tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם זאת, הוא די גמיש וניתן למצוא אותו גם במים עומדים יותר כמו ביצות ומאגרי מים.
למרות שיש לו יכולת שחייה חזקה, הוא מעדיף מים בעלי זרימה איטית עד בינונית, וזקוק לחמצן רב יחסית.
בוגרים מעדיפים מים קרירים יחסית (אופטימליים כ-22 מעלות צלזיוס), ונודדים במעלה הזרם בקיץ, כאשר החלקים התחתונים של הנהרות מתחממים, אך פרטים קטנים יותר נשארים בחלקים התחתונים כל השנה.
אף על פי כן, למין יש סבילות רחבה לטמפרטורות, כאשר פרטים פראיים חיים בנהרות שנעים בין 10.2 ל-32.8 מעלות צלזיוס לפחות, ופרטים המוחזקים בחקלאות ימית מתקיימים בטמפרטורות שבין 8 ל-31 מעלות צלזיוס.
הוא אמנם יכול לשרוד מים מליחים מעט, בשפכי נהרות, אך גדילתו פוחתת משמעותית בתנאים כאלה.
דגי השיבוטה מתרבים באביב, בדרך כלל במקומות עם מים קרירים יחסית וזרימה מהירה, עומק של לא יותר מ-1.5 מטר וקרקעית חצץ.
הנקבה מגיעה לבגרות בגיל שלוש שנים לפחות ויכולה להטיל במהלך חייה מאות אלפי ביצים, המונחות על קרקעית הנהר בין אבני חצץ או צמחים.
מין זה הוא בעיקר אוכל עשב, ניזון ממגוון רחב של חומרי צמחים, מאצות ומקרופיטים ועד פירות ודגנים.
הם ניזונים גם ברמות נמוכות יותר מחסרי חוליות ודגים קטנים, אך זה לא עיקר תזונתם.
זהו מין הנדוג באופן מסחרי.
קיימת טענה כי הדג המוכר כיום בשם "שבוט" או "שבוטה", זהה לדג הנקרא "שיבוטא" בארמית הבבלית שבתלמוד.
מדובר בדג כשר, וגודלו מאפשר לו להימכר כמקור איכותי לחלבון.
דג ה"שיבוטא" הנדון בתלמוד, מוצג על ידי חז"ל כמקבילה הכשרה, מבחינת טעם, לבשר חזיר האסור ביהדות.
בפועל, טעמו הוא כטעמו של דג.
בהנחה שחז"ל לא טעמו בשר חזיר, ייתכן שהטענה מבוססת על גודלו המרשים של הדג.
מין השיבוטה מהווה מטרה חשובה לדיג מסחרי.
עקב דיג יתר, אוכלוסייתו התמעטה בחלק מהאזורים של אזור התפוצה שלו, במהלך השנים.
בנוסף, סכרים שנבנו בעיראק, ובאירן, חסמו את נתיבי הנדידה שלו ובית הגידול שלו נפגע עוד יותר עקב שאיבת מים וזיהום.
בעיראק ירדה אוכלוסיית המין ב-90% בין שנות ה-60 לשנות ה-2000. אין נתונים מאירן, ונתונים עדכניים יותר אינם זמינים.
ניתן לגדל את הדג גם בבריכות דגים, בדומה למינים אחרים של קרפיונים, אך משך הזמן הנדרש לגידול רב, ולא תמיד כדאי מבחינה כלכלית.
שיבוש תרבות הוא שם ספרו של קאלה לאסן, שיצא לאור ב-1999 וכן שם תואר לפעילות לה לאסן מטיף.
לטענת לאסן החברה המערבית מנותקת מהעולם הטבעי, כך שהחיים בחברה זו אינם אותנטיים וחופשיים.
לאסן יוצא נגד התאגידים, התקשורת, תרבות הצריכה ובאופן כללי נגד התרבות הפוסט מודרנית, המייצרת לטענתו מציאות של הדמיה המזהמת את הנפש שלנו.
זיהום הנפש, בין השאר על ידי רעש, טלטלה, עומס היתר של המידע, דיסאינפורמציה ועוד, היא אחת הסיבות לדעתו לשיעור הדיכאון ההולך וגובר בעולם המערבי.
לאסן קורא למוטט את מבני הכוח השולטים בעולם ולערוך שינויים מרחיקי לכת באורחות חיינו.
הפתרון שלאסן מציע הוא שיבוש תרבות (את המושג שיבוש תרבות טבעה להקת "נגטיבלנד" כמה שנים קודם לכן).
שיבוש תרבות זו כל פעולה נון-קונפורמיסטית, החל מסטודנט לכלכלה שמוותר על קריירה בתאגיד עולמי, וכלה בפעילויות אקטיביסטיות יותר כמו השחתה של פרסומת חוצות או הדבקת סטיקר של "שמן מכונות" על מגשים ושולחנות של מקדונלד'ס.
אמצעי נוסף לשיבוש התרבות הוא באמצעות הממים (במובן הרחב יותר).
לאסן מונה חמישה ממים מרכזיים:
עלות אמיתית – מחירו של כל מוצר ישקף את האמת האקולוגית.
פירוק השיווק – מסר אנטי שיווקי.
מם יום הדין - "הכלכלה הגלובלית היא מכונת יום הדין ומוכרחים לעצור אותה ולתכנתה מחדש".
התאגיד אינו ישות עצמאית אונטולוגית ולכן יש לפקח עליה.
מדיה כרטא – לכל בן אנוש יש זכות לתת ולקבל מידע.
באמצעות הממים והפעולות האקטיביסטיות ניתן, לדעתו, לבטל את הקוליות האמריקאית, הקוליות של הצריכה, הקוליות של המותגים, הקוליות של המזון המהיר ועוד.
שיבוש תרבות הוא מונח המתאר פעילות אקטיביסטית המבקשת לשבש את מנגנוני הייצור התרבותיים המערביים, הגלובליים והתאגידיים.
פעילות זו נעשית, בדרך כלל, על ידי ניצול מנגנוני הייצור התרבותיים, בעיקר על ידי גופי המדיה השונים.
למשל, על ידי פרסומות המציירות את חברות הטבק בצורה שלילית.
מטרת משבשי התרבות היא לחשוף את מנגנוני הייצור, וליצור הנגדה בין תדמית התאגידים ובין המציאות כפי שהיא באמת.
משבשי התרבות יוצאים נגד התרבות הפופולרית ההגמונית, אשר לטענתם מאלצת את האינדיבידואל להיות כנוע לתכתיבי החברה ובכך גוזלת ממנו את חירותו ואת היכולת שלו לבטא את עצמיותו.
שיבוש תרבות היא פעילות אקטיביסטית במסגרת התנועות האנטי-גלובליות, ובמסגרת הביקורת הפוסט-מודרנית על תרבות הצריכה.
אחד הספרים המכוננים של התופעה נכתב על ידי קאלה לאסן, ונקרא שיבוש תרבות.
שיבוש תרבות מבוסס על התפיסה כי פרסום הוא לא יותר מאשר תעמולה של בעלי אינטרסים מבוססים, ולעומת זאת לא קיימים ערוצים לביטוי אלטרנטיבי במדינות מתועשות.
תומכי השיטה רואים בשיבוש תרבות פעילות מחתרתית נגד ההגמוניה על התרבות הפופולרית, המבוססת על "תקשורת גרילה".
שיבולת-שועל תרבותית או בקיצור שיבולת-שועל (שם מדעי: Avena sativa) היא מין בסוג שיבולת-שועל המגודל בשביל זרעיו, הנאכלים בין היתר כדייסה ומשמשים גם כמספוא לחיות משק כסוסים ופרות.
במין זה נעשה גם שימוש כרכיב במזון כלבים ובמזון לעופות.
מין זה גדל באקלים ממוזג ופורח באביב והוא אחד מתשעת מיני שיבולת השועל הגדלים בישראל והוא שכיח בכל אזורי הארץ למעט דרום הנגב ומרומי החרמון.
לשם "שיבולת שועל" מספר מקורות אפשריים.
מקור אחד מצביע על חיבתם של שועלים להתחכך בצמח זה, בנוסף, קיימת ההשערה כי ניתן השם בעקבות מראה של השיבולת המזכיר את זנב השועל, כך על-פי פירוש רש"י על תלמוד בבלי מסכת פסחים דף ל"ה.
שיבולת שועל נמכרת באחת מ-4 צורות:
גרעיני שיבולת שועל מלאים ושלמים.
גרעיני שיבולת שועל חתוכים כך שכל גרעין חתוך לאורכו בדרך כלל ל-3 חלקים שווים בערך בגודלם.
שיבולת שועל "משוטחת" - גרעיני שיבולת השועל משוטחים לאחר אידוי בעודם שלמים בעזרת רולרים.
צורה זו גם משמשת לרוב כחומר הגלם העיקרי בגרנולה.
שבבי שיבולת שועל הנקראים גם "שיבולת שועל להכנה מהירה" ("אינסטנט").
זוהי שיבולת שועל שעובדה לצורת שבבים לאחר ששוטחה ועברה תהליך בישול/אידוי נוסף לפני שיובשה ונארזה.
זוהי הצורה הנפוצה ביותר של שיבולת שועל בישראל.
בישראל, שיבולת השועל המשוטחת ושיבולת השועל האינסטנט מכונות קְוואקֵר על שם אחד ממותגי שיבולת השועל מתוצרת חברת קווייקר האמריקאית, שהפך לשם גנרי של המאכל.
שימושים נפוצים בשיבולת שועל הם:
דייסה, בדרך כלל על ידי בישול שיבולת השועל במים או בחלב.
בארגזי חול ניתן להשתמש בקמח שיבולת שועל במקום בחול.
במאכלים הללו שיבולת השועל מתווספת כמות שהיא או לאחר קלייה.
צריכה של שיבולת שועל מומלצת על ידי ארגון הלב האמריקאי (American Heart Association), בשל יכולתה לסייע בהורדת רמות הכולסטרול בדם, בנוסף שיבולת שועל מסייעת למניעת סוכרת וכן מפחיתה בסיכוי ללקות במספר סוגי סרטן ובעיקר, סרטן המעי הגס.
עוד ידוע כי שיבולת השועל טובה להזנת העור.
