tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קנטון פריבורג הצטרף לאיחוד השווייצרי ב-1481. את רוב השטח כבשה עיר הבירה פריבור.
הגודל הנוכחי הושג ב-1803 לאחר כיבוש מורטן.
הקנטון הצטרף לסודרבונד, ליגת הקנטונים הקתולים ב-1846. שנה לאחר מכן, כוחות הקנטון נכנעו לצבא שווייץ.
מ-1798 עד 1803 היה פריבור אחד הקנטונים ברפובליקה ההלווטית.
בצפון מערבו גובל באגם נשאטל.
ממערב ומדרום לקנטון נמצא קנטון וו.
מספר מובלעות בתוך קנטון וו שייכות לשטח השיפוט של פריבור.
שטח קנטון פריבור הוא 1,699 קמ"ר, כולל המובלעות.
במערב השטחים הם מישוריים, אך לכיוון דרום-מזרח הקנטון, מתחיל השטח להיות הררי.
האזור נקרא לעיתים קרובות "פרה-אלפים".
הנקודה הגבוהה ביותר בקנטון מגיעה ל-2,389 מטר.
נהר הסאנה זורם מדרום לצפון הקנטון.
יחד עם שלוחותיו הוא חוצה את רוב חלקי הקנטון, ולבסוף מצטרף לנהר הארה.
נהר הברויה חוצה את מערב הקנטון ונשפך לאגם מוראט.
בדרום-מערב הקנטון זורם נהר הוֵוֵז (Veveyse) שנשפך לאגם ז'נבה.
לחקלאות משקל רב בכלכלת פריבורג, בעיקר גידול בקר לבשר ובקר לחלב.
תוצרים אחרים של חקלאות המקום הם גבינה, טבק, פירות ודגנים.
החקלאות דומיננטית בעיקר בצפון הקנטון שם רוב האדמה פורייה.
קיימת תעשייה קלה מסביב לבירה פריבור.
בנוסף ישנן עוד חמש ערים ברחבי הקנטון בהן מרוכזת תעשייה.
בחמשת המרכזים הללו יש גם הרבה עסקים קטנים ובינוניים, רובם בתחום השירותים.
קנטון פריבור מחובר לקנטונים האחרים בשווייץ דרך הכבישים המהירים A1 ו-A12 ומסילות רכבת מהירה.
קווי הרכבת הראשיים בין ז'נבה ולוזאן בדרום-מערב המדינה לברן וציריך עוברים דרך פריבור.
שני שלישים מהתושבים הם דוברי צרפתית והשליש הנותר דובר גרמנית.
האזורים דוברי הצרפתית ממוקמים במערב הקנטון והאזורים דוברי הגרמנית במזרח.
פְּרַיבֶטִיר או קורסר היה כינויה של אונייה חמושה, בבעלות ובפיקוד פרטיים, שפעלה בזמן מלחמה נגד הספנות המסחרית של האויב בתמורה לנתח מן השלל.
רב החובל של אונייה שכזו, כמו כל אחד מאנשי צוותה, נקרא גם כן "פריבטיר" או "קורסר".
פריבטירים היו קיימים כבר בימי הביניים, אך עיקר פעולתם במאות ה-16 עד ה-18. במה שמכונה תור הזהב של הפיראטים כאשר פיראטיות ימית הייתה גורם משמעותי בהיסטוריה של האיים הקאריביים, בריטניה, מדינות האוקיינוס ההודי, צפון אמריקה ומערב אפריקה.
בעלי האונייה קיבלו משליט המדינה כתב הרשאה, המעניק להם את הזכות לתפוס אוניות סוחר של האויב ולמכור אותן או את מטענן על פי חוקי השלל הימי (prize).
בכתב ההרשאה נקבע גם כיצד יחולק השלל.
בדרך כלל החלוקה הייתה 10% למלך ו-90% לפריבטיר.
בתחילה נקראה אונייה מעין זו בלשון הדיבור private man-of-war ("אוניית מלחמה פרטית").
בריטניה לא החשיבה את הפריבטיריות כשוד ימי כאשר התקיפות בוצעו נגד ספינות ספרדיות.
אחד הפריבטירים המפורסמים ביותר הוא פרנסיס דרייק.
עם זאת עם הזמן היחס לפיראטיות השתנה בגלל הפגיעה שלה בסחר העולמי והתנגדות בריטניה, צרפת וארצות הברית לפיראטיות שהופנתה עם הזמן כלפי אוניות שפעלו ברשותן, כמו גם שבי של מלחים לבנים בידי אוניות שודדי ים ברברים ששבו את המלחים במטרה למכור אותם כעבדים בסחר העבדים הערבי ובעבדות באימפריה העות'מאנית.
ב-1856 נאסרה הפריבטיריות בהסכמה בינלאומית בהצהרת פריז לכיבוד החוק הימי.
פּרִיאַנְדְרוֹס היה הטיראן השני של העיר קורינתוס במאה ה-7 לפנה"ס, ובנו של הטיראן הראשון, קיפְּסֶלוֹס.
פריאנדרוס ירש את אביו ב-627 לפנה"ס ושלט בה עד שנת 587 לפנה"ס.
הוא שיפר את נמל קורינתוס וסלל את הדיולקוס (דרך סלולה) החוצה את מצר היבשה (האיסתמוס הקורינתי), עליו גררו אוניות מן הים האייגאי אל הים האיוני כדי להימנע מהשיט סביב הפלופונסוס.
הרווחים שהתקבלו מהדיולקוס אפשרו לפריאנדרוס לבטל את המיסים בקורינתוס.
עם הזמן הפך פריאנדרוס לדמות הטיראן הטיפוסי, זו המשלבת חוכמת מעשה עם עריצות (כך למשל בעיני אריסטו).
הרודוטוס מספר, כי את אכזריותו למד מתראסיבולוס, טיראן מילטוס, שיעץ לו כיצד להיפטר מכל מי שעלול לאיים על שלטונו.
בין היתר הוא שלח 300 ילדים של נכבדי האי קרקירה, בו שלט, אל סארדיס לשם סירוסם כמעשה נקם, אך בסופו של דבר הצילו אותם אנשי סאמוס.
הוא אף רצח את אשתו מליסה ושכב עם גופתה, ומשגילה בנו הצעיר, ליקופרון, מי עשה את הנבלה, גירש אותו פריאנדרוס אל קרקירה.
מאוחר יותר ניסה פריאנדרוס להתפייס עם ליקופרון, אך הלה סירב לשוב לקורינתוס.
רק כשהציע פריאנדרוס לליקופרון כי ירש את הטיראניה בקורינתוס בעוד הוא עצמו יעבור לקרקירה, ניאות לבסוף הבן.
אלא שאנשי קרקירה הקדימו והרגו את ליקופרון, כדי למנוע את הגעת פריאנדרוס לעירם.
פריאנדרוס נחשב על ידי חלק מן הסופרים הקדמונים כאחד משבעת חכמי יוון, אשר ניסח בין השאר את מטבע הלשון "אימון זה הכל".
לדברי הרודוטוס, פריאנדרוס ערך גם תחרות שירה ונגינה, בה זכה המשורר אריון.
עותק דיגיטלי בתוך: אתר דעת.
הרב פריג'א זוארץ היה סופר ומשורר, מורה לעברית, פעיל ציוני, ממחדשי השפה העברית בלוב.
לאחר עלייתו לישראל כיהן כחבר הכנסת מטעם המפד"ל בכנסת השלישית, הרביעית, החמישית והשישית.
בן ראשון לאחר שלוש בנות ומכאן שמו שפירושו: "באה הישועה".
בשנותיו הראשונות למד ב"צלא" (בית כנסת), ששימש כתלמוד תורה.
בגיל 17 העבירו אביו לבית הספר של חברת "יגדיל תורה" בה המשיך ללמוד בעיקר תלמוד ושולחן ערוך באגודת "תורה שבעל-פה", ונחשב לתלמידו של הרב כמוס נחאיסי.
הוא קנה ידע רב בתנ"ך, בתורה שבעל-פה, ובספרות ימי-הביניים, וידע לצטט מקורות שלמים מתוך ספרים.
אנשי לשון למדו ממנו על לשון קהילת לוב ואנתרופולוגים שמעו ממנו על חיי הקהילה שם.
בגיל 21 נשלח מטעם הרבנות בטריפולי לשרת את הקהילה בעיר אל-ח'ומס.
שירותים אלו כללו חזנות, בדיקה ושחיטה, דרשנות ופסיקה, הוראת עברית, דאגה לנזקקים וכדומה.
עסק רבות בחינוך נערים ואף שלח מתוכם לקהילות הסמוכות שתחת ניהולו.
היה פעיל ציוני, יסד וערך את השבועון הציוני הדתי "חיינו".
זוארץ היה סופר ומשורר, ובתור ציוני נלהב חיבר שירים רבים המבטאים את כמיהתו, געגוגעיו ואהבתו לציון ודאג להשריש זאת לתלמידיו.
בין שיריו: "קול אלוקים לנו קורא, מציון מזרחה.
השומרים לבוקר, שמשכם זרחה", "שא ברכה חייל עברי, יוצאת מלב נאמן".
הוא אף ערך וחיבר ספרים רבים, ביניהם "יהדות לוב", "אנשי אמונה", "שאו זמרה" ועוד.
רוב עבודתו הספרותית עסקה בחיי בני העדה, מנהגיהם ומורשתם.
בשל קשריו ההדוקים עם יושבי ארץ ישראל שנמצאו תחת שלטון בריטניה, שעמדה במלחמה עם השלטון האיטלקי שבלוב, הואשם בריגול ונשלח למחנה הסגר במדבר הלובי בין השנים 1940–1943.
זוארץ היה אוזן קשבת לבני העדה בארץ ובגולה והשיב על שאלותיהם בהלכה.
דאג להשריש את השפה העברית התקינה עוד בח'ומס, כך שכאשר חיילים ישראלים הגיעו ללוב הופתעו לגלות מועדון יהודי בשם "בן יהודה", בו דיברו ושרו בעברית בלבד.
סייע בעליית יהודים ארצה בשיתוף עם הסוכנות.
עלה לישראל בשנת 1949 והתגורר עם אחיו במעברת שבות עם.
החל ללמד בבית הספר המקומי, כמחנך ומאוחר יותר כמנהל בית הספר.
במסגרת תפקידים אלו עמל להעביר לדורות הבאים את מסורת עדות הספרדים.
לימד עברית וספרות עברית, וערך הצגות להנחלת השפה העברית ותולדות הציונות.
כמורה לעברית, חזן, דרשן וסופר הקפיד עם תלמידיו על לשון עברית צחה ומדויקת.
