tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בליל יום חמישי, 7 במרץ 2002 (כ"ד באדר ה'תשס"ב), בסביבות השעה 23:30, חדר לעצמונה המחבל מוחמד פתחי פרחאת, תושב שכונת שג'אעייה בעזה בן 19 חבר הזרוע הצבאית של חמאס ובנה של "אם השהידים" אום נידאל.
הוא הגיע אל היישוב מכיוון דרום-מערב, משכונת תל א-סולטאן שבצפון רפיח, וחתך באמצעות מספרי תיל את הגדר שסביב היישוב ואת גדר מתחם המכינה הקדם צבאית עצם.
המחבל הבחין במבנה מגורים קטן שחלונו פתוח, מתוכו נשמעה מוזיקה.
הוא זרק רימון דרך החלון וירה צרור.
הרימון התפוצץ, בחדר פרצה שרפה, ושני התלמידים ששהו בו נפגעו.
אריק קרוגליאק נשרף כליל, וגופתו זוהתה מאוחר יותר על פי בדיקת סמני DNA.
חברו לחדר, ערן פיקאר, נפצע אנושות ונפטר מספר שעות לאחר מכן בבית החולים תל השומר.
לאחר מכן נתקל בתלמיד המכינה אריאל זנה, ירה בו והרגו.
הוא ניסה להיכנס למבנה מגורים ממוגן, אולם תלמידים נאבקו בו באמצעות הדלת הכבדה, וחסמו את דרכו.
עם צרור היריות הראשון ופיצוץ הרימון כיבו תלמידים את אורות חדר השיעורים, בו התקיים באותו ערב שיעור של הרב אלי אדלר בנוכחות כחמישים תלמידים.
תלמיד המכינה אשר מרקוס, אשר שהה באותה עת בשמירה לצד שומר נוסף, ניסה להיכנס אל חדר השיעורים, אולם המחבל ירה בו והרגו.
הוא זרק לתוך החדר רימון נוסף, ממנו נהרג טל (טליק) קורצווייל, ותלמיד נוסף נפצע באורח קשה.
לאחר מכן נעמד מול חלונות החדר, ירה לתוכו צרורות וזרק רימון נוסף, אשר פגעו בתלמידים נוספים.
בשלב זה הגיע למקום הרב אריק אשדת, מרבני המכינה, וניהל קרב יריות עם המחבל.
לבסוף המחבל נהרג על ידי אייל תם, קצין צה"ל בדרגת סגן אלוף, אשר הגיע אל המכינה מביתו בראש צוות הכוננות של היישוב.
במהלך האירוע הטיל המחבל שישה רימונים ורוקן תשע מחסניות.
האירוע כולו ארך כ-20 דקות, ונרצחו בו חמישה מתלמידי המכינה, כולם כבני 18: תושב בית אל, תושב בני ברק, , ו, שלושתם תושבי ירושלים.
חמישה נוספים נפצעו באורח קשה, ו-18 באורח בינוני וקל.
חלק מן הפצועים פונו במסוק צה"ל לבית החולים תל השומר.
פצועים קלים יותר פונו לבתי החולים סורוקה בבאר שבע וברזילי באשקלון.
חלק מהפצועים אותרו רק כעבור שעה מתחילת האירוע, משום שרק אז הגיעו כוחות לחלקים נוספים במתחם המכינה.
יום לאחר הפיגוע, ביום שישי, נערכו לוויות הנרצחים.
אשר מרכוס, אריאל זנה וערן פיקאר נטמנו בהר המנוחות בירושלים, טל קורצווייל נטמן בבית העלמין סגולה, ואהרן קרוגליאק נטמן ביישובו בית אל.
ביוני 2002 חשף שב"כ את חוליית חמאס שעמדה מאחורי הפיגוע, כאשר תכננה לבצע שלושה פיגועי התאבדות נוספים.
ביולי 2002 נהרג ראש הזרוע הצבאית של חמאס סלאח שחאדה, אשר לדברי ראש הממשלה אריאל שרון היה אחראי לפיגוע.
במאי 2004 נהרג בסיכול ממוקד ואאל נסאר, מבכירי ארגון הטרור חמאס ברצועת עזה, ומהאחראים לפיגוע.
ב-2005 נהרג אחיו של המחבל, פעיל חמאס בעצמו.
אח נוסף, פעיל חמאס אף הוא האחראי על הכנת רקטות קסאם בארגון, נהרג קודם בתאונת עבודה.
ב-25 באוקטובר 2023 ובמסגרת מלחמת חרבות ברזל, דווח כי נהרג מפקד גדוד גזרת צפון ח'אן יונס של חמאס, תייסיר מבאשר, שגם הוא היה אחראי לפיגוע במכינה.
ב-13 בנובמבר 2023, צה"ל בהכוונת שב"כ הודיעו על חיסולו של חמד חמיס דבאבש שהיה מעורב בהכוונת הפיגוע.
תלמידי המכינה הוציאו לאור את הספר "חמושי עוז", עם סיפור חייהם ומותם של חמשת הנרצחים.
באפריל 2012 העניקו משפחות הנרצחים בפיגוע לנשיא המדינה שמעון פרס הגדה של פסח שנכתבה לזכר הנרצחים.
גדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של ארגון הטרור חמאס, הודיעו כי הם ביצעו את הפיגוע.
מוחמד סינוואר היה ממשלחי המרצח אל הפיגוע.
לאחר הפיגוע פורסם תיעוד של אם המחבל, מרים פרחאת, המעודדת את בנה לצאת ולרצוח יהודים.
לאורך שנים שיבחה את בנה הרוצח, עודדה את שאר חמשת בניה – כולם אף הם חברי גדודי עז א-דין אל-קסאם, להמשיך בפעילות טרור, והפכה לסמל של אם פלסטינית.
בהמשך כיהנה כחברת המועצה המחוקקת בעזה מטעם רשימת חמאס.
ב-2006 הופצץ ביתה בשכונת שג'אעייה מן האוויר.
בהלווייה צבאית שנערכה לה בשנת 2013 השתתפה כל הנהגת חמאס ברצועת עזה, בראשה אסמאעיל הנייה, אשר אמר: "היא הייתה אחד מסמלי האומה והג'יהאד בהיסטוריה של הדור הנוכחי".
נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס, הורה לפתוח אוהל אבלים במוקטעה ברמאללה, ולהעניק לה אות הוקרה על הקרבתה.
אישים מרכזיים דוגמת מוחמד דחלאן, וכן תנועות פלסטיניות כפת"ח, פרסמו הודעות אֵבל ברוח זו.
הרשות הפלסטינית הנציחה את שם המחבל בטורנירים ותחרויות ספורט.
הפיגוע במסגד קונדוז היה פיגוע התאבדות אשר התרחש ב-8 באוקטובר 2021 במסגד השיעי "גוזר א-סייד עבד" בעיר קונדוז שבאפגניסטן.
על פי הערכה של משימת סיוע האו"ם באפגניסטן, לפחות 50 בני אדם נרצחו ועוד 100 נפצעו.
הפיגוע הוא הקטלני ביותר באפגניסטן מאז נסיגת כוחות ארצות הברית מהמדינה.
הפיצוץ אירע במהלך התפילה השבועית של יום שישי במסגד גוזר א-סייד עבד, במהלך תפילת הצהריים.
עדי ראייה ציינו כי הם התפללו בזמן הפיצוץ וראו גופות רבות ודם על הרצפות בעת הפינוי.
הערכה ראשונית של מסייעי האו"ם באפגניסטן מאמינה כי מעל ל-100 בני אדם נרצחו.
בית החולים המחוזי קונדוז דיווחו על 35 מקרי מוות ויותר מ-50 פצועים.
ארגון רופאים ללא גבולות דיווח כי יש עשרות הרוגים.
על פי גורם רשמי בטליבאן, היו 100 קורבנות לפיגוע ורובם מתים.
מניין ההרוגים הרשמי אשר סיפקה סוכנות הידיעות הצרפתית עמדה על כ-46 הרוגים ו-143 פצועים.
האו"ם גינה את הפיגוע והוסיף כי זהו חלק משורת התקפות במקומות פולחן.
פחות משבוע קודם לכן, בפיגוע במסגד עיד גה, נהרגו חמישה בני אדם.
איש לא לקח אחריות על הפיגוע באותם הרגעים, גורמים רשמיים סבורים כי הפיצוץ עשוי להתקשר לחמושים ממחוז ח'וראסאן של המדינה האסלאמית.
מאוחר יותר, הארגון לקח אחריות על הפיגוע ופרסם את תמונת המחבל המתאבד ממוצא אויגורי.
הפיגוע במכרות תמנע בנגב התרחש ב-13 ביולי 1952. קבוצת מסתננים תקפה את שומרי המכרות ורצחה חמישה מהם.
ב-13 ביולי 1952 בשעות הלילה הגיעה לאזור מכרות תמנע שבנגב הדרומי קבוצה גדולה של מסתננים שחצתה את הגבול אל הערבה מירדן.
המסתננים תקפו עמדת שמירה של מחנה העבודה של מכרות תמנע החדשים, שהקמתם החלה ב-1951, ככל הנראה במטרה לפרוץ לתוך המכרות.
בעמדה נמצאו שבעה שומרים שכירים של החברות סולל בונה ומחצבי ישראל.
בקרב שהתפתח בין המסתננים לבינם נהרגו חמישה שומרים, בני 18 עד 25. שני שומרים נוספים נשארו בחיים והתגוננו עד אשר נסוגו התוקפים.
תשומת הלב הציבורית והתקשורתית בישראל הייתה מרוכזת באותה עת במותו ובהלוייתו של השר אליעזר קפלן, ורק ב-16 ביולי נודעו פרטי הפיגוע בעיתונות.
ישראל הגישה בעקבות הפיגוע תלונה לוועדת שביתת הנשק הישראלית-ירדנית.
קצין ישראלי שיצא לאתר הפיגוע עם משקיפי האו"ם העריך כי קבוצת המסתננים הייתה מאורגנת ועברה אימונים צבאיים.
בעקבות הפיגוע נשלחו ב-6 באוגוסט שתי חוליות של יחידה 30 של צה"ל לסיור באזור ע'רנדל שבירדן, מצפון-מזרח לקיבוץ יטבתה, כדי לחפש מסתננים ולפגוע בהם.
הלוחמים התגלו, ובקרב שהתפתח נהרגו שניים מהם, ו.
הפיגוע במסגד בפשאוור התרחש ב-4 במרץ 2022, כאשר מחבל מתאבד של המדינה האסלאמית פוצץ את עצמו במסגד שיעי בעיר פשאוור במחוז ח'ייבר פח'טונח'ווה בצפון פקיסטן.
בפיגוע נהרגו לפחות 63 בני אדם ונפצעו עוד 196 והוא אחד מפיגועי הטרור הקטלניים ביותר בהיסטוריה של פקיסטן.
