tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תחום הקרטון – במסגרת תחום פעילות זה עוסקת אינפניה בפעילות של מיחזור, איסוף ועיבוד של פסולת קרטון ונייר, ייצור ומכירה של גלילי נייר לקרטון וייצור ומכירת אריזות קרטון גלי.
תחום נייר לבן – שיווק ניירות כתיבה והדפסה.
פעילות אינפיניה מתאפיינת באינטגרציה אנכית בין החוליות בשרשרת ערך אחת, מבנה המאפשר מתן מענה לביקוש ההולך וגדל למוצרי האריזה מבוססי קרטון ממוחזר, תוך מיצוי פוטנציאל הייצור של אינפיניה.
ואוליה תחבורה ישראל הייתה חטיבת התחבורה של ואוליה ישראל והיא נמכרה בשנת 2013. החטיבה פעלה בתחום ההיסעים הציבוריים, תחת המותג קונקס והפעילה אשכולות תחבורה ציבורית החל מינואר 2003 בערים אשדוד, יבנה, טבריה, לוד, מודיעין ועוד.
בחודש ספטמבר 2013 נמכרה פעילותה של קונקס לחברת אלקטרה-אפיקים.
הווריזמו (איטלקית: Verismo) היה זרם מוזיקלי שרווח בעיקר באופרה האיטלקית (אך גם בזו הצרפתית) מסוף המאה ה-19 ועד לאמצע המאה העשרים.
המונח "וריזמו" (Verismo) פירושו באיטלקית "אמיתיוּת" ומקורו בזרם הספרותי הנושא שם זה אשר רווח באיטליה במאה ה-19. הספרות הווריסטית, שנושא הדגל שלה היה ג'ובאני ורגה, מחבר הרומן "בית מאלאווליה", התמקדה בפשוטי העם ובדרמות של "האנשים הקטנים" ובחלה בסיפורים אפיים והירואיים על בני אצולה.
הווריזמו באופרה התמקד בתחילתו אף הוא בפשוטי העם, דוגמת האופרות "ליצנים" מאת רוג'רו לאונקוואלו ו"אבירות כפרית" מאת פייטרו מסקאניי.
השינוי בתפיסה הדרמטית, אשר בא לידי ביטוי בעיקר במושאי העלילה, היה אך משני לשינוי שהביא אתו הווריזמו בתפיסה המוזיקלית של האופרה; חשיבות הווריזמו ניכרת בחופש המלחין ממסגרות ומקונוונציות מוזיקליות שהיו נהוגות עד אז באופרה, כל זאת על מנת לשרת את הדרמה בצורה הטובה ביותר.
זרימת העלילה נעשתה קולחת יותר ולא התחלקה עוד לקטעים נפרדים וכך ההתרחשות הדרמטית נעשתה מגובשת יותר והפכה כמעט מקשה אחת, ה"צבע" נעשה עשיר הרבה יותר הן מבחינת ההרמוניה והן מבחינת התזמור.
ניתן לומר כי בווריזמו קיבלה עליה האופרה האיטלקית באיחור ניכר את התמורות שחלו במוזיקה, במעבר מן התקופה הקלאסית לתקופה הרומנטית.
בעוד שהמוזיקה בתקופה הקלאסית שמה דגש על עליונות האסתטיקה הצורנית, הרומנטיקה שאפה לתת חופש אמנותי לביטוי הרגש על חשבון שלמות צורנית זו.
המוזיקה האינסטרומנטלית במהלך התקופה הרומנטית ואף המוזיקה הקולית הגרמנית-אוסטרית בתקופה זו התגמשו לנוכח תמורות אלה, ואילו באופרה האיטלקית ניתן לראות עד אמצע המאה ה-19 ואף אחריו מוזיקה הממשיכה את קו זרם הבל קאנטו ששורשיו בתקופת הבארוק.
הבל קאנטו ראה בקול האנושי מטרה ולא אמצעי ובכך לא נתן לדרמה חשיבות עליונה.
מסיבות אלה, העדיפו מלחיני הבל קאנטו להשתמש בצורות מוזיקליות היכולות להציג את הקול בצורה המחמיאה ביותר ולפיכך בחרו בצורות קלאסיות, סימטריות, מובנות, ואת חופש הפגנת הווירטואוזיות לראווה נתנו לאמן בקדנצות אשר לרוב היו מאולתרות.
ורדי, אשר ברוב יצירותיו ניסה לשלב את האלמנט הדרמטי באלמנט הקולי אך עדיין נותר כפוף למסגרת הצורנית של הבל קאנטו, החל "לגשש" בערוב ימיו (אף לאחר מספר יצירות שכתב בסגנון ה"גראנד אופרה") בסגנון כתיבתו בחיפוש אחר כתיבה יותר "אמיתית" ופחות כפופה למבנים קבועים מראש.
ניסיונות אלה באים לידי ביטוי בשתי האופרות האחרונות שחיבר: אותלו ופלסטף, שתיהן על פי מחזות מאת ויליאם שייקספיר.
באופרות אלה ניתן לראות צעדים מוזיקליים ראשונים לעבר תפיסת הווריזמו.
מקובל לראות באופרה "אבירות כפרית" ("Cavalleria rusticana") מאת פייטרו מסקאני את "אבן הפינה" של הווריזמו.
בעקבות אופרה זו נכתבו בסגנון הווריזמו אופרות רבות אשר מקובלות עד היום כנכסי צאן ברזל של הרפרטואר האופראי; אופרות כמו "מאדאם באטרפליי", "טוסקה", "ליצנים", "לה בוהם", "אנדריאה שנייה" מועלות על בימות האופרה בעולם דרך קבע.
בעוד מסקאניי נתפס כחלוץ הזרם.
פוצ'יני שילב באופרות שלו חוש תיאטרלי מובהק עם כתיבה מוזיקלית שידעה לספוג ולמזג את כל החידושים המוזיקליים של התקופה - החל בהרמוניה הכרומטית הווגנריאנית, דרך השימוש במעין לייטמוטיבים (אף זו השפעה וגנריאנית) וכלה בתזמור החושני של האימפרסיוניזם.
כל זאת, תוך נתינת ה"נגיעה" המוזיקלית הייחודית לו ולסגנונו.
זרם הווריזמו שינה בעצם את אופן התנהלותה של עלילת האופרה; את התנתקותו מ"כבלי" המאפיינים הקלאסיים, אשר נותרו באופרה עד למחצית השנייה של המאה ה-19 (זרם ה"בל קאנטו"), עשה במישורים שונים:
הרצ'יטטיב התרחק בווריזמו מה"רצ'יטטיבו סקו", אשר ניסה לחקות קצב דיבור אנושי, ושהיה נהוג מימיו של מוצארט ועד לתקופתו של רוסיני; הרצ'יטטיב באופרה הווריסטית היה תמיד מלווה על ידי התזמורת, ולא היה מושתת עוד על מקצבים סילאביים-דיבוריים הנשענים על מהלכים הרמוניים פשוטים.
הרחבת היריעה המוזיקלית של הסצנות הבימתיות - כתוצאה מטשטוש ההבדלים בין הרצ'יטטיב לאריה הסצנות הבימתיות נעשו כמעט מקשה אחת של זרימה דרמטית של העלילה, בניגוד לבל קאנטו, שבו כל מערכה וכל תמונה חולקה לקטעים מוזיקליים נפרדים לחלוטין.
הכנסת חידושים בתחום ה"צבע" המוזיקלי - כחלק מהמגמה להשתחרר ממאפיינים קלאסיים, התאפיין זרם הווריזמו בצבע מוזיקלי עשיר; השדה ההרמוני התפתח מאוד גם בכיוון הכרומטי, בהשפעתו של וגנר (למשל: האופרה "האדרת" מאת פוצ'יני) וגם באופנים אחרים המזכירים את האימפרסיוניזם (מודוסים, סולם פנטטוני, סולם אוקטטוני, סולם הטונים השלמים).
כמו כן, אף התזמור התעשר מאוד; נוסו שילובים חדשים של כלים, התזמורת התרחבה וכללה בשורותיה לעיתים כלים שעד אותה תקופה לא היו חלק אינטגרלי מהתזמורת ברפרטואר האופראי.
מחברי אופרות בסגנון הווריזמו ויצירותיהם
מלחין אופרות פייטרו מסקאניי אבירות כפרית, איריס, החבר פריץ.
רוג'רו לאונקוואלו ליצנים, לה בוהם (אופרה שזכתה להצלחה, אך הצלחתה של האופרה הנושאת את אותו השם מאת פוצ'יני האפילה עליה), זאזה.
ג'אקומו פוצ'יני לה בוהם, טוסקה, מאדאם באטרפליי, הטריפטיך (ג'אני סקיקי, האדרת, האחות אנג'ליקה), מנון לסקו, הנערה מן המערב, הסנונית.
האופרה "טורנדוט" אמנם כתובה בסגנון הווריזמו אך משלבת מאפיינים רבים של סגנון הגראנד-אופרה.
אומברטו ג'ורדאנו אנדראה שנייה, פדורה, מאדאם סן-ז'ן.
ריקרדו זנדונאי אבירי אֶקֶבּוּ, פרנצ'סקה דה רימיני.
איטלו מונטמצי אהבת שלושת המלכים.
אלברטו פרנקטי כריסטופר קולומבוס, גרמניה.
אלפרדו קטלאני לה ואלי, לורליי ארמנו וולף-פרארי עדיי המדונה, סודה של סוזנה, פרנצ'סקו צ'ילאה אדריאנה לקוברר
הוורידים הנבובים ; מכונים גם הוורידים החלולים) – הווריד הנבוב העליון והווריד הנבוב התחתון – הם שני כלי הדם הוורידיים העיקריים המנקזים דם מחוזר מכל רקמות הגוף לתוך הלב (מלבד הריאות, שמתנקזות דרך ורידי הריאה).
הווריד הנבוב העליון (Vena cava superior) מנקז את וריד הזרוע והראש (vena brachiocephalica) הימני והשמאלי, שאחראים על ניקוז הדם המחוזר בעיקר מן הראש, החזה והגפיים העליונות.
וריד מרכזי נוסף המתנקז לווריד הנבוב העליון הוא הווריד האי-זוגי (Azygos vein), אשר מנקז דם מכלי הדם העוטפים את עמוד השדרה והשרירים הבין-צלעיים.
הווריד הנבוב התחתון (Vena cava inferior), לעומת זאת, מנקז את איברי הבטן, האגן והגפיים התחתונות.
