tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באותו חודש נוספו לצוות השחקנים ויקטוריה סמורפיט ואיידן טרנר.
במאי 2023 הליהוק הסתיים עם הליהוק של לארה פיק ודייוויד קלדר.
יריבים היא הסדרה הראשונה ששצולמה ב-TBY2, מתקן חדש של אולפני Bottle Yard בהנגרוב, בריסטול.
הצילומים התרחשו גם בטטברי, גלוסטרשייר
הסדרה יצאה בבריטניה ובעולם, כולל אוסטרליה, ב-Disney+ ובארצות הברית ב-Hulu ב-18 באוקטובר 2024.
באתר Rotten Tomatoes הסדרה קיבלה את הציון 94% עם דירוג ממוצע של 7.7/10, בהתבסס על 17 מבקרים.
באתר Metacritic הסדרה קיבלה את הציון %84, ציון ממוצע של 12 מבקרים.
יריד מדינתי הוא יריד חקלאות, תעשייה ובידור הנערך אחת לשנה בכל אחת ממדינות ארצות הברית.
מטרתו לשמש במה להצגת הישגים חקלאיים ומסחריים, לצד הצעת פעילויות תרבות, בידור ופנאי רחבות היקף.
הירידים המדינתיים מהווים חלק חשוב מהמסורת האמריקאית ומשקפים את הקשר בין חקלאות, תעשייה וחיי קהילה.
היריד המדינתי הראשון נערך בשנת 1841 בעיר סירקיוז שבמדינת ניו יורק.
האירוע זכה להצלחה גדולה ונערך בשנה שלאחר מכן בעיר אולבני.
בהמשך נדד היריד מדי שנה בין ערים שונות במדינה, בהן אובורן, באפלו, אלמירה, ניו יורק סיטי, פוקיפסי, רוצ'סטר, סרטוגה ספרינגס, יוטיקה ווטרטאון.
בשנת 1889 התמקם היריד באופן קבוע בסירקיוז, לאחר שחברת "סירקיוז לנד" תרמה לחברה החקלאית שטח של כ־100 דונם במחוז אונונדגה, שם נבנה מתחם הירידים הקבוע..
הצלחתו של היריד המדינתי של ניו יורק במאה ה־19 הביאה מדינות נוספות בארצות הברית לאמץ את המודל, ובתוך שנים ספורות נוסדו ירידים מדינתיים בכל רחבי המדינה.
כל יריד שיקף את מאפייני החקלאות המקומיים ואת מסורות התרבות של המדינה (states) שבו נערך.
הירידים תרמו להתפתחות החקלאות האמריקאית באמצעות עידוד שימוש בטכנולוגיות ובשיטות עבודה חדשות, טיפוח חדשנות ויצירת תחושת זיקה בקהילות המקומיות.
במחצית השנייה של המאה ה־19 נוספה לירידים בארצות הברית חדשנות משמעותית – מתחם ה"מִידוֵויי" ("Midway").
מתחם זה נועד לשמש אזור נפרד מן התצוגות החקלאיות והמסחריות, ובו הוצעו למבקרים מתקני שעשועים, משחקים, מופעי בידור ודוכני מזון.
הרעיון זכה לפרסום רחב במסגרת התערוכה העולמית בשיקגו בשנת 1893, שבה הוקם מתחם בידור גדול שנחשב לאב־טיפוס למתחמי מידוויי בירידים שבאו אחריה.
בהדרגה הפך המידוויי לאחד המרכיבים המרכזיים של הירידים המדינתיים והמחוזיים, והוא שימש גורם מרכזי בהרחבת קהל היעד שלהם מעבר למבקרים בעלי עניין חקלאי גרידא.
שילובו של המידוויי תרם להפיכת הירידים לאירועי תרבות ובידור רבי־משתתפים, ולביסוסם כאירועים פופולריים המשלבים תערוכה חקלאית לצד פעילות פנאי המונית.
התפתחות חשובה נוספת בירידים בארצות הברית הייתה שילובם של ארגוני נוער חקלאיים, ארגונים אלה הוקמו במטרה לעודד צעירים לעסוק בחקלאות, לטפח מיומנויות מנהיגות ולהעמיק את המעורבות הקהילתית.
פעילותם במסגרת הירידים תרמה לעיצוב דמותם של האירועים והכשירה דור חדש של חקלאים ומובילי תחום החקלאות בארצות הברית.
עם התפתחות הירידים בסוף המאה ה־19 וראשית המאה ה־20, הם חדלו להיות אירועים חקלאיים בלבד והפכו למוקדי תרבות וחברה מרכזיים בארצות הברית.
הירידים שימשו מקום מפגש לאנשים מקהילות ורקעים שונים, שאיפשר להם לחלוק חוויות ולהציג הישגים משותפים.
בתקופה שקדמה להתפתחות אמצעי התקשורת ההמונית ותחבורה נגישה, שימשו הירידים כאחת ההזדמנויות הבודדות למפגש בין תושבי כפר ועיר ולחילופי רעיונות.
שתי מלחמות העולם הציבו אתגרים משמעותיים בפני הירידים בארצות הברית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה והשנייה שימשו מתחמי ירידים רבים לצורכי הצבא, ובהם מחנות אימונים, מחסני אספקה ומגורים זמניים לחיילים.
במקרים אחדים הופסק קיומם של הירידים לחלוטין, משום שהמשאבים הופנו למאמץ המלחמתי.
כך למשל, היריד המדינתי של ניו יורק לא התקיים בשנים 1942–1947 לאחר שמתחם היריד הוסב לבסיס צבאי.
בירידים שנמשכו למרות המלחמות ניתן דגש מחודש לערכים לאומיים: האירועים שימשו להעלאת המורל, לחיזוק תחושת הפטריוטיות, ולגיוס כספים לטובת מטרות הקשורות למאמץ המלחמתי.
הירידים המדינתיים במאה ה־21 משלבים בין מסורת חקלאית לבין בידור עממי.
תצוגות בעלי חיים ותחרויות גידולים נותרו רכיב מרכזי, לצד פעילות חינוכית בהובלת ארגוני נוער.
ארגונים אלה מקיימים פרויקטים ותחרויות שמטרתם לעודד מעורבות צעירים בחקלאות ובקהילה.
במקביל התחזקה תרבות המזון כגורם משיכה עיקרי, עם דוכני אוכל ייחודיים ומנות חדשניות שהפכו לאטרקציה בפני עצמה.
בנוסף כוללים הירידים מתקני שעשועים, ומופעי בידור.
לצד הפעילות החקלאית, היריד המדינתי כולל מרכיב בידורי נרחב.
במסגרת זו מתקיימות הופעות מוזיקה של אמנים מקומיים ולעיתים גם הופעות של זמרים ולהקות בעלי שם לאומי.
בנוסף נכללים בתוכנית מופעי קרקס, אקרובטיקה, קסמים והיפנוזה, לצד תחרויות נוער והופעות חובבים.
במרבית הירידים פועל מתחם שעשועים ("Midway") הכולל מתקני לונה פארק נודדים כגון גלגל ענק, רכבת הרים וקרוסלות, וכן דוכני משחקי יריד.
מופעי ספורט מוטורי – דוגמת מרוצי רכב, משיכת משאיות ותצוגות טרקטורים – נפוצים אף הם.
אירועי זיקוקים משמשים לעיתים קרובות כאירועי סיום חגיגיים.
יריבות לוהטת היא סדרת טלוויזיה קנדית מסוגת דרמת ספורט רומנטית.
הסדרה נוצרה, נכתבה ובוימה על ידי , בהתבסס על סדרת הספרים "Game Changers" מאת .
הסדרה מגוללת את סיפורם של שני שחקני הוקי קרח יריבים, שיין הולנדר (הדסון ויליאמס) ואיליה רוזנוב (קונור סטורי), אשר מאחורי האיבה שביניהם מסתתר רומן סודי סוער.
הסדרה עלתה לשידור בקנדה ב-28 בנובמבר 2025, בשירות הזרמת המדיה המקומי קרייב , ובמקביל הופצה באזורים נוספים בעולם על גבי פלטפורמות אחרות, בהן HBO Max (במדינות באמריקה, באירופה ובאסיה) וסקיי (בריטניה, אירלנד וניו זילנד).
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות, ובפרט לשבחים על ביצועיהם של השחקנים הראשיים ועל הכימיה שביניהם.
ב-12 בדצמבר, נודע כי הסדרה תחודש לעונה שנייה.
הסדרה עלתה לשידור בישראל ב-23 בינואר 2026 ב-HBO Max.
שֶׁיין הוֹלַנְדֶר הקנדי (הדסון ויליאמס) ואִילְיָה רוזָנוב הרוסי (קונור סטורי) הם שני כוכבי הוקי קרח מצטיינים בתחילת הקריירה שלהם.
יריבותם הנפיצה על המגרש הפכה זה מכבר למופע תקשורתי, אך בסתר השניים מתגלגלים לזוגיות ארוכת שנים ומלאת תשוקה שאף אחד מהם לא רוצה להסתכן בחשיפתה.
בעוד דרכיהם המקצועיות תחת עיני הציבור הבוחנות מביאות להם תהילה והישגים, השניים נדרשים לתמרן בתוך המתח העז שבין התחרותיות והחיבור ביניהם, תוך שהם מתמודדים עם לחצי הליגה, הציפיות מחבריהם לקבוצות, והפחד מהוצאה מהארון בענף שמתגאה בקשיחות ובשתיקה.
שם השחקן/יתשם הדמותאודות הדמותהדסון ויליאמסשיין הולנדרשחקן הוקי קרח קנדי-אסייתי יליד אוטווה.
קפטן מונטריאול מטרוסקונור סטוריאיליה גריגורייביץ' רוזנובשחקן הוקי קרח רוסי יליד מוסקבה.
קפטן בוסטון ריידרססקוט האנטרשחקן הוקי קרח אמריקאי.
קפטן ניו יורק אדמירלסכריסטופר "קיפ" גריידיבריסטה בחנות שייקיםקאלן פוטרהיידן פייקחברו לקבוצה של שיין (מונטריאול) וחברו הטוב ביותרכריסטינה צ'נגיונה הולנדראמו של שייןדילן וולשדייוויד הולנדראביו של שייןקולטון סטיוארטקרטר ווןחברו לקבוצה של סקוט (ניו יורק) וחברו הטוב ביותר
הסדרה מבוססת על סדרת הספרים "Game Changers" מאת .
בשנת 2023 יוצר הסדרה פנה לראשונה אל ריד באשר לעיבוד הספרים לסדרת טלוויזיה "מצומצמת" בהיקפה.
