tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עוד מתפקידיה הקולנועיים הבולטים היה ב"הלנה בקופסה", בבימויה של בתו של דייוויד לינץ', ג'ניפר צ'יימברס לינץ'.
פן גילמה אישה נרקיסיסטית שנחטפה ונכלאה על ידי ג'וליאן סנדס, שגורם לה להפוך לוונוס דה מילו האישית במאמץ להחזיק אותה.
הסרט יצא נגד הניסיון של גברי הוליווד להחזיק נשים באריזה קטנה.
גם לינץ' וגם פן היו גאות בעבודתן בסרט, אבל הסרט בסופו של דבר היה כישלון מסחרי.
עם זאת, שתי הנשים נהנו משיתוף הפעולה שלהן.
"שרילין היא שחקנית מדהימה, צרור מלא של אנרגיה ותחנת כוח אמיתית, ואני חושבת שאנשים יראו בה צד שמעולם לא ראינו של שרילין בשום מקום אחר", אמרה לינץ' על השחקנית.
לאחר מכן היא כיכבה בפרודית הנאו-נואר של קארל ריינר "Fatal Instinct", בתור מזכירתו המסורה של ארמנד אסנטה ויריבה של שון יאנג וקייט נליגאן.
לאחר מכן גילמה פן את אשתו של פוטיפר זולאיקה בסרט הטלוויזיה התנ"כי של Showtime משנת 1995 "עבד החלומות" יחד עם אדריאן פסדר ואדוארד ג'יימס אולמוס.
ב-1995 היא שיחקה בפרק של הסדרה "אגדות מעולם המסתורין" בבימויו של רוברט זמקיס, לצד איזבלה רוסליני וג'ון לית'גו, בו גילמה את אהובתו של המפרי בוגרט, שהופיע בפרק באמצעות אפקטים מיוחדים של גרפיקה ממוחשבת.
לאחר הפסקה קצרה שבמהלכה נישאה וילדה בן, פן נבחרה מבין יותר מ-100 שחקניות לגלם את השחקנית אליזבת טיילור בסרט הטלוויזיה של NBC משנת 1995, "ליז: הסיפור של אליזבת טיילור".
פן תארה את התפקיד "כנראה העבודה הקשה ביותר שעשיתי אי פעם".
ב-1996 היא הצטרפה לסרט הקומדיה הרומנטית "Lovelife" כמלצרית שמנסה להפוך לסופרת וצריכה לבנות את חייה מחדש.
פן הופיעה גם בקומדיה הרומנטית "Just Write" משנת 1997, יחד עם ג'רמי פיבן, שני הסרטים זכו להערכה רבה במעגל במספר פסטיבלים.
ב-1997 השתתפה בסדרה "חברים" בפרק שנקרא "The One with Phoebe's Ex-Partner", שהיה הפרק ה-14 של העונה ה-3 של התוכנית.
בפרק שיחקה פן בתור חברתו לשעבר של מאט לה-בלנק, ג'ינג'ר, בעלת רגל ימין תותבת.
ב-1998 שיחקה בדרמה הפסיכולוגית הבריטית "Darkness Falls" כאישה עשירה ומוזנחת, שנדחקת עם בעלה (בגילומו של טים דאטון) על ידי גבר (ריי ווינסטון) שנחוש להבין את האירועים שהובילו לכך שאשתו נמצאת בתרדמת.
פן צברה פרסום מחודש עם התפקיד הראשי בסיטקום "הבוקר שאחרי "של שואוטיים בתור בילי פרנק, שחקנית אופרת סבון לשעבר, אלכוהוליסטית, שמנסה להתפכח ולהפוך לסופרת, אך ממשיכה להיאבק בהרגלי ההרס העצמי שלה.
הסדרה רצה בין השנים 1998 ל-2001 וכיכבו בה גם לין רדגרייב, ג'ונתן פנר ומריו ואן פיבלס.
פן שיחקה שוב עם ג'רמי פיבן בפרק של הסדרה "קופידון" משנת 1998, בתור מושא האהבה של פיבן.
ב-2000, היא התחברה מחדש עם כריס פן ואדריאן פסדר בסרט "Cement", שחזור עכשווי של אותלו, בו גילמה אשה מפתה של שוטר מושחת וקנאי בגילומו של כריס פן.
ב-2001 שתפה פן פעולה עם השחקן/במאי ברוס דייוויסון בקומדיה המשפחתית שלו, "Showtime's Off Season" לצד רורי קאלקין, הום קרונין ואדם ארקין.
בשנת 2002, פן הייתה אחת מכמה כוכבי טווין פיקס לשעבר, שקיבלו תפקיד בסדרה "דוסון קריק" של The WB.
היא התארחה בשלושה פרקים מהעונה החמישית, בתור אלכס פרל, המנהלת המפתה של המסעדה בה עובד פייסי (ג'ושוע ג'קסון).
עוד ב-2002 שיחקה בפרק של העונה הרביעית של "חוק וסדר: מדור מיוחד" והופיעה בסדרה קצרת המועד של ג'וליה לואי דרייפוס "Watching Ellie".
פן גילמה בוסית פשע בסרט "Swindle" משנת 2002 לצד טום סייזמור.
היה לה תפקיד קטן בסרט "ארצות הברית של לילנד" לצד ראיין גוסלינג, בו גילמה אם לנער מתבגר בעייתי.
בשנת 2003, פן הופיעה בעונה השלישית בסדרה "בנות גילמור" בתור סשה, חברתו של אביו המנוכר של ג'ס מריאנו (בגילומו של רוב אסטס).
ב-2003–2004 שיחקה בתפקיד חוזר את ויולט מונטגומרי בסדרה "בוסטון פאבליק".
ב-2004 הופיעה בתפקיד ראשי בסרט הדרמה "Cavedweller" לצדה של קירה סדג'וויק.
עוד בשנת 2004, הופיעה שוב לצדו של מארק הרמון בפרק של הסדרה בכיכובו "NCIS", כאישה עם אמנזיה.
בשנת 2005 הופיעה פן ב-"The 4400", כשגילמה את ז'אן דלין בייקר, שיש לה את היכולת לגדל נבגים פולטי רעל על ידיה.
היא גם כיכבה כאורחת בפרק האחרון של הסדרה המשפט של איימי.
בשנת 2006, פן כיכבה לצד טרייסי לורדס ופול ג'והנסון בקומדיה הרומנטית של אמילי סקופוב, "Novel Romance" בו גילמה בעלת חנות הריון שבעצמה לא יכולה להביא ילדים לעולם.
לאחר מכן הופיעה בסרט אמנויות הלחימה "Lesser of Three Evils" לצד הו סונג פאק, פיטר גרין ורוג'ר גונבור סמית', כאשתו הלא מאוזנת והאלכוהוליסטית של בלש מושחת.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 2009 תחת הכותרת Fist of the Warrior.
בשנת 2006, פן התחברה מחדש עם איימי שרמן-פאלדינו והופיעה שוב בעונות השישית והשביעית של "בנות גילמור" בתפקיד שונה, הפעם בתור אנה נרדיני, חברתו לשעבר של לוק דיינס (בגילומו של סקוט פטרסון) והאם המגוננת לבתו אפריל.
מאז 2003, שרמן-פאלדינו המשיכה לרצות לעבוד עם פן שוב, והיא כתבה את דמותה של אנה עבורה.
כשנשאלה מדוע ליהקה את פן לשני תפקידים שונים בבנות גילמור שרמן-פאלדינו הסבירה: "אני כל כך אוהבת את שרילין ולא אכפת לי.
דבר אחד בתוכנית הוא שאני רק רוצה את האנשים הכי טובים.
פשוט חיפשתי כל הזמן הזדמנות לעבוד עם שרילין, ואני מזדקנת מאוד ויכולתי להיפגע ממשאית בכל רגע.
אני פשוט לא יכולתי לדחות את זה כל כך הרבה זמן, אז אני פשוט מעדיפה להכניס אותה ושיהיה לה חלק מהעולם שלי".
עם זאת, לאחר ששרמן-פאלדינו עזבה את התוכנית, הכיוון לדמות השתנה - המפיקים החליטו להפוך את דמותה לנבל בקרב משמורת עם לוק.
ביולי 2006, פן עברה מאחורי המצלמה בפעם הראשונה וביימה בפיטסבורג סרט תיעודי על תוכנית העשרת הילדים CosmiKids ומייסדתה, ג'ודי ג'ולין.
עוד ב-2006 הופיעה בפרק בסדרה "CSI:מיאמי".
ב-2007 הופיעה בסרט הפעולה "שודדי המטמון" שצולם ברוסיה עם דייוויד קאראדין.
לאחר מכן פן כיכבה במותחן הפסיכולוגי הקנדי Presumed Dead, לצד דאנקן רג'ר, כבלשית שעובדת על מקרה של נעדר שנאלץ להערים על סופר ספרי פשע.
היא הופיעה בסרט הקדם של "הדיוק'ס קורעים את האזרד" מ-2007, "הדיוק'ס קורעים את האזרד: ההתחלה", בתור לולו הוג.
ביולי 2008, פן הצטלמה ל-"The Scensters", קומדיה שחורה שנעשתה על ידי קבוצת הקומדיה The Vacationeers מלוס אנג'לס, שהוצגה לראשונה באוקטובר 2009. ב-2008 הופיעה בפרק של הסדרה "האוס".
ביולי 2009, פן הופיעה בתפקיד אורח ב-"In Plain Sight" כזייפנית לסבית.
בדצמבר 2010, פן הופיע בסדרה "בניחוש חוקר", הסדרה נוצרה על ידי סטיב פרנקס ושודרה ברשת USA Network.
פן הופיעה עם שחקני טווין פיקס אחרים בפרק של העונה החמישית בשם "Dual Spires" בתור הספרנית החונקת מודט הורנסבי.
הפרק עשה כבוד לטווין פיקס עם התייחסויות רבות לתוכנית.
בפברואר 2016 היא הצטרפה לצוות השחקנים של הגרסה האמריקאית של "חסרי בושה" של רשת שואו טיים.
פן שחזרה את תפקידה בתור אודרי הורן ב-2017 עבור העונה השלישית של "טווין פיקס".
בשנת 2017, פן כיכבה בסדרה "S.W.A.T." במשך מספר עונות עד 2021 בתור קארן סטריט, אמו המנוכרת של ג'ים סטריט, עד למותה של האם בעונה הרביעית של הסדרה.
ב-2017 הופיעה בסרט האימה "שבע משאלות" עם ראיין פיליפה וג'ואי קינג.
