tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ייצג את ישראל באולימפיאדה (טוקיו 1964).
בשנת 2001 זכה בעיטור מכבי ישראל.
פסבקין למד בית הספר העממי החיל.
המורה לחינוך גופני ומאמן האתלטיקה מנחם קורמן הבחין בכישרונו בריצות קצרות והחל לאמנו באגודת מכבי תל אביב.
בהמשך עבר להתאמן בהדרכתו של אברהם גרין, מאמן לאומי דאז.
באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט בסוף יוני 1962 זכה במדליית ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.9 שניות, אחרי הרי קנה מהפועל ראשון לציון (10.8 שניות) ועמוס גרודז'ינובסקי ממכבי תל אביב (10.8 שניות)
בתחרות שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב בפברואר 1963 זכה פסבקין במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.8 שניות.
בתחרות שנערכה בתל אביב במאי אותה שנה הוא הישווה את השיא הישראלי של דוד טבק בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.6 שניות.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1964 זכה בשתי מדליות זהב, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.8 שניות ובריצת 200 מטר בתוצאה של 22.4 שניות.
בתחרות שנערכה בליון שבצרפת בסוף אוגוסט הוא ניצח בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.7 שניות.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב בספטמבר אותה שנה הוא קבע בריצת 100 מטר תוצאה של 10.6 שניות.
באולימפיאדת טוקיו (1964) סיים פסבקין במקום 63 בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.1 שניות.
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון האוניברסיטה בירושלים בשנת 1967 זכה במדליית זהב בריצת 100 מטר בתוצאה של 11.2 שניות.
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון רמת גן ברמת גן בסוף יוני 1968 זכה במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.9 שניות, אחרי משה פרידמן מהפועל עמק חפר (10.7 שניות).
לאחר פרישתו, פעל פסבקין במחלקת האתלטיקה של מכבי תל אביב, ובהמשך, התמנה לסגן יושב ראש איגוד האתלטיקה.
בתפקיד זה, פעל רבות לאיתורם ולהעלאתם של אתלטים בכירים יהודים לארץ.
בין אלה: אלכס אברבוך, חנה מיננקו וקונסטנטין מטוסביץ'.
בתחרות שהתקיימה ביוגוסלביה בספטמבר 1964, קבע פסבקין, בעזרת רוח גבית מעל המותר, תוצאה של 10.4 שניות.
לוי שַׁעַר (10 במרץ 1933 – 3 באוגוסט 2014) היה מוזיקאי ישראלי יליד ברית המועצות, מורה למוזיקה, מעבד ומלחין בזמר העברי, המנהל המייסד של הקונסרבטוריון העירוני למוזיקה בעפולה ומנצח תזמורות נוער.
בין השירים הידועים שהלחין: "שי" ו"צל ומי באר".
שער נולד בשנת 1933 בעיר אודסה שבברית המועצות בשם ויליָה שֵר (Виля Михайлович Шер).
בגיל צעיר התייתם מהוריו, וגדל בבתי יתומים.
סיים את לימודיו בבית הספר למוזיקה של אודסה ולאחר מכן בקונסרבטוריון הממלכתי בלבוב בכיתת כלי הנשיפה (קרן יער).
משנת 1957 עד 1972 שימש כנגן בתזמורת הפילהרמונית של אודסה.
ב-1972, והוא בן 39, עלה לישראל והתיישב בעפולה.
הוא החל ללמד מוזיקה בבית ספר "רמות" שבגבעת המורה.
ב-1978 ייסד בעיר את תזמורת הנוער העירונית (כלי נשיפה) ואת הקונסרבטוריון העירוני למוזיקה, שאותו ניהל במשך 21 שנה.
שער הלחין את שירם המפורסם של הפרברים והדודאים (במופעם המשותף "בצמדים וברביעייה") "שי", למילותיה של רחל המשוררת, ואת השיר "צל ומי באר" – לחן שחיבר לבקשת בני אמדורסקי מהדודאים, שלאחר מכן כתב לו יורם טהרלב מילים.
גיל אלדמע עיבד את השיר "שי" למקהלה בארבעה קולות.
בריאיון לרדיו ב-20 בספטמבר 2015 סיפר יוסי חורי מה"פרברים" כי הוא עומד בקשר עם משפחתו של שער ובכוונת הפרברים לגאול את שיריו ולהוציאם מהשכחה.
עוד מיצירותיו: השיר "אהבי אותי אהבה", "פרחים עם מנגינה: 15 שירים למקהלה, לבתי ספר ולנוער", 2 שירי רחל לקול ולפסנתר.
שער גם עיבד שירים ישראליים למקהלה וערך והוציא לאור עיבודים לשירים ישראליים עבור הרכבי חליליות: "השירים שלנו", "החגים שלנו" ו"מוזיקה בלבנו".
המייחד עיבודים אלה הוא כתיבת הקולות לחליליות בדו (סופרן וטנור) יחד עם טרנספוזיציה לאלו שבפה (אלט ובאס) על מנת להימנע מהקושי שבלימוד הטרנספוזיציה למתחילים.
וכך כל מי שיודע לנגן בחלילית בדו יכול לנגן בכל ארבעת סוגי החליליות.
אף ששיריו זכו לפרסום ניכר, שער עצמו נותר אלמוני מחוץ לעפולה.
שער, שהרגיש שלא זכה להכרה ראויה, פרסם בשנת 2000 ספר אוטוביוגרפי ברוסית בשם Чужой ("המנודה"), שבו גולל בכאב את קורותיו בארץ.
בערוב ימיו דחה מספר כיבודים שביקשו להעניק לו, בהם אות יקיר העיר עפולה.
שער נפטר בביתו בעפולה ב-2014, בן 81. הוא נטמן בבית העלמין בעיר.
הותיר אישה, לינה, ובן המתגורר בשווייץ.
ארכיונו, הכולל יצירות ועיבודים, שמור במרכז למוזיקה של הספרייה הלאומית.
פרחים עם מנגינה: חמישה עשר שירים למקהלה לבתי הספר ולנוער; עריכה: ברונו ריינהרד, תל אביב: אור-תו, 1980. (תווים)
אהבי אותי אהבה; למילים מאת רון אדלר, תל אביב: אור-תו, 1982. (תווים)
לוי מן (17 בינואר 1927, י"ד בשבט תרפ"ז – 20 בדצמבר 2012, ח' בטבת תשע"ג) היה מראשוני חטיבת גולני במלחמת העצמאות, מפקד קרבי במלחמות ישראל שעוטר בשני ציונים לשבח.
חבר קיבוץ בית-השיטה וראש אגף הנוער והנח"ל במשרד הביטחון.
לוי מן נולד בצ'ורטקוב שבפולין, בן זקונים להוריו פרומה ויאיר מן.
באפריל 1936 עלתה המשפחה ארצה והקימה משק חקלאי בכפר-ברוך שכלל לול, רפת, מטעים ופלחה.
כעבור שנה נפטר האב בעקבות תאונת עבודה ועול ניהול המשק נפל על ארבעת הבנים – דב, יוסף, אריה ולוי מן.
בפרוץ מלחמת העצמאות גויס לשירות צבאי, שבו המשיך עד לנישואיו ב-1954 עם גינה לבית שמאראגד מקיבוץ תל-יוסף.
הזוג הצעיר קבע את ביתו בקיבוץ בית-השיטה, שבו נולדו ארבעת בניהם ובנותיהם – ניר מן, אירית ירדני, מיכל מן-וורגפט ונועם מן.
תחילה עבד בגידולי השדה ולאחר כן התמנה לריכוז העבודה במשק, ריכז את ענף הלול וב-1968 נבחר למזכיר הקיבוץ.
בתקופת כהונתו הכפולה (1968–1972) חולל לוי מן מהפכה רבתי בבית-השיטה.
במסגרת המדיניות הכלכלית הועתק מרכז הכובד מהחקלאות לתעשייה, הונהגה רפורמה בשימושי ההון, הוכנסו שינויים מבניים במערך השירותים וגולת הכותרת הייתה בניית חדר האוכל החדש.
בתחום החברתי גיבש את אוגדן התקנונים "אורחות חיינו", הנהיג את "התקציב הכולל" לחברי הקיבוץ, שנת חופש, מסלול צעירים, מסגרת לימודים אקדמיים ועוד.
בתפקידו כרכז ועדת החגים מיסד את הצוותים הקבועים לעריכת חגי ישראל ובמשך שנים רבות ריכז את צוות ליל הסדר בפסח, שהיה החג המרכזי בלוח מועדי השנה.
כל חייו התרחק מעסקנות תנועתית ומפלגתית, אולם נרתם למשימות נקודתיות לצד שירות ממושך במועצה האזורית הגלבוע.
בשנת 1973 החל לעבוד במפעל "חרושת מתכת" בקיבוצו.
בתום תפקידו במשרד הביטחון בשנת 1984 נבחר שוב למזכיר הקיבוץ ואחר כך חזר לעבודת כפיים על רצפת אולם הייצור ב"חרושת מתכת".
כל חייו הגשים לוי מן, הלכה למעשה, את אורח החיים הקיבוצי ובשנות גבורותיו נרתם לעבודה התנדבוּתית בשירות ציבור החברים המבוגרים.
לוי מן הלך לעולמו בבית השיטה ונטמן בבית העלמין בקיבוצו.
בהיותו בן ארבע-עשרה שנים התגייס לוי מן ב-1941 לארגון ההגנה והחל בפעילות מבצעית.
בגיל שבע-עשרה הוצב ביחידת החי"ש (חיל השדה) המרחבית והשתתף במאבק המזוין נגד הכוחות הבריטיים.
בפרוץ מלחמת העצמאות היה מראשוני חטיבת גולני שבשורותיה לחם כמפקד מחלקה בקרבות בגליל ובנגב.
לאחר מלחמת העצמאות שירת ארבע שנים בצבא הקבע בפיקוד הצפון, ולאחר שחרורו נקרא לתקופות שירות ממושכות במילואים.
במלחמת סיני (מבצע "קדש") בסתיו 1956 היה מפקד הפלוגה שכבשה את שארם א-שייח' בסיני.
על מבצע זה, שבו נפצע, הוענק לו ציון לשבח מאלוף פיקוד הדרום, חיים לסקוב, על מנהיגות למופת ועוז רוח בקרב.
ב-1958 מינה אותו אלוף פיקוד הצפון, יצחק רבין, למפקד גדוד 25, שהוסב כעבור שנתיים לחרמ"ש (חיל רגלים משוריין).
