tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כדי שישמרו על צורתם המקופלת הייחודית, מניחים יובה טרייה, או יובה מיובשת ואז מורטבת, בשכבות או מקופלת, ואז קושרים אותה בחוזקה בתוך בד ומבשלים אותם.
יובה בצרורות כאלה נקראת בסינית "עוף טופו" (דוֹגִ'י douji), במטבח התאילנדי פֿוֹנְג טָאוֹ-הוּ (fawng dtâo-hûu, מילולית "קצף טופו"), או פֿוּ-צ'וּק בדרום-מזרח אסיה.
על ידי הנחה בשכבות וסידור היריעות באופן מסוים, ניתן ליצור מיובה חיקוי של חזה עוף.
להשלמת אפקט החיקוי מטגנים את צד ה"עור" עד שהוא פריך.
אם ממלאים יובה "חזה עוף" בירקות, נוצרת מנה בשם "ברווז טופו".
בדרך זו מיוצרים תחליפי בשר שונים, במיוחד במסעדות צמחוניות בודהיסטיות בסין ובאזורים אחרים של תרבות סינית.
תחליפי הבשר הראשונים בעולם פותחו בסין, כנראה בידי טבחים בודהיסטים במקדשים ובמנזרים.
המתכון המוקדם ביותר להכנת תחליפי בשר אלה כלל שימוש ביריעות יובה (דוֹפֿוּפִּי, "עור טופו") דקות לעטיפת מילוי שעשוי מפיסות יובה טחונות, מעושנות או מתובלות אחרות, קשירת הצרור בחוט ואידוי עד לקבלת מרקם בשרי וטעמים מפותחים.
שיטות הכנה אחרות כוללות גלגול מהודק של היובה על מקל-אכילה ואידוי ליצירת גלילים, המזכירים בצורתם גזעי עץ.
כאשר פורסים את הגליל, כל פרוסה מתקבלת בצורה עגולה ובמרכזה חור מרובע, כמו מטבעות סיניים ישנים.
יובאן "צונה" גויקוביץ' (בסרבית: Joвaн Гojкoвић Цуне; 7 בינואר 1975 – 22 בדצמבר 2001) היה כדורגלן יוגוסלבי ממוצא סרבי ששיחק בעמדת הקשר בנבחרת יוגוסלביה ובמספר מועדונים בסרביה וביוון.
גויקוביץ' גדל במחלקת הנוער של זדרוגר דוניה טרפצ'ה, ובהמשך עבר אל מחלקת הנוער של BIP צ'אצ'אק.
בקיץ 1995 עבר למועדון הגדול של העיר צ'אצ'אק, בוראץ צ'אצ'אק, ששיחק בליגת העל היוגוסלבית.
הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן שימש כשחקן מפתח ותפקד כפליימייקר.
בחלון העברות של קיץ 1996 עבר גויקוביץ' לצ'וקריצ'קי, מועדון נוסף מליגת העל היוגוסלבית.
הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת בלבד, שלאחריה עבר לאלופת אירופה והעולם לשנת , הכוכב האדום בלגרד, גם היא מליגת העל היוגוסלבית.
הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות, בהן ערך 75 הופעות ליגה והבקיע 21 שערים, עד שבשנת 2000 חתם באירקליס סלוניקי מליגת העל היוונית.
עד למותו, ערך 29 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-23 בדצמבר 1998 ערך גויקוביץ' את הופעתו היחידה בנבחרת יוגוסלביה, בהפסד 2-0 לנבחרת ישראל במשחק ידידות בתל אביב-יפו.
ב-22 בדצמבר 2001 מת גויקוביץ' בתאונת דרכים בבלגרד שברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה.
יובה הראשון (בפיניקית: 𐤉𐤅𐤁𐤏𐤉 – יובעי; 85–46 לפנה"ס) היה מלך נומידיה שעמד לצידם של תומכי פומפיוס והסנאט הרומי במלחמתם כנגד יוליוס קיסר בצפון אפריקה (45–49 לפנה"ס).
יובה הפך עוין לקיסר בעקבות עלבון אישי שספג ממנו (כנראה ב-63 לפנה"ס).
בנוסף לכך, הטריבון כוריו , אחד מתומכי קיסר, הציע בשנת 50 לפנה"ס לספח את נומידיה כפרובינקיה רומית.
ב-49 לפנה"ס נחת כוריו בחופי אפריקה במטרה לגרש את כוחותיו של פומפיוס, אך הובס ונהרג על ידי יובה שראה את עצמו בעקבות הניצחון כשליט הפוטנציאלי של כל צפון אפריקה.
פומפיוס נהרג שנה לאחר מכן, אך ההתנגדות האפריקאית המשיכה תחת מטלוס סקיפיו בעל בריתו של יובה.
ב-46 לפנה"ס קיסר הגיע בעצמו לאפריקה על מנת להילחם במתנגדיו.
יובה הותקף ממערב על ידי בעל בריתו של קיסר בוככוס מלך מאוריטניה ושכיר החרב הרומי פובליוס סיטיוס .
יובה הובס יחד עם שיירי תומכיו של פומפיוס בקרב תאפסוס ולאחר שנאלץ לסגת מאותיקה וגורש מבירתו הזמנית זאמה על ידי תושביה שם קץ לחייו.
יוביק (בנורווגית: Gjøvik) היא עיר במחוז ינלנה שבנורווגיה, העיר ממוקמת לא רחוק מלילהאמר לחופי אגם מיוסה.
נכון לשנת 2023, בעיר מתגוררים כ-30 אלף תושבים.
בשנת 1807 האזור הוקם מפעל לייצור זכוכית והוא תרם להתפתחות היישוב.
היישוב קיבל זכויות עיר בשנת 1861. בהמשך במקום הוקם מפעל גדול לייצור כלים שונים לדייג.
בתחילת המאה ה-20 בעיר פעל בית מלאכה לייצור מכוניות בירינג.
המפעל עבד עד לשנת 1925.
בשנת 1960 לעיר צורפו מספר יישובים קטנים בסביבה.
לקראת אולימפיאדת החורף 1994 בעיר הוקם אולם לתחרות הוקי קרח עם 5,500 מקומות ישיבה.
בשנת 1995 הוא אירח תחרויות אליפות העולם בהחלקה מהירה על הקרח במסלול קצר ובשנת 1999 אליפות העולם בכדוריד לנשים.
בשנת 2016 באולם זה נערכו תחרויות של אולימפיאדת הנוער.
אולם זה מנוצל גם להופעות ונערכו בו הופעות של טוטו, רובין ויליאמס, בריאן אדמס ואמנים נוספים.
בשנת 2016 בעיר הוקם קמפוס של האוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה.
אטרקציה נוספת של המקום היא אוניית משוטה שנבנתה בשנת 1856 ונכון לשנת 2022 נמצאת בשרות סדיר.
לעיר קשרי עיר תאומה עם סטווטון שבארצות הברית.
יובאן ולאלוקין (בסרבית: Јован Влалукин; נולד ב-21 במאי 1999 בנובי סאד שברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת באצ'קה טופולה מליגת העל הסרבית ובנבחרת סרביה.
ולאלוקין גדל במחלקת הנוער של פרטיזן בלגרד.
ב-2 ביולי 2018 הושאל לטלאופטיק מהליגה הסרבית השנייה.
בסך הכל ערך 43 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-1 ביולי 2019 חתם במטלאץ גורני מילאנובץ מהליגה הסרבית השנייה.
בתום עונת העפיל עם המועדון לליגת העל הסרבית.
ב-6 ביוני 2022 חתם ולאלוקין בריגה פוטבולה סקולה מליגת העל הלטבית.
ב-22 ביוני 2023 חזר לסרביה וחתם בבאצ'קה טופולה.
ב-25 בינואר 2021 ערך ולאלוקין את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סרביה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת הרפובליקה הדומיניקנית במשחק ידידות.
ג'ובאנה דמיאנוביץ' (בסרבית-קירילית: Јована Дамњановић; נולדה ב-24 בנובמבר 1994) היא כדורגלנית סרבית, המשחקת בעמדת החלוצה בבאיירן מינכן מהבונדסליגה לנשים ובנבחרת סרביה.
דמיאנוביץ' החלה את קריירת הכדורגל שלה במועדון הנוער פרספקטיבה מאזור מגוריה.
לקראת עונת 2012-13, הצטרפה לקבוצת הנשים של הכוכב האדום בלגרד מליגת העל הסרבית.
את עונה זו סיימה דמיאנוביץ' יחד עם קבוצתה במקום השני בליגה.
בנוסף, הובילה דמיאנוביץ' את הקבוצה לגמר הגביע הסרבי, בו הפסידה 2:1 לקבוצת הנשים של ספרטק סובוטיצה.
בקיץ 2013 חתמה דמיאנוביץ' במועדון וולפסבורג מהבונדסליגה לנשים.
ב-7 בספטמבר 2013 ערכה את הופעת הבכורה שלה בבונדסליגה, בתיקו 1:1 מול באיירן מינכן.
בעונת 2013-14 זכתה יחד עם וולפסבורג בבונדסליגה וכן בליגת האלופות.
בזכייתה, הפכה לכדורגלנית הסרבית הראשונה בהיסטוריה שזוכה בתואר.
בעונת 2014-15 זכתה בגביע הגרמני יחד עם וולפסבורג.
בקיץ 2015 עברה החלוצה למועדון זאנד מהבונדסליגה, במדיו שותפה ב-32 משחקי ליגה בהם הבקיעה 8 שערים.
ב-10 במרץ 2017 חתמה דמיאנוביץ' בבאיירן מינכן מהבונדסליגה.
את הופעת הבכורה בבאיירן ערכה ב-5 בנובמבר 2017 בניצחון 3:1 על דואיסבורג.
בעונת 2020-21 זכתה יחד עם באיירן באליפות הבונדסליגה.
ב-23 בפברואר 2010, כשהיא בת 15 בלבד, ערכה דמיאנוביץ' את הופעת הבכורה שלה בנבחרת סרביה בהפסד 1:0 לנבחרת הונגריה.
דמיאנוביץ' השתתפה יחד עם סרביה באליפות אירופה עד גיל 19 שנערכה ב-2012 בטורקיה, אך הודחה מהטורניר בתום הסיבוב המקדים.
במוקדמות אליפות אירופה עד גיל 19 ב-2013, דמיאנוביץ' כבשה 14 שערים אך סרביה לא העפילה לסיבוב האחרון.
