tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
העיר מהווה מוקד משיכה תיירותי במהלך חודשי החורף בזכות אתר הסקי הגדול בהר פלנדקן (Palandöken), הנישא לגובה של 3,271 מטר והנחשב לאתר הסקי הטוב במדינה.
הקיץ קצר יחסית וממוזג, והטמפרטורה הממוצעת נעה סביב 20°C.
העיר שוכנת באזור סייסמי פעיל ומספר רעידות אדמה פקדו אותה לאורך תולדותיה.
האזור היה מיושב בתקופת החתים במחצית השנייה של האלף השני לפנה"ס, ועבר מיד ליד פעמים רבות בדומה לחלקיה האחרים של מזרח אסיה הקטנה.
ממלכת אוררטו שלטה במקום במחציתו הראשונה של האלף הראשון לפנה"ס, והוא עבר משליטתה לידי הכימרים, מדי, הממלכה האחמנית ונכבש בידי אלכסנדר הגדול.
ב ביססו הרומאים את השפעתם באזור, אשר נודע בשם "ארזן" (Arzen).
המידע המוקדם ביותר לגבי העיר אזורום עצמה הוא מתקופת הביזנטים אשר ייסדו אותה בתחילת המאה ה-5. הביזנטים כינו את ארזורום תאודוסיופוליס (Theodosiopolis), על שמו של הקיסר תאודוסיוס הראשון, וסמלה של העיר הוא עיט דו-ראשי, המבוסס על סמל העיט הדו-ראשי הביזנטי.
העיר המשיכה ועברה חליפות בין הביזנטים, הפרסים והערבים, עד שנכבשה בסוף המאה ה-11 בידי הסלג'וקים.
אלה אימצו את שמה הקודם "ארזן" אך בשל כך שעיר אחרת נשאה כבר בשם זה, הוסיפו לה את הכינוי "רום" על שמם של הרומאים/הביזנטים והעיר הייתה ל"ארזן אל-רום" (ארזן הרומית) ומאוחר יותר ל"ארזורום".
העיר נודעה כתחנה חשובה לאורך דרך המשי, וב-1515 נכבשה על ידי הסולטאן העות'מאני סלים הראשון.
במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה בין השנים 1877-1878 הותקפה ארזורום, והגנת שכונת אזיזיה (Aziziye) נסמכה בין היתר על נשים מתנדבות.
המפורסמת בין נשים אלה היא שהפכה לאחד מסמליה של העיר.
העיר הייתה מוקד לקרבות בין האימפריה העות'מאנית ורוסיה גם בעת מלחמת העולם הראשונה.
היא נכבשה בידי הרוסים ב-16 בפברואר 1916 במתקפת ארזורום והושבה לעות'מאנים רק מכוחו של הסכם ברסט-ליטובסק ב-1918.
ועידת ארזורום (בטורקית: Erzurum Kongresi) של התנועה הלאומית הטורקית התכנסה בעיר בעקבות חוזר אמסיה מ-22 ביוני 1919, החל ב-23 ביולי 1919 ועד ה-4 באוגוסט 1919. בוועידה השתתפו נציגיהם של חמישה מחוזות במזרח טורקיה והיא קיבלה מספר החלטות חשובות על אופן ניהולה של מלחמת העצמאות של טורקיה.
מוסטפא כמאל, מייסד טורקיה המודרנית, התפטר מהצבא העות'מאני בהיותו בארזורום ב-8 ביולי 1919 לאחר שנדון למוות שלא בפניו בידי הממשלה העות'מאנית בשל פעילותו בארגון התנועה הלאומית הטורקית.
הוא הכריז על שחרור העיר, ובה הונפקה לו תעודת האזרחות הראשונה (Nüfus Cuzdanı) של הרפובליקה הטורקית החדשה.
לאחר מכן עבר לאנקרה ובה קבע את מרכזה של התנועה.
ארזורום נודעה כ"הסלע" בקוד נאט"ו, ושימשה כבסיס חיל האוויר הדרומי ביותר של נאט"ו במהלך המלחמה הקרה.
בשנת 1957 נוסדה בעיר אוניברסיטת אטאטורק (Atatürk Üniversitesi) ובה למדו בשנת 2006 41,613 תלמידים.
העיר אירחה את משחקי החורף של האוניברסיאדה בשנת 2011.
ארז קומרובסקי (נולד ב-5 באוגוסט 1962) הוא שף, מחבר ספרי בישול ומנחה של סדנאות בישול ואפייה ישראלי.
התפרסם כשהקים את רשת בתי הקפה והמאפיות "לחם ארז" והיה מבעליה.
בצה"ל שירת בחטיבה 7 של חיל השריון ובמלחמת לבנון הראשונה לחם כמפקד טנק.
אחרי הצבא למד בישול בפריז, ביפן, שם התמחה בבישול ארוחת הקייסקי המסורתית, ובסן פרנסיסקו.
לאחר שובו לישראל ניהל חברת קייטרינג, "הסטודיו לבישול פוטוריסטי".
בין 1989 ל-1994 חי בסן פרנסיסקו, שם התמחה בבישול בסגנון פיוז'ן ובאפיית לחמי שאור בפריז אצל ליונל פואלן.
ב-1996 הקים את "לחם ארז" כמאפייה בהרצליה, עם שותפו אילן רום.
בשנת 2004 מכרו מחצית ממניות הרשת לאיש העסקים גיורא נפתלי, מבעלי "מי עדן", ו-10% מהמניות לחיים בן שחר.
בנובמבר 2010 נמכרו כל מניות "לחם ארז" לחברת "קפה קפה", לאחר שקיבלה ומאז אין לו עמה שום קשר (הזיכיון נמצא בבעלותו של בעלי רשת "קפה קפה", איש העסקים רונן נמני).
קומרובסקי יזם ב-2002 מבצע עם האגודה לזכויות האזרח, שבו מכר לחמניות בצורת כף יד, אשר הרווח ממכירתן עבר לאגודה תחת הסיסמה: "נותנים יד לזכויות האדם".
קומרובסקי היה מעורב גם בעתירה לבג"ץ, יחד עם עמותת הרוב הציוני, בנושא חוק חג המצות (איסורי חמץ), האוסר על מכירת דברי חמץ ביישובים בעלי רוב יהודי במהלך חג הפסח.
בספריו, כתבותיו ובראיונות עמו הוא מביע תמיכה גם במטבח אורגני ומקומי, ורבים מן המאכלים הנמכרים ב"לחם ארז" הם אורגניים.
לאורך השנים פרסם כתבות, טורים אישיים ומתכונים בעיתונים "העיר", "הארץ", "גלובס" ובאתר "ynet" והשתתף בתוכניות טלוויזיה ובפרסומות.
ב-2008 עלתה בערוץ 10 התוכנית "בישול גלילי", תוכנית בישול בהנחייתו.
ב-2010 יצר עבור חברת "טבעול" סדרת מוצרים בשם "מהמטבח הגלילי".
החל משנת 2019 השתתף כאחד מצוות השופטים של סדרת הטלוויזיה "משחקי השף".
בפברואר 2022 הודיע על פרישתו מהסדרה, בעקבות תחקיר עיתונאי שטען להטרדות מיניות מצדו.
ב-2019 פתח מסעדה בשם "מינט" בעיר ניו יורק בסגנון "פאסט קז'ואל", מטבח ישראלי מודרני במחיר נגיש.
אחרי שנה של פעילות, בעקבות מגפת הקורונה, נסגרה המסעדה.
ב, קומרובסקי מפעיל בית ספר לבישול גלילי בביתו שבישוב מתת והוא בעלים-שותף בקייטרינג "ארז וחנן", "שווארמה וייסברג" ופיצה "לבנטינה".
קומרובסקי מתגורר במתת שבגליל עם בן זוגו, מיכאל גלוזמן, פרופסור חבר לספרות באוניברסיטת תל אביב.
הוא מטפח סביב ביתו בוסתן לירקות מאכל.
בעבר התגורר בתל אביב ובכליל.
השף הקטן - אגדה של מטבח, הוצאת לחם ארז (ספר בישול לילדים)
ספר הגריל, עם אבי גנור וקרן הנדלר-קרמרמן בהוצאת "RUNNING PRESS USA"
שנה בצלחת, בהוצאת עם עובד, תשס"ח 2008 - סיפורים על אוכל ובישול ממתת שבגליל, כפי שפורסמו לראשונה במוסף G של גלובס
ארז קומרובסקי מבשל ואופה, הוצאת כתר, 2011
ספר האפייה של ארז קומרובסקי, הוצאת כתר, 2013
אפייה מהירה עם ארז קומרובסקי, הוצאת כתר, 2016
ארז צוקרמן (נולד ב-1964) הוא מפקדה הראשון של יחידת אגוז, ממפקדי שייטת 13 ("הקומנדו הימי") וחטיבת גולני.
בתפקידו האחרון בצה"ל, בדרגת תת-אלוף, שימש כמפקד עוצבת נתיב האש, אוגדת מילואים משוריינת בפיקוד הצפון.
הוא פיקד על האוגדה שהשתתפה בימיה האחרונים של מלחמת לבנון השנייה (אוגוסט 2006), והתפטר מספר חודשים לאחר סיומה בשל החלטתו "לקחת אחריות אישית על הכישלון בתפקידו כמפקד האוגדה".
צוקרמן נולד בקיבוץ דן, הבכור מבין ארבעה אחים לאם שעלתה מצ'ילה ואב יליד ישראל.
למד בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה.
מספר חודשים לפני גיוסו נהרג אביו בתאונת דרכים.
צוקרמן התגייס לצה"ל בשנת 1982, והחל מסלול לוחם בשייטת 13 של חיל הים.
את הטירונות עשה, ככל לוחמי השייטת באותם ימים, בחטיבת הצנחנים, אבל את קורס המ"כים עם לוחמי חטיבת גולני וסיים אותו בהצטיינות.
משם המשיך במסלול בשייטת במגמת פשיטה וצלילה.
רק 12 מתוך 80 הלוחמים שהתחילו את המסלול, סיימו אותו.
במהלך השנים ביצע את כל התפקידים הפיקודיים בשייטת, ממפקד צוות לוחמים ועד מפקד היחידה.
המבצע הראשון שעליו פיקד כמפקד צוות היה מבצע חצב עדין, מארב לרכבי מחבלים בצידון.
