tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חתנו של הארטנס, ראלף פלנדרס, אמר בספרו שהארטנס בחן "כמה מהמרכיבים שהופכים את העובדים למרוצים וליצירתיים במיוחד".
ספר ההדרכה למחרטת הצריח של הארטנס מתחיל במילים: "מאחר שהמכונה היא רק כלי, לא ניתן להחשיב אותה כדבר נפרד לחלוטין מהאדם.
למעשה, האדם הוא החלק הגדול יותר.
רווחתו האישית של מפעיל המכונה חייבת להילקח בחשבון.
זה משהו שהוא יותר מיחסי האדם עם המכונה.
הוא כולל מופע שווה בחשיבותו - יחסיו עם האנשים האחרים ועם סביבתו באופן כללי".
במובן מסוים הארטנס הגיב ללהט הנלהב של התקופה לניהול מדעי, שיחד עם רבים הוא חש שהוא לא התייחס באופן מדויק אל הפסיכולוגיה של אופן ניהול העובדים כבני אדם ולשמירה על כבודם.
חברויות בגופים ציבוריים ותוארי כבוד
הארטנס היה חבר פעיל באגודות ההנדסיות, המדעיות והאומנותיות הבאות:
החברה האמריקאית של מהנדסי המכונות (נשיא החברה בשנים 1915-1914).
מועצת ההנדסה האמריקאית (נשיא המועצה בשנים 1927-1925).
האגודה האמריקאית לקידום המדע .
החברה הבריטית המלכותית לעידוד האומנויות.
המועדון האווירי של אמריקה .
הישגיו של הארטנס הוכרו במתן תוארי כבוד מאוניברסיטת ורמונט ב-1910 וב-1920, ומאוניברסיטת ייל ב-1914. ב-1921 העניק לו מכון פרנקלין את מדליית אדוארד לונגסטרת'.
באותה שנה העניקו לו החברה הפילוסופית האמריקאית והנאמנות העירונית של פילדלפיה את מדליית ג'ון סקוט.
הארטנס טס לראשונה בגרמניה ב-1913 בספינת אוויר ממולאת במימן שבנה פרדיננד פון צפלין.
ב-1914 הוא למד להטיס מטוס של 35 כוחות סוס של האחים רייט ליד גרדן סיטי, ניו יורק.
לאחר מכן קיבל הארטנס את רישיון הטיס שלו מהמועדון האווירי של אמריקה.
הוא עודד את פעילותו של המועדון האווירי של ורמונט והיה נשיאו.
הוא תרם שטח קרקע למדינה להקמת שדה התעופה של ספרינגפילד, וכך הוקם שדה התעופה הראשון של ורמונט - נמל התעופה המדינתי הארטנס .
לאחר שחצה את האוקיינוס האטלנטי בטיסה, סייר צ'ארלס לינדברג ברחבי ארצות הברית במטוסו ספיריט אוף סנט לואיס במסע לקידום התעופה.
ב-26 ביולי 1927 הוא נחת בספרינגפילד ונאם בפני הקהל שהתאסף בשדה התעופה.
בביקורו זה אירח אותו הארטנס בביתו.
העניין של הארטנס באופטיקה ובאסטרונומיה הובילו לפיתוח שלו של טלסקופ עם כיפה מסתובבת על מעמד משווני.
מאפיין נוסף של הטלסקופ שלו, שעדיין ניצב במעונו לשעבר, היה שהמערכת האופטית של הטלסקופ עברה דרך עדשות בקיר המבנה הכיפתי.
מאפיין זה אפשר לצופה להישאר במקום חם בעונת החורף.
בעידודו ובתמיכתו הכספית של הארטנס, יזם ראסל ו.
פורטר את הקמתו של מועדון יצרני הטלסקופים של ספרינגפילד, שקיים עד היום.
בשנים 1914–1920 היה הארטנס חבר מועצת החינוך של ורמונט, ושימש כיושב הראש שלה מ-1915 ועד תום חברותו בה.
תחת מנהיגותו, נקטה המועצה בצעדים ליצירת תקן אחיד של מסלול ההכשרה למורים ולשיפור המצב הפיזי של בתי הספר הכפריים הקטנים של ורמונט.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוא מונה לתפקיד מנהל המזון הפדרלי של ורמונט.
מנהלי המזון היו אחראיים על התרומה למאמץ המלחמתי באמצעות הובלת מערכות לקידום שימור וייצור המזון בקרב הציבור, כולל "יום שני ללא בשר" ו"יום רביעי ללא חיטה", וכן טיפוח של גני הניצחון.
ב-1920 התמודד הארטנס על מועמדות המפלגה הרפובליקנית למשרת מושל ורמונט.
כמי שתמך בתיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית, הוא החליט לנצל את ההזדמנות של הרחבת ציבור הבוחרים כאשר הותר לנשים להצביע, וכן את קיומן של הבחירות המקדימות שהחליפו את ועידות המפלגה המדינתיות, כדי לעקוף את "כלל ההרים" ולנהל מסע בחירות ישיר כדי להיבחר כמועמד המפלגה.
בבחירות המקדימות זכה הארטנס ב-39 אחוזים מקולות הבוחרים, והביס שלושה מועמדים שהיו בעלי מעמד מבוסס.
בבחירות הכלליות ניהל הארטנס מסע על בסיס הנושא של עידוד תושבי ורמונט להישאר במדינתם ולא לחפש תעסוקה במדינות אחרות.
הוא הביס בקלות את מועמד המפלגה הדמוקרטית פרד סי.
מרטין כאשר גרף 78 אחוזים מהקולות מול 21.8 אחוזי הקולות של מרטין.
שלא כמו מושלי ורמונט האחרים, לא כיהן הארטנס טרם כהונתו כמושל באספה הכללית של ורמונט.
במהלך תקופת כהונתו בשנים 1921–1923 הוא פעל לשיפור רשת הכבישים של ורמונט וקידם את התעשייה כמפתח להרחבת כלכלת המדינה.
הארטנס דבק ב"כלל ההרים" שהגביל את המושלים בכהונה אחת של שנתיים ולא התמודד על כהונה נוספות ב-1922.
ג'יימס הארטנס נפטר בספרינגפילד ב-2 בפברואר 1934. הוא נטמן בבית הקברות סאמר היל שבעיר.
ג'יימס מדיסון הארווי היה חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם קנזס והמושל החמישי של המדינה.
הארווי נולד ב-21 בספטמבר 1833 ליד העיירה סולט סאלפר ספרינגס שבווירג'יניה (כיום וירג'יניה המערבית).
הארווי התחנך בבתי ספר ציבוריים במדינות אינדיאנה, אילינוי ואיווה.
הוא נישא לשרלוט ריצ'רדסון קטר, ולשניים נולדו תשעה ילדים.
הארווי למד הנדסה אזרחית, וב־1859 יצא מערבה במחפש זהב אל פיֵיקס פיק, במסגרת גל "הפיפטי־ניינרס".
במהלך הדרך פגש כורים מאוכזבים רבים, והחליט להישאר במקום ולבנות לעצמו עתיד בטריטוריית קנזס.
הוא רכש חלקת אדמה במחוז ריילי, סמוך למבצר ריילי, והחל לעסוק בחקלאות.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית (1861–1864) שירת בצבא האיחוד.
תחילה היה קפטן ברגימנט הרגלים ה־4 של קנזס, שלא הושלם, ולכן מוזג עם יחידות נוספות להקמת רגימנט הרגלים ה־10 של קנזס.
הארווי המשיך בשירותו, והגיע לדרגת קפטן כמפקד רגימנט המיליציה המדינתית – ה־14 של קנזס.
לאחר המלחמה נכנס לפוליטיקה: בשנים 1865–1866 כיהן בבית הנבחרים של קנזס, ולאחר מכן בסנאט של קנזס בשנים 1867–1868. ב־1868 נבחר למושל קנזס וכיהן שתי קדנציות רצופות עד 1872. לאחר מכן נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית, כדי למלא את מקומו של הסנאטור שהתפטר, אלכסנדר קולדוול.
בתום כהונתו חזר לעסוק בהנדסה אזרחית ועבד כמודד ממשלתי בטריטוריות ניו מקסיקו, יוטה, ואוקלהומה ובנבדה.
ב־1890 שב לקנזס ועסק שוב בחקלאות.
מחוז הארווי שבקנזס נקרא על שמו.
הארווי נפטר ליד העיר ג'נקשן סיטי שבקנזס, ב-15 באפריל 1894. הוא נטמן בבית העלמין היילנד בעיר.
ג'יימס דה־וולף היה סוחר עבדים ופוליטיקאי אמריקאי.
הוא כיהן כחבר בית המחוקקים של רוד איילנד במשך כמעט 25 שנה, ובשנות ה-20 של המאה ה-19 כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם רוד איילנד.
לצד פעילותו בסחר בעבדים, השקיע דה־וולף במטעי סוכר וקפה בקובה והפך לאדם העשיר ביותר במדינתו.
בסוף חייו נטען שהיה האיש השני בעושרו בכל ארצות הברית.
במהלך חייו שמו נכתב לעיתים קרובות "James D'Wolf".
ג'יימס דה־וולף נולד בבריסטול שבמושבת רוד איילנד ומטעי פרובידנס, ב־18 במרץ 1764, למארק אנתוני דה־וולף (1726–1793) ולאביגייל הייזל פוטר (1726–1809).
בגיל צעיר הפליג לים ושירת על ספינות פריבטיר אמריקאיות במחצית השנייה של מלחמת העצמאות.
הוא השתתף בכמה עימותים ימיים ונשבה פעמיים בידי הבריטים.
לאחר המלחמה, כשהיה בשנות ה־20 לחייו, מונה לקפטן של ספינה.
הוא החל לעסוק במסחר, כולל במסחר בעבדים — לעיתים היה קונה עבדים "מנוסים" בקובה או בנמלים אחרים בקריביים ומוביל אותם לשווקים בדרום ארצות הברית.
אף על פי שרוד איילנד אסרה על מסחר בעבדים כבר ב־1787, דה־וולף ומשפחתו המשיכו לממן ולפקד על מסעות עבדים לאפריקה.
ב־1791 הוא הואשם ברצח בידי חבר מושבעים בניופורט, רוד איילנד.
על פי הדיווחים, בשנת 1789 הורה להשליך לים עבד אפריקאי שחלה באבעבועות שחורות על סיפון הספינה "פולי".
לאחר שהפרקליטות החליטה לא להמשיך את התיק, הופסקו ההליכים.
