tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרפורמציה הפרוטסטנטית של וו התחילה עם עמיתיו לעבודה של ז'אן קלווין כמו פייר וירט (ויכוח מפורסם התקיים בקתדרלה של לוזאן), אך היא יושמה באופן נחרץ רק כאשר ברן הטילה את מלוא כוחה מאחוריו.
הכובשים הברניים לא היו פופולריים בקרב האוכלוסייה.
ב-1723 הוביל מיור אברהם דאבל מרד נגד ברן, במחאה על מה שהוא ראה כשלילת הזכויות הפוליטיות של הוודואים דוברי הצרפתית על ידי הברנים דוברי הגרמנית; הוא נערף לאחר מכן.
מאוחר יותר, בהשראת המהפכה הצרפתית של 1789–1799, גירשו הוודואים את המושל הברני ב-1798 והכריזו על הרפובליקה הלמאנית.
לאומנים מוו כמו פרדריק-סזאר דה לה הארפ קראו להתערבות צרפתית בשחרור האזור, וכוחות המהפכה הצרפתית נכנסו פנימה, השתלטו על כל שווייץ עצמה בתהליך והקימו את הרפובליקה ההלווטית.
תחת נפוליאון הראשון, וו הפכה (1798–1803) לקנטון למאן.
תסיסה על ביטול הזכויות הפיאודליות והמסים הובילה לאי שביעות רצון מוגברת, שהגיעה לשיאה במרד הבורלה-פאפי באביב 1802, ואחריו ה-Stecklikrieg (אוגוסט עד אוקטובר 1802) שהביא את סופה של הרפובליקה ההלווטית כולה ב-1803. בשנת 1803 הצטרפה וו לקונפדרציה השווייצרית שהוקמה מחדש.
למרות הניסיונות של ברן להחזיר את וו, היא נשארה קנטון ריבוני מאז.
ב, קנטון וו היה מתנגד בולט לתנועת הבדלנים הקתולית זונדרבונד, מה שהוביל להתערבות של 99,000 חיילים שווייצריים פדרליים בפיקודו של גנרל אנרי דופור נגד 79,000 בדלנים, במלחמת הזונדרבונד (נובמבר 1847).
הפרידה נמנעה במחיר של מעט מאוד חיים.
החוקה הקנטונית הנוכחית מתוארכת ל-14 באפריל 2003, ומחליפה את החוקה של 1885.
האוכלוסייה היא דוברת צרפתית בעיקר ולאורך ההיסטוריה הייתה מאוד פרוטסטנטית, החל מן השנים הראשונות של הרפורמציה.
עקב הגירה מדרום אירופה, ישנה עלייה באחוז הקתולים, ובשנת 2000, האוכלוסייה הייתה כמעט שווה בשווה בין הפרוטסטנטים (40%) והקתולים (34%).
הקנטון נמצא במערב שווייץ, ושטחיו העיקריים הם שטחי חקלאות (כ-1,022 קמ"ר), שטחים מיוערים (כ-1,393 קמ"ר) ושטחי כרמים ליינות (כ-39 קמ"ר).
הנקודה הגבוהה ביותר בשטח הקנטון היא פסגת רכס ההרים לה דיאבלרה (בצרפתית - Les Diablerets) בגובה 3,209 מטרים, והנקודה הנמוכה ביותר היא אגם ז'נבה, בגובה 372 מטרים.
ערים ועיירות לחוף אגם ז'נבה, ממערב למזרח:
לוזאן (Lausanne) - בירת הקנטון
מונטרה - עיירת קייט לחוף אגם ז'נבה המארחת פסטיבל ג'אז שנתי מפורסם
וילאר-סור-אולון - עיירת סקי בקנטון
וו (נקרא גם אנקול, אונקל או קרס) הוא אביזר לתליית חפצים או עיגונם.
ישנם סוגים רבים ומגוונים של ווים, ולהם ייעודים שונים.
ווים יכולים לשמש למגוון רחב של מטרות, הן בסביבה הביתית והן בתחומים תעשייתיים, רפואיים ותחבורתיים.
ווים ביתיים, הנקראים גם מתלים, משמשים לתליית חפצים יום-יומיים בבית, כמו מגבות ובגדים.
הוו הביתי עשוי לשמש כאביזר בעיצוב הבית, במגוון עיצובים.
הוא עשוי לרוב פלסטיק או מתכות שונות.
וו לחפצים כבדים מעוגן לקיר על ידי ברגים.
קיימים ווים לתליית חפצים קטנים המוצמדים למשטחים שונים (קיר, מקרר, לוח מודעות) על ידי סרט הדבקה דו-צדדי או מגנט.
ווים תעשייתיים בנויים לעמוד בכוחות ומשקלים גדולים.
שימושם רבים, החל מוו המיועד לתליית ערסל, ועד לווים חזקים במיוחד המשמשים לעיגון טנקים וכלי רכב כבדים לגורר, או ווים המשמשים להרמת חפצים על ידי עגורן.
הווים התעשייתיים עשויים מפלדות שונות.
בתכנון והרכבת וו המיועד לעמוד בעומסים כבדים יש להתייחס לא רק לחוזק הוו עצמו, אלא גם לחוזק החיבור בין הוו למבנה שאליו הוא מחובר, למשל, שימוש בברגים מחוזקים הוא צורך נפוץ בהרכבת וו.
הוו יכול להיות פתוח, או סגור.
קל יותר לתלות את המטען על וו פתוח, והוא גם זול יותר.
אך יש להבטיח שהמטען לא יפול דרך הפתח בוו.
וו פתוח נהוג כאשר מדובר במטען קל, או שהוו מקובע למקום לפני תלית המטען.
אחרת משתמשים בוו סגור, או בוו שיש מרחק גדול יותר בין הפתח לנקודה בה תלוי המטען.
דוגמה לוו בו הפתח סגור למרות שמדובר במטען קל וקטן, הוא מחזיק מפתחות.
בגלל החשיבות של המטען, הצורך לניד אותו, והאפשרות הסבירה שמפתח יפול בלי שהדבר ימשוך תשומת לב, משתמשים בוו סגור.
קימים גם ווים בהם הפתח נסגר על ידי קפיץ, אשר יש להפעיל עליו כח מבחוץ.
באופן כזה, גם אם המטען נע על החלק הפנימי של הוו, הוא לא יחליק החוצה דרך הפתח.
בקרס של חכה, לעומת זאת, הוו הוא פתוח, אך שונן בקצה שלו.
באופן כזה, הדג יכול לנגוס בפתיון ולהתפס בקרס, אך הקרס אינו מחליק מפיו של הדג.
וו טאנג קלאן הוא הרכב היפ הופ שמקורו בסטטן איילנד, ניו יורק.
ההרכב במקורו כלל תשעה חברים, עד למותו של אול' דירטי בסטרד (Ol' Dirty Bastard) בגיל 35, בשנת 2004. בין חברי ההרכב יש אמני סולו מוכרי פלטינה, מפיקים מוזיקליים, זוכי גראמי, שחקנים, תסריטאים ואנשי עסקים.
הוו טאנג קלאן זכו להצלחה רבה ונחשבים לאחד מהרכבי ההיפ הופ הגדולים בכל הזמנים.
מאז תחילת דרכם סייעו לאמנים רבים לזכות בהצלחה והכרה כלל עולמית.
אמנים אלה התפרסמו כשלוחות של ה"וו טאנג", ונודעים יותר כ"וו טאנג קילר ביז" ("Wu tang killer beez"-הדבורים הקטלניות של הוו טאנג).
הוו טאנג קלאן הוקמה על ידי ריזה, ג'יזה ואול' דירטי באסטרד.
השלושה תחילה הקימו הרכב בשם "כוחו של שליט האימפריה" ("The force of the imperial master").
ההרכב זכה להצלחה מעטה יחסית והתפרק.
השלושה ניסו דרכם בקריירות סולו אך לא הצליחו להתרומם מסחרית.
תסכולם מהמצב הביא אותם להקמת הוו טאנג קלאן.
על פי ה"מדריך לוו טאנג" ("The wu tang manual", ספר בעל 36 פרקים שנכתב על ידי ריזה ובו הסבר על חברי ההרכב והשפעותו המוזיקלית), כינס ריזה את חברי ההרכב ואמר שאם יתנו לו שליטה בלעדית על המוזיקה, הוא מתחייב שההרכב יזכה להצלחה גדולה, ואחריה הוא יוותר על השליטה.
ההרכב גדל והתפתח בהדרגה עד 1992 ועם הזמן נוספו להרכב אמנים מסטטן איילנד, כאשר הקבוצה מסכימה על היותו של ריזה מנהיג הקבוצה.
השם וו טאנג נובע מרכס הרי הוו דאנג שבצפון מערב מחוז חוביי שבסין.
לאזור היסטוריה ענפה והשפעה גדולה על התרבות הסינית, בעיקר בנוגע לטאואיזם, אמנויות לחימה ורפואה.
ריזה ואול' דירטי באסטרד אמצו את השם לאחר שצפו בסרט שאולין והוו טאנג (Shaolin and the wu tang), שמציג בית ספר ללוחמה בסגנון שאולין.
אלבום הבכורה של ההרכב "כנס ל-36 התאים של הוו טאנג" ("Enter the wu tang 36 chambers") דוגם קטעים מתוך הסרט.
אלבום הבכורה של הוו טאנג קלאן יצא 9 בנובמבר 1993 תחת הלייבל "לאוד".
הוא נחשב על ידי רבים לאחד מאלבומי ההיפ הופ הטובים והמשפיעים של שנות ה-90. הצלחתו היוותה מנוף להצלחת ההיפ הופ מהחוף המזרחי בארצות הברית, וסגנונו הייחודי השפיע רבות על אמנים מהחוף המזרחי מבחינת ההפקה המוזיקלית המחוספסת וכן מבחינת התוכן המילולי הקיצוני.
האלבום זכה להצלחה רבה במכירות והגיע למעמד פלטינה, ונחשב עד היום לאחד האלבומים הגדולים של שנות התשעים.
אמנים רבים הושפעו מסגנון האלבום כגון: הנוטוריוס בי.
ג'י., נאז, ג'יי זי ומוב דיפ.
שניים מהסינגלים שיצאו מתוכו, "פרוטקט יא נק" ("protect ya neck") שהיה שיר המפתח באלבום, ו"ק.ר.י.ם" (C.R.E.A.M) נמצאים ברשימת 100 שירי הראפ הגדולים בכל הזמנים של מגזין הסורס.
האלבום גם היווה את הפריצה של חברי ההרכב לתודעה, בעיקר מת'וד מן, אול' דירטי באסטרד ורייקוואן, שמכרו מיליוני עותקים באלבומי סולו.
