tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בין האמנים הבולטים שהופיעו היו יזהר כהן, הראל סקעת והזוכה האוקראינית של אירוויזיון 2004, רוסלאנה, שהגיעה במיוחד כדי להופיע בקדם.
ניקוד השירים התבצע באמצעות 5 ועדות שיפוט אזוריות ברחבי הארץ וכן באמצעות הטלמסר - הצבעות הקהל בבית אשר התחלקו ל-5 אזורי חיוג נפרדים.
מגישי הניקוד מנקודות השיפוט השונות
קריית שמונה - נועה ברק
תל אביב - בוני גינצבורג
באר שבע - מירי אליקים
מרכז המחשבים - שרון וכסלר ורון פרשט
ישראל הופיעה ה-7 בסדר ההופעה, אחרי מונקו ולפני בלארוס.
ישראל הופיעה ה-11 בסדר ההופעה, אחרי ספרד ולפני סרביה ומונטנגרו.
בתום ההצבעה ישראל קיבלה 154 נקודות והגיעה למקום ה-4.
ישראל השתתפה באירוויזיון 2015 עם השיר "Golden Boy", שנכתב על ידי דורון מדלי ובוצע על ידי נדב גדג'.
רשות השידור שיתפה פעולה יחד עם שידורי קשת, על מנת לבחור את הנציג הישראלי לאירוויזיון 2015 שהתקיים בווינה, בירת אוסטריה.
הכוכב הבא 2015, שאורגנה על ידי שידורי קשת, שימשה לבחירת האמן שייצג את ישראל.
נדב גדג' זכה בתחרות הגמר שהתקיימה בחודש פברואר 2015. השיר "Golden Boy", נבחר מאוחר יותר לשיר שגדג' ישיר באירוויזיון והושמע לציבור במרץ 2015.
בחצי גמר השני של תחרות הזמר של האירוויזיון, "Golden Boy" הגיע למקום השלישי מתוך 17 המדינות המשתתפות, והבטיח את מקומו בין 27 השירים האחרים בגמר.
הפעם האחרונה בה ישראל השתתפה בגמר הייתה ב-2010. בהשתתפות ה-38 של ישראל באירוויזיון ב-23 במאי, "Golden Boy" סיים במקום התשיעי וקיבל 97 נקודות.
השתתפותה של ישראל ב-2015 בתחילה לא הייתה בטוחה וזאת לאחר שממשלת ישראל החליטה לסגור את רשות השידור ולהקים שידור ציבורי חדש.
ב-15 בספטמבר 2014, רשות השידור אישרה כי הגישה בקשה מוקדמת להשתתף בתחרות והתייעצה עם עורכי רדיו 88FM על מנת ליצור רשימה קצרה של אמנים פוטנציאליים לתחרות 2015. מרינה מקסימיליאן בלומין עלתה ברשימה, ואחריה אסתר רדא ואסף אבידן.
עם זאת, זמן קצר לאחר פרסום הרשימה, פורסם שמקסימיליאן-בלומין דחתה את ההצעה לייצג את ישראל בתחרות.
באוקטובר 2014 פורסם כי רשות השידור תשתף פעולה עם שידורי קשת על מנת לבחור את נציג ישראל לתחרות באמצעות "הכוכב הבא".
שיתוף הפעולה עם שידורי קשת וחברת טדי הפקות אושר מאוחר יותר על ידי רשות השידור בנובמבר 2014. זו הפעם השנייה ששיתפו פעולה עם גורמים אלו, הם עבדו יחד בעבר כדי לבחור את נציג ישראל באירוויזיון 2008.
ב-13 בנובמבר 2014, רשות השידור אישרה שישראל תשתתף בתחרות האירוויזיון 2015.
הנציג הישראלי לאירוויזיון 2015 נבחר באמצעות תוכנית הריאליטי "הכוכב הבא 2015", ששודרה בקשת 12.
ישראל מוקמה בחצי גמר השני, שהתקיים ב-21 במאי 2015, והיא השתתפה במחצית השנייה של התחרות.
לאחר ששוחררו כל השירים המשתתפים בתחרות לשנת 2015, מפיקי התחרות החליטו לשנות את סדר ההופעה, כך ששירים דומים לא מוקמו זה אחר זה.
ישראל הופיעה ה-9 בסדר ההופעה, אחרי צ'כיה ולפני לטביה.
חצי הגמר והגמר שודרו בערוץ הראשון עם כתוביות בעברית ובערוץ 33 עם כתוביות בערבית.
כל שלוש ההופעות שודרו גם ברדיו 88FM עם הפרשן קובי מנורה, שאליו הצטרף יובל כספין לחצי הגמר הראשון וטל ארגמן לחצי הגמר השני.
הדובר, שהכריז על הצבעת ישראל בגמר היה עופר נחשון.
נדב גדג' לקח חלק בחזרות הטכנית ב-14 וב-16 במאי, ואחרי לחזרות עם התלבושות ב-20 וב-21 במאי.
זה כלל חבר השופטים של הגמר, שבו חבר שופטים מקצועי מכל מדינה, האחראי על 50 אחוז מההצבעה של כל מדינה, שצפו והצביעו לכל מדינה שהשתתפה.
בהופעה על הבמה השתתפו נדב גדג' בחליפה שחורה ולבנה עם נעליים מוזהבות, כשהוא רוקד יחד עם חמשת המלווים שלו.
לגדג' היו שני זמרים מלווים, חננאל אדרי ואימרי זיו, ושלושה רקדנים מלווים, דור רייבי, תומר טננבוים ואדם כהן.
ההופעה החלה בתאורה כחולה כהה, שהשתנתה לצבעים צהובים ואדומים מהבהבים עם התקדמות השיר.
ברקע מסכי לד שהציגו חלוניות בהשראה אסייתית ששינו צבעים לאורך כל ההופעה.
בתום ההצבעה ישראל התברגה בעשירייה הראשונה והעפילה לגמר ובהמשך סיימה את הגמר הגדול.
מאוחר יותר פורסם שישראל הגיעה למקום השלישי בחצי הגמר, וקיבלה 151 נקודות.
כשפורסמה ההצבעה במלואה על ידי ה-EBU לאחר סיום התחרות, התברר שישראל הגיעה למקום השני בהצבעת הקהל עם 157 נקודות ולמקום הרביעי בהצבעת השופטים, עם 114 נקודות.
ישראל הוגרלה להתחרות במחצית הראשונה של הגמר.
לאחר ההגרלה, המפיקים של התחרות החליטו לשנות את סדר ההופעה בגמר, כפי שנעשה בחצי גמר.
ישראל מוקמה ה-3 בסדר ההופעה, לאחר צרפת ולפני אסטוניה.
גדג' שוב לקח חלק בחזרות עם התלבושות ב-22 וב-23 במאי לפני הגמר, כולל החזרה עם חבר השופטים, שבו השופטים מצביעים לשירים המשתתפים לפני שידור הגמר.
הופעתו של גדג' בגמר ב-23 במאי הייתה תואמת להופעתו בחצי גמר.
בתום ההצבעה ישראל הגיעה למקום התשיעי עם 97 נקודות.
כשפורסמה ההצבעה במלואה על ידי ה-EBU לאחר סיום התחרות, התברר שישראל הגיעה למקום השביעי בהצבעת הקהל ולמקום ה-8 בהצבעה השופטים בגמר.
בהצבעת הקהל ישראל קיבלה 104 נקודות, ואילו בהצבעת השופטים, ישראל קיבלה 77 נקודות.
ליאורה - יועצת ראש - זמרת, ייצגה את ישראל באירוויזיון 1995
חן מצגר-אדר - מפיק מוזיקלי
לורן דה פז - זמרת, כותבת שירים
רפי ויינשטוק - שחקן, זמר
דלית כהנא - מורה לפיתוח קול
חצי גמר 2 סדר מדינה שופטים דירוג הקהל דירוג משולב נקודות ליאורה ח.
גמר סדר מדינה שופטים דירוג הקהל דירוג משולב נקודות ליאורה ח.
ישראל השתתפה באירוויזיון 2016 עם השיר "Made of Stars", שנכתב על ידי דורון מדלי ובוצע על ידי חובי סטאר.
רשות השידור שיתפה פעולה יחד עם שידורי קשת, על מנת לבחור את הנציג הישראלי לאירוויזיון 2016 שהתקיים בעיר סטוקהולם, בירת שוודיה.
תוכנית המציאות לתחרות שירה הכוכב הבא לאירוויזיון 2016, שאורגנה על ידי שידורי קשת, שימשה לבחירת האמן שייצג את ישראל.
התחרות הכילה חמישה עשר משדרים ומשדר הגמר שהתקיים ב-3 במרץ 2016, בהשתתפות ארבעת המבצעים הפיינליסטים שלהם הותאם שירי אירוויזיון פוטנציאליים.
"Made of Stars" שבוצע על ידי חובי סטאר זכה בהצבעת הקהל.
ישראל השתתפה בחצי הגמר השני של התחרות, שהתקיימה ב-12 במאי 2016 והיה ה-4 בסדר ההופעה, "Made of Stars" הוכרז בין 10 השירים הנבחרים בחצי הגמר השני ולכן העפיל לגמר ב-14 במאי.
מאוחר יותר פורסם שישראל הגיעה למקום ה-7 מתוך 18 המדינות שהשתתפו בחצי גמר וקיבלה 147 נקודות.
בגמר ישראל הופיעה ה-7 בסדר ההופעה והגיעה למקום 14 מתוך 26 המדינות שהשתתפו עם 135 נקודות.
רשות השידור אישרה את השתתפותה של ישראל בתחרות ב-21 בספטמבר 2015, והחליטה לשתף פעולה עם שידורי קשת וטדי הפקות על מנת לבחור את נציג ישראל לאירוויזיון 2016, רשות השידור הייתה צפויה להיסגר בשנת 2016 ובמקומה יוקם תאגיד השידור הישראלי, שלה תהיה הזכות בכל הקשור לתחרות האירוויזיון.
זו הייתה הפעם השלישית שנציג ישראל ניבחר באמצעות שיתוף פעולה עם שידורי קשת וטדי הפקות, רשות השידור שיתפה פעולה עם גורמים אלה על מנת לבחור את נציג ישראל בשנים 2008 ו-2015.
הנציג הישראלי נבחר באמצעות תוכנית הריאליטי "הכוכב הבא לאירוויזיון 2016".
החצי גמר והגמר שודרו בשידור חי בהערוץ הראשון עם כתוביות בעברית ובערוץ 33 עם כתוביות בערבית.
בגלל ערב יום הזיכרון שהתנגש עם התאריך של חצי הגמר הראשון, שודר חצי הגמר בערוץ 1 לפני הגמר ב-14 במאי.
