tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סמיון (סם) פאלאטניק נולד באודסה.
הוא התחיל ללמוד שחמט בגיל 8. בעל תואר שני בהנדסת מכונות עם התמחות בתחום תחנות כוח מהמכון הפוליטכני באודסה.
בשנת 1974 ו-1976 היה פאלאטניק חבר נבחרת ברית המועצות באליפות העולם לסטודנטים.
בתחרויות אלו זכה במדליות זהב אישיות וקבוצתיות.
בשנת 1977 הוא ניצח בתחרות בצ'כוסלובקיה, בשנת 1981 זכה במקום השלישי בהרדץ קרלובה, בשנת 1987 פאלאטניק סיים במקום שני בטרנבה, בשנת 1986 במקום שלישי בטאלין ובהודו.
בשנת 1988 הוא סיים במקום החמישי בבאקו (ניצח אלכסנדר חוזמן).
בשנת 1991 הוא חלק מקומות 2–3 בשותפות עם אלכסנדר שניידר בתחרות שנערכה בקולקטה.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 פאלאטניק היה פעיל באיגוד השחמט האוקראיני, ומונה לסגן-נשיא.
בשנת 1994 היגר לארצות הברית.
בנוסף להשתתפות בתחרויות היה מאמן רשמי של נבחרת ארצות הברית לאליפות העולם לנוער ולאולימפיאדות השחמט בשנים 1999–2010.
בהיותו בארצות הברית הוא פרסם מספר ספרים בתחום השחמט (בשותפות עם חברו לב אלבורט).
סם פאלאטניק הפסיק להשתתף בתחרויות בשנת 2012.
סמואל (סם) פלדמן היה טייס ממתנדבי מח"ל ומקימי חיל האוויר הישראלי, ושימש כמפקדה של טייסת 69 (טייסת הפטישים).
סם פלדמן נולד בעיירה נורת'המפטון (Northampton) שבמדינת מסצ'וסטס בארצות הברית.
בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, בפברואר שנת 1943 התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית.
התקבל לקורס טיס ובאפריל 1944 קיבל כנפי טיס.
החל להתאמן בהטסת מטוסי B-24. בדצמבר 1944, כחצי שנה לאחר סיום הקורס, נשלח לבסיס חיל האוויר הבריטי RAF Mendlesham והוצב כטייס מטוסי B-17G (מבצר מעופף) בטייסת הפצצה 391 של 8th Air Force / 34th Bombardment Group.
במסגרת זו ביצע 23 משימות מבצעיות בשמי מרכז אירופה.
עד תום מלחמת העולם השנייה ביצע 58 גיחות.
גויס על ידי ההגנה בניו יורק והצטרף לחיל האוויר הישראלי כמתנדב מח"ל בעיצומה של מלחמת העצמאות.
באוגוסט 1948 הצטרף לטייסת 69 (טייסת הפטישים), שהפעילה מטוסי B-17G בבסיס רמת דוד.
בינואר 1949 מונה למפקד הטייסת והוביל אותה עד חודש יוני 1949. במהלך שרותו בטייסת ביצע 36 משימות מבצעיות.
סמואל "סם" פרקינס הוא כדורסלן עבר אמריקאי.
בשנת 1982 זכה באליפות ליגת המכללות כשחקן אוניברסיטת קרוליינה הצפונית, ובין השנים 1984–2001 שיחק בליגת ה-NBA.
ממוצעיו הכוללים לאורך קריירת ה-NBA הם 11.9 נקודות, 6.0 ריבאונדים ו-1.5 אסיסטים למשחק.
בהיותו שחקן גבוה הניחן ביכולת קליעה גבוהה מעבר לקשת השלוש, נודע כאחד השחקנים הראשונים ב-NBA אשר שימשו כ"סטרץ' פור".
פרקינס נולד וגדל ברובע ברוקלין שבניו יורק.
בין השנים 1980–1984 למד באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה לצד שחקני ה-NBA לעתיד ג'יימס וורת'י, מייקל ג'ורדן, בראד דוהרטי וקני סמית'.
בעונתו השנייה, 1981/1982, קלע 14.3 נקודות בממוצע למשחק, וזכה יחד עם וורת'י וג'ורדן באליפות ליגת המכללות.
במשחק חצי הגמר הצטיין פרקינס מול אוניברסיטת יוסטון, כשקלע 25 נקודות והגביל את יריבו האקים אולאג'ואן ל-2 נקודות בלבד.
בשתי העונות הבאות נבחר (יחד עם ג'ורדן) לחמישיית העונה של ליגת המכללות לאחר שהעמיד במהלכן ממוצעים של 17.2 נקודות, 9.5 ריבאונדים ו-1.9 חסימות למשחק.
בקיץ 1983 השתתף פרקינס בטורניר הכדורסל של המשחקים הפאן-אמריקאיים כשחקן נבחרת ארצות הברית, וזכה עמה במדליית הזהב.
שנה לאחר מכן שיחק במדי הנבחרת בטורניר הכדורסל באולימפיאדת לוס אנג'לס לצד שחקני מכללות נוספים ובהם ג'ורדן, פטריק יואינג וכריס מאלין, ועזר לנבחרתו לזכות במדליית הזהב, לאחר שניצחה בכל 8 משחקיה בפער ממוצע של 31 נקודות.
בדראפט ה-NBA 1984 נלקח פרקינס על ידי דאלאס מאבריקס בבחירה הרביעית, מיד אחרי מייקל ג'ורדן שנבחר שלישי.
בעונתו הראשונה ב-NBA קלע 11.0 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
ב-12 באפריל 1990 קלע שיא קריירה של 45 נקודות במשחק קבוצתו מול גולדן סטייט ווריורס.
בשש עונותיו בדאלאס רשם ממוצעים כוללים של 14.4 נקודות ו-8.0 ריבאונדים למשחק.
לקראת עונת חתם פרקינס על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס, אשר השיגה את המאזן השני בטיבו באזור המערבי (58–24) והעפילה לגמר ה-NBA.
על אף יכולת טובה של פרקינס בסדרת הגמר מול שיקגו בולס (16.6 נקודות למשחק), הפסידו הלייקרס בתוצאה 1–4. בעונה העוקבת נחלשה הקבוצה עם פרישתו ממשחק של שחקנה מג'יק ג'ונסון, והודחה כבר בסיבוב הפלייאוף הראשון.
בפברואר 1993, לאחר כשתי עונות וחצי בלוס אנג'לס, הועבר פרקינס בטרייד לסיאטל סופרסוניקס בתמורה לדאג כריסטי ובנואיט בנג'מין.
בסיאטל תפקד בעיקר בעמדת הסנטר, לצד הפאוור פורוורד שון קמפ.
בפלייאוף העפיל עם הקבוצה לגמר האזור המערבי, ובפלייאוף סייע לה להעפיל לגמר ה-NBA, לראשונה מאז עונת .
בסדרת הגמר הפסידה סיאטל מול שיקגו בולס, בתוצאה 2–4.
בקיץ 1998, לאחר כ-5 עונות וחצי בסיאטל, חתם פרקינס על חוזה באינדיאנה פייסרס.
בעונת העפילה אינדיאנה לגמר ה-NBA לראשונה בתולדותיה, אך הפסידה מול לוס אנג'לס לייקרס בסדרת הגמר, בתוצאה 2–4. הייתה זו סדרת גמר ה-NBA השלישית בה הפסיד פרקינס, אשר שותף בכל 23 משחקי קבוצתו בפלייאוף כמחליפו מהספסל של ריק סמיתס.
בסיום עונת פרש פרקינס ממשחק, בגיל 39.
סמואל הרשל שולמן היה מתנדב אמריקאי על אוניות המעפילים "אקסודוס 1947", "עצמאות" ו"קיבוץ גלויות" וכן פעיל בשימור מורשת ההעפלה.
סם שולמן נולד בטרה הוט שבאינדיאנה להורים יהודים ממוצא פולני.
בהיותו בן ארבע נפטר אביו במפתיע ואמו חזרה יחד איתו להתגורר בבית הוריה בוורשה שבפולין.
בוורשה היא התחתנה בשנית, וזמן קצר לאחר מכן המשפחה עזבה לפריז.
אביו החורג של שולמן היה בנסיעת עסקים בין אירופה לארצות הברית כשפרצה מלחמת העולם השנייה, נתקע בארצות הברית ולא חזר לפריז עד תום המלחמה.
ביוני 1942 עצרו שוטרי משטר וישי את שולמן ואמו במסגרת גירוש היהודים מפריז.
השניים נמלטו בעזרת סוכן יהודי ומצאו מקלט בכפר פיונה שבמחוז קרז.
הם הסתתרו בכפר במשך שלוש שנים, וניצלו בזכות סיוע של חברי תנועת ההתנגדות הצרפתית.
לאחר סיום המלחמה חזרו השניים לפריז, שם הצטרף שולמן הצעיר לתנועת החלוץ הציונית.
לאחר שנה הם עברו לארצות הברית.
בפברואר 1946, כשהיה בן 18, נודע לו שאנשי המוסד לעלייה ב' בארצות הברית מחפשים אנשי ים שישיטו לאירופה את ספינות המעפילים שנרכשו באמריקה.
שולמן יצר איתם קשר ונשלח ב-4 בנובמבר 1946 לנמל בולטימור שבמרילנד, שם הצטרף לצוות האונייה פרזידנט-וורפילד שנועדה להישלח לאירופה.
שולמן היה איש הצוות השישי שגויס לצוות המתנדבים מתוך 38 שהתנדבו להשיט את האונייה לאירופה.
בזמן ההכנות להפלגה, שנמשכו כארבעה חודשים, התגוררו אנשי הצוות כחודש בבית מלון סמוך לנמל ואחר כך על האונייה עצמה.
במשך היום הם עבדו בניקיון האונייה ובשיפוצה.
ביום היציאה לים מנמל בלטימור, ב-25 פברואר 1947 הושבע שולמן, להגנה והמוסד לעליה ב' על ידי יצחק אהרונוביץ'.
ב־25 בפברואר 1947 עזבה פרזידנט-וורפילד את נמל בולטימור, בפיקודו של אייק ו-38 אנשי ים יהודים מתנדבים אמריקאים שגויסו להפליג על אניות המעפילים על ידי זאב שינד, ראש המוסד לעליה ב' בארצות הברית.
אך כבר בתחילת דרכה באוקיינוס האטלנטי נתקלה האונייה בסערה עזה שפגעה בה קשות עד כדי כך שהיה חשש שתטבע.
