tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פרשנות לגרמנית סופקה על ידי טורסטן שורן, פרשן-מחליף עבור פיטר אורבן, המאייש את התפקיד במשך שנים רבות.
במהלך שבוע האירוויזיון הופקה תוכנית מיוחדת בשם Alles Eurovision, שדנה על התחרות, בהנחיית אלינה סטיגלר וקונסטנטין זולר.
ARD שיתף פעולה עם DR הדני, תאגיד השידור השוודי, RÚV האיסלנדי, BBC הבריטי, ČT הצ'כי, ERR האסטוני, פראנס טלוויזיון, NRK הנורווגי ו-Yle הפיני בשידור התוכנית ABBA – Against the Odds לרגל יום השנה החמישים לניצחון הראשון של שוודיה באירוויזיון: "Waterloo" של אבבא.
גרמניה בחרה להציג את להקת מקדו, נציגת המדינה לאירוויזיון 1994, שדורגה במקום השלישי, ואת לנה מאייר-לנדרוט, זוכת אירוויזיון 2010.
איזאק השתתף בחזרות טכניות למופע ב-2 במאי וב-4 במאי.
לאחר מכן השתתף בעוד שלוש חזרות גנרליות ב-6 וב-7 במאי.
גרמניה שובצה להתחרות בחלקו הראשון של משדר הגמר.
הופעתה של גרמניה נפתחת כשאיזאק יושב במרכז הבמה על כיסא.
מסביבו הוקם בית מגורים, המלווה את כל ההופעה.
לידו עומדת חבית בוערת באש.
החל מחציו השני של הבית הראשון ועד לפזמון מתהלך איזאק מסביב לחבית.
כשהפזמון מתחיל מופעלים כל תותחי האש שמסביב לבמה, כולל אלו מסביב ל"בית", והמנורות מאירות בגווני צהוב-כתום-אדום.
תרחיש זה חוזר על עצמו גם לאורך הבית והפזמון הבאים.
בקדם-פזמון האחרון מתמקדת המצלמה בפניו של איזאק, והבמה הבוערת הופכת לחשוכה לגמרי.
לאחר מכן משתנים צבעי התאורה לגוון זהוב, עד שאיזאק מסיים את השיר.
גרמניה הופיעה בחצי הגמר שלא כמתחרה מן המניין, כיוון שהיא מעפילה אוטומטית לשלב הגמר.
לקראת המופע השתתף איזאק בחזרות הגנרליות למופע הגמר, ב-10 וב-11 במאי.
גרמניה הגיעה למקום ה-12 עם 117 נקודות; 99 נקודות מהשופטים ו-18 נקודות מהקהל.
חבר השופטים הגרמני הורכב מפלוריאן שרדר, מירקו אלכסנדר בוגוייביץ', אירין שר, מונה מיילר וניקולה קייט.
בגמר, דורגה גרמניה במקום ה-12 עם 117 נקודות.
היא העניקה בגמר את מרב הנקודות ל (שופטים) ול (קהל).
מגישת ההצבעה מטעם גרמניה הייתה אינה מולר.
נקודות שהוענקו על ידי גרמניה
גרמניה מחסלת את עצמה: איך אנחנו מעמידים את המדינה שלנו בסכנה הוא ספר משנת 2010 מאת הפוליטיקאי הגרמני טילו זראצין.
זראצין נותן טיעונים למען הגבלת ההגירה המוסלמית לגרמניה בטענה שהמוסלמים שהיגרו לגרמניה מטורקיה וממדינות מוסלמיות אחרות לא הצליחו להיטמע בחברה הגרמנית, חיו חיים נפרדים מבחינה תרבותית בשכונות שרובן מוסלמיות ובתנאי צפיפות, וכי שני שלישים.
מהמהגרים המוסלמים בגרמניה חיו על קצבאות סעד.
זראצין טען שאם ההגירה המוסלמית לגרמניה תימשך, גרמניה תהפוך עם הזמן למדינה בעלת רוב מוסלמי.
חוקרת מדעי החברה ילידת טורקיה, נקלה קלק, טענה כי יש לדון ברעיונותיו של זראצין על חינוך והגירה, מבלי לגנותו וכי הדרג הפוליטי מסרב לעסוק בטיעוניו.
העיתונאי סיימון קופר טען שעם יותר ממיליון עותקים שנמכרו, זראצין עשה יותר כדי לפרסם את הרעיון של אירורעביה מאשר כל אחד אחר באירופה.
הספר הגיע לראש רשימת רבי המכר.
הוא החזיק במקום הראשון במשך 21 שבועות,נמכר ב-1.5 מיליון עותקים, והפך ל"ספר העיון הפוליטי הנמכר ביותר של גרמניה, מאת סופר גרמני, בעשור בו יצא".
הנס-אולף הנקל הסביר ביחס לפרסומים המקדמיים כי זראצין צדק בטענה לחופש הביטוי ודרש כי "עלינו לראות בהצהרותיו תרומה בונה לדיון".
עם זאת, הוא גם "שפך דלק על האש עם כמה הצהרות".
האמירה, למשל, שלנשים אינטליגנטיות יש פחות ילדים היא "לא הגיונית".
התזות של זראצין היו "בלתי ניתנות לערעור" אילו דיבר על קרבה וריחוק לחינוך במקום על נוכחות או היעדר מודיעין.
להאשים אותו בגזענות זה "לא מתאים".
הנקל דרש ש"אנחנו" צריכים להיות "אסירי תודה" "כאשר אדם כמו זראצין מתמקד בגורלן של נשים אסלאמיות רבות, ומצד שני, שוקל את ההשלכות - כולל הכלכליות".
לדבריו, זראצין מתלונן לא רק על "ההפרזות של האסלאם", אלא בעיקר על "איך אנחנו הגרמנים מתמודדים עם הבעיות האלה".
הוא לא הרים מראה ל"הטורקים והלבנונים" אלא "לנו".
לדברי מבקרת האסלאם נקלה קלק, שהציגה את הספר באופן רשמי, סראזין תורם תרומה חשובה בכך שהוא מבקש ממוסלמים לחשוב על תפקידם בגרמניה.
להאשים אותו בגזענות זה אבסורד כי האסלאם הוא לא גזע, אלא תרבות ודת.
היא עצמה חלקה את דאגתו של סרזין לגרמניה.
בראיון לדי ולט היא אמרה כי היה "הניסיון המאוד מוצלח כעת של מוסלמים בעלי פוליטיזציה", במיוחד טורקים וכורדים, להוביל את הדיון לטובתם על ידי הכרזת המבקרים כגזענים.
באותה הזדמנות אמרה הסופרת מוניקה מרון כי הספר הקל על "איסור הדיבור".
לדבריה זראצין מאבחן מדיניות חברתית כושלת, הכוללת מדיניות חינוך והגירה כושלת.
הסכמה לדברי הספר הגיעה גם ממנפרד רוהס, שהציע לזראצין את ראשות המפלגה הקטנה פרו דויטשלנד, ומ-Jörg Krebs ממפלגת ה-NPD, שהודה לסראזין במכתב גלוי.
ה-DVU גם שיבח את זראצין והצביע על קווי דמיון חזקים במונחים של "הירידה בשיעורי הילודה בקרב גרמנים, חינוך לקוי, חוסר אינטגרציה, פשיעה זרה, מדיניות הגירה, תת-מעמד גוברת [ו]איסלאמיזציה איטית."[95] רולף שליירר מהרפובליקנים אמר הצהרה דומה: "סראזין אמר בכנות מה קורה."
סיעת תנועת האזרחים למען נורדריין-וסטפאליה במועצת העיר קלן הציעה את זראצין לאזרחות כבוד של העיר.
העיתונאי ברטולד קוהלר כינה את הטיפול בספרו של זראצין "תהליך רגיל" גם בקרב אלה ששללו בתחילה את ההגירה ומאוחר יותר את הבעיות שהוא גרם.
"המסר לזראצין, אבל גם לסטות פוטנציאליות אחרות מהמיינסטרים הפוליטי, הזראצינים של העתיד, ברור: כל מי שכותב ספרים כאלה [...] חייב להתמקד בנושאים פוליטיים ומשפטיים.
יו"ר הנוצרים הדמוקרטים, פרידריך מרץ, אמר בראיון לאחר מתקפת הטרור של חמאס על ישראל ב-2023 וההתפרעויות האנטישמיות בגרמניה במהלך המלחמה מראים כי זראצין צדק באזהרתו מפני הגירה מוסלמית.
התזות של הספר על הגירה ומדיניות שוק העבודה זכו לביקורת על ידי הקנצלרית אנגלה מרקל כ"טיפשות ולא מועילות" מנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, סיגמר גבריאל, מתח ביקורת בין היתר על "השפה האלימה" והציע שזראציו יעזוב את המפלגה אם ימשיך לדבוק ב"דיון האאוגניקה".
גבריאל טען גם, במאמר אורח בעיתון השבועי "די צייט" בספטמבר 2010: גורמים משפיעים כמו רמות הכנסה, השכלה, מעמד חברתי, השפעה תרבותית, השתלבות או התפרקות בשוק העבודה חשובים הרבה יותר מהברירה הביולוגית הטבעית.
מאמצי שילוב המהגרים באמצעות תמיכה וחינוך יכולים לשנות הרבה בתכונות האופי כמו עבודה קשה, מאמץ ומשמעת.
אינטליגנציה בעצם אינה עוברת בתורשה.
אם 40 אחוז מהצעירים הזרים בגרמניה כיום לא יקבלו הסמכה מקצועית, אז זה נובע מחוסר תמיכה בשפה או מחסור בבתי ספר כל היום ולא מחוקי מנדל.
בריאל תיאר את התזות והתחזית שהועלו בספרו של זראצין כ"השקפה חסרת תקווה של האנושות" שאינה עולה בקנה אחד עם נאורות ודימוי של אנשים חופשיים המסוגלים להשתחרר.
התזות של זראצין זכו לביקורת על ידי בעיתון פרנקפורטר אלגמיינה, בין היתר, תוארשם הספר כ"פנאופטיקון ביולוגי".
ה-Suddeutsche Zeitung האשים גם את זראצין ב"גזענות".
עמיתו למפלגה, ראלף שטגנר, כתב ביקורת בדר שפיגל, בה האשים את זראצין ב"חשש מודגש יתר על המידה מהסתננות זרה", בהפחתת מצב ההגירה לעניינים פיננסיים, ובהאשמתו ב"תערובת מבולבלת של כלכלה, אאוגניקה.
