tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תכונות אלה אינן ייחודיות באופן מוחלט לחד־פסיגיים, אך מצויות בהם לעיתים קרובות הרבה יותר מאשר בדו־פסיגיים או בסוגי צמחים אחרים:
גבעול - רקמות ההובלה מפוזרות בגבעול והן בדרך כלל נטולות רקמת הקמביום, שהיא רקמה המכילה תאים עובריים המסוגלים להתחלק ומשמשים לגדילת הצמח.
לפיכך הגבעול מגיע לרוחב מסוים ואינו מתרחב עוד.
מהסיבה הזאת ישנם מעט עצים במחלקה (דקלים בלבד), וניכר בהם גזע דק יחסית לעצים אחרים בעלי אותו גובה.
עלים - העורקים בעלים של החד־פסיגיים מקבילים בדרך־כלל או יוצאים מנקודה משותפת בשורש העלה.
זאת לעומת רשת עורקים סבוכה שניתן לראות בעלים של הדו־פסיגיים.
פרחים - כל חלקי הפרחים של החד־פסיגיים באים לרוב בכפולות של שלוש - שלושה או שישה עלי כותרת, שלושה או שישה אבקנים וכדומה.
גרגרי האבקה הם בעלי נקבובית אחת, ומבחינת תכונה זו חד־פסיגיים דומים לדו־פסיגיים קדומים.
שורש - לחד־פסיגיים מערכת שורשים מועילה המורכבת משורשים דקים ובלתי מסועפים.
התפקיד של שורשון אינו משמעותי או מיוחד ולרוב הוא מת זמן קצר לאחר הנביטה.
חד-תאיים (Unicellular organism) הוא כינוי לאורגניזם העשוי מתא יחיד (בניגוד לרב-תאיים שעשויים משני תאים או יותר המתפקדים יחדיו), כשמינים חד-תאיים נחשבים לצורות החיים העתיקות ביותר שהתפתחו לפני 3.8 מיליארד שנים.
יצורים אלה יכולים להיות פרוקריוטים, ארכאונים או אאוקריוטים.
קבוצות אלה הן פוליפילטיות או פרפילטיות ואינם קרובות בצורותיהם, אם כי החלו מאב קדמון אחד בעל אותו מאפיין.
בין הקבוצות החד-תאיות העיקריות ישנם: חיידקים, ארכאונים, פרוטוזואים ומספר קטן של אצות ושמרים.
בניגוד לאורגניזמים רב תאיים, יצור חד-תאי הוא תא בודד המהווה את כל היצור, מבצע את כל פעולות החיים ואינו תלוי בתאים אחרים.
אין לו התמחות ולכן יעילותו נמוכה.
הוא מתקיים אך ורק בסביבה מימית.
חילוף החומרים נעשה דרך קרום התא.
מתרבה על ידי חלוקת התא לשניים.
לאחרונה התגלתה מושבה של יצורים חד תאיים הפועלים ביחד.
תאים אלו שייכים למין חדש הנקרא כוֹאָנוֹאֶקָה פְלֵקְסָה ממשפחת הכוֹאַנוֹפְלַגֶלַאטִים ומסוגלים לשוט ביחד ומראים התנהגות התלויה במבנה המיוחד שהם יוצרים.
החד-תאיים זעירים ביותר, ורק הגדולים ביותר מביניהם (כמה מינים של אמבה) נראים לעין הלא-מצוידת.
מכאן השימוש בכינוי מיקרו-אורגניזמים עבור החד-תאיים, עם זאת ישנם גם מיקרו-אורגניזמים רב תאיים כגון רוב דובוני מים והנמטודות.
קיומם של יצורים חד-תאיים נתגלה עם ראשית השימוש במיקרוסקופ במאה ה-17; ההולנדי אנטוני ואן לוונהוק, חלוץ המיקרוסקופיה, תיאר רבים מהם.
אך איש לא עמד על חשיבותם של היצורים הזעירים הללו ליצורים גדולים מהם, וביניהם האדם, לפני שהציג לואי פסטר את "ההשערה החיידקית" שלו, בשנות ה-60 של המאה ה-19. פסטר היה הראשון שעמד על התפקיד המרכזי שממלאים חד-תאיים במחלות אדם ובהמה, ובתהליכים ביולוגים וביוכימיים אחרים, כמו פירוק (ריקבון) ותסיסה.
הגדול בחד-תאיים הוא המין Valonia ventricosa שלו קוטר של עד 4 סנטימטר.
חד-סוכר או סוכר פשוט הוא סוג פחמימה הבסיסי ביותר.
החד סוכר מכיל קבוצה קרבונילית אחת בלבד, ולכן הוא לא ניתן לפירוק לתתי סוכרים.
כמו כן, חד-הסוכרים מהווים את אבני הבניין של כל שאר הפחמימות.
זאת מכיוון שכל שאר הפחמימות הן פולימרים אשר חד סוכרים הם המונומרים שלהם.
רוב חדי הסוכרים בטבע מיוצרים מפחמן דו-חמצני ומים בתהליך הפוטוסינתזה.
מבנה סכמטי של חד סוכר הוא שרשרת של אטומי פחמן, עליה מחוברים כמה קבוצות פונקציונליות של הידרוקסילים, וכן חמצן בקשר כפול המהווה קבוצה קרבונילית.
במקרה הבסיסי כל פחמן שאינו קשור לקבוצה הקרבונילית יהיה מחובר לשני הפחמנים שלידו, למימן ולקבוצת הידרוקסיל.
סוכר פשוט זה יענה על הנוסחה הכימית: CH2O)n).
במקרים יותר מסובכים ייתכנו מודיפיקציות על הסוכר הכוללות קבוצות זרחה, חנקנים, קבוצות גופרית ועוד.
תכונה של מבנה המולקולה החד סוכרית היא שכל פחמן המכיל קבוצה הידרוקסילית, פרט לפחמן הראשון ולפחמן האחרון, הוא פחמן כיראלי.
לכן עבור אותו מבנה בסיסי של סוכר ייתכנו מספר איזומרים שונים.
לדוגמה, הסוכרים גלוקוז וגלקטוז הם בעלי מבנה זהה, אך סידור הקשרים במרחב שונה, מה שמוביל גם לתכונות כימיות וביולוגיות שונות בתכלית.
על מנת לסווג את החד סוכרים לקבוצות, נהוגות כמה מוסכמות בתחום.
ראשית, מספור הפחמנים מתחיל מהקצה הקרוב ביותר לקשר הכפול.
שנית, לכל הסוכרים מלבד dihydroxyacetone יש לפחות מרכז כיראלי אחד.
כמו כן מספר הסטריאואיזומרים משתנה בהתאם למספר הפחמנים הכיראלים.
כאשר למולקולה יש מרכזים כיראלים אזי ניתן להראת מתמטית כי יהיה לה סטריואיזומרים.
בנתינת שמות למולקולה, התייחסות מקובלת היא למרכז הכיראלי הכי רחוק מן הקבוצה הפונקציונלית.
כאשר מציגים את הסוכר בהיטל פישר, אם ההידרוקסיל נמצא בצד ימין אומרים שהמולקולה היא בקונפיגורציית D, אחרת נאמר שהיא בקונפיגורצית L.
נוסף לכך, מולקולות אשר נבדלות זו מזו רק בכיווניות של מרכז כיראלי בודד יקראו אפימרים אחת של השנייה.
חלוקה נוספת בין הסוכרים היא לפי מיקום הקשר הכפול במולקולה.
אם הקשר הכפול ממוקם בקצה השרשרת הפחמנית, אזי החד סוכר הוא בעל קבוצת אלדהיד.
סוכר זה ישתייך לקבוצת האלדוזות.
אך אם הקשר הכפול ממוקם לא על אחד הקצוות, אזי קבוצת הקרבוניל היא הופכת את המולקולה לקטון, ועל כן הסוכר ישתייך לקבוצת הקטוזות.
מלבד מיקום הקשר הכפול על השרשרת הפחמנית, נחלקים הסוכרים גם לפי מספר הפחמנים על השרשרת.
טריוז הוא סוכר פשוט המכיל 3 פחמנים, טטרוז 4, פנטוז 5, הקסוז 6 והפטוז 7.כאשר חד-הסוכרים הם בעלי מבנה טבעתי, אם הטבעת מחומשת היא תקרא פוראנז, ואם הטבעת משושה היא תקרא פיראנוז.
לאפימרים ודיאסטריומרים שונים תכונות פיזיקליות שונות המתבטאות בתכונות כמו נקודת התכה וקבועי מסיסות.
עם זאת כל החד-סוכרים, בדומה לדו-סוכרים, הם מתוקים, מסיסים במים, מתגבשים וצבעם לבן.
הקבוצות הפונקציונליות קטון ואלדהיד נוטות להגיב עם אלכוהול ביחס של 1:1 כדי לצור המיקטאל והמיאצטל בהתאמה, בהליך זה נוצר גם מרכז כיראלי חדש על הפחמן הקרבונילי.
כמו כן התמרה עם אלכוהול נוסף יוצרת קטאל ואצטל, וכאשר האלכוהול השני הוא סוכר הקשר החדש שנוצר נקרא קשר גלקוזידי.
קבוצות ה-OH שעל הסוכרים נוטות להתנהג ככוהלים חופשיים, ולהגיב או עם סוכרים אחרים, או עם קבוצת הקרבוניל של אותו הסוכר אליו הן שייכות.
כתוצאה מכך תגובות נפוצות של סוכרים הן ציקליזציה, כאשר יש קבוצת OH שמגיבה עם הקרבוניל בתוך הסוכר, ופולימרזיציה כאשר קבוצת OH אחת מגיבה עם קרבוניל של סוכר אחר.
תכונה נוספת של קבוצות ה-OH היא נטייתן להיקשר בקשרי מימן עם מולקולות מים.
תכונה זו גורמת לסוכרים להיות עטופים בשכבה של מולקולת מים סביבם.
דבר המקנה להם את היכולת לאגור מים, וגם להוות חומר סיכוך.
לטריוזות וטטרוזות מבנה של שרשרת ישרה, זאת כיוון שסגירה לטבעת תגרור זווית קטנה בין כל זוג פחמנים, זווית זו תגרום למתח זוויתי במולקולה ולכן היא לא תועדף אנרגטית.
עם זאת, חד סוכרים גדולים יותר - בעלי 5 פחמנים או יותר, מצויים לרוב במבנה ציקלי, טבעתי.
הריאקציה שמתרחשת בעת סגירת סוכר ליניארי לטבעת היא תקיפה נוקלאופילית.
