tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביניהם ההיסטוריון הפונקציונליסט הנס מומזן, שנחלץ לכתוב הקדמה לספר במהדורתו הגרמנית, הגן על נקודת המבט של "הבנאליות של הרוע" והסכים עם ארנדט ש"הדרך ל'פתרון הסופי' אינה יכולה להתמצות בתיאור המשכיותם של "זרמים אנטישמיים".
ארנדט זכתה גם לשבחים על היותה בין הראשונות שציינו כי אינטלקטואלים בקרב האיינזצגרופן, היו למעשה מקובלים יותר ברייך השלישי למרות השימוש העיקש של גרמניה הנאצית בתעמולה אנטי-אינטלקטואלית.
הפילוסופית היהודיה-אמריקאית ג'ודית באטלר שיבחה את האופן שבו ארנדט מתארת את אי היכולת לחשוב כאיום על האנושות.
אייל אדום סקוטי הוא תת-מין של אייל אציל, שמקורו בבריטניה הגדולה.
כמו האייל האדום של אירלנד, הוא נדד מיבשת אירופה בתקופת האבן.
האייל האדום הסקוטי מגודל לשם שימוש בבשרו, בקרניו ובעורו.
אייל זה קטן במעט מאיילים אדומים מערב אירופיים אחרים, וזו דוגמה לגמדות איים.
בקיץ, הפרווה בהירה יותר עם גבול מובהק לכתם הבהיר יותר על הגב.
שאר הפרווה היא בצבע חום אדמדם כהה והפנים והצוואר אפורים יותר.
בחורף החיה מצמיחת שיער ארוך על הצוואר.
המצח ועורפי הקרניים (קרני המשנה, bez tines) בדרך כלל צמודים זה לזה על הקודקוד (burr).
אייל זה משגשג בהיילנדס ובאיים של סקוטלנד, ובחלקי אנגליה הכוללים את וסטמורלנד, דבון, סאמרסט, וילטשייר וניו פורסט.
הוא נמצא גם במחוז קרי ובמחוז דניגול באירלנד.
עם זאת, רוב האייל האדום המוחזק בפארקים באיים הבריטיים מקורם בתת-המין הגדול יותר שהובא מיבשת אירופה, האייל האציל (האייל האדום המערב אירופי) (שם מדעי: Cervus elaphus elaphus).
פרטים מתת-מין זה ברחו מפארקי איילים והפכו לפראיים באזורים מסוימים.
הוא נמצא בעיקר בצפון סקוטלנד, אך יש דיווחים על איילים שנצפו בגבול אנגליה, דרומה משם.
אוכלוסיית האיילים האדומים בבריטניה הוכפלה ב-50 השנים שקדמו ל-2018, כאשר יותר ממחצית מהחיות הללו נמצאו בסקוטלנד.
האוכלוסייה הגדלה עוררה ויכוח משמעותי סביב ניהול האוכלוסייה.
תומכי הדילול טענו שנזק נגרם ליערות ולצמחים נדירים.
האיילים גם מהווים סיכון לנהגים: מדי שנה מתרחשות כ-6,000 תאונות רכב עם איילים אדומים.
כ-100,000 נהרגים מדי שנה, אם כי דו"ח משנת 2017 של חברי פרלמנט סקוטיים (MSPs) טען שהמאמצים לאמת את המספרים אינם מוצלחים.
מחקר של ועדת היערות ב-2014 קבע שאוכלוסיית האיילים הגדלה מהווה את האיום הגדול ביותר על היערות העתיקים של סקוטלנד.
בנובמבר 2019 נחשף כי מחקר בן 45 שנה מעיד כל כך ששינויי האקלים השפיעו על מאגר הגנים של אוכלוסיית האיילים האדומים ברום (Rùm), אחד מאיי ההברידים הפנימיים שבסקוטלנד.
טמפרטורות חמות יותר הביאו לכך שאיילים נולדו בממוצע שלושה ימים מוקדם לכן בכל עשור של המחקר.
אייל שלום אברהמי (נולד ב-1965) הוא שופט בדימוס ומגשר, אשר כיהן בעבר כנשיא בית הדין לעבודה בירושלים וכמנהל המרכז להכשרה ולהשתלמות שופטים שבבית המשפט העליון.
נולד בישראל בשנת 1965. למד בישיבה התיכונית מדרשית נעם בפרדס חנה, בה סיים את לימודיו ב-1982, וב-1983 למד בישיבה גבוהה.
ב-1986 סיים לימודי משפטים באוניברסיטת בר-אילן במסגרת העתודה האקדמית ולאחר מכן התמחה עד שנת 1987 במשרד עורכי דין ובשנת 1989 הוסמך כעורך דין.
בשנים 1987 עד 1992 שירת בצה"ל כתובע בפרקליטות הצבאית, כתובע חילי בחיל הים, כראש מדור הדרכה וכסניגור.
בשנת 1993 סיים לימודי מוסמך במשפטים באוניברסיטה העברית, ובין השנים 1993–1997 שימש כיועץ משפטי לאוניברסיטת בן-גוריון, בה החל להרצות על משפט מנהלי ודיני עבודה לתואר שני במנהל עסקים החל משנת 1996.
בינואר 1997 מונה לשופט בבית הדין האזורי לעבודה בבאר שבע.
בספטמבר 2000 עבר לכהן בבית הדין האזורי לעבודה בירושלים.
בדצמבר 2015 מונה לנשיא בית הדין האזורי לעבודה בירושלים.
החל מדצמבר 2022 מכהן כ'שופט בכיר' בבית הדין האזורי לעבודה בירושלים.
במקביל, ביולי 2023 מונה לכהונה בפועל כמנהל המרכז להכשרה ולהשתלמות שופטים על שם זוסמן, כשבינואר 2024 מונה לכהונה קבוע בתפקיד.
ב-2008 קבע כי יש לשלם למתמחים בבתי המשפט בגין עבודתם בשעות נוספות.
באותה שנה שימש כבורר בין עובדי בנק ישראל ומשרד האוצר ופסק כי על עובדי הבנק להחזיר כספים ששולמו להם שלא כדין במשך עשור.
ב-2019 פסק פיצויים חריגים בלמעלה ממיליון שקלים לנפגעת הטרדות מיניות מצד מנהל במקום עבודה.
בגין הפגיעה הנפשית פסק אברהמי פיצויים על סך 200 אלף שקלים, בגין אובדן השתכרות בעבר פסק 257 אלף שקלים ובגין אובדן כושר השתכרות 486 אלף שקלים.
בנוסף פסק 92 אלף שקלים בגין הפסדי פנסיה (שהייתה אמורה לקבל לולא נפגע כושר השתכרותה), על סך 43.3 אלף בגין הוצאות רפואיות שנדרשה להן והוצאות משפט על סך 40 אלף שקלים.
אברהמי דן בתביעתה של עובדת מעון ראש הממשלה שירה רבן כנגד שרה נתניהו.
במסגרת ההליך מתח ביקורת על כתב התביעה שכלל לדבריו 'נוסח פוגעני ומיותר'.
לבסוף, דחה אברהמי את התביעה וציין כי עדותה של רבן לא הייתה מהימנה וכי לא הצליחה להוכיח התעמרות בעבודה מצד שרה נתניהו.
ב-2024 קבע כי אי חידוש החוזה של מספר שחקני בית"ר ירושלים מהווה פיטורים ומחייב את הקבוצה לשלם להם פיצויי פיטורים.
ב-2025 פרש מתפקידיו במערכת בתי המשפט, והחל לעסוק בגישור, בין היתר במסגרת חברת נבו ופתרונות - המוסד ליחסי עבודה במגזר הציבורי, מייסוד משרד האוצר וההסתדרות הכללית.
אייל צבי אינדיג (נולד ב-15 באוגוסט 2003) הוא מתעמל ישראלי, אלוף המכביה (המכביה העשרים ואחת 2022) בקרב רב אישי, וזוכה מדליית זהב בתרגיל סוס הסמוכות בגביע האתגר (תל אביב 2023).
באליפות העולם 2021 שנערכה בקיטאקיושו שביפן באוקטובר סיים במקום 23 בתחרות הקרב רב בציון משוקלל של 76.264 נקודות.
במכביה העשרים ואחת שנערכה ביולי זכה במדליית זהב בקרב רב אישי בתוצאה של 79.133 נקודות.
בנוסף, זכה במדליית זהב קבוצתית יחד עם אנדריי מדבדב, אורי זיידל, פאבל גולידוב ואיליה ליובימוב.
בתחרות מסבב גביע האתגר שהתקיימה בתל אביב-יפו שבישראל ביוני זכה במדליית זהב בתרגיל סוס הסמוכות בתוצאה של 14.150 נקודות.
אייל איבשין הוא שחקן ישראלי.
ב-2018 הוביל קמפיין ל"קסטרו" לצידם של סטטיק ובן-אל תבורי.
ב-2019 שיחק בתפקיד ראשי בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "אלישע" ששודרה בערוץ הילדים, גילם את אורן באפט, ילד שמופיע כדמות משנה המייעץ למנצורה (אודי כגן) כל מני עסקים, מנצורה נוהג לקרוא לו בשם משפחתו.
ב-2021 דיבב בסרט "ספייס ג'אם: אגדה חדשה" דיבב את דומיניק "דום" ג'יימס, אחת מהדמויות הראשיות מהסרט.
איבשין שיחק בתפקיד ראשי בהצגות "מאחורי הגדר", "שייקספיר מאוהב", "מסעות אודיסאוס", ו"גוליבר" מחזה בהשראת "מסעי גוליבר" של ג'ונתן סוויפט.
אייל אדר (נולד ב-1959) הוא מומחה אבטחת מידע וסופר ישראלי.
אייל אדר נולד ב-1959 בתל אביב, בן לחנה (לבית הרצוג) וללוחם האצ"ל חיים אדר.
אחיו הבכור, סגן , בנה של אמו מנישואיה הראשונים לסגן , נהרג ב-1971 בפשיטה על אל-ח'יאם.
למד ספרות ופילוסופיה והנדסת חשמל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, במסגרת העתודה האקדמית.
שירת בצה"ל כחמש וחצי שנים ביחידה 8200. לאחר שחרורו מצה"ל התגורר במשך שש שנים בשווייץ, וועסק בייעוץ בענייני אבטחת מידע, ובין השאר היה חבר בוועדה של הנציבות האירופית לבחינת הדרכים הרצויות להגנה על תשתיות קריטיות.
