tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
להתפרצות הייתה השפעה משמעותית על רמת האוזון בסטרטוספירה והיא גרמה לעלייה ניכרת בקצב הרס שכבת האוזון.
בעונת החורף של שנת 1992 הגיעה שכבת האוזון בגבהי-הביניים לרמות הנמוכות ביותר שנרשמו בחצי הכדור הדרומי, והחור באוזון מעל אנטארקטיקה הגיע לממדיו הגדולים ביותר עד לאותה עת, כתוצאה מהירידה המהירה ביותר בכמויות האוזון.
התפרצות הר הדסון בצ'ילה בחודש אוגוסט 1991 תרמה אף היא להרס האוזון בחצי הכדור הדרומי.
בחורף של שנת 1991 - 1992 ירדו כמויות גשמים חריגות ביותר בישראל, ובכל אגן מזרח הים התיכון הייתה אותה שנה ברוכה בגשמים.
מדענים שונים ייחסו כמויות גשמים חריגות אלה להתפרצות הפינטובו, כמו גם לתופעת אל ניניו באותה שנה.
השפעה בולטת נוספת של הימצאות אבק ההתפרצות באטמוספירה הייתה במהלך הופעת ליקויי ירח.
בדרך כלל אפילו באמצע הליקוי ניתן עדיין להבחין בחלקו החשוך של הירח אף שהוא מטושטש יותר, בעוד שלאחר ההתפרצות בקושי ניתן היה להבחין בירח בעת הליקוי.
לאחר התפרצות השיא ב-15 ביוני 1991, המשיך הר הגעש בפעילות חלשה הרבה יותר, שלוותה בהתפרצויות אפר מתמשכות עד לחודש אוגוסט והתפרצויות קצרות במשך חודש נוסף אחר כך.
לאחר מכן היה ההר בפעילות נמוכה מאוד עד לחודש יולי 1992, כשאז החלה להיווצר כיפה געשית חדשה בלוע ההר.
הכיפה החדשה הורכבה, ככל הנראה, מלבה טרייה שנבעה ממאגר מגמה הנמצא מתחת להר ולא משיירי החומר שנותר בלוע לאחר התפרצות השיא משנת 1991. לנוכח התפתחות זו היו וולקנולוגים שחששו מפני התפרצויות עזות נוספות של ההר, ופעם נוספת ניתנה הוראה לפנות שטחים הסמוכים להר.
אולם ההתפרצות שבאה לא הייתה עזה.
לאחר כשנתיים של שקט שב ההר והתפרץ למשך כשלוש שעות בחודש מאי 1994, דבר המעיד על כך שקיימים עדיין מאגרים של מגמה בבטן ההר.
בני האייטה היו אלה שנפגעו בצורה הקשה ביותר מההתפרצות.
רבים מכפריהם נהרסו לחלוטין בזרמים הפירוקלסטיים ובמפולות הבוץ וכך לא ניתן היה ליישב מקומות אלה מחדש.
לאחר שהשטחים הסמוכים להר הוכרזו בטוחים למגורים שבו התושבים לכפרים שלא נהרסו, אולם רוב התושבים עברו ליישובים חדשים שהוקמו על ידי ממשלת הפיליפינים.
התנאים ביישובים חדשים אלה היו עלובים, כל משפחה קיבלה רק חלקת אדמה קטנה עליה קשה היה לגדל גידולים חקלאיים.
רבים מבני האייטה הפכו לעובדים חקלאיים שכירים אצל חקלאים בעמקים סמוכים, וחברת בני האייטה, שהייתה מגובשת עד למועד ההתפרצות, חוותה תהליך של התפרקות ושחיקה תרבותית.
לאחר שהפסיק ההר להתפרץ נוצר אגם בלוע ההר (אגם פינטובו) ובתוכו נוצר בשנת 1992 אי של כיפה געשית.
בתחילה היה האגם בלוע קטן ממדים, מימיו היו חומציים (pH דרגה 2) וחומם היה כ-40 מעלות צלזיוס.
בשנת 2003, לאחר שנאגרו באגם מי גשמים רבים, ירדה טמפרטורת המים ל-26 מעלות וחומציותם פחתה (ל-pH בדרגה 5.5).
פני המים באגם עלו בגובה של מטר לערך בכל חודש עד שבחודש ספטמבר 2001, כשהחלו חששות שקירות הלוע עלולים להתמוטט, הורתה ממשלת הפיליפינים לווסת את גובה המים על ידי ביצוע חפירה בעומק 5 מטר בשפת הלוע וכך נוקז כרבע מנפח האגם.
ב-10 ביולי 2002 קרס הקיר המערבי של הלוע, תוך שחרור איטי של כ-160 מיליון מ"ק של מים ומשקעים לנהר סמוך.
פינחס פֶּלִאי הכהן היה רב והוגה דעות ישראלי-אמריקאי.
עמד בראש הקתדרה לערכי היהדות באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע.
נודע גם כמשורר, סופר, עיתונאי, וכעורך ומתרגם של כתבי הרבנים האמריקאים הרב פרופ' אברהם יהושע השל והרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק.
פינחס הכהן נולד בשכונת בתי מחסה בעיר העתיקה בירושלים, נצר למשפחת רבנים וסופרים, דור רביעי בעיר שהשתייכו לזרם החרדי.
סבו, אבי אמו, היה הרב אברהם צבי שור, ששימש אב בית דין לחסידים בירושלים.
נקרא על שם סב-אמו, רבי פנחס ברנדוויין מברז'אן.
פינחס היה השני בין שבעת ילדיו של הרב והסופר מרדכי הכהן, ובין אחיו נמנים הרב שמואל אבידור הכהן (לשעבר רב היישוב כפר שמריהו) והרב מנחם הכהן (לשעבר חבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה) והעיתונאית טובה וכטפוגל, וגיסו הוא הרב יחזקאל פוגל.
בתחילה נשלח להתחנך ב"חדר" ירושלמי מסורתי ובתלמוד תורה עץ חיים.
מאוחר יותר למד במוסד "אלומה" בירושלים אצל הרב ד"ר בנימין מנשה לוין והסופר ר' בנימין.
הוסמך לרבנות על ידי הרבנים הראשיים דאז יצחק אייזיק הלוי הרצוג ובן-ציון מאיר חי עוזיאל.
בשנת 1950 הפליג לארצות הברית כשליח הסוכנות היהודית, והרצה ברחבי ארצות הברית מטעם איגודי בתי הכנסת באמריקה וארגון הבונדס.
בשהותו בניו יורק פגש את פנינה כהן, בת דודו (אחי אביו), שהייתה פעילה במנהיגות תנועת הנוער הציונית השומר הדתי.
הם נישאו בניו יורק בשנת תשי"א (1951) וכעבור זמן שבו לישראל ושימש כעורך הספרותי של מוסד הרב קוק בירושלים.
פלאי למד ערבית וספרות באוניברסיטה העברית בירושלים והשתלם בדרופסי קולג' בפילדלפיה (כיום חלק מאוניברסיטת פנסילבניה) ובאוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
בראשית שנות השישים שימש מרצה לספרות עברית בישיבה יוניברסיטי בניו יורק ובהמשך כמרצה קבוע באוניברסיטת ברנדייס במסצ'וסטס.
הוא החל לכתוב עבודת דוקטורט בנושא "מסורות אכדיות בספרות התלמודית" במסגרת דרופסי קולג', אך לאחר מפגש עם הרב פרופ' אברהם יהושע השל, שינה פלאי את נושא עבודת הדוקטורט (שנעשה בהדרכתו של השל) לנושא: "האדם המתפלל בתפילה היהודית".
ב-1969 הוענק לו תואר דוקטור לפילוסופיה מן הסמינר התאולוגי היהודי וב-1971 הצטרף פלאי למחלקות לספרות עברית ולמחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ב-1979 הועמד בראש הקתדרה לערכי היהדות וב-1980 התמנה לפרופסור חבר.
פלאי עמד בראש הקתדרה לערכי היהדות עד פטירתו בשנת 1989. בנוסף כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת נוטרדאם, בית המדרש לרבנים של אמריקה הלטינית (:en:Seminario Rabinico Latinoamericano) ואוניברסיטת קורנל.
שימש כעורך משנה באנציקלופדיה יודאיקה.
חייו של פלאי התנהלו במקביל בניו יורק ובירושלים, והוא פעל רבות להפצת המחשבה היהודית הדתית של יהדות ארצות הברית בישראל, בעיקר דרך הגותם של הרב פרופ' אברהם יהושע השל והרב יוסף דב סולובייצ'יק.
פלאי למד אצל השל בסמינר התאולוגי היהודי בניו יורק, ואף כתב את עבודת הדוקטור הספרותית-פנומנולוגית שלו בנושא התפילה אצל חז"ל, בהנחייתו.
בהשראתו ותיווכו של השל השתתף בפעולות רבות לקידום דו-שיח ושיתוף פעולה בין-דתי, וביקר מספר פעמיים בוותיקן כדי לדון ביחסים בין קתולים ליהודים.
בנוסף, פלאי היה קשור למייסד תנועת המקויה היפנית, פרופ' אברהם איקורו טשימה, ושימש כמורה רוחני של התנועה במשך עשרות שנים, בביקורים בישראל וביפן.
בראשית שנות ה-70 הקים פלאי, יחד עם נשיא המדינה זלמן שזר, את מוסד אברהם יהושע השל בירושלים שפעל בתרגום ספריו של השל לעברית ולהפצת הגותו בישראל.
פלאי עמד בראש המוסד, וח"כ אבא אבן עמד בראש המועצה הציבורית.
קשר משמעותי נוסף קשר פלאי עם הרב יוסף דב סולובייצ'יק.
הוא הוציא לאור שני ספרים המבוססים על שיחותיו של הרב סולובייצ'יק - "על התשובה" ו"בסוד היחיד והיחד", בנוסף ערך ותירגם דרשות רבות נוספות של הרב סולובייצ'יק ופרסם אותם בעיתון שערך פנים אל פנים.
עם הוצאת ספרים והדרשות התפרסמה הגותו של הרב סולובייצ'יק שהייתה ידועה עד אז בישראל רק בקרב מקורביו.
שיריו זכו לפרסום ראשון בעיתון "דבר" בעריכת זלמן שזר, בהיותו בן חמש-עשרה.
כדי להימנע מעימות עם סביבתו החרדית בחר לפרסם תחת השם "פלאי" (על פי הסיפור התנ"כי על אודות המלאך שנגלה להורי שמשון, שבתשובה לשאלה מהו שמו ענה ).
