tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כינוי גנאי מקביל קיים גם בשפות אחרות.
באנגלית כינוי הגנאי המקביל הוא son of a whore.
גם לכינוי הגנאי son of a bitch משמעות דומה, אם כי הוא מתורגם לעברית גם כ"בן כלבה".
יש המתרגמים גם את כינוי הגנאי motherfucker (מילולית: "מזיין אמא (כלומר: את אמא שלו)") ל"בן זונה".
בספרדית הכינוי המקביל הוא hijo de puta, והוא קיים לצד כינוי דומה (וחריף יותר) hijo de mil putas, המתורגם ל"בן אלף זונות".
כינוי זה התגלגל גם לעברית, ולעיתים מקוצר ל"בן אלף".
בהיפוך משמעות, הביטוי "בן זונה", או "משהו בן זונה" הוא סוג של ביטוי שבח, לתיאור דבר מיוחד במינו.
בפסק דין של בית המשפט העליון נפסק שאדם שבמהלך מעצרו כינה את השוטרים "בני זונות" לא יורשע בהעלבת עובד ציבור, בנימוק:
מקרי שימוש בולטים בשיח הפוליטי והציבורי
בספטמבר 2016 השתמש נשיא הפיליפינים, רודריגו דוטרטה, בביטוי "בן זונה" כלפי נשיא ארצות הברית, ברק אובמה..
בפברואר 2018 הושעה השדרן נתן זהבי לשבוע משידורי "רדיו ללא הפסקה", לאחר שבשידור חי כינה את השדרנית לאה לב "זונה".
העובדה שגם "זונה" וגם "בן זונה" הם כינויי גנאי בעלי אותה משמעות הובילה את אורלי קסטל-בלום, למשחק מילים בספרה "דולי סיטי", שבו מספרת דולי, גיבורת הרומן: .
ב-1990 עורר גרי אקשטיין סערה כאשר הוציא לרדיו את תקליט השדרים "טרזן", שנפסל לשידור בעיקר בגלל מילותיו הגסות והפרובוקטיביות, ובהן השורה "רמבו בן זונה".
בני בשן כתב מילים ולחן לשיר "העולם יפה יא בני זונות", והוא גם המבצע שלו.
דודי גבאי כתב מילים ולחן לשיר "בן זונה".
בשיר "פנים קרות" של הזמר איזי משנת 2009 מופיעות המילים "איזו מדינה איזה בן זונה" כתיאור למצב הרע במדינת ישראל.
המושג "בן זונה" מופיע בעוד פזמונים עבריים רבים.
בן-חור הוא סרט היסטורי-אפי אמריקאי משנת 2016 מאת הבמאי טימור בקממבטוב, המבוסס על ספרו של לואיס וולאס, "בן-חור" שראה אור בשנת 1880 והוא חידוש לסרט "בן-חור" משנת 1959. מככבים בו ג'ק יוסטון כיהודה בן-חור וטובי קבל כגנרל מסאלה.
הקרנת הבכורה לסרט הייתה מיועדת ל-26 בפברואר 2016, לפני שהתאריך נדחה ל-12 באוגוסט 2016. צילומי הסרט החלו ב-12 בינואר 2015.
הסרט ספג ביקורות שליליות ברובו ובסוף השבוע הראשון להקרנתו הרוויח 22 מיליון דולר בלבד, אל מול תקציב הפקה של 100 מיליון דולר והוגדר ככישלון קופתי צורב.
ביהודה של המאה הראשונה לספירה, האציל היהודי הצעיר יהודה בן-חור מסתכסך עם אחיו המאומץ, הקצין הרומאי מסאלה, כשהוא מסרב לשתף פעולה עם האימפריה נגד המורדים היהודים המתכננים התקוממות.
בניסיון להציל את משפחתו מודה בן-חור בירי חץ על המושל פונטיוס פילאטוס (שנורה בידי צעיר קיצוני מגג הבית), בתקווה כי מסאלה יעניש רק אותו, אך מסאלה אינו מסוגל לעמוד מול הלחץ ממפקדיו להפוך את בן-חור לדוגמה.
רכושו של בן-חור מוחרם, משפחתו נשלחת לצליבה או מאסר, והוא נשלח להיות עבד-משוט בספינת מלחמה.
בן-חור מצליח לשרוד בגלל עקשנותו ובשל ההשראה שהוא חווה כשהוא נתקל בישו, ידיעתו כי אשתו נמלטה, ורצונו בנקמה.
כשספינת המלחמה שלו טובעת בקרב עם יוונים, יהודה מצליח להינצל, נסחף אל החוף ונמצא על ידי השיח' אידרים, הבעלים של מרכבת מרוץ.
אידרים שוקל להסגיר את יהודה אך לאחר שיהודה מצליח לרפא את אחת מסוסותיו ומפגין ידע רב ביחס לסוסים, נכרתת ביניהם ברית ואידרים מבטיח להביאו לירושלים, שם עתיד להיחנך ההיפודרום החדש במירוץ מרכבות ראוותני.
יהודה לומד לנהוג מרכבה ובירושלים מצליח אידרים להכניסו למירוץ מול מסאלה, כשיהודה מתכוון לנצחו ולהרגו במהלך המירוץ, באופן שיראה כתאונת ספורט.
בינתיים מגלה יהודה שאמו ואחותו לא נצלבו אלא הוברחו למושבת המצורעים תמנת סרח, דבר שנחשב בעיניו גרוע ממוות, ומחמיר את שאיפתו לנקום במסאלה.
הוא מנצח את מסאלה, שנפצע קשה במהלך התחרות, וסבור שהרג אותו, אך מגלה שהוא רק נפצע ורגלו נכרתה.
בן-חור עד לצליבת ישו ומצטרף למאמיניו.
במפגש בין בן חור למסאלה כרות הרגל, מסאלה זועם ומאיים לרצוח אותו, אך יהודה מזכיר לו את ילדותם המשותפת ואהבתם והם מתפייסים.
בזמן צליבתו של ישו נרפאות באורח פלא אמו ואחותו המצורעות של יהודה בן-חור.
ג'ק יוסטון – יהודה בן-חור
מורגן פרימן – השיח' אידרים
איילת זורר – נעמי, אמו של בן-חור
סופיה בלק ד'אליה – תרצה
פילו אסבאק – פונטיוס פילאטוס
אדוארדו פורגאטורי – עבד זועם
הפקת הסרט נעשית בבימויו של הבמאי הקזחי טימור בקמאמבטוב על פי תסריט של קית' קלארק בהפקתם של מארק בארנט ורומה דאוני ובכיכובם של טובי קבל, מורגן פרימן, ג'ק יוסטון, פדרו פסקל, מרוואן קנזארי ואיילת זורר.
באפריל 2014 סרטי פרמאונט וחברת MGM הכריזו על הפקת הסרט, ומועד משוער ליציאתו באקרנים בפברואר 2016, אך באוקטובר 2015 הכריזו האולפנים שתאריך יציאת הסרט נדחתה לקיץ 2016. מלאכת הליהוק החלה בספטמבר 2014 ונמשכה עד ינואר 2015.
צילומי הסרט החלו ב-12 בינואר 2015 באולפני צ'ינצ'יטה ברומא.
אתרי הצילום נמצאים גם במקומות כבזיליקטה והסאסי במטרה באיטליה.
הסרט מצולם במצלמות תלת־ממד והוקרן כסרט תלת-ממד.
את כל המוזיקה לסרט כתב והלחין המוזיקאי מרקו בלטרמי , עם מוזיקה נוספת על ידי ברנדון רוברטס ותוספת שנוהלה על ידי מארק גרהם.
פסקול הסרט שוחרר ב-5 באוגוסט 2016 על ידי סוני קלאסיקל רקורדס.
בן חור אחוות הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, ששימש כראש המנהל האזרחי ביהודה ושומרון.
שמו הפרטי ניתן לו על ידי אביו בעקבות הסרט "בן חור" ושם משפחתו הוא עברות מפרסית של מילה מצמד המילים "אחוות אחים".
אחוות שירת בצה"ל במשך 27 שנים, בין היתר היה לוחם ביחידה 504 של אגף המודיעין.
שירת גם במנהלת תיאום וקישור.
ב־2006 מונה לסגן ראש המנהל האזרחי בדרגת אלוף-משנה ומילא תפקיד זה עד שחרורו משירות הקבע במרץ 2011.
לאחר שחרורו מונה למנכ"ל חברת התחבורה הציבורית אפיקים ומנהל פעילות ההיסעים בקבוצת "אמנון מסילות".
בעקבות מותו של ראש המנהל האזרחי מוניר עמאר בתאונת טיסה, חזר אחוות לשירות קבע, וביוני 2016 מונה לראש המנהל האזרחי ביהודה ושומרון בדרגת תת-אלוף.
במאי 2019 סיים את תפקידו זה.
מתגורר במושב ירחיב, נשוי ואב לארבעה.
בֶּן חוּר: סיפור אודות המשיח הוא רומן היסטורי מאת לו וולאס שנכתב בשנת 1880. העלילה מתארת את קורותיו של יהודה בן-חור אציל איש ירושלים, שנבגד בידי חברו הרומאי מסאלה, נמכר לעבדות אך זוכה שוב בחירותו ולבסוף מקבל את האמונה בישו הנוצרי.
"בן חור" היה הרומן האמריקני המצליח והנמכר ביותר במאה ה-19, ועובד מספר פעמים לתיאטרון ולקולנוע.
הספר נפתח בתיאור מסעם של שלושת האמגושים המתחקים אחר כוכב המבשר על לידת המשיח ומגיעים לממלכת יהודה, שם הם מבקשים מידע אודותיו.
המלך הורדוס מתכעס ומצווה על הסנהדרין לגלות את מקום המצאו של הטוען לכסאו.
בינתיים, יוסף ומרים מסתתרים במערה והיא יולדת את ישו, בעוד מלאכים מבשרים על ביאתו לקבוצת רועים סמוכה.
כחמש עשרה שנה לאחר הלידה שב הקצין הרומאי מֶסַאלָה לירושלים כדי לשרת בחיל-המצב הקיסרי.
הוא פוגש את רעו משכבר הימים, יהודה בן איתמר למשפחת חור, בן לאחד הבתים הנחשבים בפרובינציה.
מסאלה משוכנע כי חברו יודע על הכנות הקנאים למרוד ברומי ומבקש ממנו לשתף פעולה עם השלטון.
