tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בדרך כלל, יום זה נחשב ליום שמח ונחוג על ידי האדם בחברת משפחתו וחבריו.
מועד ציון יום ההולדת הוא בהתאם ללוח השנה המשמש את החוגג.
עם זאת, יש אנשים שלא יודעים את יום הולדתם המדויק, לרוב בשל חוסר תיעוד שנהוג במדינת המולדת.
יש כאלה שחודש הולדתם ואף שנת הולדתם אינם ידועים.
חלק ממי שלא תועד תאריך הולדתם במדינה שבו נולדו ועלו לישראל, למשל עולי תימן, קיבלו תאריך הולדת גנרי במשרד הפנים, לרוב הראשון בחודש הראשון ועם שנה לפי גילם המשוער.
יש הבוחרים לעצמם תאריך נאה יותר או סמלי יותר לציון יום הולדתם.
הסופר שמואל יוסף עגנון למשל, הציג לפעמים את תאריך לידתו כתשעה באב, אף שנולד בי"ח באב.
זאת, כנראה כדי ליצור סמליות סביב תאריך לידתו.
לעיתים מציינים גם מוסדות את יום השנה להיווסדם, בפרט במועדים עגולים, כגון עשור או יובל להקמת המוסד, כמו הכנסת המציינת מדי שנה את יום הקמתה בט"ו בשבט.
הרקע ההיסטורי ליום הולדת בתרבויות עתיקות
במצרים העתיקה, תפיסת הקיום והנצחיות הייתה מרכזית באמונתם.
המצרים האמינו שהחיים נמשכים לאחר המוות ושהאדם חי לנצח.
המלך (פרעה) נתפס כאל או כבן אלים, וכל הקשור בו - לרבות יום הולדתו - קיבל משמעות דתית-פולחנית.
יש הסבורים כי המצרים ראו ביום ההולדת את תחילת הכוח האלילי של המלך, נקודת זמן קוסמית שבה מתחילה זרימת הכוח האלוהי (לפי תפיסתם) לתוך הפרעה.
יש המפרשים כך גם את הפסוק המדבר על "יום הולדת את פרעה" (), שבו חנן פרעה את שר המשקים ותלה את שר האופים, כמתייחס ליום ההולדת במובנו המודרני (אף כי יש המפרשים זאת כיום שבו נולד לו בן או כיום ההמלכה שלו).
בברית החדשה מוזכר יום הולדתו של הורדוס כחגיגה שנוצלה להוצאתו להורג של יוחנן המטביל.
ברומא העתיקה חגגו אנשים ימי הולדת של בני משפחה וידידים.
בנוסף צוינו ימי הולדת של השליטים ובני משפחתם.
במקורות היהודיים הקדומים אין התייחסות נרחבת לציון יום ההולדת.
המקור המקראי היחיד המפורש המתייחס ליום הולדת הוא בספר בראשית (מ', כ'): "ויהי ביום השלישי יום הֻלֶּדֶת את פרעה", המתאר את יום ההולדת של פרעה מלך מצרים.
המשנה () מתייחסת ליום הלידה בהקשר של לידת המלך או השליט: "ואלו הן ימי אידיהן של גויים: יום הלידה ויום המיתה".
בתלמוד הירושלמי מובא כי כאשר עמלק נלחם באומות אחרות, הוא הציב חיילים אשר להם היה יום הולדת באותו היום.
כך הוא הצליח להתגבר על אויביו, בשל העובדה שמזלו של בעל יום ההולדת גובר באותו יום.
בגמרא במסכת ראש השנה מפורש ש"הקב"ה ממלא שנותיהן של צדיקים מיום ליום", כלומר שזכותם של צדיקים שהם נפטרים ביום לידתם, כדוגמת משה רבנו ודוד המלך שנולדו ונפטרו באותו תאריך בשנה.
לאור המקורות שהוזכרו לעיל על יום ההולדת של פרעה והמשנה בעבודה זרה, חוקרים מציינים את המיעוט היחסי בהתייחסויות ליום ההולדת במקורות חז"ל.
ישנם חוקרים הסבורים כי מיעוט זה נובע מרצון להבדיל את המסורת היהודית מתפיסות אחרות, שבהן יום הלידה נתפס כבעל משמעות פולחנית-דתית.
ציון יום הולדת אצל גדולי ישראל בתקופות מאוחרות
בתקופות מאוחרות יחסית החלה התייחסות נרחבת יותר ליום ההולדת במסורת היהודית.
רבים מגדולי ישראל במרוצת הדורות ציינו את יום הולדתם וראו בו יום חשוב.
בעדות המזרח נהגו לחגוג את יום ההולדת, כפי שכותב ה"בן איש חי" (שנה ראשונה, פרשת ראה, סעיף יז): "ויש נוהגין לעשות בכל שנה את יום הלידה ליום טוב, וסימן יפה הוא, וכן נוהגין בביתנו".
יש המייחסים לבעל שם טוב את הברכה הזו: "מזל טוב, השם יתברך זאל דיר געבן אריכות ימים ושנים געזונטע טעג או יארן בגשמיות וברוחניות" (מזל טוב, השם יתברך יתן לך אריכות ימים ושנים, ימים ושנים בבריאות בגשמיות וברוחניות).
בחסידות חב"ד, הרבי מנחם מנדל שניאורסון הכריז בכ"ה באדר תשמ"ח על "מבצע יום הולדת": יש לנצל את יום ההולדת להוספה בעניינים של קדושה.
הוא אף הורה לחסידיו לנהוג במספר מנהגים שבהם יקבל יום זה חיזוק רוחני כגון: עלייה לתורה בשבת הקודמת ליום ההולדת, הוספה בשיעורי התורה, עריכת התוועדות, מתן צדקה נוספת ביום זה, לימוד מזמור תהילים שמספרו כמספר שנותיו ועוד.
הגאון בעל "תפארת ישראל" כתב בצוואתו: "הנני מצווה לכם, בני ובנותי, ביום הלידה של כל אחד, יכתבו לו אחיו ואחיותיו ברכת מזל-טוב".
יש יהודים דתיים המעדיפים שלא לחגוג את יום הולדתם, מפני שלטענתם זה "מנהג גויים", שהחל במצרים העתיקה.
מנגד מוצגת הטענה כי העובדה שגויים נהגו מנהג מסוים אין בה כדי לפסול אותו, כל עוד זה מנהג ידוע במסורת רבים מישראל.
מנהגי יום ההולדת הנהוגים כיום התפתחו באירופה במאות השנים האחרונות, ובפרט בגרמניה.
בארץ ישראל אומצו מנהגי יום ההולדת על ידי ההנהגה הציונית, שקבעה לפרטי פרטים את צורת החגיגה בגני הילדים על פי הדגם האירופי, כחלק ממאמץ כולל ליצור "עם ציוני" חדש, בעל טקסים משלו.
עריכת מסיבה, על ידי האדם החוגג או על ידי ידידיו, ובה:
מדליקים נרות על עוגה, כמספר השנים שהאדם חוגג בתוספת נר "לשנה הבאה".
האדם החוגג נושף על העוגה ומכבה את הנרות תוך שהוא מביע משאלה בלבו.
מניפים את החוגג באוויר, כשהוא ישוב על כיסא, כמספר השנים שהוא חוגג בתוספת פעם אחת "לשנה הבאה".
שרים שירי יום הולדת במעמד החגיגה ותולים בלונים לקישוט.
החוגג עונד לראשו זר פרחים (בארצות הברית, לעומת זאת, לחוגג יהיה כובע קרטון בצורת חרוט)
יש חוגגים אשר נוהגים הפוך ומעניקים מתנות ביום ההולדת שלהם.
איחול ברכות לחוגג בעל-פה, בכתב על ידי כרטיס ברכה או באמצעי תקשורת אלקטרוניים: דוא"ל, הודעה ברשתות חברתיות מקוונות דוגמת פייסבוק, שליחת מסרון וכיוצא בזאת.
ברכות נפוצות: "יום הולדת שמח", "עד מאה ועשרים", (או הטיות כגון "עד מאה ועשרים כעשרים"), "מזל טוב" ואיחולי בריאות, אושר והצלחה.
לציון מיוחד זוכה יום הולדת שבו הגיל "עגול" (מתחלק ב-10 ללא שארית).
לחגיגת יום הולדת נכתבו שירים רבים, מהם המשמשים בחגיגות של ילדים, ומהם המשמשים גם בחגיגות של מבוגרים.
בחלק מהשירים משולב שמו של החוגג הספציפי.
אחד השירים הנודעים הוא "יום הולדת שמח" (תרגום מאנגלית של השיר "Happy Birthday to You"), ובישראל ידוע השיר "היום יום הולדת".
לימי הולדת אחדים בחייו של אדם משמעות מיוחדת, שניתנה להם בדת, בתרבות או בחוק.
בצפון אמריקה, משפחות נוהגות בדרך כלל לציין את יום הולדת ה-16 של נערות באופן מיוחד לציון מעבר מילדות לנערות.
האירוע נקרא באנגלית: "sweet sixteen" ומיוצג לעיתים קרובות בתרבות הפופולרית.
בחלק ממדינות אמריקה הלטינית, נהוג לחגוג לבנות המגיעות לגיל 15, יום הולדת מיוחד אשר נקראה בספרדית "קינסהאניירה" (Quinceañera).
בנפאל ובהודו, הינדים נוהגים לחגוג את יום ההולדת הראשון של הילד, על ידי גילוח ראשם.
האמונה ההינדית גורסת שגילוח הראשון הוא לצורכי טהרה של הילד, על מעשיו הרעים בגלגולים הקדומים ומסמל על פי כן את התחדשות הנשמה.
בנוסף אצל הברהמינים, נחגג לילדים המגיעים לגיל 12 או 13. טקס בגרות בו נוהגים ללבוש חוט מבורך הנקרא אומניאנה, ונהוג ללבוש אותו על מנת למסמל את התבגרותו של הילד אשר הופך לנער.
בפיליפינים, נהוג לחגוג יום הולדת לכבוד "גיל הבגרות", לבנים ובנות.
אצל הבנות נחגג יום ההולדת ה-18 שלהם ואצל בנים ביום ההולדת ה-21.
במדינות אסיה נהוג על פי גלגל המזלות לחגוג למבוגרים את יום הולדת ה-60 שלהם.