האונייה חזרה בכוחות עצמה לנמל נורפוק ואחרי שיפוצים שארכו כחודשיים יצאה פעם נוספת לאירופה באפריל 1947. ב-11 ביולי 1947 הפליגה פרזידנט-וורפילד מנמל סט בדרום צרפת אל ארץ ישראל כשעל סיפונה 4,554 מעפילים.
ב-15 ביולי 1947 כשלושה ימים טרם הגעתה לנמל חיפה, הוחלף שמה של האונייה לשמה ההיסטורי, "יציאת אירופה תש"ז - EXODUS-1947".
טרם הגיעה אל החוף, ב-18 ביולי 1947, השתלטו עליה הבריטים וגירשו את המעפילים בחזרה לצרפת.
סם שולמן נטמע, בתום הקרב בין המעפילים, על פי הפקודה שקבל בטרם הקרב.
הוא גורש על אניית אושיין ויגור, והיה נציג ההגנה היחיד לפיקוד על המעפילים, עד ההגעה אל פורט-דה-בוק.
בפורט-דה-בוק הוא קבל פקודה לעזוב את האנייה ולהגיע למפקדת המוסד לעלייה ב' במרסיי.
שם הוצע לו לחזור לארצות הברית, אך הוא העדיף להפליג על אניות מעפילים נוספות.
אף על פי ששולמן סבל ממחלת ים בהפלגות, התנדבות שולמן גם אל צוותי אוניות המעפילים "עצמאות" ו"קיבוץ גלויות", שהפליגו עם יותר מ־15,000 מעפילים מבורגס שבבולגריה בדצמבר 1947. אוניות אלו יורטו בידי הצי בריטי עוד בנמל המוצא שלהן, ובתיאום עם ההגנה הפליגו ישירות לפמגוסטה שבקפריסין, כדי למנוע שפיכות דמים מיותרת.
שולמן היה כלוא במשך כמה חודשים במחנות המעצר בקפריסין שהקימו הבריטים ומשם הגיע לארץ ישראל.
עם הגיעו לישראל הצטרף שולמן לקיבוץ משמר הנגב.
במלחמת העצמאות הוא הדריך מלחים ישראלים בבסיס חיל הים בחיפה בימאות.
לאחר מלחמת העצמאות שהה עוד כשנה בישראל ולאחריה חזר לניו יורק.
לקראת מלחמת קוריאה התגייס לצבא ארצות הברית והשתתף במלחמה כימאי וכאזרח עובד צבא.
הוא הדריך חיילים במשך שנתיים במחנה אדוארדס במסצ'וסטס, והגיע לדרגת רב-סמל.
כשחזר לחיים אזרחיים, למד במכללת ברוקלין קולג' והמשיך משם ללימודים בבית הספר לייצור ולעיצוב של שעונים ברובע קווינס בניו יורק.
בהמשך הוא הקים חנות תכשיטים ועיצוב שעונים במזרח מנהטן, בה עבד במשך 40 שנה.
בשנת 1987 קיבל את עיטור לוחמי המדינה ובשנת 2019 את אות המעפיל.
סם שלט בכמה שפות: עברית, אנגלית, צרפתית, יידיש, איטלקית ופורטוגזית.
בשנת 1964 נישא שולמן לאיילין אייזיף (Azif).
סמואל "סם" פרסטי הוא מנהל קבוצות כדורסל אמריקאי המשמש כג'נרל מנג'ר של קבוצת אוקלהומה סיטי ת'אנדר מליגת ה-NBA.
פרסטי נולד בעיר קונקורד שבמסצ'וסטס, ובשנים 1995–2000 למד באוניברסיטת וירג'יניה וסליאן (בווירג'יניה ביץ') ובמכללת אמרסון (בבוסטון).
לאורך לימודיו האקדמיים שיחק בקבוצות הכדורסל של האוניברסיטה והמכללה בהן למד.
בשנת 2000 הצטרף לצוות המקצועי של סן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA, במחלקת הווידאו, ובשנים הבאות קוּדם לתפקידי סגן הנשיא לפעולות כדורסל וסגן הג'נרל מנג'ר, תחת גרג פופוביץ' ואר.
לקראת דראפט ה-NBA 2001 שכנע את ביופורד לבחור בבחירה ה-28 את הרכז הצרפתי טוני פארקר.
לקראת עונת מונה פרסטי לג'נרל מנג'ר של קבוצת סיאטל סופרסוניקס, במקומו של ריק סאנד.
פעולתו הראשונה בקבוצה הייתה הבחירה בקווין דוראנט במקום השני של דראפט ה-NBA 2007. בערב הדראפט ביצע פעולה משמעותית נוספת, כאשר שלח את כוכב הקבוצה בחמש העונות הקודמות – ריי אלן – בטרייד לבוסטון סלטיקס בתמורה לדלונטה וסט, וולי זרביאק והבחירה החמישית בדראפט – אותה ניצל כדי לצרף את ג'ף גרין.
בהמשך אותו הקיץ העביר את כוכב הקבוצה השני – רשארד לואיס – בטרייד לאורלנדו מג'יק, על מנת לפנות דקות משחק לשחקניו הצעירים.
בעונתו הראשונה בתפקיד רשמה קבוצתו של פרסטי את מאזן הניצחונות הגרוע בתולדותיה, 20–62, אולם שחקנה הצעיר קווין דוראנט הציג יכולת טובה וזכה בתואר רוקי השנה ב-NBA.
לקראת עונת עברה הקבוצה לאוקלהומה סיטי, ושינתה את שמה ל"אוקלהומה סיטי ת'אנדר".
בדראפט ה-NBA 2008 צירף פרסטי שני שחקנים נוספים שהיוו את בסיס הקבוצה הצעיר בעונות הבאות: ראסל וסטברוק (בחירה רביעית) וסרג' איבקה (בחירה 24).
לאחר 13 משחקים באותה עונה פוטר פי.
קרליסימו מאימון הקבוצה, ובמקומו מונה סקוט ברוקס, אשר נשאר בתפקיד עד לסיום עונת .
בכל אחת מארבע העונות הבאות הציגו הת'אנדר שיפור לעומת העונה הקודמת, עד העפלתם לגמר ה-NBA בעונת ; בסדרת הגמר עצמה הפסידה הקבוצה מול מיאמי היט, בתוצאה 1–4. השחקנים המובילים של אוקלהומה סיטי באותה עונה היו דוראנט, וסטברוק, איבקה וג'יימס הארדן, אשר היו כולם בני 22 או 23 בעת סיום העונה.
על אף יכולתו המבטיחה של הארדן, בחר פרסטי להעביר אותו בקיץ 2012 כדי שיתאפשר לו להשאיר בקבוצה את דוראנט, וסטברוק ואיבקה מבלי לחרוג מתקרת השכר.
בסופו של דבר נשלח הארדן, יחד עם קול אולדריץ', דקוואן קוק ולזאר הייוורד, בטרייד ליוסטון רוקטס בתמורה לקווין מרטין, ג'רמי לאמב ו-3 בחירות דראפט עתידיות.
בדיעבד, ובהתחשב בהצטיינותו של הארדן ביוסטון, נחשבת עסקה זו לכישלון מובהק של פרסטי.
בעונת השיגו הת'אנדר את המאזן הטוב ביותר באזור המערבי, והטוב ביותר של המועדון מזה 15 שנים, 60–22. עם זאת, במשחק השני של הפלייאוף נפצע וסטברוק, ובהיעדרו הודחה הקבוצה כבר בסיבוב השני, על ידי ממפיס גריזליס (1–4).
בדראפט ה-NBA 2013 בחר פרסטי את הסנטר הניו זילנדי סטיבן אדמס, בבחירה ה-12. באותה עונה זכה דוראנט בתואר "מלך הסלים" בפעם הרביעית בקריירה, עם ממוצע של 32.0 נקודות למשחק, וזכה בתואר ה-MVP של העונה הסדירה.
בפלייאוף 2014 העפילה אוקלהומה סיטי לגמר האזור המערבי, והפסידה בו מול האלופה שבדרך, סן אנטוניו ספרס, בתוצאה 2–4.
בסיום עונת , בו החמיצה הקבוצה את הפלייאוף, פוטר ברוקס מתפקיד המאמן, ובמקומו מונה מאמן קבוצת אוניברסיטת פלורידה – בילי דונובן.
תחת דונובן חזרו הת'אנדר למעמד גמר המערב, ואף הובילו במהלך הסדרה על גולדן סטייט ווריורס בתוצאה 3–1, אולם הפסידו בשלושת המשחקים הבאים והודחו מהפלייאוף.
בסיום העונה עזב דוראנט את הקבוצה לטובת חתימה בגולדן סטייט.
לקראת עונת העביר פרסטי את איבקה בטרייד לאורלנדו מג'יק, בתמורה לארסאן אילייסובה, ויקטור אולדיפו ודומנטאס סאבוניס (הבחירה ה-11 בדראפט 2016).
שנה לאחר מכן הועברו אולדיפו וסאבוניס בטרייד נוסף לאינדיאנה פייסרס, בתמורה לשחקן האולסטאר פול ג'ורג'.
כמו כן באותו הקיץ נשלחו אנס קאנטר ודאג מקדרמוט לניו יורק ניקס, בתמורה לכרמלו אנתוני.
בעונה היחידה של "שלושת הכוכבים" (וסטברוק, ג'ורג' ואנתוני) באוקלהומה סיטי, , אכזבה הקבוצה כאשר הודחה בסיבוב הפלייאוף הראשון.
בקיץ 2018 חתם ג'ורג' על הארכת חוזה עם הת'אנדר, בעוד אנתוני נשלח בטרייד לאטלנטה הוקס בתמורה לדניס שרודר וטימותי לואוו-קברו.
סם כריסטיאן פלדיו סקוט הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ומוזיקאי אנגלי.
פלדיו נולד בפמברי, קנט, אנגליה, בריטניה.
הוריו, שניהם אמנים, בקורנוול, אנגליה.
פלאדיו למד במכללת רוז ברופורד בסידקופ, לונדון, וסיים את לימודיו בשנת 2008.
פלדיו התחיל את הקריירה שלו בתפקידים אורחים בסדרות טלוויזיה שונות, בין היתר פצפוצים קטנים", "רופאים", "השעה" "וקרדינל ברנס".
הוא זכה לפרסום כששיחק בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה המוזיקלית "נאשוויל" ובתפקיד חוזר כסטוק בסדרה הקומית אפיזודס בין 2012 ל-2015. מאז 2016 הוא משחק בתפקיד חוזר כאד בסדרת הדרמה המדע בדיונית "אנושיים".