וגזענות גבולית פלרטטנית." ש"נופלת הרחק מאחור ממצב מדיניות האינטגרציה והמחקר" הוא ביקר את טענתו של זראצין בדבר "מהגרים בלתי רצוניים בדרך כלל", כזאת שלא ניתן לתמוך בה סטטיסטית, וכן את הקשר הסיבתי של זראצין בין הבאת ילדים רבים לעולם.
ב"דר שפיגל" כינה חסנין קאזים את הספר "ספר עם הרבה טעויות בטיעון" כ"אין סיבה לכעס, דברים כאלה קורים לעיתים קרובות יותר." "והמוסלמים" עמדו כשעירים לעזאזל לכל הבעיות של הרפובליקה שנקראו בעבר "שנאת זרים וגזענות", אבל היום קוראים לזה "ביקורת על האסלאם" ואנשים לא מפחדים "משיפוטים גורפים, מהשמצה".
עם זאת, לגבי הצלחת המכירות של ספרו, הוא הודה שחלק ממנו מתפוצץ מ"גאוות המחבר", אבל "ברקע" נשמע קול שאומר לו "שנתוני מכירות כאלה לא באים סתם כך.
כי הספר הוא טוב." הוא אמר "משהו שמנקודת מבט מסוימת אסור לחשוב, שלא לדבר על לומר, ועצם העובדה שאמרתי את זה מעוררת את ההתלהבות של אחרים." הוא האשים את מבקריו בכך שלא קראו את הספר כלל או קראו רק קטעים ממנו, וזו הסיבה שההערכות שלהם היו מופרכות.
למעשה, בנוסף לאנגלה מרקל, יואכים גאוק ופוליטיקאים נוספים, מדען המדינה פרנק דקר, שתיאר אותו כפופוליסט ימני, נאלץ לימים להודות שלא קרא את הספר כלל והתבסס הערכתו רק בשתי הופעות אירוח של זראצין.
גרמפוס אפור (שם מדעי: Grampus griseus), הוא דולפין והוא מין יחיד בסוג גרמפוס (Grampus).
המין תואר לראשונה על ידי ז'ורז' קיווייה ב-1812.
זהו דולפין גדול יחסית היכול להגיע לאורך 2.5-3.5 ולמשקל של 250–500 ק"ג.
צבעו אפור עד לבן והוא בעל צלקות לבנות על רוב גופו.
הסנפיר הגבי דומה לסנפיר הדולפינן.
הגרמפוס האפור נפוץ בכל העולם באזורים בעלי אקלים ממוזג או טרופי, לרוב במים עמוקים ולא קרוב לחוף.
ניתן למצוא אותו באזורים הטרופיים של האוקיינוס ההודי, האוקיינוס השקט והאוקיינוס האטלנטי, כמו גם בים התיכון ובים האדום.
עם זאת, הוא אינו חי בים השחור.
התנאים המועדפים עליהם הם אזורים בקרבת המדף היבשתי עם שיפועים תלולים, אשר עומקם נע בין 400 ל-1,000 מטרים, ואשר טמפרטורת המים בהם היא מעל 10 (רצוי מעל 15) מעלות צלזיוס.
אוכלוסיית הגרמפוסים האפורים, שחיה בקרבת המדף היבשתי של ארצות הברית, תועדה והגיעה לגודל של כ-60,000 פרטים.
תיעוד שבוצע באוקיינוס השקט הצביע על כ-175,000 פרטים באזור הטרופי המזרחי ועל כ-85,000 פרטים במערבי.
אוכלוסיית הגרמפוס האפור נחקרה מעט מעבר למדף היבשת הישראלי בים התיכון.
בכל סקרי מחמל"י אשר בוצעו מעבר למדף היבשת, תועדו להקות ממין זה ולכן ההנחה היא שהאוכלוסייה קבועה במדרון היבשת, מערבית לחוף ישראל.
בשלושה מקרים הגיעו אל החוף פרטים חולים או פצועים.
בשני מקרים הם מתו במרכז האישוש של מחמל"י תוך כ-18 שעות ובמקרה השלישי הושב הגרמפוס הצעיר לים.
במפרץ אילת ישנן תצפיות רבות של מין זה, הנחשב נפוץ בים סוף.
גרמנית ( – דּוֹיְטְש) היא שפה גרמאנית מערבית השייכת לקבוצת השפות הגרמאניות במשפחת השפות ההודו־אירופיות.
זוהי אחת השפות המדוברות בעולם עם מעל 100 מיליון אירופים הדוברים אותה כשפת אם.
גרמנית היא השפה המדוברת ביותר באיחוד האירופי כשפת אם.
היא השפה השלישית או הרביעית בפופולריות שלה כשפה זרה הנלמדת ברחבי העולם, והשנייה בפופולריות שלה כשפה זרה באירופה.
היא אחת השפות הרשמיות של האיחוד האירופי.
הגרמנית מדוברת בעיקר בגרמניה, אוסטריה, ליכטנשטיין, חלקים גדולים של שווייץ, לוקסמבורג, אזור דרום טירול (Südtirol) שבאיטליה, חלק קטן מפולין, הקנטונים המזרחיים בבלגיה, אזורים ברומניה ובצ'כיה, חבל אלזס וחלק מחבל לורן בצרפת.
בנוסף, במושבות לשעבר של גרמניה, דוגמת נמיביה, ישנם חלקים באוכלוסייה הדוברים גרמנית, ויש גם כמה מיעוטים דוברי גרמנית במזרח־אירופה ברוסיה, בהונגריה ובסלובניה.
גם בצפון אמריקה ובמדינות בדרום אמריקה כארגנטינה ישנן קהילות דוברות גרמנית.
כמו כן האמיש וחלק מהמנוניטים מדברים בניב גרמני.
לגרמנית שמות רבים בשפות שונות, אשר כולם נובעים מחמישה שורשים:
טאוטוני, אשר משמעותו בגרמנית עתיקה הוא "עם" או "מקומי", העניק לגרמנית את שמה בשפה הגרמנית עצמה (Deutsch, מבוטא "דוֹיְטשׁ"), באיטלקית (Tedesco), בכל השפות הסקנדינביות (Tysk) וכן ביפנית, בסינית ובקוריאנית.
ביידיש קיימת המילה טייטש, שפירושה היה גרמנית, או הלשון המדוברת, וממנה המילה היידית "איבּעֶר-טייטשן" שפירושה לתרגם.
ביידיש מודרנית נקראת הגרמנית "דייטש".
השבט הסקסוני, אשר שמו נובע מכלי נשקם saks, ואשר שפתם, גרמנית תחתית (Plattdüütsch), השפיעה על כל אזור הים הבלטי, העניק לגרמנית את שמה בפינית ובאסטונית: Saksa.
השבט האלמאני העניק לגרמנית את שמה בצרפתית, בספרדית, וגם בערבית ובטורקית (בכל השפות: "אלֵמַן" או "אלמאניה").
השבטים הגרמאניים העניקו לגרמנית את שמה בעברית, באנגלית, ברומנית וביוונית.
השורש הסלאבי העתיק něm, המקביל לשורש העברי א-ל-מ, העניק לגרמנית את שמה בכל השפות הסלאביות: בבולגרית "נֵמסקי", בצ'כית "נמצ'ינה", ברוסית "נמצקי" וכו'.
שתי שפות שאינן סלאביות קלטו אף הן שם זה: רומנית (בה גרסתה העממית הנה: "Nemţeşte", אך גם באופן רשמי: "Germană") והונגרית (Német).
בנוסף, שמה הערבי של אוסטריה הוא "א-נמסא" (النمسا), שם שגם הוא נובע מהשורש הסלאבי.
בתקופות קודמות של העברית כונתה השפה "אשכנזית", שם שנגזר מהשם התנ"כי "אשכנז".
השפה הגרמנית, כמו כל שפה אירופאית, נכתבת משמאל לימין.
האלף בית הגרמני מונה 26 אותיות ולכל אחת מהן שתי צורות שונות בגודלן ובצורתן.
כל משפט מתחיל באות גדולה וגם כל שם עצם וכל שם פרטי מתחילים באות גדולה.
להלן שמן וצורותיהן של האותיות השונות:
+פונמות בגרמנית סדקי ענבלי וילוני חיכי בתר־מכתשי מכתשי שפתי(־שִנִּי) אפיŋnm סותם (ʔ)gkdtbp מחוכךʤʧ ʦ p̪f חוכך hʁ x [ç]ʒʃzsvf מקורב(צדי)jl רוטט[ʀ][r]* פונמות זרות
אלופון /x/ לאחר /i/ או פונמה בהקשרי ניבים
[r] ייחודי לניב בוואריה וכדומה
בגרמנית 8 תנועות בסיסיות: [a ɛ e i o ø u y].
כיוון שמשך ההגייה בשפה הוא פונמי, כל תנועה יכולה להגות ארוכה או קצרה, ועל כן ישנן 16 תנועות, שמונה קצרות ושמונה ארוכות (תנועה קצרה אחת /ɛ/ עם שתי גרסאות ארוכות [ɛː eː] וארוכה אחת /eː/ עם שתי גרסאות קצרות, מוטעמת [ɛ] ולא־מוטעמת [ǝ]).
כפי שקורה בשפות רבות בעלות משך תנועות פונמי, גם בגרמנית התנועות הקצרות מתמרכזות (לכיוון מרכז חלל הפה).
על כן זהו מצאי התנועות בגרמנית:
תנועות קצרות: [a ɛ œ ǝ ɪ ʏ ʊ ɔ]
כבמילה hören וּלעיתים קצרה וּפתוחה כבמילה Förster ø̞ː נהגית כצירי מעוגלת וארוכה Uu [] נהגית כקובוץ, כבמילה האנגלית Took ː[] נהגית כשורוק ארוכה Üü [] ליצור עם השפתיים "אוּ" (u) ובלא לשנותן לומר i כבמילה האנגלית it ː[] נהגית כחיריק מעוגלת ארוכה.
ליצור עם השפתיים "אוּ" (u) ובלא לשנותן לומר "אִי" (i) Yy ʏ מופיעה במילים שאולות, נהגית כ־ü הקצרה או כ־i קצרה בסוף מילה ɪ
אוצר המילים בגרמנית הוא נרחב.
בגרמנית קיימות במקרים רבים, לצד מילים "בין-לאומיות" (שרובן הגיעו מלטינית, בעיקר דרך הפילטר של הצרפתית), מילים גרמניות מקוריות המשמשות לציון אותו מושג.