לאחר מכן נחקר דה־וולף גם בסנט תומאס, שם התגורר, ושם זוכה בידי שופט דני.
דה־וולף מימן עוד 25 מסעות עבדים, לרוב עם בני משפחתו.
משפחת דה־וולף כולה נחשבת לכזו שהובילה יותר מ־11,000 עבדים לארצות הברית עד לאיסור הסחר ב־1808. הוא הפעיל מזקקת רום לצורך הסחר באפריקה, וביחד עם אחיו ואחייניו הקים את בנק בריסטול וחברת ביטוח שביטחו את ספינות העבדים שלהם.
בן משפחה נוסף הקים בית מכירות פומביות לעבדים בצ'ארלסטון.
מהונו רכש דה־וולף שלושה מטעי סוכר וקפה בקובה, שהתבססו על עבודת עבדים.
במהלך מלחמת 1812 הוא חימש ספינות פריבטיר שאישר נשיא ארצות הברית.
אחת מהן, ה־Yankee, הייתה הפרייבטיר המצליחה ביותר במלחמה והשתלטה על 40 ספינות בריטיות בשווי מצטבר של יותר מ־5 מיליון דולר.
דה־וולף היה גם חלוץ בתחום הטקסטיל, והיה ממקימי חברת Arkwright Manufacturing ב־1809, שבנתה טחנות טקסטיל בקובנטרי, רוד איילנד.
תעשיית הטקסטיל בניו אינגלנד נשענה על כותנה שגודלה בידי עבדים בדרום ארצות הברית.
דה־וולף הפך לדמות פוליטית משפיעה ברוד איילנד.
הוא נבחר לראשונה לבית הנבחרים של רוד איילנד ב־1798 וכיהן שם בתקופות שונות עד 1837. בין 1819 ל־1821 כיהן כיושב ראש הבית.
הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית בידי בית המחוקקים המדינתי, מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית.
דה־וולף נפטר בניו יורק ב־21 בדצמבר 1837 בגיל 73, ונחשב באותה עת לאחד האנשים העשירים במדינה.
הוא נקבר בבית הקברות המשפחתי בבריסטול.
עזבונו כלל נכסים ברוד איילנד, ניו יורק, מרילנד, קנטקי ואוהיו.
ב־1790 נישא לננסי אן בראדפורד, בתו של ויליאם ברדפורד, סגן המושל ולימים סנאטור מרוד איילנד.
אחת מספינותיו נקראה "ננסי" על שם אשתו.
דה־וולף מופיע באופן מרכזי בסרט התיעודי "Traces of the Trade" מ־2008, שבו צאצא ממשפחת דה־וולף מתאר את תפקיד המשפחה במסחר העבדים האמריקאי.
ג'יימס דיקסון היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכסנאטור מטעם מדינת קונטיקט.
דיקסון, בנם של ויליאם ומרי (פילד) דיקסון, נולד ב־5 באוגוסט 1814 בעיירה אנפילד, קונטיקט.
הוא השלים לימודי הכנה וסיים את לימודיו בוויליאמס קולג' בוויליאמסטאון, מסצ'וסטס, בשנת 1834. דיקסון למד משפטים, הוסמך כעורך דין בשנת 1834 והחל לעסוק בעריכת דין באנפילד.
דיקסון כיהן כחבר בית הנבחרים של קונטיקט בשנים 1837–1838 וב־1844, ואף כיהן כיושב ראש הבית בשנת 1837. בשנת 1839 עבר להרטפורד, קונטיקט, והמשיך לעסוק בעריכת דין.
ב־1 באוקטובר 1840 נישא לאליזבת לורד קוגסוול.
לזוג נולדו שני בנים ושתי בנות.
דיקסון נבחר כנציג מחוז הקונגרס הראשון של קונטיקט לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הוויגית, וכיהן בקונגרסים ה־29 וה־30, מ-4 במרץ 1845 עד 3 במרץ 1849. הוא כיהן שתי כהונות של שנה אחת כחבר הסנאט של קונטיקט בשנים 1849–1850 וב־1854–1855, כנציג המחוז הראשון שכלל את הרטפורד וסביבתה.
במהלך כהונתו השנייה היה חבר בוועדת היחסים הפדרליים.
הוא סירב למועמדות לתפקיד מושל קונטיקט בשנת 1854, והיה מועמד לא מוצלח לסנאט של ארצות הברית באותה שנה.
בשנת 1856 נבחר דיקסון לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית, ונבחר מחדש בשנת 1863. הוא כיהן כסנאטור מ־4 במרץ 1857 ועד 3 במרץ 1869.
ב־16 בדצמבר 1861 ביקש ליימן טראמבל מהסנאט לדון בהחלטה שקראה למזכיר המדינה לדווח האם במדינות הנאמנות לאיחוד נעצרו ונכלאו אנשים בהוראתו או בהוראת משרדו, ואם כן – מכוח איזה חוק.
דיקסון, שתמך בדיכוי, אמר על ההחלטה כי "נראה לי שהיא מחושבת להביא אך ורק לנזק".
במהלך כהונתו בסנאט שימש דיקסון יושב ראש הוועדה לביקורת ולפיקוח על הוצאות נלוות (בקונגרסים ה־37 וה־38), וחבר בוועדות מחוז קולומביה (בקונגרסים ה־38 וה־39) ודואר ודרכי דואר (בקונגרס ה־39).
הוא תמך בהורשיו סימור בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1868, והיה מועמד המפלגה הדמוקרטית לסנאט ולבית הנבחרים באותה שנה, אולם לא הצליח להיבחר, בעיקר משום שהיה החבר הרפובליקני הראשון בסנאט שהתנגד להדחת הנשיא אנדרו ג'ונסון.
בשנת 1869 מונה דיקסון לשגריר ארצות הברית ברוסיה, אך הוא דחה את המינוי ופנה לעיסוקים ספרותיים ולמסעות רבים.
הוא נפטר בהרטפורד ב־27 במרץ 1873, ונקבר בבית הקברות סידר היל.
ג'יימס אלן הטפילד הוא זמר וגיטריסט אמריקאי, המשמש כסולן להקת המטאל האמריקאית מטאליקה, ומייסד הלהקה יחד עם מתופף הלהקה, לארס אולריך.
בשנת 2004 דורג הטפילד יחד עם קירק האמט, חברו ללהקה, במקום השני ברשימת "100 הגיטריסטים של ההבי מטאל" של מגזין Guitar World.
כמו כן, דורג הטפילד בשנת 2006 במקום ה-24 ברשימת "100 זמרי המטאל הטובים בכל הזמנים" של המגזין Hit Parader.
הטפילד נולד בעיר דאוני הנמצאת מדרום ללוס אנג'לס למשפחה נוצרית אדוקה אשר השתייכה לכת המדע הנוצרי.
ילדותו של הטפילד לא הייתה קלה, הוריו השתייכו לקבוצה נוצרית אשר מתנגדת לשימוש בתרופות ובטיפולים רפואיים.
האמונה הדתית של משפחתו השפיעה מאוד על ילדותו, בשל האמונה הדתית שהטפילד גדל לפיה הוא לא היה יכול לקחת חלק בפעילויות ספורט ובשיעורי מדע בבית ספר משום שזה מנוגד לערכים הדתיים של משפחתו.
לדברי הטפילד, הוא הרגיש מנודה חברתית ושונה בשל האמונה הדתית של הוריו ובנוסף הוא היה ילד ביישן וחסר ביטחון.
כשהטפילד היה בן 13 הוריו התגרשו ואביו וירג'יל נטש את המשפחה.
בגיל 10 החל הטפילד לקחת שיעורי פסנתר, לאחר מכן ניגן בתופים של אחיו דייוויד, ולבסוף החל לנגן בגיטרה בגיל 14. השפעתו הראשית הייתה להקת אירוסמית', והוא מספר שרק בגללם החל לנגן בגיטרה.
בנוסף, הלהקות בלאק סבאת', הביטלס, קווין ולד זפלין השפיעו עליו רבות.
הלהקה הראשונה שהקים, כנער, נקראה "Obsession".
ג'יימס הטפילד הקים את להקת מטאליקה בשנת 1981 ביחד עם חברו לארס אולריך והנגנים דייב מאסטיין ורון מק'גובני.
הטפילד סילק את מאסטיין, גיטריסט הסולו, כיוון שהיה משתכר והופך לאדם אלים באופן שאיים על פעילות הלהקה.
בהזדמנות אחת שפך מאסטיין בירה לתוך הגיטרה של הבסיסט רון מק'גובני, אירוע שעלול היה להסתיים באסון.
בשנת 1983, עם הרכב חדש (במקום מאסטיין כגיטריסט מוביל הוצב קירק האמט ובמקום מק'גובני כבסיסט הוצב קליף ברטון), הוציאה מטאליקה את אלבום הבכורה שלה, Kill 'Em All.
תפקידו של הטפילד בלהקה היה גיטריסט ליווי וזמר.
באותה תקופה הטפילד לא למד שירה, ושירתו הייתה צעקנית וחסרת מלודיה והזכירה במידה רבה שירת פאנק.
הטפילד השתתף כגיטריסט והזמר של מטאליקה בכל אלבומי הלהקה.
ארבעת האלבומים הראשונים הפכו את מטאליקה לאחת מלהקות הרוק והמטאל המובילות בעולם בשנות השמונים.
מלבד Kill 'Em All, אשר רוב שיריו הולחנו על ידי מאסטיין, הטפילד היה זה שכתב והלחין את כל שירי הלהקה, ביחד עם אולריך, ורק לעיתים גם ביחד עם האמט או בארטון.
הטפילד תיפקד בעיקר כגיטריסט ליווי, אך למרות זאת הוא זה שמנגן את סולו הפתיחה המפורסם של אחת מיצירות המופת האהובות ביותר של מטאליקה, Master of Puppets.
לאחר פרסום Master of Puppets החל לראשונה הטפילד ללמוד שירה ופיתוח קול, והדבר ניכר היטב בשירה המלודית שלו בקול עבה באלבום ...And Justice for All משנת 1988, ובעיקר באלבומים שאחריו.
לקראת סוף שנות התשעים החל מצבו של הטפילד להידרדר בעקבות התמכרותו לאלכוהול ולסמים, והוא אושפז מספר פעמים במכוני גמילה עד שלבסוף הבריא ונגמל.
הידרדרות זו של הטפילד הייתה אחת הסיבות להידרדרות הכללית של הלהקה ולעיכוב ביציאת האלבום St.
