tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרגימנט במתקונתו הנוכחית הוקם בשנת 1922 על ידי איחוד שני הרגימנטים של משמר החיים (הראשון והשני).
מאז הקמתו שירת הרגימנט בין היתר במלחמת העולם השנייה שם נלחם בחזית באירופה, המערכה בצפון אפריקה והמערכה בסוריה ולבנון.
לאחר המלחמה הוצב ושירת במספר מוקדים סביב העולם והשתתף בין היתר במלחמת המפרץ ומלחמת עיראק.
הרגימנט הראשון של משמר החיים
'הרגימנט הראשון של משמר החיים' או בקיצור 'משמר החיים הראשון', הוקם בשנת 1788 על ידי איחוד "מחלקת משמר הפרשים הראשונה" ו-"מחלקת משמר הגרנדירים הרכובים הראשונה".
הרגימנט השני של משמר החיים
'הרגימנט השני של משמר החיים' או 'משמר החיים השני', הוקם גם הוא בשנת 1788 על ידי איחוד "מחלקת משמר הפרשים השנייה" ו-"מחלקת משמר הגרנדירים הרכובים השנייה (הסקוטים)".
מדים יצוגיים: חיילי הרגימנט לובשים מדים יצוגיים בצבע אדום ולעיתים לובשים גם קיראס (שריון חזה).
בדומה לחיילי הכחולים והמלכותיים, גם אלו של משמר החיים עושים שימוש בקסדות "שירות בית" (Home Service helmet), קסדה שהייתה נהוגה ברחבי הצבא בסוף המאה ה-19. סממנים נוספים המייחדים את הרגימנט הם נוצת מצנפת בצבע לבן הגולשת כלפי מטה מראש הקסדה וצבע צווארון שחור.
סייסי הרגימנט: הרגימנט מכיל מספר סייסים (חיילים האמונים על טיפול בסוסים), אשר מוכנים תמיד לטפל במקרי חירום וסיוע לסוסים של הרגימנט.
חיילי הרגימנט נמצאים בסביבת הסוסים באימוני מסדרים ותרגילי סדר כמו משימות ייצוגיות ותהלוכות באזור מחנה הרגימנט בלב לונדון, כאשר איתם נמצאים סייסי הרגימנט.
במדים יצוגיים הסייסים עונדים גרזן במקום חרב ובהצדעה כשנשלפת החרב הסייס אוחז בגרזן מול פניו.
שני הרגימנטים של משמר הפרשים אינם משמשים רגימנטים משוריינים מלאים, אך בכל זאת בעלי יכולת להישלח למוקדים שונים ולהשתתף בפעילות מבצעית.
רגימנט משמר החיים מורכב משלוש פלוגות (squadron), שניים שמשמשים פלוגות סיור משוריינות המבוססות על רק"מי סיור שונים כגון הווריור.
הפלוגה השלישית משמשת פלוגת פרשים ייצוגית אשר מוצבת דרך קבע בלונדון וחייליה שומרים באופן ייצוגי במספר מוקדים מרכזיים בעיר ובאתרי המלוכה הבריטית.
משמר הגבול הוא כוח ז'נדרמריה של צבא סוריה האחראי על שמירת גבולות סוריה (בעיקר במזרח המדינה) ומתקנים אסטרטגיים חשובים.
משמר הגבול הסורי הוא בגודל של יחידה מוגדלת המכילה מספר גדודים אשר פרוסים במוקדים שונים בסוריה, החטיבה נמצאת תחת פיקוד הקורפוס השלישי.
הכוח החל את דרכו בתקופת המנדט הצרפתי על סוריה בשם משמר המדבר, כיום עיקר פועלו הוא מניעת הברחות לאורך הגבולות, מניעת הסתננות של כוחות עוינים, שמירה על הסדר באזורים מרוחקים ממוקדי השלטון ושמירה על יעדים אסטרטגיים חשובים כגון סכר הפרת, בארות נפט ותחנות כוח.
לאורך השנים משמר הגבול הסורי לא עסק בלחימה ככוח לחימה סדיר, אלא שימר את מעמדו ככוח שיטור אזורי.
גם במהלך מלחמת האזרחים בסוריה תיפקד משמר הגבול ככוח שיטור בעיקר במזרח המדינה.
כוח המשמר כולל שבעה רגימנטים הפרוסים לאורך הגבולות של סוריה, כל רגימנט אחראי על גזרה ויחידותיו יושבות ברחבי העמדות והמתקנים הפרוסים בגזרתו.
הרגימנט החמישי: אל-חסכה בצפון-מזרח סוריה
הרגימנט ה-12: חלב בצפון-מערב סוריה
רגימנט לא ידוע: גבול סוריה-לבנון
אזורים אלה כוללים מים בינלאומיים, חופי אוקראינה, נמלים ומקוות מים בפנים הארץ (כאגמים ונהרות).
משמר החופים אחראי להגנת 1,355 הקילומטרים של הגבולות הימיים מתוך 7,000 הקילומטרים של כלל הגבולות.
בנוסף ישנה "דנייפר", יחידת כוחות מיוחדים של משמר החופים.
יצירת המשמר החופים האוקראיני החלה מיד לאחר הכרזת עצמאותה של אוקראינה, באוגוסט 1991, במקביל ליצירת כוחות משמר הגבול האוקראיני.
בשנות התשעים כללו כוחות משמר הגבול האוקראיני אוגדה של 8 סירות משוריינות מפרויקט "דבורה" 1204, המוצבות באזור איזמאיל, שנמסרו לאוקראינה לאחר קריסת ברית המועצות.
בשנת 1995, ספינה קטנה נגד צוללות מפרויקט "דניפרו" 1124P הועברה לצי האוקראיני תחת השם ויניציה.
מאז 1999, ספינות וסירות של המשמר ממוספרות עם הקידומת BG .
בשנת 2001 יצאה לדרך רפורמה בשירותי משמר הגבול, וכתוצאה מכך ב-31 ביולי 2003 הפכו כוחות משמר הגבול של אוקראינה לשירות הגבול הממלכתי של אוקראינה.
ב-13 ביוני 2007 אימצה ממשלת אוקראינה החלטה בדבר יישום התוכנית הראשונה לסידור ובנייה מחדש של שירותי משמר הגבול עד 2015.
משמר הלילה הוא מסדר צבאי בסדרת ספרי הפנטזיה האפית "שיר של אש ושל קרח" מאת הסופר ג'ורג' ר.
מרטין ובסדרת הטלוויזיה המצליחה "משחקי הכס" המבוססת על הספרים.
משמר הלילה הוא מסדר צבאי עתיק יומין השומר על החומה ומגן על וסטרוז מפני השבטים הפראיים ו"האחרים".
חברי המשמר ידועים בכינויים "השחורים" ו"העורבים".
משמר הלילה הוא מסדר צבאי עתיק יומין השומר על החומה - חומת אבן וקרח ענקית המפרידה בין וסטרוז לצפון הפראי והמושלג.
בארצות שמעבר לחומה חיים שבטים פראיים, זאבי בלהות, ענקים וייצורי פרא שונים אך האיום הגדול ביותר הוא "האחרים" (נקראים גם "ההלכים הלבנים"), אל-מתים אכזריים וקרים שהופכים את קורבנותיהם לזומבים ומנסים להשתלט על וסטרוז עם רדת החורף.
חברי המשמר ידועים בכינויים "השחורים" ו"העורבים" וסמלם הוא מגן שחור.
בשיאו מנה משמר הלילה אלפי לוחמים ואייש מבצרים רבים לאורך החומה, העיקרי שבהם הוא טירת שחור.
במהלך השנים ירדה קרנו של המשמר, מספר החברים בו קטן באופן ניכר ומצודות רבות לאורך החומה ננטשו בגלל מחסור בלוחמים שיאיישו אותם.
באירועים שקדמו לספר הראשון משחקי הכס ובמהלכו, משמר הלילה הוא גוף מוחלש שמשמש בעיקר כמקום מפלט לפושעים, אנשים שנענשו או הוגלו, ממזרים ובנים לא רצויים - שמצטרפים למשמר הלילה לרוב כדי להימלט מגורל נורא יותר (כגון עונש מוות).
חברי המשמר מאוגדים כאחווה ונשבעים שבועת נאמנות בה נודרים לחיות חיי פרישות ולהקדיש את חייהם (ואת מותם) למשמר הלילה.
אחרי תקופה ארוכה של קיץ בה איום "האחרים" נראה מרוחק תפקידו העיקרי של משמר הלילה היה להילחם בשבטים הפראיים ולמנוע מהם לפלוש לווסטרוז.
בספר משחקי הכס הלורד המפקד של המשמר הוא ג'אור מורמונט.
כאשר אדארד נשלח למעלה מלך, ג'ון שלג אינו יכול להתלוות אליו בשל היותו ממזר, אולם קייטלין אינה מסכימה שיישאר בווינטרפל תחת חסותה.
בתקופה שג'ון מצטרף למשמר הלילה קרנו ירדה והוא משמש בעיקר מקום מפלט לפושעים, אנשים שנענשו, ממזרים ובנים לא רצויים.
במשמר הלילה ג'ון מפגין יכולות טובות והוא נבחר להיות משמשו ונושא כליו של מפקד המשמר.
ג'ון מתיידד עם סאמוול "סאם" טארלי, נער שמן ורכרוכי אך חכם, טוב לב ויודע קרוא וכתוב.
בהמשך הצטרף ג'ון לחדירה עמוקה לארץ שמעבר לחומה יחד עם מספר סיירים מובחרים, אותם הוביל הסייר הראשי של המשמר, קהורין חצי יד.
כאשר הסיור מתגלה ואנשיו נרדפים בידי אנשי הפרא, פוקד החצי יד על ג'ון לרגל אחרי אנשי הפרא ולעשות כל דבר שיבקשו ממנו.
לאחר מכן ג'ון נלווה אליהם בתור לוחם, אנשי הפרא פוקדים עליו לעזור לכבוש את החומה, וכשג'ון מוצא את ההזדמנות לכך הוא בורח מאנשי הפרא והולך אל החומה.
נכון ליולי 2023 וטרם יציאת הספר השישי, לא ידוע מה עלה בגורלו בסדרת הספרים.
אישים ואירועים אשר הוזכרו בסדרת הטלוויזיה בלבד יסומנו בכתב נטוי.
מספרשםתקופת כהונהשחקן בסדרת הטלוויזיההערות 13 13 שנים - נישא לאישה עם עור חיוור ועיניים כחולות, שמיוחסת לאחרים.
