tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באוגוסט 2015 נחשפה ב"מזבלה" תמונה בה נראה חבר הכנסת ינון מגל מהבית היהודי כשלפניו מה שנראית כמו שקית עם סם הקנאביס.
בעקבות הפרסום הפכה התמונה לתופעת רשת.
באוקטובר 2015 נחשפה ב"מזבלה" הקלטה גנוזה בה בכירי פייסבוק ישראל נשמעים מנתקים את הטלפון בפניה של כתבת ישראל היום ליטל שמש.
בעקבות פרסום ההקלטה, הסירה פייסבוק את הסטטוס שקישר אליה וחסמה את פעילותו של בן ישראל לחודש.
בדצמבר 2015 פורסם ב"מזבלה" כי אתר ביזפורטל מצא דרך מתוחכמת לעקוף צו איסור פרסום ופרסם את שמה של בר רפאלי כדוגמנית החשודה בהעלמת מיסים באמצעות אקרוסטיכון.
באוגוסט 2016 נחשף ב"מזבלה" כי איגוד הבנקים בישראל וחברת פייסבוק ישראל עקבו וניטרו במשך תקופה ארוכה אחר פעילות תנועת באים לבנקאים באמצעות מערכת מעקב מיוחדת שנוהלה על ידי משרד שלום תל אביב של זמיר דחב"ש.
בעקבות הפרסום, עיתונאים ששיתפו את הכתבה, בהם סגן עורך TheMarker רותם שטרקמן, גילו כי השיתופים שלהם נעלמו כלא היו.
לאור הלחץ התקשורתי פרסם דחב"ש לראשונה, סטטוס בפרופיל הפייסבוק האישי שלו ובו הכחשה כי פעל להדחקת האזכורים מהרשת החברתית.
בספטמבר 2016 פורסם ב"מזבלה" כי פייסבוק ישראל חסמה את פעילות עמוד הפייסבוק של תוכנית הצינור ואת פרופיל הפייסבוק האישי של גיא לרר מנחה התוכנית.
בינואר 2017 נחשף ב"מזבלה" כי טוויטר חיסלה את הפעילות המסחרית שלה בישראל ובמדינות נוספות שמחוץ לארצות הברית.
בתגובה למכתב איומים בתביעה שקיבל חברו של בן ישראל מחברת פייסבוק העולמית, החלה "מזבלה" בדצמבר 2011 במאבק ציבורי מתוקשר כנגד פייסבוק העולמית שהתפתח עם השנים למאבק גם נגד חברת פייסבוק ישראל.
באותו חודש, השיקה "מזבלה" קמפיין בינלאומי שנועד לסכל את התביעה של פייסבוק וחברו של בן ישראל נשלח למשרד הפנים לשנות את שמו לזה של מייסד פייסבוק, מארק צוקרברג.
הקמפיין שעלה תחת הכותרת "Will Facebook Sue Mark Zuckerberg" (בעברית: האם פייסבוק יתבעו את מארק צוקרברג), זכה ללמעלה מרבע מיליון אזכורים בתקשורת העולמית ודורג על ידי המגזין "אינק" כאחד מעשרת תרגילי היח"צ המדוברים ביותר בעולם לשנת 2011.
לאחר סגירת "סטטוסים מצייצים" בינואר 2015 לאור הפרת תנאי השימוש של פייסבוק, שיגרה "מזבלה" מכתב למנכ"לית פייסבוק ישראל עדי סופר תאני ובו תיעוד של מאות הפרות תקנון דומות בעמוד הפייסבוק של ynet.
במקביל נחשף ב"מזבלה" מחירון התוכן השיווקי הסמוי בעמוד הפייסבוק של ynet.
בנובמבר 2016 איגדה "מזבלה" קבוצה של עיתונאים ואושיות רשת, בהם חנוך דאום, שרון שפורר, טל שניידר, יותם זמרי, אלדד יניב, עמית סגל ונוספים, למחאה כנגד חברת פייסבוק ישראל, בטענה כי נציגותה של פייסבוק בישראל פוגעת במכוון בחופש הביטוי של משתמשיה וחוסמת באופן שרירותי גולשים משימוש ברשת החברתית.
בדצמבר 2016, הקים בן ישראל אתר אינטרנט בשם "קונטקט פייסבוק", בו הוצגו דרכי יצירת הקשר הישירים עם הנהלת ועובדי פייסבוק ישראל.
האתר מציג את עצמו כביכול כיוזמה של תנועה בין-לאומית בשם Bridges Will Burn (בעברית: "גשרים יישרפו"; גם לה הקים בן ישראל אתר ייעודי) שבסיסה בקוריאה הצפונית, וההתדיינות המשפטית עמה מוגבלת לבית המשפט המחוזי של מחוז צפון האמגיונג - עקיצה ברורה כלפי תנאי השימוש של פייסבוק.
בעקבות הפרסום חסמה פייסבוק את הפרופיל של בן ישראל, הסירה את הסטטוס והגדירה את הקישור לאתר כמסוכן וככזה שבלתי ניתן לשיתוף בפייסבוק.
על פי תגובה שהתקבלה מדוברות פייסבוק, האתר נחסם מפני שהכיל פרטי יצירת קשר אישיים.
לאחר חסימת האתר פורסם באתרי החדשות השונים על המוסר הכפול של פייסבוק ישראל עם חשיפת סטטוס של בכיר בחברת פייסבוק ישראל שפרסם בפרופיל הפייסבוק שלו טלפון אישי של אדם ללא ידיעתו או אישורו.
בעקבות ההד התקשורתי, הבכיר התנצל והסיר את הסטטוס.
במרץ 2017 הסירה פייסבוק את כלל הפוסטים והקישורים לכתבות המפנות לאתר "מזבלה" ואף סימנה את האתר כמסוכן ובלתי ניתן לשיתוף בפייסבוק.
לאחר החסימה, הגיש בן ישראל תביעה בגין לשון הרע כנגד חברות פייסבוק ישראל ופייסבוק אירלנד.
בכתב ההגנה, טענה פייסבוק כי הרגישה מאוימת מהביקורת שפורסמה עליה במזבלה.
תביעתו של בן ישראל נדחתה, והוא חויב לשלם לפייסבוק 30,000 ש"ח הוצאות משפט.
במאי 2017 מחקה פייסבוק לחלוטין את עמוד הבלוג שמנה למעלה מ-43 אלף איש.
ב-9 ביוני 2017, מחקה פייסבוק לחלוטין גם את פרופיל הפייסבוק האישי של דורי בן ישראל.
במרץ 2018 האתר פעל לחידוש פעילות של אדם גולד ברשת.
באפריל 2018 סגרה טוויטר את החשבונות של המזבלה.
שנהתחרותקטגוריהתוצאה2009Cannes Lions - צרפתפרומושן2009YouTube Cannes Young Lions - עולמיפרסום אינטראקטיבי2009WORLD LUXURY AWARD - מונקוהשימוש הטוב ביותר במדיה2009Mobius Awards - ארצות הבריתפרומושן2009Effie Awards - ישראלהשקה2010AD STARS - קוריאהפרומושן, דיירקט, חדשנות2010Webby Awards - ארצות הבריתחדשנות בדיגיטל2010The One Show - ארצות הבריתאינטראקטיב2011Webby Awards - ארצות הבריתחדשנות בדיגיטל
מזבח שניים וחצי השבטים, הוא מזבח שנבנה על ידי שניים וחצי השבטים, לאחר שהתיישבו בנחלותיהם.
סיפורו של בניית המזבח והמשא ומתן שקיימו עם שבטי מערב הירדן מופיע ב.
כאשר חזרו השבטים גד, ראובן וחצי שבט המנשה למקום מושבם ביקשו אלה להקים מזבח לעבוד את אלוהים, מפני שפחדו כי הדורות הבאים ממערב לירדן יתכחשו לשבטיהם.
מטרת בניית המזבח הייתה עדות לאחדות בני ישראל.
שבטי ישראל היושבים ממערב לירדן ביקשו לצאת למלחמה, כי ראו בבניית המזבח מרד באל.
לפני היציאה למלחמה שלחו שבטי ישראל ממערב לירדן לשבטים ממזרח לנהר משלחת שבראשה עמד פנחס הכהן וזאת כדי לשכנע אותם לא למרוד באלוהים.
שניים וחצי השבטים טענו בפני המשלחת כי המזבח נבנה כעדות להשתייכותם לקהל ה'.
דבריהם פייסו את שבטי מערב הירדן ובכך נמנעה מלחמת אחים.
יש הטוענים כי סיפור מזבח שניים וחצי השבטים בנוי משני נאומים.
תיאור יציאת המשלחת מופיע ב.
לנאום הקטגורי מוקדשים ארבעה פסוקים, ולנאום ההגנה בפי שניים וחצי השבטים מיוחדים, .
חלוקה זאת מעלה קשיים בין היתר כי תיאור יציאת המשלחת לעבר הירדן המזרחי מסתיים בפסוק י"ד.
לשיטתם פסוקים אחדים הם תוספת מאוחרת לסיפור.
הסיפור בנוי כמבנה כיאסטי, שבמרכזו עומד נאום שניים וחצי השבטים שעיקרו פיוס.
יש הרואים בסיפור ביהושע כ"ב סיום מדומה.
לשיטתם נדרש היה לסיים את ספר יהושע בסיפור זה, וזאת מפני שסיפור מזבח שניים וחצי השבטים מעלה שאלה האם חלק משבטי ישראל מודרים מעם ישראל.
שמו של המזבח ניתן על ידי השבטים:
לפי פשט הכתוב שמו של המזבח אינו ידוע.
רש"י מפרש: "הרי זה מן המקראות הקצרים וצריך להוסיף בו תיבה אחת: ויקראו בני ראובן ובני גד למזבח עד".
מקורו של הסיפור לפי השערת התעודות
בביקורת המקרא, יש הטוענים כי מקור סיפור מזבח שניים וחצי השבטים במקור הכוהני.
לשיטתם במידע על קביעת מקומו של המזבח והמוזמנים לעבוד את האל במקום והופעתה של המשלחת בראשות פנחס הכהן ונשיאי העדה מעידים על כך.
כמו כן תפישתו של המחבר המקראי את הפולחן וכמו כן שיש לרכז את הפולחן, קשורים גם הם קשר הדוק למקור זה.