הסעיפים העיקריים של הווריד הנבוב התחתון הם וריד הכבד, ורידי הכליה והוורידים הפמורליים המגיעים מן הירך ומנקזים את הדם הוורידי ברגליים.
בשונה משאר הגוף, כלי הדם המנקזים את מערכת העיכול אינם מנוקזים ישירות לווריד הנבוב התחתון, אלא עוברים שלב של סינון הכרוך במעבר דרך הכבד.
סינון זה נועד למנוע הגעה לא מבוקרת של מרכיבים מתהליך העיכול אל יתר חלקי הגוף מבלי שעברו "מיון".
בסופם, מתנקזים שני הוורידים הנבובים לחלל העלייה הימנית בלב.
העלייה הימנית מעבירה את כלל הדם המחוזר שקיבלה לחדר הימני, ומשם עובר הדם דרך ארבעה עורקים עיקריים לחימצון בנאדיות הריאה.
בזמן ההתפתחות העוברית משמש הווריד הנבוב התחתון כצינור המרכזי שדרכו מגיע דם מחומצן למערכת כלי הדם של העובר.
במסגרת סדרה של כלי דם עוקפים ופתחים זמניים מסופקים צורכי העובר על אף שריאותיו אינן מסוגלות לחמצן דם.
ורלה (בפינית Verla) הוא כפר טחנות מהמאה ה-19 השוכן בנפת יאלה שבדרום פינלנד.
טחנת חיטוב העץ הראשונה בכפר הוקמה בשנת 1872 על ידי הוגו נאומן, אך נהרסה בשריפה שהתרחשה במקום ב-1876. טחנת חיטוב גדולה יותר של עצים וקרשים, הוקמה בשנת 1882 על ידי גוטליב קרידל ולואיס האנל, ופעלה עד 18 ביולי 1964.
טחנת ייצור הנייר ההיסטורית שבמקום הפכה למוזיאון לטכנולוגיית החיטוב, והמכונות ההיסטוריות נותרו במקומן, מלבד מספר פריטים שניקנו בידי מוסדות אחרים.
ארגון אונסק"ו הכריז על הכפר כאתר מורשת עולמית ב-1996, בשל כך שהוא משמש דוגמה שמורה היטב ליישוב שהתבסס על תעשייה זעירה כפרית, שפרחה בצפון אירופה ובצפון אמריקה במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20.
וריפון היא חברה אמריקאית שמרכזה בסן חוזה שבקליפורניה ויש לה משרדים רבים ברחבי העולם.
החברה מייצרת ציוד לקופות ממוחשבות ולנקודות מכירה.
החברה פועלת גם בתחומי הסליקה והעברות כספים אלקטרוניות מאובטחות ונחשבת לאחת הגדולות בתחומה.
וריפון נוסדה בשנת 1981 בהוואי.
שם החברה הוא קיצור שם המוצר הראשון שלה.
מכשיר לסליקה של עסקאות בכרטיסי אשראי שפעל באמצעות קווי טלפון (Verification telephone).
החברה הייתה בין החברות הראשונות בעולם שפיתחה ושיווק מסופים לסליקה אלקטרונית של כרטיסי אשראי (Electronic funds transfer at point of sale - EFTPOS) לאחר שחברות הגדולות בתחום, מסטרקארד וויזה הילו לפתח מערכות אלקטרוניות לסליקת כרטיסי אשראי.
וריפון הציע מכשיר בעלות נמוכה יותר מהמתחרים והצליחה לכבוש נתח שוק של למעלה מ-50% תוך שנים ספרות.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 נכנסה לשוק האירופי.
באפריל 1997 נרכשה החברה על ידי חברת היולט פקארד, אך היא מכרה אותה לאחר 4 שנים לקרן השקעות פרטיות שהנפיקה אותה בבורסה לניירות ערך בניו יורק בשנת 2005.
באוגוסט 2018 נרכשה החברה על ידי פרנסיסקו פרטנרס בסכום 2.6 מיליארד דולר והפכה לחברה פרטית.
באפריל 2006 רכשה וריפון את מתחרתה הגדולה, חברת "ליפמן הנדסה אלקטרונית" הישראלית תמורת 793 מיליון דולר במזומן ומניות.
ליפמן הייתה אחת ההצלחות הגדולות ביותר של תעשיית האלקטרוניקה הישראלית.
מוצר הדגל שלה, קופות רושמות משולבות מחשב מסדרת "NURIT", כבשו את הארץ, ושווקו בהצלחה רבה במדינות רבות בעולם, כמתחרות של CASIO העולמית, שעד אז הובילה בשוק בתחום הקופות הרושמות, ומשווקת בישראל על ידי חברת ARALTEK.
בשנת 1995 הקימה ליפמן את חברת ויזקום, שפיתחה את המילון האלקטרוני Quicktionary.
וב-1998 הקימה חברת בת לפיתוח מוצרים לתחום הרפואה.
"ליפמן הנדסה אלקטרונית" הוקמה בשנת 1974, על ידי האחים אהרון ורמי ליפמן, ועסקה בתחילה בפיתוח מערכות לשוק הצבאי אלקטרונית.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 החלה לפתח מערכות בדיקה לרשתות תקשורת ומסופי תשלומים.
החל משנת 1989 עסקה בעיקר בפיתוח הקופות הרושמות מסדרת "NURIT" ושליבה בהם גם מסוף לסליקת כרטיסי אשראי.
חברת ליפמן החלה לשווק את המסופים גם מחוץ לישראל, ופיתחה גרסאות מקומיות שלהם לכל שוק בו היא פעלה.
בין השאר פעלה בהצלחה בטורקיה, בספרד, בסין, ברזיל וארצות הברית.
הצלחה זאת הובילה להנפקה מוצלחת בנאסד"ק בשנת 2000 ולרכישתה כאמור על ידי וריפון.
כיום וריפון ישראל יושבת במשרדי ליפמן לשעבר בראש העין ומנהלת את הפעילות השיווקית בארץ.
ביולי 2008 רכשה וריפון את פעילות חברת "גזית יישומים", יצרנית מקומית לתוכנות לקופות מחשב מבוססות PC.
קניה זאת באה לאחר כישלון במשא ומתן על רכישתה של הצלחה ישראלית גדולה אחרת בתחום קופות ה-PC, חברת ריטליקס.
פעילות נוספת של וריפון בארץ היא בתחום מכשירים למשיכת מזומנים, פעילות זאת מרוכזת על ידי חברת הבת "כספונט".
מניות החברה נסחרו בבורסה בתל אביב, שם היא נכללה במדד ת"א 25, וזאת כירושה מרכישת ליפמן, לאחר יותר מ-3 שנים של סחירות כפולה בארץ ובבורסה בניו יורק.
החליטה הנהלת החברה כי הסחירות הכפולה איננה משרתת אותה עוד והיא חדלה להיסחר בארץ.
וריקוצלה (דליות בוורידי האשכים) היא ליקוי בשסתומי הוורידים המנקזים את הפסולת שמייצרים האשכים – ליקוי שעלול לגרום לבעיות פוריות בקרב גברים.
עקב הליקוי נחסמת כניסת חמצן לאשכים, דבר הפוגע בייצור התקין של תאי הזרע.
תופעה זו מוגדרת כגורם המרכזי לבעיות פוריות בגברים.
וריקוצלה לעיתים מלווה גם בכאבים עזים המקרינים מאזור האשכים לרגליים ולבטן התחתונה.
האשכים מתפקדים בגוף האדם כמפעל המייצר תאי זרע וטסטוסטרון.
במהלך פעולתם של האשכים נוצרת בהם פסולת, שאמורה להתפנות מהם באמצעות זרימת הדם.
הוורידים שמנקזים את הדם מהאשכים מובילים את הדם החוצה מהאשכים וכלפי מעלה לכיוון הלב – בניגוד לכוח הכובד.
בתנועה כלפי מעלה מסייעים שסתומים חד-כיווניים שתפקידם למנוע מהדם לזרום חזרה לאשכים.
במצב בו קיימת וריקוצלה, נפגמים השסתומים, ואינם מונעים מהדם לשוב.
כתוצאה מחזרת הדם, שנושא איתו את הפסולת, קיימת הפרעה באספקת החמצן לאשכים, החיוני בייצור זרע תקין ופורה.
מאחר שתופעה זו פוגעת בדרכי הייצור של הזרע, היא פוגמת בכל המאפיינים החשובים בתהליך, כמו בריכוז תאי הזרע, במהירות תנועתם, ובמורפולוגיה שלהם (צורת התא החיצונית המייצגת את תקינות החומר הגנטי שבתוכו).
התופעה נצפית בגברים כבר בגילאי 20+ והיא מתגברת ומחמירה ככל שעולה הגיל.
וריקוצלה עלולה להתפתח גם בגברים שכבר הפכו להורים, והיא עלולה להפריע בניסיונות להביא ילדים נוספים.
זאת משום שהתופעה היא הדרגתית והשפעתה על ייצור תאי הזרע הולכת וגוברת עם השנים.
במחקרי הפוריות שפורסמו בירחונים היוצאים בין היתר באוקספורד ובאוניברסיטת ג'ונס הופקינס, התגלה כי וריקוצלה היא הסיבה לכ-90% מבעיות פוריות הגבר בעולם.
תופעת הווריקוצלה ידועה לרפואה עוד מסוף שנות ה-50 של המאה ה-20, אך רק לאחרונה התגלתה במחקרי הפוריות כגורם העיקרי לליקויי הפוריות בקרב גברים.
זאת מאחר שבמשך שנים רבות נחשבה הווריקוצלה בטעות כתופעה הקיימת רק באשך אחד – האשך השמאלי.
בפועל, התקיימה וריקוצלה גם באשך הימני, אך לא ניתן היה לאתרה בבדיקה פיזית פשוטה וללא הציוד הטכנולוגי המצוי כיום.
כתוצאה מאבחון לא נכון של התופעה, הטיפולים שבוצעו לתיקון הווריקוצלה היו חלקיים ובוצעו רק בצד אחד.
תוצאותיהם היו, לפיכך, מוגבלות וזמניות והובילו גורמים רפואיים רבים להאמין כי אין קשר בין וריקוצלה לבעיות אלו.
בשנת 2004 פרסם ירחון הפוריות העולמי Fertility & Sterility מחקר שנערך על ידי שני רופאים ישראלים (גת וגורן) תחת הכותרת Varicocele: a Bilateral Disease.