במהלך סוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21, בוצעו פיגועים רבים על ידי מוסלמים בפקיסטן ובאפגניסטן בכלל, ובפשאוור בפרט.
תדירות הפיגועים גברה מאז החלה המלחמה בצפון-מערב פקיסטן.
מאז 2007 בלבד, בוצעו כ-17 פיגועים בפשאוור, שבהם מתו למעלה מ-400 שיעים.
קוצ'ה ריסלדאר היא שכונה שיעית ברובה בעיר העתיקה של פשאוור.
המסגד הראשי בשכונה, יעד הפיגוע, ממוקם בקיסה חוואני בזאר, והוא בין המסגדים העתיקים ביותר באזור, שהוקם עוד לפני עצמאותה של פקיסטן.
ב-4 במרץ 2022 בשעה 12:55 (UTC+5), במהלך תפילת סלאת א-זוהר, אדם לבוש בבגדים שחורים וחמוש באקדח, נהג בריקשה עם שני אנשים אחרים והתקרב למסגד מסג'יד אסנה א-אשרי.
לאחר מכן המשיך ללכת לבדו לעבר המסגד.
הוא פתח באש לעבר שוטרים מחוץ למסגד, ובכך הרג ופצע 2 מהם.
הוא נכנס לאולם המרכזי של המסגד ופתח באש על המתפללים, שמילאו את שתי קומות המסגד.
שניות לאחר מכן, הוא פוצץ חגורת נפץ שכללה כ-150 מסבים כדוריים ו-5 ק"ג של חומר נפץ, מה שגרם לפיצוץ גדול מאוד.
חומר הנפץ הוסתר על ידי הצעיף הגדול שלו והצבע הכהה של בגדיו.
עד ראייה אמר כי התוקף פוצץ את חומרי הנפץ כשהגיע למינבר, והמפקח הכללי של המשטרה אמר שהפיצוץ התרחש בשורה השלישית של המסגד.
לפחות 56 או 57 בני אדם נהרגו באופן מיידי לאחר הפיצוץ, כולל המחבל עצמו, ועוד 196 נפצעו.
פקיד משטרה טען כי הוא מאמין שהמסבים הכדוריים גרמו לתמותה הרבה, ולקורבנות רבים נקטעו הגפיים כתוצאה מרסיסי הפיצוץ.
אחד מן ההרוגים היה מנהיג המסגד, עלמה אירשד חוסיין ח'ליל, ש-AP News תיארו אותו כ"מנהיג שיעי צעיר בולט".
אחד מקציני המשטרה באזור מת גם הוא.
הפיגוע במסגד בפשאוור היה הפיגוע הקטלני ביותר בפקיסטן מאז פיגוע ההתאבדות במסטונג שהתרחש ב-2018 במסטונג שבמחוז בלוצ'יסטן.
הקורבנות נלקחו לבית החולים ליידי רידינג כש-10 הגיעו ב"מצב קריטי מאוד" ו-57 הגיעו מתים.
דובר מטעם בית החולים אמר למחרת כי לפחות 37 בני אדם נותרו מאושפזים כשלפחות 4 במצב אנוש ו-6 שמתו במהלך הלילה, מה שהעלה את מניין ההרוגים ל-63.
בערב 4 במרץ 2022 ולמחרת בבוקר, נערכו הלוויות ל-24 מקורבנות הפיגוע.
ההלוויות, שבהן השתתפו מאות אנשים, היו תחת אבטחה קפדנית של המשטרה.
הקהילה השיעית ארגנה הפגנות ברחבי המדינה לאורך ערב 4 במרץ על מנת לגנות את המתקפה.
ב-5 במרץ 2022, מחוז ח'וראסאן של המדינה האסלאמית של המדינה האסלאמית לקח אחריות על ביצוע הפיגוע באמצעות כלי התקשורת הרשמיים של הארגון, ופרסם את שמו ותמונתו של המחבל המתאבד (ג'וליביב אל-קאבולי).
במסיבת עיתונאים למחרת, אמרו גורמי הביטחון כי מדובר באזרח אפגני.
גורמים רשמיים הוסיפו כי האזרח היגר לפקיסטן לפני עשרות שנים.
הוא דווח כנעדר על ידי הוריו, שחשדו שהוא הצטרף לדאעש.
שר המידע והשידור הפדרלי, פאואד צ'אודרי, אמר כי שלושה צוותי חקירה הוקמו על מנת לחקור את הפיגוע.
הפיגוע במכללה האסלאמית בחברון נערך ב-26 ביולי 1983, ובו אחדים מחברי המחתרת היהודית תקפו בירי וברימונים את המכללה האסלאמית בחברון, רצחו שלושה סטודנטים ופצעו 33 נוספים.
ב-26 ביולי 1983 בשעה 11:50 עצרה מכונית פיג'ו 504 לבנה בשער המכללה האסלאמית בחברון, השוכנת ביציאה מהעיר לכיוון באר שבע.
מהמכונית יצאו שני גברים רעולי פנים חמושים ברובי סער קלשניקוב, וירו לעבר הסטודנטים שהיו בחורשה סמוכה למכללה, בחצר המכללה ובכניסה לבניין המכללה.
הירי נמשך כארבע דקות, ובנוסף זרקו התוקפים רימון יד לעבר הכניסה לבניין המכללה.
בפיגוע נרצחו שלושה סטודנטים (סמיח פתחי דאוד עמרי, רעד אדין חסן מוסטפא סברי וגמאל אסעד נאזל), ו-33 נפצעו.
בתום הפיגוע הסתלקו התוקפים ללא פגע.
בעקבות הפיגוע נערכו הפגנות ותקריות יידוי אבנים ביהודה ושומרון.
בפיזור הפגנה בעיר העתיקה של שכם נהרגה פלסטינית בת 18 מירי צה"ל.
הרמטכ"ל משה לוי, מפקד פיקוד המרכז אורי אור ומתאם פעולות הממשלה בשטחים בנימין בן אליעזר הגיעו למכללה האסלאמית, שהלימודים בה הופסקו זמנית, ונפגשו עם מנהלהּ.
צה"ל הכריז עוצר בחברון, בחלחול ובעיר העתיקה של שכם.
מאות סטודנטים הפגינו ויידו אבנים באוניברסיטת ביר זית.
בערי יהודה ושומרון נערכה שביתת מחאה ונמשכו ההפגנות.
בסוף אפריל 1984 עצר השב"כ 29 ישראלים חשודים בפיגוע זה ובפיגועים נוספים.
להתארגנות הטרוריסטית ניתו השם "המחתרת היהודית".
לאחר המעצר סיפר אחד העצורים שהפיגוע נעשה כנקמה על רצח אשר אהרן גרוס, שנערך בחברון ב-7 ביולי, כשלושה שבועות לפני הפיגוע במכללה האסלאמית.
בחקירה התברר שאת הפיגוע ביצעו עוזיהו שרבף ושאול ניר, והנהג שהסיעם במכוניתו של יצחק גנירם (אקל'ה) היה ברק ניר, חמוש באקדח.
בתכנון הפיגוע השתתף גם מנחם לבני.
המדינה ערערה לבית המשפט העליון על קולת עונשו של ברק ניר, והוא ערער על חומרת עונשו.
בית המשפט העליון דחה את הערעורים.
למן מעצרם של המפגעים הוקם לובי ציבורי, בראשות הרב יהודה חזני, שפעל לשחרורם.
תוך שנים ספורות השתחררו מן הכלא רוב חברי המחתרת, ובכלא נשארו בעיקר אסירי העולם.
בסופו של דבר קצב את עונשם של אסירי העולם שלוש פעמים, ובניכוי שליש הם שוחררו לאחר פחות משבע שנות מאסר בסוף שנת 1990.
הפיגוע במלון אשל השומרון היה פיגוע התאבדות שביצע מחבל פלסטיני פעיל פת"ח ב-7 במרץ 2002 במהלך האינתיפאדה השנייה בלובי של מלון אשל השומרון באריאל.
המחבל פוצץ חגורת נפץ שנשא על גופו.
זה היה פיגוע הטרור הראשון שבוצע בתחומי העיר אריאל.
הפיגוע התרחש במהלך חודש מרץ 2002. במהלך חודש זה אירעו פיגועים רבים בכל רחבי הארץ ונרצחו בסך הכל 135 ישראלים.
סמוך לשעה 16:00 אחר הצהריים ניסה המחבל הפלסטיני להיכנס אל סניף "היפר-נטו" הסמוך למלון אשל השומרון שבאריאל, אך התחרט מכיוון שבכניסה לסניף עמד שומר חמוש.
לאחר מכן, נכנס המחבל אל לובי מלון אשל השומרון, אשר בכניסה אליו לא הוצבה שמירה.
כאשר הגיעו שני חיילים ללובי המלון בשל דיווח של אזרח על הימצאותו של אדם חשוד, פוצץ המחבל חגורת נפץ שנשא על גופו.
בפיגוע נפצעו 14 אנשים, מתוכם אחד באורח קשה, אחד באורח בינוני, ו-12 באורח קל.
אחת מהפצועות הייתה טובה גלבוע, יזמית המלון ובעליו.
הפצועים פונו למרכז הרפואי רבין שבפתח תקווה.
לאחר הפיגוע כביש חוצה שומרון נסגר לתנועה על-ידי משטרת ישראל, ונערכו סריקות נרחבות באזור בשל חשש מהימצאותם של מטעני חבלה נוספים.
סגרה המשטרה את כביש חוצה שומרון לתנועה ובאזור נערכו סריקות נרחבות בשל החשש כי הונחו באזור מטענים נוספים.
גם גופתו של המחבל נסרקה מחשש להימצאות מטעני חבלה נוספים.
המחבל זוהה כשאדי מוחמד סדקי נאסר, פלסטיני בן 24 מהכפר מאדאמה שבאזור שכם.
הזרוע הצבאית של פת"ח והחזית העממית לשחרור פלסטין נטלו אחריות לפיגוע.
הפיגוע במסעדת "מרכז הבורקס" בכיכר ציון אירע ב-13 בנובמבר 1975, כאשר התפוצץ מטען חבלה בכיכר מרכזית בעיר ירושלים.
המטען הונח בעגלת מזוודות על ידי חמושים ערבים והתפוצץ מחוץ למסעדת מרכז הבורקס בכיכר ציון, קרוב לקפה 'נאווה' בסביבות השעה 19:00. חלונות ראווה רבים בסמוך למקום הפיגוע ניזוקו כתוצאה מעוצמת הפיצוץ.
שישה בני נוער נרצחו בפיגוע, בהם שלושה בנים ושלוש בנות.
ב־24 בנובמבר נפטרה אחת הפצועות ומניין ההרוגים הגיע לשבעה.
