tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרב מנחם קרקובסקי בספרו "עבודת המלך", מסייג את השגתו של הראב"ד, לאור סתירתו את דברי חז"ל, ואומר שכוונתו שאכן אחיה היה בימי עמרם אך אז לא נחשב חלק משרשרת הקבלה, רק כשהגיע אחיה לימי דורו של דוד המלך אז הוא התחיל להיחשב כחלק חשוב של מסורת התורה שבעל פה.
על פי אגדות המדרש, אחיה צדיק כה גדול שזכותו כה גדולה עד כדי כך שיחד עם רבי שמעון בר יוחאי שניהם יכולים לזכות את ישראל ולמלטם מצרות עד דורו של משיח למרות עוונותיהם של ישראל.
אחיה וירבעם מתוארים בגמרא כאנשים "שכל תלמידי חכמים דומין לפניהם כעשבי השדה, וכל טעמי תורה מגולין לפניהם כשדה", כך ששניהם יכלו לחדש חידושי תורה שלא שמעתן אוזן מעולם.
על אחיה נאמר כי "טובה קללה שקילל אחיה השילוני את ישראל יותר מברכה שבירכן בלעם הרשע".
עם זאת,אחיה לא נמלט מאחריות חלקית על העגלים שהקים ירבעם.
על פי הגמרא, אחד מיועצי ירבעם שכנע את אחיה לחתום לירבעם על אישור שישראל יעשו ככל אשר יורה אותם ירבעם, גם אם הדבר יהיה כרוך בעבודה זרה.
תחילה סירב אחיה לחתום, אך לבסוף השתכנע כי אין סיכוי ממשי שירבעם ינצל את האישור כדי להדיח את ישראל לעבוד עבודה זרה בפועל, אלא רק לנסות את נאמנותו למלך.
הגמרא מוסיפה שהשפעת חתימת אחיה הגיעה עד ימי יהוא, שעל אף שביער את העבודה הזרה מהארץ, עדיין "לא סר מעל חטאות ירבעם" משום שראה את חותמו של אחיה וחשב כי יש היתר לעבודה זרה זו.
על הפסוק המתאר את עוורונו של אחיה לעת זקנתו, אומר המדרש כי הדבר בא עליו כעונש על שהעמיד תלמיד רשע כירבעם.
מיקום קברו של אחיה אינו מתואר בתנ"ך וקיימות מספר מסורות בדבר זיהויו: בשילה המקראית, בהר תור, בבית אל, ובחורבת אסתונא שבעמק שילה.
בתורת החסידות ובסיפורי חסידים, מוזכר אחיה השילוני פעמים רבות כמי שהיה רבו של הבעל שם טוב בדרך של מגיד.
לפי המסורת החב"דית המספרת על התקופה שלפני התגלות הבעל שם טוב, בשנים ה'תפ"ד עד ה'תצ"ד לימד אחיה השילוני את הבעל שם טוב את כל חמישה חומשי תורה עם פירוש של תורת הקבלה וסודות התורה, וכשסיים ללמדו בשנת תצ"ד, דרש מהבעל שם טוב להתגלות.
אחיה השילוני כתב, כנראה, את נבואותיו על ספר, אך ספר זה אבד במשך השנים ואינו קיים עוד.
בימי הביניים היו קיימות עדויות אצל בני קוצ'ין על קיומו של ספר בשם זה אצלם.
הציטוט "בצר אל יורה" אינו מופיע בכל התנ"ך ואף לא בספר בן סירא.
על־פי עדות מאוחרת, בפאס נמצא "ספר אחיה השילוני" שבו מופיע הציטוט, אך ככל הנראה, מדובר בזיוף.
היא קומדיה שהופקה בשנת 2000 על ידי דני ליינר בארצות הברית.
הסרט קיבל ביקורות גרועות ביותר אולם הצליח בקופות ואף הפך לסרט פולחן.
החברים הכי טובים והשותפים לדירה ג'סי (אשטון קוצ'ר) וצ'סטר (שון ויליאם סקוט) מתעוררים עם הנגאובר וללא זיכרון מהלילה הקודם.
המשיבון מכיל הודעה זועמת מהחברות התאומות שלהם ווילמה ווונדה אשר שואלות לגבי מקום הימצאם.
השניים גם למדו שהם כמעט פוטרו מעבודתם כשליחי פיצה וגילו שהבית שלהם מלא בפודינג.
הם יוצאים מביתם ומגלים כי האוטו של ג'סי נעדר יחד עם המתנות שקנו לכבוד יום השנה הראשון שלהם ושל החברות שלהם.
מכיוון שהבנות הבטיחו להן "פינוק מיוחד", שג'סי וצ'סטר פירשו כדבר מיני, הם חוזרים על עקבותיהם בנואשות בניסיון לגלות היכן השאירו את האוטו.
הם גם פוגשים שתי קבוצות של חייזרים, קבוצה אחת של חמש נשים מושכות, והשנייה של שני גברים נורווגים, שמחפשים את "הטרנספונקציה הקונטינומית": מכשיר מחוץ לכדור הארץ שהבנים הרימו בטעות בליל אמש.
החיפוש אחר המכונית והטרנספונקציה מוביל את ג'סי וצ'סטר למשחקיית וידאו המעוצבת כחללית.
שם הם נתקלים בזולטן וחברי הכת שלו שנותנים להם את וילמה ואת וונדה בתמורה לצעצוע שג'סי וצ'סטר מנסים להציג במרמה כטרנספונקציה.
טומי, כריסטי והבריונים מגיעים יחד עם נלסון והכלב שלו, אותם הם משחררים לאחר שטומי חוטף את הטרנספונקציה המזויפת מזולטן.
שתי קבוצות החייזרים מגיעות ומודיעות לכולם על הטרנספונקציה הקונטינומית האמיתית: קובייה הונגרית.
צ'סטר פותר את הקובייה במקום, וגורם למכשיר לשנות צורה לצורתו האמיתית.
הבנים מוזהרים שברגע שחמשת האורות יפסיקו להבהב, היקום ייהרס.
ג'סי וצ'סטר חייבים לקבוע איזו קבוצת חייזרים נמצאת שם כדי להגן על היקום ומי שם כדי להשמיד אותו.
שניהם טוענים שהם מגיני היקום, מצהירים שהם היו עם ג'סי וצ'סטר בלילה הקודם, שג'סי וצ'סטר עדיין לא זוכרים ממנו כלום, ומבקשים את הטרנספונקציה.
השניים בוחרים נכונה בשני הגברים, שעונים על השאלה שלהם לגבי הלילה הקודם בכך שציינו שהכניסו אייס בגומה ה-18 במיני גולף של המשחקייה וזכו באספקת פודינג לכל החיים.
בשנייה האחרונה, הם משביתים את הטרנספונקציה ומצילים את היקום.
תוך כדי שהן כועסות על כישלונן, חמש החייזריות מתמזגות לענקית לבושה בחזייה סגולה וחצאית מיני תואמת.
היא טורפת את טומי בחיים מול כריסטי (שמגיבה באדישות), ורודפת אחרי ג'סי וצ'סטר.
אנשי הכת אומרים להם להפעיל את קרן ההשמדה של מאיץ הפוטונים בטרנספונקציה.
עם זאת, הכפתור של קרן ההשמדה רחוק מכדי שיוכלו להגיע אליו.
צ'סטר נזכר פתאום במופע טבע שצפו בו מוקדם יותר באותו היום, עם שימפנזים שמשתמשים במקלות כדי לאסוף מזון דרך חורים קטנים, ומיישם את אותו היגיון עם קשית כדי ללחוץ על הכפתור ולהרוס את החייזר.
טומי שורד, אבל כריסטי נפרדת ממנו לטובת נלסון.
המגנים מודים לג'סי, צ'סטר והתאומים על הצלת העולם, ומוחקים את זיכרונותיהם מההרפתקה.
המגנים מחנים את המכונית של הצמד, רנו לה קאר, מאחורי משאית דואר כדי שיוכלו למצוא אותה.
ג'סי וצ'סטר מצילים את מערכות היחסים שלהם עם התאומות ומגלים שהפינוק המיוחד מהבנות מסתבר כברטים תואמים עם שמותיהם של ג'סי וצ'סטר רקומים בחזית.
המגנים משאירים מתנה לחברות שלהם (ולשני הגברים): שרשראות להגדלת החזה.
ג'סי, צ'סטר והתאומים יוצאים לאכול אוכל סיני במכונית של ג'סי, בעודם מתווכחים על משמעות הקעקועים שלהם.
ניתן לראות בדמותו של אשטון קוצ'ר את דמותו של מייקל קלסו ממופע שנות ה-70.
אשטון קוצ'ר בתור ג'סי מונטגומרי השלישי
שון וויליאם סקוט בתפקיד צ'סטר גרינבורג
קריסטי סוונסון בתפקיד כריסטי בונר
מרי לין רייסקוב בתפקיד זלמינה
התסריט לסרט נכתב על ידי התסריטאי של מופע שנות השבעים פיליפ סטארק.
סת' רוגן וג'ייק ג'ילנהול עברו שניהם אודישן לתפקידים הראשיים.
ג'ייסון רייטמן דחה פעמיים את ההצעות לביים את הסרט.
רוב הצילומים התרחשו בצפון הוליווד, סנטה קלריטה וגלנדייל, קליפורניה.
סצנות המכילות את המסעדה הבדיונית "אוווווווכל סיני" צולמו בברבנק, קליפורניה.
באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל דירוג של 16% על סמך ביקורות של 62 מבקרים, עם דירוג ממוצע של 3.7/10. הקונצנזוס הביקורתי של האתר טוען כי "הסרט לא מצחיק, העלילה רזה מדי, וההפקה מרגישה יותר כמו סיטקום טלוויזיה מאשר סרט".
באתר Metacritic, לסרט יש ציון של 30/100, הציון מבוסס על 17 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות לא חיוביות בדרך כלל".
קהלים שנשאלו על ידי CinemaScore העניקו לסרט ציון ממוצע של "B−" בסולם A+ עד F.
ביקורת הסרטים של ה-BBC העניקה לו כוכב אחד, וכינתה את הסרט "השחתת מוח צולעת" ו"מעצבנת מאוד", ואת הדיאלוגים של קוצ'ר וסקוט "לא משעשעים עד כאב".
ביומון USA Today נכתב: "כל ציוויליזציה שיכולה להפיק סרט מטופש שכזה כנראה ראויה להיפגע מרעב ומגפה".
