tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אורי אבנרי מההעיתון "העולם הזה" פעל לשחרורו והעיד כי הוא צילם עבורו את התמונות.
תמונותיו הבלעדיות פורסמו והצליחו לעורר הד ציבורי בכל הנוגע להתנהלות המשטרה במחאה כנגד האפליה והקיפוח העדתיים.
על סמך עדותו לאירועים בהם נכח נכתבו ספרים ומחקרים רבים והוא נהג להרצות על המאורעות הללו.
הוא התגייס בתור צלם צבאי לחיל הים.
לאחר שחרורו הקים חנות צילום בחיפה בשכונת הדר, שהייתה מוקד עליה לרגל עבור אוהדי קבוצות הכדורגל של חיפה.
במלחמת יום הכיפורים שירת במילואים בחיל התותחנים, ונפצע ביום השישי למלחמה מרסיסים בגבו ורגלו.
הוא פונה לבית החולים רמב"ם ומאוחר יותר עבר שיקום בבית הבראה 3 שבחיפה.
כצלם עיתונות, צילומיו הופיעו בעיתונים רבים.
בשנות ה־70 וה־80 פרסם בעיקר בעיתון "חדשות הספורט" אשר נסגר בשנות ה־80.
בשנת 2009, יצא לאור הספר "ואדי סאליב המיתוס ושברו", של אלי נחמיאס ורון שפיגל, אשר עוסק במאורעות ואדי סאליב, ובו עדויות ותמונות של מימל.
מתוך הספר: "תודה מיוחדת, לצלם מימל (חיים בן סימון) אשר הואיל למסור לנו את רשמיו מאירועי הואדי, וגם המציא לנו אוסף צילומים נדירים שצילם בעצמו, בעת האירועים בהם נטל חלק וטרם נחשפו לציבור הרחב".
ב-2016, מספר חודשים לפני שנפטר ערך מועדון הכדורגל מכבי חיפה, טקס הוקרה עבורו בנוכחותו לכבוד חמישים שנים של שיתוף פעולה.
הטקס נערך באצטדיון סמי עופר.
ביולי 2018 עלתה תערוכה במרכז לאמנות עכשווית - הפירמידה, בה הוצגו תצלומים של מימל שצילם בצעירותו בואדי סאליב.
ב-2022 רכש מועדון מכבי חיפה את הזכויות על כל תמונותיו אשר יוצגו במוזיאון מכבי חיפה.
היה נשוי ללורט, אבא לשלושה, שי גלית ויניב וסב לתשעה נכדים.
מימן צ'אנג היא פלאונטולוגית סינית.
צ'אנג הקדישה את חייה לחקירת והבנת מאובנים של דגים שחיו לפני כ-50–130 מיליון שנים.
היא השלימה את לימודיה באוניברסיטת מוסקבה ב-1960 ואת הדוקטורט שלה באוניברסיטת סטוקהולם ב-1982. היא האישה הראשונה שהייתה ראשת IVPP, המכון לפלאונטולוגיה ולפלאונתרופולוגיה של בעלי חוליות בסין, ב-1983 .
על הישגיה הרבים קיבלה תואר כבוד מאוניברסיטת שיקגו ב-2011 ומדליית פרס רומר-סימפסון מהאגודה לפלאונטולוגיה של בעלי חוליות ב-2016. מחקריה עסקו בין היתר בתחומים: פילוגנטיקה, זואוגאוגרפיה, פלאואקולוגיה, פלאונטולוגיה וביוסטרטיגרפיה של דגים, שחיו בעידנים מזוזואיקון וקנוזואיקון (כ-50–130 מיליון שנים לפני היום).
מימן צ'אנג נולדה בסין בשנת 1936. אביה של צ'אנג היה פתולוג מחונן מנאנג'ינג שבסין, ורצה שהיא תהפוך לרופאה כשתגדל.
צ'אנג אהבה את הארץ והאדמה, ולכן לפנתה בחרה דווקא ללמוד גאולוגיה.
בשנת 1958, לאחר שסגן הנשיא בסין ליו שאוצ'י קרא לחקור את כדור הארץ, כדי שסין תוכל לנצל את משאבי הטבע שלה, כמו נפט, צ'אנג נענתה לקריאתו.
בעקבות חקירתה והיכרותה עם הגאולוגיה של סין, היא החלה לחקור מאובני דגים, מסע שלקח אותה לארצות רבות.
ב-1960 השלימה את לימודיה באוניברסיטת מוסקבה.
בשנת 1965 צ'אנג נבחרה לבצע מחקר לתואר שני במוזיאון השוודי להיסטוריה של הטבע בסטוקהולם, אחד ממרכזי המחקר המובילים לפלאונטולוגיה.
כאשר מהפכת התרבות שטפה את סין ב-1966, צ'אנג, כאישיות פטריוטית, הפסיקה את לימודיה וחזרה לסין.
צ'אנג הייתה מנהלת המכון IVPP מ-1983 עד 1991, נשיאת האגודה הבינלאומית לפלאונטולוגיה מ-1992 עד 1996 ונשיאת האגודה הפלאונטולוגית של סין מ-1993 עד 1997. צ'אנג נבחרה להיות שותפה באגודת הלינאית של לונדון ב-1995 ובאקדמיה המלכותית השוודית למדעים ב־2011 כחוקרת זרה.
בשנת 1991 היא נבחרה כחברה באקדמיה הסינית של המדעים .
הקריירה של צ'אנג ברחבי העולם אפשרה לה ללמוד שפות רבות.
פרט לסינית, שלטה באנגלית וקראה בגרמנית וצרפתית.
כאשר למדה באוניברסית מוסקבה, למדה רוסית וכשלמדה באוניברסיטת סטוקהולם רכשה את ידיעת השפה השוודית .
מימן צ'אנג חקרה את תפוצת מיני הדגים ברחבי האוקיינוס השקט, תפוצה שהגיעה לשיאה לפני כ-34–56 מיליון שנים.
רוב הדגים במערב אוקיינוס זה נכחדו, אך כמה מהם, כגון דג הקואלקנת שעליו חקרה, עדיין שורדים במזרח האוקיינוס.
בהתבסס על מחקריה על מאובני הדגים, היא קבעה את גילם וסביבתם של מאובני הדגים.
תוצאות מחקריה חוללו מהפך בחקר האבולוציה המוקדמת של בעלי חוליות.
למחקריה יש תרומה לחיפושי הנפט בסין.
עם זאת, תרומתה המשמעותית ביותר למדע היא מחקריה על האנטומיה של גולגולת דגים סרקופטריגים מוקדמים.
צ'אנג זכתה בפרס רומר-סימפסון מהאגודה לפלאונטולוגיה של בעלי חוליות ב-2016. היא קיבלה תואר כבוד מאוניברסיטת שיקגו ב-2011. ב-2018 זכתה בפרס ההישג של קרן הו ליונג הו לי ובפרס לוריאל- אונסק"ו לנשים במדע.
את שני הפרסים קיבלה בזכות תרומתה להבנה, כיצד חולייתנים עברו מהים אל היבשה.
בנוסף, לזכרה קראו לשלושה מינים של בעלי חיים נכחדים על שמה:
היא הופיעה בסדרת ספרי הילדים הסינים: "Asian Scientist Junior", שמקדמת מדענים מצטיינים.
בדצמבר 2020, צ'אנג הומלצה כמועמדת למתן שמות לאסטרואידים בינלאומיים, ובמאי 2021 אושרה הבקשה.
האסטרואיד מספר 347336, שהתגלה על ידי האקדמיה הסינית למדעים נקרא "כוכב צ'אנג מימן" על שמה.
מין בסכנת הכחדה חמורה הוא מין של בעלי חיים, פטרייה או צמח, שסווג על ידי האיגוד הבין-לאומי לשימור הטבע כעומד בפני סיכון גבוה ביותר להכחדה מהטבע, וכפועל יוצא מכך מופיע ברשימה האדומה של IUCN כמי שמצוי בסכנת הכחדה קריטית (CR או לפעמים CE).
נכון לדצמבר 2023, מתוך 157,190 המינים שנמצאים כיום ברשימה האדומה, 9,760 מהם רשומים בסכנת הכחדה קריטית, כאשר 1,302 עשויים להיכחד ו-67 עשויים להיכחד בטבע.
הרשימה האדומה של IUCN מספקת לציבור מידע לגבי מצב השימור של מיני בעלי חיים, פטריות וצמחים.
היא מחלקת מינים שונים לשבע קטגוריות שונות של שימור, המבוססות על טווח בתי גידול, גודל אוכלוסייה, בית גידול, איומים וכו'.
כל קטגוריה מייצגת רמה שונה של סכנת הכחדה עולמית.
מינים שנחשבים בסכנת הכחדה קריטית ממוקמים בקטגוריית "באיום".
מכיוון שהרשימה האדומה של IUCN אינה מגדירה מין כ'נכחד' עד שנערכו סקרים נרחבים וממוקדים, ישנה אפשרות שמינים שכבר נכחדו עדיין מופיעים בקטגוריית 'סכנת הכחדה קריטית'.
ה-IUCN מחזיק רשימה של מינים ש"ייתכן שנכחדו" ו"ייתכן שנכחדו בטבע", לפי מודל של קטגוריות ששימשו את BirdLife International כדי לסווג את העופות הללו.
מין יוגדר בסכנת הכחדה קריטית ברשימה האדומה רק במידה ויעמוד בכל אחד מהקריטריונים הבאים ("3G/10Y" מסמל שלושה דורות (generations) או עשר שנים (years) - הארוך מביניהם - לכל היותר של 100 שנים.
שיעור ההפחתה נמדד על פני 10 שנים או על פני שלושה דורות שונים במין זה.
יש לדעת גם את הסיבה לירידה זו.
אם הסיבות לצמצום האוכלוסייה אינן מתרחשות יותר וניתן להחזיר אותן, האוכלוסייה צריכה להיות מופחתת ב-90 אחוז לפחות.
אם לא, האוכלוסייה צריכה להיות מופחתת ב-80 אחוז לפחות.
הפחתה זו חייבת להתרחש על פני פחות מ-100 ק"מ או ששטח התפוסה קטן מ-10 ק"מ.
פיצול חמור של בתי גידול, או קיים במקום אחד בלבד.
ירידה בהיקף ההתרחשות, אזור תפוסה, שטח/היקף/איכות בית הגידול, מספר מיקומים/תתי אוכלוסיות או כמות MI.
