tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אפשר להמחיש זאת בדוגמה פשוטה: הסדרה 1,1,9,2,0,0,1,1,1,2,0,0,0 נראית לכאורה כסדרה של 13 פריטים, וככזאת בלתי ניתנת לאחסון בזיכרון העבודה, אולם ניתן בנקל לראות אותה כצירוף שני הפריטים - 1.1.2000 (היום הראשון של שנות האלפיים), וכ-11.9.2001 (יום הפיגועים במגדלי התאומים).
אלו, אם כך, שלושה עשר פריטים, שכל אדם יוכל להציג אותם במוחו כשתי יחידות מידע בלבד, אשר כל אחת מהן מכילה מספר פריטים.
התאוריה הקוגניטיבית רואה ביכולת לזקק פריטי מידע רבים לגוש מידע אחד אשר ניתן להשתמש בו בזיכרון העבודה את אחד ממאפייניה העיקריים של המומחיות.
זיכרון עבודה קטן נחשב לאחת הסיבות לכך שתינוקות מתקשים להתמודד עם בעיות מורכבות.
על פי הגישה הקוגניטיבית, זיכרון העבודה מורכב משלושה חלקים:
הלולאה הפונולוגית – הלולאה ממירה מידע חזותי למידע צלילי ומשננת מידע על ידי "דיבור פנימי".
הלוח החזותי מרחבי – לוח זה אוגר מידע חזותי – מרחבי ומעבדו.
מנגנון בקרה מרכזי – מנגנון זה מבקר על פעולת שני החלקים האחרים ומקצה משאבי קשב לפי הצורך.
ישנן דרכים שונות של ייצוג ידע:
זיכרון חזותי – חלק מהזיכרון, האוגר מידע שהתקבל ממערכת הראייה.
זיכרון אידטי – הזיכרון האידטי הוא תת-סוג של זיכרון העבודה, והוא נבדל מזיכרון העבודה המילולי הרגיל בטיבו, וגם במרכזי המוח שהוא מפעיל.
סוג זה של זיכרון משמש לזיכרון תמונות.
המושג זיכרון צילומי מתייחס לעיתים למושג של זיכרון אידטי, אך לעיתים משמש גם באופן שגוי לייצוג רעיון בו אדם יכול לזכור כל מה שהוא רואה.
הזיכרון המרחבי מקושר לאונת המוח הימנית, ואילו המילולי – לזו השמאלית.
גודלו של ההיפוקמפוס במוח מהווה מנבא טוב להפתיע לזיכרון המרחבי, ואף נמצא שהוא גדול יותר אצל נהגי מוניות.
על אף שאין בכך בלבד כדי לקבוע את הסיבה והמסובב (האם עבודה כנהג מונית מפתחת את ההיפוקמפוס, או שאנשים שאינם בעלי היפוקמפוס גדול מראש לא יפנו לעבודה כנהגי מונית), יש כמה ראיות המצביעות על נכונותה של האפשרות הראשונה.
הזיכרון המרחבי טוב יותר אצל בני תרבויות שבהן יכולת ההתמצאות במרחב חשובה.
וגם האבוריג'ינים ידועים בזיכרון המרחבי המעולה שלהם.
הזיכרון מתאפשר הודות לפלסטיות של מערכת העצבים, שהיא היכולת של מערכת העצבים להשתנות בהתאם להתנסות של האורגניזם בסביבה.
האזורים הצדיים והתחתונים של האונה הרקתית יחד עם אזורים אסוציאטיביים תחושתיים ("sensory association areas"), חשובים לאכסון ושליפה של זיכרונות לטווח ארוך.
גרעיני הבסיס חשובים לרכישה של מיומנויות מוטוריות.
האמיגדלה אחראית על הפן הרגשי של הזיכרון.
הגורם העיקרי המאפשר את יכולתו של המוח לבנות זיכרונות ולאגור אותם לטווח ארוך הוא מספרם העצום של תאי העצב שהוא מכיל, סדר גודל של כמאה מיליארד, ומערכת הקשרים הענפה שתאים אלו מקיימים זה עם זה.
קשר בין תאי עצב קרוי סינפסה וקיומו גורם לכך שפעילות חשמלית בתא הפלט (התא הקדם-סינפטי) תחולל בתנאים מסוימים פעילות בתא הקלט (התא האחר-סינפטי).
השפעתו של תא הפלט על תא הקלט כרוכה בדרך כלל בהפרשה של אחד מקבוצת חומרים הקרויים מתווכים עצביים (neurotransmitters) על ידי תא הפלט וקשירתו לקולטן בתא הקלט.
רוב התאים במוח מקושרים בקשרים סינפטיים כאלו לאלפים רבים של תאים אחרים, ולחלקם אף קשר עם מאות אלפים משכניהם.
מערכת קשרים ענפה זו מאפשרת את יצירתן של קבוצות פעולה של תאים, הקרויות רשתות עצביות.
במאה ה-21 סבורים כי הזיכרון אגור בתבניות הפעולה של אותן רשתות.
רשתות אלו פרושות על פני כל המוח, אם כי קיימים אזורי מוח שונים שלפעילותם מיחסים חשיבות יתירה בשרשרת התהליכים המובילים ליצירת הזיכרון ושמירתו.
ניתן לחלק את תהליך יצירת הזיכרון ושמירתו לשני שלבים לפחות, שלב יצירת הזיכרון לטווח קצר ושלב הזיכרון לטווח ארוך.
סוג אחד של קשר סינפטי הנפוץ בין תאי מוח, הקרוי קשר סינפטי מעורר, מתווך בעזרת החומצה האמינית גלוטמט.
פעילות חשמלית בתא הקדם-סינפטי גורמת להפרשת גלוטמט הנקשר לקולטנים מסוג AMPA בתא האחר סינפטי.
בדרך כלל קשירתו של מתווך עצבי זה לקולטן שלו מעוררת זרם חשמלי אל תוך התא האחר סינפטי, הגורם לשינוי הנמשך כמה עשיריות של אלפיות השנייה במתח החשמלי של קרום התא.
לתא העצב יש יכולת לסכום שינויי מתח כאלו כאשר הם מתחוללים בו זמנית במקומות שונים על פניו, או כאשר הם מתחוללים באותו מקום בזה אחר זה במרווחי זמן קצרים דיים.
בשל סכימה זו תתורגם הגברה בכמות הקלטים או בתדר בו הם מגיעים לעליה הולכת וגוברת במתח הקרום.
כאשר העלייה במתח הקרום גדולה דיה הוא מאפשרת את כניסתו לפעולה של קולטן נוסף של גלוטמט, מסוג NMDA.
קולטן זה מיוחד בין היתר בשל העובדה שהוא מאפשר כניסה מסיבית של יוני סידן לתוך התא.
לכניסתם של יוני הסידן תפקיד מכריע ביצירתם של שינויים קצרי וארוכי טווח בחוזק הקשר הסינפטי.
השינוי הראשון המתחולל הוא עליה בעוצמתם של קשרים קיימים.
עליה זו עשויה להיות מתווכת הן על ידי עליה בכמות הקולטנים מסוג AMPA בתא הקלט והן על ידי הגברה בהפרשת גלוטמט מתא הפלט.
יצירת ההגברה ושמירתה למשך שעות אחדות אינה תלויה ביצירה של חלבונים חדשים.
שינוי שמתחולל מאוחר יותר הוא עליה במספר הקשרים הסינפטיים בין התאים.
שינוי זה מחייב בנייה של חלבונים חדשים ומעורבת בו הפעלה של מערכת הגנים של התא.
מקובלת כיום המחשבה שניתן למצוא הקבלה בין שלב חיזוק הקשרים הקיימים לבין יצירת הזיכרון לטווח קצר ובין יצירתם של קשרים חדשים לבין יצירת הזיכרון לטווח ארוך.
באנלוגיה לפעולתו של מחשב, שבדרך כלל אינה עושה חסד עם המוח, נוכל לתאר זיכרון לטווח קצר כמקביל לשינוי בתוכנה בעוד זיכרון לטווח ארוך מקביל לשינוי בחומרה.
תהליך הזיכרון מושפע מהחשיבות שהאדם מייחס לדברים, כלומר, לא עוצמת הגירוי החיצוני בלבד משפיעה על הסיכוי שמאורע אליו נחשפנו ייחרט בזיכרוננו.
חשובים גם הריגוש שעורר בנו הגירוי ואם יש בכוונתנו לזכרו.
מקובלת כיום הסברה כי במצבים כאלו מופרשים במוח חומרים מקבוצה הנקראת בקרים עצביים (neuromodulators).
בקרים אלו מופרשים ממרכזים מוגדרים ויכולים להשפיע בו זמנית על אוכלוסיות גדולות של תאי עצב.
השפעה זו יכולה להתחולל הן בדרך של השפעה על הפעילות הסינפטית והן בשינוי רמת העירור של התאים, כך שתוגבר רגישותם לגלוטמט.
דוגמה לבקר עצבי כזה הוא אצטיל כולין החשוב ביותר ללמידה, ומקובלת כיום הסברה כי חסרונו הוא גורם חשוב בהתפתחות הפרעות הזיכרון אצל חולים במחלת אלצהיימר.
נוכל אם כך לומר כי כדי שאירוע יישמר בזיכרוננו צריכים להתקיים שני תנאים בסיסיים.
התנאי הראשון הוא שרמת הפעילות ברשתות העצביות תעבור סף מסוים.
התנאי השני הוא שמוחנו יעריך שהאירוע אותו הוא חווה הוא בעל חשיבות מספקת כדי שנזכור אותו.
אז מופרשים במוח מתווכים ובקרים עצביים המקלים על התאים ברשתות העצביות לשנות את תכונותיהם ואת עוצמתם ומספרם של הקשרים ביניהם.
תופעת הזיכרון אינה יכולה להיות מוסברת בחיזוק קשרים סינפטיים והגברת עירור התאים בלבד.
תהליכים אלו חייבים להיות מלווים בהחלשה של קשרים סינפטיים אחרים והגברה גם ביכולת העירור של תאים שתפקידם הוא לעכב את פעילותם של שכניהם.
המנגנון העומד בבסיס פעולות אלו הוא נושא למחקר במעבדות ברחבי בעולם.
לזיכרון חשיבות מכרעת כמעט בכל פעילות קוגניטיבית והוא הכרחי ליכולת ההישרדות.
הזיכרון חיוני ליכולת הלמידה בכך שהוא מאפשר לצבור ניסיון וידע מחוויות העבר.
בכך הוא מאפשר להבין ולפרש חוויות חדשות.
