tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
משנת 1933 עד 1939 ניצח על תזמורת רדיו פראג, אבל קריירת הניצוח שלו נקטעה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, כאשר נשלח לגטו טרזיינשטט ומשם לאושוויץ.
במחנה טרזיינשטט פגש את המוזיקאי ויקטור אולמן ואחרים, ויחד המשיכו לפעול בתחומי אמנותם, ליצור וללמד מוזיקה.
קארל אנצ'רל שרד את אושוויץ, אך איבד שם את משפחתו.
אחרי המלחמה המשיך לנצח ברדיו פראג עד 1950 ואז התפרסם כאשר התמנה למנהל אמנותי של התזמורת הפילהרמונית הצ'כית.
שמונה-עשרה שנות עבודתו עם התזמורת הזאת נחשבות בדרך כלל לשנותיה המוצלחות ביותר, שכללו הכרה בינלאומית רבה.
בשנת 1968, אחרי הכיבוש הסובייטי של צ'כוסלובקיה בעקבות מהפכת הקטיפה והאביב של פראג, החליט אנצ'רל להגר לקנדה והשתקע בטורונטו.
שם ניצח על התזמורת הסימפונית של טורונטו עד מותו בשנת 1973.
השליטה הראויה לציון של אנצ'רל בדינמיקה תזמורתית, יחד עם תפיסה יוצאת מן הכלל של צורות ופרטים במוזיקה, עשו אותו לאמן הקלטה מצליח במיוחד.
קשת ההקלטות הרחבה שלו לחברת סופראפון הצ'כית השתמרה היטב הודות לטכנולוגיה הדיגיטלית.
נוסף לביצועים מדויקים של גדולי המלחינים הצ'כים, דבוז'אק, סמטנה ויאנאצ'ק, הפליא אנצ'רל לעשות בניצוח מבריק על יצירותיהם של המלחינים מראשית המאה ה-20, סטרווינסקי, בארטוק ופרוקופייב.
ביצוע הסימפוניה ה-9 של מהלר בניצוחו בשנת 1968, אולי בהשפעת סבלו במלחמת העולם השנייה, הוא מסמך ייחודי בעוצמתו.
אנצ'רל נפטר בטורונטו שבקנדה ב-3 ביולי 1973.
קארל ברנסטין הוא עיתונאי יהודי-אמריקאי.
הוא ועמיתו בוב וודוורד בוושינגטון פוסט חקרו וחשפו את פרשת ווטרגייט, שהובילה להתפטרות נשיא ארצות הברית דאז, ריצ'רד ניקסון.
בשנת 1972, מונו וודוורד וברנסטין לחקור את הפריצה למשרדי המפלגה הדמוקרטית בוושינגטון בבניין שנקרא "ווטרגייט".
עבודתם הובילה לחשיפת עבירות פליליות של אנשי קמפיין הבחירות של הנשיא ריצ'רד ניקסון.
בסופו של דבר הובילה הפרשה להתפטרותו של הנשיא ניקסון.
הספר "כל אנשי הנשיא", שנכתב על הפרשה היה במקום הראשון ברשימת רבי המכר בארצות הברית.
בשנת 1976 צולם סרט המבוסס על הספר.
דאסטין הופמן גילם את ברנסטין ורוברט רדפורד גילם את וודוורד.
ברנסטין נולד לסילביה ואלפרד, משפחה יהודית בוושינגטון די.סי.
והחל את דרכו בעיתונות בעיתון בית הספר התיכון שבו למד.
בגיל 16 החל לעבוד כנער שליח בעיתון וושינגטון סטאר והתקדם במהירות בסולם התפקידים, אולם כדי להתמנות לעיתונאי מן השורה, העיתון בו עבד דרש תואר ראשון.
ברנסטין הפסיק את לימודיו באוניברסיטת מרילנד (גם שם שימש כעיתונאי בעיתון הסטודנטים) ולא התכוון להשלים את התואר, לכן עזב את משרתו בסטאר בשנת 1965 וקיבל משרה מלאה כעיתונאי ב-Elizabeth Daily Journal בניו ג'רזי.
בעודו עובד בעיתון זה זכה בפרס אגודת העיתונאים של ניו ג'רזי על תחקירי עיתונות, כתבות עומק וחדשות דחופות.
בשנת 1966 עזב ברנסטין את ניו ג'רזי והחל לעבוד בעיתון הוושינגטון פוסט, שם כיסה חדשות פלילים והתבלט כאחד העיתונאים הבולטים בסגנון כתיבתם.
בשבת, 17 ביוני 1972, הוטלה על ברנסטין ובוב וודוורד המשימה לכסות פריצה שאירעה באותו הבוקר בבניין ווטרגייט.
חמישה פורצים נתפסו בשעת מעשה בבניין, שם שכן מטה המפלגה הדמוקרטית.
התברר כי אחד הפורצים הוא סוכן CIA לשעבר, אשר עבד בתפקיד ביטחוני עבור המפלגה הרפובליקנית.
מעת אותו אירוע, ברנסטין ובוב וודוורד הצליחו בסדרת דיווחים עיתונאיים למצוא קשר בין הפורצים לקופת מזומנים סודית ולתובע כללי מושחת.
ברנסטין היה הראשון שחשד כי הנשיא ניקסון מעורב בפריצה והוא מצא המחאה שקשרה בין הנשיא ניקסון לפריצה.
תחקיריהם של וודוורד וברנסטין הובילו לחקירות נוספות של ניקסון ולהתפטרותו ב-9 באוגוסט 1974.
בשנת 1974, שנתיים לאחר הפריצה בווטרגייט וחודשיים לפני התפטרות ניקסון, ברנסטין וודוורד פרסמו את ספרם "כל אנשי הנשיא", ספר שהיה מבוסס על תחקיריהם העיתונאיים ואשר הפך לרב-מכר במשך שישה חודשים.
בשנת 1975 עובד הספר לסרט מצליח באותו השם, בו דסטין הופמן גילם את ברנסטין.
כתיבתם העיתונאית על פרשת ווטרגייט זיכתה את ברנסטין ובוב וודוורד בפרס פוליצר בשנת 1973.
ברנסטין עזב את הוושינגטון פוסט בשנת 1977 והחל לחקור את היחסים בין ה-CIA לעיתונות בתקופת המלחמה הקרה.
לאחר תחקיר שנמשך שנה הוא פרסם את הסיפור, לאורך 25 אלף מילים, במגזין רולינג סטון.
לאחר מכן החל לעבוד עבור רשת החדשות ABC.
בין השנים 1980–1984 עמד בראש הדסק של ABC בוושינגטון די.סי.
ושימש כעיתונאי הבכיר של הרשת בבירת ארצות הברית.
בשנת 1982, בתקופת מלחמת לבנון הראשונה, ברנסטין היה הראשון שדיווח כי שר הביטחון אריאל שרון הטעה את ממשלת ישראל באשר למטרות האמיתיות של הפלישה ללבנון, כאשר טען כי מטרת המבצע היא לייצור אזור ביטחון של 25 ק"מ מצפון לגבול ישראל.
ברנסטין המשיך ודיווח על מלחמת לבנון במשך חודשים ארוכים מעת שפרצה.
שנתיים לאחר שעזב את רשת ABC ברנסטין פרסם את ספרו Loyalties: A Son's Memoir (מילולית: "נאמנויות: זכרונות בן") שבו חשף כי הוריו היו חברים במפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית.
הגילוי הכה גלים כיוון שאף ג'ון אדגר הובר, ראש ה-FBI, ניסה ללא הצלחה להוכיח את חברות הוריו של ברנסטין במפלגה הקומוניסטית.
בשנת 1992, בעת שעבד עבור המגזין טיים, ברנסטין כתב סיפור עיתונאי גדול ובו חשף את הברית בין האפיפיור יוחנן פאולוס השני לבין נשיא ארצות הברית רונלד רייגן.
בשנת 1996, בשיתוף עם מרקו פוליטי, מומחה לענייני הוותיקן, הוא פרסם ביוגרפיה של האפיפיור בשם His Holiness.
בספר מייחס ברנשטיין לאפיפיור תפקיד מרכזי בנפילת הקומוניזם במזרח אירופה.
בשנת 1992 ברנסטין כתב מאמר ראשי בשבועון ניו ריפבליק בו גינה את נטיית העיתונות המודרנית לסיפורי שערוריות ולהתמקדות ברכילות על ידוענים, תחת לסקר חדשות.
המאמר נשא את הכותרת "תרבות האידיוטיות" (The Idiot Culture).
בשנת 2007 פרסם ברנסטין ביוגרפיה על הילרי קלינטון.
הספר היה בראש רשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס במשך שלושה שבועות, אף שעל פי הערכות מאוחרות יותר מכירות הספר היו נמוכות מציפיות המוציא לאור.
ברנסטין מרבה להופיע כפרשן פוליטי בערוצי החדשות האמריקאים.
קארל ויליאם בלֵייגֶן היה ארכאולוג אמריקאי, שחפר אתרים רבים וידועים ביוון, וזכה לשם עולמי ולתוארי כבוד רבים.
בלגן, יליד מיניאפוליס, מינסוטה, החל את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת מינסוטה (1904), והשלים את הדוקטורט באוניברסיטת סינסינטי, שבאוהיו.
את תואר הפרופסור קיבל מאוחר יותר, ב-1920, מאוניברסיטת ייל.
בלגן התמחה בענייני יוון, והחל לחפור שם אתרים רבים.
הוא חפר בפילוס, שם הצליח למצוא את ארמונו של נסטור.
הוא ניהל את משלחת החפירות לטרויה, והיה המבקר שם, בין השנים 1932–1938. הוא חפר עוד אתרים רבים ביוון, כקורינתוס ועוד.
מאוחר יותר קיבל בלגן תוארי כבוד והוקרה מאוניברסיטאות רבות, כאוניברסיטת אוסלו, ההיברו יוניון קולג', אוניברסיטת אתונה, ועוד.
ב-1963 עמד בראש האגודה לארכאולוגיה בארצות הברית.
בלגן הלך לעולמו ב-1971 באתונה, יוון.
נחשב עד היום לאחד הארכאולוגים החשובים ביותר, ולאחד ממניחי הייסוד לארכאולוגיה המודרנית.
קארל אופוצ'נסקי (בצ'כית: Karel Opočenský; 7 בפברואר 1892 - 16 בנובמבר 1975 פראג) היה שחמטאי צ'כי.
אחד משחקני השחמט הצ'כים החזקים ביותר בתחילת המאה ה-20, וארבע פעמים אלוף צ'כיה בשחמט.
