tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פירלואי מתעצבן בקלות, במיוחד כשז'והאן מנדב אותו להרפתקאה נגד רצונו.
כמו כן הוא ערמומי וזריז מאוד, ולאחר שהוא מערים על אויביו הוא קורא קריאת ניצחון: "פירלואיי!".
שמו הצרפתי מבוטא פירלואי (Pirlouit), האנגלי פיוויט (Peewit) או פיווי (Peewi) ובגרסה האנגלית והעברית של "הדרדסים וחליל הקסם", ובסדרת הטלוויזיה "הדרדסים" שונה שמו לוויליאם (William).
ביקט: עז הרכיבה של פירלואי, בעלת אופי חזק.
שמה הוא המילה הצרפתית ל"עז".
המלך: שאנן במידת מה ואוהב יין, אך למרות זאת נתיניו אוהבים אותו.
יש לו אחיינית יפה, אבל לא צאצאים ישירים.
הוא להוט לצאת לקרבות ומלחמות, דבר מפתיע בהתחשב בגילו המבוגר.
הומניבוס: מכשף שז'והאן, פירלואי והדרדסים מתייעצים עמו רבות בענייני קסם ואלכימיה.
הוא זה אשר סיפר לז'והאן ופירלואי על הדרדסים.
אוליביה: המשרת הצעיר של הומניבוס.
ראשל (Rachel): מכשפה זקנה עם מוניטין רע, אבל היא מאוד מועילה.
היא יודעת להכין שיקויים שונים כולל "יין סחרחורת".
חבר ומודל לחיקוי של ז'והאן.
גברת ברברה: אשת אצולה שמתגוררת בטירת המלך.
היא תמיד מסתובבת בשמלה ירוקה.
יצא לה שם בתור רכלנית, גאוותנית ויהירה.
הדרדסים: מופיעים בכמה סיפורים של ז'והאן ופירלואי.
גמדים כחולים קטנים המתגוררים בכפר ביער.
ז'והאן ופירלואי נעזרים רבות בקסמים של דרדסאבא.
ההרפתקה "ז'והאן ופירלואי וחליל הקסם" עובדה לסרט בשנת 1976 באירופה, וזכה להצלחה רבה.
הסרט פורסם שנית בשנת 1983 בעקבות הצלחת סדרת הטלוויזיה "הדרדסים" מבית היוצר "האנה-ברברה", ונהנה מהצלחה גם בארצות הברית.
הסרט דובב לעברית בשנת 2011 ופורסם ב-DVD.
דמויותיהם של ז'והאן ופירלואי הופיעו בכמה פרקים בסדרת הטלוויזיה "הדרדסים".
באירופה, הפכו פרקים אלה לסדרה בפני עצמה.
בשנות השמונים, יצאו להם כמה תקליטים בצרפת ואיטליה, בעזרת מספר תורמים.
בשנת 2008 לכבוד חגיגות 50 שנה לדרדסים, עבר הקומיקס "הדרדסים וחליל הקסם" שינויים, ויצא מחדש בשם "החליל של הדרדסים".
בקומיקס זה ז'והאן ופירלואי לא מופיעים.
La flûte à six trous - 1958 - החליל בעל ששת החורים.
Le pays maudit - 1961 - המדינה הארורה.
ז'וז'אנה לוראנטפי (בהונגרית: Lorántffy Zsuzsanna , 1602 אונוד – 18 באפריל 1660 שארושפטק) הייתה אצילה הונגרייה, אשתו של ג'רג' ראקוצי הראשון, נסיך טרנסילבניה.
קלוויניסטית אדוקה, היא עזרה לבעלה במאבקו המוצלח להנהיג רפורמות פרוטסטנטיות בטרנסילבניה.
נחשבת הפופולרית בנשות השליטים של טרנסילבניה.
ז'וזאנה לוראנטפי נולדה בשנת 1600 במצודת אונוד בהונגריה.
היא הייתה בתם השלישית של האציל העשיר מיהאי לוראנטפי ושל בורבאלה זלמרי קמראש.
משפחת לוראנטפי נמנתה לפי המסורת עם צאצאי הקלאן ראטוט, שלפי הכרוניקן שימון קזאי, הגיע להונגריה מן העיר קזרטה באיטליה.
חייה של ז'וז'אנה לוראנטפי התנהלו במאה ה-17 באחת התקופות הסוערות ביותר.
בשליש האחרון של המאה ה-16 עידן שלו יחסית הופסק בשנת 1593 על ידי מלחמה חדשה.
האימפריה העות'מאנית ניסתה הפעם למוטט מה שנשאר מהממלכה ההונגרית - החלק בצורת סהר דקה שבשליטת ההבסבורגים.
בשנת 1596 הצליחו הטורקים אחרי מצור קצר וקשה לכבוש את שער ה"הונגריה העילית" - מצודת אגר.
קרב מזקרסטש היה אחרי קרב מוהאץ' המפגש הראשון פנים אל פנים בשדה הקרב בין צבא הסולטן העות'מאני לצבא ההונגרי המלכותי.
בעקבות הקרב עקוב בדם יד הסולטן נותרה על העליונה.
המסע הצבאי העות'מאני הביא להרס ערים רבים באזור בורשוד הדרומי, ביניהם עיר-היריד מוהי.
בשנת 1599 פלשו גם הטטרים וזרעו חורבן באזור.
נותרה בידי באזור הספר מצודת אונוד שעל נהר שאיו, על ארבעת מבצריה וכל מגדליה והחפירות שמסביב.
פרט לאונוד, קו ההגנה ההונגרי התבסס באותם הימים גם על דיושג'ר וסמדרבו (בהונגרית - סנדרה Szendrő).
אספה לאומית קבעה כי יש לערוך עבודות נרחבות לחיזוקם של המבצרים הנ"ל, בהשתתפות האיכרים הצמיתים במחוז אבאוי וזמפלן ותושבי העיר אונוד.
באותם הימים כיהן מיהאי לוראנטפי כקפטן העיר אונוד.
ז'וז'אנה בילתה את שנותיה הראשונות באונוד.
היו אלה שנים של מלחמת החירות שניהל הנסיך אישטוואן בוצ'קאי נגד ההבסבורגים.
בשנת 1604 פתחה העיר אונוד את שעריה בפני לוחמיו.
הסכם השלום משנת 1606 בין הטורקים לאוסטרים התלווה בפרעות של יחידות ההיידוקים המתוסכלות.
באו אחר כך בשנים 1606–1608 המאבקים על כתר נסיכות טרנסילבניה בין ג'רג' הומונאי, האמידים שבאצילי המחוז זמפלן, לגאבור באטורי.
בשנת 1608 עברה המשפחה לשארושפטק, בה החזיקה משפחת אמה טירה, הרבה יותר בטוחה, רחבת ידיים ויפה מהבית באונוד.
שארושפטק הפכה למושבם הראשי של בני לוראנטפי.
בשנת 1609 נפטרה האם בורבאלה והאב, אחרי שנת אבל, התחתן בשנית עם קאטי אנדראשי בת למשפחה אמידה מהונגריה העליונה.
נישואיו השניים ארכו ארבע שנים בלבד, מפני ש ב-26 בנובמבר 1614 נפטר מיהאי לוראנטפי עצמו.
הוא הובא לקבורה בכנסייה בשארושפטק.
אחריו נותרו שלוש בנות: ז'וז'אנה ומריה, מנישואיו הראשונים, וקטלין, מנישואיו השניים.
אחרי תקופת חוסר ודאות של מאבקים משפטיים סביב הירושה, התוודעה ז'וז'אנה אל ג'יירג' ראקוצי, יליד סרנץ' 1593, בן של ז'יגמונד ראקוצי, ששלט כנסיך טרנסילבניה לתקופה קצרה אחרי מות בוצ'קאי.
לפני כו היה ז'יגמונד ראקוצי גבור המאבק בטורקים, כיהן בעבר כקפטן של סמדרבו ואגר.
עצמו הצטיין כלוחם וב-1611 בגיל 22 ב-1615 התמנה לאישפאן (מושל) של המחוז בורשוד ואחר כך לברון "ארחאי על שולחן המלך" (étekfogómester) וקפטן של מצודת אונוד.
שני הצעירים התחתנו ב-18 באפריל 1616. הזוג התגורר זמן קצר בסרנץ', מקום הולדתו של הבעל, ואחר כך עברו לשארושפטק, שהפכה לאחוזה המרכזית של משפחת ראקוצי, לצד מונקאץ'.
נולדו להם בהמשך 4 בנים, אך רק שניים מהם - ג'יירג' וז'יגמונד - הגיעו לגיל מבוגר.
ז'יגמונד מת בגיל 30, בעוד הג'יירג' יעלה לימים על כס הנסיכות של טרנסילבניה תחת השם ג'רג' ראקוצי השני.
רוב שנות הנישואים נאלצה ז'וז'אנה להתרגל להיעדרות בעלה העסוק בלי הרף במלחמות, חלקן רחוק מהבית.
תחת השפעתה, הגיע לשארושפטק המחנך הקלוויניסטי המפורסם יאן עמוס קומניוס
בנה הבכור, ג'רג' ראקוצי השני היה לנסיך טרנסילבניה.
נשא לאישה את הנרייטה מאריה מפפאלץ, בתה של אליזבט מבוהמיה.
ז'וז'אנה לוראנטפי הקימה ונתנה חסות למספר מוסדות חינוך, ביניהם המכללה הרפורמית בשארושפטק.
אמונתה הדתית הכריחה אותה להימנע מחיי הפינוקים האריסטוקרטיים ולבטא את השקפתה על ידי השקעה בחינוך לבנות עמה.
בעת שהותה הנאג'וואראד דאגה שהבנות המקומיות תלמדנה לא רק משק בית וחובות אימהיות אלא גם לקרוא, לכתוב, חשבון וכתבי הקודש.
היא נתנה חסות לתרגום החדש של כתבי הקודש הנוצריים - ה"ביבליה מוואראד", שונה מ"הביבליה הקלוויניסטית מוויז'וי".
ז'וזאן סיגאר הייתה שחקנית טניס, זוכת אליפות וימבלדון וחסידת אומות העולם מבלגיה.
ז'וזאן סיגאר הייתה שחקנית טניס פעילה בשנות העשרים והשלושים.
בשנת 1932 זכתה באליפות וימבלדון בטניס, בקטגוריית זוגות נשים, והגיעה לגמר בקטגוריית זוגות מעורבים.
בשנה זו דורגה עשירית בעולם על ידי ווליס מאיירס .
סיגאר הייתה אשתו של ז'אן דה מלמסטר (אחיה של חסידת אומות העולם מדלן דה מלמסטר).