במלחמת המפרץ חזר לישראל, וב-1996 הקים את חברת ITcon, שעסקה בשירותי ייעוץ בנושאי אבטחת מידע.
במקביל לעבודתו באבטחת מידע עסק בכתיבת סיפורת.
סיפורים קצרים ומסות שלו התפרסמו בכתבי עת הספרותיים "עכשיו" ו"עלי שיח" ובמדורי הספרות בעיתונים "הארץ", "דבר" ו"מעריב".
כסופר היה בקשר הדוק עם הסופרים אהרן אפלפלד ויצחק אוורבוך אורפז.
בתחילת המאה ה-21 סגר את חברת אבטחת המידע והתמקד בכתיבה.
"עד גיל 45 יכולתי לעבור בין העולמות, הקריירה המקצועית והכתיבה, אבל אז גיליתי שאני לא יכול לעשות את שני הדברים ואני חייב לבחור.
חשבתי מה עדיף, להיות במצב כלכלי יותר טוב עוד עשר שנים או להיות חתום על ספר או שניים, והבחירה הייתה ברורה.
הורדתי את רמת החיים שלי.
היום אני חי מאוד צנוע".
חיוכו של נער המעלית – קובץ סיפורים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1994.
השיטה של קרלו – רומן, הספריה החדשה, 2002.
סבתא שטה בשמים – ספר ילדים, ספרית פועלים, 2006.
אייל אדר גרוש, אב לשלושה ילדים, מתגורר בתל אביב.
אייל אוסטרינסקי (נולד ב-3 ביוני 1984) הוא משפטן ואיש ציבור ישראלי, המכהן כיו"ר הקרן קיימת לישראל (קק"ל) החל מינואר 2026. קודם לכן שימש כיועצו המקצועי הבכיר של שר הכלכלה והתעשייה עמיר פרץ, וכמנהל תחום קשרי ישראל והתפוצות בהסתדרות הציונית העולמית.
אוסטרינסקי נולד וגדל בשכונת אזורים בנתניה לאירה ואלכס אוסטרינסקי.
בילדותו חלה בלוקמיה והחלים מהמחלה לאחר תקופת טיפולים.
הוא למד בבית הספר היסודי "שזר" ובתיכון "אלדד" בעיר.
את שירותו הצבאי עשה בחיל המשטרה הצבאית כבלש וכמפקד יחידת הבילוש ואיתור עריקים במרחב השרון.
הוא בוגר תואר במשפטים (LL.B) מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בתקופת לימודיו באוניברסיטה החל את פעילותו הפוליטית בתא "אופק", תא הסטודנטים של מפלגת העבודה ובמשמרת הצעירה של המפלגה.
בשנת 2010 נבחר למזכיר התא.
בהובלתו, פעל התא להעסקה ישירה של עובדות ועובדי הניקיון לאבטחה בקמפוס.
בנוסף, היה ממובילי מאבק הסטודנטים כנגד חוק האברכים, ולמעורבות התא במחאה החברתית של שנת 2011.
במקביל ללימודיו, עבד כרכז שטח במרכז הרפורמי לדת ומדינה.
בשנת 2012 החל לשמש כיועץ פוליטי לחבר הכנסת דניאל בן סימון.
החל מאפריל 2013 שימש כיועצו של חבר הכנסת איתן כבל, והיה ממובילי המטה הפוליטי של יצחק הרצוג בבחירות לראשות מפלגת העבודה באותה שנה.
בין השנים 2014–2016 כיהן כסגן וממלא מקום יו"ר המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה.
בשנת 2015 מונה ליועצו הבכיר של יו"ר קק"ל, דני עטר.
במסגרת תפקידו, הוביל יוזמות לתמיכת קק"ל בשדה החינוך הבלתי פורמלי, ובדגש על תמיכה במכינות הקדם צבאיות, תנועות וארגוני הנוער, וביוזמה להקמת 10 "בתי קק"ל למצוינות" בגליל ובנגב.
בשנת 2017 ניהל את מטה השטח של שלי יחימוביץ' בבחירות לראשות ההסתדרות, ולאחר מכן שימש כיועץ מקצועי ופוליטי לאיתן כבל בתפקידו כיו"ר ועדת הכלכלה.
בשנת 2019, מונה אוסטרינסקי לראש המטה של יו"ר מפלגת העבודה, ח"כ עמיר פרץ.
עם מינוי לשר הכלכלה והתעשייה, בשנת 2020, מונה אוסטרינסקי ליועץ מקצועי בכיר.
בתפקיד זה היה אמון על התיאום מול משרדי הממשלה השונים ויחידות המשרד לרבות רשות ההשקעות, הסוכנות לעסקים קטנים ובינוניים ורשות החדשנות (מקור).
בתחום אחריותו תחת השר עמיר פרץ, אוסטרינסקי היה אחראי לגיבוש החלטות ממשלה, סיכומים תקציביים וגיבוש חקיקה ומדיניות, ועסק בסוגיות כחזרה מחל"ת ופתיחת המשק לאחר סגרי הקורונה, בדגש על קידום המודל הגרמני להשבה לעבודה.
בסוף שנת 2020 מונה לראש מטה סגן ומ"מ יו"ר ההסתדרות הציונית העולמית, ד"ר יזהר הס, ולמנהל תחום קשרי ישראל והתפוצות בארגון.
במסגרת תפקידו קידם יוזמות כגון כנס שנתי לעמיות יהודית ע"ש אברהם יהושע השל, תוכניות מנהיגות למכינות קדם - צבאיות להיכרות עם יהדות התפוצות, וקריאת מגילת עצמאות שנתית בכותל השוויוני (רחבת הכותל הדרומית).
אוסטרינסקי היה אחראי לריכוז ותיאום מהלכי הגוש הליברלי במוסדות הלאומיים לקראת הקונגרס הציוני ב-2023 שהסתיים באישור החלטות בעלות גוון ליברלי כתשובה למהלכי ממשלת ישראל באותם הימים.
כמו כן, היה אחראי לניסוח ואישור תיקוני החוקה שאומצו בוועד הפועל הציוני בפברואר 2024, ביניהם, אימוץ נוסח סעיף 7א' לחוק יסוד הכנסת המאפשר פסילת רשימה על רקע שלילת קיומה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית או הסתה לגזענות ואלימות לחוקת ההסתדרות הציונית העולמית.
לאחר פרישת מפלגת "יש עתיד", הוצב כמועמד מוסכם לראשות קק"ל.
ב-1 בינואר 2026 נבחר אוסטרינסקי פה אחד על ידי דירקטוריון קק"ל לכהן כיו"ר ה־16 של קק"ל מאז היווסדה, ובכך נהיה היו"ר הצעיר בתולדות הארגון.
נשוי למירב ואב ל-2. מתגורר במבשרת ציון.
אייל הכרמל (שם מדעי: Capreolus capreolus) הוא מין של אייל קטן מהסוג אייל הסבך החי ביערות באירואסיה וכיום גם הושב לישראל.
זהו אייל קטן יחסית באורך גוף ממוצע של 95-135 ס"מ וגובה של 63-67 ס"מ בכתפיים.
משקלו מגיע ל-15-35 ק"ג, כשהזכרים מעט גדולים מהנקבות אך לא באופן משמעותי, כמו אצל איילים אחרים.
האיילים מאזור אוראל וצפון קזחסטן גדולים יחסית ומגיעים לאורך 145 ס"מ, לגובה 85 ס"מ בגובה הכתפיים ולמשקל של עד 60 ק"ג.
אייל זה בעל רגליים קצרות יחסית והוא אצן חלש.
תפוצתם של איילי הכרמל כיום היא במערב אירופה, מאגן הים התיכון בדרום ועד סקנדינביה בצפון, ומהאיים הבריטיים במערב עד הקווקז במזרח, כשבצפון הקווקז תפוצתו נפגשת עם קרובו האייל הסיבירי.
הוא חי בגבעות והרים עם חורש פתוח בעל סבכים מפוזרים המשמשים לו מחסה מטורפים כמו זאבים, דובים, נמרים ותנים.
בעבר אייל הכרמל (מתת המין Capreolus capreolus coxi), היה נפוץ בישראל עד לתחילת המאה ה-20, כשהוא חי בחורש הים תיכוני בגליל ובכרמל, שממנו קיבל את שמו.
הנרי בייקר טריסטראם (1866 ו-1876) דיווח על איילי כרמל בגבעות בצפון-מזרח הגליל ובכרמל.
ישראל אהרוני (1908) דיווח על שימוש בקרני אייל הכרמל בתעשיית הצמר בסביבות צפת, ולהערכתו היו בסביבותיה של צפת בלבד כמה מאות זוגות.
אהרוני (1946) תיאר בספרו "זכרונות זואולוג עברי" כיצד רכש את ראשו של הפרט הישראלי האחרון של אייל הכרמל - זכר בן שנתיים - שניצוד בסביבות עספיא בשנת 1912. בני המושבה הגרמנית בחיפה נהגו לצוד אותו בימי ראשון, והשתמשו בבשרו לבשל לעצמם מאכלים.
האייל הושב כיום לטבע כשלחי בר כרמל הובאו איילי כרמל מאיטליה, צרפת והונגריה.
בשנת 1997 שוחררו לטבע 8 איילי כרמל ברמת הנדיב שבדרום הר הכרמל, סמוך לזכרון יעקב.
כיום חיים שם 10–15 פרטים, וכמה מהם נפוצו אף לחוף הכרמל הסמוך.
בסוף שנות השישים החלה רשות שמורות הטבע בפרויקט מיוחד להשבת חיות התנ"ך לטבע הארץ.
לצורך כך הובאו לחי-בר מינים שונים של בעלי חיים שנכחדו מהארץ על מנת שישמשו כגרעין רבייה.
בין החיות שהובאו היו גם איילים אירופאים מאותו המין של אייל הכרמל.
האיילים שוכנו בחי בר-כרמל, ולאחר שהזדווגו בהצלחה והולידו צאצאים, הוחלט לשחררם לטבע באופן מבוקר.
השחרור הראשון נערך בשנת 1996, אז שוחררו חמישה איילים באזור החי-בר בכרמל, אך אף אחד מהם לא שרד.
בעקבות הכישלון הוחלט לשחררם בשנים שלאחר מכן בדרך שונה איילים באזור רמת הנדיב ומאוחר יותר גם בהר חורשן.
ב-2014 העריך מנהל חי-בר כרמל כי איילי הכרמל מצליחים לשרוד באופן טוב בטבע ואף להביא עופרים חדשים לעולם.