אף כי בן חור מתנגד לאלימות ופתוח לתרבות האימפריה, הוא מסרב להסגיר את שמות הידועים לו באמרו שלא יבגוד בבני עמו.
לאחר מכן, בעת מצעד, נושר במקרה רעף כבד מחווילת בן חור שכמעט הורג את הנציב ואלריוס גראטוס.
מסאלה מנצל את ההזדמנות להאשים אותו בקשר לרצוח את המושל.
אף כי בן חור חף מפשע, הוא נאסר ללא משפט ונגזרת עליו עבודת פרך כעבד-משוט בספינת מלחמה לשארית חייו; אמו מרים ואחותו תרצה מושלכות למצודת אנטוניה.
בדרכו אל הנמל, כשהוא מוכה וסובל התעללות, זר מסתורי שפניו מעוררות בו יראה מגיש לו מים.
בן חור נאחז ברצון לנקמה במסאלה כדי לשרוד בתנאים הבלתי-אנושיים בספינה, כשהוא כבול בשלשלאות למשוט.
הוא מצליח לחיות שלוש שנים, זמן רב לאנשים במצבו.
אז נשלחת הספינה כחלק מצי הנאסף בפקודת סיאנוס להדביר את השודדים בים האגאי.
המפקד, קווינטוס אריוס, מתרשם מבן חור ונרעש לשמוע את סיפורו.
כשהם נתקלים בשודדי הים הרומאי מורה להסיר את אזיקיו כדי שיוכל להינצל אם יטבעו.
הפיראטים מנגחים את הספינה והיא מתחילה לשקוע.
העבד מצליח להימלט ומוצא את אריוס הצולל בשריונו הכבד.
הרומאי מסרב להינצל, באמרו שטוב מותו מחייו לאחר תבוסה, אך בן חור מתעלם מדבריו וגורר אותו אל שבר עץ צף.
ספינה אחרת מחלצת אותם, ואריוס מגלה שניצח.
הם שבים לרומא והוא משחרר את העבד, מאמצו לבן ומקנה לו אזרחות רומאית.
בן חור משקיע שנים באימונים כלוחם מקצועי וכרכָּב מרוצים ואז יוצא לאנטיוכיה, שם הוא מגלה את זהותו לנאמנה הוותיק של משפחתו, הסוחר העשיר סימונידס, ולבתו אסתר.
מסאלה עצמו הוא רכב חובב המתחרה בהיפודרום המקומי, והשייח' הערבי ילדרים המחפש יריב שיביס אותו מוצא את בן חור.
מסאלה מגלה על שובו של בן חור ומפרסם את היותו עבד ומורשע בדין.
מלוך, סוכנו של יהודה, משכנע את הרומאי להמר על סכום עצום לקראת המירוץ ביניהם.
במירוץ מפעיל בן חור את כל התכסיסים שלמד: מרכבתו של מסאלה מתרסקת והוא עצמו נרמס ברגלי סוסי הרכבים האחרים.
כמו כן, הוא מאבד את כל כספו בהתערבות.
מסאלה שוכר סקסוני בשם תורד להתנקש בחיי יריבו, אך הברברי מקבל שוחד מהאחרון וטוען שהרגו.
בן חור, החושש מנקמה אפשרית משזהותו נחשפה, מחליט לנצל את היותו מת לכאורה ונמלט המדברה עם ילדרים.
כשפונטיוס פילאטוס מתמנה לנציב ביהודה, הוא מגלה את אי-הצדק שנעשה לאמו ואחותו של בן חור ומשחררן.
הן לקו בצרעת בכלא ונאלצות לגלות מן העיר.
יהודה, ששב לביתו הישן בירושלים בהסתר, נקלע להתפרעות נגד תוכנית הנציב להפקיע מכספי התרומות לבית-המקדש והורג חייל רומאי שטבח במפגינים.
קבוצת קנאים רואה בו גיבור ומשכנעת אותו להצטרף למרד מתוכנן.
בן חור מממן להם בסיס סודי בנחלותיו של ילדרים ומתכונן למלחמה.
אז מגיעה אליו שמועה על נביא חדש המטיף על בוא המשיח, והוא יוצא לחפשו.
זהו יוחנן המטביל, ובן חור מוצא אותו בעת שהוא מטביל אדם, אותו הוא מזהה כאיש שהגיש לו מים בשעתו.
בשנים הבאות הופך בן חור לאחד ממעריציו.
הוא רואה אותו מחולל נסים ומאמין בהיותו המשיח ובן האלוהים.
כשישו נכנס לירושלים, הוא מרפא את תרצה ומרים מצרעתן והן שבות ומתאחדות עם בן חור.
הלה עדיין זומם מרד, אך מתפכח מכך בעת משפטו וצליבתו של ישו להן הוא עד.
אחרי שנים בהן ראה כיצד ישו מקרב את פשוטי העם, בן חור נרעש ומאוכזב לראות שהקנאים מסרבים לבוא לעזרתו ומסיתים להריגתו, וכי הכהנים והסנהדרין נוהגים בו באכזריות.
כשהעם מקבלים על עצמם ועל בניהם את אשמת הצליבה, הוא נשבר מכך שרומאי כמו פילאטוס התייחס לישו טוב יותר מעמו שלו; הדבר משלים את המהפך שחל בו מזה שנים, כשהשתכנע באיטיות שהאל אוהב את כל בני-האדם במידה שווה.
ההלם גורם לו להבין את חשיבות הסליחה והכפרה.
הוא זונח את שאיפות המרד לטובת הפצת בשורת ישו לכל העמים, "ולמן אותו יום נאמרו תמיד בביתו אותן מילים יחד ביראת קודש: האל האב והאל הבן".
בערוב ימיו נוסע בן חור לרומא, עם אסתר אותה נשא לאישה, ומממן את בניית קטקומבות קליקסטוס בהן נקברו כמה אפיפיורים ו"מהן הגיחה הנצרות שתאפיל על קיסרי רומי."
לו וולאס החל בכתיבת "בן חור" ב-1876 לאחר מפגש עם פקודו, האגנוסטי המפורסם רוברט אינגרסול שניסה לשכנע אותו לפקפק בנצרות.
וולאס העריך בשעתו שירוויח אולי חמישים דולר בתמלוגים על הספר.
הצלחתו של "בן חור" עלתה על כל הציפיות.
כשיצא לאור ב-1880 מכר כחצי מיליון עותקים עד סוף העשור, מספר חסר תקדים.
ב-1911 נשבר שיא נוסף כשרשת סירס הדפיסה מיליון עותקים זולים ב-39 סנט והם אזלו עד מהרה.
מספר הכרכים החוקיים שנרכשו בחיי המחבר מוערך בבין שניים לשלושה מיליון, לא כולל עותקים פיראטיים רבים מאוד.
הספר תורגם ל-54 שפות לפחות, כולל לדינו (ב-1927, על ידי ג.
חלק גדול מהצלחתו נזקף למסר הדתי החזק מאוד שנטבע בו: זרמים פרוטסטנטיים קיצוניים שהתנגדו לספרות יפה, למשל, עודדו את חבריהם לרכוש את הספר, והמהדורה האיטלקית אף קיבלה את ברכת האפיפיור.
"בן חור" היה היצירה הנמכרת ביותר בעולם בשעתו; הוא עקף את השיא שקבע "אוהל הדוד תום" והגיע למקום השני רק עם יציאתו לאור של "חלף עם הרוח" ב-1936. רק התנ"ך עקפו בהיקפי הדפסה בשנים אלו.
מבקרי ספרות, לעומת זאת, מצאו את "בן חור" לוקה בדרך כלל, ותיארו אותו כקלישאתי ונבוב.
הספר עובד למחזה ולמספר סרטים, כולל שובר הקופות מ-1959 בכיכובו של צ'רלטון הסטון שזכה ב-11 פרסי אוסקר ו"בן חור (סרט, 2016)" בכיכוב ג'ק יוסטון.
ל"בן חור" יצאו שמונה תרגומים שונים בעברית, אם כי בכולם צונזר העניין הנוצרי.
1924 - בן חור: ספור היסטורי מימי הבית השני, י' אואלס ; מעובד על ידי ח' דובניקוב, ורשה: ברקאי, תרפ"ד.
כמה שנים מאוחר יותר נדפס בתל אביב, בהוצאת יזרעאל (דפוס "האחים לוין-אפשתין ושותפיהם", ירושלים).
1959 - בן חור: רומן, עברית: אריה חשביה, תל אביב: עידית, תשי"ט.
1959 - בן חור, תרגם ועיבד מ' הרפז; הציורים: א' אבדי, תל אביב: עמיחי, תש"ך.
c1960 - בן חור, עברית: אוריאל מירון, תל אביב: לדורי.
לבבי ;ציורים: ר' ברארד, תל אביב: שמואל זימזון.
1962 - בן חור, תרגם מאנגלית ועיבד ח' תדמון, תל אביב: ש' פרידמן, תשכ"ב.
1979 - בן חור, עברית: יוסף כץ, ירושלים: כתר (בסדרה "כתרי" לבני נוער).
בנג'מין "בן" וילסון הבן היה שחקן כדורסל תיכונים אמריקאי בבית הספר התיכון על שם ניל סימאון בשיקגו שבאילינוי.
עם וילסון, התיכון שבו שיחק זכה באליפות עירו ובאליפות מדינת אילינוי בפעם הראשונה בתולדותיו.
כשהחל את שנתו האחרונה בתור תלמיד תיכון, וילסון נחשב לשחקן התיכונים הטוב ביותר בכל רחבי ארצות הברית, על ידי סקאוטים ומאמנים.
וילסון זכה לכינוי "מג'יק ג'ונסון עם ג'אמפ שוט" על ידי מאמנו בתיכון.
ב-20 בנובמבר 1984 נורה וילסון במהלך עימות עם תלמידים מן התיכון הסמוך.
הוא מת בבוקר למחרת עקב הפציעות שספג מהירי.
וילסון נולד בשנת 1967, והיה אחד מתוך שלושת ילדיהם של בן וילסון האב ושל מרי וילסון (לבית גונטר).
הוא גדל בצ'טהאם, שכונה בדרום שיקגו.
לאמו מרי וילסון היו שני בנים מנישואים קודמים.
וילסון החל לשחק כדורסל בגיל מוקדם, בבית הספר היסודי.
הוא התחיל בבית הספר סנט דורותי (St.
