tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1814 התמנה הומברג לאחראי על בתי הספר בבוהמיה, ובתפקיד זה שימש עד מותו בפראג ב-1841. בתקופה זו חיבר עוד כמה ספרים, בהם פירוש משלו על כל חמשת חומשי התורה, והוציא לאור מהדורה שנייה למילון הגרמני-עברי "אוצר השורשים" של יהודה ליב בן-זאב.
אין ידיעות רבות על חייו בפראג, וככל הנראה הוריד את היקף פעילותו, גם בשל גילו המופלג (התמנה לתפקיד בגיל 65 ושימש בו עד מותו בגיל 92).
הומברג היה שנוא על רוב היהודים בחייו ולאחר מותו.
דמותו שימשה כסמל לדמותה של תנועת ההשכלה כמי שחברה לשלטונות הנוכריים בגזרות כנגד היהודים וכנגד לימוד התורה וקיום המצוות.
זאב יעבץ, במאמר שפרסם בקובץ כנסת ישראל מכנה את הומבורג: "ראש משכילי וויען, איש אשר לנבלותו אין קצה, ושמו הירץ הומבורג, הוא החל לקטרג ולהוציא שם רע על ישראל באוזני הממשלה...
חייבים אנו להגיד כי לא קם עוד נבל כמוהו בתוכם כהומבורג, מדבר תועה ונבלה כמוהו."
כמאה שנה לאחר מותו כתב עליו יוסף קלוזנר:
הרץ בֶּרגנֶר (ביידיש: הערץ בערגנער; בכתב לועזי: Herz Bergner 1907 – פברואר 1970) היה סופר יידיש, יהודי גליציאני אוסטרלי.
אחיו הצעיר של זכריה ברגנר (המוכר בשמו הספרותי מלך ראוויטש) ודודו של הצייר יוסל ברגנר.
ברגנר נולד בגליציה ב-1907, בנה של הממואריסטית הינדה ברגנר (הינדע בערגנער) לבית רוזנבלאט.
בשנת 1938 היגר לאוסטרליה והתיישב במלבורן.
כבר מגיל צעיר החל לפרסם סיפורת, סיפורים קצרים ורומנים.
בספריו כתב הרבה על חוויית ההגירה ובמיוחד על ההגירה היהודית לאוסטרליה.
בשנת 1960 זכה בפרס צבי קסל לספרות יהודית מטעם יהדות מקסיקו.
הרץ ברגנר פרסם כעשרים כרכי סיפורת ביידיש.
כמה מספריו תורגמו לאנגלית אוסטרלית ולעברית.
שטובן און גאסן / הערץ בערגנער, ורשה: דפוס Grafia (ביבליאטעק מארק ראקאווסקי), 1935.
דאָס נייע הויז: נאוועלן, מלבורן: דפוס יארק פרעס, 1941.
צווישן הימל און וואַסער: ראמאן / הערץ בערגנער, מלבורן: אויפבוי, 1947 ("בין שמים למים"; תורגם לאנגלית).
א שטאָט אין פוילן: ראמאן.
בוך 1. צווישן צוויי מלחמות / הערץ בערגנער, מלבורן: דפוס עקצעלסיאר, 1950. ("עיר בפולין"; תורגם לעברית).
דאס הויז פון דזשייקאב אייזיקס: נאוועלן, מלבורן: יידישע נייעס, 1955. ("ביתו של ג'ייקוב אייזיקס).
ליכט און שאָטן: ראמאן / הערץ בערגנער, מלבורן: פארלאג יידישע נייעס, 1960 ("אור וחושך"; תורגם לאנגלית).
ווו דער אמת שטייט איין: דערציילונגען / הערץ בערגנער, מלבורן: דפוס יידישע נייעס, 1966.
מ'דארף זיין אַ מענטש: אויסטראלישע און אנדערע דערציילונגען / הערץ בערגנער, מלבורן: [חמו"ל], 1971.
אחי הגיבור, ועוד סיפורים, תרגם: איתן בן נתן, תל אביב: קצין חינוך ראשי - ענף השכלה: משרד הביטחון (ספריית תרמיל, 61), תש"ל-1970.
סיפורי ווארשה, תרגם: משה יונגמן, תל אביב : קצין חינוך ראשי - ענף ההשכלה: משרד הביטחון (ספריית תרמיל, 30), תשכ"ו-1966.
עיר בפולין: רומן, עברית: א"ד שפיר, אחרית דבר: דב סדן, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשט"ו-1956.
הרצאה היא הצגה מילולית שנועדה להעביר מידע, או ללמד, נושא מסוים; למשל, על ידי מרצה באוניברסיטה.
הרצאות משמשות להעברת מידע על נושא מסוים, כדוגמת היסטוריה, רקע, תאוריות ומשוואות.
הרצאות הן שיטת הוראה מקובלת במוסדות להשכלה גבוהה.
קיימים סוגי תקשורת מילולית דומים להרצאה: נאום, דרשה או אפילו הצגת תכלית לשם פרסום מוצר או מכירתו.
בדרך כלל, המרצה עומד לפני הקהל וקורא מידע רלוונטי.
הרצאה ניתנת לעיתים ללא כל אמצעי עזר, אך פעמים רבות היא כוללת אמצעי עזר, חלקם למען המרצה, חלקם למען מאזיניו וחלקם למען המרצה ומאזיניו.
דפים מודפסים שמהם מקריא המרצה את הרצאתו, לעיתים עם הנחיות נוספות, כגון מקומות שבהם יש להרים את הקול או להמתין למחיאות כפיים.
החל משלהי המאה ה-20 יש שמחליפים דפים אלה במסך מחשב או במחשב לוח
טלפרומפטר שבו מוצג למרצה תוכן הרצאתו או לפחות ראשי פרקים לה
מצגת שמציגה למרצה ולקהל שומעיו את עיקרי ההרצאה
לעיתים כוללת ההרצאה הדגמה של נושא שעולה בה, למשל הקרנת הדגמה של תוכנה או הדגמה של ניסוי בפיזיקה שבהם עוסקת ההרצאה
הרצאה ניתנת בדרך כלל במפגש פנים אל פנים בין המרצה וקהל שומעיו, אך במאה ה-21 נפוץ השימוש בהרצאות שניתנות בסרט וידאו או בוועידת וידאו באמצעות תוכנה כגון זום
קיימת ביקורת על השימוש בהרצאות מן ההיבט הפדגוגי (מדעי ההוראה), אך עדיין לא נמצאה שיטה חלופית יעילה להוראה והעברת חומר באוניברסיטאות ועדיין יש שימוש רב בהרצאות בקורסים.
הטענה הרווחת נגד הרצאות, היא כי הן למעשה שיטה חד-כיוונית להוראה ולתקשורת ולא דורשת השתתפות פעילה של הקהל, בניגוד ללמידה פעילה.
הרפתקות החייל איוואן צ'ונקין (רוסית: Жизнь и необычайные приключения солдата Ивана Чонкина) וספר ההמשך הטוען לכס המלכות הם המוכרים שבספריו של ולדימיר ווינוביץ'.
הספרים מגוללים את עלילותיו של טוראי שמשרת כעגלון ביחידת חיל האוויר של הצבא האדום.
בקיץ 1941, כמה ימים לפני הפלישה הגרמנית לברית המועצות, מבצע אחד ממטוסי היחידה נחיתת חירום בקולחוז נידח.
החייל צ'ונקין נשלח לשמור על המטוס.
נאסר עליו לזוז ממקומו והובטח לו שיוחלף בקרוב.
החייל רפה-השכל מבין את הפקודה כלשונה והוא לא זז מהמטוס עליו הוא שומר.
מאידך, מפקדיו שוכחים כליל את הבטחתם ואת החייל ולא שולחים לו לא אספקה ולא מחליף.
אירוע זה הוא בסיס לעלילה נפתלת של חוסר הבנה במסגרתה מוכרז איוואן צ'ונקין כבוגד, שכן בשל סירובו המוחלט לזוז מן המטוס, כדי לא להפר פקודה הוא נקלע לצרות וסכסוכים.
בהמשך מתוודע הקורא לדמויות שונות המאכלסות את הקולחוז ולהווי החיים תחת השלטון הקומוניסטי.
הספרים כתובים בהומור רב, כסאטירה מושחזת על טמטומו של הצבא, אטימותו של השלטון הסטליניסטי, אזלת ידם של הפקידים והמנהלים, הטיפשות ותאוות הבצע של אנשי המפלגה הקומוניסטית ועורמתו של הרוסי הפשוט.
תמימותו הקיצונית של איוואן צ'ונקין ומעשיו הנעשים מתוך חוסר הבנה מוחלט של האירועים, ומתוך יושר וטוב לב מפורשים על ידי סובביו כעורמה יוצאת דופן.
אבחנותיו הישירות והמפוכחות מאירות את האבסורדים של הצבא בספר הראשון ושל השלטון הקומוניסטי בספר השני.
דמותו מזכירה גיבורים כפורסט גאמפ ושאנס גרדינר (גיבור הספר להיות שם) האמריקנים והחייל האמיץ שוויק הצ'כי וניקודם דיזמה הפולני.
הספר הראשון נכתב בשנת 1969 אך נדחה על ידי הוצאות ספרים ברוסיה ולבסוף הוברח למערב גרמניה ופורסם בשנת 1975 ותורגם לאנגלית, עברית ושפות אחרות.
הספר השני נכתב ב-1979. בברית המועצות שני הספרים פורסמו רק בסוף שנות ה-80, בתקופת הפרסטרויקה.
ב-2007 פורסם חלק שלישי של עלילות צ'ונקין, בשם 'מגורש'.
בעוד הספר הראשון רווי הומור פרוע ואבסורדי והוא קליל יחסית ומצחיק, הספר השני מריר יותר ותמונת המציאות האבסורדית וחיי הקולחוז מתוארים, לצד הפן ההומוריסטי, בצורה יותר ריאליסטית וכואבת ולא נעדרים תיאורים קשים של רעב ומצוקה.
תיאטרון החאן הציג הצגה המבוססת על הספר הראשון בשנת 1980, בבימויו של אילן רונן.
ב-1994 הופק סרט בהפקה משותפת של צרפת, צ'כיה, רוסיה, אנגליה ואיטליה המבוסס על עלילות הספרים.
הרצאות פיינמן על פיזיקה הן מבוא לפיזיקה מודרנית מאת ריצ'רד פיינמן, רוברט לייטון ומתיו סנדס.
זוהי יצירתו הטכנית הנגישה ביותר של פיינמן, ובה הרצאות על מתמטיקה, על חשמל ומגנטיות, על מכניקה ניוטונית, על מכניקת הקוונטים וכן על היחס בין פיזיקה למדעים אחרים.
