tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בלב רחוב אבן גבירול שוכנת מספר שנים מסעדת ה"ברסארי".
במקום, הפתוח 24 שעות ביממה, מתקבצים אנשים מכל הסוגים המאפיינים את הכרך: ברמנים צעירים, סטודנטים, קשישות וקשישים, ידוענים ועובדים קשי יום.
כולם מנסים לחוות כמה שעות של ביחד בתוך הלבד האורבני החונק.
הפרקים, המצולמים כל אחד בשעה אחרת של היממה, מספרים סיפור אחד: את סיפורם של אנשים הרוצים מעט קרבה.
אוכל נשמה הוא השם שניתן למבחר מאכלים אפרו-אמריקאים מסורתיים.
השם "נשמה" ניתן לאוכל זה באמצע שנות ה-60, כאשר המילה נשמה יוחסה לתיאורים שונים של מאפייני התרבות האפרו-אמריקאית, למשל, מוזיקת נשמה.
השם "אוכל נשמה" הפך פופולרי בשנות ה-60 בארצות הברית.
מקורותיו יכולים להיקשר אחורה חזרה לאפריקה, או לתקופות פחות מאוחרות באירופה.
אוכל כמו אורז, סורגום (דורה) ובמיה.
למאכלים אלו אלמנטים זהים של המטבח המערבי-אפריקאי, מטבח אותו "יצרו" האמריקאים כתוצאה מסחר העבדים האטלנטי.
מאכלים אלו הפכו לסמלים מרכזיים בתזונת העבדים השחורים ועם הזמן הפכו לסמלים מרכזיים במטבח הדרומי.
היסטוריונים קולינריים רבים מאמינים כי בתחילת המאה ה-14, בסביבות התקופה המוקדמת של מסעות ימאים אירופאים אל מקומות שלא היו מוכרים להם קודם, הביאו אלו עמם רכיבי אוכל שהעשיר את התזונה האפריקאית המקומית.
למזונות כמו תירס או קסאווה, לפת ממרוקו וכרוב מפורטוגל היה תפקיד משמעותי מאוחר יותר בהיסטוריה של בישול אפרו-אמריקאי.
כאשר האירופאים החלו לסחור בעבדים בתחילת המאה ה-15, השתנתה התזונה של עבדים במסעותיהם הרחק מהמולדת האפריקאית.
תקופה זאת מסמנת את הופעתם של רכיבים תזונתיים אפריקאים בארצות הברית.
בעלי עבדים אירופאים האכילו את העבדים שלהם בדרך הזולה ביותר, בדרך כלל בשאריות ובעודף מהאחוזות, תוך שהם כופים על העבדים להשתמש במרכיבים שיש ברשותם.
במשקי העבדים, ה"ירקות" הזמינים היו בעיקר לפת, סלק וסביונים.
זמן קצר לאחר מכן, החלו העבדים האפריקאים על אדמת אמריקה לבשל עם סוגים שונים של ירוקים, כגון , כרוב עלים, עלי חרדל, ו.
במקביל, פיתחו העבדים מתכונים אחרים ממרכיבים שהיו זמינים להם באחוזות האדונים.
מרכיבים כמו שומן חזיר וקמח תירס, חלקים פנימיים של בהמות שלא נאכלו על ידי האדונים כמו לב, כבד או לשון וחלקים נוספים של בהמות אשר הושלכו כמו רגלי חזיר, זנב שור, ירכי חזיר, אוזני חזיר, לסתות ומעי חזיר ועורות.
חלקים אלו תובלו לרוב בבצלים, שום, טימין ועלי דפנה להעשרת הטעם.
בעלי העבדים סיפקו לעבדים איברי חזיר זולים ולרוב קטנים כמו המעי דק.
צ'יטרלינגס , או צ'יטלינס, מנת אוכל המבוססת על מעי, בדרך כלל של חזיר, הייתה מנת הדגל של עניים באנגליה בימי הביניים והיא עברה באותו אופן אל העבדים האפרו-אמריקאים דרך מעבידיהם האירופאים.
מסיפורים עולה כי מספר עבדים הוסיפו לתזונתם ירקות שגידלו בחלקות קטנות שניתנו להם.
עבדים שהיו מסוגלים לכך, גיוונו את תזונתם בציד דביבונים, סנאים, אופסומים, צבים ושפנים.
עד שנות ה-50, חיות מסוג זה עדיין הוגשו למאכל באזורים הכפריים של מדינות דרום ארצות הברית ובמיוחד במטבחם של אפרו-אמריקאים.
התרבות הילידית בדרום ארצות הברית היא הבסיס למטבח של הדרום, וממנה הגיע אחד מהמרכיבים המרכזיים ביותר בתזונה הדרומית: התירס על צורותיו השונות.
השימוש בתירס מוכר בעיקר במאכלים כמו לחם תירס וגריטס (דייסת תירס) או משקאות אלכוהוליים כמו ויסקי ומונשיין, משקה אלכוהולי תוצרת בית.
כמו כן, באזור הדרום גדלו פירות רבים ומגוונים (אוכמניות מסוגים שונים) ואלו הפכו מאוחר יותר מרכיב מרכזי בתזונה הדרומית.
הרבה מהמנות המרכזיות ביותר במטבח האמריקאי הילידי בדרום ארצות הברית, הפכו במסגרת המטבח האפרו-אמריקאי כ"אוכל נשמה".
הדוגמה הבולטת ביותר היא סופקי (Sofkee) שהפך לגריטס, מאכל שמזוהה כיום בעיקר עם אוכל נשמה בפרט ואוכל דרומי בכלל.
לחם תירס, האש פפיס ולוביה המבושלת בהרתחה - כפי שעשו השבטים האמריקאים הילידיים.
שבטים אמריקאים ילידיים בדרום אימצו לתזונתם הבשרית גם בשר ציד.
בשר צבי היה מרכיב בשרי מרכזי והיה לרוב מה שנותר לאחר שהמתיישבים הלבנים צדו את בשר האייל.
בנוסף צדו הילידים שפנים, סנאים ואופוסומים.
בנוסף אכלו איברים שונים כמו כבד, מוח, מעיים ואחרים מאכלים שטוגנו לרוב בשמן עמוק.
שומן החיות, במיוחד של חזירים, שימש לבישול ולטיגון.
רבים מהכובשים האירופאים הראשונים בדרום למדו מהתושבים הילידיים את שיטות הבישול והכיבוש התרבותי החל גם הוא להשפיע על המטבח הדרומי.
העוני הגדול בדרום (אצל שחורים ולבנים) היווה את הבסיס לכך שמנות רבות ממטבח הנשמה עורבבו אך סגנונות הבישול עדיין נשארו לרוב, ייחודיים.
טכניקות מסוימות עדיין פופולריות במטבח הנשמה ובמטבח הדרומי (טיגון בשר, שימוש בכל חלקי הבשר לאכילה).
טכניקות אלו היו משותפות לתרבויות עתיקות בכל העולם כמו רומא, מצרים וסין.
מכיוון שברבות ממדינות ארצות הברית היה איסור חמור על הוראת קרוא וכתוב לעבדים, מתכוני אוכל נשמה, כמו גם טכניקות הבישול, נטו לעבור מדור לדור בעל-פה עד לתקופה שלאחר איסור העבדות.
ספר "אוכל הנשמה" הראשון, "מה שגברת פישר יודעת על בישול דרומי עתיק", נכתב ב-1881 ומיוחס לאבי פישר, שהייתה שפחה שחורה שעברה מאלבמה לסן-פרנסיסקו.
הבא אחריו היה הספר "דברים טובים לאכול" שכתב רופוס אסטס בשנת 1911. ספרי בישול רבים אחרים נכתבו על ידי אפרו-אמריקאים בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, אך מכיוון שלא הייתה להם תפוצה רחבה, רובם אבדו.
מאמצע המאה ה-20, פורסמו ספרי בישול רבים על "אוכל נשמה" שזכו לתפוצה נרחבת יותר.
לרבים מהם הוספו מרכיבי תזונה שהופיעו מאוחר יותר בדרום ארצות הברית אך הפכו לחלק מהמטבח הדרומי, כמו שרימפס, סרטנים, אורז ובטטות.
במרכז "חגיגת האוכל" של הקהילה האפרו-אמריקאית מופיע ערך השיתוף.
לכן, לספרי בישול אפרו-אמריקאים יש מוטיב משותף של משפחה ומשפחתיות.
ארגונים ועמותות רבים מוציאים ספרי בישול על "אוכל נשמה", כדי לגייס תרומות לעזרה הומניטרית לנזקקים.
אירועים והפקות שונים אורגנו על בסיס ערך השיתוף במטבח הזה וכך גם הפעילויות והמבצעים השונים.
אוכל נשמה אשר מבושל באופן המסורתי נוטה להיות עשיר בעמילן, שומן, נתרן, כולסטרול וקלוריות.
הצריכה של "אוכל נשמה" השפיעה באופן חריג במיוחד על אחוזי לחץ דם גבוה, סוכרת, חסימת עורקים, מקרי שבץ והתקפי לב בקרב אפרו-אמריקאים, במיוחד בקרב הקהילות החיות בדרום ובמרכז ארצות הברית.
חלק מרכזי בבישול אוכל נשמה היה שימוש חוזר בשומן מן החי.
מכיוון שרבים לא יכלו להרשות לעצמם רכישה של שומן חדש, שומן הבישול קורר במכלים לאחר השימוש ואוחסן במצב מוצק.
לאחר מכן, השתמשו בשומן בשעת הצורך.
עם שינוי האופנה הקולינרית, יחד עם מודעות תזונתית, החלו טבחים שונים ליישם שיטות הכנה שונות מאלו המסורתיות, לדוגמה על ידי שימוש בשמן צמחי או שמן קנולה לטיגון, או שימוש בבשר הודו מעושן במקום בחזיר.
בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 התחוללו שינויים בשימוש בבשר חזיר, בהם ניצול מוגבר של החלקים 'הרזים' של הבשר.
טבחים רבים אימצו מתכונים שכללו אלטרנטיבות צמחוניות כמו טופו או תחליפים על בסיס סויה.
מבקרים וטבחים מסורתיים מתווכחים על הניסיון להפוך את אוכל הנשמה לבריא בטענה שהשינוי הופך אותו לפחות טעים ואותנטי.
מרכיבים מרכזיים של אוכל נשמה שהוחלפו הביאו יתרונות בריאותיים משמעותיים.
