tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בדצמבר 2020, אלאבר התפטר מתפקיד יו"ר אמאאר אך המשיך לפקח על הפעילות היומיומית כמנכ"ל.
החברה פיתחה גם מספר שכונות ברחבי דובאי.
באמצעות חברות בת שונות, אמאאר ביצעה פיתוח נדל"ן ופרויקטים בפקיסטן, הודו, ירדן, מצרים, לבנון, מרוקו, ארצות הברית, ערב הסעודית, סוריה, כורדיסטן העיראקית וטורקיה.
בשנת 2008, אמאאר רכשה את John Laing Homes – אז היזם הפרטי השני בגודלו בארצות הברית, תמורת מיליארד דולר במזומן.
רכישה זו הובילה להקמת Emaar North America, שפיקחה על פרויקטים גדולים בתחום הנדל"ן ברחבי ארצות הברית וקנדה.
בין השאר בוורלי ווסט, מגדל יוקרתי בלוס אנג'לס שמשך דיירים בולטים, ביניהם אלן דג'נרס ודה ויקנד.
השלוחה של החברה במצרים החלה לעבוד על פרויקט פיתוח בשווי 4 מיליארד דולר בשנת 2005 בקהיר.
בשנת 2006, אמאאר מיסר, חברת בת מצרית של אמאאר, הגיעה לסיכום עם ביבליותיקה אלכסנדרינה לפיתוח מחדש של חלק מנכסיה בנמל המזרחי של אלכסנדריה.
אך הפרויקט לא יצא לפועל.
בשנת 2008, אמאאר מיסר החלה לעבוד על אתר נופש תיירותי בשם מראסי ב, לאורך חוף הים התיכון, כולל מלון עם 3,000 חדרים, מרינה ומגרש גולף.
הפרויקט כלל גם שיפוץ של מלון אל-עלמיין המפורסם.
ל-Emaar India יש פורטפוליו של פרויקטים בכל המגזרים המרכזיים של תעשיית הנדל"ן ההודית, כולל מגורים, מסחר, קמעונאות ואירוח.
אמאאר נכנסה להודו בתחילת שנות ה-2000 לאחר שזכתה במכרז להקמת מרכז הכנסים הבין-לאומי של היידראבאד, עם קיבולת של 4,000 מושבים.
בסוף 2021 נחתם מזכר הבנות בין ממשלות דובאי וג'אמו וקשמיר.
על פי ההסכם, אמאאר הייתה אמורה לפתח קניון בסרינגאר בשטח של 500,000 רגל רבוע.
באותה תקופה, החברה שקלה גם השקעות נוספות בפרויקטים בעיר ג'אמו ובסרינגאר.
הקריה הכלכלית על שם המלך עבדאללה פותחה על ידי אמאאר.
הפרויקט כולל פיתוח אזור כלכלי מיוחד לאורך חוף ים סוף.
אמאאר גם מובילה את פיתוח נמל KAEC.
הנמל הוא הנמל הראשון בבעלות פרטית של ערב הסעודית ונפתח לראשונה בינואר 2014, אך קיימות תוכניות להרחבה נוספת.
אמאאר הודיעה לראשונה על תוכניותיה לפרויקט פיתוח רחב היקף בסוריה בשנת 2006. הפרויקט, הידוע בשם השער השמיני, כולל שלושה אזורים: מרכז מסחרי, אזור חוף ומגורים ואזור תיירותי, והוא מיזם משותף של אמאאר ו-IGO.
פיתוח עמק טוסקנה היה הפרויקט הראשון של אמאאר בטורקיה, כולל פיתוח וילות יוקרה וחללים מסחריים מחוץ לאיסטנבול.
בשנת 2012, אמאאר החלה לפתח את פרויקט כיכר אמאאר., כולל בניית הקניון הגדול ביותר בטורקיה ומלונות חמישה כוכבים.
בשנת 2013, אמאאר טורקיה, חברת בת של אמאאר, השיקה את The Address Residences Emaar Square באיסטנבול.
בשנת 2017 נפתח קניון אמאאר סקוור בטורקיה לציבור.
קרסנט ביי, קראצ'י, הוא פרויקט יוקרתי על חוף הים בשטח של 108 דונם בפקיסטן.
הוא נחשב לאחד הפרויקטים הגדולים ביותר במדינה, עם עלות של 2.4 מיליארד דולר, כולל סדרת מגדלים גבוהים ובינוניים למגורים ומסחר, מרכז קניות, מלון חוף חמישה כוכבים ומגדל הממוקם בלב הפרויקט.
החברה גם הקימה את The Canyon Views באסלאמאבאד.
מרכז העיר ארביל הוא פרויקט למתחם רחב היקף רב-שימושי בארביל.
הפרויקט הושק על ידי אמאאר בשנת 2013 ומשתרע על שטח של 541,000 מטרים רבועים.
אמאוס (יוונית Ἐμμαούς; לטינית Emmaus) היה יישוב יהודי קדום על הדרך בין ירושלים והשפלה, אשר קיימות גישות שונות לזיהויו כיום.
תושבי העיר נמכרו לעבדות על ידי הלוחם הרומי גאיוס קסיוס לונגינוס, ולפי אחד הזיהויים מדובר במקום בו לאחר דיכוי המרד הגדול יישב הקיסר אספסיאנוס חיילים משוחררים ושינה את שמה ל"ניקופוליס" (בעברית - עיר הניצחון).
לפי האמונה הנוצרית, פגש בה ישו שניים מתלמידיו, לאחר שקם לתחייה.
העיר אמאוס מופיעה במקורות היהודים, כגבול הגאוגרפי שבין השפלה להרי יהודה.
האתרים העיקריים המזוהים עם אמאוס
השם אמאוס הוא צורתו היוונית של השם העברי חמת או השם הארמי חמתא שמצביע על מרחצאות חמים שהיו במקום.
הכפר הערבי עמואס, שהתקיים במקום עד 1967, שימר את השם הקדום "אמאוס".
אין כיום ספק כי אמאוס שהתפרסמה בקרבות המכבים ושהייתה ידועה כאמאוס ניקופוליס בתקופה הרומית והביזנטית היא אמאוס שבעמק איילון.
על יסוד מסורת מהמאה ה-3, זיהו הביזנטיים את אמאוס של הברית החדשה עם זו המוזכרת בספר מקבים א' ובכתבי יוסף בן מתתיהו.
זיהויה של אמאוס במקום זה החזיק עד תקופת ממלכת ירושלים הצלבנית.
המרחק מאמאוס-ניקופוליס לירושלים הוא המכשלה העיקרית לזיהויה עם אמאוס מהברית החדשה.
הערך של 176 סטדיות קרוב ל-160, אך כאמור המרחק המקובל כיום על החוקרים הוא של 60 סטדיות מאמאוס האוונגלית לירושלים.
בתקופה הביזנטית נבנתה במקום כנסייה.
לימים נדדה המסורת לאבו גוש, ונראה שהכנסייה הצלבנית שנבנתה באמאוס-ניקופוליס על חורבות הכנסייה הביזנטית קשורה למסורת אחרת, הקושרת את המקום לחשמונאים, משום קרבתו למודיעין.
ב-1878, ביום שני של הפסחא, התגלה למרים בוארדי, נזירה כרמליתית מבית לחם, חיזיון שבו ראתה מקום עליו נאמר לה "זה המקום בו ישוע בירך את הלחם, בביתם של תלמידי אמאוס".
שבועיים אחר כך הזדמנה הנזירה לאמאוס-ניקופוליס וזיהתה את המקום אותו ראתה בחזיונה.
מאז עלה שוב זיהויה של אמאוס-ניקופוליס עם האירוע המתואר בברית החדשה, וב-1879 קנה מסדר הכרמליתיות את השטח מאנשי הכפר הערבי עמואס, ובאתר החלו חפירות.
בהמשך הוקם במקום "בית השלום", המשמש מאז 1993 את "קהילת בני האושר".
המסורת של זיהוי אמאוס-ניקופוליס עם אמאוס האוונגלית נמשכה עד הגעת הצלבנים לארץ; הללו חיפשו אתר במרחק 60 סטדיות מירושלים, על פי המסורת המקובלת באירופה.
הצלבנים הגיעו במהלך חיפושיהם אחר אמאוס האוונגלית לקריית אל ענב (כיום אבו גוש), הנמצאת על הדרך הראשית מיפו לירושלים.
קריית אל ענב נמצאה אכן מרוחקת כ-60 סטדיות מירושלים, לכן נמצאה מתאימה על ידי הצלבנים לזיהוי עם אמאוס האוונגלית.
בעקבות הזיהוי נבנה במקום מנזר בנדיקטיני ולימים גם כנסיית גבירתנו של ארון הברית.
אל-קובייבה: ימי הביניים ועד היום
מעיון קפדני במסלולי הצליינים הלטיניים, נראה כי הזיהוי של אמאוס בקובייבה לא היה קיים במאה ה-12, אז רווחו שני הזיהויים של אמאוס בניקופוליס ובאבו גוש.
הכפר הפרנקי באל-קובייבה היה יישוב הקבע הראשון במקום והוא נבנה בשנות העשרים של המאה ה-12. בתקופה זו נבנתה במקום כנסייה שנראה כי שימשה ככנסייה קהילתית (פרוכיאלית) ולא היה לה קשר למסורות אמאוס.
כאשר גורשו הצלבנים מירושלים ומהרי יהודה במחצית המאה ה-13, נאלצו עולי רגל נוצרים לעלות מיפו לירושלים דרך רמלה ונבי סמואל.
האיסור לבקר במקומות הקדושים שמסביב לירושלים גרם לנדידת מסורות עתיקות לאתרים נגישים.
הימצאותה של קובייבה על הדרך שבה הלכו, שרידי הכנסייה מימי הביניים באתר, וריחוקה של קובייבה כשישים סטדיות מירושלים, התאימו למקורות.
מורי הדרך הפרנציסקנים שליוו את הצליינים החלו לגבש בתקופה זו את הזיהוי של אמאוס עם אל-קובייבה.
בראשית המאה העשרים נבנתה במקום כנסייה פרנציסקנית שהוקדשה ב-1902.
זיהוי על פי כתבי יוסף בן-מתתיהו
אמאוס נזכרת אצל יוסף בן מתתיהו, לפיו היא הייתה בתקופת המאה ה-1 לפנה"ס עיר קטנה, שתושביה נמכרו לעבדות על ידי גאיוס קסיוס לונגינוס.