פיד"ה העניקה לו את תואר אמן בינלאומי בשנת 1950.
אופוצ'נסקי ניצח באליפות השחמט של צ'כיה ארבע פעמים, בשנים 1927, 1928, 1938 ו-1944. בשנת 1919 הגיע למקום השני, לאחר באליפות צ'כיה שהתקיימה בפראג.
בשנת 1925 חלק מקום 3–4 בתחרות פריז (ניצח: אלכסנדר אלכין).
בשנת 1927 ניצח אופוצ'נסקי בתחרות צ'סקה בוגיוביצה (אליפות צ'כיה).
בשנת 1928 ניצח בתחרות ברנו (אליפות צ'כיה).
בשנת 1933 ניצח בתחרות פראג (תחרות לזכר קאוטסקי) בשנת 1935 הגיע למקום הרביעי בתחרות בד נאוהיים (ניצח: יפים בוגוליובוב).
בשנת 1935 הגיע אופוצ'נסקי למקום הרביעי בתחרות לודז' (ניצח: סבלי גריגורייביץ' טרטקובר), באותה שנה ניצח בתחרות לוהצוביצה.
בשנת 1936 הגיע למקום השני בתחרות וינה (ניצח: ).
בשנת 1937 הגיע למקום השני בתחרות טפליצ'ה (ניצח: קארל גילג).
בשנת 1938 ניצח אופוצ'נסקי בתחרות ניצה וחלק מקום ראשון עם הרמן בתחרות פראג (אליפות צ'כיה).
אופוצ'נסקי שיחק בנבחרת השחמט של צ'כיה ארבע פעמים:
באולימפיאדת השחמט 1931, אולימפיאדת השחמט הרביעית שהתקיימה בפראג שיחק בלוח הרביעי בתוצאה +7 –2 =4 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו) בין היתר ניצח את מסימיליאנו רומי ואת קורנל האוושי.
באולימפיאדה זו זכה במדליית ארד קבוצתית.
באולימפיאדת השחמט 1933, אולימפיאדת השחמט החמישית שהתקיימה בפולקסטון שיחק בלוח הרביעי בתוצאה +10 –0 =3 בין היתר ניצח את , , אריק לונדין ואת .
על הישגו זה קיבל מדליית זהב אישית ובנוסף מדליית כסף קבוצתית.
באולימפיאדת השחמט 1935, אולימפיאדת השחמט השישית שהתקיימה בוורשה שיחק בלוח השני בתוצאה +5 –4 =6 בין היתר ניצח את רודולף שפילמן ו.
באולימפיאדת השחמט 1939, אולימפיאדת השחמט השמינית שהתקיימה בבואנוס איירס שיחק בלוח הראשון בתוצאה +8 –5 =4 בין היתר ניצח את , קונל יו אודונל אלכסנדר, אריך אליסקסיס, ו.
כאשר מלחמת העולם השנייה פרצה, אופוצ'נסקי שיחק כנציג הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה ובחר לחזור לצ'כיה בשעה שחבריו לנבחרת ייז'י פליקאן וקארל סקליצ'קה בחרו להישאר בדרום אמריקה.
בשנת 1940 אופוצ'נסקי הגיע למקום השני בתחרות רקובניק (אליפות בוהמיה ומורביה, ניצח יאן פולטיס).
בשנת 1941 סיים בתיקו דו-קרב עם יאן פולטיס בתוצאה +4 –4 =4 והגיע למקום השביעי בתחרות טפליצה (ניצח: יאן פולטיס), באותה שנה סיים במקום ה-13 בתחרות מינכן (אליפות אירופה, ניצח: יסטה סטולץ).
בשנת 1942 חלק מקום 4–5 בתחרות פראג (ניצחו אלכסנדר אלכין וקלאוס יונגה).
בשנת 1943 הגיע אופוצ'נסקי למקום השלישי בתחרות פראג (אליפות בוהמיה ומורביה, ניצח זיטה).
בשנת 1944 ניצח בתחרות ברון (אליפות בוהמיה ומורביה).
לאחר המלחמה השתתף אופוצ'נסקי במספר תחרויות מקומיות ובינלאומיות.
בשנת 1945 חלק מקום 2–3 בתחרות פראג (ניצח: אמיל ריכטר).
בשנת 1946 הגיע למקום הרביעי בתחרות אוסטרבה (אליפות צ'כיה, ניצח: ).
באותה שנה הגיע למקום הרביעי בתחרות לונדון, וחלק מקום ראשון עם דניאל ינופסקי ולודק פאכמן בתחרות ארבון.
בשנת 1947 הגיע למקום הרביעי בתחרות וינה.
בשנת 1949 חלק מקום 3–6 בתחרות וינה, וחלק מקום 4–5 בתחרות ארבון.
בשנת 1956 הגיע למקום השלישי בתחרות בודהברדי (אליפות צ'כיה, ניצח: לדיסלב אלסטר).
בשנים 1951 ו-1954 שימש אופוצ'נסקי כשופט הראשי בדו-קרבות לאליפות העולם בשחמט שהתקיימו במוסקבה, וכן באולימפיאדת השחמט 1952, אולימפיאדת השחמט העשירית שהתקיימה בהלסינקי ובתחרויות המועמדים לאליפות העולם שהתקיימו בציריך בשנת 1953.
בשנת 1950 הוענקה לאופוצ'נסקי על ידי פיד"ה דרגת אמן בינלאומי, ובשנת 1951 דרגת שופט שחמט בינלאומי.
קארל ברנדטסון (בשוודית: Karl Mathias Berndtsson Kullberg; 16 במרץ 1892 – 29 בספטמבר 1943) היה שחמטאי שוודי שזכה באליפות שוודיה בשנים 1918, 1920, 1921 ו-1926 ובאליפות ארצות הצפון בשנת 1928.
בשנת 1917 הפסיד בדו-קרב בפלייאוף של אליפות שוודיה לשחמט לגוסטף ניהולם 3.5-1.5. בשנים 1918, 1920, 1921 (מקום ראשון משותף) ו-1926 ניצח באליפות שוודיה.
בשנת 1928 ניצח באליפות הצפון שהתקיימה באוסלו.
בשנת 1935 הגיע למקום השישי בתחרות ארברו (ניצח: אלכסנדר אלכין).
ברנדטסון שיחק בנבחרתה האולימפית של שוודיה בשלוש אולימפיאדות רשמיות:
באולימפיאדת השחמט 1930 שהתקיימה בהמבורג, בלוח השני השיג תוצאה של +7 -7 =2 בלט ניצחונו מול פרנק מרשל מארצות הברית.
באולימפיאדת השחמט 1931 שהתקיימה בפראג, בלוח השלישי השיג תוצאה של +5 -5 =8.
באולימפיאדת השחמט 1933 שהתקיימה בפולקסטון, בלוח הרביעי השיג תוצאה של +6 -3 =5 באולימפיאדת השחמט 1933 זכה ברנדטסון במדליית ארד קבוצתית.
קארל-היינץ אורבן הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ניו זילנדי.
הקריירה שלו החלה לצבור תאוצה עם גילומם של קופידון ויוליוס קיסר בסדרה "זינה הנסיכה הלוחמת" (1996–2001).
תפקידו ההוליוודי הראשון היה בסרט האימה "ספינת רפאים" (2002).
בשנת 2013, הוא כיכב בסדרת המדע הבדיוני "כמעט אנושי" של רשת Fox.
מאז 2019, הוא מככב בתור וויליאם ג'יי "בילי" בוטצ'ר (אנ') בסדרת הטלוויזיה "הבנים" של אמזון פריים וידאו.
אורבן נולד בולינגטון, ניו זילנד.
אביו, מהגר גרמני, היה בעלים של חנות למוצרי עור, ואמו עבדה באולפני סרטים.
דרך אמו, אורבן נחשף לקולנוע הניו זילנדי הקלאסי ופיתח עניין בתעשיית הקולנוע.
אורבן למד תחילה בבית הספר סן מרקו (אנ'), שם גילה את אהבתו להופעה על הבמה.
תפקיד המשחק הראשון שלו הגיע בגיל שמונה, כאשר היה לו שורה בודדת בפרק של סדרת הטלוויזיה הניו זילנדית "Pioneer Woman".
למרות שהמשיך להשתתף בהפקות במה של בית הספר, הוא לא פעל שוב במקצועיות עד לאחר התיכון.
לאחר מכן הוא נרשם לאוניברסיטת ויקטוריה (אנ') בולינגטון ללימודי תואר ראשון באמנויות הבמה אך עזב לאחר סמסטר כדי להמשיך בקריירה במשחק.
במהלך השנים הבאות, הוא הופיע במספר פרסומות טלוויזיה מקומיות בנוסף לתפקידי תיאטרון באזור ולינגטון.
בסופו של דבר, הוא עבר לאוקלנד, שם הוצעו לו תפקידי אורח רבים בתוכניות טלוויזיה (אחד מהם היה גילום מכור להרואין בדרמה המשטרתית "Shark in the Park").
לאחר מכן עבר אורבן לזמן קצר לבונדיי ביץ', סידני, אוסטרליה ב-1995 לפני שחזר לניו זילנד בשנה שלאחר מכן.
לצד ההופעות בטלוויזיה המקומית הופיע אורבן גם במספר הצגות, ב-1998 הופיע במחזה הנקרא "The Herbal Bed" וב"יוליוס קיסר" של שייקספיר, ובמותחן הפשע "אישה משמיים" לצד ג'ואנה גוינג.
לאחר מכן שיחק אורבן בסדרה האמריקאית "הרקולס: המסעות המופלאים" בתפקיד ארוס ובסדרה "זינה הנסיכה הלוחמת" בשני תפקידים, קופידון ויוליוס קיסר, שתי הסדרות צולמו בניו זילנד.
בשנת 2000 קיבל אורבן מועמדות לפרס האקדמיה הקולנועית הניו זילנדית על תפקידו בסרט "The Price of Milk".
הפריצה ההוליוודית של אורבן הגיעה בשנת 2002 עם השתתפותו בסרט האימה "ספינת רפאים" לצד גבריאל ביירן ואמילי בראונינג.
הבמאי הניו זילנדי פיטר ג'קסון שראה את הופעותיו של אורבן בסרטים מקומיים החליט ללהק אותו לסרט השני בטרילוגיית "שר הטבעות", "שר הטבעות: שני הצריחים", בסרט גילם אורבן את אאומר לוחם רוהאן.
בשנת 2003 שיחק אורבן בסרט השלישי בסדרה "שר הטבעות: שיבת המלך" באותו תפקיד.