הכנסתם של "ירוקים" ומקורות עשירי ויטמינים אחרים, מינרלים, סיבים ומנות קטנות של אומגה 3, אגסים, אורז וקטניות אחרות מוסיפים חלבונים לתזונה ובטטות הן מקור לבטא-קרוטן ולספיגת מינרלים.
כיש המסווגים את הבטטה כמעכבת סוכרת.
ממחקרים עולה כי אכילת בטטה בכמויות צנועות (להבדיל מהדרך המסורתית שהוגשה באוכל הנשמה) יכולה לאזן את הסוכר בדם ולהפחית את ההתנגדות לאינסולין.
אויתור (שם מלא: אויתור שרותי אויר בע"מ) הייתה חברת תעופה ישראלית, לטיסות פנים ארציות, אשר הוקמה בשנת 1957 על ידי המהנדס והטייס עמנואל צור.
אויתור הייתה הראשונה שניסתה להתחרות בחברת ארקיע, שלה היה המונופול אותה עת בטיסות פנים בישראל.
טיסת הבכורה של אויתור התקיימה ב-10 בספטמבר 1957, בה הוטסו 7 תיירים אמריקנים משדה לוד לקפריסין.
החברה הוקמה בהשקעה של 300 אלף דולר (100 אלף ל"י).
חלק ניכר מסכום זה הושקע ברכישת שני מסוסים: הראשון דה הבילנד מדגם DH 104 Dove, מטוס בוכנה דו-מנועי ובו 10 מושבי נוסעים; והשני מדגם "איירספיד קונסול" בעל 7 מקומות ישיבה, וכן הושקע בבניית מוסך בנמל התעופה דב הוז, בית־מלאכה להחזקת מסוסים, ולרכישת משרדים במרכז תל אביב.
החברה קיבלה תחילה רישיון לביצוע טיסות מיוחדות (צ'רטר), במסגרתם ביצע טיסות עם קבוצות מאורגנות של תיירים (בתוך ישראל וליעדים קרובים כולל: קפריסין, טורקיה, יוון ואיטליה), טיסות עבור מפעלים במקומות מרוחקים, טיסות מטען וטיסות עבור משרדי ממשלה - בעיקר הטסת אחמי"ם.
בקיץ 1958 החלה החברה לבצע טיסות לשם צניחה ספורטיבית, כולל צניחה חופשית קבוצתית ראשונה שבוצעה אי פעם בישראל.
בנובמבר 1959 ביקשה אישור להרחיב את פעילות ולבצע טיסות פנים סדירות לשדה התעופה ראש פינה, שדה התעופה חיפה ושדה התעופה אילת; ולמכור כרטיסים ללקוחות בודדים ולא רק לקבוצות.
היא ביקשה גם אישור שלא התקבל לבצע טיסות בין-לאומיות משדה דב.
החברה לא קיבלה תחילה אישור, אך השאילה את מטוסי לחברת "ארקיע" לצורך ביצע טיסות פנים ב"קו נהריה-ת"א" משדה דב למנחת בצת.
בשנת 1962 מכר עמנואל צור את החברה לחברת התעופה "מרום" שעסקה בריסוס אווירי, שהתמזגה גם עם חברת "מונאויר" שהפעילה שירות "מוניות אוויר" במטוסים קלים.
כל אחת משלוש החברות המשיכו לפעול בנפרד והשותפות ביניהן הייתה בתחום האדמיניסטרטיבי בלבד.
החברה המאוחדת העסיקה 8 טייסים ו-42 עובדי קרקע ואדמיניסטרציה.
עמנואל צור המשיך לשמש כטייס ראשי בחברה עד להפסקת טיסותיה בשנת 1966. במאי אותה שנה ביצעה החברה את הטיסה הראשונה למנחת נווה זוהר ("שדה־תעופה סדום"), שנחנך באותה עת.
בתחילת שנות ה-60 רכשה החברה שלושה מטוסי הרווארד מחיל האוויר, לאחר שאלה הוצאו משימוש כמטוסי אימון.
מטוסי הרווארד שימשו בין היתר להטסת עיתונים מתל אביב לצפון הארץ ולהטסת כרזות פרסומת בשמי הארץ.
החל מ-16 בפברואר 1964 הפעילה החברה טיסה יומית מחיפה לאילת ובחזרה.
באמצעות מטוס מטוס דה הבילנד, מדגם DH 114 Heron, מטוס בוכנה ארבע-מנועי ובו 12 מושבי נוסעים שרגשה לצורך כך.
החברה קיימה טיסות נוסעים משדה דב לשדה התעופה חיפה ומשם לשדה תימן ליד באר שבע ושדה התעופה אילת, זאת לאחר שתנאי הרישיון שניתנו לה מאגף התעופה האזרחית במשרד התחבורה, אסרו עליה לקיים טיסות ישירות מתל אביב לחיפה או לאילת, קווים בהם שלטה חברת ארקיע.
בשנת 1964 הטיסה החברה כ-6,000 נוסעים בין חיפה לאילת.
החברה גם החלה להפעיל טיסות נפרדות בקו חיפה-באר-שבע.
בתחילת 1966 רכשה עוד שני מטוסים, מדגם "דה הבילנד הרון" בעלי 15 מושבים.
במרץ 1966 רכשה מטוס "הרון" שלישי.
זאת במטרה להרחיב את תדירות קווי התעופה שלה, אולם באוקטובר 1966, לאחר שהחברה כשלה בניסיונה לקבל רישיון ממשרד התחבורה להטסת נוסעים בקווים המתחרים בקווי הנוסעים של ארקיע, היא נמכרה לחברת ארקיע.
העסקה כללה את אך ורק את זכויותיה של חברת אויתור בקווי הנוסעים מחיפה, ולא את מטוסיה אשר הושבו למכירה באנגליה.
צי המטוסים של אויתור כלל את המטוסים הבאים:
דגם מספר מטוסים זיהוי כלי טיס ("זנב") דה הבילנד DH.104 Dove 1 דה הבילנד DH.114 Heron 3 4X-ARL (תמונה בכותרת) הרווארד 3 4X-ARA
אויראן הוא כינוי לחלק מקורטיזנות היוג'ו (yu-jyo) שפעלו ברובע השעשועים יושיווארה שבטוקיו.
מבין היוג'ו, האויראן נחשבו לבכירות ביותר, מבחינת השכלה, ניסיון והכנסה.
מקור השם הגיע מהמילה "Oira no ne-san" שמשמעותה ביפנית "אחותי הגדולה".
הכינוי אויראן היה בשימוש רק ברובע השעשועים יושיווארה.
בערים אחרות בעלות תפקיד זה נקראו בשם אחר.
יושיווארה היה רובע שעשועים שהוקם במרץ 1617 באישור ובעידוד מממשלת אדו, טוקיו של היום.
על פי תיעוד מספרי הדרכה של רובע השעשועים "יושיווארה" (Yoshiwara saiken), בשנת 1658 היו 3 יוג'ו בכירות שנקראו "טאיו" ותחתיהן עבדו כ-2,000 "יוג'ו".
בית התה, הנקרא צ'יה (Chaya), שימש כבית בושת, ושם נהגו לקוחות לשתות ולהשתמש בשירותיהן של היוג'ו.
נהוג היה שיוג'ו ישבו מאחורי סורגים העשויים מעץ וכך הציגו את עצמן.
מכיוון שאויראן היו יוג'ו ממעמד גבוה, הן לא ישבו מאחורי סורגים ולא משכו לקוחות בפתח צ'יה, אלא הלקוח היה מזמין את האויראן המסוימת דרך בעלי הצ'יה.
כאשר אויראן הסכימה להיפגש עם לקוח, היא הגיעה עד למקום המפגש איתו.
הצעידה שנעשה מהצ'יה עד למקום המפגש נקראה בשם "אויראן דוצ'ו".
עם הזמן הפכה צעידה זו למופע תיירותי ברובעי השעשועים, מופע ששימש לצורך פרסום עצמי.
האויראן התלבשה אליו בקימונו מפואר, עם תכשיטי שיער רבים וכפכפי עץ בגובה 20 סנטימטרים.
המשא היה כבד, התכשיטים והלבוש שקלו כ-30 ק"ג ולכן נעשתה הצעדה יחד עם עוזרותיה, מלבישי הקימונו ושומרי ראש.
עד היום, ניתן לראות צעדה זו בתהלוכות לתיירים.
לאויראן היו השכלה וידע באמנויות שונות ובתחומים שונים של בידור.
הן קיבלו חינוך מגיל צעיר בנושאים כגון: קליגרפיה, שירה, טקס תה, לימודי ספרות קלאסית, נגינה, ריקוד, סידור פרחים יפני ומשחק גו.
תפקידן כלל את בידור הלקוחות, בנוסף למתן שירותי מין.
בקרב יוג'ו ובמיוחד בקרב אויראן הבידור היה לעיתים לא פחות חשוב משירותי המין, כך שלעיתים היו לקוחות שהזמינו אויראן למטרת בידור ועניין בלבד.
כיוון שהזמנת אויראן הייתה כרוכה בתשלום גבוה, שכלל את שירותיה של אויראן ושל עוזרותיה, לקוחותיה היו צריכים להיות אמידים ביותר.
אויראן מפורסמות מופיעות בהדפסי עץ בסגנון אוקיו-אה בלבוש צבעוני עם קישוטי שיער מפוארים (קנזאשי).
מלבד אוקיו-אה, הן מופיעות כמודל לדמויות בתיאטרון הקאבוקי.
טאיו Tayu היו יוג'ו שהחזיקו במעמד הגבוה ביותר בהיררכית היוג'ו ברובע השעשועים יושיווארה, והיו נדירות ומעטות במספרן.
המפורסמת מבניהן הייתה טקאו דיו, שנחשבה למופת של יוג'ו.
גם לאחר מותה, יוג'ו הראויות לציון קיבלו את שמה.
קאקו Kakko שנייה במעמד של יוג'ו אחרי טאיו.
סאנצ'ה Sancha היו במעמד נמוך מטאיו וקאקו אך כאשר נעלמו שני סוגי יוג'ו אלו, הן הפכו לבעלות המעמד הגבוה ביותר, ונחשבו ליוקרתיות.
באמצע המאה ה-18 השתנתה ההיררכיה בקרב יוג'ו של יושיווארה בעקבות שני אירועים משמעותיים: שרפה גדולה שפרצה ברובע שגרמה לפשיטת רגל של צ'יה גדולים אשר החזיקו טאיו וקאקו ולכן לסגירתם.
בנוסף, חל שינוי במצב החברתי של אדו, שהביא לשינוי בקהל היעד.
