tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שער הבכורה שלה הגיע עשרה ימים לאחר מכן, גם במשחק נגד סין.
בנובמבר 1991 שיחקה לילי בטורניר הבינלאומי הראשון בקריירה שלה - גביע העולם שנערך באותה שנה בפעם הראשונה אי פעם.
ביולי 1993 היא שיחקה לצידן של מיה האם וג'ולי פוודי בטורניר הכדורגל של האוניברסיאדה, והשלוש הובילו את ארצות הברית לזכייה במדליית הכסף.
באותה שנה, כשהיא בת 20 בלבד, זכתה לילי בתואר כדורגלנית השנה בארצות הברית מטעם פדרציית הכדורגל של ארצות הברית.
בקיץ 1995 כבשה לילי שלושה שערים במשחקי בגביע העולם שנערכו בשוודיה, אך בחצי הגמר הפסידו האמריקאיות 1-0 לנורווגיה.
בסופו של דבר, הן סיימו במקום השלישי לאחר שניצחו 0-2 את סין.
מספר חודשים לאחר מכן, ב-16 בינואר 1996, במשחק נגד ברזיל, הפכה לילי לכדורגלנית האמריקאית הראשונה שמגיעה למאה הופעות בנבחרת.
ביולי של אותה שנה, נערך באולימפיאדת אטלנטה טורניר כדורגל הנשים הראשון בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים.
לילי פתחה בכל המשחקים בהרכב הראשון, בדיוק כמו בטורנירים הגדולים הקודמים של הנבחרת.
שבירת שיאים וזכייה שנייה בגביע העולם
ב-21 במאי 1998, ערכה לילי את משחקה ה-152 שלה בנבחרת, ובכך שברה את שיא המשחקים הבינלאומיים לנשים, בו החזיקה היידי סטור.
בנוסף, היא קבעה שיא אמריקאי של 62 משחקי נבחרת רצופים בהן היא פתחה בהרכב הראשון.
בהמשך השנה, היא אף הייתה חלק מסגל הנבחרת שזכה במדליית הזהב במשחקי הרצון הטוב שנערכו בניו יורק.
בינואר 1999, היא כבר שברה את שיא המשחקים הבינלאומיים של הגברים, כאשר שיחקה את משחקה ה-165 בנבחרת ובכך עברה את שיאו של עדנאן אל טליאני.
מספר חודשים אחר כך, הגיעה לילי לשיא הקריירה שלה, כשזכתה עם הנבחרת בגביע העולמי שנערך בארצות הברית.
היא פתחה בכל ששת משחקיה של ארצות הברית בטורניר, לא החמיצה דקת משחק, כבשה שני שערים ובישלה אחד.
שנה לאחר מכן, זכתה לילי עם ארצות הברית במדליית הכסף באולימפיאדת סידני, לאחר שזו הפסידה 3-2 בגמר לנורווגיה.
בשנת 2003, היא שיחקה בגביע העולם הרביעי שלה עם ארצות הברית וסיימה איתה במקום השלישי, לאחר הפסד בחצי הגמר לגרמניה.
בקיץ 2004, לאחר שארצות הברית זכתה במדליית הזהב באולימפיאדת אתונה, הודיעו מיה האם, ג'ולי פוודי, ג'וי פוסט וברנדי צ'סטיין על פרישתן מכדורגל פעיל.
מהלך זה סימן את סוף "תור הזהב" של הנבחרת האמריקאית, אך לילי החליטה שלא להצטרף לחברותיה ואף מונתה לקפטנית הנבחרת במקומה של ג'ולי פוודי.
ב-18 בינואר 2006, במשחק נגד נורווגיה, ערכה לילי את הופעתה ה-300 במדי הנבחרת.
באותו משחק, היא כבשה את שערה ה-105 בנבחרת והשתוותה למישל אקרס במקום השני בטבלת המבקיעות האמריקאיות.
באותה שנה, היא אף הייתה אחת משלוש המועמדות הסופיות לפרס כדורגלנית השנה בעולם של פיפ"א, אך סיימה במקום השני אחרי מרטה הברזילאית.
כפרס משני, היא זכתה בפעם השלישית בתואר כדורגלנית השנה בארצות הברית.
בגביע העולמי שנערך בסין בסוף 2007, הייתה לילי לכדורגלנית הראשונה שמשחקת בחמישה גביעי עולם שונים.
בעקבות לידת ביתה הראשונה, החמיצה לילי את אולימפיאדת בייג'ינג ב-2008, אך חזרה לנבחרת בסוף שנה זו.
שנתיים לאחר מכן, ב-5 בנובמבר 2010, במשחק נגד מקסיקו, היא ערכה את הופעתה ה-354 והאחרונה בנבחרת ארצות הברית.
ב-23 שנים בנבחרת, כבשה לילי 130 שערים ובישלה 105 בישולים.
בשנת 2014 נבחרה לילי כחברה בהיכל התהילה הלאומי לכדורגל, לצידם של בריאן מקברייד ובוב ברדלי.
קריסטין לורה קרוק היא שחקנית קנדית.
התפרסמה בשל תפקידה בתור לורל יאנג בסדרת הנוער "אג'מונט" (2004-2000), בזכות הופעתה בתור לאנה לאנג בסדרת גיבורי העל "סמולוויל" (2009-2001), תפקיד שעליו הייתה מועמדת ארבע פעמים לפרס סאטורן.
לאחר מכן התפרסמה בתור קת'רין צ'נדלר בסדרת המדע-בדיוני "היפה והחיה" (2016-2012) ובזכות הופעתה בתור ג'ואנה הנלי בסדרת הדרמה המשפטית הקנדית "נטל האמת" (אנ') (2021-2018).
קרוק נולדה בוונקובר, קולומביה הבריטית שבקנדה.
אביה, פיטר קרוק הוא ממוצא הולנדי ואמה, דיאנה צ'ה היא ילידת אינדונזיה וממוצא סיני; שניהם עוסקים באדריכלות נוף.
סבתה מצד אמה הייתה ג'מייקנית-סינית.
אמה וסבתה חיו בסינגפור ובאיי שלמה לפני שהתיישבו בוונקובר.
לקרוק יש אחות, ג'סטין קרוק, הצעירה ממנה בחמש שנים.
קרוק התאמנה בקראטה ובהתעמלות ברמה ארצית עד לתיכון, אך עזבה בכיתה י"א בשל עקמת.
קרוק התכוונה ללמוד באוניברסיטה, תוכניותיה השתנו כאשר פנה אליה במאי ליהוק מחברת CBC, שחיפש שחקנית בעלת יופי אקזוטי לסדרה "אג'מונט", שהייתה אז בפיתוח.
המורה שלה לדרמה שכנעה אותה לגשת למבחן בד וקרוק התקבלה, על אף שלא היה לה כל ניסיון קודם כשחקנית מקצועית.
לאחר הופעותיה בטלוויזיה החלה לעסוק גם בדוגמנות, בין היתר עבור חברות בינלאומיות.
שימשה כדוגמנית הקבועה של חברת ניוטרוג'ינה.
בשנת 2001 הופיעה בסרט טלוויזיה לערוץ הולמרק "שלגייה".
באותה שנה, החלה לגלם את דמותה של לורל יאנג בסדרה "אג'מונט" , ואת דמותה של לאנה לאנג בסדרה המצליחה "סמולוויל".
בשנת 2004 היא הופיעה בסרט הנעורים "יורוטריפ" ובמיני סדרה בשם "אגדת ארץ-ים" יחד עם איזבלה רוסליני, דני גלובר ושון אשמור.
בשנת 2007, היא הופיעה בסרט "אהבה ללא גבולות" בתפקיד נאסים קאן, בו היא מגלמת נערה בת שבע עשרה שעוברת טראומה בעת מאורעות חלוקת הודו, ומתאהבת בחייל בדימוס של הצבא הבריטי בהודו.
בשנת 2008 עזבה קרוק את "סמולוויל" ביחד עם מייקל רוזנבאום ושני יוצרי הסדרה אלפרד גו ומיילס מילר.
עקב שביתת תסריטאים בסוף העונה השביעית, קרוק חתמה על תפקיד בסרט.
השביתה הופסקה וקרוק לא השתתפה בחמשת הפרקים האחרונים בעונה שביעית.
עקב כך השתתפה קרוק בחמישה פרקים של העונה השמינית.
בשנת 2009, הופיעה בסרט "האגדה של צ'ון לי" בתור צ'ון לי, הסרט המבוסס על משחקי הווידאו באותו שם.
בסוף אותה שנה היא השתתפה קרוק בארבעה פרקים בסדרת הטלוויזיה "צ'אק" ברשת הטלוויזיה האמריקאית NBC.
בשנים 2012–2016 היא גילמה את אחת הדמויות הראשיות בתור קת'רין צ'נדלר במשך ארבע עונות של סדרת הטלוויזיה "היפה וחיה" של רשת The CW.
בשנים 2014, 2015, היא זכתה בפרס בחירת הקהל לשחקנית השנה על השתתפותה בסדרה זו.
בשנת 2018 החלה לשחק בסדרת הדרמה המשפטית "נטל האמת" (Burden of Truth) הקנדית ששודרה בערוץ CBC, שם גילמה את דמותה של ג'ואנה הנלי/צ'אנג, עורכת דין מטורונטו שחזרה לעיירה בה גדלה כדי להגן על חברת תרופות נגד קבוצת בנות חולות והיא נשארת על מנת לחשוף את הקונספירציה מאחורי הדבר.
הפרק האחרון של הסדרה שודר ב-18 במרץ 2021 לאחר ארבע עונות.
ב-2012, הצהירה קרוק כי היא שומרת על אורח תזונה פסקטריאני.
בעברה הייתה חברת הכת האמריקאית "נקסיום".
נכון ל-2017, קרוק מתגוררת בטורונטו, אונטריו.