באפריל 1943, בתקופת הכיבוש הגרמני בבלגיה, העבירה מדלן לז'וזאן סיגאר ולבעלה ילד יהודי בן חמש בשם ז'קי בורז'יקובסקי (לימים ג'קי ברקן), אותו הסתירו ז'וזאן ובעלה מפני שלטונות הכיבוש הגרמניים, למרות שהיו להם שני ילדים משלהם ולמרות עונשי המוות שהיו צפויים למסתירי יהודים.
ז'קי הוסתר בביתה של סיגאר במשך שנה, עד שהועבר מהבית לביתם של מסתירים אחרים, עקב חשד שדבר הסתרתו שם התגלה ועקב הסכנה שהייתה צפויה לו ולמסתיריו.
במשך השנה בה הסתירה סיגאר את הילד, היא דאגה לחינוכו ולטיפול בו.
לאחר המלחמה ב-1946 איתר קרוב משפחה את הילד ג'קי.
הוא הגיע לארץ, והתחנך תחילה בבני עקיבא ואחר כך בשומר הצעיר.
הוא הפך לבמאי סרטים בטלוויזיה החינוכית, פרסם ספר אוטוביוגרפי ושני ספרי שירה, ונפטר ב-2014 בגיל 76.
ב-2001 הוכרה ז'וזאן סיגאר על ידי יד ושם בתור חסידת אומות העולם.
ז'והאן סדריק מיקו הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק מרבית הקריירה כקשר התקפי.
בתור שחקן בעל רגל שמאל שולטת, מיקו נחשב לאחד הקשרים הטובין ביותר ששולטים בשטחים ללא-כדור על המגרש.
במהלך 16 שנות הקריירה המקצוענית שלו, שיחק ז'והאן בצרפת, איטליה וגרמניה.
מיקו ייצג גם את נבחרת צרפת, עמה זכה גם ביורו 2000.
מיקו נולד בעיר קאן, וגדל במחלקת הנוער של הקבוצה המקומית AS קאן.
אחרי שהתקדם לקבוצה הבוגרת, מיקו קיבל את תפקיד עושה המשחק של קבוצתו לאחר מכירתו של זינדין זידאן לבורדו.
הוא סייע רבות לקבוצתו להעפיל לליגת המשנה הצרפתית בכדורגל בשנת 1993, ואף להעפיל בעונה שלאחר מכן לגביע אופ"א.
ב-1996, כמו זידאן, מיקו הצטרף לשורות בורדו.
שנתיים לאחר מכן, בעונת 1998–1999, הוא לקח חלק משמעותי מאוד בזכייתה של בורדו בליגת העל הצרפתית, וגם עזר לה להעפיל בעונה שבעקבותיה לשלב הבתים השני במסגרת ליגת האלופות.
בקיץ 2000, מיקו עזב את צרפת לאיטליה, לאחר שחתם במדי פארמה, בשורותיה שיחק במשך שנתיים ואף זכה בגביע האיטלקי לעונת 2001–2002. לאחר עונה זו, מיקו עבר לגרמניה, עת חתם במדי ורדר ברמן.
בגרמניה, מיקו זכה להצלחה קבוצתית מרובה במהלך ארבע השנים בהן שיחק שם, כאשר השיא היה זכייה בדאבל הגרמני ב-2004. במהלך העונה הזו, כבש 10 שערים שהיוו שיא כיבושים משותף עבור קשר בתחרות, יחד עם קשרה של באייר לברקוזן ברנד שניידר.
ביוני 2006, בגיל 32, שב מיקו לצרפת, והצטרף מחדש לבורדו.
כבר במשחק החזרה שלו, כבש את השער היחיד והמנצח במשחק הליגה מול לוריאן.
במהרה חזר להיות שחקן המפתח במועדונו החדש-ישן, וזכה עם קבוצתו בגביע הליגה הצרפתית ב-2007. על אף שבעונה שלאחר מכן, בורדו המשיכה להוות חלק מצמרת הליגה הצרפתית, ב-10 במאי 2008, מאמנו דאז לורן בלאן, הכריז שחוזהו של מיקו בקבוצה לא יחודש, ולכן פרש ממשחק פעיל.
אף על פי שזומן רבות במהלך הקריירה לסגל הנבחרת הצרפתית, מיקו לא הצליח לקנות לעצמו מקום מהותי בהרכב, עקב ששיחק בעמדה זהה לזו של זינאדין זידאן.
לאחר האליפות המרשימה שזכה יחד עם בורדו, מיקו זכה בזימון בכורה לנבחרת, כאשר ערך את הופעת הבכורה שלו ב-17 באוגוסט 1999, במהלך משחק ידידות מול צפון אירלנד.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת הצרפתית לטורניר הגמר של יורו 2000, אך שותף רק במשחק אחד מתוך השישה של נבחרתו בטורניר, במשחק חסר חשיבות מול הולנד בשלב הבתים.
הוא נכלל גם בסגל נבחרת צרפת למונדיאל 2002. מיקו שיחק סך הכל 17 משחקים עבור מולדתו, וכבש שער אחד בלבד.
ז'וזה אלדו (בפורטוגזית: José Aldo; נולד ב-9 בספטמבר 1986) הוא לוחם MMA עבר ברזילאי ואלוף העולם לשעבר במשקל נוצה באליפות הלחימה האולטימטיבית (UFC).
אלדו היה אלוף העולם ב-WEC במשקל נוצה וכן אלוף העולם הראשון במשקל נוצה ב-UFC.
בינקותו נפל מזרועותיה של אחותו על מנגל – תאונה שהותירה צלקת בצדו השמאלי של פניו.
בילדותו שיחק פוטבול וקיווה להתמקצע בענף זה, אולם משום שמאס בבריונות שחווה ברחובות מצד בני נוער שהכו אותו, הוא החליט להשקיע את זמנו בקפוארה על מנת ללמוד דרכים להגן על עצמו.
תחילה, למד אלדו קפוארה ברחובות עד שמאמן ג'ו ג'יטסו ברזילאי הבחין בו והזמין אותו להתאמן אצלו במכון, ולאחר אימון אחד, אלדו החליט לנטוש את הקפוארה ולהקדיש את זמנו ללימוד ג'ו ג'יטסו ברזילאי.
בגיל 17 עבר להתגורר בריו דה ז'ניירו כדי להתמקצע ב-MMA.
בשנת 2016, יצא לאור בנטפליקס סרט על אודות חייו 'חזק יותר מהעולם' .
אלדו השתתף בקרב ה-MMA הראשון שלו בגיל 17, באוגוסט 2004. בשנת 2005 נחל תבוסה ראשונה ויחידה עד שנלחם בשנת 2015 בקונור מקגרגור.
ביוני 2008 נלחם לראשונה במסגרת ה-WEC, ובנובמבר 2009 זכה בתואר אליפות העולם במשקל נוצה.
באותה השנה נבחר ללוחם השנה על ידי Sherdog .
באוקטובר 2010, ארגון ה-WEC התמזג עם ארגון ה-UFC ואלדו קיבל את תואר האליפות הראשון למשקל נוצה בארגון.
במסגרת ה-UFC, אלדו הגן על תואר האליפות שלו 7 פעמים ברציפות מנובמבר 2009 עד לדצמבר 2015. בדצמבר 2015, איבד את תואר האליפות כאשר נלחם בקונור מקגרגור והפסיד בנוקאאוט תוך 13 שניות בלבד מתחילת הקרב (שהוכתר לקרב האליפות הקצר ביותר בהיסטוריית ה-UFC).
ב-9 ביולי 2016, השיג את תואר האליפות הזמני כאשר נלחם בפרנקי אדגר וניצח.
בנובמבר 2016, הופשט מקגרגור מתואר האליפות משום שהחליט לקחת פסק זמן מהשתתפות בקרבות, ותואר האלוף הבלתי מעורער הועבר לאלדו מבלי שהשתתף בקרב.
ב-3 ביוני 2017, במסגרת אירוע UFC 212 , הפסיד את תואר האליפות למקס הולוואי .
ב-2 בדצמבר 2017, במסגרת אירוע UFC 218 , התמודד שוב מול מקס הולוואי בקרב על תואר האליפות, והפסיד בסיבוב השלישי בנוקאאוט טכני.
ב-28 ביולי 2018, נלחם נגד ג'רמי סטפנס וניצח בנוקאאוט טכני בסיבוב הראשון.
אלדו נשוי לויויאנה פריירה, לוחמת ג'ו ג'יטסו ברזילאי ואגרוף תאילנדי.
בשנת 2012 נולדה בתם ג'ואנה.
תאריךיריבסיבובזמןשיטהאירוערקורדתוצאה28 ביולי 2018ג'רמי סטפנס 14:19נוקאאוט טכני (אגרופים)UFC on Fox: Alvarez vs.
ז'והאן אודל הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת הקיצוני.
שיחק גם בעמדות הקשר ההתקפי והחלוץ.
ז'והאן אודל בן להורים שהיגרו מהמושבה הצרפתית מרטיניק לצרפת, נולד וגדל בעיר ניס שבצרפת ומגיל צעיר הצטרף לאקדמיית הנוער של המועדון המקומי ניס עד שבשנת 2004 עזב אותו לטובת זה של היריבה הצרפתית ליל.
אודל ערך 19 הופעות ליגה בהן כבש שלושה שערים עד שבשנת 2005 הושאל ללוריאן במדיה ערך 30 הופעות ליגה וכבש שמונה שערים.
בסיום עונת ההשאלה בלוריין סיים אודל את דרכו בליל והצטרף לואלנסיין מהליגה 1. בהופעת הבכורה שלו במדי ואלנסיין כבש אודל שלושער בניצחון קבוצתו על טולוז, דבר שהפך אותו לאהוב במיוחד על ידי אוהדי ואלנסיין.
במשך שלוש שנים בוואלנסיין הפך אודל לאחד השחקנים המובילים בקבוצה וב-77 הופעות ליגה כבש 23 שערים.
ב-9 באוגוסט 2010, אודל עזב את צרפת לראשונה וחתם על חוזה לשלוש שנים בשטוטגרט מהבונדסליגה ששילמה עבורו שתיים וחצי מיליון אירו.
ב-22 באוגוסט 2010, ערך אודל את הופעת הבכורה שלו במדי שטוטגרט כשעלה כמחליף בהפסד 2:0 למיינץ.
בשל פציעה קשה שהשביתה אותו לרוב חלקי העונה, רשם אודל בסך הכל שלוש הופעות עם הקבוצה הראשונה של שטוטגרט ובעונה שלאחר מכן לא היה בסגל הקבוצה הראשונה ורשם רק שש הופעות עם קבוצת המילואים של המועדון.
