tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במאה ה-12 העיר הועברה לרשות רוזנות ברצלונה (אשר משלה בחבל קטלוניה עד המאה ה-17).
בשנת 1258 לואי התשיעי, מלך צרפת ויתר על זכויותיה הפיאודליות של צרפת על חבל רוסיליון ובכללן העיר פרפיניאן.
כאשר חיימה הראשון, מלך אראגון ("הכובש"), הקים את ממלכת מיורקה ב-1276, הוא קבע את פרפיניאן בתור עיר הבירה היבשתית של הממלכה.
עידן זה נחשב לתור הזהב בהיסטוריה של העיר.
בשנת 1344 פדרו הרביעי, מלך אראגון סיפח מחדש את העיר לרוזנות ברצלונה.
העיר נפגעה בצורה קשה בתקופת המגפה השחורה, וכחצי מאוכלוסייתה נספתה במחלה.
בשנת 1463 העיר נכבשה על ידי לואי האחד עשר, מלך צרפת.
בעקבות מספר מקרי מרד של התושבים כנגד הכיבוש הצרפתי, והרצון של צרפת לפייס את בית המלוכה הקסטיליאני, היא הוחזרה ב-1493 לספרד תחת פרננדו השני.
בשנת 1642 העיר נכבשה פעם נוספת בידי הצרפתים כחלק ממלחמת שלושים השנים בין הממלכות, ומאז נותרה בידיים צרפתיות, לאחר שספרד ויתרה בהסכם הפירנאים על זכויותיה בחבל.
בין האתרים המרכזיים בעיר ניתן למנות את קתדרלת יוחנן המטביל, שנבנתה בין השנים 1324–1509, וארמון מלכי ממלכת מיורקה מן המאה ה-13. בשנת 1904 הורדו חומות העיר כדי לסייע בפיתוח העיר.
במשך השנים ועד היום, הייתה העיר מרכז לייצור יין, שמן זית, פקקי שעם, צמר, עורות וברזל.
בעיר ישנה תחנת רכבת, המחברת את פרפיניאן בין היתר עם ברצלונה בספרד, ועם פריז וטולוז בצרפת.
רחובות העיר מצוינים הן בשפה הצרפתית והן בשפה הקטלאנית.
בפרפיניאן התקיימה בימי הביניים קהילה יהודית גדולה ומרכז תורני חשוב, החל מן המאה ה-13 ועד לגירוש ספרד, ב-1492. היהודים התגוררו ברובע היהודי הקרוי קאל (מלשון "קהל")- "El Call", כפי שנקראו גם יתר הקהילות היהודיות בקטלוניה.
ברחובות העיר ניתן עדיין למצוא שרידים לקיומה של קהילה זו.
בין היתר התגוררו בעיר רבי מנחם המאירי, מגדולי חכמי פרובנס ומפרשי התלמוד, רציונליסט שהגן על הגותו הפילוסופית של הרמב"ם.
החכם היהודי פרופייט דוראן נולד בעיר פרפיניאן ככל הידוע בשנת 1350. חכמים ידועים נוספים שהתגוררו בעיר הם הפייטן רבי יוסף בן חנן בן נתן אזובי ותלמידו המשורר רבי אברהם בן יצחק בדרשי.
הקהילה היהודית בעיר התחדשה בראשית המאה ה-20 והורחבה בשנות ה-60 של המאה, בעקבות הגעתם של יהודים מצפון אפריקה.
כיום מונה הקהילה כ-1500 יהודים.
במהלך מלחמת העולם השנייה בקרבת העיר פעלה אליזבת איידנבנץ שהצילה מעל 200 ילדים יהודים.
כיום יש בית חב"ד במקום שעיסוקו בשיעורים ובביקורי בית.
יש בית כנסת מקומי ומקווה טהרה לנשים.
מוצרי כשר נמכרים בכמה מרכולים המקומיים.
במוזיקה קלאסית, פרפטואום מובילה הוא כינוי לפרק מהיר שבו תנועה בלתי פוסקת בערכי צליל קצרים (על פי רוב חלקי שש-עשרה).
דוגמאות מוכרות הן הטוקטה לפסנתר של פרוקופייב, הפרק האחרון בסונטה לפסנתר וכינור של ראוול ומעוף הדבורה של רימסקי קורסקוב.
כמו כן, חוברו קטעי נגינה בשם זה במיוחד לשם הפגנת הווירטואוזיות של הנגן לראווה; הידועים שבהם: "moto perpetuo" מאת פגניני לכינור בליווי פסנתר ו"פרפטואום מובילה" מאת נובצ'ק, אף הוא לכינור בליווי פסנתר.
פִּרְעָתוֹן הוא אתר מתקופת המקרא, בו נולד ונקבר השופט האחד-עשר עַבְדּוֹן בֶּן הִלֵּל הַפִּרְעָתוֹנִי, ובו נולד וכנראה גם נקבר אחד מגיבורי דוד, בניהו על פי ספר שמואל.
פרעתון זוהתה כבר במאה ה-14 על ידי רבי אשתורי הפרחי בספרו כפתור ופרח עם הכפר פרעתא, שאוכלס בידי מוסלמים בימיו, השוכן כ-10 ק"מ דרומית-מערבית לשכם ו-18 ק"מ מזרחית לקלקיליה.
באתר בוצע סקר ארכאולוגי ונחשפו בו שרידי מבנים קדומים ובורות עתיקים.
על פי החרסים שנמצאו בסקר זה המקום היה מיושב בתקופה הישראלית, ומן התקופה הרומית ועד התקופה העות'מאנית.
ממצאים אלו מחזקים את זיהוי המקום.
כמו כן, ליד הכפר שוכן מבנה קבר המזוהה עם קברו של עבדון ושל בניהו.
לדעת זאב ספראי לא ניתן לזהות בפרעתא את פרעתון, השוכנת לפי הכתוב ב"ארץ אפרים", כיוון שהכפר נמצא מצפון לנחל קנה, ולפיכך מיקומו בנחלת שבט מנשה ולא בנחלת שבט אפרים.
לדעתו יש לזהות את פרעתון עם הכפר הפלסטיני פרח'ה, השוכן 10 ק"מ ממערב ליישוב מעלה לבונה.
לדעת יהודה אליצור ניתן להסביר כי גם פרעתון הייתה מן הערים שהיו לשבט אפרים בתוך גבולות נחלת שבט מנשה, כפי שכתוב "ערים האלה לאפרים בתוך ערי מנשה", "והערים המבדלות לבני אפרים בתוך נחלת בני מנשה כל הערים וחצריהן".
הרב דוד הלל וינר טוען כי פרעתון היא כינוי לעיר המקראית גזר.
במקורות הבתר-מקראיים נמנית פרעתון שביהודה עם הערים שביצר המצביא הסלאוקי בקכידס לאחר נפילתו של יהודה המכבי בשנת 160 לפנה"ס.
חוקרים רבים מזהים את המקום עם פרעתון המקראית ועם הכפר פרעתא, כמצוין לעיל.
אולם, חוקרים אחרים שוללים את אפשרות הזיהוי של פרעתון שביהודה עם פרעתון המקראית, שמיקומה כאמור בארץ אפרים.
מיכאל אבי יונה הציע לזהות את פרעתון שביהודה עם ח'ירבת עין פרה שבנחל פרת, וגרשון גליל זיהה את פרעתון שביהודה עם ח'ירבת אל פרעה, 4.5 ק"מ צפונית לאדוריים.
פרפטום ג'זילה (Perpetuum Jazzile) היא להקה סלובנית שהוקמה בשנת 1983 תחת שמה הקודם "המקהלה הקאמרית של גאודאמוס" (Gaudeamus Chamber Choir).
הם מופיעים לעיתים יחד עם נגנים של תזמורת הרדיו והטלוויזיה של סלובניה, אך הם מבצעים בעיקר שירים בסגנון א-קפלה כשאחד מחברי הלהקה, סאסו וורביץ' (Sašo Vrabič), מבצע את קולות כלי ההקשה בסגנון ביטבוקס.
הלהקה ידועה בעיקר עקב גרסת כיסוי שביצעה בשנת 2009 לשירה של להקת הרוק האמריקאית טוטו, "אפריקה", שביולי 2017 חצה הסרטון שלו ב-YouTube את רף 20 מיליון הצפיות.
פרפטום ג'זילה מושפעת בעיקר מהמוזיקאי ג'ין פרלינג (Gene Puerling) ולהקתו, The Singers Unlimited ומהרכב הא-קפלה סווינגל סינגרס, ומבצעת גרסאות כיסוי לשירים בסגנונות הבוסה נובה, סווינג, פאנק (Funk), גוספל ומוזיקת פופ, תוך כדי שימוש במאפיינים של הרמוניה צפופה.
מראשית ההקמה שלה היה המנהל המוזיקלי של הלהקה מארקו טיראן (Marko Tiran), אשר שימש בתפקידו עד שנת 2001. עד שנת 2011 שימש בתפקיד תומאש קוזלבצ'ר (Tomaž Kozlevčar) ומאז מנהל את הלהקה פדר קרלסון (Peder Karlsson).
בשנת 2006 הקליטה פרפטום ג'זילה את האלבום Čudna noč (בסלובנית: "לילה מוזר") וקיימה הופעה בקייב אוקראינה עם להקת מנסאונד (Mansound).
סמינר ג'אז ווקאלי אורגן על ידם בליובליאנה יחד עם וורד סווינגל, שהקים את להקת סווינגל סינגרס.
הביצוע של הלהקה לשיר "אפריקה" זיכה אותה בתשבחות מאחד הכותבים של השיר דייוויד פייץ' ולהקת טוטו הזמינה את פרפטום ג'זילה להופיע אתה בקונצרט שנערך ליד אודינה, איטליה ב-2011.
באותה שנה יצאה הלהקה לסיור עולמי וכל הכרטיסים להופעותיהם נמכרו עד האחרון.
הלהקה הופיעה בקרואטיה, בצ'כיה, בגרמניה, בקנדה ובארצות הברית.
במאי 2015 הוציא הצמד מראיה, שייצג את סלובניה באירוויזיון 2015 בשיר Here for You, וידאו קליפ של השיר בהשתתפות הלהקה.
ביוני אותה שנה הופיעה הלהקה ביום העצמאות של סלובניה במסגרת התערוכה העולמית אקספו 2015. בסתיו אותה שנה ערכה הלהקה את סיורה הראשון לסין והופיעה בקונצרט גדול בבית האופרה של גואנגג'ואו.