במלחמת ששת הימים פיקד על גדוד 25 בקרבות חטיבה 45 בשומרון וברמת הגולן.
במִסדר הניצחון לאחר המלחמה הוענק לגדוד ציון לשבח על מבצעיו במלחמה.
מפקד החטיבה משה (בריל) בר-כוכבא, רצה שמן יישאר איתו בתפקיד סגן מפקד החטיבה (סמח"ט), ולשם כך הוא יצר תקן חדש - סמח"ט ב': בשִגרה היה סמח"ט במינוי קבע לתפקידים המִנהליים, ובמבצעים גויָס מן למילואים כדי לשמש בתפקיד סמח"ט קרבי.
עם בר-כוכבא הקים מן את חטיבת הטנקים 188 (ברק) ופיקד על כוחותיה בימי קרב בסוריה (מבצע קיתון 10) ובלבנון (מבצעי קלחת 2 ומבצע קלחת 4 מורחבת).
במלחמת יום הכיפורים היה לוי מן סמח"ט בחטיבת הטנקים 679 בפיקודו של אוֹרי אור.
העוצבה בלמה את המתקפה הסורית בנפאח, הדפה את הסורים מעבר לגבול, ובמתקפת הנגד התייצבה 40 ק"מ מדמשק.
לימים העיד האלוף אור: "לוי ניחן במנהיגות בשיעור קומה משכמו ומעלה ובסמכותיוּת טבעית.
הוא רכש את אֵמון המפקדים והחיילים, ומרגע שזיהו את קולו ברשתות הקשר הם ידעו שהם יכולים לסמוך עליו, והוא ידע שכל מה שיגיד יבוצע".
לאחר מכן שימש במשך עשר שנים אחראי על מערך מל"ח (משק לשעת חירום) בצפון המדינה.
בשנת 1982 גויס על ידי אריאל שרון, שר הביטחון, לתפקיד ראש אגף הנוער והנח"ל במשרד הביטחון.
במהלך כהונתו שירת תחת שלושה שרי ביטחון – אריאל שרון, משה ארנס ויצחק רבין.
בסיום תפקידו בשנת 1984 זכה פיקוד הנח"ל בפרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
מן השתחרר סופית מצה"ל בגיל 70 בטקס חגיגי בהשתתפות אלוף פיקוד הצפון עמירם לוין, האלוף ישראל טל (טליק) כתב לו: "מאז ומתמיד הערכתי אותך כאחד מבכירי המפקדים שלנו בשריון.
כך אמרו לי גם מפקדי השריון לפני אורי בן-ארי, דדו (דוד אלעזר) ובר-לב, וכך מקובל על כולם בשריון: לוי מן – שם דבר!".
הרב לוי הכהן רבינוביץ (כ"ד בתמוז תר"פ, יולי 1920 - ב' באדר תשע"ה, 21 בפברואר 2015) היה רב חרדי-ירושלמי.
מחבר סדרת הספרים מעדני השולחן.
נולד בצפת לרב גמליאל, שהיה ראש ישיבה בקישינב, חסיד של המגיד מטריסק והרב דוד משה מצ'ורטקוב, שקיבל את פסקיו.
שם המשפחה היה במקורו רפפורט, בעלי ייחוס לש"ך, אך הוא הוחלף עקב פחד מגיוס לצבא הרוסי.
לפני מלחמת העולם הראשונה עלה הרב גמליאל לארץ ישראל והתיישב בצפת, באמרו שהוא חושש מאסון שמגיע לאירופה.
התייתם בילדותו מאביו ובהמשך גם מאמו.
הרב משה קליערס שלחו לבית היתומים דיסקין.
הוא למד אצל הרב ישראל לב, הרב חיים יוסף קרויזר, הרב מרדכי יהושע קרויזר והרב צבי קופשיץ.
לאחר מכן למד בישיבת תורה ויראה, אצל הרב בנימין שיקוביצקי והרב אליהו זלוטניק.
נישא למיכלא איטה בתו של הרב יחיאל מאיר זילבר, ראש חברה קדישא חסידים.
לאחר נישואיו היה מלמד בתלמוד תורה "תורה ויראה", ובערב למד בכולל ערב של הרב שלמה מזוויהל, בראשות הרב משה וובר, ב"רומנישע שול" ברחוב מאה שערים.
הוא התקרב לרב שמשון אהרן פולנסקי, "הרב מטפליק, וקיבל ממנו סמיכה.
חיבר את סדרת הספרים "מעדני השולחן" על שולחן ערוך יורה דעה.
הסדרה קיבלה את הסכמת הרב משה פיינשטיין, הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב שך ועוד.
בחייו יצאו 4 כרכים בסדרה.
בצוואתו מינה את בנו הרב אלחנן יעקב להוציא את שאר החלקים.
בנוסף הוציא גם "שו"ת מעדני מלכים" ובו ביאורים על פסקיו במעדני השולחן.
בשנת תשנ"ז התאלמן ונישא בשנית לחנה הענא בת אחיינו הרב דוד בטלמן.
נפטר בצהרי שבת תרומה תשע"ה.
הספידוהו הרב יצחק טוביה וייס, הרב משה שטרנבוך, האדמו"ר מתולדות אהרן, הרב יהודה פישר ועוד, ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
הרב גמליאל, מראשי ישיבת שער השמים וראש קהילת "שבתי בבית ה'",
הרב אלחנן יעקב דוד, מחבר הספרים "מועדי קדשך" ו"עקבי דוד".
מחתניו: הרב אברהם עקשטיין, הרב שמעון יוסף זלצמן נשיא מוסדות חורב, הרב שלמה מן מחבר הספרים "וזאת התורה" ו"טוב להודות" והרב שמואל שמחה הכהן רוזנפלד שהיה מגיד שיעור בכולל "שבתי" בראשות גיסו הרב גמליאל.
הרב לוי קְרוּפֶּנִי (לעיתים בכתיב היידי: קרופעני; באנגלית: Levi Krupenia; ה'תרע"ו, 1916 - י"ט באדר ה'תשנ"ח, 17 במרץ 1998) היה ראש ישיבה אמריקאי.
ראש ישיבת קמניץ בארצות הברית.
נולד בסלונים לרב יהושע בנימין קרופני (נספה בשואה), ולמד בישיבת מיר, בזמן מלחמת העולם השנייה נמלט מווילנה יחד עם רבים מתלמידי הישיבה ברכבת הטרנס-סיבירית לאורכה של ברית המועצות, לולדיווסטוק, ממנה לקובה שביפן, ואחר כך לשאנגחאי, באמצעות אשרות הכניסה שהנפיק הקונסול היפני בקובנה, חסיד אומות העולם צ'יאונה סוגיהארה.
בארצות הברית נישא לרחל לאה גרוזובסקי בתו של רבי ראובן גרוזובסקי שכיהן כראש ישיבת תורה ודעת בניו יורק ובית מדרש עליון במונסי.
הוא יסד יחד עם רבי אריה לייב מאלין, רבי שמואל חרקובר ורבי חיים ויסוקר, ידידיו מישיבת מיר, את ישיבת "בית התלמוד" בברוקלין.
בראשית שנות ה-60 ייסד ועמד בראשות ישיבת קמניץ ("תורת אמת") בברוקלין, ובהמשך הקים ישיבה גדולה נוספת בוודריג', ניו יורק .
הוא השאיר אחריו כתבים רבים, בהם חיבור בכתב-יד על ספר החינוך.
קטעים מכתביו התפרסמו החל בשנות ה-40 בכתבי עת תורניים שונים.
בנו, הרב יהושע קרופני, חתנו של הרב שניאור קוטלר, משמש כראש הכולל של ישיבת לייקווד "בית מדרש גבוה".
לוי זאיין מילר הוא שחקן קולנוע אוסטרלי.
מוכר בעיקר בשל תפקידו בתור פיטר פן בסרט הפנטזיה "פן" (2015) ובתור קלווין אוקיף בסרט ההרפתקאות של אווה דוברני "קמט בזמן" (2018).
מילר נולד בבריזבן, קווינסלנד, אוסטרליה.
בגיל 5 או 6 הוא זכה בתחרות דרמה עם מונולוג של פיטר פן; מיד לאחר מכן הוא החל להופיע במספר פרסומות טלוויזיה אוסטרליות.
בתחילת הקריירה שלו, מילרהופיע בסרטים הקצרים "עקיבא" משנת 2010 ו"הרפתקאות גדולות" משנת 2012.
בשנת 2011 הופיע בסרט הדרמה המוזיקלי "A Heartbeat Away" יחד עם סבסטיאן גרגורי, איזבל לוקאס וויליאם זאפה.
באותה שנה השתתף באחד מפרקי הסדרה "טרה נובה" הוא גילם את גנרל פילבריק הילד.
בשנת 2015 הוא החל לדגמן בגדי ילדים לקמפיין הסתיו של חברת האופנה פולו ראלף לורן.
בשנת 2015 גילם את פיטר פן בסרט הפנטזיה "פן" ובשנת 2016 הופיע בסרט האוסטרלי "כלב כחול", על דמותו של כלב הבקר האוסטרלי "רד דוג".
הסרט מהווה פריקוול לסרט רד דוג משנת 2011.
בשנת 2018 שיחק בסרטה של הבמאית אווה דוברני, "קמט בזמן" אשר מבוסס על ספר באותו שם מאת מדלן ל'אנגל.
בנובמבר 2024, פורסם כי מאדי זיגלר ומילר יככבו בתפקידים הראשיים בסרט "רעד", עיבוד לרומן הפנטזיה לבני נוער של מגי סטיווטר, מתוך סדרת הספרים "הזאבים של גרייס".
הסרט מתאר את סיפורה של גרייס, שניצלה מתקיפת להקת זאבים בילדותה על ידי זאב עם עיניים צהובות, ונקשרת אליו.
שנים לאחר מכן, היא פוגשת נער בשם סם עם אותן עיניים, ומגלה את הקשר שלו לזאבים.
+שנהסרטתפקידהערות2011A Heartbeat Awayילד עם חכה2015פןפיטר פן2016שכונה בטוחהלוק לרנרRed Dog: True Blueמיק2017Jasper Jonesצ'ארלי באקטין2018קמט בזמןקלווין אוקיף2019American Exitליאו2021Streamlineבנג'מין ליין2024Before Dawnג'ים קולינסקרייבן הציידסרגיי קרבינוף בצעירותוג'וג'וטסו קאיזןמאגומיBeach BoysShiverסם
+שנהסדרהתפקידהערות2011טרה נובהגנרל פילבריק הילדפרק: "Vs."2015סופרגירלקרטר גרנטפרק: "How Does She Do It?"
