tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מדרום להר שוכן הר אבנר (499 מטרים מעל פני הים), שממנו זורם מזרחה נחל אבנר.
במערב ההר יורדים המדרונות לעבר ואדי נחל בזק, ובצפון-מערב מתנשא הר אבינדב (440 מטרים מעל פני הים).
השטח מדרום, מערב וצפון-מערב מאופיין בטופוגרפיה תלולה, בעוד שהמדרון הצפוני משתפל בצורה מתונה יותר.
בראש ההר נמצאת הכפר הטיפולי מלכישוע, המשמש כמוסד שיקומי לנפגעי התמכרויות.
גדר הביטחון, המפרידה בין ישראל לרשות הפלסטינית, עוברת כקילומטר אחד מערבית לפסגה.
בצד הישראלי של רכס הגלבוע עוברת דרך נוף גלבוע בכביש 667, המציעה תצפיות פנורמיות ומושכת מטיילים רבים.
באזור קיימים מספר מסלולי הליכה מסומנים.
בשל קרבתו של ההר לגבול עם שטחי הרשות הפלסטינית, מומלץ למטיילים להישמע להנחיות כוחות הביטחון.
הר מסור הוא הר השוכן בין דרום הנגב לערבה, סמוך לכביש 90, בשטח שבין הר צין לחצבה.
ההר מתנשא לגובה של כ־180 מטרים מעל פני הים, ומהווה חלק מהרי הנגב הדרומיים.
מקור שמו של ההר הוא בצורת קווי המתאר שלו, הדומים לשיני מסור, במיוחד כאשר מתבוננים בו מרחוק.
ההר הוא פסגת רכס מחמל בגבול הנגב והערבה.
תוואי ההר מאופיין בקימוטים גאולוגיים חדים ובשכבות סלע חשופות, בעיקר גיר ודולומיט.
הגישה להר נעשית בדרך כלל באמצעות רכבי שטח, והוא מהווה יעד פופולרי למטיילים ולרוכבי אופניים באזור.
מהפסגה נשקף נוף פנורמי לעבר הערבה, הנגב, בקעת צין והרי אדום שמעבר לגבול הירדני.
הר מסור הוא חלק מהקמרים הגאולוגיים האופייניים לנגב הדרומי, ונוצר כתוצאה מתהליכי קימוט ולחץ טקטוניים.
בשטח ההר נחשפות שכבות סלע מתקופות שונות, בעיקר מהיורה והקרטיקון.
האזור סביב הר מסור מאופיין באקלים מדברי קיצוני, עם מיעוט משקעים וצמחייה מדברית דלילה.
עם זאת, ניתן למצוא בו מגוון מינים של בעלי חיים מדבריים, בהם שועלים, זוחלים, ועופות דורסים.
הר נוף היא שכונה חרדית-דתית במערב ירושלים.
השם "הר נוף" משקף את ההר עליו בנויה השכונה ואת הנוף הנשקף ממנה, גובה השכונה נע בין 690 ל-810 מטרים.
השכונה שיועדה מראשיתה עבור זוגות צעירים ומשפרי דיור חילונים ודתיים, הוקמה בשנות ה-80 של המאה ה-20 בסמוך ועל חורבות הכפר הפלסטיני דיר יאסין שתושביו נמלטו ממנו.
שם השכונה נבחר בשנת 1979 לאחר תחרות פומבית בה הציבור הוזמן להציע שמות לשכונה.
הקמת השכונה החלה בשנת 1980 בתכננו של האדריכל זאב שיינברג.
בשנת 1983 החלה עיריית ירושלים בבניית מוסדות הציבור בשכונה, כיתות לימוד וגני ילדים.
אכלוס השכונה התעכב לאחר שחיבורה לרשת החשמל, סלילת הדרכים ובניית השטחים הציבוריים בשכונה התארכה.
השכונה אוכלסה החל משנת 1985 כשכונה מעורבת, בה תושבים חילוניים, דתיים וחרדים.
בשנת 1988 התמוטט בשכונה בניין מגורים שהיה בהקמה, ולאחר בדיקה של העייריה שני בניינים נוספים הוכרזו כמסוכנים לאחר שגם בהם נמצאו ליקויי בנייה.
בשנת 1989, פרצו עימותים בשכונה בין התושבים החרדים לחילונים, מאחר שהתושבים החרדים ביקשו לסגור את רחובות השכונה לתנועת כלי רכב בשבת.
לאחר שהפכה למוקד של מפלגת ש"ס, עם הגעתם של אריה דרעי, אחיו הרב יהודה דרעי ואחר כך גם מנהיג התנועה הרב עובדיה יוסף להתגורר בשכונה, עברה השכונה תהליך התחרדות.
בשנת 2002 בנתה עמותת מאור ישראל שבראשות בנו של הרב עובדיה יוסף, משה, על שטח של 70 דונם בשכונה ישיבה ופנימייה.
בנוסף בנתה 200 יחידות דיור.
בשנת 1998, הוחל בתכנון הרחבת השכונה דרומה, על ידי העתקת מתקני חברת פי גלילות ובנייה בשטח זה ובשטח יער ירושלים.
מסוף וחוות מכלי הדלק הוקמו בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20 ומספקים דלק לאזור ירושלים.
הדלק זורם למתקן בצינור תת-קרקעי ממתקן פי גלילות בצפון תל אביב.
ב-2001 הוועדה מקומית לתכנון ולבנייה בירושלים המליצה על אישור התוכנית לשכונה ובה 1,000 יחידות דיור בבנייה רוויה, והעברת מתקני הדלק למתקן תת-קרקעי בנחל רבידה הסמוך.
בשנת 2007, החליטה הוועדה המחוזית ירושלים לא לשנות את ייעוד הקרקע למגורים עד שלא תמצא קרקע חלופית למסוף הדלק.
בשנת 2009, ביקשה קבוצת דלק, שרכשה את חברת פי גלילות, לפנות את המסוף למכור את הקרקע תמורת 200 מיליון שקל, אך המסוף לא פונה.
החל משנת 2018, מקדמת רשות מקרקעי ישראל תוכנית חדשה לאזור שתכלול 2,300 יחידות דיור בשטח של 648 דונם בין השאר על חשבון שטחים ביער ירושלים.
בשנת 2014, אושרה תוכנית לשלוחת רכבת קלה לשכונה, באורך של כ-2 ק"מ, העוברת מצומת בן דור בשדרות הרצל, לאורך רחוב כנפי נשרים ועד מסוף התחבורה בכניסה להר נוף, ותוכננה במקור כשלוחה של הקו האדום של הרכבת הקלה בירושלים בהמשך הוחלט לשלב אותה כחלק מתוכנית הקו הירוק של הרכבת הקלה בירושלים.
בנובמבר 2014 התרחש בשכונה הטבח בבית הכנסת קהילת בני תורה, שבו נרצחו שישה בני אדם, חמישה מתפללים ושוטר.
בשנת 2019 החלה סלילתו של כביש 16, דרך שנסללה ככניסה נוספת לירושלים ואשר מחברת בין מחלף מוצא, כביש 1 והר נוף במנהרה באורך 1.5 ק"מ.
חיבור השכונה לכביש נעשה באמצעות מחלף חדש, "מחלף נחל רבידה".
באוקטובר 2013, שר התחבורה והבטיחות בדרכים ישראל כץ החליט לקרוא לכביש 16 על שמו של הרב עובדיה יוסף (בסופו של דבר, הכביש נקרא על שם אריאל שרון).
באוקטובר 2019, הכריז ראש העירייה משה ליאון על החלפת שמה של שכונת הר נוף ל'נאות יוסף', על שמו של הרב עובדיה יוסף.
ביולי 2020, הוחלט בעירייה לגנוז את התוכנית לשינוי שם השכונה, לאחר שהוגשו כ-1,200 התנגדויות.
למרגלות השכונה משתרע יער ירושלים המקיף אותה מכל עבריה.
מהר נוף נשקפים הרי יהודה, ובימים עם ראות טובה, גם אזור בית שמש.
באזור הר נוף פזורות עתיקות בהן טרסות ושומרות רבות, הבנויות על שרידים קדומים, ששימשו לגידול ענבים, וגתות רבות, מתקופת בית המקדש השני החצובות בסלע, דבר המצביע על יישוב יהודי פורה באותה תקופה.
במקום נמצאו גם שרידי מבנה מבוצר בין שלוש קומות מהתקופה ההרודיאנית.
ברחוב חיי טייב, הרחוב הנמוך בשכונה, נמצאו שרידים של מצודה ובריכת מים קטנה קדומה.
לפי מחקרים שנעשו, המצודה הייתה מתקופת בית המקדש השני, ואוכלסה על ידי שומרים שהגנו על עולי הרגל שעלו לבית המקדש.
ממול המצודה, נמצאה גת עתיקה, שכנראה שימשה את שומרי המצודה.
מצפון לשכונה עולה דרך תלולה ומפותלת, שהיא קטע מהדרך הרומית ממוצא לירושלים, המשכה של הדרך הרומית מאמאוס לירושלים.
העלייה המפותלת נקראת "מעלה הרומאים".
מהלכה הוא כ-3 ק"מ תוך עלייה של 200 מטר.
בימי המנדט הבריטי היה מקובל על תנועות הנוער לעלות לירושלים בדרך זו, שהמחישה את ה"עלייה" לירושלים.
הדרך נסללה בתקופה הרומית בארץ ישראל, בדומה לטכניקה הרומית המקובלת: ניקוי וישור התוואי, הנחת אבני שפה בשוליים ומילוי החלל שביניהם בשכבת תשתית, ומעליה ריצוף.
כיום, חלק גדול מהדרך אינו קיים יותר.
לשכונה אופי דתי-חרדי מובהק, בזמן הקמת השכונה, היא הייתה מאוכלסת ברוב דתי-לאומי.
כיום רובם של תושבי השכונה הם חרדים.
רוב תושבי השכונה הם חרדים ליטאים (כשליש מהם אמריקאים), וספרדים מחסידי הרב עובדיה יוסף.
אריה דרעי, ועוד רבים מחברי הכנסת של מפלגת ש"ס, בהם השרים לשעבר, אלי ישי, משולם נהרי ואריאל אטיאס, גרים בשכונה.
כמו כן בשכונה גר גם ראש ישיבת ירושלים לצעירים (הישל"צ) הרב יאיר גזבר.
