tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הבור מסומן במפות בתור "בור מספר 5" מסקנתו היא שאם לשכת הגולה עומדת על בור המים, ובקרבה לשער המים אז העזרה הייתה צפונית מאבן השתיה המזוהה בימינו.
לשכת המלח, לשכת הפרוה ולשכת המדיחין
בלשכת המלח הוכן המלח לצורך הקרבנות.
בלשכת הפרוה היו מולחין עורות קָדָשִׁים.
לשכת המדיחין שם היו מדיחין קרבי קדשים.
שלוש הלשכות קשורות לתפעול בית המטבחים, הנמצא בצפון.
מִקוּם בית המטבחים הוא בצפון
הלשכות המשרתות את בית המקדש: לשכת המלח, לשכת הפרוה ולשכת המדיחין, אמורות להיות קרובות אליו, ולכן הן גם בצפון.
יוצא שמיקום לשכת הגזית צריך להיות, בצד הנגדי, בדרום.
כמו שאר הלשכות המשרתות את בית המקדש, אמור להיות בצפון ולא בדרום כמו בתרשים.
סביר להניח כי יהיה צמוד לבור המים הגדול שבלשכת הגולה.
הכיור, הניזון מהמים, ממוקם בדרום.
בתלמוד הובאה ברייתא הפוטרת את הלשכות שבמקדש ממזוזה, הפטור נלמד מן הפסוק "על מזוזות ביתך" "מה בית שהוא חול אף כל שהוא חול יצאו אלו שהן קודש".
לשכת ברקאי היא לשכה של הבונים החופשיים הפועלת בתל אביב-יפו.
לשכה זו היא תחת חסותה של הלשכה הגדולה למדינת ישראל של בונים חופשיים קדמונים ומקובלים.
מספר הלשכה הוא 17. לשכת ברקאי היא הלשכה הוותיקה ביותר מבין הלשכות הפעילות בישראל בעשור הראשון של המאה ה-21.
באוגוסט 1891, פועלים מצרפת, אשר השתתפו בהקמת מסילת הרכבת יפו–ירושלים, הקימו ביפו את הלשכה הראשונה של הבונים החופשיים בארץ ישראל - לשכת "השער של היכל המלך שלמה" (Le Port du Temple de Salomon), בנשיאותו של האח גוּסטב מילוֹ.
בלשכה, שהייתה כפופה למסדר "מצרַיִם", היו חברים יהודים, מוסלמים ונוצרים מחשוּבֵי היישוב ביפו.
בשנת 1905, יזם חבר הלשכה (האח) משה שיינברג, הקמת לשכה חדשה בארץ ישראל, במסגרת מסדר המזרח הגדול של צרפת (Le Grand Orient de France).
ב-2 באפריל 1906, אישרה המועצה העליונה של המזרח הגדול בצרפת, את ייסוּדה של הלשכה, שנקראה קודם לכן "השער של היכל המלך שלמה", והלשכה הוקמה במזרח יפו, שמספרה: 3077 ושמה: "ברקאי" שמשמעותו" האיר השחר".
מקור שמה של הלשכה בסדר העבודה היומי בבית המקדש.
מפגשי פעילוּת הלשכה בראשית דרכּה, התקיימו בביתו של האח יעקב אלחנן ליטוינסקי ביפו, בנשיאותו של האח אלכסנדר פיאני – שהיה נשיאה הראשון של ברקאי.
בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הופסקה העבודה בלשכה - כמה מן האחים עזבו את הארץ ואחרים הוגלו על ידי השלטונות העות'מאניים.
נשיא הלשכה המכהן דאז, האח קיסר עראקטינג'י הוגלה על ידי השלטונות הטורקיים לאנטוליה המרכזית.
בראשית 1919, שב הנשיא עראקטינג'י מגלותו ומצא את היכל הלשכה – ריק.
הטורקים שדדו את הציוד, הרהיטים וכל שהכיל הבית.
עראקטינג'י שיקם וסידר את היכל הלשכה מחדש בביתו ביפו, והלשכה פעלה עד פרוץ מאורעות יפו בשנת 1921, ושוב היה הכרח בסגירת הלשכה.
בשלְהֵי שנת 1924, החלה הלשכה לפעול מחדש ומספר חבריה גדל.
כנשיא השלישי של הלשכה, בחרו אחֵי הלשכה את האח ד"ר יוליוס פרויליך ולימים – הד"ר יונה רון.
רון שם דגש על סדירוּת וקביעוּת בעבודותיה של הלשכה, השתתפות פעילה של האחים, ריבוי וקליטת אחים בעלי תרבות גבוהה, תוך הקפדה על איכותם הרוחנית והמוּסרית של המועמדים.
כמו כן קבע רון את השפה העברית כשפת העבודה בלשכה, אף כי טרם ידע כתיבת אותיות השפה, והוא עצמו כתב בעברית – באותיות לטיניות.
באותה תקופה התארגנה קבוצה של אחֵי ברקאי שיסדו בארץ לשכה נוספת - לשכת מוריה.
מאורעות 1929 מנעו פעם נוספת את המשך פעילוּתה הסדירה של הלשכה; האחים הערבים עזבו את הלשכה, ורק מעטים מהם שבו אליה עם סיום המהוּמוֹת.
הנשיא הרביעי של הלשכה, האח חיים הררי, לימים, עורך העיתון "הבונה החופשי", הגביר את שיתוף הפעולה עם לשכות אחרות, ועם הלשכה הלאומית הגדולה שנוסדה בתקופת כהונתו.
מאורעות הדמים בשנת 1936 שיבשו את העבודה הסדירה שהופסקה שוב לתקופה קצרה.
האח יעקב מיכלין, נשיאה החמישי של הלשכה, אירח בתל אביב את הנשיא הגדול של מסדר המזרח הגדול של צרפת, האח ארתור גרוסייה, מראשי הברית המסונית העולמית ונשיא הפרלמנט בצרפת.
בשנת 1938 נשלח האח מיכלין כציר מטעם הלשכה אל הכנס של המזרח הגדול בצרפת, בו הודגשה מחאתו של הנשיא הגדול ארתור גרוסייה נגד חילול כבוד האנושות על ידי גרמניה הנאצית ונגד עינוי היהודים על לא עוול בכפם בשם טוֹהַר הגזע.
ב-20 בינואר 1942 קבלה לשכת ברקאי את חסות הלשכה הלאומית הגדולה בארץ-ישראל וקבלה את המספר שבע-עשרה - 17- (בגימטריה: טו"ב).
הנשיא הששי של הלשכה, האח נפתלי יצחק ילין, הקדיש את מרב ומיטב מרצו וכישרונו להעברת הלשכה של המזרח בצרפת ללשכה הלאומית בארץ ישראל, ולתרגום ספרי העבודה וחומר רב נוסף לשפה העברית.
בין השנים 1944 עד 1946, שנות כהונתם של הנשיא השביעי האח אריה אורן והנשיא השמיני האח משה אופיר הצטרפו חברים נוספים לשורות הלשכה ועבודותיה.
זו לא הלשכה היחידה שפועלת בעיר תל אביב.
כך למשל בשנת 1969 הוקמה לשכת "אחווה" ולנשיא שלה נבחר מאיר שיל"ת.
לָשכּארי (בגאורגית: ლაშქარი) הוא ארגון צבאי שהיה נהוג להקימו אד הוק בגאורגיה בתקופת ימי הביניים מקרב האוכלוסייה האזרחית בתקופת מלחמה או פלישה, כאשר חיילים רגילים לא היו בנמצא.
מאוחר יותר נקראו בשם זה ארגונים צבאיים בעלי אופי דומה.
ארגוני לשכארי ידועים בימי הביניים היו ראינדתה (რაინდთა, מהמילה ראיון), אזנאורתה (აზნაურთა, מהמילה אזנאורי), סָכַּלכּוֹ לשכארי (საქალაქო ლაშქარი, לשכארי עירוני).
בתחילת דרכו, בתקופת גאורגיה הפאודלית, היה הלשכארי צבא פאודלי ונקרא "ג'ארי-חאלחי" ("ჯარი-ხალხი", "צבא-עם"), אולם עם התחזקות הפיאודלים בוטל הצבא והוא נקרא לדגל רק בעיתות חירום כמו פלישות של אויבים או איומים חיצוניים אחרים על הממלכה הגאורגית.
בעת חירום כזו הוצא צו המורה לכל גבר בגיל במתאים ("כּוּדזֶה קאצי", "ქუდზე კაცი") להצטרף ללשכארי.
לקראת סוף התקופה הפיאודלית התרבו גיוסי הלשכארי, שנבעו מפלישות השבטים הלזגינים מדאגסטן בתקופת הלקיאנובה והפלישות של הפרסים והעות'מאנית לגאורגיה.
עם סיפוח גאורגיה בשלבים משנת 1801 על ידי האימפריה הרוסית הפכו הלשכארי למיליציה גאורגית ונלחמו במלחמות הרוסיות-פרסיות והמלחמות הרוסיות-עו'תמאניות.
בתקופת פלישת נפולאון לאימפריה הרוסית בשנת 1812, השתתף הלשכארי בהגנה על האימפריה.
בשלהי תקופת שלטון האימפריה הרוסית בגאורגיה, משנת 1874 עד מהפכת פברואר של 1917, היה השירות בלשכארי, באופן רשמי, מילוי חובת השירות הצבאי.
בתקופת מלחמת העולם השנייה (1941-1945), מילא הלשכארי האזרחי תפקיד פעיל במלחמה לצד הסובייטים.
בשנת 1988 הקים ג'אבא יוסליאני את הארגון החצי-צבאי, מחדריוני, וטען כי הוא הוקם על פי מודל הלשכארי לפני מיסודה בתקופת האימפריה הרוסית, בתקופה בה היו הלשכארי מגויסים בעיתות חירום.
לשכת בית אבטינס הייתה לשכה בעזרה בבית המקדש השני.
לשכה זו שימשה את משפחת בית אבטינס, משפחה שתפקידה היה להכין את הקטורת שהוקטרה על המזבח הפנימי וביום הכיפורים.
בלשכת בית אבטינס היו מאחסנים את אחד עשר סממני הקטורת ואת הסממנים הנלווים, ושם היו בני משפחת בית אבטינס כותשים את סממני הקטורת, ומערבבים אותם זה בזה, כדי ליצור את הקטורת.