לוי קושניר (נולד ב-29 בדצמבר 1953) הוא איש עסקים ישראלי המשמש כיו"ר ומנכ"ל קיטאל החזקות ופיתוח בינלאומי בע"מ ויו"ר בחברה להתחדשות עירונית.
בעבר ייסד את רשת חנויות "עשה זאת בעצמך", הום סנטר, אוטו סנטר והצמיח את רשת חנויות הנוחות FasMart USA בארצות הברית.
קושניר נולד בבית החולים בלינסון שבפתח תקווה, להורים ניצולי שואה.
הוא התחנך בבית ספר תיכון עירוני דביר שברמת גן ובשנת 1972 התגייס לצה"ל ושירת בפלוגות סיור וחרמש בשריון.
במהלך שירותו לחם במלחמת יום הכיפורים בתעלה עם חטיבה 14.
עם שחרורו מצה"ל בשנת 1975, החל את לימודי התואר הראשון בכלכלה ומינהל עסקים באוניברסיטת תל אביב, אותם סיים בהצלחה בשנת 1977.
כיום, נשוי קושניר לרותי עימה הוא מתגורר בתל אביב.
הוא אב לבן ובת וסב לשלושה נכדים.
את דרכו המקצועית החל קושניר בשנת 1977, בעתודת המנהלים (במסגרת תוכנית הכשרת מנהלים לעתודה ניהולית) ב"כור סחר".
בין השנים 1980–1984 שימש כמנהל אזורי במזרח אפריקה, אז התגורר בניירובי שבקניה, ובין השנים 1984–1986, שימש כמנהל אזורי בחוף המערבי בארצות הברית.
בשנת 1986 פרש מ"כור סחר" והחל את דרכו המקצועית העצמאית.
בשנת 1986 פרץ לעולם העסקים כאשר הקים את רשת החנויות "בילדרס דיסקאונט".
הרשת הציעה לצרכן חומרי בניין איכותיים במחיר נמוך – רשת עשה זאת בעצמך אשר התמחתה גם במכירה לקבלנים קטנים וקבלני שיפוצים.
הרשת מנתה 5 מתחמי ענק בקליפורניה וב-2003 נמכרו והתמזגו לתוך הום דיפו.
קושניר כיהן כנשיא החברה עד שנת 1993, אז חזר לישראל והקים את "קיטאל החזקות ופיתוח בינלאומי בע"מ" כזרוע ההשקעות העיקרית שלו בישראל.
בשנת 1992 רכש קושניר את השליטה בנחושתן מעליות מגליה אלבין ושימש כ- יו"ר עד שנת 1998 אז נמכרה החברה לשינדלר הענקית השווייצרית.
במקביל בשנת 1992 ייסד את "הום סנטר" שהפכה לרשת הקמעונאות ישראלית של "עשה זאת בעצמך" הגדולה בישראל בתחום שיפוץ ואחזקת הבית.
בשנת 1999 הנפיק קושניר את הום סנטר בנסד"ק, החברה הישראלית הראשונה שאינה מתחום ההיי טק אשר הונפקה בנסד"ק.
באותה עת מנתה החברה כ-30 חנויות (4 בקפריסין) ונמכרה ב-2000 לקבוצת פישמן רשתות.
במקביל, בשנת 1998 הקים את "אוטו סנטר",שעסקה במכירת כלי רכב, טרייד אין וליסינג פרטי, החברה הראשונה שהביאה את הקונספט של סופר-מרקט לרכבי יד שנייה בארץ, בפורמט "אוטו-מקס" מארצות הברית.
החברה נמכרה כעבור מספר שנים לקבוצת מאיר, יבואנית כלי רכב ובעלת חברת ההשכרה אוויס.
החל משנת 1999 שימש כסגן יו"ר ובעלים של חברת "תדיראן מוצרי צריכה", עד שנת 2004 אז נמכרה החברה לקבוצת Carrier"" האמריקאית.
בין השנים 2004–2006 היה סגן יו"ר ומנכ"ל "אמפא-תדיראן" ואף השתתף בתוכנית טלוויזיה של הוט בפורמט של ה-BBC "בחזרה לתחתית", בו תועד קושניר כעובד מן המניין ברצפת הייצור של "אמפא-תדיראן".
בשנת 2005, רכש קושניר את חברת "פטרו גרופ" חברה ציבורית בישראל אשר החזיקה בכ-180 תחנות דלק וחנויות נוחות הפזורות ב-8 מדינות שונות במזרח ארצות הברית ופעלה תחת המותג FasMart USA.
כיו"ר החברה הגדיל קושניר את ממדי החברה למעל 350 אתרים ומכר אותה בשנת 2008 לקבוצת גאידמק.
לקראת סוף שנת 2012, היה לוי קושניר שותף להקמת "eLoan" - פלטפורמת P2P להלוואות חברתיות.
בשנת 2016 פתח בשיתוף עם צופית גרנט, סניף מקומי של בית הספר "School of Life".
בשנת 2010, היה קושניר לדירקטור ומשקיע בחווה הסולארית "ישראסולר" עד שנת 2012, אז נמכרה החברה לקבוצה ישראלית.
בשנת 2012, השקיע קושניר ומונה למייצג של בעלי המניות הרגילות בחברת "Cleveland Diagnostics המחזיקה בטכנולוגיה ייחודית ומציעה מוצר דיאגנוסטי בתחום סרטן הערמונית.
בשנת 2014, היה למייסד שותף בחברת "EarlyCell", המחזיקה בטכנולוגיה פורצת דרך לאיתור ובידוד תאי עובר ותאים סרטניים בדם.
מאז שנת 1993, פועל קושניר רבות בתחום הנדל"ן באפריקה, אסיה, ארצות הברית וישראל, ובנה למעלה מ – 4000 יחידות דיור בסטנדרטים גבוהים.
בשנת 2000, הצליח קושניר להגשים את חזונו, עת יזם פרויקט מגורים יוקרתי וייחודי בדרום ת"א – מגדל נווה צדק (בשיתוף עם קבוצת הבנייה ים סוף, הפיתוח והבנוי), המושתת על קונספט ה –LOFT.
בשנת 2009, הקים את החברה להתחדשות עירונית באמצעותה יבוצעו פרויקטים של פינוי בינוי באזורי ביקוש, שיציעו אלפי יחידות דיור במסגרת התחדשות עירונית.
משנת 2010 מוביל קושניר חברת ניהול מלונאי בפוקט (תאילנד הכוללת ניהול המלון היוקרתי "Serenity Resort and residences Phuket", את החוף והמלון "Friendship Beach Resort" ואת הספא "Atmanjai Wellness Spa").קושניר בעברו היה בעלים של מספר מלונות בישראל, ביניהם : מלון "נהר הירדן" טבריה, מלון "אלכסנדר" תל אביב ו"מלון כרמל" בנתניה.
משנת 2009–2012, כיהן קושניר כנשיא של מועדון הכדורגל הבריטי פורטסמות', אשר שיחקה באותה עת בפרמייר ליג.
במהלך שנותיו במועדון ביצע במועדון שינויים רבים ומשמעותיים, שהובילו את הקבוצה לראשונה בתולדותיה ב-2010, להעפיל לגמר הגביע האנגלי.
בשנת 2012 נמכר המועדון לקבוצת בנקאות רוסית.
לוי היה נשיא ארגון "יד ביד" בארצות הברית בשנים 1988–1991.
הלויאליסטים (מאנגלית: הנאמנים) היו מתיישבים אמריקנים שנשארו נאמנים לאימפריה הבריטית במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
הם נקראו גם טורים, מלוכנים, או אנשי המלך.
הפטריוטים, אלה שתמכו במהפכה, קראו להם "אנשים המתנגדים לחירויותיה של אמריקה".
לויאליסטים בולטים הבטיחו פעמים רבות לממשל הבריטי שאלפי לויאליסטים יצאו להילחם למען האימפריה.
הממשל הבריטי האמין לכך ופעל בהתאם, במיוחד במערכות בדרום בשנים 1780–1781. בפועל, מספר הלויאליסטים שהתגייסו לשורות הצבא היה נמוך בהרבה מן המצופה.
ברחבי ארצות הברית, פטריוטים בחנו מקרוב אנשים שנחשדו להיות לויאליסטים, ופעלו נגד כל התנגדות מאורגנת של לויאליסטים.
לויאליסטים רבים שלקחו חלק בלחימה או שהצהירו את דעותיהם בגלוי אולצו להימלט מבתיהם, בעיקר לעיר ניו-יורק.
לאחר שהפסידו במלחמה, כ-15% מהלויאליסטים (70,000-65,000 אנשים) נמלטו למושבות אחרות תחת שליטה בריטית, לבריטניה עצמה או לאמריקה הצפונית הבריטית (קנדה של ימינו).
המתיישבים הדרומיים עברו בעיקר לפלורידה, שנשארה נאמנה לאימפריה הבריטית, ולקריביים, יחד עם העבדים שלהם.
לויאליסטים צפוניים עברו לגור באונטריו, קוויבק, ניו ברנזוויק ונובה סקוטיה.
הם קראו לעצמם "לויאליסטים של האימפריה המאוחדת".
מרבית הלויאליסטים זכו לפיצוי כספי או קיבלו חלקת אדמה.
לויאליסטים מוגלים קיבלו מהממשל הבריטי £3 מיליון פאונד או 37% מההפסדים שלהם.
לויאליסטים שנשארו לגור בארצות הברית הצליחו לרוב לשמור על רכושם ולאחר מכן הפכו לאזרחים אמריקאים.
היסטוריונים משערים כי מתוך 2.0 מיליון המתיישבים הלבנים ב-1775, כ-20%-15% מהם היו לויאליסטים (400,000-300 גברים, נשים וילדים).
המספר הזה אינו כולל מתיישבים שחורים או ילידים.
המהפכה האמריקאית הייתה מלחמה אזרחית שהתבססה על השליטה בשלוש עשרה המושבות.
המלחמה פילגה משפחות שנאלצו לבחור בצד של הלויאליסטים או של הפטריוטים.
מתיישבים רבים הרגישו גם אמריקאים וגם בריטים.
