tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1956, רייבורן הוטבל בכנסיית הבפטיסטים הפרימיטיביים, הידועה גם בשם כנסיית הבפטיסטים הישנה או כנסיית הבפטיסטים "הסוואר".
אחת מהחרטות הגדולות והכואבות ביותר של רייברן היה שלא היו לו ילדים, או כפי שאמר בציטוט מתוך הביוגרפיה The Path to Power של רוברט קרו, על לינדון ג'ונסון, "ילד בהיר שיער שייקח אותו לדוג".
רייברן מת מסרטן הלבלב ב-16 בנובמבר 1961 בגיל 79 ולאחר מותו הוענק לו עיטור מדליית הזהב של הקונגרס.
הלווייתו בבונהאם, טקסס, הייתה אירוע מרשים בו השתתפו חברים רבים, בעיקר הנשיא ג'ון פ.
קנדי, הנשיאים לשעבר הארי ס.
טרומן ודוויט אייזנהאואר, וסגן הנשיא (והנשיא לעתיד) לינדון ב.
מאות חברי קונגרס ומכובדים רבים נוספים השתתפו בהלוויה.
הנשיא קנדי שימש כנושא ארון כבוד.
עד מותו, כיהן רייברן כיושב ראש בית הנבחרים במשך כמעט פי שניים יותר מכל קודמיו.
סם רייברן היה חבר קרוב של פרופסור טארטר, מורה לסדנאות עץ במכללת המורים של מזרח טקסס (כיום אוניברסיטת טקסס A&M במזרח טקסס) ושם לו חדר משלו בבית משפחת טארטר בעת ביקוריו במחוז.
הבית הזה עומד עד היום ברחוב מונרו 1910, קומראס, טקסס.
רייברן היה צאצא של ג'ורג' וולר, קצין מיליציה ממלחמת העצמאות ממחוז הנרי, וירג'יניה, וכיהן כנשיא כבוד של סניף קולונל ג'ורג' וולר של בני המהפכה האמריקאית.
סם ג'יי צמבריס הוא פסיכולוג קליני קהילתי ממוצא יווני-קנדי, ומייסד ומנכ"ל ארגון Pathways to Housing, תוכנית דיור המתמקדת במודל "דיור תחילה" עבור אנשים הסובלים ממחלות נפש חמורות, היסטוריה ממושכת של חסרות בית ולעיתים התמכרות לסמים.
בנוסף, הוא פרופסור קליני בפקולטה לפסיכיאטריה ומדעי ההתנהגות באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
Pathways to Housing הוא הארגון הנחשב לחלוץ בפיתוח מודל "דיור תחילה" בארצות הברית.
צמבריס החל את דרכו עם פיתוח מרכז קהילתי לאנשים הסובלים מחסרות בית וממחלות נפש.
משם, יזם את תוכנית Pathways to Housing, המעניקה דיור לאנשים במצבם ללא תנאים מוקדמים של הצלחה בטיפולים או שיקום.
במחקר אקראי שנערך, נמצא כי משתתפי המודל שהוקצו באופן אקראי לדיור תחילה הצליחו להפחית את מספר הימים בהם היו חסרי בית בכמעט 100 ימים בשנה הראשונה, וההצלחה נמשכה לאורך כל ארבע שנות המחקר.
מודל "דיור תחילה" הוכח כמשתלם כלכלית, בעיקר עקב ירידה בשיעור האשפוזים הפסיכיאטריים.
בשנת 2010, המועצה הפדרלית למאבק בחסרות בית בארצות הברית אימצה את המודל בתוכנית האסטרטגית שלה, וקבעה כי "דיור תחילה" הוא הגישה היעילה ביותר לסיום חסרות הבית הכרונית.
המודל עבר ניסויים נוספים בקנדה ובאירופה, ובשנתו הראשונה הוכפל משך הזמן שהמשתתפים שהו בדיור יציב.
ב-2016, צמבריס פרסם את הספר "Housing First: Ending Homelessness, Changing Systems and Transforming Lives" יחד עם ד"ר דבורה פדג'ט וד"ר בנג'מין הנווד, המתאר את התפתחות המודל והצלחתו.
הספר זכה בשנת 2017 להערכה מיוחדת מאת אגודת המחקר לעבודה סוציאלית.
ב-2018 הגיע צמבריס לדבלין כדי לסייע ביישום המודל באירלנד, והיה מרצה בכנס Housing First בסקוטלנד ובפסגת ראשי ערים בטקסס ב-2019 בנושא חסרות בית.
בשנת 2024, נכלל ברשימת "טיים 100" של מגזין טיים.
סמואל קרטיס "סם" קלופשטוק היה אתלט יהודי-אמריקאי, אשר דורג במקום שלישי בעולם (1934) בריצת 110 מטר משוכות ושיאן עולם בריצת 120 יארד משוכות גבוהות (1935).
בשל היותו יהודי, בחר להחרים את אולימפיאדת ברלין (1936).
קלופשטוק נולד בקליפורניה, בנם של מתילדה מאייר וסמואל קרטיס קלופשטוק.
בתחרות שנערכה בפרסנו, קליפורניה ב-12 במאי 1934 הוא קבע בריצת 110 מטר משוכות שיא אישי חדש של 14.4 שניות (לא הוכר כשיא עולם) ודורג בסוף השנה במקום שלישי בעולם.
שיא העולם באותה עת היה 14.4 שניות.
באליפות המכללות של ארצות הברית שנערכה בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-23 ביוני אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 120 יארד משוכות בתוצאה של 14.63 שניות.
באליפות IC4A (איגוד המכללות של ספורטאים חובבים של אמריקה) שנערכה בשנת 1934 הוא זכה במדליית זהב בריצת 200 מטר משוכות בתוצאה של 24.2 שניות.
בתחרות שנערכה בפאלו אלטו, קליפורניה ב-4 במאי 1935 הוא קבע בריצת 110 מטר משוכות תוצאה של 14.4 שניות ודורג בסוף השנה במקום שביעי בעולם.
באליפות המכללות דרום חוף האוקיינוס השקט (The Pacific Coast Conference - PCC South) שנערכה באותה שנה הוא זכה במדליית זהב בריצת 120 יארד משוכות בתוצאה של 14.5 שניות.
באליפות המכללות של ארצות הברית שנערכה בברקלי, קליפורניה ביוני אותה שנה הוא זכה במדליית כסף בריצת 120 יארד משוכות.
קלופשטוק קבע בריצת 120 יארד משוכות גבוהות שיא עולם חדש של 14.1 שניות.
באליפות המכללות חוף האוקיינוס השקט (The Pacific Coast Conference - PCC) שנערכה בשנת 1936 הוא זכה במדליית זהב בריצת 120 יארד משוכות בתוצאה של 14.4 שניות.
באליפות המכללות של ארצות הברית שנערכה בשיקגו, אילינוי ב-20 ביוני אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 14.4 שניות ודורג בסוף השנה במקום עשירי בעולם.
קלופשטוק התחתן עם הלן קרוליין אולדריג' (1913 - 1955).
נפטר ב-4 בנובמבר 1985 בסן רפאל, קליפורניה.
קלופשטוק נכלל בהיכל התהילה של הספורט באוניברסיטת סטנפורד.
סם פיליפס (נולד ב-31 במאי 1984) הוא שחקן אנגלי.
פיליפס הוא בנו של הבמאי הטלוויזיוני ניק פיליפס ובוגר בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה.
פיליפס ידוע במיוחד בזכות תפקידיו בקומדיית הילדים Hotel Trubble, שם גילם את ג'יימי, וכן בתפקידו כספנסר קוונדיש בעונה השלישית של סדרת הדרמה של קיי מלור, "הסינדיקט".
בסדרה זו כיכב לצד אנתוני אנדרוז, אליס קריגה, לני הנרי וריצ'רד רנקין.
פיליפס הופיע גם במספר הפקות טלוויזיה וקולנוע נוספות, בהן "הרחק מן ההמון הסואן", "בבשר החי", Pete versus Life, Micro Men, My Family, איסטאנדרס, ו-"הכתר".
בעונה השלישית של סדרת הלהיט של נטפליקס, ברידג'רטון, הוא מופיע בתפקיד אורח כלורד דבלינג, דמות חדשה המשמשת כמועמד פוטנציאלי כמחזר של הדמות הראשית, פנלופי פדרינגטון.
פיליפס השתתף במספר הפקות תיאטרון בולטות.
הוא גילם את דמותו של לוקווד בהפקה של נערי ההיסטוריה בתיאטרון הלאומי, את קלאודיו במחזה מהומה רבה על לא דבר בתיאטרון הגלוב של שייקספיר, ואת ברטרם קייטס בהפקה המוערכת של Inherit The Wind בתיאטרון אולד ויק.
בהפקה זו שיחק לצדו של קווין ספייסי, תחת בימויו של טרבור נאן.
סמואל קלרנס פורד היה משפטן אמריקאי, חבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל ה-12 של מדינת מונטנה מ-1941 עד 1949. טרם כהונתו כיהן כתובע הכללי של מונטנה בין השנים 1917–1921.
פורד נולד ב-7 בנובמבר 1882 באלבני שבקנטקי.
הוא התחנך בבתי הספר הציבוריים של קנזס, והשלים לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת קנזס בשנת 1906. לאחר מכן עבר להלנה, שם פתח משרד עורכי דין והחל בקריירה בשירות הציבורי.
בשנת 1910 נישא למרי לסלי שואב, ולזוג נולדו ארבעה ילדים.
פורד היה חבר המפלגה הרפובליקנית.
הוא שירת כעוזר התובע הפדרלי של מונטנה בשנים 1908–1914, ולאחר מכן כיהן כתובע הכללי של מונטנה בין 1917 ל-1921. בשנת 1928 נבחר לכהן כשופט בבית המשפט העליון של מונטנה, וכיהן בתפקיד זה עד 1933.
פורד נבחר למושל מונטנה ב-5 בנובמבר 1940, כאשר ניצח בפער קטן את המושל המכהן רוי איירס.
בבחירות 1944 נבחר לכהונה שנייה בניצחון משמעותי על ליף אריקסון, נשיא בית המשפט העליון של מונטנה לשעבר.
במהלך כהונתו פעל לצמצום הבירוקרטיה המדינתית, איזון תקציב המדינה, והשקת מיזם לפיתוח נהר המיזורי שנועד לספק חשמל זול לחקלאים.
בשנת 1948 התמודד לכהונה שלישית, אך הפסיד בבחירות הכלליות לתובע הכללי לשעבר ג'ון בונר.