עוד ציין יוסף בן-מתתיהו, כי לאחר דיכוי המרד יישב אספסיאנוס באמאוס שמונה מאות חיילים משוחררים "הנפטרים מעבודות הצבא", ושינה את שמה לניקופוליס - "עיר הניצחון".
ברם, בכתבי יד שונים מספרו של יוסף בן-מתתיהו, צוינו ערכים שונים לגבי מרחק הקולוניה של אספסיאנוס מירושלים.
לעיתים מופיע המספר 60 סטדיות (11 ק"מ) ולעיתים 30 (5.5 ק"מ), ונראה כי מדובר בשני מקומות שונים: האתר הראשון הוא עיירה בגבול עמק איילון שנודעה לאחר דיכוי המרד הגדול בשם ניקופוליס.
האתר השני, ככל הנראה "קולוניה אמוסה", שכן בקרבת מוצא הנקראת במקרא "המצה".
במקום זה יישב אספסיאנוס חיילים משוחררים, ושם האתר השתמר בשמו של הכפר הערבי קאלוניה:
זיהוי על פי הברית החדשה
הברית החדשה מציינת שתי גרסאות למרחקה של אמאוס מירושלים: בחלק מכתבי היד מוזכרת אמאוס במרחק 60 סטדיות מירושלים ובחלקם במרחק 160 סטדיות.
כתבי היד המזכירים את המספר 60 רבים בהרבה מאלו המזכירים את המספר 160 (מתוך כ-3,000 כתבי יד של הברית החדשה שנמצאו רק כעשרים מזכירים את המספר 160 סטדיות).
יחד עם זאת, הקודקסים המועטים המזכירים את המספר 160 סטדיות אמינים ועתיקים יותר.
לדוגמה, אחד מכתבי היד המגדילים את המרחק בין אמאוס לירושלים ל-160 סטדיות הוא קודקס סינאיטיקוס, כתב יד מהמאה ה-4, שהוא אחד העותקים העתיקים והחשובים ביותר של הברית החדשה.
בסביבות המאה ה-4 קבע אוסביוס מקיסריה באונומסטיקון כי אמאוס שבברית החדשה היא ניקופוליס שבעמק איילון, ובכך קיבל את האומדן של 160 סטדיות.
הוויכוח סביב הזיהוי המדויק טרם הוכרע, ועד היום מנסים אנשים שונים בכנסייה להגן על הזיהוי המקובל עליהם.
נראה כי חשיבות הזיהוי של האתר המקורי נובעת בין השאר מכך שלרבים מהצליינים המבקרים במקומות הקדושים חשיבות המקום הקדוש אינה טמונה רק בזיכרון המסורת ובתפילה, אלא בידיעה כי המקום הוא אותנטי.
התגלות ישו לשני תלמידיו בדרך לאמאוס מתוארת בפירוט בטקסט הבשורה על-פי לוקאס:
המסורת הנוצרית מזהה את אחד התלמידים כ"קליאופס", בעלה של מרים, אחת מאלו שנכחו בצליבת ישו (הבשורה על-פי יוחנן פרק 29 פסוק 25), ואת התלמיד השני כ"שמעון", בנו של קליאופס ואחד משבעים תלמידיו של ישו.
אמאזוניט הוא סוג של מיקרוקלין, מינרל סיליקטי מקבוצת הפלדספטים (פצלות השדה).
המינרל קרוי על שם נהר האמזונאס.
ההנחה כיום היא שהשם ניתן בטעות בשל דמיונו של האמאזוניט לאבנים ירוקות אחרות שהובאו מהאמזונאס, שכן לא ניתן למצוא מינרל זה באגן האמזונאס.
האמאזוניט הוא מינרל נדיר למדי, ובעבר נכרה אך ורק באזור מיאסק, 90 קילומטר דרומית־מערבית לצ'ליאבינסק שברוסיה, שם הוא מצוי בסלעי גרניט.
לאחרונה אותרו גבישים באיכות גבוהה בפסגת פייק בקולורדו, ארצות הברית, שם הוא מצוי בחברת קוורץ מעושן, אורתוקלז ואלביט בסלע גרניט גס או בפגמטיט.
קיימים מקומות נוספים בארצות הברית בהם ניתן למצוא אמאזוניט וכמו כן ישנם מרבצי אמאזוניט במדגסקר.
לאמאזוניט שעובר ליטוש יש צבע ירוק מבריק ולכן נוהגים להשתמש בו כאבן חן.
במשך שנים רבות היה המקור לצבעו הירוק של האמאזוניט בגדר תעלומה.
באופן טבעי, חשבו רבים כי הגורם לצבע הירוק הוא נחושת, משום שלתרכובות נחושת יש גוונים של ירוק וכחול.
מחקרים שהתבצעו בשנים האחרונות מעלים השערה כי מקור הצבע הוא בכמויות זעירות של עופרת ומים בפצלת השדה (הופמייסטר ורוסמן, 1985).
אמאלפי (באיטלקית: Amalfi) היא עיר בנפת סלרנו במחוז קמפאניה שבאיטליה, השוכנת לחוף מפרץ סלרנו בים הטירני, כ-37 קילומטר דרומית מזרחית לנאפולי.
העיר נמצאת לרגלי הר מונטה צ'רטו (באיטלקית: Monte Cerreto) שגובהו 1,315 מטרים.
העיר הייתה בירת רפובליקת אמאלפי ששלטה באזור זה של הים התיכון בשנים 839–1200. החוף האמאלפיטאני (Costiera amalfitana), הכולל גם את העיר, הוכרז בשנת 1997 כאתר מורשת עולמית.
לפי הידוע, אמאלפי מוזכרת לראשונה במסמכים מהמאה ה-6. העיר הוקמה כמקלט של קבוצות פליטים שברחו מפני האוסטרוגותים.
בתחילה צמחה העיר תחת חסותם של הביזנטים, ובשלב מאוחר יותר נהנתה העיר מעצמאות הודות לחוסר התעניינותם של הביזנטים בה.
החל מהמאה ה-8 הפכה העיר למעצמה ימית מסחרית.
העיר סחרה בדגנים, מלח ועבדים, שמקורם באיטליה, וייבאה לאיטליה זהב ממצרים וסוריה וכן משי מהאימפריה הביזנטית.
סוחרי אמאלפי הנפיקו מטבעות משל עצמם, בעוד שאותה עת, במרבית שטחי איטליה השתמשו עדיין בסחר חליפין ולא במטבעות.
במאה השמינית שלטה העיר אמאלפי בצפון הים האדריאטי וספינותיה סייעו לאפיפיור לאו הרביעי בשנת 848 במלחמתו במוסלמים הסרצנים.
בשנת 1000 לערך הגיעה העיר לשיא כוחה.
העיר נותרה עצמאית עד שנת 1073 עת שנכבשה על ידי רובר גיסקאר הנורמני שליט פוליה, אולם ניתנה לעיר אוטונומיה מסוימת.
בשנת 1131 נהרסה העיר על ידי רוג'רו השני, מלך סיציליהף ובשנים 1135, 1137 נכבשה העיר על ידי פיזה.
לאחר כיבושים אלה איבדה העיר את מעמדה כמעצמה ימית ואזורית.
בשנת 1343 נהרסה העיר על ידי צונאמי, ומאותה שנה איבד הנמל של העיר את חשיבותו.
הקתדרלה נבנתה במאה ה-9 אך מאז נבנתה ועוצבה מחדש כמה וכמה פעמים.
הבולטות שבהם הן במאה ה-13 ובמאה ה-18. מגדל הפעמונים הצמוד לכנסייה נבנה בין השנים 1180 ל-1270. חזיתה של הקתדרלה ניזוקה קשות בשנת 1861 אך שוחזרה למתכונתה המקורית.
בחזית משולבים אלמנטים רומנסקיים עם אלמנטים של ביזנטיים.
גם בקלויסטר, החצר המוקפת בעמודים הצמודה למבנה הקתדרלה וקרויה "הקלויסטר של גן העדן", משולבים סגנון בנייה מוסלמי, הניכר בקשתות העמודים, ויסודות מאדריכלות ימי הביניים.
בשנת 1206 הועברו לקתדרלה שרידיו של אנדראס הקדוש הנוצרי, שנבזזו מקונסטנטינופול במהלך מסע הצלב הרביעי.
הקדוש אנדראס, אחיו הצעיר של פטרוס ואחד משליחיו של ישו, הוא הפטרון המגן של אמאלפי (כשם שהוא גם פטרונן של ארצות וערים נוספות), והקתדרלה מוקדשת לו.
על פי המסורת, אנדראס הקדוש הציל את העיר בשנת 1544 מפני מתקפת שודדי ים ברברים בפיקוד ח'יר א-דין ברברוסה על ידי כך שחולל סערת ים גדולה.
אמאלפי מהווה אתר תיירות ונופש מועדף (יחד עם ערים סמוכות נוספות ובהם פוזיטנו ורוולו), השוכנות לחופי מפרץ סלרנו.
באמאלפי מתחילה (או מסתיימת) הדרך האמאלפיטנית, שהיא כביש צר ומפותל, העושה דרכו לאורך החוף האמאלפיטאני (קוסטיירה אמאלפיטנה), עד לעיירה סורנטו, ועובר גם דרך פוזיטנו.
יש המוסיפים לדרך גם את הקטע המזרחי יותר עד סלרנו.
הדרך היא אחד מיעדי התיירות המובילים באיטליה, ולכן גם מאוד עמוסה ופקוקה בעונות התיירות.
בשל יופייה הוכרזה העיר, ביחד עם כל ערי רצועת החוף האמלפיטאני, כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו, ביחד עם 14 יישובים אחרים על החוף, ביניהם מינורי, מאיורי, פראיאנו ונוספים.
העיר והאזור כולו, ידועים בייצור ליקר הלימונצ'לו, משקה לימון אלכוהולי.
אמאטוּני (בארמנית: Ամատունի) הייתה משפחת אצילים ארמנית שעקבותיה נמצאו בשלהי העת העתיקה כאשר הם שלטו על מחוז אראגאטסון ומקום מושבם היה באושקן (Օշական).
באמצע המאה השמינית, מספר חברים של המשפחה היגרו לאזורים שהיו בשליטת האימפריה הביזנטית, וענף של המשפחה השתלט על ארטז, מחוז בוספוראקאן (Վասպուրական), עם מצודת מאקו כמרכזה, שם שלטו כוואסלים תחת בית ארטסוני (Արծրունիներ).