מחקר זה הדגים כי תופעת הווריקוצלה קיימת בשני האשכים ברוב מוחלט של המקרים.
מחקרים רבים שבוצעו לאחר מכן ופורסמו בירחוני רפואה נוספים, איששו את הממצאים, והדגימו את הצורך בטיפול בווריקוצלה בשני האשכים.
בעבר היה נהוג לבצע בדיקה פיזית בלבד לאיתור וריקוצלה.
כיום ידוע כי בדיקה זו מוגבלת ויכולה לאתר את הבעיה רק באשך השמאלי (זאת על אף שווריקוצלה היא בעיה בשני האשכים).
כיום מתבצעת הבדיקה באמצעות בדיקת אולטרה סאונד רפואית מסוג דופלר, שיכולה לכמת את זרימת הדם לאשכים ומהם.
גם בבדיקה זו דרושה מומחיות מיוחדת החיונית לזיהוי מצב הווריקוצלה.
בדיקת טמפרטורה של האשכים יכולה להוסיף לדיוק האבחנה באשך הימני.
בכל מקרה שהתלונה באשך הימני, יהיה צורך לבצע בדיקת לחיצה.
במקרים חמורים (שבהם אי אפשר לתקן את הבעיה עם צנתור או שאר סוגי הניתוחים על הווריד עצמו) יבוצע ניתוח שבו יחליפו את וריד האשך בווריד הנלקח מאיבר המין.
הואיל ולא ניתן לתקן את הוורידים המורחבים או את השסתומים הפגומים, הטיפול בווריקוצלה מתבסס על חסימת הוורידים המורחבים שבהם זרימת הדם אינה תקינה, והסטת זרימת הדם לוורידים תקינים.
ניתוח לתיקון וריקוצלה הוא הטיפול השכיח ביותר בווריקוצלה.
ישנם מספר סוגי ניתוחים עיקריים: ניתוח קשירה גבוהה, ניתוח לפרוסקופי, ניתוח קשירה מפשעתית וניתוח מיקרו-כירורגי.
בניתוח המיקרו-כירורגי המתבצע תחת מיקרוסקופ ניתוחי עם מכשור עדין במיוחד, מאתרים וקושרים גם ורידי וריקוצלה קטנים מאוד תוך שמירה קפדנית שלא לפגוע בעורקי האשך ובכלי הלימפה שלו.
הדרך לטיפול בווריקוצלה ללא ניתוח מתבצעת באמצעות צנתור שפותח על ידי שני הרופאים הישראלים (גת וגורן) שחקרו את תופעת הווריקוצלה וגילו את הקשר שלה לבעיות ייצור תאי זרע.
השיטה, שקרויה על שמם, מאתרת את רשת הוורידים הפגומה ומטפלת בתופעה משני צידיה.
הצנתור מתבצע בבטן התחתונה בטיפול אמבולטורי בהרדמה מקומית, ואינו דורש ניתוח, אשפוז או התאוששות.
השיטה הישראלית זכתה להכרה בינלאומית כבעלת נתוני הצלחה גבוהים, ומופיעה בספר פוריות הגבר העולמי – Andrology For The Clinician.
במקרים הנדירים בהם הווריקוצלה נמצאת רק בצד אחד, ניתן לבצע גם ניתוח רגיל לקשירת הווריד הראשי, המתבצע בהרדמה מלאה (קרוי גם "קשירה עליונה").
לאחר הקשירה מתפתחים ורידים המנקזים את הדם מהאשך באופן תקין.
בנוסף, קיימים טיפולים נוספים לווריקוצלה כמו צנתור בעזרת סלילים חוסמי ורידים, וטיפולים אלטרנטיביים כגון רפואה סינית.
וריה היא עיר במקדוניה שביוון, כ-60 ק"מ מערבית לסלוניקי.
ידועה בעיקר בזכות הקבר המפואר המיוחס לפיליפוס השני מלך מוקדון, הנמצא ברובע ורגינה.
וריה הייתה מיושבת כבר במאה העשירית לפני הספירה.
בכתובים היא מוזכרת לראשונה אצל תוקידידס במחצית השנייה של המאה החמישית לפנה"ס.
בשנת 168 לפנה"ס, לאחר ניצחון הרפובליקה הרומית במלחמה המקדונית השלישית, נכללה העיר באחת ממדינות החסות שהוקמו על ידי רומא.
ב-146 לפנה"ס לאחר המלחמה המקדונית הרביעית, הפכה רומא את מקדוניה לפרובינקיה.
באותו זמן החלו הרומאים בסלילת ויה אגנטיה, הדרך הרומית הראשית מרומא למזרח שעברה בווריה.
העיר פרחה בתקופת האימפריה הביזנטית.
ב-1436 נכבשה וריה על ידי האימפריה העות'מאנית, ונשארה בשלטון עות'מאני קרוב ל-500 שנה.
השלטון העות'מאני בווריה הסתיים ב-1912 עם הכיבוש היווני במהלך מלחמת הבלקן הראשונה.
עדות כתובה ראשונה על קיום קהילה יהודית מופיעה בברית החדשה: שם מסופר על ביקורו של פאולוס בבית הכנסת בווריה, ביקור המיוחס לעשור הששי של המאה הראשונה.
הקהילה מוזכרת בדיווח של נוסע עות'מאני מהמאה ה-15. לאחר גירוש ספרד, בסוף אותה מאה, הגיעו אליה יהודים רבים.
באמצע המאה ה-19 חלה פריחה של הקהילה.
באותה תקופה שופץ בית הכנסת, ונבנו רבים מהבתים המפוארים של ברבוטה, הרובע היהודי.
במלחמת העולם השנייה הייתה וריה בחלק של יוון שהיה בכיבוש גרמני ישיר.
במאי 1943 נשלחו רוב יהודי העיר למחנות ההשמדה, מיעוטם ברחו להרים או הוסתרו על ידי תושבי העיר חסידי אומות העולם.
מתוך 950 יהודי העיירה שרדו 111.
מאז 2008 החל תהליך של שימור הרובע היהודי.
בית הכנסת שופץ והוא פתוח לביקור.
כן שופצו בית הרב ובנינים נוספים המשמשים כבניני ציבור.
חברת ורייזון תקשורת היא חברת תקשורת אמריקאית רב-לאומית, המספקת שירותי תקשורת סלולרית, טלפוניה, מערכות מידע, ושירותי פס רחב ללקוחות בארצות הברית ובעולם.
מטה החברה ממוקם בבניין ורייזון אשר במנהטן, ניו יורק.
פעילות החברה מאורגנת בארבע חברות עסקיות:
חברת תקשורת פנים המספקת שירותי טלפוניה מקומית, תעבורת קול, מרכזיות, גישה לרשתות, קווים פרטיים, טלפונים ציבוריים, שירותי רשתות דיגיטליות, שיחות בינלאומיות, פתרונות ואינטגרציית מערכות, גישת אינטרנט, ועוד - ב-28 מדינות בארצות הברית.
חטיבת הסלולר (Verizon Wireless) מספקת שירותים סלולרים ארציים, מכשירי קצה, ושירותים נלווים ליותר מ-150 מיליון מנויים בארצות הברית.
חטיבת שירותי המידע כוללת הוצאה לאור של ספר הטלפונים, ואתר האינטרנט "סופר פייג'ס", שירותי גישה לאינטרנט, וכן שירותי הקמת אתרים, ושירותי סחר אלקטרונים.
החטיבה הבינלאומית מספקת מגוון שירותים סלולרים, וקווים במדינות אמריקה הצפונית והדרומית ואירופה.
לחברה גם שיתוף פעולה עם יאהו!, להשקת שירותי אינטרנט מהיר.
החברה הוקמה בשנת 1983 בשם בל אטלנטיק (Bell Atlantic) כחלק מהליך הפיצול שכפתה ממשלת ארה"ב על מונופול הטלפוניה הארצי של תאגיד AT&T שנוסד במאה ה-19 בידי ממציא הטלפון אלכסנדר גרהם בל.
לפני הפיכתה ל-Verizon, בל אטלנטיק התמזגה בשנת 1997 עם חברת NYNEX (שגם היא הייתה אחת החברות שפוצלו מ-AT&T באמצע שנות השמונים).
במאי 2015 הודיעה החברה על רכישת ספק שירותי האינטרנט AOL תמורת 4.4 מיליארד דולר.
ב-25 ביולי 2016 הודיעה ורייזון על רכישת עסקי האינטרנט של יאהו!
מטרת הרכישה היא למזג את יאהו!
עם AOL וליצור ארגון העוסק בשרותי תוכן ויכול להתמודד עם ענקי המדיה הדיגיטלית כמו גוגל ופייסבוק.
ב-1 באוגוסט 2016 הודיעה ורייזון על כוונתה לרכוש את Fleetmatics Group PLC מדבלין שבאירלנד תמורת 2.4 מיליארד דולר.
ב-13 ביוני 2017 הושלמה רכישת יאהו!.
נרכשה תמורת 4.48 מיליארד דולר, זאת לאחר הפחתה של כ-350 מיליון דולר בשל פרצות אבטחה חמורות שנתגלו בשרתי יאהו!
בשנים 2013 ו-2014. פרצות אבטחה אלו גרמו לדליפת נתוניהם האישיים של למעלה ממיליארד משתמשים.
וריד שער הכבד (TA: vena portae hepatis), או לעיתים בקיצור וריד השער, הוא וריד שער גדול בחלל הבטן, המוביל דם ממערכת העיכול, מהטחול ומאיברים נוספים בחלל הבטן - ישירות אל הכבד.
מערכות של ורידי שער שונות מיתר סוגי הוורידים, בכך שאינן מובילות דם ישירות אל הלב, אלא אל איבר אחר.
בדמה למערכת ורידי שער הכבד ישנה מערכת שער המקשרת בין ההיפותלמוס לבין האדנוהיפופיזה.
וריד השער הוא איחוד של שני ורידים ראשיים:
וריד מתלה המעי העליון - המנקז את הדם מהמעי הדק, מהחלק השמאלי של המעי הגס ומזנב הלבלב
וריד הטחול (vena splenica) - המנקז דם מהטחול, מראש הלבלב, ומווריד מתלה המעי התחתון, המנקז את החלק הימני של המעי הגס כולל החלחולת
בנוסף, מתנקזים אליו הוורידים המנקזים דם מהקיבה, מכיס המרה, מהחלק התחתון של הוושט.