הכריז על עצמו כמלך והכריח את אנשי המשמר לשרת אותו ואת אשתו עד שהודח בידי כוח מאוחד בראשות מלך הצפון בראנדון "השובר" סטארק, ו"המלך מעבר לחומה" ג'וראמון, מנהיג הפראים.
לאחר שנודע שהיה נוהג להקריב קורבנות לאחרים, שמו נאסר ונמחה מההיסטוריה.?קרול
(לפני כ-1000 שנה) -בן לבית קרול מהאי סקאגוס.
שמו המלא אינו ידוע.?ראנסל הייטאוור
-מתואר כמפקד שבגד בשבועותיו כאשר ניסה להוריש את התפקיד לבנו הממזר, דבר שהיה מקנה לו מעמד של מלך.?רודריק פלינט
-מתואר כמפקד שבגד בשבועותיו, כאשר ניסה להפוך את עצמו ל"מלך מעבר לחומה" של הפראים.?טריסטן מאד
-אחד מבין שלושה מפקדים שתוארו כמי שכמעט פירקו את משמר הלילה מתוך גאווה וחמדנות, שגרמו להם לבגוד בשבועותיהם.?מארק ראנקנפל
אחד מבין שלושה מפקדים שתוארו כמי שכמעט פירקו את משמר הלילה מתוך גאווה וחמדנות, שגרמו להם לבגוד בשבועותיהם.?רובין גבע
אחד מבין שלושה מפקדים שתוארו כמי שכמעט פירקו את משמר הלילה מתוך גאווה וחמדנות, שגרמו להם לבגוד בשבועותיהם.?אורברט קאסוול
Orbert Caswell9 שנים -מכונה "הקנטאור השחור".
כיהן בתפקידו כתשע שנים ומת בשנתו.???
(המאה ה-3 BC) -שמו אינו ידוע, אך ידוע שכיהן כ-600 שנים לפני אירועי "סופת החרבות".
בתקופתו, יצאו שניים מקציניו, מפקדי שער השלג ומבצר הלילה, למלחמה זה בזה.
כשהוא ניסה להתערב, איחדו שני הקצינים הסוררים כוחות ורצחו אותו.
מלך הצפון לבית סטארק נאלץ להתערב, והוציא אותם להורג בעריפת ראש.?אוסריק סטארק
(בערך במאה ה-5 BC) -מונה לתפקידו בגיל עשר, מה שהפך אותו למפקד הצעיר ביותר של משמר הלילה.?הואר
-אחיו של המלך הארן השחור מהארנהל.
כיהן בתקופת הכיבוש של אאיגון טארגאריין, וסירב לערב את משמר הלילה במהלך המלחמה, גם לאחר שנודע לו כי אאיגון קטל את אחיו ושרף את טירתו.?לות'ור בארלי
-ידוע בתור המפקד שאירח את המלכה אליסאן, אשתו של ג'איהאיריז הראשון טארגאריין בשנת 58AC.?ג'ק מוסגוד "הישנוני"
במהלך כהונתו, הצליחה קבוצת פראים לטפס בחשאי על החומה, לבנות מאחז ולהסתייע בו על מנת להוביל אלפי פראים נוספים אל שבע הממלכות בטרם הובסו בידי ריבון הצפון ווילם סטארק ונושא דגלו, לורד הארמונד אומבר.
מאז זכה לכינוי "ג'ק הישנוני".
?99 בנו הממזר של המלך אאיגון הרביעי "הלא ראוי" לבית טארגאריין.
בטרם הפך ללורד המפקד, כיהן ברינדן כיד ימינו של המלך מאיקאר טארגאריין.
נעדר בשנת 252AC כשיצא עם אנשיו לסיור מעבר לחומה, ובמשך זמן רב לא נודעו עקבותיו ונחשב למת.
ב"ריקוד עם דרקונים" מתברר שהפך לעורב בעל שלוש העיניים, החוזה הירוק האחרון.996קורגיל
- 288AC -הלורד המפקד שקדם לדוב הזקן.
997 ג'יימס קוסמו לשעבר ראש בית מורמונט מאי הדובים.
נרצח על ידי חברי המשמר במשימה מעבר לחומה.(בפועל)בוואן מארש
Bowen Marsh300AC -מפקד המשמר הזמני ונציב טירת שחור בהיעדרו של מורמונט.
(בפועל) 300AC אוון טיל מפקד המשמר הזמני החל מהירצחו של מורמונט ועד לבחירתו של ג'ון שלג.
998 בנו הממזר של נד סטארק.
נבחר להיות נושא כליו של הלורד המפקד מורמונט.
ערך שלום עם הפראים ונתן להם לעבור את החומה לווסטרוז.
בספרים, נדקר על ידי חברי המשמר ומצבו לא ידוע.
בסדרת הטלוויזיה, הוא נרצח על ידי חברי המשמר, מוחזר לחיים ומחליט לעזוב אותו.
(בפועל) בן קרומפטון הופך למפקד הזמני אחרי שג'ון שלג עוזב את המשמר.
נהרג במהלך הקרב על וינטרפל כאשר לא ברור מי החליף את מקומו 998 304AC ואילך קיט הרינגטון חוזר לתפקיד אחרי שהוגלה על ידי מועצת וסטרוז בעקבות הריגת דאינריז טארגאריין
בתחילת יוני 1948, במהלך מלחמת העצמאות הדפו מגיני משמר הירדן שתי התקפות של צבא סוריה שחצה את נהר הירדן ופלש לארץ ישראל.
בהתקפה השלישית, ב-10 ביוני, המושבה נכבשה ונהרסה והנותרים בחיים הלכו בשבי.
כתוצאה מכיבוש המושבה, הגליל העליון הועמד בסכנת ניתוק מיתרת שטחה של מדינת ישראל.
במבצע ברוש במסגרת קרבות עשרת הימים נפלו כ-100 לוחמים בניסיון כושל של צה"ל לשוב ולהשתלט על המובלעת הסורית במשמר הירדן.
השטח חזר לריבונות ישראל בעקבות הסכם שביתת הנשק עם סוריה ביולי 1949.
המושבה לא הוקמה מחדש ועל אדמותיה הוקמו הקיבוץ גדות ומושב העובדים משמר הירדן.
המושבה משמר הירדן נוסדה בספטמבר 1890. במאורעות תרפ"ט סבלה המושבה מהתנכלויות וממעשי שוד.
בשנות ה-30 קיבל היישוב כתגבור גרעיני חיזוק של תנועת בית"ר.
גם במאורעות המרד הערבי סבלה המושבה מהתנכלויות.
בהמשך להצטרפותם של חברי בית"ר, הקים האצ"ל במושבה מחנה אימונים לחבריו.
חברי בית"ר עזבו את המקום עד סוף 1940. בינואר 1947 התיישבו במשמר הירדן 42 חברי 'ארגון וג'ווד' (על שם ג'וזאיה וג'ווד, מדינאי בריטי פרו-ציוני), ארגון חיילים משוחררי הצבא הבריטי יוצאי בית"ר, אם כי רק כמחציתם נותרו במקום.
מספר חודשים אחר כך התיישבו במקום, במספרים קטנים יותר, גם יוצאי מחנות המעצר בקפריסין ועולים משארית הפליטה.
בהחלטת החלוקה נקבע נהר הירדן כגבול הבינלאומי בין סוריה, ממזרח לנהר, והמדינה היהודית, ממערבו.
המושבה נותרה בשטח שנועד ליהודים.
מצבה הטופוגרפי של המושבה היה נחות בהיותה נמוכה וגלויה, 'פרושה כעל כף היד' מכיוון רמת הגולן.
עקב הרכב האוכלוסייה שכללה גרעין התיישבותי של בית"ר ואצ"ל, הפיקוד במקום כלל את המא"ז מטעם "ההגנה", אשר נטלה לידה את האחריות הכוללת להגנת האזור, את נציג מפקדת האצ"ל וכן נציג 'וג'ווד'.
הפיצול בפיקוד נוסף לקושי בריכוז המשאבים להגנה, שנבע מכך שגרעין המושבה היה מורכב מאיכרים בעלי משקים פרטיים.
בין השאר, הותקפו הדרכים למושבה ובדצמבר 1947 נשדד עדר צאן.
ב-11 בינואר 1948 פוצץ הפלמ"ח את גשר בנות יעקב, כדי להקשות על חדירת לוחמים ערביים מכיוון סוריה.
החל מאמצע מרץ 1948 התנהלו במשמר הירדן עבודות ביצורים בניצוחה של סולל בונה.
בין השאר, תוכננה הקמת עשר עמדות המקושרות ביניהן, אך עבודה זו, אם כי נעשתה ברובה, לא הסתיימה עד התקפת הצבא הסורי.
עמדות אלה יצרו קו הגנה מסביב למעין חומה שהקיפה את הבתים.
בנוסף, נערמה ממזרח סוללת עפר בגובה של כשני מטרים, וזאת כדי למנוע תצפית ואש ישירה על המושבה מכיוון סוריה.
למושבה היה קשר טלפוני ואלחוטי, מורס ודיבור, עם מפקדת 'ההגנה' (מסוף מאי: צה"ל), ששכנה במחניים ואחר כך בראש פינה.
באפריל 1948, כוחות 'ההגנה' עצרו בראש פינה כוח תגבורת של האצ"ל, בן 12 איש, ומנעו ממנו להגיע לעזרת המושבה.
כמה מהם הסתננו בכל זאת והצליחו להגיע למשמר הירדן.
במקום נמצאה תגבורת של לוחמים מישובי הסביבה.
יחד עם התגבורת, מנה הכוח ביישוב כ-50 עד 60 לוחמים: כעשרה עד 15 בני המושבה, כ-20–25 מ'ארגון וג'ווד' והיתר תגבורת מיישובי הסביבה.
כמו כן, היו מצפון ומדרום למושבה מעברות בהן ניתן היה לחצות את נהר הירדן בקלות יחסית.
לנוכח אפשרות של פלישה, פונו ב-14 במאי הבלתי לוחמים מן המושבה.
האחריות הכוללת על גזרת הגליל העליון המזרחי הייתה של חטיבת עודד, אשר הוקמה ב-1 ביוני.
עם זאת, בפועל, ההגנה על יישובי קו החזית הוטלה בעיקר על תושביהם.
במקביל למאמץ הסורי תקף גם צבא ההצלה ממערב.
ב־5 ביוני, ביום ההתקפה הראשונה על משמר הירדן, הצליח צבא ההצלה לכבוש את מלכיה.
מכאן הוא איים בניתוק אצבע הגליל ממערב.
ב-5 ביוני 1948, לפנות בוקר, תקפו הכוחות הסוריים את היישוב, ובמקביל תקפו, ללא הצלחה, גם את הכפר טובא, ששיתף פעולה עם צה"ל.