Anger בשנת 2003. בספטמבר 2019 מטאליקה הודיעה כי הטפילד נכנס שוב לתהליך גמילה ובעקבות כך הלהקה ביטלה את ההופעות המתוכננות שלה באוסטרליה ובניו זילנד.
הטפילד השתתף כשחקן בסרט "משפטו של טד בנדי" (2019) בתפקיד השוטר בוב הייוארד, וכן בסדרות הטלוויזיה "מיליארדים" ו-"אבא אמריקאי".
ג'יימס הטפילד נישא ב-17 באוגוסט 1997 לפרנצ'סקה תומאסי, ויש להם שלושה ילדים: סאלי-טי (נולדה ב-13 ביולי 1998), קאסטור וירג'יל שנקרא על שם אביו של ג'יימס (שנפטר גם הוא ממחלת הסרטן) (נולד ב-18 במאי 2000), ומרסלה פרנצ'סקה הטפילד (נולדה ב-17 בינואר 2002).
המשפחה מתגוררת בעיירה וייל שבקולורדו.
הטפילד הוא חבר באיגוד הרובאים האמריקאי והוא ידוע כחובב ציד, ואף השתתף בשנת 2014 בסדרה תיעודית העוסקת בנושא.
בנוסף, הטפילד הוא אספן מכוניות ובבעלותו סוגים שונים של מכוניות קלאסיות ומיוחדות; בינואר 2020 תרם מספר מכוניות לתערוכה במוזיאון פיטרסן שבלוס אנג'לס.
ב-13 באוגוסט 2022 פרסם האתר TMZ שהטפילד הגיש בקשה להתגרש מאשתו, פרנצ'סקה.
ג'יימס הוא חובב גדול של גיטרות ESP מאז שנות ה-80, הגיטרה הכי מפורסמת שלו היא ה Explorer.
הגיטרה הראשונה של ג'יימס הייתה גיטרת SG חומה, רק בשנת 1984 הוא החליף לגיבסון Explorer.
גיטרת לס פול "איירון קרוס" קוסטום של חברת גיבסון שנת 1973 תמונה
גיטרת אקספלורר של חברת גיבסון שנת 1976
גיטרת אקספלורר לבנה של חברת ESP תמונה
גיטרת אקספלורר שחורה של חברת ESP תמונה
גיטרת Flying V של חברת ESP תמונה
גיטרת LTD "The Grynch" של חברת ESP תמונה
גיטרות Flying V של חברת גיבסון תמונה תמונה
גיטרת מודרן של חברת גיבסון תמונה
גיטרת "Snakebyte" שחורה ולבנה של חברת ESP
הטפילד, ביחד עם קירק האמט נחשב לתומך נלהב של חברת המגברים מסה בוגי ומשתמש בדגמים שונים של החברה.
בתחילת דרכו ניגן על מגברי מרשאל מדגמי TSL ו-DSL.
כיום באולפן ובהופעות הטפילד משתמש בשילוב של מגבר מסוג Ronald JC-120 לצליל הנקי, ומגבר מסוג Diezel VH4 לצליל הכבד.
ג'יימס הראשון, מלך אנגליה ואירלנד, הידוע גם כג'יימס השישי, מלך סקוטלנד היה מלכן של אנגליה, סקוטלנד ואירלנד, והריבון הראשון בהיסטוריה אשר שלט על שלוש הממלכות בו-זמנית.
הומלך על סקוטלנד ב-1567, בגיל 13 חודשים, לאחר שאמו, מרי, מלכת הסקוטים, הודחה מכס המלכות.
ב-1603, עם מותה ללא צאצאים של אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה מבית טיודור, בת דודו של סבו, ירש גם את כתר אנגליה, והומלך על אנגליה ואירלנד תחת שם התואר ג'יימס הראשון.
בכך נוצר איחוד הכתרים שהפך את אנגליה וסקוטלנד לאוניה פרסונלית תחת שלטון בית סטיוארט.
ג'יימס, בנם של מרי סטיוארט ולורד דרנלי, בעלה השני, היה נצר לבית סטיוארט שמלך בסקוטלנד החל מהמאה ה-14. ב-1567 נאלצה אמו לוותר על כתר סקוטלנד לאחר חשיפת הקשר שלה עם הספרדים ומעורבותה בקשר רידולפי, וג'יימס עלה על כס המלכות ב-24 ביוני 1567, בגיל 13 חודשים.
בשמו שלט העוצר הלורד מורטון עד שג'יימס הגיע לגיל 15. בינתיים שבה אמו, מרי, למלוך, הפסידה במלחמה נגד אנגליה וחייתה כאסירה אצל מלכת אנגליה, אליזבת הראשונה, עד שהוצאה להורג ב-1587. הנער ג'יימס קיבל חינוך מעולה ממיטב המורים באוניברסיטאות המפורסמות של סקוטלנד.
באותה עת הוא גילה את נטיותיו ההומוסקסואליות והחל ביחסיו עם סדרה ארוכה של מאהבים שתימשך לאורך חייו.
כשנה לפני הוצאתה להורג של אמו, חתם ג'יימס על חוזה עם המלכה אליזבת והשתדל לשפר כמה שיותר את קשריו עמה במטרה להגיע לכס המלוכה האנגלי לאחר מות אליזבת חשוכת הילדים, בתור אחד מצאצאי סבה, המלך הנרי השביעי.
ג'יימס אמנם הגיש מחאה לאליזבת על מאסר אמו, אך זו הייתה רפה ולמעשה הוא לא פעל רבות להצלתה.
הוא קשר קשרים עם הכנסייה הקתולית האנגלית ועם אצילים אנגליים רבים ולבסוף נשאו מאמציו פרי ועם מותה של אליזבת ב-24 במרץ 1603, עלה על כיסא המלכות של אנגליה בשם ג'יימס הראשון.
מלך סקוטלנד היה האציל הסקוטי הראשון במעלה, אך כוחם של שאר האצילים ושל הכנסייה היה רב מאוד והמלך היה תלוי בהם בצורה רבה מאוד.
מאידך, באנגליה היה כוחו של המלך כמעט מוחלט, המלך היה ראש הכנסייה, המצביא העליון ובעל רכוש ירושתי רב ביותר.
אמנם, באופן מסורתי הוא היה חייב להשמע לפרלמנט, אך היה זה בעיקר בענייני מיסים והקצבות.
ג'יימס פחד ממכשפות והאמין שהן הטילו כישוף על הצי שלו, וגרמו לסערה שבה כמעט איבד את חייו ואחת מאוניותיו טבעה בדרך מדנמרק לסקוטלנד.
מיד עם שובו לסקוטלנד פתח בציד מכשפות בעיירה הסקוטית נורת' בריק .
70 נשים נשפטו, כמעט כולן הודו בכישוף, תחת עינויים, ביניהן אגנס סמפסון.
ג'יימס פיקח בעצמו על עינוי הנשים.
הוא נעשה אובססיבי למכשפות והחשיב את עצמו מומחה בנושא.
ב-1597 כתב ספר מקיף על מכשפות בשם "Daemonologie" (מדע הדמונים), ובו הוא מספר על ניסיונו האישי ועל הידע שצבר.
הספר והמלך ג'יימס עצמו היו מקור ההשראה למחזה "מקבת'" מאת שייקספיר.
עם עלייתו לשלטון, הייתה אנגליה עדיין במלחמה עם ספרד, וג'יימס חתם עמה על הסכם שלום מיידי וויתר על כל הדרישות שהיו לשלטון האליזבתני.
בתחום הדת הוא ניסה להנהיג חופש אמונה בצורה מסוימת ורק לאחר שהקתולים ניסו לפוצץ את בית הפרלמנט הוא הכריז על גזרות נגדם כגון החובה להשתתף במיסות האנגליקניות.
בתחום השלטון הוא ניסה להיות ביחסים טובים עם הפרלמנט, למרות שהואשם לפעמים כשואף לזכויות יתר וכמחשיב עצמו מעל החוק.
אך כאשר הוא דרש מהפרלמנט למנותו למלך בריטניה, כלומר לאחד את אנגליה וסקוטלנד ולתת שוויון זכויות לסקוטים, הפרלמנט התנגד לכך.
בפרלמנט גם לא אהבו את דרישותיו להגדלה ניכרת מאוד של הכנסותיו ממקור אוצר המדינה.
ג'יימס פיטר את הפרלמנט ב-1611. בחיי המשפחה היה ג'יימס נשוי לנסיכה אן מדנמרק, ממנה נולדו לו שישה ילדים, מה שלא מנע ממנו להחזיק שורה ארוכה של מאהבים שהשפעתם הייתה רבה מאוד בחצר המלכות והם מונו לתפקידים רמים.
מדיניות החוץ שלו הייתה כישלון.
בעקבות בתו אליזבת סטיוארט, רעיית הנסיך פרידריך החמישי, שמלך על בוהמיה במהלך המרד הבוהמי, הסתבך ג'יימס במלחמת שלושים השנים, והתוצאה הייתה שנאלץ לשלוח צבא גם נגד פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וגם כנגד אחיינו פליפה הרביעי, מלך ספרד.
הוצאותיו הכספיות הגדולות במלחמות וכן בזבזנותו הרבה והענקת מתנות יקרות מאוד למאהביו גרמו לו לדרוש שוב כספים מהפרלמנט החדש שהקים.
כאשר זה סירב, פיטר אף אותו והקים פרלמנט שלישי שגם הוא התנגד לדרישות הכספיות של המלך.
ג'יימס אסר כמה ממנהיגיו, אחרים, משריו, נשפטו ואף הוצאו להורג.
ג'יימס נפטר בשנת 1625, משאיר ליורשו מצב שלטוני וכלכלי גרוע שהתפתח לבסוף למלחמת אזרחים.
ג'יימס הראשון נמנה עם האינטלקטואלים והמלומדים שבמלכי אנגליה וסקוטלנד.
בתקופתו נמשך שגשוגה התרבותי של אנגליה האליזבתנית, בניצוחם של אישים כפרנסיס בייקון.
בתקופת מלכותו תורגם התנ"ך לאנגלית במה שנודע כ"תרגום המלך ג'יימס".
תרגום זה נחשב לתרגום התנ"ך הקלאסי באנגלית עד היום.
ג'יימס אלפרד "אלף" וייט היה וטרינר וסופר בריטי שנודע בשם העט ג'יימס הריוט.
וייט נולד בסנדרלנד, אנגליה, אך בהיותו בן שלושה שבועות בלבד עברו הוריו לגלאזגו, סקוטלנד.
