tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ניצולת הפקת שמן הזית עומדת על כ-20%, דהיינו, הגפת מהווה כ-80% מהחומר המושקע בתהליך הפקת שמן הזית.
בישראל נוצרים כ-88,100 טון גפת בשנה, שמקורם ב-301,000 דונם מטעי זיתים.
מיצוי גפת מהפקת שמן זית
תהליך הפקת הגפת מהזית כולל 2 שלבים:
כתישה: לאחר רחיצת הזיתים והפרדת העלים והענפים, מרסקים את הזיתים באבני ריחיים כבדות.
רסק הזיתים מועבר למשטחי מתכת מחוררים לקראת שלב הסחיטה.
כבישה: רסק הזיתים מועבר למשטחי מתכת מחוררים הנערמים אחד על גבי השני, ונלחצים באמצעות צנטריפוגה וזאת על מנת להפריד את הגפת - הרכיבים המוצקים, מן המוהל - השמן והמים.
הגפת מורכבת מחומרים רבים: מחומצה פנולית, מחומצה כימנית, מחומצה ספרית, מחומצה פרולית, מחומצה ונילית, מאולרופין, מליגסטורסיד, מטירוזול, מלוטאולין ומאוקסידנטים כימיים וביולוגיים.
לצורך כך, הגפת עורבבה עם חומרים מזינים, ולעיתים ערבבו אותה עם אדמה אדומה וזבל בהמות.
כדי לא לקבל תוצאות לוואי לא רצויות, הקפידו על הוראות מדויקות של כמות התערובות שמותר לפזר, על אופן הפיזור ועל המועד בשנה שבו הוא מתבצע.
המדינאי והסופר הרומאי פוראקיוס קאטו קונסוריוס הזקן (149-234 לפנה"ס) כתב: "אם האדמה ענייה, אל תזרע גידול היוצר פקעות או בצלים.
זרע תלתן וסביב שורשי העצים פזר זבל או קש או גפת או שלושתם יחד, כדי לחזק אותם".
מהפסולת האורגנית המוצקה שנשארה לאחר סחיטת הזיתים, נהגו להכין "כדורים", ואחר כך יבשו אותם בשמש והפכו אותם לחומר בערה ששימש לאפייה בטאבון ולהסקה.
תעשיית הסבון הייתה אחת מן התעשיות החשובות ביותר בערי הארץ בימי הביניים ולאחריהן.
בדרך כלל הייתה זו תעשיית לוואי לייצור שמן הזית, שהופק בבתי הבד השונים ברחבי הארץ.
תעשייה זו ניצלה את שארית השמן שנותרה בגפת (בין 2% ל 7%), וזו שימשה גם כחומר בעירה לחימום הדודים בתהליך ייצור הסבון.
מתעשייה זו נהנו בעלי בתי הבד ומפיקי הסבון גם יחד.
הספרות המקצועית בתחום תעשיית שמן הזית מכילה הצעות מגוונות של שימוש בגפת, החל מניצולו כחומר לדישון ועד לשימוש בו כמזון לבעלי חיים, אך אף הצעה לא זכתה ליישום רחב וכולל, בעיקר לאור העובדה שהגפת מכילה חומרים היכולים להזיק לתהליך העיכול של בעלי החיים.
השימוש העיקרי בגפת כיום הוא כחומר דלק להפקת אנרגיה.
הגפת עוברת תהליך של ערבול ועיבוד מחדש, דחיסה לגלילים ולאחר מכן ייבוש.
בתום התהליך מתקבלים גלילים, המשמשים להסקה בתנורי עץ, באח ובמתקני חימום לגינה.
היתרונות בשימוש במוצרים הללו הם רבים, החל מצמצום משמעותי בכריתת עצים להסקה (היות שגלילי הגפת מספקים כמות אנרגיה גבוהה לעומת עצים) וכלה במניעת פגיעה במי תהום, קרקעות ונחלים, שעלולה להתרחש בעקבות עבודות הכריתה ובנוסף גרימת נזק לאורגניזמים החיים באזורי הכריתה.
בנוסף משמשת הגפת להפקת שמן באיכות ירודה לתעשיית סבון.
הגצ'אצ'ה היא מערכת משפט קהילתית מסורתית, אשר התקיימה בתקופה הפרה-קולוניאלית של רואנדה.
הגצ'אצ'ה חזרה לפעול לאחר רצח העם ברואנדה, ונוהלה על ידי אזרחים שהוסמכו לניהול משפטים אך הם לא היו עורכי דין או שופטים.
במהלך 10 שנות פעילות הגצ'אצ'ה, הובאו לדין כ-2 מיליון חשודים.
הסיבות לרצח העם ברואנדה נעוצות בקשרים בין שני שבטים מרכזיים, בני ההוטו והטוטסי, שחיו ברואנדה.
במהלך תקופת הקולוניה הבלגית ברואנדה.
בהשפעת תאוריית הגזע ועליית הנאצים לשלטון, החלו הבלגים ששלטו באזור לבצע הפרדה גזעית.
הטוטסי שזוהו כגבוהים יותר, יפים יותר, אינטליגנטים יותר ובעלי אף עדין יותר מזה של בני ההוטו, שלטו בפועל במדינה.
זאת על אף שהיוו מיעוט ביחס לבני ההוטו.
הבלגים נתנו יחס מועדף לבני הטוטסי וראו בהם כשותפים מלאים לשלטון המקומי.
בשנות ה-50 של המאה ה-20, עם עזיבת הבלגים ולאחר שנים בהם קופחו ודוכאו בני ההוטו, החלה מהפכה דמוקרטית של בני ההוטו, כאשר קיצוניים מביניהם עלו לשלטון.
מהר מאוד הידרדרה המהפכה למעשי אלימות קשים של בני ההוטו כלפי שבט הטוטסי.
נהרגו עשרות אלפי אנשים משבט טוטסי במעשי טבח מתוכננים ומאורגנים.
באפריל 1994, בעקבות התנקשות בנשיא רואנדה ז'ובנל הביארימנה שהיה מבני ההוטו, החלו קריאות לנקמה בבני הטוטסי.
לאחר מכן, במהלך מאה ימים, החל מה- 6 באפריל ועד אמצע יולי 1994, נרצחו כמיליון בני אדם מבני הטוטסי, ובנוסף אנשי הוטו מתונים שלא יישרו קו עם הנקמה.
רוב הטבח בוצע בנשק קר.
כמו כן, שודרו קריאות לרצח ולהשמדה סופית של בני הטוטסי.
רצח העם גבה קורבנות רבים, כמיליון בני אדם בהם גברים, נשים וילדים.
בפעולות הרצח השתתפו אנשים מכל שכבות העם כולל בעלי מקצועות חופשיים כמו אנשי דת, רופאים, שופטים, וכן מכל המגזרים כולל נשים וילדים.
למעשה רוב רובם של תושבי רואנדה היו מעורבים באירועים מהצד התוקף ומהצד הנתקף.
לאחר רצח העם, הדילמה העיקרית של רואנדה הייתה באיזה אופן לבנות דמוקרטיה שיכולה לשלב בין רוב אשם, כאשר מספר החשודים ברצח עמד על מיליוני אזרחים, לבין מיעוט פגוע, שכולם חיים במדינה אחת.
עם זאת, הממשלה האמינה כי יש ליצור פיוס אמיתי והבאת הצדק לניצולי רצח העם על ידי הבאת כל המוני המשתתפים ברצח העם לדין ובדרך זו לבנות מחדש חברה מתוקנת.
על מנת לתקן את העוולות שנעשו, אימצה הממשלה את מערכת הצדק המסורתית של רואנדה- "הגצ'אצ'ה".
הגצ'אצ'ה שימשה ככלי צדק מעברי במטרה לשרת את המטרות המשפטיות והחברתיות של הממשלה בתקופת המעבר.
מחברה הנמצאת בכאוס מוחלט לחברה ששורר בה שלום בין התושבים.
הגצ'אצ'ה הביאה לחיסולו של הכאוס וחוסר העמדה לדין ששרר ברואנדה עד אז.
דבר זה נתן מידה של צדק לניצולי רצח העם.
הייתה ביקורת רבה מצד ארגונים הומניטריים מערביים כלפי החלטת הממשלה להשתמש במבנה מסוג זה (בית משפט מסורתי ככלי צדק מעברי).
בעיקר בנוגע לשאלה האם לבתי משפט כמו הגצ'אצ'ה יש את היכולת והכלים להביא לדין מקרים מורכבים שהתרחשו במהלך רצח העם.
הגאצ'צ'ה הוקמה בתקופה שקדמה לקולוניזציה ברואנדה והייתה מערכת משפט לפתירת סכסוכים בקהילה.
השושלת או המשפחה המורחבת היוו ברואנדה הקדומה את המבנה החברתי-פוליטי, ואלה היוו את יחידת הארגון החברתי הראשית.
מעמדם של האנשים בתוך המשפחות היה מבוסס על גיל ועל מין.
השושלת המשפחתית והתרבותית הייתה המקור העיקרי של ביטחון לאנשים ולחברה כולה.
כמו כן, הגאצ'צ'ה הכריעה ביחס לסידורי נישואין, טקסים וקיום מסורות ומעקב אחר תשלום או גביית חובות.
מעמדו של היחיד נקבע בתוך המשפחה המורחבת, זאת אומרת, במבנה החברתי הקדום ברואנדה, ליחיד לא היה קיום אוטונומי אלא רק בתוך יחידת המשפחה שדאגה לביטחונו.
המלכים הם אלו ששלטו על הסדר החברתי אשר התקיים במשפחות ובשושלות והם אלו שפסקו את פסקי הדין שעלו בעניינם.
אותם מלכים שלטו על חלקים שונים של רואנדה.
המלך, בתוך החברה הרואנדית, גילם כוח, צדק וידע והיה מתווך בכל סכסוך מרכזי באזור.
עם זאת, נהוג היה לערב את המלך רק לאחר שהמשפט המקומי לא צלח.
המשפט המקומי היה בפני "אדם חכם"- ראש השושלת או דמות מהקהילה הנחשבת לאמינה במיוחד.
הקבוצה אליה פנו כאשר רצו לפתור סכסוכים טרם פנו למלך נקראה "גאצ'צ'ה".
פירוש השם גצ'אצ'ה בקיניארואנדה, השפה המקומית, הוא "דשא".
קיים הקשר כפול בין המילה 'דשא' לבין קיום המשפטים הקהילתיים; יש הטוענים כי המשפטים הקהילתיים התקיימו באזורים ציבוריים בהשתתפות בני הקהילה, ולכן 'דשא' מסמל אזור ציבורי.
