tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לצד כתיבת שירים, טרנטר לקח/ה שיעורים במנהל עסקים, כהכנה לקריירה במוזיקה.
בהיותו בברקלי, טרנטר הקימ/ה את קרן מלגות לחינוך נוער להט"ב, Musicians with a Mission.
ב-2003 זכת/ה טרנטר בפרס Outmusic על השיר "Blend In", שכתב/ה יחד עם סטפני דלק.
ב-2004, טרנטר הצטרפ/ה להקת הרוק האמריקאית, Semi Precious Weapons .
ב-2009–2011, טרנטר הופיע/ה, כחלק מהלהקה, כמופע חימום במספר הופעות בסיבוב ההופעות The Monster Ball Tour של ליידי גאגא.
כמו כן, הלהקה הופיעה, כמופע חימום, במספר הופעות בסיבוב ההופעות Warrior Tour של קשה.
עד להתפרקות הלהקה ב-2014, הלהקה הוציאה 3 אלבומי אולפן.
לאחר שעבר/ה לגור בלוס אנג'לס ב-2012, טרנטר הוחתמ/ה בחברת התקליטים וורנר צ'אפל מיוזיק , במיוחד בשביל לכתוב שירים לאמנים אחרים.
טרנטר החל/ה לשתף פעולה עם אמנים כמו ג'סטין ביבר, סלינה גומז והיילי סטיינפלד, כמו כן עם פיפת' הרמוני ופול אאוט בוי.
טרנטר ושותפתו לכתיבה, ג'וליה מייקלס, שיתפו פעולה במספר רב של להיטי בילבורד, בין היתר השירים "Good for You" של סלינה גומז בשיתוף אייסאפ רוקי, ו-"Sorry" של ג'סטין ביבר, שהחזיקו במקום הראשון ברדיו הפופ למשך שלושה שבועות כל אחד.
טרנטר ומייקלס גם כתבו יחד את אלבום הסולו השלישי של גוון סטפאני, This Is What the Truth Feels Like.
בדצמבר 2015, טרנטר נבחר/ה לאחד מ-"20 פורצי הדרך הגדולים של 2015" של רולינג סטון על תרומותיו/ה לכתיבת השירים למצעדי הפופ של 2015.
מאז, כתב/ה טרנטר למוזיקאים רבים, בין היתר לבריטני ספירס ולינקין פארק, וכן סיפק/ה קולות גיבוי לשיר "Tied to You" של The Knocks והיה/הייתה אחד מהכותבים של השיר "Carry Me" של קייגו בהשתתפות ג'וליה מייקלס, שנמצא באלבום הבכורה של קייגו, Cloud Nine.
בטקס פרסי הפופ של BMI לשנת 2017, טרנטר נבחר/ה לכותב שירי הפופ של השנה לשנת 2017 ואספ/ה פרסים על כתיבה משותפת של ארבעה מהשירים המובילים של השנה.
ב-2018, השיר "Issues" של ג'וליה מייקלס, שאליו היה/הייתה שותף בכתיבתו, היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית שיר השנה.
טרנטר הופיע/ה כאורח בתוכנית הטלוויזיה של , הלילה עם צ'לסי.
בדצמבר 2008, טרנטר הופיע/ה בתוכנית הריאליטי של MTV, Made , בה עזר/ה לנערה צעירה להפוך לכוכבת רוק.
ב-2010, טרנטר הופיע/ה בווידאו קליפ של השיר "Telephone" של ליידי גאגא.
ב-2012, טרנטר הופיע/ה בסרט התיעודי .
שנהפרסקטגוריהעבורתוצאהמקור2024פרס גראמיפזמונאי השנה, לא קלאסי2025פרס גראמישיר השנה"Good Luck, Babe!"
ג'סטין ביבר: העולם שלנו הוא סרט הופעה תיעודי אמריקאי משנת 2021, העוסק בזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר, בזמן שהוא מתכונן לקונצרט הראשון שלו מזה שלוש שנים.
רטנר, ובהפקת אולפני אמזון, יצא לאור ב-8 באוקטובר 2021 באמזון פריים וידאו.
בטקס פרסי גראמי ה-65 הסרט היה מועמד בקטגוריית הסרט המוזיקלי הטוב ביותר .
הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר לא הופיע במשך שלוש שנים, לאחר שסבב ההופעות המתוכנן "changes tour", בוטל עקב התפרצות מגפת הקורונה ברחבי העולם.
הסרט מתעסק בחייו האישיים של זמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר, ועוקב אחריו במהלך הכנותיו להופעה בסילבסטר, 31 בדצמבר 2020, על גג בית המלון בוורלי הילטון .
עקב הגבלות הריחוק החברתי במגפת הקורונה, השתתפו בקונצרט רק 240 אנשים, תוך שהוא מועבר בשידור חי ברחבי העולם.
הסרט מתאר גם את ההכנות הטכניות לקראת המופע.
הזמר ג'סטין ביבר הרחיב לגבי מטרת הסרט התיעודי:
הסרט בוים בידי מייקל ד.
רטנר, והופק על ידי חברת OBB Media , תוך שמשולבים בו גם קטעי וידאו שצילמו ג'סטין ביבר יחד עם אשתו היילי.
עקב התפשטות המגפה, כל המעורבים בהפקה נדרשו לבצע בדיקת קורונה.
רטנר התבטא כי ההפקה התמקדה בנושאי מנהיגות ונאמנות, וכי הוא רצה להראות את העובדה שביבר עובד עם אותם אנשים במשך שנים ארוכות, וכן שאף ללכוד את עבודת הצוות ואת המסירות הכרוכה בהשגת הביצועים של הזמר.
ב-7 בספטמבר 2021, ביבר פרסם טיזר לסרט בחשבון האינסטגרם שלו, עם קטע שלו שר את "All Around Me" מתוך אלבומו, Changes.
ב-7 בספטמבר 2021, אולפני אמזון הודיעו כי הסרט ישוחרר ביותר מ-240 מדינות ב-Prime Video ב-8 באוקטובר 2021.
ריצ'רד רופר משיקגו סאן טיימס כתב כי זהו סרט מלוטש ומצולם היטב, וכי יהווה חווית צפייה מהנה למעריצים.
כריס אזופרדי מהניו יורק טיימס וריאן לאטנציו מ-IndieWire כתבו כי זה סרט המיועד למעריצים הגדולים ביותר.
ג'סטין ביבר: עונות היא סדרה דוקומנטרית משנת 2020 העוקבת אחר ההתמודדויות בחייו האישיים של הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר, על רקע חזרתו של ביבר לתעשיית המוזיקה לאחר הפסקה של שלוש שנים.
במהלך הסדרה ביבר משתף בחייו האישיים, על התמודדויותיו הנפשיות, מצבו הבריאותי, נישואיו הטריים עם היילי בולדווין, והתקרבותו לנצרות.
לצד ביבר מופיעים גם היילי בולדווין, המנהל המוזיקלי, סקוטר בראון וצוות ההפקה, אריאנה גרנדה, קים קרדשיאן, בילי אייליש ועוד.
הסדרה שודרה ליוטיוב פרימיום ופרק הבכורה של הסדרה, "Leaving the Spotlight" (בעברית: "לצאת מהזרקור") צבר 32.65 מיליון צפיות בשבוע הראשון ליציאתו ושבר שיא של כל הזמנים, בכך שעלה על פרק הבכורה מהעונה השנייה של "ליזה לפי דרישה" והפך לפרק הבכורה אשר שודר ביוטיוב הנצפה ביותר בשבוע הראשון לצאתו.
ב-24 בדצמבר 2019, הכריז ביבר לראשונה על סדרת הדוקו שעומדת לצאת.
הסדרה מתוארת כ"מבט אינטימי ומעמיק על חייו לאחר הוצאת אלבומו, Purpose.
הסדרה כוללת את טקס החתונה שלו ונישואיו להיילי ביבר וגם את המוזיקה ויצירת אלבום האולפן החמישי שלו, Changes.
ב-31 בדצמבר 2019 פורסם טריילר לסדרה.
הצצה נוספת לסדרה נחשפה בספיישל דיק קלארק לסילבסטר, בקטע שביבר אומר "כבני אדם, אנחנו עוברים כל כך הרבה עליות ומורדות.
כל כך הרבה עונות טובות, עונות רעות.
ב-27 בינואר 2020 הועלו ארבעת הפרקים הראשונים של הסדרה ב-YouTube Premium, פרקים מאוחרים יותר שוחררו באופן לא סדיר.
מ-27 בינואר 2020 החלו לצאת שני פרקים כל שבוע למשתמשי YouTube ללא מנוי YouTube Premium.
ג'סטין ביבר: Believe הוא סרט הופעה תיעודי אמריקאי משנת 2013, בבימויו של ג'ון מ.
הסרט מתעד את הזמר הקנדי ג'סטין ביבר בהכנותיו לקראת סיבוב הופעות השני שלו, "Believe Tour".
הסרט הוא המשך לסרט התיעודי הקודם על ג'סטין "ג'סטין ביבר: הסרט", וצבר הכנסות של 32.2 מיליון דולר ברחבי העולם.
ב-3 באוקטובר הודיע ביבר על כוונתו לפרסם שיר חדש פעם בשבוע בימי שני במשך 10 שבועות, כהקדמה לסרט השני שלו.
הסרט מתעד את ביבר וצוות ההפקה שלו כשהם בסיבוב ההופעות השני שלו.
הסיבוב נועד לעזור בקידום אלבום האולפן השלישי שלו, Believe, אשר יצא לאור ב-19 ביוני 2012. הסיבוב החל ב-29 בספטמבר 2012 בגלנדייל, והסתיים ב-8 בדצמבר 2013 בפרת'.
בסרט הוצגה היכרות של ביבר עם אוולינה, ילדה שחולה בסרטן וחולמת להתחתן עם ביבר.
באחת מההופעות ביבר העלה את אוולינה לבמה והקדיש לה את השיר "One Less Lonely Girl".
לאחר תקופה, ביבר קיבל בפתאומיות ידיעה שאוולינה נפטרה, ומיד צייץ על כך בחשבון הטוויטר שלו, וסחף אחריו אלפי תגובות תמיכה ממעריצים ותומכים בעולם.
הקרנת הבכורה של הסרט אירעה ב-18 בדצמבר 2013 דרך Open Road Films בלוס אנג'לס קליפורניה, ולאחר מכן שודרה בכל רחבי ארצות הברית וקנדה.
הסרט יצא רשמית לבתי הקולנוע ב-25 בדצמבר 2013. הסרט ספג ביקורות שליליות רבות, והכניס 32.2 מיליון דולר ברחבי העולם.
