tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כשבועיים לאחר מכן ראה אור ספר שירה ראשון שלו, "יתרון הביתיות" בהוצאת "קתרזיס" ובעריכת יואב גלבוע.
הספר עוסק בהיבטים שונים של מושג "הבית", במרחב העירוני, במתח שבין המקומי לגלובלי בישראל ואף במערכת החינוך.
המשורר רוני סומק בהיותו איש חינוך מזדהה עם השירים של ארד.
המשורר ומבקר השירה אילן ברקוביץ' הגדיר ספר זה כאחד מספרי השירה המשובחים ביותר של השנה.
מאז שנת 2023 עורך ארד את מגזין השירה "שורות" של הוצאת "קתרזיס", אשר הציב לעצמו כמטרות "להביא קהלים חדשים בדת השירה" ולהיות "חלון ראווה נאה המציג מגוון של שירים שאנו מאמינים שראויים לייצג את השירה הישראלית העכשווית".
אלון אולמן (נולד ב-3 בינואר 1965) הוא יזם, מנטור ומרצה ישראלי.
אולמן נולד ב-3 בינואר 1965 בקריית מוצקין.
בשנת 1984 הוא התגייס לחיל הים, בשנת 1985 סיים קורס חובלים והוסמך כקצין ימי, ובשנת 1993 מונה למפקד ספינת טילים.
בשנת 1994 מונה למדריך ראשי בקורס חובלים, ובשנת 1999 לראש ענף שליטה, בקרה ותקשוב במחלקת אמל"ח במטה חיל הים.
בשנת 2001 מונה אולמן למפקד בתי הספר של שייטת ספינות הטילים, ובשנת 2003 למפקד מגמת הים במכללה הבין זרועית לפיקוד ומטה.
במהלך שירותו הצבאי סיים אולמן בהצטיינות תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת חיפה בשנת 1992, ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת הריוט-וואט בשנת 1997.
בשנת 2007 השתחרר אולמן מצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
בשנת 2008 הקים את חברת "פריצת גבולות לתוצאות", ובשנת 2011 את חברת "קוד המנצח".
בשנת 2017 הוציא אולמן את הספר "פריצת גבולות", העוסק במימוש הרצון והיכולת האישית..
באוגוסט 2022 מכר 50% מקבוצת קוד המנצח לקבוצת דובדבני בבעלות ניר דובדבני ואבי פרץ.
אולמן נשוי לאורטל משנת 1990, ולהם שני בנים ובת.
בשנת 1994 עבר אולמן קריסת ריאה במהלך טיסה מטורקיה לישראל, ובעקבות כך נכרת חלק מריאתו.
בשנת 2006 סיים את טריאתלון איש הברזל באריזונה לאחר כשמונה חודשים של אימונים, בזמן של קצת יותר מ-12 שעות.
לדבריו, זו הייתה נקודת המפנה בחייו.
במהלך השנים לאחר מכן השלים אולמן את התחרות עוד שלוש פעמים.
בשנת 2007 החל להרצות על 'פריצת גבולות', ושנתיים אחר כך, אחרי שהתוודע לסדנאות של מומחים בתחום זה בעולם, פיתח את מודל 'קוד המנצח', המועבר בסדנה שנמשכת שלושה ימים.
בשנת 2012 מונה אולמן למאמן המנטלי של נבחרת ישראל בכדורגל, ובשנת 2015 הקים את תוכנית קוד המנצח לצעירים.
אלון אריה (נולד ב-1967) הוא קצין משטרה ישראלי בדימוס בדרגת ניצב.
אריה גדל בחדרה, הוא שירת בצה"ל כלוחם בגדוד 890 של חטיבת הצנחנים והשתחרר ב-1989. ב-1991 התגייס למשטרת ישראל ושירת כחוקר וכבלש ביחידה המרכזית של מחוז תל אביב.
ב-1995 סיים קורס קציני משטרה.
ב-1999 מונה לעוזר ראש אגף משאבי אנוש.
ב-2002 מונה לקצין המבצעים של מרחב נמל התעופה בן-גוריון.
ב-2004 מונה לסגן מפקד תחנת פתח תקווה ולאחר מכן שימש סגן מפקד תחנת כפר סבא.
ב-2007 מונה למפקד תחנת פתח תקווה, ב-2009 מונה למפקד תחנת ראשון לציון, וב-2011 למפקד תחנת נתניה.
ב-2014 מונה לקצין אגף המבצעים של מחוז מרכז.
ב-2016 מונה לראש חטיבת המבצעים.
בפברואר 2020 הועלה לדרגת ניצב ובאפריל מונה לראש אגף התנועה.
באפריל 2022 ביקש אריה לסיים את תפקידו.
אריה בעל תואר ראשון בקרימינולוגיה ומדע המדינה ותואר שני במנהל עסקים.
אלון אושפיז (נולד ב-7 בפברואר 1966) הוא דיפלומט ישראלי, כיהן כמנכ"ל משרד החוץ, כראש המערך המדיני-אסטרטגי במשרד החוץ, וכשגריר ישראל בהודו.
אושפיז נולד בישראל ולמד בבית הספר הריאלי בחיפה.
שירת בצה"ל והשתחרר ב-1987 בדרגת סגן.
ב-1992 סיים תואר ראשון ביחסים בינלאומיים ולימודי יפן באוניברסיטה העברית בירושלים והצטרף למשרד החוץ.
הוא סיים את קורס הצוערים והוצב בשגרירות ישראל בטוקיו, תחילה כמתמחה ולאחר מכן מזכיר מדיני.
בתקופת הצבתו בטוקיו למד מדעי המדינה ותקשורת באוניברסיטת טוקיו.
ב-1999 מונה ליועצו המדיני של שר החוץ שלמה בן עמי.
ב-2003 הוצב בשגרירות ישראל בוושינגטון כציר לענייני הקונגרס.
ב-2007 מונה לראש מחלקת התיאום במשרד החוץ.
ביולי 2011 מונה לשגריר ישראל בהודו ושגריר לא תושב בסרי לנקה.
ביוני 2014 מונה לראש המערך המדיני-אסטרטגי במשרד החוץ.
ביוני 2020 אישרה הממשלה את מינויו למנכ"ל משרד החוץ.
הוא כיהן בתפקיד עד ינואר 2023.
אלון אלטמן (נולד ב-10 באוקטובר 1969) הוא עורך דין ישראלי המשמש החל ממאי 2022 כמשנה לפרקליט המדינה לתפקידים מיוחדים.
בין השנים 2014–2022 כיהן כפרקליט מחוז דרום (פלילי) בפרקליטות המדינה.
אלטמן נולד ב-1969. הוא בעל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1995 החל לעבוד כטרום-מתמחה בפרקליטות המדינה, והחל מ-1997 משמש בה כפרקליט במחוז דרום.
אלטמן נודע בטיפולו לאורך שנים בארגוני פשיעה מהגדולים במדינה בדרום הארץ.
לדבריו, "תיקי הדגל" של פועלו בפרקליטות הם תיקי משפחות זגורי, גרינברג, דומרני, אדרי, לביא ואחרות.
כן הגיש את כתב האישום כנגד יעקב בטיטו, רב מנתיבות שתקף מינית תלמידים, ונגד אדם איטל שרצח את רוסלן קובייב ואיתן איזמאיילוב.
אלטמן שימש כתובע בפרשת שי דרומי, ועוד.
כן טיפל בעבירות צווארון לבן של סגן ראש עיריית אילת.
מילא תפקידים ניהוליים כראש צוות פרקליטים, ממונה על תיקי בית משפט השלום ואחראי על המתמחים במחוזו.
בספטמבר 2014 מונה לכהן כפרקליט מחוז דרום (פלילי).
במסגרת תפקידו טיפל בפרשיית החשד לשוחד בעיריית אשדוד, ועוד.
מעורב בהליכי קבלת ההחלטות בפרשת האסון בנחל צפית.
ביוני 2019 נשלח מכתב אנונימי אל נציב תלונות הציבור על הפרקליטות דוד רוזן בו נטען כי חמש שנים קודם לכן ניהל אלטמן קשר רומנטי עם עורכת דין העובדת תחתיו, וכי עישן סמים.
עוד נטען כי פרקליט המדינה שי ניצן ידע על הפרשה וטייח אותה.
ביולי אותה שנה פרסם הנציב רוזן מסקנות בדיקה שערך, לפיה אין כל חשד למעשה פסול מצדו של אלטמן, כי שי ניצן בירר את התלונה כאשר הובאה לפניו ומסקנתו לסגור את התיק גובתה בידי מנכ"לית משרד המשפטים אמי פלמור.
במאי 2020 היה אלטמן בין בכירי הפרקליטות שתקפו בחריפות את ממלא מקום פרקליט המדינה דן אלדד, בטענה שבדיקה שפתח כנגד היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט בפרשת הרפז נעשתה משיקולים שאינם עניינים ופרסומה ברבים היה "מעשה שלא ייעשה".
במאי 2021, הטיל ממלא מקום פרקליט המדינה עמית איסמן את סמכויות המשנה לפרקליט המדינה לתפקידים מיוחדים על אלטמן.
הוביל מדיניות מחמירה של פרקליטות המדינה ביחס לפורעים ערבים־ישראלים במהלך המהומות בישראל.
לדבריו במסגרת תפקידו, פרקליטות מחוז דרום אינה אוכפת את האיסור על פוליגמיה בקרב הבדואים בישראל.
ביולי 2021 הוביל את הרשעת אריה שיף באשמת המתה בקלות דעת, במסגרת עסקת טיעון.
המשנה לפרקליט המדינה לתפקידים מיוחדים
במאי 2022 נבחר אלטמן פה אחד בוועדת המכרזים של נציבות שירות המדינה לשמש כמשנה לפרקליט המדינה לתפקידים מיוחדים.
אלטמן החזיק בסמכויות תפקיד זה שנה קודם לכן.
בנובמבר 2023 הורה למשטרה שלא לחקור רופא שסימן "לייקים" ברשתות החברתיות לסרטונים המביעים תמיכה בטבח שביצע החמאס ובמתקפות של חזבאללה.
המשטרה החליטה לערער על החלטתו.
אלון אופיר (נולד ב-28 באוקטובר 1973) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.
אופיר החל קריירת הבוגרים שלו בהפועל אשדוד ב-1991. לאחר עונה עבר להפועל תל אביב ושם היה שחקן הרכב, וב-1995 שיחק בהופעת הבכורה של הקבוצה במפעלים האירופיים, כאשר שותף בצמד המשחקים נגד זימברו קישינב ממולדובה במסגרת גביע אופ"א.