בשיקגו טריביון נמסר: "בסוף 83 דקות חסרות רחמים, הקהל יצעק, 'אחי, אני לא מאמין שעברתי את הסרט הזה!?'", ובניו יורק פוסט נכתב שזה היה: "בלגן שלם כמעט ללא רגעים מצחיקים, כל כך חובבני וצולע שלחברי הקאסט יש לעיתים קרובות את המבט הנבוך הזה שאפשר לראות אצל כלבים שקיבלו תספורות מגוחכות".
עם זאת, הניו יורק דיילי ניוז שיבח את "החברות המתוקה באופן מפתיע" של קוצ'ר וסקוט.
בשנת 2014, אדם בולט מהגרדיאן ציין את הסרט כ"גילטי פלז'ר", ואמר שקוצ'ר וסקוט לא הוערכו כשחקנים קומיים ולמרות שהסרט לא היה סגור לגמרי, הוא בכל זאת "עמוס בכל כך הרבה גאגים ופאנצ'ים של שורה אחת.
אי אפשר לקלוט את כולם בצפייה חד פעמית".
הסרט הגיע למקום השני בקופות צפון אמריקה, והכניס 13.8 מיליון דולר בסוף שבוע הפתיחה שלו כשלפניו הסרט מה נשים רוצות, שהגיע למקום הראשון עם 33 מיליון דולר.
הרווח הכולל של הסרט הגיע ל-46 מיליון דולר בארצות הברית ול-73.2 מיליון דולר בסך הכל ברחבי העולם מתקציב של 13 מיליון דולר.
ה-DVD שוחרר ב-26 ביוני 2001, עם שבע סצנות שנמחקו או הורחבו, פרשנות אודיו עם קוצ'ר, סקוט וליינר, סרט מאחורי הקלעים, הקליפ לשיר "Stoopid Ass", וטריילר נוסף לסרט.
גרסת ה-VHS שוחררה ב-6 בנובמבר 2001. הסרט יצא מאוחר יותר גם בבלו ריי, שם צורף הטריילר המקורי.
אחי הוא בן יחיד (באיטלקית: Mio fratello è figlio unico) הוא סרט קולנוע איטלקי שיצא לאקרנים בשנת 2007. הסרט בוים על ידי דניאל לוקטי.
תסריט הסרט נכתב על ידי לוקטי, סנדרו פטרליה וסטפנו רולי על פי ספרו של אנטוניו פנאקי.
אחיו של אצ'ו, מנריקו (המגולם על ידי ריקארדו סקמרצ'ו) הוא חבר המפלגה הקומוניסטית, כמו גם אחותם.
הסרט עוקב אחרי התבגרות האחים בשנות ה-60 וראשית שנות ה-70, בהתאהבותם באותה בחורה, ובהחלטתו של אצ'ו לעזוב את המפלגה הפשיסטית ולהצטרף, בעקבות אהבתו לאהובת אחיו, למפלגה הקומוניסטית.
הסרט מצג את הוריו קשי היום המתקשים להשיג דירה ממחלקת הדיור הציבורי, אף שביתם עומד לפול, ובאובדן הערכים של מנריקו הנוטש את אהובתו ובנם והופך להיות גנב.
הסרט הוצג בפסטיבלים רבים בהם פסטיבל קאן.
כמו כן הסרט זכה בפרס דויד ד.
דונטלו עבור השחקן הטוב ביותר, העריכה, התסריט ושחקנית המשנה הטובה ביותר.
אֲחִידֵי-כָּנָף (שם מדעי: Homoptera) היא תת-סדרה של חרקים בעלי גלגול חסר מסדרת שוני-כנף.
פרטים מסדרה זו ניזונים אך ורק ממוהל צמחים וחלקם נחשבים מזיקים לחקלאות.
באופן מסורתי הייתה מחולקת לשלוש תת-סדרות:
Coleorrhyncha – לא קיימת בישראל.
פרטים מסדרה זו נפוצים בדרום אמריקה, אוסטרליה וניו זילנד.
מאחר שבני סדרה זו שונים לעיתים זה מזה באופן מובהק, מיקומה נתון במחלוקות.
בעקבות מחקרים אחדים המראים שסדרה זו היא פרפילטית, ולכן ללא הצדקה טקסונומית, הועברו שלוש תת-הסדרות תחת סדרת הפשפשאים.
מחקרים מאוחרים יותר טענו לפי בדיקות DNA שהסדרה אכן מונופילטית ואחות לסדרה פשפשאים, אולם גישה זו עדיין לא מקובלת על רוב החוקרים.
אחיגזר (שם מדעי: Orlaya) הוא סוג צמחים ממשפחת הסוככיים.
האחיגזר הם צמחים עשבוניים בעלי פרחים לבנים.
בארץ ישראל גדלים בר שני מינים של אחיגזר, אחיגזר ההרים, Orlaya daucoides ופרח התחרה הלבן Orlaya grandiflora שהוא צמח חד-שנתי רב-ענפים עם עלי שרך מחולקים, וגבעולים שטוחים של פרחים לבנים לאורך תקופה ארוכה בקיץ.''
אחי הדוב הוא סרט הנפשה של חברת וולט דיסני שיצא לאקרנים בשנת 2003, בה גם היה מועמד לזכייה באוסקר לסרט ההנפשה הטוב ביותר.
הסרט מספר על שלושה אחים: סיטקה, דינאהי, וקינאי, המתגוררים בכפר קטן באלסקה.
כל תושב בכפר, בעת הגיעו לגיל 16, מקבל טוטם המסמל משהו שאתו הנפש צריכה ללכת לפי הטוטם.
סיטקה, האח הגדול, קיבל את טוטם העיט המסמל הדרכה ומנהיגות, דינאהי קיבל את טוטם הזאב המסמל חכמה, אך כשהגיע תורו של קינאי, האח הקטן, הוא קיבל את טוטם הדוב המסמל אהבה.
סיטקה ודינאהי נהנו מהגורל שהועיד להם הטוטם, אך קינאי, ששנא דובים, לא קיבל את התפקיד בכבוד.
טננה מנהיגת הכפר הכריחה את קינאי להיות עם הטוטם גם אם הוא אינו רוצה, וסיטקה אומר לו שעל מנת להפוך לגבר עליו לחיות לפי הטוטם שלו: אהבה.
לאחר זמן קינאי רודף אחרי דוב גריזלי שגנב מהם דגים.
סיטקה ודינאהי מנסים להציל את קינאי.
הם מצליחים לבסוף, אבל סיטקה נהרג.
לאחר כינוס לזכרו של סיטקה קינאי הורג את הדוב כנקמה.
אך קינאי נלקח על ידי רוחו של אחיו אשר הופכת אותו לדוב גריזלי צעיר על מנת לתקן מה שעשה.
קינאי התחבר עם להקת דובים אשר בה חבר גם קודה, גור דובים וחברו הטוב ביותר של קינאי הדוב.
קודה מלמד את קינאי על ההנאה שבחיי הדוב.
בסוף קינאי מגלה שהדובה שהרג היא בעצם אימו של קודה ומצטער על מעשיו.
עברו ימים ודינאהי עוקב אחר הדוב שהרג את סיטקה.
אך אינו יודע שקינאי הפך לדוב ומשוכנע שהדוב (קינאי) הרג את קינאי, ומנסה להורגו.
בסופו של דבר דינאהי תופס את קינאי ומתכוון לפגוע בו אך רוחו של קינאי עלתה לשמיים וקינאי חזר להיות בן אנוש.
קינאי מבין שקודה זקוק לו, וסיטקה, לבקשתו של קינאי, החזיר אותו להיות דב.
דינאהי הבין שהטוטם הפך את קינאי למקום שהנשמה הובילה אותו, וביחד עם להקת הדובים כל תושבי הכפר והדובים התאחדו יחדיו וחיו כמשפחה אחת.
קינאי - האח הצעיר מבין שלושת האחים.
הופך לדוב לאחר שהרג את הדובה שגרמה למות אחיו סיטקה (בסופו של דבר דובה זו מתגלה כאמו של קודה).
הוא מתחבר עם קודה ומחליט להישאר דוב בסוף הסרט.
קודה - דוב קטן ונלהב שמתחבר לקינאי במסעו.
איבד את אמו לאחר שקינאי הרג אותה.
ראט ודיוק - שני איילים מצחיקים שמצטרפים למסע של קינאי וקודה אל האורות הצפוניים.
דינהאי - האח האמצעי מבין שלושת האחים.
לאחר שקינאי הפך לדוב חשב שדוב הרג אותו והחל לחפש אחריו כדי לנקום את נקמתו.
נוהג לעצבן את קינאי ולהקניט אותו.
סיטקה - האח הבכור מבין שלושת האחים.
נהרג כשניסה להציל את אחיו מידי דוב (שהתברר בסוף כאמו של קודה).
טננה - זקנת השבט והשאמאנית שלו.
מביאה לאנשים את הטוטמים שלהם.
וכן יסמין עיון, מיקי ילון, עמי מנדלמן, מומי לוי ואחרים...
את שירי הסרט עיבדו ושרו פיל קולינס ומארק מנסינה.
בגרסה העברית דובבו השירים על ידי הזמר רמי קלינשטיין.
בשנת 2006 יצא סרט המשך אחי הדוב 2 שיצא ישירות לווידאו.
הסרט מתחיל בחלום שחלם קנאי - כשהוא היה ילד הייתה לו חברה בשם ניטה והם שיחקו בקרח.
אך בזמן שהם שיחקו, הקרח נשבר, ניטה נפלה למים.
קנאי הציל אותה והביא לה קמע.
הסרט ממשיך ביום חתונתה של ניטה עם אטקה.
ממש לפני שהתחתנו, האדמה נפתחה לשתיים בינה לבין אטקה והפרידה ביניהם.
ניטה הולכת לשמאנית ושואלת איך תוכל להתחתן, והשמאנית עונה ללכת עם קנאי למקום שבו נתן לה את הקמע ושם לשרוף את הקמע.
לכן, השמאנית העניקה לה את היכולת לדבר עם דובים כדי שהיא תוכל תבוא איתו לשרוף את הקמע.
ניטה וקנאי נפגשו והתחילו ללכת אל המקום שהוא הביא לה את הקמע.
במהלך המסע שלהם קנאי התחבר לניטה ופחות שם לב לקודה.
וקודה נעלב ממנו ואפילו ניסה לברוח מכיוון שהוא הרגיש שקנאי שכח אותו.
בסוף הסרט ניטה לא רצתה להיות בת אדם מכיוון שאהבה את קנאי יותר מאטקה, אז הרוחות הפכו אותה לדובה והיא וקנאי התחתנו.
אחיה קמארה (נולד ב- 1968) הוא מנהל התוכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון במשרד הרווחה והשירותים החברתיים (תוכנית 360).