ההרצאות ראו אור בשלושה כרכים, שנאספו מחומר של קורס מבוא בן שנתיים שהעביר פיינמן בתחילת שנות השישים במכון הטכנולוגי של קליפורניה.
בהמשך נאספו שישה פרקים נגישים במיוחד לספר שנקרא "שישה קטעים קלים: יסודות הפיזיקה מוסברים בידי גדול המורים" (Six Easy Pieces), ושישה פרקים נוספים לספר "שישה קטעים לא כל כך קלים: היחסות של איינשטיין, סימטריה ומרחב-זמן" (Six Not So Easy Pieces).
הכרך הראשון עוסק במכניקה, בקרינה ובחום.
השני בעיקר בחשמל ומגנטיות ובחומר.
השלישי, על מכניקת הקוונטים, מראה לדוגמה כיצד ניסוי שני הסדקים מכיל את כל המאפיינים היסודיים של מכניקת הקוונטים.
סדרת הספרים לא תורגמה לעברית, אך למרות זאת נמצאת לעיתים בשימוש על ידי תלמידי תואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטאות בישראל המבקשים העשרה נוספת מעבר לספרי הלימוד המקובלים.
ב-1960 כבר זכה ריצ'רד פיינמן לפרסום רב; בגיל 42 הסדירו מחקריו ותגליותיו בפיזיקה מספר מקרים של חוסר עקביות בתאוריות יסודיות.
ב-1965 הוענק לפיינמן פרס נובל לפיזיקה בזכות עבודתו על אלקטרודינמיקה קוונטית.
בזמן שפיינמן היה בשיא תהילתו, סגל ההוראה במכון הטכנולוגי של קליפורניה היה מודאג מאיכות קורסי המבוא בפיזיקה שהוצעו לתלמידי התואר הראשון.
התחושה הייתה שהם הכילו סילבוס מיושן וכבד, והתגליות העדכניות של השנים האחרונות, רבות מהן במכון הטכנולוגי עצמו, לא הועברו כלל לתלמידים.
אי לכך, הוחלט לשנות את מתכונת קורסי המבוא, במטרה להלהיב ולרתק את התלמידים.
פיינמן, שהיה המרצה המפורסם ביותר לפיזיקה בקמפוס, היה האיש המתאים ביותר למלאכה, ולמרבה ההפתעה הוא הסכים מיד להעביר את הקורס, אך רק באופן חד-פעמי.
ביודעם שמדובר באירוע היסטורי, החליטו אנשי המכון להקליט כל הרצאה ולצלם כל תרשים שצייר פיינמן על הלוח.
בהתבסס על ההרצאות המוקלטות הרכיב צוות של פיזיקאים ותלמידי תואר שני את כתב-היד שהפך לאחר מכן ל"הרצאות פיינמן על פיזיקה".
על אף שתרומתו השימושית והחשובה ביותר לתחום הפיזיקה הייתה כנראה בתחום האלקטרודינמיקה הקוונטית, הרצאותיו הפכו לעבודתו הפופולרית ביותר.
לדעת רבים, הרצאות פיינמן הן הרצאות המבוא בפיזיקה הטובות ביותר שנכתבו מעולם.
פיינמן עצמו ציין בהקדמה המקורית שהוא היה "פסימי" לגבי יכולתו להיות ברור לכל תלמיד.
הרצאות פיינמן נכתבו "כדי לקיים את ההתעניינות של התלמידים הפיקחים והנלהבים ביותר שהגיעו למכון מבתי-ספר תיכון".
קהל היעד של פיינמן היה התלמידים אשר "בתום השנתיים של הקורס הקודם, היו מאוד מיואשים עקב המספר הזעיר של רעיונות מרשימים, חדשים ומודרניים שהוצגו בפניהם".
כתוצאה מכך, חלק מתלמידי הפיזיקה מוצאים שההרצאות מועילות יותר לאחר שכבר הגיעו להבנה מסוימת בפיזיקה תוך שימוש בספרי לימוד "מסורתיים" יותר.
פיזיקאים מקצועיים רבים פונים להרצאות בשלבים שונים בקריירה שלהם כדי לרענן את זיכרונם בעקרונות היסודיים של הפיזיקה.
במהלך הקורס בן השנתיים (1961–1963) פשטה השמועה אודותיו בקהילת הפיזיקאים.
בהקדמה מיוחדת למהדורה מ-1989 כתבו דייוויד גולדשטיין וגרי נוג'באוור שבחלוף הזמן, מידת הנוכחות של התלמידים הרשומים ירדה באופן חד, אך אוזנה בגידול במספר אנשי הסגל ותלמידי התואר השני שבאו לצפות בהרצאות.
סנס, במאמרו המלווה את מהדורת 2005, מערער על טענה זו.
גולדשטיין ונוג'באוור טוענים בנוסף כי "עמיתיו של פיינמן – מדענים, פיזיקאים ופרופסורים – היו הנהנים העיקריים מהישגו המרשים, שהיה לא פחות מאשר לראות את הפיזיקה מנקודת המבט הרעננה והנמרצת של ריצ'רד פיינמן", וכי "כישרונו התבטא בהיותו מורה של מורים ויוצא מן הכלל בתפקידו זה".
הוצאת Addison-Wesley פרסמה אוסף של שאלות המלוות את ההרצאות.
את השאלות אסף רוברט לייטון, והן היו בשימוש לראשונה בשנה האקדמית 1962–1963. חלק מהבעיות מורכבות ופתרונן דורש הבנה בנושאים מתקדמים כגון חוק האפס-אחד של קולמוגורוב.
ההוצאה פרסמה בפורמט תקליטור את כל הקלטות השמע של ההרצאות, מעל 103 שעות, לאחר שיפור איכות הצליל וניקוי ההקלטות.
סדר ההרצאות בתקליטורים שונה מזה שבספר.
במרץ 1964 הופיע פיינמן בפני תלמידי השנה הראשונה כמרצה אורח, אך הרשימות מההרצאה אבדו למשך מספר שנים.
לבסוף הן נמצאו, שוחזרו וכעת הן זמינות כ"הרצאתו האבודה של פיינמן: תנועתם של כוכבי הלכת סביב השמש" (Feynman's Lost Lecture).
באותה שנה ראתה אור גם "המהדורה הסופית" של ההרצאות, שכללה תיקונים לטקסט המקורי.
פיינמן העיר באחת ההזדמנויות כי "סדרת הספרים הזו מכילה השקפות קרובות מאוד לשלי".
הרצאת הציפורים (בפרסית: منطق الطیر; תעתיק מדויק: מָנטִק אלטיר) הוא ספר שירה בשפה הפרסית מתקופת ימי הביניים מאת המשורר הסופי פריד א-דין עטאר שפורסם בשנת 1177. שירה זו כוללת 4,500 שורות.
מסע אלגורי זה בא לידי ביטוי באמצעות 30 ציפורים, בראש הקבוצה נמצאת דוכיפת המייצגת מורה רוחני, או שייח' סופי והיא מנהיגה את שאר הציפורים, ומובילה אותן אל ההארה.
בנוסף להיות הספר הזה, אחת הדוגמאות המפורסמות ביותר של השירה הפרסית, הטקסט יוצר משחק מילים משמעותי, בין המילה סימורג, שמשמעה ציפור מסתורית במיתולוגיה הפרסית, וניתן למצאה לעיתים קרובות בספרות הסופית, בדומה לפניקס, למילה סי-מורג, שמשמעה בפרסית 30 ציפורים.
אחד הקטעים המפורסמים ביותר בטקסט הוא:
בשנת 1978 השירה הזו עובדה למחזה תיאטרון, בידי ז'אן-קלוד קרייר ופיטר ברוק שגם ביים אותו בתיאטרונו בוף דה נורד בפריז.
ההצגה הועלתה בהצלחה בתיאטרון לה מה מה, בניו יורק ובפריז.
הסיפור מתאר את געגועיהם של הציפורים מתוך הרצון לדעת מיהו המלך סימורג הגדול, שאמור להציל את העולם.
השאיפות להצלת העולם נובעות מהמצב הנורא בכל תחומי החיים בעולם.
תחת הדרכתה של ציפור הדוכיפת, המובילה אותן למסע ארוך אל הר הבית של סימורג.
הפחד מפני המאמצים הקשים, המחלות, המוות הממתין להן בדרך אליו, גורמים להן לפרוש מן המסע.
כל ציפור מציעה תירוץ אחר, המסביר מדוע איננה מסוגלת לצאת אל המסע הקשה מנשוא.
לכל ציפור יש משמעות המיוחדת רק לה, ופגם מוסרי המקביל למשמעות הסמלית.
הדוכיפת היא המנהיגה, ציפור הזמיר מסמלת אהבה רומנטית.
התוכי מחפש את המזרקה של נצח, הטווס מסמל את "נפילי הנשמה" ואחרת כמי שכרתו ברית עם השטן.
על הציפורים לעבור שבעה עמקים כדי למצוא את סימורג.
העמקים שעליהן לעבור בדרך הם: טַלַבּ (חיפוש, בקשה), עִשְק (אהבה), מַעְרִפַה (ידע [נסתר], גנוסיס), אִסְתיְע'נַא (ניתוק), תַוְחיד (ייחוד, אחדות האל), חַירה (מבוכה, בלבול), ולבסוף, פַנַאא (כליון).
התזה מייצגת את התחנה הסופית בסיפור, האומרת למעשה, "כל אדם" חייב לעבור שבעה עמקים או מדורי גיהנום, כדי לממש את טבעו האמיתי של אלוהים.
בסופו של המסע הקשה, רק ציפורים מעטות נשארות והן אלה שמגיעות לארץ בה חי הסימורג - ומצליחות לראות כל מה שהן באמת, מתוך השתקפותן של כל הציפורים באורה של המראה - למעשה, הן כולן יחד הביטוי לישות סימורג המיתית.
זוהי תפיסת האלוהים הסופית, האל איננו נמצא מחוצה לנו, ובעת ובעונה אחת הוא גם לא נפרד מן היקום, אלא זהו חיבור טוטלי של האדם (המיוצג בידי הציפור) עם הקיום.
שלושים הציפורים מחפשות את סימורג ובסופו של תהליך ארוך ומייגע הן מבינות שסימורג הוא לא יותר מאשר סך כל היכולות שלהן להתעלות רוחנית ואלוהית כקולקטיב של ציפורים.
זהו הרעיון של אלוהים החי לא רק בתוך רעיון מהותי, על פי הפרשנויות הסופיות, אלא בתוך האדם עצמו.