לאחר שכיהן כמפקד יחידת הפשיטה של השייטת יצא לחופשה של למעלה משנה מהצבא וכשחזר יצא לקורס חובלים, והתקדם במסלול זה עד לפיקוד על ספינת הטילים אח"י כידון (סער 4).
ב-1993 חזר לשייטת ומונה למפקד פלגת לוחמים (מפל"ג), בדרגת סגן-אלוף.
באותה שנה במהלך יומו הראשון של מבצע דין וחשבון הוביל צוקרמן כוח מן השייטת אשר פשט על בסיס מחבלים בטריפולי והרג שישה מחבלים.
במהלך שירותו באותן שנים לקח צוקרמן חלק, לצד הפעולות הייעודיות של היחידה בלחימה ימית, בפעולות מיוחדות רבות ברצועת הביטחון, ובהן פעולות רבות במתווה לחימת החי"ר אותן ביצעו הסיירות של חטיבות החי"ר ויחידות מובחרות אחרות.
לקראת הקמתה של יחידה חדשה במסגרת חטיבת גולני, שיועדה להתמקצע בלוחמת גרילה נגד ארגון חזבאללה ברצועת הביטחון ובדרום לבנון.
היה צוקרמן אחד ממגבשי דמותה העתידית.
לאור הצלחותיה הרבות של השייטת במשימותיה במהלך הלחימה בלבנון, וחלקו של צוקרמן בכך, מונה על ידי הרמטכ"ל אמנון ליפקין-שחק בשנת 1995 למפקדה הראשון של היחידה החדשה שבהקמתה השתתף, היא "יחידת אגוז".
מינויו של איש חיל-הים למפקד יחידה יבשתית לא היה אירוע שכיח, והדבר עומד כעדות לכבוד ולהערכה שרחשו בכירי פיקוד הצפון וצה"ל לאישיותו ופועלו של צוקרמן, שאף הוביל את לוחמי היחידה ברבות מן הפעולות הראשונות שביצעה, ובהן מבצע חובק עולם.
על תקופת שירותו ביחידת אגוז עוטר צוקרמן בצל"ש אלוף פיקוד הצפון, עמירם לוין.
כן פיקד צוקרמן על היחידה בעת מבצע ענבי זעם, ואף הוביל ארבע פעולות של היחידה בעומק לבנון במהלכו.
מפקד שייטת 13 וחטיבת גולני
בתחילת 1997 סיים צוקרמן את תפקידו ב"אגוז", וחזר לחיל הים, שם התמנה לסגן מפקד שייטת 13. בשנת 1999 הוגשה עתירה לבג"ץ נגד מינוי צוקרמן למפקד השייטת בשל העובדה כי הורה להרוג מחבל כפות בפעולה בעומק שטח לבנון.
שופטי בג"ץ פסקו לטובת צוקרמן.
באותה שנה מונה למפקד שייטת 13, בדרגת אלוף-משנה.
בתקופת פיקודו על השייטת שיקם אותה לאחר "אסון השייטת" (ספטמבר 1997), שבו נהרגו 12 לוחמים ובהם חברו מימי תחילת שירותו, סא"ל , מפקד פלגת הלוחמים.
צוקרמן דחף לשיתופה של השייטת בפעולות בשטחים בשנה הראשונה של הלחימה במסגרת האינתיפאדה השנייה, שינה את מסלול הכשרת הלוחם בשייטת תוך השמת דגש על המסגרת הצוותית ולא על צמד הלוחמים ויזם מבצעים התקפיים בכל גזרות הלחימה היבשתיות של צה"ל.
בשנת 2001 סיים את תפקידו כמפקד השייטת, ויצא לתקופת לימודים במכללת המלחמה של הצי האמריקאי, בניופורט שברוד איילנד.
בנוסף ללימודים אלה יש לו תואר ראשון מאוניברסיטת חיפה.
ב-2003 חזר לישראל וקיבל את הפיקוד על חטיבת גולני.
בכך היה לאיש חיל הים הראשון שפיקד על חטיבת חי"ר בצה"ל.
תחת פיקודו השתתפה החטיבה במבצע קשת בענן ובמבצע ימי תשובה ברצועת עזה.
כן לקחה החטיבה בהובלתו חלק בתוכנית ההתנתקות בקיץ 2005.
ב-2005, עם סיום תפקידו כמפקד החטיבה, הועלה צוקרמן לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד עוצבת נתיב האש, אוגדת שריון במילואים הכפופה לפיקוד צפון.
צוקרמן, ששירת ופיקד על יחידות חיל הים, חיל רגלים ויחידות מיוחדות בלבד, מונה לתפקיד ללא כל רקע, הכשרה או הסבה לפיקוד על יחידה משוריינת (כדוגמת קורס "הסבה לשריון" או קורס מפקדי אוגדות).
בימי הלחימה הראשונים השתתף צוקרמן בדיונים ובתכנונים של כמה ממהלכי הקרבות, והשתתף בהגיית מספר מבצעים מיוחדים, בהם "מבצע חד וחלק", שבמסגרתו פשטו לוחמי סיירת מטכ"ל ושלדג על העיירה בעלבכ, בליל 2 באוגוסט.
צוקרמן היה מיועד בתחילה לפקד על המבצע המורכב, אולם הוחלט לבסוף להטיל את הפיקוד על ניצן אלון, למקרה שאוגדתו של צוקרמן תגויס.
צוקרמן זיהה שהגזרה המזרחית של זירת הפיקוד נותרה ללא פעילות צבאית, והפציר בפיקוד לשלב את אוגדתו במאמץ התקפי בגזרה זו.
האוגדה הועסקה בגזרה המזרחית, במרחב העיירות אל-ח'יאם ומרג' עיון, במשימה בלתי תלויה במשימותיהן של שְלוש האוגדות האחרות שהפעיל הפיקוד במלחמה.
על לחימתה של האוגדה במלחמה נשמעה ביקורת רבה, ואף נכתב תחקיר צה"לי על ידי תא"ל במיל' מאיר גחטן, בעיקר בנוגע להפעלת כוחות באופן שאינו תואם את תורת הלחימה ולשינוי תכוף של התוכניות, לעיתים אף לאחר אישורן על ידי הפיקוד.
מנגד הייתה האוגדה הראשונה שפעלה במרחב מרג' עיון ואל-ח'יאם, פגעה בכמה עשרות מחבלים והשמידה אמל"ח ותשתיות חזבאללה בגזרתה.
במאי 2007, כמעט שנה לאחר סוף המלחמה, התפטר צוקרמן מתפקידו כמפקד האוגדה ופרש משירות צבאי.
הוא עשה כן לאחר שעבר הסבה לשריון והוביל את תהליך הפקת הלקחים והאימון באוגדה.
הוא טען כי התכוון להתפטר עם סיום הקרבות לאחר שחש כי נכשל במילוי תפקידו, אולם החליט להמשיך בתפקיד עד שיסתיים תהליך הפקת הלקחים ושיקום האוגדה.
ארז פילוסוף (נולד ב-12 באוקטובר 1971) הוא יזם אינטרנט, מייסד אתר וואלה!
ארז פילוסוף עסק בפיתוח תוכנה מגיל 15, סיים תיכון במגמת אלקטרוניקה ומחשבים, לאחר התיכון שירת בצה"ל כטכנאי אלקטרוניקה ומפתח תוכנה בחיל המודיעין.
לאחר השירות הצבאי, הצטרף בשנת 1994 כמתכנת לחברת "טלטל ערוצי תקשוב" אשר פיתחה שירותים לרשת תקשוב ישראלית בשם TVTEL.
בשנת 1995 לאחר שנחשף לרשת האינטרנט הקים, כפרויקט צדדי, מדריך אתרי אינטרנט בסיסי בשם וואלה!, אשר לימים גדל והפך לפורטל אינטרנט פופולרי.האתר וואלה!
הפך לפעילות העיקרית של החברה, ופילוסוף הפך לשותף בה.
עם התקדמות האתר הפך פילוסוף למנכ"ל אתר "וואלה!".
במקביל הוקמה חברת החזקות בשם "וואלה!
תחת חברה זו הוקמו פעילויות נוספות, דוגמת שירות דואר אלקטרוני ואתר פיננסי.
אחר כך רכשו את השליטה בחברה בזק בינלאומי וקבוצת הארץ.
במאי 2001 מונה כמשנה למנכ"ל הקבוצה כולה.
בתפקיד זה היה אחראי לפעילות הטכנולוגית, מערכות המידע והתשתית שלה.
בשנת 2006 נבחר במקום השני ברשימת האנשים המשפיעים באינטרנט הישראלי של מגזין העסקים TheMarker.
במרץ 2007 הפסיק לכהן בתפקיד ניהולי ב"וואלה!", אך המשיך לעסוק בהשלמת הפיתוח של מספר מוצרי מפתח שהחברה עמדה להשיק, כיועץ למנכ"ל במשרה חלקית במשך כחצי שנה.
בדצמבר 2007 הצטרף כיועץ לסטארט-אפ ויראל גורוס (ViralGurus.com) שהקים אתר לשיתוף קבצים.
במקביל הקים סטארט-אפ משלו בתחום, "ליבוקס" , לניהול ושיתוף קובצי מדיה באיכות HD.
באפריל 2008 גייסה החברה מיליון דולר.
בפברואר 2009 השיקה "ליבוקס" את הפלטפורמה שלה, אך היא נסגרה באפריל 2011, לאחר שגייסה כ-3 מיליון דולר בסך הכל.
לאחר שנסגרה הוצעו הפטנטים שלה למכירה.
הפרויקט הבא של פילוסוף היה מיזם אינטרנט בשם "Hopflow" לגילוי תוכן (Content discovery platform ).
השירות של המיזם הושק בנובמבר 2012. בהמשך השירות עבר כמה גלגולים ועסק בפיתוח שיפורים לתיבת האמייל המסורתית כך שתפעל יותר כצ'אט.
בנובמבר 2018 הוקמה על בסיס השירות חברת "Spike , בה משמש פילוסוף כסמנכ"ל טכנולוגיות והיא גייסה באותה עת 5 מיליון.
ביוני 2020 גייסה החברה 8 מיליון דולר נוספים.
החברה מספקת תוכנה כשירות לארגונים המאחדת תחת ממשק אחד שירותים כגון: אימייל, מסרים מיידיים, שיתוף קבצים, ועבודת צוות מרחוק.
ארז שלם (נולד ב-4 בנובמבר 1973) הוא סטנדאפיסט, תסריטאי, מחזאי ושחקן תיאטרון ישראלי.
שלם נולד וגדל בפתח תקווה.