מדאימיו (שליטים בעלי אדמות) ואנשי צבא עשירים, שהיו הלקוחות העיקריים, הקהל השתנה לפשוטי העם שהתעשרו, כגון סוחרים עירוניים.
אירועים אלו גרמו לשינוי אופיו של רובע יושיווארה, להיעלמות המעמד של טאיו וקאקו ולהופעתן של אויראן.
החל מאמצע המאה ה-18, נותנות השירותים מהמעמד הנמוך שישבו מאחורי סורגים נקראו יוג'ו, ואלו שהוזמנו על ידי לקוחות דרך צ'יה ולא ישבו מאחורי סורגים נקראו אויראן.
בשונה מיוג'ו פשוטות, שקיימו מפגשים עם לקוחות ללילה אחד בלבד, לפגישות עם אויראן היו מנהגים וחוקים משלהן :
את "הזמנת אויראן" ביצעו דרך צ'יה שאחראים על אותה אויראן.
כדי לקבל אישור על ההזמנה, הלקוח צריך היה להוציא כסף רב באותו צ'יה על מנת להדגים את עושרו ולהוכיח כי הוא מסוגל לשלם סכומים גבוהים כמו אלו המשולמים לאויראן.
הפגישות בין אויראן ללקוח חולקו לכמה שלבים: בפגישה הראשונה הם ישבו רחוק זה מזו.
האויראן לא דיברה ולא אכלה, למעשה לא הייתה כל אינטראקציה ביניהם, אלא הם רק ישבו באותו חדר.
הלקוח צריך היה להשתמש בכסף רב בשביל להראות את יכולתו הכלכלית, והאויראן הייתה מחליטה אם הוא ראוי ואם ניתן להמשיך לפגישה הבאה או לא.
בפגישה השנייה היו יושבים קרוב יותר מבפעם הראשונה אך מתנהלים כמו בפגישה הראשונה, לא מדברים ולא אוכלים יחד.
בפגישה השלישית, הלקוח אושר והאויראן יכלה לשרת אותו, ולכן הכינו קערית אורז והאשי (מקלות אכילה) כסמל לאישור של הלקוח.
האויראן ישבה על הבמה המוגבהת כאשר הלקוח היה יושב על הרצפה ללא במה, דבר שמסמל את מעמדה של האויראן כגבוה משל הלקוח.
כאשר נוצרו קשרי לקוח ואויראן, אסור היה ללקוח להיפגש עם אויראן או יוג'ו אחרות.
פגישה עם אחרות נחשבה כבגידה ולוותה בקנס כספי.
מנהג זה של מספר פגישות עד אישור לקוח היה נפוץ בתחילת תקופת אדו כשהלקוחות היו בעיקר ממעמדות של דאימיו עשירים.
כאשר קהל היעד השתנה לאנשי העיר וסוחרים, הם שינו את המנהג כדי להתאים את עלות השירות לקהל יעד חדש, והתהליך היה קצר וזול יותר.
היו אויראן רבות שאישרו לקוחות בפגישה הראשונה, ואפילו נתנו שירותי מין באותה פגישה.
אוכוס היה נסיך פרסי, בנו של דריווש השלישי.
למעשה הוא נזכר בשמו רק פעם אחת, בידי קורטיוס רופוס.
על פי ההערכות הוא נולד בסביבות שנת 327 לפנה"ס.
אביו היה דריווש השלישי מלך האימפריה הפרסית, ואמו הייתה סטטירה הראשונה.
היו לו שתי אחיות: ברסינה ודריפטיס.
בשנת 333 לפנה"ס, כאשר היה בן שש, נפלו הוא, אחיותיו, אמו וסבתו סיסיגמביס בשבי אלכסנדר הגדול מלך מוקדון.
אלכסנדר גילה יחס אדיב מאוד כלפי השבויים, והגיע בעצמו לבקר באוהלם.
קורטיוס ודיודורוס מספרים שאלכסנדר הוקסם מאוכוס, נישק וחיבק אותו, והבטיח להעניק לו חינוך כאילו היה בנו.
אלכסנדר התרשם מאוד מכך שהילד הקטן אינו מגלה פחד מפניו, והעיר שבגיל צעיר ילד זה מגלה אומץ רב יותר מאשר אביו שברח משדה הקרב.
מכאן ואילך לא ידוע מאומה על גורלו.
מיעוט אזכוריו במקורות מעיד על כך שהוא מת בילדותו.
מכיוון שהוא כבר הגיע לגיל שבו ילדים שרדו מחלות ילדות, נראה שחרף הבטחותיו, אלכסנדר הורה להוציא את הילד להורג.
אלכסנדר ניסה אותה תקופה לבסס את טענתו לכתר הפרסי, ולא יכול היה לעשות זאת כאשר לדריווש ישנו בן זכר יורש עצר.
אוכל מנחם הוא מזון שנאכל בזמן שאדם זקוק לנחמה ומתנחם באוכל, בגלל ערכו הנוסטלגי או הסנטימנטלי.
בדרך כלל אוכל מנחם הוא עתיר קלוריות, מכיל רמת פחמימות גבוהה ופשוט להכנה.
הערך הנוסטלגי של המזון יכול להיות ספציפי לאדם יחיד, או מייצג ערכי תרבות.
מחקרים פסיכולוגיים גילו שאוכל מנחם נצרך כאשר אדם מעוניין בהקלת תופעות פסיכולוגיות שליליות, או בהגברת רגשות חיוביים.
צריכה זו מקושרת לבעיית השמנת יתר חולנית בארצות הברית ובאופן כללי להתמכרות למזון.
בין המזונות הנחשבים לאוכל מנחם במדינות שונות נמנים מרק צח, מחית תפוחי אדמה ופאי תפוחים.
חוקרים גילו שגם בעלי חיים חווים הקלה בכאב בזמן שהם אוכלים או שותים.
לעומת זאת, ממחקר של נאס"א עולה כי הקשר בין אוכל לנחמה הוא מיתוס בלבד, המושתת על האמונה שבכוחו של אוכל זה או אחר לשפר את מצב הרוח.
מקור התחושה הטובה הוא הזיכרונות הנעימים, לא האוכל עצמו.
צריכת אוכל מנחם באופן מוגזם יכולה להיחשב כאכילה רגשית ולהוביל להשמנת יתר.
במקרים כאלה נדרש טיפול רגשי לאיתור הגורמים לאכילה מופרזת ולימוד דרכי התמודדות עם רגשות שליליים.
ביצירה "בעקבות הזמן האבוד" של מרסל פרוסט, הוא זקוק לנחמה ומחפש מזון, ומתנחם בעוגיית מדלן.
בעקבות סיפור זה נפוץ בצרפתית הביטוי "המדלן של פרוסט" כשם נרדף לאוכל מנחם.
אוכטה היא עיירה במחוז הכפרי נינבורג במדינת סקסוניה התחתונה.
המרכז המנהלי של הנפה הכפרית (זאמטגמיינדה, Samtgemeinde) אוכטה .
נכון לראשית 2017 התגוררו בעיירה קרוב ל-5,000 תושבים.
ההיסטוריה המתועדת של אוכטה מתחילה כבר ב-1184 והיישוב במקום התקיים כבר קודם לכן.
במאה ה-16 קיבלה העיירה זכויות עיר, ובמשך הזמן התפתחה כמרכז כלכלי של האזור.
בהיותה המרכז הכלכלי - ולימים גם המנהלי - של האזור, התקיימו באוכטה ימי שוק, ובסוף המאה ה-19 אירחה העיירה מספר ירידים שנתיים.
אויקר (בהונגרית: Újkér) הוא כפר במחוז שופרון שבמערב הונגריה.
באויקר התגוררו על פי מפקד קהילות הונגריה שנערך במהלך שואת יהודי הונגריה בשנת 1944, כשבעים וארבעה יהודים.
מלבד העובדה כי לא היה במקום רב, לא ידועים פרטים נוספים אודות הקהילה היהודית שם.
אוירונפה (בהונגרית: Újrónafő) הוא כפר חקלאי במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
הכפר חזר להיות עצמאי לאחר שהיה חלק מהעיר מושונסולנוק עד שנת 1949.
אויקנז (בהונגרית: Újkenéz) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם באויקנז מספר התושבים נמצא בירידה.
באויקנז חיו יהודים בתקופות זמן שונות והחל משנת 1867 קיבלו את שירותי הדת מקהילת מאנדוק, יהודים רבים מהכפר נרצחו בשואת יהודי הונגריה.
אוכל השעועית (באיטלקית: Mangiafagioli, באנגלית: The Bean Eater) הוא ציור שמן על קנבס מאת הצייר האיטלקי אניבלה קראצ'י, אשר נוצר סביב שנת 1590. הציור מתאר איכר פשוט אוכל ארוחה יומיומית של שעועית ובצל, ומשויך לסגנון הבארוק.
זהו ציור ז'אנרי המתאר סצנה יומיומית של פשוטי עם, והוא נחשב לאחת הדוגמאות הראשונות לציורי ז'אנר באיטליה.
כיום שמור הציור בגלריה קולונה שברומא, איטליה.
"אוכל השעועית" אינו מתבסס על סיפור ספרותי או היסטורי, אלא מתאר תצפית ישירה על סצנה מחיי היום־יום.
האיכר המוצג בציור לובש בגדים גסים אך נקיים וחובש כובע קש.
הוא יושב לאכול מנה פשוטה של שעועית ובצל.
בתקופת הבארוק באיטליה, היו קיימות הבחנות חברתיות גם בתחום המזון: מאכלים כהים, שגדלים קרוב לקרקע כמו שעועית ובצל, נחשבו למזון המתאים רק לפשוטי העם, ולעומתם המזון "האצילי" היה בהיר, קל ונחשב למזון הולם לבני המעמד הגבוה.
סברו כי איכר שיאכל מזון המיועד לאריסטוקרטים עלול לחלות קשות.
בדומה לציורו "חנות הקצב", לא ידוע מי הזמין את הציור או מדוע נוצר, אך ניתן להניח שהוא שימש תרגול אישי עבור קאראצ'י.
קראצ'י מתאר רגע חולף — האיכר מרים כף שעועית לפיו ונעצר, כאילו הופתע מצפייה בלתי צפויה של הצופה.
הדמות ממלאת שטח נרחב מהקנבס, דבר שעשוי להעיד על חשיבות הנושא בעיני האמן.
החוקר דונלד פוזנר תיאר את הקומפוזיציה כמעין "צילום בזק", תופעה שטרם נראתה באמנות המערבית של התקופה.
