tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באוקטובר 2018 הוכרז על זכיתה של מוראד בפרס נובל לשלום ביחד עם דניס מקווגי "על מאמציהם להפסיק את השימוש באלימות מינית ככלי נשק במלחמות ובעימותים חמושים".
בדצמבר 2024 דורגה מוראד ברשימת מאה הנשים המשפיעות של ה- BBC לשנת 2024.
נאדיה נדים (בדנית: Nadia Nadim; נולדה ב-2 בינואר 1988) היא כדורגלנית דנית ילידת אפגניסטן המשחקת כחלוצה בפורטלנד ת'ורנס מה-NWSL.
נדים נולדה בינואר 1988 בבירת אפגניסטן, קאבול.
היא גדלה במדינה עד שנת 2000, אך לאחר הוצאתו להורג של אביה על ידי הטליבאן, היגרה יחד עם משפחתה לדנמרק.
בדנמרק החלה נדים את קריירת המשחק שלה, כשהצטרפה לקבוצת הכדורגל המקומית של אולבורג.
בשנת 2006 היא חתמה בסקובאקן מליגת העל הדנית, ושלוש שנים לאחר מכן הובילה אותה לזכייה בגביע הדני.
במרץ 2009, לאחר שקיבלה את אזרחותה הדנית, ערכה נדים את הופעת הבכורה שלה בנבחרת דנמרק.
משחקה הראשון נערך במסגרת גביע אלגארבה, ובו הפסידה הדניות 2-0 לארצות הברית.
בעקבות הופעתה במשחק זה, הפכה נדים למתאזרחת הראשונה אי פעם שמשחקת במדי נבחרת הנשים של דנמרק.
חמישה ימים לאחר הופעת הבכורה שלה בנבחרת, כבשה נדים את שערה הראשון במדיה, בניצחון 0-2 על איסלנד.
מספר חודשים לאחר גביע אלגארבה, נכללה נדים בסגל הנבחרת שלקח חלק באליפות אירופה שנערכה בפינלנד.
היא השתתפה בכל שלושת משחקיה של דנמרק בטורניר, אך לא השלימה 90 דקות באף אחד מהם.
בקיץ 2012, לאחר שש שנים במדי סקובאקן, עברה נדים לפורטונה היורינג, שנחשבת לאחת משתי הקבוצות הטובות ביותר בדנמרק.
במדי פורטונה, זכתה נדים לשחק בליגת האלופות, ואף כבשה צמד נגד גלאזגו סיטי במשחק הבכורה שלה בטורניר.
בסוף עונה זו היא השתתפה עם דנמרק באליפות אירופה בפעם השנייה בחייה, ואף הגיעה איתה עד לחצי הגמר, שם הפסידה בדו-קרב פנדלים לנורווגיה.
לאחר שתי עונות בפורטונה היורינג, הצטרפה נדים לקבוצת סקיי בלו מליגת ה-NWSL האמריקאית.
מכיוון שחתמה בקבוצה רק לקראת סוף עונת 2014, לא זכתה נדים לשחק במספר רב של משחקים, אך למרות זאת היא הצליחה להוכיח את עצמה ואף נבחרה לכדורגלנית חודש אוגוסט בליגה.
בעונה שלאחר מכן היא סיימה ככובשת המצטיינת של הקבוצה, אבל לא הצליחה להוביל אותה לפלייאוף.
לקראת עונת 2016 עזבה נדים את סקיי בלו והצטרפה לפורטלנד ת'ורנס, שם היא משחקת לצידן של כריסטין סינקלייר ואמנדין אנרי.
נאדר אבו תאמר הוא סופר, מתרגם, עיתונאי ושדרן ערבי ישראלי זוכה פרס שר התרבות לכתיבת ספרים לילדים בערבית בשנת 2008 ומקים מוקד התנועה של קול ישראל בערבית.
אבו תאמר נולד בשפרעם וסיים שם את לימודיו התיכוניים.
ב-1987 סיים את לימודיו לתואר הראשון בשפה וספרות ערבית באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנת 1990 סיים את התואר שני בשפה ובספרות ערבית.
תוך כדי לימודיו עבד כמעצב גרפי וכמתרגם בחברות "תרגומי איכות" ו"עלי כותרת".
החל בקריירה עיתונאית בשנת 1995 כעיתונאי, שדר וקריין, בתרגום סימולטני של אירועים שונים, ניהול והגשת גל פתוח, הגשת יומני חדשות וקריאת מהדורות חדשות.
הקים במקביל את מוקד התנועה בקול ישראל בערבית והמשיך כעורך אקטואליה ותוכניות בקול ישראל, ביניהן "יום חדש", "בוסתן הזמר", "תחנות", "עמדות", "שכנים" שעוסקות במיזמים חינוכיים ו"אוראק".
משנת 2013 מגיש את תוכנית האקטואליה "אג'נדה", אחת התוכניות המרכזיות בקול ישראל בשפה הערבית, בה נידונים נושאים פוליטיים, תרבותיים וחינוכיים שקשורים לחברה הערבית בישראל.
מלבד עבודתו כאיש תקשורת, חיבר כ-30 ספרי ילדים, ותרגם כעשרה ספרים מעברית לערבית.
בשנת 2008 זכה בפרס שר התרבות לכתיבת ספרים לילדים בערבית.
נאדיא אנג'ומן (בפרסית:نادیا انجمن; 27 בדצמבר 1980–4 בנובמבר 2005) הייתה משוררת אפגנית.
נאדיא הראוי אנג'ומן נולדה בעיר הראת בצפון-מערב אפגניסטן, אחת משישה ילדים.
בספטמבר 1995, כבשו הטליבאן את הראת והדיחו את מושל המחוז, אסמאעיל ח'אן.
תחת המשטר החדש, הוגבלו זכויות הנשים וחירויותיהן באופן דרסטי.
והטליבאן סגרו את כל בתי הספר לבנות בעת שאנג'ומן הייתה תלמידה בכיתה י'.
אנג'ומן התאגדה עם נשים מקומיות נוספות ויחד החלו להשתתף בחוג לימוד מחתרתי שנקרא "בי"ס לתפירה מחט הזהב", שאורגן על ידי נשים צעירות תחת חסותם של מרצים מאוניברסיטת הראת.
תלמידות בית הספר היו נאספות שלוש פעמים בשבוע במסווה של לימודי תפירה (אשר קבלו את אישור ממשלת הטליבאן), בעוד שבפועל הן השתתפו בהרצאות של מרצים מאוניברסיטת הראת וניהלו דיונים ספרותיים תחת איום מוות.
בזמן המפגשים שיחקו ילדי התלמידות מחוץ לבניין, כשהם משמשים כאמצעי הגנה ותצפית.
הם הודיעו לנשים על התקרבות המשטרה הדתית, ובשלב זה היו התלמידות מסתירות את ספרי הלימוד ומוציאות את אביזרי הרקמה.
התוכנית התנהלה לאורך כל שלטון הטליבאן.
בשנת 2001, עם שחרור אפגניסטן משלטון הטליבאן, הייתה אנג'ומן בת 21 וחופשייה להמשיך ולהתקדם בלימודיה.
היא התקבלה לאוניברסיטת הראת, שם למדה והשלימה את לימודיה במחלקה לשפה וספרות פרסית.
במהלך לימודיה, הוציאה אנג'ומן לאור ספר שירה בשם "גול-י דודי" (פרח העשן), אשר זכה לפופולריות באפגניסטן, בפקיסטן ובאיראן.
בעלה של אנג'ומן, פריד אחמד מג'יד-ניא, סיים את לימודי הספרות באוניברסיטת הראת, והפך לראש הספרייה שם.
הוא לא היה מרוצה מכך שאנג'ומן כותבת שירה ומפרסמת אותה, אך אנג'ומן המשיכה לכתוב ועמדה לפרסם ספר שירים נוסף בשנת 2006 בשם "יכּ סַבַּד דֵלְהוֹרה" (שפע של אימה), שכלל שירים על אודות תחושות הבידוד והעצב שלה הקשורות לחיי הנישואים.
ב-4 בנובמבר 2005, רבו אנג'ומן ובעלה.
לדברי ניא (בעלה), רצתה אנג'ומן לנסוע לבקר משפחה וחברים, בהתאם למנהג הנפוץ במהלך עיד אל-פיטר.
ניא אמר שהוא לא הרשה לה לבקר את אחותה.
אנג'ומן מחתה, והם התחילו לריב.
באותו לילה הכה ניא את אנג'ומן עד אובדן הכרה וגרם לה חבלות חמורות.
לאחר שעות בהן אנג'ומן הייתה מחוסרת הכרה, לקח אותה לבית החולים.
הנהג שהסיע אותם אמר אחר כך לרשויות כי כאשר ניא העלה אותה על הריקשה שלו כבר הייתה אנג'ומן.
זמן קצר לאחר מכן, הודיע קצין משטרה בכיר כי בעלה הודה שתקף אותה במהלך מריבה, אבל לא בהריגתה.
ניא טען כי אנג'ומן הרעילה את עצמה, התוודתה בפניו על כך לפני מותה, וביקשה שיספר למשפחתה ולחבריה כי לקתה בהתקף לב.
לאחר שאיבדה את הכרתה הקיאה אנג'ומן דם.
לטענת הרופאים, היה זה הגורם הסביר ביותר למותה.
ניא ומשפחתו מנעו מהרופאים לבצע נתיחה שלאחר המוות, ולכן אין ראיות מוחלטות לגבי סיבת המוות.
ניא ואמו נעצרו בחשד לרצח אנג'ומן.
ניא הורשע ברצח ונכלא לאחר מכן.
זקני השבט בהראת לחצו על אביה החולה של אנג'ומן, וביקשו שיסלח לניא על מנת לקצר את מאסרו.
אביה של אנג'ומן הסכים, לאחר שהובטח לו כי ניא יישאר בכלא למשך חמש שנים.
מותה של אנג'ומן הוכרז באופן רשמי כהתאבדות על ידי בתי המשפט באפגניסטן, וניא שוחרר חודש אחד בלבד לאחר מכן.
אביה של אנג'ומן נפטר זמן קצר לאחר מכן.
לדברי אחיה של אנג'ומן, נגרם מות אביו מהלם.
זמן קצר לאחר מכן גינה ארגון האומות המאוחדות את הרצח.
הדובר אדריאן אדוארדס אמר כי "זהו אובדן טרגי לאפגניסטן.
המקרה הזה מדגים עד כמה חמור המצב כאן...
