tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יש שטוענים שאנשים קנאים משתמשים בכישוף, או שכישוף הוא צורה קיצונית של קנאה שמאפשר למכשפה "להרוויח" על חשבונם של אחרים.
קנאה יכולה להיות לגבי כסף, ילדים, מכוניות, פלאפונים ועוד.
מעשי הכישוף נוטים לחשוף את אי השוויון ומתחים שונים בין אנשים ובעיקר בין קרובי משפחה.
המכשפה יכולה להשתמש במכריה השונים (כמו למשל Chanti, Thikoloshe- פירוט בהמשך) כדי לגנוב, לאנוס ולהרוג אנשים על ידי שתיית דמם.
אמונות ומנהגי כישוף אפריקאים מצליחים בדרכים יצירתיות להשתלב במציאות פוסט קולוניאלית.
ילידי שבט הקוזה נהגו לספר סיפורי כישוף שהכילו מעשים זדוניים של המכשפה.
לפי הסיפורים המכשפים היו הצ'אנטי שדומה לנחש, טיקולושה שדומה לחיה דמוית קוף ולממלבו שדומה לבתולת ים (פירוט על צ'אנטי וטיקולשה בהמשך).
בקרב האפריקאים (בעיקר משבט הקוזה) שחיים בדרום אפריקה (בעיקר בקייפטאון), מקובל להאמין שהצ'אנטי הוא דמוי נחש שהמכשפה שומרת בתוך הרחם או הנרתיק שלה.
לדברי Hunter (1979), הצ'אנטי חי במים, למשל בנחל או נהר.
לפני שהמכשפה מקיימת יחסי מין, היא מוציאה את הנחש מהנרתיק או מהרחם.
על מנת לעשות פעולה זו מבלי שאיש יבחין בכך, היא בדרך כלל תגיד לגבר שהיא צריכה להתפנות ותלך לשירותים.
בשירותים היא תוציא את הנחש ותחביא אותו במקום כלשהו.
לאחר קיום יחסי המין המכשפה תחזור לשירותים כדי להביא את הנחש.
יש מקרים בהם המכשפה משאירה את הנחש בתוך הנרתיק או הרחם בזמן קיום יחסי המין, הנחש פותח את פיו והזרע נשפך לתוכו ולא לתוך גופה של המכשפה.
דבר זה יכול להסביר מדוע מכשפות נכנסות להריון לעיתים רחוקות.
במקרה והמכשפה נכנסת להריון, הנחש יסיים את ההריון על ידי אכילת העובר.
מקובל להאמין שהצ'אנטי שומר על חוזקה ועושרה של המכשפה.
המכשפה מקבלת כסף או דברים אחרים באמצעות מין, אך לא צריכה לחלוק את עושרה עם אחרים.
משמעות הצ'אנטי הוא קיום יחסי מין והתעשרות דרכם, ללא הסיכון של חלוקת הכסף עם קרובי משפחה או ילדי המכשפה.
בקרב האפריקאים (בעיקר משבט הקוזה) שחיים בדרום אפריקה (בעיקר בקייפטאון), מסופר על טיקולושה, שהיה יצור שעיר ומתועב, דומה לקוף וגודלו כשל ילד.
ליצור זה היה איבר מין גדול מאוד, ישבן אחד ודיבור מעוות.
הוא נהג להחזיק מקל בידו האחת, ובשנייה קמע קסם שגרם לו להיות בלתי נראה.
נאמר שטיקולושה היה יונק מהמכשפה והיה מקיים איתה קשר מיני.
הטיקולושה היה גונב בעיקר כסף וניסה לקיים יחסי מין עם נשים בזמן שנתן.
כדי למנוע זאת נשים היו מגביהות את מיטתן או ישנות בתנוחות שונות כדי להקשות עליו.
למרות שהאמונה היא שהטיקולושה היה מזיק בעיקרו, סיפורים עליו היו גם מלווים בצחוק.
לטיקולושה הייתה התנהגות של ילד, ולמרות שהתנהגותו הייתה זדונית ומרושעת, הוא לעיתים נדירות גרם למוות.
סווטו הוא היישוב העירוני השחור העיקרי בדרום אפריקה, נבנה למגורים עבור האנשים השחורים שעבדו ביוהנסבורג.
בסווטו גרים אנשים ממגוון אתני רחב וממעמד כלכלי חברתי מגוון.
האנשים שגרים בסווטו קוראים לעצמם "Sowetans", ומדברים בניב "Soweto Style" שמשלב חיבור בין מקורות אפריקאים, אירופיים ואמריקאים.
האוכלוסייה בסווטו מונה בין 1 ל-4 מיליון איש.
המקום נראה מצד אחד כעיר מלאה באנשים זרים, ומצד שני כמו מספר כפרים עם שכנים שמכירים זה את זה במשך דורות ומרכיבים קהילה סולידרית.
הרשתות הללו של העיר מאפשרת לכישוף להתפתח במלוא עצמתו.
כישוף הוא חלק מהיום יום בין אם זה מוזכר בבדיחות או רכילות.
כישוף אינו נתפס באותה הצורה על ידי כל ה-"Sowetans".
חלק מתייחסים לכישוף בצורת רכילות, צחוק ואמירות זדון, אך יש שמתייחסים לכישוף כמקור לרוב הבעיות ובכובד ראש.
עם סיום שלטון האפרטהייד, חלו שני שינויים מהותיים בחיי היומיום בסווטו.
השינוי הראשון הוא שניתנו הזדמנויות פוליטיות בממשלה לאפריקאים והכלכלה נפתחה במהירות, דבר שהוביל להגדלת אי השוויון באוכלוסייה.
אולם למרות שההזדמנויות גדלו, ההזדמנויות של השלטון הדמוקרטי לא התממשו עבור המעמד הבינוני השחור החדש ועבור רוב האוכלוסייה (שיעור האבטלה נשאר גבוה, אחוזי עוני ופשע גבוהים, מחוסרי דיור ועוד).
עבור אלו החיים בסווטו התנגדות לפחד ממכשפות יכולה להיות מאוד קשה.
זה לא מפני שאנשים בורים או מאמינים באמונות טפלות, אלא בעיקר מכיוון שמראשית חייהם הם חיו במערכות יחסים עם אנשים בלתי נראים וכוחות סמויים לרוע, וקיימת מידה רבה של סבל וחוסר מזל שצריך לטפל בהם.
כוחות הרשע הם רבים ומגוונים.
לא פעם אנשים כושפו על ידי מכשפות ומוצאים עצמם נאבקים במשך כל חייהם להסיר את קללת הכישוף, מרפאים מסורתיים שנאבקים במשך שנים להסיר קללות כישוף מאנשים או מאזורים שונים במדינה ועוד.
קיים מתח בין המדינה הדמוקרטית שהתפתחה בדרום אפריקה לבין כוחם הבלתי מעורער של המכשפות שמטילות אימתן על תושבים רבים בקרב אפריקה.
בקרב תושבי העיר אפוטו (Effutu) בדרום גאנה רווחת האמונה בכישוף, והאשמות כלפי מכשפות הן יחסית נדירות.
אדם שמרגיש שהוא כושף עשוי לבקש הגנה מפני התוקף על ידי התייעצות עם כהן מסורתי (Okomfo), שייעץ בנוגע לתרופה כנגד הכישוף.
רוב הכהנים מצמצמים את פעילותם במתן הגנה זו אבל יש כאלו שיכולים לעשות יותר מאשר רק להרתיע את המכשפות.
התרופות של הכהנים נגד מכשפות הן חזקות מאוד, כך שמי שבא במגע איתן הופך לחולה ויכול להירפא מכך רק על ידי וידוי אצל הכומר.
Tigare היא כת שנמצאת בחלק הצפוני של חוף השנהב שהגיחה במהלך הרבעון השני של המאה הנוכחית והגיעה לאפוטו סביב 1948. הכת היא מודרנית ועוסקת בכישוף.
כיום ישנם שני סניפים של כת ה-Tigare שפועלים ב-Winneba, העיר הראשית של הצ'יף (המנהיג).
חשיבותה של הכת פחתה בשנים האחרונות.
רוב תושבי אפוטו מאמינים שכוחות הכישוף עוברים בירושה מההורים (האב כמו גם האם) ושהמכשפה בעיקר פועלת בשעות הלילה, כשהרוח שלה (Sunsum) עוזבת את גופה כשהיא ישנה.
מורגש שלמכשפות בדרך כלל אין (או יש מעט) שליטה על הפעולות שהן עושות ושלעיתים הן היו רוצות להיפטר מהכוחות שלהן.
טיפול במכשפות שרוצות להיפטר מהכוחות שלהן נעשה בדרך כלל על ידי כמרים מסורתיים או נביאים מקומיים ולוקח זמן רב.
עלות הטיפול לרוב באחריות הבעל של המכשפה ובסיוע של שאר קרובי משפחה.
לא כהני הדת ולא הנביאים המקומיים יכולים להבטיח ריפוי מלא ויעיל במקרים מסוג זה.
הנביאים רואים בכישוף כעדות לכוחו של השטן לזהם את אלו שמחשבותיהם ולבבותיהם אינם טהורים.
באמצעות גירוש שדים ניתן לסלק את הכוח, אך הוא עשוי לחזור אם האדם לא שומר על ההגנה הרוחנית שלו בצורה טובה ומספקת.
מרבית העוסקים במעשי כשפים הן נשים, ומקובל להאמין (זה נתמך על ידי הווידויים שלהן), שפעולות הכישוף שלהן הן תמיד הרסניות ואנטי חברתיות.
בתוך הודאותיהן נטען לא פעם שהן גרמו למוות או מחלה של ילדים (בדרך כלל לילדיהן האישיים ולעיתים לילדי האחים או האחיות שלהן) באמצעות בליעה של הנשמה הרוחנית של הקורבן (Nkra).
לעיתים רחוקות בעלים, סבים או הורים מוזכרים כמטרות כישוף על ידי מכשפות.
לעומת זאת, ילדים שהם מכשפים או מכשפות נוטים לכלול כמעט את כל הקרובים שלהן (חברים, מכרים מבית הספר ועוד) כמטרות כישוף וקורבנות.
בניגוד לכישוף ההרסני של נשים וילדים, הגברים המכשפים נחשבים למועילים מבחינה חברתית.
רוב הגברים המכשפים נוטים לומר שהם מתנהגים כעורכי דין ומגנים על הקורבנות.