הכנת הקטורת לכל השנה הייתה נעשית בפעם אחת, ולאחר מכן הייתה הקטורת נשמרת בלשכה, ובכל יום היו לוקחים את הכמות הדרושה להקטרה של אותו יום.
בערב יום הכיפורים, היו זקני הכהונה מעלים את הכהן הגדול ללשכת בית אבטינס, ומשביעים אותו שלא ישנה בעבודת הקטורת, ולא יניח את הקטורת על הגחלים בהיכל, כדעת הצדוקים, אלא בקודש הקודשים, כדעת חכמי ישראל, הפרושים.
לפי דברי רב פפא בגמרא, שתי לשכות היו לו לכהן הגדול בשבעת ימי הפרישה שלפני יום הכיפורים, ימים בהם שהה במקדש.
האחת – לשכת פרהדרין, שם היה ישן, והשנייה – לשכת בית אבטינס, שם היה מתאמן בביצוע נכון של חפינת הקטורת.
מדברים אלו עולה שהכהן הגדול הקדיש חלק ניכר מזמנו בימים אלה לאימונים בלשכת בית אבטינס.
לשכת בית אבטינס היא אחד מהמקומות בהם שמרו הכהנים בבית המקדש.
לשכת בית אבטינס נזכרת במסכת מדות (א,א) ומסכת תמיד (א, א) כמקום בו שמרו הכהנים בבית המקדש.
בגמרא נאמר, שאחת משתי הלשכות של הכהן הגדול הייתה בצפון העזרה, והאחרת בדרום, אך לא ידוע איזו משתי הלשכות הייתה בצפון, ואיזו בדרום.
הראשונים נחלקו בהכרעת הספק: יש הסוברים שהספק נותר בעינו, יש הסוברים שההכרעה היא שלשכת בית אבטינס הייתה בדרום, וכן עולה מהירושלמי, ויש הסוברים שההכרעה היא שלשכת בית אבטינס הייתה בצפון.
לשכת בתי הכלא הפדרלית היא סוכנות אכיפת חוק פדרלית הכפופה למשרד המשפטים של ארצות הברית והיא אחראית על ניהול מערכת בתי הכלא הפדרליים.
המערכת מטפלת גם באסירים שביצעו מעשים שנחשבים כעבירות על החוק במחוז קולומביה.
הלשכה הוקמה בשנת 1930 כדי לספק טיפול מתקדם ואנושי יותר לאסירים פדרליים, מתוך כוונה למקצע את שירות בתי הכלא, ועל מנת להבטיח ניהול עקבי ומרוכז של 11 בתי הסוהר הפדרליים שפעלו באותו הזמן.
במתקני הלשכה כלואים אסירים על הפרת חוקים פדרליים.
על הפרת חוקים של מדינות ארצות הברית, האסירים נכלאים בבתי סוהר של המדינה.
בשנת 2016 רק כ-10% מכלל האסירים בארצות הברית היו כלולים בבתי הכלא הפדרליים של הלשכה.
על פי אתר האינטרנט הרשמי של הארגון, הלשכה כוללת יותר מ-116 מוסדות, שישה משרדים אזוריים, משרד המטה שבוושינגטון, 2 מרכזי הכשרה, 22 משרדי קהילתיים, ואחראית על אבטחתם וטיפולם של כ-210,000 עבריינים פדרליים.
כ-82 אחוז מאסירים אלה נכלאים במתקני הכליאה או המעצר של הלשכה.
שאר האסירים כפופים להסכמים עם ממשלות המדינה המקומיות או באמצעות חוזים עם מפעילי המרכזים הקהילתיים, מרכזי המעצר, בתי הסוהר, ומתקני הכליאה לנוער.
הלשכה גם אחראית על ביצוע כל ההוצאות להורג הפדרליות, ואלה מעוגנים בחקיקה משפטית (למעט אלה שמבוצעים על פי החוק הצבאי) בארצות הברית.
הלשכה מחזיקה את המתקן הפדרלי להוצאה להורג בזריקת רעל בכלא טר הוט באינדיאנה.
מערכת בתי הסוהר הפדרלית התקיימה במשך יותר מ-30 שנה לפני הקמתה של לשכת בתי הכלא הפדרלית.
למרות שהסוהרים תפקדו באופן כמעט עצמאי, הממונה על בתי הסוהר, שהיה כפוף למשרד המשפטים בוושינגטון, היה להלכה האחראי על בתי הכלא הפדרליים.
עד 1907, בנושאי הכלא טיפל הסוכן הכללי של משרד המשפטים.
הסוכן הכללי היה אחראי על החשבונות במשרד המשפטים, הפיקוח על פעולות פנימיות, חקירות פליליות מסוימות, כמו גם פעולות בבתי כלא.
בשנת 1907, משרד הסוכן הכללי בוטל, ותפקידיו חולקו בין שלושה משרדים חדשים: מחלקת החשבונות (שהתפתח מאגף ניהול המשפטים); משרד הבוחן הראשי (שעל בסיסו הוקם בהמשך לשכת החקירות הפדרלית); לבין משרד המפקח על בתי הסוהר, שמאוחר יותר כונה המפקח על בתי הסוהר (שהפך ללשכת בתי הכלא הפדרלית).
לשכת בתי הכלא הפדרלית הוקמה ב-1930, ותפקידיה עוגנו בחקיקה מיוחדת, ובהדרגה גדלה אחריותה ומספר המועסקים בה.
לשינדה מוניק דמוס היא אתלטית אמריקאית.
היא אלופת עולם (טגו 2011) וסגנית אלופה אולימפית (לונדון 2012) בריצת 400 מטר משוכות.
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בקינגסטון, ג'מייקה בשנת 2002 זכתה דמוס במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 54.70 שניות.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה דמוס במקום תשיעי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 54.32 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה דמוס במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 53.27 שניות, אחרי יוליה פצ'ונקינה מרוסיה (52.90 שניות) ולפני בת ארצה סנדרה גלובר שאף היא קבעה שיא אישי חדש של 53.32 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכתה דמוס בשתי מדליות, זהב וכסף.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה דמוס במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא אישי חדש ובתוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים, 52.47 שניות, לפני מליין ווקר (52.73 שניות) ונטליה אנטיוך מרוסיה (53.85 שניות).
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה דמוס במדליית כסף בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 52.77 שניות, אחרי נטליה אנטיוך (52.70 שניות) ולפני זוזאנה היינובה מצ'כיה (53.38 שניות).
לשכה 06 הייתה יחידת משטרה אשר הוקמה ב-1960 לצורך הכנתו של תיק הראיות לקראת משפטו של אדולף אייכמן.
לאחר לכידת אדולף אייכמן על ידי המוסד, הודיע ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון ב-23 במאי 1960 בשעה 16:00 מעל בימת הכנסת: .
מיד עם שידור ההודעה הוחלט על ידי המפקח הכללי של משטרת ישראל יוסף נחמיאס כי לצורך ניהול החקירה במשפט תוקם יחידה משטרתית מיוחדת.
בתאריך 26 במאי 1960 מונה ניצב אברהם "רמי" זלינגר שהיה באותה העת מפקד המחוז הצפוני לעמוד בראש היחידה.
לסגנו מונה ניצב משנה אפרים הופשטטר שהיה באותה העת ראש ענף החקירות במחוז תל אביב.
שמה של היחידה החדשה היה לשכה 06 וזאת משני טעמים:
באותה העת היו תחת פיקודה של משטרת ישראל חמישה מחוזות והיחידה החדשה הייתה בבחינת השישי שבהם.
הרצון שלא לקרוא ליחידה בשם המתבקש "מיוחד" שהייתה מילת ההסוואה הגרמנית לרצח.
מיקומה של היחידה היה בבית המעצר ביגור שכונה לצורך המבצע "מחנה אייר" שם הוחזק אדולף אייכמן במעצר ושם נקבע גם מקומו של ארכיון החקירה.
כיועץ משפטי וכמלווה לעבודת היחידה מונה גבריאל בך.
כל הקצינים שמונו ליחידה שלטו בשפה הגרמנית.
ככלל חולקה היחידה לשלושה ענפים:
ענף 1 – אחראי על איסוף הראיות והעדויות, הן ממשפטים קודמים והן ממקורות אחרים אשר היו עשויים לשמש כראיות במשפט, מיונם בהתאם לארצות השונות ואימותם של מסמכים.
הענף חולק לשישה מדורים אשר כל אחד מהם קיבל תחת אחריותו אזור אשר היה בשליטת גרמניה הנאצית בעת המלחמה או שהייתה לו נגיעה למעשיו של אייכמן.
ענף 2 – אחראי על חקירת אדולף אייכמן.
בראש ענף זה הושם פקד אבנר לס מאגף החקירות במטה הארצי שגם מונה להיות חוקרו האישי של אייכמן.
ענף 3 – מזכירות וארכיון - תיוק רישום והחזקת חומר הראיות.
בראש ענף זה הושם רב פקד מנחם צפריר.
סגן ראש הלשכה נצ"מ הופשטטר אחראי היה לתיאום בין הענפים ושיבוץ החומר כולו לכדי פרשה אחת.
סגן מפקד הלשכה היה אחראי על ריכוז החומר, השוואתו ושיבוצו לכדי תמונה כוללת.
מפקח אורי יחיאלי מונה כקצין הניהול.
אייכמן נחקר בפעם הראשונה תחת אזהרה ב-29 במאי 1960, וב-6 ביוני 1960 הוא הוזהר פעם נוספת.
כל חקירותיו הוקלטו ותורגמו לעברית.
אייכמן חתם על כל תעתיק לאחר שעבר עליו ורשם את הערותיו והסתייגויותיו.
בתחילה פנה אליו אבנר לס בתואר "הר (אדון) אייכמן", אך פנייה זו עוררה את חמתם של אנשי הלשכה וזלינגר נתן הוראה כי ייפסק השימוש בתואר "הר".
במסגרת מלאכת איסוף הראיות עברו אנשי ענף 1 – 11 במספר – על כ–400,000 עמודי חומר, סרקו מיקרופילמים, ניתחו ועיבדו מסמכים לפני הגשתם לסגן מפקד הלשכה.
כמו כן הם גבו עדויות מכ-120 עדים, עברו על מסמכים שנשלחו מארכיונים שונים ועמדו בקשר שוטף עם אנשי הפרקליטות.
בנוסף, מדי ערב הייתה נערכת ישיבה שכונתה בפי אנשי היחידה "קריאת פרקי תהילים" - במסגרתה היו עוברים על הודיות החשוד והחומר שנאסף.