הנשים ניצבות בפני אתגרים בלתי רגילים."
אנג'ומן השאירה אחריה בן שהיה בן שישה חודשים בזמן מותה.
דיאנה ארטריאן תרגמה מספר שירים של נאדיא אנג'ומן, בשיתוף עם מרינה עומר.
מבחר משיריה של אנג'ומן בתרגום לאנגלית מופיע בספר Load Poems Like Guns: Women's Poetry from Herat, Afghanistan, בתרגומה ובעריכת של פרזאנה מארי.
הספר הוא מהדורה דו-לשונית וכולל שירים של משוררות אפגניות בשפת המקור ובתרגום לאנגלית.
המבוא גם מספר בפירוט את סיפור חייה ומותה של אנג'ומן, ומבוסס על ראיונות עם בני משפחתה של אנג'ומן, חברים, חברים לכיתה, פרופסורים, כמו גם על מחקר בשטח.
שיריה של אנג'ומן תורגמו לאיטלקית בספר Elegia per Nadia Anjuman.
הוא מוכר בייחוד במערכות המלחמה שלו נגד כמעט כל שכניה של פרס, ובכלל זה פלישה מרכזית לעבר הודו ואפגניסטן כמו גם כיבוש מלא של מצר הורמוז.
מקורו של נאדיר שאה בשבט טורקמני מאזור דרום הקווקז שנשלט בידי איראן מאז ימיו של שאה אסמאעיל הראשון.
האפשארים היו שבט טורקי נוודי כפרי-למחצה, קיזילבאשים פסטורלים שוחרי שלום שחיו מצפון למדבר לוט.
משפחתו של נאדיר ניהלה אורח חיים נוודי, והוא עצמו נולד במבצר דסטגרד.
תאריך הולדתו אינו ברור לגמרי, אך יש המעריכים כי מדובר ב-22 בנובמבר 1688.
בגיל 13 אביו של נאדיר נפטר.
נאדיר נדרש לדאוג בעצמו לכלכלת משפחתו, והתפרנס מאיסוף חומרי בערה למדורה.
מסופר כי בשנת 1704, כאשר היה בן 17, קבוצה של בוזזים טטרים-אוזבקים פלשו לאזור ח'וראסאן רזאווי וטבחו ברבים.
אמו נפטרה בשבי, והוא עצמו שרד ובשנת 1708 שוחרר לאחר שהבטיח לשוביו כי יחזיר להם טובה בעתיד.
לאחר שחרורו נאדיר חזר לעבר אזור ח'וראסאן רזאווי.
נאדיר גדל בתקופת שקיעתה של האימפריה הספווית, ששלטה בפרס מאז 1502. בשיאה, תחת שליטים מחוננים כגון עבאס שאה הראשון (הגדול,) הייתה האימפריה הספווית בעלת השפעה ניכרת בפוליטיקה העולמית, אך במאה ה-18 כבר הייתה בעיצומו של תהליך היחלשות ממושך.
מרד אפגני רחב היקף החל במזרח האימפריה, מנהיגי המרד הכריזו על הקמת השושלת ההותכּית אשר בשנת 1722 כבשה את כלל ח'וראסאן והטילה מצור על הבירה איספאן.
יריביה של פרס ניצלו את ההזדמנות ותקפו אותה.
פיוטר הגדול, קיסר רוסיה, הכריז מלחמה על פרס בשנת 1722 וכבש שטחים מן הקווקז שהיו קודם לכן בתחום ההשפעה הפרסי.
השבט הקאג'ארי הפרסי רב העוצמה שהבטיח את נאמנותו לספווים, ובראשו פתח' עלי, הציעו לנאדיר לשתף איתם פעולה נגד ההוטכים עקב הזיקה ההיסטורית של משפחתו לספווים, שבהם תמכו.
נאדיר הסכים ובכך הפך לדמות בעלת משמעות לאומית ולמפקד צבאי.
נאדיר גילה כי פתח' ושותפיו מושחתים פוליטית.
הוא העביר את המידע לשאה תהמאספ השני, אשר הוציא את פתח' להורג ומינה את נאדיר לשר צבאו.
בשנת 1726 כבש נאדיר את העיר משהד (שם עומד עד היום פסל שלו רכוב סוס) בהישג הצבאי הגדול הראשון שלו.
מאוחר יותר נחל ניצחונות נוספים, ובכללם כיבוש אספהאן והראת, שלאחריו הצטרפו אל צבאו רבים מחיילי האויב .
בסוף 1729 לאחר מספר ניצחונות סוחפים, נאדיר גירש את הכוחות האפגנים משטח ממלכת פרס.
בשנת 1736 תפס את כס המלוכה וכבש את מעוזם האחרון של ההותכּים בקנדהאר.
כמו האימפריה הרוסית, גם האימפריה העות'מאנית כבשה שטחים מידי פרס בזמן המשבר הפנימי שלה ולבסוף נאדיר כבש גם שטחים אלו בצפון-מערב המדינה מידי העות'מאנים והשיב אותם לכתר הספווי.
השאה תהמאספ השני החל לחשוש מפני נאדיר, אשר נחל ניצחון אחר ניצחון, וסבר כי הוא עלול לבצע הפיכה נגדו.
בניסיון לחזק את מעמדו, השאה הנהיג מערכה צבאית לכיבוש ירוואן.
ואולם, בסופו של דבר איבד השאה את השטחים שנאדיר כבש מידי הטורקים, וסמכותו התערערה עוד יותר.
נאדיר תפס את תהמאספ בעוד היה שתוי ושאל את אנשי חצר המלך האם אדם כזה ראוי לשלוט.
בשנת 1732 הדיח את השאה והפך לעוצר של בנו, עבאס השלישי.
נאדיר המשיך את המלחמה וניסה לכבוש את בגדאד ובכך להכריח את הטורקים להיכנס למשא ומתן שבו ביקש להשיג מחדש את שטחי הקווקז.
המערכה מול בגדאד בשנת 1733 הייתה הפסדו הראשון בקרב.
עם זאת, לאחר ניצחון אדיר על רוב הכוחות הטורקים בארמניה של היום השטחים הוחזרו לידיה של פרס ובשנת 1732 הרוסים הסכימו להחזיר את כוחותיהם מכל השטחים אשר כבשו בזמן הכאוס בפרס.
כל השטחים שאבדו בכאוס כעת היו שוב בידיה של פרס.
נאדיר הופך לשאה של פרס
במסיבת ציד, נאדיר העלה בפני חבריו וקרובי משפחתו את האפשרות שהוא עצמו יהיה השאה הפרסי, ולא הילד עבאס השלישי.
חבריו וקרוביו משכו בחוטים בחצר המלוכה, והוא עצמו פעל בשורות הצבא עד שבינואר 1736 כינס את מועצת קורילטאי.
רוב חברי המועצה תמכו בו, אחרים הצביעו לטובתו מתוך פחד, וב-8 במרץ של אותה שנה הוא הוכתר לשהא באירוע רב משתתפים שכלל מפקדי צבא, ראשי דת ואצולת המדינה כמו גם השגריר הטורקי, עלי פאשא.
במקור נאדיר היה שיעי, כמו רוב הפרסים, אך כאשר הבין כי המתיחות השיעית/סונית היא שמביאה למלחמות של פרס עם הטורקים הוא הפך סוני.
יותר מזה, נאדיר קיבל לחצר האצולה אישים מתוך מגוון דתות ומכל רחבי העולם.
כדי להחליש עוד יותר את כוחה של הדת השיעית, נאדיר אף כלא את המולא השיעי לאחר שביטא אהדה לאימפריה הספווית ורצון לראות בחזרתה לשלטון.
האימפריה המוסלמית החזקה בהודו, האימפריה המוגולית, החלה להיחלש בשלהי המאה ה-17 ובראשית המאה ה-18. זו הייתה גם תקופת עלייתן של ממלכות כגון האימפריה הסיקית והאימפריה המראטהית.
הקיסר המוגולי מוחמד שאה היה כמעט חסר אונים, ובכל זאת סירב לבקשתו של נאדיר להסגיר לידיו את המורדים האפגנים שברחו והסתתרו בהודו.
פרס פתחה בפיכך במערכה נגד המוגולים.
נאדיר העביר כוחות דרך ההרים של הינדו-כוש והפתיע את כוחות המוגולים במעבר ח'ייבר, שם זכה לניצחון מוחלט אף שכוחותיו סבלו מנחיתות מספרית ביחס של 2:1. לאחר מכן כבשו נאדיר וכוחותיו את הערים קאבול, פשאוור, סינד ולאהור.
יחד עם הכוחות הפרסים פעלו הכוחות של הגיאורגים תחת ארקלה השני, המלך לעתיד של גיאורגיה.
מאוחר יותר, למרות נחיתות מספרית ביחס של 6:1, נאדיר נחל ניצחון מוחלט על המוגולים בקרב על חבל פנג'אב בפברואר 1739. הוא תפס את הקיסר המוגולי מוחמד שאה, צעד לעבר עיר הבירה דלהי וכבש אותה.
לאחר שנפוצה שמועת שווא שלפיה נאדיר נהרג, ההודים מיהרו להרוג כ-900 חיילים פרסים - ונאדיר הזועם הורה לצבאו לבזוז את העיר.
במהלך יום אחד של ביזה נהרגו כ-20,000 ל-30,000 מתושבי העיר ההודים.
נאדיר המשיך במסעו לתוך הודו, הוא פעל תחילה על גבי נהר הגנגס אך מאוחר יותר שלח כוחות דרומה כדי לתפוס שטחים, משום שבצפון חצצו הרי ההימלאיה בין הודו לסין.
משם המשיך בראש כוחותיו עד אשר הגיע למפרץ בנגל.
בשלב זה נעתר לעצור את המערכה, ומוחמד שאה נדרש בין היתר להפקיד בידיו את כס הטווס המלכותי.
לפי ההערכות, נאדיר לקח מידיו גם אוצר בשווי 700,000,000 רופים הודים וכן את יהלומי הקוהינור והדריאהינור.
בתמורה להחזרת כל השטחים שנכבשו לידי הפרסים, נאדיר זוכה גם ב-700 פילים, 4,000 גמלים ו-12,000 סוסים.
האוצר היה גדול עד כדי כך, במשך שלוש שנים עצר נאדיר את גביית המיסים ברחבי פרס.
יש היסטוריונים המעריכים כי פלש לאימפריה המוגולית מלכתחילה כדי להבטיח לממלכתו תקופה של שגשוג ורווחה לאחר סדרת האסונות שעברה.