בקוריאה, נהוג לציין בטקס מסורתי אשר נקראה "באק-לי", את יום ההולדת הראשון של הילד לאחר 100 הימים הראשונים שלו, מהרגע שבו הוא נולד.
ביפן נחגג עבור נערות אשר הגיעו לגיל 20, יום הולדת מיוחד.
בנצרות קתולית, נהוג לחגוג לילדים בני הגילאים 7, 12, 16, בהתאם למסורת המקומית, את טקס "הקונפירמציה".
הטקס הוא סקרמנט אשר מעניק לנערים את מתנת "רוח הקודש" על ידי משיחת מצחם בשמן קדוש בידי הבישוף המקומי, ומחזק בכך את זיקתם לקהילה הנוצרית.
ביהדות, גיל שלוש-עשרה לנערים וגיל שתים-עשרה לנערות הוא הגיל שבו הנער והנערה נכנסים בעול תורה ומצוות.
הנער מציין את המאורע בהנחת תפילין, בעלייה לתורה ובחגיגת בר מצווה.
בעבר לא נהגו לציין את כניסת הבת למצוות בחגיגה פומבית, ולכל היותר ערכו מסיבה משפחתית או שהבת חגגה עם חברותיה.
בעת החדשה החלו לערוך חגיגת בת מצווה.
בקהילות לא אורתודוקסיות ובעיקר בקהילות הרפורמיות גם הבת עולה לתורה.
בחסידות חב"ד נהוג לחגוג את היום בו הגיע חסיד לראשונה לרבו, כיום ההולדת החסידי.
הסיבה לחגיגה זו, היות ש"כאשר חסיד בא אל רבו – נעשה אצלו תכלית הביטול דמציאותו הקודמת, ונעשה בזה מציאות חדשה", ולכן נחשב יום זה אצלו כיום הולדת.
עניין זה מוזכר גם בספר "היום יום" מאת הרבי מליובאוויטש.
בזמן התלמוד היה נהוג לחגוג את יום הולדת שישים, המסמל את זאת שעל האדם לא הוטל משמיים עונש כרת, אשר לפי חלק מהשיטות הוא מוות בגיל מוקדם, בטרם הגיע לגיל זה, ויש הנוהגים כך עד היום (בעקבות סיפור המובא בתלמוד).
בחוק נקבעות זכויות שונות בהתאם לגילו של אדם, ובהן זכות ההצבעה בבחירות, הזכות להינשא, ההיתר לעשן או לשתות משקאות חריפים, זכויות שונות בדיני העבודה, דיני מיסים ודיני ביטוח לאומי, ועוד.
לכל הזכויות האלה, התאריך הקובע הוא יום הולדתו של האדם.
יש אנשים המציינים את גיל 70 כיום שבו "נולדו מחדש" (בעקבות האמור בתהלים: ), ולכן חוגגים "בר מצווה שנייה" או "בת מצווה שנייה" ביום ההולדת 83 ו-82 בהתאמה.
ישנם אנשים שיום ההולדת שלהם אינו קיים בכל שנה.
כאלו הם אנשים שנולדו ב-29 בפברואר, תאריך שמופיע רק אחת למספר שנים (בשנה מעוברת).
בשאר השנים הם יכולים לציין את יום ההולדת ב-28 בפברואר או ב-1 במרץ.
בלוח העברי התופעה נפוצה עוד יותר.
ראשית, התאריכים ל' בחשוון ול' בכסלו קיימים רק בחלק מהשנים, שכן חודשים אלו הם לפעמים בני 29 ימים ולפעמים בני 30 ימים.
יתרה מכך, ילידי אדר א', חודש אשר מתקיים רק בשנה מעוברת, אחת לשנתיים או שלוש שנים, אינם יכולים לחגוג את יום ההולדת בכל שנה.
בשנה רגילה הם מציינים את יום הולדתם בחודש אדר.
כתוצאה מכך יכול להיווצר פרדוקס מוזר: אם פלוני נולד בכ"ה אדר א', ופלמוני נולד שבועיים אחריו, בי' אדר ב', אזי במרבית השנים (שאינן מעוברות) יחגוג פלמוני את יום הולדתו שבועיים לפני פלוני, אף על פי שפלוני מבוגר ממנו.
שילוב של שתי חריגויות אלה חל בתאריך ל' באדר, שכן הנולד ביום האחרון של אדר א' יוכל לחגוג רק בשנים מעוברות – בשנה רגילה חודש אדר הוא בן 29 יום בלבד.
כך יוצא, שאם אלמוני נולד בל' אדר א' וחברו יום אחריו, בא' באדר ב', בשנה פשוטה אלמוני יחגוג את יום הולדתו חודש שלם אחרי חברו.
בלוח העברי קיימת גם תופעה הפוכה – יום הולדת שניתן לחגוג אותו פעמיים בשנה.
כך קורה למי שנולד בחודש אדר בשנה שאינה מעוברת, ולא ברור מתי עליו לחגוג את יום ההולדת – האם בחודש אדר א' או בחודש אדר ב'.
בעיה זו נדונה גם בספרות ההלכה בשל השלכותיה על קביעת תאריך בר המצווה של מי שנולד בחודש אדר והגיע לגיל 13 בשנה מעוברת.
נקבע שיום ההולדת ה"אמיתי" הוא באדר ב', כמו לגבי חג הפורים.
ימי הולדתם של דמויות מרכזיות בתולדותיה של האומה או הדת זוכים לציון מיוחד.
בישראל מציינים מספר ימי הולדת כאלה:
ז' באדר – יום הולדתו ויום פטירתו של משה רבנו, על פי המסורת.
י' באייר – יום הרצל – יום הולדתו של בנימין זאב הרצל.
14 במרץ – יום המדע – יום הולדתו של אלברט איינשטיין וגם יום הפאי.
יום הולדתו הרשמי של המונרך – חג לאומי הנחוג בכמה מממלכות חבר העמים הבריטי וכן בכמה ממדינות חבר העמים הבריטי שאינן ממלכות
יום הולדתו של הקיסר – חג לאומי ביפן לציון יום הולדתו של קיסר יפן
יום הולדתו של ג'פרסון – חג פדרלי בארצות הברית, המציין את יום הולדתו של הנשיא השלישי של ארצות הברית, תומאס ג'פרסון, ב-13 באפריל
יום הולדתו של וושינגטון – חג פדרלי בארצות הברית שנחגג ביום שני השלישי של פברואר, לכבודו של ג'ורג' וושינגטון, נשיאה הראשון של ארצות הברית
יום הולדתו של לינקולן – חג לאומי בחלק ממדינות ארצות הברית
יום הולדתו של הדוכס הגדול – יום חג לאומי, המצוין בלוקסמבורג מדי שנה ב-23 ביוני, למרות שיום זה איננו יום ההולדת של מי מדוכסי לוקסמבורג בעבר או בהווה
במדינות רודניות מסוימות, יום הולדתו של המנהיג, או של מייסד האומה, מהווה חג לאומי כמעשה של פולחן אישיות.
חג המולד הנוצרי מציין את הולדתו של ישו למרות שאין ביסוס היסטורי לכך שאכן נולד בתאריך זה.
כאמור, בספר בראשית בא לידי ביטוי יום הולדתו של פרעה מלך מצרים כזמן שבו חנן את שר המשקים ותלה את שר האופים, כפי שפתר להם יוסף את חלומותיהם, ובכך סלל את הדרך לעלייתו לדרגת יועץ ומשנה למלך.
יש המפרשים את ידיעתו של יוסף שהדבר יקרה "בעוד שלושת ימים" בכך שידע מתי יהיה יום הולדתו של פרעה, שבו הוא נוהג לשפוט את עבדיו.
בספרו של לואיס קרול "מבעד למראה ומה אליס מצאה שם" מקיים המפטי דמפטי דיון עם אליס על היתרון של "אין יומהולדת" על-פני יום הולדת, שהרי בשנה יש 364 ימי לא-יומהולדת, שלכבודם אפשר לקבל מתנות, לעומת יום אחד בלבד שבו ניתנות מתנות יום הולדת.
בספרו של ג'ון רונלד רעואל טולקין "שר הטבעות", ההוביטים נוהגים לתת מתנות לאורחיהם ביום הולדתם.
בשנת 1972 הוציאה להקת אחרית הימים את השיר "יש לי יום הולדת".
בדומה למונחים רבים אחרים המורכבים משתי מילים, המונח "יום הולדת" משובש בדיבור באופן שגרתי.
השיבוש נעשה על ידי הלחם של שתי המילים:
יומוֹלדת / יומוּלדת – זה הוא השיבוש הנפוץ ביותר.
מומולדת – בסרטה האוטוביוגרפי "הקיץ של אביה", חוגגת גילה אלמגור "מומולדת מאביה" (יום הולדת לאביה).
יומהולדת – כך מופיע המונח בספרו של לואיס קרול, "מבעד למראה ומה אליס מצאה שם".
"יום הולדת שמח" או "יום הולדת הידד" או "שיר יום ההולדת" הוא שיר שנהוג לשיר בחגיגת יום הולדת, ובעיקר בעת הבאת עוגת יום ההולדת.
ספר השיאים של גינס קובע כי השיר הוא השיר הפופולרי ביותר בשפה האנגלית.
השיר נכתב במקורו באנגלית ותורגם לשפות רבות כאשר הלחן נותר זהה.
לחן השיר נכתב על ידי האחיות האמריקאיות פאטי ומילדרד היל בשנת 1893. האחיות, שעבדו כמורות בבית ספר בלואיוויל שבמדינת קנטקי כתבו את השיר כשיר בוקר לילדי בית הספר ושמו היה "בוקר טוב לכולם" ("Good Morning to All").
חברת וורנר מיוזיק גרופ טענה שהיא מחזיקה בזכויות יוצרים על השיר החל משנת 1935 (הגנה שתפוג, לטענת החברה, רק בשנת 2030 בארצות הברית).
המשפטן רוברט בראונס טען, לעומת זאת, שזכויות היוצרים של היצירה כבר פקעו.
השיר מובא באופן תדיר כדוגמה בדיונים בנושא זכויות יוצרים, ועקב הטענות לזכויות יוצרים, ביצירות אמנות כגון סרטים והצגות בהן כחלק מהעלילה יש חגיגת יום הולדת נמנעים לעיתים המחברים מלהשתמש בשיר.
