tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לדברי גנרל הסקוריטטה לשעבר, יון מיחאי פצ'פה, "בברית המועצות ק.ג.ב.
כעת מנהלים קציני ק.ג.ב לשעבר את המדינה.
יש להם משמורת על 6,000 כלי נשק גרעיניים במדינה, שהופקד על ק.ג.ב בשנות החמישים, וכעת הם גם מנהלים את תעשיית הנפט האסטרטגית שהופצה מחדש על ידי פוטין.
ממשיך דרכו של ק.ג.ב., הפ.ס.ב., עדיין רשאי לפקח על האוכלוסייה באופן אלקטרוני, לשלוט בקבוצות פוליטיות, לערוך חיפוש בבתים ועסקים, להסתנן לממשל הפדרלי, ליצור חברות קש משלו, לחקור מקרים ולנהל מערכת כלא משלה.
לברית המועצות היה קצין ק.ג.ב אחד לכל 428 אזרחים.
ברוסיה של פוטין יש קצין פ.ס.ב.
"תחת נשיא הפדרציה הרוסית וקצין המודיעין לשעבר ולדימיר פוטין, הוקמה 'מדינת פ.ס ב.' המורכבת מצ'קיסטים ומגבשת את אחיזתה במדינה.
שותפיו הקרובים ביותר הם פושעים מאורגנים בעולם המסומן על ידי כלכלה גלובלית ותשתית מידע, ועם קבוצות טרור רב-לאומיות המשתמשות בכל האמצעים הקיימים כדי להשיג את יעדיהם ולקדם את האינטרסים שלהם, שיתוף הפעולה המודיעיני הרוסי עם גורמים אלה עשוי להיות הרה אסון", אמרה הפוליטולוגית ג'ולי אנדרסון.
קצין ק.ג.ב לשעבר קונסטנטין פרובראז'נסקי חולק רעיונות דומים.
כשנשאל "כמה אנשים ברוסיה עובדים פ.ס.ב.?", הוא ענה: "מדינה שלמה.
הוא הבעלים של הכל, כולל הצבא הרוסי ואף הכנסייה, הכנסייה הרוסית האורתודוקסית...
פוטין הצליח ליצור מערכת חברתית חדשה ברוסיה".
"רוסיה של פוטין היא תופעה חדשה באירופה: מדינה שהוגדרה ונשלטת על ידי קציני ביטחון ומודיעין לשעבר.
אפילו איטליה הפשיסטית, גרמניה הנאצית או ברית המועצות - ללא ספק יצירות גרועות בהרבה מרוסיה - היו מלאות בכישרון מודיעיני", אמר מומחה הביון מארק גרכט.
יש כלכלנים הרואים במערכת הפוליטית ברוסיה מגוון של תאגידיזם.
לדברי אנדריי איליאריונוב, לשעבר יועצו של ולדימיר פוטין, זהו סדר חברתי-פוליטי חדש, "המבדיל מכל מה שנראה בארצנו לפני כן".
הוא אמר שחברי תאגיד משתפי הפעולה של שירותי הביון השתלטו על כל מערך הכוח הממלכתי, עוקבים אחר קוד התנהגות דמוי אומרטה, וניתנים להם מכשירים המעניקים כוח על אחרים - "הטבות" של חברות, כמו הזכות לשאת ולתת ולהשתמש בנשק.
לדברי איליאריונוב, "תאגיד זה תפס סוכנויות ממשלתיות מרכזיות - שירות המיסים, משרד הביטחון, משרד החוץ, הפרלמנט ותקשורת ההמונים בשליטת הממשלה - המשמשות כיום לקידום האינטרסים של חברי [התאגיד].
באמצעות סוכנויות אלה, כל המשאבים משמעותיים במדינה - ביטחוניים / מודיעיניים, פוליטיים, כלכליים, אינפורמטיביים וכספיים - הם מונופלים בידי חברי התאגיד".
חברי התאגיד יצרו קאסטה מבודדת.
איש ק.ג.ב לשעבר אמר כי "צ'קיסט הוא זן...
- אב או סב, נניח שעבדו עבור השירות - מוערכת מאוד על ידי הסילוביקי של ימינו.
הם מעודדים נישואים בין חמולות סילוביקי."
הפוליטיקאי הרוסי בוריס נמצוב והפרשן קארה-מורזה הגדירו את הפוטיניזם ברוסיה כ"מערכת מפלגתית אחת, צנזורה, פרלמנט בובות, סיום של מערכת משפט עצמאית, ריכוז תקיף של כוח וכספים, וסמכות יוקרתית של השירותים החשאיים ובירוקרטיה, בפרט ביחס לעסקים".
האנליטיקאי הפוליטי אנדריי פיאונטקובסקי רואה בפוטיניזם "השלב הגבוה והשיא של הקפיטליזם החזירי ברוסיה." הוא מאמין ש"רוסיה אינה מושחתת.
השחיתות היא מה שקורה בכל המדינות כשאנשי עסקים מציעים לפקידים שוחד גדול לטובתם.
רוסיה של ימינו היא ייחודית.
אנשי העסקים, הפוליטיקאים והבירוקרטים הם אותם אנשים.
הם הפריטו את עושרה של המדינה והשתלטו על התזרים הכספי שלה."
דעות כאלה שותפות גם לפוליטולוגית ג'ולי אנדרסון שאמרה שאותו אדם יכול להיות קצין מודיעין רוסי, חבר פשע מאורגן ואיש עסקים.
היא גם ציטטה את מנהל ה-CIA לשעבר, ג'יימס וולסי, שאמר: "אני דואג במיוחד מזה כמה שנים, החל משנות כהונתי, מהתערבות של פשע מאורגן רוסי, מודיעין רוסי ואכיפת חוק ועסקים רוסיים.
ייתכן שהוא מה שהוא אומר שהוא.
ייתכן שהוא קצין מודיעין רוסי העובד תחת כיסוי מסחרי.
ייתכן שהוא חלק מקבוצת פשע מאורגן ברוסיה.
אבל האפשרות המעניינת באמת היא שהוא יכול להיות שלושתם ושלאף אחד משלושת המוסדות האלה אין שום בעיה מההסדר הזה."
לדברי הפוליטולוג גלינסקי, "הרעיון של רוסיה בע"מ נובע מהמותג הרוסי של האנרכיזם הליברטריאני הרואה במדינה סתם עוד כנופיה פרטית חמושה הטוענת לזכויות מיוחדות על בסיס כח יוצא דופן.
" לדבריו, "זו מדינה שמיוצגת כ"שודד נייח" שמטילה יציבות על ידי ביטול השודדים הנודדים מהתקופה הקודמת."
באפריל 2006, פוטין עצמו הביע רוגז קיצוני מההפרטה בפועל של תחום המכס, שם "התמזגו פקידים ויזמים חכמים 'באקסטזה'."(חדשות מוסקבה, 21 באפריל).
טענות שונות טענו כי פוטין מאס בסילוביקי ולכן מינה את דמיטרי מדבדב ליורשו, בשנת 2008 וב-2020 מינה כלכלן אחר, מיכאיל מישוסטין, לכהן כראש ממשלה.
בשנת 2016 אף יזם רפורמה במערכת הביטחון כשפירק את סוכנות הסמים הפדרלית ואת שירותי בבגירה הפדרליים ומיזגו אל תוך המשטרה ומשרד הפנים ויצר את המשמר הלאומי.
חלק מהמשקיפים דנים באידאולוגיה של האליטה הפוליטית הרוסית החדשה.
הפוליטולוגית אירינה פאבלובה אמרה כי צ'קיסטים אינם רק תאגיד של אנשים המאוחדים כדי להפקיע נכסים פיננסיים.
יש להם יעדים פוליטיים ארוכי שנים של הפיכת מוסקבה לרומא השלישית והאידאולוגיה של "להכיל" את ארצות הברית.
בעל הטור ג'ורג' וויל הדגיש את אופיו הלאומני של פוטין.
הוא אמר כי "פוטיניזם הופך לחליל רעיל של לאומיות המופנה כנגד מדינות שכנות, וקנאה פופוליסטית, המגובה בתקיפות של כוח המדינה, מכוונת נגד עושר פרטי.
פוטיניזם הוא סוציאליזם לאומי ללא היסוד הדמוני של חלוצו..." לדברי איליאריונוב, האידאולוגיה של הצ'קיסטים היא נאשיזם ("משלנו"), יישום סלקטיבי של זכויות ".
פּוֹטֶנְצְיָאל חִיּוּבִי מְאֻחָר הוא עליה ממושכת בפוטנציאל קשור-אירוע המתגברת בעקבות גירוי רגשי מעורר.
זהו ERP המופיע על אלקטרודות בקו האמצע הקדקודי אמצעי, כ-300 מילישניות לאחר התחלת גירוי.
לדוגמה אלקטרודות מייצגות הן Pz, CPz, Cz, CP1, ו-CP2.
מספר מחקרים הראו כי ה-LPP משקף את מידת החשיבות של גירויים.
מחקר אחד השתמש בתמונות נייטרליות המכילות אנשים ובתמונות שאינן מכילות אנשים.
התמונות שמכילות אנשים גרמו לצופים בהם לבטא LPP יותר חיובי.
כמו כן, כאשר הוצגו לנבדקים תמונות נעימות ותמונות לא נעימות הן עוררו LPP חיובי יותר בהשוואה לתמונות נייטרליות.
עם זאת, כאשר נבדקים הונחו להשתמש בטכניקות של פרשנות מחדש, אשר מפחיתות את המידה שגירוי מסוים מעורר בנו תגובה רגשית, אזי התנודה ב-LPP הייתה מופחתת.
בנוסף כאשר חלק מתמונות הפנים הן רלוונטיות יותר לנבדק, אזי תיתכן עלייה ב-LPP, בפרט בתמונות של פנים שמחות (ראה איור משמאל).
מחקר שהשתמש במשחק האולטימטום התמקד במקבל.
במחקר זה נמצא כי ה-LPP של המקבל רגיש להשוואה החברתית.
הוא היה חיובי יותר עבור הצעה שהיא שווה להצעות שקיבלו משתתפים אחרים, ביחס לתנאים בהם הוצע למקבל סכום שהוא מעל או מתחת לממוצע שאר ההצעות.
לתגמול בין היתר יש שתי תכונות נפרדות אשר אינן תלויות זו בזו.
הראשונה ערכיות התגמול (Valiance) כלומר, האם התגמול הוא חיובי או שלילי.
השנייה היא המשרעת של התגמול (Amplitude) כלומר מהו גודל התגמול.
כאשר שתי התכונות של התגמול מופיעות מול הנבדק, כלומר הוא יודע האם התגמול הוא חיובי או שלילי ומה גודלו, ה-LPP רגיש לעצימות של התגמול אך לא לערכו (חיוביותו או שליליותו).
