tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דמותה של טיפואיד מרי הופיעה בסרט הלייב אקשן "אלקטרה" בגילומה של הדוגמנית והשחקנית נטשה מלטה.
את דמותה בסדרת הטלוויזיה "איירון פיסט" מגלמת השחקנית אליס איב.
מרי ווקר היא נערה הסובלת מהפרעת זהות דיסוציאטיבית.
נרמז כי מצב זה קרה מכיוון שדרדוויל, בזהותו כמאט מורדוק, תקף את מנהל בית הבושת בו עבדה מרי, והעיף את מרי מחלון.
מרי, מלאה שאיפת נקמה, החליטה כי לעולם לא תיפגע מגבר, אף על פי כי נרמז שהייתה קורבן התעללות.
אישיותיה, פרט לאישיותה הרגילה הן "מרי" השקטה והפציפיסטית, "טיפואיד" ההרפתקאנית האלימה ו"בלאדי מרי" הברוטלית והסדיסטית.
מרי פעם טענה כי הייתה לה אישיות רביעית אבודה.
עקב מצבה, כוחותיה מתעצמים לאין שיעור וביכולתה לשרוף עד אפר בניין דירות.
כסוכנת של קינגפין, טיפואיד נלחמה בתדירות גבוהה והיו לה יחסי אהבה-שנאה עם דרדוויל.
באמצעות טיפולי היפנוזה, מרי הצליחה לדכא את אישיותיה כטיפואיד וכבלאדי מרי, מחשש שתעולל נזק, וכתוצאה מטיפולים אלו מרי מצליחה לנהל אורח חיים נורמלי ואף נהייתה שחקנית באופרת סבון.
אומנם, מרי לא הצליחה לשלוט באישיות בלאדי מרי, מה שהתבטא במאבק נגד ספיידרמן, שבו כמעט והרגה את חברתו של ספיידרמן, מרי ג'יין ווטסון.
בשלב מסוים, מרי הייתה מרותקת למוסדות חולי נפש, ונפגשה שם עם שכיר החרב דדפול, שמעורר בה את כל אישיויותיה השונות; מרי שכרה את דדפול להורגה, טיפואיד שלחה את דדפול לפרוץ למוסד ואילו בלאדי מרי שלחה את דדפול להרוג את אחת מחברותיו של קפטן אמריקה.
דדפול, המבין למצבה, מחזיר אותה לבית הבושת בו עבדה כדי להביס את דרדוויל, אך הם מובסים על ידו.
עלייתו של הקינגפין, היוזמה וארץ הצל
לאחר שאקו יורה בקינגפין ומותירה אותו בתרדמת, מרי היא גורם חשוב לעלייתו מחדש, אך לאחר שמרי אינה הורגת את דרדוויל קינגפין לועג לה ומשאיר אותה במצב של טירוף, ומכריח אותה לירות באלטר אגו של דרדוויל, מאט מורדוק, אך לוק קייג' וג'סיקה ג'ונס הודפים אותה וכולאים אותה בכלא הרפסודה.
כשאלקטרו מאגד קבוצות נבלי על ומשחרר את אסירי הכלא, מרי מצליחה לחמוק ממרדף של האוונג'רס וחוזרת כסגניתו של הקינגפין.
לאחר אירועי בית אם, מתגלה כי מרי היא למעשה מוטאנטית, אך היא לא נכללת ברשימה הרשמית של המוטאנטים הנותרים.
בשלב מסוים לאחר אירועי מלחמת אזרחים, מרי נמצאה על ידי הנרי גרייס המכריח אותה להצטרף אל היוזמה, לאחר שמרי יוצאת מדעתה וכמעט מתאבדת.
מרי מאמצת את הכינוי "מוטאנט אפס", ועוטה חליפת שריון המסתירה את פניה.
לדברי דוק סמסון, "מוטאנט אפס" מעורערת בנפשה, אך למרות מצבה המעורער היא עולה ליוזמת הצל כחברה בכירה.
כאשר טאסקמאסטר נוטל את הפיקוד על יוזמת הצל, הוא מתחיל לחשוד במוטאנט אפס, מנפץ את לוחית הקסדה ובכך חושף את זהותה.
בהמשך, מרי מצטרפת לארגון היד ולדרדוויל, ומרי נאבקת בספיידרמן שנית ומובסת, וכאשר בולזאיי מת היא מנצלת את הכאוס השורר אך מובסת על ידי ספיידרמן.
מאוחר יותר, מתגלה כי היא סוכנת רדומה של הקינגפין, ונשלטת בפקודות קוליות.
מאוחר יותר היא נראתה תוקפת את קבוצת האקס-מן עם ליידי דת'סטרייק, ומצטרפת לאחוות המוטאנטיות.
טיפול אַמְבּוּלָטוֹרי (מקור לטיני: ambulator = הולך רגל; המונח כולל גם טיפול באשפוז יום או טיפול יום בבית חולים וכן טיפול במרפאת קהילה) הוא טיפול רפואי הכולל ייעוץ או התערבות רפואית אחרת הניתנת למטופל בבית חולים או במרפאה, כשהמטופל משתחרר מהמתקן הרפואי באותו היום שבו הגיע אליו.
במסגרת האמבולטורית ניתנים בדיקות וטיפולים רפואיים למחלות או טיפולי רפואה מונעת, כולל ניתוחים קטנים והליכים רפואיים אחרים, כולל רוב טיפולי השיניים, בדיקות אבחוניות רבות כגון: בדיקת דם, צילום רנטגן, אנדוסקופיה, ביופסיה, בדיקת CT ו-MRI.
טיפולים אמבולטוריים אחרים כוללים ביקורי רופא דחופים, טיפולי רפואה שיקומית וגם התייעצויות טלפוניות.
אתרים בהם יכול להינתן טיפול אמבולטורי כוללים:
מרפאת רופא - רוב הטיפולים האמבולטוריים במערכות הבריאות של מדינות רבות בעולם ניתנים במרפאת הרופא, בין אם הטיפול ניתן במסגרת שרות בריאות פרטי, או במסגרת שרות בריאות ממלכתי.
עיקרם של טיפולים אלה הוא בביקור רופא.
הרופא הנותן טיפולים אמבולטוריים במרפאתו יכול שיהיה בעל מומחיות באחד מתחומי המומחיות המוכרים ברפואה, כגון רפואת משפחה, רפואה פנימית, רפואת נשים ומיילדות, ועוד.
מרפאות - אלה כוללות מרפאות מומחים, מרכזי ניתוחים אמבולטוריים, ומרפאות לרפואת חירום.
בישראל, חלק מקופות החולים מפעילות מרפאות לרפואת חירום הפתוחות מעבר לשעות העבודה של מרפאות הרופאים, וחוסכות את הצורך בפנייה ישירה לחדר מיון של מרכז רפואי, במקרים בעלי דחיפות נמוכה יותר.
בית חולים - כולל חדרי המיון, או אגפים לרפואה דחופה של בתי חולים, וכן מרפאות חוץ של בתי חולים, הנותנים מגוון רחב של טיפולים אמבולטוריים, כולל ניתוחים וטיפול נפשי.
חלק מן הפונים לחדרי המיון של בתי החולים מאושפזים לצורך טיפול, כיוון שלדעת הרופא לא ניתן לספק הטיפול במסגרת אמבולטורית.
יחד עם זאת, רוב הפניות לחדרי מיון של בתי חולים מסתיימות בטיפול אמבולטורי בלבד, ללא צורך באשפוז.
מוסדות לא רפואיים - שירותים רפואיים הניתנים במוסדות שאינם רפואיים, כגון בתי ספר, או בתי סוהר ניתנים לרוב במסגרת אמבולטורית.
אי-ספיקת לב היא מחלה כרונית מתקדמת שבה נפגע תפקוד הלב כמשאבת דם, והוא אינו מסוגל לספק את הדרישות המטבוליות של הגוף, או שהוא עושה זאת תחת לחצי מילוי גבוהים.
הטיפול במחלה זו משתנה בהתאם לסוג אי-ספיקת הלב הנקבע לפי מקטע הפליטה ובהתאם לחומרת התסמינים והשפעתם על הסבילות למאמצים.
תיאורים המתאימים לאי-ספיקת לב מופיעים בכתבים ממצרים העתיקה, יוון העתיקה והודו.
עוד נמצא כי הרומאים עשו שימוש רפואי באצבעונית ארגמנית, שעליה מכילים גליקוזידים המעודדים את התכווצות הלב, אולם גם עלולים לגרום להפרעות קצב.
חיבור מפורט על יתרונות תמצית עליה של האצבעונית הארגמנית מאת ויליאם וית'רינג פורסם בשנת 1785. בחלוף השנים נוסו גם טיפולים בהקזת דם ובעלוקות למחלות הלב.
במאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 נפוץ טיפול לבצקות הרגליים באמצעות ניקוז המכני על ידי נקזי סאות'י (Southey).
ראשוני המשתנים היו מבוססי כספית, אולם אלה נקשרו ברעילות משמעותית.
בשנת 1958 פותחו משתנים מקבוצת התיאזידים ובהמשך גם משתני לולאה.
פריצת דרך בטיפול באי-ספיקת לב הושגה עם פרסום תוצאות מחקר CONSENSUS-I בשנת 1987 שהדגים שיפור ניכר בתמותה מאי-ספיקת לב עם הטיפול במעכבי ACE.
מחקר זה, ומחקרים נוספים בהמשך, ביססו את יסודות הטיפול באי-ספיקת לב עם מקטע פליטה ירוד.
השתלת הלב הראשונה בוצעה ב-1967 בדרום אפריקה על ידי צוות רופאים בראשותו של כריסטיאן בארנרד.
טיפול לא תרופתי באי-ספיקת לב
הגבלת צריכת נתרן בתזונה, ובכלל זה של מלח בישול, מומלצת לאנשים עם אי-ספיקת לב במספר מסמכי קווים מנחים, אולם קיימים מחקרים סותרים בדבר התועלת שבהגבלה זו באי-ספיקת לב.
בעוד שנתונים תצפיתיים הצביעו על קשר בין צריכת נתרן לאגירת נוזלים וסיכון מוגבר לאשפוזים, מחקרים אחרים מרמזים על החמרה הקשורה בציר הנוירוהורמונלי בעת הגבלת צריכת נתרן, עם זאת, מחקרים אלה נערכו כאשר המשתתפים לא טופלו בטיפול התרופתי המיטבי הקיים.
בנוסף, שלושה מחקרים אקראיים מבוקרים מצאו כי צריכת נתרן נמוכה קשורה בתוצאים שליליים במטופלים עם מקטע פליטה ירוד.