בתחילה טירני הטיל ספק ביכולת לעבד את הסיפור ועדיין לשמר את התוכן המיני המפורש כפי שהוא מועבר בספרים.
בשונה מדרמות רומנטיות קוויריות אחרות שזכו לפופולריות, דוגמת סדרת הנעורים "עוצר נשימה", טירני הסביר כי "הדבר הכל כך שונה מהותית ב-'יריבות לוהטת' הוא יחסי מין.
וחשבתי לעצמי, 'אוקיי, האם כולם ירצו אותה כך?' והיה לי מאוד ברור שאלה דברים בלתי נפרדים.
יחסי מין הם התפתחות הדמויות; זו לא סתם סצנת מין רנדומלית בכל פרק.
[הדמויות הראשיות] לומדות זו על זו ולומדות על עצמן דרך זה".
טירני ושותפו להפקה ברנדן בריידי סיפרו כי בעת שנפגשו עם משקיעים פוטנציאליים לסדרה, הם נתקלו בהוראות "לשנות מהיסוד את הסיפור, או לשנות מהיסוד את הטון".
בינואר 2025 נחשף לראשונה כי שירות הזרמת המדיה הקנדי קרייב רכש את הסדרה לאחר שקיבל מטירני תסריט דוגמה.
בהמשך ריד אישרה זאת בפוסט בבלוג שלה.
במרץ 2025, חודש לפני תחילת ההפקה, חברת ההפצה הבריטית Sphere Abacus הודיעה כי תסייע במימון לצד קרייב ו, כדי להבטיח שחזונו של טירני לסדרה יישאר ללא פגע.
ביוני 2025 נודע רשמית, במהלך אירוע השקת לוח שידורים שנתי שערכה בל מדיה, כי הסדרה תשודר בקרייב.
טירני יצר, כתב וביים את הסדרה.
בנוסף, הוא משמש מפיק בפועל של הסדרה לצד ברנדן בריידי, באמצעות חברת ההפקות שלהם, אַקְסַנְט אֵגוּ אנטרטיינמנט.
לורי פישבורג היא מפיקת הסדרה, וריד משמשת כמפיקה מייעצת.
ב-12 בדצמבר 2025 נודע כי הסדרה תחודש על ידי קרייב לעונה שנייה, כאשר שירות הזרמת המדיה HBO Max ישתתף גם כן בהפצתה.
הודעה זו באה בעקבות עניין רב בקרב הצופים ונתוני צפייה מוצלחים עם יציאת העונה הראשונה לאור.
בנוסף, ההסכם כולל עסקאות הפצה מורחבות, שבמסגרתן הובטחו זכויות לעונה השנייה במספר שווקים בינלאומיים באמצעות זרוע ההפצה של האחים וורנר–דיסקברי ושותפים נוספים.
עונה זו עתידה להיות עיבוד של "The Long Game" (הספר השישי בסדרת "Game Changers"), המהווה ספר המשך ל-"Heated Rivalry" (הספר השני בסדרה).
הדסון ויליאמס וקונור סטורי לוהקו לתפקידים הראשיים של שיין הולנדר ואיליה רוזנוב (בהתאמה), לצד , , כריסטינה צ'נג, דילן וולש, סופי נליס וקסניה דניאלה חרלמובה.
ויליאמס היה השחקן השלישי עימו ערך סטורי "קריאת כימיה", בעוד שוויליאמס עשה זאת רק עם שחקן אחד בנוסף.
כאשר טירני שאל את סטורי מה ההתרשמות שלו, הוא המליץ על ויליאמס.
באופן דומה, ויליאמס חש שלסטורי יש "גורם אקס בלתי מוסבר", ופירט בפני טירני: "הבחור השני היה טוב, אבל עם קונור הרגשתי כאילו הוא עומד לרתק אותי למקום ולזיין אותי".
טירני התקשר לפרנסואה ארנו באופן אישי, שאל אותו אם קיבל את התסריט שלו, והוסיף: "לא כתבתי אותו עבורך, אבל אני לא יכול לשמוע את הקול של אף אחד אחר כשאני קורא אותו".
ארנו הופתע מהדבר וראה בתסריט סוג של פורנוגרפיה רכה, אך לדבריו שינה את דעתו בהמשך כשהבין את תפקידן של סצנות המין בהנעת העלילה.
צילומי הסדרה החלו באפריל 2025, ונערכו בהמילטון, בטורונטו ובמונטריאול.
פסקול הסדרה הולחן על ידי פיטר פיטר.
הפסקול יופץ ב-16 בינואר 2026 באמצעות חברת התקליטים מילאן רקורדס וכולל 34 רצועות מוזיקליות.
שני סינגלים ראשונים מתוך הפסקול, "Rivalry" ו-"It's You", שוחררו להאזנה לקהל הרחב.
בנוסף לשירים המקוריים, במהלך הפרקים שובצו שירים קיימים, בהם "Sealion" של (פרק 1), "Mangetout" של וט לג (פרק 2), של , "Lips" של (פרק 3), ו- של ט.א.ט.ו.
על פי בילבורד, בעקבות שידור שלושת הפרקים הראשונים נרשמה עלייה בנתוני ההאזנה של השירים שהושמעו באותם פרקים.
ב-9 באוקטובר 2025 פורסם קדימון הסדרה.
ב-19 בנובמבר 2025, תשעה ימים לפני עליית הסדרה בבכורה בשירות הזרמת המדיה קרייב , נודע כי HBO Max רכשה את זכויות ההפצה של הסדרה בארצות הברית ובאוסטרליה, כך שתוכל לשדר אותה במקביל לעלייתה בשאר העולם.
רכישת הסדרה על ידי HBO יוחסה בין היתר לשיח ער סביב הסדרה ברשתות החברתיות, שנוצר על ידי קהילת המעריצים של 'Game Changers' שפעלה לקידום הפצה גלובלית שלה.
ב-28 בנובמבר 2025 הסדרה עלתה לשידור בקרייב, בבכורה של שני פרקים, ולאחריהם פרק מדי שבוע, כשהפרק האחרון עלה ב-26 בדצמבר.
ב-23 בנובמבר 2025, לפני הבכורה הטלוויזיונית, שני הפרקים הראשונים הוקרנו במהלך פסטיבל Image+Nation השנתי במונטריאול.
הסדרה משודרת גם בשירות שבבעלות רשת הניו זילנדית, וכן בשירות הספרדי.
ב-19 בדצמבר, הסדרה עלתה לשידור ב-HBO Max ב.
ב-10 בינואר 2026 היא עלתה לשידור ברשת סקיי בבריטניה ובאירלנד.
ב-23 בינואר 2026, הסדרה עלתה לשידור בישראל ב-HBO Max במתכונת שידור שבועית (פרק חדש מדי יום שישי, בדומה לאופן שבו שודרה בקרייב), כשהפרק האחרון מתוכנן לשידור ב-27 בפברואר.
ב-10 בדצמבר 2025, קדימון הסדרה הוקרן במהלך משחק שנערך בין מונטריאול קנדיאנס לטמפה ביי לייטנינג.
על פי אתר האינטרנט Rotten Tomatoes, 95% מהביקורות על הסדרה היו חיוביות, על פי מדגם של 22 ביקורות.
על פי דעת הרוב, נכתב באתר כי הסרט "ג'ייקוב טירני מעבד באהבה את רומני ההוקי הרומנטיים של רייצ'ל ריד לכדי חגיגת אהבה סוחפת, לוהטת וחלומית, רוויה בכוונה קווירית אמיתית, והופך את 'יריבות לוהטת' למנצח אמיתי".
באתר Metacritic לסדרה יש ציון של 71 מתוך 100, על סמך חמש ביקורות, מה שמעיד על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
מבקרי הסדרה שיבחו בפרט את משחקם של ויליאמס וסטורי, וכן את הכימיה שבין השחקנים.
רייצ'ל קורציוס מהוושינגטון פוסט כתבה כי "פניהם לוכדות תערובת מורכבת של רגשות, הכימיה ביניהם משוגעת וסטורי [...] הצליח להשיג מבטא רוסי מרשים".
דייוויד קבאלרו מ העניק לסדרה ציון 8/10, בציינו לטובה את ההתפתחות המוצלחת והמהירה של הדמויות – הן כיחידים והן כזוג פוטנציאלי – וכן את השימוש הבולט אך עדיין נגיש בהוקי במסגרת הסיפור.
תוך מספר שבועות בלבד, פרשנים שונים בתקשורת החלו לציין את השפעותיה של הסדרה הן כסיפור קווירי והן כעיבוד של רומן רומנטי.
לאחר שידור שני פרקיה הראשונים בלבד, מגזין האופנה האמריקאי הרפרס בזאר כלל אותה ברשימת סדרות הטלוויזיה הקוויריות הטובות ביותר בכל הזמנים.
קאיה שוניאטה מ-RogerEbert.com תיארה את הסדרה כ"מהפכנית" וכינתה אותה "רק אחת הסדרות המבדרות ביותר של השנה" וכן "הסדרה הקווירית המשמעותית ביותר של השנה".
בשבוע של 7 בדצמבר 2025, הסדרה דורגה במקום הרביעי בדירוג הסדרות השבועי של אתר המודד נתוני הזרמת מדיה, בעוד באותו יום דיווח אתר , המתבסס על נתונים מפלפורמת תיעוד הצפייה שבבעלותו ובה חברים מעל ל-25 מיליון משתמשים, כי היא מדורגת במקום השישי מבחינת פופולריות.
ב-29 בנובמבר דיווח אתר FlixPatrol, המאגד נתוני צפייה מסחריים מפלטפורמות הזרמת המדיה השונות, כי הסדרה מדורגת במקום השני ברשימת עשר הסדרות הנפצות ביותר של HBO Max בארצות הברית.
הסדרה נכנסה לרשימה המקבילה באוסטרליה גם כן במקום השני, ומדורגת בעקביות מאז כסדרה המובילה מדי שבוע.
ב-12 בדצמבר 2025, עם ההכרזה על חידוש הסדרה לעונה שנייה, דווח באתר Deadline Hollywood כי הסדרה היא הסדרה המקורית הנצפית ביותר של קרייב נכון לאותה עת, עם עלייה של כמעט 400 אחוז בנתוני הצפייה במהלך השבוע הראשון מאז שיצאה לאור בפלטפורמה ב-28 בנובמבר.
יְרִיחוֹ היא עיר ברשות הפלסטינית בבקעת יריחו בדרום בקעת הירדן, כ-10 ק"מ מצפון לים המלח.