בשנת 2004 השתתף אורבן בהמשך לסרט "פיץ' בלאק" משנת 2000 "רידיק: המסע מתחיל", בסרט גילם אורבן את דמותו של המפקד ואקו, שעליו הוטלה המשימה להרוג את רידיק (וין דיזל).
בשנת 2005 שיחק אורבן לצידו של דוויין ג'ונסון בסרט המבוסס על משחק במחשב הפופולרי "דום", בסרט שיחק אורבן את סמל ג'ון גרים.
בשנת 2006 זכה אורבן בפרס האקדמיה הקולנועית הניו זילנדית על תפקידו בסרט הפשע הניו זילנדי "לפתע משום מקום".
בשנת 2007 שיחק אורבן בסרט הפעולה-פנטזיה "פורץ הדרך", בסרט שיחק אורבן ילד ויקינגי קטן אשר ננטש על חופי אמריקה אחרי קרב עם האינדיאנים המקומיים.
האינדיאנים אוספים אותו ומגדלים אותו, ומעניקים לו את השם "רוח" בזכות העור הבהיר שלו.
עד מהרה הוא הופך ללוחם מצטיין, אשר רוצה להוכיח את ערכו לשבט.
בשנת 2008 השתתף אורבן במיני-סדרה מועמדת 5 פרסי אמי "ירח קומנצ'י".
בשנת 2009 שיחק אורבן בסרט "סטארטרק", הסרט ה-11 בסדרת סרטי מסע בין כוכבים.
בסרט שיחק אורבן את ד"ר לאונרד מקוי.
בשנת 2010 הוא שיחק בסרט "Red" לצד ברוס ויליס, מרי-לואיז פרקר, מורגן פרימן, הלן מירן וג'ון מלקוביץ'.
בשנת 2012 השתתף בסרט השופט דרד.
בשנת 2013 כיכב בסדרת הטלוויזיה המדע-בדיונית "כמעט אנושי" של רשת פוקס, בהפקת ג'יי ג'יי אברהמס.
בשנת 2015 השתתף בסרט המתח "הדירה".
באותה שנה גילם גם את ד"ר לאונרד מקוי בסרט ההמשך של סטארטרק, "האויב בתוכנו - סטארטרק"
בשנת 2016 שב לגלם את ד"ר לאונרד מקוי בסרט המדע הבדיוני "סטארטרק: אל האינסוף" לצד כריס פיין, זואי סלדנה ואידריס אלבה, הסרט הוא הסרט ה-13 במספר בסדרת סרטי "מסע בין כוכבים".
באותה שנה השתתף גם ברימייק לסרט "חברי הדרקון אליוט".
בשנת 2017 שיחק בסרט גיבורי העל "תור: ראגנארוק", הסרט השלישי בסדרת סרטי "תור".
כמו כן שיחק בסרט "איש תלוי", יחד עם השחקן זוכה פרס האוסקר אל פצ'ינו ושיחק לצד אנטוניו בנדרס בסרט הפעולה "מעשה של נקמה" מאת הבמאי הישראלי יצחק פלורנטין.
בשנת 2018 כיכב במותחן הפשע "Bent" לצד סופיה ורגרה.
בשנת 2019 החל לככב בסדרת הטלוויזיה "הבנים", בתפקיד בילי באצ'ר, מנהיג "הבנים".
בשנת 2022 דיבב בסרט "המפלצת מהים".
בספטמבר 2004, אורבן התחתן עם בת זוגו משכבר הימים, המאפרת נטלי וויהונגי, אותה הכיר כשעבדו יחד בסרט הטלוויזיה "The Privateers" משנת 2000. יחד יש להם שני בנים; האנטר ואינדיאנה.
בנו השני נקרא על שם הגיבור בזיכיון אינדיאנה ג'ונס, שלדבריו היא אחת מסדרות הסרטים האהובות עליו.
הם התגוררו באחוזה בשווי 5.25 מיליון דולר ניו זילנדי בשכונת הרן ביי (אנ') האמידה הממוקמת באוקלנד, ניו זילנד.
בני הזוג הודיעו על פרידתם ביוני 2014, ומכרו את ביתם תמורת 6.65 מיליון דולר ניו זילנדי בדצמבר 2014.
מ-2014 עד 2018, הוא היה במערכת יחסים עם השחקנית האמריקאית קייטי סאקהוף.
+שנהסדרהתפקידהערות1990Shark in the Parkרוהאן מרדוק6 פרקים1992Homeward Boundטים ג'ונסטוןתפקיד ראשי; 21 פרקים1993פנג הלבןדייוויד פירספרק: "Tough Kid"1993–1994רחוב שורטלנדג'יימי פורסט (אנ')1995Riding Highג'יימס ווסטווד1996–2001זינה הנסיכה הלוחמתקור / קופידון / יוליוס קיסר12 פרקים1996, 1998הרקולס: המסעות המופלאיםקופידון / יוליוס קיסר2 פרקים2000The Privateersקפטן ארן דראוויקסרט טלוויזיה2008ירח קומנצ'י (אנ')וודרו פ.
קולמיני-סדרה2013כמעט אנושיג'ון קנקסתפקיד ראשי; 13 פרקים2014Short Poppiesאלכס טרנבול2 פרקים2019–הווההבניםוויליאם ג'יי "בילי" בוטצ'רתפקיד ראשי (4 עונות); 32 פרקים
גם מפיק2023דור ה-Vוויליאם ג'יי "בילי" בוטצ'רפרק: "Guardians of Godolkin"TBAArk: The Animated Seriesבובסדרת אנימציה עתידית
קארל ג'רמון אינגליש הוא כדורסלן קנדי המשחק בעמדת הקלע בקבוצת אלבה ברלין ובנבחרת קנדה.
אינגליש, בוגר אוניברסיטת האווי משנת 2003, החל את דרכו כמקצוען בקבוצת צ'ארלסטון לואוגטורס (לימים פלורידה פליים) מליגת ה-NBDL.
לאחר שנתיים יצא לאירופה וחתם בקבוצה האיטלקית, וירטוס בולוניה.
לאחר שנה סבירה בבולוניה, בה קלע 7.6 נקודות והוריד 3 כדורים חוזרים בממוצע למשחק, עבר לזאדאר הקרואטית.
בזאדאר, הציג אינגליש יכולת טובה במיוחד שהביאה אותו עד לבחירה למשחק האולסטאר הקרואטי, בו הצטיין ונבחר ל-MVP של המשחק.
בסך הכל העמיד בעונה זו ממוצעים מצוינים של 23.5 נקודות, 4.2 כדורים חוזרים ו-3.2 אסיסטים למשחק.
בעקבות יכולתו בזאדאר, הוחתם בקבוצת ה-ACB גראן קנריה, ששיחקה גם בגביע יול"ב.
גם בקנריה, המשיך במגמת העלייה שלו ובשתי עונותיו במדיה, העמיד ממוצעים של 15.5 נקודות, 3.4 כדורים חזורים, 2.4 אסיסטים ו-1.2 חטיפות למשחק.
לקראת עונת , חתם אינגליש בקבוצת היורוליג קאחה לבורל ויטוריה, אך לאחר עונה אחת עבר לחובנטוד בדאלונה.
אינגליש משחק כיום גם בנבחרת קנדה, אותה הוביל למקום הרביעי באליפות אמריקה 2009.
קארל בְּרוּלוֹב היה צייר רוסי ממוצא צרפתי, מהבולטים במחצית הראשונה של המאה ה-19.
קארל ברולוב נולד בסנקט פטרבורג במשפחת אמן שהתמחה בתחום התחריטים.
אביו פאבל ברולו היה ממוצא הוגנוטי ואמו גרמנייה.
במהלך הלימודים קיבל מדליית זהב בתחום "ציור היסטורי".
לאחר הלימודים נסע ביחד עם אחיו, צייר אף הוא, לאיטליה וגרמניה.
בשנת 1827 החל לעבוד על ציורו המפורסם - "היום האחרון של פומפיי".
הוא עבר על ציור זה במשך 6 שנים.
בשנת 1836 דרך יוון וטורקיה הוא חזר לסנקט פטרבורג.
בהיותו בסנקט פטרבורג הוא התקרב לאלכסנדר פושקין ומיכאיל גלינקה.
הציור שלו התקבל מאוד בחברה הרוסית.
תמונתו "היום האחרון של פומפיי" (1830-33) הוצבה בארמיטז' ומאוחר יותר הועברה למוזיאון הרוסי.
בשנים 1836–1849 לימד באקדמיה לציור בה למד.
ניקולאי טיכוברזוב היה בין תלמידיו.
עד לשנת 1849 עבד בסנקט פטרבורג, בין היתר על עיטור קתדרלת איסק הקדוש וצייר מספר דיוקנות.
בסוף שנת 1849, לאור בעיות בריאותיות הוא נסע לאיטליה.
בתקופה זו המשיך לצייר דיוקנות.
ברולוב נפטר ב-23 ביוני 1852 ביישוב קטן ליד רומא ונטמן בבית הקברות הפרוטסטנטי ברומא.
קארל דניאל ג'נקינסון הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת המגן בברומלי.
ג'נקינסון חתם בארסנל ביוני 2011 תמורת כמיליון ליש"ט.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בארסנל ב-16 באוגוסט 2011 במסגרת משחק ליגת האלופות מול אודינזה.
הוא ערך את הופעת הבכורה בליגה ב-20 באוגוסט במשחק מול ליברפול.
בעונת 2012/2013, בעקבות פציעתו של באקרי סנייה, פתח בחמשת המשחקים הראשונים בעונה זו וזכה לשבחים על הופעותיו.
ב-19 בדצמבר 2012 האריך את חוזהו בארסנל.
בעונת 2013/2014, בעקבות פציעות של תומאס ורמאלן ולורן קוסיילני, הוצב באקרי סאנייה בעמדת הבלם וג'נקינסון פתח בעמדת המגן הימני בשלושת המשחקים הראשונים של העונה.
בהמשך העונה שיחק בעיקר כמחליף.
במשחק האחרון של העונה הוא כבש שער מול נוריץ'.
בקיץ 2015 האריך ג'נקינסון את חוזהו בארסנל ב-5 שנים נוספות.
בעונת 2014/15 חתם ג'נקינסון לעונה אחת בווסטהאם יונייטד, אליה עבר בהשאלה מארסנל.
בעונת 2015/16 הושאל ג'נקינסון לעונה נוספת בווסטהאם, לאחר שהאריך את חוזהו בארסנל.
ב-7 באוגוסט 2019 חתם ג'נקינסון לשלוש שנים בנוטינגהאם פורסט.
