tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קשיים בסיפוח המעברה לרמת השרון
מועצת רמת השרון פעלה לסיפוח שטח המעברה ולקליטת העולים.
הוקם ועד ציבורי לחיסול המעברה.
המועצה יצאה עם תוכנית לשיכון משפחות גדולות תחילה, ותכננה לאפשר זאת על ידי מתן הלוואות למשפחות, כשחלק מהעבודה לבניית הבתים יעשה על ידי העולים עצמם.
עמדת המדינה הייתה שאין לבנות כלל מבני קבע בשטח המעברה וכי יש לפנות את המעברה, שהרי מלכתחילה לא תוכנן ישוב קבע והמעברה הייתה אמורה להיות מחנה ארעי בלבד.
למרות פניות של מועצת רמת השרון למשרדי הממשלה בדבר סיפוח המעברה ואף הצגת תוכנית לקליטת המעברה לתוך שטח רמת השרון, משרדי הממשלה ניהלו סחבת בירוקרטית בנושא.
פעולה חשובה לשיפור מצב התושבים והתשתיות במעברה הייתה יוזמה של מועצת רמת השרון לסלילת כבישים - יוזמה אשר מעבר לשיפור התשתית הייתה בה אפשרות לספק מקומות עבודה לתושבי המעברה ובכך לשפר את מצבם הכלכלי.
מועצת רמת השרון פנתה למשרד העבודה לקבלת הלוואה בסף 18,000 לירות לסלילת כבשים בשטח המזרחי של המושבה.
הקמת מבנים על ידי חברת החשמל לצרכים צבאיים לא עזרה למצב ותרמה לאי שביעות רצון מצד מועצת רמת השרון לגבי רשויות המדינה, אשר מנקודת המבט של מועצת רמת השרון הערימו קשיים על קליטת המעברה וסיפוחה לשטח רמת השרון.
טענות נוספות מצד מועצת רמת השרון הופנו למשרד החינוך שלטענת המועצה סירב לתקצב את תוספת אוכלוסיית התלמידים אשר יתווספו עם סיפוח המעברה לרמת השרון.
טענות לאי סדרים בפינוי המושבה
באוגוסט שנת 1953 התפרסמה כתבה בעיתון אל מרצאד, העיתון בערבית של מפ"ם, תחת הכותרת: קרח מכאן ומכאן.
היה זה רמז למצב התושבים במעברה אשר נמצאים בתווך בין רשויות המדינה למועצת רמת השרון.
על פי הכתבה המצב הכלכלי של אוכלוסיית המעברה אינו טוב.
בכתבה נטען בדבר אי סדרים חמורים לגבי התנהלות אנשי מפא"י והתערבות מצד עסקני מפא"י בצורה מכוונת כדי למנוע את סיפוח שטח המעברה לרמת השרון.
בכתבה נטען כי אוכלוסיית המעברה מונה 6,500 נפשות אשר רובם גרים בפחונים.
על פי המאמר, המעברה ברמת השרון הוקמה בגלל לחץ רב על ידי תנועת הפועלים.
מחד גיסא, משרד הפנים רצה להעניק למעברה שלטון עצמאי.
מאידך, מסרבים אנשי מפא"י לערוך בחירות לוועד המעברה מחשש שהם יפסידו בבחירות.
לטענת המאמר אנשי מפא"י רוצים לפזר את המעברה ולא לספחה לרמת השרון מכיוון שהממשלה מסרה לחברות שיכון שטחי אדמה באזור המעברה למטרות בניה ומגורים בשעה שלתושבי המעברה אין את הממון לקניית בתים אלו.
במאמר יש קריאה למדינה לחדול ממעשה זה.
נושא הבחירות בתוך המעברות משך תשומת לב ברמה הארצית.
סיפוח המעברה לשטח רמת השרון וחיסולה
בשנת 1957 סופחה המעברה לרמת השרון והתחיל פרק העברת תושבי המעברה למבני קבע, חיסול הצריפונים והפחונים והקמת תשתית עירונית וחינוכית לקליטת תושבי המעברה, ובכך הוקמה שכונת מורשה ברמת השרון שהוקמו מבנים חד קומתיים.
למרות הקמת השכונה והמעבר למבני קבע המשיכה מצוקת הפרנסה בקרב תושבי השכונה והשכונה הייתה מנותקת יחסית או ללא תחבורה ציבורית מספקת.
בקרב התושבים נשמעו טענות על קיפוח והזנחה לאורך שנים רבות לאחר חיסול המעברה.
עם העשור הראשון של המאה ה-21 התחילה בשכונת מורשה תנופת בניה, כיום שכונת מורשה מושכת אוכלוסייה מבוססת ממעמד סוציו אקונימי גבוה.
סיפור מעברת מורשה מהווה דוגמה לסיפור המעברות ובמיוחד למעברות שהוקמו ליד ובצמוד ליישובים קיימים, קליטת המעברה על ידי היישוב הקטן תוך התמודדות מול רשויות המדינה ששיקוליהם לא תמיד הלמו את רצון היישוב הוותיק.
קליטת מעברת מורשה על ידי רמת השרון מראה כיצד ישוב חקלאי רואה בהקמת המעברה אתגר לא פשוט אך גם הזדמנות להתפתחות.
מעגל LC, הנקרא גם מעגל תהודה, או מעגל מכוון, הוא מעגל חשמלי המורכב מסליל השראה (ממשרן), המיוצג על ידי האות L, וקבל, המיוצג על ידי האות C, המחוברים יחדיו.
המעגל יכול לשמש מהוד חשמלי, אנלוגי חשמלי של מזלג מכוון, לאחסן אנרגיה המתנדנדת בתדר התהודה של המעגל.
מעגלי LC משמשים להפקת אותות בתדר מסוים, או לבחירת אות בתדר מסוים מתוך אות מורכב יותר; פונקציה זו נקראת מסנן פס .
מעגלים אלו הם רכיבי מפתח במכשירים אלקטרוניים רבים, במיוחד במכשירי רדיו, המשתמשים במעגלים כגון מתנדים, מסננים, מקלטים ומערבלי תדרים.
מעגל LC הוא מודל אידיאלי מכיוון שאינו מסתמך על פיזור של אנרגיה עקב התנגדות.
כל יישום מעשי של מעגל LC יכלול אובדן הנובע מהתנגדות (קטנה אך לא אפס) הרכיבים והכבלים.
המטרה של מעגל LC היא להתנדנד עם שיכוך מינימלי, כך שההתנגדות נעשית נמוכה ככל האפשר.
עבור מעגל המשלב התנגדות, ראה מעגל RLC.
מעגל ה-LC, המורכב משני האלמנטים שתוארו מעלה, הוא הסוג הפשוט ביותר של רשת קבל-משרן (או רשת LC).
הוא מכונה גם מעגל LC מסדר שני, כדי להבדיל אותו מרשתות LC מסובכות יותר (מסדר גבוה יותר) עם יותר משרנים וקבלים.
רשתות LC כאלה עם יותר משתי ריאקטנסים עשויות להיות בעלות יותר מתדר תהודה יחיד.
סדר הרשת הוא סדר הפונקציה הרציונלית המתארת את הרשת במשתנה התדר המורכב .
בדרך כלל, הסדר שווה למספר האלמנטים L ו-C במעגל ואינו יכול לחרוג ממספר זה.
מעגל LC, המתנודד בתדר התהודה הטבעי שלו, יכול לאגור אנרגיה חשמלית (ראה אנימציה).
קבל אוגר אנרגיה בשדה החשמלי () שבין הלוחות שלו, בהתאם למתח עליו, ומשרן אוגר אנרגיה בשדה המגנטי שלו (), בהתאם לזרם שדרכו.
אם משרן מחובר עם קבל טעון, המתח על פני הקבל יניע זרם דרך המשרן, וייווצר סביבו שדה מגנטי.
המתח על פני הקבל ירד לאפס כאשר המטען זרם.
בשלב זה, האנרגיה האצורה בשדה המגנטי של הסליל משרה מתח על פני הסליל, מכיוון שמשרנים מתנגדים לשינויים בזרם.
המתח המושרה הזה גורם לזרם להתחיל לטעון מחדש את הקבל במתח בקוטביות הפוכה למטען המקורי שלו.
בשל חוק פאראדיי, ה-EMF שמניע את הזרם נגרם כתוצאה מירידה בשדה המגנטי, ולכן האנרגיה הנדרשת לטעינת הקבל מופקת מהשדה המגנטי.
כאשר השדה המגנטי יתפזר לחלוטין הזרם ייפסק והמטען יישמר שוב בקבל, בקוטביות הפוכה כמו קודם.
אז המחזור יתחיל שוב, כשהזרם זורם בכיוון ההפוך דרך המשרן.
המטען זורם הלוך ושוב בין הלוחות של הקבל, דרך המשרן.
האנרגיה מתנדנדת קדימה ואחורה בין הקבל למשרן עד שהתנגדות פנימית (אם לא מתחדשת ממעגל חיצוני) גורמת לתנודות לגווע.
פעולת המעגל המכוונן, המכונה מתמטית מתנד הרמוני, דומה למטוטלת המתנדנדת קדימה ואחורה, או מים המתנפצים קדימה ואחורה במכל; מסיבה זו המעגל נקרא גם מעגל טנק .
התדר הטבעי (כלומר, התדר שבו הוא יתנדנד כאשר הוא מבודד מכל מערכת אחרת, כמתואר לעיל) נקבע על פי ערכי הקיבול וההשראות.
ברוב היישומים המעגל המכוון הוא חלק ממעגל גדול יותר אשר מחיל עליו זרם חילופין, ומניע תנודות מתמשכות.
אם תדר הזרם המופעל הוא תדר התהודה הטבעי של המעגל (תדר טבעי להלן), תתרחש תהודה, וזרם הנעה קטן יכול לעורר אמפיטודה גבוהה עבור מתחים וזרמים מתנודדים.
תהודה מתרחשת כאשר מעגל LC מונע ממקור חיצוני בתדר זוויתי שבו התגובה האינדוקטיבית והקיבולית שוות בגודלן.
התדר שבו מתקיים שוויון נקרא תדר התהודה.
תדר התהודה של מעגל LC הוא
כאשר הוא השראות ביחידות הנרי, ו- הוא הקיבול ביחידות פאראדי .
לתדר הזוויתי יש יחידות של רדיאנים לשנייה.
התדר המקביל ביחידות הרץ הוא
לאפקט התהודה של מעגל ה-LC יש יישומים חשובים רבים במערכות עיבוד אותות ותקשורת.