ב-2018 הופיעה בפרק בסדרה "הטיטאנים".
ב-2022 הופיעה בתפקיד משנה בתפקיד רובין קורט בסדרה "Shining Vale" בכיכובה של קורטני קוקס.
ב-2022 הופיעה בסרט הקולנוע "Losing Addison".
פן יצאה עם זמר הפופ פרינס לזמן קצר במהלך 1985.
לאחר מכן ב-1985 הייתה במערכת יחסית של שלוש וחצי שנים עם השחקן ג'וני דפ, השניים התארסו ונפרדו.
בשנת 1993 נולד בנה הראשון מיילס הולידיי מהמוזיקאי טולוז הולידיי, הם נישאו שנה לאחר מכן אך התגרשו ב-1997.
בין 2006 ל-2013 הייתה במערכת יחסים עם דילן סטיוארט ממנו יש לה בן כריסטיאן סטיוארט שנולד ב-2007.
בשנת 2016, פן כתבה ופרסמה ספר ילדים בשם "ארץ הפקר", על ילד שיש לו אוטיזם.
היא קיבלה השראה לכתוב את הספר לאחר שבנה השני, כריסטיאן, אובחן עם אוטיזם.
משנת 2023 פן העלתה פוסטים באינסטגרם שלה התומכים בעזה ואף שיתפה סרטונים בהם קנדיס אוונס העלתה תיאוריות קונספירציה אנטישמיות בנושא ישראל.
ג'וליוס שריף עבדור-רחים הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1996–2008.
עבדור-רחים שיחק בקבוצת הכדורסל של "תיכון וילר", והוביל אותה לזכייה באליפות ליגת התיכונים של ג'ורג'יה בשנת 1994. לאחר מכן שיחק שנה אחת באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בדראפט ה-NBA 1996 נבחר במקום השלישי על ידי ונקובר גריזליס.
בכל 5 עונותיו עם הגריזליס היה הקלעי המוביל של קבוצתו, עם ממוצע כולל של 20.8 נקודות למשחק.
ביוני 2001 הועבר עם ג'מאל טינסלי בטרייד לאטלנטה הוקס, תמורת פאו גאסול, ברווין נייט ולורנזן רייט.
בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, כשחקן "נבחרת המזרח".
בפברואר 2004 הועבר עם ת'יאו ראטליף ודן דיקאו בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס, תמורת וסלי פרסון וראשיד וולאס.
בקיץ 2005 חתם על חוזה בקבוצת סקרמנטו קינגס.
בעונת השתתף לראשונה בקריירה בפלייאוף ה-NBA, אך קבוצתו הודחה כבר בסיבוב הראשון.
בסיום עונת פרש ממשחק פעיל, בגין פציעות חוזרות בברכיו.
בטורניר הכדורסל של אולימפיאדת סידני (2000) ייצג עבדור-רחים את נבחרת ארצות הברית, וזכה עמה במדליית הזהב.
השָׁרִיעָה הוא הדין האסלאמי, אשר מסדיר את כלל תחומי החיים והחברה של המוסלמים.
באסלאם הסוני יש ארבע אסכולות הלכה: מאלכית, חנבלית, חנפית ושאפעית.
ארבעתן נחשבות לאורתודוקסיות במידה שווה.
בסוגים השונים של האסלאם השיעי יש תפיסות הלכתיות שונות.
על פי התפיסה האסלאמית, השריעה היא הדת כולה, הדת אשר אלוהים בחר לעבדיו על מנת להוציאם מהחושך אל האור, ואשר באמצעותה הוא הנחה אותם בנוגע לדברים שעליהם לעשות ולדברים אשר מהם עליהם להימנע, ודרכה הוא הבהיר להם את המותר ואת האסור.
האסלאם, בדומה ליהדות ולדתות הלכה (דתות אורתופרקטיות) אחרות, אינו מבחין באופן עקרוני בין הפולחן הדתי לבין חיי היומיום.
לפיכך, השריעה עוסקת לא רק בטקסים דתיים או בפעולות שבין אדם לחברו אלא גם בכללים לביצוע פעולות אישיות (אכילה, רחצה וכיוצא באלה).
כמו כן עוסקת השריעה בהיבטים רבים, חילוניים לכאורה, של החיים: פוליטיקה, כלכלה, בנקאות אסלאמית, דיני עבודה, חוזים ועוד.
הפרדה מוחלטת בין דת למדינה היא רעיון בהשראת התרבות האירופית, שהחל להופיע בעולם המוסלמי רק בסוף המאה ה-19. כיום הוא מיושם במלואו רק בטורקיה.
המושג "שריעה" עצמו מגיע מהשורש "שארע", שפירושו בקוראן "חוק רוחני" (סורה ה, איה 48) או "מערכת של חוק אלוהי; דרך לאמונה ומצווה" (סורה מה, איה 18).
הזרם המרכזי באסלאם מבדיל בין "פִקְהְ" (فقه), שפירושו "הבנת הפרטים" ומתייחס להבנות החוקיות הפרטניות, לבין ה"שריעה", שהוא העקרונות שמאחורי ה"פיקה".
אמנם, חכמי-הדת מאמינים כי ישנה הרמוניה בין השריעה לבין הפיקה, כלומר שפרטי המערכת החוקית נובעים מעקרונותיה.
הפיקה נחלקת לשני חלקים: המקורות והמתודולוגיה ("אוצול אל-פיקה" أصول الفقه – שורשי החוק) והחוקים המעשיים ("פורוע אל-פיקה" فروع الفقه – ענפי החוק).
בשריעה יש חוקים שנחשבים כאלוהיים, והם קבועים ונצחיים בכל מצב (לדוגמה, האיסור על שתיית משקאות אלכוהוליים).
ישנם חוקים שנובעים מעקרונות שנוסדו על ידי שופטים ומשפטנים אסלאמיים (פוקהא).
על פי האמונה, השריעה כפי שנתפרשה על ידי המשפטנים המוסלמים היא רק ניסיון אנושי להגיע לשריעה האלוהית, שהיא הדרך הנצחית המושלמת.
כשהם מפתחים את חוק השריעה המשפטנים המוסלמים אינם יוצרים חוק הפוסל דברים באופן מוחלט ואלוהי, אלא רק מנסים לפרש את העקרונות האלוהיים.
לפיכך השריעה נחשבת באופן כללי כאלוהית, אך הדעה של משפטן או שופט בנושא מסוים אינה נחשבת ככזו, אף שאללה הוא שציווה להיזקק לתהליך המשפטי בידי אדם.
עבור מוסלמים סונים, הסמכות של השריעה מגיעה משני מקורות עיקריים, ושני מקורות משניים.
המקור העיקרי הראשון הוא דברי הקוראן, והשני הוא ה"סונה" (מילולית – "הדרך"), כלומר הדרך שמוחמד חי את חייו.
האוסף של כל מעשיו, אמרותיו ודעותיו של מוחמד קרוי החדית'.
מקור משני הוא ה"קיאס" (القياس), שהוא ההוספה של מצבים חדשים בעזרת היקש מהמקורות האחרים או ממקרים קודמים.
המוג'תהידון משתמשים ב"קיאס" – צורות שונות של הסקת מסקנות, הכוללות היקש – על מנת להתמודד עם מצבים בהם המקורות אינם מלמדים באופן ברור מה יש לפסוק.
הסכמה בקרב הקהילה או האומה, העניין הציבורי וגורמים אחרים גם הם נחשבים כמקורות משניים, במקום שארבעת המקורות הראשונים מרשים זאת.
לבסוף, אפשר לבסס את חוק השריעה על "איג'מע", או הסכמה הכללית של תלמידי מוחמד בנושא מסוים.
ההצדקה לדרך אחרונה זו מגיעה מחדית' שבו מוחמד אומר, "עמי אינו יכול להסכים על טעות".
שולי יחסית למקורות ההלכה המפורטים מעלה הוא עקרון המצלחה – טובת הכלל.
באופן כללי ניתן לומר שאף על פי שמנהיגי מערכת הדת האסלאמית שמרו באדיקות על מושג הסונה, הם לא חששו לקבל שינויים שנבעו מדרישות הזמן ומנסיבות חדשות שצצו.
אחת מהאסכולות האורתודוקסיות רואה בעקרון המצלחה – טובת הכלל – עיקרון שיש לבחון בו את החוק.
שני חידושים כאלו היו ההיתרים להשתמש בחוזה ביטוח ובקופות החיסכון, שנחשבו להימור מסוים.
לעולמא, כלומר המלומדים, תפקיד חשוב מאוד, מכיוון שהם אלה שלומדים את החוק האסלאמי, ולכן בידיהם הסמכות לייצג אותו.
השריעה נוסחה בדרך כלל על ידי ה"אסכולות" ("מדהב") של המשפט האסלאמי.
בחוק האימאי-שיעי, מקורות החוק ("אוסול אל-פיקה") הם הקוראן, הסיפורים על מנהגיו של הנביא ושל 12 האימאמים, והשכל ("עקל").
כמו כן, מה שקרוי כיום שריעה כולל גם מנהגים מקומיים.
על פי האמונה, על השריעה לספק את כל הצרכים של הקיום הפיזי והרוחני של האדם.
כל הפעולות האפשריות של המוסלמי מתחלקות (בעיקרון), לחמש קטגוריות: מחויב, מומלץ, מותר, מגונה ואסור.
המחויבויות החשובות ביותר הן חמשת עמודי האסלאם.
אחת המטרות לחקיקה, להגשים את מטרת טובת כלל הציבור והרחקת האדם מהרוע והשחיתות בחיי היומיום ובעולם הבא.
בהתגשם זה, בשמירת חמשת הגדולים, והם: שמירת הנפש, שמירת הערווה והצאצאים, שמירת הדעת, שמירת הכסף, ושמירת הדת.
השריעה האסלאמית באה לשמור על טובת האדם, שהרי האדם לא יכול לחיות בלעדיה, וחסרונה ישמיד או יחריב את חיי האדם.
השריעה האסלאמית, אשר באה לשמור על טובת האדם, מתחלקת לשלוש דרגות חשיבות, והם:
והן ההלכות ההכרחיות בחשיבותן, אשר לא יכול האדם לחיות בלעדיהן, ואי עשייתן יביא להשמדת החיים וחורבנם ואי יציבותם, כגון:
- איסור ההרג: לשמור על הנפש.
- איסור אלכוהול: לשמור על הדעת.
- איסור הזנות: לשמור על הצאצאים.