הציור מציג את הנטורליזם המוקדם של קראצ'י, כולל פרטים כמו לכלוך מתחת לציפורניים — לפני זמנו של קראוואג'ו — ותיאור מדויק של פרטי טבע דומם.
לקומפוזיציה אין פרספקטיבה מורכבת או מבנה מרחבי מוקפד, דבר שמחדד את האותנטיות של הסצנה.
בדומה לציוריו מהשנים 1580–1590, גם כאן עושה קראצ'י שימוש בפלטת צבעים מוגבלת של חומים, ירוקים ואפורים, בהתאם לצבעי המזון.
קראצ'י משתמש במשיחות מכחול עבות, שבורות וגסות, התואמות את אופיו הפשוט של הנושא.
חלק מהפרטים, כמו הציפורניים, מסומנים בקווי מתאר כהים, והציור כולו נושא אופי רישומי כמעט סקצ'י.
מבקרים השוו את "אוכל השעועית" ליצירות של קאראווג'ו ודייגו ולאסקס, שגם הן כוללות ייצוגים של מעמדות נמוכים.
לדוגמה, הלחם שמופיע ב"ארוחת ערב באמאוס" של קראוואג'ו כמעט זהה ללחם בציורו של קראצ'י.
השוואות נוספות נערכו ל"תומא הספקן" של קראוואג'ו ול"דיוקן עצמי" של ולאסקז.
עם זאת, בעוד סגנונם של קראוואג'ו וולאסקז מאופיין במעברים חלקים ובטכניקה מלוטשת, ציורו של קראצ'י גס, רישומי וחסר אחידות.
פרטים כמו הציפורניים מתוארים בקווים שחורים, ויש בציור מידה של סקצ'יות.
בתקופה שבה האמנות האיטלקית עסקה בעיקר בדמויות דתיות, מיתולוגיות או באריסטוקרטיה, קראצ'י היה בין הראשונים ששם את האדם הפשוט במרכז היצירה.
אֻכְלוּסִיָּה או אֻכְלוּסִין (מיוונית: ὄχλος – המון אדם) היא כלל התושבים במקום מוגדר (מדינה, אזור, עיר) ובזמן מוגדר.
האוכלוסייה של כדור הארץ היא כ־8 מיליארד, ובשנים האחרונות גדלה אוכלוסיית העולם מדי דקה בכ־160 איש.
לעיתים מורחב השימוש במילה זו לאוכלוסייה שאינה של אנשים, למשל "אוכלוסיית הנמרים בנגב".
לעיתים מצומצמת משמעות המילה כך שהיא אינה מתייחסת לכל האנשים במקום מסוים, אלא לחלק מסוים של האנשים, למשל אוכלוסיית הרווקות בתל אביב.
האוכלוסייה נחקרת מנקודות מבט מגוונות.
דמוגרפיה עוסקת בדינמיקה של אוכלוסיית האדם, כלומר השינויים החלים בה בהתאם למאפיינים שונים, כגון מין, גיל, השכלה, גזע וכו'.
היבטים אחרים של האוכלוסייה נחקרים במסגרת הסוציולוגיה, הכלכלה והגאוגרפיה.
מידע רב על אודות האוכלוסייה במדינת ישראל מסופק על ידי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
צפיפות האוכלוסייה משקפת את מספר הפרטים באוכלוסייה ליחידת שטח.
אוכלי חרקים (שם מדעי: Eulipotyphla; לשעבר Insectivora ו-Soricomoprha) היא סדרת יונקים פרימיטיביים, הכוללת יותר מ-70 סוגים בארבע משפחות.
הם קיבלו את שמם עקב מזונם העיקרי מחרקים.
עם זאת המינים הגדולים יכולים לגבור גם על חולייתנים קטנים וחלקם יאכלו גם פירות.
אוכלי החרקים הם יצורים קטנים, הולכי-כפות בהן חמש אצבעות.
שיניהם בעלות חודים, ניזונים בעיקר מחרקים וזוחלים, והם חופרים קינים באדמה.
לאחר היריון קצר בן עשרות ימים הם ממליטים במאורה גורים אחדים חסרי ישע.
תפוצתם היא בכל העולם, חוץ מאוסטרליה.
המין הגדול בסדרה הוא סולנודון קובני (Solenodon cubanus) ששוקל עד 1 ק"ג.
הקטן ביותר בסדרה הוא גם הקטן ביונקים (לאחר עטלף הדבורה) - חדף זעיר (Suncus etruscus) ששוקל עד 2.1 גרם.
משפחות החפרפזיים (Chrysochloridae) והטנרקיים (Tenrecidae), עברו יחד לסדרת הטנרקאים (Afrosoricida) ומשפחת חדפי הפיל (Macroscelididae) עברו לסדרות עצמאיות, כולם בקבוצת אפרותריה הקרובה לפילים.
משפחת חדפי העצים או הטופיות (Tupaiidae) ומשפחת הגלשניים (Cynocephalidae) עברו לסדרות עצמאיות, שניהם מקבוצת אאוארכונטוגליריים הקרובה לקופים.
סוג סולנודון (Solenodon) ובו שני מינים.
משפחה נזופונטיים (Nesophontidae) - נכחדה.
משפחה קיפודיים (Erinaceidae), ובה 12 סוגים.
משפחה חדפיים (Soricidae), ובה עשרים ואחד סוגים.
משפחה חפרפרתיים (Talpidae), ובה שבעה-עשר סוגים.
אוכלי בשר או קרניבורים הוא שם כולל לכל היצורים הניזונים בעיקר או רק מאכילת בשר של בעלי חיים.
רוב אוכלי הבשר הם בעלי חיים אך גם צמחים טורפים ופטריות הם אוכלי בשר.
בלטינית מכונים אוכלי הבשר carnivores, מה שעלול לבלבל בינם לבין סדרת הטורפים, הנקראת carnivora.
מקורם של שני המושגים במילה הלטינית carno, שפירושה: "בשר".
הקשר בין המונחים הוא עקב התמחותם של בני סדרה זו באכילת בשר ורבים ממיניה הם אכן טורפי-על מוצלחים, אם כי לא בהכרח.
יש סוגים רבים של אוכלי בשר: טורפים אקטיביים, אוכלי נבלות, מסנני פלנקטון ועוד.
חלק מתבססים על מגוון גדול של סוגי בשר, בעוד אחרים מתמחים רק בחלק קטן או ממינים ספציפיים.
המונח אוכלי בשר אינו כולל רק ציידים קרניבורים אלא גם אוכלי נבלות, מוצצי דם, אוכלי קשקשים, טפילי מזון וכדומה – מינים שניזונים מבלי להרוג את מזונם.
גם מינים מסנני פלנקטון יכולים להיחשב לציידים אוכלי בשר.
אוכלי הבשר השונים נחלקים ל-3 קבוצות עיקריות בנוגע לכמות הבשר שהם צורכים, כאשר שני האחרונים נחשבים לאוכלי כל ואינם קרניבורים אמיתיים:
היפרקרניבורים (Hypercarnivore) – חיות שלמעלה מ-70% מתזונתן כוללת בשר.
מסוקרניבורים (Mesocarnivore) – חיות ש-30%–70% מתזונתן כוללת בשר
היפוקרניבורים (Hypocarnivore) – חיות שפחות מ-30% מתזונתן כוללת בשר.
גם חושים אחרים מחודדים יותר בקרב אוכלי הבשר מאשר אצל הנטרפים וחלק מהטורפים פיתחו אף חושים הנסתרים מטרפם כמו מערכת קו הצד, אלקטרורצפציה, איכון הד או קרינה תרמית בנחשים .
חלקם גם מותאמים לציד לילה, ולכן עיניהם קולטות יותר אור מאשר טרפם שלעיתים נאלץ להסתמך על אור היום כדי לראות או להתחמם.
הם בעלי ניבים חזקים וחדים להריגת הטרף או לקריעת פיסות מזון וכן בעלי טפרים מעוקלים לאותה מטרה.
חלק מאוכלי הבשר הם גם בעלי ארס חזק העוזר הן להרוג טרף והן לעכל את הבשר חלקית.
מאחר שאוכלי בשר נאלצים לעיתים להרוג את טרפם הם נמצאים במקרים רבים במרוץ חימוש אבולוציוני נגד טרפם, כאשר כל צד מנסה להתמחות בהישרדות על ידי טריפה או התגוננות.
כך לדוגמה במהלך האבולוציה האנטילוקפרה רצה מהר מאוד וטורפים אחרים כמו הברדלס האמריקני הגבירו את מהירותם עד שהברדלס נכחד בשל הגעת האדם ליבשת אמריקה, והיום אין טורפים שיכולים להשיג את האנטילוקפרה בשעת ריצתה.
גם שיטות משוכללות של הסוואה המועילים הן לטורפים והן לטרף השתכללו מאותה סיבה.
בין מגוון השיטות שאוכלי בשר מאמצים לעצמם נמצאים שיטות של מארב לטרף, האצה לעבר הטרף, ציד באמצעות סיבולת, ציד בלהקה, ציד באמצעות פיתוי ועוד.
אוכלי בשר פחות מתמחים יכולים לחמוס טרף לאחרים או לנצל מצבים כשטרף פגיע או מזדמן לקרבתם או לאכול נבלות.
אוכלי בשר קיימים במרבית קבוצות בעלי החיים: תנינאים, עופות דורסים למיניהם, עופות ימיים למיניהם, צפרדע, נחש, לטאה, כרישים, דיונונים, תמנונים, עכבישאים, עקרבים, הרבה חרקים, כוכב ים, דגים שונים כמו המורנה, דג-החרב, הטונה והשפמנון ורבים אחרים; יונקים מסדרת הטורפים ועוד כמו לווייתנים, עטלפי חרקים, חדפיים וטורפי כיס.
אוכלי עופות (Avivore) – מינים המתמחים בציד עופות.
אוכלי חרקים (Insectivore) – מינים המתמחים בציד חרקים שונים.
אוכלי נמלים (Myrmecophagy) – מינים של אוכלי חרקים, המתמחים בציד של נמלים או טרמיטים.
אוכלי רכיכות (Molluscivore) – מינים המתמחים בציד רכיכות.
אוכלי דיונונים (Teuthophagore) – מינים המתמחים בציד דיונונים וקרוביהם.
אוכלי נחשים (Ophiophagy) – מינים המתמחים בציד נחשים.
אוכלי דגים (Piscivore) – מינים המתמחים בציד דגים.
אוכלי צפרדעים (Anurophagy) – מינים המתמחים בציד צפרדעים.
אוכלי ספוגי ים (Spongivore) – מינים המתמחים באכילת ספוגים או חלקים מהם.
