tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2 במאי 1910 הוחזרה "מסצ'וסטס" לשירות פעיל קצוב בזמן, כדי שתוכל לערוך את הפלגת הקיץ השנתית עם פרחי הקצונה של האקדמיה הימית.
אף על פי שהותקן בה ציוד מודרני, החשיב אותה מזכיר הצי ג'ורג' וון לנגרקה מאייר לאונייה "מיושנת וחסרת ערך, אפילו לקו הגנה שני".
לא היה בה כל צורך, מלבד הפלגות הקיץ, ועל כן הועברה לצי המילואים האטלנטי שהוקם ב-1912. לאחר הפלגה קצרה לניו יורק, כדי להשתתף במסקר הצי הנשיאותי באוקטובר 1912, שבה האונייה לפילדלפיה ונשארה שם עד הוצאתה משירות ב-23 במאי 1914.
מלחמת העולם הראשונה וסופה של האונייה
ב-9 ביוני 1917, בעקבות כניסת ארצות הברית ללמלחמה, הוחזרה "מסצ'וסטס" לשירות פעיל בפעם האחרונה בתולדותיה.
היא שימשה לאימוני ירי של תותחני צי המילואים, תפקיד אותה מילאה עד 27 במאי 1918. אחר כך, עד סופה של המלחמה, שירתה כאונייה לאימוני ירי מתותחים כבדים ליד מפרץ צ'ספיק.
"מסצ'וסטס" חזרה לפילדלפיה ב-16 בפברואר 1919. היא הוצאה סופית משירות פעיל ב-31 במרץ 1919. יומיים קודם לכן הוחלף שמה ל"אוניית מערכה מספר 2", כדי שניתן יהיה להשתמש בשמה לטובת אוניית מערכה חדשה מסדרת "דקוטה הדרומית" – "מסצ'וסטס" (BB-54).
"מסצ'וסטס" נמחקה מרשימות הצי ב-22 בנובמבר 1920, והושאלה למשרד המלחמה של ארצות הברית שהשתמש בה כאוניית מטרה לניסוי תותחים.
באותה שנה הנהיג הצי האמריקני קודים לסיווג אוניותיו (hull number), ו"מס'צוסטס" קיבלה בדיעבד את קוד הסיווג BB-2 (אוניית מערכה, מס' סידורי 2).
ב-6 בינואר 1921 היא הוטבעה במכוון במים רדודים במפרץ מקסיקו, בחוף פנסקולה, כדי לשמש מטרה לתותחי סוללות החוף של פורט פיקנס ולתותחי רכבת.
ב-20 בפברואר 1925 החזיר משרד המלחמה את טרופת האונייה לרשות הצי; הוא הציע אותה למכירה כגרוטאות, אך לא התקבלו הצעות סבירות תמורתה.
לאחר זמן פסק בית המשפט העליון של פלורידה כי "מסצ'וסטס" היא רכושה של מדינת פלורידה.
ב-10 ביוני 1993, במלאת מאה שנים להשקתה, הוכרזה טרופת האונייה כשמורה ארכאולוגית תת-ימית, הרביעית במספר של פלורידה.
ב-2001 נוספה "מסצ'וסטס" לרשימת האתרים ההיסטוריים הלאומיים של ארצות הברית, והיא עדיין משמשת שונית מלאכותית ואתר צלילה לחובבים.
בכדורגל, כל עמדה במגרש מזוהה בדרך כלל עם מספר מסוים.
המספרים לא רק משמשים לזיהוי השחקנים אלא גם מצביעים על תפקידם הטקטי במגרש לפי המערך הקלאסי 4-5-1. מערכת מספרים זו התפתחה במשך השנים והיא מהווה חלק בלתי נפרד מהמסורת וההיסטוריה של הכדורגל.
היסטוריה של מספרי החולצות בכדורגל
מספרי החולצות הראשונים הופיעו באנגליה בשנות ה-20 של המאה ה-20 והפכו לפופולריים במהרה ברחבי העולם.
בשנים הראשונות, המספרים נועדו לסייע בזיהוי השחקנים על המגרש, אך עם הזמן הם קיבלו משמעות טקטית והצביעו על תפקיד השחקן במערך הקבוצתי.
מספר 1: השוער הוא השחקן שמגן על השער ומשתמש בידיו כדי למנוע מהכדור להיכנס לרשת.
השוער נדרש לרפלקסים מהירים, יכולת קריאה של המשחק ותיאום עם קו ההגנה.
מגן ימני (2) ומגן שמאלי (3): מגינים אלו מגנים על האזורים הימניים והשמאליים של ההגנה.
תפקידם למנוע מהכדור להגיע לאזור הרחבה ולתמוך במתקפות של היריב מהאגפים.
בלמים (Center Backs): תפקידם להגן על מרכז ההגנה ולמנוע מהחלוצים של היריב לחדור לרחבה.
הבלמים נדרשים לכושר גופני טוב, יכולת קריאה של המשחק ויכולת לנצח במאבקים אוויריים.
קשר אחורי (Defensive Midfielder): תפקידו להגן על קו ההגנה ולשבור מתקפות של היריב.
הקשר האחורי נדרש ליכולת קריאה טובה של המשחק, חוסן פיזי וכישורי מסירה.
קשר מרכזי, 50/50 (Central Midfielder): תפקידו לקשר בין ההגנה להתקפה.
הקשר המרכזי נדרש לכושר גופני גבוה, יכולת שליטה בכדור וכישורי מסירה מדויקים.
קשר התקפי, קשר יצירתי (Attacking Midfielder): תפקידו ליצור מצבי הבקעה ולתמוך בחלוצים.
הקשר ההתקפי נדרש ליכולת דריבל טובה, קריאה יצירתית של המשחק ויכולת הבקעה.
קיצוניים, אגפים (Wingers): תפקידם לשחק באגפים, לבצע מהלכי דריבל, להעביר כדורים למרכז הרחבה ולהבקיע שערים.
הקיצוניים נדרשים למהירות, כושר גופני ויכולת טכנית גבוהה.
חלוץ מרכזי, חלוץ מטרה (Striker): תפקידו המרכזי הוא להבקיע שערים.
החלוץ המרכזי נדרש ליכולת סיום טובה, תנועה חכמה ברחבה ויכולת פיזית להתמודד עם מגינים.
מסר תת-סִפּי הוא אות או מסר שנועד לחדור אל תודעתו של אדם, מבלי שאותו אדם יהיה מודע לחדירת המסר.
מקרים טיפוסיים של מסר תת-ספי הם כאלו בהם האות או המסר - למשל, בדמות צליל או תמונה - מוצגים לזמן קצר, כך שקולט המסר אינו מודע לכך שהם נראים או נשמעים, אך אלו עדיין חודרים אל מוחו.
השפעתו של מסר תת-ספי עשויה להיות חזקה במיוחד, שכן הנחשף לו אינו יכול להגיב, להתמודד או להתנגד באופן מודע למסר המועבר.
טענה שגורה ונפוצה היא שמסרים תת-סיפיים משמשים באורח שגרה בפרסום ולמטרות תעמולה, לדוגמה בתשדירי בחירות של מפלגות.
תאוריות קונספירציה רבות גורסות כי מסרים תת-ספיים שהועברו בניסויים הצליחו לחולל השפעה ולהביא את הנחשפים למסרים לפעולות בהתאם לגירויים הקצרים אליהם נחשפו.
עד היום, עם זאת, לא נמצאו עדויות לכך שמסר תת-ספי אכן יכול להשפיע על בחירות ספציפיות של הנחשפים להם.
עם זאת, נמצאה תמיכה מחקרית מסוימת להשפעות מוכללות וקצרות טווח עם חשיפה למסרים תת-ספיים.
הדוגמה הבולטת ביותר היא של חשיפה של משתתפים בניסוי לסמלים לאומיים.
בניסוי שערכו חסין ואחרים בישראל התגלה כי חשיפה לדגל ישראל גרמה לדעותיהם של הנבדקים להפוך מתונות יותר בהשוואה לדעותיהם הקודמות.
מחקר שערכו קרטר, חסין ופרגוסון בארצות הברית העלה כי נבדקים אמריקנים נטו להזדהות גדולה יותר עם המערכת ועם ערכים אמריקניים אחרי חשיפה תת-ספית לסמלים אמריקניים מובהקים.
מגמות דומות של נטייה למרכז בעקבות חשיפה למסרים תת-ספיים נתקבלה גם במחקרים שעסקו בתחומים אחרים, כמו הערכה אישית או יחס לאנשים אחרים.
שימוש במסרים תת-הכרתיים לשם פרסום
המקרה הידוע ביותר הממחיש את הטענה של שימוש במסרים תת-הכרתיים לשם פרסום, וזה המקושר ביותר לתאוריות הקונספירציה, היה במחקרו של ג'יימס מקדונלד ויקארי.
במחקר אשר נערך בקולנוע בניו ג'רזי, הוקרנו במהלך הסרט מסרים תת-ספים אשר הופיעו כל חמש שניות בקטעים באורך 1/3000 שנייה (הרבה פחות ממה שאדם יכול לקלוט באופן מודע) המעבירים שהוצגו הם: "שתו קוקה-קולה" ו"אכלו פופקורן".
לטענת החוקר, ממצאי מחקר הראו כי עקב המסרים הללו הייתה עלייה משמעותית במכירת הקוקה-קולה והפופקורן באותו אולם קולנוע.
אך ניסויו של ויקארי היה הונאה: ויקארי הודה מאוחר יותר שבדה את תוצאות הניסוי מלבו.
בדיקות חוזרות לא העלו שום השפעה של המסרים אצל צופי קולנוע.
למרות הוכחה זו, החשש ממסר תת-ספי והתפשטות גרסאות אגדה אורבנית על ניסויו של ויקארי הובילו את ארצות הברית בשנת 1974 לאסור פרסום תת-ספי.
השפעה של חשיפה לפרצופים שמחים/כועסים
בשנים האחרונות גובר העניין המחקרי בתחום השפעתם של מסרים תת-הכרתיים.
מחקרים מצביעים על כך שחשיפה למסרים תת-הכרתיים מעוררת תגובות רגשיות בסיסיות עם השלכות שיפוטיות ופיזיולוגיות.
בשנת 2005 פורסם מחקר שבו נערכו שני ניסויים אשר בדקו האם חשיפה לפרצופים שמחים או כועסים, משנה את התוצאה של הגירוי המטרים, ולבסוף נבדק האם ייתכן מצב שבו עוררות רגשית תשפיע על ההתנהגות מבלי שתעשה באופן מודע.
