tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתחילת שנות העשרים של המאה ה-19, עם סיום הכיבוש הנפוליאוני של חצי האי האיברי, חזר ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל, מגלותו הזמנית בממלכה הברזילאית לפורטוגל.
זכויות היתר מהן נהנתה ברזיל בזמן ששהתה בה משפחת המלוכה הפורטוגלית בוטלו, וביטולן עורר את זעמם של לאומנים מקומיים.
דום פדרו, יורש העצר הפורטוגלי שנשאר במצוות אביו כעוצר של ברזיל, צידד בלאומנים, תמך במורדים ואף סירב לשוב לפורטוגל.
על שום כך הודח דום פדרו מתפקידו כעוצר ומונה כנציגה של משפחת המלוכה בברזיל.
החדשות אודות הדחתו הגיעו לדום פדרו ב-7 בספטמבר 1822, עת הגיע לסאו פאולו מביקור בנמל העיר סנטוס.
על גדות נהר האיפירנגה שלף דום פדרו את חרבו וקרא "עצמאות או מוות!" והכריז על עצמאותה של ברזיל מפורטוגל.
ב-12 באוקטובר הוכרז דום פדרו כקיסר של האימפריה הברזילאית, והוכתר רשמית ב-1 בדצמבר.
בכך הפך מ"פדרו הרביעי מפורטוגל" ל"פדרו הראשון".
עצמאי, בהקשר הכלכלי, הוא אדם שהכנסותיו מגיעות מפעילות עסקית עצמאית שלו, ולא כשכיר המועסק אצל מעסיק.
בניגוד לשכיר המקבל משכורת קבועה ממעסיקו, העצמאי מנהל לבד את עיסוקו או פועל בדרך של התאגדות משפטית (כמו שותפות).
עסקו של העצמאי עשוי להתנהל בבית עסק (משרד, חנות, בית מלאכה וכדומה), בביתו של העצמאי או כשירות הניתן בדרכים.
אף על פי שעבודה במעמד עצמאי עשויה לחשוף את האדם לחוסר יציבות כלכלית ואף לסיכון כלכלי, רבים בוחרים להתנהל כך לפרנסתם.
יש לכך יתרונות כמו עצמאות כלכלית, היקף עבודה גמיש ומגוון אפשרויות עבודה רחב יותר.
הכנסתו של עצמאי מעבודה מגיעה באחת משלוש דרכים עיקריות: ייצור מוצר, מסחר (קניה ומכירה) או מתן שירות.
הכנסות צומחות לאדם גם מנכסים שבבעלותו, המניבים לו רווח כספי, כמו נדל"ן, ניירות ערך ועוד.
הכנסות כאלה אינן נובעות מעבודה, והאדם הנהנה מהן נחשב כעצמאי רק בהקשרים מסוימים.
עצמאי מנהל את עסקיו לבדו, בשותפות עם אחרים (עצמאים אף הם) או באמצעות עובדים שהוא מעסיק.
במקרים רבים בוחר העצמאי לנהל את עסקיו במסגרת חברה בע"מ הנמצאת בשליטתו המלאה.
במקרה כזה הוא נחשב פורמלית לשכיר בחברה, אך מבחינה מהותית הוא עצמאי המרוויח לפרנסתו בלי תלות במעסיק.
עצמאי כזה קרוי בדיני המיסים "בעל שליטה בחברת מעטים", והיחס אליו הוא יחס מעורב – לעיתים כאל שכיר ולעיתים כאל עצמאי.
ההחלטה להתפרנס כעצמאי כרוכה בנטילת סיכונים.
אדם שבחר בדרך זו לוקח בחשבון אי-ודאות הקשורה בשני גורמים עיקריים:
הסיכוי להצליח במכירת המוצר או השירות שלו.
החישוב הכלכלי הנכון, ואם הפער בין ההכנסות ובין ההוצאות יהיה כזה שיותיר לו רווח.
מקובל לחשוב כי לעצמאי ישנן אפשרויות להרוויח יותר מלשכיר, אם כי עבודתו תלויה בכישוריו לפתח את העיסוק שממנו בחר להתפרנס, ובתנאי השוק שבהם הוא פועל.
עצמאים רבים שאינם מכלכלים נכון את צעדיהם, נאלצים לחדול מעיסוקם.
כך גם קורה לבעלי עסקים שנקלעו לקשיים עקב פעילות בנסיבות שאינן תלויות בהם, כמו: מצב ביטחוני, שנת בצורת וכדומה.
אנשים בוחרים להתפרנס כעצמאים מסיבות שונות.
השאיפה הבסיסית של אדם להיות אדון לעצמו ולהתפרנס ללא תלות במעסיק.
חוסר היכולת האישית להסתגל לעבודת צוות במסגרת כלכלית.
המחשבה כי ביכולתם לנצל את כישוריהם ניצול מיטבי ולהרוויח יותר באופן עצמאי.
מנגד ישנם רבים אשר מהיפוך הסיבות הללו אינם פונים לעסוק כעצמאים.
חוסר הכישורים להתנהל לבד או לנהל עסק.
הפחד מנטילת סיכונים והשאיפה הבסיסית לחיות בשקט נפשי המובטח להם בעבודה קבועה ובשכר קבוע המגיע מן המעסיק שאצלו הם עובדים.
חשש מעומס העבודה הרב ומהיעדר מסגרת שעות עבודה קבועה.
בעלי עסקים עצמאים המצליחים לקיים עסק משגשג, נהנים מעצמאות כלכלית ואישית, אך במקרים רבים העצמאי עובד קשה והוא שרוי במתח מתמיד ובדאגות פרנסה.
בדרך לקבלת החלטה אם להיות עוסק עצמאי, מקובל לערוך ניתוח כדאיות ובדיקת הסיכונים מול הסיכויים להצליח.
בשלב זה ניתן להיעזר בעצות ובהכוונה של מומחים וכן לעיין בספרות ענפה העוסקת בכך.
גם בשלבי הפתיחה וההתנהלות השוטפת של העסק העצמאי יש לעוסק דרכים רבות להיעזר בהם כדי להוסיף ולקיים את עסקו.
הרשויות וגורמים פרטיים מציעים לעצמאי מגוון רחב של אמצעי סיוע בתחילת הדרך וגם בהמשך.
סיוע זה כולל בין היתר:
תמיכה כלכלית על ידי מתן הלוואות כספיות בתנאים נוחים.
למדינה קרנות וארגונים העוסקים בכך, ורובם קשורים למשרד התעשייה המסחר והתעסוקה.
הבנקים רואים בעצמאים גורם מועדף ומציעים להם מגוון שירותי סיוע כספי.
לעיתים יכול עוסק עצמאי להיעזר ביזמים או בקרנות פרטיות וגופים המעוניינים להשקיע בעסקים שיש להם פוטנציאל רווחי.
כמעט בכל ענף כלכלי קיימים ארגוני גג הכוללים עוסקים עצמאיים בתחום.
באמצעות ארגונים אלה ניתן להחליף מידע עם עמיתים ולקבל סיוע לנושאים מיוחדים לענף.
גופים פרטיים שונים נותנים שירותי ייעוץ והדרכה באמצעות סדנאות והשתלמויות.
כמו כן קיימת ספרות ענפה הנותנת מענה לבעיות רבות הכרוכות בניהול עסק עצמאי, כמו התמודדות עם מתחרים, ניהול צוות עובדים, מיסוי, התנהלות כספית, ניצול הכלים המתאימים ועוד.
החלטות הנוגעות להתנהלות מול רשויות המיסים מתקבלות בדרך כלל לאחר ייעוץ והדרכה של בעלי מקצוע – רואה חשבון או יועץ מס.
אדם יכול לנהל גם פעילות עסקית כפולה, כשכיר וכעצמאי בה עת.
דוגמה: רופא העובד כשכיר בבית חולים, ובשעות שלאחר מכן מקבל חולים כעצמאי.
על פעילותו כעצמאי חלים הכללים החלים על עצמאי, ועל פעילותו כשכיר חלים הכללים החלים על שכיר, אם כי המיסים מחושבים בסופו של דבר לפי ההכנסה הכוללת משתי הפעילויות, זאת בהתאם למילוי טפסים של תיאום מס.
לעצמאי מעמד מיוחד בהתנהלותו מול רשויות המס, והוא מחויב לרשום בקפדנות את כל הכנסותיו, להנפיק קבלה עבור כל הכנסה, לדווח לרשויות בפרקי זמן קבועים על רווחיו, ולשלם את המיסים בהתאם.
לשם כך נדרשים כמה מהלכי רישום (המכונים "לפתוח תיק"), שבעקבותיהם יש למלא אחר חובות הדיווח והתשלום הבאות:
להירשם כ"עוסק" במשרדי מס ערך מוסף, שם יוחלט אם הוא עוסק מורשה או עוסק פטור, בהתאם לסך ההכנסות החודשיות ולתקרה הקבועה.
לאחר שנפתח לו תיק עוסק, העצמאי יחויב לדווח על הכנסותיו מדי חודש או מדי חודשיים, בהתאם לסיווגו, ולשלם את המע"מ הנובע מהכנסות אלה.
להירשם כעצמאי במשרדי מס הכנסה.
לאחר פתיחת התיק מחויב העוסק להגיש דיווח תקופתי (חודשי או דו-חודשי) על הכנסותיו ולשלם מקדמות מס קבועות.
בנוסף, עליו להגיש מדי שנה דו"ח שנתי על הכנסותיו ולהתאים את תשלום המס לרווחים שצבר מהכנסותיו על פי דוח רווח והפסד.
עצמאי נדרש גם להגיש אחת לכמה שנים הצהרת הון.
הבסיס למיסוי הכנסתו של עצמאי הוא סעיף 2(1) לפקודת מס הכנסה.
להירשם במשרדי המוסד לביטוח לאומי כעצמאי, ולשלם מדי חודש תשלום קבוע הנגזר מהכנסותיו.
תשלומי העצמאי למס הכנסה ולמוסד לביטוח לאומי הם מקדמות.
גובהם נקבע על ידי הרשויות על פי קריטריונים שונים שאחד החשובים בהם הוא הכנסתו בשנה קודמת.
רק לאחר שהוא מגיש דוח שנתי נקבע סופית שיעור המס שעליו לשלם באותה השנה.
אם המקדמות ששילם נמוכות משיעור המס השנתי, עליו להשלים את ההפרש בצירוף ריבית והצמדה למדד.