ג'סטין ביבר: הסרט הוא סרט הופעה תיעודי אמריקאי משנת 2011, בבימויו של ג'ון מ.
הסרט מתעד את הזמר-יוצר הקנדי ג'סטין ביבר בהכנותיו לקראת ההופעה הגדולה שלו במדיסון סקוור גארדן.
Never Say Never הוא הסרט התיעודי הראשון של ביבר.
הוא זכה להצלחה בקופות וצבר הכנסות של קרוב למאה מיליון דולר, וכך הפך סרט ההופעה הרווחי ביותר מאז שנת 1984, והסרט התיעודי השלישי בעל ההכנסות הגבוה ביותר מאז 1982.
הסרט מתעד את הזמר-יוצר ג'סטין ביבר יחד עם צוות ההפקה שלו כשהם בסיבוב ההופעות העולמי הראשון שלו.
הסיבוב נועד לעזור בקידום אלבום הבכורה שלו, My World 2.0, ובקידום המיני-אלבום הראשון שלו, My World.
הסיבוב החל ב-23 ביוני 2010, בהרטפורד שבארצות הברית, והסתיים ב-19 באוקטובר 2011, בקראקס, שבוונצואלה.
רוב הצילומים התרחשו בעשרת ימי ההכנה להופעה הגדולה באוגוסט 2010 במדיסון סקוור גארדן.
ההופעה נחשבה להצלחה קופתית גדולה, כל הכרטיסים נמכרו תוך 22 שעות.
ג'יידן סמית' הצטרף לביבר במהלך העצירה במדיסון סקוור גארדן במהלך סיבוב ההופעות My World Tour, כדי לבצע את השיר לסצנות שיופיעו בסרט.
הסרט כולל גם קטעים מביקורו של ביבר בעיר הולדתו בזמן שהותו בקנדה כחלק מסבב ההופעות.
בזמן שבילה עם חברי ילדותו פגע ביבר במיתרי הקול שלו.
בעקבות כך דחתה ההפקה את הופעתו בסירקיוז, ועל ביבר נאסר לדבר במשך כמה ימים.
הקרנת הבכורה של הסרט אירעה ב-11 בפברואר 2011, וזכתה להצלחה בקופות.
עלות הפקת הסרט עלתה על 13 מיליון דולר, והוא גרף הכנסות של כ-12.4 מיליון דולר ביום הראשון ליציאתו ו-29,514,054 דולר בשבוע הראשון - מ-3,105 בתי קולנוע.
הסרט התעלה על הציפיות ונחל הצלחה קופתית כאשר בסוף השבוע הראשון הכניס למעלה מ-30 מיליון דולר, ובכך כמעט ועקף את הכנסות הסרט "לזרום עם זה" (פברואר 2011) שעמדו על 31 מיליון דולר.
הוא סרט ההופעה הרווחי ביותר מאז שנת 1984, והסרט התיעודי השלישי בעל ההכנסות הגבוה ביותר מאז 1982.
בסך הכל היו לסרט הכנסות של 73,013,910 דולר בארצות הברית ובקנדה (73.7% מהרווחים),וסך מכירות כללי של קרוב למאה מיליון דולר בכל העולם.
בסיבוב ההופעות My World Tour שר ביבר שירים מאלבום הבכורה שלו, My World 2.0, ומהמיני-אלבום הראשון שלו, My World.
ג'סטין ביבר: Never Say Never - פסקול הסרט המקוריWith You
בפברואר 2011 הוקרנה בבתי קולנוע תלת־ממדיים בארצות הברית ובקנדה, באופן מוגבל, גרסה חלופית של הסרט בשם "Justin Bieber: Never Say Never - Director's Fan Cut".
לגרסה זו התווספו 40 דקות שלא היו בגרסה המקורית, בעוד ש-30 דקות מהסדר המקורי הושמטו, כך שמשך הצפייה הכולל הוא 115 דקות - 10 דקות יותר מהמקור.
לפני תחילת הסרט הוקרן פרומו לסרט לגיון הרקדנים יוצאי הדופן של ג'ון מ.
הסרט נתפס כפרודיה על סרטי מוזיקה כמו Never Say Never.
בסרט משתתפים בין היתר מרטין שין, אדם לוין, מריה קארי, סנופ דוג וג'סטין טימברלייק.
ג'סטין ברי היה אזרח אמריקאי שבגיל 13 הקים ותפעל אתר אינטרנט פורנוגרפי שהכיל סרטונים מגונים בהם הוא נראה מקיים יחסי מין עם נערים נוספים.
כאשר הגיע לגיל 18, ברי לקח חלק בכתיבת מאמר עבור עיתון הניו יורק טיימס.
לפני שהמאמר פורסם, הובטחה לברי חסינות מפני העמדה לדין בתמורה לכך שיסייע לרשויות לעצור גברים פדופילים הגולשים באתר האינטרנט שלו.
לאחר שהפרשה נחשפה, ברי נקרא להעיד בפני הקונגרס האמריקאי.
ברי נהג להופיע רבות בתקשורת בין השנים 2005 ל-2007.
בשנת 2018, בהיותו בן 32, ברי הוכרז כנעדר בזמן ששהה במקסיקו ולאחר מכן הוכרז כמת על ידי הרשויות.
ג'סטין ברי היה בנם של נוט מארווין ברי וקרן פייג'.
ברי גדל בעיר בייקרספילד שבקליפורניה ולמד במכון לאמנויות שבדאלאס, טקסס.
ברי התגורר במקסיקו יחד עם אביו, שדיבר ספרדית באופן שוטף וניהל מכוני עיסוי בעיר מסטלאן למשך תקופה.
ביוני 2005, כתב בעיתון הניו יורק טיימס בשם קורט אייכנוולד (Kurt Eichenwald) שמע על ברי בעקבות פוסט שהאחרון פרסם בפורטל Yahoo!
אייכנוולד יצר קשר עם ברי בצורה אנונימית דרך רשת האינטרנט וסיפר לו שהוא פזמונאי שרוצה להיפגש איתו.
למרות שברי חשש שחברו האנונימי יכול להיות שוטר סמוי, הוא הסכים לקבל מאייכנוולד סכום של 2,000 דולר ב-8 ביוני 2005, לפני שהסכים להיפגש איתו.
במהלך הפגישה, אייכנוולד הציג עצמו כעיתונאי והסביר לברי מדוע הוא רצה להיפגש עמו.
למרות שברי המשיך לתפעל את אתר האינטרנט שלו לאחר הפגישה עם אייכנוולד, אייכנוולד רכש את אמונו של ברי והאחרון נתן לו גישה לאתר האינטרנט שלו.
אייכנוולד ביקש מברי שידגים לו כיצד הוא מתפעל את האתר וברי הסכים והציג בפניו שיחה שהוא ניהל עם עוקביו באתר.
לאחר שברי חשף את זהותם של קטינים נוספים שנוצלו מינית על ידי מבוגרים, אייכנוולד ביקש מברי להוריד את האתר מהרשת ולמסור את המידע על הקטינים לרשויות החוק.
אייכנוולד השלים את המחקר שביצע על פועלו של ברי ואת כתיבת המאמר ב-19 בדצמבר 2005. הניו יורק טיימס פרסם את המאמר עם הכותרת "דרך מצלמת הרשת שלו, ילד מצטרף לעולם אינטרנטי מושחת".
המאמר סקר את פועלו של ברי והציג אותו כקטין שנוצל על ידי מבוגרים פדופילים.
ראיונות בתקשורת והעדות מול הקונגרס האמריקאי
ברי, ביחד עם אייכנוולד הופיע בתוכנית האירוח של אופרה וינפרי ב-15 בפברואר 2006 וסיפר את סיפורו.
ב-4 באפריל 2006 ברי הופיע מול הקונגרס האמריקאי וסיפר על הניצול שחווים קטינים בידי פדופילים בגירים ברשת האינטרנט.
במהלך העדות ציין ברי "אני לא היחידי, בניגוד למה שאתם חושבים" והמשיך עם סיפורו האישי.
ברי הביע את תסכולו מכך שדבר לא נעשה על מנת לעצור את הגברים שניצלו אותו.
חברים רבים בקונגרס הביעו רצון לשנות את החוק הנוגע בעונש כנגד מפיצי וצרכני פורנוגרפיית ילדים בעקבות סיפורו של ברי.
בנוסף, הקונגרס ציין לשבח את האומץ של ברי ואחד מחברי הקונגרס אף הציע להתחיל מבצע מקיף במטרה להילחם בפורנוגרפיית ילדים.
ברי סיפר שהתקיפה שינתה אותו והעיד: "בעזרת משפחתי והפסיכולוג שלי, אני מבין שההתעללות שחוויתי מקן הייתה נקודת מפנה עבורי וגרמה לי לפנות להרס עצמי.
לאחר המעשה, קן התנצל והבטיח שזה לא יקרה שוב, אבל כמובן שזה קרה".
ברי וקנת' שמרו על קשר גם לאחר שברי עבר למקסיקו עם אביו וציין שקנת' ביקר אותו שם פעם אחת.
הידידות עם ברי מוזכרת בבלוג של קנת', ביחד עם התכתבות בין השניים וכן תיאור הפגישה עם ברי.
ברי, אייכנוולד וגורלי הופיעו בראיון טלוויזיוני ברשת C-SPAN האמריקאית לפני עדותו של ברי בקונגרס.
ברי ואייכנוולד התראיינו בתוכניתו של לארי קינג ב-4 באפריל 2006. בנוסף, השניים התראיינו בתוכנית הבוקר של קייטי קוריק ברשת NBC.
בנוסף לראיון אותו העניקו השניים בתוכנית של אופרה וינפרי.
ב-9 במאי 2006, תוכנית הטלוויזיה "חוק וסדר: מדור מיוחד" הציגה פרק בשם Web ("רשת") המבוסס באופן חלקי על סיפורו של ברי ועוקבת אחר נער מתבגר המתחזק אתר אינטרנט המכיל פורנוגרפיית ילדים בכיכובו ובכיכוב אחיו הקטן.
באוגוסט 2007, ברי הופיע בגרסה אוסטרלית של התכנית "60 דקות" והתראיין בה על ההתעללות שעבר בתור נער.
ברי הופיע בפרק בתוכנית "ד"ר פיל" ששמו הוא "מאחורי העדשה: פורנוגרפיית ילדים".
ג'סטין ברי נעלם ב-23 באוגוסט 2018 בזמן ששהה בעיר אנסנדה שבמקסיקו והוא בן 32. לפי הרשויות, הוא נחשב למת.
