tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לגבי הסרט הוסיף: "יבש, מצחיק, משחק מעולה, קולנועי מצורה מושלמת".
מבקר נוסף ממגזין הטיים, ריצ'רד שצ'יקיל, דירג את הסרט במקום השני, בעשרת הסרטים הגדולים של 2007, והוסיף שהסרט החזיר את האחים כהן "למקומם המכובד בתחום הרגש[...] מקום בו תמימות קומית ואלימות ברוטלית חיים יחדיו.
אתה לא יודע אם לצחוק או לבכות, אבל אתה לא מסוגל להפנות את עיניך מן הכאוס הנצפה".
דמותו של אנטון דורגה במקום ה-3 מתוך 11 על ידי דאג ווקר במסגרת "11 התפקידים המפחידים ביותר".
הסרט זכה לציונים גבוהים באתרי ביקורת סרטים מוכרים:
הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר: הבמאי הטוב ביותר, הסרט הטוב ביותר, התסריט המעובד הטוב ביותר ושחקן המשנה הטוב ביותר.
נוסף על כך, היה הסרט מועמד למספר פרסי אוסקר כמו: העריכה הטובה ביותר, סאונד, עריכת הסאונד וצילום.
הסרט היה מועמד גם כן לארבעה פרסי גלובוס הזהב וזכה בשניים.
חוויאר ברדם זכה בפרס שחקן המשנה הטוב ביותר, והאחים כהן זכו בפרס התסריט הטוב ביותר.
ארץ פרנץ יוזף היא ארכיפלג הממוקם בצפון הרחוק של רוסיה.
הארכיפלג נמצא באוקיינוס הארקטי מצפון לנובאיה זמליה וממזרח לאיי סבאלברד.
הארכיפלג קרוי על שמו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.
מבחינה מנהלתית האי שייך למחוז ארכנגלסק שברוסיה.
ארץ פרנץ יוזף מורכבת מ-191 איים מכוסים קרח והיא משתרעת על שטח של 16,134 קמ"ר.
על האיים אין תושבים ילידים והאוכלוסייה מורכבת בעיקר ממתיישבים רוסים.
האיים ממוקמים בין קו הרוחב 80 מעלות לבין קו הרוחב 81.9 מעלות צפון מה שהופך אותם לקבוצת האיים הצפונית ביותר המחוברת לאירואסיה.
הקצה הצפוני ביותר של האיים הוא כף פליגלי על האי רודולף.
מרחקו של הארכיפלג מהקוטב הצפוני הוא בין 900 ל-1,110 ק"מ בלבד.
מדובר באיים הקרובים ביותר לקוטב הצפוני מלבד האי הקנדי אלסמיר וגרינלנד.
הארכיפלג ככל הנראה התגלה לראשונה על ידי ציידי כלבי ים נורווגים שהפליגו על גבי מפרשית ב-1865 מזרחה מסבאלברד עד שהגיעו אל הארץ החדשה.
אולם גילוי זה נשכח עד מהרה.
הגילוי המוכר רשמית של האיים היה ב-1873 על ידי המשלחת האוסטרו-הונגרית אל הקוטב הצפוני שהונהגה על ידי חוקרי הקוטב יוליוס פון פאייר וקרל ווייפרכט.
הם קראו לאיים ארץ פרנץ יוזף לכבודו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה.
מכיוון שהמשלחת הייתה בחסות פרטית ולא בחסות המדינה איים אלו מעולם לא היו חלק מאוסטריה.
ב-1929 ברית המועצות נטלה את השליטה על האיים ויישבה אותם למטרות צבאיות ומחקריות.
הנגישות לאיים בספינות אפשרית רק בשבועות מעטים בקיץ.
הארכיפלג מורכב מאיים געשיים שלרוב מכוסים קרח.
ניתן לזהות מדי פעם גם ערבה המבצבצת ומכסה גם היא את פני הקרקע.
החלק הצפון מזרחי של הארכיפלג מוקף בקרחונים בכל ימות השנה ובחלק מתקופות השנה הקרח מקיף גם את החלקים הדרומיים של הארכיפלג.
האי הגדול בארכיפלג הוא "ארץ ג'ורג'" (Земля Георга) שגודלו הוא 2,821 קמ"ר.
אורכו של האי מצפון לדרום הוא כ-110 ק"מ.
הנקודה הגבוהה ביותר בארכיפלג נמצאת על האי- "וינר נוישטדט" וגובהה הוא 620 מטרים מעל לפני הים.
הבזלת שעל ארץ פרנץ יוזף מהווה חלק מהמשטח הבזלתי הנרחב הארקטי העליון.
קבוצה של איים גדולים במרכז הארכיפלג מהווה תת-קבוצה של איים בתוך הארכיפלג.
תת-קבוצה זו נקראת "זמליה זיצ'י".
בקבוצת איים זו האיים נפרדים אחד מהשני על ידי מצרים צרים מאוד שבמרבית ימות השנה הם קפואים.
הארכיפלג מחולק לשתי תתי קבוצות:
זמליה זיצ'י (Zichy Land ,Земля Зичи)- כוללת כעשרה איים גדולים ועוד איים קטנים הנמצאים במרכז הארכיפלג.
בלייה זמליה (Белая Земля, "הארץ הלבנה")- קבוצה של שלושה איים בצפון מזרח הארכיפלג שקיבלו את שמם על ידי חוקר הקוטב הצפוני, הנורווגי פריטיוף ננסן.
הגילוי המוכר הראשון של הארכיפלג היה ב-1873 על ידי יוליוס פון פאייר וקרל ווייפרכט חברי המשלחת האוסטרו הונגרית אל הקוטב הצפוני.
ספינתם הגיעה אל האיים כאשר ניסו למצוא את המעבר הצפון-מזרחי.
לאחר גילויים של האיים הדרומיים של הארכיפלג הם העניקו לארכיפלג את שמו, לכבודו של פרנץ יוזף הראשון קיסר אוסטרו הונגריה.
הנורווגים פריטיוף ננסן ו-יילמר יוהנסן עברו בין האיים ב-1895–1896 לאחר שכשל ניסיונם להגיע אל הקוטב.
ב-1914 הנווט הרוסי ולריאן אלבאנוב ואיש הצוות אלכסנדר קונרד היו הניצולים היחידים ממשלחתו הכושלת של ברוניסלב אל הקוטב.
הם הגיעו בזמן אל כף פלורה שעל האי נורת'ברוק שם הם ידעו כי נשארה בקתה עם ציוד שהשאיר החוקר הבריטי פרדריק ג'ורג' ג'קסון במשלחת הקודמת.
אלבאנוב וקונרד ניצלו בזמן על ידי גאורגי סדוב כאשר החלו להתכונן לחורף.
חוויותיהם פורסמו ביומנו של אלבאנוב תחת השם- "בארץ המוות הלבן".
עם כניסתם של מנועי הקיטור לכלי השיט עלה מספר המשלחות שהגיעו אל האיים.
בשנות העשרים המאוחרות של המאה העשרים גם נורווגיה וגם ברית המועצות תבעו בעלות על האיים.
הנורווגים כינו את האיים "ארץ פריטיוף ננסן".
ברית המועצות תבעה חלק מהאזור הארקטי שכלל את ארץ פרנץ יוזף ואת האי ויקטוריה הסמוך בצו שהוצא ב-15 באוקטובר 1926. כנגד צו זה פרסמה ממשלת נורווגיה מחאה רשמית.
לאחר פרסום הצו, אף על פי שנורווגיה הרשמית המשיכה לתבוע את בעלותה על האיים היא סירבה לעשות פעולות רשמיות שיסדירו את מעמד האיים, אולם היא לא התנגדה ליוזמות פרטיות.
ב-1929 מימן איל ההון, הימאי הנורווגי לארס כריסטיאנסן, שתגליותיו סיפחו לנורווגיה שני איים בקרבת אנטארקטיקה, משלחת של שתי ספינות שיצאו לעבר האיים.
ההוראות שהם קיבלו היו להקים תחנת אלחוט מאוישת ולהשאיר צוות שיעשה את החורף באיי פרנץ יוזף, וכן לתבוע את הבעלות על האי ויקטוריה בשמו של כריסטיאנסן.
המטרה הייתה להשיג אחיזה חוקית בחלק מהארכיפלג לפני שהסובייטים יעשו זאת.
המשלחת לא הצליחה להגיע אל ארץ פרנץ יוזף בשל תנאי קרח קשים, ובזמן שהם חיכו לתנאים טובים יותר הם הופתעו - בוקעת הקרח הסובייטית "גאורגי סאדוב" הקדימה אותם.
ב-29 ביולי 1929 פרופסור שמידט, אחד מחברי משלחת ה- "סדוב" הניף את דגל ברית המועצות במפרץ טיקאיה ובאי הוקר והכריז כי ארץ פרנץ יוזף היא חלק מברית המועצות.
הנורווגים לא ערערו באופן רשמי על הסיפוח הסובייטי של ארץ פרנץ יוזף אולם הם המשיכו למקד את מאמציהם בנוגע לאי ויקטוריה.
הוויכוח על האי ויקטוריה הסתיים בספטמבר 1932 כאשר ברית המועצות סיפחה את האי.
ביולי 1931 טסה ספינת האוויר הגרמנית הצפלין מברלין לאי הוקר דרך לנינגרד.
לאחר טיסה מזרחה לאורך קו הרוחב 81 מעלות צפון אל הארכיפלג סברניה זמליה הוא חזר אל האי הוקר והחל בצילום אווירי חלוצי של הארכיפלג.
בטיסה זו הוא הגיע עד לאי רודולף שבצפון הרחוק.
במשך שנות המלחמה הקרה אזור הקוטב הפך לאזור חיץ חם בין ברית המועצות לארצות הברית והרבה נקודות באזור הארקטי הפכו למקומות אסטרטגיים חיוניים.
האיים הוכרזו כאזור ביטחוני לאומי החל משנות השלושים ועד להתפרקותה של ברית המועצות ב-1991 והם הפכו לאזור אסור לזרים.
שדה תעופה נבנה באי גרהאם בל ששימש כבסיס למפציצים הרוסיים וכן הוא שימש אתר למשימות אימונים שהיו שכיחות מאוד בין ארץ פרנץ יוזף נוביה זמליה ורוסיה היבשתית.
למרות שהאי היה נקודה צבאית רגישה אוניית נוסעים ביקרה בו ב-1971.
ב-2005 הגאוגרף האוסטרי כריסטוף יובנריך הגיע אל האי בראש משלחת אוסטרית – רוסית במטרה להתחקות אחר עקבותיהם של פאייר ו- ווייפרכט.