יובאן דראגשביץ' (בסרבית: Јован Драгашевић; 4 בפברואר 1836 – 1 ביולי 1915) היה סופר, גאוגרף ואיש צבא סרבי.
שימש לתקופה קצרה כראש המטה הכללי הסרבי.
דראגשביץ' נולד בפוז'ארוואץ ב-4 בפברואר 1836. ב-1855 הוא התגייס לצבא סרביה.
ב-1860 הוא הועלה לדרגת לוטננט משנה בחיל התותחנים.
ב-1861 הוא החל ללמד בבית הספר לתותחנים.
כמו כן הוא שימש כמורה לגאוגרפיה ולסרבית עבור הנסיך מילאן.
ב-1877 הוא מונה לראש המטה הכללי, וכיהן בתפקיד עד 1878. הוא היה חבר במשלחת הסרבית לקונגרס ברלין.
במקביל הוא התקדם בסולם הדרגות, וב-1888 פרש מהצבא בדרגת קולונל.
ב-1900 הוענקה לו דרגת כבוד של גנרל.
במקביל לקריירה הצבאית שלו, דראגשביץ' עסק כבר מצעירותו בכתיבת שירה וספרות.
מרבית יצירותיו עוסקות בהיסטוריה ופולקלור של סרביה.
כמו כן הוא כתב עבודות רבות העוסקות בגאוגרפיה של סרביה.
הוא גם היה אחד מהחברים המייסדים וחבר במועצת המנהלים הראשונה של החברה הארכאולוגית הסרבית ב-1883.
דראגשביץ' ייסד כתבי עת צבאיים רבים, ושימש כעורך של רבים מהם.
במאמריו הוא קבע את הטרמינולוגיה ששימשה את הצבא הסרבי.
יובאן אנג'לקוביץ' (בסרבית: Јован Анђелковић; 31 ביולי 1840 – 1885) היה גנרל סרבי ששימש כראש המטה הכללי בין השנים 1880–1882.
אנג'לקוביץ' נולד בבלגרד ב-31 ביולי 1840. ב-1855 החל ללמוד באקדמיה הצבאית הסרבית.
ב-1860 סיים את לימודיו והחל לשרת כלוטננט בצבא סרביה.
הוא שימש כשלישו הצבאי של הנסיך מילאן.
לאחר מכן שימש כראש מטה ארמיית דרום מורביה, ואז כראש מטה קורפוס הדרינה וכמפקד האקדמיה הצבאית הסרבית.
בין 1880–1882 שימש כראש המטה הכללי הסרבי.
ב-1885 הועלה לדרגת גנרל ובאותה שנה נפטר.
במהלך הקריירה הצבאית שלו, פרסם אנג'לקוביץ' ספרים ומחקרים צבאיים רבים.
מישקוביץ' נולד בנגוטין ב-14 ביולי 1844. הוא למד באקדמיה הצבאית הסרבית (בית הספר לתותחנים), וב-1865 החל לשרת בצבא סרביה.
הוא פיקד על בריגדת צ'אצ'נסקי ולאחר מכן על בריגדת אוז'יצ'ה.
במלחמה הבאה נגד העות'מאנים הוא שרת במטה הכללי.
בין השנים 1878–1880 הוא שימש כשר המלחמה.
במהלך מלחמת בולגריה-סרביה הוא שימש כמפקד דיוויזיית דרינה ולחם עמה בקרב סלבניצה ובקרבות סביב פירוט.
בין השנים 1888–1890 הוא כיהן כראש המטה הכללי הסרבי.
ב-1893 הוא חזר לתפקיד הרמטכ"ל וכיהן בו עד 1896. במקביל לקריירה הצבאית שלו, הוא עסק בתיעוד הגאוגרפיה, התרבות וההיסטוריה של אזורים שונים בסרביה, וכתב עבודות רבות בנושא.
הוא נפטר בבלגרד ב-2 בנובמבר 1908.
יובאן אטנצקוביץ' (בסרבית: Јован Атанацковић; 24 במרץ 1848 – 9 באוגוסט 1921) היה גנרל סרבי שכיהן כראש המטה הכללי הסרבי בין 1897–1898.
אטנצקוביץ' נולד בנגוטין ב-24 במרץ 1848. למד באקדמיה הצבאית הסרבית, וב-1870 החל לשרת בצבא הסרבי בדרגת לוטננט משנה.
הוא שרת בתחילה כמפקד סוללת תותחנים והחל מ-1883 שימש כמפקד גדוד.
במהלך המלחמה הסרבית-עות'מאנית הוא פיקד בתחילה על סוללת תותחנים ואז שימש כראש מטה ארמיית קריינה.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית שימש כראש מטה דיוויזיית הדרינה.
בין 1889–1890 שימש אטנקוביץ' כשר המלחמה.
בין 1897–1898 שימש כראש המטה הכללי הסרבי.
הוא היה ממנהיגי ההפיכה הצבאית בסרביה ב-1903. בין מאי לאוגוסט של אותה שנה הוא שימש בשנית כשר המלחמה.
במהלך מלחמת הבלקן הראשונה הוא התגייס מחדש, ומונה למתאם פעולות הצבא הסרבי עם צבא מונטנגרו.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, נשלח אטנקוביץ' לשווייץ כדי לתאם עם הצלב האדום את הפעילות למען שבויי הצבא הסרבי.
הוא נפטר בבלגרד ב-9 באוגוסט 1921.
יובאן מיאטוביץ' (בסרבית: Јован Мијатовић; נולד ב-11 ביולי 2005 בבלגרד שבסרביה ומונטנגרו) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת OH לוון מליגת העל הבלגית בהשאלה מניו יורק סיטי.
מיאטוביץ' גדל במחלקת הנוער של הכוכב האדום בלגרד.
בשנת 2022 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הסרבית, וכן בגרפיצ'אר בלגרד, קבוצת הבת של המועדון.
ב-25 באוקטובר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 3-1 לר.ב.
לייפציג במסגרת שלב הבתים לעונת 2023/2024.
ב-19 בפברואר 2024 חתם בניו יורק סיטי מה-MLS.
ב-31 בינואר 2025 הושאל מיאטוביץ' ללוון מליגת העל הבלגית עד לסיום העונה.
הוא ערך בכורה בקבוצה ב-16 בפברואר 2025 וכבש את שער הניצחון נגד דנדר.
יובב בן זרח היה, לפי המקרא, מלך אדום השני.
מלך על אדום אחרי בלע בן בעור ולפני חשם מארץ התימני.
יובב בן זרח מופיע בשני מקומות בלבד בתנ"ך: בפרשת שמונת מלכי אדום בפרק לו בבראשית, ובפרשייה המקבילה בדברי הימים (פרק א).
שני האזכורים זהים במדויק אלו לאלו
במדרש שכל טוב מהמאה ה-12 מסופר על יובב:
בספר הישר מסופר על מלכותו של יובב:
בקבלה היהודית תופסת פרשת שמונת מלכי אדום מקום חשוב, ולכן הוצעו מספר הצעות למה שהוא מסמל.
בספר עץ חיים מזוהה יובב עם ספירת החסד: .
בספר מגיד מישרים נכתב על יובב
קיימת מסורת דרשנית המזהה את יובב בן זרח עם איוב.
בתוספת המופיעה בסוף תרגום השבעים לספר איוב נכתב ש־Ἰὼβ (Iōb, איוב) נקרא בעבר Ἰωβάβ (Iōbab, יובב) ואביו נקרא Ζαρὲ (Zare, כלומר זרח).
לפי הספר החיצוני דברי איוב, שלפי אברהם כהנא נכתב בין המאה הראשונה לפני הספירה למאה הראשונה לספירה, אדם בשם יובב מזרע עשו מזוהה בתור איוב.
אברהם אבן עזרא דוחה את הזיהוי של יובב כאיוב בפירושו לפרשת שמונת מלכי אדום בבראשית , וגם בפירושו לפסוק הראשון של ספר איוב .
יובאן מילושביץ' (בסרבית: Јован Милошевић; נולד ב-31 ביולי 2005 בצ'אצ'אק שבסרביה) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ורדר ברמן מהבונדסליגה, בהשאלה משטוטגרט, ובנבחרת סרביה.
מילושביץ' גדל במחלקות הנוער של בוראץ צ'אצ'אק ווויבודינה נובי סאד.
בשנת 2022 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של וויבודינה נובי סאד במסגרת ליגת העל הסרבית, ובסך הכל ערך 18 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-25 בינואר 2023 הודיעה שטוטגרט מהבונדסליגה כי מילושביץ' חתם במועדון על חוזה לארבע שנים החל מעונת 2023/2024. ב-12 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–4 על באלינגן במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע הגרמני לעונת .
ב-19 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בניצחון 0–5 על בוכום במסגרת המחזור הראשון לעונת 2023/2024.
ב-13 בפברואר 2024 הושאל למשך שנה אחת לסנט גאלן מליגת העל השווייצרית.
ב-17 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד וינטרטור במסגרת המחזור ה-24 בליגה לעונת , בו הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון.
בסך הכל ערך 16 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-16 בינואר 2025 הושאל למשך שנה אחת לפרטיזן בלגרד מליגת העל הסרבית.
ב-12 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 על ראדניק סורדוליצה במסגרת שלב שמינית הגמר של הגביע הסרבי לעונת .
ב-29 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 0-0 נגד TSC באצ'קה טופולה במסגרת המחזור ה-29 לעונת .
ב-6 באפריל הבקיע את שערי הבכורה שלו במועדון, צמד שערים בניצחון 0–2 על ראדניצ'קי 1923 במסגרת המחזור ה-30 בליגה.
בסך הכל ערך 22 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 15 שערים.
ב-11 בינואר 2026 הושאל לוורדר ברמן מהבונדסליגה עד לתום עונת 2025/2026, ובמקביל האריך את חוזהו במועדון עד לשנת 2029.
מילושביץ' היה מלך השערים של אליפות אירופה עד גיל 17 שנערכה בשנת 2022 בישראל, בה הבקיע חמישה שערים והודח עם נבחרתו בשלב חצי הגמר.
ב-16 בנובמבר 2025 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סרביה, בניצחון 1–2 על נבחרת לטביה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.
מילושביץ' נולד בצ'אצ'אק לאב סרבי ולאם רומניה.
יוּבַל (מוכר גם בשם כְּפַר יוּבַל) הוא מושב באצבע הגליל, הנמצא בין מטולה וקריית שמונה, בסמוך ממזרח לנחל עיון.