לאב עולה מאלג'יריה ולאם צברית שגדלה בקיבוץ דן.
למד בבית ספר התיכון הרב תחומי עמל א'.
את שירותו הצבאי עשה בחטיבת הנח"ל.
בגיל 25 החל את דרכו על במות ה"צוותא" וה"קאמל קומדי קלאב".
במקביל החל לכתוב ולהשתתף במספר תוכניות טלוויזיה, בהן: הלילה עם ליאור שליין, משחק מכור, רצועת הביטחון, כל לילה עם אסף הראל.
ב-2005 השתתף בפינת ההומור בתוכנית האירוח "יאיר לפיד", וכן בתוכנית "פקקים" בערוץ הספורט.
ב-2007 השתתף בתוכנית "גלגל החדשות" בערוץ 2 וכן בתוכנית "מהדורה מוגבלת"!
בשנים 2008–2011 השתתף בפאנל הקבוע של תוכנית הבידור "צחוק מעבודה" בערוץ 2 במסגרת שידורי הזכיינית "רשת" (עונות 1–6), יחד עם ארבעה סטנדאפיסטים בהנחיית שלום אסייג.
במקביל העלה מופע סטנד-אפ הנושא את שמו.
מאוחר יותר השתתף בתוכנית "חומר טוב" בערוץ ביפ.
ב-2013 הצטרף לעונה השנייה של התוכנית הקומית "מחוץ לחוק" בערוץ הוט קומדי סנטרל.
ב-2015 השתתף בתוכנית הקומית "מלחמת המינים" בערוץ 2, בהנחיית שלום אסייג וליטל שוורץ.
באותה השנה הופיע גם בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה הקומית "שנות ה-80" ששודרה בערוץ 2, גילם את המורה שמעון אמסלם, המורה של שלום.
ב-2016 שיחק בסדרה הקומית "שותפים" ששודרה בהוט קומדי סנטרל, גילם את נטע, שליח פיצה סאחי שעובד בפצרייה שקוראים לה "פיצה חנק", מגיע תמיד לחן הביתה עם מגש פיצה ומנסה למכור לחן ולגדי עוד מוצרים.
שלם כתב ושחק בהצגה "שוקו וניל" בתיאטרון העברי - קומדיה שמספרת על הקושי של העדה האתיופית להשתלב בחברה הישראלית.
משנת 2016 השתתף בהצגה "אול יו ניד איזה רב", שגם בכתיבתה נטל חלק, בתפקיד הרב.
בשנת 2020 כתב את הסדרה "הנחלה" וגם שיחק בה.
אחיו, שושן שלם, הואשם בהונאה של מיליוני שקלים ונשפט ל-6 שנות מאסר.
מבין הנפגעים, השחקן שלום מיכאלשווילי והעיתונאי חיים אתגר נטען שההיכרות שלהם עם שושן נוצר על רקע החברות עם ארז.
ארז תדמור (נולד ב-18 בינואר 1974) הוא במאי קולנוע ותסריטאי ישראלי זוכה שני פרסי אופיר.
תדמור גדל בנתניה ולמד קולנוע ב"קמרה אובסקורה" בתל אביב.
סרטו הקצר הראשון, "מוש", שהוא גם סרט הגמר שלו, שזכה במענק על התסריט מקרן התרבות אמריקה-ישראל, קרן סנונית וקרן גלפנד לסרטים קצרים.
הסרט מספר על בני זוג שמאמצים תינוק שננטש וכך מתאחדים מחדש.
הסרט זכה בפסטיבלים רבים ברחבי העולם ביניהם יוסטון, טייפה, קרלה שבהודו, פאלם ספרינגס ב-2001 ובעוד כ-20 פסטיבלים נוספים.
בסיום לימודיו התחבר לבמאי גיא נתיב ("מבול") ויחד ביימו את הסרט הקצר "זרים", בכיכובם של גיא לואל וסמי סמיר, על יהודי וערבי שנפגשים ברכבת ונתקלים בחבורת צעירים גלוחי ראש.
הסרט זכה בפסטיבל סאנדנס 2003 בפרס הקהל לסרט הקצר הטוב ביותר, ובפרס "וולג'ין" לציון לשבח בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2003. "זרים" גם זכה ביותר מ-30 פסטיבלים ונכנס לרשימת עשרת הסרטים המועמדים לפרס אוסקר 2004 בקטגוריית הסרטים הקצרים (אך לא נכלל בחמשת המועמדים הסופיים).
בתקופה זו ביים תדמור גם את הסרט הדוקומנטרי "אצלי הכל בסדר" יחד עם הבמאי ירון אמיתי, על הזמרת ג'וזי כץ, שהיה מועמד לפרס אופיר ב-2005 כמו כן השתתף בפסטיבל הקולנוע הישראלי בארצות הברית.
סרטם הקצר המשותף השני של תדמור ונתיב, "אופסייד", בכיכובם של לירון לבו ועידו מוסרי, זכה בפרס הסרט הקצר בפסטיבל מנהטן 2006. בפסטיבל זכו הבמאים בתקציב לבימוי סרט באורך מלא, וכך ב-2008 פיתחו את סרטם הקצר "זרים" לסרטם הארוך המשותף הראשון, שנקרא גם הוא "זרים".
בסרט כיכבו לירון לבו ולובנה אזאבל.
הסרט השתתף בעשרות פסטיבלים, כולל בתחרות הרשמית בפסטיבל סאנדנס 2008 (שם הוא הוצג לצד סרט לבנוני תחת פצצות גם הוא על מלחמת לבנון השנייה) וב"פסטיבל הסרטים טרייבקה" 2008. הסרט נמכר והופץ בכ-28 מדינות בעולם.
בנוסף לכך זכתה שחקנית הסרט לובנה אזאבל בפרס השחקנית המבטיחה בפסטיבל ירושלים 2008.
בקיץ 2009 הופץ סרטו השני באורך מלא של תדמור, "סיפור גדול", שאותו ביים יחד עם שרון מימון ומככבים בו, בין השאר, איציק כהן, דביר בנדק, אלון דהן, שמוליק כהן, טוגו איגאוואה, עירית קפלן, אוולין הגואל, לבנה פינקלשטיין, הילה סורג'ון פישר, אופירה רחמים, אושרי סהר ואלברט אילוז.
הסרט הוא דרמה קומית על קבוצת אנשים כבדי משקל מרמלה שמקימים מועדון סומו.
הסרט התקבל לפסטיבל טרייבקה 2009 בניו יורק בקטגוריית "דיסקברי", שבה הוקרנו בבכורה 13 סרטים נבחרים המייצגים את הקול החדש בקולנוע העולמי.
הסרט גם פתח את פסטיבל הקולנוע ירושלים ביולי 2009. הוקרן בפסטיבל קרלובי וארי 2009, שם זכה בפרס חביב הקהל, זו הפעם הראשונה שסרט ישראלי זוכה בפרס.
בנוסף זכה בפרס הקומדיה הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע "טרברס" במישיגן בארצות הברית מיסודו של הבמאי זוכה האוסקר מייקל מור, זכה בפרס הקהל בפסטיבל הקולנוע היהודי הבינלאומי בלונדון, זכה בפרס "תגלית הפסטיבל" בסארלה שבצרפת, בפרס הקהל בפסטיבל היהודי בלונדון, בוושינגטון ובהונג קונג.
הסרט שבפתח פסטיבלים בינלאומיים רבים כגון: פסטיבל הקולנוע הישראלי בארצות הברית, פסטיבל היהודי של וושינגטון, פאלם ביץ' ופסטיבל הקולנוע הישראלי ברומא.
"סיפור גדול", שחצה כבר בשבוע ה-14 שלו בבתי הקולנוע את ה-300 אלף צופים בישראל, קיבל 13 מועמדויות לפרס "אופיר" לטקס שהתקיים בספטמבר 2009, הסרט זכה בפרס השחקנית הטובה ביותר לשחקנית עירית קפלן, בפרס השחקנית המשנה לבנה פינקלשטיין ובפרס עיצוב התלבושות.
בפרס תא המבקרים לשנת 2009 זכה איציק כהן בפרס השחקן הטוב ביותר.
חברת ההפקה ההוליוודית "סרטי פרמאונט" רכשה את הזכויות להפקת הסרט "סיפור גדול" כרימייק אמריקאי בשנת 2011. את הרימייק היה לביים הבמאי ג'ון טרטלטאוב, אך הוא לא הופק לבסוף.
סרטו הארוך השלישי "הבן של אלוהים" (בשיתוף עם גיא נתיב) דרמת מסע של אב ובנו בצפון יוון, בעקבות קוסם יווני שנעלמו עקבותיו.
בסרט מככבים מכרם ח'ורי וזהר שטראוס, את התסריט כתב בשיתוף עם גיא נתיב ושרון מימון.
ארז וגיא ביימו את הסרט במשותף, בהפקתם של שמי שינפלד ועמיתן מנלזון.
בהשקעת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב וערוץ 10. הסרט קיבל 4 מועמדויות לפרס אופיר, כולל הסרט הטוב, השחקן המשנה והמוזיקה וזכה בפרס השחקן הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה לקולנוע לשנת 2013 ובפרס תא המבקרים לשחקן הטוב ביותר לשנת 2014, הסרט יצא לבתי הקולנוע במרץ 2014.
בנוסף תדמור ביים וכתב (בשיתוף עם גיא נתיב) סרט קצר בן 12 דקות בשם "אלוהים יקר" בכיכובם של ליאור אשכנזי וריימונד אמסלם.
דרמה פיוטית על שומר הכותל המערבי בירושלים העתיקה, שעוקב אחרי אישה מסתורית שמגיעה יום יום לכותל, ובסוף כל יום קורא את הפתקים שהיא כותבת וטומנת בכותל, הוא מחליט להגשים את משאלות ליבה.
הסרט ממומן על ידי קרן מקור לקולנוע וטלוויזיה.
הסרט היה מועמד לפרס אופיר בקטגוריית הסרט הקצר הטוב ביותר.
בדצמבר 2015 הוקרן בבתי הקולנוע סרטו הרביעי "ארץ פצועה, (בכיכובם של רועי אסף, דביר בנדק, משה אשכנזי, קרן ברגר, שרון טל, יואב לוי, מכרם ח'ורי ועוד).
הסרט זכה ב-3 פרסים בטקס פרסי אופיר לשנת 2015: פרס הבמאי הטוב ביותר (תדמור), פרס השחקן הטוב ביותר (רועי אסף) ופרס האיפור.
