tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ג'ודה היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמת פשע-אימה, שנוצרה עבור HOT והופקה על ידי אולפני הרצליה.
הסדרה נוצרה על ידי ציון ברוך שגם כתב את התסריט ומשתתף בה בתפקיד הראשי.
במאי הסדרה הוא מני יעיש.
יהודה בן חיים הוא עבריין רחוב, שחייו משתבשים כשהוא ננשך על ידי ערפדה מסתורית.
מאותו הרגע, החיים של השניים עוברים טלטלה גדולה.
בשמונת הימים הבאים הוא בורח כדי לשמור על חייו: מהערפדים הרומנים, מהשוטרים הישראלים, מהפושעים הצרפתים, ויותר מכל, מהגורל אותו הועיד לו רבו.
יהודה בורח רק כדי לגלות את הכוח שיש במילוי ייעודו ואת האחריות שבאה יחד עם גורלו החדש כערפד יהודי.
לאחר אירועי העונה הראשונה, ג'ודה הפך לערפד החזק ביותר בעולם, אך למרות כוחותיו החדשים, ג'ודה עדיין מתקשה לקבל על עצמו את האחריות שהוטלה עליו.
במקביל, שינקו תופס את מקומו של אביו, ומנצל זאת על מנת לבצע את משימתו לצוד את ראשו של ג'ודה.
כדי להשיג את מטרתו, שינקו כורת ברית עם אויבם המושבע של הערפדים - "אל סיידין" - ארגון טרור הנשלט על ידי משפחת אנשי-זאב שזומם להשתלט ולהחריב את העולם.
בעקבות כך, ג'ודה נאלץ להתרחק מטניה ולהתגייס ליחידה סודית שמטרתה היא להילחם בטרור העולמי.
כשהוא ללא הגנתו של רבו הערפד ורק עם אשר לצדו, ג'ודה מגלה שהוא נלחם בו זמנית בכל החזיתות ומוצא את עצמו נשאב למלחמה שגדולה מכוחותיו.
יהודה "ג'ודה" בן חיים (ציון ברוך) – עבריין רחוב שנהפך לערפד מותמינדם לאחר שפותה וננשך על ידי הערפדית טניה במהלך ליל הימורים ברומניה, אך מגלה שכעת הוא נרדף על ידי הערפדים הרומניים מכיוון שהוא מהווה סכנה עבורם.
בעונה השנייה נרדף גם על ידי אנשי הזאב.
אשר תמם / אבי אוחיון (עמוס תמם) – חברו הטוב ביותר של יהודה, שמנסה להתרגל לעובדת היותו של יהודה ערפד מותמינדם.
יש לו אישה וילד שגרים בארצות הברית.
גרם להתאבדותו של אבא של יהודה ובעקבות זה לקח את יהודה תחת חסותו.
בסוף העונה השנייה ננשך על ידי ראיס ונהפך לאיש זאב שנלחם ביהודה.
הרב ז'אדק (מייק בורשטיין) – מורו הרוחני של יהודה, המסייע לו בהתאקלמותו כערפד מותמינדם.
בסוף העונה הראשונה, מתגלה שמו כז'אדק, בנו המאומץ של דרקולה וכערפד מותמינדם בעצמו; שבין היתר היה אחראי להתנקשות בחייו של אדולף היטלר.
מת כאשר נחשף לאור השמש ביום שבת.
מנחם (מוריס כהן) – שמשו של הרב ז'אדק, המתיידד עם יהודה ואשר.
נורה על ידי גדעון בסוף העונה השנייה לאחר מאבק איתו.
טניה (אנסטסיה פיין) – בת-זוגו של יהודה, אחותו של שינקו, נכדתו של דרקולה הראשון ובתו של דרקולה השני, שהפכה בטעות את יהודה לערפד מותמינדם; דבר ההופך אותו לסכנה עבורה ועבור בני מינה.
גילתה שהיא בהריון לקראת סוף העונה השנייה.
שינקו (דניאל קפול) – אחיה של טניה ונכדו של דרקולה הראשון ובנו של דרקולה השני; שמעוניין להרוג את יהודה בשל הסכנה שהוא מהווה עבורם.
נרצח על ידי ראיס כדי להציל את יהודה בסוף העונה השנייה.
אביחי בלייר (רני בלייר) – מנהל תחנת המשטרה, בלש ושותפו של דותן, האחראי על חקירת הרציחות המסתוריות בכל הארץ בהן מעורבים הערפדים.
אורית (אילנית לוי) – בת-זוגו לשעבר של יהודה, שמסייעת לאביחי בחקירת הרציחות המסתוריות בהן מעורבים ערפדים.
בהמשך העונה הראשונה, אורית מגלה על קיומם של ערפדים ועל הקשר בין יהודה לטניה.
ראיס אל פקיר (אשרף פרח) (עונה 2) – טרוריסט וראש משפחת הזאבים וארגון "אל סיידין", הזומם בסתר להשתלט על אירופה באמצעות ראשו של הראשון הממוקם במערת המכפלה.
נרצח על ידי ראיד בסוף העונה השנייה.
ראיד (עלי סלימאן) (עונה 2) – סגנו ויד ימינו של ראיס, העומד בראש הארגון "אל סיידין", אבא של עלי.
מישה (עדי וייס) (עונה 1, משנה בעונה 2) – יד ימינו של דרקולה השני, שנשלח על ידו לשמש כמגן עבור הערפדים האחרים במסעם להרוג את יהודה לפני שיעבור את הפיכתו לערפד יהודי באופן מלא, נרצח על ידי שינקו.
דותן (יון קצב) (עונה 1) – בלש ושותפו של אביחי, שנרצח על ידי מוריס.
מוריס (אלכס חקון) (עונה 1) – שכיר חרב העובד עבור מיסטר ז'אק, נרצח על ידי שינקו.
דרקולה השני (לופו ברקוביץ) (עונה 1) – אביהם של שינקו וטניה ובנו של הדרקולה הראשון, שגדל לצידו של ז'אדק.
מיסטר ז'אק (יהודה מור) (עונה 1) – מיליונר ומנהיג כנופיית פשע צרפתית.
שרודף אחרי יהודה בשל חובותיו הכספיים אליו.
ז'ורז' (יונה רוזנקיאר) – אחיינו של מיסטר ז'אק, נרצח על ידי יהודה.
מוטי חיון (ויקטור מימון) (עונה 1) – עבריין ששוחרר בערבות על ידי מיסטר ז'אק במטרה להשיג את יהודה, בהמשך נרצח על ידי מיסטר ז'אק.
גדעון (רמי ברוך) (עונה 2) – מפעילו של מנשה וסוכן בכיר ביחידת "סל"ע 48", יחידה מיוחדת ללחימה בטרור באמצעות כלי נשק ואמצעים על-טבעיים, המנסה לגייס את יהודה לשורותיה.
מנשה (עודד לאופולד) (עונה 2) – סוכן ביחידת "סל"ע 48", המנסה לגייס את יהודה.
עלי (אלמוג וולף) (עונה 2) – בנו של רעיד, שנהפך לאיש זאב על ידי ראיס כנקמה על שיתוף הפעולה של אביו עם טניה.
באבא שאול (חיים זנאתי) (עונה 2) – יהודי שהתאהב באחותו של ראיס ועל מנת שיחיו ביחד היא נשכה אותו, והפכה אותו לאיש זאב ובעקבות כך הם נידו אותו.
נרצח על ידי ראיס בסוף העונה השנייה.
סנדריה (עדן סבן) (עונה 2) – אשת סודו ועוזרת של הבאבא שאול, נרצחת על ידי פעילי "אל סיידין".
רג'ינה (רועי ירושלמי) (עונה 2) – דראג קווין העוזר לג'ודה במסעו נגד ראיס וחברי "אל סיידין".
נרצח על ידי זאב מ"אל סיידין".
רבקה בן חיים (שרה אנג'ל) (עונה 1)– אמו של יהודה.
מיכאל (רז צבי) (עונה 1) – גובה חובות שמאיים על יהודה.
יפים (סלבה ביברגל) (עונה 1) – השומר בכניסה לבניין מגוריו של יהודה.
ד"ר גרינברג (עמית איצקר) (עונה 1) – הווטרינר של הספארי.
אנחל בונני (עונה 2) – שוטר הסובל מאי-פוריות שמסייע ליהודה, אך לבסוף נהרג לאחר שהוא מתעמת איתו בחשד לטבח העובדים בספארי.
אסי ישראלוף ועופר שכטר – צמד מטיילים שנהרגים על ידי יהודה בסמוך למקום מחבואו.
השומרת (יאנה יוסף) – יצורה על-טבעית השומרת על ראשו של עשו במערת המכפלה.
לאחר שהראש נגנב היא מתאבדת.
ג'ודום הוא כפר פלסטיני הממוקם בספר מדבר יהודה, כשמונה ק"מ מזרחית לבית לחם.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, האוכלוסייה מנתה 1,391 תושבים באמצע שנת 2006.
ג'ודי בלפור היא שחקנית דרום אפריקאית.
היא מוכרת מתפקידה בדמות גלדיס וית'אם בסדרת הדרמה הקנדית "נשים פצצה".
בלפור זכתה בפרס המסך הקנדי לשחקנית הראשית הטובה ביותר בסרט טלוויזיה או מיני-סדרה בשנת 2015 על הופעתה בסרט ההמשך של הסדרה "Bomb Girls: Facing the Enemy".
בלפור נולדה בקייפטאון שבדרום אפריקה.
בתחילת שנות האלפיים הייתה שותפה בהנחיית סדרת הטלוויזיה לנוער "Bling".
בהמשך למדה דרמה באוניברסיטת קייפטאון, והשתתפה בתחרות מיס דרום אפריקה לשנת 2008.
מאז שסיימה את התואר ב-2009 עבדה כשחקנית בעיקר בהפקות קולנוע וטלוויזיה בריטיות וקנדיות.
בלפור גרה בוונקובר שבקולומביה הבריטית.
בנוסף למשחק היא שותפה בבעלות על בית קפה בשכונת גזטאון שבעיר.
בפברואר 2015 לוהקה בלפור לסדרת הטלוויזיה "המחצבה" של רשת סינמקס.
ב-2017 כיכבה בלפור במיני-סדרת המתח הבריטית-אמריקאית "רליק", בתפקיד מפקחת בילוש איליין שפרד.
עוד ב-2017 גילמה את דמותה של ג'קי קנדי בסדרת הדרמה התקופתית "הכתר של נטפליקס.
בין 2019 ל-2023 שיחקה בארבע העונות של "עבור כל האנושות".
ב-2023 שיחקה גם בתפקיד משנה בסדרה טד לאסו.