המושב שייך למועצה האזורית מבואות החרמון.
המושב נקרא על שם יובלי הירדן הסמוכים, ובזיקה לשמה של העיר המקראית אבל בית מעכה, המזוהה בתל הסמוך ליישוב ממערב (תל אבל אל-קמח).
היישוב נקרא כך על שום היובַלים הרבים השופעים באזור, ובעיקר נחל עיון, מיובליו של נהר הירדן.
סיבה נוספת לבחירת השם היא קרבת צלילו למילה אָבֵל, הפותחת את שמו של תל סמוך מתקופת המקרא, אָבֵל בֵּית מַעֲכָה, כמו את שמותיהם של מקומות אחרים הנזכרים במקרא, ובהם אָבֵל כְּרָמִים ואָבֵל מְחוֹלָה.
יוּבַל היא מילה יחידאית במקרא.
המילה "יוּבַל" פורשׁה על פי ההקשר בפסוק ועל פי השורש שלה: יב"ל, לציון הובלת מים, במשמע "פלג מים".
על פי רוב מזהים חוקרי המקרא את המילה אָבֵל בשמות מקומות עם יוּבַל.
המושב נוסד בשנת 1952, חלקו על אדמות הכפר הערבי אבל אל-קמח, המזוהה עם העיר המקראית אבל בית מעכה.
מקימי המושב היו פליטי הרובע היהודי בירושלים העתיקה, רובם ממוצא כורדי.
ב-1955 נטשו רוב המייסדים את המושב עקב הרגשה של קיפוח מצד מוסדות המדינה כלפי האוכלוסייה הדתית שמקורה ב"יישוב הישן".
במוזיאון חצר היישוב הישן בירושלים מצויה תצוגה העוסקת בשלב זה בחיי המושב.
לאחר מכן, המקום אוכלס על ידי עולים מקוצ'ין שבהודו.
הענפים העיקריים במושב, נכון ליוני 2015, הם לול ומטעי אבוקדו, תפוחים, אגסים, פירות הדר ושזיפים.
בשנים האחרונות התבסס המושב בתיירות פנים והוא אחד מאתרי האירוח הכפרי המובילים בצפון הארץ.
קרבתו של המושב לגבול עם לבנון הפכה אותו למטרה לפיגועים.
ביוני 1975 התרחש הפיגוע בכפר יובל: חוליית מחבלים מחזית השחרור הערבית חדרה אל המושב והשתלטה על בית מגורים בכוונה לבצע פיגוע מיקוח.
בפיגוע נהרגו שמחה מרדכי, אחיה נחמיה (נמי) יוסף-חי ובעלה יעקב (פצ'נגה) מרדכי אשר עמד בראש הכוח שפרץ לשחרר את בני הערובה.
בנובמבר 2021 הוחל בבניית 65 ממ"דים שיוקמו בכל בתי היישוב ויהפכו את יובל ליישוב הראשון בגבול ישראל–לבנון שימוגן באופן מלא.
התוכנית המלאה כוללת מיגון 21 יישובים צמודים לגדר הגבול.
היישובים הבאים שצפויים לקחת חלק בתוכנית הם מטולה, שלומי, שתולה ומרגליות.
באוקטובר 2023, שבוע לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל, פונו תושבי כפר יובל מבתיהם.
בינואר 2024, במהלך המלחמה ירו אנשי חזבאללה טיל נ"ט על ביתו של ברק איילון, חבר כיתת הכוננות של היישוב.
כתוצאה מהירי נהרגו ברק ואימו.
הוריו של ברק לא התפנו מהמושב כדי להמשיך לטפל בעופות ולהבטיח את פרנסתם.
גורמים במושב טענו שביתם של משפחת איילון סומן על-ידי חזבאללה בשל קרבתו למצלמות תצפית.
טיל נ"ט פגע בבית נוסף במושב בחודש פברואר וגרם לנזק כבד.
יובל אברמוביץ' (נולד ב-28 בנובמבר 1976) הוא שדרן רדיו, עיתונאי, תסריטאי, שחקן, מרצה, סופר, בעל הוצאת ספרים, דירקטור ויזם ישראלי.
אברמוביץ' נולד בבית חולים "צהלון" ביפו, גדל בבת ים ולמד במגמת תיאטרון בתיכון שז"ר בבת ים.
בגיל שבע וחצי הוריו התגרשו.
בגיל 16 החליק במהלך עבודה כמלצר במסעדה והפך מרותק לכיסא גלגלים.
מבלי שהרופאים הצליחו להסביר במדויק את מקור הבעיה הרפואית ממנה סבל, נמסר לו אז שלא יוכל לחזור ללכת.
עם זאת, כשנה וחצי אחר כך, הוא חזר לתפקוד מלא.
ההערכות הן כי סבל מתופעה רפואית הנקראת דרופ פוט (רגל שמוטה), כתוצאה מלחץ על עצבי עמוד השדרה, המוביל לשיתוק זמני.
בגיל 17.5 החל לכתוב במקומון "חולון-בת ים" של רשת "ידיעות תקשורת" ובמקביל הופיע בפרסומות בטלוויזיה.
בין הפרסומות: קמפיין "חמש וחצי כמו שעון בחינוכית שתיים" עבור הטלוויזיה החינוכית, פרסומת לרשת טלפונים ועוד.
את שירותו הצבאי עשה אברמוביץ' כמדריך קורס צופן פענוח טלגרף בבסיס עובדה של חיל אוויר.
בהמשך קודם לתפקיד מפקד קורס פיקוד ואת שירותו הצבאי סיים בהצטיינות כמפקד קורס מפקדים בבית ספר למקצועות התעופה של חיל האוויר.
בשנת 1998 למד אברמוביץ' משחק ב"בית צבי".
זוכה במלגות הצטיינות בשתי תחרויות מונולוגים בשנה א' ובשנה ב'.
בשנת 2010 החל לפרסם מגוון ספרים ונחשב, על פי נתוני רשתות הספרים, לאחד הסופרים הנמכרים והרווחיים בישראל שמכר למעלה כ-850,000 עותקים מספריו השונים.
בין השנים 2014–2019 ביצע מספר פרויקטים מוצלחים במימון המונים וגייס למעלה מ-2,200,00 שקלים באמצעות הפלטפורמות הדסטרט וגאמפסטרט..
בשנת 2014 השיק הוצאת ספרים בשם "הרשימה".
בין ספריו הבולטים שראו אור: "הרשימה", "שנת המתנות", "הרעיון", "ההזדמנות", "הפריצה", "מחר יהיה אחרת" ו"האיש שאהב את הטלפון שלו יותר מדי".
ראובן ריבלין, נשיא המדינה העשירי של ישראל כתב על סדרת "הרשימה": "פרויקט 'הרשימה' מציע כלים שימושיים ונגישים שנועדו לסייע לכל אחד ואחת במימוש חלומותיהם.
הרשימה מעודדת לחשוב מחוץ לקופסה, להעז ולהאמין שהכל אפשרי".
ספריו של אברמוביץ' יצאו לאור עד כה בסין, דרום קוריאה, הולנד, צרפת, בלגיה, שווייץ, ארצות הברית, קנדה, איטליה ומדינות נוספות.
בשנת 2000 השתתף במשך כשנתיים בתוכנית "הבילויים" בהנחיית יונה אליאן (טלעד, ערוץ 2) ככתב שטח.
בשנת 2002 הגיש לצד אמיר פרישר גוטמן את התוכנית היומית "אבק כוכבים" בערוץ 10.
במקביל היה למנחה הישראלי הראשון בערוץ ניקולדיון וצילם קטעי מעבר בין התוכנית בדמותה של מורה בשם רבקה (כתיבה: רן שריג.
ב-2005 גילם את גידי לצד ריקי בליך ואוהד קנולר בסרטם של נמרוד עציון-קורן וסער לחמי - "דמיונות".
בין השנים 2004–2005 גילם את רועי בר בשתי עונות של הסדרה "השיר שלנו"ואף חזר והופיע בכמה פרקים בעונה השלישית בתפקיד עצמו.
בעונה הראשונה של הסדרה "השיר שלנו" צונזר פרק בהשתתפות יובל אברמוביץ' ואסף גולדשטיין שכלל נשיקה בין שני גברים ששודרה לראשונה בשעת פריים טיים.
ב-2006 גילם מנחה תחרות כישרונות בסדרה "הפיג'מות".
בין השנים 2006–2007 גילם את מומחה המחשבים גידי פז "צ'כוב" בסדרת הטלוויזיה "השמיניה".
ב-2009 התארח בסדרה הבת "תיכון השיר שלנו".
כמו כן התארח בסדרות: "טיפול נמרץ", "חדשואו", "הבילויים", "פאזל", "השועלים" ועוד.
ממנחי משדר חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל בערוץ 10 והגיש מספר ספיישלים העוסקים בחגי ישראל בערוץ הראשון.
בסוף 2008 הצטרף כמראיין לתוכנית הטלוויזיה "מה קורה", ששודרה במסגרת שידורי קשת בערוץ 2.
בשנת 2013 נבחר להגיש את הסדרה התיעודית "אירופה לשלוש דקות", לרגל ציון ארבעים שנות השתתפות של ישראל בתחרות האירוויזיון.
בשנת 2014 חזר לגלם את דמותו של "צ'כוב" בסדרה "השמיניה - הדור הבא".
בשנת 2019 נפטרה אמו תמר ממחלת הסרטן.
אברמוביץ חזר לכיסא המנחה של העונה השנייה בסדרה התיעודית "אירופה לשלוש דקות" הסוקרת את ההיסטוריה של השתתפות ישראל בתחרויות האירוויזיון (סה"כ צולמו 13 פרקים).
בפברואר 2024 הפודקאסט "המעבדה להגשמת חלומות" החל להיות משודר ברצועת לילה חדשה של ערוץ 13 (רשת) ובמרץ 2024 הצטרף לפאנל תוכנית הטלוויזיה היומית "13 בצוהריים" בערוץ 13 (רשת) לצד רונית תירוש, קובי מחט, גייל שורש ועוד.
השתתף בהצגות: "סאלח שבתי" לצד זאב רווח, צחי נוי, דורון אורן ועוד, "נורמה", "גריז", "טומי תם", "החממה", "המשחק בחופשה", "גביע הכסף", "הלילה השנים עשר" ו"בקצווי הכרך".