לאחר מכן פרש מהחיים הפוליטיים.
בשנת 1952 שימש כציר לוועידת הרפובליקנית הלאומית בבחירות לנשיאות שנערכו באותה השנה.
פורד נפטר ב-25 בנובמבר 1961 בהלנה שבמונטנה, ונקבר בבית הקברות פורסטווייל שבעיר.
סמואל רוברט ריברס היה מוזיקאי וזמר אמריקאי, ששימש כבסיסט, זמר ליווי וממייסדי להקת הנו מטאל לימפ ביזקיט.
ריברס נולד ב-2 בספטמבר 1977 בג'קסונוויל, פלורידה.
הוא החל את לימודיו בתיכון בישופ קני ובבית הספר לאמנויות ע"ש דאגלס אנדרסון בג'קסונוויל, פלורידה.
כנער, ניגן בעיקר בגיטרה, ובהמשך עבר לבס.
ריברס פגש לראשונה את פרד דרסט בזמן שעבד בצ'יק-פיל-איי בקניון בג'קסונוויל.
השניים החלו לשוחח, וגילו שהם חולקים תחומי עניין משותפים, ביניהם סקייטבורדינג ומוזיקה.
הם החליטו להיפגש לג'אם סשן.
ריברס, שכבר הפך לגיטריסט בס מוכשר, ניגן בגיטרה בס ודרסט לקח על עצמו את תפקיד הסולן.
יחד עם כמה אנשים נוספים הם הקימו להקה זמנית בשם Malachi Sage.
כשהלהקה לא הצליחה, ריברס ודרסט החליטו לנסות שוב, הפעם בהצעתו של ריברס הצטרף ג'ון אוטו כמתופף.
בשנת 1994 הקימו השלושה את לימפ ביזקיט.
מאוחר יותר הצטרפו גם הגיטריסט בורלנד ו-DJ Lethal (ב-1996).
ריברס היה החבר הצעיר ביותר בלהקה.
כשהאלבום הראשון שלהם, Three Dollar Bill, Y'all, יצא, הוא היה רק בן 19.
בשנת 2015, דווח שריברס עזב את לימפ ביזקיט לאחר שאובחן כחולה במחלת דיסק ניוונית.
עם זאת, ריברס גילה בשנת 2020 כי עזיבתו נבעה למעשה ממחלת כבד שנגרמה משתייה מופרזת.
בהמשך הוא עבר השתלת כבד.
בהיעדרו, תפקידי הבס בהופעות של הלהקה מולאו על ידי סמואל גרהרד וטסומי אוקאי.
לאחר שלהקת לימפ ביזקיט יצאה להפסקה, ריברס הפך למפיק עבור להקות מקומיות בג'קסונוויל.
הוא הפיק את אלבומי הבכורה של Burn Season ו-The Embraced.
ריברס הפיק גם עבור הלהקה Indorphine מאורלנדו.
בתחילת שנת 2009, ריברס התאחד עם להקת לימפ ביזקיט לסיבובי הופעות והקליט שני אלבומים נוספים עם הלהקה, Gold Cobra (יצא ב-2011) ו-Still Sucks (יצא ב-2021).
ריברס ניהל פרויקט נוסף עם סולן להקת Burn Season, דמיאן סטארקי, בלהקה בשם Sleepkillers, יחד עם אדם לטיף וסולן להקת Saliva, בובי אמרו, שהיה גם חבר מייסד ומתופף של להקת Burn Season.
הם הוציאו לאור את אלבום הבכורה שלהם, הנושא את שם הלהקה, במרץ 2019.
הופעתו המוזיקלית האחרונה של ריברס הייתה עם לימפ ביזקיט בפסטיבל לידס באנגליה, ב-24 באוגוסט 2025.
ריברס נפטר ב-18 באוקטובר 2025, בגיל 48. מותו הוכרז על ידי להקת לימפ ביזקיט ברשתות החברתיות.
כשבוע לאחר מכן, נמסר כי סיבת המוות הרשמית היא דום לב.
מרילין מנסון בהשתתפות סם ריברס – "Redeemer" (מפסקול הסרט "מלכת הארורים")
דייוויד דריימן בהשתתפות סם ריברס – "Forsaken" (מפסקול הסרט "מלכת הארורים")
סמואל ג'ורג' קופרסמית' הוא פוליטיקאי לשעבר ועורך דין אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת אריזונה בשנים 1993–1995. ב-1994 היה המועמד הדמוקרטי בבחירות לסנאט של ארצות הברית באריזונה, אך הפסיד לחבר הקונגרס הרפובליקני ג'ון קייל.
סמואל ג'ורג' קופרסמית' נולד ב-22 במאי 1955 בג'ונסטאון שבפנסילבניה.
בשנת 1976 השלים לימודי תואר ראשון בכבוד רב באוניברסיטת הרווארד.
לאחר מכן עבד כקצין בשירות החוץ של ארצות הברית, ובמסגרת שליחות זו הוצב בשגרירות ארצות הברית בפורט אוף ספיין, בירת טרינידד וטובגו.
בהמשך שב לארצות הברית והשלים לימודי תואר שני במשפטים בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ייל בשנת 1982. בתום לימודיו הגבוהים עבד כעוזר משפטי בלשכת השופט ויליאם קאנבי מבית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים של ארצות הברית, וכן כעוזר לראש עיריית פיניקס.
בשנת 1992 ניצח קופרסמית' בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס הראשון של אריזונה, ובבחירות הכלליות ניצב בפני נציג המחוז המכהן ג'יי רודס, שהתמודד לכהונתו הרביעית.
קופרסמית' ניצח בבחירות הכלליות עם 51.3% מהקולות, והושבע לתפקידו ב-3 בינואר 1993.
ב-1994 ויתר קופרסמית' על מושבו לאחר כהונה אחת בלבד במטרה להתמודד לסנאט של ארצות הברית, לאחר פרישתו של הסנאטור דניס דיקונסיני.
בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית ניצח בפער זעום של 32 קולות בלבד (81,547 קולות לעומת 81,515 לריצ'רד מהוני).
בבחירות הכלליות הפסיד לחבר הקונגרס הרפובליקני ג'ון קייל בהפרש של 14%.
לאחר שעזב את הקונגרס כיהן קופרסמית' במשך שנתיים כיושב ראש המפלגה הדמוקרטית באריזונה.
בהווה הוא עורך דין המתמחה בדיני מקרקעין ושותף מנהל במשרד עורכי הדין "Coppersmith Schermer & Brockelman PLC".
הוא בנוסף מפעיל יומן רשת בשם "LiberalDesert".
סמארט-1 הייתה משימת החלל הראשונה של סוכנות החלל האירופאית לירח, אשר שוגרה ב-27 בספטמבר 2003 ממרכז החלל הגיאני במטרה לבחון טכנולוגיות חלל שונות למשימות עתידיות ולחקור את הירח.
הטכנולוגיות שנבחנו היו מנוע יונים סולארי, מערכות תקשורת, וכלים מדעיים ממוזערים.
המשימה הסתיימה עם ריסוקה המכוון של הגשושית על הירח ב-3 בספטמבר 2006, והפכה את סוכנות החלל האירופאית לארגון הרביעי שהגיע אל פני הירח אחרי ארצות הברית, ברית המועצות ויפן (היטן).
ממדיה של סמארט-1 היו כשל מכונת כביסה, ומשקלה ללא הדלק היה 287 ק"ג.
היא הונעה באמצעות מנוע יונים סולארי שהשתמש בגז קסנון כדלק.
המנוע השתמש בשדה חשמלי ליינון הגז ולהאצתו למהירויות גבוהות.
המנוע הפיק מתקף הסגולי של 16.1 kN·s/kg (1,640 שניות), כלומר כל ק"ג של דלק ייצר דלתא V של 45 מטרים לשנייה.
הדלק שנשאה החללית שקל 82 ק"ג והמנוע ושאר מערכות ההנעה שקלו עוד 29 ק"ג.
שיא הצריכה של מנוע היונים היה 1,200 ואט.
זו הפעם הראשונה שבה שוגרה גשושית בעלת מנוע יונים - שיטת הנעה חדשנית שהביאה אותה אל הירח בהאצה חשמלית של החומר המניע.
הגשושית נושאת קולטי שמש הממירים את אור השמש לחשמל, המשמש להסרת אלקטרונים מאטומים של קסנון.
תהליך זה מייצר יונים בעלי מטען חשמלי המואצים דרך שדה מגנטי ונפלטים מצדה האחורי של הגשושית, ותוך כך מספקים לה דחיפה עדינה הדומה למשקל מטבע דק ביותר בכף היד.
מנועיהן של חלליות קונבנציונליות סומכים בעיקר על תגובות כימיות לייצור גז וחימומו, תוך שצינור הפליטה ממיר את החום והלחץ למהירות ודוחף את החללית, בדומה לאופן בו בלון שיוצא ממנו האוויר טס דרך החדר.
עם זאת, למרות יכולתם של מנועים כימיים להפיק דחף גבוה ביותר, שמתאים מאוד לשיגור מכדור הארץ למסלול, הם פחות יעילים.
המהירות בה החומר המניע עוזב בהם נמוכה, ועל כן על אף יכולתם לגמוע כמויות דלק עצומות בזמנים קצרים ולספק דחף עצום, מנועים כגון מנועי יונים, על אף היותם חלשים יותר, ועל אף צריכת החשמל הגבוהה שלהם, מספקים בסופו של דבר יותר מהירות בשביל כל קילוגרם של דלק.
הגשושית השתמשה בטכנולוגיות ניסיוניות רבות לצורך מיפוי הירח ובהן מצלמה מסוג חדש – ספקטרוסקופ קרינת X קומפקטי (D-CIXS), שביצעה מיפוי כימי של פני השטח של הירח ועשויה לגלות סוף סוף את התשובה לשאלה האם הירח היה פעם חלק מכדור הארץ.
באמצעות השוואת היחסים בין היסודות הכימיים על הירח וכדור הארץ ניתן יהיה לאשר או לפסול את התאוריה הזו.
סמארט-1 נשאה גם מצלמה בהפרדה גבוהה לצילום אתרי נחיתה פוטנציאליים למשימות רובוטיות או אף מאוישות, וכן היא חיפשה אחר קרח במכתשים המוצלים תמידית מפני השמש, בשל סמיכותם לקוטב הדרומי של הירח, תוך שימוש בספקטרוסקופ אינפרה-אדום.