הקשר הכפול בין החמצן לפחמן מקוטב, ועל הפחמן נמצא מטען חלקי חיובי.
בריאקציה קבוצת קרבוקסיל על השרשרת הפחמנית משמשת כנוקלאופיל, ותוקפת את הפחמן הקרבונילי שמשמש כאלקטרופיל.
בתקיפה נוצר קשר חדש שהופך את הפחמן הקרבונילי לכיראלי, פחמן זה נקרא גם הפחמן האנומרי של הסוכר.
התקיפה הנוקלאופילית יכולה להגיע גם מעל מישור הטבעת וגם מתחתיה, ולכן נוצרים שני אפימרים.
כיוון שהאפימרים הם שונים בפחמן האנומרי, ניתן לומר שהמולקולות הם אנומרים אחד של השני.
לאחר סגירת הטבעת הפחמן המותקף כבר לא קרבונילי יותר, אלא הוא הפך להיות חלק מקבוצת המי-אצטל, אם החל כאלדהיד, או המי-קטאל, אם התחיל כקטון.
המוסכמה היא שכאשר ההידרוקסיל נמצא מתחת למישור הטבעת הפחמן האנומרי יסומן באות , וכאשר ההידרוקסיל מעל מישור הטבעת הפחמן האנומרי יסומן באות .
החלפה בין קונפורמציית לקונפורמציית מוטרואציה (mutarotation).
החלפה זו מתאפשרת לאחר חזרה למצב הליניארי של הסוכר, ולכן על הטבעת להיפתח על מנת לעבור מוטרוטציה.
כמו כן כתלות בהידרוקסיל התוקף מספר הפחמנים המרכיבים את הטבעת הסופית משתנה.
מולקולות של חד סוכרים נקשרים זה לזה באמצעות תגובת דחיסה.
בריאקציה נוצר קשר O-גליקוזידי (O-glycosidic bond) בין פחמן אנומרי של טבעת אחת לבין קבוצת ההידרוקסיל של הטבעת השנייה וגם משתחררת מולקולת מים.
כאשר הפחמן האנומרי המשתתף בתגובה הוא חלק מקבוצת המי-אצטל תוצר הריאקציה יהיה אצטל, באותו האופן כאשר הוא מתחיל כחלק מקבוצת המי-קטאל התוצר יהיה קטאל.
כאשר באים לתת שם למולקולה הנוצרת בתגובה מוסכמת תבנית אוניברסלית:
ראשית מציינים את שם הסוכר שהפחמן האנומרי שלו משתתף בקשר יחד עם.
בסוגרים רושמים את מספרו הפחמן האנומרי סוג הקונפורמציה בה הוא נמצא ( או ), חץ ימינה, ואז את מספרו של הפחמן עליו נמצאת מולקולת ההידרוקסיל.
ולבסוף את שם הסוכר השני בקשר.
כאשר הסוכר נמצא במצבו הפתוח, הפחמן הקרבונילי שלו מסוגל להתחמצן.
כאשר חדי סוכרים עוברים דימריזציה, לעיתים הפחמן הקרבונילי של שני הסוכרים משתתף ביצירת הקשר ה-O גליקוזידי.
במקרה זה לא יהיה הסוכר יכול לחזר כיוון שהוא לא יוכל להיפתח למצב ליניארי.
היכולת של סוכרים לחזר משמשת בבדיקות אנליטיות של כמות הסוכרים בתמיסה.
בביולוגיה לחד סוכרים כמה תפקידים מרכזיים אשר ניתן לחלק אותם לשלוש קבוצות עיקריות: מבנה, תקשורת ואגירה והפקת אנרגיה.
מבחינה מבנית החד סוכרים משמשים כחומר מוצא למולקולות ביולוגיות חשובות.
לדוגמה בכל חומצת גרעין יש בסיס סוכרי של חד סוכר בשם ריבוז.
כמו כן, לסוכרים תפקיד חשוב בתהליך קיפול חלבונים למבנה שלישוני.
נמצא כי כאשר סוכרים מסוימים לא נקשרים לחלבונים בתהליך הקיפול, החלבונים מתפרקים או מתקפלים בצורה פגומה.
בנוסף אלמנטים מבניים רבים בחיידקים ובצמחים, אך גם בחיות, בנויים מפולימרים של חד סוכרים כגון, תאית וכיטין.
מבחינה אנרגטית חד סוכרים רבים עוברים פולימריזציה לרב סוכרים ומשמשים לאגירת אנרגיה בתא, אחת משתי המולקולות האורגניות הנפוצות בטבע היא העמילן, ביופולימר המשמש צמחים לאגירת אנרגיה.
כמו כן התאים יודעים להפיק אנרגיה באמצעות פירוק חד סוכרים בתהליך הגליקוליזה, וכאשר התאים שייכים ליצורים אווירנים, תהליך הפקת האנרגיה ימשיך באמצעות מעגל קרבס וזרחון חמצוני.
נוסף לכך הסוכרים משמשים להעברת אותות תוך תאיים ובין התאים והסביבה, לעיתים האות יועבר באמצעות הצמדה (מודיפיקציה) של סוכרים לחלבונים וליפידים ולפעמים על ידי היקשרות לרצפטורים.
למשל: החד סוכר פרוקטוז 2,6 ביספוספט משפיע על אנזים מרכזי בתהליך הגליקוליזה בשם PFK-1, ובכך מווסת את המטבוליזם של התא.
עיכול של חד סוכרים באדם
טריוזות: גליצראלדהיד (glyceraldehyde), דיהידרוקסיאצטון (dihydroxyacetone)
טטרוזות: אריתרוז טראוז (erythrose treose)
פנוטוזות: ליקסוז (lyxose), ריבוז (ribose), דיאוקסיריבוז (dioxyribose)
הקסוזות: אידוז (idose), גלוקוז (glucose), פרוקטוז (fructose), גלקטוז (galactose)
ניתן לזהות את חד-הסוכר גלוקוז במים בעזרת מקלונים לזיהוי גלוקוז (clinistix), ולאחר כמה שניות קצה המקלון יהפוך מצהוב לירוק כהה בנוכחות גלוקוז.
דרך נוספת היא בעזרת תמיסת בנדיקט, תמיסה זו תהפוך את הנוזל הממיס את הגלוקוז מתכלת שקוף לכתום עכור לאחר כמה שניות עד דקות.
חד-קרן הוא יצור אגדי, שתואר מאז ימי קדם כחיה עם קרן אחת גדולה, מחודדת וספירלית הבולטת ממצחה.
בספרות ובאמנות האירופאית של ימי הביניים, החד-קרן, מתואר כחיה לבנה דמוית סוס או עז עם קרן ארוכה וישרה וכיצור יער פראי ביותר, סמל לטוהר וחן, שרק בתולה יכלה ללכוד.
תשומת לב יתרה נתנה לקרנו, שתוארה כבעלת הכוח להפוך מים מורעלים למי שתייה, כחומר נוגד רעלים, ומרפא מחלות.
גם בימינו מוכר החד-קרן בתרבות הפופולרית, והוא משמש כסמל לפנטזיה או נדירות.
אחת הסברות היא שהחד-קרן נוסף למיתולוגיה, בייחוד הבריטית והצרפתית, אחרי שאנשים מאירופה ביקרו באפריקה או בתת-היבשת ההודית וחזו בפעם הראשונה בקרנפים, כיוון שהחד-קרן מזכיר את האמונות הרווחות במזרח אסיה כי לקרני הקרנפים יש עוצמה ויכולות ריפוי.
סברה אחרת היא שמקור האגדה בשן של לווייתן החדשן או דמותו של הראם – מין של אנטילופה בעלת שתי קרניים דקות וישרות, שממבט מן הצד נראות כמו קרן אחת.
לחלופין הוצע גם מראה של סוס עם קרן על החוטם.
בדברי חז"ל מתואר בעל חיים שניתן לזהותו עם החד-קרן, ואף יש האומרים שקרן אחת בלבד היא סימן לכשרות:
מקור נוסף נמצא במסכת חולין: .
קרש זה הוא מין חיה ואינו זהה לשור שהקריב אדם הראשון שהוא מין בהמה.
יום החד קרן הבין־לאומי מצוין ב-9 באפריל.
חד-קרן היא החיה הלאומית של סקוטלנד.
על פי תרבויות ואמונות שונות, נחשב האריה האויב הטבעי של החד-קרן.
החד-קרן הוורודה הבלתי נראית היא אל של דת פרודית המשמשת אתאיסטים וספקנים כנגד טיעוני הדת.
בפילוסופיה החד-קרן (כמו גם הפגסוס) ניתן פעמים רבות כדוגמה לישות שקיימת במחשבה (אנשים חושבים עליה, כותבים עליה ומדברים עליה) אך אינה קיימת במציאות.
דוגמה זו ניתנת, בדרך כלל, על-מנת להדגים את הבעיה של משמעותם של משפטי אי-קיום.
בספרה של טרייסי שבלייה, "הגבירה והחד-קרן", מתואר תהליך ייצורם של שטיחי הקיר המפורסמים בהן מככבות גבירות וחד-קרן.
החד-קרן מהווה סמל פלאי ביצירה זו.
בסדרה "אמבר", מאת רוג'ר זילאזני, מופיע החד-קרן כחיה המקודשת והמסתורית המלווה את המשפחה, ונגלית באופן נדיר ולא צפוי.
בסדרת ספרי "הארי פוטר", מאת ג'יי קיי רולינג, מתואר החד-קרן כחיה תמימה בעלת דם שמעניק ללוגמיו תכונות פלאיות, אך מקלל את חייהם, כך שהם לא יוכלו לחיות אלא כצל, בין חיים ולמוות.
עוד מתואר בסדרה, שצבע היצורים יותר לבן מן השלג, דמם דמוי כספית, והם מאוד חשדנים.
חשדנות זו היא שגורמת להם להתרחק מבני אדם (אם כי לבנות מעט קל יותר להתקרב אליהם מאשר לבנים, במיוחד אם יציעו מנחה של קוביות סוכר).
בספר "ארץ פלאות קשוחה וסוף העולם", מאת הסופר היפני הרוקי מורקמי, משמש החד-קרן כמוטיב המרכזי שסביבו בנויות עלילות הספר.
בספר "מבעד למראה ומה אליס מצאה שם", מופיע החד-קרן, כמילות השיר המפורסם, כשהוא נלחם באריה.
כאשר הוא רואה את אליס לראשונה, סבור היה, לפי מה שחנכו אותו כנראה, שבני אדם הם יצורים אגדתיים, ואליס חשבה שחדי-קרן הם יצורים אגדתיים, כשראתה אותו לראשונה.
