tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מבחינת טווח תפקידיה הייתה המועצה לעיתים יותר חשובה מהאחוזות בניהול המדינה.
רשומותיה כוללות מידע על מגוון רחב של נושאים, ובהם פוליטיקה, מנהל, כלכלה וענייני חברה.
המועצה פיקחה על ניהול הנושאים המשפטיים, בקרת המסחר והתחבורה הימית, נקטה באמצעי חירום נגד מגפות, העניקה רישיונות מסע, ניהלה את נושא שבועות האמונים, גירשה קבצנים וצוענים, עסקה בנושא מכשפות, אנשים שלא קיבלו את מרות הכנסייה האנגליקנית, ויעקוביטים, וגם בחוסר הסדר הציבורי ברמות והגבול עם אנגליה.
בדומה לפרלמנט, המועצה המלכותית התפתחה מגוף קדום יותר שנקרא מועצת המלך, או קוריה רג'יס.
מועצת המלך הייתה חבר יועצים של המונרך, שכללה את קציניו המלכותיים הבכירים ואת מקורביו שעליהם סמך יותר מכל.
היא התקיימה ככל הנראה החל מהמאה ה-13, ואין כמעט עדויות לפעילותה.
בשלהי המאה ה-15 החזיקה ברשותה המועצה המלכותית סמכויות בתחום הייעוץ, ביצוע ושיפוט, שהיה התחום ממנו שרדו תעודות רבות יותר בהשוואה לשני הקודמים.
בתקופה זו הופיעה המועצה לראשונה באופן רשמי, כאשר בפברואר 1490 בחר הפרלמנט שני בישופים, ראש מנזר או נזיר, 6 ברונים ושמונה קצינים מלכותיים להקים את מועצת המלך עבור חיזוק סמכותו בניהול התחום המשפטי במדינה.
מועצת הלורדים הסודית, כפי שהיא כונתה אז, הייתה חלק מהגוף הכללי של לורדי המועצה, בדומה לאספת הלורדים והלורדים של האוצר.
לאחר 1532 רוב הסמכויות המשפטיות הועברו ל-College of Justice, גוף המקביל לבית המשפט העליון של סקוטלנד המודרני.
המועצה נפגשה באופן סדיר והייתה פעילה בעיקר כשהמונרך המכהן היה קטין.
רשומה נפרדת של המועצה המלכותית מתוארכת ל-1545, וככל הנראה היא מסמנת את הנקודה שבה המועצה הסודית נפרדה מגוף האב שלה.
לאחר 1603 הצליח ג'יימס השישי לשכנע את הפרלמנט האנגלי שהוא יכול למשול בסקוטלנד ב"אמצעות העט" (with my pen).
המועצה קיבלה את הוראותיו הכתובות וביצעה את רצונו.
סוג ממשל זה נפסק לאחר הדחת צ'ארלס הראשון במלחמת האזרחים האנגלית, והתחדש בתקופת נכדיו צ'ארלס השני וג'יימס השביעי.
ישנם מרווחים ברשומות המועצה בתקופת מהומות 1638 - 1641, כאשר המועצה הוחלפה כמעט לחלוטין על ידי הקובננטרים, ובתקופת אוליבר קרומוול היא פסקה מלתפקד.
הלורד נשיא המועצה היה אחד מאנשי הממשל הבכירים ביותר בסקוטלנד.
הלורד צ'נסלור פיקח על המועצה אקס אופיציו (ex officio - מתוקף תפקידו), אך ב-1610 החליט ג'יימס השישי שנשיא בית המשפט העליון יהיה אחראי בהיעדרו של הצ'נסלור, וב-1619 התווסף התואר נשיא המועצה המלכותית.
שני התפקידים הופרדו ב-1626 כחלק מהחלטת צ'ארלס הראשון על ארגון מחד של המועצה המלכותית ובתי המשפט.
הלורד נשיא המועצה הפך לאחד מפקידיו הראשיים של המלך ב-1661, אך כמעט ולא הופיע בפני הפרלמנט.
המועצה המדינית מוסד ממשל עליון באימפריה הרוסית שהוקם בשנת 1806. עד לשנת 1906 תפקד כמועצה מייעצת לקיסר, בשנים 1906–1917 היה הבית העליון של הפרלמנט הרוסי.
קודם להקמת המועצה המדינית, עוד בשנת 1801 הוקמה המועצה הנדרשת (Непременный совет).
במועצה זו השתתפו מספר יועצים קרובים של אלכסנדר הראשון.
המועצה המדינית הוקמה כחלק של ההצעות לרפורמה שלטונית של מיכאיל ספרנסקי.
הקיסר היה ממנה חברי המועצה בהתאם לרצונו.
מעשית, הרוב המוחלט של חברי המועצה היו אנשי אצולה רוסית והמינוי היה לכל החיים.
כל שרי הממשלה היו חברי המועצה.
יושב ראש המועצה וסגנו קבלו מינוי שנתי מהקיסר.
עד לשנת 1865 יושב ראש מועצת השרים היה גם יו"ר המועצה המדינית.
אם הקיסר השתתף בישיבת המועצה, הוא היה יו"ר הישיבה.
במשך תקופה ארוכה ישיבות המועצה התקיימו בארמון החורף.
בשנת 1885 הישיבות עברו לארמון מרינסקי והתקיימו בארמון זה עד לשנת 1917.
דיון בנושאי מדיניות פנים הדורשים שינוי, הרחבה או הסברים על החוקים הקיימים.
דיון בנושאי מדיניות פנים ומדיניות חוץ במצבי חרום
דיון ובקרה על ביצועי התקציב
המועצה כללה אספה הכללית, משרד המדינה (Государственная канцелярия), מחלקות וועדות.
כל הנושאים היו מועברים למועצה רק דרך משרד המדינה ובאמצעות מזכיר המדינה שעמד בראשה.
לאחר בדיקת הנושאים, המזכיר היה מעביר אותו למחלקה ספציפית של המועצה לדיון.
בהתאם להנחיית הקיסר, נושאים דחופים היו יכולים לעבור ישירות לאספה הכללית.
בהתאם למסמך שהיה בבסיס הקמת המועצה היא הייתה צריכה לדון בכל החוקים החדשים.
החלטה במחלקות המועצה ובאספה הכללית הייתה מתקבלת על בסיס רוב בהצבעה.
לקיסר הייתה זכות לשנות החלטת המועצה.
החל משנת 1832 השרים הפסיקו להעביר למועצה את הדו"ח השנתי על פעילותם.
בשנת 1842 התקבל מסמך חדש בהקשר לסמכויות המועצה.
בהתאם למסמך החדש, חלק מנושאים חוקתיים הועברו מסמכויות המועצה, לעומת זאת הורחבו סמכויותיה בנושאי מינהל ומשפט.
מחלקות המועצה (עד לשנת 1906)
המחלקה לענייני ביטחון - היה קיים בשנים 1854-1810
מחלקה לענייני פולין - הייתה קיימת בשנים 1862-1832
מחלקה לענייני תעשייה, מדע ומסחר - הייתה קיימת בשנים 1906-1900
ועדת עירור להחלטות המחלקות 1917-1884
בהתאם למניפסט של הקיסר מ-20 בפברואר 1906 הוקם הפרלמנט הרוסי.
המועצה המדינית הפכה להיות הבית העליון של הפרלמנט.
מחצית חברי המועצה היו מקבלים מינוי מהקיסר ומחצית היו נבחרים.
מספר חברי המועצה שקיבלו מינוי מהקיסר לא היה יכול להיות גדול יותר ממספר חברים נבחרים והם קבלו מינוי מחודש ב-1 בינואר כל שנה.
בעקבות השינויים שונה גם הרכב מחלקות המועצה.
משנת 1906 המועצה כללה 2 מחלקות:
המחלקה הראשונה הייתה אחריות על הנושאים החוקתיים.
המחלקה טיפלה בנושאים שהיו במחלקות בין הסנאט לבין משרד המשפטים.
כמו כן המחלקה טיפלה בנושאים הקשורות לעבירות של חברי המועצה, חברי הדומה והפקידות הגבוהה.
המחלקה השנייה טיפלה בנושאים כלכליים.
המחלקה הייתה דנה בדו"חות השנתיום של משרד האוצר, הבנק של המדינה, בנקים נוספים שבבעלות המדינה, מכירת אדמות המדינה לאנשים פרטיים וכו'.
במהלך מהפכת פברואר הקיסר ניקולאי השני פרסם צו על הפסקת פעילות המועצה עד אפריל 1917. במאי 1917 הממשלה הזמנית ביטלה את כל המינוים שחברי המועצה קבלו מהקיסר.
בדצמבר 1917 הממשלה החדשה ביטלה סופית את המועצה המדינית.
במועצה המקורית של שנת 1906 היו 196 חברים (98 על ידי מינוי של הקיסר ו-98 נבחרים).
בחירות חברי המועצה היו לפי 5 חטיבות:
חטיבת הדת האורתודוקסית 6 חברים
חטיבת ארגוני האצולה - 18 חברים
חטיבת האוניברסיטאות - 6 חברים
חטיבת ארגוני מסחר, תעשייה וכלכלה - 12 חברים
חטיבת פינלנד - 2 חברים
הכהונה הייתה ל-9 שנים, למעט נציגי הגוברניות שנבחרו ל-3 שנים.
חברי המועצה היו יכולים להיות רק בעלי זכות בחירה, בעלי גיל מעל 40 ובעלי השכלה תיכונית לפחות.
יו"ר המועצה וסגנו קיבלו מינוי שנתי מהקיסר והם נבחרו בין חברי המועצה שקבלו מינוי מהקיסר.
הציבור היה מורשה להיות נוח בישיבות המועצה.
המועצה הלאומית למניעת תאונות הייתה גוף ממשלתי ואחר כך ארגון פרטי שמתקיים מתרומות ועוסק בהדרכה, בהסברה ובהעברת השתלמויות לנהגים כדי לנסות להפחית את מספר תאונות הדרכים בישראל.
בשנות ה-90 היא שימשה כגוף חוץ-ממסדי שפעל להדרכת הציבור ועסק בהפעלת מתנדבים בכל הקשור להגברת הבטיחות בדרכים.
מקום מושבה היה ב"מכללת תלפיות" ברחוב הזרם בתל אביב.