ב-2 בספטמבר 2013, חזר אודל לצרפת והושאל לנאנט עד לחודש יוני 2014. ב-12 ביוני 2013, ערך אודל את הופעת הבכורה שלו במדי נאנט בניצחון 1:0 על מרסיי.
ב-20 באפריל 2014, כבש אודל את שער הבכורה שלו במדי נאנט בניצחון 6:2 על קבוצתו לשעבר ואלנסיין.
בעונתו הראשונה בנאנט רשם אודל 11 הופעות ליגה במהלכן כבש שער אחד ובישל שער אחד נוסף.
ב-24 במאי 2014, סיים אודל את תקופת ההשאלה שלו בנאנט וחתם על חוזה העברה בקבוצה באופן רשמי.
בתחילת חודש אוגוסט 2016, הגיע אודל לישראל והחל להיבחן בהפועל תל אביב אולם לאחר מספר ימים החליט לעזוב את אימוני הקבוצה.
ב-10 באוגוסט, שב אודל לישראל וחתם על חוזה לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת בבית"ר ירושלים.
באותו היום ערך את הופעת הבכורה שלו כשעלה כמחליף בתיקו 1:1 של בית"ר עם הפועל אשקלון בגביע הטוטו.
ב-17 באוגוסט, ערך אודל את הופעת הבכורה האירופית שלו במדי בית"ר כשעלה כמחליף בהפסד 2:1 לסנט אטיין במסגרת פלייאוף הליגה האירופית.
ב-21 באוגוסט, ערך אודל את הופעת הליגה הראשונה שלו במדי בית"ר כשעלה כמחליף בתיקו 2:2 נגד מכבי פתח תקווה.
באותה עונה החמיץ פנדל מול הפועל רעננה, בניצחון הקבוצה 1-0 משער של חסוס רואדה.
ב-24 באפריל 2017 אודל שוחרר מהקבוצה.
אודל, בעל שורשים ממרטיניק, משחק במדי הנבחרת המקומית.
ב-7 ביוני 2016, ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת וכבש גם את שערו הראשון בניצחון 4:0 על במסגרת מוקדמות הגביע הקאריבי לשנת 2017.
ז'וזה הראשון, מלך פורטוגל (בפורטוגזית: José I de Portugal; 6 ביוני 1714 – 24 בפברואר 1777) היה מלך פורטוגל בין השנים 1750–1777.
ז'וזה הראשון נולד בליסבון ב-6 ביוני 1714, לז'ואאו החמישי, מלך פורטוגל ולמריה אנה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואלאונורה מגדלנה מנויבורג.
בשנת 1729 התחתן ז'וזה עם מריאנה ויקטוריה מספרד, בתו של פליפה החמישי, מלך ספרד, בעוד שאחותו ברברה מפורטוגל התחתנה עם בנו של פליפה פרננדו, לימים מלך ספרד.
בשנת 1750 מת אביו ז'ואאו החמישי, מלך פורטוגל, וז'וזה עלה במקומו לשלטון.
ב-1 בנובמבר 1755 בשעה 9:40 בבוקר התחוללה בליסבון רעידת אדמה קשה.
הרעידה הייתה אחת הרעידות ההרסניות בהיסטוריה, וכתוצאה ממנה נהרגו בין 60 ל-100 אלף איש (המספר המדויק אינו ידוע).
בנוסף, יצרה רעידת האדמה גל צונאמי ושריפות רבות, שגרמו להרס כמעט מוחלט של ליסבון.
בעקבות הרעידה הקצינו המתחים הפוליטיים בפורטוגל וחוסלו לחלוטין שאיפותיה הקולוניאליות של המדינה.
במזל רב יצאה המשפחה המלכותית ללא פגע.
לאחר שהגיעו למיסה בבוקר האירוע, ביקשה אחת מבנותיו לנפוש הרחק מליסבון, וכבקשתה עזבו המלך ואנשי חצרו את העיר.
לאחר האסון פיתח ז'וזה פחד משהייה בין קירות, ואנשי חצר המלך שוכנו בקומפלקס ענק של אוהלים וביתנים בגבעות אז'ודה, בפרבריה של ליסבון.
הקלאוסטרופוביה של המלך לא דעכה, ורק יום לאחר מותו החלה בתו, מריה הראשונה, מלכת פורטוגל, בבניית ארמון אז'ודה, באותו מקום בו עמד מחנה האוהלים.
בנוסף למלך, שרד גם ראש הממשלה סבשטיאאו דה מלו, המרקיז מפומבל, את הרעידה.
דווח כי לאחר הרעש אמר דה מלו "כעת?
קברו את המתים והאכילו את החיים", ומיד החל בשיקום והבראת העיר.
הוא שלח לעיר כבאים לכיבוי השריפות, והורה על פינוי אלפי הגופות טרם יופצו מחלות.
בניגוד לנוהג המקובל ולרצונותיהם של נציגי הכנסייה, גופות רבות הועלו על דוברות ונקברו בים.
גרדומים הוקמו במספר נקודות בליסבון כדי למנוע אנדרלמוסיה בעיר ההרוסה, ובעיקר במטרה למנוע מעשי ביזה ברחבי העיר.
לפחות 34 אנשים הוצאו להורג.
הצבא הפורטוגזי כיתר את העיר לשם עצירת אנשים שיוצאים מהעיר ויכולים לעזור בפינוי ההריסות.
זמן קצר לאחר הרעידה שכרו ראש הממשלה והמלך אדריכלים ומהנדסים, ותוך פחות משנה לאחר מכן הייתה ליסבון נקייה מהריסות ותחת בנייה מסיבית.
המלך היה נלהב מבניית עיר חדשה ומתוכננת היטב: כיכרות גדולות ושדרות רחבות היה ה"מוטו" החדש של ליסבון.
כשנדרש ראש הממשלה לצורך ברחובות כה רחבים הוא ענה: "יום אחד הם ייחשבו לצרים" (um dia hão-de achá-las estreitas); ואכן, כיום הרחובות הרחבים מועילים במיוחד לאור התחבורה הכבדה בליסבון.
במהלך מלחמת שבע השנים עמדה ממלכת פורטוגל לצידם של בריטניה ופרוסיה, ובעקבות כך פלשה ספרד לפורטוגל בשנת 1762. בריטניה הגבה על כך בשולחה 7,000 חיילים לסיוע לפורטוגל, ובסופו של דבר הצליחו הכוחות הבריטים והפורטוגזיים להדוף את הכוחות הספרדים בחזרה לספרד.
בשנת 1763 נחתם חוזה פריז, שהחזיר את המצב לקדמותו.
ב-24 בפברואר 1777 מת ז'וזה הראשון בסינטרה, ובתו מריה הראשונה, מלכת פורטוגל עלתה לשלטון יחד עם בעלה-אחיו פדרו השלישי, מלך פורטוגל.
בשנת 1729 התחתן ז'וזה עם מריאנה ויקטוריה מספרד, בתם של פליפה החמישי, מלך ספרד ואליזבטה פארנזה, ממנה נולדו לו 8 ילדים:
מריה אנה פרנסיסקה, נסיכת פורטוגל (1736–1813)
ז'והאן מרסיאל הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם.
ז'והאן הוא אחיו של הכדורגלן אנתוני מרסיאל
מרסיאל התחיל את דרכו בכדורגל בקבוצת הילדים של לה אולי ובהמשך גם שיחק בפריז סן-ז'רמן, אנטוני ספורטס, קלרמון אוברגן ובסטיה ממנה המשיך לקבוצה הבוגרת.
ב-13 במרץ 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-1 נגד מונפלייה.
ב-2 באוגוסט 2010 הושאל לברסט עד לסיום העונה, בה עזב את בסטיה ועבר רשמית לברסט.
ב-5 בספטמבר 2015 חתם בטרואה.
ב-20 ביוני 2017 עזב לראשונה את צרפת וחתם במכבי פתח תקווה.
ב-4 ביולי 2019 מרסיאל חתם בפאנטוליקוס מליגת העל היוונית.
ב-24 בספטמבר 2020 חזר לצרפת ולחתם בסושו
בינואר הצטרף לסרי פהנג מליגת העל המלזית.
מרסיאל שיחק בצעירותו בנבחרת הנוער של צרפת, עמה זכה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 בשנת .
ז'וז'ה קרמצי (בהונגרית: Körmöczy Zsuzsa; 25 באוגוסט 1924 – 16 בספטמבר 2006) הייתה טניסאית יהודייה-הונגרייה, בשיאה דורגה במקום שני בעולם (1958) והיא הייתה הטניסאית ההונגרייה המצליחה ביותר בכל הזמנים.
הישג השיא שלה הוא זכייה בטורניר גראנד סלאם, באליפות צרפת (1958).
ז'וז'אנה סקיי-קרמצי נולדה וגדלה בבודפשט, בת למשפחה יהודית.
היא החלנ לשחק טניס כשהייתה בת תשע.
בין השנים 1934-1942, למדה בבית הספר לבנות בבודפשט ארז'בט (בית הספר התיכון טלקי בלנקה של היום).
באליפות צרפת שנערכה בשנת 1956 הגיעה לשלב חצי הגמר שבו הפסידה לאנג'לה מורטימר מבריטניה ב-2 מערכות (6-0, 6-1).
באליפות צרפת שנערכה בשנת 1957 הגיעה לשלב רבע הגמר שבו הפסידה למנצחת הטורניר שירלי בלומר מבריטניה ב-2 מערכות (1–6, 1–6).
באליפות צרפת שנערכה בשנת 1958 זכתה בתואר לאחר שניצחה במשחק הגמר את האלופה היוצאת שירלי בלומר ב-3 מערכות (6–4, 1–6, 6–2).
חודש לאחר מכן, היא הגיעה לשלב חצי הגמר באליפות וימבלדון שבו הפסידה לאנג'לה מורטימר מבריטניה ב-2 מערכות (6-0, 6-1).
באותה שנה היא ניצחה ב-8 טורנירים בהם השתתפה, מתוך תשעה.
הטורניר התשיעי הוא אליפות וימבלדון שבו היא הגיעה לשלב חצי הגמר.
באליפות צרפת שנערכה בשנת 1959 הפסידה קרמצי את התואר שלה לאחר שנוצחה במשחק הגמר על ידי כריסטין טרומן מבריטניה ב-2 מערכות (4–6, 5–7).
באליפות צרפת שנערכה בשנת 1961 הגיעה קרמצי לשלב חצי הגמר שבו הפסידה ב-3 מערכות למנצחת בטורניר אן היידון מבריטניה (3–6, 6-1, 6-3).
ב-2007 הונצחה קרמצי ביד לאיש הספורט היהודי שבמכון וינגייט.
ב-1958 נישאה לד"ר שאנדור גרה.
