tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לצורך כך, המעלית השנייה מניפה את המטריצות גבוה יותר, ובכך מספקת את הכוח המניע לחציו הראשון של המיון הכפול.
במכונות מיקסר, מספר פסי המיון יכול להיות כמספר המחסניות, כך שהסדר יכול לערב מטריצות מכל המחסניות בשורה אחת, אך יש גם דגמים בהם מותקנות ארבע מחסניות, אך רק שני פסי מיון.
מספר פסי המיון קובע מכמה מחסניות שונות ניתן להשתמש בוזמנית, או כמה מהמחסניות "פעילות".
מספר זה יכול להיות זהה למספר המחסניות, אך יש גם דגמים עם "מיקסר", בהם יש ארבע מחסניות, ושני פסי מיון.
במכונות אלו, אפשר לקבוע אילו מארבע המחסניות תהיינה פעילות בעזרת הגבהת והנמכת ארגז המחסניות כולו, בדרך כלל בעזרת ארכובה.
המחסניות הפעילות בדגמים אלו חייבות להיות סמוכות, כלומר: 1+2, 2+3 או 3+4.
קידוד השיניים של המטריצות בלינוטייפ, מאפשר שימוש ב-125 ערוצים שונים (בקוד בינארי מ-0 ל-127, 0 שמור לרווחים, 127 שמור למטריצות בתיבת הפאי, ומסיבה כלשהי, "1" לא בשימוש).
במחסנית יש 91 ערוצים (אך רק 90 תווים שונים), כך שנשארו עוד 34 קידודים שאינם בשימוש.
בדגמים מסוימים, החל מדגם 14 מ-1914, ניתן להוסיף מימין למחסנית הראשית "מחסנית עזר" עם 34 ערוצים נוספים, כשלצורך זה פס המיון מוארך, ולהמשכו מתווספים הקידודים של הערוצים הנוספים, ערוצי מחסנית העזר.
להפעלת מחסנית העזר נוספת מקלדת חדשה, מימין למקלדת הראשית.
שלא כמו המקלדת הראשית, המקלדת הנפרדת אינה מונעת, אלא מפעילה ישירות את מנגנון שחרור המטריצה (מחגר).
משמעות הדבר היא שמקלדת העזר אינה קלילה כמו המקלדת הראשית, אלא דורשת כוח מסוים להפעלה, דבר שמאט את קצב השימוש בה.
התזמון של המטריצות ממחסנית העזר שונה - עליהן לעבור דרך ארוכה יותר למעלית הסדר, מה שמסבך במקצת את השימוש בהן, וביתר שאת משום שהרווחים עדיין מתוזמנים לפי המחסנית הראשית.
דגמים מסוימים עם ריבוי מחסניות מאפשרים רק מחסנית עזר אחת, אחרים מאפשרים פחות מחסניות עזר ממספר המחסניות ה"רגילות", ואחרים בהם מחסניות עזר כמספר המחסניות.
הדגמים הראשונים של לינוטייפ היו מוגבלים בגודל הגופן בו השתמשו.
לפני דגם 3, הייתה מגבלה של גודל אות של לא יותר מ-11 נקודות.
גם אחרי שהתאפשרו גופנים גדולים יותר, נשארה מגבלת גודל.
אחד הגורמים המגבילים את הגודל היא העובדה שלמחסנית רוחב קבוע, פחות או יותר.
המטריצות מחליקות בערוצים כשהן "שכובות על צידן" - שתי אוזניים במסלול שעובר בתחתית המחסנית, והשתיים האחרות במסלול שעובר בתקרתה.
גודל גופן גדול יותר מחייב מטריצה "שמנה" יותר - רוחב המטריצה כרוחב הגופן.
מעל רוחב מסוים, לא ניתן יותר להתאים את המטריצות במחסנית.
פתרון אחד לבעיה הזו הוא שימוש במחסנית עזר, בה הערוצים רחבים יותר, ולכן ביכולתה להכיל גופנים גדולים.
פתרון זה אינו מספק באופן כללי, משום שבמחסנית העזר 34 ערוצים בלבד.
דרך נוספת לאפשר שימוש במטריצות רחבות יותר, היא הקטנת מספר הערוצים: יש דגמים שמשתמשים במחסניות בהן במקום 90 ערוצים יש רק 72, ובדגמים אלו ניתן לסדר בגופנים של עד 24 נקודות.
דגמים אחרים, תומכים בהתקנת מחסניות של 90 ו-72 ערוצים יחד (כשמשתמשים במחסנית השנייה, חלק מהמקשים במקלדת מנוטרלים), ובכמה מהם ניתן אפילו לערב בין גופנים משתי המחסניות (מיקסר).
אם כתב של 24 נקודות לא מספיק, בדגמים מסוימים אפשר להשתמש במחסנית של 55 ערוצים בלבד - בעזרת מחסניות "מרווחות" כאלו ניתן לסדר טקסט ברוחב של עד 36 נקודות.
יציקה ברוחב שורה כזה דורשת שימוש בתבניות שונות במקצת מהתבניות הרגילות של לינוטייפ, שמייצרות גולם מלא: בגודל הזה, הכור לא מזריק מספיק נתך כדי למלא גולם מלא, וגם אם היה עושה זאת, זה בזבוז חומר, וגולם כזה כבד וקשה לשימוש.
התבנית לגדלים כאלו מוציאה גולם עם "צלעות" שתומכות בפני האות, כך שהמתכת ממלאה רק חלק קטן מהחלל שתופס הגולם במסגרת הסדר.
אף על פי שניתן לסדר בלינוטייפ כתב בגודל 36 נקודות, שימוש כזה אינו השימוש המקובל, ובדרך כלל, כותרות מעל גודל מסוים מסודרות במערכות אחרות, והלינוטייפ מתרכז בסידור גוף הטקסט.
מכונות לינוטייפ תמכו בעברית מראשיתן (כלומר מודל 1) - כל מה שנחוץ להכנת סדר בעברית הוא מערכת מטריצות עם אותיות עבריות.
חברת מרגנתלר-לינוטייפ סיפקה מטריצות כאלו כבר בשנות העשרה של המאה העשרים, ואולי לפני כן.
ב-1920 הגיעה מכונת הלינוטייפ הראשונה לישראל, לסדר של העיתון דואר היום.
תוך זמן קצר סודרו רוב העיתונים העבריים בלינוטייפ, כמו רוב העיתונים בכלל.
המטריצות מסתדרות באופן שהקשת המקש הראשונה שולחת את המטריצה השמאלית ביותר בשורת הסדר.
האותיות החרוטות על גבן מסתדרות כמו טקסט אנגלי או לטיני אחר, באופן טבעי: כיוון הכתיבה הוא משמאל לימין, כמו סדר המטריצות.
אלא שמצד היציקה שלהן, המצב הפוך: כשמביטים מכיוון הכור אל שורת הסדר, התו הראשון הוא דווקא הימני ביותר, הפוך מכיוון הכתיבה.
הסתירה מיושבת, כשזוכרים שהתווים הלטיניים חרוטים בפני המטריצה כשראשם מטה, כמו שניתן לראות בגלריה של הפרק המטריצה.
עברית, לעומת זאת נכתבת מימין לשמאל, ולכן האותיות העבריות חרוטות במטריצותיהן ישרות: רגליהן למטה, וראשן מורם אל על.
פרט לטעינת מחסנית עם תווים עבריים, השינוי היחיד שנדרש לסידור שפות הנכתבות מימין לשמאל הוא הפיכת תיבת הגלמים, או שינוי במסלול ההפלטה.
בשיטה הראשונה הגלמים נצברים ימינה, לכיוון הסדר, במקום שמאלה, ממנו והלאה, כרגיל.
בשיטה השנייה, שינוי במסלול ההפלטה גורם לגולם להתהפך תוך החלקתו מהתבנית בכיוון הפוך לכיוון בו הוא מתהפך כרגיל, כך שהאות הראשונה היא בקצה הגולם הימני, במקום בקצה השמאלי כרגיל.
בערכת מטריצות בעברית, כל התווים מיושרים ורגליהם למטה, ולכן, כאשר יש צורך לסדר טקסט עם מספרים או אותיות לטיניות בערכה כזו, יש להזין אותם מימין לשמאל: לסידור 17 יש להקיש "7" ואחריו "1", ובדומה, לסידור is,יקיש הסדר "s" ואחריו "i".
יש ערכות מטריצות המיועדות לסדר בעיקר באותיות לטיניות, ומכילות גם את האותיות העבריות.
בערכות אלו, במקום "ליישר" את הלטינית, העברית התהפכה, והשורה נסדרת משמאל לימין.
כשמשתמשים בערכה כזו, מקלידים אנגלית "ישר", ועברית הפוך: כדי לסדר את המילה "טיפש", יקיש הסדר ש-פ-י-ט.
בזכות תפוצתה הנרחבת של המכונה, נוצרו עבורה תוספים רבים, הן על ידי חברת מרגנתל-לינוטייפ, והן על ידי חברות נוספות.
כמה מהנפוצים בהם יתוארו להלן.
במהלך העבודה יש להזין את כור העופרת כדי להחזיר את החומר שהכור מאבד ביציקה.
ללא הזנה אוטומטית, הסדר מוסיף לכור גושי עופרת קטנים לעיתים תכופות, אך יש לכך כמה מגרעות: הסדר צריך להפסיק את הסידור כדי להזין את הכור, ו"הזנה במנות" כזו לא מאפשרת שמירה על טמפרטורה יציבה, דבר שפוגם באיכות העבודה.
ציוד המנמיך מטיל עופרת לכור באופן רציף, תוך שמירה על גובה פני עופרת אחיד בכור הוא ציוד כמעט סטנדרטי, שסופק על ידי חברות רבות.
נוצרו גם מתקני הזנה משוכללים יותר, שהזינו לכור עופרת מותכת בטמפרטורה הנכונה, ומנופים עליהם ניתן להטעין מספר מטילים, שיכלו להמשיך להזין אוטומטית זמן רב יותר.
אותן מערכות הזנה אוטומטית או דומות להן שימשו גם את מכונת "עופרת חמה" אחרות, ביניהן מונוטייפ ו"אלרוד".
במונוטייפ, מתחרתה של לינוטייפ, פעולת ההקלדה, או ה"סידור", מנותקת מפעולת היציקה, ואלו מתבצעות בשני מתקנים שונים: המקלדת, ומכונת היציקה.
המקלדת מנקבת סרט נייר מיוחד, שמוזן למכונת היציקה.