תנודות קיצוניות בהיקף ההתרחשות, אזור התפוסה, מספר המיקומים/תתי אוכלוסיות או כמות MI.
האוכלוסייה חייבת לרדת לפחות מ-250 MI ואחד מהדברים הבאים:
ירידה של 25 אחוז לעומת 3G/10Y
תנודות קיצוניות, או מעל 90 אחוז מ-MI בתת-אוכלוסייה בודדת, או לא יותר מ-50 MI בכל תת-אוכלוסייה אחת.
יש קיטון בגודל האוכלוסייה למספרים של פחות מ-50 MI.
חייבת להיות סבירות של לפחות 50 אחוז להכחדה בטבע בתוך יותר מ-3G/10.
תופעת מינים בהכחדה בעידן המודרני מתרחשת בקצב מואץ יותר משיעורי הכחדה המתרחשים באופן טבעי.
כמה מהגורמים לכך הם השפעות אנושיות על שינויי האקלים ואובדן המגוון הביולוגי.
זאת יחד עם כוחות טבעיים שעלולים ליצור לחץ על המין או לגרום לאוכלוסיית בעלי חיים להיכחד.
נכון לעשור השלישי של המאה ה-21, הסיבה המרכזית להיכחדות מינים היא אינטראקציה אנושית שגורמת לאובדן בית גידול.
מינים מסתמכים על בית הגידול שלהם עבור המשאבים הדרושים להישרדותם.
כאשר בית הגידול נהרס, האוכלוסייה תראה ירידה במספרם.
פעילויות הגורמות לאובדן בית גידול כוללות זיהום, עיור וחקלאות.
סיבה נוספת לכך שצמחים ובעלי חיים נמצאים בסכנת הכחדה היא כניסת מינים פולשים.
מינים פולשים מנצלים בית גידול חדש עבור משאביהם הטבעיים כשיטה להתחרות על האורגניזמים המקומיים, ולבסוף משתלטים על בית הגידול.
תופעה זו עשויה להוביל להכחדה של המינים המקומיים או לגרום להם להיות בסכנת הכחדה, מה שעשוי לגרום בסופו של דבר גם להכחדה מוחלטת.
צמחים ובעלי חיים עלולים להיכחד גם עקב מחלות.
החדרת מחלה לבית גידול חדש עלולה לגרום לה להתפשט בין המינים המקומיים.
בשל חוסר היכרותם עם המחלה או עמידות מועטה, המינים המקומיים עלולים למות.
אהמט כמאלטין, אחמד כמאלדין ביי או מימר כמלאדין
(בטורקית עות'מאנית: احمد كمال الدين, 1870 - 13 ביולי 1927) היה אדריכל טורקי ועות'מאני, ממובילי הגל הראשון של תנועת האדריכלות הלאומית בטורקיה, לצד ודאט טק.
אהמט כמאלטין או אחמד כמאלדין נולד ב-1870 במשפחה מן המעמד הבינוני בשכונת אג'יבדם באיסטנבול.
אביו היה מיראלאי עלי ביי, קפטן ב העות'מאני ואמו סאדברק חאנים.
ב-1875 התחיל ללמוד בבית הספר היסודי על שם אברהים אגה (אע'א) על יד הבית.
לאחר מכן ב-1881 אחרי שאביו עבר לגור בכרתים שהיה אז חלק מהאימפריה העות'מאנית, על מנת לפתוח שם תיכון לילדי הקצינים הטורקים ששירתו באי, עבר גם בנו ללמוד באותו תיכון, בין היתר, גם ערבית וצרפתית.
בשובו כעבור זמן קצר לאיסטנבול המשיך את לימודיו בתיכון היוקרתי Numune-i Terakki (מופת לקדמה).
ב-1887 בגיל 17 נרשם לבית הספר הגבוה להנדסה אזרחית Hendese-i Mülkiye Mektebi (כיום האוניברסיטה הטכנית באיסטנבול) .
עוד בהתחלת לימודיו שם ב-1887 זכה למדליה לחריצות.
נמשך מאוד לשיעורי האדריכלות של מורו הגרמני אוגוסט יאכמונד שבחר בו כעוזר מדריך.
לימודים אלה התקיימו במוהנדיסחאנה בשכונת הליג'ולו.
ב-1891 סיים עם תעודת מהנדס בהצטיינות.
למשך ארבע שנים נשאר לעבוד כמדריך באוניברסיטה.
במקביל פתח משרד כמהנדס עצמאי.
ב-1895 בהמלצת המנטור שלו, יאכמונד, שבנה את תחנת הרכבת סירקג'י באסטנבול, נסע כמאלדין לגרמניה ולמד אדריכלות למשך שנתיים בבית הספר הטכני הגבוה בשרלוטנבורג, בברלין.
בהמשך עבד שנתיים וחצי במשרדי אדריכלים שונים ורכש בהם רכש ניסיון מקצועי.
ב-1900 חזר כמאלדין למולדת ועבודה האקדמית באוניברסיטה.
אחרי עשיבתו של יאכמונד, החליף אותו בתפקיד מרצה.
ב-1908 יזם הקמת "האיגוד המקצועי של המהנדסים והאדריכלים העות'מאנים".
על אף ההשפעה הגרמנית, כמאלדין שמר על מסורות מזרחיות והושפע מסגנונות נוספים.
כך למשל בית רטיפ פאשה, מהתקופה המוקדמת בפעילותו, הושפע מאר נובו, לדירות הריקזדגן יש נגיעה מהדיור הציבורי הצרפתי, משרד הקרנות הקיסריים Evkaf-ı Humayun Nezareti נבנה בסגנון יותר מזרחי, קברו של חוסנו פאשה עוצב סגנון אמפיר בעוד החאן השני של הקרן עוצב היה אקלקטי.
כמאלדין התבלט בכישרונו היצירתי ובביטחונו העצמי, תוך שליטה על הצדדים התעשייתיים, הארגוניים וכישורים להוראה.
ב-18 במאי 1909 התמנה כמאלדין כאדריכל ראשי במשרד הקיסרי לקרנות (שהיה ידוע כ"מינהל הכללי לקרנות").
סמכות המשרד היו עבודות האחזקה והשיקום של המבנים ההיסטוריים וכמאלדין ניצל את ההזדמנות להשתכלל בתחום.
הפך לחלוץ בעבודה זו תוך שיקומם מתוך גישה מדעית של מספר רב של מונומנטים עות'מאנים
התלהב בעבודה על שיקומם של Yeni Cami Hunkar - ביתן הסולטאן ב"יני ג'אמי" (המסגד החדש) ושל המסגד פאתיך ובית הנופש שלו ושל מסגד נורעות'מאנייה, בעזרת הציורים והרישומים שבארכיב המנהל הכללי של הקרנות.
אחרי התחלת התקופה החוקתית השנייה - ימי שלטון "הטורקים החדשים" - התמנה כמאלדין כמנהל של המחלקה לבנייה ולשיקום במשרד הקרנות (Evkaf Nezareti)
הוא תכנן ארבע תחנות רכבת עבור חברת הרכבות העות'מאנית: בפלובדיב, סלוניקי (הושמו רק היסודות) ואדירנה (הושלמה ב-1914)
ב-1908 בנה תיכון לבנות באדירנה.
אולם שיא הישגיו היה שיקומם של מסגד אל-אקצא ושל חראם א-שריף בירושלים לפי הזמנתו של המופתי הגדול של ירושלים, אמין אל-חוסייני.
הוא נשאר שם זמן מה.
עבודה זו זיכתה אותו בפרסום עולמי ובחברות כבוד במכון המלכותי של האדריכלים הבריטים.
בשובו למולדת הוא התמקד בבניינים באנקרה, הבירה החדשה של הרפובליקה הטורקית.
כמאלדין לימד בהתלהבות רבה מאות סטונדטים באקדמיה לאמנויות יפות, בבית הספר הגבוה לטכנאים (כיום האוניברסיטה הטכנית ילדיז באיסטנבול) והאקדמיה למהנדסים, וכן בבית הספר הצבאי למהנדסים.
נושאי הרצאותיו כללו היו רבים ומגוונים:טכנולוגיה, אדריכלות, רישום, קליגרפיה, עבודה במתכות וכו.
כמאלדין היה גם מייסד האיגוד העות'מאני לאדריכלים ומהנדסים.
אישית כתב מדי פעם את ה"קול קורא" לכנסים של האיגוד מעל דפי העיתון "טנין".
הוא נבחר לחבר ואחר כך ליושב ראש המועצה לאמנויות יפות שהוקמה ב-1926 על ידי משרד החינוך של טורקיה.
מימר כמאלדין נחשב לאחד מחלוצי הגל הראשון של התנועה האדריכלית הלאומית הטורקית ועבודתו קיבל השארה מהאדריכלות הקלאסית העות'מאנית ובו זמנית ניסה ליצור סגנון חדש על ידי שילוב של אפיונים אדריכליים גרמניים ועות'מאנים.
הוא הדגיש את צביון העות'מאני והאסלאמי כך שישקף את הזהות הלאומית הטורקית.
בחזיתות הבניינים שתכנן הוא הציב קשתות, קופינגים ולבנים, תוך הדגשת סימטריה והוספת יסודות בולטים כמו צריחים וקריניזם.
אהמט כמאלדין הלך לעולמו ב־1927 בגיל 57 באתר הבנייה של בית הארחה "אנקרה פאלאס" באנקרה.
סיבת המוות הייתה דימום מוחי.
השאיר אישה, סביהה ובן, אילחן, לימים מלחין חשוב.
גופתו הוסעה לאיסטנבול והובאה לקבורה בבית הקברות קראג'ה אהמט באיסטנבול.
אחרי מספר שנים ללא ידיעת משפחתו הועבר קברו למתחם הקברות של מסגד באיזיט השני באיסטנבול.
זאת בגלל בניית כביש בין קדיקוי לאוסקודר שחצה את בית הקברות שבו נקבר.
במקום החדש לא הייתה מצבה ובשנות ה-1990 נתגלה הקבר החדש.ב-2007 קברו עבר שיפוץ.
בשנים 1919–1922 נמנה כמאלדין עם מתכנני "דירות טאיארה" באיסטנבול, שהפכו לימים ב-1985 למלונות פאר.
גם בניין אחר שתכנן - זה של לשכת הוואקף הרביעית באיסטנבול הפכה מאוחר יותר לבית מלון וורלד פארק הוטל בעל חמשה כוכבים.