ההתקפה, בעוצמה גדודית ובסיוע ארטילרי ואווירי, נהדפה, והמקום קיבל תגבורת בת 16 איש מיישובי הסביבה.
התגבורת ספגה אש ואבדות, והצליחה להגיע רק לאחר סיום ההתקפה.
עם זאת, נראה כי בעצם האיום שבהתקרבותה, וכן בכך שמשכה אליה חלק מן האש, סייעה להדיפת הסורים.
בשעות הלילה הגיעה כתגבורת פלוגה מגדוד 11 של חטיבת 'עודד', אך פלוגת התגבורת, אשר שימשה ככוח עתודה פיקודי, עזבה את המקום, כאשר למדה לדעת כי הקרב הסתיים.
המושבה הותקפה שוב ב-6 ביוני (כ"ח באייר ה'תש"ח), זו הפעם בעוצמה דו-גדודית.
במקביל, כהסחה, הסורים הפגיזו את דן, להבות הבשן וכפר סאלד והפציצו מהאוויר את מחניים ואיילת השחר.
הסורים צלחו את הירדן מדרום למושבה, והחל משעות אחר הצהריים המוקדמות החלה התקפה גם מכיוון צפון.
התקפה זו נהדפה גם היא, כאשר לעזרת המגינים פעלה סוללת תותחי 65 מ"מ שהוצבה מצפון למחניים.
לאחר אותה התקפה קיבלה המושבה, כתגבורת נוספת, כיתת לוחמים מיישובי הסביבה.
לאחר הדיפת ההתקפה השנייה ננקטו מספר צעדים לחזק את הגנת המקום: ב-8 ביוני הועבר גדוד 23 של חטיבת כרמלי לחטיבת 'עודד', אם כי היה זה גדוד בשלבי התארגנות מוקדמים.
בערבו של אותו היום נשלחה מחלקה מגדוד 11 של חטיבת עודד למקש את מעברות הירדן שליד המושבה.
המשכו, שהוטל בלילה שבין 9 ל-10 ביוני על פלוגה מגדוד 23 של חטיבת כרמלי, הופסק בשל אש סורית.
ב-10 ביוני לפנות בוקר, הותקף שוב היישוב, זו הפעם בידי כוח חטיבתי סורי, אשר כלל שלושה גדודי חי"ר ושני גדודי ארטילריה.
גדודי החי"ר נועדו לתקוף את המושבה האחד מדרום, האחד ממזרח וגדוד נוסף מצפון.
יחידה מאותו כוח, אשר פעולתה הקדימה את ההתקפות הגדודיות, הצליחה להפתיע את מגיני המקום, התקרבה אל המושבה בעודה מוסתרת על ידי סוללת העפר, וחדרה דרך גזרה ובה עמדות נטושות, אל המושבה פנימה.
מספר לוחמים הבחינו בכוח הסורי החודר.
חלקם נשבו וחלקם נמלטו, אך מבלי להתריע על הנעשה.
בשלב זה אבד הפיקוד המרכזי על הכוח שבמושבה, וכל עמדה ובית לחמו למעשה בעצמם.
לאחר שנערכו קרבות מבית לבית, ומעמדה לעמדה, הצליחו הסורים לכבוש את המושבה, כאשר חלק מן העמדות החזיקו מעמד שעות לא מעטות.
פלוגה מגדוד 92 של חטיבת 'עודד' ניסתה לבוא לעזרת המושבה, אולם בשל אש סורית, לא הצליחה להגיע.
בקרבות נהרגו 14 אנשים מתושבי וממגיני המושבה, ארבעה מתוכם בשתי ההתקפות הראשונות, ועשרה בקרב האחרון.
39 מהמגינים (כולל שש נשים ו-12 פצועים), אשר נותרו בחיים לאחר הקרב, נפלו בשבי הסורי ושהו בו כ-13 חודשים.
לאחר שכבשו את המושבה, הסורים הרסו את המקום.
עם כיבוש משמר הירדן, איימו הסורים לנתק את הכביש הראשי לאצבע הגליל (חלקו הצפוני של כביש 90 של ימינו).
ואכן, עד ההפוגה הראשונה ואף זמן מה לאחר הכרזתה, נמשכו קרבות עזים, שהסורים ניסו להעמיק את אחיזתם בשטח ישראל כדי לנתק את הגליל העליון וכוחות מחטיבות 'כרמלי', 'גולני' ו'עודד' בולמים אותם, תוך כדי קרבות מרים, במרחק קצר ממערב למושבה.
מבצע ברוש בקרבות עשרת הימים היה הניסיון האחרון במלחמת העצמאות לחזור ולכבוש את המובלעת הסורית במשמר הירדן ולהסיג את הצבא הסורי מזרחה לנהר הירדן.
המבצע לא עלה יפה, כ-100 לוחמים ישראליים נפלו במהלכו וקו החזית עם הסורים לא השתנה כמעט.
סביב המובלעת נמשכו תקריות אש עד סוף המלחמה.
בתום המלחמה, בכ"ב בתמוז תש"ט, 20 ביולי 1949 חזר השטח לשליטה ישראלית כאזור מפורז במסגרת הסכם שביתת הנשק בין ישראל לסוריה אולם נותר סלע מחלוקת וזירת התגוששויות צבאיות עד מלחמת ששת הימים משום הפרשנות השונה של הצדדים להגדרת שטח מפורז.
נערכו חילופי שבויים אולם נמנע מאנשי המושבה שחזרו מהשבי לבנותה מחדש.
על אדמותיה הוקמו הקיבוץ גוברים (לימים גדות) ומושב העובדים משמר הירדן.
מהמושבה המקורית שרדו הריסות בתים.
נסיבות נפילת משמר הירדן עוררו מחלוקת היסטורית.
עיקר המחלוקת נסב סביב הטענה כי זיהוי המושבה עם האצ"ל הביא לקיפוחה בכל הנוגע לאמצעי התגוננות ולסיוע.
הטוענים לקיפוח מציגים את חסימת תגבורת האצ"ל למושבה באפריל 1948. כן עלתה הטענה כי הגעת גדוד 23 מחטיבת כרמלי, שהוקצה כתגבורת, עוכבה על ידי מפקדת חטיבת עודד שהייתה אחראית על האזור, בשל הזיהוי האמור של המושבה.
מנגד, טוענים אנשי חטיבת 'עודד' שהגדוד מ'כרמלי' לא הספיק להגיע לעזרת המושבה בגלל שהוא עבר לאזור מן הגליל המערבי, לא הספיק להתארגן בגזרה החדשה, ובכל מקרה, התארגנותו כגדוד הייתה עדיין בחיתוליה.
בהמשך, משרד הביטחון סירב להעניק את נס הקוממיות למושב העובדים משמר הירדן (שכונה בתחילה "בני צפת") שהוקם כשני קילומטרים מהמושבה שחרבה, בטענה שהנס מוענק רק ליישובים שעמדו במערכה ונותרו במקומם לאחריה.
מאוחר יותר זכה המושב לקבל את הנס משהוחלט שגם יישוב שחרב במלחמה ראוי לו.
משמר הגבול המונגולי, רשמית הרשות הכללית להגנת גבולות (Хил хамгаалах ерєнхий газар) היא סוכנות של ממשלת מונגוליה שפועלת ככוח מילואים ל.
בסוכנות משרתים למעלה מ-3,000 אנשי צוות ו-300–350 יחידות של אומית למשטרה וסוכנויות ממשלתיות אחרות.
מהווה יחידת סמך של משרד הפנים והמשפטים של מונגוליה.
כוחות הגבול של צבא העם המונגולי הורכבו מ-15,000 חיילים במהלך המלחמה הקרה.
הם היו מצוידים במסוקים, בציוד אותות לרכב מנועי וכן בציוד הנדסי.
במקור, המשמר הוקם בשנת 1933 כדי לנהל את הגבולות המונגולים עם ברית המועצות ומנצ'וריה.
במהלך קרבות חלקין גול, הגבול המערבי נשמר בכבדות על ידי אנשי הצבא שהגנו על המדינה מפני פלישה של הצבא היפני הקיסרי.
בשנת 1959 הקים משרד ההגנה חטיבה לשירות הגבול.
בשנת 1993 אושר "חוק הגבול" והוקם מנהל משמר הגבול.
הסוכנות להגנת הגבול הייתה סוכנות רגולטורית יותר תחת משרד ההגנה ומאז 1996 נמצאת תחת פיקודו הישיר של משרד המשפטים והמשטרה מאז שנת 2000 ומונתה לסוכנות הרגולטורית של הרשות לניהול כוחות הגבול.
מאז 2002 מכונה רשמית בשם הרשות הכללית להגנת הגבולות.
משמר החופים היה יחידת נוטרים יהודים וערבים שהוקמה בשנת 1942 על ידי משטרת המנדט הבריטי.
מטרת היחידה הייתה להתריע על פלישה אפשרית של כוחות גרמנים או איטלקים לארץ ישראל דרך החוף.
הנוטרים היהודים נערכו לאורך שתי גזרות חוף, מראש הנקרה עד עתלית, ומג'סר א-זרקא עד נבי רובין (אזור שפך נחל שורק).
בשנת 1944, לנוכח מצבה הירוד של היחידה, היא צורפה לפלמ"ח במתכונת של שתי פלוגות, צפונית ודרומית.
כשנה לאחר מכן, עם חלוף סכנת הפלישה, פירקו הבריטים את היחידה.
ההתפתחויות במלחמת העולם השנייה בשנים 1941 ו-1942 עוררו בקרב הבריטים ותושבי ארץ ישראל חשש מפני פלישת כוחות איטלקים וגרמנים לארץ, דרך החוף שהיה חשוף ברובו.
הבריטים ביקשו להקים ולפרוש לאורך החוף יחידת משטרה, Coastal Watch, שתתריע על פלישה כזו ותהיה מורכבת מנוטרים ערבים ויהודים.
באפריל 1942 פנו הבריטים לסוכנות היהודית בבקשה לגייס נוטרים ליחידה זו, שכונתה בפי היישוב, "משמר החופים".
הסוכנות היהודית ו"ההגנה" סברו שיחידה כזו יכולה לקדם גורם בעל אוריינטציה ימית ועודדו את הגיוס אליו.
הסוכנות היהודית הטילה על "ההגנה" לארגן את הכוח במתכונת של "משטרת היישובים העבריים", כלומר ככוח שכפוף מבחינה פורמלית למשטרה הבריטית ולצד זאת כפוף בחשאי לפיקוד "ההגנה".
היחידה שהוקמה מנתה כ־500 נוטרים יהודים ו-150 נוטרים ערבים.