ניצב זלינגר כתב בדו"ח הסיכום: .
נצ"מ הופשטטר ציין בין היתר בדוח הסיכום שהעביר כי
העבודה הקשה, תחושת השליחות וריחוקם מהבית של רבים מאנשי הלשכה הביא לגיבוש חזק מאוד.
חלק הארי של החוקרים מסר עצמו למשימה מבוקר עד לילה וחזר לביתו רק בסופי שבוע.
מספרם של ימי ההיעדרות בשל מחלה או מסיבות משפחתיות היה זניח.
פקד מיכאל גולדמן – ראש מדור ב' בענף 1- מספר בעדותו: .
כמעט 70% מאנשי לשכה 06 היו ניצולי שואה.
על כל מהלך החקירה הוטלה סודיות מוחלטת שכללה גם איסור פרסום מקום החזקתו של אייכמן וזאת מחשש לחטיפתו.
משימתה של היחידה נמשכה בפועל כעשרה חודשים והיא פורקה ביום 19 במרץ 1961.
בסיכום פעולותיה של היחידה נכתב על ידי זלינגר: .
לשחרר את סין: האומץ להאמין (בסינית:自由中国：有勇气相信) הוא סרט תיעודי של הבמאי מייקל פרלמן שעוסק בהפרת זכויות אדם בסין ובייחוד בקצירת איברים חיים.
הוא הופק במשותף על ידי מר קין וונג וערוץ טלוויזיה חופשי של סין, NTDTV.
הסרט הוקרן בהקרנות פרטיות בפרלמנטים, באוניברסיטאות ובפסטיבלי סרטים כאשר הקרנות פרטיות בולטות נערכו בין היתר בכנסת, בקונגרס האמריקאי ובפרלמנט האירופי.
הסרט יצא לאור לקהל הרחב בארצות הברית ב-31 במאי 2013 ובעולם ב-4 ביוני 2013. הוא זכה בפרסים ושבחים רבים ברחבי עולם.
הסרט עוסק בסיפורם של ג'ניפר דזנג וצ'ארלס לי אשר נרדפים בידי המשטר בסין.
פאלון גונג היא שיטה המערבת טאואיזם ובודהיזם אשר התפשטה בסין במשך שנות ה-90 (יותר מ-70 מיליון מאמינים).
לאחר שהמשטר מעריך שקיימים יותר אנשים האוחזים באמונה הרוחנית מאשר אנשים החברים במפלגה הקומוניסטית, הוא אוסר את האמונה בחוק ומתחיל דיכוי אכזרי של המאמינים.
דזנג היא חברת מפלגה קומוניסטית המאמינה בשיטת פאלון גונג ולי הוא אמריקאי ממוצא סיני המנסה להרחיב את חופש הביטוי בסין.
דזנג ולי נכלאים במחנות עבודה בהם הם חווים עינויים ושטיפת מוח במסגרת תוכנית לחינוך מחדש.
כמו כן נחשפת בסרט שיטה מסחרית של סחר באיברים, לפיה כאשר נערכת הזמנה להשתלת איברים בסין לוקחים את המאמין בשיטת ה"פאלון גונג" וחותכים ממנו את האיבר בעודו בחיים, כדי לשמור על טריות האיבר (ידוע גם כ"קצירת איברים").
דזנג מצליחה לברוח לאוסטרליה, שם היא מפרסמת ספר רב מכר אודות הרדיפות בסין ומתאחדת עם משפחתה.
לי חוזר לסין במאמץ לסתור את התעמולה נגד אמונת הפאלון גונג.
ג'ניפר דזנג - חברת מפלגה קומוניסטית לשעבר, כותבת רב המכר "עדים להיסטוריה: מאבקה של אישה סינית אחת לחירות"
ד"ר צ'ארלס לי - איש עסקים אמריקאי ממוצא סיני ואסיר לשעבר במחנה עבודה סיני
דייוויד קילגור - מזכיר המדינה לשעבר של קנדה, אחד משני המחברים של דו"ח קילגור-מטאס.
כריס סמית - חבר קונגרס אמריקני
איתן גוטמן - מחבר הספרים: "Losing The New China" "לאבד את סין החדשה: סיפורו של המסחר האמריקני, תשוקה ובגידה" ושל הספר: "הטבח: הרג המוני, קציר איברים, והפתרון הסודי של סין לבעיית מתנגדי המשטר", כותב במגזין וול סטרייט אסיה
הסרט זכה לתשבחות רבות בשל המסר הנוקב וחשיפת ראיות אודות קציר האיברים הסיני.
ראש מחלקת ניו-יורק של ה-CNN לשעבר, קרן קרי, אמרה כי הוא "מרתק ואינטנסיבי".
חבר הקונגרס האמריקני, כריס סמית, מקווה ש"הסרט הזה ישנה את כללי המשחק".
הסרט זכה לפחות ב-6 פרסים בפסטיבלי פרסים, רובם בארצות הברית.
לשכת בונים חופשיים או לשכה מסונית היא יחידת המבנה הבסיסית של הבנייה החופשית.
כל לשכה חדשה אמורה לקבל צ'ארטר מלשכה גדולה, והיא מתקבלת לארגון ומוענקת לה הסמכה, רק לאחר שהתחייבה לפעול ולנהל ענייניה על פי החוקה של אותה הלשכה הגדולה.
ישנן שלוש לשכות שהן יוצאות דופן, מבחינה זו שאינן זקוקות לאישור הסמכה.
אלו הן שלוש הלשכות שהקימו את הלשכה הגדולה הראשונה של אנגליה בלונדון.
בדרך כלל כל בונה חופשי הוא בעל הזכות לבקר בכל לשכה, תחת כל תחום שיפוט, של כל לשכה גדולה שנמצאת ביחסי ידידות עם לשכתו.
בלשכות גדולות מסוימות זכות זו שמורה אך ורק לרב בונה (בעל הדרגה השלישית).
ברוב המקרים הוא מחויב לבדוק את יחסי לשכתו עם הלשכה בה הוא מעוניין לבקר, ולאשר את תקינות החברות של הלשכות.
חברי הבנייה החופשית מצטרפים ללשכה על מנת לרכוש את דרגות המסדר, וכל עלייה בדרגה מקדמת את מעמד הבונה.
בתקופת ימי הביניים, גילדות הבנאים היו משעינות צריפים או סוכות על קירות או חומות המבנים שהקימו, ואלו נקראו בשפתם של הנורמנים (Norman) "מבנים שעוּנים: - Alodgements.
מאוחר יותר, המושג קוצר ל-Lodges - לשכות.
ככל הידוע, הוא הוזכר לראשונה בשנת 1277, ולאחר מכן ב-1355. המבנים הללו שימשו לאחסון חומרים וכלי עבודה.
לשכות אלו פעלו בבניה החופשית הסקוטית ולא האנגלית.
השם Lodge דבק בבניה החופשית וכן בגופים ותחומים רבים אחרים.
כך למשל המילה מקובלת כאכסניה, חדר או דירה זמנית.
בונים חופשיים נפגשים במסגרת הלשכה, לא בהכרח בתוך מבנה פיזי של לשכה, למרות הכינוי לשכה או היכל למקום המפגש בו הם מתאספים.
כינויים נוספים המקובלים הם מרכז מסוני, מקדש או אולם מסוני, והם נוספו על מנת להימנע מביקורת שלילית, דעות קדומות וחשד לגבי טיב התנועה.
בלשכות מסוימות נהוג להשתמש בכינויים שונים בתקופות שונות.
השמות "לשכה כחולה", "לשכת האומנות" או "לשכת האומנות העתיקה" מתייחסים למבנה הבסיסי של הבנייה החופשית הכוללים את שלוש הדרגות הראשונות, לעומת הלשכות המורחבות כמו לשכות "הנוסח היורקי" ו"הנוסח הסקוטי".
בבריטניה הגדולה נהוג להשתמש במונח "לשכת האומנות".
הלשכה הכחולה הוא מונח הנגזר מהתפאורה בלשכות הבנייה החופשית האנגלית והאירית שגוונה כחול.
למרות מקורו העתיק, השימוש במונח גדל והתפשט ביבשת אמריקה במאה ה-20 ובמאה ה-21.
לשכות מחקר נוסדו במטרה לקדם ולפתח את לימודי ההיסטוריה, התאוריה והפרקטיקה המסונית.
הלשכה מגבילה בקפדנות את מספר חבריה.
היא מארחת מבקרים מרחבי העולם ונשלחים אליה מסמכים שונים העוסקים בבנייה החופשית.
לתחומי שיפוט של לשכות גדולות רבות יש לשכות מחקר, אשר בדרך כלל עורכות מפגשים לעיתים רחוקות יותר מלשכות כחולות ואינן מחלקות דרגות.
בבריטניה הגדולה, לשכת ההנחיות היא בעלת חוקה נפרדת, אמנם ניתן להתייחס אליה כאל ללשכה.
לשכה זו מספקת לרב הבונה העומד בראש כל לשכה את האפשרות להתאמן על הטקסים בהדרכת חבר רב בונה בעל ניסיון; לשכה זו עורכת הרצאות והסברים על הטקסים והסמלים על מנת לפתח את הידע ולהעמיק את ההבנה לגבי משמעות החברות בבנייה החופשית.
בתחומי שיפוט מסוימים בארצות הברית, לשכת ההנחיות משרתת כלשכה מוסמכת עבור בונים הזקוקים לתדרוך בנושאים נוספים, מלבד מנהגי וטקסי הבנייה החופשית, והן מארחות מדריכים ודוברים הנושאים דברים בנושאים מסוניים ותחומים נוספים.
נהוג להשתמש במונח לשכת אם בבריטניה הגדולה כאשר מתייחסים ללשכת המקור בה החבר הבונה הצטרף לראשונה לבנייה החופשית וקיבל את דרגתו הראשונה - תלמיד בונה.
'לשכת אם' היא גם הלשכה האחראית על הקמתה של לשכה חדשה, לשכת הבת, המממנת את התהליך וזו שהעניקה לה צו שמאשר את הסמכתה כלשכה המנוהלת תחת שיפוטה של אותה לשכה גדולה אזורית.
דוגמה ללשכת אם, היא לשכת האם קילווינינג מספר 0 אשר פועלת תחת שיפוטה של הלשכה הגדולה של סקוטלנד, והיא ידועה כלשכת האם של סקוטלנד כפי שהוזכר במסמכי שאו של 1598 ו-1599, כמי שהסמיכה לשכות חדשות טרם שיוכה ללשכה גדולה.