מכשפות אפוטו מספרות שהן מחקות את התנועה של בעלי החיים כשהן מחפשות את הטרף שלהן (למשל באמצעות זחילה).
הן יכולות גם להופיע בשמים עם אורות מהבהבים, ומדי פעם הן עשויות להפוך עצמן לכמעט בלתי נראות.
המטרות של מכשפות אפוטו הן בעיקר ילדים, דבר אשר שונה מה"קורבן הטיפוסי" במדינות מזרח אפריקה.
קורבנות של בעלים, דודים, הורים הם נדירים באפוטו.
בעשורים האחרונים משוכנעים בגאנה כי הכישוף חדר לדרגים הגבוהים של הפוליטיקה הלאומית.
בקניה קיים חוק משנת 1925 שמגדיר את היחס המשפטי כלפי כישוף.
בקניה כמו גם במדינות נוספות באפריקה כגון טנזניה ודרום אפריקה, הממשלה מתמודדת עם הדרישות של הציבור לפעולות אקטיביות יזומות כנגד מכשפות וכישוף (כגון חוקי לינץ').
בעשורים האחרונים כישוף חדר לתודעה הפוליטית והעממית, אך החוק עדיין מפגר מאחור.
כישוף בקניה הקולוניאלית היה שונה מאירופה המודרנית וממרכז אפריקה.
המכשפות הנאשמות לא היו תמיד נשים, קשישות, עניות ושוליות בחברה.
חלקן היו חזקות ועשירות, בין היתר בגלל היותן מכשפות.
בשונה ממדינות דרומיות באפריקה, המכשפות בקניה לרוב לא היו עפות באוויר וצורתן לא הייתה כשל חיה, אך הן בהחלט יכולות להרוג ולפגוע ביצורים חיים ולהפריע להתנהלות הטבע (על ידי הגבלת גשם למשל).
המכשפות היו שונות מאנשים רגילים אך ההבדל היה פסיכולוגי.
המכשפות בקניה נתפסו כנשים או גברים שבנפשותיהם היו כשלים אנושיים שמשכו אותם לכישוף ואפשרו להם להרוג ללא נקיפות מצפון.
המכשפות נשפטו בחומרה והמנהגים תמכו בהריגתן או בגירושן.
המכשפות הציבו אתגר מרכזי לסמכות הקולוניאלית של השלטון בקניה.
סיפור משנת 1930 מתאר שבאזור מרוחק במחוז ברינגו, הגיעו שלושה גברים לבקתה בשעת לילה ודפקו על הדלת.
כשהדייר בבקתה פתח להם את דלתו, שניים מהגברים הכו אותו, ריסקו את הגולגולת שלו ולבסוף הרגו אותו.
לאחר מכן הם עזבו ונטשו את הגופה בבקתה.
מאוחר יותר אחד מהגברים (בשם לוקויגוט) נעצר וסיפר את המקרה.
שלושת הגברים היו שלושה אחים והאדם שהם הרגו היה מכשף שהרג על ידי כישוף את שני אחיהם ואת האחיין שלהם.
כדי לא למות גם, החליטו שלושת האחים להציל עצמם על ידי הריגת המכשף.
אף על פי שלא היה ספק בסיפורו, הואשם לוקויגוט ברצח ונידון למוות.
הערעור שהגיש נדחה אך ניצל מהתליין על ידי חנינה.
השלטון הקולוניאלי בקניה מעולם לא הצליח לפתור את הקונפליקטים בסוגיית הכישוף, מצד אחד קיימת אשמה מוסרית וחוקית ומצד שני קיים הרצון לשמור על הצדק, דרישות החוק והליך הוגן.
סכסוכים היו בלתי נמנעים בכל מקום בו הושתתה מערכת משפטית זרה, וכישוף במיוחד הציב קשיים ייחודיים.
הממשלה נאלצה לנקוט בצעדים כלפי שני הצדדים, המכשפות ואלו שהרגו את המכשפות.
אלו שהרגו את המכשפות נתפסו כאיום על שלטון החוק והסדר הקולוניאלי.
הריגתן של מכשפות חשודות הייתה אתגר לכוח המונופולי של השלטון הקולוניאלי בקניה.
אם הממשלה הייתה מתייחסת להגנה מקומית ממכשפות כ"רצח פשוט", היא זו שהייתה צריכה לקחת על עצמה את המשימה להגן על הקהילה מפני מכשפות.
החקיקה נגד כישוף הייתה בין היתר תולדה ישירה של הוראות העונשין נגד רצח.
בעוד שלא היה קשה להעמיד לדין ולהרשיע את רוצחי המכשפות לפי החוק העונשין, היה זה יותר כדי להבטיח הרשעה לכישוף על פי החוק.
בפועל מצב זה הוביל לכך שפעולות הממשלה נראו כתומכות ומגנות על המכשפות ולא על הקהילה.
פקודה כנגד פעולות הכישוף בקניה נחקקה לראשונה על ידי השלטון הקולוניאלי בשנת 1909, תוקנה בשנת 1918 ונוסחה מחדש בשנת 1925. הפקודה משנת 1909 התייחסה לשלוש עבירות פליליות.
הראשונה מוזכרת בסעיף 2- "תביעה להיות מכשפה או להעמיד פנים בשימוש בכל סוג של כוח על טבעי למטרות רווח".
העבירה השנייה מתוך סעיף 3 היא "לייעץ לאחרים כיצד להשתמש בכישוף או לספק מגוון אמצי התחזות של כישוף".
העבירה השלישית מסעיף 4 היא "להשתמש באמצעים כדי לפגוע באדם או רכוש".
העונשים המקסימליים לעבירות אלו היו בהתאמה, לסעיף 2 העונש המקסימלי הוא מאסר של שנה אחת, ולסעיפים 3 ו-4 המאסר המקסימלי היה עד לעשר שנים.
החסרונות הברורים של החוקים הללו התבהרו במהירות מכיוון שלפקודה חסרה הגדרה ברורה וברוב המקרים הפקודה נכשלה בניסיונה לבסס הוכחות הגיוניות למעשי הכישוף.
מתוך כך החליטו לתקן את החוק בשנת 1918 וחידדו את ההגדרות שיובילו להוכחה משפטית ברורה יותר.
במקום "מטרת רווח" שנכתבה בסעיף 2, נכתב "גרימת פחד, מטרד או פציעה".
סעיף 4 חודד ל"פגיעה בראש, באדם או ברכוש".
תיקון החוק הקל על העמדת המכשפות לדין וניסה לצמצם את הפגיעה באוכלוסייה.
החקיקה כנגד הכישוף בקניה נכשלה מתחילתה.
שישה חודשים לאחר החקיקה דווח על שני מקרי רצח נוספים, ובמהלך התקופה הקולוניאלית הועלו לדין משפטים בקביעות, כאשר קהילות ויחידים בציבור החלו לחפש פתרונות משל עצמם למרות הפקודות של השלטון הקולוניאלי להביא את המקרים לבית המשפט.
החקיקה בתחום לא הצליחה להרתיע מכשפות ולא הרגיעה את החרדה הציבורית שהצטברה.
עם החרמת צורות ההתנגדות המקומיות נראה כי המכשפות בקניה פעלו עם פטור מענישה והתפארו בחסינותן.
בהיעדר נתונים סטטיסטים, לא ניתן לדעת כמה מהן הגיעו בסופו של דבר לבית המשפט.
בשנת 1925 תיקון פקודת הכישוף שיקף את החששות שהיו לשלטון הקולוניאלי מסוגיית הכישוף ומרכזיותה שערערה את השלטון.
עקב כך הממשלה החמירה את העונשים על עבירות בנושא כישוף ונקטה בפעולות נוספות כדי לאכוף את הסוגיה (הצמידה מעקב צמוד למכשפות, גירוש מהמדינה ועוד) .החל משנת 1933 ניתנה לשופטים המקומיים האפשרות לשפוט במקרי כישוף (עד אז תחום שיפוטם הוגבל בעיקר למקרים שעסקו בחוק והמנהג המקומי).
התביעות המשפטיות לא היו רבות, ובתי המשפט האפריקאים המקומיים היו אלו שנשאו את הנטל העיקרי של החלת הפקודה.
בתקופה זו היה ניסיון לשנות את החקיקה כך שתוכל לתת הגנה רבה יותר על אף מגבלותיה לאוכלוסייה המקומית.
עם זאת, החוק לא הצליח להרתיע בצורה משמעותית את המכשפות והעניש בצורה יעילה למדי את אלו שהרגו אותן.
כישוף אמנם היה חדש לבתי המשפט המקומיים אך הכרעה בסוגיות של רצח לא היו חדשים כלל, ולכן המקרים היו יחסית פשוטים לשפיטה (לעיתים רחוקות היו ויכוחים בנוגע לעובדות).
היה מספר רב של נאשמים שקיבלו גזר דין מוות.
מהות הבעיה הייתה בחוסר ההתאמה בין כישוף (הן באמונה והן בפרקטיקה) לבין חוק המשפט האנגלי המקובל.
שאלת "ההיגיון" עמדה במרכז הקושי בהעמדתם של רוצחים לדין.
פקידים קולוניאליים התקשו לקבל את המציאות של אמונות אפריקאיות בקיומם של כוחות על- טבעיים.
העבירות היו חייבות להיות מוכחות בבית המשפט על פי תקן ראיות שלא לקח בחשבון את האמונה האפריקאית שנתנה לפעולות את משמעותן.
למרות כל אלו בבית המשפט העליון סירבו לשנות את פרשנותם לחוק.
תחום הכישוף נפוץ מאוד בקמרון.
באזור שנקרא מאקה שנמצא במזרח קמרון, בתי המשפט החלו משנת 1980 בהרשעת מכשפות והטלת עונשים כבדים על מעשי כישוף, כגון מאסר עד עשר שנים וקנסות כבדים.
בחלקים רבים של דרום ומערב קמרון יש תסיסה רבה סביב צורה חדשה ומודרנית של כישוף שנקראת "Famla" או "Ekong" שהתפשטה בעיקר לאחר התקופה הקולוניאלית ובקשר הדוק לצורות חדשות של עושר שהתפתחו.
המכשפות לא אמורות לטרוף את קורבנותיהן (כמו בצורות אחרות של כישוף) אלא להפוך אותם למעין זומבים (אנשים רדומים חסרי מרץ) כדי למכור אותם או להעביד אותם.