Dorothy) ומאוחר יותר עבר לבית הספר ראגלס (Ruggles), שם סיים את לימודיו בשנת 1981. וילסון התאמן ב"קול פארק" בצ'טהאם והשתתף במשחקי ליגת הקיץ בשיקגו.
ככל שיכולותיו התפתחו, החלו חברים ובני משפחה בסביבתו של וילסון להבחין כי הכישרון שלו יכול להפוך אותו לאחד מטובי הכדורסלנים.
הם עשו הכל על מנת להגן על וילסון מכל צרה; כשעלה לבית הספר התיכון, מגפת קראק ארצית הייתה בעיצומה, וכמה מהאנשים הקרובים לווילסון, כולל אחיו הבכור קרטיס גלן, הפכו למכורים לסם זה.
שיעור הפשיעה והאלימות בשיקגו היה גבוה מאוד באותה תקופה, במיוחד בחלקה הדרומי של העיר, שם התגורר וילסון.
בסתיו 1981, הוא החל את השנה הראשונה שלו בתיכון סימאון (Neal F.
במהלך עונת 1982/1983, היה וילסון הסופומור היחיד בנבחרת הכדורסל של התיכון.
בעונת 1983/1984, עלה בית הספר לגמר אליפות המדינה (Illinois AA State Championship), אשר נערך באולמה של אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.
בהובלת וילסון, הביס תיכון סימאון את תיכון וסט אורורה (West Aurora) בתשע נקודות בחצי הגמר ולאחר מכן את תיכון אוונסטון טאונשיפ (Evanston Township) בגמר, בדרך לניצחון בגביע המדינה הראשון בתולדותיהם.
ESPN HS, מחלקת כיסוי התיכונים של ESPN, החשיבה את וילסון לג'וניור הטוב בארצות הברית בעונת 1983/1984. הוא שיחק כדורסל עם המוזיקאי ושחקן הכדורסל אר.
קלי ועם הכדורסלן ניק אנדרסון.
בחודש יולי 1984, השתתף וילסון במחנה "ספורטאים למען חינוך טוב יותר" (Athletes For Better Education) בפרינסטון שבניו ג'רזי.
המחנה כלל סקאוטים ומאמנים, שבאו לצפות בתלמידי התיכון הטובים ביותר במדינה משחקים כדורסל.
לאחר המחנה, דורג וילסון בתור שחקן התיכונים הטוב באמריקה.
ככל שעונת הסניור שלו, השמועות אמרו כי הוא שוקל מלגות מאוניברסיטת אילינוי, מאוניברסיטת דה-פול ומאוניברסיטת אינדיאנה.
ב-20 בנובמבר 1984 החליט וילסון שלא להיפגש עם חבריו לקבוצה משום שרצה לדבר עם החברה שלו, ג'טון ראש, על הבעיות במערכת היחסים שלהם.
בני הזוג נכנסו להיריון לא רצוי ב-1984, וראש לא הייתה מוכנה לדבר עם וילסון ולא נתנה לו לראות את בנו.
באותו זמן, תלמיד תיכון קאלומט בילי מור המתין מחוץ למבנה תיכון סימאון עם אקדח, מחפש לנקום את נקמת בן דודו, שלטענתו תלמיד סימאון שדד ממנו 10 דולרים.
לאחר שהבין כי הסכסוך נפתר, מור וחברו עומאר דיקסון החליטו להישאר בקרבת מקום, ועקבו אחרי חברתו של מור, אריקה מרפי, למסעדה סמוכה, במעלה הרחוב שבו נמצא תיכון סימאון.
בילי מור תיאר בסרט תיעודי של ESPN על בן וילסון את מה שקרה לאחר מכן.
הוא ודיקסון היו מחוץ למסעדה כאשר וילסון וראש הגיעו לרחוב מאחוריהם.
ראש ניסתה להיפרד מווילסון, שבניסיונו הנואש לדבר איתה לא שם לב לאן הוא הולך ונתקל במור.
מור קרא לווילסון, ושאל לאן הוא הולך.
השאלה הכעיסה את וילסון, שכעס כבר ממילא, והוא הסתובב חזרה ופנה אל מור.
השניים החליפו מילים וקללות ומור חשף את האקדח שנשא, אקדח תופי עם קליבר 0.22.
כשווילסון ראה את אקדחו של מור, הוא התגרה בו ואיתגר אותו לירות.
מור אמר מאוחר יותר כי הוא הרגיש שווילסון מתנהג כלפיו בבריונות, ושלף את נשקו.
וילסון התנפל על מור, שהגיב ביריית שתי יריות לעברו.
הוא תקף את וילסון במפשעה, ואילו וילסון פגע בבטנו וגרם לו לדימום פנימי.
לאחר התקרית מור ודיקסון נמלטו מהמקום.
בתוך דקות הגיע שמע הירי לבית הספר סימאון, ואנשים החלו להתקהל סביב וילסון.
שירותי חירום הוזעקו בשעה 12:37, בעת שמאמן הכדורסל של סימאון, בוב האמבריק (Bob Hambric) התקשר לעיתונאי וורנר סונדרס והודיע לו על מה שאירע.
לפרמדיקים לקח זמן רב להגיע לזירת האירוע, ובערך בשעה 1:20 החליט האמבריק להביא את וילסון בעצמו לבית החולים.
בדיוק כשנכנס למכוניתו, אמבולנס הגיע למקום.
על פי נוהל החירום, וילסון נלקח לבית החולים הקרוב ביותר, סנט ברנרד בשכונת אנגלווד.
סן ברנרד הייתה בית חולים קהילתי קטן שלא היה מסוגל להתמודד עם מצבי חירום כמו ירי, ולכן הוזמן למקום מנתח מוסמך שיוכל לטפל במצב.
בבית הספר, בידדו המורים את חברי קבוצת הכדורסל משטר התלמידים למשך שארית היום.
חברו לקבוצה של וילסון טרי סמפסון נזכר כי במהלך הלילה, שמו שמועות ודיווחים שונים במגוון רחב של חומרות, החל מכך שווילסון יחלים בזמן לפלייאוף המדינה, דרך השמועה שיחמיץ שנת משחק שלמה או לעולם לא ישוב לשחק כדורסל, עד לשמועות שהוא נלחם על חייו.
אחיו של וילסון, קרטיס גלן, סיפר בדוקו של ESPN שראה את אחיו בעת שהובילו בבית החולים ושם לב כי הרגליים שלו היו חיוורות בצורה לא טבעית.
לאחר בדיקה התגלה כי אבי העורקים שלו נפגע מהירייה השנייה ודם לא הצליח להגיע לגפיים התחתונות שלו.
אף על פי שהרופאים אמרו לה שוב ושוב שהם יכולים להציל את בנה, הניסיון המקצועי כאחות של אמו, מרי וילסון, אמרה לה כי גם אם יהיו מסוגלים לתקן את הנזק, בן יהיה ככל הנראה במצב צמח בשל איבוד הדם המסיבי.
מוקדם למחרת בבוקר, ביקשה שהבן שלה ינותק מהמכשירים תומכי-החיים, ובן וילסון מת זמן קצר לאחר מכן.
מיד לאחר הירי, אריקה מרפי חזרה לביתה ופגשה שם בבילי מור, שישב בסלונה וצפה בטלוויזיה.
שם גילתה גם במי ירה.
מור נשאר שם עד שהמשטרה החלה לדפוק על דלת הבית, מחפשת אותו, מאוחר יותר באותו ערב.
דיקסון מעט לאחר מכן, וההאשמות שודרגו לרצח ברגע ששמע מותו של וילסון הגיע למשטרה.
המשטרה הציגה שני חשודים בתיק; התאוריה שלהם הייתה כי לאחר הסכסוך של מור עם וילסון, דיקסון ניסה לגנוב מכיסו של וילסון, ואז דחק במור לירות בווילסון.
שניהם חתמו על הודאות בתאוריה זו, אך מאוחר יותר חזרו בהם.
למרות היותם קטינים באותה עת, משרד התובע במחוז החליט לתבוע את שניהם, כמו גברים בוגרים.
במשפטם, התובעים הציגו אותתה תאוריה למושבעים כשהמשפט התחיל בשנה שלאחר מכן.
ג'טון ראש הייתה העד המוביל של התביעה, ועדותה תמכה בהתפתחות הפרשה בצורה זו.
עורכי הדין של מור ודיקסון בחרו להציג את פרסומו של וילסון כאחת מהסיבות העיקריות להעלאת האישומים כלפי שני בני הנוער.
גם מור וגם דיקסון הורשעו בסעיפים של רצח וניסיון שוד מזוין.
לפי המלצות עורכי הדין של התביעה, שניהם נכנסו לכלא לתקופת ממושכות.
מור קיבל ארבעים שנות מאסר, ודיקסון קיבל שלושים שנים.
דיקסון קיבל גזר הדין החמור פחות, משום שעל אף שהוא היה מעורב בפשע, מור הוא שירה את היריות שהובילו למותו של וילסון.
תביעתה של משפחת וילסון נגד בית החולם על עיכוב לא הולם במתן טיפול רפואי יושב בשנת 1992. דיקסון שוחרר על תנאי בשנת 2000, ומור ב-2005. דיקסון נכנס לאחר מכן למאסר נוסף, על שוד מזוין.
למרות זאת מור טען בריאיון לסרט "בנג'י" כי בירי בבן וילסון לא היה דיקסון מעורב, והודאתו ברצח ניתנה בכפייה.
וילסון מת באותו יום שבו פתחה קבוצת הכדורסל של סימאון את העונה.
הקבוצה בחרה לשחק במשחק, מול אוונסטון, בית הספר שאותו ניצחו בגמר אליפות אילינוי בשנה הקודמת, וניצחה.
היה לו בן אחד, ברנדון וילסון (שנולד בספטמבר 1984), עם חברתו מהתיכון ג'טון ראש.
ברנדון, שהיה בן 10 שבועות כאשר אביו נפטר, המשיך לשחק כדורסל במדי אוניברסיטת מרילנד-החוף המזרחי, כשהוא לובש את חולצה עם מספרו של אביו, 25.
ניק אנדרסון, חברו של וילסון, ששיחק לימים בליגת ה-NBA, לבש את גופייה מס' 25 במהלך הקריירה שלו לכבודו של וילסון.
מספרו של ג'וואן הווארד באוניברסיטת מישיגן היה 25, כמחווה לווילסון.