לניתוק זה מספר יתרונות, ובשנות השלושים של המאה, חברה לינוטייפ ליצרנית הטלפרינטרים המובילה, טלטייפ, לפיתוח שקיבל את השם שמוסיף יכולת דומה גם ללינוטייפ.
מערכת הטלטייפסטר היא מערכת המאפשרת לנתק את פעולת הסדר, או הפעלת מכונת הלינוטייפ, מפעולת הקלדת הטקסט.
הדרך בה ההפרדה הזו ממומשת היא על ידי מתקן שקורא סרטי נייר מנוקבים, ומפעיל את מקלדת הלינוטייפ.
למערכת שני צדדים: מכונה דומה למכונת כתיבה, שנקראת "טלטייפסטר", או TTS.
הקלדה משמשת לניקוב סרט נייר, על ידי "נקבן" או "נקבנית" סרט.
צידה השני של המערכת הוא מתקן שמורכב על מקלדת הלינוטייפ, קורא את הסרט, ומפעיל את המקלדת באופן דומה לאופן שהסדר מפעיל אותה, ושולט, בנוסף למקלדת, על שאר פעולות המכונה, כמו elevate בסיום השורה, ופעולות נוספות.
ניתן להשתמש במערכת להפרדה גאוגרפית בין ה-TTS לחדר הסדר, על ידי שימוש בקורא ומנקב סרט, שמחוברים בקו טלפון או בקו תקשורת ייעודי: הסרט שנוקב על ה-TTS מוזן לקורא, המחובר טלפונית למנקב, שמייצר עותק של הסרט המנוקב, ועותק זה משמש ליציקה.
קידוד הסרט המנוקב במערכת TTS הוא הרחבה של קוד בודו, בו כל תו מיוצג על ידי חמישה חורים בנייר המנוקב, שעיקרו הגדלת מספר הנקבים ל-6. חמשת הנקבים של קוד בודו נותנים ייצוג בינארי ל-31 סימנים שונים (האפס, כלומר ללא חורים, לא נחשב לסימן).
שניים מהקודים מייצגים "שינוי מצב" (בדומה למקש Caps lock במקלדת מודרנית), ובסך הכל הקוד מאפשר ייצוג של 54 תווים שונים.
ללינוטייפ מקלדת של 90 תווים, ונחוצים קודים נוספים, לשליטה על שאר חלקי המכונה.
חברת טלטייפ יצאה עם "תקן TTS", המרחיב את קוד בודו, על ידי הוספת חור שישי.
החורים בקוד בודו מסומנים 1 עד 5, והחור השישי שנוסף עבור קידוד TTS נקרא X או "0".
שישה חורים מאפשרים 63 קודים שונים, ובעזרת הקודים של "שינוי מצב" הקידוד, שמכפילים למעשה את המספר, יש מספיק קודים לשליטה מלאה בלינוטייפ.
גם יחידת הניקוב, ה-TTS, וגם יחידת ההפעלה היו התקנים מכניים לחלוטין, שהונעו במנוע חשמלי (למעשה יחידת ההפעלה קיבלה הנעה מהמנוע של הלינוטייפ עצמו), עם מספר מעגלים חשמליים פשוטים ביחידת ההפעלה שתרגמו את הקידוד.
החל מ-1960 בערך, הוצעו גם מנקבי TTS אלקטרוניים, והפורמט עצמו המשיך לשרת גם את טכנולוגיית הסדר האופטי בשנותיה הראשונות, עד שפורמטים משוכללים יותר כמו פוסטסקריפט החליפו אותם.
דגמי לינוטייפ המיועדים להפעלה ידנית, נבנו עם מחזור יציקה של כ-9 שניות, וקצב נומינלי של 6 שורות בדקה.
קצב זה הוא די והותר להפעלה ידנית: עם רוחב טור (כלומר אורך שורה) אופייני של 30 א"מ, קצב זה מייצג מעל 10,000 א"מ בשעה, קצב המשתווה או עולה על הקצב של הסדרים הזריזים ביותר.
החברה המליצה להאיץ את המכונות שהותאמו לעבודה עם TTS, ל-8 שורות בדקה, וב-1950 החברה יצאה עם סדרת מכונות בדגמי "קומט", שנבנו מראש עם "מקלדת מתואמת", אליה ניתן לחבר "יחידת הפעלה".
מכונות אלו עבדו בקצב של 12 שורות בדקה בעזרת TTS, כלומר במהירות כפולה מהסדרים הזריזים ביותר בלינוטייפ.
ב-1962 יצא ה"אלקטרון", דגם הלינוטייפ האחרון, בו רבים מהמכללים נשלטו אלקטרונית.
באלקטרון קורא סרטי הנייר הוא חלק מובנה במכונה, וזה ייעודה העיקרי - סידור טקסט שמגיע על סרטי נייר מנוקבים.
מכונות אלו הן המהירות ביותר שיוצרו - הן יכולות לסדר עד 15 שורות בדקה, בהזנה מסרט נייר.
חברת אינטרטייפ ייצרה גם היא דגמים דומים, עם הפעלה אלקטרונית.
לפי ספרות החברה, "מכונאי לינוטייפ" יכול להפעיל ארבע מכונות שהוסבו לעבודה עם TTS, או שלוש מכונות "קומט".
מלבד טיפול בתקלות, תפקיד המכונאי הוא להעביר את התוצרת, כלומר הגלמים היצוקים, לשלב הבא בתהליך הדפוס, להחליף את הסרט המנוקב בגמר עבודה אחת כדי להתחיל את הבאה, ולהחליף את מטיל העופרת שמזין את הכור, כשזה מתכלה.
ספר ה-TTS שהוציאה החברה, מסביר שעבודה בעזרת TTS עוזרת להתגבר על הקושי במציאת מפעילי לינוטייפ מיומנים, וממליצה להכשיר כנקבני TTS כתבנים מנוסים, בעלי הספק של לפחות 60 מילים בדקה.
בתצלום המופיע בתיעוד, נראות נשים המשתמשות ב-TTS (הן מוגדרות כ"נקבניות" - "perforators"), אך כשמדובר על מפעיל הלינוטייפ הספר בדרך כלל משתמש בלשון זכר.
לפי הספר, ניתן לצפות מנקבנית הספק כפול לעומת מפעיל לינוטייפ אופייני, ומלינוטייפ עם TTS הספק בערך כפול מזה של לינוטייפ מופעל ידנית, כשהיחס המומלץ הוא מספר דומה של נקבניות ומכונות לינוטייפ, ומפעיל אחד לארבע מכונות, או ארבע נקבניות ומפעיל עם שלוש מכונות מסוג "קומט".
מידע נוסף על הטלטייפסטר בסעיף המתאים בערך לינוטייפ.
אחת ממגבלות הלינוטייפ היא העובדה שכדי שניתן יהיה לבצע את היציקה, שורת הסדר חייבת להיות מלאה: אם השורה קצרה מכדי למלא את התבנית, יש להשלימה בתווי רווח (Quad), שרוחבם קבוע (לעומת הרווחים המתרחבים שמשמשים ליישור), משום שפעולת המכונה דורשת שורה מלאה לביצוע יציקה.
שימוש ברווחים קשיחים כאלו נעשה גם כאשר יש צורך ליישר דווקא את סופי השורות, כלומר יישור לימין בשפות לטיניות הנכתבות ימינה, או לשמאל בעברית, או כאשר יש צורך "ליישר למרכז".
בשני המקרים האחרונים, על הסדר לחשב מראש כמה רווחים קשיחים נחוצים לפני האות הראשונה בשורה.
כדי להקל על יצירת ויציקת שורות קצרות, וכדי לחסוך את הצורך בחישובים כשנחוץ למרכז או ליישר לכיוון סוף השורה, נבנה תוסף, שמכונה בדרך כלל auto quadder, שהפעלתו חוסכת את הצורך להשתמש ברווחים קשיחים לפני או אחרי השורה.
בדרך כלל כשנעשה שימוש בתוסף, הרווחים בין המילים הם אותם רווחים קשיחים, ולא נעשה שימוש בפסי הרווח בכלל.
במחזור היציקה, בזמן פעולת היישור, המיישר האוטומטי, שמחליף את המלחציים במכלול המעלית הראשונה, מהדק את שורת הסדר על ידי סגירת לסתות המלחציים, במקום הרמת פס היישור (זה עדיין מתרומם כרגיל, אבל לא פוגש בדרכו את רגליהם של פסי הרווח, משום שאין כאלו בשורה).
בתוסף זה ניתן לישר לימין, לשמאל, או למרכז.
למיישר מערכת הנעה נפרדת, חשמלית או הידראולית, שמתוזמנת על ידי גל הזיזים, לפתיחת וסגירת המיישר ברגעים המתאימים במחזור היציקה.
TTS מכיל פקודות לשליטה על יישור אוטומטי.
בסדר ידני, כדי לרווח את השורות משתמשים בשורות רווח העשויות לכך: אלו הם פסי עופרת ברוחב הרצוי, שגובהם הוא כבסיס האות בשאר הגופנים, שמפרידים בין השורות.
בלינוטייפ, להגדלת הרווח בין השורות, יש להשתמש בתבנית שיוצקת גלמים רחבים יותר.
גלמים רחבים יותר צורכים יותר עופרת, ומגבילים את קצב העבודה.
תוסף ללינוטייפ מאפשר לרווח את השורות וחוסך את השימוש בתבנית רחבה, בכך שהוא "שומט" שורת רווח לתיבת הסדר אחרי יציקת כל גולם, שמפרידה אותו מהשורה הבאה.
תוסף זה מאפשר לשלב בעבודה אחת קטעים עם רווח שורה כפול בלי להחליף תבנית, על ידי הפעלתו והפסקתו, וגם הוא ניתן לשליטה בעזרת TTS.
במהלך השנים נוצרו דגמים רבים.
רובם מוספרו, החל בדגם 1 מ-1892, עד דגם 36, בשנות ה-30 של המאה העשרים, עם מספרי דגמים נוספים מרחבי העולם - באנגליה, למשל, דגם 48, ובאוסטרליה "72" (הדגמים הללו היו זמינים בארצות נוספות, למשל דגם 48 באוסטרליה).
דגמים אחרים קיבלו שמות - דגם "קומט" משנות ה-50 של המאה ה-20, ו"אלקטרון" משנות ה-60. מעקב אחרי הדגמים אינו פשוט, הן בגלל ריבוי האופציות, והן משום שהחברה לא הקפידה על תצורה זהה לכל המכונות ששייכות לאותו דגם נומינלי.