עם זאת הם עדיין מאוימים בידי טריפה, בעיקר מכלבים שהתפראו ומתנים.
תיאורים מציאותיים, צבעוניים וחיוניים של אייל הכרמל תועדו בכמה פסיפסים בישראל.
שניים מפסיפסים אלו מוצגים לקהל והם ארמון פסיפס הציפורים בקיסריה הפתוח לציבור חופשי וקטע פסיפס מכנסיית אל-מכר שמוצג בחצר בית המשפט העליון בירושלים.
פסיפסים נוספים בהם עוטר אייל הכרמל לא נגישים לקהל: קפלת אל חמאם מבית שאן העתיקה, פסיפס כנסיית המרטיר מבית שאן ופסיפס כנסיית נהריה.
בפסיפס בית הכנסת העתיק של עזה עוצב אייל הכרמל בקטע שנהרס.
הסמל המוכר של דואר ישראל ובעבר של רשות הדואר, הוא אייל הכרמל.
אייל ברקוביץ' (נולד ב-2 באפריל 1972 ברגבה) הוא כדורגלן עבר ישראלי, וכיום פרשן כדורגל, ומגיש תוכניות רדיו וטלוויזיה.
בנוסף, משמש ברקוביץ' כיועץ מקצועי של קבוצת הכדורגל הפועל רעננה.
ברקוביץ' שיחק בעמדת הקשר ההתקפי וה"פליימייקר", הן בליגה הישראלית והן בליגות הבכירות באנגליה ובסקוטלנד.
את מרבית הקריירה שלו בישראל העביר במכבי חיפה עמה זכה בתואר כדורגלן העונה, בשתי אליפויות ושלושה גביעים, ולאחר קריירה ארוכת שנים בבריטניה, בה נחל הצלחה, חזר לעונה אחת בישראל, במדי מכבי תל אביב.
בנבחרת ישראל היה ברקוביץ' שחקן משמעותי, שיחק ב-78 משחקים, כבש תשעה שערים ובישל שערים רבים.
ברקוביץ' נחשב לאחד מטובי שחקני הכדורגל הישראלי בכל הזמנים והוא נכלל בהיכל התהילה של הכדורגל הישראלי.
בשנת 2009 אף נבחר על ידי עיתון "הטיימס" הבריטי למקום העשירי ברשימת הקשרים הגדולים בתולדות הפרמייר ליג האנגלית.
ברקוביץ' נולד במושב רגבה וגדל בנהריה.
בנם הבכור של זאב ונורית (לבית פליישמן).
אביו היה דומיננטי בקידום קריירת הכדורגל של בנו והעניק לו תמיכה רבה.
ברקוביץ' החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מכבי חיפה.
בעונת 1989/1990 שיחק לראשונה בקבוצה הבוגרת של המועדון, תחת הדרכתו של המאמן אמציה לבקוביץ', ובמקביל המשיך עד תום עונה זו לשחק בקבוצת הנוער.
בעונת 1990/1991 צורף באופן רשמי לסגל הקבוצה הבוגרת, תחת הדרכתו של המאמן שלמה שרף, שבתחילה מיעט לתת לו דקות משחק, אך ככל שהתקדמה העונה, העלה את מספרן בהדרגה.
התנהגות זו של שרף גרמה למספר מריבות בינו לבין ברקוביץ' הצעיר, אך מאוחר יותר הודה הקשר לשרף על גישה זו, אחרי שהבין שהיא הייתה לטובתו.
בעונה זו כבש ברקוביץ' שישה שערי ליגה, ובסופה זכתה מכבי חיפה בדאבל (זכייה באליפות ובגביע המדינה), כאשר לברקוביץ' חלק חשוב ומשמעותי בזכייה.
עונתו המוצלחת ביותר הייתה עונת 1993/1994. באותה עונה זכתה מכבי חיפה באליפות המדינה ללא אף הפסד, תוך כיבוש 97 שערים, וגם הגיעה לשמינית גמר גביע המחזיקות, שם הודחה על ידי פארמה האיטלקית בבעיטות הכרעה לאחר הפסד 0–1 בישראל וניצחון 1–0 באיטליה.
בסיום אותה עונה זכה ברקוביץ' בתואר "מלך הבישולים" של הליגה עם 16 בישולים (שיא בישולים לשחקן במכבי חיפה אותו הוא מחזיק ביחד עם יוסי בניון).
כן כבש ברקוביץ' עשרה שערים באותה עונה ונבחר לכדורגלן העונה בישראל.
ברקוביץ' שיחק בקבוצה גם בעונת 1994/1995,בה הצטרף לקבוצה כוכב הכדורגל חיים רביבו.
בעונה זאת הקבוצה זכתה בגביע המדינה, אך איבדה את האליפות למכבי תל אביב.
עונת 1995/1996 הייתה אכזבה למועדון, חיפה הפסידה את שני התארים למכבי תל אביב, והחלו הדיבורים על "עונה פיננסית" בה חיפה תמכור את רוב כוכביה שאכזבו, ותנסה לאזן את תקציבה הכלכלי.
בסיום אותה עונה, מכרה חיפה את רביבו לקבוצה הספרדית סלטה ויגו.
ברקוביץ' רצה גם הוא לצאת לאירופה, אך עדיין לא קיבל הצעה.
הוא נשאר לשחק במכבי חיפה גם בתחילת עונת 1996/1997, ולאחר שני משחקים בודדים, הגיעה הצעה מסאות'המפטון מהפרמייר ליג האנגלית, אליה הושאל ברקוביץ'.
את עונת 1996/1997 בסאות'המפטון פתח בניצחון מרהיב 6–3 על מנצ'סטר יונייטד, בו כבש ברקוביץ' צמד שערים, הוסיף שלושה בישולים ונבחר "איש המשחק" (על אף שאגיל אוסטנסטאד הבקיע שלושער).
במשאל האוהדים על השחקן המצטיין של הקבוצה, נבחר ברקוביץ' במקום הראשון גם לפי חוות דעתו של הקפטן הוותיק מת'יו לה תיסיה.
בשנת 1998 נבחר ברקוביץ' ברוב הקולות לכדורגלן היובל של חיפה.
בסיום אותה עונה עבר לקבוצת וסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג, ששילמה תמורתו 1.5 מיליון דולר למכבי חיפה.
ברקוביץ' שיחק שם שנתיים בהצלחה מרובה, תוך כיבוש ובישול שערים רבים.
יחד איתו שיחקו, בין השאר, ג'ון הרטסון, איאן רייט, פרנק למפארד וריו פרדיננד.
ברקוביץ' היה אחד המצטיינים של הקבוצה, ובעקבות יכולתו הגבוהה, ציפה לעבור למועדון גדול יותר.
בעונת כבש ברקוביץ' 11 שערים, אך סלטיק הפסידה את האליפות ליריבתה העירונית, גלאזגו ריינג'רס.
על אף שברקוביץ' כבש צמד בדרבי, הוא הצליח להסתבך עם האוהדים, כאשר הודה בראיון שהריינג'רס היו טובים יותר במהלך כל העונה, ולכן מגיעה להם הזכייה באליפות.
בעונתו השנייה, הוחלף המנג'ר ג'ון בארנס במנג'ר מרטין אוניל.
אוניל שיחק בסגנון הגנתי ועד מהרה ברקוביץ' החל למצוא את מקומו יותר ויותר על הספסל.
במהלך עונת עבר ברקוביץ' לקבוצת בלקברן רוברס מליגת המשנה באנגליה, ובסיום אותה עונה עלתה הקבוצה לפרמייר ליג.
למרות ההצלחה הרבה, בחר ברקוביץ' דווקא להישאר בליגת המשנה עוד עונה, וחתם בקבוצת מנצ'סטר סיטי, אותה אימן קווין קיגן.
גם במנצ'סטר סיטי השידוך עם ברקוביץ' הסתיים בעלייה לפרמייר ליג, רק שהפעם הוא נשאר בקבוצה.
במהלך עונותיו בסיטי הוא נחשב לאחד מהשחקנים המועילים ביותר בתולדות הקבוצה.
באמצע העונה האחרונה, עונת בחר לעזוב את מנצ'סטר סיטי מכיוון שלא מצא את מקומו בהרכב הפותח.
הוא חתם בקבוצת פורטסמות', שם הוא שיחק לצדם של יעקובו איגביני, טדי שרינגהאם ופטריק ברגר.
אף שהביע רצונו לסיים את הקריירה בפורטסמות', עזב בראשית 2005 את הקבוצה, בעקבות מחסור בדקות משחק וחיכוך עם מילאן מנדריץ', שהגיע לתפקיד ניהולי מפנאתינאיקוס, וחזר לישראל.
ברקוביץ' רצה לחזור למכבי חיפה, אך יעקב שחר, בעצה של המאמן רוני לוי, סירב להחתימו, עקב חשש לפגיעה במרקם הקבוצה המצליח, שזכה באותה עונה באליפות שנייה ברציפות, וברקוביץ' ראה זאת כעוול שנעשה לו.
במרץ 2005 חתם במכבי תל אביב לעונת 2005/2006 תמורת 100,000 דולר בלבד, לצד כוכבים כמו אבי נמני וג'ובאני רוסו, כחלק מפרויקט "הגלאקטיקוס" השאפתני של לוני הרציקוביץ'.
לאחר עונה מאכזבת (בה כבש רק שני שערים) ומלאת עימותים במכבי תל אביב, הודיע ברקוביץ' ב-7 במאי 2006 על פרישה ממשחק פעיל בגיל 34.
לזכותו של ברקוביץ' 11 הופעות במדי הנבחרת הצעירה של ישראל, בהן כבש שער אחד.
ב-12 בפברואר 1992 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת חבר המדינות שנערך באצטדיון טדי.
ב-3 במרץ 1992 כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת קפריסין שנערך באצטדיון בבת ים.
ב-28 באוקטובר 1992 שותף ברקוביץ' במשחקה הראשון של הנבחרת בבית אירופי, כשנכנס כמחליף בהפסד 2–5 לנבחרת אוסטריה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994. במהלך טורניר המוקדמות שותף ברקוביץ' בחמישה משחקים בסך הכל, וכבש שער בניצחון 3–2 על נבחרת צרפת שנערך ב-13 באוקטובר 1993 בפארק דה פראנס.