לצד הקיצור TV נפוצה בגרמנית המילה Fernseher, שפירושה המילולי: "צופה מרחוק".
לצד Computer נפוצה המילה Rechner, שפירושה המילולי: "דבר שמְחַשֵּׁב".
לצד המילה Toleranz, שמקורה בצרפתית, קיימת המילה Entgegenkommen, שפירושה המילולי: "לבוא לקראת".
מקור הביטוי העברי במילה גרמנית זו.
לצד המילה Bibliothek, שמקורה בצרפתית (Bibliothèque) קיימת המילה הגרמנית Bücherei, שמקורה במילה Buch – "ספר".
אחד המאפיינים הידועים ביותר של הגרמנית הוא יכולתה להצמיד מילים בזו אחר זו לכדי יצירת מילה אחת ארוכה.
מילים בנות למעלה מ־15 אותיות, המורכבות מ־3 עד 6 מילים קטנות, אינן מחזה נדיר.
הדבר נובע מהעדר כמעט מוחלט של צורת הסמיכות בגרמנית, אשר שכיחה למדי באנגלית ובעברית.
בעברית שלוש המילים הראשונות נמצאות בסמיכות, ואף משתנות מעט בהתאם.
מילה מבודחת שנועדה להיות סאטירה על אורך המילים בשפה הגרמנית, והייתה כינויו של מועדון בווינה.
אחת המילים הארוכות בשפה אשר בשימוש ממשי היא:
מאפיין נוסף של הגרמנית הוא הרכבת המילים המודולרית שלה.
אין־ספור מילים מורכבות מגזע בסיסי ומשורת תחיליות, המשנות לעיתים לחלוטין את משמעות הגזע.
בנוסף, למילים רבות בגרמנית שתיים, שלוש ואף יותר משמעויות, השונות לגמרי זו מזו.
Einsatz: "שימוש", "תפקיד", "משימה", "התחייבות", "השקעה".
Aufsatz: "מאמר", "מכסה (של קופסה)".
Versatz: "סטייה" או "אי־התאמה" (בהנדסה).
Ansatz: "נקודת יציאה", "כתף", "תוספת" (מונחים הנדסיים).
תופעה זו קיימת גם בפעלים.
פעלים המורכבים מגזע בסיסי ומתחילית נקראים "פעלים פריקים".
בשנת 1996 הסכימו גרמניה, שווייץ ואוסטריה לבצע רפורמה באופן כתיבת הגרמנית.
רפורמה זו מכונה "Neue Rechtschreibung" או "Rechtschreibreform" – "האיות החדש" או "רפורמת האיות".
במסגרת תוכנית זו שונו התווים בשפה ודרך האיות של כ־12 אלף מילים.
הפסקת השימוש באות ß לטובת ss לאחר תנועות קצרות.
השימוש באות ß בכתיב החדש הוא אך ורק לאחר תנועות ארוכות ודיפתונגים.
הפסקת השמטת אותיות בחיבור בין מילים, יוצאי הדופן רק dennoch, Drittel, Hoheit, Mittag.
פירוק חלק מהמילים הארוכות למרכיביהן:
מילים מחוברות מפורקות למרכיביהן אם אלו הם פועל־פועל, שם־פועל, תואר־פועל, תואר הפועל־פועל, תואר הפועל־תואר/תואר הפועל.
ספרה והשם אותו היא מתארת (לדוגמה: 8-mal, 20-jährig) יופרדו במקף.
ספרה וסופית (לדוגמה: 30er Jahre, 100%ig, 12tel) יכתבו ביחד.
כינויי גוף שני (לדוגמה: du, ihr, dein, euer) לא יוגדלו.
שם התואר בצירופים שגורים של תואר+שם עצם (לדוגמה: der goldene Schnitt, das schwarze Brett) לא יוגדלו.
שמות תואר המסתיימים ב-isch (שמות עצם שהופכים לתואר) לא יוגדלו.
תיאורי זמן לאחר המילים "gestern", "heute", "morgen" יוגדלו.
שמות עצם שהיו חלק ממילים מורכבות שלא שימשו כשמות עצם (לדוגמה: Recht behalten, Schuld haben) יוגדלו לאחר ההפרדה.
ניתן לוותר על הפסיק לפני מילות החיבור und, oder וכדומה.
ניתן לוותר על הפסיק לאחר שמות פועל ולפני תכלית, אך לא לפני כינויי זיקה.
סימן פסיק חדש לאחר הסגר.
הרפורמה עוררה התנגדות רבה בקרב אנשי רוח וסופרים.
בשנת 2004 הודיעו אף העיתונים הגדולים בגרמניה על זניחת האיות החדש.
למרות זאת דבקים בו חוגים בממשל הפדרלי הגרמני כמו גם באוסטריה ובשווייץ.
בגרמנית ישנם 12 זמנים: חמישה זמנים פשוטים, וחמישה זמני פרפקט, ציווי ומקור (אינפיניטיב).
1. פעלים "חלשים" הנוטים בצורות העבר – פרטריטום והבינוני הפעול (פרטיציפ II) – באמצעות הוספת עיצור סותם שיני אטום לגזע הפועל (/t/), לדוגמה:
2. פעלים "חזקים" הנוטים בצורות העבר באמצעות שינוי תנועה בגזע הפועל (אבלאוט), לדוגמה:
3. פעלים "מעורבים" (gemischte Verben) המשלבים שינוי תנועה והוספת עיצור שיני בנטיית העבר, לדוגמה:
כמו כן, קיימים פעלים בלתי־רגילים לחלוטין, כפועל sein (להיות), המאגד בתוכו מספר רב של צורות ואינו משתייך לאף אחת מהקבוצות הנ"ל.
פרפקט ההווה מורכב באמצעות הבינוני ונטיית פועל עזר מתאים בזמן הווה, זמן זה מציין עבר והוא נפוץ יותר בשפה המדוברת לביטוי עבר.
פרפקט העבר מורכב מצורת הבינוני ונטיית פועל עזר מתאים בזמן עבר, זמן זה מציין מאורע שקרה לפני מאורע אחר בעבר.
פרפקט העתיד נדיר יחסית בדיבור, הוא מורכב מצורת הבינוני ונטיית פועל עזר מתאים בזמן עתיד ומציין מאורע שיתרחש לפני מאורע אחר בעתיד.
פרפקט התנאי מורכב מצורת הבינוני ונטיית פועל עזר מתאים בזמן תנאי, זמן זה מציין תנאי עבר כלומר תנאי שלא התממש ובוטל, בניגוד לתנאי ההווה המציין תנאי היפותטי, ותנאי העתיד הממשי.
פועלי העזר הנדרשים להרכבת זמני הפרפקט הם haben (שייכות) ו־sein (להיות).
הפעלים הדורשים פועל עזר sein הם פועלי תנועה ושינוי מצב, כל שאר הפעלים דורשים את פועל העזר haben.
שתי צורות פועל, הבינוני ההווה ובינוני העבר המשמשים גם כשמות תואר ונוטים לפי כללי נטיות התארים, אך באמצעות שימוש בפעלים sein ו־haben ניתן להשתמש בבינוני העבר ליצירת זמני הפרפקט.
בינוני ההווה נוצר באמצעות הוספת end- לבסיס הפועל, זו צורה המקבילה לצורה בסיס+ing האנגלית מבחינת השימוש כשם תואר, אך צורה זאת הגרמנית אינה משמשת כפועל בניגוד לאנגלית.
בינוני העבר נוצר בשתי דרכים:
בפעלים החלשים מקובלת הנוסחה ge+בסיס+t.
לדוגמה: gesagt בינוני העבר של sagen – לדבר
בפעלים החזקים מקובל שינוי תנועה בבסיס (מתחיל ב-ge ומסתיים ב-~en כאשר באמצע יש שינוי תנועה).
לדוגמה: getrunken הוא בינוני העבר של trinken.
הקול הסביל נוצר באמצעות שימוש בצורת בינוני העבר ושימוש בנטיות פועל העזר werden.
בגרמנית לרוב שמות העצם עצמם אינם מוטים אלא רק מלות היידוע כאשר ישנן.
מילות היידוע הבלתי־מסוים יחסה זכר נקבה סתמי נושא ein eine ein מושא ישיר einen מושא עקיף einem einer einem שייכות eines eines
מלות היידוע המסוים נושא der die das die מושא ישיר den מושא עקיף dem der dem den שייכות des des der
עוד מילים הנוטות כמילות היידוע המסוים ומלות ההצגה: jeder, welcher ועוד ליחיד.
ביחסת השייכות מוסיפים ~S לשם עצם זכר וסתמי בעל מעל הברה אחת, ו~ES לשם עצם זכר וסתמי בעל הברה אחת בלבד.
בשמות עצם מסוימים ממין זכר מקבל שם העצם תוספת ~EN ביחסות המושא הישיר, המושא העקיף והשייכות ( ~S לא נוסף ביחסת השייכות על תוספת ה־~EN).
במקרים חריגים כן מתווסף ~S ביחסת השייכות, מילים כמו NAME, HERZ או Friede.
ישנם מקרים מועטים בהם שם העצם מופיע ללא תווית: שם פרטי, שם קיבוצי, שמות עצם כמו tee (תה) kaffe(קפה) reis (אורז) בדרך כלל לא יקבלו תווית.
הם מציינים כמויות שלא ניתן לספור.
בגרמנית קיימות שתי דרכים להטות שם תואר: הטיה לא מיודעת המכונה חזקה, הטיה מיודעת המכונה חלשה.
חוץ מזה שמות התואר מוטים בהתאם למגדר, לכמות וליחסה.
נטיית תארים בלתי־מיודעים (סיומות חזקות) יחסה זכר נקבה סתמי רבים נושא guter gute gutes gute מושא ישיר guten מושא עקיף gutem guter gutem guten שייכות guten guten guter
מילים כמו Viele, wenige, andere, einige, mehrere הן כולן מילים לרבים שאינן מיודעות, שמות התואר שיבואו אחריהן יופיעו בצורה חזקה.
כאשר אחד החלקים מקדים את הנושא הפועל הוא עדיין במקום השני.
במשפטים עם יותר מפועל אחד הפועל המוטה נשאר במקומו ושם הפועל או צורת הפרטיסילפאסט נמצאים בסוף.
בשאלות כן/לא הנושא והפועל מתחלפים במקומם, בשאלה עם מילת שאלה כמו הכלל השני.
