tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר קבלת התואר, התמנה לפרופסור באוניברסיטה, ומאוחר יותר, בהמלצת קרל פרידריך גאוס, התמנה לפרופסור באוניברסיטת גטינגן, בהיותו רק בן 27. הוא התפרסם בזכות שיעוריו המעניינים המלווים בניסוים פרקטיים, ובעידודו את תלמידיו להתנסות אף הם בניסויים המתוארים בשיעור.
ב-1833 המציא יחד עם קרל פרידריך גאוס את הטלגרף האלקטרו-מגנטי הראשון, שקישר בין מצפה הכוכבים אל מכון הפיזיקה בתוך אוניברסיטת גטינגן.
באוקטובר 1837 פוטר ובר מתפקידו באוניברסיטה על ידי ממשלת הנובר, כאחד משביעיית גטינגן (שבעה פרופסורים מהאוניברסיטה שמחו כנגד השינויים בחוקת ממלכת הנובר).
ובר יצא לטייל בעולם, וביקר בין השאר באנגליה.
ב-1843 התקבל לתפקיד פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת לייפציג.
ב-1849 חזר לתפקידו הקודם באוניברסיטת גטינגן.
כמו כן היה מנהל מצפה הכוכבים באוניברסיטה.
ב-1859 זכה במדליית קופלי "בזכות מחקריו בחשמל, מגנטיות ואקוסטיקה".
פרידריך וילהלם ויקטור אוגוסט ארנסט היה יורש העצר של הקיסרות הגרמנית, ובנו של וילהלם השני אחרון קיסרי גרמניה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה וביטול המונרכיה נאלץ לוותר על כל הזכויות שבכתר גרמניה ויצא עם אביו לגלות בהולנד, אולם בעקבות מאמצי ידידו גוסטב שטרזמן הרשו לו מדינות ההסכמה לחזור לגרמניה בתנאי שלא יחשוף את עצמו.
ב-1930 הצטרף לקסדת הפלדה ותמך בהקמת המפלגה הנאצית, לא מתוך התלהבות מהנאציזם אלא משום שקיווה שיוכל לחזור ולשלוט.
רצה להתמודד לנשיאות מול פאול פון הינדנבורג, אולם בעקבות איומי אביו ביטל את מועמדותו.
נחשד על ידי הגסטפו במעורבות בקשר העשרים ביולי.
ובילה את המלחמה באוסטריה, ולאחריה נעצר על ידי כוחות הכיבוש הצרפתיים, אולם שוחרר וחי את שארית חייו בהכינגן שבגרמניה המערבית.
וילהלם נולד ב-6 במאי 1882 בעיר פוטסדאם שבקיסרות הגרמנית.
אביו וילהלם השני היה נכדו של הקיסר דאז וילהלם הראשון, ואמו אוגוסטה ויקטוריה הייתה נסיכת שלזוויג-הולשטיין.
עם לידתו היה וילהלם השלישי בסדר הירושה, אחרי אביו וסבו.
ב-15 ביוני, לאחר מות סבו פרידריך השלישי, הוכתר אביו כקיסר ווילהלם כיורש העצר וכנסיך פרוסיה.
וילהלם השני התייחס לבנו בבוז בגלל חולשתו לנשים, במהלך סבב הופעות בברלין של זמרת האופרה ושחקנית הקולנוע ג'ראלדין פאראר התאהב בה וילהלם ואף נתן לה טבעת.
אולם אביו התנגד לכך כי חשש מביקורת ציבורית אם בנו יתחתן עם אשה ללא ייחוס.
ולכן הגלה את בנו לדנציג והכריח את פראר להחזיר את הטבעת.
במהלך שהותו בדנציג הרבה הנסיך לשחק טניס, ופגש נשים יפות אחרות כך שכח במהרה את אהובתו ונישא לדוכסית צציליה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ואנסטסיה מיכאילובנה, הדוכסית הגדולה של רוסיה.
וילהלם היה קצין צבא מוכשר מאוד ולפני שפרצה מלחמת העולם הראשונה כבר הספיק לפקד על יחידות גדולות, כשפרצה המלחמה הוא ניסה לשכנע את אביו לוותר בראיונו הראשון לכתב זר בנובמבר של 1914 אמר:
למרות דבריו פיקד וילהלם על הארמייה החמישית של הצבא הגרמני הקיסרי ונטל חלק בולט בקרב ורדן בשנת 1916. בהמשך מונה למפקד קבוצת ארמיות עד לסוף המלחמה.
במהלך המהפכה הגרמנית ויתר הקיסר וילהלם השני על כיסאו, הנסיך יורש העצר עשה כמוהו ומשפחת המלוכה יצאה לגלות בהולנד.
במהלך גלותו התיידד וילהלם עם הקנצלר גוסטב שטרזמן וביקש ממנו לחזור לגרמניה, הקנצלר הסכים לבסוף בתנאי שלא יעסוק בפוליטיקה.
וילהלם חזר לגרמניה ב-9 בנובמבר 1923 ולא הודיע לאביו שזעם על כך שבנו בחר לחזור לגרמניה דווקא ב-9 בנובמבר היום בו התפרק הרייך השני.
ב-1935 שבר וילהלם את ההבטחה שנתן לשטרזמן והצטרף למפלגה קטנה אחת מהמפלגות הקדם נאציות, כמו כן היה ביחסים קרובים עם אדולף היטלר והיה חבר בקסדת הפלדה.
הוא שקל להתמודד לנשיאות מול פאול פון הינדנבורג, כשאביו שמע על תוכניתו הוא שלח לו מברק בו נכתב בין היתר:
בעקבות איומי אביו ביטל וילהלם את מועמדותו, אולם המשיך בניסיונות להחזרת המונרכיה, הוא האמין שהיטלר יסייע לו אולם משהבין שסיוע כזה לא יבוא התקררו היחסים ביניהם.
לאחר ליל הסכינים הארוכות שבמהלכו נרצח ידידו הקנצלר לשעבר קורט פון שלייכר פרש לגמרי מכל פעילות פוליטית.
נחשד שהיה מעורב בקשר העשרים ביולי והיה נתון לפיקוח הגסטפו.
את שארית המלחמה בילה באוסטריה ולאחריה נתפס בידי חיילים צרפתים והושם במאסר, לאחר שחרורו חי בהכינגן עד מותו ב-20 ביולי 1951.
מ-17 ביולי עד ל-2 באוגוסט 1945 נערכה בארמון ועידת פוטסדאם, ועידת פסגה בין מנהיגי בעלות הברית, שבתומה הועבר הארמון למועצת העיר פוטסדאם.
לווילהלם היו שישה ילדים מנישואיו עם צציליה, דוכסית מקלנבורג-שוורין:
וילהלם, נסיך פרוסיה (1906–1940), ויתר על הכתר לטובת אחיו הצעיר לואי פרדיננד.
נישא לדורותיאה פון סלוויאטי ונולדו לו שתי בנות:
לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה (1907–1994) קיבל את הכתר שאחיו ויתר עליו והיה מתנגד נלהב לנאציזם נישא לקירה קירילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה ונולדו לו שבעה בנים:
הוברטוס, נסיך פרוסיה (1909–1950) היה נשוי בתחילה לברונית פון הומבולדט ואחר כך לנסיכה מגדלנה רויס נולדו לו שתי בנות:
פרידריך, נסיך פרוסיה (1911–1966) התחתן עם הליידי בריג'ד גינס ונולדו לו חמישה ילדים:
וילהלם יורש העצר פעל רבות למען קידום הכדורגל שנחשב אז דבר חדש יחסית בגרמניה.
הצו הצבאי של מקס יוזף
הצו הצבאי של סנט היינריך (סקסוניה)
צלב ההצטיינות הצבאית רמה 1 (מקלנבורג שווריין)
אביר מסדר גיזת הזהב (הסניף האוסטרי)
אביר מסדר גיזת הזהב (הסניף הספרדי)
אביר מסדר הבירית גורש ב-1915
אביר מסדר סנט אולף (נורווגיה)
זכרונותיו של נסיך הכתר וילהלם יצא לאור בשטוטגרט 1922
זכרונותי מהמאבק ההרואי של גרמניה על מלחמת העולם הראשונה יצא לאור בברלין 1923
מחפש את האמת ספר על שאלת אשמת המלחמה יצא לאור בשטוטגרט 1925
זיכרונותיו של נסיך הכתר הגרמני נכתב על ידי אשתו
יורש העצר וילהלם ותפקידו בפוליטיקה הגרמנית
פרצופו האמיתי של נסיך הכתר נכתב בידי קרל לנגה
פסיפס הנושא את דיוקנו ודיוקן אשתו נמצא בכנסיית הזיכרון על שם הקייזר וילהלם בברלין.
וילהלם פרידריך פרנץ יוזף כריסטיאן אולף, נסיך פרוסיה היה בנו הבכור של וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה.
וילהלם נולד ב-4 ביולי 1906 בפוטסדאם, לוילהלם, נסיך הכתר של גרמניה ולצציליה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, בתם של פרידריך פרנץ השלישי, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שוורין ואנסטסיה מיכאילובנה, הדוכסית הגדולה של רוסיה.
בשנת 1916 קיבל וילהלם דרגת סגן בצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט המשמר ה-1. לאחר המהפכה הגרמנית גלה אביו להולנד, אולם וילהלם נשאר עם אמו ואחיו בפוטסדאם.
וילהלם למד באוניברסיטאות קניגסברג, מינכן ובון, ובזמן שהותו באוניברסיטת בון התאהב בדורותיאה פון סלוויאטי.
סבו לא אישר את נישואיו לדורותיאה, משום שמוצאה לא הלם את תנאי הנישואים של בית הוהנצולרן, אך למרות זאת החליט וילהלם להתחתן ובשל כך ויתר וילהלם על התואר ראש בית הוהנצולרן לאחיו לואי פרדיננד.
במהלך מלחמת העולם השנייה התגייס וילהלם לוורמאכט, נפצע במהלך המערכה על צרפת וכעבור שלושה ימים מת מפצעיו.
בהלווייתו השתתפו כ-50,000 איש, דבר שהבהיר לחברי המפלגה הנאצית שעדיין יש למלוכנים תומכים רבים בגרמניה.
בעקבות כך, היטלר הוציא צו שאוסר על נסיכים מבית הוהנצולרן לשרת בצבא.