+שנהסרטתפקידהערות2004יורוטריפפיונה2007אהבה ללא גבולות נאסים קאן2009סטריט פייטר: האגדה של צ'ון ליצ'ון לי (אנ')2011Vampire מריה לוקאסIrvine Welsh's Ecstasyהת'ר תומפסון2013Space Milkshakeטילדהגם מפיקה בפועל
+שנהסדרהתפקידהערות2000 - 2004אג'מונט לורל יאנגתפקיד ראשי (5 עונות); 70 פרקים2001שלגיה: היפה מכולםשלגיהסרט טלוויזיה של ABCThe Weekendersג'ינהדיבוב; פרק: "My Punky Valentine"2001 - 2009סמולוויללאנה לאנגתפקיד ראשי (עונות 7-1)
תפקיד אורח (עונה 8); 158 פרקים2004אגדת ארץ-יםטאנרמיני-סדרה2010בן חורתרצהמיני-סדרהצ'אקהאנה4 פרקים2012 - 2016היפה והחיהקת'רין צ'נדלרתפקיד ראשי (4 עונות); 70 פרקים2015רובוט צ'יקןאובלינה / קתרין צ'נדלרדיבוב; פרק: "Ants on a Hamburger"2018 - 2021נטל האמתג'ואנה הנלי / צ'אנגתפקיד ראשי (4 עונות); 34 פרקים2021Ghostwriterשרה ויבר3 פרקים2022ריצ'רצ'ארלי האבל4 פרקים2024תעלומה בעיירה קטנה (אנ')קסנדרה מיטשלתפקיד ראשי; 8 פרקים
קריסטינה אגרסגי (בהונגרית: Egerszegi Krisztina, נולדה ב-16 באוגוסט ב-1974) היא שחיינית הונגריה, אלופה אולימפית (7 מדליות, מהן 5 זהב, 1 כסף ו-1 ארד), אלופת עולם, אלופת אירופה (13 מדליות, מהן 9 זהב ו-4 כסף) ושיאנית עולם במשחה ל-200 מטר גב במשך כ-17 שנים.
אגרסגי זכתה בחמש מדליות זהב אולימפיות אישיות, שזה שיא לשחיינים שנשבר רק על ידי מייקל פלפס שזכה ב-13 מדליות זהב אישיות.
הייתה האלופה האולימפית הצעירה ביותר בשחייה מעולם כששחתה 200 מטר גב (סיאול 1988) בגיל 14 ו-41 יום.
הישג זה נשבר על ידי השחיינית היפנית קיוקו איוואסאקי (ברצלונה 1992) שהייתה בת 14 שנים ו-6 ימים.
הייתה השחיינית השנייה בהיסטוריה של השחייה האולימפית מתוך שתיים (דון פרייזר) שזכתה באותו משחה (200 מטר גב) בשלוש אולימפיאדות רצופות (סיאול 1988, ברצלונה 1992 ו-אטלנטה 1996).
היא החלה לשחות אצל קיש מיקלוש ב-1981. בשנת 1982–1986 היא התאמנה אצל טורי גיורגי.
משנת 1986 היא החלה להתאמן אצל קיש לאסלו, המאמן שעבד איתה לאורך כל הקריירה הספורטיבית שלה.
הכינוי שלה "אגר" (עכבר) שזה חלק משמה הפרטי, נבע מפניה הצעירים וממדיה הקטנים.
באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה אגרסגי במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:09.29 דקות ובמדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:01.56 דקות אחרי המנצחת המזרח גרמניה קריסטין אוטו שקבעה זמן של 1:00.89 דקות.
משחה הניצחון של אגרסגי הפך לרגע היסטורי בטלוויזיה ההונגרית כשהשדר תאמש ויטרי עודד אותה במילים "קדימה "אגר" (עכבר), קדימה ילדה קטנה".
להונגרים הייתה זו תחרות מצוינת כשזכו בבריכת השחייה בארבע מדליות זהב ושתי מדליות כסף ודורגו במקום השלישי אחרי המזרח גרמנים והאמריקאים ולפני ברית המועצות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בבון, גרמניה בשנת 1989 היא לא הצליחה לשחזר את הישגיה מהאולימפיאדה וזכתה בשלוש מדליות כסף במשחים ל-100 מטר גב (1:02.44 דקות), 200 מטר גב (2:12.61 דקות) ו-400 מטר מעורב אישי (4:44.75 דקות).
אגרסגי חזרה לעצמה כשבאליפות העולם בשחייה שנערכה בפרת', אוסטרליה בתחילת שנת 1991 היא זכתה בשתי מדליות זהב במשחי הגב.
ב-100 מטר גב היא ניצחה בזמן של 1:01.78 דקות לפני בת ארצה טונדה סאבו ששחתה 1:01.98 דקות ובמשחה ל-200 מטר גב היא ניצחה את דאגמר הסה בפער גדול של 2.86 שניות בתוצאה של 2:09.15 דקות .
באליפות אירופה בשחייה שנערכה באתונה, יוון קיץ 1991 שיפרה אגרסגי לראשונה את שיאי העולם במשחי הגב.
ב-100 מטר גב היא קבעה שיא עולם חדש והעמידה אותו על 1:00.31 דקות לפני סגניתה מאליפות העולם בת ארצה טונדה סאבו (1:01.31 דקות).
במשחה ל-200 מטר גב היא קבעה שיא עולם חדש בתוצאה של 2:06.62 דקות שוב לפני טונדה סאבו (2:11.42 דקות), כמו כן היא ניצחה במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:39.55 דקות.
במשחה ל-200 מטר גב אגרסגי כמעט ונפסלה.
הפניה בסגנון הגב שונתה כך שאפשר לעשות חצי סיבוב (חצי קיפר).
השינוי סייע לשחיינים לשפר את התוצאות.
במהלך הפניה נאסר על השחיינים להפעיל את הרגליים.
עקב רוח עזה בבריכת השחייה חבל הסימון לפני הפניה הוסט בצורה הכי משמעותית במרכז הבריכה שם היא שחתה ופגע מאוד בחישוב המרחק לקיר.
היא נאלצה להפעיל את רגליה על מנת להגיע אל הקיר, בניגוד לחוק, אך היא לא נפסלה משום שחבל המיקום לא היה במקום הנכון.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) ניצחה אגרסגי שוב בשלושת המשחים החזקים שלה והוכיחה שליטה בסגנון הגב.
הונגריה שוב זכתה במקום השלישי בתחרות בבריכת השחייה אחרי ארצות הברית וברית המועצות.
מדליית זהב אחת פחות מברית המועצות.
בסך הכל היא זכתה בחמש מדליות זהב, שלוש מכסף ואחת מארד.
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1994 זכתה אגרסגי במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב (2:09.10 דקות) וסיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב (1:01.53 דקות).
באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה בשנת 1995 זכתה אגרסגי ב-2 מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:07.24 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי 4:40.33 דקות.
בנוסף, היא זכתה במדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:12.00 דקות.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה אגרסגי במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בפעם השלישית ברציפות בתוצאה של 2:07.83 דקות ובמדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:42.53 דקות.
שיאה העולמי של אגרסגי ב-100 מטר גב נשבר על ידי הסינית הי סיונג בזמן של 1:00.16 דקות.
שיאה העולמי ב-200 מטר גב החזיק מעמד 16 שנים וחצי ונשבר על ידי קירסטי קובנטרי מזימבבואה בזמן של 2:06.39 דקות.
אגרסגי זכתה בסך הכל ב-7 מדליות אולימפיות, חמש מזהב אחת מכסף ואחת מארד.
3 מדליות מאליפויות העולם 2 מזהב ואחת מכסף ו-13 מדליות מאליפויות אירופה 9 מהן מזהב וארבע מכסף.
אגרסגי זכתה שלוש פעמים בתואר שחיינית השנה בעולם ב-1991, 1992 ו-1995. רק ארבע שחייניות זכו בתואר שלוש פעמים בהן דבי מאייר מארצות הברית ג'נט אוונס מארצות הברית וקריסטין אוטו ממזרח גרמניה.
בשנת 2001 זכתה אגרסגי להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
קריסטינה באך היא זמרת להיטים, משוררת ומפיקה ידועה בגרמניה.
באך נולדה בעיירה מטמאן שבמדינת נורדריין-וסטפאליה, גרמניה, בשם קריסטינה בראוור.
היא החלה את הקריירה שלה בגיל 13 בזכייה בתחרות לכישרונות צעירים.
מאוחר יותר למדה פיתוח קול, ריקוד, נגינה בפסנתר ובגיטרה.
את שירה הראשון פרסמה ב-1983 ומאז הוציאה עשרות סינגלים ו-13 אלבומים.
אלבומה האחרון, Die 1002. Nacht ("הלילה ה-1002"), יצא לאור ב-2006 וזכה לפופולריות רבה.
בשנות התשעים היא גילתה את הזמרת מישל איתה היא עבדה.
היא הנחתה מספר תוכניות טלוויזיה בגרמניה.
קריסטינה וייבורן (Kristina Wayborn; נולדה ב-24 בספטמבר 1950) היא שחקנית ילידת שוודיה שעבדה בעיקר בבריטניה ובארצות הברית.
וייבורן נולדה בשם בריט אינייר יוהנסון (Britt-Inger Johansson) בעיירה ניברו (Nybro) שבסמולנד.
היא זכתה בתחרות מלכת היופי של שוודיה לשנת 1970 והגיעה לחצי הגמר בתחרות מיס תבל באותה שנה.
היא אף נבחרה כ"מיס סקנדינביה".
וייבורן גילמה את דמותה של גרטה גרבו בסרט הטלוויזיה The Silent Lovers (1980), הופעה שעוררה את תשומת לבם של מפיקי סרטי ג'יימס בונד.
היא לוהקה לתפקידה הידוע ביותר כנערת בונד מאגְדה בסרט אוקטופוסי (1983).
במהלך סצנת קרב בסרט, משהו השתבש וייבורן שברה מספר אצבעות מכפות רגליה.
הסצנה הזכורה ביותר מהסרט היא הקרב בו מאגדה גוברת על רבים מלוחמיו של קאמל קאן ומפגינה יכולות לחימה מרשימות, זאת בעידן שקדם לגיבורות סרטי הפעולה של ימינו.
היא הופיעה במספר סדרות טלוויזיה אמריקניות ובהן ספינת האהבה, זאב מעופף, מקגייוור, דאלאס, General Hospital, Designing Women, משמר המפרץ וכן מופע שנות ה-70, בו היא הופיעה מחדש לצד עמיתתה מאוקטופוסי, מוד אדמס.
1976 - ניצחון באנטבה - כקלודין
1982 ו-1986 - ספינת האהבה - שני פרקים, כאנה פטרובסקה וכמוניק אליס
1983 - אוקטופוסי - כמאגדה
1986 - מקגייוור - פרק אחד, כשרה אשפורד
1986 - זאב מעופף - פרק אחד, כדון הריסון
1987 - בית חולים כללי - מספר פרקים, כד"ר גרטה אינגסטרם
1992 - Dangerous Curves - פרק אחד, כנורמה דזמונד
1993 ו-1999 - משמר המפרץ - שני פרקים, כלנה וכליילה פרנקס
קריסטין לאנדן דייוויס היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית.