42 בני אדם נפצעו בפיגוע, בהם שני תיירים מארצות הברית והולנד.
כל הפצועים טופלו במרכז הרפואי שערי צדק.
שני ארגונים פלסטינים, שהיו מבוססים באותה העת בלבנון - פת"ח והחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין, נשאו באחריות לביצוע הפיגוע, אשר אותו הם בחרו להוציא לפועל שלושה ימים לאחר קבלת החלטת 3379 של העצרת הכללית של האו"ם וביום השנה של הנאום אותו נשא יאסר ערפאת בפני האו"ם.
לטענת ההיסטוריון ריצ'רד חסדי הפיגוע בוצע על ידי הפת"ח והכוונה הייתה שהוא יתקיים ביום השנה לנאום.
פיגוע הירי במחסום שועפאט הוא פיגוע ירי שאירע ב-8 באוקטובר 2022 במחסום שועפאט שבצפון ירושלים ובו מחבל פתח באש לעבר קבוצת לוחמים ומאבטחים ששהו במקום.
בפיגוע נהרגה לוחמת צה"ל – נועה לזר מבת חפר, דוד מורל (מאבטח אזרחי) נפצע באורח קשה מאוד, ונפצעו שני שוטרי משמר הגבול באורח קל.
במוצאי שבת, 8 באוקטובר 2022, סמוך לשעה 21:10, הגיע רכב למחסום שועפאט, ממנו יצא המחבל עודאי תמימי, בן 22 ממזרח ירושלים, ופתח באש לעבר קבוצת לוחמים ומאבטחים שעמדו בעמדת הבידוק.
מהירי נהרגה סמל , לוחמת מחיל המשטרה הצבאית, נפצע דוד מורל (מאבטח אזרחי) באופן קשה מאוד, ונפצעו שני שוטרי מג"ב באורח קל.
המחבל נמלט רגלית לתוך מחנה הפליטים שועפאט.
הנהג שהסיע את המחבל הסגיר את עצמו למשטרה לאחר מכן, ובחקירתו אמר שהיה בדרכו למודיעין.
לאחר הפיגוע כוחות הביטחון עצרו שישה חשודים, ארבעה מהם חשודים במעורבות בפיגוע.
בנוסף, החלו הפרות סדר והתפרעויות אלימות במחנה הפליטים שועפאט, שכללו זריקת אבנים וירי זיקוקים מאסיבי לעבר כוחות הביטחון שנכנסו למחנה במטרה ללכוד את המחבל.
ב-17 באוקטובר עצרו כוחות ימ"מ, ימ"ס ירושלים, מג"ב ושב"כ 8 חשודים נוספים בסיוע למחבל, כולל קרובים שלו.
ב-19 באוקטובר ביצע המחבל עודאי תמימי פיגוע ירי נוסף, בשער הכניסה למעלה אדומים, ונורה למוות בידי מאבטחים.
אחד המאבטחים נפצע מן הירי באופן קל.
על גופת המחבל נמצאו סכין ורימון יד, בנוסף לאקדח בו ביצע את הירי.
בעקבות חיסולו נערכו תהלוכות תמיכה במחבל בערים ג'נין, שכם, חברון ומחנה הפליטים שועפאט.
פת"ח הכריזה על שביתה כללית בשטחי הרש"פ לאות אבל על מותו.
כ-4 חודשים לאחר מכן, אירע פיגוע נוסף במחסום, בו דקר המחבל מחמד באסל פתחי זלבאני משועפאט את לוחם מג"ב אסיל סואעד שערך בידוק באוטובוס, ופצע אותו.
במהלך ניטרול המחבל נפצע הלוחם באורח אנוש, וכעבור מספר שעות נקבע מותו.
הפיגוע במחסום שועפאט הוא פיגוע שאירע ב-13 בפברואר 2023 במחסום שועפאט שבצפון ירושלים ובו מחבל דקר לוחם מג"ב שעלה לבצע בידוק שגרתי באוטובוס.
בפיגוע נהרג לוחם מג"ב, סמל ראשון , שנורה בעת נטרול המחבל.
ביום שני בערב, 13 בפברואר 2023, סמוך לשעה 18:15, הגיע אוטובוס למחסום שועפאט.
לוחם מג"ב ומאבטח עלו לאוטובוס על-מנת לבצע בידוק בנוסעיו.
כאשר עלו על האוטובוס התנפל המחבל, מוחמד באסל פתחי זלבאני בן ה-13, על לוחם מג"ב, סמל ראשון אסיל סואעד, בן 22 מחוסנייה, ודקר אותו.
המאבטח פתח באש לעבר המחבל ופצע אותו, ופגע בשוגג גם בלוחם מג"ב באופן אנוש בירך.
מספר שעות לאחר מכן נקבע מותו.
בזמן מלחמת חרבות ברזל הגיעו לוחמי משמר הגבול, שוטרי מחוז ירושלים וכוחות צה"ל לביתו של המחבל במטרה להרוס אותו.
בהפרות הסדר שהתפתחו נפגעו 4 חיילים באורח קל.
ב-16 בפברואר 2025 הרשיע בית המשפט המחוזי בירושלים את זלבאני וגזר עליו 18 שנות מאסר בפועל, מאסר על תנאי ופיצוי כספי למשפחת המנוח.
הפיגוע במעבר אלנבי היה פיגוע ירי שביצע מחבל ירדני במעבר הגבול אלנבי שבגבול ירדן–ישראל בבקעת הירדן ב-8 בספטמבר 2024. בפיגוע נרצחו שלושה ישראלים שעבדו במעבר.
בבוקר 8 בספטמבר 2024, סמוך לשעה 9:55, מאהר אל-ג'אזי, נהג משאית מורשה ירדני בן 39, משבט אל-חְוֵוייטאת, יליד הכפר אדרח שבמחוז מעאן בדרום ירדן, שהגיע מהצד הירדני של מעבר אלנבי, הסליק אקדח במשאית.
בהגיעו אל מסוף המטענים של המעבר הוא ירד מהמשאית, שלף את האקדח והחל בירי מטווח קצר לעבר עובדי המעבר שהיו עסוקים בפירוק סחורות ממשאית אחרת.
כתוצאה מהירי יוחנן שחורי (61), יורי בירנבאום (65) ואדריאן מרסלו פודסמסר (57) נפצעו באורח אנוש.
חובשים של מעבר הגבול, בשיתוף עם מד"א וכוחות צה"ל ניסו להציל את חייהם של הנפגעים, אך לבסוף נקבע מותם.
המחבל נורה למוות בידי כוחות האבטחה של המעבר.
במקביל לחקירת צה"ל את האירוע, נפתחה חקירה גם על ידי ירדן.
משרד החוץ הירדני הוציא הודעת גינוי לפיגוע שבמסגרתה הכריז כי הוא מגנה כל פגיעה באזרחים, אך מבהיר כי יש צורך לטפל ב"שורש הבעיה" על מנת למנוע הסלמה נוספת.
מנגד, ארגון חמאס וארגון הטרור העיראקי-שיעי גדודי חזבאללה בירכו על הפיגוע בכלל זאת ח'ליל אל-חיה סגנו של יחיא סנוואר, התקשר לאבי המחבל לברכו.
בעמאן, בירת ירדן, התקיימו הפגנות תמיכה והזדהות עם מעשהו של המחבל ועם חמאס.
ב-17 בספטמבר השיבה ישראל את גופת המחבל לירדן לאחר הפעלת לחץ על ממשלת ישראל מצד הממשל בירדן בעקבות ריבוי הפגנות במדינה.
בעקבות הפיגוע דרשה רשות המסים בישראל להגביר את האבטחה של עובדי המכס במעברי הגבול היבשתיים המשמשים למעבר סחורות בין ישראל למצרים (מעבר ניצנה) ולירדן (מעבר נהר הירדן).
עד למימוש דרישה זו נעצר מעבר משאיות במעברי גבול אלה.
הפיגוע במעלות (1979) היה פיגוע טרור שבוצע ב-13 בינואר 1979 על ידי שלושה מחבלים מהחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין שהסתערו על בית הבראה במעלות, בניסיון לקחת בני ערובה.
חוליית המחבלים, שהייתה שייכת לחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין של נאיף חוואתמה יצאה מדרום לבנון, באזור שהיה לכאורה תחת פיקוח כוח האו"ם, יוניפי"ל.
החולייה חדרה לישראל ביום חמישי, 11 בינואר 1979 לפנות בוקר, באזור זרעית.
חדירת החולייה זוהתה, אך עקבות המחבלים אבדו.
מאוחר יותר הסתבר ששהו באחד הכפרים הערבים בגליל.
בעקבות זיהוי החדירה הוגברה הכוננות במעלות, הנמצאת כעשרה קילומטרים מדרום לנקודת החדירה.
סיורי המשמר האזרחי תוגברו, וכוחות צבא החלו לסרוק את השטח שבין זרעית למעלות.
חלק מן הכוחות הופנו לתגבור האבטחה בעיר עצמה.
יומיים לאחר החדירה הגיעו המחבלים לבית ההבראה במעלות (כיום מלון "אחוזת אסיינדה") בבית ההבראה בעיר שהו באותה עת 230 עובדי התעשייה האווירית לישראל, שהגיעו ללינה של לילה אחד במקום.
המחבלים נכנסו לבית ההבראה לפנות בוקר, אחד המחבלים נכנס לחדר בקומה השנייה והורה לגבר ולאישה שהיו בו לצאת עמו אל הפרוזדור; ככל הנראה תכננו המחבלים לרכז את הנופשים במקום אחד, כפי שנעשה ב ב-1974.
באותן דקות עלה לגג בית ההבראה אחד ממש"קי כוח האבטחה שהגיע למקום מחטיבת גולני, רב-טוראי יצחק רביבו, יחד עם שניים מחייליו אותם ליווה, כדי להציב אותם לתצפית ואבטחה.
החיילים נתקלו באדם חמוש ברובה סער קלשניקוב, בקומה השלישית, והוא עורר את חשדם.
רביבו דרש ממנו להזדהות, ולאחר שקיבל תשובה לא מספקת הצליח רביבו לפרוק מהמחבל את נשקו ודרש ממנו להתלוות אליו.
כאשר ירדו לקומה השנייה נשמעו צעקות של הנופשים בבית ההבראה שהבינו שמחבלים חדרו לבניין.
המחבל שהיה בידי החיילים ניצל את המהומה, נמלט ותפס מחסה בכניסה לאחד החדרים, ובמקביל החלו שני המחבלים הנותרים לירות אל החיילים מן הקומה השלישית.
החיילים השיבו אש והצליחו להרוג את המחבל הנמלט.
שני המחבלים השליכו רימון אל החיילים, שנתפס על ידי רביבו והושלך חזרה אליהם.