יחזקאל קויפמן ואחרים סוברים כי הסיפור שייך לרובד מאוחר של ספרות הכהונה ומשוקעים בו אפיונים של דרישת ריכוז הפולחן האופיינית גם למקור הדויטרונומיסטי ואופיינית אף למקור הכוהני ובהם באים לידי ביטוי הדרישות לעבוד את אלוהים במקום אחד ואשר יבחר ה'.
כמו כן לדעת חוקרים בסיפור קיימים יסודות אטיולוגיים על המזבח באזור.
אחרים סוברים כי סיפור זה נתלה בחוק ריכוז הפולחן, שהוחל בזמנו של יאשיהו.
לשיטתם חיבור הסיפור מיוחד לימי בית שני וזאת על אף שלא ניתן להצביע על סממנים הבאים לידי ביטוי בלשון מקראית מאוחרת.
מזג אוויר סגרירי הוא שמה של סדרת טלוויזיה רוסית המבוססת על ספר באותו שם מאת אלכסיי איוואנוב.
אירועי הסדרה מתרחשים ברוסיה בתקופת שנות ה-90 של המאה ה-20. חבורת צעירים חוזרים לעירם לאחר המלחמה באפגניסטן, אך מגלים שהמדינה שעזבו זו לא המדינה שאליה הם חוזרים.
ברית המועצות פינתה את מקומה למדינה בשם הפדרציה הרוסית וכדי להצליח עליהם לעבור תלאות רבות בדרך, בתקופה של חוסר יציבות כלכלית ומדינית.
הסדרה הופקה עבור תאגיד VGTRK לשידור ברשת רוסיה-1 החל מ-12 בנובמבר 2018.
בטקס פרסי נשר הזהב הרוסי ה-18, שנערך בינואר 2020, הסדרה זכתה בפרס נשר הזהב בקטגוריית פרס נשר הזהב הרוסי לסדרת טלוויזיה הטובה ביותר.
יישומון מזג האוויר הוא יישומון המותקן מראש במכשירי אייפון ואייפוד טאץ'.
הוא נכלל כחלק מחבילת יישומי ה-iOS מאז גרסת ה-iPhone OS 1.
יישומון מזג האוויר מאפשר למשתמשים לבדוק את תחזית מזג האוויר של ערים שנבחרו.
המשתמש יכול להוסיף מקומות נוספים על מנת להשיג מידע על חיזוי מזג האוויר עבור אותם מקומות, על ידי מעבר לרשימת הערים שנוספו ליישום והקשה על לחצן ההוספה המאפשר למשתמש להקליד את שם העיר, מיקוד או תא-דואר או קוד של שדה תעופה.
ניתן אף להסיר מקומות שכבר נוספו על ידי מעבר פעם נוספת לרשימת הערים שנשמרו והחלקת האצבע שמאלה על גבי העיר מתוך הרשימה שהמשתמש רוצה להסיר.
ב-iOS 8, יישומון מזג האוויר עודכן כך שהוא משיג את המידע על תחזית מזג האוויר מתוך The Weather Channel (אשר החליף את Yahoo!
Weather שבו נעשה שימוש לפני כן).
החל מ-iOS 10, ביכולתו של המשתמש להסיר את יישומון מזג האוויר באם אינו זקוק לו.
נכון ל-iOS 12, המידע אודות תחזית מזג האוויר ניתן להצגה על גבי מסך הנעילה של מכשיר ה-iOS.
מזארש (בהונגרית: Mezőörs) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
במזארש חיו יהודים במהלך השנים.
מזברן (בהונגרית: Mezőberény) היא עיר בנפת בקש שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם במזברן מספר התושבים נמצא בירידה.
מזברן הפכה לעיר רשמית ב-1 במרץ 1989.
יהודים התיישבו במזברן באמצע המאה ה-19 לבקשת בעל האחוזה המקומי שביקש להחיות את העיר.
רוב היהודים שהגיעו היו סוחרים ומיעוטם עסקו בחקלאות ובפקידות.
הקהילה התארגנה רשמית בשנת 1854 והקימה במקום חברה קדישא ואגודת נשים לפעולות צדקה.
בית ספר יהודי נוסד בשנת 1879 ובית כנסת נבנה בשנת 1884. במקום קיים בית קברות יהודי.
קהילת מזברן לא נקטה עמדה בחילוקי הדעות בין חרדים למשכילים בקונגרס יהודי הונגריה, ונשארה במעמדה שלפני הקונגרס קהילת "ססטוס קוו".
במלחמת העולם הראשונה התגייסו 54 מבני הכפר ו-5 נפלו בקרבות.
באפריל 1944, כמה שבועות אחרי כניסת הצבא הגרמני להונגריה, נעצרו 18 יהודים מהכפר ונכלאו בבודפשט.
אחדים מהם צורפו בפקודת אייכמן למשלוחים שיצאו לאושוויץ.
במאי 1944 רוכזו יהודי מזברן בבית הכנסת ורכושם הוחרם.
הם גורשו לבקשצ'בה, ומשם שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ ואחדים לאוסטריה לעבודות כפייה.
אחרי המלחמה חזרו לעיר כמה יהודים, חיי הקהילה לא נתחדשו.
בדף הקהילה של מזברן נכתב כי בשנת 1944 יש בקהילה 139 חברים ורב הקהילה הוא רז'ה רוזנצוויג (רבה של בקש).
בלה סילארד (במקור שטיינר, 1884 – 1926) היה כימאי ורדיולוג יהודי-הונגרי, פרופסור במחלקה לרדיולוגיה של אוניברסיטת מדריד.
אימרה באן (במקור פרידלר, 1890 – 1944) היה עורך דין יהודי-הונגרי, היסטוריון של הטכנולוגיה.
מזג אוויר קיצוני היא כל תופעה מטאורולוגית מסוכנת שעלולה לגרום לנזק, ולשיבושים חמורים באזורים בהם חיים בני אדם, או לאובדן חיי אדם.
ישנם סוגים שונים ומגוונים של מזג אוויר קיצוני, אשר משתנים בדרך כלל בהתאם לקו הרוחב, קו הגובה, הטופוגרפיה והתנאים האטמוספיריים.
רוחות חזקות, ברד, כמות גדולה במיוחד של משקעים, ושריפות יער הן צורות של מזג אוויר קיצוני, וכמו גם סופות רעמים, התפרצויות רוח, סופות טורנדו, וסופות ציקלון טרופיות.
תופעות אזוריות ועונתיות של מזג אוויר קיצוני כוללות בין היתר סופות שלג, סופות קרח וסופות חול.
תופעות מזג אוויר קיצוני אשר גורמות לחום קיצוני, קור, רטיבות או בצורת לעיתים קרובות גורמות גם לאירועי מזג אוויר קיצוני.
אחת ההשפעות העיקריות של ההתחממות הגלובלית הם השינויים בדפוסי מזג האוויר הקיצוניים.
המטאורולוגים נוטים לרוב להגדיר מזג אוויר קיצוני כל תופעת מזג האוויר המהווה סכנה לחיי אדם, לרכוש או דורשת התערבות מצד הרשויות.
הגדרה מצומצמת יותר לתופעת מזג אוויר קיצוני היא כל תופעת מזג אוויר הקשורה לסופות רעמים קשות.
על פי ארגון המטאורולוגיה העולמי ניתן לסווג תופעות מזג אוויר קיצוני לשתי קבוצות - מזג אוויר קיצוני כללי ומזג אוויר קיצוני מקומי.
סופות רוח אירופאיות והתופעות המתלוות אליהן נוצרות על פני אזורים גאוגרפיים רחבים.
התרחשויות אלו מסווגות כ"מזג אוויר קיצוני כללי".
התפרצויות רוח וסופות טורנדו נחשבות לתופעות מזג אוויר מקומיות יותר ולכן יש להן השפעה גאוגרפית מוגבלת יותר.
הסוגים הללו של תופעות מזג אוויר מסווגות "מזג אוויר קיצוני מקומי".
מזגיאן (בהונגרית: Mezőgyán) הוא כפר בנפת שרקד שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים במזגיאן נמצא בירידה.
יהודים ישבו במזגיאן במאה ה-19, היה להם בית כנסת ובית הקברות אותו קיבלו ממשפחת הרוזן טישה.
עד השואה, כל המשפחות היהודיות עזבו.
בית הקברות הקטן נהרס לאחר המלחמה.
מָזָארֵע אל-נוּבָּנִי הוא כפר פלסטיני, בגדה המערבית, בנפת רמאללה ואל־בירה, כ־16 ק"מ צפונית־מערבית לעיר רמאללה, בגובה ממוצע של כ־500 מטר מעל פני הים.
בשנת 1596, הופיע לראשונה שם המקום, ברישומי המס העות'מאניים תחת השם חוות עבאס, שהיה שייך מנהלית לסנג'ק של ירושלים.
התושבים שילמו מס קבוע של 33.3% על מוצרים חקלאיים.
בשנת 1838 ביקר בכפר החוקר האמריקני אדוארד רובינסון וקבע כי מדובר בכפר אסלאמי באזור בני זייד, מצפון לירושלים.
בשלהי התקופה העות'מאנית, ב-1870, הגיע למקום הארכאולוג הצרפתי ויקטור גוארין והעריך שבמקום יושבים כ־600 איש.
בשנת 1870, מצא אלברט סוסין שברשימה הרשמית של הכפר רשומים 560 גברים ב-163 בתים.
בשנת 1882 נערך סקר של הקרן לחקר ארץ ישראל והכפר תואר כ"כפר בגודל בינוני בשטח גבוה." בשנת 1896 נאמדה אוכלוסיית הכפר ב-1,008 נפש.
לאחר הקמת הרשות הפלסטינית הכפר משויך לנפת רמאללה ואל-בירה.
מזרע אל-נובני הוא אחד הכפרים במועצה המקומית בני זייד.
הוא צמוד גאוגרפית ודמוגרפית לכפר ערורה, הגובל בו מדרום.
המועצה כוללת את הכפרים: מזרע אל-נובני, ערורה ועבווין.[1]
אחת המשפחות הוותיקות ביותר בכפר היא משפחת אל-פקיס (ال فقيس) שנחשבת למשפחה שהקימה את הכפר.
במפקד של שנת 1945, האוכלוסייה מנתה כ-1,090 איש ושטח האדמה היה כ-9,631 דונם, מתוכם כ־59 דונם בנויים.
הגידול העיקרי הוא עצי זיתו, שחלקם מתוארכים לתקופה הרומית ובנוסף גם: גידול שקדים, ענבים ותאנים.
מי שתייה מסופקים לתושבים באמצעות רשת צנרת של רשות המים ברמאללה.
