tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האגודה הבינלאומית למינרלוגיה מכירה בשלושה סוגים של אלניט, אלניט-Ce, אלניט-Y ואלניט-La, תלוי איזה עפרה נדירה דומיננטית בהרכב.
קבוצת הארמיות ה-12 הייתה קבוצת ארמיות של כוחות בעלות הברית, אשר פעלה במערב אירופה במלחמת העולם השנייה ונחשבת ליחידה הצבאית הגדולה ביותר אי פעם של צבא ארצות הברית.
מפקדת קבוצת הארמיות הוקמה בלונדון ב-14 ביולי 1944, חמישה שבועות לאחר הפלישה לנורמנדי.
כמפקדה התמנה גנרל עומר בראדלי, ששימש עד אז כמפקד הארמייה האמריקנית הראשונה.
הוא עמד בראשה עד לפירוקה.
לאחר הפריצה מנורמנדי בראשית אוגוסט 1944 הוכפפו לקבוצת הארמיות ה-12 הכוחות האמריקניים בצרפת, אשר פעלו עד אז תחת פיקודה של קבוצת הארמיות ה-21. היא ניצבה בגזרה המרכזית של חזית בעלות הברית במערב אירופה.
משמאלה (מצפונה) פעלה קבוצת הארמיות ה-21 (שבפיקודה פעלו כוחות בריטים וקנדיים).
מימינה (מדרומה) התייצבה קבוצת הארמיות השישית, שהוקמה לקראת פלישת בעלות הברית לדרום צרפת ב-15 באוגוסט 1944 (מבצע דרגון) (בפיקודה פעלו כוחות אמריקניים וצרפתים).
מפקדי קבוצות הארמיות ה-21 והשישית היו הגנרלים ברנרד לו מונטגומרי הבריטי וג'ייקוב דיוורס האמריקני (בהתאמה).
תחת פיקוד קבוצת הארמיות ה-12 פעלו מרבית הכוחות האמריקניים שנשלחו לחזית הלחימה במערב אירופה.
היא פעלה בצרפת, בלגיה, לוקסמבורג, הולנד, גרמניה, אוסטריה וצ'כוסלובקיה, וכוחותיה לחמו בקרב הארדנים בסוף 1944. בעת התקדמות כוחות בעלות הברית לתוך גרמניה ב-1945 פעלו במסגרתה ארבע ארמיות אמריקניות – הארמייה האמריקנית הראשונה, הארמייה האמריקנית השלישית, הארמייה האמריקנית התשיעית והארמייה האמריקנית ה-15, וביום הניצחון באירופה עמדו תחת פיקודה 1.3 מיליון חיילים.
ככזו, היא הייתה היחידה הצבאית הגדולה ביותר אי פעם של צבא ארצות הברית.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה פורקה קבוצת הארמיות ה-12.
קבוצת הארמיות השישית הייתה קבוצת ארמיות של כוחות בעלות הברית, אשר פעלה במערב אירופה במלחמת העולם השנייה.
בשל היותה הדרומית בקבוצות הארמיות של בעלות הברית שפעלו בצפון-מערב אירופה היא נקראה גם "קבוצת הארמיות הדרומית".
מפקדת קבוצת הארמיות הוקמה בקורסיקה ב-1 באוגוסט 1944, לקראת פלישת בעלות הברית לדרום צרפת (מבצע דרגון).
הוכפפו לה הכוחות האמריקניים והצרפתיים שנועדו להשתתף במבצע זה – הארמייה האמריקנית השביעית והארמייה הצרפתית הראשונה ששמה עד ה-25 בספטמבר 1944 היה "הארמייה הצרפתית B".
מפקדי ארמיות אלו היו לוטננט גנרל אלכסנדר פאץ' (Alexander Patch) וגנרל ז'אן דה לאטר דה טאסיני (Jean de Lattre de Tassigny), בהתאמה.
למפקד קבוצת הארמיות מונה לוטננט גנרל ג'ייקוב דיוורס (Jacob L.
לאחר הפלישה לדרום צרפת ב-15 באוגוסט 1944 התקדמו חיילי קבוצת הארמיות צפונה לתוך צרפת במעלה עמק הנהר רון, וב-11 בספטמבר חברו ליד העיר דיז'ון עם אגפה הימני של קבוצת הארמיות ה-12, אשר הבקיעה את דרכה מחזית הפלישה לנורמנדי אל לב צרפת.
מהקמתה ועד מחצית ספטמבר 1944 הייתה קבוצת הארמיות כפופה למפקדת כוחות בעלות הברית בזירת הים התיכון (שעליה פיקד גנרל הנרי מייטלנד וילסון).
ב-14 בספטמבר, לאחר החבירה עם קבוצת הארמיות ה-12, הועברה קבוצת הארמיות השישית תחת פיקודה של המפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית (SHAEF), אשר פיקדה על יחידות בעלות הברית במערב אירופה.
מספטמבר 1944 התקדמה קבוצת הארמיות לאורך הגבול השווייצרי והתייצבה בגזרה הדרומית של חזית המערכה בגבול צרפת-גרמניה.
היא כבשה את חבל אלזס מידי הגרמנים, ובינואר ופברואר 1945 כבשו חייליה את כיס קולמר.
היא חדרה אל תוך בוואריה, חצתה את נהר הריין וכבשה את חלקה המערבי של אוסטריה.
ב-5 במאי 1945, ערב כניעת גרמניה, נפגשו חיילי קבוצת הארמיות במעבר ברנר בגבול אוסטריה-איטליה עם חיילי קבוצת הארמיות ה-15 של בעלות הברית, שהגיעה שמה לאחר התקדמות ולחימה מדרומה של איטליה אל צפונה.
בשיא כוחה פעלו במסגרת קבוצת הארמיות 23 דיוויזיות – 12 אמריקניות ו-11 צרפתיות.
לאחר סיום המלחמה באירופה, ב-14 ביולי 1945, פורקה קבוצת הארמיות השישית.
קבוצת הארמיות ה-21 הייתה אחת מקבוצות הארמיות החשובות ביותר של בעלות הברית בחזית המערבית במלחמת העולם השנייה.
קבוצת הארמיות הורכבה בעיקר מיחידות בריטיות וקנדיות.
היא הוקמה בלונדון ביולי 1943, והייתה כפופה למפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית, אשר בראשה עמד גנרל דווייט אייזנהאואר.
קבוצת הארמיות ה-21 השתתפה בפלישה לנורמנדי ביוני 1944, ולאחר מכן פעלה במערב צרפת, לוקסמבורג, בלגיה, הולנד וגרמניה עד תום המלחמה באירופה.
עם סיום המלחמה שמה שונה לארמייה הבריטית של הריין (British Army of the Rhine).
בתחילתה של הפלישה לנורמנדי (מבצע אוברלורד), פיקדה קבוצת הארמיות ה-21 תחת ברנרד מונטגומרי על כלל כוחות הקרקע של בעלות הברית.
לאחר שקבוצת הארמיות ה-12 האמריקאית הוקמה ביולי 1944, מעט אחרי הפלישה, הורכבה קבוצת הארמיות ה-21 רק מהארמייה הבריטית השנייה ומהארמייה הקנדית הראשונה, שנשארו מרכיביה העיקרים עד לסיום המלחמה.
לאחר הצלחת מבצע דרגון באוגוסט 1944 - נחיתת קבוצת הארמיות ה-6 בדרומה של צרפת - היוותה קבוצת הארמיות ה-21 את אגף שמאל של מערך בעלות הברית במערב.
היא הייתה אחראית לאבטחת הנמלים שבהם הייתה תלויה האספקה של בעלות הברית, ולהשמדתם של אתרי השיגור של טילי ה-V-1 וה-V-2 לאורך חופי מערב צרפת ובלגיה.
בספטמבר 1944 השתתפה קבוצת הארמיות ה-21 במבצע מרקט גארדן הכושל, ולאחר מכן בקרב הבליטה בדצמבר 1944, אז צוותו לה שתי ארמיות אמריקאיות (התשיעית והראשונה).
ב-1945 השתתפה בחציית הריין ובכיתור חבל הרוהר.
קבוצת הארמיות ה-15 הייתה קבוצת ארמיות של בעלות הברית, שלחמה בזירה האיטלקית במלחמת העולם השנייה.
קבוצת הארמיות ה-15 הוקמה בשנת 1943 באלג'יריה, והועמדה תחת פיקוד הרולד אלכסנדר.
קבוצת הארמיות השתתפה בפלישה לסיציליה, כשתחת פיקודה פועלים הארמייה האמריקנית השביעית והארמייה הבריטית השמינית.
לאחר מכן לחמה קבוצת הארמיות בזירה האיטלקית, כשתחת פיקודה פועלים הארמייה האמריקנית החמישית והארמייה הבריטית השמינית.
ביולי 1944 כבשה קבוצת הארמיות את רומא, ובדצמבר 1944 החליף מארק קלארק את אלכסנדר בפיקוד על קבוצת הארמיות.
לאחר סיום המלחמה, הפכה קבוצת הארמיות למפקדת הכוחות האמריקניים באוסטריה.
סדר הכוחות בקבוצת הארמיות ה-15, אוגוסט 1944-אפריל 1945
קבוצת הארמיות ה-15 - (גנרל סר הרולד אלכסנדר)
הארמייה הבריטית השנייה - (לוטננט-גנרל סר אוליבר ליס)
הקורפוס הבריטי החמישי (לוטננט-גנרל צ'ארלס קייטלי)
דיוויזיית השריון הבריטית הראשונה - (מייג'ור גנרל ריצ'רד האל)
דיוויזיית הרגלים הבריטית הרביעית - (מייג'ור-גנרל אלפרד דאדלי וורד)
דיוויזיית הרגלים ההודית הרביעית - (מייג'ור-גנרל ארתור הולוורת'י)
דיוויזיית הרגלים הבריטית ה-46 - (מייג'ור גנרל ג'ון הוקסוורת')
דיוויזיית הרגלים הבריטית ה-56 - (מייג'ור גנרל ג'ון יילדהם וייטפילד)
הקורפוס הקנדי הראשון - (לוטננט-גנרל א.