חצי גמר 2 והגמר שודרו בנוסף גם ברדיו בעברית ב-88 FM עם פרשנות של קובי מנורה, אור וקסמן וננסי ברנדס.
חובי סטאר השתתף בחזרות הטכניות ב-4 וב-7 במאי, ואחרי בחזרות עם התלבושות ב-11 וב-12 במאי.
שכלל את חבר השופטים ב-11 במאי שבו חבר השופטים המקצועי מכל מדינה צפו והצביעו לשירים המועדפים עליהם.
חובי סטאר הופיע בחליפה שחורה עטורה באבני סברובסקי עם שני אקרובטים שהופיעו על חישוקים ענקיים.
הבמה הייתה חשוכה בעיקר עם מסכי LED שהציגו כוכבים ואפקט מפל פירוטכני בסוף ההופעה.
שני האקרובטים שהופיעו על הבמה עם חובי סטאר היו אמיר נר-גואן וג'ניפר כהן.
לחובי סטאר הצטרפו גם שלושה זמרי ליווי: אימרי זיו, אלמוג קאפח ומתן אגמי.
בתום ההופעה הוכרזה ישראל כאחת מעשרת השירים המועדפים שהעפילו לגמר.
מאוחר יותר התברר שישראל הגיעה למקום השביעי בחצי הגמר, וקיבלה 147 נקודות: 20 נקודות מהקהל ו-127 נקודות מחבר השופטים.
זמן קצר לאחר חצי הגמר השני, התקיימה מסיבת עיתונאים של עשר המדינות שהעפילו לגמר.
במסגרת מסיבת עיתונאים זו השתתפו המבצעים כדי לקבוע באיזו מחצית השתתפו בגמר.
ישראל הוגרלה להתחרות במחצית הראשונה.
ישראל הופיעה ה-7 בסדר ההופעה אחרי איטליה ולפני בולגריה.
חובי סטאר שוב לקח חלק בחזרות עם התלבושות ב-13 ו-14 במאי לפני הגמר, שכלל את חבר השופטים, שבו שופטים מקצועיים מעניקים את הנקודות שלהם לפני הופעת הגמר.
חובי סטאר חזר על הופעתו מהחצי גמר בגמר ב-14 במאי.
ישראל הגיעה למקום ה-14 בגמר עם 135 נקודות:
השדרן הישראלי, שהכריז על 12 הנקודות שהוענק על ידי חבר השופטים הישראלי במהלך הגמר הוא עופר נחשון.
אחרי אהדה גדולה מחבר השופטים אשר העניקו לו 124 נקודות ודירגו אותו במקום ה-8, ניקוד הקהל היה נמוך והעניק לו רק 11 נקודות נוספות אשר הורידו את חובי למקום ה-14 בתום התחרות.
בטי פבלו - יועצת ראש - זמרת, כותבת שירים, מוזיקאית, שחקנית
רון רבין - פרסום ושיווק
חיה זל - מנהלת הספרייה והקולנוע של רדיו קול ישראל, רשות השידור
צח זמרוני - DJ, יחצן מסיבות
ישראל תכננה להשתתף באירוויזיון 2020, שנועד להתקיים באולם אהוי רוטרדם בעיר רוטרדם שבהולנד, אך עקב מגפת הקורונה אירוויזיון 2020 בוטל.
ישראל שובצה לחצי הגמר ה-1 שהיה אמור להיערך ב-12 במאי 2020. זו הייתה צריכה להיות ההשתתפות ה-43 של ישראל בתחרות הזמר של האירוויזיון.
התוכנית "הכוכב הבא" בחרה בפעם השישית את עדן אלנה להיות נציגת ישראל באירוויזיון, השיר "Feker Libi" שהייתה צריכה לבצע אלנה באירוויזיון נבחר לאחר שזכה במקום הראשון בתחרות "השיר הבא לאירוויזיון" ששודרה ב-כאן 11 ב-3 במרץ 2020.
השיר נבחר באמצעות התחרות "השיר הבא לאירוויזיון", שהפיקה טדי יזמות והפקות בניהולו של יואב צפיר ושודרה בכאן 11 ב-3 במרץ 2020. את המשדר הנחתה לוסי איוב.
התחרות כללה 4 שירים שאותם ביצעה עדן אלנה, המנצחת בתחרות "הכוכב הבא" ומתוכו נקודות השיפוט, הוועדה המקצועית והצופים בחרו את השיר לאירוויזיון "Feker Libi".
ב-12 וב-13 בפברואר 2020 ישבה ועדה שבחרה ארבעה שירים, שיבוצעו במשדר לבחירת השיר מתוך 248 השירים שהוגשו לתאגיד.
הוועדה לבחירת ארבעת השירים למשדר, מנתה שישה חברים, שהם 50% גברים ו-50% נשים, כאשר ארבעה מתוכם נבחרו על ידי תאגיד השידור ושניים נוספים שייצגו את "טדי הפקות".
מטעם תאגיד השידור ישבו בוועדה טל ארגמן, יובל גנור, סמדר שפר ורועי דלמדיגו – כולם עובדי חטיבת הרדיו של התאגיד.
את "טדי הפקות" ייצגו טמירה ירדני וסיון יאנג.
גנור ודלמדיגו שימשו בעבר כחברי ועדה יחד עם ירדני וצפיר גם בשנים קודמות (2018 ו-2019).
ב-13 בפברואר 2020 נחשפו שמות ארבעת השירים שנבחרו, ב-21 בפברואר 2020 הוגרל סדר השירים להופעה וב-27 בפברואר 2020 נחשפו השירים במשדר מיוחד בכאן גימל ובסיומו החלה ההצבעה בישומון כאן.
ניקוד השירים בוצע על ידי:
2 נקודות שיפוט, שהיוו יחד 10% מהניקוד הסופי.
נקודת שיפוט 1 - המפיק המוזיקלי ג'ורדי זוכה פרס שיר השנה של אקום 2019, הזמר עדן חסון והזמר-יוצר הראל סקעת שהשתתף באירוויזיון 2010.
נקודת שיפוט 2 - שדרניות הרדיו דלית רצ'שטר מגלגלצ, מיכל אסולין ומאיה אלקולומברה מכאן 88.
הוועדה המקצועית, שהוותה 50% מהניקוד הסופי, בין החברים בוועדה היה יואב צפיר.
קהל הצופים, שהיווה 40% מהניקוד הסופי.
הצבעת הצופים המוקדמת, שהחלה עם עליית השירים לפלטפורמות הדיגיטל השונות של כאן ב-27 בפברואר ועד לפני פתיחת המשדר לבחירת השיר, שהיוו 10% מהניקוד הסופי.
הצבעות הצופים בזמן הקצוב במשדר, שהיוו 30% מהניקוד הסופי.
ישראל הייתה אמורה להשתתף בחצי-הגמר הראשון של התחרות, אך עקב מגפת הקורונה, בוטלה התחרות ב-18 במרץ 2020. לאחר הודעת איגוד השידור האירופי על ביטול התחרות, הביעה עדן אלנה את אכזבתה בתוכנית "סוכן תרבות" של "כאן 11" עם קובי מידן ולוסי אהריש.
אחרי ביטול התחרות, נבחרה אלנה לייצג את ישראל באירוויזיון 2021 עם השיר Set Me Free.
טרם בוטלה התחרות, נחשפו פרשני האירוויזיון של כאן 11, גאולה אבן-סער ואסף ליברמן.
ישראל השתתפה באירוויזיון 2021 וזו הייתה ההשתתפות ה-43 של ישראל בתחרות הזמר של האירוויזיון, לאחר שאירוויזיון 2020 בוטל בשל מגפת הקורונה.
נציגת ישראל באירוויזיון הייתה מי שנבחרה לייצג את ישראל באירוויזיון 2020, עדן אלנה עם השיר "Set Me Free" איתו הופיעה על במת האירוויזיון באולם אהוי רוטרדם בעיר רוטרדם שבהולנד.
ב-22 במרץ 2020 תאגיד השידור החליט שעדן אלנה תייצג את ישראל באירוויזיון 2021, זאת לאחר שהייתה צריכה לייצג את ישראל באירוויזיון 2020, אך האירוויזיון בוטל בשל מגפת הקורונה.
ב-15 ביולי 2020 יצא "כאן" עם קול קורא להפקת תוכניות לבחירת השיר שייצג את ישראל באירוויזיון 2021. בסיומו הוחלט ש-"ארצה הפקות" ו-"קומא הפקות" יפיקו את התוכניות.
ב-16 בספטמבר 2020 פרסם התאגיד קול קורא להגשת שירים לתחרות 2021. עד סיומו הוגשו לוועדה המקצועית כ-220 שירים.
בין היוצרים שהגישו שירים לוועדה ניתן למצוא את דולי ופן יחד עם רון ביטון, דנה לפידות יחד עם טל פורר וספיר עמר, דודי בר דוד עם צליל קליפי וינון יהל, נוי אלוש עם נועם עקרבי, רמי קלינשטיין, ארקדי דוכין, אסתר רדא ועוד.
9 השירים שנבחרו על ידי הוועדה הועלו לאתר של התאגיד ב-2 בדצמבר 2020 להצבעת הציבור שנמשכה עד ה-13 בדצמבר 2020. ב-3 בינואר 2021 פורסמו 3 השירים שעברו לשלב הבא, 2 שירים שקיבלו את מרב הקולות מהציבור ושיר אחד נוסף שבחרה הוועדה מתוך 7 השירים הנותרים.
שם השירשם עברישפהאחוז הצבעהתוצאהמקום"Can't Stop a Hurricane""הוריקן"אנגלית8.9%הודח6"Coming Out""יוצאת לחופשי"אנגלית7.3%הודח8"Flying""עפים"אנגלית8.7%הודח7"La La Love""לה לה אהבה"אנגלית, עברית—עבר—"Rise Up Today""נזרח היום"אנגלית, אמהרית7.2%הודח9"Set Me Free""חופשייה"אנגלית, עברית—עבר—"Shoulders""כתפיים"אנגלית, אמהרית12.1%הודח4"Spilling Magic""קסם"אנגלית10.4%הודח5"Ue La La""או לה לה"אנגלית, עברית, צרפתית—עבר—
ב-5 בינואר 2021 הועלו לאתר של התאגיד 3 השירים שהגיעו לשלב זה בביצוע של עדן אלנה.
סדרשם השירשם עברישפהיוצריםאחוז הצבעהמקום1"La La Love""לה לה אהבה"אנגלית, עבריתיוסף באך, גל מלכה, גיל ויין17.2%22"Set Me Free""חופשייה"אנגלית, עבריתנועם זלטין, עידו נצר, עמית מרדכי, רון כרמי71.3%13"Ue La La""או לה לה"אנגלית, עברית, צרפתיתניב כהן, מיטל פטש-כהן, נוי אייזן, אלין כהן11.5%3
חצאי-הגמר והגמר הועברו בשידור חי בערוצים: כאן 11, כאן חינוכית וכאן תרבות.