רביבו השליך עליהן עוד שני רימונים שלו, והם נמלטו והרגו על ידי כוחות נוספים בכניסה לבית ההבראה.
במהלך הבהלה נהרגה אישה אחת, מירי אלפסי, כאשר ניסתה להימלט מן הקומה השלישית.
רב"ט יצחק רביבו נפצע קל.
על תפקודו בקרב עוטר רביבו בעיטור המופת.
בבדיקת גופות המחבלים והציוד שנשאו התברר שהיו מצוידים היטב בנשק ובתחמושת רבים, וכי מטרתם הייתה לבצע פיגוע מיקוח.
האירוע כונה בדיעבד "מעלות ב'".
ישראל הביעה אכזבה מכישלון יוניפי"ל למנוע את חדירת המחבלים לישראל מדרום לבנון.
ארצות הברית גינתה את התקיפה וקבעה כי "לא יכולה להיות הצדקה למעשים כאלה שגורמים למותם ולפציעה של חפים מפשע.
אנו מרחיבים את אהדתנו לקורבנות ולמשפחותיהם".
הפיגוע הזכיר את פיגוע הטרור הקודם בעיר שגם הוא בוצע על ידי ארגון הטרור החזית הדמוקרטית ב-1974, בו נרצחו 31 בני אדם שנלקחו כבני ערובה.
הפיגוע במעבר אלנבי היה פיגוע טרור משולב, ירי ודקירה, שהתרחש ב-18 בספטמבר 2025 במעבר אלנבי שבגבול ישראל–ירדן, ובו נרצחו שני חיילי צה"ל.
הפיגוע התרחש כשנה לאחר פיגוע ירי באותו המקום, שבו נרצחו שלושה מעובדי המעבר.
ביום חמישי, 18 בספטמבר 2025, עבד אל-מוּטַּלֶבּ אל-קייסי, אזרח ירדן בן 57 שנהג במשאית סיוע שהייתה בדרכה לרצועת עזה, ירד מהמשאית כשהגיע למעבר הגבול, וירה מאקדחו לעבר שני חיילי צה"ל ששירתו במקום.
לאחר מכן, אולי בשל מעצור באקדח, הוא גם דקר אותם בסכין.
בהמשך הגיע למקום מאבטח של המעבר ונטרל את המחבל.
שני הנפגעים, סא"ל (מיל') יצחק הרוש בן 68 וסמל אורן הרשקו בן 20, נפצעו באורח אנוש, ובהמשך נקבע מותם.
כחודשיים וחצי לאחר הפיגוע, הודיעה ממשלת ישראל על פתיחתו מחדש של המעבר למעבר סחורות ליהודה ושומרון ולרצועת עזה.
הפיגוע בנהריה ב-1979 היה פיגוע טרור פלסטיני שבמהלכו נרצחו השוטר סמל ראשון ושלושה מבני משפחת הרן.
ב-22 באפריל 1979 הוביל סמיר קונטאר שלושה מחבלים נוספים מדרום לבנון לביצוע פיגוע בישראל.
הארבעה השתייכו לארגון החזית לשחרור פלסטין בהנהגתו של אבו עבאס.
בשעת חצות הם הגיעו בסירת גומי לנהריה, וירדו לחוף.
אנשי החוליה ניסו לתקוף בית פרטי, אך הונסו ביריות על ידי בעל הבית, אמנון סלע.
בקרב היריות שהתחולל נהרג השוטר אליהו שחר.
לאחר מכן נכנסה החוליה לבניין דירות ברחוב ז'בוטינסקי 61, ופרצה לדירתו של צ'רלי שפירא, שהרג בירייה את אחד מהמחבלים.
יתר השלושה פרצו לדירתם של בני משפחת הרן (הירשהורן) בטרם הגיעה תגבורת משטרה נוספת.
הם לקחו כבני ערובה את דני הרן בן ה-31 ואת בתו בת הארבע, עינת.
האם, סמדר, הצליחה להסתתר בבוידעם מעל חדר השינה, יחד עם בתה בת השנתיים יעל ושכנה.
מפקד אוגדה 91 תא"ל אפרים חירם (פיחוטקה) הגיע אל הזירה :
"עדיין לא ידענו מה מצבם של האבא (דני הרן) ושל הילדה (עינת), ולכן החלטתי שהחיילים יסתערו ללא ירי, כדי לא לפגוע בהם.
רק כשהשתלטנו על קונטאר ועל המחבל השני ראינו שהאבא והילדה כבר לא בין החיים.
קונטאר זרק את הנשק, תפס לי את הרגליים והתחנן על נפשו.
במשך שנים זכיתי לביקורת על כך שלא הרגנו את המחבלים.
אבל היום הייתי נוהג בדיוק באותה צורה"
לאחר תפיסת בני הערובה, נלקחו האב ובתו אל חוף הים, שם התפתח קרב יריות בין חוליית המחבלים לבין שוטרים וחיילי צה"ל.
קונטאר ירה בדני הרן בגבו מטווח קצר ורצח אותו מול עיניה של בתו, ולאחר מכן רצח גם אותה כשרוצץ בקת הרובה את גולגולתה כנגד סלע.
בביתם, בבוידעם, נחנקה למוות יעל, בתה בת השנתיים של סמדר, תוך כדי ניסיונותיה של האם להשתיקה, כשידה על פיה, כדי שלא יתגלו על ידי החוליה.
בחילופייו על החוף נהרג אחד מאנשי החוליה של קונטאר.
קונטאר ואיש החוליה הרביעי, אחמד אברס, נתפסו למאסר.
בהלוויותיהם של הרוגי הפיגוע ציין ראש הממשלה, מנחם בגין, את האכזריות ברצח ילדים תמימים בציטוט מ"על השחיטה" של חיים נחמן ביאליק: "נקמת דם ילד קטן, עוד לא ברא השטן".
לאחר הפיגוע רמטכ"ל רפאל איתן הנחה את מפקד פיקוד הצפון אביגדור בן-גל להתנקש בבכירי ארגון אשף ובפעיליו בכל אמצעי אפשרי.
הפעולות שאושרו על ידי הרמטכ"ל נשמרו בסוד מפני המטה הכללי של צה"ל ומרוב ממשלת ישראל.
בעקבות דבר זה הוקם ארגון טרור שכונה החזית לשחרור לבנון מזרים שעסק בהטמנת פצצות ומכוניות תופת.
בפעילות הארגון שפעל בשנות 1980–1983 נהרגו מאות לבנונים.
פעילות הארגון תואמה ונשלטה על ידי איתן ושר הביטחון אריאל שרון, שאף ניסו להוציא אל הפועל תוכנית להפלת מטוסי נוסעים מתוך כוונה לחסל את יאסר ערפאת.
אחמד אברס ישב 6 שנים בכלא, ושוחרר על ידי ישראל בעסקת ג'יבריל בשנת 1985. סמיר קונטאר נשפט לחמישה מאסרי עולם ו-47 שנות מאסר.
ב-16 ביולי 2008, לאחר 29 שנים בכלא שוחרר קונטאר בעסקת חילופי שבויים כחלק מעסקה להחזרת גופות שני חיילים ישראלים שנחטפו שנתיים קודם לכן.
בליל 19 בדצמבר 2015 נהרג קונטאר בסיכול ממוקד בדמשק, בתקיפה שיוחסה לחיל האוויר הישראלי.
סמדר הרן, הניצולה היחידה ממשפחת הרן נישאה מחדש, ונולדו לה שתי בנות.
בשנת 2013 יצא שיר של להקת המטאלקור Oh Sleeper בשם Hush Yael אשר מילותיו מגנות את האירוע ומביע הזדהות עם רצון נקם נגד חוליית המחבלים.
שם השיר הוא על שם יעל הרן אשר מתה באירוע כאשר הסתתרה מן המחבלים.
הפיגוע בנחל תלם הוא פיגוע ירי שהתרחש ביום שישי, 28 בדצמבר 2007, ובו נרצחו שני חיילי צה"ל בחופשה, בעת שטיילו בנחל תלם.
אחד המחבלים נהרג בחילופי האש ושניים אחרים הסגירו עצמם לרשות הפלסטינית, הועמדו לדין על-ידה ונידונו ל-15 שנות מאסר.
שניים מהמחבלים השתייכו לתנועת הפת"ח - אחד מהם היה חייל במנגנון הביטחון הלאומי הפלסטיני.
רובין, בן 21, שירת כלוחם בשייטת 13. עמיחי, בן 20, בנו של הרב יהודה הלוי עמיחי ונכדו של הרב משה צבי נריה, שירת במפקדת "שלדג".
במהלך הטיול חלף ליד המטיילים רכב שטח והמחבלים שישבו בו פתחו באש לעברם.
עמיחי ורובין השיבו אש מנשקם האישי.
בסיום חילופי היריות נהרגו עמיחי ורובין.
בטרם עזבו את המקום ביצעו המחבלים וידוא הריגה בישראלים, ולקחו את נשקם האישי.
במהלך חילופי היריות אוחיון הסתתרה מאחורי שיח גדול, וכאשר הבחינה שהמחבלים הסתלקו מהמקום יצאה ממחבואה והזעיקה את כוחות הביטחון.
כוחות הביטחון פרסו מחסומים וניסו ללכוד את המחבלים, אך הניחו בשגגה לרכבם של המחבלים לעבור על פניהם.
החיילים הבחינו בסימני דם וירי, אך כיוון שידעו על ריב חמולות שהתרחש באזור, קיבלו את גרסתם של יושבי הרכב שקשרו את עצמם לסכסוך המשפחות.
בדיקה העלתה כי אף על פי שגם הפת"ח, גם הג'יהאד האסלאמי וגם החמאס נטלו אחריות מיד לאחר הפיגוע, מבצעי הפיגוע היו שוטרים פלסטינים פעילי פת"ח, עלי עא חמיד רגב דנדיס ועמאר בדר עא חלים טהא.
הם הסגירו עצמם לכוחות הביטחון הפלסטינים, שהשיבו לצה"ל את כלי נשקם של ההרוגים.
המחבל שנהרג הוא סאמר נביל אל נאטשה, איש פלוגות אל-קודס של הג'יהאד האיסלאמי, בנו של איש העסקים הפלסטיני נביל אל נאטשה, מאנשי החמאס בחברון.
בשב"כ טענו כי המחבלים ארבו למטיילים בנחל, כדי לבצע את הפיגוע.
אחד המחבלים שהבחין בירידתם לוואדי דיווח על כך לחבריו, והם יצאו לבצע את התקיפה.
לעומת זאת סיפר אלוף פיקוד המרכז גדי שמני בפגישתו עם המשפחות, כי המארב לא היה ספציפית למטיילים בנחל, אלא החלטה שקיבלו המחבלים לפני זמן מה לבצע פיגוע, וכאשר הזדמנה לידם האפשרות לעשות זאת, הם מיהרו להוציא את זממם אל הפועל.