אחרים טוענים כי 'דשא' מסמל צמח עדין ורך שנעים לשבת עליו ועל כן מעדיפים בני הקהילה להתכנס במקום בו יש דשא.
המשפטים שנעשו על ידי הגאצ'צ'ה התקיימו כדי לפתור סכסוכים בדרך שתביא להרמוניה בין חברי הקהילה, זאת על ידי יצירת משפט קהילתי שהיה מורכב בתהליך של הודאה בפשעים, הבעת חרטה, בקשת סליחה ונתינת פיצויים כסמל של פיוס.
עם כניסת הקולוניאליזם לרואנדה ועם הגעתן של מערכות המשפט המערביות, החברה הרואנדית החלה במהרה להשתנות בכללותה.
עם יישום זה והשימוש במערכות המשפטיות המערביות, החלו הרואנדים לפנות לבתי המשפט כדי לטפל בסכסוכים.
בהתאם, מלכים וחכמים החלו לאבד את הלגיטימיות שלהם בחברה הרואנדית.
עם אובדן הלגיטימציה החלו בתי המשפט הקהילתיים, "הגאצ'צ'ה" להצטמצם.
לאחר רצח העם ברואנדה שהביא להרס בכל מערכות המדינה, השלטון החדש ומערכת המשפט, נאלצו לשפוט אזרחים על השתתפות ברצח העם ופשעים כנגד האנושות.
במטרה להעמיד לדין את החשודים הרבים השותפים לרצח העם, הוחלט בנובמבר 1994 להקים את בית המשפט הפלילי הבינלאומי של רואנדה
בית המשפט הפלילי שהוקם לא הצליח להתמודד עם מספרם העצום של החשודים ורובם המכריע חיכו למשפט במשך זמן רב.
מעבר לחוסר היעילות שביישום הצדק, החזקת מספר כה רב של חשודים במתקני המדינה היווה נטל כלכלי עצום.
כדי להתמודד עם הבעיה, פנתה הממשלה למנגנון הגצ'אצ'ה ויצרה יחד איתו התאמות למצב הנוכחי והגצ'אצ'ה החל לפעול כמוסד קהילתי רשמי של המדינה.
מטרת הממשלה ביישום המערכת העתיקה:
להביא את האמת לאור על הנעשה ברצח העם ברואנדה.
להאיץ ולייעל את תהליכי המשפט הרבים נגד החשודים בפשעי רצח העם.
לחסל את התרבות של פטור מעונש.
להתחיל ליישב את ההדורים בקרב העם המשוסע ולחזק את אחדותו.
להשתמש ביכולות החברה להתמודד עם בעיותיה באמצעות צדק מסורתי.
כרבע מיליון נציגים ונציגות נבחרו על ידי הקהילה והממשלה לתפקד כשופטים, על בסיס מחויבותם לצדק ואמת.
הם נדרשו להיות בני 21 ומעלה, ללא עבר פלילי, ולא יכלו להיות בעלי משרה בדרג המדיני.
אלה עברו הכשרה שכוללת את נוהלי הגצ'אצ'ה וביוני 2002 החלה מערכת הצדק של הגצ'אצ'ה לפעול.
פשעי רצח העם התחלקו לשלוש קטגוריות; הקטגוריה הראשונה כללה את מתכנני רצח העם, ואלה נשפטו בבית הדין הבין לאומי בארושה ונענשו בחומרה.
הקטגוריות השנייה והשלישית, עבירות של רצח, ועבירות רכוש, נשפטו בגצ'אצ'ה ועונשם היה קל בהרבה מזה של הקודמים.
השופטים היו אמונים על חקירת הפשע ועל ניהול המשפט שארך בין יום אחד לשלושה בממוצע.
בכל משפט נכחו השופטים, הקורבנות, הנאשמים ושאר חברי הקהילה.
מהלך המשפט כלל הכרה בפשע, הודאה וחרטה, ועונשי הגצ'אצ'ה היו לרוב עבודות שירות בקהילה, קנסות, פיצויים ועונשים מבוססי שיקום.
הגצ'אצ'ה ככלי צדק השונה מבתי המשפט המערביים, התבסס על משפטים מהירים יותר המתקיימים בכפר בו התבצע הפשע.
כתוצאה מכך, הצליחה רואנדה לטפל במקרים רבים מאוד תוך זמן קצר יחסית.
הגצ'אצ'ה סיימה את פעילותה בשנת 2012, לאחר 10 שנים בהם טופלו כ-2 מיליון מקרים הקשורים לרצח עם.
ניסיונה של רואנדה במערכת צדק מבוססת קהילה נחל הצלחה בקרב אזרחים רבים.
במחקר שנערך על ידי המרכז לניהול סכסוכים ברואנדה (CNLG) והאוניברסיטה הלאומית של רואנדה נבדקה הערכתם של התושבים את מידת ההצלחה של משפטי הגאצ'צ'ה.
רמת חשיפת האמת על שהתרחש רצח העם- 83.5%
ייעול והאצת תהליכי המשפט- 87%
סיומה של תרבות אי הענישה- 86.4%
חיזוק האחדות הפיוס בעם- 87.3%
הפגנת יכולתה של רואנדה לפתור את בעיותיה בעצמה- 95%
רבים מאזרחי רואנדה מאמינים כי הגצ'אצ'ה חשפה את אשר קרה בקהילות השונות במהלך ימי רצח העם.
יש אשר טענו ששיטה זו, אשר בעזרתה פושעים רבים נאלצו לתת דין וחשבון על מעשיהם עזרה בשיקומן של קהילותיהן לאחר ההרס שהביא רצח העם.
הניסיון של רואנדה במשפט המוני קהילתי היה הצלחה עבור רבים, הטוענים כי מערכת צדק זו שפכה אור על העוולות שהתרחשו במהלך 100 ימי רצח העם, גם אם לא כל האמת נחשפה לחלוטין.
ההצלחה של הגצ'אצ'ה התבססה בעיקר על השתתפות הקהילה המקומית.
המטרות של המעורבות בקהילה היו לחשוף את האמת בנוגע למה שקרה במהלך רצח העם, לשמור על זכויות משפט הוגן ולתרום לתהליך הריפוי של הקהילה כולה.
לעיתים, ההשתתפות המקומית סייעה לשמור על שלמות התהליך והשגת מטרות אלו.
עם זאת, לאנשים הייתה סיבה מבוססת היטב לחשוש שאם הם ידברו, הם עלולים להסתכן בהעמדתם לדין או בבעיות עם שכנים או עם הממשלה.
מניפולציה של כמה משפטים, עם אזרחים פרטיים או הממשלה שהשתמשו בהם כדי להשתיק מבקרים, והשפעה בלתי הולמת של שחקנים אחרים כגון רכזי מחוז, תרמו עוד רמה מסוימת של התפכחות והבנה כי התהליך לא גרר הצלחה בלבד.
שותפים לתהליך וניצולים דיווחו כי התהליך מילא תפקיד חיובי וחשוב בחייהם.
החלק החשוב ביותר היה כי כלל הקהילה למדה והחלה להכיר בזוועות שהתרחשו.
התהליך עזר לתת לקרוביהם, באופן סמלי, קבורה נאותה.
עם זאת, היו ניצולים שקראו תיגר על עמדה זו וטענו כי לא כל האמת התגלתה במהלך המשפטים.
זאת בשל הודאות חלקיות, האשמות שווא על ידי כל הצדדים המעורבים בתהליך, ופסקי הדין שלא תמיד שיקפו את הראיות שהוצגו במשפט.
החלטתה של רואנדה לקדם צדק ושוויון בדרך קהילתית, ללא עורכי דין או שופטים, נתקלה בביקורות חריפה בעיקר מצד ארגוני זכויות אדם בינלאומיים ומומחים משפטיים זרים.
לרוב, עסקה הביקורת בטענה שהגצ'אצ'ה אינה עולה בקנה אחד עם עקרונות הצדק על פי הגדרתו הבין לאומית.
נוסף על כך, מושא עיקרי נוסף לביקורת התבסס על מבנה המשפט הקהילתי כמשפט שאינו מבוסס על בעלי מקצוע.
המבקרים חששו שתהליך הווידוי והחתירה לאמת יעורר תחושות קשות של זעם ורצון לנקום ובכך יתעוררו מחדש מהומות ואלימות.
השלכות אשר ממשלת רואנדה לא הייתה מסוגלת להתמודד איתן בעת ההיא.
כתוצאה מכך, הוטלה בספק אמינות הגצ'אצ'ה ונטען כי לא ניתן לסמוך על ראיות אשר גם נאספות על ידי הקהילה, גם נידונות על ידי הקהילה וגם נשפטות על ידי נציגים מן הקהילה.
בשנת 2002 פרסם ארגון אמנסטי העולמי (Amnesty International) דו"ח אשר פורסם כחצי שנה לאחר תחילת פעילות הגצ'אצ'ה.
הדו"ח מבקר את החלטת ממשלת רואנדה להעמיד את החשודים בהשתתפות ברצח העם לדין ובבחירתם בגצ'אצ'ה ככלי צדק מעברי מרכזי.
בפברואר 1999, בזמן שממשלת רואנדה בחנה את מידת ההתאמה של הגצ'אצ'ה לצורכי המדינה, משרד האו"ם של הנציב העליון לזכויות אדם פרסם את "הדו"ח על מצב זכויות האדם ברואנדה".
המסמך סוקר את מצב זכויות האדם ברואנדה בפן המשפטי, בתנאים החברתיים והכלכליים ברואנדה ובמצבם של האסירים במדינה.
הביקורת כלפי גצ'אצ'ה, התמקדה בכך שמשפט קהילתי אינו מבוסס מספיק כדי להתמודד עם מקרים מורכבים של רצח עם.
נטען כי הגצ'אצ'ה אינה נראית כמנגנון צדק פלילי ונראית יותר כמנגנון להסדרת מחלוקות.
האזרחים שהוסמכו להיות שופטים בגצ'אצ'ה חסרי ניסיון מספק ועל כן לא יהיו מסוגלים להתמודד עם התיקים.
כמו כן, נטען בדו"חות כי מטרות הממשלה מהגצ'אצ'ה, איחוי החברה וסיום תרבות אי ההפללה, לא יתממשו אם לא תהיה עמידה בסטנדרטיים בינלאומיים של הגינות.
לטענת ארגון אמנסטי, אין למערכת משפט קהילתית יכולת להתמודד עם המקרים המורכבים של רצח העם.
