tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הדמות התפתחה עם הזמן והייתה לאחת הדמויות הפופולריות ביותר בעיני מעריצי הסדרה.
בסדרת הקומיקס "סנדמן" של ניל גיימן המוות דווקא מתואר בתור נערה גותית העונדת על צווארה את סמל האנח המצרי.
המוות גם מופיע בספר שכתב ביחד עם פראצ'ט, בשורות טובות - שם המוות מתואר כמנהיג ארבעת פרשי האפוקליפסה.
גם בספר "מוות לסירוגין" מאת ז'וזה סאראמאגו המוות הוא אישה, שכן "מוות" הוא שם עצם נקבי בשפות אירופאיות רבות.
היא מתאהבת באחד מקורבנותיה העתידיים, מחליטה לחוס על חייו, ובסופו של הספר בני האדם מפסיקים למות.
היא גם מנהלת ויכוחים עם החרמש שלה.
במשחק גרים פנדנגו הדמות הראשית היא אחד הקוצרים האחראי להעביר את המתים לעולם הבא ולהציע להם חבילות נופש אטרקטיביות שם.
משא ומתן עם מלאך המוות
סיפורים שונים עוסקים במשא ומתן עם מלאך המוות, לשם חמיקה ממנו או לפחות לשם קבלת ארכה קודם למוות:
על רבי יהושע בן לוי מסופר שעלה לגן עדן בעודו בחיים, לאחר שהצליח לשטות במלאך המוות.
בסיפורו של ש"י עגנון, "מלאך המות והשוחט", מסופר על שוחט זקן שמלאך המוות בא לקחתו.
השוחט ביקש פעמים אחדות ארכה של שעות אחדות לשם השלמתה של מצווה, ומלאך המוות, המתגלה כתלמיד חכם הבקי בתלמוד ובמדרשים, נענה לבקשות אלה, ובסופו של דבר זכה השוחט לעוד שנות חיים רבות עם אשתו.
בספרה של ג'יי קיי רולינג, מעשיות בידל הפייטן, מופיע סיפור עם המתאר פגישה של שלושה אחים עם המוות.
המוות שזעם על השלושה שהצליחו להתחמק ממנו, מציע לכל אחד מהם לבקש ממנו מתנה.
בעזרת המתנות (שרביט קסמים בלתי-מנוצח ואבן המחיה מתים) מצליח המוות להביא למותם של שני האחים הגדולים, אך האח הקטן מצליח להערים עליו, ובעזרת המתנה (גלימת היעלמות שבעזרתה התחבא מפני המוות) חי לאורך שנים.
רק לעת זקנתו הוא הולך לקראת המוות ברצון ומוריש את המתנה לבנו.
בספרי "עולם הדיסק" מאת טרי פראצ'ט יש פארודיה על רעיון המיקוח עם המוות.
כפארודיה ישירה על הסרט החותם השביעי, מוות כן נוהג לשחק שחמט לעיתים על חיי אדם גוסס.
הוא תמיד מנצח למרות שהוא כל הזמן שוכח איך זז הפרש.
באחד המקרים הוא משחק משחק קלפים מול סבתא רוח-שעווה על חיי ילדה קטנה ונותן לה לנצח: היא מציגה רביעייה של מלכות והוא מציג רביעייה של אסים ואומר לה "אוי, יש לי רק רביעייה של אחדים ולכן את ניצחת" תוך שהוא קורץ לה.
האנק אלברט עזריה הוא שחקן, מדבב, קומיקאי ומפיק טלוויזיה יהודי-אמריקאי.
מועמד פרס טוני לשחקן הטוב היותר במחזה על "ספאמאלוט" לשנת 2005 ומועמד ל-15 פרסי אמי, מתוכם זכה בשישה.
האנק עזריה נולד ברובע קווינס שבניו יורק, להורים יהודים ספרדים ילידי סלוניקי שביוון.
בשנת 1990 הופיע לראשונה בקולנוע בדמותו של בלש בסרט "אישה יפה" של הבמאי גארי מרשל ובכיכובם של ג'וליה רוברטס וריצ'רד גיר.
בשנת 1996 עזריה הופיע בסרטו של מייק ניקולס "כלוב הציפורים" בתפקיד של אגאדור ספרטקוס, שזכה בפרס גילדת שחקני המסך על צוות השחקנים הטוב ביותר.
ב-2001 שיחק בסרט , לצד בילי קריסטל שגם כתב והפיק את הסרט.
באותה שנה שיחק עזריה בסרט "התקוממות" של רשת NBC, על מרד גטו ורשה בתפקיד ראשי בדמות מרדכי אנילביץ', מנהיג המרד.
בשנת 2002 שיחק בסרט "נביחה!", לצד וינסנט ד'אונופריו.
בשנת 2004 שיחק בדרמה הקומית "מת על ההספד" בכיכובה של זואי דשנל.
ב-2007 שיחק בקומדיה "הטורניר" בכיכובו של וודי הרלסון.
בשנת 2009 שיחק בסרט ההמשך "לילה מוטרף במוזיאון 2" לצד בן סטילר, איימי אדמס ואואן וילסון בתור הנבל הראשי "פרעה".
ושיחק בקומדיה התנכ"ית "פרה היסטרי" לצד ג'ק בלאק ופול ראד.
בשנת 2011 גילם עזריה בסרט "הדרדסים" את גרגמל.
ב-2013 חזר לגלם אותו בסרט ההמשך "הדרדסים 2".
כמו כן הוא דיבב אותו בשני סרטים קצרים שיצאו בצמוד לסרטים – "חג מולד מדורדס" ו"הדרדסים: האגדה על הפרש המסתורי".
בשנת 2017 השתתף בסרטו של יוסף סידר, "נורמן", לצד ליאור אשכנזי וריצ'רד גיר.
בשנת 2017 גם שיחק בסרט הדרמה הביוגרפי "אשף השקרים" ב-HBO, שמבוסס על פרשיית ברנרד מיידוף.
עזריה גילם את דמותו של פרנק דיפאסקאלי ג'וניור, שכיהן כסגנו של מיידוף במשך שלושה עשורים.
משנת 1989 עזריה ידוע בעיקר בשל היותו אחד המדבבים בסדרת האנימציה הפופולרית "משפחת סימפסון".
במהלך השתתפותו בתוכנית דיבב עזריה מעל 160 דמויות, ובהן דמויותיהם של אפו נהספימפטילון, מו סיזלאק, מפכ"ל המשטרה צ'יף וויגאם, בעל חנות הקומיקס (ג'ף אלברטסון, המכונה "קומיק בוק גאי"), קליטוס ופרופסור פרינק.
על תפקידו כמדבב בסדרה קיבל 8 מועמדויות לפרס אמי מתוכם זכה בארבעה.
בשנת 1990 גילם שוטר בסדרה "הנסיך המדליק מבל אייר" בפרק "טעות בזיהוי".
בשנת 1994 גילם בתפקיד אורח את דמותו של דייוויד, אחד מחבריה לשעבר של פיבי בסדרת טלוויזיה המצליחה "חברים".
עזריה שב לעוד מספר הופעות אורח בפרקי הסדרה, אחד מהם בעונה 7, והשתתף בעוד שלושה פרקים בעונה 9. בשנת 2003 היה מועמד שוב לפרס אמי לשחקן אורח בסדרה קומית, אך זה הפסיד לג'ין ויילדר.
עוד בשנת 1994 דיבב בסדרת האנימציה "ספיידרמן: סדרת האנימציה", את דמותו של ונום/אדי ברוק למשך שמונה פרקים.
בשנת 1995 הצטרף לקאסט העונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "משתגעים מאהבה" ב-NBC, בתפקיד חוזר של נאט, הדוג-ווקר של פול וג'יימי.
את תפקיד זה גילם עד העונה השביעית, ועל תפקידו היה מועמד לפרס אמי לשחקן אורח בסדרה קומית לשנת 1998.
בשנת 1999 שיחק בסרט הטלוויזיה "ימי שלישי עם מורי" ב-ABC, בתפקיד של העיתונאי מיצ' אלבום לצד ג'ק למון.
על תפקידו עזריה זכה בפרס אמי לשחקן משנה במיני-סדרה או סרט לשנת 2000.
בשנת 2004 החל לשחק בסדרת הדרמה של Showtime האף בתור הפסיכיאטר קרייג "האף" האפסטודט.
בשנת 2005 שב לשחק בעונה השנייה של הסדרה, והיה מועמד לפרס אמי לשחקן ראשי מצטיין בסדרת דרמה על משחקו בעונה הראשונה.
עזריה היה גם מפיק בפועל של הסדרה.
בשנת 2013 שיחק בדרמה הביוגרפית "לאבלייס" על חייה של כוכבת הפורנוגרפיה לינדה לאבלייס שם גילם את דמותו של במאי סרטי הפורנו ג'ררד דמיאנו.
בשנת 2014 הצטרף לעונה השנייה של הסדרה "ריי דונובן", בתפקיד של ג'יימס קוקרן, מנהל יחידת ה-FBI במחוז לוס אנג'לס.
ב-2016 זכה בפרס אמי לשחקן אורח בסדרה דרמה.
ב-2017 היה מועמד שוב לפרס אמי באותה קטגוריה אך הפסיד לג'רלד מק'רני.
החל מאפריל 2017 מגלם עזריה את ג'ים ברוקמאייר בסדרה הקומית "ברוקמאייר" לצדה של אמנדה פיט.
בשנת 2018 התארח בסדרה הקומית של נטפליקס "מטורף" בגילום דמותו של האנק לנדסברג.
בשנת 2022 החל לגלם את איש העסקים טים קוק בסדרת הדרמה הביוגרפית ""הקרב על אובר" (אנ') ברשת שואוטיים.
באותה שנה שיחק לצד דיאן קרוגר בסרט המותחן "בלתי צפוי" (אנ') בבימויו של ניל לביוט.
בשנת 2023 כיכב לצד בילי קרודופ בסדרת המדע הבדיוני הקומית "שלום, מחר!" (אנ') מבית אפל TV פלוס; בסדרה גילם את אדי, עד לביטול הסדרה לאחר עונה אחת.
בשנת 2003 הופיע בתיאטרון לונדוני בתפקיד ברנרד במחזה "סטיות מיניות בשיקגו", לצדם של מת'יו פרי ומיני דרייבר.
הוא גם הופיע כסיר לאנסלוט וכדמויות נוספות בגרסת המחזמר הבימתי של "מונטי פייתון והגביע הקדוש", שנקראה "ספאמאלוט", עד יוני 2005.