מנגד, כאשר התגמול מפורק, בפעם אחת מוצג האם הוא חיובי או שלילי, ובפעם נוספת מוצג גודלו, אזי ה-LPP יושפע בכל פעם מהתכונה המוצגת.
קבוצת מחקר מאוניברסיטת פלורידה חקרו נבדקים תחת מכשור משולב של דימות תהודה מגנטית תפקודי (fMRI) יחד עם אלקטרואנצפלוגרם (EEG) על מנת לאתר את מקורו של ה-LPP.
הם הציגו לנבדקים תמונות נייטרליות, נעימות ולא נעימות ובדקו את המתאם בין סיגנל ה-EEG לבין ה-fMRI.
החוקרים מצאו כי ישנו הבדל בין המקורות היוצרים את ההגברה ב-LPP עבור תמונות נעימות ועבור תמונות לא נעימות.
האמיגדלה, גרעין במערכת העצבים שנחקר רבות בהקשרים רגשיים, נמצאה קשורה ל-LPP בתמונות נעימות, אך לא בכאלה שאינן נעימות.
אם כי היא כן פעלה גם בתמונות לא נעימות, אך לא בצורה המתואמת עם סיגנל ה-LPP.
בנוסף קליפת המוח הקדם-מצחית מרכזית (mPFC) וגרעין האקומבנס היו מתואמים עם LPP רק עבור תמונות נעימות.
שני אזורים אלו נמצאו במחקרים אחרים כמעורבים בעיבוד תמונות של פנים אטרקטיביות, רומנטיקה וארוטיקה.
לעומת זאת, עבור תמונות לא נעימות ה-LPP נמצא בהתאמה לזרימת דם מוגברת לאזורים כמו האינסולה וקליפת המוח הקדם מצחית גחונית צידית (vlPFC).
האינסולה ידועה כמעורבת בעיבוד של רגשות, ובפרט כאלה של גועל או תחושת איום.
בנוסף כמה אזורים נמצאו פועלים גם עבור תמונות נעימות וגם עבור כאלה שאינן נעימות.
אזורים קודקודיים ידועים כמעורבים בצריכת קשב.
פוטמותריום (שם מדעי: Potamotherium; מילולית: "בהמת נהר") הוא סוג של טורף ימי נכחד, שהשתייך למשפחת הסמנטוריים.
הוא חי במימי אירופה במשך המיוקן שלפני 23 עד 11.1 מיליון שנה מימינו.
סוג זה התגלה במאובנים בגרמניה וצרפת ותואר ב-1833 ונחשב תחילה כסוג סמור הקרוב למגליקטיס, עקב מבנה גופו הדק.
עם זאת מחקרים מאוחרים הראו שהוא קרוב יותר לטורפים ימיים פרהיסטוריים כמו הפואיג'ילה.
בסוג זה ישנם 2 מינים: P.
במראהו הוא דמה ללוטרה מודרנית באורך 1.5 מטר והיה בעל גוף דק וגמיש עם זנב ארוך, רגליים קצרות ופנים קצרות בעלות אזורי ראייה ושמיעה יעילים.
ככל הנראה הוא חי במים מתוקים או בחופים הרדודים ולא התרחק מהחופים, מאחר שהיה שחיין איטי.
מבנה שיניו מרמז שניזון מבשר.
פוטיס יואנידיס הוא כדורגלן יווני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת פנאתינאיקוס מליגת העל היוונית ובנבחרת יוון.
יואנידיס גדל במחלקות הנוער של אולימפיאקוס חלקידה ולבדיאקוס.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של לבדיאקוס במסגרת ליגת העל היוונית, ובסך הכל ערך 41 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ששה שערים.
ב-10 באוגוסט 2020 חתם יואנידיס על חוזה לארבע שנים בפנאתינאיקוס מליגת העל היוונית.
בשלוש העונות הראשונות שלו במועדון ערך 85 הופעות ליגה, בהן הבקיע 15 שערים.
ב-24 בספטמבר 2022 ערך יואנידיס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת יוון, בהפסד 1-0 לנבחרת קפריסין במסגרת ליגת האומות 2022/2023.
פוטן ראפה או פוטן מגורר הוא מאכל אקדיאני מסורתי.
בצורתו השכיחה ביותר המאכל מורכב מכיסוני תפוחי אדמה מבושלים במילוי בשר חזיר.
בדרך כלל מכינים אותו עם תערובת של מחית תפוחי אדמה מגוררים.
גרסאות מסוימות של המנה דורשות לבשל את הכיסון לבד במשך מספר שעות.
בגלל הזמן שלוקח להכין פוטן ראפה, הוא נחשב בדרך כלל כארוחה מיוחדת לאירועים, פופולרי במיוחד במהלך החגים.
סוכר לבן או חום, סירופ מייפל או שימור פירות עשויים ללוות את המנה.
מקור המונח פוטן אינו ברור, אך ייתכן שמדובר בסירוס המילה של "פודינג"; râpé,-e היא מילה צרפתית עבור "מגורר".
לכן, אפשר לתרגם מילולית כ"פודינג מגורר".
הפוטמוי (ביוונית עתיקה: Ποταμοί, 'נהרות') הם אלי הנהרות והנחלים במיתולוגיה היוונית.
אלי הנהר היו 3000 בניהם של אוקיינוס ואשתו טתיס ואחי האוקיינידים.
הם היו גם האבות של הנאיאדות.
אלי הנהר תוארו באחת משלוש צורות: שור בעל ראש אדם, אדם בעל ראש שור עם גוף של דג דמוי נחש מהמותניים ומטה, או כאדם שוכב עם זרוע מונחת על כד אמפורה שופך מים.
אלי הנהר המפורסמים כוללים את:
אכלואוס - אל נהר אכלואוס, הנהר הגדול ביותר ביוון, שנתן את בתו ל, והובס על ידי הרקולס בתחרות היאבקות על הזכות להינשא לדיאנירה .
- התאהב בנימפה ארתוסה, ורדף אחריה לסירקוזה, שם הפכה למעיין על ידי ארטמיס.
בתו אייגינה נישאה לאי אגינה על ידי זאוס.
בת אחרת, , רימתה שלושה אלים מאוהבים כדי להישאר בתולה.
- המלך הראשון של ארגוס ואב שושלת ארגוס באמצעות בנו ארגוס.
ניילוס - אל הנהר המצרי ואב למספר רב של בנות שהתערבבו עם צאצאיו של אינכוס ויצרו שושלת של מלכים במצרים, לוב, ערב ואתיופיה.
- נלחם לצד הטרויאנים במהלך מלחמת טרויה, ונעלב כשאכילס זיהם את מימיו במספר רב של גופות טרויאניות.
בתגובה, הוא עלה על גדותיו, וכמעט הטביע את אכילס.
המשורר היווני הסיודוס הזכיר מספר אלי נהרות בשמם, יחד עם סיפור מוצאם, בתאוגוניה:
+שםמקורותמיקוםאובידיוסאפולודורוסהיגינוסהסיודוספאוסניאספלוטרכוסאחראיאס✓✓✓אפירוסכנראהאייגאוס✓✓אפולוניוסקורפוכנראהאיספוס✓✓טרויה✓איסר✓סטראבוןאטרוריהכנראהאכלואוס✓✓✓✓✓✓✓אוריפידסאפולוניוסאפלטוןאריסטודיודורוס סיקולוסהומרוסורגיליוססופוקלססטאטיוספילוסטרטוס הזקןפילוסטרטוס הצעירפרופרטיוסקאלימאכוסאטוליה✓אכרון✓✓✓השאול ותספרוטיהכנראהאלמו✓✓לאטיוםכנראהאלפאוס✓✓✓✓✓✓ארקאדיה✓אמניסוס✓✓אפולוניוסקאלימאכוסכרתיםכנראהאמפריסוס✓✓תסליהכנראהאנאורוס✓✓תסליהכנראהאניגרוס✓✓סטראבוןפלופונסוסכנראהאנפוס✓✓נונוססיציליהכנראהאסופוס✓✓✓✓אייסכילוסאיליאנוסאפולוניוסהרודוטוסנונוססטאטיוספינדארוסקאלימאכוסבויוטיה, סיקיוןדעות שונותאסקניוס✓אנטונינוסמערב ביתיניהכנראהאקיסנהפך לנהר✓סרוויוססיציליהבנם של פאן והנימפה סימתיסאקרגס✓סטפנוססיציליהבנם של זאוס ואסטרופה האוקיינידיתארדסקוס✓✓תרקיה✓ארנוססטראבוןאטרוריהכנראה
במיתולוגיה היוונית, הפוטמידות (יוונית עתיקה: Ποταμίδες, "בנות נהר") היו סוג של נאיאדות ושויכו לקטגוריה של נאיאדות שמקום מגוריהן בנהרות ונחלים.
הפוטמידות זוהו לפי השמות הקשורים לנהרות מוצאן כגון האניגרידות, האיסמנידות, האמניסיאדות, הפקטולידות מ והאכלואידות מנהר האכלואוס.
עם זאת, היו להן שמות בודדים ולעיתים ניתן היה להבחין ביניהן לפי שם המדינה שבה ישבו.
הנהרות היו תחומי הפוטמידות וכן של הנימפות פלוביאלות.
לכל נחל היה הפוטמידות שלו, שהיו כאלות מקומיות, וכמו כל הנאיאדות, היו בנותיהם של אלי הנהרות, שנקראו גם פוטמוי.
אפילו הנהרות של אזורי הביצות מתוארים כמקומות בהם חיות פוטמידות; לפיכך לא נעשתה חריגה ממימי נהרות השאול היווני שנשלט על ידי האדס, כפי שצוטט בלטינית: , שפירושו .
כמו כל הנימפות, הפוטמידות נחשבו ככפופות לתמותה אך עם חיים ארוכים.
ישנן שתי דעות ידועות לאורך חייהן:
לפי ההיסטוריון היווני פלוטרכוס תקופת חייהם הגיעה לכ-9,720 שנה.
לפי המשורר היווני הסיודוס היו כשלושת אלפים פוטמידות ברחבי העולם, וחייהן נמשכו כמה אלפי שנים.
נודעו כרבות מאוד, האמינו שהן מעוררות השראה באלה ששתו את מימי הנהר שלהן.
כך נתפסו פוטמידות, ונימפות בכלל, כבעלות כוח נבואי, כדי לעורר השראה בבני אדם באותה מתנה נבואית, ולהעניק להם את הכישרון הטבעי של השירה.