בית הספר רשאדיה, כיום התיכון אנדולו איופ באיסטנבול
בית הספר היסודי שמסי פאשה
בית הספר רשדייה (כיום איופ)
הקבר של גזי עוסמאן פאשה
הקבר של מהמוט שווקט פאשה
הקבר של עלי ריזה פאשה
שיפוץ המסגד פתחייה ושל מדרסת סינאן פאשה
תוכנית שיפוץ המסד אל-אקצא בירושלים 1925
ב-1 בינואר 2009 הונפק השטר של 20 לירות טורקיות הנושא בצד האחורי את דיוקנו של האדריכל ומראה של בניין הרקטורט של אוניברסיטת גאזי
2023 - חייו ובניית המלון פאלאס באנקרה עמוד במרכז ספר קומיקס
מין פולש הוא מין של בעל חיים או צמח, אשר הופץ בעקבות פעילות האדם לאזור שמחוץ לתחום תפוצתו הטבעית, והצליח לייסד במקום זה אוכלוסייה המתרבה ומתפשטת ללא התערבות נוספת בידי האדם.
ההגדרה של מין בתור "פולש" בדרך-כלל מתייחסת לאזור הספציפי הנמצא מחוץ לתחום התפוצה הטבעי של המין, ולא אל כל מרחב התפוצה של המין.
לעומתו מין מתפרץ שייך לקהילה המקומית אך יכול לקבל פרץ גדילה בעלייה בצפיפות היחסית של המין, בייסוד אוכלוסיות חדשות, ובפלישה לבתי-גידול חדשים, מה שגורם לו להזיק גם בבתי גידולו הטבעיים.
על-פי הגדרה אחרת, מצומצמת יותר, המונח "מין פולש" מתייחס רק למינים שהפצתם לאזור חדש גורמת באזור זה נזק משמעותי לאדם או לסביבה.
חלקם נחשבים למתאזרחים , המסתגלים לסביבה הטבעית מבלי לפגוע בה, אם כי מצב זה נדיר ביותר.
המינים הפולשים הפכו לתופעה נפוצה ביותר במאה העשרים, בעקבות העלייה הדרמטית בניידות האוכלוסייה האנושית, וכיום הם מהווים תופעה נפוצה בקנה מידה כלל-עולמי.
תופעת המינים הפולשים היא אחת הסוגיות המרכזיות כיום בנושאי איכות הסביבה ושמירת הטבע ברחבי העולם, ואחת הסיבות העיקריות לפגיעה במגוון הביולוגי.
אורגניזמים רבים הפכו למינים פולשים בעקבות פעילותו של האדם.
מבחינים בין הפצה מכוונת והפצה לא-מכוונת של מינים פולשים:
צמחי נוי וחיות מחמד, כמו צמח הלנטנה הססגונית או התוכי דררה מצויה וכן חיות משק.
מינים המובאים כמדביר ביולוגי, כגון נמייה אסייתית קטנה וקרפדת הקנים.
מינים המשוחררים בטבע לצורכי ציד או דיג, כמו נסיכת הנילוס שיובאה לימת ויקטוריה, ואכלה את מגוון מיני האמנונים האנדמיים הרב שהיה בימה עד להכחדתם, וכמו הארנב האירופי שיובא בשנת 1859 לאוסטרליה, והתרבה שם בתוך שש שנים מ-24 פרטים לכשני מיליון, ופגע בכך קשות במאזן האקולוגי המקומי.
פגיעתו של הארנב האירופי הייתה כה קשה, עד שהממשלה נאלצה להקים את גדר הארנבים האוסטרלית כדי להגן על הסביבה מפניו.
מינים המובאים לצורכי חקלאות בשבי, אך נמלטים ופולשים לבתי הגידול הטבעיים המקומיים, כמו נוטריה והמינק שיובאו למקומות רבים בעולם שאינם בתי הגידול הטבעיים שלהם, לצורך הקמת חוות פרווה.
מעבר לַרְווֹת במי נטל של אוניות.
למשל הצדפה מהמין Dreissena polymorpha, מתחרה עם מינים מקומיים באגמי ארצות הברית ואף גורמת לסתימה בצינורות, ובכך פוגעת גם בתחנות כוח.
מעבר על סחורות חקלאיות, כמו למשל זבוב הפירות העובר על ההדרים.
הורדת מחסומים טבעיים, למשל תעלת סואץ, אשר הביאה את החוטית הנודדת לים התיכון.
להתנהגות הפולשנית קודמת לעיתים תקופה של התבססות והתאקלמות באזור ההפצה החדש של המין.
המין מייסד אוכלוסייה באתרו החדש, ולעיתים אף עובר סלקציה, המתאימה אותו אל התנאים של בית הגידול החדש.
בשלב הבא, אם המין יתחיל להתפשט אל אזורים חדשים באופן מאסיבי ויגדיל את אזור תפוצתו, המין יוגדר כפולש.
מינים פולשים רבים עוברים קודם תקופה ממושכת של הסתגלות, לפני התפרצותם כמינים פולשים; לעיתים מדובר בעשרות שנים.
לכן יש לראות בכל מין המופץ אל אזור חדש בתור סכנת פלישה, גם אם הוא עדיין אינו מגלה התנהגות פולשנית.
בדרך כלל מינים המגיעים מאזור בעל אקלים אחד לאזור בעל אקלים דומה, יצליחו להתבסס ביתר-קלות במקום החדש עקב התאמתם אליו.
בנוסף תאוריית "היעדר האויבים הטבעיים" גורסת כי צמח זה ישגשג במקום החדש ביתר קלות דווקא משום היעדר האויבים המרסנים אותו באזור מולדתו.
הפגיעה של מין פולש במגוון הביולוגי וביציבות המערכת האקולוגית יכולה להתרחש במספר אופנים:
דחיקה תחרותית של מינים מקומיים בעלי תפקיד מקביל במערכת האקולוגית.
הפצת מחלות בקרב המינים המקומיים.
השפעה עקיפה – הבאת תועלת למינים מסוימים, ובעקבות שגשוגם – דחיקה תחרותית או טריפה של מינים אחרים.
שינוי באופי בית הגידול, כגון: הצללה, משטר שרפה.
באופן דומה, המין הפולש יכול לגרום נזקים אדירים גם לגידולים חקלאיים.
מכיוון שהמין הפולש זר למערכת האקולוגית הנפלשת, למינים המקומיים אין יכולת להתמודד עם האיום שמציב הפולש.
לא ניתנה להם האפשרות להסתגל באופן הדרגתי אל נוכחות המין החדש, ולכן מינים מסוימים יכולים להיכחד בקלות רבה.
למשל, חתול בית אחד שנקלע לאי מבודד ובו עופות מקומיים שלא ראו טורף מימיהם – עשוי לטרוף את כל גוזלי העופות, משום שהוריהם לא נקטו אמצעי זהירות כלשהם נגד טורפים.
היעדרם של אויבים טבעיים למין הפולש, שיכולים לרסן את התפשטותו, מקנה לו יתרון נוסף על המינים המקומיים.
הנזקים שגורמים מינים פולשים, והסכנה שהם מהווים למגוון הביולוגי, חמורים באופן מיוחד באיים מסוימים, שחיים בהם מינים ייחודיים רבים בעלי תפוצה מוגבלת, שלכל אורך האבולוציה שלהם שגשגו בהיעדר טורפים.
מחקר מטעם האו"ם שנערך על ידי צוות מומחים בינלאומי ופורסם ב-2023, סיפק הערכה, על פיה מינים פולשים קשורים להכחדה של 60% ממיני הצומח והחי, שחדלו להתקיים בטבע.
מינים של חרקים וצמחים פולשים מזיקים ליבול חקלאי ופוגעים בגידול מזון.
מינים פולשים אלה מביאים איתם מחלות שלמינים המקומיים אין חסינות נגדן, וכך גורמים נזקים נוספים.
המחקר מעריך את הנזק הכלכלי השנתי שנגרם בעולם עקב התפשטות מינים פולשים, ב-423 מיליארד דולר.
דוגמאות לנזקים של מינים פולשים
דוגמאות מפורסמות הם האיים הוואי, אוסטרליה וניו זילנד.
הגעתם של מינים פולשים טורפים, כמו למשל חתול הבית, אל האיים הנ"ל במאתיים השנים האחרונות, הפגישה את הטורפים הפולשים עם מינים נדירים שלא היו חשופים קודם לאיום דומה ולא פיתחו אבולוציונית שיטות להתמודד מולם, ולכן הגיעו תוך זמן קצר אל סף הכחדה.
במרץ 2019, התפרסמה כתבה בכתב העת המדעי Science על מגפה קטלנית המכחידה צפרדעים ודו-חיים, אוכלוסיות של יותר מ-500 מינים הצטמצמו משמעותית בגלל פטרייה המכונה Bd (קיצור של Batrachochytrium dendrobatidis ).
החוקרים משערים שלפחות 90 מינים נכחדו לחלוטין.
החוקרים קובעים כי "כיום הפטרייה מכונה הפתוגן הקטלני ביותר הידוע למדע".
מחקרים על הדנ"א שלה מצביעים שמקורה של Bd בחצי האי הקוריאני, דו-חיים באסיה חסינים מפני Bd, אבל כשפטרייה זו הגיעה למקומות אחרים, כגון מרכז ודרום אמריקה היא פגעה במינים רבים.
נמלת האש האדומה, מין פולש ממרכז אמריקה, שעקיצותיה המכאיבות גורמות לגירויים בעור, החלה להתפשט בארצות הברית לפני עשרות שנים.
ניסיונות שנעשו בארצות הברית להדביר את הנמלה כשלו ונכון ל-2024 נמלת האש עדיין מהווה מפגע בריאותי.
ההתגוננות מפני מינים פולשים נעשית על ידי שימור מינים חלשים וגידולם בצורה מבודדת, מניעת מעבר המינים הפולשים ממקום למקום, צמצום גודל האוכלוסייה הפולשת, או חיסול מלא של המין הפולש באותו בית גידול, אם הדבר אפשרי.
הטיפול היעיל ביותר הוא מניעת הפלישה מלכתחילה (אך אין בנמצא שיטה המבטיחה כניסה אפסית של מינים לאזור מסוים).
מניעה – רוב המדינות בעולם מנסות למנוע הכנסה של אורגניזמים זרים אל תוך תחומי המדינה.
על תיירים נכנסים לרוב נאסר להכניס פירות וירקות שהובאו מחו"ל, וסחורות חקלאיות עוברות ניטור.
הדברה ביולוגית – חיסול המין הפולש על ידי הבאת האויב הטבעי שלו, מאזור מוצאו של המין.
