tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כמנהיגת מדינות הציר כבשה גרמניה במשך שנות המלחמה כמעט את כל יבשת אירופה וכמעט את כל צפון אפריקה.
בשנת 1941, יוגוסלביה ויוון נכבשו אף הן.
באותה שנה הכריז היטלר מלחמה על ברית המועצות ועל ארצות הברית.
כך, היטלר נכנס למלחמה בחזיתות מרובות שהקשו עליו להשיג את הניצחון, עובדה שהלכה והתבהרה עם התבוסה הגרמנית בקרב סטלינגרד (1943) שסימלה את כישלון הפלישה הגרמנית לברית המועצות.
הערים הגרמניות הופצצו דרך קבע על ידי מטוסי בעלות הברית, וב-1945 נכבשה גרמניה כולה על ידן.
היטלר התאבד והמלחמה הסתיימה כשרוב ערי אירופה חרבות.
גרמניה הנאצית אחראית למותם של כ-64.5 מיליון בני אדם בזמן מלחמת העולם השנייה, בהם עשרות מיליוני אזרחים.
לאחר תבוסתה של גרמניה במלחמה וכיבושה על ידי בעלות הברית נחשפו ממדי הרג האזרחים – סלאבים, צוענים ועוד.
גרמניה הנאצית אחראית לפשעי המלחמה, לפשעים נגד האנושות, ולרצח העם מהחמורים שתועדו בהיסטוריה האנושית, קל וחומר שבהיסטוריה המודרנית: כשישה מיליון יהודים נרצחו ברצח עם שיטתי, אכזרי ומתוכנן היטב שביצעו הנאצים ועוזריהם, שלא נודע כמותו בתולדות האנושות.
רצח עם ייחודי זה ידוע בתור שואת העם היהודי.
המלחמה הסתיימה באובדן שטחים רבים ובגירוש מיליוני גרמנים מאזורי שלזיה ומזרח פרוסיה.
הטריטוריה הגרמנית הנותרת נכבשה על ידי המנצחים וחולקה לארבעה אזורי כיבוש, ולאחר המלחמה התכנסו נציגי המדינות המנצחות בעיר פוטסדאם ל בה נדון עתידה של גרמניה ואירופה לאחר המלחמה.
העיר ברלין, אף ששכנה בלב האזור הסובייטי, חולקה אף היא בין ארבע בעלות הברית, כשהמערביות שולטות במערב העיר.
ב-1949, במהלך המצור על ברלין, העבירו כוחות מערביים מזון ותרופות למערב ברלין באמצעות רכבת אווירית.
מערב גרמניה השתקמה במהירות הודות לתוכנית מרשל האמריקנית, שנועדה לשקם את אירופה לאחר המלחמה.
כלכלתה שבה והייתה לאחת הגדולות בעולם, בנס כלכלי, מעמדה המדיני התחזק, שלטון החוק ודמוקרטיה הושבו במתכונת יציבה על מנת למנוע רפובליקת ויימאר נוספת.
צעדים אלו התעצבו בעיקר על ידי הקנצלר הראשון של גרמניה המערבית קונראד אדנאואר שאף פיתח עקרונות עמידה נוקשים מול גרמניה המזרחית והגוש הקומוניסטי ובראשם דוקטרינת הלשטיין.
בשנות השישים, תחת הנהגתו של וילי בראנדט, התגברה מערב גרמניה על האנטיקומוניזם שבתחומה וכוננה מגעים עם ברית המועצות פולין ולבסוף גם עם גרמניה המזרחית, תוך הכרזה והכרה בגבולות האירופיים של אחרי 1945, במסגרת מדיניות הפשרה עם מזרח אירופה – האוסטפוליטיק.
מזרח גרמניה, לעומת זאת, הייתה לאחת מגרורותיה הסוציאליסטיות של ברית ורשה, ובדומה ליתר מדינות הגוש המזרחי סבלה מקשיים כלכליים.
מנוסתם של מספר גובר והולך של מזרח-גרמנים למערב ברלין הביאה להקמתה של חומת ברלין ב-13 באוגוסט 1961, וליצירת גבול מבוצר בין מערב למזרח גרמניה.
בקיץ 1989, כביטוי לאי-שקט הולך וגובר, החלו רבים מאזרחי מזרח גרמניה לבקש מקלט בשגרירויות מערב גרמניות במרכז ובמזרח אירופה, בתקווה שיתאפשר להם להגר למערב.
הבלבול שחשו מנהיגי מזרח גרמניה גבר בסתיו 1989 לנוכח הדיווחים על הצלחותיהם של גורמים פרו-דמוקרטיים במדינות ברית ורשה.
ב-9 בנובמבר אפשרו הרשויות המזרח-גרמניות כניסת אזרחים למערב ברלין ולמערב גרמניה.
מאות אלפי בני אדם ניצלו את ההזדמנות; נקודות מעבר חדשות נפתחו לאורך חומת ברלין ולאורך הגבול עם מערב גרמניה.
היה זה קיצה של מזרח גרמניה.
ב-1 ביולי 1990, סלל איחוד כלכלי וחברתי את הדרך לקראת איחוד פוליטי מלא.
האיחוד של שתי הגרמניות קיבל את תוקפו ב-3 באוקטובר, אשר הוכרז כיום חג לאומי (יום האחדות הגרמנית).
לאחר איחוד גרמניה ועד היום: 1990 ואילך
משאבים רבים הופנו למטרת שיקום מדינות המזרח הנחשלות והשוואת התנאים בין מדינות המזרח והמערב.
למרות ההתקדמות הרבה הפערים נותרו גדולים, והמרמור בקרב העם גבר.
רבים טענו שהקנצלר הלמוט קוהל נבחר פעמיים נוספות רק הודות לאיחוד, שהוא היה מאדריכליו.
לקראת סוף המילניום השני שקעה גרמניה במשבר הכלכלי החמור בתולדותיה מאז 1945, והאבטלה נסקה לשיאים חדשים.
שמונה שנים לאחר איחוד גרמניה הביאו הבוחרים את סופה של תקופת הכהונה הארוכה ביותר של קנצלר גרמני כלשהו, ובחרו בגרהרד שרדר ממפלגת ה-SPD.
למרות ניסיון לרפורמות מקיפות לא הצליח שרדר לשפר את המצב הכלכלי, ובשנת 2005 שיעור האבטלה הגיע לשיא של 11.7%, אך ירד בהדרגה לרמה של 5% בשנת 2019.
גרמניה היא רפובליקה פדרלית חוקתית, המבססת את המערכת הפוליטית שלה על חוקה, ה-Grundgesetz ("חוק היסוד").
בגרמניה קיימת מערכת פרלמנטרית, וראש הממשלה, הבונדסקנצלר, נבחר על ידי הפרלמנט.
בית הנבחרים הגרמני כולל את הבונדסטאג, בית הנבחרים הפדרלי, ואת הבונדסראט, המועצה הפדרלית, שבה מיוצגות, על פי גודלן, 16 המדינות המרכיבות את גרמניה.
סמכות החקיקה העליונה היא בידי הבונדסטאג, ואילו הבונדסראט משתתף בתהליך החקיקה וניהול הפדרציה.
בתפקיד ראש המדינה בגרמניה עומד נשיא גרמניה.
הוא נבחר אחת לחמש שנים על ידי האספה הפדרלית (Bundesversammlung), וסמכויותיו מוגבלות בעיקר למטרות טקסיות וייצוגיות.
תפקידו של בית המשפט החוקתי הפדרלי (Bundesverfassungsgericht) הוא להבטיח כי נוהלי החקיקה והמשפט עולים בקנה אחד עם החוקה הגרמנית.
בגרמניה שלאחר מלחמת העולם השנייה קיימות באופן מסורתי שתי מפלגות גדולות, המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU) והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD).
השלטון מתחלף בין שתי מפלגות אלה לסירוגין כאשר לעיתים משתתפות כמה מפלגות קטנות בקואליציה עם אחת המפלגות הגדולות.
מפלגות קטנות בגרמניה מתמקדות בדרך כלל בנושא אחד עיקרי ולכן יכולות לשתף פעולה הן בקואליציות של הימין והן באלו של השמאל.
ב-27 בספטמבר 2009 התקיימו הבחירות לבונדסטאג.
מערכת הבחירות זו היא השישית מאז איחוד גרמניה המערבית וגרמניה המזרחית, ואנגלה מרקל, מנהיגת המפלגה הנוצרית דמוקרטית, זכתה בקדנציה נוספת.
בבחירות ב-2009 הנוצרים-דמוקרטים (CDU) הצליחו – יחד עם מפלגת האחות הבווארית שלהם (CSU) – לנצח בבחירות בהפרש ניכר מיריביהם הסוציאל-דמוקרטים (SPD).
הם זכו בתמיכת 34% מקולות הבוחרים וקיבלו 239 צירים (מתוך 622) בבונדסטאג.
הסוציאל-דמוקרטים קיבלו 23% בלבד מקולות הבוחרים וקיבלו 146 צירים.
התמיכה בשתי המפלגות הגדולות ירדה מראשית המאה ה-21 באופן משמעותי, לטובת המפלגות הבינוניות (בבונדסטאג אין ייצוג למפלגות קטנות, בשל אחוז החסימה הגבוה: 5%).
המפלגה הליברלית (FDP) זכתה בכ-14% מהקולות וקיבלה 93 צירים.
מפלגת השמאל (Die Linke), זכתה בכ-12% מהקולות וקיבלה 76 צירים.
מפלגת הירוקים זכתה בכ-11% מהקולות וקיבלה 68 צירים.
הורכבה קואליציה ממפלגות בעלות תפיסות שונות באופן קיצוני, דבר שהוביל לשיתוק וקושי של הממשלה לתפקד.
עקב כך הודיע הקנצלר אולף שולץ בנובמבר 2024 על פירוק הקואליציה.
הבחירות הבאות עתידות להתקיים בשנת 2025.
בונדסוור (Bundeswehr "הגנה פדרלית") הוא שמו הרשמי של הצבא הגרמני.
הכוח כולל צבא יבשה (Heer, "היר"), צי (Deutsche Marine, "דויטשה מרינה") חיל אוויר (Luftwaffe, "לופטוואפה"), חיל רפואה (Zentralen Sanitätsdienst, "צנטרלר זניטאטסדינסט") ומפקדת קישור בין־שירותית (Streitkräftebasis, "שטרייטקרפטבסיס").