בכפר ובסביבתו הקרובה יש יותר מ-50 מעיינות, אך לא כולם שופעים מים במשך כל השנה והם משמשים לחקלאות.
החשמל מסופק על ידי חברת החשמל הירושלמית.
ממזרח לכפר נמצאת ח'רבת א-דֵיר (خربة الدير) ובעברית: חורבת המנזר.
השם וכן שרידי אבנים מהוקצעות מעידים על מבנה קדום, אך לא ידועים פרטים.
קיים בכפר מקום תפילה לזכר השיח' קָנבָּר (الشيخ قنبر).
בכפר שלושה בתי ספר יסודיים ותיכוניים וכן גן ילדים.
מזבח ביתי או מזבח משפחתי הוא חלל פולחן נוצרי קטן שקיים בבתיהם של נוצרים קתוליים.
בכנסיות האורתודוקסיות המזרחיות קיים נוהג דומה הנקרא פינת איקונות.
הספר האוצר הנוצרי מתחקה אחר מקורו של מזבח המשפחה לאברהם שהקים אחד בברית הישנה (בראשית פרק י"ב פסוק 7).
"מאז המאה ה-2 לפחות, מאמינים כמו היפרכוס, תלו או ציירו צלב נוצרי, שאליו השתטחו בחזית ביתם, על הקיר המזרחי של ביתם כדי לציין את כיוון התפילה מזרחה בשבעת זמני התפילה הקבועים, כ"ביטוי לאמונתם הנצחית בביאתו שוב של ישו היה מאוחד להערכתם שהצלב, 'אות בן האדם', יופיע במזרח".
נוצרים סורים ראו את תפילותיהם מול הצלב הנוצרי התלוי על הקיר המזרחי של ביתם כמסמל את נפשם הפונה לאלוהים.
נוצרים רבים, כמו אלה שבמסורת כנסיית המזרח, ממשיכים בתרגול של תליית צלב על הקיר המזרחי של ביתם.
היום; אנשי תקשורת בכנסיות האורתודוקסיות המזרחיות כיום, כמו אלו של הכנסייה האורתודוקסית ההודית והכנסייה האורתודוקסית הקופטית, מתפללים את השעות הקנוניות הכלולות בבתי הספר שחימו ואגפיה בהתאמה (תרגול שנעשה בשבעה תפילה קבועה ביום) הפונה למזרח.
נוצרים רבים ממשיכים מנהג עתיק זה, כאשר בכנסייה המערבית הקתולית הקימו מזבחות ביתיים ואלו בכנסייה המזרחית האורתודוקסית הקימו פינות איקונות, בדרך כלל על הקיר המזרחי של מקום מגוריהם.
מזבחות ביתיים מעוטרים בדרך כלל בזוגות של נרות תרומות ולפעמים באגרטל קטן של פרחים.
בהרבה משקי בית נוצריים, בני משפחה בודדים, או המשפחה כולה, עשויים להתאסף להתפלל על מזבח הבית, חלקם שרים שם גם פזמונים נוצריים.
חלק מהקתולים מציבים סטנד קריאה (פרי-דיו) מול מזבח הבית שלהם, המספק למאמינים מקום להציב את הביבליה ואת ספר המכתבים שלהם בעודם כורעים ברך לפני אלוהים בתפילה.
במזבחות הבית של נוצרים רבים, במיוחד אלה שחיים בתת-היבשת ההודית, מציבים לעיתים קרובות את ביבליה במטרה להפגין כבוד ולקריאה.
כמו במסורות מסוימות של הנצרות המזרחית, חלק מהנוצרים האורתודוקסים המערביים עושים שימוש של שטיח התפילה כדי לספק מרחב נקי לתפילה.
הנרות המעטרים את מזבח הבית הם לעיתים קרובות אלו שהתברכו באותה שנה בקנדלמאס.
עידן המזוזואיקון (עידן החיים האמצעי, מיוונית: meso-/μεσο – אמצעי, zōon/ζῷον – חיים או בעלי חיים) הוא עידן בלוח הזמנים הגאולוגי.
משך תקופתו: 186 מיליוני שנים, מ-252 מיליון שנה לפני זמננו ועד ל-66 מיליון לפני זמננו.
במזוזואיקון נמצאים לפי הסדר תור הטריאס, תור היורה ותור הקרטיקון.
עידן המזוזואיקון, העידן התיכון בהתפתחות עולם החי ועולם הצומח, היה בעל חשיבות רבה מבחינה גאולוגית באזורנו.
סלעים רבים מעידן זה נחשפים בארץ ישראל, וכן התרחשו בו אירועים טקטוניים חשובים שהשפיעו על עיצוב השטח.
לעידן זה גם חשיבות כלכלית – רבים מהסלעים שנוצרו בו משמשים מלכודות למאגרי מים, נפט וגז טבעי, וכן מקור לחומרי בנייה.
עידן המזוזואיקון נחלק לשלושה תורים, כאשר גבולות התורים נקבעו לפי שינויים קיצוניים בהרכב החיים בכדור הארץ.
שמותיהם של התורים ניתנו לפי טור הסלעים מתקופות אלה באירופה:
טריאס – על שום שהטור הטריאסי בגרמניה נחלק לשלוש יחידות סלע;
יורה – על שמם של הרי היורה בגבול שווייץ-צרפת;
קרטיקון – מהמילה קרט, קירטון, לפי הסלע הבולט בטור הסלעים באירופה.
אומדן הזמן תור מלפני 145 מיליוני שנים עד לפני 66 מיליוני שנים קרטיקון Cretaceous מלפני 201 מיליוני שנים עד לפני 145 מיליוני שנים יורה Jurassic מלפני 252 מיליוני שנים עד לפני 201 מיליוני שנים טריאס Triassic
בסופו של עידן הפלאוזואיקון חלה נסיגת ים נרחבת, אשר אפשרה התפתחות של מינים יבשתיים רבים וכן התאמה של מינים נוספים לתנאי לגונה.
מינים ימיים רבים, לעומת זאת, נכחדו בתקופה זו.
תמורות במזוזואיקון ובעולם החי והצומח
בתור הטריאס הופיעו אלמוגים ונבנו שוניות, התפתחו אמוניטים חדשים, וכן זוחלים ימיים, דינוזאורים, צבים ויונקים קטנים.
כמו כן, הופיעו בה שרכים ונמשכה התפתחות המחטניים.
בתקופה זו שגשגו הארכוזאורים – זוחלים קדומים מהם התפתחו התנינאים, התקודונתים, הפטרוזאורים והדינוזאורים, הקדום ביותר הידוע מהם היה הניאסזאורוס (Nyasasaurus) שצץ לפני 243 מיליון שנה.
הטריאס הסתיים בהכחדה המונית שהביאה לעלייתם של הדינוזאורים והפיכתם לחיות היבשה הדומיננטיות.
בתור היורה שרר באזורנו אקלים חם, ושוניות האלמוגים שגשגו.
בעולם החלה בתור זה פתיחתם של האוקיינוס האטלנטי ושבירת יבשת גונדוואנה שמדרום לים הטתיס.
בסוף היורה חלה נסיגת ים נרחבת.
ביורה שלטו ביבשה הדינוזאורים ובפרט הזאורופודים הענקיים ששקלו עשרות טונות והגיעו לגדלים של עשרות מטרים, והיו היצורים הגדולים ביותר שהילכו על פני האדמה.
באמצע היורה החלו להתפתח העופות אך באוויר עדיין שלטו הפטרוזאורים.
בים שרצו זוחלי ענק כגון פלזיוזאורים ואיכתיוזאורים.
בתור הקרטיקון חלה הצפה מחודשת של היבשות, שהגיעה לשיאה בסופו.
האמוניטים הגיעו לפריחה בזמן זה, והים היה מלא בפלנקטון – כפי שניכר בסלעי הקירטון המאפיינים תור זה.
בתקופה זו הופיעו לראשונה הצמחים מכוסי הזרע ובעלי פרחים.
בקרטיקון המשיכה שליטת הדינוזאורים והם התפתחו למגוון רב של סוגים.
לצידם חיו תנינאים בגדלים שונים, חלקם ענקיים, ופטרוזאורים בעלי מוטת כנפיים של כ-10 מטרים.
היונקים עדיין היו קטנים וחיו בצילם של הדינוזאורים.
שלהי הקרטיקון התאפיינו בצפון בעדרים גדולים של הדרוזאוריים וצרטופסים לצד הטירנוזאוריים הטורפים, ובדרום שלטו הטיטאנוזאורים הכבדים לצד הטורפים קרכרודונטוזאוריים ואבליוזאורים.
הדינוזאורים נכחדו לפני 66 מיליון שנה באירוע שסימן את סוף הקרטיקון.
לקראת סוף המזוזואיקון חל שינוי קיצוני בתנאים בכדור הארץ.
שינוי זה גרם להיעלמותם של מינים רבים, ביניהם האמוניטים, הרודיסטים, חוריריות שונות, המוזאזאוריים, הפטרוזאורים והדינוזאורים.
לעומת זאת, היונקים, העופות, התנינאים והצבים שרדו את ההכחדה וחיים גם כיום.
הכחדה גדולה זו יצרה גבול ביוגני בין המזוזואיקון והקנוזואיקון, עידן בעלי החיים החדשים, שבא אחריו.
גבול זה מכונה גם "גבול K-Pg" משום שמפריד בין הקרטיקון והפלאוגן.
בעידן המזוזואיקון חדר ים תטיס לתוך היבשה בפעימות מתגברות.
שינוי הדרגתי זה גרם למעבר הדרגתי של סלעי המשקע מקלאסטיים לקארבונטים ימיים, תוך שיש לעיתים החלפות המעידות על נסיגות.
הסלעים המזוזואים באזורנו נחלקים לשלוש קבוצות:
סלעים ימיים קרבונטים: גיר (שחלקו הפך לדולומיט), קירטון וחוואר.
סלעים אוופוריטיים שנוצרו בלגונות: גבס, דולומיט.
סלעים קלאסטיים: אבן חול וחרסית.
כמו כן קיימם סלעים מגמתיים.