לשכות פועלות תחת סמכות בעלת תוקף מדיני, לאומי או אזורי שנקרא "הלשכה הגדולה".
חוקת רשות זו, עליה היא מסתמכת, מגדירה את מבנה הבנייה החופשית בארגון עליו היא אחראית ואת בעלי התפקידים והדרגות של הבונים אשר חברים בלשכותיה.
לשכות גדולות אזוריות בוחרת וממנות את רבי הבונים העומדים בראש כל הלשכות תחת שיפוטן, אלו הם רבי הבונים המנהלים את הלשכות ודואגים לתפקודן השוטף.
ללשכות גדולות וללשכות תחת אזורי שיפוטן ישנה אפשרות מסוימת לגוון את תרגול הדרגות, המנהגים והטקסים, וקיימים הבדלים מינוריים בין אופן ניהול הלשכות.
החופש לשינויים אפשרי בעיקר כאשר אין הוראות עליהן מקפידים לפקח.
למרות ההבדלים, יחסי האחווה בין הלשכות נשמרים.
ככלל, על מנת להתקבל לבנייה החופשית ולהצטרף להיות מוסמך לחבר מן המנין (בלשכות הסטנדרטיות האנגלו- אמריקניות) על המועמד:
להיות גבר המעוניין להצטרף מרצונו הפרטי או בעקבות הזמנה.
להיות בעל אמונה כלשהי בכוח עליון.
להיות בעל ערכים מוסריים, מוניטין טוב ומבוסס כלכלית לתמוך במשפחתו.
לחיות באזור תחת שיפוטה של לשכה גדולה כלשהי, אם מדובר בארצות הברית.
לעבור בהצלחה את מבחני הכניסה של חברי הלשכה: הראיון ועבודת התחקיר אודותיו, בדיקת הרקע ותפקודו בעבר, כולל תחקור אנשים שהכירו אותו.
התהליך עשוי להמשך אף שנתיים.
להיות יציב ובריא נפשית ופיזית, אמנם זהו אינו כלל אוניברסלי.
ככל הנראה כלל זה נגזר מסירובם של בונים מעשיים להסמיך עבדים.
וייתכן שהמקור הוא בתנאי קבלה עתיק של לשכות ספקולטיביות, המורה על בונה חדש להיות בעל רישיון למסחר ולהיות בעלת היכולת להעסיק עובדים, ובכך הוא הופך לחופשי.
לעבור את ההצבעה של חברי הלשכה שיאשרו את הקבלה.
לאחר שלשכה בוחרת או מאשרת מועמד בתיאום עם דרישות הלשכה הגדולה, היא תקבע מה יהיה מעמדו בהתאם לדרגות בהן יוסמך.
רב בונה זכאי להחשב כחבר הלשכה בה קיבל את דרגותיו לכל שארית חייו.
הוא יכול להתפטר אם יהיה מעוניין בכך, אך ורק אם שילם את חובותיו לארגון.
בונה יכול לפרוש מסיבות אישיות או להצטרף ללשכה אחרת, באזורים בהם חל איסור להשתייך ללשכות שונות בבת אחת.
לאחר פרישתו, הוא ממשיך להיחשב כבונה בתחום השיפוט ויכול להצטרף שוב, אך הוא ומשפחתו מאבדים את זכויותיהם ואת תמיכת הבנייה החופשית.
מאקי טען שפרישה מבנייה החופשית לא פוטרת את הבונה שעזב מלתפקד על פי אמות המידה של הבנייה החופשית ולחיות חיים מוסריים נכונים כפי שנשבע לארגון.
בונה יכול להיות להיות מסולק מלשכתו ומהבנייה החופשית, אם נאשם בעברות חמורות בתחום המשפט האזרחי, הפלילי או המסוני.
הרחקה מכל הארגון מתבצעת על ידי הלשכה הגדולה, לעומת תהליך הרחקה מלשכה מסוימת העשוי להיעשות על ידי הלשכה המרחיקה.
רב בונה חופשי, אשר שילם את חובותיו לארגון המסוני ואינו נמצא תחת חקירה או עונש מצד הבנייה החופשית, הוא בעל הזכות להצטרף ללשכה אחרת, בה לא יזדקק להיות מוסמך שוב על מנת לקבל את דרגותיו, אך עשוי להיות מצופה לשרת בתפקיד כלשהו בלשכה החדשה.
אם רב בונה לא שילם את חובותיו ועל כך סולק מהבנייה, הוא יוכל לחזור מיידית להיות חבר מהשורה, בעל המעמד אותו רכש, כאשר ישלם את הצטברות החוב ואת התחייבויותיו הנוכחיות, אמנם בתחומי שיפוט רבים ישנה דרישה להצבעה מחדש עבור כניסה מחדש לארגון.
לשכות גדולות רבות מאשרות לרב בונה להיות חבר בלשכות רבות בו זמנית.
בתחומי שיפוט מסוימים, שיוכו של רב בונה ללשכות רבות אינו מאפשר את הזכות להיבחר ולהימנות להיות הנשיא הנבחר של יותר מלשכה אחת.
עבור בונים חופשיים בדרגות בסיס - תלמיד בונה וחבר בונה, נהוגים חוקים שונים.
השמות, התפקידים ומספר נושאי המשרה בלשכות משתנים בין תחומי שיפוט של הלשכות השונות.
ברוב המקרים קיימת משרה בעלת חשיבות זהה בתחום השיפוט של הלשכה הגדולה.
לשיר הוא סרט מוזיקלי-קומי בהנפשה ממוחשבת של אילומיניישן מ-2016. הסרט בוים ונכתב על ידי גארת' ג'נינגס.
סרט המשך בשם "לשיר 2" יצא לאקרנים ב-22 בדצמבר 2021.
בעולם המאוכלס בידי חיות אנושיות, תיאטרון של קואלה בשם באסטר מון (מתיו מקונוהיי) עומד להסגר בגלל קשיים כלכליים אליהם הוא נקלע, לפיכך באסטר יוצא במסע במטרה להצילו באמצעות קיום תחרות כישרונות מוזיקליים נושאת פרס.
העלילה מתמקדת בחמשת הפיינליסטים: חזירה בשם רוזיטה (ריס ויתרספון), עכבר בשם מייק (סת' מקפרלן), דורבנית בשם אש (סקרלט ג'והנסון), פילה בשם מינה (טורי קלי) וגורילה בשם ג'וני (טארון אגרטון).
באסטר מון הוא מנהל תיאטרון כושל שעקב הצגות לא מבוקשות שהעלה בתיאטרון הכניס את עצמו ואת הארגון לקשיים כלכליים ונרדף על ידי הבנק לו חייב כסף.
במאמץ אחרון באסטר מתכנן שבתיאטרון תתקיימנה תחרות שירה שהפרס לזוכה יעמוד על סך 1,000 דולרים, עקב טעות כתיב של מזכירתו של מון, גברת קרולי, המודעה נדפסת ובה כתוב שהפרס עומד על סך 100,000 דולרים, מה שמושך את כל כישרונות השירה שבעיר.
במקביל לאודישנים והחזרות, באסטר מנסה להשיג מימון מהוריו של אדי, חברו ובהמשך גם מסבתו, שהייתה כוכבת אופרה ידועה בעיר.
לאחר כל האודישנים הפיינליסטים הם:
ג'וני - גורילה עם כשרון שירה שמנגן על פסנתר אך נגרר על ידי משפחתו לעסקי פשע משפחתיים
מייק - עכבר שחצן שמנגן ברחוב לפרנסתו, עם נטייה למוזיקה קלאסית.
אש - דורבנית שהגיעה עם חברה היהיר אך נבחרה לבדה, מנגנת מוזיקת רוק
רוזיטה - חזירה עקרת בית שחולמת על שירה
גונתר - חזיר עליז עם כשרון ריקוד.
מינה - פילה עם פחד במה שבהתחלה עובדת מאחורי הקלעים ובעזרת באסטר מון מתגברת על הפחד במה שלה.
לאחר שסבתו של אדי, ננה נודלמן, מסכימה לראות חזרה גנרלית, הכל משתבש כאשר הדובים שרומו על ידי מייק מתפרצים ודורשים את הכסף בתמורה לחייו של מייק.
לאחר שהם שוברים את התיבה מגלים כולם כי הפרס מעולם לא היה באמת 100,000 דולרים, אך לפני שמישהו נוקט צעד, האקווריום העצום שבאסטר בנה בתוך התיאטרון נסדק, המתחרים נשטפים לרחוב והמבנה נהרס כליל.
ננה עוזבת בכעס, הדמויות מתפזרות בייאוש, הבנק מעקל את השטח של התיאטרון ובאסטר המדוכא עובר לגור אצל אדי.
לאחר זמן מה המתחרים מוצאים את באסטר ודוחקים בו לקיים את התחרות בכל זאת, בלי פרס ובלי מכירת כרטיסים, לשם השירה וההופעה בלבד.
באסטר מתעשת ובסופו של דבר ההופעות מתקיימות בשטחי ההריסות של התיאטרון, בתחילה בנוכחות משפחות המתחרים ולאחר מכן בנוכחות קהל גדול וסיקור תקשורתי שנוהרים למקום.
הסוף הוא טוב: ג'וני מתפייס עם אביו שמבין את חלומו של בנו, רוזיטה מצליחה להגישם את חלומה בתמיכת בעלה, מייק מקבל הכרה ובורח מהדובים, מינה מתגברת על פחד הבמה שלה, ובאסטר מצליח להשיג את הבעלות על התיאטרון ופותח אותו מחדש במימונה של ננה.
שם הדמות אודות הדמות מדבב/ת(אנגלית) מדבב/ת(עברית) באסטר מון קואלה אופטימי המתכנן לשמור על התיאטרון שלו פתוח על ידי קיום תחרות כישרונות מוזיקליים.
מתיו מקונוהיי צביקה הדר רוזיטה חזירה שוויתרה על חלום הנעורים המוזיקלי שלה, כדי להינשא לנורמן, ולהיות אמא ל-25 חזרזירים.
ריס וית'רספון דקלה הדר מייק עכבר קטן ולבן, בעל קול גדול, דמוי קולו של פרנק סינטרה, שחצן ויהיר.
סת' מקפרלן חיים זנאתי אש דורבנית הנמצאת בראש להקת רוק אלטרנטיבי עם החבר שלה.