הכדורסלן דריק רוז, שסיים את לימודיו בתיכון סימאון ב-2007, לבש גם הוא את החולצה מספר 25, שהוביל את הקבוצה לזכייה באליפות המדינה ב-2006 וב-2007. מספרו היה 25 כששיחק במדי ניו יורק ניקס, לאחר שהועבר לשם בטרייד.
שחקן הכדורסל ג'בארי פארקר, שגם הוא שיחק בתיכון סימאון, תפר לתוך נעלי הכדורסל שלבש בסימאון את המספר 25. בעקבות מחוותו של ניק אנדרסון שלבש את המספר 25 באוניברסיטת אילינוי, רבים אחרים שלמדו בסימאון ושיחקו באוניברסיטת אילינוי המשיכו במסורת זו.
בשנים שחלפו מאז הרצח שלו ב-1984, עשו זאת דיון תומאס, בראיינט נוטרי, קלווין ברוק וקנדריק נאן.
סרט דוקומנטרי של ESPN על וילסון שכותרתו "בנג'י" יצא ב-23 באוקטובר 2012.
בן חור (מכונית) היא מכונית קבריולה, אשר יוצרה במספר תצורות מתוצרת Ben-Hur Motor Co אשר יוצרה בין השנים 1916–1918 בארצות הברית.
טורינג ("Touring car" :(5-7" נוסעים
מנוע בנזין קדמי המפיק 29.4 כ"ס
מנוע קירור מים כולל משאבה צנטריפוגלית
גלגלים קדמיים ואחוריים: גלגלי תיל עליהם מותקנים צמיגים 35x4
מערכת חשמל - מנוע נפרד
מערכת הצתה - גנרטור נפרד
מיקום מערכת היגוי - משמאל
דגם טורינג - צבע כחול בלבד
דגמי "בן חור" תוכננו, נבנו ועוצבו על ידי "L.
דגם רודסטר - 1,875 דולר (שנת 1917, ארצות הברית, הוצגה לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ניו יורק בינואר 1917)
בן זיני (נולד ב-29 במאי 1996) הוא זמר, שחקן ואושיית רשת ישראלי.
זיני נולד בחדרה, כבן בכור ולו חמישה אחים קטנים.
בנעוריו עבר עם משפחתו לתל אביב, והוא למד בתיכון אליאנס שבתל אביב, במגמת פסיכולוגיה וסוציולוגיה.
זיני שירת בצה"ל בהנדסה קרבית.
במהלך השירות התפרסם בזכות סרטון שהעלה לדף הפייסבוק "חיילים מצייצים" בו הוא מטפס על קטרפילר די-9. זיני החל להעלות סרטונים הומוריסטיים ברשתות החברתיות שזכו לצפיות רבות.
בשנת 2017 הוציא את הסינגל הראשון שלו – דואט עם בת זוגו, טיילור מלכוב, בשם "טיי", כצמד בשם בן זיני וטיילור.
בהמשך, פרסמו זיני ומלכוב עוד מספר סינגלים יחד.
בשנת 2018 השתתף עם מלכוב בסדרה "החיים על פי בן וטיי", ששודרה בערוץ kidZ ב-HOT.
ב-2019 השתתף בעונתה השלישית של "האח הגדול VIP" ברשת 13, העפיל לגמר והגיע למקום השלישי.
במרץ של אותה שנה הוציא יחד עם מלכוב ושי חי, יוצא תוכנית הריאלטי "האח הגדול" את השיר "נסיכה שלי".
בנוסף, החל באותה שנה להשתתף גם בסדרה "התחנה" בערוץ KidZ ב-HOT.
החל מדצמבר 2019 משודרת בהוט סדרה המתח "תברחו", בה הוא משחק.
בפברואר 2020 השתתף בעונה השנייה של נינג'ה ישראל VIP במקצה 2 והגיע למקום החמישי.
ביולי אותה שנה הוציא בן זיני את השיר "מאמי בוקר טוב".
בדצמבר השתתף בעונה השלישית של "נינג'ה ישראל" במקצה ה-VIP והגיע למקום העשירי.
ב-29 באפריל של אותה שנה הוציא את השיר "חלק ממני".
בשנת 2021 השתתף יחד עם מלכוב בעונה השלישית של תוכנית המציאות "זוג מנצח VIP" והיו לזוג השני שהודח.
בדצמבר אותה שנה השתתף בעונה הרביעית של "נינג'ה ישראל" (הפעם לא במקצה ה-VIP), אך לא עבר את שלב המוקדמות.
במאי 2022 הוציא את השיר "הכול כלול עלי", וביולי את השיר "ילדה טובה".
ב-8 באוגוסט הוציא את השיר "מונשרי" עם אנאל ולנזי.
בשנת 2025 השתתף בעונה הרביעית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים" בקשת 12 לצד הרקדנית ג'וליה שחר והודח בהדחה החמש עשרה.
בשנת 2017 החל לצאת עם טיילור מלכוב, ובאפריל 2020 הם נפרדו.
מאוקטובר 2024 הוא בזוגיות עם הדוגמנית עדי הימלבלוי.
בשנת 2022 נעצר אביו, יקותיאל זיני, בחשד שהבריח יחד עם שותפים, 36 ק"ג קוקאין מקולומביה לישראל, בתוך תיבות שהוצמדו לדופן של ספינת פחם שהפליגה לנמל חיפה.
שם השירשנהמיקומי שיאהיטליסט"עולם ורוד"(עם ריקו)2017—"חלק ממני"2020—"מאמי בוקר טוב"(בהשתתפות עמית קבילי)—"מי יאהב יותר ממני"(עם אדיר גץ)—"הלילה יעבור"(עם יפתי)—"שחקנית"(עם מאור אדרי)2021—"קשת בענן"(עם דודי בוזגלו)—"עושה לי טוב"(עם שילה בן סעדון)—"עושה לי טוב"(עם אמה זיזה כהן)—"ביזנס קלאס"—"חלומות בלילה"2022—"מקום לצידך"(עם דור דניאל)—"הכל כלול עליי"—"עולם חדש"—"ילדה טובה"—"מונשרי"—"כל הנשיקות"—"הכל בגללך"2023—"לאהוב באמת"96"עושה לי ת'מוות"
בן חוזר הביתה הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2010 בבימויו של אלעד זכאי.
הסרט נתמך על ידי קרן מקור והרשות השנייה ושודר במסגרת שידורי קשת בערוץ 2.
הסרט השתתף בפסטיבלי קולנוע רבים ובהם הפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים, תל אביב וכן בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
העלילה עוסקת במסע אפל המתרחש לילה אחד בו אם (ריטה) אוספת את בנה (לי בירן) מבית חולים פסיכיאטרי ומנסה להציל את משפחתה מטירופו של הבן שמנהל קשר מעוות עם מורתו (ליאת גליק).
אדריאנו חאובל - בחור במסיבה
יוליה פלוטקין - בחורה במסיבה
גיא לובלצ'יק - בחור במסיבה
קטיה גור - בחורה במסיבה
רז זלצרמן - בחור במסיבה
פרס מיוחד מחבר השופטים בפסטיבל הסרטים הקצרים של סן פרנסיסקו.
בן וטן () הם צמד דני המורכב מבנימין רוזנבוהם (נולד ב-3 ביוני 2002) וטנה באלסלס (נולדה ב-15 בינואר 1998), נציגי המדינה לאירוויזיון 2020, ברוטרדם, הולנד, לאחר שזכו בקדם "Dansk Melodi Grand Prix 2020" ב-7 במרץ 2020. השניים היו אמורים לשיר על בימת האירוויזיון את שירם "Yes".
רוזנבוהם ובאלסלס נפגשו בשנת 2019 במהלך העונה ה-12 של תוכנית האקס פקטור הדנית.
רוזנבוהם נכנס לתחרות לבד, בעוד שבאלסלס השתתפה כחלק מלהקת הבנות Echo.
שניהם הצליחו בשלבי האודישנים, והעפילו לשידורים החיים בטלוויזיה.
באלסלס, כחלק מההרכב Echo, הגיעה עד לחצי הגמר, אך הודחה לאחר שהקבוצה קיבלה את מספר הקולות הנמוך ביותר מהקהל, וסיימה את התחרות במקום הרביעי.
רוזנבוהם הגיע לגמר, שם ביצע שלושה שירים, כולל השיר שהיה אמור להיות סינגל הניצחון שלו, אך לבסוף לא זכה.
בנג'מין זימר הוא בלשן אמריקאי, לקסיקוגרף ופרשן לענייני שפות.
הוא בעל טור על שפות ב"וול סטריט ג'ורנל" ועורך תורם ב"אטלנטיק".
הוא היה בעבר בעל טור על אודות שפות ב"הבוסטון גלוב" ובמגזין "הניו יורק טיימס", ועורך המילונים האמריקאיים בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד.
זימר סיים את לימודיו באוניברסיטת ייל בשנת 1992 עם תואר ראשון בבלשנות, והמשיך ללמוד אנתרופולוגיה בלשנית באוניברסיטת שיקגו.
על מחקריו בשפות אינדונזיה קיבל מלגות מהקרן הלאומית למדע, מתוכנית פולברייט, ומהמועצה לחקר מדעי החברה .
הוא לימד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, במכללת קניון ובאוניברסיטת ראטגרס.
בשנת 2005 נבחר זימר לעוזר מחקר במכון למחקר במדעים קוגניטיביים של אוניברסיטת פנסילבניה, ותרם באופן קבוע ל-Language Log, בלוג קבוצתי בנושא שפה ובלשנות.
הוא נבחר לעורך המילונים האמריקאיים בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד בשנת 2006, ובשנה שלאחר מכן השיק את "From A to Zimmer" ("מ-A ל-Zימר"), טור לקסיקוגרפיה שבועי בבלוג ההוצאה.
בשנת 2008 מונה זימר למפיק בפועל של Visual Thesaurus, כלי עזר אינטראקטיבי מבית Thinkmap בע"מ.
הוא עורך את התוכן המקוון של Visual Thesaurus ושל אתר האחות שלו, Vocabulary.com, וכותב טור קבוע בנושא מקורות מילים שכותרתו "Word Routes".
מחקריו של זימר על מקורות המילה צוטטו לעיתים קרובות בטור "On Language" של ויליאם ספייר במגזין "ניו יורק טיימס".
ב-11 במרץ 2010, הודיע עורך המגזינים של ה"טיימס", ג'רלד מרזורטי , על מינויו של זימר למחברו החדש של הטור "On Language", לאחר שספייר, קודמו ומייסד הטור, מותו בסוף 2009. הטור האחרון של זימר במדור "On Language" פורסם ב-27 בפברואר 2011.
