tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביולי 2020 יצא הסינגל "מתי לחזור", אותו הלחין טסה למילים שכתב יחד עם המשורר אלי אליהו, והפיק ועיבד יחד עם ניר מימון וזיו קוז'וקרו.
בדצמבר 2020 יצא "בדל של אור", אלבום משותף לטסה ולברי סחרוף שהקלטתו הסתיימה במהלך תקופת הסגר שהוטל בעקבות מגפת הקורונה.
בין השירים באלבום חידוש בערבית לשיר "יא בא לא" (يابا لا) שכתבו האחים מנסור ועאסי רחבאני עבור הזמרת הלבנונית פיירוז.
שאר שירי האלבום נכתבו, חלקם במשותף עם טסה, בידי אלי אליהו וגלעד כהנא, כשאת השיר האחרון שבו כתב אהוד בנאי שאף מתארח בשיר.
במאי 2021 הוציא את הסינגל "על מה את חולמת" שכתב והלחין ביחד עם אלי אליהו ורביד פלוטניק.
באותה השנה, הלחין טסה את השיר "יד קטנה" למילותיו של אלי אליהו בעבור אלבום האולפן ה-11 של רבקה זהר, "לשמוע את הלב".
בפברואר 2023 יצא אלבום האולפן ה-15 של טסה, "שמש וענן".
באפריל של אותה שנה חשף טסה לראשונה כי הוא עתיד להוציא תקליט בינלאומי משותף עם המוזיקאי ג'וני גרינווד, גיטריסט להקת רדיוהד.
כחודשיים לאחר מכן, בחודש יוני, יצא האלבום, "Jarak Qaribak" (בתרגום מערבית: "שכנך הוא קרובך"), בהפצה עולמית באמצעות חברת המוזיקה "World Circuit Records".
ביולי 2023 לקח טסה חלק באלבומה של נינט טייב, "קמתי לרקוד".
הוא כתב והלחין את שיר הנושא לצד גלעד כהנא.
בנוסף, הלחין את השיר "גיבור", וכן השתתף באלבום כמפיק מוזיקלי של השירים "גיבור", "קמתי לרקוד" ו"שלא תיפול הרוח".
לציון 10 שנים למותו של אריק איינשטיין, ובצל מלחמת חרבות ברזל, הוציא טסה גרסת כיסוי לשיר "ילדים של החיים" שיצא במקור באלבום "סע לאט", בשנת 1974. השיר יצא כחלק מפרויקט מיוחד של גלגלצ.
ב-1 בפברואר 2024, הוציא את הסינגל "עת לאהוב".
ב-27 במאי 2025 הוציא עם תמר ריילי את "מה זה משנה בכלל".
ב-30 בספטמבר 2014 נישא טסה לנועה קרם, אחותו של המתופף בלהקתו ברק קרם, וב-2015 נולדה בתם הבכורה, נור.
בפברואר 2017 נולד לזוג בנם השני נח ובשנת 2025 נולדה בתם השלישית עמנואל.
אוהב את השירים (יצא בילדותו) (1992)
בדל של אור עם ברי סחרוף (2020)
Jarak Qaribak (בתרגום מערבית: "שכנך הוא קרובך") עם ג'וני גרינווד (2023)
דוד (דודו) פלמה (נולד ב-1 בפברואר 1950 בקיבוץ אשדות יעקב מאוחד) הוא סופר עברי, משורר, צייר פובליציסט ועורך.
דודו פלמה, בן לניצולי שואה, את שירותו הצבאי עשה בסיירת אגוז.
מאז שנת 1971 הוא מתגורר בקיבוץ כפר הנשיא.
היה חבר במדרשה (מכללת) באורנים, ומנהל לימודים במדרשה למנהיגות, במכינה קדם-צבאית בגליל העליון.
פלמה משלב חינוך והוראה עם יצירה ספרותית, איור גרפי וציור.
בשנות ה-70 למד ציור אצל אברהם אילת.
תערוכתו הראשונה 1980, "זרדים מתכות", הייתה תערוכת פיסול בחומרים מעורבים ורישומים בגלריה "הקבוץ", ומאז ערך כמה תערוכות יחיד בגלריות שונות.
בשנת 1982, הצטרף למערכת כתב העת "שדמות", כעורך וכעורך גרפי.
בשנת 1984 כתב וביים קברט סאטירי, "כמו בתוך קופסה".
בשנת 1987 כתב מחזה, בשם "רק הכוכבים היו קרובים כל כך", שהועלה בפסטיבל עכו.
בשנת 1992, היה בין מקימי "בית המדרש החילוני" במדרשה שבמכללת אורנים, ובעקבות ההצלחה שם, הקים את בית המדרש החילוני לנוער, בבית הספר "עינות ירדן", שבקיבוץ עמיר בעמק החולה.
בשנת 1983, סירב לשרת במילואים בלבנון בעקבות אירועי טבח סברה ושתילה, ונכלא ל-35 יום בכלא 6. בהמשך היה פעיל בתנועת יש גבול
בשנות ה-90 שימש במזכיר קיבוץ כפר הנשיא.
בשנת 1996 ייסד וערך את כתב העת "רוח אחרת", במה לחינוך חברתי, שיצא לאור כמה שנים על ידי "מרכז המורים", במכללת תל-חי.
בשנת 1998 העלה בתיאטרון הבימה מחזה בשם "ילדי הקירות" כפרויקט מיוחד ליום הזיכרון.
בינואר 2019 פורסמה באתר מקור ראשון כתבת תחקיר על פרסומיו של פלמה בפרופיל האישי אותו הוא מפעיל ברשת החברתית פייסבוק.
בתחקיר הובאו איורים פרי עטו, שמציגים את מנהיגי הימין בארץ באופן שעלול להתפרש כהסתה.
בתגובה אמר פלמה: "אני מנסה לעורר בכל האמצעים שאני מכיר,, אם זה בשפה או בגרפיקה או בציורים וקריקטורות, או במכלול של תחומים.
אני רק לא יורה באש חיה, אלא בכל הכלים שנקראים אומנות ...
בינתיים, לא ראיתי שמישהו ירה בביבי בגלל קריקטורה שלי.
אני לא הולך יותר מדי רחוק מהמציאות ...
יש לי הרבה מאוד שותפים, אנחנו [אנשי השמאל] חיים בצורה של חיה נרדפת".
בתגובה הודיעה עמותת מכינת גליל עליון בה לימד פלמה בעשרים השנים האחרונות על ניתוק מיידי של כל קשר עמו.
טהיטי, סיפורים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1989.
מחלקת נביאים סגורה, שירים, תג, 1994.
המקום ינחם, שירי בית קברות, מחברת שדמות, 2005.
כמו שור בלי ראש, שירים, הוצאת פרדס, 2010.
מסכת (לימוד וקריאה): 'המוצא', 'לרגל הכניסה', 'במתים חופשי', מאת יוסף חיים ברנר, עם פירוש מאת עלי אלון ויריב בן אהרון, מדרש תמונה מאת דודו פלמה.
כשהגענו מן הים, ספר שירים, הוצאת עמדה, 2020.
אין לה מנוחה אפילו בקבר, ספר שירים, הוצאת עמדה, 2023
דודו ניב (נולד ב-19 באפריל 1968) הוא שחקן, במאי ומדבב ישראלי.
נולד בשכונת יד אליהו בתל אביב בשם דוד נימקובסקי.
הוא בוגר בית צבי, בית הספר הגבוה לאומנויות הבמה.
במהלך לימודיו גילם תפקידים ראשיים בהפקות רבות, בהן: "האביב מתעורר" (בה גילם את דמותו של מלכיור), "ארקדיה" (ספטימוס הודג'), "החטא ועונשו" (רסקולניקוב), "תעלולי סקפן" (סקפן), "המלחמה תפרוץ אחרי ההפסקה" (בנדל) ועוד.
לאחר סיום לימודיו ב-1995, שיחק בתפקיד הראשי בהצגת תיאטרון בית ליסין "הרולד ומוד" (בתפקיד הרולד), לצד ליא קניג.
בתיאטרון בית ליסין שיחק בתפקידים מרכזיים גם במחזהו של מוטי לרנר, "סתיו ימיו", ובמופע המוזיקלי "מצעד המלאכים".
במשך כחמש שנים שיחק בתיאטרון גשר.
בהצגות: "שוורץ וחיות אחרות" (מוריס), "שיחת חיות", "שונאים – סיפור אהבה" (ליאון טורטשינר), "מינכהאוזן" (תומאס), "טרטיף", מאת מולייר (בתפקיד אורגון), "הרפר ריגן" (אלווד בארנס), "רביזור" מאת ניקולאי גוגול (זמלניקה), "הארווי" (פרופ' צ'מלי), "יונה ונער" (הדוד).
כמו כן השתתף ב"פרויקט קריאה ראשונה" של התיאטרון הקאמרי, במסגרתו השתתף בערבים שהוקדשו למחזות "הנרי החמישי" מאת ויליאם שקספיר ו"חפות" מאת המחזאית המודרנית הגרמניה דאה לוהר.
בתיאטרון חיפה השתתף בפרויקט דומה, עם המחזה "אגדת חורף" מאת שייקספיר.
בתיאטרון תמונע, בהצגות:"חלומות של אנונימוס" לצד הפרופ' יוסי יזרעאלי, שגם כתב וביים, "מרי סטיוארט" מאת פרידריך שילר, ו"השחף" מאת אנטון צ'כוב בבימוי עירא אבנרי (בתפקיד טריגורין).
בתיאטרון מלנקי השתתף בהצגות: "שפירא" (בתפקיד שפירא), "אותלו" (בתפקיד יאגו), "אמוק", "על החטא" (פורפירי פטרוביץ'), "טרגדיות קטנות" (דון ז'ואן/סליירי), "הזר", "מוצרט וסליירי" (מוצרט) ו"בין מוצרט לפושקין" (בהפקה משותפת עם רביעיית כרמל).
ניב שיחק בנוסף במספר תפקידים בטלוויזיה ובקולנוע, בהפקות: "המלון של פיני", "דובדבני וקובץ'", "המיוחדת", "בית לחם","אינרציה", "מעצר בית", "השועלים", "גור ואוח","הכיתה המחורפפת", "תא גורדין 2", "השכונה", "עמוק במים","מפלצות קטנות", "החצר", "שני דגלים", "בראשית ברא", "חסמבה ושודדי הסוסים", "אסכולת התיאטרון השקספירי", "גלובוס", "אחד על אחד" ועוד.