מנישואיו של וילהלם לדורותיאה פון סלוויאטי, נולדו לו שתי בנות:
פליסטס, נסיכת פרוסיה (1934–2009), התחתנה עם דיניס פון דר אוסטן
כריסטנה, נסיכת פרוסיה (נולדה ב-1936), התחתנה עם פטר פון אסיס ליבס
גנרל-אוברסט וילהלם אדם , היה מפקד בכיר בוורמאכט בשנותיו הראשונות של המשטר הנאצי.
אדם נולד ב-15 בספטמבר 1878 באנסבך שהשתייכה לאימפריה הגרמנית.
בשנת 1897 התגייס אדם לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף ליחידת הרכבות של בוואריה.
במלחמת העולם הראשונה, לחם אדם בחזית המערבית, וזכה בעיטורי צלב הברזל, מסדר ההצטיינות הצבאית של בוואריה דרגה שלישית עם חרבות, ובצלב האבירים של מסדר אלברט עם חרבות.
לאחר המלחמה נשאר אדם ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה.
בשנת 1924 מונה אדם לראש מטה המחוז הצבאי ה-7, ובשנת 1927 הועלה לדרגת אוברסט, ומונה למפקד רגימנט הרגלים ה-19 (הבווארי).
בשנת 1930 מונה לראש מטה קבוצת הארמייה הראשונה בברלין, והועלה לדרגת גנרל מיור.
בהמשך אותה שנה מונה למפקד משרד הגייסות הגרמני, ובשנת 1931 הועלה לדרגת גנרל לוטננט.
בשנת 1933 מונה אדם למפקד הדיוויזיה ה-7 (בוואריה) של הרייכסווהר, ובשנת 1934 מונה למפקד המחוז הצבאי ה-7. ב-1 באפריל 1935 הועלה אדם לדרגת גנרל חיל הרגלים, ולאחר מכן מונה למפקד הקורפוס ה-7. בסתיו 1935 פוטר אדם מתפקידו, עקב התנגדותו למשטר הנאצי, ומונה למפקד האקדמיה הצבאית.
ב-1 במרץ 1938 מונה למפקד הכוחות בקו זיגפריד, אך פוטר כעבור זמן קצר עקב ביקורתו על כשירות הקו.
ב-31 במאי 1939 הועלה אדם לדרגת גנרל-אוברסט.
עם פרוץ המלחמה גויס אדם מחדש לצבא, אך לא מילא כל תפקיד משמעותי, ובשנת 1943 פרש מהצבא.
לאחר המלחמה שבה איבד אדם את שני בניו, הוא העיד במשפטי נירנברג, ולאחר מכן התגורר בגרמיש-פרטנקירכן, עד למותו ב-8 באפריל 1949.
גנרל וילהלם אולקס היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על קורפוס במלחמת העולם השנייה.
אולקס נולד ב-15 ביולי 1880 בברמרהאפן שהשתייכה לאימפריה הגרמנית.
בשנת 1899 התגייס פצל לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הארטילריה ה-24 (הולשטיין), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה.
לאחר המלחמה נשאר אולקס ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה.
ב-1 באוקטובר 1922 הועלה אולקס לדרגת מיור, ובשנת 1924 מונה למפקד סוללה 4 ברגימנט הארטילריה ה-2 (הפרוסי), ולאחר מכן מונה לקצין מטה בפיקוד התותחנים ה-2. בשנת 1926 מונה למפקד הגדוד ה-4 ברגימנט הארטילריה ה-6 (הפרוסי), וב-1 באפריל 1928 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.
בסוף 1928 מונה לראש מטה רגימנט הארטילריה ה-2 (הפרוסי), וב-1 בפברואר 1931 הועלה לדרגת אוברסט.
ב-1 באוקטובר 1931 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-2 (הפרוסי), וב-1 באוקטובר 1933 מונה למפקד פיקוד התותחנים ה-6, והועלה לדרגת גנרל מיור.
ב-1 באוגוסט 1935 הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ומונה למפקד פיקוד הרגלים ה-2. ב-15 באוקטובר 1935 מונה אולקס למפקד הדיוויזיה ה-12, וב-1 באוקטובר 1936 הועלה לדרגת גנרל חיל התותחנים.
ב-6 באוקטובר 1936 מונה למפקד הקורפוס ה-11, וב-31 במרס 1939 נאלץ לפרוש מתפקידו עקב התנגדותו למפלגה הנאצית.
בפרוץ המלחמה מונה אולקס למפקד הקורפוס ה-10, ופיקד עליו במהלך הפלישה לפולין כחלק מהארמייה השמינית במסגרת קבוצת ארמיות דרום.
ב-15 באוקטובר 1939 מונה אולקס למפקד מפקדת משמר הגבולות דרום בקרקוב, אך הודח מתפקידו בתחילת 1940 בעקבות התנגדותו לצעדים שנעשו כנגד האוכלוסייה האזרחית.
ב-20 ביוני 1940 מונה אולקס למפקד המחוז הצבאי ה-1 בפוזן, וב-30 באפריל 1941 פרש מתפקידו.
לאחר המלחמה התגורר אולקס בברמן, עד למותו ב-26 ביוני 1959.
וילהלם, נסיך פרוסיה (; 3 ביולי 1783 ברלין – 28 בספטמבר 1851 ברלין) היה איש צבא ונסיך גרמני מבית הוהנצולרן.
וילהלם נולד ב-3 ביולי 1783 בברלין לפרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה ואשתו פרדריקה לואיזה, נסיכת הסן-דרמשטדט.
בשנת 1799 הצטרף וילהלם לצבא הפרוסי, ושירת ברגימנט המשמר, ובשנת 1806 פיקד על חטיבת פרשים בקרב ינה-אאורשטדט.
בדצמבר 1807 נסע וילהלם לפריז, כדי לנסות לקבל תנאים נוחים יותר לפרוסיה מנפוליאון, אך הצליח להשיג רק הפחתה צנועה.
בשנת 1808 ייצג וילהלם את פרוסיה בקונגרס ארפורט, ובסוף 1808 ליווה את אחיו פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה לסנט פטרסבורג.
בהמשך נטל וילהלם חלק מרכזי ביישום הרפורמות בפרוסיה ובצבא הפרוסי.
במהלך מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית בשנת 1813, הוצב וילהלם במטה של גבהרד לברכט פון בליכר.
בקרב ליצן פיקד על עתודת הפרשים באגף השמאלי של הצבא, ובמהלך קרב לייפציג היה חלק מצבא הצפון של בליכר.
בהמשך פיקד וילהלם על חטיבה 8 בקורפוס של לודוויג יורק פון וארטנבורג על הריין, ולחם עימה בהצטיינות בקרבות סביב פריז.
לאחר הסכם פריז הראשון, ליווה וילהלם את אחיו המלך ללונדון, ולאחר מכן השתתף עמו במשא ומתן בקונגרס וינה.
במהלך קרב ווטרלו פיקד וילהלם על עתודת הפרשים של הקורפוס ה-4 בפיקודו של פרידריך וילהלם פון בילוב.
לאחר הסכם פריז השני, חי וילהלם בעיקר בפריז, ולפעמים גם בטירת פישבך שהייתה בבעלותו.
בין השנים 1824–1829 היה וילהלם מושל המבצר הפדרלי מיינץ, ובין השנים 1830–1831 היה המושל הכללי של פרובינציית הריין ופרובינציית וסטפאליה.
במסגרת תפקידו, חנך ב-20 בספטמבר 1831 את קו הרכבת הראשון על אדמת גרמניה.
בשנת 1834 מונה וילהלם שוב למושל המבצר הפדרלי מיינץ.
לאחר מות אשתו בשנת 1846 פרש וילהלם מתפקידיו הציבוריים, וב-28 בספטמבר 1851 מת בביתו שבברלין.
בשנת 1804 התחתן וילהלם עם מריה אנה, נסיכת הסן-הומבורג, בתם של פרידריך החמישי, רוזן הסן-הומבורג וקרולינה, רוזנת הסן-דרמשטדט, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
אמליה פרדריקה לואיזה קרולינה (1805)
מריה אליזבת קרולינה ויקטוריה (1815 – 1885), התחתנה עם קרל, נסיך הסן
מריה פרדריקה פרנציסקה הדוויג (1836 – 1918), התחתנה עם מקסימיליאן השני, מלך בוואריה
וילהלם ארנסט, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך היה הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך בין השנים 1901–1918.
וילהלם ארנסט נולד ב-10 ביוני 1876 בויימאר שהשתייכה לדוכסות הגדולה של סקסוניה-ויימאר-אייזנך, והייתה חלק מהאימפריה הגרמנית, והיה בנם של קרל אוגוסט, נסיך הכתר של סקסוניה-ויימאר-אייזנך ופאולינה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך, בתו של הרמן, נסיך סקסוניה-ויימאר-אייזנך.
בשנת 1894 מת אביו קרל אוגוסט, נסיך הכתר של סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ווילהלם ארנסט הפך לנסיך הכתר של הדוכסות.
ב-5 בינואר 1901 מת סבו קרל אלכסנדר, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ווילהלם ארנסט עלה לשלטון במקומו.
ב-30 באפריל 1903 התחתן וילהלם ארנסט עם קרולינה, נסיכת רויס-גרייץ, בתם של היינריך העשרים ושניים, נסיך רויס-גרייץ ואידה, נסיכת שאומבורג-ליפה, אולם היא מתה בנסיבות מסתוריות בשנת 1905.
עקב היותו נכד של סופיה, נסיכת הולנד, בתו של וילם השני, מלך הולנד, חששו ההולנדים שאם וילהלמינה, מלכת הולנד תמות ללא יורשים יירש אותה וילהלם ארנסט, ובכך עלול להביא לסיפוח הולנד לגרמניה.
בעקבות כך נעשה ניסיון לשלול מווילהלם ארנסט את זכויות הירושה, או לחלופין להתנות שלא יהא ניתן לשלוט ביחד גם בהולנד גם בסקסוניה-ויימאר-אייזנך.
בשנת 1909 נולדה יוליאנה, מלכת הולנד, מה שהוריד את החששות בהולנד, ובשנת 1922 נחקק תיקון לחוקה שרק צאצאיה של וילהלמינה יוכלו למלוך בהולנד.