ב-1996 עזב את הקבוצה ושחק במספר קבוצות בליגה הראשונה, ובניהן מכבי פתח תקווה, מכבי תל אביב, מכבי הרצליה, הפועל ראשון לציון, בית"ר ירושלים, מועדון ספורט אשדוד, ובליגה השנייה במדי הפועל חיפה.
ב-2003 הצטרף למכבי עירוני קריית גת וב-2004 להכח עמידר רמת גן לשתי עונות, לפני שפרש.
לאופיר 11 הופעות ושני שערים בנבחרת הצעירה.
אחיו של אופיר הם כדורגלני העבר יוסי אופיר ויניב אופיר.
אֵלוֹן הוא דמות מקראית, בנו השני של זבולון ונכדם של יעקב ושל לאה.
לאלון היו שני אחים: סרד ויחלאל.
למשפחתו של אלון קראו משפחת האלוני.
יש מדרש האומר שאלון נקרא בשם זה משום שהיה ישר באורחותיו, שכן אלון זה מישר.
יכול להיות שמקור השם אלון הוא מעץ האלון, שהוא עץ חזק, ומכאן שאלון מסמל חוסן ועוצמה.
בספר שופטים נאמר שאחד השופטים היה אילון הזבולוני והוא נקבר בארץ אילון, שהיא ככל הנראה בנחלתו של אלון, והשופט כנראה נקרא על שמו של אלון, שאולי היה מצאצאיו.
וכך, כמו אחיו סרד, גם על שמו נקראה עיר בנחלתו.
אלון איתי (נולד ב-12 בדצמבר 1946) הוא מדען מחשב ישראלי ופרופסור בטכניון.
אלון איתי נולד בגלאזגו בירת סקוטלנד בשם אלון רוברט וודל.
אביו אלכסנדר וויליאם וודל ואימו שושנה בוברוב (המשוררת מרים אורן).
הוא עלה לישראל בשנת 1953 והתגורר בתל אביב.
בשנת 1969 הוא סיים לימודי תואר ב והמשיך ללימודים במכון ויצמן למדע בה סיים תואר שני במדעי המחשב ותואר שלישי בשנת 1976.
לאחר סיום הלימודים אלון איתי נקלט בטכניון ושנת 1996 התמנה לפרופסור ובשנת 2015 לפרופסור אמריטוס.
בשנת לימודים 1984/85 הוא לימד באוניברסיטת שיקגו ובשנים 92–1991 עבד במעבדות בל.
בשנים 2002–2005 אלון איתי היה דיקן של פקולטה למדעי המחשב בטכניון.
אלון איתי התמקד במחקרים בתחום שפות תכנות, אלגוריתמים, תכנות מבוזר ועוד.
בשנת 2016 הוא זכה בפרס דייקסטרה.
הוא בנה של המשוררת מרים אורן.
נשוי לתמר איתי ואב ליעל איתי פק (פסיכולוגית קלינית) ואורי איתי (מדען נתונים).
אלון אונגר (נולד ב-4 ביולי 1970, ל' בסיוון ה'תש"ל) הוא טייס כטב"ם/כטמ"ם, ספורטאי ושיאן אתלטיקה ישראלי ואיש עסקים ישראלי המשמש כיו"ר ומייסד של כנס וקהילת הכלים הבלתי מאוישים בישראל - UVID, מוביל קידום תחום "הכטב"ם בראיה לאומית" ומייסד קהילת הכטב"ם בישראל.
נולד ב-1970 בחיפה לאביו, מנהל עבודה בנמל ואימו, גננת ומייסדת גן מילו"א בחיפה.
החל את לימודיו בבית הספר אילנות בעיר, ממנו עבר בכיתה ד' לבית הספר הריאלי בחיפה במגמת הריאלית-כימית, עד לסיום חוק לימודיו במחזור ס"ט בבית בירם (1988).
אונגר החל להתאמן מגיל צעיר בהתעמלות מכשירים, ולקח חלק פעיל בנבחרת ישראל לנוער.
במהלך התקופה, השתתף במסגרת המחוננים (1976–1982) החזיק בתואר אלוף ישראל לגילאים בשנים 1976–1988 במקביל ללימודיו בבית הספר והשתתפותו במפעל מרט.
בשנת 1983, החל להשתתף בתחרויות אתלטיקה בקפיצה לגובה ובקפיצה לרוחק.
הוא מחזיק בשיא ישראל בקפיצה לגובה לבתי ספר ז'-ח' (1.92 מטר) ובקרב רב שלא נשברו, נכון ל-2023 (40 שנים).
בשנת 1987, החל להשתתף בתחרויות בקפיצה במוט בקנדה והיה לקופץ במוט היחיד בישראל באותה העת ובעל התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים של אתלט ישראלי.
כיום, אונגר משתתף במרתונים ותחרויות רכיבה שונות בארץ ובעולם.
בשנת 1988, התגייס אונגר לקורס טיס 123. בשנת 1989 יצא לקורס קצינים, לאחריו שובץ כמטיס כטב"ם בטייסת 200 ובה נחשף לראשונה לעולם כלי הטיס הבלתי מאוישים.
במסגרת שירותו היה מדריך ראשי בטייסת, מפקד בסיס דלתון וסגן מפקד הטייסת הראשון שגדל במערך (סמ"ט א').
במהלך השירות, למד לתואר ראשון בכלכלה וראיית חשבון באוניברסיטת חיפה ולתואר שני (מצטיין דיקן) במנהל עסקים (התמחות בייעוץ ארגוני ומשאבי אנוש) במסלול האקדמי של המכללה למנהל.
כיום, סא"ל במילואים ופעיל כמדריך בכיר בבית הספר לכטמ"ם של חיל האוויר.
לאחר שחרורו מצה"ל, הקים את קו הטסת כטב"ם בחברת רפאל.
בשנת 2006, זכה לעיטור עם צוות SkyliteB על ביצוע משימה למופת במהלך מלחמת לבנון השנייה.
בשנת 2010, הקים את חברת אופטימום ייעוץ למערכות בלתי מאוישות (Op-Team-UM) והחל לייעץ למפקד חיל האוויר הגרמני בנושא הטמעת מערכות כטב"ם.
לאחר כשנה, חזר לישראל וייסד בשנת 2012, ביחד עם עמיר רפפורט, את כנס UVID, הנחשב לכנס הגדול בישראל ולאחד הכנסים הגדולים בעולם בכל הנוגע לכלים בלתי מאוישים.
הכנס, אשר מתקיים מדי שנה החל מייסודו, מארח מומחים, יזמים ואישים רלוונטיים מהארץ ומהעולם (בשנת 2022 חגג הכנס עשור, התקיים באקספו תל אביב ונכחו בו -4,000 משתתפים).
אונגר פרסם מאמרים רבים בנושאי אסטרטגיה וכטב"ם.
בשנת 2012, טבע אונגר את המונח כטמ"ם (כלי טיס מאויש/מוטס מרחוק) ואת הביטוי "בזכות האדם שבכטב"ם" במסגרת כתבה בנושא עבור מגזין Israel Defense - שם שאומץ על ידי חיל האוויר בשנת 2016. בשנים האחרונות, פועל עם האקדמיה הישראלית ללשון ועומד בראש ועדת מינוח שהוקמה לבניית מילון המונחים של תחום הכטב"ם.
הוועדה עוסקת בין היתר בהגדרת מינוח למקצוע ההטסה (שינוי המונח מפעיל/מטיס ל"טייס") ולפירוש המילה הלועזית Drone.
אונגר גם נודע בזכות מאמריו בנושא משימות עליונות אווירית ויירוט באמצעות מערכות כטב"ם, ראייה אסטרטגית לתחום הכטב"ם ועוד.
החל משנת 2015, הוביל אונגר את רעיון השילוב והיתרון היחסי שקיים למדינת ישראל בשילוב שבין הנושא הביטחוני והאזרחי של תחום הכטב"ם.
בשנת 2019, ייסד ביחד עם תא"ל במילואים עדן אטיאס, את ארגון "הדרונס" הישראלי (IDA) שמטרותיו היו אסדרה, הסדרה וחיזוק הפוטנציאל והכדאיות של הענף.
באותה השנה, השתתף כמומחה תוכן לאומי בהקמת פרויקט נעמ"ה על ידי חברת נתיבי איילון.
נכון לאוקטובר 2022, אונגר מקדם את החזון ומדיניות "הכטב"ם כמנוע צמיחה לאומי - מקהילה לאקוסיסטם", אשר משלבת את משרדי החינוך, הכלכלה, התחבורה, ביטחון הפנים וכן הרשות לחדשנות וגופים נוספים.
במסגרת יישום המדיניות, נוסדו תוכניות להקמת תשתיות לאומיות בעולמות החינוך, האקדמיה, מו"פ, תעופה, כלכלה, חקלאות, תחבורה ועוד - לרבות תוכניות לימוד בבתי הספר שמטרתן היא הכשרת דור העתיד.
במסגרת זו כתב הצעה להחלטת ממשלה בנושא כטב"ם בראיה לאומית.
נדבכים נוספים בתוכנית מתייחסים לכינון התחום באקדמיה, עידוד חדשנות, יזמות והפוטנציאל העסקי הגלובאלי, יצירת מקומות תעסוקה והסדרה מקצועית.
בשנת 2021, ייסד אונגר את הוועידה השנתית לחינוך ואקדמיה לכטב"ם המתקיימת בעיירה ירוחם והוא פועל יחד עם המנהל לחינוך טכנולוגי של משרד החינוך לקידום חזון הטמעת התחום באמצעות מערכת החינוך.
אונגר מרצה בתחומי פעילותו במסגרות שונות בארץ ובעולם, משתתף ומארגן פעילויות, כנסים ופאנלים בנושאים אלו.
הוא גם משמש כפרשן בנושא כטב"ם, בדגש על ראיה לאומית של התחום, עבור ערוצי מדיה לרבות כאן 11, מעריב, ידיעות אחרונות, גלי צה"ל, מגזין IsraelDefense ואחרים.
מתגורר בחיפה, גרוש ואב ל-3.
אלון אבן פז (11 בספטמבר 1953 – 25 במרץ 2022) היה מעצב תעשייתי וצייר, ממקימי גלריה מרי, גלריה לאמנות שיתופית בירושלים, מהחברים הראשונים בגלריה, ומנהל הגלריה בין השנים 2017-2022.