ב-19 בינואר 2022 הושאל למלבורן סיטי האוסטרלית עד לסוף העונה.
באוגוסט 2022 חתם בניוקאסל ג'טס לשנתיים.
ב-15 באוקטובר 2012 חשף מאמן נבחרת אנגליה רוי הודג'סון כי ג'נקינסון התאמן עם הנבחרת לקראת המשחק מול פולין במסגרת מוקדמות גביע העולם בעקבות ניפויו של קייל ווקר מהסגל.
כמו כן, חשף הודג'סון כי ג'נקינסון בחר לייצג את אנגליה על חשבון פינלנד.
ג'נקינסון ערך את הופעת הבכורה במשחק הידידות נגד שוודיה ב-14 בנובמבר 2012.
נילס קארל דניאל בילדט (בשוודית: Carl Bildt; נולד ב-15 ביולי 1949) הוא פוליטיקאי ודיפלומט שוודי שכיהן כראש ממשלת שוודיה בשנים 1991–1994. עמד בראש המפלגה השמרנית בין השנים 1986–1999 וכיהן כשר החוץ של שוודיה בשנים 2006–2014.
בין פעולותיו הבינלאומיות הבולטות של בילדט נמנות גישור במלחמות הבלקן, כהונה כשליח מיוחד של האיחוד האירופי ליוגוסלביה לשעבר החל מיוני 1995 וכהונות כיושב ראש משותף מטעם האיחוד האירופי בהסכם דייטון וכנציג העליון של האו"ם בבוסניה והרצגובינה מדצמבר 1995 עד יוני 1997, בסמוך לסיומה של מלחמת בוסניה.
בין השנים 1999–2001 שירת כשליח מיוחד של מזכ"ל האו"ם לחבל הבלקן.
נילס קרל דניאל בילדט נולד ב-1949 בהלמסטאד, האלאנד, בן למשפחת אצילים ממוצא נורווגי-דני-שוודי, שהתיישבה מזה זמן רב במחוז בוהוס.
גיליס בילט, סבו של סבו כיהן כראש ממשלת שוודיה בשנים 1889-1886
האב, דניאל (2010-1920) היה קצין (מייג'ור) בגדוד האלאנד לשעבר של הצבא השוודי וכיהן כמנהל הלשכה לחינוך של ההגנה האזרחית.
הוא נשא לאשה בשנת 1947 את קרסטין אנדרסון-אלוו.
לבילדט אח צעיר בשם נילס.
בילדט למד באוניברסיטת סטוקהולם אך לא סיים את חובותיו האקדמיים.
בתחילת שנות ה-70 כיהן כראש התאחדות הסטודנטים השוודים הקונסרבטיבים-ליברלים, ארגון סטודנטים ימין-מרכז.
בילדט תמך בפרויקט האיחוד האירופי והצטרף לתנועת הנוער "Young European Federalists" כדי להראות את מחויבותו לרעיון.
בהמשך מונה לסגן הנשיא של הקבוצה השוודית בתנועה.
בילדט נבחר לראשונה לפרלמנט השוודי בבחירות של 1979 ושירת כמזכיר המדינה לתיאום מדיניות בממשלה שהוקמה.
היה לראש המפלגה השמרנית ב-1986. ב-1991 הסוציאל-דמוקרטים הפסידו לקואליציה בת 4 מפלגות בהנהגת בילדט.
ב-4 באוקטובר 1991 מונה בילדט לראש ממשלת שוודיה והיה לראש הממשלה הקונסרבטיבי הראשון מזה 61 שנה.
מדיניות הממשלה שלו התרכזה בליברליזציה ורפורמה בכלכלה השוודית והפיכתה של שוודיה לחברת האיחוד האירופי.
המדיניות יצרה דיון ציבורי בשאלת קבלת אמנת האיחוד האירופי, אף על פי שהחלו לעסוק בנושא עוד בשנה האחרונה לכהונת הממשלה הסוציאל-דמוקרטית.
בילדט חתם על קבלת האמנה בפסגת האיחוד האירופי בקורפו שביוון, ב-23 ביוני 1994.
החלו ביישום של רפורמות כלכליות כגון שוברי חינוך, הנהגת ליברליזציה בשוקי האנרגיה והטלקומניקציה (טכנולוגיה לתקשורת אלקטרונית למרחקים) והפרטת חברות ממשלתיות ותחום הבריאות.
היעילות של הממשלה נפגעה פעמים רבות בשל מריבות פנימיות, הידועה שבהן בבניית גשר ארסונד.
תקופה הכהונה הושפעה ממשבר כלכלי חריף.
בנובמבר 1992 המשבר הגיע לשיאו כששוודיה נטשה את מנגנון שער החליפין האירופי ונתנה לשער הקרונה לעלות, לאחר שהגנה על שער החליפין הקבוע במחיר גבוה מאוד.
ההגנה על הקרונה הביאה לביקורת מצד חלק מהציבור.
במהלך המשבר נערך משא ומתן לצמצום חירום עם הסוציאל-דמוקרטים.
האמצעים שננקטו עזרו לצמצום החוב הציבורי בשנים 1994 ו-1995 וייתכן שגם תרמו להחזרת הצמיחה בשנים העוקבות.
בבחירות של שנת 1994 ניצחו הסוציאל-דמוקרטים ובילדט כיהן כראש האופוזיציה עד שנת 1999.
לאחר סיום כהונתו כראש ממשלה החל בילדט לפעול כמתווך במלחמות הבלקן והיה לשליח מיוחד של האיחוד האירופי ליוגוסלביה לשעבר החל מיוני 1995, יושב ראש משותף בוועדת השלום בדייטון בנובמבר 1995 ולנציג העליון של בוסניה והרצגובינה מדצמבר 1995 עד יוני 1997 מיד בסיום מלחמת בוסניה.
בין השנים 1999–2001 כיהן כשליח מיוחד של מזכ"ל האו"ם לבלקן.
בילדט הוכרז כאישיות בלתי רצויה במספר מדינות בשל התבטאויות שלו כנגד ממשלות אחדות.
בין ההתבטאויות נמנות התבטאות בקרואטיה, שם "איבד את האמינות הנדרשת עבור תפקיד של מתווך לשלום" כיוון שטען שנשיא קרואטיה לשעבר פרניו טוג'מן אשם בפשעי מלחמה.
קוסובו הכריזה חד צדדית על עצמאות מסרביה ב-17 בפברואר 2008, ללא הסכמת ועדת הביטחון של האו"ם.
שוודיה הכירה בה ב-4 במרץ 2008 וב-8 במרץ 2008 בילדט היה לשר החוץ הראשון שביקר רשמית בקוסובו מאז הכריזה על עצמאותה.
ב-6 באוקטובר 2006 בילדט מונה לשר החוץ בקבינט של פרדריק ריינפלט.
המינוי היה מהלך מפתיע כיוון שבילדט כיהן בעבר הן כראש ממשלה והן כיו"ר המפלגה השמרנית.
יתר על כן, בילדט וריינפלט לא הסתדרו היטב בעבר.
הוא מונה מחדש למשרה לאחר בחירות 2010.
מפלגות האופוזיציה, פוליטיקאים ועיתונאים העלו ספקות באשר להתאמתו של בילדט לתפקיד שר החוץ של שוודיה בשל עמדתו האישית לגבי עניינים בינלאומיים וכן פעילותו הפרטית כאיש עסקים בעל עניין בחברת הגז הרוסית "גזפרום" ובחברת הנפט השוודית "לונדין פטרוליום".
פעילותה של לונדין פטרוליום בסודאן
בילדט מונה לדירקטור חברת לונדין בשנת 2000. בשנת 1997 יצרה לונדין תאגיד, בשיתוף עם החברות "Petronas Carigali Overseas Sdn Bhd" המלזית, "OMV (Sudan)
Exploration GmbH" האוסטרית ו-"Sudapet Ltd" (שבבעלות ממשלת סודאן) על הסכם זיכיון לכריית נפט.
התאגיד של לונדין הואשם בכך שהיה מעורב בעקיפין בפשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות שבוצעו בידי ממשלת סודאן בשטח הזיכיון וכוללים בין היתר תקיפות אזרחים, אונס, ביזה, שריפת אמצעי הישרדות וכפיית מעבר באופן אלים.
אף על פי שההאשמות גובו בדו"ח מיוחד של האו"ם וחקירה מטעם ממשלת קנדה, בילדט ניצח בוויכוח הציבורי בשוודיה ואיפשר ללונדין להמשיך בפעילותה בסודאן.
ביוני 2010 הקואליציה האירופאית לנפט בסודאן פרסמה דו"ח בשם "Unpaid Debt" שטען שבילדט קשור בעקיפין לפשעי המלחמה שבוצעו.
חברת הנפט השוודית הכחישה שעשתה כל פשע, אך התובע הציבורי בשוודיה פתח בחקירה פלילית לאחר שלמד את הדו"ח.
בעקבות החלטת התובע הציבורי, חברי פרלמנט מהאופוזיציה בשוודיה דרשו מבילדט להתפטר אך הוא סירב.
בדו"ח שפרסם, הטיל משמר זכויות האדם אחריות לפשעים שבוצעו על חברת הנפט לונדין וטען שלא נעשתה הגליה בכפייה של תושבים מאזור הזיכיון עד שנת 1998, השנה שבה לונדין ביססה את עצמה בסודאן.
בילדט התנגד להתערבות צבאית וביקר את ראש ממשלת בריטניה לשעבר, מרגרט תאצ'ר, שקראה ב-1993 לנאט"ו להתערב כנגד הכוחות הסרביים בוסניים.
הוא גם ספג ביקורת על פעילותו כמתווך במלחמת בוסניה והואשם בכך שבמהלך כהונתו כראש ממשלה התעלם מהטיהור האתני ורצח העם שביצעו הכוחות הסרבים-בוסנים כנגד אזרחים קרואטים ובוסניאקים.
הסאנדיי טיימס תיאר את בילדט ומנהיגים אירופאים אחרים כ"רובוטים גמדיים פוליטיים" ואת הקבלה שלהם את רצח העם המתחולל כ"מבישה".
לאחר מינויו לשליח מיוחד של האו"ם ליוגוסלביה הואשם באדישות כלפי הטבח בסרברניצה, בו נרצחו מעל 8000 בוסניאקים.
ממשלות בעולם ביקרו את בילדט על חוסר אפקטיביות ועל כך שהוא קשור מדי לסרבים בבוסניה וסרביה.