קיימים מספר ורידים נוספים המגיעים מאיברים בחלל הבטן, ומתנקזים ישירות אל הכבד, במקביל לווריד שער הכבד, ובאופן מעשי יש לראותם כחלק ממערכת ורידי שער הכבד: ורידים סביב הטבור, ורידים המנקזים את הפדר הקטן, שלפוחית השתן ועוד.
לעיתים, וריד מתלה המעי התחתון איננו מתנקז אל וריד הטחול, אלא מתחבר ישירות אל וריד שער הכבד.
אצל העובר, וריד שער הכבד מחובר גם אל וריד חבל הטבור השמאלי.
לאחר שהוורידים הראשיים מתאחדים, ממשיך וריד שער הכבד כ-8 ס"מ אצל מבוגר, ואז מתפצל שוב בין אונות הכבד, ולפיצולי משנה עד לרמת הנימים.
מבנה הנים בכבד (מכונה סינוסואיד הכבד Hepatic sinusoid) שונה מרקמה רגילה, כי הכבד מחובר לשלוש מערכות של כלי דם:
כניסה לכבד של דם עשיר בחמצן מעורק הכבד - כמו במרבית האיברים.
כניסה לכבד של דם מווריד שער הכבד (לא מחומצן).
יציאה מהכבד של דם לא מחומצן אל וריד הכבד ומשם אל הלב הימני - כמו במרבית האיברים.
כ-75% מהדם הנכנס אל הכבד מקורו מווריד השער, והיתר - מעורק הכבד.
למערכת הדם בווריד השער יש מספר השקות עם המערכת הוורידית הרגילה.
השקות אלו באות לידי ביטוי במצב של יתר לחץ דם בווריד שער הכבד (כגון במחלת שחמת הכבד):
אזור תופעה במקרה של יתר לחץ דם בווריד השער ושט דליות הוושט חלחולת טחורים טבור ראש מדוזה (Caput medusae) מאחורי הצפק - דוקטוס ונוסוס פתוח (אצל תינוקות) -
וריד השער מוביל את הדם הוורידי ממערכת העיכול ישירות אל הכבד, וכך הכבד הוא הראשון שנתקל בחומרים שנספגו במערכת העיכול, ומאפשר לו לבצע מטבוליזם ראשוני, אגירת חומרים שונים, נטרול רעלים ועוד - לפני שחומרים אלו יגיעו ליתר חלקי הגוף.
יתר לחץ דם שערי (Portal hypertension) - עליית לחץ דם בווריד שער הכבד, היא אחד הסיבוכים של שחמת הכבד ושל מחלות כבד נוספות.
לחץ גבוה בווריד השער גורם למיימת, ולמעבר דם בהשקה שבין וריד השער, לבין ההווריד הנבוב התחתון, מה עלול לגרום לדליות בוושט, טחורים, ותופעת ראש מדוזה (Caput medusae) עקב השקה בוורידים סביב הטבור.
פיאלופלביטיס (Pylephlebitis) - דלקת של וריד השער או חלק מענפיו, בעקבות זיהום חלק הצפק - מצב קשה עם סיכויי החלמה מועטים.
פקקת וריד השער - עקב ניתוחים בבטן, זיהומים, שחמת הכבד הפרעות בקרישת הדם ועוד.
וריד שער הוא וריד או מערכת של ורידים, שאיננו מוביל דם ישירות אל הלב, אלא אל איבר אחר.
הדם המתנקז מרוב אברי הגוף מובל באמצעות ורידים, ישירות אל הלב.
יוצאות מן הכלל מערכות של ורידי שער:
וריד שער הכבד - מוביל דם ורידי ממערכת העיכול, מהטחול ומאיברים נוספים בחלל הבטן - ישירות אל הכבד.
בכך הכבד הוא הראשון שנתקל בחומרים שנספגו במערכת העיכול, ומאפשר לו לבצע מטבוליזם ראשוני, אגירת חומרים שונים, נטרול רעלים ועוד - לפני שחומרים אלו יגיעו ליתר חלקי הגוף.
וריד המוביל דם מבלוטת ההיפותלמוס ישירות אל בלוטת האדנוהיפופיזה, ובכך הורמוני ההיפותלמוס משפיעים באופן ישיר ומהיר על האדנוהיפופיזה, במסגרת חמישה צירי הורמונים שונים.
וריד מתלה המעי העליון (TA: vena mesenterica superior), הנקרא גם לפי ראשי התיבות באנגלית SMV, הוא כלי דם המנקז דם מהמעיים.
בסיומו, מאחורי צוואר הלבלב, הוא חובר לווריד הטחול (vena splenica, vena lienalis) ושניהם יוצרים את וריד שער הכבד.
וריד מתלה המעי העליון נמצא לימינו של עורק מתלה המעי העליון, שמקורו מאבי העורקים הבטני.
ורידים המתנקזים אל וריד מתלה המעי העליון
ורידים המתמזגים אל וריד מתלה המעי העליון מנקזים את המעיים הדקים, המעי הגס בחלקו, הקיבה, הלבלב והתוספתן.
וריד המעי הגס האמצעי - המנקז את המעי הגס הרוחבי
וריד המעי הגס הימני - המנקז את המעי הגס העולה
וריד המעי הקום והמעי הגס
פקקת של וריד מתלה המעי העליון היא יחסית נדירה, אולם מהווה סיבה משמעותית לאירוע איסכמי של מתלה המעי ויכולה להיות קטלנית.
כ-10% עד 15% מהאירועים האיסכמיים הם כתוצאה מפקקת כאמור.
וַרְיוֹלָה סִיסִית (שם מדעי: Variola louti, שם עממי: לוקוס וריולה) הוא מין דג גרם טורף מהסוג וריולה שבתת-משפחת הדקרים.
תפוצתו בישראל בים סוף של אילת, נמשכת לאורך דרום יבשת אפריקה ועד אוסטרליה.
ממדיו המקסימליים עשויים להגיע לאורך של כ-83 ס"מ ולמשקל של כ-12 ק"ג, אולם נפוץ בגדלים קטנים יותר.
ההשערה כי מגיע לבגרות מינית באורך 43 ס"מ.
מאופיין בפס צהוב בצורת סהר בקצוות סנפיר הזנב.
קצה האחורי של סנפיר הגב וקצוות יתר סנפיריו גם הם בצהוב.
צבעו גופו כחול-אדמדם וגופו מכוסה נקודות כחולות-סגלגלות.
הצבע משתנה במהירות מכחול כהה ועד אדום, שינוי זה עשוי לבלוט בשעות הדמדומים.
בצעירותו דומה למין Parupeneus forsskali ממשפחת המוליתיים, ועשוי לעקוב אחריהם בזמן שהם ניזונים, הצעירים מאופיינים בפס לבן העובר מהחוטם עד סנפיר הגב.
תזונתו מורכבת בעיקר מדגים, אולם הוא ניזון גם מסרטנאים, מחסילונים ומטרפידים.
וריולה סיסית הוא דג טריטוריאלי אולם בניגוד לדקרים אחרים תחום הטריטוריה שלו נרחב.
נצפה באזורי מים צלולים בעומקים של מתחת ל-15 מטר ומעדיף מים פתוחים באזור שוניות אלמוגים ואיים מאשר חופי יבשות.
תפוצתו באזורים טרופיים מים סוף ולאורך דרום יבשת אפריקה ואיי פיטקרן, צפונה עד דרום יפן ואוסטרליה.
בשרו נחשק בשל טעמו העדין והאיכותי.
המסחר בדג זה נפסק במאוריציוס עקב מקרי הרעלת סיגואטרה בשוקי הדגים החיים בהונג קונג.
סיגואטרה היא סוג הרעלה שמקורה באכילת דגים או פירות ים המזוהמים בסיגואטוקסין.
התסמינים להרעלה כוללים עקצוצים בשפתיים, חולשה, בחילות והקאות.
וֵריקוֹ אַנגַ'פַּרידזֵה (בגאורגית: ვერიკო ანჯაფარიძე; 6 באוקטובר 1900 – 30 בינואר 1987) הייתה שחקנית גאורגית.
וריקו אנג'פרידזה נולדה בשנת 1900 בכותאיסי שבחבל אימרתי.
סבהּ, גריגוֹל אנג'פרידזה היה משפטן מפורסם, ואילו אביה, איווליאנֵה אנג'פרידזה - נוטריון.
אחרי שסיימה את לימודיה בבית הספר על שם נינו הקדושה לבנות, וריקו אנג'פרידזה נסעה מכותאיסי למוסקבה כדי ללמוד משחק; בשנים 1917-1916 היא למדה בבירת רוסיה - בסטודיו לדרמה של השחקן סרגיי איידרוב.
אנג'פרידזה החשיבה את השחקן אילריון פווצוב למורה הראשון שלה למשחק; פווצוב הכין אותה לתפקיד הראשי במחזה "שלומית" מאת אוסקר ויילד, אותו רצה להעלות בתיאטרון הדרמה המוזיקלית שתכנן לייסד.
בעקבות המהפכה הבולשביקית (1917), תוכניות הלימוד והמשחק של וריקו אנג'פרידזה ירדו לטמיון והיא חזרה לגאורגיה, שבשנת 1918 זכתה מההפקר בעצמאות (לשלוש שנים).
בשנים 1920-1918 אנג'פרידזה למדה בסטודיו למשחק של ג' ג'בדרי בטביליסי; בשנת 1919 היא נישאה למשורר ולפוליטיקאי שלווה אמירג'יבי, שפעל למען עצמאותה של גאורגיה ואחרי כישלונו של המרד הגאורגי האנטי-סובייטי בשנת 1924 נמלט למערב אירופה.
בשנים 1926-1920 וריקו אנג'פרידזה הייתה שחקנית בתיאטרון רוסתוולי שבטביליסי.
משנת 1925 אנג'פרידזה השתתפה גם בסרטי קולנוע.
בשנים 1928-1926 וריקו אנג'פרידזה הופיעה לסירוגין בתיאטרון בתומי ובתיאטרון הפועלים של טביליסי.
בשנת 1928 אנג'פרידזה הצטרפה לתיאטרון, שנוסד באותה שנה על ידי קוטה מרג'נישווילי בכותאיסי - תיאטרון מרג'נישווילי לעתיד; אנג'פרידזה נשארה כשחקנית בתיאטרון זה עד סוף חייה.