יתרה מזאת, במהלך השירות הארוך (לא נדיר למצוא מכונת לינוטייפ שפעלה במשך 30, ואפילו 50 שנים), מכונות שודרגו, מכלולים בהם הוחלפו, ונוספו להם תוספים.
גם חברת אינטרטייפ הוציאה דגמים חדשים כאשר חידושים שהוצגו בלינוטייפ הופיעו בדגמים הבאים של לינוטייפ, וחידושים שהוצגו באינטרטייפ הופיעו אחר כך בלינוטייפ.
הבדל נוסף הוא מחסניות העזר: בדגמים מסוימים ניתן להתקין מחסנית עזר, ובאחרים לא.
גם מספר מחסניות העזר שניתן להתקין שונה מדגם לדגם - בחלק מהדגמים המספר זהה למספר המחסניות שניתן להתקין - בדרך כלל 2 או 4, ובדגמים אחרים ניתן להתקין רק מחסנית עזר אחת.
מהירות היציקה המרבית שונה גם היא מדגם לדגם - בדגמים הישנים יותר בדרך כלל 9 או 10 שניות למחזור יציקה, בדגמי ה"קומט" מ-1950 עד 12 שורות לדקה, ובדגם ה"אלקטרון" משנות ה-60, עד 15 שורות לדקה.
מהירויות כאלו הושגו בדרך כלל במכונות אוטומטיות לחלוטין, בהן המפעיל לא מבצע למעשה את פעולת ה"סדר", והטקסט מוזן מסרט נייר מנוקב, TTS.
המכונות שעדיין מופעלות, במוזיאונים, סדנאות, ואולי גם כמה בתי דפוס, הן בדרך כלל מהדגמים הפשוטים יותר - בדרך כלל דגם 5 או 8, בלי מחסניות עזר, ובדרך כלל גם לא מיקסר, אך יש מכונות מוזאליות התומכות במספר מחסניות (למשל דגם 8).
מומחים כאלו נדירים היום, ולכן המכונות המסובכות יותר, שדורשות יותר מומחיות לתחזוקתן בדרך כלל נחות, כשמכונות מדגמים פשוטים יותר שלצידן, עדיין יוצקות גלמים, 120 שנה ויותר אחרי הופעת הלינוטייפ על רצפת בית הדפוס לראשונה.
סעיף זה עוסק בעיקר בדגמים שאופן פעולתם שונה מהמתואר למעלה בפרטים מסוימים
מכונות אלו פעלו בבתי דפוס לפחות עד העשור הראשון של המאה ה-20, או אף מאוחר יותר.
בין ההבדלים בין "המפוח" למתואר למעלה אפשר למנות
אין רצועת הסעה, ובמקומה, המטריצות נוסעות מהמחסנית אל מעלית הסדר בעזרת זרם אוויר - מכאן הכינוי "המפוח", שהוענק לדגם מאוחר יותר כשהוצגו דגמים נוספים ו"לינוטייפ" לא הספיק.
בדגם זה עדיין אין מעלית שנייה, והמעלית הראשונה מטפסת כל הדרך עד מערכת המיון, כדי למסור את המטריצות.
"אלקטרון", דגם הלינוטייפ האחרון, הוצג ב-1962, כדי ליטול (או לנסות ליטול) את גביע המהירות בחזרה מאינטרטייפ, שמכונותיה השתוו או עלו על מכונות לינוטייפ בהספקן.
הוא מצויד במקלדת דומה למקלדת של כל מכונת לינוטייפ אחרת, אך מיועד להיות מופעל בעיקר על ידי TTS, בעזרת סרט מנוקב, ומיוצר מראש עם קורא סרט מובנה.
מכללים רבים במכונה הם אלקטרוניים, דבר שיצר בעיה לטכנאים המנוסים בשדה, שלרבים מהם לא הייתה הכשרה לטפל בהם.
המכונות היו ידועות ב"קפריזיות" שלהן, ריבוי התקלות, ובבעיות קשות לפתרון באלקטרוניקה.
היו בתי דפוס שהפיקו פעולה אמינה מהמכונה רק אחרי שהאטו את המהירות.
בהמשך נוספו למכונה שינויים לשיפור אמינותה, ביניהן האצת מערכת המיון והתקנת "חיישן מטריצות", לעצירת המכונה כאשר יש ערוץ ריק (עקב הקצב הגבוה, ערוץ של אות מסוימת יכול להתרוקן כליל.
כשקורה דבר דומה במערכת מופעלת ידנית הסדר חש בכך כמעט מיד ויכול לעצור את ההקלדה, אך באלקטרון היה צורך להוסיף חיישן שיעכב את פעולת המכונה עד שהמטריצה הראשונה של האות החסרה תמוין חזרה לערוץ המתאים).
ההבדלים העיקריים מהמתואר למעלה הם:
השיפוע של רצועת ההסעה מתון יותר, ושורת הסדר נבנית בערוץ קבוע.
המערכת שמעבירה את המטריצות מערוץ הסדר למעלית הראשונה בנויה באופן כזה שאין צורך להפסיק לסדר בזמן שהשורה עוברת למעלית הראשונה, לעומת המכונות הקודמות בהן היה צורך לעצור את הסדר בזמן שמעלית הסדר עולה ויורדת
המלחציים ופס היישור מופעלים באמצעות בוכנות הידראוליות, כאשר הבקרה משלבת מכניקה (גל הזיזים) ואלקטרוניקה
כפי שצוין לעיל, המכונה בנויה עם קורא סרט מובנה, לעומת המכונות הקודמות, שרק חלקן נבנו עם מקלדת מתאמת (בעיקר דגמי הקומט), וגם באלו, יחידת ההפעלה וקורא הסרט יוצרו על ידי חברת טלטייפסטר, למעשה חלק מחברת טלטייפ
המכונה מגיעה עם שני מנועים, או מנוע כפול, להנעת המכלולים המכניים ולהפעלת המשאבה ההידראולית שמספקת לחץ שמן להפעלת המכלולים ההידראוליים
המכונה מכילה מערכות אלקטרוניות רבות.
מכונת תופת הוא סרט אמנויות לחימה אמריקאי משנת 1989 אשר בוים על ידי אלברט פיאון ומככב בו ז'אן-קלוד ואן דאם.
גיבסון ריקנבקר (ז'אן-קלוד ואן דאם) הוא לוחם שכיר חרב החי בארצות הברית בתקופה פוסט-אפוקליפטית בה מגפה נוראית פרצה אשר גרמה למותם של רוב אוכלוסיית העולם.
בניו יורק, גיבסון פוגש אישה בשם פרל פרופט.
פרל מגלה לגיבסון שהיא סייבורג אשר נושאת מידע חיוני עבור קבוצת מדענים באטלנטה שעובדים על תרופה למגפה שמאיימת למחוק את המין האנושי.
פרל משלמת לגיבסון על מנת שילווה אותה בחזרה לאטלנטה.
אף על פי כן, בהמשך פרל נחטפת על ידי כנופיית פורעי חוק, שמונהגת על ידי פנדר טרמולו, שמעוניינת להשיג את התרופה למגישה ולשמור על התרופה לעצמם.
הכנופיה מחליטה לקחת את פרל לאטלנטה בעצמם.
גיבסון, שמצטרף לאישה צעירה בשם נאדי סימונס, יוצא למרדף אחר פנדר וכנופייתו במטרה להציל את פרל, על מנת למנוע מפנדר וכנופייתו להגיע לאטלנטה, ועל מנת להביס את פנדר שרצח בעבר את בני משפחתו של גיבסון.
מכונת מלחמה הוא סרט מלחמה סאטירי אמריקאי, העוסק במלחמת אפגניסטן.
עלילת הסרט מבוססת על סיפורו של הגנרל סטנלי מק'קריסטל.
הדמות הראשית בסרט היא הגנרל גלן מקמהון (בראד פיט) - איש צבא אמריקני ותיק, קשוח ועטור שבחים.
מקמהון מתמנה למפקד כוחות נאט"ו באפגניסטן, אולם עד מהרה מגלה שהמלחמה באפגניסטן שונה באופן מהותי מהמלחמות שאליהן הוא התרגל.
הוא מבין שהמלחמה באפגניסטן מתנהלת בעיקר בתקשורת ובדעת הקהל, ולפיכך מזמין לאפגניסטן את שון קולן (סקוט מק'ניירי), כתב ציני מהרולינג סטון כדי שיעניק סיקור אוהד למלחמתו.
כדי לחזק את שלטון נאט"ו באפגניסטן מחליט מקמהון לצאת למבצע צבאי לכיבוש מחוז הלמנד ודורש לשם כך 40,000 חיילים מנשיא ארצות הברית ברק אובמה (רג'י בראון).
הנשיא מסכים לשלוח רק 30,000 חיילים, וגם את ההקצאה הזו הוא מתנה בכך שהחיילים יתפנו מאפגניסטן כעבור 18 חודשים.
כשמקמהון ואנשי צוותו רואים זאת בחדשות, הם פורקים את תסכולם על הנשיא וממשלו בנוכחותו של קולן.
כדי להשיג את 10,000 החיילים הנוספים הדרושים למבצע שלו, יוצא מקמהון לאירופה, ומצליח לשכנע את ממשלות צרפת וגרמניה לשלוח כוחות נוספים לאפגניסטן.
"מבצע מוסטארק" יוצא לדרך בברכתו של נשיא אפגניסטן חמיד כרזאי (בן קינגסלי) במטרה לכבוש את מחוז הלמנד.
תוך זמן קצר נקלע המבצע לצרות כאשר חיילים אמריקנים הורגים בטעות ילדים אפגניים.
אולם בעוד המבצע בשיאו, מפרסם קולן את התחקיר שלו ברולינג סטון, ומתברר שמדובר בסיקור עוין למדי המתאר את אזלת ידם של כוחות נאט"ו באפגניסטן ומדווח גם על התבטאויותיהם של מקמהון ואנשיו כנגד הנשיא ונסיעתם לאירופה.
קולן מהרהר בהשפעות של מאמרו ומקווה שהוא ישכנע את ממשלת ארצות הברית להפסיק את המלחמה המיותרת באפגניסטן, אולם תחת זאת הממשל מחליט פשוט לפטר את מקמהון ולשלוח גנרל חדש במקומו.
הסרט מבוסס על סיפורו של סטנלי מק'קריסטל, אשר מונה בידי אובמה למפקד כוחות נאט"ו באפגניסטן.
ב-2010 נתן מק'קריסטל ראיון שערורייתי למייק הייסטינגס - כתב הרולינג סטון, ובו מתח ביקורת חריפה כנגד אובמה וסגנו ג'ו ביידן.