המועצה הלאומית למניעת תאונות הוקמה במרץ 1954 על ידי השופט השלמה הלמוט לובנברג ועורך הדין יעקב סלומון, וביוזמת שר התחבורה יוסף ספיר, בטקס חגיגי בו השתתפו נשיא המדינה, יצחק בן-צבי, יושב ראש הכנסת, יוסף שפרינצק, הרב הראשי הרצוג, שרים ואישי ציבור.
המועצה הוקמה כחברה ללא הון מניות, שפועלת כמוסד ללא כוונת רווח, ונציגי הממשלה היו חברים במוסדות המנהלים של המועצה.
מטרותיה העיקריות של המועצה, לפי תזכירה ולפי פרסומיה, היו לשמש ארגון גג למתנדבים בתחום המלחמה בתאונות הדרכים, תוך ניסיון לניצול פוטנציאל ההתנדבות, הגברת המודעות והדרכת הציבור בנושא.
בשנת 1985 החליט משרד התחבורה לשדרג את הקורסים לנהיגה נכונה לעברייני תנועה והקימה עם המועצה הלאומית למניעת תאונות את "המכון הארצי להכשרת נהגים".
עובדי מחלקת ההדרכה של המועצה הועברו למכון שהתחיל לעבוד עצמאית, בהתחלה בירושלים לאחר מכן ברח' הזרם בתל אביב.
מבקרת המדינה מרים בן-פורת כתבה בדו"ח על המועצה כי המכון אינו ישות משפטית עצמאית אלא יחידה של המועצה.
בשנים הראשונות קיבלו העובדים שכר גבוה באופן חריג, שהורד בעקבות דו"ח של מבקרת המדינה.
המועצה פעלה במתכונת זו עד שנת 2000, אז הופרטה והפכה לגוף פרטי הממומן מתרומות.
הסיבה לכך הייתה בעיקר בשל הקמתה של הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, שהוקמה מתוקף חוק המאבק הלאומי בתאונות דרכים, התשנ"ז - 1997. הרשות עסקה בנושאים שחפפו לאלו של המועצה, והביאה לכפילות ולאי נחיצותה של המועצה, ולטענת מבקר המדינה, לפגיעה במאבק בתאונות הדרכים.
במהלך שנותיה, פעלה המועצה בכמה מישורים עיקריים:
בבתי ספר - במסגרת "משמרות הזה"ב" (או "משמרות הבטיחות"), בהדרכת תלמידים ובהשתלמויות למורים, ובהקמת מגרשי הדרכה, שהם דגם מוקטן של סביבת הכביש, הכולל תמרורים, רמזורים וכלי רכב.
עידוד נהיגה בטוחה תחת עריכת תחרות "נהג זהיר" - בה לוקחים על עצמם המשתתפים התחייבות לנהיגה זהירה.
ארגון "משקיפי התנועה" - ארגון מתנדבים שסייע למשטרה במלחמתה בעבירות התעבורה, ועזר למועצה בפעילויותיה לחינוך הציבור לנהיגה נכונה.
מתנדבי הארגון היו מדווחים למועצה על עברייני תנועה מחד, ונהגים זהירים מאידך, כדי שזו תשלח אליהם מכתבי אזהרה או שבח בהתאם להתנהגותם על הכביש.
המועצה הייתה שותפה להפקת רבות מהתוכניות להקניית זהירות בדרכים, ששודרו בטלוויזיה החינוכית.
ב-1993 זכתה המועצה בפרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים.
בדוח של מבקר המדינה משנת 1995 נמצא שמדובר בגוף החשוד כפועל על פי שיקולים פוליטיים ואשר חבריו מקבלים כספים הרשומים למעשה כפעילות.
בשנת 2016 המועצה עצמה לא מופיעה יותר כארגון מוכר באתר רשם העמותות אך אגודת ידידי המועצה הלאומית למניעת תאונות עדיין רשומה.
היא לא פרסמה מסמכים לגבי פעילותה, ואין לה אישורים נוספים.
עמותה זו מופעלת מתוך משרדי עו"ד פורת.
המועצה המחוקקת של הונג קונג היא בית המחוקקים של הונג קונג, בהתאם לחוק יסוד הונג קונג אשר נכנס לתוקפו ב-1 ביולי 1997.
במועצה 60 חברים, מהם 30 הנבחרים במחוזות בחירה גאוגרפיים ו-30 הנבחרים על ידי מחוזות בחירה פונקציונליים שונים .
המועצה מחוקקת את חוקי הונג קונג, דנה בנושאים שעל סדר היום הציבורי, בוחנת ומאשרת את תקציב האזור המיוחד של הונג קונג, ומייעצת בשאלת מינוי והדחת שופטי בית המשפט העליון של הונג קונג.
המועצה המחוקקת של הונג קונג הוקמה בשנת 1843 בהוראת המלכה ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
סמכויות המועצה נקבעו במכתב ההרשאה ובהנחיות המלכותיות אשר היוו את חוקת הונג קונג וקבעו את שיטת הממשל במושבה.
בעת הקמתה היו במועצה ארבעה חברים אשר נבחרו על ידי מושל הונג קונג.
הבחירות הישירות הראשונות למועצה נערכו בשנת 1991, עת נבחרו חלק מהחברים, וכל חברי המועצה נבחרו בשנת 1995. הייתה זו הפעם הראשונה והאחרונה שכל חברי המועצה נבחרו על ידי תושבי הונג קונג.
בשנת 1996, כהכנה לקראת העברת השליטה בהונג קונג מהממלכה המאוחדת לרפובליקה העממית של סין הוקמה מועצה מחוקקת זמנית (Provisional Legislative Council), אשר פעלה בין ינואר 1997 ועד יוני 1998. מועצה זו ישבה בשנג'ן.
בשנת 1998, לאחר העברת השליטה, התכנסה המועצה לראשונה בהתאם לחוק יסוד הונג קונג.
סעיף 68 לחוק היסוד של הונג קונג קובע כי המטרה הסופית היא בחירת כל חברי המועצה המחוקקת באמצעות בחירות הממשות זכות בחירה אוניברסלית.
סעיף זה וסעיף דומה העוסק בבחירת ראש הרשות המבצעת של הונג קונג הפכו את זכות הבחירה למועצה ולראש הרשות המבצעת לנושא דומיננטי בפוליטיקה של הונג קונג.
בפועל, ראש הרשות המבצעת ומחצית מחברי המועצה לא נבחרו על ידי הציבור הרחב אלא במחוזות בחירה פונקציונליים (כל מחוז הוא קבוצת אינטרס מקצועית או מיוחדת המעורבת בתהליך הבחירות).
במועצה היו 60 חברים שנבחרו לתקופה של ארבע שנים (בכהונה הראשונה של המועצה המחוקקת נבחרו חבריה לתקופה של שנתיים - משנת 1998 ועד שנת 2000).
בבחירות בשנת 2000 נבחרו 24 חברים באזורי הבחירה, 6 נבחרו מתוך חבר אלקטורים של 800 אלקטורים, והיתרה על ידי גופים פונקציונליים.
בחירות נערכו בשנת 2004 ובשנת 2008. בבחירות אלה, בהתאם לחוק, נבחרו 30 חברים ישירות באזורי הבחירה ו-30 על ידי גופים פונקציונליים.
בשנת 2010, אושרה הצעת הרפורמה החוקתית של הממשלה אשר הפכה למהלך החוקתי הראשון והיחיד שהועבר על ידי המועצה המחוקקת מאז הגדרת הונג קונג כאזור מנהלי מיוחד.
הרכב המועצה המחוקקת הוגדל מ-60 ל-70 מושבים; נוספו חמישה מושבים באזורי הבחירה הגאוגרפיים הנבחרים ישירות וחמישה מושבים חדשים של מועצת המחוז (שני) פונקציונליים.
התיקון לשנת 2019 של הצעת חוק ההסגרה גרם לשינוי פוליטי היסטורי, כאשר הפגנות אינטנסיביות פרצו ברחבי העיר במחצית השנייה של השנה, כולל ההסתערות על מתחם המועצה המחוקקת ביום השנה ה-22 למסירת הונג קונג ב-1 ביולי.
ביולי 2020, לאור ניסיונם של הפרו-דמוקרטים לתפוס את רוב המועצה המחוקקת בעיצומה של ממשלת קארי לאם הבלתי פופולרית ברובה, הממשלה דחתה את הבחירות הכלליות, תוך ציון התפרצות נגיף הקורונה החדש.
בניגוד לתקופת ארבע השנים הקבועות בחוק היסוד, הוחלט באוגוסט כי המועצה המחוקקת הנוכחית תמשיך בתפקידיה למשך שנה אחת לפחות; עם זאת, כהונת תישאר ארבע שנים.
בהחלטה מנובמבר, הודחו מחוקקים באשמת תמיכה בעצמאות הונג קונג, שיתוף פעולה עם כוחות זרים או איום על הביטחון הלאומי.
לאחר ההדחה, 15 המחוקקים הפרו-דמוקרטיים הנותרים הודיעו על התפטרותם במחאה, והותירו את בית המחוקקים כמעט ללא התנגדות.
במרץ 2021, הקונגרס הלאומי העממי העביר החלטה שאישרה שינוי של שיטת הבחירות של הונג קונג, כולל זו של המועצה המחוקקת.
מאז שנת 1985 שכנה המועצה המחוקקת בבית המשפט העליון הישן של הונג קונג, הממוקם באזור סנטרל שבאי הונג קונג.
מבנה זה נבנה כהעתק לבניין האולד ביילי שבסיטי של לונדון.
בשל מחסור במקום במבנה, הוחלט בשנת 2008 על הקמת מתחם חדש עבור המועצה המחוקקת.
מתחם זה נחנך ב-1 באוגוסט 2011.
סמכויות המועצה המחוקקת הן לחוקק, לתקן או לבטל חוקים, וכן לבחון ולאשר את התקציב של האזור המיוחד של הונג קונג.
כמו כן תפקיד המועצה לבקר את פעילות ממשלת הונג קונג והוצאותיה.
למועצה סמכות לאשר או למנות את שופטי בית המשפט העליון של הונג קונג (סעיף 73 לחוק), וכן סמכות להדיח את העומד בראש הרשות המבצעת של הונג קונג או הפר את החוק בצורה חמורה.
במועצה 90 חברים הנבחרים לתקופה של ארבע שנים (בכהונה הראשונה של המועצה המחוקקת נבחרו חבריה לתקופה של שנתיים - משנת 1998 ועד שנת 2000).