בשנים 1930-1928, התיאטרון שנוסד על ידי קוטה מרג'נישווילי נקרא תיאטרון כותאיסי-בתומי ואנג'פרידזה הופיעה לסירוגין בשתי הערים הללו.
בשנת 1929 וריקו אנג'פרידזה השתתפה בשני סרטי קולנוע בולטים; בסרטו האילם של קוטה מרג'נישווילי, "מקטרתו של איש הקומונה", היא גילמה את דמותה של לואיזה - אשתו של הדמות הראשית.
בסרט אילם נוסף, "סַבַּה", שבוים על ידי מיכאיל צ'יאורלי, היא גילמה את דמותה של מַרוֹ (גם היא אשתו של הדמות הראשית).
בשנת 1930, התיאטרון שבו שיחקה הועבר ממערב גאורגיה לטביליסי ווריקו אנג'פרידזה נשארה בבירת גאורגיה עד שנת 1932. בשנים 1933-1932 אנג'פרידזה שיחקה בתיאטרון הריאליסטי של מוסקבה; בשנת 1933 היא גילמה על בימתו את דמותה של סופיה במחזה "אמא" מאת מקסים גורקי, שבוים על ידי ניקולאי אוחלופקוב ופ' צנטרביץ'.
אנג'פרידזה אמורה הייתה לגלם בתיאטרון מוסקבאי זה שני תפקידים ראשיים נוספים - ז'אן ד'ארק במחזה "יוהנה הקדושה" מאת ג'ורג' ברנרד שו וטטיאנה במחזה "יבגני אונייגין" על-פי הרומן מאת אלכסנדר פושקין, אך היא הסתכסכה עם הבמאי אוחלופקוב וחזרה לתיאטרון מרג'נישווילי שבטביליסי.
בשנות ה-30 וריקו אנג'פרידזה נישאה לבעלה השני - במאי הקולנוע מיכאיל צ'יאורלי (מנישואים אלה נולדו השחקנית סופיקו צ'יאורלי והמחזאי רמז צ'יאורלי).
וריקו אנג'פרידזה שיחקה בדרך כלל בתפקידים טרגיים.
בנוסף לדמויות ששיחקה במחזות, לווריקו אנג'פרידזה היה מופע-יחיד פופולרי, שבו הקריאה למעריציה את מחזהו של שייקספיר "ריצ'רד השלישי" כאשר היא מגלמת בקולה את דמויותיו; היא הייתה גם מורה במכון התיאטרלי של טביליסי ע"ש שותא רוסתוולי (בית ספר לאמנויות הבמה).
בשנים 1959-1957 וריקו אנג'פרידזה הייתה המנהלת הראשית והאמנותית של תיאטרון מרג'נישווילי.
בשנת 1972, בעודה שחקנית בתיאטרון, ביימה את המחזה "אוריאל אקוסטה" מאת קארל גוצקוב (שבוים לראשונה בשנת 1929 על ידי קוטה מרג'נישווילי בעונת הבכורה של התיאטרון שייסד).
וריקו אנג'פרידזה ביימה מחזות נוספים: "אולי הילדים דומים לציפורים" מאת וינא דלמאר, "העצים מתים בעמידה" מאת א' קסונה, "המהנדס סרגייב" מאת י' רוק ו"ימים רוגשים" מאת א' אר'לדזה.
בסך הכול, וריקו אנג'פרידזה הופיעה ב-32 סרטי קולנוע (שלושה מהם רוסיים, אחד מהם אזרי ואחד רוסי-אלבני).
וריקו אנג'פרידזה זכתה בשלושה עיטורי "הדגל האדום של העמל" (1944, 1950, 1958), בתואר "אמן העם של ברית המועצות" (1950), בשני עיטורי לנין (1950, 1979), בפרס קוטה מרג'נישווילי של גאורגיה הסובייטית (1975), בתואר "גיבורת העמל הסוציאליסטי" (1977) ובפרס שותא רוסתוולי של גאורגיה הסובייטית (1979).
וריקו אנג'פרידזה מתה בשנת 1987 בטביליסי ונקברה בפנתאון מתאצמינדה שבעיר.
מועדון כדורגל וריה הוא מועדון כדורגל יווני, מהעיר וריה שביוון.
באוגוסט 2018 התמזג עם המועדון "Elpis Skoutari", ושיחק בעונת 2018/2019 בליגה היוונית השלישית.
המועדון נוסד בשנת 1960 כששתי קבוצות מקומיות התאחדו.
המועדון החל לשחק בעונת 1962/1963 בליגה השנייה ביוון.
המועדון שיחק 4 עונות ברציפות בליגה השנייה ובסוף עונת 1965/1966 הגיע למקום הראשון בליגה והעפיל בפעם הראשונה לליגת העל היוונית.
המועדון שיחק 3 עונות ברציפות בליגה הראשונה ובסוף עונת 1968/1969 ירד לליגה השנייה.
המועדון שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגה הראשונה עד עונת 1972/1973. מעונה זו שיחק 5 עונות ברציפות בליגה השנייה ובסוף עונת 1976/1977 עלה לליגה הראשונה.
בעונת 1977/1978 הגיע לרבע גמר הגביע היווני והפסיד לקבוצת פאוק סלוניקי.
המועדון שיחק 8 עונות ברציפות בליגה השנייה ובסוף עונת 1985/1986 עלה לליגה הראשונה.
המועדון שיחק לסירוגין בליגה הראשונה ובליגה השנייה עד עונת 1990/1991 שבסופה ירד בפעם הראשונה מהליגה השנייה לליגה השלישית ביוון.
המועדון שיחק 2 עונות בליגה השלישית ועלה לליגה השנייה.
המועדון שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגה הראשונה עד עונת 1999/2000.
בעונות 1995/1996, 1996/1997, 1997/1998 הגיע לשמינית גמר הגביע היווני והפסיד לקבוצות אתינייקוס, אפולון אתונה וסקודה קסנתי בהתאמה.
בסוף עונת 1999/2000 ירד מהליגה השנייה לליגה השלישית ואחרי עונה אחת ירד בפעם הראשונה מהליגה השלישית לליגה הרביעית ביוון.
המועדון שיחק 2 עונות בליגה הרביעית ועלה לליגה השלישית.
המועדון שיחק 2 עונות בליגה השנייה וחזר לליגה הראשונה אחרי 8 שנים בליגות הנמוכות.
המועדון שיחק עונה אחת בליגה הראשונה ובסוף העונה ירד לליגה השנייה.
בעונת 2008/2009 הגיע לשמינית גמר הגביע היווני והפסיד לקבוצת פאניוניוס.
בסוף העונה ירד מהליגה השנייה לליגה השלישית.
המועדון שיחק עונה אחת בליגה השלישית וחזר לליגה השנייה.
המועדון שיחק 2 עונות בליגה השנייה ובסוף עונת 2011/2012 חזר לליגת העל היוונית.
המועדון משחק בליגת העל היוונית מעונת 2012/2013. בעונה זו הגיע לרבע גמר הגביע היווני והפסיד לקבוצת פאנטראקיקוס.
וְרִיד מִתְלֵה הַמְּעִי הַתַּחְתּוֹן (TA: vena mesenterica inferior) הוא וריד בבטן המנקז דם מהמעי הגס אל וריד הטחול.
ראשיתו של וריד מתלה המעי התחתון בתור וריד החלחולת העליון, אשר יוצא ממלקעת החלחולת.
בצאת וריד החלחולת מהאגן הקטן, ולאחר חצותו את וריד הכסל המשותף ועורק הכסל המשותף, הוא נקרא וריד מתלה המעי התחתון.
הווריד עולה מאחורי הצפק וקדמית לשריר הכסל והמותניים השמאלי, לצדו של עורק מתלה המעי התחתון.
לאחר מכן הוא עולה מאחורי גוף הלבלב ונשפך לתוך וריד הטחול.
לעיתים הווריד נשפך אל נקודת המפגש בין וריד הטחול לווריד מתלה המעי העליון.
אל וריד מתלה המעי התחתון מתנקזים וריד המעי הגס השמאלי וורידי המעי העקול.
ורידי הריאה הם ארבעה ורידים גדולים (2 מכל ריאה) המקבלים דם מחומצן מהריאות ומביאים אותו לעליה השמאלית של הלב.
ורידי הריאה הם בין הוורידים המעטים בגוף הנושאים דם מחומצן והם חלק ממחזור הדם הקטן.
ורידי הריאה מקורם בשער הריאה שם הם ניזונים מ-3–4 ורידים סימפוניים.
ורידי הריאה ממשיכים משער הריאה, כשמעליהם עורקי הריאה, עד לעלייה שמאל, אליה הם מספקים את הדם.
מכל ריאה מגיעים שני ורידים, והם מחולקים לווריד עליון ותחתון והם מקובעים לכיס הלב.
ורידי הריאה מצד שמאל עוברים מאחורי אבי העורקים היורד וורידי הריאה מצד ימין דרך הוריד הנבוב העליון והעליה הימנית.
בחלק קטן מהאוכלוסייה ורידי הריאה בכל צד משתלבים לקראת העלייה השמאלית לווריד אחד, כשלרוב זה יהיה בוורידי הריאה בצד שמאל (25% מהאוכלוסייה בצד שמאל, 3% מהאוכלוסייה בצד ימין).
ורליץ היא עיירה לשעבר בתוך העיירה אורניינבאום-ורליץ במחוז ויטנברג, כ-120 קילומטר דרומית-מערבית לברלין, ליד העיר דסאו במדינת סקסוניה-אנהלט בגרמניה.
בוורליץ יש פארק גדול (Wörlitzer Park) השוכן לשפת אגם (Wörlitzer See), והוא מהווה חלק מפארק גדול המשתרע עד דסאו בשם: "ממלכת הגנים של דסאו-ורליץ", ששטחו 142 קילומטרים רבועים, והוא חלק מהשמורה הביוספרית של האלבה התיכון.
הוא מהווה את הפארק הגדול ביותר באירופה והוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשנת 2000 כדוגמה יוצאת מן הכלל להשפעתם של העקרונות הפילוסופיים של עידן הנאורות על העיצוב של נוף, המשלב בתוכו אמנות, חינוך וכלכלה בצורה הרמונית שלמה.
זה פארק בנוסח גן אנגלי.
הוא הוקם בסוף המאה ה-18 על ידי לאופולד השלישי, דוכס אנהלט-דסאו (1740–1817) שחזר ממסע באנגליה וביקש להקים גן אנגלי.
