tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
העיתונאי האוורד פיינמן משבועון החדשות "ניוזוויק" כתב: מאז כהונתו השנייה כסגן הנשיא, במיוחד לאחר מותו של בו ביידן ב-2015, ביידן מסוקר סביב אופיו האמפתי ויכולתו לתקשר עם רגשות צער.
פעמים תכופות ביידן חורג מנאומיו הכתובים ונוהג לפלוט אמירות שנתפסות כמביכות וסתמיות.
בשנת 2018 כינה את עצמו ביידן "מכונת פדיחות".
ביידן נמנה עם האגף הפרו-ישראלי במפלגה הדמוקרטית.
הוא הביע הצהרות נחרצות לגבי ישראל, וטען כי יש לה זכות להגן על עצמה.
בריאיון לערוץ "שלום TV" סיפר כי הוא ציוני וסיפר על אשת בנו, יהודייה שומרת מצוות, ועל פגישותיו עם גולדה מאיר כסנאטור צעיר.
כל שלושת ילדיו נישאו ליהודים: בנו נישא להאלי אוליבר ושני נכדי ביידן ממנו הם יהודים על פי ההלכה.
האנטר נשוי למליסיה כהן וגם נכדו של ביידן ממנו הוא יהודי על פי ההלכה.
וגם אשלי נישאה ליהודי, הווארד קריין.
מנגד, קיימות הצהרותיו על הצורך "לגלות מדיניות מאוזנת יותר במזרח התיכון", בעיקר מאז תחילת מלחמת עיראק.
מבדיקת גיל תמרי מערוץ 10, על אף הצהרותיו האוהדות, היסטוריית ההצבעות שלו בסנאט מצביעה על מיעוט הצבעות לטובת ישראל.
מנגד, בעיתון ג'רוזלם פוסט נטען כי לביידן היסטוריית הצבעות מעולה עבור ישראל, חרף התנגדותו לבנייה ישראלית בשטחי יהודה ושומרון.
ב-1973 קרא ביידן ליציאה ישראלית משטחי יהודה ושומרון ורצועת עזה.
יומיים מאוחר יותר חזר על עמדתו זו בפגישה עם ראש ממשלת ישראל גולדה מאיר.
בנוסף, דיווח לה על ביקורו במצרים, ובפרט על הכרת נציגים בכירים של אליטות השלטון בעליונותה הצבאית של ישראל ומשכך, שהסיכוי למלחמה נמוך (בפועל, מצרים תקפה כחודש לאחר הפגישה, והחלה את מלחמת יום כיפור).
הוא נחשב לאוהד של מדינת ישראל ורואה את ישראל כבעלת ברית אסטרטגית חשובה במזרח התיכון.
באוקטובר 2008 הצהיר ביידן כאשר נועד עם מצביעים יהודים בפלורידה, מדינה חשובה מבחינה אלקטורלית, כי "ככל שאמריקה חזקה יותר, כך ישראל בטוחה יותר".
בנאום שנשא בפני כמה מאות יהודים אמריקאים מבוגרים בקהילה גמלאית בפלורידה, הדגיש ביידן כי הוא וברק אובמה תומכים מאוד בישראל.
ביידן אמר: "אני יושב ראש ועדת החוץ של הסנאט.
אני נותן לכם את המילה שלי: לא הייתי מוותר על התפקיד הזה כדי להיות סגן הנשיא של ברק אובמה אם לא הייתי בטוח בבטני, בלבי, ובראשי שהשקפת העולם של אובמה לגבי ישראל תואמת להשקפת עולמי".
באותו מפגש הוא הבטיח "להפוך את ישראל לבטוחה יותר".
ביידן מתח ביקורת גם על נשיאותו של ג'ורג' ווקר בוש, וציין כי "על פי כל עובדה אובייקטיבית, ישראל פחות בטוחה כיום מאשר לפני שמונה שנים".
במהלך שיחת ועידה עם אנשי התקשורת היהודית ב-3 בספטמבר 2008, התייחס ביידן לתקיפה פוטנציאלית של צבא ההגנה לישראל על מתקני הגרעין של איראן באומרו כי "אין זו שאלה עבורנו לומר לישראלים מה הם יכולים ומה אינם יכולים לעשות.
יש לי אמונה בדמוקרטיה של ישראל, והם יגיעו להחלטה הנכונה".
עם זאת, ביידן הצהיר כי יש לעשות מאמצים דיפלומטיים נוספים כדי למנוע את הצורך בפעולה צבאית.
בספטמבר 2008, ביידן דיבר בוועידת וושינגטון של המועצה היהודית הדמוקרטית הלאומית.
לדברי ביידן, "במשך 35 שנים מהקריירה שלי עסקתי בנושאים הקשורים לישראל.
התמיכה שלי בישראל מתחילה בבטן, הולכת אל הלב שלי ומסתיימת בראשי".
ביידן הכחיש בתוקף טענה של קואליציית היהודים הרפובליקנים לפיה ניסה פעם להפסיק את סיוע החוץ לישראל.
במהלך עימות הבחירות שנערך בבחירות לנשיאות 2008 בין המועמדים לתפקיד סגן הנשיא, ביידן ושרה פיילין, אמר ביידן כי "אף אחד בסנאט של ארצות הברית לא היה חבר טוב יותר לישראל מאשר ג'ו ביידן, לעולם לא הייתי חובר לאובמה אם לא הייתי בטוח לחלוטין שברק אובמה שותף לתשוקה שלי".
בנובמבר 2010 היה ביידן הנואם המרכזי בעצרת הכללית של הפדרציות היהודיות של צפון אמריקה, שם הצהיר כי "ממשל אובמה יעמוד לצד ישראל.
זה האינטרס האישי שלנו, מעבר לכך שהוא צורך מוסרי מוחלט".
הוא גם חידש את תמיכתו בשיחות השלום עם הרשות הפלסטינית ואמר כי "אין תחליף למשא ומתן ישיר, פנים אל פנים, שיוביל בסופו של דבר לשתי מדינות לשני עמים – מדינת ישראל היהודית ומדינת פלסטין העצמאית.
זוהי הדרך היחידה להביא לידי גמר את המרדף בן עשרות השנים אחר ביטחון העם הישראלי, והדרך היחידה למימוש השאיפה הלגיטימית של הפלסטינים להגדרה עצמית".
בינואר 2014 היה נציג ארצות הברית בהלווייתו של ראש הממשלה לשעבר אריאל שרון.
בהלוויה ספד ביידן לשרון: "כשמדינה קרובה כמו ישראל מאבדת אדם כמו רה"מ שרון, אין התחושה כמו אובדן של מנהיג – אלא כמו מוות בתוך המשפחה.
הוא שינה את הנסיבות שבהן ישראל אינה יותר בסיכון גאוגרפי, אלא עומדת בזכות עצמה, בכוח יוצא מן הכלל".
לאחר ההלוויה נועד ביידן עם ראש הממשלה בנימין נתניהו ועם נשיא המדינה שמעון פרס.
במרץ 2015 החליט ביידן להיפגש עם יושב ראש האופוזיציה והמחנה הציוני יצחק הרצוג ולהחרים את נאום בנימין נתניהו בפני הקונגרס.
ב-9 במרץ 2016 הגיע ביידן לביקור בירושלים, שם נפגש עם נתניהו ועם הנשיא ראובן ריבלין.
כמו כן, הוא מתח ביקורת על כך שאבו מאזן לא גינה את הפיגועים שאירעו בישראל במהלך ביקורו.
בפגישה עם ריבלין אמר ביידן כי מיגור הטרור הפלסטיני לא ייפסק רק באמצעות כוח הזרוע וקרא לפתירת הסכסוך בשיחות שלום.
באפריל אותה השנה, בנאום שנשא בפני ג'יי סטריט, אמר כי קיים תסכול רב בוושינגטון על רקע הקיפאון המתמשך בשיחות השלום בין ישראל והפלסטינים.
ב-10 בנובמבר 2016 נשא ביידן דברים בארוחת ערב של הקונגרס היהודי העולמי לאחר הבחירות לנשיאות שנערכו באותו החודש.
הוא התייחס בנאומו לעתיד יחסי ארצות הברית–ישראל במהלך נשיאות טראמפ, ואמר כי לא תהא "הפחתה בתמיכה [האמריקאית בישראל]" בממשל הבא.
בשלהי דצמבר 2016 הכחיש ביידן את הידיעות לפיהן שידל מנהיגי מדינות זרים להצביע בעד החלטה 2334 של מועצת הביטחון של האו"ם.
העובדה שארצות הברית לא הטילה וטו על ההחלטה, שקבעה שההתנחלויות הישראליות בשטחי הגדה המערבית ומזרח ירושלים אינן חוקיות, נתפסה כביטוי לשפל ביחסי ארצות הברית–ישראל.
לדבריו של פקיד בכיר פרו-ישראלי העובד עם גורמים שונים בקונגרס של ארצות הברית, ביידן שידל את נשיא אוקראינה פטרו פורושנקו ואת ראש ממשלת אוקראינה וולודימיר גרויסמן להצביע בעד ההחלטה.
לעומת זאת, ביידן צפה כי הימנעות אמריקאית מלהטיל וטו או מלהתנגד להחלטה של מועצת הביטחון של האו"ם תוביל לתגובה חריפה הן מצד הקונגרס והן מצד המערכת הפוליטית בישראל.
ב־30 באפריל 2020 הצהיר כי אם ייבחר לנשיאות, ישאיר את השגרירות האמריקאית בירושלים.
ביידן אומנם מתח ביקורת על האופן בו ביצע הנשיא המכהן, דונלד טראמפ, את העברת השגרירות לירושלים, אך הכריז כי לא יבטל את ההחלטה.
במאי 2021 התקיים מבצע שומר החומות, והנשיא ביידן פעל להגביל את הביקורת של חברי הקונגרס הפרוגרסיבים ממפלגתו על ישראל והשתדל להאריך את אורך הזמן שישראל יכולה לפעול כדי למלא את מטרותיה המבצעיות בלי שיופעל עליה לחץ דיפלומטי מהותי.
במהלך הבחירות לנשיאות, העניק ביידן הבטחת בחירות שיקים גם קונסוליה אמריקאית עבור הרשות הפלסטינית שתשב במזרח ירושלים.
בביקורו בארצות הברית באוגוסט 2021 דן ראש ממשלת ישראל נפתלי בנט בעניין זה עם הנשיא ביידן, והצליח להגיע עימו להסכמות שימנע מפתיחת קונסוליה.
