tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הגורמים יכולים להיות קרע באבי העורקים (אאורטה), סרטן ריאות בשלב מתקדם, פציעות חיצוניות באזור הלב, התקף לב (MI), ניתוח לב פתוח, דלקת כיס הלב (פריקרדיטיס), אורמיה וטראומה.
קיימים שלושה מאפיינים עיקריים לטמפונדה לבבית הקרויים גם "משולש בק" Beck's) Triad):
קולות לב חלשים או היעדר קולות לב בהאזנה על ידי סטטוסקופ
בטמפונדה נגרמת הפרעה למילוי החדרי וכתוצאה מכך יש ירידה בתפוקת הלב.
לעיתים מספיקים כ-200cc של נוזל כדי לייצר את הסימפטומים והקליניקה - בעיקר אם הדליפה מתפתחת במהירות; לפעמים ידלפו מעל 2,000 מ"ל, במידה וההתפתחות היא איטית.
באק"ג ניתן לראות ירידה במשרעת (אמפליטודה) מכלול QRS.
כמו כן נפוצה תבנית המכונה "Electrical alternans", במסגרתה קיים שינוי במשרעת מכלול QRS בין פעימה לפעימה.
"דופק פרדוקסלי" (Paradoxical pulse) הוא מאפיין נוסף של טמפונדה.
מצב זה יכול להתרחש לא רק בטמפונדה לבבית אלא גם אצל כשליש מן החולים הסובלים מפריקרדיטיס קונסטרוקטיבי, וכן במצבים של תסחיף ריאתי (Pulmonary edema) ומחלות ריאה חסימתיות (COPD).
טמפונדה לבבית היא מצב מסכן חיים המחייב פינוי מיידי לבית חולים.
הטיפול הרפואי הראשוני יכלול בירור הגורם לטמפונדה, חמצן, החדרת נוזלים דרך הוריד (עירוי) להעלאת לחץ הדם וייתכן ויינתנו אף תרופות המגבירות את יכולת הכיווץ של הלב, כדי להגדיל את המרווח בין הסיסטולה (כיווץ הלב) לדיאסטולה (התרפות הלב).
פעולות רפואיות אלו ניתנות לביצוע על ידי צוותי רפואת חירום בשטח, במסגרת טרום-אשפוזית.
פעולות מתקדמות יותר, שניתן לבצע רק בבי"ח, הן ניקוז הנוזל מאזור הלב בפרוצדורה הנקראת ניקור פריקרדיאלי, או אף כריתת חלק מכיס הלב על מנת לאפשר ללב להתרחב שוב כראוי.
בצקת ריאות על רקע אי ספיקת הלב
הידרדרות לשוק קרדיוגני (הלם לבבי)
טמפה ביי באקנירס או בקיצור באקס היא קבוצת פוטבול בליגת ה-NFL אשר בסיסה בטמפה, פלורידה.
הקבוצה, השייכת למשפחת גלזר הוקמה בשנת 1976 והצטרפה לליגה יחד עם הסיאטל סיהוקס.
ימיו הראשונים של המועדון היו קשים.
בנוסף לעובדה שהמועדון החל את דרכו בבית המערבי של ה-AFC וכבר לאחר עונה אחת הועבר לבית המרכזי של ה־NFC, הפתיחה לוותה בהפסדים רבים.
את ניצחונה הראשון השיגו הבאקס רק בשבוע השלושה עשר של עונתם השנייה בליגה.
כמו כן, עד לשבוע האחרון של העונה הסדירה בשנת 2002 לא הצליחה הקבוצה לנצח ולו משחק אחד שהחל בקור של ארבע מעלות צלזיוס או פחות.
הקבוצה אף קבעה מספר שיאים באגף ההפסדים בין 1976 ל-1997 הפסידה שבע עשרה פעמים לפחות עשרה משחקים בעונה.
בנוסף לכל הצרות המקצועיות, גם תלבושת הקבוצה הייתה ללעג, נטען כי מדי הקבוצה נראו כקרטיב.
איש העסקים המיליארדר האמריקאי-יהודי מלקולם גלזר רכש את הקבוצה מידי יו קאלברהאוס.
גלזר, שבנוסף להשקעה הכספית האדירה בקבוצה שכללה את הבאתו של טוני דאנג'י כמאמן ראשי, החליט גם לשנות את סמל הקבוצה וצבעיה הנלעגים.
המדים הכתומים-לבנים הוחלפו במדים בצבעי זהב, אדום ושחור.
לקראת עונת 2020 צירפה הקבוצה את הקוורטרבק טום בריידי ואת הטייט אנד רוב גרונקובסקי.
בשנת 2002 עם שינוי מבנה הליגות ב-NFL ומעבר הקבוצה לבית הדרומי של ה-NFC, זכתה הקבוצה בסופרבול, בהופעתה הראשונה במעמד זה עת גברה על האוקלנד ריידרס.
בגמר ה-NFC באותה העונה, ניצחו הבאקס את הפילדלפיה איגלס.
המאמן שהוביל אותה לזכייה היה ג'ון גרודן.
גם לשחקני ההגנה וורן סאפ וג'ון לינץ' היה נדבך מרכזי בהישג זה.
פעמיים נוספות הגיעה הקבוצה לגמר ה-NFC ובשתיהן הפסידה לראמס.
ב-1979 היו אלה הלוס אנג'לס ראמס ואילו ב-1999 הסנט לואיס ראמס.
לאחר הזכייה בסופרבול XXXVII העפילה הקבוצה לפלייאוף בעונת 2005 ובעונת 2007 לאחר שזכתה בראשות הבית, בשתי הפעמיים הפסידה בסיבוב הראשון.
בעונת 2020 סיימה שנייה בבית והעפילה לפלייאוף מהמקום החמישי בחטיבה.
היא זכתה באליפות ה-NFC והעפילה לסופרבול LV בו גברה על קנזס סיטי צ'יפס 31–9.
טמפל אוף דה דוג הייתה התקבצות ("סופרגרופ") של מספר מוזיקאים מסצנת הגראנג' של סיאטל.
מי שליכד את הקבוצה היה כריס קורנל (סולן להקת סאונדגארדן), שקיבץ את החבורה להקלטת אלבום שהוקדש לזכרו של אנדרו ווד, סולן להקת מאת'ר לאב בון ומאלפנקשן, שמת ב-1990 ממנת-יתר.
שם הלהקה נלקח מתוך אחד השירים שכתב ווד.
טמפל אוף דה דוג כללה חברים מלהקות בולטות בתחום הגראנג' מסיאטל: סאונדגארדן, גרין ריבר ומאת'ר לאב בון, שכמה מהם הקימו מיד לאחר מכן את פרל ג'אם.
ההרכב ביצע סיבוב הופעות ב-2016 במלאת 25 שנים לאלבומם היחידי.
ההרכב "Temple Of the Dog" החל את דרכו כאשר סולן להקת סאונדגארדן כריס קורנל, היה שותפו לחדר של אנדרו ווד, שהיה הסולן של להקת מאלפנקשן ומאת'ר לאב בון.
ווד נפטר ב-19 במרץ 1990 ממנת יתר של הרואין, ביום שבו חזר קורנל מסיבוב הופעות.
מספר ימים לאחר מותו של ווד, יצא שוב קורנל לסיבוב הופעות, במהלכו החל לכתוב שירים לזכרו של ווד ובהשראת העצב שמילא אותו על מות חברו הטוב.