עוד הואשם שבמהלך פגישה ב-15 ביולי 1995 בבלגרד עם נשיא סרביה סלובודן מילושביץ' ומפקד הצבא הסרבי-בוסני ראטקו מלאדיץ' לא הזכיר את רצח העם המתרחש.
לאחר שחרורה המוקדם של פושעת המלחמה ביליאנה פלאבשיץ' מהכלא השוודי ב-2009, דווח לוועדת החוקה השוודית כי בילדט אינו מוסמך לקחת חלק בהחלטה כזו.
בילדט הואשם במעורבות אישית במקרה וקשר אישי קרוב לפלאבשיץ'.
בילדט העיד לטובת פלאבשיץ' במשפטה בהאג ב-2002 ושיבח את פעולותיה טרום המלחמה.
ב-8 באפריל 2008, במהלך ביקורו בישראל וברשות הפלסטינית, התראיין בילדט לרדיו הממלכתי השוודי שם השיב לשאלה האם ניתן להגיע להסכם שלום ללא מעורבות חמאס, שנותר תחת חרם בינלאומי.
בתגובה ענה בילדט שממשלה של הפת"ח מהצד הפלסטיני תוכל לעשות שלום ללא החמאס, בדיוק כמו שהצד הישראלי יוכל לעשות שלום בלי נתניהו, שהתנגד כמו חמאס לפתרון שתי המדינות.
גורמים ישראלים גינו את ההשוואה ותיארו אותה כ"חוסר הבנה בענייני המזרח התיכון" ו"שערורייה", בשל ההשוואה בין נתניהו והחמאס כגורמים שווים.
ב-2009 פרסם העיתון השוודי "אפטונבלאדט" תחקיר לפיו ישראל, באמצעות צה"ל, הורגת פלסטינים לצורך סחר באבריהם ("קציר איברים").
שגרירת שוודיה בישראל גינתה את הכתבה אך בילדט שכיהן כשר החוץ השוודי התנער מהגינוי.
בילדט ציין שאינו מוכן לגנות את העיתון בשל חופש הביטוי.
לאחר סיום המלחמה בדרום אוסטיה כתב בילדט בבלוג שהסיבה של רוסיה להתערב באזור, הנובעת מדאגה לרווחת האוכלוסייה הרוסית באזור, דומה לסיבה של גרמניה הנאצית לסיפוח חבל הסודטים.
ברוסיה הגיבו בחריפות ומשרד החוץ של רוסיה הודיע שבילדט אינו רצוי יותר ברוסיה.
בילדט קרא לעצמאות דרום אוסטיה "בדיחה" וטען שהיא תיתמך רק בידי מדינות "אומללות".
ויקיליקס פרסם מסמכים אמריקאיים מסווגים בהם דיפלומטים אמריקאים מתארים את בילדט כ"עקשן", "יהיר" ובעל "יכולות פוליטיות מוגבלות".
לפי המסמכים, בילדט סבור שהוא בעל כוח והשפעה רבים ממה שיש לו ולכן הומלץ לנשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש ולדיפלומטים אמריקאיים להפגין התרשמות מבילדט.
דווח בעבר כי ויקיליקס מחזיקה במסמכים על פיהם בילדט הוא מרגל אמריקאי.
חלק מהמקורות טענו שוויקיליקס פועלת בסחטנות במטרה למנוע את הסגרת מייסדה, ג'וליאן אסאנג'.
באוגוסט 2012 בילדט טען ששר החוץ האקוודורי "חי בסרט" כיוון שהעניק מקלט מדיני לאסאנג'
באמצע מאי 2015 התמנה בילדט חבר במועצה המייעצת הבינלאומית לררפומות הפועלת לצדו של נשיא אוקראינה, פטרו פורושנקו.
זו קבוצת יועצים זרים האמורים לסייע לממשל האוקראיני לשפר את הכלכלה ואת הביטחון שנפגעו בעקבות הסכסוך המזוין במדינה עם הכוחות הפלגניים הפרו-רוסים.
בילדט התמנה גם כיועץ לקבוצת ההשקעות הרוסית לטר אואן (LetterOne) שנוסדה ב-2013 על ידי האוליגרך הרוסי מיכאיל פרידמן ושמושבה בלוקסמבורג.
קרל בילדט היה נשוי שלוש פעמים: בשנים 1974–1975 עם קרסטין זטרברג, בשנים 1984–1997 עם מיה בוהמן (בתו של מנהיג מפלגת המתונים ושר הכלכלה לשעבר גסטה בוהמן, והחל משנת 1998 עם אנה מריה לבית קוראצה.
יש לו שלושה ילדים:שניים מנישואיו השניים ואחד מנישואיו הנוכחיים.
בילדט הוא תומך ותיק בתקשורת אינטרנטית.
ב-4 בפברואר 1994 שלח דואר אלקטרוני לנשיא ארצות הברית, ביל קלינטון.
זה היה המסר האלקטרוני הציבורי הראשון שהועבר בין שני ראשי ממשלות.
בדואר האלקטרוני הוא שיבח את החלטת קלינטון להסיר את איסור הסחר עם וייטנאם.
באותה השנה הוא החל במשלוח דיוור אלקטרוני שבועי, שירות שהיה פעיל עד 2005. הבלוג הנוכחי שלו, אותו פתח ב-2007, הוא אחד הבלוגים הפוליטיים הנצפים ביותר בשוודיה.
מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, אביר מפקד (בריטניה)
מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, הצלב הגדול (גרמניה)
מסדר עוף החול, הצלב הגדול (יוון)
סר קארל ויליאם פאמפ ג'נקינס הוא מוזיקאי ומלחין ולשי, חבר מסדר האימפריה הבריטית.
ידוע בעיקר בשל יצירותיו: "Adiemus", "The Armed Man" והרקוויאם שלו.
ג'נקינס גדל בסוונסי שבווילס, אמו הייתה ממוצא שוודי, אביו היה מורה בבית ספר מקומי, נגן עוגב בכנסייה ומנצח מקהלה, והוא נתן לו את השכלתו המוזיקלית הראשונית.
ג'נקינס החל את הקריירה המוזיקלית שלו כנגן אבוב בתזמורת הנוער הלאומית של ווילס.
לאחר לימודיו התיכוניים למד מוזיקה באוניברסיטת קרדיף, את התואר השני שלו במוזיקה עשה באקדמיה המלכותית למוזיקה ואת הדוקטורט - באוניברסיטת ווילס.
בתחילת הקריירה המוזיקלית שלו עסק במוזיקת ג'אז, ואף זכה במסגרת הרכב ג'אז בפרס הראשון בפסטיבל הג'אז במונטרה בשנת 1970. הוא אף השתתף כנגן בהקלטות אולפן: בין השאר נטל חלק בהקלטת אלבומו של אלטון ג'ון "Tumbleweed Connection".
בהמשך נכנס לסצנת הרוק המתקדם: בשנת 1972 הצטרף ללהקת רוק מתקדם, סופט מאשין, ובשנת 1973 השתתף בהופעה החיה של ה-BBC ליצירה Tubular Bells של מייק אולדפילד.
ג'נקינס הלחין כבר מתחילת הקריירה שלו, אך הפריצה הגדולה שלו הייתה בשנת 1995, עם יצירתו Adiemus, שיצאה כסינגל וזכתה להצלחה.
היצירה שולבה באלבום Adiemus: Songs of Sanctuary מאותה השנה, והובילה את מצעד האלבומים הקלאסיים.
בהמשך הלחין ג'נקינס יצירה אנטי מלחמתית בשם: The Armed Man: A Mass for Peace (האדם החמוש: מיסה לשלום.
הרמז לשם השיר העתיק L'homme armé), הכוללת קטעים מן המיסה הנוצרית, מן הקוראן והתנ"ך וכן טקסטים של גנדי, מרטין לותר קינג, הדלאי לאמה, נלסון מנדלה, אנה פרנק ואמא תרזה.
גם יצירה זו זכתה להצלחה.
יצירה ידועה נוספת של ג'נקינס, שגם היא מבוססת על מיסה נוצרית היא רקוויאם אותו הלחין בשנת 2005 ואותו שילב עם שירי הייקו יפניים.
ג'נקינס זכה לתארים ופרסים רבים, ביניהם תואר אבירות במסדר האימפריה הבריטית (2005), דוקטור של כבוד מאוניברסיטת לסטר, ופרופסור אורח של כבוד מאוניברסיטאות רבות.
Cantata Memoria (2016) לזכר הרוגי אסון אברפן, בביצוע קתרין פינץ'
קארל ג'ונסון הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ולשי.
תפקידו הידוע ביותר הוא בסרט "ויטגנשטיין" של דרק ג'רמן בו גילם את לודוויג ויטגנשטיין.
הוא מוכר גם מתפקידו בסדרת הדרמה "רומא" בה גילם את קאטו הצעיר, ומתפקידו כטוויסטר טורל בסדרת הדרמה התקופתית של ה-BBC "הדרך לקנדלפורד".
לג'ונסון הוענק תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ברמינגהם סיטי.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1978 Jubilee ספינקס 1979 הסערה The Tempest אריאל 1982 The Magic Shop סרט קצר 1987 זקוף ת'אוזן Prick Up Your Ears דאגלס אורטון 1991 בעיניים עצומות Close My Eyes קולין 1993 ויטגנשטיין Wittgenstein לודוויג ויטגנשטיין The Tent Oh Shucks!
Tomorrow La Scala סידני 2005 Heidi איש זקן 2006 אמן האשליות The Illusionist דוקטור / איש זקן 2011 The Pier לארי מקארתי 2013 The Sea בלונדן 2014 מר טרנר Mr.