פעילות גופנית סדירה ושיקום לב עשויים לשפר יכולת תפקודית, סבילות למאמצים, איכות חיים ותוחלת חיים באנשים עם אי-ספיקת לב.
בנוסף, הימנעות מגורמי סיכון באמצעות הפסקת עישון והגבלת צריכת אלכוהול עשויה להאט את התקדמות המחלה.
הטיפול באי-ספיקת לב עם מקטע פליטה ירוד מתבסס על דיכוי הציר הנוירוהורמונלי של שפעול מערכת הרנין-אנגיוטנסין-אלדוסטרון בפתוגנזה של אי-ספיקת לב מסוג זה.
אבני היסוד של טיפול זה הן חוסמי בטא ואחד מן הבאים: מעכבי ACE, חוסמי הקולטן לאנגיוטנסין II או מעכבי ניפריליזין.
לטיפול זה ניתן להוסיף אנטגוניסטים לקולטן המינרלוקורטיקואידי.
אנשים שנשארים תסמיניים תחת טיפול זה עשויים לקבל טיפול נוסף בהתאם להתוויות מסוימות עבור כל טיפול.
בנוסף, טיפול תסמיני להפחתת גודש נוזלים אם קיים ניתן בצורת משתנים, כאשר משתני לולאה הם תרופת הבחירה באי-ספיקת לב.
אנשים בסיכון לפיתוח הפרעות קצב מסכנות חיים שנמצאים כבר על טיפול תרופתי מיטבי מושתלים עם דפיברילטור כמניעה ראשונית או שניונית.
מעכבי ACE הם משפחת תרופות המעכבות את פעולת האנזים ACE שהופך את ההורמון אנגיוטנסין מהצורה I לצורה הפעילה II.
נצפה כי תרופות ממשפחה זו מייצבות את השינויים המבניים (remodeling), משפרות תסמינים ומפחיתות תמותה ואשפוזים בשל אי-ספיקת לב עם מקטע פליטה ירוד.
הטיפול במעכבי ACE מתחיל כאשר ניכרת עדות להפרעה מבנית הגורמת למקטע פליטה ירוד, אף בטרם מתפתחים תסמינים של אי-ספיקת לב, עם עלייה הדרגתית במינון עד המינון המרבי שנבדק או שנסבל.
מעכבי ACE עלולים לגרום לתופעות לוואי של אנגיואדמה מסכנת חיים ושיעול טורדני.
כמו כן, עיכוב פעולת האנזים המהפך גורמת להרחבה של כלי הדם המוציאים (אֵפרנטיים) בכליה, דבר אשר עלול להחמיר את התפקוד הכלייתי בזמן לחצי דם נמוכים, באי-ספיקת כליות עם רמות קריאטינין גבוהות ובהיצרות דו-צדדית של עורקי הכליה ולגרום להיפרקלמיה.
על כן יש התוויית נגד בטיפול בהם במצבים אלה, וכן בנשים בהיריון.
בשל ייצור אנגיוטנסין II במנגנונים העוקפים מעכבי ACE ובשל תופעות הלוואי של מעכבי ACE הקשורות בעיכוב קינינאז – אנגיואדמה ושיעול טורדני – פותחה משפחה נוספת של תרופות החוסמות את הקולטן לאנגיוטנסין II (ARB).
משפחת תרופות זו אף היא נצפתה כמפחיתה אשפוזים ותמותה מאי-ספיקת לב עם מקטע פליטה ירוד.
על כן משפחת תרופות זו משמשת חלופה למעכבי ACE במטופלים שעבורם קיימת התוויית נגד למתן מעכבי ACE.
גם כאן הטיפול מתחיל במינון נמוך עם עלייה הדרגתית במינון, ובדומה למעכבי ACE, עיכוב פעולת אנגיוטנסין II עלול לגרום להחמרה בתפקוד הכלייתי, לחץ דם נמוך והיפרקלמיה.
נפריליזין הוא אנזים המפרק הורמונים נטריורטיים.
שילוב של מעכבי נפריליזין, כמו סאקוביטריל, עם חסמי קולטן לאנגיוטנסין (ARNI), הודגם כמשפר תמותה ואשפוזים ממחלות לב לעומת מעכבי ACE או ARB.
על כן סאקוביטריל/ואלסרטן מומלצת לאנשים שנשארים תסמיניים למרות טיפול מרבי במעכבי ACE או ARB.
גם לתרופה זו תופעות לוואי של אנגיואדמה ולחץ דם נמוך, ולכן ישנה התוויית נגד למתן התרופה למטופלים שחוו אנגיואדמה, ואף נדרש פרק זמן של 36 שעות בטרם מוחל הטיפול בתרופה לאחר הפסקת מעכבי ACE.
ARNI אחרים שנבדקו, כמו אומפטרילט, לא נמצאו כמשפרים אשפוזים או תמותה.
חוסמי בטא מתערבים במנגנון ההרסני שיש לפעילות האדרנרגית ההסימפתטית העודפת על שריר הלב.
טיפול ארוך טווח בתרופות אלה מפחית תמותה ואשפוזים כתוצאה מאי-ספיקת לב ומשפר תסמינים הקשורים במחלה זה.
בעבר, נחשבו התרופות הללו כמזיקות באי-ספיקת לב, בשל ההשפעה שלהם בהפחתת התכווצות שריר הלב, אולם הנזק לכאורה הסתבר כשגוי בטווח הארוך, לאור ההשפעה המיטיבה שלהם במניעת התקדמות המחלה.
למרות זאת, בעת התייצגות חריפה של אי-ספיקת לב לא נהוג להתחיל טיפול בחוסמי בטא בלא ליווי במשתנים מאחר שהתחלת טיפול בחוסמי בטא עלולה להחמיר את אגירת הנוזלים.
שלוש תרופות ממשפחה זו נבדקו ונמצאו משפרות תוחלת חיים באנשים עם אי-ספיקת לב: קרוודילול, שאינה בררנית לקולטנים בטא-אדרנרגיים, וביסופרולול ומטופרולול, הבררניות לקולטנים מסוג בטא 1. תרופות אחרות ממשפחה זו, נמצאו כבעלות יעילות פחותה, ולכן אינן משמשות לטיפול באי-ספיקת לב.
בהיותם מדכאים את ההשפעה הסימפתטית על מערכת הלב וכלי הדם, חוסמי בטא עלולים להביא לברדיקרדיה ולתת לחץ-דם.
כמו כן, חוסמי בטא, ובפרט לא-בררניים, עלולים לגרום להיצרות של דרכי הנשימה.
על כן, טיפול בחוסמי בטא בקרב מטופלים עם ברדיקרדיה לא תסמינית או עם מחלה חסימתית של דרכי האוויר מתבצע בזהירות.
ברדיקרדיה תסמינית היא התווית נגד לשימוש בחוסמי בטא בהיעדר קוצב לב.
אנטגוניסטים לקולטן מינרלוקורטיקואידי (MRA), הקולטן המגיב לאלדוסטרון באבובית המפותלת המרוחקת, מהווים נדבך נוסף בדיכוי הציר הנוירוהורמונלי של מערכת הרנין-אנגיוטנסין-אלדוסטרון.
תרופות אלו מיועדות לאנשים עם מקטע פליטה נמוך מ-35%, שכבר נמצאים על טיפול מיטבי במעכבי ACE (או ARB) וחוסמי בטא, ושלהם תפקוד כלייתי בינוני לפחות.
אפלרנון, אנגוניסט בררני, נבדק באנשים מעל גיל 65 עם דרגת תפקוד NYHA II לאחר אוטם שריר הלב ומקטע פליטה נמוך מ-30% (או נמוך מ-35% אם משך מכלול QRS באק"ג היה ארוך מ-130 מילישניות), ואילו ספירונולקטון נבדק באנשים עם דרגות תפקוד NYHA III-IV.
תרופות מקבוצה זו מעלות את ריכוז האשלגן בדם, ולכן רופאים נזהרים במתן שלהן לאנשים עם ריכוז אשלגן בדם גבוה מ-5 מילימול לליטר או עם תפקוד כלייתי ירוד במידה חמורה.
תופעת לוואי נוספת היא גינקומסטיה (כואבת) תחת שימוש בספירינולקטון אצל עד 10% מן המטופלים בתרופה זו.
הטיפול התסמיני באמצעות משתנים הוא נדבך נוסף בטיפול באי-ספיקת לב.
משתנים מעכבים את ספיגת הנתרן והנוזלים בכליה, באתרים שונים לאורך הנפרון, ובכך מסייעים לפינוי עודף הנוזלים במצבי גודש.
משתני לולאה, בהם פורוסמיד, פועלים בלולאת הנלה ולהם ההשפעה המשתנת הגבוה ביותר.
משום כך הם הטיפול המשתן המועדף לאי-ספיקת לב.
לתיאזידים, הפועלים באבובית המפותלת המרוחקת השפעה משתנת פחותה, אולם יש להם השפעה ארוכת טווח על הורדת לחץ הדם.
מטולזון הוא משתן דמוי תיאזיד המשמש להגברת הפעילות של משתני לולאה באנשים הנזקקים למינונים גבוהים של משתנים.
הגבלת צריכת מלח בישול בתזונה והגבלת שתיית מים מלווים לעיתים את הטיפול במשתנים.
למרות השיפור בתסמינים ובסבילות למאמץ, לא ידוע עד כמה משתנים משפרים תמותה באנשים עם אי-ספיקת לב.
מינון המשתנים הנדרש לשליטה על תסמינים עשוי להשתנות כתלות במצב משק המים בגוף האדם.
מינון גבוה של משתנים עלול להוביל לירידה בנפח כלי הדם, לתת-לחץ דם ולאי-ספיקת כליות, בפרט במצבי חולי המביאים לאיבוד נוזלים.
תופעת לוואי נוספת של משתני לולאה ושל תיאזידים היא היפוקלמיה והיפומגנזמיה, וכן חסר בוויטמין B1.
מחקר רחב היקף משנות ה-80 של המאה ה-20 מצא כי טיפול בהידרלזין עם איזוסורביד דינטראט הפחית תמותה, אם כי לא אשפוזים חוזרים, לעומת אינבו במטופלים טרם עידן מעכבי ACE וחוסמי בטא, אשר טופלו בדיגוקסין ומשתנים.
מחקרים עוקבים שבוצעו עם השוואה למעכבי ACE מצאו השפעה מיטיבה יותר למעכבי ACE.