גובה העיר – כ-250 מטר מתחת לגובה פני הים – הופך אותה לעיר המיושבת הנמוכה ביותר בעולם.
יריחו היא ממקומות היישוב העתיקים בעולם, והתקיים בה היישוב העתיק ביותר שמוקף חומה כבר בשנת 9500 לפנה"ס בערך, דהיינו לפני כ-11,500 שנה.
העיר יריחו קרויה על שם פולחן אל הירח שהיה נהוג בה.
בתנ"ך שם העיר מופיע בשתי צורות כתיב: בכל התורה ובמקומות נוספים מופיעה הצורה יְרֵחוֹ.
בכל ספר יהושע ובחלק מההופעות בספר מלכים צורת הכתיב היא יְרִיחוֹ.
רק בספר מלכים מצויים שני הכתיבים בכפיפה אחת.
העיר נקראת גם "עיר התמרים" (; ו; ).
רש"י כותב ששם העיר יריחו מקורו בשורש ריח, וזאת עקב עצי בשמים שניטעו שם.
במחקר הועלתה אפשרות שהעיר, אשר שכנה בנחלת שבט בנימין, קרויה על שם שבט יריחום - אחד משבטי בני ימין ("בני הדרום") הנוודים למחצה שמקורם במסופוטמיה, ואשר ייתכן כי הם מקור שמו של שבט בנימין.
במשך שנים טענו ארכיאולוגים שיריחו היא העיר העתיקה בעולם, אבל חוקרים מודרניים מטילים בכך ספק.
יריחו היא נווה מדבר גדול באזור צחיח שכמעט ולא יורדים בו גשמים.
העיר שימשה מקום יישוב לאורך השנים בזכות המעיינות הסמוכים לה.
העיר שואבת את מימיה משני מקורות: ממעיין אלישע (עין א-סולטאן) וממעיין נערן, הנמצא במרחק של כ-3 ק"מ מצפון מערב למעיין אלישע.
ראשוני המתיישבים בתל יריחו היו ציידים-לקטים מהתרבות הנאטופית המאוחרת, לפני יותר מ-11,500 שנה, שבנו שם בתים עגולים.
בתקופה העוקבת (כ-11,500 שנים לפני זמננו), התקופה הנאוליתית הקדם קרמית א', יריחו הייתה הכפר הגדול והחשוב ביותר שהתגלה עד כה בארץ ישראל.
לפי הממצאים היה ביריחו יישוב מוקף חומה שתכליתה שנויה במחלוקת.
חומה זו ככל הנראה שימשה להגנה מפני הסחף, ולא להגנה ביטחונית.
היישוב התפרש ככל הנראה על שטח של 40 דונם, שבו נבנו בתים מעוגלים בקוטר של עד חמישה מטרים.
החומה הייתה בגובה של ארבעה מטרים ולאורכה היה מבנה מגדל, אשר יש המשערים כי הוא מגדל שמירה, אך מבנהו בתוך החומה בניגוד למגדל שמירה סטנדרטי, בגובה של 8.5 מטרים.
מגדל זה ככל הנראה היה מבנה פולחני, כפולחן של הקרנטל.
מסביב לחומה היה חפיר – תעלה גדולה, נועדה לספק אדמות לחקלאות ומים נוחים לשאיבה.
החומה והמגדל נמצאו רק בתחילת התקופה, ובתקופה הנאולית הקדם קרמית ב' אין זכר לחומה ולמגדל.
היישוב הנאוליתי ביריחו התקיים במשך מאות שנים, כשבמהלך כאלף שנים יריחו לא הייתה קיימת, ולאחר הפער היישובי נבנו בניינים רבים וחומות נוספות.
יתרונה הגדול היה בהיותה שוכנת על מעברות הירדן – סוחרים שעברו דרך מעברות הירדן נכנסו גם ליריחו.
גם מבחינה צבאית היה בכך יתרון, מפני שהאויב היה חייב לעבור דרך מעברות הירדן כדי להגיע ליריחו וגם כדי לעבור לערים אחרות.
נמצאו שרידים מועטים מהבנייה הפרסית שבאה לאחר חורבנה של העיר היהודית ביריחו בידי הבבלים.
באופן כללי אין הרבה ממצאים באזור במשך התקופה הפרסית וההלניסטית המוקדמת.
בתקופה ההלניסטית המוקדמת יריחו הופכת להיות אחוזה פרטית של אלכסנדר מוקדון לאחר שהוא כובש את האזור.
באמצע המאה השנייה לפנה"ס העיר נמצאת תחת שלטון סאלוקי והגנרל בקכידס בונה מערכת מבצרים אל מול מרד החשמונאים.
אחד מאותם מבצרים יהפוך בתקופת הורדוס למבצר קיפרוס.
לאחר הצלחת מרד החשמונאים, העיר יריחו הופכת בתקופה החשמונאית לעיר גנים ואחוזה מלכותית, המנצלת בצורה אפקטיבית את המעיינות סביבה.
בגבעות המערביות בפאתי יריחו נתגלה בית הקברות מהתקופה החשמונאית, המתוארך בין 100 לפנה"ס ועד לשנת 68 לספירה.
במערות הקבורה נתגלו גלוסקמאות יהודיות עם כתובות בעברית.
בתקופת המלך הורדוס, אוקטביוס מעניק לו שליטה מוחלטת על יריחו.
הורדוס מקים את ההיפודרום, אמות מים חדשות המביאות מים לארמונות החשמונאים.
כפי שתיעד יוסף בן מתתיהו, הורדוס מטביע את הכהן הגדול החשמונאי אריסטובולוס השלישי באחת מהבריכות במהלך משתה בארמון.
בתקופתו של הורדוס מעבר להיותה של יריחו מרכז חקלאי היושב על פרשת דרכים ראשית, היא גם הופכת לארמון החורף של האריסטוקרטיה הירושלמית.
את הורדוס ירש ארכלאוס שהקים את היישוב ארכלאיס במרחק של 12 ק"מ מהעיר, בינה לבין לפצאליס.
המלומד היווני סטראבון מתאר את העיר יריחו וסביבתה כך:
במאה ה-20 נערכו בתל יריחו מספר חפירות ארכאולוגיות, שבין השאר נועדו להשוות את הסיפור המקראי עם הממצאים הארכאולוגיים.
החוקרים השונים נחלקו בדעותיהם לגבי תיארוך השכבות באתר.
בדרך כלל, מקובלת עמדתה של קתלין קניון, אשר חפרה ביריחו בין השנים 1952 ל-1958, ולפי דעתה שרידי היישוב מהתקופות בהן היה עשוי להתרחש כיבוש העיר בתקופת יהושע, נסחפו לחלוטין במשך הזמן, והממצאים ששרדו הם מתקופות קדומות יותר.
ניסיונות להתיישבות יהודית בתקופה העות'מאנית ובתקופת המנדט
בשנת 1872 הממשלה הטורקית העמידה למכירה פומבית, שני שלישים מאדמת יריחו.
הסיבה לכך הייתה שהשלטון המרכזי החליט להטיל מס על הקרקעות.
כאשר בקשו לגבות את המס מהאריסים, אשר עיבדו את האדמות, הם הודיעו שהיות שהם נהנים רק משליש היבול, הם מוכנים לשלם רק שליש מהמס על האדמות.
השטח שעמד למכירה עמד להירכש על ידי אחד משני אישים: האחד, האפנדי מוסה פאשא אל חוסייני מנכבדי ירושלים והשני, עשיר ארמני תושב מצרים.
קבוצת יהודים מירושלים התארגנה בשם החברה לקניית אדמת יריחו, והחליטה כי היא תרכוש את השטח.
אלה כבר בחרו שם למקום "פתח תקווה".
מייסדי המקום רצו לבטא בכך את הרצון להסיר מהעיר את שם הקודם, אשר נקבע בספר יהושע במעשה עכן:
לפי דברי הנביא, עמק זה יהיה לפתח תקווה.
ראשי הקבוצה, כמו ברכישות אחרות שנעשו בארץ ישראל הציעו לחברי הקבוצה כי האדמה תרשם על שם נתינים עות'מאניים.
אך המשקיעים האירופאיים חששו לכספם וסירבו לכך שהקרקע תרשם על שם באי-כחם.
כאשר הוברר לסולטאן כי רוכשי השטח הם זרים אירופאיים, הוא הציע עבור השטח סכום העולה על זה שהוצע על ידי הקבוצה בירושלים ואדמת יריחו הייתה לאחוזת הסולטאן הטורקי.
יהושע ילין שהיה מיוזמי הרכישה אומר בסיום העסקה שלא יצאה לפועל, בשברון לב ובדאבון נפש: ו.
בהמשך הקבוצה רכשה אדמות בשפלה ובנתה עליהם את המושבה פתח תקווה, השם שניתן למושבה שהייתה מתוכננת ביריחו.
רבי אברהם משה לונץ מציין בספרו "מורה דרך בארץ ישראל וסוריה" שיצא בירושלים בשנת תרנ"א (1891) כי:
העיתון הצבי דיווח בכ"ט בכסלו א'תתכ"ה לחורבן (8 בדצמבר 1893), בכתבה תחת הכותרת "מטע-קפה ביריחו", ובהמשך הכתבה:
במהלך מלחמת העצמאות השתלטה עליו ממלכת ירדן.
בסמוך אליה הוקמו שלושה מחנות פליטים (נועימה, עין א-סולטאן ועקבת ג'בר).
במלחמת ששת הימים נכבשה העיר בידי צה"ל.
יריחו הייתה העיר הראשונה ביהודה ושומרון שהועברה לשליטת הרשות הפלסטינית בשנת 1994, במסגרת הסכם "עזה ויריחו תחילה", ההסכם הראשון מבין הסכמי אוסלו.
מסביב לעיר נבנה כביש "עוקף יריחו", שהביא לכך שישראלים שביקרו בעבר בעיר בדרכם בכביש הבקעה חדלו כמעט לחלוטין מלעבור בה.
מאז ועד תחילת האינתיפאדה השנייה בשנת 2000 הייתה יריחו שקטה, כמעט ללא אירועים אלימים ולקזינו אואסיס רב-הקומות שהוקם בעיר בשנת 1998 הגיעו ישראלים רבים.
גם במהלך האינתיפאדה השנייה הייתה העיר שקטה באופן יחסי לשאר הערים ביהודה ושומרון, התייחדה בשליטה של שוטרי הרשות הפלסטינית, ולא הפכה למוקד טרור.