רבים מהמתיישבים התנגדו למיסוי ללא ייצוג, אך לא היו מוכנים לשבור את אמונתם למלך או להילחם בחיילים הבריטים.
רבים מהם קיוו לפיוס, ואולצו לבחור צד בסכסוך על ידי הפטריוטים.
ייתכן כי הפגישה הרשמית הראשונה בה השתמשו במונח "לויאליסטים" התרחשה בבוסטון, ב-28 באוקטובר 1775. הפגישה, שנערכה לבקשתו של הגנרל תומאס גייג', הלויאליסטים ייסדו את ארגון "הסוציאטורים הלויאליסטים המבקשים באחדותה של האימפריה".
לאונרד וודס, היסטוריון מאוניברסיטת ייל, זיהה שמונה מאפיינים של לויאליסטים שגרמו להם להיות שמרנים ונאמנים למלך בריטניה ולאימפריה הבריטית:
הם היו אנשים מבוגרים יותר, מבוססים יותר, והתנגדו לשינוי קיצוני.
הם הרגישו שמרד נגד המלוכה - השלטון הלגיטימי - היה מעשה שגוי.
הם חשו מנוכרים כאשר הפטריוטים נהגו כלפיהם באלימות: שרפו בתים וכיסוי בזפת ובנוצות.
הם רצו להישאר נייטרליים וכעסו כאשר הפטריוטים הכריחו אותם לבחור צד.
הייתה להם זיקה רגשית ועמוקה לבריטניה (בעיקר לעסקים ולבני משפחה).
הם ידעו שהמושבות יזכו בעצמאותן יום אחד, אך העדיפו לדחות את היום הזה.
הם נהגו בזהירות וחששו שייווצר כאוס ושלטון המונים.
חלק מהלויאליסטים היו פסימיים שלא הצליחו לדמיין את העתיד שתיארו הפטריוטים.
אחרים נזכרו בכישלונם של היעקוביטים להשיב לידיהם את השליטה בכס המלוכה הבריטי.
מניעים נוספים של לויאליסטים כוללים:
הם חשו צורך בסדר והאמינו כי הפרלמנט הבריטי היה הסמכות החוקית.
הם חשו חלשים או מאוימים בחברה האמריקאית והרגישו צורך בהגנה חיצונית (כמו הבריטים).
הבריטים הבטיחו להם שיהיו חופשיים מעבדות.
הם הרגישו כי להיות חלק מהאימפריה הבריטית היה הכרחי למטרות העסקים והמסחר שלהם.
לויד אוון הוא שחקן אנגלי.
אוון למד משחק בתיאטרון הלאומי לנוער ובאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) בלונדון.
הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד אביו של אינדיאנה ג'ונס, הפרופסור ד"ר הנרי ג'ונס האב, בסדרת הטלוויזיה "אינדיאנה ג'ונס הצעיר" מהשנים 1992 ו-1993, ובתפקיד פול באומן-מקדונלד בסדרה "בחזרה לאחוזת העמק" של BBC סקוטלנד מהשנים 2002 עד 2005. ב-2006 גילם את עורך הדין ויליאם היליס בסרט "מיס פוטר".
ב-2015 השתתף במיני-סדרה "You, Me and the Apocalypse" של רשת סקיי וגילם את נשיא ארצות הברית.
פריצת הדרך שלו על הבמה הייתה בתפקיד ניק במחזה "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" בשנת 1996. תפקידים בולטים נוספים שלו היו ב-1998 בדמות דן במחזה "קרוב יותר", ב-2002 במחזה "The York Realist" בתפקיד ג'ורג', ובדמות פטרוס במחזה "פאולוס" משנת 2005.
ריצ'רד לויד אוון נולד בצ'רינג קרוס ווסטמינסטר שבלונדון.
הוא גדל בלונדון על אף ששני הוריו הם ולשים - אביו השחקן גלין אוון (1928–2004) היה מהעיירה קרנארבון שבמחוז גוויניד' בצפון מערב ויילס, ואמו השחקנית פטרישה מורט הייתה ממוריסטון שבעיר סוונסי.
אחותו היא השחקנית קאת'י אוון.
בגיל 16 החל אוון ללמוד משחק בתיאטרון הלאומי לנוער, ואחר כך למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) בלונדון.
שם קיבל עבודה כשחקן וכרטיס של Equity (איגוד השחקנים), אבל בקשתו להשתחרר מהלימודים נדחתה והוא סולק מ-RADA אחרי שנת לימודים אחד.
למרבה המזל הוא עבד עם להקת התיאטרון Cheek by Jowl והשתתף בסיור הופעות של הלהקה ברחבי העולם והופיע במחזות שייקספיריים.
בקולנוע הופיע אוון בסרטים קצרים ובתפקידי משנה.
ב-2003 שיחק בסרט "רפובליקת האהבה" בדמות פיטר, בסרט המבוסס על רומן מאת קרול שילדס.
ב-2006 גילם את עורך הדין ויליאם היליס, שהתחתן עם סופרת הילדים ביאטריקס פוטר, בסרט על חייה "מיס פוטר".
עם זאת אהבתו הגדולה היא התיאטרון.
בתחילת הקריירה שלו שיחק עם להקת התיאטרון Cheek by Jowl בהפקות תיאטרון של המחזה "פילוקטטס", ושל המחזות השייקספיריים "מקבת'", "הסערה" ו"הלילה השנים עשר".
ב-1996 גילם את ניק במחזה "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" מאת אדוארד אלבי בבימויו של הווארד דייוויס בתיאטרון אלמיידה בלונדון.
אוון למד את המחזה במסגרת בחינות ה- A-levels והוא המחזה האהוב עליו ביותר.
תפקידים נוספים שלו בתיאטרון היו ב-1998 בתפקיד דן במחזה "קרוב יותר" מאת פטריק מארבר.
ב-2002 גילם את ג'ורג' במחזה "The York Realist" מאת פיטר גיל.
על הופעתו זו זכה בשבחי המבקרים.
אוון נשוי לשחקנית והאמנית ג'ולייט מול.
לבני הזוג נולדו שני ילדים מקסים ומימי.
הם חיים בבטרסי ברובע וונדסוורת' בדרום-מערב לונדון.
לויד LP 250 היא מכונית סופרמיני מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית "Lloyd Motoren Werke G.m.b.H" אשר יוצרה בין השנים 1956–1957.
מקום מושב מטה וקו יצור החברה היה בברמן.
סך הכול יוצרו 3,768 יחידות.
דגם בסיסי "Lloyd LP 250"
דגם ה-"לויד LP 250" התפרסם בגרמניה בהקשר ל"מדריך נהיגה למכוניות" ("Prüfungsangst-Auto") משום שבסיווג הרישיונות, כלי רכב בעלי קיבולת מנוע מתחת ל-250 סמ"ק נכללו בקטגוריה של רישיון נהיגה נגיש יותר (רישיון קטגוריה 4) מאשר מכוניות גדולות יותר.
יש להניח כי בעת קביעתם של רישיונות הנהיגה, לא עלה על דעת המחוקק הגרמני כי קטגוריה כזו עשויה לכלול מכונית נוסעים בעלת ארבעה מושבים.
בשנים מאוחרות יותר נהגו נהגים קשישים שמעולם לא רכשו רישיון נהיגה קונבנציונלי יותר, כי "כלי רכב" במקרה זה כללו דגמי מכוניות כהוכחה לכך שהם אכן.
מורשים לנהוג במכוניות ולא צריכים לעבור את הבדיקה הנוספת בדרך כלל הכרחי לנהוג ברכב נוסעים (רישיון קטגוריה 3).
הדלתות הקדמיות היו "דלתות התאבדות" (נפתחות בניגוד לציר התנועה הקדמי)
חלונות צד קדמיים - רכובים על מסילה, נפתחים כלפי אחורה, בשטח של כ-50% משטח החלון
מראת צד בודדת (לנהג), מחוברת לבסיס התחתון השמאלי של החלון הקדמי
באפריל 1957 נוספה גרסה מאובזרת יותר "LP 250 V", שמחירה עמד על 3,350 מרק גרמני
לויד LT 500 היא מכונית מסחרית מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית "Lloyd Motoren Werke G.m.b.H" אשר יוצרה בין השנים 1953–1957.
מיניוואן - 6 מושבים (יוצר מאפריל 1954)
בדגם המיניוואן 6 מושבים (כולל נהג) ב-3 שורות
הרב לוי סעדיה נחמני (י"א באדר א' ה'תרפ"א, 19 בפברואר 1921 – ז' בשבט ה'תשנ"ה, 8 בינואר 1995) היה רב, דרשן, ספרא דדיינא וראש ישיבת מקובלים.
בשנותיו האחרונות התפרסם בישראל, בשל היותו כאחד מ'בעלי המוסר', וממלמדי תורת הסוד בעיון מעמיק.
נולד בשנת ה'תרפ"א לאביו המקובל רבי יעקב נחמני, ולאימו רינה, במרקש שבמרוקו.
נולד אחרי שנים שבהן ילדי אביו ואמו מתו בינקותם, ונקרא על שם רבי אלעזר הלוי, רבו של אביו, ועל שם רבי סעדיה רבאח, שעל קברו התפללו הוריו להולדת ילדים.
הרב לוי למד בילדותו אצל אביו וחידש חידושים על התלמוד מגיל עשר.
כמו כן למד בנערותו אצל הרב יעקב חזות ואצל ראש ישיבת מרקש הרב אברהם אביטבול.
בהמשך למד במשך שנה בקזבלנקה עם קבוצת רבנים בראשות רבי שלום משאש את הטור ובית יוסף והשולחן ערוך ונושאי הכלים על הסדר.
לאחר מכן נסמך לרבנות על ידי רבי שלום משאש.
הרב לוי לימד בתלמוד תורה 'אוצר התורה', ובשנת ה'תשי"ד (1954) התמנה לרב בישיבת 'נווה שלום'.
במקביל לימד תנ"ך ותלמוד בבית המדרש למורים בקזבלנקה.
היה גם סופר בית הדין של מרקש.
בשנת ה'תשכ"ד (1964) עלה לארץ ישראל כשהוא מסביר לתלמידיו שעוד מספר שנים תפרוץ מלחמת ששת הימים.
התיישב בפתח תקווה, שם הוצעה לו משרת רבנות.
הוא ויתר על המשרה לאחר זמן קצר, לטובת חברו, הרב משה מלכה.
בהמשך עבר לירושלים, והיה ממקימי ישיבת 'אוהל מועד' בשכונת בית וגן בעיר.