לאחר מספר שנים של חיים במשותף, נישא האנק עזריה לשחקנית הלן האנט, ב-18 ביולי 1999. הם התגרשו ב-18 בדצמבר 2000.
בשנת 2007 נישא עזריה לשחקנית קאת'י רייט ובשנת 2009 נולד לזוג ילד.
האנשה (בלעז: אנתרופומורפיזם) היא ייחוס תכונות אנושיות למי שאינו אדם (בעלי חיים, חפצים דוממים, איתני הטבע, אלים וכן הלאה).
האנשה נחשבת לנטייה מולדת של הפסיכולוגיה האנושית.
בעברית, האנשה משמשת לעיתים קרובות גם במשמעות של פרסוניפיקציה , ייצוג כדימוי אנושי בשירה, בפרוזה או בסלנג יומיומי כאמצעי פיגורטיבי.
דוגמאות לייחוס תכונות אנושיות ניתן למצוא במחשבה כי כלבים החושפים את שיניהם למעשה מחייכים, או כי חתולים מתאבלים על בעליהם שמתו.
מופעים רבים בעולם הטבע, ובפרט בעולם החי, מפורשים באופן אינטואיטיבי כמעידים על תכונות אנושיות של נושאיהם.
דוגמה נוספת לייחוס כזה יש בדיון על פיתוח בינה מלאכותית, בהנחה שאם מחשבים הופכים לאינטליגנטיים יותר, הם יתחילו להציג תכונות אנושיות, כמו מוסר או צמא לכוח.
תרחישים אנתרופומורפיים נדחים על ידי רוב החוקרים הכותבים על הסיכון הקיומי של בינה מלאכותית, אך למרות זאת לעיתים אנשים מייחסים תכונות אנושיות למודלים של בינה מלאכותית.
מחקרים טוענים שעם הזמן, ככל שרובוטים ימלאו יותר ויותר תפקידים חברתיים (למשל עוזרים או מלווים), האנתרופומורפיזם ימלא תפקיד גובר והולך בממשק בין בני האדם לרובוטים.
בדיבור ובכתיבה, האנשה יכולה לבוא לידי ביטוי באמצעים שונים:
באמצעות דימוי ("לב בנפש כמלך במלחמה" – ספר יצירה)
באמצעות מטפורה ("הצל צנח מכתפי ההר" – גנסין)
באמצעות מטונימיה ("המלון מציע שלושה חדרים נאים")
בפרוזה נעשה בהאנשה שימוש מורכב יותר מאשר בשפת היום־יום או בשירה.
במסגרת זו הופך החפץ, החיה, או המושג המואנש לדמות של ממש בסיפור, לעיתים אף הדמות המרכזית.
האנשה מסוג זה נפוצה במספר סוגות ספרותיות.
בספרות ילדים נעשה שימוש כה נרחב בהאנשת בעלי חיים ("פו הדב", "גבעת ווטרשיפ" ורבים אחרים) עד כי חיות מואנשות הפכו כמעט למרכיב סטנדרטי בסוגה זו.
גם בסוגת הפנטזיה נעשה שימוש רב בהאנשה, בדרך כלל כתוצאה של קסם.
בנוסף, רוב הסרטים המצוירים של חברת וולט דיסני מציגים חיות מואנשות (רובין הוד למשל).
דמויות ראשיות הן חיות דמויות אדם, והדבר מנוצל להעברת מסר נגד דעות קדומות.
השימוש בהאנשה הוא דרך נפוצה בכתיבה הפוליטית או הסאטירית.
במקרה זה משמשות הדמויות המואנשות כדרך לייצוג דמויות סטראוטיפיות, המתייחסות לסוג מסוים או לשכבה מסוימת של בני אדם.
דוגמה בולטת לכתיבה מסוג זה היא ספרו של ג'ורג' אורוול "חוות החיות", המשמשת כמשל פוליטי.
בתחום ספרי הבילוש, לאוני סוואן פרסמה מספר ספרים בהם כבש הוא הדמות הראשית ומפענח את הרצח.
בנוסף לשימושים אלו בהאנשה בסוגות שונות, משמשת ההאנשה לעיתים להעתקת נקודת התצפית בסיפור, על ידי הצגתו מפיה של חיה או חפץ דומם.
טכניקה זו מנוצלת, למשל, בספרו של פול אוסטר, "טימבוקטו".
דוגמה בולטת להאנשה בסיפורת העברית היא הכלב בלק, גיבור המשנה של הרומן "תמול שלשום" מאת ש"י עגנון.
סם מקברטני ודניאלה קולוט מנצלים טכניקה זו להעברת מסר חינוכי בספרי הילדים שכתבו.
בדתות ובמיתולוגיות עתיקות רבות, שהידועה שבהן היא המיתולוגיה היוונית, הוענקו לאלים תכונות אנושיות רבות, ביניהן רגשות כגון אהבה, שנאה וקנאה.
האלים מיוצגים לעיתים קרובות כבעלי גוף אנושי.
בדתות ובמיתולוגיות רבות מוצגים אלים כבעלי חיים, וכן ממלאים בהן תפקיד מפלצות.
ברבות מהן גוף העולם מוצג כשחיות מחזיקות אותו.
האמונה ביהדות כפי שנוסחה בידי הרמב"ם היא שלאלוהים אין גוף.
עם זאת, יש דעות במחקר כי לפחות חלק מכותבי התנ"ך האמינו באלוהים אנתרופומורפי שיש לו תכונות אנושיות, וכך גם בספרות חז"ל.
במקרא נכתבו דימויים אנושיים הן מתחום הגוף והן מתחום הרגש.
המקרא מציג את האל כמדבר, כרואה, כיוצר אדם מעפר כנוטע גן מלא עצים כמתהלך באופן שמשמיע קול ועוד.
כל אלה הן פעולות גופניות.
גם בספרות חז"ל ניתן למצוא דוגמאות להאנשת האל בתיאורים של הכהנים הגדולים שראו אותו בקודש הקודשים.
לדוגמה, שמעון הצדיק ראה אותו בדמות אדם זקן לבוש בגדים לבנים, ורבי ישמעאל בן אלישע ראה אותו יושב על כיסא רם ונישא ומנענע בראשו.
דוגמאות נוספות להאנשה ניתן למצוא בהסבר על האיסור לעשות צלם וכל מסיכה כי זהו צלם האל; בתיאורים על סדר יומו של אלוהים שבו הוא מניח תפילין, מתפלל, לומד תורה ומשחק עם הלווייתן; ובתיאורים על כך שהוא בוכה, מתאנח, בועט ברקיע, דוחק את רגליו תחת כיסא הכבוד, כועס או מחייך.
הספר שיעור קומה עוסק בתיאור האלוהים במונחים של דמות אנושית, עד כדי מניין האיברים, שמותיהם ומידותיהם.
בשל האנתרופומורפיות החריפה שבו, הספר עורר פולמוס בקרב הוגים יהודיים לאורך הדורות כגון רב סעדיה גאון, הרמב"ם ואברהם אבן עזרא, שנטו לפקפק באמינותו של הספר.
הנרי בנימין גרינברג היה מגדולי שחקני הבייסבול היהודים-אמריקאים בכל הזמנים.
גרינברג נולד ברובע הברונקס בניו יורק למשפחה יהודית אורתודוקסית.
כבר כנער זכה גרינברג למוניטין של אתלט המצטיין במספר רב של ענפי ספורט שונים, ביניהם כדורסל וכדורגל, אך מעל כולם הצטיין גרינברג בענף הבייסבול.
בשנת 1929, זכה גרינברג בהזדמנות חייו, להצטרף לקבוצת הפאר אותה אהד, הניו יורק יאנקיז, ואולם גרינברג העדיף לסרב להצעה זו, בעיקר בשל העובדה כי בתפקיד המועדף עליו - הבסיס ראשון (FIRST BASE) שיחק באותה תקופה, אגדת היאנקיז לו גריג.
בסופו של דבר, לאחר שנת לימודים באוניברסיטת ניו יורק, חתם גרינברג על חוזה בקבוצת דטרויט טייגרס.
בתחילת הקריירה, נשלח גרינברג לצבור ניסיון בקבוצות הקטנות של הליגות האזוריות.
לאחר שעשה חייל, ואף נבחר לשחקן המצטיין של הליגה במדינת טקסס, נקרא גרינברג לדטרויט והצטרף לקבוצה בליגה הבכירה.
גרינברג שיחק בהצטיינות רבה בין השנים 1946-1933, בהן נבחר פעמים ל-MVP של האמריקן ליג (היהודי הראשון שנבחר לתואר) וכן ארבע פעמים לנבחרת מצטייני הליגה (ALL-STAR).יכולתו האישית המופלאה הביאה את קבוצתו בשנת 1934 לזכייה בתואר האליפות לאחר הפסקה בת 25 שנים.
בשנת 1939, עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוחל גיוס חובה בארצות הברית וגרינברג נבדק על ידי ועדת הזימון ונמצא בלתי כשיר לשירות בשל בעיית רגל שטוחה (פלטפוס).
בשל חרושת השמועות, לפיהן שיחד גרינברג את אנשי הוועדה, דרש גרינברג בדיקה נוספת, בה נמצא כשיר לגיוס.
בשנת 1940 הוציא הסנאט האמריקאי חוק הפוטר גברים מעל גיל 28 מלשרת בצבא וגרינברג שוחרר מהשירות.
ואולם עם המתקפה על פרל הארבור, התנדב גרינברג לשירות בצבא והוצב בחיל האוויר.
גרינברג נשלח לבית הספר לקצינים ושירת בדרגת סגן בדרום-מזרח אסיה.
בסיום המלחמה חזר גרינברג לליגת הבייסבול ובשנת 1947 הצטרף לקבוצת פיטסבורג פיירטס.
בשנת 1934 הוליך גרינברג את קבוצתו במירוץ האליפות של האמריקן ליג.
עיתוני הספורט הגדילו לעשות וקבעו כי מעולם לא היה שחקן יותר משמעותי לקבוצתו מגרינברג של אותה עונה.
אולם, אחד המשחקים נקבע ליום א' בתשרי, ראש השנה היהודי, ואוהדי הספורט בכל ארצות הברית לא ידעו האם גרינברג יתייצב למשחק.
גרינברג התייעץ עם מספר רבנים בשאלה האם מותר לו לשחק.
אחד פסק שמכיוון שבתלמוד היה כתוב שילדים נהגו לשחק בימי חג, מותר לגרינברג להשתתף.