במרכז הפארק נמצאת טירת ורליץ (Schloss Wörlitz) המשמשת כיום כמוזיאון.
יהודים גרו בוורליץ מאז 1680. בית הכנסת הראשון היה בכיכר העיירה ונהרס כאשר בנו את בית העירייה.
כמחווה לסובלנות דתית הורה הנסיך המושל לאופולד השלישי לבנות בית כנסת חדש על שפת האגם.
האדריכל פרידריך וילהלם פון ארדמנסדורף בנה את בית הכנסת של ורליץ הדומה ל"" העתיק בטיבולי, שבאיטליה.
בגלל הידלדלות הקהילה הוא נמכר ב-1921 לקהילת דסאו ונסגר סופית ב-1937.
בליל הבדולח נפגע בית הכנסת, אך לא נהרס.
כל הריהוט והספרים בו נהרסו.
הוא שוקם ב-2003 והוקם בו מוזיאון לתולדות הקהילה היהודית בוורליץ.
בית הקברות היהודי נהרס על ידי הנאצים ב-1938 והמצבות שימשו לחומרי בנייה.
ב-8 בנובמבר 2010 נחנך אתר הנצחה ליהודי ורליץ במקום בו עמד בית הקברות.
נאספו 34 מצבות ונקבעו בקיר האתר שבכניסה עליו כתוב בעברית: זכור לא תשכח .
ורינט מערכות היא חברת Customer Engagement אשר מתמקדת בפיתוח פלטפורמת ענן עם פתרונות תוכנה לניהול מעורבות לקוחות.
מוצרי החברה מפותחים במטרה לעזור לסייע בניתוח נתונים, בייחוד מאגרי נתונים גדולים.
המופיעות בדירוג החברות Fortune 100. החברה מונה 4,400 עובדים ברחבי העולם, בערך 200 מהם עובדים במרכז מחקר ופיתוח שנמצא בהרצליה, שהוא מרכז פיתוח גדול ומשמעותי בשביל של החברה.
ב-2021 פוצלה מהחברה החטיבה הביטחונית שלה שעסקה באבטחת סייבר לחברה נפרדת בשם Cognyte, וכיום ממשיכה החברה להתמקד בפיתוח תוכנה למערכי שירות לקוחות בשוק האזרחי.
באוגוסט 2025 נחתם הסכם למכירת החברה לקרן ההשקעות האמריקאית תומא בראבו.
ורינט הוקמה כחברת בת של "קומברס טכנולוג'י", בשם "קומברס מערכות מידע" - קומברס אינפוסיס (Comverse Infosys), בתחילת שנת 1999 כשפוצלה מחברת האחות "קומברס נטוורק סיסטמס".
החברה הונפקה בשנת 2002 בנאסד"ק בשם "ורינט מערכות" וגייסה 72 מיליון ברוטו לפי שווי של כ־370 מיליון דולר.
החברה השתמשה בטכנולוגיית הקלטה הדיגיטלית של קבוצת קומברס לפיתוח יישומים לצרכים עסקיים וביטחוניים.
מערכות הקלטה המשמשות בעיקר למרכזי שירות ומערכות שמשמשות לגופי מודיעין וביטחון.
בשנת 2013, לאחר שנמכרו כמעט כל נכסי חברת האם "קומברס טכנולוג'י", ו"ורינט" נותרה ההחזקה היחידה שלה, מוזגו שתי החברות.
בעלי המניות של "קומברס טכנולוג'י", קבלו מניות השוות ערך בורינט.
הטכנולוגיה של ורינט פותחה במקור בחברת "אפרת טכנולוגיה עתידית" על ידי בועז משעולי, שהמציא יישומי עיבוד אותות ספרתי וארכיטקטורה חדשנית לטיפול דיגיטלי במולטימדיה.
במסגרת פעילותה של חברת אפרת, הגה משעולי את היישום הראשון שפיתחה החברה, מערכת תא קולי, והחל לפתח ארכיטקטורה שתדע לטפל באגירה והעברה של מידע מולטימדיה על ידי מחשב, ובאלגוריתם חדש לייצוג דיגיטלי של דיבור.
מערכת התא הקולי זכתה להצלחה רבה והייתה המוצר העיקרי של חברת האם קומברס.
במקביל, בשנת 1983, הגה משעולי על בסיס אותה הטכנולוגיה את פיתוחו של מערך דיגיטלי חדשני עבור חיל המודיעין, אשר יחליף את השיטות והכלים שבהן בוצעה האזנה לערוצי דיבור אחרים עד אותה עת.
המערכת איפשרה להפוך את כל המידע הקולי האנלוגי לדיגיטלי, סיפקה לאיש צוות ההאזנה תחנת עבודה ייעודית, ואיפשרה להפעיל טכניקות מתחום העיבוד הספרתי של אותות כגון: ניקוי רעשי רקע, זיהוי הדובר וזיהוי שפת הדיבור.
את צוות הפיתוח הוביל כרמל ורניה, שמונה בהמשך למנהל החטיבה, ואחר כך למנהל למנהלחברת הבת קומברס אינפוסיס.
בשנת 1999 פרש כרמל ורניה מניהול קומברס אינפוסיס והוחלף על ידי דן בודנר.
בשנת 2000 הגיעו הכנסות קומברס אינפוסיס לכ-140 מיליון דולר והיא העסיקה כ-700 עובדים והוחלט להנפיקה בבורסה כחברה עצמאית.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 נכנסה החברה גם לשוק האזרחי, והחלה למכור מערכות להקלטת שיחות וידאו והקלטה של שיחות קול בעיקר לארגונים שמפעילים מוקדי שירות טלפוני (Contact Centers), ובתחום זה החלה להתחרות באופן משמעותי בחברת נייס הישראלית.
ב-2002 הונפקה החברה בנאסד"ק, וביוני 2003 השלימה הנפקה שנייה וגייסה כ-132 מיליון דולר לפי שווי של כ-550 מיליון דולר.
ורינט החלה להרחיב את עסקיה בשורה של מיזוגים ורכישות, שיתופי פעולה והשקעות בחברות הזנק.
הפיצול של ורינט מהחטיבה הביטחונית שלה
באוגוסט 2020, ורינט זכתה בפרס של איגוד תעשיית האבטחה עבור אחד המוצרים שלה.
בדצמבר 2019 הודיעה החברה על כוונתה להתפצל בתחילת 2021 לשתי חברות, לורינט שמתמקדת בשוק האזרחי ועוסקת בתוכנה לקשרי לקוחות וקוגנייט שפונה לשוק הביטחוני ועוסקת באבטחת סייבר.
בספטמבר 2020 זכתה ורינט בפתרון האוטומציה של השנה עבור תוכנית הבינה המלאכותית שלה, של Customer Contact Week Excellence Awards.
בפברואר 2021 החטיבה הביטחונית התפצלה לחברה חדשה בשם קוגנייט (Cognyte) ומניותיה נסחרות בנאסד"ק תחת הסימול CGNT.
ביולי 2022 הוכרז שהעוזר הווירטואלי החכם של ורינט זכה בפרס "פתרון הצ'אט בוט הטוב ביותר" על ידי AI Breakthrougha.
באוגוסט 2025 נחתם הסכם למכירת החברה לקרן ההשקעות האמריקאית תומא בראבו תמורת שני מיליארד דולר.
במרץ 2000 רכשה את חברת לורוניקס, תמורת 225 מיליון דולר בעסקת החלפת מניות.
לורוניקס הייתה חברה אמריקאית שפתחה פתרונות לניהול וידאו דיגיטליים עבור מערכות אבטחה.
ביולי 2000 רכשה את חברת סייבורג בעסקת החלפת מניות, ששוויה 19.1 מיליון דולר.
סייבורג הייתה חברה הגרמנית, שפתחה מערכות לניהול והקלטה של קול ותעבורת אינטרנט.
הרכישה נועדה להעמיק את הנוכחות של החברה במרכז אירופה.
במאי 2003 רכשה את חברת SmartSight הקנדית ב-10 מיליון דולר.
חברה המתמחה בפיתוח מערכות להקלטה והעברת וידאו ברשתות אלחוטיות, בעיקר למטרות מעקב.
בפברואר 2004 רכשה את החטיבה הביטחונית של חברת אי.סי.טל הישראלית מקבוצת ECI Telecom בתמורה ל-35 מיליון דולר במזומן.
בספטמבר 2004 רכשה את חברת אבטחת המידע הגרמנית RP Security שפתחה מערכות הקלטה ניידות לשוק התחבורה בתמורה ל-12 מיליון דולר.
במאי 2007 רכשה את המתחרה העיקרית שלה, חברת וויטנס, תמורת 950 מיליון דולר במזומן.
ביולי 2011 רכשה את חברת Vovici – חברה פרטית המספקת לארגונים מערכות לניתוח נתונים משיחות קול, תמורת 76 מיליון דולר.
בינואר 2012 רכשה את חברת פוקאל-אינפו (Focal Info) הישראלית, המתמחה בתרגום נתונים מהאינטרנט למידע בעל ערך עסקי.
בינואר 2014 רכשה תמורת 514 מיליון דולר במזומן, את החברה האמריקאית קאנה (Kana Software) המפתחת ומשווקת מערכות תוכנה לשירותי לקוחות.
באפריל 2014 רכשה את חברת UTX מקפריסין תמורת 83 מיליון דולר.
באוגוסט 2015 רכשה את חברת טליגנט (Telligent) האמריקאית, שהטכנולוגיה שלה מאפשרת להפיק תובנות מערוץ של קהילות לקוחות, שנוסף למידע שמגיע לחברה בין השאר מצ'אט באתרים, תכתובות דואר אלקטרוני ושירות עצמי של לקוחות באתרי האינטרנט.
בדצמבר 2017 רכשה את חברת Next IT, שפתחה טכנולוגיה מבוססת אינטליגנציה מלאכותית, המאפשרת לחברות לקיים שיחות עם לקוחותיהן באמצעות "עוזרים וירטואליים".
בדצמבר 2018 רכשה את הסטארט-אפ הישראלי נאופורס (NowForce), המפתח פלטפורמה להפעלת כוחות חירום וביטחון.
וָרלַאם לִיפַּרטֶלִיָאנִי (בגיאורגית: ვარლამ ლიპარტელიანი; נולד ב-27 בפברואר 1989) הוא ג'ודוקא גאורגי, אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג, סגן האלוף האולימפי מריו 2016.