אם המקדמות ששילם גבוהות משיעור המס השנתי, הוא מקבל החזרים מהרשויות בצירוף ריבית והצמדה למדד.
עצמאי יכול לקזז הוצאות עסקיות מוכרות מהכנסותיו על מנת להקטין את שיעור המס שהוא חייב.
עצמאי רשאי לקזז מע"מ על הוצאות מתשלום המע"מ שהוא משלם.
הצורך לנהל את הוצאותיו על מנת לקזז את הוצאותיו העסקיות, עשוי לחייב אותו לדעת מה הן ההוצאות העסקיות המוכרות ובאיזה אופן ניתן לקזזן או לחלופין להיעזר בשירותיו של מומחה כמו רואה חשבון, מנהל חשבונות או יועץ מס.
אם אחד מבעלי העסק הרשומים עובד כשכיר, אם לעסק לא היו הכנסות באותו החודש אין חובה לשלם את תשלום ניהול התיק.
בנוסף אם אחד מבעלי העסק מוכר כבעל מגבלה מביטוח לאומי קיים פטור מתשלום ניהול התיק וכן יש מספר הטבות לבעלי התיק.
הטבות אלו ניתנו מטעם הביטוח הלאומי ומס הכנסה גם ברכישת דירות.
אם בחר אדם לנהל את עסקיו תחת מטרייה של "חברה בע"מ", מעמדו נחשב כ"בעל שליטה בחברת מעטים" והוא מקבל משכורת מהחברה.
מהלכי הרישום דומים לאלה של עוסק עצמאי, אך במקרה כזה הם נעשים בדרך כלל באמצעות רואה חשבון המייצג את החברה.
שיעור המועסקים על ידי עצמאים: 8%
שיעור העסקים שבהם עד ארבעה עובדים: 85%
השכר הממוצע של העצמאים: 12,000 ש"ח
ההכנסה החציונית בקרב העצמאים: 8,000 ש"ח
המעסיק מנכה משכרו של שכיר הפרשות לפנסיה על פי השיעור הקבוע בחוק.
עד לסוף 2016 עצמאי היה אחראי על ביצוע ההפרשות שלו לפנסיה והיה יכול לקבוע כראות עיניו את גובה הסכום שהפריש (אך קיבל תמריצי מס שעודדו אותו לחיסכון פנסיוני).
כתוצאה מכך לעצמאים הייתה צבירה קטנה יותר מלשכירים, וזו הייתה עלולה שלא לענות על צורכיהם בגיל זקנה.
בשנת 2017 הוטלה בחוק חובת ביטוח פנסיוני גם לעצמאים.
עצמות שורש כף היד (TA: Ossa carpi; Ossa Carpalia) הן שמונה עצמות קטנות המקובצות יחדיו בין הגומד והחישור לעצמות המסרק.
אף אחת מהן אינה משויכת לאחת מאצבעות היד, להבדיל מעצמות המסרק שכל אחת מהן משויכת לאחת האצבעות.
ביחד הן מרכיבות את מפרק שורש כף היד.
צורתן של עצמות שורש כף היד אינה סדירה, למרות זאת, ניתן לזהות מספר מאפיינים משותפים לרובן:
לכל העצמות (למעט עצם העדשה) שישה פנים.
הפנים הכפיים או הקדמיים (שפונים לכיוון כף היד) והגביים או האחוריים (שפונים לכיוון גב כף היד) מחוספסים מהיותם אזורי אחיזה לרצועות שונות.
הפנים המרוחקים והמקורבים חלקים ומופרקים עם העצמות השכנות.
הפנים הצידים והתיכונים חלקים ומופרקים במידה ויש עצם שכנה באותו כיוון, או מחוספסים וגבשושיים אם אין עצם שכנה.
את עצמות שורש כף היד, ששמן ניתן להן לפי צורתן, מחלקים לשתי קבוצות על פי מקומן: השורה הקריבנית והשורה הרחיקנית.
+ עצם הפיקן (מיד שמאל) ומשטחיה המפרקיים מעיון בתמונות עצם הפיקן ובאיור משטחיה המפרקיים, אפשר להתרשם מרמת המורכבות של צורתה של עצם שורש כף יד כמו מרמת המורכבות של מפרקיה עם העצמות השכנות לה.
אין עצם שורש כף יד אחת זהה לשכנתה מבחינת צורה או מבחינת מספר וכיווני המפרקים שלה.
השורה הקריבנית כוללת את (מהצד החישורי לצד הגומדי) עצם הסירה (Os scaphoideum), עצם הסהר (Os lunatum), עצם הטריז (Os triquetrum) ועצם העדשה (Os pisiforme).
עצם הסירה ועצם הסהר מחברות בעזרת מפרקים בין קבוצת העצמות של שורש כף היד לחישור ולגומד.
למרות קרבת עצם הטריז לגומד היא אינה מופרקת איתה.
עצם העדשה, היא למעשה עצם ססמואידית והיא בעלת משטח מפרקי יחיד (עם עצם הטריז).
לעצם הסירה, אספקת דם דלה, המאיטה את יכולת החלמתה משבר.
למרות שאין היא נשברת בקלות, שברים של עצם הסירה מהווים 60% מכלל השברים של עצמות שורש כף היד.
השורה הרחיקנית כוללת את (לפי הכיוון שבשורה המקורבת) העצם רבת הזוויות הגדולה (Os trapezium), העצם רבת הזוויות הקטנה (Os trapezoideum), עצם הפיקן (Os capitatum) ועצם האנקול (Os hamatum).
לשתי העצמות הקיצוניות בשורה המרוחקת, העצם רבת הזוויות הגדולה ועצם האנקול, בליטות גרמיות על פניהן הכפיים: הגבשושית של העצם רבת הזוויות הגדולה (Tuberculum ossis trapezii) והאנקול של עצם האנקול (Hamulus ossis hamati).
את שתי הבליטות מחברת רצועה רוחבית, ליצירת תעלת שורש כף היד המוכרת מהתסמונת על שמה, תסמונת מנהרת שורש כף היד.
כעזר זיכרון לסדרן של עצמות שורש כף היד משמש המשפט
שראשי התיבות של מילותיו זהות בסדרן לאלה של שמות עצמות שורש כף היד (באנגלית):
עצמות המסרק (TA: Ossa metacarpi; Ossa metacarpalia), הן עצמות גליליות בצורתן, הנמצאות בין עצמות שורש כף היד מצידן המקורב, לבין הגלילים (עצמות האצבעות) מצידן המרוחק.
יחד עם עצמות שורש כף היד, מרכיבות עצמות המסרק את המבנה הגרמי של כף היד (לא כולל את האצבעות).
בכל כף יד ישנן חמש עצמות מסרק.
כל עצם מופרקת עם אחת מאצבעות כף היד.
בהתאם, ניתן להן שמן על-פי מיקומן מהאגודל לכיוון הזרת: עצם המסרק הראשונה היא העצם המופרקת עם עצמות האגודל, עצם המסרק השנייה מופרקת עם עצמות האצבע המורה וכך הלאה.
כל עצם בנויה מגוף ושני קצוות:
גוף העצם (Corpus ossis metacarpi) - לגוף עצמות המסרק צורת מנסרה.
הגוף קעור קמעה לכיוון פני כף היד.
בצידי גוף העצם נאחזים השרירים הבין גרמיים והשרירים המנגדים של האגודל והזרת.
הבסיס (Basis ossis metacarpi) - הקצה המקורב של העצמות, הוא בסיס העצמות.
הבסיס רחב ומופרק עם עצמות שורש כף היד.
לבסיס עצם המסרק הראשונה (עצם המסרק של האגודל), צורה קמורה וקעורה המתאימה למפרקו האוכפי עם העצם רבת הזוויות הגדולה.
בבסיסי עצמות המסרק השנייה והחמישית, נאחזים השרירים המניעים של שורש כף היד.
ראש (הראשיש) (Caput ossis metacarpi) - הקצה המרוחק של העצמות.
כל ראש מופרק עם עצם הגליל המקורב של האצבע המשויכת לו.
עצמות שורש הרגל (TA: Ossa tarsi; Ossa tarsalia), הן שבע עצמות כף הרגל המקובצות יחדיו בין השוקה והשוקית לבין עצמות המסרק.
הן אינן משויכת לאצבעות הרגל, בשונה מעצמות המסרק שכל אחת מהן משויכת לאחת האצבעות.
המפרק בין השוקה והשוקית לעצמות שורש הרגל הוא הקרסול.
העצמות המרכיבות את שורש הרגל הן:
הערקום (Talus, נקראת גם עצם הקרסול) - העצם המתווכת בין השוק לשורש הרגל.
הערקום מחולקת לשלושה חלקים: חלקה האחורי, גוף הערקום (Corpus tali), מכוסה משטחים מפרקיים בחלקו העליון ובצדדיו, שם הוא מתחבר במפרק אל השוקה, השוקית והפטישונים שלהם.
בצדה התחתון מתחברת הערקום עם עצם העקב.
חלקה הקדמי של העצם, צוואר הערקום (Collum tali), צר יותר מהגוף ומחברו לראש הערקום (Caput tali).
ראש הערקום מעוגל ומתחבר במפרק לעצם הסירה שמלפניו ולמשען הערקום שמתחתיו.
עצם העקב (Calcaneus) - העצם הגדולה ביותר בשורש הרגל.
צורתה מעצבת את חלקה האחורי של כף הרגל.
חלקה העליון והעליון-קדמי, שנקרא משען הערקום (Sustentaculum tali), מתחבר במפרק אל הערקום, ואילו חלקה הקדמי מתחבר דרך מפרק לעצם הקוביה.
גיד אכילס נאחז בגבשוש העקב (tuber calcanei) בקצה האחורי של העצם.
עצם הסירה (Os naviculare) - קיבלה את שמה לפי צורתה.
ממוקמת בחלק התיכון של כף הרגל.
נמצאת בין הערקום שבצדה המקורב לעצמות הטריז שבצדה המרוחק.
לעיתים יוצרת מפרק עם עצם הקוביה הצדית לה.
עצם הקוביה (Os cuboideum) - קיבלה את שמה לפי צורתה.
נמצאת בין עצם העקב בצדה המקורב לעצמות המסרק הצדיות בצדה המרוחק.
עצמות הטריז - שלוש עצמות בכל כף רגל המתווכות בין עצם הסירה לעצמות המסרק התיכונות.