בשנת 2016 נכלל C.R.E.A.M בפסקול סרט הקולנוע "משחקי חובה", ובאמצעותו הגדירה גיבורת הסרט, וי דלמוניקו, את זהותה כתושבת סטטן איילנד.
4 שנים לאחר האלבום הראשון ולאחר סיבוב של קריירות סולו לחברי ההרכב (מאפיין בולט של הוו טאנג), יצא לאור האלבום השני של הוו טאנג ב-3 ביוני 1997. האלבום היה אלבום כפול.
אף שלא זכה לחשיפה רבה בתקשורת, הגיע האלבום למקום הראשון במצעד המכירות בארצות הברית בזכות 650,000 עותקים בשבוע הראשון ויותר מ-8,000,000 עותקים בכל העולם בסך הכול.
האלבום היה מועמד בטקס פרסי גראמי לאלבום השנה בראפ, אך הפסיד לפי דידי בקטגוריה זאת.
האלבום, שהופק כולו על ידי ריזה, סימן את סוף "תוכנית החומש" של ריזה, והוא ויתר על שליטתו בהרכב, שהועברה למנהלים אולי גרנט ומיטשל דיגס.
את השיר "קונדישינר" הוא הקליט דרך הטלפון בבתי כלא שמשמש אסירים בשיחות עם מבקריהם.
באלבום בלט הסינגל Gravel Pit, ונכללו בו שיתופי פעולה עם אמנים כבאסטה ריימס, אייזק הייז, סנופ דוג ונאס.
האלבום הגיע למעמד של פלטינה כפולה וזכה לביקורות טובות.
פחות משנה לאחר "דה דאבל-יו", הוציא לאור ההרכב את אלבומם הרביעי "איירון פלאג" ב-21 בדצמבר 2001. שחרור האלבום שנה בלבד לאחר אלבומם הקודם היה מהלך לא שגרתי אצל הוו טאנג ובהיפ הופ באופן כללי.
חברת התקליטים לאוד הייתה על סף סגירה, מה שהוביל לניהול יחסי ציבור לא נכונים ולכן האלבום מכר מעט עותקים (687,000) והגיע למעמד אלבום זהב בלבד.
עטיפת האלבום מעוצבת בהשראת התמונה המפורסמת של חיל הנחתים האמריקאי מהקרב על איוו ג'ימה.
בין האלבום הרביעי לחמישי עברו על ההרכב סכסוכים ומשברים, בעיקר מותו של אחד ממקימי ההרכב אול' דירטי באסטרד.
הוא נפטר כתוצאה משקיות קוקאין שהיו מוסתרות בקיבתו (הוא מת ב-13 בנובמבר 2004, בן 36 במותו).
בדצמבר 2006 חתם ההרכב חוזה לאלבום אחד עם חברת התקליטים אס.אר.סי רקורדס לאור חוסר התפקוד של חברת התקליטים "לאוד".
האלבום תוכנן לצאת ב-13 בנובמבר 2007, יום השנה השלישי למותו של אול' דירטי באסטרד, אך לבסוף ראה אור ב-11 בדצמבר 2007. שם האלבום נגזר משמו של סרט קונג פו בשם אייט דיאגרם פול פייטר ("eight diagram pole fighter").
האלבום זכה להצלחה נמוכה מאוד כשמכר רק מעט מעל 150,000 עותקים.
הקלטת האלבום נמשכה כשש שנים, והופק על ידי ריזה ו-Cilvaringz.
האלבום הכפול יצא ב-2015, והוגבל לעותק יחיד שנמכר במכירה פומבית למרטין שקרלי , שהיה מנכ"ל חברת תרופות בשם Turing Pharmaceuticals, תמורת שני מיליון דולרים, מה שהפך את האלבום ליצירה המוזיקלית היקרה ביותר שנמכרה אי פעם.
מעט לאחר מכן, מרטין שקרלי העלה את מחירה של תרופה חיונית לנשאי HIV ב-5,000%, מה שהפך אותו למנכ"ל השנוא ביותר באמריקה.
לדבריו של ריזה, האלבום נמכר לשקרלי לפני שהעלה את מחיר התרופה, ולפני שהורשע שקרלי בהונאות משקיעים ונכנס לכלא.
לאחר שגילה זאת, טוען כי הוא ו-Cilvaringz תרמו חלק נכבד מן ההכנסות ממכירת האלבום לצדקה.
האלבום השביעי של ההרכב יצא לאור ב-13 באוקטובר 2017, חברי ההרכב קיצרו את שמו לוו טאנג בלבד בעת הוצאת האלבום בעקבות חילוקי דעות של U-GOD (חבר בהרכב משכבר הימים) עם חברי ההרכב בנוגע לתמלוגים.
כבר בשבוע הראשון נמכרו כ-19,461 עותקים של האלבום והוא זכה להתעניינות רבה מצד חובבי הז'אנר.
העובדה שריזה הפיק את האלבום בשותפות עם הדיג'יי של ההרכב מת'מטיקס אשר מזוהה זמן רב עם ההרכב ובקיא בסגנון המחוספס והייחודי של הוו טאנג קלאן נתן לאלבום פן נוסטלגי אשר לפי ביקורות רבות החזיר את חובבי ההרכב לתקופה של שיא ההצלחה של ההרכב.
בשנת 2019, שודרה סדרת דוקו על סיפורו של ההרכב, בהשתתפות חברי ההרכב ובהפקת ריזה.
סדרת דרמה על היווצרות ההרכב בשם "וו טאנג קלאן, סאגה אמריקאית" , עלתה לשידור בשירות הולו בספטמבר 2020
וו יי (במנדרינית תקנית: 吳儀, בפין-יין: Wú Yí; נולדה ב-17 בנובמבר 1938) היא פוליטיקאית סינית שהייתה אחת מארבעת סגני ראש ממשלת סין, עד לחודש מרץ 2008, האחראית על כלכלת המדינה.
וו יי הייתה האישה בעלת ההשפעה הגדולה ביותר בממשלת סין, ודורגה על ידי המגזין "פורבס" כאישה השנייה בעוצמה בעולם לשנים 2004, 2005 ו-2007, בשנת 2006 דורגה במקום השלישי.
בזכות כך כונתה "גברת הברזל של סין"
וו יי הצטרפה למפלגה הקומוניסטית של סין באפריל 1962. באוגוסט אותה שנה סיימה לימודיה בהנדסת דלק, במחלקה לזיקוק דלק של מכון הנפט של בייג'ינג.
וו יי בנתה קריירה ארוכה בתעשיית הדלק והגיעה לתפקידי ניהול בכירים.
ב-1988 מונתה לממלאת מקום ראש עיריית בייג'ינג, תפקיד בו בלטה בתקופה המורכבת של המחאות בכיכר טיין-אן-מן בשנת 1989, כאשר הצליחה למנוע שביתות במכרות הפחם, לאחר שחלק מהעובדים נהרגו במהומות.
בין השנים 1991–1998 שימשה כסגן השר ליחסי-חוץ כלכליים ומסחר, השרה למסחר בינלאומי ושיתוף פעולה כלכלי וחברה בוועד המרכזי ה-14 וה-15 של המפלגה הקומוניסטית של סין.
בשנת 1998 התמנתה כחברה בממשלת סין ("מועצת המדינה") ובמרץ 2003 מונתה לסגן ראש מועצת המדינה.
היא הייתה האישה הראשונה בתפקיד זה מאז שנת 1978. וו יי הייתה שחקנית מפתח במאמצי צירופה של סין לארגון הסחר העולמי ותרמה לרפורמה במערכת המכס הסינית, לאחר שארצות הברית התלוננה על הפרה נרחבת של זכויות קניין רוחני בסין.
בזמן משבר הסארס, היא החליפה את שר הבריאות, ז'אנג וונקאנג, שפוטר לאחר שהואשם בהסתרת ממדי המשבר.
היא הובילה את מאמצי הטיפול במשבר, דבר שהקנה לה את הכינוי "אלת השקיפות".
מגזין טיים אף כלל אותה ברשימת "טיים 100" כמה פעמים.
בשנת 2007 הודיעה על פרישתה מתפקידה במרץ 2008, אך המשיכה להיות חברה בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של סין.
וו יי הובילה מגעים בינלאומיים רבים והייתה ידועה בגישתה התקיפה והישירה.
היא נחשבת לאישה בעלת העוצמה הפוליטית הגדולה ביותר בסין, ובזכות כך בזכות כך כונתה "גברת הברזל של סין".
וו דזה טיין (בסינית: 武则天; 17 בפברואר 624 – 16 בדצמבר 705) הייתה האישה היחידה בהיסטוריה שנשאה בתואר קיסר סין.
הקיסרית וו דזה טיין שלטה על סין כ-40 שנה.
בראשית תקופת שלטונה שלטה למעשה בזמן שלטון בעלה ובניה (בשנים 665–690).
מאוחר יותר וו דזה טיין קבעה תקדים כאשר בחודש אוגוסט בשנת 690 לספירה נטלה את השלטון באופן רשמי והקימה את שושלת ג'ואו השנייה, שושלת בת שליט אחד, ששלטה עד שנת 705.
תקופת שלטונה זכורה כתקופה של שגשוג בסין אף כי היא נחשבה אשה אכזרית ולאורך השנים זכתה להשמצות רבות מידי ההיסטוריונים הסינים (שהתקשו לקבל את העובדה שאישה הפכה לקיסרית).
בשנת 705 בהשפעת יועציה, היא ויתרה על כתרה לטובת הקיסר ג'ונְגדְזונְג, אותו הדיחה בשנת 684. פחות משנה אחרי הוויתור על כתרה, מתה הקיסרית ווּ דְזֶה טְייֵן, בגיל 81.
הקיסרית ווּ דְזֶה טְייֵן, היתה אחת משלוש הנשים המשפיעות ביותר בתולדות סין, יחד עם הקיסרית האלמנה צְה-שִׂי (1840–1908), וג'יאנג צ'ינג אשת מאו דזה-דונג (1914–1991).
בתקופתה ביקרו אותה ואת מעשיה, אולם היסטוריונים בני המאה ה-20 שחקרו את ההיסטוריה של סין שינו את הערכתם לגביה.
ווּ טְייֵן נולדה בשנת 624 לספירה.
בשנת 638, בגיל 13, נבחרה להיות פילגשו של הקיסר טָאידְזונְג משושלת טאנג.
היא לא הייתה פילגש מועדפת, ועל פי המסורת הייתה אמורה לעבור לחיות כנזירה בודהיסטית (Bhikkhuni) באחד המנזרים לאחר מות הקיסר האהוב (השני) טָאידְזונְג ב-649, כיוון שהייתה חשוכת ילדים.