יכולות ההסתגלות ופתרון הבעיות מבוססות על תפקוד הזיכרון.
כמוהן גם תהליכי קבלת ההחלטות אשר מנחים את ההתנהגות.
תהליך הזיכרון מתייחס לאחסון הידע ולשימוש בו בהתאם לצורך.
עם זאת, הזיכרון אינו חסין מטעות; כשל זיכרון יכול להיות כשל בהכנסת מידע לזיכרון, באחסונו או בשליפתו וקיימים סוגים רבים של כשלים בזיכרון.
גם כאשר בבריאות תקינה מתבצע תהליך טבעי המנפה את הזיכרון.
בעיות בזיכרון עלולות להיווצר גם כתוצאה מפגיעה פיזית בתאי מוח או בקשר ביניהם כתוצאה ממחלות, מטראומות מוחיות או בעקבות גיל.
ניתן לסווג את אופי הפגיעה על פי הכרת תפקיד החלק הפגוע בתהליך יצירת הזיכרון כושר הזכירה תלוי בגורמים שונים, כמו: מצב הגוף (עייפות ומחלות), בשקט הנפשי, במידת ההתעניינות וכו'.
בנוסף, הנמכה נורמלית ביכולת הזיכרון חלה בעקבות ההזדקנות.
יכולת הזיכרון עולה עד גיל 25 ולאחר מכן פוחתת באופן הדרגתי, כך שלזיכרונות מוקדמים מימי הילדות ישנה נטייה להשתמר טוב יותר ביחס לזיכרונות חדשים.
כמו כן, ישנו קשר בין איכות השינה לבין כושר הזיכרון, במיוחד לשלב החלומות.
כשל בקליטת המידע או בקידוד
ישנם מספר סוגים של כשלים מסוג זה:
"שכחה כביכול" – מידע שאדם אינו מצליח לזכור משום שלא התרכז כשהיה אמור לקלוט מידע זה ולא הכניס אותו מלכתחילה אל הזיכרון לטווח הארוך.
זכירה לקויה בגלל תפיסה לקויה – עיוות כביכול בזיכרון משום שמלכתחילה הוכנס אליו מידע שגוי.
מקרה כזה שכיח בהיזכרות באירועים קצרים שלא היו צפויים כגון אירוע אלים קצר שהאדם עד לו.
תהליך טבעי של ניפוי הזיכרון – תהליך זה עלול להיגרם בעקבות קידוד לא נכון, מיעוט קשרים, סתירה בין מידע נקלט וכן הלאה.
ידועים מקרים שבהם עדים זיהו אדם בוודאות גמורה כפושע, ולבסוף התברר שטעו.
טעות שכיחה במיוחד כאשר הסביבה שבה נוצר הזיכרון בתחילה הייתה דו משמעית ולא אופטימלית.
הכשל הנפוץ ביותר הוא שכחה מסוג "דעיכה" – הזיכרון של מידע מסוים מתעמעם עם הזמן בשל אי שימוש במידע זה.
יש להבדיל בין דעיכה לבין הדחקה.
על פי תורת הפסיכואנליזה, הדחקה היא שכחה מכוונת של מידע שמאיים על שלוות נפשו של האדם, הנעשית על ידי מנגנון הגנה תת־מודע.
כשל אחר, הוא שינוי הזיכרון כך שיתאים למידע אחר שיש לאדם.
כגון מידע שהגיע לאדם אחרי היווצרות הזיכרון, שהתערבב עם הזיכרון עצמו.
בהקשר זה התברר כי העלאת זיכרון בתודעה לעיתים קרובות לאו דווקא משפרת אותו, אלא עלולה להכניס לתוכו מרכיבים זרים שלא היו בו בתחילה.
במסגרת מחקר של הפיסיכולוגית האמריקנית אליזבת לופטוס אודות זיכרון כוזב השתכנעו 25% מהנבדקים כי הם זוכרים אירוע מילדותם שבמהלכו הלכו לאיבוד בקניון, לאחר שסופק להם תיאור קצר של האירוע שניתן לכאורה על ידי בני משפחתם.
למעשה נבדה האירוע על ידי החוקרות.
רבים מהנבדקים אף "זכרו" פרטים נוספים מעבר לאלה שנמסרו להם.
בארצות הברית נסוב בשנים האחרונות פולמוס סוער סביב אמינותן של טענות גברים ונשים, שנזכרו, לאחר טיפול פסיכולוגי, בהתעללות מינית שחוו בילדותם.
אולם טענות אלו הן בעייתיות בשל הקלות שבה אפשר להשתיל זיכרונות (באחד המקרים התברר שהחקירה המשטרתית גרמה אפילו למתעלל כביכול להאמין שאכן ביצע דברים שלא היו ולא נבראו).
במקרים אלה אנשים עברו שכנוע אגרסיבי על ידי בעלי סמכות והתחילו להאמין שהם הדחיקו זיכרונות של אירועים שלא היו מעולם.
מבחינה חוקית, מידע ששוחזר מהדחקה בעזרת טיפול פסיכואנליטי הוא מידע קביל משפטית.
אולם, מידע ששוחזר מהדחקה בעזרת היפנוזה ומידע ששליפתו השתפרה בעזרת היפנוזה, אינו קביל משפטית.
הזיכרון האנושי מסווג בדרך כלל לפי משך האחסון שלו ולפי סוג המידע הנשמר.
זיכרון לטווח קצר (Short-Term Memory / Working Memory): זיכרון המאפשר החזקת מידע זמנית (למשל, מספר טלפון ששמעתם זה עתה) למשך שניות ספורות או דקות ספורות, לפני שהוא נשכח או מועבר לזיכרון לטווח ארוך.
זיכרון לטווח ארוך (Long-Term Memory): זיכרון המאחסן מידע לאורך זמן, החל מדקות ועד שנים רבות.
הוא מחולק לשני סוגים עיקריים:
זיכרון מפורש (דקלרטיבי - Explicit/Declarative Memory): זיכרון מודע של עובדות ואירועים.
זיכרון אפיזודי (Episodic): זיכרון של אירועים אישיים וחוויות חיים (למשל, מה אכלתם לארוחת בוקר).
זיכרון סמנטי (Semantic): זיכרון של עובדות ידע כלליות, מושגים ושפה (למשל, בירת צרפת).
זיכרון מובלע (לא דקלרטיבי - Implicit/Non-Declarative Memory): זיכרון לא מודע, הכולל מיומנויות והרגלים (למשל, רכיבה על אופניים או הקלדה עיוורת).
השליפה היא העברת הזיכרון חזרה מהזיכרון לטווח ארוך אל זיכרון העבודה.
ייתכן שמידע אגור במוח, אך שליפתו לא תצלח.
עובדה זו קל להוכיח בניסוי.
נותנים לאנשים סדרת שאלות טריוויה פתוחות על חומר שמצפים מהם לדעת ובכל פעם שהם לא מצליחים להיזכר בתשובה, משנים את השאלה לשאלה רב בררתית.
כאשר אנו לא מצליחים להיזכר בתשובה הנכונה אבל כן מצליחים לזהותה בין התשובות המוצעות בשאלה הרב בררתית, אנו מדגימים קשיי שליפה.
הכול מכירים את התחושה כאשר דבר מה "מצוי על קצה הלשון", אך אין מצליחים לזוכרו במדויק.
ואכן, קל הרבה יותר לענות על השאלה "האם אתה מכיר ילדים בשמות דניאל, ירון ויואב?" מאשר על ההוראה "מנה את שמות הילדים שאתה מכיר".
הקשר הוא אחת מהדרכים לשליפה מוצלחת יותר.
ברגע שאדם יהיה בעת שליפה באותו מקום בו הצפין את המידע יהיה לו קל יותר לשולפו.
הפרעה נוספת בזיכרון עלולה להיגרם כתוצאה מפגיעה פיזית, למשל חבלת ראש קשה.
אך, במרבית המקרים, כאשר האדם שנפגע מחלים הפרעת הזיכרון חולפת אף היא ולא נחשבת לחמורה.
קיימים גם כשלים בזיכרון כתוצאה מפגיעה תלוית־גיל בכמות הנוירוטרנסמיטרים הנגרמים כתוצאה מהצטברות של סידן בתאי המוח ומוות של נוירונים בהיפוקמפוס.
בתהליך ההזדקנות, הפרשת יתר של קורטיזול גורמת לאיבוד יכולת ספיגת מידע באופן מהיר.
כשל זיכרוני כתוצאה מפגיעה חמורה בהיפוקמפוס בקרב חולי אלצהיימר, מובילה לפגיעה בייצור זיכרונות הן לטווח הארוך והן לקצר, אך עדיין באפשרותם לרכוש מיומנויות פיזיות (מיומנויות פיזיות הן חלק מתהליך הלמידה המתאפשר באמצעות הזיכרון המוטורי) אם הם יחזרו על פעולות אלו מספיק פעמים.
מקרים נוספים של הפרעות בזיכרון עלולים להיגרם כתוצאה מהפרעה באספקת דם למוח.
במצב זה (כתוצאה מהתקף לב למשל) תיווצר פגיעה מוחית אשר תוביל להפרעה בזיכרון.
ניתן להוסיף כי גם שבץ מוחי (הנפוץ בקרב מבוגרים), גידולים במוח, אלכוהוליזם ופרכוסים עלולים להוביל לפגיעות מוחיות וכן גם להפרעות בזיכרון.
אמנזיה היא אחת מהפרעות הזיכרון השכיחות בתחום הנוירולוגיה אשר במרבית המקרים נקשרת עם אירוע כלשהו שחווה האדם.
אדם הלוקה באמנזיה יתקשה לזכור פרטים חדשים או אף לשלוף מידע הקיים בזיכרונו.
לעומת זאת, בדרך כלל אין לאדם הלוקה באמנזיה קושי לזכור את פרטיו האישיים.
אמנזיה אינה משפיעה על האינטליגנציה של האדם אן אף על יכולותיו הקוגניטיביות.
דמנציה לעומת זאת, היא מקרה המשלב הפרעות בזיכרון והפרעות ביכולות הקוגניטיביות.
תהליך זה בדרך כלל מתרחש בהדרגה.
כמו כן, אמנזיה והפרעות זיכרון מאפיינים במקרים רבים גם מצבים פוסט-טראומטיים.
במקרים אלו, כאשר אדם עד או קורבן לאלימות (כגון חיילים במלחמות) הוא יתקשה לזכור את האירוע הטראומטי במדויק.
לקות בזיכרון האוטוביוגרפי היא מצב בו קיימת חוסר יכולת לזכור את היום הקודם, כלומר הכרת החיים בהווה בלבד.