היה שותף להקמת בית הכנסת 'בית שמואל' בשכונת שמואל הנביא ו'דרכי נועם' – מוסד להפצת תורה למבוגרים ונוער.
כמו כן מסר שיעורי תורה ויהדות באוניברסיטאות, וארגן שיעורים לבני נוער בשעות אחר הצהריים.
מסר גם שיעורים בקבלה בספר עץ חיים.
הרב לוי כיהן כראש ישיבת המקובלים 'פניך יעקב' בירושלים.
בין תלמידיו נמנים המקובל הרב שמעון דאהן הרב שבתי סבתו, הרב אברהם ואזאנא, הרב ד"ר אליהו זיני, הרב יהודה אשכנזי הרב דניאל סטבסקי, והרב ד"ר חיים ציגלר.
הרב לוי התפרסם רבות בעיסוקו באקטואליה, בגאולה העתידה ובחזון אחרית הימים.
דברי תורתו נדפסו בקבצים שונים.
נפטר ביום ז' שבט ה'תשנ"ה ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
'ברית הלוי' – פירוש לספר קהלת.
'וענתה השירה הזו' (חוברת) העוסקת בעניינים אקטואליים ובגאולה.
הוציא קונטרסים נוספים בעניינים אלו.
'כיצד נגאלין' (חוברת) - הבנת וקירוב הגאולה בזמנינו.
'אור הלוי' - מבואות לפנימיות התורה - מיוסד על פי שיעורי הרב לוי נחמני.
נכתב על ידי תלמידו הרב אברהם ואזאנא.
נשא לאישה את מרת פיבי, נולדו להם שלושה עשר ילדים.
ביניהם הרב שר שלום, רב קהילה בתל ציון.
מחוז משנה לויאו (בבלארוסית: Лоеўскі раён) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז הומל בבלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר לויאו.
בראשית ינואר 2017, מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה לויאו 12,024 בני אדם.
ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) (אז היו בו 14,346 איש) היה: 92.92% בלארוסים, 4.39% רוסים ו-1.84 אוקראינים.
לויד 300 היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית Lloyd Motoren Werke G.m.b.H אשר יוצרה בין השנים 1950–1952 בגרמניה.
2 דלתות ("דלתות התאבדות" - ציר פתיחת הדלת מנוגד לכיוון הנסיעה).
סוג הנעה: הנעה קדמית (כוח המנוע הועבר לגלגלים הקדמיים באמצעות ציוד הזזה שאינו מסונכרן).
גוף המכונית נבנה על צינור מרכזי עם קורות צלב וצלחת בסיס עשויה פלדת סדין.
מנגנון זה הורכב ממסגרת עץ שטבעה לוחות עץ לבוד וחלקי מתכת מעוגלת וכוסתה בעור סינתטי.
חלונות קדמיים - חלונות הזזה ללא מנגנון פנימי.
מכסה המנוע של הגרסה הראשונה היה קטן באופן יוצא דופן והוחלף בסוף שנת 1951 על ידי מכסה רחב יותר.
ניתן היה להשתמש בתא המטען רק מבפנים
מחיר היחידה במאי 1950 עמד על 3,334 מרק גרמני.
לויד 400 (בגרמנית : Lloyd 400) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב הגרמנית Lloyd Motoren Werke G.m.b.H אשר יוצרו בין השנים 1957–1953 ב-גרמניה
2 דלתות - קבריולה (יוצר מספטמבר 1955)
מנוע קדמי / מנוע קירור אוויר.
סוג הנעה - הנעה קדמית 4x2.
מנוע בנזין -המכונית דלקה באמצעות דלק / בנזין "רגיל", מעורב ביחס של 25: 1 לשמן המשקף את הדרישות של מנוע הדו-פעימות "בסגנון אופנוע".
מאייד מתוצרת "Solex" מסוג Solex 30 BFRH.
"לויד 400" צרכו דלק באופן משמעותי יותר בהשוואה לרכב הקטן הנמכר ביותר במערב גרמניה, ה-חיפושית מתוצרת פולקסווגן.
מכל הדלק בנפח 25 ליטר מוקם מתחת למכסה המנוע הקדמי בחלל שחולק עם המנוע וסוללת שישה וולט.
לוי לינקולן האב היה מהפכן, עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי ממסצ'וסטס.
כאיש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, הוא בלט במיוחד כתובע הכללי הראשון בממשלו של הנשיא תומאס ג'פרסון והיה פעיל באירועים שהובילו לפסק דין מרבורי נגד מדיסון המפורסם.
הוא כיהן שתי תקופות כהונה כסגן מושל מסצ'וסטס, כולל כמושל בפועל לאחר מותו של המושל ג'יימס סאליבן בדצמבר 1808. לינקולן עצמו כשל בניסיונו להיבחר כמושל בזכות עצמו ב-1809.
הוא נולד בהינגהאם, מסצ'וסטס, למד באוניברסיטת הארוורד ולמד משפטים בהדרכתו של ג'וזף האולי ולאחר מכן פתח משרד עורכי דין בווסטר.
הוא היה פעיל בפוליטיקה המקומית והשתתף בוועידה שניסחה את חוקת מסצ'וסטס ב-1779. הוא תמך בקווק ווקר , עבד לשעבר, שביקש ב-1783 הכרה בחרותו על פי חוקה זו.
לינקולן נכנס לפוליטיקה הארצית ב-1800 עם בחירתו לבית הנבחרים של ארצות הברית, אך עד מהרה הוא התבקש על ידי הנשיא ג'פרסון לקבל על עצמו את תפקיד התובע הכללי של ארצות הברית.
לינקולן היה יועצו של ג'פרסון בקבינט לענייני הפוליטיקה של ניו אינגלנד והשפיע רבות על המינויים הפוליטיים באזור.
הוא שימש כחבר בוועדה שפתרה את הטענות שנבעו משערוריית הקרקעות בג'ורג'יה וייעץ לג'פרסון בעניינים הקשורים לרכישת לואיזיאנה.
לינקולן שב למסצ'וסטס, שם הוא המשיך להיות פעיל בחיים הפוליטיים של המדינה.
הוא מיסד את השליטה הרפובליקנית בווסטר, אף על פי שהמדינה עצמה נשלטה על ידי המפלגה הפדרליסטית.
ב-1807 הוא נבחר כסגן המושל, אך לא עלה בידו להיבחר כמושל בבחירות הסוערות שהתקיימו ב-1809. לינקולן פרש מן החיים הפוליטיים ב-1811, ודחה את ההצעה להתמנות כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית בשל מצב בריאותו.
לצאצאיו הייתה השפעה רחבה בווסטר במשך רוב המאה ה-19.
לוי לינקולן נולד בהינגהאם, מסצ'וסטס לאנוך ורייצ'ל (לבית פירינג) לינקולן.
בתחילה שלח אותו אביו להתלמד אצל נפח מקומי, אך הנער לא גילה עניין בעיסוק זה ונטייתו הברורה לקריאה הובילה אותו בסופו של דבר ללימודים בקולג' הרווארד.
ב-1772 הוא סיים את לימודיו בהרווארד והחל ללמוד משפטים בהדרכתו של ג'וזף האולי מנורת'האמפטון.
כאשר הגיעו לנורת'האמפטון החדשות על קרבות לקסינגטון וקונקורד, הוא התנדב לשירות צבאי, אך שירת זמן קצר בלבד.
הוא צעד עם המיליציה המקומית לקיימברידג', שם המילציה השתתפה במצור על בוסטון.
לינקולן לא נשאר שם זמן רב, ועד מהרה הוא שב לנורת'האמפטון, שם הוא התקבל ללשכת עורכי הדין.
ב-1775 הוא פתח משרד עורכי דין בווסטר, שם עסקיו פרחו בשל העובדה שרוב עורכי הדין בעיר היו לויאליסטים ונמלטו לבוסטון.
מאז ועד 1781 הוא שימש כפקיד בית המשפט וכשופט שלום במחוז ווסטר ושירת את העיר במגוון של תפקידים במהלך שנות ה-90. ב-1779 הוא נבחר לוועידה שניסחה את חוקת מדינת מסצ'וסטס.
באותן שנים הוא היה לאחד מבעלי הקרקעות הבולטים ביותר בווסטר.
ב-1780 היה לינקולן אחד החברים המייסדים של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ב-1781 היה לינקולן אחד מעורכי הדין (אחד האחרים היה עורך הדין מנורת'האמפטון ולימים מושל מסצ'וסטס, קיילב סטרונג) שעבדו במסגרת סדרה של תיקים שנגעו לקווק ווקר , עבד לשעבר שביקש לקבל הכרה בחירותו.
באחד התיקים, "קהילת מסצ'וסטס נגד נתניאל ג'ניסון" נקבע בתוקף שהעבדות הייתה מנוגדת לחוקה של המדינה החדשה.
אף על פי שהחלטתו של נשיא בית המשפט העליון של מסצ'סטס ויליאם קושינג התבססה על לשון חוקת המדינה ש"כל בני האדם נולדו חופשיים ושווים", התבסס תחת זאת לינקולן בעתירתו על חוק הטבע וחוק האל.
באותה שנה נבחר לינקולן לקונגרס הקונטיננטלי, אך סירב לכהן בו.
ב-1796 הוא נבחר לבית הנבחרים של מסצ'וסטס ושנה לאחר מכן הוא נבחר לסנאט של המדינה, ובחר לאייש את מושבו בסנאט.
כמי שהיה בעל קשר קלוש למפלגה הפדרליסטית, התקרב לינקולן יותר ויותר לדמוקרטים-רפובליקנים בהנהגתו של תומאס ג'פרסון.
מספר פעמים במהלך שנות ה-90 הוא ניסה להתמודד על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית, אך הפסיד בכל מערכות הבחירות לפדרליסט דווייט פוסטר.
פוסטר נבחר לסנאט בבחירות ביניים בראשית 1800 ומושבו בבית הנבחרים התפנה.
לאחר סדרה של בחירות ביניים שבהם זכה לינקולן בקולות רבים אך לא ברוב הדרוש, הוא נבחר לבסוף לבית הנבחרים בדצמבר אותה שנה.
בגלל היות התובע הכללי באותה תקופה תפקיד במשרה חלקית, בילה לינקולן את רוב זמנו במשרדו בווסטר, שם הוא קידם את ענייני המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית.