דיוויזיית הרגלים הקנדית הראשונה - (מייג'ור גנרל כריסטופר ווקס)
דיוויזיית הרגלים הניו זילנדית השנייה - (לוטננט-גנרל ברנרד פרייברג)
דיוויזיית השריון הקנדית החמישית - (מייג'ור גנרל ברט הופמייסטר)
החטיבה ההררית היוונית השלישית - (לוטננט גנרל תראסיוולוס צאקאלוטוס)
הקורפוס הפולני השני - (לוטננט גנרל ולדיסלב אנדרס)
דיוויזיית הרגלים הקרפטית השלישית - (מייג'ור גנרל ברוניסלב דוך)
דיוויזיית הרגלים קרסובה החמישית - (רב-גנרל ניקודם סוליק)
הקורפוס הבריטי העשירי - (לוטננט-גנרל סר ריצ'רד מקרירי)
דיוויזיית הרגלים ההודית העשירית - (מייג'ור גנרל דניס ריד)
צבא שיתוף פעולה איטלקי - (לוטננט גנרל פאולו ברארדי)
הארמייה האמריקאית החמישית - (לוטננט גנרל מארק קלארק)
הקורפוס האמריקאי השני - ( מייג'ור גנרל ג'פרי קיז)
דיוויזיית הרגלים ה-34 - (מייג'ור גנרל צ'ארלס ל.
דיוויזיית הרגלים ה-88 - (מייג'ור גנרל ג'ון אי.
דיוויזיית הרגלים ה-91 - (מייג'ור גנרל ויליאם ג'י לייבסיי)
הקורפוס האמריקאי הרביעי - (מייג'ור גנרל ויליס קריטנברגר)
דיוויזיית השריון הדרום אפריקאית השישית - (מייג'ור גנרל אוורד פול)
דיוויזיית הרגלים ה-85 - (מייג'ור גנרל ג'ון ב.
דיוויזיית הרגלים ה-92 - (מייג'ור גנרל אדוארד אלמונד)
צוות קרב רגימנט הרגלים ה-442 - (קולונל וירג'יל ר.
דיוויזיית הרגלים הברזילאית הראשונה - (מייג'ור גנרל מסקרנהס דה מוראיס )
הדיוויזיה ההררית העשירית - (מייג'ור ג'ורג' פרייס הייז )
הקורפוס הבריטי ה-13 - (לוטננט-גנרל סידני קירקמן)
דיוויזיית הרגלים הבריטית הראשונה - (מייג'ור גנרל צ'ארלס לוון)
דיוויזיית השריון הבריטית השישית - (מייג'ור גנרל הורטיוס מאריי)
דיוויזיית הרגלים ההודית השמינית - (מייג'ור גנרל דאדלי ראסל )
דיוויזיית השריון האמריקאית הראשונה - (מייג'ור גנרל ורנון פריצ'רד)
קבוצת הארמיות ה-18 הייתה קבוצת ארמיות של בעלות הברית, שלחמה במערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה.
קבוצת הארמיות ה-18 הוקמה בפברואר 1943 בתוניסיה, והועמדה תחת פיקוד הרולד אלכסנדר.
קבוצת הארמיות השתתפה במערכה בתוניסיה, כשתחת פיקודה פועלים הארמייה הבריטית הראשונה והארמייה הבריטית השמינית, ובנוסף פעלו תחתיה הקורפוס האמריקני ה-2 והקורפוס הצרפתי ה-19. בתחילה ספגו כוחות הקבוצה אבדות רבות, בין השאר בקרב מעבר קסרין, אולם לבסוף הביאו לכניעת כוחות מדינות הציר ב-13 במאי 1943, ויומיים לאחר מכן פורקה קבוצת הארמיות.
קבוצת הארמיות הראשונה הייתה קבוצת ארמיות של צבא ארצות הברית, אשר הוקמה לקראת מבצע פורטיטיוד, ומטרתה הייתה להטעות את הגרמנים ולגרום להם לחשוב כי בעלות הברית מתכננות נחיתה בפה-דה-קאלה, ובכך להפחית את מוכנותם לקראת הפלישה לנורמנדי.
כיוון שיועדה להטעיה בלבד, הקבוצה כללה יחידות אמיתיות ומומצאות גם יחד.
לשם כך ניזום מבצע הונאה צבאית בשם "מבצע פורטיטיוד", אשר נחלק לשתי גזרות, "צפון" ו"דרום".
לצורך מבצע כספית, הוקמה בלונדון בשנת 1943 קבוצת הארמיות הראשונה, אשר התפרסמה יותר בראשי התיבות של שמה באנגלית: FUSAG.
כמפקד הראשון של הקבוצה מונה עומר בראדלי, אולם בהמשך הועבר בראדלי יחד עם כל קציני המטה כדי לפקד על קבוצת הארמיות ה-12, ובמקומו מונה ג'ורג' פטון.
אייזנהאואר בחר בפטון לפקד על קבוצת הארמיות הראשונה בין היתר מפני שהגרמנים ראו בו את המצביא הטוב ביותר של בעלות הברית המערביות, והמוניטין שלו חיזק את הנחת הגרמנים כי הוא ינהיג את המתקפה.
באופן רשמי באותה תקופה היה פטון מפוטר בשל "תקרית הסטירות".
המטה הכללי של הקבוצה היה בדובר בדרום מזרח אנגליה, מול פה-דה-קאלה.
שתי ארמיות דמה הוקמו והוכפפו לקבוצה.
הארמייה הרביעית של הצבא הבריטי הוצבה בסקוטלנד, והגרמנים האמינו שמטרתה היא נורווגיה.
בחודשים שקדמו לפלישה הוחלפו שדרים אלחוטיים בדרגת הצפנה נמוכה, ויצרו את הרושם שהארמייה אמיתית.
כמו כן הוקמו בידי המטכ"ל האמריקני הארמייה ה-14, אשר כמפקדה מונה ג'ון לוקס (לימים מפקד הארמייה ה-15), והארמייה התשיעית שלימים הפכה לאמתית.
הקבוצה כללה קורפוסים ודיוויזיות מבוימים ואמתיים כאחד.
הקבוצה המשיכה "להתקיים" גם לאחר שהפלישה החלה והגרמנים כבר הבינו את המצב לאשורו.
הדיוויזיה המוטסת ה-2 (בריטניה) - מזויפת
הקורפוס ה-7 (בריטניה) - אמיתי
הדיוויזיה ה-55 (ארצות הברית) - מזויפת הוצבה כביכול באיסלנד
הדיוויזיה ה-80 (בריטניה) - הייתה עוד בתהליכי אימונים
פלוגות הריינג'רס ה-7 ה-9 וה-10 (ארצות הברית) - מזויפות
הקורפוס ה-2 (בריטניה) - אמיתי
הארמייה התשיעית (ארצות הברית) - בהמשך הוקמה במציאות
קבוצת הארמיות ה-11 הייתה קבוצת ארמיות של צבא בריטניה אשר לחמה בזירה הדרום-מזרח אסייתית במלחמת העולם השנייה.
למרות שלהלכה הייתה בריטית, הרי שהקבוצה כללה גם יחידות מצבא הודו הבריטית, ממושבותיה של בריטניה באפריקה, מהרפובליקה הסינית ומארצות הברית.
הקבוצה הוקמה בנובמבר 1943 וכמפקדה הראשון מונה ג'ורג' גיפארד שהיה לפני כן המפקד של פיקוד אפריקה המערבית.
מטה הקבוצה היה בתחילה בניו דלהי שבהודו הבריטית ובהמשך הועבר לקאנדי שבציילון.
הקבוצה הורכבה מהארמייה ה-14 בפיקודו של ויליאם סלים וארמיית ציילון, וכן מכוח סיני-אמריקאי בפיקודו של ג'וזף סטילוול.
הקורפוס ההודי ה-33 שהיה עוד בתהליכי אימון, הוכפף תחת פיקוד הקבוצה לצורך משימות ספציפיות.
תפקידה העיקרי של הקבוצה הייתה הגנה על הודו מפני צבא האימפריה היפנית.
בתחילת 1944, כוחות הקבוצה החלו לנוע לכיוון דרום-מזרח כדי לשחרר את האזורים שנכבשו על ידי היפנים, כתגובה לכך הצבא היפני החל במתקפות נגד לאורך החזית באזורי בורמה וצפון-מזרח הודו.
הקבוצה נחלה ניצחון על היפנים בקרב ארקאן.
בנובמבר 1944 פורקה הקבוצה ועל בסיסה הוקם פיקוד כוחות היבשה של בעלות הברית בדרום מזרח אסיה (ALFSEA), אשר במסגרתו לחמו הכוחות הבריטיים והאמריקאיים בזירה זו עד סיום המלחמה.
קבוצת הארמיות הצפונית , הידועה גם בראשי התיבות "נורתא"ג" (NORTHAG), הייתה קבוצת ארמיות של נאט"ו, אשר הוצבה בגרמניה המערבית במהלך המלחמה הקרה במטרה לקדם פלישה אפשרית של ברית ורשה.
קבוצת הארמיות הצפונית הוקמה ב-1 בנובמבר 1952 על בסיס המפקדה של הכוחות הבריטיים בגרמניה, אשר בתורה הוקמה על בסיס קבוצת הארמיות ה-21. מפקדת קבוצת הארמיות הייתה בתחילה בעיר באד אוינהאוזן, אך ב-1954 היא הועברה לריינלנד.
הקבוצה כללה כוחות בריטיים, גרמניים, הולנדיים, בלגיים וצרפתיים, ובמקרה של מלחמה היו אמורים לעבור תחת פיקודו גם כוחות אמריקניים.
הכוחות היו כפופים לצבאותיהם שלהם, ורק במקרה של מלחמה היה יכול מפקד קבוצת הארמיות להפעיל את כל הכוחות.
מפקד הקבוצה היה גנרל בריטי אשר שימש במקביל כמפקד ארמיית הריין הבריטית כראש מטהו היה ממונה גנרל מיור גרמני, וכסגנו היה ממונה מפקד הולנדי או בלגי.
כוחות האוויר של קבוצת הארמיות כללו את חיל האוויר הטקטי השני של בעלות הברית (2 ATAF), ואת חיל האוויר המלכותי גרמניה (RAFG).
משימת קבוצת הארמיות הייתה ההגנה על מישורי צפון גרמניה מדרום לנהר האלבה עד העיר קאסל.
ההגנה מצפון לאלבה הייתה מופקדת בידי פיקוד בעלות הברית בשלזוויג הולשטיין ויוטלנד (COMLANDJUT), ומדרום לקאסל הייתה ההגנה מופקדת בידי קבוצת הארמיות המרכזית (סנטא"ג).
במקרה של מלחמה נגד ברית ורשה, הייתה עתידה הגזרה של קבוצת הארמיות הצפונית להיות בעייתית במיוחד.
חרף התיעוש שעברה גרמניה המערבית בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה, עדיין בצפון גרמניה היו מישורים פתוחים רבים וכבישים נוחים שמהם ניתן היה בקלות להגיע למזרח ומערב.
ההשערה הרווחת בקרב מפקדי נאט"ו הייתה שזה יהיה יעד ההתקפה המועדף על ברית ורשה.