החל מה-15 ביוני 2009 הארכיפלג הוא חלק מהייסוד מחדש של הפארק הלאומי הארקטי הרוסי.
בינואר הטמפרטורה היום יומית הרגילה היא בין -15°C לבין −10.5°C.
ביולי הטמפרטורה הרגילה היא בין 0°C לבין 2.2°C.
הטמפרטורה הממוצעת השנתית היא -12.8°C.
בשלושים השנים האחרונות הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה באיים הייתה 13°C והנמוכה ביותר הייתה −54°C.
משקעים יש כל השנה אולם הם רבים יותר בעונות המעבר - סוף האביב והסתיו.
ערפל נפוץ מאוד בסוף הקיץ.
האקולוגיה בארץ פרנץ יוזף מושפעת מהאקלים הקר והקשה, אולם היא בכל זאת תומכת במגוון של אוכלוסיות בעלי חיים.
בעלי חיים מקומיים מורכבים ברובם מהניבתן, שועל השלג, דוב קוטב, כלבי ים וסנאי השלג.
דובי הקוטב באזור זה דומים לשאר דובי הקוטב בתת-האזור הארקטי, אולם דובים אלו שונים מבחינה גנטית משאר תתי הקבוצות של דובי הקוטב.
בין הציפורים שמגיעות אל האי ניתן למצוא את הריסה (Kittiwake), ה- Fulmar, ושחפים.
לעיתים קרובות ניתן לזהות את הלבנתן הלבן בחופי האיים.
אוכלוסיות של אייל הצפון נמצאות על האי הוקר.
ברשימה הבאה מפורטים האיים החשובים בין איי הארכיפלג וחשיבותם:
ארץ אלכסנדרה (Земля Александры) - האי המערבי ביותר בארכיפלג.
גודלו הוא 1,051 קמ"ר בקירוב.
על האי נמצא בסיס של חיל האוויר הרוסי התלתן הארקטי.
בסיס זה היה אחת התחנות המטאורולוגית החשובות ביותר בזמן המלחמה הקרה.
אי רודולף (Остров Рудольфа) - האי הצפוני ביותר בארכיפלג.
האי שימש כתחנת חנייה והערכות למספר משלחות אל הקוטב בסוף המאה התשע עשרה ותחילת המאה העשרים.
אי גרהאם בל (Остров Греэм-Белл) - אחד מהאיים הגדולים בארכיפלג.
על אי זה נמצא שדה התעופה הגדול בארכיפלג.
בתקופת המלחמה הקרה שכן באי זה בסיס צבאי גדול וכן שדה תעופה צבאי בו שכנו בקביעות מטוסי קרב רוסיים.
אי הוקר (остров Гукера) - אי זה שימש בסיס למשלחות אל הקוטב.
גם באי זה שכנה תחנה מטאורולוגית שפעלה בין השנים 1929 ו-1963. על אי זה נחתה ספינת האוויר הצפלין ביולי 1931.
אי נורת'ברוק (Остров Нортбрук) - על האי נמצא המקום הנגיש ביותר בארכיפלג שהיה הבסיס הנוח ביותר למשלחות אל הקוטב.
בנקודה זו- כף פלורה אירע המפגש המקרי בין משלחתו של ננסן הנורווגי לבין זו של הבריטי פרדריק ג'ורג' ג'קסון.
אי ג'קסון (Остров Джексона) - המקום בו שהו הנורווגים פריטיוף ננסן ויילמר יוהנסן בחורף 1895–1896 לאחר שנכשל ניסיונם להגיע אל הקוטב.
אי הול (Остров Галля) - האי הראשון מבין איי הארכיפלג שהתגלה בשלושים באוגוסט 1873.
ארץ ג'ורג' (Земля Георга) - האי הגדול ביותר בארכיפלג.
ארץ וילצ'ק (Земля Вильчека) - האי השני בגודלו בארכיפלג.
מופרד מהאי הול על ידי מצר אוסטרי.
אי וינר נוישטדט (Остров Винер-Нёйштадт) - האי בו נמצאת הפסגה הגבוהה ביותר בארכיפלג שגובהה הוא 620 מטרים מעל פני הים.
מעט מאוד משמות האיים בארץ פרנץ יוזף הם שמות רוסיים.
רוב השמות הם גרמניים, בריטיים, איטלקיים ובמקרה אחד שם ממוצא נורווגי.
רוב האיים קיבלו את שמם על ידי המשלחת האוסטרו הונגרית של וויפרכט ופאייר ב-1873. השמות שהם נתנו היו לכבודם של שושלות מלוכה ואריסטוקרטיה באוסטרו הונגריה.
כמו כן הם נתנו שמות לכבודם של אצילים שסייעו במימונה של המשלחת שלהם.
מאיזושהי סיבה שלא כמו בשאר רוסיה שם ניתנו שמות חדשים למקומות שנקראו על שם אצילים השמות שניתנו בארץ פרנץ יוזץ לא שונו לאורך התקופה הסובייטית.
השם הנורווגי היחיד- "Hvidtenland" "הארץ הלבנה" או ברוסית בלייה זמליה (Белая Земля) ניתן על ידי משלחתו של פריטיוף ננסן ב-1893.
ב-1895 נתנה המשלחת הבריטית של פרדריק ג'ורג' ג'קסון שמות בריטיים על שמם של חוקרי קוטב בריטיים או של חברים בחברה הגאוגרפית המלכותית על שמם של הספונסרים של המשלחת.
ב-1901 נתנה משלחת אמריקנית שמות מדענים או חוקרי קוטב אמריקניים לפעמים על חשבון שמות קודמים שהיו למקומות אלו.
כמו כן ישנם שמות מעטים שניתנו על שמם של חוקרי קוטב איטלקיים ב-1905.
ארץ פלאות קשוחה וסוף העולם (ביפנית: 世界の終りとハードボイルド・ワンダーランド) הוא רומן מאת הסופר היפני הרוקי מורקמי, שיצא לאור ב-1985, תורגם לאנגלית ב-1991 ומאנגלית לעברית ב-2008. הספר בנוי כשתי עלילות נפרדות המתרחשות בשני מקומות שונים אולם משתלבות זו בזו, עלילה אחת מתרחשת ב"ארץ פלאות קשוחה" והשנייה ב"סוף העולם".
תורגם לעברית מהגרסה האנגלית בידי עידית שורר וראה אור בהוצאת כתר.
הספר מתפצל בין שתי עלילות שונות, הפרקים האי-זוגיים מתרחשים במקום הנקרא "ארץ פלאות קשוחה" (למרות שלא נעשה שימוש במושג לכל אורך הספר והוא מופיע רק בראשי העמודים ובשמו של הספר עצמו), ואילו הפרקים הזוגיים מתרחשים ב"סוף העולם".
שתי העלילות משתלבות זו בזו, כששני המספרים - שכפי המסתבר הם אותו אדם - מחפשים בתת-המודע שלהם את זהותם האמיתית.
"ארץ פלאות קשוחה" היא טוקיו בגרסה אנכרוניסטית.
המספר הוא "קלקוטק", מעבד מידע אנושי שאומן "לכבס" ו"לטרוף" נתונים באמצעות העברתם מהמוח הימני לשמאלי.
הקלקוטקים עובדים עבור "המערכת", שהיא ארגון ממשלתי המפקח על מאגרי המידע.
מולם עובדים ה"סמיוטקים" בשירות "המפעל", רובם קלקוטקים לשעבר.
מערכת היחסים בין שתי הקבוצות פשוטה: המערכת מגינה על מידע והמפעל מנסה לגנוב אותו, למרות שמועלה בספר האפשרות שאדם אחד עומד מאחורי שני הארגונים.
המספר מבצע עבודה מורכבת עבור מדען זקן ומסתורי שחוקר ומפתח "מחיקת קול".
המדען עובד במעבדה השוכנת עמוק בתוככי מערכת הביוב של טוקיו.
"סוף העולם" הוא מקום מסתורי שנמצא במקום לא ידוע, מפת העיר מופיעה בתחילת הספר.
בסוף העולם המספר הוא אדם שהגיע לעיר זה עתה ומגלה עיר מוזרה ומוקפת חומה בלתי עבירה.
הוא מתחיל בתהליך של הסתגלות לעיר החדשה, צלו נחתך ממנו ושוכן ב"חצר הצל", חצר קטנה בשער העיר שם משוכנים - עד למותם - הצללים שנחתכו, צלו של המספר לא צפוי לשרוד את החורף הממשמש ובא.
תושבי העיר לא מורשים להחזיק בצל, ככל הנראה גם אין להם נפש, ונראה כי כלל אינם מרגישים בחסרונם של אלה.
המספר מקבל מגורים ב"מעונות הרשמיים", שם הוא מתגורר בחברתו של קולונל זקן, ומשובץ לעבודה כקורא חלומות, עבודה שמטרתה להסיר את עקבות הנפשות מהעיר.
הוא הולך לספריה כל ערב, ושם, בעזרת הספרנית, לומד לקרוא חלומות מגולגלות ישנות של חדי קרן.
בשתי העלילות, אף אחת מהדמויות לא נקראת בשם אלא מכונה בשם עיסוקה או תיאורה הכללי, כמו "הספרנית" או "השומר".
גם בספרו המוקדם יותר, "מרדף הכבשה", נוקט מורקמי בסגנון דומה.
המספר - קלקוטק בן 35, גרוש, שמלבד עבודתו הבלתי רגילה חי חיים רגילים בעיר טוקיו.
כמעט ולא מייחס חשיבות לחיים המתנהלים סביבו.
המדען הזקן - מוגדר כמדען דגול ומפוזר המומחה בתחומים רבים, שוכר את שירותיו של המספר כדי שיעבד עבורו מידע.
הוא פיתח שיטה לרישום התודעה של אנשים בצורה ויזואלית.
הוא מחליט לערוך את התודעה הזו ולשתול אותה אצל אחד מהקלקוטקים שעוברים את הניסוי, שהוא המספר.
הוא מתנגד למערכת ומעדיף לעבוד לבדו, אולם משתף איתה פעולה כדי ליהנות מגישה למשאביה היקרים.
בסוף הספר הוא נמלט לפינלנד כדי לחמוק מהמערכת ומהמפעל.
הנכדה בוורוד - נכדתו בת השבע עשרה של המדען הזקן.
הוריה ואחיה מתו בהיותה ילדה קטנה והיא גרה עם סבה ומסייעת לו במחקריו.