כ-250,000 בני אדם משרתים בצבא זה, כ-20% מהם גברים בני 18–30 המבצעים שירות בן תשעה חודשים.
בזמני שלום, מפקד הצבא הוא שר ההגנה הגרמני.
בעיתות חירום, הקנצלר מקבל לידיו את הפיקוד על הבונדסוור.
האחריות לביטחון הפנים בגרמניה נתונה בידי המדינות.
לכל מדינה משטרה (Landespolizei) משלה.
כל משטרה מחולקת ל"סוכנות לשמירת הסדר" (Ordnungsbehörde), האחראית על הצד המנהלי ול"משטרת האכיפה" (Vollzugspolizei), האחראית בעיקר על מניעת פשעים.
משטרת האכיפה מורכבת ממחלקת האכיפה (Schutzpolizei), ממחלקת הכוננות (Bereitschaftspolizei) וממחלקת החקירות (Kriminalpolizei).
כל מחלקות החקירה של המדינות כפופות למחלקת החקירות הפדרלית (Bundeskriminalamt) הכפופה ישירות למשרד הפנים הגרמני.
בנוסף קיימת גם המשטרה הפדרלית (Bundespolizei, נקראה בעבר משמר הגבול הפדרלי).
למשטרה הפדרלית שייכות גם "היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור", GSG-9, וכן "היחידה הנעה ללכידת מבוקשים" (Mobile Fahndungseinheit).
גרמניה היא פדרציה המורכבת מ-16 מדינות, המחולקות ל-439 מחוזות (קְרַייזֶה).
לכל אחת מהמדינות עיר בירה, ממשלה ומוסדות משלה (לברלין ולהמבורג אין ערי בירה, שכן הן ערי-מדינה; בתחומי מדינת ברמן, הנחשבת גם היא לעיר-מדינה, כלולות שתי ערים, והעיר ברמן היא עיר הבירה של מדינת ברמן).
פיזור האוכלוסין במדינות השונות איננו אחיד: כמחצית מאוכלוסיית גרמניה חיה בשלוש המדינות המאוכלסות ביותר (נורדריין-וסטפאליה, בוואריה ובאדן-וירטמברג); המחצית השנייה פזורה על-פני 13 המדינות האחרות.
גרמניה מחזיקה ב-227 נציגויות דיפלומטיות בעולם והיא מקיימת יחסים דיפלומטיים עם יותר מ-190 מדינות.
גרמניה חברה בנאט"ו, OECD, G7, G20, הבנק העולמי ו-IMF.
היא מילאה תפקיד משפיע באיחוד האירופי מאז הקמתו ושמרה על ברית חזקה עם צרפת וכל המדינות השכנות מאז 1990. גרמניה מקדמת יצירת מנגנון פוליטי, כלכלי וביטחוני אירופי מאוחד יותר.
ממשלות גרמניה וארצות הברית הן בעלות ברית פוליטיות קרובות.
לאחר 1990, פעלו גרמניה ורוסיה יחד להקמת "שותפות אסטרטגית" שבה פיתוח האנרגיה הפך לאחד הגורמים החשובים ביותר.
כתוצאה משיתוף הפעולה, ייבאה גרמניה את רוב הגז הטבעי והנפט הגולמי שלה מרוסיה.
איחוד מזרח גרמניה ומערב גרמניה החזיר את גרמניה לתפקיד האזור המקשר בין מדינות מזרח אירופה לובין מדינות סקנדינביה למדינות דרום אירופה.
הפדרציה הגרמנית גובלת עם דנמרק בצפון, פולין וצ'כיה במזרח, אוסטריה ושווייץ בדרום, צרפת ולוקסמבורג בדרום-מערב, ובלגיה והולנד בצפון-מערב, כך שזו המדינה האירופית בעלת מספר הגבולות הרב ביותר אחרי רוסיה והמדינה בעלת מספר הגבולות הרב ביותר עם מדינות אירופיות.
בגרמניה עוברים כמה מנהרותיה הראשיים של אירופה, לרבות הריין, האלבה והדנובה.
שטח גרמניה משתרע מרכס הרי האלפים שבדרום והנקודה הגבוה ביותר היא הצוגשפיצה (Zugspitze, מבוטא צוקשפיצֵה, 2,962 מטר מעל פני הים), עד לחופי הים הצפוני בצפון-מערב והים הבלטי בצפון מזרח.
בגרמניה התיכונה נמצאות גבעות מיוערות ובצפון הקרקע שטוחה והנקודה הנמוכה ביותר היא בנאונדורפר/וילסטרמארש (3.54 מטר מתחת לפני הים).
האקלים ברוב גרמניה הוא אקלים ממוזג המאופיין בעיקר בלחות גבוהה וברוחות מערביות.
בצפון ובצפון-מערב האקלים הוא אוקייני: משקעים יורדים במשך כל עונות השנה, החורפים מתונים למדי והקיצים קרירים באופן יחסי.
במזרח האקלים יבשתי הרבה יותר ואופייני לזה הקיים במזרח אירופה: החורפים עשויים להיות קרים מאוד ולהימשך זמן רב, ואילו הקיצים עשויים להיות חמים מאוד.
תקופות יובש ארוכות מאפיינות אזור זה.
בדרום ובמרכז האקלים משתנה בין מאפיינים אוקייניים ליבשתיים.
את שטחה של גרמניה ניתן לחלק לחמישה אזורים אקולוגיים: יערות מעורבים אטלנטיים, יערות מעורבים בלטיים, יערות מעורבים במרכז אירופה, יערות נשירים במערב אירופה ויערות מחטניים מעורבים באלפים.
נכון לשנת 2016 מוקדש 51% משטח גרמניה לחקלאות, בעוד 30% מיוער ו-14% מכוסה על ידי תשתיות.
צמחים ובעלי חיים כוללים את אלה הנפוצים באופן כללי במרכז אירופה.
על פי המלאי הלאומי של היערות, היערות מורכבים מיותר מ-40% עצים, בעוד ש-60% הם מחטניים, בעיקר אשוח ועץ אורן.
ישנם מינים רבים של שרך, פרחים, פטריות וטחבים.
בעלי חיים בר כוללים צבי סמבר, חזיר בר, מופלון (תת-מין של כבש בר), שועל, דביבון, ארנב ומספרים קטנים של הבונה האירואסייתי.
קורנפלור כחול (Centaurea cyanus) היה פעם סמל לאומי גרמני.
16 הפארקים הלאומיים בגרמניה כוללים את פארק הלאומי ג'סמונד, פארק הלאומי אזור הלגונה של פורפומרן, פארק הלאומי מריץ, פארקי הלאומי של הים הוואדן, פארק הלאומי הארז, פארק הלאומי הייניך, פארק הלאומי היער השחור, פארק הלאומי שווייץ הסקסונית, פארק הלאומי היער הבווארי ופארק הלאומי ברכטסגאדן.
בנוסף קיימים 17 שמורות ביוספרה ו-105 פארקים טבעיים.
יותר מ-400 גני חיות ופארקי בעלי חיים פועלים בגרמניה.
גן החיות של ברלין, שנפתח בשנת 1844, הוא העתיק ביותר בגרמניה, וטוען לאוסף המקיף ביותר של מינים בעולם.
כלכלת גרמניה היא הראשונה בגודלה באירופה והרביעית בגודלה בעולם במונחי תוצר לאומי גולמי, נכון ל-2022, התל"ג הגרמני עמד על יותר מ-4 טריליון דולר, חמישי בעולם אחרי סין, ארצות הברית, הודו, יפן.
נכון ל-2017, היקף הייצוא מגרמניה הוא השלישי בגובהו בעולם, אחרי סין וארצות הברית ובפער ניכר מהיצואנית הרביעית בגודלה, יפן, והייצוא היווה באותה שנה 47% מהתוצר שלה, שיעור גבוה משמעותית מזה של סין וארצות הברית.
זאת חרף חוזקו היחסי של מטבע האירו.
שותפות הסחר העיקריות שלה כוללות את צרפת, ארצות הברית, סין, הממלכה המאוחדת, איטליה והולנד.
ענפי הייצוא העיקריים הם כלי רכב, מכונות, ציוד אלקטרוני, כימיקלים ותרופות.
התעשייה היוותה כ-30% מהתוצר ב-2017. שיעור זה גבוה יחסית למדינות המערב, אף על פי שבדומה למדינות אחרות חלקו של הייצור התעשייתי נמצא בירידה מאז שלהי המאה ה-20. המגזר התעשייתי נשען על כוח אדם מיומן, מוניטין ומסורת רבת-שנים.
תפקיד משמעותי בתעשייה ממלאות חברות קטנות ובינוניות, שבחלקן נמצאות בבעלות משפחתית במשך דורות (עסקים אלה מכונים בכינוי לא-רשמי Mittelstand).
החקלאות מעסיקה כ-1.4% מכוח העבודה, תורמת במישרין כ-0.7% מהתוצר (נכון ל-2017), ומספקת חלק גדול מחומרי הגלם לתעשיית המזון – מחלבות, ייקבי יין ומבשלות בירה למשל.
חלק גדול יחסית מהתוצר החקלאי מגיע ממשקים משפחתיים קטנים, אם כי חלקן של חוות-ענק בבעלות תאגידית עולה בהתמדה.
המדינה משופעת בקרקע פורייה ונוחה לעיבוד ובמים, וכמחצית שטחה משמש לחקלאות.
בין הגידולים החשובים מצויים דגנים, סלק סוכר ותפוחי אדמה, וכן משק חי, בעיקר חזירים ובקר לבשר ולחלב.
בגרמניה מערכת רווחה ענפה המספקת לאזרחים שירותים שונים.
למערכת הרווחה החברתית בגרמניה שורשים היסטוריים עמוקים; החל בקשר ההדוק בין הפרט לחברה שנוצר לאחר הרפורמציה, דרך תחייתה של הממלכה הפרוסית לאחר מלחמת שלושים השנים, כמו גם ראשית המהפכה התעשייתית.
מערכת הרווחה העתיקה נתפסת כהיבט חיובי של החברה הגרמנית, וגרמנים רבים מתגאים בו.
המערכת מספקת ביטוח רפואי אוניברסלי (אם כי לא ממשלתי), דמי אבטלה, קיצבאות ילדים ושאר צרכים חברתיים.
סוגיה המעוררת דאגה בגרמניה היא שיעור האבטלה, הנותר גבוה זה שנים רבות (במיוחד במדינות המזרחיות), וגורם לירידה בביקוש המקומי, מה שמאט את קצב הצמיחה הכלכלית.