היישום הנפוץ ביותר של מעגלי טנקים הוא כוונון משדרי ומקלטי רדיו.
לדוגמה, כאשר מכוונים רדיו לתחנה מסוימת, מעגלי ה-LC מוגדרים בתהודה עבור תדר גל נושא.
שרשור מעגלי תהודה יוצר הגדלת מתח .
מעגל תהודה מקבילי יוצר הגדלה של זרם .
מעגל תהודה מקבילי יכול לשמש כעכבת עומס (Z) במעגלי מוצא של מגברי RF.
בשל עכבה גבוהה, העוצמה של המגבר הוא מקסימלי בתדר התהודה.
מעגלים תהודה מקבילים וסדרתיים משמשים בחימום השראתי .
מעגלי LC מתנהגים כמו מהודים אלקטרוניים, שהם מרכיבי מפתח ביישומים רבים:
על פי חוק המתח של קירכהוף, המתח על פני קבל בתוספת המתח על פני המשרן חייב להיות שווה לאפס:
באופן דומה, לפי חוק הזרמים של קירכהוף, הזרם דרך הקבל שווה לזרם דרך המשרן:
מהיחסים המכוננים של מרכיבי המעגל, אנחנו גם יודעים כי
שינוי הנוסחה מניב את המשוואה הדיפרנציאלית מסדר שני הבאה
כאשר הפרמטר , התדר הזוויתי של התהודה, מוגדר כ
שימוש בו יכול לפשט את המשוואה הדיפרנציאלית:
כאשר היא היחידה המרוכבת .
לפיכך, הפתרון המלא למשוואת הדיפרנציאל הוא
וניתן לפתרון עבור ו- על ידי שימוש בתנאי ההתחלה.
מכיוון שהאקפוננט מרוכב, הפתרון מייצג זרם חילופין סינוסואידי.
מכיוון שהזרם החשמלי הוא גודל פיזיקלי, יש להעריך אותו ממשי.
כתוצאה מכך, ניתן להראות שהקבועים ו- חייבים להיות צמודים מרוכבים :
בהמשך, נוכל להשתמש בנוסחת אוילר כדי להשיג סינוסואיד אמיתי עם משרעת , תדר זוויתי
התנאי התחלה שיספקו תוצאה הם
בתצורה שרשור מעגלי LC, המשרן (L) והקבל (C) מחוברים כסדרה, כפי שמוצג באיור.
המתח הכולל על פני המסופים הפתוחים הוא פשוט הסכום של המתח על פני המשרן והמתח על פני הקבל.
הזרם למסוף החיובי של המעגל שווה לזרם דרך הקבל והמשרן.
התגובה ההשראתית גדלה ככל שהתדר עולה, בעוד התגובה הקיבולת יורדת עם עליית התדירות (מוגדר כאן כמספר חיובי).
בתדר מסוים, שתי התגובות הללו שוות והמתחים על פניהן שווים ומנוגדים בסימן; התדר הזה נקרא תדר התהודה עבור המעגל הנתון.
אשר מוגדר כתדר הזוויתי התהודה של המעגל.
המרת תדר זוויתי (ברדיאנים לשנייה) לתדר (בהרץ), יהיה
בתצורת סדרה, ו- מבטלים זה את זה.
ברכיבים אמיתיים ולא אידיאלים, הזרם מתנגד, בעיקר על ידי ההתנגדות של פיתולי הסליל.
לפיכך, הזרם המסופק למעגל תהודה סדרתי הוא מקסימלי בתהודה.
במצב זה, מעגל נקרא מעגל מקבל
בתצורת סדרה, התהודה מתרחשת כאשר העכבה החשמלית המרוכבת של המעגל מתקרבת לאפס.
ראשית, העכבה של מעגל LC הסדרתי.
העכבה הכוללת ניתנת על ידי סכום העכבות האינדוקטיביות והקיבוליות:
ייצוג העכבה האינדוקטיבית כ- ועכבה קיבולית כ-
כתיבת ביטוי זה במכנה משותף מניב
לבסוף, הגדרת התדר הזוויתי הטבעי כ
כאשר נותן את התגובה של המשרן בתהודה.
המונה מרמז שבמגבלה כמו , העכבה הכוללת תהיה אפס, אחרת - לא אפס.
לכן מעגל ה-LC הסדרתי, כאשר הוא מחובר בסדרה עם עומס, יפעל כמסנן פס בעל עכבה אפסית בתדר התהודה של מעגל ה-LC.
כאשר המשרן (L) והקבל (C) מחוברים במקביל כפי שמוצג באיור, המתח על המסופים הפתוחים שווה למתח על פני המשרן וגם למתח על פני הקבל.
סך הזרם הזורם למסוף החיובי של המעגל שווה לסכום הזרם הזורם דרך המשרן והזרם שזורם דרך הקבל:
כאשר שווה ל- , שני זרמי הענפים שווים ומנוגדים.
הם מבטלים זה את זה כדי לתת זרם מינימלי בקו הראשי (באופן עקרוני, זרם אפס).
עם זאת, יש זרם גדול במחזור בין הקבל והמשרן.
באופן זה, זרם מחזורי זה הוא אינסופי, אך למעשה הוא מוגבל על ידי ההתנגדות במעגל, במיוחד התנגדות בפיתולי המשרן.
מכיוון שהזרם הכולל הוא מינימלי, במצב זה העכבה הכוללת היא מקסימלית.
תדר התהודה ניתן על ידי
שימו לב שבכל הענפים, הזרם אינו מינימלי בתהודה, אך כל אחד מהם ניתן בנפרד על ידי חלוקת מתח המקור () בתגובתיות ().
מכאן על פי חוק אוהם
ב- , זרם הקו מינימלי.
במצב זה מעגל נקרא מעגל דוחה .
מתחת ל- , המעגל הוא השראתי.
מעל , המעגל הוא קיבולי.
ניתן ליישם את אותו ניתוח על מעגל ה-LC המקביל.
העכבה הכוללת ניתנת לאחר מכן על ידי
עבור כל שאר ערכי - העכבה היא סופית.
לפיכך, מעגל ה-LC המקביל המחובר בסדרה עם עומס יפעל כמסנן פס-בסיס בעל עכבה אינסופית בתדר התהודה של מעגל ה-LC, בעוד שמעגל ה-LC המקביל המחובר במקביל לעומס יפעל כמסנן פס-מעבר .
מעגל גברים הוא מפגש קבוצתי של גברים, שבו המשתתפים משתפים, מקשיבים ותומכים זה בזה בנושאים אישיים, רגשיים וחברתיים.
המעגלים משמשים מרחב בטוח לשיח פתוח על גבריות, מערכות יחסים, קריירה, הורות, בריאות נפשית ונושאים נוספים המעסיקים גברים בחייהם.
מפגשי גברים התקיימו בתרבויות שונות לאורך ההיסטוריה, בין היתר כחלק מטקסי מעבר או מסורות שבטיות או דתיות.
בעשורים האחרונים, ובעיקר החל משנות ה-90 של המאה ה-20, צברו מעגלי גברים פופולריות במערב כחלק מהתנועה לשינוי הגבריות המסורתית ומתן מקום לביטוי רגשי ולתמיכה הדדית.
כחלק מהקושי לפרוץ את התפקידים המגדריים המיוחסים להם, גברים עשויים לחוות קושי לשתף במצוקות ובקשיים שהם חווים.
מעגלי גברים או קבוצות גברים, עשויים להוות מרחב בטוח שמקל על גברים לשתף, ועשויים להיות מרחב משותף ללמידה חברתית, לעיבוד ריגשי ולעיסוק ופיתוח תפיסות חדשות בנוגע לגבריות עצמה.
מעגלי גברים נועדו למטרות שונות, בהן:
שיפור המודעות העצמית והאינטליגנציה הרגשית
התמודדות עם אתגרים כמו סטרס, חרדה ודיכאון
שיח פתוח על גבריות חדשה ומערכות יחסים
מעגלי גברים יכולים להתקיים במגוון מסגרות – מפגשים חד-פעמיים, קבוצות קבועות או במסגרת סדנאות התפתחות אישית.
המפגש מתנהל לרוב במעגל, כאשר כל משתתף מוזמן לשתף ולשמוע ללא שיפוטיות או הפרעה.
מנחים מסוימים משלבים תרגולי מדיטציה, נשימה, עבודה עם הגוף או תהליכים חווייתיים נוספים.
בישראל קיימים מעגלי גברים במגוון מסגרות, חלקם עצמאיים וחלקם מופעלים על ידי ארגונים חברתיים, מאמנים ומנחי קבוצות.
המעגלים כוללים קבוצות כלליות, קבוצות לאבות, קבוצות לגברים גרושים, ואף קבוצות ייעודיות לאוכלוסיות מסוימות כמו חרדים או אנשי הייטק.
בנוסף, מתקיימות תוכניות הכשרה להנחיית מעגלי גברים באוניברסיטת תל אביב ובמכללת אורנים.
מחקרים מצביעים על כך שמעגלי גברים מסייעים בהפחתת תחושות בדידות, חיזוק תחושת השייכות ושיפור הרווחה הנפשית של המשתתפים.
המעגלים מספקים אלטרנטיבה לתפיסות מסורתיות של גבריות, שמעודדות לעיתים הימנעות מהבעת רגשות או חיפוש עזרה.
מעגל הדלק הגרעיני (נקרא גם מחזור הדלק הגרעיני) הוא רצף של תהליכים תעשייתיים שבהם דלק גרעיני מופק, מעובד, מנוצל לייצור אנרגיה, ולבסוף מטופלת הפסולת הרדיואקטיבית הנותרת.
תהליכים אלו כוללים את שלבי הכרייה של חומרי הגלם (בעיקר אורניום), עיבודם והכנתם כדלק לשימוש בכורים גרעיניים, וכן את השלבים שלאחר השימוש בדלק בכור - הכוללים טיפול, אחסון או מיחזור של הדלק הגרעיני המשומש והפסולת הנובעת ממנו.
באמצעות שרשרת תהליכים זו ניתן להפיק אנרגיה גרעינית לצורכי הפקת חשמל בהיקף תעשייתי בתחנות כוח גרעיניות.
במעגל דלק "פתוח" משתמשים בדלק הגרעיני פעם אחת בלבד ולאחר מכן מטמינים את הפסולת, בעוד שבמעגל דלק "סגור" הדלק המשומש עובר עיבוד מחדש ומוחזר לשימוש נוסף בכור.
אורניום הוא היסוד העיקרי המשמש כדלק גרעיני, והוא מצוי בעפרות (מחצבים) באדמה בריכוזים נמוכים.
