוף פעולה עם צבא מוזמביק במרידה מקומית שהתקיימה במוזמביק ב-2017. חיל הים של דרום אפריקה אף סייע בשמירה על חופי מוזמביק מפני שוד ימי.
יחסי דרום אפריקה–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת דרום אפריקה לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.
ב-1 באפריל 2017, שגרירות דרום אפריקה באיטליה, שהוסמכה לסן מרינו, יוצגה בטקס מינוי קפטני המחוז של סן מרינו על ידי המזכירה הראשונה: גב' מופו אוליפנט, אוליפנט הגיעה לאירוע משום שזו הפעם הראשונה ששתי נשים נבחרות לכהן בתפקיד זה, וזו פעם נדירה בכלל שאישה נבחרת להיות ראש מדינה.
גם שר החוץ המלטזי ושר התרבות הצ'כי השתתפו באירוע.
בשולי האירוע התקיימה פגישה עם שר התרבות וההשכלה, החינוך, המחקר, המידע, החדשנות הטכנולוגית והספורט הסן מרינזי, מארקו פודצ'צ'י, בה התקיימו דיונים על תחומים ונושאים בהם ניתן להגביר את שיתופי הפעולה בין סן מרינו לבין דרום אפריקה.
שני המנהיגים הצהירו כי שיתוף הפעולה יוגבר בהמשך.
דרום אפריקה אינה מיוצגת בסן מרינו בדרג השגרירות אלא באמצעות שגרירותה ברומא, בירת איטליה.
סן מרינו אינה מיוצגת בדרום אפריקה בדרג השגרירות.
סן מרינו מיוצגת בדרום אפריקה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בפרטוריה, בירת המדינה.
בשנת 2015 ייצאה סן מרינו לדרום אפריקה סחורה בשווי 607 אלף דולר אמריקאי, הסחורה כללה בעיקר ציוד רפואי, לאחר שנה זו אין נתונים על הסחר בין שתי המדינות.
בשנת 2014 ייצאה דרום אפריקה לסן מרינו סחורה בשווי 550 אלף דולר אמריקאי, הסחורה הייתה צמר כבשים בלבד, לאחר שנה זו אין נתונים על הסחר שבין שתי המדינות.
יחסי דרום אפריקה–שוודיה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת דרום אפריקה לבין ממלכת שוודיה.
היחסים בין שוודיה לבין דרום אפריקה כוננו בשנות השלושים של המאה העשרים עם פתיחת נציגויות של שתי המדינות אחת אצל השנייה.
היחסים שודרגו לרמת השגרירות ב-1994, סמוך לבחירות הדמוקרטיות הרב מפלגתיות הראשונות במדינה.
בשנת 2000 נציבות דו לאומית שוודית-דרום אפריקנית נוהלה על ידי נשיא דרום אפריקה תאבו מבקי וראש ממשלת שוודיה יירן פרסון.
במהלך שלטון האפרטהייד בדרום אפריקה הובילה שוודיה התנגדות גדולה מאוד למשטר.
במהלך שנות השישים של המאה העשרים נוסדה בשוודיה התנועה העולמית נגד האפרטהייד.
שוודיה הייתה המדינה המערבית היחידה במהלך שנות השישים והשבעים המוקדמות להתנגד למשטר האפרטהייד.
נכון לשנת 2015, 15,000 עובדים דרום אפריקניים עובדים בחברות שוודיות.
שוודיה מיוצגת בדרום אפריקה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בפרטוריה, אחת מבירות המדינה.
דרום אפריקה מיוצגת בשוודיה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בסטוקהולם, בירת המדינה.
יחסי דרום אפריקה–פקיסטן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן לבין רפובליקת דרום אפריקה.
שתי המדינות משתפות פעולה בנושאים שונים, שתיהן חברות בחבר העמים הבריטי ושתיהן היו בעבר תחת שלטון של הבריטים.
בזמן האמברגו שהופעל על דרום אפריקה בידי חבר העמים הבריטי, שתי המדינות לא כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים.
היחסים בין שתי המדינות לא כוננו זמן רב והן היו מנועות מליצור קשרים עקב משטר האפרטהייד, ברגע שהוא נגמר בשנת 1994 כוננה פקיסטן יחסים דיפלומטיים מלאים עם דרום אפריקה.
היחסים בין שתי המדינות כיום מאופיינים בשיתופי פעולה הדדיים בנושאים שונים והם לבביים.
הייצוא והייבוא של שתי המדינות מהמדינה השנייה הוא גבוה במיוחד.
בשנת 2002 הודלפה לתקשורת על כך שפקיסטן זורקת ייבוא דרום אפריקאי, הפרשה התפוצצה וזה גרם למתחים קטנים בין המדינות.
דרום אפריקה מיוצגת בפקיסטן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה באסלאמבאד, בירת המדינה.
דרום אפריקה מיוצגת בפקיסטן גם בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות שהיא מחזיקה בערים: קראצ'י ולאהור.
פקיסטן מיוצגת בדרום אפריקה בדרג השגרירות באמצעות נציבות גבוהה שגרירות שהיא מחזיקה בפרטוריה, בירת המדינה.
פקיסטן מיוצגת בדרום אפריקה גם בדרג הקונסולרי באמצעות משרד סחר שהיא מחזיקה ביוהנסבורג.