יצורים שהתקיימו בעידן המזוזואיקון (רשימה חלקית)
רשימה חלקית של קבוצות האורגניזמים הרב-תאיים שהתקיימו במזוזואיקון:
חשופי זרע (כגון מחטניים, ציקסיים, גינקגו)
מכוסי זרע (בעלי פרחים, החל מקרטיקון עליון)
חסרי חוליות כגון רכיכות ופרוקי-רגליים
מזון (קרוי גם "אוכל" בשפת היום־היום), הוא חומר הנצרך על ידי בעלי חיים, בני אדם וצמחים, נאכל או נספג על ידי הגוף, על מנת לספק אנרגיה וחומרי צריכה אחרים (כגון חלבונים, מלחים, ויטמינים, שומנים, פחמימות וכו').
נוזלים המשמשים למטרה זו נקראים "משקה", אולם גם אלה נכנסים תחת ההגדרה של מזון.
לכל מזון יש ערך קלורי, המייצג את כמות האנרגיה שהגוף האנושי יכול להפיק מהמזון על ידי עיכולו.
הערך הקלורי נקבע על פי כמות הפחמימות, השומנים והחלבונים.
תזונה היא סך המזונות והמשקאות מהם ניזון האדם בפרק זמן נתון.
המרכיבים הבסיסיים הנחוצים לתפקודו ובריאותו התקינה של אדם נקראים "אבות המזון".
הם כוללים: פחמימות, חלבונים, שומנים, מינרלים, ויטמינים ומים.
בני האדם הם אוכלי כול, כלומר גופם מותאם הן לצריכת מזון מן החי והן לצריכת מזון מן הצומח.
יש הנמנעים מאכילת בשר מטעמים שונים, ובעברית נהוג לכנותם "צמחונים" (אם כי תזונתם אינה בהכרח צמחית לחלוטין).
אנשים שנמנעים לחלוטין מצריכת מזון מן החי נקראים "טבעונים".
אדם המתמחה בחקר או בייעוץ טיפולי בתחום התזונה נקרא "תזונאי".
בני האדם צורכים סוגים רבים של מזון.
רוב המזון שאותו צורך האדם מקורו מבעלי חיים או מצמחים, אף שקיימים גם מזונות ממקורות אחרים, כמו פטריות ואצות.
בפטריות ובחיידקים נעשה שימוש נרחב בתהליכי הכנה של מזונות, ובעזרתם נעשים תהליכים כגון החמצה ותסיסה.
ישנם גם מזונות אנאורגניים כמו מים ומלח בישול.
מזון מן החי: בשר (בשר בקר, בשר עוף, בשר חזיר, בשר כבש, דגים, פירות ים וחרקים), ביצים, חלב, דבש
מזון מן הצומח: ירקות, פירות, דגנים, קטניות, זרעים, עשבי תיבול, אצות, תבלינים
מזון דומם: מים, מלח, ותוספי מזון למיניהם.
בדרך כלל, מזונם של בני האדם מופק בחקלאות, בחווה כאשר מדובר באוכל מן החי או בשדה (מטע, גינה, בוסתן וכולי) כאשר מדובר באוכל מן הצומח.
מזון המופק מבעלי חיים נעשה גם באמצעות דיג וציד.
מזונות מסוימים נצרכים בצורתם הגולמית ללא הכנה, ומזונות אחרים עוברים לפני הצריכה תהליך של הכנה מטעמים בטיחותיים או לשם שיפור הטעם.
תהליך ההכנה יכול לכלול שטיפה, חיתוך, הוספה של מרכיבי מזון אחרים (כמו תבלינים), ערבוב, חימום, קירור, בישול בסיר לחץ ותסיסה.
בבתים נעשה לרוב תהליך הכנת המזון בחדר מיוחד המיועד למטרה זו, מטבח.
מטרתו של תהליך הכנת המזון הוא לשפר את הטעם או המראה של המזון או לעזור בשימורו.
כלים רבים משמשים לתהליכי הכנת המזון, בהם סיר, מחבת, תנור אפייה, מיקרוגל, גריל ומצנם.
בחברה האנושית נהוג להקדיש פרקי זמן במהלך היום לאכילה.
ברוב החברות המודרניות מתקיימת שגרה של כשלוש ארוחות במהלך היום - ארוחת בוקר, ארוחת צהריים וארוחת ערב.
בנוסף להן או במקומן, קיים מגוון של ארוחות ביניים.
בתרבות המערבית כלי האוכל המרכזיים המשמשים לאכילת מזון הם סכין, כף, מזלג וכפית.
במזרח הרחוק מקובל גם שימוש במקלות אכילה.
את המזון מקובל להגיש בצלחת, קערה, כוס או ספל.
הפרעות אכילה: אנורקסיה, בולימיה, השמנת יתר
מזוהיפוס (שם מדעי: Mesohippus; מילולית: "סוס אמצעי") הוא סוג יונק קדום שחי לפני כ-30 עד 40 מיליון שנה באמצע תקופת האאוקן עד לתחילת תקופת האוליגוקן.
נמנה עם קבוצת אוכלי העלים ומאבותיו הקדומים של הסוס.
כמו הרבה סוסים קדומים, המזוהיפוס היה נפוץ בצפון אמריקה.
מאובניו התגלו בקולורדו, נברסקה, דקוטה הדרומית ודקוטה הצפונית שבארצות הברית וגם בקנדה.
למזוהיפוס היו רגליים ארוכות יותר מקודמו האיוהיפוס ועמד בגובה של כ-60 ס"מ.
בנוסף איבד בוהן במהלך התפתחותו ועמד בעיקר על בהונו האמצעית, למרות שהשתמש גם בבהונותיו האחרות.
מבנה גולגולתו של המזהיפוס היה רחב וגדול יותר מסוסיים קודמים אליו.
מזוכיזם הוא פאראפיליה, הלך נפש שבו האדם נהנה לסבול כאב והשפלה על מנת להגיע לסיפוק, לגירוי מיני או לאורגזמה.
המושג נטבע לראשונה על ידי הפסיכיאטר והסקסולוג האוסטרי-גרמני ריכרד פון קְרַאפְט-אֶבִּינג וקרוי על שמו של לאופולד פון זאכר-מאזוך אשר תיאר בספרו חוויות רבות המבוססות על הצורך לסבול כאב והשפלה כדי להגיע לגירוי, לאקט מיני ולאורגזמה.
בעוד המרקיז דה סאד (על שמו נקראת התופעה ההפוכה - סאדיזם) מתאר את החוויה בלבד, מדגיש מאזוך בתיאור חוויותיו את הנאתו הרבה.
המזוכיסט מוצא לו בן/בת זוג שיביא לסיפוק כשם שמאזוך מצא לו אשה ושתי פילגשים שסיפקו אותו.
לעיתים משולבת סטייה זו בפטישיזם או במציצנות.
המשותף למזוכיזם עם הסאדיזם הוא הכאב כתנאי לגירוי מיני.
בסאדיזם מדובר בהכאבה אקטיבית ובצורך לעיתים בשליטה ואילו במזוכיזם מדובר בקבלה פסיבית של כאב מהזולת, ולעיתים בצורך בהשפלה ובמילוי בקשותיו, גם אם אין הן הגיוניות, של השולט.
מערכת יחסים של סאדיסט ומזוכיסט לא בהכרח תהיה קבועה מבחינת התפקידים.
כלומר ייתכן כי יתקיימו חילופי תפקידים בין השניים.
לרוב יש עדיפות לאחד מהשניים ולעיתים היא גבולית, אך בכל מימוש מערכת יחסים של סאדיסט ומזוכיסט אחד חייב להיות זה שמכאיב בצורה אקטיבית.
לעיתים מדובר לא רק בשליטה ובהכאבה גופנית, אלא שליטה על התודעה, רמת דיכוי 2 ואפילו 3 בסולם של מרקוזה.
יש האומרים כי מאחורי העדפה מינית שכזו מסתתר עבר נפשי מעורער, כלומר ילדות עם אב או אם מתעלל (פיזית או נפשית).
לעיתים קרובות הצורך לשליטה פיזית נובע מהעובדה שלאדם אין שליטה על חייו.
ובהתאם, הצורך שישלטו בפרט נובע מהעובדה שמדובר באדם עם התלבטויות רבות בחייו ויש לו צורך לפתור אותן והעובדה שבמערכת היחסים המינית יישלטו בו מרצה את הצורך.
עמדה זו היא בעיקר עמדתם של המחקרים שנערכו על ידי קראפט-אבינג (1886) ופרויד.
מחקרים מודרניים שנערכו החל משנות ה-70 של המאה ה-20 (פאוורס 2007, Santilla et al., 2000; Brame, 2000; Moser, 2002 ואחרים) לא מצאו תימוכין לטענות אלו, וניתן לומר כי הן הופרכו לחלוטין.
החברה נותנת הרחבה לתופעה זו, גם בהקשר הלא מיני, לאנשים שמפיקים הנאה כל שהיא מסבל, מכאב ומהשפלה.
מזוכיזם הוא מוטיב נפוץ בספרות.
עמוס עוז משתמש ביסודות מזוכיסטיים בספרו קופסה שחורה.
הגיבורה אילנה, בהתנהגותה המינית, מתוארת כזקוקה לסאדיזם, זקוקה למכות ואונס מצד בעלה כדי לספק את תאוותה המינית.
הסופרת האמריקאית אן רייס, המוכרת בשל ספרה ראיון עם הערפד, כתבה את הטרילוגיה בעלת היסודות המזוכיסטיים "היפהפייה הנרדמת" תחת שם העט א.נ.
ואת "היציאה מעדן" תחת שם העט אן רמפלינג.
גם בשירה יש התייחסות ענפה למזוכיזם.
סילביה פלאת' משתמשת לעיתים בשיריה בתיאורים העלולים לרמוז על מזוכיזם (למשל, בשירה "Daddy", בו היא מתארת השתוקקות למגף אכזרי של גרמני).
הלהקה דפש מוד הוציאה ב-1984 את השיר "Master and Servant".
הזמרת ריהאנה הוציאה שיר בשם "S&M", קיצור של Sado-Masochism.
השיר Falling In Love של להקת Aerosmith עוסק בנושא, ובקליפ של השיר יש סצנות רבות המתארות יחסי שליטה.
בקליפ של השיר Last Cup of Sorrow של להקת פיית' נו מור יש סצנה שבה רואים אדם מזמין מלכת סאדו לביתו.
להקת הפאנק רוק (Punk rock) Sum 41 מתארת צרכים מזוכיסטיים בשיר Jessica kill .
מְזוּזָה היא תשמיש קדושה יהודי הנקבע בצדה הימני של הכניסה לבתי מגורים ומבנים אחרים ובכניסה לחדרים בתוך הבית.