נולד בקיבוץ כפר הנשיא, לאביבה (לבית גנטר) ולפרופ' צבי אבן פז, רופא מומחה למחלות עור ומתרגם לעברית של הספר שירי אמא אווזה.
בשנת 1948, לאור החינוך הציוני שקיבלו, החליטו הוריו לעלות מאנגליה לישראל ולהצטרף להקמת קיבוץ חדש.
במשפחתו, היו לאבן פז אח ואחות גדולים ממנו.
בשנת 1957 עברה המשפחה מהקיבוץ לשכונת ניות בירושלים לאחר שאביו קיבל משרה בבית חולים הדסה.
אבן פז למד ביסודי בבית ספר על שם יוסף לוריא (עד סוף כיתה ה'), ובהמשך בגימנסיה העברית רחביה (כיתות ו'-ח').
בתיכון למד בבית ספר מקצועי "אורט הנביאים" (סיים ב-1971).
בשנים 1971-1975 שירת שירות סדיר וקבע כחייל וכקצין.
הוא החל את שירותו בחטיבת גולני, יצא לקורס קצינים, ואחרי מלחמת יום הכיפורים עבר הסבה לחיל השריון ושירת בחטיבה של טנקי טירן (טנקי שלל רוסיים).
לאחר סיום שירותו למד בשנים 1978-1982 במחלקה לעיצוב תעשייתי בבצלאל.
בשנים שלאחר מכן עסק לפרנסתו בעיצוב תעשייתי, והתגורר בתל אביב וברמת השרון.
הוא עבד במשך כעשר שנים כשכיר במשרד עיצוב, ולאחר מכן בנה בית בכרמי יוסף, ופתח שם סטודיו פרטי לעיצוב.
במקביל לעיצוב תעשייתי עסק כל השנים בציור.
הוא השתתף במפגשים שנערכו באופן קבוע, בהנחייתו של האמן והמטפל באמנות יוני שור בסטודיו של שור, שם ציירו מספר אמנים במסגרת קבוצתית.
בשנת 2017 הקים עם עוד חברים את גלריה מרי, וניהל בהתנדבות את הגלריה (היה יו"ר העמותה) עד למותו.
במרץ 2022 נפטר במפתיע באיטליה לאחר שלקה בלבו במהלך חופשת-סקי.
הובא למנוחות בבית העלמין ביישוב כרמי יוסף, בו התגורר .
בינואר 2023 התקיימה בגלריה מרי תערוכה לזכרו, הכוללת מבחר מעבודותיו כמעצב תעשייתי וכצייר, וגם עבודות שהקדישו לו אמנים אחרים.
בשנת 1982 השנה שבה סיים אבן פז את לימודי העיצוב במחלקה לעיצוב תעשייתי ב"אקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל", המקצוע של עיצוב תעשייתי היה בראשית דרכו בישראל, ורק מעטים הכירו בחשיבות המקצוע לתהליך פיתוח מוצרים בתהליך תעשייתי סדרתי.
אבן פז הבין, כי כדי להפוך את הידע התאורטי שרכש בלימודי העיצוב לידע מקצועי שניתן ליישום בתעשייה, עליו לרכוש ניסיון ולהתמחות במשרד לעיצוב.
לאור הבנה זאת, החל אבן פז בשנת 1984 לעבוד במשרד "ראבד עיצובים", שהיה בבעלותו ובניהולו של המעצב דודי ראבד, ועבד שם עד שנת 1997.
במהלך השנים הללו היה אבן פז שותף בפיתוח מוצרים לחברות ישראליות: חברת ההשקיה נטפים, אלביט, שקל, תדיראן תקשורת, ניסקו, נען דן (בהמשך:NaanDanJain), וחברת הפלסטיק חוליות תעשיות, וכן עבור כמה חברות איטלקיות וביניהן: Polimak ואלרגן (חברה פרמצבטית) (אנ').
בשנת 1997 הקים אבן פז משרד עצמאי לעיצוב.
הוא פיתח, עיצב ותכנן עשרות רבות של פרויקטים בתחומים שונים.
אבן פז היה אחד המעצבים המעטים בישראל שעבד והתפרנס רק מעבודות של עיצוב תעשייתי.
זאת בניגוד לעמיתים אחרים שלו, שנאלצו להתפרנס, לצד העיצוב, מעבודות משלימות, כמו: תכנון הנדסי, עיצוב גרפי וכו'.
חברות נוספות שנמנו על לקוחותיו (בנוסף לחברות שהוזכרו כאשר עבד כשכיר במשרדו של ראבד) הן: חברת הציוד החקלאי ג'ון דיר, כתר פלסטיק, ורב בריח.
כמו כן, היה פעיל ב"התאחדות מעצבי המוצר" (האגודה המקצועית של המעצבים התעשייתיים).
עם הצטרפותו לגלריה מרי החל אבן פז לצייר באופן אינטנסיבי יותר, והספיק לקיים שתי תערוכות יחיד, ולהשתתף ב-7 תערוכות קבוצתיות של חברי הגלריה.
ציוריו של אבן-פז עסקו בדרך כלל בנוף ביתי.
חללים פנימיים או הסביבה הקרובה לבית הם נושאים שאליהם הוא חזר שוב ושוב בעבודתו.
אבן פז השתמש לרוב בצבעי שמן.
טכניקה זו השאירה את הציורים בלתי מבריקים, מרוחקים מעט מהצופה.
לעיתים הופיעו בציוריו דמויות, או שניתן לזהות בציורים חלל או רהיט, אך לרוב הדימויים הופשטו על ידו למשטחי צבע חומריים שהתאחדו במבט בין המוכר והזר.
1983 - מלגה ע"ש משה שרת לאמנות ועיצוב
פרס פיתוח של שם עדן-פיינר
היה נשוי משנת 1982 ועד למותו לזהבה לבית ליטנר, אגרונומית, מדריכה ומורה לחקלאות וסביבה במשרד החינוך.
אב לשלושה (בת ושני בנים): נועה, עידו ועומר.
מרחקים ביתיים, פברואר 2018, גלריה מרי
עשבים שותים, יוני 2021, גלריה מרי
רעש, דצמבר 2017, גלריה מרי
אמנות פלסטיק, אוקטובר 2018, גלריה מרי
נפוטיזם, יולי 2019, גלריה מרי
ויהי ערב ויהי בקר, אוקטובר 2019, גלריה מרי
בית, דפוס, אוקטובר 2020, גלריה מרי
על הפנים, ספטמבר 2021, גלריה מרי
הומאז', אוקטובר 2021, גלריה מרי
במלאת שנה למותו, התקיימה בגלריה מרי תערוכה מקיפה, שכללה מבחר מציוריו ומעבודות עיצוב שיצר:
בית פתוח - תערוכת יחיד לזכרו של אלון אבן פז (26 בינואר - 18 בפברואר 2023)
בשנת 1995, ציירה הציירת מיכל גולדמן, חברה ועמיתה של אבן פז פורטרט שלו.
הפורטרט תלוי כיום (2024) בסטודיו של הציירת ומנציח את זכרו של אבן פז.
אלון ארבץ (נולד ב-1988) הוא יזם ישראלי בתחום הסייבר והמייסד של חברת "אינטסייטס" (IntSights), אשר נמכרה בשנת 2021 בסכום של 350 מיליון דולר.
בשנת 2023 הוציא לאור את הספר "ההגנה הטובה ביותר", על תעשיית הסייבר הישראלית.
אלון ארבץ נולד בתל אביב והוא בנם הבכור של שמואל ומיכל ארבץ וגדל בהרצליה וברעננה.
הוא למד בתיכון בית הספר המדעי-ישיבתי כפר בתיה ובשנת 2006 החל ללמוד בישיבת ההסדר ירוחם.
בשנת 2008 התגייס ליחידת אגוז, אך לאחר חצי שנה נפלט מהמסלול עקב פגיעה בשמיעה, ועבר ליחידה 8200. הוא שירת שם בתחום הסייבר.
לאחר שחרורו מצה"ל, בשנת 2011, למד בישיבת ההסדר בעתניאל במשך כשנה, ולאחר מכן החל ללמוד משפטים וחשבונאות באוניברסיטת תל אביב.
במהלך לימודיו, הקים ארבץ את "כנפי כסף", חברה לתועלת הציבור שהתמקדה בחינוך פיננסי לצעירים ונוער, ואת חברת "סייבר סקול" שעסקה בלימודי סייבר לנוער, בארץ ובארצות הברית.
"סייבר סקול" נמכרה בשנת 2015 למשקיע פרטי.
ארבץ הפסיק את לימודיו באוניברסיטה בשנת 2015 והקים, יחד עם גיא ניצן וגל בן דוד, את "אינטסייטס" (IntSights), סטארטאפ בתחום הסייבר, שפיתח מערכת מודיעין לארגונים מהמגזר הפרטי בכל העולם.
החברה גייסה 70 מיליון דולר ונמכרה בשנת 2021 לחברת ראפיד7 האמריקנית ב-350 מיליון דולר.
ארבץ השלים את התואר במשפטים בשנת 2018.
בינואר 2023 יצא לאור ספרו "ההגנה הטובה ביותר", בהוצאת סלע מאיר, על תעשיית הסייבר הישראלית.
הספר מבוסס על ראיונות שקיים ארבץ עם בכירי התעשייה, ביניהם: גיל שויד, נדב צפריר, ניר צוק ושלו חוליו, ועל סיפורו האישי.
בשנת 2023 הקים ארבץ את הסטארטאפ "פוינט פייב", העוסק בניהול עלויות של תשתיות ענן, והוא משמש בו כמנכ"ל.
ארבץ נשוי לסמדר, אב לארבעה ומתגורר באור עקיבא.
אלון באר (נולד בשנת 1997) הוא שחיין ישראלי, אלוף ישראל (2023) במשחה ל-100 מטר חזה
באר גדל בקיבוץ גשר הזיו.
הוא לומד ומתאמן באוניברסיטת אוונסוויל שבאינדיאנה, ארצות הברית.
הוא מתאמן בקבוצת מכבי נהריה, בהדרכתם של משה הירש ודרור פלג.
באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט בתחילת אוגוסט 2019 הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.62 שניות, במקום שמיני במשחה ל-100 מטר חזה בשיא אישי חדש של 1:03.76 דקות ובמקום שישי במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש נוסף של 2:20.64 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בווינגייט ביוני 2021 הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.70 שניות, במקום שמיני במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:05.58 דקות ובמקום עשירי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:26.05 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בווינגייט ביוני 2023 זכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.85 דקות, לפני כריסטיאן פיצ'וגין מירושלים רבתי (1:02.17 דקות) ויהונתן יצחקי ממכבי כפר המכביה (1:02.22 דקות).
מדליית כסף במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.46 שניות, אחרי כריסטיאן פיצ'וגין (28.39 שניות) ולפני רון פולונסקי ממכבי חיפה (28.47 שניות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-200 מטר חזה בשיא אישי חדש של 2:16.27 דקות.
חודש לאחר מכן, במסגרת אליפות הנוער של ישראל שנערכה ביולי אותה שנה הוא קבע 3 שיאים אישיים, במשחה ל-50 מטר בתוצאה של 28.25 שניות, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:01.73 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:15.92 דקות.
אלון אנגלי ( שם מדעי: Quercus robur) הוא עץ נשיר המגיע לגובה 24 מ' ויותר, נופו רחב ומעוגל, פירותיו בלוטים והוא נמנה עם משפחת האלוניים.
המין אלון אנגלי מונה 4 תת-מינים הנפוצים באזורים הממוזגים מאירופה ועד איראן.
מין זה נפוץ בשטחים נרחבים על פני אירופה ומערב אסיה ואף בגינון והוא בעל חשיבות כלכלית עצומה.
בישראל אלון אנגלי משמש עץ ייעור ונוי.
אלון אנגלי מובחן ממיני הבר והתרבות בישראל בכמה מאפיינים: הבלוט נישא על עוקצים דקים וארוכים וכשליש ממנו שקוע בספלול בעל קשקשים רעופים הדוקים.
העלה נישא על פטוטרת קצרה והוא ובעל אונות בולטות ומעוגלות (ראה בתמונה).
ההבשלה של הבלוט נמשכת עונה אחת, במהלך 6 עד 8 חדשים לעומת מינים אחרים שבלוטיהם מבשילים במשך כ-18 חודשים.
העפצים בעץ האלון נגרמות על ידי הזחלים של מינים ממשפחת הצרעפציתיים (צרעות קטנות).
הענפים קירחים, העדשתיות פזורות וצורתם נקודה.
העלים דקים, על פי רוב קירחים, אבל בצעירותם בעלי שערות רכות בצידם התחתון.
הם בעלי פטוטרת קצרה ובעלי 3 עד 7 אונות בולטות (העלים מפורצים ומעוגלות בכל צד).
מתאר הטרף דמוי מרית, רחב בקודקוד והולך וצר כלפי הבסיס.
בסיס הטרף מסתיים בשתי אוזניות.
הפרחים חד-מיניים, ירוקים ובעלי עטיף פשוט ושחלה תחתית.
הפרחים הזכריים ערוכים בעגילים דקים, העטיף גביעוני, בעל 4 עד 6 עלים, מספר האבקנים 4 עד 12.
הפרחים הנקביים בודדים או ערוכים בקבוצות קטנות היוצאות מחיק העלים הצעירים, העטיף גבעוני ובעל 5 או 6 אונות המעורות בשחלה.
השחלה תחתית, בעלת 3 מגורות, עטופה מבחוץ מעטפת של חפים (קשקשים) המתפתחים לספלול המעוצה של הפרי, שהוא מעטפת של חפים דמויי-קשקשים הדוקים.
הפרי (הבלוט) הוא אגוז בעל זרע אחד.
נישא על עוקצים דקים שאורכם 2.5 עד 8 ס"מ.
הבלוט דמוי ביצה או מוארך, אורכו כ-2.5 ס"מ, כשליש ממנו שקוע בספלול.
הספלול בעל קשקשים רעופים הדוקים.
אלון אנגלי משמש עץ ייעור ונוי, הוא צמח חצי-צל ואור מלא, עמיד בקרה ובשרב, רגיש למליחות.
הוא מעדיף קרקעות כבדות ולחות: בהר בעמק ובשפלת של ישראל.
אלון-לי גרין (נולד ב-7 בדצמבר 1987) הוא פעיל חברתי, מנהל שותף ואחד ממייסדיה של תנועת עומדים ביחד והיה ממנהיגי המחאה החברתית בשנת 2011. גרין יזם את הקמת ועד העובדים הראשון בענף המסעדנות בישראל, והיה מעורב בהקמת ועד העובדים של היועצים הפרלמנטריים בכנסת.
הוא בן לאמא חד־הורית ולו אח תאום.
בצעירותו למד בבית הספר א.ד.
גורדון ובתיכון עירוני ה' בעיר.
בשנת 2006, בשנתו האחרונה בתיכון, עבד גרין ברשת בתי הקפה "קופי בין אנד טי ליף" ויזם את הקמת ועד העובדים הראשון בענף המסעדנות ובתי הקפה בישראל, בעקבות הפרות של חוקי העבודה ברשת.
בשל פעילותו זו פוטר גרין מעבודתו, אך הנהלת הרשת נאלצה להחזירו לתפקיד בעקבות עתירה שהגישו גרין והסתדרות העובדים לבית הדין הארצי לעבודה.
פסק הדין שניתן ביולי 2007 עסק בזכות העובדים להתארגן במקום עבודתם, וקבע כי אסור לפטר עובד שפעל להקמת התאגדות עובדים.
לאחר שהנהלת רשת בתי הקפה המשיכה בסירובה להכיר בוועד העובדים וביציגותו, הוביל גרין את עובדי הרשת בשביתה בת שישה שבועות.
מאבק העובדים עורר עניין ציבורי ואף הוביל להפעלת לחץ על הנהלת הרשת העולמית בידי איגודי עובדים בינלאומיים.
בשנת 2008 נחתם הסכם קיבוצי בין גרין ועובדי הרשת.
גרין עבד ברשת שנה נוספת לאחר חתימת ההסכם.
ההתאגדות הראשונית שהוביל ופסק הדין, היו אחד מסימני הדרך הראשונים לגל ההתאגדויות במשק שהובילה ההסתדרות בעשור השני של שנות ה-2000.
בין השנים 2009–2014 היה גרין יועצו הפרלמנטרי ודוברו של חבר הכנסת דב חנין.
בתקופה זו ריכז גרין את העבודה הפרלמנטרית בנושאי דמוקרטיה, זכויות עובדים, כלכלה וזכויות להט"ב, וניהל את מועדון "הגדה השמאלית".
במקביל, פעל גרין מחוץ לכנסת, ארגן הפגנות חברתיות ופוליטיות, ויזם את הקמתן של קואליציות ארגונים לבלימת יוזמות חקיקה שביקשו להחליש את בית המשפט העליון ולפגוע בזכויות האזרחים הערבים ובארגוני זכויות האדם.
במהלך עבודתו בכנסת, הקים גרין את ועד העוזרים הפרלמנטרים ונאבק לשיפור תנאי העסקתם.
בעקבות יוזמה זו נחתם הסכם קיבוצי בין הנהלת הכנסת לבין ועד היועצים הפרלמנטריים אשר הבטיח שיפור בשכרם ובתנאי העסקתם.
בשנת 2011 היה גרין ממובילי המחאה החברתית ותואר כחבר היחיד בהנהגת המחאה שהגיע מרקע של פעילות פוליטית קודמת.
בתקופה זו ארגן גרין והפיק מחאות, הוביל את יוזמת "שבוע הזעם" והיה שותף להקמת התנועה החברתית, לצד סתיו שפיר ויונתן לוי.
התנועה המשיכה לפעול כשנה וחצי לאחר קיץ 2011. בשנת 2012 נעצר גרין בשתי הפגנות של המחאה החברתית והועמד לדין לצד פעילי מחאה נוספים אך זוכה מכל האישומים.
באוקטובר 2012 הקים, יחד עם אחיו עילאי גרין, חנות ספרים יד שנייה בשם "האחים גרין".
תחילה שכנה החנות ברחוב פרישמן בתל אביב, ובאוגוסט 2024 עברה לשכונת פלורנטין בדרום העיר.
בשנת 2015 היה גרין שותף להקמת תנועת "עומדים ביחד", תנועה יהודית־ערבית ארצית שדוגלת בשלום, בשוויון ובצדק חברתי.
במסגרת תפקידו בתנועה היה גרין ממובילי המחאה נגד חוק הלאום, המאבק להעלאת שכר המינימום ל-40 ש"ח לשעה, המאבק נגד גירוש מבקשי המקלט מישראל, המאבק נגד מבצע שומר חומות ויוזמות נוספות.
באוגוסט 2023 ביטלה תחנת הרדיו גל"צ את שידור תוכנית בהגשת גרין, לאחר לחץ של אנשי ימין.
בשנת 2023, בעקבות מלחמת חרבות ברזל החל גרין להוביל קול ציבורי הקורא להפסקת אש ולעסקת חטופים שתסיים את המלחמה.
בין שאר היוזמות שהוביל, גרין לקח חלק במשמר הומניטרי של התנועה, שיצא להגן על משאיות הסיוע לעזה מפני פעילי ימין שתקפו את המשאיות.
במסגרת פעילותו זו אף עסק בגיוס מזון עבור תושבי עזה.
במאי 2025 נעצר בהפגנה על גבול עזה, ביחד עם עוד 8 מחברי תנועת עומדים ביחד, בדרישה להפסיק את ההרעבה וההרג בעזה ולחתום על עסקה לשחרור החטופים.
מעצרו הוארך בכמה ימים במהלכם הוא הועבר לבית סוהר שקמה, אך בערעור על הארכת מעצרו, הוא שוחרר ביחד עם העצורים הנוספים למעצר בית.
לאחר כמה חודשים, נסגר תיק החקירה כנגדו ללא הגשת כתב אישום.
גרין משמש כחבר הנהגה בתנועה וכמנהל הארצי השותף שלה, לצד רולא דאוד.
באוקטובר 2024 נבחרו השניים לרשימת 'TIME100 Next 2024' של מגזין טיים, בגין פעילות התנועה כנגד הרפורמה המשפטית, לקידום סולידריות יהודית-ערבית ולהבטחת הסיוע ההומניטרי לרצועת עזה.
בגיל 16 יצא מהארון ונשוי מאז 2013 לבן זוגו, אזרח גרמניה.
אלון אזוגי (נולד ב-22 ביולי 1999) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן הימני בבני סכנין מליגת העל.