שם למד בבית הספר היסודי "יוקר" (Yoker) ובבית הספר התיכון הילהד (Hillhead).
בשנת 1939, בגיל 23, הוסמך כווטרינר מטעם הקולג' הווטרינרי של גלאזגו.
בשנה לאחר מכן מצא עבודה בעיירה הכפרית ת'ירסק , 20 או 30 מייל מהדיילס של יורקשייר, שם נשאר למשך כל חייו.
ב-1969 כתב את הספר "לו רק יכלו לדבר", הראשון בסדרת ספרים (מפורסמת כיום) המבוססת של חייו ועבודתו כווטרינר ועל הכשרתו כטייס בחיל האוויר המלכותי במהלך מלחמת העולם השנייה.
בספריו הוא מכנה את העיירה בה הוא חי בשם דארובי.
תיאור עיירה זו מבוסס ברובו על העיירות ת'ירסק ולייבורן.
הספרים, אשר עוסקים בתקריות ציוריות וקומיות אשר אירעו לו או לאנשים שהכיר, היו פופולריים מאוד, ובעת מותו הוא היה אחד הסופרים הנמכרים ביותר בבריטניה כמו גם בארצות הברית.
על אף הצלחתו הספרותית, הוא המשיך לעסוק בוטרינריה עד מותו, יחד עם עמיתו דונלד סינקלייר.
בין היתר בגלל החוק הבריטי האוסר על וטרינרים לפרסם, וייט אימץ שם עט.
הוא בחר את השם "ג'יימס הריוט" לאחר שראה בטלוויזיה את השוער ג'ים הריוט משחק משחק מוצלח במיוחד עבור ברמינגהאם סיטי
לעמיתו ולאחיו, דונלד ובריאן סינקלייר, העניק את הכינויים זיגפריד וטריסטאן פארנון, בהתאמה.
ספריו עובדו לשני סרטים ולסדרת טלוויזיה מרובת עונות ב BBC, בשם "כל היצורים גדולים כקטנים".
ספריו המפורסמים ועיבודיהם השפיעו על רבים להיות וטרינרים בעצמם.
בארצות הברית, ספריו של הריוט נחשבו קצרים מדי לפרסום עצמאי, לכן קובצו כמה זוגות מספריו לאוספים.
הכותרת "כל היצורים גדולים כקטנים" נלקחה משורתו השנייה של המזמור "כל הדברים מבהיקים כיפים".
שורה זו (במקור: All Things Bright and Beautiful) נתנה השראה למשחק מילים שהמציאה בתו של וייט, אשר חשבה שהספר צריך להיקרא: Ill Creatures Great and Small (יצורים חולים גדולים כקטנים).
ספריו של הריוט כפי שתורגמו לעברית מסודרים על פי המהדורות האמריקאיות.
כל היצורים גדולים כקטנים, (1972 בארצות הברית, 1979 בישראל, בהוצאת זמורה ביתן מודן) כולל את
לו רק יכלו לדבר (1970 בבריטניה)
זה לא צריך היה לקרות לווטרינר (1972 בבריטניה)
כל הדברים מבהיקים כיפים (1974 בארצות הברית, זמורה ביתן מודן בישראל), כולל את
תנו לוטרינרים ישנים לשכב (1973 בבריטניה)
כל הדברים, נבונים כמופלאים (1977 בארצות הברית, 1981 בישראל, זמורה ביתן מודן), כולל את:
וטרינרים חייבים לטוס (1976 בבריטניה)
את כולם ברא אלוהים (1981 בבריטניה, 1983 בישראל, זמורה ביתן מודן)
סיפורי חתולים (1994 בריטניה, 1995 ישראל)
ג'יימס היה בנם של ג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד, ומרגרט טיודור, אחותו של הנרי השמיני, מלך אנגליה.
נולד בתחילת חודש אפריל 1512 (תאריך הלידה המדויק אינו ידוע) בארמון לינלית'גו, במערב לות'יאן.
עוד בהיותו פעוט נהרג אביו בקרב פלודן, ב-9 בספטמבר 1513.
ב-21 בספטמבר הוכתר ג'יימס כמלך בקפלה המלכותית בטירת סטרלינג.
במהלך שנות ילדותו שלטו בסקוטלנד עוצרים, שהראשונה בהם הייתה אמו של ג'יימס, מרגרט טיודור, ששלטה עד שנישאה בשנית, בשנת 1514, לארצ'יבלד דאגלס, רוזן אנגוס.
את מקומה תפס ג'ון, דוכס אולבני, השני בסדר הירושה לכתר הסקוטי לאחר אחיו של ג'יימס, אלכסנדר, דוכס רוס.
אביו החורג של ג'יימס הדיח את דוכס אולבני עת פרצה מלחמה בין אנגליה לצרפת, ואת ג'יימס עצמו כלא בטירת אדינבורו.
מרגרט טיודור, שהתגרשה מבעלה השני, חילצה את ג'יימס משביו, והוא נטל לידיו את סמכויות השלטון בשנת 1528.
ג'יימס גירש את אנגוס מסקוטלנד, ולאחר מכן הכניע את המורדים מאזור הגבול עם אנגליה (הבורדרס) ואת ראשי השבטים מן האיים המערביים.
ג'יימס הגדיל את הכנסותיו באמצעות פיקוח הדוק על נחלות הכתר; כמו כן קיבל ג'יימס מעשרים מן המערכת המשפטית, ממכסים ומזכויות פיאודליות.
ג'יימס מינה את בניו הממזרים לתפקידים נושאי רווח בשורות הכנסייה, וכך מילא עוד יותר את אוצרו.
הוא הוציא חלק נכבד מהונו על בנייה בסטרלינג, בפוקלנד, בלינלית'גו ובהולירוד.
ג'יימס חידש את הברית הסקוטית-צרפתית (הברית העתיקה), וב-1 בינואר 1537 נשא את מאדלן דה ולואה, בתו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת.
לאחר מותה, זמן קצר לאחר החתונה, נשא ג'יימס את מארי דה גיז, בתו של קלוד הדוכס גיז ואלמנתו של לואי מאורליאן, דוכס לונגוויל.
שני בנים נולדו להם - ג'יימס סטיוארט, דוכס רות'סיי (נולד ב-22 במאי 1540) וארתור (רוברט) סטיוארט, דוכס אולבני (נולד בשנת 1541).
אף שלמארי נולדו שני בנים מבעלה הראשון, מתו שני בניה מנישואיה לג'יימס בינקותם, בחודש אפריל 1541; הצעיר מביניהם, ארתור, מת שמונה ימים לאחר שהוטבל.
ג'יימס התנגד לכפירה הפרוטסטנטית, ובתקופת שלטונו הוצאו להורג מספר אנשים שתמכו בגלוי ברפורמה בכנסייה.
המפורסם בין הרפורמיסטים שנדונו למוות היה פטריק המילטון, שב-1528 הועלה על המוקד בסנט אנדרוז באשמת כפירה.
אמו של ג'יימס, מרגרט, מתה בשנת 1541. מותה ביטל כל יתרון שהוא בברית עם אנגליה, עליה הכריז ג'יימס מלחמה.
בשנת 1542 הובס ג'יימס בקרב סולווי מוס.
בריאותו של ג'יימס הייתה רופפת זה זמן מה, ומפלתו ערערה אותה עוד יותר.
הוא שכב על ערש דווי בארמון פוקלנד כאשר נולדה בתו, יורשתו היחידה.
ג'יימס נקבר במנזר הולירוד לצד מאדלן דה ולואה, ושני בניו ממארי דה גיז.
בתו מרי, מלכת הסקוטים, ירשה אותו, בגיל שישה ימים בלבד.
טוענים, שלפני מותו אמר ג'יימס "הדבר החל בנערה, ויסתיים בנערה".
הוא התייחס לשושלת סטיוארט, שזכתה בכס המלוכה באמצעות מרג'ורי, בתו של רוברט דה ברוס.
למעשה, נשאר כס המלוכה בידיה של שושלת סטיוארט למרות עלייתה של מרי לשלטון, שכן היא נישאה לדודנה לורנד דרנלי, בן לשושלת סטיוארט אף הוא, והסתיים בנערה אחרת, אן, מלכת בריטניה.
ג'יימס הוליד מספר ילדים בלתי-חוקיים; קיימות ידיעות בנוגע לשבעה מהם, לפחות, ושלושה מהם נולדו לפני שמלאו לג'יימס עשרים.
ג'יימס סטיוארט, הרוזן הראשון ממוריי, נולד לג'יימס מפילגשו המועדפת, והיה אחת מן הדמויות החשובות בתקופת שלטונם של מרי ובנה, ג'יימס השישי.
ג'יימס נהג להתהלך ברחובות אדינבורו בלילות, בעודו מחופש.
במסעותיו הליליים הציג עצמו ג'יימס בתור "האיש הטוב (Goodman) מבאלנגיך".
ג'יימס הרינגטון היה תאורטיקן פוליטי אנגלי שתמך ברפובליקניזם הקלאסי.
הוא ידוע ביותר בשל חיבורו "רפובליקת אוקיאנה" (The Commonwealth of Oceana) (1656).
ג'יימס הרינגטון נולד באפטון, נורת'המפשייר, למשפחת אצולה.
את חינוכו המוקדם רכש כנראה בבית.
ב-1629 הוא החל ללמוד בטריניטי קולג', אוקספורד ועזב שנתיים לאחר מכן ללא תואר.
ירושת אביו הספיקה לו לטיול של כמה שנים באירופה, כאשר הוא ראשית התגייס לצבא ההולנדי לתקופה קצרה, כנראה ללא לחימה, ואז טייל בארצות השפלה, דנמרק, גרמניה, צרפת ואיטליה.
הרינגטון חזר לאנגליה לפני 1636. בעשר השנים הבאות, שבהן אנגליה נתונה במלחמת אזרחים בין הפרלמנט למלך, נראה שהוא לא היה פעיל במיוחד מבחינה פוליטית.
למרות שהרינגטון היה נאמן פוליטית לפרלמנט, הייתה לו נאמנות אישית למלך צ'ארלס.
הוא התערב לטובתו פעמים רבות בשנים 1646–1649, ואף היה משרת שלו במשך תקופה זו.
ב-1649, אנשי פרלמנט שכעסו על חוסר הסכמתו לתת להם מידע על אפשרות של בריחה של המלך מנעו ממנו להמשיך לשרת אותו.
ישנן שמועות שכאשר המלך נתלה ב-1649 הרינגטון היה לצידו.