מזוזה היא יריעת קלף עליה כתובות בכתב סת"ם הפרשיות "שמע ישראל" ו"והיה אם שמוע", המוכנסת אל קופסה קשיחה מוארכת הנקראת "בית המזוזה".
המזוזה מותקנת על משקוף הדלת הימני, או על הקיר הימני הסמוך לה.
ישנה מצוות עשה לקבוע מזוזה על דופן פתח בית מגורים ובפתחי חדרים בבית מגורים, וכן בשערי יישובים וערים (כאשר קיים שער / משקוף).
בלשון המקרא מזוזה היא כל אחת משתי דפנות פתח (של בית או חדר), בין הסף (החלק התחתון של הפתח) והמשקוף (החלק העליון שלו).
כך למשל בסיפור יציאת מצרים, מתואר כי בני ישראל נתנו על שתי המזוזות ומשקוף בתיהם את דמו של שה קורבן פסח, כסימון לבתי בני ישראל בעת מכת בכורות.
בספרות ההלכתית, השם "מזוזה" מכוון הן כלפי דפנות הפתח, והן כלפי תשמיש הקדושה.
מספר מפרשים מודרניים מזהים את המילה "מזוזה" לציון דפנות הפתח עם המילה האכדית "מנזז" שפירושה זהה; פירוש אחר גוזר אותה מהשורש "זיז" או "זוז".
מקור המצווה בשתי פרשיות בספר דברים:
מצוות הכתיבה מפורשת כמתייחסת 'לדברים האלה' ולפיכך שתי פרשיות אלו הן שנכתבות במזוזה.
מטרת המצווה לשמש תזכורת תמידית לישראל, ביציאתם ובכניסתם לבית, שעליהם להאמין בייחודו של האל אחד ולהאמין בגמול על מצוות ועבירות.
חז"ל החשיבו מאוד את קיום מצוות מזוזה, ואמרו כי הלבוש בתפילין וציצית ומזוזה בפתחו - מוחזק שלא יחטא, היות שפרשיות המזוזה הן תזכורת תמידית לאדם לגבי ייחוד השם ויראת שמיים.
חז"ל ראו במצווה זו אחד מסממני הזיהוי של היהודי, ביחד עם ציצית ותפילין.
מנגד, אמרו כי מי שאין לו מזוזה לפתחו, הרי הוא "מנודה לשמים".
במדרש נמשל בית שבפתחו מזוזה, לבית הנשמר על ידי הקב"ה בעצמו מבחוץ.
ניתן למצוא מספר מקורות בדברי חז"ל לסגולת השמירה שבמזוזה.
במסכת פאה בתלמוד הירושלמי מסופר על רבי יהודה הנשיא, שלאחר ששלח לו המלך הפרסי ארטבן מרגלית כמתנה החזיר לו מזוזה כמתנה באמרו "אתה שלחת לי דבר שאני שומר עליו, ואני שלחתי לך דבר שאתה ישן לך והוא שומר עליך".
כמו כן מסופר במסכת עבודה זרה על אונקלוס הגר שאמר לשלוחיו של אדריאנוס הקיסר שבאו לאסרו ושאלוהו מדוע מנשק את המזוזה ענה: "מנהגו של עולם מלך בשר ודם יושב מבפנים ועבדיו משמרים אותו מבחוץ, ואילו הקב"ה - עבדיו מבפנים והוא משמרן מבחוץ".
דברים דומים מובאים גם במסכת מנחות.
בזוהר בפרשת ואתחנן נאמר על המזוזה שהיא שומרת על האדם מכל צדדיו, מבפנים ומחוץ.
כלומר, שעל ידי המזוזה יש שמירה לנפש מיצר הרע ולגוף מכל צרה.
טור והשו"ע כתבו על עניין השמירה בהלכותיהם, אולם הדגישו שאין לקיים מצווה זו בגלל השמירה המובטחת, אלא משום שכך ציווה האל.
הרמב"ם ביקר בחריפות את אלו אשר כותבים בתוך המזוזה שמות של מלאכים לצורך שמירה.
וכך הוא כותב בספרו היד החזקה:
מקובל בחוגים של שומרי מצוות שכאשר נופלת על האדם צרה גדולה כמו מחלה קשה או פשיטת רגל ואיבוד פרנסה, נוהגים לבדוק את המזוזות האם הן פסולות (פגם בכתב, רטיבות וכדומה פוסלים את המזוזה) ובמקרה שאכן התברר שהמזוזות פסולות מחליפים או מתקנים אותן מיד.
כאמור, המזוזה היא קלף עליו נכתבות בכתב סת"ם שתי פרשיות מהמקרא.
מדובר בפרשיות שבתוכנן נזכר הציווי על מצות 'מזוזה':
שמע - בה נזכרים מצוות ייחוד השם ואהבת השם.
והיה אם שמֹע - בה נזכר עקרון הגמול בעקבות שמירת המצוות.
כיום מקובל לגלגל את יריעת הקלף שעליה כתובות הפרשיות, לעטוף אותה ביריעת ניילון להגנה, ולכסות אותה בבית המזוזה, הנעשה מחומרים שונים כדוגמת פלסטיק (לעיתים, פלסטיק שקוף), מתכת או עץ.
אין הגבלה לגבי אורך המזוזה, והמקובל כיום הוא מזוזות באורך של בין 10 ל-12 ס"מ.
עם זאת, מזוזה עם אורך קלף קטן מחייבת כתיבת סת"ם באותיות קטנות יותר, המועדות יותר להמחק ולהביא לפסילת המזוזה במשך הזמן, ועל כן יש המעדיפים מזוזה באורך גדול יותר.
את פרשיות המזוזה יש לכתוב על גבי קלף.
לדעת הרמב"ם לכתחילה יש לכתוב את המזוזה על ה'דוכסוסטוס', (לאחר חציית ה'גוויל', חציו האחד נקרא 'קלף' ואילו חציו השני נקרא 'דוכסוסטוס').
המזוזה צריכה להיעשות מיריעת קלף אחת (מעור בהמה טהורה), סדר הכתיבה הוא תחילה פרשת 'שמע ישראל', ולאחריה פרשת 'והיה אם שמוע'.
מזוזה העשויה משתי יריעות קלף או שסדר הפרשות בה הפוך - פסולה.
באופן כללי דרך כתיבת המזוזה היא כדרך כתיבת ספר תורה על הלכותיה השונות, הן לגבי הכנת העור ועיבודו, והן לגבי הכתיבה (בכתב סת"ם (אשורית) ובדיו).
עם זאת, בניגוד לעיבוד עור לספר תורה, אין צורך שעיבוד העור לקלף המזוזה יעשה לשם כתיבת מזוזה.
מנגד, קלף מזוזה חייב להיות משורטט ואיכות הקלף צריכה להיות גבוהה יותר מקלף לספר תורה, לצורך עמידות המזוזה לאורך זמן.
דרישה נוספת מכתיבת מזוזה היא "כסדרן", כלומר כתיבה על פי הסדר מתחילת פרשת 'שמע ישראל' ועד סוף פרשת 'והיה אם שמוע', ללא חזרות לאחור לצורך תיקונים.
בעקבות כך, מזוזה שבה הייתה טעות באות או מילה שהובחנה רק לאחר המשך הכתיבה - נפסלת, היות שלא ניתן לתקן לאחור לאחר המשך הכתיבה.
דרישה זו משותפת גם לכתיבת פרשיות תפילין, אך לא בכתיבת ספר תורה.
אף שאין הגדרה מחייבת לגבי מספר שורות המזוזה ואורכן, מנהג הסופרים הוא לכתוב מזוזה ב־22 שורות, כאשר המילים הפותחות את השורות הן מילים קבועות.
מנהג נוסף הוא להשאיר דווקא פרשה סתומה (ולא פרשה פתוחה) בין שתי פרשיות המזוזה.
מנהג נוסף הוא כתיבת המילה שדי (אחד משמותיו של ה', וגם ראשי התיבות של "שומר דלתות ישראל"), מצידו האחורי של הקלף, כמו גם כתיבת המשפט "כוזו במוכסז כוזו", משפט המורכב מהאותיות העוקבות (צופן א"ב ג"ד) שלאחר אותיות המשפט "יהוה אלהינו יהוה".
כתיבת תוספות בצידו העיקרי של הקלף אסורה, והרמב"ם אף מונה העושה כך בין אלו שאין להם חלק לעולם הבא.
קדושת המזוזה קלה יותר מקדושת תפילין וספר תורה.
המצווה חלה על גברים ונשים כאחד.
ישנה ברכה מיוחדת לקביעת מזוזה: "ברוך אתה ה' אלוהינו מלך העולם אשר קדשנו במצוותיו וציוונו לקבוע מזוזה".
מאחר שהחיוב על קביעת מזוזה חל בעת כניסה לבית מגורים, יש המשלבים אותה במסיבת חנוכת בית.
על פי ההלכה, ישנו חיוב לקביעת מזוזה בכל פתח בית מגורים וכן בפתחי חדרים בבית המשמש למגורים בדרך קבע, (לרבות חדרי שינה וחדרים המשמשים כמחסנים וכמגורי בעלי חיים) וכן בשערי חצרות (חדר מדרגות), עיירות ומדינות (כאשר ישנו שער כניסה מוסדר למקומות אלו).
מבנים שאינם משמשים למגורים (כדוגמת בתי כנסת, בתי מדרש ומבני ציבור) - פטורים ממזוזה, ומנגד אין לקבוע מזוזה בפתח חדרים המשמשים בדרך קבע לחדרי שירותים וחדרי רחצה, דבר הנחשב לתשמיש מגונה.
במקומות בהם ישנו שימוש כעין זה בדרך ארעי, יש לקבוע מזוזה, אך הומלץ לכסותה (בית המזוזה נחשב לכיסוי למזוזה).
על פי הרמב"ם ישנם עשרה תנאים שצריכים להתקיים כדי שפתח יהיה מחויב במזוזה:
למרות שאין חיוב לקבוע מזוזה בפתחי מבנים שאינם משמשים למגורים (משרדים, מקומות עבודה ובתי ספר), נהוג לקבוע מזוזות גם בהם.
קביעת מזוזה בבית מדרש מוזכרת כבר בתלמוד הירושלמי.
מצוות מזוזה היא מצווה החלה על בית מגורים בו גרים יהודים, ללא הבדל בין גברים לנשים, ואף בית המיועד לקטנים חייב במזוזה.
בעקבות התנאי הדורש משקוף ותקרה לפתח החייב במזוזה, כמעט ואין כיום פתחי יישובים וערים החייבים במזוזה, מלבד מקומות יישוב עתיקים המוקפים חומה עם שערים.