בשנת תש"י (1950) הופיע ספר השירים הראשון שלו, "מיתרים חמישה", בהמשך פרסם שני ספרי שירה נוספים ושני קבצים של סיפורים קצרים.
קשר עמוק קשר פלאי עם הסופר שמואל יוסף עגנון.
עוד בנעוריו עודד אותו עגנון לשלוח את ידו בכתיבה ספרותית, ובמשך השנים הרבה לבקר בבית בני הזוג פלאי.
את דרכו העיתונאית החל בשבועון "נרות שבת" שערך אביו, הרב מרדכי הכהן.
היה חבר ועד הנאמנים של השבועון "בטרם", ומשנת 1958 שימש כעורך הראשי של השבועון "פנים אל פנים", שאותו ייסד והוציא לאור יחד עם אחיו, הרב שמואל אבידור הכהן.
בשנים 1985–1989 כתב טור קבוע בעיתון "ג'רוזלם פוסט", שנקרא "Tora Today".
הספר "תורה היום", אסופה של טורים אלה, יצא ב-1989 באנגלית, ותורגם גם להולנדית, צרפתית, פורטוגזית יפנית ועברית (בתרגומו של אביעד הכהן ובעריכתו של אביב מלצר).
בנוסף השתתף בשנתיים האחרונות לחייו באופן קבוע בתוכנית רדיו בנושא פרשת השבוע ברשת א'.
אחיו היו מנחם הכהן ושמואל אבידור הכהן, על שלושתם כתב שלום כהן את הספר 'שיח אחים'.
היה נשוי לפנינה פלאי, והזוג היו הורים לארבעה: ד"ר בטחה הר-שפי, מרצה לתלמוד בהיברו יוניון קולג', הסופרת אמונה אלון (אלמנת הרב בנימין אלון), בתשבע פלאי-סרי, פעילה בארגון קולך, ועורך הדין דעואל פלאי.
בין נכדיו נמנים המשורר אבישר הר-שפי, מרגלית הר-שפי, העורך והחוקר אריאל סרי-לוי, המוזיקאי יאיר סרי והסופר והתסריטאי אורי אלון (שטיסל).
פינחס הכהן פלאי נפטר מסרטן בירושלים בכ"ח באדר ב' תשמ"ט (3 באפריל 1989), חודש לפני מלאת לו חמישים ותשע שנים, ונטמן בבית הקברות בהר הזיתים.
האדם המתפלל: פרקים בהבנת התפילה היהודית, הוצאת בית המדרש לרבנים באמריקה, 1969.
פרקים במחשבת מדינת־ישראל, ספריית בית אל, 1990.
תורה היום: ערכי יהדות ומחשבת ישראל בפרשיות השבוע, דביר, 1990.
מיתרים חמישה : שירים, הוצאת ראובן מס, 1950.
משירי הבן השב לירושלים, הוצאת ראובן מס, 1957.
אילן מהפך שרשיו בשמים : שירים, ספרית פועלים, 1979.
על תלה : סיפורים, הוצאת אחיאסף, 1957.
בדוק ומנוסה : סיפורים, הוצאת רשפים, 1983.
הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, על התשובה: דברים שבעל-פה, הוצאת ההסתדרות הציונית העולמית -המחלקה לחינוך, 1974.
הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, בסוד היחיד והיחד: מבחר כתבים עברײם, הוצאת אורות, 1976.
אברהם יהושע השל, שמים על הארץ: על החיים הפנימיים של היהודי במזרח אירופה, מוסד אברהם יהושע השל : הוצאת אוניפרס, 1975.
אמונים: אנתולוגיה שירי משוררים, מוסד הרב קוק, 1954.
חמשים סיפורים, מוסד הרב קוק, 1956.
אברהם יהושע השל, ישראל, הווה ונצח (תרגם: דוד בר-לבב), הספרייה הציונית ומוסד אברהם יהושע השל, 1972.
אברהם יהושע השל, השבת - משמעותה לאדם בימינו, מוסד אברהם יהושע השל, 1973.
חמש שיחות עם אברהם יהושע השל, מוסד אברהם יהושע השל, 1975.
פינטרסט (מאנגלית: Pinterest) היא רשת חברתית מקוונת דמוית לוח מודעות.
השירות מאפשר למשתמשיו ליצור ולנהל אוספי תמונות משלהם.
מטרתו המוצהרת של האתר היא "לחבר בין כל האנשים בעולם באמצעות 'דברים' שמעניינים אותם".
פינטרסט מנוהלת בידי חברת , המבוססת בסן פרנסיסקו, קליפורניה.
79% ממשתמשי פינטרסט הן נשים.
בהתאם, לפי אתר Ad Planner, הנושא הבולט ביותר בשימוש באתר הוא "מעצבי אופנה וקולקציות", ואחריו הנושא "אומנויות".
הפיתוח של אתר פינטרסט החל בשנת 2009, וגרסת הבטא של האתר שוחררה במרץ 2010. מאז הפעלתו, ממשיך האתר לפעול בגרסת בטא, כאשר בתחילת הדרך ההצטרפות אליו הייתה אפשרית למוזמנים בלבד ואולם כיום כל אחד יכול לפתוח חשבון באתר.
ב-16 באוגוסט 2011, מגזין טיים כלל את האתר ברשימת "50 האתרים הטובים של שנת 2011" שערך.
בדצמבר 2011, האתר נכנס לרשימת עשר הרשתות החברתיות המובילות, לפי נתוני אתר Hitwise, עם 11 מיליון ביקורים בשבוע בסך הכל.
בינואר 2012, אתר comScore דיווח כי לפינטרסט 11.7 מיליון משתמשים ייחודיים, מה שהופך אותו לאתר שחצה את רף 10 מיליון המשתמשים הייחודיים בקצב המהיר בהיסטוריה.
משתמשיה של פינטרסט מרכיבים לוחות של תמונות לפי נושאים, וממלאים אותם במדיה דיגיטלית שונה, מרחבי רשת האינטרנט או על ידי שיתוף תמונות ממשתמשים אחרים באתר.
פעולה זו נעשית באמצעות כפתור ה-"Pin it", או באמצעות טעינת מדיה לאתר.
כל פריט מדיה שהועלה מוגדר כ-"סיכה" (Pin), והוא יכול להיות תמונה, וידאו, דיון או מתנה כספית.
המשתמש יכול לבנות "לוחות" (Boards) שמורכבים משיחות בנושא מסוים.
לוחות יכולים להיות פומביים (גלויים לכל משתמשי האתר) או פרטיים (גלויים רק לבעלי הרשאות גישה).
פינטרסט מאפשרת למשתמשיה לעקוב אחר משתמשים אחרים או אחרי נושאים ותחומי עניין, וכאשר משתמשים נכנסים לעמוד הבית של האתר הם רואים רשימת מעקב אחר פעילות של הלוחות, המשתמשים והנושאים שאחריהם החליטו לעקוב.
החל מ-2016 האתר מאפשר פרסום ממומן.
תפריט גרפי לפי הקשר טבעי – "פינטרסט" מאפשרת פתיחת תפריט פעולות באמצעות "מגע אצבע", במכשירים עם מסך מגע.
לחיצה ארוכה על אחת התמונות פותחת "ציור" של שלושה קווים היוצאים בצורה רדיאלית מנקודת הלחיצה ומסתיימים ב"אייקון".
גרירת האצבע אל אחד האייקונים ועזיבת הלחיצה על המסך כאשר האצבע על ה"אייקון" גורמת לביצוע הפעולה שהאייקון מייצג.
נכון לנובמבר 2013, פיצ'ר זה מאפשר ביצוע "לייק", ביצוע "נעיצה מחדש" ושליחת התמונה למשתמש אחר.
פיצ'ר זה חדשני משום שהשימוש בו אינו מחייב ידיעת שפה ולכן מייתר את הצורך בתרגום כמו גם שהוא מאפשר שימוש על ידי ילדים שאינם יודעי קרוא וכתוב או אנשים בעלי מוגבלויות - כאלו שיכולים רק להצביע לכוון מסוים עם העיניים.
הצגת התמונות על גבי מפה – במהלך נובמבר 2013, פינטרסט שילבו יכולת לציין מקום, מצויר על גבי מפה, בהקשר לכל אחת מהתמונות או לוחות הנעיצה.
פיצ'ר זה מאפשר לתת "הקשר גאוגרפי" לתמונות ובהתאם פותח סל חדש של שימושים אפשריים לאפליקציה.
מנוע חיפוש ויזואלי – פינטרסט מאפשרת לערוך חיפוש מידע על חלקים מתוך "סיכות" שגולשים רואים באתר.
החיפוש הוא לפי חלק התמונה שהגולשים בוחרים, ולא לפי התיאור המילולי של התוכן.
דף רקע לעמודים חדשים ב"גוגל כרום" – במהלך ספטמבר 2014, פינטרסט השיקה תוסף לדפדפן "גוגל כרום" המאפשר מצב בו הרקע ל"עמוד הבא בתור" בדפדפן, הוא תמונה מתוך "פינטרסט" בעולם תוכן נושאי לפי בחירה.
ניתן "לנעוץ" את התמונה ישירות אל לוחות הנעיצה של "פינטרסט" מתוך תמונת רקע זו.
פינטה אבא (בהונגרית: Aba Finta; ?
– 1287) היה אציל הונגרי, שכיהן כשליט טרנסילבניה בשנים 1279-1278 או 1280 וכפלטין (נאדור) של הונגריה ביולי 1280 - יולי 1281. כונה לפעמים "Aba nembéli Szalánci Finta" (פינטה מסאלאנץ בן למשפחת אבא).
פינטה אבא היה בנו של האישפאן של אויוואר, דוד אבא (מת ב-1280), צאצא של הענף ספלאק של משפחת אבא.
היו לו אחות ושני אחים - אמאדה אבא, שכיהן כפלטין של הונגריה ופטר אבא, שהיה שופט מלכותי.
שמו של פינטה אבא הופיע במקורות ההיסטוריים ההונגרים בתקופה שבין השנים 1275 ו-1282.
בשלהי שנת 1277 והתחלת שנת 1278 נלחם פינטה (יחד עם גיירג' באקשה) בשרות המלך לסלו הרביעי הקומני נגד האצילים המורדים לוראנד (או רולנד) (בן של מרק), וגרגן גרגייה הצליחו לכבוש שטח בגבול בין אזור ציפס או ספשג (Szepesség) ובין טרנסילבניה.
פינטה הביס את המורדים ובסתיו 1278 עלה לתפקיד של שליט טרנסילבניה.