במשפט עם פסוקית תלויה (חלק במשפט עם נושא ונשוא שאיננו יכול להחשב משפט עצמאי), הפועל בפסוקית התלויה הוא בסופה, יש גם לרשום פסיק לפני פסוקית תלויה.
המילים הבאות פותחות פסוקיות שאינן תלויות כך שסדר המילים הוא כרגיל: und, oder, aber, denn.
בפסוקית תלויה תחיליות הניתנות לניתוק נותרות צמודות לפועל, וכל הפועל הולך לסוף הפסוקית.
כאשר ישנם שני פעלים בפסוקית תלויה הפועל המוטה מופיע אחרון ואילו שם הפועל או צורת הפארטסיפלפאסט לפניו.
כשהמשפט מתחיל בפסוקית תלויה, הפסוקית מתנהגת כאלמנט במשפט העיקרי כך שהולכים לפי כלל 2. לדוגמה: Wenn ich krank bin, bleibe ich im Bett.
כשיש במשפט אחד גם מושא ישיר וגם מושא עקיף, המושא העקיף מקדים תמיד את הישיר, פרט למקרה בו הישיר הוא כינוי.
מעט מילים וביטויים הגיעו לגרמנית מהעברית, רובם דרך היידיש.
koscher (כשר, תקין), meschugge (משוגע), Chuzpe (חוצפה), Ganove (גנב, שרלטן), Maloche (עבודה שחורה – מלשון "מלאכה"), Mischpoke או Muschpoke (כינוי גנאי למשפחה או משפחה מורחבת, כנופיה), Schlamassel (עסק ביש, ביש מזל), Tacheles reden (לדבר ישירות ולעניין, מלשון "תכלית").
הביטוי "שנה טובה" (הנאמר בגרמניה בתחילת השנה האזרחית) הוא Guten Rutsch; מילולית פירוש הביטוי הוא "החלקה טובה", כביכול "מעבר חלק" אל השנה החדשה.
למעשה מקור המילה Rutsch בעברית: ראש השנה.
הביטוי הגרמני לפשיטת רגל היא Pleite.
מקור המילה בעברית: פלטה, פליט; הכוונה היא לאדם בעל חובות הבורח מנושיו, כמו פליט.
ביטוי גרמני ל"בהצלחה" הוא Hals und Beinbruch, שפירושו המילולי: "שבירת רגל וגרון".
ייתכן שזהו בעצם שיבוש של הביטוי העברי הצלחה וברכה.
באנגלית קיים ביטוי דומה, Break a leg, שמקורו איננו ברור – ולפי אחת ההשערות, מגרמנית התגלגל הביטוי Hals und Beinbruch אל האנגלית.
vermasseln היא מילה גרמנית ל"להרוס, לדפוק, לפקשש משהו", קרי, לנהוג בחוסר מזל.
מקורה מן המילה העברית "מזל" בתוספת התחילית -ver שמוסיפה את המשמעות "טעיה" או "שיבוש" למשמעותם של פעלים אליהם היא מצורפת.
Schmiere stehen – מלשון "שמירה", לשמור בזמן שמתבצעת 'סחיבה' או גנבה".
Sonnenklar – תרגום מילולי של 'ברור כשמש'.
(מקור הביטוי בגמרא, כגון סנהדרין דף עב עמוד א: 'אם ברור לך כשמש שיש לו שלום עמך אל תהרגהו ואם לאו הרגהו.')
בכיוון ההפוך, מגרמנית לעברית, עשתה את דרכה כמות רבה יותר של מילים וביטויים; חלקם דרך בן יהודה ורבים מהם הגיעו עם העלייה המאסיבית של יהודי גרמניה (ה'ייקים') בשנות ה-30 של המאה העשרים.
מילים גרמניות רבות התאזרחו בעברית דרך היידיש.
רבות מהמילים הן בתחומי הרכב, המכונאות והשיפוצים: שפּכטל (Spachtel), שפּריץ (Spritz), שפּיץ (Spitz), שיבּר (Schieber, פירוש מילולי: "דוחף"), שוּפל (Schuffel), איזולירבנד (Isolierband), גומי (Gummi), דיבל (Dübel), לייסט (Leist), שאלטר (Schalter), וינקר (Winker), דוּרְך/דוּך (durch), וישר (Wischer), טרמפ (Trampen).
כל שמות החודשים מתועתקים בעברית בדיוק לפי הגרמנית: מרץ (März), ינואר (Januar), יולי (Juli) וכו', מלבד אוגוסט וספטמבר שמתועקים בהטייה קלה.(הגייה גרמנית לאוגוסט: August "אַוּגּוּסְט", והגייה גרמנית לספטמבר: September "זֶפְּטֶמְבֶּר").
גרנאים (שם מדעי: Geraniales) הם סדרה קטנה של צמחים דו-פסיגיים, הכוללת שתי משפחות בלבד: גרניים ופרנקואיים.
המשפחה הגדולה בסדרה היא משפחת הגרניים (Geraniaceae) הכוללת 8 סוגים ו-816 מינים.
בצמחיית הבר של ישראל וסביבתה מיוצגת משפחה זו על ידי 3 סוגים ו-30 מינים: גרניון, מקור-חסידה ובהק.
בצמחיית הנוי והתרבות מיוצגת המשפחה על ידי מינים רבים מהסוג פלרגוניום.
המשפחה השנייה, משפחת הפרנקואיים (Francoaceae) כוללת 8 סוגים ו-36 מינים בסך הכול.
למשפחה זו אין נציגים בצמחיית הבר ולא בצמחיית הנוי בישראל.
משפחת הפרנקואיים היא משפחת אחות הקרובה של משפחת הגרניים.
בין שתי המשפחות קיים דמיון מורפולוגי, בעיקר במבנה הפירות המתפרקים, אולם הפרנקואיים נבדלים בצורת החיים ובנופם, והם שיחים מסועפים בצפיפות ובעלי גבעולים דקים.
מספר מינים בסוג Pelargonium (שייך למשפחת הגרניים) משמשים כצמחי נוי וכן להפקת שמנים אתריים לתעשיית הבשמים.
בנוסף, כמה מינים ממשפחת הגרניים משמשים כצמחי נוי וכצמחי מרפא.
המיון ההיסטורי והמודרני של סדרת הגרנאים
עד לסוף המאה ה-20 נהוג היה להגדיר את סדרת הגרנאים במובן רחב (sensu lato), על סמך מאפיינים מורפולוגיים כלליים של הפרח והפרי.
לפי סיווג מסורתי זה, נהגו לשייך לסדרת זו נוסף למשפחת הגרניים גם משפחות כגון חמציציים (Oxalidaceae), פשתיים (Linaceae), מלפיגיים (Malpighiaceae), ומשפחת מרבה-חלב (Polygalaceae).
עם זאת, כיום החמציציים מסווגים בסדרה נפרדת לסדרת החמציצאים (Oxalidales), הפשתיים משויכים לסדרה החדשה מלפיגאים (Malpighiales), הכוללת גם את משפחת המלפיגיים, ואף משפחת מרבה-חלב הועברה לסדרת הקטניתאים (Fabales), בדומה למשפחות אחרות.
סיווג זה היה מקובל ברוב מערכות המיון הקלאסיות של המאות ה-19 וה-20, והופיע גם בספרות הבוטנית עד לשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20.
עם התפתחות המחקר הפילוגנטי המבוסס על רצפי DNA, החל משנות ה-90 של המאה ה-20, התברר כי סדרת הגרנאים במובנה המסורתי אינה מייצגת קבוצה טבעית אחת (מונופילטית).
תובנה זו הביאה לרוויזיה מקיפה של המיון, אשר קיבלה ביטוי שיטתי בפרסומי קבוצת Angiosperm Phylogeny Group.
במיון APG II משנת 2003 הוגדרה הסדרה במובנה המצומצם, ואילו במיון APG III משנת 2009 גובש סופית תחום הסדרה כפי שהוא מקובל כיום.
בעקבות רה-ארגון זה כוללת סדרת הגרנאים, על-פי המיון המודרני, שתי משפחות בלבד: משפחת הגרניים ומשפחת הפרנקואיים.
במסגרת הרוויזיה הפילוגנטית של Melianthaceae הועברו כל הסוגים שיוחסו לה למשפחת הפרנקואיים, ובמיונים פילוגנטיים אחדים נחשבת Melianthaceae לשם נרדף של Francoaceae ואינה מוכרת עוד כמשפחה עצמאית.
בהתאם לכך, השם Melianthaceae משמש כיום לעיתים רק במובנו ההיסטורי הרחב (sensu lato), הכולל את Francoaceae.
לפי התפיסה המסורתית, אופיינה סדרת הגרנאים במובנה הרחב כצמחים עשבוניים בעלי פרחים דו-מיניים.
ברוב המשפחות הפרחים סימטריים ("נכונים"), ובמקרים שבהם הם אינם סימטריים מדובר אז בפרחים בלתי משוכללים, כלומר חסרים בהם איברים מסוימים.
האבקנים בדרך כלל מאוחים בבסיסי זיריהם ומסודרים בשניים או שלושה דורים, שכל אחד מהם כולל חמישה אבקנים, ולעיתים קיים דור אחד בלבד.
השחלה עילית, וברוב המקרים מורכבת מחמש מגורות חד-זרעיות או דו-זרעיות, והשליות זוויתיות.
בניגוד לכך, סדרת הגרנאים במובנה המודרני אינה מוגדרת כיום באמצעות מערך מאפיינים מורפולוגיים ייחודיים.
הרכבה נקבע על בסיס ניתוחים פילוגנטיים מולקולריים, והמאפיינים המורפולוגיים נדונים בעיקר ברמת המשפחות הכלולות בה.
לפיכך, המאפיינים של גרנאים במובנם הצר נגזרים מן התכונות המשותפות של שתי המשפחות המרכיבות את הסדרה; עם זאת, בספרות העברית קיים כיום תיאור מורפולוגי מפורט בעיקר עבור משפחת הגרניים, בעוד שלמשפחת הפרנקואיים אין עדיין ערך או תיאור מורפולוגי מקביל בעברית.
לה גרנד ארמה הוא שמו של הצבא הצרפתי תחת פיקודו של נפוליאון.
בשם נעשה שימוש לראשונה כאשר נבנה כוח צבאי גדול לפלישה לבריטניה, שלא יצאה אל הפועל.
הגרנד ארמה היה הצבא המתקדם והחדשני ביותר באירופה בתחילת המאה ה-19 ונודע באיכות קציניו ובמורל הגבוה של החיילים.