הוא שיחק בכמה סרטי קולנוע בין היתר בסדרת הסרטים "נסיכה בהחלפה".
תפקידיו בקולנוע כוללים תפקידים כקלווין בסרט (2013), וכרולאן בסרט הפנטזיה המוזיקלית המונפשת "Strange Magic, משנת 2015. הוא היה גם הסולן בלהקת Salt Water Thief.
בשנת 2020 הוא הופיע בפרק של הסדרה "התיקון".
שנה שם הסרט תפקיד הערות 2011 7 Lives קלווין 2013 Runner Runner שאקי 2015 קסם מוזר רולנד (קול) 2018 נסיכה בהחלפה הנסיך אדוארד 2020 נסיכה בהחלפה: חילוף חוזר הנסיך אדוארד 2021 נסיכה בהחלפה: בעקבות הכוכב הרומנטי הנסיך אדוארד2024בוב מארלי One Loveג'ו סרטרומר
סם קית' הוא קומיקסאי אמריקאי, המוכר בעיקר כיוצר של The Maxx וכמאייר של סנדמן.
קית' הגיע לראשונה להכרה בשנת 1984 כאמן דיו של "Mage", מאת מאט ווגנר וכעבור שנה כאמן דיו של "משטרת הדגים".
בשנת 1989, הוא אייר את חמשת הגליונות הראשונים (קשת הסיפור "אקדמות ונעימות ליליות" שאף תורגמה לעברית) של הסדרה עטורת הפרסים סנדמן שכתב ניל גיימן.
באותה שנה גם שיתף פעולה עם הכותב אלן גרנט על סיפור הפינגווין עבור DC קומיקס.
הוא אייר שני כרכים של "אפיקורוס החכם" מאת הסופר ויליאם מסנר-לובס, וצייר מיני-סדרה של הנוסע השמיני עבור דארק הורס קומיקס.
בנוסף הוא אייר את גיליון מספר 368 של הענק הירוק מה שהוביל לעבודות נוספות עבור מארוול קומיקס, בעיקר כאמן כריכות.
בשנת 1993, עזב קית' את מארוול כדי ליצור את הסדרה המקורית "The Maxx" בהוצאת אימג' קומיקס.
"The Maxx" רץ לאורך 35 גיליונות, שכולם הותוו ואוירו על ידי קית'.
ויליאם מסנר-לובס כתב את התסריטים עבור גיליונות מס' 1–15 ואלן מור כתב את מספר 21. בשנת 1995, "The Maxx" עובד לסדרת אנימציה בערוץ MTV כחלק מפרויקט MTV Oddities קצרת המועד במסגרת Liquid Television, שכללה גם את The Head של אריק פוגל ו-"Æon Flux" של פיטר צ'אנג.
"Ojo" מורכב מהראשון, ו-My Inner Bimbo השני, במחזור של סדרות מוגבלות מקוריות או רומנים גרפיים שפרסמו בהוצאת אוני פרס, שכינה "The Trout-a-Verse".
המחזור נוגע לחייהם השזורים של אנני (Ojo), לו (My Inner Bimbo), דנה, נולה, אוטו, ואחרים הקשורים כולם במפגש עם אגדה אורבנית המכונה The Magic Trout.
בבריטניה הוא תרם לשופט דרד בהוצאת 2000AD וסיפק מספר כריכות עבור ההוצאה המחודשת של Nemesis The Warlock.
בשנת 2011 החל קית' לצייר את סדרת "30 ימי הלילה" בהוצאת המוציא לאור IDW Publishing.
לאחר מכן IDW הוציאה לאור את מספר ספרי אמנות של קית'.
ב-2017, יצר את Eleanor & The Egret עם הכותב ג'ון ליימן.
הסדרה פורסמה בהוצאת Aftershock Comics.
בנוסף לשיתוף בהפקת סדרת האנימציה "The Maxx" עבור MTV, קית' השתתף בכתיבה של "אסור לעשן", הפיילוט של פרה ותרנגול (שיצר בן דודו, דייוויד פייס) וביים את הסרט "קח אותה עד הקצה" (2000) עבור קונקורד אופקים חדשים של רוג'ר קורמן.
קית' החל לחיות עם אשתו לעתיד כשהיה בן 15 והיא הייתה מבוגרת ממנו ב-20 שנה.
בשנת 2013 סם קית' זכה בפרס אינקפוט בקומיק-קון בסן דייגו.
סמי בודהה רנדלס , הידוע בשם הבמה סם פלדט (Sam Feldt), הוא מפיק מוזיקלי, יזם, די ג'יי ובעל חברת תקליטים הולנדי.
בשנת 2015 הוציא גרסה מחודשת לשיר "Show Me Love", של רובין סטון.
השיר הפך במיידיות ללהיט, והגיע בשיאו למקום 4 במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום ה-15 במצעד טופ 40 ההולנדי.
באוסטרליה, זכה השיר בתואר זהב.
בבלגיה, השיר הגיע למקומות 15 ו-13 במצעד שירי הדאנס/אלקטרוני של בילבורד.
בשנת 2016, הוציא פלדט את השיר "Summer on You", יחד עם הצמד לוקאס & סטיב.
לאחר שהגיע למקום מספר ה-4 בטופ 40 ההולנדי, הפך השיר לשיר המושמע ביותר ברדיו ההולנדי בספטמבר ובאוקטובר 2016. זמן קצר לאחר צאתו של "Summer on You" זכה השיר בתואר הפלטינה בהולנד.
פלדט דורג ברשימת 100 התקליטנים הגדולים ביותר לשנת 2017 והגיע למקום ה-75.
מגזין בילבורד תיאר את פלדט כ"כוכב האוס מודרני", והתייחס לגרסת הכיסוי לשיר "Show Me Love" בהפקתו, תוך שאמר כי "אנה מעצבת מחדש את המנגינה המפורסמת, בעוד פלדט מהדהד את המקור במקצב האוס עמוק ומבעבע".
לאחר מכן, התארח בסינגל "The Devil's Tears", אשר היה אחד מעשרת השירים הוויראליים המובילים של ספוטיפיי.
אלבום הבכורה של פלדט, Sunrise, יצא ב-6 באוקטובר 2017. ב-24 בנובמבר 2017, הוציא פלדט אלבום אוסף כפול שנקרא Sunrise to Sunset, המורכב משירים מאלבום הבכורה שלו ו-12 שירים נוספים.
אחרי צאת האלבום הכפול, הוציא את אלבום הרמיקס שלו After The Sunset, ב-20 בפברואר 2018. בשנת 2019, הוציא את הסינגל "Post Malone", שהגיע ל-394 מיליון השמעות בספוטיפיי, נכון לינואר 2021.
בשנת 2020, הכריז פלדט על הקמת חברת תקליטים העונה לשם Heartfeldt Records, כאשר הוציא את הסינגל הראשון "Hold Me Close", ביחד עם הזמרת אלה הנדרסון, באמצעותה.
סמואל פישר (; נולד ב-5 ביולי 1991) הוא זמר-יוצר אוסטרלי.
עד שנת 2019, בה החל לעבוד עם "RCA רקורדס", הוציא פישר מוזיקה באופן עצמאי.
בשנת 2020, הוציא פישר את המיני-אלבום הראשון שלו בהוצאת חברת התקליטים RCA.
ב-1991, נולד פישר בעיירה גרוס וייל, בסמוך לסידני.
בגיל שלוש, החל לנגן בכינור, ובגיל שבע, עבר עם משפחתו לסידני.
בגיל 10, פישר החל לנגן בסקסופון בלהקת הג'אז הבית ספרית.
מגיל 12, פישר החל לכתוב ולהלחין שירים באופן עצמאי.
ב-2010, התקבל פישר למכללת ברקלי למוזיקה, ונאלץ לעבור לבוסטון.
ב-2014, הצטרף פישר ללהקת א-קפלה שזכתה במקום הראשון בתחרות מקומית.
ביולי 2012, הוציא לאור את סינגל הבכורה שלו, "Heartbeats", בהשתתפות הזמר אלכס פרסטון.
בספטמבר 2014, לאחר שסיים את לימודיו במכללת ברקלי, עבר פישר ללוס אנג'לס שם הצטרף ללהקת פופ רוק כסולן.HOLYCHILD במאי 2016, פישר הוציא לאור את הסינגל הראשון שלו כאמן המוביל, "Lean".
במרוץ השנים, הוציא לאור את השירים "Same Friends", "Getting Older" ו-"Secrets", בהשתתפות הזמר אופייה.
בינואר 2018, פישר הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, Not a Hobby, ובמאי 2018, הוציא את המיני-אלבום השני, Sam Fischer (Our Vinyl Sessions).
בשנת 2019, השתתף בסיבוב ההופעות של הזמר הסקוטי לואיס קפלדי.
באותה השנה, הוחתם פישר בחברת התקליטים "RCA רקורדס".
בינואר 2020, פישר הוציא לאור את ההקלטה החוזרת של המיני-אלבום הראשון שלו, בשם Not a Hobby.
באוגוסט 2020, הוציא לאור את מיני-אלבומו השלישי, Homework.
בפברואר 2021, פישר השתתף בסינגל "What Other People Say" של הזמר\ת דמי לובאטו.
השיר הגיע למאה השירים הפותחים במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום ה-70 במצעד הסינגלים האוסטרלי.
השיר נכלל באלבומה של לובאטו, Dancing with the Devil...
שנהמועמדפרסתוצאה2020"This City" (בביצועו של סם פישר)שיר השנה בטקסי פרסי ARIA
סמואל לואיס פרנסיס (25 ביוני 1923 – 4 בנובמבר 1994) היה צייר אמריקאי ויצר הדפסים.
סם פרנסיס נולד בסן מטאו, קליפורניה, בנם של קתרין לואיס פרנסיס ושמואל אוגוסטוס פרנסיס האב.
אימו, שעודדה את עיניינו במוזיקה, נפתרה בשנת 1935, ומאוחר יותר פיתח קשר חזק עם אמו החורגת, וירג'יניה פיטרסון פרנסיס.
הוא למד בתיכון סן מטאו בתחילת שנות הארבעים.
פרנסיס שירת בחיל האוויר של ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה לפני שנפצע במהלך תמרוני טיסת ננסיון.
הוא שהה בבית החולים מספר שנים, ובזמן שהיה שם, לאחר שביקר אותו האמן דייוויד פארק בשנת 1945, החל לצייר.