בינתיים פרץ סכסוך קשה בין המלך לסלו ובין הכנסייה הקתולית והציר (לגאט) של האפיפיור ניקולאוס השלישי, הבישוף פיליפ.
הכנסייה זעמה ונידתה את המלך המכונה " הקומני" על אי יישום החוקים לגבי יישוב הקומנים (השאמאניסטים) והעברתם לנצרות, על הזדהותו איתם וחיי ההוללות שניהל בקרבם.
המלך עצר את פיליפ בשנת 1279 ומסר אותו למאסר לידי הקומנים.
בסכסוך הזה לקח פינטה את צד הכנסייה, עצר בינואר 1280 את המלך והפקיד אותו לשמירה בידי האציל לוראנט בורשה בקורסאנוואר.
לאחר מכן כפה על המלך פשרה עם הכנסייה.
גם המלך וגם הציר של האפיפיור שוחררו.
המלך הסכים ליישב את הקומנים ולנצרם.
בעקבות תיווכו השיג פינטה לעצמו את חבל אונג, המחולק בימינו בין אוקראינה המערבית ובין סלובקיה המזרחית.
הוא בנה שם מחדש באבן את טירת נביצקה ששרידיה נראים עד היום.
אחרי ששחרר את המלך, הוחלף פינטה בקיץ 1280 בתפקיד השליט בטרנסילבניה על ידי נציג של משפחת קסגי.
התמנה במקום זאת לפלטין של הונגריה, "שופט" של הקומנים בהונגריה, ו"אישפאן" של האזורים שומוג' ושופרון.
כשהקומנים התאכזבו מכניעת המלך לדרישות הכנסייה והחלטתו לשנות את מעמדם בהונגריה, הם ניסו להימלט.
המלך ופינטה אבא רדפו אחריהם וניצחו אותם.
אולם בסופו של דבר המלך לא שכח לפינטה את התנהגותו הבוגדנית הקודמת ובשנת 1281 הדיח אותו מכל תפקידיו.
כעדות הכרוניקן שימון קזאי, הואשם פינטה בחילול שם המלך (laesio maestatis).
בקיץ 1281 הנהיג פינטה מרד נגד המלך במחוזות אבאוי וגמר (Gömör) אך נוצח במצור טירתו בסאלאנץ (כיום - סלאנץ בסלובקיה).
פינטה אבא היה נשוי ואב לבת, קלרה, שנישאה לאציל גיולה שיקלוש.
הרב פנחס שרייבר (כונה גם: ר' פיניע; י"ח בשבט תרצ"א, 5 בפברואר 1931 – ד' בטבת תש"ע, 21 בדצמבר 2009) היה רב ודיין חרדי, ראש ישיבת ברסלב בבני ברק, רב קהילה ליטאית ואב"ד באשדוד, ודיין ממייסדי בית הדין של הרב נסים קרליץ.
נולד בירוסלב לציפורה ולרב ישראל בונם שרייבר, בילדותו למד עם שלום ברנדר, אף הוא בן העיר ירוסלב, שלימים נעשה ראש ישיבת בעלז בירושלים.
בגיל 11 הגיע עם הוריו ואחיו הצעיר לאוזבקיסטן הסובייטית, שם נפטרו הוריו בזה אחר זה (ד' וז' באדר ה'תש"ב), והוא נאלץ לקוברם במו ידיו.
שלושה שבועות אחריהם נפטרה גם הסבתא והילדים נותרו לבדם.
עלה לארץ ישראל בשנת 1943 עם אחיו הקטן ישראל בונם צבי שרייבר במסגרת עליית ילדי טהראן.
כבר בילדותו ידע בעל-פה את חלק "יורה דעה" שבשולחן ערוך, והרב משה חיים אקון דיווח לבקשת הרב אברהם ישעיהו קרליץ, ה"חזון איש", כי הילדים שרייבר הם בני משפחתו ולקח אותם תחת חזקתו.
מיד לאחר שעזב את הקיבוץ הועבר לידי הרב יחזקאל סרנא והתגורר בפנימיית ישיבת חברון, וזמן מה לאחר מכן עבר להתגורר בביתו של "הרב מבריסק", רבי יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק.
עם הקמת ישיבת פוניבז' והמוסדות הנלווים אליה בבני ברק, עברו האחים שרייבר ללמוד ב"בתי אבות" של ישיבת פוניבז', ואחר כך בישיבה עצמה; פיניע שרייבר היה מבאי ביתו ומתלמידיו של החזון איש, ובישיבה זכה לקרבתו של "הרב מפוניבז'", רבי יוסף שלמה כהנמן.
את חגיגת בר-המצוה שלו חגגו בביתו של החזון איש.
נישא בהמלצת החזון איש לרייזל בת אברהם יצחק רוטשטיין, ראש ומנהל בית היתומים דיסקין בירושלים, חמיו היסס לקחת חתן בלי משפחה, והחזון איש ריצה את הכלה ושכנע אותה לגשת לשידוך, טקס האירוסים נחגג בביתו של החזון איש.
בעת נישואיו הכריז הרב מפוניבז' כי ימנה אותו להיות רבה של הקריה החרדית שתכנן להקים באשדוד.
לאחר נישואיו גרו בני הזוג שרייבר במשך שש שנים בבני ברק בחדר שכור בדירה אחת עם הרב חיים קניבסקי ורעייתו בת שבע.
כשנבנו בתי הנציבים של ישיבת פוניבז' ברחוב חזון איש בבני ברק, העניק הרב מפוניבז' דירה לרב שרייבר הצעיר, ובני הזוג עברו להתגורר בה.
ב-1960 זכה במלגת עליית הנוער לתלמיד המצטיין בישיבת פוניבז' מקרב ילדי טהראן.
לימים כאשר הוקמה "קריית פוניבז'" באשדוד לאחר פטירתו של הרב מפוניבז', כיהן בה הרב שרייבר כרב עד פטירתו.
בשנות ה-70 התמנה כדיין ב"בית דין צדק בני ברק" של הרב ניסים קרליץ.
לפי בנו, הרב ישראל בונם, הועלתה הצעה למנותו כראב"ד העדה החרדית, לפני מינויו של הרב ישראל יעקב פישר; למעשה לא יצא המינוי אל הפועל, בשל המלצתו של הרב אלעזר מנחם שך לרב שרייבר, לדחות את ההצעה.
בראשית שנות ה-90 הקים באשדוד את כולל האברכים "דעת יוסף" לזכרו של הרב מפוניבז', והוא וראשי ישיבת גרודנא העבירו בו שיעורים.
הוא נפטר בד' בטבת תש"ע, 21 בדצמבר 2009 לאחר מחלה, שמו הונצח בשם קהילתו באשדוד ששונה לקהילת "בני פינחס", בנו הרב ישראל בונם מונה למנהיג הקהילה במקומו.
ביום פטירתו הוציאו בניו לאור מתוך כתביו את ספרו "דברי שפר" על הלכות ריבית.
אחיו הוא ישראל בונם צבי.
בנו הרב חזקיהו יוסף שרייבר, ראש ישיבת מהרי"ל - אבן ישראל בירושלים
בנו הרב ישראל בונם שרייבר, ראש ישיבת נתיב הדעת בירושלים, רבה של הקהילה הליטאית, "בני פינחס" באשדוד ורב קהילה בשכונת "קריית הרצוג" בבני ברק.
בתו פייגא ובעלה הרב יהודה מלר, ר"מ בישיבת פוניבז'
בנו הרב דוד אריה לייב שרייבר, מחבר "דיני מגדים" על ה"פרי מגדים", ומראשי קופת העיר בני ברק
בנו הרב עוזיאל שרייבר ראש ישיבת עטרת יוסף (סורוצקין) בבני ברק
בתו חנה ובעלה הרב שמחה זיסל כהנא ר"מ בקיאות בישיבת עטרת יוסף (סורוצקין) בבני ברק
"ואותר אני לבדי", הוצאת יפה נוף פלדהיים, ה'תשפ"ב
פינחס פולונסקי הוא חוקר יהדות ישראלי, המפיץ את היהדות בקרב יהודים דוברי רוסית.
פרסם כמה ספרים שהפכו פופולריים, והיה עורך ראשי עבור אחרים.
פולונסקי היה בין המייסדים של רשת מחתרתית ללימוד יהדות בברית המועצות.
כיום בישראל הוא מרצה על יהדות, בעיקר בקהלים דוברי רוסית, וחוקר את תורתו של הרב קוק.
חיבר פירוש על התורה בשם "אבות בתנועה".
מפרסם באופן תדיר בעיתונות ומוציא ספרים.
פולונסקי נולד בשנת 1958 במוסקבה למשפחה יהודית מתבוללת לא דתית, ולמד בבית ספר מיוחד עם התמקדות במתמטיקה ופיזיקה.
עם סיום לימודיו בבית הספר גיבש החלטה לעזוב את ברית המועצות ולעלות לישראל.
הוא החל ללמוד עברית בקבוצה חשאית, ולאחר מכן להתעמק בתורה וביהדות בעיקר אצל מיכאיל שניידר ואברום מילר.
במקביל, בין השנים 1975–1980 למד מתמטיקה במכון המדיני להוראה במוסקבה וסיים תואר שני במתמטיקה והוראה.
בתחילת שנת 1979 היה פולונסקי לאחד ממייסדי הרשת החשאית ללימוד תורה "מחניים" במוסקבה.
הוא היה מעורב בהפצת ספרים יהודיים דתיים בשיטת סאמיזדאט.
בשנת 1980 הגיש פולונסקי לשלטונות הסובייטיים בקשה לעלות לישראל, אך נענה בסירוב.
לאחר שבע שנים כמסורב עלייה, הוא הורשה לעלות בשנת 1987.
את סדרת הספרים הזו התחיל פינחס פולונסקי עוד במחתרת במוסקבה עם ההוצאה לאור של ההגדה המוערת בשנת 1980, ההגדה הונפקה באמצעות צילום והופצה במאות עותקים ברחבי מוסקבה ובערים גדולות אחרות של ברית המועצות לשעבר.
הגדה זו הייתה מיועדת לעזור להכין ולהעביר סדר פסח אפילו לאדם הלא מנוסה בכך.
מחקר על מורשתו של הרב קוק
בשנת 1991 החל פינחס פולונסקי לשתף פעולה עם בית הרב קוק בירושלים לשם חקר משנתו של הרב קוק.
התוכנית כללה לימוד אישי של מורשת של הרב קוק עם מומחים מוכרים, כגון הרב יעקב פילבר, הרב אורי שרקי, הרב ד"ר יוחאי רודיק ורבים אחרים.