הקיסרית וואנג, אשתו של גָאודזונג בנו החורג של טָאידְזונְג, חששה מהפילגש הנוכחית שְׂיָאו, שאיתה היו לה מאבקי שליטה וכוח.
לכן רצתה הקיסרית פילגש יפה נוספת שתבדר את הקיסר גָאודְזונְג והביאה את וו טיין כפילגש הקיסר.
וו הפכה לקיסרית לאחר שהקיסרית וואנג והפילגש שְׂיָאו, יריבותיה על חסדי הקיסר גָאודְזונְג, מתו בפתאומיות.
בשנת 655 הפכה וו לקיסרית (הרעיה).
כקיסרית ביססה את מעמדה כמקבלת ההחלטות החשובות בקיסרות, ולקראת סוף תקופת שלטון הקיסר גָאודְזונְג היא הפכה לשליטה בפועל של הקיסרות.
הדחת הקיסר הרביעי של טאנג: עם מות הקיסר גָאודְזונְג בשנת 683, נטל את כתר הקיסרות בנם של וו ושל הקיסר, לי שיין (李显) שנטל לעצמו את השם המלכותי ג'ונְגדְזונְג (中宗).
כאשר הוא החל להמרות את פי אמו, ובסיוע החצר והגנרלים, בפברואר 684 וו החליפה את לי שיין בבנה הצעיר, לי דאן (李旦), שהומלך בשם ז'ווידזונג (睿宗) כקיסר החמישי בשושלת.
ז'ווידזונג היה תחת בקרת אמו והיה נטול כוחות משלו.
באוגוסט 690 היא נטלה את הכתר והכריזה על עצמה כקיסרית הראשונה של שושלת ג'ואו השנייה.
שם השושלת, ג'ואו השנייה ניתן כהמשכיות לשושלת ג'ואו הראשונה ששלטה בסין, אחרי שושלת שאנג.
תקופתה אופיינה בשגשוג חסר תקדים.
סין התפשטה לכל הכיוונים, והסחר עם הודו, פרס, המזרח התיכון, מרכז אסיה, ואירופה הגיעו לשיאים חדשים.
הקיסרית ווּ דזה טיין נטתה לכיוון הבודהיזם.
הקיסרית וו החליפה את המינויים הפוליטיים בקיסרות שלה במלומדים ומשכילים שעברו בחינות.
השינויים שהכניסה לקיסרות, הכנסת פקידים מלומדים והפחתת המינויים הפוליטיים, פעלו לבסוף כנגדה.
בשנת 705 יועציה אילצו אותה לוותר על כתרה, והחזירו את שושלת טאנג, ואת הקיסר ג'ונְגדְזונְג לשלטון (לכהונה שנייה).
טבלת הקיסרים של סין בשנים 626–712
על בסיס סיפורה של הקיסרית וו, נכתב הרומן "קיסרית" שנכתב על ידי שאן סה ויצא לאור בעברית בהוצאת כנרת זמורה ביתן.
פילדס , קומיקאי אמריקאי, אחד הקומיקאים הנודעים ביותר במחצית הראשונה של המאה ה-20.
פילדס יצר דמות של מיזנתרופ (שונא-אדם), אגוצנטרי ואלכוהוליסט השונא כלבים, נשים וילדים ובז לדת, למנהגיה ולכוהניה.
הדמות הבדויה דבקה בו והפכה למזוהה עמו עד כדי כך שהגבול בין הדמות לבין השחקן המגלם אותה היטשטשה מבחינת הציבור לקראת סוף חייו.
רק עם פרסום יומניו ומכתביו האישיים החל ב-1973 התברר שהיה נשוי (אך חי בנפרד מאשתו) והיה אב אוהב לילדיו ולנכדיו.
הקומיקאי הבריטי בני היל ביצע מספר רב של מערכונים המבוססים על מערכונים של פילדס.
פילדס נולד כויליאם קלאוד דקנפילד (William Claude Dukenfield) בדרבי, פנסילבניה למשפחה ממוצא אירי.
כבר בגיל 11 הצטרף ללהקת וודוויל כלהטוטן ובגיל 21 כבר היה לו מופע משלו (The Eccentric Juggler) אשר שילב להטוטנות (עם עצמים שונים שכללו קופסאות סיגרים, כובעים וכדומה; להטוטים עליהם יחזור כעבור שנים בסרטים בהם ישתתף) והומור בסגנון סטנד-אפ.
הוא נדד ברחבי צפון אמריקה ואירופה.
לגבי ילדותו ונעוריו נהג לספר סיפורים ואגדות שונות במטרה לטשטש את גילו ומקום הולדתו האמיתיים.
החל מ-1910 הוא כיכב בברודוויי במופעי "רוויו" שהיו סוג מעודן יותר של וודוויל, תחילה במופעיו של פלורנץ זיגפלד (Ziegfeld Follies, שגיונות זיגפלד) ומ-1920 ב"סקנדלים" של ג'ורג' וייט (George White's Scandals) שהמוזיקה להם נכתבה על ידי ג'ורג' גרשווין.
הופעות אלה הפכו אותו לכוכב מוכר.
כבר ב-1915 הצטלם למספר סרטים אילמים שצולמו בניו יורק.
הוא עבר בהצלחה את המעבר לסרט המדבר ומ-1924 ריכז את פעילותו בהופעה בסרטים רבים.
רוב תפקידיו היו קומיים, אך הוא הופיע גם בתפקיד מר מיקובר בסרט "דייוויד קופרפילד" משנת 1935 לפי הרומן באותו שם של דיקנס.
הוא הופיע במהלך חייו בתפקיד ראשי ב-35 סרטים, רובם לפי תסריט שלו.
הדמויות שפילדס שיחק היו רובן ככולן בעלות חיבה למשקאות חריפים.
כל עוד עסק בלהטוטנות חשש פילדס לשתות אלכוהול, מחשש שהרגל זה עלול לפגוע בביצועיו, אולם משהתחיל לשחק בסרטים החל לשתות באופן קבוע.
למרטיני שלו נהג לקרוא בשם הקוד "לימונדה".
בשנת 1936 חלה פילדס ולא היה יכול למלא אחר התחייבויותיו לאולפני סרטי פרמאונט ופוטר.
בזמן שלא הופיע בסרטים השתתף בהצלחה רבה במערכונים ודיאלוגים משעשעים (עם צ'ארלי מקארתי, ששימש כמי שמוסר לפילדס משפט או שאלה תמימה שפילדס מגיב לו בבדיחה או בהלצה) ששודרו ברדיו.
הוא המשיך להופיע ברדיו וצבר פופולריות רבה עד כדי כך שאולפני יוניברסל הציעו לו חוזה ב-1939. הדו-שיח עם מקרתי נמשך גם בסרטיו ביוניברסל כגון "אינך יכול לרמות איש ישר" מ-1939. סרטו הידוע ביותר מהתקופה, ששורות דיאלוג שלו שגורות על פיהם של אמריקאים רבים, הוא The Bank Dick.
עם ההצלחה פילדס ניסה להשיג יותר ויותר שליטה בהפקת הסרטים, בהכוונת הצוות הטכני ובקביעת שחקני המשנה שיככבו לצידו ולפיכך עסק בוויכוחים ובמריבות עם אנשי אולפני יוניברסל.
ב-1941 ניתנה לו ההזדמנות ליצור סרט משלו, עם תסריט שלו ושליטה שלו בצוות השחקנים.
התוצאה הייתה הסרט Never Give a Sucker an Even Break, הסרט היה כה מוזר וההומור שבו כה אבסורדי, עד כי האולפנים נאלצו לערוך אותו מחדש.
פילדס עזב בזעם את יוניברסל ולא היה שותף עוד לעשיית סרטים, פרט למספר הופעות אורח קצרות.
פילדס נפטר בפסדינה, קליפורניה כתוצאה מדימום תוך-בטני, סיבוך של מחלתו, שנבעה משתייה מופרזת.
"אני חופשי מכל סוג של גזענות - אני שונא את כולם במידה שווה."
"זה מזכיר לי את הספארי שלי באפריקה.
מישהו שכח את חולץ הבקבוקים ובמשך מספר ימים נאלצנו לחיות רק על אוכל ומים."
"הלא יהיה זה נורא אם אצטט סטטיסטיקה מהימנה ביותר, המוכיחה כי יותר אנשים הופכים מטורפים בעקבות היסטריה דתית מאשר על ידי שתיית אלכוהול?"
והרי החדשות הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 2004, שבוים על ידי אדם מקיי ובכיכובו של ויל פרל.
הסרט, שגם נכתב בידי מקיי ופרל, מחווה בצורה הומוריסטית את התרבות האמריקאית בשנות השבעים, בייחוד בתחום הגשת החדשות.
הסרט מציג את ההתרחשויות בתחנת חדשות מקומית בסן דייגו, שבמהלכן דמותו של פרל מתנגשת בדמות הפרטנרית החדשה שלו, הקריינית (כריסטינה אפלגייט) שפורצת את האיזון הישן בין גברים לנשים.
בתום הפקת הסרט נותרו כל כך הרבה סצנות שנמחקו מהגרסה הסופית, שהוחלט לעשות מסצנות אלה סרט נפרד, שנקרא "התעורר, רון בורגונדי – הסרט האבוד" אשר יצא ישירות לשיווק ל-DVD.
הסרט גרף 28.4 מיליון דולר בשבוע הראשון שלו באקרנים, ובסך הכול 89.3 מיליון בהקרנות ברחבי העולם.
ב-2013 יצא סרט ההמשך "חדשות בהפרעה" שמספר את עלילותיהם של בורגנדי ורעיו בשנות ה-80.
הסרט נחשב לסרט קאלט ולאחד מסרט הקומדיה המפורסמים בתרבות האמריקאית.
בזכות כך דמויותיו הייחודיות נהפכו למפורסמות ביותר ומשפטים מן הסרט נהפכו למצוטטים על ידי אנשים ברחבי העולם.
רון בורגונדי (ויל פרל) הוא קריין חדשות מפורסם בתחנת הטלוויזיה המקומית בסן דייגו KVWN ערוץ 4. הוא עובד לצד חבריו הטובים ביותר מאז ילדותו: כתב השטח בריאן פנטנה (פול ראד), כתב הספורט צ'אמפ קיינד (דייוויד קוצ'נר) והחזאי החביב והמאותגר שכלית בריק טמבלנד (סטיב קארל).
מנהל התחנה אד הרקן (פרד וילרד) מודיע לצוות החדשות שהתחנה הצליחה לשמור על מעמדה כתחנת החדשות בעלת הרייטינג הגבוה ביותר בסן דייגו, וצוות התחנה עורך מסיבה פרועה בערב, בה רון מנסה ללא הצלחה להתחיל עם אישה זרה ונאה.