בנוסף נמצאים בשכונה קהילות של חסידות חב"ד, חסידי גור, חסידי ויז'ניץ, חסידי בוסטון, דתיים לאומיים.
השכונה בנויה במדרון תלול, כשגרמי מדרגות ארוכים מחברים בין הרחובות המקבילים.
בשכונה בנייני דירות רבי קומות, כאשר במקרים רבים יש שתי כניסות לבניין הפונות אל הרחובות שמשני צדיו - כניסה אחת בקומה נמוכה של הבניין, וכניסה אחרת שנמצאת כמה קומות מעל הכניסה הראשונה ברחוב השני.
בשכונת הר נוף קיים מינהל קהילתי וכן אולם ספורט.
מנכ"ל המינהל הוא אלי וייזר.
בשכונה שוכנות ישיבות רבות, בהן:
ישיבת חיי משה - ישיבה כלל חסידית.
נוסדה ב-1992 על שם הרב משה חיים לאפריו רבה של פיוטרקוב על ידי בנו הרב ישראל מאיר לאו, הרב הראשי לישראל.
ישיבת דרך חכמה - הייתה ישיבה ליטאית שנוסדה ב-ה'תשס"ב על ידי הרב אליעזר צבי סילבר והרב יונתן וילנסקי ששימשו בצוותא כראשי הישיבה, הישיבה הייתה ממוקמת ברחוב קצנלבוגן שבשכונה ולמדו בה כ-300 בחורים.
ברבות השנים עברו ראשיה לדור בשכונה.
ישיבת איילת השחר - הישיבה נוסדה ב-1982 בשכונת גאולה ונמצאת כיום ברחוב קצנלבוגן שבשכונה.
מתחילה נועדה הישיבה לנוער נושר, ומאוגוסט 2011 הוסבה הישיבה לבחורי ישיבה מתקשים.
ישיבת אמרי שפר - בראשות הישיבה עומד הרב משה אטינגר.
כיום לומדים בישיבה כ-50 בחורים בגילאי 13–16.
ישיבת דרך השם - הישיבה משתייכת לזרם החרדי ליטאי, אך מנסה ליצור לו אלטרנטיבה, בדמותם של צעירים שומרי מצוות וקובעי עתים לתורה מחד, ובעלי מקצועות חופשיים, המעורים בעולם העסקים והתקשורת, מאידך.
סך התלמידים בישיבה מונה קרוב לשמונים תלמידים.
ראש הישיבה הוא הרב ברוך צבי גרינבוים.
ישיבת פחד יצחק וכולל "אור אליהו", בראשות הרב יהונתן דוד דייוויד חתנו של הרב יצחק הוטנר.
ישיבת זרע יצחק - ישיבה לצעירים, בראשות הרב חיים גרין והרב עקיבא בירנבוים, הישיבה השתייכה בעבר לישיבת האם "פחד יצחק", ב-2004 נפרדה מהישיבה גדולה כיום היא שוכנת באותו הבניין בשכירות ובמקביל בונה את בניינה החדש ברחוב חי טייב.
ישיבת תורת ישראל - ישיבה לצעירים ונחשבת כסניף של ישיבת תורת רפאל, מנוהלת על ידי הרב גרמה.
ישיבת דבר ירושלים הישיבה הוקמה בשנת 1970 על ידי הרב ברוך הורוויץ בתקופה הראשונה שכנה הישיבה בשכונת סנהדריה, משם עברה לבניין ישיבת חברון בשכונת גאולה.
בשנת 1997 עברה לשכונת הר נוף.
הישיבה מציעה שיעורי תורה בכמה שפות ורמות.
כמו כן היא מפעילה אולפן עברית.
בראשות הישיבה עומד הרב ברוך הורוויץ, הרב יואל שוורץ כיהן כר"מ בישיבה ואת ספריו פרסם בהוצאת הישיבה.
כמו כן כיהן בה הרב בן ציון לופיאן, בנו של הרב אליהו לופיאן.
ישיבת היכל התורה בציון - נוסדה על ידי הרב צבי קושלבסקי.
ישיבות נוספות: ישיבת אורות התשובה, ישיבת נר שמואל.
בשכונה נמצא מכון תורני חומת ירושלים בראשותו של הרב שלמה זלמן הבלין.
(הכולל נחשב לאחד מהגדולים בירושלים).
כולל זיכרון קלם - הכולל נוסד בשנת תשס"ה (2005).
בראשותו עומד הרב נחום יצחק ברוידא, בוגר ישיבת חברון ותלמידו של הרב משה שפירא, ר"מ בישיבת נר משה המלמד גם בישיבת שיח ידידיה (בן נינו של הרב אריה לייב ברוידא אחיו של הרב שמחה זיסל זיו, "הסבא מקלם").
הכולל מדגיש את לימוד הגמרא בעיון, וכן את ערכי המוסר ברוח קלם.
ישיבת ישועות משה - שכנה במקום בין השנים תשנ"ח - תשס"ג.
בשכונה נמצאת מדרשיה לבנות חוזרות בתשובה, "נווה ירושלים".
בשכונה פועל מיום הקמתה בית ספר לבנות הפתוח לקבלת תלמידות מכל רחבי העיר, ובית הספר הממלכתי-דתי-תורני הר-נוף, בית ספר לבנים המשלב לימודי קודש מוגברים.
בשכונת הר נוף תלמודי תורה רבים לכל העדות, ביניהם "אורחות איש" המשתייך לזרם הליטאי, אור חדש (נר שמואל), נתיבות שלמה, אביעזרי, בית יעקב (דרך חיים), דברות משה (בוסטון לשעבר), הרא"ם, ת"ת ממ"ד נחלה (לציבור הדתי לאומי.
בשכונה בתי כנסת רבים, בהם:
בהר נוף פועל ארגון הצלה בשם החובש הר נוף, ארגון זה מפעיל מערך מתנדבים הכולל רופאים פרמדיקים וחובשים בכדי לתת מענה מהיר למקרי חירום בשכונה, ברשות הארגון אמבולנסים, רכבי תגובה מיידית, ציוד חבישה ועזרה ראשונה מהמתקדמים בארץ.
הארגון מבוסס דרך קבע על ידי תרומות, שבחלקם הגדול ניתנות על ידי התושבים.
הארגון פועל בשיתוף מגן דוד אדום.
ארגון השומר הר נוף הוא ארגון ביטחון ראשון מסוגו בארץ שהוקם על ידי תושבים ואינו מופעל על ידי עיריית ירושלים.
הארגון מקיים סיורי ביטחון במשך כל השבוע על ידי מתנדבים תושבי השכונה.
הארגון פועל בשיתוף משטרת ישראל ומטרתו למנוע גנבות ומעשים עברייניים בשכונה.
הר נחום, הידוע גם כהר האושר, או הר הביאטיטודים ("הר המבורכים" בלטינית) הוא כתף דרומית של רמת כורזים הממוקם מצפון לימת הכנרת שבגליל התחתון, כקילומטר וחצי מצפון מזרחית לצומת כפר נחום.
ההר מתנשא לגובה של 150 מטר מעל הכנרת (כ-60 מטר מתחת לגובה פני הים), ומפסגת הכתף יורד מדרון תלול אל עין שבע שלחופה הצפוני של הכנרת.
ההר הוא אתר קדוש לדת הנוצרית.
לפי המסורת הנוצרית הר נחום הוא המקום בו נשא ישו את "דרשת ההר", שבה נכללו עיקרי תורתו.
כמו כן הר נחום הוא הרקע בו נבחרו שנים עשר השליחים על ידי ישו בברית החדשה.
ישנם מאמינים נוצרים העורכים מסע צליינות מהכנסייה שעל ראש ההר ועד לעין שבע שלמרגלותיו.
על ראש ההר שוכנים מנזר, כנסיית הר האושר הפרנציסקנית, אכסניה של נזירות פרנציסקניות, גן ומשק חקלאי ששייך למיסיון האיטלקי בארץ ישראל.
במעלה ההר, על גבעת טרשון המתנשאת לגובה של 142 מטרים, שוכן המרכז הבינלאומי דומוס גלילאה.
הכנסייה נבנתה בין השנים 1936 עד 1938 על ידי האדריכל אנטוניו ברלוצי.
האפיפיורים פאולוס השישי ויוחנן פאולוס השני ביקרו בכנסייה וערכו בה מיסה בשנים 1964 ו-2000 בהתאמה.
לרגלי ההר נמצאים שרידיהם של כנסייה ומנזר ביזנטים.
מבנים אלו מתוארכים לתקופת הזמן שבין סוף המאה ה-4 ועד למאה ה-7 לספירה.
הר נמרוט (בטורקית: Nemrut Dağı, בכורדית Çiyayê Nemrûd) הוא הר בגובה של 2,206 מטר ופארק לאומי בנפת אדיאמן בדרומה של מרכז טורקיה, שהתפרסם בעקבות מקדש וקבר מלכותי הנמצאים על פסגתו ואשר הוקמו על ידי מלך קומגנה, אנטיוכוס הראשון תאוס.
אנטיוכוס הראשון תאוס, שמלך על קומגנה, בין שנת 70 לפנה"ס ל-38 לפנה"ס, הקים על פסגת הר נמרוט מקדש וקבר מלכותי.
המקדש נמצא כ-7 ק"מ צפונית-מזרחית לעיר הקומגנית ארסמיה , כיום חורבות Eski Kale ("המצודה הישנה"), הנמצאות למרגלות הר נמרוט.
האתר התגלה במקרה בשנת 1881 על ידי מהנדס גרמני.
במקום בוצעו ב-1883 עבודות סקר וחפירות על ידי אוסמאן המדי ביי, והיו אלה החפירות הארכאולוגיות הראשונות שנעשו על ידי צוות טורקי.
החפירות חודשו והורחבו אחרי 1953 בידי הארכאולוגית האמריקנית תרזה גואל, יחד עם הארכאולוג הגרמני פרידריך דורנר שסייע במיוחד בחקר הכתובות שנמצאו בראש ההר.
החפירות לעונותיהן נמשכו שנים אחדות, וחלק מהדוחות פורסמו במשותף.
המיזם נתמך, בין היתר, במענקים של בית הספר האמריקאי לחקר המזרח, ארגון נשיונל ג'אוגרפיק וקרן בולינגן .