כמו כן רקד באופרה הישראלית במספר הפקות.
משנת 2008 השתתף, למשך עשור בהצגה "שופרא" מאת אייל וייזר המציגה בתיאטרון תמונע ובפסטיבל הפרינג' הבינלאומי של ניו יורק.
בשנת 2022 הצטרף כד"ר הפי מריג' לקאסט ההצגה "אני פה בגלל אישתי" מאת גדי צדקה.
עוד בהצגה: פיני טבגר, סופי צדקה, יניב פולישוק, גיל וסרמן ועוד.
השיר שלנו - הפסקול - אלבום כפול יחד עם כוכבי "השיר שלנו" (2005)
בגיל 17 החל בכתיבה במקומון "חולון-בת-ים" מבית ידיעות תקשורת (ידיעות אחרונות).
בהמשך כתב בשלל עיתונים וביניהם בשבועון "אנשים" בבעלותו של טד אריסון, "ביקיני", מגזין אופנה בבעלות הצלם עדי ברקן, "יין וגורמה", "על השולחן", "הארץ", "לאשה" והמגזין "לילה" מבית ידיעות אחרונות.
בשנת 2002 החל להגיש ביחד עם טל ברמן, אביעד קיסוס וגליה אלוני-דגן את תוכנית הבוקר של "רדיו תל אביב".
לאחר כשנה פרש מן התוכנית.
הגיש את תוכנית הרדיו הסאטירית "מייק אפ" ברדיו חיפה ואת תוכנית הברנז'ה של רדיו תל אביב לצד יורם מוקדי ובהמשך לצד ג.
בנובמבר 2015 עלה עם תוכנית יחיד הנושאת את שמו ב"רדיו ללא הפסקה".
נמנה עם צוות המייסדים של השבועון "Time Out תל אביב" ומשם עבר לכתוב בשבועון "פנאי פלוס" שם כתב את כתבות השער וכן את הטור הסאטירי "אני, סלבריטאית".
אברמוביץ' שימש כמרצה במכללות לתקשורת ("עבודי", "בצפר", "כותרת" ועוד), ובשנת 2008 מונה למנהל החוג לתקשורת ועיתונות בבית ספר לפרסום "עבודי קריאייטיב".
בשנת 2007 עזב את קבוצת "ידיעות אחרונות" לטובת כתיבה במוסף "סופשבוע" של מעריב בעריכת רותי דורון ודורון גלעזר.
החל משנת 2009 נמנה עם הצוות המייסד של מהדורת יום השישי בעיתון "ישראל היום" שם כתב במשך כעשור.
התמחותו של אברמוביץ' בעיתונות הייתה בקיום ראיונות אישיים עם אנשי עולם התרבות בארץ ובעולם.
בין מאות מרואייניו: שושנה דמארי, יפה ירקוני, ריטה, שמעון פרס, נינט טייב, יהודה לוי, רן דנקר, מורן אטיאס, שרית חדד, עפר שכטר, ליאור אשכנזי, בר רפאלי, ז'ולייט בינוש, מריל סטריפ, לאונרדו דיקפריו, ברוס ויליס, ג'ורג קלוני, סנדרה בולוק, ג'וד לאו, אן האת'וויי ועוד.
ב-2010 פתח את רשת חנויות המזכרות התל אביבית "made in TLV" במתחם "התחנה" בתל אביב ובסמטאות יפו העתיקה.
הקים את גלריית "אנונימי" למען אמנים צעירים והיה מבעלי אתר רחוב שינקין.
במהלך שנת 2011 הקים ביחד עם ד"ר אמנון ז'קונט וורדה רזיאל ז'קונט את הרשת החברתית-תרבותית "גיבור תרבות".
בשנת 2012 פתח את "ממגנטת", חנות הקונספט למגנטים שממוקמת ברחוב שינקין בתל אביב.
בהמשך אותה השנה ייסד עם ד"ר אמנון ז'קונט את "גיבור תרבות - בית הספר לכתיבה" בתל אביב.
בשנת 2012 החל להרצות את הרצאתו "הרשימה" אשר עוסק בהגשמת חלומות תוך כדי שימוש ברשתות החברתיות על מנת "לצעוק" את החלומות.
מאז הוא מסתובב בארץ ובעולם עם הרצאה זו והרצאות נוספות שפיתח.
בשנת 2022 השיק תוכנית ליווי מעשית וחונכות להגשמת חלומות בשם "המעבדה להגשמת חלומות" אשר מבוססת על פרויקט "הרשימה" ובמקביל צילם קורסי וידאו לאתר התוכן SCRENNZ.
בשנת 2022 התקבלו תוכני פרויקט "הרשימה" למערכת החינוך באמצעות תוכנית גפ"ן המאפשרת לבתי ספר לשלב, על בחירה, תכנים מעשירים.
ביוני 2022 עלתה ב"תיאטרון הנפש" ההצגה "פרויקט הרשימה" אשר נכתבה בהשראה סדרת ספריו של אברמוביץ'.
ההצגה בוימה על ידי עידן עמית והמחזה נכתב על ידי אורן יעקובי.
ביוני 2022 חברה רשת "ללין" לאברמוביץ' בהוצאת מהדורה מיוחדת וייעודית ללקוחות הרשת של הספר "הסיפור שלי".
בספטמבר 2022 השיק ביחד עם חברת התעופה "אל על" מחברת חלומות בהשראת פרויקט "הרשימה" אשר חולקה לנוסעי החברה במהלך ראש השנה ויום החלומות הבינלאומי
בפברואר 2023 השיק את הפודקאסט "המעבדה להגשמת חלומות בשיתוף אודיותר וספוטיפיי ישראל.
עם עלייתו לאוויר התברג הפודקסט במקום החמישי ברשימת הפודקסטים המושמעים בפלטפורמת ספוטייפי.
בספטמבר 2023 צולם פרק המוקדש לספרי הילדים של אברמוביץ' במסגרת תוכנית הטלוויזיה "רונן בארץ הסיפורים".
בספטמבר 2024 הגיש עבור הרשות לבטיחות בדרכים ומשרד התחבורה את הפודקאסט "הורה נהיגה" אשר עוסק בתהליך הליווי של נהגים צעירים על ידי קרוביהם.
ביולי 2025 סיים את הכשרתו כדירקטור באוניברסיטה העברית בירושלים.
"נא להתנהג בהתאם", 2011 (סלע ספרים)
"הרשימה - חלומות צריך לצעוק", 2014 (הוצאת "הרשימה") - בחודש דצמבר 2014 יצא הספר באנגלית והתברג במקום ה-12 בין מאה הספרים הנמכרים באמזון.
נבחר לאחד מששת הספרים הנמכרים ביותר לשנת 2014 על פי נתוני רשת "צומת ספרים" והיה במשך 34 שבועות ברשימת רבי המכר.
בשנת 2025, לרגל 100 שנות היווסדותה, בחרה רשת "סטימצקי" את הספר "הרשימה" לאחד מאה הספרים האהובים, הנמכרים והמשפיעים שנמכרו ברשת במשך מאה שנים.
עד כה הספר פורסם בארצות הברית, קנדה, צרפת, הולנד, בלגיה, שווייץ, איטליה, דרום קוריאה וסין.
"ליידי לייק", 2015 (הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר)
"הרעיון - מחלום למציאות", דצמבר 2015 (הוצאת "הרשימה")
"הרשימה לילדים - לחלום בקול רם", מרץ 2016 (הוצאת "הרשימה")
"הסיפור שלי - הספר שאף אחד עוד לא כתב" - נובמבר 2016 (הוצאת "הרשימה")
הרשימה לילדים 2 - יש לי רעיון!" - נובמבר 2016 (הוצאת "הרשימה")
"האיש שאהב את הטלפון שלו יותר מדי" - יולי 2017 (הוצאת "הרשימה")
חוברת צביעה "הרשימה" - אוגוסט 2017 (הוצאת "הרשימה")
"ההזדמנות - מפרקים את הרשימה", נובמבר 2017 (הוצאת "הרשימה")
"שנת המתנות", ינואר 2019 (הוצאת "הרשימה") - אחד מ-12 הספרים הנמכרים בשנת 2019 על פי פרסומי רשת "סטימצקי".
ביום העצמאות ה-75 למדינת ישראל הספר נבחר לאחד מ-75 הספרים האהובים, המדורגים והנקראים על ידי קוראי אתר הספרים "ע-ברית".
"רב מכר - להגשים את חלום הכתיבה" - ינואר 2020 (הוצאת "הרשימה").
"קסם הרשימה" - גרסת הרשימה לבני נוער - יוני 2020 (הוצאת "הרשימה")
"הרשימה לילדים 3 - בונים את נתיב החלומות" - ינואר 2021 (הוצאת "הרשימה")
"עד הדמעה האחרונה - 62 שיעורים מאמא" - אוגוסט 2021 (הוצאת "הרשימה") - הספר התייצב במקום הראשון בקטגוריית ספרי הדרכה של צומת ספרים כחודש ליציאתו ובהמשך החודש גם במקום הראשון של רשת סטימצקי.
"השיקוי המופלא" - אוגוסט 2022 (הוצאת "הרשימה")
"הרשימה - גרסת עשור עדכנית ומורחבת" - מרץ 2024 (הוצאת "הרשימה")
"הפריצה - להוביל בתחומך" - אפריל 2024 (הוצאת "הרשימה")
בעקבות מלחמת איראן-ישראל הפצתו של הספר נדחתה לספטמבר 25. מכירת המהדורה הראשונה של הספר בוצעה באמצעות האתר של אברמוביץ'.
המהדורה הראשונה, הכוללת 4,000 ספרים ,נמכרה באמצעות האתר שלו.
ב-25 ביולי 2025 עלה הספר לאתר הספרים "ע-ברית" והגיע, כעבור שלושה ימים, לראש רשימת רבי המכר.
לאברמוביץ' שתי בנות מנישואיו הראשונים.
מתגורר בשכונת נווה צדק שבתל אביב.
החל משנת 2002 הוא חולק את חייו בין ישראל ואירופה בעקבות עבודתו הבינלאומית.
יובל בנאי (נולד ב-9 ביוני 1962) הוא זמר, מוזיקאי, פזמונאי ושחקן קולנוע ישראלי, סולן ומקים להקת הפופ רוק משינה.
בנאי נולד בתל אביב, נצר למשפחת בנאי.
בן בכור לאילנה ולשחקן והיוצר יוסי בנאי.