מק'קריסטל זומן לשיחת בירור עם הנשיא אובמה, עזב את תפקידו כמפקד הכוחות באפגניסטן ולבסוף פרש מהצבא.
מאוחר יותר פרסם הייסטינגס את הסיפור בספרו "המבצעים".
מכונת מין הוא מכשיר מכני שמשמש להדמיית יחסי מין אנושיים או פעילות מינית אחרת.
ניתן לחבר מכונות מין לפין, לשד, לעכוז, לפה או לכל חלק אחר של גוף האדם.
מכונות אלו עשויות לחדור מינית את המשתמש בהן.
הוויברטור הומצא במקור לטיפול בהיסטריה של נשים ויקטוריאניות באמצעות אורגזמה רפואית שנגרמת על ידי עיסוי הדגדגן.
מכשירים מכניים מוקדמים אלו היו גדולים וחזקים בהרבה מהוויברטורים המודרניים.
לקראת תחילת המאה ה-20, הוויברטור נהיה פופולרי בבתי מרחץ ובסאונות באירופה וארצות הברית.
גרסאות קומפקטיות יותר, שמופעולת על ידי חשמל, הופיעו מאוחר יותר בקטלוגים של חנויות כלבו.
ניתן למצוא מכונות מין במשחקי BDSM אוטומטיים-ארוטיים ובמשחקי קשירה.
ישנן גם מכונות מין שיתופיות שמשתמשות בממשק משתמש אינטרנטי.
הכנס האמריקאי, Arse Elektronika , הציג באופן קבוע הדגמות של מכונות מין ומארגן דיבייטים ודיונים אקדמיים על שימוש במכונות מין אלו.
בסרט הקומדיה מ-2008, לקרוא ולשרוף, סוכן האוצר האמריקאי הארי פארר בונה "כיסא דילדו" המונע על דוושה.
האתר הפורנוגרפי האמריקאי, Fucking Machines הוצג בעיתונות המרכזית כמקור מידע מהימן למכונות מין.
מייקל ביילי , הביא הדגמה חיה של מכונות מין בהרצאה שסיפק באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
הדגמה זו הובילה לסיקור עיתונאי נרחב לגבי החופש האקדמי במכללות בארצות הברית.
מכורה הייתה מפלגה קטנה בישראל בסוף שנות ה-90 שהייתה מורכבת ממנדט אחד.
המפלגה הוקמה ב-4 במרץ 1999, במהלך הכנסת הארבע עשרה, כאשר חבר הכנסת משה פלד, סגן יו"ר הכנסת וסגן שר החינוך, התרבות והספורט, עזב את צומת.
הסיעה התמזגה מיד לתוך מולדת.
פלד איבד את כסאו בבחירות 1999, בהן מולדת התמודדה במסגרת האיחוד הלאומי.
"מכור לאהבה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי אדם.
השיר נכתב והולחן על ידי קן ברג'ס נאוה ברוכין והופק על ידי יזהר אשדות.
את הגרסה העברית תרגם אהוד מנור.
הוא הוצג כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב-8 בנובמבר 1988 בשבוע לאחר מכן נכנס לדירוג במקום ה-27. ב-28 בפברואר 1989 עלה השיר למקום השלישי – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע.
לבסוף, ב-11 באפריל, לאחר עשרים שבועות רצופים, יצא מהמצעד השבועי.
במצעד הפזמונים העברי השנתי ב-1989 דורג במקום ה-27.
במרכז מילות השיר עומד גבר שממאן להכיר בפרידת בת-זוגו ממנו.
הוא מתחיל לפתח התמכרות ליופיה, לריחה, לשיערה, לעיניה ולגופה לאחר הפרידה.
לעומת זאת, היא בחרה גבר אחר על פניו, שמפתח התמכרות דומה אליה.
בפזמון מסביר הגבר כי הוא אינו מוכן להיגמל מההתמכרות שלו אל פרודתו, כיוון שזה גורם לו לתחושת חנק בגרון.
מכונת סריגה היא מכשיר המשמש ליצירת בדים סרוגים באופן חצי אוטומטי או אוטומטי מלא.
קיימות סוגים רבים של מכונות סריגה, החל ממכשירים פשוטים כמו לוחיות סריגה ועד למנגנונים מורכבים הנשלטים באמצעות אלקטרוניקה.
כל המכשירים מייצרים סוגים שונים של בדים סרוגים, לרוב שטוחים או צינוריים, ברמות שונות של מורכבות.
בחירת תפרים ותבניות יכולה להתבצע ידנית, באמצעות כפתורים וחוגות, כרטיסים מנוקבים מכניים, או באמצעות מכשירים אלקטרוניים ומחשבים.
שלב 1: השחלת החוט והתחלת העבודה בתחילת התהליך יש להשחיל את החוט דרך זרוע המתח והקרון, ולאחר מכן להתחיל ביצירת השורות הראשונות על ידי כריכת החוט סביב כל מחט בשיטה המכונה "e-wrap".
טכניקה זו נקראת כך בגלל הצורה הדומה לאות e בכתב יד, שנוצרת בעת כריכת החוט סביב המחטים.
שלב 2: חיבור משקלים לאחר השחלת החוט והתחלת העבודה, יש לחבר משקל מסרק ומשקלים נוספים על מנת להבטיח שהתפירה תהיה אחידה ולא תסתבך.
חלוקת המשקל תלויה בסוג החוט, סוג התפר וגודל הדוגמה.
חוסר במתח יכול לגרום לתפרים להתכווץ וליצור צורת שעון חול לא רצויה.
שלב 3: הפעלת הקרון והתחלת התפירה כעת יש לדחוף את הקרון לאורך מיטת המחטים.
הקרון הוא המנגנון המרכזי במכונת הסריגה והוא מבצע את תנועות המחטים הדרושות ליצירת כל תפר.
התפרים נוצרים כאשר החוט נמשך דרך הלולאות של המחטים.
שלב 4: שינוי צבעים בשלב זה, ניתן לשנות צבעים על ידי חיתוך החוט הראשון והשחלת החוט השני לקרון.
שינוי צבעים זה יוצר דוגמת פסים בבד.
בצד הפנימי של הבד (צד ימין) תופיע שורה של תפרים בין שני הצבעים.
שלב 5: סיום העבודה השלב האחרון בתהליך הוא סיום העבודה על ידי ביצוע תפר שרשרת (chain stitch).
תפר זה מונע פירוק של הבד ומסיים את הדוגמה.
תהליך התפירה במכונת סריגה כולל שלבים שדורשים דיוק ושליטה במכונה, אך מאפשרים יצירת בדים מורכבים ומעוצבים בצורה אוטומטית או חצי-אוטומטית.
ישנן מכשירים פשוטים שמאפשרים סריגה ללא מחטים ומשמשים בעיקר למטרות צעצוע או תחביב.
מכשירים אלה כוללים לוחיות סריגה ולולאות סריגה.
מכונות סריגה ביתיות ותעשייתיות מיועדות ליצירת פריטים סרוגים גדולים ומורכבים יותר.
מכונות ביתיות משנות ה-20 וה-21 מצוידות במחטים בצורת וו שמחזיקות את הלולאות, ומכילות מנגנוני בחירת תפרים שונים.
המכינה הישיבתית לצה"ל בני דוד הידועה בשם מכינת עלי היא המכינה הקדם-צבאית הראשונה שהוקמה בישראל.
המכינה הוקמה על ידי הרבנים אלי סדן ויגאל לוינשטיין ביישוב עלי.
במשך השנים הוקמו לצד המכינה מוסדות נוספים ובהם ישיבה גבוהה, ישיבה לבוגרי צבא, מדרשה לבנות, ומכינות נוספות.
המוסדות נקראים מוסדות בני דוד-עלי, ובראשם עומדים הרבנים סדן ולוינשטיין.
המכינה הוקמה בשנת ה'תשמ"ח (1988) על ידי הרבנים סדן ולווינשטיין, בעלי שבמטה בנימין.
היא הוקמה כדי לאפשר לצעירים דתיים המתגייסים לשירות צבאי מלא לעשות זאת מתוך ערכים תורניים וחיזוק זהותם הדתית.
הצורך להקמתה נבע בין היתר מכך שלדעת מקימי הישיבה השירות הצבאי הוביל לפגיעה בשמירת התורה והמצוות של צעירים דתיים שהתגייסו מיד לאחר התיכון.
לאור זאת, תוכני הלימוד במכינה שונים במידה מסוימת מן הלימוד המקובל בישיבות.
ישנו דגש מיוחד על לימודי הגות ומחשבה על פי תורת הרב קוק, כהכנה לקראת המפגש עם החברה החילונית בשירות הצבאי, על האתגרים הכרוכים בכך.
עם זאת, הלימודים במכינת בני דוד כוללים לימוד גמרא בעיון ובבקיאות בסגנון ישיבתי.
המכינה משתייכת מבחינה רעיונית לישיבות הקו.
56 מבוגרי המכינה נהרגו בשירותם בצה"ל ובפעולות איבה, בהם רועי קליין בעל עיטור העוז, עמנואל מורנו - סא"ל בסיירת מטכ"ל, אלירז פרץ והדר גולדין.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, נהרגו 29 מבוגרי המכינה..
מקהלת פרחי ירושלים, הוציאה שיר שנקרא "מזמור לבני דוד", לזכרם של בוגרי מכינת 'בני דוד' שנפלו במלחמת חרבות ברזל.
השיר נפתח במילים "בני דוד, בוכה ליבי ודומעות עיניי, בראותי דמותכם אל מול פני מגבול הלבנון ועד רפיח ובמנהרות על מנעול ובריח" ומסתיים עם הבית "מִי בַּקָּדְקֹד שֶׁל סַיֶּרֶת גּוֹלָנִי אוֹ אֱגוֹז עִם צִיצִיּוֹת מִלטפות בָּרוּחַ, גִּבּוֹרִים מוּל אַרְזֵי הַלְּבָנוֹן ויִצְלַח לְאֹרֶךְ הַנָּהָר וְיָנוּעַ".
כמכינה הקדם-הצבאית הראשונה ואחת הבולטות שבהן, בני דוד נחשבת לסמל למכינות הקדם-צבאיות ולציונות הדתית, וביקרו בה בין היתר נשיא המדינה רובי ריבלין וראש הממשלה בנימין נתניהו.