אזוגי התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של מכבי חיפה ובגיל 18 הצטרף לקבוצת הנוער של עירוני קריית שמונה, בה שיחק עונה אחת.
ב-30 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–2 על הפועל בני לוד.
ב-2 באפריל 2021 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0–3 על הפועל ראשון לציון.
ביולי חתם בהפועל תל אביב מליגת העל.
ב-18 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 עם מכבי פתח תקווה.
בעונת הבכורה שלו בליגת העל רשם שני בישולים כאשר שימש בעיקר כמגן מחליף.
בקיץ הושאל להפועל ירושלים, בה נפצע לחצי עונה ולא זכה לדקות משחק ובינואר חתם במכבי פתח תקווה, עמה עלה ליגה בסוף העונה ורשם שער ושלושה בישולים.
בסיום העונה חזר להפועל תל אביב, אך בינואר חתם על חוזה במכבי פתח תקווה, עמה זכה בגביע המדינה אחרי 72 שנים.
הוא סיים עם שלושה בישולים ושער אחד בחצי עונה.
אלון בכר (נולד ב-7 באוגוסט 1970) הוא עורך דין ישראלי שעמד בראש הרשות להגנת הפרטיות במשרד המשפטים.
למד משפטים במסגרת העתודה האקמית, וסיים ב-1992 תואר ראשון באוניברסיטה העברית.
את שירותו הצבאי עשה בפרקליטות הצבאית, תחילה בתור תובע פלילי ולאחר מכן כסנגור.
במהלך שירותו סיים גם תואר שני בהצטיינות במשפטים מהאוניברסיטה העברית.
בתפקידו האחרון בשירות סדיר היה סנגור צבאי בפיקוד דרום ובמפקדת חילות השדה.
הוא משרת במילואים כסא"ל ושופט צבאי בתחום הפלילי.
ב-1998, לקראת סיום שירותו הצבאי, החליט להצטרף למשרד המשפטים, והיה שותף להקמת הסניגוריה הציבורית, ובה שימש כסגן וממלא מקום הסניגור הציבורי המחוזי בירושלים.
אחרי תשע שנים בתפקיד מונה לתפקיד החדש של ראש רשות התאגידים, לקדנציה של שש שנים.
מתוקף תפקידו שימש גם כרשם העמותות ורשם המפלגות, והיה זה שאישר את רישומה של מפלגת "יש עתיד" ב-2012.
ביולי 2013, בתום הקדנציה שלו בתפקיד, מינתה אותו שרת המשפטים, ציפי לבני, לתפקיד ראש הרשות למשפט טכנולוגיה ומידע, בהתאם להמלצת ועדת איתור בראשות מנכ"ל המשרד ד"ר גיא רוטקופף.
לבני בחרה בבכר על פני המועמד הנוסף שהציגה ועדת האיתור, עו"ד עמית אשכנזי, ראש האגף המשפטי ברשות.
בכר שימש בתפקיד עד סוף שנת 2018.
כחודש לפני סיום תפקידו נבחר בכר על ידי ראשי המערכת הבנקאית למנכ"ל איגוד הבנקים במקומו של משה פרל, ושכרו היה צפוי להיות כ-100 אלף ש"ח בחודש.
ועדת ההיתרים אישרה את קיצור תקופת הצינון שלו כך שתסתיים חודש בלבד לאחר פרישתו ממשרד המשפטים, לאחר שהצהיר כי בעת שהוצע לו להיות מועמד לתפקיד במאי 2018 החל ב"צינון פנימי" והחליט שלא יטפל בעניינים שנוגעים ישירות לבנקים ועדכן בכך את מנהלת המחלקה המשפטית ברשות להגנת הפרטיות.
עם זאת, בעקבות טענות שהועלו לגבי תקופת הצינון שלו, החליט בפברואר 2019 להשעות את מועמדותו.
ב-2020 הצטרף למשרד עורכי הדין מיתר כשותף בתחום הרגולציה.
בנוסף הוא משמש חבר בוועד המנהל של עמותת אנוש.
אלון איזנברג (נולד ב-1977) הוא כלכלן ישראלי, פרופסור חבר לכלכלה ומופקד הקתדרה על שם וויליאם הבר באוניברסיטה העברית בירושלים.
מחקריו מתמקדים בארגון תעשייתי אמפירי ואקונומטריקה יישומית.
איזנברג סיים תואר ראשון בכלכלה ובמנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב בשנת 2003. המשיך לתואר שני בכלכלה באותו מוסד, אותו השלים ב-2005. את לימודי הדוקטורט ערך באוניברסיטת ייל בארצות הברית, שם כתב את עבודת הדוקטורט בהנחיית פרופסור סטיבן ברי ופרופסור פיליפ הייל .
איזנברג משמש כיועץ לחטיבת המחקר של בנק ישראל בנושאים אקונומטריים הנוגעים לניתוח תחרותי, וכיהן כיועץ לרשות התחרות.
הוא מכהן כיו"ר הוועדה הציבורית המייעצת ללשכה המרכזית לסטטיסטיקה בנושא מדד תפוקת התעשייה וחבר הוועדה המייעצת למדד המחירים לצרכן.
איזנברג מנהל בלוג בעברית בשם "על שווקים ותחרות".
אחר סיום הדוקטורט ב-2009, כיהן כמרצה בבית הספר וורטון באוניברסיטת פנסילבניה.
בשנת 2010 הצטרף לסגל המחלקה לכלכלה באוניברסיטה העברית.
ב-2016 קיבל קביעות כמרצה בכיר, וב-2021 קודם לדרגת פרופסור חבר.
מפברואר 2024 הוא מחזיק בקתדרה ע"ש ויליאם הבר בכלכלה.
איזנברג משמש כעורך משותף בכתב העת International Journal of Industrial Organization מ-2023, ולפני כן שימש כעורך משנה באותו כתב עת.
אלון אֹהֶל (נולד ב-10 בפברואר 2001) הוא פסנתרן ישראלי שבבוקר 7 באוקטובר 2023 (בגיל 22), בעת ששהה בפסטיבל הנובה שליד קיבוץ רעים, נפצע קשה ונחטף לעזה על ידי מחבלים מארגון הטרור חמאס בעודו תופס מחסה במיגונית המוות בצומת רעים.
לאחר החטיפה הופץ ונכתב הסלוגן Alon You Are Not Alone על פסנתרים ברחבי הארץ והעולם.
ב-13 באוקטובר 2025 שוחרר אהל בעסקת החטופים השלישית וזאת במסגרת הסכם חמאס-ישראל.
אלון אהל נולד ב-2001 לעידית וליעקב (קובי) אהל.
אהל התחיל לנגן על פסנתר בגיל תשע ולמד מוזיקה בתיכון.
הוא שאב השראה ממוזיקה קלאסית וג'אז, ביצע רסיטל בסוף התיכון, נהג להשתתף בג'אמים ולאלתר.
בטרם נחטף למד אהל בבית הספר רימון.
בבוקר 7 באוקטובר 2023 השתתף אלון אהל בפסטיבל "נובה" שהתקיים ליד קיבוץ רעים, כאשר בשעה 6:29 חמאס פתח בטבח שבעה באוקטובר שכללה טבח המוני במשתתפי המסיבה.
במהלך מתקפת הטרור, עם הגעת המחבלים לזירה, ברח אהל עם 26 מבלים נוספים ל"מיגוניות המוות" בצומת רעים בה מצאו מחסה.
לאחר התגוננות הירואית של החוסים במיגונית, נכנסו המחבלים אל תוך המיגונית וגררו מתוכה את הרש גולדברג פולין, אלון אהל, אליה כהן ואור לוי, כשהם פצועים בדרגות פציעה שונות, והעמיסו אותם על גבי טנדרים לתוך רצועת עזה, בעוד שרבים מהשוהים במיגונית נרצחו על ידי המחבלים.
על פי עדויות של משוחררי שבי חמאס, אלי שרעבי ואליה כהן, אלון אהל נפצע במהלך מתקפת 7 באוקטובר מרסיס שפגע בעינו.
על פי דבריהם, נראה כי איבד את ראייתו בעין אחת, והיה קיים חשש רפואי ממשי לאובדן ראייה גם בעין השנייה.
מומחים רפואיים שהעריכו את התיאורים מסרו כי קיים סיכון כבד לפגיעה קשה ובלתי הפיכה במאור עיניו.
ביוני 2024 פורסם סרטון רגעי החטיפה של הרש גולדברג פולין, אור לוי, אליה כהן ביחד עם אלון אהל שטושטש לבקשת הוריו.
בעקבות שחרורם מהשבי של אלי שרעבי ואור לוי ב-8 בפברואר 2025 קיבלה משפחתו של אלון אהל אות חיים ראשון ממנו.
אלי שרעבי ואור לוי העידו כי שהה עם אלון אהל ועם אליה כהן בשבי.
בנוסף דיווחו כי אלון פצוע בעיניו ובכתפו ונמצא ללא טיפול ראוי, עובר הרעבה מתמדת, אינו רואה אור יום וכבול בשלשלאות ברגליו מאז נשבה ב-7 באוקטובר 2023.
ב-5 בספטמבר 2025 פורסם סרטון אות חיים של גיא גלבוע דלאל ובו הופיע אלון בפעם הראשונה מאז חטיפתו.
לאחר צפייה בסרטון, מומחי עיניים קבעו שאלון אינו רואה בעינו הימנית.
ב-22 בספטמבר פורסם סרטון שני של אוהל, בו הוא קורא לציבור להמשיך להפגין למען שחרור החטופים.
משפחתו של אהל יוזמת בין היתר מיזמים מוזיקליים להעלאת המודעות לחטיפתו והבאה לשחרורו כחלק ממאבק משפחות החטופים.
אחיו יזם הקלטה מחודשת של השיר "שובי אלי" עם המוזיקאי אבישי כהן.
משפחתו של אהל הציבה את הפסנתר שלו בכיכר החטופים שברחבת מוזיאון תל אביב והמיזם הורחב לכ-30 פסנתרים צהובים ברחבי העולם להעלאת מודעות לחטופים והצורך בהשבתם הדחופה.
לאחר שנודע למשפחתו על פציעתו ומצבו הקשה בעקבות חזרתם של אלי שרעבי ואור לוי מ-490 ימים בשבי, יזמה משפחתו אירוע בכיכר החטופים לציון יום הולדתו ה-24, שהוא יום ההולדת השני אותו ציין אהל בשבי, וקראה לציבור להגיע ולהשתתף.