מתוארת כשמנמנה אם כי מושכת, לבושה תמיד בוורוד, מכף רגל ועד ראש.
לא ביקרה מעולם בבית ספר, לאור טענות סבה שבתי ספר הם מקומות בלתי מועילים וכתחליף מלמד אותה את כל שהיא נצרכת לדעת על אודות החיים.
בעלת תחומי ידע רבים ובהם כמה שפות, ירי באקדח ורכיבה על סוסים.
בתחילת הספר, הזקן "מחריש" את קולה ושוכח אותה כך במשך שבוע שלם עד שהמספר מפנה את תשומת לבו לעניין.
לכל אורך הספר היא מנסה - ללא הצלחה - לשכנע את המספר לשכב איתה.
הספרנית - סובלת מקיבה מורחבת ולכן תמיד רעבה, עוזרת למספר לחקור את חדי הקרן.
הענק והגמד - שני פושעים שרודפים את המספר.
לא ידוע מי שלח אותם.
הקא"לינגים - ראשי תיבות של "קפא אינפרה-לילי".
יצורים מיתיים החיים במערכת הביוב של טוקיו.
הם מסוכנים מאוד לבני אדם ולכן המדען מיקם את המעבדה שלו בלב אזור המחיה שלהם, מוגן על ידי מערכת שדוחה את הקא"לינגים, כדי למנוע מאחרים לגנוב את המידע שהוא מחזיק.
הם פיתחו תרבות עצמאית ובין היתר סוגדים לדג מפלצתי ענק ולעלוקות.
אינם אוכלים בשר טרי ולכן כשהם לוכדים אדם הם משרים אותו קודם במים כמה ימים כדי שירקיב ואז ניזונים ממנו.
עם הגיעו לסוף העולם צלו נחתך ממנו ועיניו עוברות תהליך שמקנה לו יכולת קריאת חלומות ומונע ממנו להיחשף לאור שמש.
מקבל את תפקיד קורא החלומות של העיר.
לא מבין למה וכיצד הגיע הנה ומה היו חייו הקודמים.
הצל - מופיע בספר כדמות אנושית.
הוא זוכר את חייו הקודמים של המספר אבל נגזר עליו למות עד בוא החורף.
שוכן בחצר הצללים שליד שער העיר, השוער דואג לצרכיו, אם כי מתנהג אליו בקשיחות ומעסיק אותו כעוזרו.
לכשימות, המספר יאבד את נפשו.
השוער - השומר ומנהל העבודה של סוף העולם.
מדריך את המספר בצעדיו הראשונים בעיר ושומר על הצל כלוא בחצר.
בין היתר הוא עוסק בשריפת גופות הבהמות שמתו בימי השלג.
הספרנית - שומרת על גולגולות חדי הקרן הנמצאות בספרייה, מהן המספר קורא חלומות.
אין לה נפש אולם לאימה הייתה, והמספר מגיע למסקנה שיש לספרנית נפש חבויה ויש למצוא אותה בגולגולות.
נראה כי יש קשר בינה לבין הספרנית מ"ארץ פלאות קשוחה".
הקולונל - איש צבא זקן, המספר גר יחד אתו במעונות הרשמיים.
מדריך את המספר וסועד אותו בעת חוליו.
מפעיל תחנת הכוח - אדם צעיר ובודד שמפעיל את התחנה המספקת חשמל לעיר כולה.
נותן למספר אקורדיון קטן וישן שעוזר לו לשחזר את זיכרונותיו מעולמו הקודם.
ככל הנראה, הרוקי מורקמי הושפע בכתיבתו מספרו של פרנץ קפקא, הטירה.
בשני הספרים מסופר על אנשים שמגיעים למקום זר ולא מבינים את סביבתם כמו שהסביבה לא מבינה אותם.
הרעיון של איבוד הצל לקראת סוף העולם הופיע כבר ב-1813 בספרו של אדלברט פון שאמיסו, סיפורו המופלא של פטר שלומיאל.
הספר זכה בפרס טניזאקי היפני ב-1985.
ארץ שמש ומים הוא שיר מתורגם מוונצואלה שבמקור נקרא Alma llanera - נשמה של המרחבים, שיר בסגנון החורופו (joropó), שנחשב להמנון השני של וונצואלה
הטקסט המקורי בספרדית נכתב על ידי בוליוואר קורונאדו (Bolívar Coronado) והוא הולחן על ידי פדרו אליאס גוטיארס (Pedro Elías Gutiérrez) לסרסואלה
ובוצע לראשונה בתיאטרון של קרקאס ב-19 בספטמבר 1914.
השיר זכה מיד להצלחה רבה, למחרת השמעתו הוא זכה לשבחים בעיתונות המקומית, זיכה את מחבריו בפרסים מאת הנשיא דאז; ובמהלך השנים הקרובות התפשט לכל מרכז אמריקה ולספרד, וזכה חיש למעמד של המנון שני בוונצואלה.
כיום מקובל לשיר אותו בוונצואלה בשינויים קלים: בלשון זכר, שינוי השורה המתייחסת ל"סייח של אהובי", וכו'.
לשיר נכתב נוסח עברי על ידי אהוד מנור, והוא בוצע לראשונה על ידי מתי כספי (שגם עיבד) והפרברים בתקליט שיר אהבה רחוק שכלל שירים מדרום אמריקה.
הנוסח העברי אינו תרגם מדויק, אינו מתייחס לוונצואלה, וקשור באופן רופף לרוח הנוסח המקורי.
לכבור יובל 75 של השיר הוא בוצע על ידי התזמורת הסימפונית של ונצואלה.
ארצ'י (בהונגרית: Ercsi) היא עיר במחוז פייר, הונגריה, כ-35 ק"מ מדרום לבודפשט.
בעיר פארק תעשייתי וכן תעשיית סוכר, תירס ודגנים.
בתקופה הנאוליתית היה האזור חלק מציר נדידה מרכזי, עקב קרבתו לנהר הדנובה.
בתקופת הברונזה ובתקופת האימפריה הרומית התקיימו במקום יישובים קטנים.
ארצ'י מוזכרת לראשונה בשנת 1037, ברישומי מנזר מקומי ובמסמכים מתקופת המלך אישטוון הראשון.
ארצ'י עמדה בנתיב הפלישה והכיבוש של האימפריה העות'מאנית במאות ה-16 וה-17. באזור התיישבו אוכלוסיות סלביות.
בסוף המאה ה-17, עם שחרור הונגריה כולה מהעות'מאנים, הוקמה ביישוב כנסייה קתולית ושוקם המנזר האורתודוקסי.
התעשייה והמסחר ביישוב התפתחו, ובסוף המאה ה-18 הוקמה ביישוב כנסייה קתולית נוספת.
במאה ה-19 הוקמו ביישוב מפעלי ליקר, סוכר ועמילן ועלתה חשיבותה של ארצ'י כתחנת מסחר על נהר הדנובה.
בתחילת המאה ה-20 חוברה ארצ'י לרשת מסילות הברזל.
ב-1948 הולאם מפעל הסוכר בעיירה על ידי השלטונות הקומוניסטים.
בשנת 2000 קיבלה ארצ'י מעמד של עיר.
בינואר 1941 היו בארצ'י כ-100 יהודים – כשני אחוזים מאוכלוסייתה.
החל משנת 1934 אלברט גרין היא רב ראשי של העיר והסביבה.
במרץ 1944 נכבשה הונגריה על ידי הוורמאכט (מבצע מרגרטה) במאי 1944 הוקם גטו בארצ'י וביוני גורשו יהודי הגטו לאושוויץ.
ארץ פאלמר הוא נונאטאק בולט במיוחד של סלע אדום בהיר, הנמצא סמוך לראש קרחון ברטרם ו-8 ק"מ צפונית-מזרחית להרי פגסוס במערב ארץ פאלמר.
שמו של הסלע ניתן לו על ידי הוועדה למתן שמות אנטארקטיים של הממלכה המאוחדת, על שם אלדברן, כוכב ענק כתום, הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים שור ומן הבהירים ביותר בשמי הלילה.
הר ארנבת הוא רכס הרים באורך של כ-20 ק"מ.
ארץ קואוטס היא חבל ארץ באנטארקטיקה, המשתרע מערבית לארץ המלכה מוד ומהווה את החוף המזרחי של ים ודל.
האזור מתמשך בכיוון כללי צפונית-מזרחית/דרומית-מערבית בין '00 20° מערב ו-'00 36° מערב.
החל משנת 1979 באזור פועלת תחנת מחקר ארגנטינאית "בלגראנו 2".
בינואר נרשמו עליות טמפרטורה עד כ-12 מעלות, אך בחורף היא ירדה עד 50 מעלות מתחת לאפס.
במהלך השנה צפויות 143 ימים בהם יורד שלג.
את החלק הצפון-מזרחי גילה מעל סיפון ה"סקוטיה" ויליאם ספירס ברוס, מפקד המשלחת הסקוטית הלאומית לאנטארקטיקה, 1904–1902.
ברוס נתן לארץ שהתגלתה את השם "ארץ קואוטס" לכבוד סר ג'יימס קואוטס הבן ומייג'ור אנדרו קואוטס, שני התומכים העיקריים במשלחת.
ארץ קרה הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2005, בבימויה של ניקי קארו, ובכיכובם של שרליז ת'רון, פרנסס מקדורמנד, שון בין, ריצ'רד ג'נקינס, ג'רמי רנר, וודי הרלסון וסיסי ספייסק.
התסריט שכתב מייקל סייצמן מבוסס על הספר "תובענה ייצוגית: סיפורה של לואיס ג'נסון והתביעה המכוננת ששינתה את חוק ההטרדה המינית" של קלרה בינגהם ולורה לידי גנסלר, שתיעד את התיק ג'נסון נגד חברת אוולת' טקונייט בבית המשפט הפדרלי במינסוטה.
ב-1989, ג'וזי איימז נמלטת מבעלה המתעלל, ושבה לבית הוריה, אליס והאנק, בצפון מינסוטה, יחד עם שני ילדיה, סמי וקארן.
האנק מתבייש בג'וזי, כיוון שהיא ילדה את סמי בעודה נערה מתבגרת, מאב לא ידוע.
ג'וזי מתחילה לעבוד במספרה, שם היא מתפרנסת בדחק.
חברת ילדות שלה, גלורי דודג', מציעה לה לבוא לעבוד במכרה עפרות ברזל, שם המשכורות גבוהות הרבה יותר.
ג'וזי מגיעה למכרה, למורת רוחו של האנק, שגם עובד שם.