בשנת 2011 החל אף לדובב סרטים, ובמהלך השנים השתתף בדיבוב העברי של הסרטים: "רנגו", "הדרדסים", "מראה מראה","הלורקס",
"מלכת השלג", "גנוב על המיניונים", "הדרדסים 2", "הקסם במראה-מלכת השלג 2" ו"גנוב על העולם", "הדב פדינגטון 2", "משפחת סופר על 2".
במסגרת תיאטרון הקאמרי השתתף ב"ריצ'רד השלישי", זוכת פרס התיאטרון הישראלי כהצגת השנה 2012.
במסגרת קו-פרודוקציה בין תיאטרוני הקאמרי והבימה, השתתף ב"הכיתה שלנו", זוכת פרס התיאטרון הישראלי כהצגת השנה 2014.
בתיאטרון הקאמרי זכה בפרס שחקן המשנה המצטיין לשנת 2013 על שם נתן כוגן.
זוכה פרס שחקן מצטיין מטעם קרן יהושע רבינוביץ' לאמנויות תל אביב לשנת 2013.
על תפקידו בהצגה "על החטא" זכה בפרס קיפוד הזהב לשחקן השנה 2007.
על תפקידו בהצגה "המלחמה תפרוץ אחרי ההפסקה", בבימויו של מיטקו בוזקוב, זכה בפרס השחקן המצטיין בפסטיבל התיאטרון הבינלאומי פודיום, מוסקבה.
על תפקידו בהצגה "חלומות של אנונימוס", במסגרת תיאטרון תמונע, זכה בפרס קיפוד הזהב לשחקן משנה לשנת 2012.
זוכה פרס ראש עיריית תל אביב-יפו ע"ש אברהם בן יוסף לשחקן מצטיין 2022, על תפקידו בהצגה "הטנק" בתיאטרון הקאמרי.
זוכה פרס קיפוד הזהב שחקן השנה 2022 על תפקידו בהצגה "אמוק" בתיאטרון מלנקי.
זוכה פרס קיפוד הזהב 2023 לשחקן משנה על תפקיד יאגו ב"אותלו".
מנצור שירת כמפקד מרחב יפתח במחוז תל אביב וכמפקד המכללה לקצינים בכירים של המשטרה.
עם איחוד אגפי החקירות והמודיעין של המשטרה מונה ב-2005 לראש חטיבת מודיעין באגף החקירות והמודיעין החדש.
ב-2007 מונה לראש היחידה למאבק בפשיעה הכלכלית, במסגרתה עסק בחקירת אברהם הירשזון ובסוף אותה שנה מונה לראש מטה אגף החקירות והמודיעין.
עם הקדמת מינויו של יוחנן דנינו למפקד המחוז הדרומי, מונה מנצור לממלא מקום ראש האגף.
באפריל 2010 קודם לדרגת ניצב ומונה למפקד יחידה להב 433, היחידה הארצית למלחמה בשחיתות ובפשע המאורגן, הוא שימש בתפקיד עד חודש יולי 2012.
בפברואר 2013 מונה למנכ"ל "רימונים", החברה הכלכלית לפיתוח רמת השרון.
ב-2016 מונה לראש "מנהלת פינוי בינוי רמת אליהו", בראשון לציון.
ב-20 במאי 2025 לקה בליבו ונפטר במהלך אימון בחדר כושר.
דודו מספר לגולו הייתה תוכנית לילדים ששודרה בערוץ 2 הניסיוני ב-1989–1990.
התוכנית שודרה לפני העולם הערב בערוץ 2 הניסיוני.
התוכנית נוצרה בתקציב דל (דודו טופז קיבל רק החזר נסיעות).
בובת גולו עוצבה על ידי קלאודיו סטריק ויוצרה על אילנה יהב
דודו טופז הקריא סיפורים לפני השינה לבובה (ממין זכר) בשם גּוּלוּ בדיבובה של עירית שילה.
התוכנית הופקה באולפני מימד ומומנה באמצעות מכירת מוצרים נלווים עם דמותו של גולו.
לתוכנית נוצרה תוכנית המשך בשם "לילה טוב שלומפי" בהגשת שלמה ארצי וציפי שביט.
כמו כן שווקו מוצרים נלווים לתוכנית הכוללים שוקו שנקרא "שוקו גולו", מכתביות, שישה ספרים וקלטות של סיפורים נבחרים מהתוכנית.
באחד הסיפורים של העלילון זבנג!
מוצג שהתכנית אהובה על אייל גליל, על המנהל ועל סמיר השרת.
דודו מזח (נולד ב-23 ביוני 1955) הוא אמן רב תחומי, מעצב מסך ותיאטרון ושימש ראש המחלקה לאומנויות המסך באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל עד ספטמבר 2017.
בוגר המחלקה לאמנות 1983, האקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל ירושלים.
מזח מלמד באקדמיה בצלאל משנת 1986. עמד בראש היחידה והמסלול לווידאו וניו מדיה בין השנים 1994–2006. בין השנים 2009–2017 עמד בראש המחלקה "לאמנויות המסך" בבצלאל.
בספטמבר 2017. מזח הציג תערוכת יחיד במוזיאון ישראל ותערוכות יחיד נוספות בגלריות מובילות וכן השתתף בתערוכות קבוצתיות רבות בארץ ובעולם.
במקביל לעיסוקו כאמן, עיצב מאות תפאורות לתוכניות טלוויזיה, תיאטרון ומופעי במה החל משנת 1995 ועד היום.
יצירתו במניפה רחבה ומגוונת של מדיות המקיימת זיקה והשפעה ישירה בין תחומי העיסוק השונים אשר מפרים זה את זה.
עבודות הווידאו שלו מצולמות ברובן מהחלון ומתחקות אחר נקודת המבט של מעשה הציור, מעלות שאלות והקשרים בין ציור קולנוע וצילום סטילס.
המבט החוצה אל הנוף האורבני הוא תעתוע המסמן את פנימיותו של האמן העומד מאחורי המצלמה.
המיצבים, הפיסול, הציור והווידאו שלו עוסקים בשאלת מצבו של היחיד בחברה באמצעות אובייקטים ודימויים הלקוחים מחיי היום יום.
רשימה חלקית של תוכניות טלוויזיה שעבורן עיצב מזח תפאורה הן: "לילה גוב" המיתולוגית.
דן שילון מארח, עובדה עם אילנה דיין, תוכניות הסיום של הישרדות, אולפני חדשות ותוכניות הבקר, יצפאן, "חי בעשר" עם יאיר לפיד.
ולאחרונה תוכניות כמו: "רשת כלכלית, "X FACTOR ישראל', The Voice ישראל ו-BIG PICTUER.
במסגרת חגיגות המאה לאקדמיה בצלאל, בשנת 2006 מזח הפיק את כנס הבוגרים לדורותיו.
הגה, אצר, והפיק את תערוכת האקדמיה בצלאל 100/טרמינל 1, בנמל התעופה.
1980 - מלגת הצטיינות ע"ש "שרת" קרן תרבות אמריקה ישראל.
1981 - פרס פעילות חברתית בצלאל י-ם.
1981 - מלגת הצטיינות ע"ש "שרת" קרן תרבות אמריקה ישראל.
1982 - פרס על הישגים בפיסול, הקרן ע"ש "ברטה וינר" בצלאל י-ם.
1982 - פרס הצטיינות על השגים בלימודים, בצלאל י-ם.
1984 - פרס ע"ש "קולינר" לאמן ישראלי צעיר מטעם מוזיאון ישראל י-ם.
1984 - גלריה המח' לאמנות אקדמיה בצלאל י-ם "אפיסת כוחות".
1985 - גלריה סדנאות האמנים י-ם "מיצב וידאו".
1986 - גלריה סדנאות האמנים י-ם "מיצב וידאו".
1992 - בימוי ויצירת סרט ווידאו באורך 10 דק' "זמן כחול זמן צהוב".
1993 - פסל חוצות "סדר עולמי חדש" מת"ם חיפה.
1995 - גלריה נגא ת"א "תמונות מחיי נישואין".
1995 - פיסלון איש השנה פרסי הטקס.
2002 - בימוי ויצירת סרט ווידאו "קונצרט הדממה".
2003 - בימוי ויצירת סרט ווידאו, "עבודה זרה".
2004 - בימוי ויצירת סרט ווידאו, "כיכר וושינגטון".
2004 - בימוי ויצירת סרט ווידאו, "חלון רח' מזא"ה".
2005 - פיסלון "עמי" פרסי המוזיקה הישראלית.
2009 - גלריה סדנאות האמנים ת"א "מיצב וידאו".תערוכות קבוצתיות
1984 - "תערוכת חתני הפרסים", מוזיאון ישראל י-ם.
1984 - "קטסטרופה", גלריית תיאטרון י-ם.
1985 - "אמנות ישראלית חדשה", גלריית אחד העם, ת"א.
1987 - "סימנים ססמיים", גלריית מימד ת"א.
1988 - "בחירת המבקרים", גלריית ארטיפקט.
1990 - "בעקבות הכרך", פורום המוזיאונים.
1991 - "חודש אמנות ישראלית", פסטיבל ישראל י-ם.
1991 - "שלושים על ארבעים", סדנאות ההדפס י-ם.
1992 - "אמנות בפס עיצוב", המוזיאון לאמנות ישראלית עכשווית רמת - גן.
1993 - RETINA - פסטיבל בינלאומי לווידאו ופילים הונגריה.
1993 - "אולטימה", פורום המוזיאונים.
1994 - "חפץ אובייקט", מוזיאון הרצליה לאמנות.
1996 - "מחווה ליונה וולך", מוזיאון לאמנות ישראלית עכשווית, רמת - גן.
2001 - Starr Gallery פילדלפיה ארצות הברית - מרצים יוצרים המח' לצילום סרט ווידאו.
2008 - "מנופים" קולנוע עדן ירושלים וידאו "עבודה עברית".
2012 - "הדמרותח" סדנת ההדפס ירושלים.
ניהול אמנותי ווידאו ועיצוב תפאורה לתיאטרון ומופעים
2018 עיצוב תפאורה לטקס פרסי היוצר של WEWORK ירושלים ישראל
2014 - 2018 - עיצוב תפאורה לשבוע האופנה הישראלי.
1998 - להקת "כוורת", מופע איחוד מחדש להקת כוורת, פארק הירקון ת"א.
1994 - "פורגי ובס", מאת ג'ורג' גרשווין - אמפי קיסריה פסטיבל ישראל י-ם.
1994 - ניהול אמנותי קלטת ווידאו "ארץ ישראל הישנה והטובה" אריק איינשטיין.
1994 - בימוי: צבי שיסל מפיקים: מיכאל תפוח וצבי שיסל.
1993 - ניהול אמנותי קלטת ווידאו "כמו גדולים 2" אריק איינשטיין, בימוי: צבי שיסל.