לאחר שיצא מבית החולים חזר לברקלי, הפעם בכדי ללמוד אמנות.
הוא קיבל את שני התארים שלו, בשנים 1949 ו-1950, מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם למד בוטניקה, רפואה ופסיכולוגיה.
פרנסיס הושפע בתחילה מעבודתם של אקספרסיוניסטים מופשטים כמו מארק רותקו, ארשיל גורקי וקליפורד סטיל.
סגנונו חסר הגבולות הושפע מאוד מיצירותיו של ג'קסון פולוק.
מאוחר יותר הוא נקשר באופן רופף לדור השני של אקספרסיוניסטים מופשטים, במקביל לג'ואן מיטשל והלן פרנקנטלר, שהתעניינו יותר ויותר בשימוש אקספרסיבי בצבע.
הוא בילה את שנות החמישים בפריז והציג את התערוכה הראשונה שלו בגלריה "נינה דאוס" בשנת 1952. בעת שהותו בפריז הוא נקשר לטאשיזם, ועבודתו קיבלה הערכה על ידי מבקרי אמנות מישל טאפייה וקלוד דותויט (גיסו של הצייר אנרי מאטיס).
בין השנים 1950 - 1958 הנרי התגורר ועבד בפריז, בדרום צרפת, טוקיו, מקסיקו סיטי, ברן וניו יורק.
התפתחותו האמנותית הושפעה מחשיפתו לציור המודרני הצרפתי, לתרבות האסייתית ולזן בודהיסטי בפרט.
ציוריו משנות החמישים התפתחו בשורה של שלבים, שהתחילו בהפשטות מונוכרומטיות, ואחריהם ציורי קיר גדולים יותר עם צבעים עשירים וציורים "פתוחים" הכוללים אזורים גדולים של לובן.
לאחר שציורו "אדום גדול" משנת 1953 נכלל בתערוכת "שנים עשר אמנים" ב-1956 במוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק, החל פרנסיס לנסוק במהרה לגדולה בינלאומית.
פרנסיס צייר ציורי קיר גדולים עבור הגלריה לאמנות בבזל בשנים 8–1956 ולבנק צ'ייס מנהטן, ניו יורק בשנת 1959.
בין השנים 1960–1963 יצר מספר סדרות יצירות, כולל סדרת "כדורים כחולים".
עבודות אלה, שהורכבו מצורות וטפטופים כחולים בעיקר של ביומורפים, התייחסו לכאב שנבע משחפת הכליה שסבל בשנת 1961.
בתחילת אמצע שנות השישים פרנסיס נוהל על ידי גלריית מרתה ג'קסון בניו יורק.
הוא חזר לקליפורניה במהלך שנות השישים והמשיך בציור, בעיקר בלוס אנג'לס, אך גם בטוקיו שם התגורר בעיקר בשנים 4–1973. בשנת 1965 החל פרנסיס סדרת ציורים שהציגה שטחים נרחבים על בד פתוח, בעלי צבע מינימלי וקו חזק.
עבודתו התפתחה עוד יותר לאחר שהחל בניתוח יונגיאני אינטנסיבי עם ד"ר ג'יימס קירש בשנת 1971 והחל לשים לב היטב לחלומותיו ולדימויים הלא מודעים שהציעו.
עבודותיו של פרנסיס בראשית שנות השבעים כונו כתמונות "אוויר צח".
יצירות אלה נוצרו על ידי הוספת בריכות, טפטופים והשפרצות צבע לרצועות צבע רטובות המופעלות בעזרת גליל, והדירו מחדש את עניין האמן בצבע.
עד 1973–4 רבים מציוריו של פרנסיס הציגו רשת או מטריצה רשמית המורכבת ממסלולי צבע חוצים.
רבות מעבודות המטריצה הללו היו גדולות בקנה מידה, באורך של עד שישה מטרים.
לאחר 1980 המבנה הפורמלי של הרשת נעלם בהדרגה מעבודתו של פרנסיס.
הוא היה פעיל במיוחד כיוצר הדפסים, ויצר תחריטים רבים, ליטוגרפיות ומונוטיפים, שרבים מהם פותחו בחנות ליטו שבבעלות פרנסיס בסנטה מוניקה.
בשנת 1984 הקים פרנסיס את "The Lapis Press" במטרה לייצר טקסטים רלוונטיים ויוצאי דופן בפורמטים משכנעים מבחינה ויזואלית.
במהלך השנה האחרונה לחייו, כשהוא סובל מסרטן הערמונית ואינו מסוגל לצייר בידו הימנית לאחר נפילה, בפרץ אנרגיה אחרון השתמש בידו השמאלית כדי להשלים סדרה מסנוורת של כ-150 ציורים קטנים לפני מותו.
הוא מת בסנטה מוניקה ונקבר באולמה שבמחוז מרין, קליפורניה.
אפוריזמים, לאפיס, סנטה מוניקה 1984
סם קורלט הוא שחקן אוסטרלי, המוכר מהופעותיו בסדרות "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה" ו"ויקינגים: ולהאלה".
קורלט נולד וגדל במרכז אוסטרליה בניו סאות' ויילס לזוג הורים שעוסקים במסחר וייעוץ.
הוא השתלם בסדנאות משחק אצל כמה מהמאמנים הנודעים ביותר כמו אליזבת קמפ, לס צ'אנטרי, גלנדה לינסקוט ואנדרו לואיס.
בשנת 2018 סיים תואר ראשון באמנויות באקדמיה לאמנויות הבמה של אוסטרליה המערבית (אנ') (WAAPA), בפרת'.
בשנה השנייה ללימודיו האקדמיים, הופיע עם להקתו של הזמר האוסטרלי כריס אייזק בסיבוב הופעות בסין.
בפסטיבל תיאטרון במסגרת לימודיו באקדמיה, שיחק בתפקיד סטנלי במחזה חשמלית ושמה תשוקה מאת טנסי ויליאמס ואת ארתור במחזה פרי עטו של ארתור מילר, ציד המכשפות.
הוא החל את הקריירה כששיחק בשני סרטים קצרים בשנת 2018.
בשנת 2020 שיחק בסרט הקולנוע "הבצורת".
באותה שנה גילם את קאליבן, – נסיך הגיהנום, שמאתגר את סברינה בקרב על שליטה בכס המלוכה בגיהנום, בעונות שלוש וארבע של סדרת הטלוויזיה "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה".
בשנת 2021 הוא לוהק לתפקיד לייף אייריקסון בסדרת "ויקינגים: ולהאלה", דרמה היסטורית, שנוצרה על ידי מייקל הירסט וג'ב סטיוארט, המהווה סדרת ספין אוף לסדרה "ויקינגים".
עלילת הסדרה מתחילה כמאה שנה לאחר אירועי הסדרה המקורית ומגוללת את סיפוריהם של כמה מהוויקינגים הידועים בהיסטוריה, ביניהם נמנים לייב אייריקסון אותו מגלם קורלט, פריידיס איריקסדוטיר (פרידה גוסטבסון), האראלד השלישי, מלך נורווגיה (ליאו סוטר), והמלך הנורמנדי ויליאם הכובש.
בשנת 2024 שיחק בתפקיד ראשי במיני-סדרה "טריטוריה" (אנ').
+ שנה סדרה תפקיד הערות 2020 Acting for a Cause מר בינגלי פרק: "Pride and Prejudice" הרפתקאותיה המצמררות של סברינה קאליבן 14 פרקים 2022–הווה ויקינגים: ולהאלה לייף אייריקסון תפקיד ראשי (2 עונות); 16 פרקים2024טריטוריה (אנ')מרשל לאוסון6 פרקים
סם קלמט הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה בריטי.
הוא ידוע בתפקידו בתור אלבוס פוטר במחזה "הארי פוטר והילד המקולל".
סם קלמט נולד ב-1 באוקטובר 1993 בברונדל, נורפוק, אנגליה.
אמו הייתה רקדנית בלט כשהייתה צעירה וכיום עובדת בחברת עורכי דין העוסקת בתחום הרפואה.
קלמט החל את דרכו בתיאטרון בגיל 10. הוא השתתף בחוג למשחק בתיאטרון ושם עודדו אותו להתמקד במשחק.
הוא התקבל לתיאטרון הלאומי לנוער.
תפקידו הראשון בתיאטרון היה במחזה "בעל זבוב", שהוצג באוויר הפתוח בתחומי ריג'נטס פארק.
יותר מאוחר שיחק בתפקיד ראשי במחזה המבוסס על הספר "הארי פוטר והילד המקולל".
במחזה הוא גילם את אלבוס סוורוס פוטר.
המחזה הוצג בתיאטראות וסט אנד וברודוויי.
תפקידו הראשון בטלוויזיה היה בשנת 2013 כששיחק בסדרת הטלוויזיה הבריטית "מלחמתו של פויל".
באותה שנה השתתף בסדרות הטלוויזיה "רופאים" ו-"Burn the Clock".
שנה לאחר מכן שיחק בתפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "הולבי סיטי" ובמיני-סדרה "Our World War".
הדוקו-דרמה מספרת את סיפורו של ברק, נער בן 14 מסארי ששוכנע על ידי נער בן 18 (אותו מגלם קלמט) להתאבד.
בשנת 2021 שיחק בסרט הקולנוע "צ'רי".
במרץ 2022 פורסם כי קלמט לוהק לתפקיד בסדרת הספין אוף, "ברידג'רטון: סיפורה של המלכה שרלוט" לסדרת הטלוויזיה "ברידג'רטון".
בסדרה גילם קלמט את ברימסלי, משרתה הנאמן של המלכה בצעירותו.
+שנה כותרתתפקיד הערות2015וונדי ופיטר פןטוםהלהקה השייקספירית המלכותית 2016–2017 הארי פוטר והילד המקולל אלבוס סוורוס פוטר ''ווסט אנד בתיאטרון פאלאס 2018–2019 הארי פוטר והילד המקולל אלבוס סוורוס פוטר ברודוויי בתיאטרון ליריק
סם רכנר הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אוסטרלי.
רכנר, הופיע בסרט העלילתי "Ruby's Choice" עם ג'יין סימור, ושיחק בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "The Wilds", בכיכובה של רייצ'ל גריפית'ס.
בתיאטרון שיחק רכנר בתפקידים ראשיים בהפקות של חוות החיות ובמחזה 12 המושבעים מאת רג'ינלד רוז.
ביוני 2021 לוהק רכנר לתפקיד בסרטו, הסמי-ביוגרפי של סטיבן ספילברג "הפייבלמנים".