ידועה בשל גילום דמותה של שרלוט יורק (אנ') בסדרה "סקס והעיר הגדולה" (1998–2004) של רשת הטלוויזיה HBO.
היא קיבלה מועמדויות לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב ובהמשך שחזרה את התפקיד בסרטים "סקס והעיר הגדולה" (2008) ו"סקס והעיר הגדולה 2" (2010).
כמו גם בחידוש של התוכנית "פשוט ככה" (2021–הווה) בשירות הסטרימינג "Max".
דייוויס נולדה בבולדר, קולורדו, כבת יחידה.
אביה החורג, פרופסור קייט דייוויס, אימץ אותה, אחרי שנשא לאישה ב-1968 את אימה, דורותי, מנתחת מערכות באוניברסיטה.
יש לה שלוש אחיות חורגות מנישואיו הראשונים של אביה
מוקדם בילדותה עברה עם הוריה לקולומביה, קרוליינה הדרומית, שם כיהן אביה כפרובוסט ולימד פסיכולוגיה באוניברסיטת דרום קרוליינה.
דייוויס רצתה להיות שחקנית מאז שהייתה בת 10, כשהיא לוהקה להפקת תיאטרון קהילתי של שלגיה ושבעת הגמדים.
דייוויס גרה בקרוליינה הדרומית עד שסיימה את בית הספר התיכון פלורה ב-1983. היא עברה לניו ג'רזי, שם למדה באוניברסיטת ראטגרס.
דייוויס סיימה את לימודיה בבית ספר מייסון גרוס לאומנויות של האוניברסיטה ב-1987.
אחרי שסיימה ללמוד באוניברסיטה ב-1987, עברה דייוויס לניו יורק ועבדה כמלצרית, ואחר כך פתחה עם חברה סטודיו ליוגה.
"הפריצה הגדולה" שלה הגיעה ב-1995, אז קיבלה את התפקיד של ברוק ארמסטרונג קמפבל בסדרה "מלרוז פלייס".
היא עזבה את הסדרה אחרי שנה אחת לאחר שהמפיקים נוכחו לדעת שהצופים לא חיבבו את דמותה.
דייוויס שיחקה גם בסדרות טלוויזיה אחרות בכללן "חברים", "ויל וגרייס" ו"סיינפלד".
בשנת 1998 לוהקה דייוויס כשרלוט יורק בסדרת הדרמה הקומית "סקס והעיר הגדולה", והייתה חלק מצוות השחקנים עד שהסדרה הסתיימה ב-2004. היא הייתה מועמדת לפרס אמי על תפקידה בעונה האחרונה.
דייוויס אירחה את התוכנית "200 Greatest Pop Culture Icons" של רשת הטלוויזיה VH1. ב-2005 כיכבה בפיילוט לסדרת הטלוויזיה "Soccer Moms" שבה היא וג'ינה טורס גילמו את דמותן של אימהות החיות בפרוורים ועובדות כחלטורה כבלשיות פרטיות.
בשנת 2020 החלה להנחות את תוכנית השידוכים "מי יעשה איתי ילד?" ברשת FOX.
ב-9 בדצמבר 2021 עלתה לאוויר סדרת הספין אוף ל"סקס והעיר הגדולה", "פשוט ככה" בה חוזרת דייוויס על דמותה של שארלוט יורק גולדנבלט.
שיחקה בסרט חג המולד "Three Days" משנת 2001 של רשת ABC Family.
בשנת 2005 שיחקה בסרט "הרפתקאות שרקבוי ולבהגירל" (אנ').
בשנת 2006 שיחק בסרט "לאלף את אבא" ובסרט הקומדיה "להאיר את השכונה".
הופיעה בסרט הקולנוע "סקס והעיר הגדולה" (המבוסס על סדרת הטלוויזיה) בשנת 2008, אותו ביים מייקל פטריק קינג.
ב-2009 הייתה אחת הכוכבים בסרט "טיפול זוגי", קומדיה שסיפרה את סיפורם של ארבעה זוגות שלוקחים חלק בסדרת טיפולים באי נופש טרופי.
ב-2008 הודיעה בלק, רשת בתי הכלבו הפרטית הגדולה ביותר במדינה, על שותפות עם דייוויס.
ההסדר כלל קו בגדי נשים ואביזרים נלווים שהושק באותה שנה ב-125 חנויות שונות ובאתר האינטרנט, עם תוכניות עתידיות להתרחב לחנויות נוספות.
במסיבת העיתונאים של בלק שבה הוכרז על השקת קו המוצרים הזכירה דייוויס את העובדה שגדלה בדרום קרוליינה כחלק מההשראה שלה לעבוד עם הרשת.
אימצה בת ב-2011 ובן ב-2018. המשפחה מתגוררת בלוס אנג'לס.
דייוויס הייתה אלכוהוליסטית ונגמלה מאלכוהול בגיל 22. סיפרה שהחלה לשתות אלכוהול בגיל צעיר: "אלכוהול שחרר אותי.
הייתי מאוד ביישנית ולא ידעתי איך להיפתח.
שתיתי מאותה סיבה שאהבתי לשחק.
רציתי להרגיש דברים ולבטא את עצמי ולהיות חופשייה.
אני לא מתנהגת כך באופן טבעי." על הגמילה אמרה: "אלכוהול חסר לי.
את לא נגמלת ופתאום הצורך נעלם."
בשנת 2009 ביקרה באפריקה בשל אהבתה הרבה לפילים, שם מצאה גור פילים יתום, והביאה אותו למרכז שיקום לפילים ובכך הצילה אותו.
בשל דאגתה לפילים, דייוויס קיבלה הכרה וזכתה בפרס וילר הניתן לאישי ציבור הדואגים לבעלי חיים.
בעבר הייתה דייוויס פעילה בארגון הצדקה אוקספם.
אולם ב-2009 ויתר הארגון על שירותיה, עקב חוזה פרסום שחתמה דייוויס עם חברת הקוסמטיקה הישראלית "AHAVA".
החברה הישראלית שממוקמת ביהודה ושומרון מוגדרת על ידי אוקספם כ"שטח במחלוקת".
+שנהסרטתפקידהערות1988Doom Asylumג'יין1995תשעה חודשיםשחקנית טניס1998מעושר בחלקו (אנ')ריגס2005הרפתקאות שרקבוי ולבהגירל (אנ')אמא של מקס2006לאלף את אבא (אנ')רבקה דאגלסלהאיר את השכונה (אנ')קלי פינץ'2008סקס והעיר הגדולהשרלוט יורק (אנ')2009טיפול זוגילוסי2010סקס והעיר הגדולה 2שרלוט יורק (אנ')2011ג'ק וג'ילדליילה2012מסע אל האי המסתוריאליזבת' אנדרסון2019חג בחיק הטבע (אנ')קייט קונרדגם מפיקה בפועל2021אשליות מסוכנות (אנ')מארי מריסון2024קאש אאוט (אנ')אמיליה דקר
+שנהסדרהתפקידהערות1990Another Worldפייג'2 פרקים1991ג'נרל הוספיטל (אנ')בטסי צ'ילסון23 פרקיםN.Y.P.D.
מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה בסדרת קומדיה (אנ') (2004)
גם מפיקה בפועל2014מורה רעה (אנ')ג'יני טיילור-קלאפתפקיד ראשי; 13 פרקים2016A Heavenly Christmasאווהסרט טלוויזיה של הולמרק2020מי יעשה איתי ילד?
8 פרקים2021–הווהפשוט ככהשרלוט יורק (אנ')תפקיד ראשי (2 עונות); 21 פרקים
+שנהמחזהתפקידהערות2012The Best Manמייבל קנטוולתיאטרון ג'רלד שוינפלד (אנ') בברודוויי2014חיזור גורלי (אנ')בת' גלאגרתיאטרון היימרקט
קריסטין דה פיזאן (Christine de Pizan; סביבות 1364 - סביבות 1430) הייתה משוררת ונציאנית אשר פעלה בתקופת ימי הביניים המאוחרים.
בכתיבתה יצאה כנגד תפיסות רווחות של מיזוגניה, מגדר ותפקיד הנשים בתרבות של ימי הביניים.
קריסטין פרסמה למעלה מ-300 חיבורים בסוגות השונות, אשר המפורסם בהם הוא ספר עיר הגבירות (1406 בקירוב), אשר יוצא להגנת הנשים ומספר אודות נשים גדולות בהיסטוריה.
אביה תומסו די בנבנוטו דה פיזנו (Tommaso di Benvenuto de Pizzano) למד באוניברסיטת בולוניה (Bologna), היה רופא, אסטרולוג חצר וחבר במועצת הרפובליקה של ונציה.
מספר חודשים לאחר לידתה של קריסטין מונה תומאס לתפקיד בחצרו של מלך צרפת שארל החמישי, שם שימש כאסטרולוג, אלכימאי ורופא.
בדצמבר 1367 הצטרפה המשפחה לאב, ועד שנת 1380, לאחר מותו של שארל ה-5, חייתה כריסטין בסמוך לארמון סן פול (Hotel de Saint Paul).
בחצר המלך יכלה קריסטין הצעירה לקבל חינוך שלא היה זמין לרוב המוחלט של האוכלוסייה, ובטח שלא לנשים בתקופה.
היא התעניינה בשפות ובכתבי יד של יוון ורומא שהחלו להיות פופולרים באותה עת עם תחילת הרנסאנס.
בנוסף, אפשרה סביבת נעוריה של קריסטין קשרים אישיים עם בני המלוכה, ביניהם יורש העצר הנסיך שארל, אחיו לואי דוכס אורליאן (Orleans) לעתיד, מרי (Marie) בת הדוכס מברי אשר הפכה לחברתה הקרובה לשארית חייה ואף ז'אן ללא חת (Jean sans Peur) בנו של פיליפ האמיץ דוכס בורגונדיה.
אלה הפכו בהמשך חייה לפטרונים קרובים של קריסטין.
קריסטין נישאה בשנת 1380, בגיל 15, לאטיין דה קאסטל (Etienne de Castle), בן 24 משכיל בן למשפחה אצילה, אשר זמן קצר לאחר נישואיהם מונה לנוטריון ומזכיר המלך.