ב-29 באפריל 2021 יצאה גרסת א-קפלה של השיר Amen, שייצג את סלובניה באירוויזיון 2021, בביצועה של אנה סוקליץ' ובשיתוף הלהקה.
מדי שנה בסתיו, הלהקה מופיעה בקונצרטים הנקראים ווקאל אקסטווגנצה (Vokal Xtravaganzza) בליובליאנה יחד עם אומנים אורחים מסלובניה ומחוצה לה.
ב-2008 זכתה פרפטום ג'זילה בפרס בפסטיבל המקהלות הבינלאומי ובתחרות הא-קפלה הבינלאומית.
כמו כן היא זכתה בפרסים בתחרות הג'אז הבינלאומית למוזיקה ווקאלית בטילבורך, הולנד ובאולימפיאדת המקהלות בגראץ, אוסטריה.
ב-2010 הוענק ללהקה "פרס ויקטור" הסלובני, שהוא המקבילה המקומית לפרס גראמי.
Vocal Ecstasy (מתוך סיור הופעות בגרמניה) - 2012
Thank You For The Music (אלבום לרגל יובל ה-30 של הלהקה) - 2013
Both Sides (שני הצדדים) - 2016
פרפיאנוב (בבלארוסית: Параф'янава, פרפיאנבה; בפולנית: Parafianowo, פרפיאנובו; ביידיש: פאראפיאנאוו) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1435, ובשנת 1630 הוקמה בו כנסיית עץ.
בחלוקת פולין בשנת 1793 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית, ובשנת 1921, בהתאם להסכם ריגה, נכלל בשטח הרפובליקה הפולנית השנייה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-250 יהודים, ופעלו בה תנועות נוער יהודיות ובית ספר עברי.
עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939, נאסרה פעילות זו.
עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים במבצע ברברוסה, החלו אלו לבצע מעשי התעללות ורצח בקרב יהודי המקום, תוך גיוסם לעבודות כפייה והטלת תשלומי כופר על היודנרט המקומי.
באוקטובר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בסמטה אחת בה, אליו הובאו גם יהודי כפרי הסביבה.
ב-31 במאי 1942 הוצעדו כ-500 יהודי הגטו לאורך העיירה, תוך השפלתם, ולאחר מכן נרצחו ביער הסמוך.
אחדים מיהודי העיירה הצליחו להימלט ממנה בשעת האקציה, ולחבור ליחידות פרטיזנים ביערות הסביבה.
פרענומעראַנטן (בעברית: חותמים-מראש; באנגלית: Pre-subscribers) משמעה ביידיש רשימה בתחילתה או בסופה של מהדורה ראשונה של ספר קודש המכילה את שמות המזמינים מראש את החיבור בטרם יצא לאור, אשר השלישו את תמורתו מראש ובכך סייעו להופעתו.
מלבד הטרמה של שיטת מימון ההמונים, לרשימות הללו גם ערך גנאלוגי וגאוגרפי כיוון שלצד כל מזמין מראש מצוין שם היישוב בו הוא חי.
בעברית, לרשימות אלה עשויות להיות כמה כותרות חלופיות:
ואלה יעמדו על הברכה; ועוד.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 במזרח אירופה וצפון אפריקה היה נהוג שסופר משליש מראש למוציא לאור חלק מההוצאות הכרוכות בהוצאת הספר לאור.
את המקדמה הזו מימן הסופר על ידי כך שהוא או אנשים מטעמו, היה זה מקצוע, סבבו בעיירות ושידלו אנשים/מוסדות, לא סתם עמך אלא כאלו שידעו שיהיה להם עניין בספרות הקודש וידם משגת לשלם בעבור הספר טרם הודפס.
אלו שנענו זכו ששמם ייזכר במהדורה הראשונה.
של הספר תוך ציון עיירת מגוריהם ולעיתים אף תוארם, עיסוקם וקרבתם למחבר.
כמובן, שאם בסופו של התהליך הספר היה יוצא לאור הנרשמים מראש היו מקבלים את העותק ששילמו עבורו.
בשנת 1975 הופיע "ספר הפרענומעראנטן" של ברל כגן ובו אינדקס בחתך שמות עיירות לספרים שברשימת הפרענומעראנטן שלהם נזכרות העיירות.
שפת האינדקס יידיש ועברית עם הקדמה באנגלית ומכיוון שהוא מובנה כאינדקס קל לנווט בו למרות שפת היידיש.
באינדקס נזכרות 8767 קהילות במזרח אירופה וצפון אפריקה ולכן שמש כבסיס למדריכים גאוגרפיים כמו:
במדריכים הגאוגרפיים הללו לצד כל שטעטל שמוזכר באינדקס של כגן מופיעות האותיות HSL לציין שמקורן ב-Hebrew Subscription Lists - שם ספרו של כגן באנגלית.
יש להדגיש שהספר של כגן אינו מכיל את רשימות הרוכשים מראש אלא את רשימת הערים והעיירות שמוזכרות בכל ספר וספר מספרי הקודש שכגן סרק.
המתעניין בעיירה מסוימת ימצא בעזרת האינדקס את רשימת הספרים ששם העיירה מוזכר בהם ואז יחפש את המהדורה הראשונה של הספרים הנ"ל ובה ימצא את שמות האנשים שרכשו מראש את הספר.
סך כל החותמים מראש הנזכרים במהדורות הראשונות שכגן סרק מגיע לכ-350,000.
בשנת 1986 יצא ספר המשך לספרו של כהן-כגן בשם: ספר החתומים מאת שלמה קצב (בשתי חוברות).
בשנת 1998 יצאה הדפסה מחודשת של ספרו של כהן-כגן.
פרפטואה נקווצ'ה היא כדורגלנית עבר ומאמנת כדורגל ניגרית.
נקווצ'ה נחשבת לאחת מהכדורגלניות האפריקאיות הטובות אי פעם, ולזכותה שיא של ארבע זכיות בפרס כדורגלנית השנה באפריקה.
נקווצ'ה החלה את הקריירה שלה בגיל 18, כשהצטרפה לאקדמיית הכדורגל של פפסי, שהצמיחה כדורגלנים כמו ג'ון אובי מיקל וג'וזף אקפאלה.
במאי 1999 היא ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת ניגריה במשחק נגד גאנה, ושנה לאחר מכן היא כבר לקחה חלק בטורניר הבינלאומי הראשון בחייה - אולימפיאדת סידני.
היא שיחקה בכל שלושת משחקיה של ניגריה בטורניר, ואף כבשה שער אחד בשלב הבתים נגד סין.
אף על פי כן, הפסידו הניגריות בכל שלושת משחקיהן והודחו כבר אחרי הסיבוב הראשון, לאחר שסיימו במקום האחרון בבית.
מספר חודשים לאחר מכן זכתה נקווצ'ה עם ניגריה באליפות אפריקה שנערכה בדרום אפריקה.
בשנים הבאות הפכה נקווצ'ה לאחת הכדורגלניות המצליחות ביותר במדינתה.
היא זכתה ארבע פעמים נוספות באליפות אפריקה - ב-2002, 2004, 2006 ו-2010, ובכולן היא אף סיימה כמלכת השערים (כולל ב-2010 בה קבעה שיא כיבושים של 11 שערים).
היא שיחקה עם ניגריה בשלושה גביעי עולם (ארצות הברית 2003, סין 2007 וגרמניה 2011) ובשתי אולימפיאדות (אתונה 2004 ובייג'ינג 2008), אך לא הצליחה להוביל את ניגריה לשלבים המכריעים.
בשנת 2007 חתמה נקווצ'ה בסונאנו מליגת העל השוודית, ואצלה שיחקה במשך שבע שנים.
לקראת סוף עונתה האחרונה בסונאנו, השתתפה נקווצ'ה באליפות אפריקה השמינית בקריירה שלה.
בטורניר עצמו היא שימשה בעיקר כשחקנית ספסל, אך זכתה לכבוש שער אחד בשלב הבתים בניצחון 0-6 על זמביה.
במשחק הגמר של הטורניר נגד קמרון, היא עלתה כמחליפה בדקה ה-87 והייתה שותפה לזכייה התשיעית של ניגריה בטורניר, והשישית שלה בקריירה.
שנה לאחר מכן היא השתתפה בגביע העולם הרביעי והאחרון שלה, ובמהלך משחק נגד אוסטרליה הפכה לשחקנית המבוגרת ביותר בתולדות הגביע העולמי לנשים (שיא שמאוחר יותר נשבר על ידי כריסטי ראמפון).
לפני עונת 2015 מונתה נקווצ'ה למאמנת-שחקנית בקלמנסאס מהליגה השוודית הרביעית.
שנה לאחר מכן היא הייתה אחת ממספר כדורגלניות עבר שנבחרו לשמש כעוזרות המאמן של נבחרת ניגריה.
פרפור אפור (שם מדעי: Megaceryle alcyon) הוא מין עוף מים ממשפחת השלדגיים והוא חי ליד נהרות באמריקה הצפונית והוא קרוב משפחתו של הפרפור העקוד המצוי בישראל.
אורכו של שלדג זה 28–35 סנטימטרים ומוטת כנפיו 48–58 סנטימטרים.
הוא בעל נוצות כחולות בפלג גופו העליון ובכנפיים וראשו כחול ובעל ציצה מזדקרת.
המקור אפור ומוארך והעיניים שחורות.
הלחיים והגרון לבנים וכן פלג הגוף התחתון למעט כמה פסים חומים על החזה, דבר הבולט יותר אצל הנקבות.
הזנב מתפצל כמו זנב סנונית.
הפרפור מצוי ברחבי אמריקה הצפונית מקנדה בצפון ועד אמריקה המרכזית בדרום, ומצוי במגוון סביבות מחיה.
באזורים הצפוניים הוא נודד דרומה בחורף.
בכל האזורים הוא קשור למים או לאזורים לחים בהם הוא יכול להשיג מזון.
הוא מצוי אפילו במים קפואים וגם לאורך החופים.
הוא טורף המשתמש בעץ או בעמודים הקרובים למים ומשם מבחין בטרפו וצולל אליו במהירות מהאוויר.
הוא חוטף מהמים דגים ומגוון גם בדו-חיים, סרטני נהרות קטנים, יונקים קטנים וזוחלים.
זוג השלדגים מקננים בחור שהם מייצרים בעזרת מקורם, בגדת הנהר או בסלעים קרובים.
הנקבה מטילה 8 ביצים בקן.
פרפוצ'ינו הוא סימן מסחר של חברת סטארבקס האמריקאית עבור שורת מוצרים של משקאות קפה מעורבבים המוגשים קר.