האנושות כמו הציפורים חייבת להבין את האמת, שעם הגיעה לתחנה הסופית היא מתאחדת עם האחד היושב על גבי ההר קאף, והוא ביטוי של הקולקטיב האנושי.
בהקשר גדול יותר של מסע הציפורים, האמן הסופי עטאר כתב סיפורים קצרים רבים, הנחשבים בספרות הסופית לסיפורים מתוקים שובי-לב בסגנון פיוטי.
אספת הציפורים / פאריד אודין עטאר.
מאנגלית: יובל שילוח, תל אביב, 2013.
הרפתקה בפוסידון הוא סרט אסונות מ-1972 בבימויו של רונלד נים.
הסרט מבוסס על ספר בעל שם זהה מאצ פול גאליקו.
הסרט זכה בשני פרסי אוסקר – על אפקטים ויזואליים ועל שיר הנושא "הבוקר שאחרי", בביצוע מורין מקגאוורן .
בסרט הופיע אנסמבל שחקנים שכלל את: ג'ין הקמן, ארנסט בורגניין, רד באטנס, קרול לינלי, רודי מקדואל, שלי וינטרס, ג'ק אלברטסון ולזלי נילסן.
הסרט זכה להצלחה מסחרית והיה לסרט הרווחי ביותר לשנת 1973 עם הכנסה של מעל ל-84 מיליון דולר.
בסוף 1974 הסרט נמנה, ביחד עם עוד מספר סרטים, כאחד מהסרטים המצליחים ביותר בכל הזמנים וכאחד מסרטי האסונות המוצלחים ביותר.
בשנת 1979 יצא סרט המשך, אך הוא נחל כישלון חרוץ בקופות.
למרות זאת, לסרט נעשו שתי גרסאות מחודשות – סרט טלוויזיה בשנת 2005, וסרט קולנוע ב-2006, בשם "פוסידון", שהופק בתקציב עתק של 160 מיליון דולר.
אוניית פאר בשם "פוסידון" שטה במסעה האחרון מניו יורק לאתונה, שם היא תפורק.
קברניט הספינה (לסלי נילסן) מודאג בגלל מצבה המכני הירוד, אך בעלי הספינה מחליט להמשיך במסע בכל זאת.
במהלך המסע האונייה נקלעת לסערה, שנגרמה בעקבות רעידת אדמה תת-ימית, וגל צונאמי הופך את הסירה ולוכד את הצוות והנוסעים בה.
כומר שנמצא באונייה (ג'ין הקמן) מוביל קבוצת שורדים לעבר תחתית הספינה (שכעת נמצאת למעלה), כדי להינצל.
בין הדמויות ישנו זוג יהודי (שלי וינטרס וג'ק אלברטסון) שנוסעים בספינה בדרכם לישראל, כדי לבקר שם את משפחתם.
ג'ין הקמן בתפקיד הכומר פרנק סקוט, אשר הופך למנהיג קבוצת הניצולים בספינת פוסידון לאחר שהיא מתהפכת.
סקוט מוביל את הניצולים דרך הספינה שהתהפכה בתקווה למצוא נתיב מילוט.
סקוט הוא אדם נחוש ובעל תושייה אשר מצליח לדחוף את הקבוצה להתגבר על מכשולים גדולים לאורך הדרך.
ארנסט בורגניין בתפקיד מייק רוגו, גבר קשוח ושוטר לשעבר.
רוגו נמצא על הספינה יחד עם אשתו המסורה לינדה.
בעוד שבתחילה הוא נוטה להטיל ספק לגבי מנהיגותו של הכומר פרנק סקוט, הוא לומד בהדרגה לסמוך על סקוט לאחר שהקבוצה מצליחה להתגבר על אתגרים שונים על סיפון הספינה.
שלי וינטרס בתפקיד בל רוזן, קשישה יהודיה טובת לב ובעלת אשר נחושה לשרוד.
למרות גילה ומשקלה, היא הופכת לאחד מהאנשים שתרמו הכי הרבה להצלחה של הקבוצה להתגבר על האתגרים השונים על סיפון הספינה.
רד באטנס בתפקיד ג'יימס מרטין, רווק ביישן וטוב לב אשר מפגין אומץ רב במהלך האתגרים השונים עימם הקבוצה נתקלת לאורך הדרך.
קרול לינלי בתפקיד נוני פארי, זמרת צעירה שעברה טראומה כתוצאה מההתפכות של הספינה ומותו של אחיה באסון.
למרות ההלם הראשוני וחוסר האונים שלה, היא מצטרפת לקבוצה ומצליחה למצוא את הכוח להמשיך.
רודי מקדואל בתפקיד אייקרס, דייל על סיפון אשר מצטרף לקבוצה ומסייע להם להגיע למקום מבטחים.
סטלה סטיבנס בתפקיד לינדה רוגו, אשתו הקשוחה של מייק רוגו.
ג'ק אלברטסון בתפקיד מני רוזן, בעלה המסור של בל.
פמלה סו מרטין בתפקיד סוזאן שלבי, נערה מתבגרת אשר יחד עם אחיה הצעיר, רובין, נמצאים על סיפון הפוסידון ללא הוריהם.
אריק שיי בתפקיד רובין שלבי, ילד סקרן וחכם.
רובין הוא אחיה הצעיר של סוזאן.
הידע הרב של רובין אודות עיצוב הספינה הופך שימושי עבור הקבוצה בעודם מחפשים את נתיב המילוט הטוב ביותר.
לזלי נילסן בתפקיד קפטן הריסון, הקברניט של הספינה אשר נאלץ להיענות לדרישת בעלי הספינה להאיץ את מהירותה.
האונייה שבה השתמשו לצילומי הסרט היא אונייה בריטית אמיתית ששמה "קווין מרי" שהיום מתפקדת כמלון צף.
פעלולים רבים בסרט בוצעו על ידי השחקנים ולא על ידי פעלולנים.
קטע זכור מהסרט הוא הנפילה של שחקן אל תוך נברשת תאורה ענקית לאחר שהאונייה התהפכה.
השחקן נפל אל תוך הנברשת שהייתה עשויה יריעת פלסטיק דמוית זכוכית.
קול הזכוכית המתנפצת הוסף בעריכה כדי ליצור את האשליה של נפילה לתוך נברשת הזכוכית.
הרצאת ג'פרסון נחשבת לאות הכבוד הגבוה ביותר שמעניק הממשל האמריקני עבור הישגים מחקריים במדעי הרוח.
האות מוענק מדי שנה, החל מ-1972, לנבחר אחד, על ידי הקרן הלאומית למדעי הרוח (NEH), סוכנות פדרלית עצמאית שהוקמה ב-1965 במטרה לקדם את המחקר במדעי הרוח.
הזוכה מקבל את הזכות לשאת בפני 26 חברי המועצה של הקרן, בדרך כלל בעת כינוס האביב שלהם, הרצאה בנושא שיבחר, ומקבל מענק כבוד של עשרת אלפים דולר.
הקהל בפניו נישאת ההרצאה מונה בדרך כלל כמעט אלפיים איש, בנוסף לחברי המועצה.
הנאום נישא באולם, בבניין הקרן בוושינגטון.
לעיתים קרובות יצאו "הרצאות ג'פרסון" לאור, לאחר השמעתן, גם כספרים.
שנה שם המרצה-הזוכה נושא ההרצאה 1972 ליונל טרילינג "Mind in the Modern World" 1973 אריק אריקסון "Dimensions of a New Identity" 1974 רוברט פן וורן "Poetry and Democracy" 1975 פול א' פרוינד (Paul A.
ב-1999 בחרה ה-NEH בנשיא ארצות הברית (ביל קלינטון) כזוכה לשנת 2000, והדבר עורר שערורייה בטענה לפוליטיזציה של הפרס.
קלינטון ויתר על הכבוד והאות הוענק בסופו של דבר לג'יימס מק'פרסון.
הרץ הוא תאגיד אמריקאי בינלאומי להשכרת רכב הפועל ביותר מ-145 מדינות ברחבי העולם.
הרץ היא חברת ההשכרה הגדולה והוותיקה בעולם, עם למעלה מ-8,500 סניפים ב-145 מדינות.
לחברה כ-30 מיליון הזמנות בשנה וצי של כ-3.5 מיליון כלי רכב.
בשנת 1918 נוסדה החברה על ידי וולטר ג'ייקובס ברחוב צדדי בשיקגו, עם צי של רכבי פורד.
ב-1923 כחמש שנים לאחר שהחברה הוקמה היא נמכרה לג'ון.
הרץ, איש עסקים יהודי אמריקאי שמשפחתו היגרה לארצות הברית מהונגריה.
ב-1943 נמכרה החברה לג'נרל מוטורס, ובשנת 1953 שונה השם ל-"The Hertz Corporation".
כיום החברה היא חברה ציבורית הנסחרת בבורסה ומוחזקת על ידי "הרץ גלובל אחזקות".
במאי 2020, בעקבות משבר הקורונה, הגישה החברה בקשה לפשיטת רגל בארצות הברית.
באפריל 2021 נחלצה מהליך פשיטת רגל לאחר שמספר קרנות השקעה הסכימו להשקיע בחברה כחמישה מיליארד דולר לכיסוי חלק מחובותיה, חמשה מיליארד דולר נוספים נמחקו בהסכמת מחזיקי האג"ח, בעלי המניות של החברה קיבלו 3 אחוז בלבד בחברה החדשה.
באוקטובר 2021 הזמינה החברה 100 אלף רכבים חשמליים מתוצרת טסלה בעסקה בשווי 4.4 מיליארד דולר.
החברה מיוצגת בישראל על ידי קשר רנט א קאר.
ב-2007 רכשה החברה 50% מחברת הליסינג אופרייט ליס, ובדצמבר 2025 הודיעה על כוונה לרכוש את יתר החברה.
הרץ פרנק (בלטבית: Hercs (Hercels) Franks; ברוסית: Герц (Герцель) Вульфович Франк; 17 בינואר 1926, לודזה - 3 במרץ 2013, ירושלים) היה במאי קולנוע יהודי-סובייטי.
ממייסדי אסכולת הקולנוע התיעודי הפואטי של ריגה.
הרץ פרנק נולד בשנת 1926 בעיירה לוּדזה שבלטביה, בנו של צלם ובעל סטודיו לצילום.
השפה בביתו הייתה יידיש, והוא התחנך בבית ספר וגימנסיה יהודיים.
לאחר מלחמת העולם השנייה שירת כקצין בצבא האדום.
לאחר לימודי משפטים במוסקבה, עסק, החל משנת 1952, בעיתונאות ובפרסום.