והגצ'אצ'ה מוגדרת כ"מבוי סתום" ללא יכולת לגרוף הישגים משמעותיים.
בשנת 2009, משמר זכויות האדם, ארגון זכויות אדם לא ממשלתי, תיאר את בתי המשפט של הגצ'אצ'ה כמפוקפקים ולא אמינים.
אמנם הם תוארו על ידי הארגון כמערכות משפט פליליות, אך כאלו המבוססות על שמועות, המוצגות בפני אנשים שאינם מתמחים בנושא.
בדו"ח נוסף שפורסם בשנת 2011, נכתב, כי עצם הבחירה בשופטים שאינם אנשי משפט מוסמכים, גרמה לכך שהחלטות של רבים מהם הושפעו, לכאורה, משיקולים אישיים או מתפיסה פרטית מוקדמת של מה שקרה במהלך רצח העם.
הדו"ח גרס כי מכיוון שהשופטים לא קיבלו שכר על עבודתם, שיקול דעת השופטים הושפע ממקורות חיצוניים.
גזר הדין נקבע גם על ידי האינטרסים הכלכליים של השופטים ושחיתות הייתה נפוצה.
גם ארגון אמנסטי, כתב בדו"ח על הפוטנציאל ללקיחת שוחד וטען כי עצם העובדה ששופטי הגצ'אצ'ה פועלים ללא שכר, מזמנת את השחיתות ותפגע באובייקטיביות של השופטים.
בנוסף, טענה מרכזית נוספת גורסת כי חלק מההאשמות בהשתתפות ברצח העם התגלו כשקריות.
לטענת הדו"ח חלק מן ההחלטות הושפעו מסכסוכים בין שכנים וקרובים ובנוסף חלקן היו ניסיונות הממשלה להשתיק את מתנגדיה או מבקריה ובכך לא שיקפו ממצאים אמיתיים.
באופן כללי, הביקורת התמקדה בכך שמסגרת משפטית קהילתית ובלתי פורמלית לא יכולה להבטיח עמידה בסטנדרטים של משפט צדק, כפי שמנוסחים באמנות הבינלאומיות של האו"ם, ועל כן יש בזה פגיעה בזכויות אדם ובתי המשפט של הגצ'אצ'ה אינם תקינים.
האופי הלא פורמלי של הגצ'אצ'ה עומד במרכז הביקורת.
חוסר ההתמחות של השופטים, מחסור בעורכי דין מקצועיים, ועוד סטנדרטים בינלאומיים של משפט לא התקיימו במשפטי הגצ'אצ'ה.
ממשלת רואנדה, שהצהירה זה מכבר כי היא מעוניינת לתת "פתרון אפריקאי לבעיות אפריקאיות", התייחסה לביקורות בעיון.
כל הסבר ונימוק כנגד הטענות לווה ברציונל הקיים מאחורי הבחירה בגצ'אצ'ה ככלי ליישום צדק לאחר רצח העם במדינה.
כמה מסמכים פורסמו על ידי שר המשפטים, בית המשפט העליון, וכן פורסמו מסמכים רשמיים של ממשלת רואנדה כתגובות לכלל הביקורות שהופנו כלפיהם.
בפרסום נכתב שהארגונים המבקרים לא הבינו את המטרה המרכזית של הגצ'אצ'ה- בנייה מחדש של המרקם החברתי שהתרסק לחלוטין בעקבות רצח העם.
כתגובה לטענה כי הרקע המשפטי של שופטי הגצ'אצ'ה לוקה בחסר, ציינה רואנדה כי הגצ'אצ'ה עבדה על סמך היגיון מבוסס קהילה והצליחה לתפקד כמנגנון צדק גם ללא חוקים כתובים, כל זאת, לפני הגעת מערכת המשפט המערבית למדינה.
כתוצאה מכך, גם כאשר ישנם כיום חוקים כתובים, אין סיבה כי הגצ'אצ'ה תוביל לחוסר הצלחה בתהליך הצדק.
מקורות הגצ'אצ'ה נמצאים בהיסטוריה ובתרבות של רואנדה, אזי, לא ניתן למדוד את הצלחתה על סמך הקריטריונים של המשפט הפלילי שמקורו בתרבות המערבית.
כלומר, הניסיון לבקר את הגצ'אצ'ה על סמך סטנדרטים מעולם המשפט הפלילי בכלל אינו רלוונטי.
בתגובת רואנדה לטענה כי הגצ'אצ'ה אינה מספקת הגנה משפטית לנאשמים, נחשפת בצורה מסוימת עמדתה של רואנדה לגבי מבנה המשפט הפלילי-מערבי שמבוסס על עורכי דין.
תפקיד עורך הדין נתפס בעיניהם כפחות משמעותי ביחס לאנשים שהשתתפו וחוו על בשרם את רצח העם- אנשים וניצולים שגרו ונכחו באזורים בהם התבצעו הפשעים, היו מודעים לעוולות ולמעשים שהתרחשו שם יותר מכל בעל הסמכה בתחום המשפטי, שלא חשוף למתחולל.
כלומר, המהימנות נתפסת באופן שונה על ידי רואנדה והארגונים.
על פי רואנדה, אנשים שנכחו במקום בזמן הפשע, הם שיכולים להוציא את האמת לאור.
אולם, על פי המבקרים, הכשרה אקדמאית ומקצועית הם הכלים לגילוי האמת.
המטרה המרכזית של הגצ'אצ'ה, איחוי החברה, מתוארת במסמכים בפירוט.
מבחינת ממשלת רואנדה זהו אחד ההישגים הגדולים של התהליך.
השיח הפתוח שזימנה הגצ'אצ'ה, הוביל את אזרחי רואנדה לחלוק, ולעבד ביחד את החוויות הקשות שעברו בזמן רצח העם, וזאת ללא הבדל אם היו קורבנות או פושעים.
גפן פרימו (נולדה ב-26 במרץ 2000) היא ג'ודוקא ישראלית המתחרה בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג, זוכת מדליית ארד באליפות העולם (2021) ומחזיקה בשתי מדליות ארד מאליפויות אירופה בשנים 2018 ו-2021.
פרימו נולדה במושב גן השומרון, ובגיל 4 החלה להתאמן בג'ודו.
אחיה הצעיר עינב פרימו ואחותה הצעירה כרם פרימו, גם הם מתאמנים מקצועית בג'ודו.
אמה, מירב פרימו מכהנת החל מ-2016 כחברת הנהלה באיגוד הג'ודו הישראלי.
היא התאמנה בג'ודו במועדון "איי.
בשנת 2015 עברה עם משפחתה למושב אודים על מנת להתקרב לאימוני הג'ודו במכון וינגייט ועברה להתאמן במועדון מיטב נתניה.
את שירותה בצה"ל עשתה בחיל האוויר, על תקן ספורטאית מצטיינת.
בחודש מרץ 2017 השתתפה בתחרות מסבב גביע העולם לנוער באתונה וזכתה במדליית כסף.
בחודש יוני השתתפה באליפות אירופה לג'ודו עד גיל 18 שנערכה בקובנה וזכתה במדליית כסף לאחר שהפסידה בגמר ליריבה הונגרייה.
ביוני השתתפה בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער וזכתה במדליית זהב.
בספטמבר אותה שנה השתתפה באליפות אירופה עד גיל 21 וזכתה במדליית ארד.
בפברואר 2018 השתתפה פרימו לראשונה בתחרות לבוגרות, גביע אירופה בפורטוגל, וזכתה במדליית ארד.
בחודש מרץ השתתפה בגרנד פרי אגאדיר וזכתה במדליית ארד לאחר ניצחון על חברתה לנבחרת ישראל, בטינה טמלקובה.
באליפות אירופה בג'ודו 2018 שנערכה בתל אביב, פרימו זכתה במדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג.
בכך הייתה לג'ודוקא הישראלית הצעירה ביותר (גברים ונשים) שזוכה במדליה באליפות אירופה לבוגרים.
בקרב הראשון היא ניצחה את סופיה אסווזטה מקפריסין בזכות ווזארי ואיפון, בקרב השני פרימו פגשה את שרלין ואן-סניק הבלגית וניצחה באיפון.
ברבע הגמר היא פגשה את אוולין טצ'ופ משווייץ, הפסידה באיפון ונשרה לקרבות בית הניחומים שם גברה על אנז'ה סטאנגר הסלובנית בווזארי ועלתה לקרב על מדליית הארד.
בקרב על המדליה פרימו פגשה את אירם קורקמאז הטורקית וכדקה מפתיחת הקרב הטורקית ביצעה תרגיל אוצ'י גארי וקיבלה ניקוד ווזארי, פחות מדקה לאחר מכן פרימו הטילה את קורקמאז וקיבלה ווזארי.
כאשר נותרה דקה ו-7 שניות לסוף הקרב, פרימו הטילה את הטורקית וקיבלה ווזארי שני המשתווה לאיפון וניצחה.
ב-21 בספטמבר פרימו השתתפה לראשונה באליפות העולם, בגיל 18, וסיימה במקום השביעי.
היא התחילה את התחרות בסיבוב השני נגד סגנית האלופה האולימפית, אודט ג'ופרידה האיטלקייה, וניצחה באיפון 47 שניות לסיום הקרב לאחר שהאיטלקייה הובילה בווזארי.
בשמינית הגמר היא ניצחה בווזארי את אנג'ליקה דלגדו האמריקאית.
ברבע הגמר היא הפסידה בווזארי לאמנדין בושאר הצרפתייה שדורגה ראשונה בעולם ונשרה לקרבות בית הניחומים שם הפסידה שוב בווזארי לז'סיקה פריירה הברזילאית והודחה.
ב-18 באוקטובר 2018, למרות שכבר החלה להתחרות בתחרויות בוגרים, היא השתתפה באליפות העולם לג'וניור (עד גיל 21) שנערכה בבהאמס וזכתה במדליית כסף.
ב-8 במרץ 2019, זכתה פרימו במדליית ארד בגראנד פרי מרקש לאחר שניצחה באיפון את נטלי רובייר הגרמנייה דקה ו-17 שניות מהפתיחה בעזרת תרגיל או-סוטו-גרי.
ב-10 במאי היא זכתה במדליית ארד בגראנד סלאם באקו לאחר שניצחה את אוולין טצ'ופ השווייצרית.
ב-24 במאי היא זכתה במדליית ארד בגראנד פרי חוחחוט וב-6 ביולי היא זכתה במדליית הזהב הראשונה שלה בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכתה בגראנד פרי מונטריאול.