צורת כישוף חדשה זו מתקשרת ישירות לקפיטליזם, ואמורה להיות "הסוד" שמאחורי עושרם של יזמים חדשים.
השמועות מספרות שמכשפות מסוג זה רוכשות גם ממדים גלובליים (לחלק מכנופיות הכישוף הללו יש מטה באירופה).
גורם יוצא דופן שיכול להסביר את חוסנן של המכשפות בהקשרים מודרניים הוא קיומו של קשר מתמשך בין כישוף לקרבה משפחתית בחלקים רבים של אפריקה.
צורת הכישוף מתוך הבית מתוארת כצורת הכישוף המסוכנת ביותר.
בעיר דואלה בקמרון, בקרב אנשים שחיו בעיר במשך דורות, מקור התפתחות הכישוף צמח בתוך המשפחה.
במקרים רבים כישוף מייצג את הצד האפל של קרבה משפחתית.
כישוף משקף את הרעיון המפחיד שיש אלימות ותוקפנות נסתרת בתוך גבולות המשפחה, במקום בו אמור להיות אמון וסולידריות.
בכל הקשור לכישוף פעמים רבות יש קושי בהבחנה בין טוב לרע, בין מוסרי ללא מוסרי.
המשפחה באפריקה נותרה הבסיס לכל החיים החברתיים.
אי אפשר לחיות בלי המשפחה, אך האינטימיות המשפחתית טומנת בחובה גם סכנה.
רגשות של קנאה ותוקפנות קיימים גם בתוך התא המשפחתי שעליו צריך לסמוך, וזה מוביל לחוסר יציבות ולקושי בהתמודדות עם האיום הפנימי שהופך לאפל.
הלחץ שמפעילה המדינה על מנת להתערב בענייני כישוף משתנה מאזור לאזור.
מקרים של הרשעת מכשפות על ידי בתי משפט ממלכתיים הגיעו בעיקר מהפרובינציה המזרחית (חלק מבודד יחסית של אזור היער הדרומי, שנחשב לרוב כמקום שופע כישוף).
עם זאת, גם באזורים אחרים של קמרון גובר הלחץ על המדינה להתערב בסוגיה זו.
הסיבה שבעקבותיה החלו בשנות ה-80 של המאה הקודמת לשנות את המדיניות כלפי סוגיית הכישוף נעוצה בשינויים פוליטיים וכלכליים שחוותה המדינה.
ייתכן שהחשש שהלך וגדל כלפי הכישוף הוא תולדה של השגשוג היחסי שהיה באזור, שהוביל להגדלת הפערים החברתיים ואי השוויון בכפרים (בעיקר באזור המזרחי).
נוצר פער משמעותי בין חקלאים ומשפחות שיכלו לשלוח את ילדיהם לבתי הספר ולאפשר להם הזדמנויות חדשות אל מול שאר האוכלוסייה שלא יכלה להרשות זאת לעצמה, וזה הגדיל את אי השוויון.
נוסף לסיבה זו, הלחץ על המדינה להתערב בענייני הכישוף מקומיים הושפע גם מפני שקהילות מקומיות לא הצליחו עוד ליצור מנגנונים משל עצמן להתמודד עם התסיסה הגוברת של כישוף.
התמוטטות המנגנונים המקומיים חיזקה את הלחץ על המדינה להתערב ולנקוט פעילויות אקטיביות כנגד כישוף.
השח'ור הוא המאגיה הערבית הצפון אפריקאית ודרכי פעולתו הם על ידי שינוי תנאי הסביבה של האנשים שהאדם שעוסק בכשפים מעוניין להרע להם.
בצפון אפריקה היו נשים שעסקו בשח'ור והן היו מכונות "שח'רה".
מבחינה תאורטית ישנה הבחנה בין שני סוגי כישוף: הראשון הוא השח'ור, שמתייחס בעיקר לתערובות של חומרים טמאים (למשל תערובת של שערות וציפורניים).
הסוג השני נקרא "תאקף" שפירושו קשירה.
כישוף זה מטרתו למנוע ממישהו להתאהב במישהי או לגרום להתאהבות.
העולם הנשי המאגי היווה סוג של תפילה.
מרבית הנשים לא הלכו לבית הכנסת ולבית הספר ולכן לא דיברו בשפת הקודש.
ביטוין היה באמצעות הטקסים הללו בשפה הערבית.
ה"בח'ור" פירושו שרפים שמהווים חומר לקטורת.
הבחור מכיל בתוכו מספר טקסים למטרת טיהור, שמירה וטיפול, כגון טקס שמירה על הבית למניעת עין הרע וטקס למטרת ריפוי חולים או כששורר מצב לא טוב.
הטקס מתנהל על ידי הליכה עם כד ובו קטורת שמפיצה עשן ברחבי החלל ובמהלכו אומרים משפטים כגון: "שלא יאונה לנו כל רע", שיהיו לנו חיים בריאים ומלאים בטוב" ועוד.
טקס הבח'ור נפוץ בקרב יוצאי צפון אפריקה ומתקיים עד היום בקרב אוכלוסייה זו בישראל.
טקסי הבחור בארץ יקרים מאוד ולכן מרביתם נערכים כחלק מטקסי סולחה שיכולים להימשך בין שעות לימים שלמים.
טובי צביה במאמרה מתארת את עולמה של האישה בקהילות היהודיות בדרום תוניסיה במחצית הראשונה של המאה ה-20. לטענתה העולם הרפואי של הנשים סבב סביב הדת.
הגברים היו אחראים על הדת הפורמלית בעוד הנשים יצרו דת שהיא "נשית", "ביתית" (נותנת ביטוי לעולם ולהתנסות החיים הנשית) והכילה בתוכה אמונות עממיות.
טובי מתייחסת לשלושה סוגי נשים מרפאות שהיו בתוניסיה.
הראשונה מכונה "סחארה" והיא העוסקת בכישוף.
השנייה מכונה "דגאזה" והיא מגדת עתידות (בעיקר בנושאי חתונה, פרנסה ועוד).
השלישית נקראת "לואדה" והיא אמונה על טקסי הסרת עין הרע ותפקידה הוא של מרפאה.
במהלך הטקס נאמרות תפילות לחש.
הלואדה מבצעת שני טקסים, הראשון הוא טקס באמצעות גרגירי מלח והשני הוא טקס עם שימוש בצעיף או מטפחת ששייכים לחולה (ואת הצעיף/ מטפחת הייתה הלואדה מסובבת מעל לראשו של החולה).
נוסף לפעולות אלו היו פעולות מאגיות להשגת אהבה על ידי תפילות לחש ששימשו את הנשים להשגת אהבה של בעל או של גבר אחר שחשקו בו.
טקסי האהבה מגוונים וביניהם היו טקסים למטרת זירוז הבאתו של בן זוג לנערה צעירה ועוד.
פולחן נוסף שנפוץ היה בצפון אפריקה בפרט הוא ה"תקאן".
מנהג זה קיים עד היום והשימוש הנפוץ בו מיועד לשמירת בתולי הנערה לפני החתונה.
על אף המסורתיות הרבה והעובדה שהנשים כמעט ולא יצאו מבתיהן, קיומו של מנהג זה היה חשוב ומשמעותי.
קיום התקאף לפני החתונה מיועד לשמור על בני הזוג מכל כישוף, למנוע מהם לקיים יחסי מין לפני החתונה ולמנוע מאויבים לפגוע בבני הזוג.
ספרות המאגיה מהמאה החמש עשרה ואילך מתארת סוגי שדים ודרכים להילחם בהם או לפייסם.
החיבור המפורסם בקרב העוסקים במאגיה הוא "מפתח שלמה", שככל הנראה נכתב בספרד לפני המאה החמש עשרה, אך הוא מתייחס לשלמה המלך.
בכתב היד הקדום ביותר של ספר זה, מוזכר השד "מימון השחור בארץ המערב" (ארץ המערב= צפון אפריקה).
השד מציג עצמו בספר זה: "אני פלוני מימון הגדול אשר בידי מפתחות המלבושים והאוצרות".
על פי כתב היד שכנראה הגיע ממרוקו מהמאה השש עשרה, ערכו סעודה למלך מימון ולבת זוגו, שנקראה "מימונה".
במשך דורות רבים חוגגים יהודי מרוקו את חג ה"מימונה" באסרו-חג של פסח.
אחת הסיבות שחוגגים את המימונה היא למטרת חגיגה לכבוד מימון, מלך גדול ממלכי השדים.
מתוך ספרו של רבי אליהו בעל שם, "תולדות אדם": "...כל רוח רע ופגע רע ומקרה רע, כל מה שהפה יוכל לדבר והלב לחשוב הן מחמת כישוף או מחמת עין הרע..
הן מכת מימון בן נח הן מכת לילית...
כולם יתרחקו מן האיש פלוני..
ומעתה ועד עולם אמן סלה".
רבי אליהו בעל שם וספרו מקורם באשכנז, אך מימון מלך השדים היה גדול ומפורסם מאשכנז ועד לתימן, ומקורו בצפון אפריקה.
הידיעות עליו הגיעו לאשכנז דרך מקובלים מספרד.
הכרת שמות השדים, פעולותיהם ודרכי המלחמה בהם נתפסה כפיקוח נפש.
מסופר על מימון שטבעו הוא "להוליד מחלוקות ושנאה ומחשבות רעות, ולתת עופרת כפי החפץ להרוג מי שיהיה להאביד".
הדרכים להילחם בשדים המזיקים היו באמצעות מלחמה בהם על ידי שמות וצירופי שמות קדושים, על ידי השבעות ועל ידי היכרויות עם נקודות התורפה שלהם.
בדרך זו הלכו החכמים, הצדיקים והקדושים.
הדרך הנוספת להילחם בשדים הייתה באמצעות שידולם ופיוסם.
בדרך זו הלכו לרוב פשוטי העם, ובייחוד הנשים (עד ימינו).
אחד המנהגים לפיוס השדים היה עריכת סעודה עבורם וזה היה נפוץ בקרב יהודים ונכרים בימי הביניים.
יוצאי ספרד היו מכנים פעולה זו בשם "אינדולקו" שפירושה המתקה (לשדים).
אחת הדוגמאות לעריכת השולחן לסעודה למטרת פיוס השדים היא חגיגת המימונה, שהייתה נהוגה אצל יהודי מרוקו ונפוצה עד היום.