500 הנוטרים היהודים פוזרו בשתי גזרות חוף, מראש הנקרה עד עתלית ומג'סר א-זרקא עד נבי רובין (אזור שפך נחל שורק).
הנוטרים הערבים פוזרו בגזרה הצרה שבין הגזרות של הנוטרים היהודים, מעתלית ועד ג'יסר א-זרקא, ובגזרה שמדרום לנבי רובין ועד עזה.
פריסת הנוטרים לא הייתה אחידה.
במקומות אחדים, כגון במחוז חיפה, העדיף מפקד המחוז הבריטי לארגנם במחנות לא ליד הים, מהם נשלחו לתצפית וסיורים בחוף.
במקומות אחרים הם פוזרו בנקודות בחוף, ביחידות של כ-15 נוטרים.
מטה "ההגנה" הטיל על מפקדי הגלילים והנפות שלאורך החוף לשמור על הקשר עם הנוטרים ולאמנם, אולם הסידור לא עלה יפה, וגם ניסיון לשלבם בגדודי "משטרת היישובים העבריים" לא צלח.
למצב זה הצטרפה העובדה שהנוטרים סבלו מיחס של הזנחה מצד הבריטים וממחסור בציוד ונשק.
כל אלה הביאו למורל ירוד ביחידה.
יצחק שדה, שסייר במשמר החופים באביב 1943, התרשם לרעה ממצב היחידה והציע לשלבה בפלמ"ח.
מ"כים וקציני פלמ"ח שצורפו בעקבות זאת ליחידה כמדריכים, והביאו לשיפור באימונים ובמצב הרוח של הנוטרים.
בינואר 1944 החליטה "ההגנה", כי מפקדי הפלמ"ח יהיו מפקדי היחידה, וזאת בחשאי, במסווה של קציני סעד, המצורפים לקציני חיל הנוטרים.
במסגרת ההיערכות החדשה חולק משמר החופים לשתי פלוגות של הפלמ"ח, נוטרי חוף צפון (נח"ץ) ונוטרי חוף דרום (נח"ד).
הפלוגה הצפונית, בפיקודם של מכבי מוצרי וסגנו, רחביה ברמן, מנתה 280 נוטרים וחלשה על גזרת החוף שמראש הנקרא ועד עתלית.
אנשי הפלוגה שכנו בארבעה מחנות, בנהריה, בעיר גנים (קריית נחום), בבת גלים ובעתלית.
מפקד הפלוגה פעל ממחנה עיר גנים וממשרד הקישור של הסוכנות היהודית לנוטרים בחיפה.
הפלוגה הדרומית, בפיקודם של יעקב סלומון וסגנו דב דרומי, מנתה 154 נוטרים וחלשה על גזרת החוף שמג'יסר א-זרקא ועד נבי רובין.
אנשי הפלוגה פוזרו ב-14 מוצבי תצפית, בין השאר בג'סר א-זרקא, בכפר ויתקין, בנתניה, בהרצליה בתל אביב, בבת ים ובנבי רובין.
פלוגות אחרות של הפלמ"ח נדרשו לשלוח מפקדים ומדריכים ליחידות החדשות, שבכל אחת מהן בהן הוקם בסיס אימונים מחתרתי, אליו הובא נשק לא לגאלי.
רבים מאנשי הפלוגות נשלחו להכשרה צבאית בקורסים למ"כים ובקורסים מקצועיים ובשלב מאוחר יותר הם הוכשרו גם בהכרת חופי הארץ ובשיוט.
הפעילות התאפשרה, בין השאר, לנוכח הזנחה של היחידות מצד הבריטים.
מפקדי הפלוגות פעלו במעמד של מ"פ בפלמ"ח לכל דבר, וביוני 1944, הפלוגות השתתפו בכנס הראשון של הפלמ"ח.
בסתיו 1944, עם השינויים בחזיתות מלחמת העולם השנייה וחלוף סכנת הפלישה לחופי הארץ, החלו הבריטים בפירוק משמר החופים והתהליך הושלם במארס 1945. רוב אנשי היחידה סיימו בכך את שירותם ומקצתם השתלבו במסגרות אחרות – ביחידות נוטרים אחרות, בבריגדה היהודית ובפלמ"ח.
משמר הגבול של האימפריה הרוסית רשמית, שירות הקורפוס הנפרד של משמרות הגבול הקיסריים היה גיס נפרד של הכוחות המזוינים של האימפריה הרוסית, שנועד להגן על גבולות המדינה, היה בסמכותו של משרד האוצר, אך בעת מלחמה הוא הועמד לרשות משרד המלחמה.
לקציני המשמר היו דרגות משורות פרשי הצבא.
משמר הגבול הקיסרי הוקם עוד ב, אך שורשיו מגיעים עד למשמר הגבולות האישי של הנסיך מיכאיל וורוטינסקי, מהמאה ה-16.
ב-1782 הקיסרית יקטרינה הגדולה הקימה את משמרות הגבול שהורכבו מלוחמים קוזאקים.
הגיס הנפרד נוצר על פי צו של אלכסנדר השלישי בשנת 1893 על ידי הקצאת מחלקת בקרת גבולות של מחלקת חובות המכס במשרד האוצר של רוסיה למערך צבאי מיוחד.
ב-15 באוקטובר 1893 משמר הגבול הוקם כגוף צבאי לאחר שקודם לכן את תפקידי ההגנה על הגבולות נטלה על עצמה מחלקת המכס של משרד האוצר והגוף החדש הוכפף אף הוא לשר האוצר של רוסיה.
הקמת חיל משמר גבולות נפרד הייתה יוזמה של שר האוצר סרגיי ויטה.
שהיה כפוף למשרד האוצר, כאשר ראשו היה מפקד בעל דרגה שווה למפקד מחוז צבאי או לראש מנהל ראשי של משרד המלחמה.
סגן מנהל מחלקת המכס הפך למפקח על החיל הנפרד של משמר הגבול.
כוחות החיל כללו 31 חטיבות והמחלקות המיוחדות בלומורסק וקרץ'.
המספר הכולל של המשרתים בחיל עמד על 36,709 איש, מהם מספר הגנרלים, קציני מטה וקצינים ראשיים עמד על 1,033 אנשי צוות (בשנת 1913 שירתו בחיל 40–45 אלף אנשי צוות).
בשנת 1901 נוצר מחוז עבר אמור על בסיס משמר הביטחון של הרכבת המזרחית הסינית, משימתה הייתה להגן על כבישים, תחנות, נתיבים, סיורים, חוטבי עצים מפני התקפות שודדים.
בתחילת המלחמה עם יפן נלחם המחוז עם האויב בפורט ארתור, ליד ליאויאנג ובמוקדן.
החיל לא הגן על כל גבולות האימפריה הרוסית.
בהרי פאמיר, הגבול אובטח על ידי יחידות הצבא עד לאוקיינוס השקט, כאשר בדרום המדינה הגבול נשמר גם על ידי חטיבות קוזאקים.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועברו מחוזות משמר הגבול בשטח אירופה של המדינה, לאחריות משרד המלחמה.
מחוז עבר אמור הועבר גם לזירה הצבאית וחיילי המשמר השתתפו בלחימה כדי למנוע את נחיתת כוחות האויב.
בספטמבר 1918 בוטל הגיס והוחלף בהמשך על ידי משמר הגבול של ברית המועצות.
בעקבות החלטה של ממשלת ישראל, בפברואר 2020, להקים ועדת בדיקה ממשלתית בנושא התנהלות המחלקה לחקירות שוטרים הגישה העמותה עתירה לבג"ץ, שבעקבותיה הורה בג"ץ על הקפאת פעילות הוועדה עד לקבלת הכרעה בעתירות שהוגשו נגד הקמתה.
בעקבות החלטה של הכנסת ה-22 להעניק לחבר הכנסת חיים כץ חסינות מפני העמדתו לדין פלילי, הגישה העמותה עתירה לבג"ץ שיורה על ביטול חסינות זו.
העתירה נדחתה על הסף, בין השאר משום שבמשך הזמן שחלף ממועד הגשת העתירה ועד לדיון בה הכנסת ה-22 סיימה את כהונתה ותוקף החסינות פג.
בעקבות זאת פנתה העמותה ליועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, בבקשה שיגיש שוב את כתב האישום נגד חבר הכנסת כץ.
הגשת עתירה, שנדחתה על הסף, בדרישה לפתוח בחקירה פלילית ב"פרשת המניות" - רכישת מניות על ידי בנימין נתניהו בחברה שבשליטת בן דודו, נתן מיליקובסקי.
הגשת עתירות, שנדחו, נגד הטלת הרכבת ממשלת ישראל ה-35 על בנימין נתניהו, הנאשם בעבירות שחיתות, ונגד מינוים של חברי הכנסת צבי האוזר ואסנת מארק לנציגי הכנסת בוועדה לבחירת שופטים.
הגשת עתירה לבג"ץ נגד החלטה של ממשלת ישראל ה-34 להקים ועדת בדיקה ממשלתית בנושא התנהלות המחלקה לחקירת שוטרים.
העתירה התקבלה והקמת ועדת הבדיקה בוטלה.
הגשת עתירה לבג"ץ בדרישה לעדכן את הנחיית היועץ המשפטי בנושא חירות ההפגנה.
בעקבות זאת עודכנה ההנחיה בשני נושאים: גבולות סמכותה של המשטרה להתנות קיום הפגנה במתן רישיון, והתנאים וההגבלות על קיום הפגנות ליד או בסמוך לבתיהם של אנשי ציבור.
הגשת עתירה לבג"ץ לפרסום מלוא פרטיו של הסכם חמאס–ישראל מינואר 2025. העתירה נדחתה בנימוק ש לחוק יסוד: הממשלה קובע שהחלטות הממשלה בנושאי ביטחון המדינה ויחסי חוץ שלה הן סודיות.
במאי 2025 פנתה העמותה ליועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב-מיארה בדרישה כי תוציא לנבצרות את ראש הממשלה בנימין נתניהו, לאור הקביעות של בג"ץ כי נתניהו אינו יכול למנות את ראש שירות הביטחון הכללי.
בנובמבר 2025 עתרה העמותה (בג"ץ אביחי אברהם בוארון נגד היועץ המשפטי לממשלה) נגד החלטתו של שר המשפטים יריב לוין למנות את נציבות תלונות הציבור על שופטים אשר קולה למשפטן שילווה את החקירה בפרשת הדלפת הסרטון ממחנה שדה תימן ונגד סמכותו של לוין למנות את המשפטן המלווה.