המערכה ההודית הייתה שיא שלטונו של נאדיר.
לאחר מכן הידרדר מצבו הבריאותי.
יתר על כן, בזמן שהיה במערכה בהודו, בנו, רזא קולי, שימש כעוצר - וכאשר נפוצו השמועות על מות אביו, הכין עצמו לירושת הכס ורצח את משפחת השאה לשעבר תהמאספ השני, ובכלל זאת את בנו עבאס השלישי בן התשע.
אשתו של רזא, שהייתה גם אחותו של תהמאספ השני, התאבדה כששמעה על כך.
בשנת 1737, לאחר עשורי שנים של פשיטות מתמשכות מהצפון, החליט השאה לשים סוף למונופול הנוודים במרכז אסיה.
הצבא הפרסי היה נכון לקרב, טורקמניסטן נכבשה במהירות והכוחות התקדמו לעבר אמירות בוכרה.
על אף המסע המייגע במדבר, נאדיר התייצב בראש כוחותיו, פרץ את שערי בוכרה וכבש את העיר בין היתר הודות ליתרון טכנולוגי: הצבא הפרסי היה מצויד בתותחים וברובים קלים, ואילו האוזבקים היו חמושים בחרבות ובסכינים.
לאחר כיבוש בוכרה, בשנת 1740 - שבה גם ניצל מניסיון התנקשות באמצעות ירי חץ - פנה השאה אל עבר ח'ווארזם במסע של 3,000 קילומטרים צפונה, שם כבש את ח'אנות חיווה לאחר הקרב על פטנאק.
נאדיר הציע כי בנו רזא יתחתן עם בת החאן של בוכרה הכבושה, שהייתה מצאצאי של ג'ינג'יס חאן הגדול.
רזא סירב, ובסופו של דבר נאדיר עצמו התחתן עם בת החאן.
נאדיר רצה להעניש את דאגסטן עקב רצח אחיו במלחמות בזמן המשבר הפנימי כמה שנים קודם לכן, אך בריאותו המידרדרת הניעה אותו לעצור את לחמתו בלזגינים מדאגסטן, והוא הורה לכוחותיו לסגת מאזור הקווקז המרכזי.
מחלתו תרמה כפי הנראה גם לחיזוק נטיותיו הרודניות: הוא האשים את בנו רזא בניסיון ההתנקשות בו בשנת 1740, ואף הורה לענותו - אך אז עצר ואמר לנוכחים בחצרו, "מיהו האב?
מיהו הבן?" וביטל את הוראתו.
באותה תקופה החל נאדיר בהקמתו של הצי הפרסי באמצעות הזהב שהרוויח מהמלחמה במוגולים.
הוא הציב את רוב הציר בבושהר ובאזור הודו, ומאוחר יותר כבש באמצעותו את חלקת חצי האי ערב של מצר הורמוז וירד עם כוחותיו אל עומאן של היום, שם נעצר עקב קשיי מעבר ברצועת הרים אל עבר חופו של הים הערבי.
בשנת 1743 החל נאדיר מלחמה חדשה באימפריה העות'מאנית.
תחילה תקף אותה דרך כורדיסטן הטורקית ומאוחר יותר יצא בניסיון נוסף לפלישה דרך הקווקז.
כיבושיו לא צלחו מעבר לחוף דל בים השחור.
מערכה זו לא התאפיינה בטקטיקות הצבאיות המבריקות שאפיינו את נאדיר בעבר, ולמעשה לא הובילה לשום שינויי בגבולות ממלכתו כאשר לבסוף נחתם הסכם שלום בשנת 1746, לאחר שנתיים של התנגשויות משניות בגבול.
עם הזדקנותו והמשך ההידרדרות בבריאותו, הידרדר גם יחסו של נאדיר לנתיניו.
הוא העלה מיסים כדי לממן את המערכות הצבאיות שלו, והדבר הוביל לניסיונות מרד שאותם דיכא ביד קשה.
על מעוזי המורדים הקים מבנים שתוכננו בהשראת גיבור ילדותו, טימור לנג.
בשנת 1747 פרץ במערב המדינה מרד כורדי.
אנשי חצרו של נאדיר שהיו ממוצא כורדי חששו לעתידם, וקשרו נגדו.
ב-20 ביוני 1747 נרצח השאה נאדיר בעיצומו של הניסיון לדכא מרד בח'וראסאן רזאווי, מחוז הולדתו.
המידע על מלחמותיו של נאדיר רוכז לבקשתו ב"ג'האנגושא-י נאדרי", שנכתב לבקשתו בידי מירזא מהדי חאן אסטרבדי.
העותק המקורי של הספר שמור לצד קברו של השאה עד היום.
גם לאחר שזכה בתהילה, נאדיר שאה סירב לאפשר לתומכיו לייחס לו מוצא משושלת נכבדת, ולעיתים קרובות התייחס להיותו נצר למשפחת נוודים ענייה.
כאשר עצרו הכוחות בדרך חזרה לפרס באזור הולדתו של נאדיר לאחר המערכה בהודו הוא צוטט באומרושליטים רבים למדו על תולדותיו של נאדיר וביניהם יוסיף סטלין, אשר קרא רבות על תולדותיו של נאדיר וכינה אותו "מורה דרך" (כפי שכינה גם את איוואן האיום).
באירופה, השוו את נאדיר רבות לאלכסנדר הגדול.
גם נפוליאון בונפרטה קרא ושיבח את תולדותיו ואת גדולתו של השאה בצעירותו, מאוחר יותר כינה עצמו "נאדיר החדש" ו"נאדיר של יבשת אירופה".
חבר האקדמיה הצרפתית למדעים, פארי באיין תיאר את השאה במיליםנאדיר הקפיד לשמור על ריחוק מאנשיו וביקש לאמץ תדמית של מנהיג העליון שהוא מעל העם.
הוא לא הפריד בין פרסים, טורקמנים, בלוצ'ים ובני קבוצות אתניות אחרות, וראה בכולם שווים.
הוא הפגין יחס שוויוני גם כלפי הדתות השונות בפרס.
זאת, כדי למנוע מאבק דתי והתפתחות ממושכת של קיצוניות ורדיקליזם אשר עלולים לפגוע באימפריה מאוחר יותר.
למעשה, אף שהרבה לדבר בשבחי האל, לא היה לו כל קושי להחליף בעצמו את דתו משיעה לסונה לפי הצורך.
כמצביא תרם נאדיר לתפוצתו של נשק חם אירופי וחימש את צבאו בארטילריה מודרנית.
לצד זאת הקפיד שלכל חייל תהיה סכין בחגורתו.
הוא היה אסטרטג חזק אך גם טקטיקן שאמד את כוחם של צבאות לפי יכולותיהם ולא לפי מספרים גרידא, כפי שהיטיבה ללמד המערכה בהודו.
נאדיה ח'יארי היא קריקטוריסטית תוניסאית, ציירת, אמנית גרפיטי ומורה לאמנות.
היא פרסמה כמה אוספי רצועות קומיקס שהתפרסמו בעולם הערבי, והתפרסמה במיוחד עקב האקטיביזם שלה במהפיכה, אז יצרה את דמות החתול "ויליס", שכונה בכלי תקשורת רבים בעולם "חתול המהפכה".
לאחר שסיימה את בית הספר התיכון, עברה לצרפת, שם למדה בפקולטה לאמנות פלסטית באקס-אן-פרובאנס.
היא סיימה תואר שני בהצלחה וחזרה לתוניסיה, שם לימדה אמנות במכון התוניסאי לאמנות.
מאוחר יותר, בשנת 2013, קיבלה תואר דוקטור מאוניברסיטת ליאז' (בלגיה).
גם כאשר חיה בתוניסיה, המשיכה לפרסם רצועות קומיקס בעיתון צרפתיים שונים.
כך, בשנת 2011, החלה לפרסם ביקורות נועזות כלפי מנהיג תוניסיה, זין אל-עאבדין בן עלי, בפייסבוק כחלק מרגשות האביב הערבי.
לנוכח המדיניות הקפדנית של משטר עלי בנושא ביקורת וחופש המחאה, כדי להימנע מעונש מאסר היא הקפידה "ללמוד להערים, להציע אבל לא לומר".
בהתייחס ליצירתה בזמן המחאה, היא אמרה בעבר: "בשבילי זו לא עבודה.
לפני המהפכה הייתי זומבי - חושבת, אבל לא יכולה לבטא את עצמי.
אז לא הרגשתי שאני חיה.
עם המהפכה נולדתי, כמו תינוק.
הבכי הראשון שלי היה הציור שלי.
ועכשיו מבחינתי זו מהפכה באמנות שלי, לגמרי.
אני יכולה סוף סוף לבטא את עצמי ולומר מה אני חושבת ואפילו לבקר את הממשלה.
מבחינתי, אני יכולה סוף סוף לממש את התשוקה שלי: קומיקס".
בנוסף לקומיקס המחאתי שהביא לפרסומה, הייתה ידועה בזמן המחאה גם בזכות הגרפיטי ה'בועט' שלה, שאותו פרסמה בשמה רק לאחר המחאה.
ח'יארי זכתה לשבחים רבים וחשובים על יצירות האמנות שלה.
היא זכתה בפרס הונורה דאומייר (2012), פרס הסאטירה הפוליטית (2014), ופרס אגורה מד לדיאלוג בין תרבותי במזרח התיכון (2015).
בשנת 2016 היא נבחרה לאחת מ-100 הנשים המשפיעות ביותר של ה-BBC.
בספטמבר 2016 הציגה את עבודותיה בפסטיבל לה מונד.
ח'יארי היא חברה בארגון קריקטוריסטים למען שלום, במסגרתו אף קיבלה את פרס הונורה דאומייר.
במסגרת הארגון היא שיתפה פעולה עם אמני מחאה נוספים מהעולם הערבי, ואף עם מישל קישקה הישראלי, שתיאר אותה כידידתו הטובה בספרו, פלאפל עם חריף, כשצייר אותה בדמות החתול ויליס.
נאדי הבלש בארץ הצעצועים היא סדרת טלוויזיה אמריקאית-בריטית-צרפתית לילדים בהנפשה ממוחשבת, שמבוססת על סדרת הספרים "נדי" מאת איניד בלייטון.
הסדרה בוימה על ידי אלברט פריירה-לזארו ופביאן למאיטר, והופקה על ידי Gaumont Animation ו-DreamWorks Animation Television.