בשיאו, ערב הפלישה לרוסיה ב־1812, מנה הצבא קרוב ל־600 אלף חיילים, מעל מחציתם צרפתים, והיתר ממדינות חסות או בנות ברית של צרפת, בעיקר פולנים, גרמנים ואיטלקים.
אחד ממקורות כוחו של הצבא הגדול היה מבנהו הגמיש.
הוא הורכב ממספר קורפוסים (גייסות), לרוב בין חמישה לשבעה, שבכל אחד בין 10,000 ל־50,000 חיילים, ובממוצע 20,000 עד 30,000. כל קורפוס היווה צבא בפני עצמו, וכלל את כל סוגי היחידות הלוחמות ויחידות העזר.
על כל קורפוס הופקד מרשל (שכונה רשמית "מרשל של האימפריה").
היחידות הטקטיות העיקריות בקורפוס היו הדיוויזיות, שכל אחת הורכבה מ־4,000 עד 6,000 חיילי רגלים או פרשים.
בכל דיוויזיה היו שתיים או שלוש בריגדות, שבכל אחת שני רגימנטים, וכן בריגדת תותחנים אחת המורכבת משלוש או ארבע סוללות תותחים שבכל אחת ארבע תותחי שדה ושני הוביצרים, ובסך הכול 18 עד 24 קני ארטילריה.
הדיוויזיה, שלא כקורפוס, הייתה גם יחידה אדמיניסטרטיבית קבועה, ולא רק כוח שהורכב לפי הצורך המבצעי.
ב-19 במאי 1804 השלים נפולאון רפורמה בצבא ומינה כמרשלים, מפקדי הקורפוסים, קצינים על בסיס הצטיינות אישית ואומץ לב, זאת בניגוד לשיטה הנהוגה עד אז למנות לתפקידי קצונה בכירה אנשי אצולה ומקורבים.
בין המרשלים שמונו באותה עת נמנים המהוללים שבקציניו של נפולאון: נה, לאן, מירא, ברנדוט, דאבו, מסנה וסו.
הגרנד ארמה לא כלל רק חיילים צרפתיים.
אדרבה, הוא היה מורכב מחיילים ומתנדבים בני עמים שונים, עד כי בעת פלישת נפולאון לרוסיה הורכבה למעלה ממחצית הצבא מחיילים מאוסטריה, פולין, נסיכויות גרמניות (פרוסיה, סכסוניה, בוואריה, וירטמברג, מקלנבורג, ברמן, המבורג), מדינות איטליה (נאפולי, ג'נובה, טוסקנה, פיימונטה), ארצות השפלה ושווייץ.
המשמר הקיסרי היווה את יחידת העילית של הצבא הגדול.
גודלו גדל בהתמדה מ־3,000 חיילים ב־1800 עד 112,000 ב־1812. המשמר כלל יחידות חיל רגלים, תותחנים ופרשים, וגם בתוכן נחשבו חלק מהיחידות ליחידות עילית מובחרות במיוחד.
"המשמר הוותיק" (לוחמים רגלים, בעלי ותק של שלוש מערכות קרבות לפחות) ויחידת הפרשים של הגרנדירים הרכובים.
רגימנט הרגלים המובחר ביותר בצבא, רגימנט הגרנדירים ה־1, השתייך למשמר הוותיק, ותנאי הקבלה אליו דרשו שירות בן עשר שנים, קבלת ציון לשבח על מעשה גבורה, גובה מעל 1.78 מטר, וידיעת קרוא וכתוב.
גרנד טורס הוא הכינוי למרוצי האופניים המקצועיים הגדולים באירופה, אשר אורך כל אחד מהם הוא כ-3 שבועות.
בחודש מאי - "ג'ירו ד'איטליה" (הטור האיטלקי).
בחודש יולי - "טור דה פראנס" (הטור הצרפתי).
בחודש ספטמבר - "וואלטה אספניה" (הטור הספרדי).
כל שלושת המרוצים הם מרוצים מפרכים, הכוללים קטעים הרריים קשים וקטעים מישוריים ארוכים.
הם מושכים קהל רב מכל ארצות העולם, ובעיקר מאירופה.
מרוצים אלה משודרים בטלוויזיה גם מחוץ למדינות בהם הם נערכים ומנצחי המרוצים זוכים לכבוד רב.
הטור דה פרנס הוא הוותיק מכולם (נערך לראשונה ב־1903), אחריו הג'ירו ד'איטליה (1909) ולבסוף הוואלטה דאספניה (1935).
המרוצים הם מרוצי גברים, כאשר רק לאחרונה נוספו מרוצים מקבילים לנשים, אף כי אלה קצרים יותר הן מבחינת זמן המרוץ והן מבחינת אורך המסלול היומי (הטור דה פרנס פמס ב־2022 והוואלטה פמנינה ב־2023).
כללית, כל אחד משלושת המרוצים נמשך 3 שבועות ובכלל זה שני ימי מנוחה.
נהוג לפתוח כל מרוץ במדינה שכנה, וזאת כדי לקרב מדינות שכנות לרוח המרוץ.
המרוצים כוללים כמה סוגים של מסלולים או שלבים:
נגד השעון (אישי או קבוצתי) שבו כל פרט (או קבוצה) רוכבים באופן עצמאי לאורך מסלול קבוע, במטרה להשיג את הזמן האישי (או הקבוצתי) הטוב ביותר.
המנצחים במסלול זה הם אלה המשיגים את הזמן הקצר ביותר.
אורכם של מסלולים אלה אינו עולה בדרך כלל על 50 ק"מ, ולרוב הם נעים בין 10 ל־30 ק"מ.
שלבים המוגדרים כמישוריים, שבהם באופן מובהק בק"מ האחרונים המסלול מישורי, ובכך ניתנת הזדמנות לרוכבים המוגדרים כמאיצים הזדמנות לנצח שלב.
בקטעי הסיום גוברת התאוצה ורוכבים מפתחים מהירויות העשויות לעלות על 70 קמ"ש.
למאיץ הטוב ביותר נשמרת חולצת רכיבה מיוחדת (בצבע ירוק בטור דה פרנס).
שלבים המוגדרים כהרריים, שבהם עשויות להופיע מספר פסגות לאורך המסלול, והשיא (אם כי זה לא תנאי) הוא בסיום השלב בעלייה מתישה.
מסלולים אלה מתאימים לרוכבים המוגדרים כמטפסים, המגיעים להשגים מרשימים בטיפוס.
למטפס הטוב ביותר, היינו הרוכב שמצליח לעלות ראשון לפסגות הגבוהות, נשמרת חולצת רכיבה מיוחדת (חולצה המנוקדת אדום בטור דה פרנס).
מסלולי "ביניים" הכוללים תערובת של קטעי טיפוס וקטעים מישוריים.
למעט הקטעים נגד השעון, אורך המסלולים נע בממוצע בין 150 ל־250 ק"מ.
מנתון זה נובע שבמהלך גרנד טור, עובר כל רוכב מרחק המתקרב ל-5,000 ק"מ ב-3 שבועות!
כל רוכבי הטורים רוכבים במסגרת קבוצות, כשכל קבוצה מורכבת מכ- 8 רוכבים.
הרכיבה הקבוצתית מהווה יתרון גדול שכן היא מאפשרת שיתוף פעולה ותמיכה בעת הרכיבה.
למשל, ישנם רוכבים ייעודיים שתפקידם להוביל מים ומזון מהרכב המלווה לחברי הקבוצה.
לאחרונה, פחתה חשיבותם של אלה, כי לאורך המסלול מוצבים נציגי קבוצות המספקים מים ומזון לרוכבים תוך כדי רכיבה.
דוגמה נוספת היא ליצור שורת רוכבים התומכת ומושכת את הרוכב הראשי בקבוצה, היינו אותו רוכב המיועד לניצחון בשלב או בטור כולו.
הקבוצות המשתתפות נבחרות על ידי ועדה מארגנת.
לרוב נבחרות קבוצות הצוברות נקודות זיכוי רבות במהלך השנה, ונותרים מספר מקומות לקבוצות מקומיות ולמה שמכונה wild card.
הניצחון האישי בטור הוא בעל משמעות גבוהה גם לקבוצה.
מנצח התחרות הראשית נקבע על פי ה"דירוג האישי הכללי" (individual general classification), הנקבע על פי סך הזמן הכללי של רוכב, כולל זמני בונוס על ניצחונות בקטעים בודדים.
כאמור לעיל, ישנם גם דירוגים נוספים: המאיץ הטוב ביותר, המטפס הטוב ביותר, הרוכב הצעיר הטוב ביותר והמנצח בקטע שנערך באותו יום.
ישנם מספר רוכבים שנצחו מספר דירוגים באותו טור, לדוגמה טאדיי פוגצ'אר שניצח בטור דה פראנס ב־2020 וב- 2021 וזכה גם בחולצת הרוכב הצעיר (חולצה לבנה) ובחולצת המטפס (חולצה מנוקדת) בשנתיים אלה.
נדיר למצוא רוכבים שרכבו בכל 3 הטורים במהלך אותה שנה.
יותר מצוי למצוא מאיצים שהחלו לרכב בשלוש הטורים כדי לנצח מספר קטעי מאוץ ולפרוש בטרם מגיע הטור לקטעיו הקשים ביותר.
למשל, מארק קוונדיש, רוכב אנגלי, שניצח את מספר הקטעים הגדול ביותר בטור דה פראנס (35 קטעים, שיא שהשלים ב־2024), לרוב לא נהג לרכב טור עד סופו.
במשך השנים, רק כ־34 רוכבים סיימו את כל שלוש הגרנד טורים באותה שנה.
נתונים אישיים של רוכבים בגרנד טורים
רוכבים שניצחו ביותר מגרנד טור יחיד
אף רוכב אופניים לא ניצח בכל שלושת הגרנד טורס בשנה קלנדרית אחת.
רק שבעה רוכבים ניצחו בכל שלושת הגרנד טורס במהלך הקריירה שלהם:
שלושה רוכבים בלבד ניצחו שלבים בכל אחד משלושת הגרנד טורס בשנה קלנדרית אחת:
רוכבים שניצחו בשני גרנד טורס בשנה אחת
תשעה רוכבים השיגו "דאבל" של ניצחון בשני גרנד טורס בשנה קלנדרית אחת.