השלב הראשון במעגל הדלק הגרעיני הוא כריית האורניום ממכרות, בין אם במכרות פתוחים על פני השטח ובין אם במכרות תת-קרקעיים.
לאחר כריית העפרה, היא עוברת עיבוד ראשוני (המכונה לעיתים "טחינה") במתקן ריכוז, שבו מופק תרכיז אורניום מוצק המכיל אחוז גבוה של תחמוצת אורניום.
תוצר זה, המוכר בכינויו "עוגה צהובה", משמש כחומר הגלם המעובד להמשך התהליך.
האורניום הטבעי מכיל רק כ-0.7% מהאיזוטופ אורניום-235 (U-235) הבקיע הדרוש לתגובת שרשרת, ואילו מרבית הכורים הגרעיניים דורשים דלק אורניום מועשר בריכוז גבוה יותר (לרוב 3–5% של U-235).
לכן, השלב הבא במעגל הוא העשרת האורניום - העלאת שיעור האיזוטופ הבקיע בדלק.
את תרכיז האורניום ("העוגה הצהובה") ממירים תחילה לתרכובת גזית ולאחר מכן מעבירים אותה במתקני העשרה מיוחדים, בדרך כלל צנטריפוגות גז מהירות.
הצנטריפוגות מסובבות את הגז במהירות גבוהה ומאפשרות הפרדה הדרגתית בין האיזוטופ הכבד U-238 לאיזוטופ הקל יותר U-235. בתהליך זה מתקבל אורניום מועשר לרמה הרצויה לכור, וכן תוצר לוואי של אורניום מדולדל (שמכיל בעיקר U-238 עם אחוז שארי נמוך מאוד של U-235).
לאחר העשרת האורניום, ממירים אותו לתחמוצת אורניום מוצקה ומייצרים ממנו כדוריות קטנות (pellets) המשמשות כדלק.
את הכדוריות דוחסים ומכניסים לתוך צינורות מתכת ארוכים וחלולים, וכך יוצרים מוטות דלק גרעיני.
מספר רב של מוטות דלק מקובצים יחד למבנה הקרוי אלומת דלק (fuel assembly) המיועד לטעינה בליבת הכור.
לאחר שיוצרו מוטות הדלק ואלומות הדלק, מטעינים אותם אל תוך ליבת הכור הגרעיני.
בכור, האורניום המועשר עובר תגובת ביקוע גרעיני מבוקרת: גרעיני U-235 (ובמהלך ההפעלה גם גרעיני פלוטוניום-239 הנוצרים מהאורניום) מתפצלים בעקבות פגיעת נייטרונים ומשחררים אנרגיה רבה בצורת חום.
החום משמש להרתחת מים ולהפקת קיטור, אשר מניע טורבינות לייצור חשמל.
מוטות הדלק שוהים בתוך הכור בדרך כלל במשך מספר שנים (כ-3 עד 5 שנים), אך מדי שנה מחליפים חלק מהם בדלק טרי כדי לשמור על רמת פעילות גרעינית מספקת.
במהלך פעולת הכור מצטברים בתוך מוטות הדלק תוצרי ביקוע רדיואקטיביים (המהווים פסולת רדיואקטיבית) וגם נוצרות כמויות של חומרים בקיעים חדשים, כגון פלוטוניום הנוצר מאיזוטופ U-238. בסופו של דבר, כאשר שיעור הביקוע בדלק פוחת מתחת לסף יעיל, הדלק נחשב "דלק משומש" ומוצא מליבת הכור להמשך טיפול.
עם הוצאת הדלק הגרעיני המשומש מהכור, הוא עדיין פולט חום וקרינה בעוצמה גבוהה.
לכן בשלב הראשון מאחסנים אותו בבריכות מים באתר הכור למשך מספר שנים, עד להתקררות והפחתת עוצמת הקרינה.
לאחר מכן עומדות שתי אפשרויות: הטמנה סופית או עיבוד מחדש (מיחזור) של הדלק.
במעגל פתוח, הדלק המשומש נארז במכלים ונשמר לאחסון והטמנה ארוכי טווח (למשל במתקני הטמנה גאולוגיים עמוקים) כדי לבודדו מן הסביבה.
לחלופין, ניתן לעבד את הדלק המשומש במתקן מיוחד, שבו מפרידים את האורניום והפלוטוניום הנותרים ומשתמשים בהם להכנת דלק חדש (כגון דלק MOX המכיל פלוטוניום).
הפסולת הרדיואקטיבית שנותרת לאחר העיבוד עוברת התמצקות (למשל הכלה בתוך זכוכית) לקראת הטמנה בטוחה.
סוגים שונים של מעגלי דלק גרעיניים: פתוח וסגור
ניתן לסווג את מעגלי הדלק הגרעיני לשני סוגים עיקריים על פי אופן הטיפול בדלק לאחר השימוש בכור: מעגל פתוח ומעגל סגור.
במעגל דלק גרעיני פתוח (המכונה גם "מחזור חד-פעמי"), הדלק הגרעיני המשומש אינו עובר עיבוד מחדש אלא מוגדר כפסולת סופית.
לאחר תקופת הקירור בבריכה, הדלק המשומש נארז ומוטמן באופן מבוקר לטווח ארוך, ואין ניצול נוסף של החומרים הבקיעים שבו.
שיטה זו פשוטה יותר מבחינה תפעולית, אך משמעותה ניצול חלקי בלבד של חומר הגלם האורניום, שכן פלוטוניום וחומרים בקיעים אחרים שנוצרים במהלך ההפעלה נותרים כלואים בפסולת.
לעומת זאת, במעגל דלק גרעיני סגור, הדלק המשומש מעובד מחדש לצורך חילוץ חומרים שניתן לעשות בהם שימוש חוזר.
פלוטוניום ואורניום מופרדים מתוך תוצרי הלוואי הרדיואקטיביים, ולאחר עיבוד מתאים הם מוחזרים למעגל כדלק גרעיני חדש (למשל בדמות דלק MOX המכיל תערובת אורניום ופלוטוניום).
באופן זה חלק גדול יותר מחומרי הדלק מנוצל להפקת אנרגיה, וניתן גם לצמצם את נפח ורמת הרדיואקטיביות של הפסולת הסופית (שכן רוב האורניום והפלוטוניום אינם מוטמנים אלא ממוחזרים).
עם זאת, מעגל סגור מורכב ויקר יותר לתפעול, ודורש תשתית טכנולוגית מתקדמת למיחזור דלק וניהול פסולת.
מדינות שונות נוקטות בגישות שונות: בארצות הברית, למשל, לא ממחזרים דלק גרעיני לשימוש חוזר (מעגל פתוח), בעוד שבצרפת ובמדינות נוספות נהוג מיחזור דלק כחלק ממעגל סגור.
הפקת ושימוש בדלק גרעיני מעלים סוגיות סביבתיות ובטיחותיות משמעותיות.
מבחינה סביבתית, כריית אורניום עלולה לגרום לפגיעה בסביבה המקומית: פתיחת מכרות מותירה פסולת כרייה המכילה חומרים רדיואקטיביים (שפכי עפר ועקרות מכרה), העלולים לזהם קרקע ומקורות מים.
האתגר הסביבתי המשמעותי ביותר הוא הטיפול בפסולת הגרעינית הרדיואקטיבית – פסולת המכילה חומרים בעלי זמן מחצית חיים ארוך, שעלולים להישאר מסוכנים במשך אלפי עד מאות אלפי שנים.
נדרשים פתרונות אחסון והטמנה בטוחים שימנעו דליפה של חומרים רדיואקטיביים לסביבה לאורך פרקי זמן כה ממושכים – משימה הנדסית מורכבת שטרם נפתרה במלואה.
גם מבחינה בטיחותית ישנם סיכונים בכל שלבי מעגל הדלק.
בעבודות הכרייה עובדים חשופים לקרינה ולחומרים רעילים; במתקני ההעשרה וייצור הדלק יש להקפיד על מניעת תאונות ודליפות; ובכור עצמו קיימת סכנת תאונה גרעינית (כדוגמת אלו שאירעו בצ'רנוביל ובפוקושימה), המחייבת מערכות הגנה ונהלים קפדניים.
כמו כן, אחסון ושינוע דלק משומש ופסולת מצריכים אבטחה ומיגון למניעת דליפה או חבלה מכוונת.
סיכון מרכזי נוסף הוא סכנת הפצה גרעינית – כלומר ניצול מעגל הדלק הגרעיני לצורכי ייצור נשק גרעיני.
מתקני ההעשרה המפיקים דלק לכורים אזרחיים מסוגלים גם להעשיר אורניום לרמה המתאימה לפצצה גרעינית, אם יופעלו ללא פיקוח מספיק.
בדומה לכך, עיבוד מחדש מפיק פלוטוניום שניתן לנצל בנשק גרעיני.
משום כך נדרשים פיקוח בינלאומי הדוק והסכמים שיגבילו את הפצת הטכנולוגיות והחומרים הרגישים.
הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית (סבא"א) משגיחה ומפקחת על מתקני גרעין בעולם כדי לוודא שהשימוש בדלק גרעיני נותר לצורכי שלום בלבד.
הסכמים כמו האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני (NPT) נועדו להגביל את הפצת הטכנולוגיות והחומרים הרגישים.
עם זאת, יש לציין כי לא כל המדינות חתומות על אמנה זו.
המעגל הגרעיני ניצב כיום בפני חידושים טכנולוגיים ויוזמות מחקר המבקשים לשפר את היעילות, הבטיחות והקיימות שלו בעתיד.
אחד הכיוונים המרכזיים הוא פיתוח כורים גרעיניים מתקדמים (מדור רביעי) וכורים מהירים מסוג רבייה, שמטרתם לנצל טוב יותר את הדלק.
כורים מהירים מסוגלים "לשרוף" את האיזוטופים הכבדים שבפסולת ואף להפיק חומר בקיע חדש, וכך לסגור כמעט לחלוטין את מעגל הדלק.
שילוב כורים כאלה עם שיטות עיבוד מחדש משופרות עשוי לצמצם את כמות הפסולת ארוכת-החיים ולהגדיל את נצילות הדלק הגרעיני.
כיוון מחקרי נוסף הוא מחזור דלק המבוסס על תוריום – יסוד נפוץ שניתן להפוך בתוך כור לאורניום-233 בקיע.
מחזור תוריום מייצר פחות פלוטוניום ופסולת רדיואקטיבית ארוכת-חיים, ובכך עשוי להפחית את סכנת ההפצה הגרעינית ואת עומס הפסולת העתידית.