שיטת טיפול זו טומנת בחובה סכנה חמורה – הכנסת האויב של המין הפולש מהווה בעצם הכנסת מין זר נוסף אל תוך המערכת האקולוגית, שעלול להתגלות בדיעבד כמין פולש מזיק אף יותר מהמין המקורי שעבורו הובא.
מהידוע לנו, באחוזים מעטים מהמקרים זה אכן קרה.
(כדי למזער את הסיכון הנ"ל, יש צורך לבצע בדיקות קפדניות של האינטראקציות של המין החדש עם מינים רבים ככל האפשר מהמערכת האקולוגית הנפלשת.
אולם בשל מורכבות העולם הביולוגי וריבוי המינים בו, לעולם לא ניתן לחזות בצורה בטוחה מה תהיינה ההשלכות של הכנסת מין זר אל תוך מערכת אקולוגית חדשה).
כריתה או ציד – סילוק אקטיבי של פרטי המין, על ידי כריתה או עקירה במקרה של צמחים, או ציד במקרה של בעלי-חיים, אינו מהווה סיכון כמו השימוש בהדברה ביולוגית.
אולם במינים מסוימים, כמו חיות שבורחות על נקלה או צמחים שמפיצים זרעים העמידים לעשרות שנים, קשה לסלק את כל פרטי המין, ולעיתים ניתן רק לדלל את אוכלוסייתו.
בתחום הצמחים, בישראל ידוע על 166 מינים שפלשו לשטחים הטבעיים.
טרם ברור מה היקף הנזק שגרמו המינים הפולשים לאדם ולטבע בישראל.
פעילות האדם מגבירה את מחוללי השחיקה של המגוון הביולוגי, ובהם מינים פולשים ומינים מתפרצים הפוגעים במרקם החיים ובתחומים החיוניים לקיום האדם וכן גורמים לנזקים כלכליים.
מניעת הסיכונים וצמצום הנזקים הנובעים מהתפשטותם ומהתבססותם של המינים הפולשים מצריכים פעולות של מניעה, ביעור, בקרה ותחזוקה הכרוכות בעלויות גבוהות.
באוגוסט 2021 פורסם כי יש בישראל בין עשרות למאות מינים פולשים, ובהם נמלת האש הקטנה וטרמיט העל הפורמוסי; על פי הערכות עלות הנזק שגורמים המינים הפולשים נעה בין 473 מיליון ש"ח לכ-1.5 מיליארד ש"ח לשנה.
כדוגמה למינים המתפרצים ניתן לציין את חזירי הבר, שכניסתם אל תוך המרחב העירוני בעיר חיפה התגברה בשנים האחרונות; חזירים אלו גורמים לנזקים רבים ולפגיעה בתושבים ובאיכות החיים שלהם.
מחודש יוני 2021 ועד ינואר 2022 התקבלו במוקד עיריית חיפה 3,586 דיווחים על חזירי בר המשוטטים ברחבי העיר.
במאי 2022 פורסם דוח שנתי של מבקר המדינה, כי ישראל כשלה, מינים פולשים חדרו לארץ בלי הפרעה וקרא למניעת נזקי מינים פולשים ושמירה על המגוון הביולוגי.
הקושי בא לידי ביטוי בעיקר כאשר נדרשת תגובה מהירה או כאשר נדרשים ממשקי פעולה בין-משרדיים.
בדוח מבקר המדינה פורסם כי הפתרונות הנוכחיים למניעת חדירה של מינים פולשים, שאינם קשורים בצומח במעברי הגבול ובנמלים בכניסות לארץ הם חלקיים, אינם נותנים מענה לכלל אפשרויות החדירה ואינם כוללים את הבדיקות הנדרשות למניעת כניסת מינים פולשים.
דוגמאות למינים פולשים במקומות שונים בעולם
באקולוגיה, מין מהנדס סביבה (או מין מעצב סביבה) הוא מין ביולוגי היוצר, משנה או הורס באופן משמעותי את בית הגידול שבו הוא נמצא, ובעשותו כך, משנה את תפוצתם של אורגניזמים אחרים.
הדוגמה המוכרת ביותר למין כזה היא האדם, אך המחקרים על הנדסה סביבתית אינם עוסקים בו (זאת עקב תשומת הלב הרבה לפעולות האדם באסכולות האחרות של המחקר האקולוגי) ומתמקדים בעיקר בבעלי חיים אחרים, אם כי מינים מהנדסי סביבה קיימים בכל ממלכות החיים.
בעבר התמקד המחקר האקולוגי בתפוצה ובמגוון האורגניזמים ביחס למאפיינים שונים, כגון מזג אוויר, טופוגרפיה, הימצאות מזון, מתחרים, יחסי טורף-נטרף וכדומה.
מין מהנדס סביבה הוא מונח חדש יחסית, המשתייך לתחום שהתפתח בשנים האחרונות ועוסק ביחסי הגומלין האקולוגיים בבתי גידול.
המינוח "מין מהנדס סביבה" הוצע לראשונה במאמר של קלייב ג'ונס, ג'ון לאוטון ומשה שחק בשנת 1994 בהשראת מחקרים של שחק וג'ונס בנגב בסוף שנות ה-80 שעסקו בהשפעת שבלולים על יצירת קרקע בנגב.
מהנדסי סביבה הם מינים אשר משנים את המשאבים הזמינים למינים אחרים על ידי שינוי פיזיקלי של הסביבה הביוטית והא-ביוטית.
מיני המהנדסים נחלקים לשתי קבוצות, על פי אופי השפעתם על הסביבה: מהנדסים אלוגניים ומהנדסים אוטוגניים.
מהנדס אלוגני, או "מהנדס התנהגותי", משנה את סביבתו על ידי שינוי משאבים חיצוניים.
בדרך כלל, הדבר תלוי במנגנונים ההתנהגותיים של האורגניזם.
כך, לדוגמה, הבונה הקנדי בונה סכרים, מסיט את נתיב הנהרות בבית הגידול ומשנה לחלוטין את הרכב האוכלוסייה בו; נקרים, המנקבים חורים בעצים, יוצרים בתי גידול לחסרי חוליות קטנים; זחלים, המעצבים גומחות מעלים, יוצרים מקום מסתור לחסרי חוליות אחרים אחרי עזיבת הזחל.
רוב המהנדסים האלוגניים הם אורגניזמים בעלי יכולת תנועה (אורגניזמים מוטיליים) כמו חולייתנים או חרקים, אך אין הדבר תמיד כך.
צמחים ופטריות מסוימות מפגינים אף הם תכונות אלוגניות, לדוגמה: צמחים או פטריות מסוימות הנשתלים באדמה מזוהמת במתכות כבדות, שואבים לתוכם את המתכות ומנקים את האדמה ובכך מאפשרים שגשוג צמחים רגישים יותר באדמה הנקייה.
מהנדס אוטוגני, או "מהנדס עצמי", משנה את סביבתו על ידי שינוי גופו.
עצים בג'ונגל טרופי ההולכים וגדלים מסוככים על סביבתם הנמוכה יותר, מונעים אור מהצמחים הנמוכים יותר ובכך מאטים את גידולם; נטייתם של אלמוגים מסוימים ליצור שוניות אלמוגים משפיעה באופן דרמטי על משטר הזרמים בבית הגידול, והדבר משפיע על אורגניזמים רבים אחרים.
לרוב, מהנדסים אוטוגניים הם נטולי יכולת תנועה כמו צמחים, אלמוגים וצדפות, ולעיתים קרובות מתיישבים עליהם אורגניזמים אחרים.
גם אורגניזמים מתים יכולים לתפקד כמהנדסים אוטוגניים – שברי עצים גדולים מאכלסים בתוכם בתי גידול שלמים של חסרי חוליות, ואורגניזמים ימיים מסוגלים להתיישב גם על שלדם הגירני של אלמוגים מתים.
ישנם מאות מינים המוגדרים כמהנדסי סביבה.
כאמור, הבונה הקנדי הוא המין הראשון שזוהה כמהנדס סביבתי.
הבונה כורת עצים חיים בשיניו ומפיל אותם לנהרות, על מנת ליצור בריכות קטנות כמחסה והגנה על ביתו.
בריכות הבונים מושכות אליהן מינים רבים של ברווזים, תרנגולאים, צבים, צפרדעים, קרפדות, יתושים ועוד רבים אחרים.
מנגד, בניית הבריכות מחלישה את זרם הנהר ובכך גורמת לירידה במספרם של סלמנדרות, נחשים, שפריריות וכמובן עצים.
תגובת השרשרת האקולוגית ממשיכה לשלבים רבים נוספים, לדוגמה, עלייה במספרם של הברווזים והתרנגולים מושכת יותר עופות דורסים לבריכות הבונים, ומנגד ירידה בכמות העצים גורמת לירידה בכמות הנקרים וכן הלאה.
הדורבן המצוי (דורבן הודי) ניזון משורשים או מפקעות.
על מנת להגיע למזונו, הדורבן המצוי חופר בורות ליד הצמחים המועדפים עליו.
בורות אלו מחזיקים מעמד במשך עשרות שנים, ועם הזמן מתמלאים בזרעים, מים וחומרים אורגניים אחרים.
חרקים וחסרי חוליות אחרים נמשכים לבורות אלו ויוצרים מיקרו-בית גידול עשיר.
מחקרים הראו שהסביבה ליד בורות אלו היא מגוונת ועשירה יותר במינים מאשר אזורים קרובים ללא בורות.
מכפילי פרסה ומפריטי פרסה באפריקה
באפריקה, עדרים של בקר מבוית ומפריטי פרסה פראיים ממלאים חלק בהתפשטות מחלת המלריה ביבשת.
עדרי הבקר שותים מים מאגמים, נחלים ובורות מים.
עקב משקלן הרב של הבהמות וצורת כף רגלן, הבהמות משאירות סימני פרסה עמוקים באדמה הלחה שבסביבת מקורות מים אלו.
סימני פרסה עמוקים אלו מתמלאים בגשם או במי תהום ויוצרים כעין מיקרו-ביצות, שתוך זמן קצר מתמלאות במושבות של יתושים נושאי מלריה – האנופלס.
כפרים השוכנים בסמוך לאזורים שופעי מיקרו-ביצות כאלו סובלים ממלריה הרבה יותר מכפרים אחרים.
כאמור, הנדסת סביבה אלוגנית אינה מוגבלת לבעלי חיים בלבד.
