tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך האליפות יכולים להצטרף גם שחקנים שקבוצותיהם הודחו מהפלייאוף, ונבחרות שיש להן שחקנים ב-NHL נוהגות לעיתים לשמור מקומות פנויים בסגליהן בתחילת האליפות לצורך כך.
אלופת העולם הנוכחית (2025) היא ארצות הברית, שזכתה באליפות העולם 2025 של הדרג העליון שנערכה בשוודיה ובדנמרק.
קנדה וארצות הברית הוכיחו עליונות מוחלטת על הנבחרות האחרות, ושיחקו ביניהן בכל משחקי הגמר למעט אחד.
קנדה זכתה באליפות 13 פעמים, ומחזיקה בשיא הזכיות.
ארצות הברית זכתה באליפות 11 פעמים, והיא גם האלופה המכהנת (2025) אחרי שזכתה באליפות העולם לנשים שנערכה בצ'כיה.
אליפות העולם לנשים מתקיימת בשיטת דרגים דומה לזו של הגברים, כשנכון ל-2024 חברות בדרג העליון 10 נבחרות.
הוקי אגמים (Pond Hockey), המכונה בקנדה "שיני" (Shinny), הוא משחק הוקי קרח המשוחק על גוף מים שקפא באופן טבעי, בדרך כלל אגם.
הוא מאפשר למתגוררים בסביבתו לשחק משחקים מאולתרים, על בסיס חוקים הנקבעים אד הוק בין השחקנים, ובאמצעים נגישים באופן מיידי (לדוגמה – נעליים המשמשות כקורות השערים או ערימות שלג כגובלי שטח המשחק), ללא צורך באולם סגור וזירת קרח מסודרת.
בקנדה נחשב הוקי האגמים לחלק מרכזי במשחקי הילדות ובתרבות הפנאי הלאומית, ולגרסה שורשית וטהורה של המשחק.
החל מ-2002 מתקיימת בקנדה אליפות עולם בהוקי אגמים, בין קבוצות בהתארגנות חופשית ממדינות שונות, בגרסה ממוסדת מעט יותר של המשחק.
ב-2007 פתח ראש ממשלת קנדה, סטיבן הארפר, את המשחקים.
פארא הוקי קרח (Para Ice Hockey; בעבר נקרא "הוקי מזחלות", ובאנגלית Sledge Hockey, או Sled Hockey בארצות הברית) הוא גרסה מיוחדת של המשחק המשוחק על גבי מזחלות ייעודיות שפותחו עבור שחקנים בעלי לקות בחלק הגוף התחתון.
חוקי המשחק מבוססים על חוקי ההוקי קרח הרגילים של פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית, עם התאמות שונות ללקות הגופנית של השחקנים ולמשחק על המזחלת.
שחקני פארא הוקי קרח משתמשים בשני מקלות הוקי ייעודיים, קצרים יותר מהמקלות הרגילים, ובעלי להב בזווית קהה יותר ביחס למוט ושיני מתכת בראש המוט על מנת לאפשר את דחיפת המזחלת על הקרח בעזרתם.
בתנועה מהירה של מפרקי הידיים יכולים השחקנים לעבור מדחיפת המזחלת על ידי שיני המתכת שבראש המוט לחבטה בדיסקית באמצעות הלהב, ובחזרה.
הוועד הפאראלימפי הבינלאומי מארגן גם את אליפויות העולם של הענף.
ארצות הברית היא האלופה הפאראלימפית המכהנת (2022) וגם אלופת העולם המכהנת (2025).
הוקי קרח 3 על 3
הוקי קרח 3 על 3 הוא וריאציה חדשה של המשחק, שנוסתה על ידי פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית והוועד האולימפי הבינלאומי באולימפיאדת החורף לנוער 2024. קבוצה בהרכב מלא על הקרח כוללת שוער ושלושה מחליקים.
המשחק משוחק בזירה מוקטנת באזור הגנה/התקפה של זירה רגילה – כלומר, היא תחומה על ידי הקו הכחול של זירה רגילה, עליו מוקם קיר אד-הוק, ועל ידי קירות הזירה הרגילה בשלושת צידיה האחרים.
משמע - הקיר המוקם על הקו הכחול של הזירה הרגילה וקיר הרוחב שלה המקביל לו הופכים לקירות האורך של הזירה המוקטנת.
באופן כזה מתאפשר לשחק על זירה רגילה שני משחקי 3 על 3 במקביל, כאשר האזור הנייטרלי של הזירה הרגילה משמש כאזור מנהלי לשני המשחקים, בו ממוקמים ספסלי הקבוצות.
במשחק משחקות קבוצות עם שוער ושלושה מחליקים בלבד, וחלק מחוקי המשחק שונים מחוקי המשחק הרגילים:
מידות הזירה המוקטנת שמתקבלת הן 30 מטר לאורך ו-22.71 מטר לרוחב; קו השער מרוחק 3.5 מטר מקירות הרוחב של הזירה המוקטנת.
אורך המשחק הוא שלושה שלישים של 16 דקות כל אחד, כאשר שעון המשחק ברוב המקרים אינו נעצר גם כשהמשחק נעצר; השעון נעצר רק במקרים חריגים – למשל עבירה חמורה במיוחד שמביאה להרחקת שחקן, או פציעה.
כל קבוצה מחזיקה בסגל למשחק שני שוערים ו-11 מחליקים.
המחליקים מחולקים לשלושה קווי שחקנים (שלושה בקו הראשון, ארבעה בקווים השני והשלישי) אך בניגוד למשחק רגיל, חילופי שחקנים הם קשיחים לפי סדר שנקבע מראש, ומתקיימים בכל דקה; חילוף שחקנים מסומן על ידי צליל מיוחד שמושמע באולם.
מאחר שהקווים השני השלישי כוללים שחקן עודף, שמורה זכות למאמני הקבוצות לבחור אילו שלושה שחקנים יעלו למשמרת על הקרח כאשר הגיע זמנו של אותו קו השחקנים לעלות.
בנוסף לחילופי השחקנים, גם השוערים מחויבים להתחלף באמצע כל שליש (כלומר לאחר 8 דקות).
תיקולי גוף אינם מורשים בהוקי קרח 3 על 3, כולל במשחקי גברים.
העונש על תיקול גוף אסור הוא עבירה מסוג minor.
אורך העונש על עבירה מסוג minor הוא דקה אחת, כלומר משמרת שלמה על הקרח; באותה דקה קבוצתו של השחקן הנענש משחקת עם שני מחליקים בלבד.
בניגוד למשחק רגיל, שער לקבוצה היריבה אינו מפסיק את העונש – אורך העונש הוא קשיח.
בהוקי קרח 3 על 3 אין תיבות עונשין - שחקן שנענש יושב על ספסל קבוצתו למשך זמן העונש.
עבירה מסוג major מביאה בנוסף לעונש הרגיל גם להרחקת מבצע העבירה משארית המשחק.
אם קבוצה עברה עבירות נוספות כאשר היא במהלך עונש על עבירה קודמת, העונש על העבירות הבאות ייכנס לתוקף במשמרות הבאות על הקרח.
כלומר הקבוצה תשחק גם את הדקות הבאות עם שני מחליקים בלבד, בהתאם לכמות העבירות שצברה.
בניגוד למשחק רגיל שבו כל חידוש משחק נעשה בעימות (faceoff), ברוב המקרים במשחק 3 על 3 המשחק מחודש כאשר הדיסקית מוענקת לאחת הקבוצות.
עימות נעשה רק בתחילת שליש במרכז הזירה, או במקרים חריגים.
לא מסומנים בזירה קווים כחולים, כך שאין אזור הגנה או התקפה.
בהוקי קרח 3 על 3 לא מתקיימים חוקי הנבדל והאייסינג.
בהוקי קרח 3 על 3 אין חבטת עונשין במהלך המשחק; חבטות עונשין מתקיימות בסיום משחקים אם לאחת הקבוצות יש עונש על עבירה שלא מומש, כיוון שהמשחק הסתיים.
קבוצה תקבל חבטת עונשין לכל עבירה של הקבוצה השנייה שלא נענשה עליה.
אם יש עבירות שלא מומשו לשתי הקבוצות, הן מבטלות זו את זו במספר שווה, וחבטות העונשין תבוצענה על העבירות שנשארו.
בהוקי קרח 3 על 3 אין הארכה במשחקים שהסתיימו בשוויון בזמן החוקי, וההכרעה עוברת מיידית לדו-קרב חבטות עונשין.
תרבות הענף ומקומו בתרבות הכללית
שמו של המשחק במדינות שונות
בארצות הברית ובקנדה נקרא המשחק בפשטות "הוקי" (hockey).
גם בלטביה (hokejs) לא מוזכר הקרח בשם המשחק.
בשוודיה נעשה שימוש בשני השמות (hockey או ishockey).
ברוסיה ובאוקראינה מכונה המשחק לעיתים "הוקי", אך כיוון שבמדינות אלה המונח "הוקי" יכול לכוון גם לבנדי, מכונה לפעמים המשחק "הוקי עם דיסקית" .
ביתר מדינות העולם נקרא המשחק בשמו המלא "הוקי קרח", או וריאציה אחרת המזכירה את הקרח, כגון "הוקי על קרח" (לדוגמה hockey sur glace בצרפת או hockey sobre hielo במדינות דוברות ספרדית).
במולדת הענף, קנדה, הוקי קרח הוא הספורט הלאומי הרשמי של החורף וחלק בלתי נפרד מהתרבות הלאומית.
בקנדה כמות שחקני ההוקי קרח הרשומים הגדולה בעולם – 621,026 שחקנים רשומים לפי רישומי ה-IIHF מ-2019, קרוב ל-2% מאוכלוסייתה.
אירועי הוקי קרח כגון הניצחון של נבחרת קנדה על נבחרת ברית המועצות בסדרת הפסגה מ-1972, נחשבים לאירועים היסטוריים לאומיים מעבר להיבט הספורטיבי שלהם, והוטבעו על בולים ומטבעות.
שחקני הוקי קרח מובילים, כגון ויין גרצקי, זכו לתוארי אצולה במסדר קנדה.
הוקי קרח בתרבות מדינות אחרות
הוקי קרח פופולרי במדינות אחרות מלבד קנדה – ארצות הברית, המדינות הנורדיות ומדינות מזרח ומרכז אירופה, אם כי השפעתו על התרבות הכללית פחותה בהרבה מאשר בקנדה, ובדרך כלל אינה חורגת מההקשר הספורטיבי.