בשיבולת שועל לא קיים החלבון גלוטן ולכן היא בטוחה למאכל לחולי דגנת (צליאק).
עם זאת, חלק ניכר מהשיבולת הנמכרת לצרכנים מכילה חשש להימצאות גלוטן בה משתי סיבות - גידול בסמוך לשדה חיטה או דגן אחר המכיל גלוטן כך שייתכן מעבר זרעים לשדה שיבולת השועל או עיבוד באותו מפעל עם דגן המכיל גלוטן.
בנוסף, לכ-15% מבין חולי הדגנת ישנה גם רגישות לחלבון אבנין המהווה את המרכיב העיקרי בחלבון שיבולת השועל.
במספר מדינות מערביות ובעיקר בארצות הברית נפוצה דיאטת הרזיה המבוססת על שיבולת שועל שאינה מעובדת כמרכיב עיקרי.
בקצרה, הדיאטה מורכבת משלושה שלבים.
השלב הראשון נמשך כשבוע ומתבסס על אכילת דייסת שיבולת שועל מלאה בלבד.
השלב השני נמשך חמישה שבועות ומשלב שיבולת שועל כמרכיב מזון עיקרי עם מרכיבי מזון נוספים והשלב השלישי, מהשבוע השישי והלאה, כולל בתוכו מוצרי שיבולת שועל בתפריט היומי.
שיבולת השועל מופיעה במשנה כאחד מחמשת מיני דגן.
מאות בשנים, בקרב יהודי צרפת ואשכנז מקובל היה לזהות את שיבולת השועל התלמודי עם המין המכונה בשם זה כיום.
בעת החדשה התעוררה מחדש במחקר שאלת זיהוי שיבולת השועל, ולדעת פרופסור יהודה פליקס שיבולת-שועל של חז"ל איננה המין המזוהה כיום כשיבולת שועל אלא מין שעורה המכיל גלוטן ומחמיץ בנוכחות מים.
לעומתו הרב יוסף אפרתי טוען שבניסוי שערך עבורו ד"ר משה זקס שיבולת שועל החמיצה, ולפיכך יש לדבוק בזיהוי המקובל המבוסס על פירוש רש"י.
למחלוקת זו השלכות רבות: לגבי דיני חמץ בפסח, ברכות הנהנין, הפרשת חלה, כלאיים, איסור חדש ועוד.
שאלת הזיהוי משמעותית במיוחד עבור הסובלים מדגנת (צליאק), הנאלצים להימנע מגלוטן, אך חפצים לקיים מצוות אכילת מצה בפסח, שכן לפי הזיהוי המקובל שיבולת שועל היא היחידה מבין חמשת מיני דגן שניתן לאפות ממנה מצות ללא גלוטן.
מובא במשנה ששיבולת שועל ושעורה נידונות כמין אחד לעניין כלאיים, ולכן מותר לזרוע שיבולת שועל ושעורה יחד.
שיבניק (בקרואטית: Šibenik, באיטלקית: Sebenico) היא עיר בדלמטיה שבקרואטיה ובירת מחוז שיבניק-קנין.
העיר יושבת לחופי הים האדריאטי במקום בו נשפך נהר קרקה אל הים.
בניגוד לערים אחרות בדלמטיה אשר נוסדו בידי האילירים, היוונים או רומאים, נחשבה שיבניק לעיר העתיקה ביותר באזור אשר נוסדה בידי הקרואטים, אם כי חפירות באזור טירת מיכאל הקדוש הראו כי המקום היה מיושב זמן רב לפני בוא הקרואטים.
הקרואטים בנו במקום מצודה, לכל המאוחר במאה ה-9. העיר נזכרה לראשונה במגילה מאת המלך הקרואטי פטר קרשימיר הרביעי (Petar Krešimir), והאפיפיור בוניפקיוס השמיני העניק לה מעמד של עיר ודיוקסיה בשנת 1298.
העיר נשלטה לפרקי זמן קצרים במאה ה-12 על ידי ונציה ושוב מ-30 באוקטובר 1412. למרות שהעות'מאנים התקיפו את העיר מספר פעמים ב-1570, 1647 ו-1659, הם לא כבשוה, והביצורים שהוקמו על ידי הונציינים עומדים עדיין על תילם.
ב-1649 נפלה העיר קרבן למגפת דבר אשר כילתה שלושה רבעים מתושביה.
בנפול ונציה ב-1797, עברה העיר לשליטת בית הבסבורג, אשר החזיק בה עד לאחר מלחמת העולם הראשונה, למעט תקופת כיבוש צרפתי בין השנים 1806 ו-1813. העיר גדלה ושגשגה ונבנו בה מערכת להספקת מים בשנת 1879 ובית חולים בשנת 1883, והיא חוברה למפעל ההידרו-אלקטרי על נהר קרקה בשנת 1895.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הייתה העיר לחלק מממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים מכוח הסכם רפאלו.
בזמן מלחמת העולם השנייה נכבשה העיר בידי האיטלקים והגרמנים אחריהם.
כמו האזור כולו הייתה שיבניק לאחר המלחמה לחלק מיוגוסלביה, וב-1991 נכללה בקרואטיה העצמאית כשזו הכריזה על עצמאותה.
העיר הופצצה על ידי הצבא היוגוסלבי בזמן מלחמת העצמאות של קרואטיה, והתושבים הצליחו למנוע את כיבושה בשישה ימי קרב בין 16 בספטמבר ל-22 בספטמבר 1991, המכונים "קרבות ספטמבר".
עם זאת חלקים מסביבתה של העיר נתפסו על ידי צבא יוגוסלביה ושוחררו על ידי צבא קרואטיה במבצע סערה רק ב-1995. למרות שנזקי המלחמה תוקנו, חיסלה זו לחלוטין את תעשיית האלומיניום ששגשגה בעיר.
עיקר גאוותה של העיר הוא על קתדרלת יעקב הקדוש הנמנית עם רשימת אתרי המורשת העולמית.
סמוך לקתדרלה נמצא ארמון הלוג'יה הגדולה (Loggia Grande) אשר שימש את מועצת העיר בתקופה הונציינית.
העיר מוקפת במספר מבצרים, ובהן מבצר מיכאל הקדוש, מבצר ניקולס הקדוש (שהוא חלק מאתר המורשת העולמית מפעלי ההגנה הוונציאניים בין המאות ה-16 וה-17: סטטו דה טרה ומערב סטטו דה מאר) ומבצר יוחנן הקדוש.
שיבניק מנסה לשווק את עצמה כיעד תיירותי, בין היתר בשל קרבתה לפארקים הלאומיים קרקה וקורנטי.
נוכחות יהודים מתועדת בשיבניק החל מ-1432. אין פרטים על קהילה זו ומוסדותיה.
ידוע שבראשית המאה ה-16 גורשו יהודי העיר בצו מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
במחצית השנייה של המאה ה-16 הזמין השלטון המקומי בנקאיים ומלווים בריבית יהודים לעיר.
היהודים גבו ריבית נמוכה הרבה יותר מהמלווים המקומיים.
ב-1586 תועדו האחים גרשון ורפאל זיזא אשר הפעילו בנק למתן הלוואות שפעל עד סוף המאה.
ב-1622 תועדו האחים שם-טוב ושמשון סמאדג'ה ואנג'לו פרנקו אשר קיבלו כתב זכויות למתן הלוואות.
ב-1649 תועדה ברשומות פטירתו של יהודי בשם שמואל פרנקו.
בתקופה זו לא הייתה קהילה מאורגנת והיהודים שפעלו בעיר נסמכו הלכתית על קהילת ספליט.
עד המחצית השנייה של המאה ה-18 קיים תיעוד על פעילות סוחרים ובנקאים יהודים כגון משפחות אבינון, פנסו, לוי, רוסו, ג'אני, לוסינה וחביליו.
החל מראשית המאה ה-19 פסק התיעוד לגבי יהודים שהתגוררו בשיבניק.
המילה העברית שיבולת משמשת בלשונות רבות לתיאור שימוש במאפייני שפה או הגייה המייחדים קבוצה אתנית מסוימת, או כזו המשתייכת לאזור מסוים, על מנת לזהות חבר באותה קבוצה, או לשלול את השתייכותו לקבוצה אחרת.
מקור הביטוי בסיפור בספר שופטים, שבו שימשה מילה זו כאמצעי זיהוי לבני שבט אפרים, שהגו אותה "סיבולת", בשונה משאר שבטי ישראל.
מקור המילה בספר שופטים, שם מסופר כי לאחר שבני שבט אפרים איימו על יפתח הגלעדי כי ישרפו את ביתו, החלו אנשי גלעד להרוג בהם.
בני אפרים פתחו במנוסה לעברו המערבי של נהר הירדן, ואנשי גלעד, שנזקקו לתחבולה כדי לזהותם, הורו לכל העוברים במעברות הירדן אותן תפסו, להגיד את המילה "שיבולת".
בני אפרים, שביטאו את המילה כסיבולת, זוהו, נתפסו ונטבחו.
המילה "שיבולת" משמשת בעברית כשם לתפרחת בעלת ציר ראשי, עליו יושבים הפרחים, בעיקר בדגנים.
למילה משמעות נוספת, והיא "מערבולת" או "זרם חזק של מי נהר", שהיא ככל הנראה המשמעות אליה כיוונו הגלעדיים.
מהתיאור התנ"כי ניתן להבין שאצל בני שבט אפרים חל מיזוג של הצליל שׁ [ʃ] (ידוע בחקר השפות השמיות כ־š) לתוך הצליל ס [s], ואילו אצל אנשי גלעד (ושאר בני ישראל, ביניהם כותב הספר) לא חל מיזוג זה.
משתמע שבני אפרים היו חריגים בכך שלא ידעו לומר שׁ.
זהו הפירוש הנפוץ לסיפור, אך לדעת בלשנים מסוימים הוא שגוי.
לפי הסבר זה, בני אפרים, כישראלים אחרים, ידעו לבטא את האות ש', אך בעומדם במעברות הירדן נדרשו לומר את המילה ת'יבולת (שמשמעה זרם נהר) ולא את המילה שיבולת (במשמעות דגן).