קריפטומנזיה היא מצב בו הסובל ממנה מתקשה להבדיל בזיכרונו בין דברים שחווה בעצמו ובין דברים עליהם שמע או קרא.
לאנשים שונים יש יכולות זיכרון שונות.
ישנן מספר דרכים להטמעת מידע והתגבשותו בזיכרון.
חלק מהדרכים מיועדות לזכירה של פרטים ספציפיים (כמו למידה של חומר עיוני לקראת מבחן) וחלקן לשיפור כללי של יכולת הזיכרון (כמו מניעה או טיפול בדמנציה).
לדוגמה: חשיבות המידע או העניין שיש לאדם במידע יובילו לשליפה מהירה יותר.
כמו כן, גם קשר אישי או עניין אישי והקדשת תשומת לב למידע בזמן שנקלט על ידי האדם.
מנמוניקה – אמצעי או שיטה חזותיים או מילוליים העוזרים לזכור דברים.
שינון – אסטרטגיה ללמידה של מידע ספציפי.
השיטה הנפוצה ביותר לאימון הזיכרון היא שיטת השינון, המבוססת על חזרות מרווחות של המידע.
כל מידע שהאדם משנן (חוזר עליו) ייטיב להיטמע בזיכרונו בייחוד אם יחזור עליו פעמים רבות עם הפסקות (מרווחים) קבועים מראש.
לכן, עדיף ללמוד מידע חדש, כגון נאום שעל הפרט לדעת בעל פה, במשך שעה אחת לאורך שלושה ימים ולא במשך שלוש שעות רצופות.
כלומר, כדאי לחלק את הלמידה למרווחים שונים בזמן במקום לרכזם.
שינון בסירוגין – זו שיטת למידה שמשלבת הגדלת מרווחי זמן בין ביקורת עוקבת לבין חומר שנלמד כדי לנצל את השפעת הפיסוק הפסיכולוגית.
אסוציאציות – שיטה נוספת שלפיה, על מנת להטמיע בזיכרון מידע חדש, על האדם לקשר אליו אסוציאציה מסוימת אשר מזכירה לו אותו.
ארגון הסביבה – ארגון סביבת חייו של האדם בתבניות שונות אשר מובילות לעיבוד עמוק יותר של המידע הנכנס ובכך מקלות על אחסונו בזיכרון ושליפתו בעת הצורך.
ארגון הסביבה בא לידי ביטוי בהתנהלות היומיומית של האדם, החל מבחירת מקומות קבועים להנחת חפצים ועד לחלוקת רשימת הקניות לתתי נושאים שונים.
פעולות אלה הן שגרתיות ולא דורשות השקעת מאמץ רב ותכליתן היא הכנסת מידע מאורגן למוחנו על מנת שיהיה נגיש בעת הצורך.
ראשי תיבות – זהו כלי עזר לזכירת רצף של כמה מילים שונות.
שיטת הסיפור – שיטה בה על מנת לזכור רשימת פריטים, שוזרים אותם בתוך סיפור.
בזמן בו נדרשים לשליפה מריצים את הסיפור בזיכרון העבודה, כאשר הפריטים השזורים בו נשלפים יחדיו עם העלילה.
רצוי לשלב את סוגי הטיפול המתוארים לעיל עם גירוי מתמיד של המוח על מנת לשפר את כל יכולותינו השכליות.
כאשר אדם נחשף למגוון רחב של גירויים כגון משחקי חשיבה המצריכים פתרון בעיות (שח מט, דמקה, תשחצים, שחור ופתור וכולי), הוא יוצר קשרים עצביים חדשים במוחו כך שמעבר הכימיקלים בין הנוירונים מתרחש ביתר מהירות וביתר קלות.
ניתן להיעזר בכלים חיצוניים לשיפור הזיכרון, כלומר, ניתן לאמן את המוח כשם שמאמנים שרירים בחדר הכושר.
אם המוח לא ייחשף לגירויים ומאמץ מנטלי מצד האדם, תחלש גם יכולתו המנטלית של המוח.
בהקשר של למידה למבחנים קיימות מספר דרכים לשפר את הזיכרון.
מומלץ מאוד להשתמש בכל החושים בעת הלמידה, כדי לקודד את הזיכרון בכמה שיותר מקומות במוח.
ראייה – ניתן להיעזר בתמונות ותרשימים, צבעים מיוחדים ומיפוי החומר הנלמד.
ניתן גם לדבר בקול רם, להקריא את הטקסט או להלחין אותו, כדי לשתף את חוש השמיעה.
ניתן לעשות שימוש גם בחוש הריח כקישור למידע בזיכרון – ניתן להריח כדור צמר גפן טבול בבושם כאשר לומדים נושא מסוים (רצוי לקחת את כדור צמר הגפן לבחינות ולהריח אותו וזה יעזור להיזכר בחומר הנלמד).
שימוש בחוש המישוש – אפשרות זו מתמקדת במגע במקומות בגוף תוך למידת נושא מסוים למשל כאשר הלומד ייגע באותו מקום בזמן המבחן יתבצע קישור בין הזיכרון לחוש המישוש וזה יוביל להיזכרות בחומר הנלמד.
באמצעות טיפול תזונתי ושיפור או שינוי הרגלי התזונה האדם יכול להוביל לתהליך הארכת חיי המוח.
אימוץ אורח חיים בריא הכולל תזונה נכונה ומגוונת, פעילות גופנית ומחשבתית, מהווה תנאי הכרחי לשיפור יכולת הזיכרון.
פעילות גופנית מיטיבה עם זרימת הדם והחמצן למוח, משפיעה באופן חיובי על רוב המערכות הפיזיות, ובאופן ספציפי גם על הזיכרון.
מאכלים עשירים בנוגדי חמצון (אנטי-אוקסידנטים) ובוויטמינים, עשויים לעזור למערכת העצבים ולתרום לפעולה טובה יותר של המעגלים העצביים במוח ששולטים על הזיכרון.
כמו כן שינה קבועה של 7–8 שעות בלילה יכולה לשפר את הזיכרון באופן דרמטי.
במהלך השינה, המוח מקבע את הזיכרון של מידע חדש שהתקבל במהלך היום.
טכניקות הירגעות לפני השינה יכולות לעזור ליכולות הקוגניטיביות בכלל ולזיכרון בפרט.
גורמים נוספים הם בקרת מתח, קיום פעילות גופנית ונטילת תרופות, כאשר כל הגורמים חשובים לתהליך זה.
ויטמין B12 מסייע ביצירת כדוריות דם אדומות, מונע עייפות ואנמיה ומשפר תהליך זיכרון חיוני.
ניתן להשתמש בתזכורות דיגיטליות ובטכנולוגיות, כגון: טלפון נייד, יומן עם תזכורות, רישום פתקים וכולי על מנת להתמודד עם שכחה.
בנוסף, מומלץ להשתמש בנייר כזיכרון העבודה.
השימוש בנייר יפחית את המתח תוך כדי שיחה.
פתרונות אלו אינם משפרים את הזיכרון עצמו.
למצב הרוח ולרגשות יש השפעה על הזיכרון, ישנם פריטי מידע הנשמרים בשל השפעתם הרגשית.
אחד החוקרים תיאר אותם כ"מותירי צלקת ברקמות הזיכרון".
עם זאת, יש הסבורים שגם פריטי מידע מעוררים רגשית נשמרים בעיקר בשל נטייתו של האדם לשוב ולחשוב עליהם.
אירועים טראומטיים נחרטים במוח כנראה בשל פעילותם של הורמוני לחץ.
אחת הדרכים למנוע זיכרון פוסט-טראומטי היא להזריק, סמוך למועד הטראומה, נוגדים לפעילות ההורמונלית.
גם רגשות חיוביים מסייעים באחסון בזיכרון, כנראה בשל פעילותם של נוירוטרנסמיטרים.
אחת הדרכים לשפר אחסון זיכרון היא שימוש בלמידה מהצלחות.
לא כל רגש יעודד זיכרון.
חרדה עלולה ליצור גם עומס קוגניטיבי ובשל כך לפגוע בתהליכי זכירה והיזכרות (דבר זה יכול להוביל, למשל, לפגיעה בהצלחה במבחן).
בתרבויות שבהן מקובל לזכור ולא להעלות מידע על הכתב, הזיכרון טוב יותר.
באופן כללי, ככל שיש יותר מוטיבציה לזכור, הזיכרון מאוחסן זמן רב יותר.
כך למשל, לפני המצאת הטלפון הסלולרי, כל אחד זכר עשרות ואולי אף מאות מספרי טלפון, אולם מאז הפכו הטלפונים הסלולריים לנפוצים, נדיר למצוא אדם הזוכר יותר מכמה מספרים ספורים.
האדם הממוצע כמעט ואינו נדרש לכך לאור זה שרוב מספרי הטלפון מאוחסנים במכשיר הנייד.
זיכרון תלוי מצב רוח (Mood-dependent memory) הוא כשהזיכרונות הנגישים לשליפה במצב רוח מסוים תלויים בין היתר בדברים שנלמדו כאשר אותו מצב הרוח נחווה בעבר.
כלומר, ישנה סבירות גבוהה יותר שזיכרון שקודד במצב רוח טוב יישלף כאשר האדם נמצא שוב במצב רוח טוב.
השפעה זו אינה קשורה לאופי או לתוכן של הזיכרון עצמו, אלא לעובדה שהאדם נמצא באותו מצב רגשי שבו קודד הזיכרון בעבר.
אפקט ההלימה (Congruence effect) הוא כשמצב הרוח משפיע גם על אופי הזיכרון שיקודד או יישלף.
כלומר, כאשר אדם נמצא במצב רוח חיובי סביר יותר שהוא יזכור מידע חיובי וכשהוא במצב רוח שלילי סביר יותר שהוא יזכור מידע בעל אופי שלילי.
זיכיון או פרנצ'ייז (מאנגלית: franchise) הוא מכלול קניין רוחני הכולל לרוב יקום בדיוני, דמויות, תפאורה, וסימני מסחר שמקורם ביצירה מסוימת – לרוב ספרותית, קולנועית, טלוויזיונית, קומיקס או משחק וידאו.
הזיכיון מלווה בדרך כלל במסחור ובפרסום רב.
זיכיונות ידועים שמקורם בספרות הם זיכיון הארי פוטר – מסדרת ספרים לסדרת סרטים, הלגנדריום של טולקין שחלקו עובד לטרילוגיית שר הטבעות.