במשחקי מוקדמות יורו 1996 כבר היה ברקוביץ' שחקן הרכב קבוע בנבחרת ישראל, וכבש שער אחד בהפסד 1–2 לנבחרת רומניה ב-7 ביוני 1995. במשחקי מוקדמות מונדיאל 1998 המשיך להיות שחקן הרכב מוביל, אך לא כבש שערים לזכות הנבחרת.
לשיאו הגיע ברקוביץ' כשכבש צמד ובישל שער נוסף בניצחון 5–0 על נבחרת אוסטריה במסגרת מוקדמות יורו 2000. לאחר המשחק, שנערך באצטדיון רמת גן והוביל את הנבחרת למשחקי הפלייאוף, זכה ברקוביץ' לציון 10 בעיתוני הספורט.
במשחקי מוקדמות מונדיאל 2002 כבש ברקוביץ' שער אחד בניצחון 3–1 על נבחרת בוסניה, ובמשחקי מוקדמות יורו 2004 שותף בשלושה משחקים בלבד, לאחר שמאמן הנבחרת אברהם גרנט ניפה אותו מהסגל.
את הופעתו האחרונה במדי הנבחרת ערך ברקוביץ' ב-28 באפריל 2004, במשחק ידידות מול נבחרת מולדובה שנערך באצטדיון רמת גן והסתיים בתיקו 1–1.
בסך הכל ערך ברקוביץ' 78 הופעות במדי נבחרת ישראל, בהן כבש תשעה שערים, והוא מדורג במקום התשיעי בטבלת שיאני ההופעות של הנבחרת בכל הזמנים.
ברקוביץ' שיחק בעמדת הפליימייקר, כלומר קשר המנהל את משחק הקישור ומשחק ההתקפה של קבוצתו.
בישראל ברקוביץ' היה מקבל כדור מההגנה או מהקישור האחורי, והיה מעביר אותו לשחקני הקישור הקדמי ולחלוצים, לצורך הבקעת שערים.
ברקוביץ' היה ידוע כ"מבשל" שערים מצטיין, עם מסירות מדויקות ויעילות, לעיתים מפתיעות, שבאמצעותן הובקעו שערים רבים.
בנוסף לבישוליו הרבים, תרם ברקוביץ' גם בהבקעת שערים, כשהצטרף להתקפה מעמדת הקישור.
בתור קשר תוקף ברקוביץ' כמעט שלא נטל חלק במשחק ההגנתי, כגון תיקולים, שמירות ולחץ על השחקן המחזיק בכדור.
כאשר עבר לשחק באנגליה, הוא הוצב בחלק קדמי יותר של המגרש, ולכן הבקיע יותר שערים בנוסף לבישולים.
גם באנגליה מיעט ברקוביץ' להשתתף במשחק ההגנה, ואף סיגל לעצמו סגנון משחק המתחמק מתיקולים ומשמירות אישיות.
שניים משעריו הזכורים של ברקוביץ' באנגליה היו השער השני שלו במשחק בו ניצחה סאות'המפטון 6–3 את מנצ'סטר יונייטד – שער בבעיטת יעף ממרחק 20 מטר היישר אל החיבורים, ושער במדי מנצ'סטר סיטי בו ברקוביץ' לקח את הכדור בחצי המגרש של קבוצתו, פרץ לאורך הקו, עבר מספר שחקנים והבקיע.
בשל סגנון משחקו הווירטואוזי, ובעיקר בשל בישוליו הרבים והמסירות המוצלחות שלו הוא נודע בכינוי "הקוסם".
בשנת 2009 הוכנס ברקוביץ' להיכל התהילה של הכדורגל הישראלי מטעם ערוץ הספורט.
ב-10 באוגוסט 2009 בחר עיתון הטיימס האנגלי את ברקוביץ' במקום העשירי ברשימת הקשרים הטובים ביותר בתולדות הפרמייר ליג האנגלית (מ-1992 עד 2009).
מנתונים שפורסמו ב"ידיעות אחרונות" בדצמבר 2015 עולה כי ברקוביץ' ניצב במקום השביעי ברשימת המבשלים ביחס לדקות המשחק בפרמייר ליג האנגלית.
בעונה שלאחר פרישתו ממשחק פעיל, מונה ברקוביץ' למנג'ר מכבי נתניה תחת חסותו של הבעלים דניאל יאמר.
ב-25 ביולי 2006, הגיע ויכוח בין יאמר לבינו לטונים רמים, וכתוצאה מכך פוטר ממשרתו.
החל מ-2008 ניהל ברקוביץ' בית ספר לכדורגל לילדים ולנוער בעיר נשר שליד חיפה.
ברקוביץ' הרבה להראות נוכחות באימוני הנערים, ולדבריו זוהי תרומתו לקהילה.
בשנת 2010 החל ברקוביץ' בקורס מאמני פרו, אחרי שהשלים קורס מאמני כדורגל בסיסי.
ב-26 במאי 2014 סוכם על מינויו של ברקוביץ' למנג'ר הפועל תל אביב.
ב-20 בינואר 2015 התפטר ברקוביץ' מתפקידו.
ב-11 במאי 2015 רכש ברקוביץ' את מועדון הפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית.
ב-2019 מכר את המועדון לקבוצת אנשי עסקים.
ב-7 בינואר 2021 נכנס ברקוביץ' כשותף בהפועל פתח תקווה ובתוך כך מונה גם למנהל המקצועי של המועדון.
ב-30 ביוני 2021 עזב את המועדון לאחר ירידת הקבוצה לליגה א'.
ב-14 בדצמבר 2024 מונה ברקוביץ' ליועץ המקצועי של הבעלים של הפועל רעננה מהליגה הלאומית אשר אלון ובנוסף יהיה אחראי על ניהול המועדון.
החל משנת 2007, שימש ברקוביץ', יחד עם אופירה אסייג, כמגיש תוכנית רדיו יומית בתחום הספורט.
תחילה שודרה התוכנית ברדיו 99, ולאחר כשנתיים עברה התוכנית לרדיו ללא הפסקה.
באוגוסט 2011 עברה התוכנית לרדיו תל אביב.
הוא שימש כבעל טור ברשת מקומוני "שוקן", באתר הספורט הישראלי "ONE", וכחבר בפאנל תוכנית ערוץ הספורט, "יציע העיתונות".
בעונת 2008/2009 שימש ברקוביץ' כפרשן "המשחק המרכזי" של ליגת העל בכדורגל בערוץ 10, לצדו של השדר יורם ארבל.
בשנת 2013, הנחה את תוכנית הריאליטי "רויאל שף" ב-yes.
בנובמבר 2017 החל להגיש בקשת 12, יחד עם אופירה אסייג, תוכנית אירוח ששודרה מדי שישי, ונשאה את השם "אופירה וברקוביץ'".
התוכנית זכתה להצלחה ורייטינג גבוה, אך גם עוררה מחלוקת וספגה ביקורת על אופייה המתלהם.
במהלך משחקי מונדיאל 2018 הגישו השניים גם תוכנית לילית באותו ערוץ בימים ראשון עד חמישי.
בדצמבר 2023, בעקבות ריב מתוקשר עם אופירה אסייג, הפסיק ברקוביץ' להגיע לתוכנית.
לאחר כשבועיים, הודיעה "קשת 12" כי התוכנית תרד מהמסך.
במקביל, הודיע ברקוביץ' כי הוא מפסיק את התקשורת שלו עם אתר One בגלל אסייג.
באותו החודש חתם ברקוביץ' על "חוזה טאלנט" ב"רשת".
במרץ 2025 החל להגיש יחד עם מוריה אסרף תוכנית טלוויזיה שבועית, "מוריה וברקו" בערוץ 13.
במהלך הקריירה שלו, התעמת עם מאמניו ושחקנים רבים נוספים, מקבוצתו ומקבוצות יריבות.
בין תקריותיו המפורסמות זכורות תפיסת האשכים של איציק זוהר, במהלך משחק גביע בין מכבי חיפה למכבי תל אביב, וכן בעיטה שספג בראשו מג'ון הרטסון במהלך משחק אימון של קבוצתם, וסטהאם יונייטד.
מזגו הסוער של ברקוביץ' היה אחד הגורמים למעברי הקבוצות הרבים שלו, מכיוון שעל כישורי המשחק שלו לא הייתה מחלוקת.
ברקוביץ' הוציא ספר אוטוביוגרפי בשם "הקוסם", שבו הוא בא חשבון עם שחקנים ומאמנים רבים.
זכור לרבים העימות המתוקשר בינו לבין אלי אוחנה, עליו כתב ברקוביץ' בספר "עבד כי ימלוך".
בעקבות הכישלון של מאמן נבחרת ישראל הדני, ריצ'רד נילסן, להוביל את הנבחרת למונדיאל 2002, מונה במקומו המאמן הישראלי, אברם גרנט.
גרנט, החליט להצעיר את הסגל ולא הזמין את ברקוביץ' לנבחרת לקראת הקמפיין של מונדיאל 2006, ועל כך יצא קצפו של ברקוביץ' בתקשורת, ויחסיו עם גרנט התערערו.
ב-22 באוקטובר 2005 התראיין ברקוביץ' לתוכנית "פגוש את העיתונות" ותקף בה בחריפות את גרנט, ואף מתח ביקורת על ניר קלינגר ובניית הסגל של מכבי תל אביב.
בין השאר, הציע להתמנות למאמן נבחרת ישראל ולספסל את אבי נמני או ג'ובאני רוסו.
באותו יום, שיחקה מכבי תל אביב מול הפועל פתח תקווה, וברקוביץ' פתח על הספסל.
כתוצאה מכך, הוא החרים את אימוני הקבוצה ושקל לעזוב אותה, תוך שמקורביו רומזים שלא יסכים להיות המסופסל היחידי, אך מאוחר יותר הוא התעשת והתנצל על דבריו בפני קלינגר.
באותה עונה, הורחק ברקוביץ' ל-6 משחקים בפועל ו-4 על תנאי, אחרי שקילל בחריפות את השופט מאיר לוי, בעת משחק של קבוצתו.
ב-25 ביולי 2006, ויכוח בין דניאל יאמר לבין אייל ברקוביץ' עלה לטונים רמים, וברקוביץ' פוטר ממשרתו כמנג'ר מכבי נתניה.
בשנת 2007 התעמת עם דני עציוני, מאמן קבוצת הילדים של מכבי הרצליה, בה שיחק אז בנו, ותקף אותו בקללות באוטובוס הקבוצה, לעיני הילדים ההמומים.
עקב כך הוגשה נגדו תלונה במשטרה על ידי הקבוצה.