במהלך הלימודים הכין להוצאה לאור את עבודתו "סובלנות במשנתו של רב קוק".
בשנת 2009, במהלך המחקר, הוציא פולונסקי מונוגרפיה שכותרתה "הרב אברהם יצחק כהן קוק.
הפרקים העיקריים של הספר תורגמו ויצאו לאור באנגלית ולאחר מכן גם בעברית.
הספר קיבל תמיכה רחבה של רבנים מפורסמים ומומחים במשנתו של הרב קוק והומלץ לכלול אותו בתוכנית הלימודים במוסדות הציונות הדתית.
סדרת ספרים המציגים פרשנות חדשה לתורה, המבוססת על הרעיונות הקבליים של הרב יהודה לאון אשכנזי (מניטו), ועל עבודתו של הרב אורי שרקי, עם הוספת תפיסתו של פולונסקי עצמו.
בשנת 2020 הושלם פרסום פירושים על התורה כולה (11 כרכים) - על ספרי בראשית, שמות, ויקרא, במדבר ודברים.
כמו כן פורסם תרגום מלא של פירושים אלה לאנגלית ולאוקראינית.
בשנת 2025 פורסם הכרך הראשון בגרמנית, ותרגומים לספרדית ולרומנית נמצאים בהכנה.
בשנת 2009 השתתף פולונסקי בייסודו של פרויקט ויקי-אנציקלופדיה אקדמית בנושאים יהודים וישראליים.
מטרת הפרויקט היא פרסום משלים (ביחס לוויקיפדיה ומקורות אחרים), מידע איכותי, אקדמי ואמיתי ביהדות, בנושאים יהודים ובישראל באינטרנט הרוסי.
פולונסקי הוא היוזם ורכז הפרויקט "שמירת הזיכרון", שמטרתו לשמר את הזיכרון על תנועת המחתרת היהודית-ציונית בברית המועצות.
הוא גם המייסד של פרויקט "לחימה באנטישמיות אינטלקטואלית".
בשנת 2022 פרסם פולונסקי סידור עם תרגום מילולי לרוסית, תעתיק פונטי ואודיו.
פינחס פולונסקי מייחס את עצמו לאגף רדיקלי-מודרניסטי של הציונות הדתית, שמהותו היא מודרניזציה שמרנית של היהדות, ובמילים אחרות - מודרניזציה פעילה, עם הקפדה על גישה יהודית שמרנית.
בכך הוא רואה את עצמו ממשיך דרכו של הרב קוק ופועל באופן שוטף עם הרב אורי שרקי.
פולונסקי תומך באינטגרציה של רעיונות אוניברסליים לדת, היוצרת סימביוזה בריאה ורואה במודרניזציה של הדת דבר הכרחי.
הוא מאמין בחשיבותם הדתית של המדע, האמנות, הדמוקרטיה, וערכים חילונים אוניברסליים אחרים, ופעיל בקידום הרעיונות של בני נח וקידום עליה ותפילה בהר הבית ליהודים.
פולונסקי רואה את הדיאלוג בין היהדות לנצרות כחיובי.
בספר "מקדש משה ומקדש אהרון" משווה פולונסקי את היחסים בין היהדות לנצרות ליחסים של משה ואהרון בתוך העם היהודי.
יזם את תפיסת "שלושה שלבים בהגעתו של המשיח" בניגוד לגישת שני השלבים, המקובלת היום בקרב הציונות הדתית.
פולונסקי הציג את מושג האנטי-פונדמנטליזם הדתי, או במילים אחרות - התנגדות לפונדמנטליזם דתי המבוססת על תפיסה של המשכיות והתגלות טבעית.
הרב פינחס מנחם מנדל הכהן זינגר (~ה'תרל"ב, 1872 - ~ה'תש"ב, 1942) היה רב וראש ישיבה פולני, מורה הוראה ודיין, רבן של כמה ערים ורב אזור בוורשה בירת פולין.
מחבר סדרת הספרים מגדים חדשים וספרים נוספים.
נולד בטומשוב לובלסקי למשפחת רבנים פולנית.
אביו היה הרב שמואל הכהן זינגר שכיהן כמורה הוראה בעיר, והיה נכד לשושלת רבנים ופוסקי הלכה בפולין שהיו חסידים בדורות האחרונים.
האב עצמו נהג לנסוע כחסיד לרבי ישראל פרידמן מרוז'ין, לרבי שר שלום רוקח מבעלזא ולרבי חיים הלברשטאם מצאנז.
אמו, טעמא בלומא, כונתה טעמעריל (או: תמר'ל) הייתה בת למשפחה מיוחסת לרב מרדכי מארדוש, לש"ך, לרבי נתן נטע שפירא מקרקוב ולרמ"א.
היא הייתה סוחרת ביהלומים ונודעה בצדקותה, שמה התפרסם כמי שנהגה ללבוש טלית קטן כמנהג הגברים, ושזכתה לקרבתו של הרבי מבעלז ששמר עבורה מקום ליד שולחנו.
הוא היה טיפוס מסתגר, ושקע בלימודיו בצורה קיצונית.
הוא סירב ללמוד פולנית ורוסית למרות שהיה זה תנאי הכרחי להשגת משרת רבנות בעיר גדולה באימפריה הרוסית.
עוד בצעירותו חיבר פירוש בשם "רצוף אהבה" על סידור התפילה.
בשל בורותו המוחלטת בכל הקשור לענייני העולם, נישא באיחור יחסי, לבת שבע זילברמן, בתו של הרב יעקב מרדכי זילברמן רבה של בילגוריי שהיה אף הוא טיפוס מסתגר ולכן הסכים לשידוך.
הרב זילברמן היה חסיד אדוק בחסידות פחות מחתנו, ועל אף שגם הוא נהג לנסוע לרבי מטוריסק, נתפס בעיני משפחתו כ"מתנגד".
בשנת 1896 התמנה כרב בעיירה לאונצ'ין הסמוכה לוורשה, וחיבר שם את סדרת ספריו "מגדים חדשים" על מסכתות" ברכות, פסחים, ביצה, קידושין ועבודה זרה.
וספרים נוספים בשם: "צדקת רש"י" העוסק ביישוב תמיהות המהרש"א והמהר"ם על פירוש רש"י לתלמוד, ו"צדקת חכמים" העוסק ביישוב דברי הרי"ף והר"ן.
כל ספריו למעט אחד לא נדפסו.
לאחר הקמת הישיבה בראדזימין בידי האדמו"ר רבי אהרן מנחם מנדל גוטרמן, התמנה לכהן כראש הישיבה ושימש גם כסופרו האישי של האדמו"ר.
מתלמידיו בתקופה זו: הסופר שמחה פטרושקא.
בשנת ה'תר"ע, 1910, עבר עם משפחתו לוורשה, המשפחה התגוררה ברחוב קְרוֹכְמַלְנָה 10 באזור היהודי של ורשה, והרב זינגר שכבר קודם לכן הוכר כבורר מבוקש בשל בקיאותו וחריפותו, פתח בית דין בביתו, שבו היה משיב גם לשאלות כלליות בהלכה.
בית דין ביתי זה מתואר בהרחבה בספר "בית הדין של אבא" (מיַין טאַטנס בית־דין־שטוב), שכתב בנו.
מלבד כתיבת ספריו עסק גם בההדרת ספרות תורנית אחרת, בשיתוף עם מוכר הספרים הוורשאי ר' משה ליפשיץ, היה המביא לבית הדפוס של הספר "נוטריקון", שאותו העתיק מכתב ידו של המחבר, הרב יוסף תאומים בעל ה"פרי מגדים".
לאחר פטירת חמיו במהלך מלחמת העולם הראשונה בלובלין, עבר הרב זינגר עם משפחתו להתגורר בבילגוריי.
לפני 1926 עבר לכהן כרבה של העיירה דזיקוב ישן .
הוא חיבר בעיירה את ספרו "אבני זיכרון" על מסכת ברכות שכנראה לא נדפס.
הרב זינגר נפטר בדזיקוב ישן, כנראה בשנת 1942, ונקבר בה.
שלושה מילדיו נטשו את אורח החיים הדתי בזה אחר זה לאחר מלחמת העולם הראשונה, ונעשו סופרי יידיש מפורסמים: הינדה אסתר זינגר קרֶייטמן, ישראל יהושע זינגר וחתן פרס נובל לספרות יצחק בשביס-זינגר (שכלל את שמה של אמו בת-שבע בשם משפחתו).
הרב זינגר תלה את התפקרותם של ילדיו בחמיו ה"מתנגד" ובדעות שהנחיל לבתו.
בנו הצעיר הרב משה זינגר המשיך בדרכו בלימודי הרבנות וכיהן כמו"צ בעיירה דזיקוב ישן, הוא ואמו בת-שבע זינגר נמלטו לאחר פטירת אבי המשפחה מזרחה לשטחי רוסיה, ושניהם נפטרו בשנת 1943 במחוז ז'אמבול, שבקזחסטן הסובייטית.
ברנרדינו די בטו בטי (באיטלקית: Bernardino di Betto Betti) המכונה פינטוריקיו (באיטלקית Pinturicchio) (1454, פרוג'ה, אומבריה – 11 בדצמבר 1513, סיינה, טוסקנה), צייר איטלקי שפעל בתקופת שיא הרנסאנס.
חלק מהחוקרים רואים בו את אחד ממבשרי המנייריזם.
הוא השתייך לאסכולת הציור הפרוג'יאנית ויש הרואים בו את אחד ממייצגיה העיקריים.
די בטו נולד ב-1545 בפרוג'ה שבאומבריה.
הכינוי פינטוריקיו (הצייר הקטן) נגזר מעובדת היותו נמוך קומה.
על משפחתו לא ידוע רבות מלבד שם אביו, בטו די בלגיו.
פינטוריקיו החל ללמוד ציור בפרוג'ה ובארצו, אולם אין פרטים מדויקים על תקופה זו בחייו.
על פי וזארי היה תלמיד של פרוג'ינו, אבל ייתכן שהיה שוליה בסדנאות של אומנים פרוג'אניים ידועים פחות כמו Bonfigli או Fiorenzo di Lorenzo.
כשוליה של פרוג'ינו עבד יחד איתו על הפרסקאות בקפלה הסיסטינית.
בהמשך הועסק על ידי בני משפחת דלה רוברה בעיטור הפאלאצו שלהם, ובכנסית סנטה מריה דל פופולו (בשנים 1484 עד 1492).
בשנת 1492 הוזמן לאורבייטו לעבודה על הקתדרלה.
בשובו לרומא הועסק על ידי האפיפיור אלכסנדר השישי בציור פרסקאות בחדרי בורג'ה בארמון האפיפיור.