בעקבות הפיגוע הגישה ישראל תלונה לנשיא מועצת הביטחון ולמזכ"ל האו"ם.
במכתב התלונה נאמר כי "בעוד ישראל נותרה מחויבת לקדם את תהליך השלום ועקרונות אנאפוליס ולפיכך מקיימת פגישות רציפות עם הרשות הפלסטינית, אלה אינם נאבקים בטרור או עומדים בהתחייבויות השונות כולל מפת הדרכים".
בפתיחת ישיבת הממשלה שלאחר הפיגוע התייחס ראש הממשלה, אהוד אולמרט באריכות לאירוע.
בין היתר אמר: "האירוע מבליט את מה שממשלת ישראל אומרת לכל אורכו של התהליך המדיני בינינו לבין הפלסטינים: כל עוד הרשות לא תנקוט באמצעים הדרושים ובעוצמה הדרוש נגד ארגוני הטרור, ממשלת ישראל לא תוכל לבצע בשטח שום שינוי שיחשוף אותה לסכנות וייצור בעיות לביטחון מדינת ישראל".
עוד ציין אולמרט כי "החיילים לחמו בגבורה ונרצחו בידי מחבלים".
שר הביטחון, אהוד ברק, הגיב לפיגוע באמרו: "הלחימה פה היא זאת שתקבע שמקרים כמו רצח עידו זולדן לפני כחודש, ועמיחי ורובין בשבוע שעבר, יהיו המקרים החריגים, ושאת רוב המקרים אנחנו ניירט לפני הניסיון לביצוע הפיגוע".
יושב ראש סיעת הליכוד בכנסת, ח"כ גדעון סער אמר כי "העובדה שגם רצח רובין ועמיחי, ממש כמו רצח עידו זולדן בוצע על ידי אנשי מנגנוני הביטחון של הרשות הפלסטינית - מלמדת על אווילות מדיניות ממשלת אולמרט-ברק בחיזוקו של אבו מאזן.
המשך הוויתורים החד-צדדיים הכוללים שחרור מחבלים והעברת כלי נשק מסוגים שונים לרשות הפלסטינית היא סיוע ישיר שמעניקה הממשלה לטרור והפקרת ביטחון אזרחי ישראל".
ח"כ אריה אלדד (האיחוד הלאומי-מפד"ל) הגיב בחריפות: "אם כבר משנים את ההגדרה דם על הידיים צריך להוסיף לרשימה הזו את אהוד אולמרט ואת כל חברי ממשלתו ששחררו מחבלים כמחווה לאבו מאזן, ציידו אותם בנשק ועכשיו גם מתכוונים לחנוק את ההתיישבות ביהודה ושומרון.
ייתכן ששחרור הרוצחים נעשה בכוונה להגביר את הרג המתיישבים ביהודה ושומרון כדי לשרת את התוכנית המדינית של אולמרט".
גדעון ספירו, איש השמאל הרדיקלי, מתח ביקורת על עצם כניסתם של המטיילים לשטח B, הנמצא בשליטה אזרחית פלסטינית ותיאר את הימצאותם שם כפרובוקציה והתגרות.
הרשות הפלסטינית הודיעה כי בכוונתה להעמיד לדין את המחבלים שהסגירו עצמם לידיה, וכי אין בכוונתה להסגירם לידי ישראל, על כך התרעמו מספר הורים שכולים, ובעתירה לבג"ץ דרש ד"ר אריה בכרך, אב שכול ומראשי "אלמגור - ארגון נפגעי טרור", שבג"ץ יורה לממשלת ישראל לפעול להסגרת רוצחי החיילים.
המדינה השיבה כי ההחלטה שלא לדרוש את הסגרת המחבלים ניתנה בהמלצת שב"כ, שהעדיף שהאחריות לשפיטת המחבלים וכליאתם תהיה בידי הרשות הפלסטינית.
בתגובה אמר הרב עמיחי, אביו של אחיקם, שהחלטת הממשלה "משדרת רפיסות והפקרה של חיילי צה"ל".
ב-22 בינואר 2008 הורשעו הרוצחים בבית משפט צבאי פלסטיני, ונגזרו עליהם 15 שנות מאסר.
ב-26 בדצמבר 2024, 17 שנים לאחר הפיגוע, נעצר לחקירת שב"כ אחד מהרוצחים, עלי עא חמיד רגב דנדיס, במבצע משותף של השב"כ, הימ"מ ויחידה 636.
לזכר דוד ואחיקם הוקם ארגון "טיולי דוד ואחיקם" שמטרתו לטייל ככל האפשר בשטחי יהודה ושומרון.
הארגון מבצע טיולים קבועים בימי שישי.
סיסמת הארגון היא "במקום בו יעבור המטייל היהודי שם יעבור הגבול היהודי" כפרפרזה לאמרתו של יוסף טרומפלדור "במקום בו תעבור המחרשה היהודית שם יעבור הגבול".
בפועל מתקיימות שתי מסגרות נפרדות: צפונית: "טיולי דוד ואחיקם", המסיירים בשומרון ובבנימין, ודרומית: "טיולי אחיקם ודוד" המסיירים באזור יהודה.
נתנאל אלינסון, זוכה פרס מוסקוביץ' לציונות לשנת 2014, הוציא לזכרם את סדרת הספרים המדריך למטייל.
במלאת שש שנים למותו של דוד רובין הוציאה משפחתו ספר לזכרו "הדרך אל החלום", ובו קטעים מיומניו, קטעי מכתבים וסיפורים שסיפרו חבריו.
הוריו וחבריו של דוד בנו לזכרו את בית הכנסת "צמח דוד" במצפה רמון.
הפיגוע בנמל התעופה של לוס אנג'לס הוא פיגוע ירי שאירע ב-4 ביולי 2002 בדלפק אל על בנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס.
בפיגוע נרצחו שני אזרחים ישראלים ונפצעו ארבעה.
סמוך לשעה 11:30 (שעון מקומי) ניגש אזרח מצרי לעבר דלפק אל על בנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס חמוש בשני אקדחים תוצרת גלוק, סכין ובתחמושת רבה, והחל לירות לעבר 90 נוסעי אל על שעמדו בתור.
המחבל, הישאם מוחמד הדיאת (Hesham Mohamed Hadayet), רצח דיילת קרקע בת 25, נוסע בן 46, ופצע ארבעה.
מאבטח של אל על שהיה במקום הפיל אותו לארץ, ומאבטח אחר ירה בו למוות.
הדיאת היה בן 41, נשוי ובעל משפחה, בעל עסק להשכרת לימוזינות.
הוא הגיע לארצות הברית ב-1992, תחילה בויזת תייר, והגיש בקשה למעמד של פליט פוליטי.
לבסוף השיג אישור חוקי להתגורר ולעבוד בארצות הברית לאחר שאשתו זכתה בהגרלת הגרין קארד בשנת 1997. הוא תואר כאדם שקט, מוסלמי אדוק, וחדור שנאה עזה לישראל.
בספטמבר 2002 הגיעו חוקרי ה-FBI למסקנה כי הישאם פעל לבדו, והוא קיווה להשפיע על מדיניות החוץ של ארצות הברית לטובת הפלסטינים.
הפיגוע בנהריה אירע בליל 24–25 ביוני 1974, ובו חדרה חוליית מחבלים מארגון פת"ח דרך הים מלבנון לנהריה, הרגה חייל ורצחה שלושה אזרחים, פצעה שישה, וחוסלה בידי כוח מסיירת גולני.
מעט לאחר השעה 23:00 של 24 ביוני 1974 נחתו שלושה מחבלים מהזרוע הימית של פת"ח בחוף נהריה באמצעות סירת "זודיאק" עם מנוע.
המחבלים יצאו ככל הנראה ממחנה הפליטים אֶ-רַשִידִיֶה שמדרום לעיר צור.
על פי ציודם כוונתם הייתה ככל הנראה להגיע לבית הקולנוע 'געתון' כדי לבצע שם פיגוע המוני עם תום הקרנת סרט שהוצג בו.
מחוף הים פנו שלושת המחבלים בקו ישר מזרחה לתוך נהריה.
לאחר שחצו את רחוב בלפור הם ניסו לחצות גדר שיחים.
הרעש שעוררו משך את תשומת לבו של נער שהתגורר בקומה הראשונה של בית מס' 19. הוא הביט מהחלון זיהה אותם לאור פנסי הרחוב וזעק בקול: "מחבלים".
קריאתו של הנער הזעיקה למקום שני אנשי סיור של "המשמר האזרחי".
משזיהו אותם המחבלים, השליכו לעברם רימון יד וירו לעברם.
אנשי המשמר האזרחי השיבו באש מהרובים הצ'כיים שהיו ברשותם ותפסו מחסה.
השעה הייתה 23:10. פעולתם הנמרצת של אנשי המשמר האזרחי שיבשה את תוכנית המחבלים.
הייתה זו הפעם הראשונה שאנשי המשמר האזרחי בישראל סייעו ללחימה בטרור הפלסטיני.
בעקבות הירי החלו להגיע לאזור קצינים וחיילים במילואים ובסדיר, חלקם חמושים בנשקם האישי וכן שוטרים ממשטרת נהריה.
הם ירו לעבר המחבלים וריתקו אותם למקומם בחניון המכוניות של הבניין שהיה מתחת לעמודיו בחלקו המזרחי, עד הגעת כוחות הכוננות של פיקוד הצפון.
הראשון שדיווח למשטרה ולצה"ל על האירוע היה מפקד העיר נהריה, רס"ן (במילואים) יצחק ישראלי, שהתגורר ברחוב בלפור בבית מס' 21. לאחר מכן פינה את כל דיירי הבניין שבו גר.
בשעה 23:15 הגיע לאזור ברכבו גם מפקד משטרת נהריה, פקד מאיר אלמגור.
עמו הגיע בג'יפ סמל המשמרת של תחנת נהריה.
בהגיעם סמוך לבית המשפט העירוני ירו לעברם המחבלים וניפצו את שמשות הג'יפ.
השניים חברו לאנשי המשמר האזרחי ויחד המשיכו לירות לעבר המחבלים.
פקד מאיר אלמגור דאג להביא למקום את מזכיר בית המשפט שפתח את הבית כדי לאפשר קיום קשר טלפוני עם צה"ל.
בשעה 23:20 הגיע למקום גם סא"ל (במילואים) דב ירמיה, מפקד המשמר האזרחי בנהריה, שגם הוא התגורר בסמוך.
ירמיה הגיע לבית המשפט, שמע מפקד אלמגור שיש מחבלים בבית מס' 19 ופתח באש לעבר המחבל שירה אותה שעה מגג בניין מס' 19. חייל בשירות סדיר שהגיע לאזור ביוזמתו פתח גם הוא באש מרובהו האישי.
