tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
העמדה והערכה הוא דין בדיני פדיון בהמה מקדושתה, הקובע כי כדי לפדות בהמה יש להעמידה על רגליה ולהעריך את שוויה.
דין זה מפורש בתורה עצמה:
אמנם בפסוק כתוב "וְהֶעֱמִיד", ומלמד שיש להעמידה על רגליה, אך לגבי ההעמדה נחלקו הדעות:
יש פוסקים הסוברים שיש להעמיד ממש את הבהמה (מהר"י קורקוס, רדב"ז, לחם משנה)
ויש הסוברים כי "וְהֶעֱמִיד" לא מחייב העמדה ממש אלא בא למעט בהמה שמתה ואי אפשר להעמידה כלל, וזו היא שאין אפשרות לפדותה (משנה למלך, זכר יצחק)
אולם, לדעת כולם, בהמה שנשברו או נחתכו רגליה, אף על פי שאינה יכולה לעמוד, מכל מקום נחשבת ראויה להעמדה והערכה.
הראשונים נחלקו אם דין זה של העמדה והערכה נאמר רק לכתחילה אך אם בדיעבד פדה אפילו שמת, פדיונו נקרא פדיון כדעת הרמב"ם, או שהדין נאמר אף לעכב, שאם עבר ופדה בלי העמדה והערכה כשמת, אין פדיונו פדיון, וזו דעת התוספות.
העמותה האסלאמית למען יתומים ונזקקים (הידועה בכינויה "עמותת סיוע 48") הייתה אחת מעמותות הבית של מפלגת רע"מ שנחשדה על ידי רשם העמותות במימון טרור וקשרים לארגון הטרור חמאס ובנוסף, היא הייתה הזרוע החברתית של התנועה האסלאמית.
העמותה הוקמה בשנת 1996 ובעשור האחרון לפעילותה גייסה למעלה מ-300 מיליון ש"ח למען מטרותיה.
יו"ר רע"ם מנסור עבאס אמר ש"פרויקט הרשימה המאוחדת בכנסת אינו הפרויקט החשוב ביותר של התנועה האסלאמית, אלא השלישי או הרביעי, לאחר עמותת אל־אקצא ועמותת הסיוע למען יתומים".
מנכ"ל העמותה הוא ראזי עיסא ששימש חבר ב"מועצת השורא" של התנועה האסלאמית, כיו"ר ועידת רע"ם, חבר צוות המשא ומתן הקואלציוני מטעמה ואף התמודד מטעמה לכנסת ה-24.
ב-1 בנובמבר 2021, משפחות חללי מערכות ישראל מעמותת עד כאן ומפורום "בוחרים בחיים" הפגינו מול משרדי עמותת סיוע 48 ודרשו מממשלת ישראל לוודא שכספי רע"מ לא זולגים לחמאס.
ב-15 בנובמבר 2021, ארגון שורת הדין עיקל 427 מיליון ש"ח מכספי עמותת סיוע 48 המיועדים לחמאס בעקבות עתירה שהוגשה להוצאה לפועל בשם משפחת גביש אשר ארבעה מבני משפחתם נרצחו בפיגוע ירי ביישוב אלון מורה בתקופת האינתיפאדה השנייה.
העמותה העבירה עשרות מיליוני שקלים לחמאס.
בשנת 2023 פנה רשם העמותות לעמותה בבקשה לבירור אודות העברות של מיליוני ש"ח מכספי העמותה לחו"ל.
ב-14 בפברואר 2024, הרשימה הערבית המאוחדת והתנועה האסלאמית טענו כי לא ידעו שאגודה טורקית אליה הועברו כספי סיוע הייתה מוגדרת ארגון טרור המקושר לחמאס והאשימו גורמי ימין בישראל בטענה שהסיתו נגדה.
ב-4 באפריל 2024 בנק לאומי חסם את חשבונות עמותת סיוע 48 של מפלגת רע"ם.
ב-9 באפריל 2024, בעקבות פניית ארגון "עד כאן!" בנושא, בית המשפט המחוזי בתל אביב פסק כי חשבונות עמותת סיוע 48 של מפלגת רע"מ ימשיכו להיות חסומים בעקבות חשדות למימון טרור.