המשקה מכיל קפה או מוצרי בסיס אחרים (כגון בננה, תותים, שמנת), המעורבבים עם קרח ומרכיבים נוספים, ולמעלה יש בדרך כלל קצפת עם קרם כמו קרמל.
משקאות פרפוצ'ינו נמכרים במדינות שונות גם כבקבוקי שתייה בתוך חנויות או מכונות שתייה אוטומטיות.
מקור המשקה במסצ'וסטס, ארצות הברית.
השם "פרפוצ'ינו" הוא הלחם בסיסים של המילה "פרפה" (Frappe), שמקורה באזור ניו אינגלנד ומשמעותה מילקשייק עם קרח, לצד המילה קפוצ'ינו, קפה אספרסו עם חלב מוקצף.
המשקה המקורי פותח בחנות קפה בבוסטון, "The Coffee Connection".
כאשר החנות נרכשה על ידי סטארבקס ב-1994, הוענקו להם הזכויות להשתמש, לייצר ולשווק את המותג.
המשקה, במתכון שונה, הוצג לראשונה תחת מותג סטארבקס בשנת 1995, והפך לאחד ממנועי הרווח העיקריים של החברה, בזכות רווחים שנתיים של מיליארדי דולרים.
פַּרפֶֿה-לואי מונטיי היה קצין בצבא הקולוניאלי הצרפתי וחוקר ארצות.
ערך מסע במערב אפריקה בין 1890 ל-1892. הוא נסע מזרחה מסנגל לאגם צ'אד, ואז צפונה דרך הסהרה לטריפולי.
מונטיי היה אחיו הגדול של האתולוג שארל מונטיי (1871–1949).
מונטיי היה בוגר האקדמיה הצבאית סן-סיר.
הוא שירת בסנגל ותפקידו כלל סקרים קרטוגרפיים.
בשנת 1884 התמנה לחבר בחברה הגאוגרפית הצרפתית.
הוא התחבר עם מושל סנגל לשעבר, לואי פדרב, וביקר בקביעות בדירתו באמצע שנות השמונים.
מונטיי שירת בפרוטקטורט הצרפתי של אנאם, חלק מווייטנאם, משנת 1886 עד 1888. לאחר מכן בילה זמן מסוים בחקירת האפשרות להקמת רכבת לקישור בין באפולה ובמקו בסנגל, לפני שהחל למסעו הגדול ברחבי מערב אפריקה בשנת 1890.
צרפת, בריטניה, גרמניה, פורטוגל ואיטליה הגיעו להסכמה רחבה על אופן חלוקתה של יבשת אפריקה בוועידת ברלין 1884–1885. צרפת זכתה בראש ובראשונה ברוב מערב אפריקה מאלג'יריה ותוניסיה דרומה על פני הסהרה והסאהל כולל הסוואנה הסודאנית .
המעצמות האחרות יכלו להרחיב את מושבות החוף שלהן צפונה ממפרץ גינאה אל תוך פנים מערב אפריקה.
במקרה של בריטניה, מושבות אלה כללו את גמביה, סיירה לאון, חוף הזהב (כיום גאנה), מושבת לאגוס.
ב־5 באוגוסט 1890 כרתו הבריטים והצרפתים הסכם לבירור הגבול בין מערב אפריקה הצרפתית למה שיהפוך לניגריה.
בריטניה קבלה את כל השטחים כולל ח'ליפות סוקוטו, ואילו הצרפתים קבלו את השטחים צפונה יותר.
עם זאת, הם לא ידעו את היקף ח'ליפות סוקוטו.
משימתו של מונטיי ומשלחתו היה גילוי גבולותיה הצפוניים של הח'ליפות.
קולונל מונטיי ומשלחת קטנה של צרפתים הגיעו לדקר בספטמבר 1890. הוא נסע ברכבת במעלה החוף לסנט לואיס, שם שכר סבלים ומדריכים.
הוא המשיך את מסעו במעלה נהר סנגל באמצעות ספינת קיטור, והגיע ב־18 באוקטובר 1890 לקיי, שם קנה ציוד וסוסים.
מונטיי הגיע לסאגו שבנהר הניגר העליון ב-14 בדצמבר, המאחז האחרון של הצרפתים בסודאן.
המדינות שממזרח לנקודה זו, היו ידועות כמוסלמיות.
היו שמועות כי הן עשירות בזהב, עבדים ושנהב, אך גבולותיהן לא הוגדרו על ידי האירופאיים.
בדרך כלל זכה לקבלת פנים ידידותית וכן לחתימה על הסכמי ידידות עם השליטים השונים.
המשלחת סבלה מחום, יתושים ומחסור במי שתייה.
השליט של העיר סאן (במאלי) חתם על הסכם שלום שהציב את העיר בחסות הגנה צרפתית.
מונטיי שיבח את שליט סאן ואמר שניתן לבצע עסקאות איתם בביטחון מוחלט, ללא כל מיסים המוטלים על יבוא, יצוא או מכירות.
כשנכנס לאזור שכיום נמצאת בו מדינת בורקינה פאסו, רצה מונטיי כי וובוגו שליט ואגאדוגו, יסכים לפרוטקטורט הצרפתי.
וובוגו סירב לקבלו, והוא נאלץ לצאת לדרך במהירות.
הוא הגיע לעיר דורי, בירת ממלכת ליפטאקו , ב־22 במאי 1891, בתקופה בה האמיר, אמדו אייסה, גסס והיו מחלוקות על הירושה.
מונטיי החל לנהל משא ומתן על הסכם עם חסידיו של עיסא, בנו של האמיר והבא אחריו בתור לשלטון, אך אחיינו של האמיר סורי הצליח להשיג את התמיכה הדרושה כדי להיות השליט הבא.
ביוני המשיך מונטיי לסאבה, בירת יגאה, שם לאחר תשלום ניכר לשליט "החמדן" הוסכם על אמנה אחרת.
משם נסע דרך טורודי לסיי, עיירה מסחרית גדולה על נהר הניגר, ומשם הלאה לסוקוטו דרך ארונגו.
הוא ציין כי אמירות קביבי ארגונגו אינה תלויה בח'ליפות סוקוטו.
לימים קביעה זו הפכה לנקודת מחלוקת בין האמפריות הצרפתיות והבריטיות.
יתרה מזאת, הוא מצא עדויות מועטות לכך ש"החברה המלכותית של ניגר" (בריטית) נכחה באזור כנטען, מלבד איוש כמה תפקידים מסחריים באמירות גוונדו מדרום לארגונדו.
מונטיי התקבל בברכה על ידי החליף בסוקוטו, עבד אר-רחמן דן אבו בכר, שבאותה תקופה ניהל מלחמה נגד האמיר של ארגונגו.
מונטיי חתם על אמנה עם החליף ב־28 באוקטובר 1891 ונתן לו משי, ברוקד, קפטנים רקומים וכסף.
לדבריו, מדינת הח'ליפות הייתה רעועה.
אך ייתכן כי הערכת חסר זו הייתה בעקבות ההשפעות המשולבות של המלחמה והשליט הלא פופולרי אבו בכר.
זמן קצר לאחר עזיבת מונטיי, ח'ליפות סוקוטו ניצחה את האמיר של ארגונגו.
מונטיי נסע מסוקוטו למרכז החשוב של קאנו, עיר שכוללת סוחרים גדולים ובעלי מלאכה מיומנים.
ממנה עבר דרך חג'ג'יה עבר לאגם צ'אד.
ב־9 באפריל 1892 הגיע לעיר קוקה על שפת האגם.
הוא החליף מתנות עם הסולטאן של קנאם בורנו, והיה האורח שלו במשך מספר חודשים בזמן שחקר את המדינה סביב האגם.
באותו הזמן הסולטאן ניסה לקבל מתנות נוספות תמורת התנהלות בטוחה.
כאשר הותר להם לנסוע, הוא פנה צפונה דרך הסהרה לטריפולי, והגיע לים התיכון ב-10 בדצמבר 1892.
מסעו תרם רבות להבהרת התמונה של האזור עבור האירופאים, ועבור צרפת בפרט, הוא מיפה את הגאוגרפיה והפוליטיקה של האזור.
תוך 15 שנה כמעט כל השטח בו ביקר מונטיי הפך להיות בשליטה קולוניאלית.
לאחר חזרתו של מונטיי לצרפת, בשנת 1893 העניקה לו החברה הגאוגרפית הצרפתית את מדליית הזהב הגדולה על ספרו שתיעד את המסע.
הייתה זאת משלחת מוצלחת ברחבי מערב אפריקה.
הישגיה הרשימו את המדינאי ושר החוץ הצרפתי תאופיל דלקאסה, שלקח את מונטיי לפגוש את נשיא צרפת, סאדי קרנו ב־4 במאי 1893. קרנו רצה שמונטיי יעמוד בראש משלחת לפאשודה שבנילוס העליון, אולם ב־30 במאי שלח אותו דלקאסה לקונגו הצרפתית (הרפובליקה המרכז אפריקאית) לעמוד מול החדירות הבלגיות באזור.
הוא הגיע לנמל לואנגו ב־24 באוגוסט 1894, תכנן לנסוע תחילה לאובנגי ואחר כך לכיוון הנילוס.
עם זאת, לפני שהתחיל את מסעו פנימה ליבשת, הוא נקרא לשוב בדחיפות לחוף השנהב כדי לסייע בהתמודדות עם האיום של לוחמי האימאם סמורי טור.
בספטמבר 1894 הוא ניהל משלחת למדינת באולה בחוף השנהב, והגיע לטיאסה בדצמבר.
מאוחר יותר מונטיי ניסה ללא הצלחה להיכנס לפוליטיקה והיה מעורב בקולוניזציה של דרום תוניסיה.
פרפיסורניס (שם מדעי: Paraphysornis; משמעות השם: "קרוב לפיסורניס") הוא סוג של עוף טורף ממשפחת הפורוסרקוסיים, שחי באמריקה הדרומית מסוף תקופת האוליגוקן עד לתחילת המיוקן, לפני 23–28 מיליון שנה.
מאובניו נתגלו בברזיל, כשהשלד שנמצא היה כמעט שלם.
הוא סווג ב-1982 ונכלל בו מין אחד - Paraphysornis brasiliensis, הקרוי על שם הארץ בה נתגלה.
עוף זה היה היה מהגדולים שבבני משפחתו - עופות האימה, אשר היוו חלק מטורפי העל של אמריקה הדרומית.