שנה סרט תפקיד הערות 2011 ערפד מיכאלה יעד סופי 5 אישה 2013 The Husband קלייר Afterparty קארן 2015 Unearthing פישר הרט Eadweard מרי Almost Anything בינס2019 אמהות ובנות קאמי2023Freud's Last Sessionדורותי ברלינגהם (אנ')2024Lilies Not for Meאליס גרין
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2009 The Philanthropist שוערת בפרק "San Diego" 2010 קונגו Kongo ג'ואנה ונץ סרט טלוויזיה Tower Prep אמילי רייט בפרקים ""Election", ו-""Field Trip 2011 לאקוניה The Sinking of the Laconia שרה פולווד מיני-סדרה R.
Kennedy" 2019 בלש אמיתי True Detective לורי 2 פרקים 2019–2023 עבור כל האנושות For All Mankind אלן וילסון תפקיד ראשי (עונות 3-1)
תפקיד אורח (עונה 4); 31 פרקים 2023 טד לאסו Ted Lasso ג'ק דנוורס 4 פרקים
שנה פרס קטגוריה עבור תוצאה 2013פרס ליאו השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה "נשים פצצה" 2015 פרסי המסך הקנדיים השחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי בתוכנית דרמה או מיני-סדרה Bomb Girls: Facing the Enemy
תחרויות הג'ודו באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 נערכו בהיכל קריוקה 2 מה-6 עד 12 באוגוסט.
זו הייתה המהדורה ה-13 של תחרויות הג'ודו במשחקים האולימפיים.
386 ג'ודוקא מ-138 מדינות התחרו ב-14 קטגוריות משקל שונות (7 לגברים ו-7 לנשים).
בדומה לתחרויות הג'ודו באולימפיאדת לונדון (2012), ההשתתפות הייתה תלויה בדירוג העולמי של הג'ודוקאים שפורסם על ידי איגוד הג'ודו העולמי ב-30 במאי 2016. 252 ג'ודוקאים הוזמנו להשתתף, 14 הנשים הראשונות ו-22 הגברים הראשונים ורק אחת או אחד מכל מדינה ובמשקל אחד בלבד.
אליהם הצטרפו ג'ודוקא אחת/אחד מברזיל המארחת בכל תחרות ועוד 12 ג'ודוקא נוספים במקסימום (2 מכל יבשת ועוד 3 בהזמנה מיוחדת) בכל תחרות.
צברה בתחרויות הג'ודו את מרב המדליות, 12 בסך הכל ואת מרב מדליות הזהב, 3 בסך הכל ודורגה ראשונה בענף זה.
קיילה האריסון () הייתה הג'ודוקא אישה היחידה שהגנה על תוארה
משקל זהבכסףארד עד 48 ק"ג פאולה פארטו בו-גיונג צונג אמי קונדו
גלבדרכין אוטגונצצג עד 52 ק"ג מאילינדה קלמנדי אודט ג'ופרידה מיסאטו נקמורה
נטליה קוזיוטינה עד 57 ק"ג רפאלה סילבה דוריסורנג'ין נסומיאה תלמה מונטיירו
קאורי מצומוטו עד 63 ק"ג טינה טרסטניאק קלריס אגבניינו ירדן ג'רבי
אניקה ואן אמדן עד 70 ק"ג הרוקה טאצ'ימוטו יורי אלוויר סאלי קונוויי
לאורה ורגאס קוך עד 78 ק"ג קיילה האריסון אודרי צ'ומאו מיירה אגיאר
אנאמרי ולנשק מעל 78 ק"ג אמילי אנדאול אידאליס אורטיס קנאה יאמאבה
משקל זהבכסףארד עד 60 ק"ג בסלאן מודראנוב ילדוס סמטוב נאוהיסה טקטו
דיורבק אורוזבייב עד 66 ק"ג פאביו באזילה אן באול רישוד סובירוב
מסאשי אבינומה עד 73 ק"ג שוהיי אונו רוסטם אורוג'וב לאשה שבדאטואשווילי
דירק ואן טיכלט עד 81 ק"ג חסן חלמורזייב טרוויס סטיבנס סרג'יו טומה
טקאנורי נאגאסה עד 90 ק"ג משו בייקר ורלאם ליפרטליאני קוואק דונג-האן
צ'נג שונג'או סין עד 100 ק"ג לוקאש קרפאלק אלמר גסימוב סיריל מארה
ריונוסוקה האגה מעל 100 ק"ג טדי רינר היסאיושי הראסווה רפאל סילבה
7 ג'ודוקאים ייצגו את ישראל באולימפיאדה זו, 4 נשים ו-3 גברים.
ישראל זכתה בשתי מדליות ארד, המדליות היחידות שבהן היא זכתה באולימפיאדה זו.
במדליות ארד זכו: ירדן ג'רבי במשקל עד 63 ק"ג, ניצחה ב-3 קרבות והפסידה בקרב אחד ואורי ששון במשקל מעל 100 ק"ג, ניצח ב-4 קרבות והפסיד בקרב אחד לאלוף היוצא והעתידי מצרפת טדי רינר.
שגיא מוקי במשקל עד 73 ק"ג, ניצח 3 קרבות והפסיד 2 קרבות כולל הקרב על מדליית הארד.
לינדה בולדר במשקל עד 70 ק"ג ניצחה ב-2 קרבות והפסידה ב-2 קרבות, כולל הקרב ברבע הגמר.
גילי כהן במשקל עד 52 ק"ג ניצחה קרב אחד והפסידה בשני.
שירה ראשוני במשקל 48 ק"ג וגולן פולק במשקל 66 ק"ג הפסידו בקרב הראשון שלהם ונשרו מהטורניר.
טורנירי הג'ודו באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס (2018) התקיימו בהיריד האולימפי בין ה-7 ל-10 באוקטובר 2018. התחרויות הורכבו מארבעה טורנירים לנערים וארבעה טורנירים לנערות.
בנוסף, התקיים טורניר מעורב כשכל קבוצה ג'ודקאים מלאומים שונים.
ג'ודי פרנסיסקה באקה (בספרדית: Judy Baca; נולדה ב-20 בספטמבר 1946) היא אמנית ופעילה צ'יקנה, ופרופסור ללימודי צ'יקנו וצ'יקנה בפקולטה למדעי החברה ולאמנות עולם בפקולטה לאמנות ואדריכלות באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
היא מייסדת שותפה ומנהלת אמנותית של המרכז לאמנות חברתית וציבורית (SPARC) בוונציה, קליפורניה, מרכז אמנות קהילתי, והיא ידועה כמנהלת פרויקט ציורי הקיר אשר אחראי ליצירת ציור הקיר הגדול בעולם, "החומה הגדולה של לוס אנג'לס".
באקה נולדה בלוס אנג'לס להורים מקסיקנים-אמריקאים.
אמה, אורטנסיה, עבדה במפעל צמיגים.
היא גדלה בשכונת ואטס (ברובה אפרו-אמריקאית ומקסיקנית-אמריקאית), במשק בית שכולה נשים, כולל אמה, הדודות שלה ריבה ודיליה, וסבתה פרנסיסקה.
סבתה הייתה מרפאת בצמחי מרפא על פי פרקטיקת קורנדריסמו, אשר השפיעה עמוקות על תחושתה לגבי התרבות המקסיקנית הילידית.
אמה של באקה נישאה לקלרנס פרארי ב-1952, לבאקה יש אח למחצה, גארי, ואחות למחצה, דיאן.
לאחר מכן, המשפחה עברה לשכונת פקוימה בלוס אנג'לס.
מקום שונה באופן משמעותי מוואטס – מקסיקנים-אמריקנים היו מיעוט בפקוימה.
נאסר על באקה לדבר ספרדית בבית הספר היסודי, והאנגלית שלה לא הייתה טובה מאוד.
המורה שלה שלחה אותה לצייר בפינה בזמן שהאחרים למדו.
זה לקח קצת זמן, אך באקה השתפרה בלימודים כשהחלה להבין את ספרי הלימוד.
בעידודה של המורה לאמנות, היא החלה רישום וציור.
היא סיימה את לימודי התיכון בשנת 1964.
לאחר מכן היא למדה באוניברסיטת מדינת קליפורניה, בנורתרידג' (CSUN) וסיימה תואר ראשון בשנת 1969 ותואר שני באמנות ב-1979. שם היא החלה ללמוד אמנות מופשטת מודרנית.
היא רצתה לעשות אמנות שהיא נגישה מעבר למגבלות של הגלריה והמוזיאון.
היא רצתה לעשות אמנות למען האנשים שהיא אוהבת, והיא ידעה שהם לא הולכים לגלריות.
"חשבתי לעצמי, אם העבודה שלי תתקבל בגלריות, מי ילך לשם?
אנשים במשפחה שלי אף פעם לא היו בגלריה בחייהם.
השכנים שלי לא הלכו גלריות...וזה לא נשמע לי הגיוני באותו הזמן לשים את האמנות שלי מאחורי קיר שמור." לאחר שסיימה את הלימודים, באקה המשיך את השכלתה ולמדה ציור קירות בקוורנבאקה, מקסיקו.
לאחר שסיימה את תאריה ב-CSUN, היא התחילה לעבוד כמורה בבית ספר התיכון בו למדה.
התלמידים שלה לא היו מיודדים אחד עם השני, ועלה בה הרעיון ללמד אותם לשתף פעולה.
היא הדריכה קבוצה של תלמידיה לציר ציור אל אחד מקירות בית הספר.
כולם רצו לעבוד על זה, וזה עודד אותם לעבוד ביחד בלי לריב.
באקה היה נוכחת במורטוריום הצ'יקנו ב-1970, פעולת אנטי-מלחמה של התנועה המקסיקנית.
מנהל בית הספר האמין שאין על מורים לקחת חלק בצעדות מחאה, והיא פוטרה יחד עם מספר מורים אחרים.
לאחר שפוטרה, היא חשבה שהיא לעולם לא תוכל למצוא עבודה הוראה אחרת בגלל מעורבותה במחאה.
היא החלה לעבוד במחלקת הגנים והנוף של לוס אנג'לס, שם לימדה קורס קיץ באמנות במסגרת תוכניות הפארקים הציבוריים.
באותה התקופה, הייתה בשכונת בויל הייטס אחוז המקסיקנים-אמריקאים הגבוה ביותר בארצות הברית, וכן מספר כנופיות הרחוב הגדול ביותר.
חברי כנופיות שונות שוטטו בפארקים בהם עבדה, והיא ראתה את הגרפיטי בפארקים, וידעה שהם סימוני טריטוריה של הכנופיות.