למחרת אד מודיע לצוות החדשות שאותה אישה היא ורוניקה קורנינגסטון (כריסטינה אפלגייט), שנבחרה על ידי הרשת הארצית לשמש ככתבת בתחנה המקומית, ונתקל בזעמם של חברי הצוות, שחשים כי אישה לא אמורה לשמש ככתבת.
לאחר מספר ניסיונות כושלים מצד כלל חברי הצוות לפתות את ורוניקה, רון מציע לה לערוך איתו "סיור מקצועי" בעיר כחלק מיחסיהם המקצועיים.
המפגש שלהם מהר מאוד גולש ליחסי מין ולתחילתה של מערכת יחסים רומנטית.
למרות שורוניקה מעוניינת לשמור על מערכת היחסים דיסקרטית כדי שבתחנה לא יחשבו שהיא מתקדמת תודות לרומן שלה עם רון, רון לא יכול לשלוט בעצמו ומכריז בקולי קולות בתחנה אודות הרומן.
אחרי שהיתקלות בין רון לבין אופנוען (ג'ק בלאק) מביאה לכך שהאופנוען בועט מגשר סן דייגו-קורונדו את כלבו של רון, בקסטר, רון נתקף בפאניקה ומאחר לשידור שלו.
בלית ברירה, ורוניקה ממלאת את מקומו כקריינית חדשות ראשית ומקבלת רייטינג גבוה יותר משידוריו הרגילים של רון, ורון הזועם מביא לפרידתם.
ורוניקה מקודמת לקריינית שותפה למרות מחאתם של אנשי הצוות, שמגלים כלפיה טינה, וזוכה להערכתם של שאר אנשי התחנה.
כשאנשי הצוות מבקשים לקנות לעצמם חליפות חדשות כנחמה, הם בטעות הולכים לאיבוד בחלקים המפוקפקים של העיר ונתקלים שם בצוות החדשות של ווס מנטות' (וינס ווהן), המתחרה העיקרי של רון על הרייטינג בסן דייגו ואויבו הגדול.
השניים קוראים תיגר אחד על השני ושני הצוותים נערכים לקרב פנים מול פנים, אבל כאשר שלושה צוותי חדשות נוספים מגיעים לקחת חלק בקרב, מתפתחת קטטה המונית שמסתיימת רק לאחר שהמשטרה מגיעה וכל הכתבים נאלצים לברוח.
רון וחברי הצוות שלו מבינים שהנוכחות של ורוניקה כקריינית אישה לצידם שוחקת את המוניטין שלהם.
מאוחר יותר רון וורוניקה נכנסים לוויכוח נוסף שמתפתח לריב אלים בין השניים מול שאר עובדי התחנה והיחסים ביניהם מידרדרים עוד יותר.
אחת מעמיתותיה של ורוניקה לעבודה מסגירה לה את סודו הגדול של רון- הוא יקריא כל דבר שרשום על הטלפרומפטר.
ורוניקה מנצלת את הידע הזה ולמחרת משכתבת ללא ידיעתו של רון את הטקסט שהוא אמור להקריא ומחליפה את השורה הסוגרת שלו ("שמרי על קלאסה, סן דייגו") ב"לכי תזדייני, סן דייגו".
רון קורא את הכתוב מבלי לשים לב ומעורר את זעמם של אנשי סן דייגו ולהצטברות המון זועם מול בניין התחנה שדורש את פיטוריו של רון.
אד נאלץ לפטר את רון לנוכח ההמון הזועם וורוניקה, שהבינה שהגזימה, מבקשת להתנצל לפניו, אך רון כועס עליה ומסרב לקבל את התנצלותה.
רון הופך לשיכור מובטל, ללא אהבת הציבור שהיה רגיל אליה וחבריו מתנכרים אליו מחשש שיפוטרו אם ידברו איתו, בזמן שוורוניקה נהנית מהתהילה כקריינית חדשות מובילה.
שלושה חודשים לאחר מכן, דובת הפנדה הנדירה בגן החיות של סן דייגו יולדת, וכל צוות חדשות בסן דייגו מגיע לגן החיות כדי לסקר את הסיפור.
כאשר ורוניקה מגיעה לגן החיות, דוחף אותה קריין הערוץ הציבורי (טים רובינס) לכלוב של דובי הגריזלי.
כשאד לא מצליח לאתר את ורוניקה, הוא מגייס מחדש את רון כמוצא אחרון.
רון מגיע לגן החיות ביחד עם צוותו הישן וקופץ לכלוב הדובים כדי לחלץ את ורוניקה, וכאשר הדוב מאיים לתקוף את חברי הצוות, בקסטר מופיע משום מקום ומשכנע את הדוב לחוס עליהם.
כשחברי הצוות מטפסים החוצה מהכלוב, ווס מופיע ומאיים לדחוף את רון בחזרה לכלוב, אבל לבסוף מודה כי הוא תמיד שנא אותו אך עכשיו הוא מעריך אותו ומסייע לו לצאת החוצה.
ויל פרל בתור רון בורגנדי, מגיש חדשות עטור פרסים והמוביל בסן דייגו בכל המגזרים.
מתואר כנרקיסיסט וכשוביניסט וכישרונו היחידי שכפי הנראה תרם להצלחתו כאיש חדשות הוא יכולתו לקרוא היטב מהטלפרומפטר.
כריסטינה אפלגייט בתור ורוניקה קורנינגסטון, כתבת מהאזור הדרומי של אמריקה, מחוצפת וממוקדת במטרה להיות מגישת חדשות מובילה.
פול ראד בתור ראיין פונטנה, כתב שטח מסוגנן ומסוקס.
דייוויד קוצ'נר בתור צ'מפיון "צ'אמפ" קיינד.
כתב הספורט השוביניסטי, שככל הנראה חש רגשות עמוקים עבור רון.
סטיב קארל בתור בריק טאמבלנד, חזאי בעל פיגור שכלי, חביב ונאמן, שנוטה לשתף במחשבות לא רצויות בנושאים לא רלוונטיים.
וינס ווהן בתור ווס מנטות', המנחה המוביל של הרשת המתחרה.
לוק וילסון בתור פרנק ויקהארד, המנחה המוביל של הרשת השלישי במדרוג.
בן סטילר בתור ארתורו מנדס (כתב 'הערוץ הספרדי').
טים רובינס בתור קריין 'הערוץ הציבורי'.
סת' רוגן בתור אחד הצלמים.
פרק 28 של הסדרה "חברים בחווה" בו הדמות הראשית, אוטיס הופך לכתב חדשות נקרא "Anchor Cow" על שמו.
והתזמורת ממשיכה לנגן הוא סרט טלוויזיה אמריקאי מסוגת דרמה שיצא בשנת 1993. הסרט בוים על ידי רוג'ר ספוטיסווד ומככבים בו מת'יו מודין ואלן אלדה.
את התסריט לסרט כתב ארנולד שולמן, על פי הספר רב המכר של רנדי שליץ משנת 1987, "And the Band Played On: Politics, People, and the AIDS Epidemic".
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל מונטריאול, עוד לפני ששודר לראשונה ב-11 בספטמבר 1993 ברשת הטלוויזיה HBO.
הסרט עלה לאקרנים בהמשך בממלכה המאוחדת, קנדה, ספרד, גרמניה, ארגנטינה, אוסטריה, איטליה, שוודיה, הולנד, צרפת, דנמרק, ניו זילנד ואוסטרליה.
בפרולוג הסרט מתואר כי ב-1976, אפידמיולוג אמריקאי בשם דון פרנסיס מגיע לכפר על גדות נהר האבולה בזאיר, ומגלה שרבים מהתושבים שהרופא עבד איתם מתו ממחלה מסתורית, שלאחר מכן זוהתה כקדחת אבולה.
זוהי החשיפה הראשונה שלו למגפה כזו, והתמונות של המתים שהוא עוזר לשרוף רודפות אותו כאשר לאחר מכן הוא עובד כחוקר במחקר שמתקיים בנושא האיידס ונגיף ה-HIV מטעם המרכז לבקרת מחלות ומניעתן.
בשנת 1981, פרנסיס הופך להיות מודע למספר גדל והולך של מקרי מוות ממקורות לא מוסברים בקרב הומוסקסואלים בלוס אנג'לס, ניו יורק וסן פרנסיסקו, והוא מתבקש לפתוח בחקירה מעמיקה על הסיבות האפשריות.
תוך שהוא עובד ללא תשלום, בשטח מוגבל ועם ציוד מיושן, הוא נפגש עם דמויות מובילות בקרב הקהילה הלהט"בית, פוליטיקאים ורופאים, שרבים מהם מתרעמים על מעורבותו בגלל האג'נדות האישיות שלהם.
חלק מבין ההומוסקסואלים מסייעים לו, בעוד שאחרים מביעים תרעומת על מה שהם רואים כהתערבות לא רצויה באורח החיים שלהם, ובמיוחד ניסיונותיו לבצע סגר של המקומיים.
כאשר פרנסיס מציג את התאוריה שלו על כך שאיידס הוא מחלת מין שנגרמת על ידי נגיף, התאוריה סופגת מתקפה מגורמים שונים, בהם ה-CDC, שמסרבים לנסות להוכיח שהמחלה מועברת באמצעות הדם; במקביל הוא מותקף על ידי מדענים צרפתים ואמריקאים המתחרים בו על הקרדיט של גילוי הנגיף.
בינתיים, מניין ההרוגים מטפס במהירות.
מת'יו מודין - ד"ר דון פרנסיס
אלן אלדה - ד"ר רוברט גלו
איאן מקלן - ביל קראוס
גלנה הדלי - ד"ר מרי גואינן
ריצ'רד מסור - ויליאם דארו
סול רובינק - ד"ר ג'ים קורן
לילי טומלין - ד"ר סלמה דריץ
ג'פרי נורדלינג - גאטאן דוגה
דונאל לוג - בוב קמפבל
פטריק באצאו - ד"ר לוק מונטנייה
פיל קולינס - אדי פאפאסנו
סטיב מרטין - אח של חולה איידס
נטלי ביי - פרנסואז בארה
דייוויד מרשל גרנט - דניס סילי
רונלד גוטמן - ד"ר ג'ין-קלאוד צ'רמן
אנג'ליקה יוסטון - ד"ר בסטי רייז
קן ג'נקינס - ד"ר דניס דונוהו
ריצ'רד ג'נקינס - ד"ר מארק קוננט
צ'קי קריו - ד"ר וילי רוזנבאום
פטר מק'רובי - ד"ר מקס אסקס
צ'ארלס מרטין סמית' - ד"ר ארנולד יפה
דייוויד קלנון - מר ג'ונסטון
סוזי קורץ - גברת ג'ונסטון
רנה לה-וואנט - מנהל בנק הדם
הסרט מסתיים עם צילומים של משמרת נרות וצעדה בסן פרנסיסקו, ואחריו מונטאז' של תמונות של אנשים שחלו באיידס, חקרו את האיידס או ביצעו הסברה בקשר למחלה.