בשנת תשע"ו הוענק פרס ישראל לרב אלי סדן על מפעל חיים ותרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
בנימוקי ועדת הפרס נאמר: "מעשיו של הרב סדן לא זו בלבד שהובילו לעלייה גדולה במספרם של צעירים המעוניינים לשרת שירות משמעותי בצבא ולהשתלב בחברה כאזרחים מעורבים ואכפתיים, אלא שהם הקימו גשר וחיבור בין חלקי החברה וקירבו את הזרמים השונים שמהם מורכבת החברה הישראלית.
מעשיו הובילו לעשייה משמעותית משותפת לטובת הכלל בדרך של קירוב והבנה ותוך הקפדה על הנחלת ערכים.
[...] בוגרי המכינות בולטים מאוד במגזר הציבורי, בתחומי הרווחה והחברה, בתחום החינוך וההתנדבות ובתפקידים משימתיים נוספים.
במקומות המגוונים שבהם הם משתלבים ניכרות המסירות, המוטיבציה, האכפתיות ו"הראש הגדול" שספגו בעת הלימודים במכינות."
בספטמבר 2017 יצאה המכינה בקמפיין גיוס תרומות לבניין בית מדרש למכינה, שהניב כ-1,300,000 ש"ח תוך כ-30 שעות.
עורך הדין יאיר נהוראי יזם כמה פרסומים בתקשורת שכללו התבטאויות של רבני המוסד שנאמרו בשיעורים - בין השאר אמרו כי השמאלנים הם בוגדים, כי על נשים להיות תלויות בבעליהן, וכי אי-קיום תורה ומצוות הוא "סכין בגב האומה".
ביולי 2019 הגישה המכינה תביעת דיבה על סך 700,000 ש"ח כנגד נהוראי, ותביעה נוספת על הפרת זכויות יוצרים על סך מיליון שקלים.
אחרי חמש שנים של הליכים משפטיים, משכה המכינה את תביעותיה, ונפסק כי לא תשלם הוצאות.
בתחילת 2023, התחילה המכינה בבניית מבני קבע לפנימיות המכינה (שמאז הקמתה כ-30 שנה,חלק מהתלמידים דרו בקרוונים), ויצאה בגיוס תרומות המוני שהניב כ-3,500,000 ש"ח תוך 36 שעות.
פורסם כי האלוף רומן גופמן, המזכיר הצבאי של ראש הממשלה המתוכנן להתמנות לראש המוסד, היה מגיע אחת לשבוע, במהלך שלוש שנים בשירותו הצבאי, למכינה כדי להשלים את ידיעותיו ביהדות.
בשונה מחלק מן המכינות האחרות, תלמידי המכינה דוחים את גיוסם במסלול של ישיבה גבוהה למשך כשנה עד שנתיים ("תורתו אומנותו") ולאחר הדחייה מתגייסים לשירות סדיר של שלוש שנים.
כתשעים אחוזים מתלמידי שנה א' ממשיכים לשנה ב'.
במהלך החופשות מקבלים תלמידי המכינה הכשרה בניווט והכשרה בסיסית בנשק.
המכינה העמידה שורה של בעלי דרגות גבוהות בצבא.
במחזור ממוצע, המונה כ-140 תלמידים, ממשיכים מעל 50% לקורס קצינים ולתפקידי פיקוד, בשנת 2021, סיימו 22 תלמידי המוסדות קורס קצינים במחזור אחד.
במכינה נערכות לעיתים קרובות הרצאות של קציני צבא בכירים, המספרים על מבצעי צה"ל ועל המסלול הפיקודי..
בישיבה לומדים יחד האברכים והבחורים.
הבחורים (עד גיל 21 או לפני צבא) מחולקים לכיתות לימוד על פי גילאים.
בנוסף לישיבה יש כמה מסלולי לימוד לאברכים ותלמידים ותיקים, לימוד עיון עם הרב אילן מורבסקי, לימוד דיינות (חושן משפט) עם הרב נתנאל צור, לימוד למבחני הרבנות וכיתה המיועדת לבוגרי צבא.
רוב תלמידי הישיבה מתגייסים לשירות מלא אחר שנתיים או שלוש שנות לימודים.
הישיבה מאפשרת להתגייס לצה"ל במסגרת הסדר אחר שלוש שנות לימודים בישיבה, בתנאי שהמתגייס מתחייב כלפי הישיבה לעוד שנתיים לימודים (מלבד התחייבות כלפי הצבא במסגרת ההסדר).
במרץ 2022 גייסה הישיבה 1,300,000 ש"ח במסגרת קמפיין גיוס המונים הנועד להרחיב את בית מדרש של הישיבה מפאת הגידול במספר התלמידים.
מלבד המכינה והישיבה הגבוהה, מוסדות בני דוד פתחו מוסדות נוספים (מובאים בסדר כרונולוגי).
• ישיבה לבוגרי צבא בני דוד הממוקמת בעלי, בראשותם של הרב אליעזר קשתיאל והרב אוהד תירוש, אשר החלה כשילוב של כולל אברכים ומוסד של "מכינה לחיים".
הישיבה לבוגרי צבא, שמיועדת לבוגרי המכינה ומכינות נוספות אחר שירותם הצבאי, מונה כיום כ-150 תלמידים.
ישנם כמה מסלולי לימוד: לימודי עיון, לימודי הלכה לרבנות, ועוד.
בנוסף, הישיבה לבוגרי צבא כוללת גם מסלול הנקרא 'ח"י רועי' ע"ש רועי קליין שלמד בה, בו התלמידים משלבים לימוד בבית מדרש עם לימודים אקדמיים.
כחלק מהתוכנית התלמידים מתחייבים לשעות לימוד בבית מדרש, ובנוסף הישיבה דואגת למלגה ומקום לינה.
• מדרשה לבנות לקראת שירות לאומי ע"ש דניאלי זוננפלד בתפוח, שהקימה הרבנית גאולה ניסים ובראשות הרב שחר ורטמן.
החל משנת הלימודים ה'תשפ"ב, מתקיים במדרשה מסלול לבוגרות שירות לאומי בראשות הרבנית מולדת פוני.
• המכינה במעלה אפרים שבבקעת הירדן, היא שלוחה של המכינה שנפתחה בשנת הלימודים ה'תשע"ו, בעקבות רצון לחזק בפיתוח בקעת הירדן.
בראש המכינה עומד הרב אליעזר בראון.
המכינה פועלת בסדר לימוד זהה של המכינה בעלי, ומדי שבוע רבני המכינה בעלי נוסעים לשלוחה במעלה אפרים ומעבירים שיעורים..
• ישיבת 'עוז ואמונה' היא ישיבה גבוהה הנמצאת בשכונת נווה שאנן בדרום תל אביב, בראשות הרב יצחק פנירי.
הישיבה הוקמה על ידי הרב אחיעד אטינגר, ולאחר רציחתו בפיגוע בצומת אריאל ב-17 במרץ 2019, מוסדות בני דוד לקחו חסות על הישיבה לבקשת משפחתו.
בנוסף ללימוד, הישיבה פועלת למען החזרת היהדות לשכונה: גאולת בתי כנסת שננטשו או נבזזו, סיורים מודרכים בשכונת נווה שאנן (הישיבה מכנה פעולות אלו, "להחזיר עטרה ליושנה").
בנוסף, הישיבה פועלת להקמת גרעין תורני לחיזוק פעילויות תורניות בשכונה, ותמיכה למשפחות נזקקות בסיוע כלכלי, הישיבה מונה כ-60 תלמידים ואברכים.
• מכינת 'דרך אבות' שבבני ראם ליוצאי אתיופיה ע"ש סלומון טקה, נפתחה בשנת הלימודים ה'תשפ"ב ומיועדת לבוגרי כיתה יב' בני הקהילה האתיופית.
המכינה נפתחה בעקבות המהומות שהיו בה'תשע"ט.
מטרת המכינה היא שינוי תפיסה בקרב קהילת יוצאי אתיופיה תוך מתן מענה מהשטח לחיבור לזהות הישראלית ולהשתלבות בחברה הישראלית.
• בשנת תשס"ח, הקימו בוגרי הישיבה לבוגרי צבא, גרעין התיישבותי במחנה יתיר, במטרה לקדם את בניית היישוב דרור.
בתחילת חודש אלול תשפ"ג, נפתחה ביישוב שלוחה של המוסדות, בראשות הרב כפיר אלון.
בפתיחת שנת תשפ"ג לומדים מעל ל-1,100 תלמידים בכל מוסדות בני דוד.
אחד המבקרים החריפים של הישיבה הוא עורך הדין יאיר נהוראי.
נהוראי ניתח סרטונים של שיעורים המפורסמים באתר המכינה והסיק כי חלק מהמסרים המועברים בהם חותרים תחת ערכיה הדמוקרטים של מדינת ישראל ומקדמים תוכנית להפיכתה למדינת הלכה משיחית.
במשך מספר שנים פרסם נהוראי קטעים משיעורי הישיבה בהם נראים רבניה מביעים עמדות גזעניות, הומופוביות, אנטי חילוניות ומשיחיות.
בשנת 2022, פרסם נהוראי ספר עיון בשם "המהפכה השלישית" בו הוא מרכז מאות ציטוטים מתוך שיעורי המכינה המציירים לדבריו תמונה רחבה של תוכנית זו.
את התוכנית מכנה נהוראי בסיפרו בשם "שיטת אלקנה", על שם מאמר שכתב הרב אלי סדן והרצאה שהעביר במכינה בה הוא קורא לחולל מהפך אמוני בישראל.
בשנת 2019 הגישה המכינה תביעת דיבה על הפרת זכויות יוצרים בבית משפט השלום בירושלים נגד נהוראי.
יאיר אנסבכר, מחנך ומחבר ספרי עיון.
טל גן צבי, ראש הסגל של נפתלי בנט.
אלי גרונר, מנכ"ל משרד ראש הממשלה לשעבר.
יגאל דילמוני, מנכ"ל מועצת יש"ע לשעבר.
משה וינשטוק, איש חינוך וסופר.
אלי חביב, שחקן תיאטרון, במאי ומחזאי
יאיר שטבון, ראש עיריית אריאל.
מן המכינה ומוסדותיה יצאו קצינים בכירים, ובהם:
תא"ל במיל' עופר וינטר, מפקד עוצבת האש, מעוטר צל"ש אלוף.
תא"ל אליעד מאור, מפקד חיל הגנת הגבולות.
אלוף אבי בלוט, מפקד פיקוד המרכז.
אל"ם במיל' אילן דיקשטיין, מפקד חטיבת עציוני לשעבר.