בספטמבר 2015 קבע בית משפט פדרלי בארצות הברית כי אין לחברה זכויות על השיר, וכי הוא ברשות הציבור.
אחד הביצועים הנודעים של השיר הוא של מרילין מונרו ששרה אותו לנשיא ארצות הברית ג'ון קנדי ב-19 במאי 1962 (" Happy Birthday, Mr.
מילות השיר (עם השם ג'ון כדוגמה):
בתקליט "שירי ילדים" של חנה אהרוני, משנת 1957, מופיע הנוסח הבא של השיר:
הנוסח הנפוץ היום הוא פחות מליצי ויותר פשוט, והוא הנוסח הבא:
יום ההתנצלות הלאומי הוא יום המצוין באוסטרליה מדי שנה ב-26 במאי החל מ-1998, לזכר העוולות שהקולוניה הבריטית ביצעה כלפי אוכלוסיית הילידים האבוריג'ינית, ובמיוחד לזכר פרשת "הדור הגנוב" של רבבות הילדים האבורג'ינים שהוצאו בכפייה מבתיהם ונשלחו לבתי יתומים ולאימוץ על ידי לבנים, במסגרת מדיניות ממשלתית שנמשכה בשנים 1900–1972.
מקורו של היום בוועדת חקירה לעניין "הדור הגנוב", שהגישה את מסקנותיה לפרלמנט הפדרלי ב-26 במאי 1997. אחת מהמלצותיה הייתה לקבוע יום שנתי לזכר מאורעות אלה והשפעותיהם, על מנת להתחיל את תהליך הריפוי ואיחוי הקרעים.
היום צוין לראשונה ב-1998, ומאות אלפי אוסטרלים הביעו את התנצלותם בעצרות פומביות, ובחתימה ב"ספרי התנצלות" שנפתחו ברחבי המדינה והוגשו למנהיגים אבוריג'ינים ובאתר אינטרנט שנפתח לשם כך.
לנוכח סירובו של ראש ממשלת אוסטרליה, ג'ון הווארד להתנצל, והתעקשותו להסתפק ב"הבעת צער", קיבל יום זה משמעות פוליטית.
הווארד, בניגוד לפוליטיקאים רבים מכל חלקי הקשת הפוליטית גם סירב להשתתף באירועי יום ההתנצלות.
היום אינו יום רשמי, ואירועיו אינם מאורגנים ידי ממשלת אוסטרליה, אלא על ידי ועדה ציבורית מיוחדת שהוקמה לשם כך.
עם בחירתו בסוף 2007 של קווין ראד ממפלגת הלייבור האוסטרלית לראש ממשלת אוסטרליה במקומו של ג'ון הווארד מהמפלגה הליבראלית, נסללה הדרך להתנצלות רשמית.
עם כינוס הפרלמנט החדש, ב-13 בפברואר 2008 נשא ראד נאום בפרלמנט, במעמד ראשי ממשלות קודמים ונציגים של "הדור הגנוב", בו הוא הביע את התנצלות ממשלת אוסטרליה בפני האבוריג'ינים ואנשי "הדור הגנוב".
יום הדין האחרון (באיטלקית: Giudizio universale) הוא ציור שיצר הצייר, הפסל, המהנדס והאדריכל האיטלקי מיכלאנג'לו בואונרוטי.
ציור הפרסקו מתאר את הביאה השנייה ויום הדין בנצרות.
הוא מכסה את כל קיר המזבח בקפלה הסיסטינית שבקריית הוותיקן.
קלמנס השביעי נפטר כעבור זמן קצר, והעבודה בוצעה בימי האפיפיור פאולוס השלישי.
מיכלאנג'לו צייר את הפרסקו, המכיל 314 דמויות מאורגנות להפליא, בין השנים 1536 ו-1541. הפרסקו נוקה ועבר רסטורציה שהסתיימה בשנת 1994 בהובלתו של גִ'יאַנלוּאִיגִ'י קוֹלַאלוּצִ'י , האחראי על רסטורציה של יצירות אומנות במוזיאוני הוותיקן.
בקצה היצירה מסתעפות שתי קשתות ובהן מלאכים הנושאים סמלים חשובים המייצגים את ההקרבה שביצע ישו למען בני האדם.
מצד אחד נישא המייצג את הסבל שעבר ישו בתהליך הצליבה וכתר הקוצים שעינה גם הוא את ישו, ומצד שני עמוד ההצלפה של ישו, הספוג שנכלל גם הוא בתהליך והסולם - כל אלו הם סמלים קדושים.
היצירה בנויה כך שתחילה, בקצה העליון מופיעה ההקרבה של ישו, ולמטה מתבצע הצדק (מעבר החוטאים אל הגיהנום והצדיקים לגן עדן).
המלאכים המכריזים על יום הדין האחרון
קבוצת המלאכים המכריזים על יום הדין האחרון מתוארת לפי החיזיון שמתואר בבשורה על פי מתי, פרק מספר 24 פסוקים 30–31:
כך אכן מלווים המלאכים בחצוצרות, המעירות את המתים לגן עדן או לגיהנום - תלוי במעשיהם.
במרכז החלק האמצעי מתואר ישו, השופט העליון של יום הדין, בידו השמאלית הוא מורה על הזוכים בחיי עולם ומשלח את קללותיו באלה שדינם נחרץ לייסורי נצח.
לצדו מריה ומסביבו בעיגול האבות הקדושים.
הדמות המעניינת מביניהם היא זו של ברתולומיאוס הקדוש המחזיק בידו האחת את עורו המוטבע בתווי פניו המעוותים של מיכלאנג'לו ובידו השנייה את המאכלת שבה עונה.
מימין לקדושים מתוארים החוטאים, שחלק מהם מחזיקים מכשירי עינויים, ומשמאל להם הצדיקים.
במרכז החלק התחתון מתוארים חצוצרנים, לימינם ניתן לראות את החוטאים נופלים אל התופת.
מיכלאנג'לו מוסיף באורח בלתי סביר את דמותו המיתולוגית של כארון עם ספינתו שממנה נופלים החוטאים לממלכת השדים.
משמאל מתוארת תחיית המתים ועליית הצדיקים השמיימה.
עיקר היצירה מתאר דמויות אדם שכן הנוף, הטבע והדוממים אינם חשובים לו.
דמויות הנשים והגברים נראות גדולות ושריריות.
מיכלאנג'לו מצליח להביע את הדרמה האנושית ואופי האדם במלואם על ידי גיוון בצורות הגוף ותנועתו.
שני קטעים של הפרסקו עוררו תגובות עם הצגתם:
האחד, הוא דמותו של ישו שאמור על פי המסורת המקובלת לשבת בכס השופט ולהראות מבוגר עם זקן וכאן הוא מתואר כצעיר ללא זקן, בתנוחה שחציה ישיבה וחציה עמידה כאילו הוא אינו יודע האם לברך או לקלל.
השני, שעורר מחלוקת רבה יותר הוא שפע הדמויות המתוארות בעירום.
אפשר למצוא לכך צידוק בכתבי הקודש שם נכתב: "עָרֹם יָצָאתִי מִבֶּטֶן אִמִּי וְעָרֹם אָשׁוּב שָׁמָה", אך הקיצוניים זועזעו מההעזה שבהצגת עירום גברי במקומות רבים כל כך, ורצו להשחית את הציור.
עם מותחי הביקורת נמנה הממונה על הטקס בארמון האפיפיורי, ביאג'יו דה צ'זנה.
בתגובה כלל מיכלאנג'לו בציור את דמותו העירומה של דה צ'זנה כמינוס מלך כרתים, שסביב רגליו כרוך נחש הנושך במבושיו.
לאחר מותו של מיכלאנג'לו ציווה האפיפיור לכסות חלק מהעירום שבציור, והמשימה הוטלה על תלמיד של מיכלאנג'לו, דניאלה דה וולטרה .
בהמשך כוסו דמויות נוספות, אך כיסויים אלה הוסרו בסוף המאה ה-20, ונותרו רק כיסוייו של דה וולטרה.
בממלכה המאוחדת נחוג יום הולדתו הרשמי של המלך ביום השבת הראשון, השני או השלישי של חודש יוני.
בלונדון נערך לכבוד האירוע מצעד הדגל (Trooping the Colour) המכונה גם "מצעד יום הולדתו של המלך" (The King's Birthday Parade) או "מצעד יום הולדתה של המלכה" (The Queen's Birthday Parade).
התאריך והמצעד נקבעו לחודש יוני על ידי המלך אדוארד השביעי על מנת להגביר את הסיכויים למזג אוויר נוח בתאריך בו נערך המצעד.
ביום הולדתו הרשמי של המלך נהוג להכריז על רשימת תוארי הכבוד המחולקים על ידי המונרך באותה שנה.
מדינות אוסטרליה למעט אוסטרליה המערבית חוגגות את יום הולדתה הרשמי של המונרך האוסטרלי ביום שני השני בחודש יוני.
מאחר שאוסטרליה המערבית חוגגת את יום הייסוד ביום שני הראשון של חודש יוני, קובע המושל של אוסטרליה המערבית את היום בו יחול יום הולדתו הרשמי של המלך, תוך התחשבות בחופשות בתי הספר.
לרוב החג נחוג ביום שני האחרון של חודש ספטמבר או יום שני הראשון בחודש אוקטובר.
יום הולדתו הרשמי של המלך נחוג באוסטרליה מאז שנת 1788 כאשר הכריז מושל ניו סאות' ויילס ארתור פיליפ על חג לכבודו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת.
עד שנת 1936 נחוג החג ביום ההולדת האמיתי של המונרך, אולם לאחר מותו של ג'ורג' השלישי הוחלט לחוג את התאריך בחודשי החורף באוסטרליה (יוני – אוקטובר), ולרוב החג מסמל את התחלת עונת הסקי.
האירוע הרשמי העיקרי בחג הוא הכרזה על קבלת תוארי האצולה באוסטרליה – בעיקר תוארי מסדר אוסטרליה.
ביום הולדתו הרשמי של המלך וביום האימפריה (24 במאי) נהוג לערוך מופעי זיקוקים ברחבי המדינה.
בקנדה נחוג יום ויקטוריה כיום הולדתו הרשמי של המלך.
יום זה נחוג הן לכבודה של המלכה ויקטוריה והן לכבודו של צ'ארלס השלישי מלך קנדה הנוכחי.