בשל כך, בימות שלום כללה הקבוצה 220,000 חיילים, 3,500 טנקים, 2,000 תותחים ואף נשק גרעיני טקטי.
מתוך כל חיילי הקבוצה, 106,000 היו גרמנים (כולל דיוויזיית הפאנצר השביעית), ובמקרה של מלחמה מספרם של אלו היה עתיד לגדול ל-170,000. במקרה של מלחמה הייתה מפקדת הקבוצה אמורה לעבור למאסטריכט.
בפועל, לא הייתה קבוצת הארמיות מעורבת בלחימה לאורך כל המלחמה הקרה, למעט סיוע מזערי לכוחות הבינלאומיים במלחמות יוגוסלביה.
הקבוצה פורקה ב-24 ביוני 1993. כמפקדה האחרון שימש סר צ'ארלס גתרי, וראש המטה האחרון שלה היה הלמוט וילמן.
קבוצת הארמיות אלברכט (או קבוצת הארמיות D), הייתה קבוצת ארמיות גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית.
ב-7 במרץ 1917 הוקמה קבוצת הארמיות בפיקודו של אלברכט, דוכס וירטמברג, והוצבה בחלק הדרומי של החזית המערבית.
מכיוון שהאזור היה שקט וכמעט ללא לחימה, הורכבו יחידות קבוצת הארמיות בעיקר מלוחמים קשישים ומאנשי הלאנדווהר.
ב-11 בנובמבר 1918 נחתם הסכם הכניעה של הקיסרות הגרמנית למעצמות ההסכמה, ובעקבות כך פורקה קבוצת הארמיות.
תחת קבוצת הארמיות פעלו היחידות הבאות:
קבוצת הארמיות גלוויץ (או קבוצת הארמיות C), הייתה קבוצת ארמיות גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית.
ב-1 בפברואר 1918 הוקמה קבוצת הארמיות, שכללה את הארמייה החמישית ואת פלגת הארמייה C, והועמדה תחת פיקוד מקס פון גלוויץ, אשר פיקד עליה עד לסיום המלחמה.
ב-11 בנובמבר 1918 הקיסרות הגרמנית חתמה על הסכם הכניעה למעצמות ההסכמה, ובעקבות כך פורקה קבוצת הארמיות.
קבוצת הארמיות וילהלם (או קבוצת ארמיות B), הייתה קבוצת ארמיות גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית.
ב-26 בנובמבר 1916 הוקמה קבוצת הארמיות במרכז החזית המערבית, והיא השתתפה בשלב האחרון של קרב ורדן.
לאחר מכן השתתפה הארמייה בקרבות על האן ובשמפאן, במתקפת האביב הגרמנית, ובבלימת מתקפת מאה הימים של מעצמות ההסכמה.
נכון לשנת 2021 מעסיקה הקבוצה מעל כ-30,000 עובדים מתוכם כ-3,000 עובדי סגל מקצועיים בהם עובדים סוציאליים, רופאים, אחיות ומטפלים, אנשי מחשוב, מנהלי משאבי אנוש, בוגרי מנהל עסקים ועוד, המפעילים יחד מעל ל-100 סניפים בפריסה ארצית.
יו"ר קבוצת דנאל היא סיגל רגב ומנכ"ל קבוצת דנאל הוא דודו מזרחי.
קבוצת דנאל הוקמה בשנת 1974 על ידי יהושע אדיר.
החברה החלה את דרכה בתחום משאבי האנוש ובמרוצת השנים הרחיבה את פעילותה לתחומי הסיעוד, הרווחה והחינוך.
במאי 1992 הפכה לחברה ציבורית ומניותיה החלו להיסחר בבורסה לניירות ערך.
לאחר שני עשורים של גידול וצמיחה, רכשה בשנת 2008 קרן ההשקעות הפרטית KCPS 51% מסך המניות של דנאל.
שלוש שנים לאחר מכן, בשנת 2011, רכשה חברת דנאל, 50.1% מהשליטה בחברת ההשמה נישה הייטק.
כחצי שנה לאחר מכן, נמכרה השליטה בקבוצת דנאל לחברת DBSI.
בפברואר 2017 מכרה DBSI חלק גדול מהמניות והציבור מחזיק ביותר מ-80% מהשליטה בחברה.
בשנת 2013 דנאל רכשה את הבעלות על הארגון המוביל במתן שירותים לאוכלוסיות עם צרכים מיוחדים, בית אקשטיין, ובשנת 2016 השלימה את רכישת יתרת המניות, בשנת 2019 רכשה דנאל את השליטה בחברת ד"ר לוינגר מדיקל תמורת 51% ממניות החברה ובנובמבר 2020 רכשה דנאל 51% ממניות חברת מנור מדיקל.
קבוצת דנאל היא בעלת השליטה בארגון בית אקשטיין ובחברת נישה ונישה פרו, גישה שונה, ד"ר לוינגר (61%) ובמנור מדיקל.
באפריל 2022 לקו בהרעלת מזון כשלושים חוסים במעון בית דפנה – בית אקשטיין, שלושה מהם נפטרו.
ב-6 ביוני 2022 הודיע המפלג לחקירות הונאה במחוז תל אביב במשטרת ישראל על פתיחת חקירה פלילית בפרשת מותם של החוסים.
דנאל סיעוד – מספקת שירותי מטפל בתחום הסיעוד לקשישים באמצעות 42 סניפים בפריסה ארצית, בעיקר לזכאי חוק סיעוד של הביטוח הלאומי.
דנאל סיעוד היא חברת הסיעוד הפרטית הגדולה בישראל ומספקת שירות לכ-40,000 קשישים בכל יום באמצעות צוותים מקצועיים (אחיות, עובדים סוציאליים וגרונטולוגים) וכ-30,000 מטפלים (רובם ישראלים).
בנוסף, דנאל סיעוד מספקת שירותי העסקת עובדים זרים וייעוץ והכוונה מקצועית להשמה בבתי אבות.
דנאל שילוב – בהם שירותי חונכות לעבודה עם משפחות נכי צה"ל בשיתוף משרד הביטחון ואגף השיקום, סייעי אלרגיה, חונכות לילדים ובני נוער עם צרכים מיוחדים.
בית אקשטיין – הוא הארגון הגדול בישראל למתן שירותים בתחום הדיור, חינוך, תעסוקה והשמה לאנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית, אוטיזם, קשיים רגשיים, לקויות למידה מורכבות ועוד.
בית אקשטיין מפעיל 24 בתי ספר לחינוך מיוחד ולקויות למידה מורכבות, שירותי דיור ושירותי תעסוקה לכ-4,500 אנשים עם מוגבלויות.
המסגרות של בית אקשטיין מפוקחות על ידי משרד הרווחה – מינהל מוגבלויות ובתי הספר מפוקחים על ידי משרד החינוך.
ד"ר לוינגר מדיקל – עיניים המרכז הרפואי להסרת משקפיים – הוקמה בשנת 1999 על ידי ד"ר שמואל לוינגר.
קבוצה כוללת 5 מרכזים רפואיים שבמסגרתם פועלים 11 חדרי ניתוח לכירורגיה בינונית ומרפאות מומחים במגוון תחומים רב-תחומי – בבאר שבע – 'שבע עיניים' ומרכז רפואי רב-תחומי ברמת החי"ל בתל אביב 'עתידים מדיקל סנטר' ומעין.
לחברה גם רשת מרפאות אסתטיקה בפריסה ארצית.
מנור מדיקל – עוסקת בליווי הליכי פונדקאות ותרומת ביצית בחו"ל.
דנאל משאבי אנוש – מספקת שירותי גיוס והעסקת עובדים באמצעות 24 סניפים בפריסה ארצית וסניפי התמחות בהם ביוטק ובכירים.
שירותי החטיבה כוללים גיוס, השמה, אבחון, שירותי שכר והעסקה, מיקור חוץ, ניהול פרויקטים, הד הנטינג (Head Hunting) ועוד.
דנאל משאבי אנוש מפעילה עבור הביטוח הלאומי פרויקט של השמת אנשים עם מוגבלויות בשוק החופשי
נישה – חברת השמה מתמחה בתחומי ההייטק, ביוטק, קלינטק, בכירים ושוק ההון.
נישה פרו – גיוס והעסקת עובדים טכנולוגים.
גישה שונה - מחקר ואבחון בכירים.
עובדים זרים - השמה וניהול עובדים זרים לענף הבנייה, התעשייה, המסחר, ההסעדה, המלונאות והחקלאות.
שירות סיעודי לכ-40 אלף קשישים באמצעות כ-30 אלף מטפלות ומטפלים המגיעים יום יום לבתי הקשישים לצורך עזרה בפעולות היום יום.
איתור, גיוס והשמה של מועמדים לעבודה עבור לקוחות במגוון תחומי פעילות.
שירותי חונכות לעבודה עם משפחות נכי צה"ל וילדים ובני נוער עם צרכים מיוחדים, ייעוץ והכוונה מקצועית להשמה בבתי אבות.
הפעלה וניהול של מגוון פרויקטים עתירי כח אדם לפיקוח ובקרה, אספקת מטפלים/ות לשם מתן שירותי סיעוד וטיפול ביתי לקשישים זכאי חוק סיעוד מטעם המוסד לביטוח לאומי, מתן שירותי סיעוד וטיפול ביתי למבוטחי קופות חולים, בתי חולים, בתי אבות, חברות ביטוח.
הפעלת מרכזי יום לקשישים ומועדון חברתי המספקים שירותי טיפול ושיקום על ידי עובדים מקצועיים לצד פעילויות פנאי ורווחה.
ניהול פרויקטים בתחום השגחת כשרות והפעלת מערכי שירות בהיקף ארצי למגוון לקוחות ממשלתיים ומסחריים (מועצות דתיות ברשויות המקומיות, משרד הביטחון, שב"ס וכיוצא בזה).
הקמה, ניהול והפעלה של דיור מסגרות לדיור חוץ ביתי ומסגרות רווחה ותעסוקה לאנשים עם מוגבלויות.
בתי הספר לחינוך מיוחד של בית אקשטיין, נמצאים בפריסה ארצית פועלים על-פי תפיסת איכות חיים ומיישמים מודל ייחודי לקידום תפקודים ניהוליים ותהליכי ניהול עצמי, כאשר לכל תלמיד נבנית תוכנית אישית לקידום איכות חיים הממוקדת בצרכיו כישוריו ושאיפותיו של התלמיד, תוך הצבת יעדים ומטרות בראייה הוליסטית-רגשית לימודית חברתית והתנהגותית.