הניסוי הראשון כלל 39 סטודנטים (M=22).
ממצאי המחקר הראו כי הבעות פנים משנות את כמות הצריכה והשפעתן תלויה ברלוונטיות מצב המוטיבציה.
כמות המזיגה והשתייה של המשתתפים הצמאים לאחר שנחשפו לפרצופים שמחים הייתה גדולה יותר בהשוואה לכמות המזיגה והשתייה לאחר שנחשפו לפרצופים כועסים.
למרות שינויים אלה בהתנהגות, משתתפים צמאים לא דיווחו על שינוי במצב הסובייקטיבי, גם כאשר מצב רוחם הוערך מיד לאחר חשיפתם לפרצופים.
הניסוי השני כלל 29 סטודנטים (M=20).
מטרת המחקר הייתה להעריך מחדש את ההשפעה של חשיפה לפרצופים בעלי הבעות פנים כועסות או שמחות על דירוג משקאות.
בניגוד לניסוי הראשון, במשימת המשקאות, המשתתפים לא מזגו את המשקה בעצמם אלא במקום זאת קבלו כמות קטנה וקבועה של המשקה שמספיקה ללגימה אחת.
משום שהמשתתפים לא היו צריכים למזוג לעצמם את המשקה, הם לגמו מן המשקה מיד לאחר ההכנה.
החידוש הנוסף במחקר הוא דירוג החוויה הרגשית של הנבדקים לאחר שתיית המשקה באמצעות דירוג 20 תכונות בסקאלה של 1 עד 5.
שני הניסויים מצביעים על כך שחשיפה לפרצופים שמחים או כועסים משפיעה על כמות הצריכה וערכו של המוצר בעיני הנבדקים מבלי להשפיע על הרגשות שלהם באופן מודע.
בניסוי הראשון נראה כי חשיפה לפרצופים השפיעה על כמות מזיגת ושתיית המשקה אצל המשתתפים הצמאים.
בשני הניסויים ניתן לראות כי החשיפה לפרצופים לא הובילה לשינוי דירוגם של המשתתפים הצמאים את הפרמטרים; מצב רוח, עוררות או עשרים ממדים אחרים של חוויה רגשית, גם כאשר מצב הרוח נמדד מיד לאחר חשיפתם לפרצופים.
מסקנה מחייבת מהנחה שוללת היא כשל לוגי הקיים כאשר המסקנה מסילוגיזם קטגורי היא חיובית, אך לפחות אחת מההנחות היא שלילית (נגטיבית).
בגרסאות שונות, מופיע כשל זה גם בתצורות נוספות כמו זו שבלך תוכיח שאין לך אחות.
"סוקרטס אינו אפלטון, ואפלטון אינו סוס, לכן סוקרטס הוא סוס".
"כל הסוסים הם חיות, וחלק מהחיות אינן מסוכנות, לכן חלק מהסוסים מסוכנים".
מַסְקַט היא בירת עומאן והעיר הגדולה בה.
העיר משתרעת על שטח מטרופוליני של כ-3,800 קמ"ר הנחלק לשש רשויות מנהל וממוקמת בצפון-מזרח המדינה על שפת מפרץ עומאן.
ישנן עדויות ארכאולוגיות להתיישבות בעיר עוד לפני האלף ה-5 לפנה"ס.
מסקט ידועה עוד מהמאה הראשונה לספירה כעיר נמל שדרכה התנהלה פעילות מסחרית בין המערב והמזרח.
זאת לאחר כיבוש העיר בידי האימפריה הסאסאנית, שהייתה תחת שלטונו של שאפור הראשון.
לאורך ההיסטוריה שלטו בעיר מגוון שבטים ילידיים וכן מעצמות זרות כגון האימפריה הפרסית והאימפריה הפורטוגזית.
במהלך המאה ה-7 החלה התאסלמות בעיר, וחשיבותה המסחרית של העיר התפתחה במאות השנים שלאחר מכן.
החל מהמאה ה-9 ועד למאה ה-11 העיר הייתה תחת שלטון בית עבאס.
בימי הביניים המסחר הימי של העיר פרח, כתוצאה מבריתות וקשרי מסחר רבים עם תת-היבשת ההודית.
האדמירל הפורטוגזי אפונסו דה אלבוקרקי כבש את העיר בשנת 1507 ורוב העיר נחרבה במהלך הלחימה ולאחריה.
הפורטוגזים שלטו בעיר יותר ממאה שנה, למרות מאבקים רבים עם האימפריה העות'מאנית, שלבסוף כבשה את העיר ב-23 בינואר 1650.
במאה ה-18 הייתה מסקט מעצמה צבאית אזורית, והשפיעה אף באזורים מרוחקים כגון מזרח אפריקה וזנזיבר.
כעיירת נמל חשובה במפרץ עומאן, משכה מסקט סוחרים ומתיישבים זרים ממגוון לאומים, בין היתר מפרס, בלוצ'יסטן וגוג'ראט.
מאז עלייתו של הסולטאן קאבוס בן סעיד אאל סעיד לשלטון בשנת 1970, התפתחו התשתיות בעיר בקצב מהיר, וצמחו בה כלכלה תוססת וחברה רב-אתנית.
העיר שימשה כבירת התרבות הערבית לשנת 2006.
בשנת 1975 הוקמה בחופי המפרץ שמורת הטבע קארם.
רק 60% מתושבי העיר הם אזרחי עומאן.
ארמון אלעלם - משמש את הסולטאן לקבלות פנים ממלכתיות.
מסקלין (Mescaline) או 3,4,5-טרימתאוקסיפנתילאמין, אלקלואיד הלוצינוגני (חומר הזייתי) המצוי בעיקר בצמח הקקטוס, וגורם לשיכרון חושים, הזיות חזותיות ושינויים קיצוניים במצב ההכרה.
החומר מצוי במספר מינים נוספים במשפחת הצבריים.
השימוש בסחיטה מפיאוטה בטקסים דתיים אינדיאנים התפרסם מאז יצירת הקשרים הראשונים עם האירופאים, במיוחד בקרב ההויצ'ולס במקסיקו.
החומר בודד וזוהה לראשונה ב-1897 על ידי ארתור הפטר הגרמני וסונתז לראשונה ב-1919, אך היה בשימוש על ידי בני אדם למעלה מ-3,000 שנים.
המינון האפקטיבי לאדם הוא 200–400 מיליגרם.
מחצית מהחומר מתפרק בגוף לאחר 6 שעות, וזמן ה'מסע' הכללי יכול להיות כמחצית יממה או יותר.
בספרו "דלתות התודעה" (Doors of Perception), תיאר אלדוס האקסלי את מסקנותיו על התודעה בעקבות השימוש במסקלין.
כמו פסיכדליים ואנתאוגנים דומים, החומר משמש להרחבת מודעות.
לרוב חווים המשתמשים בסם הזיות חזותיות ושינויים במצב ההכרה.
השפעות פיזיות שהסם עשוי לגרום כוללות בין היתר: תחושת אופוריה, הרחבת אישונים, השפעות חום וקור, שינויים בלחץ הדם, סחרחורת, הקאה, קצב לב מהיר, שלשול, כאבי ראש, חרדות והפרעות חוזרות לטווח ארוך (HPPD).
במדינות ותרבויות מסוימות החומר נחשב לקדוש, או לתרופה שאמנית.
עם זאת, בארצות הברית הממשלה אסרה את המסקלין ב-1970. ב-1971 נאסר החומר באופן דומה על ידי מדינות נוספות, באמצעות האמנה לחומרים פסיכוטרופיים.
בישראל הוא נאסר על ידי פקודת הסמים המסוכנים.
בישראל האיסור נכנס לחוק כ-3 שנים לאחר ממשלת ארצות הברית.
התוספת הראשונה מפרטת כי המסקלין (Mescalinum) נכלל בהגדרה זו.
החוק מטיל עונשים כבדים על ייצור, החזקה ושימוש, מסחר ומעבר והדחת קטינים לשימוש בסם מסוכן.
העונש המרבי על ייצור, החזקה, שימוש העברה או סחר הוא 20 שנות מאסר, והעונש המרבי על הדחת קטין לשימוש בסם הוא 25 שנות מאסר.
מסקרפונה (באיטלקית: Mascarpone) היא סוג של גבינת שמנת אשר מקורה באיטליה, המיוצרת משילוב של שמנת ולעיתים גם חובצה.
לאחר תהליך דנטורציה קצר, מבודדים מוצקי השמנת ממי הגבינה על ידי שימוש בחומצה טרטרית.
המוצקים נאספים לגבן אחיד מבלי ליישנה.
אחוז השומן בה גבוה מאוד ויכול להגיע ל-50%.
אופן ייצור המסקרפונה שונה ממפעל למפעל.
את הגבינה מכינים משמנת וחומצה טרטרית, אך לפעמים בגרסאות מהירות או ביתיות משתמשים במלח לימון (חומצה ציטרית) או מיץ לימון, למרות שלגרסאות אלו יש מרקם וטעם שונה עם חיי מדף מאוד קצרים.
הגבינה נמצאת בשימוש בשפע מנות שמקורן בחבל לומברדיה שבצפון איטליה.
ניתן למצוא את הגבינה במנות כגון לזניה וטירמיסו, ולעיתים ניתן להשתמש בגבינה על מנת להעשיר תבשילי ריזוטו במקום להשתמש בחמאה.
באופן מסורתי, מסקרפונה מיוצרת מחלב פרה.
מקורה של המסקרפונה הוא כנראה במאה ה-16, בסביבת העיר מילאנו שבחבל לומברדיה באיטליה.
ייתכן שמקור השם הוא במילה האיטלקית "mascarpia", הגרסה הלומברדית לגבינת הריקוטה.
בכל מקרה, תהליך הייצור של כל אחת מהגבינות שונה בתכלית זו מזו.
מֶסְקִי שִׁיבְּרוּ (נולדה ב-29 בספטמבר 1967) היא שחקנית, במאית, יוצרת וסופרת ישראלית.
השחקנית יוצאת אתיופיה הראשונה בישראל.
מייסדת ומנהלת סטודיו למשחק לילדים ולנוער.
שיברו נולדה, גדלה והתחנכה באדיס אבבה, בירת אתיופיה, בשם מֶסְקֶרְם לגסה (מסקרם הוא חודש בלוח השנה האתיופי שחל בסביבות חודש תשרי ונחשב זמן של שפע והתחדשות), כבת השלישית למשפחה משכילה בת שמונה ילדים.