עם זאת, במקרים מיוחדים הגיע הענף לאזכורים מעבר לתחום הספורטיבי, כגון על בולי דואר, הן במדינות בהן הענף פופולרי והן במדינות בהן הוא אינו פופולרי, כגון פרגוואי.
בהיותו של הוקי קרח ענף ספורט קשוח ומרובה מגע המשוחק בתנועה כמעט מתמדת, גולשים לעיתים האירועים במשחק לקטטות בין השחקנים.
בצפון אמריקה הפכו הקטטות לחלק בלתי נפרד מתרבות המשחק ולגורם משיכה לקהל, ולמעשה השופטים נותנים לקטטה בין שני שחקנים להימשך עד שאחד מהם נופל על הקרח או עד ששחקנים נוספים מתערבים בה.
בהוקי קרח הבינלאומי, לעומת זאת, קטטות אינן נסבלות ומופסקות מיד בתחילתן.
כחלק מהתרבות המקבלת את הקטטות כמרכיב טבעי בהוקי קרח הצפון אמריקאי, נוצרה בו דמות ה"אנפורסר" (Enforcer - כופה, מכריח), שחקן שעיקר תפקידו הוא הפחדה והרתעה של שחקני היריב על ידי תיקולים קשוחים וכניסה לקטטות יזומות, בעיקר מול יריבים המתנהגים בקשיחות לכוכבי קבוצתו או לשוער שלה.
כמו כמעט בכל ענף ספורט, אוהדי הקבוצות והנבחרות מאמצים לעצמם שירי אוהדים, מתלבשים בתלבושות קבוצותיהם ומקניטים את היריבים, כולל קריאות שמחה כאשר יריב מתוקל בכוח אל הלוחות בצידי זירת הקרח.
עם זאת, יחסית לאופי הקשוח של המשחק עצמו, מהומות בין אוהדים הן נדירות יחסית.
לענף יש גם מספר מסורות אוהדים ייחודיות לו, כגון זריקת כובעים אל זירת הקרח כאשר שחקן מבקיע שלושער (באנגלית hat trick) - מנהג שהשתרש תחילה ב-NHL והתפשט משם אל ההוקי קרח הבינלאומי.
מיישרת הקרח, המיישרת, מנקה ומחליקה את פני הקרח לפני המשחק ובהפסקות בין השלישים, הפכה לאחד מסמלי המשחק וחלק חשוב ובלתי נפרד מתרבותו, בעיקר בצפון אמריקה.
אוהדים נוהגים לעקוב אחרי ביצועיו של נהג המיישרת, להריע לו על ביצועים טובים וללעוג לו אם החמיץ אזור בזירה שלא יושר כהלכה.
המיישרת נקראת לרוב בשם "זמבוני", שם החברה שהקים הממציא שפיתח את המיישרת ב-1949 שהפך לשם גנרי למיישרות קרח באשר הן.
במאה ה-21, עם עליית מעמדן של שתי הנבחרות בהוקי קרח העולמי, הולכת ומתפתחת יריבות מסורתית גם בין גרמניה ושווייץ.
"מועדון הזהב המשולש" הוא קבוצה בלתי רשמית, הנחשבת יוקרתית, של שחקנים ומאמנים שזכו לפחות פעם אחת בכל אחד משלושת התארים החשובים ביותר בענף - אליפות העולם, מדליית זהב בטורניר ההוקי קרח באולימפיאדת החורף, ואליפות ליגת ה-NHL (גביע סטנלי).
פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית (IIHF) מעניקה עיטור מיוחד לשחקנים ולמאמנים המגיעים להישג זה.
נכון ל-2024, חברים ב"מועדון" 30 שחקנים ומאמן אחד - הקנדי מייק בבקוק.
כל השחקנים החברים ב"מועדון" הם מחליקים (11 מגינים והשאר חלוצים) - אף שוער לא זכה בשלושת התארים גם יחד.
11 מבין השחקנים החברים במועדון הם קנדים, תשעה הם שוודים, שבעה הם סובייטים/רוסים, שניים הם צ'כים ואחד הוא פיני.
מתוך 30 השחקנים, שלושה חברים במועדון ייחודי ויוקרתי אף יותר - "מועדון הזהב המשולש הכפול", לאחר שזכו לפחות פעמיים בכל אחד משלושת התארים.
השלושה הם הסובייטים/רוסים ויאצ'סלב פטיסוב ואיגור לריונוב, והשוודי פטר פורשברג.
החלוץ הקנדי סידני קרוסבי הוא החבר היחיד ב"מועדון הזהב המשולש" שזכה בכל אחד משלושת התארים כקפטן.
בקרב אוהדי הענף נפוץ גם הביטוי "מועדון הזהב המרובע" (Quadruple Gold Club), שבו חברים שחקנים ומאמנים שזכו, בנוסף לשלושת תוארי "מועדון הזהב המשולש", גם בגביע העולם או במפעל שקדם לו, גביע קנדה.
מתוך 30 השחקנים במועדון הזהב המשולש, עשרה הם גם חברי "מועדון הזהב המרובע" - שמונה קנדים ושני סובייטים/רוסים.
מייק בבקוק, המאמן היחיד ב"מועדון הזהב המשולש", הוא גם חבר "מועדון הזהב המרובע" אחרי שהוביל את נבחרת קנדה לזכייה בגביע העולם ב-2016. סידני קרוסבי, היחיד שזכה בשלושת תוארי "מועדון הזהב המשולש" כקפטן, זכה באותו טורניר כקפטן והשלים זכייה כקפטן גם בתואר הרביעי של "מועדון הזהב המרובע".
בישראל הענף אינו פופולרי וזוכה למספר מועט של חובבים.
רק ב-1995 נחנך בישראל מתקן ראשון במידות תקניות ובעלי אבזור תקני להוקי קרח, מרכז קנדה במטולה, שהיה היחיד מסוגו בישראל עד 2019. ייחודו של המתקן וריחוקו ממרכזי האוכלוסייה של ישראל הקשו מאוד על התפתחות הענף.
זירת קרח נוספת במידות תקניות נפתחה ב-2012 בקניון "אייס מול" באילת, אך היא אינה מאובזרת להוקי קרח ולא מתקיימת בה פעילות בענף.
במרכז הארץ נערכת פעילות בענף גם בזירת הקרח Ice Peaks בחולון, שנחנכה ב-2013, למרות היותה קטנה מהגודל התקני להוקי קרח.
ב-2018 נחתם הסכם להקמת זירה נוספת במתחם, עם משטח אולימפי תקני ויציע לקהל.
באוקטובר 2019 נפתח במושב תנובות שבאזור השרון מתחם הוקי קרח תקני נוסף בשם "OneIce" הכולל זירה ראשית עם משטח אולימפי ולצידה זירה משנית בגודל חצי אולימפי.
זוהי הזירה היחידה במידות תקניות ועם אבזור תקני להוקי קרח במרכז הארץ.
ב-2024 נחנך באשדוד היכל הוקי קרח נוסף בשם "בלו אייס ארנה" הממוקם במבנה "קניון אשדוד" לשעבר.
על פי נתוני פדרציית ההוקי קרח הבינלאומית (IIHF) נכון ל-2024, בישראל רשומים בסך הכל 613 שחקנים - מתוכם 204 גברים, 59 נשים, והשאר שחקני נוער בגילאים שונים.
הגוף המנהל של הענף בישראל הוא התאחדות ההוקי קרח הישראלית, שהתקבלה ל-IIHF ב-1991 כחברה מלאה.
נבחרת ישראל בהוקי קרח משחקת באליפות העולם מאז 1992, כאשר ההישג הבולט שלה היה זכייה באליפות העולם דרג 2 בשנת 2005, והעפלה ראשונה - ויחידה עד כה - לדרג 1, שהיה אז הדרג השני בטיבו בעולם אחרי הדרג העליון, שם שרדה שנה אחת בלבד.
בהתאם להחלטת ה-IIHF לפצל את דרגים 1 ו-2 החל מ-2012 ולהגדיל את מספר הדרגים, שובצה ישראל לדרג 2B - הדרג החמישי בטיבו מבין שישה.
ב-2013 עלתה נבחרת ישראל דרג בעולם לראשונה מאז השינוי במבנה הדרגים, כשזכתה באליפות העולם דרג 2B ועלתה לדרג 2A - הדרג הרביעי בעולם, אך ב-2014 ירדה בחזרה לדרג 2B לאחר שסיימה אחרונה בדרג 2A.
ב-2019 זכתה ישראל שוב באליפות העולם דרג 2B והעפילה לדרג 2A, אך שוב ירדה ממנו ב-2025, ותשחק ב-2026 בדרג 2B, שכיום הוא החמישי מבית שמונה דרגים.
ב-2022 הציגה ישראל לראשונה בתולדותיה נבחרת נשים, שצורפה לאליפות העולם בדרג 3B (השביעי והאחרון).
ב-2023 אירחה ישראל את אליפות העולם לנשים באותו הדרג בזירת "OneIce" שבמושב תנובות, ואף השיגה בו ניצחון היסטורי ראשון בתולדותיה על נבחרת בוסניה-הרצגובינה.
ב-2025 השיגה נבחרת הנשים שלושה ניצחונות מול הפסד בודד באליפות, וסיימה אותה במקום השני - הישג השיא שלה מאז הקמתה.
בנוסף לשתי הנבחרות הבוגרות, ישראל שולחת לאליפויות העולם גם נבחרת צעירים עד גיל 20, המשחקת באליפות העולם לצעירים בדרג 2B (החמישי מתוך שבעה), ונבחרת נוער עד גיל 18, המשחקת באליפות העולם לנוער בדרג 3A (השישי מתוך שבעה).
ליגת ההוקי קרח הישראלית כוללת, נכון לעונת 2024/25, שתי ליגות - ליגת העל (IHL), שהיא הליגה הבכירה, בת 7 קבוצות, והליגה השנייה (D2), בת 9 קבוצות.
משחקי הליגות נערכים במרכז קנדה שבמטולה, בזירת "OneIce" במושב תנובות, בזירת הקרח Ice Peaks שבפארק פרס בחולון ובזירת בלו אייס ארנה באשדוד.
כיוון שהזירה בחולון קטנה מהגודל התקני, המשחקים הנערכים בה משוחקים בהרכב מצומצם של שוער ו-4 מחליקים בלבד על הקרח.
משחקי הפלייאוף נערכו עם סיום העונה הרגילה במרכז קנדה עד פתיחת האולם בתנובות, שהפך להיות האולם המרכזי לפעילות הענף בישראל.