רב אחר פסק שמותר לגרינברג לשחק, אבל תחת תנאים מחמירים ולא סבירים כגון שרוכלי האוכל באצטדיון ימכרו רק אוכל כשר.
רב שלישי פסק שרק גרינברג עצמו יכול להחליט.
גרינברג בסופו של דבר בחר להשתתף במשחק שהתקיים ביום ראש השנה, ונימק את בחירתו על סמך הנאמר בתלמוד.
קבוצתו זכתה באותו משחק מול קבוצת בוסטון רד סוקס, וגרינברג אף חבט שני הום ראן שהעניקו לקבוצתו את הניצחון (המשחק הסתיים בתוצאה 1-2).
תשעה ימים אחר כך, במשחק נגד הניו יורק יאנקיז אשר נקבע ליום כיפור, סירב גרינברג להשתתף.
בסופו של דבר זכו הטייגרס במקום הראשון בליגה שהעניק להם כרטיס לוורלד סיריס, אך הפסידו בסדרת הגמר לסנט לואיס קרדינלס ולא זכו בתואר האליפות.
גרינברג, שהגיע להתפלל בבית כנסת, זכה למחיאות כפיים וקימת כבוד של המתפללים.
המשורר ובעל הטור אדגר גאסט חיבר שיר, "הגיע יום כיפור", המהלל את גרינברג ומחויבותו לדתו.
ב-1979 הונצח גרינברג ביד לאיש הספורט היהודי במכון וינגייט, מוזיאון הפועל להנצחת ספורטאים יהודים שהגיעו להישגים יוצאי דופן.
האנקו (בפינית: Hanko; בשוודית Hangö, מבוטא "הָנְיֶה"; ברוסית Гангут, "גנגוט") היא עיר נמל קטנה השוכנת לחוף ים הארכיפלג שבים הבלטי, בקצה הדרומי של פינלנד, כ-160 קילומטרים מהבירה הלסינקי.
נכון לשנת 2016, בעיר 8,835 תושבים, כאשר קרוב למחצית מהם (44.3 אחוזים) משתייכים למיעוט הקרוי פינים-שוודיים, היינו אזרחי פינלנד הדוברים שוודית כשפת אם.
חצי האי האנקו, אשר העיר תופסת חלק ניכר משטחו, הוא מן האזורים הדרומיים ביותר בפינלנד.
פני השטח והקרקע בעיר וסביבתה חוליים ומעוצבים כמוֹרֶנָה (סוג תצורת נוף הנוצר כתוצאה מסחיפת אדמה), והצמחייה באזור מורכבת, כבאזורים סמוכים, בעיקר מעצי אורן ושיחים נמוכים.
העיר מוכרת גם בארכיפלג (קבוצת איים) הרבים, הזעירים והיפים שבאזורה.
לעיר רצועת חוף ארוכה, כ-130 קילומטרים, מהם כ-30 קילומטר של חופים חוליים.
קו הרקיע של האנקו נשלט על ידי הכנסייה ומגדל המים אשר בעיר; הם שופצו ולמעשה נבנו מחדש לאחר מלחמת העולם השנייה, שמהלכה כוחות הצבא האדום החריבו אותם.
כבשאר ארצות סקנדינביה ובשאר חלקי פינלנד, האקלים בעיר קריר; קר מאוד בחורף וקריר עד חמים בעת חודשי הקיץ.
מספר מעבורות פועלות בין האנקו לבין העיר רוסטוק (Rostock) שבגרמניה.
יישוב באזור שבו ממוקמת האנקו כיום היו ידוע למלחים וליורדי הים כבר מן המאה ה-15.
האזור בו ממוקמת העיר הוא מבודד ומרוחק, ועל כן גם האוכלוסייה לא הייתה משכילה מאוד ולא ניהלה מסחר עם חלקי פינלנד האחרים.
למרות זאת, פטרוגליפים וכתבים מן הזמנים ההם המעידים על מקום יישוב נמצאו באחד מהאיים הקרובים לעיר - האואנסואולי (Hauensuoli, בשוודית Gäddtarmen).
במהלך ההיסטוריה אירעו בעיר ובסביבתה מלחמות וקרבות רבים.
הקרב על גנוט, קרב ימי שבו לחמו זה כנגד זה ציי שוודיה ורוסיה, התרחש בשנת 1714 מעט צפונית למיקום העיר כיום.
מפעל הביצור והחומה על חצי האי האנקו ועל העיר שבו החל כבר בסוף המאה ה-18, אז כוחות שוודים בנו שלוש מערכות ביצורים נפרדות על ארכיפלגים בקרבת העיר.
מאוחר יותר, הופצצו הביצורים ונהרסו על ידי הצי המלכותי הבריטי במהלך מלחמת קרים.
העיר המודרנית עצמה קמה בשנת 1874, מעט לאחר שמסילת הרכבת אשר עוברת באזור נחנכה - בשנת 1872. יוזם בניית העיר היה צאר רוסיה אלכסנדר השני.
העיר, בזכות הנמל שלה, היוותה נקודת מוצא טובה למהגרים שעזבו את פינלנד לשם פתיחת "חיים חדשים" בצפון אמריקה במשך סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. בעיר פסל המנציח את הגירה זו.
בשנים האחרונות של המאה ה-19, כאשר פינלנד הייתה עדיין דוכסות בשליטתה של רוסיה, האנקו הייתה מקום נופש, מעיינות מרפא ומרגוע בשביל האצולה הרוסית.
כמה מתוך מבני התענוגות של אותה התקופה נשארו על תילם גם כיום; לדוגמה הקזינו של האנקו, שבתחילה היה אתר ספא ומעיינות מרפא ולאחר מכן קזינו, וכיום פועלת בשטחו מסעדה.
בעקבות שביתת הנשק במלחמת החורף, שנחתמה ב-6 במרץ 1940, חצי האי האנקו והעיר הושכרו למשך שלושים שנים לברית המועצות אשר בנתה בה בסיס צבאי.
לבסוף, בהסכם שנחתם בין פינלנד לברית המועצות ב-19 בספטמבר 1944, הוחזר אזור הבסיס והעיר האנקו רשמית חזרה לפינלנד, וכיום יש בה מוזיאון העוסק, בין השאר, במלחמה.
בעיר פסטיבל תיאטרון שנערך אחת לשנה בקיץ, כמו גם שבוע מסורתי מדי שנה המוקדש לטניס וגם אירוע הפלגה בחופי העיר, שהוא מן האירועים המשמעותיים בהאנקו ומהווה, מלבד ההפלגה העצמה, אירוע חברתי שבו נפגשים רבים.
המצביא קארל גוסטף אמיל מנרהיים הקים בעיר בית קפה שכונה "בית ארבעת הרוחות", והוא עודנו פופולרי באזור, בקרב תיירים ומקומיים כאחד.
בדרום העיר מגדלור, הידוע בכינויו "המגדלור של האנקו", שהוא המגדלור הגבוה ביותר בכל ארצות סקנדינביה - גובהו 52 מטרים.
המגדלור נבנה בשנת 1906 וכיום הוא משמש כמוזיאון.
חופים חולים רבים הנוחים לרחצה, כמו גם היותה עיר נמל, מושכים אל האנקו תיירים רבים, בעיקר במשך חודשי הקיץ החמימים יחסית.
האנציקלופדיה של השואה, בעריכת פרופ' ישראל גוטמן, יצאה לאור בשנת 1990 בהוצאת יד ושם, ידיעות ספרים וספרית פועלים בשתי מהדורות במקביל - בעברית ובאנגלית.
למהדורה העברית שישה כרכים ולאנגלית ארבעה.
האנציקלופדיה כוללת מאות ערכים, איורים, מפות ורשימות ביבליוגרפיות.
כן כוללת האנציקלופדיה מפתח מונחים.
במהדורה העברית המפתח (בסוף כרך שש) מכיל רשימות דו-לשוניות של שמות אנשים, מקומות וארגונים.
לאנציקלופדיה מצורפים נספחים שונים, ביניהם: נספח כרונולוגי, נספח סטטיסטי של קורבנות השואה, רשימת דרגות צבא ואס אס, רשימת ראשי תיבות וקיצורים לועזיים.
גזענות והרקע לעליית האידאולוגיה הנאצית.
חקיקה נאצית ומדיניות דיכוי היהודים.
גטאות, מחנות ריכוז, מחנות השמדה.
הנרדפים והקורבנות - הנהגתם, המידע והדעות באשר לצפוי להם, חייהם במהלך השואה, מאבקם לשרוד ודרכי התנגדות.
הארצות הכבושות, עמיהן ומדיניותן תחת הכיבוש הנאצי.
רדיפה ורצח של קבוצות אחרות כגון שבויי מלחמה סובייטים וקבוצות אזרחים שונות.
יחס העמים השונים, לרבות תנועות ההתנגדות, להשמדת היהודים בקרבם.
התנהלות המדינות הדמוקרטיות בתקופת השואה.
התנהלותם של יהודי ארץ ישראל ויהודים במדינות הדמוקרטיות בתקופת השואה.
השפעות השואה לאחר מלחמת העולם השנייה.
יצחק ארד - יד ושם, ירושלים
יהודה באואר - האוניברסיטה העברית, ירושלים
רנדולף ברהם - סיטי יוניברסיטי, ניו יורק
כריסטופר בראונינג - פסיפיק לותרן יוניברסיטי, ארצות הברית
ישראל גוטמן - האוניברסיטה העברית, ירושלים; יד ושם, ירושלים
מרטין גילברט - אוניברסיטת לונדון, אנגליה
אהרון וייס - יד ושם, ירושלים; אוניברסיטת חיפה
רוברט רוזט - יד ושם, ירושלים;
יז'י טומאשבסקי - אוניברסיטת ורשה
לני יחיל - אוניברסיטת חיפה
אברהרד יקל - אוניברסיטת שטוטגרט
ירחמיאל כהן - האוניברסיטה העברית, ירושלים
סטיבן כץ - אוניברסיטת קורנל, ארצות הברית
דב לוין - האוניברסיטה העברית, ירושלים
מיכאל מארוס - אוניברסיטת טורונטו, קנדה
צ'סלו מדייצ'יק - האקדמיה הפולנית למדעים, ורשה
שמואל ספקטור - יד ושם, ירושלים
הנרי פיינגולד - סיטי יוניברסיטי, ניו יורק
שאול פרידלנדר - אוניברסיטת תל אביב
דב קולקה - האוניברסיטה העברית, ירושלים
שמואל קרקובסקי - יד ושם, ירושלים
יהודה ריינהרץ - ארצות הברית
דירדי רנקי - האקדמיה ההונגרית למדעים, בודפשט
היראם קינג "האנק" ויליאמס היה זמר, גיטריסט וכותב שירים בסגנון מוזיקת הקאנטרי.