באותה הפגישה דנו בין היתר גם בנושא איראן, והנשיא ביידן הצהיר שלעולם לא יאפשר לאיראן להשיג פצצה גרעינית.
במהלך 2022 התנהל משא ומתן אינטנסיבי בווינה בין איראן והמעצמות כדי לחדש את הסכם הגרעין.
ישראל הפעילה מאמצים דיפלומטים וחשפה חומר מסווג איראני שהפליל את המשטר כדי לשכנע את ממשל ביידן שלא לחדש את ההסכם.
מאמצים אלו נשאו פרי: המגעים בווינה לא התקדמו וארצות הברית נמנעה מהורדת משמרות המהפכה מרשימת ארגוני הטרור.
בימי נשיאותו נחנכו פורום הנגב – פורום שרי חוץ שנתי של ארצות הברית, ישראל ורוב המדינות הערביות שמקיימות עמה יחסים דיפלומטיים; וקבוצת I2U2 – קבוצה שכוללת את איחוד האמירויות הערביות, ארצות הברית, הודו וישראל ואמורה לשתף פעולה במגוון תחומים.
מבחינה ביטחונית ארצות הברית האיצה את שיתוף הפעולה עם ישראל בפיתוח תוכנית מגן אור וחיל האוויר האמריקאי ביצע סדרת תרגילים רחבי היקף ביחד עם חיל האוויר הישראלי המדמים תקיפה של הכורים הגרעיניים באיראן.
הגדול שבתרגילים, נערך בינואר 2023 וכלל 140 מטוסי קרב, מפציצים וספינות מלחמה מפיקוד המרכז האמריקאי, היושב במזרח התיכון.
במינויים של חברי הקבינט שלו בלט מספר רב של יהודים בתפקידי מפתח, בהם ראש סגל הבית הלבן רון א.
קליין, אנתוני בלינקן כמזכיר המדינה, ג'נט ילן כמזכירת האוצר, מריק גרלנד כתובע הכללי ואלחנדרו מיורקס כמזכיר ביטחון המולדת.
ביולי 2022 הגיע ביידן, לראשונה כנשיא ארצות הברית, לביקור בן שלושה ימים (13–16 ביולי) בישראל, שבמסגרתו חתם יחד עם ראש הממשלה יאיר לפיד על הסכם שיתוף פעולה בתחומי הטכנולוגיה, האקלים והבריאות, ושב על מחויבותו להבטיח "חופש, דמוקרטיה ושגשוג" לכל תושבי האזור.
הם פרסמו יחד את הצהרת ירושלים בדבר השותפות האסטרטגית בין המדינות וכי "ארצות הברית מדגישה כי חלק בלתי נפרד מהתחייבות זו היא המחויבות לעולם לא לאפשר
לאיראן להשיג נשק גרעיני, וכי היא מוכנה להשתמש בכל רכיבי העוצמה הלאומית שלה כדי
במהלך הביקור נשיא ישראל יצחק הרצוג העניק לו את עיטור נשיא מדינת ישראל.
מייד לאחר הביקור בישראל ביקר הנשיא ביידן בערב הסעודית, וניסה לקדם הסדר נורמליזציה ביחסי ישראל–ערב הסעודית.
בתוך סעודיה, בעוד יורש העצר מוחמד בן סלמאן תומך בנורמליזציה, אביו המלך סלמאן הטיל וטו על מאמצי הנורמליזציה.
בפברואר 2023, בביקורו בישראל, הביע מזכיר המדינה בלינקן את עמדת הממשל שיש להגיע לקונצנזוס בישראל בהקשר לרפורמה המשפטית בישראל וקרא לראש הממשלה נתניהו להימנע מצעדים חד-צדדיים.
עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל באוקטובר 2023 הביע ביידן תמיכה בלתי מסויגת בישראל.
בנאום שנשא תיאר לפרטים את זוועת מעשי החמאס בעוטף עזה, ואמר כי "ברגע הזה עלינו להיות ברורים: אנחנו עומדים לצד ישראל, ונוודא שלישראל יש מה שהיא צריכה להגן על עצמה.
אין תירוץ לטרור כזה, חמאס לא נלחם למען זכותם של הפלסטינים להגדרה עצמית, אלא להשמדת העם היהודי".
ב-18 באוקטובר הגיע לישראל לביקור בזק ונפגש עם ראש הממשלה בנימין נתניהו וקבינט המלחמה, והביע תמיכה בישראל להמשך הלחימה בחמאס ובארגוני הטרור ברצועת עזה, עם זאת אמר שיש מקום להפריד את האוכלוסייה מארגוני הטרור שמשתמשים בהם כמגן אנושי, וביקש מישראל לאפשר כניסה חלקית של סיוע הומנטרי לתושבי הרצועה דרך מצרים.
במהלך ביקורו נפגש עם אנשי כוחות הביטחון שנלחמו במחבלים שחדרו לישראל, והתחייב לסייע לישראל בהחזרת החטופים בעזה.
כמו כן הבטיח ביידן סיוע צבאי וכלכלי נרחב לישראל.
במאי 2024 הודיע ביידן כי ימנע משלוחי נשק וארטילריה לישראל, אם ישראל תפלוש באופן מאסיבי לרפיח.
ביוני 2024, לאחר שצה"ל נכנס לרפיח, נטען כי ארצות הברית הפחיתה כ-50% ממשלוחי הנשק שלה לישראל, עם זאת, גורמים אמריקניים טענו כי משלוחי הנשק שמתעכבים ספורים.
ביוני 2024 הודה היועץ לביטחון לאומי של ארה"ב, ג'ייק סאליבן, כי הם מעכבים משלוח פצצות במשקל טון, וכי אין שינוי בעמדתם בהקשר זה.
בנוסף, ביידן קידם לאזור שתי נושאות מטוסים וכוחות נוספים על מנת להרתיע את איראן, חזבאללה וסוריה, ולמנוע מהם לחבור לחמאס ולהצטרף למלחמה נגד ישראל.
כמו כן, ביידן קרא לישראל להימנע מהסלמה בלבנון.
בחודש אוגוסט, בנאומו בוועידה הלאומית הדמוקרטית.
התייחס ביידן למפגינים נגד ישראל במילים: "יש להם נקודה – הרבה אנשים חפים מפשע נהרגים בשני הצדדים".
בנוסף אמר "נמשיך לפעול להחזרת בני ערובה הביתה ולסיים את המלחמה בעזה, ולהביא שלום וביטחון למזרח התיכון.
אנו פועלים מסביב לשעון, מזכיר המדינה שלי, כדי למנוע מלחמה רחבה יותר, לאחד בני ערובה עם משפחותיהם ולהגביר את סיוע הבריאות ההומניטרי והמזון לעזה כעת על מנת לשים קץ לסבל האזרחי של העם הפלסטיני, ולבסוף להביא להפסקת אש שתסיים את המלחמה הזו".
נאום זה, שבו קיימת הקבלה זהה בין תושבי ישראל והחטופים לתושבי עזה, ספג ביקורת ממפגינים במקום וממבקרים נוספים.
2008 – ציון לשבח על ידי המגזין האמריקאי "Working Mother" בגין תרומתו לשיפור איכות החיים באמצעות מדיניות עבודה ידידותית למשפחה.
2008 – עיטור "הילאל-אי פקיסטן" עבור תמיכתו המתמדת בפקיסטן (יחד עם הסנאטור ריצ'רד לוגאר).
2009 – מדליית השלום של קוסובו על עמדתו למען עצמאות המדינה.
2016 – "חופש המחוז" (Freedom of the County) מטעם מחוז לות' שבאירלנד.
2016 – פרס תאודור הרצל מטעם הקונגרס היהודי העולמי.
2017 – מדליית החירות הנשיאותית של ארצות הברית (עם הבחנה מצד הנשיא אובמה).
2020 – איש השנה של המגזין טיים לשנת 2020 (יחד עם קמלה האריס).
ג'וזף הנרי "ג'ו" בייקר היה כדורגלן אנגלי בינלאומי.
בייקר נולד בעיר ליברפול, ולאורך רוב ילדותו התגורר במאת'רוול שבסקוטלנד.
הוא התפרסם בזכות היותו השחקן הראשון בהיסטוריה ששיחק במדי נבחרת אנגליה מבלי לשחק קודם לכן במערך ליגות הכדורגל האנגליות, ובכך שהבקיע 100 שערים בליגה האנגלית ו-100 שערים בליגה הסקוטית.
בייקר החל את הקריירה שלו כחלוץ מרכזי במדי קבוצת הנוער ארמדייל ת'יסל, ולאחר מכן חתם אל חוזה מקצועני והצטרף למועדון היברניאן, שבמדיו הבקיע 102 שערים ב-117 משחקים.
בגיל 17 הוא הבקיע את ארבעת השערים בניצחון 4 - 3 על הארט אוף מידלות'יאן, במסגרת רבע-גמר הגביע הסקוטי ב-1958. בייקר היה המבקיע המצטיין של היברניאן במשך ארבע עונות, כאשר בעונת 1959/1960 הוא מבקיע למעלה מ-40 שערים.
בייקר החל לשחק עבור נבחרת אנגליה בחוסר רצון.
למרות מוצאו הסקוטי והעובדה שגדל בסקוטלנד, הוא יכול היה לשחק רק עבור אנגליה כתוצאה מהחוקים שהיו בתוקף באותה תקופה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק נגד נבחרת צפון אירלנד ב-1959, והפך לשחקן הראשון ששיחק עבור הנבחרת מבלי לשחק קודם לכן עבור מועדון כדורגל אנגלי.
אואן הארגריבס הוא השחקן היחיד שעשה זאת מאז.
בייקר הופיע שמונה פעמים במדי הנבחרת, ולמרות שהבקיע בניצחון 2 - 0 על נבחרת ספרד ב-1965, הוא לא זומן לסגל האנגלי לקראת מונדיאל 1966.
ב-1961 עבר בייקר לטורינו, שם שיתף פעולה עם דניס לאו.
אולם, למרות שהצליח להבקיע בדרבי נגד יובנטוס הוא שיחק בטורינו זמן קצר מאוד, שכמעט והסתיים בטרגדיה; בייקר היה מעורב בתאונת דרכים קשה ב-7 בפברואר 1962. הוא ניסה לחצות כיכר עירונית נגד כיוון התנועה, ותוך כדי כך המכונית פגעה באבן שפה והתהפכה.
כתוצאה מההתהפכות נפצע גם דניס לאו שנסע עם בייקר ברכב.