המתחים ביניהם גוברים, וג'וזי והילדים עוברים לגור עם גלורי ובעלה קייל.
ג'וזי יוצרת קשרי חברות עם עובדות אחרות במכרה, ונוכחת לדעת שנשים אלה סופגות הטרדות מיניות מתמשכות והשפלות מרוב הגברים שעובדים במכרה, שמאמינים שהנשים גוזלות משרות מגברים להם הן נועדו.
ג'וזי מוצאת את עצמה מטרה להתעללותו של בובי שארפ, אותו הכירה בתיכון.
היא מנסה לדבר על המצב עם הממונה עליה, ארלן פאביץ', אך הוא לא לוקח את תלונותיה ברצינות.
בעקבות פנייתה, הגברים מגבירים את ההטרדות, ובובי מפיץ שמועה שג'וזי ניסתה לפתות אותו מינית.
אשתו של בובי מתפרצת על ג'וזי, ומשפילה אותה בציבור.
סמי נוטר לאימו טינה על האופן שבו אנשי העיירה מתייחסים אליהם, ומאמין לשמועות שמפיצים עליה.
ג'וזי פונה לבעל המכרה, דון פירסון, אבל למרות שהוא הבטיח שהוא יעזור, כשהיא מגיעה לפגישה היא מוצאת בחדר את פאביץ' ומנהלים בכירים אחרים, המציעים לה להתפטר מייד.
היא מסרבת, ויוצאת מהחדר, הרוסה.
אך כשבובי תוקף אותה מינית, היא מתפטרת, ופונה לעורך דין, ביל וייט, חבר של גלורי וקייל, ומבקשת ממנו להגיש בשמה תביעה נגד החברה.
ביל מציע לה לגייס נשים נוספות שעברו חוויות דומות ולהגיש תובענה ייצוגית, הראשונה מסוגה.
אך הכורות חוששות לפרנסתן, ולהטרדה נוספת, ומסרבות.
ג'וזי מחליטה להתקדם עם התביעה לבד.
היא גם מגלה שגלורי חלתה במחלת לו גריג, ובריאותה מתדרדרת במהירות.
אליס והאנק מתווכחים על התביעה, האנק מסרב לסלוח לג'וזי, ואליס עוזבת אותו.
בישיבת איגוד העובדים של המכרה, ג'וזי מנסה להסביר לכורים למה היא תובעת את המכרה, אך הם מפריעים לה ומבזים אותה, עד שהאנק קם ונוזף בהם על ההתייחסות שלהם לג'וזי ולנשים האחרות במכרה.
כשמתחיל המשפט, נציגי המכרה מנסים להשתמש בפריצותה לכאורה של ג'וזי נגדה, ובובי מעיד שסמי הוא תוצאה של יחסים שג'וזי ניהלה עם מורה בתיכון.
ג'וזי מגלה אז שהיא בעצם נאנסה על ידי אותו מורה, לאחר שהוא תפס אותה ואת בובי מתנשקים.
האנק תוקף את המורה, אשר נמצא בקהל בית המשפט.
סמי עדיין מסרב להאמין לאמו, ובורח.
קייל מוצא אותו, ומשכנע אותו לחזור בו, וסמי וג'וזי משלימים.
למחרת, בחקירה נגדית, ביל גורם לבובי להודות ששיקר, ושלמעשה הוא היה עד לאונס, אבל פחד לעשות משהו בנידון.
גלורי מגיעה לבית המשפט בכיסא גלגלים, ומכיוון שאינה יכולה לדבר, קייל מקריא את הצהרתה שהיא עומדת לצידה של ג'וזי.
אחת אחרי השנייה, נשים נוספות מצטרפות, מה שמאפשר לתביעה הייצוגית להתקיים.
המכרה נאלץ לשלם לכל הנשים פיצויים, וגם לקיים מדיניות נגד הטרדה מינית במקום העבודה.
שרליז ת'רון – ג'וזי איימז
פרנסס מקדורמנד – גלורי דודג'
ריצ'רד ג'נקינס – האנק איימז
סיסי ספייסק – אליס איימז
וודי הרלסון – ביל וייט
שון בין – קייל דודג'
ג'רמי רנר – רוברט "בובי" שארפ
אמבר הרד - ג'וזי איימז בצעירותה
קול וויליאמס - בובי שארפ בצעירותו
תומאס קרטיס - סמואל "סמי" הייז
טום באוור - גארי שושט
לינדה אמונד - לזלי קונלין
זנדר ברקלי – ארלן פאביץ'
קורי סטול - ריקי סנט
בראד ויליאם האנק - לאטוונסקי
לואיס ג'נסן, עליה מבוססת דמותה של ג'וזי, התחילה לעבוד במכרה ב-1975, והגישה את תביעתה ב-1988, ארבע שנים לפני התביעה המוצגת בסרט.
בסרט, ציר הזמן מקוצר מאוד, אך בפועל, לקח 14 שנים לסגור את התיק.
ג'נסן סירבה למכור את סיפורה או לפעול כיועצת בהפקת הסרט.
הסרט צולם במספר עיירות בצפון מינסוטה, במיניאפוליס, ובסנטה פה, ניו מקסיקו.
שירים בסרט שלא נכללו באלבום הפסקול כוללים "Wasn't That a Party" של The Irish Rovers, "Shake the House Down" של מולי האצ'ט, וגרסאות קריוקי של "I Drink Alone" של ג'ורג' ת'ורוגוד, והלהיט של פאט בנאטר, "Hit Me with Your Best Shot."
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה ב-2005 בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בטורונטו, והוא הוצג גם בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בשיקגו לפני שיצא לבתי הקולנוע בארצות הברית, שם גרף הסרט $6,422,455 בסוף שבוע הפתיחה, והגיע למקום חמישי בקופות.
תקציב הסרט היה $30 מיליון, והכנסות קופה של הסרט בעולם הגיעו ל-$25,211,175.
באתר Rotten Tomatoes, 69% מהמבקרים נתנו לסרט ביקורת חיובית, מתוך 162 ביקורות, עם תשבחות נלהבות להופעות של ת'רון ומקדורמנד.
מנולה דרג'יס מהניו יורק טיימס נתנה לסרט ביקורת מעורבת, בציינה שהסרט בו זמנית מנסה לספר סיפור קשה שתוקף נושא מורכב, וגם לעמוד בדרישות ההוליוודיות לרגשנות וסוף טוב, וציינה לשבח את עושי הסרט שהצליחו לייצר יצירה ראויה גם תחת מגבלות אלו.
רוג'ר איברט כתב על הסרט: "ארץ קרה הוא מסוג הסרטים שמקוממים אותך ומשפיעים עליך, כי הוא מציג לך דברים ששמעת עליהם אבל שלא יצא לך לדמיין אותם באמת." ושהשילוב של ת'רון ומקדורמנד הוא שילוב מנצח, שמייצר "חוויה קולנועית אדירה".
אבל למרות שהלכלוך והטינופת יושמו באופן אמנותי, זה היה קוסמטי בלבד".
בסרט התיעודי "סיפורים מהארץ הקרה" שליווה את מהדורת ה-DVD של הסרט, לואיס ג'נסן אמרה: "אני חושבת שזה חשוב שאנשים יראו את זה".
ולגבי שרליז ת'רון, היא אמרה ש"היא ידעה את התפקיד.
היא ידעה מה נדרש בו - העומק אליו הייתה צריכה להגיע.
פרס אוסקר, השחקנית הטובה ביותר (שרליז ת'רון, מועמדת)
פרס אוסקר, שחקנית המשנה הטובה ביותר (פרנסס מקדורמנד, מועמדת)
פרס גלובוס הזהב, השחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה (ת'רון, מועמדת)
פרס גלובוס הזהב, שחקנית המשנה הטובה ביותר בסרט (מקדורמנד, מועמדת)
פרס באפט"א, השחקנית הטובה ביותר (ת'רון, מועמדת)
פרס באפט"א, שחקנית המשנה הטובה ביותר (מקדורמנד, מועמדת)
פרס גילדת שחקני המסך (SAG), השחקנית הטובה ביותר (ת'רון, מועמדת)
גילדת שחקני המסך (SAG), שחקנית המשנה הטובה ביותר (מקדורמנד, מועמדת)
פרס סטלייט, השחקנית הטובה ביותר (ת'רון, מועמדת)
פרס סטלייט, שחקנית המשנה הטובה ביותר (מקדורמנד, מועמדת)
BFCA פרס המבקרים, השחקנית הטובה ביותר (ת'רון, מועמדת)
BFCA פרס המבקרים, שחקנית המשנה הטובה ביותר (מקדורמנד, מועמדת)
אגודת המבקרים בלאס וגאס, שחקנית המשנה הטובה ביותר (מקדורמנד, זוכה)
אגודת המבקרים בוושינגטון די סי, השחקנית הטובה ביותר (ת'רון, מועמדת)
"ארץ קטנה עם שפם" הוא שיר עברי שחיבר הפזמונאי מאיר גולדברג והלחינה וביצעה קורין אלאל.
השיר נכלל באלבום אנטארקטיקה (1989), בהפקתה של יהודית רביץ, שנאמר עליו ש"הקפיץ את קורין אלאל ללב המיינסטרים".
השיר היה לאחד מלהיטיה הגדולים של אלאל, ולשיר המזוהה עם הפוליטיקה הישראלית ועם החברה הישראלית.
השיר עוסק בישראל – שהיא כ"חצי סיכה על מפת העולם", "חצי סיכה בין סעודיה לים", "קליפת בננה על מפת העולם" – בסיטואציה הפוליטית ובדמותה של המדינה.
ה"שפם" שבשיר הוא שפמו של ראש הממשלה יצחק שמיר (בכהונתו השנייה); פירושים נוספים לשפם: סמל הרומז לכוחניות ולרשע של זמנים אפלים בהיסטוריה היהודית הקרובה, או סמל לפחד הישראלי מפני הסביבה הערבית ה"משופמת" במזרח התיכון.
המילים "שחקן קולנוע דופק על שולחן / אנחנו תכף נרגיש את זה כאן" מתייחסות לרונלד רייגן, נשיא ארצות הברית עד ינואר 1989 (שבצעירותו היה שחקן קולנוע הוליוודי מצליח); הכוונה היא שכל הצהרה פוליטית של הנשיא בוושינגטון מורגשת מיד בירושלים.
בקליפ, ששודר בתוכנית "זהו זה", מוצגת קורין אלאל כמורה בכיתה שתלמידיה הם חברי הלהקה המלווה אותה.