מאוחר יותר עברו צאצאים של המשפחה לממלכה הגאורגית המאוחדת.
בשנת 1784 התקבלו אמאטוני בשם סארקיס ובניו כאצילים, נסיכים, תחת שלטונו של ארקלה השני.
לאחר סיפוח גאורגיה על ידי האימפריה הרוסית אושר למשפחה, ב-25 במרץ 1826, לשאת את התואר קניאז.
אמאוס ניקופוליס הייתה עיר מחוז רומית-ביזנטית בשפלה, בשוליו המזרחיים של עמק איילון, בסמוך ממזרח למחלף לטרון.
שמה המקורי של העיר היה "חמת", על שם מעיינות המרפא החמים שבה, ושם זה שובש בתקופה הרומית לשם היווני "אמאוס".
בעיר התקיימה קהילה יהודית גדולה, והיא נזכרת רבות בכתבי חז"ל.
העיר חרבה במהלך הכיבוש הערבי של ארץ ישראל.
העיר נודעה בשל המסורת הנוצרית המזהה אותה כאחד המקומות בהם התגלה ישו לשניים מתלמידיו לאחר שקם לתחייה, ובשל כך הוקמו בסביבתה לאורך השנים כנסיות, מנזרים וביצורים.
אתר אמאוס נזכר לראשונה בספר מקבים א' בתיאור קרב אמאוס שהתחולל ב-165 לפנה"ס במסגרת מרד החשמונאים.
כאן היה שטח ההיערכות של צבא הממלכה הסלאוקית לפני הקרב.
כשהסלאוקים יצאו בראשות ניקנור לחפש אחר יהודה המכבי שהסתתר בהרים, תקף יהודה את מחנהו של ניקנור באמאוס, שרף אותו והניס את חייליו.
לימים הפכה אמאוס לעיר יהודית.
אמאוס נזכרת אצל יוסף בן מתתיהו, על פיו במהלך המאה ה-1 לפנה"ס היא הייתה עיר קטנה, שתושביה נמכרו על ידי גאיוס קסיוס לונגינוס לעבדים, יחד עם תושבי גופנא ושתי ערים נוספות.
שמה הקדום של העיר היה "חמת" (בעברית), או "חמתא" (בארמית), על שם מעיין מים חמים שנבע בתחומה; היוונים או השומרונים שיבשו את שמה וקראו לה אמאוס.
באותה תקופה החלה העיר לשמש כבירת אחד ממחוזות יהודה.
בזמן פולמוס וארוס שאירע לאחר מות הורדוס, בשנת 4 לפנה"ס, החריב פובליוס קווינקטיליוס וארוס את העיר בגלל היותה מרכז פעילות בעת המרד, בהנהגתו של אתרונגאיוס, והעלה אותה באש.
אמאוס מתוארת כראש פלך (טופרכיה) בתקופת המאה ה-1 לספירה.
בימי חורבן בית שני העיד התנא ר' חנינא בן אנטיגנוס על בני משפחות מאמאוס בשם "בית הפגרים" ו"בית צפריה", שליוו בכלי נגינה את שירת הלויים, ואף הם עצמם נמנו עם הלויים: "מכירן הייתי ולויים היו".
בזמן המרד הגדול עלה אספסיאנוס על אמאוס, הציב במקום את מחנהו והשאיר בו את הלגיון החמישי מקדוניקה.
לפי יוסף בן מתתיהו, לאחר דיכוי המרד הקים אספסיאנוס קולוניה באמאוס, יישב בה שמונה מאות חיילים משוחררים ("הנפטרים מעבודות הצבא"), ושינה שמה לניקופוליס, היינו "עיר הניצחון".
במקביל, מציין יוסף בן ממתיהו שהקולוניה קמה סמוך למוצא, מרחק שלושים סטדיה מירושלים.
נראה ששמה השתמר בשם הכפר הערבי קאלוניה.
אמאוס-ניקופוליס נודעה בבית מרחץ גדול שהוקם בה, ואמת מים הוליכה אליו ממעיינות השוכנים כיום בתחומי פארק קנדה.
שרידי בית המרחץ הנזכר במקורות היהודים, שוכנים צפונית-מערבית לאתר, מעבר לכביש 3 עם זאת, יש המאתרים את אמאוס, שבה בית המרחץ, בסביבות טבריה.
על פי המדרש, אחרי פטירת ר' יוחנן בן זכאי, תלמידו התנא רבי אלעזר בן ערך, פרש מחבריו ביבנה והלך לגור באמאוס, שם נשתכח עליו תלמודו: .
אמאוס נזכרת במקורות חז"ל כעיר המסמנת את תחילת שפלת יהודה: , וכן בהקשר לרבי עקיבא ובני דורו: .
בימי מרד בר כוכבא חנה באמאוס לגיון רומי מפטרה.
ב-220 לספירה חודש היישוב בניקופוליס על ידי הקיסר אלאגבאלוס.
בימיו הוענק לעיר מעמד של פוליס, והיא זכתה לשם "ניקופוליס אנטונינופוליס".
במקום התגוררו נוצרים לצד יהודים, עובדי אלילים ושומרונים.
על נוכחות האחרונים מעידות כתובות שנמצאו באתר, בהן מופיעים נוסחים שומרוניים של פסוקים מהתורה.
על ההשפעה הרבה של נוכחות השומרונים והנוכרים בעיר מעידים גם תיאורי-אגב בתלמוד ירושלמי, וכן שינוי שמה של העיר מ"חמת" ל"אמאוס".
כאן התגורר גם ההיסטוריון הרומי סקסטוס יוליוס אפריקנוס, שככל הנראה שימש כמושל העיר.
במהלך המאה ה-4 התפתחה נוכחות נוצרית דומיננטית בעיר.
הבישוף הראשון של ניקופוליס, שנשא את השם פטרוס, השתתף בוועידת ניקאה ב-325; הבישוף שלאחריו (שנקרא רופוס או פריסקיאנוס) השתתף בוועידת קונסטנטינופול הראשונה, ב-381. בתקופה זו החלה ניקופוליס להיות מזוהה עם אמאוס, שבה פגש ישו שניים מתלמידיו מייד לאחר שקם לתחייה.
כך קבעו אוסביוס באונומסטיקון, והירונימוס אחריו.
העיר החלה לשמש כיעד לצליינות של עולי רגל והוקמה בה כנסייה גדולה.
החל מן המאה ה-5 יוחסו תכונות מרפא למעיין בקרבת ניקופוליס, שבו לכאורה רחץ ישו את רגליו.
באותה עת פעל "השודד" קריאקוס בסביבות העיר; קריאקוס היה נוצרי, אך הוא עמד בראש כנופיה שכללה נוצרים, יהודים ושומרונים.
בתחילת המאה ה-6 הקים סבאס מנזר בניקופוליס והעיר הופיעה הן במפת מידבא והן במפת פויטינגר.
העיר נכבשה בידי הערבים ב-638, וכנראה נבחרה כבירת מחוז פלסטין, שלדברי מוקדסי שימשה "קצבה" (עיר בירה, או עיר ראשית) של המוסלמים בראשית הכיבוש.
שנה אחר כך פרצה בעיר מגפת דבר שנודעה בשם "מגפת הדבר באמאוס" .
המגפה הפילה חללים רבים, הן מקרב תושביה והן מבין החיילים המוסלמים.
גם מפקד הכוח המוסלמי, שייח' עוביד, מצא את מותו במגפה, ובערבית נקרא האתר על-שמו.
בעקבות המגפה ננטשה העיר לחלוטין, ומאז המסורת הנוצרית אודות הפגישה באמאוס נדדה לאבו גוש ולאחר מכן לאל-קובייבה.
הצלבנים מצאו את אמאוס-ניקופוליס הרוסה ונטושה והקימו כנסייה קטנה על חורבות הכנסייה הבינזטית החרבה.
בשלהי התקופה הממלוכית בארץ ישראל קם במקום הכפר הערבי עמואס, ששימר את השם אמאוס.
הכנסייה הצלבנית ננטשה לכל המאוחר ב-1674, אך עדיין ניצבה על תילה ושמשה לאחסון חיות בית.
ב-1878, ביום שני של הפסחא, התגלה למרים בוארדי, נזירה כרמליתית מבית לחם, חזיון בו ראתה מקום עליו נאמר לה "זה המקום בו ישוע ברך את הלחם, בביתם של תלמידי אמאוס".
מאז עלה שוב זיהויה של אמאוס-ניקופוליס עם האירוע המתואר בברית החדשה, וב-1879 קנה מסדר הכרמליתיות את השטח מאנשי הכפר הערבי עמואס; באתר החלו חפירות (לפי מקור אחר השטח נקנה כבר ב-1875).
בין 1931-1932 הקימו נזירי מסדר "אבות הלב הקדוש של בית-ארם" מנזר באתר, המוכר בשם בית השלום.
במלחמת ששת הימים השתלט צה"ל על הכפר עמואס ותושביו נטשוהו.
מאז 1993 מושכר "בית השלום" לקהילת בני האושר המפעילה בו מנזר, ודייריו מתחזקים גם את האתר הארכאולוגי.
התגלות ישו לשני תלמידיו בדרך לאמאוס לאחר שקם לתחייה מתוארת בפירוט בבשורה על-פי לוקאס:
המסורת הנוצרית מזהה את אחד התלמידים כ"קליאופס", בעלה של מרים, מאלה שנכחו בצליבה (הבשורה על-פי יוחנן 29, 25), ואת התלמיד השני כ"שמעון" בנו של קליאופס, אחד משבעים תלמידיו של ישו.
החפירות הארכאולוגיות הראשונות נערכו באתר ב-1874 בידי שארל קלרמון-גנו, אחריו בידי קפיטן גימו (Guillemot) בשנים 1883-1887. מחקר מעמיק יותר נערך במקום בין 1924-1930 על ידי האחים הדומיניקנים מבית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה, והם שחשפו את שרידיהן של שתי כנסיות ביזנטיות עם רצפות פסיפס, כתובות ביוונית ואגן טבילה.
יזהר הירשפלד חקר את האתר ב-1975, ואחריו מרדכי גיחון ב-1978. החקירות באתר נמשכות מאז 1994.