בעוד נמשכים חילופי האש עם המחבלים, הגיעו למקום אנשי צבא נוספים שהיו בחופשה והיה ברשותם נשק.
רס"ן ישראלי וסא"ל ירמיה ריכזו את כל החיילים שהגיעו לאזור, בהם לוחמים מבא"ח גולני שהיו מפוזרים בתפקידי אבטחה בעיר וכיתרו את הבית מכיוונים שונים כדי למנוע מהמחבלים לסגת.
העיתונאי יהודה אריאל שהתגורר ממזרח לבית מס' 19, זיהה שני מחבלים שירו מבין עמודי הבית וירה לעברם מאקדחו האישי.
אלה ירו לעברו כמה צרורות והשליכו לעברו רימון יד.
דיירי בית מס' 19 שהבינו כי הם מותקפים על ידי מחבלים ננעלו בדירותיהם, ערמו רהיטים ליד הדלתות ותפסו מחסות בחדרים פנימיים.
מרדכי זרנקין שהתגורר בקומה הראשונה באגף המזרחי של הבית, חשש מפריצת מחבלים לדירתו וניסה לחלץ את אשתו, בנו ובתו מחלון חדר השינה באמצעות חבל שזור מסדינים.
לאחר שהורידם מחלון הבית, הם החלו לרוץ לעבר הרחוב, אך המחבלים זיהו אותם, ירו לעברם והשליכו רימון.
באש נהרגו שלושת בני משפחת זרנקין.
האב שהיה בטוח שהציל את בני משפחתו, ניסה גם הוא להיחלץ, אך נפגע מכדור שירו כוחות צה"ל.
הוא חזר להסתתר פצוע בדירה עד שטוהר הבית בידי כוחות צה"ל.
עם תחילת האירוע הוזנקו למקום כוחות מסיירת גולני מבא"ח גולני ומגדוד 12 שהיו במחנה שרגא, הנמצא מול קיבוץ לוחמי הגטאות.
כן הוזנקו למקום צוותים מסיירת מטכ"ל.
בשעה 23:50 הגיע ראשון לאזור האירוע צוות מסיירת גולני בפיקודו של סגן אלדד שרוני.
שרוני ולוחמיו התקדמו בהכוונת איש הג"א והגיעו לבית שהיה צמוד ממזרח לבית מס' 19. בהגיעם סמוך לגדר המזרחית של הבית הם זוהו על ידי המחבלים שירו לעברם והשליכו רימון יד.
לוחמי הסיירת השיבו באש וכנראה פגעו בשני מחבלים שהסתתרו בין המכוניות מתחת לבניין.
מרסיסי רימון המחבלים נפגעו קל איש ההג"א ולוחם מהסיירת.
גם לוחמים מבא"ח גולני שהתמקמו על גג בית הספר "ויצמן" ששכן צפונית-מזרחית לבית מס' 19 ירו מדי פעם לעבר בית מס' 19. בשעה 23:55 פסקו חילופי האש.
למקום הוזעק גם מפקד חטיבה 9, אל"ם שי תמרי, שהגיע למקום בשעה 00:05, ולקח פיקוד על האירוע עד הגעת אלוף פיקוד הצפון, האלוף רפאל איתן ("רפול").
בשעה 00:20 הגיע למקום גם מפקד סיירת גולני, סרן מודי בן-ש"ך.
בשעה 00:38 הגיע לקרבת הבית אלוף הפיקוד איתן שקיבל דיווח מהמפקדים על האירוע, סייר מסביב לבית, קיבל הסבר על מבנה הבית מהקבלן שבנה אותו וגיבש תוכנית פריצה, שאותה הטיל על סיירת גולני.
בשעה 02:10 החלה פעולת ההשתלטות על הבית וטיהורו.
הכוח העיקרי של סיירת גולני סרק את אגפו המערבי של הבית ואת הגג, והתקדם לעבר דלת חדר המדרגות המזרחי.
בשעה 02:25, בניסיון פתיחת הדלת, נורה מתוך חדר המדרגות צרור יריות ונזרקו שלושה רימונים.
מהאש ומרסיסי הרימונים נהרג אחד החיילים ונפצעו חמישה.
המחבל, שאף הוא נפצע קשה, ניסה לצאת אל הגג בזחילה, אך זוהה על ידי מפקד הסיירת שהסתער לעברו והרגו.
בשלב זה החלו לוחמי הסיירת לרדת אל גרם המדרגות באגף המזרחי של הבניין וסרקו אותו מבלי שנמצאו יתר המחבלים.
תוך כדי הסריקה נאלצו הלוחמים לפרוץ ביריות את הדירה של משפחת זרנקין, שם נמצא אבי המשפחה מוטל פצוע והוא טופל ופונה מיידית.
בסריקות שנערכו בחניון המכוניות נמצאו שני מחבלים הרוגים.
אלה נפגעו מפגיעת ירי לוחמי הסיירת שהגיעו ראשונים לבית שממזרח, וכן מהתפוצצות רימון שהחזיקו בידם.
בשעה 03:20 הסתיימה פעולת ההשתלטות והטיהור.
באירוע נהרג החייל , ושלושה אזרחים, בני משפחת זרנקין: האם, אירנה, ושני ילדיה, רונית וגלעד.
כמו כן נפצעו שבעה חיילים ואזרח אחד.
שלושת המחבלים נהרגו על ידי כוחות הביטחון.
מהפיגוע, שהיה המקרה הראשון שבו חדרו מחבלים מלבנון דרך הים, הופקו לקחים מבצעיים רבים.
בין היתר תוגברה פעילות חיל הים ופעילות יחידות סיור ממונעות בגזרה שבין חיפה לראש הנקרה.
פעילות זו לא מנעה את הפיגוע השני בנהריה ב-1979.
הפיגוע במשגב עם היה פיגוע מיקוח שהתרחש בפעוטון בקיבוץ משגב עם שבצפון אצבע הגליל ב-7–8 באפריל 1980 שביעי של פסח ה'תש"ם, שמטרתו שחרור מחבלים הכלואים בישראל.
האירוע הסתיים בהריגת כל חמשת המחבלים על ידי כוח של סיירת מטכ"ל וסיירת גולני.
באירוע נרצח תינוק בן שנתיים וחצי איל גלוסקא, ומזכיר הקיבוץ סמי שני שהגן בגופו על הילדים, ונהרג חייל צה"ל .
ב-7 באפריל 1980 חצו חמישה מחבלים מארגון חזית השחרור הערבית את גדר המערכת שבגבול הצפון.
בעקבות רוחות חזקות לא הופעלה התרעה על חדירה, התרעה שהייתה אמורה להינתן על ידי גדר המערכת.
חמשת המחבלים, שהיו חמושים ברובי AK-47 וברימוני יד, חדרו בחסות החשיכה לקיבוץ משגב עם והשתלטו על בית הילדים בקיבוץ.
במהלך ניסיונם להיכנס לבית הילדים, נתקלו המחבלים במזכיר הקיבוץ, שמואל (סמי) שני, שניסה למנוע בעדם להיכנס באמצעות מברג שאחז בידו, אך הם רצחו אותו.
בבית הילדים תפסו המחבלים כבני ערובה שבעה ילדים וחבר הקיבוץ ששהה אתם.
כוחות צה"ל, בפיקוד מפקד עוצבת הגליל, תא"ל יוסף קולר, החלו במשא ומתן עם המחבלים, שאפשר העברת מזון לילדים.
במהלך הלילה ניסה צוות של סיירת גולני בפיקוד יונתן רז, לפרוץ לבית הילדים, אולם הרמטכ"ל, רפאל איתן, הורה לתא"ל קולר לעצור את ניסיון ההשתלטות בטרם הצליחו אנשי הסיירת לפרוץ לבית הילדים.
במהלך ניסיון הפריצה נהרג חובש הצוות, .
בהמשך הגיעו לשטח גם מפקד פיקוד הצפון, יאנוש בן גל ומפקד עוצבת געש, תא"ל אורי שגיא, שאף השתתף בפעולת ההשתלטות בהמשך.
סיירת גולני, בפיקוד גיורא ענבר, לקחה חלק גם בניסיון ההשתלטות השני, שהתרחש בשעות הבוקר, אותו הובילו לוחמי סיירת מטכ"ל, בפיקוד עוזי דיין, מפקד היחידה, אשר בו נהרגו המחבלים וחולצו בני הערובה למעט הרוג אחד, הפעוט אייל גלוסקא שנרצח על ידי המחבלים במהלך הלילה.
בכוח הפורץ היה גם עמוס בן אברהם, שהתנדב לפרוץ ראשון לבית הילדים, וספג את מכת האש הראשונה של המחבלים.
הוא נפצע בפריצה זו, ועבר ניתוחים רבים בידו, שנותרה מוגבלת.
גם מפקד הכוח, דיין, נפצע במהלך הפריצה מרסיסי רימון בחזה וברגל.
בפעולה זו נחשפה לראשונה יחידת עוקץ - יחידת הכלבנים של צה"ל.
זו הייתה הפעם הראשונה שהיחידה הפעילה כלבים ללוחמה בטרור בפעילות נגד חוטפים.
עם לוחמי סיירת מטכ"ל השתתף במבצע ההסתערות על בית הילדים דנדן בולוטין, שהרג את אחד המחבלים מבין החמישה שנהרגו, והוציא מבית הילדים מספר ילדים פצועים שפונו לבית החולים, ובכך ניצלו חייהם.
בשנת 2021 השתתף בתוכנית המציאות הישרדות VIP עונה 4, וסיפר בתוכנית את סיפורו על השתלטות בית הילדים במשגב עם.
בעקבות הפיגוע יצאה ישראל למבצע מתח גבוה, ולמחרת הקימה ועדת מומחים טכניים בנושא תפקודה הלקוי של גדר המערכת.
בהמשך הועתקה גדר המערכת 500 מטרים מערבה אל תוך שטח לבנון.
הפיגוע במרתון בוסטון התרחש ב-15 באפריל 2013, כאשר בשעה 14:50 התפוצצו שתי פצצות ברחוב בוילסטון שבמרכז העיר בוסטון, במדינת מסצ'וסטס, ארצות הברית, במהלך מרתון בוסטון ה-117, בקרבת קו הסיום.
בפיגוע נרצחו שלושה בני אדם, בהם ילד בן 8, ונפצעו 264 איש.
הפיצוצים בוצעו בעזרת מטעני חבלה שהוסתרו בסירי לחץ.
ב-18 באפריל, לאחר שפורסמו תמונות המפגעים, האחים טמרלן ודז'וחר צרנייב, על ידי ה-FBI, הם הרגו שוטר ממשטרת MIT בקיימברידג' ונמלטו במכונית גנובה.