ארץ קייזר וילהלם השני או חוף וילהלם השני או אדמת קייזר וילהם השני הוא הקטע של אנטארקטיקה שנמצא בין כף פנק ב-'43 87° מזרח לכף פילכנר, ב-'54 91° מזרח.
אוסטרליה תובעת עליו חזקה כחלק מן הטריטוריה שלה באנטארקטיקה, אם כי תביעה זו איננה מקובלת על כלל העולם.
האזור התגלה ב-22 בפברואר 1902, במהלך משלחת גאוס (1903-1901), בהנהגת חוקר האזור הארקטי והפרופסור לגאולוגיה, אריך פון דריגאלסקי.
במפרץ שבו שכן המחנה של משלחת דריגאלסקי עד 8 בפברואר 1903 מתנשא הר גאוס, הר געש כבוי בגובה 370 מטרים, שנקרא על שם המתמטיקאי והפיזיקאי קרל פרידריך גאוס, שעל שמו נקראה גם אוניית המשלחת.
דריגאלסקי כינה את האזור שגילה על שם וילהלם השני, קיסר גרמניה, שמימן את המשלחת בסך 1.2 מיליון גולדמרק.
"ארץ קטן ומקיא ארסו" (1985) הוא רישום מאת הציירת הישראלית אביבה אורי.
"ארץ קטן ומקיא ארסו" הוא רישום שנוצר על ידי אביבה אורי בשנת 1985. הרישום המופשט מתאר צורה גדולה דמוית כדור הנבקע לשניים, המוצבת בחלקו העליון של הפורמט.
בעוד צידה הימני של הצורה מתואר במצב של התמוססות או התפוררות, צידה השמאלי של הצורה, המצויר בגיר שחור כהה המשולב על גיר כחול וחום, כמו "נוזל" אל חלקו התחתון של הפורמט.
בכך נוצרת א-סימטריה, התורמת לתחושת הדינמית של הקומפוזיציה.
התפוררות הצורה היינו מוטיב שהחל להופיע ביצירתה של אורי בשנות ה-70 של המאה ה-20, בעבודות כדוגמת "רקוויאם לציפור" (1973).
במהלך שנות ה-80 התחדד מוטיב זה בעבודות כגון "בורות" (1980) או "הטנקים ינצחו" (1980).
גליה בר אור וז'אן-פרנסואה שוורייה ראו בעבודות שיצרה אורי בשנת 1984 ואילך ביטוי למצוקה הנפשית של אורי לאחר מותו של בעלה דוד הנדלר וביטוי של האבל שנבע ממלחמת לבנון הראשונה.
ארץ פראית מאוד היא סדרת טלוויזה תיעודית בשישה פרקים של נטפליקס.
הסדרה מספרת את סיפור הקמתה, עלייתה ונפילתה של הקומונה ראג'נישפורם במדינת אורגון בארצות הברית בתחילת שנות השמונים.
הקומונה הוקמה על ידי חסידיו של הגורו ההודי השנוי במחלוקת בהגוואן שרי רג'ניש המוכר כיום כאושו, כאשר הסדרה מתמקדת בעיקר באישיותה של העוזרת האישית שלו מא אננד שילה (במקור שילה סילברמן, אמריקאית ילידת הודו) ותפקידה הדומיננטי במאבק בין חסידי הגורו (ראג'נישים) לבין הרשויות.
הסדרה בוימה על ידי האחים מקלין וצ'אפמן וויי ויצאה לאור (כל הפרקים) ב-18 במרץ 2018. הסדרה משלבת קטעי ארכיון רבים בראיונות עכשוויים עם ראג'נישים בעבר (כולל שילה), שכנים בעיירה הסמוכה אנטילופ ואנשי אכיפת החוק.
הסדרה זכתה בפרס אמי לשנת 2018 בקטגוריית "סדרת התעודה הטובה ביותר".
ראג'ניש החל להתפרסם בתודעה הציבורית בהודו בסוף שנות השישים בעיקר עקב הטפתו ליחסי מין חופשיים וכן לחיבור בין רוחניות וחומרנות.
באמצע שנות השבעים הקים את האשראם בעיר פונה שהפך למרכז פעילותו ומשך אליו מבקרים רבים מכל העולם, בעיקר ממערב אירופה, ארצות הברית ואוסטרליה.
הצלחת האשראם גררה גם הצלחה כלכלית גדולה מתשלום עבור הסדנאות השונות, ההרצאות והספרים של הגורו וכן מתרומות של בעלי אמצעים שהפכו לחסידי הגורו, או "סניאסים".
לקראת סוף שנות השבעים החלו להתפרסם שמועות על שימוש - וכתוצאה מכך סחר - בסמים אצל סניאסים, וכן על תופעות של זנות, אלימות וניצול מיני באשראם.
במקביל נתגלעו מחלוקות עם הממשלה ההודית לגבי ניסיונות לשינויי ייעוד קרקע (במטרה להגדיל את האשראם) ולגבי חשד לעבירות על חוקי ההגירה (במטרה להגדיל את מספר המבקרים ואת הזמן בו הם שוהים בו), שתי עבירות שגם בארצות הברית היו הבסיס לחקירה הפדרלית שהביאה לבסוף לסגירת הקומונה.
עם גבור המתחים מול הרשויות בהודו כולל פתיחת חקירה רשמית ואיומים על פעילות ענישה - החליט ראג'ניש בעצתה של שילה לעבור ולהעביר את מרכז פעילותו לארצות הברית.
הרעיון הבסיסי היה הקמת קומונה של סניאסים שתהפוך עם הזמן לעיר ברוח תורת הגורו ותהווה מודל להקמתן של ערים דומות בארצות הברית ובמקומות אחרים בעולם המערבי.
המיקום שנבחר ונרכש היה חווה מבודדת ובלתי מפותחת בצפון מזרח מדינת אורגון והפרויקט להקמת העיר - ראג'נישפורם - החל באמצע שנת 1981.
הסדרה מתמקדת כאמור בשנות הפעילות של הקומונה והקונפליקטים שלה מול התושבים המקומיים והרשויות, ומציגה את התפתחות הדברים כסוג של רשומון - זווית הראייה של התושבים המקומיים ונציגי אכיפת החוק מול זווית הראייה של חסידי הגורו על עובדות שאין עליהן מחלוקת.
תוך פחות משלוש שנים הוקמה עיירה שאכלסה בשיאה קרוב ל-7,000 תושבים (מהם כ-5,000 קבועים) וכללה שירותים קהילתיים כגון דואר, משטרה מקומית, בית ספר ממלכתי, מערכות מים וביוב ואפילו שדה תעופה קטן.
במקביל החלה התנגדות של תושבים מקומיים בעיירה הסמוכה אנטילופ ופקידי ציבור בעיר המחוז דאלס למה שהם ראו כניסיון התפשטות לא חוקי של העיירה.
אף על פי שברקע היה גם קונפליקט תרבותי בין אורח החיים בקומונה לבין זה של התושבים המקומיים - חוואים נוצרים בעיקרם - הקונפליקט העיקרי שהצית והתניע את רצף האירועים בסדרה היה כלכלי ונסב על ייעוד הקרקע: במקור יועדה הקרקע לשימוש חקלאי כלומר יכלה לאכלס רק תושבים שפעילותם העיקרית היא חקלאית.
למרות זאת הקומונה התפתחה בעיקר באופן אורבני ומנהיגיה (בעיקר שילה) לא הסתירו את רצונם לבנות עיר שתאכלס בשלב ראשון 10,000 איש ותהיה בעלת פוטנציאל לעד 50,000 איש, ולכן ביקשו לשנות את ייעוד הקרקע בהתאם.
עקב ההתנגדויות לא אושר שינוי הייעוד ולכן הקומונה לא יכלה להפוך לעיר.
כדי לגבור על ההתנגדויות היה על הראג'נישים להשיג רוב במועצת העיירה אנטילופ (בדומה לוועדה מקומית בישראל) ואז במועצת המחוז (בדומה לוועדה מחוזית) בדאלס.
ההשתלטות על הוועדה המקומית נעשתה על ידי רכישת בתים בעיירה אנטילופ.
כך הוכפלה תוך פחות משנתיים האוכלוסייה בעיירה מ-50 תושבים לכמעט 100, כאשר אנשי הכת השתלטו לבסוף על מועצת העיר ואף שינו את שמה ל"ראג'ניש" והפכו אותה לעיירת לוויין ולזרוע השירותים של הקומונה.
ההשתלטות על הוועדה המחוזית הייתה מורכבת יותר עקב העובדה שהראג'נישים היו מיעוט במחוז.
לקראת הבחירות ב-1984 נבחרו שתי אסטרטגיות פעולה: האחת - הגדלת בסיס מצביעי הכת.
דבר זה נעשה על ידי הבאתם של אלפי חסרי בית מערים אחרות בארצות הברית ותמורת מקלט ומזון הפיכתם לתושבי המחוז וכך למצביעים, וכן על ידי נישואים פיקטיביים לכאורה בין ראג'נישים שכבר היו תושבים מקומיים ובין זרים שהגיעו לקומונה מחוץ לארצות הברית ולכן לא היו בעלי זכות הצבעה.
תהליך זה גרר לפתיחת חקירה על ידי התובע הכללי של מדינת אורגון ובהמשך על ידי ה-FBI בחשד לעבירות על חוקי ההגירה.
בשלב מסוים תכננו חברי הכת להתנקש בחיי התובע הכללי (ללא הצלחה) כדי לשבש את המשך החקירה.
האסטרטגיה השנייה הייתה על ידי צמצום מספר המצביעים שאינם ראג'נישים בעיר דאלס.
השיטה שנבחרה הייתה של הרעלה המונית - במעבדה בקומונה הורבו חיידקי סלמונלה וביום שלפני הבחירות אמורים היו נציגי הכת לזהם מסעדות וחנויות מזון בעיר וכך לגרום לתושבים לשלשול קשה ולאי הגעה להצבעה.
ב"חזרה גנרלית" לבדיקת השיטה נפגעו בדאלס למעלה מ-750 איש ואושפזו קרוב לחמישים (אחד במצב קריטי) במה שנחשב לפיגוע הטרור הביולוגי הגדול בכל הזמנים בארצות הברית.
בסופו של דבר לא יצאה התוכנית לפועל ובבחירות שנערכו בנובמבר 1984 לא הצליחה הכת להכניס נציגים לוועדה המחוזית.