הממצא העיקרי באתר הוא כנסייה בתבנית בזיליקה, באורך של 46.4 מטרים וברוחב של 24.4 מטרים, אשר תוארכה על ידי חוקרי בית הספר הצרפתי למקרא ולארכאולוגיה לסוף התקופה הרומית (המאה ה-3 או ה-4).
החוקרים תיארכו חלק מרצפות הפסיפס בכנסייה למבנה קדום משנת 200 לערך, ששימש כווילה רומית.
מחקרים מאוחרים יותר הראו כי הכנסייה הוקמה בתקופה הביזנטית, במאה ה-5 או ה-6, וכי רצפתה תואמת בגילה את תקופת הבנייה.
במקום נמצאה טבולה אנסטה ובה רשום ביוונית: "תחת פר..., הבישוף הקדוש ביותר, [עבודת] הפסיפס הושלמה".
(החוקרים הציעו לשחזר את השם החסר כ"פראיילוס").
באחת משתי הקפלות שמדרום לכנסייה הראשית, נחשפה רצפת פסיפס ובה דוגמאות גאומטריות ומדליונים שחמישה מהם השתמרו.
בשניים מהם מתואר מאבק בין חיות טרף לחיות מבויתות, בשניים אחרים נראים עופות, ובמדליון החמישי נראה חלק מכתובת לאמור: "...האחים היקרים לפאגיוס ותומאס".
סביר כי חלקה החסר של הכתובת כלל הקדמת ברכה או תודה לשני התורמים.
הפסיפס הועבר בשלמותו והוא שמור במוזיאון הקטן בבית השלום.
עוד התגלו באתר אגן טבילה בצורת צלב ופיסת שיש שעליה הכיתוב ביוונית: "+ בשם האב, הבן ורוח הקודש, יפה היא עירם של הנוצרים".
הכתובת המקורית שמורה בכנסיית סנטה אנה בירושלים ובאתר מוצג העתק.
קירות הכנסייה מהתקופה הצלבנית עדיין ניצבים על תילם מעל השרידים הביזנטיים, והאפסיס המרכזי בכותל המזרחי משותף לשתי הכנסיות.
עם זאת, הכנסייה הצלבנית קטנה מקודמתה - אורכה הוא 32 מטרים ורוחבה 14 מטרים בלבד, והיא מקיפה חלקים משני האפסיסים הצדדיים.
בפארק קנדה הגובל באתר ממזרח נחשפו שרידי הביצורים החשמונאים של אמאוס, ובית מרחץ רומי מהמאה ה-3. עוד התגלו מערות קבורה יהודיות מהמאה ה-1, מתקני שאיבה רומים-ביזנטים, גתות וקברים נוספים.
ממצאים נוספים כוללים מטבעות, מנורות שמן, כלים ותכשיטים.
אמאדו בודו (בספרדית: Amado Boudou; נולד ב-19 בנובמבר 1962) הוא איש עסקים ארגנטינאי שכיהן כסגן נשיאת ארגנטינה מאז בשנים 2011–2015. בשנים 2009–2011 שימש כשר הכלכלה בארגנטינה.
אמאדו בודו נולד במאר דל פלאטה שבבואנוס איירס בשנת 1962. בודו למד באוניברסיטת מאר דל פלאטה וקיבל תואר בכלכלה.
בודו חובב גיטרות חשמליות, בתקופת לימודיו באוניברסיטה הוא היה מפיק מופעי רוק בעירו, כולל פסטיבל בהשתתפות כ-15,000 איש.
מ-10 בדצמבר 2011 ועד 10 בדצמבר 2015 כיהן בודו כסגן נשיאת ארגנטינה.
בית המשפט גזר עונש מאסר בית לבודו, שהיה סגן הנשיא בתקופת כהונתה השנייה של כריסטינה פרננדז דה קירשנר משנת 2011 עד 2015. בודו מרצה עונש מאסר של 70 חודשים בגין רכישה לא-תקינה של חברה להדפסת שטרות כסף.
טיג'אני אמאדו מוטארי קלאלה הוא כדורגלן ניז'רי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אל-פייסלי מליגת העל הירדנית ובנבחרת ניז'ר.
מוטארי החל לשחק באקוקאנה המקומית, ובשנת 2012 עבר לשחק בלה מאן ב', קבוצת המילואים של לה מאן הצרפתית.
בחודש ינואר 2014 חתם מוטארי במטאלורג דונצק מליגת העל האוקראינית, וכך הפך לשחק הניז'רי הראשון בתולדות הליגה.
ב-15 במרץ 2014 ערך מוטארי את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-73 בתיקו 1-1 נגד איליצ'יבץ מאריפול במסגרת המחזור ה-21 בליגה.
הוא ערך במועדון 6 הופעות ליגה בלבד.
ב-2 ביולי 2014 חתם מוטארי על חוזה ל-4 שנים באנז'י מחצ'קלה מליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה.
בעונתו הראשונה במועדון ערך מוטארי 29 הופעות ליגה בהן הבקיע 6 שערים, ולקח חלק בעליית המועדון לליגת העל הרוסית.
ב-25 בינואר 2017 חתם בפרנצווארוש מליגת העל ההונגרית.
ב-6 בספטמבר 2024 חתם באל-פייסלי מליגת העל הירדנית.
ב-23 בינואר 2012 ערך מוטארי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניז'ר, כשנכנס כמחליף בדקה ה-57 בהפסד 0–2 לנבחרת גבון במסגרת גביע אפריקה לאומות 2012.
אמאדו סוקונה הוא כדורגלן צרפתי המשחק בבנגקוק יונייטד מליגת העל התאילנדית בעמדת החלוץ.
סוקונה הגיע בגיל 16 למחלקת הנוער של טולוז, ועלה לקבוצה הבוגרת במדיה שיחק חמישה משחקים וכבש שער אחד.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של טולוז הוא ערך ב-13 בנובמבר 2010 במשחק ליגה נגד מונפלייה.
במהלך תקופתו בטולוז הוא הושאל ללוזנאק ולטולוז 2, קבוצת הבת של טולוז.
ב-7 באפריל 2016, סוקונה חתם במועדון הבולגרי וריה שם שיחק במשך עונה אחת וסיים עם 7 שערים ב-26 הופעות.
בינואר 2017, הוא נמכר ללבסקי סופיה וחתם לשנתיים וחצי אך לאחר פחות משנה שוחרר מהקבוצה ועבר לצ'רנו מורה וארנה, מועדון בולגרי נוסף, ממנו שוחרר בדצמבר 2017.
באוגוסט 2018 חתם סוקונה בהפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית על חוזה לשנתיים.
ב-27 באוגוסט 2018, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון כאשר עלה כמחליף בדקה ה-60 בניצחון החוץ 2–0 נגד בני לוד.
ב-30 באוגוסט סוקונה כבש את שער הבכורה שלו במועדון כאשר כבש בדקה ה-90 בניצחון הבית 1–0 נגד הפועל רמת גן.
ב-17 במאי 2019, במחזור האחרון של עונת 2018/19, הוא כבש שלושער בניצחון החוץ 5–2 על הפועל אכסאל.
סוקונה סיים את העונה עם 13 שערים ב-36 הופעות בליגה.
ב-28 בינואר 2020 רכשה הפועל כפר סבא את סוקונה מהפועל פתח תקווה תמורת 30 אלף אירו.
ב-19 באוגוסט 2021, סוקונה חתם במריצבורג יונייטד מליגת העל הדרום-אפריקאית.
אמאדו דיאוורה הוא כדורגלן גינאי המשחק בעמדת הקשר ההגנתי בקבוצת לגנס.
בשנת 2014, דיאוורה הצטרף לשורות סן מרינו מהליגה פרו (הליגה השלישית בטיבה במדינה), שבה שיחק עונה אחת.
בזמן ששיחק בסן מרינו, הוא היה על הכוונת של המנהל הספורטיבי של בולוניה 1909, פנטאלו קורבינו, והאחרון אכן החתים אותו בבולוניה ביולי 2015 תמורת 420 אלף יורו.
ב-22 באוגוסט 2015, דיאוורה ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' במשחק חוץ נגד לאציו, כשנכנס כמחליף של לורנצו קריסטיג' בדקה ה-84.
ב-26 באוגוסט 2016, דיאוורה חתם בשורות נאפולי.
ב-17 באוקטובר 2017, הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה מפנדל נגד מנצ'סטר סיטי במסגרת ליגת האלופות.
ב-8 באפריל 2018, הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה נגד קייבו ורונה.
ב-1 ביולי 2019, דיאוורה חתם בשורותיה של רומא עד שנת 2024. ב-1 בספטמבר 2019, דיאוורה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הזאבים, כשנכנס כמחליף של אלסנדרו פלורנצי בדקה ה-89 במסגרת הדרבי של רומא נגד לאציו, משחק שנגמר בתוצאת תיקו אחת.
ב-31 באוגוסט 2022 חתם באנדרלכט.
דיאוורה נולד בגינאה, אך שיחק כדורגל באיטליה מאז שנת 2014, וכתוצאה מכך קיבל אזרחות איטלקית.
מאמן נבחרת איטליה לשעבר, ג'מפייארו ונטורה, ניסה לגייס אותו לשורות הנבחרת בשנת 2018. לעומת זאת, הוא נשבע אמונים לנבחרת גינאה בחודש של מרץ של אותה השנה, ואף קיבל זימון לנבחרת בחודש אוקטובר.
ב-12 באוקטובר 2018, דיאוורה ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים בניצחון 0–2 על נבחרת רואנדה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2019.
אמאלה הוא סינגל שהוקלט על ידי הצמד המוזיקלי הישראלי סטטיק ובן-אל תבורי.
השיר יצא לאור ב-3 באוקטובר 2019, על ידי חברת התקליטים מובייל1 מיוזיק, כסינגל שלא מתוך אלבום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט.
השיר נכתב על ידי סטטיק וג'ורדי, והופק על ידי ג'ורדי, בדומה לשאר שירי הצמד.
הווידאו קליפ של השיר צולם באולפן ובוים על ידי רומן בוצ'אצקי, המביים הקבוע של הצמד.
נכון לספטמבר 2025 לשיר יש למעלה מ-9.2 מיליון צפיות ביוטיוב.
דודי פטימר ממעריב העניק לשיר ביקורת חיובית: "השיר החדש מחזיר את הצמד למקצב הרגאטון שעימו כאמור החל את הפריצה הגדולה המשותפת (זוכרים את "דובי גל"?).