עם זאת, עם תחילת האינתיפאדה, נשרף בה בית הכנסת העתיק והישיבה במקום, ומבנה הקזינו הפך לזירת ירי לעבר היישוב היהודי הסמוך ורד יריחו, ושבת מפעילות, לאחר שכניסת ישראלים לשטחי A נאסרה על ידי צה"ל.
ב-14 במרץ 2006, פשטו כוחות צה"ל על בית הכלא בעיר, כחלק ממבצע הבאת ביכורים, במטרה להביא לדין בישראל את רוצחי ומתכנני רצח רחבעם זאבי, ביניהם אחמד סעדאת, מזכ"ל החזית העממית לשחרור פלסטין, שהוחזקו בכלא ועמדו להשתחרר בעקבות עליית החמאס.
לפי מפקד אוכלוסין שערכה הרשות הפלסטינית ב-2007, התגוררו בעיר 17,515 תושבים ובנפה כולה עוד כ-23,000 תושבים.
בעיר קיים מיעוט של נוצרים.
אזור יריחו הוא האזור הכי פחות מאוכלס ברשות הפלסטינית, ובניגוד בולט למחנה הפליטים הסמוך, יש בה גם שכונת פאר יוקרתית הכוללת בתים עם בריכות צמודות ואף מתחם מגורים מפואר בו גר בעבר יאסר ערפאת.
ביריחו אתרים ארכאולוגיים מתקופות קדומות כמו תל א-סולטאן, בו כנראה הייתה העיר הקדומה מימי יהושע בן נון, ארמונות החורף מימי בית שני ומהתקופה הביזנטית בארץ ישראל – בתי הכנסת וארמון הישאם.
התל המרכזי ביריחו, ידוע גם בשם תל א-סולטאן, גובהו 21 מטר ושטחו 40 דונם.
בחפירות בתל נמצאו שרידים מתקופות קדומות, שנבנו אחת על גבי רעותה.
התקופה הקדומה ביותר מתוארכת בקירוב ל-9500 לפני הספירה, לתקופה הנאוליתית, במה שנראה כמקדש של ציידים.
כמה שכבות שמעליה אף הן מהתקופה הנאוליתית, ובהן ממצאים רבים כמו המגדל העגול שקוטרו 8.50 מ', והשתמר לגובה של 7.70 מ'.
ליבתו של המגדל מולאה באבנים, וגרם מדרגות הוביל לראשו.
התגלו גם גולגולות אדם מכוירות בטין (לצורך פולחן אבות כנראה) וכלים שונים.
שכבה נוספת בולטת היא מהתקופה הכנענית הקדומה (האלף ה-4 לפנה"ס) שבה נדדו מבחוץ תושבים חדשים לארץ, שמנהגיהם היו שונים מהמקובל שם.
תקופה זו נחשבת לראשית התקופה העירונית.
בתקופה זו הפסיקו לקבור את המתים מתחת לבתים ועברו לקוברם במערות קבורה.
מהתקופה הכנענית התיכונה, שבה לראשונה מוצאים שם קברים נפרדים.
מעיין אלישע או עין א-סולטאן הוא מקור המים החשוב של העיר.
הוא נובע לרגלי התל העתיק של העיר "תל א-סולטאן".
מימיו ידועים באיכותם – תכולת הכלור נמוכה מ-30 מ"ג לליטר.
נפח הזרימה השנתי הוא 5.4 מיליון מטרים מעוקבים.
המעיין מצטיין בשפיעה יציבה כל ימות השנה .
המסורתית היהודית מזהה מעיין זה עם המעיין בסביבות יריחו, אשר בספר מלכים מסופר כי אלישע הנביא ריפא את מימיו בדרך נס ().
בשנת 1546 התרחשה רעידת אדמה חזקה, אשר בעקבותיה מי המעיין נמהלו באדמה אדומה – אולי בשל שכבה בזלתית בקרקעית המעיין – ובמשך ארבעה ימים נראו כדם.
אורך תעלות המים היוצאות מהמעיין להשקיה מגיע ל-36 ק"מ.
ב-1986 ו-1994, נערכו חפירות במערות "כתף יריחו", מול מנזר הקרנטל בוואדי אל-מפג'ר (מערת אביאור ומערת הסנדל).
במהלכן נמצאו חלקים מ-19 תעודות כלכליות, שתים מן התקופה הפרסית והיתר מן המאות הראשונה והשנייה לספירת הנוצרים.
מלבד זאת, נמצאה כמות גדולה של עצמות אדם, 29 מטבעות (המאוחרים מימי הדריאנוס), כלי חרס רבים, תכשיטים, כלי זכוכית, מסרקי עץ, ראשי חיצים, חלקי סנדלים מסומרים, וחומר אורגני הכולל פירות וגרעינים שונים.
עד גילוין של תעודות כתף יריחו, רווחה הדעה בעקבות תיאוריו של יוסף בן מתתיהו, כי יריחו ננטשה לאחר המרד הגדול וכי תשתית מפעלי המים באזור יריחו לא חודשה אחריו.
דומה שעם גילוין של תעודות אלה, אשר תוארכו בחלקן לימי דומיטיאנוס, טראיאנוס, ואדריאנוס, התקבלה הגישה במחקר כי נאת יריחו הייתה מיושבת עד לסוף מרד בר כוכבא.
מצב השתמרותן של רוב התעודות שהתגלו בכתף יריחו, אינו טוב.
עם זאת, ניתן לראות שהנושאים בהם עסקו, מתאימים למידע הידוע לגבי אופייה החקלאי של יריחו וענפי הפרנסה שלה.
נאת המדבר של יריחו נהנתה מכמויות מים גדולות שמקורם במעין אלישע, עין דוק, עין נועימה, עין אבו שושה, עין עוג'ה, עין פארה ועין פואר.
אלה איפשרו גידולים חד שנתיים, כגון דגנים, קטניות וירקות, וגידולים רב שנתיים כגון תמרים, גפנים, אפרסמון ועצי פרי שונים.
לפי תיאוריו של יוסף בן מתתיהו, הוערך שטחה החקלאי של יריחו בכ-15,000 דונם
ארמונות החורף ואחוזת המלך ביריחו
ארמונות החורף החשמונאים ואחוזת המלך ביריחו הם מכלול של מבנים מתקופת בית שני אשר נחשפו במערב בקעת יריחו, סמוך לפתחו של נחל פרת ולדרך הרומית, היורדת מירושלים ליריחו.
באתר בולטים שני תילים: הדרומי, תולול אבו אל-עלייק והצפוני, 400 מטר מהראשון, על שפת ואדי שק א-דאבי, הנשפך לנחל פרת.
המבנים תוארכו לתקופות החשמונאים והרומאית.
בין השאר התגלו ארמונות החשמונאים מימי תקופת בית שני, ובהם ארמונו של אלכסנדר ינאי וארמון הורדוס.
וכן, מבנים רבים כמו אמת מים, ברכות שחייה, בתי מרחץ, מקוואות, אמבטיות, גנים, רצפות פסיפס, קולומבריום לגידול יונים וגיתות ליין.
נוכחות הצבא הרומאי בסביבות יריחו
כתובת לטינית שנמצאה בסביבות יריחו ועכשיו נמצאת בפטריארכיה הארמנית, מתוארכת לתקופת הקיסרים מרקוס אורליוס ולוקיוס ורוס (161-169 לספירה).
בית הכנסת שלום על ישראל
החוקרים זיהו את רצפת הפסיפס בגודל 10 על 13 מטר כבית כנסת עתיק, בזכות הציורים של ארון הקודש, מנורה, שופר, לולב, והכתובת "שלום על ישראל", שהיא המקור לשמו של בית הכנסת.
בשנת 1986 רשות הגנים הלאומיים רכשה את הבניין.
באותה שנה נוסד מניין קבוע במקום, ובשנות ה-90 המוקדמות, התחילו קבוצות לימוד ושיעורים.
במהרה התפתחה ישיבה בבית הכנסת העתיק.
במסגרת הסכמי אוסלו (1993) נמסרה העיר יריחו לרשות הפלסטינית, אך נכתב בהסכמים כי הכולל שפעל במקום - ימשיך לפעול.
סעיף זה בהסכם הופר, ולא הותר לחברי הכולל להישאר שם.
בראש השנה תשס"א, בליל ה־12 באוקטובר 2000, פורעים ערבים נכנסו לבנין הישיבה, השחיתו סידורים וריהוט, ושרפו את הקומה השנייה.
כיום הספר נמצא במבואות יריחו.
בשנת 2010 החלו תפילות מאורגנות במקום בליווי צה"ל ובתיאום הרשות הפלסטינית.
בשלהי שנת תשפ"ב (2022) הוחלט להקים מחדש את הישיבה שפעלה במקום.
בית כנסת העתיק בנערן ממוקם כ-5 ק"מ צפונית ליריחו בגדה המזרחית של ואדי מכוך (נ"צ 1903.1447).
האתר שוכן ליד חורשת עצים גדולה.
באתר ישנו פסיפס גדול (מעט גדול יותר מהנמצא בבית הכנסת שלום על ישראל) הכולל גלגל המזלות ועוד וגם אבן שהיה כנראה בסיס לתיבה.
בשנת 1921 נחשף הפסיפס על ידי 2 אבות דומינקנים.
האתר נשכח ונתגלה שוב על ידי יחידה של צה"ל שהתאמנה במקום בשנות ה-70. כיום האתר נטוש אך מגודר ונעול.
ח'רבת אל-מפג'ר הוא אתר ארכאולוגי כ-5 קילומטרים צפונית ליריחו.
המקום מכיל מספר מבנים מלכותיים מפוארים שהחלו להיבנות ב-743–744 לספירה על ידי אל ווליד יבן יזיד אך לא הושלמו בטרם נהרסו ברעש שביעית ב-747. יוצא מן הכלל הוא בית המרחץ שבמקום שהיה בשימוש, ושרידיו מכילים פסיפסים ועבודות סטוקו שרבים מהם הועברו למוזיאון רוקפלר בירושלים.
האתר היה גן לאומי ישראלי, וכיום הוא בניהולה של הרשות הפלסטינית.
תל אל סמרת - 600 מטר מדרום לתל א-סולטאן, תל מלאכותי שהיה בסיסו של היפודרום בתקופה הרומית.
תל חאסן, שבו נמצאו שורה של כנסיות מתקופות שונות.
אמת מים ממזרח לעיר מצויה אמת מים רומאית המובילה מים ממעיינות.
על פי המסופר בספר יהושע הייתה יריחו העיר הראשונה שכבשו בני ישראל בכניסתם לארץ ישראל.