הסדרה שודרה בארצות הברית בערוץ Universal Kids, בבריטניה בערוץ Channel 5 ובצרפת בערוצים France 5 ו-+Piwi.
תקופת השידור המקורית של הסדרה הייתה מ-18 באפריל 2016 עד 22 במרץ 2020. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב לעברית בשנת 2017 בערוץ הופ!.
הסדרה היא בת שתי עונות ו-104 פרקים באורך 11 דקות.
שיר הפתיחה של הסדרה בעברית בוצע על ידי איתי סולומון ועינת אזולאי.
הסדרה עוקבת אחר נאדי, אשר יוצא בכל פרק לחקור ולפתור תעלומות המתרחשות בארץ הצעצועים.
הדיבוב העברי בוים על ידי אורנה כץ, והופק על ידי יעל אללוף וליאור ידידיה.
שם הדמותמדבב/ת בעבריתנאדיאיתי סולומוןפט-פטעדי בר לבאוזניוןסער בדישיבינהזאוריתטליה ברקאי
בנוסף, בדיבוב העברי דיבבו גם אמנון וולף, גדי לוי ואורנה כץ.
נאדים זהאווי הוא פוליטיקאי כורדי-בריטי יליד עיראק, המכהן כשר ללא תיק החל מ-25 באוקטובר 2022, בקבינט ממשלת בריטניה בממשלתו של רישי סונאק.
קודם לכן כיהן כצ'נסלור של דוכסות לנקסטר, בקבינט של ראש ממשלת הממלכה המאוחדת אליזבת טראס, החל מ-6 בספטמבר 2022. כמו כן כיהן זהאווי כ-Minister for Intergovernmental Relations וכשר לענייני שוויון (Minister for Equalities).
זהאווי כיהן כשר האוצר של בריטניה מ-5 ביולי 2022 ועד 6 בספטמבר 2022. כאשר רישי סונאק מונה לתפקיד ראש ממשלת הממלכה המאוחדת, הוא מינה את זהאווי גם לתפקיד יושב ראש המפלגה השמרנית.
זהאווי, המייצג את מחוז הבחירה Stratford-on-Avon מטעם המפלגה השמרנית הוא חבר בית הנבחרים הבריטי מאז 2010. בשנים 2021 – 2022 כיהן זהאווי כשר החינוך ובשנים 2020–2021 כיהן כתת-שר לחיסונים ולבריאות הציבור, האחראי על פריסת החיסונים נגד COVID-19, בקבינט של בוריס ג'ונסון.
ב-5 ביולי 2022 מונה זהאווי לשר האוצר, לאחר התפטרותו מהתפקיד של רישי סונאק.
פחות מ-48 שעות לאחר מכן משך זהאווי את תמיכתו מבוריס ג'ונסון וקרא לו באופן פומבי להתפטר מתפקידו, מהלך שג'ונסון הוציא לפועל זמן קצר לאחר מכן.
זהאווי התמודד על המינוי למועמדות ראשות ממשלת בריטניה מטעם המפלגה השמרנית עת הגיעה כהונתו של בוריס ג'ונסון לקצה, אולם הודח מההתמודדות לאחר הסיבוב הראשון של ההצבעה, ולאחר מכן הביע תמיכה במועמדותה של אליזבת טראס לתפקיד.
כשהפכה טראס לראשת הממשלה מינתה את זהאווי לתפקיד צ'נסלור של דוכסות לנקסטר, השר ל-Minister for Intergovernmental Relations וכשר לענייני שוויון (Minister for Equalities), ב-6 בספטמבר 2022. לאחר התפטרותה של טראס מתפקיד ראשת הממשלה באוקטובר 2022, תמך זהאווי בשובו של בוריס ג'ונסון לתפקיד.
לאחר שג'ונסון פרש מהמירוץ, הוא תמך במועמדותו של רישי סונאק לתפקיד מנהיג המפלגה השמרנית.
זהאווי נולד למשפחה כורדית בבגדד, עיראק.
כשהיה בן 11, במהלך שנותיו הראשונות של סדאם חוסיין בשלטון, ברחו זהאווי ומשפחתו לממלכה המאוחדת.
אביו, הארת, הוא איש עסקים ומנהל ב-Balshore Investments.
ולאחר מכן ב-King's College School, פאבליק סקול שבווימבלדון, לונדון.
משסיים זהאווי את חוק לימודיו, פנה ללמוד הנדסה כימית ביוניברסיטי קולג' לונדון, שם סיים תואר ראשון בתחום זה.
לאחר שהיה מנהל השיווק באירופה של Smith & Brooks Ltd, ייסד זהאווי את YouGov בשנת 2000, יחד עם סטפן שייקספיר, דוברו לשעבר של ג'פרי ארצ'ר.
זהאווי כיהן כמנהל הכללי של YouGov מ-2005 עד 2010. ב-2022 התברר שלמרות היותו אחד משני המייסדים המרכזיים של YouGov, לא הונפקו לזהאווי מניות מייסדים בחברה.
במקום זאת, הוא מניות המייסד שהיו מגיעות לו הועברו לחברה בגיברלטר בבעלות נאמנות אוף-שור בשליטת הוריו.
זהאווי הכחיש שפרקטיקה זאת הונעה ממוטיבציה להימנע מתשלום מס.
זהאווי הורה לעורכי דין המתמחים בתחום לשון הרע שיביאו לכך שדן ניידל, עורך דין המתמחה במיסים, יחזור בו מטענתו לפיה אחת מהכחשותיו של זהאווי ביחס לנושא ההתחמקות ממס התבססה על שקר.
ב-2008 הפך זהאווי לדירקטור שאינו מנהל (דירקטור עצמאי או חיצוני), בסוכנות ההשמה SThree.
זהאווי הגיב לפרסום העיתונאי באומרו: "שילמתי את מס הבולים על הנכס שלי בטייסו ותמיד שילמתי את מס הבולים על רכישות הנכסים שלי.
אני תומך לחלוטין בתקציב של שנת 2012, ובכל התקציבים של הממשלה הזאת.
רכשתי את הנכס של בטייסו באמצעות משכנתא שנלקחה מחברה בגיברלטר.
עובדה זאת ויתר הפרטים הרלוונטיים היו חשופים לחלוטין בפני מרשם המקרקעין, ולטעון כי עובדות אלו היו באיזשהו אופן מוסתרות, יהיה לא נכון מן הבחינה העובדתית.
באותו האופן, לטעון כי אני משתמש באיזושהי דרך באוף-שורינג על מנת להקטין את חבות המס שלי, יהיה שגוי לחלוטין".
ב-2015 הצטרף זהאווי ל-Gulf Keystone Petroleum, חברה לחיפוש והפקת נפט וגז כמנהל אסטרטגיה ראשי במשרה חלקית.
בשנים 2015–2018 הרוויח זהאווי מהחברה 1.3 מיליון לירות שטרלינג.
תפקידיו השונים של זהאווי הביאו לידי כך שבשנת 2017 הוא דווח כחבר הפרלמנט שהשתכר את הסכום השני בגובהו מבין חברי הפרלמנט בבריטניה.
בראשית 2017 דיווח הגרדיאן כי זהאווי הוציא 25 מיליון לירות שטרלינג על רכישת נכס בסביבת לונדון, שיועד הן לשימושים אישיים, הן לשימוש מסחרי.
זהאווי אמר בתגובה כי "העדיפות הראשונה שלי, לפני כל דבר אחר, היא עבודתי כנציג מחוז הבחירה ומעולם לא נתתי, ולעולם לא אתן, לשום דבר להפריע לי בכך".
ב-2021 דווח כי לזהאווי או לאשתו רכוש בשווי 100 מיליון לירות שטרלינג, כולל נכס תעשייתי, שלושה נכסים בלונדון, בית כפר עם אורוות בוורוויקשייר, ונכס בדובאי.
ב-1991, זהאווי ועמיתו הבריטי-כורדי ברוסק סאיב, שימשו כעוזריו של ג'פרי ארצ'ר במהלך הקמפיין של ארצ'ר, "אמת פשוטה", אשר נועד לסייע לקורבנות הכורדים של מלחמת המפרץ.
ארצ'ר כינה את זהאווי ואת סאיב "Lemon kurd" ו-"Bean kurd".
ב-1994 סייע ארצ'ר לקמפיין של זהאווי בו התמודד האחרון על מושב במועצת רובע וונדסוורת'.
זהאווי גם ניהל את הקמפיין הכושל של ארצ'ר למשרת ראש עיריית לונדון ב-1998. זהאווי נבחר כחבר מועצה מטעם השמרנים בפוטני, מחוז בדרום מערב לונדון כחלק מרובע וונדסוורת', וכיהן בשלוש כהונות בין השנים 1994–2006, והיה מועמד להיבחר לפרלמנט מטעם מחוז הבחירה ארית' ותיימזמד ב-1997, אז הפסיד למועמד מטעם מפלגת הלייבור.
זהאווי זכה ב-20.2% מהקולות, המנצח זכה ב-62.1% מהקולות.
ב-2010 נבחר זהאווי על ידי ההתאחדות השמרנית המקומית כמועמד המפלגה השמרנית למשרת חבר פרלמנט המייצג את מחוז הבחירה Stratford-on-Avon בבחירות הכלליות של 2010. זהאווי נבחר לתפקיד.
בהמשך, נבחר זהאווי שוב למשרה זאת ב-2015, 2017 וב-2019. באוקטובר 2013 הפך זהאווי לחבר ב-Number 10 Policy Unit, גוף של מקבלי החלטות המספק ייעוץ פוליטי לראש ממשלת בריטניה.
בנובמבר 2013 התנצל זהאווי לאחר שהתגלה כי הוא תבע לקבל החזר הוצאות בגין חשמל ששימש להפעלת האורוות באחוזתו הפרטית.
זהאווי הוא סגן היושב ראש של ה-APPG (All Party Parliamentary Group) באזור הכורדי בעיראק, אשר נתמכת על ידי Gulf Keystone Petroleum International, חברת נפט שזהאווי היה מנהל האסטרטגיה הראשי שלה.
הועלו חששות ביחס לשאלה כיצד עצמאותו של חבר פרלמנט עלולה להיפגע בשל קשרים בין ה-APPG וחברות פרטיות, ובמיוחד, כיצד קשריו של זהאווי עם תעשיית הנפט משפיעים על תפקידו כחבר פרלמנט.
במהלך התקופה בה כיהן זהאווי ב-Foreign Affairs Select Committee, הוא כיהן גם כיושב ראש הקבוצה הטראנס-אטלנטית הסודית Le Cercle, אך לא הצהיר על חברותו בה.