פרשני השידור בכל המופעים היו אסף ליברמן ועקיבא נוביק.
חמשת החברים בצוות השיפוט הישראלי היו: אביה פרחי, נוי אלוש, אוהד חיטמן, רוני דואני, יוסי חרסונסקי.
ישראל השתתפה בחצי-הגמר הראשון, שהתקיים ב-18 במאי 2021 ברוטרדם.
השיר מוקם מספר 12 מתוך 16 בסדר ההופעות.
במהלך ההופעה הצליחה אלנה לשבור שיא של 25 שנה באירוויזיון כשביצעה את "צליל השריקה" היא הגיעה לצליל סי הגבוה באוקטבה השלישית (B6) בזמן הפזמון השלישי.
בתום ההצבעה, ישראל העפילה לגמר יחד עם נורווגיה, רוסיה, אזרבייג'ן, מלטה, קפריסין, שוודיה, בלגיה, ליטא ואוקראינה.
הגמר התקיים ב-22 במאי 2021. השיר מוקם מספר 3 מתוך 26 בסדר ההופעות.
את הניקוד של ישראל הגישה לוסי איוב, מנחת אירוויזיון 2019. בתום הכרזת הנקודות, התברר שישראל סיימה במקום ה-17 עם 93 נקודות (20 מהשופטים ו-93 מהקהל).
ישראל ביתנו היא מפלגת ימין חילונית-ציונית ישראלית אשר נוסדה בשנת 1999, ומונהגת מאז הקמתה על ידי חבר הכנסת ומייסדה, אביגדור ליברמן.
המפלגה רואה את עצמה כממשיכת דרכו של זאב ז'בוטינסקי וככזאת שמה דגש על שלושה עקרונות של הציונות שהיא מגדירה כערכי יסוד: עלייה, הגנה על המולדת והתיישבות.
במסגרת הזו המפלגה פונה לעיתים קרובות לקהל העולים מברית המועצות לשעבר ועוסקת בבעיות הקשורות לקליטת עלייה.
בנושא המדיני, המפלגה תמכה בפתרון שתי המדינות במסגרת תוכנית חילופי השטחים שהציע לראשונה יושב ראש המפלגה אביגדור ליברמן בשנת 2004. עם זאת, בעקבות טבח שבעה באוקטובר המפלגה ויתרה על פתרון שתי המדינות, והתחילה להתנגד להקמת מדינה פלסטינית.
המפלגה שמה דגש על החזרת הביטחון האישי לאזרח ולשם כך דוגלת בשימוש בכוח צבאי למיגור הטרור הפלסטיני ובהגברה של אכיפת החוק והלוחמה בפשע.
כתוצאה מכך, קראה לאורך השנים לדרישת הצהרת נאמנות מאזרחי ישראל (לרבות ערביי ישראל) תוך תגמול האזרחים הנאמנים למדינה.
יושב הראש ליברמן התבטא פעמים רבות כנגד חברי הכנסת הערבים מהמפלגות שהרכיבו את הרשימה המשותפת, אותם כינה כ"מחבלים" ו"גיס חמישי" שיש "להוציא מחוץ לחוק".
בכך, הסלוגן "בלי נאמנות, אין אזרחות" הפך למזוהה עם המפלגה כמו גם הגדרה של ארגוני שמאל כ"סייעני טרור".
ישראל ביתנו הוקמה בשנת 1999 על ידי אביגדור ליברמן, לאחר שפרש מהליכוד.
בהתחלה הוקמה כמפלגת לוויין של הליכוד בעקבות דעיכה בנאמנות של מפלגת העולים, ישראל בעלייה למפלגת הליכוד.
בנוסף המפלגה תמכה במועמדותו לראשות הממשלה של מועמד הליכוד, בנימין נתניהו.
עם הקמתה נערכה גם ועידת הייסוד שלה.
אליה חברו שני חברי כנסת ממפלגת העולים ישראל בעליה שפרשו ממנה והקימו את סיעת עלי"ה.
בבחירות לכנסת החמש־עשרה שהתקיימו באותה שנה קיבלה 4 מנדטים.
בשנת 2000, התמזגה סיעת ישראל ביתנו עם סיעת הימין האיחוד הלאומי לסיעה משותפת בשם האיחוד הלאומי-ישראל ביתנו, תוך שמירה על עצמאות המפלגות המשתתפות בה.
בשנת 2001, חברה ישראל ביתנו (במסגרת הסיעה המשותפת "האיחוד הלאומי - ישראל ביתנו") לממשלת האחדות בראשות אריאל שרון.
אביגדור ליברמן, שהיה מנהיג מפלגת הרוב בסיעה המשותפת, מונה לשר התשתיות (ורחבעם זאבי לשר התיירות).
הסיעה החליטה על פרישה מהממשלה לאחר מסירת שכונת אבו סנינה בחברון לידי הפלסטינים ושריה התפטרו ב-16 באוקטובר 2001, אך בטרם נכנסה ההתפטרות לתוקף נרצח השר רחבעם זאבי בידי מחבלים וההתפטרות בוטלה.
הסיעה, שכעת עמד בראשה ליברמן, פרשה מהממשלה במרץ 2002.
בבחירות לכנסת השש־עשרה, קיבלה רשימת האיחוד הלאומי 7 מנדטים, 3 מהם ניתנו לנציגי ישראל ביתנו.
ברם, כאשר העלה ראש הממשלה אריאל שרון את תוכנית ההתנתקות פרש ח"כ מיכאל נודלמן מהמפלגה והותיר את "ישראל ביתנו" עם 2 מנדטים בלבד.
אחרי ביצוע תוכנית ההתנתקות התפלגה ישראל ביתנו מסיעת האיחוד הלאומי, מתוך מחשבה שריצה בנפרד בבחירות תגדיל את כוחן של שתי המפלגות.
ההיגיון שעמד מאחורי הנחה זו היה, שלמרות הקרבה בין ישראל ביתנו לאיחוד הלאומי מבחינת הדעות, הרי ששתי המפלגות פונות לקהלים שונים לגמרי: בעוד ישראל ביתנו פונה בעיקר אל ציבור העולים ואל הציבור הימני-חילוני, הרי שהאיחוד הלאומי פונה בעיקר לציבור הדתי.
בבחירות לכנסת השבע עשרה ישראל ביתנו התמודדה עצמאית.
בין המצטרפים הבולטים למפלגה היה בכיר השב"כ לשעבר ישראל חסון.
הפעם הציג מצע המפלגה את רעיון תוכנית חילופי השטחים.
לקראת הבחירות חתמה ישראל ביתנו על הסכם עודפים עם הליכוד.
בבחירות לכנסת השבע עשרה זכתה ישראל ביתנו להצלחה גדולה, כאשר עלתה מ-3 מנדטים (שני חברי הכנסת שנשארו בסיעה ויגאל יאסינוב שפרש ממפלגת שינוי וחבר למפלגה) בכנסת היוצאת ל-11 מנדטים.
הפרש הקולות בין המפלגה לבין הליכוד, עמד על 116 קולות בלבד.
ב-30 באוקטובר 2006 הצטרפה המפלגה לממשלת ישראל השלושים ואחת בראשותו של אולמרט.
ראש הסיעה, אביגדור ליברמן מונה לסגן ראש הממשלה והשר לעניינים אסטרטגיים וחבר הכנסת יצחק אהרונוביץ' מונה לשר התיירות.
ב-16 בינואר 2008 הודיע יו"ר המפלגה, אביגדור ליברמן, כי המפלגה פורשת מהשותפות בממשלה בעקבות ועידת אנאפוליס והדיון בסוגיות הליבה של הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
לקראת הבחירות לכנסת ה-18 הצטרף עוזי לנדאו להנהגת המפלגה.
בשבועות שלפני הבחירות ניבאו לה הסקרים גידול מרשים במספר המנדטים, כאשר אחד הסקרים אף ניבא לה 21 מנדטים.
בסופו של דבר זכתה המפלגה ב-15 מנדטים.
ב-16 במרץ 2009 חתמה מפלגת ישראל ביתנו על הסכם קואליציוני עם מפלגת הליכוד, שמקנה לישראל ביתנו את תיק החוץ לאביגדור ליברמן, ואת התיק לביטחון הפנים (יצחק אהרונוביץ'), את תיק התשתיות הלאומיות (עוזי לנדאו), את תיק התיירות (סטס מיסז'ניקוב) ואת תיק הקליטה (סופה לנדבר).
כמו כן מונה מטעם ישראל ביתנו סגן שר במשרד החוץ (דני אילון), והושגו הסכמות בנושאי הדת והמדינה.
באפריל 2011 התכנסה ועידת המפלגה השלישית בבנייני האומה בירושלים והייתה הראשונה שהייתה פתוחה לתקשורת.
על הבמה מאחורי פודיום הנאומים עמדה הכרזה "מילה זו מילה!" באוקטובר 25, נתניהו וליברמן הודיעו על איחוד תנועותיהם לקראת הבחירות בינואר 2013.
ב-25 באוקטובר 2012 הודיעו בנימין נתניהו ואביגדור ליברמן על רשימה משותפת של "הליכוד" ושל "ישראל ביתנו", שנקראה "הליכוד - ישראל ביתנו", לקראת הבחירות לכנסת ה-19. בבחירות זכתה הסיעה המשותפת ב-31 מנדטים, מתוכם 11 מטעם ישראל ביתנו.
ב-9 ביולי 2014 פורקה הסיעה המשותפת למרכיביה, וסיעת ישראל ביתנו חזרה לתפקד כסיעה עצמאית כשהיא נותרת בקואליציה.
כעבור חודש, עם פרישתו של איש הליכוד כרמל שאמה הכהן עקב מינויו לשגריר ב-OECD נכנס במקומו אלכס מילר ומספר הח"כים מטעם הסיעה עלה ל-12. בנובמבר פרש גדעון סער מן הכנסת והחליפו לאון ליטינצקי, החבר ה-13 בסיעת "ישראל ביתנו".
ב-24 בדצמבר 2014 נחשפה פרשת השחיתות בישראל ביתנו בה היו מעורבים חברי המפלגה.
17 מהמעורבים בפרשה הורשעו בעבירות שוחד, מרמה והפרת אמונים ועוד, בתוכם סגנית השר לשעבר ומזכ"לית המפלגה פאינה קירשנבאום והשר לשעבר סטס מיסז'ניקוב.
אביגדור ליברמן טען באותה עת שהחקירה נועדה לפגוע במפלגה בבחירות לכנסת ה-20, אך היועץ המשפטי לממשלה יהודה וינשטיין הכחיש את ההאשמה וטען שעיתוי פתיחת החקירה נקבע עוד בטרם הוחלט על הקדמת הבחירות.