בסדרת ספרי "סקאנדר" מאת הסופרת "א"פ סטידמן", משמש החד-קרן כמוטיב מרכזי שסביבו נרקם הסיפור.
בסרט "בלייד ראנר" מופיע בגרסת הבמאי רידלי סקוט חד-קרן בחלומו של הגיבור ומרמז על היותו אנדרואיד.
זה אחד ההבדלים החשובים בין הגרסה שהופצה לבין גרסת הבמאי.
הסרט "אגדה" בכיכובם של טום קרוז ומיה שרה סובב סביב יצורי החד-קרן.
חד-קרן מופיע גם בספרי דברי ימי נרניה של ק.ס.
לואיס ובסרט אבק כוכבים ובסרט סודות אחוזת הירח.
סרט ההנפשה הספרדי מלחמות חדי-קרן מספר על יער הנתון במחלוקת בין דובונים לבין חדי-קרן הטוענים לבעלותו.
על אף תוכנו המשתמע כילדותי, מדובר בסרט דרמה מלחמתי קשה ואלים במיוחד.
בסדרה "הפוני הקטן שלי" חלק מסוסי הפוני מתוארים כחדי-קרן לצד סוסי פוני בעלי כנפיים.
בסדרה "לך מפה, יוניקורן!" גיבור הסדרה הוא חד-קרן בשם "יוניקורן" (Unicorn, חד-קרן).
השיר שייצג את מדינת ישראל באירוויזיון 2023 על ידי נועה קירל וזכה במקום השלישי נקרא "Unicorn".
הביטוי "חד-קרן ורוד" משמש בלשון סגי נהור לתיאור רשע המעמיד פנים של צדיק תמים וחף מפשע.
בעולם ההיי-טק, מציין המושג חד-קרן חברת סטארט-אפ שהגיעה לשווי של מיליארד דולר אך עדיין נמצאת בבעלות של משקיעים פרטיים בלי לבצע אקזיט או הנפקה ראשונית.
"חַד גַּדְיָא" הוא פיוט מסורתי בארמית ששרים לאחר קריאת ההגדה של פסח בליל הסדר.
זהו שיר מצטבר, שבכל אחד מבתיו מתווסף פרט נוסף לעלילתו.
השיר מתאר שרשרת של גורמים שונים, שכל אחד חזק מקודמו ומנצח אותו.
הראשון מביניהם הוא אותו "חד גדיא", גדי אחד, והאחרון הוא "הקדוש ברוך הוא", אשר ממית את מלאך המוות.
השיר כתוב בארמית, אולם ייתכן כי נכתב בתקופה בה השפה לא הייתה מדוברת בשל מספר שגיאות בתחביר ובדקדוק הארמי.
הוא נכנס לראשונה להגדת פראג ב-1590, יחד עם השיר אחד מי יודע, כשיר סופי עליז לליל הסדר שנושא אופי רציני.
עם זאת, השירים היו נפוצים גם לפני ששולבו לליל הסדר, והופיעו בכתב יד של סידור כבר בשנת 1406. לפי אחת הטענות, מקור השיר בבלדה גרמנית פופולרית, "Der Bauer Schickt den Jokel aus" ("האדון שמשלח החוצה את עובד האדמה"), המבוססת על שיר ערש צרפתי.
הבלדה היא בעלת מבנה דומה, בה מופיעה גם סדרה של גורמים דומים, כלב, מקל, אש, מים, שור, שוחט וכו', אך התוכן כאמור הותאם לרעיונות יהודיים שיש דין ויש דיין.
בלדות בעלות מבנה דומה מצויות בתרבויות שונות.
ניתן למצוא מקבילים רבים למוטיב המסופר בשיר, ובכלל זה במקורות פרסיים והודים, אך קיימים שני שירי ערש צרפתיים שנושאים דמיון מיוחד ל"חד גדיא": "Ah!
אתה יוצא, גדי"), והשיר "La petite fourmi qui allait à Jérusalem" (הנמלה הקטנה שצעדה לירושלים).
גרסאות נוספות ל"חד גדיא" קיימות במספר שפות יהודיות, בהן לאדינו ויידיש.
החיד"א נשאל על "אחד שהתלוצץ על פיוט חד גדיא שאומרים בערי אשכנז ליל התקדש החג ופער פיו.
ומשיב החיד"א שהנידוי תקף, בנימוק כי "יש כמה פירושים בפיוט זה...
ואין ספק כי לא דבר ריק הוא.
וכבר נודע תוקף גדולת פיוטי אשכנז המיוסדים על החכמה האמיתית כאשר דיבר בקדשו רבינו האר"י...
כי כל ענייני פיוטיהם ודקדוקיהם קבלה איש מפי איש ורב מרב".
מתשובה זו ניתן גם ללמוד שבתקופת החיד"א נהגו לומר את הפיוט רק יהודי אשכנז ופולין ואילו בשאר ארצות לא נהגו לאומרו.
לפיוט הועלו פירושים רבים, הנה כמה מהם:
דרך העולם הוא שנלחמות האימפריות זו בזו, וכמו הדמויות שבשיר, עד שלבסוף מופיעה מלכות ה' ועמו ימות המשיח.
כל כוח בעולם מנצח את הכוח החזק ממנו, עד שמתברר לבסוף שה' שולט בכל הכוחות.
הגדי מייצג את עם ישראל אשר אויבים וצרים מסכנים אותו ואורבים לו ורק אלוהיו יכול לכולם.
אותו גדי מזכיר גם את קורבן הפסח.
האב שקנה את הגדי הוא משל לקב"ה הבוחר בעם ישראל, שאר הדמויות הם משל לשאר העמים הטובחים בישראל כדי לתפוס את מקומו, עד שלבסוף מחזיר ה' את ישראל לגדולתם.
בקרב יהודי פולין ורוסיה השתרש המושג 'חד גדיא' ככינוי לבית סוהר.
המקור לשיבוש זה הוא במילה הפולנית והרוסית "קַרְדֶגַרְדְיָה" לבית סוהר (שמקורה בצרפתית: Corps de Garde חיל המשמר).
בשנת ה'תרפ"ו יצר את הספר המאויר "חד גדיא".
המוזיקאי והקומיקאי היהודי ג'ק בלאק הגדיר את הפיוט כ"שיר המטאל הראשון" ושהוא דומה לסגנון של בלאק סאבת'.
חד גדיא היה השראה למספר יצירות ספרותיות, בהן:
שירו של יצחק פירוז'ניקוב, שאותו תרגם ישראל דושמן בשם "מעשה בגדי", שהוא למעשה תרגום הפיוט לשפה פשוטה.
שיר של איציק מנגר ("קנה אבינו גדי לבן...
שירו של נתן אלתרמן, "הגדי מן ההגדה" ("הוא עמד לו בשוק בין תיישים ועזים...
"חד גדיא" ("על גבע רם"), שירו של לוין קיפניס בלחנו של ידידיה אדמון, שכולו חיובי ובו כולם באים לעזרת הרועה החלוץ על ראש התל, חיובי אפילו הקוצר בחרמשו שבסוף השיר ("על גבע רם...
ולו רק גדי, גדי אחד").
סיפור שקיפניס כתב ובו מסופר על גדייה בשם "חד גדיא" שנודדת למרחקים, ובאותו הזמן זאב משתלט על ביתה ומציב לו שומרים בדמותם של החתול, הכלב, המקל, האש והמים.
שירה של נעמי שמר ("גדי אחד, גדי אחד, אבא לי קנה")
שיר בשם "חד גדיא" שכתבה לאה נאור, בו הגדי אוכל את החתול ואת אלה שבאים אחריו: הכלב, המקל, האש, המים, והזאבים (שממלאים את מקומם של השור והשוחט), והוא מקבל חיי נצח לאחר שהוא נושך את מלאך המוות.
הזמר האיטלקי, אנג'לו ברנדוארדי, חיבר שיר באיטלקית המבוסס על חד גדיא.
השיר נקרא Alla Fiera Dell'est (באיטלקית: "ביריד המזרח"); השיר הופיע בשנות ה-70 באלבום בעל שם זהה, וזכה להצלחה רבה.
בשונה מהשיר הארמי, בשיר האיטלקי האב רוכש עכבר ולא גדי.
חוה אלברשטיין התבססה על לחן שירו של ברנדוארדי ועל מילות השיר המקורי בשיר מחאה שכתבה בימי שיא האינתיפאדה הראשונה.
השיר מתחיל בתרגום לעברית של כל בתי הפיוט, למעט האחרון, בו אלוהים הורג את מלאך המוות.
השיר עורר סערה, ונאסר לשידור בקול ישראל.
על שם הפיוט קרא אפרים קישון בשם "חד גדיא" לטור הסאטירי שפרסם במשך 30 שנה בעיתון "מעריב".
קבוצת הכוכבים חד-קרן נמצאת באזור קו המשווה שמימי של שמי החורף.
זאת קבוצה חלשה במיוחד, ללא כוכבים מדרגה 3 או בהירים יותר והיא מוקפת בקבוצות בולטות כמו אוריון, כלב גדול, כלב קטן ותאומים שמאפילות עליה.
הקבוצה הוגדרה רק במאה ה-17 ולכן אין מיתולוגיה הקשורה בה למרות שהיא מייצגת חד-קרן - יצור מיתולוגי.
β בחד-קרן הוא למעשה מערכת של שלושה כוכבים כחולים בדרגות בהירות 4.5, 5 ו-6 היוצרים משולש ונראים היטב גם בטלסקופ חובבים.
צמוד ל-δ בחד-קרן, כוכב כחול עם דרגת בהירות 4, נמצא 21 בחד-קרן עם דרגת בהירות 5 שניתן לראות במשקפת ובעלי ראייה חדה אפילו ללא ציוד עזר בתנאי צפייה מיטביים.
ε בחד-קרן הוא כוכב כפול נוסף המורכב מזוג צהוב וכחול בדרגות בהירות 4 ו-7, הניתנים להבחנה בעזרת טלסקופ קטן.
כוכב שולץ - לפני כ-70,000 שנים עבר בענן אורט.
M50 הוא צביר כוכבים הניתן לצפייה במשקפת.
הוא מכיל כ-100 כוכבים ובו ענק כתום בולט.
NGC2264 הוא צביר כוכבים השוכן בתוך ערפילית.
במשקפת ניתן לראות כ-20 כוכבים המסודרים בצורת משולש.
צורה זו נתנה לו את השם "צביר עץ חג המולד".
בצילום ארוך חשיפה ניתן להבחין בערפילית המכונה בשל צורתה "ערפילית החרוט".