זוארץ היה פעיל בתנועת הפועל המזרחי ולקראת הבחירות לכנסת השלישית הוצב במקום משוריין ברשימה כנציג עדות המזרח.
ב-1955 נבחר כחבר כנסת בכנסת השלישית מטעם סיעת חזית דתית לאומית.
יסד עם חברים נוספים יוצאי לוב את "ועד קהילות יוצאי לוב", שהפך לאחד מהגופים במוסדות המפד"ל.
בכנסת השלישית, הרביעית והחמישית כיהן כחבר בוועדת החינוך והתרבות, בוועדת השירותים הציבוריים וכיו"ר הוועדה לפניות הציבור.
בכנסת השישית, כיהן בנוסף כחבר בוועדת החוקה, חוק ומשפט, בוועדת הכנסת וכן בוועדה מיוחדת לבדיקת מבנה החינוך היסודי והעל-יסודי בישראל.
במהלך תפקידיו בכנסת תרם מידיעתו בחינוך והוראה ורקם יחסים טובים עם כל הקשת הפוליטית.
כן פעל למען תושבי המעברות להעלאת יהודי צפון אפריקה לישראל.
זוארץ היה ידוע כמקורב ליצחק רפאל בתוך המפד"ל.
במקביל הקים ישיבה הנקראת ע"ש הרב אברהם חיים אדאדי שהיה מגדולי רבני לוב.
ישיבה זו שימשה כישיבת המשך ל"ישיבת אדאדי" שבטריפולי.
זכה לתואר "יקיר העיר" נתניה וכן "תואר החינוך הדתי לשנת תשמ"ה" (1984/5).
בשנת 1991 הוענק לו תואר "יקיר התנועה הדתית לאומית", על פועלו למען הציונות הדתית בארץ ובגולה.
נפטר ב-30 באפריל 1993, והובא למנוחות בבית העלמין בשיכון ותיקים בנתניה .
לאחר מותו הוקם תלמוד תורה על שמו בשיכון ותיקים בנתניה הנושא את שמו, "אדני פ"ז" (פריג'א זוארץ) וכן נקרא על שמו רחוב בשיכון ותיקים בנתניה.
הרב פריג'ה כתב וערך מספר ספרים וחוברות, רובם במסגרת ועד קהילות לוב בישראל ששכן בתל אביב:
ר' אברהם בן יוסף מבורגוס, שיר ידידות, ירושלים: המערב, ה'תשי"ז (1956/7) (נכתב במקור ב־1394, הרב פריג'ה הוסיף מבוא וביאור)
שמעון ברכה (מוני גבאי): הגבור הלאומי של יהודי לוב, 25 שנה לפטירתו (עריכה עם פריג'ה תייר), ה'תשכ"ד (1963/4)
ארבעים שנה (תרפ"ז–תשכ"ז): חוברת מוקדשת למלאת ארבעים שנה להסתלקותם של ר' רפאל דאבוש זצ"ל ור' נסים זצ"ל (עריכה עם צוריאל שקד ופריג'ה תייר), ה'תשכ"ז (1966/7)
"ממנהגי יהדות לוב", אברהם בן-יעקב (עורך), ילקוט מנהגים: ממנהגי שבטי ישראל א, המדפיס הממשלתי, ה'תשכ"ז (1966/7)
אחת מני רבות: קורות עליית משפחה אחת, ה'תש"ל (1970)
שאו זמרה החדש: שירים ופיוטים לחגי השנה ומועדיה ולכל מסיבות השמחה (עריכה עם פריג'ה תייר), ה'תשל"ב (1971/2)
ר' אברהם חיים אדאדי, השומר אמת: כולל כל דיני ספר תורה, ה'תשל"ו (1975/6) (מקור – ליבורנו: האחים פלאג'י וש' בילפורטי, ה'תר"ט – 1838/9)
חכמות נשים: לדמותה של האישה העבריה בלוב (עם פריג'ה תייר), ה'תשמ"ב (1981)
יהדות לוב: מאמרים ורשימות על חיי היהודים בלוב, 1982
אנשי אמונה: סיפורים על מעשי אמונה ויושר, תום וחסד, שנעשו על־ידי בני עלייה בדורנו זה (עם פריג'ה תייר), ה'תשד"ם (1983)
שנתיים ועוד: על התקופה שביליתי במעצר במקומות שונים בלוב בימי מלחמת העולם השניה, 1986
הגיגים: שירים לעת מצוא, ירושלים: חי חי, 1997
תקליטור: רפאל וחגית זוארץ, בנתיב חיים חדשים, מרכז אור שלום, 2018 (בעיבוד יניב רבה ויענקל'ה סגל)
פְרִיבּוּר (מצרפתית: Fribourg; בגרמנית: Freiburg, פרייבורג) היא בירת קנטון פריבור שבמערב שווייץ.
פריבור נמצאת על הגבול התרבותי-לשוני בין אזורי דוברי הגרמנית והצרפתית של שווייץ והיא מהווה מרכז אזורי כלכלי, מנהלי וחינוכי חשוב.
העיר הוקמה בשנת 1157 על ידי ברטולד הרביעי, דוכס צרינגן במהלך מסע שערך באדמותיו.
בשנת 1218 עברה העיר לידי בית קיבורג, ובשנת 1277 נמכרה לאצילי בית הבסבורג.
בשנת 1452 נמכרה העיר בשנית ועברה לידי בית סבויה.
במחצית המאה הבאה, ובעיקר בעקבות המלחמות הבורגונדיות, הפכה העיר לעצמאית, ובשנת 1482 הצטרפה לקונפדרציה השווייצרית.
בתחילה נבנתה העיר על שטח קטן בראש המתלול של גדת הנהר, כיום סביב הקתדרלה, וכללה שני רחובות ארוכים וסמטאות המחברות ביניהם.
מודל תכנוני זה אופייני לערים שבנה בית צרינגן, שבנו גם את ברן ואת פרייבורג.
כבר בהמשך המאה ה-13 הורחבה העיר ונבנו בה הרבעים הנמוכים, אוז' ונוביל, על גדות הנהר, והרבעים הגבוהים ממערב לעיר העתיקה - שכונת הכיכרות ורחוב מורא.
ההרחבה האחרונה, בשנת 1390, כללה הרחבה של רחובות ספורים צפונה ומערבה.
מכאן נותרה העיר בגבולותיה עד למאה ה-19.
כמובלעת קתולית בתוך קנטון ברן הפרוטסטנטי, שיתפה העיר פעולה עם ממלכת צרפת, ובניה אף שימשו כשכירי חרב בצבאה.
בזמן המהפכה הצרפתית היגרו או נמלטו לפריבור כ-3800 צרפתים אריסטוקרטים ומלוכנים, שהיוו תוספת משמעותית לעיר בת 5,000 התושבים.
לאחר הרסטורציה חזרו חלק מהמהגרים הצרפתים לארצם, אך חלק נותרו בעיר.
במאה ה-19 חוותה העיר פיתוח משמעותי כחלק מהמהפכה התעשייתית: בשנת 1862 חוברה העיר לרשת מסילות הברזל, ובשנת 1889 נפתחה בה אוניברסיטה.
תוך כ-50 שנים גדלה האוכלוסייה מ-9,000 ל-20,000 תושבים, נבנו שכונות חדשות מסביב לקיימות והתפתחה בהן תעשייה ממוכנת.
בשנים 1950-1970 חל גידול באוכלוסייה, שהוביל לבניית שכונות פרבריות גדולות סמוך לעיר, ולהרחבת הכפרים שסביבה.
העיר נמצאת 28 ק"מ דרומית-מערבית לבירת שווייץ ברן, במערב השפלה השווייצרית, ובמיקום מרכזי על ציר מזרח-מערב בעל חשיבות לאומית.
נהר הסרין (צרפתית: Sarine, גרמנית: Saane) החוצה את העיר נחשב לגבול התרבותי והלשוני בין החלק דובר הצרפתית בשווייץ, המכונה "Suisse Romande" (נהגה "סוויס רומנד"), לחלק הדובר גרמנית שווייצרית.
העיר עצמה מאופיינת בהפרשי גובה משמעותיים ביחס לשטחה ובפני שטח תלולים במיוחד.
גוב העיר נע בין 541 ל-691 מטרים מעל פני הים.
את שכונות העיר ניתן לחלק ל-4 מדרגות גובה, בלי קשר לתאריך הבניה של השכונות: המדרגה הראשונה כוללת את השכונות אוז' ונוביל שעל גדות נהר הסרין, בגובה ממוצע של כ-550 מטרים.
במדרגה השנייה נמצאו החלק המרכזי של העיר העתיקה, בראש המתלולים שמעל הנהר, בגובה של כ-580 מטרים מעל פני הים.
המדרגה השלישית כוללת את מרכז העיר וחלק מהשכונות והפרברים שסביבו, בגובה של כ-630 מטר מעל פני הים.
במדרגה הרביעית, על הגבעות שבקצות העיר, נכללות שכונות הלוויין הגדולות שונברג (Schoenberg) ובורגר (Beauregard), שגובהן כ-670 מטר מעל פני הים.
בשטח העיר עוברים מעל הנהר ארבעה גשרים, מתוכם שלושה גשרים עתיקים.
הגשר הרביעי, הגבוה והרחב מביניהם, נבנה בשנת 1960. המבנה הבולט והגבוה בעיר הוא קתדרלת סן ניקולא, הבניה בסגנון גותי.
בתוך העיר פועלים עשרה קווי אוטובוס, מתוכם שלושה חשמליים למחצה - טרוליבוסים היברידיים.
את קווי האוטובוס משלים פוניקולר ישן המגשר על פער הגובה המשמעותי בין רבעי העיר העתיקה הנמוכים למרכז העיר.
פריבור שוכנת על מסילת המישור, מסילה מרכזית של מערך הרכבות השווייצרי, המחברת את ז'נבה, לוזאן, ברן וציריך.
תחנת הרכבת החדשה, שנחנכה ב-2007, פעילה מאוד ועוברים בה אלפי אנשים מדי יום.
דוברי הצרפתית הם הרוב בעיר - 63%, לעומת 23% של דוברי גרמנית.
בעיר מתגוררים זרים רבים, המוערכים בכ-29% מהאוכלוסייה.
תושבי העיר שמרו על הנצרות הקתולית בזמן הרפורמציה, וגם כיום הרוב הוא קתולי.
בפריבור נמצאת האוניברסיטה היחידה בשווייץ שהיא דו-לשונית וכל השיעורים בה ניתנים בצרפתית או בגרמנית.
"פריבט-בנק" (באוקראינית: ПриватБанк) הוא הבנק הגדול ביותר באוקראינה.