מכאן, כיוון שהמים נחוצים לכל הבריאה, נימפות המים (ובהן הפוטמידות), יחד עם האלים דיוניסוס ודמטר, נסגדו גם כמספקות חיים וברכות לכל היצורים הקיימים ותכונה זו באה לידי ביטוי במגוון כינויים שלהן.
לפיכך, בחלקים רבים של יוון הוגשו מנחות של דבש, שמן, חלב, אך אף פעם לא של יין, ולפעמים קורבנות של כבש או עז לאלוהויות אלו.
בסיציליה הונצחה חגיגה שנתית לכבודם.
למרות שלא היו להם מקדשים, המקומות היפים ביותר ביערות, בגנים וכדומה, נחשבו למקומות האהובים על נימפות ורוחות טבע בלתי נראות ולכן הוערכו בהערצה מיוחדת.
פוטנציאל גבוה היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוג דרמת פשע שנוצרה על ידי דרו גודארד עבור ABC.
הסדרה מבוססת על סדרת הטלוויזיה הצרפתית-בלגית "מחוננת" (HPI) משנת 2021.
הסדרה עלתה לראשונה לשידור ב-17 בספטמבר 2024. בינואר 2025, הסדרה חודשה לעונה שנייה.
שעלתה לשידור ב-16 בספטמבר 2025.
הסדרה עוסקת במורגן (קייטלין אולסון), אם חד הורית לשלושה ילדים ועובדת ניקיון במשטרת לוס אנג'לס.
היא גם אינטלקטואלית עם פוטנציאל גבוה, בעלת מנת משכל של 160. לאחר שהיא מפצחת במקרה את אחד המקרים תוך שימוש בחשיבה לא שגרתית היא הופכת ליועצת של חטיבת הפשעים החמורים של LAPD.
עלילת משנה כוללת את מורגן המשתמשת בעזרה ובמשאבים של המשטרה על מנת לגלות מה קרה לבעלה הראשון, רומן, אבי בתה הבכורה אווה, שנעלם כשאווה הייתה תינוקת.
קייטלין אולסון - מורגן גילורי, אם חד הורית לשלושה ילדים, בעלת מנת משכל של 160 ומגוון רחב של תחומי ידע.
מורגן עובדת כעובדת ניקיון עבור המשטרה עד שמפקדת המשטרה סלינה מציעה לה תפקיד כיועצת.
דניאל סונג'אטה - אדם קראדק, בלש אשר מקבל את מורגן כשותפה בעל כורחו.
ג'ביסיה לסלי - דפני פורסטר, חוקרת פשעים חמורים, שותפתו של אוזדיל
דניז אקדניז - לב "אוז" אוזדיל, חוקר פשעים חמורים ושותפה של דפני
אמירה ג'יי - אווה סינקורה, בתה המתבגרת המרדנית של מורגן שאביה, רומן, נעלם 15 שנים לפני תחילת הסדרה
מתיו לאמב - אליוט רדוביק, בנה של מורגן מבעלה השני לודו
ג'ודי רייס - סלינה סוטו, ראש מחלקת הפשעים העיקריים של LAPD, שם משמשת מורגן כיועצת
סטיב האווי (עונה 2) - ניק וגנר
טרן קילם - לודו רדוביץ', בעלה לשעבר של מורגן, אביה החורג לשעבר של אווה ואביו של אליוט, מורה נהיגה
גארט דילהאנט - סגן מלון, ראש מחלקת שוד-רצח של LAPD
ג'יי די פארדו - טום, שוער ב-LAPD שלומד בבית ספר לאחיות ושמורגן יוצאת איתו לזמן קצר
דייוויד ג'ינטולי - יוצר המשחקים
שנהפרסקטגוריהתוצאהמקור2025פרס סאטורןסדרת האקשן/מותחן הטובה ביותר
פּּוּטְנִיסִיט הוא מינרל המורכב מסטרונציום, סידן, כרום, גופרית, פחמן, חמצן ומימן.
הוא התגלה בחצי האי דוב הקוטב במחוז דאנדאס , מערב אוסטרליה בשנת 2007, במהלך פעילות כרייה.
לאחר זיהוי והכרה על ידי ההאגודה הבין-לאומית למינרלוגיה בשנת 2012, המינרל נקרא על שם המינרלוגים אנדרו וכריסטין פוטניס.
לפוטניסיט תכונות כימיות ומבניות ייחודיות, והוא אינו נראה קשור לאף אחת ממשפחות המינרלוגיות הקיימות.
גבישיו הם בצבע סגול ושקופים, אך מראים פלאוכרואיזם מובהק (מסגול חיוור לאפור כחלחל חיוור, בהתאם לזווית הראייה), ומשאירים פסים ורודים בעת שפשוף על משטח ישר.
פוטניסיט מופיע כגבישים קטנים (< 0.5 מ"מ) דמויי קובייה בסלע וולקני.
המינרל נוצר במהלך התחמצנות סביבת ההתגבשות בתוך הקומטיט, בגופים דיוריטיים המכילים מינרלים גופרתיים.
חבל פוטנה (ברומנית:Ținutul Putna הייתה יחידה מנהלית-טריטוריאלית ב"ארץ התחתית" בדרום-מערב הנסיכות מולדובה
הגבולות הטבעיים של חבל פוטנה היו מימי הביניים עמק הנהר סירט ממזרח והרי הקרפטים ממערב.
חבל פוטנה היה גובל עם חבל בקאו וחבל רומאן בצפון, עם חבל טקוץ' במזרח, עם נסיכות ולאכיה בדרום ועם טרנסילבניה במערב.
שלטי האצולה של המחוזות או החבלים ההיסטוריים מופיעים לראשונה על חותם הדיוואן של נסיכות מולדובה (בסביבות 1806-1812).
סמל החבל פוטנה מיוצג על ידי מדליון שבו האל באכחוס רוכב על חבית ("פולובוק") ומחזיק כוס בידו הימנית.
החבית, כאלמנט הרלדי, שימשה בהמצאת סמלי המחוזות פוטנה ווראנצ'ה.
קיים תיעוד על חבל פוטנה תחת השם "ואראנצ'ה" עוד ב-2 ביולי 1431 האיגרת של שליט טרנסילבניה לסלו אפור אל מנהיג העיר בראשוב
ב-1591 הוא התמזג עם חבל אדזו'ד שתועד כבר ב-1460. החבל, שנקרא אז ținut (צינוט) נוהל על ידי סטארוסטה עד 1859. עם הסטארוסטים של פוטנה נמנו הכרוניקנים המולדבים
בירת החבל הייתה חלק המולדבי של העיר פוקשאן - פוקשאן של מולדובה
במקביל הוקם חבל סמוך רמניקו סראט, חלק מנסיכות ולאכיה, שבירתו היה החלק הולאכי של פוקשאן - פוקשאן של ולאכיה (Focşanii-Munteni).
בראשו עמד קפיטאן דה מרג'ינה, תפקיד מקביל לזה של סטארוסטה.
התיעוד הראשון של האזור בשם פוטנה מתוארך ל-30 באפריל 1555. ברשומות הפיסקליות שנכתבו בשנת 1591 באזור פוטנה נספרו 2,040 איכרים משלמי מיסים (ראשי משפחות), 311 בויארים וחצרנים, 42 משגיחים, 315 איכרים חופשיים, 40 אנשי דת, סך הכל נספרו 2,748 משקי בית.
בתקופת שלטונו של קונסטנטין מברוקורדט (1741-1743), יושמה רפורמה מנהלית-טריטוריאלית, שחילקה את מולדובה ליחידות מנהליות שנקראו "אוקול" ocol.
ב-1774 כלל חבל פוטנה 9 תת-מחוזות הנקראים אוקול ocol, ocoale -
פולוצ'ין, רקצ'ון, לונקה, זבראוץ, שושיצה, וראנצ'ה, גרללה, מילקוב התחתון ומילקוב העליון.
בשנים 1803-1774 הסתפח האוקול פולוצ'ין לחבל טקוץ' והאוקול גיליאשט עבר מחבל טקוץ' אל חבל פוטנה.
ב-1835 נכללו בחבל פוטנה רק 5 אוקולים:
רקצ'ון, זבראוץ, וראנצ'ה, גרללה וביליאשט.
הכפרים של ארבעה אוקולים שבוטלו, עברו בין 1835-181לאוקולים הסמוכים.
לאחר איחוד מולדובה עם ולאכיה בינואר 1859 ידע התפתחות כלכלית, עירונית, תרבותית וחברתית מהירה.
חוק חלוקה המנהלית החדשה מ-2 באפריל 1864 החליטו לשנות את שם האוקולים ב"פלאסות" - נפות.
ב-1908 חבל פונה חולק ל-13 נפות, שמספרם הופחת כעבור שנה ל-10. ב-1912 חזר החבל לחלוקה ל-5 נפות שמרכזיהם היו באדז'וד, פאנצ'ו, אודובשט, וידרה וסוראיה.
התווספו בהמשך עוד שתי נפות:קרגנה שמרכזו היה פאונשט וזבאלה, שמרכזה היה בנרוז'ה
ב-1943 היו שש נפות (אדז'וד), פוקשאן, אודובשט, פאנצ'ו, נרוז'ה ווידרה.
ב-8 בספטמבר 1950 התקבלה רפורמה מנהלית - טריטוריאלית חדשה לפי דגם סובייטי: נוצרו 14 "אזורים".
חבל פוטנה לשעבר הפך לאזור פוטנה עם ששה ראיונים - אדז'וד, פוקשאן, נרוז'ה, פאנצ'ו, טקוץ' ווידרה.
בהמשך היה חבל פוטנה חלק מאזור גאלאץ - עד 27 במאי 1968 כשהוקם מחדש כ"מחוז וראנצ'ה".
מחוזר וראנצ'ה כלל מוניקיפיום אחד - פוקשאן, ארבע ערים (אדז'וד, פאנצ'ו, אודובשט ומרששט), 59 "קומונות" - כפרים גדולים, ו-331 כפרים.
רשימת יישובי חבל פוטנה ב-1774, מחולקים לפי אוקולים (ocoale)
הומוצ'ה (וראנצ'ה), אונגורן, וראנצ'ה, סנדרשט (בקאו), קורני דה סוס, קורני דה ז'וס, פלורשט (וראנצ'ה), ז'ורז'ין, סקרישוארה, גליסשט, גורה רקטאולוי, זלטאר, ויבורן, ננשט, פטרשט, בצקן.
קונצשט, ססקוט, סקורטה, פינצ'שט, קוקובה, ואליה סאקה, פאראווה, טיוש, דרגושן, גאישטן, רקצ'ונה.
העיירה אדז'וד התחילה כיישוב כפרי באוקול רקצ'ון.