בבחירות לכנסת ה-20 קיבלה המפלגה שישה מנדטים.
רבים מחברי הכנסת והשרים שכיהנו מטעם המפלגה בכנסת ה-19 לא התמודדו בבחירות אלו.
ביניהם פאינה קירשנבאום שנחשדה בפלילים, עוזי לנדאו, יאיר שמיר, דוד רותם ויצחק אהרונוביץ' שפרשו מהחיים הפוליטיים.
באמצע ינואר 2015 ליברמן הציג את רשימת המפלגה לקראת הבחירות.
לאחר ליברמן הוצבו אורלי לוי-אבקסיס וסופה לנדבר, אילן שוחט ראש עיריית צפת, והעיתונאי שרון גל, שקיבל את המקום החמישי.
לאחר הבחירות וניצחון הליכוד המליץ ליברמן על נתניהו לראשות הממשלה.
עם זאת, ליברמן הפתיע ונשאר עם מפלגתו באופוזיציה.
ב-25 במאי 2016 נכנס ליברמן לממשלה ה-34 לאחר שהגיע להסכם קואליציוני עם ראש הממשלה בנימין נתניהו והובטח לו תיק הביטחון.
בנוסף קיבלה המפלגה שוב את משרד העלייה והקליטה שבראשו הועמדה שוב סופה לנדבר.
חברת הכנסת אורלי לוי-אבקסיס התנגדה למהלך ונותרה באופוזיציה, ובהמשך הוגדרה כחברת כנסת פורשת.
בשנת 2018, בעקבות הפסילה בידי בג"ץ של הסעיפים בחוק שירות ביטחון המתייחסים לגיוס בני ישיבות, המפלגה עמדה על כך שסעיפים אלו ינוסחו מחדש על ידי נציגי ועדה שמינה ליברמן, שכללה את נציגי משרד הביטחון וצה"ל בלבד.
הצעת החוק כללה את התנייתו בעמידה ביעדי גיוס, שמשמעותם שלאחר עשור רוב הגברים החרדים ישרתו בשירות צבאי או לאומי.
לאחר ההסלמה בדרום בנובמבר 2018 התפטרו שרי "ישראל ביתנו" והמפלגה חזרה לאופוזיציה.
הקמת ממשלה נמנעה על רקע המחלוקת בין ליברמן למפלגות החרדיות בנושא הצעת החוק בעניין גיוס בני הישיבות והסטטוס קוו, והכנסת החליטה על פיזורה, בתמיכת ישראל ביתנו.
בבחירות לכנסת העשרים ושתים, שנערכו בספטמבר 2019, התחזקה המפלגה לשמונה מנדטים ולא המליצה בפני הנשיא על איש להקמת הממשלה.
ליברמן הצהיר שיתמוך בממשלה המורכבת מנציגי כחול לבן, הליכוד וישראל ביתנו בלבד.
לאחר שאיש לא הצליח להקים ממשלה, הכנסת התפזרה.
בבחירות לכנסת העשרים ושלוש שנערכו במרץ 2020 נחלשה המפלגה לשבעה מנדטים, והמליצה לנשיא המדינה ראובן ריבלין להטיל על בני גנץ את מלאכת הרכבת הממשלה.
הוא נכשל לאחר שיועז הנדל וצבי האוזר מכחול לבן התנגדו להקמת ממשלה הנשענת על הרשימה המשותפת.
נתניהו הקים ממשלת חילופים עם גנץ, וישראל ביתנו נותרה באופוזיציה.
בבחירות לכנסת העשרים וארבע, שנערכו במרץ 2021 שמרה המפלגה על כוחה והמליצה לנשיא המדינה ריבלין להטיל על יאיר לפיד את מלאכת הרכבת הממשלה, שיחד עם נפתלי בנט הקים את ממשלת ישראל השלושים ושש.
לאחר חתימת הסכם קואלציוני עם לפיד, מונה ליברמן לשר האוצר, עודד פורר לשר החקלאות ופיתוח הכפר והשר לפיתוח הפריפריה, הנגב והגליל וחמד עמאר מונה לשר במשרד האוצר.
בבחירות לכנסת העשרים וחמש שנערכו בנובמבר 2022 נחלשה המפלגה לשישה מנדטים ולא המליצה בפני נשיא המדינה על אף אחד מהמועמדים להקמת הממשלה.
הגוף העליון במפלגה הוא ועידת המפלגה שמתכנסת אחת לארבע שנים.
בוועידה בוחרים הצירים את מוסדות המפלגה וביניהם בית הדין של המפלגה, הוועדה המתמדת, הוועדה המוניציפלית, מבקר הפנים ויו"ר המרכז.
מס'דיוקןשם תחילת כהונה סיום כהונה 1 אביגדור ליברמן1999מכהן
כנסת חברי כנסת הערות הכנסת ה-15 (1999) 4 מנדטים: אביגדור ליברמן, יורי שטרן, מיכאל נודלמן, אליעזר כהן מועמדים בולטים ברשימה שלא נכנסו לכנסת: אסתרינה טרטמן (רשימת מועמדים מלאה ראו כאן).
ב-1 בפברואר 2000 התאחדה הסיעה עם האיחוד הלאומי בסיעה חדשה שנקראה האיחוד הלאומי-ישראל ביתנו.הכנסת ה-16 (2003) במסגרת האיחוד הלאומי 3 מנדטים (מתוך 7 לרשימה כולה): , יורי שטרן,
אליעזר כהן, אסתרינה טרטמן, יגאל יאסינוב רשימת מועמדים מלאה, הכוללת את כלל מועמדי האיחוד הלאומי, ראו כאן.
ב-1 בפברואר 2006 פרש מיכאל נודלמן מהסיעה והקים סיעת יחיד.
יגאל יאסינוב הצטרף לסיעה ב-1 בפברואר 2006 מסיעת שינוי.
הכנסת ה-17 (2006) 11 מנדטים: אביגדור ליברמן, , ישראל חסון, יוסף שגל, אסתרינה טרטמן, סטס מיסז'ניקוב, סופה לנדבר, יצחק אהרונוביץ', רוברט אילטוב, אלכס מילר, ליה שמטוב
דוד רותם מועמדים בולטים ברשימה שלא נכנסו לכנסת: יגאל יאסינוב (רשימת מועמדים מלאה ראו כאן).
הכנסת ה-18 (2009) 15 מנדטים: אביגדור ליברמן, עוזי לנדאו, סטס מיסז'ניקוב, יצחק אהרונוביץ', סופה לנדבר, אורלי לוי-אבקסיס, דני אילון, דוד רותם, אנסטסיה מיכאלי, פאינה קירשנבאום, רוברט אילטוב, חמד עמאר, משה מטלון, ליה שמטוב, אלכס מילר רשימת מועמדים מלאה ראו כאן.
הכנסת ה-19 (2013) במסגרת הליכוד ישראל ביתנו 11 מנדטים (מתוך 31 לרשימה כולה): אביגדור ליברמן, יאיר שמיר, עוזי לנדאו, סופה לנדבר, יצחק אהרונוביץ', אורלי לוי-אבקסיס, פאינה קירשנבאום, דוד רותם, רוברט אילטוב, חמד עמאר, שמעון אוחיון
אלכס מילר' לאון ליטינצקי רשימת מועמדים מלאה הכוללת את מועמדי הליכוד ראו כאן.
ב-6 באוגוסט 2014 התפטר כרמל שאמה הכהן מהכנסת לאחר שהתמנה לשגריר ובמקומו נכנס אלכס מילר מישראל ביתנו.
ב-4 בנובמבר 2014 התפטר גדעון סער מהכנסת והוחלף על ידי לאון ליטינצקי מסיעת ישראל ביתנו.הכנסת ה-20 (2015)6 מנדטים: אביגדור ליברמן, , סופה לנדבר, , חמד עמאר, רוברט אילטוב
עודד פורר, אילן שוחט, שהיה במקום הרביעי ברשימה, ויתר על מקומו בכנסת לאחר היוודע תוצאות הבחירות ובטרם ההשבעה.
תפס את מקומו רוברט אילטוב.
ב-4 בספטמבר 2015 נכנס עודד פורר לכנסת, עקב התפטרותו של שרון גל.
ב-19 במאי 2016 הודיעה אורלי לוי-אבקסיס על פרישתה מישראל ביתנו בשל התנגדותה להצטרפות המפלגה לממשלה, אך לא התפלגה מהסיעה באופן רשמי.
במרץ 2017 אישרה ועדת הכנסת את בקשתה של סיעת ישראל ביתנו להכריז על אורלי לוי-אבקסיס כפורשת ובכך הפכה לוי-אבקסיס לסיעת יחיד.
ב-1 ביוני 2016 נכנסה יוליה מלינובסקי לכנסת, עקב הפסקת החברות של אביגדור ליברמן במסגרת "החוק הנורווגי הקטן".
יוסי שיין, לימור מגן-תלם, אלינה ברדץ'-יאלוב, שרון רופא-אופיר ב-15 יוני 2021 הפסיקו את חברותם בכנסת במסגרת החוק הנורווגי:
חמד עמאר, במקומו נכנס יוסי שיין
אביגדור ליברמן, במקומו נכנסה לימור מגן-תלם
עודד פורר, במקומו כנסה אלינה ברדץ'-יאלוב
ב-3 באוגוסט 2021, הפסיק את חברותו בכנסת במסגרת החוק הנורווגי אלי אבידר, במקומו נכנסה שרון רופא-אופיר
ב-24 בפברואר 2022, חידש אלי אבידר את חברותו בכנסת במסגרת החוק הנורווגי בעקבות התפטרותו מהממשלה.
עקב כך, אבידר נכנס לכנסת ושרון רופא-אופיר חדלה מלכהן כחברת כנסת.
ב-17 באוגוסט 2022, התפטר מהכנסת אלי אבידר על מנת להתמודד בבחירות ברשימה עצמאית.
במקומו חזרה לכנסת שרון רופא-אופיר.הכנסת ה-25 (2022)6 מנדטים: אביגדור ליברמן, עודד פורר, יבגני סובה, שרון ניר, יוליה מלינובסקי, חמד עמאר
ישראל בֶּלְקִינְד (א' באייר תרכ"א, 11 באפריל, 1861 - כ"ג באלול תרפ"ט, 28 בספטמבר 1929), ממייסדי תנועת הביל"ויים, מחלוצי העלייה הראשונה.
מייסדה של גדרה, המושבה הביל"ויית הראשונה, ומחנך עברי.
בלקינד נולד בלהויסק (Лагойск) שבפלך מינסק ברוסיה הלבנה, אז חלק מהאימפריה הרוסית, לשפרה ומאיר בלקינד.