בעקבות החשדות למימון טרור פנה פורום "בוחרים בחיים" לרשם העמותות בדרישה שיביא לפירוק העמותה וכן של עמותת המעשים ההומניטאריים, ובחודש אפריל 2024 נפתחו הליכי הפירוק.
ב-15 ביולי 2025 הוציאה רשמת העמותות, דוח סופי הממליץ על פירוק "עמותת 48" של מפלגת רע"מ בעקבות תמיכה בארגוני טרור ואי סדרים חמורים.
העמותה למען האזרח הוותיק ברעננה היא עמותה ללא כוונת רווח שהוקמה ב-1983 ביוזמת אש"ל (האגודה לפיתוח שירותים למען הזקן בישראל) ובשיתוף עיריית רעננה, ועידת התביעות והמוסד לביטוח לאומי.
משרדי העמותה ממוקמים ברחוב ההגנה 114 ברעננה.
העמותה פועלת לפיתוח והענקת שירותי רווחה מותאמים לקהילת האוכלוסייה המבוגרת, תוך חתירה להעלאת המודעות הציבורית לנושא הזיקנה ולצרכים הייחודיים של בני הגיל השלישי.
כעמותה ציבורית ללא מטרות רווח, פעילותה מבוססת על רוח ההתנדבות בלבד.
11 חברי העמותה ובעלי התפקידים פועלים בהתנדבות מלאה, ללא שכר או כל תמורה אחרת, מתוך תחושת שליחות ומחויבות לקהילה.
העמותה פועלת במסגרת חוק העמותות כגוף משפטי עצמאי, ותהליכי קבלת ההחלטות בה מנוהלים בצורה מסודרת על ידי מוסדות הארגון:
האספה הכללית: מתכנסת בדרך כלל פעם בשנה.
הוועד המנהל: מורכב מ-6 חברים אשר נפגשים בהתאם לצורך.
ועדת הביקורת: כולל 3 חברים ונפגשים מעת לעת בהתאם לדרישות הביקורת.
כיום (נכון לשנת 2025) פעילים בעמותה כ-100 מתנדבים, המשתלבים בפרויקטים מגוונים המותאמים לצרכים של האזרחים הוותיקים בעיר.
העמותה נסמכת על תרומות ומחזיקה באישור "מוסד ציבורי לענייני תרומות", המאפשר לה לפעול לקידום מטרותיה.
הניהול השוטף של פעילות העמותה מתבצע על ידי המנכ"ל, חיימק'ה פרלשטיין.
במרכז יום לאזרח הוותיק ברעננה, הפועל כבית חם ותומך עבור אזרחים ותיקים, מספק מסגרת טיפולית מותאמת הכוללת שתי מחלקות:
מחלקה לתשושי נפש (מטופלים עם דמנציה או אלצהיימר).
מרכז היום פועל לספק את הצרכים היומיומיים של האזרחים הוותיקים בקהילה, ומיועד הן לזכאי גמלת סיעוד ורווחה והן למטופלים פרטיים.
המרכז פעיל משעות הבוקר ועד שעות הצהריים ומציע שירותים מגוונים, בהם:
ארוחות מזינות לאורך היום: בוקר, עשר וצהריים.
מעקב בריאותי על ידי אחות מוסמכת.
ייעוץ לאזרח הוותיק ולמשפחתו באמצעות עובדת סוציאלית.
שימוש בחדר מחשבים ובחדר עבודות יד.
במרכז היום מתקיימות פעילויות רבות שנועדו להעשיר את עולמם של האזרחים הוותיקים, ביניהן:
חוגים בתחומי מוזיקה, אמנות, התעמלות וגינון טיפולי.
קבוצות שיח לדוברי שפות שונות.
טיולים ואירועים חגיגיים, כולל חגיגות ימי הולדת וחגים.
כל הפעילויות במרכז מונחות על ידי אנשי מקצוע מיומנים, צוות עובדים מנוסה ומתנדבים מסורים, הפועלים יחד כדי לספק יחס אישי וחם לכל אחד מהמשתתפים.
במרכז יום לאזרח הוותיק שואפים להיענות למגוון הצרכים והמגבלות של האזרחים הוותיקים, תוך מתן שירות מקצועי ותומך.