הבנק נחשב למוביל ביותר מבחינת מספר הלקוחות, הזכות, תיק האשראי והמסים ששולמו למדינה.
ב-18 בדצמבר 2016 הבנק הולאם על ידי ממשלת אוקראינה לאחר שהבנק הלאומי של אוקראינה הכריז על הלאמת הבנק.
בניגוד לרוב הבנקים הגדולים באוקראינה שסניפיהם המרכזיים נמצאים בקייב, הסניף המרכזי של "פריבט-בנק" ממוקם בדניפרו.
מלבד זאת, "פריבט-בנק" הוא הבנק היחיד מבין הבנקים האוקראיניים הגדולים, שהונו הוא אוקראיני ב-100%.
בבנק עובדים מעל ל-30 אלף פקידים.
לפי תוצאות מחקר "שיווק הבנקאות", שבוצע על ידי חברת "JFK Ukraine", כל לקוח שלישי מלקוחות הבנקים שנשאלו, משתמש בשירותי "פריבט-בנק" (33.2%).
כל רביעי משתמש גם בשירותי בנקים אחרים וטוען ש"פריבט-בנק" הוא הבנק העיקרי שלו (24.9%).
נכון ל-1.2.2011, 2.4 מיליון גמלאים השתמשו בפריבט-בנק.
3.4 מיליון אנשים מקבלים את משכורותיהם דרך כרטיס האשראי של "פריבט-בנק".
מיליון סטודנטים מקבלים מלגות דרך "פריבט-בנק".
3,202 סניפים ומשרדים בערי ומחוזי המדינה, תשתית הבנק כוללת 6,975 כספומטים, 2,228 מסופים לשירות עצמי, 35,486 מסופי משיכה.
בממוצע, 1.5 מיליון אנשים פונים לשירות ביממה אחת.
לרשת "פריבט-בנק" שותפים הבנקים שלהלן:
מלבד זאת, ל"פריבט-בנק" יש סניפים ונציגויות ב-12 מדינות בעולם, בהן- איטליה, קפריסין, בריטניה וסין.
"פריבט-בנק" הוא אחד הבנקים המסחריים הפרטיים הראשונים שנוסדו באוקראינה.
ההחלטה להקים את "פריבט-בנק" התקבלה באספת המייסדים ב-7 בפברואר 1992. כבר ב-19 במרץ 1992, נרשם הבנק ברישום הממשלתי.
"פריבט-בנק" פעל בתחילת דרכו ממשרד אחד וממחשב אחד.
יו"ר הבנק הראשון היה סרגיי טיגיפקו.
בנק זה, היה הבנק הראשון שהקים כספומטים והנפיק כרטיסי אשראי באוקראינה והיה המוסד הפיננסי הראשון האוקראיני בעל דירוג בינלאומי.
בשנת 1996, הבנק היה לחבר פעיל במערכת התשלומים הבינלאומית "ויזה אינטרניישנל" והתחיל להנפיק כרטיסי אשראי.
בשנת 1997, היה הבנק הראשון בין הבנקים באוקראינה שקיבל סיכום ממוסד דירוגים בינלאומיים "טומסון בנק ווץ'" והיה לחבר פעיל במערכת התשלומים הבינלאומית "יורו-פיי".
בשנת 1998, הבנק קיבל סיכום ממוסד דירוגים בינלאומיים "פיטץ' איי בי סי איי".
בנובמבר 1998, לפי תוצאות המכרז, הבנק נבחר כאחראי לתשלומי קרן עזרה לניצולי השואה (שווייץ).
בשנת 1999, פתח הבנק מחלקה בינלאומית בקפריסין.
סניף "פריבט-בנק" בניקוסיה, הוא הסניף הראשון של הבנק מחוץ לאוקראינה.
משנת 2000, הבנק כלול ברשימת הבנקים שאחראים לתשלומי פיצויים לאזרחי אוקראינה, שנרדפו על ידי הנאצים בזמן מלחמת העולם השנייה.
עוד בשנת 2000, התרחשו שינויים בבעלות "פריבט-בנק" והבנק הפך מחברה בעלת ערך מוגבל לחברת מניות (איגוד סגור).
התקנון הראשון של חברת המניות נוסח ב-4 בספטמבר 2000. בשנת 2001 הוכנס "פרויקט 24", פרויקט שאפשר ללקוחות לנהל את חשבונותיהם, לשלם תשלומים ולהעביר כספים דרך האינטרנט.
בפברואר 2002, הונפק כרטיס האשראי המיליון על ידי "פריבט-בנק".
באפריל 2002 נציג "פריבט-בנק" נבחר כחבר מועצת ההנהלה של VISA CEMEA.
בשנת 2003, "פריבט-בנק" הוכר כבנק המצטיין באיכות שירות לקוחות ובאותה שנה, קיבל הבנק את פרס "אס טי פי אקסלנס אוורד" מבנק "דויטשה בנק".
פרס זה מאשר מקצועיות גבוהה בתשלומים.
"פריבט-בנק" הוא הבנק האוקראיני הראשון, שהביא איגרות חוב אירופאיות בסך 100 מיליון דולר לשוק האירופאי.
מלבד זאת, "פריבט-בנק" היה הראשון שדורג ב-Standard & Poor B, חברת הדירוג "פיץ'" העניק דרגה B לאיגרות חוב אירופאיות לטווח ארוך.
לפי החלטת אספת בעלי המניות מ-30 באפריל 1999, פעילות הבנק הותאמה לחוק "חברות המניות" האוקראיני.
השינויים הנדרשים הוכנסו לתקנון הבנק, סוג חברת המניות שונה מאיגוד סגור לציבורי.
שם הבנק שונה לחברת מניות ציבורית "הבנק המסחרי פריבט-בנק".
בשנת 2016 הולאם הבנק על ידי הממשלה האוקראינית.
ניהול ראשי ומועצת הביקורת ב"פריבט-בנק"
דובילט, אלכסנדר ולרייביץ' – יושב ראש מנהלת ה"פריבט-בנק" (בתפקיד החל משנת 1997)
מניות ה"פריבט-בנק" חולקו בחלקים שונים בין 21 אנשים (99.794% מכל המניות) ובין 5 איגודים (0.206%).
ניצול טכנולוגיות חדישות בעבודת הבנק יום יום – אחד המכשירים להחזקת הנהגה פיננסית בשוקי אוקראינה.
למטרה זו, פקידי "פריבט-בנק" מנצלים בטכנולוגיות כלליות:
Private.doc כמו כן, קיימות תוכניות בלעדיות שפותחו על ידי הבנק: מערכת היקף המסמכים
"פריבט-בנק" היה הבנק הראשון באוקראינה שהציע ללקוחות בנקאות אינטרנטית.
ב-20 בינואר 2011 בין הטכנולוגיות השימושיות ביותר: פריבט 24–בו משתמשים 773890 לקוחות.
- ניתן לנהל את חשבונות הכרטיס, לבצע תשלומים דרך הטלפון הנייד ולשלוח הודעה Mobilebanking
מערכת תשלומי און-ליין שפותחה על ידי מומחי "פריבט-בנק".
מערכת זו כוללת אינטרנט, טלפון נייד וטכנולוגיית LiqPAY
הוכנסה על ידי הבנק בשנת 2010 ומוגנת מהונאות.
בנוסף לכך, הוכנסה לסניפי הבנק, טכנולוגיית העודף האלקטרוני "ללא מטבעות", המאפשרת ללקוח למטרת מילוי חשבון הטלפון הסלולרי.
להשתמש במטבעות אלקטרוניות או בשובר אלקטרוני.
בסניפי הבנק נערכות תחרויות לגמלאים ולילדים.
בשנת 2008 נוסד "בנק הילדים" – יוניור-בנק.
בבנק הזה מלמדים את הילדים מושגים בבנקאות.
בשנת 2010 במסגרת פרויקט "תוצרו ברצון" הוקמו בסניפי הבנק, גלריות לתערוכת יצירות הגמלאים.
בתיאום עם פרויקט "סקייפ – יום הניצחון", לוחמי מלחמת העולם השנייה יכלו לאתר חברים ולהחליף חוויות.
הפרויקט היווה אתגר בתחרות הבינלאומית.
בשנת 2010, נוסד הפרויקט המיוחד "לעזור פשוט"– עזרה לבתי יתומים.
הפרויקט הוקם כקרן צדקה, שלא למטרות רווח.
כמו כן, הבנק נעזר בתשתית הכספומטית שלו למטרת אספת כספי צדקה בלא דמי עמלה.
פעילויות צדקה רחבות היקף, להן שותף הבנק- בשנת 2011 ארגן "פריבט-בנק" איסוף כספי צדקה, בלא דמי עמלה, לנפגעי הפיגוע בנמל התעופה דומודדובו מוסקבה.
באוקראינה, נאסף סכום של 105 אלפי גריבנה.
באוקטובר 2010 נאספו כספים עבור משפחות הנספים בתאונת הדרכים בעיר מרגרנץ, במחוז דנייפרופטרובסק, נאספו 101 אלפי גריבנה.
במרץ 2010, נאספו 11 אלפי גריבנה לאנשים שנפגעו ב"מטרו" של מוסקבה.
בשנת 2008 נתרמו 530 אלף גריבנה לעזרת הנפגעים משיטפונות במערב אוקראינה.
בשנת 2011 פריבט-בנק מתכונן להפעיל את הפרויקט החברתי "פריבט-בנק נגד הסמים".
פריאנקה צ'ופרה ג'ונאס היא שחקנית, דוגמנית וזמרת הודית, אשר זכתה בתחרות מיס עולם בשנת 2000.
צ'ופרה נולדה בביהר שבהודו להורים אשר שניהם משמשים כרופאים בצבא ההודי.
יש לה אח הצעיר ממנה בשבע שנים.
עקב עיסוקם של הוריה נאלצה משפחתם לשנות את עיר מגוריהם לעיתים קרובות והתגוררו במקומות כגון דלהי, פונה, לאקנאו ולדאק.
בגיל 13 עברה להתגורר אצל דודיה בארצות הברית.
במהלך לימודיה השתתפה במספר הפקות תיאטרון ולמדה מוזיקה.
במהלך לימודיה באוניברסיטה החליטה צ'ופרה לחזור להודו ושם החלה להתעניין בלהופיע והשתתפה בתחרויות יופי וביניהן מיס הודו לשנת 2000 שם הגיעה למקום השני.
באותה שנה נבחרה לייצג את הודו בתחרות מיס עולם בה זכתה במקום הראשון.
הסרט הראשון בו הייתה אמורה לשחק היה "Humraaz" אשר יצא ב-2002 אך לבסוף לא לקחה חלק בסרט מסיבות שונות.