בשנת 1959 החל לעבוד באולפני הצילום של ריגה.
בתחילה כצלם סטילס ואחר כך כבמאי וכצלם קולנוע.
בשנת 1992 עלה לישראל והתיישב בירושלים, ומאז התגורר לסירוגין בישראל ובאירופה.
פרנק היה ממייסדי "אסכולת הקולנוע התיעודי הפואטי של ריגה".
יצירותיו הקולנועיות, שצולמו בסרטי ששחור-לבן, הדגישו את מגוון הרגשות האנושיים, תוך הדגשת קיומה של המצלמה החושפת אותם.
בין סרטיו הידועים: "10 דקות מבוגר יותר" (Par desmit minutem vecaks, 1978), "יום הדין האחרון" (1987) ו"היה היו פעם 7 סֶמיוֹנים" (Reiz dzivoja septini Simeoni, 1989).
סרטו האחרון, "אל סף הפחד" (2014), העוסק ביגאל עמיר, הושלם לאחר מותו בידי שותפתו לבימוי מריה קרבצ'נקו.
1967 - פרס הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הלטבית
1973 - פרס ראשון, הפסטיבל הבינלאומי לסרטים קצרים, אוברהאוזן, גרמניה
1975 - אמן הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הלטבית
1987 - פרס ראשון, פסטיבל הסרטים הבינלאומי, ניון, שווייץ
1989 - פרס, פסטיבל הסרטים הבינלאומי, יקטרינבורג, רוסיה
1990 - פרס יונת הזהב, פסטיבל הסרטים הבינלאומי, לייפציג, מזרח גרמניה
1997 - פרס ערוץ לה ספרט, הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע תיעודי, פריז, צרפת
1991 - פרס, פסטיבל הסרטים הבינלאומי, יאמאגטה, יפן
1991 - פרס ראשון, פסטיבל הסרטים הבינלאומי, סאן סבסטיאן, ספרד.
הרץ במבוך הוא הספר הראשון מתוך סדרה של חמישה ספרי מדע בדיוני שכתב הסופר האמריקאי ג'יימס דשנר ומתוכם ארבעה תורגמו לעברית.
הספר הוא מותחן נעורים פוסט-אפוקליפטי, המספר על חבורה של נערים הלכודים בתוך מבוך ענק מסתורי.
הספר יצא לאור באוקטובר 2009 בהוצאת "דלקורטה פרס" ונמצא במשך שנה ברשימת רבי־המכר של הניו יורק טיימס.
ב-2013 יצא לאור בעברית בהוצאת הקיבוץ המאוחד, בתרגום דבי אילון.
בשנת 2014 עובד הספר לסרט קולנוע בשם "הרץ במבוך" בכיכובו של דילן או'בריאן.
גם הספר הבא בסדרה, "מבחני הכווייה", עובד לסרט בשם "הרץ במבוך: מבחני הכווייה".
הסרט השלישי והאחרון בסדרה הוא "הרץ במבוך: תרופת המוות".
הסיפור מתרחש בעולם הסובל מהתפרצות סולארית.
האזרחים שנותרו בחיים נלחמים כדי להימנע ממחלה אפוקליפטית בשם "ההתלקחות".
הספר נכתב מנקודת מבטו של תומס, נער בן 16. ארגון בשם וויקד שולט בעולם מבחינה פוליטית.
הם מחפשים תרופה להתלקחות, ומשתמשים בנערים צעירים החסינים מפניה כנבדקים בניסוי.
תומס מתעורר במעלית מתכת המובילה אותו למקום הנקרא הקרחת שהיא קרחת יער.
אין לו שום זכרונות פרט לשמו.
בקרחת נמצאים כ-60 נערים נוספים, שאף הם לא זוכרים דבר פרט לשמם.
פעם בשבוע מגיעה מעלית עם אספקה ואחת לחודש היא מגיעה עם נער חדש.
מדי לילה המבוך משנה את צורתו.
הוא מבין בהדרגה שהקרחת מנוהלת על ידי שני בנים: אלבי, המנהיג וניוט שהוא סגנו.
הם שומרים על הסדר על ידי אכיפת כללים פשוטים.
קרחת היער מוקפת בקירות בטון בגובה כמה מאות רגל.
בקירות יש 4 פתחים הנסגרים בכל לילה.
מחוץ לחומות נמצא המבוך, העשוי מקירות בטון גבוהים המכוסים בקיסוס המשנים צורה בכל לילה.
המבוך מאוכלס יצורים מוזרים וקטלניים המכונים "גרייברים" .
קבוצת הנערים, המכנים את עצמם קורחים , שחלקם שוהים בקרחת למעלה משנתיים, הצליחו לקיים סדר בו לכל אחד יש תפקיד והמטרה המשותפת היא לשרוד.
הם מנסים גם לפתור את המבוך על ידי מינוי "רצים" הרצים דרכו מהר ככל האפשר תוך מעקב אחר תנועות הקירות וניסיון למצוא יציאה.
תרזה מגיעה במעלית לקרחת יום אחרי תומאס.
היא הנערה הראשונה שמגיעה לקרחת, היא אוחזת בפתק האומר: "היא האחרונה.
הפגישה איתה מעוררת בתומס זיכרונות מעומעמים והוא מבין שכבר פגש בה בעבר.
במהלך תרדמת של שבוע היא אומרת את שמו של תומס.
באותו יום מאוחר יותר, נער בשם בן, שנעקץ על ידי גרייבר ועבר "התחלפות", מנסה להרוג את תומס.
אלבי מציל את תומס ובן מגורש.
מינהו, אחד הרצים, נתקל בגרייבר מת במבוך.
הוא נכנס עם אלבי כדי לבדוק את הגרייבר המת הראשון.
אך הגרייבר לא מת והוא עוקץ את אלבי.
התרופה היחידה להצלת אלבי היא נסיוב המגיע במעלית האספקה.
אלבי תוקף את מינהו, המוציא את אלבי מהתמונה.
מינהו נושא את אלבי בחזרה לקרחת היער, אך כשהם מגיעים דלתות הקרחת נסגרות.
תומס שרץ למבוך כדי לעזור, למרות אזהרות הנערים האחרים, נתקע עם מינהו ואלבי מחוץ לקרחת.
הם שומעים את הגרייברים קרבים ומינהו בורח, בעוד תומס משתמש בקיסוס שעל קירות המבוך כדי למשוך את אלבי למעלה.
הוא קושר גם את עצמו לחומה עם הקיסוס וכשמגיע גרייבר תומס מתקדם עם הקיסוס ומרחיק את הגרייבר מאלבי.
הוא נתקל בעוד 3 גרייברים.
מינהו חוזר לעזור לתומס, הם בורחים עד לפתח במבוך המוביל לצוק, ומצליחים לדחוף את הגרייברים מהצוק.
הם שורדים עד לפתיחת החומות ומביאים את אלבי איתם בחזרה לקרחת.
בקר אחרי חזרתם לקרחת היער ניוט (כסגנו ומחליפו של אלבי) מזמן כינוס של השומרים כדי לדון מה לעשות עם תומס.
חלק מהשומרים מצביעים בעד הענקת חנינה.
אחרים, ובמיוחד גאלי, מציעים לכלוא אותו כעונש.
מינהו ממנה את תומס להיות שומר הרצים, אך גאלי מתנגד.
גאלי ומינהו מאיימים זה על זה, והדיון מסתיים בכך שגאלי פורץ החוצה בסערה.
ניוט מציע לשלוח את תומס לסלאמר (הגרסה שלהם לכלא) ליום, ואחריו יתחיל אימונים כדי להפוך לרץ.
ללא הצבעה רשמית, השומרים מממשים את התוכנית של ניוט.
אלבי מבקש לראות את תומס לבד ומנסה לשתף אותו במשהו שראה במהלך השינוי שקשור לתומס.
אלבי לא מספיק להעביר את המידע ומתחיל לנסות לחנוק את עצמו.
תומס וניוט מצליחים לעצור אותו.
אלבי אומר שמישהו שלט במעשיו.
כשתרזה מתעוררת, תומס מגלה שהם מסוגלים לתקשר בטלפתיה.
מתוך זיכרונותיה המעורפלים היא מספרת לו ששניהם עזרו לפרויקט נתע"ב (ניסוי תחום-הרג: עולם בסכנה), החברה שבנתה את המבוך.
היא אומרת לתומס באופן טלפתי שהיא הפעילה את הסוף.
האוכל אוזל, השמיים אפורים תמיד ובלילה דלתות המבוך נשארות פתוחות.
גאלי חוזר באותו לילה ואומר שהגרייברים יבואו כל לילה עכשיו, ויהרגו אותם כל פעם אחד.
כשמגיעים הגרייברים לאחוזה בה הסתתרו הנערים גאלי משליך את עצמו עליהם והם עוזבים.
במהלך הדברים מתגלה שאלבי ניסה לשרוף את כל המפות.
מאוחר יותר תומס מגלה שמינהו וניוט הצילו את המפות על ידי אבטחתן בחדר הנשק.
תומס, בעזרתם של מינהו וניוט, משווה את המפות של אזורים שונים וימים שונים ומגלה צירופי מילים שהקוד המלא הוא: "צפים, תופסים, מדממים, מוות, גופה, לחץ" .
במהלך הלילות הבאים, הגרייברים חוזרים ולוקחים נער אחד בכל לילה.
תומס מבין שהם צריכים להחזיר את זכרונותיהם, ולצורך כך נעקץ מיוזמתו על ידי גרייבר.
הוא מחוסר הכרה למשך כמה ימים.
כשהוא מתעורר חוזרים אליו חלק מזיכרוונתיו.
הוא מבין שהוא חלק מפרויקט נתע"ב, שהנערים בקרחת היער נבחרו בילדותם לניסוי שמטרתו לבדוק אותם במצבים שונים.
תומס מבין שהפתרון ליציאה מהמבוך הוא לקפוץ מעבר לצוק, ולהכניס למחשב את המילים שמצאו.
ההגעה לפתח הצוק מסוכנת, מתפתח וויכוח בין הנערים אם לצאת מהמבוך או להישאר בו.
הם מתפלגים לשתי קבוצות: האחת מחליטה לצאת אל המבוך, והשנייה שבוחרת להישאר בקרחת – למרות הידיעה שהם עומדים למות בתוך ימים ספורים (הגרייברים באים כל לילה והורגים אחד מהם כל לילה).
המידע החדש הזה משכנע את רוב הקורחים לעזוב את הקרחת כדי לנסות לקפוץ לתוך חור הגרייבר.
נערך קרב עם הגרייברים במהלכו נהרגים כמחצית מהנערים שנכנסו למבוך.