זיכיון מלחמת הכוכבים החל כסדרת סרטי קולנוע אך התרחב לזיכיון שכולל סדרות אנימציה טלוויזיוניות, ספרי קומיקס, נובלות (ספרי סיפורת), משחקי מחשב ווידאו ומגוון רחב של מרצ'נדייז (כגון צעצועים ומוצרים ממותגי הזיכיון).
סדרת סרטי שודדי הקאריביים מבוססת על מתקן בפארקי שעשועים של דיסני.
מוצרי מרצ'נדייז בדרך כלל נחשבים מחוץ לזיכיון, אך לפעמים מתפתח זיכיון ממשחק וידאו, סרט או טלוויזיה שהופקו למטרת שיווק מוצרים.
יצירות המשך רבות לעיתים מתוכננות מראש, ובמקרה של סרטי קולנוע, שחקנים ובמאי קולנוע חותמים מראש על השתתפותם בסרטי ההמשך.
לעיתים מחזיקים אולפני הסרטה בזיכיונות ארוכי-טווח, שדורשים החתמת שחקנים ובמאים שונים במרוצת השנים.
הדבר נובע אם מפאת גילו של השחקן, או אם דמותו נהרגה.
דוגמה לזיכיונות ארוכי טווח הם סרטי ג'יימס בונד, טרזן, ומסע בין כוכבים הטלוויזיוני.
זיכיון המדיה המכניס ביותר בעולם הוא פוקימון, נכון לשנת 2018 שוויו הוא 59 מיליארד דולר.
הבא אחריו הוא מלחמת הכוכבים עם 42 מיליארד דולר.
זיכוי מחמת הספק הוא זיכוי של נאשם במשפט פלילי על אף שיש כלפיו סימנים מחשידים, מפני שהתביעה לא הצליחה לשכנע את בית המשפט, על פי דיני הראיות, שהנאשם אשם, מעבר לספק סביר, בהתאם לרמת הוודאות הנדרשת להרשעה במשפט פלילי.
רמת הוודאות הנדרשת במשפט פלילי והגיונו
ברוב שיטות המשפט, נדרשת במשפט פלילי רמת ודאות גבוהה מעבר לספק סביר, המחמירה מאמת המידה הנהוגה במשפט אזרחי של "מאזן ההסתברויות", על מנת להרשיע אדם.
רמה גבוהה זו מביאה למתח מסוים כאשר מאזן ההסתברויות מצביע על אדם כאשם, בעוד התביעה לא הצליחה לעבור את הרף של מעבר לספק סביר.
הקטגוריה של זיכוי מחמת הספק
ברוב שיטות המשפט, למשפט פלילי יכולות להיות שתי תוצאות בלבד: חייב או זכאי.
בישראל ובסקוטלנד יש שתי אפשרויות שקולות מבחינה משפטית לזכות נאשם, אך נבדלות מבחינה תודעתית.
בישראל ניתן לזכות מכל אשמה או לזכות מחמת הספק ובסקוטלנד ניתן לקבוע "לא אשם" או "לא הוכח".
השימוש במילים זיכוי מחמת הספק בפסק דין של בית המשפט העליון הופיע כבר בשנת 1949 בפסק דין של שניאור זלמן חשין שתיאר את החלטת בית המשפט המחוזי: "והחליטו פה אחד לזכות את המערער, מחמת הספק, מאשמת רצח".
בשנת 1951 הופיעה בפסק דין של חשין הבחנה בין שתי קטגוריות של זיכוי, ממנה עולה זיכוי מחמת הספק כקטגוריה נפרדת מזיכוי רגיל:
"נתן הסבר המתקבל על הדעת, והשופט מקבל הסבר זה, עליו לזכותו.
נתן הסבר המתקבל על הדעת, אך השופט אין בידו להחליט אם יקבל דברי הסבר אלה או ידחם ..., עליו לזכותו מפני הספק.
נתן הנאשם הסבר מתקבל על הדעת, אך השופט אינו מאמין בדברי הסברו, ...
רשאי אך אינו מצווה לחייב את הנאשם בדין."
מאז נהגו בתי המשפט בישראל להבחין בפסקי הדין בין "זיכוי מחמת הספק" ל"זיכוי ברור ומוחלט" או "זיכוי מלא" ובדיווחים בתקשורת מציינים את סוג הזיכוי.
היו אף מקרים בהם התביעה ביקשה זיכוי מחמת הספק ובית המשפט סירב וקבע זיכוי מלא.
כך למשל נאמר על ידי השופטת דליה דורנר:
"בהודעה שנמסרה מטעם פרקליטות המדינה במהלך הדיון בערעור נכתבו, בין היתר, הדברים הבאים: ...
הרי שהתוצאה היא כי על בית המשפט הנכבד לזכות את המערער מן הספק.
בנסיבות העניין לא ראינו מקום לקבל את בקשת המדינה, כי נקבע שזיכויו של המערער הינו מחמת הספק.
זיכוי מחמת הספק משמעותו שכנגד הנאשם הובאו ראיות כבדות-משקל, כדוגמת הראיות שדי בהן לעמידה בנטל השכנוע במשפט אזרחי, אך עדיין נותר ספק סביר באשמתו.
על רקע אמרותיו הקודמות של זקזאק, הסותרות לחלוטין את עדותו במשפט, והעובדה שלסניגוריה לא ניתנה הזדמנות לעמת את זקזאק עם דבריו בהודעות אלה, לא היו בידי התביעה אף ראיות שהיו עשויות להספיק במשפט אזרחי.
בכך שהמערער לא "הוכיח" מעל כל ספק סביר את חפותו - ולנוכח החיסיון שהוטל על אמרותיו של זקזאק אף לא היה בידיו לעשות זאת - אין כדי להפוך את זיכויו על ידינו לזיכוי מחמת הספק.
זיכויו של המערער הוא איפוא מלא."
הקטגוריה של זיכוי מחמת הספק משמש גם למקרים בהם השופט טוען שהראיות קרובות להביא להרשעה, כלומר שהאשמה הוכחה הרבה מעבר לנדרש במשפט אזרחי אך לא מספיק למשפט פלילי, אך גם למקרים בהם השופט כותב שהראיות הן שקולות, כלומר למקרים בהם גם במשפט אזרחי ההאשמה נגד הנאשם הייתה נדחית.
במקרים רבים נלווית לזיכוי מחמת הספק אמירה של השופט כדוגמת: לא אוכל לומר - אני רחוק מאמירה - כי המערער זכאי.
להבחנה בין זיכוי מחמת הספק לזיכוי מלא יש גם השלכות מעשיות.
למשל, פיצוי נאשם שזוכה בדין ניתן רק כאשר לא היה יסוד להאשמה.
בית המשפט שלל מתן פיצויים כאלו במקרה של זיכוי מחמת הספק.
שיעור ההשתתפות בהוצאות ההגנה של נבחר ציבור שזוכה יהיה נמוך יותר אם זוכה מחמת הספק.
כן קבע בית המשפט שבעת שקילת מתן מעמד בישראל יכול משרד הפנים לדון במסוכנותו של המועמד ו"לא הרי זיכוי מוחלט המנקה את הנאשם מכל אשמה כהרי זיכוי מחמת הספק".
היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז, העלה את השאלה האם שר שזוכה מחמת הספק יכול מבחינה ציבורית לחזור למשרת שר.
עם זאת, בית המשפט העליון שלל את האפשרות של נאשם שזוכה לערער על זיכוי מחמת הספק בדרישה לזיכוי מלא, בנימוק ש"אין לנאשם זכות ערעור על זיכוי מחמת ספק, שכן מבחינת המהות זהו ערעור על הנמקה ולא על תוצאה.
זיכוי הוא זיכוי ואין דרגות לזיכוי.
נאשם שזוכה מוחזק חף מעבירה תהיה ההנמקה לזיכוי, או הסיבה לזיכוי אשר תהיה.".
עתירות לבג"ץ ודרישות למשפט חוזר בנושא נדחו אף הן.
דיון סביב הזיכוי מחמת הספק
עורכי הדין יניב ואקי ומאיה רוזנשיין ביקשו לבטל לגמרי את הקטגוריה של "זיכוי מחמת הספק" והסתמכו על דברי השופט שניאור זלמן חשין אשר כתב "בזכות ספק זה קונה לו הנאשם את זיכויו המוחלט בדין".
ד"ר דורון מנשה ואיל גרונר טענו, כי ישנם שני צידוקים התומכים בקטגוריה של זיכוי מחמת הספק: הצידוק האחד הוא על בסיס החובה לנמק את הכרעת הדין, כך שמכוח ההנמקה ניתן יהיה לזהות על מה מבוסס הזיכוי.
הצידוק השני הוא בדבר רלוונטיות המידע, לפיו יש בספק בחפות הנאשם רלוונטיות לגבי קבלת החלטות שיפוטיות ומנהליות בעניינו.
עם זאת, על מנת להבטיח שהזיכוי מחמת הספק ייקבע על פי הליך הוגן הציעו מנשה וגרונר להפריד את ההליכים: זיכוי בהליך הפלילי הרגיל לא יאפשר להסתמך על סוג הזיכוי לצורך קבלת החלטות שיפוטיות ומנהליות.
מי שירצה להסתמך על סוג הזיכוי, יהא עליו לפתוח הליך משפטי נפרד שמטרתו תהיה בירור סוג הזיכוי.
במאמרם משנת 2025 קראו פרופ' רבין, פרופ' ואקי ופרופ' גיורא רהב, לביטולו של מוסד הזיכוי מחמת הספק.
המאמר מציג מחקר כמותני ראשוני שבחן את שיעור הזיכויים מחמת הספק בטווח של עשר שנים מכלל תיקי הזיכוי בבתי משפט השלום ובתי המשפט המחוזיים.
נמצא, כי זיכויים מחמת הספק אינם תופעה חריגה, והם מהווים כמחצית מכלל הזיכויים בתקופה שנבדקה.
בהמשך לכך גורסים הכותבים, כי זיכוי מחמת הספק הוא סוג נחות של זיכוי (זיכוי מסוג ב'), אשר פוגע שלא כדין בזכויות החוקתיות לשם טוב, בזכות להליך הוגן, בזכות השתיקה וכן פוגע בחזקת החפות של הנאשם.
לאור כך מציעים הכותבים לבטל את הזיכוי מחמת הספק בחקיקה מפורשת או בפסיקה של בית המשפט העליון.
השופט ניל הנדל יצא נגד ייחוס אשמה לנאשמים בעת זיכויים מחמת הספק: "לטעמי אין מקום כי בשורה התחתונה הנועלת את ההכרעה, יזכה בית המשפט נאשם מחמת הספק, תוך ציון אשמתו בעצמה זו או אחרת ...