העצמות ממוספרות לפי מיקומן מחלק התיכון של כף הרגל והצדה: עצם הטריז הראשונה (Os cuneiforme mediale, התיכונה והגדולה משלושתן), השנייה (Os cuneiforme intermedium) והשלישית (Os cuneiforme laterale).
עצמות הטריז מתחברות במפרק לעצם הסירה מצדן המקורב ולעצמות המסרק התיכונות מצדן המרוחק.
עצמות המסרק נקראות גם עַצְמוֹת מְתוֹךְ הָרֶגֶל, עַצְמוֹת הַמָּתוֹךְ (TA: Ossa metatarsi; Ossa metatarsalia) ובאנגלית: metatarsal bones או metatarsus הן חמש עצמות המסווגות כעצמות ארוכות.
ממוקמות בין עצמות שורש הרגל לגלילים (עצמות אצבעות כף הרגל), ויחד איתם הן מרכיבות את שלד כף הרגל.
אחת המחלות הידועות בעצמות המסרק היא מחלת פרייברג הנגרמת כתוצאה מהפרעה באספקת הדם לרקמה (נמק אווסקולרי) בעצמות המסרק בכף הרגל.
כל אחת מחמש עצמות המסרק מופרקת בצידה המרוחק עם אחת האצבעות.
שמה של כל עצם ניתן לה לפי האצבע אליה היא מופרקת – עצם המסרק הראשונה מופרקת עם האצבע הראשונה (הבוהן הגדולה), עצם המסרק השנייה מופרקת עם האצבע השנייה וכך הלאה לכיוון צידי כף הרגל.
עצם המסרק הראשונה – עבה, קצרה וחזקה מארבע עצמות המסרק האחרות.
בסיסה מופרק לעיתים רחוקות בלבד עם עצם המסרק השנייה.
ראשה מופרק בתחתיתו עם שתי עצמות ססמואידיות זעירות.
העצמות הססמואידיות של הבוהן הגדולה (Ossa sesamoidea pedis), משולבות בגידי השרירים המניעים של הבוהן הגדולה, נושאות את משקל הגוף.
בבסיס העצם נאחזים השרירים השוקתי הקדמי והשוקיתי הארוך.
עצם המסרק השנייה – העצם הארוכה מהחמש.
לבסיסה מבנה זוויתי המופרק עם עצמות הטריז של שורש הרגל כך שהוא מהווה אבן ראשה של קשת כף הרגל הרוחבית האחורית (קשת כף הרגל הרוחבית הקדמית נמצאת באזור ראשי עצמות המסרק).
עצם המסרק החמישית – בסמוך לבסיסה, בחלקה הצידי, בולטת גבששת (Tuberositas ossis metatarsi quinti [V]).
בגבששת נאחז השריר השוקיתי הקצר (fibularis brevis).
עצמות נייפייר הוא כינוי לעזר חישוב, שהומצא על ידי ג'ון נייפייר על מנת להקל על חישוב פעולות כפל וחילוק, ומאפשר לבצען בעזרת פעולות חיבור וחיסור בלבד.
כינוי נוסף לעזר חישוב זה הוא רבדולוגיה (ביוונית ραβδoς רבדוס הוא מוט והמשמעות של λóγoς היא מילה).
במוטות מוטבעות או חרוטות עמודות מלוח הכפל, ובעזרתם מצטמצמת פעולות כפל לחיבור, ופעולות חילוק לחיסור.
ניתן להיעזר בהם גם לחישוב שורש ריבועי.
נייפייר פרסם את המצאתו בעבודה שהודפסה באדינבורו שבסקוטלנד ב-1617.
נייפייר נחשב לממציא הלוגריתם טבעי ולוגריתמים בכלל, שגם בעזרתם ניתן לבצע פעולות כפל וחילוק באמצעות חיבור וחיסור בלבד, שתי ההמצאות הללו קשורות בשמו, אך אינן קשורות זו לזו, ומבוססות על עקרונות מתמטיים שונים.
החשבונייה מורכבת מלוח התחום במסגרת.
המשתמש מניח את מוטות נייפייר בתוך המסגרת על מנת לבצע כפל או חילוק.
הקצה השמאלי של הלוח מחולק ל-9 ריבועים הממוספרים מ-1 עד 9. מוטות נייפייר מורכבים מרצועות עץ או מתכת, שעל אחת מפניהם או על שתיהן חרוטה שורה מלוח הכפל.
עצמות נייפייר הם מוטות בעלי חתך מרובע, שבכל אחת מארבע פניהם חרוטה עמודה כזו.
אוסף של "עצמות" כאלו עשוי להיטמן באריזה נוחה לנשיאה.
כל מוט מייצג ספרה מסוימת, ועל פניו מופיעה העמודה שמתאימה לעמודה של ספרה זו בלוח הכפל, בתשעה ריבועים, או משבצות, המייצגות את השורות בלוח.
הריבועים, פרט לעליון, מחולקים לשניים על ידי קו אלכסוני, כשבמחצית אחת רשומה ספרת האחדות, ובמחצית השנייה ספרת העשרות של המכפלה המתאימה.
להמחשה, בריבוע הרביעי של מוט 7, ובריבוע השביעי של מוט 4, המכפלה היא 28, ובשני ריבועים אלו מופיע 8 מתחת לאלכסון, ו-2 מעליו.
לחישוב מכפלה, משתמשים במוטות המתאימים לספרות הנכפל, ומסדרים אותם במסגרת, כך שיופיע בשורה הראשונה.
המשמעות היא שכדי לכפול מספר בן ארבע ספרות, נחוצים 40 מוטות, משום שאותה ספרה יכולה להופיע מספר פעמים בנכפל.
כאשר המוטות חרותים משני צידיהם, די בעשרים מוטות לשם כך, ובדומה, די בעשר עצמות (שבכל אחת מהן ארבעה טורים) לכפל כול מספר בן ארבע ספרות.
בעזרת עשרים עצמות אפשר לכפול במספר כלשהו בן 8 ספרות, ובעזרת שלושים, מספר בן 12 ספרות.
בדוגמאות להלן הנכפל הוא בן שמונה ספרות או פחות, וניתן לבצען בעזרת ערכה של עשרים עצמות, או ארבעים מוטות החרותים משני צידיהם.
כאשר העצמות או המוטות המסודרים בקופסה רושמים מספר כלשהו, השורות בקופסה נותנות את המכפלה של מספר זה בספרה המתאימה לשורה.
המכפלה לא רשומה ישירות בשורה, וכדי לקוראה, יש לחבר את ספרת האחדות, שרשומה בחלקו התחתון של הריבוע, עם ספרת העשרות של הספרה הקודמת, שרשומה בחלקו העליון של הריבוע במוט הקודם, ובמידת הצורך, להוסיף נשא מפעולת החיבור הקודמת.
אחרי אימון קצר, המפעיל לומד "לקרוא" בקלות את המכפלה בספרה כלשהי מהשורה המתאימה בלוח.
כדי לכפול במספר רב ספרתי, קוראים מהקופסה את המכפלה בכל אחת מספרות הכופל, ורושמים אותן זו מעל זו, לפי הסדר, ובהסטה המתאימה.
כשכל המכפלות החלקיות רשומות, מחברים אותן לקבלת המכפלה.
חלקה השני של הפעולה זהה למעשה לחלק השני של שיטת הכפל שנלמדת בבתי ספר, כשההבדל הוא שהשיטה המקובלת דורשת לזכור את לוח הכפל - טבלה בת מאה תאים, אך עקב סימטריות הכפל והתנהגות 0 ו-1, המשמעות היא שיש לזכור 36 מכפלות "מעניינות".
נחשב את מכפלת 46,785,399 ב-7. יש להניח על הלוח את המוטות שמתייחסים ל-46,785,399 כפי שניתן לראות באיור ולקרוא את התוצאה מהרצועה האופקית בשורה 7 שמספרה מופיע בצד הלוח.
על מנת להפיק את המכפלה, יש לשים לב, עבור כל מקום מימין לשמאל, אילו מספרים נמצאו על ידי הוספת ספרות בחלקים האלכסוניים של הרצועה (תוך שימוש בנשא היכן שהסכום הוא 10 או יותר).
אם נתבונן באיור מימין לשמאל, ספרת האחדות היא (3) (האלכסון הראשון מכיל 3 בלבד), ספרת העשרות היא (6+3=9) (שכן האלכסון השני מכיל את הספרות 6 ו-3), ספרת המאות היא (6+1=7) וכך הלאה.
יש לשים לב שבמיקום של ספרת המאות אלפים, היכן ש-5+9=14 אנו מותירים את הספרה 4 ואת הנשא 1 אנו מעבירים לחיבור הבא (נבצע דבר דומה עבור ספרת העשרה מיליון עבורה מתקיים 4+8=12).
כדי להכפיל את המספר 46,785,399 ב-96,431. כמו במקרה שהוצג לעיל נכפול את המספר 46,785,399 קודם ב-9 אחר כך ב-6, 4, 3 ו-1. לאחר מכן נמקם את המכפלות במקומות מתאימים ונסכם אותן ב"שיטת נייר ועפרון" רגילה.
בכפל שברים הכתובים בצורה עשרונית, הפעולות מתבצעות באופן זהה, ומיקום הנקודה העשרונית הוא סכום מיקומן בכופל ובנכפל: כשבנכפל שלוש ספרות אחרי הנקודה, ובכופל שתיים, במכפלה הנקודה תופיע לפני הספרה החמישית מימין, כלומר במכפלה תופענה חמש ספרות אחרי הנקודה.
חילוק יכול להתבצע באותו אופן.
באמצעות החשבונייה, נמצא את כל המכפלות של המחלק עם הספרות 1 עד 9 על ידי קריאת המספרים המוצגים.
יש לשים לב שהמחולק בעל 8 ספרות בעוד שלמכפלות שהתקבלו על ידי כפל בספרות 1 עד 9 יש תמיד 6 ספרות (למעט המכפלה הראשונה בספרה 1).
זו הסיבה שיש באופן זמני לקטום את הספרות "99" שב-46,785,399 כך שיוותר המספר 467853. כעת, יש למצוא את אחת מ־9 המכפלות הגדולה ביותר שהיא קטנה מהמחלק הקטום.
במקרה זה, המכפלה היא 385,724. כפי שניתן להבחין באיור שלהלן: מאחר ש־385,724 מצוי בשורה 4 של החשבונייה, נסמן "4" כספרה השמאלית ביותר של המנה.
בנוסף יש לרשום את המכפלה שנבחרה (385,724), בישור לשמאל, מתחת למחלק המקורי ואז לחסר את שני הגורמים.