בתי הספר של בית אקשטיין הם מוכרים ושאינם רשמיים הפועלים ברישיון ובפיקוח משרד החינוך.
מתן שירותי תעסוקה ותעסוקה נתמכת לאנשים עם מוגבלויות וליווי מעסיקים המעסיקים עובדים עם מוגבלויות.
הפעלת מרכזי יום ייעודיים לנפגעי פעולות איבה.
קידום מחקר בישראל ובחו"ל לפיתוח מענים חדשניים ומבוססי ראיות לאנשים עם מוגבלויות ולקשישים.
שירותי סמך מקצועי - דנאל שילוב (משרד הרווחה) – דנאל סיעוד
5 מרפאות מומחים – ד"ר לוינגר מדיקל.
4 חנויות אופטיקה (ירושלים, ת"א, חיפה) – עיניים, ד"ר לוינגר.
14 חדרי ניתוח, חדרי אשפוז ללילה ומלונית – ניתוחים כירורגיים מגוונים: פלסטיקה, אורתופדיה, גינקולוגיה, כירורגיה כללית ועוד – ד"ר לוינגר מדיקל.
קבוצת דנאל היא בעלת תו תקן ניהול האיכות של מכון התקנים 9001:2008 ISO.
קבוצת הארמיות לאופולד מבוואריה (בגרמנית : Heeresgruppe Prinz Leopold von Bayern) הייתה קבוצת ארמיות של הצבא הגרמני, שפעלה נגד רוסיה בין ה-5 באוגוסט 1915 ועד ה-15 בדצמבר 1917 במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ב-29 באוגוסט 1916 שונה שמה לקבוצת הארמיות ווירש.
קבוצת הארמיות הוקמה באוגוסט 1915, לאחר כיבוש ורשה על ידי הארמייה התשיעית תחת פיקודו של לאופולד, נסיך בוואריה.
קבוצת הארמיות הייתה מורכבת רק מהארמייה התשיעית וממפקדת קבוצת הארמיות.
כשהארמייה התשיעית פורקה ביולי 1916 והועברה לבלקנים, נותרה קבוצת הארמיות קיימת, אך כעת היא הייתה בפיקודו של רמוס פון ווירש, משום שהנסיך לאופולד מבוואריה הפך למפקד העליון של החזית המזרחית.
קבוצת הארמיות פורקה לבסוף ב-15 בדצמבר 1917.
הארמייה התשיעית הגרמנית (לאופולד, נסיך בוואריה) (עד יולי 1916)
פלגת הארמייה ווירש (רמוס פון ווירש)
קבוצת הארמיות בהן הייתה קבוצת ארמיות של צבא הקיסרות הגרמנית שפעלה בחזית המערבית בפיקודו של מקס פון בהן, בין 12 באוגוסט 1918 ל-8 באוקטובר 1918 במהלך מלחמת העולם הראשונה.
הארמייה התשיעית (בפיקוד גאורג פון דר מרוויץ, ואחריו אדולף פון קרלוביץ) (עד 18 בספטמבר)
הארמייה השנייה (בפיקוד אדולף פון קרלוביץ)
הארמייה ה-18 (בפיקוד אוסקר פון הוטייה)
קבוצת הארמיות המזרחית (בטורקית: Şark Ordular Grubu or Şark Orduları Grubu) הייתה קבוצת ארמיות של צבא האימפריה העות'מאנית אשר לחמה במהלך המערכה בקווקז במלחמת העולם הראשונה.
קבוצת הארמיות הוקמה ב-7 ביוני 1918 וכמפקדה מונה ואיפ פאשה.
הקבוצה כללה את הארמיות השלישית והתשיעית.
הקבוצה הוקמה מתוך רצון של העות'מאנים לסיים את המערכה בקווקז אשר בעקבות נפילת האימפריה העות'מאנית נכנסה לתוהו ובוהו מוחלט.
קבוצת הארמיות לא לחמה באף צבא אמיתי, אלא במיליציות מקומיות ורפובליקות עצמאיות קטנות שהוקמו באזור בעקבות הסתלקות הרוסית.
ב-29 ביוני הוחלף ואיפ פאשה בידי חליל קוט.
בספטמבר הוכפף צבא האסלאם אל הקבוצה.
הקבוצה פורקה ב-21 באוקטובר של אותה שנה.
קבוצת הארמיות המרכזית הייתה קבוצת ארמיות שכללה ארמיות שדה צרפתיות במלחמת העולם הראשונה, שהוקמה ב-22 ביוני 1915. קבוצת הארמיות כיסתה את החזית המערבית בערך בין ריימס לורדן.
הארמייה השישית (גנרל פייר ז'וזף דובואה)
הארמייה החמישית (גנרל לואי פראנשה ד'אספרה)
הארמייה הרביעית (גנרל פרנן דה לנגל דה קרי)
הארמייה הרביעית (גנרל פייר רוק)
הארמייה השנייה (גנרל אדולף גיומא)
קבוצת הארמיות המזרחית הייתה קבוצת ארמיות שכללה ארמיות שדה צרפתיות במלחמת העולם הראשונה, שהוקמה ב-22 ביוני 1915 על בסיס ה-Groupe provisoire de l'Est (GPE) שהוקמה בינואר 1915. קבוצת הארמיות כיסתה את החזית המערבית מגבול שווייץ עד מזרחית לורדן.
הארמייה השלישית (גנרל מוריס סראי)
פלגת הארמייה לורן (גנרל ז'ורז' לואי אימבר)
הארמייה השביעית (גנרל לואי דה מודהוי)
הארמייה השמינית (גנרל אוגוסטן ז'ראר)
הארמייה השביעית (גנרל מארי-אז'ן דבני)
הארמייה השנייה (גנרל אוגיסט הירשאואר)
הארמייה השביעית (גנרל אנטואן בושרון דה בואסוד)
קבוצת הארמיות הצפונית הייתה קבוצת ארמיות שכללה כמה ארמיות שדה צרפתיות במלחמת העולם הראשונה, שנוצרה ב-13 ביוני 1915 על בסיס בצרפתית: Groupe Provisoire du Nord ( GPN) שהוקמה ב-4 באוקטובר 1914. ב-6 ביולי 1918, שונה שמה של GAN לקבוצת הארמיות המרכזית (Groupe d'armées du Centre, GAC).
הארמייה השנייה (גנרל אנרי פיליפ פטן)
הארמייה העשירית (גנרל לואי דה מודהוי )
פלגת הארמייה בלגיה (גנרל ויקטור דורבאל)
הצבא הבלגי (גנרל פליקס ויילמן)
הקורפוס הצרפתי ה-36 (גנרל דיוויזיה אלכסיס אלי ד'אואסל)
הארמייה הבריטית השנייה (גנרל הוראס סמית'-דוריאן)
הארמייה הבריטית הראשונה (גנרל דאגלס הייג)
הארמייה הצרפתית העשירית (גנרל ויקטור דורבאל)
הארמייה הצרפתית השנייה (גנרל אנרי פיליפ פטן)
הארמייה השישית (גנרל אמיל פאיול)
הארמייה העשירית (גנרל ויקטור דורבאל)
הארמייה השלישית (גנרל ז'ורז' לואי אימבר)
הארמייה הראשונה (גנרל אמיל פאיול)
קבוצת דוראל משאבי אנרגיה מתחדשת בע"מ, (או: דוראל אנרגיה) היא חברה ציבורית העוסקת בהקמה, תפעול ומכירת חשמל ממקורות אנרגיה מתחדשת בישראל ובעולם.
לחברה מערכות לייצור חשמל, אנרגיה סולארית, אגירת אנרגיה, טורבינות רוח ותשתיות סביבתיות בישראל, ארצות הברית, פולין, דנמרק, איטליה, רומניה וקניה.
נכון לשנת 2022, היא החזיקה ב-545 מערכות פוטו-וולטאיות בהפעלה מסחרית בישראל, יחד עם קיבוצים.
ניירות ערך של החברה נסחרים בבורסת תל אביב מחודש יוני 2020. נכון לחודש מאי 2023, שווי השוק של החברה הוא כ-1.5 מיליארד ש"ח.
החברה נסחרת במדדים ת"א 90, ת"א 125 ומדד הקלינטק.
יושב ראש החברה הוא דורי דודוביץ' ומנכ"ל החברה הוא יהונתן (יוני) חנציס.
קבוצת "דוראל" הוקמה בשנת 1999 על ידי דורי דודוביץ' ואלון קסל כחברת נדל"ן וניהול מקרקעין.
שם החברה הוא הלחם בסיסים של שמותיהם הפרטיים של מייסדיה.
בשנת 2007 נכנסה "דוראל" לתחום האנרגיה וייסדה את "דוראל אנרגיה" כחברה פרטית הפועלת בתחומים אנרגיה סולארית, אגירת אנרגיה, אנרגיית רוח, אגרו-וולטאי ותשתיות סביבתיות.
בקיץ 2008 החברה הקימה בקצרין וחיברה לרשת החשמל את המתקן הסולארי המסחרי הראשון על פי אסדרות רשות החשמל.
בחודש יוני 2020 הפכה דוראל אנרגיה לחברה ציבורית והונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בהנפקה גייסה 126.1 מיליון שקל לפי שווי חברה של כ-700 מיליון שקל אחרי הכסף.
בחודש אוקטובר גייסה 191 מיליון שקל נוספים.
בחודש אוגוסט 2021 הנפיקה סדרת אג"ח וגייסה סכום של 307 מיליון ₪ ובחודש אוקטובר 2021 השלימה גיוס אג"ח נוסף של כ־178 מיליון ש"ח.
צבר הפרויקטים של החברה ב־2023 עומד על כ-18.6 ג'יגה ואט (DC), מתוכם כ-15 ג'יגה ואט (DC) בארצות הברית והשאר בישראל ובאירופה (איטליה, פולין, רומניה ודנמרק).
ההספק הכולל של פרויקטים בהפעלה מסחרית, מוכנות חיבור, הקמה, לקראת הקמה או לאחר זכייה בהליכים תחרותיים או חתימת הסכם למכירת חשמל (PPA), הכוללים הבטחת תעריף ארוכת טווח, ושנמצאים בבעלות חברות קבוצת דוראל, יחד עם שותפים עומד על כ-2,876 מגה-ואט (DC).
בחודש יולי 2020 דוראל זכתה בנתח הגדול בשני מכרזים שפרסמה רשות החשמל להקמת מתקנים פוטו־וולטאיים משולבי אגירה.
החברה מקימה מתקנים לייצור חשמל מאנרגיית רוח בהיקף של מאות מגה ואט,, ומחזיקה בפרויקט בפיתוח בפנסילבניה ארצות הברית, בהיקף של כ-1.6 ג'יגה ואט.