הקרח, שאכן התגלה במשימות מאוחרות יותר (צ'אנדריאן 1 ו-MIP ב-2008 ו-LCROSS ב-2009), עשוי להקל על משימות מאוישות עתידיות בהוותו מקור מים וכן מימן וחמצן לתדלוק מנועי החלליות.
כחלק מאסטרטגיית סוכנות החלל האירופאית - בניית חלליות זולות וקטנות, עלותה הכוללת של סמארט-1 הייתה רק 110 מיליון אירו (כ-170.1 מיליון דולרים).
סמארט-1 נבנתה על ידי תאגיד החלל השוודי עבור סוכנות החלל האירופאית.
הגשושית התרסקה ב- במהירות של כ-2,000 מטרים בשנייה.
לאור הצלחת המבצע הודיעה סוכנות החלל האירופית כי מנועי יונים ישמשו את מרבית החלליות הבאות שתשגר אירופה, כדוגמת בפי-קולומבו (BepiColumbo) לכוכב חמה.
פרופ' גרדנה עצמו היה החוקר הראשי האחראי על המכשירים הממוזערים של סמארט-1: ספקטרוסקופ קרני ה-X הקומפקטי הידוע בשם D-CIXS.
המכשיר הזה מיפה את הרכב הירח ובעיקר בחן את התפלגות הסידן, המגנזיום, האלומיניום הצורן והברזל.
ידיעת עושר היסודות הללו תסייע לעדן את התאוריות אודות יצירת הירח, לפיהם הירח נוצר מהתאגדות רסיסים שנזרקו מכדור הארץ בהתנגשות עצומה בין כדור הארץ וגוף בגודל של מאדים, לפני מיליארדי שנים.
סְמַאוּג הוא דרקון שמופיע בספריו של ג'.ר.ר.
סמאוג ידוע כמי שהרס את העיר דייל ואת ממלכת הגמדים שבבטן ההר (ארבור).
170 שנה לאחר מכן מצא את מותו בידי בארד הקשת.
בשנת 2770, הגיעו לאוזניו של סמאוג הדרקון עוצמתה הכבירה ועושרה של ממלכת הגמדים בהר הבודד והעומד בראשה, המלך תרור.
הוא תקף בפתאומיות את העיר והשמיד מן המארב את צבא הגמדים שיצא לקראתו.
הגמדים ששרדו (וביניהם תורין צינת-אלון) נמלטו ויצאו לגלות.
לאחר מכן סמאוג קיבץ את כל הזהב שמצא בעיר הסמוכה דייל, למרבץ אדיר באולם הראשי של ההר הבודד, שאותו הפך למשכנו.
בשנים שלאחר מכן נהג סמאוג לתקוף ולטרוף בני אדם מהעיר דייל, עד שנחרבה עד ליסוד.
170 שנה לאחר מכן, בשנת 2941 תורין (בנו של תריין ונכדו של תרור) חזר להר עם תריסר גמדים וההוביט בילבו בגינס כדי לנסות להחזיר את האוצר לידיהם.
לאחר הרפתקאות רבות הגיעה החבורה לחורבות העיר.
דרך דלת סודית שמובילה להר, נכנס ההוביט בילבו למעונו של סמאוג.
לאחר שהצליח לגנוב גביע מהאוצר, סמאוג התעורר וכמעט חיסל את בילבו.
סמאוג ביהירותו התרברב בשריון שלבטנו, העשוי כסף טהור.
אולם בילבו הבחין כי בצדו השמאלי, באזור הלב, השריון הותיר את בטנו של סמאוג חשופה.
בילבו מיהר לספר לגמדים את המידע יקר הערך על נקודת התורפה שגילה.
קיכלי זקן אחד שמע על עקב האכילס שזיהה בילבו.
בינתיים סמאוג יצא כדי להרוג את בילבו והגמדים, ולכד אותם בתוך המעבר הסודי.
מתוך דבריו של בילבו (שדיבר על "משיט החביות") הסיק סמאוג כי החבורה נעזרה באנשי עיר האגם כדי להטריד אותו.
הוא עף אליה והחל להחריבה, ולאחר קרב קצר, ברחו כל חיילי העיר מלבד מנהיגם ברד, נצר למלכי דייל הקדומים.
אז הגיע הקיכלי שהאזין לבילבו וסיפר לברד את אשר שמע במרומי ההר.
ברד ראה את הקשקש החסר וירה בקשתו את החץ השחור האחרון שנותר לו לעבר נקודת התורפה של סמאוג.
החץ הרג את הדרקון והוא צלל אל האגם ברעש אדיר.
בטרילוגיית סרטי ההוביט מוצג סמאוג כויברן, סוג של דרקון באגדות האנגליות בעל שתי רגליים ושתי כנפיים.
זאת בניגוד לתיאורו בספר כ"Worm"' דרקון גרמאני בעל ארבע רגליים ושתי כנפיים.
בפילוסופיה ההודית, סַמָאדְהִי (בפאלי ובסנסקריט: samādhi, בדוונאגרי: समाधि) הוא מצב של הגבלת תנודות ההכרה.
ערך זה מתרכז בהגדרת המונח על פי פטנג'לי.
לפי פטנג'לי, יוגה היא ריכוז מדיטטיבי עמוק, שבו היוגי שרוי במהותו העצמית האמיתית (פורושה או אטמן) ואינו מזדהה עם תנודות ההכרה או התודעה (צ'יטה).
מצב זה של הגבלת תנודות ההכרה נקרא סמאדהי.
חמש תנודות ההכרה עשויות לגרום להופעת גורמי סבל (קלשות) אך לא בהכרח יגרמו לכך.
פטנג'לי מונה חמישה סוגי תנודות (אופני חשיבה שונים), שהם:
הגבלת תנודות אלו מתבצעת על ידי אימון (אבהיאסה) ועל ידי ויתור על תשוקות (ואיראגיה).
אימון הוא המאמץ להתייצב בהגבלת התנודות ההכרתיות.
ואיראגיה היא ויתור על הנהירה אחרי אובייקטים נראים או נשמעים.
פטנג'לי מגדיר רמות שונות של סמאדהי, החל מסמאדהי הכרתי שבו קיימים עדיין חשיבה, התבוננות, אושר ותחושת קיום וכלה בסמאדהי ללא אובייקט (או ללא גרעין - נירביג'ה).
הסמאדהי יכול להיות מושג מלידה או על ידי אמון, מאמץ, תשומת לב חדה, ריכוז וחוכמה רוחנית.
הדחף להגיע למטרת היוגה (ראיית העצמי האמיתי - פורושה) עשוי להיות חלש, בינוני או חזק.
אפשר לממש את מטרת היוגה גם על ידי התמסרות לאל.
אינו הבורא או המשגיח, אלא מוגדר כאישיות מיוחדת, המשוחררת מהשלכות הקארמה, כלומר מתוצאות הפעולות ומהשפעת הזמן.
באל נמצא גרעין כל הידע שאין מעבר לו, והיות והוא נצחי, היה המורה של כל הגורואים הקדמונים.
שינון המנטרה "אום", להתגבר על המכשולים לאימון.
פטנג'לי מונה תשעה מכשולים: מחלה, עצלות, ספק, זלזול, עמימות, פיזור, ראייה מוטעית, אי השגה של שלבי היוגה וחוסר היציבות בשלבי היוגה שהושגו.
מכשולים אלו מלווים בסבל, דיכאון, רעידות איברים, ונשימה לא סדרה.
פטנג'לי מציג צורות מדיטציה שונות שמאפשרות להתגבר על המכשולים הללו (סוטרות 33 עד 39), אך מקדים ואומר שיש להתרכז בעקרון או בשיטה אחת (סוטרה 32).
הדרך הראשונה להתגברות על המכשולים היא לפתח גישה של ידידות או אהבה לכל הברואים, חמלה כלפי הסובלים, שמחה בהצלחת של בעלי המזל ושוויון נפש כלפי הרעים ושוחרי הרוע.
דרכים נוספות הן ריכוז על עצירת הנשימה אחרי נשיפה (סוג של פראנאיאמה).
- פעילות מרוכזת במטרה וכך ההכרה נקשרת אסוציאטיבית ליציבות הנדרשת.
- התבהרות הכרתית חסרת הצטערות.
- שלהכרה יהיו מושאים חסרי תאווה להתבוננות.
- ידע הנובע משינה עמוקה ומחלום.
שליטת האל מוגדרת כמשתרעת מאינדיבידואל לאוניברסל, וכאשר תנודות ההכרה פוחתות, ההתלכדות של היודע הידוע והדעה (שהם יחדיו האל) משתקפת בהכרה כמו אבן הענבר.
התלכדות זו מהולה בחשיבה כאשר יש כוונה וידע מילוליים שלא הובנו, זאת ניתן לפתור על ידי שיכחת הכול מלבד המטרה, היות שזו מבהירה את ההכרה.
שכחה זו מסבירה את מצב ההתלכדות (של היודע, הידוע והידע) הבא יחד עם התבוננות מודעת וגם את מצב ההתלכדות הבא ללא התבוננות מודעת היות שמושאי התבוננות יכולים להיות לא מודעים.
המושאים הלא מודעים הללו מסתיימים ב"לא מאופיין" בהכרה.
כל מצבי ההתלכדות הנ"ל (עם התבוננות מודעת ובלי התבוננות מודעת) הם בעלי גרעין היות שרק בהירות ללא כל התבוננות משמעה בהירות ההכרה במלוא מובן המילה ורק שם החוכמה הכללית נושאת את האמת בשלמות.
רק בבהירות ללא כל התבוננות מושא ההכרה הוא אחר מחוכמה הנובעת ממסורת והיקש וזאת משום שכוונתו ייחודית (הוא הרי האל).
ההתניה הנוצרת ממפגש עם אותו מושא בולמת את כל ההתניות האחרות.
ובהגבלת התניה זו ועקב הגבלת כל יתר ההתניות האחרות מושגת הארה ללא גרעין.
סַמָּאֵל הוא מלאך חשוב בספרות חז"ל, וגם בפולקלור הנוצרי ובדמונולוגיה, הנושא דמות של מקטרג, מאשים, מפתה ומשמיד.
הוא נחשב כטוב ורע כאחד.
בספרות היהודית הוא מזוהה כשטן וכמלאך המוות.
ברזי חנוך (Enoch II) הוא נסיך השדים וקוסם.
הוא היה המלאך השומר של עשו ושר האומה של האימפריה הרומית החוטאת.
סמאל נחשב בדרך כלל כשמו המלאכי האמיתי של השטן.