תומס ותרזה מצליחים להכניס את הקוד, ומבינים ש"לחץ" ("PUSH") אינה המילה האחרונה בקוד אלה מובנה ללחוץ על כפתור.
מהם מגיעים למטה נתע"ב, שם יש אנשים רבים בחלוקים מול מחשבים המביטים בהם.
הם פוגשים באישה שתומס מזהה, ולצידה עומד גאלי.
גאלי זורקת סכין לעבר תומס, אך צ'אק צולל מולו, וכך מקריב את עצמו למען תומס.
שניות לאחר מכן פורץ צוות חילוץ, הורג את כל המדענים.
הם מודיעים לקורחים שהם יגנו עליהם, ולוקחים אותם באוטובוס למתחם שלהם.
במהלך הנסיעה מסבירים לנערים מה קרה בעולם ומה המשמעות של נתע"ב.
כמה שנים לפני תחילת הסיפור התרחשו מספר התלקחויות שמש שגרמו לחימום כדור הארץ והפכו את רובו לבלתי ראוי למחיה.
במקביל התפשטה מגפה, שנקראה התלקחות, שהפכה אנשים למשוגעים לגמרי.
חלק מהקורחים שהוכנסו למבוך הם חסינים למחלה ונבחרו כדי לגלות מה הופך אותם לחסינים.
והאחרים, שאינם חסינים הוכנסו למבוך לצורך מעקב אחר תגובותיהם לאירועים, כשהמטרה היא פיתוח תרופה לכלל העולם.
האפילוג נכתב בקולה של הקנצלרית אווה פייג', מאפיין החוזר על עצמו בכל הרומנים של הטרילוגיה.
היא מגלה שהקבוצה שהצילה את הקורחים הינה עוד משתנה בניסוי, שהקורחים לא היו הקבוצה היחידה שנבדקה.
למחרת, לדבריה, יתחיל השלב השני של הניסויים שלהם.
הוא מגיע לקרחת כשהזיכרון היחיד הזמין לו הוא שמו.
הוא נפגש שם עם הנערים האחרים שאף הם נטולי זיכרון פרט לשמם.
תומס מגיע למקום עם חוקים נוקשים ומפר אותם לא מתוך מרדנות לשמה, אלא מתוך דחף פנימי למצוא את האמת ולצאת לחופשי.
הוא המנוע שדוחף את כל החבורה קדימה.
הוא ננעל מחוץ לחומות הקרחת ללילה יחד עם מינהו ואלבי.
במהלך אותו הלילה הוא מצליח להציל את אלבי, ולאחריו הוא הופך לרץ עם מינהו למרות ההתנגדות של גאלי.
הילדה הראשונה והאדם האחרון שנכנס לקרחת היער.
כשהיא נכנסת לקרחת היער היא בתרדמת.
כשהיא מתעוררת מתברר שיש לה קשר טלפתי עם תומס.
הקשר בינה לבין תומס הוא לב הסדרה.
תומס מרגיש אליה חיבור מיידי ובלתי מוסבר.
היא עוזרת לתומס לצאת מהמבוך ולהילחם בגרייבר בחור הגרייבר.
תרזה מתוארת בספר כנערה יפה בעלת מראה ייחודי.
היא רזה, בעלת שיער שחור, עיניים כחולות ועור חיוור יחסית.
מתואר כ"ילד כהה עור עם שיער קצוץ, פניו מגולחות למשעי".
הגיע שנתיים לפני תומס, בקבוצה הראשונה שהגיעה למבוך.
הגיע יחד עם ניוט ועוד נערים בודדים.
הוא ההמנהיג של ההנערים בקרחת.
דמותו מייצגת את החוק, הסדר והמשמעת, אלו נועדו להבטיח את הישרדות הקבוצה בתנאים הבלתי אפשריים של המבוך.
הוא קובע כללים לפיהם כולם פועלים.
יש לו מערכת יחסים קרובה עם ניוט, סגנו.
אלבי מתאבד על ידי הליכה לתוך קבוצת גרייברים, וזה כדי לאפשר לנערים האחרים להימלט מהמבוך.
הוא הראשון שנותן אמון אמיתי בתומס ומבין שהגעתו של תומס היא ההזדמנות שלהם לצאת לחופשי.
היה בעבר רץ אך פרש לאחר תאונה במהלכה שבר את רגלו ובעקבותיה נשאר צולע.
לדבריו התאונה קרתה במהלך בריחה מגרייבר, בספר השלישי נחשף שעשה ניסיון התאבדות בקפיצה מקיר מבוך.
בגלל התנאים הקשים של הקרחת רגלו מעולם לא החלימה כראוי.
ניוט משמש כסגנו וחברו הטוב של אלבי.
הוא רציונלי, סבלני ורגוע הרבה יותר מאלבי.
הוא המתווך בין ההנהגה לבין שאר הנערים.
לאחר שאלבי עובר את "השינוי", ניוט לוקח על עצמו את הנהגת הקרחת.
ניוט מתואר כ"גבוה ושרירי", עם שיער בלונדיני שיורד על כתפיו ולסת מרובעת.
אחת הדמויות הראשיות ומהוותיקים במבוך.
הוא מפקד על הרצים ואחראי על ניווט ומיפוי המבוך.
הוא בכושר מצוין ולכן מתאים לתפקד כרץ.
מתואר כ"ילד אסייתי עם זרועות חזקות ושריריות ושיער שחור קצר".
לפעמים מגיב בלי לפני שהוא חושב, מה שמוביל אותו לצרות.
בתחילה הוא סקפטי לגבי תומס, אך לאחר שהם שורדים יחד לילה במבוך הוא הופך לחבר ולבעל ברית מרכזי.
הוא מעריך את האומץ של תומס ואת יכולתו לחשוב מחוץ לקופסה.
בעל תפקיד בכיר בקרחת - האחראי על הבונים.
תפקיד זה משקף את אופיו – הוא אדם של עבודה קשה, פיזית, הדורשת כוח ויציבות.
זוכר את תומס בצורה מעורפלת מהתקופה שלפני המבוך, דבר הגורם לו להאמין שתומס הוא מקור כל הצרות.
הוא מתנהג כלפי תומס מההתחלה בצורה אגרסיבית וחשדנית.
הוא מאמין בסדר שקבע אלבי הקיים בקרחת ועושה הכל כדי לשמור עליו.
הוא בורח מהקרחת בהתקף זעם לאחר ויכוח בכנס על תומס לאחר חזרתו עם אלבי ומינהו מהמבוך בו שהו בלילה.
בסוף הספר, הוא זורק פגיון על תומס והורג את צאק הזורק עצמו מולו.
בתגובה, תומס (בהתקף זעם) מכה את גאלי קשות עד שהוא מאבד את הכרתו.
בספרים מאוחרים יותר בסדר דמותו חוזרת והופכת למורכבת יותר.
הוא בן 13, מהנערים הצעירים ביותר בקרחת.
בגלל גילו הצעיר וחוסר הכישרון הפיזי הבולט שלו, הוא מונה לתפקיד של "סלופר" (Slopper) – אלו שתפקידם לנקות את המטבחים, השירותים והאזורים המלוכלכים של הקרחת.
הוא היה הנער שהגיע לפני תומס, ומונה על ידי אלבי להיות המדריך והמלווה של תומס בימים הראשונים בקרחת.
היה החבר הראשון שתומס רכש עם הגיעו.
ילד צעיר שמנמן עם שיער מתולתל.
לצ'אק תפקיד טרגי בסוף הספר - הוא מקריב את חייו כדי להציל את תומס כשהוא חוסם בגופו את הסכין שזרק גאלי כדי להרוג את תומס.
מותו משפיע עמוקות על תומאס ומהווה מניע מרכזי עבורו בהמשך הסדרה.
הוא קורח שהגיע עם הקבוצה הראשונה.
הוא נעקץ על ידי גרייבר ותומס פוגש אותו במהלך השינוי הנגרם על ידי העקיצה.
בשל הזיכרונות שחזרו אליו בזמן השינוי, בן מאמין שתומס הוא האחראי לסבל שכולם עוברים.
הוא תוקף את תומס ביער ומנסה להרוג אותו, עד שאלבי מתערב ועוצר אותו.
בן הופך לסמל של החוק הנוקשה בקרחת.
מכיוון שניסה לרצוח את תומס, הוא נשפט לגירוש.
הנערים משתמשים במוטות ארוכים כדי לדחוף את בן אל תוך המבוך בדיוק ברגע שהדלתות נסגרות ללילה.
למרות היותו דמות משנית הוא מעביר מספר מסרים: שתומס אינו רצוי על ידי כולם, שהמבוך משנה את האנשים מבפנים, ושבקרחת אין מקום לרחמים כלפי מי שמאיים על הסדר והכללים של הקהילה.
קנצלרית וויקד והאדם האחראי על שליחת בני נוער למבוך.
היא הפנים של הניסויים האכזריים שנועדו למצוא תרופה לווירוס "ההתלקחות" – המגפה שהרסה את רוב האנושות.
פייג' מאמינה שהמעשיה, למרות שהם אכזריים וגורמים סבל רב, הכרחיים להצלת המין האנושי.
הסיסמה המפורסמת שלה (של WICKED) היא: "WICKD הוא טוב" .
במהותה, אווה פייג' היא הדמות שמגלמת את הדילמה האתית של הסדרה: האם המטרה (הצלת האנושות) מקדשת את האמצעים (ניסויים אכזריים בבני נוער)?
יצורים ביומכניים שצדים והורגים את הקורחים במבוך.
הם מתוארים כ"יצורים גדולים ובולבוסיים בגודל של פרה אך ללא צורה ברורה".
יש להם מחושים, מחטים וציפורניים ממתכת, וכן איברים דמויי זרועות המאפשרים להם לטפס על קירות המבוך.
עקיצה - בעזרת מחט ארוכה המזריקה ארס מיוחד הם עוקצים את הנערים.
העקיצה גורמת לכאב חמור, חום, פרכוסים ובעיקר לתהליך הנקרא "התחלפות" .
העקיצה מחייבת שימוש בנוגד ארס המסופק לנערים דרך המעלית.
מי ששורד את העקיצה מקבל רסיסי זיכרון מעברו מה שמוביל לעיתים קרובות לשיגעון או יאוש עמוד
קריעה לגזרים - במיוחד בלילה, או כשהם בקבוצה הגרייברים קורעים את קורבנותיהם.
הם לרוב יוצאים רק בלילה.
הם מצוידים במצלמות המעבירות מידע לנתע"ב, ומשמשים כעיניים ליוצרי המבוך.