בהתאם לחוק, נבחרו 20 חברים ישירות באזורי הבחירה, 40 על ידי ועדת בחירות (ועדת הבחירות בוחרת גם את ראש הרשות המבצעת של הונג קונג) ו-30 על ידי גופים פונקציונליים.
בין השנים 1843–1993 שימש מושל הונג קונג בתפקיד נשיא המועצה המחוקקת של הונג קונג.
עד שנת 1917, בהתאם לכתב ההרשאה שנתנה המלכה ויקטוריה, המושל היה צריך להיוועץ במועצה, אך היה רשאי להחליט בניגוד לעמדתה.
בשנת 1917, בהתאם למכתב ההרשאה שהוציא המלך ג'ורג' החמישי, היה על המושל לפעול בעצת ובהסכמת המועצה.
בהתאם לחוק היסוד (סעיף 72) לנשיא המועצה המחוקקת סמכות לשבת בראש הישיבות, לקבוע את סדר היום, לקבוע את סדר הדיון בחוקים, ולתת עדיפות לחוקים ממשלתיים, וכן לקבוע ישיבות מועצה מחוץ למניין.
מאז שנת 1997 הנשיא נבחר מבין חברי המועצה, ועליו להיות בן 40 לפחות, ולהיות בעל אזרחות סינית, תושב קבע של הונג קונג, וללא אזרחות זרה.
כמו כן עליו להתגורר במשך תקופה רצופה של 20 שנים בהונג קונג (סעיף 72 לחוק היסוד).
בהתאם לסעיף 67 לחוק היסוד, על מנת להיות חבר על המועמד להתגורר דרך קבע בהונג קונג.
מועמד אינו חייב להיות אזרח סין.
החוק קובע כי לא יותר מ-20% מחברי המועצה יהיו תושבים שאינם אזרחים.
המועצה המבצעת של הונג קונג היא הרשות המבצעת של האזור המנהלי המיוחד של הונג קונג.
כיום המועצה פועלת מכוח סעיף 54 של חוק יסוד הונג קונג.
בראש המועצה יושב ראש הרשות המבצעת של הונג קונג המכהן כנשיא המועצה, ומשמש למעשה ראש ממשלת הונג קונג.
המועצה נפגשת מדי שבוע, ביום שלישי בשבוע.
המועצה המבצעת הוקמה עוד בתקופה הקולוניאלית כדי לנהל את המושבה הבריטית.
בשנות ה-40 של המאה ה-19 שימשו בפועל כרשות מבצעת המזכיר הקולוניאלי (Colonial Secretary) והגזבר הקולוניאלי (Colonial Treasurer), כאשר אלה פעלו באופן בלתי רשמי.
החל משנות ה-50 של המאה ה-19 הצטרף למועצה לא-רשמית זו גם היועץ המשפטי (Attorney General).
החל משנת 1949 פעלו באופן רשמי חמישה בעלי תפקידים כמועצה מבצעת והם: המזכיר הצבאי הבכיר, מזכיר המושבה, היועץ המשפטי של המושבה ושר האוצר של המושבה (the financial secretary).
באופן בלתי רשמי כללה המועצה שישה חברים נוספים: מנכ"ל תאגיד הבנקאות הונג קונג ושנגחאי (לימים הבנק HSBC), הטאי פאן של ג'רדיין, עורך דין, שני ליטיגטורים ורופא.
לאחר העברת השליטה במושבה מהממלכה המאוחדת לסין בשנת 1997 הוגדרו סמכויות המועצה בחוק יסוד הונג קונג, כאשר מבנה המועצה נותר בלא שינוי עד שנת 2002. מאז כל חברי המועצה הם פוליטיקאים הממונים על ידי ראש המועצה, ובכך פועלת המועצה למעשה כממשלה.
כל חברי המועצה ממונים על ידי ראש הרשות המבצעת של הונג קונג (Chief Executive).
המינוי והפיטורין מהמועצה נתונים לסמכותו הבלעדית של ראש הרשות המבצעת.
אין תקופת כהונה קבועה מראש, אולם בעת שראש הרשות המבצעת מסיים את תפקידו מתפטרים עמו כל חברי המועצה (בהתאם לסעיף 55 לחוק היסוד).
כיום במועצה 14 חברים רשמיים, ו-15 חברים בלתי רשמיים.
המועצה המבצעת נפגשת באגף המרכזי של מבני ממשלת הונג קונג על גבעת הממשלה באזור סנטרל של האי הונג קונג.
המועצה המייצגת של הארגונים השחורים בצרפת (צרפתית: Conseil représentatif des associations noires de France או בקיצור CRAN) הוא ארגון גג של השחורים בצרפת.
הארגון הוקם בשנת 2005 ומטרתו היא להילחם כנגד אפליה אתנית וגזענית של שחורים בצרפת.
המועצה הוקמה בשנת בנובמבר 2005 באספה הלאומית בצרפת.
מייסדה ונשיאה הראשון של המועצה הוא פטריק לוזה (Lozès) ולואי-ז'ורז' טן שימש כדוברה.
בשנת 2011 הכריז לוזה על מועמדותו לנשיאות צרפת, ובעקבות זאת פרש מתפקידו וטן נבחר לתפקיד במקומו.
לוזה הסביר שהמודל של המועצה הוא "ההתאחדות הלאומית למען קידום אנשים צבעוניים" (NAACP), ארגון אמריקאי ותיק הפועל לקידום השחורים בארצות הברית.
המועצה מורכבת מ-130 ארגונים אזרחיים שונים.
לפי המועצה בצרפת בין 2.5 ל-5 מיליון שחורים.
הקמתו של הארגון היא במידה מסוימת שבירה של מוסכמה רבת שנים בצרפת אודות אידיאל הרפובליקאיות, שבה אין אזרח צרפתי נמדד במדדים שונים פרט לאזרחותו ואין מן הראוי לצרפתים להתאגד על בסיס אתני או גזעי.
(בין השאר הלשכה הסטטיסטית בצרפת אינה אוספת מידע אודות הרקע האתני של תושבי המדינה).
המועצה המוסלמית העליונה הייתה הגוף האסלאמי העליון לניהול כל העניינים הדתיים של הציבור הערבי בארץ ישראל המנדטורית מ-1922 ועד 1948 וגוף יציג של ציבור זה מול שלטונות המנדט.
המועצה ניהלה את נכסי הווקף, שלטה במערכת המשפט המוסלמי (שריעה), מינתה בעלי תפקידים דתיים וניהלה מוסדות חינוך וסעד שונים.
עד המרד הערבי הגדול (1936–1939) התקיימה המועצה כממשלתו של הציבור הערבי וזכתה לשיתוף פעולה ואמון הממשל הבריטי.
לאחר המרד ובמהלך מלחמת העולם השנייה צומצמה פעולתה של המועצה לטיפול בנושאי דת פנימיים בלבד, אך מ-1946 שבה לפעילות כמו-ממשלתית.
לכל אורך פעולתה הטיפה המועצה להתנגדות פעילה לציונות ותמכה בארגוני ההתנגדות ערביים.
עם תחילת המנדט, ביקשו שלטונותיו לפעול בארץ מול גופים יציגים של אוכלוסי הארץ.
בעוד שאת היהודים הציונים ייצגו על פי הנחיות כתב המנדט ההנהלה הציונית והסוכנות היהודית, הערבים היו ללא גוף יציג כתוצאה מפיצול פנימי.
גוף כזה היה חיוני לשלטון כיוון שהן לפי כתב המנדט והן לפי שיטת שלטונם לא היו הבריטים מעוניינים ליטול חלק בהחלטות דתיות-פנימיות כגון מינוי מופתי לכל אחד מאזורי הארץ (חמישה עד שמונה).
מיד לאחר כיבוש הארץ הורכבה על ידי השלטון הצבאי ועדה להנהלת הווקף על מנת למלא את החלל שנוצר עקב הנתק מהנהלת ההקדשים המוסלמיים שמקום מושבה היה בקושטא לאורך התקופה העות'מאנית בארץ ישראל.
הבריטים זיהו בארץ את משפחת חוסייני כאצולה טבעית, בעלת יכולת הנהגה מחד ונטייה לפרגמטיזם מאידך והפקידו את תפקיד המופתי של ירושלים בידיו של בן המשפחה חג' אמין אל-חוסייני.
אחד מתפקידיו היה לרכז מופתים ונכבדים לצורך הקמת ועדה ליצירת חוקה למועצה מוסלמית עליונה.
בדצמבר 1921 פורסם צו בדבר הקמת המועצה.
בינואר 1922 היא הוקמה, ולנשיאה נבחר המופתי אמין אל-חוסייני.
מזכיר הוועד הפועל הערבי, ג'מאל אל-חוסייני, הגדיר את המאורע "ניצחון של התנועה הלאומית", וגם העיתון האופוזיציוני "אל-כרמל" ראה במוסד הזה "ראש תנועתנו הלאומית למרות היותו גוף דתי".
ההגדרה הפורמלית של המועצה וסמכויותיה
למועצה, לפי החוקה, מונה נשיא לכל ימי חייו, שנשא בתואר "רָאִיס אל-עֻלָמָא" (ראש החכמים).
הראיס היה אמור להיבחר בבחירות כלליות, אך הדבר מעולם לא בוצע וחג' אמין נותר כראיס המועצה לפי מינויו על ידי הבריטים עד לפיטוריו ב-1 באוקטובר 1937 (עקב רצח מושל מחוז הגליל לואיס אנדרוס).
לצידו כיהנו ארבעה חברי מועצה קבועים שנבחרו לראשונה בינואר 1922 על ידי 46 בוחרי-משנה שנבחרו בעצמם על ידי בעלי זכות הבחירה לפי מחוזות.
הבחירות לארבעת הנציגים היו אמורות להיות כל ארבע שנים.
הרכב המועצה ב-1922: סעיד שוא (עזה, מחוז ירושלים), עבדאללה דג'אני (יפו, מחוז ירושלים), עבד אל-לטיף צלאח (מחוז שכם), מוחמד מראד (מופתי חיפה, מחוז עכו).
הרכב המועצה ב-1926, שמונתה על ידי הממשלה לאחר פסילת הבחירות: סעיד שוא, עבד א-רחמן א-תאג'י (רמלה, מחוז ירושלים), אמין אל-תמימי (מחוז שכם), מוחמד מראד.