יצירתו החשובה האחרונה הייתה הפרסקו של עשר סצנות מחיי האפיפיור פיוס השני בספריית פיקולומיני בסיינה (בשנים 1503 עד 1508).
פינטוריקיו נפטר בסיינה ב-11 בדצמבר 1513, ונקבר שם בכנסיית Santi Vincenzo e Anastasio.
ביוגרפיה של פינטוריקיו נכללת בספרו של ג'ורג'ו וזארי חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר.
פרסקאות בפאלאצו דלה רוברה ברומא.
פרסקאות ותמונת המזבח בכנסיית סנטה מריה דל פופולו ברומא.
פרסקאות בקפלת בופליני בכנסיית סנטה מריה אין ארצ'לי ברומא, סביבות 1484-1486.
פרסקאות בכנסיית סנטה מריה דל'אסונטה בספולטו 1497
פרסקאות בקפלת Baglioni בכנסיית סנטה מריה מג'ורה בספלו, אומבריה (1501 - 1500).
פרסקאות מחיי פיוס השני בספריית פיקוליני בסיינה 1503-1508
כנסיית סנטה מריה דל פופולו, רומא
טרה קרסידה פרנסס "פינטי" ויליאמס היא שחקנית אנגלייה.
פינטי היא בתם של השחקנים ג'ודי דנץ' ומייקל ויליאמס.
היא למדה משחק ב-Central School of Speech and Drama וסיימה בשנת 1994. ויליאמס הופיעה בסרטים בריטיים אחדים, כמעט תמיד לצדה של אמה.
תמונתה מופיעה בתחילת פרקי הסדרה "בחלוף השנים" בדמות ג'ין הצעירה.
ויליאמס השתתפה בסדרת הטלוויזיה "Born and Bred".
היא מדבבת את אנג'לינה בסדרה המצוירת לילדים "אנג'לינה בלרינה".
עוד שיחקה בתיאטרון במחזות כגון "Party Piece" יחד עם ריצ'רד האריס.
היא קריינית של ספרי שמע בהם "I've Got Your Number" מאת סופי קינסלה.
ב-6 ביוני 1997 ילדה ויליאמס את בנה סם.
אמה ג'ודי דנץ' אמרה שבתה סיפרה לה על ההיריון רק ימים אחדים לפני הלידה.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1993 תעלומת אדווין דרוד The Mystery of Edwin Drood רוזה 1993 The Secret Rapture גרטה 1997 הוד מלכותה גברת בראון Mrs.
פיני ארונבייב (נולד ב-1976) הוא פזמונאי, מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי.
ארונבייב נולד וגדל בתל אביב.
בתחילת דרכו, בין 1995 ל-1996, יצר והפיק מספר רצועות בסגנון גואה טראנס וניצחונות תחת שם הבמה Shell Shock.
ארונבייב החל את דרכו כפזמונאי ומפיק מוזיקלי בעיקר עבור אמנים החתומים בחברת התקליטים הליקון.
ב-2002 יצא לאור אלבום הבכורה של הצמד "סאבלימינל והצל", "האור והצל", שארונבייב הפיק ועיבד את רובו.
האלבום זכה במעמד "אלבום פלטינה כפול" ולשבחים רבים ממבקרי המוזיקה.
בשנת 2005 כתב, הלחין והפיק את השיר "השקט שנשאר" של שירי מימון אשר ייצג את ישראל באירוויזיון 2005. השיר זכה במקום ה-4 בתחרות.
במרץ 2005 הגישה הזמרת רוית הראל תביעה בבית משפט בטענה להפרת זכויות יוצרים על לחן השיר, אותו, לטענתה, הלחינה בשנת 1995 יחד עם ארונבייב.
הראל טענה כי היא וארונבייב הלחינו את השיר למילים באנגלית בשם "Hero Of My Hear", ודרשה לקבל קרדיט ותמלוגים, אך הבקשה נדחתה על ידי בית המשפט המחוזי, בנימוק כי הדבר עלול להוביל לפסילת השתתפות ישראל באירוויזיון ובכך יפגע בציבור הישראלי.
בהמשך אותה השנה, השתתף בהפקת אלבומה של רוני דואני, "לא עוצרת".
בספטמבר 2005 יצא אלבום הבכורה של שירי מימון הנושא את שמה, מתוכו הפיק ארונבייב את השיר "השקט שנשאר" ושני שירים נוספים.
בשנת 2013 הפיק את שירו של רן סנדלר "Find a Way", שהתמודד בקדם-אירוויזיון 2013, אך לא הצליח להגיע לגמר.
פנחס (פיני) בן מויאל (נולד ב-15 במרץ 1974) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף במילואים, המכהן כראש מנהלת תמיכה ושיקום יישובי עוטף עזה תחת אגף התכנון, בעקבות מלחמת חרבות ברזל.
בעברו כיהן כראש חטיבת הלוגיסטיקה וכראש המטה של אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל).
קודם לכן שרת בין היתר כראש מחלקת הלוגיסטיקה והמבצעים בחטיבת הלוגיסטיקה, כקצין הלוגיסטיקה של פיקוד הצפון וכראש ענף הלוגיסטיקה והמבצעים בחטיבת הלוגיסטיקה.
בן מויאל נולד, גדל והתחנך בערד.
בנם הבכור של ניסים ורחל בן מויאל, שניהם עלו לישראל בילדותם ממרוקו.
בילדותו למד בבית הספר היסודי 'אבישור' בעיר מגוריו ובנעוריו למד בחטיבת הביניים 'אלון' ובתיכון ע"ש ארטור ומילדרד צימטבאום בערד במגמת אלקטרוניקה.
התגייס לצה"ל בשנת 1992 לחיל הלוגיסטיקה, שירת במגוון תפקידי שטח בדרג השדה, שימש סגן מפקד פלוגת מפקדה במבצע ענבי זעם.
היה מ"פ מפקדה בגדוד 405. בהמשך היה קצין הלוגיסטיקה של אגד ארטילרי 282. שימש כקצין המבצעים של אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה במהלכה של מלחמת לבנון השנייה, ויישם בסופה את לקחיה באמצעות יצירת הסדרה תורתית וארגונית בביצוע התהליכים המבצעיים באופן דיגיטלי בחמ"ל הלוגיסטי המטכ"לי.
לאחר מלחמת לבנון השנייה מונה לסגן מפקד אגד לוגיסטי מרחבי בפיקוד הדרום ובמסגרת מבצע עופרת יצוקה הקים ומיסד לראשונה בפיקוד הדרום מרכז לוגיסטי נייח (מל"ן).
היה קצין הלוגיסטיקה של עוצבת אדום (אוגדה 80) וקצין לוגיסטיקה בעוצבת הפלדה (אוגדה 162) במסגרתו הופעלה האוגדה למבצע עמוד ענן.
שימש כמפקד מגמת מפקדים בבה"ד 6, ראש ענף הלוגיסטיקה והמבצעים בחטיבת הלוגיסטיקה באט"ל וקצין לוגיסטיקה של פיקוד הצפון.
לפני כניסתו לתפקיד ראש חטיבת הלוגיסטיקה, שימש הוא כראש מחלקת הלוגיסטיקה והמבצעים בחטיבה שם הניח הוא לראשונה את התשתית התהליכית לשינויים המבניים אותם הוא מבצע כראש החטיבה.
בחודש אוגוסט 2020 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה לראש חטיבת הלוגיסטיקה בצה"ל, האחראית על תיאום והפעלת המערך הלוגיסטי בצה"ל.
הוא הקצין הראשון אשר ביצע את כלל תפקידי הליבה בחטיבת הלוגיסטיקה.
החל מתפקיד קצין המבצעים, דרך תפקידי ראש הענף וראש המחלקה ועד תפקיד ראש החטיבה אותו מבצע הוא כיום.
לוגיסטיקה צבאית, כלכלה שיתופית ותחבורה חכמה
במסגרת ההתמודדות עם מגפת הקורונה השיק אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה בהובלתו את אפליקציית שאט"ל, אפליקציה אותה פיתח יחד עם חברת סטארט-אפ ישראלית ועם יחידה 8200. שאט"ל היא מערכת שמיועדת לניוד ושינוע של חיילי צה"ל תוך יצירת אופטימיזצייה ופרסונליזצייה בתחום הובלת חיילי צה"ל מביתם לבסיס ובחזרה.
עם החלפת ראש אגף הטכולוגיה והלוגיסטיקה – מרכז בן מויאל תהליך שמוביל האלוף מישל ינקו.
לשינוי באיכות וחווית השירות של חיילי צה"ל.
במהלך חודש יולי 2021 הוטלה על בן מויאל המשימה לשנות את מערך ההיסעים של צה"ל.
בנוסף שינה משמעותית את שיטות הרכש ללוגיסטיקה בצה"ל, מעבר למוצרי מדף וטכנולוגיות קיימות בדגש על רכש אמצעים לחרום
בבנובמבר 2022 זכתה zuzu במקום הראשון בפרס הרמטכ"ל לחדשנות לאחר שחסכה לצה"ל כ-300 מיליון שקל בשנה.
מערכת zuzu היא פיתוח צבאי המביא לידי ביטוי את מהפכת ההיסעים בצה"ל, האפלקצייה איפשרה מעבר לתשלום מבוסס מרחק בתחבורה הציבורית ובכך חסכה כ-300 מיליון ש"ח שהושקע כולו בהקמת מערך היסעים עצמאי בצה"ל.
בן מויאל הוביל את הקמת מנהלת קיימות בצה"ל שתכליתה הפיכת צה"ל לקטר לאומי בתחום הקיימות
ובנוסף הוביל את המענה לתכנון התשתיות בצה"ל ביבשה באמצעות מחלקת תשתיות באט"ל - פרויקטי FPI ו-PPP שיווק והעתקת מחנות במכרז הארץ ובניית מחנות מתקדמים תמורת עלות הקרקע - בין הפרויקטים: שיווק מטווח 24, מרכז ההספקה המטכ"לי ופרויקט אופק רחב.
תת-אלוף בן מויאל, פיקד, הוביל וניהל את משימות אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה לפתרון אתגרים אשר הציבה מגפת הקורונה.
בין הפתרונות בפיתח הייתה מערכת שאט"ל שהוזכרה מעלה, מבצע פיזור כלל ארצי של צוותי רפואה לאשפוז ביתי של אזרחים "יד ביד", אריזת ערכות בדיקה מהירות כסיוע דחוף למשרד הבריאות שהיה בעומס לקראת פתיחת שנת הלימודים, הקמת מרכזי חיסונים לכל חיילי צה"ל בשיטה מרחבית אשר חיסנה עשרות אלפי החיילים ביום.