הסרט מספר על לילה אחד בחייהם של ארבעה שוטרים שנאלצים לשמור על מחבל מתאבד, שגרם לפיגוע בחיפה ולא נהרג.
את התסריט כתב במשותף עם שלמה אפרתי וזה סרט הקולנוע הראשון שביים לבדו.
סרטו החמישי "נמל בית" שאותו כתב עם שלמה אפרתי והוקרן בבתי הקולנוע ב-23 במרץ 2017 (בכיכובם של יורם חטב, שמיל בן ארי, לירון בן-שלוש, אנה דוברוביצקי, דליה בגר, לירון לבו, יעקב דניאל זאדה, אודי פרסי ועוד).
הצלם הוא זיו ברקוביץ', חברת ההפקה היא פאי סרטים.
הסרט זכה בפרס הצילום בפסטיבל חיפה.
בשנת 2017 כתב וביים את הסרט הקצר "נפילות" שזכה בפרס אופיר בקטגוריית הסרט הקצר הטוב ביותר, "נפילות" בכיכובם של רועי אסף, לירון בן-שלוש ואלי גורנשטיין, אותו כתב וביים תדמור.
השתתף גם בפסטיבל חיפה 2017. באותה שנה כתב ויצר ביחד עם בן כליפי סדרת רשת אמריקאית בשם "טייקון" בבימויו של הבמאי האמריקאי צרפתי לואי לטרייה (שביים את "האשליה", "הענק הירוק", "האחים גריסבי" ועוד).
בשנת 2019 ביים את הדרמה "בשורות טובות" העוסקת בטיפולי פוריות של זוג צעיר.
בשנת 2021, ביים את הסרט "בחורים טובים", דרמה קומית-רומנטית על מוסד השידוכים בחברה החרדית בישראל.
ארז קוחנסקי (נולד ב-3 ביולי 1984 בתל אביב), הוא כדורסלן עבר ישראלי, שיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
קוחנסקי גדל בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב.
מגיל 16 היה קפטן קבוצת הנוער של המועדון והיה שותף לזכייתה באליפות ובגביע בעונות 2000-2001 ו-2001-2002. בסוף עונת 2001-2002 החל להתאמן עם הקבוצה הבוגרת.
בעונת 2002-2003 שיחק קוחנסקי בקבוצה הבוגרת של מכבי תל אביב, והיה שותף לזכייתה באליפות ליגת העל הישראלית ובגביע המדינה בכדורסל, ובהגעתה לגמר הליגה האדריאטית.
לאחר שלא קיבל הזדמנות אמיתית בקבוצת האם, עבר קוחנסקי בעונת 2003-2004 לקבוצת מכבי ראשון לציון.
בסיום אותה העונה השתתף קוחנסקי באליפות אירופה עם נבחרת העתודה של ישראל בכדורסל וזכה איתה במקום השני.
גם בעונת 2004-2005 שיחק קוחנסקי בראשון לציון, והיה שותף לעליית הקבוצה לפלייאוף של ליגת העל ולחצי גמר גביע המדינה בכדורסל.
כמו כן, שיחק ארז בסיום אותה עונה עם נבחרת העתודה באליפות העולם עד גיל 21, בה הגיעה הנבחרת למקום ה-10.
בעונת 2005-2006 שיחק ארז בקבוצת בני השרון.
בעונת 2006-2007 עבר קוחנסקי לקבוצת עירוני רמת גן, איתה הגיע לחצי גמר גביע המדינה בכדורסל.
בסיום אותה עונה שיחק ארז במסגרת האוניברסיאדה עם הנבחרת האולימפית בכדורסל.
את עונת 2007-2008 פתח קוחנסקי בעירוני רמת גן, אך באמצע העונה עבר למכבי אשדוד מהליגה הלאומית עקב מיעוט הדקות שלהן זכה ברמת גן.
בעונת 2008-2009 שב קוחנסקי לליגת העל במדי העולה החדשה אליצור קריית אתא, שבה שימש כקפטן והיה שותף לירידת הקבוצה לליגה הלאומית.
בעונת 2009-2010 חזר קוחנסקי לקדנציה שנייה במדי מכבי אשדוד מהליגה הלאומית ומונה להיות הקפטן.
בעונת 2010-2011 חזר קוחנסקי עירוני רמת גן שירדה לליגה הלאומית.
בעונת 2011-2012 ירד קוחנסקי לליגה הארצית והצטרף לקבוצת מכבי עירוני רעננה, שהתפצלה מקבוצת בני השרון וזאת לאחר שכבר שיחק בעבר בקבוצה המאוחדת של בני השרון.
ארז נץ (נולד ב-31 בדצמבר 1957) הוא מפיק, מעבד מוזיקלי וגיטריסט ישראלי.
נץ, יליד רחובות, היה חבר בהרכב "נשמה חשמלית" לפני שירותו הצבאי.
בצבא שירת בתזמורת חיל האוויר.
לאחר שירותו הצבאי נץ טס להולנד להשתתף באודישנים ונבחר מתוך עשרות מוזיקאים אירופאים, להשתתף בלהקה ההולנדית "Earth & Fire".
בין השאר ניגן נץ עם חברו, נגן הבס אילן וייל.
בשנת 1982 חזר לישראל, ניגן בהופעות הקאמבק של יוני נמרי, ולאחר מכן ניגן בלהקת החתונות "הדולפינים".
בסוף אותה שנה הצטרף כנגן למופע הסולו של דני סנדרסון והשתתף בקולות רקע בשיר "מה הדאווין שלך?".
בשנת 1986 השתתף במופע "מחכים למשיח" של שלום חנוך וניגן בגיטרות באלבום "דרך ארץ" של גידי גוב.
ב-1987 ניגן בגיטרות באלבום "באה מאהבה" ובהופעות של יהודית רביץ ובאלבום הבכורה של ריקי גל.
בשנת 1989 יצא אלבום הבכורה של נץ הנקרא "ארז נץ" בחברת הד ארצי.
באותה השנה השתתף נץ בפסטיבל בצבעים טבעיים עם השיר "לא רוצה להסתפר" שזכה במקום האחרון.
בשנת 1990 הופיע נץ בתוכנית "הופה היי".
בשנת 1996 הפיק מוזיקלית את אלבום הבכורה של להקת המטאל אלמנה שחורה.
בשנת 1998 עיבד והפיק שירים עבור קרן הכט, ובנוסף עבד עם קורין אלאל ויהודה פוליקר.
בשנת 2004 הנחה את תוכנית הטלוויזיה "חשמלית" בערוץ טבע הדברים, בה לימד בני נוער לנגן על גיטרה חשמלית ואירח גיטריסטים מפורסמים.
עוד באותה שנה ארז הצטרף להרכב הטראנס הפסיכדלי, אינפקטד מאשרום בתור נגן גיטרה והוא מופיע עם ההרכב עד היום.
בין היצירות המוכרות ביותר שהשתתף בהן ארז "Becoming Insane" ו-"Suliman".
בשנת 2014 שיתף פעולה עם האמן "Azax Syndrom" בטראק "The Beast".
בשנת 2015 שיתף פעולה עם הרכב הטראנס המצליח "Upgrade" ובשם "Mister Netz" הוציא עם ההרכב את הטראק "Another Dimension".
בשנת 2017 יצא אלבומו השני "שאלאחו" אשר נוצר בהשראת סיפור הנדודים של סבו ומשפחתו הענפה, משפחת חכמוב, מהעיר ירוואן שבארמניה, דרך גיאורגיה, טורקיה, איראן, ואז לישראל ומשם ללוס אנג'לס.
האלבום נע בין מגוון סגנונות - מביצוע אלקטרוני לשיר חתונה הגרוזיני המסורתי "שאלאחו", דרך קטעים בסגנון ארמני/קווקזי, ועד לביצועים בסגנון מערבי.
נץ הוא אחיה הגדול של יפעת נץ, בסיסטית וחברת להקת המכשפות לשעבר.
ארזה רון (נולדה בשנת 1934) היא פרופסור אמריטה בפקולטה לכימיה בטכניון שם שימשה כראש המכון למצב מוצק.
מחקריה עוסקים בתחומי הכימיה הפיזיקלית ומוליכים למחצה.
רון עשתה את לימודיה היסודיים ברעננה ואת לימודיה התיכוניים בתיכון חדש בתל אביב.
רון סיימה את לימודיה בכימיה בטכניון, שם עשתה את התואר הראשון (1957), השני (1959) ואת הדוקטורט (1961).
בין השנים 1961 ל-1963 עשתה לימודי פוסט דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון.
בשנת 1965 הצטרפה כחברת סגל לפקולטה לכימיה בטכניון.
רון שימשה כחברה במועצה להשכלה גבוהה ובאוגוסט 1998 נתמנתה לחברה בוועדה למינוי פרופסורים למדעים מדויקים במוסדות לא אוניברסיטאיים.
בשנים 2003–2007 שימשה נשיאת המכללה האקדמית גליל מערבי.
רון חתמה על עצומה הקוראת לשמירה על סביבת מורד נחל הקישון כשטח פתוח.
בשנת 2007 קראה להגביל את האפשרות להקים מכללות פרטיות בישראל מחשש שהן תפגענה במכללות הציבוריות, ומתפקדת למפלגת העבודה
נשואה לפרופסור עמירם רון ואם לשלושה.
בתה היא פרופסור דנה רון.
ארז משולם (נולד ב-23 באפריל 1964) הוא במאי תיאטרון, מחזאי, משורר ופעיל חברתי.
משולם נולד בכפר שלם (1964), ולו שישה אחים.
ב-1988 ייסד את "תיאטרון הכרכרה", תיאטרון חברתי שהפקותיו נכתבות ומבוימות על ידי משולם.
עד סוף 2010 יצר משולם 22 הצגות בתחומים חברתיים והצגות לילדים, וכן הרצאות בנושאים חברתיים ופרויקטים עבור נוער בסיכון, אסירים, לוקים בפיגור שכלי, ילדים חולי סרטן ומשפחותיהם ועוד.
למשולם יש שלושה ילדים מאשתו הראשונה.
2016-הצגת בית ספר בן-גוריון "מתדלקים"
2016 - "גלות מאוחרת", סיפורי שואה מרגשים וסוחפים בהרמת הצגה מושלמת בתוך שבוע וחצי .