בתחרות מיוחדת שהתקממה בשנת 2020 היא ניצחה בגמר את איליי חיון
באליפות אירופה 2021 אשר נערכה בליסבון, זכתה פרימו במדליית הארד.
היא החלה את דרכה בסיבוב השני בו גברה בעונשים על אסטרייה לופז הספרדייה.
ברבע הגמר פרימו פגשה את גילי כהן, חברתה לנבחרת ישראל.
כהן קיבלה ניקוד ווזארי כדקה מפתיחת הקרב אך 16 שניות לסיום פרימו ביצעה תרגיל מוצלח שזיכה אותה באיפון.
בחצי הגמר היא התמודדה מול אודט ג'ופרידה האיטלקייה והפסידה בווזארי 46 שניות בתוך זמן ניקוד זהב.
פרימו נשרה לקרב על מדליית הארד בו התמודדה מול אוולין טצ'ופ השווייצרית.
טשופ הובילה תחילה בווזארי אך דקה ו-45 שניות לסיום, פרימו ביצעה תרגיל מוצלח שהעניק לה ווזארי ומשם המשיכה לריתוק שזיכה אותה באיפון.
פרימו לא השתתפה באולימפיאדת טוקיו 2020, לאחר שגילי כהן נבחרה להיות הנציגה הישראלית בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג בתחרות הג'ודו האולימפית עקב מיקומה הגבוה יותר בדירוג העולמי בעת פרסום רשימת הדירוג הסופית ביוני 2021 על ידי איגוד הג'ודו העולמי.
באליפות העולם 2021 אשר נערכה בבודפשט, זכתה פרימו במדליית ארד.
היא הגיעה לתחרות מדורגת במקום העשירי מבין המתחרות והחלה את דרכה בסיבוב השני בו ניצחה בזכות עונשים את לוז אולברה המקסיקנית.
בשמינית הגמר היא התמודדה מול לריסה פימנטה הברזילאית וניצחה באיפון לאחר תרגיל נגד שהטיל את הברזילאית על גבה.
ברבע הגמר הפסידה פרימו בעונשים לפביאן קושר השווייצרית ונשרה לקרבות בית הניחומים שם גברה בווזארי על סוסורבראם לחגבאסורן המונגולית ועלתה לקרב על הארד.
בקרב על המדליה פרימו התמודדה מול דיורה קלדיורובה האוזבקית וניצחה באיפון 28 שניות לסיום אחרי עונש שלישי שספגה יריבתה עקב התקפת סרק.
באוקטובר 2021, זכתה פרימו במדליית זהב בגראנד סלאם פריז לאחר שניצחה בגמר את אסטריד נטו הצרפתייה.
באליפות העולם 2022 שנערכה בטשקנט, זכתה פרימו במדליית ארד עם נבחרת ישראל בתחרות הקבוצתית לאחר ניצחונות על נבחרות אוזבקיסטן, דרום קוריאה והולנד.
בתחרות האישית בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג, סיימה פרימו במקום החמישי לאחר הפסד בקרב על מדליית הארד לדיסטריה קראסניקי מקוסובו.
באותה השנה זכתה פרימו בשלוש מדליות ארד מהסבב העולמי בתחרויות גראנד סלאם בודפשט, גראנד פרי זאגרב וגראנד סלאם אבו דאבי.
בפברואר 2023 זכתה פרימו במדליית ארד מגראנד סלאם פריז, לאחר שיריבתה הברזילאית לאריסה פימנטה ביצעה במהלך הקרב על המדליה תרגיל לא חוקי ונפסלה.
ביוני זכתה פרימו במדליית זהב בגראנד סלאם אולן בטור לאחר שניצחה בגמר את הצרפתייה אמנדין בושאר בעזרת תרגיל יוקו-גורומה שזיכה אותה בניקוד ווזארי.
במאי 2024 זכתה במדליית זהב בגראנד סלאם קזחסטן, כשניצחה בגמר באיפון את נציגת ברזיל, לריסה פימנטה.
בתחרויות הג'ודו באולימפיאדת פריז 2024, התחרתה פרימו בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג וסיימה במקום השביעי.
בסיבוב הראשון היא ניצחה באיפון את ירין ג'ונג מדרום-קוריאה בזכות ריתוק מוצלח.
בשמינית הגמר היא ניצחה בניקוד ווזארי את בינתה נדיאיה משווייץ וברבע הגמר היא הפסידה באיפון לדיסטריה קרסניצ'י מקוסובו ונשרה לבית הניחומים שם הייתה זקוקה לשני ניצחונות כדי לזכות במדליית ארד אך הפסידה כבר בקרב הראשון כשנכנעה בתרגיל בריח להונגריה רקה פופ.
פרימו נכללה ברשימת פורבס 30Under30 של מגזין פורבס ישראל לשנת 2022.
בודפשט 2021 בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג
תל אביב 2018 בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג
ליסבון 2021 בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג
גראנד סלאם אבו דאבי 2021
גראנד סלאם אבו דאבי 2022
גראנד סלאם אולן בטור 2023
גקו ענק (שם מדעי: Gekko gecko) הוא מין של לטאה ממשפחת השממיתיים המצוי בהודו ובדרום-מזרח אסיה.
זהו המין השני הגדול ביותר בסוג גקו והוא אחד מהשממיות הגדולות ביותר בעולם.
מקור השם "גקו" הוא מהקולות אותו הוא מפיק מפיו, דבר נדיר אצל זוחלים.
הגקו גודל כחיית מחמד בבתים רבים.
אורכו של הגקו מגיע עד 18–36 ס"מ ומשקלו עד 300 גרם כששני הזוויגים דומים.
הוא בעל עור דק בצבע אפור המכוסה בגבשושיות ורודות לאורך גופו.
הוא מיטיב לטפס בעזרת כפות רגליו הגדולות.
הראש גדול דמוי-חרוט ובעל עפעפיים גדולות בצבע צהוב המותאמות לראיית לילה ולסתות היכולות לנשוך חזק.
הגקו חי בטבע במזרח הודו, בהוטן, נפאל, בנגלדש ולאורך דרום-מזרח אסיה עד מלזיה, הפיליפינים ואינדונזיה עד גינאה החדשה.
הוא חי בין העצים באזורים הטרופיים אך מסוגל לשרוד גם על קירות בערים גדולות.
מזונו מורכב מחסרי חוליות שונים ומחולייתנים קטנים.
הגקו יטפס על פנסים כדי לתפוס עשים המתעופפים לתוכם.
gecko - מצוי ברחבי אסיה מדרום הודו עד למזרח אינדונזיה
azhari - מצוי רק בבנגלדש
גצ'ה (בהונגרית: Gecse) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בגצ'ה מספר התושבים נמצא בירידה.
הכפר נהרס בחלקו בתקופת הכיבוש הטורקי ולאחר מכן שרפה גדולה כילתה חלק גדול מהבתים והשפיעה על המשך ההתיישבות במקום.
בגצ'ה חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
שנה מספר היהודים בכפר כלל האוכלוסייה1840418808894
גצ'אי (בהונגרית: Gacsály) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
יהודים ראשונים החלו להתיישב בגצ'אי בראשית המאה ה-19 ורובם התפרנסו ממסחר וממלאכה.
בעקבות הקרע ביהדות הונגריה הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי.
במקום פעלו חברה קדישא, בית עלמין ובית כנסת.
בשנת 1941 גויסו 15 צעירים יהודים לעבודות כפייה, יחד עם אזרחים הונגריים נוספים שהשלטונות לא רצו לצרף לשורות הצבא הלוחם.
בשנת 1944, לאחר הכיבוש הגרמני, רוכזו כל תושבי המקום היהודים בבית הספר הנוצרי במקום יחד עם יהודים נוספים מתושבי הכפרים הסמוכים דוגמת צ'הולץ.
כעבור ימים מספר, הועברו למאטסלקה שם רוכזו כ-17,000 יהודי המחוז בתנאי רעב קשים.
במחצית השנייה של חודש מאי נשלחו לאושוויץ.
בתום המלחמה חזרו לכפר רק שני יהודים שניצלו במחנות לעבודות כפייה.
גפן גנני (23 ביולי 1987) היא שחקנית קולנוע ותיאטרון ובמאית ישראלית.
גנני, ילידת תל אביב, היא בתו של גדעון גנני, מייסד קרן מקור לסרטי קולנוע וטלוויזיה.
היא בוגרת תיכון עירוני ה' במגמת תיאטרון.
בוגרת בית הספר לביטוי בימתי "הדרך".
בשנת 2013 שיחקה גנני בתפקיד ראשי בסרט "סופעולם" בבימויה של רוני קידר.
בשנת 2014 שיחקה בסרט "יונה" בבימויו של ניר ברגמן.
בשנת 2016 כתבה וביימה את הסרט הקצר "מי שטוב לו", בשיתוף עם מורן רוזנבלט, אשר זכה לתמיכה של הפסטיבל הגאה TLV FEST וזכה בתואר הסרט העצמאי הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הסטודנטים ה-18. הסרט הוצג בפסטיבלים שונים בעולם.
בשנת 2017 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט "תפקיד משנה" בבימויו של ניר גילת.
במרץ 2022 החלה להופיע בסדרה שנות הירח של היוצר אביב גפן, בדמותה של איגי וקסמן.
בשנת 2015 ייסדה גנני את קבוצת "אנסמבל טירסטיק".
היא כתבה וביימה את המחזמר "טירסטיק – מחזמר על רצח".
ב-2023 כתבה וביימה את המחזה פוראבראלנצח.
היצירה פותחה במסגרת התכנית "נקודת קצה".
גנני חיה בתל אביב עם בת זוגה.
גפני שליין (נולדה ב-8 מרץ 1957) היא צלמת ישראלית בעלת תארים מטעם אגודת הצילום של אמריקה והעמותה הישראלית לאמנות הצילום.
זוכת פרסים ומדליות בתחרויות בינלאומיות.
שליין נולדה בקיבוץ ראש הנקרה.
בילדותה עברה לגור עם הוריה בחיפה.
היא למדה במגמת צילום בבית ספר תיכון ויצו בחיפה.
בשירותה הצבאי שירתה כצלמת בגף צילום שבבסיס חיל האוויר בחצור.
לאחר שחרורה, עבדה כצלמת רפואית בבית החולים קפלן.
חלק ניכר מהתמונות שצילמה במסעות הללו, באו לידי ביטוי בתערוכות הקבוצתיות של העמותה הישראלית לאמנות הצילום, ובתערוכת יחיד שהוקדשה למסע בהודו, שנפתחה במעמד נציג שגרירות הודו בישראל.