בעקבות מתקפת הטרור על יישובי עוטף עזה והפערים שמעלים תושבי האזור, הטיל הרמטכ"ל, הרצי הלוי על תא"ל בן-מויאל, אשר היה במילואים, להקמת מנהלת "שיקום העוטף" תחת אגף התכנון ובניין הכוח ובשיתוף אוגדת עזה ופיקוד הדרום.
מטרת המנהלת היא להוות גוף ייעודי שיתן מענה לכלל סוגיות הביטחון וההגנה, תוך שיתוף פעולה מלא עם מערכת הביטחון ומנהלת תקומה.
המנהלת תהווה כתובת לפתרון בעיות דחופות ומידיות של התושבים, בדגש על הרבש"צים וכיתות הכוננות תוך תיאום בין הגופים השונים.
כמו גם תנהל המנהלת את המשאבים הביטחוניים לטובת משימות השיקום באופן המיטבי ביותר.
בנוסף, תייצר המנהלת תמונת מצב עדכנית ורציפה של מאמץ השיקום והניהול השוטף האזרחי-ביטחוני, על ידי מיפוי והצפת כלל הפערים, האתגרים והצרכים שמעלים יישובי העוטף וכיתות הכוננות ובמטרה להביא לשיקום מלא של המרחב.
בן מויאל הוא בוגר פו"ם 'ברק', בעל תואר ראשון בכלכלה ולוגיסטיקה מאוניברסיטת בר-אילן, בעל תואר שני במדעי המדינה וביטחון לאומי מהאוניברסיטה העברית בירושלים, בוגר קורס ניהול לוגיסטי מתקדם במארינס חיל הנחתים של ארצות הברית ובעל הכשרת PMO למנהלי פרויקטים בכירים בטכניון.
לבן מויאל שתי אחיות ואח צעירים ממנו.
הוא אב לשתי בנות היא-לי ואיה מנישואיו הראשונים, נשוי בשנית לקרן שלה שלושה בנים: סתיו, שקד ואור, חשבת שכר במקצועה ומתגורר בראשון לציון.
פיני איינהורן (נולד בכ"א בתמוז התשמ"ח, 6 ביולי 1988) הוא זמר יוצר חסידי-ישראלי, בסוגת המוזיקה החסידית.
איינהורן משתייך לחסידות בעלז נולד ב-1988 וגדל בשיקגו שבארצות הברית ובבחרותו עלה לארץ.
למד בישיבה קטנה טלז סטון המשויכת לחסידות בעלז.
כבר אז איינהורן היה משמיע שירים שהלחין למשגיח הישיבה, המלחין והזמר הרב ירמיה דמן.
בישיבה גדולה למד בישיבת בעלז בחיפה.
דודיו הם: המלחין יהודה איינהורן ובעל המנגן ואלי וואקס.
את הקריירה המוזיקלית שלו החל במקהלה של חסידות בעלזא בניצוחו של דודי קאליש.
בהמשך חבר למקהלת ידידים ובהמשך פרש לטובת קריירה עצמאית.
ביוני 2017 הוציא את סינגל הבכורה שלו - "ומשתוקק" בדואט יחד עם ילד הפלא ארי רייך ובליווי מקהלת ידידים בה היה חבר.
את מילות השיר כתב האדמו"ר יהודה לייב אלתר מגור והוא הולחן על ידי הרב מנחם מנדל פומרנץ.
אלי קליין ואיצי ברי הפיקו ועיבדו את השיר.
באוקטובר 2019 הוציא את אלבום הבכורה שלו - פיני, בהשתתפות ילד הפלא ארי רייך ומקהלת הילדים החסידית אמריקאית - "יידיש נחת".
באלבום ישנם לחנים של איינהורן עצמו לצד לחנים של אלי קליין, איצי ברי וליפא שמלצר.
האלבום זכה בתואר "אלבום השנה" במצעד המוזיקה השנתי של האתר "בחדרי חרדים" שנערך באוקטובר 2020.
באוקטובר 2021 הוציא בליווי להקת "שלעפן נחת" את הסינגל-קליפ "טוב הבעש"ט", שצולם במז'יבוז' שבאוקראינה בקברו של הבעל שם טוב.
קליפ השיר ספג ביקורת בקרב הציבור החרדי בשל הזלזול כביכול בכבודו של הבעל שם טוב, על ידי צילום בקברו.
בינואר 2023 הוציא את אלבומו השני - במסתרים בהפקתו המוזיקלית של מוישי רוט.
האלבום כולל 11 רצועות שעובדו על ידי הצמד אלי קליין ואיצי ברי.
יחד עם האלבום החדש הושק גם האתר הרשמי של איינהורן.
מתוך האלבום הצליח במיוחד השיר "אנא השם" שהגיע למקום הראשון במצעד היהודי ובמצעד השבועי של קול פליי.
האלבום זכה במקום השלישי בקטגוריית "אלבום השנה" במצעד המוזיקה של האתר כיכר השבת.
בספטמבר 2023, בטור לסיכום שנת תשפ"ג במוזיקה החרדית, שיבח מבקר המוזיקה נתנאל לייפר את פועלו של איינהורן בשנה זו וכתב "פיני איינהורן נסק השנה עם האלבום השני והמשובח שלו 'במסתרים'.
איינהורן שדייק השנה בצורה טובה את דמותו המוזיקלית, באדיבותו של המנהל האמנותי החדש והמשובח שלו, מוישי רוט, הופיע רבות ושיריו החדשים קיבלו השמעות רבות והפכו לאהובים במקומות רבים."
באוקטובר 2023 זכה איינהורן בתואר "זמר השנה" במצעד המוזיקה של האתר בחדרי חרדים.
אלבומו, במסתרים, זכה במקום השני בקטגוריית "אלבום השנה".
ב-13 במרץ 2024 הוציא איינהורן לכבוד חג הפורים את הסינגל-קליפ 'דורש טוב' שהלחין ר' משה יחזקי' ווייס.
בדצמבר 2023, בעיצומה של מלחמת חרבות ברזל, השתתף בשיר "שיר הניצחון", לצד שוקי סלומון שכתב והלחין את השיר.
בנובמבר 2023,לאור מלחמת חרבות ברזל, הוציא איינהורן את טרק הניצחון.
באפריל 2024 הוציא את הסינגל-קליפ "נחמה".
הקליפ צויר על ידי בינה מלאכותית (AI), והראה את איינהורן בתור יהודי שקיים בירושלים בתקופות זמן רבות במשך 3,000 שנה.
ב-23 בספטמבר 2024 הוציא איינהורן את הסינגל 'מי לה' אלי' שהלחין איצי וולדנר.
באוגוסט 2025 השתתף כשופט אורח בגמר התוכנית הקול החדש בבנייני האומה.
איינהורן נשוי לדבורה חנה ואב לשלש בנות ומתגורר בגבעת זאב הסמוכה לירושלים.
לשורר שיר חדש, בקהילה, 2017
ומשתוקק - עם ארי רייך ובליווי מקהלת ידידים, לחן של הרב מנחם מנדל פומרנץ, עיבוד אלי קליין ואיצי ברי, 2017
ואמונתך - עיבוד שימי קסלר, 2017
בבית הכנסת לא מדברים - לחן של אלי קליין ואיצי ברי, הפקה של רדיו קול חי וקול חי מיוזיק, 2019
לא רעב ללחם - לחן של פיני עצמו וראובן הורביץ, עיבוד אלי קליין ואיצי ברי, 2019
והרוח לנו - עם אהרלה סמט, לחן של איצי ברי, עיבוד של אלי קליין ואיצי ברי, 2020
טוב הבעש"ט - בעיבוד של אלי קליין ואיצי ברי, 2021
כולם אהובים - יחד עם מנדי גולדברג, 2022
תאמין - מילים: ר' צדוק הכהן מלובלין, מילים פזמון: איצי ברי, לחן: איצי ברי, עיבוד והפקה מוזיקלית: אלי קליין ואיצי ברי, 2022.
דורש טוב - שיר פורימי מילים: מגילת אסתר, לחן: ר' משה יחזקי' ווייס.
נחמה-לחן: איצי וולדנר עיבוד: ארהלה נחשוני ,2024.
מי לה' אלי-לחן: איצי וולדנר,2024
פיני איפרגן הוא פילוסוף ישראלי.
פרופסור וראש המחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן, מנהל שותף של מרכז שפינוזה במכון ון ליר בירושלים, יחד עם ד"ר דרור ינון.
תחומי המחקר העיקריים שלו הם פילוסופיה גרמנית קלאסית ואידיאליזם גרמני בדגש על הגותם של קאנט והגל.
איפרגן למד בין השנים 1988–1991 לתואר ראשון בסטטיסטיקה ופילוסופיה, בין השנים 1992–1996 למד לתואר שני בפילוסופיה, עבודת התיזה שלו עסקה ב"'מדע הלוגיקה' של הגל כביקורת על המטפיזיקה של הדוגמטיות - דיון בפרשנות גרמנית בת זמננו - מ' טוינסין וה"פ פולדה.
בין השנים 1996 - 2002 כתב עבודת דוקטורט בהנחייתו של פרופסור ירמיהו יובל בנושא "הטרגדיה בחיים האתייים: מחשבת היגל בין תיאוריה לפרקסיס".
את שלושת תאריו למד באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2013 זכה במלגת הקרן הלאומית למדע עבור ספרו Autonomy, Alienation, and the Ethical Life: The Jena Lectures 1803–1806 ("אוטונומיה, ניכור, והחיים האתיים: הרצאות ינה 1803–1806") שיצא לאור ב-2014.
הטרגדיה בחיים האתיים: הפילוסופיה של הגל ורוח המודרניות, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2010.
הפילוסוף במרחב הציבורי: מסות לכבוד ירמיהו יובל, פיני איפרגן (עורך), מכון ון ליר והקיבוץ המאוחד, תשע"א.
קירקגור: בין אמונה אותנטית להונאה עצמית, הוצאת מאגנס, 2018.
פינטה היא מחלת עור אנושית אנדמית הנפוצה במקסיקו, במרכז אמריקה ואמריקה הדרומית.
המחלה נגרמת על ידי החיידק Treponema pallidum carateum השייך לסוג טרפונמה פאלידום של ספיוכטה כלומר סלילוני.