הרכב המועצה ב-1929: סעיד שוא (נפטר ב-1930), עבד א-רחמן א-תאג'י, אמין אל-תמימי, אמין עבד אל-האדי (חיפה, מחוז עכו; מונה על ידי הממשלה במקום מראד).
הרכב המועצה ב-1930: מוחי א-דין עבד אל-שאפי (עזה, מחוז ירושלים; מונה על ידי הממשלה במקום שוא), עבד א-רחמן א-תאג'י, אמין אל-תמימי, אמין עבד אל-האדי.
תפקידי המועצה לפי החוקה היו:
לנהל את ענייני הווקף, לקבוע את תקציבו ולהביאו לידיעת (ולא לאישור) ממשלת המנדט
להציע לאישור הממשלה קאדים בבתי הדין שרעים ולהשביע לאחר שאושרו
למנות מופתים, בסייג שמופתי באר שבע ייבחר על ידי השייח'ים של שבטי הבדואים של הנגב
סמכות מלאה לפטר פקידי וקף וקאדים, מבלי לקבל אישור מראש של ממשלת המנדט
על פי דוח ועדת פיל (1937) עולה שחוקה זו ריכזה למעשה בידי המועצה סמכות רחבה ביותר.
היה ביכולתה לחוקק חוקים לציבור הנשמע לה, היה לה כח פוליטי-ארגוני-ציבורי כתוצאה משליטה במינויים מרכזיים, שליטה בתקציבו הגדול של הווקף שאיפשרה יכולת ביצועית ושליטה בבתי המשפט כתוצאה ממינוי הדיינים.
כל זאת ללא פיקוח של ממש מצד הציבור (כיוון שהבחירות לא התנהלו תמיד כסדרן) ומתוך רמה גבוהה של אוטונומיה מצד שלטונות המנדט.
לשם השוואה, תקציבו של הוועד הלאומי הציוני היה מפוקח על ידי ממשלת המנדט וכל מינוייו עברו אישור של השלטונות, ולאספת הנבחרים וכנסת ישראל נערכו בחירות דמוקרטיות על ידי הציבור ביישוב.
בדוח ועדת פיל נאמר: "לפי דעתנו מצער הדבר שלא נעשה מאומה כדי להסדיר את הבחירות למועצה המוסלמית העליונה, שנתפתחה עד כדי ממשלה בתוך ממשלה, ושבראשה עומד נשיא שאי אפשר לפטרו."
עקב המרד הערבי הגדול (1936–1939), מסקנות ועדת פיל ומלחמת העולם השנייה כיהן בשנים 1937–1946 פקיד בריטי מפקח כאחד מארבעת חברי המועצה הקבועים.
בין 1946 למאי 1948 חזרה הנהגת המועצה לידי המוסלמים, אך ללא נשיא, שתפקידו לא אויש מחדש.
סביב המועצה התרכז הזרם המרכזי של הציבור הערבי, בני החמולות המקורבות למשפחת חוסייני.
הם זכו למינויים שזיכו אותם בטובות הנאה חומריות ובמעמד ציבורי.
הדבר יצר פילוג עמוק (שהתבסס על הפילוג ההיסטורי שהיה קיים כבר מזה דורות, בין שבטי קייס וימן) בין קבוצת הנהנים מהקרבה למועצה, שנקראו "אל-מַגְ'לִסִיוּן" ("אנשי המועצה") או "החוסיינים", לבין האופוזיציה, שנותקה ממנעמי השלטון המרכזי, בראשות משפחת נשאשיבי, שכונתה "אל-מֻעָארְדִיוּן" (שליטתם של אלה הייתה בעיקר בשלטון המקומי).
לקראת הבחירות השניות לנציגי המועצה, שהיו אמורות להתנהל ב-1926, פרץ סכסוך בין המג'ליסיון למעארדיון בנוגע לסדרי הפיקוח על הבחירות.
כאשר הבינו אנשי המעארדיון שהבחירות לא יפוקחו על ידי העיריות אלא על ידי המועצה עצמה, הגישו קובלנה לשלטון, שנדחתה.
לבסוף התקיימו בחירות בינואר 1926, אולם הן בוטלו על ידי הנציב העליון מאחר שהמעארדיון הוכיחו שהיו מוטות.
לפיכך מינה הנציב חברי מועצה "עד לבחירות" ומאז לא התקיימו עוד בחירות והמועצה נותרה גוף ממונה.
מקור ההכנסות הקבוע והשופע של המועצה היה הווקף, נכסים רבים שכל רווחיהם הוקדשו לטובת פעילות מוסלמית.
אמנם בתעודת ההקדשה ננקב שם המוסד הדתי או פעילות הצדקה הממומנת, אך למנהל ההקדשות (המועצה) מותר למנות מנהל שכיר שיזכה למשכורת מן ההקדש.
כך מימנה המועצה בעלי תפקידים רבים ויכלה להעניק משרות משתלמות לתומכיה.
ב-1922 החלה המועצה, יחד עם הוועד הפועל הערבי, לנהל מסע תעמולה בארץ ובעולם המוסלמי, שהזהיר מפני סכנת השתלטות יהודית על קודשי האסלאם.
המועצה עשתה שימוש בציור יהודי שבו נראה מסגד כיפת הסלע כשעליו מגן דוד והפיצה אותו ברחבי העולם המוסלמי כהוכחה לכך.
בשנת 1922 המועצה הקימה "בית יתומים המוסלמי" במתחם שכלל גם בית התמחוי של האסקי סולטאן.
יוזמה זו של המופתי הייתה גם אמצעי לגיוס תשומת לבם של מיליוני מוסלמים לבעיה הפלסטינית.
בסיוע הממשלה, הוציאה המועצה המוסלמית העליונה ב-1923 ו-1924 משלחות לחג'אז, הודו, עיראק, כווית ובחריין, כדי לאסוף כספים לשיפוץ המסגדים.
המשלחות הדגישו בארצות הללו גם את היותם בסכנה, כביכול, מצד הציונים שמתכוונים להשתלט עליהם.
ההיענות הייתה רבה ועד סוף 1924 נתרם סכום עתק, בין 85 ל-95 אלף ליש"ט.
המועצה גם הקימה במתחם המסגדים מוזיאון לאמנות מוסלמית וספרייה בנושאי דת.
למפעל השיפוץ הייתה חשיבות רבה, משום שהוא חיזק את חשיבותם של שני המסגדים ומשך תשומת לב עולמית לעברם, וכתוצאה מכך גם לירושלים וארץ ישראל.
בנוסף, גייסה המועצה כספים מרחבי העולם הערבי לשיפוץ ובנייה של מסגדים, בהם מסגד חסן בק, כחלק ממגמה כוללת של שימור ושחזור מסגדים שהייתה חלק מהמאבק הלאומי הערבי.
לפי הערכת יעקב שמעוני היו ב-1947 300 מסגדים בשליטת המועצה וכ-200 בשליטת העיריות והמועצות המקומיות האופוזיציוניות.
ביום הכיפורים ב-1928 פרצה תקרית שהחלה את פרשת סכסוך הכותל.
זו אפשרה למועצה ולנשיאה לספק מימד דתי למאבק הלאומי נגד היהודים ובדרך זו לגייס את תמיכת השכבות העממיות, שהסיסמאות הלאומיות לא דיברו אל ליבם עד אז.
מיד לאחר התקרית, פתחה המועצה במסע תעמולה נמרץ להגנת מסגד אל-אקצא ושמירת זכויות המוסלמים בכותל.
בחודשים מאי–אוגוסט 1929 נקטה המועצה מדיניות פרובוקטיבית מכוונת ליד הכותל, כדי ללחוץ על הממשלה לנקוט צעדים נגד הבאת ספסלים והקמת מחיצות ליד הכותל על ידי היהודים.
ביוזמת המועצה, החל עוד קודם לכן המואזין שבמסגד שליד הכותל לקרוא לתפילה בזמן תפילת היהודים, ועתה החלו להיערך טקסי ד'כר רועשים בזאוויה החדשה שהוקמה בסמוך.
באותה תקופה גם נפתח פתח באחד הקירות הניצבים לכותל, כדי שרחבת הכותל תהפוך לדרך מעבר משכונת המוגרבים לשער המוגרבים.
לדברי יהושע פורת, פרשת הכותל הייתה תחילתה של התפתחות שאלת ארץ ישראל משאלה ארצית לשאלה כלל-ערבית וכלל-אסלאמית, משום שהודות למסע התעמולה שניהלה המועצה בשנות ה-20, החלה דעת הקהל המוסלמית בעולם להתעניין בנושא ארץ ישראל והמקומות הקדושים שבה.
בראשית פעילותה של המועצה, עמד תקציבה השנתי על סכום של 50,000 ליש"ט.
המועצה הקימה רשת חינוך ובה 11 בתי ספר (2 בירושלים, 3 ביפו, ואחד בכל אחת מהערים עזה, רמלה, עכו, נצרת ויריחו).
מוסדות אלה נחשבו לירודים מבחינת הרמה ולמיושנים מבחינת שיטות ההוראה.
כן ארגנה המועצה בית יתומים ובית תמחוי בחָאצקי סולטאנה, ברובע המוסלמי בירושלים ומרפאות לעניים בחברון, ירושלים, חיפה וטבריה.
המועצה אף הקימה את מלון פאלאס המפואר במרכז ירושלים.
ב-1934 החלה המועצה במסע הסברה נרחב לשכנע את הציבור הערבי להפסיק את מכירות הקרקע ליהודים.
בין השנים 1927–1936 יצא לאור העיתון "אל-ג'אמעה אל-ערביה" ("החברה הערבית"), שהיה ביטאון המועצה והחוגים החוסיינים.
עורכו הראשי היה מוניף אל-חוסייני.
העיתון זוהה עם "המועצה המוסלמית", והתחרה בביטאוני העילית העירונית "אל-כרמל" ו"מראת א-שרק" בהבעת עוינות לציונות.
ב-1936, בזמן המרד הערבי הגדול, נמצאה המועצה במצב מביך, כאשר הוסיפה לפעול בזמן שנשיאה, אמין אל-חוסייני, היה גם ראש הוועד הערבי העליון, שהנהיג את השביתה הכללית במשק הערבי.
יריביו הפוליטיים לחצו עליו להשבית גם את המועצה, כדוגמה לכלל עובדי הציבור הערבים.