מאז שנת 2013 שליין מנהלת (בהתנדבות) את "מועדון צילום גדרה" ואחראית התוכן בו.
באוקטובר 2024 נפתחה תערוכה קבוצתית לזכרם של בני ובנות גדרה שנרצחו במסיבת הנובה, בקרבות ביישובי עוטף עזה ולזכר מי שנפלו במלחמת "חרבות ברזל".
יוזמת הפרויקט ומפיקת התערוכה היא גפני שליין.
2012 - "מצבים חברתיים" - בית האמנויות, ראשון לציון
2014 - "אדם ומלאכתו" - בית האמנויות, ראשון לציון
2015 - "פוטוג'ורנליזם" - בית האמנויות, ראשון לציון
2016 - "דמויות" - היכל התרבות ע"ש מאיר ניצן, ראשון לציון
2018 - "נופים בישראל" - בית האמנויות, ראשון לציון
2019 - "מצלמים וזוכרים" - מועדון צילום ובית יד לבנים גדרה
2020 - "סדרה" - Photo IS:Rael בסובב ככר המדינה תל אביב
2021 - "נקודת מפגש" - Photo IS:Rael מרכז חתירה דניאל, תל אביב
2022 - תחרות "באין העדשה" - מטעם איגוד היועצות לקידום מעמד האישה ברשויות המקומיות בישראל (זכייה), לקראת יום המאבק הבינלאומי באלימות כלפי נשים.
2022 - תערוכת "באין העדשה", במשכן הנשיא ומשם תערוכה נודדת ברחבי הארץ
2023 - "מציירות על תקרת הזכוכית", בית ציוני אמריקה.
בתערוכה זו, מוצגות תמונות מפוסלות שיצרה הפסלת אסתי אלטמן בהשראת תמונות ששליין צילמה בגאנה ובקמבודיה, המוצגות גם הן בתערוכה - ראו דוגמה מצולמת משמאל
2024 - תערוכת 'מצלמים וזוכרים' של מועדון הצילום בגדרה
2011 - "הודו - עקבותייך וידייך בנפשי" - גלריית שורשים, תל אביב ובמעמד נספח התרבות של שגרירות הודו בישראל
30 הצילומים שלה בתערוכה נוצרו מהצורך להעלות למודעות חוויות טראומטיות של הטרדה או תקיפה מינית שעברו 13 נשים כשהיו ילדות או נערות, והן, בעת הצגת התערוכה, כבר סבתות לנכדים שעד היום לא העזו לספר ולחשוף את סודן
2022 - "נסתר מן העין" - גלריית אברהם הוסטל בתל אביב.
2023 - בית עיריית ראשון לציון - תערוכת הצילומים שיצרה בנושא של הטרדות מיניות ומעשים מגונים + שיח גלריה - 27.11.23 ואילך.
תואר Qualified (QPSA) מטעם אגודת הצילום של אמריקה (מאז 2020) - תואר זה מוענק למי שהשתתף בעשרות תחרויות מטעם האיגוד ושלהן סף כניסה שנקבע על ידי האיגוד (בין 54 ל-287 תחרויות), שבחלק מהן זכתה בעיטורים ובזכייה במקומות ראשונים או מדליות.
תואר "A.IPAS - ARTIST" מטעם העמותה הישראלית לאמנות הצילום.
תואר "E.IPAS - ARTIST" מטעם העמותה הישראלית לאמנות הצילום, 2024.
בשנת 2019 - זכתה במדליית זהב בקטגוריית תמונות צבעוניות בתחרות Balkan Circuit 2019 שהתקיימה בפודגוריצה מונטנגרו, מטעם הפדרציה הבינלאומית לאומנות הצילום .
בשנת 2020 - זכתה במדליית כסף בקטגוריית פוטוז'ורנליזם בתחרות שהתקיימה בפראג צ'כיה מטעם הפדרציה הבינלאומית לאומנות הצילום .
בשנת 2020 - זכתה במדליית זהב בקטגוריית צבע בתחרות PSA 2020-5424, מטעם אגודת הצילום האמריקאית.
בשנת 2020 - זכתה במדליית ארד בקטגוריית Lines בתחרות של האגודה הבינלאומית לאומנות הצילום ואגודות נוספות, שהתקיימה במקדוניה.
בשנת 2021 - זכתה במדליית זהב בקטגוריית Open Mono בתערוכת הצילום הבינלאומית החמישית מטעם אגודת הצילום האמריקאית ועוד 4 אגודות בינלאומיות - S-Kadar 2021
בשנת 2022 - זכתה במדליית כסף בקטגוריית פורטרטים בתערוכה הבינלאומית השמינית מטעם אגודת הצילום של אמריקה שהתקיימה בסלובניה.
שירים מדברים מאהבה - הוצאת ליתֹם, 2004. כל ההכנסות ממכירת הספר מוקדשות לתרומה למחלקה ההמטו-אונקולוגית במרכז שניידר לרפואת ילדים.
שליין נשואה לאריק שליין, ומתגוררת במרכז כפרי עשרת שבמועצה האזורית גדרות.
גפנית (או בשמה המדעי: Parthenocissus) היא סוג צמח במשפחת הגפניים.
הסוג "גפנית" כולל כ־30 מינים הגדלים בר באמריקה ובאסיה, כחצי מהם שנויים במחלוקת מבחינת מיון טקסונומי.
אחדים מהם נפוצים כצמחי נוי מטפסים.
צמחים אלה נצמדים לעצמים שונים ומטפסים עליהם באמצעות קְנוֹקָנוֹת – איברים דמויי חוטים, הנוצרים בצמח במקום ענפים, עלים או עלעלים ונכרכים סביב צמחים או סְמוכות אחרות.
בקצות הקנוקנות מצויות יונקות זעירות.
עלי הגפנית דומים לעלי קרובהּ – הגפן, וכמותם הם גזורים בצורת עלעלים או אוּנות.
בארץ ידועים שני מינים עיקריים:
הגפנית המשולשת – מטפס בעל עלים מבריקים, שכל אחד מעליו מורכב משלושה עלעלים או אונות.
מוצאו מסין ומיפן, ולפריו צבע שחור כחלחל.
העלים הצעירים של מין זה צבעם ארגמן.
הגפנית המחומשת – מטפס שהקנוקנות שלו מסועפות ועליו בעלי חמישה עלעלים.
צידם העליון ירוק כהה, וצידם התחתון בהיר יותר.
מוצאו של מין זה ממזרח אמריקה הצפונית.
לגפנית עלי שלכת שצבעם אדום עז ולפיכך בסתיו היא מרשימה ביותר.
פלאביו ברונו פרדיני (באיטלקית: Flavio Bruno Pardini; נולד ב-7 בדצמבר 1989), ידוע בשם הבמה גצלה (באיטלקית: Gazzelle), הוא זמר-יוצר איטלקי.
שמו המקצועי נבחר ללא קשר לחייו האישיים של פרדיני, אלא בשל צליל המילה "גצלה" ומותג הנעליים הזהה של אדידס.
בשלהי 2016 הוציא גצלה לאור את סינגל הבכורה שלו, "Quella te", דרך חברת התקליטים מקיסטה דישי.
באותו תקופת זמן סירב להתראיין לתקשורת, ושמר על חייו הפרטיים כחסויים מהעין הציבורית.
לימים סיפר כי הדבר נבע מכמיהתו שמאזיניו יתייחסו לשיריו, ולא לאישיותו.
זהותו האמיתית נחשפה במרץ 2017, לאחר שהוציא את אלבום הבכורה שלו, Superbattito, ויצא לסיבוב הופעות.
שנה לאחר מכן הוא יצא מחדש תחת השם Megasuperbattito.
קדם לפרסום אלבומו השני, Punk (2018), יצאו שלושה סינגלים: "Tutta la vita", "Sopra" ו-"Scintille".
במרץ 2018 הופיע במדיולאנום פורום שבמילאנו ובפאלאלוטומטיקה שברומא – הפעם הראשונה שערך הופעה בזירת ספורט מקורה.
המהדורה המחודשת של האלבום, Post Punk, יצאה בסוף 2019. היא כללה את הסינגלים "Polynesia", "Settembre" ו-"Una canzone che non so".
גצלה היה אחד משלושים האמנים שהתחרו בפסטיבל סן רמו 2024, הקדם האיטלקי לאירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה.
שירו לתחרות, "Tutto qui", סיים בערב הגמר במקום ה-11.
שםפרטיםמיקומי שיאתוארי מכירותITASuperbattito יצא לאור: 3 במרץ 2017
פורמט: תקליטור, הורדה דיגיטלית, הזרמת מוזיקה13 FIMI: פלטינהPunk יצא לאור: 30 בנובמבר 2018
פורמט: תקליטור, הורדה דיגיטלית, הזרמת מוזיקה9 FIMI: 2× פלטינהOk יצא לאור: 12 בפברואר 2021
פורמט: תקליטור, הורדה דיגיטלית, הזרמת מוזיקה1 FIMI: 2× פלטינהDentro יצא לאור: 19 במאי 2023
פורמט: תקליטור, הורדה דיגיטלית, הזרמת מוזיקה4 FIMI: זהב
גפן דור דרי (נולדה ב-18 בפברואר 2004) היא מתעמלת ישראלית.
דור מתאמנת באגודת הפועל תל אביב.
דור מגיעה ממשפחה דתייה, וקיבלה היתר מיוחד להתחרות בתחרויות בחו"ל.
היא קיבלה אישור מרב להשתתף בתחרויות שנערכות ביום שבת, בתנאי שתיסע לתחרות עם נהג גוי, ושאת המוזיקה באולם ישמיע גוי.
לעיתים, כשאין לה ברירה, היא מתחרה בתחרויות ומבצעת את התרגילים ללא מוזיקה ברקע.
באליפות העולם 2021 שנערכה בקיטאקיושו שביפן באוקטובר סיימה במקום 54 בתחרות הקרב רב בציון משוקלל של 43.298 נקודות.
היא סיימה במקום 68 בתרגיל הקורה בתוצאה של 10.700 נקודות, במקום 72 בתרגיל הקרקע בתוצאה של 10.966 נקודות, במקום 76 בתרגיל המקבילים המדורגים בתוצאה של 9.666 נקודות, ובמקום 77 בתרגיל הקפיצות בתוצאה של 11.966 נקודות.