אורכו היה כשלושה מטרים, גובהו 2.4 מטרים, ואורך גולגולתו הגיע עד ל-60 סנטימטרים.
הוא היה גדול מהפורוסרקוס, אך קטן מהברונטורניס.
מין זה שוטט בערבות ברזיל הקדומה וחיפש מזון בשרי כמו נבלות.
באגם קדום בו אותר שלדו נמצאו מאובני דגים רבים, כך שייתכן שהאגם התייבש והפרפיסורניס הגיע לאכול את השאריות.
אפשרות אחרת היא שהוא רדף אחרי יונקים קדומים לאורך הערבות, בהסתמך על מבנה הרגל המהירה שלו שדמתה לרגל יען.
פרפאפיו (שם מדעי: Parapapio; מיוונית עתיקה: "ליד בבון") הוא סוג נכחד של קוף דמוי-בבון שהתקיים במשך הפליוקן עד הפליסטוקן של אפריקה שלפני 3.6 עד 0.781 מיליון שנה מזמננו.
הסוג הוגדר ב-1937 בידי החוקר תומאס רופרט ג'ונס , על סמך ממצאים מאתיופיה, קניה ודרום אפריקה.
בסוג זה נכללים 4 מינים, אשר מובחנים בעיקר על פי מבנה גודל הטוחנות שלהם.
עם זאת מספר חוקרים רואים בכך הוכחות לדו-צורתיות זוויגית ולא הוכחה למין חדש.
הפרפאפיו היה קרוב לבבון במראהו אך היה בעל הבדלים במבנה הגולגולת שלו שהייתה קלה וקצרה יותר עם לסתות חסרות עיטורים וקצרה יחסית והיה גם בעל דו-צורתיות זוויגית קלה יחסית.
פרפטואה ופליסיטי היו קדושות מעונות, נוצריות, במאה השלישית, בקרתגו.
ויביה פרפטואה הייתה צעירה בת 22, אשת אצולה משכילה, נשואה ואם לבן תינוק שהניקה.
פליסיטי הייתה שפחה שנכלאה יחד איתה והייתה בחודש השמיני להריונה.
הן הומתו יחד עם סאטורוס (Saturus), אחיה של פרפטואה ועוד שני אחרים בקרתגו, פרובינקיה אפריקה של רומא, בשל היותם נוצרים, על אף שחלקם היו בשלב ההדרכה הדתית וטרם הוטבלו לנצרות.
ההוצאה להורג בוצעה תוך כדי "משחקים צבאיים" שנערכו לרגל יום הולדתו של הקיסר ספטימיוס סוורוס.
פרפטואה חיברה יומן שנקרא בשם , בו מתארה את קורותיה ומאסרה כנוצרייה, בשנת 203. היומן מורכב מהקדמה ואחריה שישה פרקים:
פרקים 3-1 נכתבו על ידי פרפטואה בזמן שהיא ממתינה להוצאה להורג.
פרק 4 נכתב, ככל הנראה על ידי סאטורוס.
ההקדמה וכן פרקים 6-5 נכתבו על ידי עורך אלמוני, שככל הנראה היה עד ראייה למותן של פרפטואה ופליסיטי.
הסיפור של פרפטואה נפתח בתיאור סכסוך שהיה בינה לבין אביה, שביקש ממנה לחזור בו מאמונתה בנצרות וכך היא כתבה: "בזמן שעדיין היינו במעצר, אבי מתוך אהבה אליי ניסה לשכנע אותי ולערער את החלטתי.
'אבא', אמרתי, 'אתה רואה את האגרטל הזה כאן, למשל?'
'כן, אני רואה' אמר.ואמרתי לו: 'האם אפשר לקרוא לזה בשם אחר ממה שהוא?'
'טוב, כך גם אי אפשר לקרוא לי שום דבר מלבד מה שאני, נוצריה'".
פרפטואה סיימה את שלב ההדרכה, הוטבלה לנצרות ובשל כך היא נכלאה.
היא עברה ייסורים פיזיים בשל החום הכבד והמחנק ששררו בכלא, בגלל הצפיפות והיחס הגרוע של הסוהרים ולצד אלו עברה ייסורים רגשיים, בשל הפרדת תינוקה ממנה והפסקת ההנקה.
לאחר שהשומרים שוחדו, השתפרו תנאי הכלא והיא יחד עם יתר הנידונים למוות הועברו לאגף אחר בכלא והותר לה להחזיק בתינוקה ולהניקו.
בפסיון היא כתבה ש"הכלא שלי הפך פתאום לארמון בשבילי"
פרפטואה תיארה שני "חזונות" שחוותה.
בראשון היא טיפסה על סולם שעליו היו מחוברים כלי נשק שונים ולמרגלותיו היה נחש.
היא התמודדה עם הנחש והוא לא הזיק לה.
לעומת זו הוא הזיק לאדם, נידון למוות שהיה עמה.
בסיום החזון היא עלתה לגן פורח.
פרפטואה הבינה מהחזון שהנידונים למוות יסבלו לפני מותם.
יום לפני מותה, פרפטואה דמיינה את עצמה מביסה אישה מצרית פראית.
היא פירשה זאת שבדרך למותה היא תצטרך להילחם לא רק עם חיות בר, אלא גם עם השטן עצמו.
כשהייתה בכלא, אביה בא לבקרה והתחנן שתחזור בה ותשובתה הייתה: "זה לא שקר בכוחנו, אלא בכוחו של אלוהים".
גם כשנלקחה יחד עם האחרים לגזר דין סופי, אביה התחנן בפניה ובפני השופט.
השופט עצמו ניסה גם לגרום לפרפטואה לחזור בה מאמונתה, אך היא סירבה.
על פי המסופר, פליסיטי, שכאמור הייתה בחודש השמיני להריונה, ילדה בכלא תינוקת ושמחה שיורשה לה למות עם חבריה (היה חוק שאסר להוציא להורג נשים בהריון).
שניים מהגברים הכלואים נצטוו להילחם עם נמר ודוב ואילו פרפטואה ופליסיטי הובאו לזירה ברשתות, מול שור בר שנגח בהן.
הן הופלו לארץ אך לא מתו ולכן הובלו אל מחוץ לזירה כדי שחניך גלדיאטור יהרוג אותן בחרב.
החניך היה חסר ניסיון ולא הרג אותה.
על פי המסופר היא עצמה לקחה את ידו והובילה אותה אל גרונה, וכך מתה.
עד הראיה שהשלים את יומנה, כתב: "...והם צעדו מהכלא לאמפיתיאטרון בשמחה, כאילו הם הולכים לגן עדן, בפנים רגועות, רועדים, אם בכלל, משמחה ולא מפחד.
פרפטואה הלכה כשפניה בוהקות ובצעד רגוע, כאהובת אלוהים, כאשת ישו.
מבטה העז גרם לכולם להסיט את מבטם".
הפסיון של הקדושות פרפטואה ופליסיטי היה פופולרי מאוד במאות הראשונות והוא נקרא במהלך טקסים דתיים נוצריים.
בקרתגו הוקמה בזיליקה מעל קבר הקדושים המעונים (Basilica Maiorum), שם חקוקה כתובת עתיקה, הנושאת את שמותיהם של פרפטואה ופליסיטי.
פרפטואה ופליסיטאי הם בין הקדושים המעונים שהונצחו בשמם ב, משנת 1570.
יום החג של הקדושים פרפטואה ופליסיטי מצוין ונחגג ב-7 במרץ, בכל רחבי האימפריה הרומית.
במשך השנים השתנה התאריך, אך החל משנת 1969 יום הקדושים של פרפטואה ופליסיטי, הוחזר לתאריך המקורי והוא מצוין ב ב-7 מרץ.
רוב הכנסיות כמו: הכנסייה הלותרנית והכנסייה האפיסקופלית, הכנסייה האנגליקנית מנציחות אף הן את שתי הקדושות ב-7 במרץ.
בכנסייה האורתודוקסית המזרחית יום החג של הקדושים פרפטואה וארבעת האנשים שמתו יחד עמה, חל ב-1 בפברואר.
האמפיתיאטרון המוזכר נמצא במרחק של כמה קילומטרים מהעיר תוניס.
בשנת 1881 התגלה חדר מול הכניסה המודרנית לזירה.
יש אומרים שזה היה תא שבו המתינו הקרבנות להכנסתם לזירה.
פרפר נחמד היא תוכנית טלוויזיה חינוכית ישראלית לילדים, שדנה, באמצעות שיח בין מנחים לבובות, בדילמות וסוגיות שונות מעולמם של הילדים, וכן בתכנים חינוכיים כגון פרקים המוקדשים לחגי ישראל.
הפקת התוכנית לטלוויזיה החינוכית החלה בינואר 1982, והפרק הראשון שודר ב-31 במרץ 1982.
שנות השידור הרבות שלה, כולל פרקי התוכנית ששודרו פעמים רבות בשידורים חוזרים, הפכו אותה לאחת מתוכניות הטלוויזיה לגיל הרך הזכורות ביותר בתולדות הטלוויזיה בישראל.
קהל היעד של התוכנית, שהוגדר על ידי צוות ההפקה המקורי, הוא בני שנתיים וחצי עד ארבע שנים.
היא נועדה בעיקר להשלמת חסכיהם החינוכיים והתרבותיים של הילדים הרבים, שעל פי ממצאי משרד החינוך בתקופת יזומה, לא ביקרו בגני ילדים, ולכן שודרה למענם בעיקר בשעות הבוקר, אף על פי ששודרה גם בשעות אחר הצהריים, לילדים אשר נמצאים במסגרות.
הסדרה מושתתת על מערך סדור של מטרות לימודיות וחינוכיות ועל שיקול דעת פדגוגי, המודע לעולמו של הילד, לצרכיו ולשלבי ההתפתחות שלו.
התכנים מוקנים באמצעות שיח בין מנחים אנושיים לבין בובות בדמויות של בעלי חיים (שבלול, אווזה, צב ואפרוחה ובהמשך פינגווין) שירים, משחקים, הצגות, סרטונים ריאליסטיים ואמצעים טלוויזיוניים שונים.
במרכז התוכנית ניצבו דמויותיהן של בובות כפפה שהופעלו על ידי בובנאים: שבי השבלול, אוּזָה האווזה, נולי האפרוחית ובץ הצב.
מאוחר יותר הצטרף לבובות הכפפה פינגי הפינגווין, שהיה בובה בגודל מלא, אשר הופעלה וגולמה על ידי השחקנית גליה ישי.