הם אינם פועלים מרצון חופשי, הם מתוכנתים ונשלטים מרחוק לקדם את הניסוי.
עד הגעתו של תומס אף נער לא הצליח להרוג גרייבר.
תומס משנה את המצב כשהוא משתמש בקירות המבוך שנסגרים כדי למחוץ אחד מהם.
בהמשך מתגלה שהגרייברים הם המפתח ליציאה – המכשירים שבגופם הם אלו שפותחים את שער היציאה מהמבוך.
בסוף, הם מוכנסים לגלייד כדי להרוג נער אחד בכל יום.
דשנר התחיל כרואה חשבון, ועבד בתחום ראיית החשבון במשך 7 שנים.
אבל תמיד אהב לכתוב - "אני כותב מאז שהייתי ילד.
כתבתי אפילו כשהייתי רואה חשבון.
המשכתי לנסות להתפרסם ובשנת 2008 סוף סוף קיבלתי את הפריצה הגדולה שלי עם "הרץ במבוך", הרווחתי מספיק כדי לעזוב את עבודתי, ועברתי למשרה מלאה".
על הרעיון לספר חשב דשנר ב-2005. "לילה אחד הלכתי לישון, חסר מנוחה כרגיל כי המחשבות שלי טסות במהירות של אלף מייל לשעה, וכמה תמונות ברורות מאוד צצו לי בראש.
בני נוער שנלקחו לניסוי, מבולבלים ומפוחדים.
וירדתי למטה, מצאתי את מחברת ה"רעיונות" שלי והתחלתי לכתוב הכי מהר שיכולתי." אחת ההשפעות על כתיבת הספר היה הספר "בעל זבוב".
דשנר מאמין שסדרת הספרים הראשונה שלו, "הרץ במבוך", נוצרה על בסיס חוויות שאסף לאורך חייו.
הוא קיבל השראה במיוחד מ"הניצוץ".
"הסוף באמת השפיע עליו", הוא אומר.
"המבוך והשמש הפכו לאלמנטים של "הרץ במבוך".
גם מבוכים באופן כללי הוקסמתי וגם נחרדתי מהם".
דשנר מוסיף שהספר "בעל זבוב", סדרת הטלוויזיה "אבודים", סדרת הסרטים "מקס הזועם" ורעיון האפוקליפסה מילאו אף הם תפקידים משמעותיים כשכתב את הרומן הראשון שלו.
במהלך יצירת הסיפור דשנר נעזר בדמיונו כשהוא מדמיין את עלילת הספר כסרט, ומתמלל אותה למילים.
שתי סדרות שדשנר התלהב מהן והשפיעו על הכתיבה שלו הן "מלחמת הכוכבים" ו"אינדיאנה ג'ונס".
הסרט האהוב עליו הוא "שר הטבעות".
בבקורות קירקוס כתבו על "הרץ במבוך": "קשה להניח מהיד, זה בבירור רק הפרק הראשון, והוא יגרום לקוראים לשאוף לגלות מה יקרה בהמשך".
ג'סיקה הריסון מה"דזרט מורנינג ניוז" כתבה שדשנר יוצר ציפייה מתמדת בכל האירועים של הספר, "למרות שברור מהאפילוג שיש המשך לסיפור הזה, ל"רץ במבוך" יש התחלה, אמצע וסוף חזקים, מה שהופך אותו לטוב כספר עצמאי או כחלק מסדרה מתוכננת".
היא ציינה כחיסרון את "הסלנג הבדיוני".
הרומן זכה בפרס הסיפורת הטובה ביותר לנוער לשנת 2011 שהוענק על ידי איגוד שירותי הספרייה לנוער.
הוא זכה בפרס שרלוט בשנת 2012, פרס המוענק לספרות מצטיינת לילדים כפי שנבחר על ידי תלמידים במדינת ניו יורק.
הוא זכה גם בפרס לינקולן בשנת 2012, פרס בחסות מחנכי ספריות בתי ספר באילינוי עבור ספרות שמעודדת קוראים בתיכון לקרוא להנאתם האישית.
"הרץ במבוך" זכה בפרס הקוראים של טרומן בשנת 2012, פרס לספרות שמעודד קוראים צעירים בין כיתות ו' לח'.
הספר זכה גם בפרס ספר הנוער אוורגרין בשנת 2012 ובפרס הספר ג'ורג'יה פיץ' בשנת 2009. הוא היה מועמד לפרס הספר לנוער של יוטה בשנת 2009 ולפרס בחירת הקוראים הצעירים של פנסילבניה בשנת 2011.
כריסטי גולדסמית' מאוניברסיטת מיזורי ציינה כי השתמשה בספר "הרץ במבוך" בכיתת הלימוד שלה בחטיבת הביניים כדי ללמד קריאה עצמאית, וכי "קריאה לא חייבת להיות כואבת".
בכתב העט עת לאוריינות מתבגרים ומבוגרים , שרה אברמס מאוניברסיטת אריזונה סטייט המליצה על "הרץ במבוך" לתלמידי חטיבת ביניים, וכתבה: "קוראים המחפשים הרפתקאות וסקרנים לגבי חיים עצמאיים ימצאו את "הרץ במבוך" כקריאה מרתקת", היא השוותה אותו ל"בעל זבוב".
סנדרה בנט כתבה ב"ספרנית בית הספר" כי הספר הוא "רומן סוחף ומותח שבני נוער בגיל העשרה עד מבוגרים יותר יבלעו".
הרפתקת הכדכוד הכחול הוא אחד מ-56 סיפורי שרלוק הולמס הקצרים מאת ארתור קונן דויל.
והוא הסיפור השביעי בספר "הרפתקאותיו של שרלוק הולמס", שפורסם בשנת 1892. הסיפור פורסם לראשונה במגזין הסטרנד הלונדוני בינואר 1892 ולאחר מכן בסטרנד הניו יורקי בפברואר 1892.
הולמס מברר אצל בייקר מהיכן קיבל את האווז והלה מפנה אותו למועדון אווזים שאותו ייסד פונדקאי בשם וינדיגייט, במועדון זה נתן כל חבר פרוטות אחדות בכל שבוע וקיבל תמורתם אווז לחג המולד.
האיש נוסע עם הולמס לביתו ומציג את שמו כג'ון רובינסון, אך הולמס דורש ממנו לחשוף את שמו האמיתי והוא מזדהה כג'יימס ריידר איש התחזוקה במלון קוסמופוליטן.
ריידר שלא ידע היכן להחביא את אבן הכדכוד החליט לפנות אל ידיד עבר בשם מורסלי שיצא לתרבות רעה ולהביאו בסוד מעשיו.
הולמס מניח לבסוף למר ריידר להימלט על נפשו, כשהוא מנמק את מעשהו בכך שאינו מועסק על ידי המשטרה, והורנר אינו בסכנה כיוון שמר ריידר לא יעיד נגדו, ואילו מר ריידר בעצמו לא ישוב לסורו מאחר שהוא נפחד מכדי לעשות זאת, וישיבתו בכלא רק תהפוך אותו לפושע מועד.
הוא נולד בשם הרץ הייסינר בקפרשטי בבסרביה, הבן הצעיר במשפחתם של אליעזר ורבקה הייסינר.
בין 1935–1940 הוא למד בבוקרשט הנדסת דרכים.
את שירו הראשון הוא פרסם ב-1931 בעיתון דאס קאאפעראטיווע ווארט, באותה שנה פרסם יחד עם הרש-ליב קז'בר ויעקב יקיר בקובץ אָנזאָג שתוכנן לצאת לאור באופן קבוע ולשמש בתור הבמה הספרותית של המשוררים הצעירים בבסרביה.
כשהוא התגורר בקישינב הוא פרסם בעיתונים אונדזערע צייט (קישינב, בעריכתו של זלמן רוזנטל) וטשערנאוויצער בלעטער, תחילה תחת שם משפחתו האמיתי, הייסינר.
באמצע שנות השלושים היה חבר באגודת הסופרים היהודים מבסרביה בבוקרשט יונג רומעניע.
בבוקרשט הוא פרסם את עבודתו בירחון די וואך (בעריכתו של משה אלטמן) ובכתב העת שויבן (בעריכתם של יעקב שטרנברג ושלמה ביקל).
בהוצאה לאור של שויבן יצא לאור הספר הראשון של ריבקין, קובץ שירים פֿון שכנישן דאָרף (מהכפר השכן), חלק מהשירים המופיעים בקובץ הולחנו על ידי זליג ברדיצ'יבר.
בדי וואך פורסם סיפורו המפורסם חיים ברוך אָט אָ פאָר עך (חיים ברוך כבר מגיע).
לאחר סיפוח בסרביה לברית המועצות ריבקין חזר לקישינב, הוא פרסם בכתב העת היידי שיצא לאור בקייב סאוועטישע ליטעראטור.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הוא התפנה לאוזבקיסטן, שיתף פעולה עם שופרו של הוועד היהודי האנטי-פשיסטי אייניקייט.
לאחר המלחמה הוא חזר לקישינב והמשיך לפרסם בעיתונים וכתבי עת יידיים.
ריבקין נעצר יחד עם שאר סופרים יהודים של קישינב ב-9 במרץ 1949, הוא הואשם בשיתוף פעולה עם הוועד היהודי האנטי-פאשיסטי וטרוצקיזם.
לאחר שמונה חודשים שהוא העביר בקישינב הוא נשפט לעשר שנים עבודות כפייה, כשהוא היה בסמרה, הוא הופרד משאר הסופרים היהודים (יעקב יקיר, משה אלטמן, מוטל סקציאר) והוא נשלח לקזחסטן, אז חלק מברית המועצות.
זמן קצר לאחר מכן חלה ונפטר, בגיל 42.
הרפתקה מצמררת הוא הסרט השלישי בזיכיון וולאס וגרומיט.
הוא נוצר על ידי ניק פארק בשיתוף עם אולפני ארדמן אנימציות בשנת 1995.
בשעה 2 בבוקר, כבש בודד ברח מהמשאית שבה שהה יחד עם אחיו לעדר.
כלב שישב במשאית יצא וניסה להשיבו, אך נעצר בידי זו שנהגה בו.
למחרת בבוקר, כשוולאס הולבש בידי הזרועות המכניות שלו, הוא שם לב שהרבה מזון ואף פרטים מהבית שלו נאכלו או ננגסו בידי דבר לא ידוע.
באותו הרגע, וולאס קיבל שיחה מגברת שרצתה ניקוי חלונות לחנות הצמר והכותנה שלה (בסרט זה ניקוי חלונות היה העסק החדש של וולאס), ובמהירות השניים נכנסו אל הקטנוע שלהם והגיעו לחנות שלה.