אביה שִׁיבְּרוּ לגסה היה רופא במקצועו ואימה, חרות טקלה – אחות מיילדת שהייתה אסירת ציון וישבה במשך כשנתיים בכלא האתיופי על שעזרה להעלות יהודים לישראל.
כל שבעת אחיה קיבלו השכלה גבוהה ולכולם תארים אקדמיים.
שיברו התחנכה בבית ספר מעורב ליהודים, לנוצרים ולמוסלמים, ובריאיון סיפרה כי היחסים בין היהודים לנוצרים באתיופיה היו מתוחים.
בני הקהילה היו מציינים מועדים יהודיים בהיחבא, מפחד להתנכלויות מצד שכניהם, ומדינת ישראל הייתה מסייעת ברכישת מצרכים הדרושים לחג, כדוגמת המצות בפסח.
כמו כן תיארה שיברו כי נמנעה מאכילת בשר בבתי זרים מפאת כשרות.
בשנת 1985, כשהייתה שיברו בת 18, היא עלתה לישראל עם אחותה.
באותה תקופה, בין מבצע משה למבצע שלמה, היו נהוגות כמה שיטות שבאמצעותן העלו יהודים ארצה.
בשיטה שבה הועלתה שיברו לארץ נאמר כי היא קיבלה מלגה ללימודי מחשבים בישראל למשך ארבע שנים.
כאשר הגיעה לארץ שוכנה בקיבוץ בארות יצחק, למדה עברית באולפן ומאוחר יותר הדריכה ילדים בחיפה.
שני אחיה הגדולים עלו כארבע שנים לפניה, ובעקבותיה עלו לארץ שאר בני משפחתה וכיום כולם מתגוררים בישראל.
בוגרת בית הספר לקולנוע ולתיאטרון של דוד גרינברג, הסטודיו למשחק ניסן נתיב ו־ICCM, המכללה הבינלאומית למאמנים ומנטורים.
הספר הראשון שלה ושל אפרים סידון, "תעלולי אבא גברהנה", יצא לאור ב־2013. בשנת 2021 הוציאה את ספרה השני, "אניקה".
שיברו אהבה לשחק עוד בגיל צעיר וכבר באתיופיה הייתה חברה בלהקה מקומית, כדוגמת צעירי תל אביב.
בארץ הייתה לשחקנית המקצוענית הראשונה ממוצא אתיופי.
לאורך הקריירה שיחקה שיברו במספר רב של הצגות תיאטרון.
בשנת 1994 העלתה את הצגת היחיד הראשונה שלה "שירת הנחמדים", שאותה כתבה עם עמית ליאור, שגם ביים.
שיברו השתתפה בתיאטרונטו וזכתה בציון לשבח.
ב־2006 העלתה בצוותא את הצגת היחיד "לאישה", בבימויו של יבגני קושניר, וזכתה לשבחים רבים על משחקה.
ב־2008 שיחקה בהצגת יחיד לילדים על פי ספרו של אפרים סידון "הקרב הראשון בנחל קשישון".
ב־2017 הופיעה בהצגת יחיד באנגלית, בשילוב מוזיקה אתיופית, ב"פסטיבל השלום" באדינבורו שבסקוטלנד.
בשנת 2018 כתבה וביימה הצגה לנוער בפסטיבל עכו.
שיברו שיחקה לצד דובי גל וניצה שאול בסרטו של אלי קנר "מי האבא?" מ־1996. בין היתר שיחקה בסדרות הטלוויזיה "ארץ קטנה – איש גדול" של אברהם הפנר, ששודרה ב־1998, "זינזאנה" של חיים בוזגלו, ששודרה בשנים 1999–2005 בערוץ 2, ו"השכונה".
נוסף על כך השתתפה בתוכנית הילדים "רחוב סומסום", שבה שיתפו פעולה שחקנים יהודים וערבים.
שיחקה בסדרה "בתולות" ובסדרה לנוער "התחנה" בהוט.
בשנת 2017 החלה לשחק בסדרה "נבסו" בערוץ 2, בתפקיד אלמיטו צ'לצ'או, וב"מקרה ומקרו" בערוץ IETV.
שיברו היא כלת פרס שחקנית השנה ביום האישה הבינלאומי מטעם עיריית תל אביב-יפו לשנת 2006, וכן כלת פרס השר לקליטת העלייה ליוצרים עולים על שם יורי שטרן.
זכתה במקום הראשון בפרס פסטיבל תיאטרונטו לילדים.
שיברו עובדת גם כבמאית וכמורה לתיאטרון.
היא לימדה וביימה בבימת הנוער ברחובות, וב־2015 הקימה בראשון לציון סטודיו למשחק הנושא את שמה.
לראשונה הופיעה שיברו כזמרת במשדר טלוויזיוני שהוקדש לקליטתם של עולי אתיופיה בארץ.
היא שרה שם עם מיקי גבריאלוב את השיר "תקופה של סתיו" בעברית ובאמהרית, על פי שיר עם אתיופי.
השיר יצא מאוחר יותר בתקליט שדרים.
בזכות הופעתה המוצלחת במשדר הוזמנה שיברו להופיע במשדרים ובמופעים נוספים הקשורים לקליטת עולי אתיופיה בישראל.
בשנת 1991 הקליטה שיברו עם להקת "מעורב ישראלי" את השיר "לשוב אל הארץ" של שייקה פייקוב, שעסק גם הוא בקליטת עלייה.
בהקלטה השתתפו גם הזמרות יוליה פרייטור, שעלתה לארץ מרוסיה ב־1990, וסוזי מילר שעלתה לארץ מארצות הברית ב־1971.
כמו כן שרה שיברו ב־1995 בשיר "כתונת פסים", שכתב מאיר אריאל, הלחין ארקדי דוכין והפיקה גלי צה"ל.
שיר זה, שהופק כחלק ממסע הסברה של משרד הקליטה, מתח ביקורת על הגזענות הבין־עדתית בישראל והציג את החברה הישראלית ככתונת פסים צבעונית שכל פס בה מייצג עדה אחרת.
ב־2011 הוציאה קליפ עם טוביה צפיר על ביקור מלכת שבא בבית המלך שלמה.
שיברו נותנת הרצאות בבתי ספר בכל הארץ על מנהיגות, על עצמאות ועל בניית ערכים.
בנתה תוכנית מיוחדת להעצמת בני נוער מקהילת.
שנים רבות עבדה בהתנדבות בחבר הנאמנים של "טבקה", ארגון זכויות האזרח של עולי אתיופיה.
כתיבה ובימוי דרך משחק והעצמה לנוער והעצמה לנערות דרך משחק ובניית ערכים.
העברת מסרים דרך סימולציה במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא – תל השומר.
לימדה, ביימה וניהלה תיאטרון קהילתי למבוגרים דרך פסיכודרמה ברמת השרון ובדרום תל אביב.
ב־2015 בחר משרד החוץ בה, בין היתר, לייצג בעולם את מדינת ישראל בסרטון.
ב־1995 נישאה שיברו לאלעד סיוון, ונולדו להם שני ילדים.
בשנת 2010 התגרשו בני הזוג.
בתה עדן זהר סיוון השתתפה ב־2020 בתוכנית "הכוכב הבא לאירוויזיון".
בנה רועי שיברו סיון זמר, כותב ומפיק מוזיקלי.
מסקל או מזקל (בספרדית: Mezcal מנאוואטל Mexcalli "ליקר") הוא משקה אלכוהולי מקסיקני המיוצר מצמח האגבה.
משמעות השם בנאוואטל היא "אגווה מבושל בתנור".
מסקל הוא למעשה כל משקה אלכוהולי מבוסס אגבה שאינו טקילה.
את המסקל ניתן להפיק ממינים שונים של צמח האגבה המספקים טעמים וניחוחות שונים למשקה.
המסקל הנמכר ביותר במקסיקו הוא הגוסאנו רוחו.
מסקל מיוצר מצמח האגבה אשר מכונה במקסיקו מאגיי (maguey).
במחוז טקילה המקומיים מכנים את הצמח מסקל.
לאחר הבשלת הצמח, תהליך העשוי להימשך בין 7 ל-15 שנים תלוי במין האגבה, הוא נקצר על ידי חקלאי אגבה, מאגיירוס (magueyeros).
העלים נקצצים באמצעות סכין ארוכה, המכונה קואה דה חימה (coa de jima), כך שנשארות רק ליבות הצמח המכונות פינייס (piñas - אננס) בשל הדמיון הוויזואלי לאננס.
ליבות האגבה הן חומר הגלם של המזקל, הן מבושלות, מרוסקות ולאחר מכן עוברות תהליך התססה ויישון.
באופן מסורתי הליבות נאפות בבורות אבן גדולים בצורת חרוט (בקוטר של 3–4 מטר).
כמטר מעוקב של גזעי עץ אלון מונחים בתחתית ועליהם אבנים בקוטר 15 ס"מ, העץ נשרף והופך את האבנים ללוהטות.
לאחר מכן הליבות נערמות בגובה מטר מעל האדמה ומכוסות בעלי בננה, סיבים מתהליכים קודמים או עלי אגבה, מעל בשטיחים מסיבי דקל ולבסוף אדמה.
הליבות מבושלות במשך 3 עד 5 ימים.
תהליך זה הופך את העמילנים לסוכרים ומאפשר לליבות לספוג ניחוחות מהאדמה והעשן העוטפים את האבנים.
לאחר הבישול הליבות מונחות לשבוע, לאחר מכן הן מונחות בתוך טבעת אבן בקוטר 4 מטר כאשר גלגל אבן המחובר לעמוד במרכז נמשך על ידי סוס או חמור ומועך את הליבות.
יצרנים מודרניים מבשלים את הליבות באדי קיטור בתוך תנורי פלדת אל-חלד ענקיים ומועכים אותם באמצעות ציוד מכני.
העיסה מועברת למכלי עץ בנפח 1000–2000 ליטר ו-5%-10% מים מוספים לתערובת.
הממשלה המקסיקנית דורשת שהתערובת תכיל לפחות 80% אגבה.
בשלב זה מוספים קני סוכר וסוכר תירס.
במזקקות קטנות התערובת מושארת להתססה טבעית באוויר הפתוח 4–30 ימים על ידי מיקרובים הנמצאים באוויר.
יצרנים תעשייתיים מוסיפים מאיצים כימיקלים כמו שתנן או אמוניום סולפט.
לאחר שלב ההתססה העיסה מזוקקת פעמיים.