קריסטין כתבה כי מקרב הגברים הרבים שביקשו לשאתה, עלה לאטיין בהשכלתו ובמסירותו ללימודים על כולם.
הם הביאו לעולם שלושה ילדים: מרי (Marie), ז'אן (Jean) ובן שנפטר בגיל צעיר.
מתוך כתביה של קריסטין ניתן לעמוד על הזוגיות המאושרת ומלאה האהבה שחוו.
בשנת 1390, כשהיא בת 24, הצטרף אטיין למסע שליחות מטעם המלך, ונפטר ממחלה במהלכו.
לאחר מותו הייתה צריכה קריסטין לתמוך כלכלית באמה, אחייניתה ובשני ילדיה.
תקופת האלמנות של קריסטין אופיינה ב-14 השנים הראשונות בקשיים כלכליים עמוקים.
לא היו לה הכנסות משל עצמה והיא ניסתה לקבל בירושה חלק מהרכוש של בעלה, אולם נאלצה להילחם בחוקים אשר הקשו עליה לקבל כסף זה.
לצד אלה, היא נדרשה לטפל בשלושת ילדיה ובבני החסות של אביה (אמה ואחייניתה).
קריסטין החלה לעבוד בהעתקה עבור הלשכה המלכותית, עבודה אשר אפשרה לה יציבות כלכלית מסוימת.
רק לאחר סיום המאבקים המשפטיים, שבה קריסטין "לחיים שבאופן טבעי נעמו [לה] יותר, כלומר לחיי הבדידות והשלווה".
בשנת 1393 החלה לכתוב בלדות אהבה, אשר משכו את תשומת הלב של פטרונים עשירים בחצר, אשר נמשכו לרעיון החדיש והמוזר של אישה הכותבת שירה.
החל משנת 1404 חזרה קריסטין לעסוק בכתיבה בנושא הגנה על נשים, והייתה זו התקופה בה הצליחה להעמיק בלימודיה העצמאיים, דרך קריאה מכוונת של כתבים אשר עמדו לרשותה.
בשנה זאת החלה התקופה הפורה ביותר בחייה, אשר נמשכה עד לשנת 1412, במהלכה כתבה כשלוש מאות בלדות ועוד שירים קצרים רבים.
לאחר התאלמנותה בגיל צעיר לא נישאה בשנית והעבירה רבות משנותיה, עד למותה, במנזר בפואסי (Poissy).
קריסטין רכשה את השכלתה הראשונית בבית, מאת אביה, וככל הנראה זכתה להשכלה רחבה למדי.
אמה לא תמכה בכך, והעדיפה להעניק לביתה חינוך מסורתי המבוסס על תרגול מלאכות הבית השונות, בפרט טווייה.
בכתביה, מבכה קריסטין על כך שלא יכלה להקדיש זמן רב יותר ללימוד עם אביה, בגלל חובותיה כאישה.
אף לאחר נישואיה המשיכה ללמוד מבעלה המשכיל, אשר לימד אותה רישום נוטריוני ואפשר שגם רישומים משפטיים שונים, דבר הניכר בסגנון כתיבתה.
את עיקר ההשכלה שלה רכשה באופן עצמאי, לאחר סיום הסוגיות המשפטיות בהן נתקלה לאחר מות בעלה.
היא קראה ספרים מתורגמים לצרפתית וללטינית בתחומי ההיסטוריה, הפילוסופיה, הגאוגרפיה, המוסר והתאולוגיה אך נמנעה מתחומי המדע.
לפי עדותה, החלה מעיון בספרי היסטוריה, ובפרט "ההיסטוריה העתיקה עד יוליוס קיסר (L`Histoire ancienne jusqu`a Ceaser), ו"דדוקציות המדעים" (deductions des sciences) – ככל הנראה הכוונה לחיבורים פילוסופיים ותאולוגיים מאת בואתיוס, אוגוסטינוס, הרונימוס, גרגוריוס וברנאר מקלירוו, קסיודורוס והוגו מסן ויקטור.
כמו כן, קראה מכתביהם של ורגיליוס, הוראציוס, אובידיוס ודאנטה.
סביר שלא הייתה לה גישה אל כתביהם המלאים של כלל ההוגים, כי אם לקטעים נבחרים אשר תורגמו ללטינית והיו נגישים בספריות של אביה ובעלה, בספריות המלכותיות אליהן הייתה לה גישה ובסדנאות כתבי היד בהן עבדה.
אל הספריות האוניברסיטאיות, העשירות ביותר באותה התקופה, לא הייתה לה גישה בגלל היותה אישה.
קריסטין תמכה ברעיון ההשכלה לנשים, והציגה טיעון ייחודי כי לא רק שנשים יכולות ללמוד ולהבין כגברים, אלא כי לאחר שירכשו השכלה יוכלו לבצע כל תפקיד אותו מבצעים הגברים ואף טוב מהם.
קריסטין נחשבת לסופרת המקצועית היחידה בימי הביניים, אשר התפרנסה מכתיבה ונחשבה לאשת מקצוע בתחומה.
היא החלה את הקריירה שלה בכתיבת שירה, בה תיארה את שנות נישואיה המעטות והמאושרות והתאבלה על מות בעלה.
יצירותיה הראשונות זכו לפופולריות מסוימת, אך כנראה בעיקר משום שנכתבו על ידי אישה.
בשנת 1397 כבר ביססה את מעמדה כמשוררת.
מעמדה הייחודי של קריסטין בשדה הספרות לא הותיר אותה בודדה.
היא עמדה בקשר עם משוררים והוגי-דעות בתקופתה, ואף הוזמנה להיות הסופרת בחצרות הנרי ה-4 מלך אנגליה וג'ן גאלאצו ויסקונטי (Gian Galeazzo Visconti).
היא סירבה להצעות אלה, אך קיבלה את בקשתו של פיליפ דוכס בוגורנדיה, לכתוב את הביוגרפיה של אחיו, המלך שרל ה-5. היא סיימה את חלקה הראשון של יצירה זו יום לאחר מותו הפתאומי של פיליפ, והמשיכה וכתבה אותה עד תומה.
סגנונה של קריסטין החל מכתיבת שירה, אך התפתח לסוגות ספרותיות מרובות, בין ספרות דידקטית ועד הרומנים ואוספי השירה שהיו חלק מתקופת השיא של כתיבתה ו"סגנונה הטבעי".
היא המשיכה בכתיבת ספרי הדרכה, ספרות מוסר, ספרי היסטוריה ותורה מדינית, וכן הגיגים פילוסופיים.
אמצעים ספרותיים בולטים בהם השתמשה היו חיזיון אלגורי בעל תכנים מוסריים, אמצעים דידקטיים ומשפטיים, הכנסת הסיפור במסגרת סיפורים היסטוריים קצרים ויצירת זיקה בין חיבורה ובין סמכות גבוהה אחרת.
בכל אלה, שילבה היבטים אוטוביוגרפיים, מהם נלמדו מרבית הפרטים אודות חייה.
סגנון זה היה נדיר מאוד, בוודאי עבור נשים, בראשית המאה ה-15.
כתב היד הראשון של קריסטין, המכיל את רוב שיריה, נוצר בשנים 1402-1393. באופן חריג לסופרים ומשוררים אחרים, היא הייתה מעורבת עמוקות בהפקת כתבי היד שלה, ומעבר להיותה המחברת שלהם, גם הייתה למוציאה לאור.
היא מימנה בעצמה את חומרי הגלם והעסקת בעלי המלאכה, קבעה את העיצוב הסופי ואף העתיקה בעצמה חלקים ניכרים מכתבי היד שלה.
עובדה זו הופכת את ההתייחסות לכתבי היד שהודפסו במהלך חייה, על האיורים והעיצוב הכולל, כאל יצירה שלמה שלה.
קריסטין אף העסיקה מאיירת, דבר נדיר ביותר בתקופתה, אשר כפי שטענה, היטיבה לצייר יותר מכל הגברים ובהתאם, היה שכרה גבוה משכרם.
קריסטין מפורסמת כאישה הראשונה אשר יצאה להגנתן של נשים בכתיבתה ובביקורת על כתיבתם של אחרים במסגרת "הספרות בעד הנשים".
היא מביעה בכתיבתה את אופן הקריאה הנשי של הטקסטים, גישה מגדרית אשר ליוותה את קריירת הכתיבה שלה עד סופה.
בספרה המפורסם ביותר, "עיר הגבירות", מאמצת קריסטין את סוגת החיזיון האלגורי בעל תכנים מוסריים, אליו היא שוזרת סיפורים על נשים מפורסמות מהעבר.
בעבר, היה נהוג לבקר את הספר, בטענה כי הוא מבוסס באופן מלא על חיבורו של ג'ובאני בוקצ'יו "אודות הנשים המפורסמות", אך כיום מצביעים המחקרים על מקורות נוספים אשר שימשו אותה בחיבור זה, לצד דרכה המתוחכמת לשימוש בטקסט של בוקצ'יו.
במסגרת אחד הדיונים הספרותיים המפורסמים בצרפת, יצאה קריסטין כנגד הנטען בספר "רומן הוורד" אשר נכתב כ-200 שנים לפני לידתה על ידי גיום דה לוריס וז'אן דה –מן (Meun).
הספר עיצב את האהבה החצרנית בקרב האריסטוקרטיה בסוף ימי הביניים, והיה מרכזי בפולמוס אודות תפיסות האהבה בהן צריך להחזיק האציל.
קריסטין יצאה להגן על הכבוד הנשי אל מול ז'אן דה-מן, אשר טען כי כל שעל נשים לעשות על מנת להיחשב מכובדות הוא לנהוג בצניעות.
היא מבקרת, בין היתר, את דה מן בשימושו בשפה בוטה, בתפיסתו הארוטית אשר "ספוגה-ומסופגת אנוכיות של גברים", ומסבירה כי העלבונות הניתכים בנשים, מקורם באנוכיות זו.
יריביה הפגינו כלפיה זלזול, עד שהצטרף ז'אן ז'רסון (Jean Gerson) לתמוך בה, דבר אשר חיזק את מעמדה בקרב האינטלקטואלים בפריז.
מאוחר יותר, בחיבורה 'האיגרת לאל האהבה' (Epistre au Dieu d`Amours), שוטחת קריסטין את תלונותיהן של נשים על כל העלבונות להם הן זוכות מצד הגברים: "כל רע לא יצמח ממעשיהן – אף לא מתעלולי הגרועות שבהן.