האטימולוגיה של השם נובעת מן המילה "סומא" ("עיוורון") ו"אל" ומשמעותה – מסמא את העיניים מלראות את האמת.
ביהדות נאמר שסמאל הוא מלאך המוות והוא נברא ביום השני לבריאת העולם על ידי הקדוש ברוך הוא, השליט העליון של הרקיע החמישי ואחד משבעת עריצי העולם שמשרתים אותם 2 מיליון מלאכים.
במסכת סוטה הוא מתואר כ"שׂר" – המלאך המייצג – של אדום, צאצאי עשו, ומסמל את מושא הביקורת ה"אקטואלית" של ספרות חז"ל – ממלכת רומי, וממשיכיה – נציגי הנצרות.
הוא מתנגדו של מיכאל ושל גבריאל, שריהם של ישראל.
בפרקי דרבי אליעזר הוא מזוהה כמי שפיתה את חוה ואז הזדווג איתה והכניס לתוכה ארס.
למרות שכמה מקורות מזהים את גדריאל כמלאך שפיתה את חוה, מלומדים עבריים אחרים אומרים שסמאל פיתה את חוה בתחפושת של נחש.
סמאל לעיתים גם מזוהה כאנטגוניסט המלאכי שהשתתף במאבק יעקב והמלאך וגם כמלאך שהטריד את אברהם ויצחק בדרכם לעקידת יצחק.
סמאל נזכר גם מספר פעמים בתרגום התורה לארמית המיוחס ליונתן, כמו למשל בתרגום , בסיפור חטא עץ הדעת (בתרגום לעברית): "וראתה האישה את סמאל מלאך המוות ופחדה וידעה כי טוב העץ למאכל".
התרגום המיוחס ליונתן הוא היחיד בין תרגומי התורה, שנזכרת בו דמותו של סמאל.
דמותו של סמאל מופיעה גם במדרש פטירת משה, בו מצפה "ראש השטנים" לפטירתו של משה כדי לקבל את נשמתו, ובין היתר מנהל ויכוח חריף עם המלאך גבריאל.
בקבלה סמאל מתואר כ"חומרת האלוקים" ונרשם כרב-מלאך החמישי של עולם הבריאה.
נאמר שסמאל לקח את לילית ככלתו לאחר שלקחה את אדם.
לפי הקבלה הזוהרית, סמאל גם הזדווג עם "אשת זנונים", עם נעמה ועם אגרת בת מחלת – כולן מלאכיות ההפקרות.
על-פי דברי האר"י לתלמידו בגדר האיסור להזכיר שם אלוהים אחרים, נכללת גם אזהרה לא להזכיר את שמו של סמאל, ולכן נוהגים המקובלים לכנותו "סמך-מם" (ס"מ).
סמאל לעיתים מבולבל במספר ספרים עם קמאל – רב-מלאכים של אלוהים, ששמו מפורש "הוא הרואה את אלוהים".
באפורקריפון של יוחנן , הנמצא ב"ספריית נגע חמאדי", סמאל הוא שמו השלישי של הדמיורג הרשע, ששמותיו האחרים הם ילדאבהות' וסאקלס.
בתוכן זה מתפרש סמאל כ"האל העיוור", ונושא העיוורון ממשיך בעבודות הגנוסטיות.
הוא נולד כטעות של סופיה שרצתה ליצור צאצא משלה ללא הנפש.
מראהו הוא של נחש בעל ראש של אריה.
ב"מקור העולם" בכתובי ספריית "נג חמדי" הוא גם מוזכר כאריאל.
סָמאצַבּלוֹ (בגאורגית: სამაჩაბლო) הוא מחוז היסטורי באזור נפת צחינוואלי שבכארתלי הפנימית גאורגיה של היום, הנמצא כיום ברובו בשליטת הרפובליקה הבדלנית של דרום אוסטיה.
אף על פי שהמחוז משתרע רק על חלק מאזור דרום אוסטיה, מזוהה סמאצ'בלו כשמה הגאורגי של דרום אוסטיה.
המחוז נקרא על שם משפחת אצילים גאורגית בשם מאצ'בלי שאזור זה היה נחלתו, ומכאן "סמאצ'בלו" – "אדמת המאצ'בלים".
נסיכי מאצ'בלי הגיעו לסמאצ'בלו באמצע המאה החמש עשרה וגיאורגי השמיני, מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת, העניק להם את העמק ליד מקור הנהר ליאחווי הגדול.
הוא שינה את שמם למאצ'בלי על שם הכפר אצָ'בֶּתי שליד מקור הנהר.
החל מהמאה החמש עשרה, גדלה חשיבותם של המאצ'בלים והם החזיקו במספר תפקידים בולטים בחצר מלכי כארתלי.
אחוזתם, סמאצ'בלו, השתרעה על חלק ניכר מאזור דרום אוסטיה של היום, ובין השנים 1470–1800 לערך, הם נהנו ממידת מה של עצמאות במסגרת ממלכת כארתלי, עד לכיבושה גאורגיה על ידי האימפריה הרוסית בתחילת המאה התשע עשרה.
מהמאה השבע עשרה העסיקו המאצ'בלים את האוסטים כצמיתים.
הגרסה הגאורגית לוויכוח הגאורגי-אוסטי בשאלה מתי הגיעו האוסטים לדרום אוסטיה, כופרת בסברה המקובלת כי מוצאם מהאלאנים וטוענת כי האוסטים הגיעו לדרום אוסטיה מרוסיה רק במאה השבע עשרה.
לשיא מעמדם הגיעו בשנת 1733, בתקופת שלטונם של תאימורז השני וארקלה השני.
כאשר זאאל מאצ'בלי לא נכנע לטטרים והצליח לגרום להם לנזק משמעותי, וכן בשל העובדה כי סייעו במאבק כנגד האימפריה העות'מאנית.
משנת 1801 ועד להקמתה של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, בשנת 1918, שלטה האימפריה הרוסית במחוז.
לאחר פלישת הצבא האדום לגאורגיה, וכינונו של משטר סובייטי בגאורגיה, נוסד בשנת 1922, האובלסט האוטונומי של דרום אוסטיה, שהשתרע על פני נפת ג'ווה, נפת אחלגורי, נפת צחינוואלי ונפת זנאורי.
בחלוקה המנהלית של גאורגיה, עם הקמתה בשנת 1990, נכללו רוב שטחי דרום אוסטיה בשטח מחוז כארתלי הפנימית.
אזור סמא'בלו, המשתרע על חלק מדרום אוסטיה נכלל באזור נפת צחינוואלי.
בסוף שנות השמונים, עם התגברות המתיחות הגאורגית-אוסטית הוחזר השם הגאורגי למקום והאזור נקרא כך בגאורגית באופן חצי-רשמי.
גאורגיה: הערה טופונומית באשר לדרום אוסטיה, "הוועדה הקבועה לשמות גאוגרפיים" (pcgn), עמ' 3 סעיפים 9 ו-10,
באירם בלקי (2007), דת ומדינה בקווקז הפוסט-סובייטי, עמ' 264, ,
סמארט הוא מותג רכב גרמני שהוקם בשנת 1994. חברת Smart Automobile Co., Ltd.
היא מיזם משותף שהוקם על ידי מרצדס-בנץ AG וקבוצת ג'ג'יאנג ג'ילי הולדינג בשנת 2019, שמטרתו לייצר מכוניות עם סמל סמארט בסין, לשיווק ברחבי העולם.
במקור, Smart הייתה ידועה בייצור מיקרו-מכוניות ורכבים קומפקטיים, בעיקר הדגמים Fortwo ו-Forfour, אשר יוצרו ב-Smartville בהמבאך, מוזל, צרפת, וכן במפעל Revoz של רנו (נובו מסטו, סלובניה).
מאז ארגון מחדש של החברה בשנת 2019, המותג מייצר כיום רכבים חשמליים קטנים במפעל ייצור בסין, כאשר פעילויות ההפצה, השיווק והשירות שלאחר המכירה באירופה מתבצעות על ידי חברת Smart Europe GmbH שמרכזה בשטוטגרט, גרמניה.
המותג נוסד בשנת 1994 על ידי חברת Micro Compact Car AG (MCC), מיזם משותף בין חברת SMH לבין Daimler-Benz.
בשנת 1998 הפכה MCC לחברה-בת בבעלות מלאה של Daimler-Benz, ולאחר מכן שמה שונה ל-MCC smart GmbH, ואז ל-smart GmbH.
בשנת 2006, smart GmbH התמזגה לתוך DaimlerChrysler (ששינתה את שמה מאוחר יותר ל-Daimler AG), מה שהפך את smart למותג במסגרת חטיבת הרכב של Mercedes-Benz.
השם Smart נגזר משיתוף הפעולה של חברת סווטש השווייצרית עם מרצדס-בנץ: "Swatch Mercedes ART"
רעיון העיצוב למכוניות המותג החל במרצדס-בנץ בתחילת שנות ה-70 ועד לסוף שנות ה-80. לאחר תמיכה קצרה מצד פולקסווגן, הדגם הראשון שוחרר על ידי דיימלר-בנץ באוקטובר 1998. מספר גרסאות לעיצוב המקורי הוצגו מאז, כאשר הדגם המקורי היה "City Coupé", ששמו שונה מאוחר יותר ל-"ForTwo".
בסוף שנת 1982, ניקולס חייק, מנכ"ל חברת SMH (יצרנית שעוני סווטש), החל לפתח רעיון לרכב חדש תוך שימוש באותן אסטרטגיות ייצור ואפשרויות התאמה אישית שתרמו להצלחת שעוני סווטש.
הוא האמין שתעשיית הרכב מתעלמת מקהל לקוחות פוטנציאלי המעוניין ברכב עירוני קטן ואופנתי.
הרעיון הזה זכה במהרה לכינוי "סוואטשמוביל" (Swatchmobile).
החברה הפרטית של האייק, Hayek Engineering AG, החלה לעצב את הרכב עבור SMH, עם מקום לשני נוסעים והנעה היברידית.
את השם "Smart" טבע מנפרד גוטה.
בזמן שפיתוח עיצוב הרכב התקדם, ניקולאס חייק חשש כי יצרניות הרכב הקיימות יראו בסוואטשמובייל איום.
לכן, במקום להתחרות בהן באופן ישיר, הוא העדיף לשתף פעולה עם חברה אחרת בתעשיית הרכב.
שיתוף פעולה כזה גם היה צפוי להקל על חברת SMH מהעומס הכלכלי הכרוך בהקמת רשת הפצה.