החג נחוג ביום שני האחרון לפני 24 במאי, או ב-24 במאי אם הוא חל ביום שני.
24 במאי היה יום הולדתה האמיתי של המלכה ויקטוריה.
יום זה מסמל בקנדה את תחילת הקיץ ואת תחילת עונת הרחצה.
בניו זילנד נחוג יום הולדתו הרשמי של המלך ביום שני הראשון בחודש יוני.
יום זה מציין כיום את תחילת עונת הסקי בשל האקלים הקר בניו זילנד ביחס לאוסטרליה הצפונית יותר.
יום הולדתו הרשמי של המלך הוא חג לאומי בגיברלטר, ברמודה והטריטוריות הבריטיות שמעבר לים.
החג נחוג בהונג קונג עד העברתה לידי הרפובליקה העממית של סין בשנת 1997.
בפיג'י נחוג החג עד 2012, אף שפיג'י היא רפובליקה מאז 1987, משום שאליזבת השנייה הוכרה בתואר הצ'יף העליון של פיג'י.
ב-2012 הוכרז על ביטול מעמדה החוקתי של מועצת הצ'יפים, והופסקה חגיגתו הרשמית של יום ההולדת.
יום ההנפשה הבין-לאומי או יום האנימציה הבין-לאומי חל ב-28 באוקטובר ומציין את ההקרנה הפומבית הראשונה של סרטי הנפשה בשנת 1892 במוזיאון גרוון בפריז: פיירו המסכן (Pauvre Pierrot, צויר ב-1891), הליצן וכלביו (Clown et ses chiens, צויר ב-1890) ובירה טובה (Un bon bock, צויר ב-1888).
ההקרנה הראשונה נערכה על ידי אמיל ריינו בזכות המצאתו שנקראה "תיאטרון חזותי" (Théâtre optique).
אמנם בשנת 1895 האחים לומייר הציגו את הסינמטוגרף שהאפיל על התיאטרון החזותי של ריינו, ואף גרמו לו לפשיטת רגל, אך ההקרנה הראשונה של ריינו היא זו שנכנסה לדפי ההיסטוריה.
היום הבינלאומי הוכרז לראשונה בשנת 2002 על ידי האגודה הבין-לאומית לסרטי הנפשה, ומאז מצוין מדי שנה בעשרות מדינות ברחבי העולם, בפרט בישראל.
יום הווטרנים בארצות הברית הוא יום חג המצוין מדי שנה, ב-11 בנובמבר, בכל מדינות ארצות הברית לזכר ותיקי המלחמות.
במדינות אחרות בעולם מציינים את ה-11 בנובמבר בגרסאות שונות, כגון יום שביתת הנשק, או יום הזיכרון, תאריך שנקבע על פי יום חתימת הסכם שביתת הנשק אשר סיימה את מלחמת העולם הראשונה (אז הוחלט כי מעשי האיבה יסתיימו בשעה 11, של היום ה-11, לחודש ה-11, בשנת 1918).
ההכרזה על יום הווטרנים ב-11 בנובמבר באה מפי הנשיא וודרו וילסון בשנת 1919. שבע שנים מאוחר יותר, בחודש יוני 1926, החליט הקונגרס האמריקאי לבקש מן הנשיא קלווין קולידג'.
לפרסם הכרזה נוספת לציון ה-11 בנובמבר ולקבוע טקסים מתאימים.
ב-13 במאי 1938 הוכר יום הווטרנים בחקיקה פדרלית כיום חג אשר יהיה מוקדש לקיום שלום עולמי.
בשנת 1953 החל אלווין קינג, בעל סנדלריה בקנזס, מסע להפיכת יום הווטרנים ליום אשר יציין לא רק את שביתת הנשק במלחמת העולם הראשונה, אלא את כל ותיקי המלחמות.
בעזרת נציג מחוז הבחירה הובאה הצעת חוק מתאימה לקונגרס האמריקאי וביום 26 במאי 1954 חתם על החוק הנשיא דווייט אייזנהאואר.
החוק המקורי אשר כינה את היום, "יום שביתת הנשק", שונה ב-1 ביוני אותה שנה ונקרא "יום הווטרנים".
מכיוון שיום הווטרנים הוא יום חג פדרלי, רוב האמריקאים שובתים ממלאכה ביום זה ובתי הספר סגורים.
כל משרדי הממשלה שאינם מספקים שירותים חיוניים סגורים ביום הווטרנים.
קיימת מסורת בארצות הברית כי המנה העיקרית בארוחת החג היא רביולי, מסורת שהחלה בארוחה בה ארח הנשיא וילסון 2,000 חיילים ותיקי קרבות מלחמת העולם הראשונה בבית הלבן.
יום הולדת שמח, אדוני הנשיא הוא שיר שביצעה השחקנית והזמרת מרילין מונרו בחגיגת יום הולדתו ה-45 של נשיא ארצות הברית, ג'ון פיצג'רלד קנדי.
החגיגה נערכה ביום שבת, 19 במאי 1962, במדיסון סקוור גרדן שבניו יורק, עשרה ימים לפני יום ההולדת בפועל (29 במאי).
השיר זכור במיוחד הודות לסגנון המפתה בו בחרה מונרו לשיר את גרסתה ל"יום הולדת שמח".
מונרו המשיכה את השיר עם קטע מהשיר הקלאסי, "Thanks for the Memory" (תודה על הזיכרון) עבורו כתבה במיוחד מילים שהותאמו לקנדי, פועלו ועוצמתו מתוקף תפקידו.
לאחר מכן, עלה הנשיא קנדי אל הבמה, התבדח על השיר ואמר כי עתה הוא יכול לפרוש מהחיים הפוליטיים, לאחר ששרו לו שיר יום הולדת באופן כה מתוק.
השיר והביצוע של מונרו הוזכרו רבות מסיבות שונות.
ראשית, הייתה זאת אחת ההופעות הגדולות האחרונות של מונרו (היא נפטרה ב-5 באוגוסט 1962).
בנוסף, נפוצו שמועות כי קנדי ומונרו ניהלו רומן, מה שהעניק לביצוע ולאופיו משמעות נוספת.
לנה דל ריי ואייסאפ רוקי ביצעו שיר בשם "National Anthem" בו דל ריי מגלמת בין השאר את מונרו ואייסאפ רוקי את קנדי.
חגיגות יום ההולדת של הנשיא קנדי נערכו במדיסון סקוור גרדן ב-19 במאי 1962. באירוע, שהיה גם אירוע התרמה למדיסון סקוור גרדן, השתתפו למעלה מ-15,000 איש, בהם ידוענים רבים, ביניהם מרילין מונרו.
אשתו של קנדי, ג'קי קנדי, לא הייתה נוכחת.
שמלתה של מונרו הוכנה במיוחד בגוון צבע העור ולתוכה נתפרו 2500 אבנים נוצצות.
מכיוון שהשמלה הייתה הדוקה במיוחד, היה צריך לתפור חלק ממנה על גופה של מונרו, ומתחתיה היא לא לבשה דבר.
תחת אור הזרקורים הבד הבהיר נעלם ונותרו רק האבנים המנצנצות.
עם השנים, השמלה הפכה לסמלו של השיר ונמכרה בשנת 1999 במכירה פומבית בניו יורק, בסכום של 1,260,000 דולר.
ב-17 בנובמבר 2016, המיליארדר הקנדי ג'ים פטיסון רכש את השמלה ב-4.8 מיליון דולר.
מכיוון שמונרו הגיעה לאירוע באיחור של מספר שעות, הציג אותה פיטר לאופורד כ"late Marilyn Monroe", משחק מילים, שכן המילה Late היא גם מאחרת וגם מנוח (נהוג להציג אדם לאחר פטירתו באופן זה).
פטירתה של מונרו לאחר מספר חודשים הטעינה מחדש את המשפט שנאמר בהומור.
ב-2 במאי 2022 התקיים בניו יורק נשף המט גאלה השנתי במוזיאון המטרופוליטן לאמנות.
קים קרדשיאן הגיעה לאירוע בשמלה האייקונית שלבשה מונרו 60 שנים לפני.
יום הולדתו של הדוכס הגדול הוא יום חג לאומי, המצוין בלוקסמבורג מדי שנה.
הוא מצוין ב-23 ביוני, למרות שיום זה איננו יום ההולדת של מי מדוכסי לוקסמבורג בעבר או בהווה.
כאשר בראש המדינה עומדת אישה, נקרא החג יום הולדתה של הדוכסית הגדולה.
מועד ציון יום הולדתו של הדוכס הגדול השתנה פעמים רבות.
תחת וילם הראשון, הדוכס הגדול הראשון (1815-1840), חל המועד ב-24 באפריל; תחת וילם השני (1840-1849) הוא חל ב-6 בדצמבר, יום הולדתו בפועל; עקב כך צוין ב-1840 יום הולדתו של הדוכס הגדול פעמיים.
לאחר פיצול בתי המלוכה של הולנד ולוקסמבורג ב-1890 (מאז שולט בלוקסמבורג בית נסאו-ויילבורג) נחוג החג בימי הולדתם בפועל של דוכסי לוקסמבורג.
ב-1947 הוכרז היום כחג לאומי.
ב-1961 הוחלט לקבוע את יום החג במועדו הנוכחי.
הטעם לכך היה שימי ההולדת של הדוכסית הגדולה דאז, שרלוט, ושל יורש העצר ז'אן חלו שניהם בינואר, והיה רצון למנוע את האפשרות שמזג אוויר גרוע ישבש את יום החג.
השינוי נעשה בצו של הדוכסית שניתן ב-23 בדצמבר באותה שנה.
יום הולדת הוא שירה של להקת עדן הישראלית, שנכלל באלבומה בעל אותו השם, אשר יצא לאור בשנת 1999.
מילות השיר ולחנו נכתבו על ידי ג'קי עובד, גבריאל בטלר, יעקב למאי ומשה דץ.
המילים משלבות עברית ואנגלית, ואת השורות באנגלית שרו שני הזמרים דוברי-האנגלית בלהקה, האחים אדי וגבריאל בטלר.
להקת עדן והשיר נבחרו לייצג את ישראל בתחרות האירוויזיון ה-44, שהתקיימה בבנייני האומה בירושלים ב-1999. בתחרות זכה השיר ב-93 נקודות והגיע למקום החמישי מבין 23 שירים משתתפים.
גם בישראל זכה השיר להצלחה, כאשר דורג במקום השישי במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשנ"ט.