ברקע מושמע השיר "The Last Song" של אלטון ג'ון.
מרבית המבקרים שיבחו את יכולתם של אנשי הצוות בסרט לעבד את ספרו העמוס בפרטים ועובדות של שילץ, לכדי סרט דרמה קוהרנטי.
באתר Rotten Tomatoes הסרט זוכה לדירוג של 100% על בסיס שמונה חוות דעת.
הסרט היה מועמד ל-14 פרסי אמי וזכה בשלושה מהם.
כן היה מועמד לשני פרסי גלובוס הזהב (הסרט הטוב ביותר והשחקן הטוב ביותר), אך הפסיד בשתי המועמדויות.
הסרט גם קיבל שבע מועמדויות לפרסי "CableACE" וזכה בפרס אחד (שחקן המשנה הטוב ביותר, איאן מקלן).
וו וו הוא קוקטייל המורכב מוודקה, שנאפס אפרסקים ומיץ חמוציות.
היחסים של הרכיבים אינם קבועים.
את המרכיבים יש למזוג לשייקר מלא בקרח.
קיימת צורת הגשה בה הלקוחות מקבלים שייקר לצד כוסות שוט ריקות כדי שהמזמינים ימזגו לעצמם.
צורת הגשה אחת היא כוס הייבול או כוס אולד פשנד עם קרח וליים לקישוט.
הקוקטייל הופיע לראשונה בשנות ה-80 של המאה ה-20. הוא מהווה מין גרסה פשוטה יותר של סקס על החוף, ללא מיץ תפוזים.
וו ונג'ון (בסינית: 吴文俊, לעיתים נכתב וו ון-צון; 12 במאי 1919 - 7 במאי 2017) היה מתמטיקאי סיני וחבר באקדמיה הסינית למדעים (CAS).
מוצאה של משפחתו של וו הוא מג'יאשאן במחוז ג'ג'יאנג.
הוא עצמו נולד בשאנגחאי, וסיים את לימודיו באוניברסיטה הלאומית ג'יאו טונג בשנת 1940. ב-1945, וו לימד מספר חודשים באוניברסיטת האנגג'ואו (מאוחר יותר התמזגה לתוך אוניברסיטת ג'ג'יאנג) בהאנגג'ואו.
ב-1947, הוא נסע לצרפת לצורך השתלמות באוניברסיטת שטרסבורג.
לאחר מכן, הוא עבד בפריז עם רנה תום וגילה את מחלקת וו ונוסחת וו בטופולוגיה אלגברית.
בשנת 1951 הוא פנה ללימודי פוסט-דוקטורט באוניברסיטת פקינג.
עם זאת, ייתכן שוו היה בין גל החזרה של אקדמאים סינים שעבדו במערב שבא שבעקבות הדחתו של צ'יאנג קאי שק מהיבשת ב-1949, על-פי עדות ראייה של המתמטיקאי הצרפתי מרסל ברז'ה, היות שהוא נעלם מצרפת יום אחד, בלי לומר מילה לאיש.
בשנת 1957 נבחר להיות חבר של האקדמיה הסינית למדעים.
ב-1990, הוא נבחר כחבר באקדמיה למדעים של העולם השלישי.
יחד עם יואן לונגפינג, הוענק לו הפרס הלאומי העליון למדע וטכנולוגיה על ידי הנשיא ג'יאנג דזה-מין בשנת 2000, כשהחלו להעניק את הפרס, הנחשב כפרס המדעי והטכנולוגי הגבוה ביותר בסין.
הוענק לו גם פרס TWAS ב-1990 ופרס שאו ב-2006. הוא היה הנשיא של האגודה הסינית למתמטיקה.
המחקר של וו כלל את התחומים הבאים: טופולוגיה אלגברית, גאומטריה אלגברית, תורת המשחקים, היסטוריה של המתמטיקה, מערכת הוכחה אוטומטית.
תרומותיו החשובות ביותר היו בתחום הטופולוגיה האלגברית.
מחלקת וו ונוסחת וו קרויות על שמו.
בתחום ההוכחה האוטומטית, הוא ידוע על שיטת וו.
הוא היה גם פעיל בתחום ההיסטוריה של המתמטיקה הסינית.
הוא היה העורך הראשי של עשרת הכרכים של הסדרה הגדולה של המתמטיקה הסינית, המקיפים את הזמן למן העת העתיקה ועד תום תקופת שושלת צ'ין.
וו יין (בסינית מפושטת 吴茵, 2 באוגוסט 1909 – 10 באפריל 1991) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע סינית החל משנות ה-30 עד לשנות ה-90 של המאה ה-20. היא הופיעה ב-45 סרטים ו-48 הצגות.
וו ין נולדה בטיינג'ין, שושלת צ'ינג ב-1909 למשפחה מג'יאנגסו.
כשהייתה קטנה היא אומצה על ידי אח של אביה, ושמה שונה לינג יינג (杨瑛).
היא חזרה לגור עם הוריה הביולוגים בגיל 13. היא למדה ציור בשאנגחאי, שם היא הושפעה מהדרמה המודרנית.
ב-1929 היא הופיעה לראשונה בהצגה של טיאן טן "שיחת לילה בסוג'ואו".
באותו זמן היא כבר הייתה נשואה, אבל המשפחה שלה התנגדה בתוקף למשחק שלה.
כשהייתה נחושה להמשיך בקריירת המשחק שלה, היא התגרשה מבעלה.
ב-1935 הופיעה לראשונה בקולנוע בסרט "אישה חדשה".
ב-1936, כשהייתה מיוצגת על ידי יינג יונאיי, הצטרפה לחברת הסרטים "מינגשינג" והופיעה שם ביותר מעשרה סרטים, כולל "צומת".
במלחמת סין–יפן השנייה ב-1937 וו יין ברחה משאנגחאי לצ'ונגצ'ינג, שם היא שיחקה בהרבה הצגות ולפחות בשלושה סרטים.
לאחר הכניעה היפנית ב-1945, היא חזרה לשאנגחאי והצטרפה לחברת הסרטים "קונלון".
שם היא הופיעה בהרבה סרטים כולל "שמונת אלפים לי של ענן וירח" ו"אהבה מרחוק".
לאחר הקמתה של הרפובליקה העממית של סין ב-1949 שיחקה במגוון סרטים.
לאחר מכן, כונתה "ימנית" ב-1957 בעקבות הקמפיין האנטי-ימני.
במהלך מהפכת התרבות בסין היא עונתה ואיבדה את היכולת ללכת, ובעלה, יוצר הסרטים מנג ג'ונמו (孟君谋), נרדף למוות.
ב-11 בדצמבר 1978, לאחר מהפכת התרבות, וו יין עברה והצטרפה למפלגה הקומוניסטית של סין ב-1985. היא הופיעה בעוד כמה סרטים ומתה ב-1991.
וו יין זכתה בפרס הראשון של משרד התרבות הסיני על תפקידה בסרט "עורבים ודרורים".
בנובמבר 2005 היא נבחרה לאחת מ-100 השחקנים הסינים הטובים ביותר.
"שמונת אלפים לי של ענן וירח" (1947)
הוו דזה (בסינית מסורתית: 大禹, בסינית מפושטת: 吳子, בפין-יין: Wúzǐ, ווּ דְזְה) היא יצירה סינית קלאסית על אסטרטגיה צבאית, המיוחסת לווּ צִ'י.
היא נחשבת לאחת משבע הקלאסיקות הצבאיות.
מסופר כי היו שני ספרים על אמנות המלחמה מאת ווּ צִ'י, אך אחד מהם אבד, ולפיכך נותר רק הוו דזה כמייצג את הגותו הצבאית של ווּ צִ'י.
המהדורה המוקדמת ביותר של הוו דזה ששרדה לימינו היא מימי שושלת סונג (960-1297 לספירה), ובשל העותקים המועטים, אין הסכמה בין החוקרים באשר לתאריך האחרון בו נעשו עריכות ביצירה.
אולם לב היצירה מתוארך רשמית כיצירה מתקופת חייו של ווּ צִ'י (381-440 לפנה"ס), באמצע תקופת המדינות הלוחמות.
התייחסויות היסטוריות מעלות כי הוו דזה היה מפורסם ופופולרי מאוד גם בתקופת המדינות הלוחמות, וגם בתקופת שושלת האן.
בנוסף ללימודי האסטרטגיה והטקטיקה ולפילוסופיה של המלחמה, הוו דזה מקדיש גם תשומת לב רבה להישג הלוגיסטי של מוכנות למלחמה.
התוכן הפילוסופי של היצירה מתבסס בעיקר על מיזוג בין קונפוציאניזם ולגאליזם.
היצירה מנסה לגשר בין הדאגה ההומנית (הקונפוציאנית) לערכי המוסר ולממשל נדיב, לבין הצורך האדמיניסטרטיבי (הלגאליסטי) בשכר ועונש נוקשים וצפויים.
הניסיון למזג בין ערכים קונפוציאניים ולגאליסטיים משותפת גם לכתבים צבאיים אחרים שמתוארכים באופן ברור יותר לתקופת המדינות הלוחמות.
הטקסט הנוכחי של הוו דזה מתבסס על שישה חלקים, כל אחד מהם מתמקד בהיבט קריטי של ענייני הצבא: תכנון למען המדינה, הערכת הצבא, שליטה בצבא, הדאו של המצביא, תגובה לשינויים והמרצת הקצינים.
על אף שכל פרק בפני עצמו פחות ממוקד מכפי שמשתמע מן הכותרות המסורתיות, הכותרות כן משקפות את הנושאים ואת היקף החומר בו מטפל הספר.
בצעירותו, בילה ווּ צִ'י שנתיים מעצבות כתלמיד של הקונפוציאניזם.
לאחר מספר שנים בהן צבר ניסיון אדמיניסטרטיבי, הוא הגיע למסקנה כי כוח והכנה צבאיים הם הכרחיים לשרידותם של גמילות חסדים וצדק.
ללא צבא חזק שיגן על הצדק, לשיטתו, ייעלמו הסגולות הקונפוציאניות, והרשע ישלוט בעולם.
