tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שוק מטופח השוכן כאמור בלבו של הרובע הנוצרי, בין רחוב דוד, רחוב המוריסטן, רחוב הנוצרים וכנסיית הקבר.
שם השוק הוא שיבוש של המילה הפרסית "בימרסטאן" שפירושה בית חולים.
נראה כי המקור לשם הוא בבית חולים שעמד במקום בימי הביניים.
במרכז המוריסטן מזרקה גדולה ומושקעת, שנבנתה מכספי הנזיר היווני-אורתודוקסי אבטימיוס.
על זאת מעידה כתובת שיש החקוקה על המזרקה.
במוריסטן נמכרים בעיקר חפצי אמנות, בדים, בגדים, תיקים ומעט רהיטים קטנים.
בקצהו הדרומי של השוק, בקומה השלישית, שוכן בית הקפה של פאפא אנדריאס, ממנו ניתן לערוך תצפית יפה על השוק כולו.
בצמוד למוריסטן שוכנות ישיבת לנתיבות ישראל והכנסייה הלותרנית.
שוק מוכרי הכותנה (רחוב החנויות)
זהו כינויו של רחוב מקורה ארוך (מאה מטרים) ורחב שנבנה בתקופה הממלוכית בקצהו המזרחי של הרובע המוסלמי, בצמוד להר הבית.
השוק חוצה למעשה את תוואי נחל הטירופיאון, אך במקום להתאימו לתוואי השטח, ביכרו הממלוכים להעמידו על קמרונות ובכך להציבו בגובה זהה עם בתי העיר ועם הר הבית.
מגמה זו של הממלוכים, ניכרת במבנים וברחובות נוספים שבנו בצמוד לכותל המערבי, ובכך פילסו למעשה את העיר כולה עם הר הבית ו"העלימו" את תוואי הגיא מתחת לקמרונות.
בשוק עושי הכותנה ניכרת ההקפדה שהושקעה בבנייתו, הכוללת קמרונות מסוגננים, פתחי אוורור ותאורה, וגרם מדרגות רחב המוביל את ההולכים אל שער מוכרי הכותנה, שהוא אחד משערי הר הבית הנמצא מול כיפת הסלע.
נראה כי הכינוי דבק בשוק בשל הסחורה העיקרית שנמכרה בו בתקופה הממלוכית, אך היום נמכרים בו מיני סדקית, כלי בית חומרי ניקוי, צעצועים וממתקים.
בשוק ממוקמים גם שני בתי-מרחץ (חמאם אל-עין וחמאם א-שיפא) וח'אן שבנה מושל ירושלים הממלוכי תנכיז, בשטחו ממוקם כיום המכון ללימודי ירושלים של אוניברסיטת אל-קודס.
עיריית ירושלים החליטה לקרוא לשוק "רחוב החנויות" כפי שנקרא בעבר (לפני כמאה שנה) על ידי יהודי ירושלים שקראוהו כך כזכר לחנויות שהקיפו את בית המקדש והמוזכרות במקורות.
השוק הנקי והמטופח ביותר מכל שוקי העיר העתיקה.
הוא השוק היחיד הכלול בתחום הרובע היהודי, ועובר בציר צפון-דרום ברחובות המקבילים, חב"ד והיהודים.
שוק זה נושא אופי תיירותי, ומוקדש למכירת חפצי אמנות, יודאיקה ומוצרי בריאות וקוסמטיקה מים המלח.
רוב בעליהן של החנויות בקארדו הם יהודים, בניגוד לרוב החנויות בשווקים האחרים, הנמצאות בבעלות של ערבים-נוצרים או ערבים-מוסלמים.
בניגוד לשאר השווקים, מתחם השוק בקארדו ננעל מאחורי שערי-סורג עם תום שעות פעילותו.
שוק המעו"ף (מכשירים עתידיים ופיננסיים) הוא שוק של מכשירים פיננסיים נגזרים הנסחרים בבורסה לניירות ערך בתל אביב, שערכם נגזר מנכס אחר המכונה נכס הבסיס.
מכשירים אלה נועדו בעיקר לאפשר ניהול סיכונים יעיל, להוות תחליף להשקעה בנכס הבסיס ולהגביר את היעילות הכלכלית של המסחר באופן כללי.
מסלקת מעו"ף משמשת כצד נגדי מרכזי לכל הנגזרים בשוק.
כאשר סוחרים מתקשרים ביניהם בעסקה ביניהם במסחר למעשה נוצרים שני חוזים בלתי-תלויים, אחד בלונג ואחד בשורט אל מול מסלקת מעו"ף.
מאוקטובר 1999 המסחר במעו"ף מתנהל באופן ממוחשב לחלוטין במערכת "רצף נגזרים".
עם השנים הושקו מספר מוצרים נוספים בשוק המעו"ף.
ב-1994 הושקו אופציות על שקל-דולר, ב-2001 הושקו אופציות על שקל-אירו, וב-2009 הושקו אופציות על מניות בודדות הנכללות בתא-35. ב-2013 הושקו נגזרים שבועיים על תא35 ונחלו הצלחה גדולה, וב-2015 הושקו נגזרים על מדד תל אביב 100. עיקר המחזורים בשוק ב-2017 הם באופציות על תל אביב 35, ואופציות על שער השקל-דולר.
במוצרים אחרים מתרחש מסחר דליל יותר, אשר לעיתים הוא מסחר מתואם מראש בין שני צדדים לרוב מוסדי אל מול דילר נגזרים.
בשימוש שפת רחוב שגורה אופציית מעו"ף או פעילות במעו"ף תתייחס על-פי רוב לאופציה על תל אביב 35, אך מבחינה טכנית כל האופציות בשוק הן אופציות מעו"ף.
שוק המעו"ף כולל שני מכשירים פיננסיים עיקריים: אופציות וחוזים עתידיים.
בבורסה לניירות ערך בתל אביב נסחרות אופציות על מדד תל אביב 35, מדד תל אביב 125, מדד בנקים-5 שער הדולר, שער האירו ומדד ת"א-בנקים.
כמו כן נסחרות אופציות על מניות בודדות הכלולות במדד תל אביב 35.
האופציות על מדדי מניות ומניות בודדות מונפקות לתקופה של עד שלושה חודשים, כאשר על מדד תל אביב 35 יש גם אופציות שבועיות.
מועד הפקיעה החודשי הוא שער בפתיחה ביום המסחר הקודם ליום שישי האחרון בחודש - שזה לרוב יום חמישי בזמן אקראי בין 09:45 ל-09:46. מועד הפקיעה של האופציות השבועיות הוא יום המסחר הקודם לימי שישי שאינם אחרונים בחודש, לרוב חמישי.
בבוקר הפקיעה אין מסחר באופציות הפוקעות.
האופציות על שערי מט"ח, שקל-דולר ושקל-אירו, מונפקות לתקופה של עד שנה, כאשר על שקל-דולר יש גם אופציות שבועיות.
מועד הפקיעה החודשי הוא ביום המסחר הקודם ליום רביעי האחרון בחודש, קרי לרוב שלישי, על-פי השער היציג של בנק ישראל.
שער זה מתפרסם בערך ב-15:30, ומבוסס במרבית המקרים על דגימה אקראית בין 13:15 ל-15:15. הסדרה השבועית פוקעת בימי מסחר הקודמים לימי רביעי שאינם אחרונים בחודש, לרוב שלישי.
האופציות על מט"ח נסחרות ביום הפקיעה וגם לאחר הפקיעה.
באופן מעשי, האופציות עם סחירות משמעותית הן אופציות על מדד תל אביב 35 ושער השקל-הדולר.
הסדרות עם הנזילות המשמעותית הן הסדרה החודשית הקרובה, והשבועית.
ישנה נזילות בחודש שלאחר הקרוב ככל שמתקרבים למועד הפקיעה החודשי.
על סדרות רחוקות יותר על מדד תל אביב 35 ושקל-דולר ישנם ציטוטים ומחזורים, אך אלו פחות משמעותיים.
המחזורים על אופציות מדד תל אביב 35 גבוהים משמעותית מהמחזורים במניות עצמן, כך ב-2016 המחזור באופציות היה גבוה ב-3,752% במונחים נומינליים ו-1,156% בשקלול דלתא מאשר במניות המרכיבות את המדד.
ניסיונות של הבורסה לעודד את המסחר באופציות מהסוגים האחרים באמצעות עושי שוק פחות צלחו עד כה.
בחלק ממוצרים אלו ישנם ציטוטים של עושי שוק ובחלקם ישנם עסקאות מתואמות גדולות אשר מתואמות ישירות בין שני גופים, ומופגשים במסחר באופן יזום, אך המסחר הרציף במוצרים אלו לעיתים לא קיים.
קיימים שני סוגים של אופציות:
אופציות Call - ככל שנכס הבסיס של האופציה פוקע בשער גבוה ממחיר המימוש הנקוב ("סטרייק") של האופציה, מסלקת מעו"ף משלמת בשקלים למחזיק האופציה את ההפרש בין השער לסטרייק כפול מכפיל.
מי שכותב אופציה, משלם למסלקה על-פי אותה נוסחה ותנאים.
אופציות Put - ככל שנכס הבסיס של האופציה פוקע בשער נמוך ממחיר המימוש הנקוב (סטרייק) של האופציה, מסלקת מעו"ף משלמת בשקלים למחזיק האופציה את ההפרש בין השער לסטרייק כפול מכפיל.
הכמות משתנה בהתאם לסוג האופציה.
כך למשל, אופציות מדדי מניות נסחרות עם מכפיל של 50. אופציות על מטבע חוץ נסחרות במינוף של 5,000. אופציות על מניות בודדות נסחרות עם מכפילים ספציפיים למניה.
אופציית מעו"ף יכולה להיות באחד משני מצבים:
מחוץ לכסף (out of the money) - אם הפקיעה הייתה מיידית, התזרים הנובע מהאופציה הוא אפס.
אם זו אופציית Call, הדבר קורה כאשר שער נכס הבסיס נמוך מהסטרייק של האופציה.
במקרה של אופציית Put, הדבר קורה כאשר שער נכס הבסיס גבוה מהסטרייק של האופציה.
בתוך הכסף (in the money) - אם הפקיעה הייתה מיידית, היה תזרים כספי מהאופציה.
אם זו אופציית Call, הדבר קורה כאשר שער נכס הבסיס עולה על ערך הסטרייק של האופציה.
במקרה של אופציית Put, הדבר קורה כאשר שער נכס הבסיס הוא מתחת לערך הסטרייק של האופציה.