משמעות הזיכוי בסיומה של הכרעת הדין היא: אין הוכחה שעל בסיסה ניתן לקבוע שהנאשם עבר את העבירה.
הכרעה זו מחייבת אף את בית המשפט.".
השופט הנדל טען שבעת נמקו את הכרעת דינו השופט צריך להציג את שיקוליו, אולם בעת ההכרעה: "על בית המשפט להרשיע או לזכות את הנאשם.
אל לו לקבוע כמסקנה או בשורה התחתונה, מעין חבות במשפט האזרחי או אחריות למעשה בדלת האחורית.
השילוב בין שתי החובות – ההנמקה וההכרעה – מגביר את השאיפה להגיע לחקר האמת המשפטית מחד גיסא, אך מכיר במגבלות הידיעה השיפוטית בתיקים שונים, וכי הנאשם הוא הנהנה מכך מבחינת ערכי השיטה, שאינה מתירה להכתים ולהעניש אדם שאשמתו לא הוכחה..
השופט אליקים רובינשטיין התייחס לדברי השופט הנדל בכותבו: "ואשר לספק, בהביענו אותו עלינו לומר את האמת שבלבנו, והיא אינה לבושה תמיד שחור ולבן, אלא לא אחת גונה אפור, והוא הוא הספק; ואין בכך כדי לגרוע מן הזיכוי המשפטי, מכבודו ומתוצאתו."
זיינבה הרדגה (בבוסנית: Zejneba Hardaga), היא חסידת אומות העולם בוסנית.
הרדגה היא המוסלמית הראשונה שקיבלה תואר זה.
את התואר קיבלה הרדגה יחד עם בעלה מוסטפא ובני משפחה נוספים על הצלת משפחות יהודיות בעיר סרייבו בזמן השואה.
משפחות קביליו היהודית והרדגה המוסלמית חיו בידידות שנים רבות לפני מלחמת העולם השנייה.
בהפצצות חיל-האוויר הגרמני שקדמו לפלישת הגרמנים ליוגוסלביה באפריל 1941, נהרס ביתם של בני משפחת קביליו ובני המשפחה נמלטו להרים.
בעלה של הרדגה, מוסטפא הרדגה, אשר השכיר למשפחת קביליו מבנה למפעל המשפחתי שלהם, הציע מיד לבני משפחת קביליו לבוא ולהתגורר בביתו.
בבית משפחת הרדגה (שהייתה משפחה מוסלמית אדוקה) התגוררו מוסטפא (Mustafa), אשתו זיינבה (Zayneba) ואחיו של מוסטפא, איזט (Izet) עם אשתו בשרייה (Bachriya).
אף על פי שעל קיר ביתם ששכן מול בניין הגסטפו היה שלט ענק שמצהיר שכל מי שיסתיר יהודים יוצא להורג יחד עם משפחתו, קבלה משפחת הרדגה את משפחת קביליו בזרועות פתוחות כחלק מהמשפחה.
יוסף ורבקה קביליו וילדיהם בינקו וטובה, הוסתרו בכספת ענק במרתף הבית של משפחת הרדגה ובשלב מסוים של המלחמה, כשהאיום הלך וגדל, עזרו בני משפחת הרדגה לבני משפחת קביליו לברוח למקום מבטחים.
בני משפחת קביליו שרדו את השואה ועם סיום המלחמה חזרו לעיר סרייבו.
משפחת הרדגה אירחה אותם בשמחה, החזירה להם את התכשיטים שהושארו אצלם למשמרת, ועזרו להם להתחיל חיים חדשים.
משפחת הרדגה שילמה מחיר כבד על הצלת יהודים.
אביה של זיינבה הרדגה, אחמד סדיק (Ahmed Sadik), נתפס על ידי הנאצים, הוצא להורג ומקום קבורתו אינו ידוע.
בין שמות היהודים על מצבת זיכרון לקורבנות השואה בסרייבו, נמצא גם שמו של אחמד סדיק.
לאחר המלחמה עלו בני משפחת קביליו לארץ ישראל והשתקעו בירושלים.
בשנת 1984 בעקבות עדותה של משפחת קביליו הוכרו בני משפחת הרדגה: זיינבה, מוסטפא, איזט בשרייה ואחמד סדיק כחסידי אומות העולם.
הם היו המוסלמים הראשונים שזכו להכרה כחסידי אומות העולם.
בשנת 1985 הגיעה זיינבה הרדגה לישראל, נטעה עץ בשם משפחתה, וקבלה בשמם את אותות חסידי אומות העולם.
היא הגשימה את חלומה לשתות קפה על המרפסת עם יוסף ורבקה קביליו.
במעמד הענקת התואר ביד ושם, התייחסה זיינבה לשאלה איך מוסלמית מאמינה, הייתה מוכנה לסכן את חייה להצלת יהודים ואמרה: "אח נשאר אח, ולא חשוב מה דתו".
כ-50 שנה לאחר מלחמת העולם השנייה התהפכו היוצרות: הניצולים נהפכו למצילים.
בשנת 1992, כששמעו בני משפחת קביליו על המלחמה ומעשי הרצח בעיר סרייבו, הם התגייסו להצלת בני משפחת הרדגה מן התופת.
בסיוע ממשלת ישראל אנשי יד ושם והג'וינט, הוברחו בני משפחת הרדגה: זייניבה הרדגה, בתה אאידה (עם בעלה ברנמיר ובתה סטלה) ועלו לישראל.
לאחר כשנה בארץ נפטרה זיינבה הרדגה בישראל, והובאה לקבורה במושב בית זית.
מוסלמית ראשונה שקבורה בבית עלמין יהודי.
בתה של זיינבה, אאידה (שינתה את שמה לשרה פצ'נץ), בעלה ובתה התגיירו וקשרו את גורלם עם גורל העם היהודי בארץ ישראל.
סטלה, נכדתה של זיינבה, שרתה כקצינה בצה"ל.
סיפורה של זיינבה הרדגה סופר בסרטם של אלה אלתרמן ויהודה ביטון האשה מסרייבו.
זיכרון אירועי (או זיכרון אפיזודי) הוא אחד משני סוגי הזיכרון המפורש שהוא חלק מהזיכרון לטווח ארוך.
זהו זיכרון של חוויות אישיות.
הזיכרון האירועי מכיל אוסף של תפיסות אודות אירועים שונים, המאורגנים על פי רצף הזמנים וההקשר הייחודי שלהם.
מאוחסן בו מידע בעל אופי חוויתי ואישי המקודד על פי משמעות ונשלף באופן מודע ומכוון.
בהתאם לכך, הזיכרון האירועי נחשב לבסיס של יכולת ההיזכרות המפורשת באירועים קודמים.
הוא מאפשר לאדם לחוות מחדש אירועים מעברו.
מידע אפיזודי יכול לבוא לידי ביטוי באופן מילולי וגלוי, ללא תלות בסוג הייצוג או מערכת העיבוד שדרכה נלמד.
הזיכרון האירועי ייחודי לאדם והוא מאפשר לו להיזכר בעבר ולתכנן את העתיד.
למעשה, יכולת קוגניטיבית מורכבת זו היא החוליה המאוחרת ביותר בשרשרת ההתפתחות האבולוציונית.
היא מאפשרת לאדם לדמיין מציאות שונה מזו של ההווה, אשר ניתן לפעול להגשמתה.
הידע האפיזודי ניתן לרכישה באופן חד פעמי על ידי צעד לימוד בודד.
עם זאת, הזיכרון האירועי רגיש במיוחד לשכחה.
אחת הדרכים לשפר את סיכויי השליפה של מידע אפיזודי היא על ידי ארגון סובייקטיבי שלו באופן שיוצר משמעות אישית (שיכולה להיות שונה עבור כל אדם).
כאמור, הזיכרון האירועי כולל זיכרונות אישיים בעלי אופי אוטוביוגרפי.
זהו אפוא מידע הנשלף כחלק מהיזכרות בחוויה אישית מן העבר.
בהתאם לכך הוא נשלף במסגרת הקשר של אירוע ספציפי בעל מאפיינים רבים הכוללים: זמן, מקום, מצב רגשי ועוד.
ישנן חוויות רבות המאפשרות חשיפה למידע באופן אישי.
לדוגמה: צפייה בסרט, האזנה לסיפור או הרצאה, שקיעה בדמיונות או בניית תוכניות לעתיד.
בקרב תלמידים וסטודנטים הזיכרון האירועי מתקשר תהליך הלמידה לקראת מבחן.
הוא בא לידי ביטוי בשליפת החומר המבוקש בעת המבחן, על ידי הניסיון להעלות בזיכרון את ההקשר הספציפי שבו הוא נלמד.
כלומר את האירוע הספציפי או האפיזודה שבה נלמד החומר.
באופן שליפה זה לעולם לא ישלף רק המידע המבוקש באופן "נקי", אלא יתלוו אליו תמיד פרטי ההקשר הספציפי של אפיזודת הלמידה.
כן מתלווה לשליפת המידע מהזיכרון האירועי תחושה של מודעות עצמית לחוויה האישית של למידת המידע בעבר, ולא רק מודעות לעצם הידע הנלמד עצמו.
הזיכרון האירועי והזיכרון הסמנטי משקפים מערכות עצביות שונות של הזיכרון המפורש.
להבדיל מהזיכרון המרומז, שני סוגים אלו של הזיכרון המפורש מתאפיינים בכך שאת הידע המאוחסן בהם ניתן לתאר בקלות במילים.
קידוד מידע חדש בזיכרון האפיזודי מסתייע בידע קודם וסכמות הקיימים בזיכרון הסמנטי.
זיכרון הוא דף שנכתב למזכרת בפנקס שנועד לכך, ונקרא ספר זכרונות.
כתיבת זיכרון הייתה נפוצה בישראל במשך עשרות שנים במהלך המאה העשרים, ומקובלת במידה מצומצמת עד היום.
כתיבת זיכרון נעשתה לציון אירוע, כגון יום הולדת או סיום שנת לימודים, ואת הזכרונות כתבו ידידיו של בעל ספר הזכרונות (מרביתם בני גילו, אך גם הורים, מורים וכו').
נוסחים שבלוניים של זכרונות הופיעו בספרי זכרונות רבים.
תבנית נפוצה נוספת, שהצריכה יצירתיות, הייתה זיכרון שהוא אקרוסטיכון של שם מקבל הזיכרון.
זיכרונות אחרים כללו מסר לאומי, כגון "היי בת נאמנה לעמך ולמולדתך", מסר אישי, כגון "עלה והצלח בכל דרכיך" ויש שהעדיפו לכתוב זיכרון אישי מיוחד.