וגם אם תמצא אחת – הן לא על-פיה ייחרץ משפט ויקבע הכלל!".
בתקופת הורותה, כתבה ספר הדרכה עבור בנה, אשר ייחודו היה באיורים הקטנים אשר התלוו לכל חלק ביצירה.
ספר זה כונה במחקר "אלבום שירי", ואכן עיסוק מרכזי בו נעשה במסגרת הקשר שבין הטקסט והתמונה.
ניתן להבחין בקלות כי הספר מיועד עבור קוראים צעירים יחסית, ותוספת התמונות מבקשת להשאיר את הקוראים סקרנים ולהחדיר את המסרים של הספר ברבדים נוספים.
בכך, יצרה קריסטין תפיסה פדגוגית שלא הייתה קיימת טרם זמנה, עבור ספרות ההדרכה לנערים.
קריסטין עסקה גם בהגות מדינית, במסגרתה חיברה את "הגוף המדיני" (Corps de Policie) אשר דן במעמדות החברתיים השונים וחובותיהם במסגרת הגוף המדיני.
על אף תחומי כתיבתה העיקריים ודעותיה, אין היא מזכירה בספר זה נשים כלל.
היא עושה זאת במסגרת חיבור נפרד בשם "אוצר עיר הגבירות" (Le Tresor de la Cite des Dames), אותו היא מקדישה לדיון על אודות חובותיהן של נשים מהמעמדות השונים.
בחיבור זה היא מרחיבה על אודות דרכי ההתנהגות הרצויות עבור עלמות, נשים נשואות ואלמנות.
היבט נוסף של מעורבות בענייני המדינה, בא לידי ביטוי בשירי התהילה שכתבה לאנשי-החצר בצרפת, וכן קריאתה למלכה איזבלה מבוואריה לכרות ברית שלום.
בנוסף, פרסמה קטעי קינה על מלחמת האזרחים בצרפת, ובערוב ימיה, לאחר פרישתה רבת השנים, כתבה שיר הלל לז'אן ד'ארק, אשר היה היחיד שחובר לכבודה עוד בימי חייה.
ספר המעשים והמנהגים הטובים של המלך החכם שרל ה-5 (1404)
אוצר עיר הגבירות (שלוש המידות הטובות) (1404/1407)
ספר החיזיון (1405) / תורגם מצרפתית בידי שולמית שחר.
על רעות ומלחמות אזרחים (1410)
"ספר בודי פוליטיק" / המדיני (Corps de Policie)
קריסטינה ג'יימי דבארג' היא זמרת, כותבת שירים, רקדנית ושחקנית אמריקאית.
היא הופיעה לראשונה בגרסה האמריקאית של "בית ספר למוסיקה", הספין אוף של "אמריקן איידול", "אמריקן ג'וניורס".
בשנת 2009, דבארג' חתמה על חוזה עם איילנדס רקורדס, והוציאה את אלבומה הראשון "Exposed", ביולי של אותה השנה.
הסינגל הראשון, "גודיביי", הפציע במצעדים הגדולים ביותר ברחבי העולם.
דבארג' הוציאה את אלבומה השני, "Young & Restless" ב-3 במאי 2013.
דבארג' היא בתו של ג'יימס דבארג'.
קריסטינה התחילה לשיר בגיל 3, אבל לא לקחה את הקריירה ברצינות עד לגיל 12. בגיל 12, אביה, ג'יימס, לקחה אותה לאולפן הקלטות, והם עבדו עד השעות המוקדמות של הבוקר על דואט, שגרם לאביה להבין שהיא רצינית.
דבארג' היא מעורבבת בכך שאביה הוא חצי אפרו-אמריקאי וחצי קנדי, ואמא שלה היא מקסיקנית, איטלקייה, אירית ונורווגית.
בקיץ 2003 היא השתתפה בספין אוף של "אמריקן איידול", "אמריקן ג'וניור", שמפורסם בישראל בתור "בית ספר למוסיקה".
דבארג' הוציאה את אלבום הבכורה שלה בשנת 2009 תחת "איילנד דאף ג'אם", בשיתוף פעולה עם המפיק הבכיר זוכה הגראמי, בייביפייס.
אלבום הבכורה שלה הצליח בהתחלה, עם הסינגל המוצלח והמפורסם שלה, "Goodbye", אך שאר סינגליה נכשלו, כמו "Sabotage" ו-"Future Love" שהוציאה עם פיטבול.
אלבומה הראשון מכיל שירי אהבה בשילוב של הפקת R&B, ונחשבו לאוהבי המבקרים לקיץ 2009.
לאחר שהאלבום הראשון שלה כשל, קריסטינה לא הוציאה שירים עד לשנת 2012. אם כי, עבדה על אלבום שני עבור חברת התקליטים שלה שהיה צפוי להשתחרר ב-2011, אך בוטל על ידי חברת התקליטים.
לבסוף, לאחר שנה הוציאה את הסינגל "Cry Wolf" ב-27 בספטמבר 2012, לאחר שחשבון הטוויטר שלה נפרץ והקליפ הודלף.
דבארג' חתמה על חוזה עם מנהטן רקורדס, אולפן הקלטות בינלאומי הממוקם ביפן בפברואר 2013. ב-3 באפריל 2013 הוציאה את הסינגל השני שלה, "Ignite" תחת אלבומה השני, והיה לסינגל הראשון שיצא תחת חברת ההקלטות, כאשר "Cry Wolf" שוחרר בצורה עצמאית.
דבארג' הצהירה באותו יום כי אלבומה השני, "Young And Restless" ישוחרר ב-5 במאי 2013. ב-28 במאי 2013 שוחרר הסינגל השלישי מאלבומה השני, "Higher" שהכיל את גרסת האלבום וגרסת DJ.
שבוע קודם, ב-21 במאי 2013 הוציאה את הסינגל "Remix My Love" בשיתוף עם קילין וולאס, מפיק מוזיקלי אמריקאי.
ב-2014 ביטלה דבארג' את החוזה שלה עם אולפני מנהטן שביפן וחתמה על חוזה עם המפיק המוזיקלי, אודניס שפפויפיר.
בסוף שנת 2014 החלה דבארג' לעבוד על אלבום שלישי.
עד ל-2014, דבארג' הייתה מפיקה שירי Teen Pop משולב R&B, כאשר היא התחילה לעבוד על אלבומה השלישי היא התחילה לעבוד על שירים שיותר נוגעים בז'אנר ה-Soul-R&B ו-Hip-Hop (אורבני).
היא התחילה לעבוד על האלבום השלישי שלה במרץ 2014.
ב-1 בינואר 2015 הכריזה דבארג' על סדרת השירים "New Music Monday", כאשר במהלך 9 שבועות היא שחררה 9 שירים חדשים (מקוריים ולא מקוריים) כל יום שני דרך ערוץ היוטיוב שלה, חלקם סינגלים מהאלבום החדש שלה.
בשנת 2014 שיחקה בסרט המוזיקלי "ריקוד מגניב", שביים וכתב ניק קאנון, לצידם של טיפאני האדיש וקווין הארט.
+ סרטים שנה סרט תפקיד הערות 2012Christmas in Comptonלולה2014ריקוד מגניבאנסטסיה
קריסטין צ'נוות' היא שחקנית, מדבבת וזמרת אמריקאית.
זכתה בפרס טוני לשנת 1999 על משחקה במחזמר "You're a Good Man, Charlie Brown" בברודוויי והייתה מועמדת לטוני נוסף, על תפקידה כ"גלינדה", המכשפה הטובה מהצפון, במחזמר "מרשעת", ב-2003. בנוסף, שיחקה במספר סדרות טלוויזיה, כגון "הבית הלבן".
על תפקידה בסדרה "החיים על פי נד" זכתה צ'נוות' ב-2009 בפרס אמי לשחקנית משנה.
נולדה ב-24 ביולי 1968, בברוקן ארו שבאוקלהומה, בשם "Kristi Dawn Chenoweth".
בצעירותה שרה גוספל ולמדה אופרה ולאחר מכן החלה לשחק במחזות זמר.
ב-1997 שיחקה בהצגת הבכורה שלה בברודוויי - Steel Pier .
ב-2001 עלתה לשידור סדרת טלוויזיה של קריסטין הנושאת את שמה הפרטי.
התארחה בסדרות רבות, בהן רחוב סומסום ו-Glee, שהביא למועמדותה לפרס אמי בשנים 2010 ו-2011.
כמו כן הופיעה בסרטי טלוויזיה.
ב-2012 כיכבה בסדרה "ביצ'יות מבית טוב" .
דיבבה דמויות בסרטי הילדים: ריו 2 (גבי), וסרטי פיות דיסני: "טינקרבל", "טינקרבל והאוצר האבוד" ו"טינקרבל והסוד הקסום" (רוזטה).
במרץ 2025, חתמה עם סוכנות UTA לייצוג בכל התחומים.
צ'נוות מפיקה ומככבת במחזמר "The Queen of Versailles", שצפוי לעלות בברודוויי בעונת 2025–2026.
שנה שם התוכנית תפקיד הערות 1999 Annie לילי סט.
מדריכה במוזיאון דיבוב, פרק אחד 2003–2006 רחוב סומסום גברת נודל 2 פרקים 2004–2006 הבית הלבן אנאבת' סקוט 34 פרקים 2005 Great Performances קונגונד פרק אחד 2007 בטי דיאן רובוט צ'יקן אמא/נסיכה דיבוב, פרק אחד 2007–2009 החיים על פי נד אוליב סנוק 22 פרקים 2009 12 Men of Christmas אי.
מילדרד לייטון תפקיד ראשי, 6 פרקים
קריסטין הרמל היא סופרת אמריקאית יהודייה.
נולדה בניוטון, מסצ'וסטס, פרוור של בוסטון.
עבודת הכתיבה הראשונה שלה הייתה בגיל 16 ככתבת ספורט עבור העיתון "סיינט פיטרסברג טיימס" וכתב העת "AllSports" של טמפה, תוך כדי לימודיה בתיכון Northeast בסיינט פיטרסברג, פלורידה.
הרמל היא בוגרת אוניברסיטת פלורידה וכתבה במשך יותר מעשור עבור כתב העת פיפל.
כתבותיה התפרסמו בעשרות כתבי עת שונים.
הרמל התגוררה בפריז, לוס אנג'לס, ניו יורק, בוסטון ומיאמי, וגרה כעת באורלנדו, פלורידה, עם בעלה ג'ייסון.