ההפרש המתקבל הוא 8,212,999. יש לחזור על הצעדים שלעיל: קטימת המספר ל-6 ספרות, בחירת מכפלה גדולה ביותר קטנה מהמספר הקטום, כתיבת ספרת השורה כספרה הבאה של המנה ולבסוף הפחתת המכפלה הנבחרת מההפרש שנמצא בצעד הראשון.
מעקב אחר האיור יבהיר את הצעדים המתבקשים.
יש לחזור על הצעדים עד אשר תוצאת ההפרש קטנה מהמחלק.
בדוגמה שלעיל התקבלה המנה 485 (שכן נעשה שימוש במכפלות של שורות 4,8,5) ושארית 16,364. ניתן לעצור כאן ולהשתמש בצורה השברית של התשובה .
מציאת השורש הריבועי עושה שימוש בעצם נוספת שנראית מעט שונה מהיתר שכן היא מכילה 3 עמודות.
64, 81, העמודה השנייה מכילה מספרים זוגיים 2 עד 18 והעמודה האחרונה מכילה מספרים מ 1 עד 9.
נמצא כעת את השורש הריבועי של 46,785,399 בעזרת העצמות.
ראשית, נקבץ את הספרות בזוגות החל מימין כך שנקבל: 99 53 78 46.
לאחר מכן יש לקחת את הזוג השמאלי ביותר 46. יש לבחור את הריבוע הגדול ביותר על עצם השורש הריבועי אשר עדיין קטן מ-46. זהו המספר 36 מהשורה השישית.
מאחר שהשורה השישית נבחרה, הספרה הראשונה בפתרון היא 6. קריאת העמודה השנייה מהשורה השישית על עצם השורש הריבועי גוררת הצבת 12 על הלוח.
כעת יש להפחית את הערך 36 בעמודה הראשונה מ-46. לזה נצרף את הזוג הבא של הספרות שהוא המספר 78. כך תתקבל השארית 1,078. בסוף שלב זה, הלוח וחישובי הביניים יראו כך:
כעת יש לקרוא את המספר בכל שורה (תוך התעלמות מהעמודות השנייה והשלישית בעצם השורש הריבועי).
למשל, את השורה השישית יש לקרוא כך:
כעת יש למצוא את המספר הגדול ביותר הקטן מהשארית הנוכחית 1,078. ניתן להיווכח ש-1,024 מהשורה השמינית הוא הערך הגדול ביותר שעדיין קטן מ-1,078.
כמו קודם, יש לצרף 8 כדי לקבל את הספרה הבאה של השורש הריבועי, ולהחסיר את הערך 1,024 של השורה השמינית מהשארית הנוכחית 1,078 כדי לקבל 54. יש לקרוא את העמודה השנייה של השורה השמינית, 16, ולמקם מספר על הלוח על פי ההנחיות הבאות.
המספר הנוכחי על הלוח הוא 12. יש להוסיף לו את הספרה הראשונה של 16 ולצרף את הספרה השנייה של 16 לתוצאה.
הלוח וחישובי הביניים נראים כעת כך.
כעת שוב, יש למצוא שורה עם הערך הגדול ביותר שעדיין קטן מהשארית 5,453. הפעם, זוהי השורה השלישית המכילה את הערך 4,089.
הספרה הבאה של השורש הריבועי היא 3. יש לחזור על אותם צעדים כמו קודם ולחסר 4,089 מהשארית הנוכחית 5,453 על מנת לקבל 1,364 כשארית הבאה.
כאשר מסדרים מחדש את הלוח, יש לשים לב שהעמודה השנייה של השורש הריבועי היא 6, ספרה בודדת.
לכן יש לצרף 6 למספר הנוכחי 136 שמצוי על גבי הלוח.
יש לחזור על הפעולות פעם נוספת.
הערך המקסימלי על הלוח כעת אשר קטן מהשארית הנוכחית של 136,499 הוא 123,021 מהשורה התשיעית.
הלכה למעשה, לרוב אין צורך למצוא את הערך של כל שורה על מנת למצוא תשובה.
ניתן לנחש באיזו שורה תהיה התשובה על ידי הסתכלות במספר שנמצא על העצמות הראשונות בלוח והשוואתו עם הספרות הראשונות של התוצאה.
אולם בדיאגרמות אלה, מוצגים הערכים של כל השורות למען הבהירות.
כדבר שבשיגרה, נצרף 9 לתוצאה ונפחית 123,021 מהשארית הנוכחית.
כעת השתמשנו בכל הספרות של המספר שלנו, אך עדיין קיימת שארית.
המשמעות היא שקיבלנו את החלק השלם של השורש אך עדיין יש חלק שברי.
יש להבחין בכך שאם באמת קיבלנו את החלק השלם של השורש, התוצא הנוכחית בריבוע (6,8392 = 46,771,921) חייבת להיות הריבוע הגדול ביותר שעדיין קטן מהמספר 46,785,399.
הרעיון הזה משמש לאחר מכן להבנה כיצד פועלת השיטה, אך לעת עתה נמשיך לייצר ספרות נוספות של השורש.
הלוח וחישובי הביניים כעת נראים כך :
השורה התשיעית מכילה 1,231,101 וזהו הערך הגבוה ביותר שעדיין קטן מהשארית ולכן הספרה הראשונה של החלק השברי של השורש היא 9.
יש לחסר את הערך של השורה התשיעית מהשארית ולרפד באפסים כדי לקבל שארית חדשה שערכה 11,669,900. העמודה השנייה בשורה התשיעית מכילה 18 עם הערך 13,678 על גבי הלוח לכן יש לחשב:
ניתן להמשיך בצעדים אלה על מנת למצוא מספר ספרות כרצוננו.
יש לעצור כאשר הושג הדיוק הרצוי או לחלופין כאשר השארית היא אפס ואז המשמעות היא שהשגנו את השורש הריבועי המדויק.
כדי למצוא שורש של מספר שאינו שלם, למשל 54,782.917. הכול זהה, למעט העובדה שיש להתחיל על ידי קיבוץ כל הספרות משמאל ומימין לנקודה העשרונית בזוגות.
במהלך המאה ה-19, עצמות נייפייר עברו שינוי על מנת שיהיו קלים לקריאה.
המוטות החלו להיבנות בזווית של 65° כך שהמשולשים שאותם היה צורך לחבר היו מיושרים אנכית.
במקרה זה, בכל ריבוע במוט, ספרת האחדות ממוקמת מימין וספרת העשרות (או ספרת האפס) ממוקמת משמאל.
המוטות נבנו כך שהקווים האנכיים והאופקיים היו גלויים יותר מקו המפגש של המוטות.
כך שני הרכיבים של כל ספרה בתוצאה היו קריאים יותר.
ב-1891 פיתח מהנדס רכבות צרפתי, אנרי ז'נאי (Henri Genaille), שכלול של עצמות נייפייר, המבוסס על מאמר של אדואר לוקאס, ומכונה מוטות ז'נאי-לוקאס, או מוטות ז'נאי.
בעזרת המוטות נחסך הצורך ב"פענוח" העצמות על ידי חיבור ספרת היחידות לעשרות והוספת הנשא.
המוטות בנויים באופן שכל ספרה בהם מעבירה את הנשא הנכון, כלומר ספרת העשרות שלה, לספרה הבאה.
כמו עצמות נייפייר, כל מוט מתאים לספרה מסוימת.
המוט בנוי מכותרת, הספרה עצמה, ותחתה תשע משבצות, שמתאימות למכפלת הספרה בספרות 1 עד 9.
בצידה הימני של כל משבצת רשומות ספרות, אחת תחת השנייה, ובצידה השמאלי חץ או שני חיצים, המצביעים על אחת הספרות במוט הבא.
החץ מייצג את ספרת העשרות של המשבצת, ומחליף את הספרה השמאלית בעצמות נייפייר.
הספרה העליונה במשבצת היא ספרת האחדות של המכפלה המתאימה של המוט בשורה.
הספרות הבאות הן הספרות העוקבות, תוצאת החיבור עם ספרת העשרות מהמוט הקודם.
למשל, במוט "2", בשורה 8, המכפלה היא 16. לכן הספרה העליונה במשבצת זו היא 6: ספרת האחדות של 16. הספרות הבאות מוסיפות את ספרת העשרות מהמוט הקודם - לכל היותר 7, משום שזה הנשא המרבי כשכופלים ב-8. לכן במשבצת זו 8 ספרות.
ספרת העשרות של 16 היא 1, ולכן החץ, או המשולש, מצביע על הספרה השנייה במוט הבא.
בספרה החמישית במשבצת נרשם 0, ויש להעביר למוט הבא "עוד עשר".
זה נעשה על ידי פיצול המשולשים: מול הספרה 0, והספרות הבאות, נפתח משולש חדש, שמצביע לספרה השלישית במקום לשנייה במוט הבא.
הצעד הראשון בשימוש במוטות הוא כמו בעצמות נייפייר: מסדרים את המוטות בתיבה כך שהשורה העליונה תרשום את הנכפל.
כמו במוטות נייפייר, וכמו בכפל לפי לוח הכפל, מוצאים את המכפלה בכל אחת מספרות הכופל, ורושמים את המכפלות אחת מעל השנייה בהסטה הנכונה, ומחברים.
החילוק מתבצע באותו אופן, כשההבדל בין שתי המערכות הוא הפשטות במציאת המכפלה בכל ספרה רצויה.
מציאת המכפלה בספרה מסוימת היא כדלקמן: מסתכלים על המוט הימני בשורה זו.
הספרה העליונה שרשומה במשבצת היא ספרת האחדות של המכפלה.
המשולש מצביע לספרת העשרות של המכפלה, במוט הבא, שמצביע לספרת המאות במוט שאחריו, וכן הלאה.
ממשיכים בהכוונת המשולשים עד לספרה העליונה, שרשומה במוט האינדקס, לקבלת המכפלה כולה.
בדוגמה הנכפל הוא 52749, ובתחילת הפעולה סודרו את המוטות המתאימים בלוח, כך שהנכפל רשום בשורה העליונה.
משמאל למוטות הספרות נמצא מוט האינדקס.
ספרת הכופל המודגמת היא 4, ולמען הבהירות, הוסתרו השורות מתחת 5, ושורה 4 הודגשה.