השיר המשיך לשמור על פופולריות בישראל גם שנים לאחר התחרות, בפרט כשיר המושמע בחגיגות ימי הולדת.
יום ההוקרה לפצועי מערכות ישראל ופעולות האיבה, הוא יום ציון ממלכתי המצוין מדי שנה בי"ז בכסלו, החל משנת 2014, ונועד להוקרת פועלם של פצועי מערכות ישראל ופעולות האיבה.
היוזמה החלה כפעילות מקומית של תנועת בני עקיבא מחוז דרום.
רכז המחוז, אליעד אברקי החל זאת כפיילוט בערי הדרום בהובלת באר שבע ובמקביל נעשו ניסיונות לקבל לכך הכרה ממלכתית.
ביולי 2014 אישרה ממשלת ישראל הצעת החלטה אותה יזם מנכ"ל משרד ראש הממשלה, הראל לוקר בשיתוף עם ארגון נכי צה"ל.
ההחלטה קובעת כי בישראל יתקיים יום הוקרה שנתי לפצועים במלחמות ישראל ובפעולות האיבה.
התאריך שנקבע, י"ז בכסלו, הוא התאריך העברי של כ"ט בנובמבר 1947, יום החלטת עצרת האומות המאוחדות על סיום המנדט הבריטי והקמת מדינה יהודית בארץ ישראל.
על פי החלטת הממשלה ביום ההוקרה יתקיימו שני אירועים ממלכתיים – אירוע הוקרה במעמד נשיא המדינה וציון יום ההוקרה בכנסת.
מערכת החינוך ותנועות הנוער עורכות פעילויות חינוך והסברה בנושא, לרבות מפגשי תלמידים עם פצועי מערכות ישראל ופעולות האיבה.
רשויות מקומיות מקיימות אירועים ופעילויות הוקרה, לרבות אירועים בהשתתפות פצועי צה"ל.
אישור טקס ממלכתי לנכי צה"ל ונפגעי פעולות האיבה
בשנת 2021 שר הביטחון בני גנץ, ושר התרבות והספורט חילי טרופר, העלו לאישור הממשלה החלטה לקיים טקס אזכרה ממלכתי מרכזי לציון יום ההוקרה לפצועי מערכות ישראל ונפגעי פעולות האיבה, זאת בכדי להעניק את הכבוד הראוי ולהכיר תודה על ההקרבה האישית שלהם למדינת ישראל.
הממשלה, והוועדה לטקסים ולסמלים אישרו את הצעת שר הביטחון ושר התרבות והספורט לקיים טקס ממלכתי לנכי צה"ל ונפגעי פעולות האיבה בהובלת משרד הביטחון וכן אושרה בממשלה לפי סעיף 19ב.
בשנת 2007 החליטה האספה הכללית של האו"ם כי ב-15 בספטמבר יצוין מדי שנה יום הדמוקרטיה הבין-לאומי, שמטרתו היא קידום עקרונות הדמוקרטיה, והזמינה את כל המדינות החברות באו"ם לציין את היום באופן הולם.
בספטמבר 1997 אימץ האיחוד הבין פרלמנטרי (IPU) הצהרה אוניברסלית על דמוקרטיה.
הצהרה זו מאשרת את העקרונות של דמוקרטיה, את היסודות ואת הממשל של הממשלה הדמוקרטית, ואת ההיקף הבינלאומי של הדמוקרטיה.
לאחר קבלת המסקנות של גוף מייעץ, קטר החליטה לקדם יום בינלאומי של דמוקרטיה.
קטר הובילה את גיבוש הנוסח של החלטת העצרת הכללית של האו"ם וקיימה התייעצויות עם המדינות החברות באו"ם.
על פי ההצעה שלה - 15 בספטמבר (תאריך ההצהרה האוניברסלית על הדמוקרטיה) נבחר ליום שבו הקהילה הבינלאומית תחגוג מדי שנה את יום הדמוקרטיה הבינלאומי.
הצעת ההחלטה אומצה ב-8 בנובמבר 2007.
יום ההליכה העולמי חל מדי שנה ב--30 באוקטובר.
זו יוזמה של הארגון הבינלאומי TAFISA, שמטרתה לעודד פעילות גופנית באמצעות הליכה שהיא הספורט השכיח בקרב האוכלוסייה והיא אפשרית לכולם.
בישראל יום זה מאורגן על ידי משרדי התרבות והספורט והבריאות.
ביום ההליכה מתקיימות פעילויות שונות בנושא במוסדות החינוך.
מיזם יום ההליכה העולמי משותף למשרד התרבות והספורט ומשרד הבריאות כחלק מתוכנית "אֶפְשָׁרִיבָּרִיא", התוכנית לחיים פעילים ובריאים, ונועדה להתמודד עם הנתונים המדאיגים לפיהם רק שליש מאוכלוסיית ישראל אכן עוסקת בפעילות גופנית באופן קבוע.
בנוסף למשרד התרבות והספורט ולמשרד הבריאות משתתפים בארגון גם הרשויות המקומיות, משרד החינוך, משטרת ישראל, צבא הגנה לישראל ועוד.
הם מעוניינים להציג לציבור כי ניתן לבצע פעילות גופנית באופן יום-יומי בכל מקום.
לדוגמה, ניתן לעלות במדרגות במקום במעלית, לטייל בפארקים ברחבי הארץ, ופשוט להחליף ישיבה בהליכה כל זמן שאפשר.
המסר של יזמי התוכנית הוא שכל פעילות כזאת היא חלק חשוב מהעשייה היומיומית, ולכן כדאי לאמץ אותה במשך היום.
היא נחשבת ונספרת כחלק מהפעילות הגופנית היומית ותורמת לשיפור הבריאות הפיזית והגופנית, להפחתת מתחים ולאיכות חיים טובה יותר.
הליכה מהירה חשובה לכל אדם בכל גיל, מגיל צעיר ועד לגיל המבוגר.
יזמי היום מזכירים את יתרונות ההליכה: ההליכה עוזרת להפגת לחצים, בנוסף על כך שהיא שומרת על הכושר שלנו ומשפרת אותו.
היא גם עוזרת לירידה במשקל או לשמירתו.
להליכה יש יתרונות בריאותיים ואף חברתיים: ההליכה עוזרת למצב רוח מרומם ולרעננות ומרץ.
תורמת לתפקוד טוב של מערכות הלב הדם והריאות, משפרת את מחזור הדם ומחזקת שרירים.
ההליכה אפילו משפרת יכולות ריכוז, ביטחון ודימוי עצמי.
יתרה מכך, מוכח כי ההליכה משפרת את מסת העצם ומצמצמת סיכוי לשברים, תורמת להתמודדות עם דיכאון ואף יעילה לפעמים יותר מטיפול תרופתי.
יום הוויסקי הבין-לאומי y Day) חל ב-27 במרץ מדי שנה מאז שהוכרז בשנת 2008. היום מציין באופן ציבורי את התמיכה במחקר מחלת פרקינסון ואת ההנאה משתיית וויסקי.
שם היום הוא עם סוגריים whisk(e)y כדי לציין גם את הוויסקי הסקוטי, הקנדי והיפני (ששמם הוא whisky) וגם את הוויסקי האירי והאמריקאי (whiskey).
יום הוויסקי הבינלאומי הושק בשנת 2009 בפסטיבל יום הוויסקי בצפון הולנד בהשתתפות כמה כתבי ויסקי.
האירוע נוצר לכבוד הסופר הבריטי מייקל ג'קסון והוא נחגג ביום הולדתו.
המשתתפים מוזמנים להרים כוסית ולשתות ויסקי לכבוד אהבת המשקה וכן לחייו של מייקל.
אחרים משתתפים באמצעות מדיה חברתית באמצעות האשטאג # whiskyday2015. ברים שונים מציעים תפריטים מיוחדים ב-27 במרץ כדי לציין את היום.
מתוך האתר הבינלאומי של יום הוויסקי הבינלאומי: היום הוא חגיגה ללא מטרות רווח של וויסקי, אשר לא מקבל מימון והוא מנוהל כולו על בסיס תשוקתם של חובבי ויסקי מרחבי העולם.
אז אם אתה אוהב ויסקי ורוצה לעזור להפיץ את הבשורה, אז לך לספר למישהו על זה."
אין להתבלבל בין יום הוויסקי הבינלאומי לבין יום הוויסקי העולמי ויום הבורבון הלאומי אשר נופלים בחודש מאי ויוני בהתאמה.
על רקע הדמיון, ישנו סכסוך עם יום הוויסקי העולמי.
התנגשות זו קיימת משום שיום הוויסקי העולמי הוא התאריך הידוע יותר בארצות הברית ומארגני יום הוויסקי הבינלאומי אינם רוצים להיתפס כהעתקה וכחיקוי אף על פי שייסדו את היום ארבע שנים קודם לכן.
חלק מן הסכסוך קשור בעובדה כי שתי הקבוצות משתמשות בהאשטאג דומה אשר אינו ברור לרוב האנשים למי הוא שייך.
עם זאת, התאריכים של כל אירוע הם בימים נפרדים בחודשים נפרדים.
לעומת זאת, אין כמעט סכסוך עם יום בורבון הלאומי שכן חג זה מציין במיוחד את "רוח הילידים" של אמריקה ולא, באופן כללי, את כל הוויסקי.
יום הוויסקי העולמי הוא מועד בינלאומי המצוין מדי שנה ביום השבת השלישי של חודש מאי.
יום הוויסקי העולמי נוסד בשנת 2012 על ידי בלייר באומן, סטודנט שלמד באותה תקופה באוניברסיטת אברדין השוכנת בעיר אברדין שבסקוטלנד.
היום הוכר כיום לאומי רשמי על ידי הפרלמנט הסקוטי במאי 2014, והוכר שוב בשנת 2015.
ביום זה נערכים ברחבי העולם אירועים המאורגנים משנת 2015 על ידי מגזין המשקאות "Hot Rum Cow".
כמו כן ישנם רבים המשתתפים באירועים אינטרנטיים המשודרים ברשתות החברתיות.
החברה הרשמית האחראית על הפקת היום היא חברת "White Light Media", המעסיקה משנת 2017 שני שגרירים נודדים המשתפים את תשוקתם לוויסקי ברחבי העולם.