הסרט הראשון בו שיחקה היה הסרט "Thamizhan", אשר יצא באותה שנה.
שנה לאחר מכן שיחקה בסרט "The Hero: Love Story of a Spy", לצידה של השחקנית פריטי זינטה.
בנוסף שיחקה בסרט "Andaaz" לצידו של השחקן אקשאיי קומאר.
אף על פי שלוהקה בהתחלה לסרטים שנכשלו בקופות היא החלה לשחק לצדם של שחקנים יותר מנוסים כמו סלמאן ח'אן וקארינה קאפור והחלה לקבל תפקידים רציניים יותר.
בשנת 2005 לבד השתתפה צ'ופרה בשישה סרטים.
באחד מהם שיחקה לצדו של אמיטאב באצ'אן.
באותה שנה היא החלה לקבל ביקורות חיוביות מרוב מבקרי הסרטים אשר שיבחו את משחקה.
צ'ופרה החלה את שנת 2006 עם שלושה סרטים ושיחקה בסרט "Krrish" אשר הפך לשובר קופות לצידה של השחקנית רקהה.
סרט מצליח נוסף בו שיחקה באותה שנה היה "Don" לצדם של שאהרוח' ח'אן וארג'ואן רמפל.
ב-2008 שיחקה בסרט "God Tussi Great Ho" שדומה מבחינה עלילתית לסרט האמריקאי ברוס הגדול מכולם.
מ-2015 ועד 2018 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרה "קוונטיקו" ברשת ABC.
ב-2017 השתתפה בסרט "משמר המפרץ" בתפקיד ויקטוריה לידס, בעלת מועדון נופש מושחתת.
בשנת 2019 שיחקה בתפקיד מרכזי בסרט הקומדיה הרומנטית "כמה רומנטי".
ב-9 בפברואר 2021, פרסמה צ'ופרה את הספר הזיכרונות שלה "Unfinished" על ידי רנדום האוס וספרי פינגווין.
מבקרת הספרים, מולי ספריג'ן מסוכנות הידיעות Associated Press כינתה את הספר "פתוח וכנה" וכתבה "הכתיבה של צ'ופרה עמוקה, מרתקת ומלאת אנרגיה.
הספר, הגיע לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס בארצות הברית.
צ'ופרה עסקה לא מעט במוזיקה במהלך כמה מסרטיה אך החליטה להתרכז בקריירת המשחק שלה.
מאוחר יותר היא ביצעה את השיר "Tinka Tinka" בזמן שהתארחה כשופטת בתחרות הכישרונות ההודית "Sa Re Ga Ma Pa".
באוגוסט 2011 חתמה צ'ופרה על חוזה הקלטות עם חברת יוניברסל מיוזיק גרופ על כך שאלבומה הראשון יופף בצפון אמריקה על ידי חברת אינטרסקופ רקורדס ועל ידי חברת איילנד רקורדס בכל מקום אחר.
ביולי 2012 הייתה צ'ופרה הראשונה מבין כוכבי בוליווד לחתום על חוזה עם חברת CAA.
היא החלה לעבוד עם אמנים כמו סאם ווטרס, ג'יי שון והמפיק המוזיקלי רד וואן.
הסינגל הראשון שלה אשר היה "In My City" זכה לביקורות מעורבות אך נחל הצלחה גורפת בהודו כאשר נמכר בלמעלה מ-130 אלף עותקים בשבוע הראשון ליציאתו וזכה למעמד של פלטינה משולשת.
לאחר מכן התארחה צ'ופרה בשיר "Erase" של ההרכב הצ'יינסמוקרס.
ב-9 ביולי 2013 יצא הסינגל "Exotic" שהיה שיתוף פעולה יחד עם פיטבול, הסינגל הגיע למקום ה-16 במצעד הבילבורד.
באוגוסט 2018 התארסה למוזיקאי ניק ג'ונאס.
צ'ופרה הייתה קרובה מאוד למשפחתה ובמיוחד לאביה אשר נפטר ביוני 2013. לפני מותו, בשנת 2012, עשתה צ'ופרה קעקוע עם המילים "Daddy's lil girl" לזכרו.
+שנהסרטתפקידהערות2002Thamizhanפרייה2003The Hero: Love Story of a Spyשהאין זאקריהAndaazג'יה2004PlanראניKismatסאפנהAsambhavאלישההצעת נישואיןרני סינגAitraazסוניה רוי2005Blackmailסאנג'אנהKaramשליניהמרוץ נגד הזמןפוג'הYakeenסימארBarsaatקאג'לBluffmaster!סימי2006Taxi No.
גם מפיקה בפוועלSheelaמא אננד שילה (אנ')סרט אמריקאי
מבוססת על תוכנית המציאות הבריטית "The X Factor"2015–2018קוונטיקואלכסנדרה "אלכס" פאריש (אנ')תפקיד ראשי (3 עונות); 57 פרקים2023 - הווהסיטדלנאדיה סיןתפקיד ראשי; 6 פרקים
פריאסלאב (באוקראינית: Переяслав, עד 2019 נקראה פריאסלאב-חמלניצקי (Переяслав-Хмельницький)) היא עיר עתיקה במחוז קייב במרכז אוקראינה הממוקם במקום חיבור הנהרות אלטה (Альта) וטרוביז' (Трубі́ж) כ-95 ק"מ דרומית לקייב.
מספר התושבים בעיר מוערך ב-30,000 איש.
יש בעיר מעל 20 מוזיאונים והעיר מתוארת, לעיתים קרובות, כ"מוזיאון חי".
בעיר הייתה קהילה יהודית גדולה והיא מקום הולדתו של שלום עליכם.
פריאסלאב מילאה תפקיד חשוב בהיסטוריה של אוקראינה.
היא נזכרת לראשונה בטקסט של חוזה רוס-ביזנטיון עם האימפריה הביזנטית (911) כפריאסלאב-רוסקי, כדי להבדיל אותה מפריאסלאבץ (Переяславец) בבולגריה.
ולדימיר הראשון, נסיך קייב, בנה בה ב־992 את המבצר הגדול כדי להגן על הגבול הדרומי של רוס של קייב מפני פשיטות הנוודים מן הערבות של מה שהיום הוא דרום אוקראינה.
העיר הייתה בירתה של נסיכות פריאסלאבל ממחצית המאה ה-11 עד החרבתה על ידי הטטרים ב־1239 בזמן הפלישה המונגולית לרוס של קייב.
במחצית השנייה של המאה ה-16 נעשתה פריאסלאב לעיר של "הקוזאקים הרשומים" האוקראינים.
בעיר זו קיים בוגדן חמלניצקי את מועצת פריאסלאב שבה הצביעו הקוזאקים האוקראינים בעד ברית צבאית עם נסיכות מוסקבה והסכים לקבל את חוזה פריאסלאב.
החוזה הוביל להקמת ההטמאנות הקוזאקית באוקראינה של הגדה השמאלית ואיחודה תחת שלטון האימפריה הרוסית, מה שהביא לפרוץ מלחמת רוסיה–פולין.
השלטון הסובייטי, שהיה להוט להאדיר את חוזה פריאסלאב כבסיס לכפיפותה של אוקראינה לרוסיה, שינה ב־1943 את שם העיר לפריאסלאב-חמלניצקי כדי להדגיש את תפקידו של בוגדן חמלניצקי, אחד מאבות האומה האוקראינית.
ב-30 באוקטובר 2019, לבקשת מועצת העיר, שינה הפרלמנט של אוקראינה את שמה של העיר בחזרה לפריאסלאב.
ציוני הדרך החשובים ביותר בפריאסלאב הם:
המוזיאון למסורות ארכיטקטורה ומשק בית עממי המציג את הארכיטקטורה והמסורות האוקראיניות מהזמן העתיק עד המאה ה-19. הוא כולל מוזיאוני משנה, כמו מוזיאון הלחם, מוזיאון לתחבורה יבשתית, מוזיאון הרושניקים (מגבות אוקראיניות מעוטרות), מוזיאון חלק החלל, מוזיאון לדואר, מוזיאון לטקסים אוקראינים, מוזיאון לארכאולוגיה, מוזיאון של התפארת הקוזאקית ועוד.
שרידי בניינים מן המאות ה-10 וה-11 שנחפרו.
ידוע על יהודים בעיר לפחות משנת 1620, עת תושבי העיר הנוצרים התלוננו למלך זיגמונט על הגידול במספר היהודים והשפעתם.
בפרעות ת"ח–ת"ט של חמלניצקי יהודי העיר היו מראשוני הנפגעים.
הסופר היידי שלום עליכם נולד בעיר ב-1859. הוא גדל בעיירה וורנקיב אך בהיותו בן 13 חזרה המשפחה לפריאסלאב.
בעת הפוגרומים של 1881–1882 (הסופות בנגב) נפגעה הקהילה ובפרט יהודים שנמלטו מקייב.
פריאפיזם, או זקפה ממושכת, הוא מצב רפואי מתמשך, בדרך כלל כואב, בו יש זקפה מספר שעות, ללא גירוי מיני.
פריאפיזם נחשב למצב חירום רפואי המצריך פנייה לחדר מיון, כשהמוסכמות הנפוצות הן לטפל בכל סוג של פריאפיזם תוך 4 או 6 שעות כדי למנוע סיבוכים אפשריים כמו נזקים משמעותיים או בלתי הפיכים לרקמות הפנימיות בפין.
ישנם שלושה סוגים של פריאפיזם: זרימה נמוכה (איסכמי), המתרחשת ב-80%-90% מהמקרים, איסכמי-חוזרני (Ischemic recurrent), וזרימה גבוהה (לא איסכמי) הנחשב לנדיר.
פריאפיזם עקב זרימה נמוכה נגרם מכשל בפינוי הוורידי, שבשלו נכלא דם בפין ולא מצליח לחזור ממנו אל מחזור הדם.
פריאפיזם עקב זרימה גבוהה נגרם בדרך כלל בגלל טראומה באזור, שבעטיה יש זרימה מוגברת במידת מה של דם אל הפין.
פריאפיזם ממושך מדי עלול להוביל לפיברוזיס של גופי הפין ועד לאימפוטנציה.
הסיבה לתופעה לא תמיד ידועה, אך מעורבים בה גורמים נוירולוגיים וגורמים הקשורים בכלי דם.
מחלות שקשורות לפריאפיזם הן אנמיה חרמשית, מחלה הגורמת להתפתחות לא תקינה של תאי הדם האדומים.
באופן תקין, מבנה התאים הוא עגול ומרקמם גמיש, מה שמאפשר להם לנוע בקלות בתוך כלי הדם.