העתירה התקבלה חלקית: מינויו של קולה בוטל, אך נקבע שללוין נתונה סמכות למנות משפטן אחר לתפקיד זה, בתנאי שהמלווה יהיה "עובד מדינה בכיר, משפטן מובהק, שתחום עיסוקו, בעבר או בהווה, כרוך בהפעלת שיקול דעת בתחום התביעה או החקירה הפלילית".
לוין בחר לתפקיד זה את השופט בדימוס יוסף בן חמו, אף שאינו עומד בקריטריונים שנקבעו בפסק הדין.
את בחירתו נימק בכך שלא הצליח למצוא עובד מדינה העומד בקריטריונים.
לבקשת העמותה הוציא בג"ץ צו ארעי המעכב את מינויו של בן חמו עד לדיון נוסף בנושא.
משמר הדרגונים הראשון של המלכה הוא רגימנט חיל שריון קל בצבא הבריטי.
הרגימנט הוקם בשנת 1959 על ידי איחוד של שני רגימנטים; 'משמר הדרגונים הראשון של המלך' ו-'משמר הדרגונים השני'.
חיילי הרגימנט מגויסים מרחבי ויילס ומחוזות הגבול שרופשייר, צ'שייר והרפורדשייר, משום כך נחשב לרגימנט הפרשים הוולשי ולעיתים מכונה כך.
משמר הדרגונים הוא הראשון בסדר הבכירות של רגימנטי הפרשים, אחרי רגימנטי המשמר (הכחולים והמלכותיים ומשמר החיים) ולכן גם ראשון בסדר הבכירות של כלל רגימנטי הקו הבריטים (שכן יחידות הפרשים בכירים לשאר סוגי היחידות בצבא).
משמר הדרגונים הראשון מוגדר כיחידת שריון קל בדומה לייעוד ההיסטורי של הדרגונים לאורך השנים.
ציוד הלחימה העיקרי של הרגימנט הוא הרכב הקרבי המשוריין ג'אקל (MWMIK) הארבע-גלגלי וגרסת הסיוע "קיוטי" השש-גלגלי, כאשר הייעוד המרכזי של הרגימנט הוא למטרות סיור וסיוע בשדרה הקרב.
תפקיד נוסף שיחידות הרגימנט מוכשרות בו הוא הכשרה ואימון יחידות מקומיות ברחבי העולם כתמיכה במאמצי נאט"ו או הצבא הבריטי.
משמר הדרגונים נמצא כולו החל מ-2014 תחת פיקוד חטיבת חיל הרגלים השביעית ומפקדת מזרח, כחלק מהדיוויזיה הראשונה.
משמר הדרגונים הראשון של המלך
רגימנט 'משמר הדרגונים הראשון של המלך' נוסד בשנת 1685 כתגובה למרד מונמות' בתור 'רגימנט הפרשים של לנייר' והוכר גם בשם 'רגימנט הפרשים השני של המלכה' (על שם המלכה מרי ממודנה).
הרגימנט לקח חלק במערכות העיקריות של המאה ה-18 בהן מלחמת הירושה האוסטרית ומלחמת שבע השנים, ב-1714 נקרא הרגימנט על שם המלך ג'ורג' הראשון ובשנת 1751 שונה לרגימנט דרגונים וזכה למעמד של רגימנט משמר וכן שונה שמו ל-'משמר הדרגונים הראשון של המלך'.
משמר הדרגונים לקח חלק ממלחמות נפולאון ובין היתר היה חלק בהסתערות מכריעה במהלך קרב ווטרלו ב-1815. במהלך המאה ה-19 רגימנט המשמר השתתף במספר מערכות חשובות בהן המרד ההודי הגדול ב-1857, מלחמת האופיום השנייה ב-1860, מלחמת הזולו ב-1879, מלחמת הבורים הראשונה ב-1881 ומלחמת הבורים השנייה ב-1889.
בשנת 1896 פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, הפך למפקד הטקסי של הרגימנט כאות הוקרה של הצבא הבריטי, באותה עת הסמל האוסטרי של העיט הדו-ראשי הפך לסמל הרגימנט ומארש רדצקי אומץ בתור מארש הצעידה הרגימנטלי (שתי מסורות שהמשיכו גם לרגימנט המודרני).
בין המלחמות הועבר הרגימנט משימוש בפרשים לשריוניות סיור בדומה לשאר יחידות הפרשים בצבא הבריטי.
במהלך מלחמת העולם השנייה גדודי הרגימנט לקחו חלק בקרבות המרכזיים של המערכה בצפון אפריקה בין היתר המצור על טוברוק ב-1941, ובהמשך השתתפו במערכה על איטליה כחלק מכוחות הקורפוס העשירי בפיקודו של ריצ'רד מקרירי.
לאחר המלחמה הוצב הרגימנט בפלשתינה בספטמבר 1945, לוב ב-1947 ואז ב-1951 הוצב בצפון גרמניה כחלק מארמיית הריין הבריטית.
ב-1956 נשלחו יחידות הרגימנט למלזיה כחלק מהכוחות הבריטים במצב החירום המלאי שם ביצע משימות סיור ולוחמת אנטי-גרילה, בשנת 1959 פורק הרגימנט כחלק מצמצומים ברחבי הצבא ואוחד עם משמר הדרגונים השני.
רגימנט משמר הדרגונים קיבל לאורך שנות קיומו סך הכל 44 תוארי קרב מהם 25 רק במלחמת העולם השנייה.
לפני שאוחד לתוך משמר הדרגונים של המלכה, היה רגימנט הפרשים הוותיק בצבא והראשון בסדר בכירותו.
משמר הדרגונים השני (הביים של המלכה)
לאחר מרד היעקוביטים של 1745 הפך לרגימנט דרגונים, ב-1751 במהלך הסדרת רגימנטים לפני שנת היווצרם קיבל את המספר שתיים, וב-1767 לאחר שהחל לעשות שימוש בסוסי ביי קיבל את השם שילווה אותו לאורך שנות קיומו: 'משמר הדרגונים השני (הביים של המלכה)'.
לאורך המלחמה הרגימנט השתתף בקרבות החזית המערבית בהם הקרב הראשון על המארן, קרב איפר הראשון (1914), הקרב על הסום (1916), וקרב קמברה (1917).
בשנת 1937 הוחלפו הסוסים של הרגימנט בטנקים קלים וב-1939, עם הקמתו, הוכפף לחיל השריון המלכותי.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה היה הרגימנט תחת פיקוד חטיבת השריון הקל השנייה (בפיקוד דיוויזיית השריון הראשונה) ובמאי 1940 נשלח לצרפת בניסיון לבלום את ההתקדמות הגרמנית, באמצע יוני הרגימנט נסוג מאדמת צרפת כחלק מהפינוי בדנקרק.
בנובמבר 1941 נשלח רגימנט המשמר למערכה בצפון אפריקה שם לחם תחילה על בסיס טנקי קרוסיידר ולקח חלק בין היתר בקרב גזאלה (שם היו בלחימה מתמשכת של 19 ימים רצוף), קרב אל-עלמיין הראשון, קרב אל-עלמיין השני והמערכה בתוניסיה.
לאחר הניצחון בצפון אפריקה, המשמר היה חלק מפלישת בעלות הברית לאיטליה ולקח חלק בלחימה צפונה לאורך חצי האי האיטלקי עד לסיום המלחמה במאי 1945.
משמר החופים של הרפובליקה העממית של סין, רשמית חיל משמר החופים של המשטרה המזוינת העממית (בסינית מפושטת: 中国人民武装警察部队海警总队), נקרא גם לשכת משמר החופים או 'לשכת המשטרה הימית של סין' היא גוף המשמשת כגורם מתאם לחיפוש והצלה ימיים, כמו ביצוע מבצעי אכיפת חוק במים הטריטוריאליים של הרפובליקה העממית של סין.
כיום זהו משמר החופים הגדול בעולם.
משמר החופים הסיני היה בעבר הסניף הימי של כוח ביטחון הגבול של המשטרה המזוינת העממית שתחת המשרד לביטחון פנים עד שנת 2013. במרץ 2013 הודיעה סין כי תקים משמר חופים מאוחד בפיקודו של המינהל האוקיאני הממשלתי.
משמר החופים החדש פועל מאז יולי 2013, כשהחל מ-1 ביולי 2018 הועבר משמר החופים הסיני משליטה אזרחית של מועצת המדינה, לאחריות המשטרה המזוינת העממית, ובסופו של דבר הוכנסה תחת פיקוד הוועדה הצבאית המרכזית.
השם הרשמי של הארגון הוא "חיל משמר החופים של המשטרה המזוינת הסינית", אך "לשכת משמר החופים הסיני / משמר החופים הסיני" (中国海警局) נשמר כשם הארגון לשימוש כללי.
משמר החופים הסיני מבצע חיפוש והצלה או סיורים על חוף הים והאוקיינוס, כולל פעולות נגד הברחות.
בעת מלחמה הוא עשוי להיות נתון לשליטתו המבצעית של צי צבא השחרור העממי.
סיור במים טריטוריאליים ובשטחים שבמחלוקת
פעילות נגד הברחות, נגד פיראטיות
ביוני 2018 הוענקו למשמר החופים הסיני זכויות ימיות ואכיפת החוק בדומה לרשויות אכיפת החוק האזרחיות על מנת לבצע מבצעים למאבק בפעילויות בלתי חוקיות, לשמור על שלום וסדר, כמו גם שמירה על הביטחון בים, בעת ביצוע חובות הקשורות לשימוש במשאבים ימיים, הגנה על הסביבה הימית, ויסות הדיג ומאבק בהברחות.
ב-22 בינואר 2021 התקבל חוק משמר החופים, המאפשר לספינות המשמר להשתמש בכוח קטלני כלפי ספינות זרות שאינן מצייתות לפקודת יציאה ממימי סין.
החוק נכנס לתוקף ב-1 בפברואר 2021.
משמר החופים הסיני מקיים אימונים משותפים תקופתיים עם ציים זרים, כולל שירות משמר החופים של ארצות הברית.
משמר החופים הסיני משתתף גם בפורום השנתי של סוכנויות משמר החופים בצפון האוקיינוס השקט באלסקה, יחד עם גופי משמר חופים של ארצות הברית, קנדה, יפן, דרום קוריאה ורוסיה.
כחלק מתוכנית חילופים הוקצו חברי שירות משמר החופים הסיני לשרת בשורות משמר החופים האמריקני.
משמר הגבול היא סדרת דרמת פשע-פעולה ישראלית העוסקת בנער המתגייס למשמר הגבול על מנת "לסגור חשבון" עם משפחת פשע ערבית מיפו איתה הסתבך.