אופציה שעבורה נכס הבסיס נמצא בדיוק בסטרייק או מאוד קרוב אליו נקראת "בכסף" (at the money).
בעת פקיעת אופציות בתוך הכסף, ההתחשבנות בין מסלקת המעו"ף והסוחרים היא כספית, בניגוד להעברה פיזית של הנכס.
חשבון הסוחר מחויב/מזוכה על-פי ערך האופציות בתוך הכסף שבחשבון.
הבורסה לא גובה עמלה על הפקיעה, ורוב הברוקרים גם אינם גובים עמלה מסוחרים משמעותיים.
ביום הפקיעה, סוחרים משמעותיים המחזיקים פוזיציות גדולות מעבירים פקודות קניה/מכירה על נכס הבסיס, ובפרט מניות מדד תל אביב 35 באופן שלרוב מנוגד לתזרים הנובע מהפוזיציה שלהם באופציות.
בשל כך, בבוקר יום הפקיעה ישנו מחזור גבוה משמעותית מאשר מחזור הפתיחה בכל יום אחר ואשר בפקיעות חודשיות אף מגיע למחזור של יום מסחר שלם ואף מעבר לכך.
אופציות מעו"ף אינן כתבי אופציה (ניירות ערך המונפקים על ידי חברה, לא על ידי הבורסה, אשר מקנים זכות להמירם בניירות ערך של החברה המנפיקה), אלא חוזה אל מול צד-נגדי מרכזי שהוא מסלקת המעו"ף.
חוזה עתידי הוא הסכם לתקופה מוגדרת מראש בין שני צדדים.
מוכר החוזה מתחייב לשלם לקונה הפרשים אם שווי נכס הבסיס בפקיעה גבוה מהמחיר עליו הוסכם בחוזה.
מנגד, הקונה מתחייב לשלם למוכר הפרשים אם נכס הבסיס בפקיעה נמוך מהמחיר עליו הוסכם בחוזה.
מוכר של חוזה עתידי חשוף למעשה להפסד בלתי מוגבל וקונה חשוף להפסד של עד איפוס ערך הנכס, ולכן גם הם מחויבים להפקדת ביטחונות.
בבורסה בת"א אין כמעט מסחר בחוזים עתידיים.
החוזים העתידיים היחידים שנסחרים הם חוזים לפי ערך המדד, ושקולים למעשה לקניה/מכירה של נכס הבסיס.
לא נסחרים חוזים עתידיים בערכים שונים מהמדד.
הסיבה לכך היא שניתן לסחור בחוזים עתידיים סינתטיים, הבנויים למעשה מאופציות רגילות.
כך למשל, קניה של אופציה מסוג Call ומכירה של אופציה מסוג Put באותו ערך פקיעה, שקולה כמעט לחלוטין (ההבדל מתבטא בריבית חסרת סיכון על ערך ההפקדה) לקניה של חוזה עתידי וזאת בשל יחס מתמטיקה פיננסית Put-Call parity.
מסלקת המעו"ף היא חברת בת של הבורסה לניירות ערך, והיא הקובעת את כללי הפעילות בשוק המעו"ף.
מסלקת המעו"ף מבצעת את סליקת העסקאות בנגזרים ואחראית לניהול הסיכונים הנובעים מעסקאות אלו, על ידי גביית ביטחונות מחברי הבורסה של הסוחרים.
המסלקה מהווה צד-נגדי מרכזי לכל אופציות המעו"ף.
כאשר מתבצעת עסקה בשוק בין שני סוחרים, למעשה מדובר בשתי עסקאות, אחת של כל סוחר אל מול המסלקה.
באופן זה הסוחרים לא חשופים לסיכונים אחד של השני - למשל אי-עמידה בתנאי החוזה, אלא חשופים כנגד מסלקת מעו"ף בלבד.
תנאי זה מאפשר מסחר המשך באופציות אל מול סוחרים אחרים, שכן אין חשיבות לזהותו של הסוחר שהיה הצד הנגדי המקורי של האופציה.
כל האופציות לאותו מועד וסטרייק הן בעלות סיכון אשראי זהה שהוא הסיכון של מסלקת מעו"ף עצמה.
סיכון זה הוא סיכון נמוך מאוד יחסית השקול כמעט לסיכון האשראי של הבנקים הגדולים בישראל, וזאת מכיוון שחברי המסלקה הם אותם בנקים גדולים.
בנוסף, ישנם מנגנונים מסודרים של הפקדת בטוחות במסלקה כנגד כל פוזיציית סוחר ומעבר לכך הפקדה של כלל החברים לקרן סיכונים של המסלקה.
כדי שיתרחש כשל אשראי של המסלקה, אחד מחברי המסלקה צריך לחוות כשל אשראי ובנוסף לכך הפיקדונות המופקדים שלו במסלקה בתוספת קרן הסיכונים צריכים להיות מעבר לתקבול שהוא חב למסלקה.
סיכון זה נמוך משמעותית מסיכון אשראי של סוחר ספציפי, ודומה לסיכון של בנק ישראלי גדול או לחובה של ממשלת ישראל.
המסחר באופציות וחוזים עתידיים, מתבצע באופן רציף החל מהשעה 9:45 (15 דקות לפני תחילת השלב הרציף של מסחר במניות) ועד 17:35 בימי שני עד חמישי, ועד 16:00 בראשון (בשני המקרים - 15 דקות לאחר תום המחסר הרציף במניות, מועדי המסחר באתר הבורסה).
בניגוד למסחר בניירות ערך אחרים, אין במסחר בנגזרים שלב פתיחה ואין שלב נעילה.
המסחר הוא אך ורק רציף.
בניגוד לניירות ערך, אין אפשרות לבצע עסקאות מחוץ לבורסה, וזאת בין השאר כי מסלקת המעו"ף היא צד-נגדי מרכזי כנגד כל העסקאות.
עסקאות מתואמות, אשר מאופיין לרוב בעלות היקף גדול, מועברות דרך השוק הרציף בזמן שעות המסחר.
ניתן לקנות ולמכור נגזרי מעו"ף דרך כל חבר בורסה ישראלי.
במקרה של קנייה ומכירה שאיננה יוצרת כתיבה או חוזה עתידי, קרי אין התחייבות מצד הלקוח למסלקה והחשיפה המרבית של הלקוח מוגבל לסכום הקניות, כל חשבון רגיל שיכול לסחור בניירות ערך ישראליים יכול לבצע את הפעולה.
אם לקוח מעוניין בכתיבה של אופציות, קרי כניסה ליתרה שלילית באופציה כלשהי בחשבון, או מסחר בחוזים עתידיים, הוא לרוב נדרש לחתום על הסכם מול חבר הבורסה בו הוא מתחייב להעמיד ביטחונות לכתיבות, להשלים ביטחונות ככל שיידרש, ובאופן כללי להביע את מודעתו לסיכונים ולמתאר הנגזרים של הבורסה.
ביטחונות לרוב הם נכסים אחרים, לרוב ניירות ערך או מזומן היושבים בתוך החשבון ממילא.
ערך הביטחונות הדרוש, מחושב על פי שיטת SPAN עם 45 תרחישים שהגדירה הבורסה, הכוללים שינויים שונים בפרמטרים כגון המדד, סטיית התקן ועוד.
הסכום המקסימלי שמחושב מ-45 תרחישים אלו הוא ערך הביטחונות שנדרש להפקיד כותב האופציות.
כאשר מתבצעת כתיבה וקניה של סוגים שונים של אופציות, ערך הביטחונות הנדרש מחושב על פי כלל הפוזיציה.
עמלת המסחר הבורסאית באופציות על מדד תל אביב 35 היא 29 אגורות (+מע"מ), על ערך חוזה נומינלי של כ-150,000 שקלים.
חברי הבורסה גובים סכומים משתנים מלקוחותיהם הנבדלים על-פי היקף הפעילות והסיכון (ביטחונות) שלהם.
חברי בורסה שאינם בנקים גובים מלקוחות קטנים בין 2 ל-4 שקלים פר אופציה, והבנקים יותר מכך כתלות אם הלקוח נופל לתעריפון הסטנדרטי של הבנק או שהוא ביקש הנחה.
לקוחות עם היקף פעילות בינוני משלמים פחות מכך, ולקוחות עם היקף מסחר ניכר משלמים עשרות אגורות פר אופציה ואף מתקרבים לעמלה הבורסאית.
בניגוד לשאר המכשירים בבורסה לניירות ערך בתל אביב אשר מצוטטים באגורות, והשערים הננקבים לגביהם הם באגורות, השערים במעו"ף הם בשקלים.
למרווחי הציטוט כללים שונים מה"רצף", וכיום במעו"ף במחירים מתחת ל-20 מצטטים במרווח של 1, מתחת ל-100 ב-2, מתחת ל-200 ב-5, ומעל לכך במרווח של 10.
שוק חג המולד (גרמנית: Weihnachtsmarkt או Christkindlmarkt) הוא שוק המתקיים מדי שנה בתקופת הציפייה, השבועות טרם חג המולד, בגרמניה, אוסטריה, שווייץ ואזורים אחרים דוברי גרמנית.
לעיתים נפתחים שוקי חג מולד גם מחוץ לאזורים אלו.
השוק מתקיים בכיכרות מרכזיות בערים ובעיירות ובאופן מסורתי נמכרים בו צורכי החג, מתנות ומאכלים ייחודיים לחג.
בנוסף, מתקיימים בשוק מופעים שונים, בעיקר כאלה בעלי קשר לסיפור הולדת ישו.
שוקי חג מולד, שקמו מצורך מעשי (לספק צרכים ייחודיים לתקופת החג), הפכו לחלק ממנהגי התקופה שלפני חג המולד.
מרבית שוקי חג המולד סגורים בחג המולד עצמו.
שוק חג מולד טיפוסי מורכב ממספר רב של דוכנים ברחובות או כיכרות היישוב, במקרים רבים בכיכר או ברחובות שהיו בעבר מרכז היישוב.
הדוכנים מציעים מבחר מוצרי חג לממכר:
דברי מאפה (למשל: לבקוכן, סופגניות, עוגיות זנגביל, שטולן, מגנברוט);
מיני מגדנות (למשל: שוקולד בצורות שונות, צמר גפן מתוק, שקדים ואגוזים קלוים ומסוכרים, ערמונים קלויים חמים);
מאכלים חמים (נקניקיות; תפוח אדמה אפוי, לביבות תפוחי אדמה);
משקאות אלכוהוליים חמים (בירות חג מולד, גליוויין- יין מתובל, פונץ', ליקר ביצים);
תכשיטים, קישוטים לעץ חג המולד, כוכבים לקישוט הבית, נרות, כדורי זכוכית;
בובות מפצחי אגוזים, בובות ישו התינוק, שחזור לידתו.