גם במקרים אלה, הזיכרון היה טקסט קצר, בן שורות מעטות, בהתחשב במגבלות שהטיל הדף המיועד לכך.
לעיתים נהג כותב הזיכרון לקפל את הפינה השמאלית התחתונה של הדף, ומתחת לקפל לכתוב "סוד" - מסר קצר (בהתחשב במגבלות המקום), המיועד לכאורה למקבל הזיכרון בלבד (להבדיל מיתר הזיכרון, שאותו נהוג היה להראות לחברים).
להדגשת הסודיות נכתב לעיתים על חלקו הגלוי של הקפל: "סוד כמוס", "סוד כמוס לפרה ולסוס" או "כל הפותח הוא כלב נובח".
מקבץ הזכרונות מופיע בספר שערך גידי קורן בשם "לזלמן יש זוג מכנסיים" בשנת 1981, הספר הופיע אף כתקליט שבה קורן עצמו גם עיבד את המוזיקה ואת השיר בצעה להקת "האחים והאחיות".
זיכרון איקוני או זיכרון תמונתי הוא זיכרון חושי המתייחס לחוש הראייה.
הוא מכיל למשך זמן קצר מאוד – עד חצי שנייה, את המידע הנקלט בעיניים מהסביבה, כך שבהמשך הוא יוכל לעבור לזיכרון לטווח קצר וזיכרון לטווח ארוך.
בהשוואה לזיכרון האיקוני, המידע בזיכרון הדהודי דועך בקצב איטי יותר.
אך המידע בזיכרון האיקוני יכול להשתמר לזמן ארוך יותר עבור ראיית לילה, כאשר סביבה חשוכה מוארת באופן פתאומי לזמן קצר.
לדוגמה, כמו שקורה בסופת ברקים לילית.
יש הטוענים שהייצוג של המידע בזיכרון האיקוני הוא רישום בעל רמת דיוק גבוהה של כל הגירוים הנקלטים משדה הראייה.
לעומתם, יש הטוענים כי הזיכרון האיקוני שומר עותק של עיקר המידע הנקלט במוקד הרשתית ובסביבתה.
בנוסף, ישנה מחלוקת לגבי רמת העיבוד של המידע בזיכרון החושי.
יש הטוענים שהייצוג של המידע מאורגן לפי המיקום של הגירויים על הרשתית באופן דו-ממדי.
אחרים טוענים שהזיכרון האיקוני משמר מידע שמקורו בשלב עיבוד מתקדם יותר, המאפשר ייצוג תפיסתי תלת-ממדי.
העיבוד שנוצר על ידי מערכת העצבים המרכזית מאפשר לייצג את המיקום של האובייקטים השונים במרחב ביחס לאדם.
זיינב אל-ע'זאלי הייתה מנהיגה מוסלמית שהשתייכה לאחים המוסלמים במצרים.
אל-ע'זאלי נולדה ב-1919 בכפר מית יעיש במחוז אלדקהלייה בצפון מצרים.
אביה היה אחד מחוקרי המשפט וההלכה המוסלמית באוניברסיטת אלאזהר בקהיר.
אביה נפטר בשנת 1928 בעודה צעירה.
מוצאה של אמה היה ממשפחה גדולה מהכפר מית יעיש.
אל-ע'זאלי למדה בבתי ספר ממשלתיים וקבלה את השכלתה הדתית על ידי השיח'ים של אלאזהר.
אחרי פטירת אביה עברה לגור בקהיר עם אמה ואחיה שלמדו ועבדו שם.
כך השכלתה של אל-ע'זאלי שילבה בין תחומי הידע שנלמדים בית הספר המודרניים לבין לימודיי דת באמצעות למידה ישירה מהשיח'ים.
לאחר סיום לימודיה התיכוניים קראה אל-ע'זאלי באחד העיתונים כי האיחוד הנשי שעמדה בראשותו באותה תקופה הודא שעראווי מארגן משלחת לצרפת שתהיה מורכבת משלוש סטודנטיות.
היא ניגשה למשרד האיחוד ונפגשה עם שעראווי שהסכימה לצרף אותה למשלחת.
בסופו של דבר היא לא נסעה לצרפת אבל הצטרפה לארגון הפמיניסטי, האחוד הנשי, אשר הציג מעל לכל במה אפשרית את הדרישה להעניק לנשים את זכויותיהן.
במסגרת חברותה באיחוד התעמתה אל-ע'זאלי פעמים רבות עם עמדותיהם של השייח'ים של אלאזהר.
היא לחמה למען זכויות האישה שדגל בהן האיחוד הנשי יחד עם זאת היא לא התנתקה מהאסלאם והמשיכה להאמין שהחירות של הנשים צריכה להיות במסגרתו.
אחד מהשיח'ים של אלאזהר, השיח' מחמד אלנג'אר (محمد النجار) דבר אתה והסביר לה מספר עניינים דתיים שנעלמו מעיניה.
בעקבות הפגישה שהתקיימה בשנת 1939 השתנתה נקודת המבט שלה לגבי נושאים רבים והיא מצאה לנכון לאמץ שינויים אלו במסגרת האיחוד הנשי.
השקפת העולם החדשה של אל-ע'זאלי התנגשה עם זו של האיחוד, לפיכך סברה אלע'זאלי שהיא איננה יכולה לייצג עוד את האיחוד ולהיות חברה בו.
אולם היה לה קשה לעזוב את האיחוד משום ששעראווי תלתה בה תקוות גדולות מאחר שאל-ע'זאלי הייתה בעלת כושר שכנוע רב שהוביל להצטרפות נשים רבות לאיחוד.
ב-1940 ייסדה אל-ע'זאלי את הארגון הנשי האסלאמי הראשון.
היא דרשה מהעם לחזור לדת הנכונה כדי שהאישה תקבל את זכויותיה והגבר יקבל את זכויותיו וכך העם יחזור להדרו.
כמו כן היא ייסדה את כתב העת השבועי שנקרא כתב העת של הנשים הערביות שהיווה קול קורא שמנסה לשכנע את העם לחזור בתשובה לדת האלוהים.
אל-ע'זאלי הצטרפה לקבוצת האחים המוסלמים.
בתקופה ההיא היא התקרבה לעולם של אל-אזהר: תאולוגים, חוקרי ההלכה והמשפט.
היא למדה מהם ואף והתחילה ללמד לימודיי הלכה במסגדים החשובים בקהיר.
אחר כך התחיל איחוד הנשים האסלאמי לקיים פעילויות מיוחדות בתחומים שונים: אל ע'זאלי הקימה מכללה להכשרת מטיפות.
הלימודים ארכו שישה חודשים שבמהלכם למדה המטיפה את עקרונות הדת ואת החיבור על קורות חייו של הנביא מוחמד (אל-סירה אל-נבויה) ואת ספרות החדית' הכוללת מסורות לגבי אמרותיו, מעשיו ואורח חייו של הנביא מוחמד.
מהפכת הקצינים החופשיים ביולי 1952 הכניסה את האיחוד הנשים האיסלאמי בראשות אל-ע'זאלי למשבר.
משטרו של נאצר שהתנגד לפעילות האיחוד כמו גם לזו שלהאחים המוסלמים הצר את יכולת הפעולה שלו.
עד שכתב העת של האיחוד נסגר בהתערבותו של השלטון, כליל בשנת ב- 1964. אל-ע'זאלי נשפטה על התנגדותה למהפכה ונגזר עליה בשנת 1965 עונש מוות.
העונש הוקל למאסר עולם עם עבודות פרך שמתוכו היא רצתה שש שנים.
בספרה המפורסם "ימים מחיי" היא תארה את העינויים החמורים שסבלה מהם בבית הסוהר שאף אישה אחרת לא סבלה קודם לה.
משפחתה ולימודיי האסלאם בילדותה של אלע'זאלי היוו את הבסיס ממנו צמחה כמנהיגה דתית והתקרבה למנהיגי האחים המוסלמים.
היא פעלה יחד במסגרת התנועה במטרה להחזיר לאומה המוסלמית את האמונה הדתית.
זאת על ידי הפצת חוברות ועל ידי סדנאות וההרצאות לנערים, לגברים נשים ונערות במשך 13 שנים.
היא ביקרה במדינות ערב כדי להטיף לדת המוסלמית.
יחד עם זאת עמדה על כך שלנשים מוסלמיות יש זכויות אפילו במסגרת דיני האישות על-פי השריעה.
למשל טענה כי לאישה מוענקת הזכות (לפי חלק מאסכולות ההלכה) לכתוב תנאים מחייבים מבחינה חוקית ב "חוזה הנישואין".
כך היא תחתנה פעמיים, ובשתי הפעמים היא התנתה בעצמה את תנאי הנישואים והעניקה לעצמה את הזכות לשלוט בהמשכיות הנישואין שלה.
היא התגרשה מבעלה הראשון כי סברה שנישואיה "גוזלים את כל זמנה" ומרחיקים אותה מהשליחות שלה ומעבודתה הציבורית זאת מאחר שבעלה לא הסכים לעבודתה.
יכולתה להתגרש ממנו על-פי רצונה נבעה מכך שבתנאי נישואיה היא דרשה כי הם ייפרדו במקרה של התלקחות סכסוכים גדולים ביניהם סביב עבודתה.
תנאי נישואיה השניים דמו לתנאי נישואיה הראשונים.
בעלה השני הסכים לתנאים ולא זאת בלבד אלא גם הסכים להפוך את התפקידים המסורתיים, שכן הוא תמך בה והיה לעוזרה .
גם בשנותיה האחרונות היה ביתה של אל-ע'זאלי מלא באורחים ובאוהבים, ואף פעם לא סעדה את ארוחותיה לבד.
היא לא דאגה בכלל לעניינים החומריים ונהגה ברוחב יד כלפי קרובי משפחתה ובאי ביתה האחרים.
היא נימקה זאת בדבריו והתנהגותו של הנביא מוחמד שהוציא כספים בלי לפחד מהעוני.
בשנותיה האחרונות היא לקתה בליקוי ראייה ועברה ניתוח.
כנראה שהניתוח השפיע על בריאותה וגרם להחלשות הזיכרון שלה.
לכן הפסיקה את עבודתה בתנועה והפחיתה מפגישותיה עם הציבור והקדישה את עצמה לעבודת האל בביתה.
לאל-ע'זאלי הייתה השקפה ותקווה בעתיד האישה המוסלמית, וכי המנהיגות הנשית תהיה בידי האישה המוסלמית בעתיד גם אם אויבי האסלאם התנגדו לכך.