הרמל כתבה ספרים שתורגמו לשפות רבות ברחבי העולם:
2019: הדירה ברחוב אָמֶלי, מאנגלית: ניצה פלד
סודות בית השמפניה, 2019, מאנגלית: ניצה פלד 2020, מודן, הוצאת הכורסא
יער הכוכבים הנמוגים, מאנגלית: ניצה פלד, הוצאת הכורסא, 2021
2022: ספר השמות האבודים (הוצאת הכורסא) The book of lost names
הבת הסודית, מאנגלית: ניצה פלד, הוצאת הכורסא, 2024
איך לתפוס כוכב, מאנגלית: ניצה פלד, הוצאת הכורסא, 2024
קריסטין הוסונג היא אתלטית גרמניה, אלופת אירופה (ברלין 2018) בהטלת כידון.
אביה אודו משמש כמאמנה האישי ואחותה הגדולה מישל הייתה אלופת גרמניה לנוער בקרב שבע.
היא החלה להתאמן באתלטיקה בגיל חמש בעקבות אחותה.
ב-2009 סיימה שלישית בהטלת כידון באליפות גרמניה באתלטיקה ובשנים 2010 ו-2011 זכתה במקום הראשון.
היא ייצגה את גרמניה באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010) וסיימה רביעית.
באליפות העולם לנוער ב-2011 זכתה במדליית זהב בתוצאה של 59.74 מטר.
באליפות העולם עד גיל 19 ב-2012 סיימה שביעית ובאליפות אירופה עד גיל 19 ב-2013 זכתה במדליית כסף בתוצאה של 57.90 מטר.
ב-2014 זכתה באליפות גרמניה עד גיל 22 בשיא אישי של 60.26 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה 2014 סיימה במקום השביעי בתוצאה של 59.29 מטר.
היא זכתה במדליית זהב באליפות אירופה עד גיל 22 בתוצאה של 65.60 מטר, שיא גרמניה לגיל זה.
באליפות העולם באתלטיקה 2015 סיימה במקום השישי בתוצאה של 62.98 מטר.
ביוני 2016 קבעה שיא אישי של 66.41 מטר בתחרות בקאסל, באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו סיימה במקום ה-12 בתוצאה של 57.70 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2017 קבעה במוקדמות תוצאה של 60.86 מטר, סיימה במקום ה-17 ולא העפילה לגמר.
באליפות אירופה שנערכה בברלין באוגוסט 2018 זכתה הוסונג במדליית זהב בהטלת כידון כבר בהטלה הראשונה שלה כשקבעה שיא אליפות חדש ושיא אישי חדש של 67.90 מטר, לפני ניקולה אוגרודניקובה מצ'כיה (61.85 מטר) וליווטה יאסיונטה מליטא (61.59 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה 2019 סיימה רביעית בתוצאה של 65.21 מטר.
באולימפיאדת טוקיו (2020) סיימה במקום התשיעי.
באליפות אירופה באתלטיקה 2024 סיימה רביעית בתוצאה של 61.92 מטר.
הוסונג לומדת ביולוגיה וספורט באוניברסיטת חבל הסאר.
הרלינה קריסטין נטליה חאכים (Herlina Christine Natalia Hakim; נולדה ב-25 בדצמבר 1956), הידועה גם בשם קריסטין חאכים, היא, שחקנית, מפיקת סרטים, ופעילה חברתית אינדונזית.
היא כיכבה בעשרות סרטים, וזכתה בפרסים מפסטיבלים באינדונזיה וכלל-אסייתיים, וכן בפרס על מפעל חיים מפסטיבל הסרטים הבינלאומי סינמנילה.
היא גם שימשה כחברת מושבעים בפסטיבל קאן.
בתור מפיקה, היא מייצרת סרטים דוקומנטריים בנושאים החברתיים שהיא מקדמת, ואף הייתה שגרירת רצון טוב של אונסק"ו, בדגש על חינוך.
חאקים נולדה בקואלה טונגקול, אשר בג'מבי, ב-25 בדצמבר 1956, וגדלה ביוגיאקרטה.
היא ממוצא אתני מעורב, עם משפחה מפדאנג, אצ'ה, בנטן, , , והמזרח התיכון, מה שגרם לה בלבול לגבי הזהות שלה בתור מתבגרת למרות היות משפחתה מוסלמים אדוקים, הוריה קראו לה קריסטין נטליה כי היא נולדה ביום חג המולד.
חאכים קיוותה להיות אדריכלית או פסיכולוגית, אך כאשר הבמאי טגו קאריה ראה צילומי דוגמנות שלה במגזין, הוא ליהק אותה בסרטו Cinta Pertama, ב-1973. חאכים היססה תחילה, כי לא היה בכוונתה לפתח קריירה במשחק או בדוגמנות, אך השתכנעה לבסוף.
כשהיא זכתה בפרס צ'יטרה (פרס הפסטיבל האינדונזי לקולנוע) לשחקנית הטובה ביותר, היא שוכנעה להמשיך לשחק.
קאריה סיפר לה מאוחר יותר שהמפיק לא רצה ללהק אותה לסרט בטענה שהיא "רזה ושטוחה מידי", אך קאריה נלחם עליה, והשיב לו, "האם אנחנו מוכרים סרט או שדיים?"
כשצילמה את סרטה השלישי, Sesuatu yang Indah (משהו יפה), בבימויו של וים אומבו, היא גילתה שבסרטיה הקודמים דיבבו את קולה, כי החשיבו אותו לעמוק מידי.
מסרט זה והלאה חאכים הופיעה בקולה האמיתי.
חאקים הייתה המגישה של 14 סרטים אינדונזים פסטיבל הבינלאומי על Nantes Three Continents Festival, בנובמבר 1983; היא עצמה שיחקה בחצי מהם.
שנתיים מאוחר יותר היא הייתה למשקיפה בפסטיבל קאן, וקשרה קשרי עבודה עם פייר ריזיאן, אשר מאוחר יותר סייע לה להביא את סרטיה לפסטיבל.
אחד הסרטים שהוצגו בפסטיבל קאן היה "Tjoet Nja' Dhien" ב-1988, בו שיחקה את מפקדת הגרילה האצ'נית צ'וט ניאק דהיין.
הסרט זכה בפרס הסרט הבינלאומי הטוב ביותר של 1989.
ב-2003, חאכים עבדה עם רשת RCTI וערוץ Metro TV על תוכנית הטלוויזיה Untukmu Guru (בשבילך, מורה).
חמש שנים אחר כך, חאכים נבחרה כשגרירת רצון טוב של אונסק"ו עבור אינדונזיה, ותפקיד זה היא קידמה מיזמי חינוך וקראה לרפורמות בחינוך באינדונזיה, וגם קידמה תוכניות סיוע לאסונות טבע בדרום-מזרח אסיה.
ב-2010 חאכים השתתפה בסרט ההוליוודי הראשון שלה, ושיחקה מוכרת צמחי מרפא בלינזית בסרט לאכול, להתפלל, לאהוב לצד ג'וליה רוברטס.
באותה שנה, חאכים קיבלה פרס FIAPF עבור "הישגים יוצאי דופן" בקולנוע.
חאכים גם יוצרת סרטים דוקומנטריים.
אחד מסרטיה עוסק באתרי המורשת העולמיים של אונסק"ו באינדונזיה, ובשנת 2011 היא הפיקה סרט תיעודי על אוטיזם כדי "לחנך את הציבור", שיצא בתיאום עם יום המודעות העולמי לאוטיזם.
בתחילת שנות ה-2000, חאכים החלה בפעילות חברתית, עם דגש על חינוך.
אחרי רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי ב-2004, היא יצאה למספר ביקורים הומניטריים באצ'ה.
היא גם הקימה את קרן קריסטין חאכים, לקידום החינוך הציבורי בנושא אוטיזם.
היא מבקשת מהממשלה לפעול כדי למגר תפיסות מוטעות לגבי אוטיזם, וטוענת שהסירוב לקבל ילדים אוטיסטים כתלמידים בבתי ספר ציבוריים באינדונזיה זו "הפרת זכויות אדם".
הקרן מעניקה מלגות לימודים ומענקים לבמאים צעירים, ופועלת למען תנאי עבודה ושכר של מורים, וכן הגדלת מספרם במערכת החינוך.
בשנת 2000, נישאה חאכים למפיק ושחקן ההולנדי ירואן לזר.
הם חיים בצ'יבובור, במזרח ג'קרטה, יחד עם אמה של חאכים ובתה המאומצת, שינה.
האקים נקראת "גבירת הקולנוע האינדונזי" וכן "השחקנית המובילה של אינדונזיה".
על פי טיים מגזין, היא "גיבורה אסייתית", והיא זכתה בפרס מפעל חיים מטעם פסטיבל הסרטים הבינלאומי Cinemanila.
סרטה "חולות לוחשים" זכה ב-2001 בפרס חבר השופטים בפסטיבל הקולנוע של סיאטל.
האחרונים מבינינו (2023) - בפרק: "Left Behind"
קריסטין קספרסן (בשוודית: Kristin Kaspersen; נולדה ב-30 בספטמבר 1969) היא מנחת טלוויזיה שוודית.
קספרסן נולדה באוסלו לאם שוודית, הזמרת והשחקנית ליל-באבס ואב נורווגי, היא גדלה בסטוקהולם עם אמה וביקרה לעיתים קרובות בנורווגיה את אביה, בגיל אחת עשרה הופיעה במחזה בילבי ולאחר מכן שיחקה במספר מחזות זמר נוספים, לאחר סיום לימודיה בתיכון היא עבדה בין היתר כמלצרית, ברמנית ודיילת.
בתחילת שנות התשעים היא החלה לשמש תקופה כמגישת מזג האוויר בערוץ TV3 הנורווגי, היא הנחתה תקופה את תוכנית הבידור "Söndagsöppet" שמסגרתה ראיינה ידוענים כמו טום ג'ונס.
ב-1995 ארגנה אירוע של ארגון "The Non-Violence Project" העוסק במניעת אלימות בקרב צעירים.
ב-2002 הנחתה את תחרות המלודיפסטיבלן ובאותה שנה מסרה את תוצאות הניקוד השוודי באירוויזיון.
מ-2003 ועד 2004 הנחתה את הגרסה השוודית של המבצר.
מ-2007 היא נמנית מבין מגישות התוכנית "Nyhetsmorgon", תוכנית הבוקר הגדולה בשוודיה.