כיהן בעבר כמנכ"ל ארגון בקול, כיו"ר ארגון בזכות וכנציב שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
קמארה נולד בירושלים לאהרן ורות קמארה., וגדל בשכונת רסקו.
הוא בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה ותואר שני בחינוך מיוחד.
עסק לאורך השנים בתחום שילוב וקידום של אנשים עם מוגבלות.
ממקימי "בקול" – ארגון כבדי שמיעה ומתחרשים, שימש כיו"ר הוועד המנהל של ארגון "בזכות".
קמארה היה שותף פעיל בתהליך חקיקת חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.
במסגרת תפקידו, עסק גם בפעילות בינלאומית ושימש כסגן נשיא הארגון העולמי של כבדי השמיעה (IFHOH).
בראשית שנת 2010 מונה לתפקיד נציב שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, על ידי ממשלת ישראל.
במסגרת תפקידו הוביל את יישום חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות ואת תהליך אשרור אמנת האו"ם לזכויות אנשים עם מוגבלות בישראל.
הקדנציה שלו כנציב הסתיימה ב-31 במרץ 2016.
ב-28.4.2017 מונה על ידי ממשלת ישראל לתפקיד מנהל התוכנית הלאומית לילדים ונוער בסיכון.
בשנת 2006 זכה באות החסד והשוויון ע"ש ווילי וסיליה טראמפ מטעם בית איזי שפירא.
בשנת 2017 הוענק לו תואר עמית כבוד מטעם האוניברסיטה הפתוחה.
אחי (אחיעזר) ברנדט (נולד ב-1938) הוא מתמטיקאי ישראלי, פרופסור במחלקה למדעי המחשב ולמתמטיקה שימושית במכון ויצמן ובאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
נודע בזכות תרומותיו החלוציות לשיטות "רב-סריג" לפתרון נומרי למשוואות דיפרנציאליות.
ברנדט נולד ב-1938 בגבעת ברנר.
לאחר השירות הצבאי החל ללמוד באוניברסיטה העברית, שם קיבל תואר שני ב-1963. סיים דוקטורט במכון ויצמן בשנת 1965. המשיך ללימודי פוסט דוקטורט באוניברסיטת ניו יורק.
בשנת 1968 החל ללמד במכון ויצמן, שם מונה עם הזמן לפרופסור.
היה מדען אורח במעבדת IBM, במעבדת NASA, באוניברסיטת סטנפורד וב-Colorado State University.
זוכה בפרס לנדאו ב-1978 ופרס רוטשילד ב-1990.
ברנדט משמש כמדען הראשי של חברת "videosurf", המפתחת מנוע חיפוש לסרטי וידאו באינטרנט.
אחיאסף היא הוצאת ספרים ישראלית שהוקמה בשנת 1937 על ידי שכנא צפלוביץ', שעלה לארץ ישראל מליטא בשנת 1924.
השם "אחיאסף" היה במקור שמה של הוצאת ספרים מיסודו של אחד העם שפעלה במזרח אירופה; צפלוביץ' קיבל את הזכות להשתמש בו מאחד מיורשיו, והשם שימש כעדות קיימת והמשכיות לפעילות ההוצאה, או לפחות שמה.
צפלוביץ' אף אימץ את "אחיאסף" כשם משפחתו לאחר מלחמת העצמאות.
מייסד ההוצאה, צפלוביץ', עבר לירושלים בסוף שנות ה-20 כדי לנהל את סניף חברת המו"לים "תרבות", וכשזו פסקה מפעילותה, החל לעסוק במו"לות באופן עצמאי והדרך להקמת אחיאסף נסללה.
בראשית פעילותה שימשה חנות ההוצאה הקטנה מקום מפגש לסטודנטים מהאוניברסיטה העברית ולמשוררים צעירים כדוגמת יעקב אורלנד, דב חומסקי ואחרים.
בשנת 1964 צפלוביץ' (שהפך לאחיאסף) העתיק את פעילות ההוצאה העצמאית שהקים לתל אביב והיא פעלה בה עד לסוף שנת 1988. מאז החברה פועלת באזור התעשייה פולג הנמצא דרומית לנתניה.
בשנת 2004 נפטר שכנא אחיאסף וההוצאה הועברה לידי מתן בנו.
ההוצאה עוסקת בעיקר בהוצאה לאור של ספרי עיון, ספרי לימוד, מילונים דו-לשוניים, אמנות ויצירה, ספרות ילדים, מדע פופולרי, פסיכולוגיה ומדריכי טיולים.
בתחום ספרות הילדים תרגומי ספריו של אריך קסטנר מזוהים עם ההוצאה.
בהם: אמיל והבלשים, פצפונת ואנטון, אורה הכפולה, החתול במגפיים, הכיתה המעופפת ועוד.
בתחומי ההיסטוריה וחקר הספרות בולטים ספריו של יוסף קלוזנר: "היסטוריה של הבית השני" (5 כרכים) ו"היסטוריה של הספרות העברית החדשה" (6 כרכים).
לאחר מלחמת העצמאות הוציאו ספרים הקשורים לנושא, שהמפורסמים שבהם: "המרד" של מנחם בגין, "ארוכה הדרך לחרות" של יעקב מרידור, "גנבים בלילה" של ארתור קסטלר ואחרים.
אחיאסף חברה בהתאחדות המו"לים בישראל.
אחי הדוב 2 הוא סרט המשך לסרט "אחי הדוב", שיצא בשנת 2006 ישירות לוידאו ול-DVD.
הסרט נפתח בפלאשבק שחווה קנאי: בילדותו שיחק עם חברה בשם ניטה על גבי קרחון.
לפתע הקרחון נשבר וניטה נפלה למים, אך קנאי הציל אותה והעניק לה קמע.
הסרט עובר ליום חתונתה של ניטה עם גבר בשם אטקה.
ממש לפני הנישואין, האדמה נבקעה והפרידה ביניהם.
ניטה פנתה לשמאנית הכפר כדי שתסביר לה מדוע נבקעה האדמה, והשמאנית הסבירה שכאשר קנאי העניק לה את הקמיע הוא יצר קשר ביניהם, וכדי לבטל את הקשר ובכך ליצור אפשרות שיתחתנו עם אנשים אחרים, על ניטה לשרוף את הקמיע שנתן לה קנאי יחד איתו במקום שבו נתן לה אותו.
כדי שתוכל לדבר איתו, יצרה אצלה השאמאנית יכולת לדבר עם חיות.
ניטה וקנאי נפגשו והתחילו ללכת אל המקום שבו הביא לה את הקמיע.
במהלך המסע המשותף קנאי וניטה מתיידדים, וניטה מתגברת על הפוביה שלה ממים.
בסוף הסרט, לאחר שהם שרפו יחד את הקמע, הם מכירים באהבתם זה את זה, אך קנאי לא רוצה להפוך בחזרה לאדם ולעזוב את קודה.
לכן ניטה הופכת לדובה והם מתחתנים.
אֲחִיָּה בֶן-אֲחִטוּב היה כהן ששמו מופיע ב וב כמי שנשא את האפוד לפני ארון הברית במלחמתו של שאול במכמש.
אחיה בן אחיטוב הוא בנו של אחיטוב ונינו של עלי הכהן.
לדעת חוקר המקרא משה גרסיאל ואחרים, אחיה ואחימלך הם דמות אחת ואחיה אינו אלא צורת קיצור של שמו.
בעת המלחמה עם פלשתים במכמש, אחיה הוא זה, שלקח את כלי המקדש, שניצלו בשילה עבר לנוב והקים מחדש מרכז דתי בו עמד אוהל ה'.
לדעת משה צבי סגל, מרכיב השם 'מלך' בשמו של אחימלך, אשר הוא מרכיב תאופורי בהברה האחרונה: 'יה', הוחלף למרכיב 'מלך' כמעין תיקון סופרים.
כאשר נחרב המקדש בשילה, ניצל האפוד עד אשר הועבר לאחיה.
האפוד נשאר בבית משפחת עלי גם לאחר הטבח בכהני נוב.
מטרת נשיאת האפוד אינה ידועה, אך הכהנים השתמשו באפוד בעת ששאלו באלוהים.
השאילה באלוהים באמצעות האפוד נעשתה כנראה, באמצעות האורים ותומים, שנמצאו בחלקו הפנימי של האפוד.
תפקידו של אחיה היה לשאת את האפוד.
את האפוד לא לובשים אלא נושאים או חוגרים.
הכינוי , מייחד במקרא רק את משפחת עלי הכהן.
לדעת רש"י בקשת שאול, 'הבה תמים', פירושה- תן גורל אמת.
במקום נוסח המסורה נכתב בתרגום השבעים: "ויאמר שאול, ה' אלהי ישראל, למה לא ענית את עבדך היום אם יש בי או ביונתן בני העוון.
ה' אלהי ישראל הבה אורים ואם ישנו...
לדעת שמעון בר-אפרת ואחרים יש להעדיף את הנוסח בתרגום השבעים.
לשיטתם, המחבר המקראי השמיט חלק מן הפסוק.
לפי הנוסח בתרגום השבעים האורים והתומים הן גורלות, שאפשרו שתי תשובות גם אם הן מנוגדות.
נראה כי הדרישה מאת ה' נעשתה על ידי הכהן, נושא האפוד, לצאת למלחמה.
הדרישה בה' נעשתה בידי הכהנים עד כיבוש ירושלים בידי דוד, שאז הוחלפה בידי נביאים.
מסיפור זה עולה כי הכהן הוא גם משרתו של המלך ולפי פקודתו ישאל בה'.
אֶחידיו ראול ארֶבאלו ריוס (בספרדית: Egidio Raúl Arévalo Ríos; נולד ב-1 בינואר 1982 ב), המכונה לעיתים אל קצ'ה ואל פקניו חיגנטה, הוא כדורגלן עבר אורוגוואי.
ארבאלו התחיל לשחק בקבוצת הנוער של פאיסנדו בז'ה ויסטה בעיר הולדתו פאיסנדו ב-1999 וכעבור שנה עבר לשחק בקבוצה הבוגרת במשך שנה.
בשנים שלאחר מכן הוא שיחק בבז'ה ויסטה, פניארול, מונטריי במקסיקו, דאנוביו באורוגוואי וסן לואיס במקסיקו.
ב-2009 הוא חזר לשחק בפניארול למשך עונה וזכה אתם באליפות אורוגוואי.
לאחר מכן הוא עבר לבוטפוגו בברזיל, שם שיחק משחק אחד בלבד, ואז עבר לטיחואנה במקסיקו.