בהשפעת הלחץ, סגר אל-חוסייני ב-11 ביוני את משרד המועצה, אולם הניח למוסדות שהיוו את עיקר פעולתה - בתי הדין השרעיים, האוקאף, המסגדים ושירותי הסעד - להמשיך לפעול.
בחודשיים הראשונים של השביתה נמנע אמין אל-חוסייני מצירוף המועצה המוסלמית העליונה לשביתה ומשימוש בסמכותו כנשיאה לצורכי תדלוק המרד בתעמולה דתית.
אולם בחודש יוני החל מפנה בגישתו ובהוראת המועצה המוסלמית העליונה החלו אנשי הדת המוסלמים בכל הארץ לעורר את ההמונים וקראו להם בשם האסלאם להצטרף אל המורדים.
לאחר שלב ההטפה הדתית, החלה המועצה המוסלמית העליונה לקחת חלק גדול יותר במרד.
עובדי המועצה ברחבי הארץ סייעו למורדים.
נעשה שימוש בקאדים כדי לספק להם כסף, נשק ומידע.
פעילות זו הודרכה על ידי המופתי ממקום מקלטו על הר הבית, שם קיים פגישות במחתרת, הסתיר נשק והעניק מקלט למורדים מבוקשים.
גם במסגדים אחרים בארץ נעשה שימוש דומה.
בעקבות כיבושה של הגדה המערבית במלחמת העצמאות, מינה עבדאללה, מלך ירדן את השייח' חסאם ג'אראללה לתפקיד נשיא המועצה, כחלק ממאבקו נגד אמין אל-חוסייני והרצון לבסס את מעמדו כשליט הגדה.
המועצה פורקה ב-1951 על ידי שלטונות ירדן ובמקומה הוקם גוף אלטרנטיבי בשם "חבר העולמא".
לאחר מלחמת ששת הימים הוקמה "רשות אסלאמית עליונה" בראשות השייח' חילמי אל-מחתסב, כתגובת נגד להחלת החוק הישראלי על מזרח ירושלים.
גוף זה מוכר כיום כ"מועצה המוסלמית העליונה".
בראשותו עומד נכון ל-2011 השייח' עכרמה צברי.
המועצה הלאומית של סוריה הידועה גם כ"המועצה הלאומית הסורית" היא גוף פוליטי שהוקם במקור ב-2005 ופורק והוקם מחדש ב-23 באוגוסט 2011 באיסטנבול, טורקיה.
המועצה היא ארגון האופוזיציה המרכזי המבוסס על איחודן של מספר תנועות אופוזיציה, ובראשה יושב בורהאן ע'ליון.
המועצה הוקמה מחדש, על רקע ההתקוממות בסוריה.
מטרתה המוצהרת של המועצה היא הפלת שלטונו של אסד והקמת מדינה אזרחית שלא תפלה את אזרחיה על בסיס מין, לאום, דת או אידאולוגיה פוליטית.
המועצה מתנגדת להקמת מיליציות על בסיס עדתי ולהתערבות חיצונית להפלת השלטון, אך קוראת לקהילייה הבינלאומית להגן על אזרחי סוריה מפני הצבא ומפני שירותי הביטחון של אסד.
"הצבא הסורי החופשי" מורכב מעריקים של הצבא הסורי בראשותו של קולונל ריאד אל-אסעד.
הוא טען כי מספרם עומד על כ-20,000 איש.
הצבא הסורי החופשי הוא גוף אופוזיציה נפרד שקם על מנת להיאבק באופן מזוין כנגד משטר אסד (לעומת המועצה שעד שלב מסוים דגלה במאבק פוליטי).
ב-1 בדצמבר 2011 "הצבא הסורי החופשי" הגיע להסכמה עם "המועצה הלאומית של סוריה" על תיאום פעולות ומדיניות משותף.
הצבא הוקם ביולי 2011 בידי קציני צבא סוריה ועריקים שהכריזו מלחמה על משטר בשאר אל-אסד.
מפקד הצבא הוא הקולונל ריאד אל אסעד.
המועצה הלאומית של נשים יהודיות הוא ארגון נשים אמריקאי יהודי שנוסד ב-1893. המועצה מבוססת על פעילות התנדבותית ברוח ערכים יהודיים.
NCJW חותר לצדק חברתי באמצעות שיפור חייהן של נשים, ילדים ומשפחות והגנה על זכויותיהם וחרותם של פרטים.
המועצה הלאומית של נשים יהודיות פועלת באמצעות שלוש אסטרטגיות פעולה: שינוי מדיניות, פילנתרופיה ופעילות לרווחת הציבור הכללי.
הארגון פועל בארצות הברית ובישראל במטרה להוביל שינוי במדיניות ציבורית בנושאים הנוגעים לנשים וסביבתן.
המועצה הלאומית של נשים יהודיות הוקמה ב-1893 בעקבות פרלמנט דתות העולם (Parliament of the World's Religions) בשיקגו.
הכינוס הראשון של המועצה היה תגובת נגד של נשים יהודיות (בעיקר משיקגו) שמחו על כך שגברים יהודיים מנעו מהן להשתתף בפרלמנט.
חנה גרינבאום סלומון הובילה את כינוס הראשון של ה-NCJW.
הנשים ביקשו להקים ארגון שיחזק את הזהות היהודית בקרב נשים יהודיות ויקדם צדק חברתי.
האג'נדה שלהן כללה פעילות למען זכויות נשים וילדים, סיוע למהגרים יהודים, קידום שירותים חברתיים ופעילות חברתית לנשים יהודיות.
שני כיווני הפעולה המרכזיים של המועצה פילנתרופיה וחינוך יהודי לא היו שווים בעוצמתם וגלי ההגירה הכריעו לכיוון הפילנתרופי.בשנותיו הראשונות מרבית חברות הארגון היו יהודיות ממוצא גרמני מהמעמד הבינוני והגבוהה.
למעשה, ה-NCJW הוא תוצר של ההצלחה
הכלכלית והחברתית של המהגרים היהודים גרמנים בארצות הברית.
הקמת המועצה משקפת שני תהליכים שהתרחשו בקרב נשים יהודיות אמריקאיות: הראשון, תחושת השייכות לאומה אמריקאית.
והשני, ניסיון לצקת תוכן חדש לזהות נשית היהודית.
גיבוש זהותה של אישה יהודיה לא רק ביחס לאביה, בן זוגה או ילדיה.
בהקמת NCJW יצירה הזדמנות לתת ביטוי לערכים היהודיים של חסד וצדקה בספירה הציבורית הכללית.
פעילות עד מלחמת העולם הראשונה
אחד מעמודי התווך של הפעילות של מועצה הלאומית של נשים יהודיות בסוף שנות התשעים של המאה ה-19 היה המחלקה לסיוע למהגרים.
המחלקה הוקמה בעקבות חוסר עניין של ארגוני צדקה יהודיים למצוקתן של מהגרות יהודיות.
עד מלחמת העולם השנייה עיקר פועלה של המועצה התמקדה בנשים מהגרות.
מתנדבות המועצה ליוו את הנשים המהגרות החל מהגעתן לארצות הברית ועד להתאקלמות במדינה.
הליווי כלל ביקורי בית, תמיכה בתהליך השתלבות בשוק העבודה, סיוע מול הרשויות והתוודעות לתרבות האמריקאית.
המועצה ראתה חשיבות רבה בהשתלבות המהגרות במולדת החדשה.
הפעילות כללה הרצאות, שיעור אנגלית והכרות עם אורח החיים האמריקאי.
חלק מהפעילויות נעשה בשיתוף פעולה עם ארגוני סיוע למהגרים לא יהודיים.
פעילותה של מועצה הלאומית של נשים יהודיות בקרב נשים ונערות מהגרות הביא אותן להוביל את המאבק ב"עבדות הלבנה" - סחר בנשים מהגרות בעיקר לצורכי זנות.
המועצה פעלה בשיתוף פעולה עם ארגוני נשים יהודיים בגרמניה ואנגליה לתיעוד ותיאום המאבק.
בארצות הברית, הארגון פעל בקרב הקהילות היהודיות ותבע מארגונים היהודיים להצטרף למאבק.
כמו כן הארגון פעל בשיתוף עם ארגונים לא יהודיים למיגור התופעה ולהגברת מעורבות השלטונות.
בפעילותן בתחום הדתי, המועצה הקימה בתי ספר לילדים יהודים ממעמד הפועלים שפעלו בשבת וחברות הארגון השתתפו בקבוצות לימוד בהן התעמקו בטקסטים יהודיים שעסקו בפילנתרופיה וכן למדו מקורות יהודיים על מקומן של נשים בתפילה ובבתי הכנסת.
למועצה יש תפקיד מכריע בהתפתחות הפמיניזם היהודי בצפון אמריקה.
על אף היותן פורצות דרך בקהילה היהודית, האגודה הלאומית למען זכות הצבעה לנשים (NWSA) סירבה לקבל לשורותיה סופרג'יסטיות יהודיות הן בגלל עמדות אנטישמיות והן בגלל חשש לעימות עם הכנסייה.
פעילות החל ממלחמת העולם הראשונה
במהלך מלחמת העולם הראשונה, המועצה גייסה כספים בשיתוף עם הצלב האדום למען נפגעים במהלך מלחמה.
מתנדבות ועובדות המועצה הדריכו בתחום הבריאות והחינוך (לימודי אנגלית ויהדות) מהגרים יהודים ולא יהודיים.
השתלבות המהגרים היהודים, בייחוד ממעצמות המרכז, בחברה האמריקאית הייתה מטרה משמעותית ביותר לנשות NCJW, מאחר שהם סבלו מחשדנות הן בגלל מוצאם והן בגלל דתם.
פעילות המועצה בתקופה זו ייצרה גוף ידע משמעותי בטיפול במהגרים.
לימים הוכרה תרומתה של המועצה בתחום זה לעבודה סוציאלית.
המועצה הייתה חלק מקואליציית הארגונים שסייע בהעברת התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית שהעניק את זכות הבחירה לנשים.
השתלבות ה-NCJW בקואליציה הייתה החלטה של מנהיגות הארגון ולא כל חברות המועצה הביעו תמיכה במהלך.
בתקופת השפל הגדול, NCJW היה מעורב בתוכניות ממשלתיות לתעסוקה למובטלות, תוך המשך מאמצי לקידום חקיקה חברתית.
במהלך 1940, NCJW קרא להפסקת הפרדה ואפליה גזעית בארצות הברית.