ב-2010 היא הגישה סיקור עבור ערוץ TV4 לחתונתה של ויקטוריה, נסיכת שוודיה.
בנוסף לטלוויזיה היא משמשת ככתבת קבועה במגזין סגנון החיים "חיי משפחה" (Family Living).
קריסטינה סדרבאום (בשוודית: Beata Margareta Kristina Söderbaum; 5 בספטמבר 1912 – 12 בפברואר 2001) הייתה שחקנית קולנוע, מפיקה וצלמת גרמנייה ילידת שוודיה אשר פעלה בעיקר בגרמניה.
היא ידועה בעיקר בשל תפקידיה בסרטים בתקופת השלטון הנאצי.
סדרבאום נולדה בשנת 1912 בסטוקהולם, שוודיה.
אביה היה פרופסור לכימיה, מזכיר האקדמיה השוודית למדעים וועדת פרס נובל.
בצעירותה למדה בבתי ספר ופנימיות בסטוקהולם, פריס ושווייץ.
הוריה נפטרו בסמיכות זמנים, ובשנת 1934 היא עברה להתגורר אצל קרובי משפחה בברלין, שם למדה היסטוריה של האמנות, משחק בתיאטרון וגרמנית.
החל משנת 1935 החלה סדרבאום להופיע בסרטים בבימויו של פייט הרלן ובשנת 1939 נישאה לו.
הזוג יצר ביחד עשרה סרטים עד לשנת 1945 ונולדו להם שני בנים.
פרופסור אנטייה אשייד (Antje Ascheid) מהמרכז ללימודי נשים באוניברסיטת ג'ורג'יה טוענת כי סדרבאום מזוהה בדרך כלל כדמות המייצגת ביותר של אידיאל האישה הנאצית.
שיערה בגוון הבלונד הטבעי ופני הבובה שלה היו דוגמה מושלמת של מודל האישה הארית על פי התפיסה הנאצית.
בסרטיה גילמה תמיד את דמותה של האישה הארית והייתה מזוהה כדמות זו לקהל הצופים בגרמניה.
יופייה הטבעי וגילה הצעיר סימלו את אידיאל הבריאות והטוהר הגזעי של הנשיות המושלמת על פי המודל הנאצי.
בשל הופעתה החיצונית ותפקידיה בסרטים בעלי הגוון התעמולתי הייתה סדרבאום פופולרית הן בקרב הציבור והן בקרב ראשי המשטר.
סדרבאום גילתה הזדהות עם תפקידיה והרעיונות של המשטר ולכן הייתה מועדפת על פניה של השחקנית בת ארצה צארה ליאנדר שחזרה לשוודיה בשנת 1943.
סדרבאום נפטרה בשנת 2001 בגרמניה.
סדרבאום לוהקה בדרך כלל לתפקיד הנשי הראשי במלודרמות תקופתיות או על רקע אירועים היסטוריים בחיי העם הגרמני.
בסרט "קולברג", המתבסס על קרב היסטורי אמיתי שבו ניצחו כוחות גרמניים את צבאו של נפוליון, היא מגלמת את דמותה של איכרה פשוטה המשתתפת במרי נגד הצבא הכובש את אדמתה, ונותרת כשורדת היחידה ממשפחתה.
בנוכחותה הקולנועית ככוכבת נשית בגרמניה הנאצית הייתה לסדרבאום רק מתחרה אחת, בת ארצה צארה ליאנדר.
לאחר המלחמה הודרה סדרבאום מן הבמות ולעיתים אף גורשה מהן בבושת פנים.
בהזדמנויות רבות הביעה חרטה על שבחרה להזדהות עם המשטר הנאצי ושגתה בבחירתה להופיע בסרטים עם מסר אנטישמי.
בשנת 1950, לאחר שבעלה הורשה לשוב ולביים, חזרה סדרבאום להופיע בתפקידים ראשיים בסרטיו והשתתפה במספר סרטים בבימויו לאורך שנות החמישים.
לאחר מותו של בעלה בשנת 1964 שינתה סדרבאום את עיסוקיה והפכה לצלמת אופנה במינכן.
היא לוהקה שוב לתפקיד קולנועי בשנת 1974. בשנת 1983 פרסמה את ספר זיכרונותיה "דבר לא נשאר לעד" (Nichts bleibt immer so), ובשנים הבאות שקעה באנונימיות אף על פי שגילמה מספר תפקידים קטנים בשלוש סדרות טלוויזיה.
הסרט האחרון שבו לקחה חלק היה בשנת 1994, המותחן "רכבת לילה לוונציה", עם השחקן יו גרנט.
בסך הכול השתתפה ב-25 סרטים במשך כמעט 60 שנה.
קריסטין פטי היא גנטיקאית צרפתייה.
פרופסורית בקולז' דה פראנס ובמכון פסטר.
פטי ידועה בעיקר בזכות תרומתה לגילוי המנגנון המולקולרי והניורוני של לקויות השמיעה המולדות.
פטי למדה רפואה באוניברסיטת פייר ומארי קירי בשנים 1967–1973 וקיבלה תואר MD.
ב-1973 למדה במקביל לתואר שני בגנטיקה וביוכימיה באוניברסיטת פריז X.
ב-1974 סיימה PhD ברפואה באוניברסיטת פריז V, ב-1974. דוקטורט נוסף, בביוכימיה, מאוניברסיטת דני דידרו ב-1982. במקביל ללימודים עבדה כחוקרת במכון פסטר.
פוסט-דוקטורט התחילה ב-1982 במכון בזל לאימונולגיה .
והמשיכה בשנים 1983–1984 במכון לביולוגיה מולקולרית של CNRS בג'יף-סור-איבט .
משנת 1993 היא מועסקת במכון פסטר.
בשנים 1993–1996 שימשה כמנהלת המעבדה לגנטיקה מולקולרית במכון.
בהמשך ניהלה את המעבדה לגנום של היונקים.
בשנים 1998–2001 שימשה כראש המחלקה לביוטכנולוגיה.
ב-2006 מונתה לראש המחלקה למדעי העצב.
במקביל לעבודתה במכון פסטר, מונתה ב-2002 לפרופסור בקתדרה לגנטיקה ופיזיולגיה של התא בקולז' דה פראנס.
תחומי מחקרה של פטי הם גנטיקה של האדם, נוירוביולוגיה של החושים ופיזיולוגיה תאית ומולקולרית.
בתחילת דרכה חקרה את המנגנונים המולקולריים הגורמים לאינוורסיה של כרומוזומי המין בבני אדם.
בהמשך עברה לחקר הגנטיקה של הליקויים בחושים ובעיקר בליקויי השמיעה.
השבלול, שהוא בעצם איבר החישה השמיעתי, חמק בעבר מניתוח מולקולרי בשיטות קונבנציונליות.
באמצעות שיטת המחקר הגנטית שפותחה על ידי פטי ניתן היה ללמוד את צורת התפתחות השבלול ובאופן ספציפי את "תאי השיער" ההופכים את התנודות המכניות לאותות עצביים חשמליים.
היא והצוות שלה זיהו מספר גדול של גנים הגורמים ללקויות שמיעה מולדות.
רשימה חלקית של פרסומים ניתן לראות בקישור החיצוני "פטי באתר של מכון פסטר".
פרס גרובר במדעי המוח - 2021
פרס לואיזה גרוס הורביץ - 2020
פרס קוולי למדעי המוח - 2018
עמיתה חוץ של האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית - 2016
אבירת לגיון הכבוד - 2013
הפרס הגדול של המכון הלאומי לבריאות ומחקר רפואי (Inserm) - 2007.
פרס לוריאל-אונסק"ו לנשים במדע - 2004
עמיתת האקדמיה הצרפתית למדעים - 2002
פרס ארנסט יאנג לרפואה - 2001
פרס שארל-לאופולד-מאיר של האקדמיה הצרפתית למדעים - 1999.
עמיתת "אקדמיה אירופה" - 1998
פרס האקדמיה הצרפתית למדעים - 1992
קריסטין פרוסט היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ודוגמנית אמריקאית-נורווגית.
פרוסט נולדה בניו ג'רזי, ארצות הברית להורים נורווגיים וראשית חייה עברו בנסיעה הלוך ושוב בין אוסלו, נורווגיה וניו ג'רזי עקב עבודתו של אביה.
היא החלה לדגמן לאחר שהתגלתה באודישן במסלול הליכה בקניון באתר סקי בנורווגיה.
היא הוחתמה ידי סוכנות הדוגמניות IMG בזמן שדגמנה בניו ג'רזי בתצוגת אופנה מקומית בקניון.
היא דגמנה עבור מותגים בהם ארמני, ג'וסי קוטור, מיו מיו ו-H&M.
בשנת 2016 היא לוהקה לפיילוט לעיבוד של הרומן לסדרה Let The Right One In.
פרוסט החלה את קריירת המשחק שלה בסרט "המורד בשדה השיפון" משנת 2017. בשנת 2018, היא שיחקה בשני סרטים של נטפליקס, "סיירה ברג'ס לוזרית" ו-"השליח", וכן במיני-סדרה "האמת על פרשת הארי קיוברט".
ב-9 במאי 2018 פורסם כי שירות הזרמת התוכן הולו יעבד את הרומן של ג'ון גרין "מחפשים את אלסקה", למיני סדרה בת 8 פרקים.
ב-30 באוקטובר 2018 הודיע ג'ון גרין שקריסטין פרוסט תשחק את אלסקה יאנג, אחת הדמויות הראשיות, לאחר שמלהק ראה תמונות שלה ועודד אותה לעבור אודישן.
בשנת 2019, החלה לגלם את קלי אולדריץ' בדרמת המסתורין "עולם חדש", שיצר כריסטופר קייזר לנטפליקס.
+שנהסרטתפקידהערות2017המורד בשדה השיפוןשירלי בלייני2018סיירה ברג'ס לוזריתורוניקהכופר נפשהפיון2019PreyמדלייןLow Tideמרי2020עוזרת אישיתסיינה2021ציפורי גן עדןמארין אליס דורנד2022מקל מחודדשרה ג'ואיך לפוצץ צינור נפטרוואן2024Desert Road אישה צעירההו, קנדה (אנ')אלישיהTBAThe Face of Horrorאלינור
קריסטינה אליזבת הוּך בונווייה (בנורווגית: Kristine Elisabeth Heuch Bonnevie; 8 באוקטובר 1872 – 30 באוגוסט 1948) הייתה ביולוגית נורווגית והפרופסורית הראשונה בנורווגיה.