ספרת האחדות של המכפלה היא הספרה העליונה במוט הימני - 6. ספרת העשרות של המכפלה היא 3, והמשולש "מעביר" אותה למוט הבא בהצבעה על הספרה הרביעית, לקבלת ספרת העשרות, 9. ממשיכים בהכוונת המשולשים עד למוט האינדקס, וקבלת המכפלה כולה - 210996.
רושמים את המכפלה, ממשיכים לחשב באותו אופן את המכפלות בשאר ספרות הכופל, ומסכמים.
חישוב בעזרת המוטות הוא קל ונוח יותר מעצמות נייפייר, והשימוש בהם התפשט במהירות, אך היה קצר ימים: הם הומצאו בשלהי המאה ה-19, והתפשטות השימוש במכונות חישוב שמה קץ לשימוש בהם, יחד עם השימוש בעצמות נייפייר.
בנוסף לחשבוניית ה"עצמות" שתוארה לעיל, נייפייר גם בנה חשבוניית כרטיסים.
חשבוניות אלו מקובצות בהתקן שמצוי במוזיאון הארכאולוגיה הלאומי של ספרד.
ההתקן הוא קופסה מהודרת עשויה עץ משובץ בעצם.
באזור העליון ההתקן מכיל חשבוניית "עצמות" ובחלק התחתון מצויה חשבוניית הכרטיסים.
החשבונייה האחרונה מכילה 300 כרטיסים ב-30 מגירות.
ה-200 הנותרים מאפשרים למשתמש לראות רק מספרים מסוימים.
על ידי סידור הכרטיסים ניתן לבצע הכפלות אפילו למספרים באורך 100 ספרות עם מספרים בני 200 ספרות.
בנוסף, דלתות הקופסה מכילות את החזקות הראשונות של הספרות, המקדמים של מקדמי החזקות הראשונות של הבינום של ניוטון ואת הנתונים המספריים של הפאון הרגולרי.
לא ברור מי היה יוצר הקופסה ואם היא ממקור ספרדי או שהגיעה ממקום אחר.
סביר שבמקור היא השתייכה לאקדמיה הספרדית למתמטיקה או שהייתה מתנה מהנסיך מוויילס.
הדבר היחיד שוודאי הוא שהקופסה נשמרה בארמון.
משם היא הועברה לספריה הלאומית של ספרד ומאוחר יותר למוזיאון הארכאולוגיה הלאומי שם היא שמורה עד היום.
בשנת 1876, הממשלה הספרדית שלחה את ההתקן לתערוכה של התקנים מדעיים, שנערכה בקנסינגטון, שם עוררה הקופסה תשומת לב רבה.
עצמות השמע או עצמימי השמע (TA: Ossicula auditus; Ossicula auditoria), הן שלוש עצמות זעירות בתוך האוזן התיכונה, והן העצמות הקטנות ביותר בגוף האנושי.
עצמות השמע המכונות פטיש, סדן וארכוף מעבירות תנודות מכניות מעור התוף למבוך שבאוזן הפנימית.
הארכיטקטורה של העצמות מאפשרת להן לפעול כמגבר לתנודות שיוצרים צלילים בעור התוף.
העדרן של העצמות או תת-תפקוד שלהם מוביל לפגיעה בינונית עד חמורה בשמיעה.
שמותיהן של עצמות השמע ניתנו לפי צורתן המזכירה פטיש (Malleus), סדן (Incus) וארכוף או משוורת (Stapes; מבנה בצורת טבעת בצד האוכף המותאם לכף רגלו של הרוכב).
עצמות השמע יוצרות שרשרת בין האוזן החיצונית לאוזן הפנימית.
עצם הפטיש, החיצונית מבין העצמות, מחוברת בצידה המכונה "ידית הפטיש" (Manubrium mallei) לעור התוף, ומתמפרקת עם הסדן בצידה השני.
עצם הסדן מופרקת בצידה המרוחק מהפטיש עם הארכוף, ועצם הארכוף מותאמת לחלון הפרוזדור (Fenestra vestibuli; "החלון האובלי"), אחד מפתחיה של האוזן הפנימית.
קולות המגיעים לאוזן ופוגעים בעור התוף, גורמים לתנודות בעור התוף המועברות ממנו לפטיש, מהפטיש לסדן, מהסדן לארכוף ומהארכוף לתוך האוזן הפנימית.
תנודות הארכוף מועברות לנוזל שבשבלול האוזן הפנימית ותנודות הנוזל מגיעות לחיישני הקול המתרגמים את התנודות לדחפים עצביים המועברים אל המוח.
כמערכת של מנופים, עצמות השמע מגבירות את עוצמת הרעידות המועברות מהשטח הגדול יותר של עור התוף לשטח של חלון הפרוזדור, עוצמת הרעידות בחלון הפרוזדור חזקה עשרה מונים מזו שבעור התוף.
תנועת העצמות יכולה להיות מבוקרת על ידי השריר מותח התוף הנאחז בפטיש ועל ידי שריר המשוורת הנאחז בארכוף.
כיווץ השרירים מפחית את עוצמת התנודות המועברות על ידי עצמות השמע ומאפשר להגן על החיישנים באוזן הפנימית מעוצמת קול חזקה מדי ומאידך, שיתוק של השרירים גורם לרגישות יתר לצלילים.
ייתכן שפעולת השרירים מאפשרת הפרדה מדויקת יותר בין צלילים גבוהים על ידי הפחתת מעבר צלילים נמוכים.
עצמות יוסף הוא ספר פרשנות על מסכת קידושין של התלמוד הבבלי שנכתב על ידי הרב יוסף אבן עזרא (בערך ה'ש - ה'שס"ה, סופיה), תלמידו של רבי שמואל די מדינה ורבה של סופיה בבולגריה.
הספר נחשב לאחד הפירושים הנלמדים ביותר על מסכת קידושין, וזכה להדפסות רבות.
הוא נדפס לראשונה בסלוניקי בשנת ה'שס"א (1601) בדפוס אברהם בן מתתיה בת שבע ויוסף בן מתתיה בת שבת.
הרב יוסף אבן עזרא כותב בפתיח לספרו: "ספר עצמות יוסף והוא באור כללים מחודשים שהתורה נדרשת בהם, נלמדים מן המסכתא אשר היא עצם מעצמי...".
הבטוי "עצם מעצמי" שבו השתמש, לקוח מהמקורות, ומרמז על מסכת קידושין דרך החיבור הרוחני שבין איש לאשתו:
"עצמות יוסף" הוא בטוי המופיע בפסוק בספר שמות, פרשת בשלח, כאשר בני ישראל יוצאים ממצרים ומשה מקיים את השבועה שנשבעו בני ישראל ליוסף, להעלות את עצמותיו לקבורה בארץ ישראל:
לדבריו קטנה שעשתה שליח מדעת אביה לקבל גט מידי בעלה, נחשב הדבר כאילו אביה מינה את השליח, והגט תקף.
חידוש זה הובא להלכה בספר כנסת הגדולה, ואילו בספר שער המלך חלק על חידוש זה.
מרכז עצמה (מבוטא: עוצמה) הוא עמותה המשמשת כבית לספורטאים ולמועדוני ספורט כאחד, הפועלת למען קידום הספורט ומימוש היכולות תוך הדגשה ערכית של שמירה על כללי ההגינות, ההתמדה, הישגיות וטיפוח רוח ההתנדבות בספורט הישראלי.
מרכז עצמה הוקם בשנת 1987. הקמתו כגוף א-פוליטי נועדה לאגד ולארגן מועדוני ספורט עצמאיים בענפי הספורט השונים.
בראש המרכז עומדת הנהלה המורכבת משבעה חברים מתנדבים, ולצדם מנגנון עובדים מצומצם.
למרכז "עצמה" כ-15,000 ספורטאים (70% מתוכם ילדים ובני נוער) בכ-200 מועדוני ספורט בכל רחבי הארץ בלמעלה מ-40 ענפי הספורט האולימפיים ולא אולימפיים.
מרכז "עצמה" יצר בעשור הקודם מהפיכה באופן התקצוב גופי הספורט במדינה והביא לכך שעשרות ענפים, מועדונים וקבוצות זוכים לתקצוב מהמוסדות השונים למען קידום הפעילות הספורטיבית, בענפים האולימפיים והלא-אולימפיים.
עידוד וקידום הפעילות בכל ענפי הספורט ברחבי הארץ, במטרה להגיע להישגים, תוך שמירה על כללי הגינות, משחק הוגן ומניעת אלימות.
סיוע ותמיכה מקרנות "עצמה" - בקבוצות, ספורטאים ומאמנים - בגין הישגים, הישגיות ותרומה לקהילה.
עידוד קיום פעילות ספורט תחרותית ועממית.
קידום היכולת המקצועית של מנהלי המועדונים במטרה להגיע לניהול יעיל ותקין של המועדונים.
סיוע למועדונים לפעול באופן עצמאי מבחינה ניהולית, מקצועית וכספית.
מרכז עצמה רואה את נושא ההגינות בספורט ושמירת כללי המשחק ההוגן כאחת ממטרות היסוד שלו ופועל כל העת למען עידוד ההגינות ומניעת האלימות בספורט.
המרכז מעודד יצירת מסגרות ספורטיביות בכל שכבות הגילאים ובעיקר לילדים ונוער, תוך מתן דגש על שילוב בין הפעילות הספורטיבית והחינוכית שלהם לבין הטמעת ההגינות והסובלנות וההקפדה על קיום הכללים, החוקים והתקנות של הספורט.
יו"ר המרכז, רו"ח איתן ברק, הוא חבר בארגון ה-European fair play movement (E.F.P.M) ובמועצה למניעת אלימות אשר הוקמה על פי חוק איסור אלימות בספורט תשס"ח 2008.
מרכז "עצמה" רואה חשיבות בפיתוח וטיפוח מועדונים, קבוצות, ספורטאים ומאמנים ברחבי הארץ זאת תוך מתן דגש על הצד הניהולי והחינוכי.
המרכז משמש כגוף מטה ומסייע בשירותים מרכזיים למען קידום הספורט בין מועדוניו.
בין יתר פעולותיו של המרכז - החל משנת 2008 מעניקה "עצמה" מלגות ומענקי הישג לספורטאיה בטקס שנתי.
הקריטריונים לקבלת מענקי הישג הם על בסיס הישגיות המפורסמים מדי שנה על ידי ועדת המלגות של המרכז.
בד בבד מוענקים מלגות גם לספורטאים הפעילים למען הקהילה ומקדמים ערכים של הוגנות והגינות בספורט.