תוכניות הסיוע למהגרים של המועצה הלאומית של נשים יהודיות המשיכו עד סוף מלחמת העולם השנייה.
מתנדבות המועצה סיוע לפליטים שהגיעו מאירופה בתהליך ההגירה לארצות הברית.
כמו כן, המועצה תמכה כללית ביהודים שבחרו להישאר באירופה.
המועצה העבירה צעצועים וספרי לימוד וכן תמכה במלגות בצעירים יהודים שלמדו עבודה סוציאלית.
המועצה, כמו שאר הקהילה היהודית בעולם, הושפעה מהמלחמה.
פעילות הארגון לא השתנה והדגשים על סיוע למוחלשים בחברה נותר וכן הפעילות היהודית.
לדגשים אלו נוספה התמיכה בהגירה של יהודים לארץ ישראל ותמיכה בהקמת מדינת ישראל.
בעקבות ההחלטה הוקמה בארגון מחלקה לענייני ישראל.
שינוי משמעותי ביותר היה הצמיחה של הארגון שנבע כי הנראה מן הצורך של נשים יהודיות להיות משויכות לארגון בעל גוון פעילות יהודי.
סניפים נפתחו במהלך השנים גם במדינות דוברות אנגלית נוספות קנדה ואוסטרליה.
למועצה הלאומית של נשים יהודיות מעורבות ארוכת שנים בקידום הרווחה במדינת ישראל, החל ממשלוח צעצועים, ספרים, וחומרים חינוכיים לניצולי שואה צעירים ובהמשך לעולים מפזורות נוספות ולילדי הארץ.
ה-NCJW סייע בהקמת המחלקה לחינוך באוניברסיטת עברית בירושלים וכן תמך בהקמת המכון לחקר הטיפוח בחינוך (RIFIE) באוניברסיטה עברית שנוסד בשנת 1968. המועצה תומכת במגוון רחב של פרויקטים של ילדים ונוער בסיכון.
המועצה הלאומית של נשים יהודיות סייעה בהקמת התוכנית ללימודי נשים ומגדר באוניברסיטת תל אביב, אשר מקדמת מחקר פמיניסטי ומפעילה תוכניות ומפגשים המיועדים לקהל הרחב.
המועצה הלאומית של הרפובליקה הסלובקית (בסלובקית: Národná rada) היא למעשה הפרלמנט והרשות המחוקקת של סלובקיה, שמורכבת מ-150 נציגים הנבחרים באופן דמוקרטי פעם בארבע שנים.
המועצה ממוקמת בבירת סלובקיה – ברטיסלאבה.
רק אזרחים מעל גיל 21 עם תושבות זכאים להיבחר.
הבחירות האחרונות התקיימו בשנת 2023.
בחירת אנשים לתפקידים מסוימים ברשות המבצעת וברשות השופטת כמפורט בחוק.
המועצה הלאומית לרווחה ובריאות הציבור (בשוודית: Socialstyrelsen) היא סוכנות ממשלתית שוודית שנוצרה ממיזוג בין מועצת הבריאות הלאומית לבין מועצת הרווחה המלכותית בשנת 1968.
המועצה היא הרשות הלאומית המרכזית לשירותים חברתיים, בריאות הציבור, מניעת מחלות זיהומיות ושירותי בריאות.
הדירקטוריון קובע נורמות על ידי מתן הוראות וייעוץ כללי לממשלת שוודיה.
היא מקדמת חקיקה ופעילויות הנערכות על ידי עיריות, מועצות מחוזיות ורשויות מקומיות בנושאי בריאות.
כמו כן המועצה מנפיקה תעודות רישום ל-17 קבוצות מקצועיות.
אחריות נוספת היא הסטטיסטיקה הלאומית הרשמית בשירותים חברתיים, טיפול רפואי ובריאות ומחלות.
מרשם האנגיוגרפיה הכלילית והאנגיוגרפיה השוודית (SCAAR) הוא מרשם ארצי בחסות המועצה המכיל נתונים רפואיים רלוונטיים על חולים עוקבים מ-29 בתי חולים בשוודיה בהם מבוצעים אנגיוגרפיה כלילית והתערבויות כליליות פרו-קתניות (PCI).
המרשם הוקם בשנת 1989 ולא תלוי במימון מהתעשייה.
טכנולוגיית המידע פותחה על ידי מרכז המחקר הקליני של אופסלה.
מאז 2001 SCAAR מבוסס אינטרנט, עם הקלטת נתונים באופן מקוון באמצעות ממשק רשת.
נתונים מועברים בפורמט מוצפן לשרת מרכזי במרכז המחקר הקליני של אופסלה.
כל המטופלים העוקבים שעברו אנגיוגרפיה כלילית או PCI בשוודיה רשומים במאגר זה אשר מספק הזדמנות ייחודית למחקרי תצפית פרוספקטיבית בתחום הקרדיולוגיה ההתערבותית.
המועצה המייעצת לדור החלל הוא ארגון ורשת עולמית ללא מטרות רווח שמטרתו לייצג סטודנטים באוניברסיטאות ואנשים צעירים בגילאי 18–35 לתוכנית האו"ם ליישומי חלל, לסוכנויות החלל, לתעשיית החלל ולאקדמיה.
הארגון נוסד ביולי 1999 וחברים בו מעל 15,000 ארגונים, מתנדבים ובוגרים ממעל ל-150 מדינות מרחבי העולם ומטה הארגון ממוקם בווינה, בירת אוסטריה.
המינוח "דור החלל" מתייחס לדור שנולד לאחר תאריך 4 באוקטובר 1957 שבו שוגר הלווין הראשון מעשי ידי אדם - ספוטניק 1.
ייזום הקמת המועצה היה בפורום דור החלל בוועידת האו"ם השלישית לחקר השימושים בחלל החיצון למטרות שלום (UNISPACE III) שהתקיימה בתאריך 19–30 ביולי 1999 בווינה, אוסטריה.
בהצהרה נאמר "להקים מועצה שתתמוך בוועידת האו"ם לשימושים השלווים בחלל החיצון, באמצעות העלאת המודעות והחלפת רעיונות טריים על ידי בני הנוער.
החזון הוא להפעיל את היצירתיות והמרץ של בני נוער בקידום האנושות דרך השימושים השלווים בחלל ".
המועצה המייעצת לדור החלל מקיימת קבוצות עבודה, מעניקה מלגות ופרסים (פרס פיוניר, תוכנית פרס הבוגרים ופרס שגריר המועצה), פועלת עם נציגות האו"ם להגברת המודעות הבינלאומית בקרב דור ההמשך של אנשי מקצוע בתחום החלל ומקדמת התפתחות מקצועית.
שיתוף פעולה במחשבות, השקפות ודעות בנושאי חלל מרכזיים מקהילת החלל.
ביצוע פרויקטים בנושאים מרכזיים הרלוונטיים לקהילת החלל.
הצגת השקפות בנושאי מדיניות החלל.
פורום דינאמי בו סטודנטים ואנשי מקצוע צעירים יכולים להרחיב את הידע שלהם בנושאי חלל, לבנות רשתות ולחשוב בצורה יצירתית על הכיוון העתידי לשימוש האנושות בחלל.
המועצה מחזיקה במעמד משקיף בוועידת האומות המאוחדות לשימושים השלווים בחלל החיצון (UN COPUOS) ומשתתפת באופן קבוע בישיבה השנתית וכן בוועדות המשנה המשפטיות, המדעיות והטכניות שלה, בנוסף לכך, המועצה במעמד ייעוץ במועצה הכלכלית חברתית של האומות המאוחדות (UN ECOSOC) ותורמת לדיונים על תפקיד החלל בהשגת יעדי פיתוח בר-קיימא של האו"ם.
המועצה מחולקת גלובלית לשישה אזורים: אירופה; אסיה והאוקיינוס השקט; אפריקה; המזרח התיכון; דרום אמריקה; צפון אמריקה, מרכז אמריקה והקריביים.
השפות הרשמיות של המועצה הן השפות הרשמיות של האו"ם (אנגלית, סינית, ספרדית, ערבית, צרפתית ורוסית) אך שפת העבודה הרשמית היא אנגלית.
המועצה המייעצת לדור החלל משמשת כפורום לדיונים בנושאי חלל דרך עשר קבוצות עבודה:
קבוצת פרויקט גופים קרובי כדור הארץ
קבוצת פרויקט דיני חלל ומדיניות
קבוצת פרויקט בטיחות וקיימות בחלל
קבוצת פרויקט לרפואת חלל ומדעי החיים
קבוצת פרויקט טכנולוגיות ליישומי כדור הארץ
קבוצת פרויקט לאתיקה וזכויות אדם
קבוצת פרויקט סייבר ואבטחת חלל
המועצה המייעצת למגפת הקורונה היא גוף ייעוץ נשיאותי שהוכרז בנובמבר 2020 על ידי נשיא ארצות הברית הנבחר ג'ו ביידן בתקופת תהליך העברת הסמכויות לקראת השבעתו לנשיאות.
לפני שמינה את אנשי צוותו בבית הלבן או ערך מינויים בקבינט, הודיע ביידן כי ימנה כוח משימה לטיפול במגפת הקורונה, בראשותם של המנתח לשעבר ויווק מרת'י, נציב מנהל המזון והתרופות לשעבר דייוויד קסלר והפרופסור האפידמיולוגית מאוניברסיטת ייל, פרופסור מרסלה נונז-סמית'.
בנובמבר 2020 הוא הודיע על שמותיהם של 13 מומחים בתחום הבריאות שישמשו במועצה המייעצת של מגפת הקורונה.
ביידן התחייב לתגובה ממשלתית פדרלית גדולה יותר למגפה מאשר דונלד טראמפ, בדומה למדיניות הניו דיל של הנשיא פרנקלין ד.
במסגרת זו, יתבצעו בדיקות מוגברות ל־SARS-CoV-2, אספקה קבועה של ציוד מגן אישי, הפצת חיסון והבטחת כסף מהקונגרס לבתי ספר ובתי חולים תחת הוראת שעה לשרשרת האספקה הארצי שתתאם את הלוגיסטיקה של הייצור והפצת ציוד מגן וערכות בדיקה.
ההפצה תתבצע על ידי "מועצת הבדיקה הנגיפית", בדומה גם למועצת הייצור המלחמתית של רוזוולט.