סקרלט ג'והנסון שירלי לילו אדי כבש, ושותפו של באסטר המפקפק בעתיד התיאטרון.
ריילי ניר רון מינה פילה הודית מתבגרת עם קול ייחודי ופחד במה.
טורי קלי נעמה נחום ג'וני גורילה צעיר עם מבטא בריטי הרוצה לשיר, אך אביו רוצה שהוא ימשיך את ההיסטוריה הקרימינלית של משפחתו.
טארון אגרטון דור סרוגו גונתר השותף הגרמני לריקודים של רוזיטה, וכמוה גם הוא חזיר.
ניק קרול יהויכין פרידלנדר נורמן בעלה העצלן והנעדר של רוזיטה.
ניק אופרמן גיל וסרמן מרקוס "ביג דדי" האבא הקרימינלי של ג'וני.
פיטר סרפינוויץ' אריה צ'רנר גברת קרולי זיקית קשישה ירוקה, והעוזרת של באסטר.
גארת' ג'נינגס ניסו שליו לארנס החבר לשעבר של אש בק בנט תמיר גינזבורג ג'ודית לאמה שעובדת בבנק ועיקלה את התיאטרון לבאסטר עקב חובות.
ריאה פרלמן הילה סורג'ון פישר סבא של מינה ג'יי פרוה מיכה אוזין סליאן אמא של מינה לזלי ג'ונס הילה מערבי ננה סבתא של אדי, סלב לשעבר בעצמה ג'ניפר הדסון (קול כילדה), ג'ניפר סונדרס ענת וקסמן דוב בוס ג'ים קאמינגס יורם יוספסברג סטן גורילה אדם באקסטון צביקה שוורצברג
סרטי יוניברסל ואילומיניישן הפקות הכריזו על סרט המשך בשם "לשיר 2" אשר תוכנן במקור לצאת ב-25 בדצמבר 2020, אך תאריך זה נדחה ל-2 ביולי 2021, ולבסוף הסרט יצא לאקרנים ב-22 בדצמבר 2021.
לשכות המודיעין היו ארגונים אשר פעלו במהלך השנים 1881–1924, בהן היגרו למעלה משניים וחצי מיליון יהודים ממזרח אירופה ותחום המושב אל ארצות היעד שמעבר לים.
ארגונים אלה קמו בחסות מספר ארגונים יהודיים אשר פעלו במוקדי ההגירה השונים.
לשכות אלה פעלו כדי לסייע למהגר היהודי לקבל החלטה לאן להגר.
אנשי הלשכות לא עודדו הגירה אל אחת מארצות היעד אלא פעלו כדי לסייע למהגר לממש את החלטתו בהתאם לשיקולים פרקטיים.
החברה להתיישבות יהודית (יק"א), הצליחה להקים ברחבי תחום המושב רשת ענפה של לשכות מודיעין והייתה הגורם המרכזי אשר הפעיל משרדים אלה.
מרבית המהגרים היהודים במהלך השנים 1881–1924, כשני מיליון איש, בחרו להגר לארצות הברית של אמריקה והיתר נדדו לארץ ישראל, ארגנטינה, קנדה, דרום אפריקה ואוסטרליה.
ההגירה היהודית הייתה חלק מתנועת הגירה רחבה הרבה יותר אשר כללה את מעברם של למעלה מ-50 מיליון מהגרים מרחבי מזרח אירופה בין השנים 1865-1915. ההגירה היהודית ההמונית שינתה באופן משמעותי את העם היהודי מבחינה דמוגרפית, כלכלית, חברתית ותרבותית.
בתקופת ההגירה הגדולה כ-72% מהמהגרים היהודים יצאו מגבולות האימפריה הרוסית, 16% יצאו מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, 4% מרומניה והיתר מאנגליה, קנדה וגרמניה.
המהגר נדרש להוכיח שמצב בריאותו תקין ושיש בידו סכום כסף מינימלי.
בראשית חודש ינואר של שנת 1925, סגרו הרשויות בארצות הברית את שערי ההגירה ולא אפשרו יותר כניסה חופשית לשטחי ארצות הברית.
בכך הגיעה לסיומה ההגירה היהודית ההמונית לצפון אמריקה.
על רקע גל ההגירה הגדול של יהודי תחום המושב, התגלו קשיים משמעותיים בדרכם של המהגרים אל הארץ החדשה.
קשיים גדולים אלה ובמיוחד מעשי הנוכלות של ה'סוכנים והמתווכים' קיבלו ביטוי בספרות הזמן ובמיוחד בספרו של שלום עליכם, מוטל בן פייסי החזן המתאר את קורותיה של משפחה יהודית שהיגרה מתחום המושב לארצות הברית.
כך למשל בעת מעבר הגבול הרוסי, נזקקה המשפחה לסיוע של 'סוכנים' מקומיים אשר הבטיחו להעבירם את הגבול אך בפועל ניסו לשדוד אותם מרכושם.
בנוסף לקשיים הפיזיים במעברים ולמעשי ההונאה, נזקקו המהגרים היהודים למידע אודות תהליך ההגירה וכן הסבר על מדינת היעד.
אחד הכלים המרכזיים של המהגר בעודו בוחן את ההחלטה להעתיק את מיקומו הוא הידע שקיבל על הנעשה בצד השני.
בהיעדר מידע מוצק, ולפעמים אף בהינתן מידע מטעה או שקרי, היה הקושי להגר עולה בצורה משמעותית.
לשכות אלה פעלו כדי לסייע למהגר היהודי לקבל את ההחלטה הנכונה עבורו לאן להגר.
אנשי הלשכות לא עודדו בשום דרך שהיא הגירה אל אחת מארצות היעד אלא פעלו כדי לסייע למהגר לממש את החלטתו.
לשכות אלה היו לעיתים לא מתואמות ביניהן ואף התחרו זו בזו.
חברת יק"א (החברה להתיישבות יהודית, Jewish Colonization Association), נוסדה על ידי הברון מוריס דה-הירש בלונדון בשנת 1891. החברה נוסדה לאחר שממשלת רוסיה הצארית סירבה לקבל מידי דה-הירש סכום של כ-50 מיליון פרנק להקמת רשת חינוך יהודי מודרני.
מטרת הקמת יק"א הייתה לסייע להגירתם של יהודים מכל חלקי אירופה ואסיה ובמיוחד מהמקומות בהם תנאי חייהם הקשים ביותר ונתונים להגבלות (דגש על מרחבי האימפריה הרוסית), לחלקים אחרים של העולם.
בנוסף השקיעה יק"א משאבים רבים בפיתוח מושבות בחלקים שונים של צפון ודרום אמריקה וכן בארצות נוספות למטרות חקלאיות ומסחריות.
לשכות המודיעין של יק"א בתחום המושב
החברה להתיישבות יהודית, הייתה הראשונה להקים מערך של לשכות מודיעין עבור המהגר היהודי.
בשנת 1904, נפתחה לשכת המודיעין בעיר סנט-פטרבורג ומשנה זו הייתה יק"א המוסד הפילנתרופי היהודי החשוב ביותר שעסק וטיפל בכל ענייני ההגירה באימפריה הרוסית ובתחום המושב.
בנוסף ללשכת המודיעין של יק"א בסנט-פטרבורג, פעל בתחום המושב גם ארגון "הוועד האודסאי", אשר קיבל היתר רשמי לפעול במרחב אודסה בשנת 1890. בחודש ינואר של שנת 1905, הקים הוועד האודסאי את לשכת המודיעין שלו בעיר.
לאור הקמת הלשכות בסנט-פטרבורג ובאודסה ובהמשך למאמץ של הארגונים היהודים לייעץ, לסייע ולהכווין את ההגירה היהודית וכן כתוצאה מהביקוש ההולך והגובר, החלו לקום ברחבי האימפריה הרוסית לשכות מודיעין נוספות בהובלתה ובהנהגתה של יק"א.
כך למשל, בשיא תקופת ההגירה, עמד מספר הלשכות הפעילות בתחום המושב על 507. הייעוץ בלשכות המודיעין של יק"א ניתן ללא כל תמורה כספית.
המבנה ההיררכי של לשכות המודיעין של יק"א היה בנוי כך שכל לשכה פעלה באופן עצמאי.
כאשר התעוררו בעיות שלא נמצא להן פתרון, הייתה מועלית הפניה ללשכה האזורית הגדולה יותר ובמידה וגם שם לא נמצא הפתרון, היו מעלים את הפניה אל הלשכה המרכזית בסנט-פטרבורג.
הלשכות השונות התבקשו לנהל רישום ומעקב אחרי כל הפניות המתקבלות.
אחת המטרות המרכזיות של לשכות המודיעין הייתה להרחיק את המהגרים מידי הסוכנים והנוכלים הלא מורשים.
באמצעות הרחקתם של המתלבטים מהנוכלים, הייתה יכולה לשכת המודיעין להיות המקור המרכזי עבורם למידע אמין ואיכותי.
תפקידי לשכות המודיעין בתחום המושב
התפקידים המרכזיים אותם מילאו לשכות המודיעין בתחום המושב היו: הנפקת דרכונים, מתן הנחות ברכישת כרטיסי הפלגה ונסיעה ברכבת, תיווך עם חברות הספנות ועזרה רפואית.
בנוסף, עסקו לשכות המודיעין של יק"א גם במאבק בסחר בנשים יהודיות.
להנפקת דרכון הייתה חשיבות מכרעת מאחר שהיא הפכה את תהליך חציית הגבול של מדינת המוצא לחוקית.
בנוסף, משפחה בעלת דרכון הייתה תלויה פחות בסוכני תיווך בדרך.
לשכות המודיעין של יק"א השקיעו מאמצים רבים בניסיונות לפתור ולעקוף את הקשיים הבירוקרטים אשר נלוו להליך הוצאת הדרכון.
במסגרת מאמצים אלה הדפיסו לשכות המודיעין עבור המהגרים מתכונת קבועה של מכתב בקשה להוצאת דרכון.
מתן הנחות ברכישת כרטיסי הפלגה
לשכות המודיעין, אשר ייצגו כמות גדולה של מהגרים ופונים, ניהלו משא ומתן עם חברות הספנות הגדולות על מנת לנצל את היתרון המספרי ולהעניק הנחות ברכישת כרטיסים חדשים.
בנוסף, סבסדו לשכות המודיעין אלפי כרטיסי רכבת על מנת לאפשר למשפחות דלות האמצעים להגיע לנמלי היעד.