עם זאת, כלכלת גרמניה נאלצה לספוג את עלויות האיחוד מחדש של חלקי המדינה, גורם שיש התולים בו את האשמה העיקרית לקצב הצמיחה האיטי של גרמניה לעומת מדינות אחרות ב.
עד היום, באזורים שהשתייכו למזרח גרמניה, אין תשתית כלכלית ראויה להקמת עסקים קטנים ובינוניים, שעמדו ביסוד ההצלחה הכלכלית של מערב גרמניה.
לפי תחזית של מכון מחקר ממשלתי בשנת 2023, כוח העבודה צפוי לקטון ב-3 מיליון איש בעשור הקרוב.
מגל ההגירה של 2015 רק מחצית מצאו עבודה.
בשל מיקומה על מפת אירופה, גרמניה מהווה מרכז תחבורה של היבשת.
רשת הכבישים שלה היא מהצפופות ביותר באירופה.
מערכת הכבישים המהירים הפדרלית של גרמניה, האוטובאן ידוע בעיקר בשל העובדה שאין בה הגבלה פדרלית למהירות הנסיעה.
רשת הרכבות "" משרתת ערים גדולות בגרמניה וכן יעדים במדינות שכנות והיא יכולה לנסוע במהירות של עד 300 קמ"ש.
שדות התעופה הגדולים ביותר בגרמניה הם נמל התעופה הבין-לאומי של פרנקפורט, נמל התעופה מינכן פרנץ יוזף שטראוס ונמל התעופה הבין-לאומי ברלין ברנדנבורג.
נמל המבורג הוא אחד מעשרים נמלי המכולות העמוסים ביותר בעולם.
בשנת 2019 הייתה גרמניה צרכנית האנרגיה השביעית בגודלה בעולם.
כל תחנות הכוח הגרעיניות החלו להיסגר בהדרגה בשנת 2023. גרמניה חתומה על הסכם פריז ועל מספר אמנות אחרות המקדמות מגוון ביולוגי, הפחתת פליטות וניהול משאבי מים.
שיעור המיחזור של משקי הבית במדינה הוא מהגבוהים בעולם – בסביבות 65%.
פליטת גזי החממה במדינה לנפש הייתה התשיעית בגובהה באיחוד האירופי בשנת 2018, אך מספרים אלו נראים במגמת ירידה.
במצטבר, נסיעות מקומיות ובינלאומיות ותיירות תורמים ישירות למעלה מ-105.3 מיליארד אירו לתמ"ג בגרמניה.
נכון לשנת 2022, גרמניה היא המדינה השמינית הכי מתוירת.
ציוני הדרך הפופולריים ביותר שלה הם קתדרלת קלן, שער ברנדנבורג, בניין הרייכסטאג, פראואנקירכה, טירת נוישוונשטיין, טירת היידלברג, וארטבורג וארמון סנסוסי.
פארק אירופה ליד פרייבורג הוא אתר הנופש השני הפופולרי ביותר באירופה.
בגרמניה חיים מעל 83 מיליון בני אדם, מהם כ-72 מיליון בעלי אזרחות גרמנית, ו-11.2 מיליון זרים.
נתון זה מציב את גרמניה בראש המדינות המהוות יעד להגירה על פי ה-OECD.
אוכלוסיית גרמניה נמצאת בירידה עקב שיעור ילודה נמוך (1.3 ילדים לאישה); אוכלוסייתה ירדה מ-84 מיליון נפשות ב-1999 ל-81.5 מיליון נפשות בינואר 2011. כ-91% מאוכלוסיית גרמניה היא ממוצא אתני גרמאני.
בעשור האחרון של המאה ה-20 שינתה גרמניה את יחסה כלפי מהגרים.
עד אמצע שנות ה-90 הדעה הרווחת הייתה כי גרמניה אינה מדינה של הגירה, אף על פי שכ-20 אחוזים מאוכלוסייתה היו ממוצאים שאינם גרמניים .
היום, הממשלה ומרבית החברה הגרמנית הגיעו להכרה שמהגרים מרקעים של מגוון תרבויות אתניות אחרות הם חלק מהתרבות הגרמנית, ושהגירה מבוקרת צריכה להיות ביוזמתם בהתבסס על תקנים הגבלתיים.
כשבעה מיליון תושבים זרים חיים בגרמניה, רובם ממוצא טורקי, וישנם גם איטלקים, יוגוסלבים ואירופים אחרים.
גרמניה מהווה מוקד חשוב של הגירה באירופה ובעולם, וכ-5% (כ-10 מיליון) מכלל המהגרים בעולם מגיעים אליה.
במהלך משבר ההגירה באירופה, הגיעו לגרמניה מיליון מהגרים ופליטים.
בשנת 2023 העריך מכון מחקר ממשלתי כי האוכלוסייה הפסיקה לגדול.
לפי התחזית, בעשור הבא צפוי כוח העבודה לקטון ב-3 מיליון איש.
לצד זה, ההתנגדות להגירה גוברת.
הנצרות הגיעה לאזור גרמניה המודרנית בשנת 300 לספירה וכלל תושביה החלו להתנצר בתקופת שלטונו של קרל הגדול במאות השמינית והתשיעית.
לאחר הרפורמציה הפרוטסטנטית שהחל מרטין לותר בתחילת המאה ה-16, אנשים רבים עזבו את הכנסייה הקתולית והפכו לפרוטסטנטים, בעיקר לותרנים וקלוויניסטים.
על פי מפקד האוכלוסין שנערך בגרמניה בשנת 2011, הנצרות הייתה הדת הגדולה ביותר בגרמניה, כאשר 66.8% מהנשאלים הזדהו כנוצרים, מתוכם 3.8% לא היו חברים בכנסייה.
31.7% הצהירו על עצמם כפרוטסטנטים, כולל חברי הכנסייה הפרוטסטנטית בגרמניה (הכוללת איגודים לותרניים, רפורמיים ועוד) והכנסיות החופשיות; 31.2% הצהירו על עצמם כקתולים, והמאמינים בנצרות האורתודוקסית היוו 1.3%.
על פי נתונים משנת 2016, הכנסייה הקתולית והכנסייה האוונגליסטית היוו 28.5% ו-27.5%, מהאוכלוסייה בהתאמה.
האסלאם היא הדת השנייה בגודלה במדינה.
באותו המפקד, 1.9% מהנשאלים (1.52 מיליון איש) הגדירו עצמם כמוסלמים, אך נתון זה נחשב לא אמין מכיוון שסביר להניח שמספר לא פרופורציונלי של מוסלמים בחרו שלא לענות על השאלה.
רוב המוסלמים בגרמניה הם סונים ואלווים מטורקיה, אך יש מספר קטן של שיעים, אחמדים וזרמים אחרים.
דתות אחרות מהוות פחות מאחוז אחד מאוכלוסיית גרמניה.
מחקר שנערך בשנת 2018 העריך כי כמעט 38% מאוכלוסיית גרמניה אינם חברים בשום ארגון או זרם דתי, אם כי עד שליש מהאוכלוסייה עדיין יכול להגדיר עצמו כדתי.
אי-הדת בגרמניה היא הגבוהה ביותר בשטח מזרח גרמניה לשעבר, שבעבר הייתה פרוטסטנטית בעיקרה לפני אכיפת האתאיזם המדיני, ובאזורי מטרופולין מרכזיים.
ראשיתה של יהדות גרמניה בהגירת יהודים מעטים באלף הראשון לספירה.
עליית הנאצים לשלטון הביאה לחיסול כמעט מוחלט של יהדות גרמניה.
כמחצית מיהודי גרמניה היגרו ממנה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, והמחצית השנייה נספתה ברובה הגדול בשואה.
בשנות ה־90 של המאה ה־20, לאחר קריסת חומת ברלין, כ-90 אלף יהודים מחבר המדינות התיישבו בגרמניה.
כיום, חיים בגרמניה כמאתיים אלף יהודים שמהווים 0.3% מהאוכלוסייה.
גרמניה היא ערש מנהגי יהדות אשכנז (שמה של גרמניה אצל היהודים) ויוצאי גרמניה מכונים יקים.
גרמניה הייתה מרכז רוחני יהודי תקופות ארוכות, וכיהנו בה רבנים בולטים בהיסטוריה היהודית – כמו המהרי"ל הנחשב ל"אבי מנהגי אשכנז", רבי יהונתן אייבשיץ והרב שמשון רפאל הירש.
יהדות גרמניה תרמה לחיי הדת, התרבות, האומנות, הרוח והמדע של העולם המערבי בכלל והיהדות בפרט.
יהודי גרמניה היו מרכיב עיקרי ב (שנקראה בגללם "עליית היקים") בשנות ה-30 של המאה ה-20 ותרמו להתפתחות הבורגנות, התעשייה והמסחר ביישוב היהודי.
בשנת 2001 הותרו איחודים אזרחיים ברפובליקה הגרמנית.
בשנת 2017 הותרו נישואים חד-מיניים בחוק שעבר בבונדסטאג.
גרמניה היא מדינה צפופה יחסית (מקום 56), עם צפיפות ממוצעת של 231 נפש לקמ"ר.
עם זאת, קיימות רק ארבע ערים גרמניות עם אוכלוסייה העולה על מיליון נפש: ברלין (3.4 מיליון), המבורג (1.8 מיליון), מינכן (1.2 מיליון), וקלן (1.04 מיליון).
ערים מרכזיות נוספות הן פרנקפורט אם מיין, שטוטגרט, דיסלדורף, ברמן והנובר.
בגרמניה נמצא האזור העירוני הרביעי בגודלו באירופה (אחרי מוסקבה, לונדון ופריז) – חבל הרוהר; אוכלוסיית החבל עולה על 5.5 מיליון איש, ומתוך 50 עריה הגדולות של גרמניה, 10 שוכנות בחבל.
עריו הגדולות הן דוֹרְטְמוּנד, אֶסֶן, דוּאיסבּוּרג ובּוֹכוּם.
מערכת בתי החולים של גרמניה, הנקראת קראקנהאוזר (Krankenhäuser), מתוארכת לימי הביניים, והיום, גרמניה היא בעלת מערכת הבריאות האוניברסלית העתיקה ביותר בעולם, המתוארכת לחקיקה החברתית של ביסמרק משנות ה-1880. מאז שנות ה-1880, רפורמות והסדרים הבטיחו מערכת בריאות מאוזנת.