בשנת 2020 הקימה החברה ארבע טורבינות רוח בינוניות בקיבוץ מעלה גלבוע, ובשנת 2022 הקימה שם ארבע טורבינות נוספות.
בנוסף, החברה מקימה ומפעילה מתקני עיכול אנאירובי לטיפול בפרש בעלי חיים ובפסולת אורגנית, ולצורך הפקת אנרגיה מפסולת עירונית.
החברה השקיעה בחברות "קיילות" ו"פאולי" הפועלות בתחומים אלה.
בדצמבר 2022 חנכה דוראל את המתקן הסולארי הראשון בישראל להפקת חשמל המשלב יכולות אגירת אנרגיה.
הפרויקט מתפרש על פני 40 דונמים והוא משלב שדה סולארי בהספק 5.5 MWp (DC) ומערכות אגירת אנרגיה בהספק 11.4 MWh.
האגירה תאפשר להשתמש בחשמל הירוק גם בשעות הערב ובשעות שיא צריכת החשמל.
הפרויקט הוקם במסגרת ההליכים התחרותיים של רשות החשמל.
דוראל אנרגיה מקימה בעמק המעיינות פרויקט אנרגיה סולארית בשטח כולל של כ-1,900 דונם, השדה הסולארי הגדול ביותר במדינת ישראל.
בחודש נובמבר 2020 אושרה התכנית על ידי קבינט הדיור וקיבלה תוקף סטטוטורי.
האישור מאפשר הוצאת היתר בניה להקמת המתקן הפוטו-וולטאי האזורי שיזמה וקידמה החברה, וכן תוואי החשמל שיחבר אותו לרשת החשמל הארצית.
החברה הקימה מתקנים סולאריים שמותקנים מעל מטעים, המאפשרים שליטה על כיוון הצמיחה וגובהם של העצים, וויסות חום וקור כדי למנוע נזקי מזג האוויר.
החברה חתמה על עסקות עם קיבוצים להקמה על שטח חקלאי של מתקנים דומים נוספים לשימוש משותף.
בחודש ינואר 2022 זכתה החברה במכרז של משרדי האנרגיה והחקלאות לפיילוטים בתחום הדו-שימוש של הקרקעות לפרויקטים אגרו וולטאיים – ייצור של חשמל מפאנלים סולאריים, לצד גידולים חקלאיים ותקים במסגרת מכרז זה 17 פרויקטים נוספים בהספק של כמגה ואט כל אחד.
בחודש פברואר 2023 חתמה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה "עמק המעיינות" על היתר בנייה לפרויקט אגרו וולטאי, שיוקם על ידי דוראל וקיבוץ מעלה גלבוע.
בפרויקט זה, שמשתרע על פני כ-150 דונמים, יגדלו ענבי מאכל, ליצ'י, מנגו וגידולי שדה, כשמעליהם יוקמו פאנלים סולאריים, שייצרו חשמל ירוק בהספק של כ-12 מגה ואט.
לחברה חלקה ניסויית בשיתוף אוניברסיטת בר-אילן שבה נחקרת השפעת הצל על גידולי השדה, בהם תפוח אדמה, בצל, בזיליקום ועגבניות.
דוראל הודיעה שתקים פרויקט לייצור מימן ירוק.
המימן ייווצר במתקן פוטו-וולטאי בהספק של כ-400 קילו ואט, שיוקם ויפעל בשטחי קיבוץ יטבתה.
החברה זכתה במימון של 3.3 מיליון שקל מלשכת המדען הראשי במשרד האנרגיה.
בפרויקט ייעשה שימוש בטכנולוגיה של חברת H2pro הישראלית.
דוראל קיבלה רישיון אספקת חשמל מרשות החשמל.
בעקבות קבלת הרישיון, תוכל דוראל לחתום על הסכמי אספקת חשמל ישירות עם צרכנים עסקיים וביתיים ולספק להם חשמל בהתאם להוראות האסדרה.
מתן רישיונות לאספקת חשמל נעשית כחלק מהניסיון של רשות החשמל לשנות את המבנה של משק החשמל כך שיהפוך למשק מבוזר, תחרותי ויעיל שמשלב אנרגיות מתחדשות.
בשנת 2023, חתמה דוראל על עסקאות גדולות למכירת חשמל ותעודות ירוקות לחברות מובילות במשק.
בחודש פברואר 2023, נכנסה לתוקפה התקשרות עם חברת הנדל"ן מליסרון לרכוש מדוראל חשמל בהיקף המוערך בכ-500 מיליון ש"ח, לתקופה של עשר שנים.
במרץ 2023, התקשרה דוראל עם מגדל ביטוח, בהסכם למכירת חשמל ותעודות ירוקות לתקופה של עשר שנים, בהיקף מוערך בכ-220 מיליון ש"ח לכל התקופה.
עסקה נוספת של דוראל למכירת חשמל נחתמה עם ICL.
היקף העסקה מוערך בכ-360 מיליון שקלים לתקופה של כ-15 שנים.
דוראל הקימה בשנת 2021 את דוראל טק, זרוע להשקעות בחברות אנרגיה וטכנולוגיה הפועלות בתחומי הסולאר, הרוח, הביו גז, אגירת האנרגיה, ניהול הרשתות, והטיפול בשפכים ופסולת.
בין השקעות הזרוע עד כה, אפשר למצוא את החברות H2Pro ו-Verdagy, המפתחות טכנולוגיה לייצור מימן ירוק, BR (Battery Resources), סטארט אפ המפתח טכנולוגיה למחזור סוללות ליתיום-יון במעגל סגור ואת חברת פינרג'י המפתחת טכנולוגיה לאגירת אנרגיה.
מלבד השקעות אקוויטי, שבהן דוראל טק מזרימה הון תמורת אחזקות, הקרן מסייעת לסטארט אפים בשיתופי פעולה, מעניקה להם גישה למתקניה ומקדמת מחקר משותף עם האקדמיה.
עד כה מימנה דוראל טק שישה מיזמי מחקר אפליקטיביים בטכניון ובאוניברסיטת בר-אילן, והייתה שותפה למימון שתי תוכנית האצה בתחום האנרגיה.
לדוראל חברה בת העוסקת בייזום, מימון, הקמה ותפעול של פרויקטים בתחומי המים, השפכים והסביבה ובכלל זה ייזום פתרונות קצה לבוצה ולפסולת לסוגיה, תוך שילוב עם ייצור אנרגיה, השבה ומחזור.
החברה מפעילה מתקני ביוגז במפעלי הנייר אינפיניה (לשעבר נייר חדרה), בקיבוץ להב ובקיבוץ מעלה גלבוע הקולטים פסולת ושפכים ומייצרים מהם חשמל.
הפסולת עוברת טיפול ביולוגי במתקן, המפרק חומר אורגני, מפחית ריחות, מזהמים ומטרדים.
דוראל מחזיקה גם בחברת זוהר קלינטק טכנולוגיה לטיפול בפסולת ביתית "On Site", המייתרת את הצורך בשינוע הפסולת ובהטמנתה.
אגירת חשמל וטעינת כלי רכב חשמליים
דוראל הקימה שותפות בתחום טעינת כלי רכב חשמליים עם החברות הפניקס ואמפא.
החברה EMPOWER תיזום, תפתח, תקים ותפעיל מתקנים לאגירת אנרגיה ותחנות טעינה לכלי רכב חשמליים בבנייני מגורים, בנייני משרדים ומרכזים תעשייתיים ותיירותיים, בהספק צפוי של מאות מגה-ואט שעה.
החברה פועלת בארצות הברית באמצעות החברה הבת Doral Renewables LLC (לשעבר: Global Energy Generetion.
החברה מקימה באינדיאנה פרויקט סולארי על שטח של כ־50,000 דונמים שצפוי להפיק כ-1.6 ג'יגה ואט של חשמל ירוק.
עם התקדמות הקמת Mammoth North, חלקו הראשון של הפרויקט, דוראל חתמה על הסכמים למכירת חשמל ותעודות ירוקות מהפרויקט.
בנוסף, החברה יזמה הקמת חוות טורבינות רוח בפנסילבניה בהספק 175–200 MW, שדה סולארי בפנסילבניה שהספקו 200 MW ושדה סולארי בדלאוור בהספק של 110 MW.
באיטליה, נכון לשנת 2022, עומד היקף פעילות החברה על סך מצטבר של כ-486 מגה ואט, במגוון פרויקטים הצפויים להתחבר לרשתות מתח עליון ולרשת מתח גבוה.
בדנמרק החברה יזמה הקמת פרויקטים בהספק מצטבר של כ־316 מגה ואט.
בחודש דצמבר 2020 דיווחה החברה שהיא חתמה על הסכמים לרכישת פרויקטים בפולין בהיקף של כ־23 מגה ואט.
נכון לחודש דצמבר 2022, ההספק המצרפי של הפרויקטים בייזום ובשלבי הקמה של דוראל בפולין עומד על כ־514 מגה ואט.
בחודש מרץ 2021 הודיעה החברה שבכוונתה להקים ברומניה 15-10 מתקני ייצור חשמל סולאריים בהשקעה של כ־200 מיליון דולר.
חלק חוברו ב־2022. השאר יחוברו ב־2024-2023. צבר הפרויקטים של דוראל ברומניה עומד על כ־671 מגה ואט.
קבוצת האנווה (בקוריאנית: 한화그룹) הוא תאגיד דרום קוריאני גדול המייצר ציוד צבאי ואזרחי.
החברה נוסדה בשנת 1952 בשם קוריאה חומרי נפץ (한국화약주식회사) כמפעל מוצרים צבאיים, אך הקבוצה צמחה לתאגיד עסקי רב פרופילים, עם אחזקות מגוונות המתפרשות החל מחומרי נפץ, העסק המקורי שלהם, דרך תעשיית אירוספייס, אנרגיה ורכיבים סולאריים, חומרים כימיים, ועד לקמעונאות לשירותים פיננסיים.
בשנת 1992 אימצה החברה את ראשי התיבות של שמה הישן, כשמה החדש: "האנווה".
האנווה היא אחת מהחברות הביטחוניות הגדולות בעולם.
בשנת 2020 הייתה במקום ה-28 עם מכירות צבאיות בהיקף של כ-4.3 מיליארד דולר.
בין פיתוחי החבר ה- רקטה עבור מערכת K136 Kooryong.
מו"פ: גרמניה, מלזיה, ארצות הברית, סין ודרום קוריאה
ייצור: גרמניה, צ'כיה, מלזיה, סין, דרום קוריאה וארצות הברית
שיווק ומכירות: אוסטרליה, קנדה, יפן, ארצות הברית, סין ודרום קוריאה
האנווה מערכות (נוסדה בשנת 1977 בשם Samsung Aerospace Co.