אולם אצל חולים באנמיה חרמשית התאים הופכים לנוקשים ודביקים בעלי צורה של חרמש.
במקרים נדירים, עלולים התאים הלא תקינים להיכלא בכלי הדם בפין ולגרום לזקפה ממושכת.
גם תלסמיה, מחלת דם עם מאפיינים דומים לאנמיה חרמשית עלולה לגרום לאותה התופעה.
חוסר ב-G6PD שעלול להוביל לעליה ברמות ה-NAPDH, קו-פקטור שקשור ליצירה של תחמוצת פחמן, שעלול לגרום לפריאפיזם.
עליה ברמות של אדנוזין יכולה אף היא לתרום למצב על ידי הרחבת כלי דם שמשפיעה על זרימת הדם אל הפין.
סרטן המטולוגי כמו לוקמיה עלול אף הוא לגרום לכך.
וכן סרטן שהתפתח ברקמות באזור כמו סרטן הערמונית, עלול להפריע לזרימת הדם לפין.
פגיעות בעמוד השדרה וקרישי דם גם הם עלולים לגרום לתופעות כאלה.
בנוסף, פריאפיזם אופייני לעקיצת עקרב או עכביש (עכביש נודד ברזילאי והאלמנה השחורה) וכן במקרים קיצוניים של כלבת.
זקפת מוות עשויה להתרחש, במיוחד בקרב אנשים שמתו בתלייה.
התרופות הנפוצות ביותר שעלולות לגרום לפריאפיזם הן זריקות לטיפול בבעיות זיקפה, כמו פאפאברין או אלפרוסטדיל.
תרופות אחרות שדווחו הן תרופות להורדת לחץ דם, תרופות אנטי-פסיכוטיות כמו קלוזאפין, תרופות נוגדות דיכאון (בעיקר טרזודון), תרופות נוגדות פרכוסים ומייצבי מצב רוח כמו סודיום ואלפרואט, תרופות נוגדות קרישה וסמים כמו אלכוהול, הרואין וקוקאין.
קיימת הסכמה רחבה כי יש לפנות לחדר מיון במקרה של זקפה שמעבר לארבע שעות עד שש שעות, למניעת סיבוכים אפשריים.
הטיפול יכלול בדרך כלל שימוש בפסאודואפדרין במתן דרך הפה.
פסאודורפדרין הוא אלפא אגוניסט שגורם אפקט התכווצות על שריר חלק, מה שמקל על זרימת הדם בורידים.
כמו כן, תרופות סימפטומימטיות ממשפחת האמפטמינים יכולות לגרום להורדת הזקפה, אם כי במקרים אחדים הן עלולות לגרום דווקא לפעולה ההפוכה.
במקרה שתרופות לא עזרו, ניתן לשאוב בהרדמה מקומית דם מהגופים המחילתיים (corpus cavernosum).
אם כל זה לא צלח, ניתן להיעזר בזריקות פנילאפרין לאזור זה, כשהמטופל נמצא תחת ניטור המודינמי מתמיד, משום שפנילאפרין עלול לגרום ליתר לחץ דם, ברדיקרדיה, טכיקרדיה, והפרעות קצב.
מקור השם מגיע מהאל היווני פריאפוס, אל הפוריות, שלעיתים קרובות מיוצג כבעל זקפה גדולה ולא-פרופורציונלית.
פריבילג' סטייל היא חברת שכר ספרדית שהנהלתה בפלמה דה מיורקה ובסיס הפעולה שלה נמצא בנמל התעופה מדריד בראחס.
החברה מפעילה טיסות צ'ארטר מטעם חברות תעופה אחרות, מפעילי תיירות, קבוצות ספורט וללקחות VIP.
לפי חברת התעופה, לקוחות ה-VIP כוללים מספר חברות ספרדיות וגם קבוצות וגם קבוצות הליגה העליונה בכדורגל של ספרד.
ביוני 2014 ובקיץ 2015, החברה הפעילה טיסות מהלסינקי לניו- יורק עבור חברת התעופה פינאייר בזמן שאחד ממטוסיה היה מושבת עקב תקלה טכנית.
בקיץ 2015 השיכרה החברה את מטוס הבואינג 767-300ER שלה לאל על.
בקיץ 2016 כל צי המטוסים של החברה הושכר לטובת פעילות עבור חברת אל על.
ממאי 2017 משכירה החברה את מטוס הבואינג 757-200 שלה לאל על.
+ צי המטוסים של החברה נכון לפברואר 2017מטוסיםבשירותבהזמנההערותבואינג 757-2002—בואינג 767-300ER1—לשעבר של חברת לוטבואינג 777-200ER1—לשעבר של חברת אסיאנהEmbraer ERJ 1451—סה"כ5—
פּריאֵנֶה (ביוונית עתיקה: Πριήνη – Priēnē, בטורקית: Prien), הייתה בעת העתיקה עיר באיוניה, בדרום-מערב אסיה הקטנה; נותרה כאתר עתיקות מעל עמק נהר מאנדר (מאיאנדרוס), למרגלות הר מיקאלה ; סַמסוּן בטורקית).
פריאנה נושבה עוד בסוף האלף השני לפני הספירה, והיא מוכרת בשמהּ מאגדות ומאירועים היסטוריים.
ייסוד העיר מיוחס באגדות למלך אתונה, למלך תבאי ואף למלכוֹת האמזוניות.
מושל פריאנה במאה השישית לפנה"ס היה הפילוסוף ביאס שנמנה עם שבעת חכמי יוון העתיקה.
העיר נהרסה בתחילת המאה החמישית לפנה"ס בכיבושי הפרסים, והתאוששה אחרי ניצחונות אתונה וספרטה והשמדת הצי הפרסי ב-479 לפנה"ס וצורפה לברית האַטית-דֶלית.
באמצע המאה הרביעית לפנה"ס נבנתה העיר מן היסוד באתרהּ הנוכחי.
אלכסנדר מוקדון חיזק את מעמדה המדיני של פריאנה ומינה אותה לפקח על העיר מילטוס, שבה לא נתן אמון; הוא שהה בפריאנה זמן-מה ואף תרם לבניין מקדש אתנה במרומי העיר.
פריאנה פרחה בתקופה ההלניסטית, ובמהלכה סופחה לממלכת פרגמון.
היא נכבשה על ידי הרומאים במאה השנייה לפנה"ס והייתה לחלק מפרובינקיית אסיה (Asiana).
בתקופה הביזנטית הייתה מושב בישוף.
פריאנה נעזבה מתושביה אחרי הכיבוש הסלג'וקי.
ראשיתה של פריאנה הייתה במפרץ בחוף האיוני של הים האגאי, אך המפרץ הלך והתמלא בסחף, והים התרחק מנמל העיר כבר בתקופות ההיסטוריות.
מיקומה הראשון של פריאנה אינו ידוע וככל הנראה הועתקה ממקומה לא אחת בגלל השינויים בעמק נהר מאנדר, הצפותיו והתמלאותו בסחף, עד שנבנתה באתרהּ המוכר.
האתר זוהה כעיר פריאנה ההיסטורית על פי מטבעות, חרסים וכתובות.
למרות חפירות נרחבות לא נמצאו בה שרידים קודמים לאמצע המאה הרביעית לפנה"ס.
גם המערך ה"היפודמי" המופתי שלה מעיד על בנייתה בתקופה זו.
ירידתה של פריאנה כמרכז מסחר, המסתמנת כבר מתחילת התקופה הרומית, מיוחסת לניתוק נמֵלהּ מן הים הפתוח.
אתר פריאנה נסקר עוד במאה ה-18, ובשנות ה-70 של המאה ה-19 חפר בה האדריכל פּולאן מטעם "אגודת הדילטנטי" האנגלית , שנטל עִמו לאנגליה כתובות, פסלים וחלקים אדריכליים.
ב-1895 החלו חפירות שיטתיות באתר העיר מטעם המוזיאונים של ברלין, וב-1898 כבר נחשפו רוב חלקיה.
ב-1904 פִרסם מנהל החפירות, הארכאולוג תאודור ויגאנד, דו"ח מקיף שלהן.
מאז נערכו בה מזמן לזמן חפירות, בעיקרן מטעם המכון הארכאולוגי הגרמני (DAI).
פריאנה בנויה במורד ההר בארבעה מפלסים מדורגים שנחצבו במדרונות ונשענו על קירות תֶמֶך.
העיר נחלקה לגושים מרובעים ומלבניים סדורים, במרווחים קצובים, מוקפים ברחובות שתי וערב המצטלבים בזוויות ישרות.
רוב הגושים הכילו מבני מגורים.
מבני הציבור מוקמו במרכז העיר, בשטחים נגישים לציבור.
העיר הייתה מוקפת חומה שסובבה גם את האקרופוליס המבוצר המתנשא מעליה (פרט למקטעים המצוקיים), ובה שלושה שערים (שניים במזרחהּ ואחד במערבהּ).
חלקהּ הבנוי של העיר תפס פחות ממחצית השטח התחום בחומות.
פריאנה נהנתה מאספקה סדירה של מים שהובלו באמות ממעיינות הר מיקאלה וחולקו ברחבי העיר באמצעות צינורות חרס.
ברחובות ובמעלי המדרגות הותקנו תעלות ניקוז.
בניגוד לרוב הערים מן העת העתיקה באסיה הקטנה, פסח על פריאנה שלב הבנייה הרומית, והעיר שימרה את המתווה ההלניסטי המדוקדק שלה.
פריאנה מכונה "פומפיי של אסיה הקטנה" בשל מצב השימור שלה.
התיאטרון מן המאה הרביעית לפנה"ס שנבנה בצלע ההר.
האודיטוריום עוצב בצורת פרסה (היינו, היקפו היה גדול מחצי גורן).
מעריכים שהכיל 50 שורות מושבים ונועד לכ-5,000 צופים.
בשורה הראשונה, בחזית האורכסטרה, שרדו חמישה מושבי כבוד מהודרים ובמרכזם המזבח לדיוניסוס.
הבמה (פרוסקניון) השעונה על 12 חצאי עמודים דוריים נשמרה בשלמותה.
מקדש אתנה פוליאס, האלה מגינת העיר, נבנה עם הקמת העיר בתמיכת אלכסנדר הגדול.
תכנון המקדש מיוחס לאדריכל פיתיוס מפריאנה , מיוצרי המאוזוליאום בהליקרנסוס.
המקדש נבנה במרומי העיר, למרגלות האקרופוליס שלה, בסגנון איוני טיפוסי, מוקף שורת עמודים אחת: 11 עמודים בכל צד אורכי ו-6 עמודים בכל צד רוחבי.
המבנה עבר שינויים בתקופה הרומית, ושימש בתקופה הביזנטית ככנסייה.