בביולוגיה של התא, כישור החלוקה מתייחס למבנה שלד התא של תאים איקריוטים שנוצר במהלך חלוקת התא כדי להפריד את הכרומטידות האחיות בין תאי הבת.
זה יכול להיות כישור חלוקה במהלך מיטוזה, תהליך המייצר תאי בת זהים גנטית, או כישור חלוקה במהלך מיוזה, תהליך המייצר גמטות עם מחצית ממספר הכרומוזומים של תא האב.
מלבד הכרומוזומים, כישור החלוקה מורכב ממאות חלבונים.
כישור החלוקה מתפרק בשלב הטלופאזה במיטוזה, כשאין בו כבר צורך.
כירורגית אם ועובר היא ענף כירורגיה מתקדם המתמקד בניתוחים בעובר תוך כדי ההיריון.
הענף התפתח במטרה להפחית את הפגמים והמומים איתם התינוקות מגיעים לעולם, בפרט משום שרבים ממומים אלו מתפתחים במהירות מרגע הלידה והופכים לסיכונים לנכות ואפילו מוות.את הבעיות של העוברים אפשר לגלות דרך בדיקת אולטרסאונד או בדיקת מי שפיר ובדרך כלל מטפלים בהם בניתוח בהרדמה כללית של האם.
כירורגית אם ועובר התחילה באוניברסיטת קליפורניה, סן פרנסיסקו (UCSF), שם פותחו לראשונה טכניקות לניתוח עוברים.
בתחילת שנות השמונים בוצע ניתוח העובר המוצלח הראשון על ידי המנתח ד"ר מייקל הריסון.
לעובר, שהיה אחד מתוך שניים בריחמה של האם, הייתה חסימה בשלפוחית שמנעה משתן לעבור.
וכתוצאה מכך, בטנו של העובר הייתה נפוחה מאוד, חלל החזה שלו נדחס, והריאות שלו שעדיין התפתחו איימו לגרום להרס הכליות.
הריסון פתח חתך קטן בבטנו של העובר והכניס צנתר מותאם אישית לשלפוחית שלו תוך כדי שהוא מנסה לשמור על האם ועל אחותו התאומה של העובר חיות.
ניתוח זה השרה מוטיבציה בקרב רופאים מכל רחבי העולם ליצור טכניקות חדשות, והטכניקות החדשות האלו הצילו אלפי עוברים ואימהות בשנים לאחר מכן.
ואין ספק שהן יצילו עוד רבים בעתיד.
ישנם שלושה סוגים בסיסיים של ניתוח העובר.
הסוג הראשון הוא הישן ביותר, והוא ניתוח עובר פתוח בו פותחים את הרחם ומנתחים את העובר ישירות.
סוג ניתוח זה נקרא גם ניתוח פולשני מכיוון שהחתכים הנצרכים לביצוע הניתוח הם גדולים.
כתוצאה מכך גדל הסיכון בניתוח ליותר סיבוכים ואובדן דם.
טרטומה בעצם הזנב הוא דוגמה למצב שבשבילו נצרך ניתוח פולשני.
בניתוח פותחים את הרחם כדי להגיע לעובר, פותחים את העובר, חותכים את כלי הדם המחברים בין העובר לגידול ותופרים בחזרה.
בסוג השני נכללים ניתוחים לא פולשניים שהם ניתוחים בהם החתכים מינימליים.
במקרים אלו הניתוח פחות מסוכן ומשאיר למטופל פחות צלקות.
הניתוחים הלא פולשניים מתחלקים לשני הסוגים הבסיסיים הנוספים של ניתוח העובר.
הסוג הבסיסי השני הוא ניתוח מינימלי פולשני, שבו נעשה שימוש בפוטוסקופיה.
בשיטה זו נעזרים באנדוסקופ, עם סיבים אופטיים ואולטרסאונד כדי לראות את העובר ולטפל בו למשל כמו בהצטברות נוזלים בחדרי המוח (הידרוצפלוס או ציסטה תוך מוחית).
הצטברות הנוזלים יכולה לפגוע בהתפתחות המוח של העובר, מה שעלול לגרום לדרגות שונות של פיגור, להפרעות מוטוריות ועוד.
בניתוח משתמשים באנדוסקופ לפתיחת מעקפים וחסימות.
הסוג השלישי הוא הכי פחות פולשני, וכולל הצבת קטטר בחלקים שונים של העובר לניקוז הצטברות של נוזל בעזרת אולטרסאונד למשל כשיש חסימה בדרכי השתן שיכולה לגרום נזק לכליות מחדירים קטטר המחבר בין שלפוחית השתן לרחם.
זה בין הניתוחים הכי נפוצים שיש לעובר כיום.
הצטברות נוזלים בחלל החזה – הנוזל מצטבר בחלל בית החזה ולא מאפשר לריאות להתפתח.
הדרך לטפל בכך היא להחדיר מחט בעזרת אולטרסאונד, שתנקז את הנוזל ותמנע פגיעה ריאתית.
תסמונת מעבר דם בין עוברים – בהריון תאומים, ייתכן מצב בו העוברים לא חולקים כמויות שוות של אספקת דם של השליה.
תסמונת זו מתרחשת כאשר התאומים חולקים שלייה אחת (תאומים זהים, שלישיות או יותר).
העוברים בתסמונת קרויים "המקבל" ו"התורם" ושניהם מצויים בסכנה.
"המקבל" הוא זה שמקבל זרימת דם גדולה יותר ממה שצריך, וכך נוצר עומס המערכת שלו שיכול להוביל לאי ספיקת לב ומוות., "התורם" מקבל פחות מידי דם ובסכנת מוות כתוצאה מאנמיה קשה.
אחד מהפתרונות לתסמונת הזאת הוא ניתוח לייזר הסוגר את החיבור בין כלי הדם של העוברים.
אחרי הניתוח לעוברים יש בערך סיכויי של 60% לשרוד.
תסמונת הלב השמאלית היפופלאסטית – מצב לב קריטי שמונע מהדם לחזור מהריאות של העובר לשאר הגוף מפני שהזרימה שלו מהירה מדי.
בניתוח מוכנס מכשיר זעיר בלב העובר כדי להוריד את זרם הדם ולחזק את העובר בשביל שניתן יהיה לנתחו ניתוח לב פתוח לאחר הלידה.
ספינה ביפידה (spina bifida) – מצב בו יש אזור בעמוד השדרה שנותר פתוח במהלך התפתחות העובר והעצבים של חוט השדרה נשארים חשופים, ככל הנראה החומרים המצויים במי השפיר פוגעים בעצבים החשופים וגורם לפגיעה מוטורית מאזור הפגיעה ומטה ופיגור שכלי.
לספינה ביפידה יש 3 סוגים עיקריים: מיאלומנינגוסיל שבו שק של נוזל המכיל חלק מחוט השדרה והעצבים מגיע דרך פתח בגב של העובר, וגורם לנזק עצבי שזה אובדן תחושה ברגליים ובעיות בשירותים.
הסוג השני הוא מנינגוסיל שבו שק של נוזל ללא חוט השדרה מגיע דרך פתח בגב של העובר, סוג זה יכול לגרום ללקויות קלות, בדרך כלל נזק עצבי קטן או כלום.
הסוג השלישי הוא ספינה ביפידה אוקולטה הסוג המתון ביותר של ספינה ביפידה, שבו קיים פער קטן בעמוד השדרה בלי פתיחה בגב, בדרך כלל זה לא גורם לאף בעיית שיתוק רק לכתם או לנפיחות בגב במקום הפער.
חלק מהמומים מתחלקים לקטגוריות, שהם הבעיה המרכזית והם יכולים להיות בכל מיני מקומות בגוף.
נוזלים מצטברים – נוזלי המצטברים במקומות שונים בגוף ויכולים לעכב את התפתחות הגוף.
גידולים בשליה ובעובר – גידולים בשליה או בעובר עצמו, יכולים לגרום לאי ספיקת לב, צבירת נוזלים במקומות שונים בגוף בעובר ולמוות תוך רחמי.
כמעט ואי אפשר למנוע מומים רבים אצל העובר אבל האם יכולה לעשות כמה דברים לפני ובמהלך ההיריון כדי לעזור להפחית את הסיכויים שלעובר שלה יהיה מום.
לפני ההיריון כדאי לעשות את כל החיסונים שצריך, למנוע תרופות מיותרות, לקחת את המינון שצריך של חומצה פולית.
במהלך ההיריון כדאי לאכול תזונה בריאה, להימנע מלעשן הרבה, לא לשתות אלכוהול, לקבל טיפול טרום לידתי.
אם האמא תנקוט בכל אמצעי הזהירות האלו הסיכויים למום בעובר יפחתו.
התערבות פולשנית, היא פעולה ניסיונית בלבד ולעיתים אינה בטוחה.
שיעורי הצלחה שלה משתנים ומסכנים לא רק מטופל אחד אלא שניים.
אחרי האבחון הטרום לידתי האם יכולה לבחור האם להמשיך את ההיריון או לעשות הפלה, לאחר ייעוץ אודות כל הסכנות שבהתערבות כירורגית.
קביעת מעמד החולה של העובר היא בידיה של האם, והיא יכולה לשנות מעמד זה בכל רגע.
חלק מהסוגיות האתיות העולות ממצב ייחודי זה הוא שיקולי תיעדוף בין בריאותו של העובר לבריאותה של האדם, שצריכה לקחת בחשבון סיבוכים כמו אובדן הרחם, זיהום, נזקים לאיברים קרובים, ואפילו מוות.
כירורגית אם ועובר היא כירורגיה מתפתחת.
כל טכניקות האבחון וחידושי הטיפוליים פותחו בשלושת העשורים האחרונים בעזרת מחקרים בסיסיים ניסיוניים על בעלי חיים ומחקרים קלינים במטופלים אנושיים.
מחקר קליני נעשה למשל במחקר הManagement of Myelomeningocele Study) moms) של המרכז לרפואת העובר.
במחקר זה נבדק מהו הטיפול הטוב ביותר למום מסוג ספינה ביפידה שנקרא מיאלומנינגוסיל, ניתוח עוברי או תיקון כירורגי לאחר הלידה.
תוצאות הניסויי הראו כי ניתוח העובר הפחית באופן משמעותי את הצורך להסיט או להזיז נוזל מהמוח, דבר אשר שיפר את התפקוד המוטורי ואת ההתפתחות המנטלית שלו לאחר מכן.
