tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר טורניר המונדיאל סיים לאלאס את דרכו בנבחרת ארצות הברית, כאשר משחקו האחרון במדיה היה במסגרת ההכנות לטורניר, בשוויון 0-0 מול ב-30 במאי 1998. בסך הכול כבש לאלאס תשעה שערים ב-96 הופעות במדי הנבחרת.
בינואר 2004, לאחר פרישתו ממשחק, התמנה לאלאס לתפקיד המנהל המקצועי של סן חוזה ארת'קווייקס.
הוא כיהן בתפקיד בעונות ו-, ובשתיהן העפילה הקבוצה לפלייאוף, כאשר ב-2005 אף זכתה במגן האוהדים.
ביוני 2005, במהלכה של עונת 2005, עבר לתפקיד המנהל המקצועי במטרוסטארס, במדיה אף שיחק במשך עונה אחת.
באפריל 2006, לאחר פחות משנה בתפקיד, עבר לאלאס לתפקיד המנהל המקצועי של לוס אנג'לס גלאקסי, הקבוצה במדיה סיים את קריירת המשחק שלו.
ב-2007, תחת ניהולו המקצועי של לאלאס, חתם בקבוצה הכוכב האנגלי הבינלאומי, דייוויד בקהאם, אך לאלאס סיים את דרכו בקבוצה באוגוסט 2008, כאשר במהלך תקופתו בקבוצה לא הצליחה הקבוצה להעפיל לפלייאוף.
לאחר התקופה בגלאקסי, עבר לאלאס לקריירה כפרשן כדורגל.
במשך שש שנים שימש כפרשן ברשת ESPN, לפני שעבר לרשת פוקס ספורט.
במקביל לקריירה כספורטאי, ניהל לאלאס קריירה כמוזיקאי.
הוא ניגן בלהקת רוק שנקראה הג'יפסיז (The Gyspies, הצוענים), ששחררה אלבום ראשון במהלך מונדיאל 1994. בין השנים 1996 ל-2019 שחרר לאלאס שבעה אלבומי סולו.
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשערים1994/1995פדובה סרייה א'3321995/1996110ניו אינגלנד רבולושן MLS251322אמלק ליגת העל האקוודורית100מטרוסטארס MLS272קנזס סיטי וויזרדס MLS304לוס אנג'לס גלאקסי MLS162314221סך הכל קריירה23718
אלכסיאדה הוא טקסט היסטורי וביוגרפי מימי הביניים שנכתב בסביבות שנת 1148, על ידי הנסיכה הביזנטית אנה קומננה, בתו של אלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית מבית קומננוס.
אנה קומננה תיארה את ההיסטוריה הפוליטית והצבאית של האימפריה הביזנטית בתקופת שלטון אביה, ובכך סיפקה תיאור היסטורי של קורות האימפריה הביזנטית בתקופת חייה.
ה"אלכסיאדה" מתעדת גם את יחסי הגומלין של האימפריה הביזנטית עם הצלבנים ואת התפיסה הביזנטית של מסעי הצלב בכלל ומסע הצלב הראשון בפרט.
כמו כן, תיעד הטקסט ממקור ראשון את דעיכת ההשפעה התרבותית הביזנטית במזרח אירופה ובמערבה.
האלכסיאדה מקיפה את השנים 1075–1118. היקפה מוגבל למשך תקופת שלטונו של אלכסיוס הראשון.
החיבור מחולק ל-15 ספרים ולפרולוג:
חלק ראשון המורכב מספרים 1–6 התקפות נגד האימפריה הביזנטית על ידי הנורמנים תחת פיקודו של רובר גיסקאר:
ספר 1 מתייחס לעלייתו של אלכסיוס לשלטון הוא דן גם בהכנות של הנורמנים לקראת פלישתם.
ספר 2 מתייחס למרד הקומניאני.
ספר 3 מתייחס לאלכסיוס כקיסר (1081), לבעיות הפנימיות עם משפחת דוקאס ולמעברם של הנורמנים את הים האדריאטי.
ספר 5 מתייחס גם למלחמה נגד הנורמנים (1082–1083) ספר 6 מתייחס לסיום המלחמה נגד הנורמנים (1085).
חלק שני שהוא עיקר היצירה ומורכב מספרים 6–7, 9–10 ו-14–15 ומתאר את היחסים של האימפריה עם האימפריה הסלג'וקית והטורקמנים:
ספר 9 עוסק במבצעים נגד הסלג'וקים משבט הצ'אקים (1092–1094) ספר 14 מתאר את העימותים עם שבטים טורקמנים שונים (1108–1115).
ספר 15 מתייחס לאמונה הבוגומילית ומסתיים במותו של אלכסיוס (1116–1118).
חלק שלישי המורכב מספרים 7–8 עוסק במרידות ותככים כנגד הקיסר אלכסיוס.
חלק רביעי המורכב מספרים 10–11 עוסק במסע הצלב הראשון והתגובות הביזנטיות אליו.
חלק חמישי המורכב מספרים 11–13 עוסק ביחסי האימפריה הביזנטית עם הנורמנים של נסיכות אנטיוכיה.
לאנה קומננה היה יתרון חשוב בכתיבתה ההיסטורית והוא היכרותה האינטימית עם הקיסר והמשפחה הקיסרית, שחבריה לקחו חלק מכריע במאורעות שהתרחשו בזמנם.
היא הכירה גם חלק גדול מן האישים המרכזיים בבירה קונסטנטינופוליס, וגם הייתה בעצמה עדה לרבים מהמאורעות שהתרחשו בסביבת הבירה.
כמו כן, הייתה לה גישה ישירה וככל הנראה בלתי מוגבלת, לארכיון הקיסרי ולתעודות מתקופת שלטונו של אביה, והיא אכן מצטטת מקורות ותעודות היסטוריות שונות.
בספר 14 היא דנה בשיטות פעולתה כהיסטוריונית ומציינת גם את הראיונות שערכה עם אנשי צבא, שפירטו בפניה את מהלכי הקרבות.
אנה קומננה הצהירה על כוונתה לתעד את האירועים תוך הצמדות לאמת ללא כחל ושרק, אך סוגיות של הטיה קיימות.
העיקרית שבהן היא היחס של קומננה לאביה אלכסיוס הראשון אותו היא מעריצה ומתארת כ"שליט נוצרי", כלומר סמל מוסרי הראוי להערכה פוליטית, הטיה זו בולטת שבעתיים בהשוואה לתיאור השלילי של יורשיו יוחנן השני קומננוס, קיסר האימפריה הביזנטית ומנואל הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית שהיו גם יריבים פוליטיים של קומננה.
הטיה נוספת קיימת בתיאור של אויבים נוצרים ובראש וראשונה הנורמנים והפרנקים אותם תיארה כברברים.
סלידה זו בולטת גם בכתיבה על הטורקים והארמנים.
האלכסיאדה נכתב במקור ביוונית בסביבות 1148, ונערך לראשונה על ידי המלומד הישועי פוסינוס בשנת 1651. בניגוד לנהוג בהיסטוריוגרפיה, או לכל הפחות בניגוד למצופה מהיסטוריון, לא נמנעה אנה קומננה מכתיבה בה מעורבים רגשותיה באופן גלוי, דעותיה האישיות ואמונותיה מופיעים בגלוי כן בנקודת המוצא לכתיבה והן ביחס לאירועים המתוארים באלכסיאדה.
האלכסיאדה היא יצירה המעידה על המאורעות שהיא מתארת, אך גם על תפיסת העולם היוונית-ביזנטית במאה ה-12 בנושאים שונים, כגון דת, תרבות, מוסר, לאומיות ומגדר.
אנה קומננה, האָלֶקְסִיָאדָה, תרגם מיוונית, מבוא והערות שי אשל, כרמל ירושלים, 2022.
התרגום נערך על סמך מהדורת רינש (Reinsch) וקמביליס (Kambylis), ברלין 2001.
אלכסי ברדי (בפינית: Aleksi Bardy; נולד ב-24 בספטמבר 1970) הוא מפיק ותסריטאי קולנוע פיני.
אלכסי ברדי נולד בהלסינקי, פינלנד.
אחרי לימודי בית ספר למד אמנות באוניברסיטת אלטו והמשיך ללמוד תסריטאות בשוודיה.
לאחר סיום הלימודים הוא עוסק בכתיבת תסריטים ומפיק סרטים.
הוא תסריטאי עצמאי מאז 1994 ומפיק ושותף ב"סרט הלסינקי" מאז 2002. החל משנת 2012 אלכס ברדי מלמד אמנות הקולנוע באוניברסיטה בהלסינקי.
בארדי היה יו"ר הפדרציה הפינית של מפיקי סרטים (SEK ry) בשנים 2012–2015.
סרטו של ברדי "גיבורי החוג הארקטי" קיבל את פרס הסרט הטוב מאת "ג'וסי" (ארגון הקולנוע הפיני) בשנת 2011. סרטו נוסף קיבל פרס בשנת 2015.
ברדי היה מועמד לפרלמנט הפיני מטעם המפלגה השמאלית, אך לא נבחר.
They Have Escaped (2014) – תסריט, הסרט זכה בפרס "ג'וסי".
Heart of a Lion (2013) - תסריטאי ומפיק
Lapland Odyssey (2010), מפיק, הסרט זכה ב-2 פרסי "ג'וסי".
פרי אסור (2009), תסריטאי ומפיק.
Young Gods (2003), תסריטאי ומפיק.
בשנים ו- נבחרה לכדורגלנית השנה בעולם, כדורגלנית השנה של אופ"א וזכתה פעמיים בפרס כדור הזהב לנשים.
פוטיאס נולדה למשפחה אוהדת ברצלונה במולט דה ולס ונהגה ללכת עם אביה למשחקים.
החלה לשחק כדורגל בגיל 6 בקבוצה מקומית, בגיל 11 הצטרפה לשנה לאקדמיית הנוער של ברצלונה ומגיל 12 שיחקה 4 שנים עם קבוצות הנוער של אספניול.
בגיל 16, בשנת 2010, ערכה את הופעת הבכורה שלה בקבוצה הבוגרת של אספניול והייתה חלק מסגל הקבוצה שזכה בגביע המלכה הספרדי באותה שנה.
בשנת 2011 עברה לשחק בלבאנטה והרשימה כשכבשה 15 שערים ב-34 משחקים בעודה בת 17 בלבד.
בעונת 2012/2013 עברה לשחק בברצלונה ומאז מהווה את אחת השחקניות המשמעותית בקבוצה.
זכתה עם הקבוצה ב-5 אליפויות ספרד, 6 גביעי המלכה בספרד ו-7 גביעי קטלוניה.