אמנם הטקסט לא מורכב או מיוחד מי יודע מה, אבל הקצב וההפקה המוזיקלית עולים מדרגה ובהקשר הזה - הטקסט משתלב מצוין".
יוסי חרסונסקי העניק לשיר ציון של שלושה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה וביקר את השיר באופן מעורב, באומרו כי השיר הוא "מרשים, אבל נשאר מפגן פופ שטוח, ושאינו מצליח "להצדיק" את ההפקה הגרנדיוזית, לפחות בכל מה שקשור לשיר הקליל והחלול".
אמאדו קריו פואנטס (בספרדית: Amado Carrillo Fuentes; 17 בדצמבר 1954 – 4 ביולי 1997) היה ברון סמים מקסיקני שעמד בראש "קרטל חוארס".
נודע כ"אדון השמיים" (בספרדית: El Señor de Los Cielos) הודות לצי המטוסים שהיה בבעלותו, ובו השתמש על מנת לשנע סמים.
קריו פואנטס נולד בעיר נבאלוטו שבמדינת סינלואה במקסיקו.
דודו, ארנסטו פונסקה קריו (שהיה ידוע בשם "דון נטו"), מנהיג קרטל גוודלחארה, הכניס את קריו פואנטס לעסקי הסמים.
פואנטס היה אחראי על משלוחי הסמים מקולומביה עבור קרטל גוודלחארה עבור דודו, ולמד על משלוחי הסמים מפאבלו אקוסטה וייאריאל.
לאחר שדון נטו ורפאל קארו קינטרו נעצרו, נותר פליקס גאירדו הבוס הגדול של קרטל גוודלחארה לבדו.
גאירדו יזם חלוקה של שטחי הפצה בין הקרטלים השונים במקסיקו.
קריו פואנטס עבר לקרטל חוארס לעבוד תחת אגילר גאיארדו, עד שבסופו של דבר רצח אותו והפך לראש קרטל חוארס בעצמו.
קריו פואנטס פיתח את עסקי הסמים של הקרטל.
לאחר שפבלו אסקובר נלכד ונהרג בשנת 1993, השתלט קריו פואנטס על ייצור הסמים, והפך לסוחר הסמים העשיר בעולם, עם 30 מיליארד דולרים בשיאו.
בעקבות לחץ ציבורי שהופעל על חורחה קריו אולאה, ראש ממשלת מדינת מורלוס, נאלץ אולאה להתפטר, ונעצר עקב שיתוף הפעולה שלו עם הקרטלים.
קריו פואנטס חש בעקבות כך כי הרשויות סוגרות עליו, מה שגרם לו להחליט לעבור ניתוח פלסטי מקיף על מנת לשנות את מראהו ולהסוות את זהותו.
הוא מת בבית החולים סנטה מוניקה במקסיקו סיטי עקב סיבוכים בזמן הניתוח.
שניים משומרי ראשו שהיו עמו בזמן הניתוח ושניים מן המנתחים שביצעו את הניתוח נמצאו מתים וקבורים בתוך גלילי בטון ועל גופתיהם סימני עינויים.
בסדרה "נרקוס: מקסיקו" מגלם את קריו פואנטס השחקן חוסה מריה יספיק.
בסדרה "אל צ'אפו" מגלם את קריו פואנטס השחקן רודריגו אבד.
אמאדו גון קוליבאלי (; 10 בפברואר 1959 באביג'אן – 8 ביולי 2020) היה פוליטיקאי וכלכלן מחוף השנהב, שכיהן כראש ממשלתה.
הוא שימש מזכ"ל נשיאות המדינה תחת הנשיא אלאסן ואטארה בשנים 2011–2017 וכחבר הפרלמנט בשנים 1995–2000. בשנים 2002–2010 כיהן קוליבלי כשר החקלאות.
קוליבלי מונה לראש הממשלה בינואר 2017. ממשלתו מנתה כ-28 שרים - פחות מאשר הממשלות הקודמות במדינה.
ביולי 2018 הקים את הממשלה החדשה.
הוא היה מיועד להיות מועמד לנשיאות המדינה, בבחירות העתידות להתקיים באוקטובר 2020.
בשנת 2017 מונה קוליבלי גם כחבר במועצת הנגידים בקרן המטבע הבינלאומית ובבנק העולמי.
ב-2020 שהה תקופה ארוכה בצרפת לצורך בדיקת רפואיות וב-2 ביולי שב לחוף השנהב.
ב-8 ביולי, חש ברע במהלך ישיבת ממשלה ומת בבית החולים שאליו פונה.
אמאדו היידארה הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת הקשר בלאנס מהליג 1 ובנבחרת מאלי.
היידארה החל את הקריירה שלו באקדמיית במקו JMG המקומית בשנת 2015. בחודש יולי של השנה החולפת, הוא הוחתם בשורות הקבוצה האוסטרית, רד בול זלצבורג.
בשנה הראשונה שלו במדי המועדון, הוא הושאל לקבוצת ליפרינג מהליגה השנייה, המשמשת כקבוצת הבת של רד בול זלצבורג.
כמו כן, הוא שותף במשחקי זלצבורג במסגרת ליגת האלופות לנוער.
בעונת 18–2017, היידארה נטל חלק בהגעתה של הקבוצה לשלב חצי הגמר של הליגה האירופית.
ב-22 בדצמבר 2018, היידארה הוחתם על חוזה בר.ב.
ב-23 בדצמבר 2025 חתם היידארה בלאנס מהליג 1 על חוזה לשלוש וחצי שנים.
את הבכורה שלו במדי נבחרת מאלי הוא ערך ב-6 באוקטובר 2017 מול נבחרת חוף השנהב במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. שערו הראשון בנבחרת הגיע ב-1 ביולי 2019 בניצחון 0–1 על נבחרת אנגולה במסגרת גביע אפריקה לאומות 2019.
הוא נכלל בסגל נבחרת מאלי לגביע אפריקה לאומות גם ב-2021, 2023 ו-2025.
אמאורוביים (שם מדעי: Amaurobiidae) היא משפחת עכבישאים בני הקבוצה ארנומורפיה בעלת תפוצה גלובלית (למעט במרבית אפריקה ובאזורי הקטבים), כשרבים מהם חיים באוסטרליה וניו זילנד במגוון סביבות חיות.
המשפחה מכילה 49 סוגים שונים.
משפחה זו קרובה למשפחת המשפכניים ולמשפחה Desidae והיא הוגדרה ב-1870 בידי החוקר השוודי טמרלן טורל .
מינים אלה קטנים יחסית ובעלי עיניים גדולות כשחלקם פעילי לילה מובהקים.
רגליהם ארוכות ורחבות וצבעם חום כהה עד שחור ולעיתים הם בעלי גב מנוקד.
הם מייצרי קורים רחבים ומפותלים צמודים למשטחים כמו סלעים או קירות והם לא מאוד ארסיים, אם כי ינשכו אנשים בתגובה לאיום, מה שיכול לגרום לנפיחות מקומית.
אמאטו ולטיציה בילור (באיטלקית: Amato Billour; 1900 – ספטמבר 1979, Letizia Billour) זוג איטלקי חשוך ילדים.
מורה בתיכון ופסנתרנית, שהוכרו כחסידי אומות העולם, לאחר שהצילו ילד יהודי בתקופת השואה.
בנובמבר 1943, לאחר פלישת גרמניה הנאצית לאיטליה, הוחמר מצבם של יהודי פירנצה.
משפחה של יהודים איטלקיים, שכללה את הרב נתן קאסוטו, אשתו חנה וגיסו שאול קמפניינו, נתפסה בידי הנאצים.
חולדה, אשתו של שאול, נשארה בעיר, מטופלת בשישה ילדים.
חולדה והילדים מצאו מקום מסתור במנזר אולם חששו באופן תמידי מפשיטת חיילי אס אס ותפיסתם.
החשש העיקרי היה לגבי הבנים הנימולים, שיכלו לחשוף בפני בני המנזר את האמת אודות מוצאם, במקלחות המשותפות.
חולדה הבינה כי עליה למצוא עבורם מקומות מסתור אחרים בקרב משפחות שיסכימו להסתירם.
היא פנתה לכומר טוליו וינאי, עליו שמעה מחמותה על עזרתו ליהודים רבים, בעיקר במעבר הגבול לדרום איטליה, ששוחרר מאימת השלטון הנאצי בידי בעלות הברית.
תחילה שקל וינאי להעביר את חולדה והילדים לדרום איטליה אולם הגיע למסקנה שהדבר אינו אפשרי עם הילדים.
לפיכך, הכומר מצא לראובן בן השנה, את בני הזוג אמאטו ולטיציה, הם טיפלו בו וגידלו אותו תחת השם הבדוי אימיליו מדצמבר 1943 ועד אוגוסט 1944, עת שוחררה פירנצה בידי בעלות הברית.
הילד הרגיש טוב אצל בני הזוג שהתייחסו אליו כאילו היה בנם, והילד אף קרא להם "אמא" ו"אבא".
מפעם לפעם לקחו אמאטו ולטיציה את אמליו לפארק ציבורי כדי לפגוש את חולדה על מנת שהילד ימשיך להכיר את אמו .
מאוקטובר 1943 בכל המקומות הציבוריים באיטליה הכבושה היו מודעות המזהירות את האוכלוסייה שלא להסתיר או לעזור ליהודים בשום צורה.
גילוי על ידי הגרמנים היה משמעו גזר דין מוות ולמרות זאת בני הזוי אמאטו ולטיציה היו מוכנים לסכן את חייהם כדי להציל את ראובן.
הקשר בין ראובן-אמיליו להוריו המאמצים היה כה חזק, עד שלאחר המלחמה הם בקשו מחולדה, לעבור לגור לידם ולגדל את הילד יחד.
למרות בקשתם, ראובן חזר לגור עם אמו חולדה, אך לטיציה ואמאטו נהגו לבקר אותו מדי ערב עד מרץ 1944, כאשר חולדה החליטה לעלות עם ילדיה לארץ ישראל.
ב-1980 מסרה חולדה את עדותה ליד ושם.
ב-24 בפברואר 1981 הוענק לזוג אות חסידי אומות עולם.
שמם נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים.