חמשת העמודים הבולטים באתרו הוצבו על כנם באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20.
האגורה (כיכר העיר) הנרחבת מוקפת האכסדרות מוקמה בלב העיר.
בצפונה, במפלס גבוה ממנה, נבנתה באמצע המאה השנייה לפנה"ס "הסטוֹאָה הקדושה" (אורכה 116 מ'), ובצדה המזרחי מוקמו מבני מועצת העיר.
הבולטריון (bouleuterion), מושב מועצת העיר (boulē ביוונית), שהוא השמור ביותר בין אלה שנמצאו בטורקיה, נבנה בתחילת המאה השנייה לסה"נ והכיל למעלה מ-600 מושבים.
לצדו נמצא בית מִנהלות העיר (prytaneion).
הגימנסיון שבקצה הדרומי של העיר היה צמוד לאצטדיון.
גימנסיון שני, שיועד לנערים צעירים, מוקם בצפון העיר.
מלבד מקדש אתנה היו בפריאנה מקדשים לזאוס, לדמטר, לאלה קיבלי ולאלי מצרים.
נמצאו בעיר שרידי כנסיות ביזנטיות וכן בית כנסת יהודי שאותר ברובע המגורים הדרומי-מערבי.
פריבירד איירליינס היא חברת תעופה טורקית המפעילה טיסות שכר מבסיס החברה הממוקם באיסטנבול.
נמל התעופה הראשי ממנו החברה פועלת הוא נמל התעופה הבינלאומי איסטנבול אטאטורק.
החברה פועלת גם מנמל התעופה של אנטליה ובנמל התעופה דלמאן.
החברה מפעילה טיסות ליעדים באירופה, לבנון, ישראל ואיראן.
חברת התעופה הוקמה ביוני 2000, והחלה את פעילותה ב-5 באפריל 2001 עם שירות בין איסטנבול, לליון באמצעות מטוס מקדונל דאגלס MD-80. בנובמבר 2003 קיבלה החברה את מטוס האיירבוס A320-200 הראשון שלה.
פריבַֿט-דוֹצֶנט היא דרגה אקדמית המוענקת בכמה אוניברסיטאות באירופה, במיוחד במדינות דוברות גרמנית.
נושא הדרגה רשאי ללמד מקצוע מסוים הגם שאינו פרופסור.
המעמד הקרוב אליה ביותר במערכת האקדמית בישראל הוא של מרצה הראוי לדרגת פרופסור חבר.
בעבר המרצה בדרגת פריבט-דוצנט היה מקבל את שכרו ישירות מן הסטודנטים.
התואר ניתן בדרך כלל למי שהשלים הביליטציה (הסמכה) למחקר והוראה באוניברסיטה, כתב תיזת מחקר עצמאית, מעבר לתיזת דוקטורט, והגן עליה בפני עמיתים.
דרגת פריבט-דוצנט הייתה שלב הכרחי בדרך לקבלת דרגת פרופסור.
פריג' (בהונגרית: Prügy) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בפריג' חיו מספר יהודים ובמקום קיים בית קברות יהודי.
במיתולוגיה הנורדית, השמות פריג (בנורדית עתיקה: Frigg), פריה (בגרמנית עילית עתיקה: Frija), פראה (בלומברדית: Frea), ופריגה ( באנגלית עתיקה: Frige) מתייחסים לאלה מסוימת.
בכמעט כל המקורות היא מתוארת כאשתו של אודין.
במקורות גרמניים עיליים ונורדים עתיקים, היא גם קשורה לאלה פולה (Fulla).
השמות ליום שישי באנגלית "Friday", ובגרמנית "Freitag", נושאים את שמה.
דמותה של פריג במיתולוגיה הנורדית, הפלג הצפוני ביותר והמתועד ביותר בפגאניזם הגרמאני, היא של אלה נבונה בעלת יכולת לראיית הנולד, והמקורות מייחסים לה חשיבות עילאית בקרב האלים ובפרט האלות.
פריג היא אשת האל המרכזי אודין והיא שוכנת בהיכל ביצי בשם פנסאליר (Fensalir).
היא גם קשורה לאלות האחרות פולה, לופן (Lofn), הלין (Hlín), וגנא (Gná).
בנוסף פריג מיוחסת בצורה מעורפלת לאדמה, שלפעמים גם מואנשת כישות לא קשורה יורד' (Jörð).
בשל חפיפה תמטית גבוהה בין השתיים, חוקרים רבים מציעים כי האלה פריג קשורה לאלה פריה.
לאחר ההתנצרות, פריג המשיכה להופיע בסיפורי עם סקנדינביים, ובתקופות מודרניות, פריג נשארת דמות פופולרית באמנות ובנאו-פגניזם הגרמאני.
הקשר עם Freyja ויום שישי
אופיו של הקשר בין פריג והאלה פריה (Freyja) בתקופה הפרוטו-גרמאנית אינו ברור, ולא ברור אם במקור היו אותה אלה.
במיתולוגיה הנורדית מדובר היה באלות נפרדות (שתיהן מופיעות באותם טקסטים), ובאופן כללי אין מספיק ראיות כדי לקבוע בדיוק מה הקשר ביניהן, או איפה ומתי היו בעצם אותה אלה והתפצלו זו מזו.
המילה ליום שישי באנגלית, "Friday", מקורה במילה באנגלית עתיקה Frīġedæġ, שמשמעותה "יום פריג", וכן המילה בגרמנית ליום שישי, "Freitag", שמקורה במילה בגרמנית עילית עתיקה "frîatac".
בנורווגיה ובשוודיה, מקומות רבים נקראים בשם פריג ובצורות אחרות המתייחסות אליה, אך המצב אינו כזה בדנמרק.
מקור שבט הלומברדים שנכתב במאה ה-7 והיסטורית הלומברדים שנכתב במאה ה-8 על ידי פאולוס הדיאקון ונגזר ממנו (בלטינית - Origo Gentis Langobardorum ו-Historia Langobardorum) מתארים מיתוס של מקור הלומברדים, עם גרמאני ששלט בשטחים של איטליה המודרנית.
לפי האגדה, "עם קטן" בשם וינילי נשלט פעם על ידי גמבארה ולה היו שני בנים, יבור ואגיו.
הוונדלים, שנשלטו על ידי אמברי ואסי, באו עם צבאם לוינילי בדרשו שהם ישלמו מס או שיכונו למלחמה.
יבור, אגיו, ואמם גמבארה סירבו להצעה.
בעקבות זאת, אמברה ואסי התפללו לניצחון על וינילי מאל בשם גודאן, וגודאן השיב: "מי שאראה ראשון בזריחה, לו אתן את הניצחון".
באותו הזמן, יבור ואגיו קראו לאלה פראה, אשתו של גודאן.
פראה ייעצה להם ש"בזריחה הוינילי יבואו, ונשותיהם, כששערן מורד לפניהן כזקן יבואו עם בעליהן".
בזריחה, פראה סובבה את מיתן גודאן כך שתפנה מזרחה והעירה אותו.
גודאן ראה את הוינילי, ונשותיהן המשופמות, ושאל "מיהם אלו, בעלי הזקנים?".
פראה השיבה לגודאן "כמו שנתת להם את שמם, תן להם גם את ניצחונם".
גודאן עשה בדיוק כך "כדי שהם יגנו על עצמם לפי הדרכתו וישיגו ניצחון".
מאז והלאה הוינילי נודעו כלאנגובארדים (לומברדית: "בעלי הזקן הארוך").
כתב יד מהמאה ה-10 שנמצא במרזבורג, גרמניה של היום מכיל תפילה שידועה בתואר לחש מרזבורג השני.
התפילה קוראת לאלים גרמאניים יבשתיים רבים, כולל פריה (Frija - פריג) הגרמנייה העתיקה ואלה הקשורה אליה - פולה (Fulla), שעוזרת לה לרפא סוס:
באדה הפואטית, שחוברה במאה ה-13 וליקטה מקורות מסורתיים מוקדמים יותר, פריג מוזכרת בשירים חזון הנביאה (Völuspá), הבלדה של ואפת'רודניר (Vafþrúðnismál), הבלדה של גרימניר (Grímnismál), ההתנצחות של לוקי (Lokasenna), ובקינה של אודרון (Oddrúnargrátr).
בחזון הנביאה לפריג שלושה אזכורים.
בראשון, השיר מספר שפריג התאבלה על מותו של בלדר בנה בפנסאליר (המקום שבו פריג שוכנת).
מאוחר יותר בשיר, כאשר מותו של אודין ננבא, מתייחסים לאודין כאהוּב על ידי פריג ולמותו כהתאבלות השנייה של פריג, כאשר נרמז שההתאבלות הראשונה שלה היא על בלדר.
לפריג תפקיד ראשי בפתיחה הפרוזאית לבלדה של גרימניר.
הפתיחה מספרת כי שני בני מלך בשם הראודונג (Hrauðungr), אגנאר (בן 10) וגאירוד (Geirröðr) (בן 8) פעם שטו למטרת ציד דגים קטנים, אבל רוח סחפה אותם לאוקיינוס ובחשכה סירתם נהרסה.
האחים שחו לחוף ושם מצאו חווה בודדת ובה זוג חקלאים זקנים.
הם נשארו בחווה חורף אחד שבו הזוג, בנפרד, שימשו כהורה אומן, האישה המבוגרת חינכה את אגנאר והאיש המבוגר חינך את גאירוד.
כאשר האביב הגיע, הזקן העניק להם סירה.
הזוג הזקן לקחו את הילדים לחוף, והזקן דיבר עם גאירוד.
הילדים עלו לסירה והיה משב רוח.
הסירה שבה לנמל של אב הילדים.
גאירוד, ששהה בקדמת הסירה, קפץ לחוף ודחף את הסירה, כשאחיו בה, הרחק מן החוף ואמר "לך לאיפה שרוח רעה אולי תיקח אותך".
הסירה נסחפה לה וגאירוד הלך לתוך הבית, שם קיבלו את פניו בשמחה.
קיבלו את פניו כך משום שבזמן שהבנים היו חסרים, אביהם מת, וכעת גאירוד היה המלך.
התמונה משתנה לאודין ופריג שישובים הלידסקיאלפ (Hliðskjálf), צופים בכל העולמות.
אודין אומר "האם את רואה את אגנאר, ילדך המאומץ, איפה שהוא עושה ילדים עם ענקית?
בזמן שגאירוד, בני המאומץ, הוא מלך בארצו".
פריג ענתה לו "הוא כל כך לא מסביר פנים שהוא מענה את אורחיו אם הוא חושב שיותר מדי מהם הגיעו".
אודין טען שזה לא נכון והשניים הסכימו על התערבות.