ההערכה היא שבשנת 2014 חגגו את היום למעלה מ-250,000 אנשים, וב-2015 נרשמו אירועים של יום הוויסקי העולמי ברחבי כל שבע היבשות.
האלכוהול ליום זה נקנה בשנים 2012–2014 בשיתוף חברת "Master of Malt".
ההכנסות מיום זה מוקדשות לארגון הצדקה "Just a Drop".
יום ההתבגרות או סייג'ין נו הי (ביפנית: 成人の日) הוא חג יפני המתקיים מדי שנה ביום שני השני בינואר.
החג מוקדש לכל מי שיהיה או היה בגיל 20 בין התאריכים 2 באפריל בשנה הקודמת ל-1 באפריל בשנה הנוכחית.
במסגרת החג, בו חוגגים את המעבר לבגרות, נערכים טקסים במוסדות מקומיים ביפן, ויפנים רבים עורכים גם מסיבות עם בני משפחתם או חבריהם.
יום ההתבגרות הפך לחג לאומי בשנת 1948. בעוד שבתחילה המועד של החג נקבע ל-15 בינואר, בשנת 1999 הוחלט שמועד החג יהיה ביום שני השני בינואר.
גיל הבגירות ביפן הוא 20. משום כך החג רלוונטי לכל מי שיגיע לגיל זה במהלך שנת הלימודים הנוכחית, הנמשכת בין אפריל למרץ בשנה שלאחר מכן.
במהלך החג לרוב הנשים שמגיעות לגיל עשרים לבושות בסוג מיוחד של קימונו.
נשים רבות הולכות למכון יופי ביום זה על מנת שבמהלך החג ילבשו את הקימונו המסורתי באופן הנכון ועל מנת שהשיער יהיה אסוף בצורה הנכונה.
לרוב הקימונו מושכר במיוחד עבור האירוע.
רוב הגברים שמגיעים לגיל עשרים לובשים בחליפות במהלך החג.
לאחר הטקסים הרשמיים צעירים רבים מתכנסים לעיתים רבות בקבוצות ויוצאים למסיבות או יוצאים לשתות.
יום הולדתו של ג'פרסון הוא חג פדרלי בארצות הברית, המציין באופן רשמי את הולדתו של הנשיא האמריקאי השלישי, תומאס ג'פרסון, ב-13 באפריל 1743. יום זה הוכר על ידי פרנקלין דלאנו רוזוולט כחלק מהכרזה הנשיאותית 2276, שהוצאה ב־21 במרץ 1938.
הנשיא ג'ורג' ווקר בוש הוציא הכרזה נשיאותית 8124 ב-11 באפריל 2007, באומרו כי "...
ביום תומאס ג'פרסון, אנו מציינים את יום הולדתו של דמות מונומנטלית שמקומה בהיסטוריה של אומתנו תמיד נוקיר".
יום ההולדת ה-50 של אדולף היטלר נחגג ב-20 באפריל 1939 והוגדר כחג לאומי ברחבי גרמניה הנאצית ובאזורים אחרים בעולם.
שר התעמולה הגרמני, יוזף גבלס, דאג לכך שכל האירועים שיאורגנו בברלין יהיו מחזה מפואר המתמקד בפיהרר, אדולף היטלר.
החגיגות כללו מצעד צבאי עצום, בו השתתפו בין 40,000 ל-50,000 חיילים גרמנים, וכ-162 מטוסי לופטוואפה שחגו מעל ראשי החיילים.
המצעד יועד גם להיות כלי תעמולה נאצית, שיציג את יכולותיה הצבאיות של גרמניה הנאצית ויתרונה על בעלות הברית, וזאת כמה חודשים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
ב-18 באפריל 1939 הכריזה הממשלה הנאצית כי יום הולדתו של היטלר (ב-20 באפריל) יצוין כחג לאומי.
חגיגות התקיימו בכל ערי גרמניה ואף בעיר החופשית דנציג.
ההיסטוריון הבריטי איאן קרשו טען כי ארגון החגיגות החל עוד בשעות אחר הצהריים ביום שלפני יום ההולדת, כשהיטלר הובל ברכבו עם חמישים לימוזינות לבנות יחד עם האדריכל האישי שלו, אלברט שפר, בציר מזרח-מערב (שכיום חופף ברובו את רחוב 17 ביוני).
בהמשך צעדה תהלוכת לפידים של משלחות מכל גרמניה, אותה היטלר ראה ממרפסת בלשכת הקנצלר.
בחצות בירכו אותו פקידיו והעניקו לו מתנות שכללו פסלים, ציורי שמן, מטבעות נדירים, שטיחי קיר ועוד.
היטלר אהב חלק מהמתנות אך על חלק מהן צחק ואף קרא להן "קיטש".
שפר הציג להיטלר דגם מוקטן של שער ניצחון ענקי שיבנה כחלק מפרויקט בירת העולם גרמאניה, והטייס האישי של היטלר, האנס באור, העניק לו מודל של "מטוסו של הפיהרר" שהיה מטוס מסוג פוקה-וולף Fw 200.
חלק מרכזי בחגיגות יום ההולדת היה מצעד צבאי שהציג את יכולותיה הצבאיות של גרמניה הנאצית והיה כמעין אזהרה נאצית לבעלות הברית.
המצעד כלל כ-12 פלוגות של הקריגסמרינה, 12 פלוגות של כוחות היבשה של הוורמאכט, יחידת אס אס, 12 פלוגות של לופטוואפה ו-162 מטוסים.
בסך הכול לקחו במצעד חלק בין 40,000 ל-50,000 חיילים גרמנים.
המצעד כלל גם תותחים וכלי ארטילריה נוספים.
במצעד צפו כ-20,000 אורחים רשמיים ועוד כמה מאות אלפי צופים מהציבור.
אורחים מ-23 מדינות הגיעו, בהם נשיא מדינת בובה הנאצית, הרפובליקה הסלובקית הראשונה, יוזף טיסו, גם שגריר הוותיקן בגרמניה, צ'זארה אורסיניגו הגיע לאירוע.
נציג בריטי (שהגיע עצמאית ולא היה נציג רשמי מטעם הממשלה) בולט היה התאורטיקן הצבאי ג'ון פרדריק צ'ארלס פולר.
מלבד זאת, היטלר ומנהיג ממלכת איטליה החליפו מברקים זה עם זה בו הבטיחו אחד לשני כי אויביהם לא יפריעו לידידות בין גרמניה הנאצית לממלכת איטליה.
גם ראשי סניפי הכוחות המזוינים של גרמניה הנאצית וראשי ערים בגרמניה העניקו ברכות יום הולדת בלשכת הקנצלר.
שגרירי הממלכה המאוחדת, צרפת וארצות הברית לא נכחו במצעד לאחר שנמנעו מלעשות זאת בעקבות הקמת הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה והמעורבות הגרמנית בחלוקת צ'כוסלובקיה.
ארצות הברית יוצגה על ידי הממונה על היחסים, ריימנוד ג'ייסט, אך נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט, לא בירך את היטלר ליום הולדתו בהתאם לנוהג שלו שלא לשלוח ברכות יום הולדת לאנשים מלבד למונרכים מכהנים.
מלך הממלכה המאוחדת, ג'ורג' השישי העביר להיטלר ברכת יום הולדת, למרות היחסים המתוחים בין המדינות, שהסלימו להכרזת מלחמה ב-3 בספטמבר אותה השנה.
בבוקר יום הולדתו ה-50, מיד לאחר שהאזין לחזרתה של תזמורת הס"ס- ליבשטנדרטה, התפנה היטלר כדי לעבור על צביר ענק של מתנות שהונחו כסדרן על שולחן הדיונים הארוך.
העיר החופשית דנציג הפכה את היטלר לאזרח כבוד של העיר כמתנת יום הולדת.
היטלר קיבל את ניירות האזרחות מידיו של אלברט פורסטר, מנהיג העיר.
בגלל קשיי עיכול, היטלר לא שתה הרבה אלכוהול ולכן מבשלת בירה במינכן יצרה מנה מיוחדת של בירה דלת אלכוהול ליום הולדתו.
מידידו ואדריכלו קיבל היטלר דגם של שער ניצחון שהיה אמור לעמוד בכניסה ל"שדרות הפאר" בבירת העולם גרמאניה, שהיה פרויקט שבמסגרתו תשופץ ברלין שתהפוך לבירת העולם לאחר הניצחון הנאצי במלחמת העולם השנייה, מתנה אותו קיבל בהתרגשות רבה.
למעשה, היטלר כבר ב-1925 שרטט שרטוט של שער הניצחון הברלינאי שחלם להקים ביום מן הימים.
בהמשך השבוע, כתבה מזכירתו הפרטית כריסטה שרדר לחברתה:
מהדורה יוקרתית של המניפסט הפוליטי והאוטוביוגרפיה של היטלר, מיין קאמפף פורסמה לכבוד יום הולדתו ה-50 נודעה בשם Jubiläumsausgabe ("גיליון יום השנה").
נכתב גם מחזמר לכבוד האירוע.
הסופר והצלם הגרמני, היינריך הופמן כתב ספר לכבוד יום ההולדת של היטלר וקרא לו "Ein Volk ehrt seinen Führer" (בתרגום לעברית: "עם מכבד את מנהיגו").
צולם גם סרט על יום ההולדת.
יום הדראג הבין-לאומי הוא אירוע שנתי שמתקיים ב-16 ביולי, שמטרתו לחגוג ולהכיר באמנות הדראג בכל רחבי העולם.
יום הדראג הבין-לאומי נוסד, על ידי אדם סטיוארט, ב-2009, באמצעות עמוד המעריצים שלו עבור דראג קווינים בפייסבוק, במטרה העיקרית לספק לאמני הדראג את המרחב לחשוף את היצירתיות והתרבות שלהם בצורה ראויה.
בראיון ל-Guidetogay.com, אדם תיאר את האירוע כך:
החזאי הבריטי, אווין אוין אוונס , של ה-BBC נתן תחזית ב-2017, בנושא דראג קווין כמחווה למלכות הדראג שמשתתפות בהמרוץ לדראג של רו פול, כדרך להראות תמיכה בחגיגה.
בנוסף להופעות הדראג האמנותיות, האירוע מארח פאנלים ודיבייטים לגבי זכויות ומצבם של אמני הדראג ברחבי העולם, תפקידה של אמני הדראג בקהילה הגאה, פמיניזם ונושאים אחרים, על ידי שיתוף חוויות מחיי היומיום.