אך לאחר גיוסו, נאלץ להתמודד עם האחריות הנלווית למעמדו החדש למול המציאות הישראלית המורכבת.
הסדרה עלתה לשידור בערוץ "HOT3" ב-14 בספטמבר 2023; עם זאת, פרקו הראשון של הסדרה הופץ ב-HOT VOD כבר ב-11 בספטמבר.
הפרק האחרון שודר בתאריך 16 בנובמבר 2023. בנוסף, נמסר על רכישת זכויות הפצת הסדרה ברחבי העולם על ידי שירות של הזרמת המדיה "נטפליקס".
לאחר שאבי, צעיר חמום-מוח מבת ים, מסתבך עם משפחת פשע ערבית מיפו, הוא מתגייס למשמר הגבול על מנת לסגור איתם חשבון.
עם זאת, מהר מאוד מגלה אבי על האחריות החדשה הנלווית למעמדו כלוחם משמר הגבול, במסגרתו גבולות תפקידיו גם כשוטר וגם כחייל הם דקים ואף מטושטשים; ונאלץ, לצד חבריו החדשים ליחידה, להתמודד באופן יומיומי עם מצבים מורכבים ורגישים, שמשסעים את החברה הישראלית המורכבת.
רש"ט/סמ"ש אבי ברכה (בן סולטן) – צעיר חמום מוח הממהר לכעוס מבת ים, המחליט להתגייס למשמר הגבול במטרה לסגור חשבון מול ערבים איתם הסתבך.
רש"ט/סמ"ש קובי מרציאנו (עידו אליאלי) – חברו הטוב של אבי, איתו הוא מתגייס למשמר הגבול.
רש"ט/סמ"ש מירי סבג (נועה אסטנג'לוב) – לוחמת מג"ב פמיניסטית, המתעקשת כי התגייסה למשמר מטעמי שלום.
אביה חזר בתשובה ועבר למאה שערים לפני תחילת הסדרה.
מותקפת מינית על ידי ורסנו במסווה של פעילות סודית (מבוסס על סיפור אמיתי).
סנ"ץ יורם ורסנו (שלום מיכאלשווילי) – מג"ד בית הספר הקשוח, אך בד בבד האבהי, של אבי, לאחר מכן נהיה מפקד הפלוגה של החבורה.
סנ"ץ ניסים פולומבו (מוריס כהן) - מפקד ימ"ר אלמוג.
צ'יקו פחימה (חיים זנאתי) – ראש ארגון פשע בת-ימי, לו אבי נותר בעל חוב.
שלומי "סלומון" ברכה (שלומי שבת) – אביו האלמן וקשה-היום של אבי.
חזי אמסלם (אסף מור יוסף) – יד ימינו של צ'יקו פחימה, חם מזג ואינו מסתדר עם אבי.
שנהפרסקטגוריהמועמד (ים)תוצאהמקור2024פרס האקדמיה לטלוויזיהשחקן ראשי בסדרת דרמה ודרמה יומיתבן סולטןשחקנית ראשית בסדרת דרמה ודרמה יומיתנועה אסטנג'לובשחקן משנה בסדרת דרמה ודרמה יומיתשלום מיכאלשוויליצילום בסדרה עלילתיתרם שוויקיהקלטה ועיצוב פסקול בסדרה עלילתיתרונן נגל, מיכאל ליגוםאפקטים ויזואליים ואיפור מיוחדדניאל פליק, נועם בן משה
משמר החופים של מלזיה (בקצרה MMEA, ר"ת במלזית: Agensi Penguatkuasaan Maritim Malaysia) אשר ידוע בתוך מלזיה בתור "הסוכנות לאכיפה ימית של מלזיה", הוא ארגון משמר החופים של מלזיה, וסוכנות ממשלתית ראשית שמשימה היא לשמור על החוק והסדר, ולתאם פעולות חיפוש והצלה באזור הימי של מלזיה ובים הפתוח.
הסוכנות היא חלק מהסוכנות האזרחית הפדרלית של מלזיה אשר מדווחת ישירות למשרד הפנים.
עם זאת, משמר החופים המלזי יכול להשתלב תחת פיקוד הכוחות המזוינים של מלזיה במהלך חירום, משבר מיוחד או בזמן מלחמה.
משמר החופים המלזי מקיימת קשרים הדוקים עם משמר החופים של ארצות הברית ומשמר החופים של יפן.
ההיסטוריה של משמר החופים המלזי החלה עם הדו"ח על 'מחקר היתכנות על הקמת משמר החופים המלזי' שנערך על ידי המועצה לביטחון לאומי, מחלקת ראש הממשלה ב-21 באפריל 1999.
בממצאי הדו"ח שאושר על ידי חברי הקבינט של מלזיה ב-16 באפריל 2003, הוקם צוות בראשות דאטוק אבו טאליב חאג'י הארון, במטרה לארגן את הקמת הסוכנות.
הסוכנות הוקמה באופן רשמי עם חקיקת חוק סוכנות האכיפה הימית של מלזיה 2004 על ידי הפרלמנט המלזי במאי 2004. לאחר מכן, החוק קיבל את ההסכמה המלכותית מיאנג די-פרטואן אגונג ב-25 ביוני 2004 ופורסם ב-1 ביולי של אותה שנה.
ב-15 בפברואר 2005, החוק נכנס לתוקף.
ב-21 במרץ 2006, "הסוכנות לאכיפה ימית של מלזיה" הוקמה רשמית בתור סוכנות ממשלתית מלזית על ידי סגן ראש הממשלה.
מיתוג מחדש כמשמר החופים של מלזיה
ב-28 באפריל 2017, הסוכנות לאכיפה ימית של מלזיה שינתה את שמה ל'משמר החופים של מלזיה' לצורך זיהוי בינלאומי.
ספינות חדשות המועברות לשירות, כולל ה-New Generation Patrol Craft (NGPC) יציגו את השם החדש הזה על גבי הלבוש שלהם.
עם זאת, השם 'סוכנות האכיפה הימית של מלזיה' נשמר בינתיים לצורכי עבודה בין חברי המשמר בתוך מלזיה, ואילו בקרב קולגות ממדינות אחרות השם הוא בהתאם לשם החדש שהוא 'משמר החופים של מלזיה'.
בשנת 2019 משמר החופים של מלזיה הועבר לסמכות משרד הפנים המלזי.
לאכוף חוק וסדר לפי כל חוק פדרלי באזור הימי של מלזיה
ביצוע משימות חיפוש והצלה ימיות באזור הימי של מלזיה ובים הפתוח
מניעת עבירות באזור הימי של מלזיה
מתן סיוע בכל עניין פלילי לבקשת מדינות זרות כפי שנקבע במסגרת 'חוק הסיוע ההדדי בעניינים פליליים 2002' (חוק 621)
ניהול אקדמיות ימיות להכשרת קצינים של הסוכנות
למלא כל חובה להבטיח שגשוג וביטחון ימיים או לעשות את כל הדברים הנלווים לכך
ביצוע משימות חיפוש והצלה ימיות
בקרה ומניעת זיהום ימי בים הפתוח
מניעת הפצה בלתי חוקית של סמים נרקוטיים
במהלך מצב חירום, משבר מיוחד או מלחמה, סוכנות זו או כל חלק מהסוכנות נתונה לשליטת הפיקוד הכללי של הכוחות המזוינים של מלזיה.
ים טריטוריאלי: 12 מיילים ימיים (22 ק"מ) מקו הבסיס
ריבונות: חלק משטחה של מלזיה.
בכפוף לזכות המעבר התמים לכל כלי השיט
סמכות שיפוט למנוע או להעניש הפרה של חוקי מכס, מיסוי, הגירה או חוקים סניטריים.
זכויות ריבוניות על ניהול משאבי קרקעית הים ועמוד המים.
סמכות שיפוט לגבי: - בניית איים מלאכותיים - מחקר מדעי ימי - הגנה ושמירה על הסביבה הימית.
בכפוף לזכויות של מדינות אחרות, לרבות: חירויות ניווט, טיסה יתר והנחת כבלים תת-ימיים.
200 מיילים ימיים (370 ק"מ) או עד קצה המדף יבשתי.
זכויות ריבוניות על ניהול משאבי קרקעית הים אך לא על עמודת המים.
סמכות שיפוט בנוגע ל: - בניית איים מלאכותיים - קידוחים על המדף היבשתי.
כפוף לזכויות של מדינות אחרות, כולל חופש השיט, הטיס, הנחת כבלים תת-ימיים וחלוקת הכנסות.
ראש משמר החופים של מלזיה
מנהל כללי של סוכנות האכיפה הימית של מלזיה שמונה על ידי Yang Di Pertuan Agong (המלך) בעצת ראש הממשלה לפי סעיף 4(1) לחוק אחראי על הכיוון המבצעי, הפיקוד, הבקרה והפיקוח של הסוכנות.
מבחינה מנהלית, המנהל הכללי כפוף ישירות למזכיר הראשי לממשלה.
מתוקף תפקידו הוא גם ראש שירות האכיפה הימית של מלזיה.
המנכ"ל מסתייע בשלושה סגני מנכ"ל, כל אחד אחראי על הניהול, התפעול והלוגיסטיקה.
המשרה היא פתוחה המאפשרת למנות כל קצין אזרחי, צבאי או משטרה לתפקיד.
לצורכי משמעת, מנכ"ל משמר החופים המלזי נחשב כעובד מדינה.
הקצינים במשמר החופים המלזי ממונים על ידי נציבות השירות הציבורי כקציני שירות האכיפה הימית לפי סעיף 5(1) לחוק ונחשבים לעובדי מדינה במסגרת שירות המדינה המלזי.
הסוכנות מורכבת גם מקצינים וצוות משירותים שונים אחרים כגון השירות המנהלי והדיפלומטי, השירות המשפטי והמשפטי, שירות מערכת המידע ואחרים.
כוח אדם זה עוסק בעיקר בענייני מינהל, כספים, רכש, ניהול משאבי אנוש, עניינים משפטיים ותביעה וטכנולוגיית מידע.
דרגות חיילים, קצינים ונגדים במשמר החופים המלזי נגזרות מהצי המלכותי המלזי.
המטה של הסוכנות ממוקם בפוטרג'איה קרוב למרכז האדמיניסטרטיבי הפדרלי של מלזיה.
האקדמיה לאכיפה ימית של מלזיה (MMAEA) היא אקדמיה למשמר החופים.
היא ממוקמת בגבנג ליד קואנטן, פאהאנג.
האזור המבצעי תחת סמכות הסוכנות הוא האזור הימי של מלזיה המחולק ל-5 אזורים ימיים שמורכבים מ-18 מחוזות ימיים.