Turner מר בות' 2016 המטפלת The Carer ג'וזף 2021 סוס מנצח Dream Horse קרבי
"The Seafarer", ג'יימס 'שארקי' הרקין, התיאטרון המלכותי הלאומי
"The Walls", התיאטרון הלאומי, לונדון
"Cardiff East", התיאטרון הלאומי, לונדון
"The Ends of the Earth", התיאטרון הלאומי, לונדון
"Machine Wreckers", התיאטרון הלאומי, לונדון
"The Shape of The Table", התיאטרון הלאומי, לונדון
"Black Snow", התיאטרון הלאומי, לונדון
"Golden Boy", התיאטרון הלאומי, לונדון
"עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי", התיאטרון הלאומי, לונדון
"The Sea", התיאטרון הלאומי, לונדון
"הדוד וניה", התיאטרון הלאומי, לונדון
"דון קישוט", התיאטרון הלאומי, לונדון
"חלום ליל קיץ", התיאטרון הלאומי, לונדון
"The Fawn", התיאטרון הלאומי, לונדון
"גלנגרי גלן רוס", "Glengarry Glen Ross", התיאטרון הלאומי, לונדון
"דבש פרא", "Wild Honey", התיאטרון הלאומי, לונדון
"היריבים", "The Rivals", התיאטרון הלאומי, לונדון
"The Mysteries", התיאטרון הלאומי, לונדון
"Animal Farm", התיאטרון הלאומי, לונדון
"This Is A Chair", תיאטרון רויאל קורט, לונדון
"The Night Heron", תיאטרון רויאל קורט, לונדון
"Boy Gets Girl", תיאטרון רויאל קורט, לונדון
"The Weir", תיאטרון רויאל קורט, לונדון
"Sudlow's Dawn", תיאטרון רויאל קורט, לונדון
"In The Company of Men", הלהקה השייקספירית המלכותית, סטרטפורד
"TV Times", הלהקה השייקספירית המלכותית, סטרטפורד
"Knight of the Burning Pestle", הלהקה השייקספירית המלכותית, סטרטפורד
"The Country Wife", סנטרליין פרודקשנס
"The Last Yankee", תיאטרון לסטר היימרקט
"הדה גאבלר", איבון ארנוד גילפורד
"כטוב בעיניכם", תיאטרון אולד ויק
"Barking in Essex", תיאטרון ויינדהם
קארל אלברכט היה יזם גרמני שייסד יחד עם אחיו תיאו את רשת הקמעונאות "אלדי".
במשך שנים רבות היה האיש העשיר ביותר בגרמניה.
בפברואר 2014 דורג בתור האדם ה-21 בעושרו בעולם.
קארל ותיאו אלברכט גדלו בבית קתולי דל אמצעים בעיר אסן.
אביהם, קארל האב, היה כורה ובשלב מאוחר יותר פקיד בנק.
אימם, אנה, ניהלה חנות כלבו קטנה בפרבר של אסן.
תיאו עבד בתור שוליה בחנות האם בעוד שקארל עבד במעדנייה.
קארל שירת בורמאכט במלחמת העולם השנייה ונפצע בחזית המזרחית.
לאחר המלחמה, שני האחים פתחו בשותפות וירשו את החנות של אימם.
בשנת 1961 הם פיצלו את העסק ל"אלדי צפון" עבור תיאו ול"אלדי דרום" עבור קארל.
סניף אלדי (קיצור של "הנחת אלברכט" בגרמנית) הראשון נפתח בשנת 1962.
בשנת 1994 קארל הפסיק לנהל את רשת אלדי דרום והתמנה ליושב ראש החברה עד לשנת 2002. כיום, העסק כבר אינו מנוהל על ידי קרובי משפחה או אישים ממשפחת אלברכט.
קארל אלברכט היה מתבודד ולא נראה רבות בציבור בשנים שקדמו למותו.
כתוצאה, מעט מאוד ידוע עליו ועל חייו.
מגזין פורבס דיווח שהיו לו שני ילדים, אף אחד מהם לא ניהל או עבד ברשת אלדי מעולם.
הוא גר באסן כמו אחיו תיאו עד למותו.
שיחק גולף ועבורו נבנה מסלול גולף פרטי בשנת 1976. גידל סחלבים.
בשנת 2014 קארל אלברכט התפרסם בתור אחד מהאנשים העשירים ביותר בעולם עם שווי הון הנאמד ב-23.14 מיליארד דולר.
בשנת 2012 מגזין פורבס דירג אותו במקום העשירי ברשימת עשירי העולם עם הון הנאמד ב-25.4 מיליארד דולר.
הוא היה האדם המבוגר ביותר מבין עשרים המדורגים ראשונים.
במשך שנים רבות היה האדם העשיר ביותר בגרמניה, והאדם הרביעי בעושרו באירופה.
קארל גוסטב ארנסט היה קצין גרמני באס אה בעל דרגת גרופנפיהרר, בתחילת שנת 1933 עמד בראש מטה הארגון בברלין.
לפני שהצטרף למפלגה הנאצית עבד בתור נער מעלית בבית מלון וכשומר במועדון לילה הומוסקסואלי.
אולם, איאן קרשו, היסטוריון בריטי, ציין שמרבית ההיסטוריונים אוחזים בדעה כי מרינוס ואן דר לובה ההולנדי הוא זה שהצית את הרייכסטאג.
ב-30 ביוני 1934 נישא, ותכנן לנסוע מברמן למדיירה לירח דבש.
ארנסט רהם, מנהיג האס אה, אשר ידועה הייתה כוונתו לחולל מהפכה סוציאליסטית ברייך השלישי שתתפוס את מקומם של הכוחות השמרנים בעסקים ובממשלה.
מחשש שהאס אה יתמזג עם הרייכסווהר ויהיה לארגון הצבאי החזק והגדול ביותר בגרמניה, קצינים ובכירים בצבא הגרמני ובקריגסמרינה ביקשו לחסלו.
אדולף היטלר החל בהשמדת האס האה במאורע שנודע כליל הסכינים הארוכות.
הטיהור נמשך עד ה-2 ביולי.
ארנסט נעצר בברמרהאפן יחד עם אשתו וחברו מרטין קירשבאום, בבואו לצאת מן המדינה לירח הדבש באונייה.
לאחר מכן הוא הועבר לידי יחידת הקומנדו של האס אס בפיקודו של קורט גילדיש, הוטס בחזרה לברלין, נלקח לצריפי דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה והוצא להורג בידי כיתת יורים בשעות הערב של ה-30 ביוני.
לפי רישומי הגסטפו, ארנסט היה אחד מ-14 גרמנים שהוצאו להורג על ידי הלייבשטנדרטה של היטלר.
קארל אוגוסט בראון הבן היה כדורסלן ומאמן כדורסל אמריקאי, אשר שיחק בליגות ה-BAA וה-NBA בין השנים 1947–1962, ואימן במקביל בשנים 1959–1961. לאורך קריירת ה-NBA זכה באליפות אחת (בעונת 1961/1962), השתתף 5 פעמים במשחק האולסטאר, ורשם ממוצעים כוללים של 13.5 נקודות, 3.4 ריבאונדים ו-3.7 אסיסטים למשחק.
בראון נולד ברובע ברוקלין שבעיר ניו יורק, ובנערותו עבר עם משפחתו לגארדן סיטי שבלונג איילנד.
בין השנים 1945–1947 למד באוניברסיטת קולגייט.
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-BAA 1947 חתם בראון על חוזה בקבוצת ניו יורק ניקס, לקראת עונתה השנייה בליגת ה-BAA (שהפכה בהמשך לליגת ה-NBA).
במשחקו העשירי בקריירה שבר את שיא הליגה לנקודות במשחק בודד, כשקלע 47 נקודות בניצחון קבוצתו על פרובידנס סטימרולרס.
מלבד עונות ו-, בהן שירת בצבא ארצות הברית, המשיך בראון לשחק עבור הניקס עד סיום עונת , כאשר בשתי עונותיו האחרונות הוא שימש במקביל גם כמאמן הקבוצה.
בכל אחת מ-7 עונותיו הראשונות בניו יורק הוביל את קלעי הקבוצה, עם ממוצע של כ-14.8 נקודות למשחק, ובעת עזיבתו בשנת 1961 היה הקלע המוביל בתולדות המועדון עם 10,449 נקודות בסך הכול.
ב-8 מתוך 12 עונותיו עם הניקס העפילה הקבוצה לשלב הפלייאוף, ובעונת אף הגיעה לגמר הליגה, בו הפסידה למיניאפוליס לייקרס בתוצאה 1–4.
בעונת , שהייתה האחרונה בקריירה שלו, שיחק בראון בבוסטון סלטיקס.
באותה עונה זכה עם הסלטיקס באליפות היחידה שלו, והרביעית ברציפות של הקבוצה.
בעת פרישתו ממשחק מוקם בראון במקום העשירי ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA, עם 10,625 נקודות.
לאחר פרישתו ממשחק עבד בראון כברוקר בבורסה לניירות ערך בניו יורק, ובשנות ה-70 עבר להתגורר בפלורידה.
ב-10 בפברואר 2010 נפטר בראון, בגיל 82, שבוע בדיוק לאחר פטירתו של חברו לקבוצה בניו יורק ניקס, דיק מקגווייר.
נשיא הניקס דוני וולש ספד לו: "קארל בראון היה ה"סופרסטאר" הראשון של ניו יורק ניקס, ואבן פינה בהצלחת הקבוצה בשנותיה הראשונות.
הייתה לנו, תושבי ניו יורק, הזכות לצפות בו משחק כדורסל".
קארל איבן דניאלסון (בשוודית: Carl Ivan Danielsson; 13 באוגוסט 1880 - 21 ביולי 1963) היה דיפלומט שוודי, שהוכר על ידי יד ושם כחסיד אומות העולם על מעורבותו בהצלת יהודי בודפשט בשנה האחרונה של המלחמה.
דניאלסון נולד ב-13 באוגוסט 1880 בעיר מאלמו שבשוודיה.
הוא מונה לראשונה לתפקיד במשרד החוץ השוודי ב-1903 והיה הממונה על היחסים עם פולין ובירתה ורשה.
בשנת 1919 מונה כקונסול שוודיה במדריד וליסבון למשך שנה ולאחר מכן שימש כקונסול השוודי בווינה ובבודפשט למשך שלוש שנים.
מאוחר יותר כיהן למשך 12 שנה, עד שנת 1937, כקונסול בקהיר ולאחר מכן שב לשלוש שנים נוספות במדריד.
אז שב לבודפשט ושם שהה עד שנת 1945.
במהלך מלחמת העולם השנייה, היה הדיפלומט השוודי קארל איבן דניאלסון השגריר בשגרירות השוודית שבבודפשט, הכבושה בידי הגרמנים.
הוא ידע על כל הפעולות שנעשו על ידי הנאצים ואף תמך בהן.
ביוני 1944 ביקש דניאלסון אישור מהממשלה ההונגרית, כי יותר לצלב האדום השוודי לסייע לצלב האדום ההונגרי להאכיל ילדים יתומים ונטושים.
בדצמבר, עם התקדמות הצבא האדום לכיוון בודפשט, נסוגו הנאצים למערב הונגריה והורו לשגרירות השוודית לנוע עמם על מנת לזכות בהגנה מצידם.
דניאלסון החליט להישאר בבודפשט הנצורה, כדי לא לזנוח את היהודים וכך הצליח להציל רבים מהם כשסיפק להם מחסה, הגנה ואוכל.