משחק הגמר של הליגה ב-2014 נערך בחולון ושודר בשידור חי בערוץ 9 - הפעם הראשונה שמשחק ליגה ישראלית שודר בשידור חי בטלוויזיה.
החל מ-2025 נערכו משחקי הפלייאוף באשדוד.
אלופת ישראל הנוכחית (2025) היא קבוצת אשדוד צ'יפס.
ב-2021 החלה לפעול בישראל ליגה נוספת, ליגת ההוקי העלית הישראלית (Israel Elite Hockey League) שפועלת כליגה מקצוענית עצמאית בתקופת הקיץ.
עד 2023 שוחקה הליגה בזירת "OneIce" במושב תנובות, וב-2024 עברה לזירת "בלו אייס ארנה" באשדוד.
קבוצות הליגה מתארגנות ומחתימות שחקנים מדי קיץ, כולל שחקנים זרים.
בקיץ 2022 כללה הליגה 6 קבוצות.
אלופת הליגה הנוכחית (2025) היא קבוצת כפר סבא וולבס.
עד היום התקיים טורניר הוקי קרח במסגרת ארבע מכביות: המכביה החמש עשרה (1997), המכביה התשע-עשרה (2013), המכביה העשרים (2017) והמכביה העשרים-ואחת (2022).
בנוסף לטורניר הפתוח, לנבחרות עם שחקנים בכל הגילאים, נערכו גם טורנירים לשחקנים צעירים עד גיל 18 ולשחקנים מבוגרים מעל גיל 40. במכביה העשרים ואחת התקיים לראשונה גם טורניר פתוח לנשים.
בעוד בשני המקרים הראשונים התקיימו הטורנירים במטולה, הוקמה עבור המכביה העשרים בפעם הראשונה בישראל זירת הוקי קרח תקנית בגודל מלא באולם גדול - פיס ארנה בירושלים.
גודל האולם וקרבתו היחסית למרכז הארץ הביאה להצלחה גדולה לטורניר שמשך קהל רב.
משחק הגמר של הטורניר הפתוח, בו ניצחה קנדה את ארצות הברית 7:2, משך כ-7000 צופים והפך למשחק ההוקי קרח בעל הקהל הגדול ביותר שנערך על אדמת ישראל.
גם במכביה העשרים-ואחת התקיימו טורנירי ההוקי קרח בפיס ארנה בירושלים.
נבחרת קנדה זכתה בכל המהדורות של הטורניר הפתוח לגברים, למעט במכביה העשרים-ואחת בו זכתה נבחרת ארצות הברית.
בטורניר הפתוח לנשים, שנערך במכביה העשרים-ואחת לראשונה, זכתה נבחרת הנשים של קנדה.
השחקן הישראלי מקס בירבראייר נבחר בדראפט ה-NHL בשנת 2000 במקום ה-67, על ידי ניו ג'רזי דווילס, והפך בכך לישראלי הראשון שנבחר בדראפט ה-NHL.
עם זאת, הוא לא זכה לשחק ב-NHL, ולאחר מספר עונות בליגות משניות בצפון אמריקה עבר לשחק באירופה.
ב-2019, לאחר קריירה מקצוענית ארוכה, הודיע בירבראייר על פרישתו ממשחק פעיל – אך ב-2023 חזר מפרישה ומשחק כיום בליגה הרביעית בבריטניה.
איתן וורק, יהודי קנדי בעל אזרחות ישראלית, נבחר בדראפט ה-NHL בשנת 2009 במקום ה-47 על ידי ניו יורק ריינג'רס, והפך לישראלי השני הנבחר בדראפט.
וורק לא הוחתם על ידי הריינג'רס, ושיחק מאז בחירתו ב-Ontario Hockey League, אחת מהליגות העיקריות לצעירים עד גיל 20 בקנדה.
ב-8 במאי 2011 הועברו הזכויות על וורק לפיניקס קויוטיס, שהחתימה אותו ב-19 במאי.
וורק לא הצליח להגיע לסגל הקבוצה, והועבר לקבוצה-בת שלה מהליגה המשנית AHL.
לאחרונה שיחק בעונת 2023/24 בליגה הסלובקית.
לפני כן, בעקבות ארבע עונות בהן שיחק בליגת ה-KHL בקבוצה הסינית הכוכב האדום קונלון, התאזרח וורק בסין, ותחת השם ויי רויקה הצטרף לנבחרת סין ושיחק במדיה באולימפיאדת בייג'ינג (2022).
שי בויום, אמריקאי בעל אזרחות ישראלית ובן להורים ישראלים, המשחק בעמדת המגן, נבחר בדראפט ה-NHL בשנת 2021 על ידי דטרויט רד וינגס במקום ה-36, לאחר קריירת מכללות מוצלחת במדי נבחרת אוניברסיטת דנוור.
הוא הוחתם על ידי הרד וינגס אך לא שיחק במדיה ב-NHL, ומשחק מאז בגרנד ראפידס גריפינס, הקבוצה-הבת שלה בליגה המשנית AHL.
אחיו הצעיר, זאב בויום ששיחק והצליח אף הוא בנבחרת אוניברסיטת דנוור, ומשחק אף הוא בעמדת המגן, נבחר בדראפט ה-NHL בשנת 2024 על ידי מינסוטה ויילד במקום ה-12, והפך לשחקן בעל אזרחות ישראלית שנבחר במקום הגבוה ביותר בדראפט, והראשון שנבחר בסיבוב הבחירה הראשון.
ב-20 באפריל 2025 שיחק זאב בויום לראשונה במדי הקבוצה במשחק פלייאוף מול וגאס גולדן נייטס והפך לשחקן הראשון בעל אזרחות ישראלית, והיחיד עד כה, המשחק ב-NHL.
ב-11 באוקטובר 2025 הבקיע בויום את שערו הראשון ב-NHL, לרשתה של קולומבוס בלו ג'אקטס.
ב-12 בדצמבר 2025 הועבר בויום בעסקה לונקובר קנאקס.
יומיים לאחר מכן, במשחקו הראשון בקבוצתו החדשה, כבש את שערו הראשון במדיה.
זאב בויום זכה גם להצלחות בזירה הבינלאומית - עם נבחרת ארצות הברית עד גיל 20 זכה פעמיים ברציפות באליפות העולם עד גיל 20, ובאליפות העולם לבוגרים ב-2025 שיחק בנבחרת ארצות הברית וזכה איתה באליפות.
הוקי גלגיליות הוא משחק הוקי המתבצע על זירה יבשה, תוך שימוש בגלגיליות על ארבעה גלגלים (סקטים) .
זאת בניגוד להוקי רולר, המתבצע כשלרגלי השחקנים גלגיליות להב (רולר בליידס).
המשחק קרוי גם "קְוואד" (quad - ארבעה), והוא נפוץ במעל 60 מדינות ברחבי העולם, ביניהן ישראל.
הוקי קוואד ורולר הוקי שונים בחוקיהם, ולא רק בסוג הגלגיליות בהן נעשה שימוש.
הגלגיליות הארבע-גלגליות מאפשרות חופש תנועה רב יותר והספורט מאופיין בתנועות רגליים מסוגננות, מהלכים חדים, ומסירות רבות.
הוקי רולרבליידס דומה יותר להוקי קרח וקיימת בו הרבה תנועת רדיפה בין השחקנים היריבים ומגע פיזי קשה יותר (בהוקי קרח הוא כולל אלימות).
השוער של קבוצת הוקי רולרבליידס משתמש בכפפה של שוערי הוקי קרח, בעוד שוער הוקי קוואד משתמש בכפפות שטוחות, דבר המאפשר לו גם להחזיר את הכדור.
הוקי גלגיליות השתתף באולימפיאדת ברצלונה (1992) במעמד של טורניר ראווה, אולם לא התקבל למשחקים האולימפיים כענף מן המניין.
הציוד הנדרש למשחק הוקי גלגיליות נחלק לשניים: ציוד שחקן וציוד מגרש.
לכל שחקן יש מקל (עשוי עץ ובמרכזו פס עופרת דק), גלגיליות (בעלות ארבעה גלגלים המסודרים בשני טורים שבכל אחד שני גלגלים) וציוד מגן (כגון מגני מרפקים, כפפות, מגן אשכים (לגברים), מגני שוקיים (קרויים גם מגני עצם) ומגני ברכיים) וקסדה (מליגה מסוימת השחקנים בלי קסדה).
בענף ההוקי גלגליות משתמשים בכדור קשיח קטן, עשוי גומי מצופה בשעם ושני שערים (גובהם 1.05 מ' ורוחבם 1.70 מ').
מגרש הוקי גלגליות עשוי רצפת פרקט או שיש (בדרך כלל בחו"ל) ובטון מוחלק בישראל.
במגרש הוקי גלגליות אין תחומי חוץ, מלבד במצב שהכדור עף מעל לקיר שסובב את המגרש.
מידות המגרש הן 40x20 מטרים ופינותיו מעוגלות כדי שהכדור לא ייתקע בפינה ויפריע לרצף המשחק.
חוקי הוקי הגלגיליות משתנה מליגה לליגה.
בעקרון, לכל קבוצה יש שוער וארבעה שחקני "שדה".
השופט/ת הוא הישות הקובעת במשחק והחלטותיו לא ניתנות לוויכוח או שינוי.
כאשר מתבצעת עבירה, השחקן המבצע מקבל כרטיס כחול או אדום, תלוי בחומרתה.
המטרה של כל קבוצה היא להבקיע לשער של הקבוצה היריבה באמצעות המקל בלבד.
שעון המשחק נעצר במקרים של הבקעת שער, עבירה, פסק זמן (לכל קבוצה מוקצה פסק-זמן אחד במחצית ואורכו של כל אחד כדקה), או אירוע חריג אחר (כמו בעיה בציוד השוער).
המשחק מחולק ל-2 מחציות, שאורכן משתנה לפי גיל השחקנים.
לאחר כל מחצית מחליפות הקבוצות צדדים.
המשחק מתחדש בכדור ביניים מהמקום בו בוצעה העבירה.
החלפת השחקנים מתבצעת תוך כדי המשחק כדי לא לעצור את קצב המשחק ואת תנועת הכדור.
בנוסף, במרכז המגרש ממוקם קו החצי.
בעת התקפה יש לקבוצה התוקפת 10 שניות בלבד להעביר את הכדור מעבר לקו החצי לצד הקבוצה המותקפת.
לאחר מעבר קו החצי, הכדור יכול לחזור חזרה אל החצי הביתי של הקבוצה רק לחמש שניות.
בין כל חזרה מעבר לקו החצי, חייב הכדור לשהות 3 שניות מינימום בחצי של הקבוצה המותקפת.