יחד עם זאת, ניתוח למפרע של הממצאים הראה כי בקרב אפרו-אמריקאים הודגמה במיוחד יעילותו של השילוב הידרלזין ואיזוסורביד דיניטראט, וכך מחקר שבדק שילוב זה בקרב אפרו-אמריקאים עם אי-ספיקת לב ומקטע פליטה ירוד, אשר מטופלים בטיפול מיטבי במעכבי ACE או ARB, בחוסמי בטא וב-MRA, הדגים תועלת משמעותית.
על כן, שילוב של הידרלזין ואיזוסורביד דיניטראט מומלץ בקרב אוכלוסייה זו.
מאחר ששילוב התרופות הנ"ל ניתן שלוש פעמים ביום, ישנה היענות תרופתית ירודה לטיפול זה.
תופעות לוואי של הטיפול כוללות כאב ראש, סחרחורת ותלונות הקשורות במערכת העיכול.
איווברדין הוא מעכב של תעלת יונים ממותגת מתח הנמצאת בקשר הגת והפרוזדור, אשר מאט את קצב הלב מבלי להפחית בעוצמת התכווצות שריר הלב.
תרופה זו הדגימה שיפור בתוצא משולב של תמותה או אשפוז בגין אי-ספיקת לב בקרב אנשים עם מקטע פליטה נמוך מ-35% שחווים תסמינים גם לאחר טיפול במעכבי ACE, חוסמי בטא ואנגוניסטים לאלדוסטרון, ושהדופק שלהם נשאר גבוה מ-70 פעימות לדקה.
לפיכך ישנה המלצה לתתה באוכלוסייה זו, וכן המלצה במידה חלשה יותר, לאנשים שאינם יכולים להיות מטופלים בחוסמי בטא.
דיגוקסין היא כאמור תרופה ותיקה לטיפול באי-ספיקת לב, המשפרת במקצת את יכולת התכווצות הלב ומפחיתה ההשפעה הסימפתטית עליו.
מחקרים הראו כי טיפול בדיגוקסין למשך חודשים ספורים משפר תסמינים בקרב אנשים עם פגיעה קלה–בינונית ברמה התפקודית.
בטיפול ממושך יותר לדיגוקסין אין השפעה על תמותה כשלעצמה אולם הוא מפחית במידה מועטה סיכון משולב לאשפוז או מוות מאי-ספיקת לב.
בנוסף, דיגוקסין משמשת לעיתים במקרים של פרפור עליות בנוכחות אי-ספיקת לב עם מקטע פליטה ירוד.
ישנה התוויית נגד למתן התרופה באנשים עם חסם הולכה בקשר הגת והעלייה או חסם הולכה עלייתי-חדרי וקיים חשש במתן שלה בשילוב עם תרופות נוספות היכולות להשפיע על ההולכה החשמלית שם, כגון אמיודרון וחוסמי בטא.
לדיגוקסין טווח טיפולי צר, ורמות גבוהות מ-1 ננוגרם למיליטר עלולות להיות רעילות, דבר שבא לידי ביטוי בהפרעות קצב מסכנות חיים, בתלונות הקשורות במערכת העיכול ובתלונות נוירולוגיות כגון בהפרעות בראייה או בלבול.
הסיכון לרעילות עולה בהתקיים מצבים מסוימים, כגון היפוקלמיה, היפומגנזמיה, תת-פעילות של בלוטת התריס ואי-ספיקת כליות, או בזמן מתן של תרופות מסוימות.
למרות הסיכון המוגבר לפקקת באי-ספיקת לב, קיים ויכוח בספרות האם ובאיזו מידה חולי אי-ספיקת לב נזקקים לטיפול קבוע בנוגדי קרישה בהיעדר התוויה אחרת, כגון פרפור עליות.
חולים עם אי-ספיקת לב על רקע איסכמי יטופלו בדרך כלל בנוגדי טסיות, כגון אספירין וקלופידוגרל לפי ההתוויה של מחלת הלב האיסכמית.
לסטטינים אין תועלת בטיפול באי-ספיקת לב בהיעדר התוויה אחרת המצדיקה את השימוש בהם.
כמעט כל התרופות נוגדות הפרעות הקצב (אנטיאריתמיות) מגבירות תמותה באנשים עם אי-ספיקת לב, לאור כך שלחלקם השפעה שלילית על התכווצות שריר הלב, ולחלקן השפעה המעודדת היווצרות של הפרעות קצב.
על כן, ישנה התוויית נגד עבור תרופות מסוג חוסמי תעלות סידן שאינם דיהידרופירידינים (ורפמיל ודילטיאזם) וחוסמי תעלות אשלגן באי-ספיקת לב עם מקטע פליטה ירוד.
תרופות שכן מאושרות לטיפול בהפרעות קצב באנשים עם אי-ספיקת לב ומקטע פליטה ירוד הן אמיודארון ודופטיליד, שלא נמצא כי הן מגבירות תמותה באנשים אלה.
אין עדות כי תוספי מזון, ויטמינים וטיפולים הורמונליים מסייעים בטיפול באי-ספיקת לב.
בנוסף, נוגדי דלקת שאינם סטרואידים, תרופות לסוכרת ממשפחת התיאזולידינדיונים כגון רוזיגליטזון ונוגדנים חד-שבטיים נגד ציטוקינים עלולים להחמיר אי-ספיקת לב.
התכווצות לא מסונכרנת בין דופנות החדר השמאלי או בין שני חדרי הלב עלולה להתרחש באנשים עם אי-ספיקת לב ומקטע פליטה ירוד, בפרט כאלה שבשריר הלב צלקת מאוטם לבבי קודם או מלייפת מסיבה אחרת.
חוסר סנכרון זה מפחית מכושר ההתכווצות של שריר הלב ופוגע במילוי החדר בזמן ההרפיה החדרית.
בנוסף, הוא מפעיל לחץ על דופנות החדר ומחמיר דלף מן המסתם הצניפי.
הביטוי הבולט ביותר להתכווצות לא מסונכרנת הוא התרחבות מכלול QRS באק"ג, בפרט אם היא מלווה בתבנית של חסם צרור הולכה שמאלי.
סנכרון פעילות הלב (CRT), המתבצע באמצעות קוצב לב דו-חדרי, משפר את כושר התכווצות שריר הלב, מפחית את הדלף מן המסתם הצניפי, משיב לאחור שינויים מבנים מזיקים בחדר השמאלי ומשפר את מקטע הפליטה.
ההמלצה החזקה ביותר לקיצוב דו-חדרי היא לאנשים עם אי-ספיקת לב ומקטע פליטה ירוד, שנותרים תסמיניים אך עם תוחלת חיים מעל לשנה (NYHA II-III ו-NYHA IV בעלי כושר ניידות), ושלהם עדות אלקטרוקרדיוגרפית למקצב גתי (סינוס), למכלול QRS ארוך מ-150 מילישניות ותבנית חסם צרור הולכה שמאלי.
חוזק ההמלצה יורד ככל שהמאפיינים האלקטרוקרדיוגרפיים מתמעטים, ובדרגות תפקוד NYHA I-II ישנה התוויית נגד ל-CRT באנשים עם מכלול QRS קצר מ-150 מילישניות וללא תבנית של חסם צרור הולכה שמאלי.
באנשים עם אי-ספיקת לב ופרפור עליות, ישנה המלצה בדרגה בינונית ל-CRT אך ורק אם ניתן לוודא שהטיפול יאפשר קיצוב חדרי מתמיד, למשל תחת טיפול מרבי של חוסמי בטא או לאחר הכחדה (אבלציה) של ההולכה בקשר הפרוזדור והחדר.
CRT אינו מיועד לאנשים עם אי-ספיקת לב מתקדמת.
מוות לבבי פתאומי באנשים אלה אמנם פחת משמעותית עם התחלת השימוש בתרופות לדיכוי הציר הנוירוהורמונלי, אך יחד זאת הסיכון לתמותה מהפרעות קצב חדריות מהירות נשאר גבוה.
באנשים שאינם תסמיניים, קרי NYHA I, ההמלצה מבוססת פחות.
המלצה זו מתבססת על מחקרים שהראו הפחתה בתמותה כוללת באנשים מקבוצה זו אשר עברו השתלת דפיברילטור, כאשר היתרון המשמעותי בהפחתת התמותה ניכר לאחר השנה הראשונה.
לאחר השתלת דפיברילטור, אירועים חוזרים ונשנים של מתן מכות חשמל בגין הפרעות קצב חדריות עלולים להביא לירידה באיכות החיים ולהתפתחות הפרעת דחק פוסט-טראומטית.
טיפול בתרופות נוגדות הפרעות קצב (אנטיאריתמיות) או הכחדה (אבלציה) של האזור מחולל ההפרעות עשויים להפחית את תדירות הפרעות הקצב ומתן מכות החשמל.
סיבוכים נוספים אפשריים הם זיהום או חבלה מכנית למרכיבי הדפיברילטור.
לפיכך המטרות הטיפוליות כאשר מקטע הפליטה שמור הן שליטה במשק הנוזלים עם משתנים, איזון גורמי הסיכון, לרבות טיפול ביתר לחץ דם ומחלת לב כלילית, ושיפור הסבילות למאמצים.
ניסיון תרופתי להאטת הדופק בזמן טכיקרדיה עשוי להאריך את משך הדיאסטולה, ולשפר בכך את המילוי החדרי, אולם לא נמצאה עדות לשיפור התפקוד הלבבי במתן תרופות להאטת הדופק כאשר הדופק במנוחה הוא בגבולות התקין.
גודש ריאתי עלול להביא להיפוקסמיה, כלומר לירידת רוויון החמצן בדם, ולהיפרקפניה, עלייה בלחץ הפחמן הדו-חמצני בדם.
העשרת חמצן עשויה לתקן את ההיפוקסמיה, אך כישלון חמצוני ואוורורי מצריך הנשמה מלאכותית מכנית בלחץ חיובי.
הנשמה לא פולשנית בלחץ חיובי עשויה להפחית את הצורך בצנרור קנה.
מאחר שיציאה מאיזון של אי-ספיקת לב נובעת פעמים רבות מגורם מחמיר מסוים, ניסיונות לאיתור הגורם ולטיפול בו מתקיימים במקביל לטיפול בביטויים ההמודינמיים של היציאה מאיזון.
כך למשל, תרופות העלולות להחמיר תפקוד לבבי, לרבות תרופות ללא מרשם, מופסקות, ומודגש הצורך בהקפדה על טיפול תרופתי משתן והימנעות מצריכה עודפת של מלח ונוזלים.
איסכמיה לבבית מצריכה לרוב צנתור לב, או אם האיסכמיה נגרמת מהפרת שיווי המשקל בין אספקת הדם לצריכת החמצן הלבבית, כמו באנמיה, טיפול בגורם המפר.