2009 - "מרה הטיפה"; "מיתרים סדוקים"; "מדריך במים סוערים"
2006 - ההרצאות "מפגש מנהיגות" ו"מעגלים שקופים של כח"
2005 - "מיתרים סדוקים" בנושא נפגעי טרור; "פרפרים מלקטים צוף מגורדי שחקים" בנושא סמים; "ארנב מיץ גזר" - מחזמר לילדים; "ארובות בשמים" בנושא השואה והזהות היהודית
2004 - "מלכת היער" - מחזמר לילדים בהשראת הסיפור העץ הנדיב
2002 - "ליל העטלף" - הצגה בנושא אונס (מבוססת על סיפור אמיתי); "נסיכת השתיקה" - הצגה קומית לילדים; "אגדת השועלון הסקרן" - מחזמר לילדים, עם שירים מתוך הקובץ האנגלו-סכסי "סבתא אווזה"
2001 - "פסיפס" - הצגה עם קבוצת לוקים בפיגור שכלי, הוצגה ברחבי הארץ
2000 - "בעיניים יחפות" - תיאטרון שירה המשלב ג'אז, בלוז ורוק בנגינה ושירה חיה
1998 - "ההלצה" בנושא ילד חריג הגדל בתוך חברה רגילה
1991 - "שמלת גלולות" בנושא תהליך כניסה של אישה למעגל האלימות במשפחה
ארז קו-אל (נולד ב-9 בנובמבר 1977) הוא תסריטאי ויוצר טלוויזיה וקולנוע, בוגר בית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב.
קו-אל משמש כחבר הנהלת איגוד התסריטאים.
כתיבתו של קו-אל מתאפיינת בטון מינורי, לעיתים לירי ומהורהר, ובגישה נטורליסטית לדמויות ולעולם אותם הוא מתאר.
ב-2009 כתב לצד לאון פרודובסקי את התסריט לסרטו של פרודובסקי "חמש שעות מפריז", שזכה בפרס הסרט ובפרס התגלית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה באותה שנה.
הסרט זכה להצלחה מתונה בקופות ולביקורות חיוביות.
ב-2011 כתב את התסריט לסרטו של יוסי מדמוני "בוקר טוב אדון פידלמן", שזכה בפרס התסריט בתחרות הבינלאומית של פסטיבל הסרטים סאנדנס באותה שנה.
עם יוסי מדמוני כתב ויצר בשנת 2010 את הסדרה חיים אחרים עבור ערוץ 2. בין השנים 2007–2009 השתתף בכתיבת סדרת הטלוויזיה "מסכים".
ב-2007 כתב לצד לאון פרודובסקי את התסריט לסרט הטלוויזיה של פרודובסקי "כמו דג בלי מים" ששודר בערוץ 2. ב-2008 כתב מספר פרקים לסדרת הטלוויזיה בבימויו של אורי ברבש "כוונות טובות".
ב-2010 כתב ויצר את המיני-סדרה "טרויקה" שביים לאון פרודובסקי.
ב-2012 שודרה בערוץ 10 סדרת הדרמה שכתב, "אלנבי", בבימוי אסף ברנשטיין (החוב) ועל פי ספרו של גדי טאוב, שגם כתב ביחד עם קו-אל את התסריט.
ב-2020 מביים את הסדרה "הטבח" בכיכובו של גל תורן וגורי אלפי בעבור "yes".
נשוי ליונית נפתלי קו-אל, משנה למנכ"ל עמותת אליפלט.
קו-אל מלמד תסריטאות בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב ובבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
2011 בוקר טוב אדון פידלמן
2010 חיים אחרים – גם יוצר
2016 אנשים שהם לא אני
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה2024בימוי בסדרת דרמה"הטבח"
ארז שפריר (נולד ב-7 בינואר 1964) הוא שחקן, קומיקאי, מדבב, במאי תיאטרון וכוריאוגרף ישראלי.
חבר סגל השחקנים של תיאטרון החאן הירושלמי.
ארז שפריר נולד בפתח תקווה.
אביו אליעזר תעשיין ואמו זהבה קוסמטיקאית ובעברה רקדה אצל מיה ארבטובה.
מגיל שש החל להתאמן בספורט באופן קבוע.
בגיל שמונה הוריו התגרשו והוא עבר להתגורר עם אמו ובן זוגה גבריאל בבני ברק.
שפריר למד מגיל עשר פסנתר ובהמשך השתתף במגמת התיאטרון של תלמה ילין במגוון הצגות.
במשך תקופת לימודיו השתתף במגוון צילומי פרסומת והוא וחבריו ממגמת התיאטרון אף שיחקו בסרט "נועה בת 17" של יצחק צפל ישורון.
בתקופת לימודיו הופיע בהצגה בפסטיבל עכו.
בתום לימודיו התקבל ארז שפריר לתיאטרון צה"ל אליו התגייס ביחד עם דרור קרן באוגוסט 1982. במסגרת שירותו הצבאי בתיאטרון צה"ל עבד עם במאי התיאטרון עמרי ניצן, אילן רונן, הלל מיטלפונקט ואיציק ויינגרטן.
שיחק בין היתר בהצגה "מחלקה 3 כתה 1", פרי עטו של דליק ווליניץ ובבימויו של איציק ויינגרטן, שהוצגה בזמנו בתיאטרון נווה צדק, בתפקיד דני.
המחזה מספר על כיתת חיילים הפושטת על מחנה פליטים.
ההפקה התבררה כשמאלנית מדי עבור הצבא ואחרי שלוש הצגות התקבלה הוראה מקצין חינוך ראשי, תת-אלוף יוסף אלדר, שמותר להציג את ההצגה רק בפני מפקדים ורק אחרי הדרכה מתאימה.
במקביל לשירותו הצבאי למד שלוש שנים בלט קלאסי ומודרני בסטודיו למחול של להקת בת דור ובבית הספר למחול של מרכז ביכורי העיתים.
עם שחרורו מצה"ל לקח ויינגרטן את שפריר ואת קרן לתיאטרון חיפה, בו הוחתם לעונה, שם שיחק בהצגה "שוליים קשים" של נייג'ל ויליאמס, שעסקה בנערים משכונת מצוקה בבריקסטון, אנגליה.
בחיפה המשיך והופיע ב"מקבת'", "גטו" (החליף את שלום שמואלוב בתפקיד שטארק ונסע עם התיאטרון חיפה לסבוב הופעות בארצות הברית) וב"פלסטינית" וכעבור שנת משחק בתיאטרון חיפה הלך ארז שפריר ללמוד בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
הוא למד בשלוחת תל אביב של הסטודיו בשנים 1986–1989 והוא בוגר מחזור כ"ד.
בכיתתו למדו בין השאר רוני פינקוביץ', אביגיל אריאלי, ואורן נאמן.
בשנה השלישית ללימודיו בסטודיו השתתף בהצגה "סטניסלבסקי, סטניסלבסקי, סטניסלבסקי" בתור בן דמותו של ניסן נתיב, מנהל הסטודיו למשחק הקרוי על-שמו.
בתום לימודיו יצר ארז שפריר ביחד עם רוני פינקוביץ', שלמד איתו בתלמה ילין ובניסן נתיב את "פרודו", הצגה שהועלתה ב"תיאטרון הבטון" באזור התעשייה ברמת גן, ההצגה הצליחה אמנותית, אבל נכשלה מסחרית.
היא שוחקה כולה בשפת הג'יבריש ושיחקו בה רחל שור, סיגל פרחי, רותי שמואלוב, נועה גולדברג, אבשלום לוי, יוחנן הרסון, וערן בן-זאב.
ההצגה מספרת על ארוחת ערב של אנשי צמרת שההזיות והתשוקות מציפות אותם והחיים הפנימיים מתערבלים בחיים המעשיים והופכים אותם על פיהם.
במקביל לתקופה בה שיחק ב"פרודו" נכנס לקאמרי כשחקן מחליף ב"גם הוא באצילים" והחל להשתתף בפרויקט הצעירים של ניסן נתיב והקאמרי, שם גילם את הברון טוזנבאך ב"שלוש אחיות" של צ'כוב בבימויו של אהרון אלמוג.
אחר כך שיחק את החתן המיועד "דיאפוארוס" בהצגה "החולה המדומה" של מולייר בבימויו של מיכאל גורביץ'.
שפריר עבר לתיאטרון הבימה שם שיחק את הופס ב"הופס והופלה" מאת חנוך לוין בבימויו של אורי פסטר.
אחר כך חזר לקאמרי לפרויקט הצעירים ושיחק את "טרזיאס" ב"אנטיגונה" של סופוקלס, בבימויו של מיכאל גורביץ'.
במהלך החזרות להצגה זאת נפטרה אימו זהבה.
במסגרת קבוצת הצעירים גם השתתף במופע הבידור "מעופפי רשפון 2" שהועלה בפסטיבל עכו.
אחר כך עבר לתיאטרון באר שבע שם שיחק בהצגה "מעקב באפילה" שכתב וביים רוני פינקוביץ'.
ארז שפריר שב לקאמרי ב-1995 ושיחק את "למל'ה פוט" בהצגה "בויטרה הגזלן" שכתב וביים הלל מיטלפונקט במהלך החזרות הוא הכיר את רותי גפן, מנהלת ההצגה, הם התאהבו ועברו לגור ביחד ובשנת 1996 נולדה בתם.
בסוף שנות ה-90 ותחילת שנות ה-2000 גם עיצב תנועה, ביים ושיחק בהצגות ילדים.
בשנת 1999 במסגרת הפסטיבל הבינלאומי להצגות ילדים בחיפה זכה בפרס
הבמאי המצטיין על בימוי ההצגה "בארץ תיק תק" מחזה מאת שהם סמיט.
בין הצגות הילדים הבולטות בהן שיחק נמנות "הרקדן" מאת יענקל'ה יעקובסון בבימויה של דניאלה מיכאלי, "אוצר המילים" מאת אורן נאמן בבימויו של חנוך רעים ולצידו של טוביה צפיר בהצגה "מסיבה ביער" שכתב וביים אחיו עופר שפריר.
במסגרת פסטיבל הצגות הילדים בחיפה שיחק ועיצב תנועה להצגה "מופ ומוריס" שכתב וביים יענקל'ה יעקובסון וזכה בפרס השחקן בשיתוף עם אוהד שחר.
ב-2016, ביים ושיחק בהפקה חדשה של ההתגה בתיאטרון המדיטק.
בשנת 2003 זכה בפרס התיאטרון הישראלי על עיצוב התנועה למחזמר "עוץ לי גוץ לי" בתיאטרון הקאמרי.