"אפשר היה 'לקרוא' את הקיר ולדעת הכל על הקהילה המקומית."
בקיץ 1970, החליטה באקה ליצור ציור קיר בשכונת בויל הייטס על מנת לקרב בין חברי הקהילה.
בקבוצה הראשונה היו לה עשרים חברים מארבע כנופיות שונות, והקבוצה החליטה על השם "לאס ויסטאס נואבאס" (נופים חדשים).
הרעיון היה לייצר ציור הקיר שכולל מראות מוכרים למקסיקנים-אמריקאים שגרו בשכונה.
"אני רוצה לנצל את המרחב הציבורי כדי ליצור קול ציבורי ותודעה ציבורית לאנשים שהם, למעשה, הרוב המכריע של האוכלוסייה, אך שאינם מיוצגים בשום אופן חזותי."
הפרויקט הראשון נוצר על שלושה קירות של הבמה החיצונית בפארק הולנבק.
"מי אבואליטה" (סבתי) היה ציור שמתאר סבתא מקסיקנית-אמריקאית עם זרועות מושטות, כאילו כדי לתת חיבוק.
"עבודה זו מזהה את מעמדה החשוב של המטריארכית במשפחה המקסיקנית.
היא גם סימנה את הצעד הראשון בפיתוח תהליך קולקטיבי ייחודי המשתמש באמנות כדי לתווך בין חברי כנופיות יריבות המתחרות על המרחב הציבורי ועל הזהות הציבורית".
המשטרה המקומית לא אהבה את הרעיון של חברי כנופיות יריבות שעובדים יחד, מחשש שזה יצית אלימות ביניהם.
באקה התחילה את העבודה על ציור הקיר ללא אישור מראש העיר או מנהל פארק הולנבק, מהלך אשר העלה שאלות מהמפקח עליה ופקידי עיר אחרים.
למרות כל הבעיות, באקה הייתה נחושה לסיים את הפרויקט.
היא הציבה משתתפים בעמדות תצפיות כדי לאותת לצוות ציור הקיר אם חברי כנופיה יריבה או המשטרה מתקרבים.
יום אחד הגיע לפארק פקיד מהעירייה כי הוא היה מקבל תלונות על הפרויקט.
אחרי שראה את ההתקדמות ואת וחברי הצוות עובדים בשיתוף פעולה, הוא נתן לבאקה אישור להשלים את ציור הקיר.
"העירייה נדהמה מהעבודה שאני עושה, מייצרת ציורי קיר עם הילדים שהיו מבריחים דירקטורים ממרכזי השכונה."
לאחר שהושלם הציור, הקהילה אהבה את "מי אבואליטה" לדברי באקה, "כולם הזדהו עם הציור.
במשך 12 שנים אנשים שמו פרחים לרגלי תמונת הסבתא." קבוצת לאס ויסטאס נואבאס השלימה שלושה ציורי קיר במהלך אותו הקיץ.
אחרי פרויקט ציורי הקיר העירייה הציעה לבאקה עבודה בתור מנהל תוכנית עירונית חדשה לציורי קיר.
היא הייתה אחראית על יצירת התוכנית מהיסוד, שכלל בחירת אתרים לציורי קיר, עיצובם, ופיקוח על צוותים של בני נוער אשר היו בצרות עם המשטרה.
חברי לאס נואבאס ויסטאס המקוריים נשכרו כדי לעזור לבאקה לנהל את אתרי התוכנית.
הקבוצה ציירה יותר מ-500 ציורי קיר במסגרת התוכנית.
בעבודתה החדשה היא התמודדה לראשונה עם צנזורה.
תושבי השכונות בהם הוצבו ציורי הקיר רצו להראות את כל היבטי החיים בשכונתם, הטובים והרעים.
בעירייה, לעומת זאת, לא רצו שהציורים יכללו כל נושא אשר שנוי במחלוקת.
במקרה אחד, כאשר העירייה התנגדה לציור שהראה אנשים שנאבקים עם המשטרה, הם איימו להפסיק את מימון התוכנית.
על פי באקה, "אני באמת אהבתי את הרעיון שהעבודה לא יכולה להיות בבעלות של מישהו.
ולכן, שהיא לא תהיה מעניינת לעשירים, ולא תצטרך לעמוד במגבלות שמציבים גלריות ומוזיאונים." במקום לוותר, היא הקימה את המרכז לאמנות חברתית וציבורית (SPARC) בשנת 1976 כדי להמשיך לממן יצירת ציורי קיר במרחבים ציבוריים.
מאמציה של באקה לשתף את הקהילה בתהליכים האמנותיים שלה הפכו אותה לייחודית בתקופתה.
החיבור שיצרה בין בני נוער השאיר חותם בלוס אנג'לס, ויצר שינוי בתרבות הצ'יקנה/מקסיקנית.
מעורבות של נוער עני של צבע בתהליכים אמנותית שינתה את האופן שבו הם נתפשו על ידי התרבות הלבנה הגזענית, קפיטליסטית, ופטריארכלית לגבי מקומם בחברה.
בנוסף, התוכנית העירונית לציורי קיר של באקה חיזקה קהילות ונתנה לאנשים תחושת מטרה.
האמנות של באקה היא פמיניסטית במובנים רבים.
באקה הפעילה את הקהילה בצורה פמיניסטית והצטלבותית.
בתור צ'יקנה, היא רצתה להעצים נשים של צבע ולקרב קהילות.
היא עשתה זאת על ידי הארת היופי והכוח המעשירים את תרבות הצ'יקנה דרך האמנות הציבורית.
גם התהליכים מאחורי יצירת ציורי הקיר היו מעצימים—הנחת היסוד של באקה בתהליך האמנותי היה לערב בני נוער מוחלשים חברתית על מנת לעורר תחושה של קהילה ולאפשר צמיחה.
החומה הגדולה של לוס אנג'לס
הפרויקט הראשון של המרכז לאמנות ציבורית הייתה "החומה הגדולה של לוס אנג'לס".
שירותיה של באקה נשכרו על ידי חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית כדי לשפר את האזור סביב ערוץ בקרת שיטפונות בעמק סן פרננדו.
הרעיון של באקה היה לצייר על הקיר התומך של הערוץ את ההיסטוריה של העיר לוס אנג'לס, אבל לא את הגרסה של ספרי ההיסטוריה.
האירועים שלא זכו להתייחסות היו אלה שעניינו אותה.
"זה היה מקום מצוין להביא נוער ממגוון מוצאים אתניים מכל רחבי העיר כדי לעבוד על תצוגה חלופית של ההיסטוריה של ארצות הברית אשר כוללת את האנשים של צבע שהיו שם ואשר נותרו מחוץ לספרי ההיסטוריה האמריקאית".
באקה גם אמרה שהדימוי המנצח של ציור הקיר הוא "הקעקוע על הצלקת במקום שם זרם פעם הנהר."
באקה החלה ללמד באוניברסיטת קליפורניה באירוויין ב-1980, ועזב ב-1994. כעבור שנה, היא הקימה את סדנת הכשרת ציירי הקיר כדי ללמד אנשים טכניקות שהיא צברה במהלך השנים.
היא גם שימשה כפרופסור באוניברסיטת מדינת קליפורניה במפרץ מונטריי, מ-1994 עד 1996, שם הייתה מייסדת שותפה של החוג לאמנות הוויזואלית והציבורית.
מאז היא חברת סגל ב-UCLA, בחוג ללימודי צ'יקנו במרכז למחקר בינתחומי על שם סזאר צ'אבס, שהיא בין מייסדיו, וסגנית יו"ר בו.
בשנת 2002 היא מונתה גם לחוג אמנות ותרבות העולם, ובשנת 2014 היא מונתה כפרופסור מלאה של המחלקה.
בשנת 1998, היא שימשה כאמנית הבית בנושא תפקיד האמנויות בשיח האזרחי באוניברסיטת הרווארד.
ב-1987 היא החלה לצייר את "קיר העולם: חזון של העתיד ללא פחד", ציור שמראה את העולם ללא אלימות.
באקה מאמינה שהצעד הראשון לשלום עולמי הוא לדמיין את זה, והיא רצתה שאמנים מכל רחבי העולם יתרמו לציור.
היא תכננה שהוא יצויר על לוחות כדי יוכל להישלח למקומות שונים.
לאחר שנים של תכנון ותרומות שנעשו על ידי אמנים ממדינות אחרות, הציור הוצג בבכורתו בפינלנד ב-1990. הרעיון היה שכל מדינה מה מוצגת העבודה תוסיף פאנל.
בין המדינות המארחות היו רוסיה, ישראל/פלסטין, מקסיקו, וקנדה.
ב-1988 ראש העיר של לוס אנג'לס טום בראדלי הזמין אותה להקים תוכנית "גאווה שכונתית", פרויקט ציורי קיר ברחבי העיר.
הפרויקט העסיק יותר מ-1,800 בני נוער בסיכון, והיה אחראי ליצירת מעל 105 ציורי קיר.
ב-1996 היא יצרה את La Memoria de Nuestra Tierra ("לארץ שלנו יש זיכרון") עבור נמל התעופה הבינלאומי דנוור.
עבור באקה, הפרויקט הזה היה אישי, משום שסבא וסבתא שלה ברחו ממקסיקו במהלך המהפכה המקסיקנית, ובאו ללה חונטה, קולורדו.
באקה ערכה מחקר באמצעות ראיונות של תושבים והובילה סדנה עם סטודנטים מאוניברסיטת דרום קולורדו.
היא מצאה צילום במוסך בפואבלו מאת הצלם חואן אספינוזה, מייסד העיתון El Diario de la Gente בבולדר, קולורדו, של פגישה חשובה בין קורקי גונזלס מארגון המסע לצדק של קולורדו וסזאר צ'אבס מאיגוד פועלי החוות, בעת עריכת ההסכם ביניהם להביא את שביתת הענבים בדליינו לקולורדו.
הציור, הממוקם באוניברסיטת סן חוזה סטייט, הוא דיוקן של סזאר צ'אבס, מהטמה גנדי, ודולורס הוארטה.
בחודש מרץ 2010, באקה השתתפה בפרויקט ציורי קיר בריצ'מונד, שבצפון קליפורניה.
מדובר בציור בן חמישה לוחות, כל אחד בנושא אחר.
המטרה של הפרויקט היא לחבר בין התושבים ולשתף את מגוון הרקעים השונים שלהם.
היא גם הייתה חלק מקבוצה שפעלה בהצלחה לשימור ציור הקיר שלה, Danza Indigenas, בבולדווין פארק, אחרי שהיו הפגנות אלימות וונדליזם כלפי יצירת האמנות.