אל"ם במיל' חזי נחמה, מפקד חטיבת אלכסנדרוני.
אל"ם במיל' אורי לוי מפקד עוצבת השרון.
תא"ל יהודה ואך - מפקד עוצבת סיני.
אל"ם ניסים חזן, מפקד חטיבה 460. מחזור י"ב.
אל"ם מרדכי וייס, מפקד חטיבת עוז.
אל"ם מתן פלדמן, מפקד חטיבת מנשה.
בוגר הישיבה הגבוהה של המוסדות.
אל"ם דביר דיאמונד , מפקד חטיבת כרמלי.
בוגר בית המדרש לבוגרי צבא.
אל"ם במיל' שילה אדלר מפקד חטיבת דניאל (במיל') ופעיל ציבורי.
רס"ן במיל' איתן פונד, מעוטר עיטור המופת.
בוגרים ידועים שנפלו במהלך מילוי תפקידם
סא"ל עמנואל מורנו, לוחם בסיירת מטכ"ל, מעוטר צל"ש אלוף, נהרג במלחמת לבנון השנייה.
רס"ן רועי קליין, מעוטר עיטור העוז, נהרג במלחמת לבנון השנייה.
רס"ן , נהרג ברצועת עזה.
סגן הדר גולדין, נהרג במבצע צוק איתן.
בישראל, מכינה קדם-צבאית מוגדרת בחוק כ"מסגרת חינוכית המיועדת בעיקרה למיועדים לשירות ביטחון ולמתגייסים לצבא, ושמטרותיה הכנת החניכים והחניכות לשירות מלא בצבא הגנה לישראל וחינוך למעורבות חברתית ואזרחית".
בני הנוער המצטרפים למכינה דוחים את שירותם, ומתגייסים לצה"ל כשנה מאוחר משאר בני השנתון.
המכינה הקדם צבאית הראשונה, בני דוד, הוקמה בשנת 1988. בשנת 2008 הוסדרה פעולתן של המכינות בחוק המכינות הקדם-צבאיות, התשס"ח-2008. בשנת 2020 פעלו בתיאום עם משרדי הביטחון והחינוך 54 מכינות קדם צבאיות מוכרות, בהן מתחנכים כ-3,500 חניכים מדי שנה.
בשונה משנת שירות, מכינה קדם-צבאית מתמקדת בדרך־כלל בלמידה וגיבוש זהות ומנהיגות, בעוד ששנת שירות מתמקדת בהתנדבות.
המכינות הן תוכניות חינוכיות וולנטריות המיועדות לבוגרי י"ב, המופעלות על ידי ארגונים אזרחיים.
רק מכינות שהוכרו על ידי ועדה משותפת של משרדי החינוך והביטחון זכאיות להיקרא מכינה קדם צבאית, בכפוף לעמידתן בתנאי הרגולציה הקבועים בחוק.
בשל הצלחת המכינות גופים רבים שאינם מוכרים כמכינות קדם צבאיות על פי חוק המכינות, מכנים עצמם כך ובכלל זה תוכניות חצי שנתיות, ישיבות גבוהות שונות וכן הלאה.
לרוב כרוכים הלימודים במכינה בתשלום של כמה מאות שקלים בחודש (בין 500 ל-2000 ש"ח), ולעיתים מוצעות מלגות למימון הלימודים.
על פי חוק המכינות, כל יציאה לעבודה בשנת המכינה דורשת אישורים מיוחדים ממשרד החינוך.
הלימוד במכינות מבוסס על לימוד לשם לימוד, העשרה והנאה ("לשם שמים") באופן סדנאי, נטול שיעורי בית, מבחנים ויעדי בגרויות/אקדמיה למיניהן.
עידוד הסקרנות וההצלחה בהקניית אהבה ללמידה על המשתתפים (שלא כמו מסגרת בית ספרית) מעודדים את החניכים לפיתוח סקרנות, זהות והשקפת עולם ערכית.
מאפיין נוסף בולט הוא ניהול עצמי של חיי המשתתפים, יחד עם עידוד היזמות החברתית והסביבתית.
אורח חיים זה יוצר שיתוף פעולה פורה דינמי ומעורב ובכך נבנית המשמעת העצמית של החניכים.
שיעור ההשתתפות של בוגרי המכינות ביחידות הקרביות, בפיקוד ובקצונה גבוה מהממוצע הארצי, ושיעור הבוגרות בקצונה גבוה אף יותר יחסית לממוצע הארצי; מעל 80% לוחמים לעומת כ-40%, 40% יוצאים לפיקוד לעומת כ-11%, 18% מתנדבים לקורס קצינים לעומת כ-5% ובקרב הבנות 23% מתנדבות לקורס קצינים לעומת כ-4% אצל הבנות המתגייסות לצה"ל.
במבצע צוק איתן, מעל 12% מחללי צה"ל נמנו על בוגרי המכינות קדם-צבאיות.
בשנה הראשונה של מלחמת חרבות ברזל 15% מחללי צה"ל היו בוגרי המכינות.
המכינות מתחלקות לשלושה סוגים: מכינות קדם-צבאית דתיות, חילוניות ומעורבות (דתיים וחילונים).
ניתן גם להבחין בשימוש בביטוי "מכינה קדם-צבאית כללית".
ביטוי זה משמש בדרך-כלל למכינה לדתיים וחילוניים, שלהן אין לא צביון דתי מובהק ולא צביון חילוני מובהק.
לעיתים משמש הביטוי לתיאור כל מכינה שאינה דתית, כולל החילוניות.
מכינה קדם-צבאית דתית היא מסגרת שלרוב מיועדת באופן מובנה או לבנים בלבד או לבנות בלבד.
המסגרת מיועדת לבוגרי ישיבות תיכוניות, אולפנות או בוגרי בתי ספר תיכוניים דתיים, ובאה להכשירם מבחינה רוחנית ופיזית לשירות בצה"ל.
בין השאר באה המכינה למנוע מצב שבו המפגש של הנער או הנערה הדתיים עם העולם החילוני במסגרת השירות הצבאי יגרום להם לנטישת החברה הדתית.
בהתאם לכך מושם דגש מיוחד במסגרת זו על לימודי הגות ומחשבה, בשילוב עם הכנה פיזית לצבא הכוללת אימוני ספורט ושבוע גדנ"ע.
המכינה שמה דגש על חשיבות השירות בצה"ל ומעודדת את החניכים לשירות קרבי.
בנוסף מכשירות המכינות את חניכיהן למנהיגות על ידי הרצאות ושיעורים של אישי ציבור וקצינים בכירים בצבא בעבר ובהווה.
לתלמידים המעוניינים בהעמקה נוספת, ניתנת אפשרות ללימוד של 8 עד 10 חודשים נוספים (עד 22 חודש מתחילת המכינה, תקופה הנקראת: שנה ב').
המכינה הקדם-צבאית הראשונה היא המכינה הקדם צבאית בני דוד, שהוקמה בשנת 1988 ביישוב עלי שבשומרון על ידי הרב אלי סדן והרב יגאל לוינשטיין.
ביום העצמאות ה'תשע"ו הוענק פרס ישראל למפעל חיים לרב סדן על הקמת מפעל המכינות הקדם צבאיות.
במכינות הקדם-צבאיות החילוניות לומדים בוגרי תיכון למשך שנה אחת, לפני שירותם הצבאי, למצטיינים מבין התלמידים ניתנת אפשרות ללימוד של 8 עד 10 חודשים נוספים (עד 22 חודש מתחילת המכינה, תקופה הנקראת: שנה ב).
המכינות מחנכות את חניכיהן למנהיגות, דמוקרטיה, תרומה לקהילה, גיבוש זהות ערכית ורעיונית, ציונות, יהדות, פילוסופיה, מעורבות חברתית ועוד.
אף ששמן "חילוניות", ברוב המכינות הללו יש דגש על לימוד יסודות היהדות וערכיה, הכרת המסורת וההיסטוריה של עם ישראל ועוד, כאשר בדרך-כלל מוצגות גם זוויות מודרניות ויותר ליברליות לפרשנות, בנוסף לאלו המסורתיות.
בנוסף לכך, האוכלוסייה המגיעה למכינות היא מגוונת ורחבה, וכוללת, בין היתר, גם חניכים דתיים ומסורתיים, לצד חילוניים, אם כי החילוניים הם רוב.
בשנת 1997 קיימה מכינת נחשון תוכנית ניסיונית של חצי שנה ביישוב ניל"י ולכן יש הרואים בה את המכינה החילונית הראשונה.
בפועל החלו בספטמבר 1998 לפעול במקביל ארבע מכינות חילוניות/כלליות: מכינת נחשון (נוסדה במקור בניל"י והתרחבה בהמשך ל-3 קמפוסים), מכינת מיצר (במושב מיצר בדרום רמת הגולן), מכינה קדם-צבאית רבין (קמה במקור בנעמן ליד עכו, והתרחבה ל-3 קמפוסים) ומכינת גליל עליון (קמה במעין ברוך והתרחבה אף היא ל-3 קמפוסים).
המכינות הקדם צבאיות המשותפות לדתיים ולחילונים קמו על-מנת לתת מענה לקרע החברתי במדינת ישראל והן משלבות לימודים בנושאים שונים (ציונות, חברה, יהדות, פילוסופיה וכו') לצד עבודה קהילתית בתחומים מגוונים.
המכינה המעורבת הראשונה היא המכינה הקדם-צבאית בית ישראל, הממוקמת בשכונת גילה בירושלים.
המכינה הוקמה בשנת 1997 על ידי תא"ל (מיל') הושע פרידמן בן שלום.
באותה שנה הוקמה גם מכינת נחשון.
קבוצת מכינות נוספת, אשר משתייכת לרוב לקבוצת המכינות המעורבות, היא קבוצת המכינות החצי שנתיות.
מכינות אלו מאופיינות בזמן מחזור קצר יותר ביחס למכינות השנתיות (שישה חודשים לעומת עשרה חודשים במכינות השנתיות).
המכינות החצי שנתיות הוקמו לראשונה בתחילת העשור השני של המאה ה-21 ויש הרואים בהן כ"גל השלישי" של תנועת המכינות הקדם צבאיות בישראל (לאחר המכינות הדתיות והמכינות הכלליות).
בין מכינות אלו ניתן למנות את רשת מכינות דרך ארץ, רשת מכינות קול עמי, רשת מכינות ארז, רשת מכינות שחר, מכינה קדם-צבאית חנתון ומכינת ירוחם.