שורשיהם של שוקי חג המולד בימי הביניים המאוחרים.
שוק חג המולד של דרזדן, ה-Dresdner Striezelmarkt, נחשב לאחד העתיקים בגרמניה וקיים תיעוד על פעילותו מ-1434 ואילך.
כיום, שוקי חג מולד פופולריים נמצאים בנירנברג, בדרזדן ובשטוטגרט ומושכים 2–3 מיליון מבקרים בשנה.
שוקי חג המולד בברלין מושכים גם הם מספר דומה של מבקרים.
שוק חג המולד הגדול ביותר באוסטריה נערך בכיכר בית העירייה של וינה.
שוק התקווה הוא שוק ותיק השוכן בשכונת התקווה בתל אביב והוא קרוי על שמה.
הוא משתרע על פני שני רחובות מרכזיים בצפונה של השכונה, ובמיוחד ברחוב התקווה.
בנוסף לכך הוא מתפרש אל מספר רחובות צדדיים.
השוק ידוע בססגוניותו, חיוניותו ובמחיריו הנוחים, והוא משמש מקור פרנסה לרבים מתושבי השכונה.
בשוק דוכנים וחנויות רבות, בהם דוכני ירקות ופירות טריים, אטליזים, מאפיות ומעדניות.
בשוק פועלות גם חנויות לדברי מכולת, תבלינים, מזון אורגני, ממתקים, פרחים, כלי בית, כלי מטבח, כלי עבודה וביגוד, וגם דוכני פלאפל ומסעדות עממיות.
בשוק ניתן למצוא חנויות רבות המשויכות לעדות מסוימות, כמו חנויות לממכר עוגיות עיראקיות או מאכלים תימניים.
השוק פופולרי בקרב פוליטיקאים הפוקדים אותו בימים שלפני בחירות.
הוא מוכר גם כמעוזם של אוהדי קבוצת הכדורגל בני יהודה תל אביב.
שוק התקווה הוקם בתחילת המאורעות (1939-1936), כאשר תושבי הכפר הערבי השכן סלמה נמנעו מלמכור בשכונה את תוצרתם החקלאית.
במהלך קיץ 2005 שופץ השוק במקטעים.
הוחלפו תשתיות מים וביוב, וכבלי תקשורת וחשמל הוטמנו באדמה.
החנויות הורחבו וחופו בחרסינה, נבנו דוכנים ועמודי תאורה אחידים, המדרכות הוחלפו באבנים משתלבות, הכביש נסלל מחדש והשוק קורה ביריעות גליות.
על תכנונו המחודש של השוק הופקד האדריכל אריה גונן.
השוק המחודש והמשופץ נחנך בחודש ספטמבר 2005 במהלך שבוע של מופעים קהילתיים.
שוק המציאוֹת הוא מופע שהעלו יונה עטרי ואילי גורליצקי בשנת 1965 ביוזמתו ובבימויו של שמואל בונים ובהנהלה מוזיקלית של אריה לבנון.
במופע, ששיריו יצאו גם על תקליט (ובשנות האלפיים גם על תקליטור) היו ארבעה עשר שירים שכתב נתן אלתרמן, ושיר אחד, "לו הייתי דג", שכתבה בתו תרצה אתר.
השירים הולחנו בידי סשה ארגוב, משה וילנסקי ודובי זלצר.
אלתרמן פסק לכתוב פזמונים וכתב שירה לעיתים מזדמנות בלבד בין 1948–1963, לאור עלייתם של משוררי דור תש"ח, חיים חפר, חיים גורי ויהודה עמיחי.
הוא שב לכתוב, רק כאשר התבקש על ידי בונים להפוך את מחזהו של סמי גרונמן, "שלמה המלך ושלמי הסנדלר", אותו תרגם שנים קודם לכן, למחזמר.
עטרי וגורליצקי העלו את המופע כהמשך שיתוף פעולה ביניהם לאחר הצלחת המחזמר בו כיכבו.
המופע ארך כ-90 דקות וקטעי הקישור בין הפזמונים היו על טהרת הפנטומימה.
המזיגה בין חדש וישן הייתה מזיגה נכונה.
הקהל פגש מכרים ישנים וחביבים והתוודע לחדשים.
מי שאהב את אילי ואת יונה ב"שלמה המלך ושלמי הסנדלר", נהנה לראותם משתפים פעולה ב"שוק המציאות".
ביצועם המקצועי והמהוקצע שירת את השירים היטב.
חלק נכבד משירי המופע הפכו ללהיטים ונותרו מוכרים לציבור הרחב בישראל במשך עשרות שנים.
הייתה זו הפעם הראשונה שמופע שלם הורכב אך ורק מפזמוניו של אלתרמן (או ליתר דיוק, 'של משפחת אלתרמן').
בשנת 2008 העלה "תיאטרון הספרייה" גרסה מחודשת למופע בכיכובם של אלון אופיר ואדוה עדני.
ב-28 בפברואר 2021, לאחר שנה, של כמעט עצירה מוחלטת בפעילות עקב מגפת הקורונה בישראל, העלה התיאטרון העירוני חיפה הפקה חדשה בכיכובם של דפנה דקל ואלון אופיר.
שוק המציאות (אלתרמן/ארגוב, עיבוד א.
בכל זאת יש בה משהו (אלתרמן/וילנסקי)
קונצרטינה וגיטרה (אלתרמן/ארגוב, עיבוד א.
רגע של בידור (אלתרמן/ארגוב, עיבוד א.
לו הייתי דג (אתר/ארגוב, עיבוד א.
הבלדה על חמוריקו (אלתרמן/ארגוב)- נכלל אחר כך בתקליט המופע "צץ וצצה" ובוצע על ידי רבקה זהר
זמר מפוחית (אלתרמן/ארגוב)- נכלל אחר כך בתקליט "שירי סשה ארגוב" של עדנה גורן וקובי רכט
צריך לצלצל פעמיים (אלתרמן/וילנסקי) (סולו - יונה עטרי)
גדליה רבע איש ((אלתרמן/וילנסקי) (סולו - אילי גורליצקי)
שיר הפיוס (אלתרמן/ארגוב) (הדרן - לקוח מתוך 'שלמה המלך ושלמי הסנדלר'
שוק העלייה הוא מבנה שוק ששכן ב"מתחם מרכז מסחרי בתל אביב" בפינת הרחובות העלייה, רחוב וולפסון, רחוב צ'לנוב, ורחוב מטלון בדרום תל אביב הוא מתחם השוק הראשון של תל אביב שנבנה בסגנון הבאוהאוס בשנת 1938 על ידי המחלקה הטכנית של עיריית תל אביב בראשות האדריכל יעקב בן סירה (שיפמן).
ב-2023 נפתח במקום קאנטרי עירוני שכולל בריכות שחיה, חדר כושר ומתחם עבודה.
"שוק העלייה" נבנה במקום בו עמד לפני כן מבנה "בית הספר לחקלאות ומשק בית" שנועד עבור בנות פועלות.
לאחר מכן עבר לשדרות קק"ל (היום שדרות בן-גוריון) במרכז העיר ולאחר מכן אל שכונת נחלת יצחק במזרח העיר.
בתחילתה של העיר תל אביב ביקשה עיריית תל אביב להקים שוק קמעונאי מודרני חדש בתווך בין שכונת פלורנטין לנווה שאנן, שיהווה חלופה לשווקים הישנים של שוק הכרמל, שוק בצלאל, ושוק נווה צדק שהיו שייכים באותה תקופה ליפו.
את השוק תכננה המחלקה הטכנית של העירייה, בראשות יעקב בן סירה (שיפמן).
שוק העלייה נחנך ב-1939, ושימש כגלגול הראשון של שוק הסיטונאים שעבר בשנת 1951 לרחוב קרליבך
זאב וילנאי תיאר את השוק בשנת 1941: "ברחוב העלייה פינת וולפסון-השוק העירוני החדש.
נפתח לשירות הקהל בי"א באייר תרצ"ט-1939. בנוי על מגרשי העירייה ובכספיה, בצורה חדישה ובסידורים סניטריים משוכללים"
השוק החדש היה דוגמה מובחרת לאדריכלות הסגנון הבינלאומי של תל אביב בשנות ה-30 ושנות ה-40 עם נפחים מרובעים העושים שימוש נבון באור היום כדי להאיר את החללים הפנימיים, גגונים דקיקים ומעוגלים שרצים לכל אורך החזיתות הראשיות והתאמה מושלמת לפונקציה הנדרשת.
העמודים בחללים הפנימיים מוקמו בצורה כזאת שתאפשר גמישות מרבית לחלוקה לדוכנים ומערכת ניקוז חדשנית הותקנה מתחת לרצפתו.
והכל תחת קורת גג אחת בתוך מבנה סגור.
בחלקו האחורי של השוק הפונה לרחוב צ'לנוב, הוקם שוק סיטונאי שבמרתפיו שוכנו משחטות לעופות שהיו מפגע עירוני והיוו את אחת הסיבות לסגירת המקום ב-1981. העירייה החליטה לקדם תוכניות בינוי למקום והחלה לפצות את בעלי הדוכנים במקביל להפיכת השוק הסיטונאי למגרש חניה.
מבני השוק היו נטושים מאז סגירת השוק, ובשנת 2009 הוחלט שהמבנה הישן ברחוב העלייה ייהרס והקרקע תשמש לבניית מגורים לצעירים.
ב-6 באפריל 2012 הרסה עיריית תל אביב את מבנה השוק האחורי בחלק המזרחי.
החלק המערבי הפונה לרחוב העלייה מיועד לשימור ושיקום.
בשנת 2020 הושלמה בנייתם של שלושה בנייני מגורים בצדו המזרחי של המגרש, אחד מהם הוא בבעלות העירייה ומשמש לדיור בר-השגה.
בשנת 2023 נפתח בצדו המערבי של המתחם קאנטרי עירוני, תוך שימור חלק מהקירות החיצוניים של המבנה המקורי.
שוק העלייה מורכב משני מבנים: "מבנה קדמי" שהיה מיועד עבור שוק קימעונאי עם חנויות הפונה אל רחוב העלייה; בצדו השמאלי יש פינה מעוגלת ואילו בצדו הימני נמצאת כניסה עם מדרגות אל תוך האולם המרכזי.