שירים אלה לבסוף נכללו באלבום של ההרכב ונקראו "Reach Down" ו"Say Hello 2 Heaven".
השירים היו איטיים ומלודיים, סגנון שלא אפיין כלל את האגרסיביות של מוזיקת הרוק הכבד הקצבי שאפיין את סאונדגארדן בה היה חבר.
קורנל פנה לחברי הלהקה הקודמים של ווד - סטון גוסארד וג'ף אמנט - שחיפשו את דרכם לאחר פירוקה של מאת'ר לאב בון (שהתפרקה עקב מותו של ווד), והתכוון לשחרר את השירים שכתב על גבי סינגל.
צוות ההרכב הושלם לאחר שהמתופף של סאונדגארדן מאט קמרון, והגיטריסט מייק מק'ריידי הצטרפו אליו, והם קראו לעצמם "Temple Of the Dog" כרפרנס לאחד משורות השיר "Man of Golden Words" של מאת'ר לאב בון שכתב ווד.
הלהקה החלה לבצע חזרות עם השירים "Reach Down", "Say Hello 2 Heaven" ושירים נוספים שכתב קורנל בסיבוב ההופעות האחרון שלו לאחר מותו של ווד, ובנוסף חידשו חומרי דמו ישנים שכתבו גוסארד, אמנט וקמרון.
אחד מדמויים אלו הפך לשיר של ההרכב בשם "Times of Trouble" ובהמשך של להקת פרל ג'אם שנקרא בשם אחר: "Footsteps".
היה בנוסף רצון לבצע קאברים לשירי סולו של ווד, אך רעיון זה נזנח לאחר זמן קצר, שההרכב הבין כי מעשה שכזה היה עשוי להראות כאילו החברים "מנצלים" את החומרים המוזיקליים שכתב ווד לצורך מסחרי שלהם.
כמו כן הרצון של קורנל לשחרר את השירים כסינגלים נזנח גם הוא והוחלט על הקלטה ושחרור של אלבום מלא או מיני-אלבום.
האלבום הוקלט ב-15 ימים בלבד, בהפקת הלהקה בלבד.
האלבום היחידי שהקליט הסופרגרופ (ונקרא על שם ההרכב) יצא ב-16 באפריל 1991, והוא אלבום גראנג' קלאסי, עם שירים ארוכים ברובם ושירה אפית של כריס קורנל, שמגובה בקולו של אדי ודר, בגיטרות של מייק מקריידי וסטון גוסארד, ובבס של ג'ף אמנט ובתופים של מאט קמרון.
למרות שקיבל שבחים רבים בביקורות המוזיקה בזמן ששוחרר, הוא לא הצליח מסחרית בתחילה ומכר 70 אלף עותקים בלבד בארצות הברית.
הוא קיבל הכרה בציבור רק ב-1992, לאחר שודר, אמנט, גוסארד ומק'ריידי פרצו לתודעה עם האלבום "Ten" בתור להקת פרל ג'אם.
קמרון הצטרף לאחר מכן לפרל ג'אם והיה מתופף הלהקה החל מ-1998. בנוסף כריס קורנל פרץ עם האלבום "Badmotorfinger" במסגרת להקת סאונדגארדן.
עד לסוף 1992 תשומת הלב שקיבל האלבום גדלה והוא נכנס למצעד הבילבורד 200 עם למעלה ממיליון מכירות, וקבלת אלבום פלטינה.
ב-1998 דורג האלבום במקום ה-58 ברשימת "100 האלבומים שאתה חייב לשמוע לפני מותך" של המגזין "!Kerrang".
ב-1999 דירג אותו המגזין "Visions" הגרמני במקום העשירי ברשימת "האלבומים הכי חשובים של שנות ה-90".
ב-2004 דורג האלבום במקום ה-474 ברשימה היוקרתית "500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים", על ידי מגזין ה"רולינג סטון".
כריס קורנל (בנג'ו, מפוחית, שירה)
טמפה ביי מיוטיני הייתה קבוצת כדורגל מקצוענית מטמפה שבפלורידה.
הקבוצה הייתה אחת מן הקבוצות המייסדות ב-MLS, ושיחקה בליגה בין השנים 1996–2001. הקבוצה שיחקה את משחקיה הביתיים באצטדיון טמפה (שאז נקרא "אצטדיון הוליהאנ'ס") ומאוחר יותר באצטדיון ריימונד ג'יימס.
חלק ממשחקי הבית נערכו גם באצטדיון אוניברסיטת דרום פלורידה.
טמפה ביי הוקמה בשנת 1994 והייתה בבעלות והופעלה על ידי ה-MLS עצמה לאורך כל שנות קיומה.
הנהלת ה-MLS פירקה את טמפה ביי מיוטיני כמו גם את הקבוצה השנייה מפלורידה, מיאמי פיוז'ן, בשנת 2002.
בשנת 1994, ה-MLS, שהוקמה זמן קצר לפני כן, הודיעה כי תשים את אחת מהקבוצות המייסדות שלה באזור מפרץ טמפה.
האזור נתפס כשוק פוטנציאלי לכדורגל עקב ההצלחה של טמפה ביי רודיס בליגת הכדורגל הצפון-אמריקאית בשנות השבעים והשמונים.
טמפה ביי מיוטיני החלה לשחק בשנת 1996 כאשר עונת ה-MLS הראשונה החלה.
המיוטיני הייתה בבעלות והופעלה על ידי ה-MLS עצמה יחד עם שתי קבוצות נוספות, דאלאס ברן וסן חוזה קלאש, כאשר הליגה קיוותה בסופו של דבר למכור את הזיכיונות (הזכות להפעלת הקבוצות) לבעלים מקומיים פרטיים.
הקבוצה ביצעה כמה החתמות חזקות בשנת 1995, הכוללות את קרלוס ולדרמה, רוי לאסיטר ומרטין ואסקס.
הקבוצה הצליחה במיוחד בשנתיים הראשונות שלה, במיוחד בשנת 1996, כאשר היא זכתה במגן האוהדים הראשון אי פעם עם המאזן הטוב ביותר בעונה הרגילה בהובלת ה-MVP קרלוס ואלדרמה וזוכה בנעל הזהב רוי לאסיטר.
עיריית טמפה הרסה את אצטדיון טמפה בשנת 1998, והמיוטיני עברה לאצטדיון ריימונד ג'יימס החדש בעונת 1999 עם חוזה שכירות פחות טוב מהקודם.
המועדון התקשה עקב ירידה בממוצע הצופים והכנסות נמוכות שהחריפו על ידי הסכם השכירות שהעביר את מרבית ההכנסות מיום המשחק לקבוצת טמפה ביי באקנירס, מה שהביא לחוסר יכולת למצוא קבוצת בעלות מקומית.
בשנת 2001 היה לקבוצה ממוצע צופים של מתחת ל-11,000 אוהדים למשחק, מהנמוכים ביותר בליגה.
מול הפסדים כספיים של עד 2 מיליון דולר לשנה, ה-MLS חיזרה אחר מלקולם גלייזר ומשפחתו, בעלי טמפה ביי באקנירס מה-NFL, כדי שירכשו את טמפה ביי מיוטיני.
הגלייזרים שקלו את העסקה אך בסופו של דבר דחו אותה, והשאירו את הליגה בלא שום בעלים פוטנציאליים המוכנים להשתלט על הקבוצה.