Guidetogay.com היה השותף התקשורתי הראשי לחגיגה השנתית ב-2009, כאחד מהערוצים הגדולים ביותר שהפיץ את הרעיון ברחבי העולם.
הפודקאסט ותוכנית האירוח מסן פרנסיסקו, Feast of Fun , סייעה בקידום האירוע על ידי קיום פודקאסט בו פאוסטו פרנוס, מארק פליון והדראג קווין אליזה ג'ובאני דנו על אותו אירוע.
באוסטרליה, מלון סטונוול היה שותף לוגיסטי גדול באחת מהמהדורות, ואירח אירוע ענק במלון, בשביל לחגוג את היום.
באוסטרליה, המגזין המקוון המקומי, A Modern Gay's Guide, כיסה את הפעילויות המתרחשות ביום הזה, ברחבי האוקיינוס השקט, כולל באירוע של מלון סטונוול.
יום ההיגיון העולמי הוא יום בינלאומי שהוכרז על ידי אונסק"ו, שבו מציינים את משמעות המושג היגיון (לוגיקה) וההשלכותיו המעמיקות על קהילת המדע והיצירה המדעית.
אונסק"ו, יחד עם המועצה הבינלאומית לפילוסופיה ומדעי האדם (CIPSH) החליטו להכריז על יום זה בנובמבר 2019, והוא מצוין ב-14 בינואר מדי שנה.
הוא נחגג לראשונה ב-14 בינואר 2019, עוד לפני ההכרזה.
התאריך שנבחר לציון יום ההיגיון העולמי הוא יום מותו של קורט גדל ותאריך לידתו של אלפרד טרסקי, שניים מהלוגיקאים הבולטים במאה העשרים.
ההכרזה על יום ההיגיון העולמי הוצעה לוועד המנהל של אונסק"ו באמצע 2019. הוא נדון ואומץ במושב ה-207 של מועצת המנהלים של אונסק"ו באוקטובר 2019 והוצע לוועידה הכללית ה-40 של אונסק"ו.
ב-26 בנובמבר 2019, הוועידה הכללית ה-40 הכריזה על ה-14 בינואר כיום ההיגיון העולמי, בתיאום ה- CIPSH .
אגודת Logica Universalis, אגודה לא רשמית לקידום היגיון הקשורה באופן הדוק לז'אן-איב בז'יאו , קידמה את חגיגת יום ההיגיון העולמי 2019 על ידי עידוד אקטיביסטים ברחבי העולם לארגן אירועים עצמאיים ב-14 בינואר 2019. כשישים אירועים כאלה אורגנו ב-33 מדינות.
הצלחתו של יום ההיגיון העולמי הראשון והבלתי פורמלי הזה היוותה חלק מהדיונים של הוועידה הכללית ה-40 של אונסק"ו בנובמבר 2019, שהובילה להכרזה הרשמית של אונסק"ו.
יום ההיגיון העולמי 2020 נחגג בכשישים אירועים ב-35 מדינות.
יום הדין של פלוטו הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1935 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי יונייטד ארטיסטס.
למרות שצוין כסרט של מיקי מאוס, הכוכב הראשי הוא דווקא פלוטו.
זהו הסרט הקצר ה-78 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" שיצא לאקרנים והשביעי באותה השנה.
פלוטו רודף אחר חתלתול דרך החלון ישר לחיקו של מיקי, וממשיך לדלוק אחריו באופן הגורם לבלגן בביתו של מיקי.
מיקי נוזף בחומרה בפלוטו על יחסו המרושע והבריוני כלפי חתולים, ומוסיף כי יהיה לו הרבה מה לענות ביום הדין שלו אם ימשיך כך.
מיקי מצפנה לרחוץ את החתלתול בעוד פלוטו נרדם מול האח.
בעודו ישן, חתול פנטום מדרבן את פלוטו לרדוף אחריו, תוך התנגדותו של מיקי הפנטום, ופלוטו מתפתה היישר למלכודת שבה הוא נכבל ומועמד למשפט כשהחתולים מכריזים עליו כ"אויב הציבור מספר 1" על כל הפשעים שלו נגד חתולים.
פלוטו, ללא מנוס, נמצא אשם ובהיותו מועמד להעלאה על המוקד בידי החתולים הזועמים, הוא מתעורר לאחר שגחלת לוהטת מהאח פוגעת בישבנו.
כדי להקל על הכוויה, פלוטו האחוז בהלה אץ רץ לתוך גיגית המים שמיקי רוחץ בה את החתלתול.
מיקי בתגובה מפציר בשניים להתפייס, ועד מהרה הצמד מלקק אחד את השני.
החתול התובע – בילי בלטשר
חתלתול והחתול השופט – קלרנס נאש
סצנה מטרידה וידועה לשמצה שהוסרה מרוב שידורי הטלוויזיה, אך נשמרה בגרסאות וידאו ביתיות, הראתה שלישיית חתלתולות שרות על פלוטו המטביע את דודן תום ומביאות כראיה את קברו (שמתוכו צצות ורוקדות כל תשע נשמותיו האבודות).
שלושת החתלתולות השחורות מזכירות את מראה השחרת הפנים, והדוד תום הוא התייחסות ברורה לדמות בעלת אותו השם מהרומן המפורסם, "אוהל הדוד תום".
בילי בלטשר, המדבב הראשון של פיט, דיבב את החתול התובע (חתול בעל מראה שֵׁדִי הלבוש בגלימות אדומות), בעוד שקלרנס נאש, המדבב הראשון של דונלד דאק, דיבב את החתול השופט והחתלתול.
הסרט מסמן את ההופעה הראשונה של מיקי מאוס בעיצובו החדש, שכעת יש לו גוף בצורת אגס כדי להיראות גמיש יותר.
באחד השלטים שהחתולים-שדים מחזיקים כתוב: "Sic semper tyrannus", שמתורגם בדרך כלל מלטינית כ"כך תמיד לרודנים".
באופן אירוני, לרוב מאמינים שהמילים הללו הן מה שאמר ברוטוס לפני שדקר את יוליוס קיסר וגם מה שאמר ג'ון וילקס בות' (שכוונתו הייתה לחקות את ברוטוס) לפני שירה בלינקולן בחלק האחורי של הראש.
לסרט בוצעה מעין פרודיה בפרק של "משפחת סימפסון", "?How Munched is That Birdie in the Window", בכיכובם של איצ'י וסקראצ'י.
"יום הולדת" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל, מתוך אלבום האולפן השמיני שלה, הכל זה לטובה.
הוא יצא לאור ב-6 בדצמבר 2007, על ידי חברת התקליטים הד ארצי, כסינגל החמישי והאחרון מתוך האלבום.
את השיר כתבה אינטרנשיונל לבדה והוא עוסק במלנכוליה סביב יום הולדתה.
השיר זכה לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה, והיה לשיר הנושא בתוכנית "מה זה השטויות האלה?!" בנושא ימי הולדת.
"יום הולדת" הושמע לראשונה באופן בלעדי באוגוסט 2006 במהלך אירוע שצוין לכבוד שלוש שנים לפורום שלה בתפוז אנשים.
במרץ 2007 התראיינה אינטרנשיונל לידיעות אחרונות והצהירה: "השיר מדבר על החוויות שלי במהלך השנים, די עצוב ומלנוכלי, מה קורה כשאתה עובר את גיל 35 ומסתכל בצורה שונה על ימי הולדת".
בריאיון לתוכנית הטלוויזיה של גיא פינס ב-2012 הצהירה: "זה קשה לספור את השנים.
יש עוד הרבה מה להגיד, המלאכה מרובה והזמן טס...".
עבור "יום הולדת" לא צולם וידאו קליפ נלווה, אך ביולי 2014 העלתה אינטרנשיונל לערוץ היוטיוב שלה את קטע האודיו הרשמי של השיר.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם6 בדצמבר 2007תקליטורהד ארצי
יום הולדת לאיתמר הוא משחק הרפתקה ממוחשב מסוג "הצבע והקלק" שפותח על ידי חברת קומפדיה ויצא לאור בשנת 1996. המשחק הוא המשחק השלישי בסדרת משחקי איתמר, שדמותו מבוססת על דמותו של איתמר מאת הסופר דויד גרוסמן.
במשחק זה, בשונה משני קודמיו, אין עלילה אלא אוסף משחקי פעילות והעשרה המיועד לילדים בגילאי 4–8. משחק זה יצא בשלל שפות ובגרסת הבסיס בארץ הוא יצא בעברית ובאנגלית.
במשחק ישנם מספר פעילויות ומשחקים שמעשירות את הידע ומפתחות את החשיבה והיצירתיות:
נרות ועוגה- המטרה היא להדליק כמה שיוצר נרות מול היריב שתפקידו לכבות את הנרות, הנרות מונחות על משבצות בתוך עוגה ומי ששממלא את הרוב מנצח.
כדורי גלידה- מטרת המשחק היא לכוון כדורי גלידה על קוביות קרח צבעוניות על מנס להמיס אותם, כדי לעשות זאת לתת לכדורים באותו הצבע לנחות על הקוביות ולמנוע מכדורי גליד בצבעים אחרים ליפול, המשחק לוקח השראה באופן רופף מהמשחק Space Invaders.
תולעת החלומות- המשחקון מורכב ממספר משחקים שונים המעשירים את הידע במספרים ובאותיות.
סדנת היצירה- כלי ליצירת וצביעת ציורים ודמויות ממשחקי איתמר.
פאזלים- במשחקון זה נופלים חלקי פאזלים מלמעלה ועל השחקן להפילם על מנת שינחתו בדיוק במקומם, הפאזלין מרכיבים דמויות מעולמו של איתמר.
למשחק יצאו מספר גרסאות הותאמות במהלך השנים, על מנת להתאימו למערכות ההפעלה השונות, בביקורת באתר Vgames ציין לשבח את המשחק והעניק למשחק הציון 79, ביקורת דומה נכתבה גם באתר ynet.
יום הדין באסלאם הוא יום תחיית המתים ומתן הדין של כל בני האדם.
הדבר מכונה "המסר הדומיננטי" של הספר הקדוש לאסלאם, הקוראן, ותחיית המתים והשיפוט הם שני הנושאים שנחשבים "מרכזיים להבנת האסכטולוגיה האסלאמית.