בני ישראל הקיפו את חומת העיר הבצורה פעם אחת ביום במשך שבוע, כאשר בראשם הולכים שבעה כהנים ביחד עם ארון הברית, וביום השביעי הקיפו שבע פעמים, תקעו בשופרות והריעו, ואז החומה נפלה תחתיה, והם פרצו לתוך העיר, כבשו ושרפו אותה.
בימי דוד יריחו מוזכרת כמקום נידח: .
ב מסופר על חִיאֵל בֵּית הָאֱלִי (מבית אל), שבתקופת אחאב מלך ישראל, בנה את יריחו מחדש, והתקיימה בו קללת יהושע.
בהמשך () מצוין שיריחו הייתה משכנם של בני הנביאים.
מכאן ניתן להסיק שמשנבנתה יריחו מחדש – לא היה איסור להתיישב בה.
ישו ריפא עיוורים ליד יריחו לפני צליבתו.
ירידת הדורות או נתקטנו הדורות ביהדות, היא השקפה הרואה את הדורות הקדומים ביהדות כמדורגים גבוה יותר, במישורים שונים.
כך, נטען לעיתים שבימים עברו רמת הקרבה של האנשים לאל, הייתה גבוהה יותר, וכן שהרמה האינטלקטואלית שלהם הייתה מפותחת יותר.
מאמרים שונים בתלמוד עומדים על היחס והזיקה בין אנשי תקופתם ("דורות אלו"), לאנשים מתקופות קדומות יותר.
כך, למשל, קובע המאמר התלמודי:
מאמר זה פורש בדרך הפשט, כבוחן את הזיקה והיחס בין דורות העבר לעתיד, כשהוא מסכם שלדורות הקודמים דרגה גבוהה יותר.
כך הוא משתמש בביטויים נאצלים יותר ביחס לקודמים, ופחותים יותר ביחס להווה; כך עומד מלאך בעבר מול אדם בהווה, או אדם בעבר מול חמור בהווה.
מאמר נוסף המבטא את ירידת הדורות, קיים במסכת עירובין ():
גם אמרה זו מזהה את עליונות דורות העבר על בני ההווה, בעיקר ב"גודל לִבן".
באמרה זו אף מודגשת ההידרדרות במהלך ההיסטוריה.
ביטוי מפורסם להשקפה זו נמצא בכתבי הגר"א:
שאלה מרכזית היא, באילו תחומים מתבטאת ירידת הדורות.
דעות שונות נאמרו בעניין, אולם באופן כללי ניתן למנות כמה תחומים מרכזיים שבהם צוינה פחיתות של ההווה ביחס לעבר.
כך מבחינת הקשר של האדם לאל, חלה ירידה הדרגתית; תופעה זו מתאפיינת בהפסקת הנבואה והנביאים, וכן בביטול רוח הקודש ().
גם רמת הצדיקות והאדיקות האישיים פחתו במהלך ההיסטוריה, כפי שמסתבר במאמר "אם ראשונים בני מלאכים - אנחנו בני אנשים" דלעיל; אף שהיו שהסבירו שגם במאמר זה הכוונה היא להידרדרות הקשר בין האדם לאל.
בין כך ובין כך, למאמרים אלו השלכות מרחיקות לכת, בנוגע לתחומים כגון פרשנות התלמוד, פסיקת הלכה, ובכלל קבלת כל דבר שנאמר בפי הקדמונים.
לאמור, הטיעון אד הומינם, שנחשב ככשל לוגי במדע רגיל, אינו כשל כלל במסורת, שלא רק שכל כולה מבוססת על הדורות הקודמים, אלא שגם מקיימת תחושה ברורה שהקדמונים היו חכמים בהרבה.
אחת ההשלכות הבולטות היא בנוגע לחלוקה בין התקופות בנוגע לפסיקת ההלכה.
כך, האמוראים לא חלקו על התנאים; הגאונים לא חלקו על האמוראים; והאחרונים לא חלקו על הראשונים.
באופן יוצא דופן הרשו לעצמם הראשונים לחלוק על הגאונים (תוך פולמוס סוער על כך), וייתכן שתופעה זו קשורה לרציונליזם שהלך והתפשט באותה תקופה, ואתו האמונה בכוחו של השכל להכריע גם נגד קדמונים.
גישה חלופית בנוגע לחלוקת התקופות מציג הכסף משנה, שאומר שמיום חתימת המשנה והגמרא, קבלו על עצמם חכמים שלא לחלוק על חכמי התקופה הקודמת.
אמנם, לעיתים נלקחו תחומים אלו אף לפחיתות פיזיולוגית; כך היו שכתבו (בנוגע ליחס שבין שיעור האגודלים והביצים המוזכר בגמרא, ואשר לפי מדידתם היה שונה) "וידוע שהדורות הולכים ומתמעטים, ואי אפשר שהאגודל שלנו גדול יותר מהאגודלים שהיו בימי חכמי הש"ס, ועל כורחך הביצים בזמננו נתמעטו".
ביצה היא אמת מידה מזמן הגמרא שנמדדת על ידי אגרוף עם האגודל פתוח, והכוונה היא שאם האגודל קטן גם המידה התמעטה.
לעומת זה קיים הסבר אחר למאמרים אלה בתלמוד.
לפי הסבר זה כל אמרות חז"ל על ירידת הדורות מציינות מצב עובדתי ובלתי רצוי, אך אין בהן כדי להצביע על תהליך מחויב, כלומר טבע מוכתב של העולם.
די לנו בדברי אליהו: .
כלומר, אליהו טוען, שהוא אינו מצדיק את קיומו (ולכן מבקש מה' שייקח את נפשו) רק משום שאינו טוב יותר מאבותיו; מסתבר, אם כן, שייתכן - ואף רצוי - שהאדם יהיה טוב מאבותיו.
המצב שחז"ל מדברים עליו הוא מצב עובדתי בלבד, שחייבים לשפרו, ולא מצב מחויב.
את מושג "ירידת הדורות" כסגולה מחויבת, מותנית, כטבע העולם יצר לראשונה הרשב"ץ לצורך היתרו לאיסור הנאה מדברי תורה.
ההנמקה הסופית שלו הייתה "עת לעשות לה' הפרו תורתך".
אלא שיש צורך להסביר מה קרה.
הרי "עת לעשות" מחייב שינוי כלשהו שהתרחש ובגינו מוכרחים לשנות ולהתיר את מה שהיה אסור.
ומפני זה נקנה לאימרות אלה משמעות חדשה- הדורות יורדים כל פעם באופן מותנה או טבעי וכתוצאה כעת לא מסוגלים האנשים לעמוד במה שפעם עמדו, לכן חייבים להתיר את האסור.
רבי אברהם אבן עזרא חלק על רעיון ירידת הדורות, וטען שכל בני האדם שוים בכל הדורות ואין עדיפות למוקדם על פני המאוחר בנוסף מספר פרשנים ראו בכמה מקורות בספרות חז"ל, ככאלו המצביעים דווקא על תפיסה התקדמותית של העולם.
כך לדוגמה זיהו את המאמר במסכת עבודה זרה () הקובע "ששת אלפים שנה הוי העולם; שני אלפים תוהו, שני אלפים תורה, שני אלפים ימות המשיח", כהוכחה לכך שקיימת הדרגתיות שהולכת ומשתבחת.
גישות אלו ראו גם בחזונות אחרית הימים המובאים בספרות התורנית, עדות להתקדמות העולם.
הפרשנות המסבירה את האבולוציה כמצביעה על כך שהעולם מתפתח, מהווה אבן יסוד אצל הוגים יהודים שונים.
כך הרב אברהם יצחק הכהן קוק קיבל את תורת ההתפתחות, וראה בה את התהליך המתרחש בעולם, וכך הוא כותב:
"תורת ההתפתחות, ההולכת וכובשת את העולם כעת, היא מתאמת לרזי עולם של הקבלה, יותר מכל התורות הפילוסופיות האחרות...
וכשחודרים בתוכיותו של יסוד ההתפתחות המתעלה, אנו מוצאים בו את העניין האלוהי מואר בבהירות מוחלטת...
ההוויה כולה מתפתחת ועולה כשם שהדבר ניכר בחלקים ממנה".
תפיסתו זו של הרב קוק נשענת על תפיסת התקדמות העולם של רמח"ל, אשר לשיטתו העולם הולך ומתקדם לקראת ייעודו הסופי, במסלול של עלייה (תהליך שהרב קוק קורא לו "התבסמות העולם").
תפיסה זו שונה לכאורה מפשטי המקורות התלמודיים, וייתכן שגם השקפת העולם בתרבות המודרנית, שהביאה אתה את האמונה בכוחו של השכל האנושי, כמו גם אמונה מיסטית ב"רוח" המקדמת האנושות (דוגמת ההגות ההגליאנית) הובילה לחדירתה אף ליהדות, ולהחלתה על תחומים שונים על ידי מספר רב של הוגים.
ההתנגדות לתפיסה האבולוציונית-מתפתחת ביהדות צמחה מתוך העובדה שפשטי מקורות חז"ל מציינים נקודות אחרות.
לכן, דחתה הגישה המנוגדת בתוקף את התפיסה הזו, וסיפקה הסברים נקודתיים למקורות שהעלו אנשי הגישה ההתפתחותית.
כך הוסבר המאמר במסכת עבודה זרה דלעיל בצורה אחרת, וכך אף הוסברו מקורות אחרים.
ההתנגדות אף הייתה לפן המדעי-כביכול שהוצג בידי מחזיקי השיטה ההתפתחותית.
המתנגדים טענו שקיימים מספר מדדים שונים המצביעים על הידרדרות מוסרית מהותית בתקופה המודרנית, וקשה לדבר על התפתחות.
כך מלחמות עולם כדוגמת אלו שהתרחשו במאה השנים האחרונות, וכמות נרצחים כה גדולה אשר לא הייתה בהיסטוריה - וכפי שאומר המשפט המיוחס לאלברט איינשטיין, "אינני יודע כיצד ילחמו במלחמת העולם השלישית, אבל הרביעית תתנהל במקלות ואבנים".
קיימות כמה גישות מפשרות, המקבלות בתחומים מסוימים את ירידת הדורות ובתחומים אחרים את השתבחות הדורות.
כך יש הטוענים שמצד הפרט יש ירידת הדורות, ולשיטתם הפרטים בהווה פחותים מהעבר (אמורא פחות מתנא, ראשון פחות מאמורא); אולם יש עליית הדורות מצד הכלל, כאשר כלל הדברים והמכלול גדל במשך הדורות (כגון ריבוי תורה גדול יותר בתקופת האמוראים מאשר אצל התנאים).