בשנת 2012 ייצגו את ישראל שלושה ספורטאים ממועדונים המשתייכים למרכז "עצמה" במשחקים האולימפיים – "עצמה" העניקה מלגות חודשיות לספורטאים אלו אשר משתייכים לסגל האולימפי – אליס שלזינגר, טומי ארשנסקי וגולן פולק.
בשנת 2013 תמך מרכז "עצמה" בספורטאי המרכז הלא אולימפיים שיצאו להתחרות במשחקים העולמיים, שנערכו בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה בין התאריכים 25 ביולי ל-4 באוגוסט 2013. המרכז מקדם פעילות למען אורח חיים בריא ופעיל ומעודד שילוב של רפואה ותזונה תחת השם "נפש בריאה בגוף בריא".
לאורך השנים תומך המרכז במפעלי ספורט שונים כגון אולימפיאדת הילדים, מרוצים עירוניים ועוד.
עצמות ניחוש (בסינית: 甲骨, בפין-יין: jiǎgǔ; תעתיק עברי: "ג'יָא-גוּ-וֶן") הן עצמות שכם של שוורים או שריונות של צבים, ששימשו לפולחן ניבוי עתידות על ידי מלכי שושלת שאנג הסינית.
על רבות מהעצמות חרוט כתב המתאר את שאלה שנשאלה, לעיתים גם את התשובה, ואת שקרה לבסוף בסוגיה הנשאלת.
הכתב המופיע על העצמות הוא הצורה הקדומה ביותר של הכתב הסיני שהשתמרה עד ימינו, ונקרא לרוב כתב עצמות הניחוש.
עצמות ניחוש רבות התגלו באזור חורבות יין שו במחוז חנאן שבסין בתחילת המאה ה-20, והיוו אימות לקיומה של שושלת שאנג, שעד אז הוטל בספק או נחשב למיתוס, זאת מפני שבכתובות שעל העצמות אוזכרו שמות שבטים ואנשים המוכרים מן המיתוסים המאוחרים על אודות שושלת שאנג.
עד כה נמצאו כ-100,000 עצמות, והן מהוות מקור חשוב לחקר סין העתיקה ותרבותה.
עד תחילת המאה ה-20 העצמות לא היו ידועות כלל, אף שכנראה כמה עצמות נמצאו בתקופות מוקדמות יותר אך לא יוחסה להן חשיבות ארכאולוגית.
העצמות התגלו בשנת 1899 על ידי וָאנְג יִיז'ונְג, מנהל האקדמיה הקיסרית בשל מחלת המלריה שתקפה את בייג'ינג באותה תקופה.
עצמות הניחוש נמכרו בבתי המרקחת כ"עצמות דרקון" כתרופה למלריה ולמחלות נוספות.
עצמות כאלו התגלגלו לידיו של ואנג, הוא זיהה עליהן סימני כתב ושיער שהוא קדום מאוד.
התחקות אחר מקורות העצמות הובילה לכפר בשם שְׂיָאוטוּן, ובסביבתו התגלו עצמות רבות כאלו.
תארוך העצמות לתקופת שושלת שאנג הפך את העצמות למבוקשות אצל אספנים, ועצמות רבות נאספו ונמכרו באופן פיראטי, ורבות מהן הגיעו למוזיאונים ברחבי העולם.
בשנת 1927 החלו חפירות שיטתיות באזור חורבת יין שו, שנמשכות בהפסקות עד היום, ונמצאו בה עצמות רבות.
עצמות הניחוש קוטלגו ופוענחו ומחקרן עודנו מעסיק היסטוריונים של סין העתיקה.
עצמות הניחוש הן עצמות שטוחות, בדרך כלל עצמות שכם של בהמות או החלק התחתון של שריונות צבים משויפות, בהן נקדחו שקעים בצורה קבועה.
בעצמות נבקעו חריצים בשל חשיפה לחום, על ידי ברונזה מלובנת.
על חלק מן העצמות מופיעים סימני כתב שנחרטו על העצם.
כמעט כל העצמות נמצאו באזור חורבת יין שו, והן מתוארכות לסוף תקופת שושלת שאנג (השמות המופיעים על העצמות הן בדרך כלל שמות תשעת המלכים האחרונים בשושלת זו).
עצמות מעטות נמצאו במקומות אחרים וחלקן מתוארכות לתקופת תחילת שושלת ג'ואו, אם כי השימוש בעצמות ניחוש פסק זמן קצר לאחר עלייתה של שושלת ג'ואו.
הכמות הגדולה של העצמות שנמצאה (יותר ממאה אלף) מעידה על כוחם של מלכי שושלת שאנג, שיכלו להשיג כמות כה גדולה של שריונות צבים.
על העצמות מופיעים שמות מלכי שאנג התואמים לכתוב בספר רשומות ההיסטוריון וכן שמות של אצילים נוספים.
לצורך הניחוש שויפו העצמות על ידי כוהני דת מיוחדים, גולפו בחלקן האחורי שקעים, וכל אחד מהשקעים מוספר.
טקס הניחוש נעשה כמעט תמיד על ידי המלך ולעיתים נדירות על ידי בן אחר במשפחת המלוכה, או על ידי אציל המקורב למלך.
במהלך הטקס נשאלה השאלה, והוכנס מוט ברונזה מלובן לשקעים שבעצם.
החום יצר סדקים בעצם, והתשובה לשאלה נקבעה ככל הנראה על פי זווית הסדקים, ואולי גם על פי הקול שנשמע בעת סדיקת העצם.
ריבוי השקעים בעצם נועד לצורך שאלת השאלה שוב ושוב עד שהתקבלה תשובה ברורה.
השאלות עוסקות בשאלות חקלאיות, בשאלות הקשורות למלחמה ולניהול המדינה, בשאלות אישיות של משפחת המלוכה ובשאלות נוספות מסוגים שונים.
חריטת הכתובות על העצמות לא הייתה ככל הנראה חלק הכרחי מן הטקס שכן חלק מהעצמות נעדרות כתובות.
חריטת הכתובות שימשה ככל הנראה לצורך בדיקתו החוזרת של הניחוש, אימות תוצאותיו ואימון כוהנים מתלמדים ברזי הטקס.
הכתובות נפתחות לרוב בציון התאריך ושמו של המנבא (בדרך כלל המלך), לאחר מכן מופיעה השאלה, ולאחריה תשובה קצרה.
בחלק קטן מן העצמות מופיע לבסוף גם אימות המאשר את הצלחת הניחוש.
יניב (פוחצ'בסקי) (נולד ב-9 במאי 1951) הוא עורך דין, משורר, צייר ואיש ציבור ישראלי.
עצמון יניב נולד בראשון לציון ובה גדל.
במקצועו הוא עורך דין, בורר, ומגשר.
שירת כקצין בחיל שריון בסדיר ובמילואים, לחם במלחמת יום הכיפורים בגזרת התעלה, כמפקד מחלקת טנקים, בקרב על מתחם חמוטל.
הטנק שלו ספג פגיעה ישירה, שניים מאנשי צוות הטנק שלו נהרגו, והוא ואיש צוות נוסף נפצעו.
השתחרר משירות המילואים בצה"ל בדרגת רב-סרן.
למד משפטים באוניברסיטה העברית, הוסמך כחבר לשכת עורכי הדין ב-1978 ומאז הוא בעל משרד פרטי לעריכת דין בתחום האזרחי.
הוסמך כמגשר ב-2001. סיים תואר שני במשפטים באוניברסיטת בר-אילן ב-2003.
החל לכתוב שירים בגיל צעיר.
ספר שיריו הראשון ראה אור ב-2001, ומאז יצאו לאור עוד ששה ספרי שירה שלו.
בנוסף לכך, ערך עם בת דודתו, אורה עשהאל, שני ספרים, אחד מהם רומן של סבתא רבתא שלו נחמה פוחצ'בסקי, והשני ספר שירים של סבו עשהאל פוחצ'בסקי.
חבר באגודת הסופרים ובאיגוד סופרים כללי.
שיריו פורסמו בכמה וכמה אנתולוגיות וכתבי עת.
יניב אוסף אומנות זה שנים רבות, וב-2015 החל לצייר בעצמו.
בפרק זמן של שנה צייר כ-400 ציורי שמן.
נכון ליוני 2016 עבודות שלו הוצגו בתערוכת יחיד אחת ובארבע תערוכות קבוצתיות.
צילומים של ציוריו מופיעים על כריכת ספר שיריו החדש של יחיאל חזק ועל כריכת גיליונו הראשון של כתב העת "בין סגול ובין תכלת".
חבר בעמותה לאמנות חזותית ראשון לציון.
יניב הוא נינם של בני העלייה הראשונה, נחמה פוחצ'בסקי ויחיאל מיכל פוחצ'בסקי, ונינו של שמואל נתן וילסון, ממקימי תל אביב.
מילא תפקידים ציבוריים רבים, החל מהיותו נער ועד היום.