בעונות החפירות של 1963 ו-1964 השתמשה גואל בסריקות גיאופיזיקליות לאיתור קברו של אנטיוכוס הראשון תאוס ברוגם המכתיר את ההר, והייתה בין הראשונים שהשתמשו בשיטות אלה בחפירות ארכאולוגיות.
הפרסום המדעי המסכם של החפירות בהר נמרוט התעכב עד 1996 בגלל התרופפות בריאותו של דורנר, וגם בשל התמקדותה של גואל בחפירות סמוסטה בירת הממלכה הקומגנית, לנוכח החשש להצפת אתר סמוסטה בעקבות הקמת סכר אתאטורק.
קברו של אנטיוכוס לא התגלה, אם כי סביר שהוא נקבר באתר, אולי מתחת לתל המלאכותי על הפסגה.
המקום הוכרז בשנת 1987 כאתר מורשת עולמית.
אל האתר מובילות שתי דרכים טקסיות (אחת מדרום והאחרת מצפון) והוא כולל שתי מערכות של פסלי אדם ישובים בגובה עד 10 מטר, אחת מצידו המזרחי של תל מלאכותי בגובה 49 מטר ובהיקף 152 מטר, והאחרת מצידו המערבי.
הדמויות הן של אנטיוכוס עצמו בחברת אלים יוונים-פרסים, וגובה ראשי הדמויות לבדם הוא כ-2 מטר.
רעידות אדמה שפקדו את האזור לאורך שנים הפילו את ראשי הפסלים ממקומם וסדקו אותם (ולעיתים גם את גופי הפסלים עצמם), אם כי נראה שנגרם להם גם נזק יזום, ייתכן שבמהלך מלחמת האיקונות בתקופת האימפריה הביזנטית.
הראשים מונחים על הקרקע בסמוך לשורות הפסלים וקיימות תוכניות להשיבם למקומם.
האתר ששימש לפולחן נועד ככל הנראה להיות מרכזה של דת חדשה שייסד אנטיוכוס.
שורת הפסלים המערבית כוללת אבן גדולה ובה נראים דמות אריה ומפה שמימית המתאימה למערך הכוכבים ב-7 ביולי 62 לפנה"ס, וייתכן כי זהו מועד תחילת הקמתו של האתר.
חלק זה של האתר נועד לאצולה והגישה אליו הייתה באמצעות הדרך הטקסית הדרומית.
האלים הישובים בצד המערבי הם אפולו, אלה מקומית, זאוס, אנטיוכוס עצמו (הדומה לדמותו של אפולו) וארס אל המלחמה.
שתי שורות קטנות יותר כללו את 15 מלכי פרס עליהם התייחס אנטיוכוס הראשון עד דריווש הראשון ואת 17 המלכים ההלניסטים עד אלכסנדר הגדול שגם אליו טען אנטיוכוס לקשר.
בשורה המזרחית ישובים אותם אלים כמו בשורה המערבית, אך מבטם מופנה כלפי מטה, אל ההמונים.
במרפסת בצידו הצפוני של האתר לא היו פסלים.
לכאן הגיעו פשוטי העם באמצעות הדרך הטקסית הצפונית ובה עשו את הכנותיהם לקראת מפגשם עם האלים בשורת הפסלים המזרחית.
כ-15 ק"מ דרומית-מערבית לפסגת ההר מצוי תל קבורה מלאכותי נוסף, המכונה Karakuş ("העיט") בשל עמוד הניצב במקום ועליו עיט אבן.
כתובת באתר זה מציינת כי קבורות בו שלוש נשים ממשפחתו של המלך מיתרידטס השני, אך הקבר עצמו נבזז.
מאחר שמיתרידטס השני הוא אביו של אנטיכוס הראשון תאוס, סביר שאתר זה קדם למקדש העיקרי שעל פסגת ההר.
הר נימבה הוא הר הנישא לגובה של 1,752 מטר במפגש הגבולות של חוף השנהב, ליבריה וגינאה, והוא הפסגה הגבוהה בכל אחת משלוש המדינות.
ההר הוא חלק ממסיב נימבה, והוא עשיר בעפרות ברזל.
עם זאת בצידו הליברי נחצבה המתכת עד שמאגריה התדלדלו ב-1989.
מאז שנת 1944 מוכרז אזור ההר בשטח של 177.49 קמ"ר המשתרע בתחומי חוף השנהב וגינאה כשמורת טבע שאינה פתוחה לתיירים (Mount Nimba Strict Nature Reserve; Réserve naturelle intégrale du Mont Nimba), ובשנת 1981 היא הוכרה כאתר מורשת עולמית.
רוב השמורה בשטח של כ-130 קמ"ר נמצא בתחומי גינאה והיתר בשטחה של חוף השנהב.
מורדות ההר מכוסים ביער הררי סבוך עד לגובה של 1,000 מטר ועשירים באפיפיטים, ועל הפסגה משתרעת ערבת סוואנה.
בשמורה כ-200 מינים אנדמיים של צמחים ובעלי חיים והיא עשירה בגחניים, חתולים גדולים ובצביונים.
בנוסף מצויים על ההר נמרים, קרפדה ייחודית להר (Mt Nimba Viviparous Toad, שם מדעי Nectophrynoides occidentalis) ולוטרה ננסית אפריקאית (dwarf African otter shrew), גם היא אנדמית למקום.
עוד חיה על ההר קהילת שימפנזות הידועה ביכולתה לעשות שימוש באבנים כבכלים.
ב-1992 צורפה השמורה לרשימת אתרי המורשת העולמית הנמצאים בסיכון.
חוסר היציבות הפוליטית באזור הביאה לחוסר שליטתה של ממשלת חוף השנהב בחלק זה של המדינה ולזרם של פליטים אל שטח השמורה בתחומי גינאה.
בנוסף לכך, הסתבר כי קיימת כוונה לחדש את הפקת הברזל בשטח השמורה, אולם עניין זה הוסדר בשנת 1993 כאשר גבולות השטח המוגן תוקנו, כך שהאזור אשר יועד לכרייה הוצא מתחומה.
למרות זאת השמורה נמצאת עדיין בסיכון ולפי דוח של אונסק"ו משנת 2005 חלקה של השמורה בתחומי חוף השנהב נמצא בשליטתם של מורדים שכורתים את היערות ועוסקים בצייד ובכרייה, ואילו בתחומי גינאה קיימות בעיות של ניהול ותיקצוב.
הַר נְבוֹ (או הַר הָעֲבָרִים; בערבית جبل نيبو) הוא הר השוכן במערב ירדן, כ-7 ק"מ מערבית לעיר מידבא.
פסגתו נישאת לגובה של 817 מטר מעל פני הים.
הנוף מפסגת ההר משקיף על ארץ ישראל, ים המלח והחלק הדרומי של נהר הירדן.
לרוב ניתן לראות את יריחו מפסגת ההר ובימים בהירים גם את ירושלים ואת בית לחם.
לפי הפרק האחרון של ספר דברים, הר נבו הוא ההר אליו טיפס משה רבנו וממנו ניתנה לו ההזדמנות האחרונה להשקיף על הארץ המובטחת אותה ייעד הקב"ה לבני ישראל (12 השבטים).
לפי המסורת היהודית והנוצרית, וכן לפי מספר מסורות מוסלמיות (אף שקיים קבר אחר שמיוחס אליו), משה נקבר בהר זה על ידי אלוהים עצמו, ומקום קבורתו לא נודע:
קיימים חילוקי דעות בקרב החוקרים אם ההר אשר מוכר כיום כהר נבו הוא אכן אותו ההר אליו התייחסו בתורה.
ההר כמקום בו הוסתר ארון הברית
בספר חשמונאים ב מסופר שהנביא ירמיה מצא מערה מוסתרת על ההר והטמין בה את ארון הברית.
ירמיה גער בגולים אשר רצו לסמן את מקום המערה וטען כי היא תתגלה רק לאחר שהאל יקבץ את עמו מן הגלות וישיבו לארצו:
סיפור זה משקף מסורת כוהנית, אשר ראתה בהר מקום קדוש ומסתורי, למרות מיקומו מחוץ לגבולות הארץ המובטחת, בארץ מואב.
למסורת זו לא נמצאו הדים במשנה או בתלמוד.
מבנה שניצב על ראש ההר הוסב לכנסייה בשנת 393 וזו נבנתה ועוצבה מחדש באופן רציף.
המבנה היה מלבני והיו בו שלושה אפסיסים, ומתחת לרצפתו התגלו שישה קברים.
מדרום ומצפון לו הוקמו שתי קפלות אשכבה, וסביב חצרו המרכזית הותקנו חדרי מגורים לנזירים.
מאוחר יותר הוקם במקום גם בפטיסטריום וכתובת יוונית שהשתמרה במקום מזכירה את תאריך בנייתו בחודש אוגוסט 531.
במחצית השנייה של המאה ה-6 הורחבה הכנסייה והוכרה כבזיליקה.
מאוחר יותר פורקו קפלת האשכבה הצפונית והבפטיסטריום, ותחתם הוקמה קפלה גדולה יותר.
בצידה הדרומי של הבזיליקה הרסו הנזירים את קפלת האשכבה האחרת והקימו במקום בפטיסטריום חדש שבו פסיפסים מהשנים 597–598. במהלך העשור הראשון של המאה ה-7 נהרסו שלושה חדרים במנזר ובמקומם הוקמה קפלת "אם האלוהים".
נראה כי בשלב מסוים נשתכח המקום ומהמבנים נותרו שרידי אבנים וחלקי פסיפס.
עדויותיהם של שני עולי רגל מסוף המאה ה-4 ומהמאה ה-5 התגלו במחצית השנייה של המאה ה-19, וסייעו לחוקרים לאתר את המקום.
בד בבד החלה משמורת ארץ הקודש בהקמת כנסייה ומנזר פרנציסקנים חדשים על ההר, ולצידם הוצב מאוחר יותר פסל נחש הנחושת המעוצב בצורת צלב.
הפסל, מעשה ידיו של הפסל האיטלקי ג'ובאני פנטוני (Giovanni Fantoni), מסמל הן את נחש הנחושת אשר עשה משה במדבר והן את הצלב עליו נצלב ישו.
ב-19 במרץ 2000, ביקר האפיפיור יוחנן פאולוס השני במקום במהלך מסעו לארץ הקודש ונטע בו עץ זית כסמל לשלום.