לפי השערה זו, הניב הגלעדי התייחד בכך ששמר על העיצור הפרוטו-שמי [θ] (ידועה בחקר השפות השמיות כ־ṯ; מסומן לעיתים בעברית כ־תֿ או ת', נשמר באוגריתית כ־𐎘 ובערבית כ-ث), אשר התמזג בעברית המקראית עם הצליל והאות שׁ.
לפי הסבר זה אנשי גלעד הורו לבטא "ת'יבולת", ובני אפרים השתמשו בצליל הקרוב ביותר שידעו לומר - "סיבולת".
קירוב כזה נפוץ מאוד ומתרחש גם כאשר דוברי עברית ישראלית ודוברי גרמנית מנסים לבטא צליל th באנגלית (סינק במקום ת'ינק).
לכותב הספר לא הייתה דרך לכתוב את הצליל שבו השתמשו אנשי גלעד.
תרגומי התנ"ך, בבואם לתרגם את סיפור השיבוש הפונטי המאולץ של בני אפרים, ניסו בדרך כלל לשמור על ההבחנה הצלילית שבמקור העברי, כדי לשמור על התוכן המקורי של הסיפור.
אולם בשפות אחדות נוצרה מכך בעיה תרגומית, משום שאין בהן הבחנה בין הצליל ס' לצליל ש' או שאף אחד משני הצלילים אינו קיים בשפה.
מקרים כאלה טומנים בחובם פוטנציאל של תופעת "שיבולת כפולה": שיבוש (פונטי מאולץ), מצד תרגומים אלה, של השיבוש (הפונטי המאולץ) המקורי.
בעיית התרגום הפונטי, של פרשת שיבולת/סיבולת, מחריפה בשפות שבהן לא קיימים כלל עיצורים שורקים: לא ש' ולא ס'.
בשפות מסוימות משמשת שיבולת לא רק במשמעותה המקורית לזיהוי אתני על רקע עוין, אלא גם כזיהוי אנשים המשתייכים לקבוצת התייחסות מסוימת, כמו בעלי מקצוע מסוים, ללא קשר למוצאם.
במקרים מסוימים מדובר על שימוש במאפיינים תרבותיים ולאו דווקא לשוניים, כמו שימוש במונחים מקצועיים.
דוגמאות היסטוריות ותרבותיות לשימוש ב"שיבולת"
מספר חיילות והמכשור בנושא הועברו למשטרת ישראל, שהפעילה אותו לאחר מכן למטרותיה היא.
למרות ההפעלה הידנית נטולת המחשוב היו למערכת הצלחות רבות ומפתיעות, והיא היוותה צעד ראשון בשרשרת ארוכה של פרויקטים שעסקו בעיבוד קול, בזיהוי דוברים ובתרגום אוטומטי.
הכינוי של המערכת היה "שיבולת".
חיילים בריטים השתמשו במשפט War Weapons Week כדי לזהות גרמנים, כיוון שבגרמנית מבטאים את המשפט כ-Var Veapons Veek.
אנשי המחתרת ההולנדית השתמשו בשם הרובע סכוונינגן כדי לזהות מרגלים גרמניים שניסו לחדור למחתרת.
שימוש דומה נעשה בשם העיר ניימכן, שגרמנים הוגים אותו כנימווגן, או כנימיגן.
החיילים האמריקאים השתמשו במילים שמתחילות בצמד האותיות "Th", צליל שלא קיים בשפה הגרמנית, כדי לזהות אלה את אלה ולמנוע ירי דו צדדי.
למשל: כאשר חייל אמריקאי נתקל בחייל לא מוכר, החייל הראשון היה קורא לעברו "Flash" (רשף) והחייל השני היה משיב לו "Thunder" (רעם).
כמו כן, בקרב הארדנים השתמשו החיילים האמריקאים במונחים מתחום הבייסבול כדי לזהות מרגלים גרמנים שהתחזו לאמריקאים.
בגזרת המערכה באוקיינוס השקט, החיילים השתמשו בביטוי "לולהפלוזה" כיוון שהיפנים מתקשים לבטאו.
במלחמת הירושה הספרדית (1701–1714) השתמשו מגיני ברצלונה הקטלונים במשפט Setze jutges d'un jutjat mengen fetge d'un penjat (בקטלאנית: שישה עשר שופטים אוכלים את כבדו של אדם תלוי) כאמצעי לזיהוי אויביהם הספרדים.
פרופסור שלמה שיבולת, עיברת את שם משפחתו עם עלייתו ארצה, מהשם המקורי "סחיווסחורדר" (Schijveschuurder - מילולית "משייף גלגלים") - שם יהודי ידוע בהולנד, ל"שיבולת", כביטוי לקושי הרב שהיה לשאינם דוברי הולנדית לבטא "סחיווסחורדר".
בסדרת הטלוויזיה הבית הלבן יש פרק הנקרא "שיבולת", (Shibolet, בהטעמת ההברה הראשונה).
הפרק עוסק בקבוצת סינים נוצריים המבקשים מקלט בארצות הברית מפני שהם נרדפים על-ידי השלטון הסיני.
בממשל מועלה חשד, כי אנשים אלה רק מתחזים לנוצרים כדי להימלט מסין.
הנשיא (בגילומו של מרטין שין) מחליט לבחון את הכומר, מנהיג הקבוצה, ושואל אותו שאלה על פרשת בני אפרים ובני הגלעד בתנ"ך.
כשהכומר עונה לו כי אנשי שבט אפרים לא יכלו לבטא את המלה "שיבולת", הנשיא משתכנע, ומורה לתת לקבוצה מקלט בארצות הברית.
במהלך הסכסוך האוקראיני-רוסי השתמשו החיילים האוקראינים במילה "פאליאניציה" (סוג של לחם אוקראיני) על מנת לזהות חיילים רוסיים שהתחזו לאוקראינים.
שיבולת היא שמה של יצירה פיסולית מעשה ידי הפסלת הקולומביאנית דוריס סלסדו שהוצגה באולם הטורבינה של מוזיאון טייט מודרן בלונדון כחלק מ"סדרת יוניליוור", במימון חברת יוניליוור.
היצירה הוקמה בעלות של 300,000 ליש"ט באולם הטורבינה של המוזיאון, והייתה השמינית מבין היצירות שהוצגו באולם במסגרת "סדרת יוניליבר".
היצירה היא סדק שאורכו 167 מטרים ברצפת האולם.
בראשיתו הסדק דק כשערה, אולם בהמשך הוא מתרחב ומגיע לעומק של כ-60 ס"מ.
כמו כן היצירה מייצגת שבר - בחברה, בתרבות או במשפחה.
אוצר המוזיאון, סר ניקולס סרוטה מציין כי לאחר שהיצירה תוסר תישאר צלקת ברצפת המבנה אשר תזכיר את היצירה.
צוות המוזיאון חשש לשלום המבקרים במוזיאון העלולים למעוד על היצירה.
לאור כוונת האמנית שהמבקרים יתקרבו אל היצירה, לא ניתן היה לגדור אותה, ועל אף אזהרות שחולקו למבקרים, מספר מבקרים מעדו ונפלו בשל היצירה.
שיבולת שועל (שם מדעי: Avena) הוא סוג ממשפחת הדגניים, בעל 31 מינים.
מצוי באסיה, באירופה, ובצפון מערב אפריקה.
בישראל גדלים תשעה מיני שיבולת שועל.
שיבולת השועל היא צמח חד שנתי ירוק בעל עלים ארוכים וצרים ותפרחת המתנשאת על קנים גבוהים.
בכל תפרחת שניים עד שישה פרחים ירוקים ומלעניים (בעלי זיפים נוקשים וחדים).
לשיבולת השועל 31 מינים, מתוכם ארבעה תרבותיים.
המינים הגדלים בר בארץ ישראל
שיבולת שועל שונת גלומות, צמח זה בסכנת הכחדה מארץ ישראל.
שיבל כרמי מנסור הוא קריין, שדרן רדיו ועיתונאי דרוזי-ישראלי.
הוא שימש כקריין החדשות הראשי בגלי צה"ל, ומשנת 2016 עד לפרישתו מחברת החדשות בשנת 2020 הגיש מבזקים בחדשות 12.
מנסור נולד ביישוב הדרוזי עספיא, ולמד בבית הספר התיכון "אורט רונסון" ביישוב.
ביולי 2007 התגייס לגלי צה"ל, והיה לקריין הדרוזי הראשון בתחנת הרדיו הצבאית, תחילה כמבזקן.
הגיש חלק נכבד ממהדורות החדשות של התחנה, במקביל לקריין הבכיר רן יבנאי.
בשנים 2009–2012, עוד בשירות החובה, הגיש את תוכנית הרדיו "שטח שש", שעסקה בנושאי צבא וביטחון.
בשנים 2014–2016, כאזרח עובד צה"ל, הגיש את התוכנית "מהדורת לילה", שעסקה בסיכום חדשות היום.
במהלך השנים הגיש גם רצועות מוזיקה וספיישלים מוזיקליים.
ב-2010 השתתף בשעשועון הטלוויזיה "1 נגד 100" בערוץ 2. ב-2013 נבחר למקום ה-90 ברשימת 100 המשפיעים בתקשורת של המגזין "פירמה" של העיתון "גלובס".
ב-2014 הנחה את טקס פרס ישראל.
בנובמבר 2016 הצטרף לחברת החדשות של ערוץ 12 כמגיש מבזקי חדשות.
בערב ליל הסדר 2017 הגיש לראשונה את המהדורה המרכזית.
בנובמבר 2018 עזב את גלי צה"ל לאחר 12 שנים בתפקיד.
ביולי 2020 עזב את תפקידו בחברת החדשות והחל לעבוד בחברת ההיי-טק "נטאפ".
מנסור נשוי לנור זידאן חלבי (בת משפחתו של רפיק חלבי, ראש מועצת דלית אל-כרמל).
אלישיב (שיבי) קלר (נולד בכ"ד באלול ה'תשל"א, 14 בספטמבר 1971) הוא זמר ויוצר ישראלי.
אלישיב קלר נולד בחיפה לאביו, הרב מיכאל קלר (בנו של הרב אהרן קלר) ולאמו - מוזיקאית חוזרת בתשובה שעלתה לישראל מארצות הברית.