האייק פנה למספר יצרניות רכב, וב-3 ביולי 1991 הגיע להסכם עם פולקסווגן על שיתוף פעולה בפיתוח הפרויקט החדש.
עד שנת 1993, פרדיננד פיך (Ferdinand Piëch) מונה למנכ"ל קבוצת פולקסווגן, והוא מיד ביקש לסיים את הפרויקט עם חברת SMH.
בפולקסווגן כבר עבדו על פיתוח של "רכב שלושה ליטרים" – רכב שיצרוך שלושה ליטרים של דלק ל-100 ק"מ נסיעה (שהפך בסופו של דבר ל-Volkswagen Lupo 3L).
הקונספט של פולקסווגן נחשב לרעיון עסקי טוב יותר, שכן הוא כלל ארבעה מושבים ויותר מקום למטען.
חייק חשד שפיֵך ינסה לסיים את ההסכם עם SMH עם מינויו לתפקיד המנכ"ל; לכן, הוא החל לפנות באופן דיסקרטי לחברות רכב אחרות עם פרויקט הסווטשמוביל.
לאחר שנדחה על ידי BMW, פיאט, ג'נרל מוטורס ורנו – הוא הצליח להגיע להסכם לא רשמי עם Daimler-Benz AG, יצרנית רכבי מרצדס-בנץ.
ב-4 במרץ 1994, במסיבת עיתונאים במטה מרצדס-בנץ בשטוטגרט, הוכרזה עסקה לפיה החברות יאחדו כוחות בהקמת Micro Compact Car AG (MCC).
49% מההון הראשוני, בסך 50 מיליון פרנק שווייצרי, סופקו על ידי SMH ו-51% הנותרים על ידי דיימלר-בנץ.
החברה כללה שתי חברות בנות: MCC GmbH שבסיסה ברנינגן (עיירה 18 ק"מ מערבית לשטוטגרט), שתכנן את המכונית, ומפעל הייצור שלא זכה לשמו באותה עת.
SMH Auto SA, בבעלותו של חייק, תכנן מערכת הנעה חשמלית היברידית למכונית, בעוד שהאייק הנדסה תבקר את התכנון והייצור.
מסיבת העיתונאים כללה גם את הופעת הבכורה של שני רכבי קונספט: ה-"אקו-ספרינטר" וה-"אקו-ספידסטר", שעוצבו על ידי סטודיו העיצוב של מרצדס-בנץ בקליפורניה.
הרכבים היו דומים לדגם העתידי של הסמארט סיטי-קופה.
לא נמסר לציבור כי ל-SMH לא הייתה כל השפעה על עיצוב הדגמים הללו, והם נשאו את סמל מרצדס-בנץ כמו כל רכב רגיל של החברה.
עד סוף אפריל 1994, MCC הקימה משרד ראשי בעיר ביאל/ביאן, שווייץ.
אחד מהוויכוחים הראשונים ב-MCC הייה שם הרכב עצמו.
ניקולס חייק התעקש שהשם ישמר את המילה Swatch בצורה כלשהי, כמו "Swatchmobile" או "Swatch Car".
דיימלר-בנץ סירבה לכך ודחפה לשם נייטרלי.
הבחירה הסופית הייתה Smart, ראשי תיבות שכבר שימשו באופן פנימי ב-MCC ומשמעותם Swatch Mercedes Art.
עד מאי 1994, שלושת המנכ"לים זיהו 74 אתרים פוטנציאליים למפעל הייצור.
האתר הסופי הוכרז ב-20 בדצמבר 1994: המאבך, צרפת.
המפעל שנבנה במיוחד קיבל במהרה את הכינוי "סמארטוויל" (Smartville).
בשנת 1995, טומפורדה פיתח מערכת מודולרית להרכבת הרכב, כשהוא התעקש שהספקים יעצבו, ירכיבו ואף יתקינו את המודולים שלהם על הרכב הסופי במפעל החדש, באמצעות העובדים שלהם עצמם.
בכך צומצם עומס העלויות עבור חברות האם, ו-MCC שוחררה מאחריות פיננסית ומשפטית על אותם חלקים.
המערכת גם סיפקה מסגרת כלכלית שבה MCC יכלה לחלוק את עלויות הפיתוח עם הספקים, במקום לממן את כל הפרויקט בעצמה.
MCC הבטיחה חוזים עם ספקים לעיצוב ואספקת כמעט כל חלקי הרכב: מושבים על ידי Faurecia, תא נוסעים על ידי VDO, שלדה ומודולי דלתות על ידי Magna, פאנלים לדלתות על ידי Dynamit Nobel, ומתלים על ידי Krupp.
למרות שהעבירה חלק ניכר מפיתוח הרכב לספקים, חברת MCC נזקקה להון נוסף.
הזרמת הון מחודשת על ידי דיימלר-בנץ הגדילה את חלקה בבעלות על החברה ל-81% עד שנת 1996, מה שהותיר את SMH עם 19% בלבד.
מפעל הייצור נפתח ב-27 באוקטובר 1997, בטקס גזירת סרט שנערך על ידי נשיא צרפת דאז, ז'אק שיראק, וקנצלר גרמניה, הלמוט קוהל.
השקת דגם ה-Smart City-Coupé החדש תוכננה למרץ 1998, אך בעיות יציבות דינמית שהתגלו באבות-הטיפוס הביאו את דיימלר-בנץ להודיע על דחיית ההשקה לאוקטובר 1998. יוהאן טומפורדה הוחלף בתפקיד המהנדס הראשי על ידי גֵרהרד פריץ.
פריץ הנמיך את מרכז הכובד של הרכב, הרחיב את בסיס הגלגלים, הקשיח את מערכת המתלים, שינה את ההיגוי והוסיף משקולות בחזית הרכב כדי לשפר את יציבותו בתמרוני חירום.
הרכב הושק בהצלחה בתשע מדינות אירופאיות באוקטובר 1998, אך העיצוב הסופי לא עמד בציפיות של ניקולא הייק.
הייק דחף למערכת הנעה היברידית, אך המוצר הסופי כלל מנוע בנזין קונבנציונלי יחסית.
זמן קצר לאחר מכן, דיימלר-בנץ רכשה את יתרת המניות של SMH בחברה.
MCC הפכה כעת לחברת בת בבעלות מלאה של דיימלר-בנץ (שבהמשך התמזגה עם קרייזלר ויצרה את DaimlerChrysler).
המשרד בעיר ביאל, שווייץ נסגר, והפעילות רוכזה במרכז הפיתוח של MCC GmbH בגרמניה.
ב-1 בינואר 1999 שינתה MCC GmbH את שמה ל-MCC smart GmbH, ובשנת 2000, ניתקה לחלוטין את הקשר עם SMH, והפכה ל-smart GmbH.
קו הדגמים הורחב וכלל את ה-Roadster עם מנוע אחורי והנעה אחורית, וכן סופרמיני בעל ארבע דלתות וארבעה מושבים שנקרא בשם המתאים "Forfour" (ה-City-Coupé המקורי שונה שמו ל-Fortwo כדי להתאים לשיטת השמות החדשה).
ההתרחבות לא הביאה לעלייה ברווחיות החברה; Smart GmbH הפסידה כמעט ארבעה מיליארד אירו בין השנים 2003 ל-2006. תוכניות הוחלו כדי לשפר את רווחיות החברה ולשלב את פעילותה עם דיימלר (שבאותה תקופה הייתה DaimlerChrysler).
בשנת 2005, דיימלר החליטה שלא לרכוש 50% מהבעלות על מפעל נדקאר ההולנדי, שבו יוצר דגם ה-ForFour, ובכך הביאה לסיום ייצורו.
פרויקט רכב השטח שתוכנן, בשם Formore, בוטל אף הוא – בשלב שבו כבר החלו התקנות של ציוד במפעל הייצור בברזיל.
בשנת 2006, לאחר ירידה במכירות והפסדים כספיים כבדים, חברת Smart GmbH נסגרה, ופעילותה הועברה ישירות לניהולה של DaimlerChrysler.
עד אפריל 2019, פעלה סמארט תחת חטיבת רכבי מרצדס-בנץ של קבוצת דיימלר AG, והציעה את הדגמים פורטו קופה (Fortwo coupé), פורטו קבריולה (Fortwo convertible) ופורפור (Forfour) האצ'בק.
בשנת 2019, הודיעה דיימלר על הקמת מיזם משותף עם יצרנית הרכב הסינית ג'ילי (Geely).
העסקה, בשווי כולל של 5.4 מיליארד יואן סיני (כ-830 מיליון דולר אמריקאי), כוללת הקמה של מפעל ייצור חדש בסין שיתחיל בייצור דור חדש של רכבים תחת המותג Smart.
בשנת 2021, הוצג הקונספט הראשון לשיתוף הפעולה הזה, שנקרא Concept #1, בתערוכת הרכב במינכן.
רכב הקונספט מבוסס על פלטפורמת SEA של ג'ילי, ומשלב אלמנטים עיצוביים מדגמי סמארט הקיימים, כולל גג זכוכית פנורמי, דלתות אחוריות ללא מסגרת, ומערכת מולטימדיה עם מסך מגע גדול בגודל 12.8 אינץ' (33 ס"מ).
Smart Fortwo (דור ראשון) (סמארט פורטו)
Smart K (נמכר ביפן בלבד)
Smart Forfour (סמארט פורפור (דור ראשון))
Smart Fortwo (דור שני) (סמארט פורטו)
מכונית הסמארט מאפשרת חניה לרוחב באזורים שבאופן אחר החניה בהם היא לאורך במקביל למדרכה.
אורכה של הסמארט 269 ס"מ, שווה לרוחב של משאית או של מקום חניה רגיל, מה שמאפשר לשתיים או שלוש מכוניות סמארט לחנות במקום סטנדרטי השמור למכונית יחידה.
לסמארט יש את מנוע הבנזין החסכוני בעולם.
הסמארט מספקת לנהג העירוני רכב שצורך מעט דלק (24–30 ק"מ לליטר) ומצטיין בפליטה נמוכה של פחמן דו-חמצני (100 גרם לקילומטר בממוצע).
בקיץ 2002 קיבלה כלמוביל את הזיכיון לייבוא רכבי סמארט לישראל.
תחילה, זכתה המכונית להתעניינות רבה מצד עיתונות הרכב והמכונית זכתה להצלחה יחסית בשוק הרכב הישראלי.
אולם לאחר מספר חודשים קצר החלו מכירות הסמארט בישראל לדעוך, למרות מספר ניסיונות מצד היבואן לקדם את מכירותיה של המכונית ואף ניסיונות להביא ארצה את דגמי הרודסטר הספורטיביים.