מאחוריו היה קיים "מבנה אחורי" שהיה מיועד עבור שוק סיטונאי ומלפניו חצר פנימית הפונה אל רחוב צ'לנוב שנהרס שבו שכנו חנויות לממכר בשר וביצים.
על שטחו של המבנה האחורי השוק נמצאת רחבה שכיום הפכה לחניון ציבורי.
המבנה האחורי היה בעל גשר עילי שמתחתיו נכנסו המשאיות אל תוך החצר הפנימית.
בצידו של רחוב וולפסון הייתה כניסה ויציאה נוספת עם שער.
שוק לילה (בסינית פשוטה: 夜市, בפִּין-יִין: Yèshì, מוכָּר בעיקר בערי המזרח) הוא שוק שהמסחר מתקיים בו בשעות הלילה בלבד.
המתחם המוקצה לטובת השוק הוא, בדרך כלל, רחוב, אשר בשעות היום הוא סואן, ומשמש כמעבר לכלי רכב, ולהולכי רגל.
בלילה נסגר הרחוב לתנועת כלי רכב, מוצבים בו טורים טורים של דוכני סחורה, והוא הופך את פניו לבזאר ססגוני.
שוק הלילה משמש מקומיים ותיירים כאחד, והוא מהווה מרכז למפגש ובילוי, ומאפשר רכישת מאכלים מקומיים, אותנטיים, ומוצרים שונים.
עם רדת החשיכה, נסגר הרחוב לתנועת כלי רכב, ותוך דקות אחדות מוצבים בו הדוכנים.
בעלי הדוכנים משלמים דמי שכירות לעירייה, ומקבלים בתמורה את שטח הדוכן, הדוכן עצמו, וחיבור חשמל לצורך תאורה.
הדוכנים מסודרים ברחוב בכמה טורים, ובסמטאות שנוצרות ביניהם, מטיילים להנאתם מבקרי השוק.
בקצה האחד של השוק ממוקמים דוכני האוכל, ומי שהריח העז אינו מפריע לו, יכול ליהנות ממאכלי אטריות, ובשרים צלויים על האש.
בשר של בעלי חיים גדולים נשמר עד לצלייה, כשהוא טרי ומשופד על שיפודי עץ.
בעלי חיים קטנים כגון: יונים או פירות ים, נשמרים כשהם חיים, בגיגיות מים, או בכלובים, ונקטלים במקום.
כן, נצלים על האש מאכלי טופו מסוגים שונים, הכל בתוספת ירקות עלים, נבטים ופטריות.
מול דוכני האוכל, ובקרבתם, נמצאות עמדות, בהן ניתן לרכוש מבחר של פירות צבעוניים.
בשני קצות השוק חונות מוניות תלת אופן (אופנוע המחובר לארגז המסוגל לשאת עד 4 נוסעים), ונהגיהן מציעים בקול לתיירים להוביל אותם למחוז חפצם.
בשוק לילה ניתן למצוא כמעט כל דבר.
ביגוד, נעליים, שעונים, תכשיטים, משקפי שמש, סלולריים ואביזריהם, צמחי בית, חיות מחמד, צעצועים ועוד.
המחירים בדרך כלל זולים, אך באמצעות משא ומתן, יכול הקונה להוריד כ-30% מהמחיר.
רוב המוצרים נושאים סמלילים של מותגי יוקרה, אך בפועל, לרוב מדובר במוצרים מזויפים.
סוחרי השוק אינם מחכים שהקונים ייגשו ויתעניינו ביוזמתם, אלא מכריזים על מרכולתם בקול רם, ומזמינים את העוברים ושבים להיכנס.
לעיתים אף אוחזים בשרוול הבגד של הקונה, ומושכים אותו בעדינות פנימה.
שוק המכשפות (בספרדית: Mercado de las Brujas) הוא שוק בלה פאס שבבוליביה.
המוכרות בשוק הן יאטירי - רופאות אליל מבנות האיימרה.
הן לובשות שמלות רחבות ומרובות שכבות, וחובשות כובעי באולר שחורים.
הסחורה הנמכרת בשוק כוללת מוצרים שעל פי אמונתן של המוכרות נועדו לרפא מחלות או להקנות סגולות שונות, כגון מזל, בריאות, עושר, ועוד.
בין היתר, נמכרים בשוק שיקויים, אבקות, קמעות וצמחי מרפא, וכן פריטים אקזוטיים יותר:
צפרדעים מיובשות, שהן סגולה להצלחה כלכלית.
ארמדילים מתים, שתלייתם מעל לדלת הבית מגנה מפני גנבים.
עוברי למה מיובשים, שיש לקבור אותם מתחת ליסודותיו של בית חדש, כמנחה לפצ'אמאמה (אמא אדמה).
שוק הסחורות הוא שוק שבו סוחרים בעיקר בחומרי גלם, אשר לא עברו עיבוד אנושי ותהליכי ייצור, ולא במוצרים.
החלוקה המסורתית של סחורות, בשוק הסחורות, היא ל"סחורות רכות" - סחורות חקלאיות כגון דגנים, קפה, קקאו, פירות וסוכר, ול"סחורות קשות" - מתכות ותוצרי כרייה אחרים ונפט.
שוק הסחורות פועל בכ-50 בורסות לסחורות ברחבי תבל ומספר העסקאות הכספיות הנעשות בבורסות אלה עולה על מספר העסקאות שבהן הסחורה הפיזית מסופקת לצרכן.
חוזים עתידיים מהווים את ערוץ המסחר העתיק ביותר להשקעה בסחורות.
נכסים פיזיים מהווים בטוחה לחוזים עתידיים.
זירת המסחר בסחורות (בורסת הסחורות) יכול שתכלול מסחר בסחורות ממשיות ומסחר בנגזרים, בחוזי ספוט, בחוזים עתידיים ובאופציות על חוזים עתידיים.
חקלאים עשו שימוש בגרסה פשוטה של מסחר בנגזרים בשוק הסחורות לצורך קניית סיכונים, לאורך מאות שנים.
נגזר הוא כלי פיננסי אשר ערכו נגזר מערכו של הנכס או הסחורה שעליו הוא מתבסס.
נגזרים עשויים להיסחר בבורסה, או מעבר לדלפק.
מספר הולך וגדל של נגזרים נסחרים במִסְלְקוֹת.
לדעת היסטוריונים שוקי סחורות בצורתם הראשונה מקורם בשומר, בין שנת 4500 לפנה"ס לשנת 4000 לפנה"ס.
השומרים השתמשו באסימוני חימר שנשמרו בכלי חימר אטומים ואחר כך בלוחות חימר עליהם נכתבו סכומי העסקה העתידית - כך למשל, מספר העזים שימסרו לקונה.
הסכמים אלה באשר לזמן ולסחורה שתסופק דומים לחוזים עתידיים.
החל מן המאה ה-10 גדלו שוקי הסחורות כאמצעי להקצאת סחורות, כוח עבודה וקרקעות באירופה.
הבורסה הראשונה שבה התנהל מסחר סדיר בסחורות הייתה בורסת אמסטרדם.
בורסת אמסטרדם החלה דרכה בשנת 1530 כבורסת סחורות בכיכר העיר ובשנת 1608 המסחר עבר לתוך בניין.
בשנת 1864 התנהל בארצות הברית מסחר בורסאי סדיר בדגנים, תירס, בשר בקר וחזירים בבורסת הסחורות של שיקגו.
בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20 תוקן החוק המסדיר את המסחר בסחורות בארצות הברית והמסחר בסחורות הורחב וכלל גם אורז, תערובות לבעלי חיים, חמאה, ביצים, תפוחי אדמה וסויה.
תנאי לקיומו של שוק סחורות מוצלח הוא קונצנזוס רחב על מהות הסחורה הנסחרת ותכונותיה, כך למשל, מידת הטוהר של הזהב במטיל.
סחורה גודל חוזה מטבע בורסה עיקרית סמל מסחרחזיר רזה 40,000 פאונד (20 טון) דולר אמריקני Chicago Mercantile Exchange HEבקר חי 40,000 פאונד (20 טון) דולר אמריקני Chicago Mercantile Exchange LEבקר להאבסה 50,000 פאונד (25 טון) דולר אמריקני Chicago Mercantile Exchange FC
סחורה יחידת מסחר מטבע בורסה עיקרית סמל מסחרזהב אונקיה דולר אמריקני COMEX GCפלטינה אונקיה דולר אמריקני NYMEX PLפלדיום אונקיה דולר אמריקני NYMEX PAכסף אונקיה דולר אמריקני COMEX SI
סחורה יחידת מסחר מטבע מסחר בורסה שמן דקלים 1000 ק"ג רינגיט מלזי (RM) Bursa Malaysia גומי 1 ק"ג סנט TOCOM צמר 1 ק"ג דולר אוסטרלי ASX ענבר 1 ק"ג רובל רוסי הבורסה הישנה בסנקט פטרבורג
שוק הקיסרית (באורדו: ایمپریس مارکیٹ; בסינדית: ايمپريس مارڪيٽ) הוא שוק שנמצא בסאדר טאון שבקראצ'י שבפקיסטן.
השוק נבנה לראשונה בתקופת הראג' הבריטי.
כיום, שוק זה הוא אחד מהמקומות הפופולריים והעמוסים ביותר לקניות בקראצ'י.
סחורות שנמכרות בשוק הקיסרית נעות בין תבלינים, פירות, ירקות ובשר ועד לכלי כתיבה, טקסטיל וחיות מחמד.
הפארק הלאומי ג'האנגיר נמצא בסמוך לשוק.
שוק הקיסרית נבנה ב-1884–1889. השוק הוא הנצחה למלכה ויקטוריה, קיסרית הודו.
השוק הוקם באתר שנבחר היטב, שנראה בבירור ממרחק רב.
לאתר השוק הייתה משמעות היסטורית לאחר שנטען כי הוצאו להורג מספר ספואים באופן חסר רחמים לאחר המרד ההודי הגדול ב-1857. על פי הדיווחים, הספואים נהרגו מכדורי תותחים בניסיון לדכא על כל תחושה מוטה בקרב המקומיים.
הבריטים חששו כי האוכלוסייה המקומית תקים אנדרטה לכבוד הספואים שהוצאו להורג.
במקום זאת, הם בנו את שוק הקיסרית להנצחת המלכה ויקטוריה.
את אבן היסוד של שוק הקיסרית הניח מושל בומביי ג'יימס פרגוסון ב-1884, שהניח גם את אבן היסוד של מגדל הזיכרון מיריות'ר .