ב-4 במרץ 2009 הורשע ברקוביץ' בגין מקרה זה בעבירות של תקיפה ואיומים, ונגזר עליו עונש של קנס בסך 2,000 ש"ח ו-100 שעות עבודות שירות.
ב-2010 הסתיים הליך גישור בין השניים בו ברקוביץ' שלח מכתב התנצלות למאמן ופיצה אותו ב-55,000 ש"ח.
ב-13 באוקטובר 2010 הרחיק אותו בית הדין המשמעתי של ההתאחדות לכדורגל ממשחקים עד 1 במאי 2011 (חצי שנה), והטיל עליו קנס בסך 5,000 שקל, לאחר שהרשיע אותו בביזוי המוסדות השיפוטיים, משום שכינה את הדיינים, שקנסו אותו שבוע לפני כן, "חבורה של אפסים".
בעקבות אותה החלטה הורחק ברקוביץ' מקורס מאמני הפרו של ההתאחדות לכדורגל, אך לאחר מספר שבועות הורה בית המשפט המחוזי להחזירו לקורס ממנו הורחק.
בתביעת דיבה שהוגשה נגדו ונגד אופירה אסייג נפסק שעל השניים לפצות בעשרות אלפי ש"ח שני שופטי כדורגל בליגת הנוער עקב ביזוים בשידור חי ברדיו.
ב-26 במאי 2014 הצטרף ברקוביץ' להפועל תל אביב בתור מנג'ר.
לאחר כ-8 חודשים בלבד התפטר מתפקידו, בין היתר היה מסוכסך עם מספר חברי הנהלה במועדון עקב חוסר ההצלחה של הקבוצה בליגה.
לטענת אנשי ההנהלה חרג ברקוביץ' מסמכותו בהחתמת שחקנים, הסתכסך עם חיים רמון ועידו חג'ג' שהיו בין הבעלים של המועדון, בנוסף הסתכסך ברקוביץ' עם האוהדים לאחר שהצהיר, בתור עובד המועדון: "צריך לנעול את הליגה, אני מתבייש" בהתכוונו להתנהגות הקהל בדרבי התל אביבי שפוצץ ב-3 בנובמבר 2014 בעקבות התפרעות הקהל.
ב-17 באוגוסט 2018 הודיע ברקוביץ' כי לא יראיין חברי כנסת ערבים מהרשימה המשותפת וכינה אותם "מרגלים" ו"מחבלים", דבריו עוררו מחאות.
בעקבות דבריו הושעתה התוכנית לשבוע.
אייל מינה את אחיו הצעיר, ניר ברקוביץ', למאמן בבית הספר לכדורגל שניהל בעיר נשר.
ניר ברקוביץ שיחק בקבוצת הנוער של מכבי חיפה ובמשך תקופה קצרה במכבי נתניה, ולאחר רכישת הפועל ראשון לציון הוא מונה למאמן הקבוצה.
ב-1994 אייל נישא לטלי (לבית אוביץ), קרובת משפחתם של משפחת אוביץ.
חברתו מימי התיכון, ולהם בת אחת ושני בנים בהם השחקן ליאור ברקוביץ, המשחקים גם הם כדורגל.
התגורר עם משפחתו בשכונת דניה שבחיפה עד שב-2015 בני הזוג התגרשו.
החל מ-2018 הוא בזוגיות עם שרון כהן-ניר.
הוא שדרן רדיו ישראלי, קריין פרסומות ותקליטן.
ברקאי החל את דרכו הרדיופונית בתחנת הרדיו הפיראטית "רדיו 2", בה שידר תוכנית יומית.
באותה תקופה, "רדיו 1", התחנה המתחרה, הפסיקה את שידוריה על מנת להשתתף במכרז להפעלת הרדיו האזורי של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו ולזכות בזיכיון על אזור חיפה והקריות.
כאשר זכתה במכרז והחלה לשדר בשם חדש - רדיו חיפה, הצטרף ברקאי לצוות השדרנים.
ברקאי הגיש מגוון תוכניות לקהלי יעד שונים, בהן תוכניות נוער, מגזין לנשים, תוכנית בוקר ותוכנית ששידרה בעיקר מוזיקה משנות ה-80.
הוא הגיש את התוכנית "זיג-זג" לצד ליהי שלו ולצד המיסטיקאית ריקי קיטרו.
ברקאי כתב את הספר "סקס, שקרים ומיקרופון" המבוסס על מונולוגים מהתוכנית שהגיש ברדיו חיפה, "ברקאי לנשים בלבד".
בעבר הוא הנחה עשרות ערבי נשים וטקסים, והיה קריין של מחלקת הפרומו של הערוץ הראשון.
בדצמבר 2014 עזב את רדיו חיפה לאחר 19 שנים והחל לעבוד בתחנת הרדיו "צפון ללא הפסקה" מבית "רדיו ללא הפסקה", שם הגיש את מגזין הבוקר "ברקאי ללא הפסקה" כל בוקר בין 9:00-12:00.
באפריל 2015, ביקש לצאת לחופשה שממנה לא שב.
מאז ועד היום לא ניתן להשיגו, ולא ידוע מקום הימצאו.
אולם באוקטובר 2016 שודרה בחדשות 2 כתבה אשר עסקה בברקאי ובהיעלמותו, אשר כללה גם ריאיון קצר עמו באמצעות שיחת וידאו ממקום מסתורו.
אייל דוד (מוכר גם בשמו הסיני מילו; שם מדעי: Elaphurus davidianus) הוא מין של אייל.
בעבר הייתה תקופה שנכחד בטבע ופעלו לשימורו בשבייה, וכיום יש ממנו 3,000 פרטים בטבע בנוסף ל-2,000 בגני חיות.
הבוגרים מגיעים למשקל 150 עד 200 קילוגרמים.
משך ההיריון תשעה חודשים, שלאחריהם נולדים עופר אחד או שניים.
העופרים מגיעים לבגרות מינית בגיל 14 חודשים, ולבלות מינית בגיל 23 שנים.
לאייל דוד זנב ארוך, קרניים מסועפות ופרסות רחבות.
צבע הפרווה נע בין אדום - חום לאפור.
לעופרים נקודות לבנות על הפרווה, הנעלמות עם התבגרותם.
אייל דוד נודע למערב לראשונה במאה ה-19, על ידי האב ארמן דוד, מיסיונר קתולי צרפתי שהיה בוטנאי וזואולוג חובב ופעל בסין בשנות השישים של המאה ה-19. באותו הזמן, שכן העדר היחיד שחי בסין (ובעולם בכלל) בשטח פרטי השייך לקיסר הסיני, והיה מעין שמורת ציד.
לאחר שהאב דוד פרסם את תגליתו, מספר איילי דוד הועברו למדינות אירופיות והחלו להתרבות שם.
עם זאת, האוכלוסייה בעדר שבסין הידלדלה מאוד, עד שאחרוני האיילים נאכלו על ידי חיילים מערביים ויפנים בזמן מרד הבוקסרים.
לאחר שמת אחרון האיילים בסין, קובצו כל הפרטים מגני החיות באירופה לגן חיות אחד באנגליה, על מנת להקים גרעין רבייה ולהציל את אוכלוסיית המין.
לאחר שהתרבו, הועברו בתחילת שנות ה-80 שני עדרי איילים שכללו 40 פרטים בחזרה לסין שם הם חיים בשתי שמורות טבע וכן לגני חיות אחרים ברחבי העולם.
כיום אייל זה מצוי בגני חיות ברחבי העולם ובשמורות הטבע בסין.
מספרם של איילי דוד בסין מגיע לכ-3,000 ובנוסף יש עוד כ-2,000 פרטים בגני חיות ברחבי העולם, והם ממשיכים לשגשג בשמורות.
אייל גרוס (נולד ב-7 באוגוסט 1965) הוא פרופסור מן המניין למשפטים באוניברסיטת תל אביב, המשלב מחקר אקדמי ופעילות ציבורית בארגוני זכויות אדם בישראל.
זוכה פרס גורני למשפט ציבורי, ופרשן משפטי בעיתון "הארץ".
גרוס נולד וגדל בתל אביב.
אביו, עורך הדין יוסף גרוס, פרופסור למשפטים ומנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב ואמו, עורכת הדין צביה גרוס, הייתה היועצת המשפטית של משרד הביטחון.
לגרוס אח, רז גרוס (פסיכיאטר בשיבא), ואחות, ורדית גרוס.
בנעוריו למד בתיכון עירוני ד' בתל אביב והשתתף במשלחת הנוער של משרד החוץ לארצות הברית.
גרוס למד לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב, והתמחה בבית המשפט המחוזי בתל אביב אצל השופטת רות שטרנברג-אליעז ובמשרד ש.
ב-1995 התמחה בנציבות האירופאית לזכויות אדם בשטרסבורג.
כתב דוקטורט במשפטים באוניברסיטת הרווארד, בהנחייתם של פרופסור פרנק מייקלמן ופרופסור דאנקן קנדי.
עבודתו עסקה בגישות ביקורתיות לתפישות ליברליות של זכויות תוך הסתכלות השוואתית על התפתחות שיח הזכויות בארצות הברית ובישראל.
הוא סיים את הדוקטורט ב-1996. ב-1998 קיבל דיפלומה בזכויות אדם מהאקדמיה למשפט אירופי שביורופיאן יוניברסיטי אינסטיטיוט בפירנצה.
החל מ-1996 הוא חבר סגל באוניברסיטת תל אביב, בשנת 2009 מונה לפרופסור חבר, ובשנת 2017 לפרופסור מן המניין.
שימש כמנחה התוכנית לזכויות אדם ביחד עם דורי ספיבק בקליניקות המשפטיות של אוניברסיטת תל אביב.
מלמד כמרצה מן החוץ במסלול האקדמי המכללה למינהל.
בשנים 2002–2006 לימד סמסטר קיץ באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, בתוכנית זכויות אדם שהיא חלק מ-School of International and Public Affairs.
שימש כעמית מחקר אורח במכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטת סטלנבוש בדרום אפריקה.
בשנים 2007–2009 שהה בשבתון כחוקר אורח באוניברסיטת לונדון, ב-Institute for Advanced Legal Studies, ומאז הוא גם מלמד כמרצה אורח בבית הספר למשפטים של בית הספר ללימודים אוריינטליים ואפריקאיים, שהוא אחד הקולג'ים המרכיבים את אוניברסיטת לונדון.