החל משנת 2019 משמשת כקפטנית הקבוצה.
בעונת הובילה את הקבוצה לזכייה הראשונה בתולדותיה בליגת האלופות, נבחרה לשחקנית השנה של אופ"א, זכתה בכדור הזהב לנשים ובתואר שחקנית השנה בעולם.
גם בעונת הובילה את הקבוצה לגמר ליגת האלופות, בו הפסידה לאולימפיק ליון, ובתום העונה זכתה בפעם השנייה ברציפות בתואר שחקנית השנה של אופ"א ובכדור הזהב לנשים.
ב-30 באפריל 2023 חזרה למגרשים כשעלתה כמחליפה בדקה ה-74 במשחק הליגה מול ספורטינג הולבה בו הבטיחה קבוצתה את אליפות הליגה הספרדית.
בסיום אותה עונה זכתה עם קבוצתה בליגת האלופות ואף שותפה למספר דקות במשחק הגמר והייתה לזאת שהניפה את הגביע.
ב-15 באוקטובר 2023 כבשה את שערה ה-182 במדי ברצלונה והפכה למלכת השערים בכל הזמנים של הקבוצה במקום ג'ניפר הרמוסו לה היו כ-181 שערים.
ב-25 במאי 2024 בגמר ליגת האלופות, נכנסה כמחליפה בדקות הסיום וכבשה את השער השני של קבוצתה שהבטיח ניצחון 2-0 על אולימפיק ליון וזכייה שלישית של קבוצתה בליגת האלופות.
בגיל 15 הצטרפה פוטיאס לנבחרת ספרד עד גיל 17 וזכתה איתה פעמיים ברציפות באליפות אירופה עד גיל 17.
בהמשך שיחקה גם בנבחרת עד גיל 19 ואף שימשה קפטנית הקבוצה כשהובילה אותה בשנת 2012 לגמר באליפות אירופה עד גיל 19, שם הפסידו לשוודיה.
ב-2013 זומנה לראשונה לנבחרת הבוגרת.
מאז לקחה חלק באליפויות אירופה בשנים 2013 ו-2017 ואף במשחקי הגביע העולמי ב-2015 ו-2019 כשבאחרון העפילה עם הנבחרת לשמינית הגמר, הישג שיא של הנבחרת עד אותה נקודה.
ב-2021 הוגדרה כאחת מ-3 הקפטניות של הקבוצה ובשנה זו גם רשמה את הופעתה ה-91 בנבחרת ובכך הפכה לשיאנית ההופעות בנבחרת ספרד.
ב-1 ביולי 2022 הפכה לשחקנית הראשונה בנבחרת ספרד שמשחקת 100 משחקים בנבחרת.
באימון האחרון של הנבחרת לפני אליפות אירופה בכדורגל נשים 2022, קרעה אלכסיה את הרצועה הצולבת בברך ובשל כך נעדרה מהטורניר וכמו כן החמיצה את רוב עונת 2022/23.
גביע העולם בכדורגל נשים ב-2023.
במהלך השנים זכתה בתארים אישיים רבים כשהבולטים שבהם:
קשרית העונה בליגת האלופות של אופ"א: 2020/2021
אלכסיי איגודסמן הוא כנר, מלחין ומנצח ממוצא יהודי שמתגורר באוסטריה.
אלכסיי איגודסמן נולד בשנת 1973 בלנינגרד למשפחה יהודית של מוזיקאים.
בשנת 1979 המשפחה הצליחה לעזוב את ברית המועצות והגיע לגרמניה.
בגיל 12 הוא התחיל ללמוד בבית ספר למוזיקה באנגליה.
בשנים 1989–1998 הוא למד אצל בוריס קושניר באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה.
אלכסיי איגודסמן הקים פרויקט Violins of the World בו הוא ניגן עם גדעון קרמר, יוליאן רחלין, ודים רפין ונגני כינור נוספים.
ביחד עם ריצרד צ'ו חנגי הוא הקים דואט Igudesman & Joo.
הדואט מופיע בקונצרטים רבים תוך שיתוף פעולה עם נגנים נוספים דוגמת מישה מייסקי, ג'אנין יאנסן וגם נגני פופ כמו רובין גיב, קים ויילד ואדם בן עזרא הישראלי.
בשנת 2008 הם עשו סבב הופעות Being Gidon Kremer עם גדעון קרמר ולהקת Kremerata Baltica.
איגודסמן פעול גם בתחום הקולנוע.
הוא ביים סרט מוקומנטרי Noseland על חייו של נגני מוזיקה קלאסית בהשתתפות ג'ון מלקוביץ' ורוג'ר מור.
הסרט זכה בפרס בפסטיבל לקולנוע במיאמי.
אלכסיי אולנין (רוסית: Алексей Оленин; .
9 בדצמבר 1763 - 29 באפריל 1843) היה ארכאולוג רוסי בסנט פטרסבורג, מנהל הספרייה הציבורית הקיסרית בין 1811 ל-1843 והנשיא השישי של האקדמיה הקיסרית לאמנויות בין 1817 ל-1843.
אולנין נולד למשפחת אצולה במוסקבה.
את השכלתו הראשונית קיבל בבית.
ובשנת 1774, כפי שהיה מקובל באותה תקופה בקרב האצולה הרוסית, הוא התקבל לאקדמיה הצבאית.
ב-1780 הוא נשלח ללמוד היסטוריה ותולדות האמנות בדרזדן.
בשנת 1785 חזר אולנין לרוסיה כדי להתחיל בקריירה צבאית.
במקביל הוא כתב מילון של ציטוטים צבאיים ובשנת 1786 הוא נבחר לאקדמיה למדעים של סנט פטרבורג, למרות שהמילון טרם פורסם.
בדצמבר 1786 אולנין עזב את השירות הצבאי, אך חזר והצטרף שוב לצבא.
הוא נשלח לפסקוב ולאחר מכן, בשנים 1789–1790, השתתף במלחמת רוסיה-שוודיה.
בשנת 1795 הועלה לדרגת אלוף-משנה ופרש משירות צבאי סופית.
לאחר 1795 אולנין הועסק במגוון תפקידים אזרחיים, כולל מנהל מטבעת סנט פטרבורג (1799).
ב-1811 מונה למנהל הספרייה הציבורית הקיסרית.
משנת 1794 הוא גילה עניין רב באמנות וארכאולוגיה, והפיק מספר יצירות גרפיות, ויצר אוסף גדול של עתיקות, שאותו תרם מאוחר יותר (ב-1829) לאקדמיה לאמנויות.
הוא המשיך ואייר מספר ספרים, ביניהם יצירותיו הנבחרות של גברייל דרז'אבין וספר אגדות מאת איוואן חמניצר.
בשנת 1804 הוא נבחר כחבר באקדמיה לאמנויות.
בשנת 1806 פרסם אולנין את המאמר הראשון שלו, על פיענוח כתובת עתיקה מאבן שנמצאה באי תמאן בשנת 1792. בעקבות מאמר זה, אולנין נחשב כמייסד הפלאוגרפיה הרוסית.
הוא גם בלט בהיותו המארח של אחד הסלונים האופנתיים ביותר בסנט פטרסבורג, שמשך אליו סופרים, אמנים, מוזיקאים ושחקנים רבים.[2]
אלכסנדר פושקין, שנחשב למשורר הרוסי המפורסם ביותר, היה מעורב רומנטית עם אנה אולנינה, בתו הצעירה של אלכסיי אולנין.
הוא כתב לה מספר שירים, ואף הציע לה נישואין בשנת 1828, אך נדחה על הסף.
אנה אולנינה לא התחתנה עד 1840.
אלכסיי אולינין מת בסנט פטרבורג בשנת 1843, עדיין בתפקיד, ונקבר במנזר אלכסנדר נבסקי.
אלכסיי איליץ' אוסיפוב הוא מדען-תאולוג סובייטי ורוסי, מורה ופובליציסט, דוקטור לתאולוגיה.
פרופסור באקדמיה התאולוגית המוסקבאית .
אלכסיי אוסיפוב נולד בעיר בליוב , מחוז טולה, במשפחת עובדים.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר ב-1955, הוא סירב להיכנס לשום אוניברסיטה ולמד את ראשית התאולוגיה בבית במשך שלוש שנים תחת הדרכתו של הגומן ניקון (וורובייב) .
ב-1958, לאחר שקיבל ממנו המלצה בכתב התקבל לכיתה הרביעית (אחרונה) של הסמינר התאולוגי במוסקבה , לאחר שעבר את הבחינות של שלושת הכיתות הקודמות.
לאחר שסיים את לימודיו בסמינר התאולוגי במוסקבה ב-1959, המשיך את לימודיו באקדמיה התאולוגית של מוסקבה , סיים את לימודיו ב-1963 עם תואר בתאולוגיה.
בשנת 1964 עבר קורס לתואר שני באקדמיה התאולוגית המוסקבאית.
באותה שנה מונה באקדמיה כמורה בדיסציפלינה החדשה לגמרי במונחי התקופה "אקומניזם".
בשנת 1965 הוזמן להרצות על תאולוגיה בסיסית באקדמיה, ולאחר מכן בשנה שלאחר מכן באותו נושא בסמינר.
בשנים שלאחר מכן, בבית הספר לתארים מתקדמים, הוא הרצה על ההיסטוריה של המחשבה הדתית והפילוסופית הרוסית, פרוטסטנטיות ובעיות תאולוגיות מודרניות; באקדמיה, למעט תאולוגיה בסיסית, על פי וידויים מערביים.
אוסיפוב, בהיותו סלבופיל, הוא אפולוגט של נצרות אורתודוקסית המבוססת על תורתם של אבות הכנסייה וחושף ליקויים לכאורה בתורות הקתוליות.
בשנת 2007 אוסיפוב נבחר להיות חבר באקדמיה הרוסית למדעי הטבע .
אלכסיוס החמישי דוקאס או אלקסיוס מורטצופלוס על שם מראה גבותיו.
הוא נולד ב-1140 והוכרז כקיסר ב-5 בפברואר 1204 עד אפריל אותה השנה בזמן המצור על קונסטנטינופול בידי הלטינים של מסע הצלב הרביעי.
הוא היה בעל יחוס לשושלת אנגלוס.
הוא עלה לשלטון הודות למעמדו ותפקידו שנתנו לו גישה למעון הקיסר.
וכאשר פרץ המרד בעיר כדי להדיח את שני הקיסרים, הוא עשה שימוש בגישה זו ללכוד את שני הקיסרים אלכסיוס הרביעי הך זה יפול במערכה, ואביו שכיהן יחד איתו יתפס.