דניאלסון חזר לשוודיה, לעיר הולדתו מאלמו, שם נפטר בשנת 1963. לאחר המלחמה שלחה לו הקהילה היהודית בסטוקהולם מכתב הוקרה על פעולותיו.
דניאלסון הוכר כחסיד אומות העולם בשנת 1982, כ-19 שנה לאחר מותו, בטקס שנערך ביד ושם.
קארל פרדיננד ריינהרד בודה היה תאולוג גרמני, יליד ברגיש גלאדבאך, וסמכות ידועה במקרא.
הוא למד תאולוגיה, פילוסופיה והיסטוריה באוניברסיטאות בון וברלין, והשלים את ההביליטציה שלו ללימודי הברית הישנה בבון בשנת 1873. היה מפקח של Evangelisches Theologisches Stift בבון בין השנים 1878 – 1885, ובינתיים היה פרופסור חבר לתאולוגיה של הברית הישנה באוניברסיטת בון (1879).
בשנת 1889 הוא קיבל פרופסור מן המניין בשטרסבורג, ובשנים 1900 – 1921 כיהן כנשיא התאולוגיה של הברית הישנה באוניברסיטת מרבורג.
הוא קיבל דוקטור לתאולוגיה מסנט אנדרוס ב-1911.
בשנת 1894 הוא סיים לתרגם לגרמנית עבודות נבחרות של אברהם קונן ופרסם אותם.
בודה היה חבר כבוד בחברה לחקר הברית הישנה.
במחקריו על ספר שמואל, השתמש בודה בהשערת התעודות ונטה לייחס את הכפילויות והסתירות בסיפורים השונים למקורות היהוויסטי והאלוהיסיטי.
ממחקריו על מקצבים של חרוזים בשירה המקראית, הגיע למסקנה שמקצב שלוש\שתיים הוא אופייני לקינה, וכינה את המקצב "מקצה הקינה".
הוא היה תומך בהשערה המדיינית-קינית.
Das hebräische Klaglied (1882); שבו הוא עוסק בקינות, דוגמת אלו שבמגילת איכה.
צ'אד אלגרה הידוע יותר בשם הבמה שלו, קארל אנדרסון הוא מתאבק אמריקאי, הידוע מתקופתו בארגון ההיאבקות WWE.
אנדרסון הוא מתאבק בעל קריירת זוגות עתירה בתארים בעיקר בארגון ההיאבקות היפני New Japan Pro-Wrestling NJPW, שבו היה ארבע פעמים אלוף הזוגות של IWGP.
תקופת הכהונה הראשונה שלו כאלוף הזוגות היא הארוכה ביותר ובעלת מספר ההגנות הרב ביותר, כשעשה זאת ביחד עם ברנרד הענק.
אנדרסון העביר את רוב הקריירה שלו ביפן לפני שחתם על חוזה בארגון ההיאבקות WWE ביחד עם גאלוס בשנת 2016. ב-WWE, הוא זכה פעמיים באליפות הזוגות של Raw ביחד עם גאלוס.
לעומת זאת, ב-15 באפריל 2020, אנדרסון וגאלוס שוחררו מה-WWE וכעבור שלושה חודשים חתמו על חוזה בארגון ההיאבקות Impact, שבו זכו באליפות הזוגות של אימפקט בחודש נובמבר.
אלגרה נולד ב-18 בינואר 1980 באשוויל, קרוליינה הצפונית.
הוא קיבל מלגת בייסבול עבור לימודים באוניברסיטת מארס היל המקומית, מנגד, הוא ויתר על המלגה על מנת לפתח קריירה בענף ההיאבקות המקצועית.
כדי להגשים מהלך זה, הוא עבר לסינסינטי, אוהיו והחל להתאמן בבית ספר להיאבקות תחת הדרכתו של לס טאצ'ר, אותו בית ספר שהיה מקושר לארגון ההיאבקות Heartland Wrestling Association (HWA).
אלגרה נשוי לכריסטין בוי, וביחד יש להם ארבעה בנים.
קארל לודוויג בונהופר (ההיגוי: יותר קרוב ל"בונהֶפר") היה פסיכיאטר ונוירולוג גרמני.
הוא כיהן כפרופסור ראש קתדרה לפסיכיאטריה ולנוירולוגיה באוניברסיטת ברלין וכמנהל הקליניקה למחלות נפשיות ולמחלות עצבים בבית החולים "שריטה" בברלין.
שניים מבניו, דיטריך בונהופר וקלאוס בונהופר, ושני חתניו, הנס פון דוהנאני ורידיגר שלייכר הוצאו להורג בגלל התנגדותם למשטר הנאצי בגרמניה.
על פי מסמכים של הוועדה ללימודים ההיסטוריים של באדן-וירטמברג, בשנת 1513 החלה משפחת בונהופר להתיישב בחבל וירטמרג לאחר שהיגרו מניימכן, הולנד.
הם הגיעו למעמד בכיר כיועצים, רופאים ושופטים, והיו מיוחסים בקשרי משפחה לאמו של יוהאן וולפגנג פון גתה, גאורג וילהלם פרידריך הגל, כריסטיאן פרידריך דניאל שובארט, לודוויג אוהלנד ולדוד פרידריך שטראוס.
קארל בונהופר נולד בשנת 1868 בנרסהיים בממלכת וירטמברג שבגרמניה (הקונפדרציה הגרמנית), לפרידריך פון בונהופר (1907-1828), שופט בעיר אולם וליולי לבית טאפל (1936-1842).
אחיו, גוסטב-אוטו בונהופר, היה לכימאי בחברת באייר-לברקוזן.
בשנים 1874–1878 למד בבתי ספר יסודיים בהיילברון ובראוונסבורג, ובשנים 1878–1886 בגימנסיה בטיבינגן, בה סיים את מבחני הבגרות.
בשנים 1886–1887 שירת בצבא בשטוטגרט.
בשנת 1898 התחתן עם פאולה פון האזה, מורה ונכדתו של התאולוג קארל פון האזה.
במרוצת השנים נולדו לזוג שמונה ילדים.
בין השנים 1887–1892 למד בונהופר רפואה באוניברסיטת טיבינגן, בברלין ובמינכן.
אחר כך לימד את המקצוע באוניברסיטת ברסלאו.
אחר שנת 1939, שבה הופעלה בגרמניה הנאצית האקציה T4 לחיסול בני אדם מוגבלים, השתתף בונהופר בתנועת ההתנגדות למדיניות הנאצית.
הוא זייף תעודות של מטופלים נכים ועשה מאמצים להציל אותם.
קארל בונהופר נפטר בברלין בגיל 80 בשנת 1948.
קארל אומס (בהולנדית: Karel Ooms: 27 בינואר 1845 – 18 במרץ 1900) היה צייר בלגי של דיוקנאות, ציורי ז'אנר והיסטוריה.
הוא נודע גם בסצנות נופי המזרח שלו.
קארל אומס נולד בדסל כבן הזקונים למשפחת איכרים גדולה.
בבית הספר התגלה כישרונו יוצא הדופן לציור.
כשהיה בן שתים עשרה סיפקה עיר הולדתו תמיכה כספית שאפשרה לו ללמוד באקדמיה המלכותית לאמנויות היפות של אנטוורפן.
אחד ממוריו באקדמיה היה ניקז דה קייזר, אחת מדמויות המפתח באסכולה הרומנטית-היסטורית הבלגית לציור שצייר בעיקר ציורי היסטוריה ודיוקנאות.
לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה ב-1865 חזר קארל אומס לעיר הולדתו דסל.
הוא צייר שני חלקי מזבח עבור הכנסייה המקומית סנט ניקולס, כדי להביע את תודתו לעירו.
קארל אומס התיישב כאמן עצמאי באנטוורפן בסביבות 1871. הוא יצר במהירות מוניטין של צייר פורטרטים.
בנוסף, קיבל הזמנות לציורי דת והיסטוריה.
הוא זכה להכרה מיוחדת על שני ציורים גדולים, שעשה עבור אולם המשפט הפלילי של בית המשפט באנטוורפן.
המוניטין שלו התרחב מעבר לגבולות ארצו כאשר זכה בפרסים על יצירתו בפראג (1877), אמסטרדם (1883), אדלייד (1887), מלבורן (1888) ושיקגו (1893).
קארל אומס ערך מסעות רבים באירופה ובמזרח התיכון כולל מצרים וארץ ישראל כאן הוא מצא השראה רבה לציוריו המזרחיים.
בשלהי חייו, בשנת 1897, הוא נישא לברונית אדית ואן ארסל, אלמנתו של הברון אמיל דלה פיי, בן למשפחת אצולה בלגית חשובה.
אשתו הייתה אמידה וחובבת אמנות ואספנית מושבעת.
זמן קצר לאחר נישואיהם, נסעו בני הזוג לגור בווילה של אדית בקאן, כדי שאומס, שסבל ממחלת לב, יוכל לבלות את חודשי החורף באקלים מתון יותר.
עם זאת, הוא מת בגיל 55 בקאן.
הוא נקבר אנטוורפן בבית הקברות מורטוס בווילרייק.
קארל אומס עבד בז'אנרים שונים כולל ציור דיוקנאות, היסטוריה, נוף וז'אנר.
הוא ידוע בעיקר בזכות ציורי המזרח, הז'אנר והפורטרטים שלו.
דיוקנאות מהווים כשליש מהתפוקה הידועה שלו - 220 יצירות.
מצוירי הדיוקנאות שלו היו בעיקר מאנשי הבורגנות העשירה באנטוורפן.
הדיוקן העצמי שלו משנת 1896 מתאר את האמן אוחז בלוח הצבעים שלו.
הצבעים בפלטה מראים את העדפתו פיגמנטים אדמתיים, שהייתה אופיינית לאמנים כמוהו שפעלו במסורת האקדמית.
הקריירה שלו קיבלה דחיפה מהצלחת ציור ההיסטוריה שלו משנת 1876 שנקרא "הקריאה האסורה" .
ציור זה מתאר סצנה של איש זקן ואישה צעירה המצטופפים מעל תנ"ך.
הזוג מסתכל בדאגה או בהלה, מעבר לכתפו של הזקן, לעבר משהו מחוץ לתמונה.
הסצנה מתרחשת ככל הנראה במאה ה-16 או ה-17 כאשר הפרוטסטנטים הועמדו לדין, בין היתר, על קריאת התנ"ך בשפת העם, מנהג שנאסר על ידי הכנסייה הקתולית באותה תקופה.
אחת הסיבות להצלחת תמונתו של אומס הייתה שמצבו של המיעוט הקטן של הפרוטסטנטים בבלגיה הקתולית של סוף המאה ה-19 נתפס בקבלה למצבם במאה ה-16. הציור נרכש על ידי המדינה הבלגית.