לאורך השנים הופיעו בתוכנית בובות נוספות בתפקידי משנה, כמו צ'יפי האפרוח ובובת "הפרפר הנחמד", שהופיעה בדרך-קבע על פרח ודובבה על ידי מיקי קם ואורנה לביא פלינט.
את כל הבובות לסדרה עיצבה ובנתה יהודית גרינשפן.
לצד הבובות ניצבו מנחים שונים ששיחקו את עצמם, עמם ניתן למנות את דודו זר, עוזי חיטמן, עפרה ויינגרטן, אפי בן ישראל, שלומית הגואל-טריגר ועפרה חזה.
המנחים הפגינו לרוב יחס הורי לבובות, ופעמים רבות אמצו גישה דידקטית ומדריכה.
כמו כן הופיעו בתוכנית דמויות חוזרות כגון סבא נחמן (אברהם מור) ו"פרופסור פיתגורס" (שלרוב שוחק על ידי דודו זר) שלימד את הילדים דברים חשובים במגוון נושאים יחד עם פיט, העוזר השלומיאל שלו.
המסרים החינוכיים הועברו לילדים הצופים בבית, באמצעות סיפורים, שירים ומיצגים חזותיים בפני הבובות.
השירים נכתבו והולחנו לרוב על ידי דתיה בן דור.
הליווי המוזיקלי שהתלווה לתוכנית לאורך השנים בוצע בידי עוזי אסנר, רפי קדישזון ומישה בלכרוביץ.
הטלוויזיה החינוכית – העונות הראשונות והדור החדש (1982–2004)
הפרק הראשון של התוכנית, שנקרא "ידיים", שודר ב-31 במרץ 1982.
ב-1995 נפטר יוני חן, מפעיל ומדבב הבובה "בץ" והוחלף על ידי ז'יל בן דוד
ב-1997, עקב בעיות תקציב, הוחלט להפסיק את צילום פרקי התוכנית לתקופה בלתי ידועה (במקור לשנה).
ההחלטה הביאה למחאה של הורים ואנשי חינוך שהלכה וגברה, עד שבאותה השנה הגיעה לדיון בוועדה לחינוך לגיל הרך בכנסת.
בעקבות הדיון, שבו השתתפו אנשי חינוך ושני חברי כנסת, נקבע שיש להקצות תקציב להמשיך הפקת פרקים חדשים לתוכניות.
בפרקים "מהדור המחודש", בין השנים 1998–2004, נעשה שימוש בתפאורה חדשה וכל הבובות, מלבד נולי, עוצבו מחדש.
בנוסף, דמות הבובה פינגי וכמה מהמנחים המקוריים חדלו להופיע בתוכנית.
בתוכנית זו הצטרפו לצוות המנחים גיא פרידמן, אדוה עדני ואלינור אהרון לצד אפי בן ישראל ודודו זר הוותיקים.
כמו כן בשנים אלו השתתפו כשחקנים אורחים בכמה פרקים, רמה מסינגר, דרור קרן, רותם אבוהב וגיליה שטרן.
בשנתיים האחרונות של הפקת פרקי התוכנית הנחו אותה גיא פרידמן ואלינור אהרון.
עם הזמן, תדירות ההפקה של תוכניות חדשות הלכה ופחתה עד שפסקה בשנת 2004. הפרק האחרון ששודר נקרא "סימנים".
בשנת 2006 הוכרז כי יש כוונה לצלם תוכניות חדשות בסדרה, עם הבובות בעיצובן הישן ועם התפאורה הוותיקה.
בסופו של דבר כוונה זו לא יצאה לפועל מסיבה לא ידועה.
מאז הופיעו מספר פעמים הבובות באירועים טלוויזיוניים חד פעמיים: בשנת 2016 בחגיגות 50 שנים לטלוויזיה החינוכית ובאותה השנה גם בתוכנית הסאטירה "גב האומה".
כמו כן הופיעו הבובות בפסטיבלי ילדים ומופעים שונים.
ב-2019 פורסם כי תאגיד השידור כאן אשר הוקם כשנה קודם לכן, מחפש את הבובות של דמויות פרפר נחמד.
לטענת התאגיד, הבובות המקוריות אבדו במהלך הליך סגירת הטלוויזיה החינוכית והקמתה מחדש תחת תאגיד השידור הישראלי.
הבובות היו במשך שנים ארוכות במחסני הטלוויזיה החינוכית ברחוב קלאוזנר שבתל אביב, אולם לטענת התאגיד – נעלמו.
התאגיד יצא במבצע להשבת הבובות המקוריות, וכדי לאתרן יוצבו תיבות שיאפשרו להשיבן בצורה אנונימית.
המבצע לווה בפרסום הדמויות על קופסאות החלב של 'טרה'
לאור הפרסומים עלו טענות שמדובר בתעלול שיווקי של תאגיד השידור
ב-4 בפברואר 2020 הודיע תאגיד השידור כאן כי "פרפר נחמד" צפויה לחזור לעונה חדשה שתשודר בכאן חינוכית.
על פי הידיעות שהתפרסמו, יש כוונה ללהק מנחים חדשים אך ייתכן שמפעילי הבובות המקוריים ישובו לתפקידיהם.
בהמשך נחשפו הבובות החדשות אשר עוצבו מחדש על ידי מריה גורביץ.
לראשונה התוכנית צולמה מחוץ לאולפני הטלוויזיה החינוכית.
ב-5 באפריל 2021, נחשפו ארבעת המנחים החדשים של "פרפר נחמד": משי קלינשטיין, אורי בנאי, אסתר רדא ובן יוסיפוביץ'.
כמו כן נחשף כי העונה החדשה צפויה לעלות במהלך סתיו 2021 בכאן חינוכית.
עמי ויינברג ואיילת לוין יחזרו להפעיל את בץ ונולי, ז'יל בן-דוד יפעיל את שבי במקום אבי יקיר ומיטל רז תפעיל את אוזה במקום עירית שילה.
בסוף אפריל 2021, פורסם שנינט טייב תבצע את שיר הפתיחה המחודש.
ב-16 באוגוסט 2021, נחשף שיר הפתיחה המחודש ותאריך עליית התוכנית החדשה ל-5 בספטמבר 2021.
העונה החדשה עלתה ב-5 בספטמבר 2021 עם הפרק הראשון "איך דמיון מתגלגל".
ב-29 בינואר 2023 עלתה העונה השנייה של הגרסה החדשה, והיא הסתיימה ב-3 באוקטובר 2023.
במהלך שנות הפקת התוכנית התחלפה התפאורה שבע פעמים:
התפאורה הראשונה (1982–1983) הורכבה מבתי הבובות ושולחן ומספר אביזרים.
תפאורה זו התאפיינה בכך שהייתה פשוטה יחסית ולא הצריכה הגדרה כלשהי.
התפאורה השנייה (1984–1995) נשאה את צורתה המשודרגת של התפאורה הראשונה שנצבעה בצבעים חדשים ועוד מספר אביזרים שנוספו אליה.
זו התפאורה המוכרת ביותר אשר הייתה בשימוש במשך 11 שנים ולכן מזוהה ביותר עם התוכנית.
במהלך השנים הפכה צורתה של תפאורה זו ממשהו שאינו מוגדר בהתחלה, לסוג של בית שבו "התגוררו" כל הדמויות של התוכנית.
התפאורה השלישית (1995–1996) נכנסה לשימוש בפרק "עוברים דירה" משנת 1995 ובו כל הדמויות של פרפר נחמד עוברות לגור בדירה חדשה.
מבחינה ויזואלית קיים דמיון בין הגרסה הזאת לקודמתה עם שינויים קלים בבתי הבובות.
בנוסף, הושם יותר דגש בתפאורה זו על דברים שמאפיינים בית.
התפאורה הרביעית (1997) שימשה בשני הפרקים ששודרו לקראת חגיגות החמישים למדינת ישראל.
התפאורה הזאת תוארה כחצר של בניין שבו הבובות עצמן גרות בו בקומת הקרקע, והמנחים שמשו כמין שכנים שלהן.
התפאורה החמישית (1998–2004) נכנסה לשימוש בפרקים שצולמו החל משנת 1998. גרסה זו התאפיינה בבית קבוע בצורת פטריה המוקף בחצר.
לתפאורה זו היו שני מצבים קבועים: אחד בחצר שמחוץ לבית אשר בה התרחשו רוב הסצנות.
המצב השני היה בתוך הבית עצמו אשר התאפיין בחדרים ובסלון שבמרכזו אח.
התפאורה השישית (2003) שימשה לסדרת סרטוני הסבר קצרה ששודרה במלחמת המפרץ השנייה.
התפאורה הזאת הייתה מין חדר שינה ששימש גם כממ"ד.
התפאורה השביעית (2021) נכנסה לשימוש בפרקים ששודרו ב"כאן חינוכית" החל משנת 2021. התפאורה הזאת התאפיינה כמין גן ילדים בעיצוב עכשווי, שכלל חזרה של בתי הבובות.
לאורך כל שנות שידור התוכנית יצאו לאור קלטות וידאו של הפרקים, ספרים ואלבומים של "פרפר נחמד", והם זוכים להצלחה, במיוחד אלה המוקדשים לחגי ישראל.
כמו כן, נמכרו שני תקליטים עם שירי התוכנית.
בשנת 1991 ייצרה חברת תלמה חטיף בוטנים בסגנון במבה המשתמש בשם התוכנית.
באמצע שנות התשעים נמכרו גם חוברת הפעלות לילדים של התכנית וכן גם תחתיות לכוסות ולצלחות עם דמויות התכנית שבצדן האחורי היו פעילויות כמו מבוכים שניתן היה להשתמש בהם עם טוש מחיק.
בתחילת שנות האלפיים נמכרו בובות של דמויות התוכנית.
צ'יפי האפרוח- רות קפלן רוט (1998)
שחקנים אורחים בעונות הטלוויזיה החינוכית
שחקנים אורחים בעונות כאן חינוכית
את שיר הפתיחה לתוכנית, אשר נקרא "פרפר נחמד", כתבה לאה נאור, הלחינה נורית הירש וביצעה הזמרת אילנית.
מילות הפזמון החוזר () הן מחווה לשיר ילדים קלאסי מאת פניה ברגשטיין.
את סרטון ההנפשה המלווה את שיר הפתיחה צייר והנפיש טוביה קורץ, אשר צייר גם את "ציפי ציפור" מהתוכנית "רגע עם דודלי", והפיקה שושנה צחור.
בגרסת כאן חינוכית ב-2021 ביצעה את השיר נינט טייב במקום אילנית בליווי הנפשה חדשה.