כאשר גרומיט החל בניקוי, וולאס החל להתחבר אל בעלת החנות ששמה וונדולין ראמסבוטום, ואל כלבה פרסטון.
וולאס אף גילה שאביה של וונדולין היה ממציא כמוהו, ובהמשך השיחה כאשר שאל אותה על גנבי הכבשים היא התחמקה מלענות לו ושלחה אותו עם גרומיט לביתם.
כאשר השניים שבו לביתם, הם ראו שכמויות גדולות של פריטים מנייר ועץ נאכלו והתפרקו.
וגרומיט, ששמע את אותם קולות נגיסה מאותו הבוקר, הגיע למטבח והוא ראה כבש רזה (אותו אחד שנמלט מהמשאית) זולל את המזון שלהם.
כשהגיע וולאס למטבח, הוא קיבל את הכבש בחיוך גדול.
לאחר מכן, וולאס לקח את הכבש למכונת כביסה ענקית שבנה בעצמו בשם "Knit-O-Matic" שניקתה אותו.
אך פתאום, תקלה קרתה במכונה והיא בטעות העבירה את הכבש למתקן גזיזה, והכבש יצא מהמכונה כמעט ללא צמר, לכן וולאס הלביש אותו בסוודר שהמכונה סרגה מהצמר שלו ואף נתן לו את השם "שון".
למחרת, כאשר הצמד חזר לניקוי החלונות, שון החל להסתובב באזור ולברוח למקומות שונים.
במקביל, גרומיט החל להסתובב בביתה של וונדולין (שהיה ממחובר לחנותה) וניסה לגלות מה זומם פרסטון, אך האחרון מצליח להרשיע אותו כגנב הכבשים ואף נותן אותו לרשויות ע"מ שישימו אותו בכלא.
וולאס, שחזר לביתו עם שון והעדר שלו, גילה את החדשות לגבי כלבו ואף מקבל ביקור מוונדולין שאסור לו לראות אותה יותר.
ובאותו לילה, וולאס, שון והעדר יצאו ושחררו את גרומיט מהכלא והבריחו אותו.
אך כאשר היו בדרכם, הם ראו את פרסטון דוחף באכזריות את כול העדר ואף את וונדולין עצמה אל תוך המשאית שאותה הסיע אל ביתם.
לכן, וולאס וגרומיט יחדיו שחררו את כול הכבשים ואת וונדולין, אך כאשר גרומיט והמושב שלו בקטנוע התנתק ממקומו, האחרון הפך אותו למטוס ועקב אחרי פרסטון והמשאית.
לאחר שנלכדו מחדש, פרסטון הוביל את כול העדר יחד עם וולאס ועם וונדולין אל העתק של מכונת הגזיזה והשטיפה של וולאס (שאת תוכנית ההרכבה שלה חטף מביתו של וולאס), אך כמעט לפני שפרסטון הוביל אותם אל המטחנה, שון הזעיק את גרומיט לעזרה.
האחרון שבר קירות עם המטוס שלו וטס הישר לעבר פרסטון, בעודו יורה עליו דייסה באמצעות תותח.
לאחר שהופל, שון משך חבל שהוריד צינור ששאב את פרסטון ישר אל המטחנה.
אך כשהתחילה המטחנה להישבר, וונדולין הסבירה שפרסטון הוא למעשה כלב רובוטי שנהפך למרושע.
ואכן, פרסטון, שכעת חשף את צורתו האמיתית התעמת מול גרומיט, ובעזרתם של וולאס ושון, פרסטון נכלא בתוך המטחנה ונארז בתוך קופסאות שימורים כחלקי מתכת שבורים.
למחרת, וונדולין ביקרה את וולאס בביתו בפעם השנייה, יחד עם פרסטון שכעת תוכנת מחדש כטוב ונשלט על ידי שלט.
וולאס הזמין אותם לאכול גבינה וקרקרים איתו, אך האחרונה לא הסכימה בגלל האלרגיה שלה לגבינה.
וולאס העצוב שב אל ביתו וניסה להתעודד בפרוסת גבינה, אך גילה ששון שוב אכל לו את הגבינה.
ולמרות שפקד עליו לתפוס אותו, גרומיט התעלם משניהם.
למרות שאינו פופולרי כקודמיו, סרט זה עדיין זכה לביקורות חיוביות מאוד ואף לפרס האקדמיה לסרט הקצר הטוב ביותר.
כמו הקודמים לו וגם הבאים אחריו, זכויות ההקרנה של סרט זה נרכשו על ידי ה-BBC והוא עדיין משודר לעיתים בערוצי הסרטים ברחבי העולם.
בשנת 2005 אותם האולפנים יחד עם ניק פארק הפיקו סרט באורך מלא בשם "וולאס וגרומיט והארנב הקטלני" המהווה כעין המשך לסרט זה, ושלוש שנים מאוחר יותר, יצא סרט נוסף לסדרה בן מחצית השעה בשם "וולאס וגרומיט: עניין של חיים ומוות".
בנוסף, הדמויות של שון והעדר קיבלו סדרה משל עצמם בשם "שון כבשון", ואף קיבלו גם שני סרטים קולנועיים באורך מלא ("שון כבשון: הסרט" ו- "שון כבשון הסרט: עף על החלל").
דמותו של שון הופיעה גם בסרטון "קונה 13".
הרץ במבוך הוא סרט אמריקאי מסוגת מתח/מדע בדיוני משנת 2014 בבימויו של ווס בול.
הסרט מבוסס על הרומן רב המכר של ג'יימס דשנר, מותחן הרפתקאות לצעירים באותו השם.
במרכז הסרט עומד נער צעיר בשם תומאס (דילן או'בריאן), שמוצא את עצמו לכוד במבוך ענק וקטלני עם קבוצה של ילדים נוספים.
לתומאס אין זיכרונות מהתקופה שקדמה להגעתו למבוך.
הוא סובל מסיוטים על ארגון צללים הידוע בשם W.C.K.D, ומקווה כי אותם שברי חלומות יעזרו לו לגלות את סודות עברו ואת הדרך להימלט מהמבוך.
הסרט יצא לאקרנים ב-19 בספטמבר 2014 בארצות הברית והופץ על ידי "20th Century Fox".
הסרט זכה להצלחה מסחרית גדולה והרוויח כ-32.5 מיליון דולר כבר בשבוע הראשון ליציאתו.
הסרט הרוויח מעל 348 מיליון דולר ברחבי העולם.
בעקבות הצלחתו של הסרט הראשון, ב-2015 יצא לאקרנים סרט המשך - "הרץ במבוך: מבחני הכווייה", ובשנת 2018 יצא הסרט השלישי בסדרה, "הרץ במבוך: תרופת המוות".
כשתומאס מתעורר במעלית, הדבר היחיד שהוא מצליח לזכור הוא שמו הפרטי.
אין לו זיכרונות על הוריו או על ביתו, והוא אינו זוכר גם איך הגיע למקום שבו הוא נמצא.
כשדלתות המעלית נפתחות הוא מבין שאינו לבד.
תומאס מוצא את עצמו בין קבוצה של נערים שמקבלים את פניו ב"קרחת" (Glade) – מתחם ענק, דמוי יער, מוקף חומות אבן.
גם הנערים ב"קרחת", בדיוק כמו תומאס, אינם יודעים כיצד הגיעו לשם.
הם יודעים רק שבכל בוקר נפתחות בחומה דלתות אבן עצומות שמובילות אל מבוך שמקיף את ה"קרחת", ובכל לילה הן ננעלות.
הנערים בונים לעצמם חברה בסיסית שבה לכל אחד יש תפקיד.
הקבוצה מבינה כי המבוך עשוי להיות הדרך היחידה לצאת החוצה, ואכן אחד התפקידים בחברה הוא "רצים" (Runner).
תפקידם של הרצים הוא לחפש במבוך דרך מילוט בשעות היום ולחזור לפני רדת החשכה.
אף אחד אינו רוצה להיתקע במבוך בשעות הלילה, משום שמפלצות קטלניות המכונות "מאמללים" משתחררות לחופשי ומשוטטות במבוך.
לנערים ידוע כי אף אחד לא חזר חי אחרי לילה במבוך.
לאחר שתומאס מותקף על ידי רץ הסובל מהזיות כתוצאה מעקיצת "מאמלל" (Griever)- אותו הרץ מושלך אל מותו במבוך על ידי חבריו.
אלבי, מנהיג הנערים ורץ נוסף בשם מינהו עוקבים אחר צעדיו של הנער במבוך כדי לראות אם שרד בנס.
השניים מופיעים לפנות ערב תוך כדי גרירת אלבי הפצוע, אולם לא מספיקים להגיע לכניסה למתחם לפני סגירת השערים.
תומאס רץ אל תוך המבוך כדי לעזור, והשלושה נשארים לכודים.
באופן מפתיע, השלישייה מצליחה לשרוד את הלילה וחוזרת למחרת בבוקר.
באותו בוקר עולה במעלית נערה בשם תרזה ואיתה שני מזרקים מלאים בחומר לא ידוע.
זו הפעם הראשונה שמגיעה ל"קרחת" אישה.
הנערה מזהה את תומאס, אף על פי שהוא אינו זוכר אותה, והדבר מעורר בחבריו של תומאס חשדות רבים כלפי מניעיו.
כשתומאס רואה את מודל המבוך שבנו הרצים על פי חקירות קודמות הוא לומד שחלקים שונים של המבוך נפתחים כל לילה בסדר קבוע, על פי מספרם.
הוא מבין כי מכשיר מצפצף שנמצא על אחד ה"מאמללים" שחיסלו, הנושא את הספרה 7, הוא בעצם מפתח לדלת מספר 7.
תומאס ומינהו חוזרים אל המבוך עם המכשיר, ובאותו לילה לא נסגרים השערים וה"מאמללים" נכנסים ל"קרחת".
ה"קרחת" נהרסת ונערים רבים, ביניהם אלבי המנהיג, נהרגים.
תומאס, אשר צפה בהבזקי זיכרון מעורפלים מאז שהגיע, דוקר את עצמו עם עוקץ של "מאמלל" כדי לנסות להחיות את זכרונו.
האחרים מחליטים להזריק לו את האנטי-ארס האחרון.
כתוצאה מחוויה זו תומאס נזכר בעברו: עבודתו המשותפת עם תרזה עבור הארגון W.C.K.D שיצר את המבוך.
הוא מספר כי שאר הנערים ב"קרחת" השתתפו ביודעין כנבדקים בניסוי, וכי צפה בכולם במשך שנים.
בינתיים גאלי לוקח פיקוד ומתכנן להקריב את תומאס ותרזה למען שלום עם ה"מאמללים".