בשנת 1885, אומס יצר עותק של היצירה, כנראה לשימושו הפרטי.
הקומפוזיציה הועתקה גם על ידי ציירים אחרים, להצגה במקומות ובבתים דתיים פרוטסטנטיים.
הוא הופץ גם באמצעות הדפסים.
הקומפוזיציה מראה את העניין העיקרי של אומס בציור דיוקנאות שכן פניהן של שתי הדמויות נמצאות במרכז הקומפוזיציה וצבועות בבירור.
ציור עם נושא דומה של רדיפות דתיות הוא "היהודים בימי הביניים" (1890), העוסק ברדיפת יהודים.
אומס צייר ציורי היסטוריה רבים נוספים שהראו את התעניינותו בהיסטוריה של המאה ה-16 של ארצו.
בהשראת מסעותיו במזרח התיכון, צייר קארל אומס יצירות מזרחיות רבות, חלקם צייר במקום.
אלה כוללים יצירות כמו "ליד הנילוס" ו"נוף יריחו".
אחרים מתארים רקדנים וחגיגות ציבוריות.
קארל אומס צייר עוד כמה יצירות כמו "חלום בהרמון", ששיקפו את העניין בנושא ההרמון והאובליסק בציורי המזרח.
קארל אומס צייר סצנות ז'אנריות רבות, שחלקן שימשו כפורטרטים משפחתיים.
דוגמה לכך היא משפחת האצולה שנהנית מהחורף, שהוזמנה על ידי משפחת אצולה בלגית בשנת 1885. היא מציגה את שלושת בני המשפחה יושבים על מזחלה רתומה לסוס, כשברקע המזקקה המקומית, שבבעלות המשפחה והיה מקור עיקרי לעושרה.
הם בלבוש אלגנטי ובתנוחות מלכותיות ומזכירים דיוקנאות דומים של משפחת הצאר רומנוב הרוסית.
קארל אריך קיהלנטל (גרמנית: Karl-Erich Kühlenthal; 1908 - 25 באוקטובר 1975) היה מרגל נאצי, מסוכני האבווהר (המודיעין הצבאי הגרמני) הבכירים ביותר בספרד במהלך מלחמת העולם השנייה.
אף על פי שראש המודיעין הגרמני בספרד היה אז וילהלם ליסנר, בכינוי "גוסטב לנץ" בשם הצופן "היידלברג", האדמירל וילהלם קנריס העריך מאוד את קיהלנטל כך שליסנר הוחלף למעשה.
הדיווחים של קיהלנטל התקבלו בהערכה בברלין, אם כי (מנקודת מבט בריטית) קיהלנטל הוליך את מפקדיו כל כך בקלות שהוא "היה המרגל האידיאלי להעביר (די) מידע, כי הוא היה גרוע מחסר תועלת".
קיהלנטל היה מישלינג - "יהודי חצוי דם" עם סבתא יהודייה, אך קנריס הצליח להשיג עבורו תעודת ארי ב-1941.
במסגרת מבצע קציצה, ב-1943, כשגופתו של "מייג'ור ויליאם מרטין" - חייל חיל הנחתים מלכותי שהוצמד למבצעים משולבים - נשטפה אל חוף הים בספרד לאחר התרסקות מטוס אפשרית, חשב קיהלנטל שמצא מסמכים מסווגים חשובים על גופתו של הקצין הבריטי.
למעשה, המסמכים היו מזויפים והיוו חלק מתוכנית בריטית לשכנע את הגרמנים שבעלות הברית תכננו לפלוש ליוון ולסרדיניה במקום לסיציליה.
לא בטוח אם קיהלנטל השתכנע מאמינות המסמכים, אבל הוא העביר אותם לממונים עליו, שבלעו את הפתיון בשלמותו ובכך מבצע האסקי לפלישה לסציליה הוכתר בהצלחה.
קארל בארקס היה קריקטוריסט וקומיקסאי אמריקאי שנודע בזכות עבודתו על חוברות הקומיקס של דיסני, ובמיוחד בשל יצירת חוברות הקומיקס הראשונות של דונלד דאק, הדמויות של הדוד קמצוץ והעיר הבדיונית דאקבורג .
בארקס עבד לאורך רוב הקריירה שלו באופן אנונימי ובשל כך באותה התקופה הוא זכה לכינוי "The Duck Man" ו-"The Good Duck Artist" בקרב מעריציו הרבים.
הוא הוגדר על ידי היסטוריון האנימציה לאונרד מלטין כאמן-סופר הפופולרי ביותר בעולם.
ויל אייזנר כינה את בארקס "הנס כריסטיאן אנדרסן של ספרי הקומיקס".
ההכרה בתרומתו האמנותית של בארקס במהלך שנות ה-80 הובילה לקראת סוף העשור להפקת סדרת הטלוויזיה המונפשת "אגדות ברווזים" ובשנת 2017 ליצירת הרימייק של הסדרה.
בארקס נולד בעיר מריל אשר במדינת אורגון.
בילדותו עבד בעבודות מזדמנות שונות, כולל כפועל בענף החקלאות.
בשנת 1935 בארקס הצטרף לאולפני דיסני כאמן סטוריבורד וכאנימטור, ובמהלך תקופה זו עבד על מספר סרטי אנימציה קצרים בכיכובו של דונלד דאק ודמויות אחרות.
הקריירה של בארקס כאמן קומיקס פרחה במיוחד כאשר החל לכתוב ולאייר רצועות קומיקס של דונלד דאק עבור חברת וולט דיסני בסוף שנות ה-30. הסיפורים שאייר, אשר היו מלאים בהומור, הכילו הרפתקאות רבות, ודיאלוגים כתובים היטב, זכו לפופולריות רבה בקרב קוראים רבים מכל הגילאים.
בארקס הציג בחוברות הללו דמויות וקונספטים רבים בעולם הדמויות של דיסני, כולל את הדוד קמצוץ, גיירו גירלוס, האחים ביגל, מג'יקה דה ספלס.
אחת התרומות המשמעותיות ביותר של בארקס לקומיקסים של דיסני הייתה היצירה של העיר הבדיונית דאקבורג אשר מאוכלסת ברובה בברווזים אנתרופומורפיים, אשר שימשה כמקום ההתרחשות של חלק גדול מהעלילות בחוברות הקומיקס שהוא יצר.
כהוקרה על תרומתו למדיום הקומיקס, בשנת 1987 בארקס נכלל בהיכל התהילה של ספרי הקומיקס וויל אייזנר.
לאחר שהפסיק ליצור רצועות קומיקס חדשות במהלך שנות ה-60 הוא חי חיים שקטים למדיי כפנסיונר בעיר גרנטס פאס שבמדינת אורגון.
קרל גוסטב וילהלם באק היה מפקד גרמני-נאצי בדרגת האופטשטורמפיהרר.
משנת 1933 עד שנת 1940 פיקד על מחנות הריכוז הויברג, אוברר קוברג ועל מחנה הריכוז ולצהיים .
משנת 1940 של מחנה שירמק-וורבוק (Sicherungslager Schirmeck-Vorbruck) שבחבל הארץ הצרפתי אלזס.
באק נולד בעיר שטוטגרט בשנת 1894. בצעירותו עבד כמכונאי בעיר הגרמנית אסלינגן.
במלחמת העולם הראשונה לחם כקצין בחזית הרוסית, הסרבית, האיטלקית והמערבית.
ב-1917 קיבל דרגת סגן, ועל מאמציו במלחמה הוענק לו אות צלב הברזל.
ב-1919 החל ללמוד הנדסה באסלינגן, ובשנת 1920 התקבל לתפקיד מהנדס בבית חרושת למלט.
באתה שנה התחתן וזמן קצר לאחר מכן נולדה לו בת.
את רגלו השמאלית איבד בתאונת עבודה בצ'ילה, ולאחר מכן חזר לגרמניה.
הוא הצטרף לגסטפו ועבר מה - SA ל-SS שם התגייס כחבר מספר 490,187.
מפקד בכוחות ה-SS במלחמת העולם השנייה
לאחר תום המלחמה הוא נעצר ב-1945. הוא נידון למוות שלוש פעמים על ידי בית משפט צבאי צרפתי ובריטי.
מאוחר יותר קיבל חנינה, ועונש המוות הומר למאסר עולם.במהלך הסכמים בין צרפת לגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה, אשר היו מלווים בשחרור שבויי מלחמה, שוחרר קרל באק מהכלא באפריל 1955 והוסגר לגרמניה.
בעקבות השחרור, בשנת 1955 אסירים לשעבר במחנות הריכוז היוברג, קוהברג ו-וולצהיים ניסו להגיש תביעה נגד באק על הפשעים שבוצעו שם, אך ללא הצלחה.
בגרמניה נפתחו שבעה הליכים פליליים נגד באק - שלושה על ידי הפרקליטות של שטוטגרט, שלושה על ידי הפרקליטות של אולם ואחד על ידי הפרקליטות של הכינגן.
כל האישומים נדחו "מכיוון שפשעיו של באק התיישנו או שכבר נשפטו על ידי בתי המשפט של בעלות הברית." אי-הרשעתו של באק נבעה בחלקה מכך שלבאק היו כנראה קשרים עם גורמים בכירים בשלטון, אשר דאגו שכל התיקים נגדו יכשלו.
בנוסף נעשה שימוש בחוק בעלות הברית שקבע שכל מי שכבר הורשע על ידי בית משפט אנגלי, צרפתי או אמריקאי לא יוכל להישפט שוב על אותה עבירה בבית משפט גרמני.
סיבה נוספת לאי הרשעתו של באק בגרמניה הייתה העובדה שעל אף ערכם ההיסטורי-ארכיוני תיקי הפרקליטות הגרמנית נהרסו.
עד מותו בשנת 1977 התגורר קרל באק בעיירה רודרסברג שבבאדן-וירטמברג, ועסק בגידול תרנגולות.
קארל ת'ומאס ג'ייקובס , הידוע גם בשם GameBoyKarl, הוא סטרימר, יוטיובר, כותב ומפיק טוויץ' אמריקאי.
לג'ייקובס ערוץ טוויץ' מצליח עם כ-3.72 מיליון רשומים, וערוץ יוטיוב עם כ-4.51 מיליון רשומים.
הוא נודע בעיקר כחבר של היוטיובר ואיש התוכן ג'ימי דונלדסון, הידוע בשם MrBeast, ובסרטונים בערוצו של דונלדסון מופיע רבות.