ספורט ההחלקה על גלגיליות הובא לארץ בשנת 1957 על ידי אהרון יורדן.
בשנת 1973 נוסד איגוד מסודר למחליקים, שלימים גדל והתפתח בשם איגוד הגלגליות בישראל.
כיום חברים באיגוד 800 מחליקים, רשומים 30 מועדונים וקיימות מסגרות החלקה רבות נוספות הפועלות בהנחיית ובתמיכת האיגוד כגון: בתי תלמיד, מתנסים, מרכזים קהילתיים וחוגים פרטיים, התורמים לפיתוח ספורט ההחלקה בארץ, על ארבעת ענפיו – החלקה אומנותית, הוקי, מרוצים ו inline skating (רולר בליידס).
כל המועדונים הרשומים כפופים ארגונית ומקצועית להנהלת האיגוד המקושרת לשטח באמצעות ועדות מקצועיות.
מדי שנה מפיק הארגון תקנונים, מופצות הנחיות ונקבעות דרכי פעולה בהתאמה לצורכי השטח, ועל פי קווים מנחים בינלאומיים אליהם מחויב הארגון כחבר מן המניין בפדרציה הבינלאומית לספורט ההחלקה Federation International de Roller Sports ובקונפדרציה האירופאית לגלגליות Confederation Europeenne de Roller Skating.
בארץ, האיגוד מוכר על ידי הוועד האולימפי, רשום ברשימת החברים של "אילת", פועל בשיתוף מקצועי מלא עם מכון וינגייט.
בתחרויות בין-לאומית המדינה מיוצגת על ידי נבחרת ישראל בהוקי גלגיליות.
הליגות בישראל נחלקות לגילאים (משתנה מאיגוד לאיגוד):
U=Under: ליגה שהמשתתפים בה מתחת לגיל המצוין.
מועדון הוקי גלגליות רמת ישי
מועדון הוקי גלגליות בית לחם הגלילית
מועדון הוקי גלגליות גבעת עדה
מועדון הוקי גלגליות קריית ביאליק
מועדון הוקי גלגליות בית שערים
מועדון הוקי גלגליות קריית חיים
מועדון הוקי גלגליות מגדל העמק
מועדון הוקי גלגיליות צור הדסה
מועדון הוקי גלגליות עמק חפר
מועדון הוקי גלגליות מזכרת בתיה
מועדון הוקי גלגליות נס ציונה
מחזיקת גביע המדינה - בוגרים
שנת 2009 - מועדון הוקי צור הדסה "האקדמיה לגלגיליות"
שנת 2011 - מועדון הוקי צור הדסה "האקדמיה לגלגיליות"
שנת 2012 - מועדון הוקי גלגיליות נופית
שנת 2013 - מועדון הוקי גלגיליות רמת ישי
שנת 2014 - מועדון הוקי גלגליות נופית
שנת 2015 - מועדון הוקי גלגיליות נופית
שנת 2016 - מועדון הוקי גלגיליות נופית
שנת 2017 - מועדון הוקי גלגליות בית לחם הגלילית
שנת 2018 - מועדון הוקי גלגיליות גבעת עדה
שנת 2019 - מועדון הוקי גלגיליות נופית
שנת 2022 - מועדון הוקי גלגיליות גבעת עדה "חלוצים"
שנת 2023 - מועדון הוקי גלגיליות גבעת עדה "חלוצים"
אלופת המדינה - ליגת בוגרים
שנת 2011 - מועדון הוקי גלגיליות מעלות
שנת 2014 - מועדון הוקי גלגיליות קריית ביאליק
שנת 2016 - מועדון הוקי גלגיליות קריית ביאליק
שנת 2017 - מועדון הוקי גלגיליות קריית ביאליק
שנת 2019 - מועדון הוקי גלגיליות רמת ישי
שנת 2021 - מועדון הוקי גלגיליות רמת ישי
הוקס ביי (Hawke's Bay - המפרץ של הוק) הוא חבל במזרח האי הצפוני של ניו זילנד סביב מפרץ הוק (Hawke Bay).
שתי הערים המרכזיות באזור הן נפיר (Napier) והסטינגס (Hastings) ובשתיהן מתגוררים כשני שלישים מאוכלוסיית החבל.
האקלים בהוקס ביי יבש וללא טמפרטורות קיצוניות, עובדה ההופכת אותו לאזור גידול מצוין לענבים, והוא ידוע בכל רחבי העולם בזכות היינות המופקים בו.
גבעה בחלקו הדרומי של החבל זכתה בשם המאורי - טאומטאפקאטאנגיהנגקואוואווטמטאפוקאיפנואקיטאנאטאהו, והיא המקום עם השם הארוך ביותר (בשפה האנגלית) בעולם.
בנוסף, חלקים מהמחוזות רנגיטיקי וטאופו שחבלים השכנים מצויים גם הם בתחומי הוקס ביי.
הוקי אוויר הוא משחק שולחן המיועד לשני שחקנים המתחרים זה בזה כאשר מטרתם להבקיע כמות גדולה יותר של גולים בשער היריב בדומה למשחק הוקי קרח.
המשחק נערך על גבי שולחן מוארך בגודל 3X1.5 מטרים, כשבשתי קצוות השולחן ישנם שני שערים.
על השולחן מפוזרים חורים רבים שמתוכם יוצא זרם אוויר אחיד אשר מוריד מרמת החיכוך שבין השולחן לדיסקית.
המשחק נערך לפי זמן קצוב ו/או לפי ניקוד מקסימלי, בדרך כלל עד 7 שערים, אם המשחק מתנהל בזריזות.
שולחן המשחק נוצר לראשונה בשנת 1972, לאור הפופולריות שלו החל משנת 1978 נערכות תחרויות בינלאומיות.
ניתן למצוא את המשחק בעיקר במשחקיות וידאו (בגרסתו המקצועית יותר) או בכאלה שמאורגנות בימי-הולדת ובאירועים דומים, כאשר שם ניתן למצוא לרוב גרסה קטנה יותר של המשחק, ולעיתים גם פחות מוגדרת.
מטרת המשחק היא להכניס את הדיסקית אל השער של היריב בעזרת ידית עשויה פלסטיק, כאשר יש להשתמש רק בה ולא בחלקי גוף על מנת לעצור ו/או להכות בדיסקית.
שער נבלם שלא על ידי ידית המשחק.
שחקן דוחף את דיסקית המשחק לכיוונו כדי להחישה.
שחקן שולף את דיסקית המשחק משערו רגע לפני שהיא נכנסת אליו.
במקרה שבו הדיסקית נמצאת בדיוק על קו החצי, נהוג לתת לגורם שלישי להזיזה.
בגרסאות מסוימות, הידית מחויבת להיות תמיד על השולחן, והרמה שלה מובילה לפסילה.
הוקי רולר הוא ענף משחק ספורט קבוצתי הדומה להוקי קרח, ממנו התפתח.
במשחק משתתפות שתי קבוצות, שמנסות להבקיע דיסקית או כדור פלסטיק לשער הקבוצה היריבה, באמצעות מחבט ייעודי בעל להב מעוקל ותוך כדי החלקה על רולרבליידס.
שני גופים מתחרים מנהלים את ענף ההוקי רולר בעולם.
האחד הוא פדרציית ההוקי קרח הבין-לאומית (IIHF, ראשי תיבות של International Ice Hockey Federation) בו חברות 74 מדינת נכון ל-2015. גם הפדרציה הבין-לאומית לספורט הגלגיליות (FIRS) מנהלת טורנירים משלה בענף.
הגוף המנהל את הענף בישראל הוא התאחדות ההוקי קרח הישראלית, שהיא חברה ב-IIHF מאז 1991.
הוקי רולר הוא ענף ספורט לא אולימפי.
במשחק הוקי רולר משתתפות 2 קבוצות המונות 6 שחקנים כל אחת: 5 שחקני שדה ושוער (במקרים מסוימים, כגון פיגור לקראת סיום המשחק, נוהגים להוציא את השוער ולהכניס שחקן שדה נוסף כדי לנסות ולהשוות).
מטרת המשחק היא לחבוט את הדיסקית אל תוך שער היריב באמצעות מקלות הוקי – מחבטים בעלי להב מעוקל בקצוותיהם, והקבוצה אשר חבטה את הדיסקית יותר פעמים לתוך שער הקבוצה היריבה היא המנצחת.
ארבעת שחקני השדה שעל המגרש מתחלקים בדרך כלל לשני מגינים ושני חלוצים.
בפועל כל ארבעת השחקנים משתתפים במאמצי ההגנה וההתקפה גם יחד.
משחק הוקי רולר נמשך שתי מחציות בנות 25 דקות כל אחת.
אם בתום המחציות לא הושגה הכרעה, מתקיימת הארכה בת 5 דקות, שנערכת בשיטת "שער זהב" – הקבוצה הראשונה להבקיע בהארכה מוכרזת כמנצחת.
אם המשחק לא הוכרע לאחר ההארכה, מתקיים דו-קרב מכות עונשין.
הוקי רולר הוא משחק מהיר ומתיש, ומסיבה זו מחליפות הקבוצות את השחקנים על הקרח לעיתים תכופות – כל חצי דקה עד דקה.
לצורך כך נרשמים בסגל של כל קבוצה למשחק הוקי בין-לאומי 16 שחקנים ועוד שני שוערים.
בשונה מהוקי קרח, השחקנים לא יכולים לפגוע אחד בשני בעזרת המותניים או הכתף, מה שמוריד באופן משמעותי את רמת האגרסיביות.
המשחק עצמו דורש מיומנות החלקה, זריזות, אגרסיביות, מיומנות גבוהה בשליטה בדיסקית באמצעות מקל ההוקי, תגובה מהירה ויכולת חבטה חזקה.
המשחק משוחק על זירת פלסטיק מלבנית בעלת פינות מעוגלות, הסגורה סביבה בלוחות עשויים זכוכית אקרילית שקופה, על מנת למנוע מהדיסקית לצאת החוצה מהמגרש מצד אחד, ולאפשר לקהל צפייה במתרחש מצד שני.
מבנה המגרש מאפשר המשך המשחק לאחר שהדיסקית פוגעת בקירות.
אורך המגרש הוא 60 מטר, ורוחבו 30 מטר.
במקביל לצלע הקצרה של המגרש נמתח קו הרוחב, המהווה גם את קו השער.
מרחקו מקצה המגרש הוא 4 מטר.