בעקבות הכתרתו החל אלכסיוס החמישי לחזק את ההגנות של קונסטנטינופול וניהל את המשא ומתן עם הלטינים.
לאחר מכן, הוא ניסה ליצור ברית עם שותפו לשלטון נגד הלטינים, אך זה מסר אותו לידי הצלבנים, שהוציאו אותו להורג כרוצחו של אלכסיוס הרביעי.
באדריכלות, אלכסוני רוח הם חיזוקים אלכסוניים המחברים וקושרים את קורות הגג יחד במטרה למנוע קריסה.
בגגות מימי הביניים צורת אלכסוני הרוח הייתה קשתית, היוצאת מן הקורות הראשיות ותופסת את קורות המשנה האופקיות.
אלכסיי אובצ'ינין הוא קוסמונאוט רוסי.
הוא השתתף בטיסות לתחנת החלל הבין-לאומית והיה חבר בכמה משלחות והיה מפקד משלחת מס' 60 לתחנת החלל הבין-לאומית.
אלכסיי אובצ'ינין נולד בעיר ריבינסק שבמחוז ירוסלבל.
בגיל 14 הוא התחיל להשתתף בפעילות של מועדון טיס עירוני וקביל הסמכה להטיס מטוס.
בשנת 1988 הוא התחיל ללמוד בבית ספר לטייסי חיל אוויר וסיים את הלימודים בשנת 1990 עם הסמכה "מהנדס-טייס".
הוא שירת ביחידות שונות של חיל האוויר הרוסי.
בשנת 2003 הוא התחיל לשרת ליחידה של חיל האוויר ליד מרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים.
בשנים 2004–2006 אובצ'ינין למד באקדמיה של חיל האוויר.
בפברואר 2007 אובצ'ינין החל קורס במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים.
במרץ 2016 אובצ'ינין היה מהנדס טיסת של חללית סויוז TMA-20M שהביאה לתחנת החלל את חברי משלחת מס' 47 לתחנת החלל הבין-לאומית החדשים (טימותי קופרה היה מפקד המשלחת).
לאחר סיום עבודת המשלחת אובצ'ינין עבר למשלחת מס' 48 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של ג'פרי ויליאמס.
הוא חזר לכדור הארץ לאחר 172 ימים בחלל.
במרץ 2018 אובצ'ינין היה מפקד טיסה סויוז MS-10 שהייתה צריכה להביא לתחנת החלל את חברי משלחת מס' 57 לתחנת החלל הבין-לאומית החדשים.
בשנייה ה-165 של הטיסה התרחשה תקלה במשגר והופעלה מערכת חילוץ אוטומטית.
לאחר שחללית הגיע לגובה של 93 ק"מ אובצ'ינין דיווח על מצב חוסר כבידה.
החללית התנתקה מהמשגר ונחתה בשלום.
במרץ 2019 אובצ'ינין היה מפקד טיסה סויוז MS-12 שהביאה לתחנת החלל את חברי משלחת מס' 59 לתחנת החלל הבין-לאומית החדשים (אולג קונוננקו היה מפקד המשלחת).
לאחר סיום עבודת המשלחת אובצ'ינין עבר למשלחת מס' 60 לתחנת החלל הבין-לאומית והיה מפקד המשלחת.
במהלך שהות בחלל הוא ביצע פעילות חוץ רכבית באורך של כ-6 שעות.
אובצ'ינין טס לחלל בחללית סויוז MS-26 בספטמבר 2024 כמפקד החללית.
לאחר סיום עבודת המשלחת אובצ'ינין עבר למשלחת מס' 72 לתחנת החלל הבין-לאומית (סוניטה ויליאמס הייתה מפקדת המשלחת) הוא היה מפקד המשלחת לאחר עזיבתה.
אובצ'ינין ומשפחתו מתגוררים בעיר הכוכבים.
אלכסיוס השני קומננוס (ביוונית ביזנטית: Ἀλέξιος Κομνηνός; 14 בספטמבר 1169 – ספטמבר 1183), היה קיסר ביזנטי מ-1180 עד 1183. הוא עלה לכס המלכות כקטין.
במשך תקופת שלטונו הקצרה, הכוח הקיסרי הוחזק דה פקטו על ידי העוצרים.
אלכסיוס נולד ב-14 בספטמבר 1169, בתקופת שלטון אביו, בקונסטנטינופול, והיה בנם המיוחל של הקיסר מנואל הראשון קומננוס (שהעניק לו שם שהתחיל באות אלפא כהתגשמות נבואת AIMA) ומריה מאנטיוכיה.
ב-1171 הוכתר כקיסר שותף, וב-1175 ליווה את אביו בדוריליון שבאסיה הקטנה כדי לבנות את העיר מחדש.
ב-2 במרץ 1180, בגיל אחת-עשרה, הוא התחתן עם אגנס מצרפת בת ה-10, בתו של לואי השביעי, מלך צרפת.
לאחר מכן היא נודעה בשם אנה, ואחרי הרצח של אלכסיוס שלוש שנים מאוחר יותר, אנה תינשא בשנית לאדם האחראי לרצח, אנדרוניקוס, שהיה אז בן 65.
כשמנואל הראשון מת בספטמבר 1180, אלכסיוס השני ירש אותו כקיסר.
אולם בתקופה זו הוא היה נער חסר השכלה שרק שעשועים עניינו אותו.
העוצרות הקיסרית הייתה בידי הקיסרית האלמנה והפרוטוזבסטוס אלכסיוס קומננוס (בן דודו של אלכסיוס השני), שהיה נהוג להאמין שהוא המאהב שלה.
העוצרים דללו את האוצר הקיסרי על ידי הענקת הרשאות לסוחרים איטלקיים ולאצולה הביזנטית.
כאשר בלה השלישי, מלך הונגריה וקילי' ארסלאן השני מרום החלו לפשוט בגבולות המערביים והמזרחיים הביזנטיים, בהתאמה, נאלצו העוצרים לבקש עזרה מהאפיפיור ומסלאח א-דין.
יתר על כן, מפלגה שתמכה בזכותו של אלכסיוס השני למלוך, בראשות אחותו למחצה מריה קומנה ובעלה הקיסר יוחנן, עוררה מהומות ברחובות הבירה.
העוצרים הצליחו להביס את המפלגה באפריל 1182, אבל אנדרוניקוס קומננוס, בן דודו הראשון של מנואל הראשון, ניצל את המהומות כדי להשתלט על הכתר.
הוא נכנס לקונסטנטינופול, קיבל כבוד כמעט אלוהי, והפיל את הממשלה.
הגעתו נחגגה בטבח הלטינים בקונסטנטינופול, במיוחד הסוחרים הוונציאנים, שאותם לא ניסה לעצור.
ב-16 במאי 1182 אנדרוניקוס, שהתחזה למגן של אלכסיוס, החזיר אותו רשמית על כס המלכות.
באשר משנת 1180, הקיסר הצעיר לא היה מעוניין לשלוט בעניינים, ואנדרוניקוס פעל למעשה ככוח מאחורי כס המלכות, ולא אפשר לאלכסיוס שום קול בענייני ציבור.
בזה אחר זה, אנדרוניקוס דיכא את רוב מגיניו ותומכיו של אלכסיוס: אחותו למחצה מריה קומננה, הקיסר יוחנן, הגנרלים הנאמנים שלו אנדרוניקוס דוקאס אנג'לוס, אנדרוניקוס קונטוסטפאנוס ויוחנן קומננוס ואטצס,  בזמן שהקיסרית האלמנה מריה הוכנסה לכלא.
בשנת 1183, אלכסיוס נאלץ לחתום על גזר דין מוות לאמו.
בספטמבר 1183, אנדרוניקוס הוכרז רשמית כקיסר בפני הקהל על המרפסת של כנסיית ישו של צ'אלקה.
כנראה עד סוף אותו חודש, אנדרוניקוס הורה על חיסולו של אלכסיוס; הקיסר הצעיר נחנק בסתר בחוט קשת וגופו הושלך לבוספורוס.
בשנים שלאחר היעלמותו המסתורית של אלכסיוס, צעירים רבים הדומים לו ניסו לתבוע את כס המלוכה.
בסופו של דבר, אף אחד מאותם מתחזים לא הצליח להפוך לקיסר.
אלכסיוס השלישי אנגלוס (ביוונית ביזנטית: Ἀλέξιος Ἄγγελος; בערך  1153 – 1211), היה קיסר ביזנטי ממרץ 1195 עד 17/18 ביולי 1203. הוא שלט תחת השם אלכסיוס קומננוס () ושייך את עצמו לשושלת קומננוס (שממנה הוא היה צאצא קוגנטי).
אלכסיוס, בן למשפחה הקיסרית המורחבת, הגיע לכס המלכות לאחר שהדיח, עיוור וכלא את אחיו הצעיר איסאאקיוס השני אנגלוס.
האירוע המשמעותי ביותר של שלטונו היה התקפת מסע הצלב הרביעי על קונסטנטינופול בשנת 1203, בשמו של אלכסיוס הרביעי אנגלוס.
אלכסיוס השלישי השתלט על הגנת העיר, אותה ניהל בצורה לא נכונה, ולאחר מכן ברח מהעיר בלילה עם אחת משלוש בנותיו.
מאדריאנופול, ולאחר מכן ממוסינופוליס, הוא ניסה ללא הצלחה לגייס את תומכיו, רק כדי בסופו של דבר ליפול בשבי של המרקיז בוניפאס ממונפראט.
הוא נפדה ונשלח לאסיה הקטנה שם תכנן מזימות נגד חתנו תאודורוס הראשון לסקריס, אך לבסוף נתפס ובילה את ימיו האחרונים מרותק למנזר הייקינתוס בניקאה, שם מת.
אלכסיוס השלישי היה בנם השני של אנדרוניקוס דוקאס אנגלוס ואופרוסינה קסטמוניטיסה.
אנדרוניקוס היה בעצמו בנה של תאודורה קומננה, בתם הצעירה של הקיסר אלכסיוס הראשון קומננוס ואירנה דוקאינה.
לפיכך, אלכסיוס השלישי היה בן למשפחה הקיסרית המורחבת.
יחד עם אביו ואחיו, אלכסיוס קשר קשר נגד הקיסר אנדרוניקוס הראשון קומננוס (בערך 1183), וכך הוא בילה מספר שנים בגלות בחצרות מוסלמיות, כולל זו של סלאח א-דין.
אחיו הצעיר איסאאקיוס השני אוים בהוצאה להורג תחת הוראותיו של אנדרוניקוס הראשון, בן דודם הראשון, ב-11 בספטמבר 1185. איסאאקיוס ערך מתקפה נואשת על הסוכנים האימפריאליים ועד מהרה הרג את מנהיגם סטפנוס הגיוכריסטופוריטס.