בשל הדגש הרב על חשיבותו של הצבא בשמירת החופש והזכויות האזרחיות, מציין כותבו של הוו דזה שיש לבחור מפקדים בזהירות, ועדיף לבחור אותם מבין בעלי האומץ המצטיינים באומנויות הצבא אשר גם מפגינים סגולות קונפוציאניות, ובעיקר חוכמה ושליטה עצמית..
מאחר שצבאות בתקופת המדינות הלוחמות הסתמכו בכבדות על סוסים, בין אם לתובלה או ככוח מניע למרכבה, מייחס הוו דזה חשיבות רבה יותר לאחזקת כוח פרשים מאשר באחזקת חיל רגלים, ואף ומתמקד יותר בפרשים בדיוניו הלוגיסטיים.
הוו דזה גם מדגיש את החשיבות של תמיכה משמעותית ונאמנות של פשוטי העם, זאת בעקבות המעבר בתקופתו ממלחמות בין אצילים להנעת ענק של צבאות אזרחיים.
ההתמקדות בחשיבותו של ממשל אזרחי כעזר הכרחי לכוח הצבאי גם מביאה את הוו דזה להדגיש את היישום של מדיניות קונפוציאנית שמטרתה לשפר את הרווחה החומרית של האנשים, לזכות בתמיכתם הרגשית ולתמוך במעלותיהם המוסריות.
הרמוניה וארגון חשובים זה לזו הדדית: ללא הרמוניה, ארגון לא יכול להיות מלוכד.
ללא ארגון, ההרמוניה לא תהיה אפקטיבית להשגת המטרות המשותפות.
ישנם שלושה שלבים להשגת כוח לחימה ממושמע ואפקטיבי: ארגון נכון, אימון רב ומוטיבציה יסודית.
רק לאחר בניית כוח ממושמע ומלוכד הופך הניצחון לעניין של טקטיקות ואסטרטגיה.
חלק נרחב בוו דזה עוסק באמצעים לבניית כוח שכזה.
בכל הקשור לתאוריות הלגאליסטיות על השגת פעולה רצויה באמצעות שימוש נכון בשכר ועונש, הוו דזה מצהיר כי שכר ועונש אינם מספיקים בפני עצמם.
הענקת פרסים מוגזמת עלולה לגרום ליחידים לרדוף עושר ותהילה על חשבון הקבוצה, בעוד שענישה מוגזמת עלולה לפגוע במוראל במקרה הטוב, ובמקרה הרע לדחוף אנשים להתחמק משירות במקום להתמודד עם תוצאותיו של כישלון.
בנוסף לשכר ועונש, צריך המצביא להנחיל ערכים (ובמיוחד מהסוג הקונפוציאני) לחייליו.
זאת מאחר שאדם הנלחם על דבר שהוא רואה כמטרה מוסרית יעדיף למות מאשר לחיות מבוזה, והדבר יתרום להצלחתו של החייל הבודד כמו גם הצבא ככלל.
רק בשילוב המיקוד המוסרי עם שכר ועונש אפקטיביים ייעשה הצבא לכוח ממושמע, נלהב ובעל מוטיבציה.
הוו דזה מציע למצביאים לאמץ טקטיקות ואסטרטגיות שונות בהתבסס על הערכתם את מצב שדה הקרב.
בין הגורמים המשפיעים על בחירת האסטרטגיות והטקטיקות: מבנה הקרקע ומזג האוויר במקום הקרב, אופיים הלאומי של הנלחמים, ההיסטוריה האישית ומאפייניו של מפקד האויב, וכן גם המוראל, המשמעת, הכושר, המספר והאיכות הכללית של כוחות בני הברית וכוחות האויב.
לשם איסוף מידע שכזה, ולשם מניעת מידע שכזה מן האויב, יש צורך קריטי בהטעיה ובריגול.
בשל החוסר בראיה ארכאולוגית, אין הסכמה בין החוקרים בנוגע לתעריך יצירתו או שינויו של הוו דזה.
יצירה בשם וו דזה הייתה מן הספרים הנפוצים ביותר לציטוט ביצירות של ימי המדינות הלוחמות.
(היצירה הוזכרה, למשל, ב"רשומות האביבים והסתוים" ו"בהאן פיי דזה".) סְה-מָה צְ'ייֵן מציין ברשומות ההיסטוריון כי הוו דזה משתווה בפופולריות שלו לאמנות המלחמה של סון דזה.
ישנן עדויות כי בימי המדינות הלוחמות התקיימו שני טקסטים בשם וו דזה, אך לפחות אחד מהם אבד.
ובכל מקרה, העובדה היא כי חלקים גדולים מן הטקסט אבדו או הוסרו במכוון ממהדורות שהגיעו לימינו, ובכך הפכו את היצירה לקשה יותר לתיארוך.
כיום יש ראיות גם לכך שזמן כתיבת היצירה הוא בתקופת המדינות הלוחמות, וגם לכך שהוא עבר שינויים בתקופות מאוחרות יותר.
המחקר השיטתי ביותר על תאריך היצירה וזהות היוצר של הוו דזה הסתמך על התייחסויות היסטוריות ועל תוכן הספר, והגיע למסקנה שלב העבודה נכתב, סביר להניח, על ידי ווּ צִ'י עצמו, אך סבל מאובדן משמעותי של תוכן, עריכות ותוספות בשנים שחלפו.
התאוריה מניחה כי תלמידיו של ווּ צִ'י הם שתיקנו את הטקסט בתחילה, אולם נראה שיש תוכן נוסף שהוכנס לטקסט עד סוף ימי שושלת האן (ייתכן שבמאמץ "לעדכן" את היצירה.) חמש הנקודות הבאות מסכמות את ממצאי המחקר באשר לזמן כתיבתו של הוו דזה.
סְה-מָה צְ'ייֵן ידוע כי כתביו של ווּ צִ'י היו נפוצים מאוד בסוף תקופת המדינות הלוחמות.
טענה זו נסמכת על הערה ב"האן פיי דזה" כי "בין הגבולות מדברים כולם על לוחמה.
ומשקי בית בכל מקום מחזיקים בסתר את ספריהם של סוּן וווּ".
"רשומות ההיסטוריון" מאמת את המידע הזה.
לימוד הוו דזה המשיך גם בידי דמויות מפורסמות משושלת האן, וגם בתקופת שלוש הממלכות.
תשומת הלב המתמשכת תומכת באפשרות שהטקסט הועבר ברצף מתקופת המדינות הלוחמות, לפחות עד תקופת שלוש הממלכות.
פסקאות משותפות עם יצירות בנות אותו זמן
הוו דזה חולק תפיסות כמו גם פסקאות שלמות עם יצירות אחרות שמתוארכות בצורה ברורה יותר לתקופת המדינות הלוחמות.
הדמיון הגדול ביותר הוא מול "וֵיי לְיָאודְזְה", "אמנות המלחמה של סוּן בִּין" ו"שש התחבולות".
ווּ צִ'י היה מנהיג צבאי ואזרחי כאחד, והצטיין בשני העיסוקים.
תפקיד כפול שכזה היה נפוץ עד תחילת תקופת המדינות הלוחמות, אך נעלם בשלבים מאוחרים יותר של ההיסטוריה הסינית.
העובדה שהוו דזה נכתב מנקודת מבטו של פקיד בעל אחריות אזרחית וצבאית כאחד תומכת בתאוריה שמתארכת את היצירה לתחילת תקופת המדינות הלוחמות.
הביקורת של מלומדי תקופת שושלת צ'ינג ערערה על האותנטיות של היצירה על בסיס האזכורים המופיעים בה של פרקטיקות צבאיות שנחשבו לא תואמות לתקופת המדינות הלוחמות.
בין הדברים שנחשבו לא תואמים: נגינה בחליל במחנה, מונחים שלא נחשבו מוכרים בתקופה והופיעו רק אחרי תקופת המדינות הלוחמות, וכן ההופעה של דגלים אסטרולוגיים בידי היחידות.
מאחר שחפירות ארכאולוגיות בתקופה המודרנית הוכיחו כי כל הפרקטיקות הללו התקיימו כבר בתקופת המדינות הלוחמות, הפכו הראיות לזיוף מתקופת שושלת צ'ינג לחסרות תוקף.
ישנה עדיין ביקורת על הספר, אשר מגיני האותנטיות שלו מתקשים להתמודד איתה, וזו נוגעת לתיאורי הפרשים בספר כענף חשוב ועיקרי של הצבא.
מאחר שהשימוש בפרשים, על פי ההשערה המקובלת, לא נעשה מרכזי לפני סוף תקופת המדינות הלוחמות, דגש שכזה מרמז כי המהדורות של ימינו כנראה נערכו לאחר מותו של ווּ צִ'י, או שההשערה לגבי חשיבות הפרשים שגויה.
אלא אם תמצא ראיה ארכאולוגית על כך שפרשים נעו מרכזיים קודם ל-300 לפנה"ס, התאריך אותו מספקת ההשערה, אז הרי שחלקים מהוו דזה, או אפילו כולו, מקורם בסוף ימי המדינות הלוחמות או בתחילת תקופת שושלת האן.
המסקנה הסבירה ביותר מן העובדות שהובאו כאן, לדעתם של חוקרים כיום, היא שהטקסט נוצר עקרונית על ידי ווּ צִ'י עצמו, אך במהלך מסירתו ועריכתו אסטרטגים מסוף תקופת המדינות הלוחמות ותלמידים מתחילת תקופת שושלת האן הוסיפו פסקאות לגבי פרשים ותיקנו גם חלק מהמושגים.
מבנה כזה של יצירה שמקורה בדמות היסטורית ידועה אך עברה תיקונים בידי דורות מאוחרים יותר של אסטרטגים למעשה אינו ייחודי לוו דזה, והוא מאפיין את רוב שבע הקלאסיקות הצבאיות.
"וו-לה-ויקונט" הוא שאטו (טירה) וגן בסגנון צרפתי במנסי (Maincy), כ־55 קילומטרים דרומית־מזרחית לפריז, במחוז סן-אה-מרן (Seine-et-Marne).
הגן נבנה בין השנים 1658–1661, וידוע בעיצובו המושתת על סימטריה וגאומטריה.
את הגן תכנן והקים אנדרה לה נוטר, הגנן ומתכנן הנוף המלכותי, עבור ניקולא פוקה, שר הכספים של לואי ה־14. "וו-לה-ויקונט" היה ידוע כיצירתו החשובה והשאפתנית ביותר, עד אשר תכנן את הגנים בארמון ורסאי.
הגן היווה השראה ארכיטקטונית באירופה של אמצע המאה ה־17. בתכנון השאטו לקחו חלק האדריכל לואי לה וו (Louis Le Vau) והצייר שארל לה ברן (Charles Le Brun).
השאטו עצמו מוגבה וניתן להשקיף ממנו על הגן, ומן הגן על השאטו.