הישגשנהטורנירמשטחיריבה בגמרתוצאה זכייה 1958 אליפות צרפת חימר שירלי בלומר 6–4, 1–6, 6–2 גמר 1959 אליפות צרפת חימר כריסטין טרומן 4–6, 5–7
ז'ודזינה (בבלארוסית: Жо́дзіна, ברוסית: Жо́дино, ז'ודינו) היא עיר במרכז בלארוס במחוז מינסק.
בעיר קיימים תשעה בתי ספר יסודיים, שני תיכונים ובית ספר מקצועי אחד.
התעשייה העיקרית בעיר היא מפעל הרכב של חברת משאיות הענק BelAZ אשר מעסיק כ-11,000 עובדים.
שאר התעשייה מבוססת על טכסטיל ויצור בגדים ליצוא.
העיר יושבת על ציר E1 הבלארוסי שמהווה חלק מכביש E30 אירופה המחבר את אירלנד מהקצה המערבי לרוסיה בקצה המזרחי.
לעיר שתי תחנות רכבת, תחנת ז'ודזינה ותחנת ז'ודזינה יוזאני, התחנות הן חלק מקו הרכבת מינסק-מוסקבה.
נמל התעופה הלאומי מינסק ממוקם כ-40 ק"מ מהעיר.
את העיר מייצגת קבוצת הכדורגל טורפדו ז'ודינו מליגת העל הבלארוסית אשר השיגי השיא שלה הם זכייה בגביע הבלארוסי והעפלה לסיבוב השני במוקדמות הליגה האירופית
ז'וז'ה דמצ'אק (בהונגרית: Demcsák Zsuzsa; נולדה ב-21 באוגוסט 1978) היא דוגמנית ומגישת טלוויזיה הונגרייה.
דמצ'אק נולדה בפראג להורים הונגרים, אמה עורכת בעיתון ואביה כלכלן.
ב-1996 לקחה חלק בתחרות הדוגמנות "SuperModel" והייתה מבין חמש עשרה המתמודדות הסופיות.
היא למדה משפטים באוניברסיטת קורבינוס בבודפשט ובאוניברסיטת אטווש לוראנד.
בהיותה סטודנטית החלה לשמש כמגישה בטלוויזיה ההונגרית.
היא הנחתה תקופה מסוימת את התוכנית "Mokka" העוסקת בחדשות אקטואליות של התרבות הפופולרית.
ב-2000 הנחתה את הגרסה ההונגרית של התוכנית המבצר.
באירוויזיון 2005 שימשה כמגישת הניקוד של הונגריה.
ב-2007 החזיקה בתפקיד בממשלתו של ראש ממשלת הונגריה פרנץ ג'ורצ'אן.
ב-2010 בפרק של "Jóban Rosszban", סדרת דרמה המתרחשת בבית חולים.
ז'וז'ה שימון (במקור מרגיט וייס, הייתה נשואה ללאיוש מאניאי; בהונגרית: Simon Zsuzsa; אוראדיה, 24 באוקטובר 1910 – בודפשט, 27 במאי 1996) הייתה שחקנית יהודייה-הונגרייה זוכת פרס קושוט, מורה באוניברסיטה, במאית, במאית תיאטרון, זוכת פרס האמן המצטיין.
בשנת 1932 חתמה שימון חוזה בתיאטרון מרכז העיר.
בעקבות פרסום החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי בין 1940 לבין 1944, נאסר עליה לשחק בתיאטרון הונגרי והיא יכלה לשחק רק בתיאטרון גולדמרק במסגרת פעילות האמנותית של אומיקה - ההתאחדות הלאומית היהודית-הונגרית לחינוך ורק בפני קהל יהודי.
שם, בתיאטרון גולדמארק אחד מעוזריה הקרובים היה בתקופה זו יוז'ף ז'ודי שהתלמד בתקופה זו.
היא נישאה ללאיוש מאניאי בשנת 1940. שניהם שרדו את השואה ובתם ז'וז'ה מאניאי גם הפכה לשחקנית.
בין השנים 1945–1947 היא הייתה מנהלת התיאטרון הממלכתי ההונגרי באוראדיה, ומשנת 1949 עד 1951 הייתה מנהלת "תיאטרון מרכז העיר".
היא לימדה משחק משנת 1948 באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע בבודפשט ושימשה גם כמנכ"ל הראשי של האוניברסיטה בשנים 1950 עד 1956. בין השנים 1957–1960 הייתה מנהלת תיאטרון פטפי (Petőfi Színház, על שם שנדור פטפי) ותיאטרון יוקאי (Jókai Színház, על שם מור יוקאי) שהיה התיאטרון הקאמרי של הראשון.
היא הייתה המנהלת הראשית של תיאטרון האופרטה של בודפשט בין השנים 1960 לבין 1962. בין השנים 1962 עד 1990 הייתה חברה ב"תיאטרון תאליה".
מספר הצגות הבכורה תחת ניהולה, שנרשמו במאגר התיאטרון; כשחקנית: 17, כבמאית: 38. היא הופיעה גם בעשר הקלטות תיאטרון.
ג'ורג' ברנרד שו: בכור שטן – אסתר
הנריק איבסן: ברווז הפרא – הדוויג
ויליאם שייקספיר: חלום ליל קיץ – דִיסקוּס
מקס פריש: אנדורה – סניורה
יוז'ף קטונה: באנק באן – מלינדה
פרנץ מולנר: ליליום – יוליקה
האנסברי: אור השמש לא למכירה – סבתא
קאו-יו: השמש העולה – צוי סי
סומרסט מוהם: למען המלך – גוון
מרטי לרני: החוליה הרביעית – גברת קומפוטי
ברטולט ברכט – ויקטור הוגו – וייזנבורן: הבלדה של האיש הצוחק
דמי - לגראנד: מטריות משרבורג
תיאטרון בלתי נראה (עם אוסקר אשר ולאיוש מאניאי, מהדורה פרטית, בודפשט, 1941)
ז'וז'ה גורדון (במקור גארטנר, בהונגרית: Gordon Zsuzsa; בודפשט, 6 ביולי 1929 – בודפשט, 31 בינואר 2015) הייתה שחקנית יהודייה-הונגרייה, זוכת פרס מארי יאסאי פעמיים ופרס האמן המצטיין.
גארטנר נולדה במשפחה יהודית כבתם של פאל גארטנר (1900–1975) רופא, פסיכיאטר, מומחה לזיהוי פלילי ושל מגדולנה סלשי (1907–1945) שנספתה בשואה.
סבה וסבתה מצד אביה היו מיקשה גארטנר ואירן גולדשטיין, סבה וסבתה מצד אמה היו ליפוט סלשי ואילונה לאוב (1879-1924).
אין פרטים כיצד יתר המשפחה ניצלה בשואה.
בין השנים 1945–1949 הייתה סטודנטית באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע בבודפשט.
בין השנים 1949–1952 הופיעה בתיאטרון הלאומי של פץ' ולאחר מכן במשך 10 שנים ב"תיאטרון על שם פטפי" (Petőfi Színház) ו"בתיאטרון על שם יוקאי" (Jókai Színház).
בשנים 1962–1968 הייתה שחקנית בתיאטרון הקומדיה של בודפשט.
לאחר מכן שיחקה על בתיאטרון בימת מיקרוסקופ במשך שנה (1968–1969).
משנת 1969 הייתה חברה בתיאטרון "הבימה הספרותית" (Irodalmi Színpad), ובתיאטרון מיקלוש ראדנוטי (Radnóti Miklós Színház) במשך שלושים שנה.
מספר ההופעות הבכורה שלה שנרשמו במאגר התיאטרון : 89 .
ניתן לראות אותה במאגר גם בעשרים ושמונה תצלומי הצגות תיאטרון.
מראת הקריסטל נסדקה: דולי באנטרי - מרגרט קורטני
מזימה ואהבה: סופי, משרתת - כריסטין שוורצה
בל עמי: מדלן פורסטיה - אולגה צ'חובה
בלפגור, או פנטום הלובר: לורנס - ג'ולייט גרקו
הלילה הארוך של פרארה: אנה ברילארי - בלינדה לי
חילוקי דעות: קלנקה - קלבדיה חבארובה
.: אלקה גרדס - הנלור אלסנר
בית מכובד: מארי פישון - אנוק איימה
ז'וז'ה מאניאי (במקור שמה הפרטי היה אנה קלרה, (בהונגרית: Mányai Zsuzsa; בודפשט, 25 ביולי 1949 – בודפשט, 9 בינואר 1999) הייתה שחקנית יהודייה-הונגרייה.
אנה קלרה מאניאי נולדה במשפחה יהודית.
אביה היה השחקן לאיוש מאניאי, ואמה השחקנית ז'וז'ה שימון.
"אני ילדה טובה גם היום, אני יודעת שההורים שלי גידלו אותי נורא בקפדנות.
למשל, אם נכנסתי הביתה ברעש ובצלצולים, לא בירכתי לשלום, או אולי שכחתי לדפוק על דלת החדר של אבי, האוויר בבית קפא.
כשהייתי בת ארבע כבר היה לי שעון, אך על אף שידעתי מה השעה שהוא מראה כל העת, עדיין איחרתי.
אמא שלי קיבלה אותי במקרים אלה במילים: 'פגעת בי'.
כאב לי לשמוע את זה.
בסוף, אם כן, היה תמיד שבקביעת פגישה כלשהי אני הייתי שם ראשונה.
דרך אגב, אהבתי את ההורים שלי.
הנה זה: בגיל שבע הרגשתי שקרה לי עוול משום שלא ירשתי דבר משמה של אמי כי קראו לי קלרה מאניאי והיא ז'וז'ה שימון.
לא תאמינו: כתבתי מכתב למשרד הפנים וביקשתי לשנות את שמי הפרטי.
קרה נס: כמה ימים אחר כך כבר קראו לי בשמה של אמי.
לא התעניינתי במגרש המשחקים, ברחוב, בשיטוטים, רק חיכיתי וחיכיתי שהורי יחזרו הביתה.
אבי שיחק בתיאטרון הלאומי של בודפשט, אמי לימדה, ביימה או שיחקה.
אמנים כה גדולים הגיעו אלינו הביתה מפעם לפעם שהרגשתי לידם כל דקה כמתנה.
ובנוסף לכל זה הייתי ילדה יחידה במשפחה שקיבלה כמות אהבה וטיפול שלא ניתנים למדידה."
ז'וז'ה מאניאי סיימה את לימודיה בשנת 1971 באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע.
היא החלה מיד לשחק בתיאטרון הלאומי של בודפשט ובבמה העליזה.
במקביל, הפכה לחברה בחברת הפקת הסרטים ההונגרית.