בעקבות המידע על מצבו הקשה של בנם יצאו הוריו לתקשורת בדרישה לשחררו בדחיפות.
אור לוי בעצמו הגיע לכיכר החטופים, כנגד המלצת הרופאים, בקריאה לשחרורם המיידי של שאר החטופים שנותרו בשבי.
בזמן המאבק לשחרורו נקשר בשמו של אלון אהל שירו של שלום חנוך "שיר ללא שם".
לדברי משפחתו זה היה השיר האחרון שהוא ניגן בפסנתר לפני החטיפה, וחטופים ששהו איתו במנהרות ושוחררו בתחילת 2025 סיפרו שהוא שרק שם את השיר.
בעקבות כך השיר הוקדש למענו באירועים שונים, כמו במהלך אירועים של "משמרת 101", ושורות כמו ""איי - עלטה סביב, הלוואי שאתה מקשיב" קיבלו משמעות מיוחדת.
אימו ביקשה מהציבור להשמיע את השיר ב-10 ביוני 2025, בשעה 9 בערב, ולשלוח כוחות לאלון.
אלון אהל שוחרר, יחד עם 19 חטופים נוספים, ב-13 באוקטובר 2025 במסגרת עסקת החטופים השלישית.
כשבועיים לאחר שחרורו התארח אהל בתוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת".
במהלך התוכנית ניגן אהל על הפסנתר יחד עם חברי הקאסט ומשפחתו את השיר "מתחת לשמיים" של דויד ברוזה.
אהל הוא חבר קרוב של אלי שרעבי עימו היה ביחד בשבי.
לאהל אח בשם רונן ואחות בשם ענבר.
משפחתו מתגוררת ביישוב לבון שב.
אלון אברהם הוא ציור מאת הצייר האמריקאי הנרי אוסאווה טאנר, אשר חי ופעל בצרפת.
הציור הושלם בשנת 1905 לערך.
בעוד שטאנר ידוע בעיקר בזכות שני ציוריו המתארים משפחות אפרו-אמריקאיות, "שיעור הבנג'ו" ו"העניים המודים", מרבית יצירותיו עוסקות בנושאים תנ"כיים.
על פי המסורת, "אלון אברהם" היה המקום בו חנה אברהם, הקים מזבח לאלוהים, אשר הבטיח לו ולצאצאיו את ארץ כנען, ושם נגלו אליו מלאכים.
ייתכן כי טאנר ביקר בעץ המפורסם במהלך מסעו למזרח התיכון.
בעת ביקורו, היה העץ במצב של שקיעה, עם גזע נתמך ומעט עלים.
עם זאת, טאנר אסף לפחות גלויה אחת של העץ, ציור מאת יוהאן פרידריך פרלברג, וצייר אותו מזיכרון, שנים לאחר ביקורו בשנים 1897–1899. הציור הוא אחד מרבים שצייר טאנר המתארים נופים בתאורה לילית.
במהלך חייו הושפע טאנר מסגנונות ציור שונים, ויצר יצירות בעלות מאפיינים של ריאליזם, סימבוליזם, אימפרסיוניזם ואוריינטליזם.
לעיתים שילב ביניהם; לדוגמה, "שיעור הבנג'ו" הוא ציור ריאליסטי עם שימוש מרומז באור אימפרסיוניסטי.
גם "העניים המודים" מכיל אלמנטים אימפרסיוניסטיים בתוך הקשר של ז'אנר ריאליסטי אמריקאי.
במקרה של "אלון אברהם", הציור מאופיין כסגנון אימפרסיוניסטי, תוך התמקדות בצבע, צורה ואור תוך ויתור על פירוט.
הציור מציג עץ תחת שמיים מוארים בירח ושתי דמויות ההולכות לאורו, אך הפרטים אינם ברורים.
התחושה מועברת באמצעות הצבעים והצורות הכלליות.
בנוסף, "אלון אברהם" הוא ציור סמלי, המבטא רעיונות באמצעות אימפרסיוניזם.
העיתונאית סטפני ברומר תיארה את הציור כמשדר "שלווה רוחנית מיסטית, עם אור ירח חיוור וסמליות האלון, המזכיר את שהותו של אברהם בארץ כנען."
הציור הוצג תחת השם "אלון אברהם ליד חברון" בתערוכה של מכון האמנות של שיקגו בשנת 1905.
בשנת 1909, הציור היה חלק מתערוכה שכללה 33 מיצירותיו הדתיות של טאנר בגלריות האמנות האמריקאיות בניו יורק.
הציור היה בבעלות אספן האמנות אתרטון קרטיס.
אלון ארניה (נולד ב-6 בספטמבר 1971) הוא תסריטאי, מפיק טלוויזיה ויוצר ישראלי המתגורר בארצות הברית, ומוכר בעיקר כמפיק של הסדרות כבודו, בני ערובה ו-טהרן.
ארניה גדל בתל אביב ולמד בתיכון אליאנס.
בצעירותו היה מבלה את חופשות הקיץ בארצות הברית עם אביו, מרצה למנהל עסקים, שם נחשף לראשונה לטלוויזיה אמריקנית.
את שירותו הצבאי עשה כשחקן בתיאטרון הכנה לצה"ל, ולאחר שחרורו השלים תואר ראשון בקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
בסוף שנות ה-90 עבר להתגורר בלוס אנג'לס ועבד כמפיק שטח, ובהמשך זכה במלגה לתואר שני במסלול תסריטאות, מחזאות וכתיבת טלוויזיה בבית הספר לאמנויות על שם טיש באוניברסיטת ניו יורק.
ארניה שימש כחבר סגל באוניברסיטת ניו יורק וכן הרצה ב-American Film Institute בלוס אנג'לס.
ב-2022 היה שותף לצוות ההקמה של חממת הסדרות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, והעביר בה את אחת הסדנאות.
תחילת דרכו של ארניה הייתה ב-1993 כאשר כתב את התסריט לדרמת הטלוויזיה הישראלית "אור אחר" בכיכובם של שרון אלכסנדר ורי רוזנפלד.
ב-2001 כתב והפיק את הסרט הקצר Jewel of the Sahara וב-2003 את הסרט העלילתי Connecting Dots.
ב-2010 מכר את הפורמט הישראלי של הסדרה "האמת העירומה" לחברת ליונסגייט ו-HBO, אך הסדרה לא הופקה בסופו של דבר.
בשנת 2011 הקים עם רוב גולנברג את חברת ההפצה Scripted World שהתמחתה במכירת פורמטים בינלאומיים לרשתות אמריקאיות.
ב-2012 הציע ארניה לרשת CBS את התסריט לסדרה "בני ערובה" שנכתב במקור עבור ערוץ 10, עוד בטרם הופקה בישראל.
ארניה כתב את הגרסה האמריקנית לסדרה, שהופקה על ידי ג'רי ברוקהיימר, ג'פרי נחמנוף וחברת האחים וורנר.
באותה שנה גם פיתח ומכר העונה לרשת ABC את הסדרה Betrayal, והוביל את עסקת המכירה של סדרת פשע הולנדית בשם "פינוזה" לאולפני אנדמול ולרשת הטלוויזיה ABC.
בהמשך אותה שנה הוביל ארניה את עסקת המכירה של הסדרה "תמרות עשן" שהופקה עבור HOT לרשת NBC, והיה המפיק הראשי של הגרסה האמריקאית, שבסופו של דבר הופקה כסרט הטלוויזיה Midnight Sun בכיכובם של ג'וליה סטיילס, דייוויד הארבור, דניאלה פינדה, טיטוס וליבר ועוז זהבי.
ב-2014 חתמו ארניה וגולנברג הסכם שיתוף פעולה עם אולפני "פוקס 21", שעל-פיו יוכלו לחשוף בפני האולפן חומרים גם בשלב פיתוח ראשוני.
באותה שנה פיתח ארניה את סדרת המתח הפוליטית "הנשיא איקס" לרשת TNT, על פי תסריט של ארז תדמור וגיא נתיב.
בשנת 2015 הציע למפיקים רוברט ומישל קינג להפיק גרסה בינלאומית לסדרה "כבודו" שיצרו שלמה משיח ורוני ניניו, והצליח לגייס לפרויקט את התסריטאי הבריטי פיטר מופאט.
הסדרה, Your Honor, עלתה לשידור ב-2020 ברשת שואוטיים,שודרה במשך שתי עונות והפכה לעונה הראשונה הנצפית ביותר בתולדות הרשת.
במאי 2024, עלו שתי העונות הראשונות של הסדרה לנטפליקס והגיעו למקום הראשון בטבלת הצפיות.
בשנת 2018 ייסד ארניה את חברת ההפקות Paper Plane Productions, וחתם על עסקה עם הזרוע הבינלאומית של CBS לפיה תהיה לרשת זכות ראשונים על פרויקטים טלוויזיוניים בינלאומיים שארניה יפתח ויפיק.
מאז מתמחה החברה בפיתוח, מימון והפקה של דרמות טלוויזיה מקוריות, תוך שיתוף פעולה עם יוצרים, תסריטאים ורשתות שידור ברחבי העולם.
הפקת הבכורה של החברה הייתה הסדרה טהרן, שפותחה בשיתוף תאגיד השידור הישראלי ונמכרה ל-Apple TV+.
הפקות נוספות של החברה כוללות את סדרת הדרמה הקומית Bestseller Boy שעלתה ב-2022 בשיתוף CBS Studios והערוץ הציבורי ההולנדי NPO, וסדרת הפשע האירית The Vanishing Triangle שעלתה בארצות הברית באוקטובר 2023 בשיתוף Virgin Ireland ו-AMC.
ארניה מתגורר מאז 2007 בלוס אנג'לס, ב-2012 נישא לנטע מוסט.
ב-2014 נולד בנם הראשון וב-2016 נולדה ביתם השנייה.
אלון התבור (שם מדעי: Quercus ithaburensis) הוא מין של עץ נשיר חורף, שפירותיו בלוטים, והוא משתייך לקבוצת אלונים נשירים ממשפחת האלוניים.
עליו שסועים שאורכם 5–7 ס"מ, בעלי שערות מחוספסות, שבלוטיהם מבשילים לאחר שנה וחצי.
העץ הוא עץ גדול (עשוי להגיע לגובה 10 מטרים ומעלה), בעל נוף רחב וגזע מרכזי.
קליפתו עבה במיוחד, ומותאמת לעמידה בשרפות, הנפוצות באזור.