הניסוי הראה בנוסף שאם מתקנים את הפתח בגב העובר, תפקוד העצבים משוחזר ולמעשה הופך את התהליך השיתוק וכאשר העובר ייוולד הוא לא יהיה משותק.
הניסויי הבסיסי ניסיוני חוקר על מגוון של מחלות עובריות הניתנות לריפוי, כמו קרום סרעפתי מולד, תסמונת מעבר דם בין עוברים, מחלות לב מולדות.
מחקרים אחרים בתחום אינם בודקים דווקא איך אפשר לרפא עוברים ממחלות מסוימות, אלא איך אפשר למנוע את המחלות האלה.
דוגמה לכך היא מחקרים שבודקים איך המתח הנפשי של האם משפיע על הריון העובר או האם מה שהאמא לוקחת לפני ההריון ובהריון ישפיעו על העובר.
כירורגית אם ועובר היא ענף שמתקדם במהירות בעזרת כל המחקרים והניסויים, בקרוב ימצאו טיפולים למחלות חשוכות מרפא שיתנו לעוד ועוד עוברים את החיים שמגיעים להם.
הכישוף על פי האמונות המסורתיות בקרב אנשי האזנדה הוא קסם רשע שמטרתו לפגוע באדם.
לפי האזנדיים, מקורם של כל הדברים יוצאי הדופן והנוראיים המתרחשים הוא בכישוף, והאמונה בו נוכחת בכל היבט של החברה האזנדית.
הם מאמינים כי מכשף מבצע כישופים כאשר יש לו שנאה כלפי אדם אחר, כאשר הכישוף מסוגל לתפעל את הטבע כך שהוא יפגע בקורבן של המכשף.
לפי אמונתם הכישוף הוא כוח שיכול לעבור מההורה לילד בלבד בתורשה.
אנשי נבואה ורופאים-מכשפים קובעים האם מישהו אשם בשימוש בכישוף כלפי אדם אחר מהכפר.
במקרים אלו, נעשה שימוש בכשפים נוספים, כנקמה של הקורבן, ועל מנת להעניש את זה שביצע את העבירה.
שבט האזנדה הוא שבט אפריקאי הנמצא לרוב בדרום סודאן, הרפובליקה המרכז-אפריקאית וברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
הכישוף מקיף את התרבות האזנדית, ולפי האמונה הוא מהווה את הגורם העיקרי למחלות, מוות ואירועים מצערים נוספים.
לפי אמונתם הכישוף נצמד למערכת העיכול של הגוף ויכול לעבור בתורשה רק כאשר מין הצאצא זהה למין המכשף או המכשפה.
כלומר, ממכשף לבנו, או ממכשפה לביתה.
הכישוף הוא כוח נפשי שניתן להשתמש בו בטווח קצר בלבד.
כתוצאה מכך, האזנדיים נוטים להתרחק משכניהם ולהתגורר סמוך לאנשי נבואה.
בנוסף, כישוף מסוגל להשתמש בטבע על מנת לגרום לפציעה, ואף מוות, אם זוהי מטרת המכשף.
ביכולתו לתפעל חיה כדוגמת תאו כדי להרוג אדם, או לגרום למבנים להתמוטט.
למרות האמונה שהכישוף הוא הסיבה לכלל האירועים השליליים שעלולים להתרחש, האזנדיים לא מאשימים אותו בטעויות אנוש.
הכישוף אינו גורם לאנשים לעשות טעויות בפעילויות כמו חקלאות, ציד או ביצוע מלאכת יד.
בנוסף, לפי אמונתם, כישוף אינו גורם לאנשים לבצע פשעים מוסריים, כגון שקר, בגידה או רמאות.
לפי האמונה, מכשף יפגע באחר רק כאשר הוא אינו מחבב אותו.
כאשר מכשף מפעיל כישוף על קורבן, הכישוף זורם מתוכו אל תוך גופו של קורבן, בעת שינה, על מנת לגנוב את נשמתו.
קבוצה של מכשפות יאכלו לאחר מכן את נשמת הקורבן.
הריגת אדם היא תהליך איטי, ולכן על מנת לבצע זאת, לעיתים המכשף נאלץ לבצע את הכישוף מספר פעמים.
במהלך זמן זה, קרוביו של הקורבן יכולים לתכנן תוכנית הגנה מפני הכישוף, אך על מנת לעשות זאת עליהם לבקש לעצתו של איש הנבואה.
מכשפים אזנדיים לא משתמשים בקסומים או בתרופות, אלא מבצעים את הכשפים באמצעות פעולות פיזיות.
תפקידם של אנשי הנבואה הוא למצוא את אלו שהטילו כשפים או חזו טרגדיות עתידיות.
במקרה שאדם מאמין שכישוף הוטל על אחד מקורביו כדי לגרום למזל רע, הוא יבקש את עזרתו של איש הנבואה על מנת לבדוק האם אכן זהו המקרה.
ישנן שיטות שונות בהן משתמשים אנשי נבואה כדי לקבוע האם מישהו משתמש בכישוף כדי להביא אסון על אדם אחר.
האזנדיים נועצים באנשי הנבואה עבור היבטים רבים.
בתקופה הטרום-אירופאית, נועצו המפקדים האזנדיים באנשי הנבואה בסוגיות צבאיות.
האזנדיים נועצים בשלושה סוגים שונים של אנשי נבואה.
הסוג הראשון ובכל הכוח הרב ביותר הוא ה"בנג'".
באנשי נבואה אלו יכולים להיוועץ גברים בלבד.
החלטותיהם מתקבלות תמיד, ולא מוטלות בספק.
דוגמה לשיטה הנועדה לגלות האם הוטל כישוף היא האכלת תרנגולת ברעל בשם בנג'.
התשובה של אנשי הנבואה נקבעת על פי הישרדותה של התרנגולת.
אנשי נבואה אלו מסייעים גם במקרי ניאוף, כדי לעזור לקבוע האם העומד לדין הוא אשם.
סוג נוסף של אנשי נבואה הוא הטרמיטים.
אנשי נבואה אלו זמינים יותר עבור כולם.
כאשר מוצגת שאלה בפני אנשי נבואה אלו, הם לוקחים שני ענפים, דאקפה וקפויו, מכניסים אותם לתלולית טרמיטים.
כעבור לילה בודקים איזה ענף אכלו הטרמיטים, וכך מקבלים את החלטותיהם.
בנוסף לאנשי הנבואה, גם רופאים-מכשפים יכולים לחזות אסונות ולחשוף מכשפים שהשתמשו בכשפים כדי לגרום לנזק.
על רופאים-מכשפים לעבור הכשרה מקיפה והם נחשבים ליותר מדויקים מאנשי נבואה בחשיפת המכשפים.
כאשר עזרתם נחוצה, הרופאים המכשפים מבצעים יחד ריקוד בסמוך לביתו של אדם שחלה או נפטר, על מנת לאתר את מקור הכישוף.
בדרך כלל, קהל של כפריים מקיף את הרופאים המכשפים במהלך הריקוד, כך שהם שואפים לבצע את הריקוד באופן מושלם, על מנת להרשים את הצופים.
מקורו של הכוח המאפשר לרופאים המכשפים לאתר את המכשפים הוא בצמחי מרפא.
המונח כישוף שחור (או מאגיה שחורה) התייחס במקור לשימוש בכוחות על טבעיים, או בקסמים למטרות זדוניות או אנוכיות.
בעידן המודרני משמש המונח בעיקר כאשר מתייחסים לפולחן, שאופיו, שיטותיו או מטרותיו, אינם מקובלים על החברה בה הפולחן מתקיים.
שימוש בכישוף במטרה לפגוע באנשים אחרים, במטרה להתעשר, או לצבור כוח היה קיים עוד מימי קדם, והתקיים בתרבויות רבות לאורך ההיסטוריה.
אחמד סוראדג'י היה רוצח סדרתי באינדונזיה שהרג כ-40 נשים במטרה לקבל יכולות סגולה.
על פי הפולקלור, כישוף יכול להיות כישוף שחור אם הוא משמש למטרות שליליות או לחלופין אם התוצאות שלו הן שליליות.
קיימת תפיסה לפיה כישוף שחור יכול לשמש גם למטרות חיוביות ולהיות בעל השלכות חיוביות ורצויות על המציאות, תלוי באופן השימוש בו.
בגישה זו כישוף שחור מוגדר גם לפי הכוחות והטכניקות שנעשה בהם שימוש בזמן הביצוע של הכישוף, ולא רק לפי טיבן של מטרותיו.
מנגד, טוענים המתנגדים לכישוף שחור כי גם אם התוצאות של כישוף שחור הן חיוביות, עצם הקריאה והשימוש בכוחות אפלים יכול להביא לתופעות לוואי מסוכנות.
לטענתם, יש פגם עקרוני ומהותי בשימוש בכוחות של כישוף שחור ולכן גם אם המטרות הן טובות אין להתפתות לכוחות המשחיתים של כישוף שחור.
לאורך השנים כישוף שחור מתואר, אפילו אם לא במדויק, בספרים, סרטים, ובמשחקי וידאו רבים.
תינוקה של רוזמרי - סרט אימה, שמבוסס על רומן משנת 1968, שבו כישוף שחור הוא נושא מרכזי.
סדרת הארי פוטר - סוגים שונים של כישוף שחור, שכוללים: שיקויים מסוכנים, רעלים, אילוף יצורים אפלים, וקללות מכל מיני סוגים.
הם מכונים בסדרה "אומנויות האופל" (Dark Arts), וגיבורי סדרת הספרים והסרטים לומדים להגן על עצמם מפניהם.
לעומת זאת, קוסמים אפלים מרבים להשתמש באומנויות האופל במטרה לגרום נזק.
מכושפות - סדרת טלוויזיה בה כישוף שחור משמש שדים ויצורים רעים שונים.
שרלוק הולמס (2009) - הסרט הראשון משני סרטי שרלוק הולמס בבימויו של גאי ריצ'י בהם מאגיה שחורה מהווה נושא מרכזי.
כישורי יתר הוא מצב בו מועמד למשרה מסוימת הוא בעל השכלה, הכשרה מקצועית וניסיון העולים בהרבה מהנדרש למשרה.
המצב יכול למנוע מהמועמד להתקבל למשרה בה הוא חפץ, מכיוון שהמעסיק הפוטנציאלי רואה בו מועמד לא מתאים.