השוק תוכנן על ידי האדריכל ג'יימס סטראצ'ן.
בניית השוק והמגדל סויימה על ידי המשרד האנגלי "איי.ג'יי.
Attfield) והמשרד המקומי "מחומד ניוואן ודוללו חג'ו".
מסביב למגדל היה חצר פנימית בארוך 130 רגל על 100 רגל עם 4 גלריות שכל אחת מהן 46 רגל.
הגלריות סיפקו מקומות ל-280 חנויות ודוכנים.
בזמן הקמתו של השוק, היה זה אחד משבעת השוקים שנמצאים בקראצ'י.
ב-2017, על פי הדיווחים בכלי התקשורת, התקוות של תושבי קראצ'י לראות עבודות שיפוץ ותיקון שנמצאו במגדל הולכות ונעלמות.
מושל סינד הורה גם הוא לשפץ את המגדל כשהיה בתפקידו, אך הוראותיו מעולם לא התממשו.
שוק הקיסרית הוא אחד מהמקומות בקראצ'י בהם נמכרים מינים אקזוטיים ובסיכון בסכנת הכחדה כמו מקאו , בזים וציפורים אחרות ללא כל רישיון מאושר.
ב-24 באוגוסט 2015, היו בשוק עד ל-50 ציפורים מוגנות וזוג קופים למכירה בשוק, כאשר פשיטה של מחלקת חיות הבר תפסה את האנשים שהביאו את בעלי החיים.
העופות המוחרמים כללו 20 חוגלת סלעים, 18 תור צווארון, 8 פרנקולין שחור, 4 פרנקולין אפור ו-2 פלמינגו.
הריסת חנויות שממוקמות מסביב לשוק
בעקבות צו של בית המשפט העליון של פקיסטן, נפתח בפעולה גדולה בנובמבר 2018 להריסת יותר מ-1000 חנויות שהוקמו באופן בלתי חוקי על אדמות שמסביב לשוק.
הריסת החנויות האלו החזיר את הפאר החזותי של השוק, אף על פי שפרשנים חברתיים התנגדו להרס מספר גדול של עסקים קטנים, שחלקם קיימים כבר למעלה מ-50 שנה.
שוק העבדים הוא ציור שמן משנת 1882 מעשה ידי האמן הצרפתי מהמאה התשע עשרה, גוסטב בולאנז'ה, שסגנונו התאפיין בסצנות ז'אנר קלאסיות ומזרחיות.
תמונה מתארת את העבדות ברומא העתיקה, כשהיא משלבת ציור נאו-קלסי עם אוריינטליזם, סגנונות שהיו פופולריים בתקופתו של בולאנז'ה.
היצירה מתארת מכירה פומבית של עבדים ברומא העתיקה.
בתמונה נראים עומדים למכירה שבעה צעירים, בגילאים בין ילדים לבוגרים צעירים, כעבדים.
שני העבדים הגבריים, כמו גם שלוש מהשפחות, דומים במראה החיצוני, אולי הצייר מבקש לרמוז כי הם בני משפחה.
כולם מסומנים בשלטים כדי לציין את היותם עבדים.
הילד הקטן הוא עירום לחלוטין, ואילו הבחור שלידו לובש חתיכת בד.
הצעירה שיושבת לצידם היא חשופת חזה ולבושה רק בחצאית, אבל היא מכסה את שדיה ברגליה בתנוחת מגן.
האישה האפריקאית העומדת גם היא חשופת חזה, עוטה מגבת לבנה, והיא מכסה את שדיה בידיים.
רגליה לבנות, צבועות בגיר כדי להראות שהיא יבוא זר, בניגוד לאחרים, ושולם עליה מס.
הבחורה הגבוהה עומדת לבושת בגד שקוף, המראה בבירור את שדיה ושיער הערווה שלה - היא מנסה לכסות את עיניה, אולי משום שקונים פוטנציאליים הכוללים מכרים, שכנראה רואים אותה עירומה בפעם הראשונה וחוזים במצבה.
הילדה המתבגרת שלצידה גם היא חשופת חזה ויחפה.
האישה אדומת השיער המשתופפת לידם לובשת בגד רופף שמשאיר את שדיה וגם את איבר מינה חשופים.
בקדמת הסצנה, כניגוד מוחלט לעבדים המוצעים למכירה יושב סוחר העבדים ואוכל את ארוחת הצהריים שלו בנינוחות.
בולנזה ביקר באיטליה, ביוון ובצפון אפריקה, והציור משקף את תשומת ליבו לפרטים, מבחינה תרבותית ולמיומנות שאותה רכש בעיצוב הנשיות בציוריו.
שוק מודיאנו או סטואה מודיאנו הוא שוק סגור בסלוניקי, יוון.
נבנה בשנים 1922–1925 במסגרת שיקום העיר, לאחר השריפה הגדולה שהתחוללה בעיר ב-1917.
השוק נמצא במרכז העיר, ומבנהו תוכנן על ידי האדריכל אלי מודיאנו, בן למשפחת מודיאנו היהודית-איטלקית הידועה בעיר, שהייתה הבעלים של האזור המסחרי הכולל בתוכו את מבנה השוק.
שוק מודיאנו כולל דוכני דגים, אטליזים, טברנות וברים ומהווה מרכז חברתי לתושבי העיר ואתר תיירות.
מבנה השוק שופץ ונפתח מחדש ב-2022. מאז הוא משמש כאחת מאטרקציות התיירות המובילות בעיר.
שוק וואקיף הוא שוק רחוב יומי הממוקם במחוז אל סוק, בעיר דוחה שבקטר.
שמו של השוק נגזר מהמילה סוק (سوق) שפירושה בערבית שוק ומהמילה וואקיף (واقف) שפירושה עומד.
בכל שנה בחודש אפריל, מתקיים בשוק פסטיבל אביב בו מתקיימים מופעי מוזיקה, אקרובטיקה ותחרות אגרוף עם מתאבקי WWE.
השוק נבנה במאה ה-20 בסגנון קטרי מסורתי ושימש כנקודת סחר עבור בדואים ומקומיים ובסמוך לנהר ואדי מושאיירב כדי לאפשר לסירות גישה אליו.
בשנת 2003, נשרף השוק כליל ופעילותו נעצרה לגמרי.
בשנת 2006, שופץ מבנה השוק על ידי האמיר והממשלה הקטרית, במטרה לשמר את זהותו האדריכלית וההיסטורית.
כיום שוק וואקיף הוא אטרקציה תיירותית חשובה ומונה דוכנים שונים: מסעדות, נרגילות, מאפים, תבלינים, מזכרות, בגדים, מוצרי חשמל ותכשיטים.
שוק מאה שערים הוא שוק לממכר מזון, תשמישי קדושה, כלי בית ועוד, הנמצא בטבורה של שכונת מאה שערים בירושלים.
השוק משתרע לאורך רחוב עין יעקב החל מרחוב עונג שבת ממזרח ועד לרחוב בהר"ן ממערב, במקביל לרחוב מאה שערים.
בשנים עברו היה השוק מוקד מסחרי מצליח ושוקק אשר שימש את כלל היישוב היהודי מחוץ לחומות, אך תקופת הזוהר של השוק מאחוריו ופעילותו המסחרית כיום מצומצמת יותר.
מאז 1874 - שנת ייסוד שכונת מאה שערים, לא היה בה, כמו בשכונות האחרות מחוץ לחומה, פעילות כלכלית ממוסדת מלבד תנורים לאפיית לחם.
כל הסחר נעשה בתוך העיר העתיקה אליה רכבו התושבים על גבי חמורים או באמצעות רוכלים ערביים שהגיעו לשכונה.
רק כחמש עשרה שנה לאחר ייסוד השכונה נפתחו בה החנויות הראשונות שהיוו את השלד לשוק המתהווה.
החנויות הראשונות נפתחו במרכז רחוב עין יעקב סמוך לשער האמצעי.
החנויות היו ציבוריות והכנסותיהן זרמו לקופת ועד השכונה.
בתקנות השכונה נאסר לפתוח חנויות מתחרות לאלו של הוועד על מנת למנוע פגיעה בהכנסותיה, תושבי השכונה האדוקים אשר מיעטו לעסוק במסחר קיבלו את התקנות בנפש חפצה.
בשלב זה היו בשכונה כ-15 חנויות.
בשנת 1904 נקלעה קופת השכונה לקשיים עקב בניית מקוואות ופעילויות צדקה נרחבות, בתמורה להלוואה גדולה החכירה הקופה למלווה שטח במרכז השכונה שיועד במקור על ידי מתכנן השכונה קונרד שיק לבניית גן ציבורי, בשטח זה הוצבו כ־15 דוכנים מפח ועץ, בעיקר לממכר מזון.
בשנות ה-20 חזר השטח לידי הוועד, הדוכנים הוחלפו בביתנים בנויים מבטון ואבן אותם כינו התושבים 'החנויות החדשות'.
לראשונה הושכרו החנויות לסוחרים פרטיים אך ההכנסות מהשכירות נמסרו לצורכי הקהילה.
בסוף שנות העשרים הוסיף השוק להתרחב, אף בניגוד לתקנות הקהילה, והוקמו חנויות חדשות ופרטיות.
ברחוב חברת משניות סמוך ל'חנויות החדשות' נבנה שוק פירות וירקות אשר כונה 'סוכות' בשל דוכני העץ הארעיים ששימשו את הסוחרים.
בדרך כלל החנויות הקבועות והוותיקות שימשו יהודים אשכנזים יוצאי פולין וליטא תושבי השכונה, ואילו הדוכנים הארעיים שימשו יהודים מזרחיים ואף סוחרים ערביים מהשכונות הסמוכות.
בשנים אלו שגשג השוק וסיפק פרנסה לרבים מבני השכונה ומחוצה לה.
בלב השוק נפתחה משחטת עופות אשר נתנה מענה לדרישות הכשרות המחמירות של התושבים.
מיקום השוק ברחוב המרכזי של השכונה, על אם הדרך מהליפתא אל העיר העתיקה, תרמה רבות להצלחתה ושגשוגה.
דעיכת השוק החלה על רקע מלחמת העצמאות.
רבים מהדוכנים נחרבו כליל מירי הפגזים, והשכונה שמצאה את עצמה בסמוך לקו שביתת הנשק החלה לעבור שינויים דמוגרפיים משמעותיים.
שכונות חרדיות חדשות החלו להיבנות במערב העיר ומשכו אליהם אוכלוסייה מבוססת.