אוכלי תולעים (Vermivore) – מינים המתמחים בציד תולעים.
אוכלי ביצים (ovivores) – מינים המתבססים על אכילת ביצים.
אוכלי נבלות (Scavenging) – מינים הניזונים מאכילה של נבלות.
מוצצי דם (Hematophagy) – מיני טפילים המוצצים דם המצוי ביצורים גדולים מהם ללא הריגתם.
קניבליזם (cannibalism) – מינים הניזונים מבני מינם באופן תדיר.
בעלי חיים אוכלי אדם (Man-eater) – מיני טורפים שמסכנים ולעיתים טורפים אנשים.
אוכלי המוות הם חברי ארגון בדיוני שמופיע בסדרת ספרי הארי פוטר מאת ג'יי.
אוכלי המוות הופיעו כקבוצה לראשונה בספר "הארי פוטר וגביע האש".
וולדמורט חותר לנצח את המוות שלו עצמו ולחיות לנצח.
בעת תהלוכות אוכלי המוות לובשים גלימות שחורות וברדסים, ועוטים מסיכות.
האות האפל הוא סמלם של לורד וולדמורט ואוכלי המוות.
הסמל מורכב מגולגולת ונחש הזוחל ממנה.
כל אוכל מוות נושא כתובת קעקע שחורה של הסימן האפל על אמתו השמאלית.
סמל זה אף מזומן לשמיים על ידי הלחש מוֹרְסְמוֹרְדְרֶה.
המילה מורסמורדרה היא הלחם בסיסים של המילה הלטינית mors ("מוות"; זהו גם שמה של התגלמות המוות במיתולוגיה הרומית) והמילה הצרפתית mordre ("לנשוך", "לנגוס").
פירושן יחד הוא "קח נגיסה מן המוות", ומכאן השם "אוכלי מוות".
לרוב השימוש בלחש המורסמורדרה יעשה מעל זירת רצח, או מעשה נפשע אחר.
זאת כדי להטיל מורא באלו הצופים בו, וכן כדי לבשר את חזרתו של הלורד וולדמורט.
לפני מפלתו הראשונה של וולדמורט, הלחש היה ידוע רק לקומץ מעריציו הקרובים.
לאחר שנפל, הלחש כבר לא נראה עוד בשמיים, מאחר שאותם חברים במעגל הפנימי ירדו למחתרת או נשלחו לאזקבאן.
הלחש הופיע שוב לראשונה בהארי פוטר וגביע האש.
ברטי קראוץ' הבן השתמש בו מיד לאחר גביע העולם בקווידיץ'.
בכך הוא גרם לפאניקה ומנוסה המונית.
בלטריקס לסטריינג' (Bellatrix Lestrange) לבית בלק (1951–1998) היא מכשפה טהורת דם.
בלטריקס היא בת למשפחת בלק טהורת הדם ועתיקת היומין: היא דודניתם של רגולוס וסיריוס בלק, ואחיותיה הן נרקיסה מאלפוי ואנדרומדה טונקס.
גם בעלה, רודולפוס, ואחיו רבסטאן הם אוכלי מוות, בנים למשפחת לסטריינג' שבדומה למשפחת בלק גם היא משפחת קוסמים עתיקת יומין, וייתכן שהם צאצאים של לסטריינג' מסוים (שלא ידוע שמו הפרטי) שמוזכר בספר השישי כאחד מחבורתו של וולדמורט במהלך לימודיו בהוגוורטס.
בלטריקס נחשבת לאחד מאוכלי המוות הנאמנים ביותר לוולדמורט, וכן למכשפה אכזרית וסדיסטית במיוחד, ולבעלת מומחיות רבה באומנויות האופל, אותן למדה מוולדמורט בעצמו, לטענתה.
היא התמחתה בשימוש בקללת קרושיאטוס במטרה לענות אנשים ולייסר אותם בכאבים.
נטייה ידועה לשמצה זו בלטה במאורע שהתרחש לאחר תום מלחמת הקוסמים הראשונה: בלטריקס הייתה בין אוכלי המוות שחטפו ועינו ממושכות את בני הזוג פרנק ואליס לונגבוטום, הילאים וחברים במסדר עוף החול והוריו של נוויל לונגבוטום, במטרה להוציא מהם מידע על מקום הימצאו של אדונם.
כתוצאה מכך נגרם נזק מוחי לצמיתות לבני הזוג, ועל מעשה זה נידונה למאסר עולם בבית הכלא אזקבאן.
היא שהתה שם במשך 14 שנים, ולאחר שובו של וולדמורט לחיים, ברחה יחד עם עשרה אוכלי מוות נוספים במהלך הבריחה הגדולה שתוארה בספר החמישי.
עם הזמן מתגלה שבלטריקס פיתחה משיכה רומנטית כלפי וולדמורט, וזו באה לידי ביטוי בכך שנכנסה להריון ממנו, וילדה בת בשם דלפי רידל.
במהלך מלחמת הקוסמים השנייה היא נטלה חלק בקרבות רבים תחת פיקודו של וולדמורט.
היא השתתפה בקרב במחלקת המסתורין, שם הצליחה להביס בדו-קרב ולגרום למותו של בן דודה סיריוס בלק, והייתה אוכלת המוות היחידה שהצליחה להימלט מזירת הקרב (מלבד וולדמורט) לאחר סיומו, ולחמוק ממאסר.
מאז היא עסקה בזריעת הרס ופחד לפי פקודתו של וולדמורט.
במהלך הספר השביעי היא רוצחת את גמדון הבית דובי, לאחר שזה הציל מידיה את הארי, רון והרמיוני, אותם עינתה בבית משפחת מאלפוי.
בסוף הספר היא נוטלת חלק פעיל בקרב על הוגוורטס, והורגת את אחייניתה נימפדורה טונקס.
היא הייתה בין אוכלי המוות הבודדים שנשארו עם וולדמורט עד הסוף, והפגינה כישרון רב בלחימת דו-קרב קוסמים: היא הצליחה להילחם ב-3 מכשפות מוכשרות - הרמיוני, ג'יני ויזלי ולונה לאבגוד - בו זמנית.
סופה היה שחוסלה על ידי אמה של ג'יני, מולי ויזלי, לאחר שניסתה להרוג את ג'יני.
בסרטים היא מגולמת על ידי השחקנית הבריטית הלנה בונהם קרטר.
כשאר בני משפחת בלק, שרובם נקראים בשמות של גרמי שמיים, גם בלטריקס קיבלה את שמה מכוכב בעל אותו השם.
לוציוס מאלפוי (Lucius Malfoy) הוא קוסם טהור-דם, צאצא למשפחת מאלפוי טהורת הדם, בית אצולה עשיר ובעל השפעה רבה על עולם הקוסמים.
סבו ברוטוס ייסד עיתון אנטי-מוגלגי, אולם לא ידוע אם המשפחה המשיכה אותו בדור זה.
ללוציוס יש השקפת עולם שדוגלת בעליונות טהורי-הדם על פני שאר הקוסמים, ובעקבות כך הצטרף לשורות אוכלי-המוות והשתתף במלחמת הקוסמים הראשונה.
עד מהרה, הפך לוציוס לאחד מאוכלי המוות הנאמנים ביותר לוולדמורט, ושימש בפועל כיד ימינו.
וולדמורט סמך עליו כל כך, שהפקיד בידיו את אחד מאוצרותיו היקרים ביותר: היומן שאותו ניהל בתקופת לימודיו בבית הספר הוגוורטס, שהכיל הוראות לפתיחת חדר הסודות שלבסוף אף התברר שהיה אחד ההורקרוקסים של וולדמורט.
באותה תקופה הוא פגש בנרקיסה לבית בלק, נשא אותה לאשה ומנישואים אלו נולד בנם היחיד, דראקו.
לאחר תבוסתו הראשונה של וולדמורט, בה הוא איבד את גופו הגשמי, לוציוס הצליח להתחמק ממאסר בטיעון שהוא היה נתון תחת קללת אימפריוס.
בכך הצליח לשמור על מעמדו וקשריו עם החברה הגבוהה של עולם הקוסמים, תוך כדי כך שהוא מטפח קשר קרוב עם בכירי משרד הקסמים ותורם על מנת לקדם מטרות חשובות.
למרות זאת לוציוס לא הפסיק לדבוק ברעיונותיו והמשיך לעסוק באומנויות האופל.
במהלך תקופה זו, ניסה לוציוס להפליל את משפחת ויזלי בכך שהשתיל את יומן בית-הספר של וולדמורט בין ספרי הלימוד של בת המשפחה ג'יני ויזלי, וגרם לכך ששבריר הנשמה של וולדמורט שהיה בפנים ישתלט עליה ויגרום לפתיחתו של חדר הסודות ושחרור הבסיליסק ששכן בפנים.
מזימה זו נכשלה בזכות להארי פוטר, שהביס את הבסיליסק והשמיד את היומן.
שנתיים לאחר מכן, השתתף מאלפוי בעינוי ומעשי איבה כלפי אנשים שאינם יכולים לעשות קסם ושלא נולדו לקוסמים/מכשפות במהלך אליפות העולם בקווידיץ'.
עם שובו של וולדמורט, לוציוס היה אחד מאוכלי המוות שהתייצבו מיד כאשר וולדמורט קרא לכלל אוכלי המוות.
עם זאת, אובדן היומן של רידל, והעובדה שלוציוס העדיף להציל את עורו מאשר לשמור על נאמנות לוולדמורט, גרמו לפיחות במעמדו של לוציוס.
שנה לאחר מכן, לוציוס הוביל קבוצה של אוכלי-מוות אל משרד הקסמים במטרה לגנוב משם נבואה שעסקה בהארי ובוולדמורט.
כישלונו של לוציוס בהשגת הנבואה הוסיפה עוד יותר לתחושות האכזבה של וולדמורט מלוציוס, והוא החל להתייחס אל לוציוס ומשפחתו בזלזול, ואף התעלל בבני המשפחה נפשית במספר הזדמנויות.
בעקבות מעשים אלו, ניצלו בני הזוג ממאסר לאחר מלחמת הקוסמים השנייה.
רשימה מלאה של אוכלי המוות
+שםתיאורמצב נוכחיאלקטו ואמיקוס קארולחמו במלחמת הקוסמים הראשונה והצליחו לחמוק ממאסר באזקבאן בטיעונים חלקלקים.
חזרו מיד לצדו של אדון האופל לאחר תחייתו, והשתתפו במלחמת הקוסמים השנייה, שם לקחו חלק בקרב במגדל האסטרונומיה, שבו דמבלדור מצא את מותו.