- איסור הגנבה: לשמור על הרכוש.
- אפשרות ההגירה: לשמור על הדת.
אלו הלכות שהאדם יכול לחיות בלעדיהן, אך יהיה קשה כשמבטלים אותן, למשל:
- מותר לחולה או לנוסע למרחקים לשבור את צומו.
אלה ההלכות שהאדם יכול לחיות בלעדיהן, אך הכוונה בהן לארגן ולשפר את אורח החיים של האדם:
למשל: לאכול ביד ימין, או לישון על צד ימין.
1. להציג את ההתרצות אללה .
2. הסדרת חיי האדם והחברה.
3. הוכחה שדת האסלאם מתאימה לכל אחד ולכל מקום.
השריעה נחלקת לשני חלקים עיקריים (המקבילים במידה מסוימת לחלוקה ביהדות של "בין אדם לחברו" ו"בין אדם למקום"):
קשרים בין-אישיים, אל-מועאמלאת (المعاملات), הכולל:
אכילה (כולל שחיטת חלאל וציד)
ענייני משפט (כולל דיני עדות ודיני ראיות)
מאמצע המאה ה-19 חוקקו במדינות מוסלמיות חוקים חילוניים בתחומים שונים כמו בתחום המסחרי והפלילי, אך לא חוקקו חוקים בענייני אישות.
בתחום המסחרי והפלילי נתקבלו ספרי חוק מערביים ונחקקו חוקים חדשים בהשראה מערבית, לדוגמה, ספר החוקים העות'מאני "המג'לה".
בתחילה, ראשוני המחוקקים האזרחיים העמידו פנים שכוונתם להשלים את השריעה אך לא לבטלה, ואכן האמינו בכך, אך בהדרגה התברר שהחקיקה האזרחית מגבילה את השריעה.
חוקי האישות, נישואים, גירושים וירושות הם לב לבה של השריעה.
בעשור השני של המאה ה-20 החל המחוקק החילוני בארצות המוסלמיות להתערב גם בהם.
בחוק האישות הסורי נקבעו, בשנת 1953, פיצויים לאישה הגרושה ונאסר ריבוי נשים ללא רשות מפורשת מהקאדי, שהוא השופט של בית דין השריעה.
ריבוי נשים שלא ברשות מהקאדי נחשב לעבירה פלילית אפילו שהוא מותר לפי השריעה, אך הקאדי זקוק לנימוק מיוחד על מנת להרשות לגבר ריבוי נשים.
ב-1956 בוטלו בתי הדין השרעיים שבמצרים וכל סמכויותיהם עברו לבתי הדין האזרחיים.
כוחה של השריעה צומצם בגלל החילון, מוסדות שונים שקודשו בידי השריעה הועברו לפיקוח ממשלתי עקב חיסול השריעה.
במוסד הווקף הונהגו רפורמות מרחיקות לכת ואילו במצרים חוסל הווקף כליל.
הממונים לשמירת השריעה, המופתי ופקידי המסגדים נתונים לפיקוח ממשלתי.
המצב שונה ממדינה למדינה ברחבי העולם המוסלמי.
בטורקיה בשנת 1928 נמחקה כליל מהחוקה דת האסלאם.
במצרים קצב החילון מהיר מאשר בירדן, בסוריה ובעיראק.
לעומת זאת במדינות אחרות מצבה של השריעה מתחזק, ברוב מדינות צפון ניגריה הוכרזה השריעה כבסיס לחוק המקומי, בעקבות המהפכה האסלאמית באיראן הוכרזה השריעה כחוקת המדינה ואילו בערב הסעודית הביא הלחץ של גורמי הדת ליתר הקפדה על יישומה.
ישנו גיוון עצום בפירוש וביישום של החוק האסלאמי בחברות מוסלמיות שונות כיום.
יש שמעריכים כי הקולוניאליזם, שפעמים רבות החליף את החוק הדתי בחוק חילוני, גרם לגיוון זה.
לבד מכך, ברור כי גם לפני בוא הקולוניאליזם היו הבדלים רבים מאוד בין ארצות מוסלמיות שונות, בשל המנהגים המקומיים שהיו שם כאשר המירו את דתם לאסלאם ובשל התפתחויות מקומיות.
במאה השנה האחרונות, תנועות ליברליות בתוך האסלאם העלו שאלות ביחס לשייכות ולאפשרות היישום של השריעה מנקודות מבט שונות.
לפיכך, בכמה מהארצות שהן בעלות האוכלוסייה המוסלמית הגדולה ביותר, כמו אינדונזיה, בנגלדש והודו, יש חוקות וחוקים חילוניים במידה רבה, עם תחומים מעטים שבהם חוק האסלאם מקבל מקום, כמו דיני משפחה (מצב הדומה למצב ההלכה היהודית בישראל).
לטורקיה יש חוקה חילונית באופן מודגש.
ברוב הארצות במזרח התיכון וצפון אפריקה יש מערכת כפולה של בתי משפט דתיים וחילוניים, שבה בתי הדין הדתיים עוסקים בעיקר בנישואין וירושה.
בערב הסעודית ובאיראן בתי הדין הדתיים הם המחליטים בכל תחומי המשפט.
השריעה משמשת גם בסודאן ובלוב ולזמן מה שימשה גם באפגניסטן המודרנית.
כמה מדינות בניגריה הצפונית אימצו לאחרונה בתי דין "שרעיים".
למעשה, המשמעות של בתי דין חדשים בניגריה היא בדרך כלל עונשים קשים הרבה יותר, ללא כיבוד הכללים הקשוחים לעדות וראיות הקיימים בשריעה, כמו הצורך בארבעה עדים במקרים מסוימים ופסילת נשים לעדות.
הענישה כוללת קטיעה של יד אחת או שתיים במקרה של גנבה, וסקילה כעונש על ניאוף.
על פי אמות המידה המערביות מדובר בעונשים קשים יתר על המידה, ויש שטוענים כי עונשים אלה התאימו לחברה כמו של מוחמד, שלא יכלה להרשות לעצמה מבחינה כספית להחזיק בתי סוהר ואמצעים להשבת עבריינים לקהילה, ולא יכלו למנוע הריגה של פושעים על ידי האוכלוסייה או הקורבנות.
דוגמה יוצאת דופן לניסיון יישום של השריעה במדינה חילונית היא ההצעה כי יוקם בית דין שרעי לבוררות באונטריו, קנדה.
החוק מ-1991 במחוז זה בקנדה הוא כי ניתן ליישב מחלוקות בבוררות בבתי דין אלטרנטיביים על מנת למנוע עומס בבתי המשפט הרגילים.
בית דין זה היה אמור לעסוק במחלוקות בין מתדיינים מוסלמים.
מבקריו חששו כי היחס לנשים הקיים בשריעה ישפיע על מערכת המשפט הקנדית, אך התומכים טענו כי אף אחד אינו מחויב ללכת לבית הדין הזה.
יתר על כך, בתי הדין יהיו אורתודוקסיים באופן מוגבל מכיוון שהם יכירו בראשוניות של המשפט האזרחי הקנדי.
כל מי שאינו מקבל את הפסיקה של בית הדין השרעי, יכול לערער בפני בית דין אזרחי.
לפיכך, בית הדין הזה יהיה רק גרסה חיוורת של השריעה האמיתית.
ב-11 בספטמבר 2005, ראש המחוז סיים את המחלוקת בכך שהחליט כי לא ירשה בסיס דתי לבתי דין לבוררות.
החלטה זו שמה קץ גם לבית דין שפעל על פי ההלכה היהודית, וחסם את דרכו של בית דין שרעי עוד לפני שהחל.
בתי דין נוצריים מעולם לא היו קיימים בקנדה.
כמו המשפט היהודי (ההלכה) והמשפט הקנוני הנוצרי, המשפט המוסלמי מפורש באופן שונה על ידי אנשים שונים בזמנים ובמקומות שונים.
בידי מתונים, החוק הדתי עשוי להיות מתון ואפילו ליברלי.
יש ליברלים מוסלמים שרואים את תפקידו של החוק האסלאמי בנושאים ריטואליים ותאולוגיים בלבד, ולא כגורם השולט בחברה או במדינה.
אולם בידיהם של פונדמנטליסטים, השריעה מחייבת את כל המאמינים ואפילו את כל האנשים הנשלטים על ידי המאמינים.
החוק האסלאמי למוסלמים אמריקאיים בבוסטון או ביוסטון שונה מאוד מהחוק האסלאמי במצרים, ערב הסעודית, איראן או אפילו רצועת עזה.
כולם נוהגים על פי החוק האסלאמי, אך ההבנה שלהם של החוק הזה מגוונת ושונה זה מזה.
המג'לה הוא קובץ חוקים המבוסס על המשפט המוסלמי, אשר הסדיר את הדין האזרחי בתקופה העות'מאנית.
באימפריה העות'מאנית נהג הכלל המוסלמי שעל-פיו קובעים חכמי-הדת, העולמא, את המסגרת לחוקי המדינה על-פי השריעה, בעוד השליט החילוני רשאי לפעול ולצוות במסגרת זו, שקבעו העולמא.
נוהג זה והחוקים שנגזרו ממנו בוטלו בטורקיה עצמה בסמוך לאחר הקמת הרפובליקה הטורקית, בשנת 1926, ובמקומו אומץ קודקס אזרחי שווייצרי הנחשב למתקדם יותר, בהתאם למגמתו של מוסטפא כמאל למודרניזציה ולאימוץ אורחות חיים מערביים.
בארץ ישראל השתמרו החוקים העות'מאניים הישנים באמצעות "המג'לה", כיוון שממשלת המנדט הבריטי הכירה בתוקפם, ואף הממשלה הזמנית של מדינת ישראל הורתה על שמירת החוקים והדינים שכללו את המג'לה.
עם זאת, עם כינון המנדט הבריטי, חדלו רשויות השלטון לראות בעולמא המוסלמיים מקור סמכות לפירוש ולתיקון חוקי המג'לה, ובמקום זאת התייחסו אל המג'לה כאל קודקס חוקים הנתון לפרשנות משפטית של המוסדות החילוניים שהוקמו על ידי ממשלת המנדט (ומאוחר יותר על ידי מדינת ישראל).
לפיכך, הוכנסו בחוקים אלה תיקונים, וחלקם בוטלו או שונו במידה ניכרת בכל גלגולי החקיקה והמשטר שעברו על ארץ ישראל ומדינת ישראל.