מרששט, קלימנשט (וראנצ'ה), דומנשט, פאונשט, וראנצ'ה; רוג'ינשט, אנגלשט דומשט, בודה, קופצ'שט (וראנצ'ה), בלקה, פופן, אורקשט-מוקאן, קורנצל,
סאטול נואו, קרוצ'ה דה ז'וס (וראנצ'ה), קרוצ'ה דה סוס (וראנצ'ה), סטרואני דה סוס, סטראואני דה ז'וס, מונצ'לו (וראנצ'ה), פיטיונשט (וראנצ'ה), דיוקץ-רדיו (וראנצ'ה), ספרייץ, מוביציה (וראנצ'ה)
הערייה פאנצ'ו התחילה כחלק מאוווקול זבראוץ, והפכה לבירת האוקול.
טבוצ'שט (וראנצ'ה), רקואסה (וראנצ'ה), קמפור (וראנצ'ה), סובז'ה, ויזאנטיה-ליווז (וראנצ'ה)
פויאנה, ספינשט (וראנצ'ה), נרוז'ה (וראנצ'ה), פאולשט (וראנצ'ה), נרז'ו (וראנצ'ה), קוזה (וראנצ'ה), טולניץ' (וראנצ'ה), נגרילשו (וראנצ'ה), ברסנשט, גאורילה, ואליה סרי, קולאקול, קלימן, וולושקן (וראנצ'ה)
פורצ'לשט, בולוטשט, קפוטשט (וראנצ'ה), בלוטשט (וראנצ'ה), גג'שט (וראנצ'ה), ויטנשטי דה סוב מגרוה, קוקוייצי דה סוב מגורה, אירשטי דה סוב מגורה, אירשט דה סוס, שרבשט (וראנצ'ה), קוקוייצי דה סוס, קליפיצ'שט, ויטנשטי דה סוס, קודרול סרבילור, ציפשט (וראנצ'ה), אולששט (וראנצ'ה), בטינשט (וראנצ'ה), סלובוזיה מורילה פרצ'יסטי, פאוריי (וראנצ'ה)
פלורשטי דה סוס, בוטשט, פצשט, וינקסשט, גרוזשט, אוניריה (וראנצ'ה)
אודובשט, פדורן, קפטן, מיירה, סנדילארי דה ג'וס, סנדילארי דה סוס
ואדול טורקולוי, מנדרשטי וק, סולובוזיה נואוה דה לה מנדרשט, ז'ורשט (וראנצ'ה), זטונול, רדולשט (וראנצ'ה), טרגול פוקשאן
פּוי (Poi) הוא ענף מאומנויות הקרקס שבו נעשה שימוש בשני כדורים או יותר, מחוברים לחוטים (בדרך כלל חוט וכדור אחד לכל יד אך יש וריאציות שונות לכך).
ברוב השפות קרוי הפוי בשמו המקורי פוי, אך בישראל נהוג לקרוא לו "פויז" (הריבוי של פוי במאורית הוא פוי, ולכן כינוי הפוי כפויז או פויזן הוא שגיאה).
משמעות המילה פוי במאורית היא 'כדור מחובר לחוט', וחפץ זה היה משמש לריקודים מאוריים ככלי ריתמי ללימוד מקצבים ולשימוש בטקסים, והיה נהוג לשימוש בעיקר על ידי נשים.
כיום השימוש בפוי המודרני שונה משמעותית, וכולל בתוכו מאפיינים רבים שנלקחו מאביזרי להטוטנות (ג'אגלינג) נוספים.
הפוי נחשב בדרך כלל לסוג של להטוטנות, ונפוץ ביותר השימוש במילה ג'אגלינג כשהכוונה היא למעשה לפוי.
התנועה הבסיסית בשימוש בפוי היא סיבוב של שני הכדורים בו זמנית לכיוון אחד בשני צידי הגוף.
פוי טניס: כדור טניס שמחובר לחוט שנגמר בידית
פוי בטריה: הצורה הנפוצה ביותר של הפויז.
הבטריה דומה לטניס רק שבבטריה המשקולת היא עץ או מתכת ואחריהם סרטים, שמעוצבים בצורת גליל.
פוי סרטים: בדיוק כמו פוי טניס רק עם סרטים ארוכים הרבה יותר.
פוי אש: הפוי בנוי משרשראות ברזל והחלק התחתי שלו עשוי מחומר שאפשר להדליקו.
פוי תוצרת בית: גרבי ניילון הממולאים באורז היוצר צורת כדור.
פוי זה רך ופגיעה ממנו אינה כואבת/מזיקה.
פוי אור: פוי מואר שעשוי מחוט שבקצהו כדור עם נורה.
פוי קונטקט: פוי שעשוי מכדור קונטקט שמחובר לחוט שבקצהו ידית פלסטיק.
פוטפורי, בצרפתית pot-pourri, "קדירה רקובה", היא תערובת בשמים של פרחים יבשים, עלים, עשבים ותבלינים ובה: עלי דפנה, זיפן, קמומיל, ציפורן, "יערה", יסמין, לבנדר, ורד, מנתור, קורנית, סיגלית ופרח החרדל.
בתוך צנצנת מסדרים את הצמחים בשכבות ומעל כל שכבה מפזרים מלח.
את השכבות לוחצים ומהדקים עד אשר סוגרים את הצנצנת.
לאחר שישה שבועות של אחסון במקום אפל וקריר, מסירים את המכסה, והחדר מתמלא בניחוחות נעימים.
באלקטרוסטטיקה, הפוטנציאל החשמלי (מסומן לרוב ב- או ב-) הוא האנרגיה הפוטנציאלית החשמלית ליחידת מטען.
בעבור מטען בוחן, אותו נהוג לסמן באות q, פוטנציאל חשמלי בכל נקודה הוא היחס בין האנרגיה הפוטנציאלית החשמלית של מטען הבוחן q, לבין גודל המטען.
בדומה לאנרגיה פוטנציאלית, הפוטנציאל החשמלי נקבע רק על ידי קבוע, התלוי בנקודת יחוס שניתנת לבחירה.
לכן, הגודל בעל המשמעות הפיזיקלית אינו הפוטנציאל עצמו (שכאמור, לערכו האבסולוטי אין חשיבות), אלא: ההפרש בין ערכי הפוטנציאל בנקודות שונות, הפרש המכונה מתח חשמלי.
גודל זה הוא העבודה ליחידת מטען שיש לבצע כנגד הכוח החשמלי, כדי להעביר מטען בוחן בין הנקודות.
בעבור גופים סופיים, מקובל לקבוע את הפוטנציאל כך שהוא מקבל ערך אפס ב"אינסוף" (באופן מעשי: במרחק גדול מן המערכת הפיזיקלית); ובמקרה זה הפוטנציאל החשמלי בנקודה כלשהי שווה לעבודה (ליחידת מטען) שיש לבצע כנגד הכוח החשמלי, כדי להביא לנקודה זו מטען בוחן מהאינסוף.
הפוטנציאל החשמלי הוא פונקציה סקלרית של המרחב (כלומר: ).
הפוטנציאל נמדד ביחידות של וולט במערכת היחידות SI, ובסטטוולט במערכת היחידות CGS.
השדה החשמלי האלקטרוסטטי הוא שדה משמר (מקיים ).
מכאן נובע קיומה של פונקציה סקלרית מתוכה ניתן לגזור את השדה החשמלי על ידי .
פונקציה זו היא הפוטנציאל החשמלי.
את הפוטנציאל החשמלי ניתן לחשב על ידי קביעת ערכו באופן שרירותי בנקודה מסוימת , ולאחר מכן ערכו בכל נקודה אחרת יחושב על ידי אינטגרציה של השדה החשמלי:
כאשר האינטגרציה מתבצעת על גבי מסילה כלשהי המחברת בין הנקודות .
הפוטנציאל החשמלי סביב מטען נקודתי הוא , כאשר הוא המרחק מן המטען, ו- קבוע קולון.
הפוטנציאל החשמלי שיוצר תיל "אינסופי" טעון בצפיפות מטען הוא , כאשר הוא המרחק מהתיל ו- נקודת יחוס שרירותית בה הפוטנציאל מתאפס (בדוגמה זו הגוף הטעון איננו סופי ולכן ההגדרה אינה נוחה).
ביטוי שקול הוא כאשר הוא קבוע אינטגרציה.
הפוטנציאל החשמלי הוא לא האנרגיה הפוטנציאלית אלא האנרגיה הפוטנציאלית מחולקת במטען.
לכן למכפלה יש משמעות של האנרגיה הפוטנציאלית החשמלית שיש למטען כשהוא נמצא בנקודה (הקשר בין פוטנציאל ואנרגיה, דומה, אם כן, לקשר בין השדה החשמלי לכוח החשמלי).
כיוון שיש חופש בבחירת נקודת יחוס בה הפוטנציאל מתאפס, רק להפרשי פוטנציאל בין נקודות שונות יש משמעות פיזיקלית.
הפרש זה, הקרוי מתח, הוא העבודה ליחידת מטען שיש להשקיע כנגד השדה החשמלי על מנת להעביר מטען בוחן בין שתי הנקודות.
מקובל לקבוע את הפוטנציאל כך שהוא מתאפס ב"אינסוף" (במרחק גדול מן המערכת הפיזיקלית) ובמקרה זה הפוטנציאל החשמלי בנקודה כלשהי הוא העבודה ליחידת מטען שיש לבצע על מנת להביא לנקודה זו מטען בוחן מהאינסוף.
צורת הפוטנציאל קובעת את האופן בו ינועו מטענים.
סימן המינוס בהגדרת הפוטנציאל גורם לכך שמטענים חיובים ינועו מפוטנציאל גבוה לפוטנציאל נמוך ואילו מטענים שליליים ינועו מפוטנציאל נמוך לפוטנציאל גבוה.
באופן מדויק יותר, הכוח שיפעל על המטענים הוא בכיוון גרדיאנט הפוטנציאל עבור מטען שלילי ובכיוון הפוך לכיוון הגרדיאנט עבור מטען חיובי .
מחוק גאוס נובע כי הפוטנציאל החשמלי מקיים את משוואת פואסון:
כאשר צפיפות המטען במרחב ו- קבוע קולון.
בהינתן התפלגות מטען כלשהי , פתרון המשוואה עבור הפוטנציאל הוא:
בנוכחות שדה מגנטי משתנה בזמן, השדה החשמלי אינו שדה משמר ומתקיים:
לכן לא ניתן להגדיר פוטנציאל חשמלי באופן דומה למקרה האלקטרוסטטי ממנו ניתן לגזור את השדה החשמלי על ידי .
למרות זאת, ניתן במקרה זה לגזור את השדה החשמלי מתוך הפוטנציאל הווקטורי והכללה כלשהי של הפוטנציאל החשמלי (פוטנציאל סקלרי ).