למשמר החופים המלזי יש כיום יחידת כוח מיוחד משלה בשם STAR (משימה מיוחדת והצלה).
היא מורכבת מלוחמי יחידת חיל האוויר המלכותי המלזי PASKAU ושל יחידת הצי המלכותי המלזי PASKAL.
המשימה שלהם היא לבצע פעולות חילוץ בני ערובה במים רדודים שנמצאים בסמכות השיפוט של משמר החופים המלזי.
הם גם אחראים לבצע משימות נגד טרור במימי מלזיה לצד חיל הים המלזי.
הכוח המיוחד STAR נחשב מאומן היטב מכיוון שחבריו הם יוצאי יחידות הכוחות המיוחדים של חיל האוויר המלכותי המלזי ומיחידות הכוחות המיוחדים של הצי המלכותי המלזי.
רשימת מפקדי המשמר לאורך השנים
בשנת 2015, מלזיה חתמה על חוזה בשווי 380 מיליון רינגיט מלזי (96.8 מיליון דולר) להזמנת שש אוניות סיור מדגם ספינת הסיור מסוג Bagan Datuk.
הספינה תוכננה על בסיס חברת Fassmer בניית ספינות הגרמנית.
הספינה הראשונה צפויה להימסר עד דצמבר 2016 ואילו הספינה האחרונה צפויה להימסר עד יוני 2018. הספינה תצויד גם במל"טים ספרדיים של אירוויזיון פולמר.
בספטמבר 2016, ממשלת יפן באמצעות ראש ממשלתה Shinzō Abe הבטיחה לתת למלזיה ספינות סיור שיישלחו במחצית הראשונה של 2017 בעקבות הסכמים דומים עם הפיליפינים ווייטנאם.
כלי השיט הצבאיים, ששימשו בעבר את משמר החופים של יפן, יועברו ללא תשלום למלזיה כדי להתמודד עם פעילות צבאית סינית במימי מלזיה.
שלוש ספינות סיור חדשות מסוג Tun Fatimah מהחוף שהוזמנו על ידי מלזיה ב-2017 כדי להגביר את יכולות הסיור.
בפברואר 2020, משרד הפנים אישר רכישת ארבעה מסוקים בשווי 137 מיליון דולר עבור משמר החופים המלזי.
בדצמבר 2023, דווח כי ועדת החוץ של בית הנבחרים של ארצות הברית הסכימה להעביר ספינה קאטר מדגם Reliance למשמר החופים המלזי.
פרויקט משמר החלל הוא פרויקט שמבצע סקירה אסטרונומית המתמחה בחקר גופים קטנים במערכת השמש, ובהם סוגים שונים של אסטרואידים וכוכבי שביט, באמצעות טלסקופים של אוניברסיטת אריזונה הממוקמים בפסגת אתר קיט פיק, סמוך לעיר טוסון שבאריזונה.
הפרויקט פעיל במשך תקופה ארוכה יותר מכל תוכנית דומה אחרת שעדיין פועלת.
פרויקט משמר החלל Spacewatch נוסד בשנת 1980 על-ידי תום גרלס ו-רוברט ס.
מקמילן, ובעשור השני של המאה ה-21, מובילה אותו האסטרונומית מליסה ברוקר מאוניברסיטת אריזונה.
הפרויקט מפעיל שלושה טלסקופים בקוטר של 0.9 מטר, 1.8 מטר ו-2.3 מטר.
הטלסקופים הללו נמצאים באתר קיט פיק, כאשר השניים הראשונים מוקדשים למטרת איתור גופים קרובי-כדור הארץ (NEOs).
הטלסקופ בקוטר 0.9 מטר (36 אינץ') בקיט פיק נמצא בשימוש על־ידי פרויקט משמר החלל מאז 1984, ומאז שנת 2000 נמצא בשימוש גם הטלסקופ בקוטר 1.8 מטר (72 אינץ') על ידי הפרויקט.
הטלסקופ בקוטר 1.8 מטר של Spacewatch הוא הגדול ביותר בעולם המיועד אך ורק לאסטרואידים וכוכבי שביט.
הוא מסוגל לאתר אסטרואידים וכוכבי שביט החל מהמרחב הקרוב לכדור הארץ ועד לאזורים שמעבר למסלול כוכב הלכת נפטון, וכמו כן לבצע אסטרומטריה על עצמים שעוצמת הגילוי שלהם חלשה שנודעו כבר קודם לכן.
הטלסקופ משתמש במצלמת CCD במוקד ראשוני מקופל (folded prime focus).
טלסקופ ה-0.9-מטר משלים את התצפיות העמוקות האלה באמצעות מערך של ארבעה מצלמות CCD כדי לכסות שדה ראייה גדול בהרבה — 2.9 דרגות רבועות, לעומת כ-0.1 דרגות רבועות של הטלסקופ ה-1.8-מטר.
כל שנה, Spacewatch מתבוננת בכ־35 מטרות רדאר, כ־50 גופים קרובי־כדור-הארץ, וב־100 יעדים פוטנציאליים לחיבור עם חלליות משום שהם גופים הנחשבים מעניינים במיוחד למחקר אפילו באמצעות נחיתה או לקיחת דגימות מהם.
בין השנים 2013–2016, Spacewatch תצפתה בחצי מכלל האסטרואידים הפוטנציאליים (NEO) והאסטרואידים הפוטנציאליים המסוכנים (PHAs) ש־כל גורם אחר תצפת עליהם בתקופה זו.
נכון לשנת 2022, Spacewatch גילתה למעלה מ-179,000 כוכבים מינוריים שמספרם נקבע על־ידי מרכז הכוכבים המינוריים (Minor Planet Center).
טלסקופ ה־1.8-מטר של Spacewatch ובניין הטלסקופ בפסגת אתר קיט פיק נחנכו ב־7 ביוני 1997, למטרת גילוי אסטרואידים וכוכבי שביט שלא היו ידועים עד אז.
מאז 1 בינואר 2003, Spacewatch ערכה כ־2400 "לילות נפרדים" של תצפיות (גילויים ומעקב) של גופים קרובי־כדור הארץ (NEOs).
שדרוג לטלסקופ בקוטר 0.9 מטר בוצע במימון נאס"א וקרן קירש (Kirsch Foundation).
פרויקט משמר החלל Spacewatch הוא הוותיק ביותר מבין כל התוכניות הפעילות בתחום האסטרומטריה של גרמי מערכת השמש, והיה הראשון להשתמש בגלאי CCD לסריקת השמים אחר כוכבי שביט ואסטרואידים.
פרויקט משמר החלל Spacewatch ערך סקר שהוצע ב־12 במאי 2006 ואושר ב־13 בנובמבר אותה שנה.
הסקר השתמש בנתונים שנאספו במשך 34 חודשים על ידי מיזם Spacewatch של אוניברסיטת אריזונה, הפועל במצפה סטיוארד שבקיט פיק.
במסגרת הסקר נבדקה אותה רצועת שמים מחדש כל שלושה עד שבעה לילות, במטרה לעקוב אחר קבוצות של אסטרואידים מחגורת האסטרואידים הראשית.
הסקר גילה גוף חדש גדול בחגורת קויפר (KBO) וזיהה שישה גופים נוספים.
ממצאים אלה הוכיחו כי סריקות חוזרות של השמים עשויות להיות מועילות, גם אם האזורים כבר נבדקו בעבר, בשל המורכבות של ביצוע סקרים רחבי היקף לאורך לילות רבים ובתנאים משתנים.
מִשְׁמַר הַשָּׁרוֹן הוא קיבוץ שנמצא בעמק חפר, במסגרת מועצה אזורית עמק חפר.
הקיבוץ עלה לנקודת ההתיישבות ביוני 1933. כ-40 החברים הראשונים הגיעו מפולין ורוסיה וטרם עלותם על הקרקע התגבשו בעבודות במקומות שונים ברחבי הארץ.
ב-1924 במושבה יבניאל הם הכריזו על עצמם כקבוצת "משמר" ועבדו בחקלאות ובסלילת הכביש מיבנאל לבית וגן.
ב-1925 עברו למושבה מגדל לנטיעת פרדסים ובננות, אך הם חלו בקדחת והועברו לנטיעת פרדסים ברחובות ובהמשך להרצליה, שם נטעו את הפרדס שנקרא גן רש"ל (על שמן של נשות בעלי הפרדס).
בתקופה זו הצטרפו אליהם עוד חברים בקבוצות ובודדים עד העלייה לקרקע ב-1933.
בשנת 1934 הצטרפה לקיבוץ קבוצה מתנועת גורדוניה שמנתה כ-30 איש שעלו מפולין וב-1941 הצטרפה עוד קבוצה של 30 חברי "גורדוניה" שעלו מגליציה ובסך הכל הקיבוץ מנה אז כ-100 חברות וחברים.
חברי הקיבוץ קלטו מחלקות פלמ"ח והקימו "סליק" נשק שלא התגלה על ידי הבריטים.
אחדים מחברי הקיבוץ שירתו בבריגדה ולחמו במדבר המערבי.
בשנים 1945-1946 שהתה בקיבוץ מחלקת פלמ"ח.
יעקב בן ציון (שנקרא "מלך") היה המפקד הראשון שלהם.
אחרי מלחמת העולם השנייה קלט הקיבוץ עולים, פליטי השואה וכן קבוצות של נוער במסגרת "עליית הנוער" ביניהם קבוצה מילדי סלבינו.
בסוף שנות ה-80 מנה הקיבוץ כ-300 חברים, 150 ילדים ועוד קבוצות נוער ואולפן לעברית.
כיום יש בקיבוץ כ-200 חברים (מתוכם 40 מעל גיל 80), 10 מועמדים, 20 סטודנטים, 30 חיילים, 120 ילדים, 30 חניכי אולפן ועוד כ-30 תושבים שאינם חברי קיבוץ.
בשנת 2015 מנה הקיבוץ כ-280 חברים ומועמדים, כ-180 ילדים, חניכי אולפן ואחרים, סך הכל סה"כ כ-600 נפש.
בשנת 2016 הסתיימה תוכנית הרחבה של הקיבוץ, המזמינה את בני הקיבוץ לגור בה, על פי תקנון מסודר.
בשנת 1996 נשרפה מאפיית "דגנית" בקיבוץ משמר השרון שהייתה מתחרה של "עין בר" בתחום הלחם ואזור ההפצה שלה גבל בתחום השיווק וההפצה של המאפייה.
מאפיית דגנית הייתה מאפיה מודרנית ומתקדמת והייתה המאפייה הראשונה בארץ שייצרה לחם קל.
מאז שריפת המאפיה, היו בקיבוץ עשרות ענפים חקלאיים שנסגרו מסיבות כלכליות או מחסור בכוח אדם.