ג'סטין טרל גורהם הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בריטאס וילנה מליגת העל הליטאית בכדורסל.
גורהם למד בבית הספר התיכון קלברט הול בטוסון, מרילנד, והתחייב למכללת טוסון.
הוא נמשך לתוכנית בין השאר בשל קרבתה למשפחתו, מה שאפשר לו להיות קרוב לאביו, שאובחן כחולה בסרטן התריסריון .
כ בטוסון העמיד גורהם ממוצעים של 2.8 נקודות ו-2.9 ריבאונדים למשחק.
בשנת ה הוא כבר העמיד ממוצעים של 9.8 נקודות ו-6.7 ריבאונדים למשחק, אף על פי ששיחק עם נקע בקרסול.
לעונת ה שלו הועבר גורהם לאוניברסיטת יוסטון וישב לא שיחק במשך שנה בשל חוקי ההעברות של ה-NCAA.
כג'וניור רשם גורהם שלוש נקודות ו-2.5 ריבאונדים בממוצע למשחק.
הוא פתח בחמישייה באופן קבוע בעונת ה שלו.
ב-3 בינואר 2021 הוא קלע 11 נקודות וקטף שיא קריירה של 19 ריבאונדים בניצחון 74–60 על האוניברסיטה המתודיסטית הדרומית.
הוא אסף את הצטיינות של ועידת האתלטיקה השנייה של הקבוצה השנייה (AAC) ונבחר לשחקן המשתפר ביותר של AAC בסיום העונה.
גורהם העמיד ממוצעים של 8.4 נקודות ו-8.6 ריבאונדים למשחק.
לאחר תקופתו בטוסון וביוסטון, חתם גורהם ב-15 ביולי 2021 בטלקום בון מהבונדסליגה הגרמנית.
ב-21 ביולי 2022 חתם גורהם בהפועל גלבוע גליל מליגת העל בכדורסל.
ב-16 במרץ 2023 שוחרר גורהם לבקשתו מהקבוצה וחתם בריטאס וילנה מה-LKL הליטאית.
ב-18 משחקיו בגלבוע רשם גורהם ממוצעים של 13.1 נקודות ו-9.6 ריבאונדים, כולל תשעה דאבל דאבלים.
גורהם הוא בנם של טוניה וג'רי גורהם.
אביו נפטר מסרטן התריסריון ב-2016, בגיל 53.
ג'סטין בונומו הוא שחקן פוקר אמריקאי אשר זכה בשלושה צמידי אליפות העולם בפוקר ובשני גביעי סבב טריטון, ונכון למאי 2025 ממוקם במקום השלישי בכל הזמנים בזכיות מטורנירים.
בונומו החל את קריירת הפוקר שלו כשחקן אונליין תחת השם "ZeeJustin" בפוקרסטארס.
הוא נחסם מהאתר ב-2006 לאחר שהתגלה שרימה בכך שהשתמש בחשבונות נוספים בכדי לשחק במקביל ובכך להשיג יתרון על שחקנים אחרים.
ב-2005 הגיע לשולחן הגמר בסבב הפוקר האירופי וסיים במקום הרביעי בטורניר שהתקיים בדוביל שבצרפת.
ב-2007 החל לשחק בטורנירים במסגרת אליפות העולם בפוקר ובאותה השנה הגיע לשולחן גמר בטורניר במסגרת הסבב, כאשר סיים במקום הרביעי בטורניר וזכה בכ-152 אלף דולר.
ב-2009 זכה בטבעת בסבב אליפות העולם בפוקר כשניצח בטורניר טקסס הולדם, וזכה בכ-228 אלף דולר.
ב-2012 זכה לראשונה בפרס הגבוה ממיליון דולר בטורניר אחד, כאשר ניצח את טורניר ה-Super High Roller 8 Max במסגרת סבב הפוקר האירופי שהתקיים במלטה, בעל עלות כניסה של 100 אלף דולר אירו, וזכה בכ-2.1 מיליון דולר.
ב-2014 זכה בצמיד אליפות העולם בפוקר הראשון שלו, כאשר ניצח בטורניר טקסס הולדם בעלות כניסה של 1,500 דולר, וזכה בכ-450 אלף דולר.
ב-2015 סיים במקום השיא שלו באירוע המרכזי אליפות העולם בפוקר כשסיים במקום ה-64.
ב-2018 זכה בצמיד השני שלו, כאשר ניצח את טורניר אליפות ה-Heads-Up ובכ-186 אלף דולר.
את זכייתו הגדולה ביותר עשה כחודש לאחר מכן, כאשר ניצח את טורניר ההתרמה של ארגון ה-One Drop כחלק מאליפות העולם בפוקר, אשר היה בעל עלות כניסה של מיליון דולר, וזכה בפרס של 10 מיליון דולר ובצמיד השלישי שלו.
באותה השנה זכה בסך פרסים של מעל ל-25 מיליון דולר.
בונומו ממעט לשחק בטורנירים בעלי עלות כניסה אשר נמוכים מ-10,000 דולר, ומשתתף קבוע בטורנירים בעלי עלות כניסה גבוהים במיוחד.
נכון למאי 2025, בונומו זכה בסך של כ-65.6 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-16.7 מיליון דולר בסבב אליפות העולם, והוא במקום השלישי בכל הזמנים בזכיות מטורנירים.
בונומו מצהיר על עצמו כיהודי אתאיסט שאביו יהודי ואמו נוצריה.
הוא תומך פומבית במאבק הפלסטיני נגד ישראל, ולאחר מתקפת הפתע ב-7 באוקטובר פרסם פוסטים רבים התומכים בפלסטינים וכנגד ישראל בחשבון האקס שלו.
בעקבות חלק מאמירותיו התפתחו ריבים פומביים עם שחקני פוקר מוכרים, ובניהם דניאל נגראנו.
דייוויד ג'סטין היוורד OBE (נולד ב-14 באוקטובר 1946) הוא מוזיקאי אנגלי.
ידוע ביותר כגיטריסט והסולן הראשי של להקת הרוק המודי בלוז מ-1966 ועד לפירוקם בשנת 2018. עיקר פעילותו היה בין השנים 1967–1974 אז כתב והלחין שירים שהתפרסמו בעולם כולו.
רשימת הלהיטים שנכתבו על ידי היוורד כוללים את Nights in White Satin, Tuesday Afternoon, Question, The Voice ; לאחר שנת 1967 הוא כתב 20 מתוך 27 הסינגלים של הלהקה.
אלבומו הראשון ללא המודי בלוז, Blue Jays, בו שיתף פעולה עם ג'ון לודג', הגיע לחמשת הלהיטים הגדולים בבריטניה לשנת 1975. גם הביצוע שלו משנת 1978 של Forever Autumn מהגרסה המוזיקלית של ג'ף וויין ל-The War of the Worlds הגיעה לחמשת המקומות הגבוהים בבריטניה.
בשנת 2018 נכנס היוורד להיכל התהילה של הרוקנרול כחבר במודי בלוז ובשנת 2022 מונה לקצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE) לאור תרומתו לתעשיית המוזיקה.
היוורד נולד בסווינדון, וילטשייר, בנם של שני מורים.
הוא ניגן בכמה להקות מגיל 15, כשקנה גיבסון 335, גיטרה בה עשה שימוש כמעט בכל התקליטים לאורך הקריירה שלו, ומגבר של Vox AC30 .
בתחילה הופיע עם להקות מקומיות במועדונים ובאולמות ריקודים שניגנו בעיקר שירי באדי הולי.
כשהיה בן 18 חתם על חוזה ל-8 שנים ככותב שירים עם אמן הסקיפל ומפיק התקליטים לוני דונגן, מהלך שהיוורד התחרט עליו מאוחר יותר, מכיוון שפירושו היה שהזכויות על כל שיריו שנכתבו לפני 1974 נותרו בבעלות חברת המוזיקה טיילר מיוזיק של דונגן.
בשנת 1966, ג'אסטין ענה למודעת עבודה ב-Melody Maker, שהועלתה על ידי אריק ברדון מ"החיות".
אריק העביר את פרטיו של היוורד עם הקלטות דמו למייק פינדר מהמודי בלוז.
תוך מספר ימים, הייוורד החליף את הסולן והגיטריסט של המודי בלוז, דני ליין.
במקביל נגן גיטרת הבס ג'ון לודג' החליף את קלינט וורוויק שעזב אף הוא.
תרומתו האמנותית הראשונה של היוורד ללהקה הייתה השיר "Fly Me High", שהיה סינגל של חברת Decca מתחילת 1967. השיר לא הצליח במצעדים אך נתן ללהקה כיוון חדש קדימה מצליל הרית'ם אנד בלוז אותו ניגנו עד אז.
השיר "Leave This Man Alone" של היוורד הוטבע כצד B של הסינגל הבא של הלהקה ב-Decca.
השתלבותם של היוורד ולודג' בלהקה לצד נגינתו של פינדר במלוטרון הביאו להצלחה מסחרית גדולה ללהקה, והפכו אותה לאחת מהרווחיות ביותר בעולם הפופ.
האלבום Days of Future Passed משנת 1967, אחד מאלבומי הרוק הסימפוני הראשונים והמשפיעים ביותר, הביא את הסינגלים Tusday Afternoon ו-Nights in White Satin פרי עטו של היוורד.
שיר זה נמכר ביותר משני מיליון עותקים, נכנס למצעדים שלוש פעמים בבריטניה (1967, 1972 ו-1979), והוקלט על ידי רבים אחרים.
שירים אלו ושירים אחרים של פינדר ולודג' שלא הופצו קודם לכן, היוו את האלבום משנת 1977 Caught Live Plus Five אשר כלל גם הקלטה חיה של קונצרט באלברט הול מדצמבר 1969 אשר ראה אור בניגוד לבקשת הלהקה.
מכירות האלבומים שלהם מאז שנת 1978 ועד היום מסתכמות ביותר מ-60 מיליון יחידות.
סך המכירות של אלבומים עד לאותה שנה שנוי במחלוקת בגלל היעדר נתונים רשמיים של חברות התקליטים, עם זאת ידוע כי התקופה שבין 1967 ועד 1974 הייתה פוריה ביותר וכללה הפצת אלבומים בכמות גבוהה מאוד.
ב-1974 המודי בלוז התפרקו למשך 4 שנים.
היוורד המשיך לעבוד עם לודג' ועם המפיק טוני קלארק, והשתמש במוזיקאים שעבדו בחברת ההקלטות של המודי בלוז, Threshold.