לאחר נפילת משרד הקסמים לידי וולדמורט, אמיקוס התמנה למורה ל"התגוננות" מפני כוחות האופל - אלא שבפועל הוא לימד את תלמידיו את אומנויות האופל עצמן, ואילו אלקטו התמנתה כמורה בהוגוורטס, שם לימדה את המקצוע "חקר המוגלגים" שהפך למקצוע חובה, ובו הפיצה תעמולה אנטי-מוגלגית ארסית במיוחד.
לחמו בקרב על הוגוורטס.ככל הנראה מתים, או במאסראנטונין דולוחובמתואר בספרים כ"קוסם חיוור, בעל פנים מוארכים ועקומים".
אוכל מוות הנודע ביכולות הקסם הגדולות שלו, ובאכזריותו הלא פחות גדולה, שנטל חלק בעינויים של אינספור מוגלגים וקוסמים שלא הביעו תמיכה בוולדמורט במהלך מלחמת הקוסמים הראשונה.
עמד בראש כוח של ארבעה אוכלי מוות נוספים במטרה לקטול את האחים גדעון ופביאן פרואט.
בגין פשע זה נשלח למאסר עולם בכלא אזקבאן, ממנו הצליח להימלט בשנת 1995. השתתף בקרב במחלקת המסתורין, נאסר שוב, והצליח להמלט גם בפעם הזו.
נשלח ביחד עם ת'ורפין ראול ללכוד את פוטר וחבריו בבית קפה בטוטנהאם קורט, ונענש על ידי וולדמורט כשנכשלו בכך.
השתתף בקרב על הוגוורטס, שם הרג בקרב את רמוס לופין, אך הובס בידי פיליוס פליטיק.ככל הנראה מת, או במאסראוגוסטוס רוקוודעבד במחלקת המסתורין במשרד הקסמים במהלך המלחמה הראשונה, ושימש שם כמרגל עבור וולדמורט, בכך שהעביר לו מידע שימושי רב.
על כך נכלא באזקבאן, אך הצליח להימלט במהלך אירועי הספר החמישי.
חזר לצדו של אדון האופל לאחר תחייתו, והשתתף בקרב במחלקת המסתורין.ברטמיוס (ברטי) קראוץ' הבןבנו של ברטמיוס קראוץ', שהיה ראש המחלקה לאכיפת חוקי הקסם במשרד הקסמים במהלך מלחמת הקוסמים הראשונה.
הצטרף בצעירותו לאוכלי המוות במהלך המלחמה, שם השתתף בעינויי בני הזוג לונגבוטום, שספגו נזק מוחי לצמיתות בעקבות כך.
הושלך לאזקבאן במצוות אביו, שמאוחר יותר מילט אותו (לבקשת אמו) בתחפושת ושם אותו במאסר בית תחת השפעת קללת אימפריוס כדי לשמור עליו שלא יברח.
עם השנים הוא הצליח לנער מעצמו את השפעת הקללה, וחיפש דרכים למצוא שוב את אדונו ולשרת אותו.
במהלך אליפות העולם בקווידיץ' בשנת 1994, גנב קראוץ' שרביט מכיסו של ילד (הארי פוטר) שישב מלפניו, והשתמש בו כדי לזמן את האות האפל בשמיים, דבר שגרם למהומה גדולה בקרב עולם הקוסמים.
חטף את ההילאי לשעבר המוכשר אלאסטור "עין הזעם" מודי, שעמד להתחיל משרה כמורה בבית הספר הוגוורטס, והתחזה אליו לאורך השנה.
אירועים רבים בספר הארי פוטר וגביע האש מיוחסים אליו: הכנסת שמו של הארי לגביע האש, רצח אביו, חבלה במתחרים של הארי בטורניר במהלך המשימה השלישית, וכל זה היה מיועד למטרה אחת: הסגרתו של הארי לידי וולדמורט, כך שיוכל להשתמש בדמו במהלך תחייתו מחדש.
התמחתה בעינויים באמצעות קללת קרושיאטוס.
לקחה חלק בעינויי בני הזוג לונגבוטום לאחר המלחמה הראשונה, שספגו נזק מוחי לצמיתות בעקבות כך.
בעקבות כך נאסרה באזקבאן, אך הצליחה להימלט.
השתתפה בקרב במחלקת המסתורין, שם הרגה בקרב את בן דודה סיריוס בלק.
השתתפה בקרב על הוגוורטס, שם נהרגה מידיה של מולי ויזלי.
נודע לאחר מכן שילדה בת לוולדמורט בשם דלפי שלקחה חלק מרכזי בעלילת "הילד המקולל".מתהקורבן יאקסלימתואר בספרים כאדם בעל "תווי פנים אכזריים, זועפים ובריוניים".
היה חלק מהכוח שפלש להוגוורטס במהלך הקרב במגדל האסטרונומיה, שבו דמבלדור מצא את מותו.
לאחר נפילת משרד הקסמים לידי וולדמורט ורציחת אמיליה בונז על ידי אוכלי מוות, יאקסלי החליף אותה בתפקיד ראש המחלקה לאכיפת חוקי הקסם והשתתף ברדיפה חסרת תקדים של בני מוגלגים.
לחם בקרב על הוגוורטס, שם הובס בקרב על ידי ג'ורג' ויזלי ולי ג'ורדן.ככל הנראה מתים, או במאסר.קראב האבאביו של וינסנט קראב שלמד בהוגוורטס בזמן התרחשות עלילת הספרים.
לקח חלק בקרב במחלקת המסתורין, והושלך לבית הסוהר לאחר מכן, אך הצליח להימלט.דראקו מאלפוילאחר שאביו, לוציוס, הושלך אל בית הכלא, אולץ דראקו מאלפוי להצטרף לאוכלי המוות במהלך הספר השישי, שם הוטלה עליו המשימה להתנקש בחייו של אלבוס דמבלדור.
במהלך הניסיונות הכושלים שלו, הטיל מאלפוי קללת אימפריוס על מאדאם רוזמרטה בעלת הפונדק "שלושת המטאטאים" במטרה להבריח לבית הספר חפץ מקולל, ויין-דבש מורעל, במטרה שאלו יגיעו לדמבלדור, אך אלו הגיעו ליעדים אחרים.
תיקן את הארונית המעלימה שהייתה בחדר הנחיצות, והשתמש בה כשער כניסה עבור אוכלי המוות שפלשו בעזרת הארונית להוגוורטס.
לכד את דמבלדור, פרק אותו מנשקו, אך היסס להרוג אותו.
בסופו של דבר דמבלדור נהרג מידי סוורוס סנייפ, שהתמנה לבצע את המשימה במידה ודראקו ייכשל בכך.
דראקו אולץ לאחר מכן להשתתף במעשי אכזריות נוספים של אוכלי המוות, וניסה למנוע מהארי פוטר לקבל גישה לחדר הנחיצות במהלך הקרב על הוגוורטס.
לאחר ששריפה מכושפת שהפעיל אחד מחבריו יצאה משליטה, הארי הציל את חייו.
כתוצאה מכך דראקו ומשפחתו לא נוטלים יותר חלק פעיל בקרב על הוגוורטס.ערקאוון רוזיירלחם במלחמת הקוסמים הראשונה, שם נהרג על ידי ההילאי המוכשר אלאסטור "עין הזעם" מודי.
כתוצאה ממעשה בגידה זה הוא אולץ להימלט אל מחוץ לבריטניה, שם התמנה למנהל בית הספר דורמשטרנג לכישוף ולקוסמות.
וולדמורט, לאחר תחייתו, תיאר אותו (לא בשמו) כ"אחד, מוג לב מכדי לחזור..
הוא ישלם על כך", וזה אכן קרה כאשר אנחנו למדים על מותו במהלך הספר השישי.מתג'אגסוןהשתתף בקרב במחלקת המסתורין, והושלך לבית הסוהר לאחר מכן, משם הצליח להימלט.לא ידועלוציוס מאלפוישימש כיד ימינו של וולדמורט לאורך מלחמת הקוסמים הראשונה, ולאחר שהסתיימה הצליח לחמוק מאזקבאן תחת טיעונים חלקלקים.
אבי משפחת מאלפוי העשירה, בעזרת עושר משפחתו הוא צובר כוח והשפעה משמעותיים בעולם הקוסמים, ומנצל אותם לרעה.
השתתף בתחייתו של וולדמורט, ולאחר מכן בקרב במחלקת המסתורין, קרב שלאחריו הושלך לאזקבאן.
לאחר שהצליח להימלט משם ביחד עם קבוצה גדולה של אוכלי מוות, שימשה אחוזתו כמפקדה לאוכלי המוות, שם וולדמורט ניצל אותו והשתמש בו ובבנו כמשרתים.
לוציוס מתואר כאדם יהיר וגאוותן אך בעל נאמנות גדולה למשפחתו מעל כל דבר אחר, ויעדיף תמיד להיות בצד המנצח כדי לשמור על משפחתו.
כתוצאה מכך הוא ואשתו משתתפים בקרב על הוגוורטס אך לא נוטלים בו חלק פעיל כלל, מעדיפים לחפש ולהציל את בנם מאשר להילחם.ערקבני הזוג סניידזוג אוכלי מוות שהשתתפו במלחמת הקוסמים הראשונה והושלכו לבית הסוהר לאחר מכן.
הוריהם של מרולה סנייד, אחת הדמויות הראשיות במשחק הארי פוטר: מסתרי הוגוורטס.במאסרמאלסיבר האבהיה מאוכלי המוות הראשונים, והיה מאלה שליוו את וולדמורט הצעיר לבית הספר הוגוורטס ביום שבו ביקש משרת מורה מאלבוס דמבלדור.ככל הנראה מתים, או במאסר.מאלסיבר הבןהתמחה בשימוש בקללת אימפריוס, ו"אילץ עשרות אנשים לעשות דברים איומים".
הוסגר לאזקבאן, משם נמלט במהלך אירועי הספר החמישי.
השתתף בקרב במחלקת המסתורין, והושלך לאחריו לבית הסוהר שוב, וגם הפעם הצליח להימלט.
לילי פוטר, שלמדה איתו באותה השכבה בהוגוורטס, תיארה אותו כתלמיד "מפחיד" וכי נהג להתעלל באכזריות בתלמידים אחרים.נוט האבאחד מאוכלי המוות הראשונים של וולדמורט, ולחם במלחמת הקוסמים הראשונה.
אביו של תיאודור נוט, תלמיד בהוגוורטס.
לחם בקרב במחלקת המסתורין, שם נפצע בתחילת הקרב.