בכל אזורי תפוצתו הוא יוצר יערות שבהם העצים רחוקים זה מזה, וביניהם גדלים שיחים וצמחים עשבוניים.
אלון התבור מכונה במקרא אלון הבשן.
בארץ ישראל הוא נפוץ בחלקים נמוכים ויבשים יחסית, במיוחד באזורי הגליל התחתון ורמת הגולן ובעבר גם בשרון.
הגדרתו הבוטנית, שמו המדעי ובעקבותיו גם שמו העברי נקבעו על סמך דגימות שנאספו באזור הר תבור.
אלון התבור הוא העץ הלאומי של ירדן.
בארץ ישראל ישנם עצים מרשימים וגדולים במיוחד של אלון התבור, המתנשאים עד לגובה של 15 מטרים, וגדלים בחורשות קדושות וליד קברים.
ריכוזים גדולים של אלון התבור ניתן לראות כיום במרכז הגולן ודרומו (יער יהודיה, יער מיצר), בגליל התחתון (אזור אלונים ובית קשת), ובשולי רמות מנשה.
באזור השרון היה בעבר יער אלונים, אך כיום נותרו בו רק פרטים מעטים.
עצי אלון תבור מרשימים צומחים בחורשת טל שבעמק החולה.
עץ אלון התבור גדול ומרשים נמצא ליד קברו של רבי חלפתא, ליד צומת חנניה בגליל התחתון.
עץ אלון מרשים נמצא על ראש גבעה במזרח כרכור.
זהו עץ עתיק שגילו מוערך ביותר מ-450 שנה.
עץ זה זכה לכינוי "עץ המשאלות" ורבים המבקרים הפוקדים אותו, יושבים בתוך גזעו החלול ומשאירים בו פתקים ובקשות.
בצומת כביש הגישה לקיבוץ בית קשת ניצב עץ אלון תבור גדול ומרשים בן יותר ממאתיים שנה.
אזור זה היה שטח בבעלות משפחת א-שהאב.
בעקבות סכסוך עם השלטונות הטורקים, הם החליטו לחסל את ראש המשפחה וגייסו צ'רקסים מקוניטרה שהטילו עליו ועל משפחתו מצור.
הוא נהרג בשנת 1906 ונקבר בסמוך לאותו עץ אלון, שלימים נהפך למקום מקודש וכך ניצל העץ מכריתה.
אלון התבור עמיד בפני חום ויובש יותר משאר מיני האלון בארץ.
כתוצאה מכך יצר האלון יערות בחלקים הנמוכים והיבשים יחסית של ארץ ישראל, מהשרון בדרום ועד דרום ומרכז רמת הגולן בצפון.
עד המאה ה-19 היו רוב קרקעותיו של אזור השרון מכוסות ביער של אלון התבור, שנכרת במהלך המאות שמונה עשרה-תשע עשרה.
עצי אלון וחורשות בודדות עדיין פזורים בשרון ואחד מאחרוני עצי אלון התבור בשרון נמצא בכיכר מפגש הרחובות שז"ר וויצמן שבצפון הוד השרון.
בלוטיו של אלון התבור הם הטובים ביותר למאכל אדם ושימשו כמאכל לאדם הקדמון וכמזון בשעת מצוקה.
אלון התבור הוא ערך טבע מוגן על פי חוק במדינת ישראל.
בשנת 2009 החל פרויקט השבת אלוני התבור לשרון, בראשות ארנון גורן ועפר בינדל.
הם אספו בלוטים מעצים מקומיים והטמינו אותם בפארק השרון, בין אזור התעשייה עמק חפר לבין תחנת הרכבת בחדרה.
ברפואה המשלימה והמסורתית, משמש אלון התבור לטיפול בכיב קיבה (אולקוס), בכאבי בטן, בהרטבת לילה של ילדים, בשיעול דמי, לריפוי לקות עיניים, בפצעים, בשלשול דמי, בלחץ דם גבוה, לחיזוק שורשי השיער ולמניעת נשירה.
אלון התולע (שם מדעי: Quercus infectoria או Quercus boissieri) הוא עץ המשתייך לקבוצת אלונים צפוניים, נשירים, שהבלוט שלהם מבשיל בתוך פחות משנה אחת.
גובהו של העץ הוא 3–8 מ' והוא בעל גזע בודד.
העלים בעלי שפה מפורצת ואין להם שיניים דוקרניות (בשונה מאלון תבור ואלון מצוי).
שמו של העץ ניתן לו על שום היותו פונדקאי לתולעי השני.
מין זה מצוי בארץ ישראל ביערות באזורים הרריים, גשומים מעל 350 מ' ובמפנים צפוניים בעיקר בגליל העליון וצפון רמת הגולן.
אלון התולע הוא ערך טבע מוגן על פי חוק בישראל.
אופייני לו גזע מרכזי זקוף וישר שבני האדם הרבו לכרות לשם הפקת קורות.
לעומת האלון המצוי, אלון התולע מגלה עמידות מועטה בפני יובש.
בתלמוד נזכר העץ פעמים רבות בשם מיל (מילין או מילה): .
עץ זה משמש כפונדקאי לתולעת כנימת מגן הנקראת תולעת השני, הגורמת להופעת גידולים דמויי אלמוג על ענפיו.
בתקופות קדומות השתמשו בצבע האדום של תולעת השני כמרכיב ביצור צבע השני.
מצב שימור העץ הוא ללא חשש.
אלון התולע נחשב לאלון עם הפירות הכי מתאימים לבישול, מאחר שהם פחות מרים.
לאחר תהליך הוצאת המרירות, ניתן לטחון אותו ולעשות ממנו קמח, או משקה הדומה לקפה.
אלון חרזי (נולד ב-13 בפברואר 1971) הוא כדורגלן עבר ישראלי.
ברוב הקריירה שלו שיחק בעמדות ההגנה במכבי חיפה, ובמהלך הקריירה זכה בתשע אליפויות ישראל, בשלושה גביעי מדינה ובחמישה גביעי טוטו, ובהם דאבל אחד.
ככדורגלן, מדורג במקום הרביעי בשיאי ההופעות בנבחרת ישראל בכל הזמנים, וכן במקום הרביעי בכל הזמנים במספר ההופעות בליגת העל הישראלית.
הוא שיאן ההופעות בליגה בכל הזמנים של מכבי חיפה.
חרזי נולד בשכונת כפר שלם בתל אביב, למשפחה שעלתה מתימן.
החל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של הכח רמת גן בשנת 1984. בעונת התקדם לקבוצה הבוגרת של המועדון, ששיחקה בליגה א' (הליגה השלישית בחשיבותה בישראל דאז), ושיחק לרוב בעמדת החלוץ.
לאחר שהפגין את כישרונו, עבר חרזי ב-1990 למכבי חיפה, קבוצה בכירה בליגה העליונה.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך ב-6 באוקטובר 1990 במשחק מול הפועל תל אביב.
בעונתו הראשונה בחיפה, , תחת המאמן שלמה שרף, שיחק חרזי במגוון עמדות במגרש, בהתקפה, בקישור ובהגנה.
חרזי תרם לקבוצה בכל התפקידים שבהם שיחק, אך התבלט במיוחד כשחקן הגנה וכקשר.
הוא היה שותף בעונה זו בחוליית הקישור יחד עם מספר צעירים מצטיינים נוספים, בהם ראובן עטר, אייל ברקוביץ' וטל בנין.
חרזי כבש חמישה שערים ובישל שניים נוספים בעונתו הראשונה בליגת העל, והיה חלק חשוב בזכיית הקבוצה בדאבל הראשון בתולדותיה – אליפות ישראל וגביע המדינה.
עונת הייתה מוצלחת פחות עבור חרזי וקבוצתו, שאיבדה את האליפות למכבי תל אביב.
מעונת , תחת המאמן גיורא שפיגל, החל חרזי לבסס יותר ויותר את תפקידו כשחקן הגנה.
הוא כבש שער אחד בלבד בעונה זו, אך הצטיין כבלם, וזכה עם מכבי חיפה בגביע המדינה השני בקריירה שלו, לאחר ניצחון בגמר הטורניר על מכבי תל אביב.
בעונת חברו לחרזי כמה שחקנים בולטים נוספים בחוליית ההגנה, כדוגמת אריק בנדו, שהפך בהמשך לאחד השחקנים הוותיקים במועדון לצדו, ורומן פץ האוקראיני.
בעונה זו שיחק חרזי לסירוגין בעמדות הבלם הקדמי והבלם האחורי והצטיין בשתיהן, ותרם אף למשחק ההתקפה.
שיתוף הפעולה בין שחקני ההגנה היה מוצלח, והקבוצה ספגה במהלך העונה 27 שערים בלבד.
בעונה זו זכתה מכבי חיפה באליפות הליגה, תוך שהיא משלימה עונה ללא הפסד, לראשונה בתולדות המועדון.
באותה עונה הוא זכה לראשונה בקריירה גם בגביע הטוטו, במה שנחשב ל"מיני דאבל".
כמו כן, היה חרזי שותף לאחד מההישגים הגדולים ביותר של קבוצה ישראלית באירופה, העפלה לשמינית גמר גביע אירופה למחזיקות גביע.
בעונה הבאה, , זכה חרזי עם מכבי חיפה בגביע המדינה בפעם השלישית בקריירה שלו, כאשר פתח בהרכב הקבוצה בניצחון בגמר על היריבה העירונית, הפועל חיפה.
עם זאת, בתחילת עונת הוא סבל מפציעה בשריר הירך, שהשביתה אותו ממשחק למשך תקופה ארוכה.
לאחר שחזר לשחק הוא התקשה להפגין את יכולתו הטובה מהעונות שלפני הפציעה, מה שהוביל את גיורא שפיגל להעמיד אותו למכירה.
לאחר שנשאר לבסוף במכבי חיפה בשל מחיר כרטיסו הגבוה, הוא קיבל דקות משחק מועטות בעונה זו ובעונה שלאחריה.
הוא היה הבלם הקדמי השלישי בלבד בסגל הקבוצה, כאשר אריק בנדו וצבר דניאל בעדיפות גבוהה ממנו.
גם הגעתו של אבישי ז'אנו לקבוצה ערערה את מעמדו של חרזי.
בשתי עונות אלה סבלה גם מכבי חיפה מחוסר הצלחה, כאשר הגנת הקבוצה התאפיינה בחוסר יציבות.