יום הדין נחשב לעיקרון אמונה של כל המוסלמים, ואחד מששת סעיפי האמונה האסלאמית.
הניסיונות, הקשיים והפרטים הקשורים אליו מפורטים בקוראן ובחדית'.
אלה פורטו באמונות, פרשנויות קוראניות, כתיבה תאולוגית, ומדריכים אסכטולוגיים כדי לספק פרטים נוספים ורצף אירועים ביום.
חוקרי אסלאם ורשויות מלומדים שהסבירו את הנושא בפירוט כוללים את אל-ע'זאלי, אבן קתר, אבן מג'ה, מוחמד אל-בוכרי ואבן ח'וזיימה.
היום מכונה בקוראן בשמות שונים כמו "יום א-דין" (יום הדין), "יום אל-חק" (היום הבלתי נמנע), "יום אל-חסאב" (יום חשבון הנפש) ו"יום אל-ח'רוג'" ('יום היציאה' מהקברים).
האירועים שנובאו ליום התחייה והמשפט רבים ומוצגים בדרכים שונות, אך פרשנים דתיים עורכים אותם לרצף של האירועים לפי פרשנות של הקוראין ולפי "ההסברים והתוספות שסופקו על ידי החדית'ים, המדריכים והפרשנויות של תאולוגים.
ניתן להציג ארבעה מקטעים של זמני קץ באסלאם:
סימנים של "השעה" (אס-סאא - as-sa'a) ואירועים אחרים המבשרים את סוף העולם הקרוב
"קולות החצוצרה", תחיית המתים (qiyāma) והתאספות כל היצורים החיים (ḥashr)
ההתחשבנות (ḥisāb) שבה נשפטים אלו שקמו לתחייה
ההכנה לתהלוכות הסופית לגן עדן או לגיהנום.
חציית הגשר (ṣirāṭ) שהארורים נופלים ממנו לגיהנום למטה, והניצולים מגיעים לצד השני, אפשרות השתדלות (shafā'a שפאע) כדי להציל חוטאים מהגיהנום.
לפי מקורות פלסטינים, תפיסות דתיות משיחיות הביאו את הנהגת חמאס לתכנן את טבח שבעה באוקטובר, אשר העריכו כי התערבות אלוהית תביא לניצחונם.
לפי סופיאן אבו זיידה, החל משנת 2021 הנהגת חמאס בראשות יחיא סנוואר החלה לדבוק במונחים של אחרית הימים ומימוש "ההבטחה האחרונה" (אלועד אלאוחרא) מסורת אל-אסראא..
המסר המרכזי היה קיום ההבטחה האחרונה כולל הריגת כל ה"כופרים" או המרתם בכוח לאסלאם.
הוא ספר ילדים משנת 1959 שכתב ואייר דוקטור סוס.
זהו ספר התמונות הראשון של דוקטור סוס בצבע אשר מאופיין בסגנון הייחודי של דוקטור סוס שכולל טקסטים עם חרוזים ואיורים סוריאליסטיים.
בשנת 2002 יצא לאור בישראל מהדורה מתורגמת לעברית של הספר בתרגומה של לאה נאור.
עלילת הספר מתרחשת בארץ המופלאה והקסומה "פוסימחה" (פה שמחה) בה ציפור יום הולדת מיסטית אחראית לארגן מסיבות גדולות וייחודיות לכל האנשים בימי ההולדת שלהם.
גיבור הספר מתעורר להרפתקה יוצאת דופן במסגרת ציפור יום ההולדת מארגנת עבורו יום מדהים מלא בהפתעות בו הוא מקבל מתנות אקסטרווגנטיות רבות, אוכל מאכלים טעימים ויוצאי דופן רבים, ולוקח חלק במגוון פעילויות כיפיות שונות שכולם נועדו להפוך את יום ההולדת שלו ליום הכי מיוחד בשנה.
יום הדין האחרון הוא טריפטיך רחב ממדים של האמן הפלמי הנס ממלינג, שנוצר בסביבות השנים 1467 עד 1473. היצירה מתארת באופן חזותי את חזון יום הדין – אירוע אפוקליפטי בנצרות בו נשמות בני האדם נשפטות ונשלחות לגן עדן או לגיהנום.
הטריפטיך מוצג כיום באוסף הקבוע של המוזיאון הלאומי בגדנסק, פולין, ונחשב לאחת מיצירות האמנות החשובות והמהוללות ביותר באמנות הדתית של צפון אירופה בתקופת הרנסאנס.
היצירה הוזמנה על ידי אנג'לו טאני , נציג הבנק של משפחת מדיצ'י בברוז', ונועדה להתקנה במנזר מדיצ'י בעיירה באדיה פיולאנה הסמוכה לפירנצה.
אלא שבמהלך הובלתה ליעדה באיטליה נשדדה על ידי שודדי ים מגדנסק והובאה לפולין.
מאז נותרה ברשות מוסדות פולניים והפכה לסמל תרבותי ולאומי של העיר גדנסק.
הטריפטיך "יום הדין האחרון" של הנס ממלינג נחשב לאחת מהיצירות החשובות והמפורסמות של הרנסאנס הצפוני.
היצירה מורכבת משלושה לוחות: המרכזי מציג את סצנת הדין, והצדדיים מציגים את גן העדן והשאול.
הקומפוזיציה בנויה בציר סימטרי ברור, אשר במרכזו דמותו של ישו השופט, יושב על קשת בענן, כסמל לברית האלוהית עם האדם לפי סיפור המבול בספר בראשית.
לצדיו נראים שנים-עשר השליחים, מימינו מריה, ומשמאלו יוחנן המטביל.
סביבם נראים מלאכים נושאים את כלי הפסיון, המייצגים את סבלו של ישו ואת ניצחונו על החטא והמוות.
הטריפטיך כולל פורטרטים של המזמינים: אנג'לו טאני, שליח בנק מדיצ'י, ורעייתו קתרינה טנלי, המופיעים בחלקו האחורי של לוחות הכנף.
חוקרים הציעו גם כי דמויות נוספות בציור מייצגות בני התקופה, בהם תומאסו פורטינרי, יורשו של טאני, שייתכן שצויר בדמותו של הנשמה הנשקלת בצד גן העדן.
בכך, היצירה משלבת תכנים אישיים ופוליטיים בתוך חזון דתי אוניברסלי.
במרכז הפאנל הפנימי של הטריפטיך מתואר חזון דרמטי של יום הדין האחרון, המבוסס על ספר חזון יוחנן.
ישו מופיע במרכז הקומפוזיציה יושב על קשת בענן, עטוף בגלימה אדומה, כשרגליו מונחות על גלובוס מוזהב – סמל לשלטון האלוהי על היקום.
מצידו הימני פורחת שושן – סמל החסד, ומצידו השמאלי מונפת חרב לוהטת – סמל הדין והעונש.
מאחוריו זוהר אור זהוב ומלאכים מרחפים נושאים את Arma Christi – כליו של ישו בעת הצליבה: העמוד, הכתר, הצלב והחנית.
מתחת לישו ניצב המלאך מיכאל, הלבוש שריון מוזהב וגלימה רקומה, אוחז במאזניים – ובכך מתבצע שקילת הנשמות (Psychostasis), תהליך ההכרעה בין גן עדן לגיהנום.
דמויות כורעות ברך בכל אחת מכפות המאזניים, בהתאם למעשיהן.
סצנה זו רוויה בסמליות: היא משקפת את מאבקי הטוב והרע, המאבק הפנימי של האדם ותחושת הדין הבלתי נמנע של סוף החיים.
בניתוחים אמנותיים ותאולוגיים רבים הודגש שממלינג העניק לדמות המלאך ולשקילה תפקיד דרמטי ומכריע, המגלם את שיאו של רגע ההכרעה הקוסמית.
הציור גדוש בסמלים נוצריים: החרב והשושן לצד דמותו של ישו מסמלים את הרחמים והצדק, המוזיקה בגן עדן מצביעה על ההרמוניה האלוהית, וכלי הפסיון מצביעים על הקרבתו של ישו.
המלאכים המנגנים בכנף השמאלית מצוידים בכלים מוזיקליים שונים, בהם נבל, לירה, טרומבון, חליל ואורגן נייד, וכל אחד מהם בעל משמעות תאולוגית נפרדת.
לדוגמה, הפידל מייצג שילוב בין פעולה גברית לרגישות נשית, ואילו האורגן הנייד מייצג את אחדות הכנסייה.
ביצירתו של ממלינג בולטות ההשפעות של הרנסאנס הצפוני: דיוק בפרטים, שימוש מרובה בצבעים עזים, ותיאורים ריאליסטיים של גוף האדם.
למרות עיסוקו בנושא אפוקליפטי, הציור מעורר תחושת איזון והרמוניה.
חוקרים מציינים את הקשר לסגנונם של רוחיר ואן דר ויידן ויאן ואן אייק, כמו גם לדימויים מוקדמים יותר של יום הדין מאת הירונימוס בוש וג'ון מרטין.
יום הדין הגדול הוא שיר מאת חיים חפר הרומז לענישה של אנס ערבי באמצעות סירוסו על ידי לוחמי הפלמ"ח.
לפי אתר הפלמ"ח הסיפור שעל רקעו נכתב השיר היה כך:
בשנים 1943–1944 אירעו בעמק בית־שאן תקיפות על רקע מיני של ערבים כלפי נשים מקיבוצי האזור, שעוררו זעזוע עמוק ביישוב היהודי.
לאחר אונס חמור במיוחד, התנהל ב"הגנה" ובש"י ויכוח על דרך התגובה.
מתוך חשש להסלמה אלימה הוחלט לבחור בעונש חריג - סירוס האנס - כדי להרתיע ולשדר מסר חד, מבלי להורגו.
הרעיון נבחר בשל קיום של עונש דומה בחוק המוסלמי.
המשימה הוטלה על חוליית פלמ"ח, שפעלה בתחפושת, איתרה את האנס, הוליכה אותו למקום מבודד (הגשר הרומי העתיק בבית שאן) וביצעה את הסירוס תוך כוונה להשאירו בחיים ובהקפדה על שלמות התהליך.
לאחר מכן פורסם כרוז המבהיר שהמעשה בוצע כעונש על האונס.
לפי התרשמות אנשי הפלמ"ח, בקרב תושבי המקום שררה תחושת הקלה יותר מאשר רצון לנקמה.