אחיו היה שמשון בלקינד, אביהם של איתן בלקינד ונעמן בלקינד, לימים חבר במחתרת ניל"י.
חונך לשפה העברית על ידי אביו, מנהיג התנועה לחינוך וקידום השפה העברית.
הוא למד בגימנסיה רוסית ממשלתית במוגילב, ולאחר מכן באוניברסיטת חרקוב .
בלקינד היה אחיה של אולגה חנקין, אשתו של יהושע חנקין, ואחיה של פאני פיינברג, אמו של אבשלום פיינברג ממקימי מחתרת ניל"י.
הקמת ביל"ו וההתיישבות בארץ ישראל
בעת לימודיו באוניברסיטה, בשנת 1882, כינס בלקינד קבוצת צעירים והקים את תנועת ביל"ו לעידוד העלייה לארץ.
פירוש שמה של התנועה הוא ראשי תיבות של הפסוק .
ביוני 1882 הנהיג בלקינד קבוצה של 14 ביל"ויים שעלו ארצה, מאורע שציין את תחילת העלייה הראשונה.
תחילה הם עבדו בחקלאות בבית ספר מקוה ישראל, והתגוררו בבית ששכרו במרכז פרדסי יפו.
מאוחר יותר עבר בלקינד למושבה ראשון לציון, אך נאלץ לעזוב אותה בשנת 1884, לאחר שהואשם בארגון התנגדות לפקידי הברון רוטשילד.
בשנת 1885 הניף בלקינד, ביחד עם פאני מאירוביץ, את הדגל בחגיגות שלוש שנים להיווסדה של ראשון לציון.
כמו כן, הקים בלקינד את גדרה, המושבה הביל"וית הראשונה, אך מעולם לא הסתגל לחיי החקלאות, ועזב.
בין השאר, הוא השתתף בטקס הקמתה של המושבה רחובות ונתן לה את שמה.
החל משנת 1906 נדד בלקינד בארץ ישראל, אירופה וארצות הברית ללא מקום מגורים קבוע.
בלקינד ניסה לקדם את חזונו להקים בית ספר חקלאי בארץ ישראל, לו קרא "קריית ספר".
בזמן מלחמת העולם הראשונה שהה בארצות הברית, בין השאר כדי לקדם את הקמת בית הספר.
בעקבות הפרעות באוקראינה נסע בלקינד לשם בשנת 1921 וקיבץ כ-130 ילדים יתומים במעונות ילדים ברובנו ובלבוב לקראת עלייה לארץ ישראל.
בלקינד פעל לאסוף כספים לצורך גידול היתומים, אולם נתקל בקשיים.
הודעה של הוועד הלאומי באמצע 1922 ציין: "האדון בלקינד מנהל תעמולה זו יותר משנה באירופה התיכונה בדבר אמצעים להעברת היתומים.
אך מפני שאין הוא מסכים למנות מוסד ציבורי שיפקח על הדבר הזה, לא הסכימו ההסתדרויות לתוכניתו ורק יהודי צ'כוסלובקיה מפרישים לצרך זה סכומים ידועים.".
ביוני 1922, קבלו הילדים סרטיפיקטים ונעשו הכנות לקראת העברתם לוורשה וציודם לקראת העלייה.
בספטמבר 1922 הגיעו לארץ ישראל, והתברר שהסידורים לטיפול בילדים לא נתפרו כהלכה.
במשך מספר שבועות שהו בתל אביב וביפו וחלקם התארחו בבתי אנשים פרטיים.
כנגד בלקינד נטען שהוא פעל בחוסר אחריות בהבאתו את היתומים לארץ ישראל ללא סידורים לאחזקתם.
בתחילה דובר על הקמת בית הספר קריית ספר בחוות חפציבה, והילדים עברו לשם.
כנגד סידור זה עלו מחאות בטענה שהמקום מסוכן לילדים.
בהמשך נבדקה האפשרות לשכנם בראש פינה, אולם הדבר לא יצא אל הפועל.
שאלת הטיפול בילדים עלתה על שולחן הוועד הלאומי.
בביטאון המזרחי נטען שהמאבק על הטיפול בילדים נסוב גם בין ימין ושמאל, דתיים וחילוניים.
לאחר מספר חודשים עברו הילדים לחדרה ולמאיר שפיה.
בשנת 1925 החליטה המועצה המפקחת, שכללה בין השאר את עמנואל מול, על פיטוריו של בלקינד, והילדים נלקחו מבלקינד והועברו לכפר ילדים ליד עפולה.
בשנת 1929 נסע לברלין על מנת לקבל טיפול רפואי, ושם נפטר.
גופתו הובאה לקבורה בראשון לציון.
ישראל בלקינד היה מחלוצי החינוך בארץ ישראל ותרם לו רבות.
ב-1889 ייסד ביפו את בית הספר העברי שבו נלמדו כל המקצועות בשפה העברית.
בלקינד שימש כמורה בבית ספר זה, ומשנסגר בשנת 1892 לימד בבית הספר של כי"ח, אליאנס בירושלים.
ב-1903 הקים במושבה מאיר שפיה שליד זכרון יעקב את בית הספר החקלאי "קריית ספר", ששימש ילדים פליטי הפוגרום בקישינב.
בית הספר נסגר כעבור שלוש שנים מפאת חוסר בתקציב, והועבר ליישוב בן שמן.
כישלון חרוץ נחל גם ניסיונו להקים בית ספר דומה בשפיה עבור יתומים מאוקראינה.
מלבד עבודתו כמורה ובתי הספר שהקים, כתב בלקינד גם ספרי לימוד רבים בעברית והיה מן החלוצים בתחום זה.
הוא הרבה לפרסם מאמרים וחוברות בנושאי ההיסטוריה של עם ישראל, כגון "מלחמת היהודים ברומאים וחורבן ירושלים", או "איפה הם עשרת השבטים".
הקים את הוצאת "המאיר" לפרסום כתביו, וב-1917, בזמן שהותו בארצות הברית, פרסם בה ספר זיכרונות ביידיש, "די ערשטע שריט פון ישוב ארץ ישראל", על צעדיו הראשונים של היישוב היהודי בארץ ישראל.
1899 "דברי ימי העמים" חלקים א, העמים הקדמונים.
1917 "די ערשטע שריט פון ישוב ארץ ישראל" שני חלקים.
1917 "מפת ארץ ישראל בזמן הזה"
1927 "מלחמות היהודים ברומאים" - הוצאת אחיאסף.
1928 "השומרונים והערבים אשר בארץ ישראל" -הוצאת המאיר.
1928 "החשמונאים או מלחמת החרות" - הוצאת המאיר.
1928 "היכן הם עשרת השבטים" - הוצאת המאיר.
1928 "ארץ ישראל" ספר לימוד גאוגרפיה של ארצנו - הוצאת המאיר.
רחובות רבים נקראו על שמו של בלקינד, בין השאר בתל אביב, בראשון לציון וברחובות.
ישראל בורגנסקי (י' בתשרי תרע"ה, 30 בספטמבר 1914 – ל' בתשרי תשס"ו, 2 בנובמבר 2005) היה איש חינוך, חוקר תלמוד ומרצה באוניברסיטת בר-אילן.
בורגנסקי נולד בעיר ניאסוויז' שברוסיה הלבנה לר' אהרן בורגנסקי שכיהן כרב בעיר ואחרי-כן בעיר הסמוכה סנוב.
בילדותו למד בבית הספר הדתי "תלמוד תורה" בניאסוויז' ובשנים 1925–1934 למד בישיבות ברנוביץ' וקלצק אצל הרב אהרן קוטלר.
ב-1935 הגישה ישיבת מרכז הרב בירושלים בקשה לסרטיפיקט עבורו מהנציב הבריטי העליון ובורגנסקי עלה לארץ ישראל, הצטרף לישיבה ולמד אצל ראש הישיבה, הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
במקביל ללימודיו למד גם בסמינר למורים "מזרחי" בירושלים.
בשנת 1939, לאחר שסיים את לימודיו בסמינר למורים, החל לשמש כמורה בבית הספר היסודי "יבנה" בכפר אתא, ובשנת 1944 היה מראשוני המורים בבית הספר היסודי "תחכמוני" בנתניה, שם שימש מורה, סגן-מנהל ומנהל עד לשנת 1959. בתקופת מלחמת העצמאות ולפניה היה בורגנסקי גם חבר ועדת הביטחון העירונית בנתניה.
בשנת 1955 למפקח מטעם משרד החינוך והתרבות בבתיה"ס בצפון ולמורה מדריך למורות בסמינר למורים בחיפה, ושנה לאחר מכן שימש גם כמנהל בית הספר היסודי במעברת "בית ליד" שליד נתניה.
בשנים 1960–1964 עמד בראש המחלקה לחינוך ולתרבות בעיריית נתניה, היה ממייסדי בית הספר התיכון "בר-אילן" בנתניה ולימד בו שנים אחדות, מיוזמי ומקימי הישיבה התיכונית בני-עקיבא בנתניה, ממובילי הישיבה בשנותיה הראשונות וחבר בהנהלת עמותת הישיבה עד לפטירתו.
כשהוקמה אוניברסיטת תל אביב נמנה בורגנסקי על הסטודנטים במחזור הראשון, למד מקרא, תלמוד ולשון עברית וסיים תואר ראשון בשנת 1958. עם הקמתה של המחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן הצטרף אליה כמרצה, ובשנת 1968 סיים את התואר השני בתלמוד באוניברסיטה זו בנושא "קווים לבחינת מקומו ודרכיו של המעשה בהלכה".
בורגנסקי כתב את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת בר-אילן בהנחייתו של פרופסור יצחק דב גילת.
הדיסרטציה שלו הוגשה בשנת 1980, תחת הכותר "מסכת סוכה של התלמוד הבבלי, מקורותיה ודרכי עריכתה".
במהלך לימודי הדוקטורט זכה ב"פרס הרצוג" לסטודנט מצטיין, במלגת הצטיינות ע"ש יהודית ונפתלי פיינגולד, ובמלגת הצטיינות "קרן אמינוח" מטעם אוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1984 הצטרף למודעת תמיכה במפלגת המפד"ל של אנשי הסגל האקדמי בבר-אילן.
ב-1986 הוענק לבורגנסקי פרס יקיר העיר נתניה על פועלו במשך למעלה מ-60 שנה בתחום החינוך בעיר.
בשנים 1987–1988 כיהן בורגנסקי בעצמו כיו"ר ועדת פרס החינוך בנתניה.
כיום קרוי על שמו רחוב במרכז העיר נתניה.