בשנת 2024 הופיע בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה תיכון הלבבות השבורים.
הוא אחיינם של מגישי הטלוויזיה האוסטרלים פיטר אוברטון וג'סיקה רו.
יש לו אח תאום שלומד באוניברסיטה בסידני.
ניקול קידמן היא חברת משפחתו.
רכנר השתתף בטקס האוסקר ה-95 ב-2023 עם קידמן ובעלה קית' אורבן.
+שנהכותרתתפקידהערות2021Ruby's Choiceג'ק2022הפייבלמניםלוגאן2024תיכון הלבבות השבוריםרוואן קלהאן2026צעקה 7TBAOut Come the Wolves
סמואל קילי הוא שחקן אירי.
קילי נולד ב-29 בנובמבר 1990 בעיירה טולמור (אנ') במחוז אופאלי, אירלנד.
בשנותיו הראשונות היה לו עניין בהקמת קריירה מוזיקלית.
בזמן שלמד בבית הספר תיכון Coláiste Choilm.
בשנות ה-20 המוקדמות לחייו, הוא חילק את זמנו בין טולמור לדבלין.
בשנת 2016, הוא עזב את דבלין כדי להתגורר לסירוגין באיסלנד.
קריירת המשחק של קילי החלה ב-2009, כשהפרויקט הראשון שלו הגיע זמן קצר, לאחר שלמד בשנתו הראשונה בבית הספר לדרמה.
מאז קילי שיתף פעולה עם מספר רב של תסריטאים, שחקנים ובמאים, וביסס את עצמו היטב בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה.
בשנת 2022 זכה קילי בפרס האקדמיה האירית לקולנוע ולטלוויזיה בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, על תפקידו החוזר בתור אריק ויקינג קינסלה, בסדרה עטורת הפרסים, "בן ממשיך" (אנ').
סם קרטיס הוא כדורגלן אירי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת שפילד יונייטד מהפרמייר ליג.
קרטיס גדל במחלקות הנוער של פארקווילה, סנט קווינ'ס בויס, שמרוק רוברס וסנט פטריק'ס אתלטיק.
הוא ערך 53 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של סנט פטריק'ס אתלטיק במסגרת ליגת העל האירית, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-25 בינואר 2024 חתם קרטיס על חוזה לשלוש שנים וחצי בשפילד יונייטד מהפרמייר ליג.
ב-2 באוגוסט 2024 הושאל לפיטרבורו יונייטד.
סם פיליפ הוא פסל ישראלי אשר פסליו הידועים ביותר הם של דמויות מהתנ"ך ומהברית החדשה.
רבות מיצירותיו מוצבות במרחב הציבורי בארץ ובעולם.
פיליפ נולד בירושלים למשפחה ירושלמית ותיקה.
לאחר שירות בצה"ל כחובש קרבי, עבר לעיר ניו יורק שם עסק בשחזור רהיטים עתיקים ולמד אמנות.
עם שיבתו לארץ, התפרנס מפיסול חיות בשוקולד.
בשנת 1989, השיק סם פיליפ את הסטודיו שלו בירושלים.
בנוסף לפיסול, החל לעצב תכשיטים ותשמישי קדושה ויודאיקה.
פסליו של סם פיליפ הוצגו לנציגי ממשלה ברחבי העולם כמתנות מממשלת ישראל.
פסלו של פיליפ, "ברכת ישו", הוצג לאפיפיור יוחנן פאולוס השני מטעם המשרד לענייני דת.
חוסיין מלך ירדן קיבל פסל המגלם את נבואת ישעיהו "וגר זאב עם כבש, לג'ורג' ה.
בוש, ניתן פיל עם מגן דוד ולנסיכה דיאנה, מלאך שומר.
ליצחק רבין הוענק פסל המציג צנחן מתפלל בכותל המערבי.
פסלי חוץ של סם פיליפ הוצבו במקומות שונים בירושלים ובישראל; ביניהם גבעת התחמושת ובית החייל הסמוך לבית יד לבנים בירושלים.
רבים מפסליו הקטנים עשויים מברונזה, כסף סטרלינג וזהב 24 קראט.
פיליפ מרבה להשתמש באבן ירושלמית או בזלת שחורה מהגליל בתור בסיסים לעבודתו.
בפברואר 2011 הוצג פסל הברונזה שלו "עקידת יצחק" בקניון ממילא במסגרת תערוכת "סיפורי התנ"ך".
"אם וילד", פסל של פיליפ, מוצג במוזיאון על שם Revi Karuna באלפי שבמדינת קרלה, הודו ופסל הברונזה שלו, הבן האובד, המתנשא לגובה שלושה מטרים, הוצב בחצר המוזיאון במרץ 2012.
"רעות" הוא פסל ארד בגובה 10 רגל בהר הצופים, המשקיף על מדבר יהודה, המתאר חובש קרבי מחבק חייל פצוע.
ההשראה שלו לעבודה היה רופא צבא ישראלי, אורי פרוינד, שזכה בצל"ש צהלי על שיצא תחת אש צולבת כבדה לחילוץ מפקדו הפצוע.
לציון 70 שנה למסעה של אוניית המעפילים אקסודוס, עיצב פיליפ פסל זיכרון ובו תבליט ברונזה של ארץ ישראל ועליו העתק מהעוגן של הספינה.
האנדרטה נחשפה בנמל חיפה ביולי 2017.
לדבריו של פיליפ, הוא שואף "לגעת באלוהים באמצעות האמנות".
לשם כך, הוא יוצר פסלים המבוססים על נושאים מקראיים מתוך אמונה שיצירתם מחזירה את הצופים לתקופות קדומות ומאפשרת להם לחוות חיבור לתנ"ך בחייהם.
אנדרטת אוניית המעפילים אקסודוס, חיפה 2017
האקסודוס, שכונתה "הספינה שהשיקה אומה" על ידי הסופרת רות גרובר, הייתה ספינת העפלה אמריקאית שניסתה להביא 5,400 ניצולי שואה שמצבם היה נואש.
סיפורה של אקסודוסהשפיע באופן יסודי על הצבעת האומות המאוחדות על תוכנית החלוקה שחילקה את א"י-פלשתינה המנדטורית לשתי מדינות.
הפסל מורכב ממפת תבליט של ישראל עם דגם של עוגן ספינת אקסודוס.
אנדרטת מח"ל, גבעת התחמושת, ירושלים 2018
האנדרטה מנציחה את 5,000 המתנדבים הזרים שסייעו בהגנה על המדינה שבדרך במלחמת העצמאות.
הסלע מעוטר בדגמים מפוסלים של שלושת החילות בהם שירתו המתנדבים, חיל הים, חיל האוויר והרגלים.
אנדרטת זכויות האדם לילדים של אנה פרנק, בלוס אנג'לס, גואטמלה בואנוס איירס ארגנטינה, מעלה אדומים וירושלים.
אנדרטת זכויות האדם לילדים של אנה פרנק של סם פיליפ כוללת ייצוג בגודל טבעי של אנה יושבת מול שולחנה באגף הסודי עם נורה חשופה תלויה מעל ראשה בזמן שהנאצים צועדים ברחובות למטה.
על הלוח שעל בסיס הפסל נכתב: "ילדים הם הקורבנות האולטימטיביים של שנאתם, קנאתם ובורותם של מבוגרים"
אנדרטאות זכויות האדם לילדים של אנה פרנק הוצבו בלוס אנג'לס, גואטמלה בואנוס איירס ארגנטינה, מעלה אדומים וירושלים.
המנורה והעיט ברמת הגולן, רמת הגולן, עשויה ארד.
מנורת עיט הברונזה המעוצבת על פי עיט הגולן האופייני לאזור ודגם המנורה שנמצאה בבית הכנסת ברמת הגולן עין קשתות מהמאה ה-5 הוקדשה בטראמפ הייטס כהוקרה לנשיא דונלד ג'יי טראמפ.
אריות המקדש, בית שאן 2019, עשויים ארד
בהשראת תבליט בזלת שהתגלה בחפירות ארכאולוגיות בבית שאן ומיוחס למקדש מקומי מה-14 לפנה"ס.
אנדרטת היציאה והגירוש, ירושלים, עשויות ארד.
דימוי המבוסס על הדימוי האיקוני של פליטים יהודים תימנים הנמלטים במדבר בניסיון להגיע לישראל.
תחתה מצוין הכיתוב: "עם הולדתה של מדינת ישראל אולצו מעל 850,000 יהודים לעזוב את ארצות ערב ואיראן.
הפליטים הנואשים התקבלו על ידי ישראל.
האנדרטה יוצרה ומומנה על ידי האגודה היהודית האמריקאית לשימור היסטורי .
ביוני 2022 הושק בפארק שמיר עץ החיים, פסל פלדה ובטון במשקל 60 טון המבוסס על סימבוליקה קבלית, המשקיף על אגם בכניסה למעלה אדומים.
הפסל, בצורת גזע של עץ זית ישן ומסוקס, מתנשא לגובה 21 מטרים ורוחבו 7 מטרים.
ידי הבחירה היא אנדרטה בצפת שנוצרה לכבוד יהודים שבחרו להציל יהודים, גם במחיר חייהם.
העיצוב הוא שתי ידיים הפונות כלפי מעלה המסוככות על מגן דוד.
מול כל צלע של מגן הדוד לוח אבן ירושלמית על גביה כתובים שמותיהם של היהודים הגיבורים הללו".
אנדרטת תוכנית החלוקה של האו"ם, נתניה
האנדרטה של סם פיליפ, הכוללת שופר ענק, נחשפה בנתניה ב-29 בנובמבר 2022, לציון 75 שנה לתוכנית החלוקה של האו"ם.
פסל שנעשה בהשראת מאורע שהתרחש בתקופת השואה וכונה "השפלת אולקוש".
הפסל מציג את דמותו של הרב משה הגרמן שעמד זקוף והמשיך והתפלל למרות עינויים שהוא וחברי קהילתו ספגו מהנאצים.
סם פיליפ פיסל את דמותו של הרב כאשר חור בצורת מגן דוד פעור בבטנו ורגלו חסרה.
הפסל מסמל עבור סם פיליפ את ניצחון הרוח והאמונה של העם היהודי.
אנדרטה לזכר נופלי מלחמת חרבות ברזל תושבי מעלה אדומים
בפארק למעלה מאלף עצי זית לזכרם של הנופלים במלחמת חרבות הברזל.
כמו כן, הציב סם פיליפ 5 סלעים כאשר על הסלעים מפוסלים מוטיבים יהודיים.