שמונה ניצחו בטור דה פראנס ובג'ירו ד'איטליה בשנה קלנדרית:
שניים משבעת רוכבים אלו, ורוכב נוסף הצליחו לנצח בדאבל של הטור דה פראנס והוואלטה אספניה בשנה קלנדרית:
שלושה השיגו דאבל של הוואלטה והג'ירו בשנה קלנדרית:
רוכבים שניצחו במספר גרנד טורס
22 רוכבים בלבד ניצחו בשניים או יותר גרנד טורס במהלך הקריירה שלהם.
להלן רשימת כל הרוכבים שניצחו ביותר מגרנד טור אחד בקריירות שלהם.
הרשימה לא כוללת רוכבים שניצחו יותר מפעם אחת באותו גרנד טור, לדוגמה, לואיזון בובה שניצח בטור דה פראנס שלוש פעמים אך לא ניצח גרנד טור אחר.
ג'ובאני בטאלין: הג'ירו והוואלטה ב-1981
מרקו פנטאני: הטור והג'ירו ב-1998
סטפן רוץ': הטור והג'ירו ב-1987
רשימת המנצחים שנצחו ביותר מגרנד טור יחיד (כולל את אלה שניצחו יותר מפעם אחת באותו גרנד טור).
גרמנית תחתית (Plattdüütsch ,Nederdüütsch), או סקסונית תחתית (Nedersaksisch), היא שפה גרמאנית המדוברת בצפון גרמניה, במזרח הולנד ובדרום דנמרק, וכן בקהילות מבודדות בצפון פולין.
לפעמים, "גרמנית תחתית" היא הגדרה לכל ניב גרמני שהוא שונה מגרמנית, אך אין זה מושג בלשני.
ברוב המקרים בהם נעשה שימוש בשם "סקסונית תחתית", הכוונה לניבים של גרמנית תחתית.
משום כך, ההגדרה העברית היא "סקסונית", אף על פי שגם זה לא מדויק, משום ששמה האמיתי הוא "סקסונית תחתית".
בשנת 1999, סקסונית הוכרה על ידי גרמניה כשפה אזורית לפי החוק האירופי לשפות אזוריות או שפות מיעוט.
סקסונית עתיקה היא הקודמת לגרמנית תחתית, והיא עלתה על הכתב החל מהמאה התשיעית לספירה.
גרמנית תחתית בינונית הועלתה על הכתב החל מהמאה ה-16, והייתה לה השפעה חזקה על שפות בלטיות כגון ליטאית ולטבית, וכן על שפות סקנדינביה ועל השפה האסטונית.
היא דוברה בכל אגן הים הבלטי והים הצפוני.
היא קודמת ישירה לסקסונית המודרנית.
הסקסונית התחתית, בדומה לשפות גרמאניות רבות אחרות, פרט לגרמנית, לא הושפעה ממעתק ההגאים הגרמאני השני.
לכן, ישנן מילים רבות בסקסונית, אשר דומות למקבילתן בשפות גרמאניות אחרות, כדוגמת אנגלית והולנדית:
סקסונית משתמשת באלפבית לטיני, עם האותיות הנוספות: Ä ,Ö ,Ü ,ß ,IJ.
הגרנד ארש (או הקשת הגדולה בצרפתית: La Grande Arche או Arche de la Défense) הוא בניין משרדים הנמצא ברובע העסקים לה דפאנס שמצפון-מערב לפריז.
המבנה הוא גולת הכותרת של פרויקט לה דפאנס, אותו יזם נשיא צרפת פרנסואה מיטראן בתחילת שנות ה-80. הוא תוכנן על ידי האדריכל הדני יוהאן אוטו פון ספרקלסן (Johann Otto von Spreckelsen), שזכה בתכנונו לאחר תחרות.
הבניין נמצא בסופו של ה"אקס היסטוריק" (Axe Historique) - ציר החוצה את מערב פריז בקו ישר המתחיל בארמון הלובר.
לכל אורך הציר ובשני כיווניו קיים קו מבט ארוך אשר בסופו מופיעה נקודת ציון עירונית חשובה.
הגרנד ארש נמצא בסופה של שדרת שארל דה גול, שהיא המשכה של שדרת שאנז אליזה מערבית לשער הניצחון.
סביב חלקה המערבי ביותר של השדרה נמצא מרכז העסקים לה דפאנס, שבו מספר רב של מבנים חדשניים וגורדי שחקים.
הגרנד ארש מסיים לכאורה את הציר ההיסטורי אך למעשה מתחבר לציר הגדול של סרז'י פונטואז אף שאינו מיושר בדיוק לציר ההיסטורי של פריז.
הציר שואב השראה ממסורת הפרספקטיבות המונומנטליות שמכוונות את המבט של המבקר כלפי נקודות עניין או מונומנטים סמליים.
הוא תוכנן ליצור המשכיות ויזואלית, לסדר את המרחב, ולספק חוויה של מונומנטליות הדומה לזו של הצירים הגדולים הקלאסיים.
ממגדל התצפית של הציר הגדול יש תצפית פנורמית גם על פריז.
בנוסף, יוצר מיקומו של הבניין קו ישר יחד עם שתי נקודות ציון נוספות בעיר: מגדל אייפל ומגדל מונפרנאס.
מבחינה מוניציפלית, לה דפאנס, והגרנד ארש שנמצא בשטחה, אינה חלק מפריז אלא רשות נפרדת במחוז איל-דה-פראנס אזור פריז רבתי, אך הציר ההיסטורי הופך את המקום לחלק בלתי נפרד מהעיר.
הבניין הוא דמוי "קשת" ישרת צלעות, ותוכנן כמעין גרסת המאה ה-20 של שער הניצחון.
הוא עשוי מבטון, זכוכית וגרניט.
כפרפרזה לשער הניצחון הנאו-קלאסיציסטי שנבנה לכבוד נפוליאון בונפרטה, מייצג הגרנד ארש את ניצחון האנושיות והשלום על פני המלחמה.
המבנה בכללותו בנוי כקובייה כמעט מושלמת, בעלת מידות של כ-110 מ' לכל מקצוע.
פנים הקובייה הוא חלל ריק שנוצר על ידי 4 הפאות העוטפות את הציר הקוסמי של פריז.
כל פאה היא למעשה פירמידה מרובעת קטומה ששיפועה הוא 45°.
הפאה התחתונה היא בסיס המבנה, ושיפוע הפירמידה הוא המדרגות המובילות אל הכניסה אליו, כאשר שלוש הפאות הנוספות מהוות את בניין המשרדים עצמו.
יש המתארים את המבנה כיישום תלת-ממדי של טסרקט - קובייה בארבעה ממדים.
הקומה העליונה של הבניין כוללת גלריה לאמנות ומצפה לתיירים.
הכניסה אל חלקו הציבורי של הבניין היא דרך מעליות קלות העוברות בתוך חלל הקובייה הפתוח.
בחלל זה מספר מעליות העולות ישירות מהבסיס לקומת הגג, וכן מבנה טנסילי המורכב מאלמנטים קלים ומתוחים בלבד.
מבנה היריעות, המזכיר ממברנות חיות, מעוצב באופן מנוגד לשאר המבנה: בחומר, בצורה ובעקרון המבני שלו שהוא שונה לחלוטין.
למעשה, הגרנד ארש אינו תואם את זווית ה"אקס היסטוריק", ואינו מקביל לחלוטין לשער הניצחון הישן.
הבניין נבנה בסטייה של כ-8° יחסית לקו המדויק מאוד המגיע עד אליו.
בדומה לשבירת הסימטריה על ידי התוספות הקלות שבחלל הקשת כאמירה מודרניסטית, כך גם נעשה בהטייתו הקלה של המבנה.
הטייתו בזווית קלה נראית אמנם זניחה, אך סטייה זו נראית למרחקים ומורגשת גם על ידי מי שנמצא בכיכר שארל דה גול, ליד שער הניצחון.
הטיה קלה זו של הבניין הרגיזה מאוד את הפריזאים למן הרגע שנבנה הבניין, ואף גררה התנגדויות ל"חוצפה" האדריכלית שהרסה, כך נטען, את ייחודו של הקו ההיסטורי המדויק.
האדריכל אוטו פון ספרקלסן מת בשנת 1987, כשנתיים לפני סיום הבנייה.
על-פי אגדה אורבנית שהפכה גם לאמרה בפריז, נטען כי ספרקלסן התאבד לאחר שלא יכול היה לסבול את הזווית שנוצרה בטעות.
בפועל, הזווית הייתה מתוכננת מלכתחילה ומותו של האדריכל היה טבעי, אך הביקורת כלפיה קיימת עד היום.
גרמנית שווייצרית (בגרמנית תקנית: Schweizerdeutsch, בניבים המקומיים: Schwyzerdütsch, Schwiizertüütsch, Schwizertitsch ועוד) הוא כינוי למספר ניבים אלמאניים שמדוברים בשווייץ.
לעיתים גם הניב המדובר בליכטנשטיין מוכלל כגרמנית שווייצרית, בשל קרבתו לשפה זו.
הגרמנית השווייצרית אינה אחידה בכל שווייץ, ומשתנה ממקום למקום.
יש מילים מסוימות האופייניות לאזור מסוים.
דוברי הגרמנית השווייצרית קוראים וכותבים בגרמנית הכתובה התקנית, כמו הניב הכתוב בגרמניה, ולא בניב שלהם.
עם זאת, ועל אף העובדה שאין סטנדרט כתיבה אחיד בגרמנית שווייצרית, יש נטייה הולכת וגוברת בשווייץ לכתוב בדיאלקט דברים מסוימים, מרשימות קניות למכולת ומסרים קצרים בקרב המשפחה, ועד ססמאות פרסומת קליטות, המדברות לאנשים ב"שפה שלהם".
כמו כן, השימוש בדיאלקט השווייצרי גובר גם באמצעי התקשורת האלקטרוניים, ברדיו ובטלוויזיה.
הגרנד אקול (ברבים: גרנדז אקול; בצרפתית: Grandes Écoles; מילולית: בתי ספר גדולים) הם מוסדות להשכלה גבוהה בצרפת, אשר מאורגנים מחוץ למסגרת של מערכת האוניברסיטאות הציבוריות של המדינה.
שלא כמו האוניברסיטאות הציבוריות, אשר מחויבות לקבל כל מועמד בעל תעודת בגרות צרפתית (Baccalauréat) באזור עליו הן מופקדות, הגרנד אקול מגייסים את תלמידיהם באמצעות בחינות מאוד תחרותיות בכתב ובעל פה, והם בוגרים של בתי ספר מכינים לקראת הגרנד אקול.