בשנת 1984 בוטלה המג'לה בחוק של הכנסת, לאחר שהתחומים בהם עסקה הוסדרו בחוקים ישראליים מקוריים שקיבלה הכנסת.
למג'לה השפעה היסטורית מסוימת על המשפט הישראלי, וככזו היא שימשה כמעין צינור להשפעת השריעה על המשפט בישראל.
השימוש במג'לה שנעשה בשנותיה הראשונות של המדינה הותיר חותם מסוים, אם כי מצומצם, בפסיקה ובמנהג.
ככלל, אפשר לומר כי ההשפעה המכרעת על המשפט בישראל היא לשיטת המשפט המקובל הבריטי, ובמידה מסוימת למסורת קונטיננטלית, ולמשפט העברי.
השפעת השריעה דרך המג'לה היא מצומצמת ביותר, ומוגבלת לשנותיה הראשונות של המדינה.
עם זאת, עיקרון אחד של המשפט העות'מאני התקבל במשפט הישראלי והוא החלת דין אישי דתי על עניינים הקשורים במעמד האישי של האזרח (נישואים, גירושים וכיוצא באלה).
למעשה, החוק העות'מאני העניק אוטונומיה רחבה לקהילות הדתיות שחיו ברחבי האימפריה, והכיר בחוקים הדתיים המקובלים בכל קהילה כל עוד לא ערערו על השלטון, ולא סתרו בצורה בוטה את השריעה.
בתקופת המנדט הבריטי הצטמצמה האוטונומיה המשפטית בארץ רק לענייני המעמד האישי.
עם הקמת מדינת ישראל אומץ עקרון האוטונומיה המשפטית בענייני המעמד האישי, מתוך רצון לשמור על הסטטוס קוו בין הציבור היהודי החילוני לציבור היהודי הדתי.
מבחינת הקהילה המוסלמית בישראל, פירוש הדבר כי השריעה מוסיפה להיות החוק התקף בענייני נישואים וגירושים של מוסלמים בישראל.
הסמכות בענייני המעמד האישי מסורה על-פי החוק לבתי דין דתיים, הדנים בעניין על פי הדין הדתי המהותי (ההלכה בבית הדין הרבני, והשריעה בבית הדין השרעי).
כמו כן, למעט כמה מגבלות, אנשי הדת הם המוסמכים לפרש את החוק הדתי (חוקים שמקורם בדת אך אינם עוסקים במעמד האישי, מתפרשים על ידי שופטים בבתי משפט חילוניים).
הסדר זה מעניק לדיני השריעה תחולה בישראל, אולם רק בענייני המעמד האישי (נישואים, גירושים וכדומה) ורק לגבי המוסלמים הסונים.
קיימת מחלוקת בין הרבנות לבין בתי הדין השרעיים בישראל, האם בסמכות בתי הדין השרעיים לחתן זוגות מעורבים (כלומר מוסלמי ויהודייה או נוצרייה, בנסיבות שהדין השרעי מתיר זאת), והאם בסמכותם לאשר התאסלמות של יהודים.
לבתי הדין השרעיים יש הכרה רשמית והם ממומנים על ידי המדינה, בדומה לבתי הדין הרבניים.
לקאדים (דיינים) העומדים בראשם יש מעמד של עובדי מדינה.
הגבלות שחוק המדינה קבע לגבי נישואים וגירושים, כגון האיסור לחתן נערה שלא מלאו לה 17 שנים, האיסור על ביגמיה והאיסור לגרש אישה בניגוד לרצונה, חלות על בתי הדין השרעיים בישראל באותו אופן שבו הן חלות על בתי הדין הרבניים.
כלומר, אסור לבית הדין לשתף פעולה עם המבקשים להינשא בנסיבות כאלה, ואם התקיימו הנישואים, עליו לעשות כל שביכולתו כדי להתירם.
באותו אופן, אסור לבית הדין השרעי לשתף פעולה עם גבר המבקש לגרש את אשתו בניגוד לרצונה, אף שהשריעה מתירה זאת בנסיבות מסוימות.
כבתי דין דתיים אחרים, פסיקותיהם של בתי דין השרעיים בעניינים אזרחיים אחרים נחשבים בחוק הישראלי כפסיקות של בורר, ולפיכך הצדדים המתדיינים מחויבים להן רק אם התמלאו התנאים הקבועים בחוק לבוררות.
התנאי העיקרי הוא הסכמת כל הצדדים להוצאת העניין הנדון מסמכותו של בית המשפט האזרחי המוסמך, ולהעבירו לבית הדין השרעי.
לבית הדין השרעי אין כל סמכות בעניינים שאינם ענייני המעמד האישי, ועניינים שבהם אי-אפשר לקיים בוררות (לדוגמה, עניינים פליליים).
האסלאם אינו אוסר על נשים לעבוד, אך הוא מדגיש את החשיבות של טיפול בבית ובילדים לשני ההורים.
מבחינה תאורטית, החוק המוסלמי מתיר גירושין באופן פשוט, על ידי אמירה שלוש פעמים "אני מגרש אותך".
למעשה, גירושין הם עניין מורכב יותר.
בדרך כלל, האישה המגורשת שומרת על הנדוניה שלה מזמן שנישאה, אם הייתה כזו, וניתנת לה תמיכה לילדים עד שהם נגמלים.
לאחר מכן הם מועברים לבעל, על פי הנסיבות שבכל מקרה.
בנוסף, נאסר על נשים להחזיק בתפקידים דתיים.
רבים מפרשים את החוק המוסלמי כך שאסור לנשים לעבוד בתעסוקה בולטת, ולפיכך אסור להן לעבוד בממשל.
ראייה זו היא המקובלת ברוב המדינות המוסלמיות במאה האחרונה, למרות הדוגמה של אשתו של מוחמד עאישה, שלקחה חלק בפוליטיקה וגם הייתה סמכות "חדית'" חשובה.
אולם, המצב שונה במדינות מוסלמיות מתונות.
לדוגמה, בפקיסטן, באינדונזיה, בטורקיה ובבנגלדש, כולן מדינות מוסלמיות ברובן, כיהנו נשים כראשי הממשלה או המדינה.
נשים מוסלמיות גם מחזיקות בתפקידים חשובים בממשלות או בחברות.
אסור למוסלמי להינשא מחדש או להישאר נשוי לכופר משני המינים (סורה 2, 221; 60, 10).
מותר לגבר מוסלמי להינשא לאישה מעמי הספר (סורה 5, 5); אך המסורת אוסרת על אישה מוסלמית להינשא לגבר לא-מוסלמי.
אם הגבר בוחר להמיר את דתו לאסלאם הנישואין מותרים.
הקוראן גם מציב קוד לבוש למאמינים.
בטורקיה, ארץ שרובה הגדול מוסלמי, יש חוקים נגד קוד הלבוש הזה בבתי הספר ובמקומות עבודה.
לאחר ההכרזה על הרפובליקה ב-1923, כחלק מהמהפכה של מוסטפא כמאל, היה עידוד לקוד לבוש מודרני.
גם בצרפת אסור ללבוש כיסוי ראש בבית הספר, בחוק שנתקבל בשנת 2005 ועורר ויכוח ציבורי נרחב.
יש שרואים את קוד הלבוש הזה כדיכוי של הגברים כנגד הנשים.
אולם, יש מקומות רבים בהם הנשים הולכות על פי הקוד הזה אף על פי שאין הן מחויבות לכך, כחלק מדתן ותרבותן.
אחד מהבגדים שנשים לובשות ידוע כ"חיג'אב".
פירוש המילה הוא לכסות את הראש והגוף.
על פי רוב הפירושים, בקוראן ניתנה הסמכות לגבר להכות את אשתו אם היא אינה שומעת לו.
ראשית עליו להוכיח אותה בדברים, ולאחר מכן להימנע מיחסי מין אתה לתקופה מסוימת.
לבסוף, אם הוא חושב שהמצב מחייב זאת, מותר לו להכות אותה:
"הגבר הוא השומר על האישה...
לפיכך, האישה הטובה היא ממושמעת, ושומרת על מה שאינו נראה כמו שאללה שמר עליו; ולאלו שאתם חוששים שיבגדו בכם, הוכיחו אותן, הותירו אותן לבדן במקום השינה והכו אותן; אם הן מצייתות לכם, אל תבקשו להעניש אותן" (סורה 4, 34)
המשפטן הימי-ביניימי אשאפי, מייסד אחת מאסכולות הפיקה, העיר על הפסוק הזה כי "הכאה מותרת, אך עדיף שלא להכות".
מצד שני, ישנם כמה חדית'ים שבהם מובעת התנגדות רבה להכאת נשים.
"רצח על רקע כבוד המשפחה" נחשב בעולם המערבי כקשור לחוק המוסלמי, אך למעשה הוא מתרחש גם בחלק מהמדינות האסלאמיות וגם במקומות אחרים, כמו במערב אפריקה ובמרכז אמריקה, ואינו מתרחש כלל בחלק מהמדינות האסלאמיות.
באסלאם אכן יש עונשים קשים על סוגים שונים של פשע, ואלה כוללים כל יחסים מיניים מחוץ לנישואין, לנשים ולגברים; אך רק העונש על ניאוף ממש הוא מוות.
כך לדוגמה, גזר בית משפט באירן על סכינה מוחמדי אשתיאני מוות בסקילה, בגין ניאוף.
הפרשנות והיישום של החוקים ביחס לנישואין וצניעות השתנו במקומות ובזמנים שונים.
על פי החוק המוסלמי, המרת דת של מוסלמי לדתות אחרות אסורה והיא נחשבת כבגידה ושמד.
בתאולוגיה המוסלמית, המרת דת כזו מקבילה לבגידה בעם.
העונש על עבירה זו היא נידוי והגליה או אף הוצאה להורג אם הממיר את דתו חי ב"מדינה מוסלמית" ונחשב כאויב המדינה.
אך בארצות מוסלמיות רבות ובארצות מערביות, אין כל עונש למי שממיר את דתו.
הרעיון המודרני של חופש הביטוי בעניינים פוליטיים ודתיים מגיע מתקופת ההשכלה במאה ה-18 והוא זר לנצרות וליהדות בצורותיהן הקדם-מודרניות.
כך גם החוק השרעי אינו מתיר חופש ביטוי על נושאים כמו ביקורת כלפי הנביא מוחמד.
על פי הקוראן, אללה מקלל את מי שמזיק לנביא, וברור כי קללת אללה דינה מוות.
במצרים, לדוגמה, השלטונות ניסו לבטל את נישואיו של פרופסור נאצר אבו זייד כאשר הוא חלק על איש דת מוסלמי אורתודוקסי מאוניברסיטת אל-אזהר בקהיר.