בנוסף לדאגה לענייני המפלגה הוא דיווח באופן תדיר לג'פרסון על הלך הרוחות הפוליטי בניו אינגלנד וקידם את ענייני המפלגה בעיתונות.
ב-1801 הוא הקים את National Aegis, עיתון שהוקדש לדיונים מתקדמים ברוח הרפובליקנית ותקף את העמדות של הפדרליסטים שפורסמו בעיתונים אחרים במסצ'וסטס.
בשנותיו בתפקיד התובע הכללי, הצליחו הדמוקרטים-רפובליקנים לצבור כוח ברוב המוסדות הפוליטיים בווסטר, אף על פי שרוב מסצ'וסטס, כולל מחוז ווסטר, נותרה ברובה פדרליסטית.
לינקולן היה למטרה קבועה לביקורת בעיתונות המתחרה, וכן בדרשות שנשאו כמרים בעלי השפעה.
הטפה שלילית זו הובילה אותו לפרסם ב-1802 קונטרס שכותרתו הייתה "מכתב לעם מאת איש האדמה", שבו הוא תקף קשות את הפדרליסטים על הפוליטיזציה של הכמורה.
הכומר ויליאם בנטלי ראה בביקורת של לינקולן מכה קשה: "מעולם לא ספגה הכמורה מצמצום כה נרחב בהשפעתה ובכוחה".
כאשר החל תומאס ג'פרסון לכהן כנשיא, הוא פעל כדי למנות אנשים מטעמו למשרות הקבינט מוקדם ככל האפשר.
אף על פי שהוא ביקש מג'יימס מדיסון לכהן כמזכיר המדינה שלו, מדיסון לא הגיע לוושינגטון, אלא רק ב-1 במאי 1801 בשל מצב בריאותו.
בתקופת ביניים זו, ביקש ג'פרסון מלינקולן למלא באופן זמני את תפקיד מזכיר המדינה בתקופה שבין 5 במרץ ועד 2 במאי.
בזמן קצר זה היה לינקולן מעורב בצעדים שהובילו לפסק דין מרבורי נגד מדיסון המפורסם, שנגע לביקורת שיפוטית.
בימים האחרונים לנשיאותו של ג'ון אדמס, הוא החליט על שורה ארוכה של מינויים, כשכמה מהם לא קיבלו את כתבי המינוי שלהם על ידי ג'ון מרשל, מזכיר המדינה של אדמס, כאשר ג'פרסון הושבע כנשיא.
ג'פרסון הורה ללינקולן (בתוקף תפקידו כמזכיר המדינה) ולאחר מכן למדיסון (לאחר שנכנס לתפקידו) לא למסור את כתבי המינוי הללו.
כמה מאלו שהיו אמורים להתמנות לתפקידים אלו, ביניהם ויליאם מרבורי , הגישו תביעה בבית המשפט העליון של ארצות הברית כדי לכפות את מסירת כתבי המינוי.
בתוקף תפקידו כתובע הכללי, לינקולן נכח בשימוע המקדים בתיק, וייצג בו את מדיסון.
כאשר נשמעה העתירה (באופן אירוני בבית המשפט בנשיאותו של ג'ון מרשל שהיה זה שהכין מלכתחילה את כתבי המינוי), נדרש לינקולן להתייצב מול מי שייצג את מרבורי, התובע הכללי לשעבר צ'ארלס לי.
במקום להשיב על שאלותיו של לי, הסתמך לינקולן הן על זכות החיסיון והן על התיקון החמישי לחוקת ארצות הברית, וביקש לנצל את זכותו לא לענות לשאלות.
השופטים נתנו לו שהות, אך הבהירו לו כי עליו לענות על השאלות או להצדיק בכתב את התנגדותו לענות להן.
כאשר שב לינקולן לבית המשפט ביום המחרת, הוא השיב על כל השאלות למעט אחת.
השאלה הייתה "מה נעשה עם כתבי המינוי".
לינקולן סירב להשיב לשאלה באופן ישיר, ורק ציין שלא ידוע לו אם מדיסון קיבל אותם כלל.
עיתוני האופוזיציה מתחו ביקורת על הופעתו של לינקולן בבית המשפט, בכותבם שהוא "נשאל שאלה פשוטה, אך לא היה מסוגל להשיב לה עד שהיא הוגשה לו בכתב, ...ואז הוא נזכר שהוא שכח את כל הנוגע אליה".
בשנות ה-90 של המאה ה-19 ביצעו פוליטיקאים וסוחרי קרקעות בג'ורג'יה עסקאות מקרקעין שהיו מעורבים בהן מעשי הונאה ושחיתות באזור שכיום מהווה חלק ניכר משטחיהן של אלבמה ומיסיסיפי.
כאשר נחשפו מעשים אלו ב-1795, הייתה להם תהודה ציבורית רחבה והאישור שנתן ובית המחוקקים של ג'ורג'יה לעסקאות בוטל.
מהלך זה הוביל לשפע של תביעות ודיונים, שכן בכמה מהמקרים נמכרו הקרקעות שוב לצד שלישי שלא היה מעורב במעשי השחיתות.
בסופו של דבר מינה הנשיא ג'פרסון ועדה בת שלושה חברים ליישב את המחלוקות שנבעו ממעשי ההונאה.
לינקולן מונה לוועדה, שהכינה הצעת חוק לפתרון הבעיה.
לאחר שאושרה על ידי הקונגרס, תביעותיה של ג'ורג'יה באזור הושבו ריקם והוקצו שטחים אחרים כדי לפתור תביעות שטרם הוסדרו אז.
הוועדה הייתה גם אחראית על התיעוד והדיווח על טבען של מעשי המרמה והיקפם, פעילות שלינקולן היה מעורב בה באופן משמעותי.
בשנים שלפני תחילת נשיאותו של ג'פרסון, שילמה ארצות הברית דמי חסות למספר מדינות ערביות בים התיכון כדי למנוע התקפות על תנועת הספנות שלה.
עם תחילת נשיאותו של ג'פרסון, היה צי ארצות הברית ברמת התפתחות כזאת שהוא היה מסוגל להגן על האינטרסים הימיים של ארצות הברית.
בשל כך סירב ג'פרסון ב-1801 לשלם דמי חסות ליוסוף קרמנלי, שליט טריפוליטניה, זאת לאחר שהטריפוליטאים החלו לתקוף ולשבות ספינות סוחר אמריקאיות.
בדיוני הקבינט שהתקיימו בראשית אותה שנה בנוגע לאופי התגובה, הוצע שהנשיא יכריז מלחמה על טריפולי.
לינקולן ציין שרק לקונגרס מוקנת הסמכות להכריז מלחמה, אך שאר חברי הקבינט עמדו על כך שיש לנקוט בצעד כלשהו.
הדיון בעניין נמשך עד מאי, כאשר הקבינט הצביע על החלטה לשלוח פלגה ימית לאזור כדי להגן על האינטרסים המסחריים של ארצות הברית שם.
ג'פרסון מעולם לא ביקש ולא קיבל מהקונגרס אישור להכרזת מלחמה נגד המדינות הברבריות.
ב-1802 כאשר ביקש נפוליאון בונפרטה למכור את שטחי לואיזיאנה הצרפתית לארצות הברית, היה ג'פרסון מודאג בנוגע להשלכות הפוליטיות של רכישת שטח אדמה כה גדול מתוך מה שנתפש כטריטוריה דרומית בעיקרה, וכן בשל האפשרות של חוסר סמכות חוקתית לבצע את הרכישה.
כדי להפיג את החששות הללו, הציע לינקולן שיתאפשר לרכוש את הטריטוריה באמצעות הרחבת הגבולות הקיימים של המדינות, וכך לא יהיה צורך בתיקון לחוקה כדי שהרכישה תצא אל הפועל.
הצעה זו נדחתה על ידי ג'פרסון ויועציו האחרים, ובסופו של דבר בוצעה רכישת לואיזיאנה על אף השאלה החוקתית שעמדה על הפרק.
ב-1804 הודיע לינקולן לג'פרסון שהוא לא מעוניין להמשיך לשמש כתובע הכללי בתקופת נשיאותו השנייה ושהתפטרותו תכנס לתוקפה ב-3 במרץ 1805.
לאחר פרישתו מהממשל הפדרלי שב לינקולן להיות פעיל בחיים הפוליטיים של מסצ'וסטס.
ב-1806 הוא היה לחבר במועצת המושל.
ב-1807 הוצגה מועמדותו לתפקיד סגן מושל מסצ'וסטס.
המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית הציבה את מועמדותו של ג'יימס סאליבן לתפקיד המושל, אך אופיו המתון של סאליבן גרם לרדיקלים במפלגה לאבד את האמון בו והם הצליחו להבטיח את מועמדותו של לינקולן.
הפדרליסטים טענו שסאליבן היה כלי שרת בידי המפלגה ושעד מהרה הוא יוחלף על ידי "לינקולן 'היעקוביני' - אדם שידוע עליו כה מעט, בלתי פופולרי במקומות בהם הוא כן מוכר, עד שהם לא יסתכנו ויציגו את מועמדותו למשרה אליה הוא שואף".
מפלגתו של לינקולן זכתה בבחירות אלו בניצחון סוחף והשיגה את השליטה המוחלטת על ממשלת המדינה.
ב-1808 נבחרו סאליבן ולינקולן לכהונה נוספת, אך בדצמבר אותה שנה הלך סאליבן לעולמו ולינקולן היה למושל בפועל.
כאשר הוא כיהן בשתי משרות אלו הוא המשיך לתמוך פוליטית בנשיא ג'פרסון, על אף הירידה בתמיכה בו במסצ'וסטס שרוב אוכלוסייתה הייתה תומכת של הפדרליסטים.
ב-1809 התמודד לינקולן בעצמו על משרת המושל, אך הוא חסר את הכריזמה של סאליבן.
תמיכתו במדיניותו הכלכלית של ג'פרסון, במיוחד חוק האמברגו של 1807 שהופעל כלפי בריטניה וצרפת, שהיו מסובכות אז במלחמות הנפוליאוניות, עלתה לו במחיר גבוה.
הפדרליסטים, שהשיגו ב-1808 מחדש את השליטה בבית המחוקקים של מסצ'וסטס, תקפו את הצהרות התמיכה של לינקולן בג'פרסון והוא הפסיד בבחירות לכריסטופר גור תוך כדי השתלטות מוחלטת של הפדרליסטים על כל גופי הממשל במדינה, זאת על אף ביטול האמברגו על ידי ממשל ג'פרסון היוצא עוד לפני הבחירות.