מהזיקוק הראשון מתקבל אלכוהול ברמה נמוכה.
לאחר הזיקוק הראשון המכל מנוקה מהסיבים והאלכוהול שהתקבל מוחזר לזיקוק נוסף.
בשלב זה המסקל מבוקבק או מועבר ליישון.
המסקל מתיישן מהר ביחס לכהילים אחרים.
הוא מיושן בחביות עץ למשך חודשיים עד 7 שנים.
ככל שהוא מיושן יותר כך צבעו כהה יותר וטעמו עז יותר.
חובן (Joven - צעיר) או בלאנקו (Blanco - לבן) - מסקל שקוף, מיושן פחות מחודשיים.
רפוסדו (Reposado - נח) - התיישן בין חודשיים לשנה.
אנייחו (Añejo - מיושן) - התיישן לפחות שנה בחביות עץ לא גדולות יותר מ-350 ליטר.
את המסקל שותים בדרך כלל נקי אם כי ניתן למצוא אותו בקוקטיילים או בשילוב עם משקאות אחרים.
המסקל מוגש בליווי פרוסות תפוז, לימון, ליים ואבקת צ'ילי.
ישנם עצמים שמקובל להכניס לבקבוקי מסקל.
ביניהם תולעים, עקרבים ופסלי זכוכית קטנים.
הידועה מכולם היא "התולעת" – לרווה של עש צ'יניקיל (Chinicuil) או גוסאנו רוחו (Gusano Rojo).
מַסְקָרוֹן (Mascaron) באדריכלות הוא קישוט בצורת ראש או פרצוף, בדרך כלל של אדם, לעיתים קרובות מפחיד או גרוטסקי, שנועד במקור לגרש רוחות רעות לבל ייכנסו לבניין.
עם השנים איבד המסקרון את ייעודו המקורי והפך לאלמנט קישוטי טהור.
הסגנון הארכיטקטוני האחרון שהשתמש במסקרונים ביד רחבה היה סגנון בוזאר (Beaux-Arts) הצרפתי.
מסקרה (בעברית: מִסְקֶרֶת) היא תכשיר איפור המשמש להבלטת, הארכת, עיבוי, עיגול וטיפוח הריסים ועל ידי כך הבלטת העיניים.
מסקרה משמשת גם לשינוי גוון הריסים, או על מנת להכהות אותם.
משערים כי ייתכן שמקור השם בשפה הספרדית או האיטלקית.
בשפות הללו פירוש המילה "máscara" הוא "מסכה" או "מכתימה".
אולם יש ניב בקטלנית, שבו פירוש המילה "כתם".
השערה נוספת גורסת כי מקור השם הוא עיוות של השם mascaro, מוצר בו גברים היו משתמשים כדי להכהות את השפם והגבות שלהם.
איפור העיניים תועד כבר לפני כ-4000 שנה לפנה"ס במצרים העתיקה, ככחל ששימש להדגשת העיניים.
עדות לכך נמצאת בפסלה המאופר של נפרטיטי.
כחל שימש כדי להסוות את העיניים, לעצור את הרוחות הרעות ולהגן על הנשמה, עבור גברים ונשים כאחד.
הכחל היה עשוי מגלנה, מלכיט ופחם או פיח והוסף לו דבש כדי למנוע את נזילתו.
בעקבות השפעת מצרים, החלו להשתמש בכחל גם בבבל, ובאימפריות היוונית והרומית לאחר נפילת האימפריה הרומית, ירד שימושו של הכחל באירופה, שם הוא היה נחשב רק קוסמטי, לעומת זאת, הוא המשיך להיות בשימוש נרחב במזרח התיכון למטרות דתיות.
איפור נחשב למכוער וללא מעודן בתרבות המערבית עד לתקופה הוויקטוריאנית.
במהלכה הדעה החברתית השתנתה והחל קידום הקוסמטיקה אף על פי שהמלכה ויקטוריה הכריזה כי איפור "אינו מנומס" והוא נחשב להמוני ולראוי לשימושם של שחקנים ופרוצות.
בין היתר נעשו מאמצים ליצור אשליה של ריסים ארוכים וכהים.
הם נעשו באמצעות חימום תערובת של אפר או פיח ומיץ הסמבוק על צלחת ומריחת התערובת המחוממת על הריסים.
במאה ה-19 הומצאה מִסְקֶרֶת הידועה כיום.
כימאי בשם אז'ן רימל (Eugène Rimmel) פיתח מוצר קוסמטי המשתמש במוצר שהומצא באותה התקופה – סיליקון על בסיס נפט.
מסיבה זו השם "רימל" זוהה עם המוצר, ובמדינות רבות ובשפות שונות (לדוגמה, איטלקית, פורטוגזית, ספרדית, הולנדית, טורקית, עברית, רומנית ופרסית) הוא משמש כשם נרדף למסקרה.
את הבקבוקון ממלאים בחומר טיפוח לעיניים.
המברשת מחליקה דרך פי הבקבוקון, לתוך הנוזל או החומר המשמש לטיפוח, כאשר למברשת המסקרה יש שערות דמויות ריסים משלה אשר נוגעות בריסי האדם ומורחות את החומר.
ישנם כמה סוגי מברשות למסקרה.
עבות, דקות, צרות, וארוכות המאפשרות לכל משתמש דרך שונה לטיפוח ותוצאה שונה למראה הריסים.
מסקרה היא השלב האחרון באיפור העיניים; היא נמרחת לאחר השימוש בצללית ובאייליינר.
לפני מריחת מסקרה, חשוב להוציא כמות קטנה של צבע ולהסיר את השאריות כך שתישאר כמות מינימלית של צבע על המברשת.
יש לשים לב שהמסקרה לא מתפוררת ומשאירה לכלוך מסביב לעיניים.
לפני המריחה ניתן להשתמש במעגל ריסים שיעזור בקבלת מראה מעוגל ופתוח יותר.
חשוב למרוח עד שתי שכבות של מסקרה על מנת לא ליצור שכבה עבה מידי של צבע.
לבעלי עין רגישה מומלץ למרוח מסקרה רק על הריסים העליונים ועל חלק החיצוני של הריסים.
הדגשת העיניים במסקרה תיעשה על ידי מריחת מסקרה על הריסים ומריחת מסקרה נוספת, בצבע העיניים, בקצות הריסים.
איפור שכזה מדגיש ומבליט את העיניים.
מַסָּר מַלְכוּתִי (שם מדעי: Argyrosomus regius) הוא מין המסר המוכר בים התיכון.
הוא מוכר גם בשם "עיט הים" או "מוסר ים".
מראהו מזכיר את הלברק, עם קשקשים כסופים בגוון פנינה ופה צהבהב.
אורכו בין 40 ס"מ ל-2 מטרים ומשקלו לרוב כ-55 קילוגרם.
גודל מקסימלי שתועד הוא 230 ס"מ ומשקל 103 קילוגרם (נמדד בפרטים שונים).
המין נפוץ בחלקו המזרחי של האוקיינוס האטלנטי, מנורווגיה בצפון דרך גיברלטר עד לסנגל בדרום.
תחום התפוצה כולל את הים התיכון, הים השחור, וכן את הים האדום, לשם עבר בנדידה מאז שנפתחה תעלת סואץ.
נמצא בסביבות ימיות שונות, בעומקים של 15 עד 300 מטרים, צעירים ומתבגרים נמצאים גם בשפכי נהרות ובלגונות.
צעירים ובוגרים נודדים מעת לעת באזורים אלו בהתאם לשינויי הטמפרטורה ולכמות הפרטים הזמינים למאכל.
המסר הוא טורף רעבתני הניזון מלהקות סרדיניים וקיפוניים שונים וכן מסרטנאים שוחים.
נדידה מחזורית וצפויה בין אזורי ההשרצה לבין אזורי שיחור המזון, בדומה לסוג טונה (Thunnus).
בעונות הרבייה, אביב וקיץ, מתאסף המין במים הרדודים במטרה להשריץ, לאחר מסע של יותר מ-100 ק"מ.
מַסָּר (שם מדעי: Argyrosomus) הוא סוג של דגים ממשפחת המסריים החיים בימים שונים ברחבי העולם, לרוב בימים הטרופיים והסובטרופיים.
הגדולים במינים אלה יכולים להגיע למשקל של מעל 70 ק"ג, אך עקב דיג נרחב רוב הדגים קטנים יותר.
דגים אלה הם טורפים הניזונים מדגי ים אחרים ומסרטנים ורכיכות כמו תמנונים ודיונונים.
מסקוט הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית בוטאני ביי (City of Botany Bay).
נסקוט כולל את המרכזים המנהליים של העירייה במשרתת אותו ואת הפרוורים הסובבים אותו, ואת נמל התעופה של סידני.
מסקוט ממוקם בפרוורים המזרחיים של סידני, בערך 7 ק"מ דרום דרום-מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני.
מעבריו מצויים הפרוורים אלכסנדריה וביקונספילד מצפון, סיינט פיטרס וטמפי במערב ורוסברי ובוטאני במזרח.
מדרום הפרוור גובל במפרץ בוטאני.
האדמות הראשונות הוקצו באזור הפרוור בשנת 1835, כשייעוד הקרקע היה חקלאי, לגידול ירקות ופירות.
הקרקע הופשרה למגורים באזור 1870, והחלה להיות פרוור עירוני בתחילת המאה ה-20. בשנת 1904 כבר היה בפרוור מסלול מרוצי סוסים, ובשנת 1920 הוחלט להקים במתחם הפרוור שדה תעופה אזרחי, שהחל בטיסות מקומיות ב-1924.
מסקוט הוא פרוור הכולל אזורים בנויים, אזורי תעשייה ואזורי בילוי.
בפרוור תחנת רכבת על קו שדה התעופה, והאזור סביבה עובר פיתוח מואץ.
חלק גדול מהפרוור מוקצה עדיין לטובת שדה התעופה של סידני.
במסקוט בית ספר יסודי ובית ספר תיכון, מספר כנסיות וכן גנים ציבוריים.
מסקרנאוס רמוטוס (שם מדעי: Mascaraneus remotus) הוא מין יחיד בסוג מסקרנאוס השייך למשפחת הפרווניתיים.
המין תואר לראשונה בשנת 2005 על ידי הביולוג ריצ'רד ס.
מדובר במין שתפוצתו מוגבלת מאוד, והוא אנדמי לאי הנחשים במאוריציוס שבאוקיינוס ההודי.
שמו, רמוטוס, בא מהמילה הלטינית המתארת מרחק, עקב בידודו של המין.