ב-21 בינואר 1910 התחתן וילהלם ארנסט עם פאודורה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, בתם של פרידריך יוהאן, נסיך סקסוניה-מיינינגן ואדלייד, רוזנת ליפה-ביסטרפלד, ממנה נולדו לו 4 ילדים.
וילהלם ארנסט ברח עם משפחתו לאחוזת המשפחה בהיינריכאו שבשלזיה, שם מת ב-24 באפריל 1923.
מנישואיו עם פאודורה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, נולדו לו 4 ילדים:
קרל אוגוסט, נסיך הכתר של סקסוניה-ויימאר-אייזנך (1912–1988)
וילהלם, דוכס נסאו (גרמנית: Adolf Wilhelm August Karl Friedrich von Nassau, 14 ביוני 1792 - 20 באוגוסט 1839), היה דוכס נסאו בין השנים 1816–1839.
וילהלם נולד בקירכהיימבולאנדן ב-14 ביוני 1792, לפרידריך וילהלם, נסיך נסאו-ויילבורג ולואיזה איזבלה, רוזנת העיר קירכברג, בתם של וילהלם גאורג, רוזן העיר קירכברג, רוזן זיין-הכנבורג ואיזבלה אוגוסטה, נסיכת רויס-גרייץ.
בראש הדוכסות הועמד פרידריך אוגוסט, נסיך נסאו-אוזינגן שהיה המבוגר מבין שני השליטים, ומכיוון שלא היו לו ילדים נקבע שאביו פרידריך וילהלם, נסיך נסאו-ויילבורג יירש אותו לאחר מותו.
במהלך קרב ווטרלו פיקד וילהלם על כוחות נסאו, שלחמו לצד הקואליציה האנטי-צרפתית השביעית.
לאחר תבוסת נפוליאון, הוחלט בקונגרס וינה לצרף לדוכסות גם את נסיכות אורנז'-נסאו, ובכך לאחד את כל נחלות בית נאסאו תחת שליט יחיד.
ב-9 בינואר 1816 מת אביו פרידריך וילהלם, נסיך נסאו-ויילבורג מנפילה במדרגות, ווילהלם מונה לנסיך נסאו-ויילבורג.
לאחר מות פרידריך אוגוסט, דוכס נסאו ב-24 במרץ 1816, עלה וילהלם לשלטון במקומו כדוכס נסאו.
ב-20 באוגוסט 1839 מת וילהלם בבאד קיסינגן שבממלכת בוואריה, ובנו אדולף, דוכס נסאו עלה במקומו לשלטון.
ב-24 ביוני 1813 התחתן וילהלם עם לואיזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, בתם של פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג ושרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
תרזה, נסיכת נסאו-ויילבורג (1815–1871), התחתנה עם פטר, דוכס אולדנבורג
אדולף, הדוכס הגדול של לוקסמבורג (1817–1905)
ב-23 באפריל 1829 התחתן וילהלם עם פאולינה, נסיכת וירטמברג, בתם של פאול, נסיך וירטמברג ושרלוטה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
הלנה, נסיכת נסאו (1831–1888), התחתנה עם גאורג ויקטור, נסיך ולדק ופירמונט
סופיה מנסאו (1836–1913), התחתנה עם אוסקר השני, מלך שוודיה
וילהלם נולד בבראונשווייג ב-25 באפריל 1806, לפרידריך וילהלם, נסיך הכתר של בראונשווייג-וולפנביטל ולמריה, נסיכת באדן, בתם של קרל לודוויג, נסיך הכתר של באדן ואמליה, נסיכת הסן-דרמשטדט.
בשנת 1815 נהרג אביו במהלך קרב קאטר ברה, ואחיו קרל השני, דוכס בראונשווייג עלה לשלטון במקומו.
שלטונו של קרל השני היה אבסולוטי, ובעקבות כך פרצו מהפכות בדוכסות בשנת 1830. קרל נמלט מהמדינה, ווילהלם עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1866 הצטרפה הדוכסות בראשות וילהלם לפרוסיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובשנת 1867 הצטרפה לקונפדרציה הצפון-גרמנית.
ארנסט אוגוסט, נסיך הכתר של הנובר היה הראשון בתור לרשת את תואר דוכס בראונשווייג לאחר וילהלם.
בשנת 1879, כאשר התברר כי וילהלם ילך לעולמו מבלי להותיר אחריו צאצאים, הקים הפרלמנט של בראונשווייג מועצת עוצרים שתנהל את הדוכסות עם מותו של וילהלם.
לאחר מותו של וילהלם ב-18 באוקטובר 1884, הכריז ארנסט אוגוסט, נסיך הכתר של הנובר, על עצמו כדוכס בראונשווייג.
בשנת 1912 ביקר ארנסט אוגוסט השני, נסיך הנובר בברלין, ובמהלך ביקורו הוצעה פשרה, ולפיה ארנסט אוגוסט יהפוך לשליט דוכסות בראונשווייג במקום הנובר.
וילהלם, דוכס סקסוניה-ויימאר , היה דוכס סקסוניה-ויימאר בין השנים 1620 - 1662, ודוכס סקסוניה-אייזנך בין השנים 1644 - 1662.
וילהלם נולד ב-11 באפריל 1598 באלטנבורג שהשתייכה לדוכסות סקסוניה-ויימאר, ליוהאן השני, דוכס סקסוניה-ויימאר, ולדורותיאה מריה מאנהלט, בתו של יואכים ארנסט, נסיך אנהלט.
בשנת 1620 מונה וילהלם לעוצר במקומו, ולאחר שנהרג יוהאן ארנסט בהונגריה בשנת 1626 עלה וילהלם לשלטון במקומו.
בשנת 1644 מת אלברכט ללא בנים, והנחלה חולקה בין אחיו.
בשנת 1650 מת דודו לודוויג הראשון, נסיך אנהלט-קתן, שהיה ראש האגודה מניבת הפירות (Fruchtbringende Gesellschaft), ולאחר תום תקופת האבל מונה וילהלם במקומו לראש האגודה, ושימש בתפקיד זה עד מותו.
ב-17 במאי 1662 מת וילהלם בויימאר, ונחלתו חולקה בין ארבעת בניו; יוהאן ארנסט השני, דוכס סקסוניה-ויימאר, אדולף וילהלם, דוכס סקסוניה-אייזנך, יוהאן גאורג, דוכס סקסוניה-מרקזהל וברנהרד, דוכס סקסוניה-ינה.
ב-23 במאי 1625 התחתן וילהלם עם אלאונורה דורותיאה מאנהלט-דסאו, בתם של יוהאן גאורג הראשון, נסיך אנהלט-דסאו ודורותיאה, רוזנת פפאלץ-זימרן.
יוהאן ארנסט השני, דוכס סקסוניה-ויימאר (1627–1683).
אדולף וילהלם, דוכס סקסוניה-אייזנך (1632–1668).
יוהאן גאורג הראשון, דוכס סקסוניה-אייזנך (1634–1686).
דורותיאה מריה מסקסוניה-ויימאר (1641–1675), התחתנה עם מוריץ, דוכס סקסוניה-צייץ.
פטר פרידריך וילהלם, דוכס אולדנבורג (גרמנית: Peter Friedrich Wilhelm von Oldenburg; 3 בינואר 1754 - 2 ביולי 1823) היה דוכס אולדנבורג בין השנים 1785 - 1823.
וילהלם נולד ב-3 בינואר 1754 באויטין, לפרידריך אוגוסט הראשון, דוכס אולדנבורג ולאולריקה פרדריקה וילהלמינה, נסיכת הסן-קאסל, בתם של מקסימיליאן מהסן-קאסל ופרדריקה שרלוטה מהסן-דרמשטדט.
בדצמבר אותה שנה מסר פאבל על פי בקשת אמו יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה את רוזנות אולדנבורג לפרידריך אוגוסט הראשון, דוכס אולדנבורג, שהיה אף הוא נצר לבית הולשטיין-גוטורפ.
ב-6 ביולי 1785 מת אביו פרידריך אוגוסט הראשון, דוכס אולדנבורג, ווילהלם עלה לשלטון במקומו.
במהלך המלחמות הנפוליאוניות הצטרף העוצר פטר, ששלט בדוכסות במקום וילהלם, לצד הקואליציה האנטי-צרפתית השלישית.
בשנת 1815 במהלך קונגרס וינה קיבלה הדוכסות שטחים נוספים והוענק לווילהלם התואר דוכס גדול, אולם וילהלם לא השתמש בו, ורק לאחר מותו החלו להשתמש בו יורשיו.
ב-2 ביולי 1823 מת וילהלם, ובן דודו פטר הראשון, דוכס אולדנבורג עלה לשלטון במקומו.
וילהלם, נסיך הסן-קאסל (; 24 בדצמבר 1787 – 5 בספטמבר 1867), היה אביה של לואיזה, מלכת דנמרק.
וילהלם נולד בביבריך ב-24 בדצמבר 1787, לפרידריך, נסיך הסן-קאסל ולקרולינה, נסיכת נסאו-אוזינגן, בתו של קרל וילהלם, נסיך נסאו-אוזינגן.
וילהלם היה נינו של ג'ורג' השני, מלך בריטניה, שהיה אבי סבתו מרי, נסיכת בריטניה.
ב-10 בנובמבר 1810 התחתן וילהלם עם לואיזה שרלוטה, נסיכת דנמרק, נכדתו של פרדריק החמישי, מלך דנמרק, ממנה נולדו לו 6 ילדים.
בשנת 1837 מת אביו פרידריך, נסיך הסן-קאסל, ווילהלם ירש את נחלותיו ואת אחוזתו - טירת רומפנהיים.
לאחר שדודנו פרידריך וילהלם, הנסיך הבוחר מהסן התחתן בנישואים מורגנטיים, הפך וילהלם לנסיך הכתר של הסן-קאסל.
בשנת 1863 הוכתר חתנו ככריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, וב-5 בספטמבר 1867 מת וילהלם בקופנהגן.
ב-10 בנובמבר 1810 התחתן וילהלם עם לואיזה שרלוטה, נסיכת דנמרק, בתם של פרדריק, נסיך הכתר של דנמרק וסופיה פרדריקה, דוכסית מקלנבורג-שוורין, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
מריה לואיזה שרלוטה, נסיכת הסן-קאסל (1814–1895), התחתנה עם פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-דסאו
לואיזה, נסיכת הסן-קאסל (1817–1898), התחתנה עם כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק
פרידריך וילהלם, נסיך הסן-קאסל (1820–1884), התחתן עם אלכסנדרה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, ולאחריה התחתן עם אנה, נסיכת פרוסיה
אוגוסטה, נסיכת הסן-קאסל (1823–1899), התחתנה עם הברון קרל פרידריך פון בליקסן-פינקה, אדון נסביהולם.