ב-19 ביוני 2024 נודע כי תיאטרון אורנה פורת מעלה הצגה המבוססת על הסדרה.
המחזאית היא שירילי דשא והבימוי של עמית אפטה.
ההצגה עלתה בסוף אוגוסט 2024.
כמו כן נוצרו שני עיבודים נוספים: ב-1996 (בכיכובה של אפי בן ישראל) ובתחילת שנות ה-2000 (בכיכובם של עפרה ויינגרטן ודודו זר).
ב-22 ביוני 1999, הנפיק השירות הבולאי סדרה של שלושה בולים בנושא התוכנית.
בבולים, בעיצובו של טוביה קורץ, מופיעים כוכבי התוכנית וכן תמונות מסרטון הפתיחה שלה.
בטקס פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה 2003, הייתה מחרוזת של בובות, בין היתר הופיעו מנחי פרפר נחמד אפי בן ישראל ודודו זר יחד עם אוזה, בץ, נולי ושבי.
והם שרו לצד מנחים ובובות נוספות, ביניהם: רגע (ציפי מור) וחביתוש, צ'ומפי ואינשם, נירה רבינוביץ' וקישקשתא, טלא, סוסו, שרי צוריאל (עם בובה קטנה של קיפי בן קיפוד מרחוב סומסום), הקונצונים ודודידו.
בטקס פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה 2016, היו שני מערכונים הנקראים "שולחן הבובות" שם אוזה הופיעה יחד עם מוישה אופניק מרחוב סומסום ורינה ממפלצות קטנות.
בחגיגות ה-40 שנה של החינוכית בשנת 2006 חברת גוגל ציירה דודל לכבוד החגיגות, דמותה של אוזה הופיעה לצד דמותו של קישקשתא ולמעלה הראו פרפרים כמהווה את שם התוכנית.
בפרק של "זהו זה!" משנת 1994, הוצג מערכון פרודי על התוכנית, ובו המנחים מוני מושונוב ואבי קושניר מגלמים את דמויותיהם של אוזה ושבי בהתאמה, ודב גליקמן מופיע בדמותו של יאסר ערפאת.
בתוכנית "החרצופים" משנת 1996, הופיעו דמויותיהם של אוזה ושבי בביתם של החרג'וקים.
בתוכנית הבידור "רמי ורד" הייתה פינה בשם "צרצר נחמד", בה היו שלוש דמויות: בובו, זוזה וכץ.
בתוכנית המערכונים "דומינו גרוס", הוצג מערכון פרודי על התוכנית.
במערכון גילם רועי בר נתן את דודו זר ושגית סול את עפרה ויינגרטן.
בספיישל של תוכנית הבידור "צחוק מעבודה" שנעשה על שנות השמונים, הציגו את אוזה כשהיא נשואה היום לאיש העסקים יצחק תשובה ואת נולי משתתפת בתוכנית הדוקומנטרית "אבודים", שם היא מגלה שאימה בושלה.
בתוכנית המערכונים "מטר שבעים" הופיע דודו זר בשיר פארודי המדבר על מצב הדמויות האיום כביכול, שנים לאחר התוכנית, לאחר שנשכחו בידי הציבור.
במרץ 2016 הופיעו בתוכנית "גב האומה" ארבע הבובות: אוזה, נולי, שבי ובץ.
יחד עם מנחי "גב האומה", הם שרו פארודיה על השיר "תמיד נשאר אני" בשם "אבל אני נשארתי תימני".
כמו כן, ביולי 2018 הופיעו נולי, אוזה ובץ בלבד, וביחד עם מנחי "גב האומה", שרו את "שלום לכם" בהקשר לאי סגירת הטלוויזיה החינוכית.
במרץ 2018 הבובות אוזה ובץ קיבלו חיקויים בתוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת", וגילמו אותם הבדרנים שני כהן ואודי כגן.
וביוני 2021 דמותו של שבי קיבלה חיקוי ב"ארץ נהדרת" והופיעה בתור בובה שהפעיל אותה אורי לייזרוביץ'.
ב-2017 הוצגו בתוכנית הסאטירה "היהודים באים" מערכוני פרודיה על פרפר נחמד בכיכובם של בובות בדיוניות: מה מה הכבשה ובולי התרנגול.
בתפקיד דודו זר היה הבדרן יניב ביטון.
בתוכנית "זומביט" משנת 1993, הופיעה עירית שילה עם דמותה של אוזה.
באחת מתוכניות הספיישל "פיצוחים 50" הופיעו אחד ממנחי התוכנית גיא פרידמן יחד עם בץ והם התחרו מול מנחי "זומביט".
דמותה של נולי הופיעה בתוכנית "החדר של חני" לכבוד השקת מועדון הילדים "אחלה דודס" יחד איתם הופיעו גם דפי מרחוב סומסום – שארע סימסים וגשש בלש (חנן גולדבלט) מבלי סודות.
דמויותיהם של נולי ובץ התארחו בספיישל "בוחרים בחפרנים 2020" כשהם מופיעים בין היתר, בפרודיה של התכנית "להציל את חיות הבר", "להציל את חיות הבד".
בינואר 2018 הופיעה נולי בתוכנית "שש עם" בקריאה שלא לסגור את הטלוויזיה החינוכית.
בפרסומת ל"מנה חמה" של אסם, אשר הופקה בשנת 2004, היו שתי בובות: לולי ופץ.
לולי הייתה ציפור ופץ היה ארנב, ואילו את דמותו של דודו זר גילם השחקן חן חגי.
זר כעס על הדרך בה הוצג, והגיש תביעה נגד יוצרי הפרסומת.
במשחק המחשב "תככי הרייטינג" הוצגה גרסה פרודית של פרפר נחמד עם דמויותיהם של שבי (שלא ניתן לו שם במשחק), בץ (שנקרא שם בוּץ) ושל דודו (שנקרא שם בשם גוגו).
במשחק המחשב "פיפוש", הראשון בסדרה, דודו זר דיבב את עצמו במשחק ואת דמותו של צוציק.
בריאיון שנעשה עמו ועם צוציק הוא סיפר שהוא שחקן שייקספירי, וכן תיאר במילותיו כמה מהמשפטים המפורסמים שאמר בפרפר נחמד כמשפטים דרמטיים.
בנוסף ראשה של אוזה הוא אחד הראשים שנמצאים באוסף הראשים של דר' מרג'ורי קול רם.
דמותו של בץ כיכבה בתשדיר של מחזור בקבוקים של תאגיד המיחזור אל"ה לצד המגיש דן כנר.
בסרטון פרסומת של רשת "שופרסל" שפורסם ביולי 2020 שליחת הרשת גילי (שמגלם אילן פלד) עורכת הצגת תיאטרון בובות לאפי בן ישראל עם בובות מאולתרות של נולי ובץ עשויות משקית ניילון ואבטיח, כשהיא שרה שיר המבוסס על השיר "מי שטוב לו ושמח".
ב-2019 במסגרת הקמפיין להחזרת בובות פרפר נחמד, הופיע דמויותיהן של בץ, אוזה, נולי ושבי, יחד עם קישקשתא על קרטוני החלב של טרה
באחד הפרומואים של "זהו זה!" ב-1983 כיכבו הבובות של פרפר נחמד.
בספיישל "שלום כיתה א'" ששודר בחינוכית בשנת 1994, היה קטע שבו כיכבו שבי ואוזה ובו הם ברכו את העולים לכיתה א'.
הדמויות של בץ ואוזה כיכבו בסרטונים של מועדון החינוכית "אחלה דודס" שיצאו בין השנים 1998–2000.
דמותו של פינגי הופיעה בסרטון הפתיחה של תוכנית הסטירה "יתוש בראש" כשהיא שודרה לראשונה בשנת 2004, לקראת ראש השנה.
ב"שיר הסלפי" מ"פסטיגל 2014", שאותו כתב והלחין רולי אייזן, הופיעה השורה:
בסרטון בשנת 2016, הוצג בץ כצב היפסטר, כשלצידו בין היתר כיכב הבדרן דודו ארז.
סרטון שהופץ בפייסבוק בשנת 2018, ובו בץ מברך על הפרס שבו קיבלה הטלוויזיה החינוכית במסגרת פסטיבל "פלייקון" מטעם יוטיוב, בגין מספר מנויים שכלל כיותר מ-100,000 מנויים על הערוץ "חינוכית ראשונים בעולם", כשעל הדרך מפרקים אנשים את הסט של פרפר נחמד ומכניסים את בץ לתוך הקופסה שלידו.
הסרטון מהווה מחאה של עובדי הערוץ כנגד סגירת החינוכית.
בשנת 2018 יצא סרטון שבו עופרה ויינגרטן מקריאה את העלילה של "משחקי הכס" כסיפור מתוך פרפר נחמד.
על כריכת הספר במקום סמל הפרפר של התוכנית, היה דרקון.
באחת התוכניות של "דודו מספר לגולו" (תסכיתים שהופקו בשנות ה-90), גולו התוודה לדודו שהוא התאהב באוזה לאחר שהוא צפה בתוכנית "פרפר נחמד".
ב-2019 עלה סרטון בכאן בכיכובו של פינגי הקורא למצוא את חבריו: בץ, אוזה, נולי ושבי ולהחזירן לכאן חינוכית.
בסדרה "סברי מרנן", בפרק "חג המחזמר", הופיעה השורה בשיר של ריקי:
באחד מפרקי הסדרה "שמש", שמש אמר שששי אינו יודע להבדיל בין אוזה לשבי.
באחת התוכניות של "מי בא אל קישקשתא" שוחח קישקשתא עם שבי.
דמותו של בץ כיכבה בספיישל של התכנית "תריץ אחורה" שעסק בטלוויזיה החינוכית.
בתוכנית "ערב אדיר" נעשתה פרודיה על פרפר נחמד שמתרחשת בהתנחלויות.
בכיכובם של דודו (המגולם על ידי רועי בר נתן) והבובה של בץ.
ובמערכון אחר באותה תוכנית, שבהם השניים מככבים, בץ מחליט להיות ראפר ולקרוא לעצמו "צבלימינל" (פרפרזה לשמו של הראפר סבלימינל).
כמו כן, בץ כיכב במערכון נוסף שבו כיכבו פיסטוק (ספי ריבלין), רגע (ציפי מור) וחביתוש (את קולו ואת הקול של בץ ביצע אדיר מילר).
התכנית פרפר נחמד הוזכרה בתוכנית התחקירים הסטירית "שערורייה" בהקשר של דוגמה לתוכנית טלוויזיה לילדים בפרק "התכנית שלא שודרה".