כעבור עונה הוא עבר לפלרמו מהסרייה א' האיטלקית.
כעבור שנה הוא הושאל לשיקגו פייר מליגת ה-MLS בארצות הברית לשארית עונת 2013.
לאחר מכן הוא נמכר לטיגרס המקסיקנית ומיד הושאל לשישה חודשים למונרקס מורליה.
ארבאלו התחיל לשחק בנבחרת אורוגוואי ב-2006.
ארבאלו נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2010, אשר בו הנבחרת סיימה במקום הרביעי.
הוא השתתף בכל המשחקים של הנבחרת בטורניר.
ב-2011 הוא זכה עם נבחרתו בקופה אמריקה.
ב-2012 הוא נבחר על ידי מאמן הנבחרת אוסקר טבארס להיות אחד משלושת השחקנים הבוגרים בנבחרת האולימפית של אורוגוואי לאולימפיאדת לונדון, והיה הקפטן של הנבחרת.
ארבאלו נכלל גם בסגל הנבחרת למונדיאל 2014. נבחרת אורוגוואי סיימה את המונדיאל בשלב שמינית הגמר.
אחיות (Sisters) היא סדרת דרמה אמריקאית ששודרה ב-NBC במשך שש עונות מ-1991 עד 1996.
הסדרה עוסקת בארבע אחיות המתגוררת באילינוי: אלכס העשירה הנשואה למנתח פלסטי, טדי האלכוהוליסטית לשעבר, ג'ורג'י עקרת הבית ופרנקי, אשת עסקים המכורה לעבודתה.
אביהן של הארבע רצה מאוד שיוולדו לו בנים, וקרא לכל אחת מבנותיו בכינויים גבריים.
עקב עבודתו כרופא, אביהן נעדר רבות מהבית ואמן סבלה מהזנחה.
בשתי העונות הראשונות של הסדרה כל פרק התחיל בכך שארבע האחיות יושבות ביחד בסאונה ומדברות ביניהן.
אלכס (סווזי קורץ): האחות הבכורה, הייתה נשואה למנתח פלסטי וחיה חיים אמידים.
טדי (סילה וורד): האחות השנייה, אלכוהוליסטית לשעבר, הייתה גרה בקליפורניה ולאחר מכן חזרה לאילינוי, מקום הולדתה.
ג'ורג'י (פטרישיה קלמבר): האחות השלישית, הייתה עקרת בית וסוכנת נדל"ן.
פרנקי (ג'וליאן פיליפס): האחות הקטנה, מכורה לעבודה, נישאה לבעלה לשעבר של אחותה טדי.
אחי גיבורי התהילה הוא נאום שנשא מפקד חטיבה 7 שמואל גונן (גורודיש) לאחר מלחמת ששת הימים.
הנאום נישא כהספד לחללי חטיבת השריון שבפיקודו, חטיבה 7, אשר נפלו בקרבות שבחצי האי סיני במלחמת ששת הימים.
ההספד נישא לראשונה במסדר ספונטני חטיבתי בגבל ליבני ב 10 ביוני 1967, ובפעם השנייה במסדר רשמי במחנה רפיח בספטבר 1967. הוא מבטא את תחושת הניצחון שהאפילה בתודעה הציבורית על האבל.
הנאום מלא פאתוס ומדגיש את תחושות הגאווה, הניצחון והתהילה על פני האבל שאמור להתבטא בהספד.
נאום זה ייצג את רגעי התהילה של גורודיש לאחר מלחמת ששת הימים (בניגוד למהלומה שקיבל לימים, לאחר מלחמת יום הכיפורים ופרסום תוצאות ועדת אגרנט); לאחריה היה לו הנאום לרועץ ועמד כדוגמה ליהירות מפקדי צה"ל לאחר הניצחון במלחמת ששת הימים.
כשהובא גורדיש לקבורה בישראל, לאחר ששהה ארוכות באפריקה, קראו מספידיו את השורה המפורסמת ביותר מנאומו זה: "אל המוות הישרנו מבט – והוא השפיל את עיניו".
שורה זו הפכה לאמרת כנף בישראל.
את ההשראה לביטוי שאב גורודיש משם ספרו של הסופר היהודי-אמריקני הווארד פאסט "אחי גיבורי התהילה" (1948), המספר על מרד החשמונאים.
אִחְיַאא עֻלוּם א-דִּין הוא ספר שנכתב על ידי האימאם אל-ע'זאלי.
הוא נכתב בשפה הערבית, והיה לאבן הפינה של האסכולה המחשבתית.
הספר שילב תאולוגיה, ספקנות, מיסטיקה, אסלאם ותפיסות אחרות, ואל-ע'זאלי דן בו לעומק בפילוסופיה המוסלמית.
מחשבתו היוותה את הבסיס לאימפריה העֹת'מאנית, ובסופה, כאשר מוסטפא כמאל הפריד את המחשבה הדתית ב-1922 מחוק המדינה, הוא אסר על תרגומי עבודותיו של אל-ע'זאלי לטורקית, ובתוך כך גם אסר על תרגומו של הספר לטורקית.
הספר נחשב על ידי רבים כיצירת המופת האולטימטיבית של הרוחניות האסלאמית.
הספר מחולק לארבעה חלקים, שכל אחד מהם מכיל עשרה פרקים.
הספר מסביר את הדוקטרינה ואת הפרקטיקה של האסלאם, ומטרתו ללמד כיצד ניתן להפוך אותם לבסיס הרחב של חיים רוחניים, אשר אמורים להוביל את האדם להתפתחותו המנטלית, המיסטית, והרוחנית.
החלק הראשון של הספר עוסק בידע ובתנאים המקדימים לאמונה.
החלק השני דן באנשים ובחברה.
החלקים השלישי והרביעי מוקדשים לחיים הפנימיים של הנשמה, ומסבירים את המידות הרעות הראשונות שאנשים צריכים להתגבר עליהן בתוך עולמם הפנימי, ואת המידות הטובות שהם צריכים לשאוף להשיג.
הספר הפך לטקסט האסלאמי הנקרא ביותר אחרי הקוראן וספרי החדית'.
הוא הצליח לשלב, לחבר ולאחד בין התאולוגיה האסלאמית האורתודוקסית לבין המיסטיקה הסופית באופן יעיל, ובכך הוא מהווה מדריך מעמיק לכל תחומי החיים של המוסלמי.
אחיות היא סדרת טלוויזיה קומית מונפשת צרפתית, אשר מבוססת על רצועת קומיקס בעלת אותו שם מאת ויליאם מורי וכריסטוף קזנוב.
הסדרה בוימה על ידי לוק וינקיגרה, הולחנה על ידי מתיאס דופלסי והופקה על ידי Bamboo Édition ו-Samka Productions.
לסדרה הופקו שלוש עונות, שכל אחת מהן כוללת 52 פרקים באורך 12 דקות.
בצרפת שתי העונות הראשונות שודרו בערוץ M6, כאשר העונה הראשונה שודרה החל מ-28 באוגוסט 2017 עד 27 בנובמבר באותה שנה, והעונה השנייה שודרה החל מ-24 באוגוסט 2020 עד 23 בנובמבר באותה שנה.
העונה השלישית שודרה במדינה בערוץ Gulli החל מ-3 בנובמבר 2024 עד 16 במרץ 2025.
בישראל שתי העונות הראשונות שודרו בדיבוב עברי בערוץ KidZ, כאשר העונה הראשונה שודרה בשנת 2018, והעונה השנייה שודרה החל מ-1 ביולי 2020 עד 8 בנובמבר באותה שנה.
לאחר הפסקת הפעילות של הערוץ, העונות החלו להיות משודרות בשידורים חוזרים בערוץ ZOOM TOON מבית ערוץ זום.
באותו ערוץ שודרה גם העונה השלישית של הסדרה החל מ-15 בספטמבר 2025.
ב-13 בספטמבר 2017 יצאו לאור שני רומנים שמותאמים לסדרה, על מנת "לשמר את קהל הסדרה, שאינו חובב קומיקס".
הסדרה עוקבת אחר שתי אחיות, ונדי הנערה המתבגרת בת ה-13 ומארי הילדה הקטנה בת ה-7, השונות בתחומי העניין שלהן, דבר שגורם להן לריב הרבה.
בכל פרק האחיות רבות ומסתבכות בצרות, אף על פי שלפעמים הן משתפות פעולה למטרה משותפת.
ונדי – נערה מתבגרת בת 13. אחותה הבכורה של מארי.
בת הזוג של מקסוול, אותו היא מכירה מהגן.
מארי – ילדה בת 7. אחותה הקטנה של ונדי.
היא אוהבת בובות, בעיקר את הצעצוע הממולא אותו היא מכנה מסריחוני.
כמו כן היא אוהבת להחליק על גלגיליות ולהתחפש לנסיכות.
סנדרין – אמא של ונדי ומארי, ואשתו של ויליאם.
עובדת בתור אחות בבית חולים.
ויליאם – אבא של ונדי ומארי, ובעלה של סנדרין.
בעבר היה שותף בלהקת רוק.
מקסוול – בן הזוג של ונדי, אותה הוא מכיר מהגן.
נט – חברה טובה של מארי.
לולו – חברה טובה של מארי.
הדיבוב העברי של שתי העונות הראשונות בוים על ידי אפי בן ישראל, והופק על ידי ענבר שטגר עזרא באולפני דאבי דאב.
דיבוב העונה השלישית בוים על ידי פז פרל באולפני NDG.
עונהמספר פרקיםתקופת שידור מקורית תקופת שידור בישראל שידור ראשוןשידור אחרוןשידור ראשוןשידור אחרון15228 באוגוסט 201727 בנובמבר 2017201825224 באוגוסט 202023 בנובמבר 20201 ביולי 20208 בנובמבר 20203523 בנובמבר 202416 במרץ 202515 בספטמבר 2025יפורסם בהמשך
"Les Sisters" היא רצועת קומיקס צרפתית מאת ויליאם מורי וכריסטוף קזנוב, אשר יצאה לאור לראשונה בשנת 2008 על ידי Bamboo Édition וזכתה להצלחה רבה, כאשר היא מכרה מעל 5 מיליון עותקים.
רצועת הקומיקס עוקבת אחר ונדי ומארי, שתי אחיות שרבות, מסתבכות ומשתפות פעולה בצורה קומית, כאשר הן נכתבו בהשראת בנותיו של מורי.
בשנת 2016 הוכרז שתופק סדרת טלוויזיה מונפשת שמבוססת על רצועת הקומיקס, כאשר היא תופק על ידי חברת ההוצאה לאור ו-Samka Productions, חברת הנפשה שהפיקה את "אליוט" ו"שב"כ - שירות ביטחון כיתה".