לאחר מכן מצא מקלט בכנסיית איה סופיה ומשם פנה לציבור.
מעשיו עוררו מהומה, שהביאה להדחתו של אנדרוניקוס הראשון ולהכרזה על איסאאקיוס כקיסר.
אלכסיוס היה כעת קרוב יותר לכס הקיסרי מאי פעם.
עד שנת 1190 חזר אלכסיוס לחצר אחיו הצעיר, ממנו קיבל את התואר המורם של sebastokratōr.
במרץ 1195 בזמן שאיסאאקוס השני יצא לציד בתראקיה, אלכסיוס הוכתר כקיסר על ידי החיילים בתמיכתה הסמויה של אשתו אופרוסינה דוקאינה קמטרה.
אלכסיוס לכד את איסאאקיוס בסטגירה במקדוניה, עיוור את עיניו, ומעתה החזיק אותו בשבי קרוב אליו, למרות שקודם לכן נפדה על ידי אלכסיוס מהשבי באנטיוכיה והרעיף עליו כבוד.
כדי לפצות על מעשה נפשע זה ולבסס את מעמדו כקיסר, נאלץ אלכסיוס לפזר כסף בשפע עד כדי לרוקן את אוצרו, ולאפשר רישיון כזה לקציני הצבא שישאיר את האימפריה כמעט חסרת הגנה.
פעולות אלו הובילו בהכרח לחורבן הכספי של המדינה.
בחג המולד 1196, היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ניסה לאלץ את אלכסיוס לשלם לו מחווה של 5,000 פאונד (מאוחר יותר ירד במשא ומתן עד 1,600 פאונד) של זהב או פלישה לנחלותיו.
אלכסיוס אסף את הכסף על ידי ביזת קברים אימפריאליים בכנסיית השליחים הקדושים והטלת מיסים כבדים על האנשים דרך האלמנייקון.
בגלל מותו של היינריך בספטמבר 1197, הזהב מעולם לא נשלח.
הקיסרית אופרוסינה ניסתה לשווא לשמור על זכויותיו וחצרו; וטאצס, המקורב המועדף בניסיונות הרפורמה שלה, נרצח בפקודת הקיסר.
במזרח נכבשו שטחי האימפריה על ידי הטורקים הסלג'וקים; מצפון, ממלכת הונגריה והבולגרים המורדים והולאכים פשטו ללא מעצורים להרוס את מחוזות הבלקן של האימפריה, ולעיתים חדרו עד יוון, בעוד שאלכסיוס מבזבז את אוצר הציבור על ארמונותיו וגניו וניסה להתמודד עם המשבר באמצעים דיפלומטיים.
ניסיונותיו של הקיסר לחזק את ההגנות של האימפריה על ידי ויתורים מיוחדים ל-pronoiai (אצילים) באזור הגבול חזרו, שכן האחרונים הגדילו את האוטונומיה האזורית שלהם.
הסמכות הביזנטית שרדה, אך במצב מוחלש מאוד.
בשנת 1197, הלורד המקומי דוברומיר כריסוס התבסס באזור ורדאר מקדוניה, תוך התרסה נגד הכוח האימפריאלי במשך כמה שנים.
במהלך השנים הראשונות של שלטונו של אלכסיוס, היחסים בין ביזנטיון וסרביה היו טובים, שכן בתו אודוקיה אנג'לינה הייתה נשואה לנסיך הגדול הסרבי סטפן נמנייץ' השני, שקיבל את התואר sebastokratōr.
אבל בשנת 1200, היחסים הללו הידרדרו.
הנישואים בין סטפן לאודוקיה בוטלו, והברית בין סרביה לביזנטיון הסתיימה, והותירה את ביזנטיון ללא בעל ברית אחד בדרום מזרח אירופה.
עד מהרה, אלכסיוס אוים על ידי סכנה חדשה ואימתנית יותר.
בשנת 1202, חיילים התאספו בוונציה כדי להשיק את מסע הצלב הרביעי.
אלכסיוס הרביעי אנגלוס, בנו של איסאאקיוס השני המודח, נמלט לאחרונה מקונסטנטינופול וכעת פנה לתמיכה בצלבנים, והבטיח לשים קץ לפילוג המזרחי–מערבי, לשלם עבור ההובלה שלהם, ולספק תמיכה צבאית אם יעזרו.
להדיח את דודו ולהעלותו לכס אביו.
הצלבנים, שמטרתם הייתה מצרים, שוכנעו לקבוע את נתיבם לקונסטנטינופול, כשהם הגיעו לשם ביוני 1203, הכריזו על אלכסיוס הרביעי כקיסר והזמינו את אוכלוסיית הבירה להדיח את דודו.
אלכסיוס השלישי לא נקט באמצעים יעילים כדי להתנגד, וניסיונותיו לשחד את הצלבנים כשלו.
חתנו, תאודורוס הראשון לסקריס, שהיה היחיד שניסה להציג התנגדות משמעותית, הובס בסקוטארי, והמצור על קונסטנטינופול החל.
שלטון שגוי של אלכסיוס השלישי הותיר את הצי הביזנטי עם רק 20 כלי שיט אכולים תולעים עד שהגיעו הצלבנים.
ביולי, הצלבנים, בראשות הדוג'ה אנריקו דאנדולו הקשיש, עלו על החומות והשתלטו על חלק מרכזי של העיר.
בלחימה שלאחר מכן הציתו הצלבנים את העיר, ובסופו של דבר הותירו 20,000 איש ללא קורת גג.
ב-17 ביולי, אלכסיוס השלישי נקט לבסוף בפעולה והוביל 17 דיוויזיות משער רומנו הקדוש, אשר עלו בכוחם בהרבה על נוסעי הצלב.
אולם אומץ ליבו עזב אותו, והצבא הביזנטי חזר לעיר ללא קרב.
אנשי החצר שלו דרשו ממנו לנקוט מעשה, ואלכסיוס השלישי הבטיח להילחם.
במקום זאת, באותו לילה (17/18 ביולי), אלכסיוס השלישי התחבא בארמון, ולבסוף, יחד עם אחת מבנותיו, אירנה, וכל האוצר (1,000 פאונד של זהב) שהיה יכול לאסוף, נכנס לסירה ונמלט לדבלטוס בתראקיה, כשהוא משאיר את אשתו ואת בנותיו האחרות מאחור.
איסאאקיוס השני, ששוחרר מכלאו ולבש שוב בבגד הארגמן הקיסרי, קיבל את בנו, אלכסיוס הרביעי, במדינה.
אלכסיוס השלישי ניסה לארגן התנגדות למשטר החדש מאדריאנופול ולאחר מכן ממוסינופוליס, שם הצטרף אליו הטוען לכתר לעתיד אלכסיוס החמישי דוקאס באפריל 1204, לאחר נפילתה הסופית של קונסטנטינופול לידי הצלבנים והקמת האימפריה הלטינית.
בהתחלה, אלכסיוס השלישי קיבל את אלכסיוס החמישי היטב, ואפילו אפשר לו להינשא לבתו אודוקיה אנג'לינה.
מאוחר יותר, אלכסיוס החמישי סונוור וננטש על ידי חותנו, שנמלט מהצלבנים לתוך תסליה.
כאן נכנע בסופו של דבר אלכסיוס השלישי, עם אופרוסינה, למרקיז בוניפאס ממונפראט, שהתבסס כשליט ממלכת סלוניקי.
אלכסיוס השלישי ניסה להימלט מ"הגנתו" של בוניפאס בשנת 1205, וחיפש מחסה אצל מיכאל הראשון קומננוס דוקאס, שליט אפירוס.
לאחר שנלכדו על ידי בוניפאס, אלכסיוס והפמליה שלו נשלחו למונפראט לפני שהוחזרו לסלוניקי בערך ב-1209. בשלב זה הקיסר המודח נפדה על ידי מיכאל הראשון, ששלח אותו לאסיה הקטנה, שם חתנו של אלכסיוס תאודורוס - כעת קיסר ניקאה - החזיק מעמד מול הלטינים.
כאן קשר אלכסיוס קשר נגד חתנו לאחר שהאחרון סירב להכיר בסמכותו של אלכסיוס, וקיבל את תמיכתו של קאיכוסרו הראשון, הסולטן של רום.
בקרב אנטיוכיה על המינדר בשנת 1211 הובס הסולטן ונהרג, ואלכסיוס נתפס על ידי תאודורוס.
אלכסיוס רותק למנזר בניקאה, שם מת מאוחר יותר ב-1211.
מנישואיו לאופרוסינה דוקאינה קמטרה, נולדו לאלכסיוס שלוש בנות:
אירנה אנג'לינה, שנישאה (1) לאנדרוניקוס קונטוסטפאנוס ולאחריו עם (2) אלכסיוס פלאיולוגוס, ממנו הייתה סבתו של הקיסר מיכאל השמיני פלאיולוגוס.
אנה קומננה אנג'לינה, שנישאה (1) ל-sebastokratōr איסאאקיוס קומננוס, אחיינו של הקיסר מנואל הראשון קומננוס, ולאחריו עם (2) תאודורוס הראשון לסקריס, קיסר ניקאה.
אודוקיה אנג'לינה, שנישאה (1) למלך סרביה סטפן נמנייץ' השני, ולאחריו עם (2) הקיסר אלכסיוס החמישי דוקאס, ולאחריו עם 3) לאון סגורוס, שליט קורינתוס.
אלכסיוס הרביעי אנגלוס , היה קיסר ביזנטי מאוגוסט 1203 עד ינואר 1204. הוא נחשב באופן נרחב כאחד הקיסרים הביזנטים הגרועים ביותר על שקרא למסע הצלב הרביעי לעזור לו להשיג את השלטון, מה שהוביל בסופו של דבר לביזה של קונסטנטינופול.
אלכסיוס נולד בערך בשנת 1182, והיה בנו של הקיסר איסאאקיוס השני אנגלוס ושל אשתו הראשונה, פלאיולוגינה לא ידועה, שהפכה לנזירה בשם אירנה.
דודו מצד אביו היה קודמו הקיסר אלכסיוס השלישי אנגלוס.
אלכסיוס הצעיר נכלא בשנת 1195 כאשר אלכסיוס השלישי הדיח את איסאאקיוס השני בהפיכה.
אביו היה בסופו של דבר עיוור, אבל אלכסיוס לא נפגע ברובו.
בשנת 1201 הועסקו שני סוחרים פיזאניים כדי להבריח את אלכסיוס מקונסטנטינופול אל האימפריה הרומית הקדושה, שם מצא מקלט אצל גיסו פיליפ משוואביה מלך גרמניה.