מאה שערים ירדה מגדולתה, ובשכונה נשארו רק קשיי יום מעוטי יכולת או קבוצות מתבדלות אדוקות.
בשכונות החדשות התפתחו בהדרגה מרכזי מסחר חדשים והסוחרים והצרכנים נטשו את השוק.
גם מהסוחרים הערביים נבצר מלבוא אל השוק בשל הכיבוש הירדני במזרח ירושלים.
גם לאחר איחוד ירושלים לא הצליח השוק להשתקם, עיריית ירושלים שהבטיחה לסייע בשיקומה לא עמדה בדיבורה הן בשל חוסר אטרקטיביות של המיקום, - העיר מתפתחת מערבה ומאה שערים כבר לא מובילה את הדרך לירושלים, והן בשל חוסר נכונות לשיתוף פעולה מצד האוכלוסייה.
גם שוק ארבעת המינים שפעל לצד השוק הועתק למיקום חדש ברחבת כיכר זופניק.
בספרות ועיתונות התקופה מתוארים השכונה והשוק כמקומות מוזנחים אשר הסירחון והעזובה בכל מקום.
כמו כן מתואר יחס שלילי ומשפיל כלפי זרים הבאים אל השוק ובפרט כאלו אשר לא התלבשו או התנהגו בהתאם לצביון המקום.
לצד זאת בספרות החרדית מאותה תקופה השוק עדיין מתואר כמקום שוקק ומצליח עם חיי מסחר משגשגים.
כיום ישנן בשוק כ-30 חנויות המתרכזות ברחוב עין יעקב, הן משרתות בעיקר את האוכלוסייה המקומית ומציעות מוצרי מזון בעלי כשרות מחמירה, כלי בית ומוצרי יודאיקה אותנטיים כגון סת"ם ובתי תפילין.
כמחצית מהחנויות עדיין ברשות הוועד והן מסייעות למפעלי גמ"ח שונים.
שטחו של השוק ונפח פעילותו העסקית מצומצם לעומת העבר אך הוא עדיין שומר על צבעוניותו ואופייו הייחודי.
בשל מיקומו בעומק ובמרכז השכונה, השוק מהווה את מעוז הפלגים הקיצוניים בעדה החרדית.
בשוק מתקיימות פעילויות אנטי ציוניות, הפגנות ושריפת פחים, ומתרחשים עימותים תכופים עם המשטרה.
כוחות משטרה פושטים על השוק לעיתים קרובות לצורך מחיקת כתובות נאצה והורדת דגלי פלסטין.
כך גם אנשי רשות המיסים אשר פושטים על השוק נקלעים לא פעם לעימותים אלימים.
בשנים 2011–2015 התרחשו בשוק וסביבתה סדרה של הפגנות ואירועים אלימים על רקע סגירת המשחטה הוותיקה בשל חשדות להעלמות מס ושימוש ללא היתר על ידי מפעילה יואל קרויס.
בשנת 2020 במהלך מגפת הקורונה, השוק נשאר פתוח בניגוד לתקנות החירום אשר אסרו על הפעלת שוק קמעונאי, הדבר גרר פשיטה משטרתית אשר הובילה לעימותים ומעצרים.
בשערי השוק מוצבים שלטים המפצירים בתיירים להימנע מביקור בשוק, ולכל הפחות לעשות זאת בלבוש צנוע.
שוק הדגים טויוסו (מבוטא "טוֹיוֹסֵה"; ביפנית: 豊洲市場) הוא שוק הדגים ופירות הים הסיטונאי הגדול בעולם, שנמצא בטוקיו, בירת יפן.
שוק טויוסו הוא שוק דגים ופירות ים בטוקיו, שנחנך בסוף 2018, והחליף את השוק הסיטונאי העירוני המרכזי של טוקיו - שוק הדגים צוקיג'י, לקראת אולימפיאדת טוקיו בשנת 2020.
מתחם השוק נמצא במבנה, שאורכו 2 ק"מ, ונמכרים בו כ-400 סוגי דגים שונים.
בשוק מנהלים את המסחר, ומעבירים את הסחורה ליעדה.
ניתן לצפות בתהליכי המסחר ובדגים מעמדות תצפית בקומה השנייה דרך מחיצות זכוכית.
בסמוך לשוק נמצאים שוק פירות וירקות ומבחר מסעדות.
השוק פתוח בכל יום למעט ימי ראשון ורביעי.
שוק המניות הוא חלק בשוק ההון העוסק באופן ספציפי במסחר במניות, המייצגות חלקים מבעלות על חברות עסקיות.
בשוק המניות נסחרים ניירות ערך של חברות ציבוריות הרשומות בבורסה ציבורית.
דרך אחרת לרכוש ולמכור מניות היא באופן פרטי, מחוץ לבורסה.
במקרה זה, מדובר לרוב במניות של חברות פרטיות הנמכרות למשקיעים דרך פלטפורמות מימון המונים – מהלך הנקרא "השקעות המונים".
בצרפת של המאה ה-12 עסקו אנשי ה-courtiers de change בניהול והסדרת חובות של קהילות חקלאיות בשם הבנקים.
כיוון שאנשים אלו גם סחרו בחובות, ניתן לראות בהם כבר אז את הברוקרים הראשונים.
ההיסטוריון האיטלקי לודוביקו גוויצ'ארדיני תיאר כיצד בסוף המאה ה-13 ברוז', בלגיה, התאספו סוחרי סחורות באוויר הפתוח בכיכר שוק, שכללה פונדק בבעלות משפחת ואן דר בורס (Van der Beurze), ובשנת 1409 הפכו למוסד בשם "בורסת ברוז'" (Brugse Beurse), ובכך הפכו את ההתכנסות הבלתי פורמלית לממוסדת.
הרעיון התפשט במהרה ברחבי פלנדריה והמדינות השכנות, ו"בורסות" נוסדו בגנט וברוטרדם.
סוחרים בין-לאומיים, ובמיוחד הבנקאים האיטלקים שהיו נוכחים בברוז' כבר מתחילת המאה ה-13, לקחו עימם את המושג חזרה למדינותיהם לציון מקום למסחר בשוק ההון: תחילה האיטלקים (Borsa), ולאחר מכן גם הצרפתים (Bourse), הגרמנים (börse), הרוסים (birža), הצ'כים (burza), השוודים (börs), הדנים והנורווגים (børs).
ברוב השפות, המילה מזוהה עם שק כסף, שמקורה בלטינית bursa – ממנה נגזר ככל הנראה גם שמה של משפחת ואן דר בורס.
באמצע המאה ה-13 החלו בנקאים מוונציה לסחור באיגרות חוב ממשלתיות.
בשנת 1351 אסרה ממשלת הרפובליקה של ונציה על הפצת שמועות שמטרתן להפחית את ערכן של קרנות ממשלתיות.
בנקאים בערים פיזה, ורונה, ג'נובה ופלורנציה החלו גם הם לסחור באיגרות חוב ממשלתיות במהלך המאה ה-14. הדבר התאפשר משום שערים אלו היו ערי-מדינה עצמאיות שנשלטו על ידי מועצות אזרחים בעלי השפעה, ולא על ידי דוכסים.
החברות האיטלקיות היו גם הראשונות שהנפיקו מניות.
חברות באנגליה ובארצות השפלה הלכו בעקבותיהן במאה ה-16. בתקופה זו הופיעה גם חברת מניות בע"מ – כלומר חברה שהמניות שלה בבעלות משותפת של בעלי המניות – והפכה לגורם חשוב בתהליך הקולוניזציה של מה שהאירופאים כינו "העולם החדש".
בעת המודרנית, קיימים שוקי מניות כמעט בכל מדינה מפותחת וברוב המדינות המתפתחות.
שוקי ההון הגדולים בעולם נמצאים בארצות הברית, בריטניה, יפן, הודו, סין, קנדה, גרמניה, צרפת, דרום קוריאה והולנד.
שווי השוק הכולל של כל המניות הנסחרות בבורסות ברחבי העולם עלה מ-2.5 טריליון דולר אמריקאי בשנת 1980 ל-111 טריליון דולר עד סוף שנת 2023. נכון לשנת 2016, קיימות 60 בורסות לניירות ערך בעולם.
מתוכן, 16 בורסות מחזיקות בשווי שוק של טריליון דולר או יותר, והן מהוות כ-87% משווי השוק העולמי – אף אחד מהן לא באפריקה או בדרום אמריקה.
לפי מדינות, שוקי המניות הגדולים ביותר נכון לינואר 2022 נמצאים בארצות הברית (כ-59.9%), אחריה יפן (כ-6.2%) ובריטניה (כ-3.9%).
בורסה לניירות ערך היא בורסה שבה סוכני מניות (ברוקרים) וסוחרים יכולים לקנות ולמכור מניות, אג"ח וניירות ערך נוספים.
רבות מהחברות הגדולות רושמות את מניותיהן למסחר בבורסה.
רישום זה הופך את המניה לנזילה יותר, ולכן לאטרקטיבית יותר עבור משקיעים רבים.
לעיתים, הבורסה גם משמשת כערובה להשלמת העסקה.
מניות אלה ואחרות יכולות להיסחר גם "מעבר לדלפק" (OTC), כלומר, דרך מתווך מחוץ לבורסה.
ישנן חברות גדולות שרושמות את מניותיהן במספר בורסות במדינות שונות, כדי למשוך משקיעים בין-לאומיים.
בורסות עשויות לכלול גם סוגים נוספים של ניירות ערך, כמו ניירות ערך בעלי ריבית קבועה (אג"ח) או, לעיתים פחותות, נגזרים – אשר בדרך כלל נסחרים מחוץ לבורסה.
מסחר בשוק המניות משמעותו העברת מניה או נייר ערך מהמוכר לקונה תמורת כסף.
לשם כך, שני הצדדים צריכים להסכים על מחיר.
מטרתה של בורסה היא להקל על מסחר בניירות ערך בין קונים למוכרים, ובכך לשמש כשוק.
הבורסות מספקות מידע בזמן אמת על המסחר בניירות הערך הרשומים, וכך מאפשרות קביעת מחירים.
המשתתפים בשוק המניות נעים ממשקיעים פרטיים קטנים ועד גופים מוסדיים גדולים, שיכולים להיות מבוססים בכל מקום בעולם, כולל בנקים, חברות ביטוח, קרנות פנסיה וקרנות גידור.
פקודות הקנייה או המכירה שלהם עשויות להתבצע באמצעות סוחר בבורסה.