באקה גם מילאה תפקיד מרכזי בתוכנית שימור ציורי הקיר, אשר פועלת לשימור ושחזור של ציורי הקיר (גם דיגיטליים).
פרויקט נוסף ומתמשך של באקה הוא "new codex-Oaxaca- immigration and cultural memory" פרויקט לשיתוף יצירות אמנות וסיפורים של מהגרים ממקסיקו (ספציפית מוואחאקה); למה הם היגרו, מה הם השאירו מאחור, מה קרה כדי לגרום להם לעזוב, וכדומה.
באקה הייתה זוכת מלגת גוגנהיים, ופריטים ועבודות שלה נרכשו על ידי מוסדות מובילים, כגון מוזיאון הסמיתסוניאן בוושינגטון די.
מי אבואליטה, 1970, פארק הולנבק, לוס אנג'לס, קליפורניה
החומה הגדולה של לוס אנג'לס, 1976–הווה, ואן נייס, קליפורניה.
ההיסטוריה של אוניטריאניזם, 1981, הכנסייה האוניטרית הראשונה של לוס אנג'לס, לוס אנג' לס, קליפורניה
דנזה אינדחנס, 1994, מטרו, מתוחזק על ידי הנוסעים, בבולדווין פארק, קליפורניה
לה ממוריה דה נואסטרה טיירה: קולורדו, 2000, נמל התעופה הבינלאומי דנוור, דנוור, קולורדו
ציור קיר אריחים דיגיטליים, 2000, העיר של לוס אנג'לס, וניס ביץ', קליפורניה
הגירת אנשי הזהב, 2002, מרכז חינוך ומחקר אמריקה התיכונה של לוס אנג'לס
פלאזה אנטרדת סזאר צ'אבס, 2008, אוניברסיטת סן חוזה סטייט, סן חוזה, קליפורניה
דאנסה דה לה טיירה, 2009, מרכז תרבות הלטינה של דאלאס, דאלאס, טקסס
ציורי קיר, אטאקו, אל סלוודור, 2009 הוזמן על ידי שגרירות ארצות הברית באטאקו, אל סלוודור
אדוות זעירות של תקווה, ולראות דרך עיניים של אחרים, 2010, מלון אמבסדור על שם רוברט פ.
לה חנטה דל מאיס, 2011, מרכז חינוך מיגל קונטררס, לוס אנג'לס, קליפורניה
האנשים הרגילים יוצאי הדופן, 2013, המרכז העירוני ריצ'מונד, ריצ'מונד, קליפורניה
למצוא את הקול האמיתי, 2013 אקדמיית סנדרה סיסנרוס, לוס אנג'לס, קליפורניה
תחרויות הג'ודו באולימפיאדת לונדון 2012 נערכו במרכז התערוכות אקסל מ-28 ביולי עד 3 באוגוסט.
זו הייתה המהדורה ה-12 של תחרויות הג'ודו במשחקים האולימפיים.
384 מתחרים מ-132 מדינות התחרו ב-14 קטגוריות משקל שונות (7 לגברים ו-7 לנשים).
ההשתתפות בתחרויות הג'ודו בלונדון 2012 התבססה על פי רשימת הדירוג העולמי של איגוד הג'ודו העולמי כפי שעמדה ב-10 במאי 2012. 22 הגברים הראשונים ו-14 הנשים הראשונות בכל קטגוריית משקל העפילו לתחרות בכפוף למגבלה של נציג אחד למדינה בכל קטגוריית משקל בהנחה שהוא השיג את הקריטריון האולימפי.
אליהם הצטרפו 14 ג'ודוקא מהמארחת בריטניה בכל קטגוריית משקל.
נוסף על כך העפילו לכל קטגוריית משקל 2 ג'ודוקא מכל יבשת ומספר ג'ודוקא נוספים בהזמנה מיוחדת.
בראש טבלת המדליות סיימה רוסיה עם 5 מדליות (3 זהב, 1 כסף ו-1 ארד).
זו הייתה הפעם השנייה בלבד שיפן לא סיימה בראש טבלת המדליות בתחרות הג'ודו האולימפית.
במקום השני הייתה צרפת עם 7 מדליות (2 זהב ו-5 ארד) ובמקום השלישי סיימה קוריאה הדרומית עם 3 מדליות (2 זהב ו-1 ארד).
יפן, מולדת הג'ודו, סיימה רק במקום הרביעי עם 7 מדליות (1 זהב, 3 כסף ו-3 ארד).
בסך הכל זכו 23 מדינות במדליה בתחרויות הג'ודו במהדורה זו במשחקים האולימפיים.
משקל זהבכסףארד עד 60 ק"ג ארסן גלסטיאן הירואקי היראוקה פליפה קיטדאי
רישוד סובירוב עד 66 ק"ג לאשה שבדאטואשווילי מיקלוש אונגוורי מסאשי אבינומה
צ'ו צ'ון-הו עד 73 ק"ג מנסור איזייב ריקי נקאיה סיינג'רגאלין ניאם-אוצ'יר
אוגו לגראן עד 81 ק"ג קים ג'ה-בום אולה בישוף איוואן ניפונטוב
אנטואן ולואה-פורטייה עד 90 ק"ג סונג דה-נאם אשלי גונזלס איליאס איליאדיס
מסאשי נישיאמה עד 100 ק"ג טגיר חאיבולאייב ניידנגין טובשינבאייר דימיטרי פיטרס
הנק חרול מעל 100 ק"ג טדי רינר אלכסנדר מיכאילין רפאל סילבה
משקל זהבכסףארד עד 48 ק"ג שרה מנזס אלינה דומיטרו אווה צ'רנוביצקי
שארלין ואן סניק עד 52 ק"ג אן קום-א יאנט ברמוי רוזלבה פורצ'יניטי
פריסילה נטו עד 57 ק"ג קאורי מצומוטו קורינה קאפריוריו מרטי מאלוי
אוטון פאביה עד 63 ק"ג אורשקה ז'ולניר שו לילי סין יושיאה אואנו
ז'בריז אמאן עד 70 ק"ג לוסי דקוס קרסטין תילה יורי אלבאר
אדית בוש עד 78 ק"ג קיילה האריסון ג'מה גיבונס אודרי צ'ומאו
מיירה אגיאר מעל 78 ק"ג אידאליס אורטיס מיקה סוגימוטו קרינה בראיינט
5 ג'ודוקא ייצגו את ישראל באולימפיאדה זו, 4 גברים ואישה אחת.
ההישג הטוב ביותר שייך לאליס שלזינגר שסיימה במקום השביעי לאחר שהודחה בשלב רבע הגמר.
טומי ארשנסקי וסוסו פללשווילי הודחו בשלב שמינית הגמר לאחר שני קרבות ואריק זאבי וגולן פולק הודחו בסיבוב הראשון.
ג'ודי - מעבר לקשת הוא סרט דרמה-ביוגרפי אמריקאי-בריטי שיצא ב-2019. הסרט בוים על ידי רופרט גולד .
הסרט מבוסס על שנת חייה האחרונה של הזמרת ושחקנית הקולנוע האמריקאית ג'ודי גרלנד, המגולמת בסרט על ידי שחקנית הקולנוע והמפיקה האמריקאית רנה זלווגר.
הסרט פוגש את הזמרת הידועה בשנת חייה האחרונה, כאשר היא נאלצת לעזוב את שני ילדיה הקטנים ברשות אביהם בארצות הברית, ולהופיע בבריטניה, שם היא זוכה לאהבת הקהל למרות הקשיים שלה.
הסרט עוקב אחרי התאהבותה בבעלה החמישי, הצעיר ממנה בשנים רבות, ואחרי ניסיונותיה להרוויח את הכסף הדרוש כדי שתוכל לספק בית יציב לילדיה.
הסרט מציג מַעְתָּקים לֶעָבָר (פלשבקים) מעברה בתקופת הצילומים של הקוסם מארץ עוץ, ומנסה להסביר את חייה הבוגרים באמצעות הצצה לחיי הנעורים שלה, שנשלטו בידי אולפן הסרטים מטרו-גולדווין-מאייר.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים טליורייד ב-30 באוגוסט 2019. כמו כן, הסרט הוקרן בפסטיבל חיפה באוקטובר 2019.
הסרט יצא בצורה מסחרית בארצות הברית ב-27 בספטמבר 2019, וב ב-2 באוקטובר 2019. בישראל יצא לאקרנים ב-6 בפברואר 2020.
סי.8 בדצמבר 2019השחקנית הטובה ביותררנה זלווגר
ג'וּד ויקטור ויליאם בֶּלִינְגְהַאם הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בריאל מדריד ובנבחרת אנגליה.
בלינגהאם נולד באנגליה באזור סטורברידג', שבמחוז וסט מידלנדס, בנו הבכור של מארק בלינגהאם, סמל במשטרת המחוז, ואחיו הגדול של כדורגלן דורטמונד ג'וב בלינגהאם.
ב-2010 הצטרף לברמינגהאם סיטי עד גיל שמונה, הוא שיחק בקבוצה עד גיל 18 בגיל 14, וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים (עד גיל 23) בגיל 15.
ב-6 באוגוסט 2019, במשחק נגד פורטסמות' במסגרת גביע הפוטבול ליג, הפך בילינגהאם לשחקן הצעיר הראשון אי פעם בקבוצה הבוגרת של ברמינגהאם סיטי, בגיל 16 שנים ו-38 ימים, כשהוא שובר את שיאו של טרבור פרנסיס כשהתחיל לשחק בקבוצה הבוגרת כשהיה בגיל 16 שנים ו-139 ימים בשנת 1970.
ב-31 באוגוסט 2019 כבש את שערו הראשון בקבוצה הבוגרת נגד סטוק סיטי במסגרת הצ'מפיונשיפ, המשחק הסתיים בתוצאה 1–2 לטובת ברמינגהאם סיטי.
בלינגהאם המשיך כשחקן קבוע בהרכב הקבוצה הבוגרת, לפעמים כמחליף אך בעיקר בהרכב הפותח של הקבוצה.
הוא הוחלף בעמדה מאגף שמאל לקשר מרכזי, לאחר מכן הוא זכה בתואר שחקן החודש הצעיר של הצ'מפיונשיפ בנובמבר 2019.
בינואר 2020, ביום האחרון של חלון ההעברות, דחתה ברמינגהאם סיטי הצעה של 20 מיליון ליש"ט ממנצ'סטר יונייטד לרכשו.
בלינגהאם המשיך לשחק במועדון עד שהעונה הופסקה עקב פרוץ מגפת הקורונה.
ב-16 ביולי 2020 הוא טס לגרמניה לבדיקות רפואיות בבורוסיה דורטמונד, וההעברה אושרה ארבעה ימים לאחר מכן.