במתחם העמותה למען הקשיש ברעננה הוקם מבנה חדש ומרשים, פרי תרומתה הנדיבה של משפחת וינברג מארצות הברית, בשיתוף פעולה עם העמותה, עיריית רעננה וארגון אש"ל.
המרכז תרבות כושר ופנאי, מציע מגוון שירותים ופעילויות, כולל חדר כושר מתקדם, בית קפה, וחוגים מגוונים, ומיועד לגמלאים עצמאיים בעיר.
פרויקט חי"ל – קידום בריאות
תוכנית חי"ל – חיים לשנים, שהוקמה בשנת 1994 ביוזמת אש"ל, מכשירה מתנדבים לפעול למען בריאותם ורווחתם של אזרחים ותיקים.
כיום פועלים בתוכנית כ-30 מתנדבים, העוסקים בשלל תחומים, בהם:
בדיקות סינון לראייה, שמיעה ושיווי משקל.
סדנאות תקשורת בין-אישית ותזונה נבונה.
הליכה קבוצתית לאורך חופי הים.
שיתופי פעולה עם ארגונים חיצונים והרחבת השירותים
התוכנית מתנהלת בשיתוף פעולה עם שירותי בריאות כללית ומכבי שירותי בריאות, מועדוני קשישים ומוסדות חינוך כמו מכללות.
אחד מפרויקטי הדגל הוא "עיר בטוחה", המיועד לקשישים בעלי לקות בשיווי משקל.
במסגרת זו, המשתתפים נהנים משיעורי התעמלות ייעודיים למניעת נפילות.
בנוסף, מתנדבי חי"ל מבקרים בבתיהם של תושבים זכאים ומתקינים מאחזים המגינים מפני נפילה ונקודות תמיכה, בהתאם לצורכיהם האישיים, במטרה לשפר את בטיחותם בבית.
"כיוון חדש – המגזין לאזרח הוותיק ברעננה" הוא ירחון ייחודי ומוביל, המשמש חלק מפרויקט ארצי של עיתונות המיועדת לאזרחים הוותיקים.
הירחון נערך על ידי עורכת מקצועית מלכה מהולל, ונכתב בידי צוות עיתונאים אזרחים ותיקים מתנדבים, שעברו הכשרה מקצועית ייעודית.
העיתון מופץ בתחילת כל חודש ונגיש לגמלאי העיר במקומות מרכזיים כמו מועדוני גמלאים, המכללה העירונית, 'יד לבנים', עיריית רעננה, 'דיורים מוגנים' ועוד.
בנוסף, הירחון מופץ באופן מקוון לרשימת מנויים רחבה, ומגיע לכ-6,000 קוראים מדי חודש.
המערכת נפגשת מדי שבוע כדי לגבש תוכן עשיר ומגוון, הכולל 16 עמודי צבע המציעים כתבות מעוררות השראה, סיפורים אנושיים, תחקירים מעמיקים, ביקורות תרבות, מתכונים ייחודיים, כתבות בריאות ועוד.
בשנת 2014 זכתה מערכת "כיוון חדש" בשני פרסי עיתונות ובשני ציונים לשבח, שהוענקו על כתבות הצבע והדיוקן האיכותיות שפורסמו בירחון, מה שהפך אותו למודל לחיקוי בתחום העיתונות המקומית והחברתית.
"מבט רענן" – הטלוויזיה הקהילתית של העמותה למען האזרח הוותיק ברעננה
בערוץ 98 בכבלים HOT ובלוויין YES, משודרים מדי יום כתבות וסרטים מכל רחבי הארץ בכל שעות היום.
מגזין "מבט רענן" משודר מדי שבוע בימים: רביעי בשעה 14.30, חמישי בשעה 17.00
אחת לחודש מתחלף המגזין בחומרים חדשים.
פרויקט "קהילה תומכת" ברעננה מופעל בשיתוף העמותה למען האזרח הוותיק, האגף לשירותים חברתיים בעיריית רעננה, אש"ל וחברת מוקד אנוש.
"קהילה תומכת" מספקת לחבריה מגוון שירותים המסייעים בשמירה על איכות חיים עצמאית בקהילה והיא נותנת למנוייה השגחה של 24 שעות ביממה, תחזוקת בית, ייעוץ, תיווך עם גורמים שונים בקהילה, קשר אישי ואוזן קשבת.