עיקר הביקורת כלפי המכונית עסקה במחירה הגבוה, שהתקרב מאוד למחירה של מכונית משפחתית, היעדר תיבת הילוכים אוטומטית והקשיים הכלכליים אליהם נקלע היצרן הקשו אף הם על מכירות הרכב בישראל.
בשנת 2006 הגיעו המכירות לשיא שלילי, מכוניות אחרונות נמכרו והיבואן הפסיק את שיווקה בישראל.
בינואר 2011 הכריזה כלמוביל על כוונתה לחזור ולשווק בישראל את רכבי הסמארט וכעבור מספר חודשים הושק אולם התצוגה המחודש הראשון של החברה, במלון בוטיק קטן במרכז תל אביב.
ביולי 2011 הושק אולם התצוגה החדש של סמארט בתל אביב.
smart חזרה לישראל עם מגוון של דגמי Premium SUV חשמליים בעלי חמישה מקומות ישיבה, טווחי נסיעה ארוכים ועיצוב על ידי Mercedes-Benz.
כיום משווקים בישראל שני דגמים של סמארט:
סמארה היא עיר בסהרה המערבית השוכנת בחלק של הטריטוריה הנשלט על ידי מרוקו.
אוכלוסיית העיר מנתה 40,347 תושבים נכון לשנת 2004. בעיר פועל שדה תעופה.
סמארה הוקמה כנווה מדבר ב-1869. זוהי העיר הראשית היחידה בטריטוריה שלא הוקמה על ידי הספרדים.
במרכז העיר ניצבים חורבות מבצר שבתחומו ניצב מסגד.
מיקומה של העיר נקבע עקב היותה שוכנת על נתיבי שיירות.
ב-1902 הגיע לעיר שייח' מא אל-עיניאן (محمد مصطفى بن محمد فاضل ماء العينين الشنكيطي) שקבע את העיר כבירתו וכמרכז דתי.
השיח' בנה בעיר ספרייה אסלאמית והעיר הפכה להיות מרכז ללימודי האסלאם.
ב-1904 הכריז השיח' אל עיניאן מלחמת קודש – ג'יהאד כנגד הכיבוש הצרפתי.
במהלך המלחמה נגדו נבזזה העיר כמעט לחלוטין על ידי הצבא הצרפתי ב-1913 והספרייה שבה נהרסה.
לאחר מכן הועברה העיר לשליטת ספרד.
ב-1934 נהרסה העיר בשנית על ידי הצבא הספרדי לאחר מרד נגד שלטון ספרד.
ב-1975, לאחר פינוי סהרה המערבית על ידי ספרד, השתלטה מרוקו על הטריטוריה וב-1976 כבש צבא מרוקו את העיר מידי חזית הפוליסריו.
עד היום קיים ליד טינדוף שבאלג'יריה מחנה פליטים בשם סמארה בו שוהים פליטים מהאזור.
סמארדו סמואלס הוא כדורסלן ג'מייקני המשחק בעמדת הסנטר בZZ ליידן ההולנדית.
סמואלס נולד בג'מייקה ב-1989 והיגר בגיל צעיר לארצות הברית.
הוא החל לשחק כדורסל בתיכון בניו ג'רזי, והיה מדורג במקום ה-9 של כלל מדינת ניו יורק לשחקני תיכון.
סמואלס הוביל את תיכונו, יחד עם טריסטן תומפסון, למאזן של 27-1 בעונת 2007/08 והשתתף במשחק האולסטאר כלל אמריקאי של שחקני התיכונים.
ב-2008 החל סמואלס ללמוד באוניברסיטת לואיוויל ובמקביל שיחק בקבוצת הכדורסל של המכללה.
בשתי עונותיו הראשונות הפך סמואלס לשחקן מפתח בקבוצת המכללה והיה המוביל של הקבוצה בנקודות וריבאונדים.
לאחר עונתו השנייה בקולג', החליט סמואלס לא להמשיך במכללה ולהגיש את מועמדותו לדראפט ה-NBA של 2010.
סמואלס לא נבחר בדראפט, אך שיחק עבור שיקגו בולס בליגת הקיץ של ה-NBA, והעמיד ממוצע של 12.6 נקודות ו7.4 כדורים חוזרים למשחק.
ב-17 באוגוסט 2010, חתם סמואלס על חוזה בקליבלנד קאבלירס לשלוש שנים, על סמך 2.3 מיליון דולר.
ב-29 באוקטובר, קלע סמואלס 9 נקודות בהופעת הבכורה שלו ב-NBA נגד טורונטו ראפטורס.
מאוחר יותר נשלח סמואלס לליגת הפיתוח של ה-NBA, אך הוחזר לקאבלירס אחרי שני משחקים.
ב-2 במרץ 2011 פתח סמואלס לראשונה בחמישייה של הקאבלירס נגד סן אנטוניו ספרס ורשם שיאי קריירה עם 23 נקודות ו-10 כדורים חוזרים.
בינואר 2013, שוחרר סמואלס מהקאבלירס ועבר לשחק בליגת הפיתוח עד שימצא קבוצה.
באפריל 2013 חתם סמואלס על חוזה לחודשיים בהפועל ירושלים, שהייתה קבוצתו הראשונה שאינה מיבשת אמריקה.
סמואלס רשם ממוצעים של 9.8 נקודות ו-3 כדורים חוזרים למשחק בעונה הסדירה, ו13.8 נקודות ו4.6 כדורים חוזרים למשחק במהלך הפלייאוף.
ב-25 ביולי חתם סמואלס באולימפיה מילאנו לשנתיים.
בעונתו הראשונה רשם סמואלס ממוצעים של 9.5 נקודות ו3.5 כדורים חוזרים למשחק ביורוליג, והיה שותף לעלייתה של מילאנו לשלב ההצלבה של היורוליג, שם הפסידה למכבי תל אביב.
סמאט סמאקוב (בקזחית: Самат Смақов; נולד ב-8 בדצמבר 1978) הוא כדורגלן עבר קזחי ששיחק בעמדת המגן הימני ולעיתים כבלם.
סמאקוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אלימיי.
בעונת הפך לשחקן הרכב במועדון וזכה עמו באליפות קזחסטן.
בתום העונה חתם באירטיש עמו זכה באליפות שנייה ברציפות.
לקראת עונת חתם ברוסטוב ההרוסית בה שיחק במשך שתי עונות.
לאחר שמעמדו התערער בעונת , הוא חזר לקזחסטן כאשר חתם באסטנה (1964).
לאחר עונה אחת חזר לאלימיי.
לפני עונת חתם בקאיראט אלמטי עימה זכה באליפות המדינה בעונתו הראשונה.
בשנת חתם באקטובה בה הוא שבר את שיא ההופעות בליגה במדי המועדון עם 171 הופעות.
במהלך עונת עזב את קזחסטן בפעם השנייה כאשר חתם בריזספור הטורקית.
בקיץ חזר לקדנציה שנייה בקאיראט אלמטי בה גם הפך לקפטן.
בעקבות סכסוך עם המאמן, סמאקוב עזב את קאיראט וב-6 בינואר 2015 חזר לקדנציה שנייה באירטיש.
ב-31 במרץ 2000 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קזחסטן במסגרת מוקדמות גביע אסיה בכדורגל נגד כאשר הוא רק בן 18. ב-12 בספטמבר 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 2-2 נגד .
סמאראנדה בראסקו (ברומנית: Smaranda Brăescu; 21 במאי 1897 – 2 בפברואר 1948) הייתה טייסת והצנחנית הרומניה הראשונה והחזיקה בשיאי רומניה, אירופה והשיא העולמי לגברים ונשים גם יחד לצניחה מגובה רב.
בראסקו נולדה בכפר חנצשט השוכן במחוז גאלאץ.
ב-1912, כשהייתה תלמידה בבית ספר מקצועי בברלאד, ראתה לראשונה מטוס בטיסתו ומאז התאהבה בנושא האווירי.
ב-1918, כשהייתה מורה משלימה בבית הספר בו למדה בעבר, הוטסה לראשונה על ידי טייס רומני במטוס מתוצרת פארמאן.
בשנים 1924 - 1928 בראסקו סיימה לימודים באקדמיה לאמנויות יפות של בוקרשט ובאביב 1928, ב-1928, בכינוס אווירי גדול, הכירה את הטייס הגרמני Heinlecke וכתוצאה מהיכרות זו נסעה בראסקו, אחרי סיום לימודיה, ב-1 ביולי, לגרמניה וכעבור חמישה ימים צנחה מגובה 600 מטר ובכך הייתה לצנחנית הרומניה הראשונה.
בראסקו המשיך בדרך הצניחה וב-2 באוקטובר 1931 זכתה באליפות אירופה בצניחה עם קפיצה מגובה 6.000 מטר ועל הישג זה קיבלה ממלך רומניה את מדליית ההצטיינות האווירית בדרגת צלב הזהב.
ב-1932 בראסקו הייתה בעליהם של שני מטוסים, האחד עם כנפיים כפולים מסוג Pevuez והשני מטוס בעל שני מנועים מסוג Milles Hawk, שכונה על ידה בשם "אאורל ולאיקו".
ב-19 במאי 1932, באזור סקרמנטו, בארצות הברית, שברה בראסקו את השיא העולמי בצניחה מגובה, כשקפצה מגובה 7,400 מטר (השיא הקודם הוחזק על ידי אמריקאי שצנח מגובה 7,233 מטרים) עם מצנח מתוצרת רומנית.
שיא זה נשבר רק כעבור עשרים שנה על ידי הצנחן הרומני טראיאן דמטרסקו-פופה.
בשהותה בארמצות הברית קיבלה בראסקו רישיון טייס.
עם המטוס "אאורל ולאיקו", ב-26 באפריל 1936, חצתה בראסקו את הרי הבלקן וב-19 במאי 1936 קבעה את הזמן לחציית הים התיכון, כשטסה מרומא לטריפולי, מרחק של 1,100 קילומטרים, בשש שעות ועשר דקות.
בראסקו הייתה מאמנת צנחנים בצבא רומניה בבטליון הצנחנים מספר 1. במלחמת העולם השנייה פעלה כטייסת באסקדרילה הלבנה ולאחר המלחמה הייתה בין 11 האישים שחתמו על עצומה נגד זיוף בחירות 1946. הקומוניסטים חיפשו אותה, כדי לעצור אותה והיא נדדה בין ידידיה בשמות בדויים וכך גם מתה ונקברה בשם הבדוי מריה פופסקו.