בייקר החלים מהפציעה שנגרמה בתאונה, וביולי 1962 הוא חזר לאנגליה והצטרף לארסנל של בילי רייט תמורת שיא מועדו של 72,500 £.
בייקר ערך את הופעת הבכורה שלו בארסנל במשחק נגד לייטון אוריינט ב-18 באוגוסט 1962, ובסך הכל שיחק עבור ארסנל ארבע עונות.
בשלוש מהעונות שבהן שיחק הוא היה המבקיע המצטיין של המועדון, ובסך הכל כבש 100 שערים ב-156 משחקים בכל המסגרות, והפך לאחד המבקיעים המצטיינים בהיסטוריה של ארסנל.
קצב המשחק והמהירות של בייקר הפכו אותו לשחקן תוקף יעיל ודינמי, והוא שיחק באותה רמה עם רגליו ועם ראשו, למרות שלא היה שחקן גבוה.
בייקר וג'ף סטרונג, ששיחק איתו בארסנל, היו צמד התקפי פורה ביותר, אך ההגנה של ארסנל באותה תקופה לא הייתה טובה, כך שהמועדון התקשה להתחרות על אליפות הליגה או על מקום בטורניר אירופאי.
במרץ 1966 עזב בייקר את ארסנל ועבר לנוטינגהאם פורסט, לאחר עונה לא טובה של המועדון שבסיומה פוטר המאמן בילי רייט.
בייקר עבר לסנדרלנד לאחר שלוש במדי פורסט, שבהן הבקיע 41 שערים ב-118 משחקים.
לאחר שתי עונות בסנדרלנד הוא חזר להיברניאן ב-1971, אך לאחר 30 משחקים שבהם הבקיע 12 שערים הוא עזב את היברניאן, וב-1971 עבר לשחק עבור ריית' רוברס.
בייקר פרש ממשחק פעיל ב-1974, ובמהלך הקריירה שלו הבקיע 294 שערי ליגה בלמעלה מ-500 משחקים.
בייקר הוא אחיו הצעיר של הכדורגלן גרי בייקר, ששיחק עבור מנצ'סטר סיטי, איפסוויץ' טאון וקובנטרי סיטי.
בייקר אימן לאחר פרישתו את אלביון רוברס בשתי קדנציות, אך מעולם לא עסק באימון באופן מלא, ובמקום זאת פנה לעסקים פרטיים ולפעילות למטרות צדקה.
הוא מת בגיל 63 לאחר שלקה בהתקף לב בזמן טורניר גולף שנערך למטרות צדקה.
ג'וסף אנטוני באדן השני (נולד ב-31 באוגוסט 1980) אשר ידוע בשם הבמה שלו ג'ו באדן הוא ראפר אמריקאי.
את הקריירה המוזיקלית שלו החל בשנת 1997 אך לא הוציא אף אלבום עד 2003 ולא זכה לפרסום רב.
הפריצה הגדולה באה בעקבות הסינגל "Pump It Up" ב-2003 מתוך אלבום הבכורה שלו "Joe Budden".
הסינגל נכלל גם בפסקול של הסרט "2 מהיר 2 עצבני".
בשנת 2004 החל באדן לעבוד על אלבומו השני "The Growth".
אולם, האלבום נגנז על ידי חברת התקליטים שלו דאף ג'אם.
בעקבות זאת עזב באדן את דאף ג'אם וחתם ב"אמלגם דיגיטל".
על מנת לא לאכזב את המעריצים ולא להיעלם ממפת ההיפ הופ, באדן השתתף והוציא מספר מיקסטייפים.
בשנת 2008 הוציא שני אלבומי אינדי: האלבום "Mood Muzik 3: The Album" ו-"Halfway House".
אלבום אולפן שני שלו יצא בפברואר 2009 ונקרא: "Padded Room".
האלבום לא הצליח והגיע רק למקום ה-42 במצעד הבילבורד.
2003 - Joe Budden (הוצאה: אמלגם דיגיטל)
2009 - Padded Room (הוצאה: אמלגם דיגיטל)
ג'ו "קינג" אוליבר היה מחלוצי מוזיקת הג'אז ומגדולי מעצבי הז'אנר של המאה ה-20. אוליבר שימש כנגן קורנית, מלחין ומוביל הרכב ג'אז.
אוליבר נולד בלואיזיאנה, בעיירה ליד ניו אורלינס ועבר לעיר בצעירותו.
בניו אורלינס הצטרף לתזמורות צועדות ותזמורות לריקודים, הושפע מבאדי בולדן וסגנונו החדש (שלימים ייקרא ג'אז) והחליט לשקוד על סגנונו.
בכיר נגני הקורנט לאחר בולדן היה פרדי קפארד, שכמו בולדן לפניו כונה "מלך" (king).
אוליבר קרא עליו תיגר ב-1910 וזכה ב"דו-קרב" נשפנים מחוץ למועדון בניו אורלינס, בו צפה גם לואי ארמסטרונג.
בעקבות אירוע זה "ירש" אוליבר את התואר "מלך".
אוליבר יצר תזמורת משלו יחד עם נגן הטרומבון קיד אורי ותזמורתו הפכה לתזמורת הג'אז החשובה והפופולרית ביותר בניו אורלינס בשנות העשר'ה של המאה ה-20.
ב-1920, עם התגברות האירועים הגזעניים בדרום ארצות הברית נדד אוליבר והשתקע ב"בירת הג'אז" החדשה, שיקגו.
רבים מחברי הלהקה שהקים שם, שנקראה Creole Jazz Band, היו מכריו עוד מימי ניו אורלינס.
ב-1922 הצטרף אליו לשיקגו גם תלמידו וממשיך דרכו, לואי ארמסטרונג.
עוד ניגנו עמו ג'ימי דודס בקלרינט וליל הארדין, רעייתו של ארמסטרונג, בפסנתר.
ההקלטות הראשונות של התזמורת הן מ-1923. הלהקה הצטיינה, בנוסף לנגינתו הרמה, המהירה והווירטואוזית של אוליבר עצמו, באלתור משותף שנבע מההכרות והתקשורת המוזיקלית הטובה בין חברי הלהקה.
תזמורתו של אוליבר הייתה מרכזית ופופולרית בשיקגו בשנות ה-20 אך נאלצה להתמודד עם תחרות קשה מצד "מלך הג'אז" הלבן פול וייטמן ותזמורתו שריכזה כוחות צעירים ומוכשרים רבים ועם תזמורות נוספות.
ב-1924 עזב לואי ארמסטרונג את הרכבו של אוליבר.
עקב כך התפרקה להקת הג'אז הקריאולי ואוליבר יצר תזמורת חדשה, בה עירב בסגנון ניו אורלינס הבסיסי שלו (המבוסס על דיקסילנד ג'אז) גם מוזיקה לריקודים והרחיב את תזמורתו שנקראה עתה King Oliver and His Dixie Syncopators ("קינג אוליבר והסינקופטים הדרומיים"), בנגנים נוספים.
אוליבר גם הקליט מספר דואטים של חצוצרה ופסנתר עם ג'לי רול מורטון.
אוליבר לא הצטיין בניהול עסקי ולא הרוויח די כסף על מנת לשלם היטב לנגניו, שעזבו ללהקות המתחרות.
הוא גם לא זיהה את ההזדמנות העסקית שנקרתה בדרכו לשמש כלהקת הבית של מועדון הכותנה שנפתח בהארלם.
דיוק אלינגטון הצעיר תפס את המשרה שהזניקה אותו לגדולה.
השפל הכלכלי הגדול מחק את כל חסכונותיו של אוליבר והותיר אותו חסר-כל.
הוא ניגן בהזדמנויות שונות, לעיתים עבור אוכל.
בשנות השלושים שימש כשרת באולם ריקודים בסוואנה, ג'ורג'יה והתגורר במעון לחסרי בית, שם נפטר בן 53.
אוליבר שכלל את הנגינה בחצוצרה ובקורנט וערך ניסויים שונים בשימוש בעמעם, בין היתר עשה שימוש חלוצי באפקט "Wah-wah".
גם שניים מקטעיו הידועים של לואי ארמסטרונג, "West End Blues" ו- "Weather Bird" הם לחנים של אוליבר.
מי שנשא את שמו של אוליבר כמורה דרך וציר מרכזי וקריטי בהתפתחות הג'אז היה לואי ארמסטרונג, שכינה אותו בלבביות "פאפה ג'ו".
ארמסטרונג גם הפיק מספר אירועים ומופעי מחווה לזכרו.
ג'וזף "ג'ו" סטוארט בוטם הוא שחיין אמריקאי בעבר.
הוא אלוף עולם בעל 5 מדליות מהן 4 זהב, שיאן עולם ובעל מדליית כסף אולימפית.
בוטם נולד בסנטה קלרה, קליפורניה.
הוא התאמן תחת הדרכתו של ג'ורג היינס שאימן שורה של אלופים אולימפיים בשחייה ובהם: דון שולנדר, קלאודיה קולב, דיק רות', דונה דה וארונה, מארק ספיץ, דבי מאייר וקארן מו.
הוא בעל תואר בהנדסה מאוניברסיטת דרום קליפורניה משנת 1977.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה בשנת 1973 זכה בוטם ב-3 מדליות 2 זהב ו-1 כסף.
מדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.37 שניות, אחרי ברוס רוברטסון מקנדה (55.69 שניות) ולפני רובין בקהאוז מארצות הברית (56.42 שניות).
בתחרות השחייה השנתית בין שתי מעצמות השחייה ארצות הברית ומזרח גרמניה שנערכה בקונקורד, קליפורניה בספטמבר 1974 קבע בוטם עם חבריו ג'ים מונטגומרי, אנדי קואן וצ'ארלס היקוקס במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי שיא עולם חדש של 3:25.17 דקות.
במסגרת תחרויות השחייה של כינוס הפועל שנערכו בבריכת השחייה בת גלים בחיפה בתחילת מאי 1975 זכה בוטם במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה זהה לזו של בן ארצו מייק קרינגטון (57.9 שניות).
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה בוטם במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.50 שניות, אחרי מאט ווגל (54.35 שניות) ולפני גארי הול (54.65 שניות) שניהם מארצות הברית.
בנוסף, הוא סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 51.79 שניות.
בשלב המוקדמות הוא וחבריו קבעו במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב שיא עולם חדש של 3:47.28 דקות, שיא זה נשבר על ידי הרביעייה האמריקאית הראשונה בשלב הגמר.