ב-18 בדצמבר 2011 הודיע "הבוסטון גלוב" כי זימר יהיה בעל טור קבוע על אודות שפות במדור "רעיונות" של העיתון ביום ראשון.
הוא פרסם את טורו עבור "הגלוב" עד 28 ביוני 2013, אז החל לכתוב טור שבועי עבור מהדורת השבת של "וול סטריט ג'ורנל" תחת הכותרת "Word on the Street".
כתיבתו של זימר לשפה הופיעה בשתי אנתולוגיות לרשומות בלוגים: "Ultimate Blogs" (בהוצאת Vintage, 2008, ) ו-"Far from the Madding Gerund" (בהוצאת William, James, 2006, ).
זימר הוא יו"ר ועדת המילים החדשות של "החברה האמריקאית לניבים" וכיהן במועצה המבצעת של האגודה.
הוא גם חבר בחברת המילונים של צפון אמריקה .
החברה הבלשנית של אמריקה העניקה לזימר את פרס עיתונאות הבלשנות הראשון אי פעם בשנת 2014. בינואר 2017 היה זימר אחד הדוברים בסדרת ההרצאות הפומביות בנושא שפה של החברה.
מתגורר בג'רזי סיטי עם אשתו מריה ועם בנו.
הוא אחיו של העיתונאי וסופר המדע הפופולרי קארל זימר , ובנו של חבר הקונגרס לשעבר דיק זימר .
בן זיני וטיילור הם זמרים, אושיות רשת ושחקנים ישראלים שהופיעו עד 2020 כצמד מוזיקלי.
חברי הצמד היו בן זיני וטיילור מלכוב.
בשנת 2017 הוציא הצמד את הסינגל הראשון שלו, "טיי", אותו כתב זיני עבור מלכוב.
הסינגל צבר הצלחה רבה וצבר מיליוני צפיות ביוטיוב תוך זמן קצר.
בהמשך השנה, הוציאו את הסינגל השני, "פייט".
בשנת 2018 הוציאו את הסינגל "כמו באגדות".
בווידאו קליפ הנלווה שצולם לשיר, משתתף השחקן וכוכב הילדים טוביה צפיר.
בהמשך אותה השנה, בסמוך לפעילות המוזיקלית, החל הצמד לפרסם סדרת סרטוני "Vlog" באתר יוטיוב בשם "בן וטיי Today".
עוד באותה שנה, החלו להנחות לצד שגיא ברייטנר את תוכנית הכישרונות "דה בוקס", המשודרת בערוץ KidZ.
במאי 2018 הוציאו את השיר "מיינימור", שנכתב והופק על ידי צמד היוצרים דולב רם ופן חזות.
השיר היה ללהיט וצבר עשרות מיליוני צפיות ביוטיוב.
באוגוסט הוציאו את השיר "היי טיי".
בהמשך השנה, השתתף הצמד בפסטיבל כוכבי הרשת "Nextfest".
ביולי 2018 עלתה לשידור הסדרה "החיים על פי בן וטיי" בערוץ KidZ ב-HOT, המורכבת מסרטוני "Vlog" של הצמד שלא הועלו לערוץ היוטיוב שלהם.
בשנת 2019 הוציאו את הסינגל "נסיכה שלי", בשיתוף שי חי, שהשתתף יחד עם זיני בהאח הגדול VIP עונה 3. בהמשך אותה השנה, הוציאו את הסינגל "סטאנשוויה" יחד עם הראפר רון נשר.
והוציאו גם את השיר תיקו תיקו.
באוקטובר 2019 הוציאו את הסינגל "פשוט לשיר", שיר הנושא של מופע הנושא את אותו השם.
בהמשך השנה, המופע עלה לאוויר.
במרץ 2020, יצא בערוץ היוטיוב של הצמד סרט המבוסס על המופע, אשר שודר גם בערוץ הילדים.
בהמשך החודש, הוציאו את שירם האחרון כצמד, "קוצ'י מוצ'י".
באפריל 2020 דווח כי זיני ומלכוב נפרדו.
לאחר מכן, במאי, הופיעו יחד בתוכנית המתיחות "אמבוש".
במרץ 2021 עלתה התוכנית "זוג מנצח VIP" שבה בן וטיילור השתתפו.
בשנת 2019 דורגו במקום הראשון ברשימת "20 היוטיוברים הכי חזקים בישראל" של אתר ynet.
באותה השנה, זכו בתואר "הרכב השנה במוזיקה" במסגרת טקס פרסי נבחרי הנוער של פרוגי.
ובתאור "הרכב השנה במוזיקה" בטקס נבחרי ישראל בידור.
בן וייסמן (נולד ב-6 בפברואר 1977) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, אשר שימש בתפקידו האחרון מפקד מחנה שבטה.
בן לאב מהנדס אזרחי, קצין תותחנים במילואים אשר נפצע במלחמת יום כיפור ואם ד"ר למיקרו ביולוגיה שעסקה במחקר בטכניון.
וייסמן התגייס לצה"ל לחיל התותחנים.
כיהן כמפקד גדוד 55. בשנים 2013–2015 כיהן כמפקד יחידת רוכב שמיים.
באוגוסט 2019 מונה למפקד מחנה שבטה.
ב-2022 לאחר שחרורו מצה"ל, החל לעבוד כמנכ"ל חברת סאן-דק המתמחה בייבוא צבעים מתקדמים.
וייסמן בוגר פו"ם, בעל תואר ראשון בממשל מזרח תיכון וטרור מאוניברסיטת רייכמן, בעל תואר שני בביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה.
וייסמן נשוי לעינת, סמנכל"ית תפעול ברשת קולינריה בינלאומית, להם שלושה ילדים: בת , בן ובת .
בן חזר הביתה הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2018, שנכתב ובוים על ידי פיטר הדג'ס.
בסרט מככבים ג'וליה רוברטס, לוקאס הדג'ס, קורטני ואנס וקתרין ניוטון.
הסרט עוסק באם המתמודדת עם חזרתו הבלתי צפויה של בנה הבכור, בן, ממוסד גמילה בערב חג המולד, ובמאמציה להגן עליו מהשדים מעברו.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו ב-8 בספטמבר 2018, ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-7 בדצמבר 2018. תקציב ההפקה עמד על 13 מיליון דולר, והכנסותיו בקופות הסתכמו בכ-12.6 מיליון דולר.
בערב חג המולד הולי ברנס מופתעת לגלות את בנה בן שב לראשונה הביתה מוקדם מדי מתקופת הגמילה בה שהה למרות החששות היא מסכימה שיישאר ליום אחד בלבד כל עוד לא תוריד ממנו את עיניה
השניים יוצאים יחד לקניות בן נתקל באנשים מעברו והעימותים עם המציאות הקשה של התמכרותו מתחילים לצוף כשהם חוזרים מהכנסייה הם מגלים שהכלב המשפחתי פונצ'ה נגנב ככל הנראה בגלל עברו של בן הוא מחליט לצאת לבד ולהחזיר את הכלב הולי בעקבותיו
במהלך הלילה השניים עוברים תחנות כואבות מהעבר בן מודה באשמה על מותה של מגי שהייתה קשורה לעולם הסמים והולי נחשפת לאנשים שניצלו אותו כשהיה מכור לבסוף בן נעלם כדי לבצע משימה עבור סוחר סמים בשם קלייטון בתמורה להחזרת הכלב
הולי עושה כל שביכולתה למצוא אותו כולל עסקאות מפוקפקות ביקורים בתחנות משטרה ובתי מרקחת וניסיונות לשחזר עקבות היא מוצאת את הכלב שמוביל אותה לאסם נטוש שם שוכב בן מחוסר הכרה לאחר שלקח מנת יתר
באמצעות ערכת החייאה שהוענקה לה היא מצליחה להחיות אותו ברגע האחרון והסרט מסתיים כשהחיים חוזרים לגופו
הסרט "בן חזר הביתה" זכה לביקורות חיוביות.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 81% בהתבסס על 219 ביקורות, עם הקונצנזוס: "בצורה מרעננת ומאופקת, 'בן חזר הביתה' חורג מהקלישאות של דרמות משפחתיות ומציג הופעות מרשימות של לוקאס הדג'ס וג'וליה רוברטס".
באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון ממוצע של 66 מתוך 100, בהתבסס על 39 ביקורות, המעיד על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
אבנר שביט מאתר וואלה כתב: "הסרט 'בן חוזר הביתה' הוא לא סרט גדול ולא סרט קל, אבל הוא מספק במה לאחת מתצוגות המשחק הטובות והמיוחדות של ג'וליה רוברטס, ומצליח להמחיש באיזו מידה ההתמכרות למשככי כאבים מחרבת את החברה האמריקאית".
בנג'מין ויליאם וייט הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדות המגן הימני והבלם בקבוצת ארסנל מהפרמייר ליג ובנבחרת אנגליה.
ברייטון הוב אנד אלביון והשאלות
וייט גדל במחלקות הנוער של סאות'המפטון ושל ברייטון אנד הוב אלביון.
בתחילת הקריירה הבוגרת שלו הושאל וייט לניופורט קאונטי ולפיטרבורו יונייטד מהליגות הנמוכות באנגליה.
בעונת הושאל וייט ללידס יונייטד מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, וסייע לה להעפיל לליגה הבכירה.
בתום עונה זו חזר וייט לסגל הבוגר של ברייטון אנד הוב אלביון, ששיחקה בפרמייר ליג.
ב-14 בספטמבר 2020 ערך וייט את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, בהפסד 1–3 לצ'לסי במסגרת המחזור הראשון בליגה.
בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך וייט 36 הופעות ליגה.
ב-30 ביולי 2021 חתם וייט בארסנל, ששילמה לברייטון עבור העברתו 50 מיליון פאונד.
ב-13 באוגוסט 2021 ערך וייט הופעת בכורה בארסנל בהפסד 0–2 לברנטפורד.
ואת עונת הבכורה שלו בארסנל הוא סיים ללא שערים ב-37 הופעות בכל המסגרות.
בעונת 2022/2023 וייט עבר לשחק כמגן במקום כבלם.
ב-4 במרץ 2023 כבש וייט שער בכורה בארסנל ובפרמייר ליג בניצחון הביתי 3–2 על בורנמות'.