עוד נודע שהסדרה תחל את שידוריה בשנת 2017 בערוץ M6, כאשר היא תכלול עונה אחת בעלת 52 פרקים באורך 12 דקות.
תקציב העונה הוא כ-6.5 מיליון אירו ועל מנת שהיא תופק מהר הוחלט להנפיש חלקים ממנה באסיה.
כותבי רצועת הקומיקס לא השתתפו בכתיבת הסדרה, אך הם ריכזו עבור תסריטיה כל מה שמגדיר את הדמויות.
האחיות שעליהן מבוססת רצועת הקומיקס והסדרה לא דיבבו בפרויקט מפני "שדיבוב הוא תרגיל מורכב".
לאחר הצלחת העונה הראשונה, הוחלט לחדש את הסדרה לעונה שנייה שתכלול גם היא 52 פרקים באורך 12 דקות.
העונה השנייה החלה את שידוריה ב-24 באוגוסט 2020 והסתיימה ב-23 בנובמבר באותה שנה.
בשנת 2022 נשאל קזנוב אם הסדרה תחודש לעונה שלישית, והוא ענה "ברור שאני וויליאם היינו מוכנים לעונה 3. אנחנו יודעים שזה יהיה פרויקט בנוי היטב ואיכותי, אבל ההחלטה הזו לא תלויה רק בנו, גם אם אנחנו באמת רוצים את זה.
נכון לעכשיו, אנחנו עדיין לא יודעים אם עונה 3 תתקיים".
בפסטיבל סרטי האנימציה הבין-לאומי של אנסי 2024 הוכרז שהסדרה תחודש לשתי עונות נוספות, אשר הופקו באותו פורמט כמו של הקדומות.
העונה השלישית שודרה בערוץ Gulli החל מ-3 בנובמבר 2024 עד 16 במרץ 2025.
מלבד צרפת, הסדרה שודרה במדינות נוספות ברחבי העולם ודובבה בהתאם, בין היתר בבלגיה, קנדה, שווייץ, גרמניה, איטליה, פולין, ספרד ורוסיה.
בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בערוץ KidZ, כאשר העונה הראשונה שודרה בשנת 2018 והעונה השנייה שודרה החל מ-1 ביולי 2020 עד 8 בנובמבר באותה שנה.
"אחי החורג, פרנקנשטיין" (רוסית: Мой сводный брат Франкенштейн) הוא סרט דרמה רוסי, עטור שבחים, בבימויו של ואלרי טודורובסקי.
הסרט יצא להקרנות מסחריות ב-21 באוקטובר 2018.
יוליק הוא עיתונאי שמקבל מכתב מאישה שאיתה היה בקשר לפני 20 שנה.
במכתב היא אומרת לו שיש לו בן מחוץ לנישואין.
יוליק נשוי לריטה (שעובדת כסוכנת נדל"ן) ולשניים שני ילדים: אניה ויגור ועובדת קיומו של בן משפחה נוסף מטלטל את עולמו.
פאבליק מגיע למוסקבה, לאחר שחזר מהמלחמה בצ'צ'ניה, שהותירה אותו ללא עין ועם סיוטים על אויביו מהמלחמה.
יוליק מסרב לקבל אותו ומתייחס אליו בקרירות.
מאוחר יותר, בשיחה בין פאבליק לריטה מתברר שאמו של פאבליק מתה שנה לאחר חזרתו מהמלחמה.
באותו יום יגור מזמין אליו חברים לצפות בסרט פרנקנשטיין בכיכובו של בוריס קרלוף ובמהלך הצפייה הם לועגים לפאבליק.
באחד הימים, פאבליק מותקף ברחוב על ידי זרים שדורשים ממנו לעזוב את העיר, אבל הוא גובר עליהם ומצליח להוציא וידוי מאחד מהם שיגור הוא זה ששלח אותם לתקוף אותו.
בערב, כשהוא חוזר הביתה, הוא מזהיר את יגור שצשחהו מנסה לסכסך ביניהם.
ריטה מגלה סימני חבלות ומציעה ליוליק לקחת אותו לחדר מיון, אבל בהגיעו לשם הוא עוזב בשל חששו שפאבליק ישלח לבית חולים פסיכיאטרי.
כעבור כמה ימים, יוליק לא מוצא את הילדים בבוקר ומסתבר שפאבליק לקח אותם כדי להסיע אותם למקום בטוח.
הוא מתקשר לריטה ומורה עליה לנסוע עם יוליק ברכבת.
בערב הם מגיעים לדאצ'ה של אלאונורה דמיטרייבנה, אמו של יוליק.
פאבליק יורה באקדח שברשותו וחותר למגע עם שוטרי המיליציה.
בקרב היריות נגדם פאבליק נהרג.
שחקן דמות לאוניד יארמולניק יוליק אירינה סוקולובה אלינור ילנה יאקובלבה ריטה דניל ספיוואקובסקי פאבליק סרגיי גרמאש טימור ארטיום שאלימוב יגור מריאנה אילינה אניה סרגיי גזארוב אדיק אלווירה דנילין גלינה סרגיי סוסנובסקי
נשר הזהב — בקטגוריות הבימוי הטוב ביותר ושחקנית המשנה הטובה ביותר;
מועמדות בקטגוריות: הסרט העלילתי הטוב ביותר, התסריט הטוב והפסקול הטוב.
קינוטאבר — הפרס הנשיאותי לאנסמבל השחקנים.
פסטיבל הסרטים הבינלאומי של מוסקבה — פרס הסרט הרוסי הטוב ביותר.
אחיה היה הממונה על הנסכים בבית המקדש השני, מחמישה עשר הממונים הקבועים שהיו בבית המקדש.
לצד הקרבנות, נצטוו בני ישראל להביא לבית המקדש את הנסכים, שהם מנחות מיין וסולת בלולה בשמן שהוקרבו בבית המקדש לצד קרבן עולה או שלמים.
על מנת להקל על מביאי הנסכים, שלא ייאלצו להביא מבתיהם את כל הדרוש להבאת המנחה, נתמנה אחיה לאחראי על כל היינות, השמנים והסלתות, ועליו היה לקנות כמויות גדולות ממוצרים אלו ולשמרם בלשכתו, כדי שהעולים לירושלים יוכלו לרכוש אותם ממנו.
המשנה מסבירה את הנוהל לפיו פעל אחיה בבית המקדש, בתיאום עם יוחנן בן פינחס, ממונה החותמות ששהה בלשכת החותמות שבבית המוקד, בתוך עזרת הכהנים:
בן עזאי הוסיף וטען כי על החותם הנמסר למצורע היה רשום "חוטא עשיר" או "חוטא דל" - שכן אם למצורע אין כסף להבאת שלושת הכבשים, הוא רשאי להחליף את החטאת והעולה בעופות, להם נדרשים נסכים מועטים יותר.
חותמים אלו היוו עדות לתשלום שקיבל יוחנן מבעל החותם בעבור הנסכים, וכך היה אחיה נוטל מבעל החותם את חותמו ומספק לו את הנסכים ששילם תמורתם.
בערב היו נפגשים יוחנן ואחיה, ויוחנן היה מוסר לאחיה את התשלומים שניתנו במהלך היום לאוצר ההקדש, כדי שיקנה בהם אחיה נסכים נוספים למכירה.
במקרה שאכן טוען אדם כי חותמו נגנב ממנו או אבד, היה עליו להמתין עד פגישתם של יוחנן ואחיה והשוואת החותמות והכסף שבידם, ואם אכן נמצא כי ליוחנן יש כסף כדי חותם נוסף שאינו בידי אחיה, היה אחיה מספק את הנסכים למאבד החותם.
בתלמוד ירושלמי הוסיפו כי על החותם היו רשומים גם שם משמרת הכהונה העובדת במקדש באותו שבוע ושם החודש הנוכחי, כדי למנוע כל אפשרות לרמאות.
המשנה מתארת את חמישה עשר בעלי התפקידים החשובים בבית המקדש, והשני שנמנה מהם הוא אחיה:
אחיות הוא ספר רב מכר מאת הסופרת האמריקאית ריינה טלגמאייר העוסק בה ובמשפחתה.
הספר הזה הוא השני של טלגמאייר, וספר המשך ל"חיוך" מ-2010.
עלילת הספר מתרחשת במהלך המסע של משפחת טלגמאייר מסן פרנסיסקו לבני דודם שגרים בקולורדו.
אבא של ריינה לא נוסע עם המשפחה, אלא נשאר בבית וטס לבני הדודים מאוחר יותר.
ריינה חושבת שאביה לא נוסע איתם בכלל ושיש לו קשיים בעבודה, אך בסוף הספר היא מגלה שאביה ואמה התחילו תהליך גירושים.
במהלך הנסיעה ריינה ואחותה אמרה רבות.
בדרך חזרה המכונית נתקעת, אמא של ריינה הולכת לעיר עם האח הקטן וויל להביא גרר, וריינה ואחותה נשארות במכונית.
במהלך השהייה, ריינה ואמרה מוצאות במכונית את נחש המחמד של אמרה, מנגו, שהלך לאיבוד כמה שבועות קודם לכן.
ביחד, אחרי שהן משתפות פעולה, הן מצליחות לתפוס את הנחש.
נרמז שהחוויה עוזרת מאוד לחיזוק הקשר ביניהן.
אחיו של מוגלי הוא סרט קצר מונפש אמריקאי לכל המשפחה משנת 1976, המבוסס על הסיפור "אחי מוגלי" מתוך הכרך הראשון של "ספר הג'ונגל" שנכתב על ידי רודיארד קיפלינג.
הסרט בוים ונכתב על ידי צ'אק ג'ונס, יחד עם ביומו של האל אמברו.
הסרט שודר לראשונה בארצות הברית בערוץ CBS ב-11 בפברואר 1976, ולאחר מכן הופץ ב-VHS, לייזרדיסק ו-DVD על ידי Family Home Entertainment.
בישראל הסרט הופץ על ידי קלסיקלטת בדיבוב עברי בשנת 1991, יחד עם החלק הראשון של הסרט "ריקי-טיקי-טאבי".
אורך הסרט הוא כ-25 דקות ושפת המקור שלו היא אנגלית.
שנה לפני הוצאת הסרט, בשנת 1975, צ'אק ג'ונס ביים שני סרטים קצרים המבוססים על שני סיפורים אחרים מתוך הכרך הראשון של "ספר הג'ונגל", "ריקי-טיקי-טאבי" ו"כלב הים הלבן".