בשנת 1977 היה בוטם לשחיין הראשון ששחה 50 יארד חופשי מתחת ל-20 שניות בתוצאה של 19.70 שניות.
בתחרות שחייה שנערכה באטוביקוק, אונטריו קנדה בתחילת יולי אותה שנה קבע בוטם במשחה ל-50 מטר חופשי שיא עולם חדש של 23.74 שניות, שיפור לשיא בן השנה של ג'ונטי סקינר מדרום אפריקה 23.86 שניות.
חודשיים לאחר מכן, בתחרות השחייה השנתית בין שתי מעצמות השחייה ארצות הברית ומזרח גרמניה שנערכה במזרח ברלין, לשעבר מזרח גרמניה בסוף אוגוסט קבע בוטם במשחה ל-100 מטר פרפר שיא עולם חדש של 54.18 שניות, שיפור לשיא העולם בן ה-5 שנים של מארק ספיץ (54.27 שניות).
בלילה שלפני התחרות הוא לקח כדור שינה משום שסבל מנדודי שינה (אינסומניה), הוא החמיץ את החימום היבש ולמרות זאת הצליח לשבור את שיא העולם.
בתחרות שחייה שנערכה בהונולולו, האוואי באוגוסט 1980 קבע בוטם במשחה ל-50 מטר חופשי שני שיאי עולם חדשים והעמיד את השיא על 22.71 שניות.
בוטם נאלץ לוותר על השתתפות באולימפיאדת מוסקבה (1980) בגלל החרם האמריקאי.
מייק בוטם, אחיו הצעיר של ג'ו בוטם הוא אלוף האוניברסיאדה בשחייה וחבר בנבחרת השחייה של ארצות הברית שלא השתתפה באולימפיאדת מוסקבה בגלל החרם, נחשב לאחד המאמנים הטובים בעולם לספרינטרים (ביל פילקצ'וק, אנתוני ארווין, גארי הול ג'וניור ועוד).
בסך הכל קבע בוטם 6 שיאי עולם חדשים מהם 4 אישיים, זכה ב-9 תוארי אליפות ארצות הברית בשחייה וב-9 תוארי אליפות NCAA.
בשנת 2006 זכה בוטם להיכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ג'ו + בל הוא סרט קולנוע עצמאי ישראלי מסוגת קומדיית פשע שחורה ורומנטית, בבימויה של רוני קידר.
הסרט יצא לאקרנים באוגוסט 2011 לאחר שהופק במימון עצמאי של צוות ההפקה (ללא תמיכה של קרן או גוף שידור).
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל "לסבית קטלנית", פסטיבל קולנוע לסבי ישראלי והוגדר שם על ידו כ"פיצ'ר הלסבי הראשון".
בסרט מככבות רוני קידר, סיון לוי ורומי אבולעפיה.
ג'ו (רוני קידר), סוחרת סמים ילידת ניו יורק שבה לישראל מעסקת סמים שעשתה בתאילנד ומוצאת באמבטיה בדירתה את בל (סיון לוי), צרפתייה שזה עתה יצאה מבית משוגעים.
השתיים מסתבכות ברצח מתן, האקס של ג'ו (יותם ישי).
לאחר שאביגיל (רומי אבולעפיה) מלשינה עליהן, הן נאלצות לברוח מהמשטרה.
הן נמלטות לשדרות מוכת הקסאמים בזמן מבצע עופרת יצוקה, שם איש לא יחפש אותן ועל הדרך מתאהבות זו בזו.
אמא של בל – פלורנס בלוך
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל "לסבית קטלנית", פסטיבל קולנוע לסבי ישראלי שהכתירו אותו כפיצ'ר הלסבי הראשון.
הפסטיבל התקיים באוקטובר 2010 כאשר האירוע המרכזי הוא הקרנת "ג'ו + בל".
ביולי 2011 הסרט הוקרן בפסטיבל קולנוע דרום בשדרות שם זכה בפרס הסרט האלטרנטיבי, ביחד עם עוד שלושה סרטים ולאחר מכן הוקרן במשך שלושה חודשים בסינמטקים ברחבי ישראל.
הסרט השתתף בפסטיבל Outfest, אחד מחמישים הפסטיבלים לקולנוע עצמאי החשובים ביותר בעולם, שם נרכש להפצה עולמית על ידי חברת ההפצה wolfe.
יאיר רוה נתן לסרט את פרס התסריט הטוב ביותר, ביחד עם הסרט "הערת שוליים", בבלוג שלו "סינמסקופ".
רוני קידר זכתה בפרס הבימוי בפסטיבל השמיני לסרטי נשים ברחובות בנובמבר 2011.
המגזין אדבוקט כלל אותו ברשימת "אחד מעשרים הסרטים הכי טובים שטרם שראיתם השנה".
הסרט נרכש להפצה בטלוויזיה והוקרן ב-YES וב-HOT ב-VOD.
הוא גם נרכש להפצה בארצות הברית ובגרמניה.
יאיר רוה כתב על הסרט
רוני קידר הבמאית והיוצרת הפיקה את הסרט ביחד עם אמיר פישמן.
התסריט נכתב בידי רוני קידר ביחד עם סתו דייוויס.
המפיק אמיר פישמן והצלם רון חיימוב היו חבריה מהלימודים.
הסרט צולם במהלך 15 ימים בנובמבר 2009, שקדמו להם שמונה חודשי הכנות, בהם ערכו חזרות רבות על המשחק.
כל פריים צולם במצלמה דיגיטלית בסטילס, כדי שכשהצוות יגיע לסט, הוא ידע בדיוק איזה פריים הם מצלמים ובאיזו צורה הם רוצים שהוא ייראה.
עורך הסרט, דניאל קיסרי, היה שותפה של קידר לדירה.
דפנה קינן, שהלחינה את המוזיקה היא הסולנית והכותבת של להקת "דפנה והעוגיות", תקציב הסרט היה 110,000 שקלים שגויס מהצוות שהשתתף בהכנתו.
ג'ואנה (ג'ו) איילה אלאה Ayela Aleh; נולדה ב-15 במאי 1986) או בשמה העברי קסם שוקרון היא שייטת יהודייה-ניו זילנדית, ממוצא ישראלי.
היא אלופה אולימפית (לונדון 2012) ואלופת עולם (2013) במפרשית מדגם 470 ואלופת עולם במפרשית מדגם 420 (2007).
נולדה באוקלנד שבניו זילנד, ליהושע "שוקי" שוקרון מישראל, ולדניאלה אלאה ילידת-בריטניה וחיילת ישראלית לשעבר.
היא החלה להתחרות בשייט כשהייתה בת 10 במפרשית מדגם אופטימיסט.
משנת 2009 היא מתאמנת בהדרכתו של נתן הנדלי.
כיום, היא לומדת באוניברסיטת אוקלנד הנדסת מכונות.
באליפות העולם בשיט שנערכה אוקלנד, בשנת 2007 זכתה אלאה במדליית זהב בשיט במפרשית מדגם 420.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) היא סיימה אלאה במקום שביעי בשיט בדגם לייזר רדיאל לנשים.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה אלאה במדליית זהב ביחד עם פאורי במפרשית מדגם 470, לפני צמד השייטות מבריטניה וצמד השייטות מהולנד.
אלאה דורגה במקום הראשון בעולם בשיט מפרשית מדגם לייזר רדיאל ב-5 במרץ 2008.
ג'וזף מייקל אלן הוא כדורגלן עבר וולשי מקצועני ששיחק בעמדת הקשר האחורי בליגה האנגלית ובנבחרת הוולשית.
את הקריירה שלו החל בקבוצת בטנבי המקומית.
בגיל צעיר מאוד החל לשחק בקבוצת הנוער של סוונסי סיטי.
בינואר 2007, בגיל 16, ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של סוונסי, במשחק מול פורט טאלבוט טאון מליגת העל הוולשית בגביע הוולשי, תחת המאמן קני ג'קט.
אלן ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה כמחליף בתבוסה 3–6 לבלקפול במחזור האחרון של העונה, תחת המאמן רוברטו מרטינס.
סך הכל, אלן שיחק ב-150 משחקים, בכל המסגרות במשך שש שנים באצטדיון ליברטי, אצטדיון הבית של סוונסי סיטי מ-2005.
באוגוסט 2007 הוענק לאלן חוזה מקצועי ראשון בסוונסי עד שנת 2010. בעונת 08–2007, שיחק בסיבוב הראשון של גביע הליגה בניצחון הקבוצה 0–2 על וולסול.
בעונת , שהייתה העונה הראשונה של סוונסי בליגת המשנה האנגלית, הושאל לרקסהאם לחודש אחד, ובהופעת הבכורה שלו כבש שער ממרחק של 25 מטרים בניצחון 1–3 על יורק סיטי.
הוא הופיע פעמים מעטות במשחקי המועדון, אבל פרק הזמן אליו הושאל נקטע כשנפצע בקרסול, והיה צריך לנוח במשך חודש.
הוא חזר מהפציעה בחודש דצמבר לסוונסי במשחק בית מול בארנסלי, כאשר המאמן רוברטו מרטינס העלה אותו מהספסל בפיגור 0–2. סוונסי הצליחה להשוות והתוצאה בסיום המשחק הייתה תיקו 2-2. אף על פי שאלן שיחק רק 25 דקות הוא נבחר לאיש המשחק.
באפריל 2009 עלה כמחליף וכבש את שערו הראשון בסוונסי בדרבי של דרום ויילס מול קארדיף סיטי.
בסוף העונה חתם על חוזה חדש לשלוש שנים עד לשנת 2012. לאחר פציעות חוזרות שהשביתו אותו במשך רוב עונת הוא שב להרכב הראשון בתחילת עונת .
מספר ימים לפני תחילת עונת חתם על חוזה חדש לארבע שנים, עד לשנת 2015.
ב-10 באוגוסט 2012, לאחר שעבר בדיקות רפואיות, חתם על חוזה ארוך טווח בליברפול בעסקה בשווי 19,000,000 ליש"ט.
אלן ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג ב-18 באוגוסט 2012, בהפסד 0–3 לווסט ברומיץ' אלביון.
במשחק שלאחר מכן נגד מנצ'סטר סיטי, נבחר לשחקן המצטיין באתר האינטרנט הרשמי של המועדון על ידי אוהדים ועיתונאים ובסוף החודש זכה בפרס השחקן המצטיין של ליברפול לחודש אוגוסט 2012. את שערו הראשון בליברפול כבש ב-27 בינואר 2013, במשחק שהסתיים בהפסד 2–3 לאולדהאם אתלטיק, בסיבוב הרביעי של הגביע האנגלי.