מסכת סוכה של התלמוד הבבלי, מקורותיה ודרכי עריכתה - במחקר נעשה ניסיון להתחקות אחרי הכוונה המקורית של הסוגיא, המחקר הגיע בכמה עניינים לדרך חדשה להבנת הסוגיא הירושלמית, ועקב על פי זה אחרי השתלשלותה של הסוגיא הבבלית במקביל מתוך ראיית מרכזיותו של חקר הסוגיא הירושלמית להבנת הסוגיא הבבלית, מרכיביה, מקורותיה ותולדותיה.
"תלמוד לתלמיד" - חיבורו המפורסם (שלושה כרכים) שנכתב עם חברו הטוב פרופ' יעקב אפרתי, היה ספר הלימוד המרכזי לתלמוד בבתי הספר היסודיים למשך שנים רבות ומשמש גם היום בעיקר בתפוצות הגולה.
זה היה ספר פורץ-דרך, כלי עזר ידידותי ומפורט, אשר פתח צוהר לתלמידים רכים בשנים, העושים את צעדיהם הראשונים בעולמם של חז"ל ובנבכי התלמוד.
"תורה מציון" (קובץ) – חידושי תורה
בורגנסקי היה נשוי מאז 1944 למרים לבית וינשטיין, שנפטרה בשנת 1966. לשניים הייתה בת אחת, אידית.
בורגנסקי התחתן בשנית עם מיכל לבית בן צדוק.
נפטר ב-2 בנובמבר 2005 בגיל 91, והובא למנוחות בבית העלמין הישן בן ציון בנתניה .
ישראל (איזי) בורוביץ (נולד ב-30 ביוני 1941) הוא איש עסקים ואקדמיה ישראלי.
כיהן פרופסור לניהול ומערכות מידע באוניברסיטת תל אביב ומכהן כדיקן בית הספר לניהול וכלכלה במכללה האקדמית תל אביב יפו.
היה יו"ר דירקטוריון אל על עד לנובמבר 2008. בורוביץ הוא הבעלים של קבוצת בורוביץ ושל חברת כנפיים אחזקות בע"מ - השולטת באל על.
בורוביץ נולד בתל אביב להורים יוצאי פולין, למד בבית חינוך לילדי עובדים ובתיכון למד בבית הספר החקלאי כדורי, שירת בצה"ל בנח"ל סיים קורס קצינים בהצטיינות והשתחרר בדרגת רב-סרן.
בורוביץ נסע לארצות הברית למד באוניברסיטת קליפורניה תואר ראשון ושני בהנדסת ייצור ועשה דוקטורט בחקר ביצועים במכון הפוליטכני שבברוקלין, ניו יורק.
הוא הצטרף לבית הספר לניהול של אוניברסיטת תל אביב בשנת 1972. בשנת 1980 קנה אחיו התאום, דדי בורוביץ', את חברת ארקיע והוא החל להתקין את מערכת המחשוב של החברה עד שלבסוף שימש כמנהל המחשב של החברה במשרה מלאה ולאחר עשר שנים הפך למנכ"ל שלה.
על ניהולו זכה בורוביץ בפרס ההוקרה של פורום חברות התעופה האירופיות.
בשנת 1998 מכרה חברת משאב את השליטה בחברת גרנית הכרמל לישראל בורוביץ וגיסתו תמי מוזס-בורוביץ' (באמצעות חברת "ד.ת בורוביץ-מוזס השקעות (1995)") תמורת כ-200 מיליון דולר.
בשנת 2006 רכשה קבוצת עזריאלי את השליטה בחברת גרנית הכרמל.
בורוביץ היה נשוי ליעל בורוביץ' (לינדר) עד למותה ב-2019 ואב לשלושה.
משנת 1987 ועד למינויו ליו"ר דירקטוריון אל על, שימש בורוביץ כפרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב בפקולטה לניהול, כמו כן הוא משמש כחבר בוועד המנהל של האוניברסיטה
משנת 1994 משמש כחבר דירקטוריון במרכז הבינתחומי הרצליה
משנת 1998 משמש בורוביץ כיו"ר מועצת המנהלים של חברת נתיבי איילון
בשנים 1993–1998 שימש כחבר מועצת העיר תל אביב
בשנת 2011 מונה להיות דיקן בית הספר לכלכלה וניהול במכללה האקדמית ת"א-יפו.
שליטת האחים בורוביץ באל על
בינואר 2005, לאחר משא ומתן ממושך על הפרטת אל על, עברה השליטה באל על מידי מדינת ישראל לידי חברת "כנפיים - אחזקות ארקיע בע"מ" הנמצאת בבעלות האחים בורוביץ.
באפריל 2008 פורסם כי בעקבות פרישתו המתוכננת של איזי בורוביץ מתפקידו כיו"ר הדירקטוריון באל על, מנהלים האחים בורוביץ ביניהם משא ומתן למכירת חלקו לאחיו, דדי בורוביץ, שיחליף את איזי בורוביץ כיו"ר הדירקטוריון בחברה.
עסקה זו לא יצאה אל הפועל ובהודעתו של איזי בורוביץ נאמר כי אחיו לא עמד במועד האחרון לביצוע העסקה.
ישראל בהרב (נולד ב-30 באוקטובר 1945) הוא איש עסקים ויזם היי-טק ישראלי, תת-אלוף במילואים בחיל האוויר הישראלי.
בהרב הוא אלוף הפלות ובמהלך שירותו כטייס קרב בחיל האוויר הישראלי נרשמו לזכותו 12 הפלות של מטוסי מיג 21. על פעילותו במהלך מלחמת יום הכיפורים עוטר בעיטור המופת.
בהרב נולד וגדל בקיבוץ שדות ים.
למשפחתו של ישראל בהרב שורשים בעולם החסידי, והוא צאצא של הרב שלמה רבינוביץ, האדמו"ר הראשון של חסידות ראדומסק.
סבו של ישראל בהרב, שלמה, שהיה ממייסדי כפר חסידים, הוא נינו של האדמו"ר וקרוי על שמו.
ישראל בהרב עצמו הוא נינו של הרב צבי מאיר רבינוביץ, שהיה רבה של ראדומסק אחרי פטירת התפארת שלמה.
בהרב התגייס לצה"ל בשנת 1963 והתנדב לקורס טיס.
הוא שימש כמדריך בבית הספר לטיסה והיה חבר בצוות האווירובטי של חיל האוויר.
את גיחתו המבצעית הראשונה עשה ביולי 1966, במהלך הקרב על המים, כשנטל חלק בהפצצת מפעל הטיית הבניאס.
בנובמבר אותה שנה השתתף כטייס מטוס דאסו אוראגן בטייסת הצרעה בפעולת סמוע.
במהלך הגיחה נפגע מטוסו של בן זוגו למבנה, יוחנן רוזר, שאיבד את עינו, ובהרב כיוון אותו במהלך הנחיתה.
במלחמת ששת הימים הטיס מטוס אוראגן במסגרת טייסת 113 והשתתף בהפצצות שדות התעופה במדינות ערב במהלך מבצע מוקד.
בגל הראשון היה במבנה שהפציץ את שדה התעופה פאיד.
לאחר המלחמה עבר הסבה למטוסי מיראז' 3 ("שחק") בטייסת 117.
במלחמת ההתשה שירת כטייס מיראז' 3 בטייסת 101. במהלך המלחמה הפיל בקרבות אוויר שבעה מטוסים.
טכניקת ההפלה שלו, באמצעות ירי תותחים, מכונה מאז בחיל האוויר "צרור בהרב".
באותה שנה הודח מהטייסת לאחר חילוקי דעות עם מפקד הטייסת יפתח ספקטור, בעקבות תחקיר על קרב אוויר.
בהרב עבר לשרת כסמ"ט ב' בטייסת אוראגן ששימשה לקורס אימון מבצעי לטייסים צעירים.
במלחמת יום הכיפורים שימש כסגן מפקד טייסת 101. ביום השני למלחמה, כאשר היה במהלך ריצת ההמראה בעת הזנקה ליירוט, התפוצץ גלגל המטוס.
המטוס התרסק מיד לאחר ההמראה ובהרב נפגע.
ידו הימנית נכוותה באורח קשה אך אף על פי כן חזר לטוס כשבמקביל המשיך לקבל טיפולים בבית החולים.
לאחר שמפקד הטייסת, אבי לניר, נפגע ונפל בשבי הסורי, קיבל בהרב את הפיקוד על הטייסת והוביל אותה עד תום המלחמה.
במהלך הקרבות הפיל בהרב שלושה מטוסים.
על פעולותיו במלחמה זכה לעיטור המופת.
בהמשך הקריירה הצבאית שלו היה בהרב שותף בצוות שנועד לבחון ולהחליט מה יהיה מטוס הקרב הבא של חיל האוויר.
הוא הוביל את הבחירה במטוסי מקדונל דאגלס F-15 איגל ולקראת קליטתם בחיל האוויר הישראלי שימש קצין הפרויקט במחלקת אמצעי לחימה.
במהלך התקופה נדרש לשכנע את שר הביטחון שמעון פרס בנחיצות רכישת המטוסים על פני אופציות אחרות.
בהמשך שירת כמפקד טייסת תעופה וסגן מפקד בסיס עציון בסיני.
ב-1977 מונה למפקד טייסת 113 ("הצרעה"), אז טייסת מטוסי כפיר.
במסגרת זו פיקד על מטוסי הטייסת במהלך "מבצע מרגלית", הפצצת יעדי מחבלים בלבנון.
לאחר שנה וחצי של לימודים בקולג' של חיל האוויר המלכותי מונה בשנת 1982 לראש מחלקת אמצעי לחימה (אמל"ח) במטה חיל האוויר.
בהרב שירת בתפקיד עד 1984. הוא התנגד להמשך פרויקט הלביא לאחר שמצא שהמטוס לא ענה לצורכי החיל.
בעקבות התנגדותו ל"לביא" הועבר מחיל האוויר ומונה לראש החטיבה לתכנון אסטרטגי באגף התכנון, שם עסק בפיתוח שיתוף הפעולה הביטחוני-מבצעי בין ישראל לארצות הברית.
בהרב חזר לחיל האוויר ושירת כראש להק המודיעין בדרגת תת-אלוף (בשנים 1988–1990).
בתפקידו האחרון בצה"ל שירת כנספח צבאי באוסטריה ובשווייץ.
בהרב סיים את שירות הקבע ב-1993. גם לאחר שחרורו המשיך לשרת בהתנדבות כמדריך טיסה במילואים עד גיל 60. בספטמבר 2003 פרסם מכתב גלוי תחת הכותרת "אתם לא חברים" ובו יצא נגד מכתב הטייסים הסרבנים.
במהלך הקריירה העסקית שלו היה מעורב בהרב במספר מיזמי היי-טק.