ב-1810 וב-1811 נבחר לינקולן שוב כחבר במועצת המושל.
ב-1811 הציע לו הנשיא ג'יימס מדיסון להתמנות כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית, אך הוא דחה את ההצעה על רקע ראייתו שהלכה והתדרדרה.
לינקולן פרש לאחוזתו בווסטר, שם הוא החל לגלות עניין בחקלאות.
העניין המדעי שלו בעיסוק בחקלאות זכה להכרה ציבורית והוא שימש כנשיא הראשון של האגודה החקלאית של ווסטר שנוסדה ב-1818.
לינקולן היה גם חבר מייסד של "אגודת העתיקות האמריקאית" יחד עם אחד מבניו, לוי לינקולן הבן, ב-1812.
ב-1781 נשא לינקולן לאישה את מרתה ולדו מווסטר, ויחד הם הביאו לעולם עשרה ילדים, שמתוכם שלושה מתו בילדותם.
בנו הבכור לוי לינקולן הבן, ובנו הצעיר אנוך לינקולן, הלכו בדרכי אביהם לפוליטיקה.
לוי הבן היה מושל מסצ'וסטס שמשך כהונתו הייתה אחת הארוכות בהיסטוריה של המדינה.
כאשר עבר לינקולן לווסטר, הוא רכש שטח אדמה גדול ליד האזור שכיום הוא מרכז העיר.
שטח אדמה זה פותח בעיקר על ידי יורשיו וכיום הוא חלק מהאזור ההיסטורי אחוזת לינקולן-פארק אלם .
על שמו ועל שמות בני משפחתו קרויים רחובות, מבנים ופארקים בעיר.
ללינקולן הייתה קרבת משפחה רחוקה לנשיא אברהם לינקולן ושניהם היו צאצאים של סמואל לינקולן שהתיישב בהינגהאם, מסצ'וסטס במאה ה-17.
לוי לינקולן נפטר בווסטר ב-14 באפריל 1820. מקום קבורתו הראשון לא תועד ברשומות משפחתו, אך בסופו של דבר הוא נקבר מחדש בבית הקברות הכפרי של ווסטר כאשר הוא נפתח ב-1838.
לוי יצחק רחמני (7 במרץ 1931 – 19 ביוני 2020) היה יו"ר, מנכ"ל ומייסד איילון חברה לביטוח וקבוצת איילון אחזקות בע"מ.
לוי יצחק נולד ב-1931 בירושלים לשלמה זלמן רחמני-דרברמדיקר, דור שביעי לרבי לוי יצחק מברדיצ'ב.
היה נשוי ליהודית בתו של אברהם אלטשולר.
טרם הקמת המדינה לחם בארגון ההגנה.
ב-1 בספטמבר 1951 עבר לתל אביב והקים בה סניף לסוכנות הביטוח של אביו שעמד בראש הסניף הישראלי של NZI מאז 1949.
ב-1976 הקים בבעלות משותפת עם NZI, את איילון חברה לביטוח.
באפריל 1986 רכש מ-NZI את חלקה בחברה.
לאחר הנפקת החברה בבורסה, היה בעל השליטה בחברה באמצעות איילון אחזקות בע"מ.
רחמני תרם לעמותות רבות, בין היתר, תרם ב-2004 אמבולנס לרפואה ושמחה.
כמו כן, הקים את הקתדרה לחקר החסידות על שם רבי לוי יצחק מברדיצ'ב.
בשנת 2014 קיבל תואר ד"ר לשם כבוד מאת אוניברסיטת בר-אילן על תרומתו לכלכלת ישראל.
לוי קרוחאנגה (24 בפברואר 1956 - 21 באפריל 2016) היה קצין צבא בדרגת מייג'ור גנרל בכוח ההגנה העממי של אוגנדה (UPDF).
לוי קרוחאנגה נולד בעיירה במערב אוגנדה.
לאחר סיום בית הספר הוא עבר לניירובי בה למד יחסים בינלאומיים.
בשנת 1981 הוא הצטרף לכוחות המורדים במלחמת האזרחים האוגנדית ולחם עד לסיום המלחמה בשנת 1986. בהמשך הוא עבר השתלמויות בתחום הצבאי בסין, מצרים, ניגריה וקניה.
בנשים 1990–1992 הוא היה מפקד הכוח בחטיבה הרביעית.
בשנת 1994 הוא נשלח לליבריה והיה סגן מפקד הכוח האוגדני במדינה.
עם חזרתו לאוגנדה לוי קרוחאנגה פיקד על מספר חטיבות.
בשנת 2007 הוא נשלח לסומליה והיה מפקד כוח אוגנדי במקום.
הוא חזר לאוגנדה בשנת 2008 ובשנת 2010 מונה למפקד כוחות המילואים של המדינה.
בשנת 2014 לוי קרוחאנגה מונה ליושב ראש בית משפט צבאי.
בהיותו בתפקיד זה הוא זיכה מכל אמשה את מייג'ור גנרל מייקל אונדוגה.
הוא נפטר בשנת 2016 בעקבות בעיות לב.
לוי רוזמן הוא יוצר תוכן יהודי-אמריקאי.
הוא מוכר ברשתות החברתיות בשם "GothamChess".
הוא משדר ברשת Twitch ומעלה סרטונים באתר יוטיוב.
רוזמן הוא שחמטאי בדרגת אמן בינלאומי ורוב התוכן שהוא יוצר קשור לשחמט.
לוי רוזמן נולד בברוקלין, ניו יורק, ב־5 בדצמבר 1995, והתגורר גם בניו יורק וגם בניו ג'רזי.
הוא התחיל לשחק שחמט בגיל שש כפעילות לשעות הפנאי והשתתף בתחרות הראשונה שלו בגיל שבע.
רוזמן השיג דרגת אמן בינלאומי בשנת 2018. התחתן עם חברתו לוסי בשנת 2021.
רוזמן משדר ברשת החברתית Twitch ממאי 2018 ומפרסם סרטונים בערוץ יוטיוב בשם "GothamChess".
רוזמן משתף פעולה עם אתר chess.com ואף משמש כפרשן של האתר בשידורי תחרויות שחמט מאז 2017.
בעקבות מגפת הקורונה, והפופולריות שצברה התוכנית גמביט המלכה, רוזמן כמו עוד אושיות אינטרנטיות שיוצרים תוכן בשחמט, חווה עלייה בפופולריות של הערוצים שלו והתכנים שהוא מעלה.
ערוץ היוטיוב שלו הגיע למיליון נרשמים ביוני 2021.
נכון לינואר 2025 מספר הרשומים שלו הוא מעל 5.8 מיליון.
לוי (יצחק) פולקוביץ (בהגייה יידישית: פאלקאוויטש) הוא זמר חסידי-אמריקאי המתגורר בניו יורק.
פולקוביץ משתייך לחסידות סאטמר, נשוי ומתגורר בניו יורק.
פולקוביץ החל את דרכו המוזיקלית כחבר במקהלת שירה.
בשנת 2010 השתתף באלבום כיסופים של מרדכי בן דוד, כחבר מקהלה יחד עם מקהלת שירה.
בשנת 2015 הוציא את אלבום הבכורה שלו אחכה לו, המכיל לחנים של אברהם מרדכי שוורץ, פינקי ובר ועוד.
ועיבוד מוזיקלי של יואלי דיקמן.
האלבום זכה להצלחה רבה ותוך מספר חודשים מכר למעלה מ20 אלף עותקים ממנו.
בשנת 2017 הוציא את אלבומו השני בשם טוב לי.
את האלבום הפיק אברהם מרדכי שוורץ, כשעל העיבוד אודי דמארי, רובי בנט, יואלי דיקמן, אברמי גורארי, והפסנתרן אחיה אשר כהן-אלורו.
השניים הוציאו יחד קליפ על השיר ליבי של לוי מהאלבום טוב לי, השיר בלחן של אנשי פרידמן ומילותיו של רבי אברהם אבן עזרא, הקליפ צולם בבית כנסת בשכונת נחלאות בירושלים.
בשנת 2021 הוציא את הסינגל איך דאווען לזכר הרוגי אסון הר מירון בהם ידידו הזמר שרגי גשטטנר, בלחן של אנשי פרידמן ובעיבוד של אברהם מרדכי שוורץ.
שיתוף פעולה בולט בין פולקוביץ למפיק יוסף משה כהנא מתבטא בהשתתפותו של לוי באלבומים שבהפקתו ובהפקת לחיים הפקות ובסדרת האלבומים לחיים טיש.
שיתוף פעולה נוסף בינו לבין שלמה יהודה רכניץ בהשתתפותו בסדרת האלבומים שיר.
אל הנער - עם מקהלת שירה, מוטי שטיינמץ ומשה מנדלוביץ, לחן של שלמה יהודה רכניץ, 2013
ונתנה תוקף - עם מקהלת שירה ויואלי הורביץ, לחן של יאיר רוזנבלום, 2016
ליבי - עם יצחק מאיר, מילים של רבי אברהם אבן עזרא, לחן של אנשי פרידמן, עיבוד של אודי דמארי, 2019
תהא השעה הזאת - עם מקהלת מלכות, לחן של איצי ברי, עיבוד של משה לאופר, 2019
א כוכב - סינגל ההתרמה של ישיבת כוכבי אור של בערי וועבער יחד עם גדולי הזמר, (2020).
איך דאווען - לחן של אנשי פרידמן ועיבוד של אברהם מרדכי שוורץ, לזכר הרוגי אסון מירון, 2021
היום הרת עולם - עם אפרים מארקוביץ, 2021
כל נדרי בעיבודו של יהודה גלילי בלחנו של ר יו"ט ארליך
לוי הלוי לוין אפשטיין (1866–1938) היה מו"ל עברי ועסקן ציוני בוורשה ובארץ ישראל.
ממייסדי "המזרחי" בפולין וסגן יו"ר התנועה בפולין.
יו"ר ועד קרן היסוד בירושלים.
נולד בוולקוביסק שבפלך סובאלק של פולין הרוסית, בנו של שמואל לוין אפשטיין, מייסד הוצאת לוין אפשטיין.
החל משנת 1884 השתתף בעסקי המו"לות של אביו והיה אחראי על פעילות המו"לות של המשפחה בוורשה.
היה פעיל בתנועת חובבי ציון בפולין והיה ממייסדי ה"מזרחי" בפולין וסגן היו"ר של התנועה בפולין.