באליפות אירופה 2022 שנערכה במינכן שבגרמניה באוגוסט סיימה במקום 78 בתרגיל הקרקע בתוצאה של 11.433 נקודות, במקום 93 בתרגיל הקורה בתוצאה של 10.433 נקודות, ובמקום 110 בתרגיל המקבילים המדורגים בתוצאה של 8.966 נקודות.
בקרב רב קבוצתי סיימה במקום 18 בציון משוקלל של 143.030 נקודות, יחד עם ליהיא רז, אופיר נצר, נגה שליט ואנדי טוריסקי.
גראהם לסלי קוקסון הוא מוזיקאי אנגלי שהיה הגיטריסט של להקת הרוק הבריטית בלר.
הוא תרם לשבעת אלבומי האולפן הראשונים של הלהקה, החל מהאלבום Leisure בשנת 1991 ועד לחלקים מהאלבום Think Tank שיצא בשנת 2002, לאחר עזיבתו הרשמית של קוקסון את הלהקה.
גראהם קוקסון למד אמנות בקולג' גולדסמית' שבלונדון במשך שנתיים עד שבחר להפסיק את לימודיו עקב הצלחתה הגוברת של להקתו, 'סימור', שמאוחר יותר שינתה את שמה ל'בלר'.
את סגנונו הייחודי של קוקסון אפשר לשמוע בשירים כמו Beetlebum ו-You're So Great (שניהם מהאלבום Blur משנת 1997), כאשר האחרון הוא השיר הראשון שהקליט גראהם לבדו כאשר היה עדיין חבר בלהקה.
שיר בולט נוסף מתקופתו בלהקה הוא Coffee & TV מהאלבום '13'.
בשנת 2002 עזב קוקסון את הלהקה עקב מחלוקות עם שאר החברים.
תרומתו האחרונה לבלר הייתה שיר בשם Battery In Your Leg הסוגר את אלבומה של הלהקה מ-2002, Think Tank.
בשנת 2004 נפוצה שמועה כי קוקסון חוזר ללהקה, אך שני הצדדים הכחישו את הידיעה.
קוקסון הדגיש ואמר כי אמנם הייתה להם פגישה נעימה (לאחר שנתיים שלא נפגשו), אך החלטתו לא לחזור ללהקה היא סופית ויציבה.
קוקסון הספיק להוציא שלושה אלבומי סולו כשהיה חבר בבלר.
אלבומו הראשון של קוקסון יצא בלייבל הפרטי שלו, Transcopic בשנת 1998 בשם The Sky Is Too High.
הסגנון המוזיקלי של האלבום היה ערבוב של מוזיקת פולק בריטית וגאראג' רוק בסגנון שנות ה-60. שנה לאחר מכן, ב־1999, יצא האלבום The Golden D בעל הסאונד הקיצוני יותר, ולאחריו Crow Sit On Blood Tree בשנת 2001 בעל הצליל המהורהר יותר המושפע מאמנים כבוב דילן וניק דרייק.
לאחר שעזב את הלהקה ועבר לעבודת סולו בלבד, הוציא קוקסון את The Kiss of Morning ב-2002. אלבום זה נחשב לנגיש ביותר מבין אלבומיו של קוקסון עם הסינגל Escape Song שהציג שילוב מעניין בין אוקטופוס של סיד ברט ולהקת הרוק המתקדם The Nice.
ב־2004 הוציא קוקסון את Happiness In Magazines שהופק על ידי המפיק-לשעבר של בלר, סטיבן סטריט.
אלבום זה זכה להצלחה הגדולה ביותר מבין אלבומיו של קוקסון עד היום, והוא אף קיבל עליו את פרס ה־NME לאמן הסולו הטוב ביותר לשנת 2005.
אלבום הממשיך את סגנון אלבומו הקודם, והופק שוב עם שותפו מימי בלר סטיבן סטריט.
ב-2009 הוציא קוקסון את "The Spinning Top", אלבומו השביעי שהופק שוב על ידי סטיבן סטריט.
האלבום עוסק בסיפורו של אדם מלידתו ועד מותו.
קוקסון חוזר באלבום הזה אל הסגנון המוזיקלי שאפיין את אלבומיו הראשונים, מוזיקת פולק בריטית וגאראג' רוק בסגנון שנות ה-60.
1998 - The Sky Is Too High - הגיע למקום השלושים ואחד במצעד הבריטי.
2004 - Happiness In Magazines - הגיע למקום התשעה עשר במצעד הבריטי.
Live At The Zodiac - הקלטה קצרה ל הורדה בלבד.
2004 - Freakin' Out - הגיע למקום השלושים ושבעה.
2004 - Spectacular - הגיע למקום השלושים ושניים.
גראבן הוא מונח בגאולוגיה מבנית המתאר גוש סלע שקוע בין שני העתקים מקבילים.
גראבן הוא תוצאה של גוש סלע השוקע והמייצר עמק שמשני צדדיו יש מדרונות, ונוצר לעיתים קרובות לצד הורסט.
הורסט וגראבן הם מבני שברים המעידים על כוחות מתיחה ועל התפשטות קרום כדור הארץ.
גראבן הוא תוצאה של העתקים נורמליים (אנכיים) מקבילים, שבהם הגוש התלוי יורד וגוש הבסיס עולה.
מישורי השבירה משני צדי הגראבן נוטים כלפי מרכז הגראבן.
הורסטים הם גושי סלעים מקבילים שנותרים בין גראבנים.
מישורי השבירה של ההעתקים משני צדי הורסט נוטים ממרכז ההורסט והחוצה.
גראבן הוא תולדה של כוחות פנימיים טקטוניים הגורמים לשבירה ולסידוק, ולכן בנוף "צעיר" גראבן יהיה תמיד עמק, אבל כשהנוף "מתבגר" ומופעלים עליו כוחות חיצוניים של סחיפה עשוי תבליט הנוף להשתנות ואפילו להתהפך, כך שגראבן יהיה דווקא רכס.
לעיתים תהליך כזה נובע מהיפוך תנועת הגושים כך למשל גראבן יהודה וגראבן פלשת שבתקופת הקרטיקון חל בהם היפוך והם הפכו להורסטים.
גראבן בודד או סדרה של גראבנים יוצרים את עמקי הבקע (rift valleys) הגדולים כדוגמת השבר הסורי אפריקני.
עמק הריין מצפון לבזל בשווייץ.
גראד היא רקטה ארטילרית סובייטית.
בעלת קליבר 122 מ"מ לטווח קצר-בינוני.
היא פותחה כחלק ממערכת BM-21 Grad (רוסית: БМ-21 "Град", רכב קרבי, Боевая Машина, שהוא בעצם משגר רקטות רב-קני על גבי תובה אופנית) ו-9K51 Grad (הרקטה עצמה).
הגראד פותחה בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 בידי ברית המועצות ובימינו היא אחת מהרקטות הארטילריות הנפוצות בעולם והוכיחה את עצמה ככלי נשק יעיל בעימותים רבים.
הגראד נמצאת בשימוש גם בידי חזבאללה בלבנון, פת"ח, חמאס וארגוני הטרור הפלסטיניים ברצועת עזה.
פירוש המילה הרוסית "גראד" הוא ברד.
בתקשורת הישראלית לעיתים קרובות מתואר הגראד כ"קטיושה", בעיקר כאשר מדובר בירי רקטות של ארגוני הטרור מלבנון לשטח ישראל.
זוהי טעות, מכיוון שקטיושה היא שם של משגר רקטי רוסי שיצא מהשימוש.
ה"גראד", או מערכת ה-BM-21 הכוללת משגר רב-קני 122 מ"מ, היא מערכת הכוללת משגר רב-קני ורקטות תואמות.
הגראד נכנסה לשירות בשורות הצבא האדום בשנת 1963 והחליפה את משגרי ה-BM-14 בקוטר 140 מ"מ המיושנים.
היא מורכבת מתובת משאית Ural-375D עם הנעה אופנית 6-על-6, עליה הותקן משגר ובו מערך של 40 צינורות שיגור, מסודרים במלבן בן ארבע שורות.
הרכב מונע בידי מנוע בנזין V-8 שהפיק 180 כוחות סוס, ויכול להגיע למהירות כביש מרבית של 75 קמ"ש.
ב-1976 הוחלפה התובה במשאית Ural-4320 החדשה יותר.
בדגם הצ'כוסלובקי RM-70 המשגר מורכב על משאיות טטרה 813 בעלת הנעה אופנית 8-על-8. המשאית גם נושאת מחסנית נוספת של 40 רקטות המקטינה את זמן הטעינה.
צוות של חמישה חיילים יכול לפרוש את המערכת ולהכינה לירי בשלוש דקות.
לפני הירי, שתי חצובות מונמכות על מנת לתמוך את הרכב ומשגר הרקטות מופנה לכיוון אחר מזה של הקבינה הלא ממוגנת.
הצוות יכול לבחור האם לשגר את הרקטות בהפעלה דרך הקבינה או במתקן הפעלה בשלט רחוק המקושר באמצעות כבל של עד 64 מטרים.
ניתן לשגר את כל 40 הרקטות במטח קצר שאורכו 20 שניות בלבד, אך ניתן לשגרן גם רקטה אחר רקטה בהפרשי זמנים זה מזה.
הכוונת היא טלסקופ פנורמי מדגם PG-1M.
ניתן לקפל את ה"גראד" ולהכינו לתזוזה תוך שתי דקות, זו תכונה שימושית כאשר יש להתחמק מאש נגד סוללות.
הטעינה נעשית באופן ידני ואורכת כ-10 דקות.
בדגם הצ'כוסלובקי ניתן לנסוע כשהמשגר טעון.
רקטות ה"גראד" ניתנות לירי גם ממשגרים מאולתרים.
בעת הירי, הרקטה מקבלת תנועה סיבובית עקב הסלילים שבצינור השיגור התקני.
תנועת סיבוב זו, יחד עם סנפירי הייצוב שלה, עוזרים לשמור אותה במסלולה.
את הרקטה ניתן לחמש במגוון ראשי חץ: נפיץ נגד אדם, כימי ועוד.
ראשי הקרב שוקלים כ-40 ק"ג, המשקל המדויק תלוי בסוג ראש הקרב.
טווח הרקטות מגיע עד ל-40 ק"מ.
קיימות גם רקטות לטווח קצר עם טווח ירי של 1.5–15 ק"מ.
הדיוק היחסי של המערכת וכמות הרקטות שכלי הרכב מסוגל לשגר במהירות על מטרת אויב הופכות אותו למערכת נשק יעילה ביותר, בייחוד בטווחים קצרים ובינוניים.