בצעירותו פגש את הרב שלמה קרליבך ואף שימש כאחד מעוזריו בעת ביקוריו בארץ.
קלר כותב ומלחין את שיריו.
בראיון עמו אמר כי אינו מגדיר את עצמו כמוזיקאי, אלא כמלחין ומתפלל, "השירים בדיסק הם תפילה שמוצאת ביטוי במוזיקה".
מילות שיריו בחלקן מבוססות על פסוקים ובחלקן פרי עטו בהשראת המקורות היהודיים.
את לחניו הוא נוהג לחבר כשהוא נמצא בהתבודדות.
לדבריו, "כל הניגונים באים מהתבודדות, מלימוד התורה, מהצדיקים ומלהיות הרבה על קברות הצדיקים".
קלר מתגורר בירושלים ומקורב לחסידות ברסלב.
שיבלי תלחמי (ערבית: شبلي تلحمي ; נולד ב-31 ביולי 1951) הוא פרופסור בעל הקתדרה לשלום ופיתוח על שם אנואר סאדאת באוניברסיטת מרילנד ועמית בכיר במרכז סבן למדיניות במזרח התיכון במכון ברוקינגס.
שיבלי נולד בעספיא למשפחה ערבית נוצרית.
אביו, הפסיק את לימודי הרפואה עקב מלחמת העצמאות והיה בעל מתפרה ומורה, ואמו עקרת בית.
אחיו, עימאד תלחמי, הוא איש עסקים.
הוא סיים תואר ראשון מקווינס קולג' בניו יורק (1974), תואר שני בפילוסופיה ודתות מ-Graduate Theological Union בברקלי (1978) והוא סיים תואר במדע המדינה באוניברסיטת ברקלי (1986).
בין השנים 1990 ל-1991 היה יועץ למשלחת האמריקאית לאו"ם.
היה יועץ לחבר הקונגרס האמריקאי לי המילטון, והיה חבר במשלחת ארצות הברית לוועדה המשותפת של ישראל, הפלסטינים וארצות הברית נגד הסתה.
כתב מאמרים בוושינגטון פוסט, בניו יורק טיימס ובלוס אנג'לס טיימס.
הוא לימד בכמה אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת המדינה של אוהיו, אוניברסיטת דרום קליפורניה, אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת קולומביה, סאוות'מור קולג' ואוניברסיטת ברקלי.
שיבוש מהלכי משפט היא עבירה פלילית שמטרתה לפגוע בתקינותו של ההליך המשפטי ולהקשות על רשויות החוק לבצע את מלאכתן.
דוגמאות נפוצות לפעולות שיבוש הליכים: העלמת ראיות, שינוי פיזי בזירת הפשע, מתן עדות שקר ועוד.
עבירת שיבוש הליכי משפט נתפסת במערכת המשפט כעבירה חמורה בעלת פוטנציאל נזק משמעותי, עד כדי כך שהשופט מנחם אלון קבע שזו אחת משתי העילות הבודדות שבגינן ניתן לעצור אדם עד תום ההליכים, וזאת על אף זכותו הבסיסית של האדם לחירות.
עבירת שיבוש הליכי משפט היא עבירה 'התנהגותית', שאינה דורשת תוצאה של שיבוש בפועל.
היסוד העובדתי של העבירה הוא רחב, וניתן לבצע את העבירה במעשה או במחדל, אשר גורמים להפרעה בתקינותו של ההליך השיפוטי.
דהיינו, די בהוכחה ממנה עולה בבירור כי זו הייתה כוונתו של הנאשם.
די בכך שהמעשה היה עלול להביא לשיבוש הליכים, ולהביא לפגיעה באושיות המשפט, כדי לבסס יסוד מספיק לגיבוש יסודות העבירה.
שיבוש הליכי משפט חל על כל התהליך השיפוטי, וכולל גם את שלב החקירה הפלילית וההוצאה לפועל.
לחובת הנאמנות הקיימת בין הסנגור למרשו, קודמת חובת הציות לחוק בכלל, ולחוק הפלילי וכללי האתיקה בפרט.
משכך, אסור לסנגור לסייע באופן פעיל למעשה שעלול להיחשב כשיבוש הליכי משפט.
עבירה זו, על אף היותה מנוסחת כלפי הנאשם, יש לראותה, לדברי ד"ר לימור זר-גוטמן, כחובה החלה גם על עורך הדין, שמחויב שלא להטעות את בית המשפט מבחינה אתית-מוסרית ולאו דווקא על ידי חקיקה או פסיקה.
שיבוש הליכי משפט היא עבירה פלילית המוגדרת בחוק העונשין, כאחת משלל עבירות הנכללות בסימן א': שיבוש עשיית משפט, וזו לשון הסעיף:
"העושה דבר בכוונה למנוע או להכשיל הליך שיפוטי או להביא לידי עיוות דין, בין בסיכול הזמנתו של עד, בין בהעלמת ראיות ובין בדרך אחרת, דינו – מאסר שלוש שנים; לעניין זה, "הליך שיפוטי" – לרבות חקירה פלילית והוצאה לפועל של הוראת בית משפט".
שיבוש הליכי משפט היא עבירה פלילית נפוצה, המתווספת לעיתים קרובות כעבירה משלימה לעבירות חמורות יותר.
דוגמאות לאנשי ציבור שהואשמו (בין השאר) בשיבוש הליכי משפט: משה קצב, הרב יאשיהו פינטו, שלמה בניזרי, ועוד.
בסיפור התנ"כי של מכירת יוסף על ידי אחיו, מנסים האחים להעלים ראיות למכירת יוסף, באמצעות טבילת כתונת הפסים שלו בדם שעיר עיזים ובאמצעות ראייה זו לטעון שנטרף על ידי חיית טרף.
מעשה זה מהווה מעין שיבוש הליכים תוך ניסיון להעלים ראיות בנוגע לעבירה שבוצעה.
שיבורי הוא מונח ביפנית המתאר מגוון שיטות צביעת בדים יפניות, באמצעות קשירה, תפירה, קיפול, פיתול, כיווץ ודחיסה של הבד, לפני טבילתו בצבע, וזאת לשם עיצובו בצורות שונות ויצירת דפוסים מגוונים על הבד.
חלק משיטות צביעת בדים אלו נקראות במדינות המערב "Tie-dye" (קשירה וצביעה).
מקור המונח במילה "shiboru", שמשמעותו ביפנית היא ללחוץ ולכווץ.
המילה מתארת את הפעולה ותהליך המניפולציה שעובר הבד.
במקום להתייחס אל הבד כמשטח דו-ממדי לצביעה, באמצעות שיבורי הבד מקבל צורה תלת-ממדית, על ידי קיפולו, כיווצו וקשירת קשרים שונים בו, לפני טבילתו בצבע.
קשרים וכיווצים אלו יוצרים חסימה של חלקים מהבד ומניעת מגע שלהם עם הצבע, וכך כשנפתחים הקשרים והבד מתייבש לאחר צביעתו, מתקבלים דפוסים מגוונים על הבד.
המראה של בד שעוצב בשיבורי מתאפיין בדפוסים בעלי קצוות מרוחים ולא מדויקים.
האפקט הוא שונה משיטות היוצרות קצוות חדים, כגון סטנסיל (stencil).
ביפן קיימות טכניקות צביעה רבות, חלקן קיימות גם בארצות אחרות וחלקן ייחודיות ליפן.
ביפן מקובל לעיתים לצבוע את הבד מספר פעמים, ובכל פעם להשתמש בטכניקה אחרת של חסימת חלקי הבד לצבע.
למרות השימוש בטכניקות מסורתיות קבועות, לכל אחד סגנון אישי משלו ליצירת עיצובי שיבורי, כל אחד יכול לקפל ולכווץ את הבד כרצונו.
ביפן העיסוק בשיבורי היה סוג של פנאי, שהיה מקובל באופן מסורתי בין השאר בקרב עקרות בית.
ההתעניינות החובבנית בצביעת הבדים גרמה להתפתחות מגוון רחב של טכניקות, ולהכנסתו של שיבורי לשוק המסחרי בייצור קימונו, שמלות ועוד.
צורת צביעה על ידי חסימה של חלקי בד לצבע תועדה לראשונה ביפן בתקופת נארה (710-794 לספירה).
בדי שיבורי היו בין המוצרים שתרם הקיסר שומו אל מתחם המקדשים הבודהיסטים טודיי-ג'י שבעיר נארה.
הבדים שתועדו בתקופה זו נצבעו על ידי חסימה של חלקים מסוימים בעזרת קשירה, אחרים בעזרת שעווה וחלקים נוספים בעזרת בלוק מעץ.
בתקופת הייאן (794-1185 לספירה) משמעות המלה שיבורי הייתה שלום ורוגע.
בתקופה זו השתמשו בבדים אלו בטקסים בודהיסטים.
בתקופת קמקורה (1185-1333 לספירה) היה שימוש בשיבורי על קוסודה, חלוק יפני בסיסי המיועד לגברים ונשים כאחד.
בין השאר לבשו אותו נשים מדרג הסמוראים.
הוא היה עשוי בטכניקת החברבורות ("קנוקו שיבורי"), בה יצרו קשרים קטנטנים על בד של קימונו; לאחר הצביעה הקשרים הורדו וחשפו במקומם עיגולים קטנים לא צבועים, בעיצוב שתוכנן מראש.
בתקופת המורומצ'י (1336-1573 לספירה), השתכללה שיטת הצביעה.
חוסר השליטה על התוצאות הסופיות התלויות בקשירה וצביעה יצרו מגוון עיצובים מפתיעים; אך האומנים שעבדו בתחום הזה גילו שאם הם תופרים תפר מסביב לצורה הרצויה ורק לאחר מכן קושרים וחוסמים את הבד, הם מקבלים יותר שליטה על התוצאות הסופיות.
בעקבות זאת הם הצליחו להגיע לצורות ציוריות.
בנוסף, הבינו שהם יכולים להגן על אזורים מסוימים בעזרת במבוק וכתוצאה מכך לקבל אזורים בבד שאינם צבועים כלל, שלאחר תהליך צביעה התחלתי נצבעו בעזרת דיו או בצבעים אחרים.
לתוצאה המתקבלת האומנים הוסיפו רקמה בחוטי זהב או כסף או הדפס עם עלי זהב וכסף.