ב-11 במאי 2009 ביקר האפיפיור בנדיקטוס ה-16 במקום במהלך מסעו לארץ הקודש.
להר נבו אזכורים תרבותיים רבים.
בתרבות הפופולרית הוא נזכר בשירה של רחל המשוררת "מנגד", וגם קובץ שיריה השלישי, "נבו", נקרא על שמו.
הוא נזכר גם בשירו של יעקב שבתאי "שיר ההד" (בוצע על ידי אריק לביא ב-1958, ומצוינים בו מקומות תנ"כיים שונים).
גם השיר "רואים רחוק רואים שקוף", מאת יענקל'ה רוטבליט, מזכירו (בביצוע הידוע של שמוליק קראוס).
יהושע המנהרה, מתארת הנבלנית נוגה כי קראה לבנה נבו, שכן בהגיעו לגיל בר המצווה תיקח אותו לשם, והשניים יהרהרו "אם א"י המערבית אכן תתאים להמשך חייו".
כמו כן קיים מאגר משפטי פופולרי, הקרוי נבו.
בשירו של חנן בן ארי, "חולם כמו יוסף", מוזכר משה בעת הימצאו על הר נבו.
הר ניתאי היא במה הררית המתנשאת מעל נחל ארבל.
ההר נקרא על שמו של נתאי הארבלי, תנא בן ימי הבית השני שמוצאו מארבל.
ההר מזדקר כ-280 מטרים מעל סביבתו, מעברו הצפון-המערבי של נחל ארבל חלקו המזרחי שוכן בגובה של 95 מטרים מעל פני הים.
מראש ההר קיימת תצפית על ח'רבת ואדי חמאם השוכנת למרגלות ההר, על האתר של היישוב העתיק ארבל ועל מערות מצוק הארבל שבגדה ממול, על בקעת גינוסר ועל חלקים ממזרח הגליל וממערב הגולן.
חלקו המזרחי הגבוה של ההר תחום במצוקים היורדים בתלילות אל אפיקיהם של נחל ארבל מדרום מזרח ושל יובלו נחל סביונה מצפון מזרח.
ההר בנוי סלע גיר קשה מתקופת האיאוקן, תצורת בר-כוכבא בונה את המצוקים, תצורת תמרת מרכיבה את המדרונות הנמוכים והלא מצוקיים.
גב ההר טרשי מאוד, במיוחד בחלקו המזרחי ומנוקד במטליות קטנות של אדמת טרה רוסה.
הסקר הראשון של חומת הר ניתאי נערך בידי שני קציני ימיה בריטים צ'ארלס לאונרד אירבי (Charles Leonard Irby; 1845-1789) וג'יימס מנגלס (James Mangles; 1867-1786) בעת מסעם בארץ ישראל בשנת 1818. במשך יומיים מדדו השניים את החומה, ותארו אותה כבנויה אבנים בסיתות גס ובה משובצים מגדלים רבים.
כחצי מאה מאוחר יותר נסקר האתר בידי צ'ארלס וילסון.
וילסון לא הוסיף על תיאורי קודמיו, אך הציע פרשנות אחרת ולפיה הביצור נועד להגן מלמעלה על הגישה למערות שמצוקים ומתאים לפיכך לחומה שיוספוס סיפר כי בנה.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 סקר את האתר בצלאל רבני, מפקח העתיקות האזורי והותיר את התיאור המפורט הראשון של הביצור אך תיאור זה לא פורסם.
יוסף פורת סקר את החומה בראשית שנות השבעים וציין כי לאורכה רק תשעה מגדלים.
פורת הדגיש כי בסקר לא נמצאו ממצאים מתארכים ובכל זאת הציע כי החומה נבנתה בתקופה החשמונאית.
באמצע שנות השבעים נסקר האתר בידי צבי גל והוא הציע כי האתר נבנה על פי מתכונת מחנות המצור הרומיים.
להצעתו, המתחם נבנה על ידי הורדוס בזמן המצור על מתנגדיו שהתבצרו במערות הארבל.
מאוחר יותר ערך גל חפירה קטנה במגדל הצפוני (שלא פורסמה) ובעת האחרונה הציע פרשנות אחרת ולפיה הביצור נבנה להגנה על חרבת ואדי חמאם ועל המערות, כנראה בזיקה לאירועי המרד הגדול.
בשנות ה-80 נסקרו החומה והמערות בידי יגאל טפר ויובל שחר.
השניים סברו כי הביצור נועד לשמש קו הגנה על ח' ואדי חמאם ועל המערות בצלעות ההר, אשר הם זיהו אותן עם ארבל ועם "כפר המערות ארבל", שאותו לדבריהם ביצר יוסף בן מתתיהו.
כל המחקרים שהוזכרו לעיל לא כללו תיעוד שיטתי ומדידות מדויקות של הביצור ומרכיביו ורק באחדים מהם נעשה ניסיון לאסוף חומר מתארך.
בשנים 2010–2012 הקדישה משלחת האוניברסיטה העברית שלושה שבועות לעבודה באתר.
העבודה כללה סקר מדוקדק של המתחם הפנימי, של אזור החומה ושל רצועה ברוחב של כ-20 מטרים.
במצוק ניתאי נראות מערות רבות.
הארכאולוגים מצאו בהן כלי חרס, מטבעות ומתקנים מטויחים שניתן לתארכם למאה הראשונה לספירה.
כשמביטים מצוק ארבל לכיוון הר ניתאי, נוכל להבחין בקו ארוך העובר מצד אחד של המצוק לצדו השני .
זו חומת אבן שהשתמרה לגובה של יותר משני מטרים ומשולבים בה תשעה מגדלים חצי עגולים הפונים מערבה.
אין בחומה שער, פרט אולי לפשפש קטן, ובכל השטח התחום בחומה לא נמצאו מבנים או שרידים כלשהם ואף לא חרסים.
החומה נבנתה בהתאמה לתוואי הטופוגרפי של הרכס ומהלכה איננו ישר.
אורכה הכולל של החומה הוא 286 מטרים.
המגדלים משולבים בחומה במרווחים אחידים של כ-28 מטרים והם בולטים ממנה מערבה, שמונה מהם בעלי חזית מעוגלת ואילו המגדל הצפוני רבוע.
היעדר כל סימן ליישוב במשטח הסלע מעיד כי חומה זו, שנבנתה מעל המערות ממש, נועדה לשמש קו הגנה ראשון למבצר המערות שבמצוק.
החומה הוקמה דווקא בהר ניתאי בגלל צורתו המשולשת המאפשרת סגירת קו חומה ממצוק למצוק, דבר שלא ניתן לעשות לאורך מצוק הארבל.
הנתונים שנאספו מאזורי החפירה השונים העלו כי לביצור חמישה שלבים אדריכליים נפרדים שכל אחד מהם נשען על קודמו אך איננו "תפור" אליו בשום נקודה.
העבודה הרבה שהושקעה בהקמת הביצור יכולה לרמוז על כך שמדובר במפעל בנייה מרחבי ולא של תושבי ח' ואדי חמאם לבדם, שכן הכפר בשיאו אכלס כמה מאות תושבים שרק מיעוטם היה כשיר לעבודה מעין זו.
השערה זו, עם הממצא המתארך ועם ההקשר הסביבתי של הביצור עולים בקנה אחד עם דבריו של יוספוס על חומה שהקים וסביר שאת אחד משלבי הביצור יש אכן לייחס ליוספוס.
יוסף בן מתתיהו ביצר את ההר.
הם באו לידי ביטוי בדבריו .
הביצור נתן אפשרות למגינים להילחם לאורך החומה ועם הבקעתה בידי האויב, לסגת אל המערות ולהתבצר בהן.
וכך, יחד עם בניית הביצור העיקרי בהר ניתאי, התארגנו המורדים לקראת בואו הצפוי של הצבא הרומי.
עם זאת, על פי תיאוריו של יוסף, בסופו של דבר לא התרחש קרב כלשהו בארבל.
עבודת הסקר של משלחת האוניברסיטה העברית, הניבה פריטי מתכת רבים ובהם ראש חץ סמוך למגדל 3, מסמר מגף סמוך למגדל 9, וכן חמישה מטבעות שטווח זמנם כאלף שנה.
פרט למטבע תלמי שנמצא ליד מגדל 3, יתר המטבעות לא נתגלו בקרבת החומה אלא נמצאו בתוך המתחם, סמוך לשפת המצוק.
בסך הכל נאספו בחפירה (2010–2012) כמה מאות חרסים ורק מיעוטם היו שפיות כלים שאפשר לתארכן במדויק.
את הממצא המתוארך אפשר לחלק ברובו לשתי תקופות:
חרסים וכלי צור כלקוליתיים רבים נאספו ברוב אזורי החפירה.
למרות שלא נתגלו שרידי בנייה מתקופה זו, ניכר שהייתה אז פעילות נרחבת באזור שבו הוקם מאוחר יותר הביצור ואף באזורים אחרים בהר.
מרבית החרסים שנמצאו בחפירה מתוארכים לתקופה הרומית.
מאות שברי הגוף הם מחומרים האופייניים לקרמיקה הרומית המצויה באזור (מבית היוצר של כפר חנניה ושיחין) המוכרים היטב מן החפירה בחרבת ואדי חמאם הסמוכה.
לא נמצאו בתוך המתחם שרידי בנייה כלשהם וגם לא עדות לפעילות משמעותית שהייתה מותירה מן הסתם חתימה ארכאולוגית באזור חשוף שכזה.
הר נזר הוא הר בהרי רמים שבמזרח הגליל העליון, כשני קילומטר מקיבוץ מנרה ומתנשא לגובה 760 מטרים מעל פני הים.
שמו הערבי ג'בל אל בע'דאדייה (בגדידיה).
הר נזר הוא שמורת טבע ששטחה כ-150 דונם (שמורת הר נזר נקראת גם שמורת סחלבים מנרה).
בהר נזר ולרגליו יש ריכוז עשיר של 11 מיני סחלבים (בין היתר סחלב איטלקי ודבורנית הקטיפה, וכן
בסתיו פורחים כאן שלושה מיני כרכום.
חלק זה של השמורה נפגע קשות בקיץ 2006, כתוצאה מהפיכתו לאתר ארטילריה במהלך מלחמת לבנון השנייה.