כך למשל עלה בידי לשכת המודיעין של הוועד האודסאי להוריד את מחירי ההפלגה לארץ ישראל בסכומים של למעלה מ-.40%.
אחד מהמכשולים המרכזיים של המהגרים היה הנושא הרפואי.
בעת ההגעה לחופי אמריקה, עברו המהגרים בדיקות רפואיות כלליות וכן בדיקות עיניים.
במידה ולא היו עוברים את הבדיקה, היו המהגרים עלולים להיות מסורבי כניסה.
משפחות רבות לא הכירו את הבדיקות הרפואיות או קיבלו מידע מקדים מטעה מסוכנים לא מורשים.
לשכות המודיעין של יק"א פעלו לעורר את תשומת הלב של המהגרים לבדיקות הרפואיות והמליצו למהגרים לעבור את הבדיקות הנדרשות עוד בטרם החלו את המסע אל מדינות היעד.
במקרים מסוימים היו לשכות המודיעין אף משלמות כסף לרופאים על מנת שיבצעו את הבדיקות למהגרים בחינם.
במסגרת המאבק של יק"א בסוכנים הלא רשמיים אשר רימו את המהגרים וסיפקו מידע מטעה, החלו לשכות המודיעין לעסוק גם בסוגיית הסחר בנשים.
סחר זה פרח בזמן גל ההגירה הגדול לאור ריבוי האוכלוסייה במדינות המוצא, וכן כתוצאה מתנאי הדלות והעוני שבהם חייה הקהילה היהודית בתחום המושב, ולאור הביקוש הגובר לזנות במדינות היעד.
במסגרת המאבק של לשכות המודיעין, נוצר שיתוף פעולה יחד עם אגודות להגנת נשים במדינות אירופה אותן חצו הנשים בדרך אל מדינות היעד.
הלשכות סיפקו לאגודות אלה מידע רב בנוגע לאופי ההגירה מתחום המושב והסיבות שבגינן התקיים הסחר בנשים.
מנהלי לשכות המודיעין אשר היו סמוכות לגבול פקחו עיניים והפקידו לעקוב אחרי תנועת סוכני ההגירה, במיוחד לכאלה שנעו עם נשים צעירות.
בנוסף לפעולות אלה, פרסמו לשכות המודיעין, דרך העלונים אותם הפיצו, מידע אודות סוחרים לא חוקיים והזהירו את האוכלוסייה המקומית מפניהם.
כמות הפניות ללשכות המודיעין של יק"א בתחום המושב
כל מהגר אשר פנה אל אחת מלשכות המודיעין ונעזר בה, סיפק להן את פרטיו האישיים.
כך למשל נשמרו בלשכות המודיעין של יק"א תיעודים של כ-6,000 מהגרים אשר קיבלו סיוע כספי בקניית כרטיס רכבת עד לנמל המוצא.
נוסף על כך ערכה יק"א רישום כללי ובו מופיע תיעוד של למעלה מ-145,000 פניות של מהגרים יהודים אל לשכות המודיעין ברחבי תחום המושב.
כדי לאפשר למהגר לממש את החלטתו ולהגיע בשלום לארץ היעד, וכדי להילחם בסוכנים ובשוק ההגירה הלא רשמי, פעלו לשכות המודיעין להוציא לאור מגוון מנשרים, עלונים וחוברות הדרכה בעניין ההגירה היהודית.
עלונים אלה הופצו על ידי לשכות המודיעין האזוריות והמקומיות.
פרסומים אלה יצאו לאור בשפת היידיש וכן בשפה הרוסית.
החוברת שתפוצתה הייתה הרחבה ביותר הייתה "אלגעמיינע ידיעות פאר די וואס ווילען פאהרען אין פרעמדע לענדער" ובה היה שלל כתבות אודות מה המהגר צריך לדעת לקראת היציאה לדרך וכן עצות מעשיות ומידע נוסף על מדינות היעד.
החל משנת 1907 ועד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה, הוציאה יק"א לאור את העיתון "דער יודישער עמיגראנט" אשר עסק בענייני הגירה באופן בלעדי.
במסופים השונים ניתן היה למצוא מידע והודעות מטעם לשכות המודיעין השונות, ידיעות על סוכנים נוכלים וכן מידע על מחירי הנסיעות וההפלגות.
בשנת 1912, הוציאה יק"א חוברת אשר הוקדשה כולה לסוגיית הסוכנים הנוכלים, ובכך ביקשה להביא לידיעת המהגרים את חומרת התופעה.
גם לשכת המודיעין של הוועד האודסאי עסקה בפרסומים בעיתונות היהודית-רוסית המקומית ונתנה דגש במתן מידע אודות תנאי המחיה בארץ ישראל.
למרות הקשיים הגדולים והדילמה הקשה של המשפחות היהודיות, בחרו מאות אלפים מהן להגר מעבר לים.
למול דלות האמצעים ובעיקר למול היעדר המידע, פעלו לשכות המודיעין בהובלתה של יק"א כדי לסייע למהגרים לקבל את ההחלטה הטובה ביותר.
לשכות אלה, אשר הוקמו ברחבי תחום המושב סייעו למהגר היהודי להימנע ממגע עם סוכנים לא מורשים ורמאים, העניקו מידע נרחב על מדינות היעד וכן העניקו עזרה כספית דרך מתן הנחות ואף באמצעות מימון הנסיעות.
היקף הפניות הרחב אל הלשכות השונות הדגים כיצד הצליחו לשכות אלה להשפיע ולחזק את זרם ההגירה ולסייע למשפחות השונות לממש את חלומן.
לַשְׁכָּר גָאהּ (בפשטו: لښکرگاه; בפרסית: لشکرگاه; או בשמה ההיסטורי בוסת (בפרסית: بُسْت, תעתיק: בֹּסְת)) היא עיר בדרום-מערב אפגניסטן ובירת מחוז הלמנד.
העיר שוכנת במפגש הנהרות ו, כ-550 ק"מ דרום-מערבית לבירה קאבול, בגובה 773 מטרים מעל פני הים.
לפי תחזית רשמית לתאריך 21 בספטמבר 2020 מתגוררים בעיר 194,473 בני אדם.
ישנה פעילות חקלאית רבה באזור זה, למרות צחיחותו.
סביבת לשכר גאה הייתה תחת שלטון השושלת הצפארית ב.
העיר נכבשה על ידי האימפריה הדוראנית בשנת 1747. הבריטים הגיעו לאזור בשנת 1840 במסגרת המלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה, אך עזבו כשנה מאוחר יותר.
לשכר גאה שימשה מקום מרכזי חשוב לכוחות האפגניים בזמן המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה בשנים 1878–1880.
בשנת 1992 (לאחר סיום מלחמת אפגניסטן) נפלה העיר לידי המוג'אהדין, ובשנים שלאחר מכן נכבשה שוב בידי הטליבאן.
היא שוחררה משלטון הטליבאן בשנת 2001 בידי חיל הנחתים של ארצות הברית וכוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי.
העיר הותקפה פעמים רבות על ידי הטליבאן בשנת 2008.
ב-13 באוגוסט 2021, בעקבות נסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן, כבשו כוחות הטליבאן את העיר.
לשכב עם אחרים הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 2015, אשר בוים ונכתב על ידי לסלי הידלנד.
בסרט מככבים ג'ייסון סודייקיס, אליסון ברי, נטשה ליון, אמנדה פיט ואדם סקוט.
לאחר שאיבדו את בתוליהם זה לזו בימי הקולג', ג'ייק ולייני נפגשים שנים אחר כך בסדנה של מכורים למין אנונימיים.
לאחר דייט כושל, הם מחליטים להישאר ידידים ומפתחים מערכת יחסים חברית קרובה.
על אף ניסיונותיהם ליצור זוגיות עם אנשים אחרים, השניים מתאהבים זה בזו, אך מדכאים בכוח את רגשותיהם.
כשכל אחד מהם נקלע אל תוך משבר אישי, הקרבה בינם מתחילה לפגוע בשגרת חייהם.
אליסון ברי - איילין "לייני" דלטון
אדם סקוט - מתיו סובבצ'יק
לאחר צאתו לאקרנים של הסרט "הרווקה", התסריטאית ובמאית לסליי הידלנד החלה לסבול מדיכאון.
היא העבירה את כל שעות היום בכתיבה, זאת כתחליף לטיפול פסיכולוגי.
לאחר שמצאה את עצמה בזוגיות פוגענית ובוגדנית, לסליי החליטה לכתוב סרט שיעסוק בהתמכרות למין.
לצורך כך, היא השתתפה בפגישות של מכורים וקראה ספרים בנושא על מנת ללמוד.
היא בחרה ליצור קומדיה רומנטית ולא דרמה על מנת להשתחרר ממצבה הנפשי הקשה, ותיארה את הסרט כגרסה של "כשהארי פגש את סאלי..." ל"אידיוטים".
הצגת הבכורה של "לשכב עם אחרים" התקיימה ב-24 בינואר 2015 בפסטיבל "סאנדנס".
מיד לאחר מכן, חברת "IFC Films" רכשה את זכויות ההפצה של הסרט.
בטרם הוא עלה לבתי הקולנוע, הוא הוקרן בשלל פסטיבלים - "סרסוטה" ו"טרייבקה" באפריל, "מונטקלייר" במאי ו"סיאטל" ו"אדינבורו" ביוני.
בצפון אמריקה, החלו הקרנות הסרט באופן רשמי ב-11 בספטמבר, ובישראל שבוע אחר כך, ב-17 בספטמבר.
לשיר 2 הוא סרט קולנוע מוזיקלי-קומי בהנפשה ממוחשבת של אילומיניישן, אשר יצא לאקרנים ב-22 בדצמבר 2021. הסרט בוים ונכתב על ידי גארת' ג'נינגס.
זהו סרט המשך לסרט "לשיר" משנת 2016.
הסרט קיבל מועמדות לפרס אנני לסרט הטוב ביותר בטקס פרסי אנני ה-49.
עלילת הסרט מספרת על באסטר מון וחבריו השחקנים מהסרט הקודם (ללא מייק העכבר) אשר מנסים לקדם מופע חדש באולם "מגדלי הקריסטל" בעיר רדשור, המהווה מוקד של תעשיית הבידור.
משאין להם קשרים, הוא וחבריו מתגנבים למשרדיו של הזאב, איל ההון והאמרגן ג'ימי קריסטל, המפיק מופע חדש.