הרמוטוס חיה בנקיקים שבסלעים געשיים הפזורים באי.
עיקר מזונה הוא כפי הנראה לטאות קטנות.
בניגוד ליתר המינים בתת-המשפחה Eumenophorinae, לרמוטוס אין איברים יוצרי קול הנמצאים בדרך כלל בבסיס הרגליים.
ההשערה היא כי על האי אין יונקים שהם טורפים טבעיים של הרמוטוס, ולכן איברים אלה התנוונו.
בע"מ היא חברת בת של דפוס בארי ובר שיווק והפצה, העוסקת בהפצה של דואר כמותי.
החברה מעסיקה 600 עובדים, לחברה מרכז לוגיסטי ראשי בראשון לציון, ו-45 מרכזי הפצה בפריסה ארצית.
"מסר" הוקמה במרץ 2001 במטרה להתחרות בחברת דואר ישראל בשוק הדואר הכמותי (דואר הנשלח בכמויות גדולות על ידי בנקים, חברות אשראי, חברות תקשורת וכדומה).
החברה החלה לפעול ולשווק באופן מסחרי את שירותיה בתחילת 2002. דפוס בארי הוא גורם מרכזי בתחום ההדפסה והעיטוף של דואר כמותי, וחברת "מסר" משלימה את פעילותו בתחום זה.
החברה הוקמה על בסיס כתב הרשאה שקיבלה חברת "אביב שיגור" במרץ 2001 לחלק מכתבים עבור לקוחות מתחומי התקשורת והאשראי המופקים על ידי דפוס בארי.
זאת על בסיס רישיון שניתן בשנת 1978, על ידי שר התקשורת, מאיר עמית, ל"אביב שיגור" לפעול בתחום חלוקת החבילות.
אולם אחר כך החליט משרד התקשורת לבטל את כל ההיתרים לחלוקת דואר שניתנו עד אז.
ומנכ"ל משרד התקשורת, אורי אולניק, דרש מהמיזם להימנע מהרחבת פעילותו בתחום חלוקת הדואר הכמותי הממוין, עד סיום הבירור שעורך המשרד בנושא.
הסיבה לביטול הייתה תוכנית לפתוח את שוק הדואר בישראל לתחרות באופן מסודר.
ביולי 2003 פנתה רשות הדואר לבית המשפט המחוזי בתל אביב בבקשה להוציא צו מניעה זמני, האוסר על "מסר" לעסוק בחלוקת דואר כמותי.
ובספטמבר 2003 עובדי רשות הדואר התלוננו במשטרה כנגד "מסר" בטענה לביצוע פעילות לא חוקית של חלוקת דואר פיראטית.
במקביל באותה עת נערכו דיונים בכנסת על פתיחת שוק הדואר לתחרות ועל הפרטת הדואר.
ביולי 2004, אישרה ועדת הכלכלה, לקראת הצבעה בקריאה שנייה ושלישית, הצעה כי שוק הדואר הכמותי ייפתח לתחרות באופן הדרגתי החל ב-31 בינואר 2006, ושלבים נוספים יבוצעו ב-2007; עד 2009 ייפתח לתחרות 70% מהשוק, וב-2010 תישקל פתיחה מלאה של שוק הדואר לתחרות.
במרץ 2006 נפתח לבסוף שוק הדואר הכמותי לתחרות, וחברת "מסר" קיבלה בחודש זה רישיון לחלוקת דואר כמותי, שהחליף את הרישיון של אביב שיגור שבאמצעותו פעלה החברה עד אותה עת.
מהלך זה אפשר לחברת מסר לבסס את פעילותה.
עם זאת, בעקבות לחץ של עובדי רשות הדואר הוחלט כי דואר ישראל עדיין יישאר מונופול מוחלט בתחום הדואר הפרטי הלא כמותי.
תוך מספר שנים הפכה "מסר" למתחרה העיקרית של דואר ישראל.
בסוף 2020 הודיעה חברת "מסר" כי תגיש הצעה לרכישת חברת דואר ישראל, במסגרת תוכנית ההפרטה שלה.
מסקאזו קוואבה (ביפנית: 河辺 正三; 5 בדצמבר 1886 - 2 במרץ 1965) היה גנרל יפני, אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת סין–יפן השנייה ומלחמת העולם השנייה.
קוואבה נולד ב-5 בדצמבר 1886 במחוז טויאמה שבאימפריה היפנית.
היה לו אח צעיר בשם טורשירו קוואבה, שגם כן שירת בצבא והגיע לדרגת לוטננט גנרל.
בשנת 1907 הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הקיסרית, ולאחר מכן למד במכללה הצבאית עד 1915. ב-1918 נשלח כנספח צבאי לשווייץ, והוחזר ליפן ב-1921. מ-1927 עד 1929 שימש כמדריך במכללה הצבאית, ועד 1932 היה נספח צבאי בברלין.
ב-1932 הועלה לדרגת קולונל, וקיבל פיקוד על רגימנט החי"ר ה-6 עד 1933. מ-1933 מילא תפקידי הדרכה ומטה, וב-1936 הועלה לדרגת מייג'ור גנרל.
עם פרוץ מלחמת סין–יפן השנייה, קיבל קוואבה פיקוד על בריגדה שהשתתפה בתקרית גשר מרקו פולו.
ב-26 באוגוסט 1937 מונה לראש מטה הארמייה האזורית צפון סין, וב-15 בפברואר 1938 מונה לראש מטה צבא המשלוח המרכזי לסין, והחזיק בתפקיד עד 31 בינואר 1939. ב-9 במרץ של אותה שנה הועלה לדרגת לוטננט גנרל, וב-12 בספטמבר מונה למפקח הכללי של האימון הצבאי.
ב-9 במרץ 1940 הוא הוחזר לסין כמפקד הדיוויזיה ה-12, ב-1 במרץ 1941 מונה למפקד הארמייה ה-3, וב-17 באוגוסט 1942 מונה לראש מטה צבא המשלוח לסין.
ב-18 במרץ 1943 מונה קוואבה למפקד הארמייה האזורית בורמה, אשר כללה את הארמיות ה-15 ה-28 וה-33. קוואבה תמך בתוכניתו של מפקד הארמייה ה-15 רנייה מוטגוצ'י להרחיב את זירת המערכה על בורמה גם אל הודו הבריטית.
מוטגוצ'י וקוואבה הציעו במפקד קבוצת ארמיות המשלוח הדרומית הצעה לפלוש להודו דרך בורמה, אף על פי שעד אז האמינו רבים שההרים בין הודו לבורמה אינם עבירים לכוח צבאי גדול.
תוכנית זו נתקלה בהתנגדות נמרצת, אולם בדצמבר קיבלה את אישורם של היסאיצ'י טראוצ'י מפקד קבוצת הארמיות, המפקדה הכללית הקיסרית וכן של ראש הממשלה הידקי טוג'ו.
הפלישה הייתה בסופו של דבר אסון אדיר.
הבריטים הביסו את הכוחות היפנים בקרב אימפאל וקרב קוהימה, ועלתה ליפנים בחייהם של 30,00 חיילים, ועליהם נוספו אלפי פצועים, כאשר רבות מן האבדות היו בשל תת-תזונה, מחלות ותשישות.
מוטגוצ'י ומפקדי הדיוויזיות שלו הודחו מתפקידם.
קוואבה עצמו לקה בדיזנטריה בשלב המאוחר יותר של המערכה, והוחלף ב-30 באוגוסט 1944 בידי הייטארו קימורה.
לאחר חזרתו ליפן שימש תקופה קצרה כחבר מועצת המלחמה העליונה, וב-1 בדצמבר 1944 מונה למפקד המחוז הצבאי המרכזי.
ב-1 בפברואר 1945 מונה למפקד הארמייה האזורית ה-15. בשני תפקידים אלו הוא נדרש לארגן את הגנת האי היפני עצמו מפני פלישה צפויה של בעלות הברית.
ב-9 במרץ 1945 הועלה לדרגת גנרל, וב-8 באפריל של אותה שנה מונה למפקד הצבא הכללי האווירי אשר הגן על שמי יפן מפני התקפות אוויריות.
בימים האחרונים של המלחמה מונה לראש מטה התעופה הצבאית.
עם כניעת האימפריה היפנית, עבר קואבה לשרת את כוחות הכיבוש של בעלות הברית.
ב-1 באוקטובר 1945 הוא מונה בידי המפקד העליון של כוחות הברית למפקד הארמייה הכללית ה-1, כדי לשמור על הסדר באופן זמני עד שכוחות בעלות הברית יכנסו ליפן.
הוא פרש מהצבא בסוף אותה שנה, ונפטר ב-2 במרץ 1965 בגיל 78.
מסר - המרכז הארצי לסימולציה רפואית הוא מרכז לאומי לאימון ולהדרכה של צוותי רפואה הממוקם במרכז הרפואי שיבא בתל השומר.
במסר מתאמנים אנשי מקצועות הרפואה בעזרת סימולציה רפואית והדמיית סביבה רפואית על שיפור מיומנויות קליניות ומיומנויות תקשורת, בתנאים המאפשרים לימוד מטעויות תוך שמירה על בטיחות המטופל.
מסר הוקם בשנת 2001 על ידי פרופסור אמיתי זיו, סגן מנהל במרכז הרפואי שיבא, שנחשף לאימוני סימולציה בעת שירותו כטייס קרב בחיל האוויר וסבר שיש מקום ליישם שיטות דומות של אימון, סימולציה ותחקור בהכשרת צוותי רפואה, נוכח העובדה שאחת הסיבות המכריעות לתמותה במערכות בריאות בעולם היא טעויות אנוש ורשלנות רפואית.
המרכז נוסד במטרה לשפר את איכות הטיפול הקליני, לחזק ולחדד היבטים של בטיחות הטיפול ולשפר את עבודת הצוותים הרב-מקצועיים, ובכך ליצור תרבות טיפול בטוחה יותר, אתית והומנית שהמטופל במרכזה.
המרכז בנוי כבית חולים וירטואלי, המשתרע על פני שטח של כ-2400 מ"ר וכולל חדרים המדמים חדרי מרפאה, אשפוז, חדר מיון, טיפול נמרץ וחדרי ניתוח.
הסימולציה כוללת שחקנים המגלמים חולים, בובות ממוחשבות המגיבות לטיפול, מאמני משימה וסימולטורים משולבי מציאות מדומה להדרכת פרוצדורות פולשניות.