ה-MLS פירקה את טמפה ביי מיוטיני, כמו גם את הקבוצה השנייה מפלורידה, מיאמי פיוז'ן, בשנת 2002. הגלייזרים בסופו של דבר רכשו את מנצ'סטר יונייטד בשנת 2005.
מקום ראשון (עונה סדירה): 2001.
שנהעונה סדירה (ניצ'-הפס'-תיקו)פלייאוףגביעממוצע אוהדים (עונה סדירה)ממוצע אוהדים (פלייאוף)1996מקום 1, מזרח (20–12)*ניצחה בחצי גמר המחוז (קולומבוס קרו 2–1) הפסידה בגמר המחוז (די.
שערים נקיים: סקוט גרליק (11)
טמפונדה (בעברית: דַּחַס; באנגלית: Tamponade) היא הפעלה של דחיסה או לחץ על חלק בגוף, הנגרמת כתוצאה מתהליך פתולוגי או בשימוש כאמצעי לעצירת דימום.
לדוגמה - טמפונדה לבבית (קרדיאלית)
טמפון חד פעמי הוא מסת חומר סופג (כותנה או ריון), המשמשת בעיקר כמוצר היגיינה נשית.
טמפון מוכנס לנרתיק בתקופת הווסת כדי לספוג את נוזלי הווסת.
ישנם גם טמפוני אף המיועדים לספיגת נוזלים בחללי האף, בעיקר, לאחר התערבויות כירורגיות.
בשנת 2000 כמאה מיליון נשים השתמשו בטמפונים ברחבי העולם.
כתובות מצריות עתיקות מרמזות על כך שבתקופה הפרעונית השתמשו בסוג של טמפון עשוי פפירוס.
במאה החמישית לפני הספירה הזכיר הרופא היווני הנודע היפוקרטס טמפונים עשויים מחתיכות עץ עטופות בבד.
במאה ה-18 וה-19 תעודו באירופה טמפונים הדומים לטמפונים שמשתמשים בהם כיום.
אז הטמפון נועד גם למניעת הריון.
ב-1776 רופא צרפתי תיעד שימוש טמפון עשוי פשתן ספוג בחומץ לטיפול בדימומים ודלקות בצוואר הרחם.
הרופא האמריקאי ארל קליבלנד האס (Earle Cleveland Haas) מדנוור הגה את הרעיון לטמפון בזמן שיחה עם מכרה שספרה על חוסר הנוחות בשימוש בתחבושות.
רופאים השתמשו אז בגלילי מכותנה לנקז הפרשות.
הוא הניח שגלילים דומים יוכלו לספוג את הדימום.
ב-19 בנובמבר 1931 רשם ה-פטנט על טמפונים עם מוליך שנקראו "טמפקס".
האס מכר את הפטנט ואת המותג לאשת העסקים גרטרוד טנדריך (Gertrude Tendrich) כשנה לאחר מכן, תמורת 32,000 דולרים אמריקאיים וייסדה את חברת "טמפקס".
בשנות הארבעים של המאה העשרים, הגינקולוגית הגרמניה ד"ר ג'ודית אסר-מיטאג המציאה סוג נוסף ופופולרי של טמפון חד פעמי.
הטמפון שווק כאלטרנטיבה "חכמה יותר" לטמפונים עם מוליך.
ביחד עם רופא נוסף, קרל האן, הם הקימו את חברת ".O.B" (או-בה).
שם החברה הוא ראשי תיבות בגרמנית של "Ohne Binde" - ללא תחבושת.
בשנים הראשונות יוצרו טמפונים כמעט אך ורק מכותנה.
עם השנים עבר כמעט כל הייצור להשתמש בחומר הנקי והסופג הרבה יותר ויסקוזה.
טמפונים מופיעים במגוון של גדלים, הקשורים לכושר הספיגה שלהם.
כל הטמפונים דומים בצורתם היסודית, שהיא כשל צינור.
כל טמפון נארז בנפרד כדי לשמור על ניקיונו, אף כי אינו מחוטא.
מחובר להם חוט להקלה בהוצאה.
חלק מהטמפונים מיוצרים עם מוליך כדי להקל על החדרתם לנרתיק.
מוליכים של טמפונים עשויים מפלסטיק או מקרטון והם בנויים בצורת בוכנה אשר מחליקה בתוך צינור מוליך רחב יותר ("צילינדר").
טמפון ללא מוליך מוחדר לנרתיק בעזרת אצבע.
טמפונים מיוצרים בחמש דרגות כושר ספיגה.
היצרנים השונים מגדירים את דרגות הספיגה באופן אחיד למדי.
על פי רוב, הטמפונים הקטנים ביותר מיועדים לנערות צעירות.
יתר הדרגות מתייחסות לעוצמות דימום משתנות.
הטמפון מיועד להיות בנרתיק לא יותר מארבע עד שש שעות ויש להחליפו בטרם הכנסה של טמפון חדש.
טמפון שנשאר בנרתיק זמן ארוך, מעל שמונה שעות, עשוי לגרום לזיהומים.
ב-1978 האשים קולקטיב הבריאות לנשים של ברקלי את יצרניות הטמפונים בהסתרת מידע על החומרים מהם מורכבים טמפונים.
הקולקטיב טען, שיצרנים שהם מתעלמים מהסיכונים שבשימוש בסיבים גרוסים יישארו בתוך הגוף וייבוש יתר של הנרתיק.
שנתיים מאוחר יותר ואחרי לובי של ארגוני נשים ובריאות יצרנים החלו לפרסם על הקופסאות את הרשימה המלאה של המרכיבים
הוכח שלטמפונים יש קשר לתסמונת ההלם הרעלי, תסמונת נדירה, לעיתים קטלנית, הנובעת מרעלן הנגרם מזיהום חיידקי של חיידק בשם סטפילוקוקוס.
כמחצית מהמקרים בהם נשים דיווחו על תסמונת ההלם הרעלי מקושרים לשימוש בטמפונים.
טמפונים גורמים לשינוי בטמפרטורה של הנרתיק שמעודדים התרבות של החיידק.
טמפון שנשאר זמן ארוך בנרתיק מהווה בסיס נוח להתפתחות חיידקים.
לפיכך, מומלץ למלא אחר הוראות היצרן, לבחור את הטמפון בעל כושר הספיגה המינימלי שיספיק לספיגת הזרימה, להחליף טמפונים מדי 4 עד 6 שעות, להימנע משימוש בטמפונים במהלך הלילה, להשתמש לסירוגין בתחבושות היגייניות ובטמפונים.
לטמפונים לוקח להתפרק מאות שנים.
הטמפון עצמו עשוי מכותנה מולבנת או מריון ואילו המוליך עשוי קרטון או פלסטיק.
כמו כן, כל טמפון עטוף בנפרד, ברוב המקרים בעטיפת פלסטיק.
קשה להעריך כמות הפסולת הפלסטית שמגיעה מטמפונים, בין היתר משום שהיא מתויגת כפסולת רפואית שאינה דורשת דיווח, וגם משום שמחקרים כה מעטים אפילו בחנו את היקף הבעיה.
תהליך ייצור טמפונים העשויים ריון הוא עתיר משאבים וכולל גם שימוש בכימיקלים.
טמפונים, מוליכי טמפונים ואריזותיהם המושלכים עלולים לגרום לסתימות ולנזקים בעיקר בערכות ביוב ישנות.