במערב השמורה נמצאים שטחי דגניים ובהם שיחים רבים של חלבלוב מגובשש, וחורש של אלון מצוי, לבנה רפואי ואגס סורי, אך האתר הבולט הוא מערת נזר.
צפונית לשמורה נמצאת פסגתו של הר נזר עצמו, המיוערת באורנים.
במדרון ההר נמצאת מערת נזר, שנוצרה מקריסתה של תקרת חלל המסה.
שמה של השמורה והר נזר, מתקבל ממצוקים בסביבתו היוצרים כעין כתר.
ההר מתנשא לגובה 760 מטר, אשר מאפשרת תצפית נוף לעבר הרי גולן, פסגות הגליל, דרום לבנון והגולן, על ההר ובשמורה שרידי קשתות חצובות ושרידי חומה שהקיפה את היישוב.
מערת נזר היא מערת בולען, קוטרה כשלושים מטר, שתקרתה התמוטטה ועומקה כ-10 מטר.
בקירות המערה נראים שרידי נטיפים.
המערה שימשה בעבר את רועי הצאן באזור, תקרתה מפויחת ובקרקעיתה נמצאות גדרות אבן נמוכות ששימשו את הרועים.
במערה דגרו בעבר יוני סלע ותנשמות, אולם מאז קיץ 2014 הפכה המערה לאתר מורשה לטיפוס צוקים.
המקום משך אליו חובבי טיפוס רבים ובשל כך באישור רשות שמורות הטבע הותקנו על קירות המערה כ-26 מסלולי טיפוס ספורטיביים בדירוגים שבין 6b ועד 9a.
הירידה היחידה ללא חבל נמצאת מצדו המערבי של הבולען (כשמתחילים להקיף אותו עם כיוון השעון מגיעים אליה מהר).
הר ניישן הוא הר באזור אומינקה שבמרכז פרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גובה ההר 1,884 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 764 מטרים מעל סביבתו.
ההר נקרא על שם נהר ניישן הנמצא מדרום לו.
פסגת ההר מתנשאת מעל אגם צ'נטלו, אחד מאגמי ניישן.
שמו של ההר בקרב האומות הראשונות היה "סוסאדל".
משמעות שם זה אינה ידועה.
ההר נקרא רשמית "Mount Nation" ב-2 ביוני 1950; ב-15 בדצמבר 1981 ניתן להר שמו הנוכחי (Nation Mountain).
הר נלסון הוא הר הממוקם בסמוך לנחל לינקס, בשטח הפארק הלאומי ג'ספר בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
גובהו של ההר 3,180 מטרים מעל פני הים, והוא חלק מרכס וינסטון צ'רצ'יל שבהרי הרוקי הקנדיים.
ההר ממוקם 5 קילומטרים דרומית מזרחית להר פאלמר.
שמו של הרכס ניתן לו על ידי ג'יי.
מונרו ת'ורינגטון בשנת 1952, והוא נקרא על שם מטפס הרים אמריקאי ששם משפחתו נלסון, אשר נהרג בתאונת טיפוס ברכס הבוגאבוס.
הראשונים שטיפסו על ההר היו דייל אברסבאחר (Dale Ebersbacher), פרנסס אברבאחר (Frances Ebersbacher), ג'יל רוברטס (Gil Roberts), צ'אק וילטס (Chuck Wilts), ואלן וילטס (Ellen Wilts), בשנת 1951.
הר נלסון הוא הר שגובהו 1,930 מטרים מעל פני הים, כחמישה קילומטרים צפונית מזרחית להר פוליצר, וממערב לקרחון סקוט, בהרי המלכה מוד שבאנטארקטיקה.
ההר מופה לראשונה על ידי ריצ'רד בירד, במהלך מסע החקר שלו בין השנים 1933–1935. שמו של ההר ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים, והוא נקרא על שם רנדי ל.
Nelson) שהיה אחראי על המחקרים הגאודזיים באמצעות לוויין בתחנת מקמרדו, בשנת 1965.
הר ניבלוק הוא הר ברכס בואו, בהרי הרוקי הקנדיים, בשטח הפארק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
ההר, שגובהו 2,976 מטרים מעל פני הים מתנשא לגובה של 142 מטרים מעל סביבתו, ממוקם בסמוך לעיירה לייק לואיז, ובסמוך להר פיירוויו, ולהר סנט פיראן.
שם ההר ניתן לו בשנת 1904, והוא נקרא על שם ג'ון ניבלוק (John Niblock), מנהל ברכבת הקנדית-פסיפית, אשר קידם את התיירות לאזור זה של הרי הרוקי ויזם הקמת תחנות רכבות באזור לצורך זה.
הראשון שטיפס לפסגת ההר היה וו.
הר ניבלוק והר ואייט הסמוך לו, הם אתר טיפוס הרים פופולרי (בחודשי הקיץ - בין יולי לספטמבר, שכן טיפוס בחודשים אחרים מסוכן בשל חשש למפולות שלגים).
הר נפטואק הוא הר ברכס בואו, בהרי הרוקי הקנדיים, ההר ממוקם על קו פרשת המים של אמריקה, ולכן הוא על הגבול בין פרובינציית אלברטה ופרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גובהו של ההר 3,241 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא 151 מטרים מעל סביבתו.
ההר הוא הפסגה התשיעית בעמק עשר הפסגות, וההר ה-98 בגובהו באלברטה.
"נפטואק" משמעו "תשע" בשפת הסטוני של שבט הסטוני של האומות הראשונות (בשל גובהה של הפסגה בין עשר הפסגות).
הראשונים שטיפסו על ההר היו ג'י.
הר נורת'ווסט הוא הר גדול בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
ההר נמצא מצפון-מזרח להר ביהייב, וצפונית לחלקו העליון של קרחון טיילור.
גובהו של ההר 2,286 מטרים מעל פני הים.
שמו של ההר מופיע לראשונה במפות של משלחת טרה נובה אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1910–1913; המשלחת ככל הנראה נתנה להר את שמו.
הר נורקווי הוא הר ברכס ורמיליון בהרי הרוקי הקנדיים, בשטח הפארק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
גובהו של ההר 2,133 מטרים מעל פני הים.
ההר מתנשא לגובה של 1,630 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם צפונית מערבית לעיר באנף, והוא אחד משלושת אתרי הסקי העיקריים של הפארק הלאומי באנף.
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1904. ההר נקרא על שם ג'ון נורקווי , ראש ממשלת פרובינציית מניטובה בין 1878–1887. נורקווי טיפס על ההר בשנת 1887 או שנת 1888. לא ידוע אם הגיע לפסגת ההר.
מסלול הסקי הראשון בהר הוקם בשנת 1926, ובשנת 1929 נבנתה אכסניית הגולשים (ski lodge) הראשונה באתר.
מסוע סקי לגולשים (משיכה על ידי חבל) הותקן בשנת 1942, ורכבל עם כיסאות סקי הותקן בשנת 1948 (אתר הסקי השני בקנדה בו הותקן רכבל כזה).
באתר בוצעו במהלך השנים מרוצי סקי (Ski racing) בינלאומיים, שנועדו לעודד תיירות חורף לאזור.
באתר מבוצעות גם תחרויות קפיצות סקי (ski jumping) בינלאומיות.
אתר הסקי התמודד שלוש פעמים על אירוח אולימפיאדת החורף, בשנים 1964 (שנת אולימפיאדת אינסברוק), 1968 (שנת אולימפיאדת גרנובל), וכן בשנת 1972 (שנת אולימפיאדת סאפורו).
בשנת 1972 אירח האתר את גביע העולם בגלישה (גלישת סלאלום ומרוצי סלאלום).
באתר הסקי 74 מסלולי גלישה באורך כולל של 16,382 מטרים.
באתר מסלולי סקי מהקשים ביותר לגלישה בצפון אמריקה.
האתר הוא האתר היחיד באזור באנף שמאפשר גלישה בשעות הלילה (בחודשים דצמבר - מרץ, בשעות 5 - 9 בערב).
שם הרכבלשם באנגליתהפרש גבהים אנכי של הרכבלאורך המסלול של הרכבלנורקווי (דו מושבי)North American 'Norquay' Chair396 מטרים945 מטריםמרבד הקסמים סאנדנסSundance Magic Carpet10 מטרים64 מטריםרכבל קסקייד (4 מושבי)Cascade Chair122 מטרים579 מטריםרכבל ספיריט (4 מושבי)Spirit Chair196 מטרים654 מטריםרכבל מיסטיק (4 מושבי)Mystic Chair395 מטרים1,016 מטרים
באתר הסקי מתקני השכרת ציוד סקי.
רכבל נורקווי פועל בחודשי הקיץ ומאפשר גישה לבית התה בראש ההר ולנקודת התצפית הסמוכה לו.
הר נוקס הוא הר בקצה המערבי של גבעות מקדונלד ברכס אסגארד בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 800 מטרים מעל פני הים.
ההר נמצא בצידו הצפוני של עמק טיילור.
שמו של ההר ניתן לו על ידי המועצה הגאוגרפית של ניו זילנד בשנת 1998.
ההר נקרא על שם פרופסור אמריטוס ג'ורג' א.
Knox), אשר לימד במחלקה לזואולוגיה של אוניברסיטת קנטרבורי שבניו זילנד.
נוקס ביקר מספר פעמים באנטארקטיקה, והקים את מחלקת המחקר האנטארקטי של האוניברסיטה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1961 ל-1981; וכן היה נשיא הוועדה המדעית לחקר אנטארקטיקה (SCAR) בין השנים 1982–1978.
הר נִיקוֹלָאס הוא ההר הצפוני ביותר של רכס דאגלס, במזרח האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם 10 קילומטרים דרומית לכף בראון.
גובהו של ההר 1,465 מטרים מעל פני הים.
הכף התגלתה לראשונה, מרחוק, בשנת 1909, על ידי המשלחת הצרפתית לאנטארקטיקה בפיקודו של ז'אן-באטיסט שארקו.
שארקו שמיפה באופן גס את האזור, חשב שמפרץ שוקאלסקי הוא מצר ים, החוצה את האי אלכסנדר, ולכן הוא חשב שהר ניקולאס הוא אי קטן.
החוף בסביבה זו צולם מהאוויר ומופה באופן גס בשנת 1937 על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, בפיקודו של ג'ון ריימיל.
סקרים שנערכו על ידי משלחת סקר של סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1948, מיפו את האזור והבינו שמדובר בהר ולא באי.