המרכז מצויד במערכות אודיו-ויזואליות לצורכי תחקור ומשוב.
המרכז מפעיל תוכניות אימון רגולטוריות המיועדות לכל מקצועות הבריאות - רופאים, אחיות, עובדים סוציאליים, פסיכולוגים, פרמדיקים, חובשים, רוקחים, ליצנים רפואיים, דיאטנים קליניים ועוד.
המתאמנים מגיעים מכלל גופי הבריאות בישראל ובכללם משרד הבריאות, מרכזים רפואיים, קופות החולים, חיל הרפואה ומגן דוד אדום.
כמו כן מתאמנים במסר צוותי רפואה הנשלחים להשתלמות ממדינות אחרות, וגם מהרשות הפלסטינית.
במרכז אימונים פרטניים ואימוני צוות.
האימונים עוסקים הן בשיפור המיומנויות הקליניות, והן בשיפור המיומנויות התקשורתיות של אנשי הרפואה עם חולים ופצועים, עם בני משפחות מודאגים, ובין אנשי הרפואה עצמם.
את מסר מפעיל צוות רב-תחומי בן כ-40 איש, ונכון ל-2016 התאמנו בו למעלה מ-200,000 עובדי מקצועות רפואה ומעל 4,500 בוחנים, מעריכים ומדריכים במקצועות השונים.
המרכז מפרסם מחקרים ומאמרים בנושאי סימולציה רפואית בכתבי עת מקצועיים ישראליים ובינלאומיים, ומוכר עולמית כחלוץ וכמוביל בתחום.
הגוף השולח את המשתלמים משלם את עלות תוכנית ההדרכה שהם משתתפים בה.
הבינוי, הפיתוח וההצטיידות במערכות סימולציה מבוססים על תרומות ומענקי מחקר.
במסר מתקיימות סדנאות לשיפור המיומנויות האנושיות והתקשורתיות של הצוות הרפואי לצד המיומנויות הקליניות, באמצעות סימולציות ותרחישים.
מטרת הסדנאות היא להנחיל שינויי התנהגות תקשורתיים וקליניים בזמן אמת, הן לטווח הקצר והן לטווח הארוך.
מסר משלב בעבודתו כ-150 שחקנים, ממתבגרים ועד קשישים, שלאחר הדרכה במסר מגלמים את מגוון הדמויות הנוכחות במפגש הרפואי: המטופל, בן המשפחה, איש הצוות והעמית למקצוע.
החולים המדומים משתתפים בסימולציות שונות, כגון מסירת בשורה מרה, קבלת הסכמה מדעת, התמודדות עם התנגדות לטיפול, התנצלות על טעות, ואלו מספקות פלטפורמה עשירה ללימוד כישורי התקשורת ולשיפורם.
במהלך הסדנה מקבלים המתאמנים משוב מהמדריכים, מהשחקנים ומהמשתתפים האחרים, המבוסס על תפקודם כפי שנצפה בהקלטת וידאו של הסימולציה.
מטרת הסדנאות לפתח מיומנויות קליניות במגמה לצמצם את טעויות האנוש ולשפר את איכות הטיפול במטופל ואת בטיחות הטיפול.
בעזרת הסימולטורים העומדים לרשות מסר, כולל התרגול סימולציות רפואיות ממספר סוגים:
מודלים ומאמני משימה המאפשרים להתמקד בתרגול של פרוצדורות קליניות רפואיות, ומספקים משוב על איכות הביצוע.
סימולטורים מתקדמים (High tech) ואמצעי מציאות מדומה (Virtual Reality) מאפשרים לפתח תרחישים סימולטיביים המאגדים בתוכם מצבים קליניים מורכבים.
האימונים מתבצעים בסביבה רפואית מוכרת, המאפשרת לימוד יעיל, מובנה ובטוח.
התרגול מתועד ומצולם לצורך תחקור ומשוב מיידי למתאמנים, ומעניק כלים להתמודדות עם סיטואציות דומות בעתיד.
התחקור והמשוב הניתנים בסוף הסימולציות מתמקדים בשיפור היכולות הקליניות של המתאמנים ויכולות הניהול שלהם, באופי עבודת הצוות של המתאמנים, בתקשורת הבין-אישית בין חברי הצוות ובאופי התקשורת שלהם עם המטופלים.
המסקנות וההערות הנלמדות בתהליך זה מותאמות לעולם התוכן והסביבה הטבעיים למתאמן.
מאז 2013 מפעיל המרכז את "מסר על גלגלים", יחידה ניידת היוצאת לשטח ולזירות הפעילות של צוותים רפואיים ומבצעת במקום אימוני סימולציה תוך שימוש בבובות חכמות, סימולטורים ושחקנים אנושיים, במיקום ובאופן המדמים ככל הניתן תנאי שטח אמיתיים של עבודת צוותי רפואה, ובמקום בו הם פוגשים בפועל את החולה או הפצוע.
בדרך זו מאמן מסר על גלגלים צוותי רפואה מכל בתי החולים בישראל, מרפאות קופות החולים ברחבי הארץ, מסגרות שונות של צוותי רפואה צבאיים וכן סדנאות טראומה לרפואה בקהילה באזורי סיכון.
מסר פועל בשיתוף פעולה עם המרכז הארצי לבחינות ולהערכה בפיתוח בחינות מיון, רישוי והסמכה למקצועות הבריאות השונים בישראל.
שיתופה של מסר מאפשר לבחון כיצד יפעל הנבחן בתנאי אמת וכיצד ינהל את הטיפול במטופל בפועל, מעבר לבחינת הידע התאורטי.
פעילות זו מתבצעת במספר נתיבים:
פיתוח מבחנים מבוססי סימולציה ועריכתם במסר.
במסגרת זו נערכים במסר מבחני שלב ב' בהובלה של איגוד המרדימים, של איגוד רפואה דחופה במבוגרים ובילדים, ורדיותרפיה.
בנוסף, בהובלה של מנהל הסיעוד במשרד הבריאות מתקיימים מבחני רישום לכלל האחיות המשתתפות בקורסים העל בסיסיים בישראל.
כמו כן, מתקיים מבחן הסמכה לפרמדיקים בהובלת מגן דוד אדום במסגרת זו.
השתתפות בצוותי פיתוח או ייעוץ לצוותי פיתוח של מבחנים שאינם נערכים במסר, בעיקר מבחנים בעל פה של איגודי הרופאים.
פיתוח המבחן כולל החלטה על מבנה המבחן, על שיטת מתן הציונים ואופן קבלת ההחלטות, פיתוח תחנות מבחן מובנות ופיתוח דף הערכה מובנה התומך בקבלת החלטות מהימנה והוגנת.
מסר מכשיר את הבוחנים במבחן המיון לרפואה (מור ומירב) ובמבחני הרישום לסיעוד הנערכים במסר.
בנוסף מכשיר מסר בוחנים לבחינות בעל פה באיגודי רפואה רבים (א.א.ג., רפואה דחופה, אורתופדיה, כירורגיה של היד ועוד).
מיון מועמדים לבתי ספר לרפואה
מסר, יחד עם המרכז הארצי לבחינות ולהערכה, הוסמך על ידי בתי הספר לרפואה להקים מרכז הערכה למיון מועמדים ללימודי לרפואה.
מדי שנה נבחנים במסר כ-1,000 מועמדים ללימודים בבתי הספר לרפואה בישראל.
המבחן משלב ריבוי ראיונות מובנים (MMI) ותחנות מבוססות סימולציה המאפשרות להעריך את המועמדים לבתי הספר לרפואה גם על פי משתנים אישיים, שאינם נמדדים בבחינת הבגרות או בבחינות הפסיכומטריות.
כמרכז המוכר כמוביל עולמי בתחום הסימולציה הרפואית, מקיים מסר שיתוף פעולה עם גופי בריאות ברחבי העולם ומייעץ להם בהקמה ובתפעול של מרכזי סימולציה במדינותיהם.
בין המרכזים הרפואיים והאקדמיים שנעזרו במודל של מסר נמנים מאיו קליניק ברוצ'סטר, מינסוטה, קליבלנד קליניק והמרכז הרפואי של אוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב בקליבלנד, אוהיו, אוניברסיטת מקגיל במונטריאול, קנדה, המרכז הרפואי של ניו יורק-פרסביטריאן ואוניברסיטת קולומביה בניו יורק, בית החולים אלברט איינשטיין בסאו פאולו, ברזיל ועוד.
אל מרכז מסר בתל השומר נשלחים צוותים רפואיים ממדינות שונות להשתלמות משולבת סימולציה במגוון נושאים.
חג המסקל הוא חג נוצרי אתיופי המקביל לחג הצלב ומצוין ב-27 בספטמבר (לפי לוח השנה הגרגוריאני), ה-17 לחודש מסקרם (Meskerem) בלוח השנה האתיופי (11/09-10/10), שהוא החודש האחרון של עונת הגשמים.
הוא החג השני בחשיבותו אחרי הטמקת והוא נחגג כבר למעלה מ-1,600 שנים.
משמעות המילה "מסקל" בשפת הגעז היא "צלב" והחג מנציח את גילוי הצלב של ישו על ידי הקיסרית פלוויה יוליה הלנה, אמו של קונסטנטינוס הגדול, בשנת 326 לספירה.
הלנה, שנתקלה בקשיים למצוא את הקבר, התפללה לישו והודרכה על ידי עשן קדוש, לכיוון המקום בו איתרה את הצלב.
מאז חלקים מהצלב החלו להסתובב בעולם.
החג נקבע רשמית ל-27 בספטמבר והוא ציין את חנוכת בזיליקת הקדושים המעונים (Martyrium) והרוטונדה של תחיית המתים (Anastsis), מעל קברו של ישו (לימים, "כנסיית הקבר").
ידוע שהחל מראשית המאה החמישית, הצלב האמיתי היה מוצג לציבור בירושלים, ביום השני של חג ההקדשה (Dedication).
במהלך הימים נשכחה חנוכת הכנסייה ונשאר מציאת הצלב.
לא ברור מתי החלו האתיופים לחגוג את מציאת הצלב.
האזכור הברור הראשון של חגיגות המסקל, הוא במאה ה-13. עדות כתובה ערבית של נזיר קופטי במצרים, שאומר בארבע הזדמנויות בשנה מוציאה הכנסייה האתיופית את התיבה (דגם של ארון הקודש) מהמרחב המקודש אל הציבור: חג המולד, חג הטבילה (טימקט), חג הפסחא, המוזכר גם כ"חג תחיית המתים" (Resurrection) וחג מציאת הצלב.