לפי התיאור מהתקופה של רוברט מקלארי, בזמן שאלכסיוס שהה בחצר שוואביה הוא נפגש עם המרקיז בוניפאס ממונפראט, בן דודו של פיליפ, שנבחר להוביל את מסע הצלב הרביעי, אך עזב זמנית את מסע הצלב במהלך המצור על זארה.
בשנת 1202 כדי לבקר את פיליפ.
בוניפאס ואלכסיוס דנו לכאורה בהפניית מסע הצלב לקונסטנטינופול כדי שאלכסיוס יוחזר לכס אביו.
בנוסף, הוא הבטיח להעביר את הכנסייה היוונית-אורתודוקסית תחת סמכותו של האפיפיור.
הוונציאנים ורוב המנהיגים היו בעד התוכנית; עם זאת, חלקם התנגדו, ואף היו עריקות, כולל סימון ממונפור.
בשנת 1202 הגיע הצי לקונסטנטינופול.
אלכסיוס הוצג מחוץ לחומות, אך האזרחים היו אדישים, שכן אלכסיוס השלישי, אף על פי שגזל את השלטון ולא היה לגיטימי בעיני המערב, היה קיסר מקובל על האזרחים הביזנטים.
ב-18 ביולי 1203, פתחו הצלבנים בהסתערות על העיר, ואלכסיוס השלישי ברח מיד לתראקיה.
למחרת בבוקר הופתעו הצלבנים לגלות שהאזרחים שחררו את איסאאקיוס השני מהכלא והכריזו עליו כקיסר, למרות העובדה שהוא עוור כדי שלא יהיה כשיר לשלוט.
הצלבנים לא יכלו לקבל זאת, ואילצו את איסאאקיוס השני להכריז על בנו אלכסיוס הרביעי כקיסר שותף.
למרות הבטחותיו הגדולות של אלכסיוס, איסאאקיוס, המנוסה והמעשי מבין השניים, ידע שלעולם לא ניתן יהיה להחזיר את חובם של הצלבנים מהאוצר הקיסרי.
אולם, ככל הנראה, אלכסיוס לא הבין עד כמה הדלדלו המשאבים הכספיים של האימפריה במהלך חמישים השנים הקודמות.
אלכסיוס אכן הצליח לגייס מחצית מהסכום שהובטח (100,000 מארק כסף), על ידי ניכוס אוצרות מהכנסייה ועל ידי החרמת רכוש אויביו.
לאחר מכן הוא ניסה להביס את דודו אלכסיוס השלישי, שנשאר שולט על תראקיה.
ביזה של כמה עיירות תראקיות סייעה במעט למצבו של אלכסיוס, אך בינתיים גברה העוינות בין הצלבנים הסוררים לבין תושבי קונסטנטינופול.
בדצמבר 1203 התפוצצה האלימות בין אזרחי קונסטנטינופול לצלבנים.
המון זועם תפס ורצח באכזריות כל זר שיכלו לשים עליו יד, והצלבנים הרגישו שאלכסיוס לא מילא את הבטחותיו כלפיהם.
אלקסיוס סירב לדרישותיהם, והוא מצוטט כאומר, "אני לא אעשה יותר ממה שעשיתי." בזמן שהיחסים עם הצלבנים הידרדרו, אלכסיוס הפך מאוד לא פופולרי בקרב האזרחים הרומיים ואצל אביו שלו.
עיוור וכמעט חסר אונים, איסאאקיוס השני התרעם על הצורך לחלוק את כס המלכות עם בנו; הוא הפיץ שמועות על הסטייה המינית כביכול של אלכסיוס, בטענה שהוא חבר עם "'גברים מושחתים".
כותב הכרוניקה ניקטאס כוניאטס דחה את אלכסיוס כ"ילדותי" וביקר את היכרותו עם הצלבנים ואת אורח חייו המפואר.
בתחילת ינואר 1204, אלכסיוס הרביעי נקם בצלבנים כשהצית 17 ספינות מלאות בחומרים דליקים ושלח אותן נגד הצי הוונציאני, אך הניסיון נכשל.
בסוף ינואר 1204, התמרדה אוכלוסיית קונסטנטינופול וניסתה להכריז על קיסר יריב ניקולאוס קנאבוס שתפס מקלט בתוככי איה סופיה.
אלכסיוס הרביעי ניסה להגיע לפיוס עם הצלבנים, והפקיד בידי איש החצר האנטי-מערבי אלכסיוס דוקאס מורזופלוס משימה להשיג תמיכה צלבנית.
עם זאת, אלכסיוס דוקאס כלא את אלכסיוס הרביעי ואת אביו בליל ה-27 בינואר 1204. איסאאקיוס השני מת זמן קצר לאחר מכן, אולי מזקנה או מרעל, ואלכסיוס הרביעי נחנק (כנראה ב-8 בפברואר).
אלכסיוס דוקאס הוכרז כקיסר אלכסיוס החמישי.
במהלך שלטונו הקצר של אלכסיוס הרביעי, שטחי האימפריה לאורך חוף הים השחור הכריזו על עצמאות, מה שהוביל למדינת היורשת הביזנטית הידועה בשם האימפריה של טרפזונטס.
המצב ההפכפך בקונסטנטינופול דאז הבטיח שלאימפריה לא היו משאבים או אמצעים לשמור על השליטה בטרפזונטס, מה שהביא להכרה דה פקטו בעצמאותה, למרות שהיא דה יורה נותרה נחלה אימפריאלית.
במרץ 1204, קונסטנטינופול הייתה בעיצומו של משבר ירושה.
אלכסיוס הרביעי הדיח לאחרונה את הקיסר הקודם, איסאאקיוס השני.
במקביל, החל להיווצר מסע צלב חדש במטרה לפתור את הבעיה בקונסטנטינופול.
הביזנטים התחלקו בין שני פלגים; אחד שתמך במסע הצלב ואחד שיצא נגד מסע הצלב.
אולם בסופו של דבר, לאחר הדחתו של אלכסיוס הרביעי, שהיה בעד מסע הצלב, לביזנטים עדיין לא היה את היכולת לשלם את חובם.
הקיסר הנוכחי, אלכסיוס החמישי, ניסה לחזק את הגנת העיר עד שהגיעו הצלבנים, אך לבסוף העיר נכבשה.
הכאוס שנגרם על ידי אירועים אלה הוביל בסופו של דבר להסכם הקמת האימפריה הלטינית שיימשך עד שנת 1261 לספירה.
אלכסיוס הרביעי ומעשיו הביאו את האימפריה למצב גרוע בהרבה ממה שהיה אי פעם בעבר.
היא איבדה שטחים רבים והיא תמשיך לאבד שטחים נוספים בשל מאבק הכוחות ומסע הצלב שלאחר מכן.
עד סוף מסע הצלב הרביעי, האימפריה הביזנטית הופחתה למעצמה אזורית.
היא התאוששה במקצת, שכן בירתה קונסטנטינופול תוחזר בסופו של דבר בשנת 1261, כמעט שישה עשורים לאחר שלטונו הקצר של אלכסיוס.
עם זאת, השלכותיו של מסע הצלב הרביעי היו בסופו של דבר גורם מפתח בנפילת האימפריה לידי האימפריה העות'מאנית מאתיים וחמישים שנה מאוחר יותר.
ניתן להתווכח אם אלכסיוס אשם ישירות בשקיעתה ובנפילתה של האימפריה הביזנטית או לא, אך בשל מספר גורמים, כמו שלטונו הקצר וגורמים חיצוניים מסוכנים לביטחונה של האימפריה, הוא חסר גם את הכספים וגם הניסיון הדרוש לטיפול נכון במצב.
הוא חסר חינוך טיפוסי וחינוך למלוכה בשל מאסרו וגלותו, מה שכנראה תרמו לחוסר הניסיון שלו.
אלכסיוס וקסנדרה הן דמויות בדיוניות שמקושרות אחד לשנייה בזיכיון משחקי הווידאו Assassin's Creed של חברת יוביסופט.
הדמויות הופיעו לראשונה במשחק "Assassin's Creed Odyssey" משנת 2018. את הדמויות מגלמים השחקן היווני מייקל אנטונאקוס והשחקנית הקנדית ממוצא יווני מליסנטי מאהוט באמצעות דיבוב ולכידת תנועה.
בהיסטוריה הבדיונית של סדרת המשחקים, שתי הדמויות היו קרובי משפחה שהופרדו מהוריהם הספרטנים לפי הנבואה של פיתיה, האורקל מדלפי, ודרכיהם נפרדו אחד מהשנייה מאז היו ילדים.
השניים היו צאצאיו של לאונידס הראשון - שבעצמו היה צאצא לבני האיסו, חייזרים קדומים שהיו קיימים עוד משחר האנושות, ושהיו ידועים בתור הציוויליזציה הראשונה.
לאונידס החזיק ברשותו חנית בעלת כוחות קסומים, שלימים נודעה כפיסת עדן - ממצא עתיק ורב עוצמה ומקור המאבק הממושך בין מסדר הנחבאים ומסדר העתיקים, לימים אחוות המתנקשים ומסדר הטמפלרים.
במשחק 'אודיסיאה', לשחקן ניתנת זכות בחירה לחוות את זיכרונותיהם של אלכסיוס או קסנדרה, וזאת כחלק מסימולציה של ליילה חסן - הפרוטגוניסטית מהזמנים המודרניים.
הדמות שנבחרה הופכת להיות האח הבכור בנרטיב של הסיפור, שננטשה באי קפלוניה מאז ילדותה בעקבות מאורע טראומתי שהתרחש בהר טייגטוס.
בבגרותה, הדמות הופכת לשכירת חרב שידועה בכינוי "נושא/ת העיט", בעוד האח הצעיר מבין השניים הופך ל"דימוס", אוכף חוק אימתני של אגודת סתרים בשם "הכת של קוסמוס" ואחד מהאנטגוניסטים הראשיים של המשחק.
סיפור המשחק 'אודיסיאה' עוקב אחרי מסעו של נושא העיט הנבחר לכל אורכה של יוון הקלאסית במהלך המלחמה הפלופונסית, בזמן שהוא מנסה לאחד את משפחתו השסועה ולרדוף אחר הכת של קוסמוס, שעמדה מאחורי פרוץ המלחמה.
בתוך המיתולוגיה של הסדרה, קסנדרה היא נושאת העיט הקאנונית, והיא הופיעה בהמשך בנובליזציה "Assassin's Creed Odyssey" ובהופעת אורח בחבילת ההרחבה "מפגש גורלי" של המשחק "Assassin's Creed Valhalla".