תחומי המחקר שלה היו ציטולוגיה, גנטיקה ואמבריולוגיה.
בונווייה הייתה החמישית מבין שבעת ילדיהם של יאקוב בונווייה (Jacob Aall Bonnevie; 1838–1904) ואנה יוהאנה דאה (Anne Johanne Daae; 1839–1876).
ליאקוב בונווייה נולדו שני ילדים נוספים מאשתו השנייה סוסנה ברין (Susanne Bryn; 1848–1927).
משפחתה עברה מטרונדהיים לכריסטיאניה בשנת 1886.
אחותה הונוריה (Honoria), הבת הבכורה של יאקוב ואנה, התחתנה עם הפיזיקאי והמטאורולוג הנורווגי .
בונווייה עברה את בחינות הכניסה לאוניברסיטה (Examen artium) בשנת 1892, החלה ללמוד זואולוגיה בשנת 1892, ואחר כך עברה לביולוגיה.
בשנת 1911 הפכה בונווייה לחברה הנשית הראשונה ב.
מאוחר יותר היא הקימה את האגודה הנורווגית לאקדמאיות, וניהלה אותה בין השנים 1922 ל-1925. היא הקימה מכון מחקר לנערות צעירות בשנת 1916 ובית לסטודנטים בשנת 1923. בונווייה הייתה חברה בוועדת השידור של האוניברסיטה בשנים 1927–1937. תלמידיה כללו את תוּדָאר קֶלפּרוּד (Thordar Quelprud) ותור היירדאל.
בונווייה הייתה חברה מרכזית בוועד המנהל של בשנים 1909–1918. היא נבחרה כחברה במועצת העיר כריסטיאניה (לעתיד אוסלו), כיהנה בשנים 1908–1919, וכחברה בפרלמנט של נורווגיה בשנת 1915. כיהנה בקדנציה בפרלמנט בשנים 1916–1918 כסגניתו של ממחוז הבחירה אקר העתיקה (Gamle Aker).
בונווייה קיבל את בזהב בשנת 1920, מסדר אולף הקדוש, דרגה ראשונה, בשנת 1946, ו"פרס פריטיוף ננסן" בשנת 1935. בניין הביולוגיה בקמפוס בלינָּרן (Blindern) באוניברסיטת אוסלו קרוי בית קריסטין בונווייה (Kristine Bonnevies hus).
בשנים 1922–1933, תרמה בונווייה לעבודות של חבר הלאומים (עם אנרי ברגסון, אלברט איינשטיין, מארי קירי וכו').
קריסטינה דנקו (בפולנית: Krystyna Dańko; 9 ביולי 1917 – 6 באוגוסט 2019) הייתה יתומה פולנית, שזכתה בתואר חסידת אומות עולם ביד ושם בשנת 1998, על הצלת חייהם של יהודים בפולין בתקופת השואה תוך סיכון חייה בזמן כיבוש גרמניה הנאצית בפולין.
קורות חיים ופעילות בתקופת השואה
קריסטינה דנקו, בתו של קרול קלונד-פקיד בכיר בעירייה, חיה בעיירה אוֹטְבוֹצְק (בפולנית: Otwock).
בשנים שקדמו למלחמת העולם השנייה, קריסטינה קשרה קשרי ידידות קרובים עם בת כתתה בבית הספר התיכון הלנה, שכונתה לוסיה, בתם הבכורה של בני הזוג היהודיים יוגניה וד"ר מיכאל קוקושקו (בפולנית Kokoszko).
כתוצאה מהקשר בין שתי הנערות, שהתה קריסטינה היתומה שעות רבות בבית משפחת קוקושקו, שם מצאה חום ותמיכה רגשית ובו הכירה את אחותה של לוסיה, מרינה- מריה .
לאחר כיבוש פולין על ידי גרמניה הנאצית ועם התגברות רדיפת היהודים במדינה, קריסטינה נחלצה לעזור לחברתה הקרובה ולבני משפחת תוך סיכון חייה.
בני המשפחה, שנכלאו עם יתר היהודים בגטו בעיר ב־1940, הצליחו לברוח ממנו וקריסטינה מצאה עבור לוסיה והוריה מקום מסתור בכפר סמוך ודאגה לכל מחסורם – מזון, ביגוד וכסף.
את הבת הצעירה מריה בת האחת עשרה, קריסטינה לקחה ברכבת לעיר הבירה וורשה ומצאה עבורה מקום בבית יתומים פולני שם נקלטה בזהות שאולה של ילדה ארית-נוצרייה.
קריסטינה סייעה לשמור על קשר הדוק בין המשפחה שבכפר לבין מריה, כשהיא מעבירה מסרים והודעות בין ורשה לאוטבוצק.
קריסטינה הצנועה, לא בקשה כל תמורה על מאמציה יוצאי הדופן וטענה כי זו חובה מוסרית אנושית.
בני משפחת קוקושקו ניצלו מגורל יושבי העיר היהודיים שנספו ברובם לאחר חיסול גטו אוטבצק ב־19 באוגוסט 1942.
בשנת 1951, קריסטינה נישאה עם מייצ'יסלב דנקו, פעיל חברתי מאוטבוצק, שנרדף על ידי המשטר הסטליניסטי.
הוא נפטר בשנת 1982. זמן קצר לפני פטירתה בשנת 2019 בגיל 102, פורסמה על קריסטינה כתבה בעיתון הג'רוזלם פוסט שכותרתה "חסידת אומות העולם המבוגרת ביותר".
קריסטינה הוכרה כחסידת אומות עולם ב־13.12.1998 וזכתה לקבל את התעודה והמדליה בירושלים ב־27.1.1999, על שסייעה בהצלת חייהם של יוגניה, הלנה, מריה וד"ר מיכאל קוקושקו שהתיישבו בוורשה לאחר המלחמה.
העדות נמסרה על ידי מריה קוקושקו-ברטון.
שני בני משפחה נוספים של קריסטינה, ידוויגה דנקו לבית וויצ'צ'ובסקה, (1904–1968) ובעלה מיצ'יסלב דנקו (1905–1982) שהצילו בנפרד את משפחת וצר באוטבוצק, זכו גם הם לאחר מותם בתואר חסידי אומות עולם ב־16 בדצמבר 2008.
קריסטינה ווסיל קונה (באלבנית: Kristina dhe Vasil Kona) הם זוג מאלבניה שהוכרו כחסידי אומות העולם לאחר שהצילו משפחה יהודית בתקופת השואה בטירנה, בירת אלבניה.
קריסטינה (1 בינואר 1914 – 20 ביולי 2003) ווסיל (1 בינואר 1905 – 10 באוקטובר 1985) החביאו בין מרץ לנובמבר 1944 את משפחת ארדיטי, זוג הורים ושתי בנותיהן התינוקות, בתקופת מלחמת העולם השנייה באלבניה.
קריסטינה נולדה בשנת 1914 בטירנה, אלבניה והתחתנה בגיל 18 עם וסיל קונה.
בני הזוג היו חברים טובים של מויס וסטלה ארדיטי.
לקריסטינה ווסיל נולדו שני בנים, ג'וג'י (Xhoxhi) ואנדון (Andon) קונה.
בעלה של קריסטינה, וסיל, נפטר באלבניה ב-1985.
כאשר הגרמנים פלשו לאלבניה ב-1943, קריסטינה ובעלה וסיל הציעו למשפחת ארדיטי (Arditi), שהיו חבריהם ושכניהם, להתחבא בביתם.
מויס (משה) ארדיטי היה חבר של וסיל קונה שנים רבות לפני המלחמה.
שניהם חיו בטירנה והמשפחות שלהם היו מאוד קרובות.
משפחתו של מויס, משפחת ארדיטי, כללה אותו, את אשתו סטלה, ואת שתי בנותיהם – סילביה (נולדה ב-1942) ואלנה (נולדה ב-1943).
כאשר הגרמנים פלשו לאלבניה בספטמבר 1943, משפחת קונה מיד הציעה למשפחת ארדיטי לבוא ולהסתתר בביתם.
למרות הצעתה של משפחת קונה, בני משפחת ארדיטי – מויס, סטלה, שתי בנותיהם ואמה של סטלה, פרנצ'סקה – לא רצו לעזוב את ביתם.
במרץ 1944, כשהחיפושים אחר יהודים ברחבי אלבניה הפכו תכופים יותר, בני משפחת ארדיטי הבינו שיהיה חכם יותר לעבור לבית משפחת קונה על מנת לשמור על ביטחונם.
וסיל וקריסטינה הכינו שני חדרים כמסתור עבור משפחת ארדיטי, והם התחבאו בבית משפחת קונה בטירנה עד שהמלחמה הסתיימה באלבניה, ב-29 בנובמבר 1944.
באוקטובר 1944, משפחת ארדיטי גילו על גורלם הנורא של בני משפחתם שגרו בעיר שקודרה (Shkodra).
אמו של מויס, אחותו ושלושת אחיו נשלחו לעיר פרישטינה (Prishtina) שבקוסובו, ומשם הם נשלחו למחנה השמדה, בו נרצחו.
זו הייתה, ככל הנראה, המשפחה היהודית האלבנית היחידה שלא שרדה את השואה.
אחרי המלחמה, אביו של מויס חזר לטירנה מצולק ממראות המלחמה ונפטר זמן קצר לאחר מכן.
בני משפחת קונה ומשפחת ארדיטי נשארו חברים טובים גם אחרי המלחמה.
אלנה ארדיטי (בתם של מויס וסטלה) התחתנה עם ג'וג'י קונה, וב-1992, כ-7 שנים לאחר מותו של וסיל קונה, הם עלו לארץ יחד עם קריסטינה וילדיהם.
בשנת 1992, ג'וג'י קונה ואשתו אלנה ארדיטי עלו לארץ יחד עם ילדיהם ועם קריסטינה, אמו של ג'וג'י.
מכיוון שאלנה הייתה יהודייה, היא, בעלה ג'וג'י, וילדיהם קיבלו אזרחות ישראלית באופן מיידי, אבל קריסטינה קיבלה רק ויזת תיירות לשלושה חודשים.
בשל מעמדה המיוחד כחסידת אומות עולם ולאור פעילותה להצלת משפחת ארדיטי בזמן השואה, זמן קצר לאחר העלייה לארץ קיבלה קריסטינה אזרחות ישראלית.
קריסטינה חיה בארץ, בכרמיאל, ממרץ 1992 ועד מותה ב-2003.