עם זאת, יש לציין כי תהליך זה עדיין דורש עיבוד מחדש של הדלק, פעולה המהווה סיכון להפצה גרעינית, מאחר שהתוצרים הם חומרים בקיעים הניתנים לשימוש בנשק גרעיני.
מספר מדינות חוקרות טכנולוגיות תוריום, אך טכנולוגיות אלו טרם יושמו באופן מסחרי נרחב.
מדינות כמו הודו, סין, יפן, בריטניה וארצות הברית חוקרות טכנולוגיות תוריום, עם דגש על ריאקטורים מקוררים במלח מותך (MSR).
לדוגמה, סין השלימה ריאקטור ניסיוני מבוסס תוריום ב-2021, וצפויה לבנות ריאקטור נוסף.
בהיבט הפסולת, מוקמים מתקני הטמנה גאולוגית עמוקה לאחסון בטוח של דלק משומש למשך אלפי שנים (לדוגמה, המתקן באתר אונקלו בפינלנד הצפוי להתחיל לפעול בשנים הקרובות).
במקביל, נחקרים תהליכי הפרדת מרכיבי פסולת וטרנסמוטציה – המרה של איזוטופים רדיואקטיביים ארוכי-חיים ליסודות יציבים יותר – במטרה לצמצם את נפח הפסולת ואת משך זמן הסיכון שהיא מציבה.
בנוסף לחידושים הטכנולוגיים, נבחנות גם יוזמות בינלאומיות כמו הקמת "בנק דלק גרעיני" בפיקוח סבא"א (בדומה לזה שהוקם בקזחסטן) במדינות כמו ערב הסעודית שיספק דלק למדינות ויטפל בפסולת שלהן, ובכך יצמצם את הצורך בפיתוח טכנולוגיות רגישות בכל מדינה.
הצלחתם של מהלכים אלה – הן הטכנולוגיים והן המדיניים – תקבע במידה רבה אם וכיצד תהפוך האנרגיה הגרעינית בעתיד לבת-קיימא, בטוחה ומקובלת יותר מבחינה סביבתית וביטחונית.
מעגל אבנים הוא טבעת של אבנים עומדות מגליתיות הפזורות בעיקר בצפון-מערב אירופה, במיוחד באיים הבריטיים ובחבל ברטאן שבצרפת.
מעגלי האבנים מתוארכים בדרך כלל לתקופה הנאוליתית המאוחרת ולתקופת הברונזה הקדומה, רובם נבנו בין השנים 3300 ו-2500 לפני הספירה.
הדוגמאות הידועות ביותר הן: אנדרטת ההנג' באייוורי, (כ-40 קילמטרים צפונית מערבית לאוקספורד), (כ-50 קילומטרים דרומית ל) ואלמנטים בתוך טבעת האבנים הניצבות בסטונהנג'.
בתקופה מאוחרת יותר, במהלך תקופת הברזל, נבנו מעגלי אבן בדרום סקנדינביה.
אין קונצנזוס בקרב ארכאולוגים לגבי תפקידם של מעגלי האבנים.
לרוב הם "מקוטלגים" כלל לפי צורתם, גודלם, רדיוס המעגל שלהן והמרווח בין האבנים.
ברוב מעגלי האבנים אין עדויות למגורי אדם, דבר המחזק את התיאוריות שקושרות את המעגלים לטקסים, או פולחן.
לעיתים, נמצא מעגל אבנים בקשר עם בור או חדר קבורה.
נראה שהמכנה המשותף הוא שבנייתם הייתה כרוכה במאמץ משותף ניכר לתכנון, חציבה, הובלה, הנחת תעלות היסוד ובניית המעגל.
מחקר מקיף שנערך בשנת 2019 באמצעות תארוך פחמן-14 של מבנים מגליתיים ברחבי אירופה והאיים הבריטיים הגיע לכלל מסקנה שקברים מגליתיים צצו בפרק זמן קצר של 200 עד 300 שנה במחצית השנייה של האלף החמישי לפני הספירה, בצפון מערב צרפת, הים התיכון וחוף האוקיינוס האטלנטי של האי האיברי.
עוד הם הסיקו, כי המנהג והטכניקות התפשטו משם דרך נתיבי ים לאיים הבריטיים ולאזור הים התיכון.
מעגלי אבנים שוכבות הם וריאציה המכילה אבן אחת גדולה המונחת על צידה.
לרוב, האבנים מסודרות לפי גובהן, כאשר הגבוהות ביותר הן הרחוקות מהאבן השוכבת והגבהים יורדים בהדרגה מסביב לכל צד של המעגל, עד לאבן השוכבת, האבן הנמוכה ביותר.
בסקוטלנד נמצאו 71 אתרים כאלו ויותר מ-20 בדרום-מערב אירלנד, שם הם נקראים .
מעגלי אבנים שוכבות בסקוטלנד כוללים בדרך כלל שתי אבנים גדולות, ניצבות במעגל ומהן, גובה האבנים הולך ופוחת והאבנים האבנים הנמוכות ביותר נמצאות באופן קוטבי, מולן.
בחלק מהמקומות, נמצאו שרידי גופות שנשרפו.
בבריטניה ובאירלנד ישנם כ-1,300 מעגלי אבנים.
מומחים חלוקים בדעותיהם האם בניית המגליתים בבריטניה ואירלנד התפתחו באופן עצמאי או יובאו מיבשת אירופה.
מעגלי האבן המוקדמים ביותר בבריטניה הוקמו בין השנים 3200–2500 לפנה"ס, קרי: במהלך התקופה הנאוליתית התיכונה.
באותה תקופה בערך, החלו להיבנות מעגלי אבנים באזורי החוף והשפלה מצפון לממלכה המאוחדת.
ייתכן שהדבר קשור ל, באזור האגמים.
ברבים מהאתרים האבנים היו משולבות זו בזו.
מעגלים אחרים נבנו מסלעים שיוצבו על ידי הנחתם זקופים בתוך "תעלת יסוד".
מחקרים עדכניים מראים ששני מעגלי האבנים העתיקים ביותר בבריטניה (סטנס ו () נבנו כך שיתאימו למיקומי השמש והירח.
כאמור, מחקר מקיף שנערך בשנת 2019 באמצעות תארוך פחמן-14 של מבנים מגליתיים ברחבי אירופה והאיים הבריטיים הגיע לכלל מסקנה כללית שטכניקות בנייה התפשטו לקהילות אחרות דרך נתיבי ים, בעיקר מצפון-מערב צרפת.
מנגד, טוען הארכאולוג הצרפתי Jean-Pierre Mohen, בספרו "" שבאיים הבריטיים מעגלי האבנים "מקוריים להפליא, אין להם מקבילה במקומות אחרים באירופה" כלומר שהמתכננים והבונים היו עצמאיים ולא קשורים ליבשת אירופה.
עם זאת, מספר תיאוריות מצביעות על כך שאחראים לבניית סטונהנג' הגיעו מברטאן, שבצפון צרפת.
באירלנד יש שני ריכוזים עיקריים של מעגלי אבנים: במחוז קורק / קרי ובמרכז פרובינציית אלסטר.
האחרונים מורכבים בדרך כלל ממספר גדול יותר של אבנים קטנות, בדרך כלל בגובה 30 סנטימטרים (כ-1 אינץ') ונמצאים לעיתים קרובות באזורים הרריים.
מעגלי האבן באזור קורק אינם בעלי צורה סדורה, עם אלמנטים מגליתיים גדולים יותר אך עם מרווחים רחבים יותר סביב מרכז המעגל.
דוגמאות למעגלי אבנים ניתן למצוא ברחבי אירופה, מהים השחור ועד ברטאן.
מספר אתרים בברטאן (שניים באי ושניים בקרנאק, שם הם נבנו בסביבות שנת 4500 לפני הספירה.
בדרום צרפת ב ובאלפים (כמו בפטי סן ברנרד).
מעגל אבנים בולט אחד נמצא באלפים האיטלקיים.
כבר בשנת 1579, חוקרים בגרמניה תיארו מעגלי אבן גדולים וזקופים ליד .
בשנת 2001 התגלה מעגל אבנים ב סמוך לים השחור.
ישנם מספר מעגלי אבנים באזור אלנטז'ו בפורטוגל, כאשר העתיקה והשלמה ביותר היא Almendres Cromlech, הסמוך לאבורה, בירת האזור.
שרידים של רבים אחרים מורכבים רק מהדולמן המרכזי.
ישנן עדויות לשימוש במבנה כמזבח טקסי, אך עיקר ייעודו היה כמבנה קבורה מרכזי שבעבר היה מוקף במגליתים, אך נותרו מהם שרידים מעטים בלבד.
מעגלי אבנים עתיקים נמצאים ברחבי קרן אפריקה.
האתר במחוז בצפון מזרח סומליה נמצאו מספר מעגלי אבן קטנים, חלקם, סביב אנדרטאות סגורות, המוצבות יחד.
סבורים כי מעגלי אבן אלו מסמנים קברים.
במזרח התיכון, מעגלי האבנים העתיקים ביותר בעולם נמצאו בכפר הנאוליתי בעתלית ים.
היישוב שמתוארך לסביבות 8000 לפני הספירה, שקוע בים, בקרבת החוף.
מעגל האבנים קָסטלְרִיג הוא מעגל אבנים מהתקופה הנאוליתית, הממוקם על גבעה בולטת מזרחית ל: Keswick, בקאמבריה, באזור האגמים בצפון מערב אנגליה.
לאתר מגיעים, מדי שנה, אלפי תיירים והוא מעגל האבנים המתויר ביותר בקאמבריה.
האבנים בקסטלריג משובצות במעגל א-סימטרי (אליפסה) שקוטרו הממוצע הוא כ-30 מטרים (בין 32.6 מטרים לבין 29.5 מטרים) המעגל היה מורכב בעבר מ-42 אבנים, אך נותרו רק 38 אבנים, שגובהן משתנה בין מטר אחד ל-2.3 מטרים.
הכניסה בקסטלריג, הייתה ככל הנראה בחלקו הצפוני של המעגל, שם יש מרווח בין שתי אבנים מסיביות, זקופות.
אחת האבנים הוזזה, ככל הנראה ונמצאת ממערב, דרום-מערב למעגל האבנים.
אחד המאפיינים יוצאי הדופן במעגל קסטלריג הוא צורת מלבן של 10 אבנים זקורות, בתוך החלק המזרחי של המעגל.
ממצא דומה נמצא רק באתר דומה, אחד ב-Cockpit,שליד .