עד מותה שיחקה בתיאטרון האופרטה של בודפשט.
קיבלה על עצמה בעיקר תפקידים קומיים, אך שיחקה גם בתפקידי אופי.
היא הובאה למנוחת עולמים בבודפשט ליד הוריה.
טווסה (ברכט – קורט וייל: אופרה בגרוש – Dreigroschenoper)
מי צ'ו (ברטולט ברכט: הנשמה הטובה מסצ'ואן-Der gute Mensch von Sezuan)
בקהיש (ז'אק אופנבך – אנרי מילהאק – פטר האקס: הלנה היפה)
לינה (ולנטין פטרוביץ' קטייב – ג'ורג' אלדובולי נאג': יום ראשון המשוגע)
קנגה (אלן אלכסנדר מילן – פרידייש קארינתי: פו הדוב)
ז'וזה אגואס (בפורטוגזית: José Águas; 9 בנובמבר 1930 – 10 בדצמבר 2000) היה כדורגלן ומאמן פורטוגזי, ששיחק בעמדת החלוץ.
הוא נחשב לאחד מגדולי שחקני בנפיקה בכל הזמנים וכקפטן הוביל אותה לשתי זכיות בגביע אירופה לאלופות בתחילת שנות ה-60.
אגואס נולד בלואנדה שבאנגולה בשנת 1930 והחל את קריירת הכדורגל בקבוצה המקומית לוסיטאנו לוביטו.
בגיל 20 משך את תשומת ליבם של גורמים מבנפיקה לאחר משחק ידידות נגדם בלוביטו.
הוא היגר לפורטוגל ושיחק במשך רוב הקריירה בבנפיקה שם זכה למעמד אגדי במועדון.
כבר בעונתו השנייה ב-1951/52 זכה בתואר הכובש המצטיין בליגה עם 28 שערים.
לאחר החתמתו של המאמן היהודי-הונגרי בלה גוטמן הם גברו על היריבה פורטו בעונת האליפות 1958/59. עונה אחר כך אגואס תרם עם 18 שערי ליגה ב-25 הופעות לזכייה באליפות נוספת ומשם בנפיקה הצליחה גם ברמה האירופית.
בעונת 1960/61 היה הכובש המצטיין בגביע אירופה לאלופות עם 11 שערים.
בגמר נגד ברצלונה הם הגיעו כאנדרדוג לאחר וזאת ניצחה את ריאל מדריד בחצי הגמר ובכך קטעה את רצף ה-5 זכיות רצופות שלה.
בנוסף לכך, היו לברצלונה שחקנים מהטובים ביותר ובהם לאסלו קובאלה, שנדור קוצ'יש, אבריסטו ולואיס סוארס מירמונטס.
מנגד אגואס הקפטן סיים שוב כמלך שערי הליגה עם 27 שערים ושבוע לפני משחק הגמר שנערך בברן צוות בנפיקה עבד באינטנסיביות יום אחר יום במחנה אימונים בשפיץ.
בנפיקה זכתה בתואר בפעם הראשונה בהיסטוריה שלה עם ניצחון 2–3 על ברצלונה כשאגואס כובש בדקה ה-31' מבישול של דומיסיאנו קאוום.
עונה לאחר מכן ב-1961/62 בנפיקה סיימה במקום השלישי בליגה ואגואס כבש 18 שערים ב-22 הופעות.
לעומת זאת, בגביע האירופי זכתה בפעם השנייה ברציפות והפעם עם אחד השחקנים הגדולים שהיו, אאוזביו.
בשמינית הגמר נגד אוסטריה וינה כבש אגואס בחוץ אחד ועוד שניים בניצחון הביתי 1–5. גם ברבע הגמר כבש בניצחון 0–6 על נירנברג כבר בדקה ה-1' למשחק.
בנפיקה פגשה בחצי הגמר את טוטנהאם הוטספר בצמד משחקים צמודים שבסיכום נגמרו בתוצאה 3–4 לטובת קבוצתו.
אגואס כבש במשחק החוץ באצטדיון ווייט הארט ליין שבלונדון.
בגמר הם פגשו פעם נוספת קבוצה ספרדית, הפעם זו הייתה ריאל מדריד והם ניצחו אותה 3–5 על אף שפרנץ פושקש השכיל לכבוש שלושער.
אחרי שבנפיקה הייתה בפיגור 2–0 בעיטה חופשית של אאוזביו פגעה בקורת השער ובריבאונד הצליח אגואס לכבוש בקלות בדקה ה-31' ולהשאיר תקווה בקרב הקבוצה.
עונת 1962/63 הייתה האחרונה שלו במדיה והמעיט לשחק בה.
הם הגיעו לגמר גביע אירופה לאלופות שלישי ברציפות אך בלי אגואס בן ה-33, והיא הפסידה בו 2–1 למילאן.
הוא כבש בסך הכל במדיה 374 שערים ב-384 הופעות וזכה עימה בשלל תארים ובהם 5 זכיות בליגה, 7 בגביע ו-2 בגביע אירופה לאלופות.
עונה לאחר מכן עבר לאוסטריה וינה תמורת סכום של 720,000 שילינג אך שיחק רק ב-9 משחקים וכבש שני שערים.
אחרי עונה אחת בה פרש מכדורגל.
במדי נבחרת פורטוגל אגואס ערך את הופעת הבכורה ב-23 בנובמבר 1952 נגד אוסטריה במשחק ידידות בפורטו.
כמעט שנה לאחר מכן הצליח גם לכבוש נגדה את שערו הראשון ב-27 בספטמבר 1953 במסגרת מוקדמות מונדיאל 1954, אך השער לא היה משמח בעקבות התבוסה להם 9–1 ואי העפלתם לטורניר הגדול.
הוא מעולם לא זכה לשחק עימה במונדיאל ואגואס עשה את הופעתו האחרונה ב-17 במאי 1962 בהפסד 2–1 לבלגיה של פול ואן היסט.
עד שפורטוגל כבר העפילה למונדיאל ראשון ב-1966 הוא כבר סיים את הקריירה.
אגואס בסך הכל ערך במדיה 25 הופעות וכבש 11 שערים.
מלך השערים בגביע אירופה לאלופות: 1960/61 (11 שערים)
ז'וז'ה פרגה (בלידתה ז'וז'אנה קצ'קמטי, בהונגרית: Ferge Zsuzsa; 25 באפריל 1931 – 4 באפריל 2024) הייתה סוציולוגית יהודייה-הונגרייה זוכת פרס סצ'ני, פרופסורית באוניברסיטה, חברה מלאה באקדמיה ההונגרית למדעים.
היא הייתה חוקרת מרכזית בנושא ההיבטים הסוציולוגיים של העוני, ההדרה והריבוד החברתי.
מאז 2006 ועד למותה שימשה כראש משרד התוכניות למניעת עוני בילדים של האקדמיה ההונגרית למדעים.
פרגה נולדה בבודפשט לעיתונאי ג'רג' קצ'קמטי ולאגוטה קלר.
סבה היה ארמין קצ'קמטי, רב והיסטוריון ספרות ממאקו.
סיימה את לימודיה התיכוניים בשנת 1949 והתקבלה ל"אוניברסיטה לכלכלה של קרל מרקס" (כיום "אוניברסיטת קורבינוס של בודפשט"), שם סיימה תואר בכלכלה בשנת 1953. בשנת 1950, עוד בטרם סיימה את לימודיה, הפכה לעובדת המחלקה לכלכלה של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של הונגריה (KSH).
בשנת 1959 מונתה לראש מחלקת "מחקר הריבוד".
בשל התעניינותה בסוציולוגיה, נאלצה לעזוב את ה-KSH.
במקום זאת הצטרפה בשנת 1969 למכון המחקר הסוציולוגי של האקדמיה ההונגרית למדעים, שם שימשה תחילה ראש מחלקת המחקר לריבוד ואחר כך ראש המחלקה למדיניות חברתית.
בנוסף, עבדה כפרופסור חבר באוניברסיטת אטווש לוראנד.
בשנת 1988 מונתה לפרופסור מן המנין באוניברסיטה.
במקביל, הפכה לראש המחלקה למדיניות חברתית של המכון והמרכז הסוציולוגי לסוציולוגיה ומדיניות חברתית של אוניברסיטת אטווש לוראנד.
היא מילאה תפקידים אלה עד 1996. בשנת 1994 הייתה חברה מייסדת של בית הספר לדוקטורט לסוציולוגיה באוניברסיטת אטווש לוראנד ובין השנים 1995–2000 הובילה את תוכנית המשנה להכשרה לדוקטורט במדיניות חברתית.
היא הפכה לפרופסור אמריטוס בשנת 2001 והייתה לראש המרכז לחקר העוני.
היא הייתה פרופסורית אורחת, מרצה אורחת וחוקרת אורחת בכמה אוניברסיטאות זרות (בעיקר אמריקאיות, בריטיות, צרפתיות ואוסטריות).
פרגה קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אדינבורו (מדעי החברה).
תחומי מחקר וחינוך עיקריים שלה היו: מבנה חברתי, ריבוד, אי-שוויון חברתי, אינטגרציה חברתית, היסטוריה ותפעול המדיניות החברתית.
פרגה הייתה המחברת או המחברת המשותפת של יותר משלוש מאות פרסומים מדעיים.
גם עבודתה העיתונאית הייתה משמעותית והיא פרסמה מאמרים רבים על מדיניות חברתית בכמה יומונים ושבועונים.
היא פרסמה את עבודותיה בעיקר בהונגרית, אך כמה מפרסומיה פורסמו גם באנגלית.
מנישואיה לשאנדור פרגה, הייתה אם לשניים: שאנדור ואנה.
פרס סצ'ני (1995) – עבור עבודות מחקר מצטיינות בנושאים ריבוד חברתי, עוני, אבטלה, מדיניות חברתית ומדיניות תעסוקה
הצלב האמצעי של מסדר הכבוד של הרפובליקה של הונגריה (2002)
מדליית ההנצחה של פאל דמיני (2008)
אזרחית כבוד של בודפשט (2009)
פרס עשרים שנות הרפובליקה (2009)
ז'וז'י באלה (במקור ז'וז'אנה אדל באלה, בהונגרית: Balla Zsuzsi; בודפשט, 5 ביוני 1907 – 1964) הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע יהודייה-הונגרייה.
היא אחייניתו של השחקן והבמאי ינה איוואנפי.
היא איבדה את אביה בגיל צעיר (בת 5).
אמה נישאה שנית למלחין וסופר גזה חורין בשנת 1918 שהפך מאז לאביה המאמץ.
היא החלה את דרכה כשחקנית ילדה וכיכבה בכמה סרטים אילמים.