1993 - מפיקים: מיכאל תפוח וצבי שיסל.
1993 - "מפעל חייו" מאת שולמית לפיד - תיאטרון הקאמרי ת"א.
1992 - "חתולה על גג פח לוהט" מאת טנסי ויליאמס" - תיאטרון הבימה ת"א.
1992 - "מלך היהודים" תיאטרון הבימה ת"א, מאת דבורה עומר.
1991 - "המחזמר שיער" מאת ג'רום רג'ני וג'ימס ראדו - סינרמה ת"א.
1982 - מפיק אחראי ניהול ובימוי חגיגות 75 שנה לאקדמיה בצלאל י-ם.
ירדני שירת בצבא בלהקת פיקוד המרכז.
בשנת 1971 שיחק בדמותו של ג'מוס בסרט "חסמבה ונערי ההפקר", שמבוסס על ספר של יגאל מוסינזון הנושא את אותו שם.
באותה השנה שיחק בדמות אנס בסרט "מלכת הכביש".
בשנת 1998 שיחק ירדני בדמותו של עוזר מאמן ספורט בקומדיית המצבים "שמש".
בשנת 2004 השתתף בסרט "מדינת היהודים".
בשנת 2012 הפיק את העונות התשיעית והעשירית של תוכנית המציאות השירה "כוכב נולד".
בשנת 1995 הפיק דודו ירדני את תוכנית האירוח "שישי שואו", תוכנית שהנחה צביקה הדר וששודרה בערוץ 2, שהייתה התוכנית הראשונה שירדני הפיק.
התוכנית ירדה מהמסך לאחר חמישה פרקים, במקום אחרי 45 פרקים שהיו מתוכננים מכיוון שקיבלה אחוזי רייטינג נמוכים.
בשנת 1996 הפיק ירדני את תוכנית הקומדיה "הקומדי סטור".
באותה השנה, הפיק ירדני את התוכנית "משדרים חשמונאים פלוס", תוכנית פרודיה על חנוכה ששודרה בערוץ הילדים.
בשנת 1997 יצר ירדני את התוכנית "איתי ורבותיי" ששודרה בערוץ הילדים.
באותה השנה, הפיק ירדני לערוץ הילדים גם תוכנית קומדיה בשם 'פרה פרה'.
בשנת 2002 הפיק ירדני את התוכנית "שחר" ל־HOT.
שנתיים לאחר מכן, ב-1997 יצר את הסדרה "שמש".
בשנת 2005 הפיק דודו ירדני את התוכנית "חשיפה" לחברת yes הטלוויזיה בלוויין.
בשנת 2007 הפיק את סדרת הטלוויזיה "השיר שלנו".
שנה לאחר מכן, ב-2008 יצר ירדני את הסדרה "הנפילים", ואת "הפיג'מות בקפה קר-סול" שהיא ספין אוף של קומדיית המצבים הפיג'מות.
בשנת 2009 הפיק ירדני את הסדרה דני הוליווד, ואת "המופע של דובל'ה", גם היא סדרת ספין-אוף של "הפיג'מות".
בשנת 2010 הפיק ירדני את הסדרות "עושים כבוד" ו"חמש עשרה דקות".
בנוסף, הוא הפיק את הסדרה "תיכון השיר שלנו", שהיא ספין-אוף של "השיר שלנו", ואת הסדרה מנדלבאום בלש פרטי, ספין-אוף נוסף של "הפיג'מות".
בשנת 2011 הפיק ירדני את התוכנית "המסע המופלא של אהרוני וגידי", בה השתתפו ישראל אהרוני וגידי גוב.
בשנת 2012 הפיק ירדני את 'עניין של זמן' ואת העונות התשיעית והעשירית של התוכנית "כוכב נולד", אותה גם יצר.
בשנת 2013 הפיק ירדני את תוכנית הספין-אוף של "כוכב נולד" - בית ספר למוסיקה, שמיועדת לילדים צעירים.
באותה השנה הפיק גם את הסדרה אופוריה.
משנת 2014 הפיק ירדני את העונה התשיעית של "הפיג'מות", את העונה החמישית של השמיניה, את העונה השנייה של סברי מרנן ואת העונה השנייה של "הכוכב הבא".
חלה באלצהיימר ונפטר בגיל 68. הותיר אחריו אישה, טמירה ירדני, ושני ילדים.
אלשנדרו סילבה דה סוזה (בפורטוגזית: Alexandro Silva de Sousa; נולד ב-15 באפריל 1983), הידוע כ"דודו סראנסה", הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר.
דודו החל את הקריירה המקצוענית שלו בויטוריה, משם עבר לקאשיווה רייסול.
קבוצתו הראשונה באירופה הייתה סטאד רן הצרפתית, אליה הגיע ב-.
לאחר חצי עונה לא כל כך מוצלחת ברן, בה כבש שער אחד בלבד ב-15 הופעות, עבר דודו בינואר לצסק"א מוסקבה מרוסיה, איתה זכה בשתי אליפויות, שני גביעים ושני סופר קאפ.
ב-6 באוגוסט 2008 חתם דודו באולימפיאקוס היוונית לשלוש שנים תמורת 6 מיליון אירו.
במאי 2009 הוא האריך את חוזהו עד יוני 2013 עם סעיף שחרור של 8.5 מיליון אירו.
דודו עבר תקופה מצוינת באולימפיאקוס במהלכה זכה בשתי אליפויות וגביע אחד, אך ב-7 באפריל 2011 קיבל הצעה מאתלטיקו מיניירו, ואולימפיאקוס הסכימה למכור אותו תמורת 1.1 מיליון אירו בחוזה לשלוש שנים.
ב-27 בינואר 2014 חתם ב-OFI כרתים היוונית.
ב-5 ביוני 2014 עבר דודו לישראל וחתם לעונה אחת במכבי נתניה, שלושה שבועות לאחר מכן נחת בארץ והתקבל על ידי כ-50 מאוהדי הקבוצה בשדה התעופה.
סראנסה סבל מפציעה וכלל לא שיחק במדי הקבוצה, וב-22 בספטמבר 2014 שוחרר מהמועדון.
בינואר 2015 חתם בקבוצת פורטלזה מהליגה השלישית בברזיל.
ב-28 במאי 2016 חתם סראנסה בבוטפוגו.
לדודו יש 11 הופעות במדי נבחרת ברזיל.
הוא השתתף עימה בגביע הקונפדרציות 2003 וזכה עם הנבחרת בקופה אמריקה 2004.
Campeonato Baiano: ליגת כדורגל שבבאהיה בברזיל (2) - 2002, 2003
גביע Copa do Nordeste: קבוצות מצפון מזרח ברזיל (1) - 2003
Campeonato Mineiro: ליגת כדורגל שבמינאס ז'ראיס בברזיל (1) - 2011/2012
Campeonato Goiano: ליגת כדורגל שבגויאס בברזיל (1) - 2012/2013
דוד (דודו) גורש (נולד ב-1 בפברואר 1980) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער.
במרבית הקריירה שיחק בהפועל עכו, היה שותף לזכייה בשלוש אליפויות רצופות עם הפועל באר שבע, ולזכותו שבע הופעות במדי נבחרת ישראל.
משמש כמאמן השוערים בעירוני טבריה.
דוד גורש נולד וגדל בעיר עכו.
החל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי עכו, שם שיחק תחילה כקשר אחורי.
לאחר מכן עבר למחלקת הנוער של הפועל עכו, ובגיל 17 הוסב לעמדת השוער.
לאחר ששיחק במשך חצי עונה גם בקבוצת הנוער של מ.כ.
נווה יוסף, חתם גורש על חוזה מקצועני בהפועל עכו בעונת , כשהקבוצה שיחקה בליגה השלישית בטיבה.
לאחר חצי עונה עבר למכבי פתח תקווה, ובשנת 2001 חזר להפועל עכו, ובהמשך מונה לקפטן הקבוצה.
בתום עונת 2008/2009 עלה עם הקבוצה לליגת העל, ובסך הכל שיחק במועדון 14 עונות ברציפות.
לקראת עונת 2015/2016 חתם לשנתיים בהפועל באר שבע.
בעונתו הראשונה בקבוצה זכה עמה באליפות המדינה בפעם השלישית בתולדותיה, וראשונה לאחר 40 שנה.
לגורש בן ה-36 הייתה זו האליפות הראשונה בקריירה.
במהלך עונת 2016/2017 איבד את מקומו בהרכב לעמיתו השוער גיא חיימוב, ובסך הכל ערך 21 הופעות ליגה בעונה זו, בסופה זכה עם הפועל באר שבע באליפות שנייה ברציפות.
בעונת 2017/2018 שותף ב-11 משחקי ליגה וזכה עם הקבוצה באליפות שלישית ברציפות.
ב-6 בספטמבר 2018 חתם גורש לעונה אחת בבית"ר ירושלים.
ב-17 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשפתח בהרכב במשחק מול הפועל חיפה שהסתיים בתיקו 2–2. ב-5 בנובמבר 2018 ערך את ההופעה האחרונה בקריירה במסגרת רשמית, בניצחון 2–1 על מכבי חיפה.
ב-21 במאי 2019 הודיע גורש על פרישה ממשחק פעיל, לאחר ששותף 26 דקות במשחק ידידות ביתי שקיימה קבוצתו (האחרונה בקריירה) בית"ר ירושלים מול אתלטיקו מדריד הספרדית, בו ניצחה בית"ר ירושלים 2–1.
לזכותו של גורש שלוש הופעות בנבחרת הצעירה של ישראל.
עוד בהיותו שחקן בהפועל עכו, זומן גורש לנבחרת הבוגרים של ישראל, אך לא זכה לשחק במדיה.
לאחר הפרישה, חזר גורש להפועל עכו, וב-9 ביולי 2019 מונה לחבר הנהלה ומאמן השוערים של קבוצת הנוער.
ביולי 2020 החל לשמש כמאמן השוערים של אחי נצרת, במקביל להמשך אימון שוערי קבוצת הנוער בעכו.
ביולי 2023 החל לשמש כמאמן השוערים של קבוצת הבוגרים של עירוני טבריה.
דודו דגן (נולד ב-12 באפריל 1965) הוא רופא ישראלי המשמש כראש חטיבת בתי החולים הממשלתיים במשרד הבריאות, קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף.
שימש מנכ"ל בית החולים האוניברסיטאי אסותא אשדוד וקצין רפואה ראשי (הקרפ"ר) של צה"ל.
דגן נולד, גדל והתחנך בקריית ביאליק.