את השער האירופי הראשון שלו כבש ב-21 בפברואר 2013, בניצחון 1–3 על זניט סנט פטרסבורג בליגה האירופית.
ב-20 במרץ 2013 הודיעה הקבוצה כי לא ישחק עד סוף עונת 2012/2013 בעקבות ניתוח שעבר בכתפו השמאלית.
ב-5 במאי 2014 כבש את שערו היחיד בעונת , במשחק שהסתיים בשוויון 3-3 מול קריסטל פאלאס בסלהארט פארק.
לאורך כל עונת ספג ביקורת על ביצועיו והוא אף נפצע במהלך העונה.
הוא זכה לשבחים לאחר ששיחק 90 דקות בניצחון על מנצ'סטר סיטי.
ב-25 במאי 2016 חתם בסטוק סיטי על חוזה לשלוש שנים, תמורת 13 מיליון פאונד.
ב-8 ביולי 2022 חתם על חוזה לשנתיים בסוונסי סיטי.
באוגוסט 2007, זמן קצר לאחר שקיבל את החוזה המקצועי הראשון שלו בסוונסי סיטי, הוא זומן לנבחרת ושותף במשחק ידידות נגד נבחרת .
אלן נכנס כמחליף וכבש את שער הניצחון בניצחון 3–4.
במאי 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של .
הוא נכנס כמחליף במהלך משחק הידידות מול .
בנובמבר 2009 זומן למשחק ידידות נוסף, מול , שחנך את אצטדיון קארדיף סיטי המחודש.
ההופעה הרשמית הראשונה שלו הייתה בניצחון ויילס על בטורניר מוקדמות יורו 2012. ארבעה ימים לאחר מכן פתח בהרכב בניצחון על .
הוא שיחק כקפטן הנבחרת לראשונה ב-4 ביוני 2014 במשחק מול לאחר פציעתו של אשלי ויליאמס.
אלן שיחק במדי נבחרת בריטניה שהשתתפה באולימפיאדת לונדון (2012).
קפטן הנבחרת היה ראיין גיגס, ואלן היה אחד מחמישה שחקנים ולשים ששיחקו בנבחרת.
ג'וזף הווארט "ג'ו" אינגלס הוא כדורסלן אוסטרלי המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד במינסוטה טימברוולבס מליגת ה-NBA.
מלך השלשות של יוטה ג'אז בכל הזמנים.
אינגלס שיחק כדורסל בנעוריו בתיכון "לייק ג'ינינדרה" שבקנברה, אוסטרליה.
לאחר ששיחק שנתיים במדי "מכללת הספורט הלאומית של אוסטרליה", הצטרף לקבוצת הסאות' דראגונס מליגת העל האוסטרלית ובכך החל את הקריירה המקצוענית שלו כאשר הוא בן 19.
כעבור שלוש עונות באוסטרליה, חתם אינגלס על חוזה לעונה בגרנדה.
בתום חוזהו, חתם אינגלס לשלוש עונות בברצלונה.
בתום חוזהו בקבוצה הקטאלונית חתם במכבי תל אביב, איתה זכה ביורוליג לאחר ניצחון בתוצאה 98–86 על ריאל מדריד במשחק הגמר.
בספטמבר 2014 חתם בלוס אנג'לס קליפרס, אך שוחרר מספר ימים לפני פתיחת העונה ובסופו של דבר חתם ביוטה ג'אז.
הוא פתח את העונה כשחקן ספסל, אך במחצית השנייה הפך לשחקן חמישייה ופתח ב-32 משחקים.
בסיום העונה הוחתם על חוזה רב-שנתי בקבוצה.
בשתי העונות הבאות חזר לשחק בעיקר כמחליף.
ביולי 2017 חתם על הארכת חוזה ביוטה לארבע עונות נוספות עבור כ-52 מיליון דולר.
בעונת 2017/2018 שב לחמישייה ופתח בכל המשחקים, למעט אחד.
במהלך העונה קבע שיא מועדון חדש כשקלע 204 שלשות.
בכך שבר את שיאו של רנדי פוי, שעמד של 179 שלשות.
בסיום העונה העפיל עם הקבוצה לסיבוב השני של הפלייאוף מול יוסטון רוקטס.
במשחק השני של הסדרה קלע שיא קריירה של 27 נקודות, כולל שבע שלשות, המהוות גם הן שיא קריירה וסייע לקבוצתו להשוות באופן זמני את הסדרה.
בעונת 2020/21 שבר את שיא השלשות של היוטה ג'אז עם 846 שלשות במדיה, ושבר את שיאו של ג'ון סטוקטון.
בסוף העונה היה אחד משלושה מועמדים לפרס השחקן השישי של העונה, אבל סיים את המירוץ במקום השני ולא זכה בפרס.
חברו לקבוצה, ג'ורדן קלארקסון, זכה בפרס על חשבונו.
בפברואר 2022 עבר בטרייד לפורטלנד טרייל בלייזרס תמורת ניקיל אלכסנדר-ווקר.
ביולי 2022 חתם על חוזה לשנה עם מילווקי באקס.
ביולי 2023 חתם באורלנדו מג'יק.
ב-6 ביולי 2024 חתם לעונה אחת במינסוטה טימברוולבס, תמורת 3.3 מיליון דולרים.
ג'ו אלכסנדר הוא כדורסלן אמריקאי-ישראלי המשחק כסמול פורוורד ופאוור פורוורד.
אלכסנדר נולד בגאושיונג שבטאיוואן, וזמן קצר לאחר מכן עבר עם משפחתו למרילנד שבארצות הברית.
כעבור כשש שנים הוריו חזרו לגור בסין מטעם עבודת אביו בנסטלה.
אלכסנדר דובר מנדרינית כשפת אם.
סבו מצד אמו היה יהודי, מה שהוביל לכך שקיבל אזרחות בישראל.
עם חזרתו של אלכסנדר לארצות הברית בגיל 17 הצטרף לקבוצת כדורסל בבית הספר בו למד, לינגנור במרילנד.
בשנה זו שיחק אלכסנדר מספר מועט של דקות ושימש בעיקר כשחקן חיזוק מהספסל.
בגיל 18 ממוצעיו עמדו על כ-14.8 נקודות, 7 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק.
בשנים 2005 עד 2008 שיחק בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת וירג'יניה המערבית.
ב-9 באפריל 2008 נרשם אלכסנדר לדראפט ה-NBA.
הוא נבחר בבחירה השמינית שבסיבוב הראשון על ידי מילווקי באקס שהתרשמו ממנו בליגת הקיץ.
ב-25 בדצמבר 2014 חתם במכבי תל אביב ושיחק עימה ביורוליג ובליגת ווינר סל הישראלית.
בסיום העונה לא חודש החוזה והוא עבר לשחק בדינמו סאסארי מהליגה האיטלקית, ושיחק בשורותיה גם ביורוליג.
ב-12 ביולי 2016 חזר למכבי תל אביב לקדנציה שנייה, בעונה בה הודחה הקבוצה בשלב הראשון של היורוליג.
ב-22 ביולי 2017 חתם אלכסנדר בהפועל חולון איתה סיים במקום השני בתום הפיינל פור, וב-15 בפברואר 2018 זכה עמה בגביע המדינה.
ב-24 באוגוסט 2018 חתם אלכסנדר בבשיקטש מליגת העל הטורקית בכדורסל, איתה שיחק גם במסגרת ליגת האלופות של פיב"א.
ב-26 באוקטובר 2022 חזר לישראל וחתם בשורות אינטר עליה ת"א מליגה א'
ג'ו ארמסטרונג הוא שחקן אנגלי.
תפקידים בולטים שלו בטלוויזיה היו אלן א דייל בסדרה "רובין הוד", הוטספור במחזה "הנרי הרביעי, חלק ראשון", אשלי קאוג'יל בסדרה "עמק האושר" וביירסטו בסדרה "הכפר".
על במת התיאטרון הופיע ארמסטרונג בתפקיד הראשי במחזה "The Empire" מאת די סי מור, ובהפקה מחודשת משנת 2011 של המחזה "Flare Path".
הוא שיחק במחזה "העלמה יוליה" לצדה של מקסין פיק בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' ולצדה של לואיז ברילי בהפקה של המחזה "Constellations".
הוא בנם של השחקן אלן ארמסטרונג ושל אשתו סו.
יש לו אח אחד מבוגר ממנו, טום, ואח אחד צעיר ממנו, דן שהוא מוזיקאי חבר בלהקת "קלוק אופרה" .
בשנים 1993 עד 1997 למד בבית הספר "אליוט" בפאטני.
אחר כך למד באוניברסיטת בריסטול, שם הופיע ב-1998 ב"פרויקט ברכט", קטעים מיצירותיו של ברטולט ברכט, וב-1999 במחזה "Women Beware Women".
הופעת הבכורה של ארמסטרונג בטלוויזיה הייתה בשנת 2003 בפרק בסדרה "The Bill", ואחר כך השתתף במיני-סדרה של ITV "בין הסדינים" בכיכובו של אביו אלן ארמסטרונג.
ב-2004 הופיע בתפקיד משנה בסרט הטלוויזיה "Passer By" של ה-BBC, וגילם אחד משני אנשים שתוקפים אשה ברכבת.
ב-2004 שיחק בתפקיד אורח בפרק "Fugue States" בסדרה "להעיר את המתים" בדמות צעיר שסובל מאיבוד זיכרון אחרי שנחטף בהיותו ילד.
עוד ב-2004 שיחק בתפקיד בנו של חוואי שנרצח בפרק "They Fought in the Fields" בסדרה "המלחמה של פויל".
תפקיד אורח נוספים שלו היו בסדרות "רציחות במידסומר" (2004), "בלקפול" (2004), "רוז ומלוני", פרק נוסף בסדרה "The Bill" (ב-2005), "חקירות המפקח לינלי" (2006), הדרמה "Party Animals", הסדרה "The Last Detective" וב-"The Whistleblowers" שלושתם מ-2007.
ב-2006 לוהק ארמסטרונג לסדרה של ה-BBC "רובין הוד" בתפקיד אלן, המבוסס על הדמות האגדית אלן-א-דייל, שמצטרף לכנופיה של רובין ביער שרווד.
בהמשך הסדרה אלן כורת ברית עם הנבל גי גיזבורן, אבל מתחרט על כך וחוזר אל חבריו.