הוא שימש כיו"ר פעיל בחברת "עידנית" לאחר היווסדה ב-1995, החברה נמכרה ומוזגה אל חברת "סאיטקס ויז'ן" ונמכרה ב-2005 ל-HP תמורת 230 מיליון דולר.
בשנים 1998 עד 2000 עמד בראש חברת Objet technologies והיה מעורב בהקמת חברות Optolnics ו-Healinx.
בהרב ייסד ושימש כמנכ"ל בחברת הייעוץ BI-101 וכיהן כמנכ"ל של חברת מירג', חברת השקעות ציבורית שנסחרה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
ב-2003 ייסד עם אייל דותן את חברת באפרזון סקיוריטי (Bufferzone Security) העוסקת בהגנת מחשבים מפני וירוסים, סוסים טרויאנים וקודים עוינים, באמצעות טכנולוגיית וירטואליזציה.
בהרב בוגר הקולג' של חיל האוויר המלכותי, בעל תואר ראשון בהצטיינות בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדע המדינה ומנהל עסקים מאוניברסיטת חיפה.
בהרב היה נשוי לפועה עד למותה ב-2023 ולהם שלושה ילדים, שניים מבניו טייסים אף הם.
הרב ישראל הלוי בארי (קולודנר) (תרע"א, 1911 – י"ד בכסלו תשל"ג, 19 בנובמבר 1972) היה רבהּ של נס ציונה, דיין ומחבר ספרים.
נולד בשם ישראל קולודנר בעיירה דרוהיצ'ין במחוז פינסק שבפולין, לאביו רבי שמואל-זאב קולדנר ולאימו חיה-שרה, בת הרב אליקים געצל קפלן.
למד בישיבת נובהרדוק בביאליסטוק ובפינסק, וכן בישיבת כנסת בית יצחק בקמניץ, שם למד כעשר שנים מהרב ברוך בער ליבוביץ מחבר ספר 'ברכת שמואל', והגדירו כרבו המובהק.
בשנת תרצ"ז (1937) עלה לארץ ישראל ולמד שנה בישיבת חברון.
בשנת תרצ"ח (1938) נישא לחוה-דינה, בת הרב יעקב משה חרל"פ, רבה של שערי חסד.
לאחר נישואיו למד בכולל "אהל תורה" של הרב שמואל יצחק הילמן.
היה בעל השקפה ציונית דתית וסבר שתקופתו היא תקופת אתחלתא דגאולה, הוא קיבל מחותנו הרב חרל"פ את השקפתו זו.
לאחר מלחמת ששת הימים, הציע לקבוע את חגיגות יום העצמאות ויום ירושלים ביום אחד.
היה חבר פעיל בחבר הרבנים של הפועל המזרחי, וחבר המועצה הארצית של הארגון.
כן היה פעיל בוועד הישיבות.
בשנת תש"ג (1943) התמנה לרבה של נס ציונה, במקומו של הרב יעקב ליפשיץ, והיה פעיל בתחומי הדת במושבה.
בשנת 1958, לאחר שנים של עיכובים בהם עסק בנושא, הוקמה מועצה דתית במקום והוא נבחר לעמוד בראשה.
בין השנים תש"ח–תשי"א שימש כדיין בבית דינו של הרב צבי יהודה מלצר ברחובות.
בקיץ ה'תשל"א (1971) החליטה מועצת הרבנות הראשית על הקמת בית דין ארצי לגיור, ראשון מסוגו בארץ, בראשו הועמד הרב בארי – אשר לצורך זה קיבל כושר לדיינות מטעם מועצת הרבנות ללא בחינות – ולצדו הדיינים הרב משה מלכא והרב חיים דוד הלוי.
בית הדין הוקם במגמה לעקוף מגמות מחמירות בבתי הדין האזוריים של הרבנות, ושלא כמקובל היה כפוף ישירות לראשון לציון הרב יצחק נסים.
בפועל בית הדין מעולם לא הוקם בשל כשלים ביורוקרטיים.
בסוף ימיו, פרסמו גורמים חרדים קנאיים שהוא תומך ברב שלמה גורן בפרשת האח והאחות, ובעקבות כך מררו את חייו.
לאחר מותו אף נטען שהיה מבין תשעת הדיינים שחתמו על הפסק, אולם ככל הנראה הוא לא חתם על הפסק.
הרב בארי נפטר בפתאומיות מהתקף לב בי"ד בכסלו תשל"ג (1972), בהיותו כבן 61, ונטמן בהר הזיתים.
כעבור שלוש שנים מונה במקומו לרבה של נס ציונה הרב יוסף צבי וינר.
בהלווייתו (שנערכה למחרת פרסום פסק הדין בפרשת האח והאחות) השתתף וכן הספיד הרב גורן.
מספר תלמידים קנאים מישיבת פוניבז' התנפלו עליו ותקפו אותו מילולית.
ספרו זכה להסכמות מהרבנים הראשיים הרב הרצוג והרב עוזיאל, ומחמיו הרב חרל"פ.
בשנת תשי"ד פרסם את הגיוני קדם, פירוש על ספר משלי, ספר זה נכתב בסגנון ייחודי בצורה שירית ומליצית, מתוך מטרה לרכוש את ליבו של הנוער.
פרסם עוד כמה ספרים, וכן פרסם מאמרים תורניים בכתבי עת שונים, ובהם "סיני", "הנאמן" ו"הפרדס".
ספר זה זכה בפרס ירושלים לספרות תורנית.
את ספריו הקדיש לעילוי נשמת בני משפחתו ועיירתו שנספו בשואה.
לאחר פטירתו נישאה אלמנתו, הרבנית חוה-דינה, לרב מרדכי יפה שלזינגר, רבה של אייזנשטט וחבר מועצת גדולי התורה.
בנו הוא הרב אברהם יפה שלזינגר.
היא נפטרה בשנת ה'תשנ"ד (1994) ונטמנה בבית העלמין סנהדריה.
לרב בארי ולאשתו הרבנית חוה-דינה חמישה ילדים:
הרב ד"ר אברהם בארי לימד בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בר-אילן ובמכללת שערי משפט.
הרב בנימין בארי, שימש כאב בית הדין באשקלון וכדיין בבית הדין הגדול.
הרב שמואל בארי – איש עסקים.
הרב מיכאל בארי המכהן כראש כולל חרדי בבני ברק.
רותי גוטל, אשתו של הרב פרופ' נריה גוטל.
ד"ר משה בארי (מנכ"ל ארגון רבני צהר).
אסתר קלה, אשתו של הרב אחימאיר קלה – רב היישוב שפיר.
חני רוזנברג, אשתו של הרב אריה רוזנברג, ר"מ בישיבת דרך חיים.
יעל בן ארזה, אשתו של הרב יוסף בן ארזה, מחבר סדרת הספרים יוסף דעת ומנהל הוצאת הספרים יד אליהו כי טוב.
משנת ראשונים שלושה כרכים – אוסף דברי הראשונים בהלכות קודשים לפי סדר פסקי הרמב"ם, בתוספת דיון בדבריהם
כבודה של תורה עם פירוש זהב במלאתם – על התורה
כבודה של תורה – על הגדה של פסח
המדרש כהלכה – אוסף של הדרכות במדרשים הנוגעים לשאלות הלכתיות מעשיות
הגיוני קדם – על ספר משלי
'דיני גניזת ס"ת שבלה או שנפסלה', הפוסק קכד, אלול תש"י, עמ' א'תתקטז-א'תתקיז
'כוהל המופק מיין ענבים מהו לברכת הגפן?', הנאמן נד-נה, סיון-תמוז תשי"ג, עמ' 8–11
'בעניין מעשה שבת' – דין חלב שנחלב בשבת, התורה והמדינה ט-י, תשי"ח-תשי"ט, עמ' תלב-תלט
'בעניין פתיחת מקרר בשבת', נועם ג, מכון תורה שלמה תש"ך, עמ' רז-רטו
'מצוות "תמיד" בלחם הפנים', סיני ש [נ, א], תשרי תשכ"ב, עמ' לה-לח
'מזוזות ופרשיות תפלין שבגליוניהן חותמת "נבדק"', הפרדס [לו, י], תמוז תשכ"ב, עמ' 7–10
'משכנתא הנהוגה בארץ', מזכרת: קובץ תורני לזכר...
הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, היכל שלמה תשכ"ב, עמ' 113–119
'לסיום מסכת יבמות', שנה בשנה, היכל שלמה תשכ"ג, עמ' 199–204
'בעקבות פסק־דין אחד', שבילין ו-ז, תשרי-טבת תשכ"ד, עמ' לו-לט
'דרכי אנוש', שבילין י-יא, טבת-אדר תשכ"ה, עמ' עה-עז
'מדינה – וארץ סגולה', שבילין כ, טבת תשכ"ח, עמ' קנה-קסא
'כיצד מברכים על לחמניות בסעודת מצווה', מוריה טו-טז [ב, ג-ד], אדר א'-ניסן תש"ל, עמ' מז-נ
'הנוסעים בכבישי הארץ אם הם חייבים בברכת הגומל', הדרום לה, ניסן תשל"ב, עמ' 117–125
'בעניין פסול חציצה בין המזוזה למזוזות הבית', נועם טז, מכון תורה שלמה תשל"ג, עמ' לו-מג
הרב ישראל בונם שרייבר (נולד בשנת 1958, ה'תשי"ח) הוא רב חרדי ישראלי, מראשי ישיבת נתיב הדעת בירושלים ורבה של קהילת "בני פנחס" באשדוד.
נולד בבני ברק לרב פנחס שרייבר, שהיה דיין בבית דינו של הרב נסים קרליץ ורב קהילה ליטאית באשדוד.
אמו רייזל היא בת אברהם יצחק רוטשטיין, שהיה ראש בית היתומים דיסקין בירושלים.
אחיו הוא הרב חזקיהו יוסף שרייבר.
בראשית שנות ה-70, בגיל 13 וחצי החל את לימודיו בישיבת פוניבז'.
נישא לבתו של הרב יעקב יהודה ברוורמן, ראש ישיבת מאה שערים בירושלים.
שנים אחדות לאחר נישואיו התמנה לראש ישיבה בישיבת אור שמחה של חסידות גור בחיפה.
בנוסף הוא החל למסור שיעורי דף היומי בעיון בשכונת רמת אלחנן בבני ברק לר"מים ומגידי שיעורים.
בשנת התש"ס פתח ישיבה גדולה בירושלים ששכנה במבנה מוסדות "שארית יעקב" בשכונת הר נוף ביחד עם הרב צבי פוגל משגיח ישיבת עיון התלמוד לשעבר ותלמידו של הרב מאיר חדש, הישיבה נסגרה מבעיות תקציב לאחר שנתיים בתשס"ב.