וילהיים (ארנסט) ארצי (1912–1977) היה שחיין ושחקן כדורמים צ'כוסלובקי-ישראלי.
אלוף המכביה הראשונה (1932) בעל 3 מדליות זהב, אלוף ארץ ישראל ושחקן נבחרת ארץ ישראל בכדורמים בשנות ה-30 וה-40.
וילהיים גדל בצ'כוסלובקיה ושיחק כדורמים בקבוצת הכח וינה.
בסוף שנת 1934 עלה ארצי לארץ ישראל.
הוא שיחק כדורמים בקבוצת מכבי חיפה.
ב, שנערכה בשנת 1965, השתתף ארצי בטקס הפתיחה במשמר הכבוד של דגל המכביה כנציג המכביה הראשונה ביחד עם פרידה ליכטבלאו ועוד 5 זוגות, אחד לכל מכביה.
וילהלם, הלורד של לינבורג , היה בנו של היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה, ואבי השושלת של דוכסות בראונשווייג-לינבורג, שממנה יצא גם בית הנובר.
וילהלם נולד ב-11 באפריל 1184 בוינצ'סטר שבאנגליה, להיינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה ולמתילדה, נסיכת אנגליה, בתם של הנרי השני, מלך אנגליה ואלינור, דוכסית אקוויטניה.
וילהלם נולד במהלך גלותו של אביו, לאחר שהודח משלטונו על ידי פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואף לאחר חזרתו של אביו לגרמניה נשאר וילהלם באנגליה בחצר דודו ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה.
בשנת 1193 נפל דודו ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה בשבי אצל לאופולד החמישי, דוכס אוסטריה והועבר לידי היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שהסכים לשחררו תמורת כופר, ועד לתשלום הכופר נשלחו וילהלם ואחיו אוטו ללאופולד מאוסטריה כבני ערובה.
בשנת 1195 מת אביו היינריך הארי, דוכס סקסוניה ובוואריה, ווילהלם ירש אותו יחד עם אחיו היינריך ואוטו.
לאחר מכן הגיעו האחים להסכם עם אדולף מאלטונה, ארכיבישוף קלן, ובשנת 1198 הכתיר אדולף את אוטו לקיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1199 מת דודם ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה, ווילהלם והיינריך נסעו לאנגליה לדרוש את ירושתו, אולם דודם ג'ון ירש אותו.
במאי 1202 חילקו ביניהם האחים את נחלות אביהם, ווילהלם קיבל את הנחלות באזור בראונשווייג ולינבורג.
ב-12 בדצמבר 1213 מת וילהלם בלינבורג, ובנו אוטו ירש את נחלותיו.
בשנת 1235 הפך בנו לדוכס בראונשווייג, ומצאציו יצא בית הנובר.
בקיץ 1202 התחתן וילהלם עם הלנה מדנמרק, בתם של ולדמר הראשון, מלך דנמרק וסופיה ממינסק, ממנה נולד לו בן אחד:
אוטו הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג (1204–1252)
וילהלם, נסיך באדן , היה נסיך גרמני ואביו של מקס פון באדן, שהיה הקנצלר האחרון של הקיסרות הגרמנית.
וילהלם נולד בקרלסרוהה ב-18 בדצמבר 1829, ללאופולד, הדוכס הגדול של באדן ולסופיה, נסיכת שוודיה, בתם של גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה ופרדריקה מבאדן.
וילהלם היה אחיהם של אלכסנדרינה, דוכסית סקסוניה-קובורג-גותה, לודוויג השני, הדוכס הגדול של באדן, פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן, קרל, נסיך באדן, מריה, נסיכת ליינינגן והנסיכה הגדולה אולגה פיודורובנה מרוסיה.
במהלך שירותו הקצר ביחידה הפדרלית של באדן (גרמנית: Baden Bundescontingente), הועלה וילהלם לדרגת לויטננט בשנת 1847, ולדרגת אובר-לויטננט בשנת 1849. באותה שנה הוא הצטרף לצבא הפרוסי ברגימנט המשמר ה-18, ובשנת 1856 הועלה לדרגת מיור ברגימנט הארטילריה של המשמר.
בהמשך הוא הועלה לדרגת גנרל מיור ומונה למפקד חטיבת הארטילריה של המשמר, ובשנת 1863 פרש מהצבא בדרגת גנרל לוטננט, זמן קצר לפני נישואיו.
בשנת 1866 עם פרוץ מלחמת אוסטריה–פרוסיה, מונה וילהלם למפקד הדיוויזיה של באדן, שהייתה חלק מהקורפוס הפדרלי השמיני, אולם ב-30 ביולי הושגה הפסקת אש בין הדוכסות הגדולה של באדן לממלכת פרוסיה, והכוחות שוחררו לבתיהם.
ב-22 בספטמבר 1868 הודיע וילהלם על התפטרותו מן הפיקוד על הכוחות של הדוכסות הגדולה של באדן, והוא הוחלף על ידי גנרל בזה.
במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה פיקד וילהלם פיקד על חטיבת באדן ה-1, וב-30 באוקטובר 1870 תקפו כוחותיו את דיז'ון.
הצרפתים העבירו 10,000 גברים ברכבת, ואזרחי דיז'ון, כולל נשים, הצטרפו להגנת העיר נגד הגרמנים.
ההתנגדות הייתה כבדה, והגרמנים ספגו אבדות כבדות, אולם לדברי ההיסטוריון גוסטב לואיס מוריס שטראוס, "[וילהלם] העפיל לפסגות של סנט אפולינרי בסגנון אבירי, וכבש את הפרברים שמהם הותקפו הגרמנים, אולם בסופו של דבר נאלצו הכוחות להגיע אל העיר שבה נלחמו קרבות קשים מבית לבית עד חצות".
דיז'ון נכבשה על ידי 24,000 פרוסים ב-18 בינואר 1870, אך שוב נכבשה על ידי הצרפתים לאחר קרב קשה, ולאחר מכן חזרה לידי הפרוסים ב-19 בינואר, ובמהלך הקרבות נורה וילהלם בלחיו מכיוון נוי-סן-ז'ורז'.
בשנת 1895 הקיסר וילהלם השני נתן לו את פיקוד הכבוד על רגימנט משמר החיים ה-1, לכבוד יום השנה ה-25 של הקרב על נוי-סן-ז'ורז', ובמקבילנתן לו את עיטור הפור לה מריט.
דרגתו הצבאית האחרונה של וילהלם הייתה גנרל חיל הרגלים.
מגיל צעיר, וילהלם ישב במושב הראשון של הדיאט של הדוכסות הגדולה של באדן, ובין השנים 1871–1873 היה וילהלם נציג של באדן ברייכסטאג של האימפריה הגרמנית, שבה היה חבר המפלגה הקיסרית הגרמנית, המכונה גם המפלגה השמרנית החופשית.
בעקבות התפטרותו של אותון, מלך יוון בשנת 1862, נחשב וילהלם על ידי וילהלם הראשון, מלך פרוסיה ואוטו פון ביסמרק כמועמד לכתר של ממלכת יוון.
הציעה את גיסו ניקולא דה בוארנה, דוכס לויכטנברג הרביעי, ובסופו של דבר נבחר וילהלם, נסיך דנמרק למלך יוון.
וילהלם נכח בטקס חנוכת האנדרטה לזכר מרטין לותר בוורמס ב-27 ביוני 1868.
לאחר מותו של גיסו ארנסט השני, דוכס סקסוניה-קובורג-גותה, נסע וילהלם לארמון ריינהרדסברון ב-23 באוגוסט 1893 לבקר את אחותו האלמנה אלכסנדרינה, ולברך את יורשו של הדוכס, הנסיך אלפרד, דוכס אדינבורו.
ב-27 באפריל 1897 מת וילהלם בגיל 67 בקרלסרוהה, והוא נקבר בקפלה הגדולה בקרלסרוהה.
ב-11 בפברואר 1863 התחתן וילהלם עם מריה מקסימיליאנובה, נסיכת לויכטנברג, בתם של מקסימיליאן, דוכס לויכטנברג ומריה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, ממנה נולדו לו 2 ילדים:
מריה, נסיכת באדן (1865–1939), התחתנה עם פרידריך השני, דוכס אנהלט
מקסימיליאן, נסיך באדן (1867–1929), התחתן עם מריה לואיזה, נסיכת הנובר
וילהלם, נסיך ויד ( בגרמנית: Wilhelm Fürst zu Wied; 22 באוגוסט 1845 - 22 באוקטובר 1907), היה אביו של וילהלם, נסיך אלבניה ואחיה של אליסאבטה, מלכת רומניה.
וילהלם נולד ב-22 באוגוסט 1845 בנויוויד, בדוכסות נסאו, להרמן, נסיך ויד ולמריה, נסיכת נסאו, בתם של וילהלם, דוכס נסאו ולואיזה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן.
במהלך מלחמת אוסטריה–פרוסיה לחם וילהלם כגנרל לוטננט בצבא הפרוסי תחת הארמייה השנייה, ושוב הוא לחם בשנת 1870 במהלך מלחמת צרפת–פרוסיה.
בשנת 1893 הוא מונה נציב הקיסרי ולמפקד על יחידת האחיות המתנדבות בצבא, וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1897.
וילהלם תמך במדיניות הקולוניאלית, ובין השנים 1891–1892 הוא היה יושב-ראש הוועדות הגרמניות נגד העבדות.
וילהלם היה בעד במימון כולל למשלחות לחקור אזורים באפריקה שעדיין לא נחקרו, ומאז 1897 הוא היה חבר במועצה הקולוניאלית.
כמו כן, ויליאם היה מייסד הליגה של הצי ומ-1898 עד 1901 אף כיהן כנשיאה.
מאז 1878 הוא היה חבר בבית הלורדים הפרוסי, ואף כיהן כנשיאו בין השנים 1897–1904.
ב-22 באוקטובר 1907 מת וילהלם בנויוויד, ובנו וילהלם פרידריך, נסיך ויד ירש את תאריו.