בשנת 2009 קיבל, ביחד עם עמיתה, קטריונה דרו, את פרס ההוראה של בית הספר ללימודים אוריינטליים ואפריקאיים.
בשנים 1998–2005 היה היועץ המשפטי בהתנדבות של אגודת ההומואים, הלסביות, הטרנסג'נדרס והביסקסואלים.
הוא חבר בהנהלת מכון קונקורד במכללה למינהל, העוסק בחקר היחסים בין המשפט הישראלי למשפט הבינלאומי.
יעץ לארגוני זכויות אדם אחרים ובהם רופאים לזכויות אדם, בצלם ועוד.
גרוס הוא חבר בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד הרפורמה המשפטית בישראל (2023).
משנת 2011 הוא משמש כפרשן המשפטי של העיתון "הארץ".
בנוסף לעיסוקיו האקדמיים והחברתיים, גרוס כותב על יין, אוכל ומסעדות בעיתונים שונים.
היבטים חלוקתיים של המשפט וזכויות
מחקרו של אייל גרוס נסוב על היבטים חלוקתיים של המשפט החוקתי וזכויות בפרט.
במסגרת זאת כתב גם על זכות הקניין והזכות לחופש העיסוק והיבטים חלוקתיים שלהם.
בתקופה האחרונה מתמקד מחקרו בנושאי הזכות לבריאות: נגישות לבריאות, שוויון בבריאות, וחלוקה הוגנת של הנגישות לבריאות.
גרוס סבור כי זכויות עשויות להיות כלי שמשמר את הסטטוס קוו, את המשטר הנוכחי של החזקות.
מנגד הן יכולות להיות כלי ליצירת שוויון בנגישות למשאבים שונים.
כך למשל בהקשר של בריאות – השאלה היא האם גודל הנגישות שלנו למשאבי בריאות יהיה כגודל הכסף (המשאבים) שיש לנו לשלם עבורם או לקנות אותם, מה שיגדיל את אי-השוויון, או שאנו חושבים על בריאות כדבר שצריך להיות נגיש ללא מכשולים כלכליים ואז מדברים על גישה חלוקתית או שוויונית.
מחקרו מצביע על הצורך להתייחס לבריאות כאל זכות במובן המפנים לתוכו תפיסה חלוקתית של הזכות, שבאה להבטיח נגישות שוויונית ככל האפשר למשאבים הנחוצים להבטחת בריאותו של אדם.
גרוס אינו מאמין בחלוקה בין סוגי הזכויות (זכויות אזרחיות ופוליטיות או זכויות "שליליות" אל מול זכויות חברתיות או זכויות "חיוביות").
בעיניו כל הזכויות דורשות מהמדינה גם להתערב וגם לא להתערב.
בהתאם לזכות להליך הוגן מקיימת המדינה בתי משפט וסנגוריה ציבורית: גם זכות זו, ולא רק זכויות שנחשבות "חברתיות" כמו הזכות לבריאות דורשות מהמדינה לפעול באופן אקטיבי ותוך הקצאת משאבים.
גרוס מציע במחקרו לבחון את הסוגיה דרך השוואת הזכות לחופש הביטוי אל מול הזכות לבריאות.
האחת נחשבת זכות אזרחית-ליברלית-קלאסית והשנייה נתפסת כשייכת לתחום הזכויות החברתיות.
לפי תפישתו של גרוס בשתיהן כדי להבטיח הגנה אמיתית עליהן, צריך להבטיח שהמדינה גם תפעל וגם לא תפעל.
בהקשר של חופש הביטוי אנחנו רוצים שהמדינה לא תתערב, לא תעשה צנזורה, לא תגביל את מה שאנחנו אומרים, אך זה לא מספיק על מנת להבטיח נגישות אפקטיבית לחופש הביטוי.
כי אם כל משמעות חופש הביטוי היא העדר צנזורה, אז התוצאה תהיה שבעל המאה הוא בעל הדעה להבטיח ייצוג למגוון הדעות בחברה.
גם בתחום הבריאות יש מימד שלילי בו אנו דורשים שהמדינה לא תתערב, לא תכפה עלי טיפול רפואי, או תמנע ממני טיפול רפואי, אך אנחנו גם דורשים שהמדינה תבטיח נגישות אפקטיבית ושוויון לשירותי בריאות.
כדוגמה לסתירה לשיטתו ביחס החברה לזכויות הוא הביא שני פסקי דין של בג"ץ.
באחד, בג"ץ קבע שהטלת תשלום על מי שמארגן הפגנה למימון אבטחת ההפגנה פוגעת בחופש הביטוי והיא פסולה ובשניה קבע בעתירה של אשה שסבלה מהתחרשות שנדרשה לשלם 70,000 ש"ח עבור שתל שבלולי שאינו מתערב בשיקולים של סל הבריאות.
גרוס טען אין ההבדל אנליטי, כי אם אידאולוגי: ישנה אידאולוגיה המסמנת מהן זכויות אדם ומה לא.
בנושא זכויות חברתיות פרסם מספר מאמרים:
הזכות לבריאות בישראל: בין זכות למצרך יצא בספר זכויות כלכליות ותרבותיות בישראל בעריכתם של יורם רבין ויובל שני.
Exploring Social Rights – ספר שערך ביחד עם פרופסור דפנה ברק-ארז.
במסגרת ספר זה כתב ביחד עם דפנה ברק-ארז מאמר מבוא על זכויות חברתיות ועל הבעיתיות בחלוקת הזכויות לקטגוריות וכן מאמר על זכויות חברתיות בישראל.
בנוסף חיבר בספר מאמר על הזכות לבריאות בעידן ההפרטה והגלובליזציה.
החוקה הישראלית: כלי לצדק חלוקתי או כלי נגדי.
מאמר שיצא בספר "צדק חלוקתי בישראל" שערך מני מאוטנר, בו בדק עד כמה ההתפתחויות במשפט החוקתי הישראלי עוזרות לקידום שוויון בתחום הצדק החלוקתי.
אחד מתחומי המחקר המרכזיים של גרוס הוא משפט בינלאומי, בהיבטים הקשורים לזכויות אדם ומשפט הומניטרי, בעיקר בנושא של כיבוש.
במאמר משותף עם ארנה בן-נפתלי וקרן מיכאלי הציעו ניתוח של הכיבוש כבלתי חוקי בשלב אם הוא מפר את העקרונות היסודיים של דיני הכיבוש, ואינו זמני, אלא מצב בלתי מוגבל בזמן, שלא מנוהל בנאמנות לטובת האוכלוסייה המקומית.
המאפיין של כיבוש כזה הוא נישול האוכלוסייה המקומית והחלת חוקי המדינה הכובשת על אזרחיה שמתיישבים בשטח.
מאמרים אחרים של אייל גרוס עסקו בהחלת המשפט ההומניטרי ודיני זכויות האדם בשטחים וחלקם דן בפירוט בניתוח גדר ההפרדה כפי שנדון בבית המשפט העליון ובבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג.
גרוס הפנה ביקורת כלפי ההשתלטות של שיח המידתיות על הניתוח המשפטי של נושא הכיבוש בבג"ץ.
לדעת גרוס זהו עיוות של המשפט הבינלאומי ההומניטרי המתיר לפגוע בזכויות של אנשים החיים תחת כיבוש אם יש צורך ביטחוני, אך לא כולל את הזכויות של אזרחי המדינה הכובשת שישבו אותם שם, בניגוד לאיסור מפורש במשפט הבינלאומי.
ניתוח המידתיות עושה גם אבסטרקציה מההקשר של הכיבוש, כאילו אנו באיזון של אזרחים שווי זכויות במדינה דמוקרטית.
גרוס היה ממקימי הפורום ללימודים הומו-לסביים ותאוריה קווירית באוניברסיטת תל אביב, ממנו צמח כנס "סקס אחר", שנערך לראשונה ב-2001, וגרוס היה אחד ממארגניו.
במחקר שלו עצמו בתחום הזה בודק גרוס כיצד עושה המשפט רגולציה של נטייה מינית וזהות מגדרית.
איך המשפט הוא אחד משדות השיח שמייצרים הגדרות של הומוסקסואליות לסביות כקטגוריות בינאריות.
דבר אותה ג'ודית באטלר כינתה "הפיקציה של הקוהרנטיות ההטרוסקסואלית".
גרוס כתב יחד עם עמל זיו את המאמר הפותח לאנתולוגיה "מעבר למיניות", ספר מבוא ללימודים הומו-לסביים ותאוריה קווירית.
כמו כן כתב פרסם גרוס מאמרים על הפסיקה שעסקה בהכרה של בני זוג מאותו מין במשפט הישראלי,
על שירות הומוסקסואלים ולסביות בצבא
, ועל פרשת חן אלקובי, שנולד עם אברי מין נקביים אך חי לפחות חלק מהזמן כבחור צעיר והורשע במסגרת עסקת טיעון בעברת התחזות.
במאמרו מתח גרוס ביקורת על גזר הדין וטען כי בין אם חן אלקובי מציג עצמו כגבר, או כאישה, בשני המקרים זו "התחזות" באותה מידה, מכיוון שמגדר הוא תמיד סוג של "התחזות" או חיקוי, ואין אחד שהוא אמיתי יותר מהשני.
המאמר בוחן לצד המשפט של אלקובי משפטים מקבילים שהתרחשו בארצות הברית ובריטניה.
גרוס פרסם בכתב העת תיאוריה וביקורת מאמר שמציע קריאה קווירית של פוסטר שאמנסטי הוציא.
שם המאמר "גלובליזציה קווירית וזכויות אדם".
הפוסטר שנדון במאמר הוא פוסטר בו הופיעה הזמרת דנה אינטרנשיונל על רקע הכיתוב "זכויות גייז הן זכויות אדם".
הדבר מעלה שאלות רבות של יצוג.
כשדנה אינטרנשיונל זכתה באירוויזיון, היא נשאלה האם יש פער בין זה שזכתה לבין היותה מייצגת את "המדינה היהודית" כאשר חלקים מהיהדות מתנגדים לה ודנה ענתה "אני מייצגת את מי שרוצה להיות מיוצג על ידי" – זה רעיון שמפרק את הזהות והייצוג, רעיון פוסטמודרניסטי.
גרוס דן בקשר בין הטרנסלאומיות לטרנסמגדריות אצל דנה אינטרנשיונל כמי שחוצה גבולות וזהויות.
היא שרה בעברית, אנגלית וערבית.