את שירותו הצבאי עשה בחיל התותחנים, והשתתף במלחמת לבנון הראשונה.
מראות המלחמה השפיעו עמוקות עליו ועל שיריו, והוא העיד שבעקבותיהם הסתייג מהצבא וממלחמה.
במהלך שירותו נשפט למאסר של 21 יום בכלא שש על שסטר לקצין.
אחרי המלחמה הדריך טירונים בבסיס הטירונים של התותחנים (בט"ר חת"ם), בשבי שומרון, בו שירת לצד שלומי ברכה.
בחופשותיהם מהצבא נהגו השניים לבלות במועדון "הפינגווין", ובהשפעת הלהקות שניגנו שם החליטו להקים להקה.
בנאי הסתייג בתחילה בטענה שלא ידע לשיר, אך לבסוף נעתר, בהשפעת הלהקות "מינימל קומפקט" ו"ז'אן קונפליקט" של רמי פורטיס, שלטענת ברכה גם הוא לא ידע לשיר.
בבסיס הצבאי כתבו יחד את הבסיס לשירי האלבום הראשון של "משינה".
לאחר שחרורם מהצבא בשנת 1983, נוצר הבסיס ללהקת "משינה", שהרכב נגניה התחלף מספר פעמים בשנותיה הראשונות.
הלהקה הופיעה מספר פעמים במועדון "הפינגווין" בתל אביב, והופעותיה זכו להצלחה.
באחת ההופעות צפה במאי הקולנוע יקי יושע, ובעקבותיה ליהק את בנאי לתפקיד הראשי בסרט הקולנוע "מכת שמש", שעלה לאקרנים בשנת 1984. בנאי שר גם את שיר הנושא של הסרט, שכתב יעקב רוטבליט והלחין שמוליק קראוס.
בעקבות השתתפותו בסרט הוא נעדר למספר חודשים מהחזרות של "משינה", מה שגרם למתחים בינו לבין שאר חברי הלהקה, והיווה את אחד הגורמים לפירוקה הזמני למשך כשנה.
במהלך שנה זו הופיע יחד עם איגי דיין ואורן אליעזרי בלהקת "שלום הציבור".
בתחילת 1985 חידשו חברי "משינה" את פעילות הלהקה, ובסוף אותה שנה יצא אלבומה הראשון.
הלהקה פעלה במקור עד 1995, אז התפרקה באופן זמני.
באלבומיה הראשונים של משינה היה ברכה הכותב הראשי של שיריה, ובנאי כתב שירים אחדים.
בין השירים המפורסמים שכתב היו "שלח לי מלאך", "אהובתי" שכתב יחד עם זוגתו אורלי זילברשץ ו"ברחובות שלנו".
באלבומי הלהקה "העמותה לחקר התמותה" ו"מפלצות התהילה" השתתף בכתיבת השירים עם שלומי ברכה.
באלבומה האחרון של הלהקה לפני פירוקה, "להתראות נעורים שלום אהבה", כתב והלחין את כל השירים, בהם להיטים כ"תחזור תחזור" ו"להתראות נעורים שלום אהבה".
ב-1986 השתתף בסרט "נאדיה" לצידה של חנה אזולאי-הספרי.
בשנות התשעים החל בנאי לעבוד גם מחוץ למסגרת הלהקה.
בשנת 1991, בעת ש"משינה" הייתה בהפסקת פעילות זמנית, הפיק את אלבומה של אורלי זילברשץ "הקברט של מירנדה" והלחין את רוב שיריו.
בשנת 1995 הפיק מוזיקלית את האלבום "מסעותי עם עצמי" של להקת איפה הילד והשתתף בעיבודי השירים עם חברי הלהקה.
בשנת 1997, שנתיים לאחר פירוק משינה, הוציא בנאי אלבום סולו ראשון, "יובל בנאי", שאת כל השירים בו הלחין, וכתב את רובם.
את האלבום ליוו הסינגלים "אני זוכר", "גורל נדוש", "לא יכול לעצור את זה" ו"חוף הבורחים", שזכו להצלחה.
את רוב השירים עיבד יחד עם אלונה טוראל.
באלבום ניגן בקלידים אבנר חודורוב, חברו ללהקת משינה.
בשנת 1998 השתתף בפרויקט המוזיקלי "עבודה עברית" עם גרסת כיסוי לשיר "אני אוהב לישון" של אריק איינשטיין, אותה ביצע עם להקת שורשי אפריקה.
בשנת 1999 יצא אלבום הסולו השני של בנאי, "רש"י דאב", בהפקתו המוזיקלית של יוסי פיין.
גם באלבום זה כתב והלחין את רוב השירים, שמתוכם בלטו "מנגנה", "ניפגש במאי" "תן, תן" ו"מה יהיה".
באוגוסט 2001 הוציא בנאי אלבום סולו שלישי, "נשאר במקום", בהפקה משותפת לו ולנושי פז.
בין שיריו המוכרים של האלבום היו "נשאר במקום" ו"זמן ללכת".
בסוף אותה שנה התארח באלבומו של הזמר מוקי, "שמע ישראל", בו השתתף בשיר "האדמה בוכה" שהיה אחד מלהיטי האלבום.
בשנת 2003 חזר בנאי לתפקד כסולן להקת משינה, שהתאחדה ושבה לפעילות מלאה.
הלהקה הוציאה באותה שנה שני סינגלים שכתבו והלחינו בנאי ושלומי ברכה במשותף, "משהו קטן וטוב" ו"ואולי עכשיו", שזכו שניהם להצלחה.
בתחילת 2004 יצא אלבום הופעה של הלהקה בשם "משינה live 2003", וב-2005 הוציאה הלהקה אלבום אולפן ראשון אחרי עשר שנים, בשם "רומנטיקה עתידנית".
את רוב שירי אלבום זה כתבו והלחינו בנאי וברכה במשותף.
באפריל 2008 הוציא בנאי אלבום סולו רביעי, "מעבר להרים", בהפקתו המוזיקלית של אלן מון.
הוא כתב את שירי האלבום תוך שבועיים, בעת חופשה בגליל.
האלבום הושפע ממותו של אביו, יוסי בנאי, שנתיים קודם לכן, ומגירושיו מאורלי זילברשץ ב-2007. מהאלבום יצאו הסינגלים "בחצר של אלינור", "ג'וליה" ו"מעבר להרים".
היה זה האלבום הראשון שהקליט והוציא במקביל לפעילותו בלהקת משינה.
בשנת 2010 יצא אלבומה של משינה "יהלומים בשמיים", בו נכתבו כל השירים על ידי בנאי והולחנו על ידי שלומי ברכה.
בשנת 2012 הצטרף בנאי יחד עם שלומי ברכה לצוות המנטורים בעונה השנייה של תוכנית הטלוויזיה "The Voice ישראל".
בינואר 2015 יצא אלבום הסולו החמישי של בנאי, אשר נקרא על שם הסינגל המצליח "עוד שיר אחד".
השיר "עוד שיר אחד" מתוך האלבום הגיע למקום העשירי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
בשנת 2016 התארח באלבומו של שלמה ארצי "קצפת", בו שר בדואט עם ארצי את השיר "לנצח יחד".
בשנת 2019 העלה את המופע "יובל שר יוסי" בו ביצע לראשונה את השירים של אביו, יוסי בנאי, כשהוא מלווה בלהקה של מוזיקאים ידועים כמו גבע אלון, ג'נגו, אסף רייז, גליה חי ולירון פלורה משולם.
בשנת 2020 השתתף בסרטה של קרן ידעיה "מאמי".
ב-1 בדצמבר 2025 הודיע כי עתיד להוציא אלבום אולפן חדש בשם "אודיסאוס של הרכבת התחתית".
ההכרזה לוותה בסינגל "אמא", אותו הקדיש לאמו המנוחה.
בשנת 1987 נישא בנאי לשחקנית אורלי זילברשץ, ולהם שלושה ילדים.
אחד מהם הוא השחקן והמוזיקאי אלישע בנאי.
הם התגרשו באפריל 2007. לאחר גירושיהם, עבר לגור במושב אילניה, שם עסק בחקלאות.
הוא מייצר עד היום שמן זית תחת המותג "סג'רה", במקביל להמשך פעילותו כמוזיקאי.
לאחר גירושיו הכיר את עמליה רוזנבלום, גרושה ואם לבת.
לשניים בן משותף שנולד בשנת 2013. בפברואר 2017 נישאו בניו יורק, והם מתגוררים לסירוגין באילניה ובתל אביב.
אודיסאוס של הרכבת התחתית (2026)
להתראות נעורים שלום אהבה (1995)
יובל גורביץ' (נולד ב-1950) הוא זמר רוק ישראלי ושחקן.
התפרסם לאחר הוצאת אלבום הבכורה שלו, בגיל 52.
גורביץ' נולד וגדל בקיבוץ גינוסר.
אמו, צוריה בן נון, הייתה בתו של הסופר יהודה בורלא.
בסוף שנות ה-60 ובתחילת שנות ה-70, היה גורביץ' חבר בצוותים שונים של להקת השריון.
באמצע שנות ה-70 יצא גורביץ' לטיול ארוך בעולם, שם חבר ללהקות פאנק ורוק עד שהפך לנזיר במנזר למשך שנה.
באמצע שנות התשעים חזר גורביץ' לארץ, והצטרף ללהקה "כמעט אפריקה" בשנת 1996. חברי הלהקה האחרים היו צעירים ממנו בשנים רבות.
גורביץ' שר וניגן בגיטרה אקוסטית ואיתו ליאור קטלן בשירה ובגיטרה, דודי כהן בגיטרות, ערן סנדרי בבס ובקולות וחיים קהירי בתופים ובקולות.
הלהקה הקליטה את תקליט הבכורה שלה, "כמעט אפריקה", בהפקתם המוזיקלית של ירון בכר ומייקל בנסון.
האלבום כלל בעיקר שירים של גורביץ', ומספר שירים של ליאור קטלן.
האלבום לווה בהופעות בעיקר במועדוני תל אביב ולא זכה לתשומת לב רבה.
גורביץ' המשיך לעבוד כסולן, בעיקר כאמן אורח בהופעות של אחרים.
בשנת 2003 יצא תקליט הבכורה שלו, "גורביץ'", בהוצאת הלייבל Earsay של האוזן השלישית.
ניגנו דודי כהן (גיטרה), עידו גונן (בס), ארז דורי (קלידים), אורי גת (חבר להקת מרסדס בנד) ואסף שריג (חבר להקת איפה הילד?), שגם הפיק את האלבום.