האוכלוסייה מכוסה על ידי תוכנית ביטוח בריאות המסופקת על ידי חוק, עם קריטריונים המאפשרים לקבוצות מסוימות לבחור בחוזה ביטוח בריאות פרטי.
על פי ארגון הבריאות העולמי (WHO), מערכת הבריאות של גרמניה הייתה במימון ממשלתי של 77% ומימון פרטי של 23% נכון לשנת 2013. בשנת 2014, גרמניה הוציאה 11.3% מהתמ"ג שלה על שירותי בריאות.
גרמניה דורגה במקום ה-21 בעולם בשנת 2019 בתוחלת חיים עם 78.7 שנים לגברים ו-84.8 שנים לנשים על פי ה-WHO, והיה לה שיעור תמותת תינוקות נמוך מאוד (4 לכל 1,000 לידות).
בשנת 2019, הסיבה העיקרית למוות הייתה מחלות לב וכלי דם, בשיעור של 37%.
השמנת יתר בגרמניה הוזכרה יותר ויותר כבעיה בריאותית מרכזית.
מחקר מ-2014 הראה כי 52 אחוזים מהאוכלוסייה הבוגרת הגרמנית היו בעלי משקל עודף.
האחריות לפיקוח חינוכי בגרמניה מאורגנת בעיקר בתוך המדינות האינדיבידואליות.
חינוך גן ילדים אופציונלי מסופק לכל הילדים בין שלוש לשש שנים, לאחר מכן נוכחות בבית הספר היא חובה לפחות תשע שנים בהתאם למדינה.
החינוך היסודי נמשך בדרך כלל ארבע עד שש שנים.
לימודים משניים מחולקים למסלולים בהתאם לכך אם התלמידים רוצים חינוך אקדמי או מקצועי.
מערכת התמחות הנקראת Duale Ausbildung מובילה להכשרה מיומנת שהיא כמעט ניתנת להשוואה לתואר אקדמי.
היא מאפשרת לתלמידים בהכשרה מקצועית ללמוד בחברה וכן בבית ספר מקצועי המנוהל על ידי המדינה.
מודל זה מוערך מאוד ומורכב ברחבי העולם.
רוב האוניברסיטאות הגרמניות הן מוסדות ציבוריים, והסטודנטים לומדים באופן מסורתי ללא תשלום שכר לימוד.
הדרישה הכללית ללימודים באוניברסיטה היא ה-Abitur.
על פי דו"ח ה-OECD משנת 2014, גרמניה היא היעד השלישי המוביל בעולם ללימודים בינלאומיים.
האוניברסיטאות המבוססות בגרמניה כוללות כמה מהעתיקות ביותר בעולם, כאשר אוניברסיטת היידלברג (הוקמה בשנת 1386), אוניברסיטת לייפציג (הוקמה בשנת 1409) ואוניברסיטת רוסטוק (הוקמה בשנת 1419) הן העתיקות ביותר.
אוניברסיטת הומבולדט של ברלין, שהוקמה בשנת 1810 על ידי הרפורמטור החינוכי הליברלי וילהלם פון הומבולדט, הפכה לדגם האקדמי עבור אוניברסיטאות רבות במערב.
בעידן העכשווי גרמניה פיתחה אחת עשרה אוניברסיטאות מצוינות.
הגוף הממלכתי לייצוג השפה והתרבות הגרמנית ברחבי העולם והפצתם קרוי "מכון גתה" (Goethe-Institut).
בגרמניה קיימים שישה־עשר סניפים, ובשאר העולם – בכ־90 מדינות – 136 נוספים.
התרבות במדינות גרמניה עוצבה על ידי זרמים אינטלקטואלים ופופולריים מרכזיים באירופה, דתיים וחילוניים כאחד, והמדענים, הסופרים והפילוסופים שלה מילאו תפקיד משמעותי בהתפתחות הפילוסופיה המערבית.
סקר דעת קהל עולמי עבור ה-BBC חשף כי גרמניה היא בעלת ההשפעה החיובית ביותר בעולם בשנים 2013 ו-2014.
גרמנית היא השפה הרשמית והמדוברת בעיקר בגרמניה.
זוהי אחת מ-24 השפות הרשמיות של האיחוד האירופי, ואחת משלוש השפות הפרוצדורליות של הנציבות האירופית.
גרמנית היא השפה המדוברת ביותר באיחוד האירופי, עם כ-100 מיליון המדברים אותה כשפת אם.
שפות מיעוטים מוכרות בגרמניה הן דנית, גרמנית תחתית, סורבית, רומאני ועוד.
שפות המהגרים הנפוצות ביותר הן טורקית, ערבית, כורדית, פולנית, איטלקית, יוונית, ספרדית, סרבו-קרואטית, בולגרית, רוסית ועוד.
גרמנים הם בדרך כלל רב-לשוניים: 67% מהגרמנים טוענים שהם מסוגלים לתקשר בשפה זרה אחת לפחות ו-27% בשתיים לפחות.
המטבח הגרמני מגוון ועשיר במאכלי בשר, בפרט בשר חזיר, ודגים; כמו גם בלחם ומאפים אחרים ובמאכלי תפוחי אדמה.
המאכלים הטיפוסיים לגרמניה כוללים גם נקניקיות וכרוב כבוש, והמשקה הלאומי הוא בירה.
התפריט הגרמני מושפע הן מתנאי האקלים (המכתיבים מטבח "כבד", עם הרבה מנות חמות ומעט ירקות טריים) והן מתנאים היסטוריים-חברתיים.
בשנים האחרונות התפתח בגרמניה מטבח המושפע מן הגלובליזציה וההגירה לגרמניה, ובערים הגדולות בגרמניה ניתן למצוא מסעדות אתניות של קבוצות מאזורים רבים בעולם.
במיוחד אהוד הדונר-קבב הטורקי, שעבר התאמה לחיך הגרמני.
את ההתחלה של מה שנחשב כיום מוזיקה גרמנית, ניתן לייחס לקומפוזיציות של המאה ה-12 של המלחינה והמשוררת הילדגרד מבינגן שכתבה מגוון של מזמורים וסוגים שונים של מוזיקה נוצרית.
יוהאן סבסטיאן באךטוקטה ופוגה ברה מינורלודוויג ואן בטהובןהסימפוניה החמישיתריכרד וגנרדהרת הוולקירות
המוזיקה בשפה הגרמנית כוללת מגוון רחב של סגנונות, הכוללים זרמים ו"גלים חדשים" שהתפתחו עם השפה.
מוזיקה קלאסית גרמנית כוללת יצירות של כמה מהמלחינים הגרמניים הידועים בעולם: דיטריך בוקסטהודה, יוהאן סבסטיאן באך וגאורג פרידריך הנדל היו מלחינים משפיעים בתקופת הבארוק.
לודוויג ואן בטהובן היה דמות מכרעת במעבר בין התקופה הקלאסית לרומנטית.
קרל מריה פון ובר, פליקס מנדלסון, רוברט שומאן ויוהנס ברהמס היו מלחינים משמעותיים בתקופה הרומנטית.
ריכרד וגנר היה ידוע באופרות שלו.
ריכרד שטראוס היה מלחין מוביל בסוף התקופה הרומנטית ובתחילת התקופה המודרנית.
קרלהיינץ שטוקהאוזן ווולפגנג ריהם נחשבים למלחינים חשובים במהלך המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21. וולפגנג אמדאוס מוצרט, שנולד בזלצבורג (כיום אוסטריה) היה בקרב מלחיני אופרה רבים שיצרו את האופרה הגרמנית.
נכון ל-2013, גרמניה הייתה שוק המוזיקה השני בגודלו באירופה והרביעי בגודלו בעולם.
המוזיקה הפופולרית הגרמנית של המאות ה-20 וה-21 כוללת פופ, הבי מטאל/רוק, פאנק רוק (Punk rock), פופ רוק, אינדי רוק, שלאגר, היפ הופ ועוד.
המוזיקה האלקטרונית הגרמנית זכתה להשפעה עולמית, כאשר קרפטוורק ושטוקהאוזן היו חלוצים בז'אנר זה, וסללו את הדרך לפופולריזציה שהתרחשה בשנות ה-90 של המאה ה-20, במיוחד בסגנונות הטכנו והטראנס.
תקליטנים ואמני מוזיקות טכנו והאוס גרמניים הפכו לידועים (למשל פול ואן דייק, פליקס ין רובין שולץ וסקוטר).
תערוכת האופנה של ברלין ותערוכת האופנה Bread & Butter נערכות פעמיים בשנה.
ציירים גרמנים השפיעו על האמנות המערבית.
אלברכט דירר, האנס הולביין הצעיר, מתיאס גרינוואלד ולוקאס קראנאך האב היו אמנים גרמנים חשובים בתקופת הרנסאנס, יוהאן באפטיסט צימרמן, קספר דויד פרידריך, קרל שפיצווג, מקס ליברמן של האימפרסיוניזם ומקס ארנסט של הסוריאליזם.
מספר קבוצות אמנות גרמניות הוקמו במאה ה-20; Die Brücke (הגשר) ו-Der Blaue Reiter (הרוכב הכחול) השפיעו על התפתחות האקספרסיוניזם במינכן וברלין.
האובייקטיביות החדשה התעוררה בתגובה לאקספרסיוניזם במהלך התקיימותה של רפובליקת ויימאר.
לאחר מלחמת העולם השנייה, מגמות רחבות באמנות הגרמנית כוללות את הנאו-אקספרסיוניזם ואת בית הספר החדש של לייפציג.
תרומות אדריכליות מגרמניה כוללות את הסגנונות הקרולינגי והאוטוני, שהיו קודמים לרומנסקי.
הגותיקה היא סגנון ייחודי מימי הביניים שהתפתח בגרמניה.
גם באמנות הרנסאנס והבארוק, התפתחו אלמנטים אזוריים וטיפוסיים גרמניים (למשל, רנסאנס וזר).
אדריכלות עממית בגרמניה מזוהה לעיתים קרובות עם מסורות הבנייה שלה (Fachwerk) ומגוונת בין אזורים ובין סגנונות נגרות.
כאשר התעשייה התפשטה ברחבי אירופה, התפתחו בגרמניה הקלאסיציזם וסגנון ייחודי של היסטוריציזם, המכונה לפעמים סגנון גרונדרצייט.
האדריכלות האקספרסיוניסטית התפתחה בשנות ה-1910 בגרמניה והשפיעה על הארט דקו וסגנונות מודרניים אחרים.