לקיבוץ יש שני ענפים חקלאיים - אבוקדו ובריכות דגים, אחד מושכר ושלושה בשותפויות עם אחרים.
כתחליף לתעשייה נכנס הקיבוץ לענפים אחרים כגון מסחר ושירותים, על ידי הקמת מרכז מסחרי בשותפות עם חברת הדלק אלון; גן אירועים "לוקא" המושכר לאחר, מתן שירותי מזון וכביסה, ובימים אלו מפתח את ענף התיירות והאירוח.
בנוסף עובדים חברים רבים בעבודות חוץ.
ב-1 בינואר 2005 הופרט הקיבוץ (והוגדר כקיבוץ מתחדש).
למרות ההפרטה, כל ענפי השרות שהיו קיימים בקיבוץ השיתופי, ממשיכים לתפקד כרגיל.
לצד היישוב מרכז מסחרי, הצמוד לכביש 4.
במשמר השרון נולד אהוד ברק, לימים ראש ממשלת ישראל והרמטכ"ל ה-14 של צה"ל.
בעבר גרו ויצרו בו שייקה פייקוב, יאיר גרבוז, ינון נאמן, השחקן שמואל שילה, המלחין יעקב הולנדר, שרה לוי-תנאי, בארי צימרמן והרב דב ביגון.
הסופרת דבורה עומר גרה יחד עם משפחתה בקיבוץ והייתה מורה בבית הספר המקומי.
לתקופה גם שכר בית בקיבוץ השחקן אייל שיקרצי.
מוזיאון "משמראשונים" מציג את תולדות הקיבוץ, הקיר המזרחי מתאר את 10 השנים הראשונות, החל מקבוצת "משמר" לקבוצת "משמר השרון" והקיר המערבי מתאר את אורח החיים בקיבוץ.
החדר התחתון מציג את ענפי הקיבוץ לדורותיהם.
כמו כן ישנה מצגת להנצחת כל חברי הקיבוץ, ילדים וחללים שהלכו לעולמם.
עמדה מבוצרת יצוקה מבטון שנבנתה ב-1936.
"סליק" תת-קרקעי של ארגון ההגנה.
מִשְׁמַר הָעֵמֶק הוא קיבוץ מזרם הקיבוץ הארצי השומר הצעיר במערב עמק יזרעאל, הממוקם לצד כביש 66, בתחום השיפוט של מועצה אזורית מגידו.
הקיבוץ נוסד ב-1922 על ידי אנשי "השומר הצעיר" שעלו מפולין ומגליציה ועלה לקרקע בשנת 1926.
קיבוץ משמר העמק ממוקם בחלקו הדרום-מערבי של עמק יזרעאל, בין כביש 66 למרגלות רמות מנשה.
סמוך לקיבוץ נמצא יער משמר העמק.
היער הוא יער נטע אדם, אשר נשתל על ידי קרן קיימת לישראל ובני הקיבוץ, ונכלל בפארק מנשה הסמוך, אשר הוכר על ידי אונסק"ו כפארק ביוספרי.
בתקופת העלייה הרביעית (1924–1928), היה עמק יזרעאל בראש סדר העדיפויות של קק"ל אשר רצתה להקים בעמק הפורה התיישבות חקלאית משמעותית, וליצור רצף טריטוריאלי של היישוב העברי, על ידי חיבור חיפה לגוש ההתיישבות בין עפולה לבית שאן.
במסגרת המאמץ ליישב את העמק רכשה קק"ל בשנת 1924 כ-30 אלף דונם מהכפרים הערביים על יד נהלל, עליהם הוקמו היישובים שריד, רמת דוד, גבת, כפר ברוך ומשמר העמק.
גרעין הקיבוץ נוסד ב-1922 בשם "קיבוץ השומר הצעיר ב'" בנווה שאנן שבחיפה, על ידי קבוצה של יוצאי 'השומר הצעיר' מגליציה ומיתר חלקי פולין, אשר עלו בתקופת העלייה השלישית.
ב-19 בינואר 1922 נולדה התינוקת הראשונה של הגרעין בבית חולים הדסה בירושלים.
החדשות הגיעו אל חברי הגרעין יומיים לאחר מכן, ב-21 בינואר, והוחלט שתאריך זה יהיה יום ההולדת של הקיבוץ.
בקיץ של שנת 1922 עבר הקיבוץ לנהלל, שם עסקו החברים בייבוש ביצות ובסלילת כבישים.
בנהלל סבלו חלק מחברי הקיבוץ ממחלות ומחסור בפרנסה, אך הדבר לא עצר את הרחבת הקיבוץ.
בשנת 1925 הקיבוץ, אשר מנה כ-60 מבוגרים ושישה ילדים, עבר לעפולה, שהייתה מקום ריכוז למחפשי עבודה ולקיבוצים שהמתינו לקבלת חלקת קרקע להתיישבות.
בעפולה הכירו חברי הקיבוץ את חברי קיבוץ ד' של 'השומר הצעיר', ולאחר מגעים ממושכים התאחדו שני הקיבוצים.
בנובמבר 1926 קיבל הקיבוץ ה"מאוחד" את חלקת ההתיישבות שלו, וב-26 בנובמבר, קבוצת-חלוץ של 12 חברים ושלוש חברות עזבה את עפולה, התיישבה בחאן על תל שוש, על יד הכפר הערבי אבו שושא, והחלה לעבד את האדמה.
בשנה שלאחר מכן נרכשו שתי פרדות וכ-120 דונם של שדות חיטה ושעורה נזרעו ונחרשו, עד שעברה הקבוצה לנקודה הסופית בה הוקם הקיבוץ.
משמר העמק היה ההתיישבות הראשונה בחלקו הדרומי של עמק יזרעאל.
בנובמבר 1928 לאחר ויכוחים החליט הקיבוץ לקבל את הצעתו של מנחם אוסישקין לקרוא לקיבוץ "משמר העמק".
במשך מספר שנים לא היה כביש לקיבוץ והדרך לחיפה עברה בחולות שבחורף היו לבוץ.
בתחילת שנת 1929 תוכנן ביקור של ג'ון רוקפלר הבן בחפירות הארכאולוגיות בתל מגידו, שהוא תרם לחפירתן.
לכבוד הביקור, שלבסוף לא יצא אל הפועל, נסלל כביש 66 מחיפה למגידו שמשמש מאז גם את משמר העמק.
ב-26 באוגוסט 1929, במהלך מאורעות תרפ"ט, הותקף הקיבוץ על ידי המון ערבי מצויד ברובים.
חברי הקיבוץ, יחד עם שוטרים ערבים, הצליחו להדוף את ההמון.
שוטרים בריטים הורו לחברי הקיבוץ להתפנות והבטיחו לדאוג לרכוש, וחברי הקיבוץ התפנו למחרת.
ב-28 באוגוסט הגיעו הערבים לקיבוץ ושרפו את האסם, עקרו עצים, גנבו תירס מהשדות וניפצו שתי מצבות בבית הקברות.
חברי הקיבוץ שבו אליו ב-7 בספטמבר והחלו לבצר אותו, על אף סימני שאלה שעלו בסוכנות לגבי ההתיישבות באזור.
נטישת המקום עוררה פולמוס ציבורי ביישוב העברי.
בתחילת 1930 הצטרף לקיבוץ חלקו השני, אשר שהה עד אז בעפולה, ומנה 85 מבוגרים ו-16 ילדים.
בשנים הבאות נטעו חברי הקיבוץ כ-50,000 עצים, הקימו רפת, שתלו כרם ומספר עצי הדר, חפרו בארות ובנו את שני המבנים הקבועים הראשונים של הקיבוץ: מגדל מים ומבנה בן שתי קומות עשוי בטון, אשר שימש כבית ילדים.
בית הילדים שימש כמוסד החינוכי של הקיבוץ – "שומריה", והמבנה שתוכנן ב-1931 נבנה ב-1937 על ידי חברי הקיבוץ כדי להקל בהוצאות, לאחר שגויסו הכספים.
מיקום המבנה היה על גבעה קטנה ליד הקיבוץ.
כאשר הסתיימה הבנייה, היה בית הילדים אחד המבנים הגדולים ביותר באזור וכונה "הבית הגדול".
אל הקבוצה הצטרפו חלק מאנשי גדוד שומריה.
משמר העמק היה לבסיס של קבוצות התיישבות כבר בשנים הראשונות לקיומו.
ב-1931 קלט הקיבוץ גרעין אמריקאי של השומר הצעיר שמנה 17 חברים.
ב-1936 הקימו בוגרים של תנועת השומר הצעיר גרעין, אשר התיישב במשמר העמק עד שעבר לראשון לציון.
ב-1937 וב-1941 הקים גרעין זה את קיבוץ חצור אשדוד.
בימיו הראשונים של המרד הערבי הגדול בשנת 1936, הקיבוץ היה נתון למתקפות כמעט יומיות, בדרך כלל ירי והצתות.
הכנופיות שבאזור היו תחת פיקודו של אחמד עטיה עוואד ולאחר מותו במרץ 1938 הפיקוד עבר ליוסוף אבו דורה.
הנציב העליון ארתור ווקופ ביקר בקיבוץ, החליט למנות 15 מחברי הקיבוץ כשומרים וחימש אותם בנשק קל.
מכיוון שהמצב החמיר באוגוסט 1936, הממשלה הבריטית שלחה 60 חיילים בריטים לשמור על הקיבוץ ובאוקטובר 1936 ההתקפות נפסקו.
במהלך ההתקפות על הקיבוץ נשרפו עשרות אלפי עצים.
המשורר אורי צבי גרינברג הביע ביקורת על חברי משמר העמק על שלא לקחו את החוק לידם כתגובה להתקפות וחיבר שיר על הקיבוץ, שבו שינה את שם הקיבוץ מ"משמר העמק" ל"הפקר העמק".
ב-2 בפברואר 1938 אברהם גולדשלגר, חבר הקיבוץ ומדריך בקיבוץ עין השופט, נרצח על ידי תושבי אל-כַּפְרֵין אשר ארבו לו ולשני חברי קיבוץ עין השופט אשר ליוו אותו.
אחד היורים נתפס והוצא להורג.
במהלך אותן השנים אנשי הפלמ"ח השתמשו בעצים של יער משמר העמק כדי להסתיר את בסיס האימונים העיקרי שלהם, ובמקביל עבדו בקיבוץ.
בסתיו 1942 במהלך מלחמת העולם השנייה, היה חשש מפני ניצחון גרמני במזרח התיכון.
הצבא הבריטי השתמש במשמר העמק כבסיס אימונים.