בסיום לימודיה בתיכון בבודפשט הפכה לתלמידת בית הספר לדרמה של השחקנית היהודייה רוז'י פוראי.
בשנת 1926 הצטרפה ללהקת תיאטרון מרכז העיר של ארתור בארדוש, שם הופיעה לראשונה על הבמה בהצגה "קן צרעות".
היא שיחקה בתיאטרון "במת כיכר בתלן" ב-1930, ומשנת 1933 הופיעה בתיאטרון "במה חדשה" ושוב ב"תיאטרון מרכז העיר".
לעיתים קרובות הופיעה גם ברדיו ההונגרי.
בעלה היה במאי התיאטרון, פאל ראקושי, בנו של הסופר ויקטור ראקושי, פוליטיקאי ושל ינקה רצאי, שאיתו התחתנה ב-2 ביולי 1928 בבודפשט.
ארץ האגדות (1922) – נערה מוכרת גפרורים
הטירה בהשאלה (1937) – כלה ברכבת
אהבת ספורט (1938) – מיציקה רדוואן
ז'וז'ה מדראשי (בשם המלא הברונית ז'וז'נה מריה אידה מדראשי-בק, בהונגרית: Madarassy Zsuzsa; בודפשט, 16 בפברואר 1901 – בודפשט, 30 באוגוסט 1957) הייתה סופרת, משוררת, מתרגמת יהודייה-הונגרייה.
בתו של הברון דיולה מדראשי-בק.
ז'וז'ה מדראשי נולדה במשפחה יהודית כבתם של דיולה מדראשי-בק (1873–1939) בנקאי, בעל הון ושל הברונית אמליה לילי גוטמן.
בין שתי מלחמות העולם היא הייתה כתבת קבועה של היומון פשטי נפלו ושל כתב העת "חיי התיאטרון" (Színházi Élet) שמייסדו והעורך הראשי שלו היה שאנדור אינצה.
היא שרדה את השואה בבודפשט ובמשך כמה שנים אחרי 1945 פרסמו בכתבי העת "התיאטרון" (Színház) ו"העולם והקידמה" (Világ és a Haladás) את כתביה בעלי התפיסה הבורגנית.
היא תרגמה להונגרית את הרומן האוטוביוגרפי למחצה משנת 1948 של מרי ג'יין וורד "מעורת הצפעונים" שהוסרט באותה השנה ותרגמה כמה סיפורים קצרים הונגריים קלאסיים לאנגלית.
בעלה היה ארווין ואמושר, בעל אדמות ממחוז באץ'-קישקון, עמו התחתנה ב-15 בפברואר 1919 בבודפשט.
ז'וז'ה מדראשי הובאה למנוחות בקבר המשפחתי בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני.
על ספינת זהב, על מים כסופים (שירים, בודפשט, 1918)
מה שאלוהים שכח (רומן, בודפשט, 1934)
פני ופטריק (סיפורים קצרים, בודפשט, 1940)
ז'וז'ה הולאן (במקור בלאו, בהונגרית: Hollán Zsuzsa; בודפשט, 26 באוקטובר 1920 – בודפשט, 31 באוקטובר 2008) הייתה רופאה יהודייה-הונגרייה (MD), המטולוגית, פרופסורית באוניברסיטה.
הייתה רעייתו של ג'רג' רווס.
ז'וז'ה בלאו נולדה במשפחה יהודית.
סבה וסבתה מצד אמה היו ארמין הורניק (1852–1915) חזן בבית כנסת וקטלין רוט.
ז'וז'ה הולאן סיימה את לימודיה באוניברסיטת פץ' ב-1944. רק בתום מלחמת העולם השנייה יכלה לעסוק במקצועה ובין השנים 1945–1950 הייתה מתמחה במחלקה הפנימית בבית החולים סנט רוקוש.
ב-1947 קיבלה תואר ברפואה כללית באוניברסיטת אטווש לוראנד.
ב-1950 ניגשה לבחינות ברפואה פנימית.
בין השנים 1950–1951 הייתה מתמחה בבֶּלקליניקה.
מ-1951 עד 1954 עבדה בהכשרה מדעית לתואר אקדמי גבוה יותר.
בין השנים 1954–1956 הייתה חוקרת במכון המחקר לרפואה ניסיונית של האקדמיה ההונגרית למדעים, בין השנים 1956–1970 הייתה חוקרת בכירה ומ-1970 עד 1991 הייתה יועצת מדעית.
בין השנים 1959–1985 הייתה הרופאה הראשית של המכון הלאומי להמטולוגיה ועירוי דם, סגנית המנהל הכללי.
בין 1985 לבין 1990 הייתה המנהלת הכללית.
בין השנים 1970–1990 הייתה פרופסורית במחלקה להמטולוגיה באוניברסיטה לרפואה.
בין 1973 לבין 1982 הפכה לחברה נספחת של האקדמיה ההונגרית למדעים ומשנת 1982 היה חברה מלאה מן המניין.
בין 1975 ל-1989 הייתה חברה בוועד המרכזי של מפלגת העם הסוציאליסטית ההונגרית.
בין 1976 ל-1985 כיהנה כחברה בנשיאות האקדמיה ההונגרית למדעים.
מ-1982 עד 1986, הייתה נשיאת האגודה הבינלאומית להמטולוגיה.
משנת 1988 הייתה נשיאת אגודת האיידס ההונגרית.
בין השנים 1988–1989 כיהנה כחברה בוועד המרכזי למדיניות מדע.
ז'וז'ה הולאן היא מחברם של יותר מ-300 מאמרים מדעיים ומספר קטעי ספרים.
היא הייתה העורכת הראשית של כתב העת הבינלאומי בשם "המטולוגיה", היא הייתה העורכת של הלקסיקון הרפואי.
היא הייתה המזהה הראשונה של שכפול שרשרת האלפא העתיקה של צבע הדם האנושי.
תחומי המחקר שלה כוללו מבנה ותפקוד קרום המוגלובין ותאי הדם, תגובה חיסונית, לוקמיה ועירוי דם.
נולדו להם שני ילדים: טמאש רווס (1945) רופא באקדמיה ההונגרית למדעים, ומריה רווס (1946) רופאה.
ויסות מערכת העצבים של מערכת תאי הדם (בודפשט, 1955)
אנמיה בכריתת עצב (פרסומים של המחלקה למדעי הביולוגיה והרפואה של האקדמיה ההונגרית למדעים, 1958)
נתונים על הקשרים בין תפקוד מערכת ה-reticuloendotheliasis והתפתחות הגידול (פרסומים של המחלקה למדעי הביולוגיה והרפואה של האקדמיה ההונגרית למדעים, Acta Medica, 1959)
תפקידה של קליפת יותרת הכליה בהתפתחות אנמיה והפרעות טרופיות בעקבות כריתת עצבים (Medical Weekly, 1959.)
כיב טרופי, בלוטות יותרת הכליה והפלבונים (Medical Weekly, 8 באוגוסט 1960).)
על השתלת מח עצם (הכשרה רפואית, 1961)
כמה בעיות של עירוי מח עצם - בעיות מודרניות של עירוי דם לאור עשר שנות ההתפתחות של OVSZ (Haematologia Hungarica, 1961)
השתלת מח עצם ולוקמיה (אונקולוגיה הונגרית, 1961)
מצגות בקונגרס 10 שנים של שירות אספקת הדם הלאומי.
נערך על ידי ארנה נובאק (פרסום של משרד הבריאות.
תמונת חלבון בסרום של חולדות נורמליות וכריתות עצבים - תסמונת רטיקולוזה ממאירה - קביעה מהירה של תכולת הפיברינוגן בדם (Haematologia Hungarica, 1962)
שימוש במכשירי פלסטיק בתהליך של שימור דם ועירוי דם - פלסמוציטומה של "תא ענבים" עם שינויים דינמיים בתמונת חלבון בסרום וליפמיה (Haematologia Hungarica, 1963)
בעיות בסיסיות של עירוי (1965)
הפצה של אנטיגנים עיקריים להשתלה בין תורמי דם הונגריים שליליים "0" Rh0 (D) (Medical Weekly, 1971)
תרומת דם, שימור ועירוי דם (עם מריה לנגפלדר, ספריית המכון הלאומי להמטולוגיה ועירוי דם.
מבנה ותפקוד של תאי דם (1980)
אינדיקציות לעירוי (Medical Weekly, 6 באוגוסט 1988).
ניהול שירותי עירוי דם (1990)
תפקיד פיזיולוגי ופתופיזיולוגי של רדיקלים חופשיים ושיטות לאיתור שלהם (רפואת מעבדה קלינית וניסויית, 1996)
היסטוריה של השירות הלאומי לעירוי דם (עירוי, 1999)
שירותי בריאות בתחילת המילניום בהונגריה (Magyar Tudomány, 2001)
בהתבסס על הידע הנוכחי שלנו על "תחליפי דם" (Medical Weekly, 2003. 49.)
מדליית הצטיינות עבור שירות המולדת (זהב, 1966)
מדליית מסדר העבודה (זהב, 1972)
מדליית הזיכרון של גזה הטני (1980)
גרנד פרי של האגודה ההמטולוגית ההונגרית (2000)
צלב האבירים של מסדר ההצטיינות ההונגרי (מדור אזרחי, 2003)
ז'וז'ה באנקי (בהונגרית: Bánki Zsuzsa; בודפשט, 31 ביולי 1921 – בודפשט, 5 בינואר 1998) הייתה שחקנית יהודייה-הונגריה זוכה פעמיים בפרס מארי יאסאי, פרס האמן המצטיין, ופרס האמן הדגול.
אשתו של הבמאי גוסטב ברלאי.
היא שיחקה בתפקיד חשוב בסרט אי שם באירופה וקיבלה על כך את הפרס השחקנית הטובה הביותר בפסטיבל הסרטים בלוקרנו בשנת 1948.
ז'וז'ה באנקי נולדה במשפחה יהודית.
אביה היה רופא שיניים ואמה קוסמטיקאית.
היא למדה בבית ספר באופן פרטי.
למדה לקרוא כבר בגיל ארבע ושלטה ברוב החומר הספרותי העשיר בספרייה הביתית של המשפחה עוד במהלך שנות בית הספר היסודי שלה.
היא נהגה לדקלם שירים בחגיגות ובגיל 15, בשנת 1936 סיימה את לימודיה בגימנסיית ורש פאלנה.
בגיל 18 (1939) סיימה את לימודיה באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע בבודפשט.
בשל מוצאה היהודי לא קיבלה עבודה עד 1945. אמה ניספתה בשואה ב-1944 ואביה ששרד חלה בהתמוטטות עצבים ושרד רק שנים ספורות בתום מלחמת העולם השנייה.