גדוד אחד של 18 משגרים יכול לשגר מטח של 720 רקטות, דבר הגורם הלם פסיכולוגי לאויב, בנוסף לנזק העצום כאשר הרקטות פוגעות.
חסרונן העיקרי הוא דיוק סטטיסטי, כלומר: אי אפשר לכוון רקטה אחת במדויק אל יעדה אלא רק מטחים שנוחתים באזור המטרה.
אי לכך, צבא הרוצה להימנע מפגיעה באזרחים בלוחמה בשטח בנוי לא יוכל להשתמש ברקטות אלו.
בנוסף, ירי של רקטות בודדות במרווחי זמן ארוכים מאבד מיעילותה של המערכת.
לגראד קיימים גם משגרים חד-קניים ניידים, הן תקניים והן מאולתרים.
משגרים אלה קטנים יותר וניידים יותר ולכן קשה יותר לאתר אותם ולפגוע בהם.
על כן, המשגרים החד-קניים מועדפים על ארגוני הטרור השונים המשתמשים ברקטות הגראד.
לגראד, מעצם הגדרתו כרקטה, יש מנוע אחורי המייצר כוח נוסף ועיקרי לאחר ההאצה הראשונית שמקנה לו המשגר.
כמו כן אין לרקטה הנחיה מדויקת (בניגוד לטילים).
הגראד היא מערכת הרקטות הארטילרית הנפוצה ביותר בעולם, ונמצאת בשימושן של יותר מ-50 מדינות.
היא יוצרה בשנים האחרונות ברוסיה, רומניה, קוריאה הצפונית, מצרים, סין וצ'כיה.
הגראד נמצאת בשימוש גם בידי חזבאללה בלבנון, חמאס, פת"ח וארגוני טרור פלסטיניים נוספים שפועלים ברצועת עזה.
הרקטות הנורות אל עבר ישראל חמושות בדרך כלל בראש קרבי "נגד אדם" (נ"א) הכולל רסס (בצורת אלפי גולות מתכת) במטרה לגרום למספר נפגעים מקסימלי ולהגביר את הנזק בקרב בני אדם הנמצאים באזור הפיצוץ של הרקטה.
לעיתים ארגון החמאס משגר לעבר יישובים ישראלים רקטת גראד ללא הכדוריות (הגולות) ובכך מקטין את משקל הרקטה ומאריך את הטווח.
ב-28 במרץ 2006 נורתה רקטת גראד 122 מ"מ (כנראה מדגם 9M28F או 9M22U או M21-OF-S), שכונתה בתקשורת הישראלית "קטיושה", מרצועת עזה אל עבר אשקלון.
במסגרת מלחמת לבנון השנייה (2006) נורו על ידי חזבאללה למעלה מ-3,000 רקטות גראד לעבר יישובי צפון ישראל (תוארו בתקשורת בטעות כ"קטיושות").
במהלך מבצע עופרת יצוקה ולאחריו נורו על ידי החמאס רקטות גראד על יישובי דרום ישראל, בהם אשדוד, באר שבע, קריית גת, אשקלון, אופקים ונתיבות.
באפריל 2011 יורטו בהצלחה מספר רקטות גראד שנורו לעבר אשקלון ובאר שבע.
יירוטים אלה היו היירוטים המבצעים הראשוניים של רקטות לטווח בינוני בידי מערכת "כיפת ברזל" להגנה נגד טילים, פרי פיתוח ישראלי של החברות רפאל - מערכות לחימה מתקדמות, אלתא מערכות ואמפרסט מערכות.
ירי הרקטות נמשך בעצימות משתנה במהלך כל השנים מאז, גם לאזורים רחוקים יותר בישראל, אך רוב השיגורים שהיו עשויים לפגוע במטרות ישראליות יורטו על ידי כיפת ברזל.
רקטות גראד והסכסוך במזרח אוקראינה
במסגרת הסכסוך באוקראינה, ב-2014–2015, נורו מספר גדול של מטחי "גראד".
בין השאר, ב-24 בינואר 2015 נורו לפחות שלושה מטחי גראד לעבר העיר מריופול.
כתוצאה ממטחים אלו מתו 30 איש ונפצעו כ-120, מבנים רבים נפגעו ומכוניות עלו באש.
תחקיר של האירוע פורסם הן על ידי הרשויות האוקראיניות והן על ידי הארגון לאבטחה ושיתוף פעולה באירופה (OSCE).
זו אחת הפעמים הבודדות שבהן בוצע ירי מסיבי של גראדים לעבר שטח אזרחי מיושב בצפיפות, מחוץ לזירה הישראלית.
שימוש רב ברקטות גראד התבצע גם בפלישה הרוסית לאוקראינה בפברואר–מרץ 2022 על ידי שני הצדדים הלוחמים.
מטח מלא: 40 רקטות ב-20 שניות
זמן שיגור לרקטה בודדת: 0.5 שנייה
זמן טעינה מחדש: 10 דקות
רקטת 9M28F – רקטה לטווח קצר, מצויה בידי ארגוני הטרור
ראש קרבי: נגד-אדם (נ"א), נפיץ.
רקטת 9M22U – רקטה לטווח ארוך
ראש קרבי: משבש גלי רדיו.
רקטת Type 90A – רקטה סינית
רקטת M21-OF-FP – רקטה רומנית
רקטת M21-OF-S – רקטה לטווח קצר, תוצרת רומניה
גראובינדן הוא הקנטון בעל השטח הגדול ביותר של שווייץ.
הוא ממוקם בדרום-מזרח שווייץ ואוכלוסייתו מונה כ-199,021 תושבים (נכון ל-2019).
שטח הקנטון הוא 7,105 קמ"ר, אך רק כשליש ממנו מעובד.
אופיו הטופוגרפי הררי ונחצה על ידי עמקי הנהרות המרכזיים ריין ואין.
חלק מהשטחים הפתוחים בקנטון מהווים חלק מהפארק השווייצרי הלאומי "פארק אלה" (Parc Ela).
כמה מפסגות האלפים המרכזיים נמצאות בקנטון, בהן הטודי (Tödi) המגיעה לגובה של 3,614 מ', ופסגת הברנינה המגיעה לגובה של 4,048 מ'.
חלק מפסגות ההרים כוללות קרחונים מהמרשימים בעולם, אשר בשנים האחרונות עוברים תהליכי המסה בשל עליית החום העולמית.
בין ההרים נמצאים כמה אגמים לרבות אגם סילבפלנה.
רכסי ההרים כוללים כמה מהעמקים העמוקים ביותר באירופה, אשר יושבו במקורם על ידי מתיישבים קלטים.
הקנטון גובל במדינת ליכטנשטיין מצפון, אוסטריה מצפון וממזרח ואיטליה מדרום ודרום-מזרח.
הקנטון גובל בקנטונים סנט גלן וגלרוס מצפון-מערב, אורי ממערב וקנטון טיצ'ינו מדרום-מערב.
עיר הבירה של קנטון גראובינדן היא כור המונה כ-35,000 תושבים.
העיירות סנט מוריץ ודבוס אשר זכו לשם עולמי ממוקמות בקנטון זה.
רוב שטחי הקנטון היו בעבר חלק מפרובינציה רומית שהוקמה בשנת 15 לפנה"ס ושנקראה רטיה (Raetia).
מאוחר יותר הפך האזור לחלק מאדמות הבישופות של העיר כור.
בשנת 1367 הוקמה בכור "הליגה לבית אל" (Gotteshausbund), אשר התנגדה לבישוף של כור.
בעקבות ההתנגדות שקמה, נוסדה בשנת 1395 "הליגה האפורה" (Grauer Bund) - שעל שמה נקרא הקנטון.
מאוחר יותר הצטרפו ל"ליגה האפורה" שתי ליגות נוספות, ויחד הפכו למה שכונה קנטון גראובינדן.
סמליהן של שלוש הליגות מרכיבים את סמל הקנטון.
בשנת 1496 חברה הליגה לקונפדרציה השווייצרית, אך נמנעה מלהתאחד עימה עד לשנת 1803.
הענפים העיקריים עליהם מתבססת כלכלת הקנטון הם חקלאות ותיירות.
היעדים התיירותיים המרכזיים הם העיירה סנט מוריץ שבעמק אנגדין והעיירה דבוס, בה נערך מדי שנה כנס הפורום הכלכלי העולמי.
עיקר התיירות מתרכז סביב אתרי הסקי היוקרתיים והמפותחים, אך היא נמשכת גם בעונות הקיץ.
מספרי אתרי מרחצאות בקנטון, שהמרכזי שבהם בעיירה סנט מוריץ, מושכים אליהם קהל רב מכל רחבי העולם לאורך כל עונות השנה.
העיירה כור היא מרכז תעשייה אזורי מפותח, וכמו כן מרכז לייצור יינות מקומיים.
השפות המדוברות בקנטון הן גרמנית (54%), רומאנש (31%) ואיטלקית (15%).
הדתות הנפוצות במקום הן נצרות פרוטסטנטית ונצרות קתולית.
הקנטון מחולק ל-11 מחוזות, שהם עצמם מחולקים ל-39 מחוזות משנה.
המחוזות מחולקים בהתאם לגבולות הטופוגרפיים של הנוף.
בקנטון קיימות 207 מועצות מקומיות (נכון לשנת 2006).
גר תושב הוא מושג שהשתנתה הגדרתו במהלך הדורות.
באופן כללי, זהו גוי שמותר לו לגור בארץ ישראל ומכאן שמו גר תושב, וזוכה למעמד הלכתי ייחודי, בזכות העובדה שהוא מקבל על עצמו את שבע מצוות בני נח – חרף האיסור 'לא תחנם'.
במקרא עם ישראל נתפס כגר תושב בעיני האל: 'והארץ לא תימכר, כי לי הארץ, כי גרים ותושבים אתם עמדי' (ויקרא כה:כג).
כמו כן, זכויות הגר התושב הנוכרי נגזרות מכך 'כי גרים הייתם בארץ מצרים' (דברים י:יט),
נפוץ יותר הוא השימוש במושג 'גר תושב' בהקשר למיעוטים, שמוצאם משרידי האוכלוסייה שנשארה בארץ, או שבאו מחוץ לארץ ונספחו לשבטים, אשר חיו בשולי בני ישראל.
המקרא מבחין בין 'גר תושב', לבין 'אזרח' הנהנה מזכויות וחובות מלאות, לבין 'הנוכרי', שאין לו זיקה מיוחדת לרוב (דברים טו:ד).
בתקופת שלטונו של עם ישראל היו מספר עמים שהיו בגדר של "גר תושב", למשל הגבעונים.