בשנת 2019 חבר הצוות שלו היה רשום כאדמיניסטרטור של Le Cercle במרשם האינטרסים הפרלמנטרי.
זהאווי תמך בפרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי, כשהוא טוען כי האיחוד האירופי לעולם לא יהיה מוכן לשנות את החוקים שלו וכי הממלכה המאוחדת צריכה לקחת שוב לידיה את השליטה על מגוון של סוגיות.
בעקבות חילופי השרים הנרחבים שהתקיימו בקבינט בינואר 2018, מונה זהאווי על ידי ראשת הממשלה תרזה מיי לתפקיד Parliamentary Under-Secretary of State במשרד החינוך.
ב-26 ביולי 2019 מונה זהאווי לתפקיד Parliamentary Under-Secretary of State for Industry על ידי ראש הממשלה החדש בוריס ג'ונסון.
בנובמבר 2020 הפך זהאווי ל-Parliamentary Under-Secretary of State for COVID-19 Vaccine Deployment הראשון, והחזיק בתפקידו זה עד ספטמבר 2021. בדצמבר 2020 הצהיר זהאווי שלמעלה מ-137,000 בני אדם בממלכה המאוחדת קיבלו חיסון נגד COVID-19 במהלך השבוע הראשון של תוכנית החיסונים של הממלכה המאוחדת, כשזהאווי מתאר זאת כ"התחלה ממש טובה".
ב-14 בפברואר 2021 אמר זהאווי כי לפחות 15 מיליון בני אדם בממלכה המאוחדת קיבלו את מנת החיסון הראשונה של החיסון נגד COVID-19. בינואר 2022, לאחר שעזב את תפקידו, נמצא זהאווי חיובי למחלת נגיף קורונה 2019.
בפברואר 2021 אמר זהאווי כי אין תוכניות להציג "דרכוני חיסון" אשר יאפשרו לאנשים לנסוע לטייל מחוץ לגבולות הממלכה המאוחדת, כשהוא מתאר דרכונים פוטנציאליים אלו כ"פרקטיקה מפלה".
זהאווי אמר כי אנשים יוכלו לשוחח עם הרופאים שלהם אם הם זקוקים לאישור כתוב לצורך טיול.
ביולי 2021 הודיע הממשל על תוכניות להצגת דרכון פנימי למחוסני קורונה כתנאי לכניסה למועדוני לילה ולכמה מקומות מפגש נוספים המארחים קהל גדול.
ב-15 בספטמבר 2021 התמנה זהאווי לשר החינוך, לאחר חילופי הגברי הנרחבים שאירעו בקבינט בתקופה זאת, כשהוא מחליף בתפקיד את גווין ויליאמסון.
במהלך ועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים (2021) הכריז זהאווי על תוכנית פרסים לנוער להתמודדות עם שינויי אקלים, בדומה לתוכנית הפרסים של הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו הפועלת מאז 1956. התוכנית תעודד תלמידים לקדם את המגוון הביולוגי בבית ספרם באמצעות נקיטת יוזמות דוגמת הקמת מתקני האכלה לציפורים.
יוענק פרס חדש למנהיגי אקלים צעירים שיינתן בעבור כל עשייה חיובית שמטרתה להגן על הסביבה, כשטקס בקנה מידה ארצי ייערך בכל שנה.
זהאווי הכין הנחיות כיצד להכיל תלמידים עם דיספוריה מגדרית תוך שנלקחו בחשבון תובנותיה של סואלה ברוורמן, התובעת הכללית.
זהאווי הציע שבתי ספר יוכלו לאפשר, למשל, לילדים להשתמש בשירותים ובמלתחות התואמים את זהותם המגדרית אם זאת שונה מהמין הביולוגי שלהם, רק כאשר המתקנים הללו לא נמצאים בשימושם של אחרים.
כך או אחרת, ברוורמן סירבה לרעיון.
זהאווי גם מתח ביקורת על בית ספר בו תלמידה תיחקרה דוברת לאחר שיחה על טרנספוביה באוקטובר 2021. התלמידה בת ה-18 ספגה מאוחר יותר קללות ויריקה מצד בני גילה ונאלצה לעזוב לבסוף את בית הספר, מבלי שתזכה להשלים את תעודת ההסמכה שהיא חלק מתעודות הגמר של בית הספר התיכון.
זאת, לאחר שטענה שהמין נקבע על פי הביולוגיה.
זהאווי כינה את האירוע "מדאיג מאוד" ו"בלתי מתקבל על הדעת".
זהאווי קודם לתפקיד שר האוצר של בריטניה ב-5 ביולי 2022 בעקבות ההתפטרות של רישי סונאק, מוקדם יותר באותו היום.
בטרם מינויו, פקידים מצוות האתיקה וההגינות של ה-Cabinet Office (מחלקה בממשל האחראית על התמיכה בראש הממשלה ובקבינט) התריעו ביחס לענייני המס של זהאווי מול מחלקת ההכנסות והמכס.
כשגרדיאן דיווח על כך, ארבעה ימים לאחר כניסת המינוי לתוקף, דובר מטעם השר אמר ש"כל העניינים הפיננסיים של זהאווי הוצהרו בשקיפות וכיאות".
בימים שלאחר קידומו של זהאווי לתפקיד שר האוצר, חברים בקבינט, כולל זהאווי ומזכירת הפנים דאז, פריטי פאטל, התכנסו בתוך דאונינג 10 בקריאה לבוריס ג'ונסון להתפטר מתפקידו.
זהאווי קרא להתפטרותו של ג'ונסון בבוקר ה-7 ביולי 2022, על אף תמיכתו המוקדמת בג'ונסון וקבלת תפקיד שר האוצר פחות מ-48 שעות קודם לכן.
זהאווי טען כי אמר לג'ונסון ש"למדינה מגיעה ממשלה שהיא לא רק יציבה, אלא כזאת שגם פועלת עם אינטגריטי.
ראש הממשלה, אתה יודע בלבך מהו הדבר הנכון לעשותו, ולך עכשיו".
הבחירות לראשות המפלגה השמרנית 2022
ב-9 ביולי 2022 הודיע זהאווי על התמודדותו בבחירות לתפקיד מנהיג המפלגה השמרנית באומרו כי הוא מתכנן "לייצב את הספינה ולייצב את הכלכלה", באמצעות החייאת מדיניות המס המופחת התאצ'ריסטית.
ברנדון לואיס, מי שהיה Secretary of State for Northern Ireland, תמך בו בהצהירו שזהאווי "מספק את הסחורה וגורם לדברים לקרות".
בעת שנטל חלק בהתמודדות על ראשות המפלגה, היה נתון זהאווי, לכאורה, לחקירה של מחלקת ההכנסות והמכס, לאחר שחקירה נפתחה לראשונה ב-2020 על ידי סוכנות הפשע הלאומית.
בתגובה, הכחיש זהאווי את הטענה כביכול היה מודע לכך שהוא נתון תחת חקירה על ידי משרד ההונאה החמורה, סוכנות הפשע הלאומית ומחלקת ההכנסות והמכס וטען כי שמו הוכתם.
ב-13 ביולי 2022 הוסר זהאווי מרשימת המועמדים, לאחר שנכשל בהבטחת תמיכתם של 30 חברי פרלמנט, תמיכה אשר נחוצה לצורך ההעפלה לסיבוב הבא.
מאוחר יותר הודיע זהאווי על תמיכתו במועמדותה של אליזבת טראס לתפקיד ראשת הממשלה.
בעקבות התפטרותה של טראס מתפקיד ראשת הממשלה באוקטובר 2022, הודיע תחילה זהאווי על תמיכתו במועמדותו של בוריס ג'ונסון לתפקיד ראש הממשלה, בהצהירו: "אני תומך בבוריס.
הוא קיבל את ההחלטות הגדולות הנכונות...
אנחנו צריכים להתאחד על מנת לקיים את המניפסט שלנו.
דקות ספורות לאחר שג'ונסון הודיע כי לא ירוץ לתפקיד, דיילי טלגרף פרסם מאמר של זהאווי תחת הכותרת "Get ready for Boris 2.0, the man who will make the Tories and Britain great again".
בהמשך נמחק המאמר, ומספר שעות לאחר מכן הודיע זהאווי כי הוא תומך ברישי סונאק.
ב-6 בספטמבר 2022, בממשלתה החדשה של אליזבת טראס, הוחלף זהאווי בתפקיד שר האוצר על ידי קוואזי קווארטנג ומונה במקום זאת לתפקיד צ'נסלור של דוכסות לנקסטר, שר השוויון (האחראי על המשרד הממשלתי לשוויון), והשר ליחסים בין-ממשלתיים (משרה שמזכה את נושאהּ במושב בקבינט).
זהאווי הוחלף בתפקידו כצ'נסלור של דוכסות לנקסטר על ידי אוליבר דאודן ב-25 באוקטובר 2022.
ב-25 באוקטובר 2022 הפך זהאווי ליושב ראש המפלגה השמרנית ולשר בלי תיק בממשלתו הממשמשת ובאה של רישי סונאק.
בדצמבר 2022 אמר זהאווי כי על האחיות לבטל את השביתה שלהן ולמשוך את הדרישות לשיפור בשכרן, בשל העובדה שהן מסתכנות בלשחק לידיו של ולדימיר פוטין, אשר מעוניין, לטענת זהאווי, לתדלק את האינפלציה בממלכה המאוחדת.
זהאווי קרא לאיגודים המקצועיים המייצגים את האחיות ולעובדים אחרים של מערכת הבריאות, להיכנס למשא ומתן, על אף שה-Royal College of Nursing טען כי שרי הממשלה הם אלו שסירבו לפתוח במשא ומתן כלשהו ביחס להסכם שכר של עובדי שירות הבריאות הלאומי.
בינואר 2023 הוא הוחלף על ידי גרג הנדס.
שבירת קוד ההתנהגות של שר בממשלה, ופיטורין
הסדרי המס של זהאווי משכו תשומת לב ציבורית נוספת בינואר 2023. הדבר הוביל לבחינה נרחבת של הדוחות הכספיים שפרסם ושל התכתבויות שלו עם עיתונאים חוקרים.
ראש הממשלה רישי סונאק ביקש מלורי מגנוס, יועץ לענייני קוד ההתנהגות הממשלתי, לחקור את ההסדרים הפיננסיים האישיים ואת הדוחות הכספיים של זהאווי.