שילוב הטכניקות הזה נקרא טסוג'יגחאנה – שיטה שפותחה במהלך תקופת המורומצ'י, והגיעה לשיאה בדמות קימונו שנלבש על ידי האצולה בתקופת אזוצ'י-מומויאמה (1573-1603 לספירה).
הבדים שנוצרו בטכניקה זו נרכשו, נלבשו וזכו להערכה על ידי רבים ביפן, בהם טוקוגאווה לייאסו (Tokugawa Ieyasu), נסיך, דיפלומט ואיש הצבא הראשון בשושלת טוקוגאווה.
בזכות הפטרונות שלו בתחום צביעת הבדים, נשמרו בדי שיבורי רבים מתקופתו עד היום, וחלקם מייצגים מאפיינים תרבותיים חשובים עבור יפן.
בתקופה מאוחרת יותר, כאשר אצילים פאודליים וחייליהם עברו דרך העיר ארימטסו בדרכם לקיוטו ולאדו, ורצו להצהיר על נוכחותם בעיר הבירה החדשה, הם השתמשו בחנויות השיבורי וקנו מתנות עשויות עבודת יד במהלך שהותם בעיר.
במהלך השנים הייצור של השיבורי בעיר הקטנה התרחב, וארימטסו הפכה למרכז השיבורי של יפן.
העיר השכנה, נרומי, הצטרפה לארימטסו בייצור שיבורי כדי להצליח לעמוד בביקוש הרב.
הצובעים השתמשו בבדי כותנה ומשי.
הם ניסו לזרז את תהליך הצביעה הקפדני, בעזרת מכשיר מכני שנקרא צ'יקווה (וו המחובר לעמוד), שהומצא בתקופה זו על מנת להחזיק את הבד במהלך קשירתו.
במהלך המאה ה–17 החלו שליטי יפן משוגונות טוקוגאווה לחשוד בסוחרים ומטיפים אירופים שהגיעו לעיתים קרובות ליפן, כי הם כוח חלוץ לפלישה צבאית שעתידה להיפתח נגדם מצד המעצמות האירופאיות, וכן חששו כי האירופים מעוניינים להפיץ את הנצרות, שהיוותה איום על החיים היפניים החברתיים והערכיים.
לפיכך אושר חוק חדש, לפיו כל האזרחים הזרים חייבים לעזוב את המדינה.
בעקבות זאת איבדה ארימטסו נתח גדול משוק השיבורי שלה, ותעשיית השיבורי נפגעה.
חידוש משמעותי בתעשיית השיבורי נוצר במאה ה-19 הודות לסוזוקי קנזו, שנולד ב-1837 למשפחת אומני שיבורי; בגיל 14 הוא המציא שיטה הנקראת שיקוראג'ה ("צל לבן") - עטיפת בד מסביב למוט לייצור קפלים, ולאחר מכן טבילה באינדיגו.
השיטה אפשרה ייצור שיבורי מהיר ויעיל, שגם העניק מראה חדש לבד.
הבדים שנצבעו בשיטה זו הפכו לפופולריים מאוד.
ב-1897 הומצאה מכונה שאפשרה מתן צורה וקיפול הבד על מנת ליצור דפוס של קורי עכביש.
בתקופה זו הופיעו גם צבענים כימיים ששולבו ביצירת שיבורי.
לצד שיטות חדישות אלו, המשיכו השיטות המסורתיות להתקיים בבתי המלאכה.
בתחילת המאה העשרים יפן נפתחה למערב ועברה שינויים טכנולוגים רבים.
חברי איגוד השיבורי הציגו את מוצריהם ביריד העולמי של פריז (1900), וזכו במדליית ארד.
כך זכו בהכרה רחבה של שיבורי מאזור ארימטסו.
ב-1917 אפשרה הופעת הרכבת הובלה של חומרים ומוצרי שיבורי מוכנים אל הספינות בנמלים, ותרמה להגברת הייצוא שלהם למערב.
קיימות ארבע טכניקות עיקריות בשיבורי:
קשירה - בשיטה זו מתקבלת דוגמה של עיגולים.
הבד נתפס על ידי האצבעות ומוחזק כאשר חוט נקשר מסביבו.
כל שכבה של חוט חייבת להיות צמודה מאוד לשכבה שלפניה.
אורך החוט המכסה את הבד יוצר לבסוף את רוחב העיגול שבדוגמה, ושטח הבד היוצא החוצה מהקשירה (מרכז) יוצר את קוטר העיגול.
תיפורים - בשיטת התיפורים השתמשו היפנים יותר מכל עם אחר.
הם מצאו שהשיטה מאוד גמישה ועדיין מאפשרת שליטה על תהליך העבודה, וכך מאפשרת ליצור קשת רחבה של עיצובים, עדינים וגסים, פשוטים ומורכבים, ציוריים ומופשטים.
האפקטים המיוחדים מתאפשרים על ידי סוגים שונים של התיפור, צורות קיפול שונות של הבד, וצורת התיפור (ישר, מעוקל, מקביל וכו').
לעיתים התיפור נעשה על שכבה אחת של בד, לעיתים על בד כפול ולעיתים הבד היה מתקפל פעמים רבות לפני תיפור.
לרוב קו תיפור היה מתוכנן ומסומן על הבד לפני תחילת העבודה.
בסיום התיפורים מתבצעת טבילה בצבע, עד כיסוי צבע מוחלט.
קיפולים - בקיפול וצביעה השתמשו ביפן לפחות במשך 300 השנים האחרונות.
תחילה קיפלו את הבד לאורך, לאחר מכן לרוחב, ולאחר מכן חסמו בעזרת "גרעין" (שני חפצים זהים מחומר לא חדיר צבע, כגון שני ריבועים מעץ) משני צידיו.
כך השוליים היו חשופים לצבע, ומה שחסום על ידי "הגרעין" לא היה חשוף לצבע, לכן גם בדוגמה הייתה מתקבלת צללית של "גרעין" עם צבע מסביב.
מאוחר יותר היפנים מצאו עוד דרכים לעשות מניפולציה על הבד וליצור עיצובים שונים, למשל על ידי כיסוי הבד עם נייר לפני הקיפול, צביעות חוזרות או חסימה בעזרת גרעין גמיש.
עטיפה מסביב למוט - עטיפה של בד מסביב למוט תוך יצירת קפלים בתהליך העטיפה ולאחר מכן צביעה.
השיטה מייצרת פסים ישרים, דבר שלא מאפשר מגוון רחב של דוגמאות.
עם זאת, אפילו אומנים מומחים התקשו לבצע את התהליך בצורה אחידה, ולכן נוצר מראה משתנה ולא אחיד.
במערב, השיבורי נוצר מחוץ להקשר המסורתי, והוא פתוח לפרשנויות רבות.
חופש הפעולה היצירתי והמגוון הצורני המאפיינים את השיבורי, גרמו להתעוררות עניין מחודש בטכניקה זו בארצות הברית בשנות השישים והשבעים של המאה העשרים, במסגרת אמנות הסיבים.
ב-1972 ארגן המוזיאון למלאכת יד מודרנית (Museum of Contemporary Crafts) תערוכה בשם "Fabric Vibrations", בה הוצגו בדים שנעשו בטכניקה של שיבורי.
זו הייתה התערוכה הגדולה הראשונה של שיבורי בארצות הברית.
השימוש בצבעים באמנות זו הוא חופשי, על משי, ולעיתים קרובות העבודות הוצבו בחלל בהתייחסות לאור.
הבדים מציעים דרכים אלטרנטיביות להביט ולהתקשר אליהם.
בין הבדים הראשונים שהוצגו היו אלו של שוגי צ'ו (Chungi Choo) ומריאן קליידן (Marian Clayden), משנות השישים והשבעים; אמנים אלו החלו לעבוד בטכניקות שיבורי בהקשר לעבודתם בשיטה "Tie-dye" (קשירה וצביעה), שיטת צביעת בד ותיקה שהייתה מקובלת בתרבויות רבות בעולם, שיוצרת דפוסים כתוצאה ממעברי צבע.
עבור אמנים אחרים, כגון ננסי מרצ'נט (Nancy Marchant) ויושיקו ואדה (Yoshiko Wada), החשיפה לשיבורי היפני יצרה התפתחות משמעותית בעבודותיהם, והם הושפעו ישירות מהשיבורי.
הם אימצו אספקטים מסורתיים של השיבורי היפני לקונספטים שלהם, ויצרו דימויים בעלי משמעויות רבות.
היו אמנים שחקרו את הטכניקות של השיבורי ללא אנליזה של התהליך שנעשתה באופן מודע, למשל פאם שיינמן (Pam Scheinman) ולואיס הדפילד (Lois Hadfield) חקרו באופן אינסטינקטיבי את המדיום הקשור לשיבורי שנוצר מקיפולים.
למרות ההבדלים בכיווני האמנות, הגורם המשותף בין האמנים האלה הוא שהשיבורי שיצרו היווה ביטוי לאמנותם.
שיבנקה שיבניק (בקרואטית: KK Šibenka Šibenik) היא קבוצת כדורסל קרואטית מהעיר שיבניק שעל חוף הים האדריאטי, המשחקת בליגת העל הקרואטית.
הקבוצה הוקמה בשנת 1973 והשתתפה בליגה היוגוסלבית לשעבר.
בעונת 1982/83 זכתה באליפות יוגוסלביה שנשארה עד היום במחלוקת וניתנה לבסוף ליריבה בוסנה סרייבו.
בעונת 2003/04 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הפלייאוף הקרואטי.
בעונת 2009/10 ירדה הקבוצה לליגה השנייה וחזרה בסיום עונת 2010/11. בעונת 2012/13 הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הפלייאוף.
הקבוצה משתתפת במסגרות אירופאיות מאז שנת 1981. בעונות 1981/82, 1982/83 הגיעה לגמר גביע קוראץ' והפסידה שנתיים ברציפות לקבוצת לימוז' הצרפתית.
בעונת 2004/05 השתתפה הקבוצה במסגרת הליגה האדריאטית.
אליפות (1): 1983 (בוטלה והועברה לבוסנה סרייבו)
שיבויה 109 היא חנות כלבו בשיבויה, טוקיו, יפן.