הקונפליקט המתמשך עם התושבים והרשויות, החשד למעשים פליליים חמורים, ההתחמשות המסיבית וכן אישיותו השנויה במחלוקת של ראג'ניש ואישיותה הפרובוקטיבית של שילה - הציבו את הקומונה באור הזרקורים וגרמו למערכות אכיפת החוק להתחיל להשקיע משאבים גדולים שמטרתם הפללת מנהיגי הקומונה וסגירתה.
במקביל החל ראג'ניש לטפח עוזרת אישית חדשה - מא פרם האסיה (במקור פרנסואז רודי, יהודייה ילידת צרפת שאף חייתה בישראל מספר שנים ושירתה בצה"ל) שהתפרסמה כאשתו של המפיק ההוליוודי היהודי אל רודי (הסנדק), מה שגרם למתיחות וחיכוכים עם שילה ולבסוף להחלטתה המפתיעה לעזוב את הקומונה.
שילה עזבה ללא התראה בספטמבר 1985 עם קומץ נאמנים והתבססה בגרמניה כאשר פתוחות נגדה האשמות על עבירות שונות, בין השאר על ניסיון לרצח.
מיד לאחר נטישתה הופיע ראג'ניש בפומבי מול חסידיו לאחר מספר שנות שתיקה שגזר על עצמו והוקיע אותה בתור האחראית הבלעדית לכל הצרות שיוחסו לקומונה.
אף על פי שהשתמע מדבריו כי לא ידע דבר ולא היה מעורב במעשים הפליליים - נטש ראג'ניש למחרת היום את הקומונה במטוסו הפרטי וניסה להימלט מארצות הברית, אך נעצר על ידי רשויות ההגירה בחניית ביניים בקרוליינה הצפונית.
באוקטובר 1985 הוא הורשע על פי הודאתו בעבירות על חוקי ההגירה וגורש מארצות הברית.
הוא חזר לפונה, שינה את שמו לאושו ונפטר בשנת 1990. הסדרה משאירה פתוחה את השאלה האם ידע או לא על שאר העבירות הפליליות.
שילה הוסגרה לארצות הברית ב-1986, הורשעה יחד עם עוד שתיים מחברות הכת באישומים שונים כולל ניסיון לרצח וריצתה עונש מאסר של מספר שנים.
לאחר שחרורה המוקדם היגרה לשווייץ, נישאה ושם היא חיה עד היום, עוסקת בניהול מעון לאנשים בעלי דמנציה.
קומונת ראג'נישפורם התפרקה זמן קצר לאחר הרשעתו של ראג'ניש והשטח נמכר לאחר מספר שנים ומהווה כיום מחנה קיץ לנערים מארגון "הנוצרים הצעירים".
העיירה "ראג'ניש" שינתה את שמה בחזרה ל"אנטילופ".
האשראם של אושו בפונה קיים ופעיל.
הטריטוריה נקראה על שם הנסיך רופרט מהריין, דוכס קמברלנד, דודנו של צ'ארלס השני, מלך אנגליה והנגיד הראשון של חברת מפרץ הדסון.
בדצמבר 1821 הורחב המונופול של החברה מארץ רופרט אל חוף האוקיינוס השקט.
השטחים לשעבר של ארץ רופרט שמהווים כיום חלק מקנדה משתרעים על פני כל שטחה של פרובינציית מניטובה, רוב שטחה של ססקצ'ואן, חלקה הדרומי של אלברטה, חלקה הדרומי של נונאווט וחלקן הצפוני של אונטריו ושל קוויבק.
הם גם כוללים חלקים משטחן של מדינות ארצות הברית מינסוטה, דקוטה הצפונית וחלקים קטנים ממונטנה ומדקוטה הדרומית.
הגבול הדרומי של ארץ רופרט שהשתרע ממערב לאגם היערות ועד להרי הרוקי היה קו פרשת המים שבין אגני הניקוז של נהר המיסיסיפי לבין נהר הססקצ'ואן , עד שבהסכם לונדון משנת 1818 הוא הוגדר על קו רוחב 49 צפון.
תביעת הבעלות של חברת מפרץ הדסון
כל השטחים האמורים יחשבו מעתה והלאה כאחת מאחוזותינו או אחת ממושבותינו באמריקה וייקראו בשם ארץ רופרט".
הצ'רטר המלכותי הגדיר את "הנגיד ואת החברה...
ואת יורשיהם, כאדונים והבעלים האמתיים ובלעדיים של אותם שטחים, הגבולות והמקומות המפורטים ושל כל השטחים האחרים" והעניקה להם את הסמכות "להקים ולבנות טירות, ביצורים, מבצרים, מחנות, מושבות, ערים וכפרים בכל חלק או בכל מקום בגבולות אלו והנגיד והחברה, על פי שיקול דעתם, סבורים שמתאים ונחוץ".
לאחר המיזוג עם החברה הצפון-מערבית ב-1821 הורחב המונופול של חברת מפרץ הדסון לכל שטחי צפון אמריקה הבריטית כאשר נכללה בו הטריטוריה הצפון-מערבית .
"חוק ארץ רופרט" שחוקק ב-1868 על ידי הפרלמנט של הממלכה המאוחדת אישר את מכירת הטריטוריה לקנדה מתוך הבנה ש"ארץ רופרט תכלול את כל הארצות והשטחים שהוחזקו או נתבעו על ידי חברת מפרץ הדסון".
הגישה הרווחת באותה עת הייתה שארץ רופרט הייתה בבעלות חברת מפרץ הדסון בשל העובדה "שמההתחלה ועד הסוף חברת מפרץ הדסון תבעה את הבעלות על האדמות שמצפון לקו הרוחב 49", וטענה שהצ'רטר המלכותי וחוקים שונים של הפרלמנט העניקו לה "את כל האזורים תחת שליטה בריטית שנכללות באגן הניקוז של מפרץ הדסון".
ארץ רופרט הייתה למעשה אחוזה יבשתית שהקיפה 3.9 מיליון ק"מ בליבה של אמריקה הצפונית ושהשתרעה מהאוקיינוס האטלנטי ועד הרי הרוקי ומהפרריה ועד החוג הארקטי.
אפילו ראש ממשלת קנדה הראשון, סר ג'ון אלכסנדר מקדונלד ראה את ארץ רופרט ככזאת שנמכרה לקנדה: "לא ניתנו שום הסברים להסדר שעל פיו ארץ רופרט נמסרה לידי המלכה ועל כך שהמלכה העבירה את הארץ לקנדה עם אותם זכויות שהיו למתיישבים לפני כן.
כל מה שהאנשים המסכנים הללו יודעים הוא שכעת קנדה רכשה את הארץ מחברת מפרץ הדסון ושהיא העבירה אותם לנו כמו עדר כבשים".
בכל אופן, מהלך זה לא הסדיר את סוגיית "הזכות הקדמונית" (Aboriginal title) על הארץ.
בעת שהוענק הצ'רטר המלכותי ב-1670 לא הייתה לכתר הזכות לתת את הריבוניות על הטריטוריה שכבר הייתה מיושבת ומאוכלסת על ידי הילידים של אמריקה הצפונית.
התיק המשפטי "קלדר נגד קולומביה הבריטית" משנת 1973 היה המקרה הראשון בחוק הקנדי שהכיר ב"הכרזה שהזכות הקדמונית, שידוע גם כזכות האינדיאנים, של התובעים לזכותם השבטית העתיקה כפי שתוארה לעיל, מעולם לא הופסקה באופן חוקי".
פסק דין זה הוביל לדיונים נוספים על תביעות בעלות על הקרקע של הילידים .
לפני 1835 לא הפעילה חברת מפרץ הדסון מערכת משפטית פורמלית בארץ רופרט והיא הסתפקה בהקמת "בתי משפט" אד הוק.
"החוקים" של חברת מפרץ הדסון במאות ה-17 וה-18 היו תקנות שקבעו את הכללים למערכות היחסים בין העובדים בתחנות השונות של החברה בארץ רופרט ואת היחסים עם הילידים.
הצ'רטר המלכותי של 1670 העניק לחברה את השליטה על הארץ ובו נאמר שהמשפטים ינוהלו על ידי המושל של ארץ רופרט יחד עם שלושה מיועציו.
עד ראשית המאה ה-19 היו רק שלושה מקרים שנדונו שהבולט מבניהם היה משפטו של אדם בשם תומאס בטלר ב-1715 ביישוב יורק פקטורי הוא הורשע בגנבה, הוצאת דיבה וניאוף עם אישה מקומית.
במקום להקים בתי משפט הנחתה החברה את המושל ואת מועצת אסיניבויה לגשר סכסוכים כאשר הם קרו.
ב-1839 שוכנעה חברת מפרץ הדסון בצורך להקים מערכת משפט רשמית בכל רחב ארץ רופרט והוקם בית משפט במושבת הנהר האדום, במחוז אסיניבויה, מדרום לאגם ויניפג.
הרשם והנשיא של בית המשפט פעל כמנהל משפטי, יועץ ושופט והיה אחראי לרציונליזציה ולפורמליזציה של המערכת המשפטית של ארץ רופרט.
הרשם הראשון היה אדם ת'ום, שהחזיק במשרה עד –1854, אף על פי שכמה שנים קודם לכן החליף אותו סגנו ברוב תפקידיו.
את מקומו ירש נשיא בית המשפט שכיהן בין השנים 1862 – 1870, ג'ון בלאק.
ויתור על הצ'רטר והחזרתו לכתר
ב-1869 – 1870 ויתרה חברת מפרץ הדסון על הצ'רטר שלה והחזירה אותו לכתר, תמורת פיצוי של 300,000 ליש"ט.
בעוד שלעיתים קרובות נאמר שחברת מפרץ הדסון "מכרה" את ארץ רופרט ואת הטריטוריה הצפון-מערבית, למעשה לא הייתה לחברה כל אדמה למכור.
הצ'רטר שלה היה למעשה על מונופול הסחר שניתן היה לאכיפה על נתינים בריטים.
העברת השליטה תוכננה במקור ל-1 בדצמבר 1869, אך עקב פעולות מוקדמות של המשנה למושל, ויליאם מקדוגל, הקימו תושבי מושבת הנהר האדום ממשלה זמנית שלקחה את השליטה עד שיושג הסדר בין המנהיגים של מה שהיה קרוי מרד הנהר האדום לבין ממשלת קנדה החדשה.
כתוצאה מהדיונים קיבלה קנדה את השליטה ב-15 ביולי 1870.
אף על פי כן, עדיין לא הייתה לקנדה את השליטה החוקית בשטח, שכן הכתר ביצע את העברה בכפוף לחוזים שנעשו עם הילידים.