ליפרטליאני התחרה שלוש פעמים במשחקים האולימפיים בשנים 2012, 2016 ו-2020. בלונדון 2012 הוא הודח בסיבוב השני לאחר ניצחון על דיודון דולסם הקמרוני והפסד למארק אנת'וני האוסטרלי.
בריו דה ז'ניירו 2016 הוא זכה במדליית הכסף לאחר שניצח באיפון בחצי הגמר את גוואק דונג-האן הקוריאני והפסיד בגמר למשו בייקר היפני ובטוקיו 2020 הוא סיים במקום החמישי לאחר הפסד לניאז איליאסוב הרוסי בקרב על מדליית הארד.
במהלך הקריירה ליפרטליאני זכה במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי וביניהן מדליות מטורנירי טוקיו ופריז היוקרתיים.
ליפרטליאני החל להתאמן בג'ודו בגיל 11. מודלי החיקוי שלו היו קוסיי אינווה היפני וזוראב זביידאורי הגיאורגי.
ליפרטליאני נשוי ויש לו שלושה בנים.
קצת לפני אולימפיאדת לונדון 2012, במהלך מחנה אימונים בבורג'ומי שבגאורגיה, ליפרטליאני היה מעורב בתאונת דרכים יחד עם חברו לנבחרת, אבטנדיל צ'ריקישווילי כאשר רכבם התנגש ברכב אחר ופצע קשה את נוסעיו, שבסופו של דבר שרדו.
וריזמו (באיטלקית: Verismo; המילה האיטלקית ל"ריאליזם" מהמילה Vero שפירושה אמת) הייתה תנועה ספרותית איטלקית שהגיעה לשיאה בין 1875 לתחילת המאה ה-20. שני האישים הבולטים בתנועה היו ג'ובאני ורגה ולואיג'י קפואנה שגם חיברו את המניפסט שלה.
קפואנה פרסם את הרומן "Giacinta", החשב בעצמו למעין "מניפסט" של התנועה.
בשונה מהנטורליזם הצרפתי, שהתבסס על אידיאלים פוזיטיביסטיים, ורגה וקפואנה דחו טענות לגבי אופייה המדעי ותועלתה החברתית של התנועה.
התנועה התגבשה בין השנים 1875–1895 על ידי קבוצת כותבים - בעיקר סופרים ומחזאים.
היא לא היוותה אסכולה רשמית, אך התבססה על עקרונות ספציפיים.
הולדתו הושפעה מאקלים פוזיטיביסטי שהציב אמונה מוחלטת במדע ובאמפיריציזם.
חרף ההבדלים, התנועה הושפעה בבירור גם מהנטורליזם הצרפתי, שהתפשטה במאה ה-19 עם סופרים כמו אמיל זולא וגי דה מופאסאן.
עבורם, הספרות צריכה להציג באופן אובייקטיבי את החברה ואת האנושות כמו תצלום, המייצגת בקפידה אפילו את המעמד החברתי הצנוע ביותר אפילו בהיבטיו הלא נעימים ביותר, כאשר המחברים מנתחים את החיים המודרניים האמיתיים כמו מדענים.
הווריזמו הספרותי התפתח בחיי התרבות העירוניים הפוריים של מילאנו, שהפגישו אינטלקטואלים מאזורים שונים, אך נטו לחשוף ביצירותיהם דווקא את החיים במרכז ובדרום איטליה.
סיציליה מתוארת ביצירותיהם של ורגה, קפואנה ופדריקו דה רוברטו, נאפולי ביצירות מאת מטילדה סראו וסלבטורה די ג'יקומו, סרדיניה ביצירותיה של גרציה דלדה, רומא בשיריה של צ'זארה פסקארלה וטוסקנה ביצירותיו של רנטו פוקיני.
התנועה השפיעה הן על הוורזימו באופרה, והן על הנאוריאליזם האיטלקי בקולנוע.
במיתולוגיה הרומית, וריטאס (לטינית: אמת) היא אלת האמת.
בתו של האל סטורן ואמו של וירטוס – אל האומץ והעוצמה הצבאית.
לעיתים היא נחשבת דווקא לבתו של יופיטר, המכונה על ידי היוונים זאוס, או ליצירה של פרומתאוס.
מקובל לספר שהאלה הסתתרה בתחתית באר קדושה.
היא מתוארת גם כבתולה לבושה בלבן וגם בתור "האמת העירומה" המחזיקה מראת יד.
אלת האמת במיתולוגיה היוונית היא אלתיאה (ἀλήθεια).
"וריטאס" היה אף השם שניתן למעלה הרומית של כנות, שנחשבה לאחת המעלות העיקריות של כל רומאי טוב.
בתרבות המערבית המילה משמשת גם כמוטו.
"Veritas" היא המוטו של כמה אוניברסיטאות, שהבולטת בהן היא אוניברסיטת הארוורד, ומופיעה כחלק מהמוטו של מספר אוניברסיטאות נוספות, בהן אוניברסיטת ג'ונס הופקינס (לה המוטו "Veritas vos liberabit"), אוניברסיטת ייל ואוניברסיטת אינדיאנה ("Lux et Veritas" – אור ואמת), ורבות נוספות.
ורינגטון היא עיירה תעשייתית ברובע בעל אותו השם בצ'שייר, אנגליה.
העיירה יושבת על גדות נהר מרזי והייתה בעבר חלק מלנקשייר.
היא ממוקמת 26 קילומטר מזרחית לליברפול ובמרחק דומה ממערב למנצ'סטר.
נכון לדצמבר 2024, אוכלוסיית ורינגטון עמדה על 211,200 תושבים.
ורינגטון נוסדה על ידי הסקסונים בתקופה הרומית במקום חצייה על נהר מרזי.
עד ימי הביניים, ורינגטון הופיעה כעיר שוק בנקודת הגישור הנמוכה ביותר של הנהר.
מסורת מקומית של ייצור טקסטיל וכלי עבודה היא מתקופה זו.
ההתרחבות והעיור של ורינגטון התרחשו במקביל למהפכה התעשייתית, במיוחד לאחר שהמרזי היה ניתן לניווט במאה ה-18. קו הרכבת הראשי של החוף המערבי עובר מצפון לדרום דרך העיירה, ומסילת הרכבת של ליברפול למנצ'סטר (מסלול קווי צ'שייר) ממערב למזרח.
תעלת מנצ'סטר חוצה את דרום הרובע (ממערב למזרח).
הכבישים המהירים M6, M56 ו־M62 עוברים מסביב לעיירה ולכולם יש גישה דרך ורינגטון.
הרובע המודרני של ורינגטון נוצר בשנת 1974 עם האיחוד של רובע מחוז ורינגטון לשעבר, חלק מהמחוז העירוני גולבורן, המחוז העירוני לים, חלק מהמחוז הכפרי של רנקורן, המחוז הכפרי של ורינגטון וחלק מהמחוז הכפרי של וויסטון.
ורינגטון הייתה נקודת מעבר מרכזית על נהר מרזי מאז ימי קדם והייתה התיישבות רומית בווילדרספול.
עדויות ארכאולוגיות מקומיות מצביעות על כך שהיו גם יישובים מתקופת הברונזה.
בימי הביניים חשיבותה של ורינגטון הייתה כעיר שוק ונקודת גישור של נהר מרזי.
ההתייחסות הראשונה לגשר בוורינגטון נמצאה בשנת 1285. מקורה של העיירה המודרנית נמצא באזור שמסביב לכנסיית סנט אלפין, הנכללת כעת באזור השימור של רחוב צ'רץ' ורינגטון הייתה העיר המרוצפת הראשונה בלנקשייר, כאשר רוצפה בשנת 1321.
ורינגטון הייתה נקודת המשען במלחמת האזרחים האנגלית.
צבאותיהם של אוליבר קרומוול ורוזן דרבי ישבו שניהם ליד מרכז העיר העתיקה.
ב-13 באוגוסט 1651 הייתה ורינגטון זירת הניצחון המלכותי האחרון של מלחמת האזרחים כאשר חיילים סקוטים תחת צ'ארלס השני ודייוויד לסלי, לורד ניוארק, נלחמו בפרלמנטרים תחת ג'ון למברט בקרב על גשר ורינגטון.
ההתרחבות והאורבניזציה של ורינגטון תאמו במידה רבה את המהפכה התעשייתית, במיוחד לאחר שהמרזי הפך לכזה שניתן לניווט במאה ה-18. כאשר בריטניה הפכה מתועשת, ורינגטון אימצה את המהפכה התעשייתית והפכה לעיר ייצור ולמרכז של תעשיות פלדה (במיוחד תיל), טקסטיל, בירה וכימיקלים.
נהר המרזי שופץ, תעלות נבנו והעיירה הלכה וצברה פופולריות.
כשהגיע עידן הקיטור, ורינגטון קיבלה אותו באופן טבעי, הן כאמצעי תחבורה והן כמקור כוח לטחנות שלה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בסיס RAF ברטונווד שימש כשדה התעופה הגדול ביותר של חיל האוויר של צבא ארצות הברית מחוץ לארצות הברית, וביקרו בו סלבריטאים אמריקאים גדולים, כולל המפרי בוגרט ובוב הופ אשר אירחו את חיילי צבא ארצות הברית.
תחנת ה-RAF המשיכה לשמש את חיל האוויר האמריקאי ולאחר מכן את שימשה כתחנת ביניים עד לסגירתה ב-1993.
ורינגטון הוגדרה כעיר חדשה בשנת 1968, וכתוצאה מכך האוכלוסייה גדלה, כאשר רבים מהתושבים החדשים של העיירה עברו מליברפול או מנצ'סטר.
דיור חדש נבנה עבור משפחות שפונו משכונות עוני בליברפול או מנצ'סטר, בעוד שהשיכונים הפרטיים החדשים של ורינגטון הפכו גם הם לפופולריים בקרב בעלי בתים פרטיים.
התעשייה הכבדה ירדה בשנות ה-70 וה-80, אך צמיחתה של העיר החדשה הובילה לגידול רב בתעסוקה בתעשייה הקלה, בתחום הקמעונאי, ההפצה והטכנולוגיה.
פיגוע טרור של הצבא האירי
ב-20 במרץ 1993, הצבא האירי הרפובליקאי הזמני (IRA) פוצץ שתי פצצות במרכז העיר ורינגטון.
בפיצוצים נהרגו שני ילדים: ג'ונתן בול בן השלוש מת מיד, וטים פארי בן ה-12, מאזור סאנקי מת חמישה ימים לאחר מכן בבית החולים.