אוהלים פטורים ממזוזה היות שאינם משמשים לדירת קבע (ובאופן דומה גם סוכה שהועמדה רק לצורך חג הסוכות), וכן אין בהם פתח עם משקוף ודפנות.
מרפסת שאחת ממחיצותיה פרוצה לגמרי - פטורה ממזוזה.
מקום המזוזה הוא בצד ימין של הפתח (ימין האדם הנכנס לבית או לחדר), בטפח החיצוני של הפתח, ובשליש העליון בגובה הפתח (עדיף בתחילת השליש העליון ובכל מקרה לא בתוך הטפח העליון של הפתח).
המזוזה יכולה להיות גם בתוך עומק דופן הפתח, עד לעומק של טפח.
המזוזה חייבת להיות בחלל הפתח, כלומר תחת המשקוף (ולא מחוץ לבית או בתוכו).
על המזוזה להיות קבועה, ולא תלויה ומתנדנדת.
בקהילות עדות המזרח נוהגים לקבוע את המזוזה כשהיא אנכית, ואילו האשכנזים ויוצאי מרוקו נוהגים לקבוע אותה באלכסון.
יש התולים הבדלים אלה במחלוקת בין רש"י לבין נכדו רבנו תם, כאשר הראשון סובר כי יש לקבוע את המזוזה בצורה אנכית והשני סבור כי יש לקבוע אותה אופקית.
בישראל כיום ניתן לראות הצבת מזוזות אופקיות (באלכסון), ואנכיות בבתים מכלל העדות, אופן הצבת המזוזה בשני המצבים הוא תקין וכשר, וזאת לאחר שקביעת המזוזה תהיה בשליש העליון מצד ימין של הנכנס לבית או לחדר.
הרמ"א כותב להניח את היד על המזוזה בעת כניסה ויציאה מן הבית.
בשם האר"י הובא עניין לנשק את המזוזה, או את היד שנגעה במזוזה.
השוכר בית או דירה בחו"ל מתחייב במזוזה אם שוכר במשך שלושים יום, אך בארץ ישראל חייב במזוזה מיד.
טעמו של דין זה הוא משום יישוב ארץ ישראל.
האחריות על התקנת מזוזות היא על השוכר, אך מאידך גיסא, בעת עזיבתו אין לו ליטול את המזוזות בחזרה.
במידה והבית מושכר מגוי, השוכר נוטל את המזוזות כדי למנוע מהן בזיון.
על אף שישנה חובה דתית לקבוע מזוזה בבית מגורים, העדר מזוזה מסיבות שונות אינו אוסר את הבית למגורים ולכניסה.
לפני קביעת המזוזה בפתח הבית, על בעל הבית למסור אותה למגיה מומחה, שיבדוק שהיא נכתבה בצורה כשרה.
לאחר שנבדקה ונמצאה כשרה, היא מוחזקת ככשרה כל זמן שלא אירע לה דבר העלול לפגוע בכשרותה כמו סערת גשמים או שמש קופחת.
אמנם בשל מיקומה של המזוזה בחלק החיצון של הפתח, פעמים רבות המזוזה חשופה לפגעי מזג האוויר (בנוסף לבלאי טבעי), העשויים לגרום למחיקת או לדהיית חלקי אותיות ולפסילת המזוזה.
בדיקה זו אינה צריכה להיעשות על ידי אדם מומחה, אלא כל אדם יכול להוריד אותה ממזוזת הבית, להתבונן ולבדוק אם ניזוקה בדרך כלשהי, ובמידה ולא נפגעה - להשיבה למקומה.
על פי התלמוד הבבלי יש לבדוק מזוזה של אדם פרטי פעמיים ב־7 שנים, ומזוזה של ציבור פעמיים ב־50 שנה.
לדעת הרב שלמה זלמן אוירבך מזוזות שהן אטומות לגמרי ואין סיבה לחשוש שניזוקו, אינן צריכות בדיקה.
בעבר לא קיימו הקראים כלל מצוות מזוזה, בטענה שאין דברי הפסוק אלא אלגוריה המביעה את ההוראה לזכור היטב את דברי ה'.
אמנם בדורות האחרונים החלו הקראים להעמיד בפתח הבית דף כלשהו (בדרך כלל קלף), לרוב ממוסגר, עליו כתובים עשרת הדיברות.
לפי פרשנותם למצווה, לא הגדירה התורה מהם הפסוקים שיש לכתוב (וגם לא מציינת שיש לכתוב על קלף) אלא רק מצווה באופן כללי שיש לכתוב משהו: "וּכְתַבְתָּם עַל מְזוּזוֹת בֵּיתֶךָ וּבִשְׁעָרֶיךָ".
בשל המגע של ידי אנשים רבים במזוזות הקבועות במקומות ציבוריים, עלולים להצטבר עליהן חיידקים מחוללי מחלות ולעבור לפה בנשיקת היד.
במחקר שנערך בבית חולים אסף הרופא נדגמו שבעים מזוזות ונמצא שכולן מזוהמות בחיידקים שונים.
זאת לעומת שלושים ידיות דלתות שנדגמו באותו בית חולים, ורק מקצתן נמצאו מזוהמות.
בירור העלה שהמנקים אינם נוהגים לנקות את המזוזות ועורך המחקר המליץ ששגרת הניקיון תכלול גם אותן.
במרץ 2020, עקב התפרצות נגיף הקורונה בישראל, קבע הרב הראשי דוד לאו כי "אין לנשק ולגעת במזוזות מחשש לקורונה".
מֵזוֹן (מלועזית: Meson) הוא חלקיק תת-אטומי המורכב מקווארק ומאנטי-קווארק עם מטעני צבע נגדיים.
כמו באריונים, מזונים הם האדרונים.
כל המזונים הם בעלי ספין שהוא מספר שלם (integer spin).
לפיכך, כל מזון הוא בוזון.
לרוב, מזון מכיל קווארקים עם טעמים (flavors) שונים.
כך, לדוגמה, קווארק למעלה וקווארק אנטי-למטה מרכיבים יחד פאיון טעון חיובית.
לעומת זאת, ישנם מזונים המורכבים מקווארקים בעלי טעם ואנטי-טעם תואמים – לדוגמה, קווארק למעלה עם קווארק אנטי-למעלה, המרכיבים יחד פאיון נייטרלי.
מזונים כאלו, שהם נטולי-טעם (עקב הביטול ההדדי של הטעמים), נוטים להיות בעלי אורך חיים קצר משמעותית משל מזונים בעלי-טעם.
זאת, מכיוון שכאשר קווארק והאנטי-חלקיק שלו נפגשים, הם מאיינים זה את זה.
על כן, לדוגמה, אורך החיים של הפאיונים הטעונים גדול בכ-8.5 סדרי גודל מזה של הפאיון הנייטרלי.
רוב המסה של מזונים, כמו זו של שאר ההאדרונים, מגיעה מאנרגיית הקשר הכרומודינמית שמכיל המזון, יותר מאשר מהסכום של מסות המנוחה של קווארקי הערכיות (valence quarks), הקווארקים הקובעים את המספרים הקואנטיים של הטעם (flavor quantum numbers) של החלקיק.
קיימים מזונים שונים שיש להם אותו הרכב של קווארקי ערכיות, אך כמות אנרגיית הקשר הכרומודינמית שלהם שונה, כך שהם מהווים חלקיק שונה.
מזונים כאלו ניתנים לתיאור כמצב מעורר (excited state) של המזון בעל המסה הנמוכה יותר.
לדוגמה, המזון רו הוא מצב מעורר של הפאיון.
שני סוגי המזונים מכילים את אותם קווארקי ערכיות, כאשר המסה של הפאיון היא כ- ואילו זו של מזון רו כ-.
כל המזונים אינם יציבים והם דועכים עד מהרה לחלקיקים אחרים.
אורך החיים של המזון היציב ביותר הוא כ-51 נאנו-שניות.
ב-1934, הידקי יוקאווה חזה את קיומם של מזונים, בתור חלקיקים הנושאים את הכוח שקושר יחד את הפרוטונים והנייטרונים בגרעין האטום.
כאשר התגלה המיואון ב-1936, סברו בטעות שהוא חלק ממשפחה זו, עקב הקרבה בין מסתו למסה המשוערת של הפאיון.
המיואון כונה תחילה "מזון מו".
אולם, למעשה, המיואון כלל אינו מזון ואף אינו האדרון, אלא לפטון.
ב-1947 התגלה המזון הראשון, הפאיון, שהוא גם ההאדרון הקל ביותר.
פאיונים, מזוני רו ומזוני אומגה הם החלקיקים הנושאים את הכוח הגרעיני, הקושר יחד את הפרוטונים והנייטרונים ליצירת גרעין האטום.
מהמסה-אנרגיה של אותם מזונים נובעת אנרגיית הקשר הגרעינית, האחראית לקיומם של גרעיני כל האטומים ביקום הכבדים ממימן-1.
בשנות ה-50' וה-60' של המאה ה-20, התגלו עשרות סוגי מזונים שונים, לצד מגוון דומה של באריונים.
מצב זה כונה "גן החיות של החלקיקים" (particle zoo), מכיוון שהמדענים לא הצליחו לסווג את החלקיקים באופן שיטתי, לפי עקרון מאחד כלשהו.
המצב נפתר עם פיתוח מודל הקווארקים על ידי מאריי גל מן ויובל נאמן באמצע שנות ה-60', בעקבותיו התברר שהמזונים והבאריונים אינם חלקיקים יסודיים, אלא מורכבים מחלקיקים אחרים, הקווארקים, מהם קיימים רק שישה סוגים (למעלה, למטה, קסום, מוזר, עליון ותחתון).
כיום, אחד מנושאי המחקר העיקריים בתחום פיזיקת החלקיקים הוא מזונים אקזוטיים, חלקיקים בוזוניים כרומודינמיים שאינם כוללים שני קווארקי ערכיות, אלא מספר חיובי שונה.
התגלו מספר סוגים של טטראקווארקים, שהם מזונים אקזוטיים הכוללים ארבעה קווארקי ערכיות – שני קווארקים ושני אנטי-קווארקים.
הטבלה להלן מפרטת חלק מתכונותיהם של מספר מזונים חשובים.
מזוט הוא דלק נוזלי ותוצר של זיקוק נפט.
מזוט הוא כל דלק נוזלי המשמש לבעירה בתנור, כבשן וכדומה לשם הפקת חום או המשמש במנוע להפקת חשמל.