לעיתים המעסיקים רואים באנשים מוכשרי יתר כוח אדם לא מהימן, מכיוון שאנשים בעלי הכשרה רבה על המידה נוטים לעזוב לטובת משרה בדרג בכיר יותר או שכר גבוה יותר, כלומר, לשאוף ולעזוב את המשרה בתקופה קצרה.
על מנת למנוע אי קבלה על סמך כישורי יתר, לעיתים מועמדים מסירים מידע לגבי הכשרתם מקורות חיים.
לעיתים אי קבלה על סמך כישורי יתר נובעת מאפליה על רקע גיל: חברות מסוימות חוששות לקבל מועמדים מעל גיל מסוים מסיבות שונות.
במדינות מסוימות קיים איסור על כל אפליה בקבלה לעבודה על רקע גילו של המועמד (לדוגמה חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה במדינת ישראל) וטענה לכישורי יתר מהווה מין דרך חוקית לפסול מועמדים מעל גיל רצוי.
לעיתים מועמדים בעל הכשרת יתר נפסלים מחשש של דרישה לשכר גבוהה מהמקובל למשרה הרצויה.
לעיתים זה חשש מלקבל עובד שרואה במשרה זו שלב זמני בלבד בקריירה ומחפש קידום או עזיבה בקרוב.
עובדים החשים שהכשרתם עולה על דרישות התפקיד אותו ממלאים נוטים להיות לא מרוצים מעבודתם ומהמעסיק שלהם ובעלי פוטנציאל גבוה לעזוב לטובת משרה בדרג בכיר יותר.
מעסיקים מסוימים טוענים שהשמה של אדם בעל ניסיון ניהול בתפקיד שאינו ניהולי פוגעת בסביבת העבודה.
האי כּיש (בפרסית: کیش) הוא אי בריבונות איראנית במפרץ הפרסי, מול החוף הדרום־מזרחי של המדינה.
שטחו הוא 91.5 קילומטר רבוע ואוכלוסייתו מונה כ-40 אלף נפש.
האי הוא אתר תיירות נודע והוא אחד מאזורי הסחר החופשי של איראן.
נמצאים בו בתי מלון, קניונים ואטרקציות תיירותיות שונות.
בזכות כל אלה מבקרים בו כמיליון תיירים מדי שנה.
האי נזכר בהיסטוריה מאז ימי יוון העתיקה.
בזכות מיקומו נעשה בו שימוש כתחנה ימית על ידי ממלכות אשור ועילם ומאוחר יותר על ידי פרס ומדי.
בשנת 325 הגיע לאי נארכוס, מקציניו של אלכסנדר הגדול, במסגרת מסעו במפרץ הפרסי.
בעת ביקורו של הנוסע מרקו פולו בארמון הקיסרי בסין, הוא הבחין בתכשיט הפנינים של אשת הקיסר, ונאמר לו כי הפנינים הגיעו מהאי כיש.
מוחמד רזא שאה פהלווי, השאה האחרון של איראן, הפך את האי בשנות ה-70 לאתר נופש יוקרתי עבור האליטה האיראנית ותיירים.
הוקם בו קזינו ונמל התעופה בו הותאם לשימוש מטוס הקונקורד.
לאחר המהפכה האיראנית הפך האי לאזור פטור ממכס.
מאמצע שנות ה-90 פועל השלטון האיראני במרץ כדי למצב את האי כיעד תיירות בולט, לצד שכניו מתחריו דובאי ודוחה.
כספים רבים הושקעו במיזמי בנייה באי ובמשיכת משקיעים וסוחרים זרים לאי.
באי נוהגת אכיפה מקלה בהרבה של החוקים האסלאמיים של איראן.
מתגורר בו מספר משמעותי של תושבים נוצרים.
האי שוכן 19 קילומטר מחוף איראן, כ-200 קילומטר ממערב למצר הורמוז וכ-240 קילומטר מצפון לאבו דאבי השוכנת מעברו השני של המפרץ הפרסי.
צורתו סגלגלה, אורכו ממזרח למערב 15.45 קילומטר ורוחבו מצפון לדרום 7.5 קילומטר.
שטחו הוא 91.5 קילומטר רבוע ואורך חופיו 40 קילומטר.
לאורך החופים מצויים איים רבים ושוניות אלמוגים.
שטח האי הוא שטוח ללא הרים או גבעות.
במרכזו, בגובה של 35–40 מטר מעל פני הים, ממוקם נמל התעופה הבינלאומי כיש.
נמל ימי פועל בחוף הצפון-מזרחי של האי.
אקלים האי הוא חצי-משווני ויבש.
מאוקטובר ועד אפריל שוררות בו טמפרטורות שמ-18 ועד 25 מעלות צלזיוס.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת באי היא 145 מילימטר.
מעמדו של האי כאזור סחר חופשי מושך אליו תיירות רבה, חלקה של תיירי פנים, ופעילות סחר בינלאומית.
בשנת 2009 הגיע היקף הסחר הבינלאומי באי ל-9.2 מיליארד דולר.
כ-15% מהיבוא לאיראן מגיע אליה דרך האי.
תמריצי ההשקעה באזור הסחר החופשי של האי קיש כוללים:
אפשרות לבעלות זרה מלאה בנכסים
באי פועלת בורסת נפט שנפתחה במטרה לתמרץ השקעות זרות באיראן.
ההשקעות באי כוונו גם אל מערכת החינוך באי, שהיא מפותחת יחסית וכוללת גם לימודי טכנולוגיה ולימודי שפות זרות.
באי פועלים סניפים של אוניברסיטת אזאד האסלאמית ושל אוניברסיטת שריף לטכנולוגיה.
בשונה מאיראן היבשתית, שהכניסה אליה לתיירים כרוכה בקבלת ויזה מראש, זכאי כל תייר המגיע לאי כיש לקבל בו במקום ויזת כניסה לאי למשך 14 יום.
גן חיות הכולל ספארי, אקווריום וגן ציפורים
אתר האונייה היוונית - אונייה שעלתה על שרטון מול חופי האי ב-1966 וננטשה
נמל התעופה באי הוא בסיס פעולה של חברת התעופה כיש אייר .
באי קיימים אצטדיון ספורט, מגרשי כדורעף ומסלול קארטינג.
הוא מארח אירועי ספורט שונים, מהם בינלאומיים, לרבות אליפות פאג'ר הבינלאומית בסקווש והתחרות הבינלאומית לספורט מסורתי והרואי בהשתתפות נציגים מכ-17 מדינות.
נערכה בו אליפות כדורעף החופים האסייתית 2006.
באי מבקרות נבחרות כדורגל מהעולם המקיימות בו מחנות אימונים.
לאי יש קבוצת כדורגל משלו (Kish Air FC).
כישופי אהבה הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה רומנטית משנת 1958 בבימויו של ריצ'רד קווין, עם קים נובק וג'יימס סטיוארט בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה "פעמון, ספר ונר" מאת ג'ון ון דרוטן.
העלילה היא על אנשים שיש להם תכונות על אנושיות של כישוף ובהם הם מסוגלים להשפיע על רגשות של אחרים ובעיקר על רגש האהבה.
ג'יל הולרויד (קים נובק) היא בעלת חנות למכירת קישוטים אפריקאים בניו יורק.
יש לה תכונות כישוף וכן לאחיה ניקי (ג'ק למון) ולדודתה קוויני (אלזה לנצ'סטר).
בערב כריסמס היא בודדה ומנסה את קסמיה על שפרד "שפ" הנדרסון (ג'יימס סטיוארט) גבר מבוגר שגר מעל החנות.
דודתה קוויני נכנסת לדירתו בכוח קסמיה ומשבשת לו את הטלפון.
שפ יורד לחנותה של ג'יל כדי לדווח על התקלה.
מתפתחת שיחה ולאחריה מגלה קוויני לג'יל כי שפ מאורס למרל קיטרידג' (ג'ניס רול) ומזמינה את כולם למועדון "זודיאק" שם מועסק ניקי כמתופף בתזמורת.
במועדון מגלה ג'יל כי מרל היא יריבתה מימי הקולג'.
בכוח קסמיה היא מקרבת את אנשי התזמורת לאזניה של מרל שנאלצת לברוח משם עם שפ.
שפ הוא בעל הוצאה לאור, הוא רואה אצל ג'יל את הספר "קסם במקסיקו" ואומר כי היה רוצה לפגוש את המחבר סידני רדליץ' (ארני קובקס).
ג'יל מפעילה את קסמיה באמצעות החתול הסיאמי שלה - "פאיווקט".
היא גורמת לשפ להתאהב בה והוא מבטל את נישואיו למרל.
הם מבלים ביחד בניו יורק ומתחבקים על גג בניין פלאטאיירון.
בהשפעת קסמיה, מגיע סידני לשפ ומבקש לכתוב ספר על מכשפים בניו יורק.
ניקי שגם הוא מכשף, מסכים לעזור לו כדי להרוויח מזה אך ג'יל אינה רוצה ששמה ישתרבב לספר ומפעילה את קסמיה כדי ששפ ידחה אותו.
לבסוף ג'יל מתוודה לפני שפ כי אהבתם היא בגלל כישופיה.
שפ אינו מאמין לה אך קוויני שגם היא מכשפה, מאשרת זאת.
הוא הולך לניקי וביחד עם סידני הם מגיעים לביתה של ביאנקה דה פאס (הרמיוני גינגולד) שרוקחת לו שיקוי שמשחרר אותו מכישופיה של ג'יל.
שפ הנזעם מתעמת עם ג'יל, עוזב את הבית בחזרה למרל ונותן לג'יל מתנה - מטאטא של מכשפות.
הוא עצבני ורב ועוזב גם את מרל.
ג'יל מוסרת את החתול לקוויני, כעת היא מאוהבת ולכן כושר הכישוף נעלם ממנה.
החתול מגיע למשרדו של שפ והוא מחזיר אותו לג'יל.
הוא מבחין בדמעותיה ומבין שכעת היא באמת מאוהבת והם מתחבקים.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותקים נובקג'יליאן "ג'יל" הולרוידג'יימס סטיוארטשפרד "שפ" הנדרסוןמו"לג'ק למוןניקי הולרוידאחיה של ג'ילאלזה לנצ'סטרקוויני הולרוידדודתם של ג'יל וניקיהרמיוני גינגולדביאנקה דה פאסמכשפהארני קובקססידני רדליץ'סופרג'ניס רולמרל קיטרידג'ארוסתו של שפ
כירורגיית ילדים היא אחד המקצועות הכירורגיים, ומשך ההתמחות בו הוא שש שנים, מתוכן שנתיים במחלקת כירורגיה כללית.