הסרט מספר את סיפורו של מוגלי, בן אנוש החיי עם זאבים שכדי להביס את שירחן ולהציל את משפחתו הוא חייב לשמר את אנושיותו.
למרות שהסרט נאמן לסיפור המקורי, ישנם כמה שינויים בולטים.
השינויים כוללים תפקידים מורחבים עבור באלו וטבקי, ובנוסף שירחן הוא נמר לבן ללא רגל צולעת.
הדמויות שלא מופיעות בסרט זה הן קא, קולונל האטי, הקופים וצ'יל.
בגרסה האנגלית והמקורית של הסרט, רודי מקדואל דיבב את כל הדמויות הגבריות של הסרט, ואילו ג'ון פוראי דיבבה את אמא זאבה.
במאי ומפיק הדיבוב של הסרט בעברית היה יוני חן.
אפי בן ישראל - אמא זאבה
יוני חן - אבא זאב / באלו / שירחן / טבקי
עודד מנשה - בגירה / אקילה
מיכה אוזין סליאן - מספר
אחי-נצרן קווי (שם מדעי: Balistapus undulatus) הוא מין יחיד בסוגו של דג ממשפחת הנצרניים, והחי באזור האינדו-פסיפי כולל מפרץ אילת.
אחי-נצרן קווי מגיע לאורך 50 סנטימטרים וצבעו מגוון בצעירים והופך לחום בבוגרים.
דג זה ניכר בסנפיר הגב הראשון שהוא גבוה מסנפיר הגב השני.
אחי-נצרן קווי ניזון בעיקר מחסרי חוליות כמו קיפודי ים, תולעים, רכיכות וסרטנאים.
דג זה פעיל יום, חי לבדו, טריטוריאלי ויכול להיות אגרסיבי כלפי דגים אחרים.
אחיה קליין (נולד בספטמבר 1991) הוא ספורטאי פאראלימפי ישראלי, ייצג את ישראל במשחקים הפאראלימפיים (טוקיו 2020).
בשנת 2013, בגיל 22, נפצע קליין אנושות ממטען חבלה שהונח באחת מהמנהרות מרצועת עזה לשטח ישראל.
כתוצאה מהפיצוץ, איבד את ראייתו כמעט לחלוטין.
הוא חזר לשירותו הצבאי כקצין הנדסה, חרף פציעתו האנושה.
בשל אופן פציעתו, הוכנסה לתו"ל הצה"לי חובת הרכבת משקפי מגן בעת פעילות מבצעית, ערכת משקפי המגן נקראו "שומר אחי" על שמו של קליין.
בשנת 2019 הגיע למקום השישי באליפות העולם הפאראלימפית לחתירה באוסטריה, לצד ברק חצור, סימונה גורן, שי לי מזרחי, מיכל פיינבלט, סלאח שהאין וההגאית מרלנה מילר.
באותה שנה נישא לבת זוגו שירלי וקיבל את אות המופת השיקומי על ידי ארגון נכי צה"ל.
בשנת 2021 השתתף במשחקים הפאראלימפיים, בתחרות החתירה לרביעיות מעורבים.
קליין וקבוצתו העפילו לגמר לאחר שבמוקדמות א' הגיעו למקום השלישי ובמוקדמות ב' למקום השני, את הגמר סיימה קבוצת החתירה במקום השישי.
הוא מתגורר בתל אביב-יפו יחד עם אשתו ובנם.
אחיה ראב"ד (נולד ב-25 באוגוסט 1966) הוא עיתונאי ואיש תקשורת לשעבר.
ראב"ד החל דרכו ככתב ועורך ברשת עיתונות מקומית צפון ולאחר מכן שימש סגן עורך בידיעות תקשורת.
משנת 2004 היה ראב"ד כתב ynet בצפון וכן בתפקידי כתב ועורך במקומונים בצפון.
בין השאר סיקר ראב"ד עבור ynet את משפטו החוזר של רומן זדורוב, שהואשם ברצח הילדה תאיר ראדה, את ההתנתקות, בשנת 2005, את מלחמת לבנון השנייה ואת המשא ומתן על שחרורם של החיילים החטופים גלעד שליט ושל אודי גולדווסר ואלדד רגב.
הוא סיקר גם את השריפה הקטלנית בכרמל בשנת 2010. ראב"ד מרבה לעסוק בנושאים הקשורים לאיכות הסביבה.
בשנת 2012 פרסם תחקיר ובו תרחיש האימה שעלול להתרחש במקרה ומתקפת טילים תפגע במתחמים הפטרוכימיים במפרץ חיפה.
בהזדמנויות אחרות עסק בחשש מפני רעידות האדמה באזור, ובסיקור שוטף של המאבק על פינוי מכל האמוניה, והתקלות הרבות במפעלי המפרץ.
במהלך השנים עסק בנושאים חברתיים ואנושיים רבים, ובשנת 2018 זכה בפרס "מגן הצדק החברתי" מטעם עמותת יד עזר לחבר, המסייעת לניצולי שואה.
בשנים 2006–2008 עמד בראש אגודת העיתונאים בחיפה.
ב-2012 היה בין מקימי "תא כתבי חיפה והצפון".
ב-2022 עשה הסבה לתחום הטיפול והעיסוי.
מאז שנות ה-90, ראב"ד מתגורר בכרמיאל.
הוא נשוי למזל, אמנית ומורה לחינוך מיוחד ואב לשלושה.
אֶחִידוֹ (בספרדית: Ejido מלטינית: exitum) הוא אזור של המשמש לחקלאות בו לחברי הקהילה יש זיקת הנאה ולא זכויות בעלות על קרקע, שבמקסיקו היא בבעלות על ידי המדינה המקסיקנית.
אנשים שהוענקו להם אחידו בעידן המודרני מעבדים אותו בנפרד בחלקות קרקע ומקיימים יחד אחזקות קהילתיות עם פיקוח ממשלתי.
אף על פי שמערכת האחידו התבססה על הבנת ה האצטקי שלפני הכיבוש והאחידו הספרדי של ימי הביניים, במאה העשרים, האחידו בשליטת הממשלה.
לאחר המהפכה המקסיקנית נוצרו אחידו על ידי המדינה המקסיקנית כדי להעניק אדמות לקהילות איכרים כאמצעי לבלימת אי שקט חברתי.
כשמקסיקו התכוננה להיכנס להסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה ב-1991, הכריז נשיא מקסיקו קרלוס סלינס דה גורטרי על סיום הענקת האחידו ואפשר השכרה או מכירה של אחידו קיימים, מה שסיים את .
בעלות על אדמות קהילה של ילידים מהתקופה הקולוניאלית
בעקבות הכיבוש הספרדי של האימפריה האצטקית (1519-1521), קהילות הילידים נותרו ללא פגע במרכז מקסיקו, כולל שיטת החזקה שלהן על הקרקע.
הכתר הספרדי הבטיח שלקהילות הילידים תהיה קרקע בשליטתן, ה-fundo legal ("קרן משפטית").
הוא גם הקים את כדי שילידים בודדים וקהילות ילידים יוכלו להגן על זכויותיהם מפני פלישה ספרדית.
הספרדים יישמו את הטרמינולוגיה שלהם על אדמות הקהילות של הילידים, ובתחילת העידן הקולוניאלי החלו לקרוא להן אחידו.
מקסיקו השיגה את עצמאותה מספרד בשנת 1821, בעקבות מלחמת העצמאות של מקסיקו, האומה הריבונית החדשה ביטלה את הגנות הכתר על ילידים וקהילות ילידים, והפכה אותם לשווים בפני החוק ולא לווסאלים של הכתר הספרדי.
היעלמותו של בית המשפט האינדיאני הכללי הייתה אחת התוצאות של העצמאות.
עם חוסר יציבות פוליטית וקיפאון כלכלי בעקבות העצמאות, קהילות ילידים שמרו במידה רבה על בעלות הקרקע שלהן, מכיוון שאחוזות קרקע גדולות לא התרחבו כדי להגדיל את הייצור.
עבור הליברלים המקסיקניים של המאה התשע-עשרה, ההפרדה המתמשכת של ילידים וכפרים ילידים מהאומה המקסיקנית נחשבה "הבעיה האינדיאנית", וביטול הבעלות על הקרקעות הקהילתיות זוהה כמפתח לשילובם של אינדיאנים במדינה המקסיקנית.
עם עלייתם של הליברלים לשלטון ב-1855, הם פתחו ברפורמה גדולה שכללה הפקעה ומכירה של אדמות תאגידים, כלומר, אלו המוחזקות על ידי קהילות ילידים ועל ידי הכנסייה הקתולית.
קבעה תחילה את , שקרא להפסיק את הבעלות על הקרקע התאגידית ולאחר מכן שילבה את החוק הזה בחוקה של 1857. האחידו בוטלו לפיכך מבחינה חוקית, אם כי רבים המשיכו לשרוד.
מקסיקו נקלעה לתסיסה אזרחית, מלחמת אזרחים ופלישה זרה של הצרפתים, כך שרק עם גירוש הצרפתים ב-1867 ושיקום הרפובליקה המקסיקנית בשליטה ליברלית החלה רפורמת הקרקעות להיכנס לתוקף.
תחת הגנרל הליברלי פורפיריו דיאס, שעלה לשלטון בהפיכה ב-1876, מדיניות לקידום יציבות פוליטית ושגשוג כלכלי, "סדר וקידמה", הביאה לכך שהאסיינדות הגדולות החלו להתרחב וכפרים רבים איבדו את אדמותיהם והותירו את האיכרים חסרי קרקע.
איכרים רבים השתתפו במהפכה המקסיקנית, מתוך ציפייה שניתן יהיה להשיב אליהם את אדמות הכפר שלהם.
בשנת 1917, נוסחה חוקה חדשה, שכללה הסמכה של הממשלה להפקיע משאבים פרטיים.
איכרים רבים ציפו שסעיף 27 לחוקה יביא לפירוקן של האסיינדות הגדולות ויחזיר אדמות לקהילות איכרים.
קאראנסה שלל לחלוטין הפקעת האסיאנדות, ולמעשה החזיר שטחים רבים, שנתפסו על ידי מהפכנים, לבעליהם.
חלוקת שטחי אדמה גדולים לא החלה עד שלאסרו קארדנאס הפך לנשיא בשנת 1934. שיטת האחידו הונהגה כמרכיב חשוב ב.
תחת קארדנאס, הרפורמה בקרקעות הייתה "גורפת, מהירה, ובמובנים מסוימים, חדשנית מבחינה מבנית...
הוא קידם את האחידו הקולקטיבי (עד אז מוסד נדיר) על מנת להצדיק הפקעת אחוזות מסחריות גדולות".