מתפתח מרד בגאלי ותומאס ותרזה בורחים אל המבוך עם נערים נוספים, בזמן שגאלי ואחרים מסרבים לעזוב.
הנערים במבוך נלחמים ב"מאמללים", והניצולים מצליחים להגיע ליציאה.
הם מגיעים למעבדה מלאה בגופות, בה מוקרנת הקלטת וידאו.
נראית בה אישה שמסבירה כי כדור הארץ נהרס על ידי התלקחות סולארית מסיבית, ואחריו הופיע וירוס קטלני.
היא יורה בעצמה במעבדה תוך כדי שהיא מותקפת על ידי חמושים לא מזוהים.
הנערים מבינים כי היו חלק מניסוי הלומד את התרופה.
לפתע, מופיע גאלי עם אקדח ומתעקש כי עליהם להישאר במבוך.
הנערים מסרבים, והוא יורה לכיוון תומאס.
צ'אק מגן בגופו על תומאס ומת.
חמושים רעולי פנים נכנסים במהירות ולוקחים את קבוצת הניצולים אל מסוק שטס מעל שממה מדברית עצומה ושאריות עיר הרוסה.
במקביל, האישה שכביכול ירתה בעצמה נכנסת לפגישה ומודיעה כי הניסוי הצליח וכעת הנערים עוברים לשלב השני.
הרץ במבוך: תרופת המוות הוא סרט פעולה ומדע בדיוני אמריקאי בבימויו של ווס בול שיצא בינואר 2018. הסרט מבוסס על הרומן של ג'יימס דשנר, תרופת המוות, ומהווה סרט המשך שלישי ואחרון בסדרת סרטי הרץ במבוך לאחר הרץ במבוך: מבחני הכווייה.
הסרט יועד לצאת ב-17 בפברואר 2017 בארצות הברית אך תאריך היציאה שלו נדחה לבסוף ל-26 בינואר 2018 בארצות הברית ול-25 בינואר בישראל, מה שאפשר זמן התאוששות לדילן או'בריאן מפציעות שנגרמו לו במהלך הצילומים.
תומאס, ניוט ומחבת הם ה"קורחים" האחרונים החסינים לווירוס ההתלקחות שהתפשט בעולם.
בעזרת ימין הצדק, השלושה יוצאים למבצע בו הם מצילים חסינים נוספים מרכבת בבעלות נתע"ב שהמטרה העיקרית היא להחזיר את חברם מינהו, ארגון שאחראי על לכידה ועריכת ניסויים בילדים חסינים להתלקחות.
הם מגלים שמינהו, חברם החסין שנלכד גם הוא על ידי נתע"ב, לא נמצא על הרכבת, שהייתה בדרכה ל"עיר האחרונה", בסיס המבצעים של נתע"ב.
למרות הוראותיו של וינס, מנהיג ימין הצדק, השלושה עוזבים את המחנה כדי להציל את מינהו, שעובר עינויים על ידי נתע"ב במטרה לפתח תרופה לווירוס.
בדרכם לעיר האחרונה, הם מותקפים על ידי חבורה של "קראנקים", אנשים נגועים בווירוס ההתלקחות.
הם ניצלים בעזרתם של ז'ורז'ה וברנדה שמצטרפים אליהם.
החבורה מגיעה לחומת העיר האחרונה, אשר מגינה על העיר מפני הקראנקים.
מחוץ לחומה, אנשים מתכנסים כדי למחות במטרה לאפשר להם כניסה לתוך העיר.
כאשר נתע"ב פותחים באש לעבר המפגינים, החבורה נלכדת על ידי משלחת של אנשים במסיכות ונלקחת למחבוא.
אחד מאותם האנשים מתגלה כגאלי, ששרד את התקפתו של מינהו לאחר יציאתם מהמבוך.
גאלי לוקח אותם לפגוש את לורנס, מנהיג המרד של אלו שמחוץ לחומה, אשר עוזר להם להיכנס לעיר דרך כניסה סודית.
גאלי מוביל את תומאס ואת ניוט לתוך העיר וכאשר הם מגלים את תרזה, גאלי אומר לתומאס כי הוא יכול להכניס אותם לתוך המטה של נתע"ב.
ניוט מגלה לתומאס שהוא נדבק במגפה.
תוך הבטחה לרפא אותו, השלושה לוכדים את תרזה.
תומאס, ניוט וגאלי מלווים את תרזה למטה נתע"ב לעבר מיקומם של החסינים.
גאלי דואג לילדים החסינים ונשאר מאחור כדי לאתר את הנסיוב שמאט את ההתלקחות, בזמן שתומאס, ניוט ותרזה הולכים למצוא את מינהו.
ג'נסון מגלה אותם ומתחיל מרדף.
תרזה מאפשרת להם להימלט ולמצוא את מינהו לפני שהיא ממהרת לבדוק את דמו של תומאס, שהיא משיגה לאחר הסרת מכשירי המעקב מה"קורחים".
לאחר שהוא מעביר את הנסיוב ואת הילדים החסינים לברנדה, גאלי חוזר למטה נתע"ב כדי למצוא את תומאס.
ברנדה מוכרחת לברוח עם החסינים כדי להימנע מלכידתם בזמן שתומאס וניוט מתאחדים עם מינהו באגף המרפאה.
תרזה מגלה שדמו של תומאס יכול לרפא את ההתלקחות ומשתפת בתגליתה את ראש נתע"ב, אוה פייג', אשר מסכימה איתה כי צריך למצוא את תומאס.
בעזרתו של מחבת, ברנדה והחסינים בורחים מנתע"ב.
באותו זמן לורנס מאגד את המורדים מחוץ לעיר רגע לפני שהוא מפוצץ חור בחומה, תוך שהוא מקריב את עצמו ומאפשר לבני בריתו ולאנשים הנגועים בהתלקחות להסתער על העיר.
גאלי מוצא את תומאס, מינהו וניוט.
ניוט, אשר שולח את מינהו וגאלי אל ברנדה כדי להביא את הנסיוב, נותן לתומאס תליון רגע לפני שהוא מתעלף.
תרזה משדרת את קולה ברחבי העיר, ומספרת לתומאס כי דמו יכול לרהציל את ניוט אם רק יחזור למטה נתע"ב.
ניוט, שההתלקחות מתפשטת בו במהירות, חוזר להכרה ותוקף את תומאס, תוך שהוא מתחנן בפניו שיהרוג אותו.
כאשר תומאס מסרב, ניוט - שנשאר ללא כל ברירה אחרת - דוקר את עצמו למוות.
תומאס חוזר למטה נתע"ב ומתעמת עם אוה.
בזמן שיחתם היא נרצחת על ידי ג'נסון, אשר גם הוא נגוע בהתלקחות.
ג'נסון מעלף את תומאס וגורר אותו למעבדה, שם תרזה מוכנה לקחת ממנו דם.
ג'נסון חושף כי הוא מעוניין לרפא רק את עצמו ואחרים שהוא חושב שהם בעלי ערך, מה שגורם לתרזה לבגוד בו.
לאחר קרב, ג'נסון נהרג, מה שמאפשר לתומאס ולתרזה לברוח אל גג הבניין, שם תרזה נותנת לתומאס בקבוקון עם התרופה.
חבריהם מופיעים לפתע עם כלי טיס: תומאס מצליח לעלות עליו אך תרזה נהרגת בזמן שמטה נתע"ב קורס אל תוך עצמו.
החבורה מתאחדת עם שאר החסינים ועם ימין הצדק ונמלטת אל חוף מבטחים, שם האנשים הנותרים יכולים לחיות בשלווה.
שם, תומאס מגלה כי התליון שנתן לו ניוט הכיל בתוכו פתק.
עדיין מוכה הלם לאחר מות חבריו, תומאס קורא את הפתק בו ניוט מבקש ממנו לדאוג לכל האחרים.
בחודש מרץ 2015 אושר כי ט.ס נוולין, שהיה אחד מכותבי התסריט לסרט הראשון וכתב את התסריט לסרט השני, יכתוב גם את התסריט לסרט השלישי.
ווס בול אישר כי אם הוא יחזור לביים את הסרט השלישי, הוא לא יחולק לשני חלקים.
ב-16 בספטמבר 2015 אושר כי בול יביים את הסרט האחרון.
שלב הצילומים החל ב-14 במרץ 2016 בוונקובר שבקולומביה הבריטית.
עוד לפני כן פורסם בכנס קומיק-קון בסן דייגו שהצילומים יתחילו בפברואר 2016.
ב-18 במרץ 2016 דווח כי השחקן דילן או'בריאן נפצע על סט הצילומים ואושפז.
ג'יימס דשנר פרסם בציוץ בחשבון הטוויטר שלו כי ההפקה נדחתה עקב התאונה.
נאמר גם כי המפיקים מתכננים לחדש את הצילומים סביב אמצע חודש מאי.
לפי מנהלי ההפקה בקנדה, צילומי הסרט היו אמורים להמשיך ב-9 במאי והצילומים העיקריים היו אמורים להסתיים ב-26 ביולי.
עם זאת, ההפקה נעצרה ללא הגבלת זמן לאחר שהתברר כי פציעותיו של או'בריאן היו חמורות ממה שציפו בהתחלה.
הצילומים המשיכו לבסוף ב-6 במרץ 2017 בקייפטאון שבדרום אפריקה.
במאי 2017 פורסם כי וולטון גוגינס ישחק את תפקידו של לורנס, שתואר כ"טיפוס מסוכן ויוצא דופן שיש בו חלק מהפכני, חלק אנרכיסטי וקול של האנשים חסרי הקול".
צילומי הסרט העיקריים הסתיימו ב-3 ביוני 2017.
הסרט תוכנן לצאת בארצות הברית ב-17 בפברואר 2017. עם זאת, עקב פציעתו של דילן או'בריאן, פורסם כי קיימת סבירות נמוכה שהסרט יצא בתאריך זה.
ב-27 במאי 2016 20th Century Fox קבעו מחדש את תאריך יציאת הסרט ל-12 בינואר 2018, מה שאפשר לדילן או'בריאן זמן להחלמה מפציעותיו.
ב-22 באפריל 2017 חברת ההפקה דחתה שוב את תאריך השחרור, ל-9 בפברואר 2018, במטרה לתת יותר זמן לתהליכי ההפקה המאוחרת.
מספר חודשים לאחר מכן, ב-25 באוגוסט, חברת ההפקה הקדימה את השחרור בשבועיים.
הצגת הבכורה של הסרט נערכה ב-26 בינואר 2018 בארצות הברית בקולנועים וב-IMAX.