כירורגיית ילדים היא מקצוע רפואי העוסק בריפוי מחלות, מומים מולדים, טראומה גופנית ומצבים רפואיים אחרים באוכלוסייה הייחודית של פגים, יילודים, ילדים ומתבגרים.
בין הטיפולים, המחלות, המומים והמצבים הרפואיים המיוחדים הקיימים בקבוצת גיל הטרוגנית זו נכללים:
מומים מולדים ומחלות שונות של מערכת העיכול על כל מרכיביה - ושט, קיבה, מעי דק, מעי גס ופי הטבעת, כיס המרה, דרכי המרה, הטחול והלבלב,
בעיות הקשורות למפשעה - בקעים, הידרוצלה, אשכים טמירים
בעיות הקשורות לקיר הבטן - בקע טבורי ואפיגסטרי, מומים מולדים כגון גסטרוסכיזיס או אומפלוצלה
גידולים שונים הייחודים לילדים - נוירובלסטומה, גידול ע"ש וילמס, טרטומה, רבדומיוסרקומה וסרקומות אחרות, לימפומות ולימפאנגיומות
טיפול בטראומה - טיפול בנפגעים פגיעה רב-מערכתית ובכל השלבים
טיפול בהשמנת יתר וניתוחים בריאטריים בגיל ההתבגרות
טיפול בעיוותי בית החזה (חזה סנדלרים, למשל)
ניתוחים דחופים (חסימת מעי - התפשלות, סעיף על שם מקל, ניתוחי דלקת התוספתן, אבצסים תוך-בטניים ופרי-אנאליים)
עד לשנת 2017 בישראל, תחום ההתמחות בכירורגיית ילדים היה כמסלול תת-התמחות ("התמחות-על") לאחר סיום ההתמחות בכירורגיה כללית.
החל משנת 2017, ובעקבות שינוי תקנות לעניין הסבת המסלול בכירורגיית ילדים למסלול ישיר, ניתן לבצע התמחות ישירה בכירורגיית ילדים לצורך קבלת התואר מומחה בכירורגיית ילדים.
כירת גז הן כיריים, המשתמשות בגז דליק כגון גז הסינתיזה, גז טבעי, פרופאן, בוטאן, גז פחמימני מעובה או גז דליק אחר.
לפני השימוש בגז, השתמשו בתנורי בישול בדלקים מוצקים כמו פחם או עץ.
תנורי הגז הראשונים פותחו בשנות ה-20 של המאה ה-19, וב-1836 הוקם המפעל הראשון לייצור כירות גז אשר היה ממוקם באנגליה.
היתרון המרכזי של טכנולוגיית בישול זו על פני אלו שקדמו לה, היה שניתן היה לכבות את התנור בקלות כאשר לא היה בשימוש.
תנור הגז הפך להצלחה מסחרית רק בשנות ה-80 של המאה ה-19. הגורם העיקרי לעיכוב זה היה הצמיחה האיטית של תשתית צינורות הגז במהלך המאה ה-19. תנורי גז הפכו נפוצים בעיקר בעולם המערבי בתחילת המאה ה-20.
תנורי הגז הם מקור משמעותי לזיהום אוויר בתוך הבית, ולכן חייבים לוודא שהבית מאוורר היטב כאשר משתמשים בהם על מנת לשמור על איכות אוויר סבירה.
מחקר בשנת 2022 העריך כי פליטת המתאן מתנורי גז בארצות הברית שוות ערך לפליטת גזי חממה של 500,000 מכוניות.
נמצא כי כ-80% מפליטת מתאן מתרחשת גם כאשר תנורים כבויים, כתוצאה מדליפות זעירות בקווי גז.
כירורגיה של בקרת נזקים היא גישה כירורגית לטיפול במטופלים שמצבם הפיזיולוגי הוא מעורער, בעיקר נפגעי טראומה במצב קשה.
לפיה יש להעניק להם את הטיפול הכירורגי הנדרש המינימלי, ולהעבירם במהירות האפשרית מחדר הניתוח ליחידה לטיפול נמרץ לצורך ייצוב מצבם, ולדחות את השלמת התיקון הכירורגי של פגיעות ומחלות אצלם עד לאחר שלב זה.
בגישה זו נעשה תחילה רק טיפול כירורגי מציל חיים - עצירת דימום פעיל וטיפול במקורות זיהום.
גישה זו איננה נעדרת סיכונים וסיבוכים, אך הוכחה כמפחיתה את שיעור התמותה של המטופלים.
מקור המונח של בקרת נזקים הוא בתחום הימי הצבאי, שבו מתוקנים נזקים הנגרמים לאונייה בלב ים רק במידה הנדרשת כדי לאפשר לה להגיע לנמל, שבו ייערך בה תיקון יסודי.
הצורך בכירורגיה של בקרת נזקים התברר מתוך ההכרה שאצל מטופלים מסוימים עלולה החלטה על ביצוע תיקון כירורגי מקיף מיידי של הפגיעות שלהם להוביל למותם, על רקע קיום סיבוכים פיזיולוגיים שנבעו מפציעתם.
הדבר אמור בעיקר בנפגעי טראומה, שנקלעו למשולש המוות - שילוב של היפותרמיה, חמצת מטבולית וקואגלופתיה, שלושה מצבים רפואיים המזינים זה את זה ועלולים להביא במהירות למוות.
במצב זה ניתנת העדפה לתיקון כירורגי מינימלי מציל חיים, הכרוך בניתוח קצר ככל האפשר.
המטרה היא להעביר את המטופל במהירות האפשרית ליחידה לטיפול נמרץ, שם ינוטר המטופל בקפידה והסיבוכים הפיזיולוגיים שהוא סובל מהם יטופלו ויתוקנו.
לאחר שמשתפר מצבו הפיזיולוגי של המטופל, הוא עובר ניתוח נוסף (או יותר מאחד) לשם השלמת הסקירה של הפגיעות הפנימיות שנגרמו לו ותיקונן הכירורגי המלא.
לרוב מדובר בדחיית השלמת התיקון הכירורגי הדרוש לפרק זמן של 24–48 שעות לאחר הניתוח הראשוני.
חלקים אופייניים של הניתוח הראשוני של הנפגע כוללים השארת חבישות לחץ בתוך הבטן (Packing) לצורך עצירת דימומים תוך בטניים - בעיקר בכבד, וכן אי תפירה של החתך בבטן המטופל וסגירתו באמצעי זמני בלבד (למשל שקית בוגוטה ).
בדרך זו מקוצר זמן הניתוח ומתאפשרת בהמשך גישה מהירה לניתוח חוזר, בין השאר על מנת לטפל בסיבוך שכיח של נפגעי טראומה והוא תסמונת המדור הבטני - היווצרות לחץ בתוך חלל הבטן, הגורם להגבלת זרימת הדם אל הלב וממנו ועקב כך לירידה בחימצון של האיברים הפנימיים והרקמות.
במסגרת הניתוח החוזר (או ניתוחים) לאחר ייצוב מצבו של הנפגע ביחידה לטיפול נמרץ יוצאו החבישות מחלל הבטן והחתך הניתוחי ייסגר סופית.
הכירורגיה של בקרת נזקים היא חלק מהמהלך של טיפול בנפגע טראומה, המתחיל עוד בעת איסופו לטיפול בשטח ונמשך בהחייאה והייצוב הראשוני בחדר הטראומה בבית החולים.
במסגרת זאת ההחלטה על הצורך בניתוח המוגבל לבקרת נזקים עשויה להתקבל עוד בשלב מוקדם של תהליך הטיפול, בהתאם להערכת מצבו של הנפגע.
יישום מוצלח של הגישה של כירורגיה של בקרת נזקים מצריך עבודה משותפת ומתואמת של צוות רב תחומי בכירורגיה, טראומה, טיפול נמרץ, סיעוד וכל תחומי הרפואה המשיקים.
אפשרות זו קיימת במיוחד בבתי חולים שהוסמכו כמרכזי טראומה, שמצויים בהם כוח האדם, הידע, הנהלים והציוד הדרושים לטיפול מיטבי בנפגעי טראומה.
כישורי חיים מתייחסים למערך של יכולות להתנהגות הסתגלותית וחיובית, הדרושות לאדם כדי להתמודד בצורה יעילה עם מגוון הדרישות והאתגרים המתעוררים במהלך חייו.
המושג, המוכר גם בתור כשירות פסיכו-סוציאלית, מושפע באופן משמעותי מהנורמות החברתיות ומהציפיות הרווחות בקהילה אותה האדם משתייך אליה.
כישורים אלה כוללים מגוון רחב של יכולות, החל מניהול זמן, מיומנויות למידה, וקבלת החלטות, דרך קשרים בין-אישיים, אסרטיביות, תקשורת יעילה ועבודת צוות, ועד לפתרון בעיות וקיום חשיבה ביקורתית.
בנוסף, הם כוללים גם יכולות חשובות לפיתוח רגשי וחברתי, כגון אמפתיה, רגולציה רגשית והתמודדות עם לחצים.
יכולות אלו מסייעות לאנשים להתפתח ולהפוך לחברים פעילים, תורמים ופרודוקטיביים בקהילותיהם, ומשחקות תפקיד קרדינלי בשיפור איכות החיים וברווחתם האישית והחברתית.
קרן החירום הבין-לאומית של האו"ם לילדים מציינת ש"אין רשימה מוחלטת" של מיומנויות פסיכו-סוציאליות נדרשים.
עם זאת הקרן מונה כישורים פסיכו-חברתיים ובינאישיים שהם בדרך כלל מכוונים לרווחה, וחיוניים לצד כישורי קריאה וכתיבה וחשבון.
כישורי חיים הם תוצר של סינתזה: מיומנויות רבות מפותחות בו-זמנית באמצעות תרגול, כמו הומור, המאפשר לאדם להרגיש שליטה במצב ולהפוך אותו לניהול יותר בפרספקטיבה.
זה מאפשר לאדם לשחרר פחדים, כעס ומתח ולהשיג חיים איכותיים.
למשל, קבלת החלטות כרוכה לרוב בחשיבה ביקורתית ("מה האפשרויות שלי?") והבהרת ערכים ("מה חשוב לי?"), ("איך אני מרגיש עם זה?").