לאחר מותו של צ'ארלס, הרינגטון הקדיש את זמנו לכתיבת רפובליקת אוקיאנה, חיבור שלא היה אהוד כמעט על אף אחד מלבד מחברו.
כתב היד הוחרם בזמן הדפסתו, בהוראת הלורד פרוטקטור, אוליבר קרומוול.
אך הרינגטון הצליח להשפיע עליו בעזרת בתו של קרומוול; כתב היד הוחזר לו, והספר הודפס שוב ב-1656, עם הקדשה לקרומוול.
הרינגטון ואחרים ניסו לקדם את הדעות המיוצגות באוקיאנה באופן מעשי, למשל הצבעה בקלפיות ורוטציה של מושלים ומחוקקים, אך ללא הצלחה.
לאחר הרסטורציה של בית סטוארט ב-28 בדצמבר 1661, הרינגטון נאסר בעוון של חתירה תחת הממשל והושלך ללא משפט למצודת לונדון.
אחותו שיחדה את סוהריו כדי לשחררו, אך טרם שהשחרור יצא לפועל הרשויות העבירו אותו לאי סט.
קרובים אחרים של הרינגטון הצליחו להביא לשחרורו על ידי העמדת ערבות של 5,000 ליש"ט.
לאחר מכן מצבו הבריאותי הידרדר, וגם חדות שכלו הושפעה כנראה, ויש שאומרים שהשתגע.
הוא מת ב-1677, ונקבר ליד סר וולטר ראלייה בכנסיית סט.
ג'יימס הראשון היה מלך סקוטלנד מ-4 באפריל 1406 עד 21 בפברואר 1437. ג'יימס מלך בפועל ממאי 1424.
ג'יימס נולד ב-25 ביולי 1394 לרוברט השלישי ולאנבלה דראמונד.
בשנת 1402 אחיו הבכור נכלא והורעב למוות בפוקלנד שבפיף, במסגרת מאבקי השליטה בסקוטלנד.
על מנת להגן על חייו של ג'יימס שלח אותו אביו לצרפת.
בעת מסעו לצרפת נודע למלך אנגליה על מיקומו, וג'יימס נתפס על ידי הנרי הרביעי אשר כלא אותו ודרש כופר בגין שחרורו.
אביו של ג'יימס נפטר מצער כאשר נודע לו על שבי בנו, ודודו של ג'יימס, רוברט סטיוארט, דוכס אולבני הפך לעוצר עם מותו של המלך, לא הזדרז באיסוף הכופר לשחרורו של ג'יימס (בעוד שהצליח לאסוף את הכופר הנדרש לשחרור בנו שלו מרדוך שנכלא בקרב גבעת הומילדון.
ג'יימס נותר כלוא באנגליה במשך 18 שנים.
זמן קצר היה כלוא במצודת לונדון אולם במרבית שנות השבי שהה בטירת וינדזור.
ישנה סברה לפיה בשביו כתב ג'יימס את הפואמה "The Kingis Quair" - אחת היצירות המוקדמות החשובות של הספרות הסקוטית.
לאחר מותו של דוכס אולבני בשנת 1420 שולם הכופר שעמד על 40,000 שטרלינג, ובשנת 1424 שב ג'יימס לאנגליה עם רעייתו אותה פגש בלונדון.
ג'ואן בופורט הייתה אחייניתו של המלך הנרי השישי.
ג'יימס וג'ואן נישאו בלונדון ב-2 בפברואר 1423, ולימים נולדו להם שמונה ילדים:
מרגרט סטיוארט, נישאה ללואי האחד עשר, מלך צרפת
איזבלה סטיוארט, נישאה לפרנסואה הראשון, דוכס ברטאן
אלינור סטיוארט, נישאה לזיגמונד, ארכידוכס אוסטריה
מרי, רוזנת ביוקן, נישאה לוולפרט השישי ואן בורסלן
ג'ואן, רוזנת מורטון, נישאה לג'יימס דאגלס, רוזן מורטון
ג'יימס השני, מלך סקוטלנד, ירש את אביו לאחר מותו
אלכסנדר סטיוארט, דוכס רות'סיי, אחיו התאום של ג'יימס, מת בינקותו
אנבלה מסקוטלנד, נישאה ללודוביקו מסבויה, רוזן ז'נבה, ולאחר מכן לג'ורג' גורדון, רוזן האנטלי.
בשתי הפעמים הסתיימו הנישואים בגירושים.
ג'יימס הוכתר במנזר סקון ב-2 במאי 1424, ואחת מהוראותיו הראשונות היה להוציא להורג את משפחת אולבני אשר השאירה אותו בשבי באנגליה.
ההוצאה להורג של מרדוך סטיוארט, דוכס אולבני ושני בניו התרחשה ב-24 במאי 1425 בגבעת המצודה שליד טירת סטרלינג.
במהלך שלטונו ביצע ג'יימס רפורמות שלטוניות וחוקיות רבות, וכן שינה את מבנה הפרלמנט הסקוטי והפך אותו דומה יותר לפרלמנט האנגלי.
בעקבות השינויים המוניטריים והחוקיים, החלה להתעורר התנגדות לשלטונו של ג'יימס הראשון.
צאצאיו של סבו, המלך רוברט השני, מנישואיו השניים, טענו כי זכותם לכתר עולה על זו של צאצאיו מנישואיו הראשונים, שמעמדם היה שנוי במחלוקת, ובהם המלך ג'יימס עצמו.
ב-21 בפברואר 1437 נרצח ג'יימס במנזר בלקפריירז שבפרת' בידי קבוצת אצילים, שבראשם עמד סר רוברט גראהם.
ג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד היה מלך סקוטלנד בין ה-11 ביוני 1488 ועד פטירתו.
ג'יימס הרביעי נחשב למוצלח מבין שליטי בית סטיוארט, על אף ששלטונו הסתיים בתבוסת סקוטלנד בקרב פלודן.
ג'יימס הרביעי היה בנם של ג'יימס השלישי ומרגרט מדנמרק.
ככל הנראה, ג'יימס נולד בטירת סטרלינג ובשל היותו יורש העצר קיבל בילדותו את התואר דוכס רות'סיי.
ג'יימס השלישי היה מלך שנוא על רוב העם והאצילים, ופעמים מרדו נגדו.
במהלך המרד השני, שכנעו האצילים המורדים את ג'יימס הרביעי, שהיה אז בן 15, לעמוד בראש המרד.
ג'יימס השלישי נהרג בקרב סאוצ'יברן ב-11 ביוני 1488 וג'יימס הרביעי הוכתר על אבן הגורל במנזר סקון ב-24 ביוני באותה שנה.
ג'יימס חש חרטה רבה על כך שבמעשיו הביא למותו של אביו, ועל מנת לכפר על חטאו, לבש החל מטקס הכתרתו שרשרת ברזל חדה סביב מותניו.
ג'יימס הרביעי היה שליט פעיל ויעיל – הוא דיכא מרד נגדו בשנת 1489, ביצע רפורמות במערכת המשפט של סקוטלנד, והשתלט על לורד האיים הסורר בשנת 1493.
ג'יימס היה איש משכיל וידע שפות רבות ובהם סקוטית, אנגלית, לטינית, צרפתית, דנית וגרמנית, והיה פטרון של משוררים וסופרים ובהם המשורר ויליאם דאנבר.
ג'יימס העניק צו מלכותי שהתיר את פעולות מכללת המנתחים המלכותית של אדינבורו בשנת 1506 ויזם את הקמת בית הדפוס הראשון של סקוטלנד בשנת 1505.
ג'יימס פיתח וייעל את הצבא הסקוטי, רכש כלי נשק רבים, וכן 38 ספינות חדשות עבור הצי הסקוטי המלכותי, והקים שתי מספנות חדשות.
הספינה "מיכאל הגדול" שהושקה בשנת 1511 בניו הייבן שקלה כ-1,000 טונות, אורכה היה כ-70 מטרים והיא הייתה ספינת המלחמה (קאראק) הגדולה ביותר באירופה באותה עת.
ג'יימס תמך בפרקין וורבק – טוען לכתר אנגליה, ובפלישתו הכושלת לאנגליה, אולם לאחר כישלון צבאי זה, הבין ג'יימס (כאביו לפניו) שעדיפה ברית שלום עם אנגליה על מלחמה בה, וכרת את הסכם השלום הנצחי בשנת 1502 לפיו היה עליו לשאת לאישה את בתו של הנרי השביעי.
הנישואים בין ג'יימס הרביעי לבין מרגרט טיודור, בתו של הנרי השביעי נערכו ב-8 באוגוסט 1503 במנזר הולירוד שבאדינבורו.
לג'יימס ולמרגרט נולדו שישה ילדים:
ג'יימס דוכס רות'סיי, נפטר בגיל שנה.
בת בלא שם שנפטרה בלידתה ב-15 ביולי 1508.
ארתור סטיוארט, דוכס רות'סיי – נפטר בגיל שנה.
ג'יימס, לימים המלך ג'יימס החמישי.
בת שנפטרה בלידתה, בנובמבר 1512.
אלכסנדר סטיוארט, דוכס רוס, נולד כפג ונפטר לפני הגיעו לגיל שנתיים.
לג'יימס היו ארבע פילגשים, מהן נולדו לו שבעה ילדים:
אלכסנדר סטיוארט לימים ארכיהגמון סנט אנדרוז
קתרין סטיוארט, שנישאה לג'יימס דאגלס, רוזן מורטון.
הפילגש איזבלה ביוקן, בתו של ג'יימס סטיוארט, רוזן ביוקן
כאשר פרצה מלחמה בין אנגליה וצרפת מצא עצמו ג'יימס במילכוד – מחד היה בברית עם אנגליה ומאידך היה בברית עם צרפת.
כאשר מלך אנגליה החדש הנרי השמיני פלש לצרפת בשנת 1513, הכריז ג'יימס הרביעי מלחמה על אנגליה, ופלש לאנגליה תוך ניצול העדרו של הנרי השמיני מהארץ.
ג'יימס ומרבית אציליו נהרגו בקרב שדה פלודן ב-9 בספטמבר.
התבוסה בקרב הביאה לנסיגת הכוחות הסקוטיים ולסיום המלחמה בין אנגליה וסקוטלנד.
גופתו של המלך נלקחה ללונדון אך לא נקברה (בשל נידויו על ידי האפיפיור).
הגופה נותרה זמן מה במנזר בשין שבסארי, ובמהלך הרפורמציה שנערכה אבדה הגופה.