דווקא דנה אינטרנשיונל, שהיא זמרת מזרחית ששרה לעיתים בערבית, מייצגת את ישראל באירוויזיון, שזה חלק מלהיות באירופה.
נושאים נוספים אותם אייל גרוס חוקר הם צדק מעברי, זכויות אדם בתקופות של שינויים פוליטיים גדולים, כמו מעבר משלטון לא דמוקרטי לדמוקרטי, או ממלחמה לשלום.
בהקשר זה פרסם מאמר על צדק מעברי השוואתי, על המשפט בדרום אפריקה וישראל ועל תפקיד החוקה בצדק מעברי.
כתב מאמרים נוספים על צדק חלוקתי ומשפט חוקתי.
כתב מאמר על מתח בין אתניות ודמוקרטיה, בין המדינה היהודית למדינה הדמוקרטית.
מאמר שהתכתב עם המחקרים של סמי סמוחה והתפרסם בכתב העת סוציולוגיה ישראלית.
אגודת ההומואים, הלסביות, הטרנסג'נדרים והביסקסואלים בישראל
במסגרת פעילותו כיועץ המשפטי של האגודה, ייצג גרוס את הארגון בדיונים בכנסת, בפגישות עם גורמים ממשלתיים שונים, בהתכתבויות ובבית המשפט העליון.
זכויות הגירה של בני זוג מאותו מין - המדובר באזרח ישראלי ולו בן זוג (או אזרחית ולה בת-זוג) מאותו מין שאינו יהודי (אם הוא יהודי חל עליו חוק השבות).
בנושא הזה ניהל גרוס פגישות והתכתבויות רבות עם משרד הפנים.
מאמציו נשאו פרי, ואימצו נוהג של ידועים בציבור, לרבות מאותו מין לקבל בישראל אשרת שהייה ועבודה.
אולם הנוהל אינו שוויוני למה שמקבלים בני זוג נשואים.
המסלול לקבלת תושבות ארעית ותושבות קבע הוא איטי יותר מלבני זוג נשואים.
בהתחלה נמצא בן הזוג הזר במעמד תייר עם אשרת עבודה.
בהמשך הוא יכול לקבל מעמד של תושבות ארעית ותושבות קבע.
גרוס סבור כי צריך להיות שוויוני לבני זוג נשואים.
המצב טוב בהרבה מארצות הברית, אך רע יותר מבחלק ממדינות אירופה.
אלימות של משטרה והטרדה כנגד הומוסקסואלים בגן העצמאות ובמקומות נוספים.
במסגרת האגודה טיפל בהגשת תלונות למחלקה לחקירות שוטרים בנושאים האלה.
עתירה לבג"ץ נגד צנזורה שהגבילה סרטים עם תימות הומוסקסואליות לבני 18 ומעלה.
אייל גרוס ייצג בבג"ץ ביחד עם עו"ד ערן לב את האגודה וארגונים נוספים בעתירה כנגד צנזורה שהגבילה לגיל 18 ומעלה את הסרט ששמו היה "כמעט 18", שהוא סרט נעורים הומואי.
לאחר שבג"ץ הוציא צו על תנאי הסכימה המועצה לביקורת סרטים לסגת מהחלטתה הראשונה ולהגביל את הסרט לגיל 16 ומעלה.
לדעת העותרים לא היה צריך להגביל סרט זה כלל, אולם הם הסכימו לכך כפשרה, מכיוון שהגבלות לגיל 16 ומעלה שגרתיות בהרבה.
בשנת 2005 קיבל, ביחד עם משפטנים נוספים, את אות יקיר הקהילה מטעם ארגוני הלהט"ב בישראל, על פעילותו המשפטית למען זכויות הקהילה.
ביוני 2015, במלאת 40 שנה לאגודת הלהט"ב, זכה גרוס להיכלל בין 40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב.
בין הנושאים בהם עסק במסגרת האגודה לזכויות האזרח היה נושא הזכויות החברתיות וקידום פעילות האגודה בנושא הזה.
ב-1998, כשהיה חבר הנהלה, ייצג את האגודה בוועדה לזכויות כלכליות וחברתיות של האו"ם בז'נבה, כאשר האגודה הגישה דו"ח על הנושא לוועדה, במקביל לדו"ח הממשלתי שהוגש על ידי ממשלת ישראל.
נושא נוסף בו עסק במסגרת האגודה הוא זכויות אדם בשטחים הכבושים.
הפורום למען ילדי מהגרי עבודה בישראל
במסגרת הפורום עוסק גרוס בקידום הנושא של מתן מעמד קבוע בישראל לילדי מהגרי עבודה שגדלים בישראל, הולכים לבית ספר בישראל, ישראל היא מרכז חייהם.
הפורום השיג הישגים רבים: בתקופת שר הפנים רוני בראון התקבלה החלטה להרחיב את הקריטריונים שיאפשרו לילדים כאלו לקבל מעמד קבע בישראל.
רבים מהילדים לומדים בקמפוס ביאליק-רוגוזין בתל אביב.
עמותת גישה עוסקת בחופש התנועה בשטחים.
העיסוק של העמותה נוגע בנושאים כמו אנשים שרוצים לנוע לצורך לימודים מעזה ליהודה והשומרון או מאחד המקומות האלה לישראל לצורך לימודים או מחוץ לישראל ויש עליהם מגבלות שאוסרות את זה.
בשנת 2017 זכה בפרס גורני למשפט ציבורי למשפט ציבורי על מחקריו בנושא משפט חוקתי ומשפט בין-לאומי ועל פועלו בנושא הגנה על זכויות אדם.
לחם חוק: עיונים במשפט ואוכל, עורכים: אייל גרוס ויופי תירוש, הוצאת אוניברסיטת תל אביב
Exploring Social Rights, עורכים דפנה ברק ארז ואייל גרוס, אוקספורד, הארט פבלישינג, 2007
זכות הקניין כזכות חוקתית וחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, עיוני משפט כא 405–447 (1998), פורסם גם בספר "מקרקעין בישראל: בין הפרטי ללאומי", בעריכת חנוך דגן (רמות, 1999).
כיצד הייתה "התחרות החופשית" לזכות חוקתית?
בנפתולי הזכות לחופש העיסוק, עיוני משפט כרך כג 229–261 (2000)
דמוקרטיה, אתניות וחוקתיות בישראל: בין "המדינה היהודית" ו"המדינה הדמוקרטית", סוציולוגיה ישראלית כרך 2, 673-647 (2000)
מיניות, גבריות, צבא ואזרחות: שירות הומואים ולסביות בצה"ל במשקפים השוואתיות, פלילים כרך ט 95–183 (2000).
פורסם גם בספר "צבא, חברה ומשפט" בעריכת דפנה ברק-ארז (רמות, 2002)
החוקה הישראלית: כלי לצדק חלוקתי או כלי נגדי, צדק חלוקתי בישראל 79–86, בעריכת מנחם מאוטנר (רמות, 2000)
דנילוביץ, שטיינר והתאוריה הקווירית, משפט נוסף כרך 1 54-47 (2001)
בין תאוריה לפוליטיקה: לימודים הומו-לסביים ותאוריה קווירית (ביחד עם עמל זיו)
מעבר למיניות, בעריכת יאיר קדר, עמל זיו ואורן קנר, 44-9 (הוצאת הקיבוץ המאוחד – מגדרים, 2003)
התחזות כאדם אחר: חיקוי ומרי מגדרי במשפט של חן אלקובי, משפטים על אהבה, בעריכת ארנה בן-נפתלי וחנה נוה 413-365 (רמות, 2005)
בריאות בישראל: בין זכות למצרך, זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות בישראל, בעריכת יורם רבין ויובל שני 531-437 (רמות, 2004)
מאוהב לאויב: צדק, אמת, יושר ושכל ישר בין ישראל לאוטופיה בבג"ץ חוק האזרחות, המשפט 23 עמ' 79–95 (2007)
הפרדוקס של חוקה בהסכמה: בחינה דרך סוגיות השוויון, הנטייה המינית והזכויות החברתיות, הפרקליט מט 333–343 (תשס"ח)
הזכויות החברתיות והמאבק על אזרחות חברתית בישראל: מעבר לזכות בכבוד (ביחד עם דפנה ברק-ארז)
אייל בן ארי (נולד ב-1953) הוא אנתרופולוג שכיהן כפרופסור לאנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
פוטר מתפקידו בשל הרשעתו על ידי בית הדין המשמעתי של האוניברסיטה בעבירות משמעתיות בגין הטרדה מינית ויחסים אינטימיים תוך ניצול יחסי מרות עם סטודנטיות שבהנחייתו.
בן ארי גדל בירושלים ולמד בנערותו בגימנסיה רחביה (סיים בשנת 1971).
לאחר שירותו הצבאי, למד לתואר ראשון ושני בסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בין המורים שהשפיעו עליו בתקופת לימודיו באוניברסיטה העברית היו: פרופ' שמואל נח אייזנשטדט ופרופ' אריק כהן (אנתרופולוג).
בשנת 1984 סיים דוקטורט באוניברסיטת קיימברידג'.
בשנת 1986 הוא הצטרף לסגל המחלקה לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטה העברית והחל להתמחות בתחום החברה והתרבות ביפן ובאנתרופולוגיה של צבא.
במהלך השנים ערך בן ארי עבודות מחקר בישראל, ביפן, בסינגפור ובהונג קונג.
תחומי המחקר העיקריים בהם הוא עוסק נוגעים לחברה היפנית (התנהלות החיים בקרב מעמד הפועלים, תהליך החינוך בגיל הרך והשתלבות יוצאי יפן בקרב תושבי סינגפור) ולתפקיד הצבא בחברה האזרחית.
בישראל התמקדו מחקריו בהשפעת צה"ל על הווי החברה (דוגמאות למחקריו הם "הדינמיקה החברתית של שירות במילואים", "תפקיד הצבא באינתיפאדת אל אקצא" ו"מגדר והומוסקסואליות בצבא").
בשנים 2003–2007 עמד בן ארי בראש מכון טרומן לקידום השלום, הפועל במסגרת האוניברסיטה העברית.
בספטמבר 2006 הנחה את הסטודנטית טל ניצן במחקר שלה "נדירותו של אונס צבאי בסכסוך הישראלי-פלסטיני" העוסק בטענה שחיילי צה"ל גזענים בכך שהם לא אונסים פלסטיניות במהלך סכסוכים בעיירות פלסטניות בעוד הדבר אינו טבעי בהשוואה לסכסוכים אחרים בעולם לאורך ההיסטוריה.