לפי ההגות היהודית, המספר חמש מסמל את האחדות בעולם.
על הסלע הראשון, מופיע תבליט של סמל המדינה, המנורה ועלי הזית.
על הסלע השני, מופיעה מפת ארץ ישראל ובסלע השלישי פיסל סם פיליפ את אריה יהודה, סמל לגיבורים שנפלו.
בסלע הרביעי, פוסל מגן דוד ובסלע החמישי פרח דם המכבים המסמל את גבורתם של הנופלים.
על גבי הסלעים, עוצבו תמונותיהם של הנופלים ממעלה אדומים ומילים לזכרם.
כמו כן, יש אפשרות לסרוק קוד כדי לקבל את שמות כלל הנופלים.
בכניסה למושבת יקנעם, מוצב "פסל מנורה" גדול אותו תרם נשיא האגודה היסודית אמריקאית לשימור היסטורי, ג'רי קלינגר לזכרו של וילפריד ישראל, איש עסקים יהודי שפעל בסתר להצלת רבבות יהודים בתקופת השואה וזכה לכינוי "המציל מברלין".
בגבעת התצפיתניות מול בית יד לבנים בפתח תקווה.
הוצב ביוני 2025 בהוקרה לחיילות צה"ל ולאומץ ליבן כמו הנביאה - שופטת דבורה.
לוחמת מתש"ח (1948) ולוחמת מתקופת מלחמת חרבות הברזל.
האנדרטה לזכרו של זאב ז'בוטינסקי
שער המתגייסים בגבעת התחמושת לכבודם של כל המתגייסים החדשים המגיעים למקום להתחיל את שירותם הצבאי
בר כוכבא עשוי ארד בבית שאן
דוד המלך עשוי ארד בבית שאן
רייברן, שנולד במחוז רואן שבטנסי, עבר בשנת 1887 עם משפחתו לווינדום שבטקסס.
לאחר תקופה כמורה בבית ספר, זכה רייברן בבחירות לבית הנבחרים של טקסס והשלים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת טקסס.
הוא זכה בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1912 ונבחר לקדנציות נוספות ברציפות עד מותו ב-1961, בסך הכול 25 כהונות.
רייברן היה בן טיפוחיו של ג'ון גארנר ומנטור ללינדון ג'ונסון.
רייברן נבחר למנהיג הרוב בבית הנבחרים בשנת 1937 וב-1940 נבחר לתפקיד יושב ראש בית הנבחרים לאחר מותו של ויליאם בנקהד.
בין השנים 1940 ל-1961 הנהיג את המפלגה הדמוקרטית בבית הנבחרים, וכיהן כיו"ר בית הנבחרים בין השנים 1940 ל-1947, 1949 עד 1953, ומ-1955 עד 1961. רייברן גם כיהן פעמיים כמנהיג המיעוט בבית הנבחרים (1947 עד 1949 ו-1953 עד 1955) בתקופות של שליטת המפלגה הרפובליקנית בבית הנבחרים.
הוא העדיף לעבוד בשקט מאחורי הקלעים והצליח להשתמש בכוח השכנוע והכריזמה שלו כדי להעביר חוקים, תוך ניווט במערכת הפוליטית שלאחר עידן ג'וזף קנון, כאשר לכל יושב ראש ועדה בבית הנבחרים הייתה עוצמה רבה.
יחד עם מנהיג הרוב בסנאט לינדון ג'ונסון ורוב הנציגים הטקסנים, סירב רייברן לחתום על המניפסט הדרומי משנת 1956 ועזר לקדם את העברת חוקי זכויות האזרח של 1957 ו-1960, הצעות חוק זכויות האזרח הראשונות שעברו בקונגרס של ארצות הברית מאז חוק האכיפה וחוק זכויות האזרח משנת 1875 במהלך תקופת השיקום (1865–1877).
רייברן גם היה בעל השפעה בסלילת כביש 66 בארצות הברית.
הוא כיהן כיושב ראש בית הנבחרים עד מותו ב-1961, והחליף אותו ג'ון וו.
הוא יושב ראש בית הנבחרים האחרון שמת במהלך כהונתו.
רייברן נולד במחוז רואן שבטנסי ב-6 בינואר 1882, והיה בנם של מרתה קלמנטין (וולר) וויליאם מריון רייברן, קצין פרשים לשעבר בצבא הקונפדרציה.
משפחת רייברן היו צאצאי מהגרים סקוטים של אלסטר שהיגרו בשנת 1750 לפרובינציית פנסילבניה.
בשנת 1887 עברה משפחת רייברן לחוות כותנה בשטח של 40 דונם ליד וינדום שבטקסס.
רייברן גדל בעוני כאשר הוא, תשעת אחיו והוריו עבדו יחד בניהול החווה.
העבודה המפרכת בשדות גרמה לרייברן להיות נחוש להשיג השכלה טובה ולעזור לעניים ולמדוכאים.
בשנת 1900 החל רייברן ללמוד במכללת East Texas Normal (כיום אוניברסיטת טקסס A&M במזרח טקסס) בעיר קומרס שבטקסס, עם 25 דולר (כ-750 דולר בערכים של 2020) שחסך אביו כדי לעזור לו לממן את חודשי הלימוד הראשונים.
כדי לכסות את שכר הלימוד והוצאות המחיה, הוא צלצל בפעמון בית הספר לסיום השיעורים וטאטא את מבני בתי הספר הציבוריים של קומרס, מה שהכניס לו 3 דולר לחודש.
רייברן קיבל תעודת הוראה לפני השלים תואר ראשון במדעים, והרוויח הכנסה נוספת על ידי הוראה בבית הספר הציבורי של גרינווד, קהילה קטנה במחוז הופקינס.
הוא סיים את לימודיו בשנת 1903 ולימד בבית ספר במשך שנתיים.
בית המחוקקים של מדינת טקסס
בשנת 1906, בגיל 24, ניצח רייברן בבחירות לבית הנבחרים של טקסס במחוז ה-34 בפער קטן של 163 קולות.
במהלך כהונתו בבית המחוקקים, הוא למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת טקסס ובשנת 1908 הוסמך לעריכת דין.
בתור מחוקק, סייע רייברן להעביר חוקים שהרחיבו את הנגישות לספרי לימוד לתלמידי בתי הספר בטקסס, הקימו את מועצת הבריאות המדינתית לצד מחלקת הבריאות של טקסס, ויצרו את מחלקת החקלאות של טקסס.
בזכות כושר השכנוע שלו, לאחר ארבע שנות כהונה בלבד, ב-10 בינואר 1911, בגיל 29, הפך רייברן ליושב ראש הצעיר ביותר בתולדות בית הנבחרים של טקסס.
הוא ניצח בבחירות לתפקיד את קלרנס א.
גילמור בפער של 70 מול 63 קולות.
לפני כהונתו של רייברן, תפקיד יו"ר בית הנבחרים של טקסס היה בעיקר סמלי וללא כוח ממשי, בדומה לנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית.
לפי חוקי המדינה, לתפקיד היו למעשה סמכויות נרחבות, אך קודמיו בתפקיד נמנעו מלממש אותן מתוך כבוד למנהיגי המפלגה.
לאחר היבחרו ליו"ר, ביקש רייברן להקים ועדה מיוחדת שתקבע את "החובות והזכויות של היו"ר", מה שהוביל לחקיקה הרשמית הראשונה של סמכויות התפקיד.
כיו"ר, סייע להעביר חוקים רבים, בהם קיצור שעות העבודה לנשים, חוקים נגד עבודת ילדים, והקצאת משאבים לבית אלמנות חיילי הקונפדרציה ולסנטוריום לשחפת.
עשורים מאוחר יותר, תיאר רייברן את כהונתו כיו"ר בית הנבחרים של טקסס כתקופה המהנה ביותר בקריירה הפוליטית הארוכה שלו.
הוא אמר: "לתפקיד הזה היה כוח אמיתי — וזה מה שאדם רוצה — אבל כוח לא שווה כלום אם אין לך את האומץ להשתמש בו".
בשל שרשרת אירועים מוצלחת עבור רייברן, מושב מחוז בית הנבחרים של מחוז מגוריו, מחוז פנין (Fannin County) שבטקסס, התפנה להתמודדות.
הסנאטור ג'וזף ביילי נקלע לשערורייה בעקבות האשמות בשחיתות ובשוחד הקשורות לחברות נפט, ובעקבות כך הודיע על פרישתו בינואר 1913. נציג המחוז הוותיק בבית הנבחרים, צ'ויס רנדל, החליט לרוץ למושב הסנאט שהתפנה בפריימריז הדמוקרטיים ביולי 1912, אך הפסיד.
רייברן התמודד לבית הנבחרים בבחירות של 1912 וניצח לאחר קרב צמוד בפריימריז הדמוקרטיים, בהפרש של 490 קולות בלבד.
לאחר מכן זכה בבחירות הכלליות והפך לחבר קונגרס.
הוא החל לכהן בשנת 1913, בתחילת נשיאותו של וודרו וילסון, וכיהן בתפקיד במשך כמעט 49 שנים (למעלה מ-24 כהונות), עד לתחילת נשיאותו של ג'ון פיצג'רלד קנדי.
רייברן היה בן טיפוחיו של חבר הקונגרס, ג'ון גארנר.
על אף היותו נציג חדש, הצליח גארנר לסייע לו להתמנות לחבר הוועדה רבת-העוצמה של בית הנבחרים, הוועדה לסחר בינלאומי ובין-מדינתי, אשר טיפלה בנושאים כמו מסחר, גשרים, פחם, נפט, תקשורת, קולנוע, בורסות ניירות ערך, חברות אחזקה ומשמר החופים.
בשנותיו הראשונות בקונגרס למד רייברן כיצד לנווט בזירה הפוליטית ולהתמודד עם אתגרים.
כחבר קונגרס צעיר, הציג וסייע להעביר חוקים משמעותיים נגד מונופולים ולפיקוח על תעשיית הרכבות, בהם חוק קלייטון למניעת מונופולים (1914), חוק נציבות הסחר הפדרלית (1914) וחוק אסץ'-קאמינס להסדרת התחבורה (1920), שהיה החוק המרכזי הראשון שרייברן יזם והוביל.
רייברן הפגין כישרון פוליטי יוצא דופן, וכבר לאחר שמונה שנים בלבד בבית הנבחרים נבחר לכהן כיושב ראש הסיעה הדמוקרטית.