הפרעות קצב מתוקנות על ידי שליטה תרופתית על הדופק או ניסיונות היפוך כאשר המקצב אינו גתי (סינוס).
אם יש סימנים קליניים שמכוונים לכך שמחלה זיהומית פעילה או תסחיף ריאתי הם הגורם המחמיר, הם מטופלים בהתאם.
משתנים במתן תוך-ורידי פועלים במהירות וביעילות להקלה על גודש.
לעיתים יש צורך לתתם בעירוי למניעת תופעות לוואי, בפרט של ירידת לחץ דם חדה.
עבור אנשים שנמצאים תחת טיפול משתן פומי כרוני, המינון התוך-ורידי הראשוני הניתן באשפוז שווה לו או גבוה ממנו.
גם באשפוז, תרופת הבחירה לשיתון היא ממשפחת משתני הלולאה, ואליהן ניתן לצרף משתנים מקבוצת התיאזידים.
דופמין במינון נמוך עשוי לעזור במקרים נבחרים שבהם נדרש כושר זילוח גבוה יותר לכליות.
המעקב היומי באדם המאושפז המקבל טיפול משתן כולל מעקב אחר צריכת הנוזלים ותפוקת השתן, אחר הסימנים החיוניים, לרבות משקל הגוף כביטוי לעומס הנוזלים, ואחר תפקודי הכליות וריכוז האלקטרוליטים בדם.
מעקב שגרתי אחר רמת פפטידים נטריורטיים, כגון BNP, או אחר לחצי המילוי במדורי הלב עם צנתר סוואן-גנץ לא הוכח כמשפר תוצאים קליניים במחקרים.
סילוק עודף נוזלים בדיאליזה, בתהליך הנקרא אולטראפילטרציה, עשוי להתאים לאנשים שגודש הנוזלים אינו חולף או צפוי לחלוף באמצעות משתנים.
בתהליך זה מסוננים מהדם מים ומומסים קטנים דרך ממברנה חדירה למחצה.
הרחבת כלי דם מפחיתה מן העומס שלפני הלב (preload) ועשויה להפחית במהירות גודש ריאתי.
שלוש תרופות משמשות בהקשר זה: ניטרוגליצרין, נתרן ניטרופרוסידי ונסיריטיד.
ניטרוגליצרין, הפועלת בעיקר על הרחבת ורידים, מתאימה בעיקר לאנשים עם אי-ספיקת לב שמתייצגים עם לחצי דם גבוהים, איסכמיה לבבית או אי-ספיקה משמעותית של המסתם הצניפי.
נתרן ניטרופרוסידי פועל הן במנגנון הרחבת ורידים והן בהרחבת עורקים, לרבות כלי הדם הריאתיים.
לצורך המתן, נדרש ניטור פולשני של לחץ הדם, בשל הסכנה בהורדה משמעותית של לחץ הדם.
נסיריטיד מפחיתה את לחי המילוי של החדר הימני ובעלת השפעה משתנת.
היא מסייעת בהקלה תסמינית מהירה, אולם לא נמצא כי הייתה לה השפעה על תמותה או חזרה לאשפוז.
לתרופה זמן מחצית חיים ארוך, ולכן היא עלולה לגרום לתת-לחץ דם ממושך יותר.
כאשר יש עדות להלם לבבי עם פגיעה בזילוח לרקמות, ניסיון טיפולי בתרופות אינוטרופיות, כלומר תרופות שמגבירות את עוצמת התכווצות שריר הלב, דוגמת האגוניסטים האדרנרגיים דופמין ודובוטמין ומעכב הפוספודיאסטראז מילרינון, עשוי להביא להקלת מה בגודש ולעלייה בלחץ הדם, כגשר עד לטיפול מכשירני או השתלת לב, או לחלופין כחלק מטיפול פליאטיבי.
משאבת בלון תוך-ותינית (Intra-aortic balloon pump) היא מכשיר המוחדר לאבי העורקים, מתנפח בדיאסטולה ומתרוקן בסיסטולה, ועל ידי הפחתת העומס על חדר שמאל מסייע בשיפור תפוקת הלב והזילוח לרקמות במקרים של הלם לבבי.
טיפול זה, בדומה למשאבת לב, הוא גשר לטיפול סופי, כגון השתלת לב.
הן משאבת בלון תוך-ותינית והן משאבת לב פותחו לראשונה בשנות ה-60 של המאה ה-20.
ההמלצות להגבלת נוזלים באנשים עם אי-ספיקת לב מתקדמת מתבססות על ניסיון קליני ברובן, מאשר על מחקרים מבוקרים, אולם ניכר כי ההשפעה המיטיבה ביותר של הגבלת נוזלים היא בקרב אנשים עם סימני גודש העמידים לטיפול משתן או עם היפונתרמיה משנית לעודף נוזלים.
הרף המקובל להגבלת נוזלים בהתוויה זו הוא 2 ליטר ליממה.
תרופות לתמיכה בהתכווצות הלב, כלומר בעלות השפעה אינוטרופית חיובית, הן טיפול זמני עבור אנשים עם אי-ספיקת לב שאצלם עדות לפגיעה בזילוח לרקמות, בין אם כתוצאה מיציאה חריפה מאיזון של אי-ספיקת לב , כגשר להשתלת משאבת לב או השתלת לב במחלה מתקדמת, או כטיפול פליאטיבי.
בטווח הארוך לתרופות אלה אין השפעה מיטיבה, והן עלולות להגביר סיכון לתמותה כתוצאה מהפרעות קצב.
עם תרופות אלה נמנים האגוניסטים האדרנרגיים דופמין ודובוטמין ומעכב הפוספודיאסטראז מילרינון.
תמיכה מכנית למחזור הדם בדמות משאבת לב היא טיפול המיועד לאנשים עם אי-ספיקת לב מתקדמת, כגשר להשתלת לב, ככל שהמטופל מתאים להשתלה, וכטיפול סופי לשיפור איכות חיים באנשים שאינם מיועדים להשתלה.
במקרים נדירים יותר משאבת לב גם יכולה לשמש טיפול זמני בזמן יציאה חריפה מאיזון של אי-ספיקת הלב באנשים עם אי-ספיקת לב מתקדמת שהטיפול האינוטרופי בהם נכשל.
הטיפול נוסה לראשונה בשנות ה-60 של המאה ה-20, ומאז פותחו מכשירים שונים הנבדלים במיקומם, באופן השתלתם ובמנגנון פעולתם.
השתלת לב היא טיפול הבחירה באנשים עם אי-ספיקת לב מתקדמת העמידה לטיפול.
השתלת הלב הראשונה בוצעה בשנת 1967 בדרום אפריקה, ומאז, עם התפתחות תרופות לדיכוי מערכת החיסון ודחיית השתל, חלה עלייה ניכרת בהישרדותם של מושתלי לב.
שיעור השרידות במבוגרים לאחר שנה מהשתלה עומד על 87.8%, ולאחר 5 שנים על 71.7%.
הטיפול בהפרעות קצב אצל חולים הסובלים מאי-ספיקת לב
פרפור עליות מתרחש אצל חלק מן החולים עם אי-ספיקת לב.
מרבית התרופות האנטי-אריתמיות, מלבד אמיודרון ודופטיליד, הן בעלות אפקט יונו טרופי שלילי ובעלות פוטנציאל פרו-אריתמי.
הטיפול באמיודרון יכול להביא לחזרה של קצב הסינוס אצל חולים הסובלים מפרפור עליות, אולם מאחר שהתרופה מעלה רמות של דיגוקסין ומאריכה את ה-INR אצל חולים הנוטלים קומדין, יש להפחית מינון תרופות אלו כאשר מתחילים את הטיפול עם אמיודרון.
אם יש מצבים של טכיקרדיה חדרית יש אינדיקציות לטיפול על ידי השתלת דפיברילטור.
השתלת דפיברילטור יכולה להיעשות גם כצעד מניעתי אצל חולים עם אי-ספיקת לב קלה עד בינונית, מאחר שהיא הראתה ירידה בשכיחות למוות לבבי פתאומי אצל חולים עם קרדיומיופתיה.
כמו כן יש לשקול השתלת דפיברילטור אצל חולים עם מקטע פליטה הנמוך מ-35% והנמצאים על טיפול תרופתי אופטימלי הכולל מעכבי ACE, מעכבי בטא ואנטגוניסטים לאלדוסטרון.
השתלת דפיברילטור כאמור יכולה להיות משולבת יחד עם השתלת קוצב.
כשליש מהחולים עם אי-ספיקת לב ומקטע פליטה ירוד מציגים מקטע QRS העולה על 120 מילישניות.
ממצא זה מצביע על הולכה אבנורמלית, והתוצאות עלולות לכלול מילוי חדרי שאינו אפטימלי, וכן ירידה בכושר הכיווץ של שריר הלב.
טיפול באמצעות סינכרוניזציה על ידי pacemaker (קוצב) ובעיקר על ידי קיצוב דו חדרי, משפר את התכווצות החדרים ומקושר בירידה משמעותית בתמותת חולים, וירידה בשיעור האשפוז.
טיפול באמצעות השטח הוא גישה טיפולית המתקיימת מחוץ למסגרת הקלינית הרגילה לרוב בסביבה חיצונית בה המטפלים והמטופלים נחשפים למסע באותם תנאי שטח מאתגרים.
מטרתו קידום שינוי אישי וחיבור קהילתי היכול לתמוך בבעיות נפשיות, רגשיות והתנהגותיות.
הוא משתמש בתנאי השטח המשתנים כלמידה התנסותית עם אתגרים פיזיים ופעילויות קבוצתיות או פרטניות כדי לחשוף את המטופלים למצבים חדשים, לאפשר להם לפתח מיומנויות התמודדות ולעבד תהליכים פנימיים (רפלקציה)תוך כדי עשייה.
גישה זו מתמקדת ב"כאן ועכשיו" ומנוצלת לעבודה עם אוכלוסיות מגוונות, כמו נוער בסיכון, נפגעי טראומה, קשיי התנהגות וחיברות, ועוד.
המרכיב ההתנהגותי נתמך על ידי העקרונות של טיפול קוגניטיבי התנהגותי.
טיפול שטח מתקיים בעיקר במתכונת של טיפול קבוצתי המאפשר גם את פעולת היחיד, באמצעות מטפל או מנחה קבוצות שהוכשר לטיפול באמצעות השטח.