סיים לימודיו בקריית החינוך אורט קריית ביאליק בשנת 1983. דגן הוא מומחה לרפואת ילדים וטיפול נמרץ ילדים.
עשה את התמחותו בבית החולים שניידר.
בעל תואר שני בניהול מערכות בריאות (MHA).
בוגר פיקוד ומטה והמכללה לביטחון לאומי.
שירת בצה"ל במגוון תפקידי פיקוד בחיל הרפואה בהם רופא גדוד צבר וקצין הרפואה של חטיבת גבעתי, רופא סיירת מטכ"ל, קצין הרפואה של אוגדת עזה, סגן מפקד קצין הרפואה של פיקוד הצפון ומפקד הרפואה של פיקוד המרכז.
שימש סגן קצין רפואה ראשי ובמהלך כהונתו בתפקיד זה עמד בראש המשלחות הרפואיות לבולגריה ב-2012 בעקבות הפיגוע באוטובוס בנמל התעופה בורגס, וב-2013 לפיליפינים בעקבות פגיעת סופת הטייפון "האיאן".
בנובמבר 2014 מונה לקצין רפואה ראשי, כיהן בתפקיד עד אוגוסט 2017. לאחר פרישתו מצה"ל התמנה למנכ"ל בית החולים האוניברסיטאי אסותא אשדוד, אך כעבור כ-10 חודשים הודיע על פרישתו מהתפקיד מסיבות אישיות.
בנובמבר 2020 מונה כראש חטיבת בתי החולים הממשלתיים לאחר התפטרותו של ד"ר ארז און מהתפקיד.
נשוי ליאנה, אחות מיילדת במקצועה ואב לשני בנים.
דודו כהן (נולד ב־25 בספטמבר 1979) הוא עיתונאי, עורך ומגיש טלוויזיה ישראלי.
נולד בקריית שמונה למשפחה מסורתית-דתית.
למד בתיכון דנציגר בקריית שמונה.
את שירותו הצבאי עשה בגדוד הקשר 371 בפיקוד הצפון.
את קריירת הכתיבה העיתונאית החל ככתב מוזיקה ותרבות במקומון "מידע 8" בקריית שמונה.
במהלך שירותו הצבאי, ועם סיום השירות בשנת 2001 מונה לתפקיד עורך העיתון.
בתחילת 2002 החל לכתוב במגזין הטלוויזיה והבידור "רייטינג", ככתב מגזין ובהמשך גם כמבקר המוזיקה הישראלית.
ראיין שורה של דמויות מוכרות – צביקה הדר, עמיר בניון, שולי רנד, אדיר מילר, אייל גולן, שרית חדד, דן מרגלית, שלי יחימוביץ, יהודה ברקן, הרב זמיר כהן ועוד.
במקביל ערך מוספים מיוחדים עבור "רייטינג", בשיתוף חברות פלאפון, סלקום ו-yes.
ב-2004 הצטרף אל "תרבות מעריב" ככתב מגזין וכבעל הטור "מזרח תיכון חדש", שסקר את תעשיית המוזיקה המזרחית באותן שנים.
שנה לאחר מכן החל לכתוב גם ב"מקור ראשון" ככתב מגזין במוסף התרבות "השבועון" ובמוסף "דיוקן".
בין השאר ראיין את שלמה ארצי, עידן רייכל ואביתר בנאי, וערך כתבות רוחב על אריק איינשטיין, יהודה פוליקר ועוד.
לקראת סוף העשור השתתף במספר פרקים בתוכנית "דוקוסלב" בערוץ הבידור הישראלי.
בנוסף ערך את הניוזלטרים של סלקום וקק"ל במסגרת חברת התוכן Feelternet.
שימש כראשוני הכותבים במאקו, במסגרת ערוץ הרוח וגם כבעל טור אישי בערוץ "דיבור ישיר", במשך מספר שנים.
בשנת 2010, בעקבות התחזקות דתית, התפטר מ"רייטינג" ועבר לעסוק בעיקר בתוכן בעל אוריינטציה יהודית.
כהן הגיש בערוץ הידברות את התכנית "מקום לשאלה" עם הרב זמיר כהן, שבה הפנה אל הרב שאלות בנושאים מגוונים.
במסגרת התכנית צולמו 26 פרקים.
בהמשך הגיש את תוכנית האירוח "בכיוון אחר", בה התארחו דמויות שעשו שינוי מהותי בחייהם.
בין השאר התארחו בתוכנית עמיר בניון, יהודה ברקן, נתי רביץ, הרב ארז משה דורון, קובי אפללו, צבי יחזקאלי, גיא זו-ארץ, יונתן רזאל, דני שטג, גולן אזולאי ועוד.
במסגרת התכנית צולמו 100 פרקים, כשהאחרון שבהם היה ראיון עם דודו כהן עצמו, כשבתפקיד המראיין היה איש התקשורת ודובר בית החולים איכילוב, אבי שושן.
ב-2018 החל להגיש את התכנית "מסע בין נשמות", שבה ראיין דמויות שונות בצילומי חוץ.
בין המרואיינים: שולי רנד, עמיר בניון, סאבלימינל, זאב רווח, עודד מנשה, הרב אורי זוהר ועוד.
החל מ-2022, משתתף באופן קבוע בתוכניתו של גולן אזולאי, "גולן עם העם".
בשנים 2010–2015 עבד עם עמיר בניון כיועץ תקשורת, וניהל את הרשתות החברתיות של בניון.
ב-2010 הצטרף לערוץ הידברות כעורך הניוזלטר השבועי.
כעבור שלוש שנים מונה לתפקיד מנהל ועורך אתר הידברות.
במהלך אותו עשור הקים וניהל מספר פרויקטים במסגרת הידברות:
מיתוג ואפיון חדש לאתר "הידברות - אתר היהדות הגדול בעולם".
עם כ-6 מיליון כניסות באתר מדי חודש.
הקמת אתר היכרויות לדתיים, "שבע ברכות".
הקמת ועריכת עלון "עונג שבת", המופץ בכ-300,000 עותקים מדי שבוע.
הקמת אתר "עולם הילדים", המכיל תוכני וידאו ומשחקים המותאמים לקהל דתי ומסורתי.
הקמת אתר "70 שאלות קשות ביהדות", המרכז תשובות מגוונות ל-70 שאלות מאתגרות.
הקמת אתר "הקמפוס היהודי" לשיווק סדנאות דיגיטליות.
אפיון וניהול אפליקציות הידברות, "שבע ברכות", "הרב זמיר כהן", "הידברות על הדרך" ועוד.
אפיון והקמת אתרים שונים – "המח היהודי", "הידברות Connect", "לתת זה לקבל", "מוזיקה יהודית 24/6" ועוד.
כתיבת טור אישי שבועי בעלון השבועי "הידברות עונג שבת"
בשנת 2025 ראה אור ספרו הראשון, "מפתחות: המדריך הלא-רשמי לחיים", בהוצאת ידיעות ספרים.
דודו סעדה (נולד בשנת 1967) הוא יו"ר קבוצת "בשבע" הכוללת את העיתון "בשבע" ואת כנס ירושלים, מגיש ברדיו ואיש עסקים.
נולד למשפחה בת תשע נפשות לאינס ואליהו, גדל בשיכון ה' בבני ברק עד גיל 18. היה מדריך בתנועת הנוער בני עקיבא.
לאחר מכן למד בישיבת שילה.
התגייס לצבא ושירת בחטיבת גבעתי.
לאחר מכן נשא לאשה את חגית.
בשנתיים הראשונות לנישואיו שימש כמדריך וכמורה בישיבה המקצועית בגן יבנה שם גם התגורר, במקביל סיים תואר ראשון בחינוך במכללת מורשת יעקב ברחובות.
לאחר מכן עבר ליישוב קדומים והיה מחנך בבית הספר היסודי במקום.
בהמשך עזב את היישוב קדומים ועבר למעלות שם כיהן כראש מנהל החינוך בקריית חינוך במעלות.
לאחר חמש שנים במעלות חזר לקדומים ושימש כמנהל ישיבת ההסדר הר-ברכה.
במהלך תפקידו הקים את תוכנית השילובים בישיבה, המשלבת לימוד תורה יחד עם לימוד תואר באוניברסיטת אריאל.
פרויקט זה ופרויקטים נוספים שקידם, הרימו את היישוב מ-43 משפחות ל-200 משפחות תוך עשור.
במקביל לצמיחתה של הישיבה בהר ברכה, סיים תואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטת חיפה וריכז את תחום השיווק ברדיו ערוץ 7, תפקיד שהפך גם לאחראי על הקמתו של עיתון חדש – "בשבע" – ושאר מחלקות הקבוצה.
משמש כיו"ר קבוצת "בשבע", הכוללת בין היתר גם את העיתון הדתי-לאומי "בשבע" המופץ מדי שבוע בכ-130,000 עותקים ברחבי הארץ ואת מחלקת הכנסים המפיקה מדי שנה את כנס ירושלים בו משתתפים אלפים וכנסים נוספים.
בעבר הגיש תוכנית ברדיו קול חי הנקראת "שטח סרוג".
ביוני 2016 החל להגיש תוכנית שבועית ברשת ב' של קול ישראל ביחד עם אילנית סוויסה.
כמו כן, כותב טורי דעות במספר מקומות, חלקם מתפרסמים בעיתון "בשבע" ובערוץ 7.
בעבר ניהל קמפיינים רבים, ביניהם הרצתו של הרב שמואל אליהו לתפקיד הרב הראשי לישראל.
בנוסף משמש כאיש עסקים שבבעלותו מספר חברות.
בשנת תשס"א בוצע לעברו פיגוע ירי, סעדה ניצל מהפיגוע ויצא ללא פגע.
נשוי לחגית ומתגורר בשכונת כפר גנים שבפתח תקווה.
דוד (דודו) סונגו (נולד ב-1977) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, בעבר כיהן כקצין אג"ם של פיקוד המרכז.
קודם לכן שימש כמפקד חטיבה 401.
סונגו נולד וגדל באילת, למד בבית ספר תיכון "גולדווטר" המקומי.
התגייס לצה"ל, לחיל השריון, ועבר קורס מפקדי טנקים וקורס קצינים.
שימש מפקד מחלקה וכמפקד פלוגת ומפיר בחטיבה 401 ובקורס קציני שריון.
בשנת 2008 סיים תואר ראשון בלימודים רב-חברתיים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
לאחר הלימודים שימש סגן מפקד גדוד 46. לאחר מכן שימש כקצין אג"ם של חטיבה 401. בשנת 2009 יצא ללימודים בפו"ם.
באוקטובר 2021 דווח כי סוכם שימשיך ללימודים במכללה לביטחון לאומי.