על מנת ששער ייחשב, הדיסקית צריכה להיכנס לשער כשהיא עוברת את כל רוחבו (5 ס"מ) של קו השער במלוא היקפה.
את המגרש מחלק לשניים קו אמצע אדום.
בשונה מהוקי קרח, בהוקי רולר אין קווים כחולים.
סמוך לכל שער מסומנים שני עיגולים בקוטר 4.50 מטר שנקודה מסומנת במרכזו.
כמו כן, משורטטות שתי נקודות בין כל עיגול לקו מרכז המגרש.
כל חידוש משחק בהוקי רולר נעשה באמצעות עימות בין שני יריבים, כאשר השופט מטיל את הדיסקית ביניהם וכל אחד מהם מנסה למסור את הדיסקית לחבריו לקבוצה.
אחוז ההצלחה בעימות הוא אחד מנתוני הסטטיסטיקה החשובים לשחקן הוקי רולר.
לפני פי השער משורטטת רחבת שער , שצורתה חצי עיגול.
לשחקני שדה אסור להיכנס לרחבה כל עוד הדיסקית לא נמצאת שם, על מנת להגן על השוער ולאפשר לו לבצע את תפקידו.
דיסקית ההוקי – ה"פאק", העשויה מפלסטיק, קוטרה 7.5 ס"מ, עובייה 2.2 ס"מ ומשקלה 112 גרם.
במגרשים לא תקניים, בהם גבולות המגרש נמוכים, מאשרת ה-IIHF לשחק עם כדור פלסטיק, שקוטרו 5 ס"מ, ומשקלו 75–85 גרם.
בנוסף לשופטים על המגרש ישנם שופטים מחוץ לו האחראים על ניהול שעון המשחק, אכיפת ביצוע עונשים על עבירות, ופסיקה על שער.
במקרה של מחלוקת על שער ניתן, בהתאם לחוקי הליגה ואם ניתן, להיעזר גם בווידאו.
בהוקי רולר ישנם שני חוקי יסוד הנוגעים לתנועת הדיסקית:
שחקן הוקי רולר נמצא בנבדל כאשר הוא חוצה עם שתי רגליו את הקו האמצעי האדום אל תוך אזור ההתקפה של קבוצתו, לפני שהדיסקית חוצה אותו.
אם שחקן שנמצא לפני הקו האדום באזור ההגנה מוסר אליו את הדיסקית, נעברת עבירת נבדל.
אם השחקן עם הדיסקית עובר את הקו האדום לאזור ההתקפה בזמן שכבר נמצאים שם שחקנים, הוא רשאי למסור להם בלי לעבור על החוק.
אם נשרקת עבירת נבדל, המשחק יתחדש בעימות (faceoff) באחת מהנקודות הייעודיות לכך באזור ההגנה של הקבוצה שביצעה את הנבדל.
כאשר שחקן או שוער חובט בדיסקית מחצי המגרש שלו אל מאחורי קו ההשער של היריבה מבלי שאף שחקן אחר יגע בה בדרכה.
המשחק יתחדש בעימות באחד מעיגולי העימות הקרובים לשער הקבוצה שביצעה את ההפרה.
בהוקי רולר ישנן מספר פעולות אסורות שמהוות עבירה, והעונש עליהן הוא הרחקת השחקן מהמגרש לפרק זמן מוקצב, או לכל המשחק, בהתאם לאופי וחומרת העבירה.
שחקן שהורחק לפרק זמן מוקצב ירצה את עונשו באזור מיוחד התחום בצידי המגרש, הנקרא "תיבת עונשין" .
עבירות חמורות במיוחד, כגון עבירה מכוונת וקשה שהביאה לפציעת שחקן יריב, או התנהגות לא נאותה כלפי השופטים, יכולים להביא להרחקת שחקן ל-10 דקות או לשארית המשחק.
הפעם יש אפשרות לקבוצתו להחליף אותו, אולם רק לאחר שריצה עונש minor או major נלווה בתיבת העונשין.
הדבר מאפשר לקבוצה היריבה להוציא את השוער שלה זמנית ולהכניס שחקן שדה נוסף כדי להגביר את הלחץ ההתקפי על יריבתה שביצעה את העבירה, בלי לחשוש מספיגת שער.
Body Checking – התנגשות בשחקן יריב באמצעות הכתף או המותן.
(בשונה מהוקי קרח שם מותר)
Hooking – משיכת שחקן יריב מאחור באמצעות מקל ההוקי.
High Sticking – פגיעה בשחקן יריב עם המקל מעל גובה הכתף.
Holding – תפיסת שחקן יריב באמצעות הידיים.
Interference – חסימת התקדמותו של שחקן יריב אשר לא מחזיק בדיסקית.
Elbowing – מכה ביריב באמצעות המרפק.
Kneeing – מכה ביריב באמצעות הברך.
Checking from behind – כניסת גוף בגוף בגבו של יריב שלא רואה את הפוגע ולא יכול להתגונן.
Cross-checking – מכה ביריב באמצעות מקל מורם מהקרח ומוחזק בשתי ידיים.
Tripping – הכשלת יריב באמצעות המקל.
Slashing – מכה לכוון יריב באמצעות מקל היורד מלמעלה כלפי מטה, גם אם המקל לא פגע ביריב.
Boarding – הטחת יריב אל הלוחות בכוח מופרז, כאשר היריב עם פניו כלפי הלוחות.
Fighting – קטטה בין שחקנים.
Spearing – דקירת יריב באמצעות להב המקל.
Too many players – יותר מחמישה שחקנים על המגרש בו זמנית.
בדרך כלל מצב כזה קורה בשל חילוף שחקנים לא מתואם, שגורם לכך שמחליפים נכנסו למגרש לפני שהמוחלפים יצאו.
בניגוד להוקי קרח, בו במשחקי גברים המהלך הוא חוקי ומהווה אבן יסוד של משחק ההגנה, בהוקי רולר המהלך אסור.
מכת עונשין (penalty shot) נפסקת במקרים שונים במשחק.
מכת עונשין מבוצעת על ידי כך שהשחקן המבצע מוביל את הדיסקית ממרכז המגרש אל שער היריב לבדו מול השוער, כשבסוף המהלך יש לו ניסיון אחד להבקיע שער.
כמו כן, במקרה בו משחק לא מוכרע גם לאחר הארכה, מתקיים דו-קרב מכות עונשין כדי להכריע אותו.
כל קבוצה זכאית במהלך המשחק לפסק זמן בודד באורך דקה אחת.
שחקן הוקי רולר זקוק, בנוסף לציוד המשחק הבסיסי, גם לאמצעי הגנה מפציעה כתוצאה מהתנגשות עם שחקנים אחרים ומפגיעה ממקלות ההוקי או מהדיסקית.
רולרבליידס לשוער – נמוכים יותר מהרולרבליידס של שחקני השדה, כדי לאפשר לשוער ירידה אל המשטח הפלסטיק וקימה מהירה.
מקל הוקי מיוחד לשוער – בעל להב רחב יותר וחלק רחב יותר במוט, עד אמצעו.
קסדת שוער – עוטפת את הראש כולו, מכילה סורגים להגנת הפנים וניתן להוסיף לה מגן תלוי לצוואר.
שוערים רבים נוהגים לעטר את קסדותיהם בציורים צבעוניים, שהופכים את קסדת השוער לפריט ייחודי.
כפפת שוער – מולבשת על היד שאינה אוחזת במקל.
חוסם (Blocker) – משמש לעצירת הדיסקית, מולבש על אמת הזרוע האוחזת במקל.
מגיני רגליים – לכל אורך הרגל, מהאגן עד כפות הרגליים.
תולדות הענף בישראל התחילו בשנת 1957 על ידי "קומץ משוגעים לדבר" ובראשם מר אהרון יורדן, שנולד וגדל בפרוסיה ומקור התחלתו של הענף הוא בקריית אליעזר שבחיפה.
בתחילה לא היו תנאים או אמצעים לספורט זה, ויורדן לימד מספר קבוצות של ילדים מקומיים את הבסיס לענף.
בשנת 1959 הסכים איגוד הספורט הפועל לתת חסות בתנאי שחוג הספורטאים יתנו הופעה בפני קהל, וכך היה ב-1 במאי 1959, החוג הוצג בתהלוכת ה-1 במאי השנתית שהתקיימה, וכך הפך החוג ליותר מקצועני.
בשנת 1963 יצא אהרון יורדן לביקור פרטי באנגליה, שם נפגש עם ראשי איגוד הגלגיליות האנגלי והם הפנו אותו למועדון גלגליות אשר מנהליו התלהבו לעזור ככל הניתן לקדם ענף זה בישראל.
יורדן השתלם בתרגילים שונים באנגליה ולאחר מכן חזר לארץ ללמד את חוג הילדים.
לאחר פניות רבות לעירית חיפה ובעזרת ועד שכונת קריית אליעזר ובת גלים הוקם בשנת 1971 מגרש תקני ראשון ויחיד בארץ להחלקה אומנותית ומשחקי הוקי הוקי, והחוג אומץ על ידי המחלקה לספורט של עיריית חיפה והחוג נהפך לאחד החוגים המוכרים של המחלקה.
בשנת 1973 נוסד איגוד מסודר למחליקים, שלימים גדל והתפתח, וקיים היום תחת השם איגוד הגלגליות בישראל.
ב-1975 התקיים הקורס הראשון למדריכים בישראל.
קורס זה היה קורס ארצי בו השתתפו חניכים מכל הארץ והיה בחסות רשות הספורט ומכון וינגייט.
עד כה התקיימו בארץ 6 קורסי מדריכים להחלקה אומנותית/הוקי קלאסי – במסגרת מפעלי הקיץ של בית הספר למאמנים ומדריכים במכון וינגייט.
בשנת 1997–1999 התקיים הקורס הראשון מסוגו להסמכת מאמנים וקורס לשופטים מוסמכים בבית הספר למאמנים של מכון ויגייט ובשיתוף הפדרציה הבין-לאומית בהחלקה אומנותית.
בשנת 1980 זכה לשלוח יורדן שהפך לנשיא האיגוד, משלחת מחליקים ישראלית לראשונה בתולדות המדינה – לאליפות שהתקיימה בהולנד.
במהלך השנים שחלפו דגל האיגוד בהכשרת מחליקים ומדריכים מטעם מכון וינגייט, וכמו כן מאמנים ושופטים בין-לאומיים על ידי הפדרציה הבין-לאומית.
עם בוא העלייה מחבר העמים הצטרפו ספורטאים ומאמנים מהענף אשר הוסיפו רבות להתפתחות הענף בארץ.