מטרת הטיפול באמצעות שטח היא לספק באמצעות התמודדות הזדמנות לאמון ולשינוי בפרשנות הפנימית של היחיד ושל הקבוצה.
החשיפה לשטח כוללת מגוון היבטים – פיזיולוגיים, נוירולוגיים, רגשיים ורוחניים.
לאורך ההיסטוריה האנושית, התקיימו מסורות בעלות מטרות או משמעות דומה, כגון מסעות מפרכים של צליינים או מסעות לשם חניכה ולטקסי מעבר, שנועדו בין השאר ליצור תיקון אישי וחיבור קהילתי באמצעות התמודדות עם מצבים מאתגרים בשטח.
סדנאות טיפול באמצעות השטח מתקיימות בעולם המערבי בצורות שונות משנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 באופן מובנה יותר מבעבר, ובעשורים האחרונים הן מלוות גם במחקר מדעי במטרה לברר את יעילותן.
ניתן לזהות את תחילת הדרך הממוסדת של שיטת הטיפול בתוכנית "Outward Bound" של קורט האהן, שנועד להגביר את החוסן של שייטים צעירים.
תוכנית זו נוסדה בשנות ה-40 ועם הזמן גובשה כתוכנית טיפולית לנוער בסיכון.
בהמשך התוכנית עברה לארצות הברית, שם הוקם בית ספר של הארגון.
הרצון לקחת יסודות של הלמידה ההתנסותית ולשלבם במערכת החינוכית המסורתית הובילה להקמת ארגון "Project Adventure", שמתמקדת באלמנטים של הרפתקה ובייחוד מסלולי חבלים אתגריים.
שני ארגונים אלו פעילים עד היום ומזוהים עם התחום.
זרם נוסף שצמח הוא "Boot Camp", מחנות אימונים המזכירים במעט טירונות צבאית ומסעות הישרדות.
מחנות אלו, שהיו נפוצים בארצות הברית ויעילותם הועמדה בסימן שאלה, עברו שינויים בשנים האחרונות (בעיקר 'ריכוך') וניכרת השפעתן של התוכניות המוזכרות לעיל.
חלוץ תחום טיפול שטח בארץ היה ניר גור לשעבר מנהל בית ספר שדה עין גדי לאחר שהשתלם בארצות הברית בסדנאות "אאוטוורד באונדס" (Outward Bound) והתאים ויישם אותן במדבר יהודה.
החל משנת 1991 החל ניר גור להוציא קבוצות של קידום נוער לסדנאות ההישרדות למדבר יהודה ולנגב בישראל.
מצד קידום נוער במשרד החינוך פעלו איתו נח גרינבוים וראובן ברנס, ומצד משרד הרווחה פעל מולו ד"ר ראובן יעקב.
במקביל הצטרפו לפעילות עם ניר גור מכינות קדם צבאיות ראשונות כמו מכינת פדואל.
הסדנאות התבססו על מודלים של "אאוטוורד באונדס" (Outward Bound) מארצות הברית והן התמקדו בהתמודדות עצימה עם תנאי שטח, ניווט והתמצאות ופעילות בדד בשטח.
קורס ראשון למדריכים להישרדות נפתח על ידי גור בשדה בוקר.
בהדרגה זכה התחום לחשיפה תקשורתית בהיקף מצומצם.
ב-1993 הצטרף אליו דוד מיכאלי, שבהמשך פיתח את התחום ואת שיטות הטיפול וההדרכה בארץ.
במקביל לפעילות זו החלה לפעול בשנת 1995 עמותת אתגרים לפעילויות אתגר בטבע לבעלי מגבלות.
ב-1995 הוציא גור עם מיכאלי את הסדנה הראשונה להישרדות במדבר עם אוכלוסיית הנוער של כפר הגמילה מלכישוע, בניהולו של ד"ר בני פישר ובעידודו של ד"ר חיים מהל.
פישר טען כי מסע בדגש טיפולי מסוג זה מאיץ תהליכים טיפוליים ומקצר את תקופת הטיפול, והוא אף העריך כי מסע בן כשבוע, שווה ערך כמעט לשנת טיפול במוסד.
בהמשך החלו להתפרסם מאמרים ומחקרים ישראלים ראשונים על פעילות סדנאות ההישרדות של גור ומיכאלי.
ב-1999 פורסם מאמרם של יחזקאל כהן ופרופ' שלמה רומי "מסעות-הישרדות": עקרונות, דרכי יישום והשפעתם על הערכה עצמית ומסוגלות אישית של נוער מנותק בישראל.
בשנת 2000 התפרסם ספרו של מיכאלי "זמן המדבר", העוסק בתפיסות פילוסופיות סביבתיות ויחסי הגומלין בין אדם לסביבה.
ב-2002, בעקבות מסע הישרדות לחבורות רחוב מבאר שבע בפרויקט מטעם המחלקה לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בן-גוריון, פורסם מאמרה של רחל לב-ויזל "חיזוק תחושת יכולת של מתבגרים בסיכון – מחקר פעולה".
ב-2003 נוסד כפר הנוער האתגרי-טיפולי נירים בבוסתן הגליל, בו מהווה הטיפול בשטח מרכיב מרכזי לחינוך וטיפול בבני הנוער.
באותה שנה יצאה סדנה ראשונה של "נירים בשכונות" בהנחיית גור ומיכאלי.
ב-2004 הוסרטה במדבר יהודה על ידי מוטי הופריכטר סדנת שטח בת 6 ימים עם נערות הוסטל נאות הדר ומעון שפרעם.
באותה שנה, בעקבות השתתפות בסדנת הישרדות מדברית, פעלה ד"ר יקירה לוי להכנסת פעילות השטח לתוכנית החינוך בכפר הנוער מנוף.
בשנת 2005 ייסד ד"ר רונן ברגר את תוכנית "תרפיה בטבע בשילוב אמנויות" למנחי קבוצות בטבע.
ב-2006 נוסדה תוכנית "עוצמה במדבר", במסגרת עמותת ענב ובשיתוף רשות חסות הנוער, שבה יזם ניר גור מסע בן 42 יום רצופים במדבר יהודה ובנגב עבור הוסטל טבריה ומעון מצפה ים עם נהלים לטיפול בשטח.
המסע הובל על ידי ניר גור ומיכאלי ובמהלכו הגדיר מיכאלי את תפקיד המטפלים באמצעות השטח כפונקציה מאחדת בין ניהול לטיפול בשטח ובין סביבה למטופל.
בסוף שנת 2007 נערך יום עיון של חסות הנוער בנושא השפעות סדנאות השטח.
ב-2008 הקים מיכאלי את "צוות שביל" בעמותת ענב עבור מסע בן שלושה שבועות מערד לאילת של מעון נעול "נוף הרים" לנוער ערבי שנערך בתחילת שנת 2009 ועבור מסע בן עשרה ימים של מעון נעול מסילה לנערות שנערך בשנת 2010 בין מצדה לשדה בוקר.
פרוטוקולים אלו יושמו בפרויקט שרותי המבחן של עמותת ענב בשנים 2009-2016.
ב-2009 עמותת ענב החלה בניהולו של מיכאלי ו"צוות שביל" בפרויקט טיפול שטח של קבוצות שירות המבחן לנוער ולמבוגרים במסגרת התוכנית הארצית להתמודדות עם אלימות.
במסגרת זו הופק בניהולו של מיכאלי כנס ההכשרה הראשון בתחום זה כהשתלמות מקצועית לקציני המבחן ולאנשי טיפול של משרד הרווחה.
הכנס נערך בחצבה בתמיכת עמותת "דרך לוטן".
עמותת "דרך לוטן" הוקמה בשנת 2009 על ידי איריס וגיל סלוין מחצבה לזכרו של בנם סגן לוטן סלוין ז"ל עבור פעילות של מסעות הישרדות בנגב לנוער בסיכון.
הפרויקט הוקם בחסות ובליווי ציון גבאי מנכ"ל עמותת על"ם, שבהמשך הצטרף ל"דרך לוטן".
החל משנת 2010 פרויקט "דרך לוטן" מקיים כנסים שנתיים בתחום זה.
בשנה זו 2009 התחיל בכפר הנוער מנוף דויד הרועה את "המסע אל עצמך במדבר" למסע בן 4 הימים פורמט קבוע המתחיל בהליכת לילה ומשלב הליכת זוגות ושיחות בחוליות.
תיאור העבודה מופיע בספרים-"ניסים במדבר", ו" בגלל הרוח – המסע אל הלב הפתוח " ובו מרוכזים אבני הדרך וכלים לעבודה במסעות .
מסוף שנת 2009 ועד תחילת 2016 הובילה עמותת ענב עם "צוות שביל" בניהולו של מיכאלי את התכנית לטיפול קצר מועד בשטח ששולבה בתוכנית טיפול קבוצתי קוגניטיבי התנהגותי עם אוכלוסיית קטינים ובגירים עוברי חוק בשירותי המבחן, לנוער ולמבוגרים.
בפרויקט זה יצאו לשטח קרוב למאה קבוצות נוער, וכמאה קבוצות בגירים בין יומיים לחמישה ימים ובסה"כ כ-200 קבוצות.
החל משנת 2016 מובילה פעילות זו עמותת "דרך לוטן".
בשנת 2010 נוסדה על ידי קובי בלין וחיים דותן תוכנית הכשרה שנתית למדריכים במכללת וינגייט.
ב-2010 הקים מיכאלי את "התוכנית הבינתחומית לטיפול שטח", תוכנית בת שנתיים ללימודי תעודה, בסמינר הקיבוצים.
ב-2011 הוחל בשילוב פעילות טיפולית אתגרית בכפר הנוער ימין אורד.
ב-2012 הוקם "איגוד האתגר והלמידה החווייתית בישראל – ACEE".
כן נערך כנס ראשון של עמותת אתגרים במכון וינגייט בנושא של התערבויות בשטח, טבע ואתגר.
ב-2014 נפתח מרכז גישה מובילים לשינוי העוסק בפיתוח התחום בציבור החרדי.
טיפול הוא ניסיון לתקן בעיה הפוגעת בבריאותו או בתפקודו של אדם.
על פי רוב הטיפול מתבצע אחרי תהליך האבחנה.
אַבְחָנָה היא הליך ברפואה ובפסיכולוגיה שבסופו מתקבלת החלטה על זהות התופעה הרפואית או הפסיכולוגית ממנה סובל המטופל.
האבחנה מושגת בעזרת בירור האנמנזה (תולדות החולה), היינו היסטוריה רפואית או נפשית שלו, ותוך שימוש בכלים אבחוניים נוספים.