בשנת 1977 הקליט היוורד את אלבום הסולו הראשון שלו Songwriter ונהנה מהצלחה בינלאומית ב-1978 כשהופיע בגרסה המוזיקלית של ג'ף וויין לאלבום הקונספט The War of the Worlds, שהניב את להיטיו Forever Autumn ו-"The Eve of the War".
מאוחר יותר ויין תרם לאלבומו של היוורד מ-1980 Night Flight.
באפריל 1979 הוציא היוורד סינגל שלא הופיע באלבום בשם "Marie" אשר הוקדש לאשתו.
רצועות אלו נכללו מאוחר יותר בין רצועות הבונוס בהוצאה מחודשת של תקליטור של אלבום הסולו שלו משנת 2004. במהלך שנות ה-80, הייוורד הלחין רבות לקולנוע ולטלוויזיה.
בשנת 1989, הוציא הייוורד את Classic Blue, אלבום ששיריו נכתבו על ידי מלחינים אחרים שהוגדרו לתזמור בעיבודו של מייק באט.
באלבום נכללה גרסתם ללהיט Stairway to Heaven של לד זפלין.
אלבום הסולו של הייוורד The View from the Hill יצא ב-1996 והקלטה חיה, Live in San Juan Capistrano, יצאה לאחר מכן ב-1998.
ביוני 2003, הוא נתן מספר הופעות בהיכל התהילה של הרוקנרול.
מאוחר יותר באותה שנה, הוא שר יחד עם זמרי רוק נוספים באלבום תזמורתי של שירי המודי בלוז בליווי תזמורת הרוק של פרנקפורט.
באפריל 2006, הייוורד השתתף בסיבוב ההופעות של הגרסה המוזיקלית של ג'ף וויין למלחמת העולמות, וחזר על כך בסתיו 2007 באוסטרליה ובדצמבר 2007 וביוני 2009 בבריטניה.
סיבוב ההופעות שלו היה בנובמבר ודצמבר 2010.
המודי בלוז, עם הייוורד, לודג' והמתופף המקורי גריים אדג', המשיכו לסיבוב הופעות נרחב, ובראיון של BBC World Service, הייוורד ולודג' הבהירו שאין להם תוכניות להפסיק לפעול.
ב-10 בדצמבר 2011, הייוורד, יחד עם איאן אנדרסון מג'ת'רו טאל וברוס דיקינסון מאיירון מיידן, ניגנו יחד בקונצרט בקתדרלת קנטרברי.
בפברואר 2013 הוציא היוורד אלבום סולו ויצא לסיבוב הופעות סולו בחוף המזרחי של ארצות הברית באוגוסט 2013. המופע האחרון של סיבוב הופעות הסולו, באטלנטה, הוקלט והופץ לאחר על ידי Eagle Rock/Universal באוגוסט 2014, ה-DVD עלה מיד למקום השני במצעד הווידאו של בילבורד.
בשנת 2022, הייוורד הצטרף שוב לצוות השחקנים והזמרים של ג'ף וויין במלחמת העולמות בסיבוב ההופעות "החיים מתחילים שוב" בבריטניה.
היוורד התחתן עם הדוגמנית אן מארי גירון ב-19 בדצמבר 1970. בתו דורמי (Doremi) נולדה ב-3 בדצמבר 1972.
היוורד זכה בפרס מהאגודה האמריקאית למלחינים, מחברים ומוציאים לאור (ASCAP) על כתיבת שירים בשנת 1974.
ב-1985, המודי בלוז קיבלו את פרס אייבור נובלו על תרומה יוצאת דופן למוזיקה, וב-1988 קיבל היוורד שוב את הנובלו, כמלחין השנה על "I Know You're Out There Somewhere"..
בשנת 2000, קיבל את "תג הזהב" על מפעל חיים על ידי ASCAP .
בשנת 2004, הוענק היוורד "תג הזהב" של האקדמיה הבריטית למלחינים וכותבי שירים (BASCA), על תרומתו לתעשיית הבידור של בריטניה.
בטקס פרסי Ivor Novello בלונדון ב-16 במאי 2013 הוענק להיוורד פרס PRS להישג יוצא דופן בעולם המוזיקה.
בשנת 2022, היוורד קיבל את אות אביר מסדר האימפריה הבריטית (OBE).
ג'סטין לופה-שומפ (; נולדה ב-31 במאי 1989) היא שחקנית אמריקאית.
היא התפרסמה בזכות תפקידה כווילה פריירה בסדרה "יורשים" (2018–2023) ברשת HBO.
ג'סטין לופה נולדה בדנוור, קולורדו.היא בוגרת שנת 2007 מתוכנית התיאטרון של בית הספר לאמנויות בדנוור, ובשנת 2011 סיימה את לימודיה בבית הספר ג'וליארד בניו יורק.
סבתה, קיי שומפ, היא בעלת תיאטרון הנושא את שמה בבית הספר לאמנויות בדנוור.
תפקידיה הקולנועיים הראשונים של לופה כוללים השתתפות בסרט הדרמה של דייוויד צ'ייס "Not Fade Away" (2012) ובסרט הקומדיה של נואה באומבך "פרנסס הא" (2013).
היא גילמה את דמותו של פלוטה בעיבוד הקולנועי משנת 2017 ל"חלום ליל קיץ" שביים קייסי וילדר מוט.
בין הופעותיה הראשונות בטלוויזיה ניתן למנות השתתפות בסדרות "דרום מדינה", "חוקי הארי" ו"רופא להשכיר" (כולם בשנת 2012).
לאחר מכן, הופיעה בסדרה "חסרי בושה" בשנת 2013. לופה כיכבה בסיטקום של רשת ABC "קריסטלה" בין השנים 2014–2015, שם החליפה את השחקנית ששיחקה את הדמות מאדי בפיילוט של הסדרה.
בנוסף, היא שיחקה לצדו של ג'ימי סימפסון בהפקה אוף ברודוויי "Empathitrax" מאת אנה נוגרה.
מבקרת הניו יורק טיימס, אליזבת' וינסנטלי, שיבחה את הופעתה ותיארה אותה כ"מתאימה להפליא, מלאת מתח ועצבנות".
בשנים 2017–2019 לופה גילמה את דמותה של הולי גיבני בסדרת הדרמה "מר מרצדס".
החל משנת 2017 שיחקה תפקיד חוזר כאסטריד וייסמן ב"גברת מייזל המופלאה" עד לסיום הסדרה בשנת 2023. לאחר שהשתתפה כדמות משנית בשתי העונות הראשונות של "יורשים", הפכה לופה לשחקנית קבועה החל מהעונה השלישית.
בשנת 2022 כיכבה בתפקיד הראשי כנל רתרפורד לצד מילה קוניס בסרט "הנערה הכי בת-מזל בעולם".
שנהסרטתפקידהערות2012Ex-GirlfriendsליסהNot Fade Awayקנדיספרנסס האנסה2017חלום ליל קיץפלוט2019Bushwick BeatsמאריSouth of Bixמוליסרט קצר
גם במאית, תסריטאית ומפיקה2021The Recorderסרט קצר
במאית ומפיקה2022הנערה הכי בת-מזל בעולםנל רתרפורד
שנהמחזהתפקידאולם2010Western Countryאוקסנהפסטיבל התיאטרון בוויליאמסטאוןHouse of Homeמולי קמפבלפסטיבל התיאטרון בוויליאמסטאון2015The New Sincerityרוזתיאטרון Bay Street, ניו יורק2016EmpathitraxהיאHERE Arts Center, אוף-ברודוויי
שנהגוף הפרסקטגוריהפרויקטתוצאההערות2022פרס גילדת שחקני המסךהופעה מצטיינת של אנסמבל בסדרת דרמהיורשים20242026פרס בחירת מבקרי הטלוויזיהשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת קומדיהרק לא זה
ג'סטין סמית מוריל היה פוליטיקאי ויזם אמריקאי, שייצג את ורמונט בבית הנבחרים של ארצות הברית (1855–1867) ובסנאט של ארצות הברית (1867–1898).
הוא זכור בעיקר בזכות 'חוקי מוריל למענקי קרקע', שסיפקו מימון פדרלי להקמת רבות מהאוניברסיטאות הציבוריות בארצות הברית, בעקבות תנועה שהובלה על ידי ג'ונתן בולדווין טרנר.
הוא זכור גם בזכות 'חוק המכס מוריל'.
מוריל היה במקור חבר המפלגה הוויגית, ולאחר שהמפלגה התפרקה היה ממייסדי המפלגה הרפובליקנית.
מוריל נולד בסטרפורד, ורמונט, ב-14 באפריל 1810, והיה בנם של מרי האנט (פרוקטור) מוריל ונתניאל מוריל, שהיה איכר, נפח ומפקד מיליציה שהגיע לדרגת קולונל.
מוריל למד בבתי הספר של סטרפורד, באקדמיית תטפורד ובאקדמיית רנדולף.
לאחר מכן הוכשר לקריירה עסקית באמצעות עבודה כפקיד חנות בסטרפורד ובפורטלנד, מיין.
לאחר מכן הפך לסוחר בסטרפורד, והשותפות שבה היה חבר עם השופט ג'דדיה ה.
האריס התרחבה עד שהחזיקה והפעילה ארבע חנויות ברחבי המדינה.
מוריל כיהן גם בתפקידים מקומיים ובהם מבקר העיירה ושופט שלום.
אחת מבנותיו של השופט האריס נישאה ל, שגם כיהן בקונגרס.
בקסטר ומוריל הפכו לידידים קרובים בעקבות קשר המשפחה, ומוריל כינה את בקסטר 'אחד מאנשי הטבע האצילים'.
בקסטר אף דאג לעצב את הקריירה העסקית והפוליטית שלו לפי זו של מוריל.
מוריל השקיע במיזמים שונים ובהם בנקים, מסילות ברזל ונדל"ן.
בסוף שנות ה-40 של המאה ה-19 היה בעל ביטחון כלכלי מספיק כדי לפרוש, והפך לאיכר ג'נטלמן.
בנוסף לחקלאות, היה מוריל פעיל במפלגה הוויגית, ובה כיהן כיושב ראש הוועדה המחוזית של המחוז אורנג', חבר בוועדה המדינתית של הוויגים ונציג לוועידת הוויגים הלאומית של 1852.
ב-1854 נבחר מוריל לקונגרס ה-34 כמועמד המפלגה הוויגית.
הוא היה אחד ממייסדי המפלגה הרפובליקנית ונבחר מחדש חמש פעמים ברציפות, וכיהן מ-4 במרץ 1855 ועד 3 במרץ 1867. הוא כיהן כיושב ראש ועדת הדרכים והאמצעים בקונגרס ה-39. הוא שירת גם בוועדה המשותפת לבנייה מחדש, שגיבשה את התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית.