גרמניה הייתה חשובה במיוחד בתנועה המודרנית המוקדמת: היא ביתו של Werkbund, שהוקם על ידי הרמן מוטיוס (אובייקטיביות חדשה), ושל תנועת הבאוהאוס שהוקמה על ידי ולטר גרופיוס.
לודוויג מיס ואן דר רוהה הפך לאחד האדריכלים המפורסמים ביותר בעולם במחצית השנייה של המאה ה-20; הוא תכנן את גורד השחקים בעל חזית הזכוכית.
אדריכלים עכשוויים ידועים כוללים את זוכי פרס פריצקר גוטפריד בוהם ופריי אוטו.
ספרות גרמנית היא סך כל היצירות הספרותיות שנכתבו בשפה הגרמנית לשלביה בגרמניה, אך גם יצירות ספרותיות שנכתבו בשפה הגרמנית באוסטריה, בשווייץ או בצ'כיה עשויות להימנות עליה.
ספורט מהווה חלק בלתי נפרד מתרבות החיים הגרמנית.
עשרים ושבעה מיליוני גרמנים חברים בקבוצות ספורט ושנים עשר מיליון אחרים מתמידים בביצוע פעילויות ספורט באופן אינדיבידואלי.
כדורגל הוא ענף הספורט הפופולרי ביותר בגרמניה.
התאחדות הכדורגל הגרמנית (Deutscher Fußball-Bund), הכוללת למעלה מ־6.3 מיליון חברים רשמיים, היא ארגון הספורט הגדול ביותר בעולם מסוגו.
ליגת הכדורגל הבכירה ביותר בגרמניה, בונדסליגה, מושכת את הנוכחות הממוצעת השנייה הגבוהה ביותר, יותר מכל ליגת ספורט מקצועית אחרת בעולם כולו.
גרמניה אירחה את טורנירי המונדיאל בשנים 1974 ו־2006, ואת אליפות אירופה בכדורגל ב־1988. גם ענף הכדוריד, שהומצא בגרמניה, הוא אחד מענפי הספורט הפופולריים במדינה, והכדוריד הגרמני נחשב לאחד הטובים בעולם.
משאירחה גרמניה את גביע העולם בכדורגל ב-2006, ההערכה הפנימית והחיצונית כלפי תמונתה הלאומית השתנתה.
בשאלון הסקרים הגלובלי הנערך מדי שנה בשם "Nation Brands Index" גרמניה מדורגת בשיטתיות במקומות גבוהים יותר באופן משמעותי מאז הטורניר.
אנשים בכ-20 מדינות שונות מעריכים שהמוניטין של גרמניה עלה מבחינת התרבות, הפוליטיקה, הייצוא, אנשיה וכוח משיכתם כלפי תיירים, מהגרים והשקעות.
גרמניה ידועה במסורות של פסטיבלים עממיים כמו טקס האוקטוברפסט ופסטיבלי חג המולד.
נכון לשנת 2023, רשם אונסק"ו 52 אתרי מורשת עולמית בגרמניה.
ישנם מספר חגים בגרמניה הנקבעים על ידי כל מדינה; 3 באוקטובר הוא החג הלאומי של גרמניה מאז 1990, הנחגג כיום האחדות הגרמנית.
לקולנוע הגרמני תרומה אמנותית וטכנית מרכזית בהיסטוריה של הקולנוע, במיוחד בימי רפובליקת ויימאר בה צמח זרם הקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני, שהנפיק במאים היסטוריים כדוגמת פרידריך וילהלם מורנאו.
הבמאי האוסטרי פריץ לאנג, שקיבל אזרחות גרמנית ב־1926, ושהקריירה שלו פרחה בטרום מלחמת העולם השנייה, היה בעל השפעה ניכרת במיוחד על תעשיית הקולנוע האמריקאית.
הסרט האילם שביים, מטרופוליס (1927) נחשב ללידת סרטי המדע הבדיוני המודרניים.
במהלך שנות ה־60 וה־70 של המאה ה־20 במאים גרמנים מהקולנוע הגרמני החדש, כמו ורנר הרצוג, וים ונדרס וריינר ורנר פאסבינדר, החזירו את הקולנוע המערב גרמני לקדמת הבמה הבינלאומית.
בשנים האחרונות, סרטים כמו "להתראות לנין!", "הנפילה", "חיים של אחרים" ועוד רבים, זכו להצלחה בינלאומית.
פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין שמתקיים מדי שנה מ־1951, הוא אחד מפסטיבלי הקולנוע החשובים ביותר בעולם.
גרמניה תרמה רבות למורשת התרבותית העולמית.
לעיתים קרובות היא מכונה "ארץ המשוררים וההוגים" (das Land der Dichter und Denker).
אמנים מפורסמים כוללים את אמן הרנסאנס דירר, הסוריאליסט ארנסט, האקספרסיוניסט מרק ועוד.
הגרמיים (שם מדעי: Teleostomi) היא קבוצה טקסונומית של מיתרניים מעל-מחלקת חולייתנים לסתניים.
רבים מבני קבוצה זו הם דגים, אך הם כוללים גם את קבוצת בעלי ארבע רגליים החולייתנים היבשתיים.
לא נכללים בקבוצה זו דגי הסחוס שאינם בעלי עצמות גרמיות בגופם, אלא עצמות סחוס.
מחלקה אקנתודים (Acanthodii) – נכחד
קבוצה בעלי ארבע רגליים (Tetrapoda).
גרמן סטפנוביץ' טיטוב היה טייס החלל הרביעי בתולדות האנושות, והשני שהשלים הקפה מלאה סביב כדור הארץ.
גרמן טיטוב נולד ב-11 בספטמבר 1935 במשפחתו של מורה לרוסית.
הוא נתן לילדיו שמות על פי דמויות מיצירות של אלכסנדר פושקין.
לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים התקבל גרמן לבית הספר לטיס.
בשנת 1957 סיים את לימודיו והוסמך לתפקיד של טייס קרבי בדרגת סגן.
טיטוב התאמן יחד עם עוד מספר עשרות טייסים צעירים בתוכנית החלל הסובייטית והיה אמור להחליף את יורי גגארין במקרה חירום.
לאחר טיסתו ההיסטורית של גגארין נבחר טיטוב להיות הקוסמונאוט השני ושוגר לחלל ב-6 באוגוסט 1961, בחללית "ווסטוק 2".
טיסתו הייתה ארוכה יותר מזו של גגארין פי 14 לערך, ובמהלכה ביצע טיטוב 17 הקפות סביב כדור הארץ.
ב 7 בינואר 1962 ביקר טיטוב במקאסאר כאורחו של סוקרנו.
במהלך נסיעתם בעיר הוטל רימון יד לעבר רכבי השירה.
אנשים נקטלו מהפצוץ, היו דווחים סותרים על מספרם.
6 פושעים שהורשעו בניסיון הרצח הוצאו להורג.
עד שנת 2021 היה טיטוב האדם הצעיר ביותר שטס לחלל – הוא טס בגיל 25 ו-11 חודשים.
לאחר טיסתו המשיך טיטוב לשמש בתפקידים בכירים בתוכנית החלל הרוסית עד לשנת 1992. בשנת 1995 הוא נבחר לדומה (הפרלמנט הרוסי) מטעם המפלגה הקומוניסטית.
גרמן טיטוב נפטר ב-20 בספטמבר 2000 מהתקף לב בעת שהותו בסאונה.
ביתן גרמניה הוא אחד הביתנים באזור תצוגת העולם של פארק השעשועים אפקוט שבאתר הנופש דיסניוורלד באורלנדו שבפלורידה.
הביתן הגרמני נבנה כדוגמת כיכר עיר קטנה בגרמניה, אולם אין מדובר בהעתקת כיכר עיר ספציפית, אלא בשילוב של מספר סגנונות ארכיטקטוניים ממספר אזורים שונים בגרמניה.
במרכז הכיכר מצוי פסל של ג'ורג' הקדוש הנלחם בדרקון.
בכיכר מצוי מגדל שעון גרמני טיפוסי, ובחלקה האחורי של הכיכר מצוי בירגרטן המוכר מאכלים טיפוסיים של המטבח הגרמני ובעיקר של המטבח הבוורי.
בכיכר מספר חנויות המוכרות מוצרים גרמניים תיירותיים כגון בובות ושעוני קוקייה.
בכפר מתרחשת כל העת חגיגה של אוקטוברפסט ובה מוצגים מופעים האופייניים לפסטיבל זה.
הבירגרטן מצוי באולם הכניסה של המתקן שהיה מתוכנן להיבנות בביתן זה.
בכניסה לכפר מצוי דגם של כפר גרמני וכן מספר רב של דגמי רכבות נוסעות בכפר.
דגם זה נבנה עבור פסטיבל פרחים שנערך בפארק השעשועים ונועד להיות דגם זמני, אולם בשל הפופולריות הרבה שלו הוא הושאר כתצוגת קבע.
הביתן נפתח עם הקמת פארק השעשועים בשנת 1982. בביתן זה אין כיום מתקן שעשועים אולם בעת שתוכנן היה אמור להיות בו מתקן הכולל מסע סירות במורד נהר הריין.
המתקן עתיד היה להיקרא "מסע על הריין" והיה אמור להציג את הפולקלור והתרבות הגרמנית (בדומה למתקן שנבנה בביתן מקסיקו באותה שנה, ובמתקן המאלסטרום שבביתן נורווגיה שנבנה שש שנים מאוחר יותר).
תוכנית המתקן משנת 1976 מציינת שהמתקן עתיד היה לכלול נופים מהנהרות ריין, טאובר, רוהר ואיזר ובהם קתדרלת קלן.
המבנה בו אמור היה להיות המתקן אכן נבנה, אולם לבסוף, משיקולי תקציב, לא נבנה המתקן עצמו.
באולם הכניסה למתקן נמצא הבירגרטן של הביתן, ובמקום בו אמור היה להיות המתקן עצמו מצוי כיום מחסן תצוגות של פארק השעשועים ומשטחי חזרות לצוותי פארק השעשועים.
גרמניה נטלה חלק באירוויזיון 68 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-1956, יותר מכל מדינה אחרת בתולדות התחרות, והיא נמנית בין שבע מדינות מייסדות התחרות.
למעט התחרות ב-1996, גרמניה נטלה חלק בכל התחרויות לאורך השנים.
טרם איחוד גרמניה מחדש ב-1990, גרמניה המערבית שימשה כנציגת גרמניה בעוד גרמניה המזרחית לא נטלה חלק בתחרות.