בבוקרשט קרוי רחוב על שמה.
ב-1996 הוקם בבקאו בטליון צנחנים הנושא את שמה.
מועדון התעופה של אורדיה נושא את שמה.
סמאח שחאדה היא אמנית יוצרת ערבייה-ישראלית.
שחאדה נולדה בכפר שעב, ישראל, למשפחה ערבית-מוסלמית.
היא בוגרת תואר ראשון ותעודת הוראה באמנות במכללת אורנים, ותואר שני באמנות מאוניברסיטת חיפה.
שחאדה הציגה תערוכות יחיד בגלריה לאמנות מודרנית באום אל פחם, בגלריה בקיבוץ מחניים וכן השתתפה בתערוכות בינלאומיות.
עבודותיה הוצגו ביריד האמנות "צבע גלילי 2", בו זכתה בפרס האמן המבטיח.
עוד קיבלה פרסים על עבודותיה ממפעל הפיס, זכתה בפרס האמן הצעיר מטעם משרד התרבות והספורט לשנת 2015, ובפרס שיף לאמנות ישראלית פיגורטיבית ריאליסטית לשנת 2018. עבודותיה של שחאדה נמצאות באוספים פרטיים חשובים בישראל ובעולם.
שחאדה מציירת בסגנון פיגורטיבי, בעיפרון, בפחם ובשמן.
עבודותיה מציגות את מאזן הכוחות בתוך המשפחה - בין הגבר והאישה, ובתוך חברה יצרית ופטריארכלית המדכאת את הפרט וכופה עליו שליטה ומשטור.
בנימוקי השופטים לבחירת שחאדה לקבלת פרס שיף לאמנות פיגורטיבית ריאליסטית לשנת 2018, נכתב כי שחאדה "מציעה בעבודותיה תפישות ריאליסטיות־פיגורטיביות עם אמירה פמיניסטית והקשרים של מקום וזהויות כשהיא מתייחסת לזהות האשה הערבייה בתרבות הערבית ובכלל.
ברישומיה המפעימים בעדינותם ויופיים, העשויים בדיוק מופתי, בשחור לבן, היא עוסקת בשאלות מרכזיות של העולם האמנותי העכשווי ומציעה אמירה ותיעוד חזותי הנע בין הפנימי, החברתי, המקצועי והתרבותי".
בריאיון לדנה גילרמן בעיתון "כלכליסט" מסבירה שחאדה: "אני מנסה להעביר את מה שעובר על האשה אצלנו בחברה.
אם זה עצב, אלימות, קושי, וגם חוזק.
כל מיני רגשות וסיטואציות שאני מרגישה שאני חייבת לשקף.
אני מדברת בשם כל הנשים שמרגישות שאין להן זהות, שהן נמצאות ולא נמצאות.
מתייחסים אליהן כמו אל חפץ.
אני יצאתי מהכפר, אבל אני עדיין שומעת, רואה וקוראת על דברים מזעזעים שקורים לנשים ומרגישה שאני חייבת לעשות משהו.
עם זאת, אני מנסה גם להיות זהירה.
אני לא מנסה לחנך את הנשים, ולא קוראת להן לעשות מה שבא להן".
בסדרה "קשר" (2014) נראית אשה צעירה מגבה, ידיה כאילו כפותות מאחורי גופה, אלא שהיא מחזיקה את שני קצות החבל, מלפפת ומותחת אותו, דבר המעלה את השאלה האם היא אזוקה או שהיא שולטת בחבל ויכולה להשתחרר אם תרצה.
ברישום נוסף בסדרה זו נראית אשה מחזיקה מאחורי גבה תרנגול קשור, מטילה אותו על שכמה וסוחבת אותו כשלל ציד ("ללא כותרת", 2014).
הסדרה "אנונימית" (2012) מחברת בין הצעיף המסורתי לבין אופנה ופתיינות.
בחורה צעירה מצוירת כמדגמנת טקסטיל בתאורה דרסטית, עוטה עליה את הבד כשאגרופיה קפוצים.
באחד הרישומים בסדרה זו הצעיף קושר את פיה, כמו חוסם את הצעקה שלה, אולי כאשה רעולת פנים, אבל עיניה עצומות במין התמסרות ארוטית אדוקה וידיה משוחררות.
ברישום "שוכבת" (2014) נערה בג'ינס קצרים וגופייה שוכבת חצי רפויה וחצי מתוחה כאשר מבטה מופנה כלפי מעלה כמהופנטת.
היא צפה בחלל הנייר הלבן כשראשה שמוט מחוץ למשטח החסר והבלתי נראה עליו היא שוכבת, שיערה הארוך נופל כלפי מטה, והיא נראית כקדוש המיועד לשחיטה נצחית.
בקטלוג לתערוכת היחיד הראשונה שלה, "מבוקשות – הפרקטיקה של הגוף" (2015) מייחס האוצר פריד אבו שקרה לנשים של שחאדה תפקיד פוליטי, כמובילות של מודרניות, תהליכי חילון ורפורמות.
מבקרת האמנות גליה יהב מציעה לראות את הרישומים האלו גם כרישומי תשוקה ארוטיים וכותבת: "האם הן גם מבוקשות במובן של נחשקות?
האם הנשים הן רק נציגות של "ביקורת חברתית ותרבותית נוקבת" כלשון אבו שקרה, רק נציגות מאבק פנימי להבעת הזהות והאישיות של האמנית באמצעות דיוקנאות שלהן ושלה, או שהן גם מושאי תשוקה של הציירת?
והאם קיים בכלל הבדל, או שבכלל נחוץ לקיימו?
הגבול בין סולידריות נשית לבין ארוטיקה כזו מפולרטט לגמרי אצל שחאדה, וגם בכך יופיה של התערוכה".
בסדרה "נשים" (2016), שחאדה מציגה דיוקנאות של נשים פלסטיניות רשומות בעיפרון.
פעמים רבות מוצגת אדמת פלסטין בתרבות ובאמנות הפלסטינית כאישה, אהובה, בתולה או אם, בעיקר לאחר האובדן והגירוש של 1948 - כך נטענות דיוקנאות אלו במשמעות סמלית ופוליטית כשהן הופכות לסמן של הזהות הלאומית הפלסטינית.
באחד הדיוקנאות בחורה צעירה עוטה על ראשה כתר של עלי לימון.
הלימון, המופיע בספרו של בשיר אל ח'יירי "מכתבים לעץ הלימון" (1997) בו הוא מספר על עקירת משפחתו מביתם ברמלה בשנת 1948, קשור לזיכרונות ילדותו של אל ח'יירי ומשמש כמטאפורה למולדת.
העובדה שמרבית הנשים בדיוקנאות אלו עוטות לבוש מסורתי אינה מבקשת להקים לתחייה את התרבות המסורתית, אלא לעצב תמהיל של ישן וחדש היוצר תרבות של התנגדות.
"עשן" (2015) הוא דיוקן עצמי רשום בעיפרון שבו פניה של האמנית מעורפלות תחת כתם מופשט ומעובה, כך מתקבל אפקט של דימוי חסר, המהווה אמירה מתריסה לרעלה המסורתית, ל"סלפי", ולמושג "הרגע המכריע" בצילום.
בתערוכה בשם "מלכודת תנועה" המשותפת לה ולאמן מיכאל חלאק, שחאדה מציגה סדרת רישומים בפחם בשם "Un-Focused" (2017) ופונה לעבר שפה מופשטת יותר, כאשר במוקד הרישום נמצאת דמות נשית, לעיתים שחאדה עצמה.
בסדרה זו שחאדה עוסקת בתנועה הפיזית של ריקוד וכך הקיפאון שאפיין את דמותה בדיוקנאות העצמיים שהציגה בעבר, מפשיר ונעשה תזזיתי.
השימוש בגירי פחם מעניק לעבודות מימד טמפורלי ודינמי שנוצר ביד רכה וחופשית על ידי הכפלה וחזרה.
דרך התנועה שחאדה מבטאת את דעותיה ותחושותיה כניסיון השתחררות ובריחה משיני החברה הפטריארכלית המסורתית והדכאנית.
ה"ריקוד" נתפס בעיניה כפעולה אשר משחררת את הנפש ואת הגוף מכל מגבלה.
אולם, בתהליך העבודה שלה, היא מגלה שהבריחה היא אשליה אשר מתהווה כמלכודת ברגע בו היא פוגשת במציאות חייה.
2012-2008 – B.Ed.באמנות יצירה ותעודת הוראה, מכללת אורנים
2015 – גלריה מחניים, מחניים
"מבוקשות", הגלריה לאמנות אום אל פחם, אום אל פחם
2019 – מהלכת קסם, מוזיאון תל אביב לאמנות
הדרך הביתה, מוזיאון וילפריד ישראל
"לוג אין לוג אאוט", גלריית בית הגפן, חיפה
תערוכת בוגרים 2012, מכללת אורנים
"ארבעה הרכבים", הגלריה של בית התרבות והאמנות, נצרת
"מישוש", משכן הכט לאמנות, אוניברסיטת חיפה
"דפי עבודה", מכון מופ"ת תל אביב-יפו
2015 – תערוכת בוגרים 2015, אוניברסיטת חיפה
"Spots and Signatures", הגלריה של בית התרבות והאמנות, נצרת
"Personal to the Bone", הגלריה של בית התרבות והאמנות, נצרת
תערוכת אמנים פלסטיניים, מוזיאון הרצל לילינבלום, נצרת
2016 – תערוכת זום 2016 - אמנים ישראלים צעירים, בית טיכו, מוזיאון ישראל, ירושלים
"רשמים 6" הביאנלה הארצית לרישום, בית האמנים, ירושלים
"זהות האמן הפלסטיני", הגלריה לאמנות אום אל פחם, אום אל-פחם
יריד צבע טרי 8, נמל תל אביב, תל אביב-יפו
2012 – פרס הצטיינות, מכללת אורנים
2013 – מפעל הפיס, ועדת אמנות חזותית – סיוע בהוצאת קטלוג והפקת תערוכה
2015 – פרס האמן הצעיר, משרד התרבות והספורט
2016 – פרס איסמעיל שמוט לאמנות
2018 – פרס שיף לאמנות ישראלית פיגורטיבית ריאליסטית
2015 – אבו שקרה, פריד (אוצר), "מבוקשות – הפרקטיקה של הגוף ביצירתה של סמאח שחאדה" (קטלוג תערוכה), אום אל פחם: הגלריה לאמנות אום אל פחם, 24 בינואר – 19 באפריל 2015
סמאקוויל הפוסטר הרשמי של האירוע בכיכובם של קופי קינגסטון,סמואה ג'ו ודולף זיגלר מידע ארגון WWE מותג (ים) סמאקדאון תאריך 27 ביולי 2019 עיר נאשוויל, טנסי אולם ברידג'סטון ארנה סדרת אירועי שלם וצפה של ה-WWEחוקי אקסטריםסמאקוויל:NXT TakeOverToronto
סמאקוויל היה אחד מאירועי השלם וצפה של ארגון ההיאבקות האמריקאי, ה-WWE, ששודר בערוץ של ה-WWE Network.