הוא הפך לסמל של מוזיקת הקאנטרי ונחשב לאחד מהזמרים המשפיעים ביותר על מוזיקת הקאנטרי והרוקנרול במאה ה-20. הוא פעל בעיקר בשנות ה-40 והניב מספר רב של קלאסיקות קאנטרי, בהן:
"I'm So Lonesome I Could Cry" שנכנס לרשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של הרולינג סטון והוא השיר הישן ביותר ברשימה זו (שנת 1949).
כמו כן השיר "Hey Good Looking" שהפך להמנון קאנטרי.
השיר "Honky Tonk Blues" נכתב בשנת 1951 וגם הוא זכה להצלחה.
הוא נפטר באופן פתאומי בגיל 29 בשנת 1953, בעת שהיה בנסיעה במכוניתו להופעתו הבאה המתוכננת בסיבוב ההופעות, וסיבת המוות אינה ידועה עד היום.
בתחילה נטען כי מת מהתקף לב, אך לאחר מכן התחזקה ההשערה שהוא מת ממנת יתר של מורפיום, שהוזרק לו באותו היום בעקבות כאבים שמהם סבל בגבו.
לאחר מותו נמצאו שירים שכתב בשבועות האחרונים לפני מותו הפתאומי.
שירים אלו נמצאו על ידי המשטרה ונשתמרו במשך השנים.
באלבום זה שרים בוב דילן, ג'ייקוב דילן (בנו של בוב דילן), נורה ג'ונס, שריל קרואו ואחרים את שירים אלו שנשכחו בארכיונים במשך השנים.
בשנת 2011 בעת יציאתו הגיע למקום ה-11 במצעד הבילבורד האמריקאי והגיע להצלחה יחסית.
בנו האנק ויליאמס ג'וניור הוא זמר קאנטרי מפורסם בזכות עצמו.
נכדו, האנק ויליאמס השלישי, (העונה גם לכינוי האנק 3) המשיך את המסורת המשפחתית והוא זמר קאנטרי המשלב מוטיבים של מוזיקת מטאל ופאנק רוק (Punk rock) בשיריו.
Noire השיר "Move it on over" מושמע מדי פעם בתחנת הרדיו K.T.I.
במשחק הווידאו The Last of Us מושמעים השירים "Alone And Forsaken" ו-"I'll Never Get Out Of This World Alive" בסצנת הנסיעה לפיטסבורג, פנסילבניה שבמהלכה אלי (Ellie) נותנת לג'ואל (Joel) קלטת שמע עם שיריו של האנק ויליאמס אותה הוא מנגן במערכת השמע של הטנדר עליו הם נוסעים.
בסרט הקולנוע "I Saw the Light" הוא מגולם על ידי טום הידלסטון.
האנרכיה היא השם המקובל בהיסטוריה של אנגליה לתקופת מלחמת האזרחים והשלטון הבלתי יציב שהתרחשה בין השנים 1135–1154, תקופת שלטונו של סטיבן, מלך אנגליה.
סטיבן היה אחיינו המועדף של המלך הנרי הראשון (שלט בשנים 1100–1135).
לאחר שבנו החוקי היחידי של הנרי מת בשנת 1120 באסון הספינה הלבנה, הנרי מינה את בתו, מתילדה, כיורשת העצר ואף הכריח מספר פעמים את כל ברוניו, כולל סטיבן, להישבע לה אמונים.
הניסיון להבטיח את השלטון של מתילדה עלה בתוהו, שכן עד אותה תקופה לא שלטה אישה באנגליה.
המצב החמיר כאשר היא נישאה לז'ופרואה החמישי, רוזן אנז'ו, שזכה לשם רע באנגליה, בעיקר בעקבות היותו מאנז'ו, שמנהיגיה עוררו סלידה בקרב הנורמנים בעקבות נסיונותיהם לכבוש את הדוכסות של נורמנדי.
עם מותו של הנרי בשנת 1135, סטיבן נחפז לאנגליה.
חרף העובדה שמרבית הברונים נטו לבחור באחיו הבכור תיאובולד, נכנס סטיבן במהירות ללונדון והוכתר למלך על ידי אנשי העיר, שראו את בחירת המלך כזכותם העתיקה.
משם עבר סטיבן לווינצ'סטר, שם בעזרת אחיו הבישוף הנרי, זכה לכספם ותמיכתם של השופט הראשי רוג'ר מסולסברי ושל הארכיבישוף ויליאם קורבייל ולפיכך לתמיכתה של הכנסייה.
הברונים העדיפו את סטיבן על פני מתילדה ולכן קיבלו על עצמם את שלטונו.
ההתנגדות העיקרית לסטיבן הגיעה בתחילה מכיוון רוברט מגלוסטר, בנו הממזר של הנרי, שקיווה לזכות במלוכה בעצמו.
מאחר שהכנסייה תמכה בהכתרתו של סטיבן, יהבה העיקרי של מתילדה נתלה בדודה, דייוויד הראשון, מלך סקוטלנד שפלש בשמה לנורת'מברלנד, מחוז בצפון אנגליה, שם התחולל בשנת 1138 הקרב על סטנדרד בו הפסיד המלך דייוויד לארכיבישוף של יורק שנלחם בשמו של סטיבן.
מאוחר יותר באותה שנה, רוברט מגלוסטר כרת ברית עם מתילדה.
סטיבן ביצע בינתיים סדרה של החלטות גרועות, שגרמה לסלידה בקרב תומכיו הקודמים.
אחיו של סטיבן, הנרי הבישוף של ווינצ'סטר, פנה נגדו בעקבות מעצרם של כמה בישופים ידועים באנגליה, מהלך שהנרי פירש כמתקפה ישירה על הכנסייה.
ב-1139 פלשה מתילדה לאנגליה והתבצרה בטירת ארונדל בדרום אנגליה.
סטיבן אישר לה לנוע לבריסטול, מחוז במערב אנגליה, ולהיפגש עם רוברט מגלוסטר, על מנת לרכז את כל אויביו באזור אחד.
מתנגד בולט נוסף לשלטונו של סטיבן, רנולף מצ'סטר, התקדם לכיוון לינקולן וכבש אותה.
אף על פי שלכאורה היה סטיבן ביחסי שלום עם רנולף, הוא נענה לדרישת אנשי לינקולן לתקוף את הטירה שהחזיק רנולף.
רנולף, שקיבל את הידיעה על התקפתו הצפויה של סטיבן, הצליח לצאת מהטירה, לאסוף כוחות ולחבור לחותנו, רוברט מגלוסטר.
דבר זה הוביל ב-2 בפברואר 1141 לקרב על לינקולן, הקרב העיקרי של המאבק, בו נחל סטיבן תבוסה ונכלא כעציר בבריסטול.
מתילדה שלטה זמנית מלונדון, אך בשל יוהרתה רכשה שם מתנגדים והיא חשה מחויבת לעזוב את הבירה, ולעבור לאוקספורד.
בספטמבר 1141, לאחר ניסיון הפיכה, נפל רוברט מגלוסטר לידי אשתו של סטיבן, מתילדה מבולון.
המלכה הזמנית מתילדה החליטה להחזיר את רוברט ובתמורה שחררה את סטיבן, שחזר לכס המלכות.
עתה שלט סטיבן ברוב המלכות, וצר על מתילדה בטירת אוקספורד.
מנוסתה של מתילדה לוולינגפורד באישון הלילה, הפכה אגדית.
חוסר השקט נמשך בתקופת שלטונו של סטיבן, גם לאחר חזרתה של מתילדה לאנז'ו בעקבות מותו של רוברט ב-1147. בזמן מהפכות השלטון ומלחמות האזרחים, נהגו הברונים והרוזנים ביד קשה בווסאלים, ללא אכיפה ומשטר מצד המלוכה.
בנוסף למאבקי השלטון ומלחמת האזרחים, סבלה אנגליה מבצורת קשה במשך שנים ולכן נקראה תקופה זו גם בשם "חורף 19 השנים".
ברשומות האנגלו-סקסיות, ישנה עדות המתארת את מלחמת האזרחים ואת הסבל הנגרם בעקבותיה.
על פי הרשומות, בשל היעדר יציבות שלטונית והעדר ביטחון כולל, קרויה תקופה זו "האנרכיה".
בהמשך אותה תקופה, לקה סטיבן בבריאותו וספג מכה נוספת כאשר בנו, יורשו המועדף, מת בפתאומיות בשנת 1153. בנה של מתילדה, שיהפוך מאוחר יותר להנרי השני, מלך אנגליה, הפך למצביא מוכשר ומתנגד נחוש לסטיבן, והגיע לאנגליה בכוונה לכבוש את השלטון.
בברית וינצ'סטר (הידועה גם כברית וולינגפורד) עליה חתמו השניים בנובמבר 1153, הכיר סטיבן בהנרי השני כיורש העצר.
בעקבות מהלך זה חוזקו השמועות שהנרי השני הוא בנו הביולוגי של סטיבן, שכן לסטיבן היה בן נוסף שהתעתד להיות יורש העצר ואף על פי כן, התואר ניתן להנרי השני.
אולם, לא נתגלו ראיות לקשר דם בין השניים.
ברית וינצ'סטר, ועלייתו לשלטון של הנרי השני בשנת 1154 סימנו את סופה של תקופת האנרכיה.
האנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד היא אנציקלופדיה מקוונת לפילוסופיה הפתוחה לגישה חופשית ומתוחזקת על ידי אוניברסיטת סטנפורד.
ה-SEP פותחה בתחילה בעזרת מימון ציבורי מהקרן הלאומית למדעי הרוח והקרן הלאומית למדע בארצות הברית.
התוכנית לגיוס כספים ארוך טווח כדי לשמור על גישה חופשית לאנציקלופדיה, נתמכת על ידי ספריות רבות, בהן ספריות אוניברסיטאיות.
מוסדות אלה תורמים תחת תוכנית שהוכנה על ידי ה-SEP בשיתוף פעולה עם הקואליציה למקורות אקדמיים (SPARC), הקואליציה הבינלאומית של שותפויות ספריות (ICOLC) ורשת הספריות הדרום-מזרחית (SOLINET), עם תרומות משוות מטעם הסוכנות הלאומית למדעי הרוח.