החבורה הוגה רעיון להביא את האריה כוכב הרוק האגדי קליי קאלוויי למופע שאת מתכונתו הם מציעים לקריסטל.
גברת קרולי והדורבנית אש נשלחות למצוא את קליי המבודד ולשכנע אותו לחזור לבמה.
שם הדמות אודות הדמות מדבב/ת(אנגלית) מדבב/ת(עברית) באסטר מון קואלה אופטימי המתכנן לערוך הופעה בתיאטרון מגדלי הקריסטל ולהביא את קליי קאלוויי לבמה, בסרט הקודם הוא קיים תחרות כישרונות מוזיקליים כדי להציל את התיאטרון שלו.
מתיו מקונוהיי אורי זלצמן רוזיטה חזירה שוויתרה על חלום הנעורים המוזיקלי שלה, כדי להינשא לנורמן, ולהיות אמא ל-25 חזרזירים, בסרט הקודם היא הגשימה את חלומה.
ריס וית'רספון דקלה הדר אש דורבנית הנמצאת בראש להקת רוק אלטרנטיבי עם החבר שלה, בסרט הקודם היא נפרדה מהחבר שלה ופצחה בקריירת סולו.
סקרלט ג'והנסון שירלי לילו מינה פילה הודית מתבגרת עם קול ייחודי ופחד במה, בסוף הסרט הקודם היא גברה על הפחד.
מאוהבת באלפונסו טורי קלי נעמה נחום ג'וני גורילה צעיר עם מבטא בריטי הרוצה לשיר, אך אביו רוצה שהוא ימשיך את ההיסטוריה הקרימינלית של משפחתו, בסוף הסרט הקודם אביו התגאה בכישרונו של ג'וני.
ניק קרול יהויכין פרידלנדר גברת קרולי איגואנה קשישה ירוקה, והעוזרת של באסטר.
גארת' ג'נינגס ניסו שליו ג'ימי קריסטל זאב מנהל תיאטרון מגדלי הקריסטל.
בובי קנאבלי צביקה שוורצברג קליי קאלוויי אריה וכוכב רוק אגדי, מתבודד במשך 15 שנה עקב מותה של אשתו המנוחה רובי.
בונו יגאל שדה אלפונסו פיל מוכר באוטו גלידה, מושא אהבתה של מינה.
פארל ויליאמס תמיר גינזבורג פורשה קריסטל זאבה וביתו המתבגרת של ג'ימי קריסטל.
הלסי משי קלינשטיין נושי חתולה רקדנית רחוב אשר עוזרת לג'וני לרכוש ביטחון עצמי תוך כדי ריקוד.
לטישה רייט לני כהן סוקי ליין כלבה שחצנית וציידת כישרונות.
צ'לסי פרטי מאיה מיטלפונקט דאריוס יאק אגואיסט, מבצע דואט רומנטי עם מינה במופע.
פיטר סרפינוויץ' אריה צ'רנר ג'רי חתול המשמש כעוזרו הנאמן של ג'ימי קריסטל.
בדצמבר 2020, נחשפו מדבבים נוספים בסרט: בובי קנאבלי, לטישה רייט, אריק אנדרה, צ'לסי פרטי, פארל ויליאמס, בונו והלסי.
במקור, הסרט היה אמור לצאת לאקרנים ב-25 בדצמבר 2020. ב-12 באפריל 2019, נודע כי הסרט צפוי לצאת לאקרנים ב-2 ביולי 2021. אולם לבסוף ב-1 באפריל 2020, עקב מגפת הקורונה, הסרט נדחה ל-22 בדצמבר 2021.
לשחרר את שולי הוא סרט קולנוע קומי ישראלי משנת 2021, בכיכובה של שלישיית מה קשור, אשר מבוסס על מערכון מתוך תוכנית הטלוויזיה בכיכובה, "עם סגולה".
את הסרט כתב אורי כץ וביים בן בכר.
הסרט הפך לשובר קופות מקומי בסדר גודל נדיר במונחים של היום לסרט ישראלי, כאשר הביא לבתי הקולנוע בישראל כ-1.2 מיליון צופים, והוא הסרט הישראלי השלישי הנצפה ביותר בכל הזמנים.
למרות הצלחתו הקופתית, הסרט קיבל ביקורות שליליות מהמבקרים.
ביולי 2025 יצא לאקרנים סרט המשך בשם "לשחרר את שולי סאן".
סרט ההמשך הביא כ-1.4 מיליון צופים, והוכרז כסרט הישראלי הנצפה ביותר בכל הזמנים.
בדצמבר 2025 יצא הקמפיין הפרסומי הראשון עם "לשחרר את שולי" להשקת הטלוויזיה החדשה של חברת התקשורת פרטנר, תחת הכותרת "לשחרר את סטטיק".
הקמפיין זכה להצלחה רבה עם טיזר שזכה למעל 1.4 מיליון צפיות ומעל 2.5 מיליון צפיות לסרטון המלא.
העלילה מספרת את סיפורם של אביהו (ציון ברוך), נתי (שלום מיכאלשווילי) ובצלאל (אסי ישראלוף), שלושה ישראלים מזדקנים ממוצא תימני מכפר מרמורק ברחובות, שטסים לקולומביה לשחרר את בנו של אביהו שולי (דוד שאול) שנחטף שם.
אביהו קהלני (ציון ברוך) – אבא של שולי שיוצא לקולומביה להצילו עם בצלאל ועם נתי.
נכה בעל רגל עץ, איבד את רגלו במהלך תאונת גלגיליות.
עובר במהלך הסרט הוצאת כליה.
בצלאל "בצי" בן ציון בנציהו (אסי ישראלוף) – נשוי לאתי, אחותו של אביהו ודודתו של שולי.
מתאהב באנדראה וככל הנראה התגרש מאתי.
נתנאל "נתי" (שלום מיכאלשווילי) – חברם של בצלאל ואביהו.
קורל "קורחל" (לירון וייסמן) – סוכנת מהשגרירות שעוזרת לאביהו להשיב את בנו שולי.
מתאהבת בנתי ונכנסת ממנו להיריון.
שולי קהלני (דוד שאול) – בנו של אביהו שנחטף והחבורה יוצאת להצילו.
אלמוג רוזן (אביה מלכה) – בלוגרית.
אנדראה מריה סילבה פוסדה דל מאר רודריגס נרנחו (קרולינה רודריגז נרנג'ו) – הבחורה שאחראית לחטיפתו של שולי, על מנת לעזור לאביה בחווה.
ריקרדו (פדרו אנדרס קלבו גומז) – בן זוגה של אנדראה והשותף לחטיפה של שולי.
מכר אותו לקרטל הסמים הגדול של קולומביה שאותו מנהל הרנן.
אתי מרגלית (אביבה אבידן) – אחותו של אביהו ודודתו של שולי.
נשואה לבצלאל, אך ככל הנראה התגרשה ממנו.
אבנר (אורי כץ) – תייר בקולומביה שלא יודע לשרוק.
עומר אדם משתתף בסרט בהופעת קמע, כשהוא מדבב צפרדע אותה ליקק אביהו ובעקבות כך הוא מדמיין שהיא מדברת.
שלישיית מה קשור (ציון ברוך, אסי ישראלוף ושלום מיכאלשווילי) פיתחה את הסרט, שהוא סרט הבכורה שלה, במשך יותר מארבע שנים.
באוגוסט 2019 הוכרז על הפקת הסרט, ובהמשך החודש פורסם שלצד השלישייה ישתתפו בסרט אביה מלכה ולירון וייסמן.
הסרט צולם בקולומביה (פרט לשתי הסצנות במספרה שצולמו בתל אביב) מאוגוסט עד ספטמבר 2019, בהפקת יונייטד קינג.
עריכת הסרט נמשכה יותר משנה.
הסרט היה צפוי לצאת לאקרנים במהלך שנת 2020, אך עקב התפרצות נגיף הקורונה בישראל החלה הקרנת הטרום-בכורה שלו ב-28 ביוני 2021, והצגתו בבתי הקולנוע בישראל החלה ב-1 ביולי 2021. הסרט הוא הסרט הישראלי היקר אי פעם, עם תקציב של 20 מיליון שקל.
בעקבות הצלחת הסרט הודיעה חברת יונייטד קינג באוגוסט 2021 על אישור לצילום סרט המשך, ובאוקטובר באותה שנה נודע שיופקו שני "סרטי המשך מיוחדים".
ב-7 ביוני 2023 נודע כי סרט ההמשך יצולם ביפן.
ב-6 במאי 2024, נודע כי עקב מלחמת חרבות ברזל, עשויים לשנות את התסריט של הסרט בהתאם למצב.
ב-26 בנובמבר 2024, נודע כי צילומי הסרט הסתיימו ביפן.
סרט ההמשך נקרא "לשחרר את שולי סאן", והוא יצא לאקרנים בבתי הקולנוע ב-17 ביולי 2025. לקראת יצאת סרט ההמשך לאקרנים, סרט זה הועלה במקטעים ברשת החברתית טיקטוק, וכך היה הסרט הישראלי הקולנועי הראשון שהועלה לרשת החברתית באופן רשמי.
כל הסינגלים באלבום היו שירים ומוזיקות שהופיעו במהלך הסרט כולו.
באלבום יש גם שיר שלא הופיע כמעט כלל בסרט, "הכל פשוט", שהוא שיר הנושא של הסרט שבוצע על ידי שלישיית מה קשור.
הסינגלים בשפות עברית וספרדית, מכיוון שרוב הסינגלים שהם בשפה הספרדית הם סינגלים לא מקוריים אלא סינגלים שהופצו כבר באמריקה הדרומית, בה נמצאת קולומביה, מדינת סרט זה.
בין הסינגלים מוזיקות ושירי נושא, שירי אהבה, ועוד.
להלן כל הסינגלים שנמצאים באלבום:
"הכל פשוט" – בביצוע שלישיית מה קשור, שיר הנושא של הסרט, שהוא הסינגל היחיד באלבום בשפה העברית.
"Chikita" – מוזיקת הנושא של הסרט.
לשיר הוא זיכיון בידור אמריקאי של אילומיניישן הפקות.
הזיכיון כולל שני סרטים באורך מלא, חמישה סרטים קצרים וסחורת מרצ'נדייזינג גדולה נלוות.
הסרט הראשון, "לשיר", יצא לאקרנים ב-21 בדצמבר 2016 וקיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים.
הסרט השני, "לשיר 2", יצא לאקרנים ב-22 בדצמבר 2021 בארצות הברית וקיבל גם ביקורות חיוביות מהמבקרים.