ב-1866 נבחר מוריל לסנאט של ארצות הברית כרפובליקני של האיחוד.
הוא כיהן כיושב ראש ועדת בנייני הציבור והשטחים (בקונגרסים 41–44), ומילא תפקיד מפתח בהשגת בניין הספרייה הראשי של ספריית הקונגרס.
בנוסף כיהן כיושב ראש ועדת הכספים של הסנאט (בקונגרסים 45, 47–52, 54–55).
בנוסף, מוריל כיהן כנאמן של מוסד הסמית'סוניאן בין 1883 ל-1898 וכנאמן של אוניברסיטת ורמונט בין 1865 ל-1898.
'תעריף מוריל' של 1861 היה חוק מכסי מגן, שאושר ב-2 במרץ 1861. החוק עבר לאחר שחברי קונגרס דרומיים המתנגדים לתעריפים עזבו את הקונגרס במהלך פרישת מדינות הדרום, ומוריל עיצב אותו בעזרת הכלכלן הנרי צ'ארלס קארי.
זה היה אחד מהחוקים האחרונים שחתם הנשיא ג'יימס ביוקנן, והוא החליף את תעריף 1857. תעריפים נוספים שמוריל יזם אושרו לגיוס הכנסות במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית.
מוריל ידוע במיוחד בזכות חסות 'חוק מוריל', הידוע גם בשם 'חוק מענקי הקרקע למכללות'.
חוק זה נחתם בידי אברהם לינקולן ב-1862, והקים מימון פדרלי להשכלה גבוהה בכל מדינה בארצות הברית.
מוריל היה גם מחבר 'חוק מוריל נגד ריבוי נישואים' של 1862, שכוון כלפי 'כנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים', בעקבות הנוהג של ריבוי נישואים.
החוק הטיל קנס של 500 דולר ועונש של עד חמש שנות מאסר.
בפסק הדין 'ריינולדס נגד ארצות הברית' (1879), בית המשפט העליון אישר את איסור ריבוי הנישואים שבחוק.
בעת כהונתו בבית הנבחרים, השיג מוריל את העברת החוק המקים את 'אוסף הפסלים הלאומי' בקפיטול.
על פי חוק זה משנת 1864, כל מדינה רשאית להציב שני פסלים של אישים חשובים משלה בתוך הקפיטול.
חוק שני של מתנות קרקע ב-1890 פנה למדינות הדרום לשעבר והוביל להקמת מספר מכללות ואוניברסיטאות היסטוריות לקהילה השחורה.
בסך הכול הובילו חוקי מתנות הקרקע להקמת 106 מוסדות להשכלה גבוהה, ובהם אוניברסיטאות מדינתיות, מכללות פוליטכניות ומכללות חקלאיות ומכניות.
ב-28 בדצמבר 1898, ונקבר בבית הקברות סטרפורד.
בעת מותו, 43 שנותיו ו-299 ימי כהונתו הרצופה בקונגרס היו הארוכים ביותר בתולדות ארצות הברית.
מאז נשבר השיא, אך נכון לסוף הקונגרס ה-118 (דצמבר 2024), מוריל עדיין מדורג במקום ה-31.
'בית מוריל' בסטרפורד, ורמונט, הוא אתר היסטורי לאומי.
מוסדות רבים שהוקמו מתוקף 'חוק מוריל' קראו לבנייניהם 'אולם מוריל'.
מוריל קיבל תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ורמונט, אוניברסיטת פנסילבניה, דארטמות' קולג' ומוסדות נוספים.
מכללת 'Justin Morrill' באוניברסיטת המדינה של מישיגן נקראה על שמו.
ב-1962 הנפיקה רשות הדואר האמריקאית בול של 4 סנט לציון מאה שנה לחוק מתנות הקרקע של מוריל.
ב-1999 הופיע דיוקנו בסדרת 'Great Americans' על בול של 55 סנט.
ב-1967 פתחה אוניברסיטת המדינה של אוהיו שני מעונות שנקראו על שמו ועל שמו של אברהם לינקולן, המכונים גם 'The Towers'.
הם הבניינים הגבוהים בקמפוס OSU ומהגבוהים בעיר קולומבוס.
ג'יימס קליבלנד "ג'סי" אוונס היה אתלט אמריקאי, מגדולי האתלטים בכל הזמנים.
אוונס השתתף באולימפיאדת ברלין 1936, בה זכה ב-4 מדליות זהב בריצת 100 מטר, 200 מטר, קפיצה לרוחק ובריצת שליחים 4X100. הוא האתלט הראשון בהיסטוריה שזכה ב-4 מדליות זהב באולימפיאדה אחת והקופץ לרוחק הראשון שקפץ למרחק של מעל 8 מטר (8.13 מטר).
החזיק בשיא העולמי למשך 25 שנים.
ג'יימס קליבלנד אוונס נולד באוקוויל, אלבמה.
בגיל תשע עבר יחד עם משפחתו לקליבלנד, אוהיו, בניסיון למצוא שם פרנסה.
מעבר זה לא שינה את מצבה הכלכלי של המשפחה, ואוונס עבד בעבודות מזדמנות, כמו העמסת ציוד וסחורות, ובסנדלריה.
ביומו הראשון בבית הספר, כשנשאל לשמו הוא ענה J.C.
(ראשי תיבות של ג'יימס קליבלנד).
מורתו שמעה אותו אומר ג'סי, כנראה בגלל המבטא הדרומי הכבד שלו, ומאז דבק בו הכינוי והוא נקרא ג'סי אוונס.
הוא החל לעבוד עם מאמנו, צ'ארלי ריילי, לאחר שריילי ראה אותו רץ באחד משיעורי הספורט שנערכו בבית ספרו.
ריילי אף הסכים לאמן את ג'סי בבקרים, לפני פתיחת הלימודים, כך שאוונס יוכל להמשיך לעבוד אחרי הצהריים, ולתמוך כלכלית במשפחתו.
כשסיים את התיכון הוא קיבל הצעות רבות מאוניברסיטאות ומכללות, אך כיוון שלא יכול היה לקבל מלגה (עקב חוקי ההפרדה הגזעית שהונהגו בארצות הברית) הוא נרשם לאוניברסיטה הקרובה לביתו, אוניברסיטת המדינה של אוהיו והתאמן בהדרכתו של לארי סניידר ביחד עם דייב אלבריטון.
באוניברסיטה היה חבר באחוות אלפא פי אלפא.
בלילות הוא עבד בתור מפעיל מעליות כדי לשלם את שכר הלימוד.
על אף ההצלחה הספורטיבית באוניברסיטה, חייו של ג'סי שם היו קשים, בעיקר בגלל ההפרדה הגזעית ששררה בה.
אוונס האפרו-אמריקני היה חייב לציית למדיניות ההפרדה הגזעית שהייתה נהוגה באותו זמן ברחבי המדינה.
כשהיה נוסע לתחרויות יחד עם נבחרת האתלטיקה של האוניברסיטה, הוא היה אוכל ב'מסעדות לשחורים בלבד' ולן ב'אכסניות לשחורים בלבד'.
בנוסף, הוא היה מחויב לעזוב את הקמפוס רק ביחד עם חברי נבחרת האתלטיקה השחורים באוניברסיטה.
באליפות התיכונים של קליבלנד באתלטיקה ב-1933, פרץ ג'סי לתודעה האמריקנית, כשהשווה את שיא העולם בריצה ל-100 יארד בתוצאה של 9.4 שניות.
בנוסף, הוא גם ניצח בתחרות הקפיצה לרוחק וקבע שם שיא עולם לתלמיד תיכון של 7.56 מטר.
תחרות הביג 10 שנערכה ב-25 במאי 1935 הייתה פריצת הדרך בקריירה שלו.
בתחרות קבע אוונס 3 שיאי עולם והשווה עוד אחד, בפרק זמן של 45 דקות בלבד, וזאת למרות פציעה בגבו.
בתחרות הראשונה, ריצת המאה יארד, הוא השווה פעם נוספת את שיא העולם, בתוצאה של 9.4 שניות.
בתחרות הבאה בקפיצה לרוחק, הוא שבר את שיא העולם עם קפיצה של 8.13 מטר, שיא שנשבר רק כעבור 25 שנה.
בריצת 200 מטר קבע אוונס את שיאו הבא, 20.7 שניות.
כמעט שלוש-עשיריות השנייה מהר יותר מהשיא הקודם.
שיאו האחרון נקבע בריצת ה-200 מטר משוכות (ריצה שאינה נהוגה כיום) בתוצאה של 22.6 שניות, ארבע-עשיריות השנייה מהיר יותר מהשיא הקודם.
הופעתו של אוונס בתחרות נחשבת לאחת מהגדולות בתולדות האתלטיקה והספורט בכלל.
למשחקים האולימפיים בברלין 1936 שנערכו בגרמניה הנאצית, יצא אוונס יחד עם נבחרת האתלטיקה האמריקנית שמנתה 66 אתלטים.
אוונס זכה בארבע מדליות זהב באולימפיאדה זו.
מדליית הזהב השנייה של אוונס אותה השיג ב-4 באוגוסט בתחרות הקפיצה לרוחק, היא הזכורה מכולן.
בגמר התחרות הוא ניצח עם קפיצה של 8.06 מטר.
אוונס קפץ 2 קפיצות במוקדמות, ובשתיהן נפסל.
הקהל בברלין היה מרוצה מכך, כי אוונס היה שיאן העולם והיחידי שאיים על לוץ לונג, הקופץ לרוחק הגרמני.
בטרם נכנס אוונס למסלול ההרצה, לקראת הקפיצה השלישית - קפיצה שאם ייפסל בה יודח מהתחרות, ניגש לוץ לאוונס המתוח, והמליץ לו להתחיל את הקפיצה מנקודה אחרת כדי להימנע מפסילה, אוונס עשה כעצתו, עבר בצורה נקייה את הקפיצה השלישית ועלה לגמר.
שם כאמור ניצח את לונג וזכה במדליית הזהב.
בטקס חלוקת המדליות התחבקו אוונס ולונג, אולם החברות הסתיימה עם הריגת לונג ב-1943 במלחמת העולם השנייה.
על חברותם הקצרה אמר אוונס: "גם אם תתיכו את כל הגביעים והמדליות בהם זכיתי, הם לא יתקרבו לכדי הידידות בת 24 הקרט ביני לבינו.
היטלר בוודאי השתגע כשראה אותנו מתחבקים ככה".