ברוב החברות בעולם, נשים נדרשות להסתיר את דם הווסת, באופן כללי ובמיוחד מגברים ועל כן גם מוצרי ההיגינה מוסתרים בבתים ובחנויות.
האריזות של הטמפונים אינן מרמזות על תוכן הקופסאות, בשונה ממוצרים אחרים.
יצרני טמפונים הדגישו שטמפונים מסיעים בהסתרה - שומרים על הדם בתוך גוף האישה והם קטנים ונוחים לנשיאה.
בשנות השלושים של המאה הקודמת כאשר החלו למכור טמפונים ארצות הברית, הייתה חוסר נחת ציבורי שבשל החדרת הטמפון נשים נוגעות עצמן באזור הנרתיק, בייחוד נערות צעירות.
טמפונים נחשבו לא הולמים מכיוון שהחדרת טמפון עשויה לגרום להנאה אורגזמית ושהוא עלול לשבור את קרום הבתולים.
על אף שהוכח מחקרית שקרום בתולים לא בהכרח נקרע בזמן יחסי מין או בשימוש בטמפון, עדיין תפיסה זו רווחת באזורים מסוימים בעולם.
בניגוד למיתוסים רווחים, אין גיל להתחלת השימוש.
הדבר קשור לתחושותיה של הנערה והמוכנות שלה להיות אחראית ולהוציאו בזמן.
אין גם מניעה ללכת לים, לבריכה או לשבת באמבטיה.
קיימים טמפונים רב פעמיים מבד או מספוג ים.
טמפון מספוג ים עשוי מספוג ים טבעי שנחתך לגודל המתאים וניתן לחבר אליו חוט על מנת להקל על הוצאתו.
לפני החדרת ספוג הים, שוטפים אותו במים על מנת לרכך אותו ולאחר מכן סוחטים את המים העודפים.
לאחר הוצאת ספוג הים, שוטפים אותו ומכניסים בשנית.
בניגוד לתחבושת היגיינית מבד ולגביעונית שמחזיקות שנים רבות, טמפון מספוג ים מחזיק שישה חודשים עד שנה.
לאחר מכן הוא מתחיל להקרע.
קיימות מספר אלטרנטיבות לטמפון: תחבושת היגיינית, גביעונית, סופטקאפ דיאפרגמה ותחתוני מחזור.
טמפלהוף הוא רובע בדרום ברלין, בירת גרמניה.
ברובע, הקרוי על שם מסדר הטמפלרים שהתיישבו במקום, גרים כ-200 אלף בני אדם.
הרובע גובל בקרויצברג (Kreuzberg) בצפון, בנויקלן (Neukölln) במזרח, בשטגליץ (Steglitz) בדרום-מערב, בשנברג (Schöneberg) בצפון-מערב ובדרום היא גובלת במדינת ברנדנבורג.
כבר ב-1220 הוקמה כנסיית הכפר בטמפלהוף (Dorfkirche Tempelhof) שבנויה מאבנים שנמצאו בשדות (Feldsteine), היא אחת מהעתיקות בכל אזור ברנדנבורג.
אחרי התפזרות המסדר הטמפלרי במקום, עבר המקום לרשות המסדר היואניטי וב-1435 נמכר השטח למדינת ברלין.
בשנת 2001 אוחד הרובע במסגרת רפורמת הרבעים של ברלין עם רובע שנברג.
הרובע המאוחד נקרא טמפלהוף-שנברג, אף שבפועל מקובל השימוש בשמות הישנים.
הרובע מורכב מהאזורים מריינדורף (Mariendorf), מריינפלדה (Marienfelde), ליכטנראדה (Lichtenrade) וטמפלהוף.
יש לה ברית ערים תאומות עם נהריה.
חלק מהרובע שימש כשדה אימונים וצעדות עבור פרידריך השני מלך פרוסיה וב-1897 שימש השדה להמראת ספינת האוויר הראשונה בעולם, על ידי דוד שוורץ.
ב-1909, אורוויל רייט קבע שיא עולמי בטיסת גובה, כשהמריא מהשדה לגובה של 172 מטרים וב-1923 נקבע המקום כשדה תעופה, אחד מהראשונים בעולם.
בשנת 1930 נחתה ספינת האוויר (הצפלין) גראף צפלין במקום לאחר חציית האוקיינוס האטלנטי.
ב-1939 נפתח על ידי הנאצים שדה התעופה המרכזי של טמפלהוף (Zentralflughafen Tempelhof).
שדה התעופה הברוטליסטי מתאפיין בארכיטקטורה שהייתה אופיינית לתקופה הנאצית ולאדריכל אלברט שפר.
בזמן הסגר על ברלין הטיסו בעלות הברית המערביות אל העיר ברכבת אווירית למעלה מ-2.3 מיליון טון מזון ומצרכים בסיסיים.
מרבית מטוסי הרכבת האווירית הגיעו לשדה התעופה טמפלהוף.
על שם המבצע נקראות הכיכר שמול שדה התעופה וכן תחנת המטרו במקום Platz der Luftbrücke (כיכר הרכבת האווירית).
לאחר איחוד ברלין היה טמפלהוף הקטן מבין שלושת שדות התעופה של העיר.
ייחודו היה במיקומו במרכז העיר, אך מגבלות הרעש שהלכו והתרחבו הותירו המראה ונחיתה של מטוסים קטנים.
בשנת 2008 הופסקה הפעילות האווירית במקום, כחלק מתהליך הדרגתי של סגירת כל שלושת שדות התעופה והחלפתם בנמל התעופה הבינלאומי ברלין ברנדנבורג.
רוב אוכלוסיית השכונה היא ממעמד הביניים, בעיקר משפחות ועובדי עירייה.
בשכונה אין אתרי תיירות ראויים לציון פרט לשדה התעופה.
אזור טמפלהוף מאופיין בבתי קומות והאזורים האחרים מאופיינים בעיקר בבתים פרטיים של המעמד הבינוני.
טמפל גרנדין היא חוקרת אמריקאית למדעי ההתנהגות, סופרת מדע פופולרי ומעצבת סביבות גידול ומכשירי שחיטה מפחיתי סבל לבעלי חיים.
גרנדין היא פרופסורית ומרצה מן המניין באוניברסיטת מדינת קולורדו.
גרנדין היא אוטיסטית ומומחית בעלת שם עולמי בתכנון מתקני אחזקת בקר.
היא פרסמה ספרים רבים, הן בנושאי אוטיזם והן בנושאי התנהגות בעלי חיים.
גרנדין קיבלה את התואר השלישי שלה במדעי בעלי החיים מאוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.
בתקופת ילדותה של גרנדין לא הייתה מודעות גבוהה לאוטיזם.
לכן, בגיל ארבע (1950) היא אובחנה כבעלת "נזק מוחי בלתי מוגדר".
היא למדה בגן טרום-חובה לילדים מעוכבי דיבור ובגן חובה ובבית ספר יסודי רגילים עקב התעקשותה של אימה, באזור בו יש מעט תלמידים בכיתות בתי הספר.
גרנדין החלה לדבר רק בגן טרום-חובה, בגיל ארבע וחצי, והחלה לקרוא רק בגיל תשע.
היא מעידה על כך שמושגים רבים שמובנים להרבה ילדים, נעשו מובנים לה רק בגיל מאוחר יותר, ושהיא חושבת בתמונות, כך שכל שפה מילולית נותנת לה תחושה של שימוש בשפה זרה.