בקרב יריות שנערך באותו היום בעיר ווטרטאון, נפצעו שני שוטרים נוספים, ואחד מהם מת מפצעיו בשנת 2014. בקרב נהרג מפגע אחד, טמרלן.
אחיו נמלט במכונית ונורה במקום מחבואו בווטרטאון.
במשפט שהחל בשנת 2015 הוא נמצא אשם ב-30 סעיפי אישום, כולל ארבעה אישומים ברצח, ונגזר עליו עונש מוות.
נכון ליולי 2025 גזר הדין עוד לא בוצע.
שני הפיצוצים אירעו יותר מארבע שעות לאחר תחילת המרוץ, כשעתיים לאחר שהמנצחים חצו את קו הסיום, כשבאזור נכחו עוד מתחרים וצופים רבים.
הפצצות הונחו ברחוב בוילסטון, מרחק של כ-170 מטר זו מזו, באזור של כיכר קופלי שבמרכז העיר בוסטון.
הפיצוץ הראשון נשמע בחלק הצפוני של רחוב בוילסטון, ליד הגשר עליו קו הסיום של המרוץ.
פיצוץ נוסף נשמע כמה שניות לאחר מכן, במרחק מה מאחור.
פצועים נלקחו תחילה לאוהל רפואי שהוקם עבור המרתון.
לא נמסרה הודעה על קבלת אחריות והבהרה חד משמעית כי מדובר בפיגוע.
המרחב האווירי סביב האזור כולו הוכרז כאסור לטיסה.
הפיצוצים בוצעו באמצעות מטעני חבלה, שהוטמנו בתוך סירי לחץ.
בפיגוע נרצחו 3 בני אדם, בהם ילד בן 8. בנוסף נפצעו 264 אנשים נוספים.
בערב 18 באפריל חשף ה-FBI את תמונותיהם של שני חשודים בביצוע הפיגוע, "חשוד מספר 1" חבש כובע שחור.
"חשוד מספר 2" חבש כובע בייסבול לבן.
התברר כי מבצעי הפיגוע הם שני אחים, טמרלן ודז'וחר צרנייב, מוסלמים צ'צ'נים שהיגרו עם משפחתם מרוסיה ב-2002 וזכו למעמד תושבי קבע.
ב-19 באפריל לפנות בוקר, לאחר ששוטר נורה למוות בניסיון לחטוף את נשקו, באוניברסיטת MIT, נבדק חשד לקשר בין האירוע לפיגוע שאירע כמה ימים קודם לכן.
לאחר מכן, החשודים חטפו רכב מסוג מרצדס יחד עם בעל הרכב והמשיכו בנסיעה בשני כלי רכב.
אולם בעל הרכב הצליח להימלט בריצה כאשר עצרו בתחנת דלק, תוך שהוא מזעיק את המשטרה.
הטלפון הסלולרי של בעל הרכב שנשאר במכונית בנוסף לעובדה שהרכב היה מונחה GPS סייעה למשטרה לאכן את מיקום הרכב החטוף והרכב הנלווה.
במהלך המרדף אירעו חילופי אש ואף הושלכו מטענים לכיוון ניידות המשטרה.
בחילופי האש נהרג אחד המחבלים והשני נפצע קשה אך נמלט.
אחד השוטרים נפצע באורח קשה ונפטר לאחר מכן מפצעיו.
לאחר מרדף, שבו השתתפו 10,000 שוטרים ואנשי ביטחון והוטל עוצר על מטרופולין בוסטון, נלכד המחבל השני כשהוא מסתתר בתוך סירה בחצר של בית מגורים.
בעקבות הפיגוע הוגברה הכוננות בכל רחבי ארצות הברית וכן במדינות אחרות ברחבי העולם, בהן אנגליה, שבה תוכנן מרתון לונדון למחרת.
בניו יורק הודיעו על כוננות מוגברת והגברת האבטחה סביב מתקנים ציבוריים.
בוושינגטון, נחסמו שדרות פנסילבניה בסמוך לבית הלבן.
שלוש שעות לאחר הפיגוע כינס נשיא ארצות הברית ברק אובמה מסיבת עיתונאים בה גינה את הפיגוע וקרא לציבור שלא לקפוץ למסקנות לפני שכל העובדות תתבהרנה והדגיש כי ארצות הברית תגיע אל האחראים לפיגוע.
ב-2016 יצא הסרט "הגיבורים של בוסטון", המתאר את הפיגוע, בבימויו של פטר ברג.
ב-2017 יצא הסרט "חזק יותר" המתאר את חייו של ג'ף באומן, שאיבד את שתי רגליו בפיגוע, בכיכובו של ג'ייק ג'ילנהול.
ב-22 באפריל 2013, בעוד דז'וחר צרנייב היה עדיין מאושפז, הוגש נגדו כתב אישום לבית המשפט הפדרלי האזורי של מחוז מסצ'וסטס, ובין 30 סעיפי האישום אף שימוש בנשק להשמדה המונית.
ביולי צרנייב כפר באשמה בכל הסעיפים.
ב-4 במרץ 2015 נפתח משפטו של צרנייב.
במהלך המשפט פרקליטתו אמרה כי הוא מודה בלקיחת חלק בביצוע הפיגועים, אך טענה כי הוא היה נתון להשפעת אחיו טמרלן.
ב-8 באפריל הרשיע אותו חבר המושבעים בכל סעיפי האישום, וב-15 במאי 2015 נגזר עליו עונש מוות.
ביולי 2020 ביטל בית המשפט הפדרלי הראשון לערעורים את עונש המוות שהוטל על צרנייב.
בית המשפט לערעורים קבע שבזמן בחירת חבר המושבעים לא נתן בית המשפט המחוזי תשומת לב מספקת לחשיפה קודמת של המושבעים הפוטנציאליים לדיונים בתקשורת על המקרה.
בנוסף, נקבע בהחלטה שבית המשפט המחוזי טעה כשמנע, בזמן הדיונים על גזר הדין, הצגה של עדויות לגבי השתתפות אחיו של צרנייב במקרה אחר של רצח משולש.
בית המשפט הורה על פתיחת משפט חדש עם מושבעים חדשים, שידונו אך ורק על גזר הדין.
ארצות הברית ערערה על ההחלטה לבית המשפט העליון, ששמע את טיעוני הצדדים ב-22 במרץ 2021. ב-4 במרץ 2022 ביטל בית המשפט העליון את ההחלטה של בית המשפט לערעורים ואישר את תוקפו של עונש המוות שנגזר עליו בבית המשפט המחוזי.
בעקבות הפיגוע נפוצו תיאוריות קונספירציה שהאחים צרנייב היו מודיעים של ה-FBI והפיגוע תוכנן על ידי הממשל האמריקאי כדי שיוכל להעביר את חוק הגבלת הנשק הפרטי.
מיד אחרי הפיגוע התפרסם כי פצוע ערבי סעודי אושפז בבית החולים ונחקר בחשד שהיה חלק מחוליית הפיגוע.
טענות הקונספירציה הן שהפצוע היה בנו של בין-לאדן.
הוא שוחרר מבית החולים ומיד הוטס לסעודיה במטוס פרטי.
הפיגוע במתחם חיילי ארצות הברית בח'ובאר התרחש ב-25 ביוני 1996. משאית תופת התפוצצה בסמוך לבניין מגורים במתחם של חיילי ארצות הברית בעיר ח'ובאר, ליד דהראן שבערב הסעודית.
בפיגוע נהרגו 19 חיילים אמריקאים ונפצעו 498 אנשים.
מטרתו של הפיגוע הייתה מתחם של חיילי ארצות הברית בח'ובאר, שבו התאכסנו בין השאר חיילים של חיל האוויר האמריקאי, שהשתייכו לאחת היחידות שעסקו באכיפת האיסור על טיסות עיראקיות במרחב אווירי בחלקה הדרומי של עיראק (האזור האסור לטיסה הוגדר ככזה לאחר מלחמת המפרץ).
בימים הראשונים של חודש יוני 1996 העמיסו מחבלים חומרי נפץ על גבי משאית גז או ביוב שקנו.
על פי הערכה שנעשתה לאחר הפיגוע הועמסו עליה 1,400 עד 2,200 קילוגרם של חומר נפץ ובנוסף לכך בנזין.
משאית התופת שהייתה מלווה ברכב חלוץ וברכב מילוט הגיעו אל מתחם המגורים של חיילי ארצות הברית בח'ובאר ב-25 ביוני בשעה 21:43. כלי הרכב ניסו להיכנס למתחם\ אך הזקיפים בשעריו מנעו זאת מהם.
לאחר מכן הוביל רכב הסיור את המשאית אל מגרש חניה שהיה צמוד לגבול החיצוני של המתחם האמריקאי.
המחבלים החנו את המשאית ליד הגדר, כ-22 מטרים מבניין מס' 131, בניין מגורים בן שמונה קומות.
בינו לבין המשאית ניצבו הגדר ההיקפית של המתחם ולידה מחסומי בטון, שורת עצים קטנים וכביש פתוח.
לאחר הצבת המשאית עזבו המחבלים את המקום ברכב המילוט.
המשאית התפוצצה שלוש או ארבע דקות לאחר מכן, בשעה 21:50 לערך.
זקיף אמריקאי על גג בנין מס' 131, רב-סמל אלפרדו גואררו, ראה את המחבלים והמשאית והבין שמדובר באיום.
הוא הזעיק את אנשי הביטחון של המתחם ויזם פינוי של הבניין, אשר היה בעיצומו בעת שהמשאית התפוצצה, ועל ידי כך הציל קרוב לוודאי חיים רבים.
עוצמת ההתפוצצות שהפיק מטענה של המשאית הוערך כשקול להתפוצצות של לפחות 9 טון TNT.
ההתפוצצות הורגשה עד למרחק של 30 קילומטרים מהמקום, בבחריין השכנה.
כוח ההתפוצצות הסב נזקים כבדים לשישה מבנים במתחם האמריקאי.
קירו של בניין 131 שפנה אל המשאית נהרס כולו.
זכוכיות חלונות נופצו בכל המבנים ברדיוס של כקילומטר וחצי סביב מוקד הפיצוץ.
במקום בו עמדה המשאית נפער מכתש בקוטר של 26 מטרים ובעומק של 11 מטרים.
אספקת החשמל לרבים מהמבנים במתחם נותקה ומהומה השתררה במקום.
החיילים האמריקאים התפנו ממבני המגורים ועסקו בפינוי הנפגעים לחדר האוכל שבמתחם, שהוסב לתחנת איסוף.
בנוסף להתרעה שסיפק הזקיף תרמו עוד שני גורמים להפחתת מספר הנפגעים בהתפוצצות: ברגע ההתפוצצות נמצאו חיילים רבים בחדר מדרגות בצד הבניין המרוחק מהמשאית; בנוסף, מחסומי הבטון שליד הגדר ההיקפית הסיטו חלק מכוח ההתפוצצות כלפי מעלה והרחק מקומות הבניין התחתונות, ועל ידי כך אפשר שמנעו את קריסתו המוחלטת.