היא נפטרה ב-4 באוגוסט 2005 בקהיר בגיל 88 שנה, אחרי שהקדישה 53 שנה להטפה לאסלאם בכל רחבי העולם המוסלמי..
זיינב אל-ע'זאלי כתבה מספר יצירות נזכיר מהן "ימים מחיי", "לקראת יציאה חדשה", "שמות אלוהים היפים" ו "יצר האישה".
ומי שמסתכל על ספריה של זיינב אל-ע'זאלי מוצא בהם חוקרת בקיאה באסלאם ויחד עם זאת מכירה את דורה ואת האירועים העכשוויים, היבט אחרון זה בולט בעיקר בספרה "מבטים בספר אלוהים".
ספרה האוטוביוגרפי "ימים מחיי" שיצא בשנת 1972, נחשב לביוגרפיה הראשונה של אל-ע'אזלי.
היא עוסקת ברובה בחוויותיה בבית הסוהר בין השנים (1965-1971)שבהם היא נאסרה באשמת שיתוף פעולה עם הנהגת ארגון האחים המוסלמים בתכנון לרציחת הנשיא גמאל עבד אל נאצר.
הספר יצא לאור שנה לאחר שהשתחררה מהכלא.
אלע'זאלי מזכירה את שמות האנשים שחקרו אותה ועינו אותה.
אזכור שמותיהם מהווה דרישה לנקמה במי שהתאכזרו אליה.
אולם היא גם כותבת מתוך מודעות לכך שהיא יוצרת זיכרון ותיעוד היסטורי.
אלע'זאלי מזכירה כי דינה נגזר יחד עם 43 פעילים באחים המוסלמים בשנת 1966 והיא הייתה האישה היחידה ביניהם.
ניסיונה של אלע'זאלי נבדל מזה של נשים אחרות בכלא בעינויים המגוונים שהיא סבלה מהם שאותם היא מתארת באוטוביוגרפיה שלה בפרוטרוט.
כמו כן במהלך קריאת הספר מציגה אל ע'זאלי בפני הקורא את דעותיה הפוליטיות והדתיות ולגבי נשים.
ספר האוטוביוגרפיה "ימים מחיי" הוא אחת מהאוטוביוגרפיות הראשונות, שכונו ספרות בית הכלא, שתיעדו את עינויי האחים המוסלמים בבתי הסוהר של מצריים באותה תקופה.
זייתון היא שכונה בדרום העיר עזה.
שם השכונה נובע מעצי הזית שצמחו בה לרוב בשנותיה הראשונות, בניגוד לצמחיית השכונה הצפונית לה, סברה – שבה שגשגו הסברס.
עם ריבוי האוכלוסין בשתי השכונות נעקרה הצמחייה.
השכונה התפתחה בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20, בעיקר הודות למוסדות מארצות חוץ, כמו בית חולים מיסיונרי, סביב אתר של כנסייה נוצרית אורתודוקסית, כנסיית פורפיריוס הקדוש, שהוקמה ב־שנת 425, ורוב בני העדה הנוצרית הקטנה ברצועת עזה חיים בה (בעבר חיו בשכונה גם יהודים).
השכונה מתאפיינת במבוך של סמטאות קטנות.
בימי המרד הערבי הגדול אירעו בשכונה מספר אירועים ביטחוניים.
שכונת זייתון מאוכלסת בעיקר בידי משפחות של תושבי עזה המקוריים מלפני 1948. השכונה נמצאת משני צידי דרך צלאח א-דין, ליד רחוב עומאר אל-מוכתאר.
לאחר מלחמת ששת הימים תלמידי בתי הספר בשכונה השתתפו בזריקת אבנים על מכוניות ישראליות שעברו על הציר.
בשכונה מרכז של תעשייה קלה כולל מחרטות רבות ששימשו גם לייצור רקטות ארטילריות.
בתקופת האינתיפאדה השנייה הייתה השכונה אחד ממוקדי הלחימה בין צה"ל למחבלים.
משרדו של אחמד יאסין היה ממוקם בשכונה, ובה הוא נהרג בסיכול ממוקד על ידי צה"ל.
במאי 2004 אירע בשכונה אסון הנגמ"ש הראשון, שישה חיילים נהרגו בפיצוץ מטען גחון שהשמיד את הנגמ"ש בו נעו, מחבלי החמאס התעללו בשרידי הגופות.
בתגובה, נכנסו לשכונה כוחות חילוץ גדולים של צה"ל, בפיקוד מפקד אוגדת עזה, תא"ל שמואל זכאי במטרה להביא את שרידי הגופות לקבורה נאותה.
במבצע זה נהרגו עשרות מחבלים ונגרם נזק רב לשכונה.
זייתון המשיכה להיות מוקד טרור גם לאחר נסיגת ישראל מרצועת עזה בקיץ 2005. במהלך מבצע עופרת יצוקה פעלו כוחות צה"ל בשכונה.
בתקרית שאירעה ב-4 בינואר 2009 נהרגו לדברי עדי ראייה פלסטינים 48 אזרחים בני משפחת סמוני.
ב-20 ביולי 2018 השמיד חיל האוויר הישראלי את מפקדת גדוד זייתון של החמאס, שמוקמה בלב השכונה.
במלחמת חרבות ברזל תקפה אוגדה 36 של צה"ל, בהשתתפות יחידות מחטיבת גולני, חטיבה 188, חטיבת ביסלמ"ח ויחידות הנדסה, את גדוד זייתון של החמאס שבסיסיו נמצאים בשכונה.
זיכרון בלתי נדיף הוא אמצעי לאחסון נתונים של מחשב השומר על המידע שנכתב ללא תלות באספקת חשמל לצורך המשך השמירה על הנתונים.
בשונה מזיכרון נדיף הזקוק לאספקת חשמל באופן מתמיד על מנת שהמידע שעליו לא ימחק.
על הזיכרון הבלתי נדיף נמנות כמה קבוצות:
דיסק קשיח אמצעי אחסון נתונים מגנטי מכני במחשב.
דיסק קשיח יכול להכיל בדרך כלל כמות גדולה של נתונים לעומת זיכרונות אחרים, אך פעולתו איטית.
הכונן הקשיח הוא התקן המאפשר אחסנה אמינה של נתונים דיגיטליים בנפח גדול ובזמן גישה קצר יחסית להתקני זיכרון מכניים אחרים.
בהשוואה להתקני זיכרון אחרים באותה הקיבולת, הכונן הקשיח זול משמעותית, אולם זמן הגישה לנתונים בכונן ארוך בהשוואה לזיכרון הפנימי (RAM) – דיסק קשיח מכני איטי פי 100,000 מהזיכרון הפנימי.
תקליטון (דיסקט) אמצעי לאחסון נתונים וגיבוי קבצים, על דיסקה שטוחה מחומר פלסטי המצופה בשכבה של חומר הניתן למגנוט בדומה לסרט מגנטי עגול ושטוח.
התקליטון ידוע יותר בשמו האנגלי, דיסקט (diskette), אשר זכה לתפוצה רבה יותר מאשר המקבילה העברית.
תקליטור אמצעי לאחסון נתונים הפועל בטכנולוגיה אופטית.
הנתונים מוטבעים (בייצור המוני), או נצרבים (באמצעות צורב ביתי), על גבי התקליטור בשפה בינארית, כלומר 1 ו-0, כאשר הסימון 1 מיוצג על ידי שינוי בין בור ומישור והסימון 0 מיוצג על ידי חוסר שינוי (קידוד NRZI).
זיכרון לקריאה בלבד (ROM) אמצעי לאחסון נתונים, דמוי זיכרון מחשב, המכיל נתונים הנכתבים בו פעם אחת, ונקראים ממנו פעמים רבות.
שבבים אלה אינם ניתנים לכתיבה חוזרת (בצורה פשוטה), ומכאן השם קריאה-בלבד.
בניגוד ל-RAM, תוכן ה-ROM נשמר גם לאחר ניתוק מקור מתח.
הגישה ל-ROM פשוטה יותר ומהירה בהרבה מאשר גישה לאמצעי אחסון מגנטיים ואופטיים כגון דיסק קשיח או תקליטור.
EPROM זיכרון בלתי נדיף לקריאה בלבד לאחר שתוכנת ולמחיקה באמצעות חשיפה לאור אולטרה סגול.
זיכרון הֶבְזֵק (Flash memory) הוא סוג זיכרון בלתי נדיף המאפשר כתיבה, מחיקה, וכתיבה חוזרת.
להבדיל מזיכרון EEPROM, מחיקה וכתיבה לזיכרון הבזק מתבצעת בבלוקים בגדלים של עשרות קילו-בית ולעיתים אף מאות.
משמעות הדבר היא שעל מנת לכתוב סיבית בודדת, יש לקרוא את כל הבלוק שמכיל את הסיבית לתוך זיכרון גישה אקראית, לשנות את הסיבית שם, למחוק את תוכן הבלוק כולו בזיכרון ההבזק, ואז לכתוב את הבלוק כולו חזרה לזיכרון ההבזק.
בגלל מגבלה זו לא ניתן להשתמש בזיכרון הבזק כתחליף לזיכרון גישה אקראית, אם כי השימוש בזיכרון הבזק כתחליף לזיכרון לקריאה בלבד מקובל מאד.
כרטיס זיכרון / החסן נייד (Disk On Key) מבוססים על זיכרונות הבזק ובנויים מתאים אשר המידע המאוחסן בהם נשמר ללא תלות במתח החשמלי.
3D XPoint התקן זיכרון בלתי נדיף בגדלים בכפולות של 128 גיגה-בייט, ההתקן נועד במדרג הזיכרון להוות מדרגת ביניים בין זיכרון ה-RAM וזיכרון האחסון, ואף להחליף את זיכרון ה-RAM.
זיכיון הוא מענק של זכויות, קרקעות או רכוש, מידי ממשלה, רשות מקומית, תאגיד, יחיד, או כל גוף משפטי אחר.
שירותים ציבוריים שונים כגון אספקת מים יכולים להיות מופעלים בזיכיון.
במקרה של זיכיון המוענק מהממשלה, מדובר בהסכם לפיו חברה פרטית מקבלת את הזכות הבלעדית לפעול, לתחזק ולבצע השקעות במתקן ציבורי (כגון הפרטת מים), לפרק זמן מסוים.
צורות אחרות של חוזים בין גופים ציבוריים ופרטיים יכולים להיות חוזי חכירה וניהול.
במקרה של חכירה מעניק בעל הקניין לחוכר זכויות מסוימות בתמורה לדמי חכירה.