ארמסטרונג הופיע בכל שלוש העונות של הסדרה מ-2006 עד 2009. הסדרה צולמה באתרים מסביב לעיר בודפשט.
ב-2009 גילם ארמסטרונג את דמותו של נורמן היטלי בסרט הטלוויזיה "Breaking the Mould", אודות הצוות שהפכו את הפניצילין לתרופה.
ב-2010 כיכב יחד עם בילי פייפר בדרמה "A Passionate Woman" בתפקיד הבעל הנבגד.
אביו אלן ארמסטרונג שיחק באותו תפקיד בגיל מבוגר יותר.
ב-2011 הופיע בתפקיד אורח בפרק בסדרה "הנוכלים", והשתתף בסדרת הדרמה התקופתית "Land Girls".
ב-2012 שיחק בסדרה "אויבי הציבור" בכיכובם של דניאל מייס ואנה פריל.
בהפקה של ריצ'רד אייר למחזה "הנרי הרביעי, חלק ראשון" שיחק ארמסטרונג בתפקיד הוטספור.
זהו אחד מסדרה של ארבעה ממחזותיו של שייקספיר שהופקו ב-BBC במסגרת הסדרה "הכתר החלול".
בתפקיד זה דיבר במבטא ג'ורדי.
ג'רמי איירונס גילם את הנרי הרביעי, מלך אנגליה, טום הידלסטון שיחק בתפקיד הנסיך האל, ואלן ארמסטרונג שיחק בתפקיד רוזן נורת'מברלנד, אביו של הוטספור.
ב-2003 שיחק בסדרת הדרמה "הכפר", המתאר את החיים בכפר בדרבישייר בתחילת המאה העשרים.
ארמסטרונג מגלם את סטיבן ביירסטו, בלש הנושא צלקות מחוויותיו בחזית במלחמת העולם הראשונה.
הדמות בתחילה הייתה שולית, אבל התסריטאי פיטר מופט הרחיב אותה כשהתרשם מארמסטרונג.
ב-2014 חזר וגילם את הדמות בעונה השנייה של הסדרה.
ב-2014 שיחק ארמסטרונג בתפקיד אשלי קאוגיל, דמות של סוחר סמים שהיה מעורב בחטיפה, בדרמת הפשע מאת סאלי ויינרייט "עמק האושר", בכיכובה של שרה לנקשייר.
עם התיאטרון הלאומי לנוער שיחק ארמסטרונג בתפקיד ג'רי אוונס במחזה "רוקדים בלונאסה" בשנת 1998, ובתפקיד לוטננט סטדנה במחזה "הם יורים גם בסוסים" ב-2000. עוד הופיע בתפקיד ווקפורד סקיירס בעיבוד לרומן "ניקולס ניקלבי".
ב-2003 שיחק ארמסטרונג בתפקיד כפול של אדם וג'ף במחזה "Protection" מאת פין קנדי בתיאטרון סוהו.
ב-2004 הופיע במחזה "How Love Is Spelt" מאת קלואי מוס בתיאטרון בוש.
ב-2005 הופיע שוב בתיאטרון סוהו במחזה "A Night at the Dogs" מאת מאט צ'רמן.
בפסטיבל הפרינג' באדינבורו בשנת 2009, שיחק ארמסטרונג בתפקיד ליאם במחזה "Orphans" מאת דניס קלי.
הצגת הבכורה הייתה בתיאטרון טרוורס באוגוסט ואחר כך הוצגה בספטמבר בתיאטרון הרפרטוארי של ברמינגהאם, ובאוקטובר בתיאטרון סוהו בלונדון.
על תפקיד זה היה ארמסטרונג מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל .
במחזה "The Empire" מאת די סי מור שיחק ארמסטרונג בתפקיד גארי, חייל באפגניסטן השומר על אסיר פצוע הטוען שהוא בריטי.
פול טיילור מהאינדפנדנט שיבח את משחקו של ארמסטרונג.
כהכנה לתפקיד נפגשו השחקנים עם חיילים ששירתו באפגניסטן.
ההצגה הועלתה במשך שישה שבועות ממרץ עד מאי 2010 בתיאטרון ג'רווד העליון השייך לתיאטרון רויאל קורט, ואחר כך במאי הוצגה במשך שבועיים בתיאטרון דראם שבתיאטרון רויאל בפלימות'.
ב-2011 שיחק ארמסטרונג בתפקיד מקלען ב-RAF, דסטי מילר, במחזה על מלחמת העולם השנייה "Flare Path" מאת טרנס רטיגן.
ההצגה זוכת השבחים בבימויו של טרוור נאן הוצגה ממרץ ועד יוני בתיאטרון היימרקט.
ב-2012 שיחק בתפקיד ז'אן במחזה "העלמה יוליה" לצדה של מקסין פיק שהופיעה בתפקיד הראשי, בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר.
ארמסטרונג תיאר את התפקיד כאחד המאתגרים שהיו לו בגלל הצורך להביע באופן אמין שינויים פתאומיים במצבי הרוח.
ב-2013 שיחק ארמסטרונג במחזה "The Dumb Waiter" מאת הרולד פינטר בתיאטרון "The Print Room".
הוא גילם את גאס לצדו של קלייב ווד בתפקיד בן.
ב-2015 כיכב יחד עם לואיז ברילי בסיבוב הופעות של המחזה "Constellations".
בשנת 2006 הופיע ארמסטרונג בשני סרטים קצרים "A Ticket Too Far" ו-"Service".
השני היה חלק מסדרת "Coming Up" עבור ערוץ 4.
ארמסטרונג השתתף בסרט "קרוב יותר לירח" בבימויו של נאה קאראנפיל ובכיכובם של ורה פרמיגה, מארק סטרונג והארי לויד.
הסרט צולם בבוקרשט בסתיו 2011 ויצא לאקרנים ברומניה ב-2014. הסרט מבוסס על פרשת השוד שביצעה כנופיית יואניד ברומניה בשנת 1959. דמותו של ארמסטרונג מבוססת על העיתונאי חאראלאמביה אובדיאנו שהיה אחד הנאשמים.
שנה שם שם באנגלית מחזאי תפקיד תיאטרון הערות 1998 רוקדים בלונאסה Dancing at Lughnasa בריאן פריל ג'רי אוונס תיאטרון ג'ורג' סקוור, אדינבורותיאטרון האמנויות, לונדון התיאטרון הלאומי לנוער 2000 הם יורים גם בסוסים They Shoot Horses, Don't They?
ג'וזף אבסולום הוא שחקן אנגלי הידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד מתיו רוז באופרת הסבון הפופולרית של BBC "איסטאנדרס", ובתפקיד אל לארג' בסדרה "דוק מרטין".
אבסולום נולד בעיר רדינג שבמחוז ברקשייר.
הוא למד בבית הספר פורסט היל.
הופעתו הראשונה הייתה בפרסומות עבור חמאת בוטנים של חברת Sun-Pat.
הופעת הבכורה שלו כשחקן הייתה ב-1991 בסרט "אנטוניה וג'יין", ובהמשך הופיע בסדרות טלוויזיה כגון "The Bill", "דיינג'רפילד" ו"עדות אילמת".
ב-1997 הצטרף אבסולום לצוות השחקנים של אופרת הסבון "איסטאנדרס" ובשנה הראשונה שלו בסדרה השתתף במספר קווי עלילה.
הוא זכה להכרה כשהופיע בסיפור הרצח של ססקיה דאנקן שהחל בפברואר 1999. הרוצח האמיתי סטיב אוון (בגילומו של מרטין קמפ) הפליל את מתיו רוז (הדמות שגילם אבסולום).
ההופעה האחרונה של אבסולום בסדרה שודרה בפברואר 2000. באותה שנה הוא זכה בפרס אופרת הסבון הבריטית לשחקן הטוב ביותר.
ב-2002 שיחק אבסולום בסרט האימה הבריטי "חברים למוות", והופיע בתפקיד משנה בסדרת הטלוויזיה של ITV "וינסנט".
אחד מתפקידיו המוכרים הוא בדמות אל לארג', בנו של ברט לארג', בסדרה "דוק מרטין".
הוא זכה לשבחי הביקורת על הופעתו זו.
בין השנים 1992 ל-2009 הופיע אבסולום בסדרה "The Bill" בתפקידים שונים.
עוד הופיע בתפקיד בני, מלווה בריבית אלים, בסדרה "חדר מיון".
הוא שיחק בתפקיד הפושע במותחן הפשע "Girl Number Nine" ולצדו כיכבו טרייסי אן אוברמן וגארת' דייוויד לויד.
אבסולום זכה בסכום של 10000 ליש"ט, שנתרם לצדקה, בשעשועון הטלוויזיה "Total Wipeout" ששודר ב-18 בספטמבר 2010.
אבסולום מופיע גם בתוכניות רדיו.
הוא השתתף בתוכנית "המחזה היומי" של רדיו 4 של ה-BBC בפרק "Bringing Eddie Home" מאת ג'ון פיקוק.
התסכית מבוסס על סיפור אמיתי אודות זוג מהאיסט אנד, עדנה וג'ק ואלאס, הנאבקים להשיב את גופת בנם מעדן.
אבסולום גילם את אדי ואלאס, ובמחזה השתתפו שחקנים נוספים ששיחקו ב"איסטאנדרס" כגון ביל טריצ'ר, עדנה דורה, טוד קרטי וטילי ווסבורג.
אבסולום חי עם חברתו ליז ושלושת ילדיהם.
מאז 2001 הוא פטרון של הקרן לאוטיסטים "Hill Park Autistic Trust".
ג'וזף מייקל ארפאיו (; נולד ב-14 ביוני 1932) הוא השריף ה-36 של מחוז מריקופה שבאריזונה שכיהן במשך 24 שנים, מ-1993 עד 2017, עת הפסיד בבחירות לפול פנזון ב-2016.
ארפאיו נולד בספרינגפילד שבמסצ'וסטס להורים איטלקים.
אמו מתה כשילדה אותו, והוא גודל בידי אביו, שהיה בעל מכולת.
הוא עזר לאביו לנהל את חנותו עד לגיוסו לצבא ארצות הברית.
עם שחרורו מהצבא ב-1954 נסע לוושינגטון הבירה שם עבר הכשרה משטרתית וב-1957 עבר ללאס וגאס שבנבדה.
ב-1992 נבחר לשריף מחוז מריקופה.
הוא עבד כקצין משטרה בלאס וגאס במשך כחצי שנה בטרם מונה לסוכן מיוחד של הלשכה הפדרלית להתמכרות לסמים, שמאוחר יותר התמזגה אל המנהל לאכיפת הסמים.