ואת העונה סיים עם שני שערים ב-46 הופעות בכל המסגרות.
ב-14 במרץ 2024 האריך וייט את חוזהו בארסנל ב-4 שנים נוספות עד יוני 2028. ואת עונת 2023/2024 הוא סיים עם 4 שערים ב-51 הופעות בכל המסגרות.
בנובמבר 2024 נאלץ וייט לעבור ניתוח שהשבית אותו לחלק גדול מעונת 2024/2025. וייט שב למגרשים בסוף פברואר 2025 וסיים את העונה ללא שערים ב-26 הופעות בכל המסגרות.
ב-25 במאי 2021 זומן וייט לראשונה לסגל המורחב של נבחרת אנגליה לקראת יורו 2020. ב-1 ביוני הוא נופה מהסגל הסופי, עם זאת יחד עם השחקנים שנופו הוא נשאר בסגל לקראת צמד משחקי ההכנה של הנבחרת נגד אוסטריה ורומניה, וב-2 ביוני ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–0 על אוסטריה.
ב-7 ביוני זומן וייט בחזרה לסגל הנבחרת ליורו לאחר פציעתו של טרנט אלכסנדר-ארנולד.
אך לא שותף במהלך הטורניר בו הפסידה אנגליה בגמר.
ב-10 בנובמבר 2022 נכלל וייט בסגל נבחרת אנגליה לטורניר מונדיאל 2022. עם זאת, ב-30 בנובמבר עזב וייט את מחנה הנבחרת בשל סיבות אישיות ולא שב לטורניר.
בן זיידמן (נולד ב-29 בנובמבר 1984), הוא מלחין, כותב ומפיק מוזיקלי המתמחה בהפקות מוזיקליות לתיאטרון, טלוויזיה וקולנוע.
זיידמן הוא מפיק מוזיקלי לתיאטרון, מחזות זמר, טלוויזיה וקולנוע.
בוגר מגמת תיאטרון, תיכון כצנלסון.
בוגר בית הספר לתסריטאות בהנהלת עידית שחורי.
בוגר רימון בית ספר למוסיקה, במגמת הלחנה ועיבוד.
זיידמן הלחין מוזיקה לסרטים ולסדרות ואף הלחין את השיר "מי ייתן לי את הכוח".
מנהל מוזיקלי של המחזמר "בילי אליוט" שהועלה בישראל, בקיץ 2016.
אוף ברודוויי: מרץ 2016, קומפוזיציה, עיבודים והפקה מוזיקלית.
בשנת 2019 בן זיידמן היה מועמד לפרס האוסקר של הסטודנטים.
ב-2023 בן זוכה פרס אופיר על המוזיקה המקורית הטובה ביותר
בין היתר, זיידמן הפיק פסקולים להצגות ילדים.
בשנת 2008 הוא הפיק את המוזיקה להצגות הילדים: "חגיגת השירים של דתיה בן-דור" ו"עליסה בארץ הפלאות".
מאז שנת 2017, זיידמן מתגורר בלוס אנג'לס.
רוברט בן לובן וולאס הוא פוליטיקאי בריטי וחבר הפרלמנט הבריטי מטעם המפלגה השמרנית.
לשעבר מזכיר ההגנה של הממלכה המאוחדת.
אביו של וולאס היה חייל במשמר הדרגונים המלכותי הראשון והשתתף בקרבות בחצי האי המלאי במהלך מלחמת העולם השנייה.
בזמן לימודי התיכון שלו הצטרף גם וולאס לקורס קצינים צעירים של משמר הדרגונים הסקוטי המלכותי, והיה צוער באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט.
ב-1991 קיבל דרגת לוטננט שני במשמר הסקוטי ושירת במשך שבע שנים.
בין היתר הוצב בגרמניה, קפריסין, בליז וצפון אירלנד.
ב-1993 קודם לדרגת לוטננט ראשון, וב-1996 לדרגת קפטן.
וולאס היה בתפקיד בליל מותה של הנסיכה דיאנה והיה חבר במשלחת שיצאה לפריז להחזיר את גופתה לבריטניה.
לפני שנבחר לפרלמנט הבריטי כיהן מטעם המפלגה השמרנית בפרלמנט הסקוטי בשנים 1999–2003. ב-2003 עבר להתגורר בלנקשייר כדי שיוכל להציב את עצמו לבחירה למושב בפרלמנט בלונדון, ונבחר.
בשנים 2010–2014 שימש בתפקיד עוזר מיוחד לשר המשפטים קן קלארק, ולאחר מכן התמנה לתפקיד המצליף הסיעתי ושימש בתפקיד זה עד לבחירות הכלליות לפרלמנט ב-2015.
עם ניצחונה של המפלגה השמרנית בבחירות 2015 וולאס הפך לשר זוטר במשרד לענייני צפון אירלנד בממשלתו של דייוויד קמרון, ובממשלתה של תרזה מיי החזיק בתפקיד שר זוטר למאבק בפשיעה כלכלית במשרד הפנים.
לאחר שתמך במועמדותו של בוריס ג'ונסון לראשות המפלגה, ב-2019 זכה וולאס בתפקיד בכיר בקבינט של ג'ונסון כשר ההגנה, ונחשב לאחד המועמדים המובילים לרשת אותו בהנהגת המפלגה.
עם זאת, לאחר התפטרותו של ג'ונסון מראשות המפלגה ביולי 2022 הודיע וולאס כי לא יתמודד על התפקיד.
ב-31 באוגוסט 2023 הגיש את התפטרותו מתפקיד שר ההגנה.
וולאס נשוי לליזה קוק מאז 2001 והם הורים לשני בנים ובת.
השניים הכירו בזמן שכיהן בפרלמנט הסקוטי והיא עבדה שם כתחקירנית.
בן זקן, הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2014 בבימויה של אפרת כורם, עם אלירז שדה ורום שושן בתפקידים הראשיים.
התסריט של אפרת כורם הוא על אב חד הורי הנאבק בעצמו ובסביבתו כדי לשמור את בתו בחזקתו, אך גם מכיר בחוסר היכולת שלו לתפקד כאב.
הסרט צולם כולו באחד השיכונים באשקלון.
לתפקיד הראשי נבחרה רום שושן, נערה בת 11 שזו לה הופעתה היחידה בקולנוע.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל קולנוע דרום בשדרות.
זהו סרט הביכורים של כורם, בוגרת מכללת ספיר ששימשה בעבר כמנהלת האמנותית של הפסטיבל.
הסרט היה מועמד בפסטיבל הקולנוע ירושלים ובפסטיבל הקולנוע העצמאי בבואנוס איירס לסרט העלילתי הטוב ביותר.
הוא הוצג גם במסגרת הפורום בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין.
משפחת בן זקן גרה באחד הבתים על עמודים באחד השיכונים באשקלון.
בדירה גרים הסבתא דינה (חני אלימלך הרצל), הבן שלומי (אלירז שדה) ובתו רוחי (רום שושן).
שלומי הוא אב חד הורי לאחר שאשתו נטשה את המשפחה.
הוא גר בבית אמו ומגדל שם את רוחי.
רוחי בת 11 סובלת מהתנכלויות של תלמידים.
היא אינה סובלת את סבתה דינה, והאדם היחידי בו היא בוטחת הוא אביה שלומי.
שלומי עובד כשומר לילה ובבוקר מתקשה לעבוד במשמרת נוספת במתחם אותו מנהל אחיו ליאון.
ליאון (רונן עמר) הוא האח הגדול.
הוא עובד כמנהל עבודה במפעל, נמצא בתהליך של חזרה בתשובה, ומאזין לשיערי חיזוק של הרב דוד (דודו בן חמו), וכן מנסה להתרחק מחברתו החילונית ריקי (בתאל משיאן).
הוא מנסה לשווא לעזור לשלומי ומפליא במכות את הפדופיל יאיר (רוני אלמליח) שמנסה למשוך לדירתו את רוחי.
שלומי נמצא במבוי סתום, אחיו רב אתו ומפטר אותו והוא מגיע למסקנה שלא יוכל להמשיך לגדל את רוחי בדירת הסבתא.
רוחי מבקרת אצל פקידת הרווחה קמילה (אילנה אליאסי) והיא משכנעת אותה לעבור לפנימייה.
לבסוף יושבים רוחי ושלומי מול בתי השכונה וחושבים על העתיד המצפה להם.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותאלירז שדהשלומי בן זקןרום שושןרוחיבתו של שלומיחני אלימלך הרצלדינהסבתארונן עמרליאוןאחיו של שלומיבתאל משיאןריקיאילנה אליאסיקמילה, פקידת רווחהבקול בלבדדודו בן חמוהרב דודרוני אלמליחיאירפדופיל
בנג'מין פיטר ויין הוא כדורגלן ניו זילנדי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת פלימות' ארגייל מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ ובנבחרת ניו זילנד.
ויין גדל במחלקת הנוער של ולינגטון פיניקס.
בשנת 2017 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ובשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הראשונה של המועדון במסגרת ליגת העל האוסטרלית.
הוא ערך 73 הופעות ליגה בקבוצה הראשונה של המועדון, בהן הבקיע 17 שערים.
ב-30 בדצמבר 2022 חתם ויין על חוזה לשנתיים וחצי בפלימות' ארגייל מהפוטבול ליג הראשונה החל מ-1 בינואר 2023. עד לתום עונת ערך ויין תשע הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
בתום העונה העפילה פלימות' ארגייל לפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ויין היה חלק מסגל הנבחרת האולימפית של ניו זילנד לטורניר הכדורגל באולימפיאדת טוקיו בשנת 2021.
ב-18 במרץ 2022 ערך ויין את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניו זילנד, בניצחון 0–1 על נבחרת פפואה גינאה החדשה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של ניו זילנד לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).
בנג'מין אריק וולף היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
הוא ידוע בתפקידיו בעונה הראשונה והרביעית של סדרת האנתולוגיה "אימה אמריקאית", שבהן שיחק את תדיאוס מונטגומרי ומיפ, בהתאמה.
וולף נולד ב-15 בספטמבר 1980, בפורט קולינס, קולורדו, בארצות הברית, להורים ניקולס וולף ולסופרת מרסי לואיקארט.
הוא עבר עם משפחתו לסנטה ברברה ב-1999, שם היה שחקן ביליארד פעיל בליגה, שחקן תיאטרון אלתור וחובב קריוקי.