"קהילה תומכת" מספקת גם שירותים רפואיים, בהם ביקור בית של רופא, הזמנת אמבולנס, הסעה לבית חולים במקרה הצורך, איתור ועדכון בני המשפחה.
חברי הקהילה מצוידים בלחצני מצוקה בבתיהם וכן בלחצן אלחוטי דמוי "שעון" העמיד במים המאפשר קשר מיידי עם המוקד 24 שעות ביממה.
ברעננה קיימות לשירות הגמלאים 3 קהילות תומכות על פי אזורי מגורים ולכל קהילה אב קהילה, הזמין לקשר ישיר ושוטף עם חברי הקהילה לצורך סיוע במצבי חרום וכן בכל הקשור לצרכים היומיומיים.
החברים ב"קהילה תומכת" נהנים גם מפעילות חברתית ותרבותית ענפה כולל טיולים ברחבי הארץ,
סוגיית העמדתם לדין של יהודים בישראל באשמת סיוע לנאצים בתקופת השואה, מייצגת פרק מורכב ורגיש בהיסטוריה המשפטית של מדינת ישראל.
המשפטים עסקו בנאשמים שתפקדו כבעלי סמכות במחנות הריכוז וההשמדה והגטאות.
תפקידים אלו העניקו לבעליהם סמכויות כגון פיקוח על חלוקת האוכל, הבגדים והעבודה, כאשר הידוע לשמצה מכולם היה תפקיד ה"קאפו", אסיר שמונה על ידי הנאצים לפקח על אסירים אחרים.
אותם אנשים הואשמו בשיתוף פעולה עם הנאצים, תוך שימוש באלימות, ואף גרימת מוות לאסירים יהודים אחרים.
הקמת מדינת ישראל אפשרה לעם היהודי לשפוט בעצמו את מי שפשעו נגדו או סייעו לרודפיו.
בשנות החמישים והשישים הועמדו לדין עשרות יהודים שמילאו תפקידים בגטאות ובמחנות, והואשמו בסיוע לנאצים ובמעשי אכזריות כלפי אסירים יהודים אחרים.
גל העלייה הגדול של ניצולי השואה לישראל בשנים הראשונות למדינה ("שארית הפליטה"), הביא עמו תלונות רבות נגד עולים אחרים שנחשדו בשיתוף פעולה.
בתחילה ניצבה המשטרה נבוכה נוכח היעדר חוק מתאים.
בעקבות זאת חוקק החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם, תש"י–1950, ובהמשך התנהלו עשרות משפטים תחתיו.
החוק, שנועד במקור לפושעי מלחמה גרמנים ועוזריהם, שהיו לא־יהודים לרוב, שימש בעיקר להעמדה לדין של יהודים.
הדיונים במשפטים אלה הציבו את מערכת המשפט בפני דילמה מוסרית חסרת תקדים.
כיצד לשפוט אנשים שהיו נתונים בעצמם במציאות קיצונית ובלתי אנושית, שבה הבחירה הייתה בין רע לרע יותר.
שאלות על גבולות המוסר והאחריות האישית, בנסיבות של כפייה ואובדן צלם אנוש, הפכו את משפטים אלו לנקודת ציון מרכזית בשיח הציבורי, המשפטי וההיסטורי בישראל.
העמדתם לדין היא סוגיה ייחודית, שהציבה את מדינת ישראל הצעירה בפני אתגר משפטי ומוסרי עצום.
שיתוף פעולה עם האויב נתפס באופן מסורתי כמעשה של בגידה, אך ההקשר הבלתי נתפס של השואה מעלה שאלות יסוד על שיפוט מוסרי ומשפטי של מעשים שבוצעו ב"תחום אפור", בו קרסו מערכות המוסר והנורמות האנושיות.
שירות הסדר היהודי, שנקרא גם "המשטרה היהודית" או "משטרת הגטו", היה גוף עזר שהוקם ביוזמת הגרמנים ופעל בתוך הגטאות לשמירת הסדר הציבורי.
חבריו נהנו מהטבות כמו פטור מעבודות כפייה, הקצבות מזון גדולות יותר ומעמד נוח יותר, אך תפקידם לווה לעיתים בשחיתות ובניצול הכוח.