לעיתים ניתן להגיע לאבחנה במהירות, אך ישנם מקרים בהם גיבוש האבחנה מחייב תהליך ממושך יותר הכולל ביצוע של בדיקות מרובות.
תסמין מסוים יכול להיגרם על ידי תהליכים פתולוגיים שונים.
אבחנה מדויקת היא כזו המשקפת נאמנה את מצבו של המטופל.
אבחנה לא מדויקת אינה מצביעה על המקור האמיתי של הבעיה, או שהיא מצביעה על מקור שגוי.
מצבים מסוג זה מכונים שגיאות מסוג I ו-II והם מעידים על פגיעה בדיוק ונכונות של המדידות.
חשיבות האבחנה המדויקת היא בהשלכותיה על התהליך הטיפולי והריפוי; במצבים בהם האבחנה שגויה - הגורם האמיתי לא מקבל מענה טיפולי ומצב המטופל עלול להחמיר.
כמו כן, המשאבים הכרוכים במתן טיפול לא מתאים מבוזבזים לריק ואינם מובילים לשיפור במצבו של החולה.
קיימים סוגי טיפולים רבים, אשר נבדלים ביניהם על פי הגורם המטפל, סוג הבעיה המטופלת, כלי הטיפול ועוד.
טיפול עצמי הוא כל פעולה שאנשים עושים למען בריאות הגוף ובריאות הנפש של עצמם.
טיפול עצמי כולל תחומים כמו תזונה, ניקיון, קנייה או תיקון של ביגוד, פעילות גופנית הנעשית כדי לשמור על כושר גופני טוב (להבדיל מספורט הנעשה למטרות הנאה או פרנסה) ובמקרה הצורך - פניה לגורמים טיפוליים.
טיפול תרופתי עצמי הוא התנהגות אנושית שבה אדם עושה שימוש בחומר או גורם השפעה חיצונית (אֶקְסוֹגֶנִית) כלשהי, מתוך מטרה לטפל בתחלואה גופנית או נפשית ממנה הוא סובל, בכוחות עצמו ללא ייעוץ או מעקב רפואי.
תוספי תזונה ותרופות שאינן מצריכות מרשם רופא הם בין החומרים הנפוצים המשמשים לצורך טיפול תרופתי עצמי.
לרוב, חומרים אלה משמשים לטיפול ביתי בבעיות רפואיות שכיחות.
הוראה מתקנת היא תחום בחינוך העוסק בטיפול בבעיות למידה, תוך שימוש בשיטות וטכניקות הוראה אישיות.
הוראה מתקנת נעשית על ידי מומחים ללקויות למידה בעלי תואר שני בלקויות למידה, ופסיכולוגים חינוכיים.
הצורך בהוראה מתקנת נובע מהנחת היסוד לפיה כל תלמיד זכאי לשוויון הזדמנויות במימוש הפוטנציאל הלימודי שלו, משום שבחברה המערבית המודרנית יש להשכלה חשיבות רבה בקביעת מעמדו הכלכלי והחברתי של אדם.
הצלחתו תבוא לידי ביטוי בהשתלבותו בעבודה, בהסתגלותו החברתית ובהתאמתו הרגשית כבוגר.
אימון אישי (הנקרא גם קואוצ'ינג) הוא תהליך המכוון לסייע לאנשים מתפקדים להציב ולהשיג מטרות, להתגבר על מכשולים ולשמר מוטיבציה.
האימון האישי מיועד להוביל להגשמת מטרות על פי יכולותיו וכישוריו של המתאמן, תוך התערבות ממוקדת וקצרת מועד של המאמן, המתמקדת בהקניית כלים למתאמן וחיזוק תכונותיו.
שיטה זו אינה מתעכבת על עברו של המתאמן - אלא עוסקת בעיקר ב"כאן-ועכשיו".
פסיכותרפיה (או טיפול נפשי) הוא טיפול במשברים, בהפרעות ובמצוקות נפשיות באמצעים שונים, הנשאבים בחלקם מתחום הפסיכולוגיה.
רוב שיטות הטיפול נעשות באמצעות שיחה בין המטפל למטופל.
כלל המטפלים המציעים פסיכותרפיה שהם מורשים על פי חוק לעסוק בכך במדינתם, נכנסים בהגדרה הרחבה של "פסיכותרפיסטים".
טיפול התנהגותי הוא טיפול המתבסס על תאוריית הלמידה הביהייביוריסטית.
טיפול זה מניח שהפרעות נפשיות הן דפוסי התנהגות או הרגלים לא יעילים שנרכשו במהלך החיים.
מטרת הטיפול היא שינוי דפוסי ההתנהגות של המטופל תוך שימוש בעקרונות ביהייביוריסטיים, כמו התניה קלאסית והתניה אופרנטית.
טיפול קוגניטיבי הוא שיטת טיפול המבוססת על ההנחה שדפוסי חשיבה משפיעים על ההתנהגות, ושמקורן של הפרעות רגשיות הוא בדפוסי חשיבה מעוותים.
הטיפול הקוגניטיבי מתמקד בזיהוי דפוסי החשיבה הלקויים והקניית דפוסים סתגלניים במקומם.
הטיפול מתבסס הן על עקרונות מתחום הלמידה, והן על ניתוח לוגי ושכנוע מילולי-שכלתני.
טיפול קוגניטיבי-התנהגותי הוא טיפול נפשי המבוסס על שילוב רעיונות מתחום הטיפול ההתנהגותי והטיפול הקוגניטיבי.
שיטה זו מבוססת על הרעיון לפיו על מנת ליצור שינוי אצל המטופל נדרש שינוי בתפישת המציאות אצלו, כפי שנעשה בטיפול הקוגניטיבי, בשילוב הרעיון לפיו נדרש גם שינוי בהתנהגות המטופל, ומכאן הצורך הנוסף בלמידה ותרגול של התנהגויות חדשות, כפי שמקובל בטיפול ההתנהגותי.
טיפול סלידה הוא סוג של טיפול קוגניטיבי-התנהגותי.
טיפול נרטיבי היא שיטת טיפול נפשי שעוסקת בסיפור חייו של המטופל, קשייו ומצוקותיו, ובבניית סיפור (נראטיב) חדש, שיקל על ההתמודדות עם הבעיות.
טיפול באמנויות (או טיפול בהבעה וביצירה), הוא ענף מתחום הפסיכותרפיה המציע דרכים בלתי מילוליות וסימבוליות לביטוי עצמי, רגשי ותחושתי.
הטיפול באמנויות, ככל טיפול נפשי, מיועד לבני אדם הסובלים מהפרעות נפשיות, נפשיות-אורגניות, וכן קשיים רגשיים, התפתחותיים וחברתיים.
טיפול באמנויות ניתן לרוב על ידי מטפלים באמנויות, אך יכול להינתן גם על ידי עובדים סוציאליים, ופסיכולוגים.
התחום כולל בתוכו מספר תחומי טיפול, שכל אחד מהם ייחודי בתחום האמנות בו הוא עוסק:
טיפול קבוצתי (או פסיכותרפיה קבוצתית) הוא שיטת טיפול בה מטפל אחד או יותר מטפלים בקבוצה קטנה של מטופלים, ביחד, כ"קבוצה מונחית".
המונח מתייחס לכל סוג של טיפול נפשי המועבר במסגרת קבוצתית, בין אם הוא נעשה בתפיסה קוגניטיבית התנהגותית, פסיכודינמית או אחרת.
הטיפול הקבוצתי יכול להתקיים במסגרת קבוצתית של טיפול באמנויות, פסיכודרמה ועוד.
טיפול משפחתי הוא ענף בפסיכותרפיה שנועד לעבוד עם משפחות או בני זוג המצויים במערכת יחסים, במטרה ליצור שינוי או התפתחות ביחסים.
גישה זו נוטה לראות שינוי במונחים של מערכות יחסי גומלין בין חברי המשפחה, או בין בני הזוג.
השיטה מדגישה יחסים משפחתיים כגורם מרכזי בבריאותו הנפשית של אדם.
רפואה (הנקראת לעיתים גם רפואה קונבנציונלית), היא ענף של המדע ומקצוע, העוסקים באבחון, מחקר, וטיפול במחלות, בשיפור הבריאות וברפואה מונעת.
הרפואה מתבססת על הישגים במדעי הטבע, בחברה, וברוח - ומתקדמת במקביל להם.
במרוצת השנים התפתחו במקצוע הרפואה התמחויות בענפים מרובים, לפי קריטריונים שונים: מבחינים בין רפואה פנימית, רפואת חירום, רפואה כירורגית, רפואת עיניים, אף אוזן וגרון וכו', ולפי התחומים החברתיים – רפואה צבאית, רפואה משפטית, רפואה תעשייתית, רפואת בית חולים וכו'.
דוגמאות לטיפול רפואי: טיפול הורמונלי.
ניתוח הוא פעולה רפואית פולשנית, במסגרתה נעשה חיתוך של רקמות חיות בגוף אדם או איחוי של חתך שכזה אשר נעשה או התרחש קודם לכן, לשם הטבת מצבו הרפואי או הנפשי של המנותח.
טיפול אַמְבּוּלָטוֹרי, או טיפול חוץ, הוא טיפול רפואי הכולל ייעוץ או התערבות רפואית אחרת הניתנת למטופל בבית חולים או במרפאה, ובהם המטופל משתחרר מהמתקן הרפואי באותו היום שבו הגיע אליו.
בדיקות וטיפולים רפואיים רבים למחלות, או טיפולי רפואה מונעת ניתנים במסגרת אמבולטורית, כולל ניתוחים קטנים והליכים רפואיים אחרים, כולל רוב טיפולי השיניים, בדיקות אבחוניות רבות (למשל, בדיקת דם, צילום רנטגן, אנדוסקופיה, וביופסיה של רקמות חיצוניות).
טיפולים אמבולטוריים אחרים כוללים ביקורי רופא דחופים, טיפולי רפואה שיקומית ואף התייעצויות טלפוניות.
טיפול פליאטיבי הוא כל טיפול רפואי המתמקד בהקלת חומרת הסימפטומים של המחלה, תחת הניסיון לעצור את התפתחות המחלה, או לנסות לרפאה.
מטרת הטיפול הפליאטיבי היא להקל על סבלו של המטופל המתמודד עם מחלה קשה, ולשפר את איכות חייו.
טיפול פליאטיבי הניתן מחוץ לכותלי הוספיס, אינו תלוי בסכות (פרוגנוזה) של המטופל, ולעיתים טיפול זה ניתן בשילוב עם טיפול שמטרתו לרפא.
לעומת זאת, טיפול הוספיס הוא טיפול פליאטיבי הניתן למטופלים לקראת סוף החיים.