המונח מזוט אינו כולל שמנים שנקודת הבזק שלהם היא 40°C, או שמנים המשמשים לפתיליה.
המזוט יכול להיות תוצר של נפט גולמי, משקע של פעולות זיקוק, או תערובת שלהם.
לכן סולר הוא סוג של מזוט.
נוהגים לחלק את המזוט לשישה סוגים, לפי טמפרטורת הרתיחה, הרכב וייעוד.
מזוט מספר 1 ומס' 2 מיוחסים כמזוט מזוקק, ואילו מזוט מס' 4, מס' 5, מס' 6 מיוחסים כמזוט משקע.
מזוט מספר 1 הוא קרוסין.
מזוט מספר 2 הוא סולר.
לעיתים מכונה "בונקר C" מזוט מס' 6.
מזוט במשמעותו המקובלת הוא הדלק המסחרי הכבד ביותר שניתן להפיק מנפט גולמי והוא כבד יותר מבנזין ומקרוסין.
טמפרטורת הרתיחה של מזוט נעה בין 370 ל-600°C.
המזוט מורכב משרשראות פחמימנים ארוכות (של בין 20 ל-70 אטומי פחמן).
מזוט זה משמש להנעת ספינות ולהפקת חשמל.
המזוט נחשב לדלק מזהם ביותר.
בהשוואה לסולר, ייצור חשמל ממזוט מוביל לפליטה תחמוצות גופרית בשיעור של פי 6 מסולר, ותחמוצות חנקן בשיעור של פי 2.
מסיבות היסטוריות של עידוד התעשייה, הבלו על המזוט נמוך במיוחד, ומגיע לשיעור של 1.4 אג' לליטר (להשוואה, הבלו על הסולר הוא 2.71 שקלים לליטר).
מזואה אנסומבו (נולד ב-24 בספטמבר 1982) הוא כדורגלן עבר קונגולזי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
מזואה אנסומבו החל לשחק כדורגל במועדון קונגולזי קטן בשם טולה מפאקה, משם עבר לויטה קלאב, אחד המועדונים הגדולים בקונגו.
לאחר עזיבתו ניסה להתקבל למועדוני כדורגל בכירים בבלגיה ביחד עם חברו מקבוצת ויטה קלאב, ג'ף טוטואנה, אך השניים לא עברו את מבחני הקבלה במועדונים ונאלצו להסתפק באופציה שהוצעה להם על ידי סוכן המקושר לליגת העל לעבור ביחד עם עוד שחקן קונגולזי בשם פטי נימבה לקבוצה מישראל.
בעונת 2002/2003 חתם בקבוצת הפועל חיפה יחד עם נימבה וטוטאנה, ושם שיחק שנתיים.
בעונת 2005/2006 עבר ביחד עם טוטואנה לקבוצת בית"ר ירושלים בה הציג יכולת משחק טובה לאורך כל העונה, והיה השחקן הזר היחיד שלא שוחרר מבית"ר במהלך העונה.
בעונת 2006/2007 חתם אנסומבו על חוזה שמוערך בכ-150,000 דולרים בקבוצת מכבי נתניה והיה חלק ממסע הרכש של דניאל יאמר, בעלי הקבוצה.
ביולי 2008 חתם בבני סכנין.
בחלון העברות של ינואר 2009 עבר אנסומבו לקוצ'אליספור הטורקית, אך לא מצא שם את מקומו ועבר לאיסטנבול BB, שם שיחק עד שנת 2011. בקיץ 2012 חתם בסמסונספור, אך לאחר חצי עונה עזב את המועדון.
בשנת 2015 חזר אנסומבו לקונגו וחתם בקבוצת מוטמה פמבה.
לזכותו של אנסומבו רשומות 31 הופעות במדי נבחרת קונגו.
בשנת 2002 הופיע לראשונה במדי הנבחרת, ובמדיה כבש שער אחד במהלך הקריירה.
מזומנים הם שטרות כסף ומטבעות, המהווים את אמצעי התשלום הנזיל ביותר.
בלשון הדיבור נהוגה גם צורת היחיד "מזומן".
בסלנג העברי משמשת גם המילה "קֶש", שמקורה במילה המקבילה באנגלית, cash.
תשלום במזומנים נחשב לעיתים גם תשלום בהמחאה שאינה מעותדת (כלומר המחאה שניתן לפרוע ביום קבלתה), להבדיל מתשלום באשראי.
מרבית העסקים מוכנים לקבל תשלום במגוון אמצעי תשלום, ובהם מזומנים וכרטיסי אשראי, אך יש עסקאות שבהן נדרש תשלום במזומנים בלבד.
פירעון של חשבון (כגון חשבון חשמל) בסניפי הבנקים בישראל, למשל, נעשה במזומנים בלבד.
רכישת סחורה בשווקים נערכת אף היא, פעמים רבות, במזומנים בלבד.
חוק הגנת השכר, התשי"ח-1958 קובע "שכר עבודה ישולם במזומנים", אך מתיר גם דרכי תשלום אחרות.
הדרך הנפוצה לתשלום השכר היא בהעברה אלקטרונית לחשבון הבנק של העובד, אך בעסקים קטנים נהוג גם תשלום במזומנים.
משיכת מזומנים מחשבון הבנק נעשית בפנייה לפקיד הבנק, אך למשיכת סכומים קטנים יחסית משמשים בדרך כלל כספומטים, המוצבים בסניפי הבנקים, במרכזי קניות ובמקומות נוספים.
תכונה אופיינית של הכסף, המהווה הן יתרון והן חיסרון שלו היא העובדה שהעברות מזומן אינן נרשמות.
לכן, מהווה הכסף המזומן כלי מרכזי בכלכלת ארגונים בלתי חוקיים (כגון ארגוני טרור ופשע).
כמו כן, קבלת תשלום במזומן מאפשרת השתמטות ממס קלה יחסית.
על כן, במרבית המדינות המפותחות קיימת לבנקים חובת דיווח על הפקדות מזומנים בהיקפים גדולים.
בארצות הברית, למשל, נקבע שעסקה או הפקדה של מזומנים בסכום הגבוה מ-10,000 דולר חייבת להיות מדווחת ל"רשת אכיפת הפשעים הכלכליים" (FinCEN).
מזומנים מוּעדים לגנבה, לכייסות ולשוד.
חברות המתמחות בכך (כגון ברינקס), עוסקות בהובלה מאובטחת של כמות גדולה של מזומנים, והן משתמשות בכלי רכב משוריינים המלווים במאבטחים חמושים.
לשמירה מוגנת של מזומנים בבית עסק או בבית משמשת כספת.
באופן מעשי, אין כמעט דרך לזהות או להחזיר מזומנים שנגנבו.
בפוליסות שגרתיות לביטוח רכוש נהוג שלא לבטח מזומנים.
כמעט בכל כלכלה מבוססת מזומנים קיימת תעשיית זיוף כספים.
על מנת למנוע זאת, משקיעה המדינה מאמצים רבים להתקין באמצעי התשלום מנגנונים למניעת זיוף כספים, אך הצלחתם חלקית בלבד.
כמו כן, עבור מרבית סוגי המטבעות, קיימים מכשירים המאפשרים לזהות שטרות מזויפים.
להדפסת המזומנים והפצתם, במיוחד בשימוש באמצעים למניעת זיוף, עלות גבוהה.
השימוש הנרחב במזומנים כחלק מ"הכלכלה השחורה" הביא לחקיקתם של חוקים, במדינות שונות, המגבילים את השימוש במזומן.
בישראל אישרה הכנסת, במרץ 2018, חוק לצמצום השימוש במזומן, הקובע שהחל מ-1 בינואר 2019, בעסקה שמחירה עולה על 11,000 ש"ח יאסר על עוסק לשלם או לקבל תשלום במזומן שגובהו עולה על 10% ממחיר העסקה או 11,000 ש"ח, הנמוך מבין השניים.
ישנן שתי שיטות לניהול ספרי חשבונות ולדיווח על פעולות העסק לרשויות המס:
בשיטה השנייה מתבצע הרישום על פי סכומים שנתקבלו או שולמו בפועל (אין רישום של התחייבויות).
ישנם בעלי עסק שרשאים לדווח לרשויות המס על בסיס מזומן, כגון בעלי מקצועות חופשיים, בעלי מלאכה, בעלי עסקים קטנים, ועל פי פסיקת בית המשפט גם חברות בע"מ בנסיבות מוגדרות.
דוח על תזרימי המזומנים מציג את תנועת המזומנים של ישות חשבונאית בתקופת הדוח.
בסלנג העסקי, "פרת מזומנים" (cash cow) היא יחידה עסקית הנהנית מרווחיות גבוהה ויציבה, ומספקת לבעליה זרם שוטף של הכנסות.
מזהה עצם דיגיטלי הוא מזהה ייחודי וקבוע המוקצה לעצם דיגיטלי, כגון מאמר אקדמי, ספר, דו"ח, קובץ וידאו או ערכת נתונים, במטרה לאפשר הפניה יציבה אליו במרחב האינטרנטי.
המערכת נועדה לאפשר זיהוי בלתי משתנה של משאבים, גם אם מיקומם או כתובתם משתנים.
מערכת ה-DOI פותחה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, והיא מנוהלת על ידי קרן ה-DOI הבינלאומית (International DOI Foundation), שנוסדה בשנת 1998. המערכת מתבססת על תקן ISO 26324:2012, המגדיר את ה-DOI כמזהה רשמי לפרסומים דיגיטליים.
קידומת (prefix) – מספר המתחיל תמיד ב-"10." ולאחריו מזהה של הגוף הרושם (לדוגמה: Crossref או DataCite).
סיומת (suffix) – מחרוזת המוגדרת על ידי הגוף המנפיק, וייחודית לאובייקט המסוים.
DOI נפוץ במיוחד בתחום האקדמי, ומשמש לזיהוי יציב של פרסומים מדעיים.
הוא משולב בציטוטים, מאגרי מידע ביבליוגרפיים, מערכות הפניה, מערכות לניהול פרסומים מוסדיים ועוד.
המערכת תומכת גם בפרסומים שאינם מאמרים, כגון ערכות נתונים, תוכני וידאו, קובצי מחקר, תזות ועוד.
מזהי DOI ניתנים על ידי גופים רושמים (Registration Agencies) שהורשו לכך על ידי הקרן הבינלאומית.
Crossref – לרוב כתבי עת מדעיים.