הדוח זיהה שבע הפרות של הקודים המחייבים ביחס להתנהלותם של שרים, והוא פורסם ב-29 בינואר 2023. ראש הממשלה פיטר את זהאווי לאלתר, בעקבות הדוח של היועץ העצמאי.
תגובתו של זהאווי לא התייחסה להפרות הקוד ולא כללה התנצלות עליהן.
זהאווי כשל בכך שלא הצהיר על חקירת ה-HMRC בהצהרתו בדבר אינטרסים עסקיים (סוג של הצהרה בדבר ניגודי עניינים אפשריים בהם נתון משרת בתפקיד ציבורי).
כמו כן כשל זהאווי בכך שלא נקט בגילוי נאות של ענייניו בפני ראשי הממשלה בוריס ג'ונסון, ליז טראס ורישי סונאק.
ביולי 2022 הצהיר זהאווי בפומבי כי "היו ידיעות חדשותיות במהלך הימים האחרונים אשר אינן מדויקות, אינן הוגנות, ומכפישות בעליל".
זהאווי לא תיקן את הצהרתו זאת עד ינואר 2023. מגנוס מצא זאת "לא עקבי עם הדרישות להתנהלות שקופה" של שרים.
זהאווי הושבע כחבר במועצה המלכותית של הממלכה המאוחדת בטירת בלמורל, ב-20 בספטמבר 2021.
זהאווי נישא לאשתו לאנה ב-2004. יש לו שלושה ילדים.
כרוכב נלהב ומומחה בקפיצות ראווה, זהאווי ורעייתו הם הבעלים והמנהלים של בית ספר לרכיבה.
הוא חבר במועדון החברים הפרטי Soho House.
איסור על נסיעות לארצות הברית
בעקבות צו נשיאותי 13769 שהוציא נשיא ארצות הברית דאז דונלד טראמפ שאסר על נסיעות לארצות הברית של אנשים ממספר מדינות בהן רוב מוסלמי, זהאווי דוּוח כי על אף היותו אזרח בריטי, אין באפשרותו להיכנס לארצות הברית, בהינתן שנולד בעיראק.
האיסור השפיע והיה תקף גם ביחס לאשתו.
על פי דיווח בתקשורת, הדבר מנע מזהאווי מלבקר את ילדיו, הלומדים באוניברסיטאות בארצות הברית.
זהאווי התבטא כנגד מדיניות זאת ודחק בממלכה המאוחדת שלא לעצום את עינה בתגובה אליה.
הוא טען גם שהאיסור על הנסיעות, כמו גם כישלונה של ראשת הממשלה דאז, תרזה מיי, לגנות אותו, רק העצימו את התמיכה במדינה האסלאמית בעיראק ובמדינות נוספות.
השתתפות בארוחת ערב של Presidents Club
בינואר 2018 דווח בכלי התקשורת כי זהאווי היה אחד המשתתפים באירוע ארוחת ערב לגברים בלבד שאורגן על ידי קרן הצדקה Presidents Club במלון דורצ'סטר שבלונדון.
בתקשורת דווח כי מארחות היו נתונות להטרדה מינית ולאירועים של מישוש ומגע גופני בלתי הולם.
בעקבות הפרסומים על השתתפותו באירוע, צייץ זהאווי בחשבון הטוויטר שלו פוסט המגנה התנהגות מעין זאת והצהיר כי חש שלא בנוח ביחס להתרחשויות שראה.
כמו כן הצהיר זהאווי כי לעולם לא ישתתף שוב באירוע מעין זה, המיועד לגברים בלבד.
בתגובה, פוליטיקאים מהאופוזיציה, כולל שרת הצללים לענייני חינוך, אנג'לה ריינר, קראה לזהאווי להתפטר מתפקידו במשרד החינוך בשל העובדה שנמנע מלדווח על חששותיו ביחס להתנהגות הלא חוקית שרווחה באירוע ובשל העובדה שהשתתף באירוע מספר פעמים קודם לכן.
נאדיה הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1986 בבימויו של אמנון רובינשטיין, עם חנה אזולאי-הספרי, יובל בנאי, מאיר בנאי, אוסי הלל ורי רוזנפלד בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי איתן גרין בהשתתפות גלילה רון-פדר ואמנון רובינשטיין והוא מבוסס על רב המכר "נאדיה" של גלילה רון פדר משנת 1985, אך עם שינויים מהסיפור המקורי.
העלילה היא על נערה ערביה בת 16 מכפר ערבי במשולש שחלומה הוא להיות רופאה, וכדי להגדיל את סיכוייה להתקבל לאוניברסיטה היא נרשמת בעידוד אביה לפנימייה תיכונית יהודית.
המפגש בינה לבין התלמידים היהודים טעון במצבים רגישים, מביכים וכואבים על רקע מוצאה.
הסרט צולם בכפר הירוק, מייסר וכפר קרע.
יוני רכטר הלחין את פסקול הסרט.
מאיר בנאי מבצע בסרט את שירו "חלומות אחרים", וגידי גוב מבצע בסיום הסרט ברקע את השיר "שוב נפגשים" למילים של עלי מוהר.
נאדיה (חנה אזולאי-הספרי) היא נערה בת 16 מהכפר הערבי מייסר החולמת להיות רופאה כמו בת דודתה נאג'לה (סלווה נקארה) שעובדת כרופאה בכפר.
כדי להגדיל את סיכוייה להתקבל ללימודי רפואה באוניברסיטה מחליטה נאדיה להמשיך את לימודיה בפנימייה יהודית למרות התנגדות חבריה בכפר.
אביה עלי (יוסף אבו ורדה) תומך בהחלטתה אף על פי שיודע שלא יהיה לה קל בפנימייה.
חברותיה של נאדיה לחדר בפנימייה הן נורית (אוסי הלל) ותמי (רי רוזנפלד), ומדריך הכיתה בה הן לומדות הוא אודי (מאיר סוויסה).
שני התלמידים הבולטים בכיתתה של נאדיה הם רונן (יובל בנאי) ודני (מאיר בנאי).
על אף שרונן חבר של תמי ולמורת רוחה הוא מנסה להתחיל עם נאדיה, אך נאדיה דוחה אותו.
דני גונב רכב ומזמין את רונן, נורית, ותמי לנסיעה והם נתפסים לפני שהמשטרה מגלה זאת, והמנהל (יהודה אפרוני) מזהיר אותם כי הם נשארים בפנימייה על תנאי.
קבוצה של "שמיניסטים" תופסים את תלמיד כיתתה של נאדיה שנקרא עודד (צביקה כרמון), מתעללים בו וגוזרים את שערותיו באופן משפיל, ורונן ודני מתכננים בהם נקמה.
תלמידי כיתתה של נאדיה חודרים למגורי השמיניסטים, מבריחים אותם החוצה למלכודת של דני ורונן ששוטפים אותם בזרמי מים מצינורות,
ועקב כך מתחוללת מהומה בפנימייה והמנהל מזמן את רונן ודני ומורה להם לארוז את מזוודותיהם ולעזוב את הפנימייה, ואז מתחולל מרד וכל תלמידי כיתתה של נאדיה מתייצבים עם המזוודות לשם הזדהות חוץ מנאדיה שתחילה מהססת אך לבסוף מצטרפת אליהם, והמנהל נכנע ומחזיר את רונן ודני.
נאדיה חוזרת לכפר ונפגשת עם חברי מועצת התלמידים בבית ספרה שמקבלים אותה בקרירות ובביקורת.
היא מצליחה לשכנע את אחיה ג'אמל (קמאל שאפיק מלאק) ואת חברה מבית הספר בכפר עבד (ריפעת חארב) לארגן תחרות כדורגל עם תלמידי הפנימייה,
ולשם כך עודד מארגן קבוצת כדורגל בפנימייה ומאמן אותה ונקבע תאריך לתחרות, אך לפתע מתרחש פיגוע תופת בחדרה בו נהרגים חמישה אנשים ונפצעים עשרות, ובשל כך התלמידים משמיעים קריאות נגד הערבים ונאדיה יודעת כי זה מכוון כלפיה, והיא מחליטה לעזוב את הפנימייה ולחזור לכפרה.
במגרש הכדורגל מחכים השחקנים הערבים לתלמידי הפנימייה שבטוחים שלא יגיעו, וגם נאדיה מיואשת ומתחילה לעזוב אך לפתע מגיע האוטובוס עם תלמידי הפנימייה וחיוך גדול מופיע על פניה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותחנה אזולאי-הספרינאדיהתלמידהיובל בנאירונןתלמידמאיר בנאידניתלמידיהודה אפרוניגורןמנהל הפנימייהמאיר סויסהאודימדריך הכיתה של נאדיהאוסי הללנוריתתלמידהרי רוזנפלדתמיתלמידהצביקה כרמוןעודדתלמידרות ליברמןרינתתלמידהיוסף אבו ורדהעליאבא של נאדיהמוסקו אלקלעימורה לאנגליתליביה חכמון איילימורה לספרותסלווה נקארהנאג'להרופאת הכפרריפעת חארבעבדתלמיד בכפרקמאל שאפיק מלאקג'אמלאחיה של נאדיהעדין עומריעזיזהחברה של נאדיה בכפרגסאן עבאסמורה בכפר
פלורנס יחזקאל (5 בדצמבר 1932 – 9 בפברואר 2006), הידועה בשם הבמה נאדירה, הייתה שחקנית קולנוע יהודיה הודית ממוצא עיראקי, שעבדה בתעשיית הקולנוע ההינדי, בוליווד, משנות ה-50 ועד שנת 2000, והייתה אחת השחקניות ההודיות העשירות בתקופתה.
ב-1975 זכתה בפרס פילמפייר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
פלורנס פרחאת יחזקאל נולדה ב-5 בדצמבר 1932 בבגדאד, עיראק, למשפחה יהודית בגדאדית.
כשהייתה תינוקת, משפחתה היגרה מבגדאד לבומביי בהודו בחיפוש אחר הזדמנויות עסקיות.
היו לה שני אחים, אחד מהם גר בארצות הברית והשני בישראל.
ההופעה הראשונה של יחזקאל בקולנוע הייתה ב-1943 בגיל 11, בסרט "מאוג'" בשפה ההינדית.
פריצתה הגדולה הגיעה בגיל 20 בשנת 1952 בסרט "אאן" (Aan) כאשר כיכבה בתפקיד נסיכה ראג'פוטית.
אל הסרט הגיעה דרך היכרותה עם השחקנית סרדאר אחטאר, אשתו של במאי הקולנוע ההודי מהבוב ח'אן.