ברמינגהאם סיטי הודיעה שהוא יעבור לבורוסיה דורטמונד לאחר שהקבוצה תסיים את העונה שלה בצ'מפיונשיפ.
דורטמונד שילמה עליו סכום ראשוני של כ-25 מיליון אירו, מה שהפך אותו לשחקן בן ה-17 היקר בהיסטוריה.
לאחר עזיבתו, הודיעה ברמינגהאם שאף שחקן לא ילבש את חולצה מספר 22, אותה לבש בלינגהאם בקבוצה.
ב-15 ביוני 2023 הצטרף לריאל מדריד, ששילמה עבורו כ-103 מיליון אירו.
ב-27 ביולי כבש את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 0–2 במשחק הכנה נגד מנצ'סטר יונייטד.
ב-3 בספטמבר, במשחק בשלב הבתים של ליגת האלופות, כבש ובישל בניצחון 2–3 של קבוצתו ריאל מדריד נגד אלופת איטליה המכהנת נאפולי.
ב-28 באוקטובר כבש צמד שערים מול ברצלונה במסגרת הלה ליגה במשחק הקלאסיקו הראשון בו השתתף.
הוא פתח את העונה עם עשרה שערי ליגה בעשרת המשחקים הראשונים ובנוסף כבש שלושה שערים בשלושת המשחקים הראשונים בליגת האלופות.
ב-2023 הוא זכה בפרס קופה ופרס נער הזהב לכדורגלן הטוב בעולם מתחת לגיל 21.
בעונת הבכורה שלו בריאל מדריד הוביל בלינגהאם את ריאל מדריד לאליפות כשהוא הכובש המוביל של הקבוצה.
בלינגהאם סיים במקום השלישי (בצוותא עם רוברט לבנדובסקי) בטבלת מלכות השערים של הליגה הספרדית עם 19 שערים.
בעונת 2023/2024 העפיל עם ריאל למשחק הגמר של ליגת האלופות מול קבוצתו הקודמת – בורוסיה דורטמונד ובישל לוויניסיוס ג'וניור את השער השני בניצחון 0–2.
ב-10 בנובמבר 2020 ערך הופעת בכורה בנבחרת אנגליה הבוגרת במשחק נגד .
הוא עשה זאת בגיל 17 שנים ו-136 ימים, בכך היה לשחקן השלישי הצעיר ביותר לערוך הופעה בנבחרת, אחרי ויין רוני ות'יאו וולקוט.
ב-13 ביוני 2021, כשהוא בגיל 17 שנים ו-349 ימים, עלה כמחליף במשחק נבחרתו מול קרואטיה בשלב הבתים של יורו 2020, ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר בהיסטוריה שמשחק באליפות אירופה בכדורגל.
נכלל בסגל נבחרת אנגליה לטורניר מונדיאל 2022. ב-21 בנובמבר 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת אנגליה, במשחק מול איראן בשלב הבתים במונדיאל.
נכלל בסגל נבחרת אנגליה לטורניר יורו 2024.
שחקן החודש בלה ליגה: אוגוסט 2023, אוקטובר 2023
ג'ודה לואיס הוא שחקן אמריקאי-יהודי.
ידוע בזכות כיכובו בסרט האימה "השמרטפית" והמשכו "השמרטפית מכה שנית".
לואיס נולד בצ'רי היל (אנ'), ניו ג'רזי ב-22 במאי 2001, בנם של מארק לואיס ושל הארה (גורדון), שניהם הם מורים למשחק בלוס אנג'לס.
אביו ממוצא בריטי וגרמני ואימו יהודייה ממוצא אשכנזי.
בשנת 2014 שיחק לראשונה בסרט הטלוויזיה "Deliverance Creek" ברשת Lifetime, בכיכובה של לורן אמברוז.
בשנת 2015, היה בין ששת השחקנים האחרונים שנבחנו לתפקיד הראשי בסרט (שבסוף הלך לטום הולנד) הריבוט "ספיידרמן: השיבה הביתה".
בנוסף בשנה זו, שיחק בפרק אחד בסדרה "CSI סייבר" ברשת CBS.
בנוסף ב-2015, שיחק בתפקיד משנה בסרט הדרמה-הקומית "הרס", בכיכובו של ג'ייק ג'ילנהול.
בנוסף, באותה שנה, שיחק בתפקיד זוטר בתור ג'וני יוטה הצעיר בסרט הפעולה "נקודת פריצה", רימייק לסרט באותו שם מ-1991.
בשנת 2016, שיחק בשישה פרקים בסדרה "משחק השתיקה" ברשת NBC.
בשנת 2017, כיכב בסרט האימה הקומי "השמרטפית" מבית Netflix, לצד אמילי אלין לינד.
בשנת 2018, כיכב בסרט האימה הקנדי "הקיץ של 84".
בנוסף ב-2018, שיחק בתפקיד משנה בסרט לכל המשפחה מבית נטפליקס "להציל את חג המולד", בכיכובו של קורט ראסל.
בשנת 2019 כיכב בסרט האימה "אני רואה אותך", לצד הלן האנט.
בשנת 2020, כיכב גם בסרט ההמשך "השמרטפית מכה שנית" מבית נטפליקס.
בנוסף ב-2020, כיכב גם בסרט ההמשך "להציל את חג המולד: חלק שני", גם הוא מבית נטפליקס.
בשנת 2023 שיחק בתפקיד משנה בסרט האימה "Suitable Flesh" בכיכובה של הת'ר גראהם.
+שנהסרטתפקידהערות2015הרסכריס מורנונקודת פריצה (אנ')ג'וני אוטה הצעיר2017השמרטפיתקול ג'ונסון2018הקיץ של 84 (אנ')טמי איטוןלהציל את חג המולד (אנ')טדי פירס2019אני רואה אותך (אנ')קונור הרפר2020השמרטפית מכה שניתקול ג'ונסוןלהציל את חג המולד: חלק שני (אנ')טדי פירס2023Suitable Fleshאסא וויט2025Lifelineסטיבן תומאס בצעירותוThe Floatersג'ונה
+שנהסדרהתפקידהערות2014Deliverance Creekקיילב בארלוסרט טלוויזיה של Lifetime2015CSI סייברדני מץפרק: "Kidnapping 2.0" 2016Game of Silenceגיל האריס הצעיר5 פרקים
ג'וד האלמוני היא מיני-סדרה בריטית בבימויו של יו דייוויד, ובכיכובם של רוברט פאוול, פיונה ווקר ואלכס מרשל.
הסדרה שודרה לראשונה בשנת 1971 ב-BBC.
הסדרה מבוססת על הרומן "ג'וד האלמוני" מאת תומאס הרדי שיצא לאור ב-1895.
העלילה מתרחשת באנגליה של סוף המאה ה-19. ג'וד פולי (רוברט פאוול) הוא חרש אבן צעיר החי בכפר מרי גרין עם דודתו דרוסילה.
המורה שלו לשעבר, ריצ'רד פילוטסון (ג'ון פרנקלין-רובינס), עוזב את הכפר כדי לקבל משרה בקולג' בכרייסטמינסטר, עיר אוניברסיטאית המבוססת על אוקספורד.
שאיפתו של ג'וד היא ללמוד בכרייסטמינסטר ולהיות כומר.
כדי לקדם את עצמו הוא לומד יוונית ולטינית.
בינתיים צעירה בשם ארבלה דון (אלכס מרשל), בתו של מגדל חזירים, מצליחה לפתות אותו להתחתן איתה, בטענה שהיא בהיריון.
אחרי הנישואים ארבלה עוזבת את ג'וד ומהגרת לאוסטרליה.
ג'וד מסיים את עבודת החניכות שלו ועובר לגור בכרייסטמינסטר, שם הוא עובד כבנאי, ומקווה להתקבל לאוניברסיטה.
אבל הדיקן של קולג' קרדינל דוחה את בקשתו.
הוא פוגש את בת דודתו, סו בריידהד (פיונה ווקר), ומתאהב בה.
סו מתחתנת עם פילוטסון, אבל לבסוף הוא מרשה לה לעבור לחיות עם ג'וד.
ארבלה חוזרת לאנגליה, וג'וד מתגרש ממנה.
כמו כן סו מתגרשת מפילוטסון.
אבל ארבלה הביאה איתה את בנם המשותף, שנולד אחרי שעזבה את ג'וד, ושולחת את הילד לחיות עם אביו.
לג'וד וסו נולדו שני ילדים משלהם, ומצפים ללידת הילד השלישי.
בני הזוג מנודים מכיוון שהם חיים יחד ללא נישואים.
ג'וד מפוטר מעבודתו, והמשפחה נאלצת לנדוד מעיר לעיר בחיפוש אחר עבודה ומקום מגורים זול.
הילד ג'וד מאמין שהסיבה לצרות שלהם הם הילדים עצמם.
הוא הורג את שני הילדים הקטנים של סו, ואחר כך תולה את עצמו, כשהוא משאיר פתק הסבר להתאבדות.
סו מפילה את התינוק שלה, ומתחילה להאמין שאלוהים מעניש אותה על כך שעזבה את בעלה, והיא חוזרת אליו.
ג'וד, שליבו נשבר, חוזר ומתחתן עם ארבלה.
באחד הימים במזג אוויר מקפיא הוא מבקר את סו.
כתוצאה מכך הוא נופל למשכב, ולבסוף מת, בגיל שלושים בלבד.
סו ממשיכה בחייה האומללים עם פילוטסון.
ג'ודית בורג ביגרט היא פוליטיקאית אמריקאית, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-13 של מדינת אילינוי, בין השנים 2013-1999. ביגרט, חברת המפלגה הרפובליקנית, כיהנה טרם היבחרה לקונגרס כחברת בית הנבחרים המדינתי של אילינוי.
ביגרט נולדה בשם ג'ודית גאייל בורג בשיקגו, השנייה מבין ארבעת ילדיהם של אלווין אנדרו ומרג'ורי וירג'יניה בורג.
סביה מצד האב היגרו לארצות הברית מפינלנד, ומצד אמה ביגרט ממוצא אנגלי.
היא גדלה בווילמט ובשנת 1955 השלימה את לימודיה התיכון בבית הספר התיכון ניו טרייר.
לאחר מכן למדה יחסים בינלאומיים באוניברסיטת סטנפורד, שם קיבלה תואר ראשון בנושא ב-1959. באוניברסיטת נורת'ווסטרן למדה משפטים, והייתה עוזרת משפטית עבור השופט לוות'ר מריט סווייגרט (Luther Merritt Swygert) בבית המשפט הפדרלי השביעי לערעורים של ארצות הברית.