בעוד שקנדה העבירה חקיקה ב-12 במאי 1870 שכוונה ליצירת "פרובינציית מניטובה", התברר עד מהרה שלא נחתמו החוזים המתאימים, וב-1873 הוחלט להעביר את "חוק מניטובה" בשנית שיהיה ברור יותר מבחינה משפטית.
בעקבות זאת חוקקו חוקים נוספים והורחבה שליטת קנדה על הטריטוריה הצפון-מערבית שכללה את השטחים שמצפון-מערב לארץ רופרט וצפון למושבת קולומביה הבריטית.
העברת השליטה התבצעה בשלושה שלבים.
ב-19 בנובמבר 1869 ויתרה חברת מפרץ הדסון על הצ'רטר שלה לטובת הכתר הבריטי, שאישר את קבלתו במסגרת "חוק ארץ רופרט".
בדבר המלך במועצה מה-23 ביוני 1870, העבירה ממשלת בריטניה את הטריטוריה לקנדה תחת סעיף 146 בחוק החוקה של 1867, החל מה-15 ביולי 1870, בכפוף לכל החוזים שנעשו עם האומות הראשונות.
לבסוף, ממשלת קנדה שילמה פיצוי לחברת מפרץ הדסון בסכום של 300,000 ליש"ט על הוויתור על הצ'רטר.
החברה שמרה ברשותה את תחנות הסחר המוצלחות ביותר שלה ועל 5% משטחי הקרקע.
ארץעיר (בעבר: תור המדבר) היא עמותה הפועלת לקידום קהילתיות עירונית בפריפריה.
העמותה פועלת בשיתוף עם תושבים מקומיים לקידום איכות חיים בעיר על ידי התחדשות עירונית אנושית.
העמותה פועלת לקידום חיי קהילה בערים שונות בישראל באמצעות הקמה וליווי של קהילות עירוניות על ידי יצירת קבוצות מקומיות הפועלות בתחומים שונים הקשורים לחיי הקהילה והתרבות ולקידום שינוי חברתי.
הקהילות פועלות להגברת החוסן החברתי, לשימור אוכלוסיות מקומיות ולמשיכת תושבים נוספים.
בעמותה חברות קהילות ממגזרים שונים בחברה הישראלית.
אלו מקיימות אורח חיים קהילתי באמצעות מפגשים ואירועים משותפים, ופועלות במרחב המקומי על מנת לייצר שירותים עירוניים שונים בתחומים כמו: חינוך, תרבות, תשתיות ועוד.
העמותה מלווה יזמים חברתיים בפיתוח מענים חברתיים חדשים בעלי מודל עסקי בר-קיימא.
מטרת מיזמים חברתיים-עסקיים אלו היא לתרום להתפתחות כלכלת העיר, ליצור מקומות עבודה חדשים ולפתח שירותים חברתיים לרווחת התושבים.
העמותה פועלת בכאמצעות מעורבות קהילתית ושותפויות תלת מגזריות לגיוון תעסוקה בערים.
הפעילות באמצעות מרכז לאודר לתעסוקה בנגב, בשותפות JNF ארצות הברית, ומרכזי NETGEV – האבים ליזמות ותעסוקה מרחוק, אשר מטרתם הבאת מקצועות שונים ומגוונים לנגב.
כמו כן העמותה מתכללת את מיזם 'עובדים ביחד', ביוזמת הפילנתרופיה והממשלה.
ארצ'יבלד "ארצ'י" אנדרוז הוא דמות בדיונית שנוצרה בשנת 1941 על ידי המוציא לאור והיוצר ג'ון ל.
גולדווטר והאמן בוב מונטנה, בשיתוף עם הסופר ויק בלום, ומהווה את דמותה הראשית של זיכיון "ארצ'י קומיקס".
בסדרת הלייב-אקשן "ריברדייל", דמותו מגולמת על ידי השחקן קיי.
דמותו של ארצ'יבלד "ארצ'י" אנדרוז הופיעה לראשונה בחוברת "Pep Comics #22" (שפורסמה בדצמבר 1941).
בקומיקס, ארצ'י הוא בנם היחיד של פרד ומרי אנדרוז.
אביו עובד כמנהל עסקים בינוני.
עוד על ראשית חייו של ארצ'י נחשפים בסיפורי "The Little Archie", שם בין היתר מתגלה שהיה לו כלב בשם ספוטי.
לאורך הופעיותיו בקומיקס ובמדיות השונות, דמותו של ארצ'י מתגוררת בריברדייל ולומד בתיכון ריברדייל יחד עם חבריו.
דמותו של ארצ'י מתוארת כנער טיפוסי בעיר קטנה המחבב הן את ורוניקה לודג', והן את בטי קופר, קונפליקט היוצר את משולש האהבה האייקוני ארצ'י-בטי-ורוניקה המניע רבים מקווי העלילה של הקומיקס.
לאורך עלילות הקומיקס, אף על פי שמעשיו וכוונותיו של ארצ'י הן טובות ותמימות מיסודן, לעיתים קרובות הוא מסתבך עם אביה העשיר של ורוניקה, היירם לודג', או עם מנהל תיכון ריברדייל, וולדו ות'רבי.
במקביל, בתור הסולן הראשי של "The Archies", ארצ'י מופיע יחד עם בטי וורוניקה, רג'י מנטל, שנלחם בו על לבה של ורוניקה, וחברו הטוב ביותר, ג'אגהד ג'ונס.
במהלך הקומיקס נחשף שפרד ומרי אנדרוז הם ממוצא סקוטי, ושסבו של אביו של ארצ'י, אנדי אנדרוז, היגר לארצות הברית מסקוטלנד והתיידד עם אחד מאבותיו הרוסיים של מייס מייסון, שהיגר באותו זמן.
סדרת The Little Archie, שפורסמה בין שנת 1956 ועד לאמצע שנות ה-90, מתארת את הרפתקאותיהם של ארצ'י וחבריו לפני גיל הנעורים בבית הספר היסודי.
ריצת הקומיקס Life with Archie מתעדת שני קווי עלילה מקבילים, שבהן ארצ'י מתחתן עם ורוניקה ובטי.
מאז תחילת הופעתו של הדמות, ארצ'י ובטי קופר היו החברים הטובים ביותר שנמשכו רומנטית אחד לשנייה מילדותם, והיא מוצגת כחברתו הקרובה ביותר ואשת סודו.
עם זאת, כאשר ורוניקה לודג' עברה לגור בריברדייל, ארצ'י החל להפנות את תשומת לבו אליה, מה שגרם לבטי לכעוס ולקנא ולהתחיל להתחרות בוורוניקה על אהבתו.
לעיתים, ארצ'י מתחרה על תשומת לבן של בטי וורוניקה עם חברו-יריבו, רג'י מנטל, ולעיתים גם מול נערים אחרים.
במשולש האהבה האייקוני של ארצ'י-בטי-ורוניקה, ורוניקה משאירה את ארצ'י בסיטואציות בהן הוא אינו יודע וכיצד לנהוג כלפיה, והיא לא מאפשרת לו לקחת אותה כמובנת מאליה.
לעומת זאת, בטי מוודאת היטב שארצ'י מודע לכך שהיא מעריצה אותו.
עם זאת ארצ'י, נוטה להתעניין יותר בוורוניקה ובוחר להמשיך להילחם על אהבתה.
בחלק מחוברות הקומיקס, ארצ'י יצא עם בחורה עשירה וג'ינג'ית בשם שריל בלוסום, שבתחילה נחשבה מינית מדי ואף קצת מופקרת, ובעקבות כך היא הוצאה מהקומיקס, אך הושבה בעקבות הפופולריות לה זכתה, היא הובאה שוב ב-"Love Showdown", סדרה בת ארבעה חלקים בהם ארצ'י מנסה לקבל החלטה בין שריל, בטי וורוניקה.
ב-15 במאי 2009 הודיעה "ארצ'י קומיקס" שארצ'י יבחר סוף סוף באחת הבנות ויינשא לה בקשת העלילתית שתתקיים בין החוברות Archie # 600-606 (אוגוסט 2009 - פברואר 2010).
עם זאת, "ארצ'י קומיקס" חשפה בפומבי שמדובר בסיקוונס חלומות שמראה שני עתידיים אפשריים: עתיד אחד שבו ארצ'י מתחתן עם ורוניקה (600-602#), ועתיד שני שבו הוא מתחתן עם בטי (603-605#).
בשניהם, יש לו תאומים: תינוק בשם ארצ'י ג'וניור שנראה כמוהו, ותינוקת ששמה ומראה זהה בהתאם לנערה לה הוא נישא.
גיליון 606 היה אפילוג לריצת הקומיקס Archie Marries Veronica/Archie Marries Betty, ששיחזר את הפורמט הישן של הקומיקס.
ב-Archie #608 (מאי 2010), ארצ'י מתחיל מערכת יחסים עם ואלרי בראון, בזמן ש-"The Archies" ו"ג'וזי והפוסיקאטס" עשו סיבוב הופעות יחד, לאחר שכתבו יחד את השיר "More Than Words" שתיאר את רגשותיהם.
חוברת מס' 609 חשפה כי הקשר הרומנטי ביניהם נודע לחברי שתי הלהקות עד סוף הסיבוב, וארצ'י וואלרי אולצו להיפרד כש"פוסיקאטס" נסעו לאירופה, אך קיוו לשמור על הקשר ביניהם.
בחוברת הקומיקס Archie Marries Valerie, ואלרי וארצ'י מצפים לתינוק.
על פי הקומיקס, ג'אגהד ג'ונס הוא חברו הטוב ביותר של ארצ'י מאז ילדותם.
כשג'אגהד הגיע לראשונה לריברדייל, הוא היה במצב רוח רע ושנא את ארצ'י.
עם זאת, ארצ'י הצליח לעודד את ג'אגהד והשניים הפכו לבלתי נפרדים מאז.
לעיתים קרובות, ג'אגהד נאלץ לעזור לארצ'י להיחלץ ממצבים מסובכים.
בנוסף, לרוב ג'אגהד יודע מתי רעיונותיו של ארצ'י לא יעבדו, אך אינו מצליח להימנע מלהיות מעורב בהן.
חברו הטוב השני של ארצ'י הוא רג'י מנטל, שלרוב משמש על תקן יריבו הרומנטי והאתלטי של ארצ'י.
לרוב, רג'י מנצל כל הזדמנות הנקרית בדרכו על מנת להפוך את ארצ'י לבדיחה מהלכת ולעקוץ אותו ועם זאת, רג'י מוצג לעיתים קרובות כבן לווייתו הקרוב של ארצ'י למרות יהירותו ואופיו התחרותי, והם נראים לעיתים קרובות יחד מתרגלים תרגילים אתלטיים או מחפשים דייטים.