סגנונו האדריכלי מושתת על מוטיבים של הארכיטקטורה הקלאסית של יוון ורומא, עם גגות שנועדו להתמודד עם מזג האוויר בצרפת, אך עדיין מתקשרים לעולם הארכיטקטורה הקלאסית.
הגנים מעוצבים בסגנון תיאטרלי וייצוגי, שנועד לבטא את שליטתו של האדם בטבע.
לאחר שבנה לה נוטר את "וו-לה-ויקונט", ביקש לואי ה־14 לבנות ארמון וגנים מרשימים יותר מאלה של פוקה, ופנה ללה נוטר שיתכנן עבורו את גני ורסאי.
והרי החדשות הייתה מהדורת חדשות יומית ששודרה בערוץ כאן 11 מ-16:30 עד 17:00 בהגשת רינת ספיבק.
המהדורה הושקה בתחילה כמהדורה המקדימה לחדשות הערב, המהדורה המרכזית של הערוץ, אך בחודש יולי 2018 בוצעו בה כמה שינויים והיא הועברה לשעה 16:30. ב-10 בינואר 2019 הופסק שידור התוכנית.
התוכנית הושקה ב-31 בדצמבר 2017 כמהדורה המקדימה של חדשות הערב, והחליפה עם העולם היום את התוכנית שבע אקטואלי.
היא שודרה מדי ערב בשעות 19:30 עד 19:58 בכאן 11 בטלוויזיה וברדיו ברשת כאן ב'.
את המהדורה הגישה מגישת המהדורה המרכזית גאולה אבן-סער ובימי חמישי החליפה אותה מיכל רבינוביץ'.
ב-8 ביולי 2018 עברה התוכנית כמה שינויים: שעת השידור הוקדמה ל-16:30, החלה להגיש אותה רינת ספיבק, והמהדורה החדשה מסכמת את כל אירועי היום.
במקומה הוארכה התוכנית "העולם היום" עד 19:58, ולפניה שודרה "מהדורת שבע".
ב-10 בינואר 2019 הופסק שידור התוכנית בעקבות שינויים בלוח השידורים ועלייתה לאוויר של התוכנית "קלמן וסג"ל".
המהדורה נשאה אופי קליל, ובמהלכה דווחו אירועי היום בשיחות וידאו עם כתבי התאגיד וכמו כן שודרו קטעים מכותרות חדשות הערב.
וו"ס מוסקבה היה מועדון כדורגל סובייטי מהעיר מוסקבה.
המועדון הוקם בשנת 1944 במוסקבה בחסות בית הספר הצבאי לתעופה.
המועדון ייצג את חיל האוויר הסובייטי ושחקניו שיחקו במדי צהוב-כחול.
משחקי הבית נערכו באצטדיון "דינמו" ובאצטדיון "סטלינץ".
הישג השיא של הקבוצה באליפות ברית המועצות הוא מקום 4 בליגת העל בעונת 1950. בליגת העל הקבוצה שיחקה 161 משחקים.
בטורניר הגביע הסובייטי ההישג הגבוה ביותר היה העפלה לחצי גמר בעונת 1951.
אחד ממאמניה הנודעים ביותר היה וסבולוד בוברוב שכיהן כמאמן הקבוצה בעונת 1952.
במאי 1953, הקבוצה התפרקה עקב הפחתה בכוחות המזוינים.
אליפות ליגת המשנה הסובייטית: 1946
מועדון כדורסל וו"ס מבא"ו מוסקבה הוא מועדון כדורסל סובייטי מהעיר מוסקבה, שהתקיים בשנים 1945 - 1959.
לאחר מלחמת העולם השנייה בהוראת סטלין הוקמה חברת הספורט של חיל האוויר של המחוז הצבאי המוסקבאי .
חברת הספורט כללה מועדוני כדורגל, הוקי קרח, כדורסל וכדורעף.
למנהל החברה מונה וסילי סטלין.
קבוצת הכדורסל הפכה לאחת החזקות בברית המועצות ושלא כמו מועדוני הכדורגל וההוקי שהתפרקו בשנת 1953, קבוצת הכדורסל המשיכה להתקיים עד 1959.
מועדון ההוקי קרח וו"ס מבא"ו מוסקבה VVS MVO היה מועדון הוקי קרח מהעיר מוסקבה.
הוקם ב-21 בדצמבר 1946. התמודד בשבע העונות הראשונות של אליפות ברית המועצות.
שלוש פעמים זכה באליפות ברית המועצות בהוקי קרח.
לאחר מלחמת העולם השנייה בהוראת סטלין הוקמה חברה של חיל האוויר של מחוז מוסקבה שכללה מועדוני ספורט בענפים כמו כדורגל, הוקי קרח, כדורסל וכדורעף.
לראש חברת הספורט מונה וסילי סטלין.
עמוד השדרה הורכב מספורטאים, בוגרי האקדמיות הצבאיות, המאמן הראשון היה אנטולי טראסוב שגם שיחק בקבוצה כמאמן-שחקן, ב-1947 הוא עבר לקריירה מצליחה בצסק"א מוסקבה.
ב-1949 הקבוצה סיימה כסגנית האלופה.
ב-7 בינואר בתחומי סברדלובסק מטוס מדגם דאגלס C-47 ועליו כמה משחקני הקבוצה התרסק בעת נחיתה בשדה התעופה קולצובו, כל מי שהיה על המטוס נהרג.
מהם 8 שחקנים, רופא הקבוצה והמאמן.
כולם נקברו בקבר אחים בסברדלובסק.
לאחר התרסקות מונה וסבולוד בוברוב למאמן הקבוצה והורכבה קבוצה חדשה שזכתה בהמשך ב-3 אליפויות רצופות.
בין שחקני הקבוצה באותה תקופה היה ויקטור טיחונוב, לימים מאמן צסק"א מוסקבה ונבחרת ברית המועצות שנחשב היום לאחד מגדולי המאמנים בכל הזמנים.
ב-1953, לאחר שזכתה באליפות השלישית, הקבוצה מוזגה לתוך קבוצת צסק"א מוסקבה והפסיקה להתקיים כקבוצה עצמאית.
מחזיקת גביע ברית המועצות: 1952
וו ליי (במנדרינית: 武磊; נולד ב-19 בנובמבר 1991) הוא כדורגלן סיני אשר משחק בקבוצת שאנגחאי פורט.
ליי מחזיק בשיא של כל הזמנים כמלך השערים הגדול ביותר בתולדות סין כשהבקיע עבור שאנגחאי SIPG מהליגה הסינית 151 שערים.
וו לי התחיל את קריירת הכדורגל שלו כששיחק עבור שאנגחאי SIPG.
את הופעת הבכורה שלו עבור המועדון ערך ב-2 בספטמבר 2006 בהפסד 3–5 נגד יונאן ליג'יאנג דונגבה, מה שהפך אותו לשחקן הצעיר אי פעם לשחקן כדורגל סיני מקצועי בגיל 14 שנים ו-287 ימים.
הוא סייע למועדון לזכות באליפות הליגה השלישית ולהעפיל לליגה השנייה בסוף עונת 2007. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במדי המועדון ב-30 אוגוסט 2008 בניצחון 0–2 נגד צ'ינגדאו.
וו הבקיע לראשונה שלושה שערים במשחק ב-2 ביוני 2013 בניצחון 1–6 נגד שנגחאי שנג'ין ועד מהרה ביסס את עצמו כמלך השערים הגדול בתולדות סין.
ב-18 במרץ 2018, וו הבקיע ארבעה שערים בניצחון 2–5 נגד גואנגג'ואו והפך לשחקן הסיני השני להבקיע ארבעה שערים במשחק ליגת העל הסינית, אחרי לי ג'יניו בעונת 2006. בעונת 2018, וו ליי הפך למלך השערים בליגת העל הסינית כשהבקיע 101 שערים.
הוא זכה בפרס נעל הזהב עם 27 שערים ושבר את השיא להבקעת שערים לעונה בליגת העל הסינית.
וו הוא שחקן הכדורגל הסיני הראשון שזכה בגביע כדורגלן השנה בסין, מאז 2008.
ב-28 בינואר 2019, וו עבר ללה ליגה וחתם בקבוצת אספניול תמורת 2 מיליון אירו וחתם על חוזה לשלוש שנים עם אופציה להארכה בשנה נוספת.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-3 בפברואר 2019 בתיקו 2-2 נגד ויאריאל, כשעלה כמחליף לדידק וילא בדקה ה-77. הוא הפך לשחקן הסיני השני לשחק בלה ליגה אחרי ז'אנג צ'נגדונג.
ב-9 בפברואר 2019, הוא עלה כמחליף וסחט בעיטת עונשין בניצחון 1–2 נגד ראיו ואיקאנו.
ב-17 בפברואר 2019, הוא הפך לשחקן הסיני הראשון שפותח בהרכב במשחק הלה ליגה בתיקו המאופס נגד ולנסיה.
ב-2 במרץ הבקיע את שער הבכורה שלו במשחק שהסתיים בניצחון קבוצתו 1–3 על ויאדוליד, ובכך הפך לסיני הראשון שמבקיע בלה ליגה.
ב-11 באוגוסט 2022 חזר לליגה הסינית וחתם בשאנגחאי פורט.
וו הוזמן לנבחרת הסינית מתחת לגיל 20 ב-2009 והבקיע תשעה שערים בחמישה משחקים במהלך משחקי אליפות העולם 2010. הופעותיו המרשימות הקנו לו מקום גם בנבחרת הלאומית והוא שיחק באליפות מזרח אסיה בכדורגל ב-2010, כשערך את הופעת הבכורה שלו ב-14 בפברואר 2010 בניצחון 0–2 על נבחרת הונג קונג.
כמה חודשים לאחר מכן, חזר וו לנבחרת הלאומית מתחת לגיל 20 לאליפות אסיה עד גיל 19 והוא שיחק בארבעה משחקים והבקיע שני שערים תוך כדי שהוא סייע לסין להעפיל לרבע הגמר.
הוא הבקיע את שער הבכורה במדים הלאומיים של הנבחרת הבוגרת ב-28 ביולי 2013 בניצחון 3–4 על נבחרת אוסטרליה במסגרת גביע מזרח אסיה 2013.
והריקותי לכם ברכה הם שני ניגונים מניגוני חב"ד, יש סוברים שהניגון השני מבוסס על הניגון הראשון.
בז'אנר ניגוני חב"ד הניגון הראשון הוא בקטגוריה של "ניגוני שמחה".