לאחר האולימפיאדה נטען כי היטלר עזב את האצטדיון האולימפי של ברלין כדי לא להעניק לאוונס מדליה וללחוץ את ידו.
אמינות טענה זו מוטלת בספק, והוצעה סיבה אחרת לעזיבתו: לאחר שביום התחרות הראשון בירך היטלר את המנצחים הגרמנים בלבד, הוא נדרש על ידי הוועדה האולימפית לברך את כל המתחרים או לא לברך אף אחד מהם.
היטלר בחר באפשרות השנייה ועד גמר התחרויות הוא לא העניק מדליות ולא בירך את המנצחים, שביניהם היה אוונס.
לטענת אוונס גם היחס שקיבל עם שובו לארצות הברית לא היה ראוי.
הוא התייחס לכך באומרו: "כשחזרתי למולדתי, עדיין לא יכולתי לשבת בקדמת האוטובוס; הייתי חייב ללכת לדלת האחורית.
גם לא יכולתי לגור במלון שרציתי.
אז אמנם לא הוזמנתי ללחוץ את ידו של היטלר, אך גם נשיא ארצות הברית לא הזמין אותי לבית הלבן".
לאחר המשחקים האולימפיים שב אוונס לארצות הברית ונטש את אוניברסיטת המדינה של אוהיו, שנה לפני סיום הלימודים.
הוא החל להתחרות בכלבים ובסוסים, מרוצים שאומנם היוו השפלה עבורו, אך עזרו לו לפרנס את משפחתו הענייה.
בנוסף לכך, הוא ניהל גם עסק לניקוי יבש ולעיתים עבד גם בתחנות דלק.
לבסוף, הוא הגיש בקשה לפשיטת רגל, אך גם אז בעיותיו לא תמו וב-1966 הוא הועמד לדין באשמת העלמות מס.
ואז, בשפל המדרגה הוא השתקם והתחיל לעבוד כ'שגריר של רצון טוב'.
במסגרת עבודתו נסע אוונס ברחבי ארצות הברית והרצה בפני בני נוער ומבוגרים כאחד.
הוא שם דגש על החשיבות של ההתמדה, העבודה הקשה והנאמנות.
בנוסף, הוא נתן חסות לתוכניות ספורט רבות לבני נוער, בעיקר כאלו שהופעלו בשכונות עוני בשיקגו, אליה עבר לאחר האולימפיאדה.
אוונס היה מעשן כבד, ונהג לעשן חפיסת סיגריות ביום במשך כ-35 שנה.
הוא חלה בסרטן הריאה, ונפטר ב-31 במרץ 1980 בגיל 66. הוא נקבר בשיקגו.
להכרה הרשמית זכה אוונס רק בסוף חייו, כשב-1970 נכנס להיכל התהילה של הספורט באלבמה.
בשנת 1976 העניק לו ג'רלד פורד את "מדליית החירות הנשיאותית", וב-28 במרץ 1990, לאחר מותו, קיבל את מדליית הזהב של הקונגרס מידי הנשיא ג'ורג' בוש האב.
ב-1984 נקרא רחוב בברלין על שמו.
פארק לזכרו הוקם באוקוויל ב-1996, באותה השנה בה עבר הלפיד האולימפי בעיירה, 60 שנה לאחר זכיותיו של אוונס באולימפיאדת ברלין.
ב-2001 נחנך אצטדיון האתלטיקה של האוניברסיטה של מדינת אוהיו, הקרוי על שמו, וב-1998 הוציא משרד הדואר של ארצות הברית בול דואר עליו מודפסת תמונתו.
באליפות העולם באתלטיקה 2009 שנערכה בברלין, הופיעו כל הספורטאים האמריקאים שעל חולצתם תפורים ראשי התיבות J.O, לזכרו של אוונס.
התאחדות האתלטיקה של ארצות הברית מעניקה פרס על שם אוונס לאתלט מצטיין.
הפרס מוענק כל שנה החל מ-1981.
בשנת 2016 יצא לאור סרט ביוגרפי המבוסס על סיפורו של אוונס, "המרוץ" (במקור: "Race").
ב-1935 נישא אוונס לחברתו מהתיכון רות סולומון, ולזוג נולדו 3 בנות.
גלוריה, מארלין ובברלי, בנותיו של אוונס, ייסדו את "אגודת ג'סי אוונס", אגודה הנותנת תמיכה כלכלית לנערים חסרי אמצעים העוסקים בספורט.
ג'סטין פָשָנוּ היה כדורגלן בליגה האנגלית הבכירה, שהיה הכדורגלן הראשון בהיסטוריה שיצא מהארון.
פשָנוּ נולד להורים ניגרים שחיו באנגליה.
בילדותו, נמסרו הוא ואחיו הצעיר ממנו בשנה ג'ון פשנו (שאף הוא היה לכדורגלן בכיר), למוסד לילדים יתומים ונטושים.
כשהיה בן 6, נמסרו הוא ואחיו למשפחה אומנת בנורפוק.
את הקריירה שלו ככדורגלן התחיל פשנו בקבוצת נוריץ' סיטי בשנת 1979. בשנת 1980 הוא זכה בפרס "שער העונה" מטעם ה-BBC, בזכות שער מרהיב שהבקיע במשחק נגד קבוצת ליברפול.
הוא היה לשחקן הבריטי הראשון ממוצא אפריקאי שמחירו עלה על מיליון לירות שטרלינג, כאשר הועבר לקבוצת נוטינגהאם פורסט בשנת 1981.
הקריירה שלו עלתה על שרטון, בגלל מערכת יחסים עכורה שהתפתחה בינו לבין מאמנו בריאן קלאף.
קלאף הוטרד מהשמועות בדבר העדפותיו המיניות של פשנו, ונהג לכנות אותו בשמות גנאי.
באוטוביוגרפיה שלו, סיפר קלאף כיצד הביא לפשנו חלוק נשים, לאחר שהגיע לאזנו שמועה על ביקורו של השחקן במועדון גייז.
פציעה טורדנית בברך אף היא חיבלה בהצלחתו, והביאה בסופו של דבר לפרישתו מהכדורגל הבכיר, אף שניסה קודם לכן את מזלו בקבוצות אחרות בליגה הבכירה, מנצ'סטר סיטי וניוקאסל יונייטד.
התרסקות הקריירה המבטיחה דכדכה את רוחו של פשנו.
ידידו הקרוב, פעיל זכויות הלהט"ב פיטר ת'אצ'ל, סיפר שכבר בשנת 1982 ביקש פשנו להתוודות על נטיותיו המיניות, מתוך תקווה שצעד זה יעזור לו להיחלץ מהמבוי הסתום שנקלע אליו.
בסופו של דבר נקט צעד נואש אחר, כשהצטרף לכנסייה האוונגליסטית וניסה לדחות את אורח החיים ההומוסקסואלי כחטא, וליצור קשרים עם נשים.
כישלון הניסיון לחזור בתשובה, והיכרות עם סיפורו של נער שהתאבד על רקע נטיותיו המיניות, הביאו אותו בשנת 1990 להתוודות על נטיותיו שלו בעיתונות הצהובה.
בכך היה לשחקן הכדורגל המקצועי הראשון שיצא מהארון.
המחיר האישי ששילם פשנו על צעד זה היה קשה.
הוא הוקע על ידי סביבתו, כולל על ידי אחיו ג'ון.
בעיני הקהילה האפרו-בריטית הוא הפך מאדם שנחשב לסמל הצלחה, לאחד שהמיט חרפה על הקהילה.
מכריו בעולם הספורט התנערו ממנו בטענה שאין מקום להומוסקסואליות בכדורגל.
הוא סבל קשות מהקהל שנהג עוד קודם לכן ללעוג לצבע עורו, וכעת גם לנטיותיו המיניות.
בשל המהומה שהתעוררה עבר פשנו לשחק בליגות נמוכות יותר, בין השאר בקבוצות לייטון אוריינט וטורקי יונייטד ומאוחר יותר בסקוטלנד בקבוצת הארט אוף מידלות'יאן, ומשלא מצא את מקומו, עבר בשנת 1995 לשחק בארצות הברית, ומאוחר יותר לאמן שם.
בשנים אלה נראה היה שמצא את מקומו, וזכה בהערכה ליכולתו המקצועית.
בספטמבר 1997 הוא נבחר למקום ה-99 ברשימת 500 הגיבורים ההומואים והלסביות של כתב העת "פינק פייפר".
במרץ 1998 התלונן נגדו נער בן 17 על תקיפה מינית, בטענה שמצא את עצמו שיכור במיטתו של פשנו.
פשנו נחקר במשטרה, וטען שהמדובר בניסיון סחיטה, אולם הוא לא המתין להתפתחות החקירה, ומחשש שייעצר חזר מארצות הברית לאנגליה.
ב-2 במאי 1998 התאבד פשנו בתלייה במוסך נטוש בלונדון.
במכתב שהשאיר טען שוב לחפותו, והוסיף "אני מקווה שישו שאני אוהב מחכה לי, לפחות אמצא שלווה".
לאחר מותו נודע שהמשטרה החליטה לסגור את התיק נגדו מחוסר ראיות.
ג'סי ג'יימס הוליווד היה סוחר סמים אמריקאי, שחטף והורה על רציחתו של ניקולס מרקוביץ בשנת 2000. הוא נעצר בשנת 2005 ומרצה מאסר עולם במתקן הכליאה ריצ'רד ג'יי דונובן ליד סן דייגו, קליפורניה.
ג'סי ג'יימס הוליווד נולד לג'ק ולורי הוליווד וגדל בשכונת ווסט הילס, באזור המערבי של עמק סן פרננדו בעיר לוס אנג'לס, קליפורניה.
כילד הוא היה מעורב בליגת הבייסבול לנוער.
הוליווד למד בפיינקרסט וודלנד הילס, בוודלנד הילס, קליפורניה, שם הצטיין בקריאה ובבייסבול.
שם, הוא גם הפך לחבר הכי טוב של ילד אחר ממשפחה אמידה והשניים הפכו לצמד, שכינו את עצמם "המקצוענים".
הם נראו לעיתים קרובות לובשים ג'ינס רחב עם כינוי זה בספריי צבוע לאורך הרגליים, כפי שהיה אופנתי באותה תקופה.
אביו העביר את המשפחה לקולורדו בניסיון לנהל מסעדה באמצע שנות ה-90, אך חזרו לווסט הילס בשנת 1995.
במהלך שנות התבגרותו הוא החל להרים משקולות ולצרוך תוספי שרירים כדי לעזור לבנות את מסת השריר שלו.