בשנת 1725 ביקר באתר המדען החוקר והתיאור שלו הוא התיעוד הכתוב המוקדם ביותר של מעגל האבנים זה: "בסמוך לעיירה Keswick...
על גבעה נמוכה בלב שקע טופוגרפי מוקף בגבעות פראיות, ממוקם אתר פרהיסטורי מעגלי הידוע בשם: Castlerigg Stone Circle...
מעגל שלם בקוטר של כ-100 רגל [כ-30 מטרים], המורכב מארבעים אבני מֶגַלִית, מהן אחדות גדולות במיוחד.
בנקודה המזרחית של המעגל, ובתוכו, נמצא cist [מבנה קבורה] עשוי כעשר אבנים נוספות.
אף כי מספר אבנים הוזזו מעט ממיקומן המקורי, כולן עדיין קיימות באתר"
החפירה הארכאולוגית היחידה בקסטלריג בוצעה על ידי W.
Dover בשנת 1882. חפירתו התמקדה במתחם המלבני הפנימי והוא מצא שעומק שכבת הקרקע השחורה העליונה, עד להופעת הקרקע הצהובה (אדמת המקום) היה כ־35 ס"מ, למעט בקצה המערבי של המלבן, שם עומק הקרקע השחורה, מעורבת באבנים, הגיע לעומק של כ־90 ס"מ.
סמוך לתחתית נתגלו ככל הנראה שברי עץ שרוף או פחם, וכן אדמה כהה ובעלת מרקם שמנוני.
התפקיד המדויק של מעגל זה ואחרים הדומים לו אינו ידוע.
מוערך כי האתר שימש כמקום מפגש חשוב לקהילות הנאוליתיות שהיו פזורות באזור, למטרות כמו: מפגש חברתי, מסחר, או מרכז דתי.
לא ניתן לשלול את ההשערה שהמקום שימש לקבורה.
חלק מהשערות אלו נסמך על גודלם של האבנים ומשקלם.
על אף שלא היה צריך להעביר את האבנים מרחוק, הובלתן דרשה ארגון ומאמץ קבוצתי.
Aubrey Burl מומחה למעגלי האבנים העריך שהמשימה הצריכה מאמץ משותף של לפחות שבעים פועלים כדי להעביר אבנים במשקל ממוצע של כ-4 טון, מה עוד שמשקל האבן הכבדה ביותר מוערך בכ-16 טון.
מעגל האבנים של קסטלריג היה אחד המונומנטים שנכללו בחוק "הגנת המונומנטים העתיקים, משנת 1882" (Ancient Monuments Protection Act 1882), שכלל 68 אתרים בבריטניה הגדולה ובאירלנד.
שנה שלאחר מכן, עבר הטיפול במעגל האבנים לידי המדינה.
על אף שהאבנים עברו לחזקת המדינה, האדמה עצמה המשיכה להיות רכושו של בעל קרקע.
בשנת 1913, נאספו תרומות מן הציבור והשדה נרכש מידי בעליו והאתר כולו מוחזק, מטופל ומשומר, בידי הקרן הלאומית.
מעגל מודפס הוא לוח שעליו מונחים רכיבים אלקטרוניים היוצרים מעגל חשמלי.
החיבור בין הרכיבים נעשה הוספת מוליכים חיצוניים.
את מקומם תופסים פסי נחושת שהודפסו על הלוח, שהוא מצע שאינו מוליך.
מעגלים מודפסים אינם יקרים, ובדרך כלל מאוד אמינים.
המעגל המודפס בא להחליף שיטה ישנה לחיבור בין רכיבים אלקטרוניים באמצעות חוטים, שיטה ידנית שהייתה מסורבלת, יקרה ואיטית.
כיום כמעט כל מערכת אלקטרונית מכילה מעגל מודפס בטכנולוגיה כלשהי.
ממציא המעגל המודפס היה מהנדס יהודי-אוסטרי בשם פאול אייזלר (1907–1995), שנאלץ לברוח לאנגליה ב-1936. במשך עבודתו באנגליה יצר מעגל אחד כזה ב-1941 כחלק מסט רדיו.
בסביבות 1943 החלו להשתמש בטכנולוגיה הזו בארצות הברית בצורה רחבה על מנת לייצר חיישן-קירבה לפיצוץ פצצות מעופפות של הגרמנים במלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה, בשנת 1948, שחררה ארצות הברית את ההמצאה לשימוש מסחרי.
מעגלים מודפסים נעשו נפוצים בשימוש אזרחי אחרי אמצע שנות ה-50, לאחר תהליך ההרכבה האוטומטי אשר פותח בידי צבא ארצות הברית.
מעגל חשמלי פשוט על כרטיס: כאשר מעגל חשמלי מכיל רכיבים רבים, הוא מסובך לבניה ולבקרת איכות.
על כן בבניית מכשיר חשמלי ניתן לפרוס את רכיבי המעגל החשמלי על צידו האחד של לוח מבודד (צד הרכיבים), במקומות שסומנו להם מראש, ולחבר את הרכיבים בחוטים מוליכים.
המעגל הופך אפילו פשוט יותר לבניה ולבקרה כאשר החוטים מצויים מצידו השני של הכרטיס וחלקי הרכיבים המולחמים אליהם מגיעים לצד זה של הכרטיס דרך חורים (צד ההלחמות).
מעגל מודפס: כאשר מחליפים את מרבית החוטים המוליכים בהדפסה של חומר מוליך על הכרטיס המבודד עצמו מקבלים מעגל מודפס.
המעגל המודפס הפשוט ביותר כולל משטח מבודד כמו פיברגלס שאליו מוצמד גיליון נחושת לקראת הדפסה.
מעגל מודפס מודרני מיוצר בתהליך שבו מורידים משכבת הנחושת חומר כך שנשארים רק עקבות המוליכים המחברים בין הרכיבים האלקטרוניים.
בנוסף, כאשר המעגל מכיל רכיבים בעלי "רגליים" מאונכות למעגל, המעגל יכיל קדחים שלתוכם יש להכניס את רגלי הרכיבים ולהלחים אותם.
עקרון בסיסי: הלוח הבסיסי מצופה נחושת.
מאכלים את הנחושת בכל האזורים שאינם מתוכננים כמוליכים, ונותרים רק החיבורים שבין הרכיבים המתוכננים.
מנקבים חיבורים לרכיבים אותם מלחימים על גבי הכרטיס.
ייצור כרטיס בסיסי מורכב מ-10 שלבים:
תכנון: התכנון כולל את כל מרכיבי המערכת שתורכב על הלוח, את החיבורים ביניהם ואת החיבורים החיצוניים וכן את ההתאמה למארז או לחיבורים ללוחות נוספים.
התכנון נעשה במערכת CAD ממוחשבת.
הדפסת התוכנית על שקף מיוחד שיותאם לגודל הסופי.
קווי החיבורים הרצויים צבועים ומונעים מעבר אור.
הכרטיס הבסיסי הוא לוח עשוי חומר מבודד המצופה בנחושת.
חותכים למימד ולצורה הנדרשים לתוכנית.
מצמידים את השקף לכרטיס כציפוי ומקרינים בקרינה באור אולטרא-סגול.
כל השטחים שאינם צבועים מחדירים את הקרינה ויאפשרו לתמיסת המסה לפעול על הנחושת.
טובלים את הכרטיס תחילה בתמיסת NAOH (פראוקסיד) המאכלת את הציפוי שהוקרן, כך שיישאר ציפוי רק על המוליכים המתוכננים.
לאחר שטיפה, טובלים את הכרטיס בתמיסות המאכלות נחושת.
הציפוי שנותר רק על המוליכים מונע המסת הנחושת, בעוד השאר מומס.
התהליך הוא: Cu + 2FeCl₃ → 2FeCl₂ + CuCl₂ כאשר תמיסת הברזל הכלורי משמשת לחמצון הנחושת.
מסירים את הציפוי שהגן על הנחושת מפני ההמסה.
לאחר ביקורת ראשונה על שלמות החיבורים, מנקבים חורים בהתאם לרכיבים ולחיבורים החיצוניים הנדרשים.
מסמנים באמצעות הדפסת משי את סימול הרכיבים, המאפשר התאמה והלחמה אוטומטית.
מצפים את הכרטיס בלכה להגנה.
המעגל המודפס לא חייב להכיל הדפס משי.
הדפס המשי אינו קשור להדפס המוליך ההכרחי לפעולת המעגל.
הדפס המשי על המעגל המודפס מסמן למי שמרכיב אותו, למי שמבקר את איכותו ולמי שמתקן איזה רכיב אמור להתחבר אל המעגל בכל נקודה ונקודה בו.
לרכיבים השונים יש סימנים שונים המופיעים בהדפס המשי.
למשל, הסימן C132 ליד סימן של עיגול שבאחד מקצותיו מופיע סימן + מורה שבשטח המעגל יש לחבר את הקבל האלקטרוליטי שמספרו הסידורי הוא 132 ואת רגלו החיובית של הקבל יש לחבר ליד סימן הפלוס.
מעגלים מודפסים כיום הם "רב- שכבתיים", כלומר מכילים יותר משכבה אחת של נחושת.
המעגל הבסיסי ביותר הוא דו-שכבתי ומכיל מוליכים משני צידי הלוח.
נהוג לכנות את הצד עליו מונחים הרכיבים Component Side והצד שהיה נהוג לחבר את רגלי המוליכים Print Side.
כיום ניתן לחבר רכיבים משני צידי הלוח על ידי שימוש ברכיבים בטכנולוגיית השמה משטחית (SMT).
נקודת החיבור של הרכיב במעגל המודפס קרויה פד (Pad).
מבחינים בין שני סוגי פדים:
פד עם קדח (Through Hole) נועד לרכיבים עם רגליים הנכנסים לתוך הקדח, נקרא גם Deep בז'רגון המקצועי.
פד ללא קדח, נועד לרכיבים בטכנולוגיית SMT.
מעגל מודפס מכיל מספר סוגי קדחים:
קדח המשמש לחיבור הרכיבים באמצעות הלחמה.
קדח המשמש כחיבור מעבר בין שכבות הנחושת השונות (Via).
קדחים אלה מצופים בחומר מוליך לשם העברת אותות ומתחים בין השכבות.
קדח בעל קוטר הקטן מ-0.1 מ"מ (Microvia) נועד לחיבור בין שתיים או שלוש שכבות צמודות.
מעגל מודפס מיועד להרכבה וחיבור של רבים ממרכיבי המעגל החשמלי.