ב-1992 נבחרה אל בית הנבחרים של אילינוי כנציגת מחוז הבחירה ה-81, ובשנים 1994 ו-1996 נבחרה מחדש.
בבחירות 1998 התמודדה ביגרט אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-13 של אילינוי.
בבחירות המקדימות שהתקיימו במפלגה הרפובליקנית ניצחה את פיטר רוסקאם, ובבחירות עצמן זכתה ב-58.1% מהקולות.
ב-3 בינואר 1999 ביגרט הושבעה לתפקידה., ובמרוצת השנים הייתה חברה בוועדת החינוך והעבודה, בוועדה לשירותים פיננסיים ובוועדת המדע, הטכנולוגיה והחלל של בית הנבחרים.
בקונגרס הייתה ביגרט רפובליקנית מתונה, שתמכה בזכויות הפלה ובביטול מדיניות אל תשאל, אל תספר.
בד בבד, היא התנגדה לרפורמה מקיפה במדיניות ההגירה לארצות הברית ולהעלאת מסים.
היא פרשה לגמלאות בראשית 2013 ועזבה את הזירה הציבורית.
עם זאת באפריל 2015 מינה אותה מושל אילינוי ברוס ראונר למועצת יחסי העבודה החינוכיים של המדינה.
תחרויות הג'ודו באולימפיאדת טוקיו 2020, נערכו באולם ניפון בודוקאן, מ-24 עד 31 ביולי 2021, לאחר שבמרץ 2020, בעקבות מגפת הקורונה, הוחלט לדחות את המשחקים האולימפיים לשנת 2021.
386 ג'ודוקא התחרו ב-15 קטגוריות משקל שונות; 7 קטגוריות משקל שונות לגברים, 7 קטגוריות משקל שונות לנשים, ולראשונה גם קטגוריית נבחרות מעורבות.
נבחרת ישראל זכתה במדליית ארד, בתחרות הנבחרות המעורבות, לאחר שניצחה את איטליה, ברזיל ורוסיה והפסידה לצרפת.
ההשתתפות בתחרויות הג'ודו בטוקיו 2020, מתבססת על פי רשימת הדירוג העולמי של איגוד הג'ודו העולמי, כפי שעמדה ביוני 2021. 18 הג'ודוקא הראשונים בכל קטגוריית משקל העפילו לתחרות בכפוף למגבלה של נציג אחד למדינה בכל קטגוריית משקל, בהנחה שהשיג את הקריטריון האולימפי.
אליהם התווספו 14 ג'ודוקא בכל קטגוריות המשקל מהמארחת יפן.
בקטגוריית הנבחרות המעורבות שהתקיימה לראשונה במשחקים האולימפיים, ההשתתפות הותנתה למדינות שבהם לפחות 6 ג'ודוקא, מתוכם 3 גברים ו-3 נשים, השיגו את הקריטריון האולימפי בשש קטגוריות משקל שונות.
בכל מקצה הג'ודאים מתחרים זה מול זה בכל קטגוריית משקל והנבחרת הראשונה שמגיעה ל-4 ניצחונות מעפילה לשלב הבא.
בראש טבלת המדליות סיימה יפן עם 12 מדליות (9 זהב, 2 כסף ו-1 ארד) מתוך 15 מדליות אפשריות.
במקום השני סיימה צרפת עם 8 מדליות (2 זהב, 3 כסף ו-3 ארד) ובמקום השלישי סיימה קוסובו עם שתי מדליות זהב.
בסך הכל זכו 26 מדינות במדליה בתחרויות הג'ודו במהדורה זו של המשחקים האולימפיים.
משקל זהבכסףארד עד 60 ק"ג נאוהיסה טקטו יאנג יונג-וויי ילדוס סמטוב
לוקה מחיידזה עד 66 ק"ג היפומי אבה ואזה מרגוולשווילי אן באול
דניאל קרגנין עד 73 ק"ג שוהיי אונו לאשה שבדאטואשווילי אן צ'אנג-רים
צוגטבאטר צנד-אוצ'יר עד 81 ק"ג טקאנורי נאגאסה סעיד מולאי שאמיל בורצ'שווילי
מתיאס קאס עד 90 ק"ג לאשה בכאורי אדוארד טריפל דוולט בובונוב
כריסטיאן טוט עד 100 ק"ג ארון וולף צ'ו גו-האם ז'ורז' פונסקה
ניאז איליאסוב מעל 100 ק"ג לוקאש קרפאלק גוראם טושישוילי טדי רינר
משקל זהבכסףארד עד 48 ק"ג דיסטריה קרסניקי פונה טונאקי דריה בילודיד
אורנצצג מונחבאט עד 52 ק"ג אוטה אבה אמנדין בושארד אודט ג'ופרידה
צ'לסי ג'יילס עד 57 ק"ג נורה ג'קובה שרה-ליאוני סיזיק ג'סיקה קלימקייט
צוקאסה יושידה עד 63 ק"ג קלריס אגבניינו טינה טרסטניאק מריה צ'נטרקיו
קתרין בושמין פינארד עד 70 ק"ג צ'יזורו אראי מיכאלה פולרס מדינה טאימזובה
סאנה ואן דייק עד 78 ק"ג שורי המאדה מדלן מלונגה אנה-מריה וגנר
מיירה אגיאר מעל 78 ק"ג אקירה סונה אידאליס אורטיס אירינה קינדזרסקה
מיקו טאשירו נבחרת ישראל בג'ודו
12 ג'ודוקא ב-12 מתוך 14 קטגוריות המשקל ביחידים, ייצגו את ישראל באולימפיאדת טוקיו.
זו הייתה נציגות הג'ודו הישראלית הגדולה ביותר שנשלחה למשחקים האולימפיים.
בתחרויות האישיות, ישראל סיימה ללא מדליות.
שני ג'ודוקא סיימו במקום החמישי; שירה ראשוני בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג שהפסידה בקרב על מדליית הארד וסיימה עם 3 ניצחונות ו-2 הפסדים וברוך שמאילוב בקטגוריית המשקל עד 66 ק"ג שהפסיד בקרב על הארד וסיים עם 3 ניצחונות ו-2 הפסדים.
שבעה ג'ודוקא סיימו בשלבים המוקדמים; שגיא מוקי הודח בסיבוב השלישי, לי קוכמן הודח בסיבוב השלישי, גילי כהן הודחה בסיבוב השני, ענבר לניר הודחה בסיבוב השני, רז הרשקו הודחה בסיבוב השני, אורי ששון הודח בסיבוב השני וגילי שריר הודחה בסיבוב הראשון.
במהלך התחרויות בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג, החרים הג'ודוקא האלג'יראי פתחי נורין את השתתפותו בסיבוב הראשון כדי להימנע ממפגש אפשרי עם טוהר בוטבול הישראלי בסיבוב השני.
בתום המשחקים האולימפיים נורין הושעה לעשר שנים מתחרויות על ידי איגוד הג'ודו העולמי ועקב כך החליט לפרוש.
מדליית ארד בתחרות הנבחרות המעורבות
בתחרות הנבחרות המשולבת גברים-נשים מקטגוריות משקל שונות, אשר נערכה בטוקיו 2020 לראשונה גם במסגרת המשחקים האולימפיים, ישראל זכתה במדליית הארד האולימפית המשותפת.
הנבחרת החלה את דרכה בשלב שמינית הגמר, שם ניצחה בתוצאה 3:4 את נבחרת איטליה.
ברבע הגמר, הנבחרת הפסידה 4:3 לצרפת, ונשרה לקרבות בית הניחומים.
שם ניצחה את ברזיל בתוצאה 2:4 ועלתה לסדרת קרבות על מדליית הארד.
בקרב על המדליה, התמודדה הנבחרת מול נבחרת רוסיה, שהתחרתה תחת דגל הוועד האולימפי הרוסי, וניצחה בתוצאה 1:4.
ג'וד היל הוא שחקן צפון אירי.
ידוע בשל תפקידו כבאדי בסרט בלפסט, עליו זכה בפרס בחירת המבקרים לשחקן הצעיר הטוב ביותר.
היל נולד בגילפורד, כפר במחוז דאון ליד ארמה לשונין ודריל.
יש לו אחות ואח קטנים.
היל עשה את הופעת הבכורה שלו בסרט העלילתי "בלפסט" של קנת בראנה.
סיפורו של הסרט מסופר בעיקר דרך עיניו של דמותו של היל, באדי.
היל היה בן 9 כשהוא לוהק לתפקיד הראשי בסרט מתוך 300 שחקנים צעירים שנבחנו, בן 10 כשהצילומים התרחשו ובן 11 כשהסרט יצא לאור ב-2021.
היל גם שיחק את התפקיד הראשי בסרט הקצר על מלחמת העולם השנייה "Rian", שיצא לאור בפסטיבל הסרטים CineMagic ב-2021.
באוקטובר 2022 פורסם כי היל ישתף פעולה בשנית עם בראנה, הפעם בעיבוד קולנועי לספר "תעלומת הרצח במסיבה" של אגאתה כריסטי, אותו יביים בראנה.
הסרט צפוי לצאת לאקרנים בספטמבר 2023.
שנה סרט תפקיד הערות2021 בלפסט באדי2023רדופים בוונציהלאופולד פריירמועמד פרס אגודת מבקרי הקולנוע של סן דייגו להופעת הנוער הטובה ביותר (לשחקן מתחת לגיל 18) (2023)2025הולנד (אנ')הארי ונדרגרוט Mandrake לוק
שנה סדרה תפקיד הערות 2022 רצח לפי הספר סם בלקיסטון תפקיד ראשי; 6 פרקים
ג'ודי קוּק ארינגטון הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-19 של מדינת טקסס, מאז 2017. מחוז הקונגרס אותו הוא מייצג חולש על שטח רב במערב טקסס, ומרכזו בערים לאבק ואבילין.
ארינגטון, בנם של ג'ין ובטי ארינגטון, נולד וגדל בפליינוויו (Plainview) שבצפון טקסס.
בתיכון היה ארינגטון היה ספורטאי רב-תחומי וטניסאי בעל דירוג מדינתי.
לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים בתיכון פליינוויו, החל ארינגטון את לימודיו באוניברסיטת טקסס טק, שם השלים את לימודיו הגבוהים עם תואר ראשון במדע המדינה.
בשנת 1997 קיבל תואר שני במנהל ציבורי.
ב-2004 הוסיף לקבל תעודת גמר בלימודי ניהול עסקי בין-לאומי מבית הספר לעסקים ע"ש מקדאנה שבאוניברסיטת ג'ורג'טאון.