הערפילית והצביר נמצאים במרחק של כ-3000 שנות אור.
ערפילית הורד (NGC2237-9) היא ענן גז עצום בקוטר של כ-130 שנות אור ובמרחק של כ-5200 שנות אור ומסתו הכוללת כ-10000 מסות שמש.
בתוך הערפילית נוצרים כוכבים חדשים והיא מכילה בין השאר את צביר הכוכבים NGC2244 המכיל כ-20 כוכבים הניתנים לצפייה במשקפת.
את הערפילית עצמה, ניתן לראות רק בטלסקופ גדול ורק צילום בחשיפה ארוכה מגלה את צורת הורד שלה.
חַד-שָׂפָה (שם מדעי: .Ajuga L) הוא סוג במשפחת השפתניים, המאופיין בכותרת שנראית כבעלי שפה תחתונה בלבד עם 3 אונות (לגעדה 5 אונות), כי השפה העליונה של הכותרת קצרה מאוד, ופנים צינור הכותרת על פי רוב עם טבעת שערות (לגעדה אין טבעת שערות).
הסוג מונה 72 מינים ו-22 תת-מינים ומקיף צמחים עשבוניים חד-שנתיים, דו-שנתיים ורב שנתיים, בני-שיח ולעיתים רחוקות שיחים שמוצאם מן העולם הישן.
שלושה מינים מסוג זה מיוצגים בצמחיית הבר של ארץ ישראל, ומין אחד (חד-שפה זוחל) משמש כצמח נוי.
העלים על פי רוב משוננים או שסועים ולעיתים רחוקות כמעט תמימים (חד-שפה תמים).
העלים של דורי התפרחת ירוקים או צבעוניים והם דומים על פי רוב לעלי הגבעול הרגילים או מוקטנים בצורת חפים.
דורי הפרחים בעלי 2 עד הרבה פרחים.
הגביע נכון, דמוי פעמון או משפך, בעל 5 שיניים ו-10 עורקים.
מבחינה אנטומית לכל עלה של הגביע יש עורק ראשי אחד ושני עורקים מצדדיו, אלא שהעורקים הצדדיים השכנים, זה מעלה אחד והאחר משכנו, מאוחים כמעט עד לבסיס המפרצים שבין השיניים.
הכותרת נובלת אחרי הפריחה ומשתיירת על פי רוב גם בעת הבשלת הפרי.
צינור הכותרת ישר עד מתעקל במקצת (שזור סביב עצמו), בסיסו נפוח במקצת.
לועו מעט מורחב ובפנים על פי רוב טבעת שערות (בשונה מגעדה) או לעיתים נדירות מאוד קירח בפנים.
השפה העליונה של הכותרת מנוונת, קצרה מאוד, ישרה, תמימה, מפורצת או מחולקת ל-2 אונות, זאת בשונה מהפרחים של רוב סוגי משפחת השפתניים.
השפה התחתונה מוארכת, פרושה ומחולקת ל-3 אונות (למין געדה 5 אונות בשפה התחתונה).
האמצעית שבהן רחבה ומחולקת לפעמים לשתי אונות (דמוי לב מהופך או מניפה) והצדדיות מוארכות.
האבקנים, מספרם 4, הזוג הקדמי ארוך מהזוג האחורי והם בולטים מתוך הכותרת.
מראה הכותרת במיני הסוג אינו מזכיר שפתיים ודומה לצורת 'מגלשה'.
אף על פי שהוא נראה כפרח חד-שפתני, קיימים גם עלי כותרת עליונים.
לצורה זו נודעת חשיבות לא רק ויזואלית, אלא גם אבולוציונית: ההנחה הרווחת היא שמדגם פרח של הסוג חד שפה התפתח הדגם המוכר של שאר השפתניים.
לפי הנחה זו הסוג נחשב לפרימיטיבי במשפחתו.
כך גם הסוג הקרוב געדה, שלו מבנה פרח דומה, אם כי לחלק ממיני הסוג געדה מבנה פרח דו-שפתני [חסר מקור להנחה].
מינים רבים של הסוג חד-שפה שימשו ברפואה העממית בתרבויות שונות ומיוחסות להם מספר תכונות רפואיות, כגון הורדת חום, פעילות נגד טפילים ותולעי מעיים והורדת רמת הסוכר בדם.
במינים רבים של הסוג חד-שפה, כולל שלושת המינים הגדלים בר בישראל, נתגלו פיטואקדיסטרואידים שהם טריטרפנואידים.
הם התגלו בצמחים בשנת 1966, אבל כבר אז הם היו ידועים בפעילות (בריכוזים נמוכים מאד) הפיזיולוגית החשובה שלהם בחרקים וביונקים.
פעילות זו מסבירה את היישומים המוצלחים של צמחים אלה ברפואה העממית.
הם אינם רעילים לתאי אדם ויונקים וציפורים אבל פוגעים בטווח רחב של חרקים.
היכולת של פיטואקדיסטרואידים להפסקת התפתחותם של חרקים מזיקים נתגלה הודות לדמיון במבנה לאקדיזון, הורמון ההתנשלות בחרקים.
מספר חומרים השייכים לקבוצה זו, אקדיסטרון (השכיח יותר), וציאסטרון, נבדקו במסגרת מחקרים על חומרי הדברה טבעיים, ונמצאו בעלי פעילות הגורמת להפסקת ההתפתחות הנורמלית של זחלי חרקים.
במין חד-שפה תמים נמצאה התכולה הגבוה ביותר של שני החומרים הפעילים וההשפעה של הפיטואקדיסטרון הן על האקריות והן על החרקים הייתה שונה בהתאם לסוג החרק.
מלבד התקווה בהדברת חקרים באמצעות מיצוי חד-שפה נחקר השפעתו כתוסף מזון לבעלי חיים.
כבר לפני 40 שנים החל השימוש באקדיסטרואידים כתוספי מזון וניתן לספורטאים וזאת בשל חוסר רעילותם, חוסר על רצפטורים סטרואידיים, ומאידך השפעה על המטבוליזם של יונקים.
חַד-שָׂפָה מִזְרָחִי (.Ajuga orientalis L) - צמח עשבוני רב-שנתי (בן חלוף), ים תיכוני ונדיר, אפרפר, צמיר, זקוף וגובהו 30 עד 50 ס"מ.
מאפייניו העיקריים: פרחים כחולים גדולים ורבים בכל דור, העלים משוננים וצבעם כחול-סגול במקצת, בליטות קוצניות מצויים במקומות בלתי צפויים ושיני הגביע ארוכות מצינור הכותרת.
מאפיינים: הגבעולים רבועים, ישרים וזקופים וגבעולי התפרחת מועטים, גבוהים ועתירי עלים.
העלים בחלק התחתון של הצמח דמויי ביצה וארוכים למדי, אורכם 10 עד 15 ס"מ.
שפת הטרף משוננת וחלקו התחתון מצטרר לפטוטרת ארוכה.
העלים בעמוד התפרחת קצרים בהרבה מעלי הגבעול והם ארוכים מהפרחים ולעיתים קרובות צבעם כחול-סגול במקצת.
הדורים של התפרחת מרובי פרחים וצפופים לאורך הגבעול, הדורים העליונים קרובים זה לזה והתחתונים מרוחקים זה מזה.
הפרחים כחולים, יושבים, גדולים ורבים בכל דור.
הגביע דמוי פעמון צמיר, אורכו 8 עד 9 מ"מ, שיניו דמויות מרצע ואורכן כפול מאורך צינור הכותרת.
הכותרת דו-שפתנית, שעירה, אורכה 13 עד 14 מ"מ והאונות שלה צבועות בכחול ולבן בצורה טיפוסית.
צינור הכותרת בהיר ובולט מתוך הגביע.
השפה העליונה קצרה (ניתן לזהותה בקלות), זקופה ובהירה ומפורצת קלות ל-2 אונות.
השפה התחתונה גדולה יותר ובעלת 3 אונות, אונתה האמצעית מחולקת ל-2, כך שהן נראות כ-4 אונות.
פריחה קצרה מסוף מרץ עד תחילת מאי.
בית גידול ותפוצה - חד-שפה מזרחי נחשב ליפה מבין מיני החד-שפה שבישראל.
מין זה נחשב לנדיר בארץ ישראל המערבית.
הוא גדל בחורשים, ביערות ים-תיכוניים ובמקומות לחים בהרי יהודה, בגליל ובחרמון.
הוא מצוי ברמות של עבר הירדן המזרחי, בגלעד ובעמון; נדיר בגולן ובגליל העליון; ונדיר מאוד בחרמון, בגליל התחתון, בשומרון ובהרי יהודה.
תפוצתו העולמית מאיטליה וסיציליה ועד צפון מערב אירן, ועולה צפונה לאוקראינה וסביבתה.
חַד-שָׂפָה מָצוּי (.Ajuga chamaepitys (L.) Schreb) - צמח עשבוני רב-שנתי (בן קיימא), קטן ונמוך, ענף מאוד ושרוע.
מאפיינים עיקריים: פרחים צהובים עם נקודות או קווים אדמדמים; צבע העלים ירוק כהה עם גוון אדום; העלים שסועים בראשם ל-3 עונות; והעלים המלווים את הפרחים קצרים מפרחים או שווים להם באורכם.
מין זה מונה 14 תת-מינים מתוכם גדלים בישראל וירדן שני תת-מינים.
זה אחד מהצמחים המעטים הנפוצים בכל חלקי ישראל, בבתות ים-תיכוניים ובסדקי סלעים קשים במדבר ובמרומי החרמון.
התת-מין השני גדל באדום ובמואב שבעבר הירדן ושמו "חד-שפה מצוי תת-המין שלוש-אונות" (Ajuga chamaepitys subsp.
מאפיינים - צמח עשבוני רב-שנתי (בן קיימא), נמוך, גובהו 5 עד 20 ס"מ, מעוצה, בן קיימא, שרוע ושעיר ובעל ריח אופייני.
הגבעולים רבועים, שעירים ושרועים ומתפשטים לצדדים.
בסיסיהם מעוצים וצבעם נוטה לאדמדם.
העלים נגדיים, שעירים, דמויי יתד, שסועים (גזורים) פעם אחת מראשם ולאורכם ל-3 אונות או לעיתים רחוקות ל-5. האונה האמצעית ארוכה ורחבה בהרבה משתי האונות הצדדיות.
טרף העלה - שפתו תמימה וחלקו העליון ירוק כהה והתחתון נוטה לאדמדם.
העורק הראשי בולט באונה המרכזית ומעט באונות צדדיות.