גם בנעוריה של גרנדין היא וסביבתה טרם הבינו שיש לה אוטיזם והיא למדה בבית ספר תיכון פנימייתי לנוער מחונן עם בעיות נפשיות.
חיבתה לחיות וקרבתה אליהן החלו בבית-הספר התיכון בו למדה, שרכש סוסים זולים שסבלו בעבר מהתעללויות.
בספרה "השפה הסודית של בעלי-החיים" היא מסבירה כיצד הלך מחשבתה כאוטיסטית עזר לה להבין את מחשבתן של החיות המבויתות.
היא כותבת: "...וכך חיינו יחד בבית-הספר, חבורה של מתבגרים מופרעים וחבורה של בעלי-חיים מופרעים לא פחות".
ב-2010 הפיק ערוץ HBO סרט טלוויזיה בשם "טמפל גרנדין", המבוסס על חייה, בכיכובה של קלייר דיינס.
הסרט זכה בפרס אמי וכך גם דיינס.
בשנת 2012 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת המדינה של אריזונה.
ייחודה של גרנדין קשור לכך שהיא עושה שימוש באוטיזם כדי להגיע להישגים.
בסריקות של מוחה התגלה שהוא שונה במידה ניכרת ממוחם של אנשים ללא אוטיזם, ובין השאר היא מצטיינת בראייה חדה במיוחד.
ראייתה החדה והמיוחדת מאפשרת לה לבקר במכלאות הבקר ולזהות מצבים שאנשים אחרים אינם מזהים כלל.
דברים שמפריעים לחיות מפריעים גם לה.
הסרת המכשולים הללו מאפשרת למתקן להתייעל.
גרנדין טוענת כי בשל היותה אוטיסטית, החשיבה שלה דומה לחשיבתן של חיות בכך שהיא מבוססת בין השאר על חשיבה חזותית ולא מילולית.
אי לכך היא הייתה מסוגלת להבין את הסבל שעוברות פרות במתקני השחיטה, סבל שנבע מכך שהמתקנים היו ברובם לא מובנים לפרות ומפחידים עבורן, היות שכללו פניות חדות, תאורה המותאמת לעובדים ולא לחיות, ועוד.
המתקנים שתכננה מותאמים עבור הפרות, ויוצרים מסלול שבו ברור להן לאן ללכת.
הדבר מונע נפילות ופציעות, ומפחית את צורך בהתערבות אגרסיבית של עובדי המתקן.
התוצאה היא פחות לחץ, פאניקה, וקריאות מצוקה אצל החיות המובלות לשחיטה.
במילותיה של גרנדין: "מותר לדעתי לאכול חיות, אבל צריך לעשות את זה נכון.
עלינו לתת לחיות חיים טובים, ועלינו לאפשר להן מוות נטול כאב.
כיום מתקני שחיטה רבים משתמשים בשיטותיה של גרנדין.
טמפל גרנדין וקתרין ג'ונסון, השפה הסודית של בעלי-החיים; מאנגלית: מרים שפס; הוצאת אריה ניר, 2006.
טמפל גרנדין וקתרין ג'ונסון, בעלי-החיים הופכים אותנו לאנושיים, מאנגלית: מרים שפס, הוצאת אריה ניר, 2010.
טמפל 1 הוא שביט מחזורי שהתגלה ב-3 באפריל 1867 על ידי האסטרונום הגרמני וילהלם טמפל שעבד במרסיי שבצרפת.
גודלו של השביט מוערך ב-7.6 קילומטר אורך ו-4.9 קילומטר רוחב.
השביט התפרסם כאשר הגשושית פגיעה עמוקה התנגשה בו ב-4 ביולי 2005 לצורכי מחקר.
טמפל 1 אינו שביט בוהק.
הבהירות נראית הגבוהה ביותר בה נצפה היא 11+, הרבה מעבר ליכולת האדם לצפות בו בעין בלתי-מזוינת.
תצפיות של טלסקופ החלל האבל וטלסקופ החלל שפיצר באורך אינפרא-אדום מראות אלבדו נמוך, כ 4%.
השביט נמצא לאחרונה בפריהליון ב-5 ביולי 2005, במרחק של 1.506 יחידות אסטרונומיות מהשמש.
באפהליון השביט יהיה במרחק של 4.737 יחידות אסטרונומיות מהשמש.
זמן הקפתו את השמש כיום הוא 5.515 שנים.
בעת הגילוי, משך ההקפה של השביט סביב השמש היה 5.68 שנים, אך כיוון שהוא עובר במסלולו מדי פעם ליד כוכב הלכת צדק, כח המשיכה של צדק גורם להפרעה במסלולו.
ב-1881 עבר טמפל 1 במרחק של כ-0.55 יחידות אסטרונומיות מצדק, והדבר הסיט אותו, והגדיל את נקודת הפריהליון ב-50 מיליון קילומטרים, ואת זמן ההקפה לכ-6.5 שנים.
עקב מרחקו זה אבד השביט מעיני האסטרונומים.
בשנות השישים נתגלה השביט מחדש אחרי שאסטרונום אמריקני חישב במדויק את מסלולו.
הוא מצא שב-1941 עבר השביט במרחק של 0.41 יחידות אסטרונומיות מצדק וב-1953 במרחק של 0.77 יחידות אסטרונומיות מצדק, וההפרעות שנגרמו כתוצאה מהמעברים קירבו את הפריהליון של השביט אל השמש, והקטינו את משך הקפתו סביבה לכדי 5.55 שנים.
בעזרת חישובים אלה עלה בידי האסטרונומית אליזבת' רומר לצלם אותו ב-1968. אמנם צילום אחד לא היה מספיק לחישוב המסלול, אך צילום נוסף ב-11 בינואר 1972 אישש את מסלולו, והוא נצפה מאז בכל מופע.
פגיעה עמוקה (Deep Impact) הייתה גשושית של נאס"א שתוכננה ללמוד את ההרכב הפנימי של השביט טמפל 1. הגשושית במשקל 650 ק"ג שוגרה ב-12 בינואר 2005. ב-4 ביולי 2005 בשעה 5:52 UTC חלק של הגשושית התנגש בהצלחה בשביט תוך שהוא משליך לכל עבר אבק ורסיסי סלע מגרעין השביט.
התצלומים מההתנגשות מלמדים כי השביט מורכב מהרבה יותר אבק ופחות קרח ממה ששוער תחילה.
ההתנגשות יצרה ענן אבק גדול ובוהק שהסתיר את מראה המכתש שנפער.
בניגוד למשימות קודמות לשביטים שרק חלפו לידם וצילמו אותם מרחוק, משימה זו הייתה הראשונה שגרמה לפליטת חומר מפני שביט.
מכתש הפגיעה שנוצר על ידי הקליע ששיגרה Deep Impact לא נחקר במלואו ביעף הראשון של הגשושית.
זו הסיבה שנאס"א אישרה את משימת NEXT (קיצור של New EXploration of Tempel 1).
משימה זו נעזרה בגשושית סטארדסט שחקרה את כוכב השביט וילט-2 ב-2004. ב-15 בפברואר 2011 חלפה הגשושית במרחק של 181 ק"מ משביט טמפל-1 וזיהתה את מכתש הפגיעה.