האיגוד חבר בפדרציה הבין-לאומית לספורט הגלגליות FIRS ולקונפדרציה האירופאית לספורט הגלגליות CERS.
ישנם ארבעה ענפים פעילים ע"פ התקנון הבין-לאומי, אשר מקיימים ליגות ותחרויות ברחבי הארץ ומייצגים את ישראל באליפויות אירופה ובעולם.
נבחרת ישראל בהוקי רולר השתתפה במוקדמות אליפות העולם לשנת 2015 שם הפסידה בגמר 8:1 לבולגריה.
זו הייתה השתתפות ראשונה של נבחרת ישראל בזירה הבין-לאומית מאז מוקדמות אליפות העולם לשנת 2010 בה סיימה במקום ב-3 מתוך 4.
כיום חברים באיגוד 800 מחליקים, רשומים 30 מועדונים וקיימות מסגרות החלקה רבות נוספות הפועלות בהנחיית ובתמיכת האיגוד כגון: בתי תלמיד, מתנסים, מרכזים קהילתיים וחוגים פרטיים, התורמים לפיתוח ספורט ההחלקה בארץ, על ארבעת ענפיו – החלקה אומנותית, הוקי, מרוצים ו-inline skating (רולר בליידס).
מדי שנה מפיק הארגון תקנונים, מופצות הנחיות ונקבעות דרכי פעולה בהתאמה לצורכי השטח, ועל פי קווים מנחים בין-לאומיים אליהם מחויב הארגון כחבר מן המניין בפדרציה הבין-לאומית לספורט ההחלקה Federation International de Roller Sports ובקונפדרציה האירופאית לגלגליות Confederation Europeenne de Roller Skating.
בארץ, האיגוד מוכר על ידי הוועד האולימפי, רשום ברשימת החברים של "אילת", פועל בשיתוף מקצועי מלא עם מכון וינגייט ונתמך על ידי מועצת ההימורים ומשרד המדע התרבות והספורט.
עם זאת, בישראל הענף עדיין אינו פופולרי יחסית וזוכה למספר מועט של חובבים, שרובם הם עולים מברית המועצות לשעבר ומקנדה.
בישראל לא קיים מגרש הוקי רולר העומד בתקן של ה-IIHF ומשחקי ליגת ההוקי רולר הישראלית משוחקים במגרשי הוקי רולר הבנויים ממשטח בטון מוחלק מוקפים בקירות בטון בגודל קטן מהתקן של ה-IIHF.
הוקר הַאנטֶר (Hawker Hunter), ובקצרה הַאנטֶר, הוא מטוס קרב סילוני מתוצרת חברת הוקר סידלי הבריטית.
המטוס נבנה בשנות ה-50 וה-60 (הדור השני), ונחשב לאחד המטוסים הבריטים המוצלחים ביותר.
אב-הטיפוס של ההאנטר טס ביוני 1951, ומאז נבנו 1,985 יחידות מ-79 דגמים שונים.
המטוס שירת בחילות האוויר של 17 מדינות שונות, בהן בריטניה, מצרים, ירדן, לבנון ועיראק.
מטוסים מסוג זה השתתפו בקרבות אוויר-אוויר מול מטוסי חיל האוויר הישראלי בהזדמנויות שונות, ובמיוחד במלחמת ששת הימים.
להאנטר נבנו בסך הכל 79 דגמים שונים, דגם 1 היה מטוס על קולי בצלילה, שסבל מכיבוי המנוע בעת ירי תותחי האדן שלו, בעיה שתוקנה בדגם 2, שצויד במנוע סאפייר 101, בעל 3,630 ק"ג דחף.
דגם 3 כלל מטוס אחד בלבד, שהצליח לקבוע שיא מהירות עולמי של 1,171 קמ"ש.
דגם 4 הגדיל את כמות הדלק מ-1,500 ל-1,900 ליטר, ונשא גם מטענים חיצוניים.
בדגם 6 הוחלף המנוע לאייבון 203, בעל דחף של 4,536 ק"ג, הותקנה כנף חדשה ורחבה יותר.
דגם T.7 היה מטוס אימון דו-מושבי (אחד לצד שני), בעל הגאים כפולים; דגם T.8 היה מטוס אימון ימי.
דגם FGA.9 היה מטוס תקיפת קרקע, והחשוב שבדגמי ההאנטר; FR.10 היה מטוס קרב שצויד גם במצלמות.
נתוני החימוש עבור דגם FGA.9, מפציץ-קרב חד-מושבי:
ארבעה תותחי אדן 30 מ"מ, עם 150 פגזים כל אחד
נקודות עיגון תחת הכנפיים עבור:
שני מכלי-נתק בני 1,050 ליטר
מועדון ההוקי הנצים חיפה הוא מועדון הוקי קרח ישראלי מהעיר חיפה שהוקם בשנת 1990 ומשחק בליגת העל בהוקי קרח.
צבעי מדי הבית הם אדום ולבן.
הקבוצה הוקמה בעקבות פתיחת מגרש להחלקה על הקרח הראשון באזור חיפה, בעיר קריית מוצקין.
כעבור זמן מוקד ההחלקה על הקרח עבר לקניון לב המפרץ.
ההוקי קרח ברוסיה הוא אחד מענפי הספורט הפופולריים ביותר במדינה לצד הכדורגל והכדורסל.
נהוג לתארך את הולדתו של ההוקי קרח ברוסיה ל-22 בדצמבר 1946, כאשר החלה אליפות ברית המועצות בהוקי קרח, אולם משחקים לא רשמיים התקיימו כבר ב-1910.
ההוקי קרח באימפריה הרוסית נוהל על ידי איגוד ההוקי קרח הכל רוסי (Всероссийский хоккейный союз) שהתקבלה ב-1911 לפדרציית ההוקי קרח הבינלאומית.
יחד עם זאת, החברות היקרה בנציגות הבינלאומית לא נמשכה זמן רב והאיגוד פורק עם פרוץ המהפכה הרוסית.
המשחק הבינלאומי הראשון על אדמת רוסיה נערך ב-1932, במוסקבה, בין קבוצת פיכטה הגרמנית וצסק"א המקומית.
צסק"א התבררה כחזקה יותר, אף שרק החלה את צעדיה הראשונים כמועדון הוקי קרח.
בשנת 1950 קבוצה חזקה של חיל האוויר הסובייטי נספתה כמעט כולה בתאונה אווירית בדרך למשחק ליגה.
בסתיו 1953, פדרציית ההוקי הסובייטית התקבלה לפדרציה הבינלאומית להוקי קרח וב-1954 הנבחרת הסובייטית נטלה חלק באליפות העולם בהוקי קרח בסטוקהולם ונפגשה לראשונה למשחק מול הנבחרת הקנדית אותה ניצחה 7:2, אותו ניצחון העניק לנבחרת הסובייטית את התואר הראשון שלה כאלופת העולם בהוקי קרח.
שנתיים אחר כך זכתה הנבחרת במדליית זהב באולימפיאדת החורף.
הנבחרת הסובייטית ניצחה גם ברוב אליפויות העולם מאז - בסה"כ היא זכתה ב-22 אליפויות העולם עד להתפרקות ברית המועצות בשנת 1990.
באליפויות ברית המועצות הורגשה דומיננטיות של קבוצות ממוסקבה.
קבוצות אלו זכו בכל האליפויות ורק במספר בודד של מדליות זכו קבוצות מלנינגרד, קייב, צ'ליאבינסק, קייב וריגה - מדליה בודדת לכל אחת מהקבוצות.
ההוקי קרח הרוסי בעת החדשה
עם פירוק ברית המועצות פורקה גם הנבחרת הסובייטית בהוקי קרח.
האליפות נחלשה מאוד כאשר כוכבי הליגה הרוסית עברו ל-NHL בגלל הכסף הגדול, והישגה הראשון של הנבחרת הרוסית היה זכייה באליפות העולם בהוקי קרח ב-1993 שהיה הישגה היחיד במשך תקופה ארוכה.
המפלה הגדולה ביותר לנבחרת הרוסית הייתה אליפות העולם בהוקי קרח בשנת 2000 שנערכה בסנקט פטרבורג, בטורניר הביתי הנבחרת הרוסית סיימה במקום 11 המשפיל.
אז גם החלו השיחות על רפורמה אפשרית בליגת ההוקי קרח הרוסית, מה שהוביל להקמת ליגת ההוקי הקונטיננטלית.
בניגוד לכדורגל והתקופה הסובייטית, הוקי קרח מפותח כיום לא רק במוסקבה אלא גם בערי שדה רבות.
הנבחרת הרוסית החלה להתחזק משמעותית עם תחילת המאה ה-21, חברת גזפרום נטלה בכך חלק פעיל כשהייתה לנותנת החסות הרשמית של אליפות רוסיה בהוקי קרח.
באליפות העולם ב-2007 הנבחרת הרוסית העפילה לחצי הגמר, שנה לאחר מכן זכתה הנבחרת בטורניר והייתה לאלופת העולם בהוקי קרח, אחרי שניצחה את הנבחרת הקנדית בגמר.
ב-2009, שוב נערך משחק הגמר בין רוסיה לקנדה ובפעם השנייה ברציפות זכו בטורניר אחרי ניצחון על הקנדים.
ב-2010, שוב העפילו הרוסים לגמר, הפעם מול צ'כיה שהראתה נחישות יוצאת מן הכלל וגברה על הרוסים.
למרות התבוסה, שמרה הנבחרת הרוסית על מעמדה כנבחרת ההוקי קרח הטובה ביותר בעולם.
באליפות 2011 גברו הרוסים על הקנדים ברבע הגמר - אך הפסידו לפינים בחצי הגמר ונפגשו עם הצ'כים במשחק על המקום השלישי, בו הפסידו הרוסים וסיימו במקום הרביעי בטורניר.
ב-2008 הוקמה ליגת ההוקי הקונטיננטלית הנחשבת לליגת ההוקי קרח הטובה באירופה ומאגדת קבוצות הוקי קרח מרוסיה, בלארוס, קזחסטן, לטביה וסלובקיה.
בספטמבר 2011 ספג ההוקי קרח ברוסיה מכה קשה מאוד עם התרסקות טיסת RA-42434 שעליה שהו כל שחקני ואנשי קבוצת ההוקי קרח לוקומוטיב ירוסלבל.
ב-2024, נערכה רפורמה מבנית במהלכהּ, ליגת ההוקי הקונטיננטלית הופרדה מפדרציית ההוקי הרוסית ואינה כפופה יותר לרגולציה של הפדרציה.