אחד הספרים שאמיר (אדיר מילר) קורא בסדרה "רמזור" נקרא "פרפר לא נחמד, מאת: דודו זר".
המנחים והבובות התארחו, כל אחד מהם בנפרד, ב"אנחנו כאן" בתקופת "מלחמת חרבות ברזל".
בטלנובלה "האלופה" היה לבעל המסעדה דוד (דודו זר) צב בשם "שבי" ובובת אדם בצורת פינגווין בשם "פינגי" ששמשה כמלצר.
בריאיון שנעשה ב"זאפ לראשון" עם יהודית גרינשפן הופיעה הבובה של אוזה.
בריאיון שנעשה עם דודו זר ב"אולפן ערוץ הילדים" בהנחיית הדר לוי הופיעו הבובות של נולי ובץ.
כמו כן, דודו שחזר את הסצנה עם הברכה מהפרק הראשון שעסק בחגי תשרי.
ב-1983 זכתה בפרס בין-לאומי ביפן לתוכנית טלוויזיה לגילאי 0–6.
שנהפרסקטגוריהמועמדותתוצאה2022פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוערתוכנית לגיל הרךפרפר נחמד – עונה 1הניהול האמנותי הטוב ביותרבתיה סגל-פיק ומיכאל פיקהמוזיקה המקורית הטובה ביותרצליל בירן, דידי שחר, טל בלכרוביץ' ומתן גוב אריעיצוב התלבושות הטוב ביותרגל בונט
פרפראים (שם מדעי: Lepidoptera) הם סדרה של חרקים בעלי גלגול מלא.
בעולם מעל 180,000 מיני פרפראים, מתוכם כ-20,000 פרפרים והשאר עשים.
כמעט 10% מכל האורגניזמים החיים על כדור הארץ הם פרפראים.
נטען כי הגנום שלהם כמעט לא השתנה יותר מ–250 מיליון שנה.
הזחלים בסדרה זו הם מטיפוס זחל אמיתי, ומתקיימים על-פי רוב מאכילת חלקי צמחים.
בראשם מספר עיניות, לסתות חזקות, שלושה זוגות רגליים (בכל פרק חזה זוג רגליים) ובנוסף כחמישה זוגות רגליים מדומות, לאורך הבטן.
הגולם בדרך כלל מטיפוס חנוט.
הבוגרים מתאפיינים בשני זוגות של כנפי תעופה המכוסות בקשקשים, וכן בגפי-פה מוצצים, והם ניזונים מצוף פרחים ומהפרשות שונות של בעלי חיים.
צבעיהם המגוונים של הכנפיים מיועדים להסוואה, לאזהרה או למשיכת בן זוג, והם יכולים לנבוע ממספר גורמים: מבנה מיוחד של קשקשים בגדלים שונים, סידור מיוחד של הקשקשים, או חומרים כימיים שונים בקשקשים.
הזכרים הבוגרים נמשכים לנקבות, בעיקר בעקבות הפרומונים המופרשים מגופן.
במינים מסוימים הבוגרים נודדים למרחקים של אלפי קילומטרים.
שמה המדעי של סדרה זו, Lepidoptera, ניתן על ידי קארולוס ליניאוס ב-1746 בספרו "Fauna Svecica" (משוודית: העולם החי בשוודיה).
לעיתים השם המדעי Rhopalocera המתאר את הענף פרפרים משמש לתיאור של כלל מיני הפרפרים, שמקורו ביוונית עתיקה, rhopalon (ῥόπαλον) – נַבּוּט ו-keras (κέρας) – קרן, שם זה מושפע מצורתן של מחושיי הפרפרים.
השם העברי פרפר היא מילה מחידושי אליעזר בן-יהודה, ע"פ הפועל פִּרְפֵּר והמילה האיטלקית 'farfalla'.
בתוך סדרת הפרפראים, מבחינים בין פרפרים (באנגלית butterflies) לבין עשים (באנגלית moths).
קיימים ביניהם הבדלים מורפולוגיים והתנהגותיים ברורים.
עם זאת, לכל אחד מההבדלים קיימים מקרים יוצאים מן הכלל.
הפרפרים מהווים קבוצה מונופילטית, ואילו העשים קבוצה פאראפילטית.
צורת המחושים – לפרפרים יש מחושים בצורת מקל המעובה בקצהו.
לעשים יש מחושים מנוצים, בצורה המזכירה מסרק או נוצה, או מחושים בצורת מקל, ללא התעבות בקצה.
לכלל זה קיימים יוצאים מן הכלל לשני הכיוונים.
מעטפת הגולם – לרוב הפרפרים יש גלמים חשופים, בעוד שרוב העשים מתגלמים בתוך פקעות משי.
צבע הכנפיים – לרוב הפרפרים כנפיים ססגוניות, ואילו לרוב העשים כנפיים בצבעים בלתי בולטים, עם תצורות המשמשות להסוואה.
עם זאת, לעשים רבים הפעילים ביום, בייחוד הרעילים שביניהם, יש כנפיים ססגוניות.
מבנה הגוף – גופם של הפרפרים נוטה להיות מוארך וחלק יותר, בעוד שגופם של העשים נוטה להיות מכווץ יותר ושעיר.
קשקשי הכנף של העשים גדולים יותר מאלה של הפרפרים.
זמן הפעילות – רוב העשים פעילים בלילה ("פרפרי לילה") או בשעות הדמדומים, ואילו רוב הפרפרים הם פעילי יום.
תנוחה בזמן מנוחה – העשים נחים בדרך כלל כשכנפיהם פרושות לצדדים.
הפרפרים לעיתים קרובות מקפלים את כנפיהם מעל גבם בזמן מנוחה, או שפורשים אותן לפרקי זמן קצרים בלבד.
רוב המינים מוכנים להזדווג זמן קצר לאחר שהגיחו מהגלמים.
גינוני הטקס שונים ממין האחד למשנהו, אך שלבי התנהגות דומים מתקיימים אצל רוב המינים.
את הטקס מתחיל בדרך כלל הזכר, ולו שתי טקטיקות:
המתנה באתרים שבהם עפות נקבות.
סריקת אזור המחיה בחיפוש אחר נקבה.
שתי צורות התנהגות אלו עשויות להימצא באותו מין ואף באותו פרט בזמנים שונים.
לאחר שנראתה הנקבה, החיזור תלוי מאוד בתגובתה.
במינים שנחקרו עד כה מתברר כי איתותי ריח שמסר הזכר נדרשים להמשך חיזור מוצלח.
לרוב מפרישים גם הפרפרים חומר כימי המכונה פרומון או אקסהורמון, הורמון חיצוני שמועבר מגוף אחד לשני ומשמש למשיכת בן הזוג מאותו המין.
פרומונים מופרשים הן על ידי הנקבה והן על ידי הזכר.
פרומונים נוצרים בתאים בולטים אקטודרמליים, הקשורים לבסיס הקשקשים, והשונים בצורתם מיתר הקשקשים – קשקשי ריח, ונקראים אנדרוקוניה (Androconia).
לרוב הם נמצאים על הצד העליון של הכנפיים.
ברוב המקרים הפרומון מופרש על ידי הנקבה שמושכת את הזכרים ב-Hipparchia semele (סטירית) מגרה הבושם שמופרש מהאנדרוקוניה של הזכר ונוגעת בקצה מחושיה באנדרוקוניה, המעוררת בה את תאוות החיזור וההזדווגות.
האנדרוקוניה יכולה להופיע גם אצל הזכרים, בבסיס הבטן.
במקרה של פרומון שזכר מפריש כדי למשוך את הנקבה, הזכר משחרר את ההפרשה מבלוטה הנמצאת בכיס, בתוך כתר שחור אחורי, שבצדן העליון של הכתפיים האחוריות.
ממנה מעביר הזכר, בעזרת זוג מכחולי שערות שבקצה הבטן, על ידי התכווצות שרירי הבטן והגדלת הלחץ של ההמולימפה, וכך הפרומון עוזב את גוף הזכר.
כדי לגרום לפרומון להתנדף באוויר אל עבר הנקבה הזכר מרפרף סביב הנקבה בעיקר מעל ראשה ומחושיה, או שהוא עומד מהצד ומנפנף בכנפיו כדי לגרותה.
יש האומרים כי ריח הפרומון נקלט על ידי עצבי הריח שבמחושים במרחק של כעשרה מטרים אצל פרפרי יום, לעומת הזכרים של פרפרי לילה מסוימים, שהם בעלי תאים המסוגלים, בעזרת תאי חישה מרובים, הנמצאים במחושיהם המסועפים, בהשוואה לנקבות, לקלוט את הריח ממרחק של כ־3.5–4.5 ק"מ, כשעוצמת הרוח היא 100 ס"מ לשנייה.
לכל מין ריח אופייני של הפרומון, אך לא תמיד בהשפעות הפרומון של מין מסוים אופיינית אך לאותו המין בלבד.
סוגים השונים זה מזה אינם נמשכים לפרומון של מין אחד.
משיכה קבוצתית קיימת גם במשפחות אחרות.
עד כמה שידוע, בדרך כלל אין ריח הפרומון נקלט באמצעות חוש הריח של האדם, אך אחדים מהריחות די חריפים, ויש אנשים שחשים בהם.
הנקבה מזדווגת על פי רוב פעם או פעמיים, ורק לעיתים רחוקות יותר מזה.
רוב הנקבות המתגלות על ידי הזכרים כבר הזדווגו, ולפיכך תגובתן להצעת הזדווגות על פי רוב תהיה שלילית.
המינים נפגשים במהלך טיסתם באוויר או בעת הזנה על הפרחים.
באוויר מרפרפים שני בני הזוג, אחד מסביב לשני.
לאחר שהנקבה מגורה במידה מספקת על ידי הריח של הזכר, יכולה להתקיים הזדווגות, אך היא תבוצע כשהנקבה במצב של מנוחה.
הזכר עף אחריה, מרחף מעליה ומשתדל להורידה.
אם הנקבה "בתולה" היא תיעתר לזכר, תוך עמידה על אחד הצמחים או מסעד מסוים, מרימה את קצה בטנה, ותוך ריטוט כנפיה ופרישתן לצדדים מאפשרת גישה נוחה לזכר.
הזכר עט על הנקבה, תופס בצבתות המין את קצה בטנה ומטה את עצמו ל-180 מעלות, כך שראשיהם מופנים לכיוונים נגדיים, וחלקי גופיהם האחוריים קשורים היטב על ידי הקרסים של איברי ההזדווגות.