ביידן גם התחייב להפעיל את חוק הייצור לצורכי ביטחון בצורה אגרסיבית יותר מטראמפ במטרה לבנות אספקה, כמו גם לגייס עד 100,000 אמריקאים ל"חיל עבודות בריאות הציבור" של עוקבי מגע כדי לסייע במעקב ומניעת התפרצויות ושרשראות הדבקה.
ישנם שלושה עשר חברים במועצה המייעצת, שמונו על ידי נשיא ארצות הברית הנבחר ג'ו ביידן.
שלושה מהחברים, דייוויד א' קסלר, ויווק מרת'י ומרסלה נונז-סמית', משמשים כיושבי ראש.
שם רקע מינוי דייוויד א.
המועצה הלאומית לספורט היא מועצה הכוללת חברים ממשרדי ממשלה, גופי ספורט ונציגי ציבור שתפקידה לייעץ לשר הספורט והאוצר בתחומי הפעילות הגופנית והספורט בישראל, ולהמליץ על גיבוש אסטרטגיה לאומית ארוכת טווח לצד חלוקת המשאבים הציבוריים המופנים לטובת הספורט בישראל.
המועצה הוקמה במסגרת תיקון 6 לחוק הספורט והחלה לפעול ב-2014.
לייעץ לשר בעניין קביעת מדיניות כוללת וארוכת טווח בתחום הספורט לשם קידומם ופיתוחם של הפעילות הגופנית והספורט בישראל.
לייעץ לשר בעניין קביעת סדרי העדיפויות להשקעת משאבים בתחום הספורט, לרבות באיתור ובטיפוח של ספורטאים.
לייעץ לשר בעניין קביעת אמות מידה לתמיכה בתחום בספורט.
לייעץ לשר בעניין קביעת תוכנית מתקנים לאומית.
לגבש המלצות בנושאים בתחום הספורט שהשר או שר האוצר, ביקשו שתדון בהם, וההמלצות יובאו לעיון השרים.
על פי החוק נקבע כי המועצה תכלול 19 חברים:
שלושה עובדי משרד התרבות והספורט
שלושה נציגי הוועד האולימפי בישראל
נציג המועצה להסדר ההימורים בספורט מבין נציגי הציבור המכהנים בה
נציג ההתאחדות ישראלית לספורט תחרותי לא אולימפי
נציג מעובדי או נבחרי הרשויות המקומיות
נציג ההתאחדות הישראלית לספורט נכים
נציג אתנה - המועצה הציבורית לקידום נערות ונשים בספורט
שני נציגי ציבור בעלי רקע בתחום הספורט, שאחד מהם הוא מתחום הספורט למקומות עבודה
נציג ציבור בעל רקע בתחום חברתי-כלכלי
כנרת צדף מ"מ יו"ר המועצה 2024
קובי כחלון יו"ר המועצה 2025 -
המועצה המפקחת על מטא היא ארגון שהוקם בשנת 2018 על ידי מנכ"ל חברת מטא (אז פייסבוק) מארק צוקרברג בעקבות הצעתו של הפרופסור למשפטים מאוניברסיטת הרווארד נוח פלדמן.
ההקמה הסופית וההכרזה על הארגון ועל 20 החברים בו נעשתה במאי 2020. עבודת המועצה החלה רשמית ב־22 באוקטובר 2020.
בעקבות פגישתו של מנכ"ל פייסבוק מארק צוקרברג עם הפרופסור למשפטים מאוניברסיטת הרווארד נח פלדמן, הוא החליט להביא לאישור החברה הקמת מועצה מפקחת על פייסבוק.
המטרה המוצהרת של המועצה היא לתת תוקף חיצוני להחלטות פייסבוק וכן להגביר את השקיפות של ההחלטות.
מי שהוביל את מהלך הקמת המועצה בשנים 2017–2020 מטעם פייסבוק היה ניק קלג, נשיא פייסבוק לקשרי חוץ, אשר יעץ לו עורך הדין ברנט האריס (אנ').
בסוף שנת 2020 הוכרזו שמות חברי המועצה, כאשר בראשם הועמד מומחה בריטי לזכויות אדם תומאס יוז (Thomas Hughes).
מטרת המועצה המפקחת היא להציע פתרונות לדיונים מורכבים ומתמשכים בנוגע לאיזה סוגי תוכן ראוי ולא ראוי להתיר בפלטפורמות של פייסבוק לרבות אינסטגרם, היא אמורה לתעדף מקרים שעשויים להשפיע על משתמשים רבים, והם בעלי חשיבות קריטית לשיח הציבורי או מעלים שאלות לגבי מדיניות פייסבוק.
החלטות המועצה המפקחת חייבות להיות מיושמות על ידי פייסבוק, כל עוד הן אינן מפרות את החוק.
פייסבוק הדגישה כי חברי המועצה המפקחת אינם תלויים בחברה, והם ממומנים על ידי קרן עצמאית בהיקף של 130 מיליון דולר, ולא ניתן להוציאם מהמועצה על ידי פייסבוק על סמך החלטותיהם.
ההחלטה הראשונה של המועצה הוכרזה ב-28 בינואר 2021 והפכה על פיה ארבע מתוך חמש החלטות של דירקטוריון פייסבוק.
אחת מהחלטות המועצה עסקה בחשבונו של נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ, אשר נחסם בעקבות פרסומיו הקשורים להסתערות על גבעת הקפיטול.
המועצה החליטה כי חשבונו יישאר חסום.
באוקטובר 2021 הודיעה המועצה כי היא תיפגש עם מדליפת מסמכים על פייסבוק פרנסיס האוגן.
בפברואר 2022 המליצה המועצה לפייסבוק לאסור על פרסום כתובות מגורים אישיות.
ב-2023 דווח כי המועצה תבחן סרטונים ממתקפת הפתע על ישראל ומלחמת חרבות ברזל בהליך מזורז.
הקמת המועצה יצרה התנגדויות בחוגים מסוימים.
כחלק מהביקורת על פייסבוק, בשנת 2020 הכריזה קבוצה של 25 עיתונאים, פוליטיקאים, לוחמי זכויות אזרח ואנשי אקדמיה כי היא מקימה את "המועצה האמיתית המפקחת על פייסבוק".
20 חברי המועצה מגיעים מ־17 מדינות שונות, כאשר חמישה מהם מארצות הברית (שניים מחברי המועצה הם אזרחי שתי מדינות).
עם חברי המועצה נמנית, בין היתר, המשפטנית הישראלית אמי פלמור.
20 חברי המועצה שהוכרזו ב-6 במאי 2020 נבחרו על ידי חברי ההנהלה של המועצה, בשיתוף עם פייסבוק: מייקל מקונל - שופט אמריקאי בדימוס, ג'מאל גרין - עורך דין מומחה לחוקה האמריקאית, קטלינה בוטרו מרינו - עורכת דין קולומביאנית והלה ת'ורנינג שמידט - ראשת ממשלת דנמרק לשעבר.
ב-20 באפריל 2021, חברת ההנהלה החדשה, סוזן נוסל - המנכ"לית של PEN אמריקה, החליפה את פמלה קרלן שפרשה על מנת להצטרף לממשל ביידן.
שםמדינהתקופהפרטיםהלה ת'ורנינג שמידט, יו"ר משותפת2020 - היוםראשת ממשלת דנמרק לשעברקטלינה בוטרו מרינו, יו"ר משותפת2020 - היוםדיקנית הפקולטה למשפטים באוניברסיטת לוס אנדס (אנ')ג'מאל גרין, יו"ר משותף2020 - היוםפרופסור בבית הספר למשפטים באוניברסיטת קולומביהמייקל וו.
שםמדינהתקופהתפקידסיבת פרישהפמלה קרלןארצות הברית2020–2021פרופסור למשפטים מסטנדפורדפרשה עבור ממשל ביידן
המועצה הלאומית של כווית היא בית המחוקקים החד-ביתי של כווית.
המועצה הלאומית מתכנסת בבירת כווית, כווית סיטי.
במועצה אין מפלגות, משום שמפלגות פוליטיות אינו חוקיות בכווית, וכל חבר מועצה מתמודד ונבחר כעצמאי.
המועצה הלאומית מורכבת מ-50 חברים נבחרים, יחד עם שרי ממשלה ממונים.
המועצה הלאומית הוקמה בשנת 1963.
המועצה כוללת 50 חברים, ועוד 16 שרים שנחשבים כסגנים.
לשרים יש אותן זכויות כמו חברי הפרלמנט הנבחרים, למעט שני חריגים: הם אינם משתתפים בוועדות המועצה ואינם יכולים להצביע כאשר יש הצבעת אי-אמון נגד אחד מן השרים.
חברי המועצה נבחרים ל-4 שנים.
בהתאם לסעיף 107 של חוקת כווית, המועצה הלאומית יכולה להתפרק על ידי האמיר בצו, תוך ציון הסיבות לפירוק.
עם זאת, המועצה הלאומית לא תפורק שוב מאותה עילה, ויש לקיים את הבחירות למועצה חדשה תוך תקופה שלא תעלה על חודשיים ממועד הפירוק.
בשנת 2001 טען חוקר בשם נתן ג'יי בראון שהמועצה של כווית היא הפרלמנט העצמאי ביותר בעולם הערבי.
בשנת 2009 טען החוקר הישראלי ערן סגל שהוא בין הפרלמנטים החזקים והטובים במזרח התיכון.
בשנת 2005 אושר לנשים להשתתף בבחירות למועצה.
בבחירות 2006 ו-2008 אף מועמדת לא זכתה במושבים.
נשים זכו לראשונה במושבים באספה הלאומית בבחירות 2009, שבהן נבחרו ארבע נשים.
בניין המועצה תוכנן על ידי האדריכל הדני ירן אוטזון, שתכנן גם את בית האופרה של סידני.
הבניין תוכנן ב-1972 והסתיימה בנייתו ב-1982. הבניין ניזוק קשות בפברואר 1991 כאשר כוחות עיראקים שנסגו מן מהמדינה, בעקבות מלחמת המפרץ, הציתו אותו, אך הוא שוחזר מאז.
אף על פי שמפלגות אסורות בכווית, ישנם 3 גושים פוליטיים במועצה:
הגוש השעבי-פופוליסטי: קואליציה של סונים ושיעים, ליברלים וארגונים פוליטיים לאומניים עם התמקדות בנושאי מעמד הביניים.
הגוש האסלאמיסטי: מורכב מחברים אסלאמיסטים סונים.