ברבות הימים, נוספו עוד קטגוריות של נוכרים, אשר אימצו ממנהגי עם ישראל.
במקור, גרי תושב היו נטולי קרקע, או זכויות מקרקעין; ושימשו כשכירים.
הם היו בעלי זכויות שוות לקבוצת הרוב, ומעמדם הכלכלי הושווה לזה של היתום והאלמנה.
מתוקף כך, מחד גיסא הגר תושב היה זכאי ללקט ושכחה (ויקרא יט:לג, ויקרא כב:כב, דברים כט:יט); למעשר (דברים יד:כט), ולהשתתף בשמחת החג (דברים טז:יא).
מאידך גיסא, נאסר להונות אותו (שמות כב:ב), לקפח את שכרו (דברים כד:יד), ולהטות איתו משפט (דברים כד).
כמו כן, הותר לו להשתתף בקרבן פסח, בתנאי שהוא נימול (שמות יב:מז) - ולמעשה מעמדו היה מותנה בקיום חלק מהמצוות.
'גר תושב' בימי בית שני
לאחר גלות בבל, ופתיחת שערי היהדות בפני נוכרים נוצרה קטגוריה חדשה של גרים – זאת של ה'גר צדק'– וזאת מתוקף אותם הפסוקים המקראיים, המתייחסים לגר תושב (בבלי, שבועות לט:עא; מדרש הגדול לויקרא יט:לד).
בעקבות ריבוי מופעי הגרות נחלקו הדעות באשר למעמדם:
כמו כן, במקום המושג 'גר תושב', הופיעו המושגים 'יראי ה", 'חסידי אומות העולם' וכן 'מתייהדים'.
במקביל לכך, התפתחה גישה חשדנית כלפי הגרים (בבלי, יבמות קט:עב; ילקוט שמעוני, רות, סימן תרא).
בתלמוד קיימות דעות שונות המגדירות גר תושב, הדעה המחמירה ביותר (אחרים) סבורה כי גר תושב הוא רק אדם, אשר קיבל עליו את כל המצוות חוץ מאיסור אכילת נבילה.
הדעה המקילה ביותר היא שיטת ר' מאיר שמספיק שיקבל עליו רק איסור עבודה זרה.
אולם הדעה שנפסקה להלכה (חכמים) גוי שקיבל על עצמו בבית דין, לפני שלושה דיינים, לקיים את שבע מצוות בני נח, נהיה גר תושב.
לאחר הקבלה, יש חובה הלכתית לדאוג לחייו.
בהלכות גדולות מובא דעתו של רבי יהושע בן לוי, שנותנים לגר תושב שנה שלמה להפוך לגר צדק, ואם אינו מתגייר אזי נחשב כסתם גוי.
הרמב"ם המתבסס על התלמוד קובע כי כל עוד היובל אינו נוהג, אין מקבלים גר תושב, אשר לדידו אינו חייב, אלא בשבע מצוות בני נוח:
הרמב"ם מבחין בין גר תושב, הזהה בעיניו עם מושג 'חסיד אומות העולם' לבין 'חכם אומות העולם'.
על פי שיטתו, גר תושב חייב בשבע מצוות בני נוח.
כדעת רבי יהודה הלוי, הוא לא ראה באסלאם עבודה זרה (הכוזרי, מאמר א).
יחד עם זאת, לשיטתו גוי שהרג יהודי, אפילו הוא רוצח בשוגג, חייב מיתה; וכך גם גר תושב שחשב שמותר להרוג גר תושב אחר, והרגו, נחשב קרוב למזיד וחייב מוות ().
בניגוד לרמב"ם, בעקבות התפשטות הנצרות והאסלאם ומיגור האלילות, הרב מנחם המאירי, בעל בית הבחירה - קבע נחרצות כי:
אמנם בימי הביניים דרכי ההתקשרות בין יהודים לגויים הוגבלו למקרים מיוחדים, ולא פקעו תקפם של חוקי ההתבדלות.
ואולם המושג 'גדור בדרכי הדת' החליף את המושג 'גר תושב', ומקביל לרעיון של שבעה מצוות בני נוח.
אשר לגרי הצדק, נקבע כדברי רש"י: '"כי גרים הייתם בארץ מצרים" - מום שבך אל תאמר לחברך הגר'; "כי אנוכי ה' אלוהיך" - אלוהיך ואלוהיו אני" (בבלי, בבא מציעא נט:עב).
מפרשים מסורתיים כמו שמואל דוד לוצאטו, בן אמוזג, רש"ר הירש (פירוש לשמות כב:כ)– ובעקבותיהם הרמן כהן, מרטין בובר וכן ליאו בק נטו להעניק לגר תושב מעמד השווה לזה של היהודי:
על פי הרב רבינוביץ, מעיקר הדין משום שכיום היובל אינו נוהג, כיום אין דין של גר תושב.
יחד עם זאת, הדיון בסוגיה זו עדיין ער ומושפע מהעולם החרדי ומאבקה במודרנה, משיח זכויות המיעוטים האוניברסליסטי, מהאתוס הציוני, מכך שקמה מדינת ישראל, ומתוצאות מלחמת ששת הימים.
עוד ב-1904 הרב אברהם יצחק הכהן קוק קיבל את דעתו של המאירי, לפחות לגבי המוסלמים.
בעקבותיו, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג פסק, שכיום כאשר "אומה שלמה" קיבלה על עצמה את שבע מצוות בני נח, כל האומה נחשבת 'גר תושב' – ומותר אם כן למכור קרקעות לערבים.
על סמך שיטה זו היו שהכלילו בתוך קטגוריה זו אף קבוצות של ערבים נוצרים, והגדירו אותם כגר תושב.
עוד הוסיף הרב הרצוג, שמתן זכויות מלאות למיעוטים הוא כורח במציאות של ימינו, שאם לא כן האומות לא יכירו בזכויות היהודים ובזכותם למדינה.
אדרבה, לדידו קיים במדינת ישראל מצב של ברית בפועל בין יהודים ללא יהודים, הדומה לברית שהייתה קיימת בין עולי בבל לאומות שמצאו במקומם, בעת שיבת ציון.
משלל שיקולים אלו, הרב הרצוג קבע כי אין המוסלמים והנוצרים בכלל האומות שעליהם גזרו חכמי התלמוד ולפיכך יש להם דין של גר תושב.
בעקבות הרב הרצוג, הלכו הרבנים הראשיים הרב עוזיאל והרב אונטרמן, אשר התירו יצירת מסגרת משפטית אחידה ליהודים וללא יהודים בארץ ישראל – על סמך שיקולים הלכתיים כ'גדורים בדרכי הדתות', 'דינא דמלכותא דינא', 'דרכי שלום', וחשש מחילול השם.
לדברי הרב צבי יהודה הכהן קוק ההכרעה היא שלעניין לא תחנם די בשלילת עבודה זרה מתוך כל שבע מצוות בני נוח.
מספר פעמים הוא אמר שהערבים יכולים להישאר בארץ בתור מיעוט, ושיש לפעול למיעוט השנאה בין היהודים ובין הערבים ולבטל כל קיפוח.
הוא אף התנגד להקמת התנחלויות על קרקעות פרטיות.
בניגוד לרבנים הללו, הרב אברהם ישעיהו קרליץ, בעל 'החזון איש' סבר כי איסור מכירת הקרקע לגוי חלה גם היום, גם כשהדבר יכול להועיל לישראל.
הרב בצלאל ז'ולטי הולך בעקבות הרמב"ם וגורס שבזמן שאין היובל נוהג, אין הכרה בגר תושב - במיוחד לאור העובדה, שהערבים לא קיבלו עליהם את מצוות בני נוח, לפני בית דין של ישראל.
ב-2017 ח"כ בצלאל סמוטריץ' הציע להקנות מעמד גר תושב לפלסטינים, שיבחרו להישאר בארץ ישראל כחלק מתוכנית ההכרעה שלו ליישוב הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
ב-2018 פרסם הרב אליעזר מלמד בטורו שבעיתון בשבע דעה לפיה הדרוזים, הם בגדר גר תושב – וזאת משום שלגביהם הוכח בעשרות השנים האחרונות, שהם שותפים בהגנה על מדינת ישראל, ואף שומרים על שבע מצוות בני נוח.
מנגד, לדעתו רבים מערביי ישראל המתגוררים בארץ אינם מקבלים את ריבונותו של עם ישראל על ארצו ואינם מקיימים שבע מצוות בני נח – חלקם בכך שהם משתפים פעולה עם המחבלים שעוברים על "לא תרצח", וחלקם בכך שאינם פועלים להעמידם לדין, כפי המצווה השביעית להעמיד בתי דין.
ולכן חלק זה בערביי ישראל אינם נחשבים כגרים תושבים, ומצווה לגרשם מהארץ.
אך כאשר מסיבות בינלאומיות ומוסריות אין אפשרות לגרשם, יש לעודד את הגירתם.
גראג'אנסקי זאגרב (Građanski Zagreb) היה מועדון כדורגל בממלכת יוגוסלביה של תחילת המאה ה-20 בשטחי קרואטיה של ימינו.
קבוצת גראג'אנסקי זאגרב, או בשמה המלא Prvi hrvatski građanski športski klub, "פרבי הרבטסקי גראג'אנסקי שפורטסקי קלוב" (בתרגום מקרואטית: מועדון הספורט הקרואטי הראשון של האזרחים), הוקמה בשנת 1911 בעיר זאגרב, בירת קרואטיה.
הקבוצה הצליחה במיוחד בתקופה שבין מלחמת העולם הראשונה למלחמת העולם השנייה.
אחרי שנת 1945, כאשר קרואטיה חזרה לריבונותה של יוגוסלביה המועדון ננטש ושחקניו התפלגו בעיקר לקבוצות פרטיזן בלגרד ודינמו זאגרב.
המועדון החדש שהוקם בעיר בשנת 1945 ושעם השנים הפך לממשיך דרכו של גראג'אנסקי זאגרב בכך שצבעי המדים והסמל הפכו לזהים כמעט לגמרי לשל גראג'אנסקי.
גר בארץ נוכרייה הוא ספר מדע בדיוני מאת רוברט היינלין שראה אור ב-1961. הספר זכה להצלחה רבה ואף זכה בפרס הוגו.
"גר בארץ נוכרייה" נחשב לספרו החשוב והמשפיע ביותר של היינליין.
הספר ביטא את הלכי הרוח של הדור הצעיר בשנות ה-60 והשפיע באופן עמוק על מהפכת ילדי הפרחים.