"אמאלפי: תגמוליה של האלה" הוא סרט דרמה יפני משנת 2009 בבימויו של הירושי נישיטני, בו מככבים יוג'י אודה, יוקי אמאמי, אריקה טודה, רוצ'ו פפאלאו וקואיצ'י סאטו.
על בסיס הסרט, יצא אלבום האוסף של שרה ברייטמן, Amalfi – Sarah Brightman Love Songs.
הסרט עלה לאקרנים ברחבי העולם ב-18 ביולי 2009 בהפצת טוהו.
קורודה הוא דיפלומט זר העובד בעיירת החוף אמאלפי, איטליה.
הוא חוקר את המקרה של נערה יפנית צעירה שנחטפה מרחובות רומא בחג המולד, ולבסוף מתאהב באמה של הילדה.
יוג'י אודה – קוסאקו קורודה
יוקי אמאמי – סאקו יאגמי
קואיצ'י סאטו – מאסאקי פוג'י
אריקה טודה – קאנאי אדאצ'י
ננה אוטסוקה – יושימי האבה
שירו סאנו – מיצ'יו נישינו
מסהארו פוקויאמה – שוגו סאקי
קייצ'י נאקאי – הקול של הירושי קטאוקה
סוג של דינוזאור בעל אגן דמוי-עוף מקבוצת התיראופורה שחי באירופה בעידן היורה התחתון לפני כ- 181 מיליון שנה.
המאובנים של דינוזאור זה התגלו ליד העיירה גרימן (Grimmen) שבמקלנבורג-מערב פומרניה, גרמניה והשרידים שלו כללו חלק ימני מהגולגולת, לסת תחתונה, חוליות, שברי צלעות, צלעות, חלקי גפיים וטפרים ולוחיות עצם על הגב.
הדינוזאור תואר למדע ב-1990 בידי החוקר הרמוט האבולד (Harmut Haubold) ומשמעות שמו היא ראשי תיבות של אוניברסיטת גרייפסוואלד , לצד הסיומת היוונית: "זאורוס" - לטאה.
זהו הדינוזאור היחיד שהתגלה בממצאים אלו.
היה זה דינוזאור בעל אגן דמוי-עוף קדום שדמה מעט לסקלידוזאורוס ולסקוטלוזאורוס וכמותם היה בעל כיסוי לוחיות עצם לאורך הגוף ששימש להגנה.
הפרט שנמצא הגיע לאורך של 2.5 מטרים ולמשקל 70–90 ק"ג, אך כנראה שהיה שייך לפרט צעיר.
אורך הבוגר הגיע לשלושה עד ארבעה מטרים ולמשקל של 240 ק"ג.
מעט פרטים ידועים עליו ונראה שהיה פרימיטיבי ביותר לקבוצת התיראופורה, אשר אולי נע על ארבע רגליים אך הזדקף על רגליו האחוריות כדי להגיע לצמחייה גבוהה.
אמאדו דאנטה הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת ארוקה מליגת העל הפורטוגלית ובנבחרת מאלי.
דאנטה החל את הקריירה המקצוענית שלו בהארטברג מהבונדסליגה האוסטרית, אליה הושאל משטורם גראץ.
הוא ערך עשר הופעות ליגה במדי הארטברג, בהן הבקיע שער אחד.
לקראת עונת חזר דאנטה לשטורם גראץ והחל לשחק במדיה בבונדסליגה האוסטרית.
ב-4 ביוני 2022 ערך דאנטה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מאלי, בניצחון 0–4 על נבחרת הרפובליקה של קונו במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023.
אמאדיס מגאליה (בספרדית: Amadís de Gaula) הוא רומן אבירי ספרדי, המיוחס ל-Garci Rodríguez de Montalvo.
הוא התפרסם בעיר סרגוסה בשנת 1508, לאחר שעבר עריכה על פי כתבי יד קדומים.
אמדיס דה גאולה הוא רומן ספרדי מימי הביניים המספר את סיפורו של אביר בשם אמדיס.
הרומן מחולק לארבעה ספרים ונכתב על ידי סופר לא ידוע בסוף המאה ה-15. הסיפור מתחיל עם לידתו של אמדיס, שהוא בנם של אביר בשם פריון מלך גאולה ונסיכה בשם אליזנה.
אמאדיס גדל על ידי אביר בשם גנדלס, המלמד אותו את דרכי האבירות ומכשיר אותו להפוך ללוחם גדול.
כשאמאדיס מתבגר, הוא מתאהב בנסיכה בשם אוריאנה.
עם זאת, אהבתם מסובכת על ידי שורה של מכשולים, כולל קנאתם של אבירים אחרים ותחבולותיה של קוסמת בשם ארקלאוס.
אמדיס יוצא לסדרה של הרפתקאות, כולל קרבות עם ענקים ודרקונים, ומציל את אוריאנה מסכנות שונות.
הוא נתקל גם באבירים אחרים, חברים וגם אויבים, שמתרשמים מגבורתו ותעופתו.
לאורך הרומן, אמדיס מגלם את האידיאלים של האבירות, כולל כבוד, נאמנות ואומץ.
הוא דגם של האביר המושלם, והרפתקאותיו ומעלליו נותנים השראה לאבירים אחרים ללכת בעקבותיו.
בסך הכל, אמדיס דה גאולה הוא דוגמה קלאסית לרומנטיקה אבירית מימי הביניים.
הוא חוגג את האידיאלים של האבירות והאבירות, ומציג את הגיבור כמודל של סגולה וכבוד.
הרומן זכה לפופולריות עצומה בתקופתו והייתה לו השפעה משמעותית על יצירות ספרות מאוחרות יותר, כולל דון קישוט מאת מיגל דה סרוונטס.
גיבור הרומן הוא אמאדיס, שמכונה גם 'עלם הים', 'הקדורני היפה' ו-'אביר החרב הירוקה'.
הוא פרי האהבהבים של פריון, מלכה המפורסם של צרפת ושל אליסן מחבל ברטניה, (Bretagne) שבצפון מזרחה של צרפת דהיום, (אשר באותם הימים הייתה שייכת לממלכת אנגליה).
הוריו נוטשים אותו בילדותו ובעזרת דריולטה מניחים אותו בספינה קטנה עם טבעת וחרב, כחפצים מזהים.
התינוק נמצא בידי האביר גנדאלס, המכנה אותו 'עלם הים', ומביא אותו לחצר מלכי סקוטלנד.
שם הוא עוטף אותו באהבה והוא מכיר את אוריאנה היפה, בתו של המלך.
הילד סובל מרדיפת המכשף ארקלאוס, החותר תחת שלטונו של המלך.
אבל הקוסמים אורגנדה ואלקיף שומרים עליו.
אמאדיס גדל להיות עלם יפה, ואורגנדה מבשרת לאביו המאמץ שהוא יגדל להיות אביר אמיץ.
העלם מחליט לחפש את שורשיו, ואגב כך הוא עובר הרפתקאות הזויות, שתמיד הוא יוצא מהן עם ידו על העליונה, בעקבות שמירתה של אורגאנדה.
אמאדיס מגן על ליסברט, מלך ברטניה, המצוי במלחמה עם קילדדנט מלך אירלנד ועם ענקים רבים, שהם בני בריתו.
אבל ליסברט מתגלה ככפוי טובה, ועל כן אמאדיס נאלץ לעזוב את ברטניה.
לאנגינס מלך סקוטלנד מביא אותו לחצרו.
שם הוא עורך היכרות עם הנסיכה אוריאנה, בתו של ליסברט.
השניים מתאהבים ונשבעים אמונים זה לזה; ואוריאנה נכנסת להריון.
אמאדיס ממונה לאביר ויוצא להרפתקאות.
הוא מנצח את אבייס הענק, אויבו של פריון.
פריון מקבל אותו בחצרו, ותודות לטבעת שעל אצבעו, הוא מזהה את אמאדיס.
אמנם זה מצא את הוריו, אבל הוא ממשיך בהרפתקאותיו.
קסם מחזיק אותו בארמונו של ארקלאוס, ואורגנדה משחררת אותו ממנו.
יד המקרה גורמת לו להילם נגד אחיו גלאור, שבסופו של דבר הוא מזהה.
מסתבר שלשני האחים חצי-אח, הוא פלורסטן נכדו של הרוזן מסלנדיה.
אמאדיס ממשיך בהרפתקאותיו ויחדיו הם מצליחים להציל את ליסברט ובתו אוריאנה, המצויים אף הם תחת קסמו של ארקלאוס, ושוהים בארמון מכושף.
כוחות על שובים את אמאדיס, שהוא עתה חסר-כל – ואוריאנה אהובתו מצילה אותו מהם.
אבל רוחו ההרפתקנית של אמאדיס מביאה אותו לממלכת סובררדין, שבה הוא מתקבל יפה בידי המלכה הצעירה.
אבל אמאדיס מתגעגע לאוריאנה, ומתאווה לשוב אליה.
הוא עובר דרך 'האי היציב', היכן שנמצא 'ארמון המגנים' האגדי, שבו אבירים עוברים מבחנים קשים.
אמאדיס נכנס לארמון ומשחרר את כל שבויו.
הוא מקבל מכתב זועם מאוריאנה, שחושבת שהוא מאוהב בבריאולניה, ושאוסרת להופיע לפניה.
נעצב, אמאדיס מתבודד ב'סלע-עני' (Pena Pobre), ושם הוא מכונה 'היפה הקודרני'.
זמן מה לאחר מכן, הוא נקרא לעזרתו של המלך ליסוורט ובתו; ומקבל את כינויו החדש: 'אביר החרב הירוק'.
עתה ניצחון רודף ניצחון, הוא משחרר את אוריאנה מקיסר המערב, ששבה אותה.
שני הנאהבים מתפייסים ועוברים ל-'אי היציב'.
הסיפור מסתיים בעריכת מספר חתונות: אמאדים מגאליה מתחתן עם אוריאנה, ואילו גלאור מתחתן עם בריאוליניה, ואבירים אחרים עם בחירות ליבן.
דמותו של אמאדיס היא של מאהב קבוע ומכבד את נורמות חברתו; ושל אביר נודד, המתמודד עם אתגרים רבים וקשים, בטרם הוא מתאחד עם אהבתו.
בספרד, אמאדיס ממלא את התפקיד שממלא המלך ארתור באנגליה וקארל הגדול בצרפת.
הרפתקאותיו לא התרחשו במציאות ההיסטורית וקשה לזהות את התקופה, שבה הן התרחשו.