שארקו קרא לאי על שמו של ניקולאי השני, קיסר רוסיה - אי ניקולאה השני (Ile Nicolas II).
סקרים שנערכו על ידי משלחת סקר של סקר שטחי חסות איי פוקלנד בשנת 1948, מיפו את האזור וקראו להר תוך שימוש בשם שנתן לו שארקו.
הר ניקולאס בהטריטוריה הבריטית באנטארקטיקה שבריטניה טוענת לריבונות עליו.
צ'ילה טוענת כי האזור הוא בריבונותה (מחוז אנטארקטיקה צ'ילנה) ואילו ארגנטינה טוענת כי ההר נמצא בריבונותה (חלק מפרובינציית טיירה דל פואגו).
הר נִיקוֹלְס הוא הר במרכז הרי הרולד בירד, בארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 670 מטרים מעל פני הים.
ההר מופה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1960–1963.
ההר נקרא על שמו של ויליאם ל.
Nichols), מכונאי ציוד מכני הנדסי בתחנת בירד בחורף 1957.
הר ניומן הוא הר בצפון - מזרח הרי האבר, בצפון האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,150 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם 13.23 קילומטרים דרומית לפסגת סטובצ'ה, 13.15 קילומטרים צפונים - צפון-מזרחית מפסגת בריז, 8.26 קילומטרים צפונית - מזרחית מהר פונטידה ו-7.34 קילומטרים מזרחית - צפון-מזרחית לפסגת איגראלישטה.
ההר נסקר לראשונה על משלחת החקר האנטארקטית הבריטית (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1975–1976).
שמו של ההר ניתן לו בשנת 1980 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
ההר נקרא על שמו של ג'ון ניומן, מכונאי דיזל של משלחת החקר האנטארקטי הבריטית באי אדלייד (בין השנים 1968–1969), באי סטונינגטון (בין השנים 1969–1970 ו- 1972–1974).
ניומן הוביל את המעבר ממזחלות כלבים למזחלות ממונעות.
הר נואל הוא הר בהרי טראברס שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 1,600 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-2,671 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר ממוקם מדרום לפסגת מקיוגו; ומצפון להר אלן.
ההר נקרא על שמו של ג'ון פרייזר נואל (John Fraser Noel), מכונאי דיזל אשר נפטר במאי 1966 בתאונת מזחלת, בסמוך לפינת טראג'יק, בעת שירותו בסקר האנטארקטי הבריטי.
הר נורת'האמפטון הוא הר במרכז הרי ויקטורי, באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם בסמוך ממזרח לקרחון באוורס.
גובהו של ההר 2,465 מטרים מעל פני הים; וההר ה-838 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר התגלה בפברואר 1841 על ידי סר ג'יימס קלארק רוס.
ההר נקרא על שמו של המרקיז מנורת'האמפטון, באותה עת נשיא החברה המלכותית.
הר ניו הוא הר באזור העמקים היבשים מקמרדו, בהרי קווטרמיין, באדמת ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,260 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם בין עמק ארנה לבין ערוצון וינדי (וינדי גאלי), בין רמת ביקון והר נובהד.
ההר ממוקם בצידו הדרומי של קרחון טיילור.
ההר התגלה ומופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית הלאומית לאנטארקטיקה (משלחת דיסקברי), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901–1904.
שמו של ההר ניתן לו על ידי משלחת דיסקברי.
הר מריה הוא הר בהרי הורנבי, באי פוקלנד המערבי שבאיי פוקלנד.
גובהו של ההר 658. מטרים מעל פני הים.
ההר הוא ההר הגבוה ביותר בהרי הורנבי, והפסגה השנייה בגובהה באי פוקלנד המערבי (הפסגה הגבוהה ביותר היא הר אדם).
העיר פורט הווארד שוכנת לרגלי ההר.
הפסגה (כמו גם ההרים הגבוהים האחרים באיי פוקלנד - שגובהם עולה על 610 מטרים) הייתה מעוטרת קרחונים בעבר, וכיום יש בה קרקסים קרחוניים, שבבסיסיהם אגמים קרחוניים, וכן לרגלי הפסגה מצויות מורנות.
פסגת הר מריה, ממוקמת 5 קילומטרים מהעיר הסמוכה -פורט הווארד, ולכן היא יעד לטיולים בסמוך לעיר.
הר מריה הוא הר געש רדום הממוקם במחוז טאוואו, במדינת סבה, שבמלזיה.
ההר הוא הר מסוג חרוט וולקני.
גובהו של ההר 1,067 מטרים מעל פני הים.
ההר נוצר בתקופת הפליסטוקן המאוחרת, כתוצאה מפעילות וולקנית, וזאת יחד עם הרים נוספים בחצי האי סמפורנה.
וזאת בדומה להר לוסיה, הממוקם אף הוא בשדה הגעשי של טאוואו.
ההרים עשויים מסלע דקיט מתקופת הפלייסטוקן.
בדיקות בפסגת ההר הראו כי יש בו פוטנציאל להפקת אנרגיה מתחדשת באמצעות אנרגיה גאותרמית.
החל משנת 1979, ההר ממוקם בשטח פארק גבעות טאוואו.
בשמורת טבע זו ניתן לבצע טרקים בג'ונגל, במסלולי טיול שפותחו בפארק, המקשרים בין הר מריה להר לוסיה ולהר מגדלנה.
הר נורמנדי הוא הר בתת-רכס הקרב על בריטניה ברכס מוסקווא שבהרי הרוקי הצפוניים (תת רכס של הרי הרוקי הקנדיים ), בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
גובהו של ההר 2,849 מטרים מעל פני הים; הר נורמנדי הוא ההא ה-9 בגובהו ברכס מוסקווא, ה-1,106 בגובהו בהרי הרוקי הקנדיים.
ההר מתנשא לגובה של 924 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם 19 קילומטרים מהר דייפ (אף הוא ברכס הקרב על בריטניה).
בדומה לאתרים רבים ברכס הקרב על בריטניה, גם הר זה מנציח קרב ממלחמת העולם השנייה, בו השתתפו כוחות קנדיים - הפלישה לנורמנדי.
הר מרסטון או הר מארסטון הוא הר בחוף סקוט בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
להר צורה של גבו של ליוויתן (whaleback).
גובוה של ההר 1,245 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם בצידו הצפוני של מישור קאר; 6 קילומטרים צפונית לשפכו של קרחון מקאיי.
ההר מופה לראשונה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907 – 1909.
ההר נקרא על שמו של ג'ורג' אי.
הר מרטין הוא הר מסיבי, בחלקו הצפוני של האי שארקו, המצוי במזרח ים בלינגסהאוזן באזור ארץ פאלמר, שבאנטארקטיקה.
ההר מתנשא מעל החוף הצפוני של האי שארקו.
שארקו הסכים לכך, מתון כוונה ברורה לקרוא לאי על שם אביו - ז'אן-מרטן שארקו, רופא צרפתי מפורסם (ולא על שמו שלו), שארקו קרא להר מרטין, לנונאטאקי מריון ולהר מוניק, על שם בנותיו.
הר מרקהאם או הר מרקהם הוא מסיב בעל שתי פסגות, ברכס המלכה אליזבת, חלק מרכס המלכה אלכסנדרה שבההרים הטראנס-אנטארקטיים, הממוקם באזור חוף שקלטון, של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
המסיב מקיף את הקצה הצפוני של רמת מרקהאם.
גובהה של הפסגה הגבוהה מבין שתי הפסגות 4,350 מטרים מעל גובה פני הים (והיא הפסגה הגבוהה ביותר ברכס המלכה אליזבת); פסגה זו היא הפסגה ה-16 בגובהה באנטארקטיקה.
גובהה של הפסגה השנייה 4,280 מטרים מעל גובה פני הים.
לפי מקור אחר, להר שלוש פסגות גבוהות, שגובהן 3,749 מטרים מעל פני הים, 3,749 מטרים מעל פני הים, ו-3,368 מטרים מעל פני הים בהתאמה, וסביבן מספר פסגות נמוכות.
מסיב הר מרקהאם, פונה לכיוון דרום, לעבר מפרצון שקלטון, שבחוף המערבי של מדף הקרח רוס.
הפסגה הגבוהה של הר מרקהאם מתנשאת לגובה של 2,103 מטרים מעל סביבתה, היא הפסגה ה-16 בהתנשאותה באנטארקטיקה.
ההר התגלה ב-27 בדצמבר 1902 על ידי קבוצת הקוטב הדרומי (the Southern Polar Party) של המשלחת הלאומית הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת דיסקברי), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1901 – 1904.
הפסגה נקראת על שמו של סר קלמנס מרקהאם, אשר, בהיותו נשיא החברה הגאוגרפית המלכותית, יזם ותכנן את משלחת דיסקברי, ובחר את רוברט פלקון סקוט כמפקד המשלחת.
הר נמסיס הוא הר באזור חוף פאלייר שבחוף המערבי של ארץ גרהאם, שצפון-מזרח חצי האי האנטארקטי, שבאנטארקטיקה.
גובהו של הר נמסיס, 790 מטרים מעל פני הים.
הר נמסיס ממוקם 3.7 קילומטרים צפונית-מזרחית מהצד הפונה אל הים של שלוחת רומן פור.
הר נמסיס ממוקם בסמוך מצפון לפיורד נני.
הר נמסיס מופה לראשונה בשנת 1936, על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם (British Graham Land Expedition או, בראשי תיבות: BGLE), אשר חקרה את האזור בפיקודו של ריידוך ריימיל .
שמו של ההר ניתן לו בין השנים 1939–1941 על ידי חברי השירות האנטארקטי של ארצות הברית (United States Antarctic Service או, בראשי תיבות: USAS).
הר נשף הוא הר בגובה 899 מטרים מעל פני הים בהרי אילת, בדרום הנגב.
ההר ממוקם על גבול ישראל–מצרים, כשני קילומטרים מדרום־מערב לקניון האדום וכ־15 קילומטרים מצפון־מערב לאילת.
כביש 12 חולף ממזרח להר.
הר נשף הוא ההר הגבוה ביותר מבין הרי אילת.
הר נרודנאיה , הידוע גם בשמות נרודה ופואנור, הוא הפסגה הגבוהה ביותר ברכס הרי אורל שברוסיה.