גישה זו נוטה להשתמש בביטוי שדורות מאוחרים הם כ"ננס על גבי ענק", והם אמנם רואים גבוה יותר, אך מצד עצמם הם קטנים יותר.
יסוד לשיטה זו ניתן למצוא עוד בימי הביניים, כאשר רבי ישעיה מטראני (הרי"ד) השתמש במשפט: "ננסים רכובים על צווארי הענקים".
משל זה נוצר בתרבות הנוכרית זמן לא רב לפניו, והוא מספר שהוא שמע אותו "מפילוסוף אחד".
לפי בנימין בראון, החזון איש בצעירותו התלבט מהי הגישה הנכונה ביחס למושג "ירידת הדורות".
בחברה החרדית, במקביל לתפיסה על "ירידת הדורות" רווח גם המושג "אכשר דרא" שמשמעו שביחס לתחום ספציפי - בהקשר אליו מוזכר הביטוי - הדור החדש טוב יותר מבחינה רוחנית לעומת דורות קודמים.
היו ששמו דגש על כך שהמקורות התייחסו באופן תמידי ליחס העבר מול ההווה, אולם אין שם בחינה של העתיד ביחס להווה.
בעקבות דגש זה, הם טענו שתקופת הגאולה (אחרית הימים), מהווה תקופה של עלייה ולא של הידרדרות.
כך כאשר קבעו הוגים אלו שתקופתם היא תקופת הגאולה, יכלו להגיע למסקנה שבתקופתם קיימת עלייה והתפתחות.
טיל יריחו הוא שם כולל לסדרת טילים בליסטיים שפיתחה ישראל החל משנות ה-60 של המאה ה-20. לפי פרסומים זרים הדגם הנוכחי הוא יריחו 3, טיל בליסטי בין-יבשתי עם טווח של אלפי קילומטרים ויכולת לשאת ראש קרב גרעיני.
לפי ההערכות, מטרתם העיקרית של הטילים היא הרתעה אסטרטגית.
היסטוריית פיתוח הטיל MD-620 יריחו
יצרנית הטיל, חברת דאסו תעופה (שהקים היהודי מרסל דאסו), פרסמה נתונים עליו, ביצועיו ונתוניו בספר יובל לחברה, שראה אור בשנת 1998. נתונים אלה פורסמו בחלקם בעיתונות הישראלית, אולם מעולם לא ניתן אישור ישראלי רשמי לקיומם של טילים אלה.
בספטמבר 1962 הזמינה ממשלת ישראל מחקר היתכנות לפיתוח טיל בליסטי, משתי חברות צרפתיות, סוד אוויאסיון ודאסו.
יכולת פעולה בכל מזג אוויר.
קצב ירי: 8 טילים בשעה ממשגר נייח.
ארבעה טילים לשעה ממשגר נייד.
זמן תגובה לשיגור טיל: שעתיים.
לבסוף נבחרה חברת דאסו תעופה, והחוזה ל"מבצע יריחו" נחתם ביום 26 באפריל 1963.
חברת דאסו תעופה הייתה אמורה לפתח 25 טילי ניסוי (שסומנו MD-620), מתוכם חמישה חד שלביים ועשרים דו-שלביים, ובנוסף לבנות את ציוד הבקרה והמשגרים.
בסיום סדרת הניסויים, הייצור הסדרתי של הטילים אמור היה להתקיים בישראל, אך לבסוף התקיים במתקני דאסו תעופה ממאי 1964 ועד ינואר 1969, כאשר חברת דאסו תעופה הייתה הקבלן הראשי לפרויקט, והעסיקה קבלני משנה:
נורד אוויאסיון לפיתוח המנועים הרקטיים (דלק מוצק)
SAGEM - לפיתוח מערכת ההנחיה של הטיל.
המנועים הרקטיים לטיל MD-620 היו נגזרת של המנוע הרקטי שפותח עבור הטיל הצרפתי VE-111 טופז.
למנוע הראשון צורפו ארבעה נחירי פליטה מתכווננים, ואילו המנוע השני צויד בנחיר פליטה יחיד וקבוע, וניהוגו התבצע בסיוע ארבעה מייצבים נעים.
בטיל הותקנה מערכת הנחיה אינרציאלית ספרתית, שאיפשרה לטיל להשיג דיוק פגיעה בשיעור של אלפית מטווח הירי.
סדרת הניסויים של הטיל יריחו 1
השיגור הראשון של טיל MD 620, ממשגר נייד, נערך בבסיס הטילים הצרפתי באיל דה לבאנט, ב-1 בפברואר 1965. בניסוי זה השלב השני היה דמי.
ב-23 בדצמבר 1965 נערך לראשונה שיגור ניסוי של טיל MD-620 בעל שני שלבים.
שיגור זה נכשל עקב בעיה במערכת ההנחיה.
שיגור מוצלח ראשון של הגרסה הדו שלבית של הטיל התקיים ב-16 במרץ 1966, והושג בו טווח של 450 ק"מ.
בסתיו 1968 נערכו 16 שיגורים, מהם 10 הוכתרו כהצלחה מושלמת, 3 הוגדרו כהצלחה חלקית, ושלושה נכשלו.
ב-3 ביוני 1967, ערב מלחמת ששת הימים, נכנס לתוקפו האמברגו שהטיל נשיא צרפת שארל דה גול על ישראל.
משלוחי נשק מצרפת הופסקו וישראל נאלצה להתמודד עם מצב חדש לחלוטין.
ב-3 בינואר 1969 הוחרף האמברגו וכלל גם איסור על ייצוא חלקי חילוף.
בסיוע המוסד הוברח לישראל באותה שנה ציוד רב כולל טילים שלמים.
רצף הפיתוח התחדש בתעשייה האווירית לישראל במפעלה בבאר יעקב.
פיתוח הטיל הבליסטי "יריחו" נמשך בישראל תחת מעטה חשאיות.
לא פורסמו באופן רשמי פרטים על השיפורים שנעשו בגרסאות מתקדמות שלו, אך ניתן ללמוד על יכולותיה הטכנולוגיות של ישראל בתחום זה מהיכולות שהופגנו על ידי משגר הלוויינים "שביט" מתוצרתה.
הטיל השני בסדרה מכונה יריחו 2 (Jericho 2 A-B).
על-פי עדות עוזר מזכיר המדינה של ארצות הברית ריצ'רד א.
קלארק בפני תת-הוועדה לענייני המזרח התיכון של ועדת חוץ של בית הנבחרים הטיל היה בפיתוח בשנות ה-80 של המאה ה-20. על-פי הערכות, הוא בעל שני שלבים ומונע בדלק מוצק.
טווחו המרבי אינו ידוע בוודאות, אך דווח כי בניסויים שנערכו בשנים 1987–2005 בים התיכון, הטיל הגיע לטווחים של 1,500-4000 ק"מ.
ראש קרב במשקל של 1000 קילו מעריכים כי ביכולותיו הוא מקביל לטיל הפרשינג האמריקני.
היריחו 3 (Jericho 3 A-B-C-D) הוא גרסה שלישית עוצמתית ומתקדמת יותר של הטיל.
זהו טיל בליסטי תלת-שלבי בין-יבשתי בעל טווח גדול מאוד.
מאחר שכל מידע על טיל זה הוא מסווג וחסוי, אין עליו מידע אמין אלא רק הערכות – לרוב על ידי גורמי ביון, מכוני מחקר וכלי תקשורת זרים – ואלה משתנות ממקור למקור באופן ניכר.
נטען כי ניסויים בטיל נערכו לראשונה ב־2008 והוא נכנס לשירות ב-2021–2011.טווחו 11.500-5000-2500-1500 ק"מ והוא בעל יכולת נשיאה של 4 ראשי קרב גרעיניים ותרמו-גרעיניים במשקל 1500 ק"ג בעוצמה של כ-30–250 קילוטון מאורניום ופלוטוניום
כל הפרסומים הזרים, כולל ב"ג'יינס אינפורמיישן גרופ", המפרסמים פרטים על הטיל הזה, מוסרים פחות או יותר את המידע שלהלן: טיל תלת-שלבי המונע בדלק מוצק ובעל כושר נשיאת ראשי קרב במשקל של 1500 ק"ג.
הטיל מסוגל לשאת או 4 ראשי חץ גרעיניים קטנים יותר הניתנים לשיגור למטרות נפרדות.
לפי הערכות המומחים, מדובר בטיל הדומה ביכולותיו לטיל "שביט" המשמש את ישראל לשיגור לוויינים.
על-פי הערכות מומחי טילים בעולם, הטווח של הטיל נע בין 5000 ק"מ עד ל-11,500 ק"מ, תלוי במשקל המטען.
המומחים אף מרחיקים לכת וקובעים כי אם הטיל נושא פצצות אטום במשקל 250 ק"ג הוא מסוגל לעבור את הטווח המקסימלי.
על-פי תמונות של הטיל הזה המופצות בעולם, ניתן לשגר את "יריחו 3" ממתקני שיגור במחפורות (כולל סילו טילים ) וגם ממערכת מתנייעת.
על-פי ההערכות בעולם, הטיל הפך למבצעי והוכנס לשימוש במהלך 2010 אחרי שנוסה בהצלחה, בפעם הראשונה, כששוגר ב-17 בינואר 2008 מבסיס פלמחים.
על-פי דיווח סודי שנמסר לקונגרס בארצות הברית כבר ב-2008, טיל מסוג "יריחו 3", עם מטען של עד 1500 ק"ג, יעניק לישראל את יכולת המהלומה הגרעינית לכל מדינות המזרח התיכון, אפריקה, אירופה, אסיה, כמעט כל צפון אמריקה, וחלקים נרחבים של דרום אמריקה וצפון אוקיאניה.
הוערך כי ישראל ייצרה 100 טילי יריחו 2 ו־100 טילי יריחו 3 עם 4 ראשי קרב גרעינים כאחד התרחישים להתמודדות נגד תוכנית הגרעין האיראנית, זאת מבלי לסכן חיי טייסים, מבלי לאבד מטוסים במסלול התקיפה או בסופו, ומבלי להיקלע לצורך לתאם את הפעולה עם מדינות זרות.
על פי פרסומים זרים ישראל מפתחת את "יריחו 4",(Jericho 4 A-B-C-D) דגם חדש של הטיל הבליסטי ארוך הטווח.