פריג שלחה את משרתה פולה להזהיר את גאירוד שיהיה זהיר, או שכשף שמחפש אותו יזיק לו, ושהוא יזהה את הכשף על ידי זה שאף כלב, אפילו לא הנועז ביותר, לא יתקוף אותו.
אף על פי שזה לא היה נכון שגאירוד שנא את אורחיו, גאירוד הקשיב להוראות שניתנו לו ועצר את הכשף.
כאשר הכשף, שלבש גלימה כחולה, החל להיחקר הדבר היחיד שאמר הוא ששמו גרימניר ("רעול הפנים"), שם שאודין השתמש בו כדי להסתיר את זהותו.
גאירוד רצה שגרימניר ידבר, ולכן ציווה שהוא יעונה על ידי הושבה שלו בין שתי להבות במשך שמונה לילות.
לגאירוד היה ילד בגיל 10 שנים, שהיה קרוי על שם אגנאר, אחיו.
אגנאר ניגש לגרימניר ונתן לא קרן ששימשה לשתייה ואמר שמעשיו של המלך לא היו מוצדקים, עינוי מישהו שלא עשה דבר רע.
האש כבר התקרבה אליו עד כדי שריפת גלימתו.
כאן נגמרת הפתיחה הפרוזאית של השיר, ובהמשך אין אזכור לפריג.
בהתנצחות של לוקי, שבו לוקי מאשים כמעט כל אישה שנכחה במופקרות או בחוסר נאמנות, יש חילוף מילים תוקפני בין לוקי ופריג (ומאוחר יותר בין פריה לבין לוקי על פריג).
פתיחה פרוזאית לשיר מתארת משתה של ענק בשם אגיר שאליו הגיעו אלים רבים, כולל אודין ואשתו פריג.
פריג מוזכרת פעמים רבות באדה הפרוזאית, שאותה חיבר סנורי סטורלוסון במאה ה-13. פריג מוזכרת בהקדמה, שבה הכותב מתאר את האלים הנורדיים בצורה אוהמריסטית.
הכותב מתאר את פריג כאשתו של אודין, ובדרך של אטימולוגיה עממית הוא מיחס את המילה פריג למילה שקשורה ללטינית (שרחוקה מהשפות הגרמאניות) Frigida.
ההקדמה מוסיפה גם כי לאודין ולפריג היו יכולות נבואתיות.
בחלק הבא של האדה הפרוזאית, "ההטעיה של גילבי" (Gylfaginning) האר ("גבוה") מספר לגאנגלרי (המלך גילבי במסווה) שפריג, בתה של פיורגין, נשואה לאודין ושהאסיר הם צאצאים של הזוג, ומוסיפה שהארץ (שמואנשת על ידי יורדין, Jörðin) הייתה בתו של אודין והאישה שלו.
לפי האר, לשניים היו ילדים רבים, והבכור היה האל הנועז ת'ור.
מאוחר יותר בהטעיה של גילבי, גנאנגלרי שואל מי הן האסיניור ("אלות").
האר עונה לו שהרָמָה ביותר מביניהן היא פריג ושרק פריה בדרגה הכי גבוהה, ביחד איתה.
פריג שוכנת בפנסאליר שאותו האר מתאר כ"מפואר ביותר".
בחלק הזה בהטעיה של גילבי, מזכירים את פריג גם כשמדברים על הקשר שלה עם אסיניור אחרות.
פולה (Fulla) נושאת את קופסת פריג האפורה, שומרת על ההנעלה שלה, וסודותיהן משותפים.
לאלה לופן (Lofn) ניתן "אישור" מיוחד מפריג ואודין לארגן זיווגים בין גברים ונשים, ואת הלין (Hlin) פריג מחייבת לשמור על מי שפריג חושבת שראוי להגנה כזו.
על האלה האחרונה ברשימה, גנא (Gná), כתוב שהיא מבצעת שליחויות בשם פריג.
בחלק ה-49 של ההטעיה של גילבי, מסופר סיפור על בנה של פריג, באלדר.
לפי האר, לבאלדר פעם החלו להופיע חלומות שהצביעו על כך שחייו בסכנה.
כשבלדר סיפר זאת לאֶסיר, הם החליטו על התאספות, þing , והחליטו שהם יבקשו חסינות של באלדר מכל הסכנות האפשריות.
בעקבות זאת, פריג מקבלת הבטחות מהיסודות, הסביבה, מחלות, חיות, אבנים, ועוד.
עכשיו כשהבקשה הייתה מוצלחת, האלים משעשעים עצמם עם זה שבאלדר כעת היה בלתי פגיע, לא משנה מה הם עשו לו, לא נגרם לו נזק.
לוקי מגלה זאת, והוא לא מרוצה ממה שקרה, אז כאשר הוא מתחזה לאישה, הוא הולך אל פריג בפנסאליר.
שם, פריג שואלת את המבקרת מה האסיר עושים בהתאספות.
האישה אומרת שהאסיר יורים על באלדר אך לא נגרם לו נזק.
פריג מסבירה כי כלי נשק ועץ לא יפגעו בבאלדר, משום שהיא קיבלה שבועות מכולם.
האישה שואלת את פריג אם כל הדברים נשבעו שלא לפגוע בבלאדר, ופריג עונה לה שיש יוצא דופן אחד: "יש נבט של עץ ממערב לוולהאלה.
נראה לה שהיה צעיר מדי בשביל שתבקש שבועה.
עכשיו כשבידיו הדבקון, לוקי מגיע להתאספות של האסיר ומשטה באל העיוור הוד'ר (Höðr), שיורה בחץ שבראשו הדבקון.
החץ עובר הישר דרך באלדר והורג אותו, מה שמזעזע את האסיר.
מרוב שהם מזועזעים והלומים, האלים תחילה יכולים רק לבכות מצערם.
פריג קמה ושואלת בהכרזה "מי כאן מבין האסיר שרוצה לזכות בכל אהבתי מוכן לרכוב אל הל ולבקש ממנה פדיון על באלדר".
הרמוד, (Hermóðr), אח של באלדר, מסכים לבקשתה של פריג ומגיע להל.
בו זמנית, לבאלדר עורכים הלוויה מפוארת שאליה מגיעים ישויות רבות, כשהחשובים ביותר מביניהן הם אודין ופריג, הוריו.
בזמן ההלוויה, נאנה, אשתו של באלדר, מתה מרוב צער וגוויתה ממקמת ביחד עם באלדר בסירה שמעלים אותה באש, וגוויותיהם נשרפות יחדיו.
הרמוד מוצא את באלדר ונאנה בהלהיים.
הרמוד משיג הסכם על החזרה של באלדר ונאנה, ביחד עם הרמוד, שולחת מתנות לפריג ולפולה.
הרמוד חוזר לאסיר ומספר להם על מה שקרה.
למרות הכל, ההסכם בסוף לא מתממש בגלל השחתה של ענק בשם ת'וק (Þökk "תודה"), שמתואר שהוא כנראה לוקי במסווה.
פריג גם מוזכרת פעמים רבות ב"שפת השירה" (Skáldskaparmál).
האזכור הראשון הוא במשתה של האסיר, שבו פריג היא אחת מהנוכחים.
פריאפולידה (שם מדעי: Priapulida, מיוונית עתיקה πριάπος (פריאפוס) + לטינית -ul- מוספית מקטינה), היא מערכה של תולעים ימיות בלתי סגמנטליות המכונות לעיתים תולעי פין או פריאפולידים (Priapulids).
השם המדעי של המערכה מתייחס לאל הפריון היווני, בשל צורתן הכללית של התולעים שחלקן הקדמי מזכיר פין.
הן חיות בבוץ על קרקע הים במרבית הימים, הן טרופיים והן סמוך לקטבים, בעומקים שונים ממי החופים ועד לעומק של 7,200 מטרים.
חלק מהמינים מגלים עמידות יוצאת דופן למימן גופרתי ולמים דלי חמצן.
הן יכולות להימצא בשפע בחלק מהאזורים.
במפרץ באלסקה תועדו עד 85 תולעים בוגרות מהמין Priapulus caudatus למטר רבוע, בעוד שהצפיפות של הפגיות שלהן יכולה להגיע ל-58,000 למטר רבוע.
יחד עם המערכות אכיורה (Echiura) ותולעים סיפוניות (Sipuncula) הן סווגו בעל-המערכת Gephyrea, אבל עדויות מורפולוגיות ומולקולריות עקביות תומכות בשייכותן לעל-המערכת אקדיסוזואה (Ecdysozoa), הכוללת גם את המערכות פרוקי-רגליים ותולעים נימיות.
מממצאים של מאובנים עולה שעיצוב הפה של Pambdelurion, פרוק-רגליים קדמון זהה לזה של תולעי הפין, מה שמראה שעיצוב הפה של שתי המערכות הייתה תכונה מקורית שעברה בירושה מהאב הקדמון המשותף של שתי המערכות, אף על פי שהיא אינה קיימת בפרוקי-רגליים מודרניים.
בתוך על-המערכת אקדיסוזואה הקרובות ביותר למערכת הפריאפולידה הן המערכות קינורהינכה (Kinorhyncha) ולוריספירה (Loricifera), שאיתן יחד הן יוצרות את הקלייד סקלידופורה הקרוי על שם הקוצים המכסים את החלק הנשלף.
הן ניזונות מחסרי חוליות איטיים כדוגמת תולעים רב-זיפיות.
מאובנים של תולעי פין ידועים מתחילת הקמבריון מאתר המאובנים בצ'נגג'יאנג.
רובם של המינים שנתגלו היו טורפים אם כי המין Protopriapulites haikouensis ככל הנראה סינן חומרים אורגניים מהבוץ.
כ-20 מינים קיימים של תולעי פין ידועים, מחציתם מיובינתיים (Meiobenthic), כלומר יצורים זעירים, קטנים מ-1 מילימטר, החיים על קרקעית הים.
המין Priapulus caudatus משמש למאכל בקוריאה.
תולעי פין הם בעלי חיים גליליים דמוי תולעת בעלי סימטריה דו-צדדית, שאורכם מ-0.2–0.3 ועד 39 סנטימטרים, והם נטולי שריון או זרועות ציד.
הגוף מחולק לחלק עיקרי הכולל את הקיבה ואזור קדמי דמוי חדק נפוח (prosoma או proboscis) שהתולעת מסוגלת לשלוף או להחזיר לתוך הגוף העיקרי (ומכאן הכינוי באנגלית introvert) המעוטר בתלמים אורכיים.
בקצה חלק זה מצוי הפה ובו 5 קוצים המסודרים סביב הפתח.
יש גם קוצים לאורך החדק במרבית המינים.