לאחר ניצחונו של מושל טקסס ג'ורג' ווקר בוש בבחירות לנשיאות בשנת 2000, התבקש ארינגטון להצטרף לסגל הבית הלבן כעוזר מיוחד לנשיא וכמנהל-שותף של הסגל הנשיאותי, שם כיהן תחת קליי ג'ונסון.
בשנה העוקבת תדרך ארינגטון את נשיא ארצות הברית בתחומים שונים ושטח בפניו המלצות, ועבד לא פעם עם סגן נשיא ארצות הברית דיק צ'ייני ועם ראש סגל הבית הלבן אנדרו קארד.
במהלך כהונתו במשרד הסגל הנשיאותי ניהל אריגנטון צוות לאיתור מנהלים שסייע למשרד למלא יותר מ-5,000 משרות בדרגים ביצועיים.
בסוף דצמבר 2001, בגיל 28, הפך ארינגטון לאחד מראשי הסגל הצעירים ביותר בהיסטוריה של התאגיד הפדרלי לביטוח פיקדונות, שם כיהן תחת מנהלה ה-18 של התאגיד, דונלד פאוול .
כראש הסגל של פאוול, הוא ניהל את משרדי היו"ר ופיקח עליהם, עסק פיתוח מדיניות ועניינים ציבוריים, ואת כולם ארגן מחדש לשם הגברת היעילות.
בשנת 2002 החל לעמוד בראש ועדת הערעורים של מועצת התאגיד ומילא את מקומו של פאוול בוועדת הביקורת של הארגון.
בשנת 2005, בעקבות תגובת FEMA להוריקן קתרינה, הנשיא בוש ייסד בצו נשיאותי את "משרד המתאם הפדרלי לשיקום חוף המפרץ".
בוש מינה את דונלד פאוול למתאם הפדרלי, אשר בתורו מינה את ארינגטון לסגנו ולמנהל התפעול הראשי.
בתפקיד זה עבד ארינגטון לצד מושלי המדינות שנפגעו מההוריקן, כמו גם עם אנשי צבא, רשויות מקומיות וארגוני צדקה.
פאוול וארינגטון היו אחראים לפיתוח וביצוע מאמצי ההתאוששות שקידמה הממשלה הפדרלית של ארצות הברית, כמו גם לתיאום עם גורמים מקומיים, מדינתיים ופדרליים.
בסוף שנתו הראשונה של ארינגטון בחוף המפרץ, הוא סייע לפאוול ברכש ויישום של חלק גדול מ-120 מיליארד הדולרים שהושקעו בתשתיות וסיוע הומניטרי.
לאחר שירותו הציבורי ברשות המבצעת האמריקאית, עבר ארינגטון לרשות המחוקקת.
תחילה ניסה להתמודד בבחירות 2014 לסנאט של טקסס במחוז הבחירה ה-28, אך הפסיד לעמיתו הרפובליקני צ'ארלס פרי.
עם פרישתו של חבר הקונגרס רנדי נוגבאוור לקראת בחירות 2016, הכריז ארינגטון על התמודדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-19 של טקסס.
לאחר שנבחר למועמד המפלגה הרפובליקנית בסיבוב שני, ארינגטון ניצח את יריביו מהמפלגה הליברטריאנית והמפלגה הירוקה בבחירות הכלליות ונבחר לבית הנבחרים.
הושבע לתפקידו בראשית ינואר 2017.
בשנת 2022 נמנה ארינגטון בין 39 הרפובליקנים שהצביעו בעד "חוק מודרניזציית אגרת הגשת המיזוגים לשנת 2022" – מערך חקיקה בתחום ההגבלים העסקיים שנועד להחמיר את הפיקוח על תאגידים ולבלום התנהגויות אנטי־תחרותיות.
לאחר טבח שבעה באוקטובר הצביע ארינגטון בעד מתן סיוע צבאי אמריקאי לישראל.
עם התכנסות הקונגרס ה-118 של ארצות הברית בראשית ינואר 2023, מונה ארינגטון ליו"ר ועדת התקציב של בית הנבחרים של ארצות הברית.
במסגרת תקציב זה היה אחראי להעברת החוק הגדול והיפה של ממשל טראמפ בבית הנבחרים האמריקאי.
ב-11 בנובמבר 2025 הכריז ארינגטון כי אין בכוונתו להתמודד לתקופת כהונה נוספת ב-2026.
תחרות הג'ודו באולימפיאדת ברצלונה 1992 התקיימה בארבע עשרה דרגות משקל, שבע לגברים ושבע לנשים.
הייתה זו הפעם הראשונה בתולדות הג'ודו במשחקים האולימפיים שהוענקו מדליות לג'ודוקות נשים, לאחר שנשים התחרו באולימפיאדת סיאול 1988 בטורניר הג'ודו כספורט הדגמה בלבד.
המשחקים התקיימו באולם פלאו בלאוגרנה בברצלונה.
בתחרות זכתה משלחת ישראל באולימפיאדת ברצלונה (1992) בשתי המדליות האולימפיות הראשונות שלה, כשיעל ארד זכתה במדליית כסף בתחרות במשקל עד 61 ק"ג , ולאחריה זכה אורן סמדג'ה במדליית ארד במשקל עד 71 ק"ג.
+ג'ודו במשחקים האולימפיים בברצלונה (1992) - נשיםמשקל48 ק"גססיל נובאקריוקו טאמורהאמאריליס סאבוןחוליה שניורט52 ק"גאלמודנה מוניוזנוריקו מיזוגוצ'ילי ז'ונגיון סיןשרון רנדל56 ק"גמרים בלאסקוניקולה פיירבראת'רדריאוליס גונזאלסצ'יורי טאטנו61 ק"גקתרין פלורייעל ארדילנה פטרובה המשלחת המאוחדת( רוסיה)ז'אנג די סין66 ק"גאודאליס רווהעמנואלה פיירנטוציקייט האוויהיידי רקלס72 ק"גקים מי-ג'ונגיוקו טנאבהאירן דה קוקלטישה מיינאן +72 ק"גז'ואנג שיאויאן סיןאסטלה רודריגסנטליה לופינויוקו סאקאוה
ג'וגינג היא צורת ריצה בקצב איטי או נינוח.
המטרה העיקרית של הג'וגינג היא להגביר את הכושר הגופני עם פחות לחץ על הגוף מאשר בריצה מהירה יותר, אבל יותר מבהליכה, או לשמור על מהירות קבועה לפרקי זמן ארוכים יותר.
כשהג'וגינג הוא ריצה למרחקים ארוכים, זהו סוג של אימון סיבולת אירובי.
ג'וגינג הוא אחד הסוגים של ספורט עממי.
ג'וגינג היא ריצה בקצב עדין.
ההגדרה של ג'וגינג, בהשוואה לריצה, אינה רשמית.
באופן כללי, מהירות הג'וגינג היא בין 6 ל-10 קילומטרים לשעה.
ריצה לפעמים מוגדרת כתנועה הדורשת רגע של חוסר מגע עם הקרקע, בעוד ג'וגינג לעיתים קרובות מקיימת את המגע.
מקור המילה "ג'וג" (Jog) הוא באנגליה באמצע המאה ה-16. האטימולוגיה של המילה אינה ידועה.
בשנת 1593 כתב ויליאם שייקספיר באילוף הסוררת, "ייתכן שאתה רץ בזמן שהמגפיים שלך ירוקים" ("you may be jogging whiles your boots are green").
בשלב זה, המילה בדרך כלל התייחסה לעזיבה.
המונח "ג'וג" שימש לעיתים קרובות בספרות אנגלית וצפון אמריקאית כדי לתאר תנועות מהירות וקצרות.
ריצ'רד ג'פריס, חוקר טבע אנגלי, כתב על "ג'וגרים", ותיאר אותם כאנשים שזזים במהירות ומרחיקים אחרים הצידה בזמן שהם עוברם בדרך.
השימוש הזה הפך לנפוץ ברחבי האימפריה הבריטית, וברומן שלו מ-1884, My Run Home, כתב הסופר האוסטרלי רולף בולדרווד, "וילונות חדר השינה שלך עדיין היו מוסטים כשעברתי בג'וג הבוקר שלי".
בארצות הברית קראו לג'וגינג "עבודת כביש" (roadwork), כאשר ספורטאים, כמו מתאגרפים, נהגו לרוץ מספר קילומטרים בכל יום כחלק מתנאי האימונים שלהם.
בניו זילנד במהלך שנות ה-60 או ה-70, הוחלפה המילה "עבודת כביש" על ידי המילה "ג'וגינג".
הרעיון של ג'וגינג כפעילות מאורגנת הועלה בכתבה בדף ספורט ב-ניו זילנד הראלד בפברואר 1962, שסיפרה על קבוצה של ספורטאים וחובבי כושר לשעבר שנפגשו פעם בשבוע לרוץ למען "כושר וחברותא".
מכיוון שהם ביצעו ג'וגינג, העיתון טען ש"ייתכן שייקרא מועדון הג'וגרס של אוקלנד" - מה שנחשב לשימוש הראשון בשם העצם "ג'וגר".
מאמן האתלטיקה של אוניברסיטת אורגון, ביל באוורמן, הקים מועדון ג'וגרים ביוג'ין, אורגון, בתחילת 1963. הוא פרסם את הספר ג'וגינג ב-1966, והפך את הג'וגינג לפופולרי בארצות הברית.
ג'וגינג יכול לשמש גם כחימום או הרגעה עבור רצים, לפני או אחרי אימון או מרוץ.
הוא משמש לעיתים קרובות רצים מקצועניים כאמצעי להתאוששות פעילה במהלך אימון אינטרוולים.
לדוגמה, רץ שמשלים חזרה מהירה של ריצת 400 מטר בקצב של פחות מ-3 דקות לק"מ עשוי לרדת לג'וגינג בקצב של 5 דקות לק"מ להקפת התאוששות.
ג'וגינג יכול לשמש להגברת הסיבולת או לספק אמצעי לפעילות גופנית קרדיו-וסקולרית אך עם פחות לחץ על המפרקים או דרישה למערכת הדם.
ניתן לבצע פעילות זו במים.
על פי מחקר של בית הספר לרפואה של אוניברסיטת סטנפורד, ג'וגינג יעיל בהגדלת תוחלת החיים של האדם, ובהפחתת השפעות ההזדקנות, ומעניק יתרונות למערכת הלב וכלי הדם.
ג'וגינג שימושי למלחמה בהשמנה ולשמירה על בריאות.
המכון הלאומי לסרטן של ארצות הברית ביצע מחקרים המצביעים על כך שג'וגינג וסוגים אחרים של פעילות אירובית יכולים להפחית את הסיכון לסרטן הריאה, המעי הגס, השד והערמונית, בין היתר.