בשנת 2008 נחקר בן ארי על ידי משטרת ישראל בחשד לביצוע עבירות של סחיטה ובעילה תוך ניצול יחסי מרות של סטודנטיות.
בשל התיישנות הראיות הוחלט בפרקליטות להימנע מהגשת כתב אישום פלילי ובמקביל הועמד בן ארי לדין משמעתי באוניברסיטה העברית.
בפברואר 2011 החליטה ועדת המשמעת של האוניברסיטה להרשיעו בשלוש עבירות משמעת של התנהגות באופן שאינו הולם איש סגל באוניברסיטה העברית, וקבעה כי יושעה לשנתיים מן האוניברסיטה העברית ובתקופה זו לא תשולם לו משכורת ותיאסר יציאתו לשבתון.
בית הדין המשמעתי של האוניברסיטה קבע כי מעשיו של בן ארי חמורים בהחלט ופגעו פגיעה ממשית הן בתלמידותיו והן באוניברסיטה העברית.
בעקבות ערעור הוחמר עונשו על ידי בית הדין לערעורים שהחליט לפטרו ולפסול אותו לצמיתות מהנחיית סטודנטים.
בדצמבר 2013 פורסם כי בן ארי מועסק כאיש סגל במכללה האקדמית כנרת בעמק הירדן, ומונה לעמוד בראש המכון המחקרי של המכללה, תפקיד הכולל מחקר בלבד ולא מצריך מגע עם סטודנטים.
אייל גולסה (נולד ב-7 באוקטובר 1991) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר
גולסה נולד בבת חפר, לאבנר גולסה, כדורגלן עבר ממשפחה יוצאת תימן, ששיחק בהפועל כפר סבא.
למד באורט גוטמן נתניה, במגמת ניהול עסקי.
הוא החל את קריירת הכדורגל שלו במחלקת הנוער של בית"ר נס טוברוק.
בקיץ 2008 עבר למועדון מכבי חיפה יחד עם אחיו התאום, הכדורגלן אוראל גולסה, תמורת סכום המוערך בכ-1.5 מיליון שקל.
ב-21 בספטמבר 2008, לפני שהיה בן 17, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף במשחק מול בני יהודה תל אביב.
בהופעת הבכורה שלו בהרכב הפותח, נגד מ.ס.
אשדוד בנובמבר 2008, כבש גולסה שער מרהיב, ונבחר לשחקן המצטיין של המחזור.
בסיום אותה עונה הוא זכה עם מכבי חיפה באליפות.
בעונה שלאחר מכן, במסגרת מוקדמות ליגת האלופות, היה זה גולסה שהוביל את מכבי חיפה למהפך אחרי פיגור 0–3 מוקדם לאקטובה הקזחית.
גולסה כבש שער שצימק ל-2–3, והיה מעורב גם בשער הראשון.
בסיום אותו משחק ניצחה מכבי חיפה 4–3. בהמשך פגשה הקבוצה את רד בול זלצבורג האוסטרית, ובמשחק הגומלין כבש גולסה בניצחון 3–0 וסייע לקבוצתו להעפיל לשלב הבתים של ליגת האלופות.
בינואר 2010 חתם גולסה על חוזה לחמש שנים בקבוצת לאציו מליגת העל האיטלקית, לאחר שהרשים את הסקאוטים של הקבוצה בשל יכולתו הגבוהה בליגת האלופות.
בכך עורר כעס בקרב ראשי הנהלת מכבי חיפה, שכן הוא היה חתום על חוזה בקבוצה והדבר נעשה מבלי ידיעתם.
לאחר מספר ימים חזר גולסה לישראל, וסיכם עם ראשי מכבי חיפה על הישארותו בקבוצה.
אולם לא שיחק עד סוף העונה, בגלל פציעה.
בעונת 2010/2011 זכה עם מכבי חיפה באליפות נוספת.
בעונת 2013/2014, עקב סירובו לחתום על חוזה חודש במועדון, שותף בחמישה משחקי ליגה בלבד ולא שיחק מאוקטובר ועד לתום העונה.
ב-24 ביוני 2014 חתם גולסה לשלוש שנים בפאוק סלוניקי מליגת העל היוונית.
בעונתו הראשונה בקבוצה ערך 24 הופעות ליגה, אך לאחר שנתיים במועדון, ב-30 ביוני 2016, שוחרר מהקבוצה בסיום העונה שבה פתח בארבעה משחקי ליגה בלבד מתוך ה-11 בהם שותף.
ב-8 ביולי 2016, שב גולסה לישראל וחתם במכבי תל אביב מליגת העל.
ב-14 ביולי 2016 ערך גולסה את הופעת הבכורה שלו במועדון, נגד קאיראט אלמטי הקזחית במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
ב-20 באוקטובר 2016 הבקיע גולסה את שער הבכורה שלו במועדון, בדקה ה-82 בניצחון 2–1 על א.ז.
אלקמאר ההולנדית במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית.
ב-25 באפריל 2017 כבש גולסה לראשונה בליגה במדי מכבי תל אביב, בניצחון החוץ 3–1 על בני סכנין באצטדיון דוחה.
ב-16 באוגוסט 2020, לקראת עונת 2020/2021, האריך את חוזהו במכבי תל אביב בשנתיים נוספות.
בסיום אותה העונה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, על אף שהחמיץ את משחק הגמר עקב פציעה.
ב-29 במאי 2022, לקראת עונת 2022/2023, הודיעה מכבי תל אביב על הארכת חוזהו של גולסה בשנה נוספת.
ב-8 ביוני 2023, הודיעה מכבי תל אביב על הישארותו בקבוצה לעונה נוספת, השמינית של גולסה בשורותיה.
במהלך העונה שותף רק בתשעה משחקי ליגה, מרביתם כמחליף, ובסיומה שוחרר מהקבוצה.
ב-21 באוגוסט 2024 חתם גולסה במכבי פתח תקווה מליגת העל.
לזכותו 16 הופעות ושלושה שערים במדי נבחרת הנערים של ישראל עד גיל 17, שתי הופעות בנבחרת נוער ב' עד גיל 18, ובנבחרת הנוער עד גיל 19 עמה רשם שמונה הופעות ושער אחד.
בנובמבר 2008 ערך גולסה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה של ישראל עד גיל 21, ובמדיה רשם בסך הכל 19 הופעות ושער אחד.
ביוני 2013 היה חלק מסגל הנבחרת הצעירה בטורניר אליפות אירופה לנבחרות צעירות עד גיל 21 שנערך בישראל.
באוגוסט 2009, בטרם מלאו לו 18, זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת, וב-2 בספטמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק מול נבחרת מלטה במסגרת מוקדמות יורו 2012.
אייל גולן (נולד ב-12 באפריל 1971, י"ז בניסן ה'תשל"א) הוא זמר ישראלי.
גולן, אשר נחשב לפורץ דרך במוזיקה המזרחית, זכה לפרסום בשנת 1997, לאחר שיצא אלבומו השלישי, בלעדייך, בהפקתם של תמיר קליסקי וזאב נחמה מאתניX.
עם מכירות של קרוב ל-400,000 עותקים, הפך האלבום לנמכר ביותר בישראל אי פעם.
באותה שנה היה גולן הזמר הראשון מז'אנר זה שזכה בתואר זמר השנה במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג', ושירו "דמעות" היה לשיר המזרחי הראשון, שזכה בתואר "שיר השנה".
שיריו ואלבומיו של גולן זכו להצלחה מסחרית בעשור הראשון ובעשור השני של המאה ה-21. הוא מכר בישראל יותר משלושה מיליון אלבומים וב-2012 היה הזמר המצליח בישראל מבחינה כלכלית.
הוא זכה חמש עשרה פעמים בתואר "זמר השנה", שתים עשרה פעמים בתואר "שיר השנה", פעמיים בתואר "זמר העשור" וכן בתואר "הזמר של המדינה" לרגל חגיגות ה-70 של ישראל.
גולן היה שחקן כדורגל בליגה א' בקבוצת הפועל מרמורק מרחובות.
ביוני 2014 רכשו הוא ושותפיו העסקיים את הבעלות על המועדון.
בשנת 2011 הואשם בעבירות מס, ולאחר שהודה באשמה נגזרו עליו עבודות שירות ומאסר על תנאי.
בשנת 2013 היו גולן, אביו וגברים אחרים בסביבתו חשודים בבעילה אסורה בהסכמה של קטינות.
הפרשה קיבלה את השם "משחקי חברה".
המשטרה החליטה בשנת 2014 שלא להעמיד את גולן עצמו לדין; אביו הורשע ונגזרו עליו שנתיים מאסר.
עם זאת, הפרשה נשארה גם לאחר מכן בתודעה הציבורית וביקורת ציבורית המשיכה להשמע כנגד התנהלותו.
גולן נולד בשם אייל ביטון לרונית ג'מיל ולדניאל ביטון.
הוא גדל והתחנך בשכונת כפר מרמורק שברחובות.
כשהיה בן ארבע התגרשו הוריו, וגולן גר אצל הורי אימו, משפחת ג'מיל, בשכונת אושיות ברחובות.
בשנת 1990 הוסיף לתעודת הזהות שלו את שם הבמה גולן.
בצעירותו עבד כפועל בניין במשך כמה שנים.
בצה"ל שירת כעובד רס"ר בבסיס תל השומר.
בשנת 1989, בגיל 18, הופיע גולן באירוע משפחתי, בו נכח גם היוצר ציון שרעבי.
שירתו של גולן באירוע זה לכדה את אוזניו של שרעבי, שהתרשם מכישרונו של גולן, והחליט לקחת אותו תחת חסותו.
בסוף 1993 הוציא גולן סינגל ראשון לרדיו: "דוניה - פני מלאך".
במקביל שימש גולן כזמר הבית במועדון ההופעות "גוש 24" בראשון לציון.
בשנת 1994 החליט גולן להפסיק את הקשר המוזיקלי עם שרעבי, והחל לאסוף בעצמו טקסטים שנכתבו על ידי יוצרים שונים, דוגמת אביחי מליחי, כהכנה לקראת אלבום חדש.
בינואר 1996 הוציא את אלבומו הראשון, "לחישה בלילה", אותו הפיק כמעט לבדו - במימון עצמי.
הגוף היחיד שנאות היה לתמוך בו כלכלית היה הנהלת קבוצת הכדורגל בה שיחק באותה עת, הפועל מרמורק.