קוטר המכתש נאמד ב-150 מטר, ובמרכזו התגלתה בליטה בהירה, שנוצרה ככל הנראה כאשר חומר שהתפזר עקב הפגיעה נפל חזרה על גרעין השביט.
טמפו משקאות בע"מ היא אחת מחברות המשקאות הגדולות והוותיקות בישראל.
החברה מייצרת ומשווקת בירה, משקאות חריפים, משקאות מוגזים, משקאות קלים, מים מינרליים, משקאות אנרגיה ויין.
לטמפו מגוון רחב של עשרות מותגים מקומיים ובינלאומיים מובילים, בהם גולדסטאר, מכבי, נשר, היינקן, יקבי ברקן ויקבי סגל, פפסי, אבסולוט וודקה, ג'יימסון, בלנטיינ'ס, סאן פלגרינו, סאן בנדטו, פאולנר ועוד.
החברה בבעלות משותפת של חברת "טמפו תעשיות בירה" וחברת היינקן העולמית.
חברת טמפו הוקמה על ידי משה בורנשטיין, יליד פולין שעלה לישראל משווייץ בשנת 1952, בשותפות עם יעקב תבורי (שהיה בעלי חברת יפאורה-תבורי).
בארץ הולדתו ניהל בורנשטיין את טחנת הקמח השנייה בגודלה במדינה, עד לפלישת גרמניה הנאצית לפולין, אז איבד את מעמדו.
בישראל, תוך שנה מעלייתו, זיהה בורנשטיין באקלים החם הזדמנות למכירת משקאות קרים.
בשנת 1954 נפתח בפרדס חנה, במתחם מפעל תבורי, קו ייצור למשקה קר בטעם לימון ליים שנמכר תחת הסיסמה "המשקה הזך בבקבוק הצח", על פי ידע שנרכש מארצות הברית, מחברה בקליפורניה בעלת שם זהה.
כבר בתחילת דרכו דורג המשקה מספר רב של פעמים כמשקה הקל המעולה בישראל על ידי מכון דיכטר לחקר דעת הקהל בישראל.
לצד משקה הליים הפופולרי, שנקרא בפשטות "טמפו", נמכרו גם משקאות אורנג'דה, טמפו קולה וג'ינג'ר אייל.
בשנת 1956 נפתח באזור התעשייה חולון מפעל חדש לייצור משקאות – מפעל גדול בעל כושר ייצור של 24,000 בקבוקים בשעה ולצדו מחסני קירור.
יד ימינו של משה בורנשטיין בהקמת המפעל היה בנו, צבי בורנשטיין, שהיה מהנדס טכני.
עם המעבר למפעל בחולון השותפות עם מפעל תבורי פורקה ופרץ סכסוך לגבי שיווק המשקה המתחרה קריסטל של תבורי, בטענה שהיה דומה ל"טמפו" ומפר הסכם אי-תחרות בין הצדדים.
הסכסוך הסתיים בפשרה, בה הוסכם כי המשקה של "קריסטל" יופץ רק בצפון הארץ.
ב-1961 הורחב מפעל "טמפו" בחולון וכושר הייצור שלו הוגדל מ-5 מיליון בקבוקים בשנה ל-25 מיליון.
ב-1964 החליטה החברה להקים מפעל לבקבוקי זכוכית בירוחם, למרות שספקית הבקבוקים שלה חברת "פניציה" גם תכננה להקים במקום מפעל.
ירוחם נבחרה כמיקום למפעל משום שהייתה קרובה למקורות חומר הגלם - חול-זכוכית.
בנוסף קיבלה החברה גם מענק ממשלתי.
בהמשך הוחלט להקים במקום גם מפעל למילוי הבקבוקים, מפעל לארגזי פלסטיק ומפעל לפקקים.
המתחם בירוחם, בו ארבעה המפעלים, נחנך במרץ 1968. מפעל ייצור בקבוקי הזכוכית שימש לא רק את החברה עצמה, אלא גם יצרנים אחרים.
לצורך נסיעה בין מרכז הארץ למפעל בירוחם רכשה הנהלת החברה מטוס סננה והכשירה מסלול טיסה לצד המפעל.
החברה גם החלה בייצוא בקבוקים, ארגזים ומשקאות לאירופה וארצות הברית, ובהמשך גם למדינות אפריקה.
ב-1970 הודיעה החברה כי תקים בירוחם מפעל לבירה, אך התוכנית בוטלה אחר כך.
בנוסף באותה שנה הציעה "טמפו" לראשונה לקונצרן כור, שהיה בעלי מפעל "פניציה" לרכשו את מפעל הזכוכית בירוחם ולאחד את פעילות שני המפעלים, שהתחרו בשוק בקבוקי הזכוכית ב-1976 הוסכם לבסוף על מיזוג "פיניציה" ומפעל הבקבוקים של "טמפו" שהוחזק בבעלות משותפות עם "כור".
באותה עת גם פרץ סכסוך עבודה במפעל על רקע הפסקת ייצור בקבוקים בשבת, לפי דרישת משה בורנשטיין שהיה שומר מצוות.
את תנור הזכוכית במפעל לא ניתן היה לכבות בשבתות והוא עבד ברציפות מאז הקמת המפעל, אך בורנשטיין דרש שייצור הבקבוקים עצמם ייפסק והזכוכית שמיוצרת בשבת תמוחזר.
פועלי המפעל חששו מפיטורים עקב קיצור שבוע העבודה, ביקשו להמשיך לעבוד בשבת ופתחו בשביתה.
לבסוף הושגה פשרה לפיה המפעל התחייב לא לפטר עובדים ולשלם על יום עבודה מלא למשמרת של 5 שעות בימי שישי.
ב-1979 רכשה "כור את חלקה של "טמפו " במפעל הבקבוקים.
ב-1980 הודיעה "טפמו" כי החלה בהקמת מפעל בירה בעפולה, על בסיס קו ייצור ישן שרכשה בארצות הברית מחברת בירה "מילר", לאחר שבעלי חברת "מבשלת שיכר לאומית" (יצרנית הבירה היחידה בישראל באותה עת) דחו את הצעת החברה לכניסה לשותפות.
ביולי 1981 הודיעה על תוכנית חדשה, שכללה הקמת קו ייצור לבירה בשטח מפעל החברה בחולון, על בסיס ידע שרכשה מחברת "טובורג" מדנמרק.
שנה אחר כך תבעו בלי המניות של "טמפו בירה" את "טמפו משקאות" לאחר שהמיזוג בוצע לפי שווי שוק נמוך מההון שגויס בהנפקה.
ב-1985 רכשה לבסוף "טמפו" את השליטה בחברת "מבשלת שיכר לאומית" באמצעות איש קש.
באוגוסט 1991 קיבלה חברת טמפו את הזיכיון לייצור "פפסי", "" ו"מירינדה" מתאגיד "פפסיקו" האמריקאי.
כחלק מהתנאים לקבלת הזכיין החברה התחייבה להפסיק לייצר את המותג שלה "טמפו קולה" (וגם "טמפו ליים" וה"אורנג'דה", שהוחלפו ב-"7 Up" ו"מירינדה").
לצורך ייצור פפסי הקימה טמפו מפעל חדש בנתניה, בסמוך למפעל הבירה שלה.
המפעל החל לפעול במאי 1992. במטרה להתחרות בקוקה-קולה (לה באותו זמן הייתה כשרות של הרבנות הראשית בלבד) ולהיכנס לשוק החרדי, פנתה טמפו לראשונה לקבל כשרות בד"ץ העדה החרדית.