כל מאמר נכתב ומתוחזק בידי מומחה בתחומו, לרבות פרופסורים מלמעלה מ-65 מוסדות אקדמיים ברחבי העולם.
מחוץ להיותה מקוונת, האנציקלופדיה מבוססת על הגישה האקדמית המסורתית של רוב האנציקלופדיות וכתבי-העת האקדמיים, במטרה להגיע לאיכות מרבית:
מחבר מומחה הנבחר על ידי עורך או ועדת עורכים בעלת ידע (הגם שלא בהכרח מומחיות) בתחום המכוסה על ידי האוניברסיטה; וגם
את האנציקלופדיה יצר בשנת 1995 אדוארד נ.
זלטה, במטרה לבנות אנציקלופדיה דינמית המתעדכנת בקביעות, ובכך אינה מתיישנת לעולם, בניגוד לאנציקלופדיות המודפסות.
כתב-היסוד של האנציקלופדיה מאפשר פרסום מאמרים מנוגדים באותו הנושא על מנת לשקף את חילוקי-דעות הבלתי-נמנעים בין הפילוסופים.
נכון לאוגוסט 2022, היו באנציקלופדיה 1,775 ערכים.
האנציקלופדיה לפילוסופיה של ראוטלדג' היא אנציקלופדיה לפילוסופיה בעריכתו של אדוארד קרייג.
היא יצאה לראשונה לאור בהוצאת ראוטלג' בשנת 1998. במקור היא פורסמה בעשרה כרכים וכן על גבי תקליטור.
בשנת 2002 היא הפכה לזמינה מעל גבי האינטרנט למנויים בתשלום.
הגרסה המקוונת מתעדכנת באופן קבוע במאמרים חדשים ובשיפורים למאמרים קיימים.
היא נמנית עם האנציקלופדיות לפילוסופיה המעודכנות והמקיפות ביותר, עם כ-1300 תורמים שכתבו למעלה מ-2000 מאמרים אקדמיים.
שתי מהדורות של האנציקלופדיה בכרך אחד בלבד יצאו לאור, "האנציקלופדיה התמציתית לפילוסופיה של רוטלדג'" ("The Concise Routledge Encyclopedia of Philosophy"), שיצאה לראשונה בשנת 1999, ו"האנציקלופדיה המקוצרת לפילוסופיה של ראוטלדג'" ("The Shorter Routledge Encyclopedia of Philosophy"), שיצאה בשנת 2005.
בגרסה התמציתית מספר המאמרים זהה לזה שבגרסת עשרת הכרכים, אלא שכל מאמר בה הוא למעשה תקציר הנושא שקודם לכל מאמר בגרסת עשרת הכרכים.
בגרסה המקוצרת יש למעלה מ-900 מאמרים, כל אחד מהם מעמיק יותר מהמאמר התואם לו (אם ישנו) במהדורה התמציתית.
האנציקלופדיה של תורת המידות (Encyclopedia of Ethics) היא אנציקלופדיה אקדמית בתחום התאוריה של האתיקה; רואה אור בהוצאה לאור ראוטלדג'.
היא כוללת "מאמרים ביוגרפיים, ערכים על תחומים ונושאים הקשורים לתורת המידות, טיפול במסורות עיקריות של האתיקה הדתית, כיסוי נושאים בעלי חשיבות תאורטית באתיקה יישומית, סקירות על ההיסטוריה של תורת המידות, ומידע רב על מצבו הנוכחי של המחקר הפילוסופי בתחום תורת המידות בכל רחבי העולם."
העורכים הראשיים של המהדורה השנייה של האנציקלופדיה, ובה שלושה כרכים, הם לורנס ק' בקר ושרלוט ב' בקר.
ראוטלדג' הוצאה לאור מצהירה שהמהדורה השנייה נכתבה על ידי 325 אקדמאים מובחרים.
היא כוללת קרוב ל-600 מאמרים חתומים שעברו תהליך של ביקורת עמיתים.
הנרי "האנק" מובלי Mobley; 7 ביולי 1930 – 30 במאי 1986) היה סקסופוניסט ג'אז אמריקאי אשר ניגן בעיקר על סקסופון טנור.
מובלי ניגן בעיקר בתקופת הבי בופ וההארד בופ ונחשב לאחד מהקולות המעניינים והחשובים של התקופה.
לאונרד פד'ר כינה אותו "האלוף במשקל הבינוני של סקסופון הטנור" ("middleweight champion of the tenor saxophone") כיוון שסגנונו נע באמצע בין האגרסיביות של ג'ון קולטריין ("האלוף במשקל כבד") לרוגע של סטן גץ ("האלוף במשקל קל").
אף על פי שנולד בג'ורג'יה רוב ילדותו חלפה בניו ג'רזי.
הוא גדל בסביבה מוזיקלית, אמו, דודו וסבתו כולם היו פסנתרנים.
לכן גם מובלי החל לנגן בפסנתר, אך בהגיעו לגיל 16 נטש את הכלי ועבר לסקסופון.
כמו רוב סקסופוניסטי הטנור בתקופה שלפני קולטריין, גם מובלי הושפע מלסטר יאנג.
נוסף אליו היה מובלי מאזין לסאני סטיט ולסאני רולינס וסגנונו הושפע מהם רבות.
מלבד תקופה קצרה בתזמורת של פול גייטן אליה הגיע בזכות המלצה של החצוצרן לי מורגן, רוב הקריירה המוקדמת שלו עברה במועדון בינוני בגודלו בניו ג'רזי.
במועדון זה הוא ליווה יחד עם הפסנתרן ולטר בישופ מוזיקאים שהגיעו לאזור, כולל מוזיקאים מפורסמים וחשובים כמו מיילס דייוויס, דיזי גילספי, בילי הולידיי ואף את גיבורו לסטר יאנג.
באחד הערבים הגיע למועדון המתופף מקס רואץ' אשר התלהב ממובלי והזמין אותו להצטרף לחמישייה שלו.
ב-1954 לאחר כשנה עם רואץ' חזר מובלי לחוף המערבי.
בתקופה זו הוא ניגן עם מוזיקאים שונים כגון גילספי, ג'יי ג'יי ג'ונסון ומילט ג'קסון.
לקראת סוף השנה הקליט עם ארט בלייקי והוראס סילבר את האלבום "הוראס סילבר ומבשרי הג'אז" שהיה מהאלבומים הראשונים של ההרכב מבשרי הג'אז.
מאוחר יותר בחייו הוא חזר וניגן עם הלהקה כבר כשהייתה בהנהגתו הבלעדית של בלייקי.
לקראת סוף שנות השישים מובלי החל לשקוע לסמים, דבר שהאט את הקריירה שלו, אך לא עצר אותה.
מובלי עדיין הקליט אלבומים רבים עם דייוויס ואחרים וכן השתתף באלבום "A Blowing Session" של ג'וני גריפין יחד עם גריפין וקולטריין בתור הטנורים.
במקביל לעבודתו בהרכבים השונים מובלי הוציא מעל ל-20 אלבומים כמוביל בחברת בלו נוט.
באמצע שנות השבעים פרש מובלי בשל בעיה קשה בריאות.
בערוב ימיו הוא עוד עבד מעט עם הפסנתרן דיוק ג'ורדן, וב-1986 הוא נפטר מדלקת ריאות.
האנציקלופדיה של האסלאם (באנגלית The Encyclopaedia of Islam; בקיצור EI) היא האנציקלופדיה האקדמית המקובלת לדיסציפלינה של מחקר האסלאם.
היא מכילה ערכים על מוסלמים מפורסמים בכל עידן וארץ, ערכים על שבטים ושושלות, על אמנויות ומדעים, על פוליטיקה ומוסדות דת, על גאוגרפיה, אתנוגרפיה, עולם החי והצומח בארצות השונות, על ההיסטוריה, הטופוגרפיה והמונומנטים של הערים העיקריות.
באשר להיקפה הגאוגרפי וההיסטורי היא כוללת את האימפריה הערבית-אסלאמית הישנה, את הארצות האסלאמיות ואת איראן, מרכז אסיה, תת-היבשת ההודית ואינדונזיה, האימפריה העות'מאנית וכל הארצות האסלאמיות האחרות.
זוהי אנציקלופדיה אודות העולם האסלאמי, והיא אינה אנציקלופדיה מוסלמית או אסלאמית.
הערכים מוקדשים בדרך כלל לתקופה הקדם-מודרנית, אולם מיעוטם עוסקים בימינו.
העורך הראשי של המהדורה הראשונה היה מרטין תאודור אוצמה (Martijn Theodoor Houtsma).
אנשי אקדמיה מחשיבים את האנציקלופדיה של האסלאם כאנציקלופדיה התקנית בשדה המחקרים האסלאמיים.
כל מאמר נכתב בידי מומחה מוכר בתחומו, אולם היות שהעבודה עד להשלמת האנציקלופדיה ארכה ארבעים שנה, תקופה בה הגישה במחקר השתנתה מהותית, הרי שכל מאמר מייצג את התקופה בה נכתב.
"זוהי העבודה העיונית האוטוריטטיבית והחשובה ביותר באנגלית על האסלאם ונושאים אסלאמיים.
היא כוללת מאמרים ארוכים, הנושאים את שם כותבם, בליווי ביבליוגרפיה.
דגש מיוחד מושם במהדורה זו (הביקורת נסובה על המהדורה השנייה) על נושאים כלכליים וחברתיים, אך היא נותרת האנציקלופדיה התקנית המוסמכת כל דת האסלאם בשפה האנגלית."
"כלי המחקר החשוב והמקיף ביותר על לימודי האסלאם הוא האנציקלופדיה של האסלאם, נעשה מאמץ עצום להתמודד עם כל היבט של הציוויליזציה האסלאמית, ולתפוש אותה במובן הרחב ביותר, החל ממקורותיה ועד לימינו אלה...
האנציקלופדיה של האסלאם אינה תמצית עלומת שם של חוכמה מקובלת.
רוב המאמרים חתומים תחת שם הכותב, ובעוד כמה מהם הם ערכים מילוניים, הרי שאחרים הם מאמרים מחקריים של ממש – במקרים רבים זהו הטיפול המקיף ביותר שנכתב על הנושא שלהם.
המהדורה הראשונה (EI1) הוכנה לפי הדגם של אנציקלופדיית פאולי-ויסובה לעולם הקלאסי (Encyclopaedia of the Ancient World.).
המהדורה הראשונה הוכנה תחת חסות איגוד האקדמיות הבינלאומי (International Union of Academies), בתיאום עם אוניברסיטת ליידן.