מכינה קדם-צבאית לישראלים ובני נוער יהודים מהעולם
המכינות הקדם צבאיות המשותפות לישראלים וצעירים יהודים מרחבי העולם קמו על מנת לבנות את שכבת המנהיגות הבאה של העולם היהודי שתחבר בין ישראלים ליהודים בקהילות היהודיות בעולם.
הלימוד במכינה משלב לימודים בנושאים שונים (ציונות, חברה, יהדות, פילוסופיה) לצד התמקדות בנושא של עמיות יהודית.
בנוסף ללימודים העיוניים, המכינות נותנות דגש רב לפעילות התנדבותית וסיורי עומק ברחבי הארץ.
במהלך הלימודים במכינה, דנים באתגרים השונים איתם מתמודדים קהילות יהודיות בעולם ומכינים את החניכים לקחת חלק בעשייה הקהילתית בקהילות היהודיות השונות.
המכינות הבין-לאומיות קולטות חניכים מלמעלה מ-20 מדינות כאשר מרבית החניכים מגיעים מארצות הברית, אוסטרליה, דרום אפריקה ואירופה.
המכינה הבין-לאומית הראשונה היא מכינת קול עמי אשר הוקמה בשנת 2012 בכפר הנוער קריית יערים, והתרחבה בהמשך למספר קמפוסים נוספים.
המכינות פועלות תחת היחידה לאקטיביזם חברתי של הסוכנות היהודית.
קמפוס המכינה במגדל עוז פועל בשיתוף פעולה עם תנועת בני עקיבא העולמית.
"ארצי" היא מכינה נוספת בקטגוריה זו המציעה התמחות בנושאי אמנות.
מכינות קדם-צבאיות המשלבות נוער ישראלי לא יהודי
במאה ה-21 החלו בהדרגה לקום מספר יזמות המעודדות גיוס לצבא של נוער לא יהודי, בדרך כלל באמצעות מכינות קדם צבאיות המשלבות נוער יהודי ולא יהודי.
מכינות אלו בדרך כלל שמות דגש על זהות ישראלית משותפת.
בשנת 2008 הוקמה מכינת כרם אל, מכינה לנוער דרוזי ויהודי, אשר מכינה את הנוער ל"שירות משמעותי" ומאפשרת לבוגרי המכינה לשפר ציוני קב"א, דפ"ר ואפשרויות שיבוץ.
באמצע העשור השני של המאה, הוקמה המכינה הנודדת, מיזם משותף של מרכז בינה ומרכז הינם לסובלנות, ובו מכינים לשירות צבאי אוכלוסייה מעורבת "כל ישראלית" - חרדים, חילונים, ערבים, עולים וכיוצא בזה.
בשנת 2018 הוקמה לראשונה מכינה משולבת לנוער נוצרי-ארמי-יהודי, מכינת כנרת.
בשנת 2019 הוקמה מכינה ראשונית לנוער בדואי, אשר פועלת במתכונת שונה של הכנה למסלול עתודה.
המכינה הוקמה בסיוע משרד החקלאות, האגף הביטחוני-חברתי במשרד הביטחון וצה"ל, ומופעלת על ידי תנועת אחריי בכפר איבים.
עד שנת 1999 תוקצבו המכינות בהתאם למבחני תמיכות של משרד החינוך.
בשנת 1999 החליטה הממשלה לתקצב את המכינות בהתאם למספר התלמידים כפול "סל לאור", שבשנת 2006 היה כ-20,000 ש"ח.
תיקון לחוק המכינות מספטמבר 2022 קובע שהתקציב לתלמיד יעמוד על 27,473 ש"ח.
ב-30 ביולי 2008 אישרה הכנסת את חוק המכינות הקדם-צבאיות, התשס"ח-2008. החוק מסמיך את מנכ"ל משרד החינוך לקבוע כללים להכרה במכינה קדם-צבאית, וקובע את תקציבה של המכינה כפונקציה של מספר חניכיה.
החוק נכנס לתוקף בתחילת שנת 2009.
בדצמבר 2009 התקין שר החינוך, גדעון סער, את תקנות המכינות הקדם-צבאיות, התשס"ח-2009,, המפרטות את תהליך ההכרה במכינה.
בינואר 2012 הושלם תיקון חוק הביטוח הלאומי המקנה פטור מתשלום דמי ביטוח לאומי לחניך מכינה.
במרץ 2012 אושר צו משרד התחבורה המאפשר נסיעה מוזלת במחיר סמלי לחניכי המכינות בתחבורה הציבורית.
בעקבות חוק המכינות הקדם צבאיות התארגנו המכינות לעמותה אחת המאחדת את כלל המכינות הקדם צבאיות בישראל הקיימות מעל שנתיים וקרויה "מועצת המכינות הקדם צבאיות הציוניות-ישראליות".
המועצה כוללת כיום 54 מכינות, ומטפלת בכל נושאי תיקוני חקיקה, דחיית שירות, ליווי מכינות, גיוס משאבים בישראל ומחוצה לה וייצוג המכינות מול מוסדות המדינה.
המאפיין את מפעל המכינות הקדם צבאיות, בא לידי ביטוי מרבי בשיתוף הפעולה יוצא הדופן במועצה, בין בעלי עמדות פוליטיות מגוונות ובעלי עמדות דתיות\חילוניות שונות.
ועד הנהלה של המועצה הוא המשכו של ועד ראשי המכינות, שקודם להקמת העמותה טיפל באותם נושאים.
חברי הוועד נבחרים על ידי כל ראשי המכינות ולפיכך כוללים ראשי מכינות דתיות וחילוניות.
בראש הוועד עומדים מאז שנת 2005 שני יושבי ראש משותפים - אחד מטעם המכינות הדתיות ואחד מטעם המכינות החילוניות.
בעת ייסוד המועצה עמדו בראש הרב משה הגר-לאו ראש מכינת בית יתיר, ועו"ד דני זמיר, מייסד מכינת רבין וראש המכינה לשעבר.
עם השנים התחלפו יושבי הראש, ונכון לשנת 2019 מכהנים בתפקיד הרב יצחק ניסים, ראש מכינת אלישע, ויניב מזומן ראש מכינת מיתרים - לכיש.
בגיליון 436 של כתב העת "מערכות" מאפריל 2011, פורסם מחקר של נעמי אבנשפנגר, אשר בחן את היציאה לפיקוד, יציאה לקצונה ושירות הקבע בהשוואה בין בוגרי המכינות הקדם צבאיות לבין דומיהם (בתי ספר דומים וקב"א).
הנתונים נאספו ביחס למחזורי הגיוס 2001–2004. אבנשפנגר מוצאת שתרומתן של המכינות הקדם צבאיות לפיקוד, קצונה וקבע נמוך ביחס למה שניתן היה לצפות בהשוואה לדומיהם בקרב המתגייסים.
אבנשפנגר ממשיכה וטוענת שתרומתן של המכינות החילוניות לצה"ל אף נמוכה מתרומתן של המכינות הדתיות.
בסיכומם של הדברים היא טוענת:
בגיליון 457 של "מערכות" מאוקטובר 2014, פורסם מחקר המשך של אבנשפנגר.
על פי המחקר שהתמקד בנתוני השנים 2005–2008 המחקר מצא שיש ירידה משמעותית בשיעור היוצאים לפיקוד ולקצונה במכינות הקדם צבאיות ביחס למחקר הקודם.
עוד נמצא שמיצוי הקצונה בקרב המשתתפים במסלול שנת השירות (שאינו מיועד לעידוד שירות משמעותי אלא למטרות אחרות) גבוה במעט ממיצוי הקצונה בקרב בוגרי המכינות.
זאת על אף שבאותה תקופה היה גידול משמעותי בכמות היוצאים למכינות.
עוד ציינה אבנשפנגר שיש שונות גדולה בין המכינות השונות.
ועדת אהרונישקי הוקמה בעקבות אסון נחל צפית בו נספו תשע נערות ונער אחד, תלמידי המכינה הקדם-צבאית בני ציון ומועמדים ללימודים במכינה.
הוועדה הייתה בראשות מפכ"ל המשטרה בגמלאות רב-ניצב שלמה אהרונישקי.
הוועדה כללה שלושה נציגי מכינות, שלושה נציגים של מועצת המכינות ושני יועצים חיצוניים.
הוועדה מצאה שיש חוסר במדיניות בהקמת מכינות, אין קריטריונים לפתיחת מכינות וההחלטה על פתיחת מכינות היא החלטה שרירותית המתקבלת באגף המדיני ביטחוני במשרד הביטחון ללא עבודת מטה הולמת.
עוד מצאה הוועדה שהפיקוח על המכינות דל.
במרבית המכינות אין התייחסות לבטיחות, לא קיימים נוהלי בטיחות, אין במכינות תיקי בטיחות ולא נערכים בהם סיקרי סיכונים.
מכטרוניקה היא תחום הנדסה בין-תחומי, המשלב בין הנדסת מכונות, הנדסת אלקטרוניקה והנדסת תוכנה.
תחום המכטרוניקה מתמקד במכונות, אלקטרוניקה ומחשבים, ענפים שבשילובם ניתן להפוך את הדור הבא של המערכות לפשוט, כלכלי יותר, אמין ורב תכליתי.
הקניית השכלה רב תחומית מאפשרת למהנדס לתכנן מערכת ביתר קלות בהשוואה לעבודה של צוות הכולל אנשי מקצוע העוסקים כל אחד בתחומו ובעלי השקפות שונות לגבי אותה מערכת.
המילה "מכטרוניקה" (כשילוב של מכניקה ואלקטרוניקה) הוטבעה על ידי טצאורו מוריה, מהנדס בכיר של חברת יאסקווה היפנית, ב-1969. מכטרוניקה נקראת גם "מערכות אלקטרו-מכניות".
ישראל היא בין המדינות היחידות בעולם בו נלמד המקצוע מכטרוניקה ברמת התיכון.
את הפעלת תוכנית הלימודים יזמה רשת החינוך אורט ישראל בשיתוף משרד החינוך.
במסגרת הלימודים בונים התלמידים רובוטים ומשתתפים בתחרויות בינלאומיות.
מטרות הבגרות במכטרוניקה ומכונות הן חשיפת התלמידים לתחום בקרה על מכונות בהתאם לדרישות התעשייה, תוך רכישת מיומנויות חשיבה הנדרשות להבנת מערכות הנדסיות.
מגמה זו מיועדת לתלמידי תיכונים הלומדים מתמטיקה ברמת 4 או 5 יחידות לימוד.