בסופו של דבר, משחק הגומלין בין המיומנויות הוא מה שמייצר תוצאות התנהגותיות חזקות, במיוחד כאשר גישה זו נתמכת על ידי אסטרטגיות אחרות.
כישורי חיים יכולים להיות מגוון כישורים החל מחינוך פיננסי דרך מניעת שימוש בסמים ועד טכניקות טיפוליות להתמודדות עם מוגבלויות כמו אוטיזם.
ארגון הבריאות העולמי זיהה בשנת 1999 את תחומי הליבה הבין-תרבותיים הבאים של כישורי חיים:
חוסן נפשי והתמודדות עם רגשות והתמודדות עם לחץ נפשי.
קרן החירום הבין-לאומית של האו"ם לילדים מנתה כישורים דומים וקטגוריות קשורות בדוח 2012 שלו
תוכניות לימודים של כישורי חיים המיועדות ל-K-12 מדגישות לעיתים קרובות תקשורת ומיומנויות מעשיות הדרושים לחיים עצמאיים מוצלחים, כמו גם לתלמידים עם מוגבלויות התפתחותיות/חינוך מיוחד עם תוכנית חינוך פרטנית (IEP).
ישנם קורסים שונים המופעלים על סמך הרשימה של WHO הנתמכת על ידי UNFPA.
במדיה פראדש, הודו, התוכנית מופעלת עם הממשלה כדי ללמד אותם באמצעות בתי ספר ממשלתיים.
מיומנויות לעבודה וחיים, המכונה חינוך והכשרה טכנית ומקצועית (TVET) כוללת חינוך, הכשרה ופיתוח מיומנויות הנוגעות למגוון רחב של תחומי עיסוק, ייצור, שירותים ופרנסה.
TVET, כחלק מלמידה לכל החיים, יכול להתקיים ברמה התיכונית, על-תיכונית ובגיל השלישי, וכולל למידה מבוססת עבודה והשתלמויות ופיתוח מקצועי שעשויים להוביל להסמכות.
TVET כולל גם מגוון רחב של הזדמנויות לפיתוח מיומנויות המותאמות להקשרים לאומיים ומקומיים.
לימוד למידה ופיתוח מיומנויות אוריינות וחשבון, מיומנויות רוחביות וכישורי אזרחות הם מרכיבים אינטגרליים של TVET.
הורות: מקום להזנת כישורי חיים
כישורי חיים נלמדים לעיתים קרובות בתחום ההורות, בין אם בעקיפין באמצעות התבוננות והתנסות של הילד, או ישירות במטרה ללמד מיומנות מסוימת.
ההורות עצמה יכולה להיחשב כמערכת של מיומנויות חיים שניתן ללמד או שבא טבעי לאדם.
חינוך אדם למיומנויות להתמודדות עם הריון והורות יכול לתרום גם לפיתוח כישורי חיים נוספים לילד ולאפשר להורים להדריך את ילדיהם בבגרותם.
תוכניות רבות של כישורי חיים מוצעות כאשר מבנים משפחתיים מסורתיים ומערכות יחסים בריאות התקלקלו, בין אם עקב מוות של אחד ההורים, גירושין, אלימות במשפחה או עקב בעיות עם הילדים (כגון שימוש בסמים או התנהגות מסוכנת אחרת).
לדוגמה, ארגון העבודה הבין-לאומי מלמד כישורי חיים לעובדי ילדים לשעבר ולילדים בסיכון באינדונזיה כדי לעזור להם להימנע מהצורות הקשות ביותר של התעללות בילדים ולהתאושש מהם.
מניעת התנהגות מול התפתחות חיובית
בעוד שתוכניות מיומנויות חיים מסוימות מתמקדות בהוראת מניעה של התנהגויות מסוימות, הן יכולות להיות יחסית לא יעילות.
בהתבסס על המחקר שלהם, לשכת שירותי המשפחה והנוער, חטיבה של מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית דוגלת בתיאוריה של התפתחות נוער חיובית (PYD) כתחליף לתוכניות המניעה הפחות יעילות.
PYD מתמקד בנקודות החוזק של הפרט, בניגוד למודלים הישנים יותר, הנוטים להתמקד בחולשות הפוטנציאליות שטרם הוצגו.
"..חינוך כישורי חיים, נמצאו כאסטרטגיית התערבות פסיכו-סוציאלית יעילה לקידום בריאות חברתית ונפשית חיובית של מתבגרים אשר ממלאת תפקיד חשוב בכל ההיבטים כגון חיזוק אסטרטגיות התמודדות ופיתוח ביטחון עצמי ואינטליגנציה רגשית...
"כישוף" הוא אלבום האולפן הרביעי של הלהקה הישראלית ג'יין בורדו.
האלבום יצא לאור ב-14 באפריל 2024 תחת חברת ההפצה די-מיוזיק.
להקת ג'יין בורדו פעילה משנת 2012 כלהקת פולק וקאנטרי ששרה בעברית.
הלהקה פרצה לתודעה הכללית ולתחנות הרדיו הישראליות עם השקת השיר הראשון שלהם, "עינב" בשנת 2014. שלושת האלבומים הקודמים של הלהקה - "ג'יין בורדו", "מה שחשוב" ו"אוקיינוסים" זכו להצלחה גדולה.
בנובמבר 2023, בעקבות מלחמת חרבות ברזל הוציאה הלהקה את השיר "לא לבד".
במהלך השנים 2023–2024 הוציאה הלהקה ארבעה שירים לקראת יציאת האלבום המלא - "אני לא יוצאת למסיבות", "מגדל המים", "פולארויד" ו"כישוף".
הלהקה עבדה על האלבום במשך כשנה, כשהנושא הכללי הוא המעבר בין ריאליזם לפנטזיה, מציאות עכשווית ונוסטלגיה.
האלבום יצא במהלך מלחמת חרבות ברזל.
חברי הלהקה הצהירו שהם מוציאים את האלבום ב.
הלהקה הקדישה את האלבום , ובפרט הקדישו את האלבום לחטופים הישראלים שנמצאים ברצועת עזה.
הלהקה מתכננת סיבוב הופעות בקיץ 2024 לקידום האלבום.
בנובמבר 2024 הוציאו את הרצועה "פתאום זאת אני" כסינגל שיווקי לתחנות הרדיו הישראליות.
האלבום מכיל בסך הכל 10 שירים, מתוכם שני שיתופי פעולה - אחד עם עדן דרסו והשני עם חוה אלברשטיין.
את המילים לשירים כתבה והלחינה סולנית הלהקה דורון טלמון.
חלק מהשירים הולחנו גם על ידי חבר הלהקה מתי גלעד וחלקם היו שיתופי פעולה עם אמנים נוספים כמו עדן דרסו ויובל מעיין.
לאלבום הפקה מוזיקלית מגוונת של מפיקים שונים ביניהם מתן אגוזי, יובל מעיין, גיל לנדאו, עידו אוחיון, טהר שפי, רועי אביטל ועדי רותם.
האלבום מלווה בקליפים המאחדים את הסינגלים מבחינה ויזואלית, תוך שהם מאפשרים הצצה לעולמות שונים.
כישור (מלטינית: "fusus", שמשמעו ציר) הוא גוף תלת-ממדי דמוי פלך או כדור פוטבול אמריקאי.
הצורה עגולה ורחבה במרכז ומתחדדת בשני הקצוות.
היא דומה ללימון, אך לעיתים משמשת לתיאור הרחבה של מבנה בקצה אחד או בשני קצותיו, כגון מפרצת בכלי דם.
הצורה היא גוף סיבוב של הצורה המישורית המורכבת משתי קשתות החותכות זו את זו בשתי נקודות, סביב ציר העובר דרך שתי נקודות החיתוך שלהן.
פיתול, צורת גוף נפוצה אצל בעלי חיים ימיים רבים, מאופיין בצורת גוף מחודדת גם בראש וגם בזנב.
חיידקים פוסיפורמיים (בצורת מוטות כישוריים), כגון פוסובקטריוטה (Fusobacteriota).
אזור פנים משונן-צורה (Fusiform face area), חלק ממערכת הראייה האנושית שכנראה מתמחה בזיהוי פנים.
גירוס פוסיפורמי, חלק מהאונה הרקתית של המוח.
שריר פוסיפורמי, שבו הסיבים עוברים במקביל לאורך השריר
תא עצב פוסיפורמי, נוירון בצורת כישור
סטרימליינר, רכב הידרודינמי או אווירודינמי בעל צורת כישור.
התואר "streamlined" (סטרימליין, זרימה) היה נפוץ בקרב מעצבים שהשתמשו במילה "כישור".
כך הייתה ארגון טרור יהודי, ומפלגה ימנית קיצונית, יהודית-דתית ישראלית, שהוקמה על ידי הרב מאיר כהנא.
עמדתה המוצהרת הייתה שארץ ישראל שייכת רק ליהודים באשר הם, ומי שאינם יהודים יכולים לחיות בה בכפוף לתנאי היהודים.
לערביי ארץ ישראל היא הציעה תושבות ארעית ובכפיפות לשיקולים ביטחוניים או, לחלופין, טרנספר ופיצוי על רכושם שייקח בחשבון רכוש יהודי שגזלו ארצות ערב.
המפלגה נבחרה לכנסת ה-11 בשנת 1984, אך ב-1988 נפסלה מלהתמודד בבחירות, לאחר שהוכנסו תיקונים לחוק יסוד: הכנסת וחוק הבחירות לכנסת המונעים מרשימות המסיתות לגזענות להתמודד.
בשנת 1994 ביצע ברוך גולדשטיין את הטבח במערת המכפלה.
לחלק מאנשי התנועה יש קשרים למפלגת עוצמה יהודית.
תנועת כך הוקמה על ידי הרב מאיר כהנא בשנת 1971 זמן קצר לאחר עלייתו לישראל.
סיסמתה, "רק כך", וסמלה של התנועה, ארץ ישראל משני עברי הירדן עם אגרוף מונף ורובה, נלקחו במדויק מתנועת האצ"ל.
מאוחר יותר שונה הסמל לאגרוף על רקע מגן דוד בעקבות דרישה של ותיקי אצ"ל.
התנועה נהגה לקיים עצרות וכינוסים בכל רחבי ישראל ללא קשר למועד הבחירות וצברה באיטיות אוהדים ותומכים.
בבחירות לכנסת השמינית, התשיעית, והעשירית לא עברה את אחוז החסימה.