נכון לשנת 2018 מתקיימות התחרויות הבאות:
מאז 2009 זו הליגה הבכירה ביותר ברוסיה ובמזרח אירופה.
ליגה עצמאית מאז 2024, שאינה מהווה חלק מאליפות רוסיה.
מאז 2024, הקבוצה הרוסית עם ההישג הטוב ביותר בליגה זו מוכרזת כאלופת רוסיה.
בשנים 2010–2024 זו הייתה ליגת המשנה הרוסית בהוקי קרח.
הליגה השלישית בחשיבותה ברוסיה מאז 2011.
בליגות KHL ו-VHL השתתפו ומשתתפות גם קבוצות הוקי קרח מאירואסיה כדוגמת בלארוס, הונגריה, קזחסטן, לטביה, ליטא, מולדובה, סלובקיה, אוקראינה, קרואטיה ופינלנד.
ליגת ההוקי לצעירים, ליגת מילואים לקבוצות נוער.
ליגת הנוער הבכירה במזרח אירופה מאז 2010.
טורניר NMHL, ליגת המשנה לנוער.
בנוסף יש ברוסיה ליגה חובבנית המכונה "ליגת ההוקי הלילית" (Ночная хоккейная лига) ואליפות רוסיה בהוקי קרח לנשים (ZhKL).
למעט ליגת ההוקי הקונטיננטלית, שאר הטורנירים מנוהלים על ידי פדרציית ההוקי הרוסית.
רמהליגה1ליגת ההוקי הקונטיננטלית22 קבוצותאליפות ליגת ההוקי הצעירה40 קבוצות2ליגת העל בהוקי קרח27 קבוצותליגת ההוקי הצעירה הלאומית15 קבוצות3אליפות ליגת ההוקי הבכירה6 קבוצות4ליגת ההוקי הליליתמוסקבהסנקט פטרבורגצפון-מרכזמרכזעבר הוולגהאורלדרום וצפון הקווקזסיבירהמזרח הרחוק
הוקר הוריקן היה מטוס קרב חד-מושבי בריטי שתוכנן ונבנה בעיקר על ידי חברת הוקר איירקראפט בע"מ עבור חיל האוויר המלכותי.
על אף שחסה בצילו של הספיטפייר, התפרסם ההוריקן בזמן הקרב על בריטניה כאשר נזקפו לזכותו 60% מהפלות מטוסי האויב.
ההוריקן שירת בכל הזירות העיקריות במלחמת העולם השנייה.
התכנון המקורי של שנות ה-30 עבר במרוצת הזמן כמה פיתוחים והתאמות, וכתוצאה מכך תפקד ההוריקן בגרסאותיו השונות כמיירט, כמטוס קרב-הפצצה וכמטוס תקיפה לסיוע אווירי קרוב.
התאמות נוספות אפשרו את הפעלתו מספינות כסי הוריקן (Sea Hurricane) לליווי שיירות, ובשל שיגורו ממעוט (Catapult) כונה "הוריקאט".
ההוריקן שירת בחיל האוויר המלכותי עד ינואר 1947.
הבסיס לפיתוח ההוריקן החל בסוף שנות ה-20 בניהולו של סידני קאם (Sydney Camm), שהפך למהנדס התכנון הראשי של הוקר ב-1925. משרד האווירייה פרסם את מכרז F.20/27 עבור "מיירט חד-מושבי", וכנגד הוקר איירקראפט התחרו ארמסטרונג-וייטוורת' (Armstrong Whitworth), בריסטול אירופליין, דה הבילנד, פיירי אוויאיישן, סאונדרס (Saunders), ויקרס ווסטלנד.
הצעתה של הוקר בתגובה למכרז, שסומן F.20/27, לא עבר את שלב אב הטיפוס.
זה היה מטוס חד-מושבי דו-כנפי בעל מנוע כוכבי מדגם בריסטול מרקיורי עם 520 כ"ס, אשר המריא לראשונה באוגוסט 1928. בו זמנית, תוכנן הדגם הבסיסי של ה-F.20/27 מחדש כדי שיתאים למנוע חדש תוצרת חברת רולס-רויס בן תריסר צילינדרים המסודרים בשורה אחת שסומן כ-F.XI ומאוחר יותר נודע כקסטרל (Kestrel).
המטוס החדש כונה הורנט ("צרעה") וטס לראשונה משדה הניסויים של הוקר בברוקלנדס במרץ 1929. לאחר זמן לא רב צויד ההורנט במנוע חדש מדגם קסטרל IS בן 480 כ"ס, שרכש משרד האווירייה בתחילת 1930 כדי לבחון את ביצועיו בצורה נרחבת.
בהמשך שנת 1930 העביר משרד האווירייה הזמנה לרכישת 21 מטוסים נוספים, ושמו של הדגם שונה לפיורי.
ב-25 במרץ 1931 ערך טייס הניסוי הראשי של הוקר, ג'ורג' בולמן (George Bulman), את טיסת הבכורה בפיורי סימן I מברוקלנדס.
הפיורי נחשב כמטוס קרב יוצא דופן מבחינת ביצועיו והיה הראשון בחיל האוויר המלכותי שהגיע למהירות של 200 מייל לשעה (כ-320 קמ"ש).
עד לכניסתו לשירות היה המפציץ הקל מדגם הוקר הארט המטוס המהיר ביותר במצאי של חיל האוויר המלכותי, כך שהפיורי היה שדרוג משמעותי בהשוואה למטוסי קרב מקבילים מתקופתו ונותר בשירות מבצעי עד 1938.
בעוד הוקר עוסקת בייצורם של ההוקר הארט וגרסאותיו הרבות, המשיך סדני קאם בשדרוג הפיורי כחלק מהתחרות על מכרז F.7/30 שפרסם משרד האווירייה, דרש מטוס בעל מהירות של לא פחות מ-400 קמ"ש בגובה 3,000 מטרים, ארבעה מקלעים ופעילות ביום ובלילה.
המטוס שכונה פיורי ביניים (Intermediate Fury) נבנה כפרויקט פרטי של הוקר ושימש כפלטפורמת ניסוי למגוון של מנועים, והפגין ביצועים מעודדים.
סידני קאם בחן את הרעיון לתכנון "פיורי חד-כנפי" מאז שנת 1933, ולאחר שקיבל את חוות דעתם של גורמים במשרד האווירייה ועם הפיכתן של טכנולוגיות מטוסים חדשות לזמינות, ניגש לתכנן דגם חדש.
במאי 1934 פרסם משרד האווירייה את מכרז F.5/34 למטוס חד-כנפי המסוגל להגיע למהירות של כ-480 קמ"ש וחימוש של בין שישה לשמונה מקלעים.
דרישות המכרז תאמו כמעט לחלוטין את תכנון הדגמים של קאם ושל ר"ג מיטשל (R.
Mitchell), מהנדס התכנון הראשי של סופרמארין (יצרניתו העתידית של הספיטפייר).
בהשוואה לדגמי מטוסי קרב מוקדמים יותר, שעשו שימוש במקלע הויקרס שסבל ממעצורי ירי רבים, הפך הבראונינג האמריקאי בקוטר 7.7 מ"מ לזמין בתקופת הפיתוח; אמינותו הגבוהה של הבראונינג אפשרה למקם אותו ובכמות גדולה בכנפיים, בעוד שהשימוש בוויקרס חייב למקמו בסמוך לתא הטיס כדי לתפעל תקלות.
בשל חוסר זמני במידע טכני אודות מקלע הבראונינג הוכנס לתכנון התקן לרביעיית מקלעי ויקרס במקומם, אך הצוות בחן את האפשרות להתקין שמונה מקלעים בכנפיים על פי ממדים של מקלע הוויקרס.
את תוכנית המטוס סימן צוות התכנון של הוקר כמיירט חד-כנפי F.5/34 (Interceptor Monoplane F.5/34).
כדי לבחון את התכנון, נבנה ביוני 1934 מודל ביחס של 1 ל-10 אשר נוסה במנהרת רוח במעבדה הפיזיקלית הלאומית (National Physical Laboratory) בטדינגטון (Teddington).
לאחר חודשיים הצביעו תוצאות הניסוי על ביצועים אווירודינמיים משביעי רצון עד למהירות של כ-560 קמ"ש.
התוצאות הסתמכו על הערכה כי מנוע תוצרת רולס-רויס מדגם PV.12 ולו משקל של 4,600 ליטראות (כ-2,100 ק"ג) יותקן במטוס.
בשלב זה דיווחה חברת רולס-רויס כי המנוע החדש עתיד לספק 1,000 כ"ס.
באוגוסט 1934 הגיש קאם את התוכניות הסופיות לייצור המטוס למשרד האווירייה.
עבודתו של קאם התקבלה בהתלהבות, ותוך שבועות ספורים פורסם מכרז מפורט יותר המבוסס על התכנון, F.6/34, והוא התקבל בהוקר בשבוע האחרון של אוגוסט ובתחילת ספטמבר ניתן לתכנון שם חדש - F.36/34 מטוס קרב חד-מושבי חד-כנפי מהיר (F.36/34 Single-Seat Fighter – High Speed Monoplane).
מכאן הואץ קצב הפיתוח, לא רק מתוך מוטיבציה של הוקר אלא בעיקר בשל האירועים העולמיים שהתרחשו באותה תקופה, כאשר נראה היה שמלחמה נוספת בפתח.
ב-17 בנובמבר 1934 הושלמו השרטוטים המלאים הראשונים של גוף המטוס והיה אפשר להתחיל בייצור החלקים.
לפני סוף החודש התגלתה בעיה, כאשר הודיעה רולס-רויס על עלייה במשקל המנוע של כ-36 ק"ג.
באמצעות הגדלת קיבולת התחמושת ב-400 קליעים, תוקנה הסטייה במרכז הכובד של המטוס שנגרמה כתוצאה משינוי זה, מבלי להזיז את המנוע ממקומו.
עד לסוף דצמבר 1934 הושלם דגם בגודל מלא עשוי עץ של ההוריקן ולתוכו הוכנס מנוע P.V.12 שסיפקה רולס-רויס.
דגם העץ סייע מאוד למהנדסים ולמתכננים מבחינת תכנון חלקים כמו תא הטייס על הראייה שלו, כן הנסע המתכנס לתוך גוף המטוס, צינורות הקירור, מיקום הרדיאטור והתקנת המקלעים, אשר בשלב זה עדיין היו מסוג ויקרס.
בניית אב-הטיפוס הראשון, K5083, החלה באוגוסט 1935 יחד עם מנוע ה-PV-12 מרלין.