טיפול פסיכיאטרי הוא טיפול בהפרעה נפשית או במחלת נפש המתבצע על ידי רופא מומחה לפסיכיאטריה, לעיתים בשילוב עם פסיכולוג, עובד סוציאלי, מטפל אמנויות או מומחה לריפוי בעיסוק.
הטיפול הפסיכיאטרי בנוי בדרך כלל מאבחון הכולל בדיקת מצב פסיכיאטרי, טיפול תרופתי או פסיכותרפי ושיקום.
טיפול פסיכיאטרי ניתן במסגרת בית חולים מתמחה, במסגרת קהילתית או בבית החולה בהתאם לחומרת ההפרעה.
רוב ההפרעות הנפשיות אינן ניתנות לריפוי מוחלט, והטיפול הפסיכיאטרי מתמקד באיזון ביוכימי של הגוף, ריסון התסמינים, הקלת מצוקת החולה ושיקומו.
מקצוע פָרַא-רפואי הוא מקצוע הקשור בטיפול רפואי אישי באדם, יש לו בסיס תאורטי מדעי, אך העוסק בו אינו רופא.
קלינאות תקשורת – מקצוע פרא-רפואי, העוסק באבחון, טיפול ושיקום של אנשים עם לקויות שונות בתקשורת אישית, ובכללן לקויות בדיבור, בהבנה או בהבעת שפה מדוברת, לקויות בתקשורת לא מילולית ולקויות קריאה וכתיבה.
ריפוי בעיסוק – מקצוע פרא-רפואי שיקומי-חינוכי המתמקד במתן משימות למטופלים, במטרה לשפר את תפקודם הגופני, הקוגניטיבי והנפשי וכך לשפר את בריאותם, את יכולת פרנסתם, את השתלבותם בחברה ואת איכות חייהם.
פיזיותרפיה – תחום פרא-רפואי העוסק באבחון, שיקום ומניעה של בעיות במערכת התנועה.
התחום עוסק בשיפור יכולות תפקודיות וטיפול בבעיות עצב – שריר – שלד.
תחומים אלה כוללים טיפול נשימתי בפגים, ילדים ומבוגרים, טיפולים התפתחותיים, טיפול ושיקום אורתופדי ונוירולוגי בבוגרים, פגיעות ספורט, כאבי שרירים, טיפול יציבתי, דליפות שתן, שיקום לאחר אירוע מוחי, שיקום קטועים ועוד.
תפקיד הפיזיותרפיה הוא להביא את המטופל לתפקוד מיטבי.
תזונאות – מקצוע פרא-רפואי המתמקד בהתאמת התזונה על פי צורכיהם האישיים של בני אדם.
ההתאמה מתחשבת במאפיינים הפיזיולוגיים, בגיל, ובמצב הבריאותי והאסתטי של הגוף.
דיאטנים עובדים במערכות הבריאות (קופות חולים, בתי חולים, בתי אבות, לשכות בריאות הציבור ועוד), במועדוני כושר ובמגזר הפרטי.
ביופידבק או משוב ביולוגי הוא שיטת טיפול באמצעות מערכת ממוחשבת המנטרת מדדי גוף, שנועדה לאפשר למטופל שליטה טובה יותר על גופו ועל תגובות פיזיולוגיות ורגשיות במצבים של לחץ וחרדה.
נוירופידבק הוא סוג של ביופידבק המודד את פעילות המוח בזמן אמת באמצעות אלקטראנצפלוגרפיה (EEG) או המואנצפלוגרפיה (HEG), על מנת ללמד ולאמן מטופל לשלוט בגלי המח שלו, זאת באמצעות מתן משוב ("פידבק") חיובי עבור סוג רצוי של פעילות מוחית ומשוב שלילי על סוג פעילות שאינו רצוי.
רפואה אלטרנטיבית הוא כינוי לקשת רחבה של טיפולים גופניים שהם חסרי ביסוס מדעי.
טיפולים אלה אינם כלולים במסגרת הרפואה הקונבנציונלית המודרנית ומגיעים לרוב מאנשים שאינם בעלי הכשרה רפואית מקובלת.
המונח רפואה משלימה, מתאר את השילוב של טיפול רפואי קונבנציונלי עם טיפול מן הרפואה האלטרנטיבית – תוך אמונה, שאינה מוכחת בשיטות מדעיות, כי הטיפול האלטרנטיבי "משלים" את הרפואי.
טיפאני אריאנה טראמפ (בשם מלא באנגלית: Tiffany Ariana Trump; נולדה ב-13 באוקטובר 1993) היא בתו הרביעית של נשיא ארצות הברית ה-45 וה-47, דונלד טראמפ, ובתו היחידה מאשתו השנייה מרלה מייפלס.
טיפאני טראמפ נולדה ב-13 באוקטובר 1993 בווסט פאלם ביץ', פלורידה.
היא בתם היחידה של מרלה מייפלס ודונלד טראמפ.
היא נקראה בשם טיפאני על ידי הוריה על שם חברת התכשיטים "טיפאני ושות'".
היא גודלה על ידי אמה בקליפורניה, שם התגוררה עד סיום לימודיה בבית ספר תיכון.
היא התחנכה בבית הספר "Viewpoint School" בקלבאסאס, קליפורניה.
טראמפ עבדה כמתמחה בעיתון האופנה "ווג" וב-2014 הוציאה לרדיו סינגל בשם "Like A Bird" (כמו ציפור), וסיפרה שהיא שוקלת קריירת זמרה.
ב-2016 סיימה תואר ראשון בסוציולוגיה ובלימודים אורבניים באוניברסיטת פנסילבניה.
ב-2017 התחילה ללמוד משפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון וסיימה בשנת 2020.
היא הופיעה עם יתר בני משפחת טראמפ בהופעות פומביות במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016. ב-19 ביולי 2016 נאמה בוועידת המפלגה הרפובליקנית.
זמן קצר לאחר הפסד אביה בבחירות ולפני יציאתו מהבית הלבן התארסה לבן זוגה מייקל בולוס , בן למשפחת מיליארדרים ממוצא לבנוני-נוצרי, בגן הוורדים של הבית הלבן.
הם נישאו ב-12 בנובמבר 2022, באחוזת מאר-א-לאגו של דונלד טראמפ.
אביו של מייקל בולוס, מסעד בולוס, הוא איש עסקים מצליח, מנכ"ל חברת בולוס אנטרפרייזס ודוקטור למשפטים, שנולד בלבנון למשפחה נוצרית, והיגר עם הוריו לארצות הברית בשנות השבעים.
אימו של מייקל, שרה פאדול, היא בת לזוהיר פאדול, איש עסקים אמריקאי לבנוני צרפתי, עם עסקים נרחבים באפריקה.
משפחת בולוס חיה חלק מהזמן בניגריה ובאנגליה, נוסף על ארצות הברית.
מסעד בולוס הוא אחד ממנהלי קמפיין הנשיאות של 2024 עבור דונלד טראמפ במישיגן, ופעל לשכנע את המצביעים ממוצא ערבי להצביע עבור טראמפ.
מסעד בולוס מקורב למנהיגי הנוצרים בלבנון.
טיפו טיפ (1830 - 13 ביוני 1905), או בשמו האמיתי חאמד בן מוחמד בן ג'ומה בן ר'גב בן מוחמד בן סעיד אל מורג'בי היה סוחר סוואהילי – זנזיברי, אחד מסוחרי העבדים והשנהב החזקים והעשירים במרכז אפריקה, חוקר, בעל מטעים ומושל.
כחלק מסחר השנהב הגדול והמרוויח באמצע המאה ה-19 הוא הוביל משלחות מסחר רבות ומסעות חוקרים אירופיים למרכז אפריקה, והיה ידוע בשל מעשי אכזריות קשים שביצע בכפרים במרכז אפריקה.
טיפו טיפ נולד ב-1830 בזנזיבר בחוף המזרחי של אפריקה, בשם חאמד בן מוחמד אל מורג'בי.
הוא היה בעל מוצא מעורב, אביו וסבו היו סוחרים סוואהילים מחוף אפריקה, ואמו של אביו הייתה בתו של שליט אפריקאי, מבני שבט הניאמווזי (Nyamwezi), קבוצה אתנית בדרום מזרח אפריקה.
אביו של טיפו טיפ נשא אישה ממוצא ערבי, בינת חביב בין בושיר, בת למשפחה מכובדת ומשגשגת שהגיעה ממסקט, עיר הבירה של עומאן.
מנישואין אלה נולד טיפו טיפ.
אף על פי שדם אפריקאי זרם בעורקיו, טיפו טיפ החשיב עצמו כערבי, ובעקבות אביו וסבו פנה לסחר עבדים אפריקאים ושנהב.
הדעות חלוקות לגבי הנסיבות שהובילו לכינויו של חאמד בן מוחמד בשם "טיפו טיפ".
על פי גרסה אחת הכינוי ניתן לו עקב עווית עצבית שהייתה לו בעין אחת.
על פי גרסה נוספת, במהלך המסע השלישי שלו הוא קיבל את הכינוי מהמקומיים בעקבות הצליל של כלי הנשק שלו.
בגיל שש-עשרה יצא טיפו טיפ מזנזיבר למסעו הראשון יחד עם כמה קרובי משפחה מצד אמו, ביניהם אחיו למחצה, בושיר בן חביב.
הוא נסע לחוף הנגדי, שם סחר בשנהב.
בגיל שמונה עשרה הזמין אותו אביו לצאת למסע גדול.
הם סחרו בשנהב ועבדים באוגנגי (Ugangi), מצפון מזרח לאגם ניאסה (Nyasa) במזרח אפריקה, ומכרו את הרכישות שלהם לאחר מכן בזנזיבר.
במהלך המסע נדבק טיפו טיפ במחלת אבעבועות שחורות, אולם המחלה לא הותירה את רישומה על פניו.
בשנים 1850–1860 פתחו חוקרים אירופיים את אזורי הפנים של מרכז אפריקה, שלא במכוון, לסוחרי שנהב ועבדים, ביניהם היה טיפו טיפ.
טיפו טיפ נסע ברחבי פנים אפריקה, צבר הון של שנהב וניסיון רב בעסקי המסחר.
בשנת 1869 טיפו טיפ המשיך במסעו בחיפוש אחר שנהב.
בפשיטה נועזת נגד נסאמה, שליט איתוואה (Itawa) בדרום מרכז אפריקה, לכד טיפו טיפ את בירתו ובזז את השנהב שלו.
ניצחונו זה של טיפו טיפ הוציא לו מוניטין של אדם חזק ומסוכן.