החנות ממוקמת בצמוד למעבר החצייה של שיבויה, שנחשב להומה בעולם.
בשל מיקום זה, צורתה הייחודית והמעמד שלה בקרב היפנים, שיבויה 109 היא אחת הסמלים הבולטים ביותר של שיבויה, ובכלל של תרבות הבילויים והשופינג בטוקיו.
הבניין, הממוקם ממש אל מול תחנת הרכבת שיבויה, נפתח באפריל 1979. האדריכל שעיצב את הבניין היה מינורו טקיאמה.
הוא עיצב אותו כ"קהילת אופנה", שנועדה להכיל חנויות קמעוניות קטנות, הפונות לקהל היעד של נשים בשנות השלושים לחייהן.
בכך, הוא תכנן להוות תחרות לרשת הכלבו-יים סייבו, אשר פלסה את דרכה באותם ימים אל תוך אזור שיבויה.
שמוו של הבניין, 109, לקוח מתוך האותיות היפניות "טו" (משמעותו 10) ו"קיו" (שמשמעותו 9), מה שיוצר את המילה" טוקיו" (Tokyu), אשר נהגת באופן כמעט זהה לחלוטין להגיית שם העיר, טוקיו (שנכתבת Tokyo).
עיצוב הפנים של הבניין תוכנן כלולאה כדי לגרום לקונים לעבור במרב החנויות האפשרי תוך עליה בכל הקומות כדי להגיע לאלה שנמצאות יותר למעלה.
במקור, שאפו הבעלים למקם קולנוע בקומה העליונה, אך מכבי האש לא אישרו את הקמתו בשל אי עמידה בתקני מצב חירום דרושים.
אף על פי שתוכנן במקור למשוך קהל יעד של נשים בשנות ה-30 בחייהן, הפך הבניין למוקד עלייה לרגל עבור נשים צעירות המתלבשות על פי סגנון ה-Gyaru, שנתפס כפרחי, עמוס פלסטיק ושיזוף מלאכותי, ובאופן כללי מזויף.
לשיבויה 109 מספר חנויות ברחבי יפן.
שיבויה 109 (שיבויה, טוקיו)- נפתחה באפריל 1979
Kohrinbo 109 (קנאזווה, אישיקווה) - נפתחה בספטמבר 1985
Shizuoka 109 (שיזואוקה, שיזואוקה) - נפתחה באוקטובר 2007
נפתחה במקור במרץ 2006 בתור "חלומות שיבויה 109", לאחר מכן שונה שמה והיא נפתחה מחדש כShizuoka 109
Minatomirai 109 (יוקוהמה) - נפתחה באפריל 2010
שיבויה 109 אייבנו (אוסקה) - נפתחה באפריל 2011
שיבלבה (Xibalba) היא שמו של העולם התחתון של המוות והריקבון במיתולוגיה של המאיה.
היא מתוארת כאולם מתחת לפני האדמה אשר נשלט על ידי 12 אלי המאיה.
שיבלבה ידועה כמקום מלא מבחנים ומלכודות, כשכבר בשביל המוביל אליה קיימים מכשולים.
בשיבלבה מצויים לפחות שישה בתים מלאי מלכודות כמו הבית האפל, הבית הקפוא, בית שמלא יגוארים, בית שמלא סכינים ועוד.
שיבון בת'אני פטון היא שחיינית אוסטרלית.
פטון השתתפה במשלחת האוסטרלית למשחקים הפאראלימפיים ב ומחזיקה ב-6 מדליות פאראלימפיות, כולן מזהב.
פטון התחרתה בקטגוריה S14, לבעלי לקות אינטלקטואלית.
פטון השתתפה במשחקים פעם אחת בלבד, כשאוסטרליה ארחה את המשחקים בסידני בשנת 2000. היא התחרתה בשבעה מקצים, וזכתה בשש מדליות זהב פאראלימפיות.
במשחה ל-100 מטר בסגנון חופשי, קבעה פטון שיא פאראלימפי במקצה המוקדם כשסיימה בזמן של 1:03.79 דקות.
במקצה הגמר שיפרה פטון את שיאה, וזכתה במדליית הזהב עם תוצאה של 1:03.35 דקות, לפני בת ארצה אלישיה אברלי והבריטית טרייסי ויסקומב.
במקצה ל-200 מטרים חופשי, שברה שיא פאראלימפי נוסף במקצה המוקדם כשעצרה את השעון על 2:21.60 דקות, במקצה הגמר היא ניפצה אף אותו וקבעה שיא עולם של 2:14.90 דקות, לפני ויסקומב הבריטית שזכתה במדליית הכסף עם 2:15.97 דקות, ואברלי שהסתפקה בארד עם תוצאה של 2:20.64 דקות.
במשחה ל-50 מטר חופשי קטפה מדליית זהב נוספת כשגברה בשיא פאראלימפי של 29.13 שניות על הבריטית אמה מונקלי שזכתה בכסף עם 29.37 שניות, וויסקומב שסיימה שלישית עם 29.55 שניות.
במשחה ל-50 מטרים פרפר קבעה מונקלי שיא עולם של 31.44 במקצה המוקדם.
במקצה חצי הגמר המקביל, שברה פטאון את שיאה של מונקלי והעמידה אותו על 31.15 שניות.
השתיים נפגשו במקצה הגמר, בו גברה פטאון כשקבעה שיא עולם שלישי במשחה עם תוצאה של 31.05 שניות, רק מאית השנייה לפני מונקלי שזכתה במדליית הכסף עם 31.06 שניות.
גם במשחה ל-50 מטר גב קבעה פטון שיא עולם הן במקצה המוקדם והן במקצה הגמר.
במקצה המוקדם היא קבעה 32.62 שניות, אותו שיפרה בגמר וניצחה בתוצאה של 32.56 שניות.
במשחה ל-200 מטר מעורב היא קבעה שיא עולם של 2:33.40 דקות במקצה המוקדם, אותו לא הצליחה לשחזר במקצה הגמר.
בגמר היא סיימה בתוצאה של 2:33.44 דקות, וזכתה במדליית זהב שישית, לפני אברלי שזכתה בכסף עם 2:35.59 דקות ומונקלי שהסתפקה במדליית הארד כשסיימה בתוצאה של 2:38.53 דקות.
פטון השתתפה גם במשחה ל-50 מטר חזה, וסיימה את מקצה הגמר בתוצאה של 38.51 שניות, שהספיקו לה למקום הרביעי.
34 מאיות השנייה בלבד אחרי בת ארצה אלישיה אברלי שזכתה במדליית הארד.
פטון לא יכולה הייתה לקחת חלק ב ובייג'ינג משום שהוועד הפאראלימפי הבינלאומי השעה את שיתופם של ספורטאים בעלי לקות אינטלקטואלית עד ל בעקבות שיתופם שלא כחוק של ספורטאים שאינם בעלי לקות במשלחת הספרדית לסידני.
עקב הצלחתה הרבה במשחקים, זכתה פטון בתואר "הספורטאית הפאראלימפית של השנה" באוסטרליה, ודיוקנה הונצח בבול דואר מיוחד שיצא לצורך האירוע.
שיבויה (ביפנית: 渋谷区) הוא אחד מ-23 הרבעים של טוקיו אשר יחדיו מהווים את לבה של טוקיו, בירת יפן.
בשם "שיבויה" משתמשים לעיתים גם ביחס לאזור המסחר והקניות המפורסם הנמצא סביב לתחנת שיבויה, אחת מתחנות הרכבת העמוסות ביותר בטוקיו.
אזור זה ידוע כאחד ממרכזי האופנה של יפן, במיוחד לצעירים וכאזור מרכזי לחיי הלילה בעיר.
בעקבות פתיחת קו הרכבת ימאנוטה ב-1885 החלה לעלות חשיבותה של תחנת שיבויה כמסוף תחבורה לאזור דרום מערב טוקיו ובהמשך כמרכז בעל חשיבות בתחומי המסחר והבידור.
ב-1889 היא הוכרזה תחילה כעיירה במחוז מינאמי-טושימה (מ-1896 הוסב שם המחוז לטויוטאמה), ב-1909 הוכרזה כעיר, ב-1932 כרובע בטוקיו וב-1943 כרובע במטרופולין טוקיו.
לאחר מלחמת העולם השנייה, ב-15 במרץ 1947 היא קיבלה את מעמדה הנוכחי והוכרזה כאחד מ-23 הרבעים המיוחדים של טוקיו.
אחד מהסיפורים הידועים ביותר הנוגעים לשיבויה הוא הסיפור אודות האצ'יקו, כלב שנהג לחכות בכל יום לאדונו בתחנת שיבויה והמשיך במנהגו זה גם לאחר שאדונו מת, במשך כמעט 12 שנים, מ-1923 ועד 1935. סיפורו התפרסם והוא הפך לסמל לנאמנות ביפן.
לכבוד הכלב הוקם פסל בסמוך לתחנה וכיכר האצ'יקו שבה נמצא הפסל, היא כיום נקודת מפגש פופולרית באזור.
יויוגי פארק, אחד הפארקים הגדולים בטוקיו, המצוי בתחומי הרובע, היה אחד האתרים המרכזיים באולימפיאדת טוקיו ב-1964. לכבוד המשחקים הוקם בו אולם הספורט הלאומי יויוגי בתכנונו של קנזו טנגה.
כמו כן, היה הפארק חלק ממסלול ריצת המרתון והתחרות ב-50 ק"מ הליכה שנערכו במשחקים.
החל משנת 1972 פועלת בשיבויה אוניברסיטת האו"ם.
ב-30 השנים האחרונות זוכה שיבויה לפופולריות גדולה בקרב הדור הצעיר ביפן.
מספר בתי כלבו מפורסמים המתמחים באופנה נמצאים בשיבויה.
במיוחד בולט שיבויה 109 שהוא מרכז קניות גדול הנמצא בסמוך לתחנת שיבויה והתפרסם כמקור לתת-תרבות הקוגאל (Kogal) וכאתר קניות מבוקש עבור צעירות הנוהות אחרי אופנת הגיארו (Gyaru).
בסוף שנות ה-90 עלה שמו של רובע שיבויה כמרכז לטכנולוגיית מידע ונקרא לעיתים בכינוי "Bit Valley".