הרומן חובר במאה ה-15 בידי מספר מחברים; אולי על בסיס יצירה צרפתית,מהמאה ה-12. קיימת סברה שהוא נכתב בידי מחבר פורטוגלי.
הרומן כתוב בפרוזה ומכיל 24 ספרים: 13 ספריו הראשונים כתובים בספרדית ואילו השאר כתובים בצרפתית.
ארבעת הספרים הראשונים דנים באמאדיס בלבד, ואילו האחרים מתארים את מעלליהם של פלריסנדו בנו, אמאדיס מיוון, אמאדיס מהכוכב, אמאדיס מטרסיזונד ועוד.
ליצירה קיימים עיבודים רבים בשפות שונות, לרבות פורטוגזית, צרפתית, איטלקית וגרמנית.
אמאדי קמארה הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת נאנט בהשאלה משטורם גראץ, ובנבחרת מאלי.
קמארה נולד בבמקו שבמאלי וגדל במחלקת הנוער של FC דיארה.
בשנת 2023 חתם בשטורם גראץ מהבונדסליגה האוסטרית, והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון.
בהמשך השנה החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון.
ב-9 באוגוסט 2025 הושאל לעונה אחת לנאנט מהליג 1.
ב-6 בספטמבר 2024 ערך קמארה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מאלי, בתיקו 1-1 נגד נבחרת מוזמביק במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2025.
אמאלאקה (בסנסקריט: आमलक, בתעתיק : Amalaka) היא דיסקת אבן מפולחת או מחורצת, בדרך כלל עם בליטות על השפה, היושבת בראש ה או המגדל הראשי של .
לפי פירוש אחד, האמאלאקה מייצגת לוטוס, ובכך את המושב הסמלי לאל שמתחת.
פרשנות נוספת היא שהיא מסמלת את השמש, ולכן היא השער לעולם השמיימי.
שמה, ולפי מקורות מסוימים צורתה, של האמאלאקה מקורם בפרי ,"הדומדמנית ההודית".
עץ זה נקרא אמאלקי (āmalaki) בסנסקריט, ולפרי יש צורה מפולחת מעט, אם כי הרבה פחות בולטת מאשר בצורה האדריכלית.
האמאלקה עצמה מוכתרת ב, הקישוט שבקצה המגדל שממנו תלוי לעיתים קרובות הנס של המקדש.
הצורה מופיעה (או שרדה) לראשונה כמרכיב בכותרות העמודים בסביבות תקופת אשוקה במאה ה-3 לפנה"ס, וחזרה והופיעה בכמה כותרות של המאה ה-1 לספירה.
בחלק מהן, כמו בצ'איטיה הגדולה במערות קרלה, ובמרפסות למערות 3, 10 ו-17 במערות נאשיק, האמאלקה "ארוזה" בכלוב מסגרת מלבני.
הייצוג העתיק ביותר של אמאלקה כבסיס ל נראה במשקוף דלת ב, המתוארך לשנת 500 לספירה בערך.
נראה שהאמאלאקות היו נפוצות בחלק העליון של השיקהארה בתקופת הגופטה, אם כי לא נותרו אמאלאקות מקוריות במקומם.
הן היו אמורות להישאר סטנדרטיות ברוב הודו, בסגנונות הארכיטקטורה של נגארה ו של המערב והמזרח בהתאמה, אך לא ב של דרום הודו.
לכמה מקדשים מוקדמים בדקאן, כמו מקדש לקשאמאנה מהמאה ה-7 בלבנים ב, יש אמאלאקות בפינות של מפלס כלשהו של השיקהארה (אך לא, כפי שהוא שרד, בחלק העליון בדרך הרגילה).
כמו חלקים אחרים של אדריכלות מקדשים הינדואים, ישנו גוף גדול של פרשנות סמלית ומיסטית סביב האמאלקה.
היא נראית כטבעת האוחזת וחובקת עמוד רעיוני העולה מהדמות הפולחנית הראשית של האל שמתחתיה בקודש הקודשים, ומגיעה עד השמים דרך הקצה העליון של המקדש.
אמאדו דיה בה הוא ספורטאי עבר סנגלי.
זוכה מדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות (אולימפיאדת סיאול 1988).
נכון ל-2024 זוהי המדליה האולימפית באתלטיקה היחידה בה זכתה סנגל.
דיה בה הרבה להתחרות בתחרויות באפריקה וזכה בשמונה מדליות זהב באליפות אפריקה באתלטיקה ובמשחקי אפריקה.
הקריירה הספורטיבית של דיה בה החלה ב-1978 ונמשכה עד 1992 כשבמהלך תקופה זו השתתף בשלוש אולימפיאדות וזכה במדליית כסף אולימפית.
הקריירה הספורטיבית שלו הסתיימה ב-1992 לאחר שסבל באותה שנה מקרע בגיד אכילס.
לאחר פרישתו מספורט תחרותי מונה למאמן נבחרת סנגל במירוץ שליחים 4X400 מטר לקראת אולימפיאדת אטלנטה (1996).
ב-1997 מונה למאמן נבחרת האתלטיקה של ערב הסעודית (תפקיד אותו מילא עד שנת 2000).
ממלא כיום תפקידי הנהלה בתחום הספורט וביניהם סגן הנשיא של התאחדות האולימפיים העולמית, חבר הוועד המנהל של הוועד האולימפי הלאומי של סנגל וחבר הוועד המנהל של איגוד הוועדים הוועדים האולימפיים הלאומיים של אפריקה.
במשחקי אפריקה שנערכו באלג'יר, אלג'יריה זכה דיה בה במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.08 מטר אחרי פול נגדג'דום מצ'אד (שיא משחקים - 2.16 מטר) ועבדול חמיד סהיל מאלג'יריה (2.14 מטר).
באוניברסיאדה שנערכה באדמונטון, קנדה זכה במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 49.94 שניות אחרי אלכסנדר קרלוב מברית המועצות (49.41 שניות) ולפני דייוויד פטריק מארצות הברית (50.28 שניות).
כמו כן סיים, עם נבחרת סנגל, את מרוץ השליחים 4X400 מטר במקום השביעי בתוצאה של 3:10.40 דקות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד סיים במקום השביעי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 49.61 שניות.
כמו כן היה שותף לנבחרת סנגל במירוץ שליחים 4X400 מטר אך הנבחרת לא עלתה לגמר.
באולימפיאדת לוס אנג'לס סיים את ריצת 400 מטר משוכות במקום החמישי בתוצאה של 49.28 שניות.
במשחקים העולמיים באולם שנערכה בפריז, צרפת סיים רביעי בגמר ריצת 400 מטר בשיא לאומי של 46.94 שניות.
במשחקי הרצון הטוב שנערכו במוסקבה, ברית המועצות סיים במקום הרביעי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 48.73 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה סיים חמישי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 48.37 שניות.
במשחקי אפריקה שנערכו בניירובי, קניה זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא משחקים של 48.03 שניות לפני שם אוצ'קו מקניה (48.97 שניות) והנרי אמיקה מניגריה (49.08 שניות).
באולימפיאדת סיאול זכה במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בשיא לאומי של 47.23 שניות אחרי אנדרה פיליפס מארצות הברית (שיא אולימפי - 47.19 שניות) ולפני אדווין מוזס מארצות הברית (47.56 שניות).
בנוסף, התחרה, יחד עם נבחרת סנגל, במירוץ שליחים 4X400 מטר אך הנבחרת לא עלתה לגמר.
בטקס הפתיחה של האולימפיאדה היה דיה בה נושא הדגל של נבחרת סנגל.
באליפות אפריקה באתלטיקה שנערכה באנבה , אלג'יריה זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות (48.81 שניות) לפני הנרי אמיקה מניגריה (49.36 שניות) וחמידו מביי מסנגל (50.27 שניות).
בתחרות הפרס הגדול שנערכה במערב ברלין, גרמניה זכה במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 49.50 שניות אחרי דני האריס מארצות הברית (49.29 שניות) ולפני דייוויד פטריק מארצות הברית (49.54 שניות).
ב שנערכו בקזבלנקה ורבט, מרוקו זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות (49.47 שניות) לפני פיליפ גוניגם (Philippe Gonigam) מצרפת (49.89 שניות) וג'ון גראהאם מקנדה (50.12 שניות).
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן התחרה בריצת 400 מטר משוכות אך לא עלה למקצה הגמר.
במשחקי אפריקה שנערכו בקהיר, מצרים זכה במדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 49.12 שניות אחרי הקנייתים אריק קטר (48.95 שניות) וגדעון יגו (49.09 שניות).
באולימפיאדת ברצלונה התחרה בריצת 400 מטר משוכות אך לא נצליח לעלות לגמר.
באליפות אפריקה באתלטיקה שנערכה במאוריציוס זכה במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 49.71 שניות אחרי דרייז פורסטר מגרום אפריקה (49.66 שניות) ולפני היוברט רקוטומבלונטסואה (Hubert Rakotombélontsoa) ממדגסקר.
אמאל חמד היא פוליטיקאית ופמיניסטית פלסטינית ובכירה בפת"ח, שכיהנה כשרה לענייני נשים בממשלה הפלסטינית השמונה עשרה בין השנים 2019 ל-2024.
אמאל תאופיק עבד אל-האדי נשואן חמד נולדה בעיירה בית חאנון שברצועת עזה ב-12 ביולי 1963. את השכלתה היסודית קיבלה בבית הספר של העיירה, ובשנת 1982 השלימה את לימודי הבגרות.
בין תפקידיה, כיהנה אמאל כיו"ר האיחוד הכללי של הנשים הפלסטיניות ברצועת עזה מאז 2007 וכחברת הוועד המרכזי של פת"ח.
ב-2009 זכתה בבחירות למועצה המהפכנית של פת"ח שנערכו במהלך הקונגרס השישי בבית לחם, ובהמשך כיהנה גם כסגנית מזכיר המועצה המהפכנית, כחברת המועצה הלאומית הפלסטינית וכסגנית נציב היחסים הבינלאומיים של פת"ח.
ב-2010, במסגרת המאבקים בין פת"ח ובין ארגון הטרור חמאס, הוחרם דרכונה של אמאל על ידי חמאס ונמנעה ממנה היציאה מעזה.
אירוע שחזר על עצמו גם ב-2015.