שתי הדמויות קיבלו ביקורות חיוביות מהמבקרים וממעריצי הסדרה לאחר שהוצגו לראשונה.
קסנדרה קיבלה תשומת לב מיוחדת בתור דוגמה חיובית לייצוג מגדרי במשחקי וידאו, בנוסף לתשבחות על הופעתה של מאהוט והאינטרפטציה האישית שלה לדמותה של קסנדרה.
במשחק 'אודיסיאה', ליילה חסן, עובדת לשעבר של תאגיד אבסטרגו, מוצאת את החנית השבורה של מלך ספרטה לאונידס הראשון, שמתברר כממצא עתיק ורב עוצמה של בני האיסו.
אחרי שחוותה את רגע הניצחון של לאונידס בקרב תרמופילאי במדריך ללומד שבתחילתו של המשחק, ניתנת לליילה הבחירה לחקור את זכרונותיהם של אחד מנכדיו - אלכסיוס או קסנדרה - באמצעות מתקן נייד של האנימוס, כדי לחפש אחר פיסת עדן נוספת שידועה בתור המטה של הרמס טריסמגיסטוס.
הדמות אשר נבחרת בידי השחקן נודעת כשכיר החרב האגדי שמוכר בכינוי "נושא העיט", שהיה פעיל במהלך המלחמה הפלופונסית, ושעלילותיו כתובות ביומניו האבודים של הרודוטוס.
שכיר החרב מיוחס לרוב בכינוי "מיסתיוס", שמשמעו "שכיר להשכרה" או "משרת מושכר" ביוונית עתיקה, ודמותו מסמלת את פרידתה של הסדרה מהמסורת של סדרת המשחקים, מאחר שאין לנושאי העיט כל קשר לאחוות המתנקשים או לכל ארגון נוסף שקשור לה.
בתור אלכסיוס או קסנדרה, השחקן יכול לבחור אם לענות לדמויות שאינן שחקן, וזאת על ידי בחירת שורות דיאלוג כדי לדלות מידע ולקדם את נרטיב הסיפור קדימה.
כמה מבחירות השחקן משנות הלכה למעשה את גורלה של הדמות שאיתה הם נפגשים.
לכל אורכו של המשחק, לנושא העיט ניתנת גישה לסוסו הנאמן פובוס, שמראהו החיצוני ניתן לשינוי, ואפשר לזמן אותו בכל עת ובכל מקום.
נושא העיט יוצא למסע נרחב ברחבי העולם היווני על סיפון אוניית המפרש 'האדרסטיה', והוא נפגש עם מגוון גרסאות בדיוניות לדמויות היסטוריות של התקופה כמו פריקלס, קליאון, אספאסיה, סוקרטס, אלקיביאדס, אריסטופאנס, היפוקרטס, ברסידאס ושני מלכי ספרטה פאוסניאס וארכידמוס השני.
בנובליזציה של המשחק שנכתבה בידי גורדון דוהרטי, קסנדרה מופיעה בתור נושאת העיט.
היא מתעמתת עם הכת של קוסמוס, ויורשת בסופו של דבר את מטה הרמס מידיו של פיתגורס.
בסיפור זה, אלכסיוס הופך לנשק בידי הכת, ונודע מעתה ואילך בשם דימוס.
נאמנותו לכת של קוסמוס מציבה אותו מספר פעמים נגד אחותו, בעוד היא מנסה לנטרל את השפעתם על העולם היווני במהלכה של המלחמה הפלופונסית ולאחד את בני משפחתה.
מאוחר יותר, הוא מת בקרב נגד קסנדרה בהר טייגטוס.
בראיון לטום היגינס מהטלגרף, המפיק הראשי מארק אלכסיס-קוטה ציין שהחלק המוקדם במשחק שמתרחש בקפלוניה נועד כדי "לחקור מיהן הדמויות הללו ומדוע כדאי להצטרף למסע שלהן".
קוטה הסביר שרעיון הבחירה בין שתי הדמויות נקבע בידי צוות המפתחים כאחד מ"עמודי התווך" שלהם עבור המשחק, והזכות לבחור ביניהם מועברת לידי השחקנים.
הוא המשיך לציין שמשוב השחקנים לשחק בתור איווי פריי במשחק "Assassin's Creed Syndicate" עזר ליידע את הצוות כיצד להרחיב על כך עבור 'אודיסיאה', וטען שהצוות יכול היה ליצור משחק טוב יותר, מאחר שכולם היו מרוצים מ"פיצול טוב יותר של המגדרים במשחק".
הוספתה של מערכת הדיאלוגים המתפצלת - שלדבריו של קוטה מיועדת לשנות את גישת השחקנים לחוויית המשחקיות דרך בחירות דיאלוגים - הייתה לשינוי המרכזי בו נקט הצוות בזמן בנייתו של המשחק.
הוא הסביר שהיה צורך בהכנה גדולה יותר בהשוואה לפרויקטים קודמים בסדרת המשחקים, ושצוות הכותבים התרחב משני כותבים לכ-15 כותבים במהלך תהליך הפיתוח.
קוטה הוסיף וציין שהנובליזציה של המשחק הייתה ההמשכיות של הפרויקט, ומאחר שהנרטיב שלה נועד להיות ליניארי, נוצר הצורך לכתוב סיפור קאנוני.
השחקנים מייקל אנטונאקוס ומיליסנטי מאהוט - שניהם ממוצא יווני - מגלמים את אלכסיוס וקסנדרה באמצעות דיבוב ולכידת תנועה.
מנהלת הסאונד לידיה אנדרו, שהייתה אחראית לליהוק הדמויות למשחק 'אודיסיאה', ציינה שחברת יוביסופט ניסתה לחפש אחר שחקנים מיוון או ממוצא יווני.
היא הוסיפה שהייתה זו הזדמנות טובה לחקור לעומק את התרבות של יוון ובמיוחד את זו של יוון העתיקה, ושחשוב לעבוד עם שחקנים יוונים באותה מידה שמלהקים שחקן מעולה שמבצע את המבטא בצורה הטובה ביותר.
מאהוט ציינה שאנטונאקוס כבר לוהק לתפקיד אלכסיוס עוד לפני האודישן שלה לתפקיד קסנדרה, והייתה לה ההזדמנות להיבחן מולו.
בתחילתו של התהליך, צוות הבמאים וכותבי המשחק נתן לשחקנים רעיון כללי על הדמויות שלהם, בנוסף למידע מועט על ההיסטוריה שלהם, הדרך בה הם הולכים ואפיוני הדמויות.
אנטונאקוס ומאהוט בחרו לעבוד יחדיו כצוות, ולעיתים ערכו ביניהם שיחות והשערות לגבי הדרך בה הולכות הדמויות שלהם, מהם המאפיינים העיקריים שלהן וכיצד הן תגבנה על סיטואציות מסוימות.
במהלך סשנים של לכידת תנועה, השניים ייעצו אחד לשנייה לגבי הדרך בה יפעלו בסצנות מסוימות.
סשנים של עבודת הדיבוב היו תהליך ארוך יותר, מכיוון ששניהם לא נכחו תמיד באותו חדר, כך שהם פעלו בהתאם לבחירותיהם האישיות ובהתאם להנחיות שניתנו להם בידי הבמאים.
אנטונאקוס גם הושפע מהשיר "Wish You Were Here" של להקת פינק פלויד, והוא השתמש בשיר כדי לקרקע את דמותו של אלכסיוס אחרי שקיבל את סיפור הרקע של הדמות וכדי שישמש כ"פסקול הכאב שלו".
על הבעת המאצ'ואיזם של אלכסיוס, אנטונאקוס ציין שאלכסיוס הוא בעיקרון אל למחצה עם כוחות על-טבעיים, שנעשה מעורב בתרבות הערצת הגיבור היוונית, ומסביר שהשחצנות שלו היא "רק למראית עין, ונועדה למסך את חוסר הביטחון שלו בגלל בדידותו הרבה".
לדבריו, אלכסיוס הוא למעשה "ילדון מגודל שמשחק את עצמו קשוח", עם "רגשות אשם גדולות" ו"משהו להוכיח".
על גילומן של הדמויות בתור הדימוס, מאהוט רצתה שדמותה של קסנדרה תישאר כזו שניתן להזדהות עמה, גם אם היא ביצעה פשעים אכזריים ולא אנושיים.
היא לקחה אלמנטים מרכזיים שהפכו את האח הבכור מבין השניים למי שהוא והעבירה אותן דרך פילטר.
היא ניסתה לדמיין כיצד האח הצעיר יתפתח כתוצאה מילדות טראומטית שבעקבותיה נדחה מעל הוריו וננטש, אך באותה עת החזיק בכוחות כמעט-אלוהיים.
לעומת זאת, אנטונאקוס בחר לגלם דמות שונה לחלוטין בתור הדימוס של הסיפור.
הוא הסביר זאת משום שלא הייתה לו ילדות רגילה במהלך חייו בתרבות הספרטנית, ואין הוא מחזיק באותו מצפן מוסרי כמו אלכסיוס הבוגר בגלל שאלה שגידלו אותו מעולם לא הראו כלפיו חמלה וסימפתיה.
אנטונאקוס העניק לדמותו של אלכסיוס הצעיר טון אפל ונמוך יותר מזה של אלכסיוס הבוגר ונושא העיט.
הוא לא נתן לדמות הדימוס שלו שום אפשרות לחייך אלא אם הייתה סיבה מייסרת לכך מאחורי זה.
כחלק מתהליך לכידת התנועה, שלקח כ-10%-15% מהמשחק, השחקנים לבשו חליפות ולקרו/לייקרה ועטו קסדות עם מצלמות לצילום תווי הפנים.
גם אנטונאקוס וגם מאהוט ניסו להתאים כמה שיותר את הבעותיהם ותנועותיהם, מאחר שצוות ההפקה השתמש באותו חומר מצולם לסצנות של שתי הדמויות.
קסנדרה היא הפרוטגוניסטית הראשית במשחק 'אודיסיאה', ותיאור חייה ומעלליה נחקרים על ידי ליילה חסן, הפרוטגוניסטית מימי הזמנים המודרניים.
ליילה משתמשת במתקן האנימוס כדי לחיות את זכרונותיה הגנטיים של קסנדרה באמצעות דגימות DNA שלה, שנלקחו מהחנית של לאונידס הראשון.
במיתולוגיה של הסדרה, קסנדרה נולדה בשנת 458 לפנה"ס בספרטה וגדלה עם אמה מיריני ואביה המאמץ ניקולאוס.
בהיותה בגיל שבע, אחיה הצעיר אלכסיוס נדון למוות בידי הוריו, שנעתרו לנבואתה של האורקל מדלפי פיתיה שהילד יביא לחורבן ספרטה בבגרותו.