מתכות כבדות מהוות בעיה זיהומית קשה בכך שהן מרעילות את האדמה ואינן מאפשרות לאורגניזמים רבים להתיישב באזורים מזוהמים כאלו.
מתכות אלה כוללות מתכות הנחוצות לקיומם של אורגניזמים אך רעילות בריכוזים גבוהים, כגון נחושת ואבץ, וכן מתכות שאינן נחוצות לקיום האורגניזם והשפעתן השלילית מופיעה אף בריכוזים נמוכים, כגון כספית, עופרת או אורניום.
בתי גידול מזוהמים כוללים אדמות מזוהמות על ידי תעשייה, מכרות נטושים, אזורי מלחמה ואזורים שעברו תאונה גרעינית או הפצצה גרעינית.
לצמח האספסת יש יכולת לספוח לגופו מתכות כבדות.
יכולת זו עולה בכמה סדרי גודל על יכולתם של צמחים אחרים, רגישים יותר, ובנוסף הצמח יכול להתפשט לאזורים שהפכו צחיחים עקב זיהום במתכות כבדות.
האספסת משגשגת באזורים אלו בעיקר בזכות היעדר תחרות מצד צמחים אחרים והיעדר לחץ רעייה מצד בעלי חיים אוכלי-צמחים (מכיוון שכמות המתכות הכבדות שבה הופכת את האספסת לרעילה עבור מרבית החולייתנים).
לאחר התפשטות האספסת בבית גידול וספיחת כמות גדולה של מתכות כבדות, האדמה מתנקה חלקית, ומינים נוספים של צמחים ובעלי חיים קטנים שבים ומתיישבים בה.
צמחים אלו ממשיכים בספיחת המתכות הכבדות (אך במידה קטנה יותר) וכן הלאה, עד שהאדמה מתנקה בצורה המאפשרת למרבית הצמחים ובעלי החיים להתיישב עליה.
כך יוצר מין מהנדס סביבה טור סוּקצֶסיוני (שרשרת של חברות ביולוגיות המחליפות בהדרגה זו את רעותה).
סך כמות המתכות הכבדות בחברה אינו משתנה עקב פעילות האספסת, אבל חלוקתם בריכוזים נמוכים בין האורגניזמים השונים במערכת הופכת את החיים על אדמות מזוהמות לנסבלים.
תכונה זו של האספסת לא נעלמה מעינם של אקולוגים המבקשים לשקם בתי גידול פגועים; ואמנם בשנים האחרונות נשתלו שדות אספסת באדמות מזוהמות על מנת לנקותן.
בכך עושה האדם שימוש פעיל בתכונות הנדסת הסביבה של אורגניזם אחר על מנת להביא תועלת.
ביער מתפקדים צמחים מטפסים כמין מהנדסים אוטוגניים.
הצמח מטפס על עצים ביער ומסתעף מעץ לעץ.
פעולה זו יוצרת רשת חיבורים מסועפת בין עץ אחד למשנהו.
על מטפסים אלו יכולים קופים ומכרסמים (כגון סנאים) לנוע בקלות במרום היער ובכך להימנע מטורפים קרקעיים.
ביערות נטולי מטפסים יונקים קטנים אלו חשופים לטריפה באחוזים גבוהים יותר.
השפעתם של צמחים מטפסים על יערות היא גדולה, ובחקר האקולוגיה מוקדש להשפעה זו תחום ייחודי בשם אקולוגיית מטפסים.
בניגוד לחיים על היבשה, חברות ימיות עתירות במינים רבים של בעלי חיים נטולי יכולת תנועה (כמו אלמוגים, צדפות וספוגים).
חברה ימית בבית גידול נתון המבוססת על מינים ישיבים נקראת בֶּנתוֹס (או חברה בנתונית).
מינים ישיבים אלו לא נאבקים על מזון (הנמצא בשפע בצורת פלנקטון וחלקיקים אורגניים) אלא על מצע – מקום להתיישב עליו.
מינים מהנדסים ימיים רבים ממלאים תפקיד חשוב בהגדלת שטח פנים של מצעי החברה הבנטונית.
דוגמה מובהקת למין מהנדס ימי וישיב שכזה היא הצדפה השִדְרנית, הנפוצה לאורך חופה הים תיכוני של ישראל.
צדפות אלו מתאפיינות בגודל מרשים ובקוצים רבים על קשוותן אשר מגדילים את שטח הפנים שלהן.
אורגניזמים ישיבים רבים מתיישבים על צדפות אלו – בלוטי ים, הידרוזואות, ספוגים, צדפות קטנות יותר ואלמוגים.
מינים אלו אף מושכים אורגניזמים מוֹטיליים (בעלי יכולת תנועה) רבים כמו דגים, תמנונים, תולעים וסרטנים.
כל אלו מוצאים מזון ומחסה בחברה הבנתונית הנוצרת על גבי הצדפות.
השפעתם של מינים מהנדסי סביבה
כימות השפעתם של מינים מהנדסי סביבה
על מנת להגדיר מין כמהנדס סביבה יש לבצע ניסוי השוואתי באחד משני המישורים הבאים:
המישור הביו-גאוגרפי – השוואה בין שני בתי גידול קרובים גאוגרפית ודומים במאפייניהם האקלימיים, הנבדלים ביניהם בהימצאותו של המין ה"חשוד" כמהנדס סביבה.
אם לא ניתן למצוא בית גידול דומה שאותו המין נעדר ממנו, ההשוואה נעשית בין בתי גידול דומים שהמין נמצא בהם בתדירות שונה.
המישור הכרונולוגי – השוואה של נקודות זמן שונות באותו בית גידול.
ניתן, לדוגמה, להציג את המין החשוד כמהנדס סביבה בבית גידול שבו לא הופיע קודם, ולהשוות את בית הגידול לפני ואחרי התאקלמותו של המין בו, או לבצע מדידות תקופתיות לאורך זמן ההתאקלמות.
עם הפרמטרים המשמשים להשוואה בין שני אזורים גאוגרפיים או שתי נקודות זמן נמנים:
מינים ספציפיים – עלייה או ירידה במספר הפרטים של מין ספציפי ליחידת שטח נתונה או לבית גידול נתון.
לדוגמה, בבתי גידול שבהם דרים בונים קנדים קיימת ירידה מובהקת במספר הנקרים.
מספר פרטים כולל – עלייה או ירידה במספר הפרטים של כלל המינים ליחידת שטח נתונה או לבית גידול נתון.
דוגמה למין המשפיע בצורה זו היא הצדפה השדרנית: עלייה במספר הצדפות השדרניות מעלה את מספר האורגנזמים הישיבים שעליהן.
עושר ביולוגי, או עושר מינים – בפשטות: מספר המינים בבית גידול נתון.
עם זאת, לעיתים זיהוי טקסונומי מדויק של כל מין בבית הגידול דורש משאבים רבים ולא תמיד הוא אפשרי.
כפשרה מחקרית ניתן לבדוק עושר סוגים, עושר סדרות וכך הלאה – כל עלייה ברמה הטקסונומית מקלה את הזיהוי הטקסונומי, אך מקשה על הוכחת ההבדלים ופוגעת באמינות המחקר.
דוגמה למין שהשפיע על עושר מינים בבית גידול נתון היא צדפת הזברה – פלישתה לאגמים הגדולים בארצות הברית הורידה את עושר המינים הכולל בהם.
מגוון ביולוגי – זהו המדד לשונות בעולם הטבע המתאר את גיוון האורגניזמים בבית גידול נתון.
מגוון ביולוגי משקלל את עושר המינים ואת השוויוניות בין המינים (היחס המספרי של הפרטים במינים השונים).
שתי שיטות המדידה המקובלות למגוון ביולוגי הן מדד סימפסון ומדד שאנון-ויבר.
דוגמה למין המשפיע בצורה זו הן שוניות אלמוגים, המעלות באופן משמעותי את המגוון הביולוגי של החברה הישיבה הימית.
האם השפעתם של מינים מהנדסי סביבה היא חיובית?
בראייה אקולוגית שלפיה ירידה בגיוון הביולוגי היא שלילית, השפעתם של המינים המהנדסים על החברה בבית הגידול הנתון אינה חיובית תמיד.
פעולותיו של הבונה, למשל, מעודדות התיישבות של מינים רבים באזורו, אך גורמות לכך שמינים רבים נדחקים, ואי אפשר לקבוע בוודאות לכלל החברה שפעולותיו מעשירות ומגוונות את בית הגידול.
דוגמה מובהקת למינים מהנדסי חברה בעלי השפעה שלילית הם רבים מהמינים הפולשים.
כך, לדוגמה, צדפת הזברה פלשה לאגמים הגדולים בארצות הברית מרוסיה, ובהיעדר אויבים טבעיים גדל מספר הצדפות לממדי ענק.
הצדפות סיננו את המים וגרמו למי האגם העכורים להפוך לשקופים.
דגים קטנים, אשר ניצלו את מי האגם העכורים כ"מסך עשן" בפני טורפיהם, נעשו חשופים לחלוטין ומספרם הצטמצם עד מאוד.
מינים אנדמים רבים נפלו קורבן לפלישה זו, והשפעתה של הצדפה כמהנדסת סביבה שלילית עד מאוד (בנוסף לנזקיה האחרים).
מין מבדיל הוא מין של צמח הקיים רק בחברת צמחים מסוימת ולא בשום חברה אחרת, ובכך מבדיל אותה מכל חברה אחרת.
מין כזה יכול להיעדר מחלק מהמקומות שתפוסים על ידי החברה, כלומר הוא ייחודי לחברה אך לא הכרחי בה.
לדוגמה, פרע אזוביוני הוא מין מבדיל של חברת קטלב מצוי/לוטם שעיר הגדלה על סלעי חוואר בחבל ההר הים-תיכוני של ארץ ישראל.
צמח זה אינו גדל בשום חברה אחרת וגם בחברה זו לא תמיד ימצא.
מין מגדיר הוא מין של צמח (או שניים) שעל שמו נקראת חברת הצמחים.
מין זה יהיה תמיד הנפוץ ביותר מבין המינים ששייכים לצורת החיים הגדולה ביותר האופיינית לחברה והבונה את נוף הצומח של החברה.
מין מגדיר יהיה תמיד נוכח בחברה.
דוגמה - חברת החורש הנפוצה ביותר בארץ ישראל נקראת חברת אלון מצוי/אלה ארצישראלית, על שמם של שני מיני העצים הנפוצים בה ביותר.
שני עצים אלה נמצאים כמינים מלווים גם בחברות אחרות.