האלבום זכה לביקורות משבחות בעיתונות.
ב-2006 הקים גורביץ' את "המדור לחיפוש קרובים", ההרכב שמלווה אותו, שבו חברים טל מרקוס (באס), דרור גלוברמן (קלידים), רועי צעדי (גיטרה חשמלית) ואסף אנגל (תופים).
ב-2007 הוציא גורביץ' את אלבומו השני, "עורב", בהפקתו של ספי אפרתי.
האלבום זכה לשבחים רבים בעיתונות, ומיד אחרי השקתו בסתיו 2007 יצא גורביץ' לסיבוב הופעות בכל הארץ.
באלבום 11 שירים, כולם פרי עטו של גורביץ' - למעט "חול", שהולחן על-ידו למילותיה של חן קליין.
השיר "חולף עובר" יצא כסינגל והושמע בתחנות הרדיו השונות.
בדיסק ניגנו חברי "המדור לחיפוש קרובים", וכן דודי כהן ורון בונקר (שהיו חברים בו בעבר), ודני אברג'ל (חבר להקת טיפקס), שגם שימש כטכנאי הקלטה.
השיר "לוטו" הוקלט על ידי שלום ויינשטיין.
האלבום כולל את רצועת הבונוס "פעם ב...", שהולחנה והוקלטה על ידי יגאל כרמל.
בינואר 2016 כיכב בסרטה של הדר מורג "למה עזבתני" בתפקיד ראשי כמשחיז סכינים, מקצועו האמיתי.
גורביץ' בהוצאת אירסיי (האוזן השלישית), 2003.
עורב בהוצאת אירסיי (האוזן השלישית), 2007.
אלבומו השני של גורביץ', עורב, זכה לשבחים רבים בעיתונות:
משה מזרחי, עיתון תל אביב, 12 באוקטובר 2007
יובל אלבשן (נולד ב-27 בנובמבר 1969) הוא סופר, עורך דין קהילתי לשעבר ופרופסור חבר מקצועי למשפטים.
כיהן כדקאן הפקולטה למשפטים בקריה האקדמית אונו.
כמו כן משמש אלבשן כמגיש תוכניות אקטואליה ברשת ב', ובין היתר עורך ומגיש את התכנית המשפטית של רשת ב' "הכל שפיט".
עד ספטמבר 2013 שימש כסמנכ"ל עמותת ידיד ומנהל רשת מרכזי הזכויות שלה בפריפריה של ישראל, עמותה שאלבשן היה ממייסדיה בשנת 1997. לאחר מכן שימש כדקאן פיתוח חברתי בקריה האקדמית אונו עד 2016. בדצמבר 2021 מונה לראש הוועדה הציבורית לבחינת תנאי השכר של חברי הכנסת.
הוא בן נינו של שמואל לוין-אפשטיין, מבעלי הוצאת א.
כשהיה בן 12 נפטר אביו.
לאחר שירות צבאי כקצין בחיל המודיעין, החל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית, אך סיים את לימודיו בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב ב-1996.
התמחה אצל השופט יעקב טירקל בבית-המשפט העליון.
לאחר הסמכתו כעורך דין, ייסד וניהל את המחלקה המשפטית של עמותת ידיד שהוקמה ב-1997, את חטיבת זכויות האדם במכללה האקדמית למשפט ועסקים שהוקמה ב-2000, ואת המרכז לחינוך משפטי לזכויות אדם ולאחריות חברתית באוניברסיטה העברית בירושלים שהוקם ב-2003.
עד 2007 עמד בראש הקליניקות המשפטיות שבפקולטה למשפטים שבאוניברסיטה העברית בירושלים.
החל משנת 2009 כותב אלבשן ביקורות ספרי עיון עבור עיתון "הארץ".
עד ספטמבר 2013 שימש כסמנכ"ל עמותת ידיד ומנהל רשת מרכזי הזכויות של העמותה.
בספטמבר 2013 התמנה לדקאן לפיתוח חברתי בקריה האקדמית אונו, תפקיד שלא היה קיים עד אז.
ביולי 2016 החל אלבשן לכהן בתפקיד דקאן הפקולטה למשפטים בקריה האקדמית אונו עד 2020.
החל משנת 2015, ובמשך שנתיים, הגיש אלבשן תוכנית רדיו שבועית ברשת ב' בשם "שניים בשתיים", תחילה יחד עם לימור לבנת ולאחר מכן עם אמילי עמרוסי.
החל ממאי 2017 מגישים אלבשן ועמרוסי את התוכנית השבועית "היינו כאן" בכאן ב'.
התוכנית, שמשודרת אחת לשבוע ביום שישי, נקראה "אמילי והפרופסור", עד השעייתה של עמרוסי ביולי 2024 והתפטרותה מהתאגיד.
התוכנית נקראת "מוריה והפרופסור" והוא מגיש אותה עם מוריה קור.
ב־2 באפריל 2022 החליט שר הרווחה והביטחון החברתי, מאיר כהן, למנות את אלבשן למנכ"ל המוסד לביטוח לאומי, אך הוועדה לבדיקת מינויים בחברות ממשלתיות (ועדת גילאור) פסלה את המינוי, בנימוק שאלבשן אינו עומד בתנאי הכשירות לתפקיד.
אלבשן בעל תואר ראשון במשפטים בהצטיינות מאוניברסיטת ת"א ובעל תואר שני במשפטים בהצטיינות מהאוניברסיטה העברית.
קיבל דרגת מרצה בכיר במסלול הנלווה מהאוניברסיטה העברית בשנת 2004, ודרגת פרופסור חבר מקצועי ב-2015 מטעם הוועדה העליונה למינוי פרופסורים של המועצה להשכלה גבוהה, המיועד למי שאינם בעלי תואר דוקטור ושהישגיהם בתחומם המקצועי הקנו להם מוניטין ייחודי.
אלבשן הוא פעיל חברתי, בעיקר במסגרות של ארגונים ציבוריים כמו עמותת ידיד וקליניקות משפטיות.
הוא אחד הדוברים הבולטים של הארגונים החברתיים החוץ-פרלמנטריים, ובמשך תקופה ארוכה פעל מחוץ למערכת הפוליטית.
מאז 2002 הוא בעל טור בעיתון "מעריב", שמוקדש ברובו לביקורת חברתית.
מאז 2008 מסייע אלבשן להקמת מערכי סיוע משפטי במדינות עולם שלישי, נפאל, תאילנד ומיאנמר.
לאחר הרשעתו של אלאור אזריה בינואר 2017 בעבירת הריגה העיד אלבשן לטובתו בבית המשפט, וטען כי על גזר הדין להתחשב בכך שאזריה מגיע מהפריפריה, ולכן ענישתו תפגע בו יותר מאשר בחייל מהאליטה החברתית-כלכלית.
מספטמבר 2015 משמש אלבשן כיו"ר תוכנית "שכר מצווה" בלשכת עורכי הדין, תוכנית שמעניקה סיוע משפטי פרו בונו לאוכלוסיות נזקקות.
בשנת 2020 מונה אלבשן כחבר בוועדה המייעצת לבחינת ההסמכה בעריכת דין, שהוקמה על ידי משרד המשפטים.
בשנת 2021 התמנה אלבשן לעמוד בראש הוועדה הציבורית לפיקוח על שכר חברי הכנסת.
אלבשן חבר בפורום המשפטנים הבכירים שהקים היועץ המשפטי מנדלבליט לליווי תיקי נתניהו, וחבר במועצת המנהלים של מוזיאון ישראל.
המאבק על זכות הישיבה של הקופאיות בסופר פארם היה בין המאבקים שאלבשן יזם וזכו לתהודה רבה.
בשנת 2004 אלבשן קרא להחרים את הרשת, מה שגרר גל מחאה מתוקשר.
אלבשן חבר להסתדרות והקים מטה מאבק נגד העסקה פוגענית.
תוך שבוע הוא הגיע להסכם פשרה עם מנהלי סופר פארם, שבו הבטיחה הרשת לעובדיה שטיחים אורתופדיים, מערך של ביקורת רפואית ו-20 דקות הפסקה בתשלום.
בהמשך הוביל אלבשן את מאבק הקלדניות בבתי המשפט ואת המאבק לעיגון זכות היציאה לשירותים של עובדים במקומות מסחר.
הצעות החוק שניסח אלבשן יחד עם ח"כ עמיר פרץ שימשו בסיס לחקיקה בנושא בכנסות ה-17 וה-18.
לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה הצהיר כי הגיע למסקנה שהפעילות במסגרת ארגוני החברה האזרחית אינה מובילה לשינוי החברתי הנדרש.
הוא הצטרף למפלגת העבודה, הודיע על תמיכתו בעמיר פרץ, ופעל כדי לרתום את הפעילים החברתיים לתמיכה במפלגה.
הוא שובץ במקום לא-ריאלי ברשימת העבודה לכנסת השבע עשרה.
בראשית 2007 הביע את אכזבתו מפרץ, והודיע במפתיע על תמיכתו באהוד ברק בפריימריז לראשות מפלגת העבודה, אך לא הציב את מועמדותו ברשימת המפלגה לכנסת השמונה עשרה.
בשל העובדה שרבים חשבו שהוא ממוצא מזרחי, ושהרגיש שבשל כך הופלה לרעה בדרכו בתחום המשפט, החליט לבחון את נושא השסע העדתי בישראל, ומצא כי ישראלים עם שם משפחה מארצות האסלאם אינם מתקבלים להתמחות במשרד עורכי דין, גם אם סיימו בהצטיינות את לימודי המשפטים באוניברסיטה העברית.
בשנת 2004 נבחר אלבשן לאחד מ"אנשי השנה במשפט" על ידי העיתון גלובס.
העיתון The Marker בחר בו בשנת 2005 לאחד מעשרת "המשפיעים לטובה בתחום החברתי".
ב-2006 נבחר לאחד משלושת "עורכי הדין של השנה" על ידי מחוז תל אביב של לשכת עורכי הדין.
מאז 2007, ולצד תפקידו בעמותת ידיד, הוא יושב ראש הקרן למפעלי שיקום, שהיא רשת מרכזי השיקום התעסוקתי הגדולה בישראל.
בדצמבר 2013 נבחר ברשימת "100 ישראלים מעוררי השראה" של עיתון מעריב.
בשנת 2014 נבחר ל"יקיר המקצוע" של לשכת עורכי הדין במחוזות תל אביב ומרכז.