ב-1992 קיבלה החברה זיכיון בלעדי להפצת בירה תוצרת מבשלת הבירה ההולנדית היינקן בישראל.
ב-1999 הקימה מרכז הפצה באזור התעשייה סגולה, שאיחד את שלושת מרכזי ההפצה שפעלו קודם במרכז הארץ.
באותה שנה הצטרפה חברת היינקן לקבוצת שליטה משותפת בטמפו שרכשה כ-18% ממניות החברה מקבוצת בר-בורנשטיין.
בשנת 2005 הגדילה קבוצת היינקן את החזקותיה ל-40%.
במסגרת עסקה זו ביצעה טמפו שינוי מבני משמעותי, בו בין השאר עבר כל תחום המשקאות מחברת טמפו תעשיות בירה לחברת הבת החדשה "טמפו משקאות", בבעלות משותפת של היינקן העולמית וטמפו תעשיות בירה.
השינוי כלל שלושה חלקים עיקריים: רכישה עצמית על ידי החברה של מניות טמפו מהבעלים בישראל ומהיינקן, ביצוע פיצול והעברה לחברה הבת "טמפו משקאות" של כל הנכסים וההתחייבויות של החברה, ולבסוף השקעה של היינקן בחברה הבת כנגד הקצאת מניות.
בסוף 2001 סגרה החברה את המפעל ההיסטורי השלה באזור התעשייה חולון וריכזה את כל קווי הייצור שלה במפעל בנתניה.
בתחילת 2003 רכשה החברה את הפעילות העסקית של מפעל "סיידר הגליל" בקריית שמונה, ב-2004 סגרה את המפעל בקריית שמונה והעבירה את ייצור המותג למפעל אחר.
בתחילת 2006 הפסיקה לייצר את המותג "סיידר הגליל" והחלה להפיץ את המותג "פרימור" של חברת גן שמואל מזון.
השותפות עם "פרימור" נפסקה לאחר חמש שנים.
באוקטובר 2013 השלימה את רכישת מלוא הבעלות, לאחר שהגישה הצעת רכש למניות הציבור.
בשנת 2011 חיזקה טמפו משמעותית את חלקה בשוק המשקאות החריפים, כאשר החלה לייצג בישראל את תאגיד המשקאות הצרפתי פרנו ריקאר, שבין מותגיו אבסולוט וודקה, שיבאס, ג'יימסון ומותגים מובילים רבים נוספים.
במהלך 2012 נחנך מרכז לוגיסטי רב-תכליתי במפעל טמפו בנתניה.
המרכז, שבו נעשה שימוש במערכות טכנולוגיות, המנוהל באמצעות תוכנת מחשב של חברת SAP, כאשר רוב התהליכים נעשים באופן אוטומטי, ללא מגע יד אדם.
בשנת 2018 הושלמה הרחבת המרכז הלוגיסטי של החברה במתחם עם בניית מחסן אוטומטי לחלוטין.
ב-2023 העבירה טמפו את ייצור פחיות משקה של מותגי "פפסיקו" למפעל של הזכיין ב ביריחו.
בשנים 1975 – 1990 כיהן משה פודהורצר כמנכ"ל החברה.
בשנים 1991–1997 כיהן דן ביברו כמנכ"ל החברה
בשנים 2002–2005 כיהן דני יעקבי כמנכ"ל החברה
בשנים 2005–2008 שימש רפי בהרב כמנכ"ל החברה.
בשנת 2022 העביר היו"ר ז'ק בר, את תפקיד המנכ"ל לבנו דניאל בר.
בנו של צבי בורנשטיין, אמיר בורנשטיין משמש כדירקטור בחברה.
טמפו היא יצרנית ומשווקת הבירה הגדולה בישראל.
החברה מציעה את גולדסטאר, הבירה הנמכרת ביותר בישראל, היינקן, מכבי, אביר, פאולנר, ניוקאסל, נשר ואחרות.
טמפו נכנסה לתחום הבירות ב-1985, עת רכשה את "מבשלת שיכר לאומית", שהייתה למעשה איחוד בין שתי מבשלות ותיקות - "תעשיית בירה א"י בע"מ" ו"מבשלה לאומית".
לצד הבירות מציעה טמפו גם משקאות אלכוהוליים תחת המותגים שנדי ובקרדי בריזר.
טמפו משווקת נתח ניכר משוק המשקאות החריפים בישראל עם מותגים כמו דה גלנליווט, קגלביץ', אבסולוט וודקה, שיבאס, בלנטיינס, ג'יימסון, בלוגה ואחרים.
חלק ניכר מן המותגים משווקים על ידי טמפו לאור הסכם היצוג עם ענק המשקאות העולמי פרנו-ריקארד.
טמפו היא הבעלים של שניים מהיקבים הגדולים בישראל: יקבי ברקן ויינות סגל.
יקבי ברקן מחזיקים בלמעלה מ-5,000 דונם של כרמים בישראל.
כרם חולדה, הכרם הגדול בישראל, משתרע לבדו על פני למעלה מ-1,200 דונם.
יקבי ברקן ישבו בעבר באזור התעשייה ברקן.
פעילות החברה עברה בהדרגה לקיבוץ חולדה החל משנת 2004, מעבר שהושלם במלואו בשנת 2008.
יקבי ברקן זכו בפרסים רבים לאורך השנים, בישראל ובעולם.
בתחרות 2011 Terra Vino, אחת משתי תחרויות היין החשובות בישראל, זכו יקבי ברקן בפרס צוות הייננים הטוב ביותר בישראל (בפעם הרביעית בחמש שנים).
בנוסף, פינוטאז' סופריור 2007 זכה כיין הישראלי הטוב ביותר.
יין איתן מסדרת אסמבלאז' זכה לציון 90 ממבקר היין הבינלאומי רוברט פרקר, הישג יוצא דופן לקבוצת המחיר שלו.
יינות סגל נוסדו בשנת 1787 על ידי יעקב-הירש סגל בבוברויסק, רוסיה.
בשנת 1925 נוסדה המזקקה הראשונה בישראל, ועם קום המדינה הקימה משפחת סגל יקב שהתמחה בייצור יינות.
ראשוני הענבים הגיעו מאזור אשקלון, ועם השנים התווספו כרמים בעמק איילון ובאזורים נוספים במרכז ישראל.
יינות סגל הם שהביאו להכרה בחשיבותו של הגליל העליון כאזור אידיאלי לגידול גפנים בישראל.
טמפו היא המשווקת בישראל של חברת פפסיקו העולמית, ומפיצה את משקאותיה, בהם פפסי קולה, סבן אפ ומירינדה.
טמפו מייצרת את משקאות ג'אמפ, סדרת מיצים ותה קר.
עוד מציעה החברה שני מותגי מאלט (בירה שחורה): נשר מאלט ומאלט סטאר.
בשנת 2007, המשקה הקל הנמכר ביותר של טמפו היה פפסי מקס, משקה הקולה דיאט של פפסי.
בשנת 2014 החזיקה טמפו ב-14.8% משוק המשקאות הקלים בישראל
החל משנת 2010 טמפו היא המשווקת והמפיצה של משקה האנרגיה XL בישראל.