לרוץ מלוא רוחב העין (תל אביב: אחידוב, 2001)
כמו דחליל אצל גדר: שירים (תל אביב: עתון 77, תשע"ב 2012)
סריקת מערכות: שירים (תל אביב: צבעונים הוצאה לאור, תש"ף 2020)
סימני משיכה: שירים (תל אביב: צבעונים הוצאה לאור, תשפ"א 2021)
מבע: שירים (תל אביב: עמדה הוצאה לאור תשפ"ד 2024)
במדרון: רומן ארצישראלי, מאת נחמה פוחצ'בסקי, (תל אביב, עתון 77, 2004) (יחד עם אורה עשהאל)
גחלת, מאת עשהאל פוחצ'בסקי, (תל אביב, עתון 77, 2012) (יחד עם אורה עשהאל)
2015: "מכחול פורש כנף", גלריית מוזיאון אדם ותכשיט, שדמות דבורה (תערוכה קבוצתית)
2015: "צובע באדום עז", הספרייה העירונית קריית אונו, קריית אונו (תערוכת יחיד)
2016: "נופים", משרדי מס הכנסה, בניין בזק, ראשון לציון (תערוכה קבוצתית)
אחים גם יחד", הספרייה למדעי החברה וניהול, אוניברסיטת תל אביב, תל אביב (תערוכה קבוצתית)
2016: "חברים חדשים", בית האומנים החדש, ראשון לציון (תערוכה קבוצתית)
2016: "שוורים ושלמים", גלריית הבית הירוק, אוניברסיטת תל אביב, תל אביב (תערוכת מיני יחיד)
2024 "...ופתאום באו הצבעים", בית האמנים ראשון לציון (תערוכת יחיד) אוצרת : דר' נורית יעקבס צדרבוים
נציג ציבור במועצת העיתונות בישראל (החל מ-2018)
חבר נשיאות במועצת העיתונות בישראל (החל מ-2019)
חבר בית הדין לאתיקה של מועצת העיתונות בישראל (החל מ-2020)
יו"ר עמותת ידידי מוזיאון ראשון-לציון (החל מ-2013)
ממלא מקום וסגן יו"ר אגודת הסופרים (החל מנובמבר 2015 עד נובמבר 2021)
יו"ר מועצת קופת חולים מאוחדת וחבר בהנהלתה (החל מ-1997)
חבר הנהלת פורום מוסדות תרבות ואומנות בישראל (החל מ-2016)
יו"ר "ועדת האתיקה לפי חוק זכויות החולה" של קופת חולים מאוחדת (החל מ-2006)
מ"מ יו"ר "ועדת האתיקה לפי חוק זכויות החולה" בבתי החולים קפלן והרצפלד (החל מ-2013)
חבר המועצה האזורית גזר וחבר הנהלה בשנים 1992–2013
יו"ר אגודת הסטודנטים למשפטים בשנים 1975–1976
יו"ר משותף של שותפות 2000, באזור רמלה-גזר-קנזס סיטי
חבר הוועדה מטעם הכנסת לבדיקת נושא עובדים זרים בהייטק בראשות פרופ' שמואל בר-זכאי (2000–2001)
חבר הרכב השופטים פרס ברנר לשירה לשנת 2019 שבחרה כחתן הפרס במשורר אלי אליהו
יו"ר מועצת התלמידים, הגימנסיה הריאלית ראשון לציון, 1967-1968
עצמות מסרק קצרות (ידוע בכינויו באנגלית: Brachymetatarsia) הוא מום הקיים בעצמות המסרק של כף הרגל, המתאפיין בכך שאצבע אחת או יותר מאחת מאצבעות כף הרגל קצרה באופן חריג ביחס לשאר האצבעות.
מום זה יכול להיגרם עקב פגם מולד או שהוא עשוי להיות מום נרכש.
ברוב המקרים המום נמצא באצבע הרביעית מהבוהן.
במקרה שהמום הוא בבוהן עצמה, המצב ידוע בשם "תסמונת מורטון".
הטיפול במום זה נעשה על ידי מספר ניתוחים שונים.
הגורמים המולדים למום כוללים את תסמונת אורשקוג-סקוט, עצם מנוונת תורשתית, תזונה לא נכונה של האמא במהלך ההריון ותסמונת אפרט.
באם המום איננו מולד, הוא יכול להיגרם על ידי טראומה, אם כי המנגנון המדויק ללקות בבעיה אינו ידוע.
ישנן כמה דרכי טיפול לבעיית עצמות מסרק קצרות.
לדוגמה, המטופלים יכולים לשפר את נוחות כף הרגל על ידי נעילת נעליים רחבות יותר או ללבוש ריפוד סביב אצבעות כף הרגל ובכך להקל מפני לחצים המופעלים במקום.
ניתוח הוא גם אופציה נפוצה, שבדרך כלל נעשית באם הכאב ואי הנוחות במקום המום לא ניתנים לטיפול באופנים אחרים, או מסיבות של יופי ואסתטיקה של כפות הרגליים.
לאחר הניתוח, בדרך כלל המטופל הולך בעזרת קביים או קטנוע כדי לשמור על הרגל במשך זמן ההחלמה מהניתוח, שבדרך כלל לוקח שלושה חודשים.
לאחר תקופה זו, נהוג לנעול נעליים אורתופדיות עד לסיום הבראת המקום באופן סופי.
מום עצמות מסרק קצרות נפוץ יותר בקרב נשים מאשר בקרב גברים.
עצמונה היה מאחז על חוף צפון סיני, ליד היישוב חרובית באזור אל עריש.
היישוב הוקם בשנת 1979, בתגובה על הכוונה לסגת מסיני ועל מנת להביע אמונה שהנסיגה לא תצא לפועל.
היישוב פונה בשנת 1982, במסגרת הנסיגה מסיני.
היישוב עצמונה עלה על הקרקע ב-20 במרץ 1979, יום לפני הדיון בכנסת שבו אושר הסכם השלום עם מצרים, שכלל פינוי כל היישובים הישראלים בסיני.
זאת כמחאה, לאחר ביקורו של נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר בישראל שבוע קודם, על חתימת הסכם השלום והפינוי הצפוי של סיני.
רבים מאנשי גוש אמונים נעצרו מפני שהפריעו או חשבו להפריע לביקור, ובזמן המעצר באו לבקרם תושבים מיישובי ימית, ואז עלה הרעיון.
למקום הגיעו כמה קבוצות של מתיישבים.
קבוצת הסטודנטים סל"ע, מחוגי תנועת הליכוד, ואיתם צחי הנגבי, קבוצה של תלמידים מישיבת קריית ארבע, וקבוצה של כ-20 חברי גרעין קשת, שהגיעו מרמת הגולן, כאשר מזכיר הגרעין היה חנן אשל.
ראשונה הגיעה קבוצת התלמידים מישיבת קריית ארבע, שלמעשה התכוונו רק לתגבר את המתיישבים העיקריים בימים הראשונים.
גם תלמידים מישיבת ימית תגברו את המקום בהתחלה.
ממארגני מבצע ההתיישבות במקום היו מאיר אינדור ויהודה חזני, אנשי גוש אמונים.
המתיישבים התבססו במתחם שהוקם כשנה קודם לכן.
מתחם זה היה אחד ממספר מאחזים חקלאיים שנבנו ביוזמת שר החקלאות אריאל שרון, במהלך שיחות השלום.
הקמת המאחזים הוקפאה לאחר שנבנו ללא החלטת ממשלה וכונו "ישובי הדמי" בתקשורת.
לכן הייתה כבר קיימת במקום חצר מגודרת בגודל 15 דונמים, ובה מגדל עם מכל מים, וכן מבנה מגורים קטן מפיברגלס.
מים הובאו בצינור מהיישוב חרובית, וחשמל סופק על ידי גנרטור.
יומיים אחר כך הובאו למקום שני מבנים נוספים.
בתחילה לא ניסו כוחות הביטחון להפריע לפעילות במקום, אך כשהמשיכו להביא ציוד נוסף, המשטרה הזהירה כי תעצור את מי שיביא ציוד.
כמו כן, הוצבו מחסומים כדי למנוע את הגישה ליישוב, אך המתנחלים הצליחו לעקוף אותם.
המבנים שהובאו בימים הראשונים, היו מבנים שנלקחו משאר "ישובי הדמי", והובאו לעצמונה בעזרת מתיישבים מיישובי האזור.
בימים הראשונים, ביקרה ביישוב קבוצה של חברי כנסת, ביניהם גאולה כהן ומשה שמיר, שהיו עדיין חברי הליכוד.
גאולה כהן הודיעה כי תבקש ממשרד הביטחון להכיר ביישוב החדש.
בחול המועד פסח 1979, כארבעה שבועות לאחר הקמת היישוב, עבר היישוב למקום חדש על גבעת חול סמוך לים, כקילומטר וחצי מצפון ליישוב חרובית.
מתיישבי נאות סיני וחרובית עזרו בהעברת הציוד והגנרטורים.
תושבי עצמונה הודיעו כי המיקום החדש הוא מקום הקבע שלהם, והוא נוח יותר מהמיקום הראשוני.
המיקום החדש של עצמונה היה, כמו המיקום הראשון, בתוך מתחם שהוקם שנה קודם לכן.
לעצמונה סייעו בציוד ותקציב המינהל האזורי של פתחת רפיח "איתם" ותנועת גוש אמונים.
בהתחלה, עסקו המתיישבים בעבודה שכירה ביישובי האזור.
בקיץ החלה במקום פעילות חקלאית, שכללה גן ירק בן 5 דונמים, של עגבניות, מלפפונים, אבטיחים וקישואים, וכן 100 שתילי הדרים.
שאר התושבים המשיכו לעבוד ביישובי הסביבה.
הממשלה אפשרה באופן לא רשמי את קיומו של היישוב, ונמנעה מלפנותו, למרות לחץ האופוזיציה והתקשורת, שטענו שקיומו של היישוב מסכן את הסכם השלום עם מצרים.
כשבועיים לאחר הקמת עצמונה, נפגש מנחם בגין עם נציגי ישובי חבל ימית.
כאשר נשאל על ידי נציג עצמונה, מה יעלה בגורל ההתנחלות, השיב: "עליתם ללא אישור הממשלה – ואיני רוצה לדון במצבכם כאן".
בסוף יולי 1979, במסגרת ההכנות לנסיגה מסיני, הוחלט בפגישה אצל שר החקלאות אריאל שרון, שתושבי עצמונה, יעברו למורג בגוש קטיף (ההחלטה לא הייתה על דעתם של התושבים, אך לבסוף הם אכן הגיעו ליישוב מורג).
בחורף 1980, ניהלה תנועת אמנה משא ומתן עם השר שרון, לקבלת תקציב של 15 מיליון לירות לפיתוח מושב עצמונה.
בקשת התקציב כללה: מבני מגורים, כולל חדר אוכל, שני צריפים והבאת 10 מבנים יבילים, תשתיות מים חשמל וכו', וכן צרכים חקלאיים, כולל הכנת עשרות דונמים לגידול קישואים, מילונים, חצילים ופלפלים, טרקטורים, כלי רכב ועוד.
הנימוק הרשמי לתקציב זה היה, כי המושב עצמונה מהווה הכשרה חקלאית לצורך התיישבות בגוש קטיף.
כשנה לאחר הקמת היישוב, בסוף מרץ 1980, נעשה ניסיון להקים נקודה נוספת בסמוך.
שם הנקודה החדשה היה "חצרון" או "עצמונה ב'".
מתיישבי עצמונה ביקשו אישור מהממשל הצבאי להקים מחנה עבודה במרחק כמה מאות מטרים מהיישוב, כשהמטרה הייתה שמחנה העבודה יהפוך ליישוב חדש.
הממשל הסכים לאשר הקמת מחנה עבודה, אך רק בצמוד ליישוב, ולא במקום שביקשו.
במקביל, הובא לעצמונה ציוד להקמת 4 מבנים, שנרכשו בכספי תנועות המחאה.