מילות הניגון מבוססות על הגמרא במסכת תענית, המפרשת פסוק מספר מלאכי בקשר למעשר כספים, (השיר הוא רק המודגש):
לא ידוע בבירור מי המלחין של הניגון, לדברי הרבי מלובביץ' יש המייחסים את הניגון לרבי שניאור זלמן מלאדי, האדמו"ר הראשון של חסידות חב"ד.
בספר הניגונים חב"ד הניגון מופיע בחלק א', ניגון מספר ק"ס (160).
אצל הרבי מלובביץ' שרו רבות שיר זה בהתוועדויות, פעמים שהתחיל את השיר בעצמו.
בשנת 1960 הופיע הניגון באלבום "ניגוני חב"ד 1" של ניח"ח.
גרסאות כיסוי לשיר: ב־2011 הופיע השיר באלבום "לחיים טיש - חב"ד", ב-2015 הופיע השיר באלבום "צמאה 2" בביצוע ישי ריבו.
ב-2016 הופיע באלבום "פורים בירושלים 2" של חיליק פרנק.
השיר בוצע גם על ידי אברהם פריד, האחים יוסי פיאמנטה ואבי פיאמנטה.
ובגרסאות כיסוי: יונתן רזאל, עקיבא תורג'מן, אהרן רזאל, עמיר בניון עם תזמורת ירושלים מזרח ומערב, מנדי ג'רופי, גד אלבז, רמי קליינשטיין, עידן עמדי ואחרים.
ישנו ניגון חבד"י נוסף באותו שם, עם חלק מהמילים של הניגון הראשון, שקט ואיטי יותר, באותו הפסוק: .
המיוחס למשפחת חריטונוב (שלום חריטונוב או אחיו אהרן) מהעיר ניקולייב.
הניגון היה מושר אצל הרבי מנחם מנדל שניאורסון בעת התוועדות.
לב לייבמן טוען כי כנראה ניגון זה בסיסו הוא הניגון הראשון, אך עובד מחדש על ידי משפחת חריטונוב.
הניגון הופיע בתחילת שנות ה-70 באלבום "ניגוני ליובאוויטש 2" של שמואל בצלאל אלטהויז שזכר את הניגון מעיירתו ניקולייב.
ומשם בשנת תש"מ לספר הניגונים חב"ד חלק ג' ניגון מספר ר"פ (280).
הניגון הופיע בפרויקט היכל הנגינה ואצל אמנים נוספים, הרב יואל כהן שר את הניגון ללא מילים.
וו אנאלי או קרס אנאלי הוא מוט מתכת חלק ומעוקל, לרוב עם כדור מתכת בקצה אחד וטבעת בקצה השני, המשמש להכנסה בפי הטבעת של האדם המשתמש בו או לחברו, למטרות ארוטיות.
ווּ (בסינית מפושטת 吴, בסינית מסורתית 吳) היא שפה סינית.
על פי המיון הבלשני, מדובר בקבוצה של שפות סיניטיות הקרובות מבחינה לשונית והקשורות זו לזו מבחינה היסטורית.
ווּ מדוברת בעיקר בעיר שאנגחאי, במחוז ג'ג'יאנג, בחציוֹ הדרומי של מחוז ג'יאנגסו (סונאן, כולל סוּג'וֹאוּ, צ'אנגְג'וֹאוּ, ווּשִׂי וכמה חלקים של גֵ'נְג'יָאנג) ובסביבותיה.
הניבים/הווריאנטים העיקריים של ווּ הם, בין היתר הניבים של שאנגחאי, סוג'ואו, ווּשִׂי, צ'אנגג'ואו, נינגבו, האנגְג'וֹאוּ, שָאוֹשִׂינְג, וֵנְג'וֹאוּ, ג'ינְחווה ויוֹנְגְקָאנְג.
דוברי ווּ מפורסמים, כגון צ'יאנג קאי-שק, לוּ' שׂוּ'ן וצאי יו'אנפיי, מילאו תפקידים חשובים מאוד בתרבות ובפוליטיקה הסינית המודרנית.
ווּ נמצאת בשימוש גם באופרת פינגטאן, באופרת שאנגחאי ובאופרת יו'אֶה הפופולרית ברמה הלאומית; וכן בהופעותיו של הבדרן והקומיקאי הפופולרי ג'ו ליבו.
ווּ מדוברת גם במספר רב של קהילות הפזורה הסינית, שמרכזים משמעותיים שלה אוכלסו על ידי מהגרים מהעיר שאנגחאי, מנפת צ'ינגטיאן ומהנציבויות העירוניות נינגבו ו-ווֵּנְג'וֹאוּ.
ווּ דַאוֹ (בסינית: 悟道, פיניין: Wù dào, מילולית: "דרך התודעה", השם המלא בסינית: "悟道预训练模型" - "Wùdào yù xùnliàn móxíng") הוא פיתוח סיני של בינה מלאכותית רב-מודאלית שנבנה על ידי האקדמיה לבינה מלאכותית של בייג'ינג (BAAI).
וו דאו הושווה ל GPT-3, והוא בנוי על ארכיטקטורה דומה.
בעוד של GPT-3 יש 175 מיליארד פרמטרים, או משתנים ותשומות בתוך מודל למידת המכונה, לוו דאו יש 1.75 טריליון פרמטרים (סדר גודל יותר).
וו דאו הוכשר על 4.9 טרה-בייט של תמונות וטקסטים (שכללו 1.2 טרה-בייט של טקסט סיני ו-1.2 טרה-בייט של טקסט אנגלי).
יו"ר BAAI אמר כי וו דאו הוא ניסיון "ליצור את מודל הבינה המלאכותית הגדול והחזק ביותר האפשרי".
אף על פי שהשוואות ישירות בין מודלים המבוססות על ספירת פרמטרים (כלומר בין וו דאו ל-GPT-3) אינן מתואמות ישירות לאיכות.
וו דאו 2.0, כונתה "המערכת הגדולה ביותר עד כה של שפה בבינה מלאכותית".
יוצריו של וו דאו הוכיחו את יכולתו לבצע עיבוד שפה טבעית וזיהוי תמונות, בנוסף ליצירת טקסט ותמונות: המודל יכול לא רק לכתוב חיבורים, שירים וצמדים בסינית מסורתית, הוא יכול גם ליצור טקסט חלופי המבוסס על תמונה סטטית וגם ליצור תמונות כמעט פוטוריאליסטיות המבוססות על תיאורי שפה טבעית.
וו דאו גם הראה את היכולת שלו להפעיל דמויות וירטואליות (עם קצת עזרה מ- Microsoft- spinoff XiaoIce) ולחזות את המבנים התלת-ממדיים של חלבונים כמו AlphaFold.
הפיתוח של Wu Dao החל באוקטובר 2020, מספר חודשים לאחר השחרור של GPT-3 במאי 2020. האיטרציה הראשונה של המודל, Wu Dao 1.0, "יזמה פרויקטי מחקר בקנה מידה גדול" באמצעות ארבעה מודלים קשורים
וו דאו ון-יואן (Wen Yuan) מודל שפה מאומן מראש של 2.6 מיליארד פרמטרים, תוכנן עבור משימות כמו מענה בדומיין פתוח, ניתוח סנטימנטים ותיקון דקדוק
וו דאו ון-לאן (Wen Lan) מודל גרפי מולטי-מודאלי של מיליארד פרמטרים, הוכשר על 50 מיליון זוגות תמונות, לביצוע כיתובי תמונה
וו דאו ון-חוי (Wen Hui) מודל שפה מחולל של 11.3 מיליארד פרמטרים, תוכנן עבור "בעיות חיוניות בבינה מלאכותית כללית מנקודת מבט קוגניטיבית"; Synced אומר שהוא יכול "ליצור שירה, ליצור סרטונים, לצייר תמונות, לאחזר טקסט, לבצע נימוקים מורכבים וכיוצא באלה"
וו דאו ון-סו (Wen Su) המבוסס על מודל השפה BERT של גוגל ואומן על מסד נתונים של 100 גיגה-בייט UNIPARC (כמו גם אלפי רצפי גנים), תוכנן עבור חיזוי מבנה ביו-מולקולרי ומשימות קיפול חלבון
WuDaoCorpora, נכון לגרסה 2.0, היה מערך נתונים גדול שנבנה לאימון וו דאו 2.0. הוא מכיל 3 טרה-בייט של טקסט שנאסף מנתוני אינטרנט, 90 טרה-בייט של נתונים גרפיים (המשלבים 630 מיליון זוגות טקסט/תמונה), ו-181 ג'יגה-בייט של דיאלוג סיני (המשלב 1.4 מיליארד סבבי דיאלוג).
Wu Dao 2.0 הוכשר באמצעות FastMoE, גרסה של תערובת הארכיטקטורה של מומחים שפותחה על ידיGoogle .ביוני 2021 נאמר ב-TheNextWeb כי "הפרטים לגבי האופן המדויק שבו וו דאו הוכשר, מה היה במערך הנתונים השונים שלו, ואיזה יישומים מעשיים ניתן להשתמש בהם נותרו עלומים".
מנהל המדיניות של OpenAI כינה את וו דאו דוגמה ל"דיפוזיה של מודל", ניאולוגיזם המתאר מצב שבו ישויות מרובות מפתחות מודלים דומים לאלו של OpenAI.
מנהיים הוא מועדון כדורגל גרמני.
הוא פועל במנהיים החל מסוף המאה ה-19.
המועדון הוקם בשנת 1896 על בסיס איחוד קבוצות שהיו קיימות בעיר.
גם כאשר מספר ליגות אזוריות גדל באופן משמעותי בשנות ה-30 של המאה ה-20 קבוצת המועדון לא הצליחה להגיע לתחרויות ארציות והייתה מפסידה ליריבה העירונית ולדהוף מנהיים.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה המועדון חידש את הפעילות ובעונת 1948/49 זכה באליפות.
בהמשך חוזק של קבוצת המועדון ירד והיא שיחקה בעיקר בליגה אזורית.
בשנת 1998 בוצע איחוד עם קבוצה אחרת של העיר.
בעונת 2024/2015 הקבוצה ירדה לליגה לחובבים.
וו עצירה הוא מתקן הממוקם בחלקו האחורי של מטוס, המיועד לבלום את המטוס בעת נחיתה, נמצא בשימוש במטוסי קרב, כאשר בנחיתות על מסלולי טיסה קרקעיים השימוש מיועד לתקלות ומצבי חירום ואילו בנושאות מטוסים השימוש הוא לנחיתות בשגרה.
וו העצירה הוא מוט מתכת חזקה (במטוסים מסוימים, ה-F-16 לדוגמה, המוט עשוי מתכת גמישה למדי) שבקצהו וו מעוקל המיועד להיתפס בכבל המתוח לרוחב מסלול הנחיתה, הקרוי כבל עצירה.