ב-18 ביולי 1871 התחתן וילהלם עם מריה, נסיכת הולנד, בתם של פרדריק, נסיך הולנד ולואיזה, נסיכת פרוסיה, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
וילהלם פרידריך, נסיך ויד (1872–1945), התחתן עם פאולינה, נסיכת וירטמברג
וילהלם, נסיך אלבניה (1876–1945), התחתן עם סופיה, נסיכת שנבורג-ואלדנבורג
ויקטור, נסיך ויד (1877–1946), התחתן עם גיזלה, רוזנת זולמס-וילדנפלס
וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה , היה נסיך גרמני וגנרל חיל הפרשים בצבא האוסטרו-הונגרי.
וילהלם נולד ב-12 בדצמבר 1834 בביקבורג שהשתייכה לנסיכות שאומבורג-ליפה, לגאורג וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה ולאידה, נסיכת ולדק ופירמונט, בתם של גאורג הראשון, נסיך ולדק ופירמונט ואוגוסטה, נסיכת שוורצבורג-זונדרסהאוזן.
בין השנים 1854–1856 למד וילהלם באוניברסיטת בון, ובשנת 1859 הוא הצטרף לצבא האוסטרי.
בשנת 1857 נתן לו אביו את טירת נאחוד, ובשנת 1861 הוא סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית.
ב-30 במאי 1862 התחתן וילהלם בדסאו עם בטילדיס, נסיכת אנהלט-דסאו, בתם של פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-דסאו ומריה לואיזה שרלוטה, נסיכת הסן-קאסל, ממנה נולדו לו 8 ילדים.
בשנת 1866 השתתף וילהלם במלחמת אוסטריה–פרוסיה כקצין בצבא האוסטרי.
הוא הועלה לדרגת מיור על ידי הקיסר פרנץ יוזף הראשון, וקיבל את עיטור צלב ההצטיינות הצבאי.
בשנת 1867 מונה וילהלם כחבר תורשתי של בית הלורדים האוסטרי, ובשנת 1871 הוא רכש את מזלטש.
בשנת 1875 הוא קיבל את עיטור מסדר כתר הברזל מדרגה ראשונה, ובשנת 1876 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.
בשנת 1879 הוא הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד רגימנט הדרגונים ה-14 (אלפרד הראשון, נסיך וינדיש-גראץ).
בשנת 1885 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, ובשנת 1890 הוא הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט.
בשנת 1899 הוענק לו הצלב הגדול של מסדר לאופולד, ובשנת 1901 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים.
וילהלם התערב גם בפוליטיקה הבוהמית, וניסה להביא לידי פשרה בין הלאומנים הצ'כים לבין הפאן-גרמנים, ולשם כך הסתייע בקשריו עם הקיסר.
וילהלם ניסה להביא ללגיטימיות של שתי הקבוצות האתניות, וקרא לזכויות שוות לשפות הגרמנית והצ'כית.
בשנת 1902 מתה אשתו בטילדיס, נסיכת אנהלט-דסאו, ובשנת 1904 מת בנו מקסימיליאן, נסיך שאומבורג-ליפה.
ב-4 באפריל 1906 מתה כלתו לואיז, נסיכת דנמרק, וכמה שעות לאחר מכן מת אף וילהלם.
ב-9 באפריל נערך טקס הלוויה צבאי, ובו השתתפו מלבד חתנו וילהלם השני, מלך וירטמברג אף פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה ופרדריק השמיני, מלך דנמרק.
ב-30 במאי 1862 התחתן וילהלם עם בטילדיס, נסיכת אנהלט-דסאו, בתם של פרידריך אוגוסט, נסיך אנהלט-דסאו ומריה לואיזה שרלוטה, נסיכת הסן-קאסל, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
מקסימיליאן, נסיך שאומבורג-ליפה (1871–1906), התחתן עם אולגה, דוכסית וירטמברג
בטילדיס, נסיכת שאומבורג-ליפה (1873–1962), התחתנה עם פרידריך, נסיך ולדק ופירמונט
אדליידה, נסיכת שאומבורג-ליפה (1875–1971), התחתנה עם ארנסט השני, דוכס סקסוניה-אלטנבורג
אלכסנדרה קרולינה, נסיכת שאומבורג-ליפה (1879–1949), הייתה מיועדת להתחתן עם אלכסנדר הראשון, מלך סרביה, אולם לבסוף הוא התחתן עם דראגה מאסין
וילהלם, דוכס בבוואריה (; 10 בנובמבר 1752 - 8 בינואר 1837), היה דוכס בווארי מבית ויטלסבאך, אשר היה רוזן פפאלץ-בירקנפלד-גלנהאוזן, וסבא רבא של אליזבת, נסיכת בוואריה ("סיסי").
וילהלם נולד בגלנהאוזן שברוזנות פפאלץ-בירקנפלד-גלנהאוזן ב-10 בנובמבר 1752, ליוהאן, רוזן פפאלץ-גלנהאוזן ולסופיה שרלוטה מזאלם-דאון, בתם של קרל, רוזן הבר והריין זאלם-דאון ולואיזה, רוזנת נסאו-אוטוויילר.
בשנת 1778 הפך וילהלם לחבר כבוד באקדמיה הבווארית למדעים.
ב-30 בינואר 1780 התחתן וילהלם במנהיים עם מריה אנה מצווייבריקן-בירקנפלד, בתם של פרידריך מיכאל, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד ומריה פרנצסקה, רוזנת פפאלץ-זולצבאך, ממנה נולדו לו שני ילדים.
בשנת 1799 נפטר ראש בית ויטלסבאך, קרל תאודור, הנסיך הבוחר מבוואריה, ובאותה העת נותרו רק שני ענפים ששרדו מבית ויטלסבאך: צווייבריקן (בראשותו של הדוכס מקסימיליאן יוזף) ובירקנפלד (בראשות הרוזן וילהלם).
מקסימיליאן יוזף ירש את התארים של קרל תאודור, ואילו וילהלם פוצה עם התואר של דוכס בבוואריה.
התואר "דוכס בבוואריה" נבחר, משום שבשנת 1506 הוחלט בבית ויטלסבאך על העדפת הבן הבכור, וכתוצאה מכך יכול להיות רק אחד עם התואר דוכס בוואריה בכל זמן נתון.
בשנת 1806 הוקמה ממלכת בוואריה בראשות גיסו מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה, וב-8 בינואר 1837 מת וילהלם בלנדסהוט או בבמברג.
ב-30 בינואר 1780 התחתן וילהלם עם מריה אנה מצווייבריקן-בירקנפלד, בתם של פרידריך מיכאל, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד ומריה פרנצסקה, רוזנת פפאלץ-זולצבאך, ממנה נולדו לו שני ילדים:
מריה אליזבת, דוכסית בבוואריה (1784–1849), התחתנה עם לואי-אלכסנדר ברתייה
פיוס אוגוסט, דוכס בבוואריה (1786–1837), התחתן עם אמלי לואיזה, נסיכת ארנברג
וילהלם, נסיך הוהנצולרן , היה גנרל גרמני ונסיך הוהנצולרן-זיגמרינגן.
וילהלם נולד ב-7 במרץ 1864 בארמון בנראט, ללאופולד, נסיך הוהנצולרן ולאנטוניה, נסיכת פורטוגל, בתם של פרננדו השני, מלך פורטוגל ומריה השנייה, מלכת פורטוגל.
בשנת 1880 ויתר אביו של וילהלם, על זכויותיו לרשת את נסיכות רומניה לטובת בניו, ובשנת 1886 ויתר וילהלם על זכויותיו לטובת אחיו פרדיננד ויקטור, נסיך הוהנצולרן.
בשנת 1914 מת דודו קרול הראשון, מלך רומניה, ואחיו עלה לשלטון במקומו כפרדיננד הראשון, מלך רומניה.
בשנת 1905 מת אביו לאופולד, נסיך הוהנצולרן, ווילהלם ירש את תאריו ונחלותיו.
בשנת 1909 מתה אשתו מריה תרזה, נסיכת שתי הסיציליות לאחר מחלה ממושכת, וב-20 בינואר 1915 התחתן וילהלם בשנית עם אדלגונדה, נסיכת בוואריה, בתם של לודוויג השלישי, מלך בוואריה ומריה תרזה מאוסטריה-אסטה, אך לא היו לו ילדים ממנה.
לאחר תבוסת הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה והמהפכה הגרמנית שבאה בעקבותיה, שמר וילהלם על נחלותיו על אף איבוד זכויות היתר שלו, כמו שאר האצולה הגרמנית, וב-22 באוקטובר 1927 הוא מת בביתו בזיגמרינגן.
ב-27 ביוני 1889 התחתן וילהלם עם מריה תרזה, נסיכת שתי הסיציליות, בתם של הנסיך לואיג'י, רוזן טראני ומתילדה לודוביקה, נסיכת בוואריה, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
אוגוסטה ויקטוריה, נסיכת הוהנצולרן (1890–1966), התחתנה עם מנואל השני, מלך פורטוגל, ולאחריו עם הרוזן רוברט דגלאס
פרידריך, נסיך הוהנצולרן (1891–1965), התחתן עם מרגרטה קרולה, נסיכת סקסוניה
פרנץ יוזף, נסיך הוהנצולרן-אמדן (1891–1964), התחתן עם מריה אליקס, נסיכת סקסוניה
וילהלם אלברכט, נסיך מונטנואובו הראשון היה גנרל ובן אצולה אוסטרי.
וילהלם אלברכט נולד ב-8 באוגוסט 1819 בפארמה, לאדם אלברט פון נייפרג ולמארי לואיז, דוכסית פארמה, בתם של פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה מנאפולי וסיציליה.
אמו, מארי לואיז, הייתה אשתו השנייה של נפוליאון הראשון משנת 1810 עד 1814, ולאחר מכן היא שלטה בזכות עצמה כ"דוכסית פארמה" משנת 1817 ואילך.
לאחר מותו של בעלה נפוליאון הראשון בסנט הלנה בשנת 1821, היא התחתנה נישאה בנישואים מורגנטיים עם אדם אלברט פון נייפרג, וכתוצאה מכך, וילהלם אלברט היה אחיו למחצה של נפוליאון השני.
בשנת 1838 הוא הצטרף לשורות הצבא האוסטרי והשתתף במלחמת העצמאות האיטלקית הראשונה באיטליה ובדיכוי המרד ההונגרי של 1848 בהונגריה, ובשנת 1854 הועלה לדרגת פלדמרשל-לוטננט.