מנהיגים באזור החלו לשלם לו מס בשנהב, וכך מאגר השנהב שלו הלך וגדל.
טיפו טיפ החל לבסס את עצמו במסחר.
ב-1874 טיפו טיפ נודע כבעל שליטה באזור נונגווי (Nungwi), מרכז מסחר שהוקם על ידי סוחרים ערבים מזנזיבר.
היה לו בסיס פעולה גדול ומרשים, ששלט על כמויות עצומות של שטחים.
האימפריה האישית שלו הייתה עצומה, היא נמתחה מערבה מאגם טנגנייקה (Tanganyika) עד לנהר לומאמי (Lomami) וצפונה ליער קונגו.
אף על פי שטיפו טיפ החזיק את השטח הזה בשם הסולטאן של זנזיבר, הוא היה למעשה שליט עצמאי.
טיפו טיפ הפך את בירתו, קאסונגה, ליצירת מופת על נהר לואלבה (Lualaba).
מבקרים אירופיים נדהמו מהעושר ומהפאר של הבירה.
על פי התיאורים, אפילו החיילים הפשוטים ישנו על מזרני משי וסאטן, במיטות מגולפות עם וילונות משי.
המבקרים דיווחו כי הכבישים בבירה מקיפים מטעים גדולים שמניבים גידולים של קני סוכר, אורז, תירס ומגוון של פירות.
אמנם טיפו טיפ לא היה סולטן, אך עם השליטה הגמורה שלו על מכירת שנהב, הוא שלט במבנה הפוליטי של ממלכתו.
הוא מינה את פקידיו לפקח על מנהיגים מקומיים, לגבות מס, לאכוף את החוקים ולגייס חיילים.
אנשי טיפו טיפ היו נוהגים לבקר בכפרים כדי לחפש אחר שנהב.
הם היו פושטים על הכפרים, לוקחים שבויים, בדרך כלל נשים וילדים, ולאחר מכן היו פודים אותם בעבור השנהב של ראש הכפר.
אם לאנשי הכפר לא היה מספיק שנהב, הם היו לוקחים את השבויים הנותרים להמשך מסעותיהם, ואז סחרו בהם במקום אחר.
הפושטים היו מציתים את הבקתות, מחכים שהכפריים ינוסו, ואז לכדו את הנשים והילדים.
לאחר מכן הם היו לוקחים אותם לשוק לסחור בהם באופן מקומי עבור מזון וציוד, או למכירה בשוק העבדים בזנזיבר.
בזנזיבר היו העבדים משמשים כמשרתים עבור התושבים המקומיים.
חלקם נשלחו למטעי ציפורן באי פמבה, או לחצי האי ערב, פרס (איראן), סוריה או טורקיה.
עבדים אפריקאים היו נחוצים לאומות המוסלמיות משום שעל פי הדת המוסלמית מוסלמים אינם יכולים להיות משועבדים ולשמש כעבדים.
כוחו והשפעתו של טיפו טיפ גרמו לכך שחוקרים אירופאים נעזרו בשירותיו, והוא נהג בהם בידידות.
החוקרים נזקקו לעזרתו של טיפו טיפ עקב הידע הנרחב שלו על השטח האפריקאי, וטיפו טיפ יצא נשכר ממסעותיהם כי הם סייעו לפתוח נתיבים חדשים אל פנים אפריקה.
בשנת 1867 טיפו טיפ הוביל את מסעו של דייוויד ליווינגסטון, חוקר ארצות סקוטי, דרומה לעבר אגם מוורו.
בשנים 1872 -1874 הוא ליווה את החוקר האנגלי ורני לובט קמרון חלק מהדרך במסעו מלואלבה אל החוף האטלנטי.
בשנת 1876 נפגש טיפו טיפ עם הנרי מורטון סטנלי, חוקר ארצות בריטי מפורסם.
סטנלי רצה כי טיפו טיפ ידריך אותו במסעו למעלה נהר לואלבה, טיפו טיפ נענה והוביל את שיירת המסע במקביל לנהר.
עקב מחלות, התקפות של שבטים עוינים וקשיי הדרך טיפו טיפ סירב להמשיך במסע.
אולם סטנלי המשיך במסעו לאורך הנהר, ובמסעו הכולל הוא חצה את יבשת אפריקה מן האוקיינוס ההודי אל האוקיינוס האטלנטי.
המסע הנרחב של סטנלי לאורך נהר לואלבה עודד מסעות של סוחרים רבים, אחד מראשוני הסוחרים שיצאו למסעות אלו היה טיפו טיפ.
במסעותיהם הסוחרים גרמו לתוהו ובוהו לאורך הנהר.
הם שרפו ובזזו כפרים שלמים ולקחו אנשים בשבי.
לפי פיטר פורבת' בספרו "נהר הקונגו" ("The River Congo"), סטנלי היה המום ממה שראה שש שנים לאחר מכן, כאשר חזר לאזור: "לא יכולתי לזהות סימן של גדר או בקתה ...
לא נראה בית או דבר חי בשום מקום ...
נשרפה עיר שלמה".סוחרי העבדים הרגו ולקחו בשבי אלפי אפריקאים.
בין 1880 ו-1890 מספר שיא של עבדים נקנו ונמכרו באזור קונגו, תוך התעשרות עצומה של סוחרים כמו טיפו טיפ.
שילוב של מיומנות בניהול משא ומתן וכח טקטי הפכו את טיפו טיפ לסוחר המצליח ביותר במזרח אפריקה.
ב- 1885 חזר סטנלי לקונגו כדי לצאת למסע להצלת אמין פאשא, מושל אקווטוריה באפריקה שנקלע למרד במחוזו.
סטנלי נסע לזנזיבר ב-1887 כדי לבקש מטיפו טיפ שיעזור לו במסע.
בתמורה מינה סטנלי את טיפו טיפ למושל סטנלי פולס (Stanly Falls), במדינת קונגו החופשית.
מטרתו של סטנלי הייתה לבלום את התוקפנות הערבית סביב סטנלי פולס.
תנאי אחד של ההסדר היה שטיפו טיפ יאלץ לנסות ולהפסיק את סחר העבדים.
הוא אמנם לא הצליח לעשות זאת, אבל הצליח למנוע מהערבים לבוא במגע עם האירופים.
טיפו טיפ, סטנלי וכוח המשלחת שלהם, שכלל 700 איש, הפליגו דרומה מזנזיבר, הקיפו את "כף התקווה הטובה", והפליגו במעלה החוף הדרומי של האוקיינוס האטלנטי אל שפת נהר הקונגו.
משם הם הלכו ל"בריכת סטנלי", שם פרץ ביניהם ריב.
כח המשלחת נפגע, וסטנלי האשים את טיפו טיפ בכך שהמסע לקח זמן ארוך יותר מהצפוי וכי טיפו טיפ לא סיפק מספיק כח אדם כפי שהבטיח, מה שגבה את חייהם של אנשים רבים במשלחת.
כשחזר תבע סטנלי את טיפו טיפ בבית משפט בזנזיבר, אולם טיפו טיפ זכה בפרשה.
במהלך כהונתו של טיפו טיפ כמושל פרצה מלחמת קונגו-ערב.
בשנת 1886, בזמן שטיפו טיפ היה בזנזיבר, התעוררה מחלוקת בין מצודה בסטנלי פולס, בהנהגת טיפו טיפ, לבין מצודה סמוכה של מדינת קונגו החופשית בהנהגתו של וולטר דין, קפטן בריטי, ולטובה דובואה, סגן בלגי.
אנשי טיפו טיפ טענו כי דין גנב שפחה מקצין ערבי במבצר, אולם דין טען כי הנערה ברחה לאחר שהוכתה על ידי אדונה ושהוא רק הציע לה מקלט.
אנשי טיפו טיפ תקפו את המבצר ומצודת מדינת קונגו החופשית הגנה על עצמה.
לאחר ארבעה ימים של מצור, המגינים סיימו את התחמושת וברחו מהמצודה.
בשנת 1890 טיפו טיב עזב את סטנלי פולס וחזר לזנזיבר.
ב-13 ביוני 1905, מת טיפו טיפ ממלריה בביתו בסטון טאון (Stone Town), העיר המרכזית באי זנזיבר.
"טיפה של חום" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית מרגלית צנעני ביחד עם הזמר שיר לוי.
הוא יצא לאור ב-3 במרץ 2012, בהוצאת חברת התקליטים ביג בוס רקורדס.
השיר הגיע למקום הראשון במדיה פורסט, והעשרים במצעד העברי השבועי של רשת ג'.
השיר נכתב והולחן על ידי דורון גל והופק על ידי יעקב למאי.
"טיפה של חום" הוא מעין בלדה ים-תיכונית, ובמקור תוכנן להיכלל באחד מאלבומיה של מרגלית צנעני, אך לבסוף יצא לאור כסינגל שלא מתוך אלבום.
יוסי חרסונסקי סקר אותו בחיוב, והעניק לו ציון של שלושה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה.
טרם הוציאו השניים את הווידאו קליפ המלא של "טיפה של חום", העלה שיר לוי לערוץ היוטיוב שלו את האודיו שלו, המציג את עטיפתו של הסינגל, בה נראית צנעני ליד לוי כשבאמצע הכיתוב עם הפרטים על השיר עצמו.
האודיו לא זכה להצלחה רבה ונכון לספטמבר 2018, מונה הצפיות שלו עומד על כ-121 אלף צפיות.
מרגלית צנעני העלתה את האודיו של השיר גם לערוץ היוטיוב שלה גם כן.
טיפוח, רכילות והאבולוציה של השפה הוא ספר מאת האנתרופולוג רובין דאנבר משנת 1996, בו טוען המחבר כי השפה התפתחה מטיפוח חברתי ומסיפורי רכילות.
טיעון זה נתמך בתצפית לפיה השפה מותאמת לסיפור סיפורים.
הספר ספג ביקורת בטענה שמכיוון שהדיבור כל כך קל, "הטיפוח במילים", הצעתו של דאנבר, מהווה דרך אמינה פחות לתקשורת מאשר איתותים כנים אחרים, כגון השקעה בזולת, הסתכנות, חריצות, מאמץ ותכונות אחרות שיוצרות אמינות רבה יותר של זה שמפגין אותן.
בנוסף, הספר אינו מספק הסבר משכנע לאופן שבו קולות חסרי משמעות הנובעים ממעשה הטיפוח, עשויים להפוך לדיבור תחבירי.
הטיפוח הקולי התפתח בהדרגה לשפה קולית – בתחילה בצורה של רכילות.