חבריו האחרים של ארצ'י כוללים את דילטון דוילי, הגאון המקומי שמכניס את ארצ'י לצרותיו ומוציא אותו מהן באמצעות הניסויים וההמצאות שלו; מוס מייסון, ספורטאי הביישן והחביב של תיכון ריברדייל; צ'אק קלייטון; מידג' קלאמפ וננסי וודס, בנות זוגם של מוס וצ'אק; ואת'ל מאגס, נערה המאוהבת בג'אגהד.
72 שנים לאחר הופעתו הראשונה של הדמות, באפריל 2014, הודיעה "ארצ'י קומיקס" שדמותו של ארצ'י הבוגר תיהרג בחוברת 36# של Life with Archie שתפורסם ביולי 2014, בעוד שמקביל דמותו של ארצ'י הנער תמשיך להופיע בריצה אחרת של "ארצ'י קומיקס".
ארצ'י מת כאשר הוא נורה בבטן בזמן שהציל את חברו, הסנטור קווין קלר.
הסיפור נכתב כדי לסיים את שני קווי העלילה, מבלי לפרט לאיזו בחורה ארצ'י התחייב לבסוף, והוא מכיל מספר פלאשבקים לימי The Little Archie.
החוברת האחרונה (#37) מתרחשת כשנה אחרי מותו של ארצ'י, כשכל חבריו מנציחים אותו ושמו של תיכון ריברדייל נקרא באופן רשמי על שמו של ארצ'י, לזכרו.
הסיפור מסתיים כשג'אגהד, כעת הבעלים של "פופ'ס שוקליט", מגיש מילקשייק לשלושה ילדים הדומים לארצ'י, בטי וורוניקה.
דמותו של ארצ'י אנדרוז הופיעה בתפקיד ראשי ב"המופע של ארצ'י", סדרת קריקטורות משנת 1968 שהופקה על ידי חברת ההפקות "Filmation".
בנוסף, ארצ'י גם הופיע בסדרות ספין-אוף שונות שהופקו באותו פורמט בין השנים 1969–1977 שכללו בין היתר את הסדרות "Archie's TV Funnies" ו-"The U.S.
בכל אלו, דמותו דובבה על ידי דאלאס מק'קנון.
ארצ'י אנדרוז הופיע בסדרה "החברים של ארצ'י", עיבוד מחודש של ארצ'י והחבורה.
בסדרה זו, ארצ'י תואר כטיפוס צעיר בחטיבת הביניים, ודובב על ידי ג'יי.
דמותו של ארצ' דובבה על ידי המדבב אנדרו ראנלס בסדרה "התעלומות המוזרות של ארצ'י", ובסרט המבוסס עליה "ארצ'י והאדם הקדמון".
בסדרה זו, ארצ'י היה עיתונאי בעיתון המקומי של תיכון ריברדייל.
ב-6 במאי 1990, רשת "NBC" שידרה את הסרט "ארצ'י: לריברדייל ושוב בחזרה", סרט טלוויזיה (ולאחר מכן עיבוד קומיקסי) המתרחש 15 שנה לאחר שארצ'י וחבריו סיימו את לימודיהם בתיכון ריברדייל.
בסרט זה דמותו של ארצ'י גולמה על ידי כריסטופר ריץ'.
בדרמת הנעורים "ריברדייל", המשודרת ברשת The CW, דמותו של ארצ'י אנדרוז מגולמת על ידי השחקן קיי.
קמפ לנד היא אזור באנטארקטיקה, בפנים היבשת מחוף קמפ.
האזור הוא חלק מהטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית.
אזור ארץ קמפ מוגדר כאזור שבין קו אורך 56 ° 25 'E וקו אורך - 59 ° 34' E, וכן, בדומה לאזורים אחרים באנטארקטיקה הוא נמצא דרומית לקו רוחב 60 ° S.
ארץ קמפ גובלת באדמת מק.
רוברטסון שממזרח לה, ובארץ אנדברי שממערב לה.
שיא גובהה של ארץ קמפ הוא 1,020 מטרים מעל פני הים.
באזור ארץ קמפ מצויה קבוצת איי אויגרדן.
פטר קמפ, שהפליג על הבריג "מגנט", ראה את ארץ קמפ ממרחק בשנת 1833, ונחשב למגלה האזור.
האזור מופה לראשונה בשנת 1930 על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה בפיקודו של סר דאגלס מוסון (לצד מיפוי ארץ אנדרבי הסמוכה).
ארץ קמפ נקראת על שמו של פטר קמפ, מגלה האזור.
"ארץ שבעת המינים" הוא שיר שכתב דודו ברק, הלחין נחום היימן וביצעה חני ליבנה.
השיר הושמע תחילה כמוזיקה בסרט התיעודי "המלחמה שלאחר המלחמה" בשנת 1968 בבימוי מיכה שגריר.
שנה לאחר מכן הוקלט השיר בגרסה בצרפתית על ידי הזמרת הצרפתייה מארי לאפורה.
בשנת 1984 הוקלט על ידי חבורת הזמר של הגליל המערבי אך לא התפרסם.
הוא הוקלט בשנת 1989 על ידי חני ליבנה ונכלל באלבומה "ווקליזה".
בשיר מוזכרים כל שבעת המינים, הוא נכלל באלבום האוסף "ארץ שבעת המינים" משירי דודו ברק, ובאחד מחלקי האלבום שנוצר משירי התוכנית ארבע אחרי הצהריים בהפקת גלי צה"ל.
מירי אלוני ערכה ביצוע לשיר, ואורי הרפז הקליט אותו עבור אלבום משירי נחום היימן.
השיר נחשב כשיר המזוהה עם חג שבועות וחוברו לו ריקודי עם.
ר'ון – בעולם הפנטזיה של ג'.
טולקין – מכונה גם "ארצות המזרח", בשפת בני המזרח, היא אזור גדול בחלקה המזרחי הרחוק של הארץ התיכונה.
הייתה זו ביתם וממלכתם של בני המזרח בימי העידנים השני והשלישי.
שכנו בה עמים ושונים שגם לחמו יחד והיו בשירותו של סאורון.
"ר'ון" הוא שם המשמש לכל הארצות השוכנות מזרחית לר'ובניון, מסביב ומעבר לימה הפנימית של ר'ון, משם הגיעו התקפות רבות על גונדור רבתי ובעלות בריתה במהלך העידן השלישי.
מעט מאוד ידוע על האדמות שמעבר לימת ר'ון הגדול שעמד על גבולותיו עם הארצות המערביות.
אפילו גנדלף מעולם לא הגיע עד לשם במסעותיו, ועל אף שאראגורן ביקר פעם אחת, לא מסופר על הרפתקאותיו שם.
מעט ידוע על הגאוגרפיה העתיקה של הארץ מהסילמריליון; הרבה מעבר לימת ר'ון היה ים פנימי נוסף, ימת הלקר, ומעבר לה רכס של הרים המכונים "Orocarni" ("ההרים האדומים").
אי שם במזרח האבוד, היו אגמי הקויווינן והילדורין, שם התעוררו לראשונה העלפים והאטני: כל ילדי אילובטר יכלו להתחקות אחר מסעות אבותיהם לאזורים המזרחיים של הארץ התיכונה.
תושבי הארץ הם בני המזרח, גזע של בני אדם שהתפתו לרוע מלקור וסאורון והפכו למשרתיהם של שני אדוני האופל ונלחמו כבעלי בריתם במלחמות באזורים שונים בהיסטוריה.
במהלך העידן השלישי ביקרו שלושה קוסמים בר'ון; סרומן, אלטר ופלנדו.
לאחר שסארומן שב מערבה, נותרו שם שני הקוסמים הכחולים.
גורלם אינו ידוע, וכמו כן לא ידוע האם כשלו בניסיונם לסייע לעמים עמם היו בקשר להתנגד להשפעתו של סאורון.
סאורון עצמו נסע לארצות המזרח, כשהוא מסתתר מפני המועצה הלבנה במהלך מאות השנים המכונות במערב "השלום הזהיר".
גונדור כבשה פעמיים את קצה המערבי של ר'ון: תחת המלכים רומנדסיל הראשון ורומנדסיל השני, אך מעולם לא ביססה שם שלטון ממשי.
לבסוף הוכנעו אנשי ר'ון בעידן הרביעי תחת המלך אלסר (אראגורן) ובנו אלדריון.
בסופו של דבר עשה המלך אלסר שלום עם בני המזרח, והם הורשו להישאר בר'ון.
חלקה המערבי של ר'ון נראה במפות של מערב הארץ התיכונה.
המפות מראות את הימה הגדולה של ר'ון, אליו זורם הנהר השוטף מצפון מערב, מקורו בהר הבודד.
ישנו יער מצפון-מזרח לימה, וליד החופים הדרום-מערביים היו גבעות רבות.
דרום-מערבית לים ר'ון שוכנת גם אדמת דורוויניון.
הימה הפנימית של ר'ון נמצאת במערב ר'ון על הגבול בין ר'ון לארצות הפרא.
ישנם הרים בצדה הדרום-מערבי של ימת ר'ון ויער בצפון-מזרח.
בהמשך מזרח ר'ון היו אזורים עתיקים שבהם התעוררו ילדי אילובטר לראשונה: קויווינן, שבו התעוררו העלפים, ששכבו על שפת ימת הלקר ליד ההרים האדומים, והילדוריין לאטני.
בנוסף, החזיק סאורון במצודה בר'ון במהלך העידן השלישי.
ר'ון הייתה ידועי בכוחות לוחמים רבים, אשר כמעט הביאו את האבדון על גונדור ובישרו את ניצחונו המלא של סאורון על כל הארץ התיכונה.
נראה כי הנשק העיקרי של חיל הרגלים של ר'ון שנלחם כנגד גונדור היה החנית, אם כי היו דיווחים על גברים נמוכים וקשוחים שהניפו גרזנים במהלך הקרב בשדות פלנור.
בספרים נכתב שהשתמשו פעם בקשתות על גבי סוסים וחלקם תוארו כפרשים.
אלה היו יעילים ביותר באדמות ההפקר השטוחות שאפיינו את רוב ר'ובניון במישורים הרחבים בין שטחיו הדרומיים של יעראפל לבין הרכסים הצפוניים של ארץ מורדור, צבא זה השמיד את צבאות גונדור תחת המלך נרמיל השני בקרב המישורים.