אף על פי שהשדה החשמלי אינו משמר, השדה כן משמר וניתן לגזור אותו מתוך פוטנציאל סקלרי:
כלומר במקרה זה, אין לפוטנציאל החשמלי משמעות של אנרגיה, אך ניתן להיעזר בו ובפוטנציאל הווקטורי על מנת לקבל את השדה החשמלי:
כיוון שהשדה החשמלי נגזר מתוך שילוב של הפוטנציאל הווקטורי והסקלרי, חופש הכיול של הפוטנציאל הווקטורי גורר גם חופש כיול לפוטנציאל הסקלרי.
(עבור כלשהי) מתארים אותם שדות חשמליים ומגנטיים כמו .
בניסוח יחסותי של האלקטרומגנטיות, מאוגדים הפוטנציאל הסקלרי והווקטורי ל-4-וקטור .
4-וקטור הפוטנציאל משמש להגדרת טנזור השדה האלקטרומגנטי.
פוטנציאלים תרמודינמיים הם סדרה של גדלים פיזיקאליים בעלי ממדים של אנרגיה שמשמשים לתיאור מערכות תרמודינמיות בתנאים שונים, בהתאם לזהות המשתנים הנשלטים של המערכת.
גדלים אלה כוללים את האנרגיה הפנימית, האנרגיה החופשית של הלמהולץ, האנתלפיה והאנרגיה החופשית של גיבס, כמו גם עוד פוטנציאלים תרמודינמיים שנמצאים פחות בשימוש.
הפוטנציאלים התרמודינמיים הם הכללה של המושג של אנרגיה פוטנציאלית למערכות תרמודינמיות: מערכת תשאף להיות במינימום של הפוטנציאל התרמודינמי, והפרש בין ערכי הפוטנציאל עם שינוי משתנים של המערכת מתאר את האנרגיה שאפשר להפיק ממנה על ידי שינוי זה (או שצריך להשקיע בה בשביל לקבל שינוי זה).
אולם בתנאים שונים יש צורך להסתכל בפוטנציאלים תרמודינמיים שונים לשם כך.
למשל, מערכת שנמצאת בטמפרטורה קבועה (כלומר שנמצאת במגע תרמי עם הסביבה וחום יכול לזרום ממנה או אליה, כך שהטמפרטורה תישאר קבועה), תתנהג באופן שונה ממערכת שמבודדת תרמית מהסביבה, ולכן לכל סיטואציה כזו מתאים פוטנציאל תרמודינמי אחר.
מערכות תרמודינמיות מאופיינות על ידי משתנים כמו הטמפרטורה , האנטרופיה , הלחץ , הנפח , מספר החלקיקים מסוג , והפוטנציאל הכימי עבור חומר זה.
אולם אי אפשר לשלוט על כל הגדלים האלה, אלא רק על חלקם, והם מתחלקים לזוגות של משתנים מצומדים, שאחד מהם הוא אקסטנסיבי והשני אינטנסיבי.
הבולטים והחשובים בין זוגות אלה הם:
אנטרופיה וטמפרטורה: אם מערכת מבודדת תרמית מהסביבה ניתן לשלוט על האנטרופיה שלה, אבל לא על הטמפרטורה שלה.
לעומת זאת, אם שולטים על הטמפרטורה שלה, זורם אליה או ממנה חום ממאגר חיצוני בצורה בלתי נשלטת, והאנטרופיה מתאימה את עצמה למצב.
נפח ולחץ: אם שולטים על הנפח של המערכת (כלומר שמים אותה בכלי סגור וקשיח) אי אפשר לשלוט על הלחץ, אלא הוא ייקבע על ידי שאר התנאים.
לעומת זאת אם שולטים על הלחץ של המערכת (למשל נוזל שנמצא בכלי פתוח כשהאוויר בלחץ מסוים, או גז שנמצא בכלי עם מכסה שחופשי לנוע מעלה ומטה, ושעליו אפשר לשים משקולות) מוותרים על השליטה בנפח שתופסת המערכת.
מספר חלקיקים ופוטנציאל כימי: ניתן לקבוע את מספר החלקיקים, אולם גם ייתכן מצב בו מה שנקבע הוא הפוטנציאל הכימי, ומספר החלקיקים מסוג מסוים במערכת מתאים את עצמו אליו.
עבור כל בחירה של סט מסוים של משתנים נשלטים, יש פוטנציאל תרמודינמי אחר שמתאר את העבודה שניתן להפיק מהמערכת.
למשל במערכת מבודדת שהנפח שלה קבוע, פוטנציאל זה הוא האנרגיה הפנימית.
אולם אם מצמידים את המערכת לאמבט חום, יזרום אליה חום שגם הוא יכול להפוך לעבודה.
לכן צריך גודל אחר שיתאר את כמות העבודה שניתן להפיק מהמערכת, וגודל זה מכונה האנרגיה החופשית של הלמהולץ.
תכונה חשובה נוספת היא שבמצב של שיווי משקל תרמודינמי, עבור סט מסוים של משתנים נשלטים, המשתנים הבלתי נשלטים ייקבעו כך שהפוטנציאל התרמודינמי המתאים יהיה במינימום לגביהם.
הסט של המשתנים הנשלטים שמתאים לכל פוטנציאל תרמודינמי, מכונה סט המשתנים הטבעיים שלו.
מכיוון שהפוטנציאלים התרמודינמיים הם משתני מצב, שלא תלויים בהיסטוריה של המערכת, אלא רק במצבה הנוכחי, ניתן להביע שינוי אינפיניטסימלי שלהם כדיפרנציאל שלם.
באופן כללי יהיה אפשר לכתוב עבור פוטנציאל תרמודינמי :
הוא משתנה טבעי של הפוטנציאל התרמודינמי
הוא (עד כדי סימן) המשתנה הבלתי נשלט המצומד ל .
כאשר רוצים לעבור מסט משתנים טבעיים , לסט משתנים חדש
, הביטוי עבור הדיפרנציאל מראה מה צריך להיות הפוטנציאל התרמודינמי שיתאים לסט המשתנים החדש.
אז הדיפרנציאל של ביטוי זה יהיה:
שזה בדיוק סוג הביטוי שצריך להיות לדיפרנציאל של פוטנציאל שזה סט המשתנים הטבעיים שלו.
טרנספורמציות אלה קרויות טרנספורם לז'נדר.
החוק הראשון של התרמודינמיקה וביטויים ספציפיים
הבסיס לביטויים הספציפיים עבור הדיפרנציאלים של הפוטנציאלים התרמודינמיים השונים, ולקשרים ביניהם, הוא הדיפרנציאל של האנרגיה הפנימית שמתקבל מהחוק הראשון של התרמודינמיקה שאומר שהוא מורכב מעבודה וחום, בתוספת איבר שקשור לשינוי אפשרי במספר החלקיקים במערכת:
כמו, כן ניתן להוסיף עוד איברים של עבודות מסוגים שונים (עבודה חשמלית, עבודה מגנטית, וכו' בהתאם
בעזרת טרנספורמציות לז'אנדר אפשר עכשיו לקבל ביטויים עבור הפוטנציאלים השונים המתאימים לסטים של המשתנים הטבעיים הרצויים.
כך שאם רוצים למצוא למשל את הפוטנציאל שהטמפרטורה היא משתנה טבעי שלו, במקום האנטרופיה (כלומר הפוטנציאל שמתאים לתהליכים איזותרמיים, במקום לתהליכים אדיאבטיים), מגדירים ,
(המכונה אנרגיה חופשית של הלמהולץ).
כלומר מתקבל פוטנציאל תרמודינמי שהמשתנים הטבעיים שלו הם כמו של האנרגיה הפנימית, למעט הטמפרטורה שמחליפה את האנטרופיה (שהיא המשתנה הצמוד שלה).
בעזרת הביטוי של הדיפרנציאל אפשר, בהינתן הפוטנציאל התרמודינמי של מערכת ספציפית כפונקציה של המשתנים הטבעיים שלו, לקבל על ידי גזירה ביטויים עבור המשתנים הלא נשלטים.
לדוגמה מהאנרגיה הפנימית ניתן לגזור את:
כאשר נתון דווקא ביטוי עבור האנרגיה החופשית של הלמהולץ, זו דווקא האנטרופיה שאפשר לגזור אותה ממנו:
לעומת זאת, הביטוי עבור הלחץ יהיה דומה לזה שגוזרים מהאנרגיה הפנימית:
כשההבדל בין גזירתו מהאנרגיה הפנימית לגזירתו מהאנרגיה החופשית של המהולץ הוא שבמקרה הראשון האנטרופיה קבועה, ובשני הטמפרטורה קבועה.
ביטויים אלה הם רק "מתכון", והם שימושיים כאשר ניתן לחשב עבור מערכת ספציפית ביטוי עבור אחד הפוטנציאלים התרמודינמיים כפונקציה של המשתנים הטבעיים שלו.
אז אפשר לגזור ממנו ביטויים עבור המשתנים הבלתי נשלטים (משוואות מצב), ומהם ביטויים גם עבור הפוטנציאלים התרמודינמיים האחרים.
הפוטנציאלים התרמודינמיים העיקריים והדיפרנציאלים שלהם
בגלל שאנרגיה הפנימית היא גודל אקסטנסיבי (כמו כל הפוטנציאלים התרמודינמיים), ובגלל שכל המשתנים הטבעיים של האנרגיה הפנימית, גם הם גדלים אקסטנסיביים, הרי האנרגיה הפנימית היא פונקציה הומוגנית שמקיימת:
ומגזירה של המשוואה לפי היא מקיימת גם:
המשמעות עבור האנרגיה הפנימית, היא משוואת אוילר:
צורה נוספת למשוואת אוילר היא:
(אם יש עוד זוגות משתנים שמתאימים לתיאור המערכת, המשואה תכיל גם אותם).
מהקשרים בין הפוטנציאלים התרמודינמיים השונים, ניתן לקבל משוואות דומות עבורם.
קשרים אלה נובעים מטרנספורמי לז'אנדר שמחסרים או מחברים צמדים של משתנים מצומדים, וניתן לראות שהם מקזזים בדיוק את האיברים השונים במשוואת אוילר עבור האנרגיה הפנימית.
באופן כללי עבור פוטנציאל תרמודינמי, הביטוי במשוואת אוילר שלו יכיל רק צמדים שהמשתנה הטבעי מהם הוא אקסטנסיבי.
ניתן לראות את זאת גם ישירות באותה דרך בה התקבלה המשוואה עבור האנרגיה הפנימית.
כך למשל עבור האנרגיה החופשית של גיבס שמבין המשתנים הטבעיים שלה רק מספרי החלקיקים הם אקסטנסיביים (ואילו הלחץ והטמפרטורה אינטנסיביים) משוואת אוילר היא:
מסקנה חשובה היא שלא ייתכן פוטנציאל תרמודינמי שתלוי רק במשתנים אינטנסיביים.