רובע שיבויה גובל ב-7 רבעים מיוחדים של טוקיו (מצפון בכיוון השעון): שינג'וקו, מינאטו, שינאגאווה, מגורו, סטאגיה, סוגינאמי ונקאנו.
רובע שיבויה כולל רובעי משנה שלחלקם יצא שם בזכות עצמם, כגון: דייקנימה, אביסו, הרג'וקו, הירו, היגאשי, אומוטסנדו, סנדגאיה ויויוגי.
הרובע מנוהל על ידי אספה בת 34 חברים.
ב-2013 עמד בראש האספה טושיטאקה קווהארה, איש ציבור עצמאי הנתמך על ידי המפלגה הליברלית-דמוקרטית.
מאז 2015 עומד בראש האספה קן האסבה העצמאי.
תחנת הרכבת שיבויה היא בעלת חשיבות מרכזית בטוקיו.
בסמוך אליה נמצא מעבר החצייה של שיבויה, מעבר החצייה העמוס בעולם.
בתחנה עוברים קווי רכבת של מספר חברות:
חברת המסילות של יפן המזרחית (East Japan Railway Company) - 3 קווים
טוקיו מטרו (Tokyo Metro) - 5 קווים
המסילה החשמלית אודקיו (Odakyu Electric Railway) - קו אחד
כמו כן עוברים ברובע ארבעה כבישים מהירים מרכזיים בטוקיו:
כביש מהיר 3 וכביש מהיר 4 שהם חלק מדרך מהירה שוטו (Shuto Expressway).
כביש 20 וכביש 246 שהם חלק ממערכת הכבישים הלאומית (National highways of Japan)
שיבון פינרן היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אנגלייה.
היא ידועה בזכות תפקידיה בסדרת הדרמה של ה-BBC "לדפוק שעון" (2000–2002), בקומדיה "Benidorm" של ITV, בסדרת הדרמה התקופתית "אחוזת דאונטון" (2010–2013) ובדרמה של ה-BBC "עמק האושר" (2014).
עוד כיכבה בתפקיד ריטה בסרט הקולנוע "ריטה, סו ובוב גם הוא" משנת 1986, ובתפקיד גברת סוויפט בסרט "The Selfish Giant" מ-2013.
פינרן נולדה בעיר אולדהאם שבמחוז לנקשייר בצפון אנגליה.
התפקיד הגדול הראשון שלה היה בשנת 1986 בסרט "ריטה, סו ובוב גם הוא" לצידם של מישל הולמס וג'ורג' קוסטיגן.
היא השתתפה באופרות הסבון הבריטיות "Coronation Street" (1989) ו-"Emmerdale" (1998).
מ-2007 שיחקה בדרמה הקומית "Benidorm" של ITV והופיעה בשש העונות של הסדרה ובפרקי הספיישל.
בין השנים 2010–2013 גילמה את מיס או'בריאן, המשרתת האישית של ליידי גרנתהם, בסדרת הדרמה התקופתית "אחוזת דאונטון".
אחר כך השתתפה בסדרות "The Syndicate" ו"עמק האושר" (2014).
על תפקידה בסרט "The Selfish Giant" הייתה פינרן מועמדת לפרס הקולנוע הבריטי העצמאי.
באוגוסט 2024, פורסם כי פינרן לוהקה לסדרה חדשה של נטפליקס בשם "Out of the Dust".
פינרנן תגלם את דמותה של גברת פיליפס.
ב-1997 נישאה פינרן לשחקן מארק ג'ורדון שכיכב בסדרה "Heartbeat".
לבני הזוג שני ילדים, ג'וזף ופופי.
שנהפרסקטגוריהפרויקטתוצאהמקור2024פרס באפט"א לטלוויזיהשחקנית המשנה הטובה ביותרעמק האושר
שיבוטיים (שם מדעי :Gadidae) היא משפחה של דגי גרם טורפים החיים בעיקר באזורי הימים הממוזגים והקרירים באוקיינוס האטלנטי והשקט, אך גם בימים טרופיים (בעומק הים) ואף מספר מינים בנהרות.
דגים אלה הם דגי מאכל חשובים שבעקבותיהם התפתחו מספר מלחמות על שטחי דיג.
דגים אלה כשרים למאכל ביהדות.
סוג ומין יחיד בקלה ארקטית (Arctogadus glacialis)
סוג ומין יחיד בוראוגדוס סיידה (Boreogadus saida)
סוג ומין יחיד שיבוטית זוטית (Gadiculus argenteus)
סוג Micromesistius (כולל שיבוט אלבין)
שיבון רדמונד, MBE היא שחקנית סקוטית.
היא למדה בבית הספר לבנות בווסט אנד של גלאזגו.
כשלמדה אנגלית באוניברסיטת סנט אנדרוז "גילתה אותה" המחזאית ליז לוקהד בהופעה בהפקת סטודנטים של מחזה מאת מרצ'לה איבריסטי.
היא למדה שנה אחת בבריסטול אולד ויק.
הופעת הבכורה של רדמונד בטלוויזיה הייתה בשנת 1982 בתוכנית מערכונים בשם .
רדמונד השתתפה בתוכניות רדיו שונות בהן הסדרה "The Further Adventures of Sherlock Holmes" ב-2002, ובתפקיד ג'ין בראש בסדרה "McLevy".
בתיאטרון כיכבה רדמונד ב-2003 במחזה "פריחתה של ג'ין ברודי".
היא חברה בלהקה השייקספירית המלכותית איתם הופיעה ב-2007 בדמות מריה במחזה "הלילה השנים עשר".
היא גילמה את טייטנה / היפוליטה במחזה "חלום ליל קיץ" בעונת הקיץ של 2008 של תיאטרון שייקספיר גלוב.
ב-2005 השתתפה רדמונד במערכון "Gingers for Justice" בתוכנית "המופע של קתרין טייט", ושיחקה שוב באותה תוכנית ב-2006. ב-2007 הצטרפה לסדרת המשטרה "The Bill" בדמות לורנה הרט, חוקרת זירת הפשע.
ב-2010 שיחקה באחד התפקידים הראשיים במחזה "Dunsinane" מאת דייוויד גריג, וגילמה שוב את אותה דמות בעיבוד הרדיופוני של ה-BBC ששודר ברדיו 3 ב-30 בינואר 2011.
ב-26 ביוני 2014 פורסם שרדמונד תופיעה בדמות "הראני" בגלגול חדש, דמות של נבל בסדרת המדע בדיוני הוותיקה "דוקטור הו".
במקור גילמה את הדמות בטלוויזיה השחקנית קייט או'מרה שנפטרה באותה שנה.
רדמונד גילמה את הדמות בתסכיתי דרמה בהפקת "Big Finish Productions".
הראשון שבהם "The Rani Elite" יצא לאור בדצמבר 2014.
בנובמבר 2014 שיחקה רדמונד לצדם של אלן ארמסטרונג וויליאם גונט בהפקה של המחזה "המלך נוטה למות" מאת אז'ן יונסקו שהוצג ביוסטינוב סטודיו בבאת'.
בשנת 2000 הוענק לרדמונד תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת סנט אנדרוז בה למדה.
ב-2013 במסגרת הענקת אותות כבוד לכבוד השנה החדשה הוענק לה תואר חברה במסדר האימפריה הבריטית (MBE) על תרומתה לתחום הדרמה.
שיבולת הוא יישוב קהילתי ישראלי המתוכנן להיבנות באזור הגליל התחתון, בסמוך לבית רימון.
ייחודו הוא בשילוב אנשים בעלי צרכים מיוחדים החיים בתוך קהילה נורמטיבית וכחלק בלתי נפרד ממנה.
בשנת 2003, יזם ראש הממשלה אריאל שרון, תוכנית חדשה להקמת כעשרה יישובים קהילתיים בצפון, כולל את שיבולת (שנקרא תחילה "בית רימון ב'"), יישוב ובו 500 יחידות דיור צמודות קרקע לאורך רכס הר תורען.
בסופו של דבר לא אישרו ועדות התכנון את הקמת היישוב.
בקיץ 2011 החלו להקים באזור מבנים זמניים, בגיבוי המועצה האזורית, ללא אישור מוסדות התכנון.
קיומם של קרוואנים במקום עורר את זעמה של החברה להגנת הטבע שדרשה את פינוי המתיישבים במקום.
במקביל הוצע להעביר את המבנים הארעיים למקום הסמוך לטורעאן, אך לרעיון זה הייתה התנגדות חריפה מתושבי טורעאן בטענה כי מדובר בעתודות הקרקע של הכפר.
ביולי 2015, המועצה הארצית לתכנון ולבנייה אישרה את התוכנית להקים במקום יישוב חדש המשלב אוכלוסייה בעלת צרכים מיוחדים.
ביישוב בו יתגוררו זה לצד זה תושבים בבתים צמודי קרקע לצד דיירים עם צרכים מיוחדים.
הכפר יכלול בתחומו מרכז טיפולי, משק בעלי חיים, חווה ובריכה טיפולית.
כמו כן היקף השטח של היישוב יעמוד על בערך 550–650 דונם עבור אוכלוסייה של כ-1,400 נפש, מתוכם כ-20% אוטיסטים ובעלי מוגבלות שכלית.
ב-13 באוגוסט 2018 הוחלט בקבינט הדיור על הקמת היישוב כיישוב צמוד-דופן לבית רימון, על פי ההצעה המקורית והוא יוקם על ידי החטיבה להתיישבות ומשרד השיכון.
היישוב צפוי לכלול כ-350 בתי אב ולהיות היישוב ה-19 של מועצה אזורית הגליל התחתון.
שיבל (בקוריאנית: 국제 시-바-ㄹ 자동차; באנגלית: Sibal) הוא רכב שטח קטן, בעל הנעה כפולה 4x4, מתוצרת האחים Choi Mu-seong, Choi Hae-seong, Choi Soon-seong.
אשר יוצר בקוריאה הדרומית בין השנים 1955-1963
"שיבל" היה כלי הרכב הראשון שיוצר בקוריאה הדרומית.
"שיבל" התבסס על ג'יפ ויליס.
אב הטיפוס היה ג'יפ 6 צילינדרים עם שישה נוסעים.