תפרחות - בחיק העלים שבראשי הגבעולים נישאים הפרחים.
הפרחים צהובים זוהרים בתת-מינים צבעם ורוד (בהרי דרום סיני), כתום או צהוב-חיוור (בחרמון) עם נקודות או קווים עדינים בצבע ארגמן בבסיס הכותרת, שהולכים ומצטופפים כלפי לוע הפרח.
הכותרת משתיירת אחרי תום הפריחה וצבעה הופך חום-אדמדם.
הגביע שעיר עם 5 אונות ברורות.
הכותרת שנראית חד-שפתני בולטת מתוך הגביע.
השפה היחידה התחתונה של הכותרת מחולקת ל-3 אונות, האמצעית רחבה, מפורצת קלות.
הפרי בעל ארבע פרודות שמתפתחות בגביע המשתייר.
הפריחה בחורף ובאביב, מינואר עד מאי.
התפוצה בקרבת צמח האם או באמצעות מעוף הענפים היבשים בקיץ.
בית גידול ותפוצה - המין גדל בישראל בבתות ים-תיכוניים לרוב בכיסי קרקע קטנים בסדקי סלע ובסלעים קשים או בבתי גדול פרועים.
במדבר הוא גדל בכיסי קרקע בסלעי גיר קשים.
חַד-שָׂפָה תָּמִים (שם מדעי: .Ajuga iva (L.) Schreb, מכונה גם חד-שפה מדברי) - בן-שיח ים-תיכוני (בן קיימא) ונדיר, נמוך מאוד וגובהו 10 ס"מ, והוא מסתעף מאוד רק מבסיסו ופרחיו צהובים חיוורים.
העלים נגדיים ומצליבים (לאורך הגבעול 4 טורים של עלים מכוון שזוגות העלים הנגדיים העוקבים ממוקמים בזווית ישרה זה לזה לאורך הגבעול).
העלים פשוטים, מוארכים (אזמלים), משוננים (אינם גזורים או שסועים) ושעירים מאוד.
העלים המלווים את הפרחים ארוכים הרבה מהפרחים (בשונה מחד-שפה מצוי).
הפרחים דו-שפתניים (השפה העליונה מנוונת), יושבים, צבעם צהוב בהיר, ובלועם נקודות אדמדמות-חומות.
הגביע דמוי פעמון צר ושעיר מאוד עם 5 אונות משולשות, הכותרת שעירה ובולטת מאוד מהגביע.
השפה התחתונה מחולקת ל-3 אונות, האונה האמצעית רחבה ומפורצת בקודקודה ושתי האונות הצדדיות קטנות בהרבה.
אחרי הפריחה חלקה העליון של הכותרת נושר ואלו צינור הכותרת נעשה קרומי ומשתייר.
יחד עם הגביע הוא עוטף את הזרעים ומשמש יחידת תפוצה.
הפריחה מאמצע אפריל עד תחילת יוני ופריחה נוספת מתחילת ספטמבר ועד אמצע נובמבר.
בית גידול ותפוצה: גדל בעיקר בבתות הסְפר ובערבות הסמכות אליהן על סלעי נארי וקירטון וכן באדמת חמרה בדרום השפלה.
משגשג בשטחים בהם הרעייה מרובה.
הוא מצוי בדרום שפלת החוף, בשפלה, בהרי יהודה, במדבר יהודה ובצפון הנגב; נדיר במדבר שומרון ובהר הנגב; נדיר מאוד בגליל התחתון, בשומרון ובערבות הירדן.
התפוצה העולמית סביב אגן הים התיכון כולל מצרים וסיני והתאקלמות בדרום אוסטרליה.
מינים מסוג זה משמשים כצמחי נוי בהיקף קטן.
לרוב הם משמשים כצמחים זוחלים, המוסיפים חן לגינה ביופי עליהם, שלעיתים צבעם הוא כהה.
צבע הפרחים, שבחלק מהמינים הוא כחול, מוסיף אף הוא לערך האסתטי של הצמח.
מיני סוג זה מיטיבים לגדול בתנאי חצי צל, וחלקם עמידים גם לקרינת שמש מלאה.
בעגה הגננית מכונים צמחים אלו 'איוגה'- שיבוש של השם הלטיני.
בישראל גדל כצמח נוי חד-שפה זוחל המונה מספר זנים.
חַד-שָׂפָה זוֹחֵל (.Ajuga reptans L) – צמח רב-שנתי, בן קיימא, שרוע שגובהו עד 40 ס"מ.
הגבעולים על פי רוב שרועים, בעלי שלוחות תת-קרקעיות.
העלים תמימים או מפורצים קלות, מוארכים או סגלגלים או דמוי ביצה הפוכה, בסיסם מתמשך לפטוטרת.
העלים של דורי הפרחים סגלגלים או דמויי ביצה.
דורי הפרחים התחתונים לאורך גבעול התפרחת הזקוף מרוחקים זה מזה והעליונים קרובים זה לזה.
בכל דור בדרך כלל 6 פרחים לבנים ובזנים מסוימים גוונים שונים (כחול או ארגמן).
חד שפה זוחל גדל בר מאירופה ועד צפון אירן ובצפון מערב אפריקה.
בישראל הוא משמש כצמח נוי ונחשב לצמח מהיר צימוח, חצי-צל ואור מלא.
עמיד בקרה ורגיש לשרב ולמליחות.
גדל בקרקעות כבדות אך מנוקזות מתאים בעיקר לאזור ההר, אך גם לעמק ולשפה, אך אינו מתאים לבקעת הירדן והערבה ריבוי באמצעות ייחורים חורף, חלוקה בסתיו ובחורף ובאמצעות זרעים בסתיו ושלוחות באביב.
חד גבה היא גבה מחוברת באופן טבעי, כאשר יש צמיחה של שיער במרווח בין שתי הגבות, ובמבט מרחוק נראה שזו גבה אחת ארוכה.
מבחינה היסטורית, ובתרבויות מסוימות, נתפסת תכונה זו כאטרקטיבית בעיני גברים ונשים כאחד.
בתרבויות אחרות, היא נתפסת לעיתים כתכונה גברית, בעוד שרוב התרבויות המערביות מתייחסות לתכונה זו כתכונה בלתי מושכת.
לעיתים קרובות הן מקשרות את חד הגבה עם חוסר תחכום, והוא משמש לעיתים קרובות כמקור השראה ליצירת קריקטורות.
אנשים בתרבויות המערביות נוהגים למרוט את השיער באמצעים שונים כדי לפטור את עצמם מתכונה זו.
עם זאת, בתרבויות שאינן מערביות, שיער פנים זה מהווה סימן ליופי נשי, לבתולים ולנישואים.
דמויות מוכרות בתרבות בעלות חד גבה:
דמותו של בנץ מהצמד אריק ובנץ
דמותו של תקע מהצמד שקע ותקע
דמותו של סקוויליאם פנסיסן מסדרת האנימציה "בובספוג מכנסמרובע"
התחברות של גבות היא תופעה נורמלית אך יכולה לנבוע מהפרעות התפתחותיות.
לדוגמה: הפרעה גנטית ותסמונות מסוימות.
חד גדיא הוא טור הומוריסטי-סאטירי מאת אפרים קישון, שהתפרסם בעיתון "מעריב" במשך כשלושים שנה, החל משנת 1952 ועד אמצע שנות ה-80.
טור "חד גדיא" הראשון התפרסם ב-14 במאי 1952. בטורים יצר קישון דמויות אחדות, ובהן ארבינקא הערמומי, הפקיד הממשלתי ד"ר בר-ביצוע, השחקן ירדן פודמניצקי, האינסטלטור שטוכס (ומאוחר יותר: שטוקס) ועוד.
כן הופיעו בהם בני משפחתו של קישון: האישה הקטנה וילדיו רפאל, עמיר ורננה.
בחלק מהטורים הגיב קישון על אירועים אקטואליים, אך פעמים רבות הוא עוסק בתלאות היומיום, כדוגמת בעלי מלאכה הנותנים שירות לקוי (האינסטלטור שטוכס, הנגר יוסף קדמון, המוסכניק מיקו המחליף) והבירוקרטיה הבלתי נסבלת.
בטורים הופיעו חידושי לשון של קישון, כגון הפועל "לגמוז", שמשמעו לחסל ולהרוס, ונגזר משמו של מבקר התיאטרון הנודע חיים גמזו, משחקי מילים וכן צורות לשוניות אידיוסינקרטיות כגון "באחד האמשים" (כלומר, באחד הימים האחרונים).
קישון כינה את טורו "המדור הציבורי" (ובראשי תיבות: "המ"צ").
הטורים לוּו תחילה באיורים פרי עטו של קישון, ובהמשך בקריקטורות, בעיקר מפרי עטו של ידידו זאב.
בראשית 1987 פרסם קישון במעריב "סיבוב שני" של טוריו.
רבים מהטורים שהופיעו בעיתון נאספו לאחר מכן בספרים.
הראשון שבהם, "אלף גדיא וגדיא", יצא לאור ב-1954, פחות משנתיים לאחר ראשית הופעתו של הטור (הוצאת כתבים, תשי"ד 1954), ואחריו הופיעו "לא נורא" (נ' טברסקי, תשי"ז 1957), "הכל תלוי" (נ' טברסקי, תשכ"א 1961), "באחד האמשים" (נ' טברסקי, תשכ"ג 1962), "הכל-בו של אפרים קישון" (ספרית מעריב, תשל"ב 1972) ועוד.
חנה זמר עמדה על שיטתו של קישון בטוריו: "הטכניקה של קישון היא ההגזמה.
הוא נזקק להפרזה כשם שנזקקים למשקפיים – ומרכיבם לקורא על מנת שיראה את אשר סמוי מעינו הבלתי-מזוינת; יראה ויצחק." הוסיף על כך י.
רם: "לדידי, הצד האהוב ביותר של קישון הוא ההומור הפרוע, המגיע לעיתים לידי סוריאליזם של חלום בלהות.
קישון מסוגל לקחת נושא שחוק, כמו הרדיפה אחרי שרברב עמוס עבודה, ולהופכו ליצירת מופת קטנה של בלהה."
בשנת 1958 זיכה "חד גדיא" את קישון בפרס סוקולוב לעיתונאות.
ועדת השופטים (פרופ' ישראל אפרת, מאיר גרוסמן, אהרן קלאוס, ברוך קרוא ויעקב רבי) קבעה כי "אפרים קישון ביצר לו טור קבוע ב"מעריב" והצליח להכניס נעימה מיוחדת משלו לפליטון ולרשימה ההומוריסטית העברית.