בשנת 1859 הוא השתתף בקרב מגנטה, שם הצבא האוסטרי הובס על ידי הצבא הפרנקו-סרדיני.
בשנת 1860 הוא מונה למפקד רגימנט, ובשנת 1864 הוא קיבל את התואר "נסיך מונטנואובו", שהוא תרגום של נייפרג.
בשנת 1866 הוא הועבר לבוהמיה, ובשנת 1867 הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים.
בשנת 1878 פרש וילהלם אלברכט מהצבא, וב-7 באפריל 1895 הוא מת בביתו בווינה, ובנו אלפרד, נסיך מונטנואובו השני ירש את תאריו.
ב-22 בפברואר 1851 התחתן אלפרד עם יוליאנה, רוזנת בתיאני, בתם של יאנוש, רוזן בתיאני ומריה, רוזנת אסתרהזי דה גלאנטה, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
אלברטינה, נסיכת מונטנואובו (1853–1895), התחתנה עם זיגמונט ויילופולסקי, מרקיז גונזגה-מישקובסקי
אלפרד, נסיך מונטנואובו השני (1854–1927), התחתן עם פרנצסקה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו
מריה, נסיכת מונטנואובו (1858–1932), התחתנה עם אנטאל אפוני דה נאגי-אפוני
וילהלם, נסיך אלבניה , היה נסיך גרמני אשר שלט בנסיכות אלבניה.
וילהלם נולד ב-26 במרץ 1876 בנויוויד, לוילהלם, נסיך ויד ולמריה, נסיכת הולנד, בתם של פרדריק, נסיך הולנד ולואיזה, נסיכת פרוסיה.
וילהלם פרידריך היה נינם של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה ווילם הראשון, מלך הולנד, ואחיינה של אליסאבטה, מלכת רומניה.
בצעירותו התגייס וילהלם לצבא הקיסרות הגרמנית כקצין פרשים, ובשנת 1913 צורף למטה הכללי הגרמני.
ב-30 בנובמבר 1906 התחתן וילהלם עם סופיה, נסיכת שנבורג-ואלדנבורג, בתם של ויקטור, נסיך הכתר של שנבורג-ואלדנבורג ולוציה, נסיכת זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג, ממנה היו לו שני ילדים.
בשנת 1913 קיבלה אלבניה את עצמאותה בהסכם לונדון (1913), והמעצמות הגדולות החלו לחפש אחר נסיך שישלוט במדינה החדשה.
אליסאבטה, מלכת רומניה שלחה את טאקה יונסקו להציע את אחיינה לתפקיד, ואכן וילהלם נבחר לעמוד בראש המדינה החדשה.
באביב 1913 קיבל וילהלם את ההצעה אולם דחה אותה, אולם האוסטרים לחצו עליו מאוד לקבל את ההצעה.
ב-7 בפברואר 1914 הודיע וילהלם למעצמות הגדולות שהוא יקבל את כס המלוכה.
ב-21 בפברואר 1914, משלחת של נכבדים אלבניים בראשות אסאד פאשה טופטאני וארברשה אלה (בראשות לואיג'י באפה ווינצ'נזו באפה טראשי), הציגה לו בקשה רשמית, וב-7 במרץ הוא הגיע לבירתו הזמנית בדורס והחל לארגן את ממשלתו, ומינה את טורהאן פאשה פארמטי להקים את הממשלה האלבנית הראשונה.
לאחר מכן חי וילהלם ברומניה עד מותו ב-18 באפריל 1945 בפרדיאל, ובנו קרול ויקטור, נסיך הכתר של אלבניה ירש את תאריו.
ב-30 בנובמבר 1906 התחתן וילהלם עם סופיה, נסיכת שנבורג-ואלדנבורג, בתם של ויקטור, נסיך הכתר של שנבורג-ואלדנבורג ולוציה, נסיכת זיין-ויטגנשטיין-ברלבורג, ממנה היו לו שני ילדים:
וילהלם, מרקיז באדן-באדן , היה מרקיז באדן-באדן בין השנים 1596–1677.
וילהלם נולד ב-30 ביולי 1593 בבאדן-באדן, לאדוארד פורטונאט, מרקיז באדן-באדן ולמריה ואן אייקן, בתם של הברון יובסט ואן אייקן וברברה ממול.
בשנת 1594 כבש ארנסט פרידריך, מרקיז באדן-דורלאך את מרקיזות באדן-באדן, ובשנת 1596 ויתר אביו על זכויותיו לטובת וילהלם, אולם וילהלם קיבל את השליטה בנחלותיו רק לאחר תבוסתו של גאורג פרידריך, מרקיז באדן-דורלאך בקרב וימפפן מידי יוהאן ט'סרקלס פון טילי.
בתקופת שלטונו של וילהלם, סבלה באדן מציד מכשפות איום, ובין השנים 1626–1631 נאשמו בכך 244 איש, רובם נשים, ו-231 נידונו ונשרפו.
בשנת 1631 וילהלם איבד את השליטה בנחלותיו לטובת השוודי גוסטב הורן, והוא חזר לשלטון רק לאחר שלום פראג (1635) ושלום וסטפאליה ב-24 באוקטובר 1648. במהלך הלחימה הזו, וילהלם נפל בשבי, אך לא הוכר ושוחרר כחייל רגיל.
ב-22 במאי 1677 מת וילהלם בבאדן-באדן, ונכדו לודוויג וילהלם, מרקיז באדן-באדן עלה לשלטון במקומו.
ב-13 באוקטובר 1624 התחתן וילהלם עם קתרינה אורסולה מהוהנצולרן-הכינגן, בתם של יוהאן גאורג, נסיך הוהנצולרן-הכינגן ופרנציסקה מזאלם-נופוויל, ממנה נולדו לו 14 ילדים:
פרדיננד מקסימיליאן, נסיך הכתר של באדן-באדן (1625–1669), התחתן עם לואיזה כריסטינה, נסיכת סבויה
לאופולד וילהלם, מרקיז באדן-באדן (1626–1671)
איזבלה אוגניה קלרה מבאדן-באדן (1630–1632)
קתרינה פרנציסקה הנרייטה מבאדן-באדן (1631)
בשנת 1650 התחתן וילהלם עם מריה מגדלנה מאטינגן-באלדרן, בתם של ארנסט הראשון, רוזן וקתרינה מהולפנשטיין-ויזנשטייג, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
פיליפ פרנץ וילהלם מבאדן-באדן (1652–1655)
מריה אנה וילהלמינה, מרקיזת באדן-באדן (1655–1701), התחתנה עם הנסיך פרדיננד אוגוסט לאופולד מלובקוביץ', דוכס זאגן
וילהלם, נסיך באדן היה נסיך גרמני מבית צרינגן, אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת רוסיה-צרפת, ולאחר מכן היה חבר הפרלמנט הבאדני.
וילהלם נולד ב-8 באפריל 1792 בקרלסרוהה, לקרל פרידריך, הדוכס הגדול של באדן וקרולינה לואיזה, רוזנת הסן-דרמשטאדט, בתם של לודוויג השמיני, רוזן הסן-דרמשטאדט ושרלוטה מהנאו-ליכטנברג.
כבר בשנת 1808 בהיותו בן 16, קיבל וילהלם דרגת אוברסט, וכאשר החלה מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית החמישית בשנת 1809, מונה וילהלם לשלישו של אנדרה מסנה, והשתתף עמו בקרבות אבנסברג, אגמיל, אספרן-אסלינג וגראם.
במהלך מלחמת רוסיה-צרפת פיקד וילהלם על החטיבה הבאדנית, אשר כללה 8,000 חיילים ולחמה בגבורה בקרב ברזינה, אולם החטיבה ספגה אבדות כבדות, ובשל כך פוזרה בווילנה בדצמבר 1812.
בין השנים 1819–1858 כיהן וילהלם כנשיא הקונגרס הראשון של הפרלמנט הבאדני.
וילהלם נחשב לפרוגרסיבי והצליח לשלב את האצולה הזוטרה, שאיבדה את עצמאותה הקודמת על ידי השתלבותה בדוכסות הגדולה, במדינה החדשה.
ב-16 באוקטובר 1830 התחתן עם אליזבת אלכסנדרינה, דוכסית וירטמברג, בתם של לודוויג, דוכס וירטמברג והנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג, ממנה נולדו לו 4 ילדים.
בשנת 1858 פרש וילהלם מתפקידו לטובת טיפול באחוזותיו בבאד רוטנפלס ובמנהיים, וב-11 באוקטובר 1859 מת וילהלם בקרלסרוהה.
ב-16 באוקטובר 1830 התחתן עם אליזבת אלכסנדרינה, דוכסית וירטמברג, בתם של לודוויג, דוכס וירטמברג והנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
וילהלם, רוזן שאומבורג-ליפה-ביקבורג , נולד פרידריך וילהלם ארנסט גראף צו שאומבורג-ליפה-ביקבורג, היה שליט גרמני בשאומבורג-ליפה-ביקבורג, מפקד צבאי חשוב במלחמת שבע השנים, פלדצוגמייסטר של נסיכות הבוחר מהנובר ופילדמרשל בריטי.
וילהלם נולד ב-9 בינואר 1724 בלונדון, לאלברכט וולפגנג, רוזן שאומבורג-ליפה ולאשתו הראשונה הרוזנת מרגרט גרטרוד פון אויינהאוזן, בתם של ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה ושל פילגשו ארנגרד מלוזינה פון דר שולנבורג.
הוא ליווה את אביו במערכה שלו בשירות ההולנדים במהלך מלחמת הירושה האוסטרית 1740-1748, והיה נוכח בקרב דטינגן (1743).
לאחר מכן הוא נלחם בשירות האוסטרים במערכה האיטלקית שלהם.
הוא ירש את אביו כרוזן ב-25 באוקטובר 1748.
כרוזן וכגנרל חיל התותחנים הוא צידד בפרוסיה במהלך מלחמת שבע השנים.
הוא הציב את עצמו בראש יחידות הארטילריה של בעלות הברית במהלך קרב מינדן, וזכה לפיקוד הכולל של התותחנים של בעלות הברית.
בשנת 1762, לבקשת המרקיז דה פומבל (שר החוץ הפורטוגלי) הוא הוביל, כגנרליסימו, את כוחות הברית בעלות הברית בפורטוגל נגד הפלישה הספרדית.