במהלך כהונתו בת 25 השנים במנהל, הוא הוצב בארגנטינה, טורקיה ומקסיקו, ועם השנים התמנה לראש סניף המנהל באריזונה.
ארפאיו מגדיר עצמו כ"שריף האמיץ ביותר באמריקה".
החל מ-2005 נקט עמדה תקיפה נגד הגירה בלתי חוקית לארצות הברית.
ב-2010, הצית את ההתנגדות העזה לחוק התמיכה באכיפת החוק וביטחון שכונותינו, אשר סתר את פסיקות בית המשפט העליון של ארצות הברית.
ארפאיו ידוע גם כתומך בתנועה אשר קידמה את הטענה הכוזבת כי הנשיא לשעבר ברק אובמה לא נולד בארצות הברית וב-2018 המשיך לטעון כי תעודת הלידה, אשר מצביעה על כך שאובמה נולד בארצות הברית, מזויפת.
ארפאיו הורה לשכן מהגרים בלתי חוקיים באוהלים הנמצאים בתוך מתקני כליאה, בזמן בחוץ הטמפרטורה עולה על 40 מעלות צלזיוס ובפנים האוהל למעלה מכ-50 מעלות.
בריאיון עיתונאי שהעניק ארפאיו למעריב ביוני 2012 שבח את טיפולה של ישראל בהסתננות מאפריקה אליה ואמר: "הייתי בישראל כמה פעמים.
אני סומך עליכם שתדעו איך לנקות את הרחובות שלכם מהזבל הזה...
ישראל מדינה קשוחה, אתם יודעים איך לפתור בעיות כשצריך, לא כמו ארצות הברית".
ב-2011 נודע כי ארפאיו הורה לפקודיו לעכב ועצור נהגים בעלי חזות לטינית בכבישי אריזונה, על סמך החשד כי הם מהגרים בלתי חוקיים.
לפני כן, ב-2008 הגישה קהילת ההיספנים באריזונה תובענה ייצוגית נגד ארפאיו בגין פקודותיו אלו.
בית המשפט המחוזי קבע כי ארפאיו מבצע אפיון גזעי (Racial Profiling) והורה לבטל את פקודותיו, אך ארפאיו המשיך לבצע זאת למעלה משנה וחצי.
בחודש יולי 2017 הורשע בבזיון בית המשפט על כך שהפר את הוראותיו.
ב-26 באוגוסט אותה שנה קיבל חנינה נשיאותית מהנשיא דונלד טראמפ.
ב-2018 הודיע על כוונתו להתמודד על המושב של אריזונה בסנאט של ארצות הברית בבחירות שתערכנה באותה שנה, שייתפנה עם פרישתו של הסנאטור ג'ף פלייק.
ג'וספין גייל בייר (ג'ו בייר) הייתה ציירת אמריקאית, הייתה ידועה בזכות עבודותיה בתנועה המינימליסטית וסגנון הציור שטבעה "איור רדיקלי".
בייר הציגה תערוכת יחיד בגלריית פישבך, רטרוספקטיבה במוזיאון האמנות "וויטני" בניו יורק ומגוון גלריות בהולנד וברחבי העולם.
ג'ו בייר נולדה בשם ג'וספין גייל קליינברג ב-7 באוגוסט 1929 בסיאטל, וושינגטון.
אמה, הורטנס זרנה קאלישר הייתה אמנית מצליחה, ואביה לסטר קליינברג היה מתווך סחורות.
מגיל צעיר דחפה קאלישר את בתה לעסוק באיור רפואי, לשם כך שלחה אותה לשיעורי אמנות.
בייר למדה ביולוגיה באוניברסיטת וושינגטון (1946-1949).
ב-1950 בילתה מספר חודשים בקיבוצים בישראל בהם עבדה כפרדסנית וכנגרית, לפני שעברה לניו יורק, שם למדה פסיכולוגיה תפיסתית ופילוסופיה באוניברסיטת "ניו סקול" למחקר חברתי (1950–1953).
ב-1953 עברה בייר ללוס אנג'לס שם ציירה בסגנון אקספרסיוניזם מופשט, עד ששבה לניו יורק ב-1960, בה מלאכתה התמקדה בציורים בסגנון "הארד אדג".
בשנים הבאות הפכה לדמות נודעת בתנועה המינימליסטית, והפיקה את עבודותיה המצליחות ביותר.
עבודות אלה הוצגו לצד אלו של דונלד ג'אד, דן פלווין, רוברט מוריס וסול לוויט בכמה מתערוכות האמנות המינימליסטיות הראשונות בניו יורק, וב-1966 הוצגו בתערוכת יחיד בגלריית פישבך.
ב-1975 עברה בייר לאירלנד וחלה פנייה חדה בסגנונה האומנותי, ממינימליזם לסגנון שאותו כינתה "איור רדיקלי".
ב-1984 עברה מאירלנד לאמסטרדם שם התגוררה עד למותה.
עם מעברה ללוס אנג'לס ב-1953 עסקה בייר בציור בסגנון אקספרסיוניזם מופשט, סגנון פוסט מלחמתי (מלחמת העולם השנייה) בקרב אמנים אמריקאים, שהפך את ארצות הברית למרכז האמנות האוונגרדית.
בהמשך, השמידה את רוב עבודותיה בסגנון זה.
ב-1960 עברה לניו יורק, שם נטשה את האקספרסיוניזם המופשט והחלה לצייר בסגנון "הארד אדג" שהתאפיין בצורות גאומטריות ובצבעים מנוגדים.
בהמשך שנות ה-60 הפכה בייר לדמות מפתח בתנועה המינימליסטית.
מעבודותיה המפורסמות ביותר מאותה תקופה הייתה סדרה של עבודות בשם "קוריאניות" ("Koreans") – קנבסים עליהם מרובעים לבנים או בהירים ושוליים כהים, שתוחמים ביניהם רצועה דקה של צבע.
בעבודות אלו הלבן לא היה המרכז והשחור לא המסגרת, אלא ששניהם היו המסגרת לצבע.
ב-1975 כאשר הייתה בשיא הקריירה, עזבה בייר את ניו יורק ועברה לאירלנד, שם החלה לשלב תמונות ברורות.
ב-1983 פרסמה במגזין "ארט" את מאמרה "אני לא עוד אמנית מופשטת" בו הסבירה את גישתה החדשה לציור, "איור רדיקלי".
היא תיארה את סגנונה החדש כדרך לעזוב את ההתעסקות העצמית שאופיינית לאמנות מינימליסטית, ולהעניק לנושא העבודה מקום באשליה הציורית: "קרה הרבה מאוד בעולם, ולא רציתי סתם לשבת שם ולשרטט קווים ישרים".
איוריה הראשונים של בייר בסגנון זה כללו תמונות מאמנות פלאוליתית וסמלים ראשוניים של המין הנשי.
בהמשך הנושאים האיוריים בעבודותיה הביעו התייחסות למקור היסטורי, מיתולוגי או אישי.
מלבד איוריה עסקה בייר בכתיבת מאמרים ומכתבים לעורכי מגזינים.
ב-1976 כתבה מכתב למגזין "ארטפורום" בו טענה נגד תאוריית מוות האיורים שהוצעה על ידי האמנים המינימליסטים רוברט מוריס ודונלד ג'אד.
בייר תקפה את ג'אד ומוריס על טענתם שפיסול הוא המדיה האומנותית היחידה שחסינה ל"אשליה של אמנות", אמנות חסרת השקעה או כוונה.
הנובר, שהיה כמוה סטודנט באוניברסיטת וושינגטון.
לאחר מספר חודשים, התגרשה, עברה לישראל ובילתה תקופה קצרה בקיבוץ כברי ובקיבוצים נוספים.
בשנת 1953 עברה ללוס אנג'לס וזמן קצר לאחר מכן נישאה לתסריטאי ריצ'רד בייר , אב בנה היחיד, ג'ושואה בייר.
השניים התגרשו בשנות ה-50 המאוחרות.
בין השנים 1960–1970 הייתה נשואה לצייר ג'ון ווסלי , והשניים גרו בניו יורק יחד עם בנה.
לאחר גירושיהם הייתה בייר במערכת יחסים עם הפסל רוברט לורנס לוב .
ג'וזפין אנטואנט אסטיל הייתה זמרת, מורה לפיתוח קול וחוקרת קול אמריקאית.
אסטיל ידועה בעיקר בזכות המחקר שלה ופיתוח שיטת ההדרכה הקולית של אסטיל, מתודה לפיתוח מיומנויות קוליות המבוססת על פירוק פיזיולוגי לגורמים, במטרה להשיג שליטה על מנגנונים ספציפיים בתהליך יצירת הקול.
ג'וזפין אנטואנט ואדאלה נולדה בדונורה, פנסילבניה, שבארצות הברית.
היא שרה באופן מקצועי ברדיו בפיטסבורג בשנים 1939–1940, ובהוליווד ב־1940–1947. לאחר שהתחתנה עם תומאס אסטיל מקולורדו ספרינגס, ערכה במהלך שנת 1953 סיבוב הופעות של קונצרטי ליד באירופה כולל הופעות בהאג, אמסטרדם, קופנהגן, אוסלו, לונדון, ציריך, ז'נבה ופריז.
במשך 13 השנים הבאות הופיעה אסטיל כסולנית בקולורדו ספרינגס, קולורדו, עם מקהלת האקדמיה של חיל האוויר, התזמורת הסימפונית של קולורדו ספרינגס והאופרה של קולורדו ספרינגס
ב־1969 אסטיל סיימה לימודי תואר ראשון במדעי הרוח באוניברסיטת קולורדו, וב־1971 קיבלה תואר שני בחינוך למוזיקה מאוניברסיטת קייס ווסטרן ריזרב בקליבלנד, אוהיו.
במהלך לימודיה באוניברסיטת קייס ווסטרן ריזרב, למדה אסטיל קורסי בחירה בנושאי קול וקלינאות תקשורת, וכך נחשפה לראשונה למדעי הקול.
בשנת 1972, מונתה אסטיל לשמש כמדריכה קולית במחלקת אף־אוזן־גרון, במרכז הרפואי אפסטייט שבסירקיוז, ניו יורק.
בתפקיד זה, שמילאה עד לשנת 1979, עבדה אסטיל תחת ד"ר ריי קולטון, וד"ר דוד ברואר, שניים מחוקרי הקול המובילים בארצות הברית באותה תקופה.