דוד (דודו) דִגְמִי (כיום דוד לוי; נולד ב-1974) הוא עבריין ישראלי שהואשם והורשע במגוון עבירות.
דגמי נחשב לסוחר הנשים הגדול ביותר שנתפס בישראל.
מוערך כי הצליח להבריח לישראל מאות נשים ממדינות שונות ממזרח אירופה למטרת העסקתן בזנות.
דגמי נולד וגדל בתל אביב.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 פתח מספר מכוני ליווי בתל אביב.
בשנת 2002 החל לעסוק בייבוא נשים מרוסיה וקזחסטן דרך מצרים.
היה גם שותף במועדון החשפנות "בייבידולס".
במקביל עסק בזיוף כרטיסי אשראי, סחר ברכוש גנוב והחזקת קוקאין ואקסטזי.
ב-2004 נעצר בבלגיה כשברשותו דרכונים מזויפים הרשומים על שם נשים מחבר העמים, אותן היה אמור להעביר למדינה אחרת.
הוא נשפט ונידון לשלוש שנות מאסר.
לאחר פחות משנה ברח להולנד, ובעזרת דרכון מזויף שב לישראל.
בשנת 2007 נעצר באילת בחשד לניסיון אונס וסחר בנשים.
הוא הפך לעד מדינה תמורת מחיקת 24 תיקים חמורים בגין סחר בנשים, ניסיון אונס, סרסרות, סחיטה באיומים והחזקת סמים.
דגמי העביר הקלטות של שותפיו, ואלו הובילו להרשעתם של ארבעה שנדונו לעונשי מאסר של 3–18 שנים.
במסגרת הסכם עד המדינה שנחתם עמו נאסר שמו לפרסום אולם מאוחר יותר הותר לפרסמו ובעקבות כך שינה את שמו לדוד לוי.
ב–2011 דגמי הורשע בסחיטה באיומים במסגרת עבודתו בנדל"ן.
הוא נדון לשלושה חודשי עבודות שירות.
לאחר שטען שקיים חשש לחייו, העונש הומר בקנס בסך 20,000 ש"ח.
דגמי החל לעסוק בנדל"ן כאשר רכש דירות לצורך מכוני הליווי.
היקף נכסיו מוערך בעשרות נכסים והוא פועל במסגרת חברות רבות.
בין היתר, הקים וניהל את חברת "ד.ד.
מיזמים" (שמה שונה לחברת "אורבן נדל"ן י.ד.") אשר עוסקת במיזמי תמ"א 38. יאיר סגל רכש את חלקו של דגמי בחברה.
ביוני 2020 נדחתה תביעת הדיבה של דודו דגמי נגד עיתונאית הארץ לשעבר, שרון שפורר.
דודו דהאן (נולד ב-8 בדצמבר 1971) הוא כדורגלן ומאמן כדורגל עבר ישראלי, העובד כיום כסוכן שחקנים, בעליה של חברת סוכנות השחקנים "סקאוטפוש".
לדהאן רישיון סוכן שחקנים מטעם מההתאחדות לכדורגל בישראל ובבלגיה.
דהאן נולד וגדל בשכונת בקעה בירושלים, ובגיל צעיר הצטרף למחלקת הנוער של הפועל ירושלים, בה שיחק לאורך רוב הקריירה שלו כבלם.
בשנת 1998 חתם בקבוצת בהפועל באר שבע.
לאחר מכן, עבר במהלך העונה להפועל בית שאן.
בתום עונתו השנייה בקבוצה ירד עמה לליגה הלאומית, ובקיץ 2000 חתם במדי האלופה ומחזיקת הגביע הפועל תל אביב.
דהאן לא הצליח להשתלב בהרכב הקבוצה, ובעונתו השנייה במועדון נפצע כשנתקל בקורת השער במשחק ליגת המילואים, וקרע את הרצועה הצולבת בברכו.
בתקופה זו, דהאן שולב בצוות המקצועי של הפועל תל אביב בתור מנהל מחלקת סקאוטינג.
לאחר מכן חתם במכבי קריית גת.
ב-2003 חתם בקבוצת נעוריו הפועל ירושלים, עד שלבסוף פרש במדי הקבוצה ממשחק פעיל לאחר עונה אחת.
בשנת 2005 מונה דהאן כמנהל ספורטיבי של בית"ר ירושלים, כאשר מאמן הקבוצה היה לואיס פרננדס.
עונה לאחר מכן, הוחלף פרננדס על ידי אוסבלדו ארדילס.
בתקופתו של דהאן כמנהל ספורטיבי זכתה בית"ר בשתי אליפויות ובשני גביעים.
בשנת 2007 החל לשמש כסוכן שחקנים ובמקביל מונה למאמנה של הכח עמידר רמת גן.
בשנת 2009 עזב את תפקיד האימון, ועבר להתמקד בייצוג שחקנים כסוכן.
דהאן עוסק בעיקר בהעברת שחקנים מישראל למועדון הכדורגל הסקוטי סלטיק ולמועדונים בליגת העל הבלגית.
בשנת 2007 היה דהאן אחראי להעברתם של גילי ורמוט וסלים טועמה מהפועל תל אביב לגנט וסטנדרד לייז' בהתאמה.
דהאן ייצג את אליניב ברדה בהעברתו מהפועל תל אביב לגנק.
בשלב מאוחר יותר, ייצג דהאן את ברדה גם כאשר חזר לארץ לשחק בהפועל באר שבע.
דהאן המשיך לעבוד בתחילת דרכו בישראל ובבלגיה והעברותיהם של רמי גרשון (סטנדרד לייז'), איתן טיבי (שרלרואה) ועומר גולן (לוקרן) היו חלק מהעסקאות הראשונות שעשה בבלגיה.
ב-2010 ייצג דהאן את שלומי ארבייטמן כאשר נרכש על ידי גנט בסכום של 1.5 מיליון אירו ממכבי חיפה.
באותה שנה תיווך בעסקה לרכישת ליאור רפאלוב על ידי קלאב ברוז' ממכבי חיפה בסכום של 2.5 מיליון אירו.
בהמשך ייצג את רפאלוב גם כאשר עבר לשחק באנדרלכט.
באותה שנה, ייצג את בירם כיאל כאשר עבר ממכבי חיפה לסלטיק בעבור 1.2 מיליון פאונד.
בשנת 2011 ייצג את מאור בוזגלו במעברו ממכבי תל אביב לסטנדרד לייז'.
באותה שנה, עמד מאחורי ההעברה של מאור מליקסון מהפועל באר שבע לקבוצת הכדורגל הפולנית ויסלה קרקוב, שהיה אז שחקן הכדורגל הישראלי הראשון ששיחק בליגת העל הפולנית.
לאחר מכן, ייצג שחקן נוסף, דודו ביטון, שחתם גם הוא בויסלה קרקוב; ביטון המשיך להיות מיוצג על ידי דהאן כשעבר בהמשך לסטנדרט לייז', אפואל ניקוסיה ומריבור הסלובנית.
באותה שנה ייצג מספר שחקנים ישראלים שחתמו במועדון הבלגי שרלרואה: איתן טיבי, מתן אוחיון, תמיר כחלון וחאתם עבד אלחמיד.
בשנת 2012 ייצג את אפה אמברוז במעברו לסלטיק ממועדון מ.ס.
דהאן גם עמד באותה שנה מאחורי ההעברה של מרקו שולר מהפועל תל אביב ללגיה ורשה.
בשנת 2013, עמד דהאן מאחורי חתימתו של המאמן גיא לוזון כמאמן קבוצת הכדורגל הבלגית, סטנדרד לייז', יחד עם טל בן חיים הבלם.
באותה שנה עבר קפטן הנבחרת הצעירה, ניר ביטון, לסלטיק ממ.ס.
בשנת 2014 עבר סנתיהו סלליך למריבור, והיה הישראלי הראשון ששיחק בליגת העל הסלובנית.
עוד באותה שנה, ייצג את רמי גרשון וקני סייף במעבר שלהם לגנט.
בשנת 2016 ייצג את אורלנדו סה במעברו ממכבי תל אביב לסטנדרד לייז'.
בשנת 2018 ייצג את גבי קניקובסקי במעברו מהפועל עכו למכבי נתניה.
קניקובסקי המשיך להיות מיוצג על ידי דהאן, כאשר עבר ממכבי נתניה למכבי תל אביב.
עוד באותה שנה, תיווך דהאן בהעברה של מרוואן כבהא להפועל באר שבע.
בשנת 2019 תיווך דהאן בעסקת העברתו של גדי קינדה לבית"ר ירושלים.
שנה לאחר מכן, עמד מאחורי העברתו של קינדה לקבוצת ספורטינג קנזס סיטי.
עוד באותה שנה, דהאן תיווך בהעברתו של דן ביטון למועדון הבולגרי לודוגורץ.
ביטון המשיך להיות מיוצג על ידי דהאן, כאשר עבר לשחק במכבי תל אביב.
בשנת 2019 ייצג דהאן באחת ההעברות היקרות בהן ייצג: העברתו של סמואל קאלו לבורדו, תמורת תשעה מיליון אירו.
בשנת 2020, דהן תיווך בעסקת ההעברה של איסמאילה סורו מבני יהודה לסלטיק בעבור 2.5 מיליון אירו.
עוד באותה שנה, ייצג את טאלב טוואטחה כאשר חתם במכבי חיפה.
בשנת 2021 ייצג את ליאל עבדה בהעברה ממכבי פתח תקווה לסלטיק.
עוד באותה שנה, תיווך בעסקת העברת דין דוד למכבי חיפה.
דהאן גם ייצג את מוחמד אבו פאני במשא ומתן שניהל עם מועדון מכבי חיפה.
בשנת 2022 דהאן ייצג את יונס מלדה במעברו מגנט למכלן תמורת שני מיליון אירו.
כמו כן, דהאן ייצג את אושר דוידה במעברו מהפועל תל אביב לסטנדרד לייז'.
דהאן ניהל באותה שנה את המשא ומתן בשם המאמן ברק בכר עם מכבי חיפה.
כמו כן, דהאן עמד מאחורי העברתו של דני גרופר ללודוגורץ.
כמו כן, תיווך בעסקת מאוויס צ'יבוטה מלודוגורץ למכבי חיפה.
בשנת 2023 ייצג את עדן קארצב במעברו לקבוצת איסטנבול בשאקשהיר.
כמו כן, ייצג את מוחמד במבה במעברו מהפועל ראשון לציון לוולפסברג האוסטרית, ולאחר מכן ללוריין הצרפתית.
בנוסף, ייצג את גויאגון במעברו לשרלרואה הבלגית.
בשנת 2024 ייצג את עמרי גאנדלמן במעברו לגנט.