באתר "פרויקט ויסקונסין", העוסק בפיקוח על ראשי נשק גרעיני בעולם, נטען כי טווחו הוא 13.000-5000-2500-1500 ק"מ, ומדובר בטיל תלת-שלבי.
יריחו 4 יחליף את יריחו 2 שאמור לצאת משירות מבצעי עד 2036. יריחו 4 מסוגל לשאת 10-8 ראשי קרב במשקל של 4000 קילו עם מערכת הטעיה (ראשי קרב מזויפים).
ניסוי ראשון של יריחו 4 נערך בשנת 2024 ואמור להיכנס לשירות מבצעי בין 2026–2028 ישראל תייצר 100 טילי יריחו 4.
על פי פרסומים זרים, בעבר סייעה ישראל בפיתוח תוכנית הטילים הדרום אפריקאית שהתבססה בתחילה על יריחו 2, וניתן לסדרת הטילים האלו השם RSA.
הפיתוח נקטע סופית בשנת 1994 תוך כדי הפיתוח של RSA-4 שהיה אמור להיות משגר כדוגמת הדגם שביט.
ישראל מעולם לא מסרה רשמית מידע על יכולותיה בתחום הטילים הבליסטיים.
ככל הידוע ישראל לא שיגרה את טילי ה"יריחו" באופן מבצעי להשמדת מטרות אויב, אך כן השתמשה בהצגה מוגבלת שלהם לצורכי הרתעה אסטרטגית.
השימוש הראשון בטילי יריחו היה ב-8 באוקטובר 1973. במהלך מלחמת יום כיפור חשפה ישראל את טילי היריחו כך שיצולמו על ידי לווייני ריגול סובייטים תוך כדי ידיעה שהתצלומים יועברו למצרים.
החלטה זו של הרמטכ"ל דדו להציב את הטילים ולחשוף אותם ללווייני הריגול התקבלה בעקבות מידע מודיעיני שהועבר לישראל על ידי אל"ם פרופסור יובל נאמן שהיה באותה תקופה מקשר בין רה"מ לפנטגון.
המידע כלל תצלומי לוויין שבהם מצרים פרסה משגרי סקאדים בדלתה של הנילוס, ובסמוך אליהם הוצבו משאיות שלפי ניתוח המודיעין הטכנולוגי האמריקאי משמשות לנשיאת ראשי נפץ גרעיניים לסקאד, וכן מידע על אוניית משא סובייטית בדרכה לנמל אלכסנדריה אשר בעת מעברה בדרדנלים זיהה בה ביון הצי האמריקני חומר רדיואקטיבי.
אף שמאז לא ידוע על שימוש נוסף בטילים, ישראל השתמשה לפחות פעם אחת נוספת בטילים ובידע על יכולותיהם, כדי לאותת על כוונותיה.
בשנת 1990, בעיצומו של המשבר במלחמת המפרץ, חשפה ישראל חלק מן הטילים ללוויין ריגול אמריקאי, כאות לכך שקצה במדיניות ההבלגה שנכפתה עליה.
ולפי עדותו של שגריר ארצות הברית בישראל, באותה תקופה, ויליאם בראון:
ב-6 באפריל 2000 שוגר טיל בליסטי לטווח קצר מסוג "יריחו 1" מאתר השיגור וניסוי הטילים שבפלמחים לעבר הים התיכון במסגרת ניסוי טיסה.
הטיל פגע במרחק של כ-25–40 מיל (40–64 ק"מ) מהסיירת USS Anzio מסוג אגיס של הצי האמריקני, ששייטה במרחק של כ-250 מיל (402 ק"מ) מחופי ישראל.
הסיירת עקבה אחר הטיל כמעט מרגע שיגורו באמצעות המערכות בה היא מצוידת.
האמריקנים התרעמו על כך שישראל לא דיווחה על כוונתה לערוך את הניסוי למרות הנוהג הקיים בעולם בניסויים מעין אלו ואף על פי שידעה על הימצאותם של כלי שיט אמריקנים בסביבה.
בתגובה אמר דובר השגרירות הישראלית, מארק רגב, כי "כאשר אנו מבצעים ניסוי בטיל, בין אם ביבשה ובין אם בים, ישנם נוהלי בטיחות שנשמרים בקפדנות", "אזור הניסוי נבדק בקפידה".
לטענת גורם אמריקני רשמי, בשנתיים שקדמו לתקרית זאת שיגרה ישראל שני טילים לעבר סביבה בים בה שהו באותה עת כלי שיט של הצי האמריקני, מבלי שדווח להם על כך מראש.
להערכת אנשי מחלקת ההגנה האמריקנית, ישראל לא דיווחה מראש על כוונתה לבצע את הניסויים כדי למנוע מארצות הברית מלנטר את הניסויים וללמוד על מאפייניו הטכניים של ה"יריחו".
בדצמבר 2017 פרסם כלי התקשורת אל-מיאדין הלבנוני ידיעה שבה נטען כי בתקיפה בסוריה ב-2 בדצמבר 2017 שיגרה ישראל שני טילי קרקע-קרקע מדגם "יריחו 1" ושמערכת ההגנה האווירית הרוסית פנציר-S1 יירטה אחד מהם.
לידיעה זו אין אימות נוסף ממקור אמין.
יריחו היא סדרת דרמה המשכית פוסט אפוקליפטית אשר הופקה על ידי רשת CBS האמריקאית.
העונה הראשונה החלה ב-20 בספטמבר 2006. למרות הצלחתה היחסית של הסדרה, היא לא עמדה בציפיות של קברניטי רשת CBS והיא בוטלה בתום עונתה הראשונה.
אולם, עקב מחאה נמרצת של צופים אדוקים, ששיאה היה משלוח ענקי של בוטנים (nuts, מילה הקשורה למשחק מילים המופיע בפרק האחרון בעונה הראשונה) למשרדי CBS, הודיעה הרשת ב-6.6.07 כי תחזיר את הסדרה לעונה שנייה.
עם זאת, הודיעה הרשת כי לעת עתה יוזמנו שבעה פרקים בלבד, ורק אם תצליח הסדרה למשוך אליה מספיק צופים, תושלם העונה השנייה.
צולמו שני סיומים לפרק האחרון, כשהראשון הוא עם סוף פתוח (שצורף ל-DVD) והשני עם סוף סגור (זה ששודר בטלוויזיה).
הפרק הראשון של העונה השנייה שודר בארצות הברית ב-12 בפברואר 2008. בעונה השנייה שודרו שבעה פרקים בלבד ולאחר מכן הוחלט על ידי המפיקים לבטל את הסדרה והפרק האחרון שודר בתאריך 25 במרץ 2008.
בישראל שתי העונות של הסדרה שודרו ברשת HOT.
הסיפור מתרחש סביב עיירה כפרית בשם יריחו (ג'ריקו) במדינת קנזס, ארצות הברית אחרי סדרה של פיצוצים גרעיניים ברחבי המדינה, כאשר בפרק הראשון ניתן לראות ענן פטרייה ענק מיתמר מעל לעיר דנוור, קולורדו.
למרות שהתושבים יודעים שגם דנוור וגם אטלנטה נהרסו בפיצוצים הם מנהלים שגרת חיים רגילה עקב העובדה שתשתיות כמו חשמל ומים עדיין פועלות.
לאחר כמה פרקים גל אלקטרו-מגנטי משתק את כל המוצרים האלקטרוניים וכל התקוות לעזרה מצד הממשלה מתחילות להתבדות.
הגיבור בסדרה הוא ג'ק גרין, בנו של ראש העירייה שכ-5 שנים לפני תחילת העלילה עזב את העיר וחזר לאחר מות סבו.
לא הרבה ידוע על עברו והצופים כמו הדמויות בסדרה מגלים את עברו פרק אחר פרק.
אחד מתושבי העיירה, רוברט הוקינס מחזיק בפצצת האטום האחרונה שלא הגיעה ליעדה ותושבי העיירה פרט לג'ק גרין לא יודעים זאת.
העונה הראשונה מסתיימת בכך שפורצת מלחמה בין תושבי יריחו לאנשי ניו-ברן.
מדינות המערב שנשארו לאחר מתקפת ספטמבר מתאחדות למדינת שאיין.
צבא שאיין שולט ביריחו ומקים בה בסיס צבאי.
במהלך העונה השנייה מתברר שהשלטון של מדינת שאיין הוא מושחת והוא זה שאחראי למתקפות ספטמבר.
הוקינס וג'ק מנסים למנוע את הצטרפותה של טקסס למדינת שאיין על ידי הפצצה שאצל הוקינס שאמורה להפליל את המנהיגים של שאיין.
העונה השנייה מסתיימת כאשר הוקינס וג'ק מצליחים להעביר את הפצצה לשליט טקסס ולמנוע את הצטרפותה לשאיין.
מלחמה פורצת בין שאיין לטקסס.
מנהיג מחנה צבא שאיין ביריחו מודיע שלא יקשיב עוד להוראות מפקדיו משאיין לאחר שרואה את מעשיי מנהיגיו במחשבו של הוקינס.
סקיט אולריך - ג'ק גרין
לני ג'יימס - רוברט הוקינס
קנת' מיטשל - אריק גרין
ספראג גריידן - הית'ר ליסינסקי
דרבי סטנצ'פילד - אפריל גרין
יריחו 941 הוא אקדח שפותח במהלך שנות השמונים של המאה ה-20 על ידי התעשייה הצבאית הישראלית.
הפיתוח הסתייע בחברת "טנפוליו" האיטלקית, ועיצובו הסופי של האקדח דומה מאוד לזה של אקדחי טנפוליו, שהם עצמם העתק של האקדח הצ'כי המפורסם CZ-75.
הספרות '941' באינדקס של הדגם המקורי באות לציין את שני סוגי התחמושת שהיו זמינים בהתחלה לאקדח: כדור ה-9 מ"מ פרבלום (לוגר) (9x19) הפופולרי, וכדור ה-41AE.
(עשרה מ"מ), אשר פותח ב-1986 על ידי החברה האמריקנית Action Arms.
כדור זה, שבעצם זהה ל-40S&W.
ה"מודרני" יותר, תוכנן כדי לשמש אקדחי 9 מ"מ, עם התאמות מינימליות (קנה וקפיץ חדשים, ואפשרית גם מחסנית חדשה).
אקדחי יריחו הראשונים סופקו לעיתים קרובות עם שני סטים של קנים וקפיצים הניתנים להחלפה: האחד מתאים ל-9 מ"מ, והשני ל-41AE.
אף על פי ש-41AE היה כדור טוב, ולא נחות בשום מאפיין לעומת כדור ה-40S&W.