בשנת תשס"ז מונה על ידי הרב שלום דב סורוצקין לכהן כראש רשת הכוללים עטרת שלמה, וכמו כן כיהן כראש ישיבת עטרת שלמה לצעירים בירושלים.
בשנת התשס"ח נתמנה לראש ישיבת "נתיב הדעת" בירושלים, במקביל לראש הישיבה הרב אברהם קפלן.
מפורסם בדרישתו משומעי לקחו לרכוש ידיעה מקיפה בכל חלקי התורה, מקרא, משנה, תלמוד והלכה, ולא להסתפק במסכתות התלמוד הנלמדות בדרך כלל בישיבות.
בעשור הראשון של המאה ה-21 התמנה כרב קהילת "מנין אברכים" בקריית הרצוג בבני ברק.
לאחר פטירת אביו, בשנת תש"ע, התמנה למלא את מקומו כרב קהילתו באשדוד, ושמה הוסב ל"בני פנחס" על שם אביו.
עומד בראשות בית הדין "הישר והטוב" באשדוד (לצד שלושת רבני בד"צ הקריות).
מתגורר בשכונת רמות בירושלים בסמיכות לישיבת נתיב הדעת.
שיחותיו ומאמריו מתפרסמים מדי שבוע ברחבי הארץ בגיליון המכונה "ועד ליל שבת", היוצא לאור על ידי תלמידיו.
השקפת עולמו של הרב שרייבר חרדית שמרנית ולדעתו על הציבור החרדי להתבדל מהציבור החילוני במדינת ישראל ולהתרחק מהציונות.
הוא מבטא את דעתו בעלת הגישה המסתגרת בשיעורים.
בספטמבר 2022 פורסם שהתבטא נגד ראש הממשלה בנימין נתניהו שהוא 'עוכר ישראל ומחטיא את הרבים', למרות החיבור הפוליטי שבין נתניהו לציבור החרדי.
בנובמבר 2023, בעת מלחמת חרבות ברזל, התעוררה סערה תקשורתית כשפורסם שהתבטא בזלזול על אודות חיילי צה"ל.
בעקבות זאת פרסם הבהרה בעיתון יתד נאמן לפיה בדבריו לא הייתה כל כוונה לפגוע.
נתיב בינה על מסכתות הש"ס (33 כרכים).
נתיב בינה על סדר המצוות.
נתיב בינה על סדר טהרות.
שיעורי הגרי"ב שרייבר - יצא לאור על ידי תלמידיו בישיבת נתיב הדעת.
בנוסף, הרב בונים שרייבר ערך את 'שיעורי רבי שמואל' (רוזובסקי) לפרקים 'לא יחפור' ו'חזקת הבתים'.
ישראל בלוך (17 בינואר 1889 רומני, רוסיה – 7 בינואר 1955 נהלל, ישראל) היה איש ציבור ישראלי, הגיע לארץ ישראל במסגרת העלייה השנייה.
עבד בחוות כנרת והיה מהמתיישבים הראשונים של אום ג'וני ובהמשך בין מקימי דגניה א'.
בין השנים 1946–1948 הוא היה ראש מועצה אזורית נהלל וסגן ראש המנהלת המשותפת של מועצת נהלל ומועצת קישון (טרם איחוד מועצות אלו).
ישראל נולד ברוסיה ב-1889 לאריה בלוך.
כבר בגיל 16 החל את פעילותו בתנועה הציונית ובגיל 17 הצטרף לקבוצת הגנה עצמית בעיר הולדתו.
ב-1908 עלה לארץ במסגרת עליה שנייה והצטרף לארגון הפועל הצעיר.
תחילה עבד בפתח תקווה ובהמשך הצטרף לחוות כנרת.
עקב סכסוך עם מנהל החווה, האגרונום משה ברמן, היה בקבוצה שנטשה את המקום ולאחר שיחות עם ד"ר ארתור רופין נחתם חוזה, עם הקבוצה (שנקראה קבוצת הכיבוש), לשנה להקמת קולקטיב (ללא מנהלים) בשם "קבוצת הכיבוש" שייעבד את אדמות אום ג'וני תמורת חלק מהיבול.
וכך בדצמבר 1909 עברה הקבוצה מחוות כנרת לאום ג'וני והחלה לעבד את האדמות שלשפת הכנרת.
לאחר שנה, עם סיום החוזה, עזבה הקבוצה את המקום וישראל הצטרף לקומונה החדרתית שב-1910 חתמה על חוזה עם רופין לאכלוס אום ג'וני והחליפה את "קבוצת הכיבוש".
בהמשך היה שותף להקמת דגניה א' שם חי עם אשתו עד לאחר מלחמת העולם הראשונה.
לאחר עזיבת דגניה חי הזוג תקופת מה בחולדה.
ב-1912 הצטרפו ישראל ואליעזר שוחט למנחם שינקין במסעו לחוות הברון בג'ילין שבחורן.
בעקבות מסע זה נוסחה הצעה לברון לחדש ההתיישבות במקום על ידי הקמת קבוצת פועלים.
ההצעה נשלחה לפקידות בפריס אך כנראה לא הגיעה לידי הברון.
ב-1920 שימש ישראל כציר מטעם הפועל הצעיר בוועידה בפראג בה נחתם האיחוד בין תנועות "הפועל הצעיר" וצעירי ציון.
ב-1921 היה בין מקימי מושב העובדים הראשון נהלל ושימש בתפקידים מרכזיים במושב ובארגונים חקלאיים שונים.
ב-1925 היה שותף לכינוס באי כוחם של המושבים והארגונים בנהלל, שבו הוחלט להקים את "ארגון המושבים" שממנו הוקמה תנועת המושבים.
עם הקמת מועצה אזורית נהלל בשנת 1945, נתמנה בלוך לסגן יו"ר המועצה, עקיבא גולדשטיין.
בשנים 1946–1948 כיהן כיו"ר מועצה אזורית נהלל, וכסגן יו"ר ההנהלה המשותפת של מועצת נהלל ומועצה אזורית קישון.
ישראל נישא לסוניה, אותה פגש בדגניה, (ילידת 1891) והזוג חי בנהלל ועסק בחקלאות.
ישראל נפטר ב-1955 ואשתו נפטרה ב-1960. שניהם קבורים בבית הקברות של נהלל.
בנם יוסף (בובלה) המשיך את דרכם וקבור אף הוא בנהלל.
ישראל בויום (נולד בשנת 1970) הוא מנטליסט ואמן חושים ישראלי.
בויום, נולד בבאר שבע, בן למאיר ולזיווה לבית דוד, משפחת קוסמים בת ארבעה ילדים.
מגיל צעיר מאוד התלווה לאביו הקוסם, מאיר, בהופעותיו.
בהיותו בן חמש הפתיע את אביו כשהציג בפניו כמה להטוטים.
בעיתונות התפרסם כקוסם הצעיר ביותר בארץ.
הוא שירת בצה"ל כקוסם הראשון בתולדותיו, כמנחה וכאקורדיוניסט בשירה בציבור.
בסיום השירות עבר להתגורר באילת ועבד כקוסם ברשת המלונות "ישרוטל" והופיע ברחבי העיר.
משנת 1995 ועד 2006 היה בויום בעל טור קבוע בעיתון "פנאי פלוס", בתחום הקסמים, חידות היגיון ומשחקי חשיבה.
הוא השתתף בהפקה ובכתיבה של התוכנית "פוקר פייס" והיה בעל חברה "לצאת מהקופסה".
בויום שהחל כקוסם התפתח לכיוון של מנטליסט, משלב בהופעותיו קריאת מחשבות, אינטואיציה ושיטות פסיכולוגיות וטכניקות של מנטליזם, קריאה קרה, תורת הפנים, שפת גוף ועוד.
הוא מופיע ברחבי הארץ ובעולם וכן בתוכניות טלוויזיה ובאירועים בתחום המנטליזם.
ישראל בויום משלב כישורי טלפתיה, קריאת מחשבות ויכולת "להיכנס לראש" של הזולת ולפענח את צפונותיו, בהסתמך על יכולות אבחון, אינטואיציה, שיטות פסיכולוגיות וטכניקות של מנטליזם, "קולד רידינג" (cold reading – קריאה קרה), פרסונולוגיה (תורת תווי הפנים) שפת גוף ועוד.
כאמן קלוז-אפ, עם חוש הומור וניסיון במה, מעביר ישראל בויום מסרים באופן אטרקטיבי, משעשע, ומשכנע.
בנוסף להופעותיו בישראל, בשנים האחרונות הוא מופיע גם ברומניה.
ערוץ 13: החופשה המושלמת עונה 3 פרק 5: מסע בין ספרים
הופעות בטלוויזיה הרומנית: poker face-romania - פוקר פייס רומניה - YouTube
ישראל בויום טלוויזיה רומניה אמן חושים מנטליסט / Israel Buium, mind reader in a romanian TV Show
בויום משמש גם כמנטור ומלווה אישי לחברות, לאנשי עסקים ולאנשים פרטיים.
זה סוד הקסם, 1999, לימוד קסמים לילדים
קסמים ומדע, 2006, לימוד קסמים לבני נוער
הרב חיים ישראל הלוי בלסקי (כ"ה באב תרצ"ח 22 באוגוסט 1938 – ליל י"ט בשבט ה'תשע"ו, 28 בינואר 2016) היה ראש ישיבה רב ופוסק הלכה אורתודוקסי-חרדי אמריקאי.
ראש ישיבת תורה ודעת בברוקלין, ניו יורק.
נולד לרב בערל בלסקי ולחנה צירל בת הרב בנימין וילהלם, ממייסדי ישיבת תורה ודעת.
למד בישיבת תורה ודעת בברוקלין ונסמך לרבנות מטעם הישיבה בשנת ה'תשכ"ב, 1962. הוא למד גם בבית מדרש עליון במונסי, ובשנת ה'תשכ"ה, 1965, נסמך לרבנות גם בידי רבי משה פיינשטיין.
הצטרף לצוות ההוראה של ישיבת תורה ודעת ומאז פטירת הרב אברהם יעקב פאם עמד בראשות הישיבה.
במקביל שימש הרב בלסקי כחבר מערכת כתב העת "עם התורה" וכרב רשת מחנות הקיץ של אגודת ישראל בארצות הברית.
היה מנשיאי ארגון המרכז הארצי לטהרת המשפחה.
בחורף 2012 התמוטט ומצבו היה קריטי, בעקבות זאת נוסף לשמו השם חיים.
הוא התאושש ולאחר שלושה חודשי שיקום שב לתפקידו בישיבה, מאז השתמש בשני השמות 'חיים ישראל בלסקי'.
הרב בלסקי נפטר בליל י"ט בשבט ה'תשע"ו, 28 בינואר 2016.
בתו תמר נשואה לשלמה יהודה רכניץ מלוס אנג'לס.