וילהלם ניהל מערכה הגנתית מבריקה של מתקפות ומתקפות נגד, כך שהאויב, אף על פי שהייתה לו עליונות של שלוש על אחד במספרים, תמיד נתקל במגינים במצב טוב ומעולם לא העז להסתכן בהתקפה מוחלטת.
לבקשת פומבל הוא נשאר בפורטוגל שנה לאחר הסכם השלום של 1763, במטרה לבנות מחדש ולהכשיר את צבא פורטוגל לצבא מקצועי יותר.
הוא היה גם תאורטיקן צבאי משפיע וחסיד של לוחמה הגנתית.
אחת הסיסמאות הידועות ביותר שלו היא: "Kein anderer als der Defensivkrieg ist rechtmäßig!" ("רק לוחמה הגנתית מוצדקת!")
הוא נפטר בוולפנהאוזן והוחלף על ידי בן דודו, פיליפ השני ארנסט, רוזן ליפה-אלפרדיסן.
כאחת הדמויות הגדולות בהיסטוריה הגרמנית, הוא מונצח על ידי פסל במקדש ולהאלה.
עד 1764 נולדו לווילהלם שני ילדים לא חוקיים, יוזף ואולימפיה פטרונליה.
אולימפיה הוטבלה בכנסייה "מטריז" בעיר קמפו מאור ב-24 ביוני 1764. שנים לאחר מכן, לפני נישואיה, הוכרה אולימפיה על ידי בן דודה של אביה, פיליפ השני ארנסט, ושמה שונה לאולימפיה פטרונליה ארנסטינה דה שאומבורג-ליפה.
אולימפיה נפטרה ב-25 בנובמבר 1822.
הוא התחתן ב-12 בנובמבר 1765 בשטאטדגן לרוזנת מארי ברברה אלונור מליפה-ביסטרפלד, בתו של קרל פרידריך אוגוסט, רוזן ליפה, ממנה נולדו להם שני ילדים, הרוזנת אמיליה (1771–1774) ובן שמת בלידתו (1772).
וילהלם אונזורגה היה פוליטיקאי גרמני ברייך השלישי שישב בקבינט של היטלר.
בשנים 1937–1945 שימש גם כשר וכפקיד ברייכספוסט, שירות הדואר הגרמני, לאחר שהחליף את פאול פון אלץ-ריבנאך כשר.
לצד תפקידיו כשר, אונזורגה עסק באופן משמעותי במחקרים הנוגעים להתפשטותה וקידומה של המפלגה הנאצית באמצעות הרדיו, וכן בפיתוח פצצת אטום גרמנית.
אונזורגה נולד בגרפנהיינישן שבפרובינציית סקסוניה הפרוסית.
הוא החל לעבוד במשרד הדואר הקיסרי בשנת 1890. בהמשך למד פיזיקה בקיל ובברלין, לפני שהפך לראש שירות הדואר במטה הקיסרי במלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1920 פגש לראשונה את היטלר בשנת 1920, והם הפכו לחברים טובים.
זמן קצר לאחר מכן הצטרף למפלגה הנאצית (חבר מס' 42), והקים את הסניף הראשון שלה מחוץ לבוואריה, בדורטמונד.
בשנת 1929 הפך לנשיא המשרד המרכזי של הרייכספוסט, שירות הדואר המרכזי של גרמניה.
עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, אונזורגה מונה למזכיר המדינה ודה פקטו פיקח על הרייכספוסט.
הוא התערב במיוחד למען הפצת תעמולת המפלגה הנאצית ומטרותיה באמצעות שירות הדואר הגרמני.
משנת 1937 קיבל את תפקיד שר הרייכספוסט, לאחר התפטרותו של פאול פון אלץ-ריבנאך.
אונזורגה פעל להפצת התעמולה המפלגתית דרך הטלגרף והרדיו.
הוא נודע כמי שבמידה רבה בזכותו הפך הדבר לאפשרי מבחינה טכנית.
ידוע שהוא גם תרם רבות למחקר לקראת פצצת אטום גרמנית, למרות שתפקידו כשר שירות הדואר הגרמני דרש את מרבית זמנו.
הוא הציג עיצובים ותרשימים רבים של רעיונותיו להיטלר עצמו, עמו פיתח חברות אישית.
במהלך תהליך הדה-נאציפיקציה לאחר המלחמה הוצגו אישומים נגדו, בהיותו חבר מוביל במפלגה.
עם זאת, מסיבות לא ידועות, האשמות אלה בוטלו מאוחר יותר, ואונזורגה לא נענש על מעורבותו בפשעי הנאצים.
חייו שלאחר המלחמה נותרו מסתוריים.
וילהלם אוּדֶה היה אספן אמנות, סוחר, סופר ומבקר יהודי-גרמני, אספן מוקדם של ציור מודרניסטי, ודמות משמעותית בקריירה של אנרי רוסו.
אודה החל ללמוד משפטים בדרזדן אך עבר בהמשך ללימודי תולדות האמנות.
הוא למד במינכן ובפירנצה לפני שעבר לפריז בשנת 1904. הוא רכש לראשונה ציור של פיקאסו בשנת 1905, והיה אחד האספנים הראשונים של הציורים הקוביסטיים של פיקאסו וז'ורז' בראק.
הוא פגש את רובר דלונה, סוניה דלונה ואנרי רוסו בשנת 1907, ופתח את גלריית האמנות שלו בשנת 1908 בפריז, שם הציג את ז'ורז' בראק, ראול דופי, אוגוסט הרבין, ז'ול פסקין ופבלו פיקאסו.
אודה הזמין את פיקאסו לצייר את דיוקנו ב-1910 והפיק את המונוגרפיה הראשונה על רוסו בשנת 1911.
אודה וסוניה דלונה (טרק) התחתנו בשנת 1908 בלונדון.
על פי הדיווחים היו אלו נישואי נוחות שהסתירו את ההומוסקסואליות שלו.
הם התגרשו בשנת 1910 וטרק התחתנה עם רובר דלונה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה איבדו אזרחים גרמנים רבים שחיו בצרפת את רכושם למדינה הצרפתית.
כתוצאה מכך, הוחרם האוסף של אודה (כולל יצירות מאת ז'ורז' בראק, ראול דופי, אוגוסט הרבין, מארי לורנסין, פרננד לגר, פבלו פיקאסו ואנרי רוסו) ונמכר על ידי הממשלה בשנת 1914. בסדרת מכירות פומביות במלון דרוט בשנת 1921.
בשנים 1919–1920 עבד אודה עם הלמוט קולה והתגורר עמו בשנטילי שבצרפת.
אודה הפך לפציפיסט בתקופת רפובליקת ויימאר, אך שב לצרפת בשנת 1924, וחזר לשנטילי בשנת 1927. כיהודי, הוא בילה את מלחמת העולם השנייה במסתור בדרום צרפת, בשלב מסוים עזר לתנועת ההתנגדות הצרפתית.
אודה ידוע גם כמארגן הראשי של תערוכת האמנות הנאיבית הראשונה, שהתקיימה בפריז בשנת 1928. בין המשתתפים היו אנרי רוסו, סרפין לואי (מסנליס) ואחרים הידועים ביחד כציירי הלב הקדוש.
סרפין לואי הייתה עובדת הניקיון בבית של אודה, שאת עבודתה הוא גילה ונתן לה חסות בין השנים 1912 עד 1930.
חלק משמעותי מסיפור חייו של אודה מסופר בסרט הצרפתי Séraphine (אנ') משנת 2008 של הבמאי מרטין פרובוסט, ומתמקד במפגש ובתפקיד של סרפין לואי בחייו והוא בחייה.
הסרט זכה בשבעה פרסי סזאר, כולל הסרט הטוב ביותר.
וילהלם, דוכס אוסטריה , המכונה וילהלם האדיב, היה חבר בבית הבסבורג ודוכס אוסטריה משנת 1386. כראש הקו הליאופולדי, הוא שלט על הדוכסות הפנימית של אוסטריה קרינתיה, שטיריה וקרניולה וכן על רוזנות טירול ואוסטריה הנוספת מ-1396 ועד מותו.
וילהלם נולד בווינה, והיה בנם הבכור של לאופולד השלישי, דוכס אוסטריה ווירידיס ויסקונטי, בתו של הלורד ברנבאו ויסקונטי.
לאופולד השלישי כבר שימש כעוצר על טירול ועל נחלה אוסטרית נוספת בשוואביה; בשנת 1379 הוא חתם על הסכם נויברג עם אחיו הבכור אלברכט השלישי, דוכס אוסטריה, ולאחר מכן קיבל גם את אדמות אוסטריה הפנימית.
כאשר המלך לואי מת בשנת 1382, מרי ירשה אותו בהונגריה.
עם זאת, האצילים הפולנים דחו את מריה וזיגיסמונד, ובמקום זאת בחרו בידוויגה כעוצרת.
הם גם שללו את אירוסיה לווילהלם ואכפו את פירוק האירוסין.
בשנת 1386, לאופולד השלישי נהרג בקרב זמפאך.
וילהלם ואחיו לאופולד הרביעי ירשו אותו כדוכסי אוסטריה, ושלטו במשותף עם דודם אלברכט השלישי.
סכסוך ירושה עז התעורר כאשר הדוכס אלברט השלישי מת בשנת 1395, וירש אותו בנו היחיד אלברכט הרביעי, בן דודו הראשון של וילהלם.
בשנה שלאחר מכן הושג הסכם, המבוסס על הסכם נויברג משנת 1379, ולאחר מכן השאיר וילהלם את השלטון על אוסטריה בידי אלברכט הרביעי, וכחבר בכיר בקו הליאופולדי ההבסבורגי, המשיך לשלוט בשלוש הדוכסויות הפנימיות של אוסטריה.
רוזנות טירול היוותה את מקום מגוריו בגראץ .
ב-1401 התחתן וילהלם עם יורשת יורשת נוספת, הנסיכה ג'ואנה מנאפולי, בת דודתה של ידוויגה וגם מבית אנז'ו.
לשניים לא היו צאצאים ווילהלם לא חי כדי לראות את אשתו יורשת את אחיה לדיסלאוס מנאפולי בתור המלכה ג'ואנה השנייה ב-1414.
בשנת 1404 מת בן דודו אלברכט הרביעי, והותיר את אדמות הקו האלברטיני לבנו הדוכס אלברכט החמישי בן השבע.