הוא מתנשא לגובה של 1,894 מטר מעל פני הים.
הוא ממוקם בגבול שבין מחוז חנטי ומנסי לבין רפובליקת קומי.
שמו נובע ככל הנראה משמו של נהר נרודנה, שמקורו נמצא בהר.
ההר הוא הנקודה הגבוהה ביותר ברוסיה האירופית שמחוץ לקווקז.
הוא מתנשא מסביבתו לגובה של 1,772 מטר.
פסגתו ממוקמת בקו פרשת המים של הרי אורל, המפריד בין אירופה לבין אסיה.
נהר נרודה זורם מהפסגה לכיוון דרום-מזרח אל תוך הנהר אוב שבסיביר, ונהר קוסיו (Kos'yu) זורם מהפסגה לכיוון צפון מערב אל תוך נהר פצ'ורה שבאירופה.
סלעי ההר הם קוורציט וסלע לווחה מותמר מעידן הפרוטרוזואיקון ותור הקמבריון.
יערות דלילים של ארזית ושדר קיימים בעמקים שבבסיס ההר.
הנתיב הנוח ביותר אל פסגת ההר נמצא על גבי המדרון הצפון-מערבי המתון שלו.
המדרון הדרומי של ההר הוא תלול יותר ומשמש פחות לטיפוס על פסגתו.
ראשונים להגיע אל פסגת ההר היו אנשי משלחת סוורואורלסק הסובייטית בשנת 1927.
הר נגאורוהו (במאורית: Ngāuruhoe; באנגלית: Ngauruhoe) הוא הר געש בניו זילנד.
הוא הפתח הצעיר ביותר במתחם הר הגעש טונגרירו במישור המרכזי של ההאי הצפוני, והתפרץ לראשונה לפני כ-2,500 שנה.
למרות שנחשב לעיתים קרובות להר נפרד, מבחינה גאולוגית, הוא קונוס משני של הר טונגרירו.
הר הגעש שוכן בין הרי הגעש הפעילים של הר טונגרירו מצפון והר רואפהו מדרום, ממערב למדבר רנגיפו ו-25 קילומטרים מדרום לחוף הדרומי של אגם טאופו.
ההר היה הר הגעש הפעיל ביותר בניו זילנד ב עם 45 התפרצויות, האחרונה ב-1977. פומארולים קיימים בתוך המכתש הפנימי ועל שפת המכתש המזרחי, החיצוני.
הסובלים מטפסים מאסתמה עלולים להיות מושפעים מהגזים הגפריתיים החזקים הנפלטים מהמכתש.
עלייה משמעותית בפעילות רעידת האדמה במאי 2006 גרמה להעלאת רמת הכוננות מאפס (פעילות רקע טיפוסית, ללא סימני אי שקט משמעותי) לאחד (סימני אי שקט בהרי געש).
במהלך השנתיים הבאות, GeoNet רשמה בממוצע 5 עד 30 רעידות אדמה ביום קרוב להר, אם כי המספר היומי המרבי היה גבוה עד 80.
לאחר אמצע 2008, מספר רעידות האדמה הגעשיות הקרובות להר ירדו לרמת הרקע.
מדידות סדירות של רמות גז געשי והטמפרטורה של פתח גז בפסגה לא הצליחו לתעד שינויים משמעותיים במהלך השנתיים וחצי שלאחר מכן.
GNS Science הפחית בהתאם את רמת ההתראה עבור ההר לרמה 0 ב-2 בדצמבר 2008. "ההפחתה בפעילות רעידת אדמה פירושה שהתפרצות בעתיד הקרוב אינה סבירה ללא רעידות אדמה נוספות או שינויים אחרים, ולכן רמת ההתראה המתאימה היא אפס", אמר.
מנהל מדור הר הגעש GNS Science, גילי ג'ולי.
עלייה בפעילות הסייסמית במרץ 2015 הביאה להעלאת רמת הכוננות לרמה 69. הפעילות החריגה נחשבה כשככה לאחר שלושה שבועות, ורמת הכוננות ירדה חזרה לרמה 0.
למרות האינדיקטורים הפוטנציאליים הללו, כמה גאולוגים משערים שייתכן שהפעילות התרחקה מההר לצמיתות, שכן התרדמה הנוכחית היא ללא ספק הארוכה ביותר בהיסטוריה הקצרה יחסית של הר הגעש, וההתפרצויות האחרונות מהמכלול הוולקני של האם טונגרירו היו כולן צפונה יותר.
בקיץ 2010 מטפס נפצע קשה מנפילת סלע.
בחורף, השלג מגבש את הטפרה.
לאחר גשם, השלג עשוי להיות מכוסה בקרח שהוא בוגדני.
גרזני קרח, קרמפונים וחבלים מומלצים באמצע החורף.
בין מרץ לאוקטובר ההר נתון למשבי רוח עזים פתאומיים ולסופות שלג כשהטמפרטורה יורדת הרבה מתחת לאפס.
ישנו גם מסלול מהצד הצפוני שחוצה את זרמי הלבה בעמק Mangatepopo מבקתת Mangatepopo.
מסלול זה ארוך בהרבה ללא שטחים מישוריים.
בהגיעם לפסגה, המטפסים יכולים להקיף את המכתש ולרדת במסלול המזרחי הרגיל.
במהלך סגירת החלק המרכזי של הר טונגרירו, טיול יום אחד, עקב פעילות וולקנית, הפך הטיפוס להר נגאורוהו לחלופה פופולרית.
בחג הפסחא 2013 ארבעה מטפסים נפצעו בתקריות נפרדות.
שתיים מהתאונות נבעו עקב עומס במסלול המזרחי הרגיל למכתש כאשר מטפס גרם לסלע רופף לפגוע במטפס אחר למטה.
נאלצו לחלץ את כל הפצועים במסוק.
מחלקת השימור ביקשה מהטרמפים לא לטפס על ההר, מתוך כבוד לאופי הטפו (הקדוש) שלו.
הר נמנמן הוא פסגה השייכת לרכס החרמון מצפון לרמת הגולן.
ההר תחום בין נחל ערער מדרום, נחל שיאון מצפון מערב.
ההר הוא שלוחה של "כתף שריון" וגובהו של ההר הוא 1,642 מטרים מעל פני הים.
הר נמנמן מתנשא מערבית לבקעת מן.
ההר נקרא על שם המכרסם נמנמן אשר מינו מאכלס את אזור ההר ובקעת מן וכל רכס החרמון.
ההר מיוער בעצי אלון ועצי עוזרר, מיני עצים הנפוצים מאוד ברכס החרמון.
ההר מתכסה שלג רב מדי חורף בשל גובהו הרב.
הר נוקוגירי (ביפנית:鋸山; ברומאג'י: Nokogiri-yama) הוא הר בחצי האי בוסו בהונשו שביפן.
ההר נמצא בגבולה הדרומי של העיר פוטסו והעיירה קיונן במחוז צ'יבה.
ההר נמתח ממזרח למערב, ולו פרופיל המזכיר מסור יפני (נוקוגירי) .
בצדו המערבי נמצא מפרץ טוקיו, שם עוברות שתי מנהרות דרכים ומנהרת רכבת של קו אוצ'יבו.
בהר פעלה מחצבת אבן בתקופת אדו.
המקדש נגיש בכביש וברכבל נוקוגיריאמה שיוצא מתחנת אמאקאנאיה שליד הרכבת למרפסת תצפית בסמוך לפסגת מתחם המקדש.
בראש ההר נמצאת עמדת תצפית המכונה ג'יגוקו נוזוקי (פסגת גיהנום), ממנה יש נוף למפרץ טוקיו, הר פוג'י וחצי האי בוסו.
בהר פעלה מחצבה חשובה מתקופת האדו, ששימשה לבנייה באזור מפרץ טוקיו בין היתר בתקופת מייג'י (1868–1912) ובתקופת טאישו (1912–1926), ולפרויקטי בנייה מפורסמים בהם מקדש יסוקוני ואוניברסיטת ואסדה.
האבן שנכרת מהאזור נקראת בושו-אישי.
במקרא, הַר סִינַי הוא המקום שבו ניתנה התורה לעם ישראל, באירוע המכונה "מעמד הר סיני".
במשך הדורות הוצעו כמה אפשרויות לזיהוי מקומו של הר סיני המקראי: ברחבי חצי האי סיני, גבול נגב-סיני, ערביה ועבר הירדן.
"הר סיני", המכונה גם "הר חורב", הוא שמו של אזור ההרים אליו הגיעו, על פי המסורת, שבטי ישראל שישה שבועות לאחר יציאת מצרים.
בו הם הקימו מחנה למשך כשנה.
המסע המפותל מים סוף לנקודה זו, נמשך באורך של כ-240 ק"מ.
ספר שמות מפרק ועד לסוף הספר, יחד עם כל ספר ויקרא וספר במדבר פרקים -, כוללים את תיאור האירועים שקרו בזמן שבני ישראל שהו במקום.
על פי המסופר שם, מרפידים הלכו בני ישראל לכיוון אתרים המזוהים כיום בשמות ואדי סולף, ואדי א-שייח', מישור א-רח'ה, "מדבר סיני", ושם חנו "נגד ההר".
לפי המסופר במקרא, הר סיני ממוקם בין מדבריות צין ופארן, וכן בין ארץ עמלק לארץ מדין.
כאשר שהו בני ישראל בקדש, סוּפר במקרא, שקדש היא במדבר פארן, אך במקום אחר צוין כי היא שוכנת במדבר צין.
מיקומם של שני מדבריות אלו והיחס ביניהם לא ידוע באופן שאפשר לקבוע את מקומם המדויק, אם כי גבולותיהם מוגדרים יותר בתנ"ך.
לפי הסיפור המקראי, במהלך חנייתם בהר עברו בני ישראל חוויה דתית עמוקה.
במהלך מתן תורה, הם הפכו לעם שהתחייב לאלוהים.
לפני מעמד הר סיני אלוהים אמר למשה שיזהיר את העם לא לגעת בהר במשך כל המאורע, ולאחר סיום המאורע מיד תוסר ממנו הקדושה ויהיה מותר לאנשים ולבהמות לעלות אליו.
לאחר מכן אירעו במקום זה חטא העגל ובניית המשכן.
בחודש השני של השנה השנייה לאחר יציאת מצרים, המשיכו במסעם וצעדו קדימה בסדר מוגדר.