גודלם של הגרנד אקול בינוני, בגדול ביותר לומדים כ-3,000 סטודנטים.
בחלק מהמוסדות הללו לומדים תחום אחד – הנדסה, מנהל עסקים או מדעי הרוח.
הגרנד אקול מפיקים באופן מסורתי את הפקידות הגבוהה של צרפת, פוליטיקאים ומנהלים; כמו גם מדענים ופילוסופים בכירים.
גרנאש (בספרדית: Granacha, בקטלונית: Garnatxa) הוא אחד מענבי היין האדומים הנפוצים בעולם.
הזן מאופיין בהבשלה מאוחרת יחסית, שהופכת אותו למתאימה לאקלים חם ויבש, כגון זה המצוי בספרד ובדרום צרפת.
יינות גרנאש יהיו לרוב רכים, ובעלי אופי של תיבול ושל גרגרי-יער, ותכולת אלכוהול גבוהה יחסית.
בדומה לזנים אחרים: לקבלת יינות איכות מזן זה יש צורך בבקרה על היבולים, שכן יבולים גדולים מדי עשויים להניב יינות עניים בטאנין וללא חומציות מספקת.
לעיתים קרובות משמש הגרנאש כחלק מממסך ביחד עם זנים אחרים כגון סירה, קריניאן וסינזאו.
הגרנאש הוא זן דומיננטי ברוב יינות עמק הרון שבצרפת, שם הוא מרכיב לרוב מעל 80% מהממסך.
באוסטרליה הזן משמש לעיתים קרובות בממסך המכונה GSM - על שם שלושת הזנים המרכיבים אותו: גרנאש, סירה ומורבדה.
הגרנאש משמש גם לייצור יינות רוזה בצרפת ובספרד, כאשר המפורסם שבהם הוא הרוזה ממחוז טאוול (Tavel) שבקוט דו רון.
מקור הזן הוא ככל הנראה באראגון שבספרד, אולם לפי תאוריה אחרת מקורו באי האיטלקי סרדיניה.
בדומה לקריניאן, גם לגרנאש היסטוריה בעייתית בישראל - ובשנות השבעים היה הגרנאש נפוץ ביינות רוזה פשוטים ופופולריים שקשרו בתודעה בין הזן לבין יינות נחותים.
במאה העשרים ואחת החלו מספר יקבים בארץ להשתמש בזן ביינות איכות.
בין היתר, יוצרו יינות גרנאש זניים על ידי יקב אבידן, יקב פלדשטיין ויקב שורק, ויינות ממסך מסגנון GSM על ידי יקב שאטו גולן ויקב סוסון ים.
יקב ויתקין, המתמחה בייצור יינות מזנים ים תיכוניים, מייצר יין לבן יבש זני מגרנאש לבן ויין רוזה מבוסס גרנאש נואר.
אורי חץ, יינן יקב שאטו גולן כתב שהגרנאש בישראל ביחס לזנים פופולריים אחרים מאופיין בגידול קל ונוח, ביבולים גבוהים (יחסית לזני איכות), בצבע אדום בהיר, בכמות חומצה נמוכה ובארומות שונות מזנים אחרים.
גרנד איילנד הוא אי בקצה המערבי של מדינת ניו-יורק, ותחת הרשויות של מדינה זו.
שטחו הוא 86 קילומטרים רבועים הנמצא בנהר ניאגרה, דרומית למפלי ניאגרה.
אי זה הוא שטח של ארצות הברית, אך הוא נמצא בקרבה לקו הגבול עם קנדה.
האי נרכש על ידי מרדכי מנואל נח שקרא בשנת 1825 ליהודים ליישבו כדי להקים מדינה חדשה ליהודים במסגרת ארצות הברית של אמריקה.
על-פי הצעתו, שמה של המדינה אמור היה להיות "אררט".
קריאתו לא נענתה ורעיונו של נח לא הצליח להתממש.
בשנת 1833 מכר נח את חלקו באי.
במרכזו העיירה גרנד איילנד המונה כ-19 אלף איש.
שני גשרים (צפוני ודרומי) מחברים את האי ליבשה.
כביש מרכזי עובר באי ומשרת את הנוסעים בין מפלי ניאגרה לעיר באפלו הסמוכה.
גרנד הוטל הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1932, בבימויו של אדמונד גולדינג.
את התסריט כתבו ויליאם דרייק ובלה בלז', על פי על הספר של ויקי באום משנת 1929. נכון להיום, הסרט הוא היחיד שזכה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ולא היה מועמד בשום קטגוריה אחרת.
ב-2007 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע.
ציטוטה המפורסם של גרטה גרבו "I want to be alone", עליו היא חוזרת שלוש פעמים בשינויים קלים.
גרבו התייחסה לשימוש באמירה זאת כמאפיינת את חייה האישיים, בטענה, "מעולם לא אמרתי שאני רוצה להיות לבדי; אמרתי רק, אני רוצה שיניחו לי' (I want to be let alone) וזה כל ההבדל.
הציטוט דורג במקום ה-30 ברשימת הציטוטים הטובים ביותר בהיסטוריה של מכון הסרטים האמריקאי.
לסרט נעשה רימייק בשם "Week-End at the Waldorf" בשנת 1945 ומיוזיקל בעל אותו שם בשנת 1989.
ג'ון ברימור – ברון ואן גרייאר
ליונל ברימור – אוטו קריגלינג
לואיס סטון – ד"ר אוטושלאנג
ז'אן הרשולט – פקיד המלון
מפיק הסרט אירווינג תלברג רכש את הזכויות לספר ב-13,000 דולר לשם הפקת מחזה.
בעקבות הצלחת המחזה, הוזמן תסריט אצל ויליאם דרייק ובלה בלז'.
שאלת בחירתה של גרטה גרבו לתפקיד הבלרינה הרוסית עוררה מחלוקות, עקב מבטאה השוודי החזק.
הסרט זכה לביקורות חיוביות ואף הוגדר כפורץ דרך.
מבקרים הגדירו את הסרט כמקור לסרטים כמו האחד עשר של דני אושן ופארק גוספורד.
הסרט זכה לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר אך לא היה מועמד לפרס באף קטגוריה אחרת.
הוא זכה להצלחה כלכלית הודות להכנסות בסך כ-2,250,000 דולר, לעומת תקציבו הנמוך ממיליון דולר.
גרמקנודל (בגרמנית אוסטרית: Germknödel - "כופתת שמרים") היא קינוח אוסטרי עשוי בצק שמרים עם זרעי פרג וסוכר וממולא בפובידל.
המאכל מוגש לרוב עם חמאה מומסת או עם רוטב וניל.
המאכל פופולרי באוסטריה, ובאזורי בוואריה ובוהמיה, ונאכל באופן מסורתי בימי שישי.
יש למאכל מספר גרסאות, ובהן גרסאות בהן המאכל מוגש כמנה עיקרית.
גרנד טר הוא האי הגדול והמרכזי בקלדוניה החדשה.
הוא האי הגדול באיי צרפת, השני בגודלו בים האלמוגים, השישי בגודלו בדרום האוקיינוס השקט (אחרי גינאה החדשה, שני האיים של ניו זילנד, טסמניה ובריטניה החדשה) וה-52 בגודלו בכל העולם.
העיר הגדולה באי היא נומאה, בירת קלדוניה החדשה.
מגלה הארצות הבריטי ג'יימס קוק צפה באי ב-4 בספטמבר 1774 וקרא לו "קלדוניה החדשה", כאשר קלדוניה הוא שמה הלטיני של צפון סקוטלנד.
מאוחר יותר הפך השם לשמם של כל האיים באזור, ולא רק של אי זה.
החוף המערבי של האי נחקר בידי ז'אן-פרנסואה לה פרוז ב-1788, מעט לפני היעלמותו.
ב-1853 הורה נפוליאון השלישי על כיבוש קלדוניה החדשה והפיכתה למושבת עונשין, ובין השנים 1864-1897 נשלחו לאי כ-20,000 אסירים צרפתיים.
ב-1878 ארגן אחד מראשי שבטי הילידים (הקנאק) מתקפת גרילה על הכובשים הצרפתיים, התקפה שעלתה בחייהם של כ-200 חיילים צרפתים וכאלף מבני הילידים.
ראש השבט המורד נבגד בידי ראש שבט מתחרה, וחוסל.
ראשו נכרת ונשלח לתצוגה במוזיאון בפריז, אך מאז נגנב הראש.
בעקבות מרד זה, גורשו הילידים מאדמותיהם והועברו לתוך אזורים קטנים וצפופים.
לאחר כיבוש צרפת, מושל האי תמך בממשלת צרפת החופשית, והאי הפך למעוז חשוב לכוחות בעלות הברית.
בקרב ים האלמוגים שימש האי כבסיס הצי האמריקני.
לאורך האי משתרע רכס ההרים Chaîne Centrale, עם חמש פסגות מעל 1,500 מטרים.
הגבוהה שבהם היא הר פנייה, שגובהו 1,628 מטרים.
רכס ההרים החוצה למעשה את האי לכל אורכו, גורם לשינויי אקלים בין שני חופיו: החוף המערבי יבש ומוגן מפני רוחות הסחר והנוף הוא בעיקר סוואנות, ואילו החוף המזרחי בעל אקלים טרופי.
תצורה אחרת הנפוצה בקצהו הדרומי של האי, היא ה-maquis הנפוץ בעיקר באגן הים התיכון - תצורה צפופה של עצים קטנים (עד כ-4 מטר), מרובי גזעים, בעלי עלים קשים, יחד עם שיחים גבוהים ונמוכים - קשי עלים גם הם, עשבוניים שונים ומטפסים.
בתצורה זו, מעורבות זו בזו שכבות הצומח, ואפיונן לא מוגדר.
קרקע האי ייחודית בהיותה אולטרה-מאפי, בעקבות פעילות גאולוגית בשלישון.
פעילות גאולוגית נוספת גרמה להתמרת סלע היסוד, וליצירת צפחה וצפחה כחולה בכמויות גדולות.
גרנד-אדמירל היא דרגה ימית היסטורית, והייתה הדרגה הגבוהה ביותר בציים האירופיים שהשתמשו בה.
הדרגה ידועה בעיקר בעקבות השימוש שלה בגרמניה כגרוס-אדמירל.
דרגות מקבילות בציים אחרים: אדמירל הצי (בריטניה) ואדמירל צי (ארצות הברית).
במהלך הרסטורציה הוקמה בצרפת דרגת גרנד-אדמירל כתואר כבוד, והיא הייתה שוות ערך לדרגת מרשל צרפת בצבא הצרפתי.