במתמטיקה, מעגל היחידה הוא מעגל בעל רדיוס שאורכו יחידת מידה אחת, ומרכזו בראשית הצירים של מערכת צירים קרטזית.
למעגל היחידה מספר שימושים בטריגונומטריה – באמצעותו ניתן להרחיב את הגדרתן של הפונקציות הטריגונומטריות, ולהגדיר יחידת מידה טבעית לזווית – הרדיאן.
מעגל היחידה מסומן לעיתים קרובות .
העיגול ברדיוס 1 סביב הראשית, שמעגל היחידה הוא שפתו, נקרא עיגול היחידה.
בהינתן זווית כלשהי, מגדירים אותה כרדיוס ש"מסתובב" נגד כיוון השעון ויוצר את הזווית הזאת עם הכיוון החיובי של ציר ה-x.
אם הזווית שלילית, הסיבוב הוא עם כיוון השעון.
אם הזווית גדולה מ- (או רדיאנים), זה יותר מסיבוב אחד ועל כן הזווית עם ציר ה-x היא השארית של חלוקת הזווית ב-.
אם הזווית היא ו- היא הנקודה בה נוגע הרדיוס במעגל, אז נגדיר:
במישור המרוכב מעגל היחידה מורכב מכל המספרים המרוכבים שערכם המוחלט הוא 1 (ובכללם כל שורשי היחידה).
לפי נוסחת אוילר כל מספר על מעגל היחידה ניתן להצגה כ- כאשר היא הזווית (ברדיאנים) בין הציר הממשי למספר.
איברי מעגל היחידה מהווים חבורה ביחס לכפל מספרים מרוכבים.
זוהי חבורה חשובה ושימושית במתמטיקה והיא נקראת חבורת המעגל.
מנוסחת אוילר נובע שהיא איזומורפית לחבורת המנה (כחבורות ביחס לחיבור).
כאשר מעבירים סדרה עתית למרחב הפאזה נהוג להשתמש במערכת קואורדינטות של המישור המרוכב.
תחת מעבר זה הפאזה של סדרה עתית משמשת על מנת להגדיר משתנה מרוכב שהארגומנט שלו הוא הפאזה של הסדרה העתית וגודלו הוא אחד.
העתקה זו מעתיקה כל מקטע של סדרה עתית אל עבר רדיוס של מעגל היחידה המרוכב.
המעבר אל מרחב הפאזה מאפשר הפעלה של שיטות לחקר קישוריות בין סדרות כמו phase lag index או (Inter-site phase clustering (ISPC.
חקר הקישוריות חשוב במיוחד בחקר קישוריות מוחית כיוון שהמידע שנמדד מהמוח האנושי הוא לרוב סדרה עתית.
וככזה מציאת הקישוריות בין סדרות עתיות שקול למציאת קישוריות בין אזורים אלקטרודות או תדרים מוחיים כתלות במידע הנמדד.
במיתולוגיה של הויקה ובדתות נוספות, מעגל מאגי הוא מעגל המפריד בין שני עולמות, עולם הרוחניות ועולם בני האדם.
חלק מהמאמינים בדתות פאגאניות נוהגים לסמן מעגל מאגי כדי לתחום מרחב שהם מאמינים שהוא קדוש ומכיל אנרגיה מקודשת, או שבמרחב זה יוכלו לחוש מוגנים יותר.
המעגל מסומן פיזית באמצעות ציור בגיר או במלח למשל, או שהוא מסומן באופן דמיוני.
חוני המעגל עג עוגה ועמד בתוכה להתפלל.
ר' מנחם ציוני כתב בספרו ציוני, פרשת ויחי:
ר' שמעון לביא מביא בספרו כתם פז,
ר' אברהם אזולאי, בפירושו על ספר הזוהר אור החמה, כתב בשם ר' חיים ויטאל.
דוגמאות למנהגים יהודיים שמשתמשים במעגל קסמים נמצאות בטקסי שמירה ליולדות בדרום-מרכז גרמניה והאזורים הסובבים אותה.
ר' אליהו בחור מביא בספרו ספר התשבי שנדפס באיזנא ה'ש"א (1541), ערך לילית
ר' נפתלי הירץ טריוויש מפרנקפורט כתב בספרו שנדפס בהידרנום הקרובה לפרנקפורט "סמנים על חידושי הבחיי" (נפתולי אלהים נפתלתי, הידרנום, שנת ה'ש"ו, 1546).
ר' חיים בן בצלאל, אחי המהר"ל (שהיה מתגורר בפרנקפורט, ובפרידברג הקרובה לפרנקפורט), כתב בספרו ספר החיים, קראקא ה'שנ"ג.
ר' אליהו לואנץ, (ר' אליהו בעל שם) (1564-1636) שנולד בפרנקפורט כתב בספרו תולדות אדם, זולקבה ה'ת"ף.
אחריהם כתב השמש בקהלות וורמייזא, ר' יוזפא שמש.
מעגל הגיר הקווקזי הוא מחזה מאת ברטולט ברכט, שנכתב בזמן שבו ברכט חי בגלות בארצות הברית ב-1944.
המחזה נכתב בסגנון אפי, ונחשב למחזה קלאסי.
במקור הוצג המחזה לראשונה במאי 1948 באנגלית (במכללה בשם קרלטון קולג' במינסוטה).
ב-1949 פורסם לראשונה בשפת המקור - בגרמנית - במסגרת כתב עת ספרותי בשם Sinn und Form.
רק ב-9 בנובמבר 1954 הוצג לראשונה על גבי במות גרמניות - ב-Theater am Schiffbauerdamm שבברלין.
השחקנית הראשית בהפקה זו הייתה בת זוגו של ברכט, השחקנית הלנה וייגל.
הוא מתרחש בגאורגיה הפאודלית, שבהרי קווקז, בתקופת מלחמתה של איראן נגד הממלכה המאוחדת של גאורגיה.
הוא שואל האם הצדק המשפטי הוא מוסרי והאם זכות הקניין, שעומדת במרכז חיינו, עדיפה על הצדק.
במחזה מתקיימים שני מעגלים: סיפור המסגרת הוא על תקופת תום מלחמת העולם השנייה, כאשר בעלי הקרקעות המקוריים בברית המועצות דורשים את רכושם בחזרה, בעוד החקלאים שחיו במקום שזמן רב, בנו את ביתם ועיבדו את הקרקע, טוענים אף הם לבעלות.
כדי לשכנע שהאדמה שייכת למעבדיה ולא לבעלים המקוריים הם מעלים הצגה.
הסיפור הפנימי הוא על השתייכותו של ילד קטן: האם הוא שייך לאימו העשירה שנטשה אותו (כאשר ידוע כי לפני בריחתה היא אספה את השמלות וברחה, אך את התינוק שכחה לקחת), או למשרתת שגידלה אותו והצילה את חייו, כשהיא מסכנת את חייה מספר פעמים.
המחזה נפתח בפרולוג – מחלוקת בין שתי קבוצות אנשים של העמק.
מחד הזקן אומר שהעמק שייך מאז ומעולם לו, לפי חוק.
ומנגד החייל, נציג השלטון, המסרב לאפשר לו לשהות במקום.
לאחר מכן מתחיל הסיפור הפנימי שעוסק במרד הנסיכים הגדול בדוכס, שבמסגרתו נרצח המושל.
אשתו מעדיפה להתעסק באריזת בגדיה היקרים ונמלטת, תוך שהיא נוטשת את בנם הקטן, מיכאל (מישל).
גרושה, המשרתת, נפרדת מחתנה המיועד החייל שיוצא עם יחידתו ומבטיחה לשמור לו אמונים.
אזי היא מוצאת את התינוק הרך, ומחליטה להציל אותו ובחירוף נפש נסה איתו להרים למצוא שם מקלט.
בדרך היא נתקלת בסכנות רבות שהגדולה שבהן היא חיילי משמר הברזל שרוצים להרוג את היורש הקטן ובכך לחסל את השושלת.
היא מוצאת מקלט אצל איכר כדי שיחשבו שהוא אבי הילד.
האיכר רוצה לקיים איתה יחסי אישות והיא דוחה אותו ומעוררת את כעסו.
עם שוך המהפכה, מופיע בן זוגה החייל והוא מסיק ממראה עיניו כי גרושה נישאה ואף הספיקה ללדת ילד והוא נוטש אותה בכעס.
בהמשך העלילה מופיעים חיילים וחוטפים מידי גרושה את הילד על פי צו בית דין.
אמו של הילד מבקשת לקבלו לידיה כדי שתוכל לזכות באחוזת בעלה המת.
גרושה המשרתת, והאם, אשת המושל, נקראות להופיע בפני השופט אצדק שיפסוק למי שייך הילד.
השופט אצדק אינו שופט רגיל, אלא דמות ציורית שמונתה כהלצה בימי האנרכיה של ההפיכה.
הוא נוטה לשכרות, ומעדיף להשתמש בספר החוקים כבמשענת לכיסא, ובניגוד לשופטים רגילים מעדיף את העניים על העשירים והחזקים.
הוא גם מזמין את העשירים לשחד אותו, באמרו: "לפני שאני פותח, מי שנותן - אני לוקח".
ידוע לצופה על פסיקות אחרות שלו, שבהן לא הסכים להרשיע רופא שכרת את הרגל הלא נכונה של פצוע והרשיע בעל אחוזות שפרותיו נגנבו.
המחזה מכיל מספר מקרים המובאים בפני השופט, בטרם מגיע המשפט הראשי.
במשפטים אלה מציג ברכט את גישתו של אצדק כלפי הצדק.
באחת מהן תובע עשיר ששלח את בנו ללמוד רפואה וכעת הוא תובע את בנו על שהוא מטפל בחולים מבלי לקחת תשלום.
אצדק אומר: "העשיר שלח את בנו ללמוד רפואה כדי שיעסוק במסחר".
כמו כן הוא אומר: "בעצמי היכרתי רופא שהפך פצע זעיר באצבע למכרה זהב ענקי." ברכט יוצר בטקסט השוואות רבות בין אצדק לבין ישו.
פסק הדין דומה למשפט שלמה: השופט אצדק מצייר מעגל של גיר ומעמיד את הילד במרכזו.
הוא קורא לנשים לאחוז בילד, ומכריז כי האישה שתצליח לאחוז חזק יותר ולמשוך את הילד אל מחוץ למעגל הגיר, היא שתזכה בו.
אמו של הילד מושכת אותו בחוזקה.
ואילו גרושה, המשרתת שגידלה את הילד כאם, אינה רוצה שהילד ייפגע ומרפה מידו.
השופט פוסק כי הילד יימסר לגרושה.