פינטה מתפשטת באמצעות מגע פיזי, ולאחר תקופת דגירה (המודל הפסיכוסקסואלי, שלב החביון) של 2–3 שבועות מופיעים התסמינים האופייניים לזיהום: פפולות מורמות שהופכות עם הזמן להיפרקרטוזיס.
9-3 חודשים לאחר ההדבקה, בשלב השני של פינטה, הרובד הנגיפי מתדלדל ואז נסדק.
לפעמים מתפתח שלב שלישי של המחלה, המאופיין בהיפרפיגמנטציה ודפיגמנטציה.
האבחנה נעשית בעיקר על סמך תסמינים קליניים אופייניים, אך ניתן לבצע גם את הבדיקות הסרולוגיות המשמשות לזיהוי עגבת (מבחן RPR או TPHA).
ניתן לזהות חיידקים מדגימות שנלקחו מהפאפולות באמצעות מיקרוסקופיית שדה אפל.
ניתן לטפל במחלה באמצעות פניצילין, טטרציקלין וכלורמפניקול.
הרב פינחס קצנלנבוגן (כ"ו באלול תנ"א, 1691 – תקכ"ז, 1767) היה רב, ראש ישיבה ואב בית דין בקהילות שונות באירופה, בהן וולרשטיין, לייפניק, מארקברייט ובוסקוביץ.
בנו של רבי משה קצנלנבוגן, ממשפחת רבנים מיוחסת, צאצא למהר"ם מפדובה.
נולד בדובנא בכ"ו באלול תנ"א (1691).
אביו רבי משה קצנלנבוגן, היה לימים אב"ד פודהייץ, פיורדא ומדינת אנסבך.
אמו לאה, הייתה בתו של רבי אליעזר היילפרין, אב"ד פיורדא.
לידתו התרחשה לפני זמנה, והוא נולד חלש מאוד.
בהיותו כבן שלוש, אמו הפילה עליו בטעות קערת ברזל, שפצעה את מוחו ומותירה סימן ניכר עד סוף ימיו.
באדר תס"ב (1702), כשהיה כבן 11, חלה באבעבועות והיה בסכנת חיים עד לאחר חג השבועות, אך החלים.
כבר בצעירותו הראה מסירות ללימוד תורה.
בהיותו כבן 10, ביקש מאביו שילמד אותו בעצמו, למרות חולשתו הפיזית וחשש אביו שמא לא יוכל לעמוד בהקפדת הלימוד.
פינחס התעקש, ואביו נענה לבקשתו.
עד גיל 13, בתס"ד (1704), שלט בחמש מסכתות מהתלמוד וחיבר דרשה לבר מצווה שלו, בה הודה לה' על הצלתו ממחלות ותאונות.
בגיל 17, באלול שנת תס"ח (1708) הגיע לפראג, והיה שם בידידות עם ר' אהרן בער, בנו של ר' שמחה מנחם מיונה, בתקופה זו התיידד עם ר' שמואל הילמן והיה תלמיד חבר שלו ולמדו יחד בישיבתו של רבי אברהם ברודא.
בחשוון שנת ת"ע (1709) חזר לפיורדא, אצל אביו.
ובה' באדר שנת תע"א (1711) קבל התואר חבר מאת רבי ברוך כהנא-רפפורט, אשר מאוחר יותר חתם עליו גם רבי דוד אופנהיים, ורבי נפתלי כ"ץ, ורבי יחזקיה יהושע פייבל תאומים.
בחודש אדר שנת תע"א הלך לניקלשבורג ללמוד בישיבתו של רבי גבריאל אסקלס, ולמד שם עד חודש אדר שנת תע"ב (1712).
בחשוון תע"ג (1712), נשא לאישה את מרת רעכיל שרה בתו של רבי יעקב איטינגן באיטינגן .
ותמך אותו לשתי שנים ומחצה.
לאחר כן, מקיץ תע"ה (1715) שימש כראש ישיבה בישיבת אביו בשוואבך.
לאחר מכן בשנת תע"ט (1719) מונה לאב"ד בוולרשטיין שבבוואריה, שם כיהן עד ימות הקיץ שנת ת"פ (1720).
בט' בשבט תפ"א (1721), התחתן בשנית בעיר שאפא עם מרת אליק שרה, בתו של רבי יעקב אסקלס אב"ד העיר, בנו של רבו מקודם, רבי גבריאל אסקלס.
כמה שבועות לאחר נישואיו, הלך ללייפניק לכהן שם כאב"ד.
אביו, רבי משה, ביקש שיתקרב אליו גאוגרפית, והפציר בו לקבל את הרבנות במארקברייט.
ובחודש ניסן שנת תפ"ב (1722) נענה לבקשת אביו וכיהן כרב במארקברייט, אך לא מצא סיפוק בתפקיד זה, משום שהעיר לא הייתה מרכז תורני ולא אפשרה לו להקים ישיבה ולהרביץ תורה, כפי שחפץ.
הוא שקל לחזור ללייפניק, אך גיסו, רבי יששכר בער אסקלס, שכנע אותו להישאר.
בחודש אב בשנת תק"י (1750), מונה לאב"ד בבוסקוביץ, כיום בצ'כיה, עיר בעלת מרכז תורני חשוב.
שם שימש כרב וכראש ישיבה עד בערך תקכ"ד (1764).
בתקופה זו חיבר את ספרו "יש מנחילין".
בשנותיו האחרונות סבל מבריאות רופפת.
אשתו השנייה נפטרה, הוא חלה במחלות שונות, נחלש בגופו ונעשה עיוור בעינו השמאלית.
בתקכ"ד (1764) התפטר מרבנותו בבוסקוביץ ועבר לפיורדא, מקום קבורת אביו וסבו, רבי אליעזר היילפרין.
הוא נפטר בפיורדא בתקכ"ז (1767) ונקבר בבית הקברות היהודי שם.
יש מנחילין: ספר אוטוביוגרפי שנכתב בין השנים תק"ז ל־תקכ"ד (1758–1747), ובו תיאורים מחיי היום־יום של יהודי מזרח ומרכז אירופה במהלך המאה ה־18. הספר נדפס לראשונה בירושלים בתשמ"ו (1986) עם נספח חלוקי אבנים מאת רבי יצחק דוב פלד.
אשתו הראשונה מרת רעכיל שרה (נולדה בקיץ שנת תנ"ו, נפטרה ח' באדר שני ה'ת"פ).
יענטא - (נולדה י"ח בניסן ה'תע"ו).
בילא - (נולדה כ"ז בחשוון ה'תע"ח) אשת ר' בער ב"ר זכריה הלוי.
אשתו השנייה מרת אליק שרה (נפטרה בי"ג בתשרי ה'תק"כ).
רחל (נולדה י' בטבת תפ"ב).
אב"ד, אוסטראה (או: אוסטיצה), מיץ, ואיטינגן.
אביו של רבי אליעזר יעקב ריסר , שהיה חתן רבי רפאל כהן רבה של המבורג, אביו של גבריאל ריסר.
פנחס יאיר 'פיני' גרשון (נולד ב-11 בנובמבר 1951) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל ישראלי בהווה.
נחשב לאחד המאמנים המצליחים בהיסטוריה של הכדורסל הישראלי והאירופאי.
בין תאריו: 3 אליפויות אירופה, 8 אליפויות המדינה ו-8 גביעי המדינה עם קבוצות מכבי תל אביב, הפועל גליל עליון ועם הפועל ירושלים.
גרשון נולד, גדל והתחנך בתל אביב למשפחה שחיה בדרום תל אביב, אמו עלתה מיהדות מרוקו ואילו אביו מיהדות בולגריה.
אביו היה רוויזיוניסט, וגרשון הבן נקרא בשם "פנחס יאיר" ואילו אחותו נקראה רזיאלה, על שם מפקד אצ"ל דוד רזיאל.
הוא חווה ילדות קשה, כאשר אביו הביולוגי נטש את משפחתו בגיל שנה והותיר אותו עם אמו ואחותו, בתנאי עוני קשים ועבר לאנגליה.
אביו החורג היה אלים כלפי בני המשפחה, ואף הכה את אמו, לבסוף גרשון התעמת עמו.
עד גיל 13, שיחק גרשון כדורגל, במדי הפועל תל אביב יחד עם רוני קלדרון.
בנעוריו גרשון היה כדורסלן ושיחק בקבוצת מכבי דרום תל אביב, שהייתה קבוצה בת של מכבי תל אביב והיה אחד מכוכבי נבחרת הקדטים.
הוא שיחק מספר שנים גם בקבוצתה הבוגרת של מכבי דרום תל אביב, אך קריירת המשחק שלו נגדעה בשנת 1974, עקב פציעה בירך.
לאחר קריירת המשחק הקצרה, הוא החל לאמן בקבוצות שונות, ביניהן את קבוצת מכבי ראשון לציון, הפועל גליל עליון, הפועל גן שמואל מנשה, הפועל תל אביב, הפועל ירושלים ואף היה עוזר מאמן הנבחרת הלאומית.
ב-1993, זכה באחד מהישגיו הגדולים, כאשר זכה באליפות המדינה עם הפועל גליל עליון, אחרי שהדיח את מכבי תל אביב בסדרת חצי גמר הפלייאוף, וניצח בסדרת הגמר את הפועל תל אביב.
עונה זו, שבה הוביל את הגליל לתואר וכונתה על ידו "עונת הדובדבנים", הייתה הפעם הראשונה מאז עונת 1968/1969, שבה מכבי תל אביב לא זכתה באליפות המדינה בכדורסל.
ב-1996, הוביל את הפועל ירושלים לזכייה ראשונה בגביע המדינה, לאחר ניצחון על מכבי תל אביב 67:65, מסל של עדי גורדון בשניות הסיום.
גורדון, שהיה אז הכוכב והסמל של הקבוצה, התעקש בניגוד לדעתו של גרשון, להחזיק בכדור ברגעים האחרונים של המשחק.
החגיגות לאחר המשחק, ובעיקר המשפט "אמא, הבאתי גביע", זכורות כנדבך חשוב בקריירה של גרשון ובהיסטוריה של הפועל ירושלים.
בעונה שלאחר מכן, לא הצליח גרשון לשחזר את ההצלחה עם ירושלים מעונת 1996, ופוטר לאחר הפסד למכבי תל אביב ב-37 נקודות הפרש.
בראיונות שונים התבטא בחריפות כנגד מכבי תל אביב וכנגד שליטתה המוחלטת בכדורסל הישראלי.
על כן הייתה זו הפתעה מסוימת כאשר נתמנה למאמנה בסוף שנת 1998, כשבאותה העת הייתה מכבי תל אביב במשבר מקצועי אחרי כמה שנים, שבהן לא הצליחה להגיע אל צמרת הכדורסל האירופי.