גרמניה ניצחה בשתי תחרויות: בפעם הראשונה ב-1982 ובפעם השנייה ב-2010, 28 שנים לאחר ניצחונה הראשון.
עם ניצחון אחד וארבע פעמים בהן הגיעה למקום השני, גרמניה היא המדינה השנייה הכי מצליחה בתחרות בשנות ה-80 אחרי אירלנד, שניצחה פעמיים והגיעה פעם אחת למקום השני.
טרם איחוד גרמניה מחדש ב-1990, גרמניה המערבית שימשה כנציגתה של גרמניה בתחרות בעוד גרמניה המזרחית לא נטלה חלק בתחרות.
החל מ-1996, NDR החברה ב-ARD, הקונסורציום של מכוני השידור הציבורי של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, אחראית על נטילתה של גרמניה בתחרות.
חצאי-הגמר של התחרות מופקים על ידי תאגיד השידור NDR Fernsehen (בערוצים One ו-Phoenix) וגמר התחרות מופק על ידי תאגיד השידור Das Erste שהוא ספינת הדגל של ARD.
הנציג הגרמני לתחרות נבחר, לרוב, תוך תוכנית בחירה לאומית, המשודרת בערוץ הציבורי Das Erste ומאורגנת על ידי אחד מתשעת ארגוני השידור הציבוריים של ARD: מ-1956-1978 על ידי HR, מ-1979-1991 על ידי BR, מ-1992-1995 על ידי MDR והחל מ-1996 על ידי NDR.
טרם קיומה של התחרות בפרנקפורט, שהתקיימה לראשונה בגרמניה המערבית, נפוצה השמועה כי התחרות נערכת בפרנקפורט משום שאחד משני השירים אשר נשלחו אשתקד בתור נציגיה של גרמניה המערבית התמקם במקום השני בתחרות.
באותה תקופה, טרם קיים היה החוק הקובע כי המדינה המנצחת בשנה מסוימת מארחת את התחרות בשנה שאחריה, והוחלט כי כל מדינה תארח את התחרות לפי תורים שיקבעו מראש על ידי איגוד השידור האירופי.
ב-1958, לאחר שניצחה בשנה הקודמת, הוחלט כי הולנד תארח את התחרות בשטחה באותה שנה.
באותה תקופה, איגוד השידור האירופי הבין כי מספר המדינות הגדל והמתרחב בתחרות לא יאפשר חלוקת תורים הגיונית והוגנת לטווח הארוך, וב-1960 אומץ הנוהג, הקיים עד היום, לפיו המדינה המארחת היא המדינה שניצחה בשנה הקודמת.
גרמניה, יחד עם בריטניה והולנד, הן שלוש המדינות היחידות אשר אירחו את התחרות בארצן מבלי שניצחו בתחרות בשנה הקודמת.
גרמניה נטלה חלק בתחרות כ-67 פעמים: יותר מכל מדינה אחרת בתחרות.
כ-17 פעמים מתוכן גרמניה הצליחה להתברג לחמשת המקומות הראשונים בגמר התחרות וכ-35 פעמים מתוכן היא התברגה לאחד מעשרת המקומות הראשונים בתחרות.
גרמניה ניצחה בתחרות פעמים בתולדותיה: בפעם הראשונה ב-1982 עם השיר "Ein bißchen Frieden" של ניקול ובפעם השנייה בתחרות ב-2010 עם השיר "Satellite" של לנה, 28 שנים לאחר ניצחונה הראשון.
גרמניה הגיעה למקום השני כארבע פעמים בתולדותיה ב-1980, 1981, 1985 ו-1987 והיא חולקת את התואר בצוותא עם אירלנד, צרפת, ספרד ורוסיה שהגיעו למקום השני גם כן ארבע פעמים כל אחת והגיעה חמש פעמים למקום השלישי ב-1970, 1971, 1972, 1994 ו-1999.
גרמניה הגיעה תשע פעמים בתולדותיה למקום האחרון בתחרות ושלוש פעמים מתוכן היא לא קיבלה ולו נקודה אחת בתחרות והיא חולקת את התואר יחד עם פינלנד וספרד שלא קיבלו גם כן במשך שלוש פעמים ולו נקודה אחת בתחרות.
השיגה הגרוע ביותר של גרמניה בגמר תחרות אירוויזיון הוא המקום ה-27 והאחרון עם אפס נקודות אליו היא הגיעה פעם אחת בתולדותיה בתחרות ב-2015 עם השיר "Black Smoke" של אן סופי.
ב-2005 נערכה בקופנהגן, דנמרק, תחרות שיר היובל באירוויזיון, במסגרת חגיגות חמישים שנים לקיום התחרות.
אולם, השיר הגרמני שנטל חלק בתחרות היובל, "Ein bisschen Frieden" אותו ביצעה ניקול, הגיע רק למקום השביעי עם 106 נקודות בסיבוב חצי-הגמר בהצבעה של השיר האהוב ביותר בתולדות תחרות התחרות.
מראשית ימיה באירוויזיון ועד תחילת שנות ה-2000 כמעט תמיד הצליחה גרמניה להתברג למקומות מכובדים בתחרות ומצאה עצמה לא מעט פעמים בחלק העליון של הטבלה.
המצב השתנה בתחילת שנות ה-2000 שבו כשלה גרמניה פעמים רבות להתברג למקומות גבוהים בתחרות.
מתוקף היותה חלק מחמש הגדולות, כלומר, חמש המדינות המעפילות אוטומטית לגמר התחרות מבלי לעבור את שלב חצאי-הגמר יחד עם איטליה, בריטניה, צרפת וספרד, גרמניה לא נוטלת חלק בחצאי-הגמר.
מהחלת שלב חצאי-הגמר ב-2004, גרמניה כשלה מספר פעמים להתמקם במקומות גבוהים בגמר התחרות, אולם היא הגיעה למקום הראשון בתחרות ב-2010.
היעדרותה היחידה של גרמניה התרחשה ב-1996, כאשר נבע הדבר מריבוי המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות, דבר שחייב את איגוד השידור האירופי לסנן את המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות.
ב-1996, נבחר לאון כנציגתה של גרמניה לתחרות שנערכה באותה השנה באוסלו, עם השיר "Planet of Blue".
לאון לא הופיע לבסוף בתחרות האירוויזיון, כיוון שבאותה שנה הוחלט לערוך הצבעה מוקדמת של צוותי שיפוט מכל המדינות שנוטלות חלק על סמך גרסאות מוקלטות של השירים, ולנפות מן התחרות את השירים שהגיעו לשבעת המקומות האחרונים.
זאת, כתוצאה מהצורך לנפות את מספרן הגדל של המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות כאשר ב-1996 המספר הגיע ל-30 מדינות.
ניפוי שיר לאחר שנבחר בתחרות מקומית, תוך השקעת משאבים בארגונה, גרמה אי-נחת בקרב רשתות השידור הלוקחות חלק בתחרות, ולפיכך שונתה המדיניות בשנים שלאחר מכן.
רשות השידור הגרמנית ואיגוד השידור האירופי לא היו מרוצים מכך שגרמניה לא תיטול חלק בתחרות באותה שנה, מפני שגרמניה הייתה אחת מארבע התורמות הכלכליות הגדולות ביותר של התחרות.
נכון ל-, הייתה זאת הפעם הראשונה והיחידה בה גרמניה לא נטלה חלק בתחרות.
מתוך 66 פעמים בהן גרמניה נטלה חלק בתחרות, כ-43 פעמים היא שלחה לתחרות שיר בגרמנית, כ-16 פעמים היא שלחה שיר באנגלית, ב-1999 היא שלחה שיר בגרמנית, באנגלית, בטורקית ובעברית, ב-2001 ו-2007 שיר בגרמנית ואנגלית וב-2004 שיר באנגלית וטורקית.
"חוק השפה" בוטל סופית ב-1999, וכל שיריה של גרמניה בתחרות מאותה שנה היו באנגלית, למעט כאמור, ב-1999 כאשר גרמניה שלחה שיר בגרמנית, באנגלית, בטורקית ובעברית, ב-2001 ו-2007 שיר בגרמנית ואנגלית וב-2004 שיר באנגלית וטורקית.
גרמניה נהגה להעניק מספר רב של נקודות בתחרות לטורקיה.
הצבעותיה של גרמניה כנראה נובעות מהעובדה שישנו מיעוט טורקי גדול בגרמניה.
הדבר דומה למדינות רבות אשר יש להן קשרים כמו יוון וקפריסין, רומניה ומולדובה, מדינות ברית המועצות לשעבר, המדינות הבלטיות והמדינות הנורדיות.
מהתחרות ב-1998, ישנן ארבע מדינות מסוימות שמעפילות אוטומטית לגמר התחרות בלי קשר למיקומן בתחרות בשנה הקודמת.
הן הרוויחו את מעמדן עקב היותן התורם הכלכלי הגדול ביותר של התחרות מטעם איגוד השידור האירופי.
נכון ל-, גרמניה ואיטליה הן המדינות היחידות מ"חמש הגדולות" אשר ניצחו בתחרות מאז 1998.
ב-1998, גילדו הורן החל מסע פרסום שישכנע אנשים להצביע עבורו בתחרות קדם-האירוויזיון הגרמני.
הורן ספג ביקורות נוקבות אודות חוסר רצינותו ותדמיתו המגוחכת.
עם זאת, דעת הקהל אודותיו השתנתה במהרה והורן הגיע למקום הראשון בתחרות קדם-האירוויזיון הגרמני, עם 60% מסך כל קולות המצביעים.
עם התקרבותה של תחרות אירוויזיון 1998, בגרמניה התרחשה "גילדו-מאניה" והורן זכה להצלחה והכרה במדינתו.
כמו כן, הורן התפרסם גם במדינות אחרות ברחבי אירופה, והפך לדמות שנויה במחלוקת, הן בגרמניה והן מחוצה לה.
באותה שנה, הורן זכה בפרס ברברה דקס המוענק לתלבושת הגרועה ביותר בתחרות.
הורן הופיע בתחרות יחד עם להקתו "Orthopädischen Strümpfe" עם השיר "Guildo hat euch lieb!", שנכתב על ידי שטפן ראב.