מסקנה זו מתבקשת, מכיוון שלא ייתכן גודל אקסטנסיבי שלא תלוי בשום משתנה אקסטנסיבי אחר, אחרת אין שום דרך שבעזרתה הוא "יקבל מידע" על כמות החומר המערכת.
נחשב את הדיפרנציאל של משוואת אוילר לאנרגיה הפנימית ונקבל:
אך לפי החוק הראשון של התרמודינמיקה:
מחיסור המשוואות, ומביצוע תהליך דומה, נקבל את שני קשרי גיבס-דוהם:
משוואות אלו מקשרות בין הדיפרנציאלים של המשתנים האינטנסיביים (ושוב מראה שלא ייתכן סט בלתי תלוי של משתנים אינטנסיביים).
פוטסדאם היא בירת מדינת-המחוז הגרמנית ברנדנבורג והעיר הגדולה ביותר בה.
העיר ממוקמת בצפון גרמניה, על גדות נהר האבל, כ-26 קילומטרים דרום-מערבית לבירה ברלין.
העיר מאופיינת בסדרת אגמים ומקווי מים הקשורים זה בזה וכן באתרי התרבות הרבים שבה, בפרט הגינות והארמונות של סנסוסי, אתר מורשת עולמית.
פוטסדאם, כמדינת ברנדנבורג כולה, היא גם אחד ממרכזי תעשיית הקולנוע המרכזיים ביבשת אירופה ומקיימת קשרים גם עם הוליווד.
פרידריך השני הוא שבנה את מרבית המבנים המלכותיים בעיר; ארמון סנסוסי (מצרפתית: "ללא דאגות") אשר היווה את אתר הנופש המועדף על פרידריך השני, הוא אחד ממבנים אלו, אשר התפרסם בעיקר בשל גניו היפים ותוכו שעוצב בסגנון הרוקוקו.
בסוף המאה ה-17 נפתחה העיר למהגרים מרחבי אירופה; הולנד, צרפת, איטליה, אנגליה ורוסיה, דבר שתרם לפתיחות התרבותית שלה.
החל מהמאה ה-18 שימשה העיר כמקום מושבם של חיילי צבא פרוסיה, ובמקביל הועברו אליה גופים ממשלתיים רבים.
בעוד ברלין הייתה בירת פרוסיה ומאוחר יותר בירת האימפריה הגרמנית, הרי שחיי החצר והארגון מוקדו בעיקר בפוטסדאם השכנה, בשל קרבתה לבירה ויופייה הרב, ואף מוסדות ממשלתיים רבים מוקמו בה.
פוטסדאם איבדה את מעמדה כ"עיר הבירה השנייה" ומוקד חיי החצר בשנת 1918, כשמלחמת העולם הראשונה הסתיימה בתבוסת גרמניה ווילהלם השני הודח מתפקידו.
לקראת תחילת הרייך השלישי לחיצת יד טקסית בין פאול פון הינדנבורג לבין הקנצלר אדולף היטלר ב-21 במרץ 1933 בפוטסדאם היא שסימלה את סוף עידן רפובליקת ווימאר ותחילת תקופת גרמניה הנאצית.
פוטסדאם ניזוקה רבות במהלך גיחות ההפצצות של בעלות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה.
ארמון צציליינהוף (Cecilienhof) שבעיר אירח את ועידת פוטסדאם מ-17 ביולי ועד 2 באוגוסט 1945, שבמהלכה נועדו יחדיו נציגי מנצחות המלחמה (הארי טרומן, וינסטון צ'רצ'יל, קלמנט אטלי ויוסיף סטלין) כדי להחליט על עתידה של גרמניה בפרט ושל אירופה בכלל לאחר המלחמה.
לאחר סיום המלחמה נותרה פוטסדאם בשלטון גרמניה המזרחית הקומוניסטי.
בתקופה זו, פעלה ממשלת גרמניה המזרחית להריסת סמלים פרוסיים-צבאיים כדי להחליש את הלאומיות בקרב התושבים.
אתרים היסטוריים רבים, ביניהם גם כאלה ששופצו לאחר סיום מלחמת העולם, נהרסו שנית.
פוטסדאם, שכאמור נכללה בגבולי גרמניה המזרחית, הייתה צמודה לגרמניה המערבית לאחר בנייתה של חומת ברלין.
למרות זאת, בשנים הראשונות לא רק שהחומה לא הפרידה בין תושבי מערב ברלין פוטסדאם, אלא להפך; היא הגדילה את המעבר בין שני החלקים.
לאחר איחוד גרמניה נעשתה פוטסדאם לבירתה של מדינת ברנדנבורג.
לפוטסדאם יושב ראש (Bürgermeister) ומועצת עיר החל מהמאה ה-19. החל משנת 1809 נערכו בחירות למועצה, כשלראש העיירה סמכות גדולה יותר (Oberbürgermeister).
בתקופת גרמניה הנאצית יושב ראש המועצה נבחר על ידי המפלגה הנאצית ומועצת העיר בוטלה; המועצה הוקמה מחדש לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, אולם בחירות לא נערכו שנית עד איחוד גרמניה.
בשנות האלפיים, מועצת העיר היא הגוף המחוקק העיקרי והמשפיע ביותר בעיר.
בין השנים 1990 ל-1999 יושב ראש המועצה היה ידוע כ"נשיא העיר", והחל מ-1999 ועד היום הוא מכונה בפשטות "יושב ראש מועצת העיר", אך סמכויותיו לא פחתו.
ראש המועצה נבחר בבחירות ישירות.
במרכזה של פוטסדאם אוניברסיטה אשר לוקחת חלק נכבד בחשיבותה של העיר.
אוניברסיטת פוטסדאם הוקמה בשנת 1991 כאוניברסיטת מדינת ברנדנבורג.
לפני הקמת האוניברסיטה, הוקמה בפוטסדאם בשנת 1948 המכללה על שם ולטר אולבריכט, אשר נחשבה למוסד יוקרתי ומכובד.
בהיותה עיר שבה תעשיית קולנוע פורחת, פועלת בפוטסדאם גם מכללת קולנוע וטלוויזיה (Hochschule für Film und Fernsehen) אשר הוקמה בשנת 1954. בפוטסדאם גם מספר מוסדות מחקר מדעיים, ובהם מכון מקס פלאנק, חברת פראונהופר (Fraunhofer Society), וכן מכוני מחקר בנושאי פיזיקה, פיזיולוגיה ואקלים.
מלבד אלו, בפוטסדאם גם בית ספר יסודי גדול ומוכר בשיטת מונטסורי, אליו מגיעים תלמידים גם מאזורים שמחוץ לפוטסדאם.
כיכר השוק הישן (Alter Markt) היא מרכז העיר פוטסדאם, ובמשך שלוש מאות שנים שכן בה ארמון המלוכה הראשי של העיר, ה-Stadtschloß, אשר נבנה בשנת 1662. בתקופת שלטונו של פרידריך השני, הארמון נבחר, לצד סנסוסי, להיות ארמון החורף של המלך.
הוא ניזוק קשות במהלך ההפצצות על פוטסדאם בשנת 1945, לקראת סיום מלחמת העולם השנייה, ובהמשך נהרס בשנת 1961 על ידי הממשלה הקומוניסטית של מזרח גרמניה.
בשנת 2002 החלו עבודות השחזור ובנייתו מחדש של הארמון.
מבלבד ארמון זה, בפוטסדאם עוד מספר ארמונות, גנים ואתרי תיירות מפורסים.
ארמון סנסוסי - ארמון צנוע באופן יחסי של משפחות המלוכה של פרוסיה וגרמניה.
גני סנסוסי - גנים מרהיבי עין בהם מזרקות, פסלים ויצירות אומנות במתחם ארמון סנסוסי.
ארמון האורנז'רי (Orangerieschloss) - ארמון המשנה של סנסוסי, שימש, כמו קודמו, את המשפחה המלכותית.
הארמון החדש - נבנה בין 1763–1769, לרגל חגיגת סיום מלחמת שבע השנים.
ארמון זה גדול בהרבה מסנסוסי, שלו היה תפקיד חשוב בענייני הפוליטיקה והממשל בגרמניה.
ארמון צציליינהוף - אשר אירח את ועידת פוטסדאם בתום מלחמת העולם השנייה.
מגדל איינשטיין - מצפה כוכבים שנבנה כשיתוף פעולה בין אלברט איינשטיין והאדריכל אריך מנדלסון.
בית התה הסיני - מתחם גדול של מבנים בסגנון סיני, שהיוו מקום מפגש חברתי-תרבותי באותם הימים.
שער נאואן - הדוגמה הראשונה להשפעה של אדריכלות התחייה הגותית האנגלית ביבשת אירופה.
פוטנציאל לנארד-ג'ונס הוא ביטוי המתאר את האינטראקציה בין אטומים או מולקולות נייטרלים בסריג.
אטומים ומולקולות נייטרליים נתונים לשני כוחות בגבולות של מרחקים גדולים ומרחקים קצרים: כוח ואן דר ואלס מושך במרחקים ארוכים וכוח דוחה שנובע מחפיפה בין האורביטלים של האלקטרונים באטומים עקב עקרון האיסור של פאולי.
פוטנציאל לנארד-ג'ונס (שנקרא גם "L-J Potential" או "פוטנציאל 6-12") הוא מודל מתמטי פשוט המתאר את ההתנהגות הפיזיקלית הנ"ל.
הוא הוצע ב-1931 בידי ג'ון לנארד-ג'ונס מאוניברסיטת בריסטול.
כאשר הוא חוזק הפוטנציאל (עומק בור הפוטנציאל) ו- הוא קוטר הספרה הקשיחה של החלקיקים (עבור מרחק הקטן או שווה לרדיוס הספרה מתנהג החלקיק כמו גוף צפיד מוצק).
פרמטרים אלה ניתן למצוא על ידי ניסויים ומדידות כדי לשחזר תוצאות ניסיוניות או להסיקם באמצעות חשבונות המערבים כימיה קוונטית.
מתאר את הדחייה ואילו האיבר
הפונקציה של הכוח הוא מינוס הגרדיאנט של הפוטנציאל לעיל:
פוטנציאל לנארד-ג'ונס (פוטנציאל L-J) הוא קירוב.
לצורה בה הוא בחר לתאר את הדחייה אין שום הצדקה תאורטית; הכוח הדוחה צריך להיות תלוי מעריכית במרחק, אבל איבר הדחייה של פוטנציאל L-J הוא יותר נוח בשל הקלות והיעילות שבחישוב r12 כריבוע של r6. הכוח המושך, לעומת זאת, נגזר מכוח לונדון (פיזור) והאינטראקציה בין מומנטים חשמליים רגעיים בין החלקיקים.