במקביל שיחק את המלצר הסיני ב "טובים השניים" מאת ריי קוני בבימויו של לזלי לוטון.
בסוף שנת 2003 ותחילת שנת 2004 עבר שני ניתוחים להשתלת כליה, האחרון צלח.
במשך התקופה בה החלים המשיך לשחק בהצגות ילדים ולהצטלם לקלטות "מסיבה ביער", "סיפורה של מדינה", "סיפורי התנ"ך", "סיפורים כיד המלך", ו"הפיציקט של רינת".
עיצב תנועה להצגת הילדים "האבטיח" שכתב וביים יענק'לה יעקובסון והשתתף בתפקידי אורח בסדרות הטלוויזיה "חדר מלחמה", "ראש גדול" ו"החיים זה לא הכול".
החל משנת 2006 שפריר הוא חלק מלהקת השחקנים של תיאטרון החאן.
במסגרתו שיחק בהצגות "הקיץ" מאת רומן ויינגרטן, בבימויו של אודי בן-משה (בתפקיד "חצי דובדבן").
"המצליחים" מאת דניאל לפין ומיכאל גורביץ', בבימויו של גורביץ', (בתפקיד שמולקי).
במקביל לעבודתו בחאן, עיצב ב-2007 תנועה להצגה "הרטיטי את לבי", בתיאטרון הקאמרי.
השתתף בסדרת הטלוויזיה "מגדלים באוויר" ובסרט "אוסטרליה שלי".
וביים את הצגות הנוער : "תתחילי לחייך" ו"קוביות של שוקולד" מאת נאוה מקמל עתיר.
בשנת 2011, זכה בפרס התיאטרון הישראלי, על הופעת שחקן בתפקיד משנה בהצגה "הלילה השנים עשר" .
בשנת 2014, ביים בתיאטרון החאן את הקומדיה "הדלת ממול" מאת פאבריס רוז'ה-לאקאן.
ומיד אחר כך שיחק במחזה "הנשים העליזות מוינדזור".
בשנת 2017, כיכב בתפקיד הראשי במחזה נפוליון - חי או מת!
בשנת 2019, ביים בתיאטרון החאן את הקומדיה "אוי, אלוהים" מאת ענת גוב.
2010 – פרס התיאטרון הישראלי לשחקן המשנה על תפקיד סר טובי בלץ' בהצגה "הלילה השנים-עשר" בתיאטרון החאן.
2003 – פרס השחקן המצטיין (יחד עם אוהד שחר) על משחקם בהצגה "מוף ומוריס" שכתב וביים יענקל'ה יעקובסון, במסגרת הפסטיבל הבינלאומי להצגות ילדים בחיפה.
2003 – פרס התיאטרון הישראלי למעצב התנועה בהצגה "עוץ לי גוץ לי" בתיאטרון הקאמרי.
1999 – פרס הבמאי המצטיין על בימוי ההצגה "בארץ תיק תק", מחזה מאת שהם סמיט, במסגרת הפסטיבל הבינלאומי להצגות ילדים בחיפה.
1996 – פרס מלגה ע"ש גוטליב וחנה רוזנבלום מטעם עיריית תל אביב-יפו, על תפקידו בהצגה "פעורי פה" בתיאטרון הקאמרי.
הצגה מחזאי במאי תפקיד מעקב באפילה רוני פינקוביץ' רוני פינקוביץ' הבלש נרדי 13 בפברואר 1994
הצגה מחזאי במאי תפקיד הצגת בכורה הופס והופלה חנוך לוין אורי פסטר הופס 23 בנובמבר 1991
תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער
הצגה מחזאי במאי תפקיד שנה מוף ומוריס יענקל'ה יעקובסון יענק'לה יעקובסון מוף 2003 הרקדן יענק'לה יעקובסון דניאלה מיכאלי 2004-1997 אגדת אוצר המילים אורן נאמן חנוך רעים 2002-2000
"סיפורי החיות של סבא טוביה";
"סיפורי התנ"ך עם סבא טוביה".
הצגה תיאטרון/חברת הפקות מחזאי במאי תפקיד הצגת בכורה הגליל והתחתון אורן נאמן עופר שפריר סגן-אלוף אפלבאום 24 בפברואר 2006 אני פה בגלל אשתי א.
דקל קול והפקות בע"מ איזו לייבוביץ' איזו לייבוביץ' גדי 1995 מעופפי-רשפון 2 התיאטרון הקאמרי
סרט במאי תפקיד שנה אוסטרליה שלי עמי דרוזד יחזקאל 2011 איש החשמל אלי כהן סבירסקי 2003 ביפ עמית הכט גיורא 1997 שורו שבי גביזון המראיין 1990נועה בת 17יצחק (צפל) ישורון1982
אַרזָוָה הייתה ישות מדינית וממלכה בדרום מערב אנטוליה שהתקיימה באלף ה-2 לפנה"ס.
שיא כוחה היה במאות ה-15 וה-14 לפנה"ס.
היא המשיכה להתקיים במסגרת מחוזות תחת שליטת החתים עד המאה ה-12 לפנה"ס.
הערכה היא שמרכז המדינה התקיים לאורך נהר קייסטר (Cayster River), ובירתה הייתה אפאסה שכנראה היא אפסוס.
שם הממלכה מופיע במכתבי אל-עמארנה ובמקורות כתובים מהאימפריה החתית.
ישות מדינית בשם ארזוה הייתה קיימת כבר בתקופת הממלכה החתית הקדומה.
המלך החתי חתושיליש הראשון שמלך בין השנים 1620 - 1650 לפנה"ס, והקים מחדש את חתושש, יצא למלחמות כנגד ארזוה.
ארזוה הייתה השכנה המערבית והיריבה הפוליטית בתקופת הממלכה החתית התיכונה ותקופת האימפריה החתית.
קיים קושי לקבוע מה הייתה השפה המדוברת בארזוה בתקופת הברונזה המאוחרת ותחילת תקופת הברזל, עקב מיעוט מקורות מקומיים כתובים.
רוב החוקרים מעריכים שהזהות הלשונית של שפתם היא בעיקרה לוּוִית, שפה עתיקה ממשפחת השפות אנטוליות השייכת לשפות הודו-אירופיות.
שיאה של הממלכה היה במאות ה-15 וה-14 לפנה"ס כשהממלכה החתית הייתה חלשה, וארזוה הייתה בת בריתה של מצרים.
הברית הזאת בין מלך ארזוה תַרחוּנדַרַדוּ לאמנחותפ השלישי מופיעה בקורפוס מכתבי אל-עמארנה מכתבים א"ע 31 ו-32. מכתבים אלה שנכתבו בחתית (לעומת התכתובת עם הממלכה החתית שנכתבה באכדית) סייעו רבות בפיענוח השפה החתית.
ממלכת ארזוה נכבשה בהדרגה החל ממחצית המאה ה-14 לפנה"ס, תחילה על ידי שופילוליומש הראשון שיצא למלחמות במערב אנטוליה כנגד הממלכה ושבטי הקשקש ובהמשך על ידי ארנוואנדש השני ומורשיליש השני.
בשנת 1320 לפנה"ס, לאחר מותו של ארנוואנדש השני, חידשה ממלכת ארזוה את מרידותיה כנגד ממלכת החתים.
התגובה החתית לא אחרה לבוא ומורשיליש השני, שירש את ארנוואנדש השני, יצא למסע מלחמה באנטוליה.
למסע מלחמה זה ישנה חשיבות היסטורית רבה, שכן זהו האירוע המתועד הראשון בו נעשה שימוש בנשק ביולוגי על ידי הצדדים היריבים.
באותן השנים השתוללה מגפה (שהוצע לזהותה כמגפת הטולרמיה ) ברחבי ממלכת החתים.
מגפה זו, הנגרמת מחיידקי Francisella tularensis, התפרצה בצומור בשנת 1335 לפנה"ס, התפשטה בהדרגה צפונה בעקבות נתיבי המסחר הראשיים של המזרח התיכון וגרמה לתחלואה ותמותה רבה בקרב החתים (מגפת טולרמיה הייתה הסיבה למותם של שופילוליומש הראשון ובנו ארנוואנדש השני).
במהלך המלחמה שיגר הצבא החתי (ומאוחר יותר גם הצבא הארזוי) אנשים ובהמות חולים אל עבר קווי האויב על מנת שאלו יפיצו את המגפה.
יש לשער כי השימוש בנשק ביולוגי במהלך מסע מלחמה זה הוכיח את עצמו, שכן אוּהַזִיטִי, מלך ארזוה, נדבק במחלה דבר שללא ספק פגע אנושות ביכולת הלחימה של הצבא הארזוי.
מורשיליש השני סיים את כיבוש ממלכת ארזוה בסביבות שנת 1300 לפנה"ס.
לאחר מכן חילקו אותה החתים לשלוש ממלכות וסליות, ששימשו כמחוזות חתיים: מחוז דרומי לאורך נהר מאיאנדרוס שנקרא מירה (Mira) שבתקופת הממלכות החתיות החדשות לאחר נפילת האימפריה החתית, נודע בשם קאריה.
מחוז צפוני לאורך נהר גדיז (Gediz River) או הנהר Bakırçay, ששמו היה ארץ נהר סחה (Seha River Land), והוא נודע בתקופה מאוחרת יותר בשם לידיה, ומחוז מזרחי שנקרא האפאלה (Hapalla).
כוח של בני ארזוה השתתף כבן ברית של הצבא החתי בקרב קדש שהתקיים בשנת 1274 לפנה"ס, בין מוותליש השני המלך החתי ורעמסס השני מלך מצרים.
שמה של ממלכת ארזוה מופיע בכתובת במקדש במדינת האבו שכתב רעמסס השלישי שמלך במחצית המאה ה-12 לפנה"ס, כאחת הממלכות אשר נכבשו על ידי גויי הים ביחד עם ממלכת החתים, כרכמיש, אלשיה ומדינות נוספות, במשבר תקופת הברונזה המאוחרת.
זה האזכור האחרון של ארזוה שנמצא במקורות.
מכתב א"ע 31 הוא מכתבו של אמנחותפ השלישי לתַרחוּנדַרַדוּ ועוסק בנישואים בין בתו של מלך ארזוה למלך מצרים.
אמנחותפ שולח שליח שיראה את הבת, השליח הביא איתו מתנות זהב, בגדי פשתן, שמן, כיסאות מעץ הובנה ועוד.