כמו כן, ייצג את עדן קארצב במעברו לשאנזן פאנג סיטי.
דוד (דודו) רשתי (נולד ב־1965) הוא יזם ומשקיע הון סיכון בתעשיית ההיי-טק, מחלוצי האינטרנט בישראל.
דוד רשתי נולד בתל אביב-יפו.
בשנת 1983 התגייס לחיל האוויר ושירת בלהק המודיעין עד שנת 1986. היה שותף בצוות שזכה בפרס מפקד חיל האוויר ב-1986. במסגרת שרות המילואים הרצה עד שנת 2005 בבית הספר למקצועות המחשב.
בשנת 1986 התחיל להדריך טיולים בחברה להגנת הטבע בחוגי סיירות ובמרכז לימודי שדה ירושלים.
בשנת 1987 עבר להדריך בבית ספר שדה הר הנגב.
סיים תואר ראשון במדעי הטבע ומדעי המחשב ב-1992 באוניברסיטת בר-אילן, תואר שני בהוראת המדעים ב-2001 באוניברסיטה העברית בירושלים ולמד צילום בשנת 2005 בניו יורק ב-International Center of Photography.
בשנת 1990 התחיל לעבוד במרכז רת"ם וסייע בפיתוח מערכות מידע לתצפיות צומח וכן במחקר על אסטרטגיות איסוף צוף אצל דבורים.
התגורר במדרשת בן-גוריון והיה ממייסדי שכונת נווה בוקר
אב לארבעה ילדים ומתגורר משנת 2004 בהסוללים.
בשנת 1992 התחיל לעבוד במרכז החישובים באוניברסיטה העברית בירושלים והיה בין המפתחים הראשונים של ה-World Wide Web.
פיתח את הדפדפן למערכת ההפעלה VMS ואת אתר האינטרנט העברי הראשון באוניברסיטה העברית שהיה בין הראשונים בעולם.
על פעילותו בתחום האינטרנט והקמת אתר זה זכה בפרס Kaye על טכנולוגיה וחדשנות יוצאים מן הכלל במדע לשנת 1994 (Kay's Award for Outstanding Technology and Science Innovation).
בשנת 1993 הקים אתר אינטרנט בשם "חולית" לנושאי איכות סביבה באמצעות ה-World Wide Web
בשנת 1994 הקים וניהל ביחד עם נאוה בן-צבי, את מיזם האינטרנט החינוכי "סנונית".
על פעילותו בפיתוח סנונית זכה בפרסים רבים, בהם פרס מו"ח לחינוך ובשנית גם בפרס Kaye לשנת 1997.
פעל בתחום האינטרנט הממשלתי וממשל זמין בין השניים 1995 ועד 2005. היה ממחברי מסמך הערכות ישראל לעידן המידע, ממקימי אתר הכנסת, ממקימי ועדת האינטרנט הממשלתית, תהיל"ה, שרות התשלומים הממשלתי, שער הממשלה, אתר המשרד להגנת הסביבה ועוד.
יזם וניהל מספר חברות ומיזמי אינטרנט ביניהם Addwise שעסקה בשיפור חוויית משתמש ונמכרה, וחברת CreativeMinds שמתמחה בפיתוח תוספי תוכנה לסביבות ניהול תוכן ומסחר אלקטרוני.
בשנת 2019 הקים יחד עם מספר שותפים את מיזם "דעת מדבר" ששואף לשתף ידע מאזורים מדבריים.
במסגרת זו מופק הסכת בשם "דעת מדבר" ובו ראיונות עם חוקרים ואנשי מקצוע הפועלים בתחומים הקשורים למדבר.
בנוסף הופק על ידי המיזם הסכת נוסף לילדים בשם "מדברים מדבר".
היה חבר עד שנת 2023 בוועדת ההיגוי של "גב ללוחם" - עמותה שמיועדת ללוחמים ולוחמות אשר סיימו שירות צבאי מלא ומעוניינים ברכישת כלים משמעותיים לקראת החיים האזרחיים.
בשנת 2025 פרסם יחד עם אריאל בינו הסכת בשם "הזן של הכסף" המיועד לצעירים שעושים את צעדיהם הראשונים בתחום הכלכלי.
"מבוא לרשת האינטרנט", 1995, הוצאת האוניברסיטה העברית
"בתים ברשת: מדריך לבניית אתרים באינטרנט", שלוש מהדורות: 1996 - 1999, הוצאת האוניברסיטה העברית
"Desert Language", Poetry, תורגם לאנגלית על ידי עודד פלד, 2018, יצא לאור באמזון
דוד (דודו) צור (נולד ב-1952) הוא איש צבא ישראלי בדימוס בדרגת תת-אלוף שכיהן כקצין המודיעין הראשי (קמנ"ר) בין השנים 1998–2001. היה מנכ"ל המרכז למורשת המודיעין בין השנים 2005–2023.
צור נולד ב-1952. ב-1970 סיים את לימודיו בפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי העברי בחיפה במחזור ט"ז.
באותה השנה התגייס לחטיבת הצנחנים ועבר מסלול הכשרה כלוחם.
ב-1972 התחיל קורס קציני חי"ר, אך בעקבות פציעה עבר לחיל המודיעין, ושירת כעוזר קמ"ן בחטיבה 275. בקיץ 1973 עבר לבה"ד 15 כמפקד קרס מש"קי מודיעין.
במהלך מלחמת יום הכיפורים הוצב כעוזר קמ"ן בחטיבה 670 של אוגדה 146, שנלחמה בתחילה ברמת הגולן ולאחר מכן ירדה לחזית התעלה.
במבצע שלום הגליל היה עוזר קצין מודיעין אוגדתי של אוגדה 36 שלחמה בציר החוף ובגזרה המזרחית.
בשנת 1985 מונה לקמ"ן אוגדה 36. לאחר מכן השלים תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון ומילא תפקיד רע"ן בזירה הסורית באמ"ן מחקר.
בשנת 1990 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לקצין המודיעין של פיקוד הדרום.
ב-1993 מונה לסגן ראש חטיבת המחקר.
בשנת 1995 הועלה צור לדרגת תת-אלוף, ומונה למפקד יחידת הקישור לכוחות זרים.
במסגרת תפקיד זה היה אחראי על הקשר עם כוחות האו"ם והכוח הרב-לאומי בסיני, עם צבא מצרים ועם צבא ירדן.
בשנת 1996 היה, מתוקף תפקידו, ראש המשלחת הישראלית בוועדת הבנות ענבי זעם, שהוקמה בעקבות מבצע ענבי זעם, בה השתתפו משלחות מצרפת, ארצות הברית, סוריה ולבנון.
בשנת 1998 מונה לקצין מודיעין ראשי, תפקיד אותו מילא עד 2001 עת השתחרר משירות פעיל.
לאחר שחרורו, היה מנכ"ל ובעלים של חברת ייעוץ בתחום המודיעין והביטחון, שייעצה לצה"ל ולתעשיות הביטחוניות.
באוגוסט 2005 התמנה למנכ"ל המרכז למורשת המודיעין בגלילות.
בינואר 2023 סיים את תפקידו.
דודו שליטא (נולד ב־1943) הוא אנימטור ישראלי.
דודו שליטא נולד בשנת 1943. בשנת 1968, לאחר לימודי אמנות, הקים בקיבוץ עין גדי את חברת "מעבדות עין גדי", שעסקה בצילום והפקה של תצלומים ותצלומי ענק.
בשנת 1973 נסע לארצות הברית ולקנדה, שם למד קולנוע ואנימציה.
בעת לימודיו פגש את האנימטור נורמן מקלארן והושפע מעבודתו.
בשנת 1976, לאחר שובו לישראל, הקים את "סרטי עין-גדי", שהיה מראשוני אולפני ההנפשה בישראל.
על העבודות שנוצרו באולפן זה נמנים סרטונים למערכת הבחירות של מפלגת העבודה בבחירות לכנסת התשיעית (1977), הסרט "אורות" (1982) באורך של כחצי שעה, סרטונים לתוכנית "רחוב סומסום" (1983–1985) ועוד.
בשנת 1987 עזב שליטא את הקיבוץ והקים, ביחד עם עודד גיא ומשה סדן את אולפן "אנימה סרטים" שפעל עד לשנת 1989 ברמת השרון.
בשנת 1996, לאחר סגירת אולפנים אלו בשל פשיטת רגל, הקים, ביחד עם ארנון דיסקין את אולפן "דיסק-אין" שבו נוצרו הסרטים "שמוליקיפוד", "הצב של אורן", "הלו הלו אבא" וסרט באורך מלא על חייו של רש"י (1996) ועוד.
משנת 2002 ואילך הוא משמש אוצֵר האנימציה בפסטיבל אנימיקס, הפסטיבל הבינלאומי לאנימציה קומיקס וקריקטורה בתל אביב-יפו.
1966–1968: אמנות וגרפיקה, המכון לאמנות, בת-ים
תאוריה וניצוח, האקדמיה למוזיקה, תל אביב-יפו
1973–1974: אנימציה, בית-הספר לאמנות חזותית, ניו יורק, ארצות הברית
1974–1975: קולנוע, אוניברסיטת סר ג'ורג ויליאמס, מונטריאול, קנדה
1974–1975: קולנוע, המכון הקנדי הלאומי לקולנוע (NFB), מונטריאול, קנדה
דודו רושצ'יץ' היא מנחת טלוויזיה אוסטרית ילידת סרביה.
רושצ'יץ נולדה בבלגרד, סרביה וגדלה בלינץ שבאוסטריה.
היא למדה ספרות השוואתית ולימודי גרמנית באוניברסיטת וינה.
נושא התזה שלה היה "תדמית אמריקה בספרות האוסטרית העכשווית".
ב-1997 החלה לעבוד כעיתונאית בווינה.
ב-1998 התקבלה לעבודה ברשות השידור האוסטרית - "ORF" , שם הגישה מספר תוכניות.
בין היתר הנחתה את התוכנית "Taxi Orange", המהווה פורמט דומה לאח הגדול.
ב-2007 הגישה את תוכנית האירוח "Extrazimmer".
בנוסף, הייתה אחראית להבאת מספר פורמטים של תוכניות מציאות לטלוויזיה האוסטרית.
הציגה את תוצאות הניקוד של אוסטריה בתחרויות האירוויזיון בשנים 1999–2006, למעט שנת 2001, שבה אוסטריה נעדרה מהתחרות.
אורי קוֹמאי (נולד ב-21 באוקטובר 1996), המוכר בשם הבמה ובדמותו הפארודית "דּוּדוּ פָארוּק", הוא ראפר ושחקן ישראלי.