קסנדרה ניסתה למנוע מבכיר ספרטני מלדחוף את אלכסיוס ממרומי הר טייגטוס, ובמקום זאת היא דחפה אותו אל מותו.
עקב כך, היא סומנה כבוגדת בידי ההנהגה הספרטנית, שאילצה את ניקולאוס לדחוף גם אותה ממרומי ההר.
אולם, קסנדרה שרדה את הנפילה, נמלטה מספרטה ועשתה את דרכה לאי קפלוניה.
היא נלקחה תחת חסותו של נוכל בשם מרקוֹס, ותחת השגחתו הפכה ברבות הימים לשכירת חרב מיומנת שנודעת בכינוי "נושאת העיט".
בשנת 431 לפנה"ס, עם פרוץ המלחמה הפלופונסית, קסנדרה חשפה את קיומה של חברה סודית שנקראת בשם "הכת של קוסמוס", וזאת לאחר שהיא נשכרת על ידי אחד מחבריה להתנקש בחייו של ספרטני שידוע בכינוי "הזאב מספרטה".
היא התיידדה עם קפטן ברנאבאס ולקחה פיקוד על האונייה שלו, "האדרסטיה".
היא ערכה מסע למגאריס כדי להשלים את חוזה ההתנקשות שלה, שם היא מגלה שהזאב מספרטה הוא אביה המאמץ ניקולאוס, ושהכת של קוסמוס הפכה את משפחתה למטרה.
היא הסתננה לפגישה של הכת תחת מסווה, ומגלה שהכת תכננה את המלחמה כדי להשתלט על יוון.
עוד היא מגלה, שהכת חטפה את אלכסיוס לאחר נפילתו מהר טייגטוס, שטפה את מוחו כדי שישרת את מטרותיה ויהפוך לאלוף הבלתי מעורער שלה שידוע בכינוי "דימוס".
קסנדרה נשבעת לנקום בכת על כך שפירקה את משפחתה, ועושה את דרכה ברחבי יוון כדי לחסל את חברי הכת ולאחד את בני משפחתה מחדש.
בדרכה, היא רוכשת לעצמה מספר בעלי ברית בדמותם של הרודוטוס, סוקרטס, ברסידאס ואספאסיה.
בסופו של דבר, היא מאתרת את מיקומה של מיריני, שהפכה לשליטת הפוליס של נקסוס אחרי שעזבה את ספרטה.
כמו כן, היא מתפייסת עם ניקולאוס ועם בנו המאומץ סטנטור.
מיריני משכנעת את בתה לעזור להחזיר לעצמם אזרחות ספרטנית ואת אחוזתם, וכן להציל את אלכסיוס מהשפעתה של הכת.
אולם, למרות מספר ניסיונות להחזיר את אחיה למוטב, קסנדרה אינה מצליחה לעשות זאת ונאלצת להרוג אותו בעימות האחרון ביניהם על הר טייגטוס.
אחרי שקסנדרה מוחה את זכרה של הכת, היא מגיעה למקום המפגש של חברי הכת במקדש דלפי.
היא משמידה את הממצא העתיק דמוי הפירמידה ונפגשת עם אספאסיה.
אספאסיה מתגלה בתור המנהיגה המקורית של הכת, ושעזרה בחשאי לקסנדרה לפרק את החברה הסודית אחרי שהושחתה תחת השפעתו של הדימוס.
במהלך מסעה, קסנדרה אוספת מספר ממצאים עתיקים של בני האיסו, לבקשתו של אביה הביולוגי פיתגורס - השומר של מטה הרמס ומגן העיר האבודה אטלנטיס.
אחרי שאסף את הממצאים העתיקים כדי לאטום את אטלנטיס, פיתגורס העביר את מטה הרמס לידי קסנדרה - שהפכה לשומרת המטה החדשה והוענק לה בזכות כך חיי אלמותיות.
בשנת 2018, קסנדרה עדיין נשמרה בחיים בידי כוחו של מטה הרמס.
היא פוגשת את ליילה באטלנטיס אחרי שזו גילתה את מיקום העיר האבודה בזכרונותיה של קסנדרה.
אחרי שהיא מזהירה את ליילה לגבי הסכנות שבטכנולוגיה של בני האיסו, קסנדרה מעניקה לליילה את המטה, מאחר שהיא הודרכה לעשות זאת בידי איליתיאה - שתודעתה חבויה בתוך המטה.
אחרי שהיא משוחררת ממחויבותה לשמור על המטה, קסנדרה מתה.
חבילת ההרחבה הראשונה של המשחק 'אודיסיאה', "מורשת הלהב הראשון", מקושרת למשחק הקודם בסדרה "Assassin's Creed Origins", ומתרחשת במהלך אירועי הסיפור הראשי.
קסנדרה חוברת לדריווש, לוחם חופש פרסי, כדי ללחום בהשפעתו ההולכת וגוברת של מסדר העתיקים, אבותיהם הקדומים של הטמפלרים והאנטגוניסטים הראשיים של סדרת המשחקים.
המסדר ביצע פשעים אכזריים לאורכה של יוון העתיקה, וזאת במטרה למשוך את תשומת ליבם של דריווש ושל "המתבוללים" - צאצאיהם של בני האיסו, ביניהם נמנים קסנדרה ובני משפחתה.
מסדר העתיקים מבקש לחסל את אותם צאצאים, בהאמינם שיש בהם את הפוטנציאל להטיל חורבן על האנושות.
במהלך הסיפור, קסנדרה מתחילה במערכת יחסים עם נטאקאס, בנו של דריווש, ויולדת לו ילד בשם אלפידיוס.
בהמשך, הילד נחטף בידי המסדר אחרי שנטאקאס נרצח.
קסנדרה ודריווש יוצאים לנקום את מותו, והורגים את מנהיג המסדר, אמורג'ס - חברו לשעבר של דריווש.
אמורג'ס נותן לשניים את מיקומו של אלפידיוס, אך מזהיר אותם שלא ניתן להכחיד את מסדר העתיקים, ושאלפידיוס לעולם לא יהיה בטוח כל עוד יישאר עם קסנדרה.
אחרי שהם מוצאים את אלפידיוס, קסנדרה חוששת לביטחונו ומחליטה להשאיר אותו עם דריווש, בהאמינה שהוא ישגיח על נכדו.
דריווש לוקח את אלפידיוס למצרים העתיקה, ומתגלה שהוא יהפוך לאבי אבותיה של איה, דמות מרכזית במשחק 'אוריג'ינס' ואחת ממקימי מסדר הנחבאים, אבותיהם הקדומים של אחוות המתנקשים.
חבילת ההרחבה השנייה למשחק, "גורל אטלנטיס", משתמשת במוטיבים רבים מהמיתולוגיה היוונית באופן דומה לחבילת ההרחבה "קללת הפרעונים" של המשחק "Origins", שמשתמש במוטיבים מהמיתולוגיה המצרית.
העלילה מתרחשת לאחר מאורעות המשחק, ועוקבת אחרי מסעה של קסנדרה למיצוי כוח המטה של הרמס, אחרי שהוא הועבר לרשותה בידי פיתגורס.
כחלק מהאימונים שלה בהדרכתה של איליתיאה, היא מועברת לתוך סימולציה שמתבססת על ממלכת אליסיום של בני האיסו.
היא נעשית מעורבת בתנועת המרד של אדוניס נגד שלטונה של פרספונה.
אחרי שפרספונה מובסת, היא מגרשת את קסנדרה לעולם המתים יחד עם כלב המחמד שלה, שמשנה את צורתו לקרברוס.
קסנדרה קוטלת את קרברוס, אך המעשה פותח מספר שערים בין טרטרוס לעולם המתים, ומשחרר נשמות שלכודות בטרטרוס בחזרה לעולם המתים.
כדי להשתלט על הכאוס המתחולל, האדס פוקד על קסנדרה למצוא שומרים חדשים לשערי עולם המתים, אך הוא בוגד בה לאחר מכן.
קסנדרה מביסה את האדס, ובהמשך פוסידון מופיע ומלווה אותה לאטלנטיס.
הוא ממנה אותה ל'דיקסטס' (סגנית) שלו, עם האחריות להשליט את חוקיו, לשמור על הסדר ולהנחיל צדק על אטלנטיס.
כשקסנדרה חוקרת את העיר האבודה אטלנטיס, היא מגלה שבני האיסו הפרו את חוקיו של פוסידון באופן תדיר וביצעו פשעים נגד האנושות.
הגרוע מבין אותם פשעים היה "פרויקט אולימפוס", פרויקט הנדסה גנטית בראשותה של יונו ובעלה אייטה, שממזג נושאי מחקר אנושיים שנחטפו אל תוך ממצאי איסו כדי ליצור מפלצות היברידיות.
קסנדרה ופוסידון מוצאים שאטלנטיס אינה ניתנת להצלה, ומשקיעים אותה מתחת לפני הים באמצעות כוחו המלא של מטה הרמס.
קסנדרה מתעוררת חזרה בעולם בני התמותה, ואליתיאה מודיעה לה שכל רצף האירועים אותם היא חוותה היה למעשה זכרונותיה של אליתיאה בזמן ששימשה כדיקסטס, ושהיא הוכיחה את עצמה כראויה לשאת את המטה.
חבילת ההרחבה השלישית של המשחק משמשת כאפילוג לסיפור הראשי של 'אודיסיאה', ומתארת את הרפתקאתה האחרונה של קסנדרה ביוון העתיקה.
אחרי שלקחה חופשה בת חצי שנה באי קורפו בעקבות לחציה ואחריותה כשומרת המטה של הרמס, קסנדרה נאלצת להתגייס לחיפושים אחר תפוח עדן בידי ברנאבאס והרודוטוס, שאומרים לה שמדובר במסע לחיפוש אוצרות.
קסנדרה נתקלת בשודדי ים שגם מחפשים אחר הממצא העתיק.
היא הצליחה להשיג בסופו של דבר את תפוח עדן, אך ממצא האיסו מבטל את כוח החנית של לאונידס ומשחית את ברנאבאס.
קסנדרה נאלצת להילחם בו על חזקת הממצא העתיק, מצילה אותו מהשפעתו ומשמידה את ממצא האיסו.
היא מקבלת מסר מאליתיאה שחלק מתפקידה כשומרת המטה של הרמס הוא למצוא פיסות עדן נוספות ברחבי העולם.
קסנדרה נפרדת לשלום מהרודוטוס ונותנת לו את החנית חסרת הכוחות כמתנת פרידה.