מינאמוטו נו יוריטומו (יפנית: 源 頼朝; 9 במאי 1147 - 9 בפברואר 1199) היה המייסד והשוגון הראשון של שוגונות קמקורה.
שנותיו הראשונות ותקופת הגלות (1180-1147)
מינאמוטו נו יוריטומו היה בנם השלישי של מינאמוטו נו יושיטומו, יורש שבט מינאמוטו (ממשפחת סֵייוה גֵנג'י), ואשתו פוֹג'יווארה נו סנֵאוֹרי, בת לשבט פוג'יווארה הנודע.
יוריטומו נולד בהייאן (הידועה כיום כקיוטו), אז בירת יפן.
באותו זמן עמד סבו של יוריטומו, מינאמוטו נו טָמֵיושי, בראש שבט מינאמוטו.
לאחר פטירתו של הקיסר הצעיר קונואֶה בשנת 1155, התגלעו חילוקי דעות בחצר הקיסרות סביב שאלת היורש ומידת ההשפעה של משפחת העוצרים פוג'יווארה על הכס.
אביו של יוריטומו, ביחד עם טאירה נו קיוֹמוֹרי, מנהיג שבט טאירה, תמכו בגו-שירקאווה.
מהעבר השני תמך סבו של יוריטומו בקיסר לשעבר סוּטוֹקוּ.
בשנת 1156 הדרדרו חילוקי הדעות בחצר הקיסרות ללוחמה פתוחה בתוך הבירה עצמה.
מהומות אלה נודעות בשם "מרד הוגֵן."
המלחמה הסתיימה כשידם של תומכי הקיסר גו-שיראקאווה על העליונה, ובכך הובטח ניצחונו של יושיטומו.
הקיסר לשעבר סוטוקו הוכנס למעצר בית, ותומכו טאמיושי הוצא להורג, למרות תחינותיו של בנו.
הקיסר גו-שיראקאווה וקיומורי היו אכזרים, אך כעת מצא עצמו יושימוטו כראש שבט מינאמוטו, ובנו יוריטומו הפך ליורש.
מכיוון שיוריטומו היה נצר למשפחה הקיסרית מצד אביו, ונצר למשפחת פוג'יווארה מצד אימו, הוא קיבל את תוארו הראשון בחצר הקיסרות, כמנהל.
לאחר זמן מה התגלעו חילוקי דעות נוספים בין קיומורי ויושיטומו.
יושיטומו כעס על כך ששבט טאירה הפך לשבט המועדף על החצר הקיסרית, על אף ההקרבה ששבט מינאמוטו הקריב במרד הוגן, וניסה לחולל הפיכה, בתמיכתו של פוג'יווארה נו נוֹבוּיוֹרי.
קיומורי נהנה מתמיכתו של הקיסר גו-שיראקאווה ובנו ניג'ו.
ניסיון הפיכה זה נודע כ"מרד הֵייג'י", ובמהלכו נשרף ארמונו של הקיסר לשעבר גו-שיראקאווה עד היסוד.
לבסוף הובס שבט מינאמוטו, שלא היה מוכן למלחמה, ושבט טאירה תפס את השליטה על קיוטו.
כתוצאה מהתבוסה הוטלו הגבלות קשות על שבט מינאמוטו ובעלי בריתם.
יושיטומו נמלט מקיוטו עם כניסת צבא טאירה לעיר בשנת 1160, אך נבגד על ידי אחד מנושאי כליו והוצא להורג באווארי.
יוריטומו, שמצא עצמו כעת בראש שבט מינאמוטו, הוגלה להירוֹגשימה, אי בפרובינציית איזוּ אשר בחבל קאנטו, שהיה בשליטת שבט הוג'ו.
קיומורי ושבט טאירה היו כעת השליטים הבלתי מעורערים של יפן.
יוריטומו לא הוצא להורג עקב תחינות אימו של קיומורי, הגברת איקֵנוֹזֵני.
אחיו למחצה של יוריטומו, מינאטומו נו נוריורי, הוגלה אף הוא, בעוד שמינאמוטו נו יושיצוּנֵה, עוד אח למחצה, הוכרח לגלח את ראשו ולהצטרף למנזר.
כל שאר אחיו של יוריטומו הוצאו להורג.
בשנת 1179 הוא צורף על ידי ברית נישואין לשבט הוג'ו, שהונהג על ידי הוג'ו טוֹקימסקה.
הוא נשא לאישה את ביתו של טוקימסה, הוג'ו מאסאקו.
במשך תקופת גלותו קיבל יוריטומו ידיעות שוטפות מקיוטו הודות לחברים נאמנים.
בקרוב עמדה גלותו הפסיבית של יוריטומו להיגמר.
בשנת 1180, הנסיך מוצ'יהיטו, בנו של הקיסר לשעבר גו-שיראקאווה, שהושפל על ידי הטאירה עקב מינויו לקיסר של אחיינו, הקיסר אנטוֹקוּ (חצי טאירה בעצמו), קרא בהכרזה לאומית בכל יפן לבני שבט מינאמוטו למרוד בשבט טאירה.
יוריטומו החליט לקחת חלק במרד, בעיקר בשל הידרדרות היחסים בין טאירה למינאמוטו לאחר מותם של מינאמוטו נו יורימאסה ומוצ'יהיטו עצמו.
יוריטומו מיקם עצמו בתור היורש החוקי של שבט מינאמוטו, ובעזרת סיוע כלכלי משבט ההוג'ו, משפחת אשתו, הקים לעצמו בירה בעיר המזרחית קמקורה.
לא כל אנשי מינאמוטו ראו ביוריטומו יורש חוקי.
דודו, מינאמוטו נו יוקיה, ובן דודו, מינאמוטו נו יושינאקה, קשרו נגדו קשר.
בשנת 1180, הובס יוריטומו באישיבאשיאמה, הקרב הגדול הראשון שלו, אך את שנותיו הראשונות כמצביא מורד בילה יוריטומו בחיזוק ממעמדו אצל הלוחמים האצילים בחבל קאנטו, אשר קיבלו את סמכותו בשלווה.
בין השנים 1183-1181, העניקה ליוריטומו הפסקת אש עם חצר המלכות הקיסרי, שהיה טאירה ברובו, מספיק זמן על מנת לבנות בסיס אזורי חזק בחבל קאנטו, על ידי הפיכת כל מפקדי הצבא הדומיננטיים באזור לפקודיו.
בשנת 1181, נפטר קיומורי, והשבט הונהג כעת על ידי טאירה נו מוּנמוֹרי.
מונומורי נקט בגישה תוקפנית בהרבה כלפי שבט מינאמוטו, ותקף את בסיסם מקיוטו.
אף על פי כן, היה יוריטומו מוגן היטב בקאמקורה.
ב-1183, בן דודו של יוריטומו, יושינאקה, אשר בסיסו היה קרוב יותר לבירה, עלה על קיוטו ודחק משם את צבא טאירה, ובכך הצית מחדש את האופוזיציה, אשר הייתה רדומה במשך שלוש שנים.
יוריטומו הגיב לכך בהוצאתו להורג של בנו של יושינאקה, שהיה אז בן ערובה בקאמקורה, ושליחת חיילים נגדו ונגד צבא טאירה.
יוריטומו לא ניהל את המהלך הזה בעצמו, אלא מינה את אֶחיו למחצה, יושיצונה ונוריורי.
כוחותיהם כבשו מחדש את קיוטו, הביסו את צבא טאירה במספר קרבות מפתח, ודחקו אותו מחוץ לקיוטו.
בעת נסיגתם, לקח איתו צבא טאירה את הקיסר הצעיר אנטוקו, ובמקומו הוכתר אחיו למחצה גו-טובה כקיסר חדש העומד בראש חצר קיסרות חדשה.
בסופו של דבר גבר יוריטומו על בני דודיו אשר ניסו לקחת ממנו את השליטה על השבט, ובשנת 1185 חיסל את שבט טאירה בקרב דן נו אורה.
בכך סיים יוריטומו את מלחמת גֶנפֵיי בין מינאמוטו לטאירה.
יוריטומו הצליח למסד את עליונות מעמד הסמוראים הלוחמים והקים את הבאקוּפוּ (שוגונות) הראשון בקמקורה.
בשנת 1192 קיבל יוריטומו את התואר סֵאי טַאי שוגון ("הגנרל הגדול מכניע הברברים"), ובכך החל העידן הפיאודלי ושלטון השוגונים ביפן, אשר נמשך עד אמצע המאה ה-19. יוריטומו כיהן בתפקיד השוגון עד שנת 1199, אז נהרג בתאונת רכיבה.
בשנת 1202 הועבר תוארו לבנו הבכור יוריי.
מינאס (בפורטוגזית: Queijo Minas) היא גבינה שמקורה במדינה הברזילאית מינאס ז'ראיס (הידועה בגידול בקר).
קיימים מספר סוגים: פרסקאל (גבינה טרייה), מאיה קורה (גבינה בשלה למחצה) וקוראדו (גבינה בשלה).
הסוג הרביעי, קג'ו פאדראו (גבינה סטנדרטית, כלומר, שתהליך הפקתה עבר סטנדרטיזציה) חדש יחסית ומשווק כמעט בכל מרכול ומכולת בברזיל.
גבינת המינאס נעשית מחלב פרה לפי מתכונים מסורתיים ותהליך ההכנה שלה נחשב פשוט.
ההבשלה נעשית באוויר הפתוח, או לעיתים רחוקות יותר, על כיריים.
מין ואופי הוא ספר גזעני ושובניסטי שנכתב על ידי הפילוסוף האוסטרי היהודי המומר, אוטו ויינינגר, ויצא לאור בשנת 1902. הספר דן בשאלת המינים ובמעמד האישה ומשלב טענות מיזוגניות לצד אנטישמיות.
לטענת ויינינגר, לאישה אין 'אני', אישיות או זהות.
אין לה אופי ואף לא רצון.
בגבר, לעומת זאת, קיים ניצוץ אלוהי והוא הנפש, אך באישה ניצוץ זה חסר.
לפי ויינינגר, בכל אדם קיימים בו זמנית אחוזי מיניות גבריים ונשיים, אך בכל אדם האחוז משתנה.
לאחר דיון בנושא המיניות מקדיש ויינינגר פרק ליהדות, אותה הוא משווה עם נשיות.
מכיוון שלדעתו תפיסת העולם של האישה זהה לזו של היהדות, מובן לדעתו שבמחקר העוסק במין ואופי יש לעמוד גם על הזהות היהודית.
בפרק על היהדות ויינינגר מקשר בינה לבין האישה בנקודות דמיון.