איש הדת טען כי הפרופסור הבין את הקוראן בצורה המהווה בגידה וכפירה, ואבו זייד ברח להולנד.
מועדון כדורגל שריף טירספול (ברומנית: Sheriff Tiraspol) הוא מועדון כדורגל מולדובי, המייצג את העיר טירספול, בירת טרנסניסטריה, מדינה לא מוכרת בשטח מולדובה.
הוא נוסד בשנת 1997 בשם טירס טירספול (Tiras Tiraspol) ומותגה מחדש בשנה שלאחר מכן כ'שריף' והתבססה במהירות בכדורגל המולדובי.
המועדון זכה פעמיים בגביע אלופות חבר המדינות, טורניר הכדורגל החשוב ביותר בקרב מדינות ברית המועצות לשעבר, אף שחשיבותו פחתה מאז 2012 וזהו אחד ממועדוני הכדורגל המעוטרים ביותר במולדובה.
"הצרעות" רשמה את הופעת הבכורה שלה בליגת העל המולדבית בעונת 1998/99, כשזכתה גם בגביע הראשון שלה, גביע מולדובה.
מאז הם צברו 20 תוארי אליפות, אחד עשר גביעים ושבעה סופרקאפ — כולם מהווים שיאי זכייה.
בזירה האירופית, שריף הגיע לשלב הבתים ב ארבע פעמים והיא הקבוצה המולדובית הראשונה שהגיעה לשלב הבתים בליגת האלופות בעונת 2021/2022. היא גם הקבוצה המולדובית היחידה שניצחה את ריאל מדריד.
המועדון נקרא על שם נותנת החסות הראשית שלו, שריף, קונגלומרט המפעיל תעשיות שונות בטרנסניסטריה.
משחקי הבית משוחקים במדי צהוב ושחור באצטדיון שריף, שאליו עבר המועדון בשנת 2002 ומכיל 12,746 מושבים.
הקבוצה נקראת לעיתים גם בקצרה אף סי שריף.
יש להבדיל בינה לבין אף סי טירספול שהייתה קבוצה אחרת ויריבתה.
המועדון הוקם במקור בשנת 1996 והתמודד בליגה השלישית במולדובה בשם טירס טירספול.
ב-4 באפריל 1997, ויקטור גושאן, בכיר בשירותי הביטחון המקומיים שהיה לנותן חסות מרכזי, לקח חסות על המועדון שהפך לשריף טירספול, על שם חברת "שריף", שבבעלותו.
שריף הצליחה להעפיל לליגה השנייה במולדובה ותחת אחמד אלסקרוב כמאמן, עלתה הקבוצה לליגה העליונה במולדובה.
המועדון זכה בתואר הגדול הראשון שלו עם גביע מולדובה 1999. התואר הראשון של שריף בליגה הגיע בעונת 2000/01, שכללה גם את הזכייה השנייה בגביע המולדובי כאשר ניצחה את ניסטרו אוטאצ'י בפנדלים לאחר משחק ללא שערים.
ניצחון הליגה היה הראשון מתוך רצף של עשרה תוארי אליפות רצופים עד 2010, כולל דאבל בשנים 2002, 2006 ו־2008 עד 2010. שריף זכתה בכל תוארי הסופר קאפ המולדובי בשנים 2004 עד 2010. שריף לא הצליחה לזכות בתואר 11 ברציפות על ידי דאצ'יה קישינב בעונת 2010/11, אך זכתה בעונה שלאחר מכן.
בעונת 2014/15 שוב איבדה שריף את האליפות וסיימה שלישית למרות הפרש שערים גבוה יותר בין המועדונים.
הקבוצה זכתה בגביע חבר המדינות בשנים 2003 ו־2009 והפכה לקבוצה הראשונה ממולדובה שזוכה בתואר בינלאומי.
שריף היה המועדון הראשון במולדובה שהחתים שחקנים מברזיל ואפריקה.
הקבוצה העפילה לראשונה בתולדותיה למפעלים האירופיים בעונת , לגביע אופ"א, אז הפסידה כבר בסיבוב המוקדמות לקבוצת סיגמה אולמוץ הצ'כית.
גם בעונה שלאחר מכן נכשלה בקבוצה בשלב המוקדמות, כאשר הפסידה לקבוצת אולימפיה לובליאנה מסלובניה.
בעונת הקבוצה שיחקה לראשונה בתולדותיה במוקדמות ליגת האלופות, אז עברה בסיבוב המוקדמות הראשון את קבוצת ארקאס אררט מארמניה אך הפסידה בסיבוב המוקדם השני לקבוצת אנדרלכט הבלגית.
גם בעונה שלאחר מכן התמודדה הקבוצה בשלב המוקדמות, וגברה בסיבוב המוקדם הראשון על קבוצת ז'ניס אסטנה מקזחסטן אך הודחה בסיבוב המוקדם השני על ידי קבוצת גראצר א.ק.
הסיפור חזר על עצמו גם בעונה הבאה, עונת , כאשר הקבוצה גברה בסיבוב המוקדם הראשון על קבוצת פלורה טאלין מאסטוניה אך כשלה בסיבוב המוקדם השני מול קבוצת שחטאר דונצק מאוקראינה.
גם עונת לא ניבאה אחרת, ולאחר שהקבוצה גברה בסיבוב המוקדם הראשון על קבוצת ג'אונסי אסץ' מלוקסמבורג היא כשלה מול קבוצת רוזנבורג הנורווגית.
כך גם בעונת עם ניצחון על קבוצת סליימה וונדררס ממלטה והפסד לקבוצת פרטיזן בלגרד מסרביה ומונטנגרו.
עונת התחילה והסתיימה בדיוק כמו קודמותיה, היא עברה את קבוצת פיוניק ירוואן מארמניה ומול קבוצת ספרטק מוסקבה הרוסית היא הוציאה תיקו 1-1 ביתי ותיקו 0-0 בחוץ, מה שלא הספיק בגלל הפרש שערי החוץ.
מזלה של הקבוצה המולדבית נשאר בעינו וגם עונת הסתיימה בצורה דומה, ניצחון על קבוצת רנז'רס מאנדורה והפסד לקבוצת בשיקטש מטורקיה.
בעונת הקבוצה גברה בסיבוב המוקדם הראשון על קבוצת אקטובה מקזחסטן והודחה על ידי קבוצת ספרטה פראג מצ'כיה.
בשלב המוקדמות השני של ליגת האלופות בעונת הקבוצה ניצחה את קבוצת אינטר טורקו מפינלנד ובשלב המוקדמות השלישי ניצחה את קבוצת סלביה פראג מצ'כיה.
בשלב הפלייאוף הקבוצה הפסידה לקבוצת אולימפיאקוס מיוון ועברה לשחק בשלב הבתים בליגה האירופית.
בעונת 2010\2011 בפליי-אוף שיחקה נגד קבוצת פ.צ.
המשחק הראשון הסתיים ב-0–1 שביר לשווייצרים מבזל אבל במשחק השני הובסה בביתה 0–3.
שריף טירספול הודחה ממוקדמות ליגת האלופות בעונת 2016/2017 על ידי אלופת ישראל לעונת 2015/2016 הפועל באר שבע.
בסיום עונת 2016/2017 סיימה עם אותו מספר נקודות כמו סגניתה דאצ'יה קישינב ונערך משחק הכרעה שבמסגרתו שריף גברה על יריבתה בדו-קרב פנדלים בתוצאה 0–3. בעונת 2017/2018 אומנם הובילה את הבית שלה, בשלב הבתים של הליגה האירופית אך הודחה לבסוף עם מאזן של 2 ניצחונות, 3 תוצאות תיקו והפסד אחד.
בעונת 2020/2021 שריף זכתה באליפות אחרי שניצחה ב־32 מ־36 משחקים שלה והקדימה את סגניתה ב-16 נקודות; בעונת 2021/2022 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לשלב הבתים של ליגת האלופות לאחר שגברה בשלב הפלייאוף על דינמו זאגרב.
במחזור הראשון בשלב הבתים הפתיעה את שחטאר דונצק עם ניצחון 2–0 בבית.
במחזור השני הדהימה שריף את ריאל מדריד במשחק שנערך באצטדיון סנטיאגו ברנבאו כשגברה עליה 1–2. ברם לא הצליחה להעפיל לשמינית גמר ליגת האלופות וירדה לשלב 16 האחרונות ב.
במוקדמות ליגת האלופות 2023/2024 עברה שריף את השלב הראשון לאחר ניצחון 1–3 על פארול קונסטנצה בסיכום שני המשחקים.
בסיבוב השני שיחקה הקבוצה מול מכבי חיפה, ניצחה במשחק הראשון בתוצאה 0–1, הפסידה 1–4 בגומלין בתום הארכה והודחה מהמשך ההשתתפות המפעל לאחר 2–4 בסיכום שני המשחקים.
מאז הקמתה, שיחקה הקבוצה את משחקי הבית באצטדיון העירוני טירספול, שנבנה בתקופה הסובייטית.
ב־1 באוגוסט 2000, במערב בירת טרנסניסטריה, החלה בניית מתחם הספורט שריף, שעל פי תוכניות הנהלת החברה, היה אמור להפוך למחנה אימונים לפיתוח הכדורגל המקצועי באזור.
שנתיים לאחר מכן, ביוני 2002, הוזמנה בניית הזירה הראשית.
המתחם כולל זירה ראשית, זירת ספורט קטנה, זירת כדורגל מקורה, שמונה מגרשי אימונים ובריכת שחייה באורך חמישים מטרים.
שטח מתחם הספורט משתרע על שטח של מעל 65 דונם.
הזירה המרכזית היא אצטדיון כדורגל עם 12,746 מקומות ישיבה.
כל הדוכנים מצוידים בסככים המגינים על הצופים ממזג אוויר גרוע, מותקנים מושבים נפרדים ממתכת.
מגרש המשחקים, בגודל 120 על 80 מטר, עשוי מדשא טבעי, ישנה מערכת ניקוז, מערכת השקיה אוטומטית, שמצוידת גם במערכת חימום המגרש.
האצטדיון מצויד במערכת טלוויזיה המאפשרת שידור חי של משחקים, תא וידאו בשטח כולל של 48 מ"ר.
מגרש המשחקים מואר מהסככות של היציעים המערביים והמזרחיים ופועל בארבעה מצבים: 200, 400, 800 ו־1600 לוקס.