אף על פי שהמקום אליו הגיע הורן בגמר התחרות, המקום השביעי עם 86 נקודות, היה מאכזב לדעת רבים בגרמניה, בעקבות הופעתו של הורן בתחרות, התחרות בגרמניה "קמה לתחייה", מה שדרבן אמנים גרמנים רבים להתמקם באחד מ-10 המקומות הראשונים בתחרות: ב-1999, 2000 ו-2001 גרמניה התמקמה באחד מ-10 המקומות הראשונים בתחרות.
שטפן ראב, שכתב את השיר אותו שר הורן בתחרות, הופיע כנציג גרמניה בתחרות ב-2000 עם השיר "Wadde hadde dudde da?", ארבע שנים מאוחר יותר הוא כתב את השיר "Can't Wait Until Tonight" אותו שר מקס בתחרות ב-2004 והנחה את תחרות האירוויזיון שנערכה בדיסלדורף לצידן של המנחות ג'ודית ראקרס ואנקה אנגלקה.
השירים שייצגו את גרמניה באירוויזיון
שנה העיר המארחת מקום התחרות מנחים1957 פרנקפורטהאולם הגדול של שידור הסןגמר: אניד איפליקיאן1983 מינכןרודי זדלמאייר-הולגמר: מרלן שארל2011 דיסלדורףאספרי ארנהחצאי גמר וגמר: שטפן ראב, ג'ודית ראקרס ואנקה אנגלקה
גרמיו פוט-בול פורטו אלגרנסה (בפורטוגזית: Grêmio Foot-Ball Porto Alegrense) הוא מועדון ספורט וקבוצת כדורגל מהעיר פורטו אלגרה שבמדינת ריו גראנדה דו סול, ברזיל.
גרמיו ואינטרנסיונל הן שתי קבוצות הכדורגל הגדולות בריו גראנדה דו סול.
בדירוג הקבוצות הברזילאיות של ההתאחדות הברזילאית באוגוסט 2010 מופיעה גרמיו במקום הראשון.
ליגה ב' הברזילאית (סדרה ב' של האליפות הברזילאית): 2005.
אליפות ריו גראנדה דו סול - (38)
גרמניה הייתה חברת תעופה גרמנית שבסיסיה היו בברלין, המבורג, ברמן ודיסלדורף, והיא העניקה שירות טיסות לכ-140 יעדים באירופה, אפריקה, והמזרח התיכון.
החברה הפעילה טיסות בשירות מלא כולל ארוחה ומזוודה.
נכון לקיץ 2014 העסיקה החברה כ-850 עובדים ואף הפעילה מרכז שירות גדול נמל התעופה שנפלד בברלין.
גרמניה איירליינס הייתה חברה פרטית ומהוותיקות בגרמניה, החברה נוסדה בשנת 1976 על ידי ד"ר היינריך בישקוף ונוהלה על ידי משפחתו.
החברה כללה בתחילת דרכה צי של שלושה מטוסים מסוג: SE-210 Caravelle.
החברה הפעילה טיסות רבות מטעם סיטונאי תיירות מובילים.
בנוסף, היא הציעה טיסות שכר אד-הוק, חכירת מטוסים "רטובה" (כולל צוותי האוויר), טיסות לאירועים ספציפיים, והסעות עובדים מטעם חברות אירופיות.
ב-4 בפברואר 2019 הודיעה החברה על פשיטת רגל וביטול לאלתר של כל הטיסות.
גרמניה איירליינס החלה את פעילותה בשוק התעופה בישראל במרץ 2015 עם פתיחת קו תעופה מנמל התעופה בן-גוריון לעיר המבורג.
בנובמבר 2015 פתחה החברה קו תעופה נוסף מנמל התעופה בן-גוריון לעיר דיסלדורף.
באוקטובר 2017, החברה החלה להפעיל ארבע טיסות שבועיות לדיסלדורף ושתי טיסות שבועיות להמבורג, ומנובמבר 2017 היא הפעילה גם שתי טיסות שבועיות לנירנברג ושש טיסות שבועיות לנמל התעופה ברלין טגל.
גרמניה: ברלין טגל, ברלין שנפלד, ברמן, דרזדן, דיסלדורף, ארפורט, פרידריכסהאפן, המבורג, מינכן, מינסטר/אוסנבריק, נירנברג, רוסטוק
צי המטוסים של החברה בעת פשיטת הרגל (פברואר 2019):
גרמנופיליה היא אהבה וחיבה לתרבות הגרמנית, לעם הגרמני וגרמניה בכלל, המפגין כביכול את הלאומיות הגרמנית אף על פי שאינו גרמני אתני או אזרח גרמני.
המונח היה בעיקר בשימוש במאה ה-19 והמאה ה-20 כאשר אוחדה גרמניה לכדי מדינת לאום, וצמיחתה של האימפריה הגרמנית.
היפוכו של הגרמנופיל הוא הגרמנופוב - אדם המתעב או נטול אהדה כלפי כל דבר המשויך לגרמניה.
יוסטון סטיוארט צ'מברלין, פילוסוף ממוצא בריטי, אידאולוג גזעני ואנטישמי שדגל ב"טוהר הגזע הארי הגרמני", קבע כי העם הגרמני הוא צאצא של גזע ארי עליון.
לצ'מברלין עצמו הייתה השפעה רבה על היטלר, והוא אף כינה אותו "נביא הרייך השלישי".
ראש ממשלת בולגריה במהלך מלחמת העולם השנייה, בוגדאן פילוב, היה גם הוא גרמנופיל ידוע.
פילוב מונה לראשות הממשלה בידי בוריס השלישי, מלך בולגריה.
מינויו לראשות הממשלה קירב את בולגריה לרייך השלישי ולהסכם ברית עמה.
גרמין היא חברת טכנולוגיה רב-לאומית אמריקאית, שמרכז הפעילות שלה ממוקם בשווייץ.
החברה נוסדה בשנת 1989 בקנזס על ידי גארי בורל ומין קאו.
החברה היא אחת מהיצרניות המובילות כיום של מערכות איכון עולמיות (GPS) המייצרת מכשירי ניווט למגוון שימושים לרבות נסיעה מכוניות פרטיות, תעופה, שיט בים.
בנוסף לכך, עם השנים החברה הפכה גם לאחת מהיצרניות המובילות של מכשירים לעוסקים בכושר, ובהם מכשירי טכנולוגיה לבישה כמו צמידי כושר ושעונים חכמים.
החברה נוסדה בשנת 1989 בשם "ProNav" בקנזס על ידי גארי בורל ומין קאו.
המוצר הראשון של החברה היה מכשיר הניווט "ה-GPS 100" שהיה מיועד לצורך ניווט בים ואשר עלה בתחילה 2,500 דולרים.
בהמשך שונה שם החברה ל"גרמין", אשר היה הלחם של השמות הפרטיים של שני המייסדים.
בשנת 1991 החברה החלה לייצר את מכשיריה בטייוואן.
במהלך שנות ה-90 הרחיבה החברה את קו המוצרים שלה אשר יכלול מכשירי GPS למטיילים וכמו גם מכשירי GPS למכוניות פרטיות.
ההצלחה הניכרת לה זכתה החברה באותה העת נבעה בעיקר מהביקוש הגובר למכשירי GPS.
ההנפקה הראשונה של החברה בבורסה הייתה בשנת 2000. המניה נרשמה בנאסד"ק תחת הסימול GRMN.
לאורך השנים הרחיבה החברה את קו המוצרים שלה אליו אשר יכלול גם צמידי כושר, שעונים חכמים ומכשירי ניווט מתקדמים לצורכי תעופה ולצורכי ניווט ימי.
קו המוצרים של גרמין כולל מגוון רחב של טכנולוגיות:
מערכות ניווט למכוניות - גרמין ידועה במיוחד בזכות מכשירי הניווט שלה למכוניות אשר מסוגלים לפעול מבלי להיות מחוברים לאינטרנט.
החברה פיתחה גם אפליקציות ניווט לסמארטפונים ומערכות ניווט המוצגות בלוח המחוונים של דגמי מכוניות שונים.
מערכות ניווט לצורכי תעופה - גרמין יצרה לאורך השנים גם מערכות ניווט שונות למטוסים ומסוקים.
מערכות לצורך שימוש בים - המוצרים של החברה המיועדים לשימוש בים כוללים בין היתר מכשירים המסייעים לאתר דגים, מכשירי מכ"מים, ומערכות autopilot לסירות.
מכשירים המיועדים לעוסקים בכושר - החברה פיתחה לאורך השנים גם מכשירי GPS המיועדים למטיילים שעוסקים בטיולים רגליים, ברכיבה על אופניים, בגולף ובפעילויות נוספות בחיק הטבע.
מכשירי הטכנולוגיה הלבישה של החברה כוללים בין היתר צמידי כושר ושעונים חכמים אשר משמשים למעקב אחר מידע הקשור לכושר גופני כגון ספירת צעדים, חישוב כמות הקילומטרים שהולכים, חישוב רמת הפעילות הגופנית הכוללת, חישוב שריפת קלוריות, פיקוח על קצב פעימות הלב ועוד אינדיקטורים מתקדמים שונים המיועדים בעיקר לספורטאים.
ב-2007 החל התאגיד לפעול כמממן קבוצת הכדורגל האנגלית מידלסברו בעסקה בת שנה אחת שנמשכה אחר כך גם לשנה נוספת, לעונה 2009/2008. ב-2008 החלה גרמין להיות המממן הראשי לקבוצת אופניים חדשה, במטרה לקדם את מכירת מוצריה הקשורים לרכיבת אופניים.
מנהלה הספורטיבי הראשי של הקבוצה הוא ג'ונת'ן ואוטרס והקבוצה נחשבת לאחת הקבוצות הבכירות בדבוקה המקצוענית של אופני הכביש.
נכון לסיום עונת 2011, הקבוצה ממשיכה במימון הקבוצה במשותף עם יצרנית האופניים הקנדית סרוולו.
גרמלינס הוא סרט אימה קומי אמריקאי משנת 1984 בבימויו של ג'ו דנטה, בהפצת האחים וורנר.
הסרט הופק על ידי סטיבן ספילברג.
את התסריט כתב כריס קולומבוס.
בסרט מככבים זק גליגאן ופיבי קייטס.
לסרט הופק המשכון בשם "גרמלינס 2" וסדרת פריקוול בעלת אותו שם.
עלילת הסרט מתארת את סיפורו של בילי פלצר (זק גליגאן), בחור צעיר מעיירה קטנה בארצות הברית, המקבל יצור מוזר שנקרא מוגוואיי כחיית מחמד.