האגודה האמריקאית לסרטן מציעה כי ג'וגינג של לפחות 30 דקות חמישה ימים בשבוע יכולה לסייע במניעת סרטן.
בעוד ג'וגינג על הליכון תספק יתרונות בריאותיים כגון מניעת סרטן וסיוע בירידה במשקל, מחקר שפורסם ב-BMC Public Health מדווח כי ג'וגינג בחוץ מעניקה יתרונות נוספים, של הגברת האנרגיה והריכוז.
ג'וגינג בחוץ הוא דרך טובה יותר לשפר את רמות האנרגיה ולהעלות את מצב הרוח מאשר להשתמש בהליכון בחדר הכושר.
ג'וגינג גם מונע נזקי שרירים ועצמות המתרחשים לעיתים קרובות עם הגיל, משפר את ביצועי הלב ואת זרימת הדם, ומסייע בשימור עלייה מאוזנת במשקל.
מחקר דני שפורסם ב-2015 דיווח כי ג'וגינג קל ו"מתון" קשור לתמותה מופחתת בהשוואה ללא-ג'וגינג וגם לג'וגינג "מאומץ".
הכמות האופטימלית בשבוע הייתה שעה עד 2.4 שעות, התדירות האופטימלית הייתה קטנה או שווה ל-3 פעמים בשבוע והמהירות האופטימלית הייתה "איטית" או "ממוצעת".
מטא-אנליזה עדכנית על ריצה/ג'וגינג ותמותה, הכוללת יותר מ-230,000 משתתפים, מצאה כי רצים היו בסיכון נמוך ב-27% למוות מאשר לא רצים, במהלך מעקבים של 5.5-35 שנים.
איגוד הג'ודו בישראל אחראי על תחרויות הג'ודו בישראל.
אחת לשנה מתקיימת אליפות ישראל בג'ודו.
ב זכו הג'ודוקא הישראלים ב-9 מדליות אולימפיות, מהן 3 כסף ו-6 ארד.
יעל ארד זכתה במדליית כסף (ברצלונה 1992) ובכך הייתה לספורטאית הישראלית האולימפית הראשונה שזכתה במדליה אולימפית ולמחרת היום אורן סמדג'ה זכה במדליית ארד.
ענבר לניר ורז הרשקו (פריז 2024) זכו במדליות כסף אולימפיות בג'ודו.
אריק זאבי (אתונה 2004), ירדן ג'רבי, אורי ששון (ריו דה ז'ניירו 2016), נבחרת ישראל בג'ודו (טוקיו 2020) ופיטר פלצ'יק (פריז 2024) זכו במדליות ארד נוספות.
באליפויות העולם זכו הג'ודוקאים הישראלים ב-15 מדליות, מהן 3 זהב, 4 כסף ו-8 ארד.
אלופי העולם הישראלים הם: ירדן ג'רבי (ריו דה ז'ניירו 2013), שגיא מוקי (טוקיו 2019) וענבר לניר (דוחה 2023).
זוכי מדליות ארד באליפויות העולם הם: יעל ארד (ברצלונה 1991), אליס שלזינגר (רוטרדם 2009), גולן פולק (אסטנה 2015), טל פליקר (בודפשט 2017), גפן פרימו (בודפשט 2021), נבחרת ישראל בג'ודו (טשקנט 2022), פיטר פלצ'יק (דוחה 2023) ורז הרשקו (דוחה 2023).
במסגרת אליפויות אירופה זכו הג'ודוקאים הישראלים ב-41 מדליות, מהן 8 זהב, 9 כסף ו-24 ארד.
ישראל אירחה באקספו תל אביב את אליפות אירופה בג'ודו לשנת 2018. בתחרות השתתפו 368 ג'ודוקאים מ-44 מדינות.
הג'ודו החל בפריצתו הגדולה בישראל עם העלייה הגדולה של שנות ה-50, אז הקימו צעירים שעסקו בג'ודו בארצות מולדתם מועדונים להדרכת ועיסוק בג'ודו ביניהם: רוז'ה מטודי בתל אביב, מוריס סמדג'ה בבאר שבע, אמיל (חיים) ועקנין בחיפה, שרלי אויזרט באשדוד, יהודה ון דיאז ברמת חן, נתן סימון בחיפה ובירושלים.
אחריהם פעלו דניס הנובר ושלמה פייגה במולדת, אדמונד בוזגלו בעפולה ובחיפה וגדי סקוניק בתל אביב.
הג'ודו הוכנס למכביה השישית (1961) אך עדיין לא כענף מן המנין.
ב-1965 הוקמה ה"התאחדות הישראלית לג'ודו", שבראשה עמד משה פלדנקרייז ונערכו תחרויות לקביעת הייצוג במכביה, שהתפתחו לאליפויות ישראל בג'ודו.
"התאחדות הישראלית לג'ודו" בראשות עמוס גרינשפן הצליחה להתקבל לאיגוד האירופי לג'ודו.
ב-1971 נערך קורס מאמני ג'ודו ראשון במכון וינגייט.
השתתפו: עמוס גרינשפן, אלי קרסנטי, מוריס סמדג'ה, לב, אדמונד בוזגלו, עמוס גלעד, יעקב אזולאי, רוברט קריאף, יורם הדר וורנר לאופולד.
ב-1972 מוזגה התאחדות הישראלית לג'ודו אל ההתאחדות לספורט בישראל.
במחצית השנייה של שנות השבעים הופיעו הישגים בינלאומיים ראשונים, כולל מדליות באליפויות בריטניה, בלגיה, סקנדינביה וארצות הברית.
הג'ודוקא הראשון שייצג את ישראל במשחקים האולימפיים היה יונה מלניק, שהשתתף באולימפיאדת מונטריאול (1976).
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) קבע אדי קואז את ההישג הטוב ביותר של המשלחת הישראלית, לאחר שסיים במקום שביעי בקטגוריית המשקל של עד 60 ק"ג.
ישראלי נוסף שהתחרה היה משה פונטי (עד 78 ק"ג) שהפסיד בסיבוב הראשון.
המשלחת הישראלית לאולימפיאדת סיאול לא כללה אף ג'ודוקא.
לראשונה ספורטאים ישראלים זכו במדליות אולימפיות.
המשלחת הישראלית לאולימפיאדת ברצלונה כללה 4 ג'ודוקא.
יעל ארד זכתה במדליית כסף (משקל עד 61 ק"ג) ובכך הייתה לספורטאית הישראלית הראשונה שזכתה במדליה אולימפית.
יממה לאחר מכן, אורן סמדג'ה זכה במדליית ארד (משקל עד 71 ק"ג).
עמית לנג (משקל עד 60 ק"ג) הפסיד בסיבוב הראשון ובקרב השני ברפסג' וסיים במקום 13 וסימון מגלשווילי (משקל עד 95 ק"ג) הפסיד בסיבוב הראשון ודורג במקום 21.
ג'ודה פרידלנדר (נולד ב-16 במרץ 1969) הוא שחקן, קומיקאי, סופר ומפיק אמריקאי יהודי.
פרידלנדר נודע בעיקר בזכות גילום הדמות פרנק רוסיטנו בקומדיית המצבים של NBC "רוק 30" בין השנים 2006 עד 2013.
פרידלנדר נולד בעיר גיית'רסבורג שבמדינת מרילנד.
אביו הוא מהגר יהודי מרוסיה ואמו היא אמריקאית ילידת פיטסבורג ממוצא קרואטי.
מגיל צעיר גילה עניין רב בקומדיה ובמשחק.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, למד באוניברסיטת ניו יורק.
הקריירה של פרידלנדר החלה במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 כאשר החל להופיע במועדוני סטנד אפ בניו יורק.
בין השנים 2006 עד 2013 פרידלנדר זכה להכרה נרחבת כאשר גילם את דמותו של פרנק רוסיטנו האקסצנטרי והעצלן בקומדיית המצבים האמריקנית המצליחה "רוק 30" של רשת NBC.
לאורך השנים פרידלנדר הופיע גם בתפקידי אורח בתוכניות טלוויזיה פופולריות רבות, כולל "תרגיע" ו"טיסת הקונקורד".
בנוסף פרידלנדר שיחק לאורך השנים גם בסרטי קולנוע שונים הן בתפקידים קומיים והן בתפקידים דרמטיים.
במקביל פרידלנדר נוהג לבצע הופעות סטנד אפ במיקומים שונים ברחבי ארצות הברית.
פרידלנדר גר באזור ניו יורק במשך רוב הקריירה שלו, למעט שנתיים בהם הוא גר בלוס אנג'לס.
כיום הוא גר ברובע קווינס.
תחרויות הג'ודו באולימפיאדת פריז 2024 נערכו מ-27 ביולי עד 3 באוגוסט 2024 במוזיאון הגראן פאלה.
זו המהדורה ה-15 של תחרויות הג'ודו במשחקים האולימפיים.
386 ג'ודוקא התחרו ב-15 קטגוריות משקל שונות: 7 קטגוריות משקל שונות לגברים, 7 קטגוריות משקל שונות לנשים וקטגוריית נבחרות מעורבות.
משקל זהבכסףארד עד 48 ק"גנאטסומי צונודה באבודורג'ין בסאנקו שירין בוקלי
טארה בבולפאט עד 52 ק"גדיורה קלדיורובה דיסטריה קרסניקי לריסה פימנטה
אמנדין בושארד עד 57 ק"גכריסטה דגוצ'י הא מימי הרוקה פונאקובו
שרה-ליאוני סיזיק עד 63 ק"גאנדריאה לסקי פריסקה אוויטי אלקרס קלריס אגבניינו
לאורה פאזליו עד 70 ק"גברברה מאטיץ' מרים בוטקרייט מיכאלה פולרס
גבריאלה ווילמס עד 78 ק"גאליצ'ה בלאנדי ענבר לניר מא ג'נג'או
פטריסיה סמפאיו מעל 78 ק"גביאטריס סוזה רז הרשקו קים הא-יון
משקל זהבכסףארד עד 60 ק"גילדוס סמטוב לוקה מחיידזה ריוג'ו נאגאיאמה
פרנסיסקו גאריגוס עד 66 ק"גהיפומי אבה ויליאם לימה גוזמן קירגיזבייב
דניס ויירו עד 73 ק"גהידאייט היידרוב ג'ואן-בנג'מין גאבה אדיל אוסמנוב
סואיצ'י השימוטו עד 81 ק"גטקאנורי נאגאסה טאטו גריגאלאשווילי לי ג'ון-הוואן
סומון מחמדבקוב עד 90 ק"גלאשה בכאורי סנשירו מוראו מקסים-גאל נגאיפ האמבו