המחזה קרוי על שם אותו מעגל גיר מצויר, שבעטיו נקבע פסק הדין, (ולא משיקולים ערכיים של טובת הילד, ולא לאחר דיון של ממש בעניין).
לפי פסק הדין הילד מגיע למשרתת שגידלה אותו, ואחוזותיו יהפכו לגן ציבורי לילדים שייקרא "גן אצדק" על שם השופט.
לאחר הפסיקה, השופט אצדק פורש מכסאו ונעלם תוך כדי מסיבה רועשת.
המחזה מנסה לעורר את השאלות מדוע גרושה צריכה להפסיד במשפט, והאם הורות ביולוגית גוברת על הורות נרכשת.
ברכט למעשה מבקר בחריפות את שרירות הלב של מערכת המשפט והחוקים האנושית.
דרך הילד מישל הוא שואל האם יש בכלל זכויות של קניין: למי שייך מפעל, למשל, לאדם שעובד בו מיום עד ליל, או לבעל המפעל החוקי, שמגיע לקחת את הרווח בסוף החודש?
למי שייכת אחוזה, למשרתים המטפלים בה, או לבעלי האחוזה, שמושווים במחזה לפשפשים על סדין צחור.
לאורך המחזה כולו, המושפע מרוח הקומוניזם, מוצג עולם המעמדות - העניים מול העשירים.
כשגרושה, "הדמות הטובה", מנסה להתחזות לעשירה, כדי להציל את התינוק, מבינות האצילות שהיא לא משלהן כי היא יודעת לקפל סדין.
ברכט בורא את השופט הליצן אצדק כדי להראות שצדק בעולם כזה יכול לקום רק כשהשופט שיכור.
כשהשופט מציע לגרושה לוותר על הילד כי כך יחיה כעשיר, היא אומרת שהיא מעדיפה שיחיה כעני, כי "אם יצעד בסנדלי זהב\ צונן ליבו יהיה כטל\ ינצל אנשים זקופי גו\ הוא ישכחני בנקל".
שני המושגים השונים (1) קניין על רכוש ולעומתו (2) חזקה על ילד משמשים במחזה בערבוביה, למרות שמערכות משפט רבות מבחינות ביניהם ואף מתנגדות לרעיון קיומה של בעלות על בני אדם בכלל (עבדות) ובעלות על ילדים על ידי הוריהם בפרט.
שמונה הפקות של "מעגל הגיר הקווקזי" הועלו בתיאטרות הרפרטוארים בישראל, נכון לשנת 2025:
מעגל הגליוקסילט (Glyoxylate) הוא מסלול מטבולי המתרחש בתאיהם של צמחים ושל מספר מיקרואורגניזמים, אך לא בבעלי חיים.
מעגל הגליוקסילט מאפשר ליצורים אלו להפיק גלוקוז מחומצות שומן.
בעלי חיים משתמשים במעגל קרבס לשם הפקת אנרגיה מחומצות שומן.
החומצות בעלות השרשרת הפחמימנית הארוכה מתפרקות בתהליך הדרגתי (הקרוי חמצון בטא) לקבוצות אצטיל, בעלות שני אטומי פחמן בלבד.
קבוצות האצטיל נכנסות ישירות למעגל קרבס, שם הן עוברות חמצון מלא והופכות לפחמן דו-חמצני (אשר נפלט דרך הריאות אל האוויר).
החומר הסופי וההתחלתי כאחד של מעגל קרבס הוא אוקסאלואצטט.
חומר זה, בעל ארבעה אטומי פחמן, מסוגל להיכנס לתהליך הגלוקונאוגנזה ולהביא ליצירת גלוקוז.
למרות זאת, בבעלי חיים אין לחומצות השומן כל "הזדמנות" להפוך לאוקסאלואצטט, כיוון שהן נפלטות עוד לפני כן כפחמן דו-חמצני.
האוקסאלואצטט המיוצר בסופו של מעגל קרבס הוא אותו אוקסאלואצטט שהתחיל את המעגל, כך שאין כל רווח נטו של אטומי פחמן בתהליך חמצון חומצות השומן.
מעגל הגליוקסילט החסר בבעלי חיים, יוצר "דרך קיצור" למעגל קרבס ועוקף את הפיכת קבוצות האצטיל, שמקורן בחומצות השומן, לפחמן דו-חמצני.
אטומי הפחמן נשמרים והופכים תוך מספר שלבים לאוקסאלואצטט, אשר מאוחר יותר מסוגל להיכנס לתהליך הגלוקונאוגנזה ולהביא ליצירת גלוקוז.
אחד מתוצרי הביניים הוא גליוקסילט, ועל שמו קרוי המעגל.
מיקרואורגניזמים בעלי מעגל גליוקסילט מסוגלים, אם כן, לגדול על מצע גידול המכיל שומנים בלבד, ולהמיר אותם לפחמימות הנחוצות לבניית התא.
בעלי חיים, לעומת זאת, ובהם האדם, אינם מסוגלים לשרוד עם תזונה המבוססת על שומנים בלבד.
מעגל החיים הוא סרט הנפשה המוצג בתיאטרון היבול בביתן האדמה שבפארק השעשועים אפקוט בדיסניוורלד שבפלורידה.
הסרט מוקרן מאז ה-21 בינואר 1995 (עת שהחליף את הסרט סימביוזה).
הסרט מציג את הדמויות טימון ופומבה מהסרט של אולפני וולט דיסני: מלך האריות המסבירים כיצד פעולות של האדם יכולים להזיק לטבע.
הסרט מורכב בחלקו מהנפשה, ובחלקו מצילומי טבע שנלקחו מהסרט סימביוזה.
מספר צופים למופע: 428 צופים למופע
מספר מבקרים: 1,062 מבקרים לשעה
מעגל חשמלי מורכב מאוסף של רכיבים חשמליים, כמו נגדים, סלילים (משרנים), קבלים, דיודות, טרנזיסטורים, המחוברים ביניהם בעזרת מוליכים, בצורה שמאפשרת זרימה של זרם חשמלי דרכם.
כדי שיזרום זרם במעגל צריכים להתקיים שני תנאים:
המעגל צריך להיות מחובר למקור אנרגיה.
האנרגיה יכולה להיות מסופקת למעגל בצורה של מתח חשמלי (בעזרת מקור מתח), בצורה של זרם חשמלי (בעזרת מקור זרם), או בצורה של אנרגיה מכנית (בעזרת גנרטור חשמלי).
במעגל צריך להיות לפחות מסלול סגור אחד העובר דרך מקור האנרגיה.
מקור מתח הוא רכיב שמייצר מתח חשמלי קבוע או משתנה בין שתי נקודות המוצא שלו.
נתק במעגל חשמלי הוא מצב שבו שני רכיבים סמוכים במעגל אינם מחוברים ביניהם, ולא יכול לזרום ביניהם זרם.
ישנם רכיבים, הנקראים מפסקים, המשמשים ליצירה מבוקרת של נתקים במעגל.
בעזרת מפסק ניתן להפסיק באופן מבוקר את זרימת הזרם במעגל לצורך הפסקת פעולתו של רכיב חשמלי למשל.
בשימוש יומיומי אנו משתמשים במפסקים להדלקה וכיבוי של נורות, למשל.
מעגל פתוח הוא מעגל חשמלי שיש בו נתק, ולכן לא זורם בו זרם חשמלי.
מעגל חשמלי נקרא מעגל סגור אם אין בו אף נתק.
קצר חשמלי הוא מצב שבו הזרם החשמלי עובר במוליך במקום בו לא נמצאת מנורה או נגד (ובכך הוא כביכול מקצר את הדרך שלו).
מפל מתחים הוא הפרש המתחים (פוטנציאלים) בין שתי נקודות במעגל.
במעגל חשמלי סגור יזרום זרם חשמלי (שמוגדר כזרם מטענים חיוביים, למרות שבמציאות, בדרך כלל האלקטרונים השליליים שנעים בכיוון השני הם אלו שיוצרים אותו) במורד מפל המתחים, כלומר מנקודת המתח הגבוה אל נקודת המתח הנמוך.
נקודת המתח הגבוה ביותר במעגל, ונקודת המתח הנמוך ביותר במעגל תהינה בדרך כלל ממוקמות בשני הקצוות (חיובי ושלילי בהתאמה) של מקור המתח במעגל.
עוצמת הזרם במעגל תלויה בעוצמת המתח החשמלי של המקור ובתכונות הרכיבים המחוברים במעגל.
צומת חשמלי הוא נקודת מפגש של שלושה רכיבים או יותר במעגל חשמלי.
תצורות בסיסיות של מעגל חשמלי
חיבור טורי בו סופו של צרכן אחד מהווה תחילתו של צרכן אחר.
(כל שני רכיבים במעגל חשמלי מחוברים זה לזה ללא שום צומת ביניהם).
אפשר לדמות זאת על ידי שרשרת שבה החוליות מחוברות אחת לשנייה, הזרם במעגלים כאלה הוא קבוע ואילו המתח שנופל על הרכיבים משתנה.
עם זאת, סכום המתח הנופל על הרכיבים תמיד שווה למתח המקור (על פי חוק המתחים של קירכהוף).
חיבור מקבילי בו הצרכנים מחוברים אחד במקביל לשני.
מכאן ניתן להסיק שבניגוד למעגל טורי שבו הזרם שווה, במעגל מקבילי הזרם מתפצל.
עם זאת, הזרם שנכנס לצומת תמיד שווה לסכום הזרמים שיוצאים ממנו (לפי חוק הזרמים של קירכהוף).
כמו כן, מפל המתחים במעגל מקבילי שווה בין כל הצרכנים.
מעגל משולב, המכיל גם צרכנים שמחוברים אחד לשני בטור וגם צרכנים שמחוברים אחד לשני במקביל.
ישנם רכיבים בעלי יותר משתי נקודות חיבור למעגל (נקודות החיבור למעגל נקראות רגלי הרכיב).
ייתכן גם מצב בו שני רכיבים אינם בטור ואינם במקביל, כגון גשר ויטסטון.
הממדים הפיזיים של מעגלים חשמליים משתנים בסקלה רחבה מאוד:
מעגל חשמלי יכול להיות מאוד קטן, כמו מעגל משולב (הנקרא גם שבב או בשפת העם "ג'וק" או "צ'יפ").
גודלו של מעגל כזה, שיכול להכיל מיליוני רכיבים חשמליים, נמדד במילימטרים רבועים.
ישנם גם מעגלים חשמליים גדולים מאוד, כגון רשת חשמל ארצית, שיכולה להכיל מיליוני משתמשים.