הושלך לאחריו לבית הסוהר, והצליח להימלט.פיטר פטיגרוהיה חבר ב"חבורת הקונדסאים" במהלך לימודיו בהוגוורטס, חבורה שבה היו חברים גם ג'יימס פוטר, סיריוס בלאק, ורמוס לופין, והצטרף בעקבותיהם למסדר עוף החול.
ערק לאוכלי המוות, והסגיר לוולדמורט את מקום הימצאם של בני הזוג פוטר.
בעקבות כך נאסר בבית הסוהר אזקבאן, משם הצליח להימלט, והשתתף בקרב במחלקת המסתורין, ולאחריו שוב הושלך לכלא.
לאחר בריחתו, השתתף ב"קרב שבעת הפוטרים".במאסר
לפי רולינג, הוא ברח מבית הסוהר בשנת 2020, וגורלו עדיין לא ידוערבסטאן לסטריינג'אחיו הבכור של רודולפוס לסטריינג', אחד מאוכלי המוות הראשונים.
לקח חלק בעינויי בני הזוג לונגבוטום לאחר המלחמה הראשונה, שספגו נזק מוחי לצמיתות בעקבות כך.
בעקבות כך נאסר בבית הסוהר אזקבאן, משם הצליח להימלט, והשתתף בקרב במחלקת המסתורין, ולאחריו שוב הושלך לכלא.ככל הנראה מת, או במאסר.רגולוס בלקבן למשפחת בלק המיוחסת ועתיקת היומין, ואחיו של סיריוס בלאק.
נידב את גמדון הבית המשפחתי, קריצ'ר, לשירותו של וולדמורט, שהסתייע בו כדי להחביא הורקרוקס - התליון של סלית'רין.
בין האנשים הבודדים שגילו על עצם קיומם של ההורקרוקסים, סודו הכמוס של וולדמורט, וערק משורותיו לאחר מכן.
הועסק כמורה לשיקויי קסם בבית הספר הוגוורטס וריגל עבור דמבלדור בתקופה זו, וכך למעשה שימש כסוכן כפול.
הרג את דמבלדור, לכאורה כחלק מתוכנית שוולדמורט רקם סביב דראקו מאלפוי במטרה להתנקש בחיי דמבלדור, אך מתגלה בהמשך כי מעשה זה היה מתוכנן ומוסכם על ידי דמבלדור בעצמו.
התמנה למנהל בית הספר הוגוורטס, שם עשה ככל שביכולתו להגן על התלמידים מציפורני האחים קארו האכזריים.
נרצח על ידי וולדמורט לקראת סוף הספר השביעי.מתת'ורפין ראולאוכל מוות שמתואר כאדם בלונדיני בעל ממדי גוף אדירים, וחם מזג באותה המידה.
ידוע בנטייה שלו לזרוע הרס וחורבן רב ללא אבחנה במקום פעולתו, נטייה שגם פגעה בחבריו אוכלי המוות.
נטל חלק בקרב במגדל האסטרונומיה, שם הרג בטעות את אחד מעמיתיו אוכלי המוות, ובקרב על הוגוורטס.ככל הנראה מתים, או במאסר.טראוורסעזר לרצוח את משפחת מקינון במהלך מלחמת הקוסמים הראשונה.
השתתף בקרב שבעת הפוטרים, ושימש לאחר מכן כעובד בבנק גרינגוטס.וולדן מקנייראחד מאוכלי המוות הראשונים של וולדמורט, הצליח לחמוק מאזקבאן בתירוץ שהיה נתון תחת השפעת קללת אימפריוס.
בין שתי המלחמות עבר מקנייר במשרד הקסמים כתליין מטעם הוועדה להשמדת חיות מסוכנות.
לאחר תחייתו של וולדמורט, נשלח מקנייר לגייס את הענקים לשורותיו של וולדמורט, והצליח בכך.
השתתף בקרב במחלקת המסתורין, ולאחריו הושלך לכלא.
לחם בקרב על הוגוורטס, שם הובס והוכה קשות על ידי האגריד.ווילקסנהרג בידי הילאים במהלך מלחמת הקוסמים הראשונה.מתסדריק דיגוריהפך להיות אוכל מוות בחלון זמן אלטרנטיבי לאחר שהושפל בידי אלבוס-סוורוס וסקורפיו.
הרג את נוויל ובכך מנע את החיסול של נגיני ואת תבוסת וולדמורט, ובכך יצר ציר זמן חדש בו אוכלי המוות שולטים בעולם הקוסמים.
לא ידוע מה עלה בגורלו לאחר שאלבוס-סוורוס וסקורפיו נמלטו מציר הזמן וחזרו לציר הזמן המקורי.קיים בציר זמן אלטרנטיבי בלבד
ברשימה זו מופיעים קוסמים ש:
קרובי משפחה, או חברים של אוכלי מוות, שלא הצטרפו אל וולדמורט ו/או נצרב בבשרם האות האפל.
קוסמים שלא היו אוכלי מוות באופן רשמי אך תמכו בגלוי בפעולותיו.
יצורים דמויי-אנוש, דוגמת אנשי-זאב, שפעלו בשירותו של וולדמורט אך לא זכו שייצרב בבשרם האות האפל מפאת מעמדם.
יצורים אפלים שהצטרפו לשירותו של אדון האופל.
+שםתיאורמצבנרקיסה מאלפויהגיעה מבית משפחת בלק, אחותה של בלטריקס לסטריינג', אשתו של לוציוס מאלפוי, ואמו של דראקו.
תמכה בוולדמורט אך העדיפה להגן על חיי בעלה ובנה על פני שירותו, כתוצאה מכך היא אינה נוטלת כלל חלק פעיל בקרב על הוגוורטס, ומצילה בעקיפין את חייו של הארי לאחר שוולדמורט ניסה להורגו.ערקהפנריר גרייבקאדם-זאב.
מנהיג אנשי זאב רבים שנודו מקהילת הקוסמים.
בהתחלה נחשב לנווד מוגל אבל התגלה כאדם-זאב רק אחרי שנשך מספר עובדים של משרד הקסמים וברח מתשאול על רצח כפול.
כנקמה נשך את הבן של ליאל לופין (רמוס), שהוביל את המאבק נגדו.
הוא נוהג לנשוך ילדי קוסמים ולגדלם כך שישנאו קוסמים.
הוא הצטרף לשורותיו של לורד וולדמורט כבר במלחמה הראשונה, אך לא "זוכה" לכך שהאות האפל ייצרב בבשרו (מה שמעיד על מעמדו הנחות יחסית).
בספר השישי הוא משתתף בקרב במגדל האסטרונומיה, ובמהלכה תוקף את ביל ויזלי והשחית את פניו.
לאחר נפילת משרד הקסמים לידי אדון האופל הוא מצטרף לחבורות קוסמים המנסות לצוד קוסמים המבוקשים על ידי משרד הקסמים, ותוך כדי כך מצליח ללכוד את הארי, רון והרמיוני.
לחם בקרב על הוגוורטס, תקף באכזריות את לבנדר בראון במהלך הקרב, ועל פי עלילת הסרטים טרף ואכל אותה.
הובס על ידי רון ויזלי ונוויל לונגבוטום.ככל הנראה מת, או במאסר.פנסי פרקינסוןחברה טובה של דראקו מאלפוי במהלך לימודיו בהוגוורטס.
טרם הקרב על הוגוורטס, כאשר וולדמורט מדבר אל הקהל ומבקש ממנו להסגיר לידיו את הארי פוטר, היא ניסתה להלשין על עצם נוכחותו בהוגוורטס.חיהוינסנט קראבבריון גדל גוף ופרא-אדם שהיה חלק מהחבורה של מאלפוי.
בנו של קראב האב, שהיה אוכל מוות בעצמו.
במהלך הקרב על הוגוורטס ניסה ללכוד את הארי וחבריו, והפעיל כישוף אש מקוללת רב עוצמה שיצא מכלל שליטה.
כתוצאה מכך הוא נהרג.מתגרגורי גוילבריון גדל גוף וטיפש במיוחד שהיה חלק מהחבורה של מאלפוי.
בנו של גויל האב, שהיה אוכל מוות בעצמו.
במהלך הקרב על הוגוורטס ניסה ללכוד את הארי וחבריו, אך הוא (ומאלפוי) נאלצו להימלט לאחר שקללת האש של קראב יצאה משליטה, וחייו ניצלו על ידי הארי.
בסרטים הוא זה שמטיל את קללת האש, ונהרג ממנהחי
מתדולורס אמברידג'מכשפה מרשעת ומושחתת ששימשה כתת-מזכירה בכירה לשר הקסמים קורנליוס פאדג', כמורה להתגוננות מפני כוחות האופל וכמפקחת העליונה על הוגוורטס, ומונתה לאחר מכן למנהלת בית הספר.
לאחר שסולקה מתפקידה, לא נשמע ממנה דבר עד לנפילתו של משרד הקסמים בידי אדון האופל ועושי דברו.
היא מתמנה לראש המחלקה לרישום בני-מוגלגים והמשיכה בגלוי בתמיכתה ברעיונות עליונות טהורי הדם, ובדרכיה האכזריות כנגד בני-מוגלגים.
גזענית במיוחד, מתעבת לא רק בני מוגלגים אלא גם יצורים "בני כלאיים" לטענתה, דוגמת אנשי-זאב, קנטאורים ועוד.
לאחר תבוסתו של וולדמורט, היא מושלכת לבית הסוהר עקב פשעיה כנגד בני-מוגלגים.במאסראלברט רנקורןהיה חלק מצוות החקירה של בני-מוגלגים במהלך שלטון אוכלי המוות במשרד הקסמים, והיה שותף לפשעיה של אמברידג'.
הושלך לבית הסוהר לאחר תום המלחמה השנייה עקב שיתוף הפעולה עם פשעיה של אמברידג'.
הארי פוטר התחזה אליו כשרצה להסתנן למשרד הקסמים.קווירניוס קווירלשימש כמורה להתגוננות מפני כוחות האופל בספר הראשון.
לפני הספר הראשון הוא היה המורה לחקר המוגלגים, אך בזמן שהיה בלימודי שטח באלבניה הוא פגש את וולדמורט, השתכנע לעבור לצד האפל וניסה לסייע לו להשיג את אבן החכמים.
וולדמורט נכנס לתוך גופו כדיבוק, לאחר שקווירל נכשל בכך בפעם הראשונה.
הביטוי החיצוני לכך הוא פניו של וולדמורט הצומחים מצדו האחורי של הראש של קווירל.