קומאי גדל בשכונת מעוז אביב שבצפון תל אביב, למד בבית ספר הרב-תחומי עמל ליידי דייוויס תל אביב, והדריך בתנועת הצופים בשבט "הנשיא".
בנובמבר 2015 התגייס לצה"ל, לחיל התותחנים גדוד רשף (402), ובהמשך מונה למפקד.
אמו היא אשת מחשבים, ואביו סטארטאפיסט בתחום אבטחת מידע.
החברה אותה ייסד אביו, ForeScout, הגיעה לשווי של למעלה ממיליארד דולר כשהונפקה בבורסה לניירות ערך בניו יורק בשנת 2017. סבו היה האצן והפיזיקאי אליהו קומאי.
אחותו הצעירה היא הדוגמנית נטע קומאי.
את הדמות הפרודית "דודו פארוק" יצר קומאי בסוף 2013, בהיותו תלמיד תיכון בכיתה י"א, כחשבון אינסטגרם פיקטיבי.
הדמות פרצה לתודעה הציבורית בשנת 2017 בזכות ההצלחה לה זכו שיריו.
דמותו של פארוק מעוצבת בהתאם לדמות הסטריאוטיפית של ערס, כולל גופיית סבא לבנה, כובע מצחייה וראש מגולח.
אופיו שובניסטי ומאצ'ואיסטי באופן מוגזם.
שיריו של פארוק הם קומיים, מוקצנים, ופרובוקטיביים.
למשל, בספטמבר 2018 הוציא את השיר "דרעבלאך" הלועג לשירם של סטטיק ובן-אל תבורי, "גומיגם".
באוקטובר 2018 הוציא את השיר "אלירן סבג", פרודיה על השיר "No Heart" של הראפר האמריקאי 21Savage.
קומאי ספג ביקורת בעקבות המסרים הבוטים המועברים בשיריו של דמותו.
יו"ר ויצו ישראל, גילה אשרת, פנתה לראש עיריית חדרה, צבי גנדלמן, ולשרת התרבות והספורט מירי רגב, בבקשה לבטל את הופעתו בפסטיבל בום בוקס בעיר.
פארוק הואשם בביזוי נשים, הפצת מסרים אלימים מינית, פוגעניים ושוביניסטיים.
במרץ 2019 השיק את קליפ הווידאו לשירו "מים" בהשתתפות אורית פוקס, בו מוצגות קלישאות פורנוגרפיות.
הקליפ עורר סערה ברשת וספג ביקורות רבות, כשחלק טוענים כי הוא גובל בפורנוגרפיה, וכי הוא מעורר השראה פורנוגרפית בקרב ילדים.
בהמשך, הופעה שתוכננה לו בפסטיבל "הולי מולי" המיועד לבני נוער בראשון לציון בוטלה בהתערבות ראש העיר, עקב קריאת הפורום הדיגיטלי – שומרים על הילדים ברשת לביטול ההופעה.
בחודש ינואר 2019 ביצע קמפיין יח"צ לקידום הופעה גדולה בהאנגר 11. בין היתר, התארח באולפן התוכנית אופירה וברקוביץ'.
קומאי התראיין בדמותו של פארוק, והמנחים תקפו אותו ודרשו ממנו לחשוף את פניו האמיתיות.
העימות הסוער שנמשך דקות ארוכות הסתיים כשקומאי פוצץ את הריאיון ונטש את המקום.
הריאיון פגע קשות בתדמיתו של דודו פארוק.
בחודש מאי 2022 התנצל קומאי בפני אנשים שדמותו של דודו פארוק פגעה בהם.
בראיון טען כי הוא עוזב את דמותו של דודו פארוק לטובת קריירה מוזיקלית אחרת.
עם זאת, קומאי המשיך להוציא שירים תחת שמו של דודו פארוק.
למרות סגנונו, שלא התאים למדיה המסורתית, ברגע שפארוק זכה להצלחה באינטרנט, התקשורת המסורתית אימצה אותו.
דוגמה לכך היא הזמנתו להתארח בתחנת הרדיו הפופולרית בישראל, "גלגלצ", ולהופיע בהופעה חיה באולפן.
בשנת 2019 פארוק דורג במקום השמיני בישראל ברשימת החיפושים הפופולריים ביותר בגוגל.
פארוק שימש כיצגן (פרזנטור) של מותג הקונדומים "R3".
החברה אף נתנה את חסותה למופע הראשון של פארוק שהתקיים בהאנגר 11. בנוסף, לכבוד המופע, החברה הוציאה חבילת קונדומים ב"מהדורת דודו פארוק" מיוחדת, עם אריזה ממותגת הכוללת תמונה של הזמר.
בהופעה התארח קובי אוז לביצוע השיר "סמי וסומו".
את המופע ליוו חברי להקת קין והבל 90210.
בעונה ה-16 של התוכנית "ארץ נהדרת" זכתה דמותו של פארוק לחיקוי שבוצע על ידי אלי פיניש.
ב-25 ביולי 2019 פרסם ביוטיוב שלו סרטון בשם "נסיך הסתיו" שבו הוא מציג באופן קומי כי הוא פורש מהזמר.
לעומת זאת, באוגוסט של אותה שנה הוציא שיר בשם "מלך הקיץ".
ב-12 במאי 2020 הוציא את השיר "תינוק בעולם", שהוא מופיע בו בתור הדמות "בובי רז'ולו".
חמישה ימים לאחר מכן, הוציא בתור "דודו פארוק 2" את השיר "סטפן לגר".
ב-16 במרץ 2021 הוציא את השיר "לא רוצה כלום המשוגעת".
באפריל 2021 הוציא יחד עם אנה זק את השיר "כל החברים שלך".
ב-30 באוגוסט 2021 הוציא את אלבומו השני "ששש...".שכלל את הלהיטים סטפן וקובי.
בנוסף, מדי פעם מופיע כזמר אורח בהופעות של להקת המטאל הישראלית Shredhead.
בנובמבר 2023 הוציא את השיר "גולני שלה" אותו הקדיש לזכרה של שני לוק אשר נרצחה במתקפת הפתע ב-7 באוקטובר וגופתה נחטפה לעזה.
זהו השיר הראשון שאורי קומאי פרסם תחת שמו האמיתי, כאשר שמו של דודו פארוק מצוין בסוגריים.
ב-2024 הוציא שיר בשם "בנים כמו לא בוכים" בשיתוף פעולה עם נועה קירל, כאשר הלחן והמילים נכתבו בשיתוף עם ינון יהל ומאי ספדיה.
לאחר מכן גם הוציא שיר בשם "כבד אווז" בשיתוף עם ליעד מאיר וכן את השיר "החבר הכי טוב שלי" בשיתוף סטפן לגר.
בשנת 2026 הוציא דואט עם הזמר תמיר גל "תאמר לה" באותה שנה נבחר להיות הפרזנטור של מותג האופנה "אורבניקה" לצד פרידה עוזיאל.
בשנת 2024 שיחק אורי קומאי בסדרה "ברלין בלוז" ששודרה ב-Yes הטלוויזיה בלוויין בתפקיד גדי, אחיה של טליה (שירה נאור).
לוהק לסדרה "בהסתורה" של כאן 11 בתפקיד חרדי אנוס.
בשנת 2023 חתם בסוכנות של רוברטו בן שושן וליאו ניסים.
בשנת 2024 השתתף בסדרה "פטריק" לצד שלום אסייג ושלומי קוריאט.
מיוצג על ידי רוברטו בן-שושן וליאו ניסים החל משנת 2023.
ב-16 בדצמבר 2025 פורסם כי הוא נמצא בזוגיות עם השחקנית והתסריטאית בת חן סבג.
דוֹדוֹנאה דביקה (שם מדעי: Dodonaea viscosa) הוא מין של צמח בעל פרחים ירוק-עד השייך לסוג דודונאה במשפחת הסבונניים, הכוללת גם את הסוג אגוזי סבון.
מקור הצמח באוסטרליה ומשם הוא הופץ לרחבי העולם, לכן תפוצת הצמח היא קוסמופוליטית באזורים הטרופיים והסובטרופיים, ובחלקים החמימים של אזורים בעלי אקלים ממוזג באפריקה, אמריקה, דרום אסיה ואוסטרלאסיה.
השם המדעי של הסוג (Dodonaea) מנציח את רֶמְבֶּרְט דוּדֶנס (Rembert Dodoens), בוטנאי פלמי בן המאה ה-16. האפיתט (viscosa) הוא מלטינית פירושו "דביק", בהתייחס לחומר המופרש על העלים.
דודונאה דביקה היא שיח הגדל לגובה בין מטר ל-3 מטרים או במקרים נדירים, עץ קטן שצמרתו מעוגלת בגובה עד 9 מטרים וקוטר בגובה חזה של 7.5 סנטימטרים.
גון קליפת הגזע חום והיא חרוצה בעדינות.
הענפים דקים בגוון חום בהיר נטולי פלומה.
העלים בגוון ירוק-צהוב, צורתם משתנה מסגלגלה, לדמוית כף או רומח, לעיתים קרובות בצורת עלה יושב (חסר פטוטרת), אורכם בין 4 ל-7.5 סנטימטרים ורוחבם בין 1 ל-1.5 סנטימטרים, מסורגים ומפרישים חומר דביק דמוי שרף, מה שהקנה לצמח את שמו.
קצה העלה מחודד או מעוגל.
מרקם העלה דמוי עור, נוקשה, אבל גם גמיש.
העורק המרכזי אינו בולט והולך ונעלם לקראת קצה העלה.
6 עד 10 זוגות של עורקים משניים דקים, בדרך כלל בלתי מובחנים, מנוגדים או סרוגים ויוצאים מהעורק הראשי בזוויות משתנות בין 12° ל-70°.
שולי העלים בדרך כלל משוננים או גליים.
הפרחים גדלים בקצות הענפים במַכְבֵּדים דביקים ומעט שעירים באורך 2.5 סנטימטרים.
גונם צהוב עד כתום-אדום ואורכם 6 מילימטרים עם 5 עלי גביע שעירים וללא עלי כותרת.
הפרח יכול להיות או זכרי או נקבי בלבד, ועל צמח בודד יהיו פרחים זכריים או נקביים בלבד (צמח דו-ביתי).
עם זאת, לפעמים צמח בודד יכיל גם פרחים זכריים וגם פרחים נקביים (צמח חד-ביתי).
בפרח הזכרי יש 10 אבקנים, ובפרח הנקבי עלי עם שחלה ועמוד עלי קצר.
משערים שבמהלך האבולוציה איבדו פרחי הדודונאה הדביקה את עלי הכותרת במטרה להגביר את החשיפה לרוח.