בסך הכל נהרגו באירוע 19 קצינים וחיילים מחיל האוויר של ארצות הברית.
מספר הפצועים הגיע ל-498, מבני לאומים שונים.
רב-סמל גואררו עוטר במדליית חייל חיל האוויר על פעולתו שתרמה להקטנת מספר הנפגעים באירוע.
בעקבות הפיגוע הועברו כוחות ארצות הברית, בריטניה וצרפת שהיו מוצבים באזור דהראן אל בסיס חיל האוויר הסעודי על שם הנסיך סולטן, מדרום מערב לדהראן ובקרבת הבירה ריאד, שהיה מבודד ומוגן בצורה טובה יותר.
במהלך חקירת הפיגוע נמתחה ביקורת חריפה על הכוחות המזוינים של ארצות הברית ועל קהיליית המודיעין שלה, בטענה שלידיהם הגיעו התראות רבות וממוקדות אודות כוונה לפגוע בחיילי ארצות הברית במתחם בח'ובאר, אך לא ניתנה אליהן התייחסות נאותה.
כמו כן נטען כי נפלו ליקויים רבים באבטחת המתחם.
זהות האחראים לפיגוע לא נקבעה בוודאות.
בקשר לכך הועלו שתי טענות:
הפיגוע הוצא לפועל על ידי ארגון אל-קאעידה בטרם העתיק את פעילותו מערב הסעודית לאפגניסטן, וממשלת ערב הסעודית האשימה בפיגוע חוגים שיעים קיצונים שנתמכו לטענתה על ידי איראן, משום שלא היה לה נוח להודות בהיווצרותו של ארגון טרור מקומי על אדמתה.
הפיגוע נעשה במעורבותה ובסיועה של איראן.
בשנת 2006 פסק שופט פדרלי בארצות הברית שדן בתביעת פיצויים שהוגשה לפניו בגין הפיגוע כי הוא הוצא לפועל על ידי אנשי ארגון הטרור "חזבאללה אל-חיג'אז", ארגון טרור שיעי הפועל בערב הסעודית וזוכה לסיועה ולתמיכתה של איראן, ופסק כי על איראן לשלם למשפחות הקורבנות בפיגוע סך של 254 מיליון דולר.
הפיגוע במשרדי שרלי הבדו היה פיגוע ירי שביצעו מחבלים אסלאמיסטים ב-7 בינואר 2015 בשעה 11:00 לפני הצהריים, במשרדי מערכת כתב העת הסאטירי "שרלי הבדו" ("Charlie Hebdo") ברובע האחד עשר של פריז, בירת צרפת.
בפיגוע נרצחו 12 בני אדם.
בשל ההפתעה שבביצוע פיגוע בסדר גודל כזה בלב פריז, כונה הפיגוע בתקשורת הצרפתית ימים ספורים לאחר התרחשותו, "11 בספטמבר הצרפתי".
בעת התרחשותו נחשב האירוע לחמור ביותר שאירע בפריז מאז הטבח בשנת 1961. ב-13 בנובמבר שבהמשך השנה אירע גל פיגועים נוסף, שהיו חמורים יותר בהיקפם ובמספר הנפגעים בהם.
למחרת הפיגוע ביצע מחבל אסלאמיסטי נוסף פיגוע ירי ורצח שוטרת, וב-9 בינואר 2015 ביצע אותו מחבל פיגוע מיקוח במרכול כשר בפריז, שהסתיים ברצח ארבעה בני ערובה ובהריגת המחבל.
באותו יום נהרגו המחבלים שביצעו את הירי ב"שרלי הבדו" על ידי לוחמי ה-GIGN.
בסך הכול נרצחו בסדרת הפיגועים 15 אזרחים ו-3 שוטרים, וכן נהרגו שלושת המחבלים.
קיים חשד כי בת זוגו של המחבל שביצע את הפיגוע במרכול הכשר הייתה שותפה להכנות לפיגוע ועזבה את צרפת, ככל הנראה לסוריה, שבוע לפני כן.
ככל הנראה התרחש הפיגוע בעקבות קריקטורות כנגד האסלאם שפרסם השבועון בעבר, ובהן קריקטורה שבה פעיל ארגון "המדינה האסלאמית" עורף את ראשו של מוחמד.
שני מחבלים אסלאמיסטים רעולי פנים וחמושים בנשק רב התפרצו למשרדי המגזין, רצחו מספר עובדים ונמלטו מהמקום תוך שהם פוגעים באנשים נוספים.
בסך הכול נהרגו במתקפת הירי 12 בני אדם, ונפצעו 11, מהם חמישה במצב אנוש.
המחבלים היו מזוינים ברובי סער מסוג Zastava M70 (העתק יוגוסלבי של רובה AK-47), תת-מקלעים מדגם "סקורפיון" 61, רובי שוטגאן ומטול RPG
בין קורבנות הפיגוע שני שוטרים שאבטחו את משרדי העיתון, עורך העיתון, סטפן שארבונייה, הידוע בשם העט "שארב", עורכים אחרים בעיתון, וארבעה קריקטוריסטים שעבדו בעיתון, ובהם ז'ורז' וולינסקי.
מאוחר יותר באותו היום הצליחה משטרת צרפת לזהות את החשודים בביצוע הפיגוע: שני אחים צרפתים ממוצא אלג'יראי בגילאים 32 ו-34. אדם נוסף בן 18 שנחשד כי היה הנהג של מכונית המחבלים הסגיר את עצמו ושוחרר לאחר שהוכיח כי היה בשיעור בזמן הפיגוע.
המחבלים עברו אימונים עם אל-קאעידה בתימן, פלג של ארגון הטרור המוסלמי אל-קאעידה.
מחבל נוסף שביצע את פיגוע המיקוח במכולת הכשרה בפריז נשבע אמונים לארגון המדינה האסלאמית, שקיבל אחריות על הפיגוע.
משטרת צרפת החלה במצוד אחר המחבלים, והיחידות המיוחדות ללוחמה בטרור GIGN, GIPN ו-RAID הוצבו בכוננות מיידית.
ב-9 בינואר איתרו השוטרים את המחבלים וכיתרו אותם בבית דפוס בעיירה דמרטן-אן-גואל שבצפון פריז במטרה ללכדם.
המחבלים היו חמושים ולקחו בן ערובה.
בערך בשעה חמש לפי השעון המקומי פרצו לוחמי GIGN אל בית הדפוס, שחררו את בן הערובה, ובחילופי האש הרגו את שני המחבלים.
למחרת הפיגוע (ב-8 בינואר), מחבל בשם אמדי קוליבאלי ירה למוות בשוטרת בפריז.
בצהרי 9 בינואר 2015 פרץ קוליבאלי למרכול כשר בשם "היפר כשר" ("Hyper Cacher") בפריז, חמוש ברובה סער AK-47 ובכלי נשק נוספים, ולקח בני ערובה, דבר שהתפתח לפיגוע מיקוח.
המחבל הציב אולטימטום ובו דרש לשחרר את המחבלים שביצעו את הפיגוע ב"שרלי הבדו".
מחשש לפיגוע נוסף, הורו המשטרה והרשויות על סגירת כל החנויות בשכונה וקראו לתושבים להסתגר בבתיהם.
בערך בשעה חמש לפי השעון המקומי פרצו לוחמי ה-RAID אל תוך המכולת והצליחו להרוג את המחבל.
בתוך המכולת נמצאו גופותיהם של ארבעה מבני הערובה, כולם יהודים.
ארבעת נרצחי הפיגוע הובאו לקבורה בירושלים.
בעקבות הפיגוע הכריז נשיא צרפת פרנסואה הולנד על שלושה ימי אבל לאומי.
מדינות רבות גינו את הפיגוע.
בישראל גינו את הפיגוע בין השאר נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין, ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר החוץ אביגדור ליברמן, שקראו לעולם החופשי להתאחד נגד הטרור.
בעקבות הפיגועים ב-9 בינואר הורה נתניהו ל"מוסד" לסייע לכוחות הביטחון הצרפתיים.
הפיגוע נגד "שרלי הבדו" לא נתפש רק כפיגוע גרידא אלא כמתקפה מכוונת על אחד מערכי היסוד של הליברליזם האירופאי והדמוקרטי: חופש הביטוי.
הפיגוע עורר חשש כבד לפגיעה בפועל בחופש הביטוי בצרפת בפרט, ובאירופה בכלל, מחשש לפיגועים נוספים בעלי אופי דומה ומעשי אלימות וטרור שיבצעו מוסלמים בתגובה לביקורת על האסלאם.
בעקבות הפיגוע התעוררו קשיים בהמשך הדפסת המגזין, לאחר שכמעט כל שדרת העריכה והכתיבה שלו נהרגה או נפצעה.
מו"לים שונים ברחבי צרפת הכריזו כי יפעלו להמשך הדפסת והפצת העיתון כדי לא לאפשר למחבלים להשיג את מטרתם: סגירת העיתון, בשל קריקטורות הלועגות לאסלאם שפרסם.
בשעות הערב של יום הפיגוע החלו צעירים צרפתים רבים להתכנס בעצרות ענק ברחבי צרפת, להבעת תמיכה בעיתון ואבל על קורבנות הפיגוע.
ברשתות החברתיות ובהפגנות נפוץ הסלוגן "Je suis Charlie" ("אני שרלי") לאות הזדהות עם העיתון ועם הנרצחים בפיגוע.
ב-10 בינואר 2015 נכחו מאות אלפי בני אדם בעצרות ספונטניות בצרפת לזכר קורבנות הפיגועים (ב"שרלי הבדו" וב"היפר כשר").
למחרת נכחו יותר משלושה מיליון בני אדם בעצרות זיכרון וצעדות ברחבי צרפת, כאשר העצרת המרכזית נערכה בכיכר הרפובליקה במעמד נשיא צרפת פרנסואה הולנד ומנהיגים רבים מרחבי העולם.
הסלוגן נישא במפגני הזדהות בכל העולם, ואף בטלוויזיה – לדוגמה: בסיום הפרק של הסדרה משפחת סימפסון ששודר באותו שבוע, היה סצנה קצרה שבה מגי סימפסון הניפה דגל עם הסלוגן "אני שארלי".
בעקבות הפיגוע חלה עלייה בגילויי אלימות נגד מוסלמים בצרפת.
על פי נתוני משרד פנים הצרפתי נרשמו בימים שלאחר הפיגוע 21 מקרים של פגיעה במסגדים בצרפת באמצעות ירי ורימונים, ועוד מספר רב של איומים מילוליים כלפי מוסלמים.