יחסי דרום אפריקה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת דרום אפריקה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין רפובליקת דרום אפריקה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ השווייצרי, היחסים שבין רפובליקת דרום אפריקה לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים טעונים וקרובים.
דרום אפריקה מהווה פרטנרית אסטרטגית של שווייץ והיא אחת החשובות ביותר בכל יבשת אפריקה.
לאחר ההגעה של השווייצרים הראשונים לדרום אפריקה, במחצית השנייה של המאה התשע עשרה, קשרי המסחר שבין שתי המדינות התפתחו במהירות והדבר תרם באופן משמעותי לכלכלת דרום אפריקה.
שווייץ לעולם לא הטילה סנקציות על דרום אפריקה בשום שלב של משטר ששרר בה.
בשנת 1887 הוצב לראשונה הקונסול השווייצרי הראשון בפרטוריה, בירת המדינה.
בשנת 1916 נפתחה קונסוליה נוספת במדינה בעיר קייפטאון.
הקונסוליה השווייצרית בפרטוריה שודרגה למעמד שגרירות בשנת 1952 במהלך משטר האפרטהייד ששרר בדרום אפריקה.
הסוכנות השווייצרית לפיתוח ושיתוף פעולה נעשתה פעילה בדרום אפריקה במהלך השלב האחרון של האפרטהייד במדינה, כאשר הוא נעשה מרוכך מאוד, בין 1990 ל-1994, ותרמה ליצירת המערכת הפוליטית החדשה במדינה כלא אלימה במידת האפשר.
שווייץ תמכה בעבודתה של הוועדה הדרום אפריקאית לפיוס ולאמת (TRC).
שווייץ לעולם לא השתתפה בחרם שהוביל ארגון האומות המאוחדות על דרום אפריקה, אך כן השקיפה על האמברגו שהוטל על דרום אפריקה.
כתוצאה מכך, בשנת 2002 התמודדו מספר בנקים שווייצרים עם תביעה בסך 50 מיליארד דולר בארצות הברית על תמיכה בגזענות ובמשטר האפרטהייד.
הבנקים השווייצריים הכחישו בתוקף את ההאשמות.
דרום אפריקה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
דרום אפריקה מיוצגת בשווייץ גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בז'נבה.
שווייץ מיוצגת בדרום אפריקה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בפרטוריה, בירת המדינה.
שווייץ מיוצגת בדרום אפריקה גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בקייפטאון, בירת המדינה.
הקהילה השווייצרית בדרום אפריקה מנתה בשנת 2017, על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, שמונת אלפים ארבע מאות שישים ושמונה איש.
נתון זה הופך את הקהילה לגדולה ביותר בכל יבשת אפריקה שמהווה גם חצי מכמות השווייצרים במדינה.
יחסי דרום אפריקה–קנדה הם היחסים הבילטרליים בין קנדה ודרום אפריקה.
שתי המדינות הן מושבות בריטיות לשעבר וחולקות תרבויות דומות מבחינת הספורט והשפה.
ההערכה היא כי החל משנת 2006 התגוררו בקנדה כ-38,310 דרום אפריקאים.
היחסים של קנדה עם דרום אפריקה החלו בשנת 1899, אז קנדה שלחה יותר מ-7,000 חיילים לתמוך בבריטניה במלחמתה נגד טרנסוואל והמדינה החופשית.
שתי המדינות שיתפו פעולה באופן הדוק בהפיכת האימפריה הבריטית לחבר העמים הבריטי, והחליפו נציבים עליונים בשנות ה-30 של המאה ה-20, ושגרירים לאחר עזיבת דרום אפריקה את חבר העמים בשנת 1961. קנדה עודדה באופן פעיל את סיום האפרטהייד בדרום אפריקה, והמדינות ניהלו יחסים נורמליים מאז.
חוקת דרום אפריקה נוצרה, בחלקה, בהשראת חוקת קנדה, ובמיוחד בהשראת כתב הזכויות והחירויות הקנדי.
נשיא דרום אפריקה, נלסון מנדלה, ערך ביקור ממלכתי בקנדה בספטמבר 1998 ונשא דברים באנדרטת זכויות האדם באוטווה.
מנדלה הפך לאזרח כבוד קנדי בביקורו השני בקנדה.
ביקורו של הנשיא תאבו מבקי בנובמבר 2003 הסתיים בחתימת הצהרת הכוונה המשותפת לחיזוק היחסים בין המדינות.
קנדה סייעה לדרום אפריקה בתחומי ההתפתחות (למעלה מ-200 מיליון דולר קנדי) ולמאבק באיידס בדרום אפריקה ולחיזוק השירותים הניתנים על ידי ממשלת דרום אפריקה.
התייעצויות דו צדדיות בין המדינות מתקיימות מדי שנה בדרך כלל ומתמקדות בסוגיות הנוגעות למדיניות חוץ, סחר, ביטחון ופיתוח כלכלי.
החל משנת 2014/15 הסיוע של ממשלת קנדה לדרום אפריקה מתמקד בארבע סוגיות:
אספקת שירות משופרת תוך התמקדות בעניים
בניית יכולות מוסדית של ממשלת דרום אפריקה וארגונים חברתיים אזרחיים
שפר את ניהול משאבי הטבע