האנווה תאי-Q ( במקום ה-6 בעולם מבחינת היקף ייצור פאנלים סולארים)
קבוצת האגנבונד הייתה קבוצה של אמנים אוסטרים שנוצרה בשנת 1899. שמה של הקבוצה נגזר מהשם הר האגן, הבעלים של פונדק בווינה שבו הם התאספו.
חברי הקבוצה הבולטים בתחילת הדרך היו היינריך לפלר ויוזף אורבן, אשר עבדו והציגו במקור במסגרת הקונסטלרהאוס השמרני של וינה, אך כעת, כמו הזצסיון הווינאי מרדו בממסד והקימו ארגון משלהם.
ה"האגנבונד" פעל כמעט עשור בצל הזיצסיון כקבוצה המונית ומצליחה, ורק בשנים שלאחר פרישתה המזיקה של קבוצת קלימט מהזיצסיון הצליחו חבריה לפתח קו מתון ועצמאי יותר, שבו אווירה מילאה תפקיד מרכזי.
לאחר 1918, הסגנון הפורמלי של האגנבונד החל לשלוט בפעילות האמנותית בווינה, ובשנות ה-20 היא סיפקה את המוקד החשוב ביותר לזרמים אמנותיים חדשים.
בין חבריה בתקופה זו היו תיאודור פריד, אוסקר לסקה, אנטון האנק, קארי האוזר, גאורג מאייר-מרטון, ג'ורג' מרקל, סרגיוס פאוזר, פריץ שוורץ-ולדג, אוטו רודולף שץ, אלבין איגר-לינץ ואוסקר קוקושקה.
הם התנתקו הן מהזיצסיון והן מהאקספרסיוניזם בשאלות מהותיות של אסתטיקה.
הם אולי אישרו את החיפוש של האקספרסיוניסטים אחר ריאליזם, אבל הפתרונות הצורניים האקספרסיביים שהם מצאו התנגשו עם המטרות האמנותיות של האגנבונד בעצמם.
במרץ 1938, ימים ספורים לאחר כניסת אוסטריה לרייך הגרמני, שמעו מנהלי הקבוצות של האגנבונד וגם של הזיצסיון את החשיבה של המפלגה הנאצית על ידי חברי הארגון עצמם.
במקרה של האגנבונד הדמות המובילה הייתה ליאופולד בלאונשטיינר ואמנות האגנבונד תוארה כאמנות מנוונת.
רבים מחברי ההגנבונד היהודים היו אמורים לברוח מאוסטריה בשלב זה ונכסי ההגנבונד הוקצו מחדש לאגודת האמנים החזותיים.
הארגון כמו שהיה חוסל ב-29 בספטמבר 1938.
חברים וחברים אורחים בהגנבונד - כ-250 אמנים, אדריכלים ומעצבי פנים וגרפיקאים מופיעים ברשימה של הארגון בשיאו, אך מכיוון שהנאצים הרסו את ארכיון האגנבונד בספטמבר 1939, היה צורך לשחזר את הרישום וייתכן שהוא לא שלם.
בנוסף, קצת פחות מ-1,300 אמנים אורחים הציגו בתערוכות של האגנבונד.
אלה כללו את אדגר דגה, יוזף דוברובסקי, ראול דופי, ליונל פיינינגר, גרהרט פרנקל, סבסטיאן איספ, אוסקר קוקושקה, ז'אק ליפשיץ, אדולף לוס, אנרי מאטיס, אדוארד מונק, אמיל נולד, מקס פצ'שטיין, פבלו פיקאסו, אוגוסט רנואר, אוגוסט רודן, ופרדיננד גאורג ולדמולר.
קבוצת דובים הוא פסל ברונזה מאת פול מנשיפ (Paul Manship).
הפסל מתאר קבוצה של שלושה דובים מוצבים על בסיס מעוגל דמוי סלעים.
כמו רבים מפסלי החיות של פול מנשיפ, הפסל בעל בצורה מופשטת, עם מספיק פרטים כדי ללכוד את אופי הייחודי של שלושת הדובים.
סגנונו של הפסל התפתח ממחקריו שעשה פול מנשיפ על אמנות של יוון הקדם-קלאסית, אירופה של ימי הביניים ומזרח אסיה.
פסל נוצק בשנת 1933 ונמצא באוסף של מוזיאון המטרופוליטן לאמנות.
בנוסף, בשנת 1933, פול מנשיפ עיצב שלושה דובים כדמויות בודדות, בגרסה קטנה, עבור שער הזיכרון של פול ג'יי רייני בגן החיות ברונקס.
בשנת 1939, הוא שינה את מיקום הדמויות כך שיפנו קדימה - הדוב היושב משמאל, הדוב העומד במרכז והדוב ההולך מימין.
בשנת 1960, נוצק העתק השני של הפסל ועמד כמשלושים שנה בשטח ביתו של פול מנשיפ ליד גלוסטר, מסצ'וסטס.
ב-11 באוקטובר 1990 הפסל הועבר ועוצב בגן שעשועים על שם פט הופמן פרידמן, בסנטרל פארק, בפינת השדרה החמישית ורחוב 79. הפסל הוא תרומה של סמואל נ.
הגרסה הקטנה יותר של היצירה מוצגת משנת 1952 באחד החלקים של שערי אוסבורן של כנסיית וויליאם שבסנטרל פארק.
העתק הנוסף של היצירה מוצג משנת 2008 בגני קומפטון, בבנטונוויל, ארקנסו.
כמו כן, ב-2001 הוצב העתק של הפסל בגן החיות התנ"כי בירושלים כתרומה של סמואל נ.
קבוצת הארמיות הראשונה, בקיצור GA1, הייתה קבוצת ארמיות של הצבא הצרפתי במהלך מלחמת העולם השנייה.
קבוצת הארמיות הוקמה ב-1 באוקטובר 1939, היא הושמדה בכיס דנקרק בתחילת יוני 1940 במהלך הקרב על צרפת.
הקמת קבוצת הארמיות נקבעה בספטמבר 1939, בעוד שהפלישה הגרמנית לפולין הסתיימה והיה חשש ממתקפה קרובה שלה במערב.
קבוצת הארמיות הייתה אמורה לפעול כפי שתוכנן בתוכנית E לפני המלחמה ובהשערה הצפויה להתקפה גרמנית דרך בלגיה, להבטיח את הגנת העמדות מול בלגיה, או אם התנאים מאפשרים, להחזיק את העמדות על הסכלדה.
ב-10 במאי 1940 פעלה קבוצת הארמיות לפי תוכנית דייל, אולם התוכנית נכשלה ובסופו של דבר הובסה צרפת במערכה.
בנוסף, תיאמה קבוצת הארמיות את הפעילות של חיל המשלוח הבריטי והארמייה השביעית.
קבוצת האירו (Eurogroup) היא המונח המוכר למפגשים הבלתי פורמליים של שרי האוצר של גוש האירו - אותן מדינות חברות באיחוד האירופי שאימצו את האירו כמטבע הרשמי שלהן.
היא מפעילה שליטה פוליטית על המטבע ועל היבטים הקשורים לאיחוד המוניטרי של האיחוד האירופי כמו אמנת היציבות והצמיחה.
נשיא קבוצת האירו הנוכחי הוא שר ההוצאות הציבוריות תוכנית הפיתוח הלאומית והרפורמה של אירלנד.
השרים נפגשים בדלתיים סגורות יום לפני פגישה של מועצת הכלכלה והאוצר (ECOFIN) של מועצת האיחוד האירופי.
הם מעבירים את החלטותיהם באמצעות הודעות לעיתונות ושחרור מסמכים.
הקבוצה קשורה למועצת האיחוד האירופי (רק מדינות קבוצת האירו מצביעות על נושאים הקשורים לאירו ב-ECOFIN) והיא הפכה לרשמית במסגרת אמנת ליסבון.
קבוצת האירו, שהייתה ידועה בעבר כ-Euro-X ו-Euro-XI ביחס למספר המדינות שאימצו את האירו, הוקמה על פי בקשת צרפת כפורום לתיאום ומעורבות במדיניות הנוגעת לגוש האירו.
המועצה האירופית של דצמבר 1997 אישרה את הקמתה והפגישה הראשונה התקיימה ב-4 ביוני 1998 בטירת סנינגן בלוקסמבורג.
בהתחלה, היו"ר של קבוצת האירו היה חופף לנשיאות המועצה המתחלפת של האיחוד האירופי, אלא אם הנשיאות הוחזקה על ידי מדינה שאינה חלק מגוש האירו, ובמקרה כזה היו"ר היה נבחר מהמדינה הבאה בתור בגוש האירו שתהיה נשיאת המועצה.
נשיאות מועצת האיחוד האירופי בשנת 2004 החליטו השרים לבחור נשיא, ובשנת 2008 הקבוצה קיימה לראשונה פסגת ראשי מדינות וממשלות, במקום שרי אוצר.
פסגה זו נקראה פסגת האירו והיא התקיימה בצורה בלתי סדירה במהלך המשבר הפיננסי.
קבוצת דור היא חברה ישראלית העוסקת בייצור, ייבוא ושיווק כימיקלים, יריעות פלסטיק ואיתור גז טבעי.
החברה הוקמה בשנת 1963 בשם "דור כימיקלים" כחברה פרטית שעסקה בייצור ושיווק חומרי גלם בתעשייה כימית.
ב-1995 הפכה החברה לחברה ציבורית ומניותיה הונפקו לציבור ונרשמו למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
ב-1999 נכנסה החברה לפעילותה בתחום הפלסטיקה כשהוקם מפעל "דור פילם" לייצור יריעות פוליפרופילן באזור התעשייה על שם בר לב בסמוך לכרמיאל.
יריעות אלו משמשות חומרי אריזה ועטיפה בתעשיית המזון, הטבק והטקסטיל.
מאז עוסקת החברה בשני תחומים עיקריים: הכימיה והפלסטיקה.
שם החברה שונה במהלך השנים מ"דור כימיקלים" לקבוצת דור, בשל הרחבת היקף פעילות החברה לתחומים סביבתיים ובשל רצון להימנע מפגיעה בתדמית החברה.
חברות הבנות הן: "כרמל כימיקלים", "דור אקולוגיה", "שרפי כרמל", "דור כימיקלים", "קונלוג קונטרול" ו-"ורוליט אלאקס".
ב־2011 קנתה החברה את המבנה קזינו בת גלים בבעלות משותפת 66% והשאר בבעלות המדינה ועיריית חיפה.