הוא כיהן בתפקיד בין השנים 1921–1923, והיה האדם הצעיר ביותר שנבחר לתפקיד זה, בגיל 39 בלבד.
לאורך שנות ה-20 שמר על פרופיל נמוך, בשל השליטה הרפובליקנית בקונגרס ובנשיאות תחת וורן הרדינג, קלווין קולידג' והרברט הובר.
עם זאת, הישגו הגדול ביותר באותן שנים היה תרומתו להקמת מערכת הכבישים הבין-מדינתית בארצות הברית בשנת 1926 – צעד משמעותי בדרך להגשמת חזונו לספק כבישים סלולים לכלל האמריקאים.
בשנת 1932 שימש כמנהל הקמפיין של גארנר לנשיאות, אך לבסוף שחרר את הצירים של גארנר כדי לתמוך בפרנקלין דלאנו רוזוולט, במסגרת עסקה שהעניקה לגארנר את המועמדות לתפקיד סגן הנשיא.
בין השנים 1931–1937 כיהן רייברן כיושב ראש ועדת הסחר הבין-מדינתי והבינלאומי של בית הנבחרים, תפקיד שסיפק לו השפעה רבה על חקיקה כלכלית מרכזית.
הוא מילא תפקיד מפתח בהעברת חוקים במסגרת הניו דיל, כגון חוק גילוי האמת בניירות ערך, החוקים שהובילו להקמת רשות ניירות הערך (SEC) ורשות התקשורת הפדרלית (FCC), חוק פיקוח על חברות אחזקה, חוק החירום להסדרת הרכבות וחוק החשמל הכפרי.
רייברן היה תומך נלהב בפרויקטים שנועדו לשפר את חייהם של חקלאים ותושבי אזורים כפריים, כמו הקמת סכרים וסלילת כבישי גישה לשווקים.
פרויקטים אלו, כולל יצירת אגם טקסומה ומערכת כבישים סלולים, זיכו אותו באהדה מתמשכת מצד בוחריו.
הסכרים באזורים הכפריים לא רק מנעו הצפות, אלא גם ייצרו חשמל.
כמו כן, הוא קידם חוקים שהובילו להקמת שירות שימור הקרקע ולגיוס האזרחי לשימור הסביבה (CCC), שהתמודדו עם נזקי הסחף החקלאי אשר הובילו לאסון אקולוגי כמו אגן האבק.
ב-16 בספטמבר 1940, בגיל 58, ובזמן שכיהן כמנהיג הרוב בבית הנבחרים, נבחר רייברן ליושב ראש בית הנבחרים עם מותו הפתאומי של היושב ראש ויליאם בנקהד.
עלייתו של רייברן לתפקיד יושב הראש הייתה מהירה באופן מפתיע; לאחר ששלושת יושבי הראש לפני רייברן, כולל בנקהד, מתו בעת מילוי התפקיד בתוך שש שנים (הנרי תומאס רייני מת ב-1934 וג'ו בירן ב-1936).
המשבר הגדול הראשון של רייברן לאחר שקיבל את התפקיד היה מלחמת העולם השנייה.
בעשור שלפני המלחמה שמרה ארצות הברית על בדלנות והחליטה לא להשתתף במלחמה כאשר פרצה מלחמה ב-1937 במזרח אסיה וב-1939 באירופה.
רייברן עזר להעביר את חוק השאל-החכר במרץ 1941. חוק זה אפשר לארצות הברית לספק מזון, נפט וחומרי גלם לבריטניה, סין וברית המועצות.
באוגוסט 1941, עזר להעביר את חוק הארכת השירות של 1941. בשנת 1940, גיוס חובה לשירות צבאי במצב של שלום הונהג על ידי הממשלה כהכנה למלחמה אפשרית.
עם זאת, הבדלנים בבית הנבחרים רצו לא להסתבך במלחמה ורצו לתת לחוק הגיוס בזמן שלום לפוג לאחר 12 חודשים ב-1941. לאחר שרייברן שוחח עם כל הנציגים שהיו נגד הגיוס וניסה לשכנע אותם לשנות את דעתם, הצעת החוק התקבלה בהצבעה של 203–202, בהפרש של קול אחד.
אם הצעת החוק הזו הייתה נדחית, צבא ארצות הברית עמד לאבד כשני שלישים מכוחו ושלושה רבעים מהקצינים בשל סיום תקופת הגיוס.
בתחילת 1944 פנו בכירי ממשל רוזוולט לרייברן וביקשו ממנו לפעול בדיסקרטיות עם הקונגרס כדי להשיג מימון לייצור פצצת אטום.
מאוחר יותר באותה שנה, השיג רייברן 1.6 מיליארד דולר למימון פרויקט מנהטן, שם הקוד של הפרויקט הסודי שהוביל ליצירת פצצת האטום.
המבצע הסודי הזה התנהל כאשר רוב הקבינט של הנשיא ואפילו סגן הנשיא, כמו גם כל חברי הקונגרס למעט קומץ לא ידעו על פצצת האטום.
רק רייברן, מנהיג הרוב בסנאט, וחמישה חברי קונגרס נוספים היו מודעים למבצע הזה.
רייברן נאלץ להסתיר את פרויקט מנהטן באמצעות שמות בדויים ואמצעים מטעים אחרים בניירות ההקצאה עד לשימוש בפצצות ב-1945.
במהלך הבחירות לנשיאות ב-1944, הציע הנשיא רוזוולט לרייברן את המועמדות לסגן הנשיא.
רייברן יכול היה להתמנות לנשיא אם היה מקבל את הצעתו של רוזוולט, אך הוא דחה אותה.
בתור יושב ראש בית הנבחרים, רייברן כבר הגיע לשיא שאיפותיו.
בסופו של דבר, ניתנה המועמדות לתפקיד סגן הנשיא מטעם המפלגה הדמוקרטית לסנאטור ממיזורי הארי טרומן.
ב-1946, הרפובליקנים ניצחו את הדמוקרטים בבחירות אמצע הקדנציה, וזכו גם בבית הנבחרים וגם בסנאט.
הדמוקרטים איבדו 54 מושבים בבית הנבחרים.
רייברן חש כי בגלל ההפסד הגדול עליו לפרוש מתפקידו כמנהיג הדמוקרטים בבית הנבחרים ולא לכהן כמנהיג המיעוט בקונגרס הקרוב (סביר להניח שזה היה מסתיים בפרישה מוקדמת עבורו לפני סוף שנות ה-40).
הוא תמך במועמדותו של הדמוקרט הצפוני ג'ון וו.
מקורמק כמנהיג המיעוט, אך קמה תנועה "הצב את רייבן" שנתמכה על ידי הנשיא טרומן, מק'קורמק עצמו וכל הדמוקרטים הצפוניים והדרומיים.
הדמוקרטים חששו כי אם רייבן לא ימשיך להיות מנהיגם, המפלגה הדמוקרטית תתפצל על רקע פערים בין הדמוקרטים הצפוניים והדרומיים, הליברלים והשמרנים.
רבים בוושינגטון היו מודעים עד כמה חשוב היה רייבן לשמור על אחדות המפלגה הדמוקרטית.
רייבן קיבל את תפקיד מנהיג המיעוט והמשיך לשמש כמנהיג הדמוקרטים בבית הנבחרים עד מותו.
לרייברן הייתה כלל אישי נוקשה שלפיו הוא לא מקבל מתנות בשווי יותר מ-$25 כדי להימנע מלקבל שוחד.
חברי הקונגרס עקפו את הכלל הזה על ידי איחוד הצ'קים שלהם של $25 כל אחד כדי לשלם על הרכב.
רייבן החזיר את כל הצ'קים של 50 הנציגים הרפובליקנים (כדי למנוע ניגוד אינטרסים), אך הודה להם בנימוס על המחווה.
בין השנים 1947–1948, עזר רייברן כמנהיג המיעוט להעביר את תוכנית מרשל וחבילת הסיוע שתמכה בדוקטרינת טרומן שהיו מיועדות לתמוך במדינות אירופיות לא קומוניסטיות ולעזור לעצור את התפשטות הקומוניזם.
הוא גם נאלץ להתמודד עם תגובת הדמוקרטים הדרומיים (דיקסיקרטים) לקריאתו של הנשיא טרומן לחקיקת זכויות אזרח מהירה מאוד.
הוועדות נשלטו על ידי דמוקרטים דרומיים חזקים מאוד שתמכו בהפרדה, ולכן הצעות החוק הללו לא התקבלו מראש.
רייברן היה תומך נלהב של טרומן ותמך בהחמרה מדורגת של חקיקת זכויות האזרח, כדי למנוע תגובת נגד בקרב הדמוקרטים הדרומיים.
ב-1949, לאחר מאמציו המוצלחים להחזיר את שליטת הדמוקרטים בבית הנבחרים ובסנאט וניצחונו של טרומן בבחירות, הוא שב לתפקיד יו"ר בית הנבחרים ותמך בביטול מס האגרה בטקסס.
הוא טען כי ביטול מס האגרה בטקסס יסייע לארצות הברית במאבקה מול ברית המועצות על לבבות ומוחות העולם.
בין השנים 1949–1953, שב רייברן לתפקיד יושב ראש בית הנבחרים.
הוא תמך ב"תוכנית הוגנות" של טרומן, אך הקואליציה השמרנית של רפובליקנים דמוקרטיים ושמרנים חסמה את חקיקת התוכנית.
במהלך כהונתו השנייה כיו"ר, התמקד רייברן בעיקר בחקיקה נגד ברית המועצות ובהשגת תמיכה מבית הנבחרים לטרומן ולצבא במלחמת קוריאה.
עד 1952 מלחמת קוריאה נקלעה למבוי סתום ופופולריות של טרומן ירדה באופן חמור.
בשל כך, טרומן בחר לא להתמודד על קדנציה נוספת, והרפובליקנים זכו בבית הנבחרים, בסנאט ובנשיאות.
כהונתו השנייה של רייבן כמנהיג המיעוט חפפה עם השנתיים הראשונות של נשיאות אייזנהאואר.
תקופת המקארתיזם הייתה בשיאה, וכל אחת מהמפלגות ניסתה להציג את עצמה כמובילה במאבק נגד הקומוניזם.
חוק השליטה על הקומוניסטים של 1954 וההגנה המתמשכת על קוריאה הדרומית, טאיוואן ודרום וייטנאם זכו לתמיכתו של רייברן ורוב הדמוקרטים.
רייבן והדמוקרטים הצליחו להשיב את בית הנבחרים והסנאט בבחירות של 1954.