נראה שמי שמיסד את החג היה דווית הראשון, קיסר אתיופיה (1412-1380).
שעומד בצל אביו סיפו ערד וסבו (עמדה-ציון.
במהלך שלטונו החל בתרגום הספר הנוצרי החשוב "נסי מרים", חיבור שבנוסחו האתיופי, חיזק מאוד את הלגיטימציה של בית המלוכה.
אחד ממפעליו החשובים הוא הבאתם לאתיופיה, של "שרידי הצלב האמיתי".
אירוע זה קשור למערכת יחסי החוץ המורכבת של אתיופיה עם מצרים והפטריארך הקופטי שלה.
מיד לאחר עלייתו לשלטון, נודע לדאווית שהשולטן הממלוכי אסר את הפאטריארך.
משלחת צבאית אתיופית פלשה למצרים באזור אסואן וסירבו לסגת משם טרם שחרורו של ראש הכנסייה.
המיתוס הוא שהפטריארך הקופטי רצה להעניק לקיסר תשורה של מטילי כסף וזהב, אך דאווית ענה לו: "אלוהים ניצח אתנו את המלחמה, לא בכסף וזהב, אלא באמונה בצלב", ואז לקח את שרידי הצלב המקורי, שהגיעו מירושלים לאלכסנדריה.
בתקופה בה נחגג חג המסקל, מדרונות אתיופיה הופכים לירוקים מהגשמים, ועליהם צומח פרח הצהוב שקיבל את שמו של החג – מסקל.
באדיס אבבה, החגיגות מתחילות בשעות אחר הצהריים המוקדמות, כאשר תהלוכת הנושאת לפידים בוערים מתקרבת לכיכר מסקל מכיוונים שונים.
בין המשתתפים כמרים הלבושים בגדי כהונה צבעוניים, סטודנטים, תזמורות כלי נשיפה, וגייסות של הצבא הנושאים צלבי ענק בוערים.
הם מקיפים את ה"דמרה" (פירמידת אש) כשבידהם לפידים אותם הם זורקים על ה"דמרה" תוך שהם שרים שיר מסקל מיוחד.
אלפים מתאספים בכיכר כדי להיפרד מן הגשמים ומקדמים בברכה את "Tseday" כלומר, עונת האביב.
החגיגות נמשכות עד שהעץ הגדול שבמרכז הפירמידה נופל.
במהלך החגיגות, בתים מוצפים "טלה", בירה מקומית, וזרים מתקבלים בברכה.
במהלך חג המסקל בשנת 2005 התקיים כהרגלו טקס גדול בכיכר מסקל באדיס אבבה.
תושבי העיר רבים הגיעו לראות את הטקס, שהחל בתצוגת ראווה על ידי הכנסייה, ולאחר מכן המשתתפים בטקס שרפו ערמת קש, שלפי האמונה העשן מורה על הצלחת היבול באזור אליו הוא נמשך.
הפרעות החלו כשקבוצת אזרחים החלה לזרוק אבנים על המשתתפים בטקס (משתפי הפעולה עם הממשל).
הצופים (ביניהם גם תיירים רבים) יצרו אנדרלמוסיה מבהלה, והמשטרה הפעילה כוח עד לעצירת המורדים.
"מסקרה שחורה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית דיקלה, מאלבום האולפן החמישי שלה, סיפור אופטימי.
השיר יצא לאור ב-24 בינואר 2017, כסינגל הרביעי והאחרון מתוך האלבום.
באותו זמן שיצא השיר, עלה הקליפ המלא שלו לערוצם של "Helicon Music - הליקון".
השיר נכתב על ידי דיקלה ומור שמולוביץ, הופק על ידי רוני בראון, גיל פלדמן, יפתח שחף ודיקלה והולחן על ידי דיקלה ויפתח שחף גם כן.
השיר הוא שיר בסגנון הפופ, אשר מילותיו מתארות מצב בו יש בעיה במערכת יחסים בין בני זוג.
עם השיר הופיעה דיקלה בהיכל התרבות תל אביב, ובמספר הופעות נוספות אשר נכללו בכמה סיבובי הופעות שלה.
השיר זכה להצלחה רבה בישראל, כאשר התמקם במקום ה-3 במצעד של מדיה פורסט, במקום ה-4 במצעד של רשת ג', ובמקום ה-10 במצעד השירים המושמעים ביותר בישראל לשנת 2017, עם כ-1,790 השמעות בתחנות הרדיו.
בנוסף לכך, הייתה דיקלה לאמן הישראלי ה-48 המושמע ביותר בישראל בשנת 2017, עם כ-4837 השמעות בתחנות הרדיו.
הקליפ מתחיל כאשר ניתן לראות אישה מחזיקה מסקרה שחורה, כשם השיר ומתאפרת.
לאחר מכן, מופיעות כתוביות עם שם השיר ושמה של דיקלה.
הקליפ ממשיך כאשר רואים 6 רקדנים מאחורי זכוכית, ואת דיקלה לבושה בשמלה שחורה.
לאורך הקליפ, נראית אישה עצובה יושבת על ספה כשהיא בוכה, ואנשים אשר רוקדים מסביבה.
בין לבין ניתן לראות את דיקלה כשהיא אוחזת בידה שתי רצועות המחוברות לשני כלבים מסוג בוקסר.
ישנה סצנה בה ניתן לראות את דיקלה מכה שק אגרוף.
לבסוף, נראית דיקלה כשהיא בחדר אפרפר, שרה לתוך מיקרופון ומאחוריה ניצבים ארבעה נגנים.
בקליפ זה משתתפת השחקנית יעל אבקסיס.
נכון ל-27 באפריל 2018, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כמיליון צפיות.
מערכת גלונאס (GLONASS) מכילה שני סוגים של מסרי ניווט בקצב שידור של 50 ביט לשנייה (bps) באותות C/A ו-P, כאשר כל סוג מספק מידע הנדרש למשתמש כדי להפיק לחשב את מיקומו, כולל משתנים המאפשרים לחשב את קואורדינטות לווייני גלונאס, נתוני שעונים שלהם.
מסר הניווט בדיוק רגיל, C/A, משודר באופן רציף ומחזורי עם זמן מחזור של 2.5 דקות.
כל מסגרת-על (super-frame) מכילה 5 מסגרות (frame) של 30 שניות, וכל מסגרת מכילה 15 מחרוזות של 2 שניות (100 ביט כל אחת).
המסר מכיל מידע עדכני על הלוויין המשדר ומידע לא עדכני על שאר הלוויינים.
המידע העדכני כולל נתוני אפמריס, סחיפה של השעון הלווייני, סטטוס תקינות הלוויין ומידע על ההפרש בין התדר המשודר לתדר הנומינלי.
המידע הלא עדכני משודר בביטים 5-15 של כל מסגרת (אלמנך של 24 לוויינים), כאשר מסגרות 1-4 מכילות נתוני 20 לוויינים (5 לכל מסגרת), והחמישית נתוני 4 לוויינים נוספים.
שתי המחרוזות האחרונות של המסגרת החמישית מכילות ביטים שמורים (כל אלמנך תופס 2 מחרוזות).
נתוני האפמריס מחושבים 24 שעות קדימה במרכז השליטה הקרקעי, והלוויינים משדרים סט חדש של אפמריס כל 30 דקות.
נתונים אלו שונים מהאפמריס של מערכת GPS.
במקום נתוני מסלול קפלריים, הם משודרים במערכת ECEF קרטזית של מיקום ומהירות ושינויי תאוצה ירחיים ושמשיים.
מסמך GLONASS-ICD מגדיר משוואות אינטגרציה על בסיס מתודת רונגה-קוטה מסדר רביעי, הכוללת מקדמי הרמוניה גאופוטנציאליים אזוריים.
לעומת זאת האלמנך דומה לזה של ה GPS, נתון כמשתנים קפלריים ומעודכן בערך פעם ביום.
מסקיט היא פרוור ממזרח לדאלאס, טקסס, ארצות הברית.
נכון לשנת 2013, אוכלוסייתה הוערכה בכ-143,000 נפש, מה שהופך אותה לעיר ה-20 בגודלה בטקסס.
לפני הקמתה של מסקיט, סביבת העיר שימשה כאם דרך מסחרית ששימשה את האינדיאנים.
העיר נוסדה ב-14 במרץ 1878. כלכלת העיר והחקלאות שבה שגשגו מאוד בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. הזינוק המהיר ביותר היה בשנים 1950-1970. בשנת 1970 התגוררו בעיר כ-55,000 תושבים, לעומת 1,700 בשנת 1950. בשנת 1959 הוקם קניון בעיר.
מסקר ההכתרה של חיל האוויר המלכותי נערך ב-15 ביולי 1953. הוא נערך במסגרת חגיגות ההכתרה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, שהתקיימה ב-2 ביוני 1953. באירועים השתתפו למעלה מ-900 כלי טיס מ-50 דגמים שונים.
הם היוו את התצוגה הגדולה ביותר של כוח אווירי שנערכה בבריטניה מאז ומעולם.
למסקרם קדמו שבעה חודשי הכנות.
בסיס חיל האוויר המלכותי אודינהם (Odiham) בהמפשייר, מדרום-מערב לבירה לונדון, נבחר לאתר שיארח את המסקר.
בבסיס נערכו תחילה עבודות תשתית ולאחר מכן הוטסו אליו בהדרגה 300 כלי טיס שנועדו להשתתף במסדר הקרקעי.
המטוסים הוצבו בשורות על גבי המסלולים, הרחבות החניה ושטחי הדשא בבסיס ביחד עם תצוגה של ציוד שבשירות החיל - מנועים, חימוש, מתקני מכ"ם ועוד.
מאהלים גדולים הוקמו בבסיס עבור אנשי צוותות הקרקע שהגיעו כדי לתחזק את כלי הטיס עד ליום המסדר.
במקביל להכנות בבסיס אודינהם התקיימו ההכנות של צוותי האוויר בבסיסי החיל השונים לקראת מטס.
כמו כן, בבסיס החיל האוויר אוקסברידג' (Uxbridge) בלונדון התאמנו 1,056 אנשי החיל לקראת המצעד הרגלי שבו היו אמורים להשתתף.
ביום המסקר הגיע לבסיס אודינהם קהל צופים גדול של נכבדים מבריטניה וממדינות חבר העמים.
ביניהם היו בני משפחת המלוכה והלורד טרנצ'רד, אבי חיל האוויר המלכותי.