הסרט זכה להצלחה גדולה מאד, ויחזקאל, אשר החל להתכנות בשם הבמה נאדירה, הפכה לדמות מפורסמת ברחבי הודו.
ב-1955 היא גילמה אשת חברה עשירה בשם מאיה בסרט "הנודד" (Shree 420) עם ראג' קאפור.
היא עבדה לצד השחקן שאמי קאפור בסרט "סיפאהסלאר" (1956) בהמשך היא שיחקה בתפקידים ראשיים במספר סרטים כמו "דיל אפנה אור פריט פאראי" (1960), "פאקיזה" (1972), "האנסטה זקהם" (1973) ואמאר אקבאר אנתוני (1977);
לרוב היא בחרה לגלם את הדמויות המורכבות יותר, ה"רעות" של הסרט, היא לוהקה לרוב לתפקידי המפתה או אפילו ערפדית.
בשל השמרנות של הקולנוע הבוליוודי בשנות ה-50 וה-60 נשים הינדיות ומוסלמיות לוהקו לגלם דמויות נשיות תמימות וצנועות שהיו חביבות באותה תקופה על תעשיית הקולנוע הבוליוודי.
התפיסה הזו הובילה לעלייתן של כוכבות הודיות רבות ממוצא יהודי, ובראשן נאדירה.
היא אהבה לגלם את דמות המרשעת, ואיכויות המשחק יוצאות הדופן שלה הפכו את הדמויות שגילמה, על אף שהיו הרעות לפופולריות ואהודות מאד, ואותה לשחקנית מפורסמת ואהובה בכל רחבי הודו.
בנוסף בשל הלבוש המערבי שלה, לוהקה כדמות נוצרית או אנגלו-הודית.
שנות השישים נחשבות לשיא הצלחתה של נאדירה, אך היא המשיכה לשחק גם בגיל מבוגר יותר, במהלך שנות ה-80 וה-90, היא נכנסה לשלב חדש בקריירה שלה, וגילמה נשים מבוגרות כשחקנית משנה.
תפקידה האחרון היה בסרט ג'וש (2000).
היא נחשבה לשחקנית רצינית, שבוחרת את תפקידיה השונים לפי רצונה ואף עומדת על שלה בכל הקשור לשכרה.
יחזקאל הייתה בין השחקניות בעלות השכר הגבוה ביותר במהלך הקריירה שלה, והייתה אחת השחקניות ההודיות הראשונות שהיו בבעלותן רולס רויס.
יחזקאל זכתה בפרס פילמפייר (האוסקר ההודי) כשחקנית המשנה הטובה ביותר, על תפקידה בסרט "ג'ולי" משנת 1975.
בשנותיה האחרונות התגוררה יחזקאל לבדה במומבאי שבהודו, שכן רבים מקרוביה עברו לישראל.
בשלוש השנים האחרונות לפני מותה, היא התגוררה בבית המשותף שלה עם עוזרת בית בלבד.
ב-24 בינואר 2006 היא סבלה מדום לב ואושפזה בבית חולים במצב של חצי תרדמת; היו לה מספר בעיות בריאותיות קיימות, כולל דלקת קרום המוח שחפת, הפרעת כבד אלכוהולית ושיתוק.
יחזקאל נפטרה ב-9 בפברואר 2006, בגיל 73, בבית החולים בהטיה בטארדיאו, מומבאי, בעקבות מצבה הבריאותי.
נאדי בארץ הצעצועים היא סדרת סטופ מושן קנדית לילדים ששודרה במקור בין השנים 1998 ל-1999 בערוץ הקנדי TVOntario.
הסדרה, המיועדת לילדים בגילאי הגן, מבוססת על סדרת ספרי נדי מאת הסופרת הבריטית איניד בלייטון.
הסדרה שילבה קטעי לייב אקשן עם אנימציית סטופ מושן.
בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בשנת 2002 בערוץ הופ!.
עלילת הסדרה מתרחשת בחנות צעצועים קסומה בה הצעצועים מתעוררים לחיים כאשר בני האדם אינם בסביבה.
הדמות המרכזית בסדרה היא בובת העץ נאדי אשר גרה בחנות הצעצועים.
הצעצועים נוהגים לתקשר זה עם זה, לספר סיפורים זה לזה, ולשיר, ולעיתיים משוחחים עם הילד רובי.
הסדרה עוסקת לעיתים רבות בפתרון בעיות, עבודת צוות והבנת רגשות הם מרכזיים בנרטיב של התוכנית.
נאדי - הדמות המרכזית בסדרה.
נאדי הוא בובת צעצוע מעץ.
נאדי הוא טוב לב, שמח, ומנסה תמיד לסייע לחבריו.
הוא נוסע במכונית אדומה קטנה ובכל פרק הוא יוצא להרפתקאות שונות יחד עם חבריו בארץ הצעצועים.
אוזניון - בובת גמד ידידותית וחבר טוב של נאדי.
רובי - ילד צעיר שמבקר לעיתים קרובות בחנות הצעצועים ולפעמים מסוגל לשוחח עם הצעצועים.
נאדי בארץ הצעצועים היא סדרת הנפשה ממוחשבת בריטית לילדים, המבוססת על סדרת הספרים "נדי" מאת איניד בלייטון.
הסדרה, אשר כוללת עונה אחת ו-49 פרקים, שודרה במקור בבריטניה.
תקופת השידור המקורית של הסדרה היא החל מ-20 באפריל 2009 עד 6 בדצמבר 2009. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב לעברית בשנת 2013 בערוץ הופ!.
הסדרה עוקבת אחר נאדי, אשר בכל פרק עובר הרפתקה חדשה עם חבריו הטובים הגנום אוזניון, השוטר מר פלוד והדובה טסי.
הדיבוב העברי ביום על ידי טל רזניק, והופק על ידי יעל אללוף.
שם הדמותמדבב/ת בעבריתנאדיאייל לייביןאוזניוןעמי מנדלמןטסיטליה ברקאימר פלוד / עכבר ממונעדן שצברגניבגדי לוימר מתנדנד / סלייסער בדישילינדינעמה אוזןלולהמאי יעקובסוןגברת סקיטלאורלי קטןמר ג'מבודדי זהרגובודור סרוגו
בנוסף, בדיבוב העברי דיבבו גם לורה שופוב, אורן בכר ונועה בכר.
נאדר ג'וח'דאר היה כדורגלן סורי ששיחק בעמדת חלוץ ומאמן כדורגל.
ג'וח'דאר שיחק בקבוצת אל-ות'בה מליגת העל הסורית, ובקבוצות אל-פייסלי ואל-ויחדאת מליגת העל הירדנית.
ב-2 באפריל 1995 ערך ג'וח'דאר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סוריה, בתיקו 2-2 נגד נבחרת מצרים במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר גביע אסיה 1996, וערך שלוש הופעות בטורניר, בהן הבקיע שני שערים.
בסך הכל ערך 14 הופעות בנבחרת, בהן הבקיע תשעה שערים.
ב-17 ביולי 2022 מונה ג'וח'דאר למאמן קבוצת א-סלאם זגרתא מליגת העל הלבנונית.
ב-6 בפברואר 2023 נהרג ג'וח'דאר עם בנו ברעידת האדמה בטורקיה ובסוריה.
נאדר טאהא הוא ראש המועצה המקומית כאבול.
נולד לעפו ודינה וגדל בכאבול.
השלישי מבין חמישה אחים ואחיות.
למד בבית הספר היסודי "אלחדיקה" בכאבול ובהמשך בתיכון כאבול.
לאחר סיום לימודיו התיכוניים, השלים הכשרה בייעוץ מס במכללת רמת גן והוסמך בתחום.
לאחר מכן למד כלכלה באוניברסיטת חיפה וסיים תואר ראשון.
עם סיום לימודיו, עבד כיועץ מס במשרד להנהלת חשבונות.
בהמשך הצטרף לחברת "אינפורמטיקה", המתמחה בהנדסת תוכנה ומערכות מידע, שם עבד במשך קרוב לשלוש שנים.
לאחר מכן עבר לחברת "מטרופולינט", העוסקת בניהול מערכות תוכנה ושירותים מוניציפליים לרשויות מקומיות, תאגידי מים וארגונים ציבוריים.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2018 התמודד לראשות המועצה מול אסעד מורשד וראש המועצה המכהן סאלח ריאן.
הוא זכה ב-25.55% מהקולות ולא העפיל לסיבוב שני.
בשנים 2019–2021 שימש כיועץ לראש המועצה סאלח ריאן.
בבחירות ב-2024 התמודד לראשות המועצה מול אסעד מורשד וגבר עליו עם 56.83% מהקולות.
הוא נשוי לדועא מורה לאנגלית במקצועה, ואב לשניים.
נאדיה פתאח אל-עלווי היא אשת עסקים ופוליטיקאית מרוקאית, המכהנת כשרת הכלכלה והאוצר של מרוקו מאז אוקטובר 2021. בעבר כיהנה כשרת התיירות, העבודה והתחבורה האווירית והייתה האישה הראשונה שעמדה בראש משרדים אלו.
אל-עלווי נולדה בשנת 1971 ברבאט, מרוקו.
אביה, מוחמד פאתח, כיהן כשר המכרות והאנרגיה של מרוקו ושימש כמנהל כללי של OCP, החברה הגדולה ביותר במרוקו.
לאחר סיום לימודי התיכון בעיר הולדתה היא למדה בבית הספר הגבוה ללימודי תעשייה וניהול בפריז, שם קיבלה תואר בשנת 1994.
אל-עלווי החלה את דרכה המקצועית, בשנת 1997, בתפקיד יועצת בחברת ראיית חשבון, ביקורת וייעוץ האמריקנית Arthur Andersen, בפריז.
בשנת 2000 הקימה וניהלה בקזבלנקה את חברת ההשקעות Maroc Invest Finances Group.
בשנת 2005 הצטרפה לקבוצת החברות Saham, שם מילאה תפקידי ניהול בכירים, ובכלל זה סגנית מנהל הכספים והתפעול של Saham Finances, יושבת ראש מועצת המנהלים של Saham Assurance Maroc, ובשנת 2017 מונתה למנהלת הכללית של הקבוצה.
היא התפטרה לפני שנכנסה לתפקידה בממשלת מרוקו.
בשנת 2019 מונתה אל-עלווי לתפקיד שרת התיירות, העבודה והתחבורה האווירית בממשלתו השנייה של סעד א־דין אלעות'מאני והתמודדה עם השלכות המשבר הכלכלי העולמי, שנגרם כתוצאה ממגפת הקורונה.