רשימותיו מצטיינות בתכנון החריף, בקיצורן, בשנינותן וגם בלשונן העברית הגמישה והחיננית."
חד-צלע חלק, (שם מדעי: Compsobuthus levyi, מכונה בטעות בשם הלא-רשמי "חד-צלע דרומי") הוא עקרב נפוץ וקטן יחסית, מסוג חד-צלע, שגודלו עד כ-4 סנטימטרים (נקבות בוגרות), וצבעו הכללי צהוב.
שם הסוג, "חד-צלע", נובע משלושה רכסים בולטים המסתיימים בחודים, מעין צלעות, על גבו של העקרב.
את שמו המדעי קיבל ברוויזיה משנת 2012, על שמו של חוקר העכבישנים גרשם לוי.
חד-צלע חלק נפוץ בישראל, בסיני, ובירדן.
תפוצתו של חד-צלע חלק בישראל משתרעת בדרום הארץ ובמזרחה, באזורים מדבריים ולמעט שטחי חולות.
בטבע שוכן תחת אבנים קטנות עד בינוניות ובקירות אבן.
עקיצתו של עקרב זה אינה מסוכנת לאדם, עם זאת - ראוי שלא להקל בו ראש - וככל עקרב אחר, עקיצתו עשויה לגרום לתגובה אלרגית.
מדובר בעקרב רגוע יחסית הממעט לעקוץ, אך תנועתו מהירה וכך גם עשויה להיות עקיצתו.
ככלל, עקיצתו אינה מכאיבה בהרבה מעקיצת דבורת הדבש, ומסתכמת בדרך כלל בכאב מקומי, המותיר לאחריו עקצוץ שחולף בדרך כלל לאחר מספר שעות.
עקרב זה אינו מרבה לחדור למגורי אדם.
חד-זנב צהוב-מקור (שם מדעי: Anas georgica) הוא מין ברווז מהסוג ברווז החי באמריקה הדרומית והוא אחד ממיני הברווזים בעלי זנב מחודד .
כפי ששמו מרמז, הוא בעל מקור צהוב גדול עם פס שחור עליו וגוף חום מנומר בנוצות חומות כהות עליו והראש חום כהה יותר לא מנומר והכנפיים חומות כהות.
הזנב מוארך ובעל קצוות מחודדים, גם הוא נתן לו את שמו.
לעיתים מתבלבלים בינו למין Anas flavirostris, אך למין זה מקור עם פס שחור.
הוא חי בדרומה של אמריקה הדרומית מדרום קולומביה עד לארץ האש בארגנטינה וכן באיים קרובים כמו איי פוקלנד וכן איי ג'ורג'יה הדרומית.
ברווזים אלה חיים בחבורות קטנות ויכולים להסתגל לאזורים קרים, ואף לקרחונים.
לעומת מינים אחרים הם מעדיפים מי ים, אם כי צריכים לשתות גם מים מתוקים.
הם ניזונים מצמחייה מימית, חסרי חוליות ובאזורים מסוימים הם אף ניזונים מנבלות של כלבי ים ועופות.
לברווז זה היו שלושה תת-מינים שאחד מהם נכחד:
ברווז ג'ורג'יה הדרומית (Anas georgica georgica) - מצוי באיי ג'ורג'יה הדרומית וכן באיי סנדוויץ'.
הוא התגלה ב-1775- על ידי החוקר ג'יימס קוק.
ברווז חד-זנב צ'יליאני (Anas georgica spinicauda) - מצוי מקולומביה בצפון ועד לארץ האש בדרום וכן באיי פוקלנד והוא גדול מקרוביו.
האוכלוסייה נאמדת ביותר מ-100,000 עופות בוגרים.
חד-לשוניות היא מצב בו אדם יכול לדבר רק בשפה אחת.
כמו כן, חד-לשוניות אף עשויה להתקשר למדיניות לשונית במדינה מסוימת שאוכפת על אחרים להשתמש בשפה הלאומית או הרשמית.
כמו כן, טקסט, מילון או שיחה שנכתבו או מנוהלים רק בשפה אחת וכך גם מדינה שבה שפה אחת נמצאת בשימוש או מוכרת רשמית זוכים לכינוי "חד-לשוני", במיוחד בהשוואה לישות דו-לשונית או רב-לשונית, או בנוכחות של אנשים הדוברים שפות שונות באוכלוסיית העולם יש יותר דוברים רב-לשוניים מאשר חד-לשוניים.
סוזן רומיין (1995) בספרה "דו-לשוניות" הצביעה על כך שזה יהיה מוזר למצוא ספר שנקרא "חד-לשוניות".
ההצהרה הזאת משקפת את ההנחה המסורתית כי לעיתים קרובות תאוריות לשוניות מדברות על כך שרב-לשוניות היא הנורמה.
לכן, רק לעיתים רחוקות חד-לשוניות מהווה נושא לפרסומים מדעיים, שם היא מצוינת כרעיון לא מסומן או כאבטיפוס וזהו המצב הנורמלי בעוד רב-לשוניות היא יוצאת הדופן.
ההנחה שחד-לשוניות היא המצב הנורמטיבי היא גם ההשקפה של דוברים חד-לשוניים הדוברים שפה גלובאלית , כמו האנגלית למשל.
דייוויד קריסטל אמר בשנת 1987 שההנחה הזאת אומצה על ידי רבים בחברה המערבית.
הסבר אחד ניתן על ידי אדוארדס בשנת 2004 ובו היא טוענת כי ראיה ל"תפיסה החד-לשונית" עשויה להיות נעוצה באירופה של המאה ה-19 כאשר היה עם שהיווה את הקבוצה הדומיננטית ששלטה והיא השליטה גם את השפה שלה.
הסבר נוסף הוא שמדינות בהן דוברים את השפה האנגלית הן המפיקות והנהנות מן השפה האנגלית כשפה גלובלית והאוכלוסיות במדינות האלה נוטות להיות חד-לשוניות.
מספר מחקרים ערכו השוואה בין חד-לשוניים לבין דו-לשוניים.
למרות שאף אחד מהם לא מצא ראיה לכך שהאחד טוב יותר מן האחר, רבים מהם טענו כי אנשים רב-לשוניים הם בעלי יכולת הבנה כוללת טובה יותר.
היקף אוצר המילים ושטף הדיבור
לפי מחקר שנערך על גישה לקסיקאלית, חד-לשוניים הם לרוב בעלי אוצר מילים רחב יותר בשפת היעד בהשוואה לדו-לשוניים, ולכן תהליך השליפה אצל חד-לשוניים הוא יעיל יותר.
בנוסף, חד-לשוניים ניגשים למילים לעיתים יותר קרובות מאשר דו-לשוניים בשפת היעד.
במשימות הקשורות לכתיבת מכתב ברהיטות, חד-לשוניים הצליחו להשתמש ביותר מילים לעומת דו-לשוניים.
למרות זאת, האפקט הזה לא נראה בקרב דו-לשוניים עם אוצר מילים גדול.
בנוסף, באותו המחקר, חד-לשוניים הראו תוצאות טובות יותר מאשר דו-לשוניים בשטף הדיבור, אך כאשר יכולות אוצר המילים היו יותר בנות-השוואה, הרבה מההבדלים נעלמו, מה שמצביע על כך שהיקף אוצר המילים יכול להיות פקטור שממתן את היכולות של האדם בשטף הדיבור ובנתינת שם לדבר.
היקף אוצר המילים של דו-לשוניים בשתי השפות יחד שווה להיקף אוצר המילים של חד-לשוניים בשפה אחת.
כלומר, בעוד שחד-לשוניים יכולים להצטיין יותר בהיקף אוצר המילים בשפה בה הם מדברים, תוכן אוצר המילים שלהם לא גדול יותר.
למעשה, ייתכן שלדו-לשוניים יש אוצר מילים קטן יותר בכל אחת מהשפות אולם סך אוצר המילים בשתי השפות שווה לזה של החד-לשוניים בשפה אחת.
ילדים חד-לשוניים מציגים אוצר מילים גדול יותר מאשר חבריהם הדו-לשוניים, אולם אוצר המילים של הילדים הדו-לשוניים התרחב עם הגיל כמו אוצר המילים של הילדים החד-לשוניים.
שתי קבוצות הילדים הן בעלי אותו גודל ואותו ידע באוצר המילים.
במחקר שבחן תפקוד יצירתי וכלל ילדים חד-לשוניים ודו-לשוניים מסינגפור, חוקרים גילו שהביצועים של חד-לשוניים בכל הקשור לשטף הדיבור והגמישות בשפה היו טובים יותר מאלה של דו-לשוניים.
עם זאת, המגמה הפוכה בכל הקשור למקוריות והרחבה.
במחקר נוסף שנערך בקנדה, הוכח שחד-לשוניים נמצאים בעמדת נחיתות בכל הקשור לתחילתה של סניליות ביחס לאנשים דו-לשוניים.
לפי מחקר זה, נראה כי דמנציה מעוכבת בארבע שנים אצל דו-לשוניים לעומת חד-לשוניים.
עבודתה האחרונה של ביאליסטוק גם היא מראה כי דו-לשוניות מעכבת סימפטומים של דמנציה.
מאמינים כי רב-לשוניות תורמת לשימור יכולות קוגניטיביות על ידי כך שהיא מונעת תופעות של עיכוב קוגניטיבי ומאחרת את תחילת הופעתן של מחלות כגון דמנציה.
שימור קוגניטיבי מתייחס לרעיון כי עיסוק בגירוי לפעילות פיזית או מנטלית שומר על התפקוד הקוגניטיבי.
במקרה כזה, ידיעה של יותר משפה אחת דומה לגירוי לפעולה מנטלית.
במטרה לבחון מתי דו-לשוניות תורמת לשימור קוגניטיבי ומתי לא, מעיינים ברישומי בתי חולים בקרב מבוגרים חד-לשוניים ודו-לשוניים שלקו בדמנציה.
החוקרים מצאו כי מבוגרים דו-לשוניים אובחנו עם דמנציה כשלוש או ארבע שנים מאוחר יותר מאשר מבוגרים חד-לשוניים.
תוצאות אלה אומתו וגורמים חיצוניים עברו אף הם ביקורת.
למעשה, גורמים חיצוניים, כמו מצב סוציו-אקונומי והבדלים תרבותיים, תמיד פעלו לטובת חד-לשוניים, כך שזה הופך את הטיעון כי דו-לשוניות תורמת לשימור קוגניטיבי לחזק יותר.
ממצא זה מחזק את העובדה כי דו-לשוניים נמצאים ביתרון על פני חד-לשוניים וזאת משום יכולתם לדבר בשתי שפות גרידא, ולא בגלל גורמים חיצוניים.