לאחר סכסוך עם שפיגל, שלבסוף הוציאו מסגל הקבוצה, עזב חרזי לקבוצת בית"ר ירושלים לפני פתיחת עונת .
בדומה לשנות ההצלחה שלו בחיפה, גם בבית"ר היה חרזי משחקני הקבוצה המובילים, הציג יכולת טובה בהגנה תחת המאמן דרור קשטן ורכש את אמון אוהדיה של בית"ר ירושלים.
הוא סייע לה לזכות באליפות, שהייתה שנויה במחלוקת בשל פרשת משחק השרוכים.
אליפות זו הייתה השלישית בקריירה של חרזי.
החזרה למכבי חיפה וזכייה באליפויות
לאחר שהוכיח את יכולתו בבית"ר ירושלים, חזר חרזי למכבי חיפה בעונת , תחת המאמן דושאן אוהרין.
לאחר חזרתו לחיפה הפך שוב לשחקן מוביל בקבוצה, ושיחק בעיקר כבלם אחורי.
חרזי אף הציג יכולת התקפית בעונה זו כאשר כבש שלושה שערי ליגה, אך לא עזר למכבי חיפה לזכות באליפות, שבה זכתה הפועל חיפה.
בעונת (שהייתה הראשונה תחת השם החדש של הליגה הישראלית הבכירה, "ליגת העל") שיחק חרזי לרוב בעמדת הבלם, וכבש שער ליגה אחד.
הוא העפיל עם הקבוצה עד לגמר גביע הטוטו, ופתח בהרכב במשחק הגמר מול מכבי פתח תקווה, אך הובס יחד עם קבוצתו במשחק זה בתוצאה 4:1. בעונה זו כשל חרזי פעם נוספת לזכות באליפות עם מכבי חיפה, שסיימה במקום השני אחרי הפועל תל אביב.
לקראת סיום העונה הוא סבל מפציעה נוספת, הפעם ברגלו, ונעדר עד לסיום משחקי אותה עונה.
בתחילת העונה הבאה, , חרזי קיבל דקות משחק מועטות תחת המאמן אברהם גרנט, אך ככל שהלכה והתקדמה העונה הוא רכש את אמונו של גרנט, ומעמדו בקבוצה השתדרג.
תחת גרנט שיחק חרזי בעיקר בעמדת המגן הימני, אך לעיתים שיחק גם כבלם אחורי, כמחליפו של אנדריי אוסטרובסקי בעמדה.
הייתה זו עונה מוצלחת נוספת עבור מכבי חיפה מבחינת ההגנה, שבה ספגה 28 שערים בלבד, ובסופה זכתה הקבוצה באליפות לראשונה מזה שש עונות.
היה זה תואר האליפות הרביעי של חרזי בקריירה, בהיותו בן 30. הוא נמנה עם קבוצה בת ארבעה שחקנים בלבד, שכללה גם את אריק בנדו, ראובן עטר ומרקו בלבול, שהיו שותפים לאליפות האחרונה של הקבוצה עד עונה זו, ב-1994, וגם לאליפות זו ב-2001.
בעונת זכה חרזי עם מכבי חיפה באליפות השנייה שלה ברציפות, הרביעית שלו עם הקבוצה והחמישית שלו בסך הכול.
בניגוד לעונה הקודמת, הפעם פתח בקביעות בהרכב הקבוצה במשך כל העונה, ושיחק שוב תחת גרנט בעמדת המגן הימני.
לקראת סיום העונה הוא החל לשחק גם כבלם אחורי, לאחר שאנדריי אוסטרובסקי איבד את מקומו בהרכב.
מלבד יכולת טובה בהגנה תרם חרזי תרומה משמעותית גם בהתקפה, עם שלושה שערים ושלושה בישולים במסגרת הליגה.
חרזי העפיל עם קבוצתו עד לגמר גביע המדינה, אך הפסיד עמה בגמר למכבי תל אביב בדו-קרב בעיטות עונשין, ובכך נמנעה ממנו זכייה שנייה בקריירה בדאבל.
חרזי היה שותף בתחילת עונת , עם המאמן החדש יצחק שום, להעפלתה של מכבי חיפה לשלב הבתים של ליגת האלופות – בכך הפכה חיפה לקבוצה הישראלית הראשונה שמגיעה להישג.
חרזי, במרכז ההגנה, היה חלק מחוליית הגנה מצטיינת יחד עם בנאדו, אריק אג'יופור, אבישי ז'אנו ואדורם קייסי, ובשילוב עם שחקני התקפה טובים כדוגמת יעקובו איגביני, מיכאל זנדברג, ג'ובאני רוסו ויניב קטן, הגיעה הקבוצה להישג.
חרזי פתח בהרכב בכל ששת משחקיה של קבוצתו גם בשלב הבתים, וסייע לה לסיים במקום השלישי בבית.
אף על פי כן, איבדה חיפה את האליפות באותה עונה למכבי תל אביב בשל הפרש שערים נחות.
חרזי היה אחראי במידת מה לאיבוד התואר – הוא כבש שער עצמי בהפסד קריטי לבית"ר ירושלים כאשר מסר כדור לשוער דודו אוואט, שעבר בין רגליו של אוואט ונכנס לשער.
חרזי התנחם בזכייה עם הקבוצה בגביע הטוטו השלישי שלו.
בגיל 32, לאחר שהגיע להישגים גדולים בקריירה, הוצע לחרזי לפרוש ממשחק פעיל, אך הוא החליט להמשיך ולשחק.
על אף גילו המתקדם, הוא רכש בעונות הבאות גם את אמונו של המאמן רוני לוי.
בעונת הוא היה חלק מהגנת חיפה שספגה 25 שערים בלבד ותרם לקבוצתו שני בישולים, וסייע לה לזכות באליפות הליגה.
לאחר עונה זו התעורר ספק בקרב הציבור והתקשורת האם הוא עדיין מתאים לקבוצה בגילו המבוגר יחסית לכדורגלן, אך לבסוף הושאר במועדון.
הוא זכה עם הקבוצה באליפות גם בעונה הבאה, , תוך שהוא משחק בכל עמדות ההגנה בהצטיינות.
בכך הוא השיג את האליפות השביעית בקריירה, והפך לכדורגלן הישראלי הראשון שמגיע לכמות כזו של אליפויות.
ב-15 באוקטובר 2005, במשחק מול הפועל כפר סבא באצטדיון לויטה בתחילת עונת , שבר חרזי את שיא ההופעות בליגה לשחקן במדי מכבי חיפה, שהיה שייך עד לאותה עת לאברהם אבוקרט, והעמיד אותו על 396 הופעות.
העובדה שחרזי, בניגוד לאבוקרט, לא גדל במכבי חיפה ולא שיחק בה לאורך כל הקריירה, הופכת את שיאו למרשים אף יותר.
חברו של חרזי לקבוצה, עידן טל, הקדיש לחרזי את השער שכבש במשחק זה לכבוד המאורע.
בסיום עונה זו עזב חברו הוותיק של חרזי לקבוצה, אריק בנדו, את מכבי חיפה.
בעקבות כך, קיבל חרזי את סרט הקפטן של מכבי חיפה, והחזיק בתפקיד במשותף עם יניב קטן.
בעונת היה שותף להצלחה נוספת של הקבוצה באירופה, העפלה לשמינית גמר גביע אופ"א, לאחר שגברה על צסק"א מוסקבה מבלי לספוג שער בשני המשחקים.
בכך שברה מכבי חיפה שיא כקבוצה הישראלית הראשונה שעוברת את שלב הבתים במפעל זה.
בליגה תרם חרזי לקבוצה מבחינה התקפית עם שני שערים ושלושה בישולים, אך היה חלק מהגנה חדירה של הקבוצה, שאיבדה את האליפות לבית"ר ירושלים.
במהלך העונה, במשחק מול מכבי תל אביב ב-18 בפברואר 2007, שבר חרזי שיא כשחקן המבוגר ביותר שמשחק במדי מכבי חיפה, בגיל 36.
בדצמבר 2007, תחילתה של עונת , זכה חרזי עם מכבי חיפה בגביע הטוטו בפעם החמישית בקריירה שלו, לאחר ניצחון בגמר על איחוד בני סכנין.
היה זה הגביע הראשון שאותו הניף, יחד עם קטן, כקפטן של מכבי חיפה.
עם זאת, חרזי לא הצליח למנוע את כישלונה של קבוצתו בעונה זו במסגרת הליגה, כשסיימה במקום החמישי בלבד ולא העפילה לאף מפעל אירופי או לגביע האינטרטוטו.
חרזי הצהיר על נאמנותו למכבי חיפה, כאשר חשף כי סירב להצעה מקבוצה ישראלית בכירה, שהייתה משתלמת עבורו מבחינה כספית יותר מהישארות במועדון.
בסיום העונה הוחתם חרזי על ידי שחר לחוזה חדש לעונה נוספת בקבוצה.
במהלך עונת שבר חרזי את שיא ההופעות לשחקן בליגת העל, שהיה שייך עד לאותה עת לגדעון דמתי ורפי כהן, והעמידו על 520 הופעות.
חרזי ניצל את ניסיונו הרב ואת יכולתו ההגנתית על מנת לשמש מנהיג של הקבוצה, ובגילו המבוגר המשיך להפגין יכולת טובה ויעילות בהגנה, גם כאשר נקלעה הקבוצה לבעיה מבחינה הגנתית.
בשל גילו המתקדם חרזי לא שותף על ידי המאמן אלישע לוי בחלק מסוים של העונה, אך גם אז שיחק ב-23 משחקי ליגה שברובם פתח בהרכב, וסייע לקבוצה לזכות באליפות.
הייתה זו האליפות התשיעית בקריירה של חרזי, והוא הניף את צלחת האליפות בתור קפטן הקבוצה.
חרזי סייע לקבוצה להעפיל גם לגמר גביע המדינה, טורניר שבו הבקיע שער אחד.
חיפה הפסידה בגמר לבית"ר ירושלים, וחרזי החמיץ שוב זכייה שנייה בדאבל.
לאחר אותה עונה, סיכם חרזי עם נשיא מכבי חיפה, יעקב שחר, על סיום דרכו כשחקן בקבוצה לאחר סיום משחקיה בליגת האלופות בעונה שלאחר מכן.
בנוסף מינה שחר את חרזי לתפקיד סקאוט במועדון לאחר פרישתו.
ב-5 בדצמבר 2009 הוא ערך את הופעתו האחרונה מתוך 526 בליגת העל, נגד בני סכנין.