ג'יימס הורנר היה מלחין יהודי-אמריקאי של מוזיקת סרטים.
ידוע בזכות שילוב מרכיבים קוליים ואלקטרוניים בהרבה מתכלילי סרטיו ובשימושו הנפוץ במרכיבים של מוזיקה קלטית, כשבחלק מהסרטים משתתפת תזמורת שלמה בנגינת הפסקול.
הורנר זכה בשני פרסי אוסקר עבור הלחנות הפסקול והשיר "My Heart Will Go On" לסרט טיטניק ב-1997. ביוני 2015 נהרג בהתרסקות מטוס.
הורנר נולד בשם ג'יימס רוי הורנר בלוס אנג'לס, קליפורניה, כבנם של מהגרים יהודים מאירופה, ג'ואן (לבית פרנקל) ושל הארי הורנר, שהיה ארט דיירקטור בתעשיית הקולנוע ולעיתים במאי קולנוע.
החל לנגן על פסנתר בגיל חמש.
הורנר שהה בשנותיו המוקדמות בלונדון, שם למד בקולג' המלכותי למוזיקה.
ממוריו הבולטים היה ג'רג' ליגטי.
הוא קיבל תואר ראשון במוזיקה מאוניברסיטת דרום קליפורניה, ולאחר מכן קיבל תואר שני והחל לעבוד על הדוקטורט שלו באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס שם למד ביחד עם פול ציהארה ואחרים.
לאחר מספר עבודות הלחנה עבור מכון הסרטים האמריקאי במהלך שנות השבעים, באה לקיצה קריירת ההוראה שלו בתאוריית המוזיקה באוניברסיטת לוס אנג'לס והורנר הפך להיות מלחין סרטים.
הורנר החל להלחין מוזיקה לבמאי ומפיק הסרטים דלי התקציב רוג'ר קורמן; הקרדיט הראשון שניתן לו כמלחין היה בסרטו עתיר התקציב של קורמן Battle Beyond the Stars.
עבודתו עוררה תשומת לב גדלה והולכת בהוליווד, שעודדה אותו ליטול על עצמו מיזמים גדולים יותר ויותר.
הורנר ביצע פריצת דרך ב-1982, כשנקרתה בידו ההזדמנות להלחין את המנגינה לסרט מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן וכך ביסס את מעמדו כמלחין מן השורה.
לחניו של הורנר זכו לחיים נוספים כשהשתמשו בהם לסרטים אחרים.
קטע מהמנגינה לשובו של הנוסע השמיני דורג חמישי בקטגוריית הפסקול המושמע ביותר של מוזיקה לסרטים.
באופן מוזר, עבור מספר סרטים שאת הפסקולים שלהם הלחין מייקל קאמן הורנר הלחין את המוזיקה של הטריילרים, המוזיקה שכתב הורנר לווילו והנסיכה מחליפה את מנגינת הנושא שקיימן כתב עבור הרימייק של שלושת המוסקיטרים (1993).
במהלך שנות השמונים וראשית שנות התשעים, הפגין הורנר את כישרונו גם בכתיבת מוזיקה תזמורתית עבור סרטי ילדים (בייחוד אלה שהפיקה חברת אמבלין אנטרטיינמנט וחברת הבת שלה Amblimation), ובהם פייבל והחלום האמריקאי (1986), המסע לעמק החלומות (1988), פייבל במערב הפרוע (1991), אנחנו חוזרים!
סיפור הדינוזאורים ב-1993, וכן קספר ובלטו (שניהם ב-1995).
ב-1994 הלחין את הפסקול לסרט "סכנה ברורה ומיידית".
בשנת 1995 הלחין הורנר שישה פסקולים, ביניהם עבודות, שזכו הן להצלחה כלכלית והן לשבחי הביקורת בסרטים לב אמיץ ואפולו 13. ההצלחה הכלכלית הגדולה ביותר של הורנר הגיעה ב-1997 בפסקול של הסרט טיטניק, שזכה לפופולריות עצומה והושפע במידה רבה מהמוזיקה של להקת הClannad
האלבום היה לפסקול שובר קופות עם מכירות של מעל 24 מיליון עותקים ברחבי תבל, במקום השלישי בין רבי המכר הגדולים מאז ומעולם; מקדימים אותו רק הפסקול של ויטני יוסטון בסרט שומר הראש (מעל 37 מיליון) והפסקול של הבי ג'יז עבור הסרט שיגעון המוזיקה (40 מיליון).
ב-1997 זכה הורנר בפרס האוסקר על הפסקול הדרמטי המקורי הטוב ביותר ועל השיר המקורי הטוב ביותר עבור השיר My Heart Will Go On (אותו כתב בצוותא עם ויל ג'נינגס), נוסף לכך גרף שלושה פרסי גראמי ושני פרסי גלובוס הזהב.
מאז ה"טיטאניק" המשיך הורנר להלחין פסקולים להפקות ענק (בכללם הסערה המושלמת, נפלאות התבונה, וזורו 2).
פרט למיזמים גדולים, עסק הורנר לעיתים בעבודות קטנות יותר (כגון אייריס וג'ון וBobby Jones: Stroke of Genius).
הורנר הרבה להלחין נעימות לסרטיו של הבמאי רון הווארד, שותפות שהחלה בסרט קוקון ב-1985. ניתן לשמוע את נעימת הסיום של הורנר מהסרט גלורי בטריילר לסרטו של הווארד מלכודת אש.
הורנר הלחין מוזיקת נושא חדשה עבור חדשות הערב של רשת CBS.
שיר הנושא הוצג כחלק מהופעת הבכורה של המגישה קייטי קוריק ב-5 בספטמבר 2006. מאז אימצו את השיר רוב תוכניות החדשות של רשת CBS.
ב-2008 השלים הורנר את הלחנת הפסקול של עלילות ספיידרוויק, אותו ביים מרק ווטרס ושל הסרט The Life Before Her Eyes בבימויו של ואדים פרלמן.
שיחק בהופעת אורח כאיש צוות בסרט מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן.
ב-2015 מת הורנר בהתרסקות מטוסו.
שיתוף הפעולה השני עם הבמאי ג'יימס קמרון.
אלבום הפסקול הוא אלבום הפסקול הנמכר ביותר מאז ומעולם מיד לאחר הפקתו.
ג'יימס הנרי ברסטד, היה ארכאולוג, אגיפטולוג והיסטוריון אמריקני שעשה לעצמו שם כחשוב שבחוקרי ההיסטוריה של מצרים ודתה ועשה רבות לפופולריזציה של האגיפטולוגיה.
ברסטד נטש את אמונתו בכתבים הנוצריים בשנת 1891, לאחר שגילה כי התרגום מעברית של כתבי הקודש לוקה בחוסר דיוק וסוטה באופן מהותי מהמקור.
בשנת 1894 היה ברסטד האמריקני הראשון שקיבל תואר דוקטור (PhD) באגיפטולוגיה, אותו רכש באוניברסיטת ברלין, היה מתלמידיו של אדולף ארמן.
באותה שנה - 1894 הוא התחתן עם בחירת ליבו פרנסיס הארט (Frances Hart) והזוג יצא לירח דבש במצרים.
החופשה הפכה למסע עבודה כשברסטד - מוקסם מעתיקות מצרים העתיקה - החל לבנות אוסף של עתיקות עבור אוניברסיטת שיקגו.
אחת הרכישות המפורסמות ביותר שלו הייתה המומיה של מרסאמון, כוהנת-זמרת במקדש עבור אמון בכרנך.
הוא יסד את המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו והיה מנהלו הראשון.
ברסטד קיבל על עצמו משרת הוראה באוניברסיטת שיקגו עד שקיבל הצעה מהאקדמיה הפרוסית לעבוד על אנציקלופדיה בנושא תרבות מצרים ומשנת 1899 עד לשנת 1908 הוא הקדיש עצמו לעבודת מחקר מעשית בה רכש את המוניטין הבין - לאומי כמוביל בתחום המחקר של האגיפטולוגיה.
הוא החל לפרסם מאמרים מדעיים אך גולת הכותרת של כתביו היה הספר "היסטוריה של מצרים מהפרהיסטוריה עד לכיבוש הפרסי"
(History of Egypt from the Earliest Times Down to the Persian Conquest) שיצא לאור בשנת 1905 ותרם לקידומו לתואר פרופסור של אגיפטולוגיה ותרבות המזרח מאוניברסיטת שיקגו - תואר וקתדרה ראשונים בתחום זה בארצות הברית.
פרסומים אלו והפרסום שבא עימם הציבו את ברסטד במקום של בכורה בקרב עמיתיו הארכאולוגים - היסטוריונים ועזרו להרחיב את היריעה של תפיסת התרבות האנושית וביססה את מעמד התרבויות של המזרח הקרוב כאחד מהשורשים התרבותיים של המורשת העולמית.
ברסטד טבע מספר מונחים הנחשבים לבסיסיים בהבנת ההיסטוריה של המזרח כגון הסהר הפורה - שהוא אזור במזרח התיכון המצוי בשטחי מצרים, ישראל, לבנון, מערבה של ממלכת ירדן, סוריה, עיראק ודרום מזרח טורקיה וקבע שאזור זה הוא "ערש התרבות האנושית".
בשנת 1901 מונה ברסטד לעמוד בראש "מוזיאון האסקל לתרבות המזרח" (Haskell Oriental Museum) שבאוניברסיטת שיקגו.
אף על פי שהמוזיאון הכיל מוצגים וניהל מחקרים מהמזרח הקרוב והמזרח הרחוק מוקד העניין של ברסטד היה ונשאר מצרים.
הוא החל בעבודה מונומנטלית שתכלול את כל כתובות ההירוגליפים המצריות שלבסוף פורסמה בשנת 1906 בחמישה כרכים בשם "הכתובות העתיקות של מצרים" ("Ancient Records of Egypt").
שעד היום מהווה אוסף בעל חשיבות של כתובות מצריות מתורגמות.
האגיפטולוג בן זמננו פיטר פיצ'יונה (Peter A.
Piccione) כתב בהקדמה למהדורת 2001 של הספר: "[הספר] מכיל טקסטים וכתובות מסוימים שעדיין לא תורגמו שוב מאז".
בשנת 1928 כיהן ברסטד כנשיא האגודה ההיסטורית האמריקאית.
בשנת 1935, שנה לאחר פטירת אשתו, בעת שחזר לביתו ממסע מחקר נוסף במצרים, נפטר ברסטד ממחלת דלקת ריאות ונקבר בבית העלמין "גרינווד" שבעיר הולדתו.