הסבר סביר לתופעה זו הוא כי ידע רב-לשוני שומר על המוח עירני ולכן יש יותר מודעות מנטלית לתקופה ארוכה יותר של זמן.
מחקר שנערך בקרב ילדים בשנות הלימודים המוקדמות שלהם הציע שקיימים יתרונות רגשיים והתנהגותיים לתלמידים דו-לשוניים.
באותו המחקר, הממצאים מראים שילדים חד-לשוניים, בייחוד כאלה שאינם דוברי אנגלית, מפגינים יותר תוצאות שליליות בתחומים רגשיים והתנהגותיים בשנות לימודיהם.
לתלמידים החד-לשוניים שאינם דוברי אנגלית הייתה הרמה הגבוהה ביותר של בעיות התנהגות מחצינות ומפנימות בכיתה ה' (גיל 10-11), למרות שבתחילת המחקר לכל התלמידים הנבדקים נמדדה אותה מידה של בעיות התנהגות מחצינות ומפנימות.
לעומתם, הילדים הדו-לשוניים הדוברים אנגלית כשפת אם וגם הדו-לשוניים ששפתם העיקרית לא אנגלית, נמצאו כבעלי הרמות הנמוכות ביותר של בעיות התנהגות כאלה.
המחברים גורסים שחד-לשוניות עלולה להוות גורם סיכון.
עם זאת, אם קיים בית-ספר בעל סביבה תומכת עם מורים המנוסים ב-ESL (אנגלית כשפה שנייה), הילדים עשויים להתפתח עם מכלול טוב יותר של תכונות רגשיות.
במחקר שנערך באוניברסיטת פלורידה, בו נעשתה השוואה בין דוברי אנגלית דו-לשוניים לבין דוברי אנגלית חד-לשוניים, נמצא שלמרות שלא היה הבדל בין שתי הקבוצות בעניין הדיוק, מהירות התגובה הייתה איטית יותר בבירור אצל דו-לשוניים בהשוואה לחד-לשוניים.
זאת נמצא במטלות שבחנו זמן תגובה בזיהוי של רשימת מילים מופשטות ומטלות שדרשו החלטה לקסיקאלית.
עבור שתי המשימות האלה, תהליכים של שפה ספציפית והנעת נתונים היו יותר שכיחים.
כלומר, המשימות הונעו על ידי השפה הדומיננטית והנתונים (בהם המילים בהן השתמשו במשימה).
המחקר נבדל ממחקר קודם בכך שיש יותר איזון בהיכרות עם השפה הדומיננטית.
ההשערה של מגיסטה (Magiste, 1980) היא שזה היה יכול לקרות מפני שהיכרות דיפרנציאלית עם השפה הדומיננטית הוצעה להיות סיבה אפשרית לחיסרון של דו-לשוניים.
הם הסבירו שעבור דו-לשוניים זה עשוי לקרות מפני שרכישה ושימוש בשפה שנייה משמעה פחות זמן לעבד את האנגלית, זאת לעומת הנבדקים החד-לשוניים במחקר.
מידע מנוגד: עדויות ממחקר מראות שדו-לשוניים מגיבים מהר יותר ברוב המשימות הקשורות בזיכרון.
בעוד שרוב המחקרים טוענים שילדים חד-לשוניים מראים ביצועים טובים יותר מאשר ילדים דו-לשוניים, מחקרים אחרים טוענים כי ההפך הוא הנכון.
מחקר שם ביאליסטוק מראה כי אנשים דו-לשוניים מראים ביצועים טובים יותר מאשר חד-לשוניים במגוון רחב של מבחנים קוגניטיביים, מה שמוכיח יתרונות בכל הקשור לשליטה קוגניטיבית.
שני מושגים שונים, והם ""עיכוב קשב" ו"ניטור קשב", משמשים למדידת בקרת קשב.
במונחים של בקרת קשב, ילדים דו-לשוניים צעירים הם בעלי היתרון הגדול ביותר בהשוואה לדוברים חד-לשוניים ולילדים דו-לשוניים בוגרים יותר.
הביצועים היו דומים בשלוש הקבוצות, אם כי היה הבדל בזמן התגובה כאשר היו משתנים של גיל ויכולת מילולית.
זמן התגובה של ילדים דו-לשוניים היה מהיר ביותר בהשוואה לילדים חד-לשוניים ורק מעט מהר יותר בהשוואה לילדים דו-לשוניים בוגרים יותר.
לומדים דו-לשוניים צעירים הראו שהם מגיבים באופן היעיל ביותר למשימה.
תוצאות מחקר זה מדגימות את היתרונות שיש לילדים דו-לשוניים בכל הקשור לבקרת קשב.
ככל הנראה, זה מפני שילדים דו-לשוניים רגילים לאזן בין יותר משפה אחת בכל פעם, ולכן הם רגילים להתמקד באיזו שפה יש צורך להשתמש בזמן מסוים.
על ידי כך שתמיד הם מודעים באיזו שפה להשתמש והם מסוגלים לעבור בהצלחה בין שפה לשפה, זה רק הגיוני שילדים דו-לשוניים יהיו טובים יותר בלכוון ולמקד את תשומת הלב שלהם.
התפתחות קוגניטיבית מילולית ולא מילולית
מחקר חדש של אוניברסיטת יורק שפורסם בכתב העת "Child Development" ביקר את ההשפעות על התפתחות השפה המילולית והלא-מילולית של הילד, בהתאמה בין חד-לשוניים ודו-לשוניים בשפה מסוימת.
החוקרים ערכו השוואה בין 100 ילדים בני 6, חד-לשוניים ודו-לשוניים (חד-לשוניים דוברים אנגלית, דו-לשוניים דוברים אנגלית ומנדרין או אנגלית וצרפתית או אנגלית וספרדית) כדי לבחון את ההתפתחות הקוגניטיבית התקשורתית המילולית והלא-מילולית שלהם.
המחקר לקח בחשבון גורמים כמו הדמיון בין השפות, רקע תרבותי וחוויות חינוכיות.
התלמידים האלה הגיעו בעיקר מבתי-ספר ציבוריים מאזורים שונים והם בעלי רקע סוציו-אקונומי דומה.
התוצאות הראו כי בשלב המוקדם של הילד, ילדים רב-לשוניים הם מאוד שונים האחד מהשני מבחינת השפה והתפתחות היכולות הקוגניטיביות.
בהשוואה לילדים חד-לשוניים, ילדים רב-לשוניים איטיים יותר בבניית אוצר המילים שלהם בכל אחת מהשפות.
עם זאת, ההתפתחות המטא-לינגוויסטית (הידע שלהם על השפה) שלהם מאפשרת להם להבין טוב יותר את המבנה של השפה.
הם גם הראו ביצועים טובים יותר במבחני השליטה הלא-מילולית (מבחני שליטה לא-מילולית מתייחסים ליכולת להתמקד ואחר כך להפנות את תשומת לבם כשהם מונחים לכך).
על-פי עקרון ההתלכדות אנו נוטים לשנות את סגנון השפה שלנו לסגנון דומה לזה של אנשים שאנו אוהבים ומעריצים.
קשה לשמור על שיחות בהן כל אחד מהצדדים מדבר בשפה אחרת והאינטימיות פוחתת.
לפיכך, אחד משני הצדדים בדרך-כלל יתאים את הדיבור שלו לצד השני, לצורכי נוחות, חופש באי-ההבנות והקונפליקטים וכדי לשמור על אינטימיות.
במקרה של נישואי תערובת, לרוב אחד מבני הזוג הופך לחד-לשוני .
זה בדרך כלל המקרה גם בתוך המשפחות ועם הילדים.
השטח הגדול של המדינה והמרחק של האזורים המאוכלסים ביותר מאזורים גדולים שאינם דוברי אנגלית, כמו מקסיקו וקוויבק, מגבירים את המחסומים הגאוגרפיים והכלכליים לנסיעות לחו"ל.
עם זאת, הדרישה של כל ילדי בית ספר ללמוד שפה זרה בכמה מדינות ואזורים דוברי אנגלית פועלת נגד זה במידה מסוימת; מדינות מסוימות בארצות הברית, כולל ניו יורק, וירג'יניה וג'ורג'יה, דורשות מינימום של שנתיים של לימוד של שפה זרה.
למרות שארצות הברית תלויה בתלות כלכלית עם שותפי סחר כמו M.Caddell, תאגידים אמריקאיים וחברות בת אמריקניות בעלות תאגידים גדולים מתווכות ושולטות ברוב יצירת הקשר של האזרחים עם רוב מוצרי העמים האחרים.
יש גם לחץ הולך וגובר על מהגרים דו-לשוניים לוותר על שפת אמם ולאמץ את שפת המדינה המארחת שלהם.
כתוצאה מכך, למרות שישנם מהגרים ממגוון רב של לאומים ותרבויות, השפה העיקרית המדוברת במדינה המארחת אינה משקפת אותם.
קת'רין סנואו וקנג'י הקוטה כותבים שכאשר מנתחים את העלות אל מול התועלת, הבחירה בשפה האנגלית כשפה רשמית ולאומית לעיתים קרובות גובה מחירים נוספים מהחברה, מאחר שהברירה האחרת, והיא הרב-לשוניות, מביאה עימה את היתרונות שלה.
השלכות חינוכיות: חלק מהתקציב החינוכי חייב להיות מוקצה ללימוד שפה זרה.
גם אז, רהיטות בשפה הזרה נמוכה יותר בקרב התלמידים מאשר בקרב אלה שלמדו את זה בבית.
השלכות כלכליות: עסקים בינלאומיים במדינה כזאת או אחרת עלולים להתעכב משום מחסור באנשים בעלי מיומנויות בשימוש בשפות זרות.
הביטחון הלאומי: יש להשקיע כסף על מנת להכשיר כוח אדם זר הדובר שפה זרה כזאת או אחרת.
זמן ומאמץ: בהשוואה ללמידת שפה בבית, למידתה בבית הספר דורשת יותר זמן, מאמץ ועבודה קשה.
הזדמנויות תעסוקתיות: אנדי קרקפטריק טוען כי לעומת רב-לשוניים, חד-לשוניים נמצאים בעמדה נחותה יותר בשוק העבודה הבינלאומי.
לורנס סאמרס, במאמר שפורסם ב"ניו יורק טיימס", דן על האופן בו ניתן להתכונן להתקדמות העתידית של אמריקה.
יש מי שלא הסכימו עם השקפתו של סאמרס.