הבגרות מתקיימת ברמת 5 יחידות לימוד, מהן שאלון ראשי, שאלון חיצוני (3 יחידות לימוד) הכולל בחינת מעבדה, שאלון פנימי (2 יחידות לימוד) הכולל בחינה בית ספרית, ושאלון חיצוני (5 יחידות לימוד) המוקדש לפרויקט גמר.
בין היתר, מכללות ספורות בארץ מעניקות תואר הנדסאי מכטרוניקה.
לימודי הנדסאי מכטרוניקה מוגדר במסגרת מה"ט תחת התואר הנדסאי מכונות מגמת משנה מכטרוניקה ורובוטיקה.
במגמת המכטרוניקה נלמדות מערכות משולבות אשר קיימות בתחומי התעשייה השונים, כגון בתעשיית ההייטק, בתעשייה הצבאית, ובתעשייה האזרחית.
נושאי הלימוד כוללים בין היתר חוזק חומרים, אלקטרוניקה, תכנות ומחשבים, אנרגיה סולרית, מערכות מכניות.
בתום לימודי ההנדסאים, ניגשים הסטודנטים לבחינות ממשלתיות, בנושאים יסודות המכניקה ומכטרוניקה, וכן מגישים פרויקט גמר מסכם.
בישראל ניתן ללמוד הנדסאי מכטרוניקה במכללות הבאות:
מכללות אורט (רחובות, סינגאלובסקי, כפר סבא, הרמלין וירושלים)
מקיף א לתעופה ולחלל (אשדוד)
עירוני ב' ישיבה, פרחי אהרון (חיפה)
מכינת אמית בניה (מעלה אדומים)
בישראל ניתן ללמוד מכטרוניקה (תואר ראשון) במוסדות הלימוד הבאים:
בית מדרש ברקאי - חיספין.
מכללה טכנולוגית- תורנית לנוער חרדי
מכללת אדיר במרום - בשילוב עם בית מדרש ברקאי - חיספין.
אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (באר שבע)
המכללה האקדמית להנדסה "אורט בראודה" (כרמיאל)
המכללה האקדמית להנדסה סמי שמעון (באר שבע ואשדוד)
במרבית המוסדות מדובר בלימודי הנדסת מכונות ובחירת המכטרוניקה כמסלול התמחות.
מכינת בית ישראל היא מכינה קדם-צבאית בראשותו של האדמו"ר ותת-אלוף במילואים הושע פרידמן בן-שלום, שהוקמה בשנת 1997, בקיבוץ העירוני בית ישראל בשכונת גילה שבירושלים, מתוך רצון להתמודד עם בעיות חברתיות בישראל ולחזק את ערכי התרומה והשליחות.
בית ישראל הוא למעשה גוף עם שלוש שכבות: גרעין הקיבוץ, קהילה, ומכינה-קדם צבאית.
השתתפות בתוכנית המכינה כרוכה בעלות של 10,000 ש"ח.
המכינה מתקיימת מתשלומים אלו, מכספי משרד הביטחון ותרומות שהעמותה מקבלת, וזאת במקביל להתנדבות בהיקף גבוה של ה"מכיניסטים" המתחזקים את המקום.
צוות ההדרכה מורכב מאנשי הקהילה וחלקם על ידי מורים חיצוניים.
חניכי וחניכות המכינה גרים למעשה בתוך הקהילה, המבוססת ברחוב אריה בן אליעזר, המורכב מדיור ציבורי, ומאכלס אוכלוסיות מעוטות יכולת.
התבססות הקיבוץ ושלוחותיו במיקום זה הציף ביקורת בתקשורת, בטענה שהדיור הציבורי מנוצל לרעה על ידי מי שאינם זכאים לדיור ציבורי.
למכינה מגיעים מדי שנה כ-70 צעירים וצעירות מסיימי י"ב, הדוחים את גיוסם לצה"ל בשנה.
חלק מן החניכים ממשיכים לשנה ב', חצי שנה נוספת לפני גיוסם לצבא.
הלימודים במכינה מבוססים על קורסי בחירה שנתיים במקצועות כגון פילוסופיה, גמרא, היסטוריה של עם ישראל, ספרות, ציונות, מחשבת ישראל, כלכלה ועוד, וכן סדנאות כגון כתיבה יוצרת ואמנות.
מספר פעמים בשנה מוציאה המכינה לפועל סדרות שטח שאורכן 4–6 ימים.
סדרות אלו עוסקות בקונפליקטים בחברה הישראלית: יחסי יהודים - ערבים, א"י השלמה, מדינה יהודית דמוקרטית, השכונות ועיירות הפיתוח, מרכז ופריפריה ועוד.
לפני כל סדרה מתקיימת הכנה של מספר שבועות.
חברי המכינה מתנדבים מספר פעמים בשבוע בעבודה פרטנית ובקבוצות עם ילדים ונוער החל מגילאי גן ועד כיתה י"ב בגנים ובבתי הספר הסמוכים, בחונכויות אישיות עם ילדי השכונה ובפעילויות שונות ומגוונות בשיתוף תושבי בשכונה.
בוגרי המכינה משתלבים בין היתר בפרויקט גולני - שמטרתו גיוס לגדודי החטיבה כדי להצמיח מנהיגות פיקודית המונעת מתוך מוטיבציה ערכית.
חלק מבוגרות המכינה משרתות כמורות חיילות בנח"ל וכמש"קיות הוראה במחוו"ה אלון.
ברוב השנים קבוצת חניכים מתגבשת כגרעין צבאי המיועד לחטיבת הנח"ל או לחיל השריון.
לאחר שירותם הצבאי, הבוגרים מוזמנים לתוכניות המשך ששמה "בית המדרש", הכוללת יום וחצי בשבוע של לימודי יהדות, ולהיות שותפים בחממה לקבוצות צעירות ובפרויקטים חברתיים בשכונה.
בעקבות אסון נחל צפית נעשו צעדים לכפיפת המכינה תחת משרד החינוך ושימוש בהדרכה של משרד הביטחון.
מכות מצרים הן סיפור מקראי על עשר מכות שהביא אלוהים על מצרים.
המכות באו בשל סירובו של פרעה מלך מצרים להיענות לדרישתו של אלוהים, על ידי שליחו משה, לשלח את בני ישראל.
רק האחרונה שבהן, מכת בכורות, הביאה לשילוחם של בני ישראל וליציאת מצרים.
לפי הסיפור המקראי עשר המכות פגעו במצריים (האוכלוסייה המצרית) בלבד, למרות סמיכות המגורים של בני ישראל.
סיפור עשר המכות מופיע במקרא בספר שמות בפרשות וארא ובֹּא.
קיימים כינויים מקובלים לכל מכה ומכה, שמקורם בהגדה של פסח, טקסט שנקרא באופן מסורתי על ידי יהודים בליל הסדר.
בהגדה מופיעה רשימה של עשר המכות: דם, צפרדע, כינים, ערוב, דֶּבֶר, שחין, ברד, ארבה, חושך ומכת בכורות.
בהגדה מופיע גם סימן לזכירת עשר המכות על ידי ראשי התיבות שלהן: דצ"ך עד"ש באח"ב.
בעקבות הרעב שהיה בארץ כנען, היגרו בני ישראל מארץ כנען לארץ מצרים, והתיישבו באזור ארץ גושן.
לאחר מספר שנים קם שליט חדש במצרים, הוא רואה בהם איום מדיני פוטנציאלי, ומחליט כצעד מונע לשעבד אותם בעבודת פרך.
בנוסף הוא קובע שכל בן זכר שייוולד לבני ישראל – ייהרג.
כאשר מלך מצרים מת, בני ישראל מנצלים את ההפוגה על מנת לזעוק אל אלוהים.
אלוהים שומע לתפילתם, זוכר את בריתו עם האבות, ומחליט להוציא את בני ישראל ממצרים.
אלוהים פונה אל משה, ושולח אותו לפנות אל פרעה מלך מצרים בדרישה לשחרר את בני ישראל.
עם זאת, אלוהים מודיע מראש למשה שהוא יקשיח את ליבו של פרעה, ופרעה יסכים לדרישה רק לאחר שמצרים תספוג מאיתו מכות רבות.
מטרת המכות היא להראות לכל את שליטתו המוחלטת של אלוהים בעולם.
משה, יחד עם אהרון אחיו, פונה אל פרעה בשם אלוהים בדרישה מינימלית לאפשר לבני ישראל לצאת למדבר לכמה ימים על מנת להקריב שם קורבנות לאלוהים.
כאשר פרעה מסרב לדרישה, אלוהים מנחה את משה ואהרון להביא מכה אחר מכה על מצרים, ובמקביל מקשיח את לבו של פרעה כדי שימשיך לסרב פעם אחר פעם:
מכת דם – המים ביאור נהפכים לדם.
הדגים ביאור מתים, והסירחון עולה.
המצרים נאלצים לחפור בארות כדי לשתות מים.
מכת צפרדע – המוני צפרדעים (לפי חלק מהפרשנים הכוונה לתנינים) מתפשטים בכל ארץ מצרים, וחודרים לבתים.
לבסוף הצפרדעים מתות והסירחון העולה מהפגרים ממלא את הארץ.
מכת כינים – המוני כינים תוקפות את המצרים וכל מצרים מתמלאת בכינים, המצרים חווים סבל רב מגירוד השיער שעל ראשם ואף לא מצליחים להפסיק את הגירוד הרב שתקף אותם.
מכת ערוב – ערב רב של חיות מגיע למצרים.
על פי הפרשנות המסורתית, הערוב הוא תערובת של חיות טרף.
הרשב"ם כותב שמכת ערוב הייתה מורכבת רק מזאבים ונקראת כך מפני שהם תוקפים בערב.
מכת דֶּבֶר – מגפת דֶּבֶר מכלה את כל בהמותיהם של המצרים.
מחלה זו ככל הנראה אינה המחלה הנקראת היום דבר, היות שהמחלה המודרנית פוגעת בעיקר בבני אדם ולא בבהמות.
גם אין זו מחלת דֶבֶר הבקר, מכיוון שעם בעלי-החיים שנפגעו ממנה, על פי ספר שמות, נמנו גם סוסים, חמורים וגמלים, שאינם נדבקים ואינם חולים בדֶבֶר הבקר.
בנוסף, חפצי המצרים השבירים נשברו לפתע ללא סיבה הנראית לעין.
מכת שחין – מחלת אבעבועות תוקפת את המצרים ואת בהמותיהם.
מכת ברד – ברד כבד ניתך בארץ מצרים, שובר את העצים, פוגע בגידולים החקלאיים, והורג את האנשים והבהמות ששהו מחוץ לבתים.