אמנחותפ מבקש שהמוהר יישלח אליו מידית.
הוא מתייחס לעיר חתושש שהייתה בירת ממלכת החתים.
ייתכן שאמנחותפ הכתיב את מכתבו לשליח, והוא תרגם את המכתב לחתית והשאיר העתק בארכיון המצרי.
מכתב א"ע 32 הוא תשובתו של תַרחוּנדַרַדוּ לאמנחותפ השלישי שבו הוא מאשר את ההסכם לקיום קשר דם, ומבקש שתמיד יכתוב אליו בחתית.
ארז קריינר לשעבר מבכירי השב"כ אשר הקים את הרשות הממלכתית לאבטחת מידע ועמד בראשה.
עם גיוסו לצה"ל התנדב לשייטת 13, השלים את מסלול הלוחם ביחידה ולקח חלק במבצעיה.
לאחר שחרורו קריינר החל את דרכו בשירות הביטחון הכללי כמאבטח באל על ושגרירויות.
בשנת 2002 הקים קריינר את הרשות הממלכתית לאבטחת מידע כחטיבה בשב"כ ועמד בראשה.
הרשות מוסמכת להנחות גופים בעלי מערכות מידע קריטיות.
קריינר עמד בראש הרשות עד שנת 2012.
לאחר פרישתו הקים חברה לייעוץ בתחום הסייבר.
ארז מלצר (נולד ב-20 במרץ 1971) הוא אתלט ישראלי בעבר.
אלוף ישראל ושיאן ישראל בעבר בקרב עשר.
הוא האתלט הישראלי הראשון שהשיג במקצוע זה מעל 7000 נקודות.
מלצר גדל במושב כפר הס.
הוא שרת בסיירת מטכ"ל ובין היתר השתתף בתרגיל באסון צהלים.
התאמן בקבוצת הפועל עמק חפר ואחר כך בקבוצת מכבי נתניה.
בתחרות שנערכה בתל אביב ב-17 ביוני 1989 זכה מלצר במדליית כסף בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.04 מטר.
בתחרות שנערכה בקייזרסלאוטרן שבגרמניה ב-24 ביולי אותה שנה קבע מלצר במסגרת תחרות קרב עשר בקפיצה לרוחק שיא אישי חדש של 7.20 מטר.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בשו-דה-פון ב-8 באוגוסט הוא סיים במקום תשיעי בקפיצה לרוחק בתוצאה של 7.22 מטר אבל בסיוע של רוח גבית מעל 2 מטר לשנייה.
כחודשיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בתל אביב ב-25 ביוני הוא זכה במדליית ארד בהטלת כידון בשיא אישי חדש של 55.36 מטר.
בתחרות שנערכה בניוול ב-23 ביולי הוא זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בשיא ישראלי חדש של 14.67 שניות, שיפור לשיא בן ה-7 שנים של אילן גולדווסר (14.81 שניות).
מלצר גרוש ואב לשניים, מהמומחים המובילים בארץ בהדרכות סיור והישרדות ועוסק בכך במסגרת גופי הביטחון השונים החל משנות ה-90. בוגר קורס הנחיית קבוצות במכון וינגייט.
ארז סלע (נולד בכ"ג בטבת ה'תשי"ז, 27 בדצמבר 1956) הוא מוציא לאור, מהדיר ועורך ספרים, היוזם והבעלים של מיזם "אוצר החכמה".
נולד לצבי ואירנה סלע וגדל בקיבוץ מגידו שבעמק יזרעאל, חזר בתשובה בשנות העשרים לחייו, בתחילת דרכו התורנית למד בישיבת אור שמח ובכולל של ישיבת טשעבין.
את תחילת עבודתו התורנית ספרותית התחיל בכתיבת הספר "ארזי הלבנון" על מסכת נזיר.
בהמשך ערך את מסכת נדרים במסגרת מהדורת התלמוד הבבלי של הוצאת עוז והדר.
סלע היה העורך הראשי של מסכת זבחים, במהדורת "זכר חנוך" של ש"ס וגשל.
ובמקביל הוא עומד בראש מחלקת השוואת שינויי הנוסחאות של מהדורה זו.
סלע כתב גם את הפירוש "אור יעקב" על מסכת נזיר, ועל מסכת כלאים שבתלמוד הירושלמי.
בשנת 1996 פתח את הוצאת הספרים "אור החכמה" על שם ספר של אחד מאבותיו אורי פייבל בן אהרן מדובנקה, בהוצאה זו ההדיר ספרים רבים ובהם פני יהושע, חידושי הריטב"א על הש"ס, שב שמעתתא של הרב אריה לייב הלר.
בנוסף הדפיסה ההוצאה מהדורות צילום של ספרי אספנות וספרי מקור ישנים, שלא נדפסו זמן רב.
במסגרת שלוחה זו של ההוצאה, הודפסו: כתב יד מינכן 95, מהדורתו הראשונה של התלמוד הבבלי בשלמותו, דפוס ונציה של התלמוד, ר"פ-רפ"ג, ודקדוקי סופרים, וכן הסדרה תולדות חכמי ירושלים.
בשנת 2003 השיקו סלע ורעייתו בשמת את פרויקט אוצר החכמה, ספרייה תורנית וירטואלית שבה יש כיום כמאה וחמישים אלף ספרים.
סלע גר בירושלים, נשוי לבשמת (בתו של גדעון אלטשולר) ולהם 8 ילדים.
ארז פרן (נולד בשנת 1985), הוא אלוף ישראל ושיאן ישראל בשחייה, בעל 3 מדליות כסף מהמכביות.
פרן שחה בקבוצת הפועל ירושלים.
בתחרויות השחייה של הגימנסיאדה שנערכו בקאן, צרפת במאי 2002 זכה פרן במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לגילאי 17 של 2:04.53 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2002 זכה פרן במדליית כסף, במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:04.78 דקות, אחרי חברו לאגודה מיקי חליקה (2:04.04 דקות) ולפני רון פוגל מהפועל מועצה אזורית גוש זבולון (2:05.13 דקות).
באליפות הפועל שנערכה בווינגייט באפריל 2003 קבע פרן במשחה ל-200 מטר פרפר שיא ישראלי חדש לגילאי 18 בתוצאה של 2:03.02 דקות, התוצאה השלישית בטיבה לשחיין ישראלי בכל הזמנים.
באליפות העולם לבתי ספר תיכוניים שנערכה באותה שנה הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2004 זכה פרן במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:02.25 דקות, לפני מיקי חליקה (2:02.39 דקות) ונדב כוכבי ממכבי קריית אונו (2:02.40 דקות).
בתחרות שנערכה בזאגרב, קרואטיה ביוני 2005 זכה פרן במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראל חדש של 2:00.64 דקות, שיפור לשיאו בן ה-5 שנים של יואב מאירי (2:00.83 דקות).
שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה במונטריאול, קנדה הוא סיים במקום 20 במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש של 2:00.33 דקות, במקום 34 במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 55.36 שניות ובמקום 45 במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש שנוסף של 25.47 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום 13 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם יואב גת, תום בארי ושי לבנת בתוצאה של 3:48.20 דקות.
הוא קבע ב"זינוק שליחים" במשחה ל-100 מטה פרפר תוצאה של 55.09 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2005 זכה פרן בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.55 שניות ובמשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:00.39 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2007 סיים פרן במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:04.14 דקות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2008 סיים פרן במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:03.51 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 55.86 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2009 זכה פרן במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:03.33 דקות, אחרי גל נבו (1:58.32 דקות) ולפני גלעד ברונפמן (2:04.81 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 55.10 שניות.
ארז מירנץ (נולד במאי 1980) הוא מחזאי וסופר עברי, שמחזותיו הוצגו, בין השאר, בתיאטרון צוותא, בתיאטרון הלאומי "הבימה" ובפסטיבל ישראל.
חתן פרס "האמן כאן" ליצירה בנושא זכויות אדם.
מירנץ נולד וגדל ברמת גן, בן לאם ילידת בגדאד ולאב יליד ארץ ישראל ממוצא מזרח אירופי.
סבו, אשר מירנץ, עלה מקוטנו (קוטנה) פולין ב-1935 ורוב משפחתו שנשארה בפולין נרצחה במחנה ההשמדה חלמנו.
בשנת 2004 סיים את לימודיו באוניברסיטת בר-אילן בחוגים לפילוסופיה כללית וספרות משווה, בין השאר השתתף במספר קורסים בתאוריה של התיאטרון.
ב-2006, בגיל 25, עלה מחזהו הקצר "שקמבה" - קומדיה על צעירה תל אביבית טבעונית ההופכת אט-אט לקניבלית.
המחזה לא ביטא ביקורת על צמחונים או על אוכלי בשר אלא, כמאפיין צ'כובי, ביקורת על נפש האדם ויכולתה לנוע במהירות בין מצבי קיצון.
בהצגה שעלתה בצוותא, פרצו מריבות בין אוכלי הבשר לצמחוניים בקהל, מה שלדברי המחזאי: "הגשים את חזונו של ברכט, לעורר ויכוחים פוליטיים באמצע ההצגה".
מירנץ כתב טור סאטירי לאתר נענע10, טור שנחשב בשעתו פוגעני ולא תקין פוליטית, ביקורות תיאטרון לאתרים שונים ואף שידר תוכנית אקטואליה, הומור ותרבות בשם "על קצה הסקאלה" ברדיו סול ביחד עם מיקי וינשטיין.
בנוסף השתתף בכתיבת סדרת מערכונים עם הקשרים ספרותיים והיסטוריים בשם "שעת נפש".
מספר ממערכוני הסדרה עלו לרשת וחלקם שודרו ברדיו.
בשנת 2016 עבר להתגורר בברלין וסיפוריו ומחזותיו תורגמו לשפה הגרמנית.
באותה שנה הוענק לו פרס "האמן כאן" בידי תיאטרון קרוב מיסודו של ניקו ניתאי על יצירותיו "צמחים מטפסים" ו"תשלובת אבוטבול" העוסקות בזכויות אדם ועלו בפסטיבל "האזרח כאן".
יחד עם הצייר דן אלון יצר את הנובלות הגרפיות "מונית הנפש" ו"אירו-באר".
מירנץ הוא מפתח ז'אנר הדרמה-סופיה, עיבוד של ספרי פילוסופיה לבמה באמצעות דמות אלגוריות, הדרמה-סופיה הראשונה, "ביקורת התבונה" לפני הפילוסופיה של עמנואל קאנט, הוקראה בברלין בשנת 2023. ביחד עם אביב אריאל הקים מירנץ את להקת האינדי-פאנק, דיס-פאנק-שן.