בין 1939 לבין 1945, היא לא קיבלה מישרה כלשהי בלהקת תיאטרון כאמור, והיא דקלמה רק שירים לפרנסתה בערבים מזדמנים.
בשנת סיום המלחמה קיבלה משרה והפכה לחברה בלהקת התיאטרון הלאומי של בודפשט.
בין השנים 1949 לבין 1951 הייתה מרצה באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע, ולאחר מכן הצטרפה ללהקת תיאטרון מדאץ' למשך שנתיים (1951–1953).
משם עברה לתיאטרון פטפי, שם שיחקה עד 1962. לאחר מכן הפכה לחברה קבועה בלהקת תיאטרון הקומדיה של בודפשט.
בינתיים עבדה משנת 1976 גם כמרצה באקדמיה נובי סאד ומשנת 1980 במכון הממלכתי לבלט.
משנת 1987, בסדרה "השכנים" שיחקה את התפקיד של גברת סלשי.
בעלה היה הבמאי גוסטב ברלאי, לא היו להם ילדים.
מספר ההצגות בכורה שלה הרשומות במאגר התיאטרון: 108 (נכון ל-23 בספטמבר 2011).
פרס פסטיבל הסרטים הבינלאומי של לוקרנו לשחקנית הטובה ביותר (1948)
פרס הזיכרון של אייטאי אנדור (1982)
צלב אמצעי של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (1996)
ז'וז'ה רובוז (במקור רוט, בהונגרית: Roboz Zsuzsa; בודפשט, 15 באוגוסט 1939 [או 1934?] – לונדון, 11 ביוני 2012) הייתה ציירת יהודייה-הונגרייה-אנגלייה.
ז'וז'ה רובוז נולדה במשפחה יהודית.
אביה, במאי התיאטרון אימרה רובוז, ניספה בבודפשט כקורבן השואה.
עוד בצעירותה עזבה ז'וז'ה רובוז את הונגריה, כבר ב-1947 והגיעה לבריטניה.
היא גדלה אצל לאיוש פלדש, מנהל הסניף ההונגרי של אולפן הסרטים סרטי פרמאונט, שנשא לאישה את אחות אביה, אילונה רובוז.
בשנת 1954 סיימה רובוז את לימודיה באקדמיה המלכותית לאמנויות (London Royal Academy of Art School).
במשך השנתיים לאחר מכן הייתה תלמידתו של המאסטר פייטרו אניגוני בפירנצה.
בשנת 1957 הוענק לה פרס האקדמיה המלכותית לאמנויות.
תערוכת היחיד הראשונה שלה נפתחה ב-1960 בלונדון.
בלטו הפורטרטים והציורים שלה בסגנון ריאליסטי המתארים שחקנים, רקדני בלט ומוזיקאים.
חלק מיצירותיה נשמרות במוזיאון לאמנות יפה (בודפשט).
בשנת 1991, לזכר אביו, ייסדה את "פרס הזיכרון לאמנות אימרה רובוז" בתיאטרון הקומדיה של בודפשט.
הפרס הוענק לראשונה לאישטוואן הורבאי, ולאחר מכן לשחקנים מצטיינים רבים ולבמאים מובילים.
היו לה כמה תערוכות יחיד בלונדון
רובוז הציגה בתערוכה השנייה של אמנים הונגרים שהתגוררו בחו"ל (היכל האמנות (בודפשט), 1982), שנערכה בשם "כבוד למולדת".
ז'וז'איז'קו (בספרדית: Llullaillaco, בהגייה צ'יליאנית יוּיַאיְיַאקוֹ) הוא הר געש שכבתי רדום ברכס הרי האנדים על גבול ארגנטינה (פרובינציית סלטה) וצ'ילה (מחוז אנטופגסטה).
הוא שוכן ב, אזור של פסגות געשיות גבוהות על רמה גבוהה קרוב למדבר אטקמה, אחד המקומות הצחיחים בעולם.
זהו הר הגעש הפעיל השני בגובהו בעולם אחרי אוחוס דל סלאדו.
ז'וז'איז'קו נוצר במהלך שני שלבים שונים בפליסטוקן-הולוקן מתוך קילוחי לבה דקיטיים.
הסלעים העתיקים ביותר הם בני כ-1.5 מיליון שנים.
לפני כ-150,000 שנה, קרס האגף הדרום-מזרחי של הר הגעש, ויצר מפולת של חומר מפורר שהגיעה עד 25 קילומטרים מהפסגה.
הסלעים המתוארכים הצעירים ביותר התפרצו לפני 5,600 ± 250 שנים באזור הפסגה, אך ישנם דיווחים על פעילות מהמאה ה-19.
הטיפוס המתועד הראשון על ההר היה ב-1950, אך על ההר ולמרגלותיו נמצאו עקבות של טיפוסים קודמים ומספר אתרים ארכאולוגיים.
ז'וז'איז'קו הוא האתר הארכאולוגי הגבוה בעולם.
ב-1999 נמצאו בפסגתו השרידים החנוטים של שלושה ילדים, הידועים בשם .
משערים כי הם היו קורבנות אדם.
באזור הפסגה נצפו עכברים, הממצא הגבוה ביותר בעולם של יונק.
השם ז'וז'איז'קו נגזר מהמילה "ז'וזה" (llulla) בקצ'ואה שפירושה "מזויף", "שקר" או "מרמה" ו"יאקו (yaku) או "ז'אקו" (llaco) שפירושה "מים".
שם זה מתייחס כנראה למי ההמסה מהשלג, הזורמים במורד המדרונות, אך לאחר מכן נספגים באדמה.
תרגום נוסף באיימרה הוא "מים חמים".
געשיות בהרי האנדים נגרמת על ידי הפחתה של לוח נסקה והלוח האנטארקטי מתחת ללוח הדרום-אמריקאי.
לוח נסקה נוחת בקצב של 7–9 סנטימטרים בשנה, והלוח האנטארקטי בקצב של 2 סנטימטרים בשנה.
הגעשיות אינה מתרחשת לאורכה של כל רצועת הרי האנדים.
ישנם ארבעה אזורים נפרדים: האזור הגעשי הצפוני, האזור הגעשי המרכזי, האזור הגעשי הדרומי והאזור הגעשי אוסטרל.
היווצרות מאגמה נובעת משחרור מים וחומרים נדיפים אחרים מהלוח המופחת, אשר מוזרקים לאחר מכן לתוך טריז המעטפת שמעל.
האזורים הגעשיים מופרדים על ידי אזורים שבהם הלוח המופחת נוחת בזווית שטוחה יותר ואין בהם געשיות.
הלוח השטוח הפרואני בין האזור הגעשי הצפוני והמרכזי קשור להפחתה של רכס נסקה, הלוח השטוח הפמפאני בין האזור הגעשי המרכזי והדרומי קשור להפחתה של רכס חואן פרננדס, והפער הגעשי הפטגוני בין האזור הגעשי הדרומי לאוסטרל קשור ל.
בהרי האנדים נמצאים כ-178 הרי געש, 60 מהם היו פעילים בתקופה היסטורית.
בנוסף, קיימים בהרי האנדים קלדרות גדולות והרי געש מונוגנטיים (הרי געש הנוצרים במהלך התפרצות יחידה – ללא התפרצויות נוספות לעומת "הרי געש פוליגנטיים" המתפרצים שוב ושוב).
ז'וז'איז'קו הוא חלק מהאזור הגעשי המרכזי.
לפחות 44 מרכזים געשיים עם פעילות היסטורית ו-18 הרי געש היוצרים קלדרות גדולות זוהו באזור הגעשי המרכזי.
געשיות באזור הגעשי המרכזי מתרחשת בעיקר באלטיפלאנו וברכס המערבי (Cordillera Occidental).
מספר הרי געש שם מגיעים לגבהים של למעלה מ-6,000 מטרים מעל גובה פני הים.
סלעי איגנימבריט גדולים מהמיוקן המכסים משטחים גדולים הם חלק מהגאולוגיה האזורית.
ז'וז'איז'קו ממוקם כ-300 קילומטרים מזרחית לשקע פרו-צ'ילה.
אזור ודאטי-בניוף שוכן בעומק של 180 קילומטרים.
ז'וז'איז'קו שוכן בצפון-מערב האנדים הארגנטינאיים,{{הערה|שם=Previgliano|[https://www.ajronline.org/doi/10.2214/ajr.181.6.1811473 Carlos H.
הגבול בין ארגנטינה (הפרובינציה סלטה) לצ'ילה חוצה את הר הגעש.
הר הגעש הוא הר מרשים, המתנשא ב-3,800 מטר מעל מדבר המלח במרחק של 36 ק"מ משם.
עם גובה פסגה של 6,723 מטר, או לחלופין 6,739 מטר או 6,752 מטר, זהו הר הגעש הפעיל השני בגובהו בעולם אחרי אוחוס דל סלאדו (6,887 מטר).
גובה ההר והאוויר הצלול באזור הופכים את ז'וז'איז'קו לנראה מ, 189 ק"מ משם.
מפסגת ז'וז'איז'קו עצמה אפשר לראות את אוחוס דל סלאדו, כ-250 קילומטרים דרומה יותר.
האזור צחיח וממוקם בגובה רב, מה שמקשה על הפעילות באזור.
17 ק"מ מזרחה לז'וז'איז'קו נמצא הר הגעש סרו רוסאדו (Cerro Rosado) מהמיוקן (5,383 מטר).
מהר זה זרמו קילוחי לבה דקיטיים על מדרונותיו הצפוניים-מזרחיים והדרומיים בתקופת הפליוקן-רביעון.
20 קילומטרים מזרחית לז'וז'איז'קו, ומאחורי סרו רוסאדו נמצא הסלאר דה ז'וז'איז'קו (Salar de Llullaillaco, 3,750 מטר) מדבר מלח עם מעיינות חמים בגבולותיו המערביים והדרום-מערביים.
בסלאר דה ז'וז'איז'קו ישנם שלושה מכרות נטושים: מכרה הבוראט: מינה אמליה (Mina Amalia), ומכרות המלח: מינה לואיסה (Mina Luisa) ומינה מריה (Mina Maria), ופרוספקציה חדשה יחסית של ליתיום "פרויקטו מריאנה" (Proyecto Mariana).
הר מיטראל (Mitral, 5,015 מטר) שוכן דרומית-מערבית לז'וז'איז'קו והוא בגיל המיוקן.
הוא כולל לוע הר געש סחוף הנפתח לצפון-מערב.
הר איריס ((Iris, 5,461 מטר) צפונית לז'וז'איז'קו בנוי מסלעי פליוקן.