המתחרה, הוא לא זכה לתמיכה שיווקית חזקה, ולא הצליח "לתפוס" בשוק.
עקב הכישלון למכור את הקליבר הזה לציבור, הוא הושמט לבסוף מפס היצור של היריחו והוחלף על ידי ה-40S&W.
בהמשך הצטרפו למשפחת יריחו גם אקדחים בקוטר 0.45 אינץ' - 45ACP.
בדומה לאקדחים של חברת קולט.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 נכנס היריחו לשימוש במשטרת ישראל, ביחידות מובחרות של צה"ל ובכמה גופי ביטחון אזרחיים, והחליף למעשה את אקדח ה-FN HP בתור אקדח השירות הסטנדרטי של היחידות האזרחיות.
בשנת 1996 המעמד של היריחו בישראל ספג מהלומה כאשר האקדח האוסטרי גלוק 19C זכה במכרז של השב"כ להיות הנשק החדש עבור הסוכנים שלו ויחידת אבטחת האישים.
זמן קצר לאחר מכן, גם הימ"מ החליפה את היריחו, לטובת אקדחי גלוק 17 ו-19.
היריחו מיוצא מישראל באופן נרחב, (בעיקר ארצות הברית) תחת מגוון שמות, השונים מהשם המקורי של האקדח.
היבואנית העיקרית של היריחו לארצות הברית, .Magnum Research Inc, ייבאה את האקדחים תחת שמות מסחריים כמו "Baby Eagle", "Baby Desert Eagle" ו-"Desert Eagle", בניסיון לנצל את ההצלחה המסחרית של אקדח "נשר המדבר" הגדול הרבה יותר, ושונה לגמרי מהיריחו, אשר יוצר גם הוא על ידי תע"ש, ושווק על ידי Magnum Research.
בניגוד לנשר המדבר, שפותח למטרות ספורט, יריחו הוא נשק להגנה עצמית.
יריחו 941 הוא אקדח חצי אוטומטי הפועל בשיטת רתע קצר (Short Recoil) על ידי נעילת בראונינג.
ההדק פועל במנגנון פעולה כפולה– סחיטת ההדק דורכת את הפטיש לאחור ולאחר מכן גורמת לשחרורו אל פני הנוקר.
ליריחו שני דגמים עיקריים: דגם F ודגם R.
דגם R הוא בעל ניצרה דו-צדדית על הצינה (מחליק).
הנצרה בדגם זה מהווה גם נצרה#מבטל דריכה המשמיט את הפטיש בביטחה.
דגם זה נמכר בעיקר בארצות הברית בשם Baby Eagle.
דגם F הוא בעל ניצרה על צד שמאל של הגוף, שיכולה לנעול את הפטיש דרוך או לא.
לשני הדגמים, F ו-R, שלושה גדלים עיקריים: סטנדרטי (גודל מלא), חצי קומפקטי (גוף רגיל, צינה וקנה קצרים), וקומפקטי (צינה וקנה קצרים, בית מחסנית קצר) – Full, Short, Baby.
האקדח זמין בדגמים בעלי גוף מתכתי (כל הדגמים), או גוף פולימרי (רק דגמים קומפקטיים וחצי-קומפקטיים).
מסילות הצינה נמצאות בתוך הגוף, כמו בכל האקדחים שעוצבו בדוגמת אקדח ה-CZ-75. הקנה מגיע עם חירוץ סלילים פוליגוניים.
הכוונות ניתנות לצידוד (אחורית וקדמית).
המחסניות דו-טוריות, והקיבולת שלהן משתנה בהתאם לסוג הכדור וגודל האקדח (10 עד 16 כדורים למחסנית).
נוסף גם רכיב אשר חסם והקטין את שמורת ההדק למרווח הקטן יותר של תנועת ההדק.
בתחילת המאה ה-21 מחלקת הנק"ל של תע"ש הופרטה, ומאז אקדחי יריחו מיוצרים על ידי חברת IWI – Israel Weapon Industries Ltd.
חברת IWI חידשה את היריחו, בהציגה דגמים פולימריים בעלי מפצה סטייה (דומה לזה שבאקדחי גלוק 17C/19C), תוספת של מסילות אמצעים (Picatinny Rail), ומגוון דגמי אימונים.
- היחידה ללוחמה בטרור האלבני: RENEA
- משטרת ישראל וכוחות הביטחון השונים, מוחלף באקדחי גלוק.
- יחידת החקירות במשטרה של צ'ילה
- המשטרה הלאומית של קולומביה
- המשטרה הלאומית של מקסיקו
- ייצור מקומי חברת נובה מודל, Strada Mihai Viteazul 98A, Cugir (שם אקדח:פנדור )
ירידה מארץ ישראל או ירידה ממדינת ישראל היא הגירה יוצאת של יהודים מארץ ישראל.
מאז הקמתה של מדינת ישראל בשנת 1948 המונח מציין הגירתם יוצאת של יהודים-ישראלים למדינות אחרות בניכר.
המונח הופכי למונח עלייה לארץ ישראל, המציין את הגירתם של יהודים לארץ ישראל.
מאות אלפי ישראלים ובני משפחותיהם מתגוררים מחוץ לישראל.
התפוצה הגדולה ביותר של ישראלים המוערכת במאות אלפים היא בארצות הברית.
קהילות יורדים המונות אלפי ישראלים קיימות גם בקנדה, בריטניה, גרמניה, אוסטרליה, צרפת, הולנד ורוסיה.
מהגרים מרצון מישראל מכונים "יורדים", כמשקל נגד לכינוי "עולים".
השימוש בשם העצם "יורד" הוא תחדיש של העת החדשה.
עם זאת, השימוש במושג "יורדים" נושא נימת ביקורת כלפי אותם יהודים שהפנו עורף לחלום הציוני ועזבו את ארצם, ואילו המונח "מהגרים" נחשב לנייטרלי אך עם זאת גם הוא עלול להיתפס בנימה פוסט-ציונית (ולעיתים קיצוניות אף בנימה אנטי-ציונית).
כבר בגמרא, במסכת בבא בתרא מובאים דבריו של רב כי אפילו אדם צדיק בעל זכויות גדולות כמו אלימלך בנו של נחשון, אין זכותו עומדת לו אם יורד מארץ ישראל, וסופו שמתו הוא ושני בניו בגולה.
ההלכה קובעת סייגים על ירידה מארץ ישראל.
על פי הרמב"ם מותר לצאת להשתקע בחוץ לארץ רק במקרים של רָעָב כבד.
המהרי"ט מרחיב גם לצורכי חתונה, למידת תורה, פרנסה ורפואה.
בכל מקרה הירידה מן הארץ ואפילו היציאה ממנה אינה נחשבת ביהדות לראויה לאיש המעלה.הרמב"ם מתיר ירידה ארעית מארץ ישראל רק עבור למידת תורה, או נישואין, להינצל מיד הגויים, או למסחר.
אך ירידה קבועה, רק אם הרעב כבד.
הרמב"ם מחשיב מגורים בארץ נוכריה כמו עבודה זרה, ואומר שעדיף לגור בעיר שרובה נוכרית בארץ ישראל, מאשר בעיר שרובה יהודית בגולה.
בתורה נכתב על ירידת שלושת האבות: ירידת אברהם למצרים, בריחת יעקב מעשו וירידת יעקב למצרים.
בסוף ימי ממלכת ישראל וממלכת יהודה, מסופר על גירוש יהודים מארץ ישראל, אך לא על ירידה מרצון - לאחר חורבן בית המקדש הראשון גורשו היהודים לבבל.
לעומת זאת, לאחר חורבן בית המקדש השני, למעט היהודים שהוגלו בכוח על ידי הרומאים, רוב היהודים נטשו (לאורך מאות שנים) את ארץ ישראל מרצון בשל קשיי המחיה בישראל - בפרט לאחר הכיבוש הערבי של ארץ ישראל - והירידה הייתה בהיקף הרבה יותר גדול מהעלייה.
קשה לאמוד את מספר היורדים מארץ ישראל מראשית התנועה הציונית ועד הקמת מדינת ישראל, או את משקלם ביחס לכמות העולים לארץ ישראל.
ההערכות הנוגעות לממדי הירידה בתקופת העלייה הראשונה והעלייה השנייה נעות בין כ-40% (הערכתו של יהושע קניאל) מכלל העולים ועד כ-80% - 90%.
בחצי השני של ימי העלייה הרביעית, בשנים 1926–1928, הייתה ירידה גדולה מן הארץ ועזבו כ-14,000 עולים לעומת 19,000 עולים בשנים אלו.
אולם יחסית לכלל העולים בעלייה הרביעית, כ-67,000 נפש, הירידה לא הייתה חריגה בהיקפה.
מאיר מרגלית פרסם ב-2004 דוקטורט באוניברסיטת חיפה על "הירידה מהארץ בתקופת המנדט הבריטי", ומצא שהמספר הכולל של היורדים באותה תקופה נע בין 60 אלף ל-80 אלף, בהתאם לשיטת החישוב.
חלק מהחוקרים מחשיבים כמהגרים ישראלים רק את ילידי ישראל שהיגרו.
הגדרות רחבות יותר כוללות גם את הנכדים של הישראלים שהיגרו, וכן אזרחים יהודים שניצלו את חוק השבות, אף על פי שאף פעם לא גרו בה באופן קבוע.
הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מגדירה כמהגר אזרח שחי בישראל לפחות מספר חודשים, ואז עזב למשך יותר משנה.
הגדרה זו מתבססת על הגדרות האו"ם.
הגדרה זאת כוללת מצד אחד עולים חדשים, שלאחר כמה חודשים או שנים החליטו לעזוב את ישראל, ומצד שני היא כוללת ישראלים השוהים מחוץ לישראל מספר שנים לצורך עבודתם, דוגמת אקדמאים, עובדים בתעשיית ההיי-טק, או ספורטאים המשחקים מחוץ לישראל.
באופן כללי, נתוני הירידה מהארץ אינם בהכרח משקללים כמה מבין המהגרים חזרו לבסוף ארצה וכמה עזבו לצמיתות או לתקופה ממושכת.
מהקמת המדינה בשנת 1948 לסוף 1951 ירדו מישראל כ-60,000 נפש, רובם עולים חדשים.
בין השנים 1948 ל-1980 היקף ההגירה היה בין 4,000 ל-20,000 מהגרים בשנה.גלי ההגירה הגדולים התרחשו בשנים שלאחר מלחמת יום כיפור ומלחמת לבנון הראשונה.