היא ראתה אור, בהוצאת המו"ל ההולנדי בריל, בארבעה כרכים וכרך תוספות, בשנים 1913-1938 בשפות אנגלית, גרמנית וצרפתית.
גרסה מקוצרת יצאה לאור ב-1953 תחת הכותר "אנציקלופדיה קצרה של האסלאם" (the Shorter Encyclopaedia of Islam ;SEI) והיא מכסה בעיקר נושאי משפט ודת.
חלקים ממנה תורגמו ופורסמו בטורקית, בערבית ובאורדו.
הכנתה של המהדורה השנייה של האנציקלופדיה של האסלאם (EI2) התחילה ב-1954 והסתיימה ב-2005. (מספר כרכי מפתח אמורים להתפרסם עד 2007); היא יצאה לאור בידי הוצאת בריל ההולנדית והיא זמינה באנגלית ובצרפתית.
מאז 1999, היא קיימת בצורה אלקטרונית, הן ב-CD-ROM והן בצורה מקוונת במרשתת.
מלבד הרחבה ניכרת בתוכן, שונה המהדורה השנייה של האנציקלופדיה של האסלאם מהמהדורה הראשונה בכך שהיא משלבת לראשונה בין מאות כותביה חוקרים מוסלמים או חוקרים שגרו במזרח התיכון.
רוב הכרכים נערכו בהשתתפות קליפורד אדמונד בוסוורת'.
"המהדורה הראשונה והתקציר שלה בעיקר בידי מלומדים אירופאים, והן מייצגות בעיקר פרשנות אירופאית של הציוויליזציה האסלאמית.
הנקודה אינה שפרשנות זו היא "מוטעית", אלא שהסוגיות שאותן ניסו ללבן בכרכים הללו הן הרבה פעמים שונות בצורה מהותית מאלו שהעסיקו את המוסלמים באופן מסורתי.
היא התחילה במידה רבה בדרך זהה לקודמתה, אך במהלך השנים נוספו אחוזים גבוהים יותר של מאמרים ממלומדים בעלי רקע מוסלמי.
הכותבים אינם מייצגים את הלימוד המקובל בקום (Qom) ואל-אזהר; הם למדו באוניברסיטאות מערביות, והם חולקים את המתודולוגיה אם גם לא תמיד את הערכים והגישות התרבותיות של עמיתיהם המערביים.
עם זאת, ניתן להבחין היטב בשינוי בטון.
הוצאתה לאור של המהדורה השלישית של האנציקלופדיה של האסלאם הוחל ב-2007. היא זמינה בצורה מקוונת, ומודפסים ממנה "חלקים" ארבע פעמים בשנה.
מועצת המערכת כוללת עשרים עורכי נושאים וחמישה עורכים ראשיים.
העורכים הראשיים הם גודרון קרמר (Gudrun Krämer) מהאוניברסיטה החופשית של ברלין, אוורט רואוסון (Everett Rowson) מאוניברסיטת ניו יורק, ג'ון נוואס (John Nawas) מהאוניברסיטה הקתולית של לוון ודניס מטרינג' (Denis Matringe) (EHESS, CNRS).
המהדורה השלישית כוללת כיסוי מקיף של האסלאם במאה העשרים.
היא מרחיבה את המיקוד הגאוגרפי ומכילה את כל האזורים שבהם האסלאם היה או עודנו חלק מהותי מהחברה.
מוקדשת תשומת לב למיעוטים מוסלמיים בכל רחבי תבל, וניתנת מלוא תשומת הלב למדעי החברה כמו גם לגישות שונות במדעי הרוח.
המהדורה הראשונה (1st edition, EI1)
המהדורה השנייה (2nd edition, EI2)
האנציקלופדיה של הקוראן היא יצירה מחקרית הכתובה בשפה האנגלית על הנושאים המרכזיים בקוראן, ומילון אנציקלופדי של הקוראן.
זוהי העבודה המקיפה ביותר מסוגה בשפה מערבית.
הוצאת בריל מתארת את האנציקלופדיה כדלקמן:
האנציקלופדיה לפילוסופיה מערבית היא אנציקלופדיה מקפת להיסטוריה של הפילוסופיה, זרמים והוגים.
ערכיה נכתבו על ידי פילוסופים ועורכה הראשון הוא ג'יימס אורמסון.
למרות קיומם של ספרי מבוא רבים לפילוסופיה, אנציקלופדיות מקיפות - הסוקרות את תולדות הפילוסופיה, אסכולות והוגים - הן מועטות יחסית.
האנציקלופדיה לפילוסופיה מערבית היא אחת האחרונות אשר יצאו לאור בדפוס; כותביה הם פילוסופים והיא מתיימרת להקיף את ההגות הפילוסופית המערבית.
האנציקלופדיה הפילוסופית המובילה כיום היא אנציקלופדיית סטנפורד לפילוסופיה; היא מקוונת ומעודכנת תדיר על ידי פילוסופים אקדמיים.
בעברית הוצאו לאור, במחצית הראשונה של המאה העשרים, מספר אנציקלופדיות, חלקן מתורגם וחלקן מקורי.
החל משעת תרגום הספר לעברית, לא פורסמו בעברית אנציקלופדיות מקפות לפילוסופיה.
האנציקלופדיה הופיעה לראשונה בשנת 1960 בעריכת ג'יימס א' אורמסון.
האנציקלופדיה הציגה ערכים החל מפילוסופיה קדם-סוקרטית ועד המחצית הראשונה של המאה ה-20, הוגים, מושגי מפתח, זרמים ואסכולות.
בכתיבת הערכים השתתפו פילוסופים מובילים.
בין הערכים הראויים לציון: א.
אייר על ברטרנד ראסל; מייקל דאמט על גוטלוב פרגה, ר.
Hare) על אתיקה; גילברט רייל על קטגוריות; פיטר סטרוסון על מטאפיזיקה וברנרד ויליאמס על רנה דקרט.
בשנת 2004 יצאה המהדורה השלישית בעריכת ג'ונתן ריי.
במהדורה זו נוספו מספר ערכים ועודכנו אחרים בדגש על פילוסופים וזרמים פילוסופיים מהמחצית השנייה של המאה ה-20 כגון פילוסופיה אפריקאית, מגדר ותרגום.
האנציקלופדיה ניתנת כיום להורדה חופשית באינטרנט.
ג'יימס א' אורמסון (Urmson; נולד ב-1915 ונפטר ב-2008), עורך המהדורה הראשונה, היה פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת אוקספורד ובאוניברסיטת סטנפורד.
אורמסון ערך את ספריו של פיטר סטרוסון, "איך לעשות דברים עם מילים" ו"חיבורים פילוסופים".
פרסם מספר ספרים ביניהם "אנליזה פילוסופית", "התאוריה האמוטיבית באתיקה" ו"אוצר המילים הפילוסופי היווני".
ג'ונתן ריי (Rée; נולד ב-1948), עורך המהדורה השנייה, הוא היסטוריון, עיתונאי ופילוסוף.
בין ספריו, "דקארט", "הפילוסופיה ועברה", "סיפורים פילוסופיים" ו"היידגר".
בשנת 1967 יצא לאור תרגום של המהדורה הראשונה בהוצאת ש.
פרידמן בעריכת הפילוסוף הישראלי בן עמי שרפשטיין תחת השם "פילוסופיה".
האנציקלופדיה נכללה ככרך יחיד בסדרת אנציקלופדית אופקים חדשים.
במסגרת העריכה העברית נכללו ערכים מההגות היהודית והישראלית.
בכתיבת הערכים השתתפו פילוסופים ישראלים כגון שמואל הוגו ברגמן.
כיום, ניתן למצוא רבים מערכי האנציקלופדיה באתר מט"ח.
בשנת 2007 יצא לאור תרגום של המהדורה השנייה בהוצאת רסלינג.
גם בעריכתה בעברית השתתפו פילוסופים ישראליים, דרור לוי ויצחק נבו.
האנציקלופדיה של הגטאות היא אנציקלופדיה מאת המכון הבינלאומי לחקר השואה ביד ושם בראשות דן מכמן, המהווה פרסום מתמשך של מחקר אודות כל הגטאות היהודיים שהתקיימו במהלך השואה.
האנציקלופדיה ראתה אור לראשונה באנגלית בעריכת גיא מירון ושלומית שולחני בשני כרכים בשנת 2009 בתמיכת ועידת התביעות והכילה 1,100 ערכים.
ביום הזיכרון הבינלאומי לשואה, 27 בינואר 2013 הושקה האנציקלופדיה בעברית ברשת האינטרנט.
רוב המחקר האקדמי, הן ב"יד ושם" והן במוסדות אחרים עסק בעיקר בהיסטוריה של הגטאות הגדולים והמפורסמים (גטו ורשה, גטו וילנה, גטו לודז', גטו טרזיינשטט וכדומה).
זאת, בעוד למעלה מ-1,000 גטאות קטנים לא נחקרו כלל באופן אקדמי שיטתי (להבדיל מספרי יזכור ויומנים אישיים).
מטרת יצירת האנציקלופדיה, שהחלה ב-2003, הייתה מחקר ותיעוד שיטתי של כל הגטאות ברחבי אירופה, עבודה מתמשכת שלא הסתיימה עם פרסום האנציקלופדיה.
לפיכך הוחלט על פרסום מתמשך ומתעדכן באופן שוטף ברשת האינטרנט ופתיחתה, פרט לכלי לחוקרים, גם לעיון חופשי של הציבור הרחב, בהם בני משפחות ניצולים ובני הדור הצעיר.
האנציקלופדיה מבוססת על ריכוז של חומרים שנאספו באופן שיטתי מתוך מחקרים, עדויות ומסמכים ומידע היסטורי אודות למעלה מ-1,100 גטאות, בעיקר במזרח אירופה.
אחת הבעיות המתודולוגיות בפיתוח האנציקלופדיה הייתה שאין בנמצא למעשה הגדרה מדויקת של "גטו".
לפיכך הוחלט להתבסס על פנומנולוגיה (אוסף מאפיינים משותפים, שבהתקיימם יחד מעידים על המושג, שאינו מושתת על עיון תאורטי מקדים במונח, ואף לא על הדרך שבה השתמשו בו הנאצים) מתוך ניתוח החומרים ההיסטוריים.
בעוד חלק מהגטאות, בעיקר בתחומי הכיבוש של מבצע ברברוסה, התקיימו רק שבועות ספורים או מספר חודשים לפני חיסולם ושליחת אסיריהם להשמדה, הרי בפולין ובליטא היו גטאות שפעלו במשך שנים.