הרי געש נוספים בסביבה הם "דוס נסיונס" (Dos Naciones), "סרו סייה" (Cerro Silla) ו"סרו 5074" (Cerro 5074).
ז'וז'איז'קו הוא הר געש שכבתי המתנשא לגובה של 2,200 מטר מעל השטח שמסביבו.
להר יש צורה אליפטית, ממדיו: 23 על 17 ק"מ, ונפחו כ-37 עד 50 קילומטרים מעוקבים.
הוא נוצר על ידי קילוחי לבה דקיטיים עבים שהתפרצו במהלך הרביעון.
קילוחים אלו התפשטו למרחק מהר הגעש ויוצרים את פסגתו.
יחידה עתיקה יותר נוצרה על ידי איגנימבריטים וזרמים פירוקלסטיים.
קילוחי לבה עתיקים יותר משתרעים מערבה מהר הגעש ונקברו בחלקם על ידי משקעים קרובים יותר להר.
קילוחים אלה מגיעים למרחק של 20 קילומטרים, ומהווים כ-70% משטח הר הגעש.
מדרונות הר הגעש תלולים למדי, עם עלייה בגובה של 1,800 מטרים לאורך של 3 קילומטרים בלבד במרחק אופקי.
המדרונות הגבוהים יותר תלולים מאלו שבגובה נמוך יותר.
לוע הר געש בגובה 6,100 מטרים נוצר בתחילת התפתחותו של הר הגעש ז'וז'איז'קו.
לוע זה מלא בשלג וקרח.
הקרח מראה עדות להתחממות גאותרמית לאחרונה.
פסגת ז'וז'איז'קו נוצרת על ידי חרוט קטן עם כארבע כיפות לבה מחוברות, אשר מגיעות לאורכים של 1–3 קילומטרים ויש להן קירות תלולים.
מפסגת הר הגעש בוקעים קילוחי לבה דקיטיים גדולים וצעירים.
האחד משתרע מצפון להר הגעש והשני דרומית לו.
אורכם הכולל הוא 4.5–8 קילומטרים ועובי חזיתות הזרימה שלהם הוא עד 15 מטר.
מבחינה מורפולוגית, קילוחים אלו הן זרמי לבת טרשים, אַאַ, אדמדמים-שחורים וכוללים בלוקים בגדלים של 5 מטרים.
קילוח הלבה הדרומי הוא באורך 6 קילומטרים והיה צמיג למדי כאשר התפרץ.
הוא כמעט מגיע לכביש מדרום-מערב להר הגעש.
קילוחים אלו כוללים סוללות ורכסים.
בהתחלה הם תוארכו להולוקן, אך תיארוך ארגון-ארגון מצביע על כך שהם משלהי תקופת הפליסטוקן.
כמה סימנים לפעילות קרחונים נמצאים באזור הפסגה.
לפחות שני שלבי בנייה מוכרים, ז'וז'איז'קו I וז'וז'איז'קו II.
השלב הראשון מקורו בשני מרכזים ועבר סחיפה נרחבת מפעילות של קרחונים ומטאסומטיזם.
דבר זה חל במיוחד על הר אסופררה אספרנטו (Azufrera Esperanto) בגובה 5,561 מטר ו-5 ק"מ צפונית לז'וז'איז'קו, שבו נשמר מעט חומר געשי מקורי ובו הסחיפה חשפה סלע לבן שעבר התמרה עמוקה.
ז'וז'איז'קו II בצד הדרומי והצפון-מזרחי נשמר טוב יותר.
קילוחי הלבה מגיעים לעובי של 500 מטר.
קילוחי הלבה שלו פחות נרחבים מאלו של ז'וז'איז'קו I.
משקעי זרמים פירוקלסטיים בעלי הרכב דומה לז'וז'איז'קו II נמצאים במדרון הדרומי של הר הגעש וייתכן שנוצרו לפני תחילת התפרצויות הלבה.
הגעשיות באזור הגעשי המרכזי עשויה להיות מושפעת מסממנים עמוקים, השולטים היכן נוצרים הרי געש ומערכות גאותרמיות.
סממנים כאלה משתרעים באלכסון על פני הקשת הגעשית ומלווים בסימנים געשיים במרחקים ניכרים מהקשת.
אחד מהסממנים הללו, ארצ'יברקה (Archibarca), עובר מתחת לז'וז'איז'קו ומזוהה גם עם מרבץ הנחושת של , , , , והקלדרה של הר .
סממנים אחרים כוללים את קלמה-אל טורו (Calama-El Toro).
מקורם של כמה עמקים יבשים בז'וז'איז'קו, כולל "קברדה דה לאס סוריטס" (Quebrada de las Zorritas) במדרון הצפון-צפון-מזרחי, "קברדה אל סלאדו" (Quebrada El Salado) ו"קברדה ז'וז'איז'קו" (Quebrada Llullaillaco) במדרון הצפון מערבי, ו"קברדה לה ברדה" (Quebrada La Barda) במדרון הדרום מערבי.
ה"קברדה ז'וז'איז'קו" מתנקז לתוך מדבר המלח של סלאר דה פונטה נגרה מצפון-מערב להר הגעש.
הר הגעש אינו מושפע יחסית מסחיפת מים משום שמעט מאוד גשמים יורדים על ההר.
בצד הצפון-מערבי של ההר יש אגם בגודל 9 דונם הנקרא "לאגו ז'וז'איז'קו" (Lago Llullaillaco).
בגובה 6,170 מטר מעל גובה פני הים זהו אחד האגמים הגבוהים בעולם.
ניתן למצוא שני מכרות גופרית נטושים מצפון ומדרום לז'וז'איז'קו.
המכרה הצפוני ידוע בשם "אסופררה אספרנטו" (Azufrera Esperanto) ומזוהה עם אזור של מטאסומטיזם.
שביל או דרך מובילים למכרה ההוא מצפון-מערב.
מפולת גדולה התרחשה בהיסטוריה של הר הגעש בשלהי הפליסטוקן, נראה שנגרמה מפעילות געשית.
מפולת סלעים זו התחוללה באגפים המזרחיים-דרום-מזרחיים של הר הגעש לשטח ארגנטינה של ימינו.
תחילה על פני מדרון תלול של 20° על הר הגעש, התפצלה מסביב לסרו רוסאדו ונכנסה ל"סלינה דה ז'וז'איז'קו" (Salina de Llullaillaco), 25 קילומטרים מזרחית לפסגה, המשתרעת עד 5 ק"מ לתוך מדבר המלח.
העובי של קצה המפולת מגיע ל-10 מטרים מעל מדבר המלח באונה הדרומית של המפולת.
חלק מהמפולת תועל בעמק בין סרו רוסאדו להר געש ללא שם דרומה יותר.
כשהמפולת הגיעה לסרו רוסאדו היא טיפסה כ-400 מטרים, ובעיקר המשיכה לזרום לדרום-מזרח אל נתיב המפולת הראשי, כשרק זרם קטן המשיך לצפון-מזרח.
חלק מהמפולת שטיפסה במעלה ההר התמוטטה מאוחר יותר לאחור מעל משקעי המפולת הראשית.
בניגוד להר הגעש סוקומפה צפונה יותר, צלקת המפולת בז'וז'איז'קו כמעט שאינה נראית למרות גודלה הגדול של הקריסה.
היא התמלאה במידה רבה מאוחר יותר על ידי קילוחי לבה וחומר מפורר געשי.
מפולת זו חולקה לארבעה פציאס וכוללת צורות נוף כמו סוללות בגובה של עד 50 מטרים, רכסים אורכיים וסימני הטיפוס של המפולת על סרו רוסאדו.
מקורם של רכסים אלה עשוי לנבוע מפני השטח שמתחת למפולת שאינם אחידים.
פני השטח של המפולת מכוסים בפצצות געשיות באורך של פחות ממטר אחד, בלוקים באורך של יותר מ-2 מטר, אבנים וסלעים דמויי חצץ.
סמוך למתלול ההתמוטטות על ז'וז'איז'קו נמצאים הגושים הגדולים ביותר בגדלים של עד 20 מטר.
בסך הכל, שולי המפולת פריכים מאוד והמשטח מכוסה בגבנונים.
מרבץ המפולות מכסה משטח של כ-165 קילומטרים רבועים.
נפחו נאמד ב-1–2 קילומטרים מעוקבים ומהירותו ב-45–90 מטרים לשנייה.
תחום מהירות זה דומה לזה של מפולות החומר המפורר בקולימה, והר סנט הלנס.
כמה סלעים געשיים עדיין היו חמים בזמן ההתמוטטות, מה שמעיד על כך שפעילות געשית התרחשה מיד לפני ההתמוטטות.
מפולת קטנה יותר שלא תוארכה התרחשה בצד הצפון-מזרחי.
מפולות כאלה נפוצות בהרי געש, שם הן מתחוללות בגלל המבנה התלול הנוצר מקילוחי לבה הנערמים זה על גבי זה.
בדרך כלל לא ידוע מה גורם להתמוטטות, אף שעל פי החשד יש ל תפקיד בכך.
הרי געש נוספים באזור עם קריסות גזרה הם: לאסטריה, , , סוקומפה, ו.
גם בהרי הגעש סרו רוסאדו ומייאדו (Mellado), הקרובים לז'וז'איז'קו, יש עדויות להתמוטטות גזרה.
בשנת 2006 קבעה מנהלת המים הכללית של צ'ילה שיש שבעה גופי קרח נפרדים על ההר.
קרחונים קטנים נמצאים מעל גובה של 6,000 מטרים.
מקורות אחרים טוענים שאין קרחונים על ז'וז'איז'קו, מה שיהפוך אותו להר הגבוה בעולם ללא קרחונים.
אף שדווח ב-1958 על גוש קרח במדרון המערבי בין 5,600–6,500 מטרים, ובשנת 1992 היה גוף קרח שעם זאת חסר כל עדות לתנועת קרחונים.
עם זאת, יש בז'וז'איז'קו שדות שלג הקשורים לקפאת-עד באדמה.
בגובה 1–1.5 מטר קיימים מעל גובה של 5,000 מטר, במיוחד באזורים מוגנים יותר.
ערוצונים שנמצאים באזור נוצרו כנראה מנגר מי הפשרת השלגים.
שדות השלג בז'וז'איז'קו מספקים מים לסלאר דה פונטה נגרה.
המחסור בקרחונים הוא תוצאה של האקלים היבש, שכן הגבוהה והאוויר היבש מאפשרים לכל השלג להתאדות לפני שהוא יכול ליצור קרחונים.
יש השערה שבמדרון הצפון-מערבי קיים קרקס קרחוני.
פעם האמינו כי בז'וז'איז'קו היו שלושה קרחונים גדולים, אך ה"מורנות" הן למעשה מרבצי מפולות בוץ.