ההליך הטיפוסי להקמת אחידו כלל את השלבים הבאים:
קבוצה של 20 חקלאים חסרי קרקע בני 18 ומעלה שחכרו אדמות מבעלי בית עשירים יעתרו לממשלה הפדרלית ליצירת אחידו באזור הכללי שלהם;
הממשלה הפדרלית תתייעץ עם בעל הבית;
הקרקע תופקע מבעלי הבית אם הממשלה תאשר את האחידו; ו
יוקם אחידו והעותרים המקוריים יסומנו כ"אֶחִידַטְריוֹס" (ejidatarios) עם זכויות טיפוח/שימוש מסוימות.
שטח האחידו לחקלאות שלחין הוא לכל הפחות 800 דונם או 1,600 דונם לחקלאות בעל.
כל אֶחִידַטְריוֹ קיבל 40 דונם לחקלאות שלחין או 80 דונם לחקלאות בעל, כשהוא מתחייב לעבד את החלקה שקיבל בעצמו בלא עזרה חיצונית.
לאחידטריוס אין למעשה בעלות על הקרקע, אך הם רשאים להשתמש בחלקות שהוקצו להם ללא הגבלת זמן, כל עוד הם לא נכשלים בשימוש בקרקע במשך יותר משנתיים.
הם יכולים להעביר את זכויותיהם לילדיהם.
בנוסף לאדמות החקלאיות קיבלה הקבוצה במסגרת האחידו קרקע לשימוש משותף: מרעה, ניסיונות חקלאיים ובניינים ציבוריים כדוגמת בתי ספר.
זה היה גורם ישיר למרד בצ'יאפס.
השינויים במערכת של האחידו לא הצליחו במידה רבה לשפר את הפריון של האחידו, והם הוערכו כגורמים תורמים משמעותיים להחמרת העוני הכפרי, הגירה כפויה והפיכת מקסיקו, המקום בו התחיל גידול התירס בעולם, ליבואנית נטו של תירס.
רוב האיכרים היו חלק ממערכת האחידו, כאשר דמות גברית הייתה ראש משק הבית.
הזדמנויות עבודה על אדמת האחידו היו מוגבלות ויצרו דחיפה לדמויות הגבריות להגר לארצות הברית כדי לתמוך במשקי הבית ובקרקעותיהם.
הזדמנויות עבודה בארצות הברית למהגרים מקסיקנים כללו מגזרים חקלאיים שתרמו לפיתוח נוסף של אדמת האחידו ולצמיחה טכנולוגית חקלאית.
אלה שגרו על אדמת אחידו אך לא היו בעלי הקרקע נטו יותר לעזוב גם את האדמה הכפרית.
לאחר שדמויות גבריות אלו עזבו את משק הבית, המשפחות שנותרו מאחור היו מורכבות מהאישה ומשפחת בעלה, מה שאפשר לנשים השתתפות מוגברת בקבלת החלטות במשק הבית בהיעדר דמויות גבריות.
אחיה היא התנחלות הנמנית עם יישובי גוש שילה שבצפון-מזרח מועצה אזורית מטה בנימין, סמוך לשבות רחל.
היישוב קרוי על שמו של הנביא אחיה השילוני שפעל בממלכת ישראל בשילֹה הסמוכה.
היישוב הוקם ב-1997 על גבעה בגובה 857 מעל פני הים, כ-1.2 ק"מ צפונית-מזרחית לשבות רחל על ידי הרב יוסף שוקר.
מתחילה הוגדר כשכונה של שבות רחל, ונקרא "שבות רחל ד'".
במקום ישנם בתי קבע לצד קרוואנים, וכן בית כנסת ומקווה טהרה.
תעסוקת התושבים: מטעים, בית בד, יקב, בניין, מקצועות חופשיים, הייטק ועוד.
היישוב ממוקם על אדמות מדינה ויש לו הסכם הרשאה לתכנון מטעם ההסתדרות הציונית עד לינואר 2005. משרד הבינוי והשיכון מימן הקמת תשתיות בסכום של 1,675,000 ש"ח.
במרץ 2024 פרסם המנהל האזרחי על כוונתו לצרף את שטחי היישוב לשטחי שילה, וב-13 בפברואר 2025 חתם אלוף פיקוד מרכז אבי בלוט על צו המכליל את אחיה בשילה.
במאי 2025 החליט הקבינט המדיני-ביטחוני להסדיר את אחיה כיישוב עצמאי.
בנובמבר 2025 חתם בלוט על צו המעניק ליישוב מעמד עצמאי.
ב-1998 נוסד במקום משק אחיה על ידי הרב יוסי שוקר, ואשר היווה בית הבד המרכזי לתוצרת הזיתים החקלאית ביהודה ושומרון.
בהמשך, בעקבות גידול בית הבד, הוא עבר אל אזור התעשייה של היישוב שילה.
אחי לנשק הוא ספר מאת סטיבן פרספילד משנת 2012. הספר עוסק בעתיד אפוקליפטי, שבו צבא שכירי חרב משתלט על בארות הנפט של חצי האי ערב.
הספר מתרחש בשנת 2032. ניסיון הפיכה בערב הסעודית גורר את המדינה לכאוס.
במקביל, כוחות איראניים פולשים לעיראק בתמיכת סין.
עד מהרה הופך המצב בחצי האי ערב למלחמת הכל בכל אכזרית.
מחירי הנפט ברחבי העולם מזנקים, והכלכלה העולמית בקריסה.
היחיד שיכול לעצור את הכאוס הוא "כוח החדירה" - צבא שכירי חרב בפיקודו של גנרל אמריקני קשוח בשם ג'יימס סאלטר.
תוך זמן קצר משתלט סאלטר על מרבית בארות הנפט בחצי האי, והופך לאדם החזק בעולם.
אולם הוא אינו אומר די בכך, ושואף לחזור לארצות הברית ולהפוך לשליט המדינה.
האדם היחיד שיכול לעצור אותו הוא ג'נטולום ("ג'נט") - יד ימינו ובן טיפוחיו לשעבר.
סטיבן פרספילד, אחי לנשק, הוצאת אריה ניר, 2012.
אֵחִי (נקרא גם אֲחִירָם) הוא דמות מקראית, בנו השישי של בנימין ונכדם של יעקב ושל רחל.
לאחי היו תשעה אחים: בלע, בכר, אשבל, גרא, נעמן, ראש, מפים, חפים וארד.
למשפחתו של אחי קראו משפחת האחירמי על שם שמו "אחירם".
על פי המדרש, בנימין קרא לאחי על שם יוסף, שהיה אחיו וראשו, ואחירם על שם שהיה אחיו ורם ממנו.
אֲחִיטוּב הוא מושב במועצה אזורית עמק חפר, שנמצא בין חדרה לנתניה ומשתייך לתנועת הנוער "האיחוד החקלאי".
המושב הוקם בשנת 1951, על ידי עולים מאיראן ועיראק, בעיקר מאזור כורדיסטן.
הוא נקרא על שמו של אחיטוב, נכדו של עלי הכהן, הנזכר בתנ"ך ().
המושב מונה כ-100 משפחות של חברי מושב, ועוד 80 משפחות אשר הצטרפו לאחר הרחבתו אשר החלה בשנת 1985. התושבים הראשונים החלו את דרכם בעיקר כעובדי קיבוצים ויישובי הסביבה ולאחר מכן החלו עבודה עצמאית באמצעות זריעת תפוחי אדמה, גידול של 50 מטילות ו-2 כבשים מסוג מרינו.
כיום, המושב מתבסס על חקלאות, בעיקר גידול מלפפונים וירקות נוספים בחממות.
היישוב הוקם כיישוב ספר על קו הגבול עם ממלכת ירדן.
היישוב סבל רבות מתופעת גניבות של מסתננים מעבר לגבול.
בראשית שנות הששים נפרקו כאן צינורות הענק של מוביל המים הארצי, שהופעל בשנת 1964.
בשנת 1965, החלו חברי המושב לעסוק בעיקר בענף החקלאות.
תחילה, גידלו מלפפונים ועגבניות בניילונים, ו-5 שנים לאחר מכן, ב-1970, החלו לפתח את הענף ולגדל את הירקות בחממות.
70% מחברי המושב עוסקים בענף החקלאות.
באחיטוב מגדלים כ-70% מכלל המלפפונים הגדלים בישראל.
עד סוף שנות ה-60 פעלה במושב תחנת רכבת.
בשנת תשע"ה נבחר הרב חן סידה לרב היישוב.
במושב בית כנסת ומקוה טהרה.
מרביתם חילונים אך ביישוב ישנו גרעין לא קטן של משפחות מסורתיות.
התושבים עוסקים בחקלאות ו/או עובדים מחוץ לגבולות אחיטוב במקצועות שונים.
באחיטוב נבנתה בשנים האחרונות הרחבה קהילתית שקלטה משפחות צעירות עם ילדים.
משפחות אלה הצטרפו לקהילה המגובשת של היישוב הכפרי והעניקו לו זריקת אנרגיה דמוגרפית חשובה.
לרשות התושבים שירותים קהילתיים כמו ספרייה, מזכירות פעילה, גני משחקים, מגרשי ספורט, צרכנייה, בית כנסת, דואר ומרפאה.
אחיינו של הקוסם הוא ספר פנטזיה שנכתב על יד הסופר האנגלי קלייב סטייפלס לואיס.
הספר הוא הספר השישי שפורסם, והראשון בסדרו הכרונולוגי, בסדרת הספרים "דברי ימי נרניה".
הספר מספר על אירועים שקדמו לאירועי הספר "האריה, המכשפה וארון הבגדים" ומסביר אותם.
בלונדון של שנת 1900, נפגשו לראשונה הילד דיגורי קירק והילדה פולי פלמר.
דיגורי סיפר לפולי שאמו מצויה על סף מוות והשניים התיידדו.
בעודם משחקים בעליית הגג של ביתם, הם נכנסים בטעות לחדר העבודה של הדוד אנדרו - דודו של דיגורי.
אנדרו הוא קוסם, המפתה את פולי לנסות את טבעת הקסם שלו, הגורמת לה להיעלם לעולם אחר.
בניסיון להחזיר את פולי חזרה, דיגורי משתמש בטבעת השנייה אשר מובילה אותו ליער שבין עציו מספר בריכות מים.
דרך בריכות המים שביער, המהוות למעשה שערים בין עולמות, מגיעים הילדים לעולם אחר - הריסות עולם שנקרא צ'ארן, בו נכנסים הילדים לארמון גדול.
בארמון פסלי השליטים של העולם הזה ופעמון.