בסוף הספר הראשון הוא ננטש על ידי וולדמורט ומת.מתנגינינגיני, במקור, הייתה מכשפה אינדונזית שנולדה עם קללת ה"מלדיקטוס", שבמסגרתה היא משנה את צורתה לנחש.
עם הזמן הקללה משתלטת על גופה, והיא נהפכת לנחש לצמיתות.
בצורתה הנחשית היא נחש פיתון ענק וארסי במיוחד.
לאחר שנהפכה לצמיתות לנחש, אומצה על ידי וולדמורט, ושימשה כחיית המחמד שלו, ככלי נשק, ומאוחר יותר גם כהורקרוקס.
ראשה נערף על ידי נוויל לונגבוטום במהלך הקרב על הוגוורטס.מתהגולגומתענק, מנהיג שבט ענקים שנמלטו לאזורים ההרריים, ושוכנע על ידי וולדן מקנייר להצטרף אל אוכלי המוות.
גולגומת ציווה על שבטו לעשות כך.לא ידועהסוהרסניםמצטרפים לשורותיו של וולדמורט בתחילת המלחמה השנייה, ועל כן נוטשים את משמרתם בכלא אזקבאן.
לאחר המלחמה אזקבאן מופקע מידי הסוהרסנים.הוצאו אל מחוץ לחוק.
האידאולוגיה העיקרית של אוכלי המוות מבוסס בעיקרה על פולחן אישיות שמפאר את דמותו של וולדמורט וכן על תפיסות של עליונות וגזענות כלפי מוגלגים ובני מוגלגים.
אוכלי המוות תופסים את דמותו של וולדמורט כדמות נעלה שיש חובה לציית לה ואף להקריב את עצמם למענו.
הם מאמינים בהקרבה אישית למען וולדמורט כחלק מפולחן האישיות ולא למען המטרות האידאולוגיות שלהם.
הקרבה זו מתבטאת בעיקרה במאסר ממושך בכלא הקוסמים, אזקבאן.
כמו כן, מבחינה אידאולוגית אוכלי המוות תופסים את המוגלגים כזן נחות אשר דיכא את הקוסמים ואילץ אותם לרדת למחתרת וכן מביעים סלידה מבני מוגלגים אותם הם תופסים כ"גנבי קסם".
לא ברור אם הם דוגלים בהשמדה של ממש של מוגלגים ובני המוגלגים.
מעשי הרצח שביצעו נראים לעיתים כפעולות טרור.
וכן הענישה שלהם כלפי בני מוגלגים התבטאה בלקיחת השרביט שלהם ונידוי שלהם מעולם הקוסמים.
הבחירה בשם נובעת מהמאבק של וולדמורט לחיי אלמוות ולא מתוך האדרה של המוות.
באוגוסט 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל כינתה עדי אנגרט, קצינת בריאות הנפש במיל' בחטיבת אלכסנדרוני, את הציבור החר"דלי-מתנחלי "אוכלי מוות", משום שלטענתה הוא מקדש ומאדיר נקמה ומוות, בעיקר סביב סוגיית הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
המקרה זכה לגינוי מקיף על ידי עמית סגל ורבים אחרים.
מאז משמש הביטוי בשמאל הישראלי ככינוי גנאי לאנשי הציונות הדתית, אך לא רק.
אוכלי-נבלות או אוכלי-פגרים הם בעלי חיים אוכלי בשר הניזונים מבשר נבלות של בעלי חיים אחרים.
לאוכלי נבלות יש תפקיד חשוב והכרחי במערכת האקולוגית באספת שיירים מהגופה ובהאצתם את התהליך הטבעי של פירוקה על ידי מפרקים.
לרוב, אוכלי נבלות מתפקדים גם כציידים פעילים, מאחר שרק מספר מערכות אקולוגיות יכולות לתמוך בפגרים רבים לזמן רב, כך שהם צדים או חומסים טרף לאחרים.
כאשר הם ניזונים מתפתחת במקרים רבים תחרות של טירוף אכילה רבתית, בה זוכים החזקים או המהירים ביותר, בעוד אחרים נאלצים להמתין.
אוכלי צואה גם נחשבים לפי כמה חלוקות לתת-סוג של אוכלי נבלות, אף שהם ניזונים מצואה ולא רק מהבשר.
גם אוכלי רקבובית ניזונים לעיתים גם מרקובת המגיעה מהחי, אך גם מהצומח ללא הבדל.
אוכלי הנבלות הם לרוב קרניבורים או אוכלי כל הניזונים לעיתים גם מטרף חי, לרוב קטן מהם, אך בניגוד לרוב הקרניבורים הם בעלי התמחות בתזונה מבשר מת וחלקם מתקשים לצוד בהצלחה.
לעיתים הם גם חומסים מזון לטורפים אחרים ובמקרים אחרים חיים בקומנסליזם על טרף של אחרים (כמו כמה עכבישים הניזונים מטרף עכבישים גדולים מהם או שועל שלג המתקיים משרידי ארוחתו של דוב קוטב).
ישנם גם טורפים ציידים הניזונים מנבלות כמו צבועיים, תנינים ודרקוני קומודו ואפילו מספר חיות אוכלות צמחים שיגוונו בנבלות (למשל צב אראו או ארנבת שלג).
אוכלי נבלות מובהקים הממלאים אותם גומחות מציגים קווי דמיון גם למינים רחוקים טקסונומית, כמו אצל הנשר והקונדור שלשניהם מקורים ארוכים בעלי קצה מעוקל וצוואר קירח מנוצות.
מאחר שהם מצויים הרבה על הקרקע הם בעלי גוף מוצק ורגליים חזקות אך טפריהם חלשים יותר מעופות דורסים אחרים והם צוללים במהירות נמוכה, כי אינם זקוקים לטפרים חזקים וצלילה מהירה כדי לתפוס את מזונם, כפי שעושים עופות דורסים אחרים.
מבין אוכלי הנבלות נמנים יונקים מסדרת הטורפים כמו הצבועיים, תן, קויוט ושועל השלג וגם דובים (הניזונים מלווייתנים שעולים על החוף).
מהעופות בולטים דורסים כמו הקונדוריים והנשרים אף שגם דורסים אחרים ניזונים מנבלות, מיני עורביים, שחפיים, מרבו, חמסניים ויסעור ענק, נסטור ואף המין חד-זנב צהוב-מקור.
בין הזוחלים ישנם כמה לטאות כמו הכוחיים, כמה לטאיים וטגואיים הניזונים מנבלות.
מהדגים ישנם צלופחים שונים, שפמנונאים, כמה כרישים (למשל שש-זימי אפור) ופיראניים וכן המיקסינות.
ישנם גם חסרי חוליות רבים אוכלי נבלות כמו זבובאים כמו זבוב הבית והימשושיים, קברניתיים, נמלים, צרעות.
כמו כן מספר סרטנים וסרטני נהרות ניזונים מנבלות.
בקרקעית הים מינים ניזוני קרקעית יאכלו נבלות שוקעות, ביניהם כוכבי ים, מלפפוני ים, חלזונות ימיים, סרטנים שונים והרבה תולעים.
חלקם מאוכלי הנבלות מתבססים על עצמות, כמו מספר תולעים ימיות או הפרס השומט עצמות מצוקים כדי שיתפצחו.
עם זאת ישנם מספר טורפים שכמעט אף פעם לא אוכלים נבלות ואף מסרבים למזון מת בשבי, למשל נחשים ומרבית החתוליים.
חלק מהנטרפים פיתחו הגנה כנגדם – העמדת פני מת.
"οχλος" - "אוכלוס" המון, "κρατία" - "קרטיה" - שלטון, נקראת גם: וולגוקרטיה) הוא שלטון ההמון, צורת שלטון בה כופה ההמון את רצונו, עריצות הרוב המובאת לצורתה הקיצונית, ממשל ללא סדר וללא הנהגה ראויה בו כל דאלים גבר.
נהוג לראות את מקורו של הביטוי בסיווג של סוגי ממשל על ידי אפלטון ואריסטו.
על פי "המדינה" של אפלטון ישנם חמישה סוגי ממשל.
הדמוקרטיה מבחינת אפלטון היא סוג ממשל מנוון, בו ההמון קובע את הלכי החברה.
ההמון הדמוקרטי יכול להיות מוסת על ידי מנהיג דמגוג, וכך לבסוף הדמוקרטיה תהפוך לטירניה.
ב"פוליטיקה" של אריסטו מסווגים הממשלים השונים לשלושה סוגים, שלכל אחד מהם גרסה טובה או טהורה וגרסה רעה או מנוונת.
שלטון היחיד בצורתו הטובה הוא המונרכיה, ואילו בצורתו הרעה הוא הטירניה.
שלטון המעטים בצורתו הטובה הוא האריסטוקרטיה ואילו בצורתו הרעה הוא האוליגרכיה ושלטון הרבים בצורתו הטובה הוא הפוליטאה ובצורתו הרעה הוא הדמוקרטיה.
הן אפלטון והן אריסטו לא השתמשו במונח "אוכלוקרטיה", אך ניתן לזהות אותה עם האופן בו הם משתמשים במונח "דמוקרטיה".
המושג "אוכלוקרטיה" עצמו מופיע לראשונה בכתביו של פוליביוס, שחי במאה השנייה לפני הספירה.
הפילוסוף היהודי פילון האלכסנדרוני (המחצית הראשונה של המאה ה-1 לספירה) עושה שימוש במושג "אוכלוקרטיה" לגבי האספסוף של עירו, אלכסנדריה, שעשה פרעות בתושבי העיר היהודים.
בחיבורו "נגד פלאקוס", כתב: "כאשר שליט נואש מכוחו למשול, בהכרח פורקים נתיניו עולו מיד, במיוחד אלה הנסערים מטבעם בשל דברים פעוטים ונקלים.
בין אלה תופסים בני העם המצרי מקום בראש בהיותם רגילים להפיח גץ קטן לתבערות־מרי גדולות".
ישנם מקרים היסטוריים בהם ההמון כפה את רצונו על הממשל, אם באופן ספונטני, או לעיתים עקב תמרונים של המנהיגים מאחורי הקלעים.
כך, למשל, ההמון הפריזאי בשלבים מסוימים של המהפכה הצרפתית, ההמון המוסקבאי שהביא לכישלון הפיכת ינאייב ב-1991, או ההמון המצרי במהלך האביב הערבי, אך המדובר לרוב בשלבי מעבר בין סוגים שונים של שלטון.
אין דוגמאות מודרניות לשלטון אוכלוקרטי טהור במובן אליו התכוונו אפלטון ופוליביוס.