יהודים, הוא מסביר, הם סרסורים מטבעם מאותן סיבות שהנשים עסוקות בשקרים ובסרסור: הצורך להתמזג, להיטמע.
ליהודי, בדומה לאישה, אין "אני" או ערך עצמי: היהודי להוט אחר תארים, ואינו מכבד את עצמו או את אבותיו.
אין לו זיקה אמיתית לעברו: "עברו של היהודי הוא למעשה רק העתיד שלו".
ויינינגר טוען כי הנחיתות החברתית ההיסטורית איננה רק עניין חברתי-היסטורי – אלא כי היהודים, כמו הנשים, רצו בה.
ויינינגר עצמו היה יהודי במקור, אך התנצר מספר חודשים לפני צאת ספרו לאור.
הוא רחש שנאה לעקרון היהודי המקנן בתוכו (עליו כתב בספרו) וניתן לשער שהספר והתנצרותו היו סוג של ניסיון ל"גאולה" מצידו.
הספר התקבל באדישות עם צאתו וספג ביקורת צוננת.
ויינינגר נותר בווינה ללא חברים וללא חברה נשית (ממנה הדיר עצמו בתקופה זו).
"גאולתו" המדומה כשלה, וברשומותיו האחרונות כתב כי, "איש הגון, כאשר הוא חש בקלקלתו הגמורה, הריהו הולך מרצון לקראת המוות".
בלילה שבין ה-3 ל-4 באוקטובר 1903 שכר חדר (בבית שבו נפטר לודוויג ואן בטהובן).
באותו ערב שלח מכתב אל אביו להודיע כי הוא מתאבד, וירה בעצמו.
לאחר מות הסופר, זכה הספר לפרסום רב.
הוא יצא לאור בעשרות מהדורות (20 בגרמנית) ותורגם לשפות רבות (לעברית על ידי צבי רודי).
השפעת היצירה על העולם האנטישמי
אפשר לחלק לשניים את השימוש בדעותיו של אוטו ויינינגר מצד האנטישמים.
האחד - ניצול משנתו להגדרה מדעית של האופי השלילי היהודי.
השני - שימוש בהתאבדותו של ויינינגר כדוגמה לשנאה יהודית עצמית, ולפיכך כדוגמה לאי אפשרות הקיום המשותף בין היהודים לחברה.
הפילוסוף היהודי תיאודור לסינג, אשר נרצח על ידי הנאצים בשנת 1933, ניסה להסביר בספרו "השנאה היהודית העצמית" את יחסו של ויינינגר כלפי היהדות.
לפי לסינג, ויינינגר הפך לקורבן של הרעיון שהנפש קובעת את אופי האדם - כפי שנאמר בספרו, גם האישה וגם היהודי סובלים מנטיות לפחד והימנעות, בבסיס אופיים.
לפיכך תכונות שליליות אפשר למצוא לא רק בפרט, אלא גם בקבוצה ממוצא משותף – או, כמו שכותב לסינג, "אף לא אדם אחד שחרר עצמו מכפיית דמו".
ספרו של ויינינגר היה מאוד פופולרי בתחילת המאה ה-20, ופופולריות זו תרמה רבות לפיתוח רעיונות אנטישמיים בשליש הראשון של המאה.
אחת מהדוגמאות הבולטות לכך היא תיאודור פריץ, כתב ומייסד הוצאה לאור אנטישמית "HAMMER", אשר חי בעיר לייפציג.
שתי מהדורות של ספרו כללו 14 ציטוטים מוויינינגר.
פריץ התאים את הציטוטים לשימושו - למשל, בשנת 1943 הוא השמיץ קביעה שלילית של ויינינגר על האישה בהקשר לנשים האריות – וזאת כיוון שהנאצים תקפו את הרעיונות האנטי-פמיניסטיים של ווינינגר, שלטעמם חצצו בין הגבר הארי לאישה הארית.
אף על פי שהנאצים ביקרו את הגישה השוביניסטית של ויינינגר, הם ציטטו אותו לרוב בביטויו האנטי יהודים והגזעניים, כמו:
קשר אנתרופולוגי בין תכונות פיזיולוגיות של היהודים לאותם תכונות אצל הגזע הכושי (NEGROID) והמונגולי;
ההיבט היחיד אשר היהודי מוצא ברפואה הוא ההיבט הכימי ולא בטיפול בבני אדם;
ליהודים אין הבנה של רעיון המדינה והאזרחות;
האידאולוג הנאצי אלפרד רוזנברג הציג את הבלבול ואת חוסר האכפתיות של ויינינגר כלפי זהותו היהודית כדוגמה המאפיינת את האופי היהודי.
בספרו Dietrich Eckart : Ein Vermächtnis טען רוזנברג שבויינינגר היהדות היא "התלכדות בלתי נראית של זבל פטרייתי...
שהתקיימה מזמן קדום והתפשטה לכל רחבי העולם ...
והיא המרכיב העיקרי של הרעיון, של טבע היהדות".
בעיני רוזנברג, (ופה הוא מקביל לוינינגר) יהודי לא מסוגל לעלות למרומי הנפש של עצמו, לעומת אנשים שמוכנים להקריב עצמם למען גאולת הנפש (כלומר, הארים).
רעיון זה מבטא רוזנברג במושגים פסאודו-מטאפיזיים סמויים – אותו הרעיון שהיטלר ביטא בפומבי.
הנס ינק פון פראיינוולד (Hans Jonak von Freyenwald), בספרו "וידוי היהודי בכל הזמנים והארצות", הולך בעקבות פריץ ומשתמש בציטוטים ובהיבטים של ויינינגר.
אחת ההשקפות שמבטא פראיינוולד היא ש"יהודים טשטשו גבולות וסוגים בין בני האדם ולכן הם נולדים כקומוניסטים" – כלומר שעם הופעת היהודים, הקו המפריד בין "טוב" ל "רע" נעשה לא ברור.
פראיינוולד אף משווה בין יהודים וקומוניסטים בטענה ששניהם הורסים את המוסר.
היטלר עשה בהיבט זה שימוש מרכזי בבניית אידאולוגיה נאציונאל-סוציאליסטית בספרו "מיין קאמפף" ("Mein Kampf") .
השימוש בוויינינגר אצל הכותבים האנטישמיים היה רחב ביותר כיוון שהוא שירת את מטרתם נאמנה.
אם היהודי המשכיל, שנחשב אף לגאון בדורו, מתבטא בצורה מבזה ובשנאה כלפי זהותו היהודית, מה מונע מאותם הכותבים להתבטא בצורה דומה?
גם העובדה שוויינינגר ניסח את משנתו בצורה מדעית שירתה אותם; כך קל היה להעביר את המסר האנטישמי לאוכלוסייה, בדרכי תעמולה והשכלה גם יחד.
כאשר הנאצים השתמשו בכתביו של ויינינגר כדוגמה מובחרת, האידאולוגיה הנאצית הבליטה את אי היכולת של היהודי להתגבר על "דמו" בעזרת המרת דתו לנצרות.
לפי העיקרון המוצג בתורתו של ויינינגר, יהודי הממיר דתו לא מסוגל להיגאל מכיוון שאין לו נפש – אין לו אופי הוא לא יכול להשתנות.
וינינגר המיר דתו והפך לפרוטסטנטי, ואז התאבד – ובכך הוכיח שליהודי אין יכולת יכולת לשנות אופי פנימי, ושמעשה התאבדותו למעשה מוכיח את תורתו.
מינאס (געז: ሜናስ) היה קיסר אתיופיה, בנו הצעיר של הקיסר דווית השני מאשתו הקיסרית וונג מוגסה.
נלקח בשבי אחמד גראן ב-7 באפריל 1539 בקרב דאוורו, נמכר לעבדות לשליט תימן העות'מאנית, זעיד פאשה.
הוחזר לאתיופיה לאחר עסקת חילופי שבויים עם אחמד גראן על ידי אחיו הקיסר גלאוודיוס בתמורה לבנו שלקח בשבי האתיופי.
מנאס יירש את אחיו לאחר מותו ב-12 במרץ 1559 והוכתר בשם "אדמס סגד" (געז: አድማስ ሰገድ, "לו האופק סוגד").
במהלך מלחמת אתיופיה-אדאל מינאס נלקח בשבי אך טופל כראוי וחותן עם בתו של אחמד גראן.
בשנת 1542 אחמד גראן היה זקוק לתמיכה צבאית של האימפריה העות'מאנית ולכן כחלק מן המתנות ששלח לשליט תימן העות'מאנית היה גם מינאס שנהפך לעבד בתימן.
בקרב ויינה דגה בנו של גראן נלקח בשבי על ידי כוחות האימפריה האתיופית והאתיופים דרשו עסקת חליפין תמורת הנסיך מינאס.
לאחר מות הקיסר מינאס יירש את אחיו בתור קיסר ואחת המערכות הצבאיות הראשונות שיזם היה כנגד ביתא ישראל וכן גם גירושם של הישועים ומיקומם ביישוב חדש שהוקם בין אקסום לעדווה ונקרא בפי האתיופים בשם "מיגוגה" ובפי הישועים בשם פרמונה על שמו של המסיונר פרומנטיוס.
לאחר כשנה בתפקיד כקיסר מינאס התמודד מול מרד של בהר נגוס יסחק לאחר שזה הכריז על אחינו טזקרו כקיסר.
דבר זה הרגיז את הקיסר והוא ארגן את צבאו נכנס לתוך לסתה על מנת לצעוד צפונה לתיגראי ולהילחם במורדים.
בנקודה זו יסחק ראה את כוונתו של הקיסר והסיג את כוחותיו למחוז סאריה.
הקיסר נלחם במחוז זה והביס את המורדים ולאחר מכן דיכא תומכים נוספים במרד באמפרז ב-2 ביולי 1561.
יסחק יזם מרידה נוספת הפעם בתמיכתו של הגנרל העות'מאני אוזדאמיר הפאשה של מאסאווה והכריז על אחיו הפעוט של טזקרו, מרקוס, כקיסר.
מינאס אולץ לדכא את המרד אך הפעם הובס על ידי יסחק באנדרטה.
הקיסר נסג מאזור זה לאטרונסה מריאם שם כינס שוב את כוחותיו.
הקיסר חלה ומת ממחלת המלריה בדובה ב-12 בפברואר 1563 ונקבר בכנסיית מריאם שבטדבה שבאמהרה.
בנו סרצה דנגל מלך אחריו.