מאמנו תיאר אותו מאוחר יותר כ"ילד רגשני" שסולק מאוחר יותר לאחר שפרץ בהתקף זעם אלים על אחד ממוריו לקראת סוף שנתו השנייה ללימודיו.
הוא עבר לתיכון קלבסאס שם שיחק בקבוצת הבייסבול של האוניברסיטה עד שפגע בגבו וברגלו, מה שאילץ אותו לוותר על הספורט
החוקרים מאמינים שהוא החל למכור סמים לא חוקיים שנה לפני שהורה על רצח ניקולס מרקוביץ'.
הוא גייס את חבריו לשעבר מהתיכון ויליאם סקידמור, בריאן אפרונטי, בנג'מין מרקוביץ' וג'סי ראג כדי למכור עבורו סמים ולבנות עסק סמים לא חוקי רווחי.
הוא היה חבר קרוב של בנג'מין מרקוביץ', אשר שיחקו באותה ליגת בייסבול לנוער ונהגו לבקר באותו אולם ספורט במאליבו, קליפורניה, כדי להתאמן יחד.
בנג'מין מרקוביץ' היה סוחר סמים ולקוח של הוליווד, אשר צבר חוב של 1,200 דולר להוליווד.
מרקוביץ גם איים לחשוף הונאת ביטוח בסך 36,000 דולר שבה הוליווד היה מעורב.
ב-6 באוגוסט 2000 תכננו הוליווד וכמה מחבריו להתעמת עם בנג'מין מרקוביץ, אך לפני שהגיעו לביתו הם ראו את אחיו-למחצה של בנג'מין, ניקולס מרקוביץ, והחליטו לחטוף אותו.
ניקולס לא היה ער לסכנה ובילה מספר ימים בלהתחבר ולחגוג במסיבות עם שוביו.
כאשר הוליווד התייעץ עם עורך הדין של משפחתו, סיפר לו זה כי העונש שהוא יכול לקבל על חטיפה ודרישת כופר הוא מאסר עולם.
בתגובה, הוליווד החליט לנסות ולגרום לכך שלא יִדעו שהוא ביצע חטיפה.
ב-12 באוגוסט 2000, בהרים שמצפון לגולטה, קליפורניה, ניקולס נרצח ונקבר על ידי אנשים שעבדו עבור הוליווד.
ג'סי ג'יימס הוליווד נתפס בריו דה ז'ניירו, ברזיל ב-8 במרץ 2005 על ידי המשטרה הפדרלית של ברזיל, אשר נעזרה במידע של הרשויות האמריקאיות כאשר הוא הלך לפגוש את בן דודו מחוץ לקניון.
ב-8 ביולי 2009, לאחר שלושה ימים של דיונים, הגיעו המושבעים לפסק דין.
הם מצאו את הוליווד אשם בחטיפה וברצח מדרגה ראשונה והמליצו על מאסר עולם.
ב-5 בפברואר 2010, גזר השופט על הוליווד מאסר עולם ללא אפשרות לשחרור על תנאי.
סיפורו של הוליווד מוצג בסרט "אלפא דוג" שיצא בינואר 2007, אשר מתמקד בתהליך החטיפה והרציחה של הנער, תוך תיאור חלקם של כל המעורבים בתקרית.
השחקן אמיל הירש מגלם את הוליווד בסרט, תחת השם ג'וני טרולאב.
ג'סי וודסון ג'יימס היה שודד אמריקאי והחבר המפורסם ביותר מכנופיית השודדים ג'יימס-יאנגר, אשר הפך לסמל תרבות לאחר מותו.
לעיתים מתייחסים אליו כאקדוחן, דבר אשר אינו מדויק בעיקרו.
ג'סי וודסון ג'יימס נולד במחוז קליי במיזורי.
אביו, רוברט ג'יימס, היה חקלאי וכומר בפטיסטי מקנטקי שעזר לייסד את קולג' ויליאם ג'ול בליברטי, מיזורי.
רוברט ג'יימס נדד לקליפורניה בחיפושיו אחר זהב ומת שם בעוד ג'סי היה בן שלוש בלבד.
לאחר מות אביו, אימו, זרלדה (Zerelda) נישאה שנית, בראשית לבנג'מין סימס, ולאחר מכן לרופא בשם ראובן סמואל.
לאחר חתונתם ב-1855, סמואל עבר לביתם.
בשנים שלפני מלחמת האזרחים האמריקנית, זרלדה וראובן רכשו לחוותם שבעה עבדים שגידלו עבורם טבק.
בנוסף לאחיו הבכור של ג'סי, אלכסנדר פרנקלין "פרנק" ג'יימס (Alexander Franklin "Frank" James) ואחותו הצעירה סוזאן לאבניה ג'יימס (Susan Lavenia James), נולדו לג'סי עוד ארבעה אחים: שרה לואיסה סמואל (Sarah Louisa Samuel), ג'ון תומאס סמואל (John Thomas Samuel), פני קוונטריל סמואל (Fannie Quantrill Samuel) וארצ'י פייטון סמואל (Archie Peyton Samuel).
ב-1863 נכנסו לחווה חיילי הצפון בחיפוש אחר מידע אודות חיילי גרילה של מדינות הקונפדרציה.
החיילים הכו את ג'סי הצעיר ותלו את אחיו החורג (ששרד למרות הכל).
זמן קצר לאחר מכן, ב-1864, הצטרף ג'סי לכוחות הגרילה של הקונפדרציה ליחידה בפיקודו של ויליאם "ביל העקוב מדם" אנדרסון, אשר פיקד על הטבח בסנטרליה (עיר במיזורי).
ג'סי הצטרף ליחידתו של אנדרסון בדיוק לאחר שזו ניתקה מ"המורדים של קוונטריל (Quantrill's Raiders)", בגלל עובדה זו ישנה אי ודאות מסוימת האם שירת אי-פעם ג'סי תחת פיקודו של קוונטריל.
סופה של מלחמת האזרחים הותיר את מיזורי באנדרלמוסיה נוראית.
הרפובליקנים אשר תמכו במדינות האיחוד (מדינות הצפון) תפסו את השלטון ומנעו מהדמוקרטים להצביע ולהחזיק בתפקידים ציבוריים כלשהם.
ג'סי ג'יימס נורה בידי פרש של האיחוד בעת שניסה להיכנע כחודש לאחר סופה של המלחמה ונפצע קשה.
במהלך החלמתו דודניתו זרלדה "זי" מימס (שנקראה על שם אימה) טיפלה בו והשיבה לו את חוסנו.
וכך החלה התקופה של תשע שנות חיזוריו אחריה, שבסופן הם התחתנו.
בו בזמן כמה מאחיו הישנים לנשק, בהנהגתו של ארצ'י קלמנט, סירבו לחזור לחיים השלווים.
בשנת 1866, כנופיה זו (שייתכן שכללה את ג'סי אך ייתכן גם כי הוא עוד החלים מפצעיו) ביצעה את השוד המזוין הראשון של בנק אמריקאי בזמנים שלאחר המלחמה.
הכנופיה שדדה את בנק קלאי המחוזי לחסכונות (Clay County Savings Association) בעיר ליברטי, מיזורי, במהלך השוד נהרג סטודנט שלמד בקולג' "ויליאם ג'וול".
הכנופיה ביצעה כמה מעשי שוד נוספים במהלך השנים שלאחר מכן.
ב-1868, פרנק וג'סי הצטרפו לכנופייתו של קול יאנגר בשוד שביצעה בבנק ברוסלוויל, קנטקי.
למרות זאת ג'סי נותר אנונימי עד דצמבר 1869, כאשר הוא ופרנק (כנראה) שדדו את בנק דייוויס (Daviess County Savings Association) בגלטין, מיזורי.
השוד לא היה רווחי ביותר אך ג'יימס (כך נראה) ירה והרג את הקופאי, בעודו מאמין בשוגג כי האיש הוא סמואל פ.
קוקס, קצין המיליציה אשר הרג את "ביל העקוב מדם" אנדרסון במהלך מלחמת האזרחים.
ניסיונו של ג'יימס לנקום את מות מפקדו, והבריחה הנועזת שביצעו הוא ואחיו דרך ההמון לאחר מכן תרמו לכך ששמו יופיע בכותרות בפעם הראשונה.
השוד סימל את פריצתו של ג'יימס כמפורסם ביותר מבין חיילי הגרילה אשר סרחו לחיים של פשע.
פריצה זו גם היוותה את תחילתה של הברית בינו ובין ג'ון ניומן אדוארדס, עורך בקנזס טיימס אשר תמך בשיבתם של גורמי הכח של הקונפדרציה במיזורי.
אדוארדס פרסם את מכתביו של ג'סי ובעזרת עריכתו השנונה והרעפת שבחים הפך אותו לסמל המרידה המתריסה לבנייה מחדש של הדרום.
תפקידו של ג'סי בבניית דמותו הציבורית מהווה אבן מחלוקת בין היסטוריונים וביוגרפים שונים, אף על פי שאידאולוגיה פוליטית אכן אפפה את הקריירה של ג'יימס והעצימה את המוניטין הידוע לשמצה שלו.
בו בזמן, האחים ג'יימס, יחד עם קול יאנגר ואחיו, סלל מילר ותומכי קונפדרציה (לשעבר) נוספים - אשר עתה הרכיבו את כנופיית ג'יימס-יאנגר - המשיכו ברצף המדהים של שוד בנקים החל מאיווה לטקסס ומקנזס למערב וירג'יניה.
הם שדדו בנקים, כרכרות נוסעים ויריד בקנזס סיטי, בדרך כלל בנוכחותו של ההמון, בעודם יוצרים מעין הצגה לצופים.
ב-1873, פנתה הכנופיה לשדוד רכבות, כשהם מסיטים את רכבת רוק-איילנד מפסיה באדייר, איווה.
מעשי שוד הרכבות המאוחרים יותר שלהם ניחנו ביותר אלגנטיות - למעשה רק בשני מקרים מתוך כל הפעמים שבהם שדד ג'סי רכבות הוא שדד גם את הנוסעים, וזאת עקב כך שלרוב התרכז ג'סי בכספת שבקרון המסע.
טכניקות מעין אלו חיזקו את תדמית רובין הוד של ג'יימס אשר אותה טיפח אדוארדס בעיתוניו.
מקובל להאמין כי ג'סי ג'יימס הרג 15 אנשים בכל הקריירה שלו כשודד.
חברות הרכבות פנו באין אונים לחברת הבילוש הפרטית של אלן פינקרטון (Pinkerton National Detective Agency) ב-1874 על מנת שתעצור את ג'סי וכנופיית ג'יימס-יאנגר.