הוא קיבל תואר בחינוך לגיל הרך בסיטי קולג'.
בהמשך לכך, הוא עבר להוליווד כדי להגשים את חלומו להיות שחקן.
בשנת 2002, וולף החל את קריירת המשחק שלו בסרט המוזיקלי "טאפ".
עם זאת, נודע וולף בתפקידיהם של תדיאוס מונטגומרי ומיפ בסדרת הטלוויזיה "אימה אמריקאית".
על אהבתו להוראה, אמר וולף, "כשאתה עם ילדים, אתה די חי בעולם אחר שאין לו כללים.
וולף אובחן עם גמדות יותרת המוח בגיל צעיר.
בשיאו, הגיע לגובה של 1.32 מטרים בסך הכול.
וולף נפטר ב-23 בפברואר 2015, בגיל שלושים-וארבע משבץ מוחי כתוצאה מפגיעת ראש שספג בתאונת דרכים בעת שחצה את הכביש.
הוא נפגע ממראת הצד של מכונית חולפת, בלוס אנג'לס, קליפורניה.
וולף נפטר מאוחר יותר במרכז הרפואי סידרס-סיני שנמצא בלוס אנג'לס.
שבועיים לפני מותו זכה וולף להוקרה במוסקבה על תרומתו לז'אנר האימה בטקס פרסי סרטי האימה הרוסיים.
בן זאב רביאן (נולד ב-23 ביולי 1995) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
רביאן החל את דרכו בעולם המשחק עוד בשירותו הצבאי בתיאטרון צה"ל.
בהמשך החל ללמוד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
בשנת 2013 החל לשחק בסדרת הילדים והנוער של ערוץ 10 "שולחן לשישה", שם גילם את דמותו של ירין.
עוד באותה שנה בשנת גילם את דמותו של יותם וויץ בעונות 4–5 בסדרה "השמיניה".
בשנת 2014 החל לגלם את דמותו של ידידיה לוריא בסיטקום "משפחה שולטת" מבית ערוץ הילדים לצופי yes.
עוד באותה שנה שיחק בסרט הישראלי "לא בשכונה שלנו" ובסרט הסטודנטים "להתמסר לרגע".
בשנת 2019 שיחק בסרט הקצר "השכמה".
בשנת 2023 שיחק בסרט הקצר "אור פנס יחיד".
+שנהשם הפרויקטשם הדמותהערות2013שולחן לשישהיריןשודר בערוץ 10השמיניה הדור הבאיותם וויץניפגש בסיבובהמדען2014משפחה שולטתהנסיך ידידיה "דידי" יואל לוריאתפקיד ראשי, עד שנת 2016לא בשכונה שלנולהתמסר לרגעיניבסרט סטודנטים2019השכמהסרט קצר2023אור פנס יחיד
רביאן מתגורר כיום בתל אביב.
בשנת 2020 יצא רביאן מהארון והכריז על היותו ביסקסואל.
בן ברל זיסקוביץ' (בפינית: Ben Berl Zyskowicz); (נולד ב-24 במאי 1954) הוא פוליטיקאי יהודי-פיני ממפלגת הקואליציה הלאומית.
היהודי הראשון שנבחר לפרלמנט של פינלנד.
היה יושב ראש הסיעה של מפלגתו בפרלמנט בשנים 1993 - 2006.
בן זיסקוביץ' נולד בהלסינקי לאברהם זיסקוביץ' ואסתר פרידמן.
אברהם, יליד פולין, היה ניצול שואה, שהצליח לשרוד במחנות ריכוז מיידנק וזקסנהאוזן.
לאחר המלחמה הוא הועבר על ידי ארגוני סיוע יהודים לשוודיה, שם פגש את אסתר פרידמן, יהודייה ילידת פינלנד והתחתן איתה.
בשנת 1953 עברו בני הזוג עם בתם (אחותו של בן זיסקוביץ' ) לפינלנד.
אברהם זיסקוביץ' עבד בנמל הלסינקי ונהרג בתאונת עבודה, כאשר בן היה בן 6.
בן זיסקוביץ' למד בבית ספר יהודי בהלסינקי ובהמשך בתיכון ממלכתי.
לאחר סיום תיכון למד משפטים באוניברסיטת הלסינקי - סיים את הלימודים בשנת 1978. הוא התחיל לעסוק בפוליטיקה עוד במהלך לימודיו בתיכון.
בגיל 16 הפך לחבר בפלגת הקואליציה הלאומית.
במרץ 1979 נבחר לפרלמנט הפיני מטעם המפלגה וכך הפך ליהודי הראשון שאי פעם נבחר לפרלמנט וגם לאחד הצירים הצעירים ביותר בפרלמנט (נבחר חודשיים לפני יום הולדתו ה-25).
הוא היה חבר במספר ועדות בפרלמנט (ועדת החוץ, ועדת החוקה, ועדת הבנקים).
בשנים 1993 - 2006 היה יושב ראש סייעת מפלגתו בפרלמנט.
בשנת 2011, מילא באופן זמני (כחודשיים) את תפקיד יושב ראש הפרלמנט.
בן זיסקוביץ' נשוי לרחימה חוסנדין, בת לקהילת הטטרים בפינלנד.
לזוג שני ילדים - בן ובת.
בן מיטשל ויליאמסון היה פוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הדמוקרטית, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קנטקי.
ויליאמסון נולד ב-16 באוקטובר 1864 במחוז פייק שבקנטקי, ולמד בבתי הספר הכפריים של המדינה ובמכללת בתאני שבווירג'יניה המערבית.
הוא עסק במסחר סיטונאי של חומרה (ציוד ברזל וכלי עבודה) בעיר קאטלטסבורג, קנטקי, משנת 1886 ועד 1924, ולאחר מכן בעיר אשלנד בשנת 1924. בנוסף עסק גם בבנקאות ובכריית פחם.
הוא היה אחד ממייסדי "הוועדה לילדים נכים של קנטקי", ושימש כנשיאה משנת 1924 ועד 1941. הוא היה גם חבר במועצת הצדקה והתיקון של מדינת קנטקי בשנים 1929–1930, ומנהל האגודה הבינלאומית לילדים נכים.
ויליאמסון נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית ב־4 בנובמבר 1930, כדי למלא את המושב שהתפנה בעקבות התפטרותו של פרדריק סאקט, ולאחר שמושב זה אויש תחילה בידי ג'ון רובשן.
כהונתו נמשכה מ־1 בדצמבר 1930 ועד 3 במרץ 1931, והוא לא התמודד לכהונה מלאה.
לאחר מכן חזר ויליאמסון לעסוק במסחר הסיטונאי של חומרה באשלנד, תוך שהוא מתגורר בקאטלטסבורג, והתעניין מבחינה פיננסית במיזמים עסקיים נוספים.
הוא מת ב-23 ביוני 1941 בסינסינטי שבאוהיו, ונקבר במאוזוליאום בית הקברות של אשלנד, קנטקי.
בן כספית (נולד ב-18 באוקטובר 1960) הוא עיתונאי, פובליציסט ומחבר ספרי עיון ישראלי.
הוא משמש פרשן מדיני ופוליטי וכתב בכיר בעיתון "מעריב השבוע" ובאתר החדשות הערבי-אמריקאי אל-מוניטור, מגיש תוכניות יומיות בתחנת הרדיו 103fm בתוכנית בוקר לצד ינון מגל ובתוכנית ערב לצד אריה אלדד, וכן מגיש לצידו של עמית סגל את "פגוש את העיתונות" בערוץ 12.
כספית נולד וגדל בחולון, לרחל שֶׁלִּי וליצחק כספית.
אימו רחל הייתה נצר למשפחה יוצאת בולגריה, ואביו יצחק (במקור: זילברמן) נולד בטבריה למשפחה חרדית אשכנזית מחסידות קרלין.
יצחק היה חבר מרכז הליכוד וסגן יו"ר התאחדות הגמלאים.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1979 שובץ בחיל השריון, שם עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים ושימש מפקד טנק מרכבה בגדוד 82 של חטיבה 7 עד שחרורו ב-1982. סיים לימודי תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב.
עבד כחוקר פרטי ועסק בחקירות כלכליות וחקירות ביטוח.
בשנת 1985 התקבל ל"מעריב" בהמלצת חברו לכיתה בתיכון אילון בחולון, עמנואל רוזן.
בהמשך, שימש כתב מוניציפלי, כתב לענייני משטרה, ובמשך ארבע שנים היה שליח "מעריב" בניו יורק.
כשחזר לישראל הפך לכתב המדיני של העיתון.
בנובמבר 2012, כחלק מתהליך רכישת "מעריב" על ידי שלמה בן צבי, פוטר כספית מהעיתון, יחד עם עובדים נוספים.
זמן קצר לאחר פיטוריו נמנה, יחד עם אחדים ממפוטרי "מעריב", עם ראשוני השבועון החדש, "סופהשבוע".
במאי 2014 לאחר רכישת עיתון "מעריב" ואיחודו עם "סופהשבוע" בידי קבוצת ג'רוזלם פוסט חזר לעבוד בעיתון החדש-ישן שעתה נקרא מעריב השבוע והוא אחד הפרשנים הבכירים בעיתון הכותב טורי דעה מספר פעמים בשבוע בקונטרס הראשי ובמוסף מעריב סופהשבוע.
בעבר שימש כנציג הציבור בהתאחדות לכדורגל ואף היה יו"ר ועדת חינוך והסברה מטעמה.
החל מ-2012 מגיש כספית תוכנית רדיו יומית בתחנת הרדיו "103FM".
בתחילה הוא עשה זאת יחד עם עמנואל רוזן ובשנת 2013 עבר להגיש את התוכנית עם חברי הכנסת לשעבר אריה אלדד ורוני בר-און.
החל מ-2012 משמש פרשן באתר החדשות הערבי-אמריקאי אל-מוניטור.
כספית הוא מבקר חריף של ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, ואף כתב עליו שני ספרים (הראשון היה "נתניהו: הדרך אל הכוח" והשני היה "נתניהו: ביוגרפיה").
בינואר 2020 פורסם בעיתון "גלובס" שלאורך השנים כספית העביר למשטרה מידע בפרשיות משפטיות שונות הקשורות לנתניהו, בכלל זאת הקלטה של השופטת הילה גרסטל משוחחת איתו על דרך מינויו של אביחי מנדלבליט לתפקיד היועץ המשפטי לממשלה.