על מנת לטפל במוגוואיי כמו שצריך חייבים להקפיד על שלושה חוקים חשובים.
האחד, מוגוואי שונא אור, ואור שמש יכול להרוג אותו, השני, אסור להרטיב אותו, והחוק החשוב ביותר הוא לא להאכיל אותו אחרי חצות הלילה.
בילי שופך בטעות על מוגוואיי מים, ומגלה כי הוא מתרבה כאשר הוא נרטב.
היצורים החדשים שנוצרו שובבים יותר מהמוגוואיי המקורי, והם הולכים אחרי מנהיג החבורה.
בילי מאכיל את היצורים בטעות אחרי חצות (הם הורסים את השעון שלו, והוא חושב שהשעה לפני חצות) מה שהופך אותם למפלצות קטנות, רעות, הרסניות וקטלניות המטילות אימה על תושבי העיירה.
ביחד עם חברתו קייט (פיבי קייטס), בילי יוצא על מנת לעצור את המפלצות.
הוא מצליח לחסל את כולם מלבד המנהיג, אשר מנסה להגיע למים, על מנת להתרבות, אך בילי מצליח לחשוף אותו לאור השמש מה שהורג אותו.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותהאווי מנדלגיזמופרנק וולקרפס הגרמלין
הסרט קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי וזכה לציון 79% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 42 ביקורות.
גרמלינס 2 הוא סרט אימה קומי אמריקאי משנת 1990 בבימויו של ג'ו דנטה, בהפצת האחים וורנר.
הסרט הוא סרט המשך לסרט המצליח משנת 1984 "גרמלינס".
בסרט מככבים זק גליגאן, פיבי קייטס, ג'ון גלאבר ורוברט פיקארדו.
סרט המשך צפוי לצאת לאקרנים ב-19 בנובמבר 2027.
עלילת הסרט מתארת את סיפורו של בילי פלצר (זק גליגאן), ושל ארוסתו קייט (פיבי קייטס), שכעת גרים יחד בניו יורק ועובדים בבניין משרדים גדול, עליו משתלטות ומטילות אימה מפלצות קטנות, רעות, הרסניות וקטלניות.
השניים, ביחד עם דניאל קלאמפ (ג'ון גלאבר) - פרודיה על דונלד טראמפ - חוברים זה לזה על מנת לעצור את המפלצות.
האאסקספר, עוזר של דוקטור קאטאטרליאונרד מילטוןעצמותפקיד אורח
שם השחקן/ית שם הדמות הערותהאווי מנדלגיזמוטוני רנדלגרמלין המוחפרנק וולקרמוהאקג'ף ברגמןבאגס באני, דאפי דאק ופורקי פיגמארק דודסוןדאפי הגרמלין, לני, ג'ורג', גרמלינים נוספים, קריין בתחנת טלוויזיהניל רוסכרז
הסרט קיבל ביקורות מעורבות ולציון 67% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 36 ביקורות.
גרמיש-פרטנקירכן היא עיירה ואתר נופש הררי בדרום מדינת בוואריה שבגרמניה, בקרבת גבולה עם אוסטריה.
גרמיש-פרטנקירכן מורכבת מאיחוד של העיירות ההיסטוריות גרמיש (המערבית) ופרטנקירכן (המזרחית), אשר שומרות על המאפיינים הייחודיים להן גם בימינו.
פרטנקירכן נוסדה בתקופה הרומית בשם "פרטנום" (Partanum) על דרך המסחר שבין ונציה ואאוגסבורג ומוזכרת לראשונה בשנת 15 לספירה.
הרחוב הראשי בעיר המודרנית סלול בתוואי הדרך ההיסטורית.
גרמיש מוזכרת לראשונה כ-800 שנה מאוחר יותר בשם גרמנסקאו (Germaneskau –"מחוז גרמני") המרמז על התיישבות של שבט טווטוני בחלקו המערבי של העמק.
בסוף המאה ה-13 עבר האזור, שהיה חלק מדוכסות ורדנפלס, לשליטת הנסיך-בישוף של פרייזינג, שהחזיק בו עד לחלוקה מחדש של אזורי השליטה בגרמניה בשנת 1803.
הגידול בנפחי המסחר הימי בין אירופה לאמריקה בתחילת המאה ה-16 הביא לנסיגה בפעילות בדרכי המסחר המסורתיות ביבשה ולשקיעה כלכלית של הערים בסביבתן.
אדמת העמק הביצתית סביב גרמיש-פרטנקירכן קשה לעיבוד חקלאי, וחיות טרף היוו איום קבוע על חיות המשק בכפרים.
האוכלוסייה סבלה ממגפות ובהן מספר התפרצויות של אבעבועות שחורות, אשר בתורן גרמו לתופעות של ציד מכשפות, בעיקר בשנים 1589-1596 בהן הועלו על המוקד 63 בני אדם – כ-10% מן האוכלוסייה.
העיירות גרמיש ופרטנקירכן נשארו נפרדות עד שנת 1935, שבה אוחדו בהוראתו של היטלר, כהכנה למשחקי אולימפיאדת החורף שנועדו להתקיים שם בשנת 1936. כיום עדיין ניתן לאפיין את ההפרדה בין העיירות המקוריות: החלק של גרמיש נדמה כמודרני יותר, לעומת פרטנקירכן, שבה חלק מן הדרכים סלולות עדיין בחלוקי נחל משוקעים בבטון, כבעבר.
הגישה לעיר מודרנית ונוחה באמצעות כביש המתחבר ישירות לכביש המהיר A-95. תחנת הרכבת שלה מהווה צומת מפגש חשוב לקווים בין מינכן לאינסברוק ולקווי הרכבת המקומיים בהרי האלפים למיטנוואלד ואזור טירול.
תחנת הרכבת מהווה גם תחנה ראשית בקו לפסגת צוגשפיצה-ההר הגבוה בגרמניה.
בשנת 1936 שימשה גרמיש-פרטנקירכן כאתר המרכזי של אולימפיאדת החורף ובה הוצג לראשונה הענף המכונה "סקי אלפיני".
בשנים 1978 ו-2011 התקיימו בה תחרויות אליפות העולם בסקי אלפיני.
ההרים הסובבים את העיירה משמשים כאתר מושלם לתחרויות גלישה מסוגים שונים.
בראש השנה מתקיימת בעיר תחרות מסורתית של קפיצות סקי.
בגרמיש-פרטנקירכן ממוקם המרכז האירופי ללימודי ביטחון על שם ג'ורג' מרשל שהוקם בשנת 1993, ובקרבתו גם מרכז נופש של הצבא האמריקני.
בעיירה ממוקם מזה 50 שנה "המרכז הגרמני לראומטולוגיה של ילדים ונוער" שהוא המרכז המתמחה הגדול ביותר באירופה בתחום זה.
גרמיש-פרטנקירכן משמשת כאמור כבסיס יציאה מרכזי בעליה לפסגת צוגשפיצה ולטיולי הליכה הרריים בפסגות נוספות שבסביבתה.
מדרום לעיירה ניתן לבקר בקניון פרטנקלאם החצוב בין המצוקים לאורך של כקילומטר וחצי.
במרחק של כ-10 ק"מ מגרמיש-פרטנקירכן ממוקמת טירה קטנה שנקראת בית המלך בשאכן (Königshaus am Schachen) שנבנתה לכבודו של המלך לודוויג השני ואשר הגישה אליה היא באמצעות שביל הליכה בלבד.
גרמניה: אגדת חורף היא פואמה אפית סאטירית בשפה הגרמנית מאת המשורר היינריך היינה (1844), המתארת את הרהוריו ומחשבותיו במהלך נסיעה מפריז להמבורג שערך בשנת 1843.
לאחר הרסטורציה בהשפעת מטרניך, היו יצירותיו של היינה נתונות לצנזורה במדינות גרמניה.
הן הוצאו אל מחוץ לחוק בפרוסיה בשנת 1833, ובכל המדינות החברות בקונפדרציה הגרמנית בעקבות החלטה של פרלמנט הפדרציה, הבונדסטאג, בפרנקפורט בשנת 1835.
בשנת 1831 בחר לצאת לגלות בצרפת.
בשנת 1843 נסע היינה לגרמניה לביקור אצל אמו ואצל המו"ל שלו בהמבורג, ובמהלך חזרתו קיבלה היצירה את גרסתה הסופית.
היא פורסמה לראשונה בשנת 1844. הפואמה פורסמה בקובץ ביחד עם פואמות נוספות.
ב-4 באוקטובר 1844 נאסר הספר לפרסום וכל עותקיו הוחרמו בפרוסיה.
ב-12 בדצמבר אותה שנה הוציא הקיסר פרידריך וילהלם הרביעי צו מעצר נגד היינה, וחרם הוטל על עבודתו בידי הצנזורה.
בחלקים אחרים של גרמניה פורסמה היצירה בנפרד, אולם היינה נאלץ לקצר ולשכתב אותה.
הפואמה נפתחת בתיאור מסעו הראשון של היינה לגרמניה מאז יצא לגלות בצרפת.
אין המדובר בתיאור מסע תיירותי אלא במסע דמיוני-ספרותי, במחוזות גרמניה השונים.
האתרים השונים שהוא עובר בדרכו מעוררים בו מחשבות והקשרים ביחס למולדתו.
היינה כתב את שירת האהבה שלו בסגנון טבעי וזורם המותאם אף להלחנה.
יחד עם זאת, הטקסט מפנה ביקורת כלפי נושאים פוליטיים תקופתיים, בעיקר בהקשרים הבינלאומיים והכלל-אירופיים.
המשורר בגופו אומנם נמצא בגלות אך לבו נותר במולדתו, וחיצי הסאטירה של מחשבותיו האסורות חולפות וחוצות את הגבולות הפוליטיים.
כך, הוא חוזר לגרמניה כשרק בגדיו לגופו, אך ראשו עמוס במחשבות "כציפורים מצייצות".
הקתדרלה בקלן גורמת לו להרהר במבנה האנכרוניסטי של החברה הגרמנית.
בביקורו באזור הריין הוא מהרהר במהותה של ארץ האבות הגרמנית.
בביקורו באזורים שנכבשו על ידי נפוליאון הוא קורא לשחרור עולמי.
בהגיעו לאזור יער טויטובורג הוא מפנטז על האפשרות של התפתחות היסטוריה אלטרנטיבית במקרה של ניצחון רומי על הגרמנים בקרב היער, והשפעת תרבותם על העם הגרמני והתפתחותו העתידית.