בשנת 2015 העניקה לשכת עורכי הדין לאלבשן אות הוקרה "תואר לשם כבוד-Honoris Causa", התואר הגבוה ביותר שמעניקה הלשכה לחבריה.
בשנת 2020 זכה אלבשן בפרס ראשת הממשלה גולדה מאיר "על פעילותו הענפה, המשלבת חזון, תיאוריה ומעשה שכולם יחד סובבים סביב תרומה חברתית מיוחדת לקידום השוויון והצדק החברתי במדינת ישראל".
בשנת 2021 הוענק לאלבשן אות המופת לעורכי דין מתנדבים על ידי לשכת עורכי הדין.
נשיאת בית המשפט המחוזי הילה גרסטל, שעמדה בראש ועדת הבחירה, ציינה כי אלבשן "ייצג במהלך השנים בהתנדבות אלפי פונים מוחלשים וחינך דור שלם של משפטנים להתנדבות".
במרץ 2023 הגיש, במשותף עם שר המשפטים לשעבר פרופסור דניאל פרידמן, האלוף במילואים גיורא איילנד וגיורא ירון, מתווה לפתרון המשבר בין הקואליציה לאופוזיציה בנושא הרפורמה המשפטית, מתווה שזכה לתגובה חיובית משר המשפטים יריב לוין ולביקורת מצד מתנגדי הרפורמה המשפטית.
באוגוסט 2024 מתח ביקורת על שני הצדדים במחלוקת בעניין מערכת המשפט.
בצד כתיבתו בנושאי משפט וחברה, אלבשן כותב ומפרסם גם ספרות יפה, ספרות ילדים ונוער ושירה.
אתמול סיימו לגזום את השיחים – שירים, עקד 1992.
דיני העונשין בעקבות תיקון מספר 39 לחוק – עיון, אתיקה 1995 (יחד עם שחר אלדר).
זרים במשפט: נגישות לצדק בישראל – עיון, הקיבוץ המאוחד 2005.
תמיד פלורה – רומן, ידיעות ספרים 2009. הספר זכה בפרס "ספר הזהב" מטעם התאחדות המו"לים בישראל על מכירת למעלה מ-20,000 ספרים בשנה.
בוטן העכבר והדבק האכזר – פרוזה ילדים, הקיבוץ המאוחד 2010.
סיפו: סיפור לא גמור – פרוזה צעיר, ידיעות ספרים 2011. הספר נבחר למצעד הספרים תשע"ג של משרד החינוך וזכה בפרס "יד ושם" לספר לילדים ולנוער לשנת תשע"ד.
תיק מצדה – רומן, ידיעות ספרים 2012. הספר זכה בפרס "ספר הפלטינה" מטעם התאחדות המו"לים בישראל על מכירת למעלה מ-40,000 ספרים.
פרקליטי העשוקים: על המשפט ככלי לשינוי חברתי – עיון, ידיעות ספרים 2014.
חמישה – פרוזה, ידיעות ספרים 2016.
הערעור האחרון – פרוזה, ידיעות ספרים 2020 (יחד עם ליעד שהם).
הטיפה והדמעה – סיפור ילדים, ידיעות ספרים 2024.
"הזמנה למשפט" – סדרת ספרים קצרים העוסקים בסוגיות מרכזיות שהציתו את הוויכוח הציבורי: שאלת החוקה, בית המשפט העליון, ומוסד הייעוץ המשפטי לממשלה.
בשנים 2010–2011 חבר אלבשן יחד עם עברי לידר וגיא מרוז שהלחינו שני שירי מחאה שכתב, "הבית שלי הבית שלך" נגד גירוש ילדי עובדים זרים ו"חזרנו לרוטשילד" – המנון המחאה החברתית.
אלבשן נישא לעורכת הדין מיכל לייסר, ולהם בן ובת.
בעשור השני של המאה ה-21 התגרשו.
"תמיד פלורה" (ידיעות ספרים, 2009)
"בוטן העכבר והדבק האכזר" (הקיבוץ המאוחד, 2010)
"סיפו – סיפור לא גמור" (ידיעות ספרים, 2011)
אריק גלסנר, על "תיק מצדה", של יובל אלבשן, הוצאת "ידיעות ספרים"
"הטיפה והדמעה" (ידיעות ספרים, 2024)
"זרים במשפט" (הקיבוץ המאוחד, 2004)
עופר סיטבון, זרים במשפט/יובל אלבשן – ביקורת ספרים
"פרקליטי העשוקים" (ידיעות אחרונות, 2014)
"הערעור אחרון" (ידיעות ספרים וכנרת זמורה, 2020)
סדרת "הזמנה למשפט" (יצירה עברית ושהם קראוס, 2024-2025)
יובל בן-עמי (נולד ב-18 במאי 1976) הוא סופר, עיתונאי ומוזיקאי ישראלי.
נולד בירושלים, בנם של איש הטלוויזיה ודובר צה"ל לשעבר, עודד בן-עמי ושל הפסלת אורנה בן-עמי.
למד בתיכון אלון רמת השרון.
בגיל 19 פרסם לראשונה שירה.
בצעירותו שוטט שנים אחדות באירופה והתפרנס כזמר וגיטריסט.
את השירים שחיבר באותה תקופה ביצע בשנים 1999–2000 במופע "בא ממקום מוזר".
בשנת 2000 החל כותב כתבות למגזין "מסע אחר".
בשנת 2003 החל כותב עבור העיתון "הארץ" ומאז פרסם מאמרים, כתבות ודברי ביקורת, בין היתר במגזינים "נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל" ו"Time Out תל אביב", בעיתונים "גלובס", "הבוסטון גלוב", באתר ynet, באתר האינטרנט של ה-"BBC" ובכתבי העת "כתם", "עמדה", "הכיוון מזרח" ו"מעין".
בשנת 2009 החל בן עמי משמש כמבקר התיאטרון של העיתון "ישראל היום", ובהמשך שימש כמבקר התיאטרון של העיתון "עכבר העיר".
הוא נמנה עם מייסדי האתר מגזין +972.
בן-עמי מגיש את התוכנית "ציפורי לילה עפות רחוק" בגלי צה"ל, בשיתוף עם המוזיקאית שירה כרמל.
בראשית דרכו התרכזה יצירתו של בן עמי הן כסופר, הן כעיתונאי והן כתמלילן במסע ובקשר שבין תרבות וגאוגרפיה.
ששת ספריו שראו אור עוסקים באופן זה או אחר במקום ובחוויית המסע.
עם השנים מתבלטים בה נושאים מגוונים, בהם שונות מגדרית (בספרו "הקומדיה התל אביבית"), ביקורת תרבות ומחאה פוליטית.
בשנת 2012 תרגם לעברית את שיר המחאה האירי כנגד נשיא ארצות הברית לשעבר, רונלד רייגן, "Hey Ronnie Reagan".
בגרסתו העברית תורגם השיר על ידי בן-עמי ורותי פליסקין כ"שק לי, איווט", והופנה כביקורת כנגד שר החוץ, אביגדור ליברמן.
הביצוע זכה לתהודה, ובעקבותיה הפיק באותה שנה בן-עמי אלבום רשת בשם "שק לי, איווט" שהכיל שירי מחאה מקוריים ומתורגמים.
בן-עמי הוא אחד היוצרים הפעילים בגרילה תרבות.
ב-2017 נישא לאלישה בסקין ולהם בת.
המיתולוגיה הפינית, הוצאת מפה, 2003
סוזנה אל תבכי, ח"י ימים בדרום ההזוי של ארצות הברית, הוצאת חרגול, 2006
ארץ הפלאות, עם עובד, 2007
יום בעיר, הוצאת מפה, 2008
ניפגש באמצע הדרך, זמורה ביתן, 2008
הקומדיה התל אביבית, אחוזת בית, 2012
געגועים לשינויים, 16 סיפורי מסע ישראלים, עם עובד, 2005
יובל ברגר, מהנדס ישראלי זוכה פרס ביטחון ישראל.
ברגר הוא בוגר לימודי הנדסת חשמל מהטכניון (בהצטיינות, 1987) ובעל תואר דוקטור בהנדסת חשמל מאוניברסיטת תל אביב (1997).
במשך כ-18 שנים הוא הועסק במחלקה הטכנולוגית של משרד הביטחון ובשנים 2000–2004 עמד בראשה.
בשנת 1995 הוא זכה על פועלו בפרס ביטחון ישראל.
בשנת 2005 היה ברגר שותף בייסוד חברת "Siverge Networks" לפיתוח רכיבי תקשורת למערכות תקשורת רחבות סרט, ושימש מנכ"ל החברה מיום הקמתה ועד להפסקת פעילותה בשנת 2013.
יובל אבידור (נולד ב-19 באוקטובר 1986) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
אבידור שיחק במחלקת הנוער של הפועל חיפה.
בעונת הוא עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון כששיחקה בליגה הלאומית, ושיחק בעונה זו ב-14 משחקים במדי הקבוצה, בכולם עלה כמחליף מלבד שני משחקים בגביע הטוטו, אך לא כבש בעונה זו.
בעונת קיבל אבידור יותר הופעות משחק מבקודמת.
בעונת כבש אבידור 17 שערים והוכתר כמלך השערים של הליגה הלאומית, אולם הקבוצה סיימה את העונה במקום השלישי, מקום אחד אחרי המקום השני המוביל לעלייה לליגת העל.
ב-24 במאי 2007 אבידור עזב את הפועל חיפה לטובת עירוני קריית שמונה, העולה החדשה לליגת העל.
בעונת אבידור הצטיין וכבש 11 שערים ב-38 הופעות במדי קריית שמונה, שסיימה את העונה במקום השלישי ועלתה לשחק בגביע אופ"א לראשונה בתולדותיה.
אבידור אף זכה בתואר תגלית העונה.
בעונת אבידור עלה עם קבוצתו לסיבוב השני במוקדמות גביע אופ"א, אך למרות יכולת טובה שלו, לא הצליח למנוע את ירידת הקבוצה לליגה הלאומית.
בזכות יכולתו בקריית שמונה זומן אבידור לראשונה לסגל נבחרת הצעירה של ישראל, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול הנבחרת הצעירה של קפריסין ב-4 במרץ 2008. הוא השתתף עם הנבחרת הצעירה במשחק הפלייאוף של מוקדמות אליפות אירופה עד גיל 21 2009 מול הנבחרת הצעירה של איטליה, בו ישראל הפסידה 1–3.