הוא כלל איסוף יהודים לעבודות כפייה, דבר שעורר כלפיהם עוינות קשה מצד תושבי הגטו.
נקודת השיא הייתה השתתפותה הפעילה באקציות ובגירושים ההמוניים למחנות ההשמדה.
אנשי המשטרה נצטוו לאסוף יהודים ולהובילם לנקודות האיסוף ("אומשלגפלאץ") לקראת הטרנספורטים, ואף נדרשו לספק מכסות יומיות של מגורשים, לעיתים תוך שימוש באלימות קשה.
תפקידים אלו עוררו נגדם אנטגוניזם ושנאה עזה בקרב האוכלוסייה היהודית בגטו, והפכה אותם לסמל של בוגדנות.
חוקרים כמו עמנואל רינגלבלום מתארים את אכזריותה של המשטרה היהודית, בגטאות מסוימים, עולה על זו של הגרמנים או ומשרתי-העזר האוקראינים.
לעומת זאת חוקרים כמו ישעיהו טרונק וראול הילברג תמכו בהערכות פחות שיפוטיות.
לדבריהם, מעשים אלה רק ממחישים את הטרגדיה המוסרית של השואה.
יהודים נאלצו לבחור בין מוות להשתתפות במכונת המוות, מה שהוביל להתפרקות חברתית.
טרונק והילברג ראו בכך חלק ממדיניות הנאצים להפוך את היהודים ל"תליינים של עצמם".
מדיניותה הרשמית של גרמניה הנאצית כללה הסתרת גורלם של היהודים עד לרגע האחרון, תוך ניצול ושיסוי היהודים אלו באלו, כחלק מהאמצעים לביצוע תוכנית ההשמדה.
סוגיית שיתוף הפעולה היהודי עם הנאצים, במטרה להציל חיים על חשבון יהודים אחרים, היא אחת מהשאלות הרגישות ביותר הקשורות לתקופה זו.
במחנות ההשמדה והריכוז, תפקידים שונים אוישו על ידי אסירים, שהבולט ביניהם היה תפקיד הקאפו.
מקור המילה באיטלקית ומשמעותה "עומד בראש", אך בשואה היא שימשה לציון כל אסיר שמונה מטעם הנאצים לפקח על אסירים אחרים, וקיבל סמכויות נרחבות.
בדרך כלל, הקאפו היה אחראי על צריף או בלוק, ופיקח על היבטים חיוניים כגון חלוקת המזון והבגדים, עמידה במסדרים, יציאה וחזרה לעבודה ומילוי מכסות העבודה.
טווח ההתנהגויות של בעלי התפקידים נע בין כאלו שסיכנו את חייהם למען האסירים, ועשו כל שביכולתם להגן עליהם, לבין אחרים ששיתפו פעולה בהתלהבות יתרה, השפילו, הכו, ולעיתים אף הכו למוות אסירים יהודים.
לדוגמה, וֶרה אלכסנדר הגיעה לאושוויץ באפריל 1942, ומילאה במחנה תפקידים שונים מטעם הגרמנים, ובין היתר שימשה ראש בלוק לנשים ().
כשהעידה במשפט אייכמן, עדותה חשפה את התנהגותה האנושית כלפי האסירות.
אלזה טרנק לעומת זאת, שגם היא הגיעה מסלובקיה ושימשה ראש בלוק באושוויץ–בירקנאו, עברה במשך כשלוש שנים את כל הקשיים שחוו האסירות היהודיות.
בניגוד לאלכסנדר, טרנק הועמדה לדין בסוף 1950 לפי החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם, בגין התנהגותה בעת היותה ראש בלוק.
היא הייתה האישה הישראלית הראשונה שעמדה בפני אפשרות של גזר דין מוות, בשל האשמתה בעברות של "פשע כלפי האנושות" ו"פשע מלחמה".
שני האירועים ממחישים את הקשיים של המשפט הפלילי הליברלי בהתמודדות עם השואה, ובפרט עם סוגיית שיתוף הפעולה.
כל הליך קיבל כיוון שונה בהתאם לסדר היום של התביעה.
במשפט טרנק הוצגה הנאשמת כאוטונומית, בעוד שבעדותה של אלכסנדר במשפט אייכמן היא הוצגה כגיבורה, וכחלק בלתי נפרד מקבוצת הקורבנות.