דיגורי מצלצל בפעמון, ומעיר את אחד הפסלים - פסלה של ג'דיס, המלכה המכשפה הלבנה, המספרת להם על מלחמת העולם בינה לבין אחותה המכשפה.
כדי להימנע מתבוסה היא הטילה קללה שהביאה למותם של כל האנשים ובעלי החיים בצ'ארן.
הילדים מנסים להימלט, אולם היא רודפת אחריהם, תופסת בשערה של פולי ומגיעה אחריהם ליער שבין העולמות ללונדון.
בלונדון ג'דיס מגלה שכוחות הקסם שלה לא עובדים על כדור הארץ, אולם כוחה הפיזי רב, והיא מחוללת מהומה ברחובות, בין היתר על ידי השתלטות על מרכבה ושבירת עמוד תאורה המואר בגז.
הילדים מנסים להשיב את המלכה מלונדון לארצה, ובטעות מצליחים למשוך ליער את המלכה עם עמוד הגז, וכן עגלון בשם פרנק, והסוס שלו הנקרא סטרוברי.
כאשר הם מגיעים ליער הם עוברים בטעות דרך בריכה אחרת מהבריכה של צ'ארן, ומגלים כי הגיעו לעולם חדש ריק לחלוטין - שמתחיל להיברא על ידי אסלן.
ג'דיס המכשפה תוקפת את אסלן, אך לאחר מכן בורחת ממנו.
אסלן בוחר כמה חיות, הופך אותן לחיות מדברות ונותן להם סמכות לשלוט ביתר החיות.
מכיוון שנרניה רק נוצרה, כל דבר שנשתל בה מתחיל לצמוח, וכך גם פנס הגז המופיע בתחילת האריה, המכשפה וארון הבגדים.
פרנק ואשתו הופכים למלך ולמלכה הראשונים של נרניה, וצאצאיהם מולכים בנרניה וב"ארץ המלאכים"- הארץ השכנה לנרניה.
אסלן שולח את דיגורי להביא תפוח מיוחד על מנת לכפר על כך שהביא רשע לעולם החדש - המכשפה הלבנה ג'דיס.
דיגורי ופולי עפים על הסוס שצימח כנפיים להביא את התפוח מגן מוקף חומה המצוי בראש הר מרוחק.
המלכה מגיעה ומנסה לפתות אותם לאכול מהתפוח על מנת לזכות בחיי נצח, או להביא אותו לאמו של דיגורי החולה.
המלכה אוכלת מהתפוח בעצמה ומקבלת חיי נצח.
דיגורי מקיים את הבטחתו ומביא לאסלן את התפוח.
אסלן מורה לדיגורי לשתול את התפוח ומכתיר את פרנק ואשתו הלן למלך ומלכת נרניה.
העץ הגדל מהתפוח נועד להגן על נרניה בעתיד מהמכשפה, ונותן לדיגורי תפוח נוסף על מנת לרפא את אימו.
זרעי התפוח שנזרעים בחצר הבית בלונדון גדלים לעץ, ולאחר שהעץ נכרת, נבנה ממנו ארון הבגדים הקסום.
"היער בין העולמות" הוא יער דמיוני שמוזכר בספר.
היער הוא מקום שמקשר בין עולמות רבים, ואליו מגיעים גיבורי הספר, פולי ודיגורי, לאחר שנגעו בטבעות הקסם הצהובות שנתן להם דודו של דיגורי, אנדרו.
ביער אין בעלי חיים (למעט חזיר ים אחד, שנשלח לשם על ידי הדוד אנדרו), ומלבד העצים הרבים בו, יש ביער עשרות גומות של מים, אשר כל אחת מהן מובילה לעולם אחר.
כדי לעבור לעולם שבתוך הגומה משתמשים פולי ודיגורי בטבעות הקסם הירוקות (שגם הן ניתנו להם על ידי הדוד אנדרו).
ליער השפעה אחרת על כל אדם אשר נכנס אליו.
כשפולי ודיגורי מגיעים אליו לראשונה הם מושפעים מהשלווה ומהחמימות שבו, עד שהם מאבדים זמנית את זיכרונם וכמעט נשארים לנצח לנמנם על הקרקע.
לעומת זאת, כאשר המכשפה ג'דיס נכנסת ליער היא מושפעת פיזית והופכת להיות חלשה וחולה.
כמו כן, מכיוון שליער השפעה כה טראומטית עבורה, בכל פעם שהיא יוצאת ממנו היא שוכחת שאי פעם הייתה בו.
נאמר כי Puzzlewood, שנמצא ביער דין שימש השראה ללואיס עבור היער שבין עולמות.
הקשר ל"האריה המכשפה וארון הבגדים"
לפי הספר דיגורי קירק שבבעלותו הארון שדרכו ילדי משפחת פיוונסי בספר "האריה המכשפה וארון הבגדים" מגיעים לנרניה הוא הפרופסור שמארח את הילדים בביתו.
הדבר מסביר גם את העובדה שהפרופסור (בניגוד למצופה) לא פקפק בסיפורה של לוסי על כך שמצאה שער לעולם אחר בארון הבגדים.
הספר גם מסביר שאלות על נרניה שנותרו לא ברורות בספר הראשון, כגון: כיצד הגיע פנס מעולם בני האדם לנרניה?, כיצד הפכה המכשפה הלבנה לבת אלמוות?
וכיצד היא יודעת איך נראים בני אדם?
הספר מהווה אלגוריה נוצרית לספר בראשית וסיפור בריאת העולם.
כמו כן, הספר מסביר אירועים שאירעו ב"אריה, המכשפה וארון הבגדים", ומציג תמות של בחירה אלוהית באנשים פשוטים ובכך מתן הצדקה למלוכה - נהג הכרכרה ואשתו הופכים לשליטי נרניה.
הספר אינו משאיר ספק באשר למעמדם של הזוג - אשתו של הרכב היא אישה פשוטה המופרעת באמצע מלאכת הכביסה.
ישנים הסבורים כי הספר, בדומה ליתר ספרי הסדרה, מהווה ביקורת על המדע והמודרניזציה המובילים את העולם להרס.
ניתן לראות את קללת המכשפה כמשל לפצצת האטום, שבה נעשה שימוש בעת כתיבת הספר, והרס העולם בספר מהווה אזהרה וקריאה לחזור לערכים הפשוטים והדתיים של הנצרות - המוצאת את ביטויה בבריאה מחודשת של העולם.
בדומה לכל ספרי דברי ימי נרניה גם ספר זה רצוף במשלים ואלגוריות נוצריות.
הספר כולל תמות של בריאת העולם, החטא הקדמון והצורך לכפר עליו, פיתוי ותום.
אסלן, המייצג את ישו, בורא בעצמו את העולם, ואין התייחסות לאביו "הקיסר מעבר לים" בהתאם לתפיסת הברית החדשה לפיה ישו עצמו ברא את העולם ובלעדיו לא היה נברא העולם.
אחים לנשק היא מיני-סדרה אמריקאית משנת 2001, זוכת פרס גלובוס הזהב למיני-סדרה או סרט טלוויזיה הטוב ביותר, שהופקה על ידי סטיבן ספילברג וטום הנקס.
ההשראה לסדרה באה לספילברג והנקס בעקבות סרטם "להציל את טוראי ריאן".
המיני-סדרה מבוססת על ספרו של ההיסטוריון סטיבן אמברוז "אחים בקרב", ובמרכזה דמותו של ריצ'רד וינטרס.
המיני-סדרה עוסקת בפלוגה ה', רגימנט 506, הדיוויזיה המוטסת ה-101 (המכונה Easy Company) במלחמת העולם השנייה.
הסדרה פותחת באימוני הפלוגה בארצות הברית דרך ההכנות בבריטניה לפלישה לאירופה, הקרבות בחזיתות אירופה השונות, עד סיום המלחמה.
החיילים מוצאים עצמם בקרבות קשים כגון הפלישה לנורמנדי, הקרב על ארנהם בהולנד, הקרב על הבליטה ועוד.
במיני-סדרה עשרה פרקים, כל פרק בבימויו של במאי שונה.
מאחר שהמיני-סדרה מבוססת על אירועים אמיתיים, בתחילת כל פרק מספרים אנשים ששירתו בפלוגה על חוויותיהם.
בשנת 2012 חשף רון ליווינגסטון בתיעוד אישי שהשחקנים הראשיים נשלחו ל"מחנה אימונים" מיוחד בן עשרה ימים על מנת להעבירם סדנת היכרות מהירה עם ההווי של צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, כמו גם היכרות בסיסית עם נשק.
דייל דיי, בעל ניסיון צבאי עשיר במציאות ממלחמת וייטנאם, היה המאמן של המחנה.
נכון לינואר 2025, דורגה "אחים לנשק" על ידי גולשי מסד הנתונים הקולנועיים הפופולרי IMDb במקום הרביעי ברשימת הסדרות הטובות ביותר אי פעם.
פרק 1 – קוראהי (Currahee)
הפרק הראשון עוסק בכוננות של צבא בעלות הברית ל.
פלוגה איזי היא אחת הפלוגות שאמורות, כחלק מהפלישה המתוכננת, לצנוח אל מעבר לקווי האויב בצרפת.
הפרק עוסק באימוניה של הפלוגה בבסיס טוקואה (Camp Toccoa) שבמדינת ג'ורג'יה.
אחד מן האימונים הקשים הוא ריצה לפסגת ההר קוראהי (Currahee) הנמצא בתוך המחנה, ריצה אותה הם מבצעים גם כעונש.
בשלב מאוחר יותר נשלחת הדיוויזיה כולה אל מעבר לים, והאימונים נמשכים בבריטניה.
האלמנט המרכזי בפרק הוא המתח בין הפלוגה כולה לבין מפקד הפלוגה, הרברט סובל .
סובל קשוח מאוד באימוני הפלוגה אך מתגלה כחסר כישרון בניהול תרחישי קרב ועל כן סמלי המחלקות מבקשים שלא לשרת תחת פיקודו.
היות שהפלישה קרבה, לא נותר לקולונל רוברט סינק, מפקד הרגימנט, אלא להעביר את סובל לתפקיד אחר, בתואנה שהוא יותר מתאים כמפקד פלוגת הכשרה.
סגן תומאס מיהאן מחליף אותו בפיקוד על הפלוגה.
פרק 2 – יום הרה גורל (Day of Days)
הפרק השני עוסק ביום הפלישה לנורמנדי, ב-6 ביוני 1944. הפרק פותח בצניחת הפלוגה (יחד עם כל הדיוויזיה המוטסת ה-101), בלילה שבין 5 ל-6 ביוני.