הגוף מעוטר בכ-20 עד 30 טבעות רוחביות (אם כי הגוף עצמו אינו סגמנטלי), ולעיתים קרובות מוקף בקוצים, הנמשכים לתוך הלוע.
לחלק מהמינים יש זנב שנועד לעגן את התולעת או זוג נספחים אחורי דמויי תולעים, שמשערים כי נועדו לנשימה.
הגוף מכוסה בקוטיקולה כיטינית המתנשלת כשבעל החיים גדל.
בתוך הגוף יש חלל מלא בנוזל, שאין בו איברים הקשורים לרבייה או להפרשה, ולכן יש חוקרים המגדירים אותו כחלל קרביים (coelom) מדומה.
אין לבעל החיים מערכת דם או מערכת נשימה, אם כי חלל הגוף מכיל אמבוציטים פגוציטוזיים והתאים מכילים המריטרין (haemerythrin), סוג של פיגמנט נשימה.
מערכת העיכול ישרה, וכוללת לוע נשלף, מעיים וחלחולת קצרה.
פי הטבעת בקצה הגוף, אם כי בסוג Priapulus יש סעיף (diverticulum – שלוחות חלולות) או שניים גחוניים חלולים הנמתחים אחריה, שמשערים כי הם משמשים לנשימה.
מערכת העצבים כוללת טבעת עצבים סביב הלוע של בעל החיים, וסיב עצב גחוני (ventral nerve cord) לאורך כל הגוף עם גלגליונים ונאוריטים אורכיים ורוחביים העולים בקנה אחד עם ארגון אורתוגונלי.
מערכת העצבים שוכנת מתחת לאפידרמיס עם קשר לאקטודרם, ומהווה חלק מהשכבה המכסה את הגוף.
אין איברי חישה ייחודיים, אבל יש קצוות של עצבי חישה בגוף, בייחוד בחדק.
האפידרמיס נתמך על ידי שרירים אורכיים ומעגליים השוכנים בתוכו.
חלל הקרביים פועל כשלד הידרוסטטי.
יכולת התנועה של התולעת מוגבלת והיא נעה על גבי הבוץ תוך שימוש בקוצים שעל החדק וביכולת של החדק להיכנס לתוך הגוף.
תולעי הפין הם דו מיניים (נפרדים לזכר ונקבה).
איברי הרבייה הזכריים והנקביים שלהם קשורים ישירות למערכת הפרשה הפרוטונפרידיה.
הם כוללים זוג של ציציות מתפצלות, שכל אחת נפתחת החוצה מצד אחד של פי הטבעת.
קצה הציציות מכסה תאי-להבה כמו אלו המצויים בתולעים שטוחות וחיות אחרות, ואלו פועלים כנראה כאיברי הפרשה.
כשבעל החיים מתבגר מופיעים סעיפים על הצינורות באיברים אלו, המפתחים זרעים או ביציות.
תאי מין אלו עוברים דרך הצינוריות.
האזור סביב איברי המין של הסוג Tubiluchus מפגין דו-צורתיות זוויגית.
הביציות והזרע משוחררים לתוך הים וההפריה מתרחשת בים.
סביב הפגית יש לוחיות מקוטיקולה.
היא כנראה חיה בבוץ כמו הבוגרים.
ידוע כי היא מתנשלת כמה פעמים לפני שהיא מקבלת את צורת הבוגר.
אלבינו פריאסה קרדוסו (בפורטוגזית: Albino Friaça Cardoso; 20 באוקטובר 1924 – 12 בינואר 2009) הידוע בשם פריאסה, היה כדורגלן ברזילאי, ששיחק בעמדת הקיצוני ימני.
פריאסה נולד בריו דה ז'ניירו שבברזיל, ושיחק במהלך הקריירה שלו בקבוצות ואסקו דה גאמה, סאו פאולו ופונטה פרטה.
הוא זכה פעמיים באליפות ריו דה ז'ניירו (1947, 1952), פעם אחת באליפות סאו פאולו (1949, היה גם מלך השערים של אותו טורניר) ופעם אחת באליפות דרום אמריקה לאלופות (1948).
עם נבחרת ברזיל זכה בקופה אמריקה 1949, והגיע עימה למקום השני במונדיאל 1950 שנערך על אדמת ברזיל.
במשחק הגמר של שלב הבתים באותו מונדיאל כבש פריאסה את השער הראשון במשחק נגד אורוגוואי, אך בסוף אורוגוואי הפכה את התוצאה וניצחה 2–1 במשחק שזכור בשם "אסון המרקנה".
פריאפוס (יוונית עתיקה: Πρῐ́ᾱπος) הוא במיתולוגיה היוונית אל משני; הוא הפטרון הדואג לפריון בחקלאות, בעצי הפרי ובגנים, אצל חיות המשק והבר, ותוך שהוא מגן על הפריון - הריהו דואג גם לאיבר מין הזכר אצל בני האדם.
אשר על כן, סמלו של פריאפוס הוא זקפה קבועה ואיבר גדול, מעבר לכל מידה (זהו המקור למונח הרפואי פריאפיזם).
דמותו של פריאפוס פופולרית ביצירות האמנות הארוטית בפומפיי, בהרקולנאום ובספרות הלטינית בכלל.
פריאפוס הוא גם נושא אוסף החרוזים הגסים (ולרוב ההומוריסטיים) המכונה פריאפיאה.
במקור תואר פריאפוס כבנה של אפרודיטה מדיוניסוס, או כבן של דיוניסוס וכיאונה, כאבא או הבן של הרמס, או כבן של זאוס או פאן.
על פי האגדה קיללה אותו הרה בהיותו ברחמה של אפרודיטה באין-אונות מעיקה (הוא לא יוכל להגיע לזקפה כשיגיע הזמן לקיום יחסי מין), בכיעור ובנפש מגונה, כנקמה על החוצפה של הגיבור פאריס שקבע שאפרודיטה יפה יותר מהרה.
כשאפרודיטה ילדה אותו בסמוך לעיר למפסאקוס (Λάμψακος) שבאסיה הקטנה, הוא נולד מעוות בגלל הקללה של הרה, ולכן אפרודיטה נטשה אותו על מדרון גבעה.
רועים גילו אותו וגידלו אותו.
פריאפוס הצטרף לפאן ולסאטירים כרוח של פריון וצמיחה, אף שהיה מתוסכל תמידית מאין האונות שלו.
באנקדוטה גסה שכתב אובידיוס הוא ניסה לאנוס את האלה הסטיה, אך הניסיון סוכל על ידי חמור, שהנעירה שלו גרמה לו לאבד את זקפתו ברגע הקריטי והעירה את הסטיה.
האפיזודה גרמה לו לשנאה מתמשכת של חמורים ורצון לראות אותם מומתים לכבודו.
הסמל של אופיו התאוותני היה זקפה אינסופית ואיבר המין הגדול שלו.
מיתוס אחר קבע שהוא רדף אחרי הנימפה לוטיס , עד שהאלים ריחמו עליה והפכו אותה לעץ הלוטוס.
האזכור הנרחב הראשון של פריאפוס הוא בקומדיה הנושאת את שמו שנכתבה במאה הרביעית לפני הספירה על ידי המשורר קסנרכוס (Ξέναρχος).
פולחן פריפאוס התחיל במקור על ידי מתיישבים יוונים בעיר למפסאקוס שבאסיה הקטנה (שלפי האגדה נולד פריאפוס בסמוך אליה), התפשט אל יוון, ובסופו של דבר לאיטליה במהלך המאה השלישית לפני הספירה.
ברומא העתיקה הוא קיבל את השם Mutunus Tutunus (שתי המלים הן נגזרות למילים מהעגה הרומאית לפין).
לוקיאנוס מסאמוסאטה מספר שבביתיניה מתואר פריאפוס כאל לוחם, מורה כפרי לארס העולל, "שלימד אותו תחילה לרקוד, ורק אחר כך להילחם".
ארנוביוס היה מודע לחשיבות שהוענקה לפריאפוס באזור זה סמוך להלספונט.
משמעות הסגידה כלפיו בעת העתיקה המאוחרת יותר, לא הייתה יותר מפולחן של פורנוגרפיה מתוחכמת.
מחוץ לאזור ה"בית" שלו באסיה הקטנה, נחשב פריאפוס בין תושבי הערים כסוג של בדיחה.
עם זאת, הוא מילא תפקיד חשוב יותר באזור הכפרי, שם נתפס כאל מגן.
הוא נחשב לאל הפטרון של המלחים והדייגים ואחרים הזקוקים למזל טוב, שהאמינו שנוכחותו תמנע את עין הרע.
נראה כי לפריאפוס לא היה פולחן מסודר וסגדו לו בעיקר בגנים או בבתים, אם כי יש עדויות על מקדשים המוקדשים לאל.
בעל החיים שנהגו להקריב לו היה החמור, אך גם קורבן של מנחות חקלאיות (כמו פירות, פרחים, ירקות ודגים) היה נפוץ מאוד.
זמן רב אחרי נפילת רומא ועליית הנצרות, המשיכו לקרוא לעזרת פריאפוס כסמל לבריאות ופוריות.
בכרוניקה של לנרקוסט מהמאה ה-13, המתארת את ההיסטוריה של צפון אנגליה וסקוטלנד, מסופר על "אח עמאי ציסטרציאני" שהציב פסל של פריאפוס (simulacrum Priapi statuere) במטרה לעצור מגפה של מחלת בקר.
התכונה האייקונית של פריאפוס הייתה הפריאפיזם שלו (פין בזקפה מתמדת).
עם התפתחות הפולחן שלו מוזגו לתוכו כנראה כמה אלים פאליים שהיו קיימים קודם להתפתחות הפולחן שלו.
הוא היה מיוצג במגוון דרכים, לרוב כדמות מעוצבת דמוי גנום עם פאלוס זקוף עצום.
פסלי פריאפוס היו נפוצים ביוון וברומא העתיקה, והוצבו בגנים.
אתונאים מיזגו את פריאפוס עם הרמס, אל הגבולות, ותיארו אל בן כלאיים עם קסדה מכונפת, סנדלים וזקפה ענקית.
מאפיין נוסף של פריאפוס היה המגל אותו הוא נושא לעיתים קרובות בידו הימנית.
כלי זה גם שימש לאיים על גנבים, ללא ספק בסירוס.
מספר מכתמים, שנכתבו כנראה לעטר מקדשים של פריאפוס, נאספו בקובץ פריאפיאה.
במכתמים אלו פריאפוס מאיים לעיתים קרובות בתקיפה מינית כנגד גנבים פוטנציאלים.
כמה ציורים רומאיים של פריאפוס שרדו.