המלכה בלוויית בעלה הנסיך פיליפ הגיעה לאוהל הנכבדים לקראת השעה 1200. היא סקרה תחילה ברגל משמר כבוד של אנשי כל 12 פיקודי החיל, לצלילי מוזיקה שניגנה תזמורת החייל ובה 200 נגנים.
לאחר מכן צעד לפניה המצעד המלא של חיילי החיל.
ראשון נישא הנס המלכותי של החיל בליווי 119 איש.
אחריו צעדו נציגי פיקודי החיל, כשאנשי פיקוד ההפצצה בראש ולאחריהם אנשי פיקוד מטוסי הקרב.
לאחר הפסקת צהריים סקרה המלכה את שפע המטוסים והציוד על הקרקע, כשהיא עושה את דרכה במכונית פתוחה וברגל.
אחר הצהריים הגיעו האירועים לשיאם עם תחילת המטס האווירי בשמי הבסיס.
השתתפו בו 614 מטוסים מחיל האוויר המלכותי ומחילות אוויר של מדינות חבר העמים הבריטי.
הם הגיעו לשמי בסיס אודינהם מבסיסים בכל רחבי האיים הבריטיים.
חלקם טסו מבסיסיהם במשך שלוש שעות כדי להגיע לאתר.
למלכה הוצגה באוהל הנכבדים מפה אלקטרונית, שתיארה את נתיבי הגישה של קבוצות המטוסים השונות.
ראשונים השתתפו במטס כלי הטיס האיטיים יותר ואחריהם המטוסים המהירים.
ראשון טס מסוק שנשא את נס החיל.
המטוסים הגיעו לשמי האתר בקבוצות של שלושה, שישה, תשעה ו-12 מטוסים בצורות מבנה שונות.
בהמשך השתתף במטס מספר רב של מטוסי קרב סילוניים, אשר טסו בקבוצות של 24 ו-36 מטוסים.
בחלקו האחרון של המטס השתתפו כלי טיס שטסו לבדם - תחילה מפציצים כבדים ולסיום מטוסי קרב מהירים, שטסו במהירויות הקרובות למהירות הקול.
מסקר ההכתרה של הצי המלכותי התקיים ב-15 ביוני 1953. הוא נערך במסגרת חגיגות ההכתרה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, שהתקיימה ב-2 ביוני 1953. נטלו בו חלק 465 כלי שיט מכל הסוגים, צבאיים ואזרחיים, בריטיים וזרים והוא היווה הפגנת עוצמה ימית של האימפריה הבריטית.
מספר כלי השיט במסקר עלה על מספרם במסקר של 1937 (שנערך לכבוד הכתרת המלך ג'ורג' השישי), אך רבים מכלי השיט היו בו קטנים יותר.
מספר כולל - 465, מכל גודל ודגם
212 כלי שיט צבאיים, 92 כלי שיט אזרחיים, ובנוסף 161 יאכטות
בין כלי השיט הצבאיים: אוניית מערכה אחת, תשע נושאות מטוסים, 19 סיירות, 39 משחתות, 39 פריגטות, 19 צוללות
29 כלי שיט זרים - שישה מקנדה, שלושה מהודו, שניים מפקיסטן, אחד מכל אחת מהמדינות הבאות: אוסטרליה, ניו זילנד, ארצות הברית, ברית המועצות, צרפת, שוודיה, נורווגיה, דנמרק, הולנד, בלגיה, איטליה, יוון, טורקיה, ספרד, פורטוגל, ברזיל, הרפובליקה הדומיניקנית, תאילנד.
בין כלי השיט הזרים היו שתי נושאות מטוסים (מקנדה ומאוסטרליה), 11 סיירות, שש משחתות, שמונה פריגטות.
איטליה שיגרה לאירוע את אוניית המפרשים לאימונים בת שלושת התרנים אמריגו וספוצ'י.
המסקר - מסורת בריטית בת 600 שנה - התקיים בספיטהד (Spithead), חלקו המזרחי של מצר הסולנט (Solent), המפריד בין האי וייט לבין חוף אנגליה, שמצפונו נמצא נמל פורטסמות'.
כלי השיט המשתתפים הגיעו מבסיסיהם בבריטניה ומחוץ לה.
הם עגנו במצר ב-18 שורות, שכללו כל אחת מספר שונה של כלי שיט.
בשורה הארוכה ביותר ניצבו 44 כלי שיט, ובשורה הקצרה ביותר - שלושה.
היאכטות המשתתפות עגנו בארבעה ריכוזים מצפון ומדרום לשורות כלי השיט.
הפריגטה סורפרייז (Surprise) נקבעה לשמש כיאכטה המלכותית למשך המסקר.
בבוקר יום המסקר עלתה המלכה על סיפון הפריגטה ועל תורן האונייה הונף הנס המלכותי.
לפני הצהריים אירחה המלכה על הפריגטה את מועצת האדמירליות, פגשה קברניטים של חלק מן האוניות וקיימה ארוחת צהריים.
בהמשך עלו על הפריגטה המלכה האם, הנסיכה מרגרט וחברים נוספים במשפחה המלכותית.
בשעה 15:00 הפליגה הפריגטה מפורטסמות', כשהיא מלווה בחמש אוניות אחרות שנשאו על סיפוניהן אישים רמי מעלה לרבות ראש הממשלה וינסטון צ'רצ'יל וקודמו קלמנט אטלי.
המלכה ובעלה הנסיך פיליפ, שהיה לבוש במדי הצי, התייצבו במרפסת תצפית שנבנתה על גבי המבנה העילי של הפריגטה.
בעת שהתקרבה אל שורות כלי השיט ירו כל תותחי הצי בו זמנית לכבוד המלכה מטח הצדעה של 21 יריות.
בשעה 15:30 נכנסה היאכטה המלכותית אל בין שורות כלי השיט.
בכל אחד מהם, בריטי כמו גם זר, ניצבו אנשי הצוות במסדר על הסיפונים ובירכו את הפריגטה בעת שעברה לידם בשלוש קריאות הידד למלכה, כאשר הנסיך פיליפ מצדיע להם.
בעת שחלפה היאכטה המלכותית ליד אוניית המערכה ונגארד (Vanguard), האונייה הגדולה ביותר במסקר, ניגנה תזמורת הנחתים המלכותיים על סיפונה את ההמנון הלאומי.
ההפלגה בין שורות כלי השיט נמשכה עד השעה 17:10. אז עגנה היאכטה המלכותית בקצה אחת משורות כלי השיט, לאחר השלמת שיט של כ-26 קילומטר.
בשעה 17:35 החל מטס מעל הצי של 300 כלי טיס של זרוע האוויר של הצי ושל הצי המלכותי הקנדי והצי המלכותי האוסטרלי.
הם המריאו משלושה שדות תעופה ביבשה.
בשעה 20:30 עלתה המלכה על סיפון האונייה ונגארד לארוחת ערב.
אחרי רדת הלילה, ב-22:30, הופעלו בכלי השיט מיליון נורות בסך הכל, אשר האירו את צלליות כל כלי השיט שבמסקר.
ההארה נמשכה עד חצות הלילה.
בשעה 22:40 החלה תצוגת זיקוקין די נור מול הצי העוגן, שנמשכה כעשרים דקות.
מסר יפני (שם מדעי: Argyrosomus japonicus) הוא מין דג ימי מהסוג מסר שבמשפחת המסריים, החי לאורך האזור האינדו-פסיפי שבין דרום אפריקה, פקיסטן, הודו, אוסטרליה וכן לחופי סין ויפן.
לרוב הוא מצוי במי חופים רדודים ועכורים, כולל במערות תת-ימיות, ביצות מנגרובים ואף בשפכי נהרות.
מסר זה יכול להגיע לאורך של 181 ס"מ ולמשקל 75 ק"ג.
הוא בעל קשקשים כסופים וגב ירוק-ברונזה עם ראש נחושתי מוארך מעט וקו צד מעוטר בכתמים לבנים קטנים.
הסנפירים נמוכים ובעלי מספר פרקים והזנב דק יחסית וארוך.
דג זה ניזון לאורך הקרקעית הרדודה מדגים קטנים יותר וכן מסרטנים ורכיכות.
בתורו הוא יכול להיטרף בידי תניני יאור וים, כרישים גדולים שונים וכן נידוג בידי האדם.
באוסטרליה הוא נידוג בקצב מסחרי אשר פגע באוכלוסיות ומנע מהם להתאושש עד היום.
כיום הוא מצוי בסכנת הכחדה והוא מין מוגן שנאסר לדיג לפני שהוא מגיע לאורך 70 ס"מ וכנראה הצליח להתרבות.
מסר מלגשי (שם מדעי: Argyrosomus hololepidotus) הוא מין דג ימי מהסוג מסר שבמשפחת המסריים, החי סביב האוקיינוס ההודי הטרופי בעומקים רדודים (15 עד 150 מטרים) ובעיקר לחופי מדגסקר, שם נראה לראשונה.
המין תואר למדע ב-1801 בידי החוקר הצרפתי ברנר-ז'רמין דה לספד .
דג זה מגיע לאורך ממוצע של מטר אחד אך יכול להגיע גם לאורך 200 ס"מ ומשקל של 71 ק"ג והוא יכול לחיות עד 30 שנה בטבע.
הוא בעל גוף מוגבה עם סנפירים זקורים ופרוקים אך נמוכים וצבעו אפור-כסוף עם גב כחול, סנפירים חומים וקו צדדי בצבע כחול-ברונזה.
הוא בעל ראש מוארך עם לסתות גדולות מלאות בשיניים דקות וחדות.
הוא ניזון בבגרותו מדגים קטנים, רכיכות וסרטנים סביב הקרקעית.
לרוב המסר מצוי סביב הימים, שוניות האלמוגים והחופים החוליים והסלעיים של מדגסקר ומצוי אף בביצות מנגרובים ובשפכי נהרות, שם הוא משריץ צאצאים.
בעבר חשבו שהוא נמצא גם במערב אפריקה, הודו, אוסטרליה וטסמניה אך התברר שאלו היו מיני מסריים אחרים כמו מסר מלכותי.
מין זה נדיר מאוד ומצוי בסכנת הכחדה עקב דיג יתר לבשרו.
מסר מלגשי (שם מדעי: Argyrosomus coronus) הוא מין דג גרם ממשפחת המסריים, המצוי בדרום-מזרח האוקיינוס האטלנטי שלחופי אפריקה בין אנגולה לדרום אפריקה במים רדודים וסובטרופיים וכן מהגר לעיתים לשפכי נהרות.