קונה פוטנציאלי מציע מחיר מסוים למניה, ומוכר פוטנציאלי מבקש מחיר אחר.
קנייה או מכירה ב"מחיר שוק" פירושה קבלה של כל מחיר מבוקש או מוצע.
כאשר מחירי ההיצע והביקוש תואמים – מתבצעת עסקה, על בסיס של "הגיע ראשון, נסחר ראשון", במקרה שיש כמה מציעים לאותו מחיר.
בדרך כלל, אנשים הסוחרים במניות יעדיפו בדרך כלל את הבורסה הפופולרית ביותר, כי שם יש את מספר ההזדמנויות הגדול ביותר האפשרי לעסקה, ולכן סביר שתתקבל גם עסקה במחיר הטוב ביותר.
עם זאת, תמיד היו חלופות, כמו ברוקרים שניסו לחבר בין צדדים לעסקה מחוץ לבורסה.
שווקים חיצוניים פופולריים היו Instinet ובהמשך Island ו-Archipelago (האחרונים נרכשו בהמשך על ידי נאסד"ק והבורסה לניירות ערך בניו יורק, בהתאמה).
יתרון אחד הוא חיסכון בעמלות הבורסה.
אולם, יש בכך גם בעיות כמו סיכון ל"בחירה לרעה" (Adverse Selection), כאשר למוכרים יש מידע שאין לקונים, או להפך, לגבי היבט כלשהו של המנייה הנסחרת.
חלק מהבורסות הן מקומות פיזיים, שבהם עסקאות מתבצעות על רצפת מסחר, בשיטה הנקראת "קריאה פומבית" ().
בשיטה זו, סוחרים צועקים הצעות קנייה ומכירה.
לעומת זאת, קיימות בורסות אחרות שבהן המסחר מתבצע דרך רשת מחשבים, באופן אלקטרוני – לדוגמה, בורסת נאסד"ק.
הבורסה לניירות ערך בניו יורק (NYSE) היא בורסה פיזית, עם שוק היברידי שמאפשר מסחר גם דרך מחשבים וגם על רצפת המסחר.
פקודות שמבוצעות על רצפת המסחר עוברות דרך חברי הבורסה, ומשם לברוקר, שמגיש את הפקודה לעמדת מסחר עבור הסוחר הייעודי (DMM) של אותה מניה.
תפקידו של הסוחר הייעודי הוא לשמור על שוק דו-צדדי, ולהציע קנייה או מכירה כשאין קונים או מוכרים אחרים.
אם יש פער בין הביקוש להיצע – ייתכן שה-DMM ישתמש במשאבים שלו כדי לסגור את הפער.
לאחר ביצוע עסקה, פרטי העסקה מדווחים ל"טייפ" (סרט הדיווחים), נשלחים לחברת הברוקראז', והיא מדווחת למשקיע שביצע את הפקודה.
מחשבים ממלאים תפקיד חשוב במיוחד במסחר ממוחשב.
נאסד"ק היא בורסה אלקטרונית, שכל המסחר בה מתבצע דרך רשת מחשבים.
התהליך דומה לבורסת ניו יורק, אך שונה בכך שאחד או יותר מ"מובילי שוק" (Market Makers) של נאסד"ק מספקים תמיד הצעות קנייה ומכירה למניה מסוימת.
בורסת פריז, שכיום חלק מבורסת "Euronext" הפאן אירופית, היא בורסה אלקטרונית המבוססת על פקודות מחשב.
היא עברה אוטומציה בסוף שנות ה-80. לפני כן, פעלה בשיטת הקריאה הפומבית – סוחרים נפגשו על רצפת המסחר של ארמון ברוניאר ().
בשנת 1986 הוכנסה לשימוש מערכת "CATS", ומערכת ההתאמה בין פקודות הפכה לאוטומטית לחלוטין.
שוק המניות הוא אחד האמצעים החשובים ביותר לגיוס הון על ידי חברות, יחד עם שוקי האג"ח – אשר לרוב מאפשרים יותר אך אינם נסחרים בפומבי.
זה מאפשר לעסקים להפוך לחברות ציבוריות, ולגייס הון נוסף לצמיחה באמצעות מכירת מניות ולמכור לציבור בעלות מסוימת על החברה.
הנזילות שמספקת הבורסה מאפשרת למשקיעים למכור ניירות ערך בקלות ובמהירות – יתרון לעומת השקעות אחרות שאינן נזילות, כמו נדל"ן.
היסטורית, הוכח שמחירי מניות ונכסים אחרים הם מרכיב חשוב בדינמיקת הפעילות הכלכלית, והם יכולים להשפיע או להעיד על מצב הרוח החברתי.
כלכלה שבה שוק המניות נמצא בעלייה נחשבת ככלכלה מתפתחת.
הבורסה נתפסת לעיתים קרובות כאינדיקטור הראשי לעוצמתה הכלכלית של מדינה ולהתפתחותה.
לדוגמה, עליית מחירי מניות נוטה להתלוות להשקעות עסקיות מוגברות – ולהפך.
המחירים גם משפיעים על עושר משקי הבית ועל הצריכה שלהם.
לכן בנקים מרכזיים עוקבים אחרי התנהלות שוק ההון כחלק מהשמירה על תפקוד תקין של המערכת הפיננסית.
יציבות פיננסית היא הסיבה המרכזית לקיומם של בנקים מרכזיים.
הבורסות גם משמשות כגוף מתווך ונאמן לעסקאות, כלומר הן מבטיחות מסירה של המניות ותשלום למוכר – מה שמפחית את הסיכון לאי-עמידה מצד אחד הצדדים לעסקה.
תפקוד תקין של כל הפעילויות הללו תורם לצמיחה כלכלית – על ידי הפחתת עלויות וסיכוני יזמות, מה שמוביל לייצור מוגבר ולפעמים גם להעסקה.
המערכת הפיננסית נחשבת כתורמת לשגשוג, אם כי יש מחלוקת אם עדיף שמערכת פיננסית תהיה מבוססת-בנק או מבוססת-שוק.
שינוי מרכזי במערכת המודרנית הוא המעבר למסחר אלקטרוני במקום מסחר פיזי שמתבצע על ידי בני אדם.
אירועים כמו משבר הסאבפריים ובעקבותיו המשבר הכלכלי העולמי (2008) הביאו לבדיקה מדוקדקת יותר של מבנה שוקי ההון (כלומר מיקרו-מבנה שוק), במיוחד לגבי יציבות המערכת הפיננסית והעברת סיכונים מערכתיים.אפילו בימים שלפני הפרסטרויקה, הסוציאליזם מעולם לא היה מקשה אחת.
בתוך מדינות הקומוניזם, הספקטרום של הסוציאליזם נע מהמערכת הכמעט-שוקית והכמעט-סינדיקליסטית של יוגוסלביה, ועד לטוטליטריות הריכוזית של אלבניה השכנה.
פעם אחת שאלתי את פרופסור פון מיזס, המומחה הגדול לכלכלת הסוציאליזם, באיזו נקודה על הספקטרום של מדינתנות היה מגדיר מדינה כ"סוציאליסטית" או לא.
בזמנו לא הייתי בטוח שקיים קריטריון חד-משמעי שיכול לאפשר שיפוט ברור כזה.
ולכן הופתעתי לטובה מהבהירות והנחרצות של תשובתו של מיזס:
"בורסה היא קריטית לקיומו של קפיטליזם וקניין פרטי.
משמעותה היא קיומו של שוק פעיל בחילופי בעלות פרטית על אמצעי הייצור.
לא יכולה להיות בעלות פרטית אמיתית על הון בלי שוק מניות: לא יכול להיות סוציאליזם אמיתי אם שוק כזה קיים".
שוקי המניות ממלאים תפקיד חשוב בצמיחת תעשיות שמשפיעות בסופו של דבר על הכלכלה, בכך שהם מעבירים הון מגופים בעלי עודף כספים (חיסכון) לאלו הסובלים ממחסור (לווה).
תהליך זה מגביר את זמינות המשאבים, ותורם לצמיחה כלכלית.
מחקרים טוענים שמחירי מניות מושפעים ממגמות מקרו-כלכליות – תמ"ג, אינפלציה, אבטלה, הכנסה לאומית, השקעות, חדשנות, דמוגרפיה, סחר בינ"ל ועוד.
גורמים כמו עלייה ברווחיות חברות, ירידה בשיעורי השקעה, ירידה בפריון, והזדקנות אוכלוסייה – משפיעים גם הם.
הגורמים המשפיעים על השתתפות בשוק המניות הם רבים ומגוונים.
בין הגורמים המרכזיים נמצאים אינפלציה, דירוגי שוק, מידע על דינמיקות הבורסה, בנקים ומוסדות פיננסיים אחרים, אשר כולם משפיעים על החלטת היחידים והחברות להשתתף בשוק.
אחד הגורמים הבולטים הוא האטרקטיביות של בעלות על מניות, בזכות הפוטנציאל לרווח גבוה יותר לעומת כלים פיננסיים אחרים, מה שמושך משקיעים רבים.
בנוסף, גורמים אזוריים וארציים משחקים תפקיד חשוב בשיעור ההשתתפות בשוק המניות.
לדוגמה, בארצות הברית ישנם פערים משמעותיים בין מדינות שונות בשיעורי ההשתתפות, שלא תמיד ניתנים להסבר רק לפי עלות ההשתתפות, מה שמעיד על השפעת גורמים נוספים, כמו תרבות אזורית, זמינות של מידע או רגולציות מקומיות.
גורמים התנהגותיים הם גם שחקן חשוב בהשתתפות בשוק, כפי שנראה משיעורי השתתפות נמוכים בשוק המניות בגאנה, שם התנהגות המשקיעים עשויה להיות קשורה לאי יציבות כלכלית או למודעות פחותה להזדמנויות השקעה.
בנוסף, משתנים כמו משאבים טבעיים, מיקום גאוגרפי, יציבות פוליטית, מדיניות סחר ליברלית, השקעות חוץ ויכולת תעשייה מקומית יכולים להשפיע על רמות ההשתתפות בשוק המניות, כשלכל אחד מהם תפקיד חשוב בקביעת מידת הגישה והנגישות למשקיעים.
שינויים במחירי מניות לרוב נובעים מגורמים חיצוניים כמו מצב סוציו-אקונומי, אינפלציה, שערי חליפין.
ההון האינטלקטואלי של חברה לא משפיע על הרווחים הנוכחיים, אבל כן על הצמיחה העתידית של התשואה.