חלקי המטוס הורכבו ב-23 באוקטובר 1935 והמטוס עבר סדרת בדיקות וניסויים על הקרקע.
ב-6 בנובמבר 1935 בוצעה טיסת הבכורה.
על אף שההוריקן היה מהיר ומתקדם יותר מכל מטוס אחר בשורות חיל האוויר המלכותי באותו הזמן, כבר בזמן שהוצג היו לתכנונו כמה חסרונות: המטוס נבנה בטכניקות של המטוסים הדו-כנפיים שבנתה הוקר בעבר, וחלקיו הודקו מכנית במקום בחיבורים מרותכים.
קורות התמיכה של גוף המטוס נבנו מצינורות פלדה חלולים שתמכו בצלעות עשויות עץ וכוסו בבד עשוי פשתן מוקשה.
למבנה מסוג זה היה גם יתרון: פגזי תותחים יכלו לעבור דרך צינורות הפלדה, צלעות העץ והבד ולא להתפוצץ.
גם אם ייגרם נזק לאחד מצינורות הפלדה, יהיה תיקונו פשוט יחסית ויתבצע על ידי צוותי הקרקע של הבסיס.
במטוס בעל מבנה עשוי כולו פלדה, כמו הספיטפייר, היה צורך בציוד מיוחד לתיקון פגיעות של פגזי תותח.
שיטת הבנייה המיושנת של ההוריקן גם אפשרה את הרכבתו בתנאי שדה ובאמצעות ציוד בסיסי.
לדוגמה, הוריקנים הורכבו במערב אפריקה ומשם טסו לזירת הלחימה של המזרח התיכון.
כדי לחסוך מקום, החזיקו ספינות הצי המלכותי חלק מהסי הוריקנים שלהם מפורקים והם הורכבו מחדש כאשר נזקקו למטוסים נוספים.
בתחילה, הורכבו כנפי ההוריקן מזוג קורות פלדה שכוסו גם כן בבד.
מספר הוריקנים כאלה עדיין היו בשירות בזמן הקרב על בריטניה, אף על פי שרובם הוחלפו במהלך שירותם או לאחר תיקון כאשר זמן החלפת הכנפיים ארך רק כשלוש שעות עבודה.
כנפי מתכת עשויות מנתך אלומיניום הוצגו לראשונה באפריל 1939 ונעשה בהם שימוש בכל הגרסאות החדשות שנוצרו.
המעבר לכנף מתכת שידרג את עומס הכנף ללא צורך בתמיכה נוספת.
אחד הדגשים של קאם בתכנון היה לספק ראייה היקפית טובה מתא הטייס, שנבנה גבוה על גוף המטוס ונתן למטוס פרופיל בעל גבנון.
כדי להקל את הנגישות לתא הטייס נבנה מעין ארכוף בקצה האחורי של כנף ימין, שחובר דרך קפיץ מאחורי תא הטייס למדף שתחתיו ידית אחיזה.
כאשר נסגר המדף נסוג הארכוף לתוך גוף המטוס.
בנוסף, כוסו שורשי הכנפיים בחומר מונע החלקה.
בניגוד להוריקן, בבניית הספיטפייר נעשה שימוש בכיסוי מתכת על פני כל המטוס, מה שהפך אותו לקל וחזק יותר אך גם פגיע יותר.
בזכות קלות תחזוקתו, כן הנסע החזק ומאפייני הטיסה הטובים שירת ההוריקן בכל זירת לחימה בה אמינות, פשטות תפעולית ופלטפורמת ירי יציבה היו חשובים יותר מביצועי הטיסה, בדרך כלל בתפקידי תקיפת מטרות קרקע.
אחד התפקידים שנדרשו מההוריקן וגם מהספיטפייר בזמן תכנונם הייתה יכולת לשמש כמטוסי קרב ליליים.
ההוריקן הוכיח את עצמו כמטוס פשוט להטסה ויעיל בהפלת מספר מפציצים גרמניים בשעות החשיכה.
בתחילת 1941, נעשה שימוש בהוריקן כמטוס "פולש" (intruder) שסייר בלילות מעל שדות תעופה גרמניים בצרפת בניסיון ליירט מפציצי לילה בזמן שהמריאו או נחתו.
ייצור ההוריקן החל ביוני 1936, בעיקר הודות למבנהו הפשוט וקלות ייצורו.
כאשר גבר הסיכוי למלחמה, נוצר צורך דחוף לספק במהירות לטייסות חיל האוויר המלכותי מטוס קרב יעיל, ולא היה ברור אם הספיטפייר המתקדם יותר ייכנס לייצור בצורה חלקה.
לעומת זאת, נעשה בייצור ההוריקן שימוש בטכניקות מוכרות ובנוסף היה לטייסות המבצעיות ניסיון רב בתחזוקה ובתיקון של מטוסים בעלי מבנה דומה.
פשטות העיצוב אפשרה אלתורים ותיקונים בסדנאות טייסות הקרב.
על אף הפוטנציאל שהציג המטוס החדש וסכנת איום המלחמה, התמהמה משרד האווירייה בהזמנת כמויות גדולות ממנו, ורק הודות לחברת הוקר שהחלה בייצור ללא חוזה מובטח קיבל חיל האוויר המלכותי את המטוס הראשון מוקדם כפי שקיבל.
טיסת הבכורה של המטוס הראשון שירד מפס הייצור עם מנוע מרלין סימן II התרחשה ב-12 באוקטובר 1937 וארבעת ההוריקנים הראשונים בשירות חיל האוויר המלכותי נמסרו לטייסת מס' 111 בתחילת דצמבר.
עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה נוצרו כמעט 500 הוריקנים שציידו 18 טייסות.
במהלך 1940 הקים השר האחראי על ייצור המטוסים, הלורד ביברברוק (Beaverbrook), ארגון שבו מספר יצרניות מטוסים קיבלו את האחריות על תיקון ושיפוץ מטוסי הוריקן שניזוקו בקרבות.
ה-United Kingdom Hurricane Repair Organisation גם שיפץ מטוסים שחוקי-קרב שנשלחו לאחר מכן ליחידות אימונים ולחילות אוויר אחרים.
סך הכל, נוצרו כ-14,000 מטוסי הוריקן וסי הוריקן.
מרבית ההוריקנים נבנו על ידי הוקר (שייצרה אותן עד 1944), כאשר חברת הבת של הוקר, גלוסטר איירקראפט (Gloster Aircraft Company), ייצרה 2,750. חברת אוסטין אירו (Austin Aero) ייצרה 300. באונטריו, קנדה, חברת Canadian Car and Foundry ייצרה 1,400 שנקראו הוריקן סימן X.
ב-1938 נחתם בין חברת אוויון פיירי (Avions Fairey) הבלגית (חברת הבת של Fairey הבריטית) לחיל האוויר הבלגי חוזה לייצור 80 הוריקנים עם ארבעה מקלעי 13.2 מ"מ.
שלושה נבנו ושניים הוטסו עם חימוש זה עם תחילת הבליצקריג במאי 1940 ולפחות תריסר הוריקנים נוספים נבנו על ידי אויון פיירי עם החימוש התקני של שמונה מקלעים בעלי קליבר רובה (7.62 מ"מ).
ב-1939, ניתן רישיון לייצור 100 מטוסי הוריקן לממלכת יוגוסלביה.
20 מטוסים הורכבו עד לאפריל 1941 והוריקן אחד בו הורכב מנוע גרמני מסוג דיימלר-בנץ 601 טס טיסת מבחן ב-1941.
פולין הזמינה הוריקן בודד לצורך התרשמות.
בהמשך הוזמנו עשרה הוריקנים שבתחילת ספטמבר 1939 הועמסו על ספינה שיצאה מבריטניה לכיוון נמל קונסטנצה שברומניה, בעלת בריתה של פולין, שם המתינו טייסים פולניים כדי לקבל את המטוסים ולהטיסם לארצם.
ב-17 בספטמבר, בהיותו בלב ים, הוחזר המשלוח ומרבית המטוסים הגיעו לידי חיל האוויר המלכותי ומקצתם לידי פינלנד.
ההוריקן ערך את טבילת האש הראשונה שלו ב-21 באוקטובר 1939. באותו היום, המריא גף A של טייסת מס' 46 מחוף לינקולנשייר ליירוט תשעה מטוסים ימיים מדגם היינקל He 115 שחיפשו אחר ספינות אויב בים הצפוני.
המטוסים הגרמניים כבר ניזוקו בהתקפה ראשונית של זוג ספיטפייר מטייסת מס' 72, כאשר יורטו על ידי ששת ההוריקנים בגובה פני הים וארבעה מהם הופלו.
בתגובה לבקשת ממשלת צרפת לסיוע של עשר טייסות קרב, התעקש ראש פיקוד מטוסי הקרב, מרשל האוויר סר יו דאודינג שהיענות לבקשה תדלל משמעותית את הגנתה האווירית של בריטניה.
לכן, נשלחו תחילה ארבע טייסות הוריקן (1, 73, 85 ו-87) לצרפת בעוד טייסות הספיטפייר נשארו בבריטניה להגנה מקומית.
טייסת מס' 1 הייתה הראשונה שעברה לצרפת ב-9 בספטמבר 1939 והטייסות האחרות הגיעו עד ה-15. ארבע טייסות הקרב הצטרפו לכנף מס' 60 אשר משימתה הראשונית הייתה הגנה וסיוע לכוחות הצבא של חיל המשלוח הבריטי בצרפת.
לאחר לחץ מדיני מצד הצרפתים לטייסות קרב נוספות שלח דאודינג כפשרה שתי טייסות נוספות (607 ו-615) של מטוסי גלוסטר גלדיאטור.
ב-30 באוקטובר הפיל הוריקן מטייסת מס' 1 דורניר Do 17. המטוס הגרמני, שהיה במשימת צילום של שדות תעופה של בעלות הברית סמוך לגבול, נחשב כהפלה הראשונה של חיל האוויר המלכותי על אדמת אירופה במלחמת העולם השנייה.
ב-6 בנובמבר 1939 התרחש הקרב האווירי הראשון בין הוריקן למטוסי מסרשמיט Bf 109 שבסופו חזר ההוריקן מטייסת מס' 73 עם חמישה חורים בגופו.
קצין האוויר (Flying Officer) אי.ג'יי "קובר" קיין (E.
"Cobber" Kain) מניו זילנד השיג את ההפלה הראשונה של טייסת מס' 73 ב-8 בנובמבר 1939, הפך ב-26 במרץ 1940 לאלוף ההפלות הראשון של חיל האוויר המלכותי והפיל בסך הכל 16 מטוסים.