האירוע היה בלעדי למותג סמאקדאון ונערך ב-27 ביולי 2019, באולם ברידג'סטון ארנה שבנאשוויל, טנסי.
שמונה קרבות התנהלו באירוע, כולל חמישה ששימשו כקרבות חושך (קרבות שלא שודרו בטלוויזיה).
בקרב המרכזי, קופי קינגסטון ניצח את סמואה ג'ו ודולף זיגלר בקרב משולש ושמר על אליפות ה-WWE.
+ אישיויות אחרות על המסך תפקיד: שם:צוות השידורטום פיליפסדייוויד אוטונגהכרוזגרג המילטוןשופטיםדנילו אנפיביוריאן טראן
בנוסף לכך, הוא אמר שהוא ינצח את קינגסטון ויזכה בתואר, ולאחר מכן הקרב ביניהם הפך לרשמי לאירוע סופר שואודאון בערב הסעודית.
באירוע סטומפינג גראונדס, זיגלר כשל בניסיונו פעם נוספת לזכות בתואר לאחר שהפסיד לקינגסטון בקרב כלוב.
ב-24 ביוני בתוכנית Raw, קופי קינגסטון, ניצח את קווין אואנס וסמי זיין בקרבות יחידים שונים (קינגסטון ואואנס הופיעו בתוכנית כחלק מחוק הויילד קארד).
באירוע חוקי אקסטרים, קינגסטון ניצח את סמואה ג'ו.
ב-18 ביולי, קרב משולש על אליפות ה-WWE נקבע לאירוע סמאקוויל.
באירוע חוקי אקסטרים, בליס כשלה בניסיונה פעם נוספת לזכות בתואר לאחר שהפסידה לביילי בקרב האנדיקאפ 2 נגד 1, כשהצטוותה לשורות ניקי קרוס.
ב-18 ביולי, קרב משולש על אליפות הנשים של סמאקדאון נקבע לאירוע סמאקוויל.
מנגד, קרב זה הוסר מרשימת הקרבות ב-27 ביולי.
במופע המקדים לאירוע חוקי אקסטרים, שינסקה נקאמורה ניצח את פין באלור וזכה באליפות הבין יבשתית.
קרב חוזר בין השניים נקבע לאירוע סמאקוויל.
לעומת זאת, באלור הוסר מהקרב ב-27 ביולי לאחר שספג פציעה.
בנוסף לקרבות, דווח שתהיה הופעה מוזיקלית של אליאס.
סמארה מורגן היא דמות האנטגוניסט בסדרת סרטי האימה "הצלצול" שהם בעצמם עיבוד אמריקאי לסרטי "רינגו" היפניים.
דמותה של סמארה היא עיבוד אמריקאי לדמותה של סאדאקו יאממורה, האנטגוניסטית בסדרת סרטי "רינגו".
בסרט הראשון השחקנית מגלמת את סמארה ואילו בסרט הקצר, בסרט השני והשלישי מגלמת אותה השחקנית והפעלולנית .
סמארה היא בתם של הכומר גלן בורק ואישה בשם אוולין.
כאשר אוולין הייתה צעירה, גלן בורק, הכומר העירוני בעיירה "סקרמנט ואלי" כלא אותה בחדר נעול במרתף הכנסייה ואנס אותה.
בסופו של דבר אוולין נכנסה להיריון והצליחה לברוח מכלאה בחודש השמיני להריונה.
לפני צאת הסרט השלישי בסדרה, רבים האמינו שאביה הביולוגי של סמארה הוא שד האוקיינוס.
סמארה נולדה עם כוחות טלפתיים חזקים ועם היכולת לצרוב תמונות בראשם של האנשים סביבה.
אוולין הגיעה עם סמארה למנזר וזכתה למקלט, אך במהרה ניסתה להטביע את התינוקת בטענה שהתינוקת ביקשה ממנה לעשות כך.
הנזירות הבחינו בכך בזמן ועצרו אותה.
אוולין נשלחה לבית חולים פסיכיאטרי וסמארה אומצה על ידי הזוג ריצ'רד ואנה מורגן, זוג מגדלי סוסים מהאי מוסקו שבוושינגטון.
כבר מצעירותה סמארה הפגינה ריחוק מהוריה וחוסר יכולת לישון.
במהרה, אמה אנה החלה לקבל חזיונות מזעזעים לראשה והאשימה בכך את הילדה.
כתוצאה מכך ריצ'רד בנה לסמארה חדר שינה מאולתר באסם בחווה שם סמארה העבירה את זמנה בצפייה בטלוויזיה.
סמארה, מתוך התקף קנאה נעזרה בכוחותיה כדי לגרום לסוסים בחווה למות מתוך מחשבה שאמה העדיפה אותם על פניה.
הזוג מורגן ניסו לקחת את סמארה לטיפול פסיכיאטרי וטיפול נגד הפרעות שינה, אך הטיפולים לא הצליחו להסביר במה מדובר.
במהלך הטיפולים מתברר שסמארה לא מתכוונת לפגוע בבני משפחתה, אך היא פוגעת בהם ולצערה זה לא ייפסק, מה שאומר שבילדותה סמארה לא הצליחה לשלוט היטב בכוחותיה.
גם תושבי האי האחרים סבלו מכוחותיה של סמארה.
בשלב מסוים משפחת מורגן יצאה לחופשה באתר הנופש "הרי שאלתר" ובמהלכה אנה דחפה את סמארה לתוך באר מים ולאחר מכן התאבדה מקפיצה מצוק.
סמארה נשארה בחיים, אך נלכדה בבאר והצליחה לשרוד שבוע ללא אוכל ומים ולבסוף מתה.
אתר הנופש (שלא ידע שסמארה נמצאת בבאר) אטם את הבאר ובנה מעליה בקתת נופש.
לאחר מכן רוחה של סמארה פיתחה פוביה ממים.
עם מותה, סמארה חזרה כרוח נקמנית והצליחה לשקף את זעמה בעזרת סדרת קטעים מצולמים שאותם היא צרבה בעזרת כוחותיה לתוך קלטת וידאו ושחררה אותה לאוויר העולם.
כל אדם שצופה בקלטת מקבל שיחת טלפון מסמארה שבה הצופה מבין שהוא ימות תוך שבוע.
לאחר שבוע רוחה של סמארה יוצאת ממסך הטלוויזיה הקרוב ביותר לקורבן ובעזרת מבטה בלבד היא גורמת לו להתקף לב ולעיוות בפנים.
כמה שנים לאחר מכן עיתונאית מסיאטל בשם רייצ'ל קלר שחקרה את מותה של אחייניתה ואת הקלטת, הצליחה לחלץ את גופתה של סמארה מהבאר ושלחה אותה לקבורה ראויה, אך הקללה המשיכה להתקיים למרות זאת וגרמה למותו של נוח, אביו של איידן (בנה של רייצ'ל).
רייצ'ל מבינה שהקללה היא כמו נגיף ששורד בעזרת התפשטות ושאפשר להינצל מהקללה אם מכינים עותק מהקלטת ומראים אותה לאדם אחר.
איידן, בנה של רייצ'ל גם הוא צפה בקלטת ורייצ'ל מבינה שכדי להצילו עליו להכין עותק ולהראות אותו לאדם אחר.
איידן ורייצ'ל מכינים עותק מהקלטת ובמהרה הקלטת מתפשטת בקרב ערים אחרות בארצות הברית.
אנשים שהתוודעו לקלטת המקוללת הקימו קבוצות חברתיות הקשורות לנושא ומאתגרים את עצמם לראות את הקלטת ולהחזיק מעמד כמה שיותר זמן עד שהם מכינים עותק ומעבירים אותו לאדם הבא, וכך ניצלים מהקללה.
בשלב מסוים סמארה ניסתה להשתלט על גופו של איידן, בנה של רייצ'ל (ובמהלך הסרט מתגלה שגם על ילדים נוספים), אך נכשלה בכך בזכות מאבקה של רייצ'ל.
רייצ'ל מצליחה להיכנס לעולם האפרורי שבקלטת ונועלת את סמארה בבאר, מאמינה שהיא שמה לקללה סוף.
עשור לאחר מכן, מתגלה שסמארה המשיכה להפיץ את הקללה שלה, הפעם בעזרת סרטון ויראלי ולא כקלטת וידאו.
הולט, תלמיד מכללה מצטרף לקבוצה בשם "השבעה" שאותה הקים פרופסור בשם גבריאל הרוצה לחקור בעזרת הסרט מה קורה לנשמה לאחר המוות.
הקבוצה עושה זאת בעזרת הצפייה בסרט המקולל בתורות (בדומה לעלילת הסרט הקצר).
ג'וליה היא בת זוגו של הולט הנוסעת למכללה שבה הולט לומד לאחר שהוא לא עונה לה בטלפון, מגלה אודות הסרט ומחליטה לצפות בו במטרה להציל את הולט המקולל.
אך כאשר היא מנסה להעתיק את הסרט שלה ולהעבירו לאדם אחר מתברר שהסרט שלה שונה מהסרט המקורי ומכיל קטעים נוספים שלא קיימים בסרט המקורי.
ג'וליה והולט נוסעים לסקרמנט ואלי (היכן שסמארה נקברה לאחר אירועי הסרט הראשון) ולומדים מאדם עיוור בשם גלן בורק, שמתברר כאביה הביולוגי של סמארה על מקורותיה.
ג'וליה מגלה את גופתה של סמארה מוסתרת בתוך קירות הבית של גלן ולאחר מאבק בו מצליחה לשרוף את גופתה.
לבסוף מתברר שהדבר לא עצר את הקללה, אלא גרם לסמארה להיוולד מחדש בגופה של ג'וליה ולסרט המקולל להמשיך להפיץ עצמו לאנשים אחרים ללא שליטה.
בהיותה בחיים, סמארה תוארה כילדה שקטה ומוזרה.