שניהם סוגרים את כנפיהם, כך שכנפי הזכר מונחות בדרך כלל בין כנפי הנקבה.
אם הם מוטרדים בשעת ההזדווגות, יעופו ביחד מבלי להיפרד ויעצרו בקרבת מקום.
הפרפרים (שם מדעי: Rhopalocera) הם קבוצה מונופילטית (ענף (קלייד)) של חרקים בעלי גלגול מלא מסדרת הפרפראים.
לפרפר ארבעה שלבי התפתחות עיקריים:
ביצה – ביצי פרפר מוגנות על ידי שכבה חיצונית קשיחה של קליפה.
זה מרופד בציפוי שעווה דק, המונע מהביצה להתייבש לפני שהזחל הספיק להתפתח במלואו.
כל ביצה מכילה מספר פתחים זעירים דמויי משפך.
מטרת החורים הללו היא לאפשר לזרע להיכנס ולהפרות את הביצה.
זחל – הזחלים בסדרה זו הם מטיפוס זחל אמיתי ולהם צורה גלילית.
גולם – הגולם בדרך כלל מטיפוס חנוט.
פרפר – פרפרים בוגרים מתאפיינים בשני זוגות של כנפי תעופה המכוסות בקשקשים, וכן בגפי-פה מוצצים, וצבעיהם המגוונים של הכנפיים מיועדים להסוואה, לאזהרה או למשיכת בן זוג, והם יכולים להיווצר ממספר גורמים: מבנה מיוחד של קשקשים בגדלים שונים, סידור מיוחד של הקשקשים, או חומרים כימיים שונים בקשקשים.
יש פרפרים שהקול היחיד שאוזניהם קולטות הוא קול העטלף הטורף אותם וכך הם יודעים מתי להסתתר ממנו.
הפרפרים מתקיימים על-פי רוב מאכילת חלקי צמחים.
הבוגרים ניזונים מצוף פרחים ומהפרשות שונות של בעלי חיים.
הזכרים נמשכים לנקבות על ידי הצבעים העל-סגולים שבכנפיהן, המהווים איתות מנצנץ לבני זוגם.
עם זאת אצל הזכרים הצבעים הם לרוב מגוונים יותר מאשר הנקבות.
כנפיהם של זכרי הכחלילים צבען כחול, ירוק-כחול, כחול - סגול או כתום אדמדם.
בעוד שכנפי הנקבה הן חומות כהות.
יש שהמחושים של הזכרים גדולים ורחבים יותר מאלה של הנקבות.
כמו כן מכוסה הבטן של הנקבה בשערות צפופות וצמירות החסרות אצל הזכר.
מכך ניתן לדעת ולגלות כי הפרפרים משתמשים בצורת החיזור באמצעות התקשטות.
ובכך יש פה גם דו צורתיות מינית - "לבוש כלולות".
מחזור החיים הייחודי של הפרפרים כולל גלגול מלא של: ביצה, זחל, גולם, בוגר.
ברוב המקרים הפרפר חי כשבועיים וחצי עד שלושה שבועות, אך לעיתים אף חודש.
סוגי פרפרים מסוימים מבצעים תרדמת חורף בשלב שהם פרפרים בוגרים, וכך אורך חייהם יכול להגיע אפילו עד חצי שנה.
בעולם כולו יש כ-20,000 מיני פרפרים.
בכל אירופה נמצאים כ-230 מינים של פרפרים; בטורקיה כ-310 מינים, ביוון כ-170, בלבנון כ-140, בישראל כ-140 ובסיני רק ארבעה מינים.
מספר מיני פרפרים במדינות המפותחות נמצאים בסכנת הכחדה.
הסיבות לכך מגוונות: חקלאות מפותחת ושימוש בכימיקלים, זיהום אוויר, תעשייה ובנייה עירונית, וכן צייד של פרפרים.
בישראל (כולל בחרמון) יש כ-140 סוגי פרפרי יום וחלקם בסכנת הכחדה בגלל הקטנת השטחים הטבעיים.
בחודש אפריל 2022 נערכה ספירת פרפרים נוספת בשיתוף אגודת חובבי הפרפרים, החברה להגנת הטבע, מוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט, רמת הנדיב והציבור בארץ.
ב-23 באפריל 2023 כַּחְלִיל הַשַּׁבְרָק (שם מדעי: Polyommatus icarus) נבחר ל"הפרפר של ישראל", אחד הסמלים הלא-רשמיים של ישראל.
ב-4 באפריל 2025 שונה שמו של הפרפר "כתמית ירושלים" ל"כתמית אריאל" על שמו של אריאל ביבס.
חשיבות הפרפר בהתרעה על סכנות אקולוגיות
על פי דובי בנימיני הפרפר הוא "אינדיקטור אקולוגי מושלם" בשל רגישותו וניידותו, והיעלמותו מאזור מסוים עלול לרמוז על סכנות אקולוגיות בו.
כדי לטפח פרפרים יש להימנע מלפגוע בהם וכל אזרח יכול לגדל בגינתו או במרפסת שלו צמחים המתאימים לפרפרים.
פְּרֶפֶרָאנְסְ (преферанс) הוא משחק קלפים מבוסס-ויסט.
נפוץ במיוחד בברית המועצות וברפובליקות הפוסט-סובייטיות.
המשחק משוחק לרוב עם שלושה שחקנים; ישנה אפשרות להרחיבו לארבעה (בכל משחקון משתתפים כל השחקנים למעט המחלק, המתחלף בכל משחקון עם כיוון השעון), או להפך, לצמצמו לשניים (שיטת "ההוסאר הקטן" הנדירה למדי).
פרפראנס משוחק עם חפיסה של 32 קלפים: ארבע הצורות עם הדרגות מ-7 ועד אס.
ככל הנראה, הפרפראנס הומצא באמצע המאה ה-19 בקרב האצולה הרוסית על בסיס הוויסט שהיה אז מאוד פופולרי.
החידוש הגדול בפרפראנס היה המיקוח על החוזה שיש לבצע (וריאציה אחרת של הוויסט עם שינוי זה היא הברידג').
המשחק זכה לפופולריות רבה, ועם הזמן התפשט בכל רחבי רוסיה, תוך שהוא מקבל צורות שונות מאזור לאזור.
עד היום למשחק אפשרויות רבות, במיוחד בתחום הניקוד.
בראשית כל משחקון, המחלק התורן (התפקיד עובר משחקן לשחקן עם כיוון השעון) מערבב את החפיסה, והשחקן שמימינו חוצה אותה.
לאחר מכן מחולקים 10 קלפים לכל שחקן (כאשר משחקים ארבעה, אלה כולם למעט המחלק), ועוד שניים נשארים בצד ונקראים מלקח (прикуп).
על-מנת לצמצם את האפשרויות לרמייה, אין לחלק את המלקח בהתחלת החלוקה או בסופה.
את המיקוח על החוזה מתחיל השחקן שיושב משמאל למחלק (היד הראשונה).
האפשרות הראשונה היא הכרזת חוזה, המורכבת מהכרזה על צורה שליטה (козырь) ועל מספר הלקיחות שהוא מתחייב לקחת בהינתן צורה שליטה זו.
חוזה אינו יכול להיות קטן יותר מהתחייבות ל-6 לקיחות, והצורות מדורגות כך: עלה-תלתן-יהלום-לב-ללא שליט.
בדרך כלל נהוג שהיד הראשונה תכריז על חוזה של שש בעלה (תמיד אפשר להעלות את ההתחייבות מאוחר יותר), בשביל הסדר, אך אין זו חובה וניתן להתחיל בכל התחייבות שהיא.
האפשרות השנייה היא הכרזת מיזער, שפירושה התחייבות שלא לקחת אף לקיחה בהיעדר שליטים.
האפשרות השלישית היא אמירת פאס, שפירושה אי-התחייבות לאף אחד מהנ"ל.
מי שמכריז "פאס" מוציא את עצמו מהמשך תהליך המיקוח.
אם היד הראשונה הכריזה מזער, היד השנייה יכולה להעלות הכרזה זו רק עם הכרזת "תשע עלה" או למעלה מזה.
(המשך המיקוח במקרה של מזער הוא התחייבות למיזער בלא המלקח והתחייבות לתשע בעלה - או יותר - בלא המלקח.)
מצב זה מתרחש אם אחד השחקנים הכריז על חוזה, והשניים האחרים אמרו - בשלב מסוים במהלך המיקוח - "פאס".
השחקן שהכריז על החוזה הגבוה ביותר וניצח במיקוח (עתה הוא נקרא המבצע) לוקח את קלפי המלקח ומגלה אותם, ומוריד מהיד שלו שני קלפים בהסתר (אלה נראים המסלק - снос).
אחרי כן הוא מכריז על החוזה הסופי, אשר יכול להיות גבוה או שווה להצעה שעמה הוא ניצח במיקוח.
על המבצע לקחת את מספר הלקיחות שהוא פירט - או למעלה מזה - בהינתן הצורה השליטה שהוא קבע בהכרזת החוזה הסופי.
עתה בפני שני השחקנים הנותרים עומדת הברירה אם להכריז ויסט - התחייבות לקחת חצי מהלקיחות הנותרות שהמבצע לא התחייב לקחתן - או פאס, שפירושו הימנעות מהתחייבות כזו.
אם שני השחקנים הכריזו "ויסט", הרי שכל אחד מהם חייב לקחת לפחות חצי מהלקיחות הנותרות.
אם אחד אמר "ויסט" והשני "פאס", מי שהכריז "ויסט" (נקרא ה"וויסטר" - вистующий) מתחייב בזאת לקחת את כל הלקיחות הנותרות, בין אם היד שלו ובין עם היד של מי שהכריז "פאס" (ה"פאסר" - пасующий).
כלל ישן, אך כיום לא מחייב, הוא, שעל חוזה סופי של "שש עלה" חובה על שני השחקנים להגיב ב"ויסט".
הסיבה לכלל זה היא היסטורית: בראשית קיומו של הפרפראנס, לא הייתה קיימת האפשרות של משחק ראספאס, ולכן, אם שני השחקנים הראשונים הכריזו "פאס", חובה הייתה על היד השלישית להכריז מזער או חוזה.
במקרה כזה, אם ליד השלישית לא היו קלפים שאתם אפשר לממש חוזה, היא הייתה מכריזה חוזה של "שש עלה", שהוא בעל השווי הנמוך ביותר (בעבר שוויו של חוזה נקבע גם על-פי הקלף השליט), על-מנת למזער את הנזק במקרה של ההפסד הוודאי כמעט.