על קברו הוצב אובליסק - מתנת ממשלת מצרים.
מקום מגוריו בקמפוס אוניברסיטת שיקגו עומד עד היום ומשמש כבית לאחוות הסטודנטים "פאי - גאמה- דלתה".
רוקפלר היה המייסד של האוניברסיטה של שיקגו והקשר בינו לבין ברסטד היה פורה עבור המחקר המדעי והתבסס על יחסי הערכה הדדים.
המפעל הראשון החל בשנת 1903 משהלה תרם סכום כסף של חמישים אלף דולר לייסוד "הקרן למחקר של המזרח" (Oriental Exploration Fund) ובשנת 1919 הוא השיג מימון נוסף מרוקפלר עבור "המכון למזרח" שהיה מכון מחקר במסגרת האוניברסיטה ובמסגרת מוסדות אלו יזם ברסטד מסע של סקר ומחקר מקיפים של מצרים העתיקה.
סקר זה שנעשה בחברת צלם הקיפו תיעוד מקיף של הקברים והמקדשים לאורך גדות הנילוס.
עבודה זו מוכרת עד היום כבעלת חשיבות גדולה להבנת ההיסטוריה והתרבות המצרית.
כל אלו הפכו את עבודתו של ברסטד לקשה ביותר.
בשנת 1923 נבחר ברסטד כחבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית ובשנת 1927 היה מעורב - שוב במעורבות של רוקפלר כתורם בהקמת מוזיאון רוקפלר בירושלים.
ברסטד ביקר במוזיאון באוקטובר 1935 זמן קצר לפני שנפטר.
ברסטד היה ביקורתי כלפי עמיתיו אותם הגדיר כ"תאולוגים שמרניים" שטענו כי הישגי המין האנושי היו תוצר של התערבות אלוהית.
ממצאיו שהיו פורצי דרך ועבודתו החלוצית נחשבו בשל כך כמעוררי מחלוקת.
במשפט המפורסם הידוע בשם משפט הקופים שנתפס כמתקפה של הממסד הדתי כנגד התאוריה של האבולוציה ציטט הפרקליט האמריקני המפורסם קלרנס דרו - הסניגור במשפט את דברי הנרי ברסטד בספרו "העת העתיקה" במטרה להוכיח את תקפות תיאורית האבולוציה על ידי הסתמכות על ממצאים מדעיים מוכחים.
מאידך גיסא, התובע במשפט ויליאם ג'נינגס ברייאן תקף ישירות את ברסטד והביא את המדען ועבודתו כדוגמה למתקפה השקרית על האמונה הנוצרית.
בערך הנושא את שמו - ג'יימס הנרי ברסטד ב"לקסיקון של ביוגרפיות ספרותיות" כתב ויליאם מורנן - מדען עמית ואגיפטולוג בעל שם בזכות עצמו:
בשנת 1985 קבעה ה"אגודה האמריקנית להיסטוריה" פרס על שמו של ג'יימס ברסטד שיינתן לספר באנגלית העוסק במחקר היסטורי העוסק בתקופת הזמן הקודמת לאלף הראשון לפני הספירה.
ג'יימס הובן (James Hoban; נולד 1755 – נפטר ב-8 בדצמבר 1831), היה ארכיטקט אירי-אמריקאי.
מפורסם בעיקר עבור תכנון הבית הלבן בוושינגטון די.
תלמידו היה רוברט מילס, מעצב אנדרטת וושינגטון.
הובן נולד בכפר קטן במחוז קילקני שבלנסטר, אירלנד.
בגיל 20 עבר ללמוד בבית ספר לרישום בדבלין.
אחרי שסיים את לימודיו בהצלחה, עבד תקופה אצל הארכיטקט האירי .
לאחר מלחמת העצמאות האמריקאית, היגר לארצות הברית, והחל לעבוד בשנת 1785 כארכיטקט בפילדלפיה.
באפריל 1787, נסע הובן לדרום קרוליינה על מנת לתכנן ולעצב כמה מבנים, ביניהם בניין .
ג'ורג' וושינגטון שביקר באותה תקופה בדרום התפעל מעבודותיו של הובן והזמין אותו לעבוד עבור הממשל הפדרלי (שבאותה תקופה שכן בפילדלפיה, כבירה הזמנית של ארצות הברית).
ב-1792 נבחר הובן לתכנן את בנין הבית הלבן, שנבנה לבסוף על פי תוכניתו בשינויים קלים, בהשפעת וושינגטון.
הובן היה גם המפקח על בניית הקפיטול, בתכנונו של הארכיטקט .
הובן, כקתולי, היה מעורב במספר מוסדות קתוליים בוושינגטון די.סי במשך ימי חייו, ביניהם: אוניברסיטת ג'ורג'טאון (שם למד בנו, שהיה חבר במסדר הישועים), כנסיית סנט פטריק בעיר, ועוד.
ג'יימס רוברט הולנד הוא כדורגלן עבר אוסטרלי ששיחק בעמדת הקשר.
אחרי שעבר במרכז לפיתוח ספורטאים בניו סאות' ויילס ה-NSWIS ובמרכז לפיתוח כישרונות בכדורגל באוסטרליה ה-AIS, הצטרף הולנד בגיל 18 לקבוצת הבוגרים של סנטרל קואסט מארנירס במדיה שיחק 3 משחקים בגביע ובקיץ עבר לניוקאסל ג'טס.
הולנד ערך את הופעת בכורה הא-ליגה נגד ולינגטון פיניקס בו גם כבש את שער הבכורה, והפך לכובש הצעיר בתולדות הליגה.
באוקטובר הוא חתם לשנתיים הבאות בקבוצה.
בעונת זכה עם הקבוצה באליפות הראשונה לאחר ניצחון נגד סנטרל קוסט מארינרס.
אלקמאר ל-4 וחצי שנים תמורת 650,000 דולר.
לאחר שלא השתלב באלקמאר, הושאל ב-19 בינואר 2011 לספרטה רוטרדם עד לסיום העונה.
ב-17 בינואר 2012 חתם באוסטריה וינה לשנה וחצי.
בעונת זכה עם הקבוצה באליפות ראשונה אחרי 7 שנים, ואף העפיל איתה לשלב הבתים של ליגת האלופות.
בקיץ 2015 חתם בדיסבורג מהבונדסליגה השנייה.
בצעירותו הולנד שיחק בנבחרת הצעירות של אוסטרליה.
בקיץ הולנד השתתף עם הנבחרת בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך במצרים.
ב-11 באוקטובר 2008 זכה עם נבחרת הנוער של אוסטרליה באליפות מזרח אסיה בכדורגל עד גיל 19 אחרי ניצחון 1–3 בפנדלים נגד כאשר הולנד הבקיע את אחד הפנדלים.
באותה שנה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת נגד .
גביע דרום מזרח אסיה עד גיל 19:
ג'יימס מייקל "מייק" הולמס הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל, בתפקידו האחרון שירת כמפקד פיקוד הקרב (ACC) בחיל האוויר של ארצות הברית.
ב-1981 סיים לימודי תואר ראשון בהנדסת אלקטרוניקה מאוניברסיטת טנסי ולאחר הלימודים התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית.
עבר קורס טיס, שירת כמדריך טיסה וטייס F-15 איגל והוצב בין השאר ביפן ובגרמניה.
בשנים 1999–2000 פיקד על טייסת קרב 27. בשנים 2002–2004 פיקד על להק המבצעים של כנף 14 ובשנים 2004–2006 פיקד על כנף 4. מילא תפקידי מטה בתחום התכנון במטה חיל האוויר ובמטה כוחות האוויר בפיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית.
בשנים 2008–2009 פיקד על כנף המשלוח האווירי 455 שהוצבה באפגניסטן.
באוגוסט 2013 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה לסגן מפקד פיקוד החינוך והאימונים של חיל האוויר.
באוגוסט 2014 מונה לראש מחלקת תכנון במטה חיל האוויר.
במרץ 2017 קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד פיקוד הקרב של חיל האוויר.
הוא שירת בתפקיד עד פרישתו באוגוסט 2020.
במהלך שירותו צבר מעל 4,000 שעות טיסה על מטוסי T-38 טאלון, ססנה T-37 טוויט, T-1A ג'ייהוקס ו-F-15 איגל.
מתוכם מעל 500 שעות מבצעיות.
לאחר פרישתו משמש יועץ בכיר בחברת The Roosevelt Group.
הולמס בעל תואר שני בהיסטוריה מאוניברסיטת אלבמה, תואר שני באסטרטגיית לוחמה אווירית מאוניברסיטת חיל האוויר ותואר שני בלימודי ביטחון לאומי ממכללת המלחמה של הצי.
ג'יימס ג'וזף הקמן הוא כלכלן אמריקאי מכהן באוניברסיטת שיקגו אשר משמש פרופסור בכיר בכלכלה ע"ש הנרי שולץ, פרופסור למשפטים בבית ספר למשפטים, ומנהל את המרכז לכלכלה של הפיתוח האנושי באוניברסיטה.
בשנת 2000 זכה הקמן יחד עם דניאל מקפאדן בפרס נובל לכלכלה על תרומתו לפיתוח של תאוריה ושיטות לניתוח מדגמים סלקטיביים.
הקמן נחשב לאחד מהכלכלנים המשפיעים והמצוטטים ביותר.
הוא קיבל תואר ראשון במתמטיקה בקולורדו קולג' (1965), ותואר שלישי בכלכלה באוניברסיטת פרינסטון (1971) בהדרכת אלברט ריס וסטנלי בלאק.
הקמן התפרסם במחקריו על ניתוח מדגמים סלקטיביים וניתוח קשרים סיבתיים, ובמיוחד על פיתוח תיקון הקמן, אשר על כך הוא זכה בפרס נובל לכלכלה.
הוא נודע גם במחקריו בתחום כלכלת עבודה ובתחום כלכלת חינוך בייחוד בנוגע ליעילותן של תוכניות לפיתוח כישורים בגיל הרך.
מחקריו האחרונים מתמקדים באי שוויון, בפיתוח אנושי ורכישת מיומנויות לאורך החיים ובדגש על הגיל הרך.
במחקרים אלו הקמן משתף פעולה עם דיסציפלינות אחרות מלבד כלכלה כמו פסיכולוגיה, גנטיקה, אפידמיולוגיה ומדעי המוח כדי לבחון את אופן התפתחות האדם, הדרכים שקובעים את הניידות החברתית והקשרים ביניהם לאורך מחזור החיים.