אם מקור החשמל הראשי מנותק, מערכת החשמל של האצטדיון עוברת אוטומטית לספק גיבוי ובמידת הצורך למצב האוטונומי הקיים.
הזירה מצוידת בציוד סאונד מודרני של חברת "Electro-Voice" הגרמנית.
חדרי ההלבשה מצוידים בהתאם להמלצות אופ"א ויש חדרי חימום פנימיים לצוותים, הממוקמים ליד חדרי ההלבשה.
בשנת 2011 הציגה אופ"א כללים מעודכנים לתשתיות האצטדיון, בהקשר לכך, הזירה המרכזית של מתחם הספורט שריף עברה שיפוץ.
בוצעה החלפה מלאה של הדשא, עם ציוד לאנשים עם מוגבלויות, מערכת הניקוז שופרה, מקומות חדשים לשחקנים מחליפים וצוות המאמנים של הקבוצות ונוספה מנהרה שמאפשרת לשחקנים להיכנס למגרש מהיציע.
במתחם יש גם זירה קטנה, שכוללת 8,914 מושבים.
בנוסף למגרש כדורגל בגודל 105 על 68 מטר, יש באצטדיון שש מסלולי ריצה.
הארנה הקטנה הוקמה בספטמבר 2002. מגרש הכדורגל כולל מערכת השקיה אוטומטית ומצויד במערכת חימום תת-קרקעית.
כמו גם בזירה המרכזית, יש ציוד קול מותקן של חברת "Electro-Voice" ולוח וידאו בשטח של 48 מ"ר, המותקן מעל היציע הדרומי.
בשנת 2011 בוצעו עבודות להחלפה מלאה של הדשא בדשא טבעי, מערכת החימום והניקוז של המגרש שופרה, נוספו דוכני פרשנות וחדרי עבודה לעובדי אופ"א.
ישנה זירה פנימית מחוממת ומקורה לחלוטין עם תפוסה של 3,570 צופים.
המאפשרת לקיים משחקי כדורגל בתקופת סתיו-חורף.
הזירה פועלת מאז המחצית השנייה של 2004. בניין הזירה הפנימית בגובה 37 מטר מצויד במערכות תמיכה הדומות לאלה המותקנות בזירה הראשית והזירה הקטנה של מתחם הספורט שריף.
כולל מגרש המשחקים, בגודל 105 על 68 מטרים, כולל דשא מלאכותי מהדור הרביעי של FieldTurf, ולוח וידאו בשטח כולל של 40 מ"ר שמותקן ביציע הדרומי של האצטדיון.
בחלקו הדרומי של האצטדיון יש מתחם מגורים לשחקני כדורגל ולצוות המאמנים של המועדון.
הוא כולל חדרים של ארבעה כוכבים, חדר כושר וחדרי כושר לחימום, בהם ספורטאים יכולים להתאמן במזג אוויר גרוע, חדרי עיסוי, משחקים וחדרי מחשבים, מקלחות וסאונה עם בריכה קטנה.
בחלק הצפוני של הזירה יש אולם משחקים גדול לתחרויות קטרגל, כדורעף, כדורסל, כדוריד וספורט אחר.
האולם מיועד ל־860 צופים בישיבה, מצויד בלוח וידאו אלקטרוני וחדרי הלבשה המאפשרים לקבל בו זמנית שמונה קבוצות משחק.
מייק שריף , שנודע בעבר בשם הבמה שריף ילד הפלא הדרוזי, הוא זמר דרוזי-ישראלי השר מוזיקה ערבית ומוזיקה מזרחית.
שריף מנגן על דרבוקה, עוד וקלידים.
שריף גדל בעספיא, והחל את הקריירה ב-1986 בגיל 7 בתחרות כישרונות צעירים מקומית שממנה המשיך לתוכנית "כוכבי המחר" (תוכנית כישרונות צעירים בשפה הערבית אשר שודרה בשנת 1991 בערוץ הראשון אשר היה ברגעיו האחרונים כערוץ הטלוויזיה היחיד בישראל).
בתוכנית ביצע שריף, אשר היה אז אנונימי, את השיר "אל-חבאייב" של הזמר הסורי ג'ורג' וסוף.
לאחר התוכנית פנה למשפחתו הגיטריסט יהודה קיסר וביקש לקחת את הילד תחת חסותו.
המשפחה הסכימה ושריף בן ה-12 עבר לתל אביב.
הגיטריסט יהודה קיסר עיבד והפיק את אלבומיו הראשונים (שלושת האלבומים הראשונים יצאו בשנת 1992) ושימש כאמרגן של שריף.
הלהיט שפרסם את שריף היה "בסבוסה" (למילים של דני שושן ולחן מצרי - גרסת כיסוי לשירו של דודו יסמין), שהפך ללהיט גדול ולשיר הכי מזוהה עם שריף.
כעבור מספר שנים החליט שריף להחליף אמרגן ועבר למפיק אבי גואטה, שהפיק עבורו ארבעה אלבומים - "נולדתי לשיר" (1995), "הופעה חיה בירדן" (אלבום כפול - 1996) ו"אהבה תמימה" (1997).
כעבור זמן קצר לקח תחת חסותו אבי גואטה את הזמרת שרית חדד שרק החלה את הקריירה המוזיקלית שלה, בתור זמרת החימום של שריף.
שריף ושרית חדד הקליטו שני דואטים: "לא ראוי לאהבה" (שיר ע"פ לחן טורקי, במקור של הזמרת לינט) ו"שלום חבר" שהוקלט ב-1995 לאחר רצח יצחק רבין.
הצלחתו של שריף הייתה גדולה והוא אף הופיע מול מלך ירדן בשנת 1996.
בתקופה בה החלים משבר בלסת שנגרם לו בתאונת דרכים, הוריו התגרשו.
לאחר תקופת ההחלמה המתין שריף במשך כשבעה חודשים עד למועד סיום החוזה בינו לבין גואטה.
לאחר סיום החוזה עם גואטה חתם שריף חוזה עם האמרגן מינו בר והוציא את האלבומים "חפלה עם שריף" (1998), שכלל מס' מחרוזות וכן את השיר "אמנה" בעברית ובערבית (השיר "אמנה" במקור הוא שיר של זמרת לבנונית בשם דיאנה חדאד), ו"לאהוב" (1999).
שיר הנושא באלבום האחרון היה דואט עם זהבה בן, בין שירי אלבום זה שהצליחו רבות באותה תקופה - "מתאים לי", "כרמל", "יפה ונהדרת", "בבוקר שאחרי" ו"מורנה".
שנה לאחר מכן הוציא את האלבום "לאורך הדרך" - שכלל דואט עם מרגלית צנעני וכן את השירים "רק איתך" ו"לא מוותר".
כעבור שנה, הוציא שריף אלבום מחרוזות נוסף - "שריף בחפלה עם יהודה קיסר".
בעקבות תאונת דרכים נוספת שבה נהרג אדם, הורשע שריף בגרימת מוות ברשלנות ונגזרו עליו חמש שנות מאסר, מהן ריצה שלוש בפועל.
בתקופה זו בתוכנית ההומור הרצועה דמות הכלב הביעה מחאה לשחרורו מהכלא.
שריף אף הופיע באחת התוכניות לאחר שהשתחרר.
לאחר שחרורו חזר להופיע תחת אמרגנותו של מינו בר, והוציא את אלבום האוסף "המיטב".
ב-2007 הוציא את האלבום "האושר שלי" הכולל את הלהיט "מג'נון" בשיתוף פעולה עם הראפר אבי מסיקה, ואת השירים "למה את כועסת", "מתגעגע" ו"ג'יני ג'יני" (שיר בערבית, במקור של הזמר הלבנוני ראע'ב עלאמה).
ב-2008 הוציא שני סינגלים נוספים "ג'מילה", "אוהב אותך".
ב-2009 הוציא סינגלים נוספים "קצת רומנטי", "אני נשבע", "מבולבל".
ב-2010 הוציא שני סינגלים נוספים "מאמי'לה" ו"את תהיי מלכה", ואת האלבום ה-14 "את תהיי מלכה" - שכלל בין היתר את השירים "את משגעת", "אוהב אותך" ו"לישון בלעדייך".
ב-2012 עבר לניהולו של האמרגן ישראל בונדק, והוציא דואט עם אתי לוי בשם "גבר בלי מילה" אשר זכה להצלחה רבה.
ב-2013 הוציא שיר מתוך אלבומו החדש שיצא בקרוב ששמו "שריף אוהב", וכן החל לשדר תוכנית רדיו יומית ברדיו 99.5 חם אש.
ב-2014 הסתבך בעבירת תעבורה ונשפט לחמישה חודשי מאסר.
בזמן מאסרו הוציא את אלבומו ה-21 ששמו "אחלה חפלה עם שריף 2", אלבום מחרוזות בעיבודו של אורחן טורק.
ב-2015 הוציא דואט עם דודו אהרון בשם "הכל קורה בתל אביב" אשר כבש את מצעד הפזמונים הישראלי ויצא לאור באלבום טרמינל 3 של אהרון, ובנוסף שיתף פעולה עם האמרגן איל מלכא וחתם על חוזה תחת ניהולו.
ב-2015 הוציא סינגל חדש, "להרים ת'מצב רוח".
ב-2016 הוציא סינגל חדש, "מחרוזת יאללה חתונה" ולאחר מכן הוציא סינגלים נוסף בשם "ממשיכה לבד" ו"לדבר עם העיניים".
ב-2018 עזב את אייל מלכא ועבר לניהולו של המנהל איתמר כהן.
ב-2020 השתתף בתוכנית "נינג'ה ישראל VIP עונה 2" בקשת 12, בו סיים במקום האחד-עשר במקצה השלישי.
בנוסף ב-2020 עזב את המנהל הקודם שלו ועבר לניהול של איש העסקים משה 'שיקו' רומי.
ב-2020 הוציא שני סינגלים "לא דופק חשבון" ו"נשאר לנצח".
שריף נישא בפעם השנייה, לניבאל, בשנת 2019, והוא אב לארבע בנות ובן אחד, שתיים מהבנות מזוגיות קודמת, עם בת זוג יהודייה.
אלינור (בשירי זוהר ארגוב) (1992)
הזוהר לארגוב (1994) אלבום ו־DVD
אהבה תמימה (1996) אלבום וקלטת וידאו
שריף בחפלה עם יהודה קיסר (2002)
האושר שלי (2007) כולל את הלהיט "מג'נון"
אחלה חפלה עם שריף (2014) - אלבום מחרוזות
שָׁרִיף (בערבית شريف, שפירושו "מכובד", "אציל") הוא תואר שבטי ערבי מסורתי הניתן למגן נכסי השבט כגון רכוש, בארות ואדמה.