קביעות – מאפשר הפניה גם כאשר כתובת ה-URL משתנה.
זיהוי חד-משמעי – מזהה כל פריט באופן ייחודי.
שילוב עם מערכות מידע – כגון מערכות ספרייה, מנועי חיפוש אקדמיים ומערכות ציטוט.
מְזָוֶה הוא מקום קריר ויבש לאחסון מזון.
לפני השימוש במקרר היה חלק מהבית וממערך המטבח.
מקורו של המזווה בימי הביניים, אז היה קיים גם מקצוע אחראי המזווה.
מטרתו הייתה לאחסן ולשמר מזון בקירור.
לצורך זה מוקם לרוב בקירוב למטבח וחדר האוכל ובהתחשב במיקום השמש - באירופה וצפון אמריקה בצדו הצפוני או המזרחי של הבית, שם נחשף פחות לקרניה ובאוסטרליה ודרום אפריקה בצד הדרומי או המזרחי.
בארצות ערב נמצא המזווה לרוב בצורת מרתף.
מתוקף תפקידו הייתה חשיבות רבה לניקיון המזווה ולכן הוקפד על מבנה פשוט.
למזווים העל-קרקעיים היו לרוב חלונות קטנים מאוד לאוויר, במבנים מאוחרים יותר בלתי-מזוגגים ומרושתים, ולא היו בהם אמצעי תאורה אחרים.
בתוך המזווה היו התקנים שונים לאחסון המזון כמו ווים לתליית בשר, שולחנות ומדפים.
בבתי דירות מן המאה ה-19 ואילך נמצא לרוב המזווה בצורת ארון גדול או חדר מדפים קטן, או שלחלופין נעשה כבר שימוש בארגז הקרח - צורה מוקדמת של מקרר.
מוכרים היו עוברים מבית לבית ומשווקים לצרכנים קרח שיוצר במפעלים ייעודיים.
בבתים המודרניים לרוב לא נמצא כבר מזווה.
את מקומו תפסו המקרר והמקפיא, כמו גם הנגישות הגבוהה למזון טרי במרכולים.
באירופה ובארצות הברית עדיין נבנים בחלק מהבתים חדרי אחסון צמודים למטבחים עבור קופסאות שימורים, מוצרי דגנים, לחם וריבות.
במערכות הפעלה, מזהה תהליך (מאנגלית: Process identifier, בדרך כלל מופיע בקיצור process ID או בראשי תיבות PID) הוא מספר המשמש את ליבת מערכת ההפעלה לזהות תהליך באופן ייחודי (חד-חד-ערכי).
המספר משמש גם כפרמטר המועבר לפונקציות שונות של מערכת ההפעלה הדורשות הפניה לתהליך, למשל עדכון העדיפות של התהליך, סיום מאולץ שלו (kill) ועוד.
במערכות הפעלה מבוססות Unix, תהליכים חדשים נוצרים באמצעות קריאת המערכת Fork, המייצרת תהליך בן חדש מתוך התהליך האב.
מזהה התהליך של התהליך הבן מוחזר לתהליך האב כך שהאב יוכל לבצע פעולות על התהליך הבן בהמשך.
מזהי התהליך ב-Unix בדרך כלל מוקצים סדרתית, כאשר התהליך הראשון שנוצר במערכת מקבל את המזהה 0 וכל תהליך חדש מקבל את המזהה העוקב לזה האחרון שהוקצה.
כאשר מגיעים למזהה התהליך המקסימלי (משתנה ממערכת הפעלה אחת לשנייה), חוזרים ל-0 וממשיכים להקצות את המזהים, אך מדלגים על מזהים המוקצים לתהליכים אחרים שעודם קיימים ברשימת התהליכים (בין אם התהליך עדיין רץ ובין אם הוא תהליך זומבי).
ב-Microsoft Windows תהליכים חדשים נוצרים באמצעות הקריאה לפונקציה CreateProcess, ומזהה התהליך החדש שנוצר מוחזר לתהליך האב כשדה dwProcessId במבנה הנתונים PROCESS_INFORMATION.
תהליך המעוניין לקבל את המזהה שהוקצה לו יכול לעשות כן על ידי קריאה לפונקציה GetCurrentProcessId.
מָזוֹביה (בפולנית: Mazowsze, בלטינית: Mazovia) היא אחת משש-עשרה הפרובינציות (בפולנית: Województwo, ווייוודות, ביחיד: ווייוודה) של פולין.
היא שוכנת במזרח פולין, וגובלת בצפון בווייוודה פודלסיה, במזרח בווייוודות ורמיה-מזוריה ולובלין, בדרום בווייוודה שְׁוְויֶינְטוֹקְזִ'יסְקיֶה, ובמערב בווייוודות קויאוויה-פומרניה ולודז'.
ווייוודת מזוביה חופפת את רובו של האזור ההיסטורי מזוביה, אך לא במדויק.
האזור ההיסטורי כולל גם חלק ממזרח פודלסיה ומצפון-מערב לודז', ואינו כולל חלקים מדרום ומזרח ווייוודת מזוביה.
מזוביה היא הווייוודה הגדולה ביותר בשטחה בפולין וכך גם המאוכלסת ביותר – אוכלוסייתה עומדת על למעלה מחמישה מיליון תושבים.
מבחינה היסטורית, למזוביה חשיבות רבה בהתפתחותה של פולין.
מבחינה גאוגרפית מזוביה נמצאת במרכז אגן הניקוז של נהר ויסלה.
מזוביה היא ווייוודה מישורית במיוחד, ובניגוד לחלקים אחרים בפולין, היא חסרה אגמים וגבעות.
כחמישית משטח הווייוודה מכוסה ביערות, וחלק ניכר אחר מכוסה בשטחים חקלאיים וכפריים.
בירתה של מזוביה והעיר הגדולה ביותר בה היא העיר ורשה, השוכנת במרכזה.
במקביל, היא משמשת בירתה של פולין כולה.
ערים גדולות נוספות הן ראדום, פלוצק ושדליץ.
הווייוודה מזוביה נושאת את שמו של האזור ההיסטורי החופף בצורה ניכרת את שטחה.
אזור מזוביה נקרא ככל הנראה על שמו של השבט הסלאבי שהתגורר בו עד למאה ה-9 - המזוביאנים (Mazowszanie).
עם זאת, ישנה חוסר ודאות באשר למקור שם השבט, כאשר הסברה המרכזית קושרת בין המילה מזוביה לביצה.
ביצות כיסו את אזור מזוביה בימי קדם באופן ניכר, ובימינו אפשר גם כן למצוא כאלו באזור.
אחרים טוענים שמקור הביטוי מזוביה מהמילה הסרבית mezewo, מילה אשר משמעותה מישור - התיאור הגאוגרפי הבולט של מזוביה.
סברה נוספת טוענת שהאזור נקרא על שמו של המלך הפולני מיישקו השני למברט, אשר שלט במקום למשך תקופה מסוימת.
מזוביה מהווה שפלה רחבה ואחידה יחסית, כאשר את התכונות הגאוגרפיות שלה יוצרת העובדה שמזוביה מהווה נקודת מפגש לשורה של נהרות גדולים.
לצד נהר הוויסלה החוצה אותה מצפון מערב לדרום-מזרח, שלושה נהרות נוספים מתנקזים אל הוויסלה - הבוג המערבי ונרב ממזרח, והפיליצה ממערב.
את שטחה של מזוביה מכסים יערות רבים - בעיקר יערות של עצים מחטניים.
שאר השטח כולל בעיקר שדות חקלאיים.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת בוורשה, בירת הוויווידה, היא 8.5 מעלות צלזיוס.
החודש הקר ביותר הוא ינואר (עם טמפרטורה ממוצעת של -1.9 מעלות צלזיוס), והחודש החם ביותר הוא יולי (עם טמפרטורה ממוצעת של 19.0 מעלות צלזיוס).
הגשמים יורדים בעיקר בקיץ, כאשר כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 531.5 מ"מ.
כבר בתקופה הפרהיסטורית החלה במזוביה התיישבות אנושית מוקדמת.
במהלך האלף הראשון לספירה יושב האזור בידי שבטים סלאבים, ולקראת סוף המאה ה-9 אזור מזוביה מיושב על ידי שבט סלאבי בשם מזוביאנים (Mazowszanie).
במאה ה-10 עלה לגדולה השבט הסלאבי שישב בפולין גדול, ממערב למזוביה, ובמחצית השנייה של אותה המאה שולבה מזוביה בממלכת פולין, תחת המלך הפולני מיישקו הראשון לבית פיאסט, אשר ישב בפולין גדול.
עם הצטרפותה של מזוביה לפולין האזור נכנס לעול הנצרות הקתולית בדומה לשאר חלקיה של פולין, שעד אז החזיקו באמונות פגאניות.
במהלך 192 השנים הבאות, המכונות "תקופת הפיצול", הייתה פולין מחולקת לעשרות מדינות קטנות, ובכך הפכה גם מזוביה למדינה עצמאית והוגדרה כדוכסות.
בתקופה זו התקשתה מזוביה להגן על עצמה מפני פולשים זרים, והיא הופרעה מפלישות של שבטים סלאבים וגרמאנים.
תחת זאת הצליחה מזוביה להרחיב את נחלותיה.
באותן השנים הייתה מזוביה לאזור שולי, והאפילו עליה פולין גדול ממערב ופולין קטן מדרום.
מצב עניינים זה איפשר לה במובנים רבים לשמור על תרבותה.
במשך תקופה ארוכה השטחים היו מוחזקים על ידי נציגים שונים של שושלת פיאסט.
בשנת 1495 קונראד השלישי הצליח לרכז כל שטחי מזוביה תחת שליטתו.
אומנם לבנו לא היו יורשים ושטחים הועברו לשליטת ממלכת פולין.
במהלך המאות ה-14 וה-15 אוחדה פולין מחדש.
בשנים אלו הפך אזור מזוביה שהיה משני במאות הקודמות לאזור חשוב ומשגשג.
האזור היה נחשב למפותח למדי בהשוואה לחלקים אחרים בפולין, והיה ידוע כמקום יצוא של תבואה, עצים ופרווה.
בשנת 1569, אוחדו פולין וליטא למדינה אחת, ובכך הפכה מזוביה מאזור פריפיאלי ללב המדינה הפולנית-ליטאית - כאשר ורשה בירת מזוביה נמצאת על אמצע הדרך בין בירתה של פולין עד אז קרקוב לבין וילנה, בירתה של ליטא.