במקרה של חוזה ניהול, המפעיל אוסף את ההכנסות מטעם הממשלה ומקבל תשלום מסוים שסוכם מראש.
מענק מקרקעין או רכוש מידי הממשלה עשוי להיות תמורת שירותים או לשימוש או מטרה מסוימת.
זיכיון עשוי לכלול את הזכות להשתמש בתשתית קיימת לשימוש ייעודי.
במגזר הפרטי, בעל הזיכיון – הזכיין – משלם בדרך כלל סכום קבוע או אחוז מהכנסותיו לבעל הישות שהעבירה לו את הזיכיון.
זיכרון אוניברסלי הוא כינוי להתקן זיכרון היפותטי, המשלב את היתרונות של זיכרון מסוג DRAM ואת יתרונותיו של זיכרון מסוג SRAM.
מימוש התקן מסוג זה זה צפוי להשפיע רבות על שוק המחשוב.
במהלך ההיסטוריה האחרונה של תחום המחשוב, נעשה שימוש בכמה טכנולוגיות אחסון נתונים שונות בו זמנית במסגרת פעולת המחשב.
מחשב אישי עשוי לכלול כמה מגהבייט של SRAM, שהוא זיכרון מהיר אך נדיף ויקר, המשמש לדוגמה בזיכרון המטמון.
בנוסף לכך ,ג'יגהבייט של DRAM - זיכרון נדיף ואיטי אך זול יותר ומשמש כזיכרון התוכניות ומאות רבות של ג'יגהבייט של זיכרון פלאש איטי, אך בלתי נדיף, או כמה טרהבייט של זיכרון כונן דיסק קשיח לאחסון לטווח ארוך.
בימים אלה, מושקע מאמץ מחקרי, במציאת סוג זיכרון אשר יחליף את כל סוגי הזיכרון השונים וישלב את יתרונותיהם.
סוג זיכרון זה נוצר על מנת לשפר את ביצועי המכשירים אשר משתמשים בזיכרונות ולהפחית את עלותם.
מה הופך זיכרון לזיכרון אוניברסלי
על מנת שזיכרון ייחשב לזיכרון אוניברסלי, עליו להיות בעל תכונות של מספר טכנולוגיות זיכרון.
מהירות גבוהה - כשל זיכרון מסוג SRAM.
תמיכה במספר בלתי מוגבל של מחזורי קריאה, כמו זיכרונות מסוג SRAM ו־DRAM.
אי נדיפות, יכולת שמירת נתונים ללא הגבלת זמן ללא צריכת אנרגיה, כמו זיכרונות הבזק וכונני דיסק קשיח.
נפח גדול בעלות סבירה כמו כונני דיסק קשיח.
טכנולוגיות שונות ליצירת זיכרון אוניברסלי מעשי.
מספר של טכנולוגיות זיכרון נבדקו במטרה ליצור זיכרון אוניברסלי מעשי:
זיכרון גישה אקראית מגנטורסיסטי (בפיתוח וייצור)
זיכרון גישה אקראית פרו-אלקטרית (בפיתוח וייצור)
זיכרון אידטי (לעיתים מבולבל עם זיכרון צילומי) הוא היכולת לזכור תמונות בדיוק גבוה זמן קצר לאחר החשיפה לאחר שנראו פעם אחת בלבד ללא שימוש בכלי עזר.
המילה אידטי מגיעה מהמילה היוונית εἶδος (בתעתיק לעברית: אידוס).
רבים נוטים לבלבל בין זיכרון אידטי וזיכרון צילומי.
הם נבדלים זה מזה בכך שבעוד זיכרון אידטי משמש להצגת זיכרונות שהתרחשו למשך כמה דקות, ואילו זיכרון חזותי מאפשר לזכור תמונות, דפי טקסט או מספרים לפרטי פרטים זיכרון אידטי דווח בקרב מספר קטן של ילדים, בעוד זיכרון צילומי מעולם לא תועד.
המונחים זיכרון אידטי וזיכרון צילומי נפוצים ונוטים לבלבול בקרב אנשים בשל העובדה ששניהם הם זיכרונות חזותיים.
עם זאת, קיימים מספר הבדלים, המרכזי שבהם הוא שזיכרון אידטי הוא היכולת להיזכר בסצנה או בתמונה לפרק זמן קצר, בעוד זיכרון צילומי הוא היכולת לזכור תמונה לזמן ממושך יותר.
על פי אנט קיוסאקי טיילור, "בזיכרון אידטי, לאדם יש תמונת מצב נפשית כמעט נאמנה או תצלום של האירוע בזיכרונו.
עם זאת, זיכרון אידטי אינו מוגבל להיבטים החזותיים של הזיכרון וכולל היבטי שמיעה, כמו גם חושים שונים הנפרסים על פני מגוון גירויים הקשורים לדימוי חזותי".
בעלי היכולת של זיכרון אידטי מדווחים כי הם זוכרים דמות גרר חיה כשעיניהם סורקות אותה.
בניגוד לדימויים נפשיים רגילים, זיכרונות אלה נחווים כהתבוננות על האירוע מ"חוץ" למקום בו האירוע התרחש.
החיות והיציבות של התמונה מתחילות לדעוך לאחר הפסקת הגירוי החזותי.
בניגוד לזיכרון אידטי, זיכרון חזותי הוא היכולת לזכור טקסט, מספרים או דומיהם, לפרטי פרטים, ללא ההדמיה שנכללת בזיכרון האידטי.
ניתן לתאר אותה כיכולת להסתכל על דף מידע ואז לדקלם אותו בצורה מושלמת מהזיכרון.
יכולת זו מעולם לא הוכחה מדעית ונחשבת למיתוס.
זיכרון אידטי נמצא בדרך כלל בקרב ילדים קטנים, בעוד שהוא כמעט ואינו קיים בקרב מבוגרים.
זיכרון אידטי נמצא בקרב 2%-10% מקרב הילדים בגילאי 6 עד 12. נהוג לחשוב כי רכישת השפה והכישורים המילוליים מאפשרים לילדים גדולים יותר לחשוב בצורה מופשטת יותר וכך להסתמך פחות על מערכות הזיכרון החזותיות.
עם זאת, לאורך השנים מחקרים נרחבים לא הצליחו להוכיח קשר בין זיכרון אידטי לבין כל מדד קוגניטיבי, אינטלקטואלי, נוירולוגי או רגשי.
מספר מבוגרים היו בעלי זיכרונות פנומנליים אולם לא נמצא קשר בין יכולות אלו לרמות האינטליגנציה שלהם.
שאלת קיומו של זיכרון אידטי
ספקות באשר להיתכנות קיומו של הזיכרון האידטי הועלו סביב שנת 1970 על ידי צ'ארלס סטרומייר, שבדק את אשתו לעתיד, אליזבת', שטענה שהיא יכולה לזכור שירה שנכתבה בשפה זרה ולא מובנת שנים אחרי שראתה לראשונה את השיר.
היא הצליחה לעבור את המבחן שנערך.
על אף זאת, השיטות הנהוגות בהליכי הבדיקה נחשבות למפוקפקות, מה גם שהחוקר התחתן לבסוף עם מושא הניסוי שלו.
בנוסף, הבדיקות מעולם לא נערכו שוב (אליזבת' סירבה לעבור אותן בשנית), מה שמעלה חשד נוסף.
זיכרון אידטי נחשב לנושא שנוי במחלוקת.
יש המכנים אותו "זיכרון ממושך בקרב אנשים בני מזל ובעלי זיכרון צילומי".
הסופר והספקן המדעי בריאן דאנינג סקר את הספרות בנושא זיכרון אידטי וצילומי כאחד והגיע למסקנה כי "יש מחסור בהוכחות משכנעות לקיומו של זיכרון אידטי בקרב מבוגרים בריאים, ואין שום עדות לקיומו של זיכרון צילומי.
אבל ישנו מאפיין משותף אחד שמופיע בקרב רבים מהמחקרים, והוא שההבדל בין זיכרון רגיל לזיכרון יוצא דופן הוא ככל הנראה הבדל ניכר".
זיכר הוא מושג באסלאם אשר משמעותו המילולית היא זֵכֶר, ומשמעותו השרעית היא זכירת והזכרת אללה, וכל מה שקשור אליו.
הזיכר הוא אחת הפרקטיקות החשובות ביותר באסלאם, ולרוב נעשה באמצעות חזרה על מנטרות קצרות או חזרה על שמותיו של אללה, במחשבה או בדיבור.
באופן מסורתי, המוסלמים נוהגים לספור את השמות של אללה או את המשפטים עליהם הם חוזרים על מחרוזת של חרוזי תפילה, או על אצבעות היד הימנית.
לפי מילון מריאם-ובסטר ההגדרה של זיכר היא "הנוסחה הטקסית של אחווה סופית הנאמרת במסירות בשבח אללה וכאמצעי להשיג חוויה אקסטטית".
לפי אינציקלופדית בריטניקה, זיכר הוא "תפילה טקסית או ליטאניה המתורגלים על ידי מיסטיקנים מוסלמים במטרה להאדיר את אלוהים ולהשיג שלמות רוחנית".
הגדרה מילונית אחרת היא שהזיכר "מייצג את הדרכים להזכיר את אלוהים".
על פי המסורת האסלאמית, זכירת אללה - בריכוז ובמודעות, היא המטרה הסופית של כל מעשי הפולחן.
אם הזַאכִּיר (ذَاكِر, זה שעוסק בזיכר) מתרכז באללה בלבו ובמעשיו, הוא יגיע לדרגה רוחנית כה גבוהה, עד כדי כך שהשטן לא יוכל לגבור עליו ולא יוכל לזכות בשליטה עליו.
חלק מחכמי הדת האסלאמית אומרים שאם הלשון מדקלמת אך הלב חסר תשומת לב, ההשפעה והיתרונות של הזיכר פוחתות.
מוסלמים מאמינים שהזיכר הוא אחת הדרכים הטובות ביותר להגיע לרמות הגבוהות יותר בגן העדן, ולהאדיר את ייחוד השם.
קריאת הקוראן בדבקות נחשבת לאחת הדרכים הנעלות ביותר לעשות זיכר.
על פי המסורת האסלאמית, הקורא כל אות מהקוראן מקבל מאללה גמול על עשרה מעשים טובים.
גמול זה ממחיש בעצם את משקלו של הקוראן מבחינת המקום הראוי לו בחייו של המוסלמי, ואת החשיבות שעל המוסלמי לתת לו.
קריאת סורת אל-אח'לאץ נחשבת כשקולה לקריאת שליש מהקוראן.