בין שני סדרי הגודל הקיצוניים האלה, ישנם גם מעגלים חשמליים בגודלי ביניים רבים, כגון רשת חשמל של בניין או מפעל.
רשת החשמל הביתית בנויה באופן מקבילי, ובה החשמל מסופק בזרם חילופין.
מעגל מודפס הוא מעגל, שיכול להכיל עשרות רכיבים, וגודלו נע בין סנטימטרים רבועים ספורים לעשרות או מאות סנטימטרים רבועים.
באלקטרוניקה משתמשים במעגלים מודפסים לשימושים רבים ושונים, ולכן מעגלים אלה נקראים גם כרטיסים אלקטרוניים.
את עוצמת הזרם הזורם דרך רכיבים שונים במעגל וגודל מפל המתח עליהם ניתן לחשב בעזרת:
חוק הזרמים של קירכהוף - הקובע כי סכום הזרמים הנכנסים לצומת שווה לסכום הזרמים היוצאים ממנו.
חוק המתחים של קירכהוף - הקובע שהסכום האלגברי של המתחים (כיוון אחד חיובי, כיוון שני שלילי) בלולאה במעגל חשמלי יהיה אפס.
חוק אוהם - הקובע כי המתח על נגד אידיאלי שווה לזרם הזורם דרכו כפול התנגדותו.
המרת כוכב-משולש - המאפשרת להפוך מעגל המחובר בצורת כוכב, למעגל המחובר כמשולש ולהפך, ללא שינוי תכונותיו החשמליות.
משפטי נורטון-תבנין - הקובעים כי כל אוסף דו-קוטבי של מקורות מתח, מקורות זרם ונגדים שווה-ערך למקור זרם אידיאלי במקביל לנגד יחיד (משפט נורטון) או למקור מתח יחיד בטור לנגד יחיד (משפט תבנין).
מעגל מור הוא דרך גרפית - חישובית בתורת החוזק להצגה חזותית של מאמצי המתיחה והלחיצה ומאמץ הגזירה בחתך גוף לצד המאמצים הראשיים.
השיטה פותחה על ידי קריסטיאן אוטו מוהר בשנת 1882 ונקראת על שמו.
מוהר (אוקטובר 1835 עד אוקטובר 1918 ) חי בגרמניה, עבד כמהנדס אזרחי והיה פרופסור למכניקה בפוליטכניון של שטוטגרט ושל דרזדן.
מעגל מור מתאים למצב מאמצים מישורי עם מעגל אחד ולמצב מאמצים מרחבי עם שלושה מעגלים.
לפעמים מועיל להתבונן במעגל מוהר בהקשר של תאוריות הכשל של חומרים שונים (לפעמים נקראות גם היפותזות החוזק).
הזווית של המאמצים הראשיים ביחס לציר X,
בניית מעגל מור למצב מאמצים מישורי
מרכז המעגל על ציר המאמצים האופקי .
מסמנים את ואת על ציר המאמצים האופקי.
מסמנים את מאמץ הגזירה בניצב למאמצים ו בכיוון הציר האנכי .
מצב המאמצים המרחבי מוצג על ידי שלושה מעגלים לפי שלושת המאמצים הראשיים ומתקיים:
מעגל הקווינטות(5 זך) הוא כינוי לספירת קווינטות אשר מתחילה בצליל מסוים ומסיימת בו (כמו במעגל).
בנוסף, מעגל הקווינטות הוא דרך לזכור את מספר סימני ההיתק בסולמות מז'וריים ומינורים ואת סדרם.
הראשון שתיאר את מעגל הקווינטות היה המלחין והתאורטיקאי הגרמני בן תקופת הבארוק יוהאן דויד הייניכן, בחיבורו משנת 1728 Der Generalbass in der Composition.
מעגל הקווינטות מתחיל בדו מז'ור (ללא סימני היתק) (או לחלופין לה מינור), לאחר מכן סול מז).
המרווח בין כל סולם לזה שמימינו הוא קווינטה זכה (שלושה טונים וחצי) ומכאן שמו: מעגל הקווינטות.
במקומן של השעות 5-6-7 בשעון ישנה תופעה של התנגשות בין הסולמות עם הדיאזים לסולמות עם הבמולים.
יוצא שבכל "תא" ישנם שני סולמות שנשמעים זהים.
נוצר מצב של אנהרמוניה בין שני הסולמות.
כך לדוגמה דו דיאז מז'ור (C#M) ורה במול מז'ור (DbM) נמצאים באותו "תא" וכשהם מנוגנים הם נשמעים זהים.
מעגל היברידי הוא מעגל חשמלי המורכב ממספר רמות שונות של רכיבים; מעגלים מודפסים, מוליכים למחצה, נגדים, קבלים וכו'.
מעגל היברידי לרוב מוכמס בתוך אפוקסי.
בימים המוקדמים של הטרנזיסטורים, שימש המונח גם לתיאור מעגל שבו מצויים גם שפופרות ריק וגם טרנזיסטורים.
מעגל העוני או מלכודת עוני הוא כינוי למצב שבו אנשים עניים מתקשים להיחלץ מעוניים או לשפר באופן ניכר את מעמדם הכלכלי, בגלל חסמים כלכליים וחברתיים המונעים או מצמצמים את יכולתם לעשות זאת.
מלכודת עוני מתייחסת למצב אישי או בין-דורי ואפילו למצב של חברה או מדינה שלמה.
מלכודת עוני היא דוגמה ללולאת משוב מחוזקת בתהליכים חברתיים.
הקושי של העני להיחלץ מעוניו מוכר כבר בביטוי התלמודי (ארמית: לאחר העני הולכת העניות), אך ההתייחסות המודרנית למלכודת העוני היא תולדה של היווצרותה של מדינת הרווחה, החל מסוף המאה ה-19, שבמסגרתה פעלה המדינה במגוון אמצעים לצמצום העוני.
הרפורמות השונות כוונו להתמודד עם שתי הבעיות העיקריות, לתפישתם של הוגי המדיניות: משאבים כלכליים והשכלה.
לשם כך, נעשו צעדים כדי להגדיל את הכנסתם של עניים באמצעות הגדלה ניכרת של התגמולים המוענקים למי שהוגדרו עניים; ולצמצם את החסמים לשיפור השכלתם באמצעות צמצום שכר הלימוד או אפילו הצעת אפשרות ללמידה או קבלת הכשרה מקצועית בחינם.
מלכודת עוני הנובעת ממחסור בהון להשקעה
ההכנסה של אדם מעבודה ומהון תלויה במידה רבה בכסף העומד לרשותו.
כסף זה יכול לשמש כאמצעי השקעה לקבלת רווחי הון (ריבית, דיבידנדים) או כאמצעי השקעה בקניית אמצעי ייצור (חנות, כלי עבודה, מכונות) או רכישת מיומנויות המאפשרות יכולת השתכרות יותר גבוהה מעבודה (רישיון נהיגה על משאית, תואר אקדמי, הכשרה מקצועית).
בנוסף, לעיתים נדרש כסף כדי להתגונן מנזק דוגמת בעיה רפואית או תביעה משפטית, כדי להמשיך להתפרנס.
רוב כספם של עניים מופנה ברוב המקרים בעיקר לצריכה מיידית או תשלומי מסים, אגרות ומשכנתאות.
מנתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, לדוגמה, עולה כי העשירונים הנמוכים לא חסכו כמעט כלל, לעומת חיסכון בשיעור של כ-20 אחוז בעשירון העליון.
בהיעדר חסכונות צונחים גם סיכוייו של עני לזכות בהלוואה או לבחור לו אפיק גמיש להשקעת כספיו בתנאים שונים (כמו רכישת נכס מקרקעין במצב של אינפלציה).
לעיתים, על מנת להגדיל את ההכנסה ולצאת מהעוני, נדרש אדם להשקיע סכומי כסף גדולים לא רק באמצעי ייצור ישירים אלא באמצעים עקיפים כמו דיור בקרבת מקום עבודה או תחבורה למקום עבודה.
במקרים רבים, העניים מתגוררים הרחק ממקומות עבודה פוטנציאליים או רווחיים, ועלויות התחבורה למקום העבודה לשם יוממות הופכים את היציאה לעבודה או מעבר לעבודה יותר רווחית ללא כדאית או לא מספיק כדאית להצדיק שינוי.
במיוחד הדבר נכון במקומות שבהם אין תחבורה ציבורית נוחה ואדם נדרש להחזיק רכב פרטי על מנת להגיע תוך זמן סביר למקום העבודה.
מלכודת עוני זו מוכרת באימרה "לא יכול להשיג עבודה כי אין לי מכונית, אין לי מכונית כי אין לי עבודה".
היעדר תחבורה יכול במקרים מסוימים גם להקשות על קניית השכלה הנדרשת להגדלת ההכנסה.
בריאות מהווה מלכודת עוני נוספת.
חולים כרוניים או נכים מוגבלים במגוון העבודות שהם מסוגלים לבצע, ולפעמים אינם מסוגלים לעבוד כלל.
לפעמים קיים טיפול במחלה או בנכות, או שטיפול רפואי יכול למנוע התדרדרות למצב גופני קשה יותר.
במידה שהטיפולים או התרופות אינם נמצאים במסגרת סל הבריאות הממשלתי המצומצם ומחייבים ביטוח בריאות יקר יותר או השקעה כספית ניכרת, הרי שהאדם העני אינו יכול לממן את הטיפול שעשוי להוציאו ממצב החולי שבו הוא נתון.
במקרים אחרים, מצב רפואי או נכות, מחייבים ציוד נוסף ויקר, על מנת לאפשר לאדם לרכוש הכשרה למקצוע, דבר שיאפשר לו להשתלב בהמשך בתוך המערכת הכלכלית.
לדוגמה, אדם נכה הנדרש לרכב עם מעלון כדי שיוכל להגיע לאוניברסיטה באופן קבוע.
לאנשים עניים יותר, כאשר הם נכים או חולים, יש יכולת פחותה להשיג טיפול רפואי, או מכשור רפואי גם לצורכי ההכשרה המקצועית, ובהיעדר הכשרה מקצועית מתאימה הם עלולים להישאר מובטלים או בעבודות שפחות מתאימות לכישוריהם.
זהו הסוג המוכר ביותר של מלכודת עוני, ומתייחס למנגנון שעתוק בין-דורי.
הוא נובע מכך שאנשים עניים יכולים בדרך כלל להשיג חינוך פחות טוב מאנשים עשירים, עקב כך שהשכלה עולה כסף.