פוטנציאל L-J הוא קרוב די טוב בגלל פשטותו ומשמש לעיתים תכופות כדי לתאר את התכונות של גזים, וכדי למדל את אינטראקציות הפיזור והחפיפה בדגמים מולקולריים.
הוא די מדויק עבור גזים אצילים והוא קרוב טוב במרחקים גדולים וקצרים עבור אטומים נייטרלים ומולקולות נייטרליות.
בגרף לעיל מוצג פוטנציאל L-J עבור דימר ארגון וכן הסטייה שלו (עקב הקרוב הלא מדויק של הכוח הדוחה) מהפוטנציאל שנמדד ניסיונית.
שיטות יותר עדכניות, כגון משוואת סטוקמייר (Walter H.
Stockmayer) ומשוואת multi מתארות את האינטראקציות הבין-מולקולריות בדיוק רב יותר.
שיטות כימיה קוונטית, כגון תורת ההפרעות של מולר-פלסט (Møller-Plesset perturbation theory), צברים מצומדים או full configuration interaction מפיקות תוצאות עוד יותר מדויקות, אבל דורשות חישובים הרבה יותר כבדים.
בפיזיקה, פוטנציאל כימי (מסומן בדרך כלל באות ) הוא כמות האנרגיה שיש להשקיע על מנת להוסיף חלקיק למערכת קיימת בטמפרטורה כלשהי.
לעיתים קרובות מתבלבלים בין פוטנציאל כימי לאנרגיית פרמי שהיא האנרגיה של רמת האנרגיה המאוכלסת הגבוהה ביותר במערכת פרמיונים בטמפרטורת האפס המוחלט.
הגדרת פוטנציאל כימי, דרך אנרגיה חופשית של הלמהולץ, נתונה על ידי:
הגדרת הפוטנציאל הכימי, דרך האנרגיה של המערכת, היא:
כאשר S היא האנטרופיה של המערכת.
חלקיקים נוטים לנוע מפוטנציאל כימי גבוה יותר לפוטנציאל כימי נמוך יותר.
במובן זה, הפוטנציאל הכימי הוא הכללה של "הפוטנציאלים של הפיזיקה" כמו הפוטנציאל הכובדי.
כאשר כדור מתגלגל במורד גבעה, הוא נע מפוטנציאל כובדי גבוה יותר (אנרגיה גבוהה יותר או פוטנציאל גבוה יותר לבצע עבודה) לפוטנציאל כובדי נמוך יותר.
באותו אופן, כאשר מולקולות נעות, מגיבות, משנות מצב צבירה וכו', הן תמיד נוטות לשנות את מצבן מפוטנציאל כימי גבוה לפוטנציאל כימי נמוך, ומשנות בכך את מספר החלקיקים בכל רמת פוטנציאל, שהוא משתנה צמוד (conjugate variable) לפוטנציאל הכימי.
הדוגמה הפשוטה ביותר היא של מערכת של מולקולות שמפעפעות בסביבה הומוגנית.
במערכת כזאת, המולקולות נוטות לנוע מאזורים של ריכוז גבוה לאזורים של ריכוז נמוך, עד אשר בסופו של דבר הריכוז יהיה זהה בכל מקום.
ההסבר המיקרוסקופי לכך מתבסס על התאוריה הקינטית והתנועה האקראית של מולקולות.
אף על פי כן, פשוט יותר לתאר את התהליך במונחים של פוטנציאלים כימיים: בטמפרטורה נתונה, למולקולה יש פוטנציאל כימי גבוה יותר באזור בעל ריכוז גבוה, ופוטנציאל כימי נמוך יותר באזור בעל ריכוז נמוך.
תנועה של מולקולות מפוטנציאל כימי גבוה לפוטנציאל כימי נמוך מלווה בשחרור (פחת) אנרגיה חופשית.
לפיכך, תנועה זאת היא תהליך ספונטני.
מבחינה אונטולוגית, מצב של ריכוז גבוה של מולקולות בתחום נתון הוא מלכתחילה מלאכותי באופיו ולא "טבעי", ולכן נכון קונספטואלית לייחס גודל כמו פוטנציאל לאוסף מולקולות שהגיע למצב מסוים בצורה מעושה.
דוגמה אחרת, המבוססת לא על ריכוז אלא על מעבר פאזה, היא כוס של מים נוזליים עם קוביות קרח בתוכה.
מעל 0 מעלות צלזיוס, למולקולת H2O שנמצאת בפאזה הנוזלית (מים נוזליים) יש פוטנציאל כימי נמוך יותר מאשר מולקולת מים בפאזה המוצקה (קרח).
כאשר מקצת מהקרח נמס, מולקולות H2O משנות מצבן ממוצק למצב נוזל בו הפוטנציאל הכימי שלהן נמוך יותר, כך שקוביות הקרח מתכווצות בהדרגה.
מתחת ל-0 מעלות צלזיוס, למולקולות שבפאזת הקרח יש פוטנציאל כימי נמוך יותר, כך שקוביות הקרח גדלות.
בטמפרטורה של נקודת ההתכה, 0 מעלות צלזיוס, הפוטנציאלים הכימיים במים ובקרח משתווים; קוביות הקרח לא גדלות או מתכווצות, והמערכת נמצאת בשיווי משקל.
פוטנציאלים כימיים הם חשובים בהיבטים רבים של כימיה של מצבי שיווי משקל, כמו התכה, רתיחה, התאיידות, מסיסות, אוסמוזה, וכן ביישומים כמו כרומטוגרפיה.
בכל מקרה ישנו קבוע אופייני שהוא פונקציה של הפוטנציאלים הכימיים של שני האובייקטים שנמצאים בשיווי משקל.
באלקטרוכימיה, יונים לא תמיד נוטים לנוע מפוטנציאל כימי גבוה לנמוך, אבל הם תמיד נעים מפוטנציאל אלקטרוכימי גבוה לנמוך.
הפוטנציאל האלקטרוכימי מאפיין באופן מלא את כל ההשפעות על תנועת היון, בעוד הפוטנציאל הכימי כולל הכל פרט לכוח החשמלי.
פוטנציאל כימי של גז אידיאלי קלאסי נתון על ידי:
עבור גז אידיאלי של בוזונים בטמפרטורה אפס הפוטנציאל הכימי שווה לאנרגיית רמת היסוד, זאת כיוון שכל חלקיק שייכנס למערכת בטמפרטורה אפס ישב ברמת היסוד.
לעומת זאת עבור גז אידיאלי של פרמיונים בטמפרטורה אפס, הפוטנציאל הכימי שווה לאנרגיית פרמי (), זאת כיוון שבגלל עקרון האיסור של פאולי פרמיונים לא יכולים לאכלס את אותו מצב קוונטי, ולכן ייכנסו למצב הפנוי בעל האנרגיה הנמוכה ביותר.
פוטנציאל מים הוא פוטנציאל האנרגיה של מים.
מושג זה מתייחס ליכולת המים לעבור מאזור לאזור בזכות האוסמוזה, כוח הכבידה, לחץ מכני, ואפקט המטריקס (ביחס לשטח הפנים) תחת תנאים סטנדרטיים של טמפרטורה ולחץ (STP).
נושא זה נלמד מתצפיות על תנועת המים בצמחים, בבעלי חיים ובמוצקים.
תופעות רבות נגרמות עקב הפרשים בפוטנציאל מים, ביניהן יניקת המים על ידי שורשי הצמחים, הזדקרות ניצנים כלפי מעלה והנזקים שגורמות שתיית מים מזוקקים, כמו גם מים מלוחים.
בכל התופעות הללו עוברים המים באוסמוזה דרך קרומי התאים לכוון הפוטנציאל הנמוך.
(לכן הצמחים ירכזו חומרים מומסים בעליהם, על מנת להוריד את פוטנציאל המים, ולהעלות את המים מהאדמה.)
פוטנציאל המים אינו שווה בכל מקום ומשתנה באופן ליניארי ביחס למשוואה זו:
במשוואה, לחץ המים מסומן באות היוונית (פסי) .
- פוטינציאל אוסמוטי - כמות המומסים במים.
- פוטנציאל לחץ - הטורגור.
- פוטנציאל הגרביטציה - כוח המשיכה.
- פוטנציאל מטריקס - למשל, המשיכה לדפנות.
מחושב על ידי משוואה זו: , כאשר:
– מולליות התמיסה, גרם מול ל-1,000 גרם מים.
– קבוע היוניזציה (גורם ואן 'ט הוף ), נספר לפי כמות היונים.
עבור תמיסה לא מיוננת ערכו .
פוטס פוינט הוא פרוור בסידני.
פוטס פוינט מנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney).
פוטס פוינט הוא פרוור מיושב בצפיפות, השוכן על לשון יבשה צרה בין המפרצים אליזבת' ביי ווולומולו ביי.
הוא ממוקם כ-3 ק"מ ממרכז העסקים הראשי של סידני, וגובל במפרץ ג'קסון ומפרצוניו בצפון, מזרח ומערב.
בדרום מזרח הוא גובל בפרוור אליזבת' ביי, ובדרום מערב בוולומולו.
גבולותיו המדויקים הם רחוב מקלי במזרח, דרך דרלינגהרסט בדרום מזרח, רחוב ויליאם בדרום ורחוב ברוהאם במערב.
פוטס פוינט קרוי על שם ג'וזף הייד פוטס, עובד בנק ניו סאות' ויילס, שקנה את גבעת וולומולו המשקיפה לנמל (שטח של 6.5 אקרים) וכינה את אחוזתו החדשה פוטס פוינט.
בעל אדמות נוסף שנחלתו היא חלק מהפרוור הוא אלכסנדר מקליי, שאחוזתו מהווה את חלקו הדרומי של פוטס פוינט ואת חלק הצפוני של אליזבת' ביי, ועל שמו קרוי רחוב מקליי החוצה את הפרוור.
במרוצת המאה ה-19 נבנו בתי יוקרה ג'ורג'יאניים לאורך קו הרכס המשקיף לנמל, חלקם שרדו עד המאה ה-21. אחד הבניינים העתיקים ששרדו הוא בית הטוסקולום (Tusculum) שמשכן כעת את המכון המלכותי האוסטרלי לארכיטקטורה.
הבניין עוצב על ידי הארכיטקט ג'ון ורג', שתכנן בתים רבים אחרים בפרוור.
בפוטס פוינט נבנו בתי הדירות הראשונים בסביבתו, ומהראשונים שנבנו בניו סאות' ויילס, ובמהלך מלחמת העולם השנייה המשיכה תנופת בנייה בפרוור בקווים דומים.