כ-56 בני אדם נוספים נפצעו, ארבעה באורח קשה.
מותם עורר גינוי נרחב של הארגון האחראי.
הפיצוץ הגיע בעקבות התקפת פצצה כמה שבועות קודם לכן במפעל לאחסון גז בוורינגטון.
לורינגטון יש אקלים ימי ממוזג עם קיץ חמים וחורפים קרירים.
הגשם מתפרש על פני השנה, כאשר סופות רעמים מתרחשות בדרך כלל רק בחודשי הקיץ.
גלי חום בקיץ הם נדירים אך עלולים לגרום לטמפרטורות לעלות על 30 מעלות צלזיוס.
הקיץ בדרך כלל ללא שלג ולעיתים רחוקות חווה רוחות חזקות.
החורף בדרך כלל קר, עם רוב הימים סביב 0 מעלות צלזיוס.
יתר על כן, במהלך צלזי קור ממושכים מדי פעם, ידוע כי הטמפרטורות בלילה ירדו ל-12 מעלות צלזיוס עם שלג שוכב שנמשך שבועות.
כפור קרקע מתרחש באופן קבוע מסוף אוקטובר עד סוף מרץ.
רוחות עזות נפוצות בחורף, אם כי לעיתים רחוקות מעל עוצמת סערה 7.
לוורינגטון יש מגוון של שטחים פתוחים, כולל פארקים, שבילים, שמורות טבע וגנים עשירים בהיסטוריה ויופי ויזואלי.
רבות מהאטרקציות הללו ידידותיות לכלבים, וללא תשלום כניסה, בדרך כלל עם שבילים מעשה ידי אדם שנוצרו כדי להבטיח בטיחות.
פארק קולצ'ט – פתוח 24 שעות ביממה, עם שירותים ציבוריים, חניה וצוות הממוקם ברחבי הפארק
סכר לים – פתוח 24 שעות ביממה, מתקני מים, חיות בר וטיולים ביערות
שמורת הטבע המקומית של ריסלי מוס – מסייעת לחיות הבר המקומיות.
פארק עמק סאנקי – פתוח 24 שעות ביממה, כולל ספסלי פיקניק, חנייה לרכב, הזדמנויות דייג ואזורי משחק.
שביל פנין – פתוח 24 שעות, מתאים לרכיבה על אופניים, הליכה וריצה.
קישורים לשבילים רבים אחרים באזור.
פארק ויקטוריה – כולל מתקני ספורט, מגרשי אימון, אצטדיון ASICS, אזור משחקים ובית פסטיבל המוזיקה השנתי Neighborhood Weekender
גני וולטון – כולל גנים, פינת ליטוף, אזורי משחקים, מיני גולף ושבילים נגישים
כנסיית סנט וילפריד, גרפנהול, כנסייה מימי הביניים
כנסיית סנט אוסוולד, ווינוויק, כנסייה מימי הביניים
כנסיית הפאריש של סנט אלפין מהמאה ה-14, רובה נבנתה מחדש בסגנון ויקטוריאני עם צריח בגובה 86 מטרים, השישי בגובהו בבריטניה
כנסיית השילוש הקדוש, 1758, כנסייה ג'ורג'יאנית בשער השוק
מוזיאון וגלריה לאמנות ורינגטון, אחד המוזיאונים העירוניים העתיקים ביותר בבריטניה
בית העירייה של ורינגטון (ושערי הזהב שלו), לשעבר בנק הול (נבנה בשנת 1750), ביתם של משפחת פיליפס והאמן נתנאל ג'ורג' פיליפס
אצטדיון האליוול ג'ונס, ביתם של ורינגטון וולבס
אולם הקונצרטים של פאר הול, ביתו של עוגב נדיר שנעשה על ידי בונה העוגב הצרפתי הגדול Aristide Cavaille-Coll
מרכז לאמנויות פירמידה בכיכר פלמירה
ג'ון הריסון (1693–1776), ממציא של הכרונומטר הימי שקבע קו אורך; תושב ותיק של ורינגטון
ג'וזף פריסטלי (1733–1804), איש דת נון-קונפורמיסט, פילוסוף ומדען; חי בוורינגטון ולימד באקדמיית ורינגטון בין 1761 ל-1767
סירלוק פילדס (1843–1927), אמן, למד בבית הספר לאמנות ורינגטון
ברט קווק (1930–2016), שחקן, סרטי "הפנתר הוורוד", נולד בוורינגטון
סו ג'ונסטון (נולדה ב-1943), שחקנית, ברוקסייד ומשפחת רויל
פיט פוסלתווייט (1946–2011), שחקן, נולד ברחוב נוריס 101, ורינגטון; סטודיו במרכז לאמנויות הפירמידה נקרא על שמו
פולי ווקר (נולדה 1966 בוורינגטון), שחקנית, ברומא של HBO ובברידג'רטון של Netflix
וורן בראון (נולד ב-1978), שחקן של BBC, נולד וחי בוורינגטון
אוון קופר (נולד ב-2009), שחקן, נולד וחי בוורינגטון
טים קארי (נולד ב-1946), שחקן, זמר ומלחין, נולד בוורינגטון וחי בגרפנהול
סטיבן האף (נולד ב-1961), פסנתרן קונצרטים בין-לאומי ומלחין קלאסי, גדל בורינגטון
איאן בראון (יליד 1963), סולן הסטון רוזס, יליד ורינגטון, גר ברחוב פורסטר, מתגורר כיום בלים
רוג'ר האנט (1938–2021), כדורגלן עבור ליברפול, חבר בקבוצה של אנגליה לכדורגל באליפות העולם 1966, נולד בגלאזברי, גר בוורינגטון, נעשה פרמן של העיר ב-5 בדצמבר 2016.
ג'סי לינגארד (נולד ב-1992), שחקן כדורגל עבור נטינגהם פורסט FC., נולד בוורינגטון
אלפי דיוויין (נולד ב-2004) כדורגלן של טוטנהאם הוטספור
ג'ארל קוואנסה (נולד בשנת 2003), כדורגלן מקצועי עבור ליברפול וניצח בקופה של האף-אף-איי-ל בשנת 2024
ורליק ורגיסי (בטורקית: Varlık Vergisi, "מס עושר" או "מס הון") היה מס שהוטל בעיקר על אזרחים לא-מוסלמים בממשלת מפלגת העם הרפובליקאית (CHP) בטורקיה בשנת 1942, במטרה לגייס כספים להגנת המדינה במקרה שהיא תצטרף למלחמת העולם השנייה.
הסיבה הבסיסית למס הייתה לגרום להרס כלכלי לאזרחי המיעוטים הלא-מוסלמים במדינה, לפגוע במעמדם בכלכלה הטורקית ולהעביר את נכסיהם לבורגנות המוסלמית.
זו הייתה פעולה מפלה שהטילה מיסוי כבד עשרות מונים על לא-מוסלמים והביאה להעברת כמות משמעותית של עושר ורכוש למוסלמים.
ממשלת הציגה הצעת חוק למס חד-פעמי, שאושר על ידי האספה הלאומית הגדולה של טורקיה ב-11 בנובמבר 1942. המס התייחס לנכסים קבועים, כולל אחוזות קרקע, מבנים, עסקים ומפעלים תעשייתיים שבבעלות כל האזרחים, אך הוא פגע באופן לא פרופורציונלי במיעוטים.
קהילות לא-מוסלמיות, כגון יהודים, יוונים, ארמנים ולטינים, ששיחקו תפקיד משמעותי בכלכלה, נפגעו במיוחד, כאשר הארמנים נשאו בנטל המס הכבד ביותר.
ההשלכות היו חמורות, מעמד הסוחרים הלא-מוסלמי שנותר הושמד, ומשפחות לא-מוסלמיות רבות עמדו בפני קריסה כלכלית.
המיסים הגיעו לרמות מדהימות, שלעיתים אף עלו על כל רכושו של הפרט שהתחייב במס.
החוק חל אפילו על לא-מוסלמים עניים כמו נהגים, עובדים וקבצנים, בעוד שמקביליהם המוסלמים נהנו מפטור.
קבוצת אוכלוסייהסכום המס שיש לשלםארמנים נוצרים232%יהודים179%יוונים נוצרים156%מוסלמים4.94%
במהלך מלחמת העולם השנייה, טורקיה שמרה על עמדה נייטרלית עד פברואר 1945. ההיגיון הרשמי של המס היה לחזק את קופת המדינה כהכנה לפלישה אפשרית של גרמניה הנאצית או ברית המועצות.
עם זאת, המניע העיקרי מאחורי המס היה להפעיל שליטה לאומית על הכלכלה הטורקית.
על ידי הפחתת ההשפעה והשליטה של אוכלוסיות מיעוט במסחר, בפיננסים ובתעשייה, ויצירת בורגנות מוסלמית טורקית חדשה.
לא ניתן היה לערער על המס לא באמצעים משפטיים ולא מנהליים, אלא אם כן הייתה כפילות במיסוי.
ללא-מוסלמים ניתן חלון של 15 יום לשלם את המס במזומן.
אלו שלא יכלו לעמוד בתשלום, נאלצו ללוות מחברים או בני משפחה, למכור נכסים במכרזים ציבוריים, או למכור עסקים כדי לגייס כספים.
מי שלא שילם, נשלח למחנות עבודה במזרח אנטוליה, שם מתו עשרים ואחד מהאסירים.
המדינה גם החרימה רכוש מקרובי משפחה – הורים, ילדים ואחים – ומכרה אותם כדי להסדיר חבות מס, גם אם האדם עצמו הועבר לעבודה כפויה.
משלמי המיסים סווגו לארבע רשימות נפרדות: רשימת "M" למוסלמים, "G" ללא-מוסלמים, "E" לזרים ו-"D" למומרים.
נתונים רשמיים חשפו כי ממשלת טורקיה גבתה 324 מיליון לירות (כאשר דולר אמריקאי שווה ל-1.20 לירה טורקית) באמצעות החרמת נכסיהם של לא-מוסלמים.
לפי פייק אוקטה, מנהל הכספים של מחוז איסטנבול באותה תקופה, 289,256,246 לירות לאומיות נאספו ממיעוטים לא-מוסלמים, 34,226,764 לירות ממומרים, ו-25,600,409 לירות ממוסלמים.
לחץ בין-לאומי הוביל לביטול החוק השנוי במחלוקת ב-15 במרץ 1944, בעקבות ביקורת חריפה מבריטניה וארצות הברית.