הסוכנות בשיקגו התמחתה בעיקר בשודדים עירוניים כגון זייפנים, פורצי כספות, ונוכלים (שמתמחים בתרגילי עוקץ).
אנשי הגרילה לשעבר בגיבויים של תומכי קונפדרציה לשעבר התגלו כאתגר קשה.
סוכן שנשלח על מנת להסתנן אל חוותו של ג'יימס נמצא מת זמן קצר לאחר מכן.
שניים אחרים נשלחו אחרי האחים יאנגר ואחד מהם מצא את מותו בקרב אקדחים.
למרות זאת הצליח להרוג את ג'ון יאנגר בקרב זה.
אלן פינקרטון, מייסד וראש הסוכנות, לקח את התיק על עצמו כנקמה אישית.
בעובדו עם תומכי איחוד ותיקים בסביבות חוותו של ג'יימס, הוא ניהל פשיטה על האחוזה בליל 25 בינואר 1875. מתקן הצתה שנזרק על ידי הסוכנים התפוצץ וגבה את חייו של אחיו למחצה הצעיר של ג'יימס וכרת את אחת מזרועותיה של אימו.
מאוחר יותר הכחיש פינקרטון מכל תוקף כי מטרת הפשיטה הייתה לשרוף את ביתו של ג'יימס.
למרות זאת, ספר שיצא ב-1994, שנכתב על ידי רוברט דייר, שכותרתו "ג'סי ג'יימס ומלחמת האזרחים במיזורי" מכיל את המשפט הבא: "בתחילת 1991, חוקר בתחום של ג'סי ג'יימס ששמו טד ייטמן, גילה מכתב מעניין בין ניירותיה של סוכנות הבילוש של פינקרטון.
המכתב נכתב על ידי אלן פינקרטון לעורך דין שעבד עבורו בליברטי, מיזורי.
במכתב פינקרטון מספר לעורך הדין שכאשר ילכו אנשיו לביתו של ג'יימס למצוא את ג'סי עליהם למצוא דרך "לשרוף את הבית".
הוא מציע כי כדאי שישתמשו בסוג כלשהו של 'פצצת-אש'"
הכישלון העקוב מדם נחל הצלחה גדולה יותר מכל טוריו של אדוארדס להפיכת ג'יימס לדמות אהודה בציבור.
הצעת חוק, שהרעיפה שבחים על האחים יאנגר וג'יימס וקראה לחנינתם, כמעט ועברה אישור, ונדחתה ברוב זעום בלבד.
תומכי קונפדרציה לשעבר שהורשו שוב להחזיק במשרות ציבוריות ולהצביע, העבירו חוק שקבע תקרת מחיר אשר יכול לנקוב המושל עבור פושעים.
למרות כל זאת נישאו ג'סי ופרנק ועברו לנשוויל, טנסי, ייתכן מתוך דאגה לאימם והחשש שתיפגע מהתקפות נוספות.
ב-7 בספטמבר 1876, ביצעה הכנופיה את הפשיטה הנועזת ביותר שלהם עד כה, המטרה הייתה הבנק הלאומי הראשון בנורת'פילד, מינסוטה.
קול ובוב יאנגר ציינו מאוחר יותר שהם בחרו את הבנק הזה עקב קשריו לשני גנרלים של האיחוד ופוליטיקאים רפובליקאים מהפכנים: אדלברט איימס, מושל מיסיסיפי בזמן השיקום, ובנג'מין בטלר, גיסו של אדלברט והמפקד של האיחוד בניו-אורלינס הכבושה.
השוד סוכל כאשר ג'וזף לי הייווד סירב לפתוח את הכספת, בטענת שווא כי היא נעולה על ידי נעילת זמן, וזאת בעוד הכנופיה מצמידה סכין לצווארו ומרוצצת את גולגולתו בעזרת ידית האקדח.
תושבי נורת'פילד שגילו כי הבנק שלהם נשדד הגיעו למקום כשהם נושאים עמם רובים.
בעזבם את הבנק ירה פרנק ג'יימס בראשו של הייווד על אף שהיה לא חמוש.
חברי הכנופיה שיצאו מהבנק מצאו עצמם מוקפים באנשי העיר, שפתחו עליהם באש מהחלונות ומפינות הרחוב.
הם נמלטו בעור שיניהם, כשהם משאירים מאחוריהם שני חברים הרוגים ושני תושבים מתים.
תושבי העיר פתחו במצוד אחרי הכנופיה, מה שהביא את האחים ג'יימס להיפרד מהכנופיה ולברוח למיזורי.
לאחר קרב יריות נאסרו שניהם, ומלבד האחים ג'סי ופרנק ג'יימס הכנופיה חוסלה לגמרי.
ג'סי ופרנק שבו לאזור נשוויל ושינו את שמותיהם לתומאס הווארד ובי.ג'יי.
נראה היה כי פרנק השתקע, אך ג'סי נותר חסר מנוחה.
הוא גייס כנופיה חדשה ב-1879 וחזר לחיים של פשע, כשהוא שודד רכבת בגלנדייל, מיזורי, ב-8 באוקטובר 1879. למרות תחייתה של הכנופיה מחדש, חבריה לא היו עוד לוחמי גרילה משופשפים מימי מלחמת האזרחים.
החברים החדשים נתפסו ואז החלו להלשין זה על זה.
ג'סי הפך פרנואיד מיום ליום, עד שהרג והבריח חברים מן הכנופיה.
הרשויות החלו לחשוד וב-1881 האחים הורחקו בחזרה למיזורי.
בדצמבר, ג'סי שכר בית בסנט ג'וזף, מיזורי, לא רחוק מהמקום בו גדל.
פרנק לעומתו החליט לעבור לשטח בטוח יותר, ושם פעמיו מזרחה לווירג'יניה.
כשכנופייתו עזובה עקב מעצרים, מוות ועריקות, חש ג'סי כי נותרו רק שני אנשים עליהם היה יכול לסמוך, האחים בוב וצ'ארלי פורד.
צ'ארלי השתתף כבר עם ג'סי במעשי שוד, אך בוב היה מגויס חדש ונלהב.
על מנת להגן על עצמו טוב יותר, ביקש ג'סי מהאחים פורד לעבור לגור איתו ועם משפחתו.
באותה עת ניהל בוב פורד מגעים חשאיים עם תומאס תאודור קריטנדן, מושל מיזורי, בנוגע למעצרו.
קריטנדן מיקם את תפיסתם של האחים ג'יימס בראש סדר עדיפויותיו.
בנאום הכניסה לתפקיד הכריז כי שיקולים פוליטיים לא יעצרו אותו מלהביא את האחים ג'יימס למשפט צדק.
מנוע על פי החוק מלהעלות את גובה הפרס שעל ראשם, הוא פנה לחברות הרכבות לשים פרס של 10,000$ על ראשו של כל אחד מהאחים.
בבוקר ה-3 באפריל 1882, בעוד ג'סי מתכונן לשוד נוסף, הוא טיפס על כיסא על מנת לאבק תמונה.
זה היה רגע נדיר - אקדחיו לא היו עליו, לאחר שהסיר אותם יחד עם מעילו - והאחים פורד, בנצלם את הרגע, שלפו את נשקם.
בוב היה המהיר מביניהם, וירה ירייה בודדת בראשו של ג'סי, מגבו.
הירייה הרגה את ג'סי במקום.
מאוחר יותר תיאר בוב את מאורעות בוקר הרצח, והעיד שהתמונה שעל הקיר לא הייתה כלל מלוכלכת.
לדבריו, ג'יימס הסיר את אקדחיו והפנה אליו את גבו במתכוון, כדי להרגיע את פורד - על מנת שיוכל להרוג אותו מאוחר יותר.
האחים פורד לא עשו כל מאמץ להסתיר את חלקם במאורעות.
בוב שלח מברק למושל ובו דרש את כסף הפרס, וזמן רב התפרנס מתמונות בהן הצטלם עם הכתובת "האיש שהרג את ג'סי ג'יימס".
בעוד ההמון זורם אל ביתו של ג'סי על מנת לראות את גופת השודד הנודע, הודו השניים באשמה ונידונו, להפתעתם, למוות בתלייה.
למרות זאת הם זכו לחנינה מיידית מן המושל, עובדה המצביעה בבירור על כך שהמושל ידע שהם עומדים לרצוח אותו ולא להביא אותו לדין.
היות מושל מיזורי בסוד הקשר לרציחתו של ג'יימס עוררה סערה ציבורית, ותרמה ליצירת אגדות חדשות אודות ג'יימס.
האחים פורד קיבלו רק נתח מהפרס, ונמלטו ממיזורי.
צ'ארלס פורד התאבד במאי 1884. בוב פורד נרצח ב-8 ביוני 1892 בבית המרזח הארעי שפתח בקריד קולורדו, על ידי מתנקש שירה בו מטווח קרוב ברובה ציד קצוץ קנה.
רוצחו של בוב פורד נידון למאסר עולם למשך חייו, אך שוחרר לאחר מכן ב-3 באוקטובר 1902 עקב בעיות בריאותיות.
על מצבתו של ג'סי חרתה אמו כך: "לזכרו של בני האהוב, אשר נרצח על ידי בוגד ופחדן ששמו אינו ראוי להופיע כאן".
ג'סי נישא לבת דודתו זרלדה מימס (Zerelda Mimms).
נולדו להם ארבעה ילדים: ג'סי ג'יימס ג'וניור שנולד ב-1875, גולד ג'יימס נולד ב-1878, מונטגומרי ג'יימס נולד ב-1878, ומארי סוזאן ג'יימס שנולדה ב-1879. התאומים גולד ומונטגומרי נפטרו בלידה.
שמועות על כך שג'סי שרד את ההתנקשות צצו כמעט מיד לאחר שהעיתונים הכריזו על מותו.
חלקן טענו כי פורד לא הרג את ג'סי אלא אדם אחר, וזאת כחלק מקונספירציה על מנת לאפשר לו להמשיך לברוח ממשפט צדק.
סיפורים אחרים גורסים כי הוא גר בגוטרי, אוקלהומה עד שנת 1948, ואדם בשם ג'.
פרנק דלטון, שטען כי הוא עצמו ג'סי ג'יימס, נפטר בגרנבורי, טקסס, בשנת 1951 כשהוא בן 103. סיפור נוסף גורס כי האדם האמיתי שנפגע מכדורו של פורד היה אדם בשם צ'ארלס ביגלוו, אשר דווח כי הוא חי עם ג'יימס ואשתו באותו זמן נתון.
למרות זאת, באופן כללי, סיפורים אלו זכו לאמון מועט, אז ועכשיו.