בתקופת מלחמת וייטנאם הפך אזור קינגז קרוס בפוטס פוינט להיות מרכז הבילויים של חיילים שזכו לחופשה במהלך שירותם, והפך במהלך שנות השישים למוקד סמים וזנות.
במהלך המאה ה-21 בתי מלון רבים בפרוור נהרסו ונבנו במקומם בתי מגורים ומלונות רבי קומות, וכתוצאה מכך קו הרקיע של הפרוור העפיל משמעותית.
פוטס פוינט מונה מספר סגנונות ארכיטקטוניים שונים, מווילות ויקטוריאניות משלהי המאה ה-19 ועד ריכוז בנייני האר דקו הגדול ביותר באוסטרליה.
רבים מהם נמנו כנכסים לשימור של מדינת ניו סאות' ויילס, כולל הטוסקולום ובית רוקוול, שהם מהבתים העתיקים במדינה.
אזור קינגז קרוס השוכן בין פוטס פוינט לאליזבת' ביי הוא מוקד חיי לילה בסידני, ומונה מועדוני לילה, מועדוני חשפנות, פאבים ומסעדות הפתוחים עד השעות המוקדמות של הבוקר.
בקינגז קרוס מצויה תחנת הרכבת קינגז קרוס, אחת התחנות הסואנות בקרבת העיר והתחנה השנייה בקו הפרוורים המזרחיים של סיטירייל.
פוטס פוינט נחשב לאזור הבילויים של קהל צעיר יחסית (וכולל אכסניות רבות בחלקו הדרומי לתרמילאים), ונחשב לאזור סובלני לצורכי האוכלוסייה הגאה בסידני.
פּוׁטסדאמֶר פְּלאץ הוא מתחם רחב-ידיים של מבני משרדים, מסחר ומגורים, שנבנה החל משנת 1993 על שטח בלב העיר ברלין, שנהרס כמעט כליל במלחמת העולם השנייה ונותר ריק בשל קרבתו לחומת ברלין.
האזור, שנועד להיות המרכז החדש של העיר, פותח בידי מספר חברות מסחריות (בהתאם לתוכנית-על משותפת שיזמה עיריית ברלין) ובתכנונו השתתפו אדריכלים רבי-מוניטין, בהם הלמוט יאן, רנצו פיאנו וריצ'רד רוג'רס.
המתחם נקרא על שם כיכר פוטסדאם ההיסטורית, שהשתרעה בשטחו.
במקום שבו שוכן כיום המתחם השתרעו החל במאה ה-19 רובע טירגארטן (Tiergartenviertel) – שכונת מגורים אמידה, שזכתה לכינוי "רובע המיליונרים" – וכיכר פוטסדאם, שהייתה בשנות ה-20 למרכז של תרבות הפנאי בברלין.
בשל קרבתו לקריית הממשל הנאצית נפגע האזור קשות בהפצצות בעלות הברית לקראת סוף מלחמת העולם השנייה ו-96 אחוזים מהבניינים בו נהרסו כליל.
השטח נותר ריק גם בשנים הבאות, מכיוון שהיה באזור שעתידו לא ברור, בגבול בין שלושה מאזורי הכיבוש של בעלות הברית בברלין (האמריקני, הבריט והרוסי).
בעקבות הקמת חומת ברלין בשנת 1961 הפך השטח לאזור ספר של מערב ברלין, ואיש לא התעניין בפיתוחו.
המצב השתנה בבת אחת עם נפילת החומה, כשהאזור הפך לפתע לאחד משטחי הבניה הנחשקים ביותר בכל אירופה – שטח ענקי, ללא מגבלות, בלב-לבה של העיר.
פיתוחו של השטח נראה כדרך סמלית ומעשית כאחת לאיחודה המחודש של העיר ולאיחוי הצלקות שנותרו משנים של הפרדה.
הפרלמנט העירוני, הסנאט של ברלין (Senat von Berlin), ארגן תחרות אדריכלית לפיתוחו המחודש של האזור.
לתחרות ניגשו 17 מתחרים ובאוקטובר 1991 הוכרז הזוכה, משרד האדריכלים הגרמני הילמר וזאטלר.
לאחר מכן, בחר הסנאט של ברלין לחלק את האזור לארבעה חלקים שכל אחד מהם נמכר למשקיע מסחרי אחר, אשר ניגש ליישם בחלק שקנה את תוכנית האב לבינוי של הילמר וזאטלר.
בתקופת הפיתוח היה מתחם פּוׁטסדאמֶר פְּלאץ אתר הבנייה הגדול באירופה.
אף שתוצאות פיתוח הכיכר מרשימות בגודלן, האיכות האדריכלית של התוצאה הסופית זכתה לשבחים ולביקורת כמעט באותה מידה.
החלק הגדול ביותר מבין ארבעת החלקים נמכר לחברת דיימלר-בנץ אשר שכרה את שירותיו של האדריכל האיטלקי הנודע רנצו פיאנו ליצירת העיצוב הכולל של תוכנית הבניה בתוך מגבלות תוכנית האב של הילמר וזאטלר.
בגבולות התוכנית שהיתווה פיאנו קמו 19 בניינים שונים, בתכנון אדריכלים אחרים שעבדו בהתאם למרכיבי תוכניתו.
אחד מהם היה ריצ'רד רוג'רס הבריטי, אשר ניגש לתחרות תכנון הכיכר כולה, אך לא זכה.
בטקס תחילת העבודות באתר דיימלר-בנץ, ב-11 באוקטובר 1993, נכח ראש עיריית ברלין אברהרט דיפגן, ופתיחת האתר לקהל, בנוכחות נשיא גרמניה רומן הרצוג, הייתה ב-2 באוקטובר 1998.
19 הבניינים שהוקמו באתר דיימלר כללו את משרדי מטה החברה, בבניין בן 21 קומות (הגבוה ביותר בכיכר), בנייני משרדים לחברות גדולות אחרות, בהן חברת רואי החשבון פרייס ווטרהאוס קופרס, בנק ברלינר פולקסבנק, ובניין קולהוף היוצא דופן, בכיכר פוטסדאם מספר 1, בו שוכנות חברות עורכי דין בולטות.
בקומה העליונה של הבניין מרפסת תצפית בגובה 100 מטר, שאליה מגיעה המעלית המהירה ביותר באירופה.
מן המרפסת ניתן לראות רבים מאתריה הבולטים של העיר.
במסגרת אתר דיימלר שופץ אף בניין ויינהאוס הות הישן, ופועלים בו מסעדה, בית קפה וגלריה לאומנות מודרנית של דיימלר.
חברת סוני רכשה את החלק השני בגודלו במתחם כיכר פוטסדאם כדי להקים בו את המטה החדש של החברה באירופה.
מרכז סוני, אשר תוכנן על ידי האדריכל הלמוט יאן, הוא מבנה ענק של זכוכית ופלדה אשר מעליו חופה דמוית אוהל, המכסה על כיכר ציבורית שאורכה המקסימלי 102 מטר.
את ההשראה לגג-האוהל שאב יאן מהר פוג'י ביפן.
מבנה זה סוטה במידה ניכרת מתוכנית האב של הילמר וסאטלר לאתר זה.
ב"מגדל הרכבת" (Bahntower) בגובה 102 מטר, על 26 קומותיו, שוכן מטה דויטשה באן, חברת הרכבת הלאומית של גרמניה.
חלקים מתוך מלון אספלנדה אשר שרדו את מלחמת העולם השנייה שולבו בחלקו הצפוני של מרכז סוני, כולל אולם הקיסר, אשר הועתק ממקומו במבצע הנדסי מורכב למרחק של כ-75 מטר ממיקומו המקורי.
בסמוך נפתח מחדש בשנת 2001 קפה יוסטי ולידו בר יוסטי השוכן במה שהיה פעם חדר ארוחות הבוקר במלון אספלנדה.
אף חלק זה של בית המלון הועתק למרחק קצר ממקומו המקורי.
מרכז סוני נפתח ב-14 ביוני 2000 בטקס רב-משתתפים, בנוכחות יושב ראש חברת סוני העולמית ובהשתתפות התזמורת הפילהרמונית של ברלין.
החלק השלישי בכיכר פוטסדאם הפך למרכז בייסהיים ובניינים סמוכים העומדים על אתר משולש בצורתו בצדו המזרחי של אברטטשטראסה.
המתחם נבנה כולו במימונו העצמי של איש העסקים הגרמני, המיליארדר , בעליה של חברת הקמעונאות והסיטונאות מטרו.
החלק הרביעי בתוכנית הוא פארק קולונאדן, המורכב ממספר מבנים לאורך הצד המזרחי של אתר תחנת הרכבת פוטסדאם, במקביל לאתר דיימלר.
מתחם זה שוכן במקום שבו ניצב האוס פאטרלנד.
פרויקט פוטסדאמר פלאץ היה לסלע מחלוקת מעת תחילתו, ויש רבים המבכים את הדרך שבה פותח האזור ומוסחר.
כך למשל, החלטת הסנאט של ברלין לחלק את השטח בין ארבעה משקיעים, בשעה שמספר רב של הצעות אחרות הוגשו לפיתוח, עוררה תהיות רבות.
אף המחיר הנמוך יחסית שנדרשה חברת דיימלר-בנץ להפקיד כדי להבטיח את חלקה, עוררה שאלות במשרד המבקר הכללי של ברלין ובאיחוד האירופי בבריסל, דבר שגרם לדרישת תשלום נוספת מחברת דיימלר.
היו אף מחאות באשר לאופן שבו מתכננת חברת דיימלר להשתמש בשטח, ואף שהיום מרכז קניות גדול (Potsdamer Platz Arkaden) הוא חלק ממתחם דיימלר, הדבר לא היה חלק מתוכנית הבינוי המקורית, ורק לאור מחאות הציבור דרש הסנאט של ברלין כי התוכנית תכלול את בנייתו.
אף שמרכז קניות זה היה להצלחה מסחרית, רבים טוענים כי הוא פוגע באופי המקום וגורם ל"אמריקניזציה" של האזור.
על אף המחלוקות מושך מתחם פוטסדאמר פלאץ כ-70,000 מבקרים מדי יום עבודה, ו-100,000 מבקרים בימי סוף השבוע.
חששות שהועלו בעת תכנון המקום, ולפיהן רחובות הרובע יהיו ריקים מאדם לאחר השעה 6:00 בערב, התבררו חסרי ביסוס.
מרכז הקניות Arkaden, בשטח של כ-40,000 מ"ר, על 133 חנויותיו ומסעדותיו, מהווה מוקד משיכה מרכזי.
במקום פועלים אף ארבעה בתי מלון גדולים וכן הקזינו הגדול באירופה (Spielbank Berlin).