וקבוצות של צעירים שהגיעו מישיבות במקומות שונים בארץ, רצו להקים את המבנים במקום המיועד, ללא אישור, למרות התנגדות אנשי עצמונה.
בניסיון הראשון נכשלה הקמת המבנים בגלל רוח חזקה שגרמה לסופת חול, וחלקי המבנים הונחו בינתיים בצידי הכביש בסמוך לעצמונה.
כעבור מספר ימים, אנשי הממשל הצבאי שכרו בדואים שלקחו את חלקי המבנים והביאו אותם לתחנת המשטרה בשיח' זוויד.
בלילה שאחרי כן, עלו אנשי חצרון על הקרקע, כשהם מביאים איתם 3 מבנים קטנים יותר, ומציבים אותם במקום.
למחרת היום, פונו המתיישבים בכח על ידי חיילי צה"ל, לאחר שסירבו להתפנות מרצון.
נעצרו 33 מתיישבים, 11 מתוכם צעירות מקרית ארבע.
עצמונה הייתה אחד מארבעת היישובים שבהם היה ריכוז קיצוני של מתנגדי הנסיגה.
עצמונה פונתה ב-19 באפריל 1982. התושבים לא עשו כל הכנות שהן לפינוי, וסירבו אף לדבר או לחשוב מה יהיה במקרה של פינוי.
ביום הפינוי עסקו התושבים ביציקת בטון של ארון הקודש של בית הכנסת ההולך ונבנה.
כוחות פינוי גדולים מאוד הגיעו לעצמונה עם בוקר, כולל מספר גדול של אמבולנסים.
לתושבים היה נראה שהצבא חושש מאוד מפינוי עצמונה.
החשש נבע מכך שהתושבים ביישוב היו קיצוניים חדורי אידאולוגיה.
תגובתם למצב לא הייתה על פי המצופה, והצבא חשש אולי מהפתעות מרות של הרגע האחרון.
סוכם שהתושבים יעלו על אוטובוסים, שייקחו אותם לאן שיחליט הצבא, מלבד קבוצה קטנה של תושבים שיישארו בינתיים במקום, לשמור על ציוד, ולהמשיך בקטיף המלונים.
הצבא התחייב שלא לפנות באותו יום את מבני המגורים.
לקראת ערב, לאחר תפילת מנחה עלו התושבים לשלושה אוטובוסים.
לפני העלייה לאוטובוסים, נשא מזכיר היישוב, איציק אידלס, דברים בפני כל החיילים שהיו במקום.
לתושבים לא היה כל מושג לאן מסיעים אותם.
רק במהלך הנסיעה נודע להם שהוכן מקום עבורם בבתים ריקים, ביישוב מורג שבגוש קטיף.
המקום הוכן ביוזמת ראובן רוזנבלט, ראש המועצה האזורית חוף עזה, שידע שאנשי עצמונה לא יסכימו להשתתף בשום תכנון, הנוגע למקרה של נסיגה ופינוי.
למחרת הפינוי, הורשו כמה מהתושבים שכבר פונו, לחזור לעצמונה, ולהמשיך בקטיף המלונים עוד כמה ימים.
המפונים שהו במורג במשך כשלושה חודשים, שבמקביל הוכנה תוכנית ליישוב ב"בדולח".
בחמישים הימים האחרונים לפני הפינוי, צולם בעצמונה, בהסכמת התושבים, סרט טלוויזיה, המתאר את חיי התושבים בצל הנסיגה.
בסרט מובאים דברי התושבים, ונראים שגרת החיים, ונופי היישוב והסביבה.
הסרט מציג גם את יום הפינוי עצמו.
הסרט נערך לאחר הפינוי, והוקרן בתוכנית מבט שני ב-7 בנובמבר 1982.
הקמת היישוב החדש בגוש קטיף
ב-6 ביולי 1982 קיבלו מפוני עצמונה לידיהם את היאחזות הנח"ל בדולח, שפונתה לשם כך על ידי הצבא ואוזרחה.
בדולח קיבלה את השם "מצפה עצמונה" ובמקום התיישבו 15 משפחות ו-15 רווקים.
במלאת שנה לנסיגה, נערכה ב-12 באפריל 1983 עצרת מחאה ב"מצפה עצמונה", בנוכחות השר יובל נאמן, בדרישה לחזור לסיני.
בינואר 1984 מפוני היישוב דרשו ממשרד האוצר מיליון דולר על פיצויים הפינוי.
היישוב הוקם לאחר ההחלטה למתן הפיצויים למפנוי סיני ולכן לא היו זכאים לפיצוי.
הקבוצה שכרה את שירותיו של עורך דין יעקב נאמן, שאיים לעתור לבג"ץ בעניין.
משרד האוצר דחה את הפנייה, אולם בדק אפשרות לסייע ליישוב בדרכים אחרות.
מצפה עצמונה הוגדר יישוב זמני, והמפונים קיבלו לבסוף תקציב ממשרד השיכון להקמת יישוב הקבע בסמוך, שתוכנן ל-250 משפחות.
טקס חנוכת יישוב הקבע בני עצמון, כ-500 מטר מדרום ל"מצפה עצמונה" נערך ב-6 באוקטובר בנוכחות השר דוד לוי.
בעקבות ביצוע תוכנית ההתנתקות פונה היישוב בני עצמון באוגוסט 2005, במקומו הוקם היישוב נווה בחבל שלום על ידי חלק ממפוני עצמונה, ושאר המפונים הקימו מחדש את קיבוץ שומריה.
העקרונות שהנחו את תושבי בעצמונה היו:
היישוב אמנם הוקם כתגובה על ההחלטה לסגת מסיני, אך הדרך להאבק בהחלטה היא על ידי קיום יישוב רגיל והרחבתו, ללא כל כוונת מחאה, או התנגדות פיזית.
כל זמן שרק אפשר, היישוב יפעל בצורה רגילה, כמו יישוב שעתידו לפניו, ללא כל קשר לסיכויי ביטול הנסיגה.
לא משתתפים בשום דיון או תכנון בנושא של מה יהיה במקרה של פינוי, ואף לא מקיימים שיח פנימי בנושא זה.
כשם שמצווה לקיים יישוב בארץ ישראל, כך מצווה להתייחס יפה לכל יהודי, ולכל חייל צה"ל, ולא לפגוע או להתעמת איתו בשום צורה.
מורה הדרך הרוחני של עצמונה, כמו גם של יישובים אחרים באזור, היה הרב אברהם יהושע צוקרמן, מישיבת מרכז הרב.
הרב הרבה להגיע ליישובים באותה תקופה, והשפעתו הייתה גדולה.
בתחילת שנת תשמ"ב, הגיע הרב נחום רכל להתגורר בעצמונה, ושימש כרב היישוב.
דרך ההתמודדות של עצמונה, ספגה ביקורת משני כיוונים.
היו שטענו שאנשי עצמונה מנותקים מהמציאות, בכך שהם ממשיכים להתנהג כאילו לא קרה דבר, גם כאשר כוחות הפינוי כבר בדרך.
והיו שטענו שמאבקם חלש וחסר סיכוי, מפני שאינם מתכוונים להאבק בכוח נגד הפינוי, כשיגיע.
היו גם בעצמונה תושבים שלא הסכימו לדרך זו של מאבק, ולכן עזבו את היישוב ועברו ליישוב חצר אדר.
בהתחלה הייתה תחלופה גבוהה של התושבים, אך בהמשך הגיעו משפחות עם ילדים שקבעו את ביתם במקום.
בשנת תשמ"א היו במקום 8 משפחות ו-11 ילדים.
ביישוב עצמונה היו בשלב זה כבר 15 מבנים, מהם 6 קרוואנים.
לצורך הבניה הובאו חומרי בנין, במימון גוש אמונים והמינהל האזורי.
בעצמונה הוקמו מבני קבע בודדים: חדר אוכל, מקווה (שנבנה במימון משרד הדתות), והתחיל להבנות בית כנסת.
בינואר 1981, הגישו אנשי עצמונה בקשה לעוזר שר החקלאות, אישור לדייג חופי באזור ימית – חרובה.
בשנת 1981 עיבדו אנשי עצמונה 40 דונם של עגבניות.
העגבניות של עצמונה נחשבו ללהיט מבוקש אצל הסוחרים, ואף יוצאו לחו"ל במחירים מצוינים.
בשנת תשמ"ב עובדו 130 דונם של עגבניות.
הייתה החלטה שלא להיעזר בעבודה שכירה.
במוצאי שמחת תורה, אוקטובר 1981, הגיע לעצמונה גרעין שמטרתו הייתה להקים יישוב חדש באזור.
בגרעין היו 15 רווקים ורווקות ומשפחה אחת.
ובחנוכה, עלה הגרעין והקים את היישוב חצר אדר.
בסוף דצמבר 1981, הוקם יישוב נוסף על חוף הים מזרחית לעצמונה, מעוז הים שמו.
10 צעירים השתכנו במבנה ששיקמו, והתכוונו לעסוק בדיג.
בחודשים האחרונים, התקיימו במקום תלמוד תורה ובית ספר לבנות.
קבוצת חברי כנסת, ובהם סגן השר דוד שיפמן, יגאל כהן ויגאל כהן אורגד מהליכוד, ורענן נעים ממפלגת העבודה, ביקרו ביישובים עצמונה וחצר אדר, לאות הזדהות עם מאבקם נגד הנסיגה.
היישוב עצמונה התקיים במשך 3 שנים בתנאים קשים ביותר (אמנם רוב התושבים גרו במקום פחות זמן), תנאים קשים יותר משאר יישובי חבל ימית.
חוסר הכרה מצד הממשלה, ובדברים מסוימים אפילו הפרעה לפיתוח היישוב.
חוסר תנאים בסיסיים להתיישבות, כמו: מקורות מימון וקרקעות מתאימות לחקלאות ליד היישוב.
בעיות תקשורת - אין טלפון וכביש הגישה קשה למעבר ומתכסה תכופות בחול.
היישוב ממוקם על דיונה של חול, וחסרה תשתית של קרקע מוצקה.
בניגוד לשאר היישובים באזור שרוב תושביהם השלימו בשלב מסוים עם הנסיגה, ועזבו את היישוב הרבה לפני הפינוי, בעצמונה המשיכו לנהל שגרת חיים רגילה עד הסוף.
ובניגוד לשאר מתנגדי הנסיגה, שבאו רק בחודשים, בשבועות ובימים האחרונים לפני הנסיגה, אנשי עצמונה החזיקו מעמד וקיימו יישוב במשך 3 שנים.