ב-13 באפריל 2019 הושבעה לכהן כשרה לענייני נשים בממשלת אשתייה, תפקיד בו החזיקה עד 31 במרץ 2024.
אָמֶבָּה (שם מדעי: Amoeba; בעברית: חִלּוּפִית) היא סוג של יצור אאוקריוטי חד תאי זעיר.
הוא משויך לקבוצת הפרוטיסטים, בקבוצה אמורפאה, אף שבעבר התייחסו אליו כאל בעל חיים.
כיצור חד תאי, היא נחשבת ליצור גדול למדי וניזונה מבליעת חד תאיים קטנים ממנה כגון חיידקים.
קוטרו של תא אמבה כעשירית המילימטר, כלומר כקצה סיכה, והאמבה מבצעת בו רבות מן הפעולות הנעשות בגופם של בעלי החיים ולכן מהווה מודל טוב למחקרים רבים.
גופה של האמבה עשוי ציטופלזמה - חומר רך ונוזלי שגרעין עגול נמצא בתוכו.
בפרוטופלזמה אפשר להבחין בשתי שכבות, חיצונית אקטופלזמה ופנימית אנדופלזמה.
האקטופלזמה שקופה, חד גונית וסמיכה מן האנדופלזמה.
האנדופלזמה מכילה גופיפים, אברונים וגושי מזון.
מבנה זה מאפשר לה לשנות את צורתה בכל זמן, ואף את הרבייה באמצעות התחלקות.
הגרעין נמצא במרכז התא, ואחראי לפעילותה ולרבייתה של האמבה.
איברים נוספים הם בועיות מתכווצות זמניות שתפקידן הוא הפרשה ורבייה.
האמבה ניזונה באמצעות פגוציטוזה, שהיא "בליעת" חומרים על ידי קיפול פנימה של קרום התא.
האמבה בולעת יצורים חד-תאיים אחרים קטנים ממנה.
המזון נכנס אל האמבה בתוך בועית מזון, עובר פירוק בעזרת אנזימים ובסופו של התהליך מוצאת הפסולת אל מחוץ לתא באקסוציטוזה.
הרבייה באמבה היא רבייה אל מינית, כלומר אינה מצריכה בן זוג, התא משכפל את הגרעין ומתחלק לשני תאים נפרדים שבכל אחד גרעין.
לאמבה יכולת תנועה המתאפשרת בעזרת שימוש ב"רגלונים" (Pseudopod), הנוצרים על ידי שינויים ציטופלסמטיים (ציטופלזמה) המתרחשים על ידי הבדל לחצים אוסמוטיים - תנועה של מים מאזור ריכוז נמוך לגבוה, הם נשלחים קדימה ומושכים אחריהם את שאר הגוף.
תנועה זו איטית למדי (עד שלושה מיקרון בשנייה) אך עם זאת היא מספיקה כדי ללכוד את הטרף.
הרגלונים משמשים בנוסף לתפיסת הטרף לפני הכנסתו אל תוך התא.
ישנם כ-7,000 מינים של אמבות.
האמבה חיה במים מתוקים ומלוחים, כמעט בכל חלקי העולם.
יש מיני אמבות המצויות באדמה לחה או חיות כטפילים בגופם של בעלי חיים אחרים, על פי רוב במעיים.
רוב האמבות אינן מזיקות לפונדקאים שלהן, אבל יש מינים כגון אנטאמבה היסטוליטיקה הגורמים למחלות, כמו מחלת הדיזנטריה למשל.
אמבה במעי האישה נפוצה מאוד בזמן ההיריון .
האבחנה נעשית בדרך כלל על ידי בדיקת צואה - מיקרוסקופיה ותרבית צואה, או בדיקת דם לנוגדנים.
בזמן ההיריון יכולה המחלה להתבטא כמחלת מעיים.
לטפיל בהריון יש שתי צורות חיים - הציסטה (גוש או כיס לא תקין מלא בנוזל או בחומר מוצק למחצה, שעשוי להופיע בכל איבר או רקמה) והטרפוזואיט שהיא הצורה הגורמת למחלה.
הטפיל מועבר בדרך כלל במים או במזון מזוהמים, או בהעברה בקליט-אורלית.
אמארה קארסיירס יהושפט סטודמאייר הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי שהתגייר, המשמש כעוזר מאמן בברוקלין נטס מליגת ה-NBA.
שיחק במשך 14 עונות בליגת ה-NBA, שמונה מהן בפיניקס סאנס, ובמשך שלוש עונות בליגת העל הישראלית.
סטודמאייר זכה להישגים אישיים רבים במהלך הקריירה שלו פיניקס: הוא נבחר לרוקי השנה ב-NBA ב-2003, נבחר לחמישיית העונה הראשונה ב-2007, ארבע פעמים נוספות לחמישיית העונה השנייה, וכן השתתף שש פעמים במשחק האולסטאר של ה-NBA.
הוא הופיע גם בנבחרת ארצות הברית, עמה זכה במדליית ארד באולימפיאדת אתונה, ובמדליית זהב באליפות אמריקה 2007.
אמארה סטודמאייר נולד בלייק ולס שבפלורידה.
בשנת 2010 סיפר כי נודע לו שאמו ממוצא עברי.
אביו כבר הלך לעולמו כאשר אמארה היה בן 12, ואילו אמו הוכנסה לעיתים תכופות לבית הסוהר במקביל באותה תקופה.
כתוצאה מהקשיים הרבים בנערותו, סטודמאייר עבר בין שישה בתי ספר תיכוניים שונים, עד שנעשה לבוגר בית ספר תיכון קייפרס קריק באורלנדו.
הוא החל לשחק כדורסל באופן מאורגן רק בגיל 14. הוא שיחק שנתיים בלבד במסגרת ליגת בתי הספר התיכוניים בארצות הברית; עם זאת, הוא הצטיין במיוחד בשנתיים אלו, ונבחר ל-MVP כאשר שיחק בליגת הקיץ של נייקי.
במשחקיו הוא הפגין יכולת מרשימה של כוח מתחת לסל, כאשר שיחק כפאוור פורוורד וכסנטר.
לאחר סיום לימודיו בתיכון קייפרס קריק עמד סטודמאייר בפני הצטרפות לאוניברסיטת ממפיס, אך לבסוף ויתר על לימודים באוניברסיטה.
במקום זאת, החליט סטודמאיר להעמיד עצמו ישירות לבחירה בדראפט ה-NBA של 2002, על מנת להשיג חוזה מקצועני ולעזור למשפחתו כלכלית, במהירות.
הוא נבחר במקום התשיעי בדראפט על ידי קבוצת פיניקס סאנס, והיה לשחקן היחיד באותה שנה, שנבחר בסיבוב הראשון בדראפט לאחר שהגיע היישר מליגת התיכונים.
ב-13 במרץ 2019 התאזרח גם כישראלי באישור משרד הפנים, מה שהחשיב אותו כשחקן ישראלי ונותן לו אפשרות לשחק בליגה הישראלית בלי מעמד של שחקן זר.
ב-26 באוגוסט 2020 לאחר תקופה ממושכת של תהליכי לימוד בכולל, השלים את הגיור שלו בבית דין צדק בני ברק שהוא בית דין רבני חרדי פרטי מיסודו של הרב קרליץ.
שמו העברי שנבחר, "יהושפט בן אברהם".
סטודמאייר הצטיין רבות בעונתו הראשונה ב-NBA, והשיג ממוצעים של 13.5 נקודות ו-8.8 ריבאונדים למשחק.
בדצמבר 2002 הוא קלע 38 נקודות במשחק מול מינסוטה טימברוולבס, במה שהיווה את שיא הנקודות שלו לאותה עונה.
סטודמאייר הציג ממוצעים סטטיסטיים גבוהים אף יותר במשחקי הפלייאוף אליהם סייע לפיניקס להעפיל, מה שלא מנע את הדחתה של הקבוצה בסיבוב הראשון על ידי סן אנטוניו ספרס.
בסיום העונה הוא זכה בפרס רוקי השנה ב-NBA לאחר שהקדים בהצבעה את יאו מינג וקארון באטלר, והיה לשחקן הראשון שמגיע היישר מליגת התיכונים וזוכה בפרס.
על אף שהיה למחליפו של טום גוגליוטה בעמדת הסנטר בראשית דרכו בפיניקס, סטודמאייר הפך לסנטר הפותח הקבוע של הקבוצה לאחר פציעה קשה ממנה סבל גוגליוטה.
בעונה הבאה, , השתפר סטודמאייר בצורה משמעותית.
הוא פתח בחמישייה של פיניקס ב-53 מתוך 55 משחקיו, והעמיד ממוצעים של 20.6 נקודות ו-9 ריבאונדים ב-36.8 דקות למשחק.
למרות יכולתו הטובה, פיניקס נחלה כישלון באותה עונה, עם מאזן של 29 ניצחונות בלבד מול 53 הפסדים.
בקיץ 2004 נכלל סטודמאייר בסגל נבחרת ארצות הברית לאולימפיאדת אתונה.
בעונת חבר סטיב נאש לסטודמאייר בפיניקס, ויחד השניים היו שני השחקנים המובילים של הקבוצה.
השילוב של נאש וסטודמאייר הוביל את פיניקס להצלחה גדולה - היא סיימה במקום הראשון בליגה בעונה הסדירה, עם מאזן של 62 ניצחונות ו-20 הפסדים.
סטודמאייר עצמו קלע 26 נקודות והוריד 8.9 ריבאונדים בממוצע, ואף קלע 50 נקודות במשחק מול פורטלנד טרייל בלייזרס בינואר 2005. בעקבות יכולתו המרשימה באותה עונה, הוא נבחר לראשונה בקריירה שלו להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA.
במשחקי הפלייאוף המשיך סטודמאייר להפגין רמת משחק גבוהה, והשיג ממוצעי "דאבל דאבל" של 29.9 נקודות ו-10.7 ריבאונדים למשחק.
פיניקס ניצחה את ממפיס גריזליס בסיבוב הראשון ואת דאלאס מאבריקס בסיבוב השני, והעפילה לסדרת גמר המערב, מול סן אנטוניו ספרס.
סטודמאייר היה דומיננטי מאוד בסדרה מול סן אנטוניו וקלע 37 נקודות בממוצע, אך פיניקס הפסידה בסדרה של חמישה משחקים והודחה מהפלייאוף.
סטודמאייר סיים את אותה עונה עם בחירה לחמישייה השנייה של העונה ב-NBA.