בראשות החברה עמדו היו"ר גיל דנקנר, צבי מור והמנכ"לים שרה הירש וחיים רוזנבאום.
בשנות ה-80 ניהל את החברה שמואל דנקנר.
בספטמבר 2025 התמנה משה זנה לתפקיד מנכ"ל החברה.
בפברואר 2018 הורשעו שני מנהלים בחברה בזיהום מים לאחר דליפה והוטל עליהם קנס כספי.
במאי 2019 דלף גז תעשייתי מסוג C4, המשמש לייצור מתנול שהוא תחליף לעופרת בהעלאת אוקטן בדלק מצינור גז של החברה בצומת הום סנטר בחיפה.
הצומת נחסם ליומיים וראשי החברה זומנו לשימוע בפני המשרד להגנת הסביבה שבסופו נאסר השימוש בצינורות החברה שהוסר לאחר עתירה שהגישה החברה.
באוגוסט 2023 הגיש המשרד להגנת הסביבה כתב אישום כנגד החברה בשל זיהום האוויר באזור מפרץ חיפה.
בתורת הקבוצות, קבוצת החזקה של קבוצה נתונה היא קבוצת כל תת הקבוצות של , ומסמנים אותה ב־.
במסגרת תורת הקבוצות האקסיומטית, קיומה של קבוצת חזקה נובע ישירות מאקסיומת קבוצת החזקה.
כל קבוצה מכילה את עצמה ואת הקבוצה הריקה, ועל כן שני אלו הם איברים בקבוצת החזקה.
ניתן להוכיח כי עוצמת קבוצת החזקה של קבוצה סופית כלשהי שווה ל־ (שתיים בחזקת עוצמת ), ובניסוח מתמטי: .
בשל תכונה זו עבור קבוצות סופיות, גם כאשר גודל הקבוצה הוא אינסופי, נהוג לסמן את עוצמת קבוצת החזקה של בסימון , ויש המסמנים את קבוצת החזקה עצמה ב־.
קבוצת החזקה של איזומורפית לקבוצת הפונקציות המציינות של תת־קבוצות של , היא (כל תת־קבוצה מתאימה לפונקציה המציינת שלה ).
לכן הסימון לעוצמת קבוצת החזקה עקבי עם כללי האריתמטיקה של עוצמות (שלפיהם ).
זו המוטיבציה לסימון שיש הנוקטים בו עבור קבוצת החזקה של ("" מתאים לקבוצה בת שני האיברים ).
משפט קנטור מראה כי אי השוויון שפשוט יחסית להוכיחו לקבוצות סופיות, נכון לכל קבוצה .
קבוצת הידית הכחולה הוא ספר ילדים שכתבה הסופרת והמתרגמת הישראלית חנה סמואל, ואייר יוסף ולטר.
הספר, שיצא בספריית הפועלים/אנקורים בשנת 1947, מספר על פליטי שואה, על מכונת לחם אבודה ועל חבורת ילדים רבת תושייה, שיוצאת למסע בילוש.
יאיר ורותי גרים בשכונת הדר בחיפה.
הימים הם לאחר מלחמת העולם השנייה.
לא מזמן הצטרפו אל משפחתם הקטנה סבא וסבתא, שניצלו מן השואה ובאו לגור עמם, ובתחילה הייתה השמחה רבה, והתוכניות לעתיד היו רבות ויפות.
סבא וסבתא כתבו, שהם שולחים ארגז ובו שארית רכושם, וביקשו לשמור מכל משמר על כל החפצים שבארגז.
אם יזכו, גם הם וגם הארגז, להגיע בשלום, כתבו, יהיה הכול טוב ויפה.
כולם יעברו לגור בכפר, ויהיה להם בית עם גינה, וכלב ותרנגולות.
כאשר הגיע הארגז, ראו מיד שחסר בו משהו, אבל לא דאגו יותר מדי.
רק כשהגיעו גם סבא וסבתא, התברר שחסר דבר חשוב מאוד - מכונת לחם, שבידית שלה החביא סבא יהלומים - תכשיטים, שסבתא קיבלה מהוריה העשירים לנישואיה.
במחיר היהלומים האלה התכוונו לקנות בית בכפר לכל המשפחה ולהתחיל חיים חדשים - והנה אבדה מכונת הלחם ועמה חלום הבית וכל הכרוך בו.
אבל עם כל הצער, הרי החשוב הוא שהחיים ניצלו וכולם יחד עכשיו, כך מסבירה ליאיר אמו, כשהוא מרהיב עוז לחקור לבסוף לפשר העצב שנפל על הבית, ואת מכונת הלחם והיהלומים שבה צריך פשוט לשכוח ודי.
אבל יאיר איננו חושב, שצריך לשכוח ודי.
הוא מספר קודם כל לאחותו הקטנה רותי ושניהם מנסים לגייס כסף, כדי למצוא את מכונת הלחם ולקנות אותה.
רותי מוצאת עבודה - להוריד את הכלב של השכנה לטיול ברחוב.
יאיר מוכר את אוסף הבולים שלו - קורבן גדול ונורא - ושניהם יוצאים למסע חיפושים בחנויות חפצים משומשים וכלי בית, אך לשווא.
עד שבחנות אחת הם שומעים, שאכן הייתה מכונת לחם כזאת עד לא מזמן, ובאה אישה אחת לא צעירה וכנראה לא ענייה וקנתה אותה.
יאיר הוגה תוכנית למציאת אותה אישה לא צעירה ולא ענייה - הוא מגייס את חבריו הטובים לעזרה, והחבורה נענית ברצון.
הם אוספים בקבוקים ריקים ממטבחי אנשים - ומציצים בגנבה: אולי יש שם מכונת לחם?
הם עוזרים למשחיז הסכינים ומבקשים כלים להשחזה - אולי יש מכונת לחם להשחיז?
ואז חלה התפנית הגורלית, כששלושת הילדים שעובדים אצל מחלק הקרח מצטרפים אליהם, לאחר שהקטן שבהם איבד חלק מכספו ורותי טובת הלב, שראתה אותו בוכה מרה, נתנה לו מכסף החיסכון היקר כדי שבעל עגלת הקרח לא יכעס עליו ויפטרו מהעבודה.
למען רותי, משה מוכן לכל, אפילו להילחם עם עזרא, הגדול ממנו, אם צריך.
וכך קורה, שמשה הקטן, דווקא הוא, מגלה את המכונה הנכספת ואם לא די בשמחה שהביא לידידיו החדשים, הרי בעלת המכונה שהתגלתה, לאחר שהתוודעה אל משפחתם של יאיר ורותי ושמעה את כל הסיפור, גם מבטיחה לשחרר את משה מעבודתו אצל מחלק הקרח ולשלוח אותו ללמוד בבית הספר, יחד עם רותי.
קבוצת הארץ היא מפעלי הוצאה לאור בתחום העיתונות הנמצאים בשליטתה של משפחת שוקן.
בקבוצה נכללים עיתון "הארץ", הוצאת שוקן, אתר ומגזין TheMarker, אתר ועיתון יומי בשפה האנגלית, המגזין לילדים "עיניים" ובית דפוס המדפיס את עיתוני הקבוצה.
לאחר שנים רבות שבהן הייתה הקבוצה בבעלותה המלאה של משפחת שוקן, נכנס לקבוצה באוגוסט 2006 משקיע זר, המו"ל הגרמני "דומון-שאוברג", שרכש 25% מהקבוצה תמורת 25 מיליון אירו.
ביוני 2011 רכש לאוניד נבזלין 20% ממניות הקבוצה בדרך של הקצאה פרטית, שבעקבותיה דוללו החזקותיה של משפחת שוקן ל-60%.
בשנת 2019 בני משפחת שוקן וליאוניד נבזלין קנו את חלקה של חברת דומונט בקבוצה.
בשנת 1931 הקים זלמן שוקן את הוצאת שוקן בברלין כדי להוציא לאור את כתבי ש"י עגנון ותרגומים של ספרות יהודית חשובה ליהדות גרמניה המתבוללת שהפסיקה לקרוא עברית.
בתחילת 1936 רכש זלמן שוקן את עיתון "הארץ" כמתנת חתונה לבנו גרשום שוקן, שמונה למו"ל ועורך העיתון ב-1939.
גרשום שוקן היה ידוע כמנהל שמרן וזהיר, ורק עם כניסת בנו עמוס שוקן, בשנת 1972, לתפקיד מנכ"ל "הוצאת עיתון הארץ בע"מ", החלה לפעול כקבוצה עסקית.
ב-1979 הקים עמוס שוקן את רשת המקומונים "רשת מקומוני שוקן" וב-1983 גם את העיתון "חדשות", חרף התנגדות אביו (שהמשיך להיות מו"ל ועורך העיתון "הארץ").
בסוף שנות ה-80 מונה עמוס שוקן למו"ל ומנכ"ל "הארץ" ומ-1992 ועד 2006 שימש חיים אינזלברג כמנכ"ל הקבוצה.
בהמשך הוקם גם אתר בשפה האנגלית בכתובת haaretz.com.
ב-1 במאי 2000 הושק אתר האינטרנט TheMarker, על ידי "קבוצת הארץ" ואתר האינטרנט הכלכלי האמריקאי TheStreet.com.
באפריל 2001 מוזג עם האתר אי-אונליין.
ב-2008 רכשה קבוצת "הארץ" את האתר "פוליטיקו", שפעל רק בתקופת הבחירות לכנסת השמונה עשרה, ועסק בסיקור פוליטי בהשראת האתר "פוליטיקו" האמריקאי.
בשנים 2007–2013 הודפס העיתון "ישראל היום" בבית הדפוס "גרפופרינט" של "קבוצת הארץ".
ביוני 2025 מונתה גלי ארנון למנכ"לית קבוצת "הארץ".
במאי 2012 הייתה "קבוצת הארץ" הראשונה ליישם בישראל חומת תשלום, כאשר החלה לגבות תשלום תמורת גישה לתכנים באתר "הארץ" באנגלית, במרץ 2013, החלה לגבות עבור האתר בעברית, ובמאי 2018 עבור האתר הכלכלי TheMarker.
"גרפופרינט" - בית הדפוס של הקבוצה, שוכן מאז 1997 בכניסה לתל יצחק, מדפיס עיתונים ומגזינים גם לחברות תקשורת אחרות, כולל ל"ישראל היום" בשנים 2007–2014.
בית הדפוס "אניה שפירא" - חברה בבעלות משותפת של "קבוצת הארץ" ומשפחת שפירא מאז 1999, עוסקת בעיקר בהדפסת דואר כמותית דוגמת חשבונות ומידע מעסקים מחברות סלולר ובנקים, ללקוחותיהם.