וילהלם פעל כעוצר אוסטרי ושוב ניסה לקחת את השטחים האלברטיניים מאחיינו הקטין, אך לא הצליח לפני מותו.
וילהלם מת ב-1406 ללא יורשים בווינה.
הוא נקבר בקריפטה הדוכסית בקתדרלת סטפן הקדוש בווינה.
עם מותו, התרחשה חלוקה נוספת של ארצות התורשה ההבסבורגיות, ולאחר מכן אחיו של וילהלם, לאופולד הרביעי, השתלט על העוצרות באוסטריה עצמה, ארנסט הברזל, הבן השלישי, ירש את הדוכסות הפנימית של אוסטריה, ופרידריך הרביעי, הצעיר ביותר, ירש את טירול ואוסטריה הנוספת.
וילהלם פרידריך קרל פיליפ אלברט ניקולאוס אריך מריה הרצוג פון וירטמברג (נולד ב-13 באוגוסט 1994) הוא ראש בית וירטמברג ואיש עסקים גרמני.
הוא יו"ר Hofkammer des Hauses Württemberg, החברה המנהלת את היערות, החוות, היקבים והשיכונים של משפחת המלוכה לשעבר של ממלכת וירטמברג.
וילהלם נולד ב-13 באוגוסט 1994 והוא בנם הבכור של פרידריך, דוכס וירטמברג ושל מריה, נסיכת ויד, בתם של אולריך, נסיך ויד ואלקה פישר.
הוא הוטבל בספטמבר 1994 עם דודיו אריך, נסיך Waldburg zu Zeil und Trauchburg, והנסיך וילהלם מוויד, כסנדקיו.
יש לו שתי אחיות צעירות יותר, הדוכסית מארי אמלי (ילידת 1996) והדוכסית סופיה דורותיאה (ילידת 1997).
ב-9 במאי 2018, אביו של וילהלם מת בתאונת דרכים בעת שנסע בדרכו הביתה לפרידריכסהאפן.
עם מות אביו, וילהלם הפך ליורש העצר של סבו, קרל, דוכס וירטמברג כראש בית וירטמברג.
ביולי 2019 הוכרז גם כי וילהלם יהיה ראש ה-Württemberg Hofkammer בעתיד, המשרדים המנהליים של העסק המשפחתי.
ב-7 ביוני 2022 וילהלם ירש את מקומו כראש בית וירטמברג לאחר מותו של סבו, קרל, דוכס וירטמברג.
יורש העצר לראשות הבית הוא דודו מצד אביו של וילהלם, אברהרד, נסיך וירטמברג.
הרוזן פרידריך וילהלם אלכסנדר פרדיננד מווירטמברג, הדוכס הראשון מאוראך , היה בנו של וילהלם פרידריך פיליפ, דוכס וירטמברג (1761–1830), אחיו הצעיר של פרידריך הראשון, מלך וירטמברג, מאשתו המורגנטית, הברונית וילהלמינה פון טונדרפלד-רודיס (1777–1822), עמה התחתן בשנת 1800. הוא היה ראש בית אוראך הראשון.
וילהלם שירת כקצין פרשים בצבא ממלכת וירטמברג.
הוא גם בחן תותחים עבור צבא וירטמברג, שאת חלקם עדיין ניתן לראות בטירת ליכטנשטיין, אותה בנה מחדש באופן מהותי בשנות ה-40. הוא קיבל השראה מהרומן ההיסטורי הרומנטי "ליכטנשטיין" מאת וילהלם האוף (1826).
האוף קיבל בתורו השראה מיצירותיו של וולטר סקוט.
הוא קחבל את התואר דוכס אוראך ב-28 במרץ 1867.
וילהלם היה חבר זוטר במשפחת המלוכה של וירטמברג.
הוא היה אחיינו של המלך פרידריך (נפטר ב-1816), והיה בן דודו הראשון של וילהלם הראשון, מלך וירטמברג (שלט בשנים 1816–1864).
וילהלם גדל בבית הוריו יחד עם אחיו הבכור אלכסנדר, שהתפרסם מאוחר יותר כמשורר, והם שהו במכון "פלנברג'שה הופוויל" בברן.
וילהלם חזר לשטוטגרט והועלה לדרגת קפטן בתותחנים הרכובים בגיל 18. ב-1835 הועלה לדרגת מיור, וב-1837 הועלה לדרגת אוברסט ומונה למפקד הארטילריה.
ב-1841 הועלה לדרגת גנרל מיור והופקד כאחראי על חטיבת חי"ר.
ניתן לראות אותו בשנת 1847, שישי מימין ב"דיווח למלך וילהלם הראשון", ציור של וילהלם הראשון, מלך וירטמברג ויועציו, מאת צייר החצר פרנץ סרף סטירנברנד.
הוא מדבר עם נסיך הכתר קרל, והמלך מראיין את הנסיך פרידריך.
בשנת 1848 תרמה וירטמברג חטיבה לכוח המשולב של מדינות דרום גרמניה שצעדו להילחם במלחמת שלזוויג הראשונה.
את הדיוויזיה הוביל לוטננט גנרל מוריץ פון מילר; וילהלם קיבל את הפיקוד על בריגדת וירטמברג.
לאחר הסכם מאלמו, החטיבה הוצבה באלטונה ולא ראתה שום פעולה אמיתית.
רוב החטיבה, כולל וילהלם, הועברה אז לבאדן העליונה, והותירה גדוד בשלזוויג.
החטיבה ביצעה עבודות תצפית בבאדן העילית, בעיקר במחוז קונסטנץ, אך לא עסקה בשום לחימה.
וילהלם הועלה לדרגת גנרל לויטננט ב-1855. בשנת 1857, הוא מונה למושל אולם.
בשנת 1841 הוא המיר את דתו לקתולית כדי לאפשר את נישואיו הראשונים לתאודולינד דה בוארנה.
ב-1867 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים.
ב-28 במאי 1867, הוא קיבל את התואר דוכס אוראך, תוך שמירה על תוארו כרוזן וירטמברג.
הנשק האהוב על הדוכס וילהלם היה הארטילריה.
הוא נחשב כמתמטיקאי מצטיין והמציא כמה המצאות, במיוחד בכל הנוגע להרכבת התותחים.
הוא ניסה להרגיע את הרתיעה של האקדח על ידי השעיית עגלת האקדח במסגרת ניתנת להזזה.
מוחו המאוד פעיל ומשכיל אוניברסלי לא מצא מספיק פעילות בצבא במהלך תקופת השלום הארוכה.
הוא התעניין מאוד באמנויות ובמדעים, ובפרט בתולדות האמנות ובארכאולוגיה.
הוא ערך סיורים לימודיים והקים את ה-"württembergischen Altertumsverein" (חברת וירטמברג להיסטוריה עתיקה) ב-1843 ואת "Verein für vaterländische Naturkunde" (האגודה להיסטוריה טבעית לאומית) ב-1844 והמשיך לתמוך באלה.
הוא גם פעל שוב ושוב כנשיא האגודה הכוללת של האגודות הגרמניות להיסטוריה עתיקה.
את טעמו לאמנות הראה ב-1840 וב-1841, כאשר בנה את טירת ליכטנשטיין במקום הטירה העתיקה שנהרסה אז לחלוטין שהתפרסמה על ידי הרומן ליכטנשטיין של וילהלם האוף.
הוא העביר מספר לא מבוטל של פסלים בסגנון הרנסאנס מה-"Neues Lusthaus" בשטוטגרט לטירת ליכטנשטיין כאשר ה-Lusthaus היה אמור להיהרס ב-1844, כדי לפנות מקום לתיאטרון החצר המלכותית.
הוא היה חבר כבוד במספר אגודות מדעיות ובאגודות מלומדים, כמו האקדמיה הבווארית למדעים.
בשנת 1845, הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהמחלקה לפילוסופיה של אוניברסיטת טיבינגן, כהוקרה על המאמץ המדעי שלו.
W" ("דברי הבהרה על חיזוי מזג האוויר, מאת WW").
בשנת 1869 לקה הדוכס וילהלם בשבץ מוחי.
הוא נסע לבאד ווילדבאד ביער השחור בתקווה שאולי האקלים הדרומי ירפא אותו.
עם זאת, זה היה לשווא.
הוא מת ב-17 ביולי 1869 בטירת ליכטנשטיין שלו, משבץ מוחי נוסף.
ב-8 בפברואר 1841, הדוכס וילהלם נישא לתאודולינד דה בוארנה, בתו של אז'ן דה בוארנה, דוכס לויכטנברג.
כדי לחתום את הנישואים הוא המיר את דתו לקתולית.
ארבע בנות נולדו מנישואים אלו:
הנסיכה אוגוסטה אוגניה (27 בדצמבר 1842 – 11 במרץ 1916); נישאה תחילה לרוזן רודולף פון אנצנברג צום פריין אונד יוכלשטורן; ולאחר מכן עם הרוזן פרנץ פון תון און הוהנשטיין
הנסיכה מתילדה (14 בינואר 1854 – 13 ביולי 1907); נישאה לפאולו אלטירי, נסיך ויאנו.
ב-15 בפברואר 1863 במונקו, הוא נישא לפלורסטין, נסיכת מונקו, בתו של פלורסטאן הראשון, נסיך מונקו, ונולדו להם שני בנים:
וילהלם, הדוכס השני מאוראך (30 במאי 1864 – 24 במרץ 1928), לימים מלך ליטא, מינדאוגס השני.
תוצאה בלתי צפויה של נישואים אלה הייתה משבר הירושה של מונקו של 1918.
וילהלם אהם היה איש צבא מזרח גרמני.
נולד בעיר פולה שלחופי הים האדריאטי במשפחתו של נגד בצי אוסטרו-הונגרי.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה חזרה משפחת אהם לעיר הולדתו של אב המשפחה – קומוטאו בחבל הסודטים (כיום חומוטוב במחוז אוסטי נד לבם בצ'כיה).
העיר הפכה לחלק מצ'כוסלובקיה בעקבות התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית.
בקומוטאו וילהלם אהם למד בבית ספר מקצועי, בו הוכשר להיות חשמלאי וטכנאי רדיו.
ב-1938, בעקבות הסכם מינכן סופחה העיר קומוטאו יחד עם כל חבל הסודטים אל גרמניה הנאצית.
אהם הפך לאזרח גרמני ובתחילת 1939 גויס לשירות חובה בצי הגרמני.