שני הסרטים ביחד גרפו עד כה 1.035 מיליארד דולר.
העלילה מתרחשת בעולם המאוכלס בידי חיות אנושיות, שם אולם תיאטרון מפורסם של קואלה בשם באסטר מון (מתיו מקונוהיי) עומד להסגר בגלל קשיים כלכליים אליהם הוא נקלע, לפיכך באסטר יוצא במסע במטרה להצילו באמצעות קיום תחרות כישרונות מוזיקליים נושאת פרס.
עלילת הסרט מספרת על באסטר מון וחבריו השחקנים מהסרט הקודם אשר מנסים לקדם מופע חדש באולם "מגדלי הקריסטל" בעיר רדשור, המהווה מוקד של תעשיית הבידור.
משאין להם קשרים, הוא וחבריו מתגנבים למשרדיו של הזאב, איל ההון המרושע והאמרגן ג'ימי קריסטל, המפיק מופע חדש.
החבורה הוגה רעיון להביא את האריה כוכב הרוק האגדי קליי קאלוויי למופע שאת מתכונתו הם מציעים לקריסטל, קריסטל הסכים שאם תוך 3 שבועות לא יהיה מופע הוא יהרוג את מון.
בעזרתה של הדורבנית אש נשלח מון למצוא את קליי המבודד ולשכנע אותו לחזור לבמה.
גונתר השמרטף הוא סרטון אנימציה קצר בו העלילה מתמקדת סביב גונתר כשהוא שומר על החזירונים של נורמן ורוזיטה.
נכלל ב-DVD של הסרט לשיר.
אהבה ממבט ראשון הוא סרטון האנימציה הקצר השני שמתמקד במיס קרולי אשר מנסה למצוא אהבה באמצעות אתר הכרויות שג'וני המליץ לה.
מאמן החיים של אדי הוא סרטון אנימציה קצר שלישי המתמקד באדי נודלמן אשר קיבל מאמן אישי דיגיטלי ונכנס לסמינר כדי עזור לאמו או שיסולק מהבית.
לעיניו של גונתר בלבד (2022)
לעיניו של גונתר בלבד הוא סרטון אנימציה קצר רביעי המתמקד בג'וני וגונתר אשר צפו במופע של מהפנט בעיר רדשור, כאשר הקוסם הפנט את גונתר הוא חשב שהוא סוכן חשאי.
נכלל ב-DVD של הסרט לשיר 2.
אטרקציה חייתית הוא סרטון אנימציה אשר מתמקד בדאריוס אשר מנסה להצטלם לפרסומת חדשה.
סרט ציון ב-Rotten Tomatoes ציון ב-Metacritic ציון ב-CinemaScore לשיר 71% (188 ביקורות) 59 (37 ביקורות) א לשיר 2 71% (129 ביקורות) 49 (21 ביקורות) א+
שָׁנָה סרט בימוי בימוי משותף יוצרים תסריט סאונד עריכה חברת הפקה חברת הפצה 2016 לשיר גארת ג'נינגס כריסטוף לאורדלט כריס מלדנדרי וג'נט הילי גארת ג'נינגס ג'ואי טאלבוט גרגורי פרלר אילומיניישן הפקות סרטי יוניברסל 2021 לשיר 2
לְשִׁישִׁית הַצַּבָּעִים (שם מדעי: Chrozophora tinctoria) הוא סוג צמח חד-שנתי ממשפחת החלבלוביים.
נפוץ באזורים הים-תכוני והאירנו טורני ותפוצתו הטבעי משתרע ממזרח אגן הים התיכון, דרך מערב-מרכז אסיה ועד צפון-מערב הודו.
מין זה חרג מעט מתחום תפוצתו הטבעית לגרמניה, לצפון אמריקה ולאוסטרליה.
בישראל הוא שכיח ברוב חלקי הארץ, בעיקר בשדות קיץ ובשטחים מופרעים.
שם הסוג העברי "לשישית" נטבע על דרך סיכול אותיות של המילה "שלוש", בהשראת פרי ההֶלקֵט הבנוי משלוש מגורות.
בימי הביניים הופק מפירות לשישית הצבעים צבע כחול־סגול ייחודי שכונה פוליום.
ידע זה אבד בסוף המאה ה־19 עם הופעת הצבעים הסינתטיים, ובמשך יותר ממאה שנה לא היה ברור אם מקור הפוליום ששימש לאיורי כתבי יד הוא אכן לשישית הצבעים, או שמא צמחים אחרים – כגון מרקולית רב־שנתית – או אפילו חזזיות.
ניסיונות שחזור שנעשו במאה ה־20 כשלו, וחלק מהחוקרים הציעו בטעות שהצבען מבוסס על אורצינול, אנתוציאנינים או פיגמנטים אחרים.
רק במחקר פורטוגלי שפורסם ב־2020 הוכח לראשונה באופן חד־משמעי כי מקור הצבע היה בפירות לשישית הצבעים, וכי המולקולה העיקרית בו היא כרוזופורידין (chrozophoridin).
הסוג לשישית כולל תשעה מינים, מהם שלושה מדווחים בישראל: לשישית הצבעים, לשישית השיח, ולשישית מקומטת.
המין לשישית הבוצין, המדווח אף הוא בישראל, נחשב כיום בכל המאגרים הטקסונומיים הגדולים לשם נרדף של לשישית הצבעים.
בישראל לשישית הצבעים קרובה במיוחד במראיה ללשישית מקומטת, ולעיתים תחומי תפוצתם חופפים.
משום כך נדרשת הבחנה ברורה ביניהם, שתוצג בפרק הבא.
על יתר המינים ראו בערך הסוג לשישית.
הבדלים בין לשישית הצבעים ולשישית מקומטת
הבחנה בין שני המינים חשובה במיוחד, משום שתחומי תפוצתם לעיתים חופפים וקיימת אפשרות לבלבול ביניהם.
פרי ההֶלקֵט של לשישית הצבעים בנוי משלוש מגורות מעוגלות, שמכוסות קשקשים לבנים ומרקמו מגובשש.
מספר האבקנים בפרח הזכרי כ־10 שערוכים בשני דורים.
לעומתה, פרי לשישית מקומטת עטוי בצפיפות בשערות כוכביות, ומספר האבקנים בפרח הזכרי 15 שערוכים בשלושה דורים.
גם הזרעים שונים בקליפתם: בלשישית הצבעים הם גבשושיים, ואילו בלשישית מקומטת הם חלקים.
בהיעדר פרי או פרח ניתן להבחין בין שני המינים גם לפי העלים – טרף שטוח בלשישית הצבעים לעומת טרף מקומט מאוד בלשישית מקומטת.
שם המין tinctoria נגזר מן הלטינית tinctorius, שפירושו "שייך לצביעה" או "מיועד לצביעה".
זהו אֶפִּיתֶט בוטני נפוץ למינים ששימשו מקור לצבעים.
לעומתם, בפוּאַת הַצַּבָּעִים (Rubia tinctorum) מופיעה הצורה הלטינית tinctorum – "של הצובעים".
במינוח הבוטני העברי המודרני נקבע השם "הַצַּבָּעִים" לציון צמחים ששימשו את אנשי המלאכה, את הַצַּבָּעִים, במלאכת הצביעה.
בתרגום המדעי לעברית נשמר הקשר הישיר לצביעה – כצמח ששימש להפקת צבעים, הן לצביעת בדים והן לאיור כתבי יד ואף למזון (גבינות, עוגות).
עצם השימוש באפיתט זה באירופה ובאסיה משקף את מרכזיותו של הצמח בתרבות החומרית והאמנותית של ימי קדם.
שם הסוג העברי לשישית נגזר ממבנה הפרי של שלוש מגורות, על דרך של סיכול אותיות מן המילה שלש.
להרחבה ראו בערך הסוג לשישית.
צמח עשבוני חד-שנתי, חד-ביתי (פרחיו חד-מיניים), ובעל מוהל לא חלבי.
גובהו 10 עד 50 ס"מ, צבעו אפור, והוא מכוסה שערות כוכביות – משערות נוקשות שאינן נעימות למגע ועד צמריות רכות – יחד עם שערות זעירות; אולם כסות זאת איננה יוצרת מרקם לֶבֶד מהודק.
הגבעולים עגולים זקופים או משתרעים.
העלים מסורגים, פשוטים ותמימים, בעלי פטוטרת ולוואים.
בבסיס הטרף מצויות בלוטות צופן צהובות.
העלים באורך 2 עד 9 ס"מ; הלוואים צרים וסרגליים; הפטוטרת עשויה להגיע לאורך 10 ס"מ.
הטרף ירוק או ירוק-אפרפר, צורתו דמוית ביצה או מעוין, לרוב בעל אונות לא בולטות; בסיסו מעט דמוי לב עד יתד קצר; קודקודו מעוגל ולעיתים שפתו גלונית.
רוב הטרפים מכוסים שערות כוכביות מפוזרות, והגדולות שבהן דלילות.
הפרחים זעירים, בקוטר 3 עד 4 מ"מ, חד-מיניים ונכונים, איבריהם ערוכים בכפולות של חמש.
הם מסודרים באשכולות דמויי שיבולת בקצות הגבעולים או בחיקי העלים, יושבים או כמעט יושבים.
הפרחים הזכריים קטנים ובלתי בולטים; צבע הצהוב נובע בעיקר מן המאבקים, בעוד העטיף עצמו ירקרק חיוור.
הדיסק היושב על המצעית אינו ניכר, מחולק לחמש אונות ונושא בלוטות צופן.
בפקע הפרח שפתות עלי הגביע נושקות זו לזו, אך אינן חופפות אחת את רעותה.
הפרחים הנקביים, זעירים ונראים כבעלי עטיף אחד, נישאים על עוקץ וערוכים בתִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת של אחד עד ארבעה פרחים מתחת לפרחים הזכריים; עלי הכותרת 5, זעירים.
ישנם 5 אבקנים מנוונים או חסרים; השחלה עילית, כדורית, מאוחת עלי שחלה, בת שלושה מגורות, ובכל אחת ביצית אחת., בכל אחת מהן ביצית אחת; עמודי השחלה 3, כל אחד מחולק לשניים, נושאים צלקת בצידם האחד.
הפרי הֶלְקֵט בקוטר 5 עד 8 מ"מ, צורתו ביצית עד כדורית, והוא נישא על עוקץ כפוף מטה.