במלחמת העולם הראשונה פעל לעזרת הפליטים בפולין, ייסד בתי מחסה ומוסדות חינוך.
כיהן בתפקידים ציבוריים רבים, ובהם: סגן יו"ר בית המדרש לרבנים "תחכמוני" בוורשה, חבר המועצה הלאומית היהודית של יהודי פולין, חבר הנהלת הקרן הקיימת והנהלת קרן היסוד, סגו יו"ר המשרד הארצישראלי בוורשה, חבר מועצת הקהילה היהודית בוורשה.
היה ממייסדי חוות ההכשרה החלוצית בגרוכוב, ממייסדי בית מחסה ליתומים "אשל" וממייסדי בית הספר העברי הדתי בפולין.
בשנת 1934 עלה לארץ ישראל והשתקע בירושלים.
התגורר ופעל בשכונת בית וגן.
העביר לירושלים חלק גדול מפעילות בית הדפוס והוצאת הספרים של "האחים לוין-אפשטיין ושות"'.
המשיך את פעילותו הציונית וכיהן כיו"ר ועד קרן היסוד בירושלים.
נפטר בירושלים, בשנת 1938. נקבר ברחובות, שאחיו אליהו זאב לוין אפשטיין היה ממייסדיה.
לוֹי קראטונג (בתאית: ลอยกระทง), המכונה גם "פסטיבל האורות", הוא פסטיבל תאילנדי מסורתי, בעל חשיבות רבה בתרבות התאילנדית, שנחגג מדי שנה בחודש ה-12 בלוח הירח התאילנדי, אשר בלוח הגרגוריאני בדרך כלל מתרחש במהלך חודש נובמבר.
במהלך הפסטיבל אנשים מתאספים ליד נהרות תעלות ואגמים, ושמים על המים סלים צפים קטנים המכונים "קראטונגים".
הקראטונגים עשויים בדרך כלל מעלים, פרחים או חומרים טבעיים אחרים, ועליהם מוצבים בדרך כלל נרות, מקלות קטורת או מנחות קטנות.
השמת הקראטונגים על המים מסמלת שחרור ממחשבות שליליות ומרגשות שליליות, ומאפשרת להביע משאלה לקראת השנה החדשה הקרבה.
הפסטיבל מלווה גם בחגיגות שונות כולל תהלוכות, מופעי מוזיקה וריקודים מסורתיים, מופעי זיקוקים ותחרויות יופי.
בעיר צ'יאנג מאי הפסטיבל נמשך שלושה ימים.
לוי סאלם מוסה מרחבי (נודע גם בשם "ליבי מרחבי", בערבית: ليبي سالم مرحبي נולד ב-1982 לערך) הוא יהודי תימני שנודע כאסיר פוליטי מאז חודש מרץ בשנת 2016 בידי החות'ים.
מרחבי סייע ל-17 יהודים ממשפחת דהרי שעזבו את תימן במרץ 2016 לקחת עמם ספר תורה עתיק שלבסוף הגיע עמם לישראל.
משטר האייתולות באיראן זעם על הצלחת הגעת היהודים לישראל ולהצטלמותם יחד עם ספר התורה לצד ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו.
בהמשך לכך, החות'ים החליטו כי עצם הוצאת ספר התורה מתימן היא "גזל אוצרות תרבות המדינה" ואסרו את מרחבי במרץ 2016. ב-13 במרץ 2018, לאחר שנתיים של מאסר, הודיע בית משפט השריעה של החות'ים כי נגזרו על מרחבי מאסר של 3 שנים וחצי בכלא החות'י בצנעא.
קרוביו של מרחבי שחיים מחוץ לתימן פנו לשגרירות הממלכה המאוחדת בתימן וביקשו שתעתור על עונשו.
ב-2019 החות'ים הודיעו לממלכה המאוחדת כי לא נאותו לשחררו.
החות'ים שחררו את התימנים המוסלמים שסייעו בהברחת ספר התורה, אך הותירו את מרחבי בכלאו.
הפרטים שנחשפו לעולם המערבי מהכלא החות'י הראו כי מרחבי סובל ממחלות בכליות ובריאות, וכי כל שיניו נעקרו בברוטאליות על ידי שוביו החות'ים.
בנובמבר של שנת 2020 קרא מזכיר המדינה האמריקאי, מייק פומיפאו, לשחרורו המיידי של לוי מרחבי.
במרץ 2021 החות'ים גירשו למצרים 13 משפחות יהודיות, וביניהן אמו של לוי מרחבי, על אף שביקשה להישאר בתימן לצד בנה השבוי.
החות'ים הבטיחו למגורשים כי הגירוש יביא לשחרורו של מרחבי.
אולם מרחבי נותר כלוא על רקע יהדותו.
לוי ספקטר הוא פרופסור חבר לפילוסופיה וראש תוכנית פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה (פכ"מ) של האוניברסיטה הפתוחה.
תחומי המחקר העיקריים שלו הם אפיסטמולוגיה פורמלית ומסורתית (בעיקר עירוב בין השניים), והשקתה עם נושאים בפילוסופיה של המשפט, השפה, הפסיכולוגיה, תורת ההחלטות, דת, פוליטיקה ואתיקה.
ספקטר נולד באשקלון, והתחנך בבית הספר הניסויי בירושלים.
לאחר שירותו הצבאי היה בעלים ומנהל של חברה לקציר חקלאי "קציר ולעניין".
בעודו מתרגל בחוג לפילוסופיה ומלמד פילוסופיה ומחשבת ישראל בתיכון הראל (במבשרת ציון) השלים את לימודי התואר הראשון וחלק עיקרי מלימודי התואר השני באוניברסיטה העברית בירושלים.
התחיל את לימודי הדוקטורט בשנת 2006 וב-2009 קיבל את הדוקטורט מהמחלקה לפילוסופיה תאורטית באוניברסיטת סטוקהולם.
ספקטר נשוי ואב לארבעה ילדים.
לאחר השלמת הדוקטורט, ספקטר הצטרף לסגל האוניברסיטה הפתוחה בישראל במחלקה להיסטוריה, פילוסופיה ומדעי היהדות.
בשנת 2016 קודם לדרגת מרצה בכיר.
בהמשך קודם לדרגת פרופסור חבר.
ספקטר השתתף בקבוצות מחקר במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטה העברית שעסקה ברציונליות מעשית ותאורטית, בקבוצת מחקר בינלאומית ורב-תחומית בנושא "התנגדות לידע: סיבות, השלכות ופתרונות" הממומן על ידי קרן Riksbankens Jubileumsfond הבנק המלכותי השוודי.
הפרויקט כלל חוקרים מתחומי הפילוסופיה, פסיכולוגיה, מדע המדינה ותקשורת ממדינות שונות כולל שוודיה, דנמרק, פולין, ארצות הברית וישראל.
מחקריו של ספקטר מתמקדים באמונה רציונלית וידע, תוך שימוש במתודולוגיה הסתברותית (בייסיאנית), לוגיקה מודלית ומתודולוגיות פורמליות אחרות, מתודולויות מסורתיות המיוחדות לאפיסטמולוגיה, וכן מתודולוגיות מהפילוסופיה של הלשון, המטפזיקיה, ניסויי מחשבה, ותחומים נורמטיביים.
בעבודת הדוקטורט שלו, "ידיעה סגורה ופתוחה: עיון בעקרונות סגור הידיעה תחת היסקים לוגיים" (2009), מציג ספקטר טיעונים הסתברותיים מתחום האפיסטמולוגיה הפורמלית התומכים במסקנה כי ראיות אינן "סגורות" תחת היסקים לוגיים.
לצד אלו, הוא מציג טיעונים מסורתיים יותר המבקשים להראות כי היעדר סגירות של ראיות נובע מעקרונות יסוד אפיסטמיים; למשל, העיקרון לפיו ראיה אינה יכולה לתמוך בו-זמנית בטענה ובשלילתה (באותו הקשר ולאחר שקלול כלל ההיבטים).
טענתו המרכזית היא שאם הראיות אינן סגורות תחת היסקים לוגיים, נובע מכך שגם הידיעה אינה סגורה.
משמעות הדבר היא שייתכן מצב שבו אדם יודע שטענה מסוימת היא אמיתית ומסיק ממנה טענה אחרת, אך אין ערובה לכך שהמסקנה השנייה ידועה לו כשם שהראשונה ידועה.
לפי גישה זו, הידיעה – בדומה לראיות המבססות אותה – היא "פתוחה".
לוי נייט פולר היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מוורמונט, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר הסנאט של ורמונט בשנים 1880–1882, כסגן מושל ורמונט ה-36 בשנים 1886–1888, וכמושל ורמונט ה-44 בשנים 1892–1894.
לוי פולר נולד בעיירה וסטמורלנד שבניו המפשייר, כבנם של וושינגטון ולוסינדה (לבית קונסטנטין) פולר.
הוא גדל בווסטמורלנד ובבלוס פולס שבוורמונט.
כשהיה בן 13, הוא עבר לברטלבורו, והחל לעבוד כשוליה בבית הדפוס של ג'יימס ה.
הוא למד את מקצוע הדפוס והוכשר כמפעיל טלגרף, זאת בנוסף ללימודיו בבתי הספר התיכוניים של בלוס פולס ושל ברטלבורו.
ב-1856 הוא עבר לבוסטון כדי להיות שוליה של מכונאי, ועבד כמפעיל טלגרף כדי לממן את לימודי הערב שלו בהנדסה ובתעשייה.
ב-1857 עבר פולר לברלינגטון, שם הוא עבד כמפעיל טלגרף.
ב-1860 שב פולר לברטלבורו כדי להתחיל לעבוד כמכונאי וכמהנדס בחברת ייצור העוגבים, "אסטי אורגן" .
ב-1865 הוא נשא לאישה את אבי אמילי אסטי, בתו של מייסד החברה.
שנה לאחר מכן הוא כבר היה מפקח הייצור הראשי של החברה.
בראשית שנות ה-70 היה פולר סגן נשיא החברה, ומסעותיו במטעמה מעבר לים הובילו להרחבת פעילותה אל השוק העולמי.
על שמו נרשמו יותר ממאה פטנטים על המצאותיו, כולל סמן גובה הצליל חידוש שאומץ על ידי יצרני כלים מוזיקליים בכל רחבי העולם, והישג שתואר על ידי יצרן הפסנתרים סטיינוויי כ"אחד החשובים ביותר, אולי החשוב ביותר, בדברי ימי ההיסטוריה המוזיקלית".