לאחר מהלך שלושה ימים הגיעו ל"מדבר פארן", ושם קבעו את תחנתם הבאה.
אז התאווה העם לבשר, ודרש ממשה לספק להם בשר.
העם אכן קיבל את מבוקשו, אולם אלוהים כעס על מקרה זה והרג בהם.
משה קרא למקום ההוא קברות התאווה.
המסע מסיני לגבול הדרומי של ארץ ישראל לקדש-ברנע (בערך 240 ק"מ נוספים) ארך מכ' באייר ועד כ"ט בסיון.
משמעות שם ההר "סיני" נתון לוויכוח.
יש הקושרים את שמו של ההר לסין, אל הירח של המזרח הקרוב הקדום.
לפי המסופר במקרא הר סיני מצוי בגבולותיו של מדבר סיני.
מדבר צין, מדבר סין ומדבר סיני מוזכרים במקרא כמקומות נפרדים: מדבר צין סמוך ביותר לארץ ישראל (שם התחיל תיור המרגלים, ועם ישראל הגיע לשם בשנתם השנייה ליציאתם ממצרים ושם קיבלו עוד 38 שנה ככפרה על זה ששמעו לעצת המרגלים).
בפסוק זה מוזכר גם בפירוש שסיני הוא מקום אחר, וכך גם בסדר המסעות בפרשת מסעי.
בתלמוד הבבלי מובא מדרש שם על שמו של ההר מלשון שנאה: , כלומר שבשלו ה' שונא את אומות העולם, על שלא קיבלו את התורה.
אמר רבי יהושע בן לוי: בכל יום ויום בת קול יוצאת מהר חורב ואומרת: "אוי להם לבריות מעלבונה של תורה".
"ואמר רבה בר בר חנה: זימנא חדא הוה קא אזלינן במדברא ואיתלוי בהדן ההוא טייעא...
אמר לי: תא אחוי לך הר סיני.
אזלי, חזאי דהדרא ליה עקרבא וקיימא כי חמרי חוורתי.
שמעתי בת קול שאומרת: אוי לי שנשבעתי, ועכשיו שנשבעתי מי מפר לי?
כי אתאי לקמיה דרבנן, אמרו לי: כל אבא חמרא, כל בר בר חנה סיכסא; היה לך לומר: מופר לך!
והוא סבר: דלמא שבועתא דמבול הוא.
ורבנן - א"כ, 'אוי לי' למה?" (בבא בתרא דף עד עמוד א)
[תרגום: ואמר רבה בר בר חנה: פעם אחת הלכנו במדבר והתלווה אלינו סוחר אחד...
אמר לי: בוא ואראך את הר סיני.
הלכתי, ראיתי שמסתובבים סביבו עקרבים הגדולים כחמורים לבנים.
כשבאתי לפני חכמים (וסיפרתי להם מה שראיתי), אמרו לי: כל אבא (שוטה כמו) חמור, כל בר בר חנה שוטה; היה לך לומר: מופר לך (והגלות הייתה נגמרת)!
והוא (רבה בר בר חנה בכוונה לא אמר כי) סבר: שמא השבועה המדוברת היא שבועת המבול (שלא יביא עוד מבול).
וחכמים (סברו שזה לא ייתכן, כי) אם כך, למה אמרה הבת קול 'אוי לי'?]
באזור ג'בל מוסא מצויות אבנים המכונות "אבני סיני", המאופיינות בכתמים כהים המזכירים שיח בצורתם.
כבר בתקופות קדומות זוהו צורות אלו עם הסנה הבוער, ואף נטען שהסנה הבוער הוא מקור השם "הר סיני".(מסכת שבת דף פח.
ככל הידוע, המקור הקדום ביותר שמציין עובדה זו הוא הספר עג'אא'ב אלמחלוקאת של הגאוגרף הפרסי זכריא אל-קזוויני בן המאה ה-13. גם ההיסטוריון הערבי אבו אל-פידאא כותב על כך בתחילת המאה ה-14.
עולי רגל נוצרים אשר הגיעו לג'בל מוסא תיארו את תופעת אבני סיני שאותה ראו, והיו אף עולי רגל שלקחו עמם אבנים לביתם באירופה.
הנוסע הנוצרי גוצ'י מטוסקנה אשר ביקר באזור ההר בשנת 1384 סיפר בכתביו שהוא ראה אבנים מיוחדות בהר סיני שעליהן ציור בצורת דקל.
לטענת גוצ'י, צורת עץ הדקל נוצרה במקומות שבהן נגעה יד האל.
לעומתו הצליין הצרפתי אוגייר השמיני אשר ביקר בהר בשנת 1395, הסביר שהציור על האבנים מזכיר שיח והאבנים נוצרו במקור במקום שבו עמד הסנה הבוער.
רבי משה נרבוני כותב בפירושו על מורה הנבוכים שחיבר באמצע המאה ה-14, כי הראו לו מאותם אבנים שהובאו מהר סיני, וראה את הסנה מצויר בהם ושמח בזה.
גם רבי שמואל אבן צרצה אחריו, טרח לבדוק ולאמת את המידע הזה, וכן פרשנים נוספים של מורה הנבוכים כמו האפודי ורבי שם טוב אבן שם טוב כתבו על אותן אבנים מהר סיני.
לעומתם, רבי יעקב עמדין תוקף בחריפות את הניסיון למצוא תופעות טבעיות שמאמתות את הידוע על פי המסורת.
התופעה קרויה אצל החוקרים "פרחי מנגן", והיא נוצרת כתוצאה מהתגבשות תחמוצת המנגן בתוך הסלע.
מיקומו של הר סיני המקראי
יש אומרים שמקומו המדויק של הר סיני, מקום קבלת עשרת הדיברות מאלוהים, אינו ידוע באופן מכוון, על מנת למנוע את הפיכתו למקדש.
זאת בדומה למיקומו של קבר משה בהר נבו שבמואב שעל פי המסורת לא נודע מסיבה דומה.
במסורת הנוצרית, ההר המכונה על פי רוב "הר סיני" הוא ג'בל מוסא ("הר משה") - הר בדרום חצי האי סיני במצרים.
המסורת על היות ג'בל מוסא הר סיני היא מסורת נוצרית, המספרת כי המלכה הלנה, אמו של הקיסר קונסטנטינוס, זיהתה את הר סיני בג'בל מוסא.
חלק מרכס ההרים, צוק סלע נמוך ובולט, הידוע בשם ראס סופספה, בולט כמעט במאונך למישור, ויש המזהים אותו עם הר סיני ההיסטורי.
סיורים במקום כמו גם קבוצות דתיות מפרסמות אותו כהר סיני המתואר בתנ"ך.
עם זאת, היסטוריונים וארכאולוגים מצביעים על העובדה שאין מסורת מקובלת אחת שקובעת איזה הר הוא הר סיני האמיתי, וישנן מספר קבוצות אחרות שמצביעות על הרים אחרים באזור כעל ההר האמיתי.
בינואר 1978 הכריז נשיא מצרים, אנואר סאדאת, על כוונתו להקים בהר בתי תפילה לשלוש הדתות, בית כנסת מסגד וכנסייה.
הר כרכום הוא הר בנגב הדרומי, בו התגלו ריכוזים יוצאי דופן של אתרים ארכאולוגיים ואמנות סלע.
ההר מזוהה בידי הארכאולוג עמנואל ענתי כהר סיני המקראי.
ד"ר צבי אילן הציע לזהות את סרביט אל-ח'אדם, שבחצי האי סיני, עם הר סיני.
תאוריה נוספת מציעה את ג'בל אל-לווז שבערב הסעודית, בארץ מדין הקדומה.
על פי הצעה זו חצו בני ישראל את סיני עד נואיבה, או עד לשארם-א-שייח', שם חצו את ים סוף, והמשיכו אל ג'בל אל-לווז לא הרחק משם.
הסופר הווארד בלום חיבר ספר בשם "בעקבות עגל הזהב" שהוא רומן סביב הרעיון הזה.
תאוריה זו אינה מקובלת בקרב המחקר, לא הושמה תחת ביקורת מקצועית ואינה מגובה בעדויות מהימנות, ויש לציין שכל זיהוי של הר סיני באזור מדין אינו תואם לכתוב במקרא::
המרחק בין ארץ גושן לארץ מדין הוא כ-450 ק"מ, ואין טווח זה תואם את הכתוב במקרא בדבר קרבתו של הר סיני לארץ מצרים.
כאשר משה מבקש מחבב בן רעואל המדיני להצטרף לעם ישראל במסעו במדבר, מסרב חבב: "וַיֹּאמֶר אֵלָיו, לֹא אֵלֵךְ: כִּי אִם-אֶל-אַרְצִי וְאֶל-מוֹלַדְתִּי, אֵלֵךְ".
אם הר סיני שוכן במדין, הוא נמצא בתחום מולדתו של חבב, והדברים הנ"ל לא היו צריכים להיאמר.
זיהוי ההר באזור זה אינו תואם את תיאור מסעו של עם ישראל בחצי האי סיני המוזכר במקרא ומתחמק מזיהוים של התחנות והמדבריות (מדבר סיני, סין, שור המזוהים בסבירות גבוהה) הנזכרות במהלכו.
השערה שהועלתה על ידי פרופ' מנשה הראל הציעה לזהות את ג'בל סִין בִּישָׁר הנמצא בחלקו המערבי של ואדי סודר במערב סיני, כהר סיני המקראי.
זיהוי הר סיני, ואתרים נוספים במסלול יציאת בני ישראל ממצרים מתוארים על ידי הראל בהסתמך על הכתוב במקרא.
השערה זו מפורטת בספרו של הראל, "מסעי סיני", שזכה בפרס יד יצחק בן-צבי.
הראל מבסס את טענותיו על כך שההר נמצא במרחק של כ-75 ק"מ מהאזור המזוהה על ידו כארץ גושן, ולטענתו, מרחק זה מתאים לכתוב בספר "שמות" "מהלך שלושת ימים", כלומר הליכה של כ-25 ק"מ ביום.
הוא מחזק את טענתו גם בהתבסס על שם ההר: סין-סונא (תורה בערבית), בישר - בשורה.
כלומר מקום אשר בו ניתנה בשורת התורה.
החוקר יוסף גינת חלק על השערתו של הראל וטען כי משמעות השם בלשון המקום היא "שן בוקעת".