הפרי הוא הלקט יבש מעוגל באורך 1.5 סנטימטרים, גונו אדום והוא הופך לחום כשהוא מבשיל.
לפרי צמודים שניים עד ארבע כנפיים דמויות נייר בגוונים מירוק צהוב לוורוד ולחום עד חום כהה.
אורכם 2 סנטימטרים, מכוסות בפלומה בקצוות, לעיתים דביקים.
בפרי יש 1–4 זרעים סגלגלים, שחורים באורך 3 מילימטרים.
בניו זילנד, שם היא הכבדה ביותר מכל עץ מקומי, השתמשו בו המאורים באופן מסורתי לייצור כלי נשק, מקלות הליכה מגולפים וידיות גרזינים.
דודונאה דביקה (הקרויה במדינות דוברות אנגלית hopbush) משמשת לבנייה ולהסקה אצל העמים בחלק המערבי של האי גינאה החדשה, בדרום-מזרח אסיה, מערב אפריקה וברזיל.
בעלי הצמח אפשר להשתמש כאספלנית לפצעים.
ילידי הוואי קוראים לצמח ʻaʻaliʻi, ונהגו לייצר מהעצה עמודים לבתים (pou), פיתיונות דגה (laʻau melomelo) ומקלות חפירה (ʻōʻō), וצבע אדום מהפרי.
מגדלים את הזן התרבותי Purpurea, בעל העלווה הסגולה, בצורה נרחבת כשיח גינה.
הדודונאה הדביקה גדלה היטב בשטחים פתוחים או כיער משני, והיא עמידה למליחות, לבצורת ולזיהום.
היא יכולה לשמש לייצוב דיונות, לשיקום קרקעות מזוהמות (Environmental remediation) ולייעור מחודש.
הצמח עמיד בפני רוחות חזקות ומשום כך משמש כגדר חיה, שובר רוחות וכשיח דקורטיבי.
בני הסרי שבדרום מקסיקו משתמשים בצמח לצרכים רפואיים.
הוא שימש בין היתר כמעורר הנקה אצל אימהות, כטיפול בדיזנטריה, לריפוי הפרעות במערכת העיכול, ולבעיות עור ושיגרון באפריקה ובאסיה.
בגינאה החדשה אנשים משתמשים בצמח כקטורת להלוויות.
בעבר שימשה הדודונאה הדביקה במקום כשותנית לייצור בירה על ידי אוסטרלים (כפי שהיא באה לידי ביטוי בשם האנגלי hopbush, כלומר "צמח הכשותנית").
לדודונאה דביקה יש כמה תת-מינים:
הדודונאה הדביקה הוכנסה לארץ בין השנים 1950–1940 לגינות הנוי, ושימשה בעיקר כגדר חיה.
משום שהצמח עמיד ליובש, למליחות ולטמפרטורות גבוהות הרבו לשתול אותו, והוא הופץ ביישובים רבים.
נהוג לגדלו לקישוט, ואף מייצאים ענפים שלו.
בישראל פיתחו שני זנים של הדודונאה הדביקה: "דודונאה דנה" שעליו ופירותיו אדומים כהים מאוד ומקושטים, ו"דודונאה דרור" המצטיין בכך שעם ירידת הטמפרטורות העלים מקבלים גוון בורדו, כהה מאוד המתאים לשמש כקישוט.
הדודונאה הדביקה מוגדרת כמין פולש בישראל.
דודו פיצה היא רשת מזון מהיר רוסית המתמחה בפיצה.
נכון לדצמבר 2021, הרשת כללה 768 סניפים ב-15 מדינות בעולם.
השם והלוגו של המותג מתייחסים לדודו שנכחד ממאוריציוס שהוא גם דמות באחד הרומנים האהובים על פיודור אובצ'ינקוב, "אליס בארץ הפלאות".
"דודו פיצה" נוסדה על ידי פיודור אובצ'יניקוב, יזם מהעיר סיקטיבקר, המפורסם בהיסטוריה של יצירת רשת חנויות ספרים "ספר אחר ספר", שהיווה את הבסיס לספרו של מקסים קוטין "ובוטנאים עושים עסקים".
אובצ'יניקוב הסביר שאין רשתות לאומיות גדולות בשוק הקייטרינג, מתכונת המשלוחים לא דורשת השקעות ראשוניות גדולות, ופיצה הייתה מוצר מובן בכל העולם שבעזרתו יזם יכול לבנות חברה בינלאומית.
לפני פתיחת הפיצריה הראשונה, אובצ'יניקוב, מחופש למורה להיסטוריה לשעבר מהפרובינציות, עבד במשך חודש וחצי בתפקידים שונים בסנקט פטרבורג בסניפי מקדונלד'ס, פאפא ג'ון, סבארו וטרמוק, שם למד למעשה את עבודת המטבח וניהול.
באביב 2011 שכר אובצ'יניקוב חדר קטן במרכז סיקטיווקר, פתח פיצרייה שעבדה רק במשלוחים, ועד סוף השנה הגיעה ההקמה עם השקעות סטארט-אפ של 1.3 מיליון רובל במחזור חודשי.
עד אביב 2012 אוחדו כל תהליכי העבודה בחברה והופיעו הזכיינים הראשונים.
הזיכיון של דודו מבוסס על מערכת ERP ענן Dodo IS המרכזת את כל התהליכים בפיצריה: הזמנות, עבודות מטבח, משלוחים, פרסום וניהול כללי.
אובצ'יניקוב גייס כספים לפיתוח דודו פיצה מהמנויים של הבלוג שלו Power of Mind, בו דיבר על טעויות והצלחות עסקיות כבר שנים רבות.
חלקם הפכו מאוחר יותר לזכיינים של הרשת בעצמם.
עד סוף שנת 2012 היו לדודו פיצה 8 סניפים, עד 2014 – 25, בתחילת 2015 – 50. בשנת 2018 נפתחו כ־100 סניפים ובתחילת 2019 היו ברשת 442 פיצריות ברוסיה, השאר במדינות כמו – בלארוס, בריטניה, קזחסטן, קירגיזסטן, סין, ליטא, ארצות הברית, אוזבקיסטן ואסטוניה.
בגרמניה תכננה דודו פיצה להתחיל לעבוד בשיתוף עם הרשת המקומית Uno Pizza.
במרץ 2018 הם חתמו על הסכם ראשוני.
במהלך 2019 תוכנן להעביר 14 סניפים בסקסוניה ובסקסוניה-אנהלט תחת המותג "Dodo Pizza", ולאחר מכן לפתוח עד 50 פיצריות חדשות.
העסקה לא יצא לפועל, ובקיץ 2019 נודע כי אונו פיצה נרכשה על ידי פאפא ג'ונס.
לבסוף הפיצריה הראשונה של דודו נפתחה ב-5 בנובמבר 2020 במינכן.
ההצעה לפתוח פיצרייה בארצות הברית הגיעה לאובצ'יניקוב מסטיב גרין, מוציא לאור של מגזין התעשייה PMQ Pizza Magazine, שם תואר היזם הרוסי כ"אולי סטיב ג'ובס מהפיצה".
הסניף הראשון נפתח באוקספורד, מיסיסיפי, עיירה קטנה שבה גם ישבה מערכת מגזין PMQ.
פיצריה שנייה נפתחה בסאות'הייבן, ולאחר מכן תכננה דודו פיצה לפתוח סניפים בממפיס וג'רמנטאון.
תוכניות החברה כללו פיתוח רשת בארצות הברית ללא השתתפות של זכיינים עד 2020.
בסין, פיצה דודו החלה לפעול בשנת 2016 עם תפריט המבוסס על מרכיבים מקומיים תחת המותג Weimeida Pizza (בסינית: 味美 达 披萨, משמעות: "טעם נהדר").
הפיצריה הראשונה נפתחה באזור הסטודנטים של ינטאי, השנייה בהאנגג'ואו.
בשוק הסיני, דגם הפיצריה הרגיל של דודו פיצה התברר כלא יעיל, ולכן בשנת 2019 הושק סניף חדש בהאנגג'ואו באזור יוקרתי עם עיצוב לא טיפוסי, תפריט חדש ואפשרות הזמנה דרך WeChat.
באפריל 2021, הודיע אובצ'יניקוב כי פיצה דודו תפסיק לפעול בסין עקב ניתוק החברה מהמודל העסקי העולמי וכן בשל הקשיים שנוצרו בשוק הסיני: תחרות גבוהה, מנטליות צרכנית מורכבת, בחירה לא נכונה של מודלים עסקיים.
בסך הכל, ההשקעות להתרחבות אל השוק הסיני הסתכמו ביותר מ-2.5 מיליון דולר.
הבסיס לזיכיון Dodo Pizza הוא מערכת ה-ERP מבוססת הענן Dodo IS, המארגנת תהליכי עבודה של פיצרייה, לרבות עיבוד הזמנות, תפעול מטבח, משלוח, ניהול צוות ושיווק.
אובצ'יניקוב רואה ב"דיגיטציה עמוקה" ופתיחות תהליכים את המושג "דודו פיצה".
מאז 2012 מותקנות בפיצריות מצלמות המאפשרות ללקוחות לצפות בתהליך הכנת הפיצה.
החברה משתמשת במערכות המבוססות על רשתות עצביות כדי לקבוע את מצב הרוח של המבקרים, לעקוב אחר התפלגות האורחים לאורך זמן, ואף לשלוט באיכות הפיצה לפי מאפיינים עדינים של הבצק.
המשרד הראשי של פיצה דודו ממוקם בסיקטיבקר.
מאז 2015, הוא שוכן בבניין של מפעל סובייטי לייצור דודי קיטור לשעבר.
בשטח של 800 מ"ר ישנם 130 מקומות עבודה, בהם יותר מ-70 מתכנתים, ופיצריה, בה עוברים הכשרה זכיינים עתידיים ועובדיהם.
רשת הפיצריות הפרטית "דודו פיצה" מנוהלת על ידי חברת "Pizza Venture", שבבעלות אובצ'יניקוב המחזיק ב-90.3% ממניותיה.
העבודה מול הזכיין מאורגנת באמצעות חברת הזכיינות Dodo, שבבעלות 100% של DIPI GLOBAL GROUP LIMITED, הרשומה באיי הבתולה הבריטיים ו-69% ממניותיה בבעלות אובצ'יניקוב עצמו.
זכיינים חותמים על הסכם זיכיון מסחרי עם Pizza Venture, משלמים עמלה חד פעמית, תמלוגים (3.5% בשנה הראשונה, 5% מהשנה השנייה) ועמלה עבור הזמנות שבוצעו דרך המוקד הטלפוני של פיצה דודו.