באותה עונה מכבי לא פתחה טוב תחת המאמן יורם חרוש, שפוטר ובמקומו הגיע גרשון.
תחת המאמן החדש, הצליחה מכבי לזכות באליפות ובגביע, שניהם על חשבונה של קבוצתו לשעבר הפועל ירושלים, ובליגה האירופית הוביל גרשון את מכבי עד שלב ההצלבה - ונעצר רק מול קינדר בולוניה, שסיימה את אותה עונה כסגנית אלופת אירופה (הפסידה בגמר לז'לגיריס קובנה).
שנה לאחר מכן, גרשון - יחד עם עוזרו דייוויד בלאט - קיבלו את המנדט להרכבת הקבוצה, הביאו שחקנים שנחשבו עד אז לאלמונים, ביניהם - הרכז אריאל מקדונלד מלובליאנה, והסנטר נייט האפמן מקבוצת פואנלברדה הספרדית.
מקדונלד והאפמן, יחד עם שחקנים כמו דורון שפר, נדב הנפלד, גור שלף, דרק שארפ ואחרים, עברו את השלב הראשון והשני בליגה האירופית - ולאחר מכן עברה סדרת הצלבה מותחת מול פאף בולוניה האיטלקית.
כך העפילה מכבי, לאחר שנים רבות, לפיינל פור האירופי שנערך אז בסלוניקי.
בחצי הגמר מכבי גברה על ברצלונה 51:65, ושוב הייתה רחוקה משחק אחד מהגביע.
בגמר הפסידה מכבי לפנאתינייקוס (בכיכובו של עודד קטש) 67:73.
בשנה שלאחר מכן, גרשון ובלאט המשיכו בבניית הקבוצה וצירפו אמריקאי בשם אנתוני פארקר, מי שעתיד להפוך לאחד מגדולי הזרים בישראל.
באותה שנה חלק מקבוצות הצמרת האירופיות השתתפו בטורניר מתחרה.
מכבי עברה את השלבים המוקדמים, והדיחה בדרך לפיינל פור גם את וורוצלאב ופזארו, עד לפיינל פור 2001 - שנערך בהיכל הספורט בשכונת ברסי שבפריז (אקור הוטל ארנה) בליווי אלפי אוהדי מכבי.
בחצי הגמר מכבי עברה את צסק"א מוסקבה 80:86, ובגמר שוב נפגשה עם פנאתינייקוס, הפעם בלי קטש, שהיה פצוע.
למרות פיגור בחלק משלבי המשחק, מכבי הצליחה לנצח 67:81 ולזכות בגביע אירופה, אז אליפות הסופרוליג, ראשון מזה עשרים שנה.
פיני גרשון נכנס להיסטוריה, יחד עם רלף קליין ורודי דאמיקו בתור המאמן השלישי שזכה עם הצהובים בגביע אירופה.
בסוף העונה גרשון פרש מתפקידו ובלאט החליפו כמאמן ראשי.
לאחר פרישתו, גרשון פנה להתעסק בחיפוש עצמי ובמסעות סביב לעולם, אך כעבור שנתיים ללא גמר אירופי ובעקבות החלטת היורוליג לקיים את הפיינל פור בתל אביב, בשנת 2004, שב גרשון לקבוצה כדי להוביל אותה.
במשימה זו נחל הצלחה גדולה.
במשחק שהכריע את העלייה לפיינל פור, נגד ז'לגיריס קובנה, הצליחה מכבי לשוב מפיגור משמעותי בדקה האחרונה עם סל של דרק שארפ (ידוע גם כ"נס ז'לגיריס").
במשחק הגמר הביסה מכבי את סקיפר בולוניה 74:118 - הפרש שיא של כל הזמנים - וזכתה ביורוליג בפעם הראשונה, ובגביע אירופי רביעי בסך הכל.
גם ב-2005, הוביל גרשון את מכבי תל אביב לזכייה בגביע היורוליג.
לאורך כל העונה הצטיירה מכבי תל אביב כקבוצה הטובה באירופה, לצד צסק"א מוסקבה.
בפיינל פור במוסקבה הפסידה צסק"א בחצי הגמר במפתיע, ומכבי תל אביב פגשה בגמר דווקא את טאו ויטוריה, שאותה ניצחה בתוצאה 78:90. בכך היה גרשון למאמן הישראלי היחיד שזכה בשלוש אליפויות אירופה.
לאחר זכיותיו שידרו בטלוויזיה ראיונות מבודחים שלו עם ראש הממשלה אריאל שרון, ראיונות שזכו לתהודה רבה.
בשנת 2006, המשיך כמאמן מכבי תל אביב.
חניכיו של פיני גרשון, שסיימו במקום הראשון בשלב המוקדם ובטופ 16, חלפו על פני אולימפיאקוס ברבע הגמר, פתחו את הפיינל פור במשחק גדול מול טאו ויטוריה וניצחו 85:70. בגמר הפסידה מכבי לצסק"א מוסקבה.
עוד במהלך עונת 2005/2006, הודיע פיני גרשון כי זוהי כנראה עונתו האחרונה בתור מאמן ראשי.
ב-29 ביוני 2006, עבר גרשון לאמן את קבוצת הכדורסל היוונית אולימפיאקוס, לאחר שעזב את מכבי תל אביב בעקבות ריב מתוקשר עם אחד מבעלי הקבוצה, רענן כץ, והודעה מוקדמת על הרצון לפרוש מהקבוצה בתום העונה.
ב-2 בפברואר 2008, קיבל הודעת פיטורין מאולימפיאקוס.
ב-9 בדצמבר 2007, התמנה גרשון למאמן נבחרת בולגריה, מדינת המוצא של משפחתו.
בספטמבר 2008, רשם גרשון הישג מרשים ראשון כמאמן נבחרת, לאחר שהוביל את בולגריה להעפלה מפתיעה לאליפות אירופה, על חשבונה של נבחרת איטליה.
ב-24 בנובמבר 2008, חתם מחדש במכבי תל אביב על חוזה למשך 3 שנים, כמו כן הביא עמו את שרון דרוקר כעוזרו ובכך החליף את הצמד אפי בירנבוים ורועי חגי, שפוטרו.
ב-2009, זכה עם מכבי תל אביב בעוד אליפות, האחרונה שלו.
ביוני 2010, פוטר ממכבי תל אביב לאחר ההפסד להפועל גלבוע גליל במשחק האליפות.
ב-יולי 2011, הצטרף גרשון לצוות הניהולי של קבוצת הפועל חולון, אך במרץ 2013, התפטר.
ב-אוגוסט 2014, התמנה גרשון לעוזר המאמן במכבי תל אביב תחת גיא גודס לעונה אחת.
ב-ינואר 2015, מונה ליועץ ומפתח כדורסל הגברים באיגוד הכדורסל, וגם למנהל מקצועי של כל נבחרות ישראל בכדורסל גברים.
ב-2018 ו-2019, כמנהל המקצועי של הנבחרות, היה שותף לזכייה של נבחרת העתודה באליפות אירופה.
ב-1 באפריל 2025 הודיע גרשון לאיגוד הכדורסל על סיום תפקידו כמנהל המקצועי של כל נבחרות ישראל בכדורסל גברים.
ב-2025, עם ההודעה על סיום תפקידו באיגוד, סופר כי התחיל פרויקט חדש בחייו, עליו סיפר בפודקאסט "פיני וחברים" והוא מרכז מצוינות לפיתוח שחקנים, מאמנים ומאמני כושר ישראליים מגיל צעיר.
לצידו יעבדו שותפיו חן שניידרמן וחן עטיה.
ב-4 במאי 2025, מונה למנהל על מקצועי במכבי רמת גן בכדורסל כ-33 שנים אחרי שאימן בקבוצה.
ביוני 2025 מונה למנהל המקצועי בנבחרות הצעירות (גברים) של בולגריה, לאחר שעזב את תפקידו כמנהל המקצועי של נבחרות ישראל בכדורסל.
באוקטובר 2010 גרשון הצטרף לכותבי הטורים באתר הספורט ONE, וכן לתוכנית הספורט ברדיו ללא הפסקה.
גרשון הנחה גם את "One on One" - תוכנית ראיונות בערוץ הטלוויזיה של ONE.
בקיץ 2013 עבר גרשון לערוץ הספורט, שם הוא שימש כפרשן במשחקי מכבי תל אביב ומשחקי נבחרת ישראל.
מיוני 2017, החל להיות חלק מהפאנל בתוכנית הספורט של רדיו 103FM המשודרת בימים א' - ה'.
באפריל 2018, השתתף בתוכנית הדוקו-ריאליטי "אף פעם לא מאוחר" בערוץ רשת 13.
בדצמבר 2020, החל גרשון להגיש תוכנית ראיונות ברשת בשם "מחליטים מהבטן".
בינואר 2021 החל גרשון להגיש פודקסט ספורט יחד עם העיתונאי נדב צנציפר, בשם "פיני וצנצי", מבית All•in.
כיום הפודקאסט לא כולל את צנציפר אלא את העיתונאי אהרל'ה ויסברג ושמו היום "פיני וחברים" בו לעיתים מתארח גם המאמן אבי קובלסקי.
בשנת 1999 העפיל גרשון לסדרת גמר הפלייאוף עם קבוצתו מכבי תל אביב.
במהלך סדרת הגמר דיווח טלפונית דייוויד בלאט, מאמן הפועל גליל עליון וחבר קרוב של גרשון, בזמן אמת למאמן הכושר אבי קובלסקי על התכנונים של אפי בירנבוים, מאמן ירושלים (יריבתה של מכבי תל אביב בסדרת גמר הפלייאוף) כפי שפורטו וצולמו בפסקי הזמן.
המידע הועבר במהירות לגרשון, שהגיב בהתאם עוד בטרם יצאו הדברים לפועל.
בנובמבר 2001 עורר גרשון סערה כאשר במהלך הרצאה סגורה, בפני פורום ניהולי בכיר, אמר: "גם בין השחורים יש צבעים.
יש שחור כהה ויש מוקה.
בדרך כלל השחורים הכהים הם מהרחוב, אלה שטיפה יותר מעורבים, כמו אנדרו קנדי למשל, אתה רואה את המעמד שלו, האישיות שלו.
השחורים האחרים הם באמת טמבלים".
גרשון הגיב לאחר פרסום הדברים כי הדברים נאמרו בבדיחות הדעת.
לאחר פרשה זו סיים גרשון את תפקידו בקבוצתו, והוחלף בדייוויד בלאט אך שב לאמן את הקבוצה כעבור שנתיים.