יצירותיו של מירנץ מרבות לעסוק בפער בין הרציונלי והמדעי לבין המיסטי והרגשי ללא הכרעה ביניהם.
מוטיב נוסף הוא מאבק היחיד מול החברה: בייחוד גורלם של אמנים ואינטלקטואלים מול ההמון והחיים בשולי החברה.
ניתן לזהות אצל מירנץ גם השפעות של מחזאים כגון יונסקו, ברכט, חנוך לוין ובקט לצד סופרים כמו בורחס, גראס, קונדרה, וונגוט, קלייסט וקפקא, כמו כן, מיזוג של מקורות יהודים, נוצרים, מוטיבים מהתרבות הפופולרית ואלמנטים השאובים מהרוק האלטרנטיבי.
בכתיבתו של מירנץ התייחסות רבה להיסטוריה העגומה של העם היהודי ורפרנסים רבים לשואה, ששיאם בהצגת היחיד "ריאקציה" העוסקת בעו"ד ישראלי, דור שלישי לשואה המנסה לפתוח בחיים חדשים בברלין שלאחר נפילת החומה - הצגה שהוגדרה על ידי אחד מהמבקרים כ-"טיפול בהלם".
כמו כן ניתן לראות ביצירתו התיאטרלית, ההגותית והספרותית, עיסוק בנושאים "קשים לעיכול" כגון מחלות, רוע מטאפיזי ושטני, כליאה, שיגעון ועוד.
ועם זאת, גם בתחומים אלו חותר מירנץ ביצירתו להארה ואופטימיות כלשהי בקיום האנושי, לעיתים בהצלחה, לעיתים באירוניה מקאברית.
לעיתים הוא חותם על יצירתיו בשם ארז מירנץ הי"ד, או אמהי"ד, ראשי תיבות של ארז מירנץ השם יקום דמו.
2014 - "ריאקציה": פסטיבל ישראל: מרכז הבמה.
2014 - "צמחים מטפסים": פסטיבל "האזרח כאן": תיאטרון קרוב, הוצג גם בצוותא 2 ובאולם ברטונוב בתיאטרון הבימה.
המחזה עובד להיות חלק מהסרט רופוס, של הבמאי הקנדי-אמריקאי, מארס רוברג' הסרט השתתף במספר פסטיבלים בארצות הברית ואף זכה בפרסים בלוס אנג'לס, ניו-יורק ואטלנטה.
2016 - "תשלובת אבוטבול", פסטיבל האזרח כאן, תיאטרון קרוב.
2021 - מונית הנפש, פסטיבל Artspring, ברלין
2023 - ביקורת התבונה - תיאטרון Aufbau Tak, ברלין
"אחדות הניגודים": סיפור, באנתולוגיה "רגש ושכל – אנתולוגיה של פרוזה ישראלית חדשה".
כתב הוצאה לאור, תל אביב, 2011
"אהבת הארץ על דרך השלילה": מאמר על תיאטרון האוונגרד של יוסף מונדי, כתב העת עכשיו 72, תל אביב, 2012. עורך: פרופ' גבריאל מוקד.
"יחסות פרטית מאד": סיפור באנתולוגיה "סופי הדרכים" בנושא אובדן וגעגוע.
כתב הוצאה לאור, תל אביב 2013
"מלאכי המוסך" סיפור באסופה הקומית "סיפורים עם חוש הומור" הוצאת, "מנדליי מוכר ספרים ברשת" ו"ילדי הקומדיה" 2015. עורכים: יואב איתמר וורד זינגר.
שני שירים בכתב העת "מקף" גיליון 5 שהוקדש לנושא "המשפחה".
ספטמבר 2015. עורכים: חני שטרנברג ויואב איתמר.
Very private relativity, בתרגום לאנגלית באסופה השנתית של כתב העת האנגלי-הודי: The Bombay review.
שיר באנתולוגיה הארספואטית "שירה על שירה ".
עורכות: ציפי הראל ושושנה ויג.
"החיים הם הרע במיעוטו - כרך א'": סיפורים, מסות, פרגמנטים וציטוטים של אמהי"ד.
"ימות המשיח" באסופה "סיפורים ושירים עם חוש הומור".
עורך: דרור ניר קסטל הוצאת ילדי הקומדיה, רמת גן.
פוסט אולימפי, סיפור קצר באנתולוגיה "סיפורים קצרים נבחרים מתחרות הסיפור הקצר על שם אפרים קישון, הוצאת "עברית", 2019. פורסם גם ב"הדור" השנתון העברי של אמריקה.
שלושה שירים בכתב העת "סלון הדחויים", גיליונות ב' וה'.
Therapy Taxi ("מונית הנפש" קומיקס שצויר בידי דן אלון), הוצאת HumDrum, ניו יורק, 2020.
הוצאת בית אוצר, תל אביב 2020
עוינות כללית, כתב העת נתיבים, 2021
דולדן (רומן) כתב הוצאה לאור, 2025
ארז צדוק (נולד ב-19 ביוני 1968) הוא סופר, פרשן כלכלי ומגיש לשעבר ב"עכשיו 14", מגיש בערוץ הכלכלה (ערוץ 10) ומנכ"ל של "אביב בית השקעות".
צדוק פרסם שני ספרים בתחום ההשקעות הגלובליות וחמישה ספרי סיפורת.
ספרו, הסנדלר מכוכבאן, שיצא בשנת 2012 הגיע למקום הרביעי ברשימת רבי המכר של צומת ספרים.
נולד בחולון, למד במדרשיית נועם בפרדס חנה.
לאחר השירות הצבאי למד לתואר ראשון במנהל עסקים וחשבונאות במכללה למנהל, ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת דרבי.
במסגרת התואר השני, כתב תזה בנושא 'השפעת אינדיקטורים כלכליים על התנהגות שוקי מניות בעולם' ופיתח מודל מתמטי מבוסס על רגרסיה ליניארית לחיזוי אטרקטיביות שוקי מניות בעולם, על פי היחסים בין שוקי המניות והסביבה הכלכלית ב-40 מדינות.
צדוק הרצה לתלמידי MBA במכללה למנהל, בקורסים למימון בינלאומי וניהול השקעות גלובליות.
בשנת 2014 העניק בנק מזרחי טפחות לשר המדע והטכנולוגיה יעקב פרי בונוס, על עבודתו בבנק בשנת 2012. צדוק יצא נגד המהלך, והודיע במחאה שיסגור את חשבונותיו בבנק מזרחי טפחות.
בשנת 2016 החל להגיש תוכנית רדיו שבועית העוסקת בכלכלה בגלי ישראל.
צדוק תומך בעקרונות השוק החופשי, ולצד זאת תומך בהוגנות של תאגידים.
הוא מתנגד לפערי שכר לא ראויים, והביע התנגדותו למתווה הגז.
במסגרת התנגדותו למתווה הגז הקדיש טורים רבים ב"דה-מרקר" נגד המתווה, התראיין נגדו באמצעי התקשורת, ונאם בהפגנה בתל אביב נגד המתווה.
כמתנחל וכאדם המזוהה עם הימין, פעילותו נגד המתווה היוותה שבירת התבנית של שיוך פוליטי שמאלי בלבד המתנגד למתווה.
בשנת 2016 יצא צדוק לסבב הרצאות באוניברסיטאות בארצות הברית, ביחד עם באסם עיד, פעיל חברתי ערבי, תושב יריחו ומזרח ירושלים.
צדוק דיבר באוניברסיטאות נגד תנועת ה-BDS ובעד התעשייה הישראלית ביהודה ושומרון וקידום מוצריה בעולם.
בשנים 2017–2018 ביקר צדוק בפרלמנט הבריטי בלונדון, בפרלמנט האיחוד האירופי בבריסל, במטה האו"ם בניו יורק ופעמיים בקונגרס של ארצות הברית בוושינגטון.
צדוק הציג לחברי הפרלמנטים תוכנית כלכלית שכתב לפיתוח התעשייה ביהודה ושומרון ותוכנית מדינית שכתב לסיום הסכסוך במזרח התיכון.
התוכנית הכלכלית כללה הקמה של מפעלים ביהודה ושומרון על ידי חברות אמריקאיות, כדי לתמוך בישראל ולהיות קרובות ללקוחותיהן הסמוכים לאזור זה.
התוכנית המדינית כללה ארבעה שלבים: פיתוח התעשייה ביהודה ושומרון (על פי התוכנית הכלכלית), טיפול בהסתה של הרשות הפלסטינית, מתן אזרחות ירדנית לערביי יהודה ושומרון ואזרחות מצרית לערביי רצועת עזה, וריבונות של ישראל על כל ארץ ישראל.
בשנת 2001 הצטרף לבית ההשקעות נשואה זנקס כמנהל תחום השקעות גלובליות וכנציג חברת Invesco בישראל.
בשנת 2003 החל לשמש כמרצה לתלמידי MBA במכללה למינהל.
בתחילת שנת 2005 הקים את בית ההשקעות והפמילי אופיס "גרין בול".
בסוף שנת 2005 רכש בנק דיסקונט 20% ממניות בית ההשקעות.
בשנת 2012 מכר את "גרין-בול" ל"סיגמא בית השקעות" שהיה אז בבעלות פרופ' דן גלאי והקים את בית ההשקעות "אביב ניהול קרנות".
במקביל, בשנים 2001 עד 2014 כיהן גם כאסטרטג בינלאומי בבית ההשקעות CMA שבאורלנדו, פלורידה, במסגרת זו הפעיל את המודל המתמטי שפיתח במסגרת לימודי התואר השני.
במסגרת אביב ניהול קרנות הוקמה הקרן "אביב ערכית", המשקיעה בחברות שמתנהלות בהוגנות.
חברות כאלה מוגדרות על ידי הקרן כחברות שמתנהלות בהוגנות כלפי העובדים, הספקים והלקוחות שלהן, מקיימות ממשל תאגידי תקין, שומרות על הסביבה, ופרמטרים נוספים, למשל חברות ששכר המנהלים בהן הוגן ותואם לביצועיהן.
מדיניות השקעה זו, המוכרת בעולם גם בשם הקוד ESG, נובעת מתוך תפיסה שחברות המתנהלות בהוגנות מציגות ביצועים עסקיים טובים יותר ושיעורי תשואה גבוהים יותר, בסיכון נמוך יותר.