חשבונות ותכתובת ממשלתית (דוגמת דוחות וחשבונות מס).
"בר כל הארץ הום דליברי" - חברה העוסקת בהפצת מוצרים לבתי הלקוח עבור גופים מסחריים המוחזקת בשותפות עם חברת "בר שיווק והפצה.
עיתון "חדשות" - נסגר לאחר תשע שנות פעילות ב-1993.
עיתון "העיר" ב-16 בדצמבר 2010 מוזג לתוך מוספו "עכבר העיר", שנסגר בעצמו ב-2013.
חברת "המכרז של המדינה", הוקמה ב-1995, במטרה למכור מוצרי חשמל באמצעות חוברות שהייתה מפיצה בעיתוני סוף השבוע אחת לשלושה שבועות.
מייסד החברה ובעליה היה מאיר סולטן בשותפות עם קבוצת הארץ שהחזיקה ב-54% מהבעלות.
ב-2004 רכש סולטן את הבעלות המלאה על החברה.
בשיאה היה לה מחזור מכירות שנתי של מאות מיליוני שקלים בשנה, אך עם העלייה בפופולריות של רכישות מוצרי חשמל באמצעות האינטרנט נחלשה הפעילות והיא נסגרה בסוף 2007.
מקומוני "רשת שוקן" - בשנת 2021 הועברו המקומונים של רשת העיר לבעלים אחרים לאחר שסבלו מירידה חדה בהכנסות והיו על סף סגירה.
אתרי המקומונים של "כאן דרום" הועברו לבעלות העיתונאי דוד לוי, העורך לשעבר של מהדורת אשקלון של "כאן דרום".
המקומונים האחרים עברו לבעלותו של אבי סולומון, שהיה מנכ"ל הרשת.
ב-1995, הקימה "קבוצת הארץ" את פורטל האינטרנט הראשון בישראל "IOL" - "Israel On-line".
בשיאו, באוגוסט 2000, העסיק פורטל האינטרנט כ-150 עובדים.
בתחילת אביב 2000 הגישה IOL תשקיף להנפקה ציבורית על פי שווי של 60 מיליון דולר, אך זו בוטלה עקב התפוצצות בועת הדוט-קום והוחלט על מיזוג עם "וואלה!".
לאחר המיזוג סיפק עיתון "הארץ" תוכן בנושאי אקטואליה ל"וואלה!" במשך מספר שנים.
ב-2010 מכרה הקבוצה את החזקותיה באתר "וואלה" לחברת בזק תמורת 88 מיליון שקל.
קבוצת המאה של ליגת ה-MLB היא רשימה של 25 שחקני הבייסבול הגדולים ביותר ששיחקו בליגת ה-MLB במהלך המאה העשרים.
הרכב הקבוצה נבחר בשני שלבים.
בשלב הראשון פאנל של מומחי בייסבול בחר את מאה שחקני הבייסבול הגדולים של המאה, ובשלב השני, נפתחה ההצבעה לקהל הרחב, ולמעלה משני מיליון אוהדי בייסבול בחרו מתוך הרשימה את 20 שחקני הבייסבול הטובים ביותר.
מבין השחקנים שקיבלו את מרב הקולות נלקחו שני שחקנים בכל עמדה על המגרש, למעט מגישים (שישה שחקנים) ושחקני השדה החיצון (תשעה שחקנים).
בתום הבחירה הוסיף פאנל מומחים לרשימה חמישה שחקנים (שלושה מגישים, עוצר ביניים ושחקן השדה החיצון) שלא נבחרו לקבוצה.
רשימת מאה השחקנים הוצגה לראשונה במשחק האולסטאר של עונת 1999 בפנוויי פארק, והרשימה הסופית לאחר בחירת האוהדים הוצגה לראשונה לפני המשחק השני של הוורלד סיריס בסוף אותה העונה, כאשר שחקני הקבוצה שהיו בחיים הוזמנו למשחק.
בחירתו של פיט רוז, שחקן השדה החיצון שנבחר לקבוצה בקולות האוהדים, עוררה סערה מכיוון שבשנת 1989, בעת שכיהן כמנהל קבוצת סינסינטי רדס, נחשף שבהיותו שחקן הימר על תוצאות משחק ולמעשה "מכר" את המשחק.
רוז הכחיש את העניין, אך בשנת 1991 החליטה הליגה להעניש את רוז בהרחקה מפעילות בליגה לכל החיים.
למרות מחאה ציבורית על צירופו לקבוצה, התקבל רוז באצטדיון בכפיים סוערות.
כעבור מספר שנים הודה רוז באוטוביוגרפיה שכתב, כי הימר על המשחק והתנצל על העניין.
קבוצת הכדורגל של המאה הוא פרויקט שערכה פיפ"א בסוף המאה העשרים במטרה לקבוע מי היו 11 הכדורגלנים הגדולים של המאה.
רשימת השחקנים נבחרה בהצבעת רוב על ידי 250 עיתונאי ספורט מרחבי העולם, והוצגה בזמן טקס הפתיחה של מונדיאל 1998 שנערך בפריז.
קבוצת הכלוריט היא קבוצה של מינרלים השייכת לקבוצת המינרלים הפילוסיליקטיים – (סיליקטים במבנה בצורת לוחיות).
הכלוריטים הם גבישים מעורבים של ארבעה מינרלים שבהם מתחלפים ארבעת היסודות הבאים בסריג הסיליקטי: Ni, Fe, Mg ו-Mn.
בנוסף מוכרים גם סוגים הכוללים אבץ, ליתיום, וסידן.
התוצאה של טווח הרכבים נרחב זה היא הבדלים ניכרים בתכונות הפיזיות, האופטיות והשתברות קרני רנטגן בתוכם.
באופן דומה, טווח ההרכבים הכימיים מאפשר למינרלים של קבוצת הכלוריט להתקיים תחת טווח נרחב של טמפרטורות ולחץ.
זו הסיבה שמינרלי הכלוריט הם מינרלים נפוצים בתוך סלעים שעברו התמרה בטמפרטורה נמוכה או בינונית, בחלק מסלעי היסוד ובסלעים שנוצרו בעורקים הידרותרמיים.
הנוסחה הכללית של קבוצת הכלוריט היא Mg,Fe)3(Si,Al)4O10(OH)2•(Mg,Fe)3(OH)6).
נוסחה זו מדגישה את המבנה הבסיס של הקבוצה:
לוחות זעירים ברוחב של אנגסטרמים ספורים (האנגסטרם הוא החלק המאה מיליון של ס"מ וסימנו °A).
כל לוח בנוי משלוש שכבות.
שכבת הביניים הם אוקטהדרונים (גופים בעלי שמונה מישורים) שבמרכזם מגנזיום וברזל או אלומיניום המוקפים באטומים של חמצן או בקבוצת ההידרוקסיל (OH).
מבנה זה מכונה כריך (סנדוויץ') 2:1 כשנוהגים לסמן את שכבת הטטרהדרונים באות t ואת שכבת האוקטהדרונים באות o וכריך 2:1 הוא t-o-t.
משום שהצורן הוא ארבע־ערכי בעוד שהאלומיניום הוא שלוש־ערכי נדרש פיצוי חשמלי, אלא שלא כמו בקבוצת הנציצים בעלת המבנה הדומה שבה הפיצוי הוא בא בצורת קטיון אשלגן המחבר בין הלוחיות, בקבוצת הכלוריט הקשר נעשה באמצעות Mg2+, Fe3+)(OH)6).
ליחידה Mg2+, Fe3+)(OH)6) זו נוהגים להתייחס כאל "השכבה דמוית הברוסיט" בשל דמיונה למינרל ברוסיט (Mg(OH)2) משום כך, מבנה הכלוריט הוא "t-o-t-ברוסיט-t-o-t-ברוסיט".
גבישי הכלוריט הם גמישים אבל לא אלסטיים.
סיווג ישן חילק את קבוצת הכלוריט לשתי תת-קבוצות: האורתוכלוריטים והלפטוכלוריטים.
כיום כמעט שלא נעשה שימוש במונחים אלו והקידומת "אורתו" מטעה במידת מה שכן המבנה הגבישי של קבוצת הכלוריט הוא מונוקליני ולא אורתורומבי.
כמו כן יש המסווגים את קבוצת הכלוריט כחלק מקבוצת מינרלי החרסית אבל משום שגודל הגביש של המינרלים בקבוצה ותכונותיהם אינם תואמים את המאפיינים המגדירים מינרלי חרסית נוהגים בדרך כלל לסווג את קבוצת הכלוריט כקבוצה נפרדת בקבוצת הפילוסיליקטים.
הכלוריטים נפוצים בסלעי יסוד כתוצר של פרוק של מינרלים מאפיים מלנוקרטיים (בעלי גוון כהה) כמו פירוקסן, אמפיבול וביוטיט.
הכלוריטים הם מינרלים נפוצים במרבצים של בצרים הידרותרמיים ומופיעים יחד עם אפידוט סריציט, אדולריה ומינרלים סולפידיים.
בסביבה זו עשויים הכלוריטים להיות תוצר של התמרה של מינרלי ברזל-מגנזיום קיימים, או שהם תוצרים של מטאסומטיזם (התמרה בהשפעה הידרותרמית) באמצעות הוספת ברזל, מגנזיום או רכיבים נוספים לתוך מסת הסלע.
הכלוריטים הם גם מינרלים נפוצים בסלעים מותמרים, בעיקר בצפחות.
קיומם מרמז בדרך כלל על תהליך התמרה של ירידת טמפרטורה ולחץ, והוא סמן לסלע מותמר מסוג צפחות ירוקות (בזלת שבתהליך ההתמרה הפך הפירוקסן שבה לכלוריט).
בתוך סלעים אולטרה-מאפיים נוצר בהתמרה כלוריט מסוג קלינוכלור יחד עם טלק.
ניסויים הראו שכלוריטים יכולים להיות יציבים בפרידוטיט שבמעטפת כדור הארץ מעל לשכבת הליתוספירה של האוקיינוסים שחדרה לעומק באזורי הפחתה, וכלוריטים אף יכולים להימצא בחלק המעטפת שממנו נוצרה המאגמה הבונה קשתות וולקניות.
בישראל ניתן למצוא כלוריטים בסלעים מותמרים כדוגמת הצפחות שבנחל רודד, כמינרל משני בסלעים מגמתיים באזור אילת ובאואוליתים של בצר הברזל מתקופת הקרטיקון ברכס מנרה.
אין לכלוריטים ערך כלכלי, להפך, לעיתים קרובות מוצאים כלוריט כתכלילים בתוך מינרלים או כציפוי על מינרלים כדוגמת קוורץ, טופז או קלציט.