לאחר מינויה לשרה, הצטרפה למפלגת האיחוד הלאומי של העצמאיים (RNI – Rassemblement National des Indépendants), אחת ממפלגות הקואליציה, והפכה לחברה בלשכה הלאומית של המפלגה.
באוקטובר 2021 מונתה לשרת הכלכלה והאוצר בממשלת עזיז אח'נוש.
המשרד הציג מספר יוזמות מרכזיות ומדיניותו התמקדה בהשקעות זרות ישירות.
המדינה משכה את תשומת ליבם של משקיעים בין-לאומיים באמצעות חברות השקעה מקומיות כמו Morocco Now ו-Morocco Tech.
בפורבס נכתב עליה: "מרוקו הציבה כוכב זוהר בראש כלכלתה".
אל עלווי הייתה בין מייסדות "מועדון הנשים המנהלות במרוקו" (Club des Femmes Administrateurs au Maroc) והיא חברה ברשת הבין-לאומית "מנהלות תאגידיות" (Women Corporate Directors).
אל-עלווי נשואה ולה שני ילדים.
נאו-חסידות היא אהדה או קרבה רעיונית מודרנית אל החסידות ומורשתה, אם בכתיבה ואם בדרכים אחרות.
אם בספרותה של תנועת ההשכלה היהודית מקובל היה להציג את החסידות באור שלילי, באה תקופת התחייה בספרות היהודית החדשה ושינתה במידה רבה את היחס המודרני אל החסידות.
בין הסופרים וההוגים המודרניים שעסקו בכך היו אליעזר צבי צווייפל, שמעון דובנוב בצעירותו, י"ל פרץ, יהודה שטיינברג, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, מרטין בובר, בר טוביה, שמואל אבא הורודצקי ומרדכי בן יחזקאל.
גם בדורות שלאחר מכן הופיעו חיבורים מודרניים המציגים את המאור שבחסידות, כמו יצירות של אברהם יהושע השל, זלמן שחטר-שלומי, אלי ויזל, ארתור גרין, פינחס פלאי וחיים פוטוק.
במאה העשרים ואחת נוצרה תנועה בזרם הדתי לאומי המתקרבת לחסידות, בפרט חסידות ברסלב וחסידות חב"ד.
אחד המאפיינים הבולטים המבדילים בין החסידות ה"חדשה" למרכזית, הוא היעדר האדמו"ר – הרבי והצדיק – שסביבו מתכנסים כל החסידים.
החל מראשית תנועת החסידות, מתלכדים החסידים סביב מורם ורבם, מתוך אמונה שנשמותיהם הן "ניצוץ" בלבד מנשמת הצדיק, שמקבלות דרכו שפע גשמי ורוחני.
לעומתם, התנועה החדשה מתאפיינת באינדיבידואליות, שאיפה אישית לקשר עם הבורא ללא "הגבלות" של רבי כלשהו.
לכן, בניגוד ל"קנאות" שבה החסידים מתאספים דווקא סביב רבם (ורבותיהם לדורותיהם), לומדים דווקא את תורתם, ונוהגים במנהגיהם – אנשי החסידות החדשה, באופן מוצהר, אינם "מגבילים עצמם" אלא לומדים מתורות רבים מגדולי החסידות, מכל הזרמים השונים (גם כאשר קיימות סתירות בין הדרכים), כולל מוסר, חקירה, ו"השקפה".
הם מאמצים לעצמם מנהגים והליכות על פי הבנתם, וקוראים לפתיחות מחשבתית.
חלקם, המקורבים לתורת חב"ד, ברסלב, והראי"ה קוק, מכנים עצמם בשם חבקו"ק – כלומר, חב"ד, ברסלב, קוק (ויש מוסיפים: "וקרליבך").
נאו-מרקסיזם הוא זרם פילוסופי, חברתי וכלכלי שתחילתו בשנות ה־20 של המאה ה־20, ומבוסס על שמירת מחויבות להנחות היסוד של המרקסיזם האורתודוקסי יחד עם הצעת חידושים ביקורתיים ביחס אליו.
ראשית, בניגוד לחוק הדלות הגוברת, שחזה את התרוששות מעמד הפועלים, התפתחות מדינת הרווחה במדינות המערב במחצית השנייה של המאה ה-20 תרמה לעלייה ברמת החיים, להפחתת המתחים המעמדיים ולחיזוק המשטר הכלכלי הקפיטליסטי.
שנית, התחזית לפיה מעמד הפועלים יתאחד משום שיבין שהאינטרסים שלו משותפים התבדתה, ושוק העבודה המפולח הביא לפיצול בין קבוצות שונות של עובדים.
בסופו של דבר לא רק שהמהפכה לא התממשה, אלא הקפיטליזם התחזק והתפשט בעולם.
קרל מרקס תיאר את התפתחות החברה האנושית כתהליך של מאבק בין מעמדות, המונע על ידי שינוי באמצעי הייצור – האמצעים הטכנולוגיים והארגוניים שבאמצעותם מפיקה החברה את צורכי החיים.
לפי תיאור זה, כל שינוי מהותי בכוחות הייצור מוביל להתנגשות בין המעמד השליט, הנהנה מן הסדר הקיים, לבין המעמד המדוכא המבקש לשנותו.
ההתנגשות עשויה להביא למהפכה, אשר תחליף את מבנה החברה הקיים במבנה חדש, התואם את אופן הייצור העדכני ומייצג שלב גבוה יותר בהתפתחות החברתית.
בתחילת המאה ה־20, תיאור זה הוביל להערכה שלפיה מעמד הפועלים, המועסק בתנאים נחותים תחת השיטה הקפיטליסטית, יתאחד ויוביל מהפכה שתעביר את אמצעי הייצור לבעלותו, ובכך תיכון חברה שוויונית יותר.
בפועל, במרבית מדינות מערב אירופה וצפון אמריקה לא התרחש תהליך כזה.
בניגוד לחוק הדלות הגוברת, שחזה את התרוששות מעמד הפועלים, במהלך המחצית השנייה של המאה ה־20, הונהגו שינויים כלכליים וחברתיים שהביאו לעלייה ברמת החיים, לצמצום פערים ולהקמת מערכות רווחה.
במקביל, מבנה שוק העבודה נעשה מגוון יותר, ונוצרו הבדלים בין קבוצות עובדים על בסיס מקצוע, השכלה, מגדר, לאום ועוד.
תהליכים אלה צמצמו את האפשרות להתארגנות מעמדית אחידה.
הקפיטליזם לא קרס אלא התרחב, והמשיך להשפיע על מבנים כלכליים וחברתיים במדינות רבות.
במקביל, בשנות הארבעים והחמישים של המאה ה-20 ידיעות על הטיהורים של סטלין החלו להגיע למערב, וגרמו להבנה כי היישום של התאוריה המרקסיסטית בברית המועצות לא רק שלא הגשים את בשורת החירות והקדמה, אלא יצר מדינת משטרה טוטליטרית וכושלת כלכלית.
נפילת הקומוניזם הסובייטי ב-1989 והמשך התהליך במדינות אירופה המזרחית שחסו תחת חסותה של ברית המועצות, תמכו גם הם בהבנה כי לא ניתן להמשיך ולקבל את התאוריה המרקסיסטית כפשוטה, אלא יש לנסות לשכלל אותה ולהסביר את נקודות הכשל שלה.
הפרוגרסיביות בתחילת המאה ה-21 משלבת בין רעיון הקדמה של הפרוגרסיביזם עם ניתוח נאו-מרקסיסטי של החברה כמלחמת מעמדות בין מעמד פריווילגי מדכא לבין מעמדות מוחלשים, כאשר ההבחנה בין הרוב המדכא למיעוטים המדוכאים נעשית לפי קבוצות זהות כגון מגדר ואתניות.
פוליטיקה של זהויות ותקינות פוליטית מאפיינים את הפרוגרסיביות החדשה.
לטענתם קיים יחס דו-כיווני בין שני המבנים ולכן מציעים לוותר על ההבחנה הדיכוטומית ביניהם.
הנאו-מרקסיסטים רואים בתודעה של בני האדם כבעלת השפעה משמעותית ומרכזית על המערכת החברתית-כלכלית בה הם חיים, ולכן רואים חשיבות בחקירת התרבות ובהדגשת התפקיד החברתי שלה.
לאור ביקורות אלה ההוגים הנאו-מרקסיסטים השונים מציעים הסברים חלופיים לתהליכים ההיסטוריים של המאה ה-20 ובעיקר להישרדותו של הקפיטליזם ולשינויים בתודעתם של בני האדם.
מנקודת מבט סוציולוגית הנאו-מרקסיסטים מחברים בין המרקסיזם לבין תפיסותיו של מקס ובר לגבי הריבוד החברתי אותו ראה כמורכב משלושה ממדים שונים - מעמד, סטטוס ועוצמה.
הגישה הנאו-מרקסיסטית מייחסת לתרבות באופן כללי שני תפקידים חברתיים מנוגדים - מצד אחד אישוש, או שעתוק המבנה החברתי הקיים, ומנגד שימוש בה ככלי חתרני המבקר את המציאות החברתית הקיימת וחושף את חוסר הצדק וחוסר השוויון בה.
לאור השאיפה להחלפת השלטון הקפיטליסטי, הגישה מייחסת חשיבות וערך רבים יותר לאותם חלקים בתרבות הניתנים להבנה כמבטאים ביקורתיות כלפי המציאות החברתית הקיימת והוגים השייכים לזרם זה ניסו להציע הבנות שיאפשרו להבחין מתי וכיצד מתבצעים תפקידים אלה בתחומים השונים של התרבות.
במסגרת זו ניתן להבחין בשלושה כיוונים מחקריים עיקריים שפעלו במהלך המאה ה-20:
ג'רג' לוקאץ' (1885–1971), פילוסוף מרקסיסטי ומבקר ספרות יהודי-הונגרי שכבר בשנת 1923 ראה חשיבות בתהליכים המתרחשים בתודעה האנושית וערער על ההבחנה בין הבסיס הכלכלי לבניין העל האידאולוגי והתרבותי.
לוקאץ' תיאר את תהליכי הניכור העוברים על התודעה האנושית תחת הקפיטליזם, ויצר את מושג ה"החפצה" - התהליך בו התודעה האנושית הופכת להיות "חפץ" - פסיבית ונטולת יכולת לפעול לשינוי תנאי המציאות.