קיבל את אות אבירי ואבירות איכות השלטון לשנת 2024 מטעם התנועה לאיכות השלטון, על ביקורת עקבית נגד מינויים פוליטיים ועל מאבק בהשחתת השירות הציבורי, תוך הפגנת אומץ ויושרה עיתונאית יוצאי דופן.
חשיפת פגישותיו של האלוף אורן שחור עם שמעון פרס, עוד בהיותו בצבא.
חשיפת חילופי מסרים בין ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ונשיא סוריה חאפז אל-אסד.
בנובמבר 2009 חשף כספית את העובדה שיושב ראש הוועדה לאיתור היועץ המשפטי לממשלה, השופט בדימוס תאודור אור, תמך במועמדותו של מנהל בתי המשפט משה גל, אף על פי שרעייתו של אור הועסקה על ידי גל בחוזה אישי ללא מכרז ומבלי שאור מסר עובדה זו ליתר חברי הוועדה.
באוגוסט 2017 ניתן לבקשתו פסק דין המחייב את עיריית ירושלים לפרסם את תנאי העסקתה של שרה נתניהו בעירייה.
בינואר 2022 חשף כי בנימין נתניהו מנהל עם אביחי מנדלבליט מגעים להסדר טיעון במשפטו למרות טענותיו הציבוריות.
בהמשך חשף ירון אברהם כי נתניהו פנה אל אהרן ברק בבקשה שיתמוך בקיום העסקה.
פרסומים שנויים במחלוקת ותביעות דיבה
בעקבות כתבה מאת כספית שפורסמה ב-21 ביולי 1995 ובה התקפה על התנועה לאיכות השלטון ואליעד שרגא העומד בראשה, נאלץ "מעריב" לפרסם התנצלות בולטת, שבה נאמר, בין השאר, "העובדות הפוגעות אין בהן אמת ונתפרסמו ללא בדיקה ראויה".
בשנת 1999 פרסם כספית מידע המעיד על קבלת שוחד מיני על ידי שופט בית המשפט העליון תאודור אור, בעת שזה כיהן בתפקיד שופט בית המשפט השלום ("פרשת אוחנה").
ביוני 2009 הוציא דובר שגרירות ארצות הברית בישראל הכחשה לידיעה שפורסמה על ידי כספית, ובה הביא ציטוטים כביכול של הסנאטור לשעבר ג'ורג' מיטשל בגנות אופי יחסי ישראל וארצות הברית.
הדובר כינה את ידיעתו של כספית "המצאה מוחלטת" ו"שערורייה" וציין כי הוא שותף לכעסו של מיטשל.
בתגובה, פרסם בן כספית מאמר שכותרתו: "ג'ורג' מיטשל מכחיש – המציאות מוכיחה אחרת", ושם הציג מברק שנשלח מנציגות ישראלית גדולה בארצות הברית, שמאשר את גרסתו.
בשנת 2010 הגיש יוני קורן, עוזרו של שר הביטחון, תביעת דיבה נגד כספית ו"מעריב".
בפשרה נקבע ש"מעריב" יפרסם התנצלות במדורו של כספית ויתרום 10,000 ש"ח ל.
בשנת 2010 הגישה רעיית ראש הממשלה, שרה נתניהו, תביעה בגין לשון הרע בשל פרסום כוזב בעיתון מעריב בו טען כספית כי נתניהו הייתה מעורבת בפיטורם של אנשי משק בבית ראש הממשלה, בהם אב שכול.
באוקטובר 2017 הושג הסכם גישור בו נקבע כי על כספית לפרסם התנצלות וכי מעריב ישלם 50,000 ש"ח לכיסוי ההוצאות המשפטיות.
בדצמבר 2018 הגיש ראש הממשלה, בנימין נתניהו, תביעת לשון הרע נגד כספית, על שפרסם שנתניהו היה מעורב בהחלטה לשיפור תנאי הפרישה של היועץ המשפטי לכנסת, איל ינון, כדי להשפיע על בת זוגו של ינון, עו"ד עמית מררי, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה.
התביעה הסתיימה במאי 2023 בפשרה וכספית פרסם הבהרה לפיה לא ייחס לראש הממשלה כוונה לתת שוחד לינון או למררי, וכי נוכח עדותו של נתניהו הוא חוזר בו גם מדברים אחרים שפורסמו.
בדצמבר 2021 פרסם כספית טור ב"מעריב" שבו כתב בין היתר "שדמם של 45 נספי אסון מירון מרוח על ידיו" (של דרעי).
אריה דרעי הגיש תביעת דיבה ובית המשפט חייב את כספית ב-28 באוגוסט 2023 לפצות את דרעי ב-40 אלף ש"ח בתוספת 20 אלף ש"ח הוצאות משפט.
כספית פרסם שהשר דודי אמסלם הודח מגדוד המילואים שבו שירתו שניהם.
אמסלם הכחיש זאת וטען שכספית שיקר, וכינה את כספית "נוכל" ו"רכלן".
בעקבות זאת הגיש כספית תביעת דיבה נגד אמסלם, ואמסלם הגיש תביעה שכנגד.
בפברואר 2025 הסתיימו התביעות בכך שאמסלם וכספית חזרו בהם מדבריהם זה על זה.
לאחר שכספית פרסם שלושה ציוצים שבשניים מהם טען שפעיל הימין אלישע ירד נעצר במעצר מנהלי בידי השב"כ, הגיש ירד תביעת לשון הרע נגדו, וכספית חויב לשלם פיצוי בסך 20,000 ש"ח ועוד הוצאות משפט בסך 5,000 ש"ח.
כספית הגיש מספר תוכניות טלוויזיה:
"בן ורוזן", יומן חדשות בערוץ 10, עם עמנואל רוזן
"רשת על הבוקר" בערוץ 2
"בנעלי בית" בטלוויזיה החינוכית (תוכנית ראיונות אחד על אחד)
"מבט בשניים" בטלוויזיה החינוכית, עם בילי מוסקונה לרמן (מגזין על ענייני נשים וגברים)
"יומן" בערוץ 1 של רשות השידור, עם איילה חסון
"עושים סדר" / "עושים סדר חדש" בטלוויזיה החינוכית (הגיש לסירוגין עם גל גבאי)
"הקשר הישראלי", בטלוויזיה החינוכית וערוץ 2 (תוכניות על פרשיות עבר ושערוריות ציבוריות)
ב, הוא מגיש את "פגוש את העיתונות" בערוץ 12 עם עמית סגל.
תוכניות רדיו בהן נטל חלק
ינון מגל ובן כספית ב-103FM
בן כספית ואריה אלדד ב-103FM
כספית גרוש בשנית ולו בן מנישואיו הראשונים ושתי בנות מנישואיו השניים.
כספית אוהד קבוצת הכדורגל הפועל תל אביב.
בן כספית, חנן קריסטל, אילן כפיר, ההתאבדות: מפלגה מוותרת על שלטון, תל אביב: אביבים, תשנ"ו 1996 (על הפסד מפלגת העבודה בבחירות 1996)
השתתף בעריכת האלבום ישראל 50, שיצא לרגל שנת היובל של מדינת ישראל, יחד עם יהודה שיף, דני דור ואילן כפיר
בן כספית, אילן כפיר, נתניהו: הדרך אל הכוח, עורך: דני דור, תל אביב: אלפא תקשורת, 1997
בן כספית, אילן כפיר, ברק: חייל מספר 1, עורך: דני דור, תל אביב: אלפא תקשורת, תשנ"ח.
בן כספית, חמקן: הסיפור האמיתי על אהוד ברק, עורך: רמי רוטהולץ, אור יהודה: כנרת זמורה-ביתן, תשע"ג 2013
בן כספית, נתניהו - ביוגרפיה, עורך: איתי זיו, ידיעות ספרים, 2018 (מהדורה מורחבת יצאה לאור ב-2021)
בן טָבְאַל היה דמות המוזכרת במקרא בתור מועמדם של רצין מלך ארם ופקח בן רמליהו, מלך ישראל למלוך על ממלכת יהודה במקומו של אחז בן יותם: "יַעַן כִּי יָעַץ עָלֶיךָ אֲרָם רָעָה אֶפְרַיִם וּבֶן רְמַלְיָהוּ לֵאמֹר: נַעֲלֶה בִיהוּדָה וּנְקִיצֶנָּה וְנַבְקִעֶנָּה אֵלֵינוּ וְנַמְלִיךְ מֶלֶךְ בְּתוֹכָהּ אֵת בֶּן טָבְאַל.
בן טבאל מוזכר במקרא פעם אחת וזהותו נותרה עלומה.
השם טָֽבְאֵל֙ (א' בצירה) מופיע בתנ"ך בספר עזרא, כשמו הארמי של טוביה שישב באזור עמון בעבר הירדן המזרחי (עזרא ד, ז).
בנימין מזר משער שהקריאה המקורית הייתה "טֹבאֵל, ובצורה הארמית טָבְאֵל בקמץ גדול (בתרגום השבעים: Tαβεηλ), והשינוי בניקוד השם טָבְאַל (דהיינו "אינו טוב לשום דבר") במקום טָבְאֵל – נעשה מתוך כוונת זלזול.
לפי פירוש דעת מקרא, שמו הפרטי אינו נזכר בדברי ישעיהו, גם זה לאות זלזול.
לפי תרגום יונתן ופרשנים שהלכו בעקבותיו, משמעות השם "טבאל" היא "טוב אלינו", כלומר מלך שיהיה טוב לנו (לרצין ופקח), ולא לאדם מסוים.
על פי כמה פרשנים קלאסיים, מדובר במלך פקח עצמו, כאשר המילה "טבאל" בכתב "אלב"ם" נקראת "רמלא" = "רמליה".
לדעת רד"ק בן טבאל היה מבני אפרים, ובדרך זו פרשו המלבי"ם והמצודות.
סברה רווחת היא, שהוא בן לאחת המשפחות המיוחסות ביהודה, אולי אפילו משפחה שעמדה כאופוזיציה לבית דוד ועמדה בקשרים טובים עם ממלכת ישראל.
מזר מעלה את ההשערה לפיה היה בן טבאל בן ל"בני טוביה" מתקופת בית שני, שכן בתקופת יאשיהו בן אמון חלו שינויים בשמות תאופוריים מהשמות הקשורים לשם "אל" לשמות הקשורים לשם "יה".
בספר עזרא נוצר קשר בין 'טבאל' לבין טוביה שישב בעבר הירדן המזרחי בסמוך לרבת עמון.