המועצה המרכזית האוקראינית (באוקראינית: Українська Центральна Радаּ; אוּקְרָאִינְסְקָה צֶנְטְרָלְנָה רָאדָה) הייתה גוף פאן-אוקראיני שהוקם ב-17 במרץ 1917, שלהי מלחמת העולם הראשונה.
היא נועדה לאחד ארגונים אוקראיניים פוליטיים, תרבותיים ומקצועיים, ובהמשך שימשה כגוף המחוקק והמנהל של הישות המדינית האוקראינית.
המועצה (רָאדָה) הוקמה ביוזמת "חברת המתקדמים האוקראינים" ונוהלה על ידי ההיסטוריון מיכאילו הרושבסקי, שנבחר לעמוד בראשה.
היא כללה נציגים ממפלגות אוקראיניות, צבא, פועלים, אנשי דת, סטודנטים וארגוני תרבות לאומיים שונים.
על פי ההיסטוריונים ולרי סמננקו וליודמילה רדצ'נקו, המועצה שימשה כ"טרום פרלמנט" מתוך כוונה להעביר את השלטון לאספה המכוננת הכל-אוקראינית.
פעילות המועצה המרכזית מחולקת לארבעה שלבים:
ברית הדוקה ושיתוף פעולה עם הממשלה הזמנית (תחילת מרץ - תחילת יוני 1917)
העמקת בניית המדינה העצמאית באוקראינה (סוף יוני - סוף ספטמבר 1917)
מאבק על פדרציה של נתיני מדינות לאומיות (אוקטובר 1917 - אמצע ינואר 1918)
מאבק לעצמאות הרפובליקה העממית האוקראינית (סוף ינואר - 28 באפריל 1918)
בסוף יולי 1917 היו במועצה המרכזית 822 נציגים לפי ההתפלגות הבאה:
212 - נציגי האיכרים האוקראינים
158 - נציגי אנשי הצבא האוקראינים
100 - נציגי הפועלים האוקראינים
50 - נציגי הפועלים ואנשי הצבא הלא אוקראינים
20 - נציגי המפלגה הסוציאליסטית האוקראינית
40 - נציגי המפלגה הסוציאליסטית הרוסית
35 - נציגי המפלגה הסוציאליסטית היהודית
15 - נציגי המפלגה הסוציאליסטית הפולנית
84 - נציגי ערים ומחוזות
108 נציגי איגודים מקצועיים, תרבותיים, כלכליים ומיעוטים לאומיים
המועצה המרכזית בחרה מבין חבריה 58 נציגים, שהרכיבו את המועצה הקטנה, שתפקדה כממשלה אוקראינית.
במועצה הקטנה היו 58 נציגים, 18 מתוכם נציגי מיעוטים.
ב-29 באפריל 1918, בעזרת כוחות הכיבוש שח מעצמות המרכז, ביצע פבלו סקורופדסקי הפיכה צבאית ועלה לשלטון.
הוא פירק את המועצה המרכזית והקים ממשלה שמרנית בראשותו.
המועצה המחוקקת של מערב בנגל (בבנגלית: পশ্চিমবঙ্গ বিধান পরিষদ; באנגלית: West Bengal Legislative Council) הייתה הבית העליון של בית המחוקקים המדינתי של מערב בנגל.
המועצה המחוקקת הראשונה בנשיאות בנגל של הראג' הבריטי הוקם ב-1861, כגוף בן 12 מחוקקים ממונים.
החוק קבע כי בבנגל יהיו שני בתי מחוקקים, וכי הבית העליון יהיה המועצה המחוקקת, בו יהיו בין 63 ו-65 חברים, ובכל שנה שלישית יתקיימו בחירות לשליש מחברי הבית.
עם עצמאות הודו באפריל 1947 חולקה בנגל למזרח בנגל (מזרח פקיסטן) המוסלמית שנכללה בפקיסטן ומערב בנגל שהייתה להודו, התפזרה המועצה המחוקקת, בעוד האספה המחוקקת התפלגה בין שתי המדינות.
בחוקת הודו שנכנסה לתוקף ב-26 בינואר 1950 נקבע כי במערב בנגל יהיה בית מחוקקים דו-ביתי, בן 51 חברים בבית העליון.
המועצה התכנסה לראשונה ביולי 1952.
ב-1957, לאחר שנכנס לתוקף תיקון לחוקת הודו שאפשר למועצות המחוקקות להיות עד שליש מגודל האספה המחוקקת במקום רבע, הוגדלה המועצה הוגדלה ל-75 חברים.
במרץ 1969 העבירה האספה חוק שביטל את הבית העליון, והפרלמנט ההודי אישר את החוק, והבית העליון בוטל באוגוסט 1969. ההחלטה לפזר את הבית העליון קודמה בידי המפלגה הקומוניסטית של הודו (מרקסיסטית) לאחר שפוזרה ממשלת המפלגה שהוקמה ב-1967 והקמת ממשלה שקיבלה את אימון הבית העליון, בו החזיק הקונגרס הלאומי ההודי, בלבד.
במצע הבחירות של הטרינמול קונגרס בבחירות במערב בנגל ב-2021 הבטיחה המפלגה להקים מחדש את הבית העליון.
במאי 2021 העבירה האספה המחוקקת שבליטת המפלגה חוק לכינון מחדש של הבית העליון.
ההחלטה טעונה אישור מהפרלמנט ההודי, בו שולטת מפלגת העם ההודית, שהודיעה כי היא מתנגדת להקמת בית עליון במדינה.
המועצה המחוקקת של פנג'אב או פנג'אב וידהאן פרישד (בפנג'אבי: ਪੰਜਾਬ ਵਿਧਾਨ ਪਰਿਸ਼ਦ בהינדי: विधान परिषद पंजाब) הייתה מועצה מחוקקת, הבית העליון של המדינה ההודית פנג'אב.
המועצה המחוקקת של פנג'אב הוקמה ב-1952, והיו בה 40 חברים.
ב-1956, תחת חוק ארגון מחדש של המדינות, אוחדה איחוד מדינות פטיאלה ופנג'אב המזרחית עם פנג'אב, והמועצה המחוקקת הוגדלה בשישה חברים ל-46. במרץ 1957 העבירה האספה המחוקקת של פנג'אב חוק להגדיל את המועצה ל-51 חברים, שאושר על ידי הפרלמנט ההודי.
ב-1966 שונו גבולות המדינה, כשחלקים ממנה הועברו להימאצ'ל פרדש והריאנה הוקמה מחלקה, דבר שהקטין את גודל האספה ל-40 חברים.
ב-1969 חוקקה האספה המחוקקת של פנג'אב ברוב של שני שלישים חוק לביטול המועצה המחוקקת, שאושר על ידי הפרלמנט ההודי באותה שנה.
המועצה המחוקקת פורקה בינואר 1970.
במרץ 1976 העבירה האספה המחוקקת חוק להקמתו מחדש של המועצה, אך החוק לא קודם בפרלמנט ההודי.
המועצה המחוקקת שכנה במבנה אחד עם האספה המחוקקת של פנג'אב במבנה בצ'אנדיגאר.
לאחר הקמת האספה המחוקקת של הריאנה בנובמבר 1966 שוכנה אף היא בבניין, ולאחר פירוק המועצה הפך אולם ששימש את המועצה למשכנה של האספה המחוקקת של הריאנה.
המועצה המחוקקת של ביהר (בהינדי: बिहार विधान परिषद; באנגלית: Bihar Legislative Council) היא הבית העליון של בית המחוקקים המדינתי של ביהר.
המועצה המחוקקת של ביהר הוקמה בעקבות חוק ממשלת הודו, 1935 שחוקק הפרלמנט הבריטי, שהורה על הקמת בתי מחוקקים בכלל מחוזות הודו הבריטית.
החוק קבע כי בביהר יהיו שני בתי מחוקקים.
בחוק נקבע כי במועצה המחוקקת של ביהר יהיו לא פחות מ-29 חברים ולא יותר מ-30, המחולקים ל-9 כלליים, 4 למוסלמים, 1 לאירופאים, 12 יבחרו על ידי האספה המחוקקת, והמושל ימנה עד לארבעה.
לאחר עצמאות הודו הוגדלה המועצה ל-72 חברים ב-1952, וב-1957 הוגדלה ל-96 חברים.
ב-2000 פוצלו שמונה-עשר מחוזות מביהר למדינה חדשה בשם ג'הרקנד, דבר שהקטין את המועצה ל-75 חברים.
חברי המועצה המחוקקת נבחרים בחלוקה הבאה: 27 נבחרים על ידי האספה המחוקקת של ביהר, 24 על ידי גופי שלטון מקומי, 6 על ידי בעלי השכלה גבוהה, 6 על ידי מורי מוסדות להשכלה גבוהה, ו-12 ממונים על ידי המושל.
המועצה המחוקקת של אנדרה פרדש (בהינדי: प्रदेश विधान विधान परिषद; באנגלית: Andhra pardesh Legislative Council) היא הבית העליון של בית המחוקקים המדינתי של אנדרה פרדש.
המועצה המחוקקת של אנדרה פרדש הוקמה לראשונה ביולי 1959, אך המועצה בוטלה ב-1985, לאחר שהטלוגו דזאם עלתה לשלטון.
בינואר 1990, לאחר שהאספה עברה לשליטת הקונגרס הלאומי ההודי, העבירה האספה החלטה להקמתה מחדש של מועצה מחוקקת, אך ההחלטה לא קודמה.
בינואר 2005 עברה חקיקה בפרלמנט ההודי שהקימה מחדש את המועצה המחוקקת כגוף בן 90 חברים, והיא הוקמה מחדש ב-30 במרץ 2007.
בעקבות כך, תוצאות המועצה המחוקקת פוצלה בין שתי המדינות, כאשר במועצה המחוקקת של אנדרה פרדש מכהנים 50 חברים, בעוד 40 חברים מכהנים ב.
במרץ 2015 הוגדלה המועצה ל-58 חברים.
בינואר 2020 העבירה האספה המחוקקת של אנדרה פרדש ברוב הדרוש של שני שלישים החלטה לביטול המועצה, והבקשה הועברה לעיון הפרלמנט ההודי.
בנובמבר 2021, לאחר שה-YSR קונגרס השיגה רוב במועצה, העבירה האספה החלטה המבטלת את ההחלטה הקודמת וקוראת להשארת המועצה.