הכהונה השלישית והאחרונה של רייברן כיושב ראש בית הנבחרים בין השנים 1955 ל-1961 הייתה אחת מרגעי השיא של הקריירה שלו.
בן טיפוחיו, הסנאטור לינדון ג'ונסון, מונה למנהיג הרוב בסנאט, בעיקר הודות למהלכים של רייברן בתיאום עם הנהגת הסנאט והסכמים שערך כדי להבטיח שג'ונסון יתמנה למנהיג הדמוקרטים בסנאט.
בין השנים 1958–1959, סייע רייברן בקבלת אלסקה והוואי לארצות הברית כמדינות ה-49 וה-50. רייברן נאבק מאוד למען אלסקה לאחר שהבין שאלסקה שהייתה אז דמוקרטית תהיה משקל נגד הוואי שהייתה אז רפובליקנית בסנאט ובחבר האלקטורים.
בשנת 1961, רצה רייברן להעביר חקיקה נוספת לזכויות האזרח יחד עם הנשיא קנדי, אך ועדת כללי הבית, שהייתה תחת שליטה של קואליציה שמרנית של דמוקרטים ורפובליקנים, דחתה כל חקיקה סוציאלית-ליברלית.
רייברן ניסה לסיים את הקיפאון על ידי שינוי כללי הבית והוספת שלושה מקומות (שניים מצד הרוב ומקום אחד מהצד המיעוט) לוועדה.
רייברן הגן על התוכנית שלו בנאום נדיר במליאת הבית.
"אני חושב שהבית הזה צריך להיות מסוגל לעבוד על עניינים חשובים ולקיים את רצונו, ולא יוכל לעשות זאת אם ועדת הכללים בנויה כך שלא תאפשר לבית להצביע על נושאים אלו".
בהצבעה שנערכה, רייברן וההנהגה הדמוקרטית ניצחו בניצחון דחוק, 217–212, אך משמעותי.
רייברן, שהיה בן טיפוחיו של סגן נשיא ארצות הברית ג'ון גארנר, היה חבר קרוב ומנטור ללינדון ג'ונסון, והכיר את אביו של ג'ונסון, סם, מימיהם בבית המחוקקים של טקסס.
רייברן היה דמות מפתח בהתקדמותו של ג'ונסון לשלטון, במיוחד בעלייתו המהירה לתפקיד מנהיג המיעוט.
ג'ונסון היה בסנאט רק ארבע שנים כאשר קיבל את התפקיד.
כמו כן, ג'ונסון חייב הרבה מעלייתו הבאה למנהיגות הרוב גם לרייברן.
כמו ג'ונסון, גם רייברן לא חתם על המניפסט הדרומי.
כיו"ר הבית, רייברן פיתח חברויות ושותפויות קרובות עם מחוקקים ממדינות חדשות ועצמאיות באפריקה, במיוחד עם ניגריה, שהפכה לכוח פוליטי עולה ביבשת.
רייבן היה חבר טוב של ג'אג'ה וַצ'וּקוּ, יושב ראש הבית הניגרי הראשון, שכיהן בתפקיד בין השנים 1959–1960.
על אף ששרבים מהמחוקקים בטקסס קיבלו תשלום מחברות שירות ציבורי, רייברן סירב לקבל תשלום כזה.
כפי שסיפר בנאום במהלך מסע הבחירות שלו:
נוהג זה של סירוב לקבל תשלום מלקוחות בעלי אינטרסים מול המועצה המחוקקת היה "בלתי נשמע כמעט" בתקופה ההיא.
מאוחר יותר, כאשר שימש בקונגרס, איש עסקים עשיר בתחום הנפט שלח סוס יקר לחוותו של רייבן בבונהאם.
נראה כי רק רייברן, האיש העשיר, ועובד שלו ידעו על כך, ולמרות זאת החזיר רייברן את הסוס.
דולאני, עוזר לרייברן ולאחר מכן מנהל מוזיאון וספריית סם רייברן, אמר כי לאחר שנאם בטקסס, גילה רייברן שלנהגו נמסרה מעטפה עם כסף על ידי המארגן של הנאום.
רייברן דרש מהנהג להסתובב ולהחזיר את הכסף.
הסופר רוברט קרו אמר: "לא היה מי שיכול לקנות אותו.
לוביסטים לא היו יכולים לקנות אותו אפילו לא לארוחה.
אפילו אזרח לא היה יכול לקנות אותו לארוחה.
הוא סירב לא רק לקבל תשלומים, אלא גם להחזרי נסיעות על נאומים מחוץ לעיר; מארחים שניסו להניח בידיו צ'קים מהר מאוד גילו שהם עשו טעות...
רייברן היה אומר: 'אני לא למכירה' ואז היה הולך מבלי להסתכל לאחור".
הגישה של סם רייברן לחקיקה ולחיים הדגימה את תחושת היושרה וההקדשה שלו לשירות הציבור.
בניגוד לפוליטיקאים רבים שהעדיפו את אור הזרקורים, רייברן היה מרוצה לעבוד בשקט מאחורי הקלעים, לעצב חקיקה מבלי לחפש הכרה אישית.
המוניטין שלו לגבי הוגנות ויושרה היה עמוד תווך בתקופת כהונתו הארוכה בקונגרס, שם הוא היה ידוע בגישתו הקפדנית ובכנותו.
המחויבות של רייברן לשלם בעצמו את הוצאותיו, גם כאשר היה יכול להסתמך על כספי הממשלה, הייתה עוד עדות לתחושת החובה שלו.
לדוגמה, כאשר ביקר בתעלת פנמה, במקום שתהיה לממשלה לכסות את הוצאותיו, רייברן שילם מכיסו.
הירושה שלו, ששווייה היה כמעט 300,000 דולר, הציגה נכסים צנועים למדי, בעיקר קרקעות וכמות קטנה של כסף בחשבונות בנק, מה שמעיד על אורח חיים פשוט ואתי.
הפגישות של "ועדת החינוך" של רייברן היו מופת בין עמיתיו, וסיפקו מקום לשיחות לא פורמליות וישירות על פוליטיקה ומדיניות.
מפגשים פרטיים אלה, שהתנהלו בדרך כלל לאחר שעות העבודה, לא היו רק על פוליטיקה, אלא גם הזדמנות להיפגש ולשתות בורבון תוך שיחה חברית ומשחק פוקר.
הפגישות הלא רשמיות האלה היו כל כך ידועות, עד שהן כללו דמויות חשובות כמו סגן הנשיא הארי טרומן, שקיבל ב-12 באפריל 1945, במהלך אחת מהפגישות הללו, שיחת טלפון שאמרה לו לבוא מיד לבית הלבן, שם נודע לו שפרנקלין ד.
רוזוולט מת וכעת הוא נשיא ארצות הברית.
רייברן, טבע את המונח "חגורת השמש" והיה תומך נלהב בהקמת הכביש המהיר 66 ובחיבור בין "חגורת הקור" ל"חגורת השמש".
הכביש נמתח במקור דרומה משיקגו, דרך אוקלהומה, ולאחר מכן פנה מערבה מטקסס לניו מקסיקו ואריזונה לפני שהסתיים בחוף בסנטה מוניקה, קליפורניה.
הוא ראה בפרויקטים לאומיים של תשתיות כאמצעי חשוב לחיבור ולחיזוק המדינה, וראה את יצירת מערכות תחבורה לאומיות כמו מערכת הדרכים הבין-מדינתיות כגורם משמעותי.
ההבדל בסגנונות הלבוש שלו, מכנסים מחויטים בוושינגטון די.
ועד לבוש פשוט יותר במחוז הבית שלו בטקסס, שיקף גם את היכולת שלו לאזן בין הדמות הפוליטית שלו לבין שורשיו והבנתו את בוחריו.
השימוש במנהג זה על ידי פוליטיקאים אחרים, כמו רונלד רייגן, מעיד על כך שגישתו של רייברן לשלב בין החיים הציבוריים לאישיים השפיעה על פוליטיקאים רבים.
הביטוי "חמור יכול לדפוק אסם, אבל צריך נגר כדי לבנות אחד" תופס את הגישה הפרגמטית של רייברן לפוליטיקה.
ההכרה שלו במאמץ הנדרש כדי לבנות משהו משמעותי, במקום פשוט להרוס או לבקר, שיקפה את הגישה שלו לניהול פוליטי קונסטרוקטיבי.
ביתו בטקסס, הידוע כיום כמוזיאון בית סם רייבורן, הוגדר כנקודת ציון היסטורית לאומית של ארצות הברית.
בשנת 1957 הקדיש רייברן את הספרייה והמוזיאון של סם רייברן בבונהם בסגנון ספרייה נשיאותית כדי לשמר את זכרו.
מוזיאון בית סם רייברן בטקסס ומוזיאון וספריית סם רייברן משמשים כתשורות ארוכות טווח למורשתו.
שני המוסדות הללו שומרים על זכרו ותרומותיו לפוליטיקה האמריקאית, ומבטיחים כי עבודתו ועקרונותיו ימשיכו להוות השראה לדורות הבאים.
רייברן התחתן בתחילה עם מטזה ג'ונס (1901–1982), אחותו של חבר הקונגרס מטקסס וחברו של רייברן, ג'ון מרווין ג'ונס.
הם התכתבו במשך תשע שנים, ובזמן החתונה רייברן היה בן 45 ומטזה הייתה בת 26. נישואיהם ב-1927 הסתיימו לאחר מספר חודשים בלבד; הביוגרפים ד.
בייקון שיערו כי לוח הזמנים העמוס של רייברן וחיי הרווקות הארוכים שלו, בשילוב עם דעותיהם השונות של בני הזוג על אלכוהול, תרמו לקרע ביניהם.
תיק הגירושים של בית המשפט בבונהאם, טקסס, לא נמצא מעולם, ורייברן נמנע מלדבר על נישואיו הקצרים.
ב-2014 דיווחה סוכנות הידיעות אסושייטד פרס על קיומו של מכתב שרייברן כתב למטזה לאחר מותו של אביה ביוני 1926.
בשנת 2016, פרסם ה-Plano Star Courier כתבה על מאמר מתוך הגיליון של אוקטובר 2016 של Southwestern Historical Quarterly (ירחון מדעי המפורסם על ידי האגודה ההיסטורית של טקסס) שפרס את סיפורה של "חברתו של סם רייברן", אישה בשם מרגרט פאלון (פגי) פאלמר, אלמנתו של התובע הכללי לשעבר, א.
מיטשל פאלמר, ויחסיה הקרובים עם רייברן.