לרוב משמש המונח לתאר מינים שהשינוי בנוכחותם בשטח יוצר לחץ על מינים מקומיים אחרים או גורם נזקים לאדם.
רבים מהמינים המתפרצים בהגדרתם הם סיננתרופים.
למונח אין מקבילה לועזית מלאה ומינים מתפרצים נחשבים לרוב בעולם כמקרה פרטי של מינים פולשים (local invasive species).
מינים מתפרצים מעצם הגדרתם יהיו מינים שישגשגו בסביבת האדם.
בקרב בעלי החיים מינים אלו יהיו לעיתים קרובות אוכלי נבלות אשר הסתגלו לאכילת אשפה.
חלקם הגדול יהיו גם מינים המפגינים אינטליגנציה גבוהה, אשר אפשרה להם לסגל את התנהגותם לאדם במהירות גדולה, לעיתים תוך דורות בודדים.
לעיתים מינים אלו יהיו פשוט מינים סתגלנים יותר בלי מאפיין מיוחד אחר, אשר מנצלים מאפיינים בסביבת האדם, כגון קיום חקלאות וגינות, מקומות קינון ומסתור בבניינים, ואף האכלת חתולי רחוב באופן המאפשר להם להתרבות באופן נרחב יותר מזה הנצפה בטבע.
מינים רבים יתרבו באופן נרחב בסביבת האדם, אך מאחר שלא יגרמו נזקים נראים לעין לאדם או לבעלי חיים אחרים, ולכן על אף שהם עונים על ההגדרה, לא יתויגו כמזיקים.
דוגמאות למינים כגון אלו הן דורבן מצוי, צופית בוהקת, דרור הבית ושממית הבתים.
ישנם מינים מתפרצים שהגידול במספריהם מיוחס להכחדת מינים אחרים, שהיוו אויבים טבעיים או מתחרים שלהם בעבר.
בקרב צמחים, מינים מתפרצים יהיו לרוב מינים בעלי עמידות מוגברת לנזקי האדם, כגון זיהום מים, זיהום אוויר וזיהום קרקע.
היתרון היחסי שלהם בסביבת האדם יוביל להשתלטותם על בתי גידול, וגזילת משאבים מהמינים העמידים פחות לנזקי האדם, לעיתים עד דחיקתם מבית הגידול, שעשוי להיות בית הגידול היחידי שבו התקיימו, מה שעשוי להוביל להכחדתם.
הדוגמאות העיקריות למינים הנחשבים מתפרצים בישראל כיום הם:
עורב אפור - הדוגמה העיקרית למין מתפרץ בישראל.
העורבים הללו נחשבים כיום למין הציפור השכיח ביותר בישראל.
הנזק שהם גורמים לחקלאות מוכר היטב, והנזק האקולוגי מתמקד בטריפת בעלי חיים קטנים, לרבות אבקועי צבי יבשה, והטרדת עופות דורסים הבאה לידי ביטוי בהפרעה למאמצי ציד הטרף שלהם ואף בתקיפות של ממש.
תן זהוב - תפוצת מין זה הורחבה משמעותית ועל אף שבעבר תנים אלו היו נפוצים בעיקר בחבל הים תיכוני וספר המדבר, כיום ניתן למוצאם כמעט בכל חלקי הארץ, כולל דרום הנגב.
בהיותם אוכלי נבלות וציידים אופורטוניסטים, התנים משגשגים על אשפה וגידול חקלאי של חיות משק.
בנוסף, הגידול במספריהם מיוחס לעיתים קרובות להכחדת הטורפים הגדולים שהותירה את התנים כטורפים הדומיננטיים במערכת, עם תחרות מועטה מאוד ברוב חלקי הארץ.
לתן הזהוב מיוחסות לעיתים התפרצויות כלבת, נזק חקלאי עקב טריפת צאן ובקר, וטריפה של מינים בסיכון כגון צבאים.
חזיר בר - מין שאוכלוסייתו גדלה באופן מובהק בשנים האחרונות.
אוכלי כל מוחלטים, שבנוסף על תזונה צמחית, לא יבחלו באכילת פגרים, אשפה, חסרי חוליות ואף טרף חי גדול יחסית כגון עופרי צבאים.
מלבד פגיעתם במינים בסיכון, עולות בשנים האחרונות יותר ויותר טענות לגבי תוקפנותם כלפי בני אדם, בעיקר כאשר מדובר בנקבות המלוות בגוריהן.
שפן סלע - תוספת חדשה יחסית לקטגוריה זו, שהנזק העיקרי המיוחס לאוכלוסייה הגדלה של מין זה היא הפצת טפיל הלישמניה המועבר מהשפנים לאדם באמצעות זבוב החול וגורם למחלת עור הידועה בשם "שושנת יריחו".
תמונת מצב חלקית לגבי חלקם היחסי של מינים מתפרצים בטבע ניתנה במסגרת מיזם ניטור חברת היונקים שנערך תחת תוכנית "המארג", שבו הוצבו מצלמות במספר מוקדים ברחבי החבל הים תיכוני בארץ, חלקן בקרבת יישובים וחלקן בשטחים מבודדים יחסית.
במבצע ניטור זה, מתוך כ-4,000 תצפיות, 41.9% היו של תנים זהובים, ו25.5% נוספים היו של חזירי בר.
נוכחות משמעותית הייתה גם למינים שועל מצוי ודורבן מצוי.
כל יתר 10 מיני היונקים שנצפו היוו רק כ-15% מהתצפיות.
חגב נודד עשוי להתפרץ בלהקות הארבה המשמידות מזון בצורה הרסנית לכלכה.
גם חולדות ועכברים עלולים להתפרץ מעבר לאוכלוסייתם בשנים טובות.
גם בעלי חיים ימיים כמו דגי זהרון ולהקות מדוזות יכולות להתפרץ.
מינאמוטו נו טָמֵיוֹשי (יפנית: 源為義 ; 1096–1156) היה ראש שבט מינאמוטו בזמן תקופת הייאן, נכדו של מינאמוטו נו יוֹשיאִיֶה, וסבו של מינאמוטו נו יוריטומו, השוגון הראשון.
הוא הוביל את כוחות הקיסר סוטוקו במהלך מרד הוגֶן.
טמיושי היה ידוע גם בשם מוּטְסוּ שׁירוֹ.
על אף שטמיושי ידוע בעיקר בשל מעורבותו במרד הוגן, הוא השתתף במספר עימותים אחרים במהלך חייו.
בשנת 1113 לערך, היריבות המתמשכת בין הנזירים הלוחמים של מקדש מי (Mii-dera) ואלה של מנזר אֵנְרָיאקוֹ (Enryaku-ji) הסלימה לאלימות שהתפרצה ברחובות קיוטו.
על אף שמשמר הארמון התארגן להגנת הקיסר, טמיושי, בעזרת קומץ סמוראים רכובים על סוסים, הצליח לדחוק את המתפרעים אל מחוץ לעיר.
עם תבוסתו במרד הוגן, נשפט טמיושי למוות, ובנו מינאמוטו נו יושיטומו הצטווה להורגו.
יושיטומו סרב, וקצין אחר משבט מינאמוטו, אשר סירב לתת לטמיושי להרג בידי אדם משבט טאירה, הוציא אותו להורג ואחר כך התאבד בעצמו.
מינאמוטו נו יושיטומו (ביפנית: 源 義朝; 1123 - 11 בפברואר 1160) היה ראש שבט מינאמוטו וגנרל בשלהי תקופת הייאן.
בנו, מינאמוטו נו יוריטומו הפך לשוגון הראשון בהיסטוריה של יפן.
עם פרוץ מרד הוגן בשנת 1156 בני שבט מינאמוטו ובני שבט טאירה תפסו עמדות מפתח בעימות.
יושיטומו, יחד עם טאירה נו קיומורי, צידד בקיסר גו-שירקאווה, בעוד אביו, מינאמוטו נו טמיושי, אז ראש שבט מינאמוטו, אחיו הצעיר מינאמוטו נו טָמֵטוֹמו וטאירה נו טָדַמאסָה צידדו בקיסר לשעבר סוטוקו.
יושיטומו הביס את אביו ואת כוחותיו של סוטוקו, ובכך הפך לראש שבט מינאמוטו, בעודו מבסס את מעמדו כגורם פוליטי בעל השפעה בבירה קיוטו.
אולם, על אף נסיונותיו לחנון את אביו, טמיושי הוצא להורג.
בנוסף, תוצאות מרד הוגן ביססו את מעמדם של שבט מינאמוטו ושבט טאירה כיריבים הפוליטיים החזקים ביותר במדינה.
שלוש שנים מאוחר, בשנת 1159, יושיטומו ופוֹג'יוַוארה נו נוֹבּוּיוֹרי שמו את גו-שירקאווה במעצר בית והרגו את נושא כליו, המלומד פוג'יווארה נו מיצ'ינורי, במה שנודע כמרד הייג'י.
לאחר המרד עלתה קרנו של שבט טאירה בחצר הקיסר, זאת למרות ההקרבה של שבט מינאמוטו במהלך המרד, והדבר העלה את חמתו של יושיטומו.
לבסוף, קיומורי שחרר את גו-שירקאווה, ובסיועו הכניע את יושיטומו והרג את שני בניו הבוגרים ואת נובויורי.
בעת מנוסתו מהבירה, יושיטומו נבגד ונרצח בידי נושא כליו באוֹוַוארי.
בניו הנותרים יוריטומו, מינאמוטו נו יושיצוּנֵה ומינאמוטו נו נוריורי נותרו בחיים והוגלו למזרח יפן.
לפי המסורת היפנית, יושיטומו נרצח כשהיה לא חמוש, בעודו טובל במעיין חם.
מילותיו האחרונות היו "לו אך היה לי בוקן (חרב עץ המשמשת לאימונים)." קברו ממוקם במחוז אַאִיצ'י, והוא מוקף בחרבות עץ.
מינאמוֹטוֹ נו יוֹשיצוּנֶה (Minamoto no Yoshitsune 源 義経; 1159 - 15 ביוני 1189) היה גנרל משבט מינאמוטו ביפן של סוף תקופת הייאן ותחילת תקופת קמקורה.
יושיצונה היה בנו התשיעי של מינאמוטו נו יושיטומו.
אחיו הבוגר של יושיצונה, מינאמוטו נו יוריטומו, ייסד את שוגונות קמקורה והיה לשוגון הראשון בהיסטוריה של יפן.
שמו של יושיצונה בילדותו היה אוֹשׁיוָואקָמַארוּ (牛若丸).