ברבים מהגטאות הקטנים שהתקיימו זמן קצר לא נותרו כל ניצולים והמידע על קיומם לוקט והוצלב מתוך מכתבים אישיים ומסמכים אחרים.
חלק גדול מחומר זה היה במשך שנים נחלת ארכיונים בברית המועצות, שהיו נעולים לחוקרים מן המערב וחלק ניכר ממנו אבד או הושחת במהלך הזמן.
עורכי האנציקלופדיה מציינים כי חלק ניכר מהחומר מתבסס על עדויות ישירות של ניצולים, כפי שכונסו באנציקלופדיה של הקהילות היהודיות בהוצאת יד ושם, ושנעשה ניסיון לאמת מידע זה תוך הצלבתו עם חומר מחקרי אחר במידת האפשר, אך מטבע הדברים והזמן שחלף, לא כל מידע ניתן לאימות.
המידע בכל ערך כולל מידע כמותי וכרונולוגי, תיאור תנאי המחיה, פירוט ההנהגה היהודית (יודנראט, אם היה וכדומה) ודרכי ההתמודדות של הפרט.
האנציקלופדיה מאורגנת תוך הפניות רבות לערכים מקבילים הן בתוכה (גטאות אחרים) והן במחקר הכללי (שמות אישים ועניינים).
כל הערכים כוללים את מיקום הגטו כולל קואורדינטות ואת כל השמות בהם נקרא במהלך המלחמה.
במידת האפשר, לפי כמות החומר המחקרי, מולאו לכל גטו גדול מספיק פרקים בנושאים: התקופה שלפני מלחמת העולם השנייה, הכיבוש הסובייטי (בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב), הכיבוש הנאצי, הקמת הגטו, מוסדות הגטו וחיי היום-יום, מבצעי רצח ואקציות, מחתרת והתנגדות, מספר השורדים.
כמו כן מתלווים לערכים תצלומים, מפות, מסמכים ו-DVD ובו סרטים תיעודיים, המצורף למהדורה האנגלית.
האנציקלופדיה של החיים היא אנציקלופדיה שיתופית וחינמית באינטרנט אשר נועדה לתעד את כל 1.9 מיליון מיני החיים המוכרים למדע.
היא מלוקטת מתוך מאגרי מידע קיימים (בהם ויקיפדיה) ומתרומות של מומחים ושוחרי טבע מכל העולם.
היא נועדה לבנות עמוד אחד שיורחב "עד אינסוף" עבור כל מין, הכולל סרטוני וידאו, הקלטות, תמונות, גרפיקות וטקסטים.
בנוסף, האנציקלופדיה משלבת תוכן מהספרייה למורשת המגוון הביולוגי, אשר העבירה תהליכי דיגיטציה למיליוני דפים של ספרות מודפסת מהספריות הגדולות בעולם להיסטוריית הטבע.
הפרויקט בתחילה גובה בהתחייבות מימון של 50 מיליון דולר, בהובלת קרן מקארתור וקרן סלואן, שסיפקו יחד 25 מיליון דולר.
25 מיליון הדולרים הנוספים הגיעו מחמישה מוסדות עיקריים: מוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע, אוניברסיטת הרווארד, המעבדה לביולוגיה ימית, הגן הבוטני של מיזורי ומכון סמית'סוניאן.
הפרויקט בתחילה הובל על ידי ג'ים אדוארדס וצוות הפיתוח בהובלת דוד פטרסון.
היום, המוסדות המשתתפים ותורמים פרטיים ממשיכים לתמוך באנציקלופדיה באמצעות תרומות כספיות.
ויליאם הנרי "האנק" גרין II' הוא יזם אמריקאי, מוזיקאי, מחנך, מפיק, וולוגר.
הוא מוכר בעיקר בזכות ערוץ היוטיוב "Vlogbrothers" אותו הקים יחד עם אחיו ג'ון.
הוא ידוע גם עבור יצירה והנחיה של ערוצי יוטיוב חינוכיים בשם "Crash Course" ו־"SciShow".
יחד עם אחיו ג'ון, גרין יצר את כנס "VidCon" שהוא הכנס הגדול ביותר בעולם העוסק בסרטונים מקוונים.
גרין יצר גם את NerdCon: Stories, שהוא כנס העוסק בסיפור סיפורים.
האנק הוא המייסד של גילדת יוצרי הרשת, מייסד-שותף של החברה "DFTBA Records" ושל חברת המשחקים "DFTBA Games", ומייסד חברת הפקת הסרטונים "Pemberley Digital", אשר מייצרת גרסאות עיבוד לוולוגים לרומנים קלאסיים הנמצאים ברשות הציבור.
גרין נולד בברמינגהאם, אלבמה, ולאחר מכן משפחתו עברה לעיר אורלנדו שבפלורידה, בה הוא גדל.
גרין סיים את לימודיו בתיכון "Winter Park" בשנת 1998, ולאחר מכן קיבל תואר ראשון בביוכימיה מקולג' אקקרד ותואר שני בלימודי סביבה מאוניברסיטת מונטנה.
מ־1 בינואר עד 31 בדצמבר 2007, התעסקו גרין ואחיו ג'ון בפרויקט ולוגים שנקרא "Brotherhood 2.0".
הפרויקט המקורי היה פעיל בכל ימות השבוע במשך כל השנה, כשבמסגרתו נמנעו האחים מכל תקשורת מבוססת טקסט ובמקום זאת שוחחו על ידי ולוגים יומיים, אשר הועמדו לרשות הציבור באמצעות YouTube בערוץ Vlogbrothers.
ב-2007, ג'ון והאנק הציגו את פרויקט הצדקה השנתי שכותרתו Project for Awesome) P4A), פרויקט שבו משתמשי YouTube יוצרים סרטוני וידאו לקידום ארגונים צדקה או ארגונים ללא מטרת רווח על פי בחירתם.
העלאת הסרטונים מתרחשת בדרך כלל ב-17–18 לחודש דצמבר.
סכומי הכסף המגויסים בכל שנה הולכים וגדלים (עם היוצא מן הכלל של 2011).
בינואר 2012 האנק וג'ון גרין יצרו את ערוץ היו-טיוב החינוכי Crash Course כחלק מיוזמת ערוצי המקור.
בערוץ ישנם מספר קורסים חינוכיים המתבססים על תוכנית הלימודים בבית הספר התיכון.
הנושאים הראשונים היו ביולוגיה והיסטוריה עולמית.
האחים גרין רואים בערוץ כהקדמה או מבוא לנושאי הלימוד אשר נועדו להלהיב את התלמידים ללמידה ולא כניסיון להחליף את חומרי הלימוד המסורתיים.
המטרה שלהם היא ליצור כלים שיאפשרו אינטראקציה איכותית יותר בכיתת הלימוד, מתוך שאיפה שבבוא היום הערוץ יקיף את כל התכנים בתוכנית הלימוד.
גרין יצר את ערוץ היוטיוב המדעי SciShow בינואר 2012. הערוץ מציג סדרות של סרטונים המתמקדים במספר שדות מדעיים כמו כימיה, פיזיקה וביולוגיה.
הוא מכיל גם ראיונות ותוכניות טריווייה עם מומחים בתחומים שונים.
גרין שואף לכך שהתכנים של הערוץ יהיו נגישים לציבור כדי לשנות את התפיסה הרווחת שהמדע הוא תחום קשה מיסודו.
VidCon הוא כנס שנתי העוסק בנושא הסרטונים המקוונים.
יחד עם אחיו ג'ון, האנק ייסד את VidCon כתגובה לקהילה הגדלה שנוצרה סביב יצירת סרטונים מקוונים.
האירוע מושך אליו הרבה יוצרי סרטונים פופולריים ביוטיוב יחד עם מעריציהם ומאפשר לחברי הקהילה להיפגש.
האירוע כולל גם כינוס תעשייתי עבור אנשים ועסקים העובדים בתחום הסרטונים המקוונים.
בשנת 2019 הושק ערוץ יוטיוב Journey to the Microcosmos שמוקדש למיקרואורגניזמים שונים.
המוזיקה לערוץ נכתבה על ידי אנדרו הואנג.
גרין גר במיסולה, מונטנה עם אשתו קתרין גרין.
הוא אובחן כחולה בקוליטיס כיבית ב-2006.
להאנק וקתרין נולד בן ראשון בשם אורין בסוף אוקטובר 2016. ב-20 במאי 2023 פרסם כי הוא חולה בלימפומה של הודג'קין.
האנק קטצ'אם היה קריקטוריסט וקומיקסאי אמריקאי, שיצר את רצועת הקומיקס "דני שובבני", אותה פרסם בין השנים 1951–1994. בשנת 1953 זכה בפרס ראובן על רצועת הקומיקס שלו.
הוא נפטר בשנת 2001 בגיל 81 ואת הרצועה ממשיכים לאייר עד היום אמנים אחרים.
קטצ'אם נולד בסיאטל, וושינגטון בשם הנרי קינג קטצ'אם.
סבא רבא שלו היה ג'יימס וויבר , שהתמודד לנשיאות ארצות הברית פעמיים בסוף המאה ה-19. כשקטצ'אם היה בן 6 לקח אותו אביו איתו לארוחת ערב אצל ידיד המשפחה, שהיה מאייר במקצועו.
לאחר ארוחת הערב, המאייר רצה להצחיק את קטצ'אם, והזמין אותו לראות את "עיפרון הקסמים" שלו.
הוא לקח עיפרון רגיל וצייר על הנייר כמה איורים.
קטצ'אם נדהם מאחוריו והתחבר מיד לציור, והחל מקשקש ומצייר על כל הבא ליד; אביו מיהר לבנות לו שולחן קטן בחדר השינה כדי שיצייר עליו.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר התיכון קווין אן בשנת 1937, למד באוניברסיטת וושינגטון, אך נשר לאחר השנה הראשונה מכיוון שנושא הלימודים הכביד עליו.
הוא נסע בטרמפים עד ללוס אנג'לס בתקווה לעבוד עבור וולט דיסני.
קטצ'אם החל לעבוד תחילה כאנימטור עבור וולטר לאנץ' ומאוחר יותר עבור וולט דיסני, כאשר עבד על סרטים כמו "פינוקיו", "פנטסיה", "במבי" וכמה סרטים קצרים של דונלד דאק.
במהלך מלחמת העולם השנייה עבד כצלם של הצי האמריקאי.
במקביל יצר סיפורי קומיקס קצרים וסרטי אנימציה כדי להרים את מורל החיילים, כדוגמת דמותו של מר הוק .