בתקופה זו החלה במחקר החלוצי שלה בנושא "ששת איכויות הקול": "דיבור" (speech), "פלסט" (falsetto), "יבבה" (sob), "טוואנג" (twang), "אופרה" (opera) ו"צעקה" (belt).
קולטון, ברואר ואסטיל הציגו מאמרים רבים על מחקריהם בכנסים בנושא 'טיפול בקול המקצועי' של קרן הקול.
ב־1980–1984, נרשמה אסטיל לתוכנית לדוקטורט בדיבור ושמיעה באוניברסיטת ניו יורק.
היא השלימה את כל חומרי הלימוד, אך עזבה מבלי להגיש את עבודת הדוקטורט.
תחומי העניין של אסטיל ומחקרי הקול שלה הובילו לפיתוח שיטת ההדרכה הקולית של אסטיל ובשנת 1991 ייסדה את חברת 'שיטות פיתוח הקול של אסטיל' במטרה להגן על קניינה הרוחני ולהסדיר תהליך הסמכה אחיד של מדריכים.
ב־10 בספטמבר 2004 אוניברסיטת מזרח אנגליה העניקה לאסטיל תואר דוקטור לשם כבוד (LittD).
ב־9 בדצמבר 2010, אסטיל נפטרה בסנטה רוזה, קליפורניה.
אסטיל חקרה תכונות שונות המקושרות לסגנונות שירה שונים באמצעים מדעיים ובסיוע מכשור וטכניקות רפואיות כדוגמת אֶלֶקְטְרוֹמִיוֹגְרַפְיַה, ניתוח אותות קול, צילומי רנטגן ואנדוסקופיה של בית הקול, מדידות אקוסטיות ושיטות דימות של מיתרי הקול כגון וידאוסטרובוסקופיה.
מחקרה הוביל אותה לפיתוח סדרה של תרגילים קוליים לפיתוח השליטה של הזמר על מבנים קוליים וקבוצות שרירים מסוימות במערכת הקול.
הקלטות וידאו אנדוסקופיות שערכה אסטיל בגרונות של זמרים במהלך ביצוע הדגימו יכולות שליטה ספיציפיות על מנגנונים מסוימים בתהליך יצירת הקול.
לדוגמה, טכניקת 'צחוק שקט' הגורמת לנסיגה של המיתרים המדומים.
תרגילים מסוג זה ועוד רבים אחרים נכללים בשיטת ההדרכה של אסטיל והם שינו את הבנת הטכניקות שבכלים אלה במהלך הדרכות קוליות קודם לכן.
אסטיל העבירה קורסים וסדנאות רבים אודות שיטתה בכל רחבי העולם.
לדוגמה, היא הוזמנה להציג בלונדון בפני העמותה לחקר הקול ואיגוד הקול הבריטי ובקורסים שארגנה ג'יליאן קייס.
השפעתה של אסטיל ניכרת במיוחד בחוגי התיאטרון בבריטניה, שם זכו אומצו שיטותיה במהירות וזכו לפופולריות.
סופרים ומבצעים רבים הכירו באסטיל ובשיטתה, ששיפרה את עבודתם.
ביניהם: ג'יליאן קייס, דיירדר טראנדל (Deirdre Trundle), מרי מקדונלד קלימק (Mary McDonald Klimek), דונה סוטו־מורטיני (Donna Soto-Morettini), , לייזה אולסון (Lise Olson), דיין צ'לפין (Dane Chalfin) ו.
ג'וזף וושינגטון "ג'ו" בראיינט ; 19 באוקטובר 1954 – 16 ביולי 2024) היה כדורסלן ומאמן כדורסל אמריקאי.
הוא שיחק עבור פילדלפיה 76', סן דייגו קליפרס ויוסטון רוקטס ב־NBA.
בנוסף, הוא שיחק במספר קבוצות באיטליה ובקבוצה אחת בצרפת.
בראיינט היה מאמן ראשי של לוס אנג'לס ספארקס מה-WNBA בשנים 2005 עד 2007 וחזר לתפקיד זה להמשך עונת 2011 ב-WNBA.
בראיינט גם אימן באיטליה, יפן ותאילנד.
בנו, שחקן הכדורסל האגדי קובי בראיינט, הוכנס להיכל התהילה של הכדורסל.
לאחר שהצטיין באוניברסיטת לה סאל נבחר בראיינט על ידי גולדן סטייט ווריורס בדראפט אך נמכר לקבוצת עיר מולדתו, פילדלפיה 76', שם שיחק במשך ארבע עונות.
בעונתו השנייה, בקבוצת פילדלפיה 76' של עונת 1976–77, הוא שיחק לצד כוכבי ה-NBA יוליוס ארווינג, דאגלס קולינס וג'ורג' מקגיניס.
הקבוצה הגיעה לגמר ה-NBA של 1977, שבו הפסידה בסופו של דבר לפורטלנד טרייל בלייזרס, 4 משחקים ל-2.
לפני עונת 1979–1980 הסיקסרס העבירו בטרייד את בראיינט לסן דייגו קליפרס שם שיחק שלוש עונות.
במשחק הראשון של עונת 1979-1980, ששיחק בבית נגד לוס אנג'לס לייקרס, בראיינט עשה סלאם דאנק על כרים עבדול-ג'באר.
לאחר עונת 1981, בראיינט הועבר בטרייד ליוסטון רוקטס, שם שיחק עונה אחת, האחרונה שלו ב-NBA.
הוא סיים את קריירת המשחק שלו ב-1992.
בשנת 1975 נישא בראיינט לפאם קוקס, אחותו של שחקן ה-NBA לשעבר צ'אבי קוקס.
בנם קובי בראיינט היה גם הוא שחקן NBA שהוכנס להיכל התהילה של הכדורסל.
לבראיינט היו גם שתי בנות, שריה ושיה.
דרך אשתו פאם, היה דודו של שחקן הכדורסל המקצועי ג'ון קוקס הרביעי.
ג'ו בראיינט נפטר לאחר שסבל משבץ מוחי חמור ב-16 ביולי 2024, בגיל 69, 4 שנים לאחר בנו.
ג'ו בארי קארול הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר היה פעיל בין השנים 1980–1991. בדראפט ה-NBA 1980 נלקח קארול בבחירה הראשונה על ידי גולדן סטייט ווריורס, ובעונת השתתף כשחקנה במשחק האולסטאר של ה-NBA.
ב-10 עונותיו ב-NBA העמיד ממוצעים כוללים של 17.7 נקודות, 7.7 ריבאונדים, 1.8 אסיסטים ו-1.6 חסימות למשחק.
קארול נולד בעיר פיין בלאף שבארקנסו, כילד העשירי מתוך 13 של הוריו.
בשנת 1976 החל ללמוד באוניברסיטת פרדו אשר באינדיאנה, ובמהלך 4 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 17.7 נקודות והוריד 9.3 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונתו השלישית הוביל את פרדו לגמר "", בו היא הפסידה מול אוניברסיטת אינדיאנה.
בעונתו האחרונה באוניברסיטה רשם ממוצעים של 22.3 נקודות, 9.2 ריבאונדים ו-2.8 חסימות למשחק, והוליך את קבוצתו למעמד הפיינל פור של טורניר אליפות המכללות, בפעם השנייה בלבד בתולדותיה.
במשחק חצי הגמר הפסידה פרדו מול אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), בה שיחקו קיקי ואנדוויי וג'מאל וילקס.
בסיום העונה נבחר קארול לחמישיית העונה של ליגת המכללות (First Team All-American).
בדראפט ה-NBA 1980 נלקח קארול בבחירה הראשונה, על ידי גולדן סטייט ווריורס.
ברבות השנים זכתה הבחירה בקארול לביקורות שליליות רבות, ואף הוגדרה ככישלון ("Bust"), בין היתר מכיוון שהווריורס רכשו את הבחירה הראשונה מבוסטון סלטיקס בתמורה לשני שחקני היכל התהילה לעתיד – רוברט פאריש וקווין מקהייל (שנבחר שלישי בדראפט).
בעונתו הראשונה ב-NBA קלע 18.9 נקודות והוריד 9.3 ריבאונדים למשחק, וב-3 העונות הבאות ביסס את מעמדו כאחד הסנטרים הבולטים בליגה, כאשר רשם ממוצעים כוללים של 20.6 נקודות, 8.3 ריבאונדים ו-1.8 חסימות למשחק.
ב-5 במרץ 1983 קלע שיא קריירה של 52 נקודות במשחק מול יוטה ג'אז.
לאחר שלא הצליחו להגיע להסכמה על חוזה חדש, עזב קארול את הווריורס בקיץ 1984, וחתם בקבוצת אולימפיה מילאנו מליגת העל האיטלקית.
לאורך עונתו היחידה באיטליה קלע קארול 24.9 נקודות בממוצע למשחק, ולצד דינו מנגין ומייק ד'אנטוני הוליך את מילאנו לזכיות באליפות הליגה האיטלקית ובגביע קוראץ'.
בעונת חזר קארול לגולדן סטייט, ובעונה העוקבת קלע 21.2 נקודות למשחק, נבחר להשתתף במשחק האולסטאר והעפיל עם הווריורס לשלב הפלייאוף, לראשונה מזה 10 שנים.
בסדרת הפלייאוף הראשונה גברה גולדן סטייט על יוטה ג'אז (3–2), אך בחצי גמר המערב הפסידה מול לוס אנג'לס לייקרס (1–4).
במהלך עונת הועבר קארול יחד עם סליפי פלויד ליוסטון רוקטס, בתמורה לרלף סמפסון.
עד לסיום העונה קלע 12.0 נקודות למשחק עבור הרוקטס, אשר הודחו בסיבוב הפלייאוף הראשון.
לקראת העונה הבאה נשלח בטרייד לניו ג'רזי נטס, ולאחר כעונה וחצי נשלח בטרייד נוסף לדנוור נאגטס.
בינואר 1991 חתם על חוזה בפיניקס סאנס, ובסיום עונת פרש ממשחק, בגיל 32.
ג'ו אברקרומבי הוא סופר בריטי מסוגת הפנטזיה ופנטזיה אפלה.
ג'ו אברקרומבי נולד בלנקסטר שבמחוז לנקשייר בצפון-מערב אנגליה.
אחרי סיום בית ספר תיכון בעיר, הוא למד פסיכולוגיה באוניברסיטת מנצ'סטר.
אחרי סיום הלימודים אברקרומבי עבד בטלוויזיה וכעורך וידאו.