בצי הקיסרי הגרמני, ובהמשך בקריגסמרינה, הייתה דרגת גרוס-אדמירל (Großadmiral) מקבילה לדרגת אדמירל הצי הבריטית (Admiral of the Fleet) או דרגת אדמירל צי (Fleet Admiral) בארצות הברית.
הדרגה הייתה שווה לדרגת חמישה כוכבים (OF-10) בנאט"ו.
כמו הגנרל-פלדמרשלים של הצבא, היו מורשים בעלי הדרגה לשאת שרביט.
הדרגה הוקמה בשנת 1901 ובוטלה בשנת 1945, לאחר ששמונה אנשים קיבלו אותה.
הדרגה שהייתה זוטרה לדרגת גרוס-אדמירל הייתה דרגת גנרל-אדמירל.
לפני ובמהלך מלחמת העולם הראשונה, קיבלו את דרגת הגרוס-אדמירל בצי הקיסרי הגרמני האדמירלים הבאים:
אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת (26 ביוני 1902)
אוסקר השני, מלך שוודיה (13 ביולי 1905)
היינריך, נסיך פרוסיה (4 בספטמבר 1909)
אלפרד פון טירפיץ (27 בינואר 1911)
הנינג פון הולצנדורף (31 ביולי 1918)
עד לשנת 1939 לא קיבל אף קצין את הדרגה הזו, ולאחר מכן קיבלו אותה שני מפקדי הקריגסמרינה:
אריך רדר (1 באפריל 1939), מפקד הקריגסמרינה
קרל דניץ (30 בינואר 1943), היה מפקד צי הצוללות ומונה למפקד הקריגסמרינה
אנטון האוס, מפקד הצי האוסטרו-הונגרי בחלק ממלחמת העולם הראשונה, קיבל את דרגת הגרוס-אדמירל בשנת 1916. אף קצין אחר (למעט בני משפחת המלוכה) לא זכה מעולם לדרגה זו (אם כי יורשו הישיר של האוס, מקסימיליאן נג'גובאן, הועלה לדרגת גרוס-אדמירל לאחר פרישתו מהצי בשנת 1918).
דרגת הגרנד-אמירליו (באיטלקית: grand' ammiraglio) נוצרה על ידי בניטו מוסוליני בשנת 1924, ונוצרה בעיקר על מנת לכבד את פאולו תאון די רוול, שהיה ראש הצי המלכותי האיטלקי במלחמת העולם הראשונה.
רוול היה היחיד שקיבל את הדרגה, שהייתה זה שווה למרשל איטליה בצבא ולמרשל חיל האוויר.
גרנאסטרפותריום (שם מדעי: Granastrapotherium; תרגום מספרדית: "אסטרפותריום גדול") הוא סוג של יונק גדול מהסדרה הנכחדת אסטרפותרים, אשר חי באמריקה הדרומית באמצע תקופת המיוקן.
בסוג זה יש מין אחד - Granastrapotherium snorki, אשר התגלה ב-1997 במדבר טטאקואה בקולומביה.
הגרנאסטרפותריום הגיע לאורך 3.5-4 מטר ולמשקל 2.5-3.5 טון, מה שהופך אותו לאחד מגדולי הסוגים בסדרתו.
במראהו הוא הזכיר טפיר ענקי עם דמיון מסוים למיני פילים קדומים והוא הכיל חדק ארוך ושפוף מקצה לסתותיו.
היו לו 4 חטים בולטים מקצוות הלסת, אשר הזכירו את שיני הפלאומסטודון ושורת שיניים טוחנות מאחוריהם המעידות שהיה אוכל צמחים.
סוג זה קרוב מאוד לקסנאסטרפותריום מאותה תקופה.
מבנה החדק שלו עזר ללפות עלים מהעצים והיה ארוך ממבנה של אסטרפותרים אחרים.
הוא היה יצור חצי-מיימי כמו היפופוטם וניזון מצמחים.
גרמרלי היא חברת טכנולוגיה המפתחת בודק איות באמצעות בינה מלאכותית ועיבוד שפה טבעית.
השירות מוצע כתוסף לדפדפנים פופולריים, תוכנה שולחנית וכן כאפליקציות מובייל.
בנוסף לבדיקת איות, השירות מאפשר איתור הפרת זכויות יוצרים, שיפור בהירות, תמצות, אוצר מילים, סגנון וטון.
התוכנה הושקה ביולי 2009. בסיס החברה הוא בסן פרנסיסקו ויש לה משרדים בקייב ובניו יורק.
גרמרלי היא תוכנה המאתרת אוטומטית שגיאות דקדוק, איות, פיסוק, בחירת מילים וסגנון בכתיבה.
האלגוריתמים של התוכנה מסמנים בעיות אפשריות בטקסט ומציעים תיקונים ספציפיים להקשר.
התוכנה זמינה גם כאפליקציה גם ל-iOS ולאנדרואיד.
שירות פרימיום זמין בתשלום חודשי או שנתי.
התוכנה פותחה בשנת 2009 על ידי המפתחים האוקראינים אלכס שבצ'נקו, מקס ליטווין ודמיטרו לידר.
מנוע הדקדוק כתוב ב-Common Lisp.
בשנת 2018 התגלתה פרצת אבטחה בגרסת התוסף, שאפשרה לכל אתרי האינטרנט גישה לכל מה שהמשתמש הקליד אי פעם כשהתוסף פעיל.
החברה אמרה כי אין לה כל הוכחה לכך שהפרצה שימשה כדי לגשת לנתוני חשבון של לקוחות כלשהם.
באוקטובר 2018, גרמרלי הודיעה על תמיכה ב-Google Docs.
באוקטובר 2019 גייסה החברה 90 מיליון דולר, בהערכת שווי של מעל 1 מיליארד דולר, מה שהופך אותה לחד-קרן.
גרמרינג היא עיירה המונה כ-38,000 איש תושבים, אשר נמצאת במחוז בוואריה, גרמניה.
היא צמודה ישירות לעיר מינכן וגובלת אותה במערב.
על פי ממצאים לעיירה גרמרינג ישנה היסטוריה נרחבה, בין הממצרים שמעידים על כך נמנים ממצאים של תלוליות קבורה מתקופת האבן החדשה ומתקופת הברונזה, וכן "וילה רוסטיקה" (כמו בלוישטטן הסמוכה) שנבנתה על ידי הרומאים.
לאחר הגילוים הוחלט להקים גג זכוכית מעל הממצאים.
גרמרינג הוזכרה לראשונה בתיעודים מהימנים בערך באזור השנים 859–864 לספירה.
באותם הימים העיירה עדיין הייתה ידועה בכינויה "קרמרינגון", אך ככל הנראה היא הוזכרה בעבר בשם Germana vel admonte.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה בעיירה מחנה משנה של מחנה הריכוז דכאו, ב-1978 אוחדו שתי העיירות העצמאיות אונטרפפפנהופן וגרמרינג ובכך הושלמה יצירת עיירת גרמרינג של ימינו.
סמל העיר העירוני החדש נוצר בשנת 1981 על ידי קרל האס, ששילב את סמל העיר של שני הרבעים לשעבר.
קלאודיה הנגסט (נולדה בשנת 1969), ספורטאית נכה ידועה וזוכה במספר רב של מדליות זהב באולימפיאדת הנכים.
אלופת העולם ואירופה, אזרחית כבוד מאז 2001.
רוברט הובר (נולד בשנת 1937), מתגורר בגרמינג, קיבל את פרס נובל לכימיה בשנת 1988 ומונה לאזרח כבוד באותה שנה.
גאס בקוס (1937–2019) זמר אמריקאי, גר בגרימינג עד מותו.
ג'ון כריסטופר האולנד (1928–2013), זמר, שחקן ובדרן, גר בגרימינג (הרטהאוס)
זיגפריד לוביץ (1914–1999), שחקן, התגורר בגרמינג.
ספורטפרונדה סטילר , להקה גרמנית, מגרמינג.
ארהרד וונדרליך (1956–2012), שחקן הכדוריד, זוכה מדליית הכסף באולימפיאדת הקיץ 1984, התגורר בגרמינג.
גרמנית עילית עתיקה היא השלב המוקדם ביותר בהתפתחותה של השפה הגרמנית.
בתקופה זו לא הייתה קיימת שפה גרמנית רשמית אחידה.
לפיכך, הכינוי "גרמנית עילית עתיקה" מתייחס למכלול הלהגים שעברו מעתק הגאים בשם .
בראשיתה של תקופה זו, הלהג העיקרי של השפה היה מדובר בממלכות גרמניות עצמאיות.
ב-788, עקב כיבושיו של קרל הגדול, חוותה השפה שינויים.
במהלך תקופה זו נוצר לראשונה גבול נראה לעין בין תחום הדיבור של הגרמנית העלית העתיקה למקבילתה הצרפתית.
הטקסטים בגרמנית עילית עתיקה ששרדו כולם נכתבו בכתבי קודש נזיריים, וכתוצאה מכך, רובם המכריע הם דתיים באופיים או, כאשר הם חילונים, שייכים לתרבות הספרותית הלטינית של הנצרות.
הגרמנית העילית העתיקה משמרת במידה רבה את מערכת ההטיה הסינתטית שירשה מהשפות הגרמאניות הקדומות, אך סוף תקופתה מסומנת בשינויים צלילים המשבשים את דפוסי ההטיה הללו, מה שהוביל לשינויים בדקדוק של הגרמנית העילית התיכונה.
בתחביר, השינוי החשוב ביותר היה פיתוח זמנים פריפרסטיים חדשים לביטוי העתיד והפאסיבי.
+פונמות בגרמנית סדקי וילוני חכי מכתשי שפתי(־שִנִּי) אפיŋnm סותםgkdtbp מחוכך ʦ p̪f חוכך h xzsvf מקורב(צדי)jl רוטט[r]
גרמנית תקנית או גרמנית גבוהה היא הגרסה התקנית של הלשון הגרמנית.
במקרים רבים, הגרסה התקנית שונה מאוד מהדיאלקטים הגרמניים, דוגמת שפות גרמניות עיליות ועוד.
הכתיב התקין מוסדר על ידי המועצה הגרמנית לאורתוגרפיה.
גרנד איילנד היא עיר בנברסקה שבארצות הברית.
בשנת 1857 35 מתיישבים גרמנים עזבו את דבנפורט שבאיווה והחליטו להתיישב בנברסקה.