בקיץ 2009 עבר אבידור למכבי תל אביב.
בעונתו הראשונה בקבוצה כבש 5 שערי ליגה, אך בעונתו השנייה כבש רק שער אחד, והקבוצה החליטה לא לממש את האופציה עליו, והוא חזר לקריית שמונה.
אבידור הספיק לערוך 3 הופעות בלבד בקריית שמונה, וב-20 בספטמבר 2011 הושאל לקבוצת נעוריו הפועל חיפה.
אבידור כבש 13 שערי ליגה בעונה זו, ובסופה שוחרר מקריית שמונה וחתם על חוזה חדש בהפועל חיפה.
בעונת כבש חמישה שערי ליגה, ובעונה שלאחר מכן כבש שלושה שערי ליגה.
ב-26 במאי 2014 חתם אבידור בהפועל עכו, וב-13 באוגוסט 2015 שוחרר מהקבוצה.
ב-21 בספטמבר 2015 חתם אבידור במכבי נתניה.
ב-3 בפברואר 2016 חתם אבידור בבני סכנין.
ב-16 בינואר 2017 כבש אבידור את השלושער הראשון שלו בקריירה במשחק שנערך נגד קריית שמונה.
ב-7 ביוני 2017, לאחר עונה וחצי, שוחרר אבידור מבני סכנין וחתם לעונה אחת בקבוצת מכבי פתח תקווה.
ב-31 בינואר 2018 חזר אבידור לבני סכנין.
ב-23 ביולי 2018 חתם אבידור בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית.
ב-15 בינואר 2019 חתם בהפועל נצרת עילית, אשר בתום העונה שינתה את שמה להפועל נוף הגליל.
ב-1 בפברואר 2021 חתם בהפועל מרמורק מליגה א'.
בספטמבר אותה שנה חתם בהפועל רובי שפירא חיפה.
ב-3 בינואר 2022 חתם אבידור במכבי צור שלום קריית ביאליק מליגה א' צפון.
אבידור נשוי ומתגורר בקריית אתא.
יובל גורן (נולד ב־1956) הוא ארכאולוג ישראלי, מומחה במיקרוארכאולוגיה (יישום שיטות מיקרוסקופיות בארכאולוגיה) ובעיקר בחקר ההרכב והמוצא של קרמיקה ארכאולוגית בשיטות של מינרלוגיה אופטית (פטרוגרפיה).
מכהן כפרופסור באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בעבר שימש כפרופסור בחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום באוניברסיטת תל אביב.
גורן נולד ב-1956 בפתח תקווה לצבי ולשפרה לבית כהן, ילידי גרמניה.
אחיו היו סמדר גורן, אמנית, ופרופ' חיים גורן, שהיה גאוגרף היסטורי וסגן נשיא מכללת תל-חי.
אביו של גורן נולד בברלין ועלה בעליית הנוער לארץ ישראל בשנת 1938, היה ממייסדי קיבוץ בית הערבה ובזמן מלחמת העולם השנייה התגייס לצבא הבריטי ושירת בארמייה של פילדמרשל מונטגומרי.
במלחמת העצמאות שירת בגדוד החמישי של הפלמ"ח ונפצע בקרבות שער הגיא כנהג משוריין.
לאחר המלחמה סיים את קורס הקצינים השני של צה"ל, שירת כקצין ביטחון בפיקוד מרכז ועבד במשרד הביטחון, ובתוך כך עברה משפחתו לגור בבאר שבע.
גורן גדל בבאר שבע מאז היותו בן שלוש.
בצבא שימש במבחר תפקידים, האחרון שבהם כסגן קצין חינוך אוגדה.
במילואים שירת כקצין ביחידה קרבית בדרגת רב-סרן.
בשנים 1979 ועד 1982 עבד בחברה להגנת הטבע כמדריך וכמנהל המרכז ללימודי שדה בבאר שבע.
החל את לימודיו בארכאולוגיה בשנת 1981 באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנת 1991 קיבל דוקטורט מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
נושא עבודת הדוקטורט היה ראשית הקדרות בארץ ישראל ובסביבתה על פי אנליזות פטרוגרפיות של כלי חרס מן התקופות הנאוליתית, הכלקוליתית והברונזה הקדומה א'.
מדריכי הדיסרטציה היו פרופ' פאול גולדברג ופרופ' יצחק גלעד.
אצל פרופ' גולדברג השתלם גם בתחום המיקרומורפולוגיה (מחקר של רבדים מאתרים ארכאולוגיים בשיטות מיקרוסקופיות).
גורן התמחה בחקר הטכנולוגיה ואיתור המוצא של כלי חרס וממצאים ארכאולוגיים אחרים על פי אנליזות מינרלוגיות (בעיקר בשיטות מיקרוסקופיות) וכימיות, ולאורך השנים פרסם מאמרים רבים בנושא.
בין השנים 1989 ו-1996 עבד ברשות העתיקות כחוקר פטרוגרפיה, ומשנת 1991 שימש גם כיו"ר ועד העובדים ברשות.
החל משנת 1996 כיהן כמרצה בכיר בחוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 2000 התמנה לפרופסור חבר.
בשנת 2005 התמנה לפרופסור מן המניין.
משנת 2000 ועד 2005 כיהן כראש החוג לארכאולוגיה ותרבויות המזרח הקדום, ושימש במבחר תפקידים אקדמיים, בהם סגן הדיקן בפקולטה למדעי הרוח, יו"ר ועדת המחקר, חבר בוועדות המינויים והדוקטורנטים בפקולטה למדעי הרוח וחבר הסנאט הקטן של אוניברסיטת תל אביב.
גורן הקים את המעבדה למיקרוארכאולוגיה השוואתית של המכון לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב, והוא היוזם והמוביל את תוכנית הלימודים לתואר מוסמך בארכאולוגיה ובחומרים ארכאולוגיים המתבססת על הכשרת תלמידים מתקדמים בארכאולוגיה בשיטות מחקר מתחום מדעי הטבע והנדסת החומרים ויישומם בחקר ממצאים ארכאולוגיים.
כיום הוא מרכז את המגמה לתלמידים מתקדמים במדעי החומרים הארכאולוגיים והשימור באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שהיא השותפה הישראלית בקונסורציום ED-ARCHMAT האירופי המעניק תוארי דוקטור בתחום מדעי החומרים בארכאולוגיה ובאמנות.
נשוי לפרופ' רבקה רבינוביץ, ואב לשניים.
בתחילת דרכו המחקרית התמקד גורן בחקר התקופה הכלקוליתית בארץ ישראל.
במשותף עם יצחק גלעד ביצע סקרים וחפירות של אתרי חניה של רועים מתקופה זו בנחל סכר ובמשותף עם פטר פביאן ערך חפירות באתר קבורה ייחודי באזור כיסופים.
בעבודת המוסמך בדק באמצעות אנליזות פטרוגרפיות של כלי חרס את הקשרים שבין האתרים מתקופה זו בדרום ארץ ישראל.
תחום מחקרו העיקרי של גורן מאז סיום הדוקטורט הוא הקשרים הבינלאומיים במזרח הים התיכון על פי בדיקות הרכב ומוצא של חומרים ארכאולוגיים.
לשם כך פיתח גורן שיטות ייחודיות לבדיקה של ממצאים ארכאולוגיים רגישים ובעלי ערך מוזיאוני רב תוך ביצוע דגימות מזעריות.
גורן פנה לבדיקת מוצאן של תעודות הכתובות בכתב היתדות על גבי לוחות חומר (טין) וטביעות חותם בחומר (בולות) שחתמו מסמכים שנכתבו על פפירוס או קלף.
לגורן חברו ההיסטוריון נדב נאמן והארכאולוג ישראל פינקלשטיין כדי לנסות לקבוע את מוצאם של הלוחות מאל-עמארנה.
גורן נטל דגימות ממאות לוחות, בדק וקבע מאיזה חומר הם עשויים ומאיזה מקום ברחבי המזרח הקדום יכול לבוא חומר בעל הרכב כימי ומינרלוגי כזה, ובשילוב עם הנתונים ההיסטוריים העולים מן הלוחות והנתונים הארכאולוגיים מהאתרים ברחבי כנען קבעו החוקרים את מוצא הלוחות שנבדקו.
השלושה חיברו ספר הנושא את השם Inscribed in Clay ("חקוק בחומר"), ובו הציגו את כל הנתונים ממחקרם, כולל מסקנות על מוצא הלוחות ומה שמשתמע מכך למחקר תעודות עמארנה.
בדרך זו יכלו לקבוע את מוצאם של לוחות רבים ששם השולח בהם אבד, או שכלל לא נזכר, או שהלוח שבור, ורק מעט שרד ממנו.
בכמה מקרים שבהם נזכרים שמות של מקומות, אולם החוקרים היו חלוקים בשאלת זיהויָם, עשויה בדיקה פטרוגרפית של החימר לאפשר הכרעה בוויכוח.
מחקר זה הוא חלוצי ויושם כאן לראשונה, וניתן להשתמש בדרך זו למחקר של ארכיוני לוחות רבים נוספים שנכתבו בכתב היתדות ונתגלו בחפירות.
בשנים האחרונות משתמש גורן בשיטות אלה לחקר מוצאן של תעודות הכתובות בכתב היתדות מארץ ישראל, אוגרית וממלכת החתים תוך פיתוח שיטות מחקר נוספות ובהן בדיקות לא הורסות בשיטת דיפרקציה של קרני-X.
גורן ותלמידיו חוקרים את מערך הקשרים של כנען על ידי בדיקות המוצא של כלי החרס הכנעניים מהברונזה התיכונה והמאוחרת מאתרים במצרים ובמזרח הים התיכון ובהם מתל אל דבע (היא אוואריס, בירת החיקסוס במזרח הדלתה של הנילוס), מערי החוף של ארץ ישראל, מצפון סיני ומן הספינה טרופה מאולו-בורון.
מחקר זה מלמד על סחר בינלאומי ענף שהתקיים בתקופות אלה במזרח הים התיכון.
כמו כן עורך גורן במשותף עם עודד ליפשיץ ותלמידיהם מחקרים על המנהל בממלכת יהודה למן שלהי תקופת בית ראשון (תקופת הברזל) ועד התקופה ההלניסטית דרך בדיקת מוצאן של טביעות חותם (בולה) מטין מעיר דוד ומאתרים אחרים.