בעת שהותו בחיל הים, יצר את רצועת הקומיקס "Half Hitch" שהופיע בעיתון המחנה, ורצה בעיתון The Saturday Evening Post מספר שנים מאז 1943.
לאחר המלחמה עבר להתגורר בקליפורניה ועבד כקריקטוריסט ומאייר עצמאי.
ב-1950 יצר קטצ'אם את דמותו של דני שובבני, במקור 'דני האיום'.
זה קרה כאשר באוקטובר 1950 אשתו הראשונה, אליס, נכנסה לסטודיו שלו והתלוננה על כך שבנם, דניס, הרס לחלוטין את חדר השינה שלו בזמן שחשבו כי הוא ישן.
"הבן שלך איום!" היא צעקה.
כשקטצ'אם התבקש על ידי עורך העיתון הבריטי "Beano" להביא קומיקס חדש ומרענן לעיתון, חשב על בנו הקטן ויצר את דמותו של "דני האיום" (תורגם בעברית ל"דני שובבני").
בתוך חמישה חודשים מהפרסום הראשוני של הקומיקס 16 עיתונים שונים פרסמו את רצועות הקומיקס של "דני האיום אך התמים".
עד מאי 1953 פורסמו רצועות הקומיקס ב-193 עיתונים בארצות הברית ו-52 מחוצה לה, ועל פי הערכות מאוחרות הקומיקס נחשף בשנות החמישים ליותר מ-30 מיליון בני אדם מסביב לעולם.
הקומיקס עובד לעשרות מדיות שונות, בהן סדרת הטלוויזיה המיתולוגית "דני שובבני", סרט ההנפשה "דני שובבני: קרוז קונטרול", סרט הלייב אקשן "דניס - דני שובבני" ועוד ספרים רבים, בהם ספרי אוסף של הקומיקס המקורי, ספרי ספין אוף ועוד.
בשנת 2001 הקומיקס, שחגג 50 שנה באותו הזמן, פורסם ביותר מ-1,000 עיתונים ב-48 מדינות ו-19 שפות.
באנגלית הקומיקס נקרא "Dennis the Menace" משמע, "דניס האיום", אך בעברית הוא תורגם ל"דני שובבני", לצורך החרוז.
אשתו הראשונה של קטצ'אם הייתה אליס לואיז קטצ'אם, והיא גם אמו של דניס (מקור ההשראה לדני שובבני).
השניים נפרדו בשנת 1959, מעט לפני שהיא נפטרה מדימום מוחי ב-22 ביוני 1959. כעבור שלושה שבועות בלבד התחתן קטצ'אם בפעם השנייה למזכירתו, ג'ו אן סטיבנס, איתה ניהל רומן גם בזמן נישואיו.
בני הזוג הטרי עברו יחד עם דניס לז'נבה, שווייץ, שם התגורר בין השנים 1960–1977, והמשיך לעבוד על דני שובבני.
נישואים אלו נגמרו בגירושין באמצע שנות השישים, וב-1977, קטצ'אם חזר לארצות הברית והתיישב במונטריי, קליפורניה, עם אשתו השלישית, רולנדה פראפוסט, לה נישא בשנת 1969, ואיתה נולדו לו שני ילדים, סקוט ודניה.
קטצ'אם ובנו דניס התרחקו זה מזה, ריחוק שגדל עם בגרותו ועזיבתו את הבית של הילד.
לורנס ואן גלדר תיאר את חייו של דניס במגזין "ניו יורק טיימס" כך:"בחיים האמיתיים דניס היה בן 12 כשאמו נפטרה.
מר קטצ'אם לקח את בנו להתגורר איתו בז'נבה, שם נשאר 20 שנה לפני שחזר לארצות הברית.
עם זאת, דניס התקשה בלימודים בשווייץ, ולכן נשלח לפנימייה בקונטיקט, בעוד שאביו נשאר בז'נבה עם אשתו השנייה [...] הנישואים הסתיימו בגירושים.
דניס הלך לשרת בווייטנאם, ובעקבות כך סבל מהפרעת דחק פוסט-טראומטית ולא יצר קשר כמעט עם אביו."כשקטצ'אם נשאל על בנו, הוא השיב בנימה עניינית כי "הוא גר במזרח איפשהו ועושה את שלו.
זה היה פרק קצר שנגמר, ולצערנו זה קורה בחלק מהמשפחות".
כאשר כבר היה מבוגר ומאס בכתיבת עוד ועוד רצועות קומיקס לדני שובבני, העניק קטצ'אם את העבודה על הקומיקס לאמן אל ויסמן והסופר פרד טול כדי שימשיכו הם את דמותו של דני שובבני.
בשנת 1990 פרסם ספר זיכרונות שכותרתו "The Merchant of Dennis the Menace" (בעברית "המוכר של דניס האיום"), המתאר את קורות חייו והקריירה שלו.
את שנותיו האחרונות העביר קטצ'אם בפנסיה בביתו שבקליפורניה, והשקיע בעיקר בציור בצבעי שמן ומים.
את רבים מציוריו תרם לבית החולים של מונטריי הסמוכה, שם הם מוצגים עד היום.
הוא נפטר בביתו מסרטן הערמונית ב-1 ביוני 2001. הוא התיר אחריו את בנו הבכור דניס, אשתו השלישית רולנדה, ושני ילדיהם, דניה וסקוט.
בשנת 2005, חברת ההוצאה לאור Fantagraphics החלו לפרסם אוספים של כל רצועות הקומיקס שפורסם קטצ'אם תחת הכותרת "דני שובבני", כאשר בכל כרך נאספו שנתיים של פרסומים.
הנרי לואיס ארון , שהתפרסם בכינויו האנק ארון (Hank Aaron), היה שחקן בייסבול אמריקאי.
נחשב לאחד מגדולי שחקני הבייסבול בכל הזמנים.
התפרסם במיוחד כאשר שבר את שיאו של בייב רות' למספר חבטות הום ראן בקריירה.
האנק ארון נולד ב-5 בפברואר 1934 במוביל, אלבמה, למשפחה ענייה בת שמונה ילדים ממוצא אפרו-אמריקאי.
משפחתו לא יכלה להרשות לעצמה לקנות לארון ציוד בייסבול, וכנער היה מתאמן ברחוב עם מחבטים מאולתרים.
כשהיה בתיכון שיחק בקבוצות ששיחקו במסגרת Negro league, אחת מליגות הבייסבול שהיו נהוגות באותה התקופה שכל שחקניה אפרו-אמריקאים.
במהרה החל להתבלט, וכעבור 3 חודשים הוחתם בבוסטון ברייבס (שתעבור בהמשך מבוסטון למילווקי ואחר כך לאטלנטה ותהפוך לאטלנטה ברייבס).
תחילה שיחק בליגות הנמוכות בקבוצות השייכות לברייבס, בין השאר בג'קסונוויל, עד שב-1954 צורף למילווקי ברייבס ששיחקה במייג'ור ליג בייסבול, ליגת הבייסבול הבכירה בארצות הברית.
דרכו של ארון לוותה לא פעם בקשיים עקב גילויי גזענות.
כשחקן בג'קסונוויל הוא היה אחד השחקנים השחורים הראשונים לשחק בליגת בייסבול בדרום ארצות הברית, בתקופה בה היו בתוקף חוקי ג'ים קרואו שקבעו הפרדה גזעית.
כך למשל, בנסיעות למשחקים ארון נאלץ לעיתים קרובות ללון במלון נפרד משאר חברי הקבוצה ולדאוג לעצמו לארוחות.
להאנק ארון הייתה קריירה ארוכה במייג'ור ליג בייסבול.
בסך בכל שיחק ארון במשך 21 עונות במילווקי\אטלנטה ברייבס, במהלכם הצטיין במשחק והתבלט כחובט בעל עוצמה.
ב-1957 זכו המילווקי ברייבס באליפות הנשיונל ליג, וניצחו את סדרת הגמר של הליגה, הוורלד סיריס, מול הניו יורק יאנקיז, בתוצאה 4 - 3. ארון זכה באותה השנה בתואר היוקרתי לשחקן מצטיין בליגה, ה-MVP.
ב-1958 שוב זכו הברייבס באליפות הנשיונל ליג והגיעו לוורלד סיריס, שוב מול הניו יורק יאנקיז, אך הפעם הפסידו 3 - 4. בעונות לאחר מכן המשיך ארון להתבלט ושבר שיאי בייסבול רבים.
את מרב הפרסום ותשומת לב החל לצבור ככל שהתקרב לשיאו של בייב רות' למספר חבטות הום ראן בקריירה, שעמד על 714. את עונת המשחקים של 1973 סיים עם 713 חבטות הום ראן, אחת פחות מהשוואת שיאו של בייב רות'.
לקראת סוף העונה ובמהלך הפגרה שאחריה, ארון קיבל כמויות אדירות של דואר, שכלל גם מכתבי שטנה גזעניים רבים ואף איומים ברצח.
מנגד, זכה גם לתמיכה ציבורית מול גל השנאה נגדו.
עונת המשחקים של 1974 החלה באווירה טעונה ובציפייה לשבירת השיא.
ב-8 באפריל 1974, באצטדיון הביתי באטלנטה ולפני קהל שיא של מעל 50,000 צופים, ובמשחק ששודר שרחבי ארצות הברית בשידור ישיר, חבט ארון את ההום ראן ה-715 בקריירה שלו לקול תשואות הקהל.
בסוף העונה עבר ארון למילווקי ברוארס לשתי עונות אחרונות במייג'ור ליג בייסבול, בסיומן עמד שיאו לחבטות הום ראן בקריירה על 755, שיא שהחזיק מעמד מעל 30 שנה, עד שנשבר על ידי בארי בונדס ב-2007. רבים עדיין רואים בארון את המחזיק בשיא בשל שערוריות הסמים סביב בארי בונדס.
כאות הערכה להישגיו, גם האטלנטה ברייבס וגם המילווקי ברוארס הוציאו לגמלאות את מספר החולצה של ארון, 44.
ארון נישא ל-Barbara Lucas ב-1953, והיו להם חמישה ילדים.
ב-1971 התגרשו, וב-1973 נישא בשנית ל-Billye Suber Williams, איתה היה לו ילד אחד.
ארון חוסן באופן פומבי ב-5 בינואר 2021 נגד קורונה במטרה להציג את בטיחות החיסון ולעודד התחסנות בקרב הציבור האפרו-אמריקאי.
נפטר בשנתו באטלנטה ב-22 בינואר 2021.