הקמן פרסם מעל 300 מאמרים ו-9 ספרים.
הקמן זכה במספר פרסים על עבודתו.
ג'יימס אלכסנדר הוּד היה אחד משני הסטודנטים האפרו-אמריקאים הראשונים שנרשמו לאוניברסיטת אלבמה בשנת 1963, יחד עם ויויאן מלון ג'ונס, וזכה לפרסום כשמושל אלבמה ג'ורג' ואלאס התייצב בכניסה לאוניברסיטה ללבנים-בלבד כדי למנוע ממנו וממלון להירשם ללימודים.
תקרית זו זכתה לפרסום רב, כ"עמידה בדלת האוניברסיטה".
ב-11 ביוני 1963, במעשה הפגנתי טקסי, התייצב ואלאס בחזית אודיטוריום פוסטר של האוניברסיטה.
מלון והוד, בלוויית סגן התובע הכללי של ארצות הברית ניקולאס קצנבאך ושיירה של שלוש מכונית עמוסות מרשלים פדרליים, הגיעו אל קמפוס אוניברסיטת אלבמה כדי להירשם ללימודים.
בשטח הקמפוס, חוסם את הכניסה אל אודיטוריום פוסטר, המתין להם המושל ואלאס, מכותר בקבוצה של שוטרי מדינה.
מלון והוד חיכו במכונית כשסגן התובע הכללי קצנבאך וקבוצה קטנה של מרשלים פדרליים פנו אל ואלאס בדרישה לפנות את הכניסה ולאפשר למלון והוד להיכנס בצו בית המשפט של המדינה.
לא זאת בלבד שוואלאס סירב להוראה, הוא אף שיסע את דברי קצנבאך; לנוכח הקהל הרב של צוותי תקשורת שהקיפו, נשא ואלאס נאום קצר, סמלי, בנוגע לריבונות המדינה, בטענה ש"הפלישה הלא-רצויה, לא-מוצדקת ומגובה בכוח אל קמפוס אוניברסיטת אלבמה ...
בתוקף כוחו של הממשל המרכזי, מהווה דוגמה מפחידה לדיכוי הזכויות, זכויות היתר והריבונות של מדינה זו מצד פקידי הממשל הפדרלי."
משנוכחו לדעת, שוואלאס איננו מוכן לפנות את הדרך, קרא קצנבאך לעזרת הנשיא ג'ון פ.
קנדי, הנשיא קנדי הכפיף בהמשך אותו יום את המשמר הלאומי של אלבמה לממשל הפדרלי, ומכאן לפיקודו של הנשיא, במקום לזה של מושל אלבמה.
מאה אנשי משמר ליוו את מלון והוד ממעונותיהם חזרה לאולם, שם סר ואלאס הצידה לבקשת גנרל הנרי ו.
מלון והוד נכנסו אז לבניין, אם כי בדלת אחרת.
עם כניסתם לבניין, התקבלו מלון והוד בתשואות מפתיעות מתלמידי האוניברסיטה, ומלון התקבלה לאוניברסיטה כתלמידת שנה ב'.
הוד עזב את האוניברסיטה אחרי חודשיים בלבד אבל חזר ב-1995 להתחיל בלימודים לקראת קבלת דוקטורט.
ב-17 במאי 1997 קיבל הוד את תואר הדוקטור בלימודים בין-תחומיים.
ב-1997, התכוון ואלאס להעניק להוד את תואר הדוקטור, אבל בגלל מחלה לא יכול היה להגיע לטקס.
הוד עצמו השתכנע בכנותו של ואלאס לאחר אותה פגישה, כפי שכתב בחילופי דברים בעקבות סרט תיעודי על ואלאס, "להבעיר את היערות".
הוד נכח בהלווייתו של ואלאס ב-1998 והפציר באחרים לסלוח לוואלאס כפי שעשה הוא עצמו, כשם שוואלאס התנצל בפומבי על מעשיו.
הוד קיבל גם תואר ראשון מאוניברסיטת ויין במישיגן ותואר שני מאוניברסיטת מישיגן.
לאחר זאת עבר לוויסקונסין, שם עבד בקולג' הטכני של אזור מדיסון במשך 26 שנים.
הוא פרש בשנת 2002 כיושב ראש השירותים לביטחון הציבור, ממונה על הכשרת שוטרים ולוחמי אש.
לאחר זאת חזר לגדסדן, אלבמה, עיר הולדתו, שם מת בביתו בגיל 70.
ג'יימס פילדינג הינקל (; 20 באוקטובר 1862 – 26 במרץ 1951) היה פוליטיקאי אמריקאי.
מושלה השישי של מדינת ניו מקסיקו.
הינקל נולדה במחוז פרנקלין, מיזורי ב-20 באוקטובר 1862. כנער, למד באוניברסיטת מיזורי, ובשנת 1885 עבר לניו מקסיקו.
בין השנים 1891–1893 כיהן הינקל כחבר במועצה העליונה של מחוז לינקולן בניו מקסיקו.
אחר, עבד במשך שלוש שנים בבית הנבחרים במדינה.
בשנת 1904, ניצח הינקל בבחירות לראשות העיר רוזוול ומונה לראש העירייה, תפקיד שכיהן בו עד שנת 1906. בין השנים 1912–1917, כיהן בסנאט של ניו מקסיקו.
ב-7 בנובמבר 1922, ניצח בצבעה לתפקיד מושל ניו מקסיקו, וב-1 בינואר 1923, נשבע לתפקיד.
במהלך כהונתו כמושל, קידם את פטור מתשלום ארנונה עבור ניצולי מלחמת העולם הראשונה.
הוא סיים את כהונתו ב-1 בינואר 1925. בשנת 1931, כיהן הינקל במשך שנתיים כשר הקרקעות של ניו מקסיקו.
הינקל נפטר ברוזוול ב-26 במרץ 1951. בשנת 1964 הוא נכנס להיכל אנשי מערב ארצות הברית במוזיאון הלאומי של ניו מקסיקו.
ג'יימס הרלן היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כסנאטור וכמזכיר הפנים של ארצות הברית בקבינט של הנשיא אנדרו ג'ונסון.
ג'יימס הרלן נולד במחוז קלארק שבאילינוי, וגדל באינדיאנה.
הוא היה בנם של סילאס ומרי (לבית קונולי) הרלן.
כילד, התחנך הרלן בבתי ספר מקומיים, וב-1845 סיים את לימודיו באוניברסיטת אינדיאנה אשברי (כיום אוניברסיטת דה פאו).
לאחר סיום לימודיו עבר הרלן לאיווה סיטי, שם הוא שימש כמפקח הכללי על בתי הספר.
הוא גם למד משפטים, וב-1850 התקבל ללשכת עורכי הדין.
הוא הצטרף למפלגה הוויגית והיה פעיל בפוליטיקה.
ב-1850 דחה הרלן את הצעת המפלגה להיבחר כמושל איווה.
בשנים 1853–1855 הוא היה נשיא קולג' איווה וסלין שבמאונט פלזנט.
ב-1855 נבחר הרלן על ידי בית המחוקקים של איווה לסנאט של ארצות הברית כמועמד מפלגת הארץ החופשית .
ב-1857 הכריז הסנאט על היותו של מושבו של הרלן כפנוי בשל אי-סדרים בבחירות.
הוא נבחר מחדש על ידי חברי בית המחוקקים של איווה, הפעם כמועמד המפלגה הרפובליקנית, וכיהן עד 1865. ב-1861 היה הרלן נציג לוועידת השלום שניסתה להגיע לפשרה למניעת פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית.
הרלן היה ידיד קרוב של הנשיא אברהם לינקולן ושל משפחתו.
ב-1865, לאחר רצח לינקולן, הוא התפטר מהסנאט והתמנה כמזכיר הפנים של ארצות הברית בממשלו של הנשיא החדש אנדרו ג'ונסון, תפקיד בו הוא כיהן עד 1866. כמזכיר הפנים הוא הכריז שבכוונתו לבצע "ניקוי אורוות" ופיטר מספר ניכר של פקידים שכמעט ולא תפקדו במשרותיהם.
בין אלו שפוטרו נמנה המשורר וולט ויטמן, שעבד אז כפקיד במחלקת הפנים, וב-30 ביוני 1865 פוטר.
הרלן מצא עותק של הספר "עלי עשב" על שולחנו של ויטמן, שבו ביצע אז המשורר תיקונים, והחליט שהספר פוגעני מבחינה מוסרית.
"לא אתן לכותב ספר זה לעבוד במחלקה הזו", הוא אמר.
"אם נשיא ארצות הברית יורה על החזרתו לעבודה, אני אתפטר לפני אעשה זאת".
29 שנים לאחר מכן הגן הרלן על החלטתו לפטר את ויטמן באומרו שהוא פוטר רק "בשל הסיבה ששירותיו לא היו נחוצים".
הרלן היה חבר בוועדת ההסכם הדרומי, שניהלה את המשא המתן עם השבטים האינדיאנים שצידדו בקונפדרציה, כמו שבטי הצ'רוקי והצ'וקטאו.
כחלק מההסכמים החדשים, היה על האינדיאנים לשחרר את עבדיהם, כפי שנעשה על פי התיקון ה-13 לחוקת ארצות הברית, ולהציע להם אזרחות מלאה בשבטיהם אם הם בחרו להישאר בתחומי הטריטוריה האינדיאנית.
אם הם עזבו, הפכו העבדים המשוחררים לאזרחי ארצות הברית.
הרלן התפטר מתפקידו ב-1866 כאשר חש שלא יכול היה יותר לתמוך במדיניותו של הנשיא ג'ונסון.
ב-1867 נבחר הרלן שוב לסנאט על ידי בית המחוקקים של איווה וכיהן בו עד ינואר 1873. במהלך תקופת כהונתו זו הוא היה יושב הראש של ועדת האדמות הציבוריות, של הוועדה לענייני מחוז קולומביה, של ועדת החינוך ושל הוועדה לענייני אינדיאנים.
הרלן התמודד ללא הצלחה על בחירה מחדש לסנאט ב-1872. הוא גם התמודד ללא הצלחה ב-1895 בבחירות למשרת מושל איווה.
לאחר תום כהונתו בסנאט, הוא הפך את אחד מבתיו לשעבר ל"מלון בית הרלן".
בשנים 1882–1886 מונה הרלן על ידי הנשיא צ'סטר ארתור כיושב ראש הוועדה השיפוטית ששמעה עתירות שהיו קשורות ל.