הסונים ייחדו בעבר בתואר "שריף" את צאצאיו של חסן בן עלי, כדוגמת בני שבט הטבאטבאי .
בעוד צאצאיו של חוסיין בן עלי מכונים "סייד".
לאחר סיום שלטון ההאשמים במכה כונו גם צאצאיו של חסן בכינוי "סייד".
חסן וחוסיין הם נכדיו של הנביא מוחמד דרך נישואיו של עלי בן אבי טאלב לבתו פאטמה.
בין 1201 ועד כיבוש מכה על ידי אבן סעוד בשנת 1925 המשפחה ההאשמית, ששלטה בערים הקדושות מכה ומדינה, החזיקה בתואר "השריף של מכה", ואיתו לעיתים גם בתואר "מלך החיג'אז".
לעיתים פעלה המשפחה ההאשמית בחסות שושלות מוסלמיות ששלטו על שטחים נרחבים במזרח התיכון, כגון בית עבאס, האיובים, הממלוכים והחל מ-1517 הסולטאן העות'מאני; יחד עם זאת, תנאי השטח הקשים בחצי האי ערב והאוכלוסייה השבטית מנעו שלטון אפקטיבי של המעצמות האזוריות, והשריף שמר על מידה רבה של אוטונומיה.
תפקידו הרשמי של השריף של מכה הוא להגן על הערים הקדושות ולהבטיח את ביטחונם של עולי הרגל בחאג'.
לתואר שַריף אין קשר לשוני לתואר שֵריף באנגלית.
המילה האנגלית שריף היא התפתחות לשונית של תואר האנגלי העתיק shire-reeve שמשמעותו "אוכף חוק מחוזי".
שריע או שריני היה משיח שקר שנולד בסוריה ועלה לארץ ישראל בשנת ד'ת"פ (719-720).
שריע שעמד בראש כת משיחית שכפרה בדברי חז"ל, ביטל את התפילות והתיר לאכול טרפות ולשתות יין נסך.
בסופו של דבר תפס אותו הח'ליפה יזיד השני ושפט אותו.
הבקשה עוררה מחלוקת בין הגאונים, אם יש לקבלם חזרה ללא תנאים, או שעליהם לעבור גיור (בשל התנהגותם כגויים בפרהסיה).
רב נטרונאי בן נחמיה גאון החליט לקבל את אלה ששימרו את דיני הטהרה בתנאי שיחזרו בתשובה, אך לגבי אלו שילדיהם ממזרים, אין לקבלם חזרה מחשש לריבוי פסולים בעם.
שמו ככל הנראה היה במקור סרנוס כפי שמופיע בכרוניקה הלטינית מהמאה השמינית בספרד.
שרִיפה לונה (Sheryfa Luna; בשמה המקורי Chérifa Babouche, נולדה ב-25 בינואר 1989 ב-Évreux, צרפת) היא זמרת צרפתייה השרה בסגנון רית'ם אנד בלוז מודרני.
היא זכתה במקום ראשון בעונה ה-4 של Popstars (הגרסה הצרפתית) באוקטובר 2007.
אביה הוא אלג'יראי ממוצא בֶּרברי ואמה צרפתייה.
ב-14 פברואר 2008 נולד בנה, ונוס ג'וניור.
שריפה לונה הוציאה בנובמבר 2007 את אלבומה הראשון, "שריפה לונה", שנמכר בלמעלה מ-350,000 עותקים והגיע למעמד של אלבום זהב.
הסינגל הראשון מהאלבום נקרא: "Quelque part" (איפה-שהוא).
הסינגל השני, "Il avait les mots" (היו לו את המילים) זכה להצלחה משמעותית (כמות צפיות גבוהה מ-100 מיליון ביוטיוב).
הסינגל השלישי נקרא: "D'ici et d'Ailleurs" (מכאן וממקום אחר) שיצא במרץ 2008. באותה שנה היא הקליטה דואט: "Comme avant" (כמו קודם) עם הזמר הצרפתי Mathieu Edward.
בגיל 19 הוציאה שריפה לונה את אלבומה השני, "ונוס" (על שם בנה הבכור) ובו 14 שירים.
האלבום נמכר בלמעלה מ-100,000 עותקים.
הסינגל הראשון מהאלבום נקרא: "Si tu n'étais plus là" (אם לא היית פה יותר).
הסינגל השני נקרא: "Ce qu'ils aiment" (מה שהם אוהבים) והסינגל השלישי נקרא: "Je reviendrai" (אני אחזור).
האלבום השלישי של שריפה נקרא: "Si tu me vois" (אם אתה רואה אותי) והסינגל הראשון מאלבום זה נקרא: "Tu me manques" (אתה חסר לי).
האלבום ה-4 שלה: "Petite Fée De Soie" (משנת 2012) לא הצליח כמתוכנן ומכר כ-5,000 עותקים.
בשנת 2013 הודיעה שריפה במפתיע שהיא מפסיקה את קריירת השירה שלה.
"היום אנחנו לא מתפרנסים כמו שהתפרנסנו לפני.
אני רוצה חידוש למשהו לגמרי אחר.
אני מתרחקת מעולם התקשורת", אמרה שריפה בריאיון לאתר NRJ12.
בשנת 2016, הודיעה שריפה בת ה-27 על חזרתה לעולם המוזיקה עם הסינגל "Wonder Human" שהופק על ידי T prod.
השיר הוקדש לשני הבנים שלה: ונוס ג'וניור ואיברהים.
בשנת 2023 הודיעה שתצא לסיבוב הופעות ברחבי צרפת, בראיון לאתר הצרפתי OUEST FRANCE היא ציינה: "אני הולכת לסיבוב הופעות בצרפת כדי לראות את הקהל שלי שוב.
אני מכינה שירים חדשים, אבל אני לא רוצה להבטיח אלבום כרגע, כדי לא להפעיל על עצמי שום לחץ".
שריף וודי הוא דמות בדיונית והגיבור הראשי של סדרת סרטי "צעצוע של סיפור" (יחד עם באז שנות אור).
בסרטים, קולו דובב על ידי השחקן דרור קרן בגרסאות העבריות ועל ידי שחקן הקולנוע טום הנקס באנגליות.
הופעת הבכורה של הדמות הייתה בסרט "צעצוע של סיפור".
ב"צעצוע של סיפור", וודי הוא מנהיג הצעצועים של אנדי, ולוקח את תפקידו ברצינות.
לדבריו, לזמן המשחק שהוא מקבל מאנדי אין חשיבות, מה שחשוב הוא להיות תמיד בשביל אנדי.
עם זאת, מאוחר יותר בסרט, אנדי מקבל צעצוע חדש ליום הולדתו, באז שנות-אור, הצעצוע הפופולרי ביותר באותה תקופה.
הצעצועים של אנדי נדהמים לגלות את התכונות של באז.
רק וודי מקנא מאוד בתשומת הלב הניתנת לבאז, והוא חושש שבאז יהיה הצעצוע האהוב ביותר של אנדי.
עניין זה נפתר כאשר וודי ובאז ניצלים יחדיו מ"רוצח הצעצועים", סיד.
ב"צעצוע של סיפור 2", וודי (עם באז לצידו) הוא עדיין מנהיג הצעצועים, ומתכונן למכירת החצר הקרובה, בה יימכרו הצעצועים שנמצאים במצב גרוע.
פינגווין בשם וויזי נבחר להימכר על ידי אימו של אנדי, ווודי מסכן עצמו כדי להציל אותו, בעזרת הכלב החדש של אנדי, באסטר.
תוכניתו מצליחה עד שהוא נופל מבאסטר, ונגנב על ידי אספן צעצועים ששמו אל.
בביתו של אל, וודי מגלה את עברו הנשכח ואת המורשת שלו ככוכב בתוכנית ילדים משנות החמישים בשם "וודי הכוכב", וכן כי הוא יישלח ליפן כדי להיות מוצג במוזיאון צעצועים.
עם זאת, הצעצועים של אנדי מצילים את וודי לפני שנשלח ליפן.
ב"צעצוע של סיפור 3", אנדי בן 17, כמעט בן 18, ומתכנן לעזוב לקולג'.
וודי והחבורה שבורי לב, ותוהים מה יהיה גורלם.
אנדי בוחר לקחת את וודי לקולג', ולשם כך שם אותו בקופסת אריזה.
הוא מניח את שאר הצעצועים בשקית אשפה לאחסון בעליית הגג (כולל באז שנות-אור).
אמא של אנדי חושבת שהשקית מכילה אשפה וזורקת אותה.
הצעצועים מצליחים לברוח ממשאית הזבל.
וודי מנסה לשכנע אותם להיות מאוחסנים בעליית הגג, אבל הם אינם מאמינים לו.
בעקבות החלפת שקיות, הצעצועים נשלחים לגן סאניסייד יחד עם וודי.
וודי מצליח לצאת מסאניסייד ונאסף על ידי בוני, ילדה בגן, שלוקחת אותו לביתה ומשחקת איתו.
וודי מתכנן לחזור לביתו של אנדי, אבל הצעצועים של בוני מסבירים לו שסאניסייד הוא מקום מסוכן שנשלט על ידי הדוב לוטסו האכזרי (שבתחילה הציג את עצמו כנחמד וידידותי), והוא מחליט לחזור כדי להציל את חבריו.
הם הוגים תוכנית בריחה שכמעט ומצליחה, אך לבסוף לוטסו תופס אותם וכולם נגררים מפח האשפה במשאית זבל אל המזבלה, שם הם עומדים להישרף.
ברגע האחרון הצעצועים ניצלים, חוזרים לביתו של אנדי ולבסוף וודי מהתל באנדי וכך הם נמסרים לבוני, לאחר שוודי כבר ראה שהיא מתייחסת היטב לצעצועים.
וודי וחבריו מתחילים את חייהם החדשים עם בוני.
ב"צעצוע של סיפור 4", בוני התעניינה פחות בוודי, ואפילו השאירה אותו בארון בעוד היא משחקת עם הצעצועים האחרים.
ביום שבו בוני הלכה לגן חובה, וודי התגנב לילקוט שלה ויצא יחד אתה.
לאחר שנכנסה לכיתה לשיעור מלאכה, וודי אסף מרכיבים מפח האשפה, כולל מזלגון.