היא יוצאת למסע החדש מחוץ לגבולות יוון יחד עם ברנאבאס.
דמותה של קסנדרה חוזרת בהופעת אורח בחבילת ההרחבה "מפגש גורלי" למשחק "Assassin's Creed Valhalla".
במהלך סוף המאה ה-9, היא נתקלת באייבור ורינסדוטיר, הפרוטגוניסטית הראשית של המשחק, בזמן שהיא מחפשת אחר ממצא איסו שגורם לסיוטים בקרב התושבים המקומיים של האי סקאי.
בסיפור זה נקבע שמכיוון שמאז שכל קרוביה ומכריה של קסנדרה נפטרו, היא נהפכה למבודדת מאוד ולא חברותית.
היא סירבה להישאר במקום אחד למשך הרבה זמן כדי להימנע מקשרים חברתיים, מתוך ידיעה שעקב חיי הנצח שלה היא תזכה לחיות גם אחרי מותם.
מסיבה זו, היא אינה מעוניינת בתחילה לעבוד עם אייבור כדי לאתר את ממצא האיסו ולהשמיד אותו, כפי שאליתיאה הורתה לה לעשות.
אולם, אחרי שהשלימה את משימתה והשתתפה בחתונה לצד אייבור, קסנדרה לומדת להיפתח שוב כלפי אנשים ונפרדת ממנה לשלום בתנאים טובים.
גם אלכסיוס וגם קסנדרה מופיעים כדמויות שניתן לשחק בהן במשחק המובייל "Assassin's Creed Rebellion".
בנוסף, חליפת המחדל של קסנדרה מהמשחק 'אודיסיאה' (שנקראת כאן החליפה של אלכסיוס) היא תוספת קוסמטית בגרסה בהפרדה גבוהה למשחק "Assassin's Creed III", שיצאה בשנת 2019. דמותה של קסנדרה היא אחת משלוש דמויות שניתן לשחק בהן במשחק המציאות המדומה "Assassin's Creed Nexus VR".
קשת הסיפור שלה מתרחשת בשנת 404 לפנה"ס, כמעט שני עשורים לאחר סוף 'אודיסיאה', ועוקב אחרי קסנדרה, שחוזרת ליוון כדי להתמודד עם אוליגרכיה ספרטנית ששולטת באתונה העתיקה וידועה בשם שלושים הטיראנים.
גם דמותו של אלכסיוס וגם דמותה של קסנדרה היו מועמדות לפרס בחירת קהל הגיימרים בקטגוריית "הדמות חביבת הקהל של השנה", בעוד השחקנים שגילמו אותם זכו למועמדות בקטגוריית "שחקני הדיבוב חביבי הקהל".
המשחק 'אודיסיאה' היה מועמד לפרס משחק הווידאו הטוב ביותר ב-30th GLAAD Media Awards לשנת 2019, והליגה ההומו-לסבית נגד השמצה הסבירה את הרציונל מאחורי הבחירה בשל תיאורם החיובי של אלכסיוס וקסנדרה כדמויות בעלות אוריינטציה מינית משתנה.
כמו כן, גם המחלוקת שנוצרה לגבי חבילת ההרחבה "מורשת הלהב הראשון" זכתה להתייחסות.
קסלבייר נלסון ג'וניור ממגזין Rock, Paper, Shotgun ציין ששתי הדמויות הן "פרוטגוניסטים משכנעים ושונים זה מזה" בזכות עצמם, ושעצם הבחירה ביניהם מגוונת את אירועי המשחק יותר באותה מידה כמו דמויותיהם ממין זכר או נקבה של קומנדר שפרד במשחקי Mass Effect.
מנגד, גם אלי ג'ונס ממגזין PCGamesN וגם פרייז'ר בראון מ-Rock, Paper, Shotgun פקפקו בהחלטה השיווקית שהתמקדה בדמותו של אלכסיוס בלבד, ופחות בדמותה של קסנדרה.
ג'ו פרלוק ממגזין PC Gamer שיער שהסיבה המנהלתית להוספתן של דמויות מתחלפות הקשתה על הכותבים הראשיים לפתח את דמויותיהם של אלכסיוס וקסנדרה כדמויות שעומדות בפני עצמן.
דמותה של קסנדרה קיבלה תשבחות רבות בשל אפיונה כפרוטגוניסטית לא טיפוסית של משחקי וידאו.
חברת יוביסופט זכתה במועמדות לפרסי D.I.C.E Awards מטעם האקדמיה לאמנויות ולמדעים אינטראקטיבים בקטגוריית הישגים מיוחדים בדמות, ולפרס הדמות הטובה ביותר בפרסי משחקי הווידאו האיטלקים.
על גילומה של קסנדרה, מאהוט קיבלה מועמדות בטקס 15th British Academy Games Awards של האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה לשנת 2019 ו-The Game Awards לשנת 2018. הדמות מדורגת במקום גבוה במספר רשימות לדמויות הטובות ביותר בסדרת המשחקים.
היא מופיעה ברשימת "דמויות Assassin's Creed הטובות ביותר לפי יכולת לחימה" של מגזין Screen Rant, שגם דירג אותה במקום הראשון ברשימת "הדמויות החזקות ביותר במשחקי Assassin's Creed".
מגזין Paste דירג את דמותה של קסנדרה כאחת הדמויות החדשות הטובות ביותר לשנת 2018, ושיבח את טבעה האמיתי ואת ביטחונה העצמי - תכונות אופי שנחשבות לנדירות במשחקי וידאו.
אנדי קלי ממגזין PC Gamer הכריז עליה בתור הפרוטגוניסטית השנייה הטובה ביותר, אחרי אציו אודיטורה דה פירנצה, שלדבריו קסמו האישי השובב נוכח בגילומה של מאהוט.
מגזין Polygon דירג את דמותה של קסנדרה כאחת מדמויות משחקי הווידאו הטובות ביותר בעשור השני של המאה ה-21, וכאחת מהדמויות הנאהבות ביותר של העשור האחרון.
טום הוגינס מ-The Telegraph ציין שקסנדרה הייתה עבורו הבחירה הברורה ביותר בתור דמות שניתן לשחק בה.
הוא תיאר אותה כבת לוויה מבריקה ביותר שאינה ממהרת להאמין לכל אחד, וש"לשונה חדה יותר מהחרב החלודה שאיתה היא מתחילה את המשחק".
סמואל אקסון ממגזין Ars Technica ציין שקסנדרה גנבה את ההצגה מבחינתו, ושהבחירה בה במשחקיות הראשונה שלו הייתה חוויה מרעננת.
הוא אהב את הרעיון של דמות נשית בעלת יכולת פעולה עצמאית שחולשת על פני יוון העתיקה, ולמעשה "משתתפת בכל התענוגות האלימות והחושניות שיש למשחק להציע בהילולה פטורה מעונש בסגנון קונאן הברברי", תוך שרטוט טון וקונטקסט שונים לחלוטין שאינם כה שונים מזינה הנסיכה הלוחמת.
פרייז'ר בראון ממגזין PC Gamer ציין שקסנדרה מתחבבת על השחקן כמעט מיידית בשל "הקסם האישי הפשוט אך ערמומי שלה", והשווה את הפופולריות ההולכת וגוברת שלה עם זו של גראלט מריוויה מזיכיון "המכשף", שרק גורם לפרוטגוניסטים של Assassin's Creed לחסות בצילו.
הארי שפרד - גם הוא מ-PC Gamer - ציין שלקסנדרה יש "נוכחות פיקודית מגניבה, ושיש לה קסם מעודן יותר בהשוואה למקבילהּ הגברי".
קולין קמפבל ממגזין Polygon שיבח את דמותה של קסנדרה בתור אחת הדמויות האנושיות ביותר בהן שיחק במשחק, וציין שהיא מצטיירת כחכמה ומצחיקה מאשר מקבילהּ הגברי, ושהבעות הפנים שלה הן חדווה לעיניים, בעוד "תגובותיה הקוליות תואמות לרוב לתנועותיה".
קמפבל נתן לביצועה של מאהוט קרדיט, שהעניקה לדמות מנעד רחב יותר מאשר לשחקן שמגלם את אלכסיוס.
נואל אדמס ממגזין Critical Hit שיבחה את קסנדרה כדמות חזקה מבחינה פיזית וכשורדת קשוחה, שמשלבת מאפיינים חביבים מפרוטגוניסטיות אחרות בז'אנר הספרותי, אך עדיין יש לה אישיות סתגלנית והיא ממודלת בצורה טובה יותר מדמותו של אלכסיוס.
גילום דמותה של קסנדרה זכה לשבחים גם בשל היותו דוגמה לארכיטיפ הנשים הספרטניות המשוחררות, וגם בגלל הפוטנציאל שלה כדמות ביסקסואלית או קווירית.
דמותו של אלכסיוס זכתה אף היא לביקורות חיוביות, אם כי לעיתים נערכו השוואות לא מחמיאות למקבילתו הנשית.
אנדי קלי ממגזין PC Gamer ציין שהדמות מגולמת בצורה טובה, אך הרגיש שאנטונאקוס ביצע את התפקיד באופן אחיד ולא משתנה - דבר שלא הצליח להבדיל אותו מ"כתריסר גיבורים מחוספסים אחרים של משחקי וידאו".
הארי שפרד ממגזין PC Gamer הסביר שהעדיף לשחק בדמותו של אלכסיוס בגלל עיצוב הדמות, אך הרגיש שאישיותה שטחית מדי בהשוואה לקסנדרה.
קולין קמפבל ממגזין Polygon ציין שלאישיותה של הדמות יש עומק כמו "באייק נקמני וזועף", אך גם הדגיש שהאינטרפטציה של אנטונאקוס משרטטת את הדמות כ"גיבור מאצ'ו ים-תיכוני, כמעט עד לגבול הפרודי", עם "הילה של דמות קרטונית קומית שמלאה בעצמה".
אקסון ציין שלשחק בדמותו של אלכסיוס מרגיש כמו עיצוב שחוזר על עצמו אותו חווה מאות פעמים בעבר במשחקי וידאו, כולל שאר משחקי Assassin's Creed מלבד Syndicate (שהציג גם הוא שתי דמויות פרוטגוניסטים ממין זכר ונקבה).
למאט קים ממגזין US Gamer הייתה תגובה שלילית לחשיפת פרטי הדמויות בידי הבמאי סקוט פיליפס, שנטו יותר לטובת אלכסיוס, וצחק ששני שלישים משחקני המשחק טעו בבחירתם.
אלכסוס גרינקוויץ' הוא קצין בדרגת גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית המכהן כמפקד העליון של בעלות הברית באירופה ומפקד פיקוד אירופה של ארצות הברית.