תאוריית השוק היעיל טוענת שמחירי נכסים משקפים את כל המידע הזמין באותו רגע.
הגרסה ה"קשוחה" – לא מסבירה אירועים כמו הקריסה של 1987, אז נפל מדד דאו ג'ונס ב-22.6% ביום אחד – הירידה היומית הגדולה בתולדות ארצות הברית.
מחקר מעמיק לא הצליח למצוא גורם סביר אחד לכך – דבר שמרמז שמחירים יכולים להשתנות בצורה קיצונית גם בלי מידע חדש או סיבה נראית לעין.
גרסה "רכה" – טוענת שלא ניתן להרוויח באופן עקבי מהתנהגות לא תקינה של השוק, גם אם השוק עצמו לא תמיד נמצא בשיווי משקל.
למרות זאת, מחקרים מראים שהשוק נוטה להתנהגות מגמתית לאורך זמן, ולא אקראית לחלוטין.
יש הסברים חלופיים לכך, כמו תגובות יתר לשינויי סיכון מוערך, שימוש באסטרטגיות כמו סטופ-לוס, ומודל הערכת סיכונים.
ההסבר הסביר ביותר הוא שהתפלגות מחירי השוק אינה גאוסיאנית – מה שמערער את תקפות תאוריית השוק היעיל.
למשל, ניתן משקל להשפעת גורמים פסיכולוגיים.
מחקרים פסיכולוגיים מראים שהתנהגות משקיעים מושפעת מרגשות ותפיסות מוטעות.
לדוגמה, סדרה של חדשות חיוביות עשויה לגרום לתגובה מוגזמת ולעליית מחירים.
רווחים טובים מגבירים ביטחון עצמי, ומפחיתים את הסיכון הנתפס.
תופעה נוספת היא "חשיבה קבוצתית", צורת ביטוי של קונפורמיות המקשה על אנשים להחזיק בדעה השונה באופן קיצוני מהקבוצה.
מחקר אחר השווה את התנהגות השוק להימורים: בזמנים רגילים השוק מתנהג כמו רולטה – הסתברויות ידועות, לא תלויות בהחלטות שחקנים.
בזמני לחץ, השוק הופך למשחק פוקר – התנהגות עדרית.
לעיתים השוק מגיב בצורה שנראית לא רציונלית לחדשות כלכליות, גם אם אלו אינן אמורות להשפיע על הערך הפנימי של ניירות הערך.
לעיתים זו רק נראית כך – כי השוק כבר ציפה לחדשות.
בטווח הקצר, מחירי מניות יכולים להיות תנודתיים מאוד, והם מושפעים מאירועים מהירים ומרגשות.
אנשים לא תמיד רציונליים כפי שהם חושבים, ורוב פעולות הקנייה והמכירה מבוססות על תחושות ולא על ניתוח קר.
תומכי הגישה ההתנהגותית טוענים שמשקיעים פועלים לעיתים קרובות בצורה לא רציונלית, מה שגורם למחירים לא להיות מדויקים – וזה יוצר הזדמנויות לרווח.
אך לפי תאוריית השוק היעיל, כל תגובות לא רציונליות כאלה מתאזנות בשוק, ולכן המחירים נשארים רציונליים בטווח הארוך.
משתתפי שוק כוללים משקיעים קמעונאיים פרטיים, משקיעים מוסדיים (למשל, קרנות פנסיה, חברות ביטוח, קרנות נאמנות, קרנות מדדים, קרנות סל, קרנות גידור, קבוצות משקיעים, בנקים ומוסדות פיננסיים אחרים), וכן תאגידים ציבוריים הסוחרים במניות של עצמם.
גם יועצים רובוטיים (robo-advisors), שמבצעים השקעות אוטומטיות עבור משקיעים פרטיים, מהווים משתתפים מרכזיים בשוק.
בשנת 2021, שווי שוקי המניות בעולם עלה ב-26.5%, והגיע ל-22.3 טריליון דולר.
כלכלות מתפתחות תרמו 9.9 טריליון דולר, בעוד שכלכלות מפותחות תרמו 12.4 טריליון דולר.
אסיה ואוקיאניה היוו 45%, אירופה 37%, אמריקה 16% ואפריקה 2% מהשוק העולמי.
השקעה עקיפה מתבצעת דרך החזקת מניות באמצעות קרנות נאמנות או קרנות סל.
השקעה ישירה פירושה בעלות ישירה על מניות.
השתתפות עקיפה דרך חשבונות פנסיה עלתה מ-39.3% ל-52.6%, כשהערך החציוני של החשבונות עלה מ-22,000 ל-45,000 דולר.
ההבדל בין גידול ההשקעות הישירות לעקיפות מיוחס למבנה המס: השקעות בקרנות פנסיה אינן ממוסות עד למשיכה, בעוד שמניות בבעלות ישירה ממוסות גם על הרווחים וגם על הדיבידנדים, ולכן הקוד המס הנוכחי מעודד השקעה עקיפה.
השתתפות לפי רמת הכנסה ועושר
קיימים הבדלים ניכרים בשיעורי השתתפות ובשווי ההחזקות בין שכבות הכנסה.
בחמישון התחתון רק 5.5% מחזיקים מניות ישירות ו-10.7% מחזיקים מניות בעקיפין (חשבונות פנסיה).
לעומת זאת, בעשירון העליון 47.5% משתתפים ישירות ו-89.6% משתתפים בעקיפין.
השווי החציוני של מניות בבעלות ישירה בחמישון התחתון הוא 4,000 דולר, בעוד שבעשירון העליון הוא 78,600 דולר.
מבחינת השקעות עקיפות – 6,300 דולר מול 214,800 דולר בהתאמה.
מאז המשבר הכלכלי של 2008, שיעורי ההשתתפות של משקי הבית במחצית התחתונה ירדו מ-53.2% ל-48.8%, בעוד שבעשירון העליון עלו קלות מ-91.7% ל-92.1%.
נמצא כי בתים שבראשם עומדים לבנים מחזיקים מניות בשיעורים גבוהים בהרבה מאפרו-אמריקאים והיספנים.
משקי בית של זוגות נשואים משתתפים יותר מהממוצע: 25.6% ישירות ו-53.4% בעקיפין.
מאמר מ-2003 של ויסינג-יורגנסן טוען כי עלות קבועה שנתית של 200 דולר מספיקה להסביר מדוע כמעט חצי ממשקי הבית בארצות הברית אינם משתתפים בשוק.
שיעורי השתתפות נמצאו כקשורים חזק לרמות השכלה – מה שמחזק את ההשערה כי עלויות המידע והעסקה נספגות טוב יותר אצל משקי בית משכילים.
מחקרים של כלכלנים התנהגותיים מצביעים גם על כך שסוציאליזציה וקהילות משפיעות על החלטות השקעה – אנשים חברותיים החיים באזורים עם השתתפות גבוהה צפויים להשתתף ב-5% יותר מהממוצע.
מדובר בהפחתת עלויות דרך העברת ידע קהילתי.
שוק העבדים הוא ציור משנת 1866 של האמן הצרפתי ז'אן-לאון ז'רום.
הוא מתאר זירת מכירת עבדים במרחב המזרח תיכוני או הצפון אפריקאי הבֶּרְבֶּרִי שבה גבר בודק את שיניה של שפחה חבשית עירומה.
הציור נקנה על ידי אדולף גופיל ב-23 באוגוסט 1866 והוצג בסלון ב-1867. הוא נקנה ונמכר מספר פעמים עד שרוברט סטרלינג קלארק קנה אותו ב-1930. מאז 1955 הוא חלק מהאוסף של מכון קלארק לאמנות.
יחד עם הציור "קסם הנחשים" של ז'רום (גם הוא בבעלות משפחת קלארק), שוק העבדים הפך לדוגמה איקונית של אמנות אוריינטליסטית מהמאה ה-19.
מקסים דו קאמפ, שביקר רבות במזרח הקרוב, כתב על הציור לאחר הצגתו בסלון של 1867. לדבריו, הסצנה מתרחשת בשוק העבדים של קהיר, והוא תיאר אותה כציור מתוך "התבוננות ישירה".
מחקרים מאוחרים יותר מטילים ספק באותנטיות התיעודית של הציור.
שרה ליס, אוצרת במוזיאון קלארק, טוענת שז'רום כנראה יצר את הציור בסטודיו שלו בצרפת ב-1866, תוך שילוב של מקורות שונים: סקיצות ממסעותיו, תיאורים ספרותיים (כמו זה של ז'ראר דה נרוואל מ-1851), ודוגמניות מקומיות.
אדוארד סטראהן ציין כבר ב-1881 שהדמות המרכזית דומה מאוד לזו המופיעה ב"קלאופטרה וקיסר" של ז'רום מאותה שנה, מה שמעלה את האפשרות שאותה דוגמנית פריזאית שימשה לשני הציורים.
כפי שציינה ליס, "יש אירוניה מסוימת עבור הצופה המיודע בראיית אותה דמות כמלכה וכשפחה גם יחד".
בהקשר של תולדות האמנות, סצנות הרמון תיארו מרחבים ביתיים של נשים בחברות מוסלמיות; גברים הופיעו בהן רק בהקשרים ברבריים או מיניים.
ציור זה מציג סביבה לא מוגדרת במזרח התיכון או בצפון אפריקה, שבה גבר בוחן את שיניה של שפחה עירומה.
תיאורי סחר העבדים של ז'רום קדמו ל"שוק העבדים", וחלקם התרחשו בעולם הקלאסי.
ב-1857 צייר סצנה דומה מאוד, "קניית שפחה", המתרחשת ביוון או רומא העתיקות, שבה ההבדלים הגזעיים בין קונה, מוכר ועבד אינם בולטים כל כך.
העבדים המתוארים לעיתים שונים בצבע עורם (כמו ב"שוק העבדים" מ-1871); בכל המקרים נמכרות נשים, כשגברים משמשים כקונים או מוכרים, אך ברקע של "שוק העבדים" ניתן לראות קונים בוחנים גבר עירום כהה עור, וברקע של "שוק עבדים ברומא העתיקה" (1884 לערך) נראים שני עבדים גברים, אחד שחור ואחד לבן.
דוגמה נוספת לתיאור עבדות בידי ז'רום, הפעם בהקשר שונה, היא "Cave Canem" (1881).
ביצירה זו מרומא העתיקה נראה אדם כבול בשרשרת וענוק קולר, היושב תחת הכתובת "Cave Canem" - האזהרה הלטינית "היזהר מן הכלב".