שבוע לאחר שפורסם מאמרו, ה"ניו יורק טיימס" אירח דיון בין שישה חברי פאנל שהיו בעד לימוד שפה זרה וציטטו את היתרונות שבדבר במקביל לכך שהנוף הגלובלי משתנה.
ישראל בתחילת דרכה תפקדה כמדינה חד לשונית, אך מבחינה היסטורית-תרבותית ניכר כי תושבי השטח היו מאופיינים כבעלי דפוס רב-לשוני.
בסוף המאה ה-19 דוברו בארץ ישראל מספר שפות: שפת הממשל הייתה טורקית, עובדי האדמה ואנשי הערים דיברו בניבים מקומיים של ערבית והערבית הקלאסית הייתה מדוברת בקרב קבוצות העילית.
בקרב הקהילה היהודית הספרדית דיברו ערבית ולאדינו ובקרב הקהילה היהודית שהגיעה ממזרח אירופה דיברו יידיש, רוסית, פולנית והונגרית.
במהלך הזמן חדרו לארץ שפות אירופאיות באמצעות מיסיונרים ואנשי נציגויות זרות.
המגע בין הקבוצות השונות יצר דפוס דו-לשוני - האשכנזים החלו לרכוש את השפה הערבית לשם מציאת תעסוקה ובמקביל, הקהילה הערבית רכשה והפגינה בקיאות ביידיש בעקבות קשרים מסחריים.
בחלקה האחרון של המאה ה-19 באירופה נוצר מאבק בין שתי אידאולוגיות לאומיות-יהודיות: קבוצה אחת אימצה את שפת היידיש בעוד השנייה דגלה בשפה העברית וביצירת "אדם עברי חדש".
עם סיום השואה וההגירה מאירופה, הקבוצה האידאולוגית האחרונה ניצחה במאבק, השפה העברית עברה תהליך החייאה, הפכה לשפה המדוברת והעלייה המתמשכת תרמה ליצירת דפוס חד-לשוני.
הקהילה היהודית בישראל המשיכה במאבקה למען השפה העברית כאשר האידאולוגיה "עברי דבר עברית" זכתה לתמיכה רבה.
הופעל לחץ רב על העולים החדשים ממזרח אירופה לדבר בשפה העברית ולהימנע משפת הבית, וכתוצאה מכך ילדיהם גודלו כדוברים חד-לשוניים.
העברית המשיכה לתפוס את מקומן של שפות העולים גם בהגירות מאוחרות ממזרח אירופה וכתוצאה מכך, עם קום המדינה, העברית הייתה השפה המרכזית בקרב האוכלוסייה.
בעקבות עלייה יהודית המונית במהלך שנות ה-50, האוכלוסייה היהודית הוכפלה, אך למרות העלייה השונות הלשונית הצטמצמה והעברית שלטה והתעצמה.
השפה העברית הפכה לשפה שליטה בעקבות משתנים שונים, כגון: גילם הצעיר של העולים אשר אפשר להם ללמוד את השפה במהירות, הדמיון והקרבה בין השפה הערבית לעברית, הוספת השפה העברית למאגר הדו-לשוני של יוצאי אפריקה וקבלה ללא עוררין מצד יהודים מארצות ערב את המדיניות הלשונית שהכתיבו יוצאי אשכנז.
השפה העברית חדרה אל שפתם של קבוצות העולים ולעיתים מילאה את מקומה של שפת-הבית, דבר אשר השפיע על שפתם של הדורות הבאים.
כמו כן, היו מקרים לא מעטים בהם ניכר ריכוז גדול של עולים מבוגרים אשר הקפידו ושמרו על שימוש בשפת המקור.
לדוגמה, עולים חדשים דוברי גרמנית ואנגלית התיישבו בשכונות מבודדות ומושבים.
התבודדות זו סייעה להם לשמר את שפתם.
בתחילת שנות האלפיים נראתה תופעה דומה בקרב עולים מאתיופיה ובקרב עולים מארצות חבר העמים.
האידאולוגיה החד לשונית עודדה מדיניות של החלפת שפה במקום הוספת שפה התקיימה והתבססה למעשה על מספר רב של מיתוסים והנחות כגון: "ניתן לרכוש שפה בהצלחה אך ורק כאשר העולים זונחים את שפת האם" ו"השימוש בשפה עיקרית אחת מוליך לאיחודה של אומה - עם אחד שפה אחת".
הנחות אלו התעלמו מהיבטים שונים: שמירה של שפת-אם אינה סותרת רכישה של שפה חדשה, ידיעת שפות היא דבר יקר-ערך אשר מקל על רכישת שפות נוספות ויתרה מכך, לקבוצות העולים ישנה זכות יסוד לשמור על שפות האם ואין לפגוע בזכויות ועקרונות דמוקרטיים של סובלנות וכבוד כלפי קבוצות אתנו-לשוניות מגוונות.
יחד עם עליית הדפוס החד-לשוני, שנוצר בעקבות הקמת המדינה והשתלבותם של העולים החדשים, עלתה גם התנגדות לשפה העברית כשפה יחידה ושליטה.
לדוגמה, קבוצות אתנו-לשוניות ממשיכות להקפיד על שימוש בשפות ועל לשונותיהן באופן פרטי בד בבד עם למידת שפה חדשה.
הקבוצות אשר מתנגדות למעבר הלשוני הן לרוב אותן קבוצות אשר לא מתאפשר להן לעלות בסולם החברתי או שאין ביכולתן לעשות זאת לדוגמה, קבוצות דוברי היידיש, ערבית, אמהרית וכו'.
הסימנים לפיתוחו של דפוס רב-לשוני ניכרים בהתנגדות לשליטת השפה העברית.
התנגדות זו אינה צומחת מלמטה למעלה בלבד, אינה ניכרת בשמירה על שפת המקור בקרב קבוצות אתנו-לשוניות בלבד, אלא גם מלמעלה למטה -בפיתוח מדיניות לשונית חדשה לבתי ספר בישראל, פיתוח מדיניות המעודדת שונות לשונית.
טרם קיום המנדט בארץ ישראל, הממשלה הבריטית שוכנעה להכיר בשפה העברית לצד הערבית והאנגלית.
חוק המלך ב-1920 החליט על שלוש שפות אלו כרשמיות אך הרשמיות תהיה בעלת מגבלות.
החוקים והוראות שיקבעו יפורסמו בהתאם לאוכלוסייה- בקרב האוכלוסייה הערבית יפורסמו בערבית ואנגלית ובקרב האוכלוסייה היהודית בעברית.
כמו כן, כל קבוצה תשתמש בשפתה ותפתח מערכת חינוך בשפתה.
עם קום המדינה, מערכת החוקים של המנדט הבריטי נותרה ברובה ללא שינוי מלבד הורדת האנגלית מרשימת השפות הרשמיות בארץ.
חד-מקור (שם מדעי: Oxyruncus cristatus) הוא מין של ציפור שיר יחידה בסוגה ובמשפחתה (Oxyruncidae), אם כי יש חוקרים המשייכים אותה למשחת הטיטירדיים.
ציפור זו חיה באזורי היערות ההרריים של אמריקה הדרומית ודרום אמריקה המרכזית בפנמה וקוסטה ריקה.
אורכו 17 ס"מ והוא בעל נוצות ירוקות ומוסוות ביותר בצמחייה הטרופית.
לזכרים ישנו ראש עם כתם אדום למעלה ובעלי מקור אפור מחודד וקטן.
הבטן צהובה ומעט מנומרת והזנב קטן מאוד.
עוף זה ניזון מפירות ומחרקים שונים ביער, בשבילם הם מתהפכים על הענפים ומחפשים בין הזלזלים.
הוא מצוי בעיקר בחופות היער אך לפעמים יורד גם לקרקע והוא מקנן בחורי עצים.
לעיתים הוא מצטרף לאכילה עם להקות עופות המחפשים חרקים.
חַד-לִסְתִּיִּים (שם מדעי: Hemiramphidae) היא משפחת דגי גרם ימיים השייכים לסדרת החניתאים והם קרוביהם של השפודניים.
הם חיים בכל האוקיינוסים בעיקר בים הפתוח, אך גם בחופים רבים לרבות בחופי מפרץ אילת והים התיכון והם נודדים גם לשפכי נהרות ומים מליחים שמעבר להשגת דגי ים אחרים.
לפעמים חלק מהמינים מקפצים מעל פני המים.
לבני המשפחה לסת תחתונה ארוכה בהרבה מהעליונה ובעלת צורת סיף.
אורכם מגיע לעיתים ל-30 סנטימטרים.
הגוף שלהם בנוי בצורת טורפדו בדומה לשפודניים, והם בעלי קשקשים כסופים ארוכים המותאמים למהירות.
הם אוכלי כל הניזונים מאצות, פלנקטון צמחי וחי, רכיכות כמו פטרופודות וסרטנים משייטים וכן דגים קטנים.
הצעירים ניזונים בעיקר מבשר וחלק מהמינים משחרים לטרף בלילה, בעוד אחרים צדים ביום.
הם עצמם משמשים מזון לדגים גדולים כמו קולייסיים, מפרשניים וכרישים.
הם אינם דגי מאכל חשובים, אך עדיין נידוגים באזורים מסוימים או למטרות ספורט.
חַד-לֶסֶת (Hemiramphus) - בו 12 מינים
מַקּוֹרָן (Hyporhamphus) - בו 37 מינים
סוג ומין יחיד Oxyporhamphus micropterus - ייתכן ששייך למשפחת הדאוניים
חלק מהסוגים שהשתייכו בעבר למשפחה עברו למשפחה Zenarchopteridae, החיים רק במי האזור האינדו-פסיפי.
חד-קרן (לעיתים נהגה יוּניקוֹרן, מאנגלית: Unicorn) היא חברת הזנק פרטית ששוויה מוערך ביותר ממיליארד דולר.
המונח נטבע בשנת 2013 על ידי איילין לי, משקיעת הון סיכון, שבחרה את החיה המיתולוגית חד-קרן כדי לייצג את הנדירות הסטטיסטית של מיזמים כה מצליחים.
חדי-קרן בולטים כאובר ו-Lyft הפכו בשנת 2019 לחברות ציבוריות והפסיקו להיחשב חדי-קרן.
חברה מתחילה להיות מזוהה כחד-קרן בעקבות גיוס הון שנעשה לפי שווי חברה של מיליארד דולר ומעלה.
דרך זיהוי נוספת היא עסקת סקנדרי במניות החברה, כלומר עסקה שבה בעלי מניות בחברה מוכרים מהחזקתם לפי שווי חברה של מיליארד דולר ומעלה.