"שיבל" זכה בפרס המוצר הטוב ביותר (פרס הנשיא) בתערוכה בהנחיית האגודה לעידוד קוריאה לציון יום השנה העשירי לשחרור קוריאה באוקטובר 1955.
שיבון ברנדט הוהי היא שחיינית מהונג קונג, סגנית אלופה האולימפית (טוקיו 2020), זוכת מדליית ארד אולימפית (פריז 2024), אלופת העולם (דוחה 2024), פעמים ברציפות אלופת העולם בבריכת 25 מטר (אבו דאבי 2021 ומלבורן 2022) ושיאנית עולם בבריכת 25 מטר בעבר (2021–2025) במשחה ל-200 מטר חופשי.
סגנית אלופת העולם (פוקואוקה 2023) ואלופת העולם בבריכת 25 מטר (אבו דאבי 2021) במשחה ל-100 מטר חופשי.
זוכת מדליית ארד באליפות העולם (דוחה 2024) במשחה ל-100 מטר חזה.
הוהי נולדה וגדלה בהונג קונג לאבא אירי ואמא ילידת הונג קונג.
אביה, דרץ', הוא האחיין של צ'ארלס הוהי טישך (ראש ממשלת אירלנד).
באליפות העולם לנוער שנערכה בדובאי באוגוסט 2013 זכתה הוהי בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 54.47 שניות, לפני רותה מיילוטיטה מליטא (54.94 שניות) ומדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.38 שניות.
באולימפיאדת הנוער שנערכה בנאנג'ינג, הרפובליקה העממית של סין באוגוסט 2014 זכתה הוהי בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.61 שניות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:13.21 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.61 שניות ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:00.08 דקות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה הוהי במקום 14 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:57.56 דקות.
בשלב המוקדמות היא קבעה שיא לאומי חדש של 1:56.91 דקות ועלתה תשיעית לשלב חצי הגמר.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בסוף יולי 2019 סיימה הוהי במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 1:55.96 דקות.
בשלב המוקדמות היא קבעה שיא לאומי חדש של 1:56.62 ולעתה חמישית לשלב חצי הגמר ובשלב חצי הגמר היא סיימה את המקצה השני במקום השלישי בשיא לאומי חדש של 1:56.21 דקות ועלתה מהמקום השישי לשלב הגמר.
נוסף לכך, היא סיימה במקום 14 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.05 שניות.
באוניברסיאדה שנערכה בטאיפיי, טאיוואן באוגוסט 2017 זכתה הוהי בשתי מדליות זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 54.10 שניות ובמשחה ל-200 מטר חופשי בשיא משחקים חדש של 1:56.71 דקות
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית בסוף יולי 2019 סיימה הוהי במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 1:54.98 דקות, 20 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד.
היא ניצחה את המקצה הראשון בשלב חצי הגמר בשיא לאומי חדש של 1:55.58 דקות ועלתה שלישית לשלב הגמר.
נוסף לכך, היא סיימה במקום 12 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 53.45 שניות.
הוהי לא השתתפה באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בתחילת 2022. באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה במלבורן, אוסטרליה בדצמבר אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:51.65 דקות, לפני רבקה סמית' מקנדה (1:52.24 דקות) ומריט סטיינברכן מהולנד (1:52.28 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 50.87 שניות, אחרי אמה מקיאן שקבעה שיא אליפות חדש של 50.77 שניות ולפני מריט סטיינברכן (51.25 שניות).
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.49 שניות, אחרי מולי אוקלהן מאוסטרליה (52.16 שניות) ולפני מריט סטיינברכן (52.71 שניות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:53.96 דקות, בבקום 12 במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 3:39.93 דקות ובמקום 16 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:04.89 דקות.
במשחקי אסיה שנערכו בהאנגג'ואו, הרפובליקה העממית של סין בסוף ספטמבר היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אסיה חדש של 52.17 שניות.
במסגרת גביע העולם שנערך בברלין ב-8 באוקטובר היא קבעה במשחה ל-100 מטר חופשי שיא אסיה חדש של 52.02 שניות, התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים.
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר בפברואר 2024 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:54.89 דקות, לפני אריקה פיירוות'ר מניו זילנד (1:55.77 דקות) ובריאנה תרוסל מאוסטרליה (1:56.00 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:05.92 דקות, אחרי טאנג צ'יאנטינג מהרפובליקה העממית של סין (1:05.27 דקות) וטס סכוטן מהולנד (1:05.82 דקות).
באולימפיאדת פריז שנערכה בסוף יולי תחילת אוגוסט זכתה בשתי מדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.33 שניות, אחרי
שרה שסטרם (52.16 שניות) וטורי הסק מארצות הברית (52.29 שניות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:54.55 דקות, אחרי מולי אוקלהן שקבעה שיא אולימפי חדש של 1:53.27 דקות ואריארן טיטמוס (1:53.81 דקות).
שיבין אל-כום היא עיר בצפון מצרים ובירת מחוז אל-מנופיה.
העיר שוכנת באזור הדלתא של הנילוס בגובה 23 מטרים מעל פני הים במרחק של כ-60 ק"מ מצפון-מערב לבירה קהיר.
לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2023 אוכלוסיית העיר מנתה 277,991 בני אדם.
בעיר ממוקם , המנציח את תקרית דנשוואי.
העיר אמנם לא חדשה, אך התשתית שלה עוברת מודרניזציה.
משרדי השלטון המרכזי והמקומי החשובים ביותר ממוקמים בעיר, כמו גם הסניפים העיקריים של אוניברסיטת מנופיה.
בעיר מספר בתי ספר ציבוריים ופרטיים, מרכז מסחרי, בתי חולים, אצטדיון גדול, משרד אזורי של טלקום מצרים, איגודים מקצועיים מאורגנים, קבוצות אתלטיות, מפלגות פוליטיות וארגונים חברתיים.
האקלים של שיבין אל-כום מסווג לפי שיטת קפן כאקלים צחיח (BWh), כשאר מצרים.
הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנרשמה בשיבין אל-כום היא 48 מעלות צלזיוס (118 מעלות פרנהייט), שנרשמה ב-7 ביוני 1961 ואילו הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנרשמה היא -3 מעלות צלזיוס (27 מעליות פרנהייט), שנרשמה ב-23 בינואר 1996.
שיבוש המיוקן התיכון , או לחלופין הכחדת המיוקן התיכון או שיא ההכחדה של המיוקן התיכון, הוא מונח המתייחס לגל הכחדות של צורות חיים יבשתיות ומימיות שהתרחש בסביבות אמצע המיוקן, לפני כ-14 מיליון שנה, בשלב הלנגי (Langhian) של המיוקן, שלב שחל בין 16 מיליון שנה עד 13.5 מיליון שנה לפני זמננו.
משערים שעידן זה של הכחדה נגרם מתקופת התקררות יציבה יחסית שהביאה לצמיחת נפחי יריעות הקרח ברחבי העולם, ולשיקום הקרח של מעטפת הקרח המזרחית של אנטארקטיקה (EAIS).
התקררות זו, שהובילה לשיבוש המיוקן התיכון, מיוחסת בעיקר לשינויים בקצב המסלול במחזור האוקיינוסים והאטמוספירה עקב נדידת היבשות.
ייתכן ששינויים אלה הוגברו על ידי הוצאת פחמן דו-חמצני מאטמוספירת כדור הארץ על ידי חומר אורגני לפני שהפחמן הדו-חמצני נתפס במקומות שונים כמו תצורת מונטריי (Monterey Formation).
לתקופה זו קדם "האופטימום האקלימי של המיוקן" (Miocene Climatic Optimum), תקופה של חום יחסי בין 18 ל-14 למ"ש.
אחת ההשפעות העיקריות של ההתקררות האקלימית שהתרחשה בתקופת זמן זו הייתה צמיחת מעטפת הקרח המזרחית של אנטארקטיקה (EAIS).
משערים שחלקים משמעותיים של קרח ביבשת אנטארקטיקה החלו לצמוח בתחילת שיבוש המיוקן התיכון והמשיכו להתרחב עד 10 למ"ש בערך.
אחד האינדיקטורים העיקריים לצמיחת יריעת הקרח העולמית המשמעותית הוא הריכוז הגבוה יותר של 18 O שנמצא בחוריריות בנתיות מליבת משקעים אוקיינוסיים (משקעים ימיים) במהלך תקופה זו.
בתקופות של צמיחת יריעות קרח, האיזוטופים הקלים יותר של 16 O המצויים במי האוקיינוס נמשכים החוצה כמשקעים ומתגבשים ביריעות קרח בעוד ריכוז גבוה יותר של 18 O נשאר מאחור לניצול החוריריות.
השפעה עיקרית אחרת של ההתקררות האקלימית במהלך המיוקן התיכון הייתה ההשפעה הביוטית על צורות חיים יבשתיות ואוקיאניות.
דוגמה עיקרית להכחדות אלו היא תצפית על כוחיים, זיקיות, קורדיליים, Tomistominae (תת משפחה – subfamily – של תנינאים), אליגטוריים וצבים ענקיים דרך האופטימום האקלימי של המיוקן (18 עד 16 למ"ש) במרכז אירופה (42–45 מעלות צפון).
לאחר מכן התרחש שלב קירור עיקרי וקבוע בשיבוש אמצע המיוקן, בין 14.8 ל-14.1 למ"ש.
שרידים של שני מיני תנינים, מהסוגים Gavialosuchus ודיפלוקיינודון, נמצאו בקווי הרוחב הצפוניים הללו לפני שלב ההתקררות הקבוע, אך נכחדו בין 14 ל-13.5 למ"ש.
אינדיקטור נוסף שהוביל להכחדות הוא ירידת הטמפרטורות באזור האנטארקטי ב-8 מעלות צלזיוס לפחות, בהערכה שמרנית, בחודשי הקיץ 14 למ"ש.
התקררות זו באנטארקטיקה, יחד עם שינויים משמעותיים בטמפרטורה במרכז אירופה, כפי שהעידו מחקרה של מדלן בוהם (Madelaine Böhme) על בעלי חוליות אקטותרמיים, מספקים עדות לכך שצמחים ובעלי חיים היו צריכים לנדוד או להסתגל כדי לשרוד.