בוני יצרה צעצוע חדש מהמזלגון וקראה לו פורקי (מהמילה Fork באנגלית, בעברית: מזלגוני).
פורקי קם לתחייה והתחיל לחשוב למה הוא חי, הוא מסרב להאמין שהוא צעצוע ומכנה את עצמו "אשפה".
כאשר פורקי הפך לצעצוע האהוב על בוני, וודי נאלץ לשמור על פורקי ולדאוג שלא יזרוק את עצמו לפח האשפה.
אולם כאשר המשפחה של בוני יצאה לטיול, פורקי קפץ מחוץ לחלון מעונוע ווודי ניסה לעצור אותו.
ליד מקום לינה שבו נשארו בוני ומשפחתה, וודי גילה את המנורה של בו-פיפ (בובת פורצלן שנמסרה על ידי אימו של אנדי) בחלון של חנות עתיקות, ונכנס פנימה כדי לבדוק.
בתוך החנות, הוא ופורקי גילו בובה מדברת בשם גאבי גאבי, ובובות פיתום שעובדות בשבילה.
גאבי הציעה שתיקח אותם אל בו, אולם היא חשפה את תוכניתה לקחת את התיבה הקולית של וודי על מנת לתקן את שלה, מאחר שאף ילד לא ירצה בובה עם תיבה קולית שבורה כמו שלה.
וודי ברח מהפיתומים, אולם גאבי חטפה את פורקי.
במגרש המשחקים, וודי התאחד עם בו והכבשים שלה, שחיים עכשיו כצעצועים "עצמאיים".
בו הסכימה לעזור לוודי להציל את פורקי ולקחת אותם אל בוני.
בדרך הם פגשו את גיגל מקדימפלס, דאקי ובאני, דיוק קאבום ואת חברם באז שנות אור שעף להציל את וודי.
לאחר ניסיון כושל להציל את פורקי, כולם מלבד וודי לא רצו להסתכן ופרשו אך וודי החליט להיות אמיץ ונפגש שוב עם גאבי גאבי, שמספרת לו שהיא רוצה להיות עם נכדתה של בעלת החנות, הרמוני.
לכן וודי וגאבי הגיעו להסכמה: התיבה הקולית של וודי תמורת שחרורו של פורקי.
ההסכם בוצע, הפיתומים הסירו את התיבה הקולית של וודי, תפרו את גבו של וודי באמצעות מכונת תפירה ונתנו את התיבה לגאבי גאבי.
למרות זאת, הרמוני דחתה את גאבי וזרקה אותה.
וודי שלח את פורקי עם מסר לבאז לפגוש אותו בקרוסלה של היריד.
וודי עודד את גאבי שבורת הלב וסיפר לה שהיא מוזמנת להיות אחת מהצעצועים של בוני.
בו וחבריה חזרו לעזור והם הלכו יחד ליריד.
כאשר גאבי ראתה ילדה אבודה בוכה ביריד, היא החליטה להיות הצעצוע שלה.
כשהילדה חיבקה את גאבי היא שמחה ובעזרתה של שומרת מהיריד היא התאחדה שוב עם משפחתה.
בקרוסלה, וודי ובו נאלצו שוב להיפרד.
אולם לאחר שבאז סיפר לוודי שבוני תהיה בסדר בלעדיו, וודי החליט להקשיב לקולו הפנימי ולהישאר עם בו כצעצוע חופשי ביריד.
הוא נפרד מחבריו הצעצועים ונתן לג'סי את סיכת השריף שלו.
רכב ה-RV נסע עם הצעצועים של בוני ואילו וודי ובו נשארו ביריד והתחילו חיים חדשים במציאת בעלים חדשים לצעצועים אבודים.
וודי הופיע בהופעת אורח בפספוסי הסרט "באג לייף".
הוא הופיע גם בתחילת הסרט "באז שנות אור ממפקדת הכוכב: ההרפתקה מתחילה" ודובב על ידי ג'ים הנקס.
הוא גם הופיע ב"מכוניות", בהופעת אורח קצרה.
וודי הוא בחור נלהב, שמתנדב לכל פעולה.
ברגע שהוא חושב מחשבה אינסטינקטיבית כמו "אני חייב לעזור להם", או "אני חייב לברוח", הוא מיד מבצע זאת.
וודי הוא בובת קאובוי ישנה.
בגבו מותקנת תיבת קול המופעלת על ידי משיכה בחוט, המשמיעה משפטים פשוטים כמו "ידיים למעלה!", "אתה הקאובוי האהוב עליי", "יש לי נחש במגף", "מישהו הרעיל את בארות המים" ו"נראה טוב".
כפי שהוזכר ב"צעצוע של סיפור 2", בנייתו כוללת אפוד צבוע ותפור, תפרים בידיים, צעיף אדום וכובע קאובוי.
וודי לובש חגורה שמוצמד אליה נרתיק ריק.
הוא הצעצוע האהוב ביותר על אנדי מאז גן הילדים, יש לו מקום מיוחד על המיטה של אנדי, והוא מנהיג את הצעצועים בחדרו של אנדי.
ב"צעצוע של סיפור 2" גילה וודי כי הוא הדמות הראשית בסדרת טלוויזיה ששודרה בשנות החמישים בשם "וודי הכוכב".
כשאל ניסה להתמקח עם אימו של אנדי, בניסיון לקחת את וודי מאנדי, אימו של אנדי מסרבת ואומרת שזו ההחלטה של אנדי שלא למכור את וודי, ושוודי לדבריה הוא "צעצוע ישן של המשפחה".
בשלושת הסרטים, וודי מתיידד עם באז שנות-אור וג'סי.
לכתחילה, כאשר באז זמנית היה לצעצוע האהוב של אנדי, וודי ניסה לדחוף אותו אל מאחורי השידה אבל בטעות הפיל אותו מהחלון.
וודי הציל את באז, ולבסוף שניהם ברחו מסיד.
מאז וודי ובאז הם חברים קרובים.
את ג'סי הכיר וודי בהרפתקה שעבר אצל אל, ומאז אף הם חברים טובים.
לוודי יש בעיות פסיכולוגיות עמוקות והוא חושב בצורה שונה משאר הצעצועים.
האהבה שלו לאנדי היא כמו אהבה בין אב לילד והוא מרגיש בתוכו שהוא נועד ליותר מצעצוע.
שריף הוא נציג רשמי של הדין עם אחריות לאזור או למחוז.
בפועל, השילוב הספציפי של חובות משפטיים, פוליטיים וטקסיים שעל השריף למלא שונה מאוד ממדינה למדינה.
לדוגמה, בסקוטלנד השריף הוא שופט, בעוד שבאנגליה תפקיד השריף הוא טקסי.
בארצות הברית בה ישנן רשויות אכיפה שונות ומקבילות בכל אזור נתון, השריף הוא פעמים רבות המפקד הבכיר ביותר של מנגנון אכיפת החוק המחוזי (county).
המילה האנגלית שֱריף היא התפתחות לשונית של התואר האנגלי העתיק shire-reeve שמשמעותו "אוכף חוק מחוזי".
תפקיד השריף מתקיים במספר מדינות:
השריף הוא גורם משפטי מנהלי באירלנד, באוסטרליה, בדרום אפריקה ובקנדה.
השריף משמש כתפקיד טקסי באנגליה, בוויילס, בצפון אירלנד ובהודו.
בארצות הברית השריף הוא כוח משטרתי הפועל לאכיפת החוק במחוז אליו הוא שייך.
לרוב לכל שריף יהיו יחידות המשטרה שלו.
משרד השריף נותן מענה ביטחוני ופרטני למחוז עליו הוא מופקד, לרבות מעצרים, חקירות הסגת גבול (פלילית או אזרחית), ענייני תנועה וכולי.
משרדי השריף מחולקים לפי מחוזות ולפי יישובים.
בכל ישוב יש מחלקה שממונה על אכיפת החוק מטעם משרד השריף המחוזי.
משרד השריף אינו ישות פדרלית.
לרוב הוא פועל בשיתוף פעולה מלא עם משטרת המדינה אך תיתכן מחלוקת סמכות בין רשויות אכיפת החוק.בארצות הברית חקירות בענייני סגני שריף שסרחו או התרשלו בתפקידם יחקרו בידי מחלקת חקירות שוטרים הארצית שהיא ישות פדרלית עצמאית, ניהול אירוע שמתרחש על פני כמה מחוזות ינוהל על ידי משטרת המדינה.
באירועי שגרה שריף מחוזי מאבד את סמכותו ברגע שהוא יוצא מתחום השיפוט שלו והוא אינו רשאי לאכוף את החוק ללא אישור מפורט מהגורם המופקד על האזור בו הוא נמצא.
שוטר העיר רשאי לאכוף את החוק על השריף המחוזי אשר נכנס לתחום שיפוטו.
תקציבי משרד השריף מנוהלים על ידי המחוז.
כמו כן תביעות לפיצויים כלפי שריפים או סגניהם אשר הסבו נזק לא חוקי לגורמים חפים מפשע.
שריף אִסמאעיל מוחמד היה מהנדס ופוליטיקאי מצרי, שכיהן כראש ממשלת מצרים בשנים 2015–2018. לפני כן שימש כשר הנפט של מצרים, בשנים 2013–2015.
אסמאעיל סיים תואר בהנדסת מכונות באוניברסיטת עין שמס בקהיר ב-1978. כיהן במספר תפקידי ניהול בחברות ממשלתיות לנפט וגז טבעי.
שימש כיושב ראש החברה המצרית לאחזקות נפט (ECHEMׂ) שנוסדה ב-2002, ולאחר מכן כיושב ראש החברה המצרית לאחזקות גז טבעי (EGAS).
כן עבד בהנהלת החברה הממשלתית לאחזקות שמנים, "גאנוב אל ואדי" (GANOPE), והפך ליושב ראש שלה.
ב-16 ביולי 2013 מונה לתפקיד שר הנפט של מצרים, בממשלתו של חאזם אל-בבלאווי; הוא החליף בתפקידו את שריף חסן הדארה.
במהלך כהונתו הוביל מספר רפורמות בתחום האנרגיה, בהן קיצוץ בסובסידיות במחירי החשמל.
ב-19 בספטמבר 2015, לאחר שממשלת מצרים בראשות אבראהים מחלב פוזרה בעקבות פרשת שחיתות, מונה אסמאעיל לראשות הממשלה, תחת הנהגתו של נשיא מצרים א-סיסי.
ביוני 2018 התפטר שריף מראשות ממשלת מצרים והוחלף במוסטפא מדבולי.