טמפו משווקת חמישה מותגי מים דוממים ומוגזים: מי סודה של טמפו, סאן בנדטו (מאז שנת 2000) אקווה נובה (מאז 2006) ושני מותגי המים האיטלקיים סאן פלגרינו (מאז 1997) ואקווה פנה (החל מ-2006).
בנובמבר 2021 רכשה החברה, באמצעות החברה הבת "טמפו מזון", 24% ממניותיה של חברת "א.
סיימן סחר", העוסקת בייבוא, שיווק ומכירה של מוצרי מזון ובכללם גבינות, חמאה ומוצרי חלב נוספים, ממרחים, מעדני פרי ומוצרי מעדנייה.
לטמפו מזון ניתנו אופציות לרכישת מניות נוספות של סיימן, עד לשיעור של 100% ממניותיה של סיימן.
בנוסף הוסכם שהחברה תבצע הפצה בלעדית ותספק שירותי מכירה בלעדיים של מוצרי סיימן בישראל וברשות הפלסטינית.
טמפו אחראית לכמה מהסלוגנים הזכורים ביותר בשוק הפרסום המקומי: הג'ינגל "דור הג'ינס שותה קווינס" משנת 77' שביצעה ריקי מנור, "יש מכבי יש חברים" של בירה מכבי, "אני צמא לשנדי שלך" (קמפיין לשנדי משנת 83' בכיכובו של רוד סטיוארט) ורבים אחרים.
לאורך השנים השתתפו בפרסומות של טמפו מפורסמים רבים.
בקמפיינים של גולדסטאר כיכבו בין השאר קלאודיה שיפר, פול ניומן, יאיר לפיד ומשה דץ.
דמויות בולטות נוספות הן אלי יצפאן שקידם את בירה מכבי ומירי בוהדנה שהשתתפה בפרסומת של פפסי מקס.
טמפו הייתה נותן החסות להופעות של מייקל ג'קסון בישראל בשנת 1993 במסגרת סיבוב הופעות של האלבום Dangerous בשיתוף עם חברת פפסי העולמית.
פפסי נתנה חסות גם להופעות בישראל של הרד הוט צ'ילי פפרז והפט שופ בויז, כמו גם ללהקות מקומיות כמו ג'ירפות ורד בנד.
טמפו מרבה לשתף פעולה עם אמנים מקומיים ובינלאומיים.
בשנת 2011 הובילה שיתוף פעולה בין האמן ניר הוד לוודקה אבסולוט במסגרת הקמפיין העולמי "אבסולוט בלנק", בו עיצב הוד ארבעה בקבוקי וודקה אבסולוט.
הצלם אלכס ליבק שיתף פעולה עם יינות ברקן ביצירת סדרת צילומים ייחודית להשקת סדרת היינות אסמבלאז'.
לבירה מכבי יש שיתוף פעולה עונתי עם מוזיקאים במסגרת "מכבי הום טור" - הופעות של אמנים מובילים בבתים פרטיים של זוכים בתחרויות שונות של מכבי.
בפרויקט זה השתתפו שלומי שבן, אסף אבידן ואביב גפן.
הדיג'יי והמפיק המוזיקלי ינון יהל יצר בעבור המשקה ג'אמפ אייס טי מוגז שיר מקורי בשם "ג'אמפ" שזכה לצפיות רבות ביוטיוב ולהשמעות ברדיו ובמסיבות.
משקה האנרגיה XL יזם ב-2011 את טקס פרסי הלילה המקומי, מעין אוסקר לבליינים ומקומות בילוי.
הזוכים נבחרו על ידי הקהל הרחב בהצבעה בפייסבוק, כשמעל 100,000 איש השתתפו בהצבעה.
הזוכים בקטגוריות הראשיות היו האומן 17 (מועדון השנה), עופר ניסים (יוצר השנה), שירזי (איש הלילה של השנה) ואחרים.
את תחילת ההצבעה האיטרנטית ציינה מסיבה של המפיק המוזיקלי והדיג'יי מארק רונסון, שהגיע לישראל במיוחד.
בשנת 2014, טמפו הפכה להיות הספונסר הראשית של מועדון הכדורסל ברק נתניה.
על פי חוק הפיקדון על מכלי משקה, התשנ"ט-1999 מוטל פיקדון של 30 אגורות על מכלי משקה המוחזרים לקונה בהחזרת מכלי המשקה, ובהתאם לתיקון בחוק מפברואר 2010 מוטלת על יצרני המשקאות אחריות לאיסוף ומחזור הבקבוקים.
בהתאם התקשרה טמפו החל מ-2010 עם תאגיד המיחזור אל"ה לטיפול באיסוף בקבוקים.
ב-26 יולי 2017 אישר בית הדין להגבלים עסקיים מתווה של הממונה על הגבלים עסקיים עם תאגיד המיחזור אל"ה שעל פיו חויבה טמפו לפרוש מהתאגיד על מנת לפתוח את שוק איסוף ומיחזור הבקבוקים לתחרות.
ב-2018 נקנסה החברה בסכום של 6.7 מיליון שקל לאחר שלא עמדה ביעדי איסוף בשנת 2016.
החוק להסדרת הטיפול באריזות התשע"א-2011 ("חוק האריזות") מטיל, בין היתר, על יצרנים ויבואנים של מוצרים ארוזים או אריזות שירות, למחזר פסולת אריזות של המוצרים הארוזים או אריזות השירות שייצרו או ייבאו בהתאם ליעדי מיחזור הקבועים בחוק האריזות (יעדים שונים לחומרי אריזות שונים).
טמפו מחזיקה בחלק מהבעלות על ת.מ.י.ר - תאגיד מחזור יצרנים בישראל (5.1% משיעור זכויות ההצבעה באספה הכללית) ומקבלת ממנה שירותים.
טמפה ביי לייטנינג היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מטמפה, פלורידה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית האטלנטי שבחטיבה המזרחית.
הלייטנינג זכו בגביע סטנלי 3 פעמים, השתיים האחרונות שבהן ברצף ב-2020 וב-2021.
בסוף שנות ה-80, בעקבות העניין שעורר מעברו של וויין גרצקי ללוס אנג'לס קינגס בכל דרום ארצות הברית, הודיעה ה-NHL על כוונתה להמשיך ולהתרחב באזור.
שתי קבוצות משקיעים מאזור מפרץ טמפה שמו להם ליעד להביא, לראשונה אי פעם, קבוצת NHL לאזור, שתהייה קבוצת ה-NHL הראשונה אי פעם בדרום-מזרח ארצות הברית.
הקבוצה האחת הובלה בידי פיטר קרמנוס, איש עסקים תושב סיינט פיטרסברג.
הקבוצה השנייה הובלה בידי האחים שחקני העבר פיל וטוני אספוזיטו, שניים מגדולי השחקנים בכל הזמנים - פיל כחלוץ וטוני כשוער.
שותף משני בקבוצה היה ג'ורג' סטיינברנר, הבעלים המיתולוגי של קבוצת הבייסבול ניו יורק יאנקיז.
הקבוצה של האחים אספוזיטו הראתה ל-NHL את כוחה כבר ב-1990 כאשר ארגנה בטמפה משחק ראווה בין פיטסבורג פינגווינס, עם מריו למיה, לבין לוס אנג'לס קינגס עם גרצקי, משחק שמשך למעלה מ-25000 צופים.
פיל אספוזיטו גייס לעזרת קבוצת המשקיעים שלו גם קבוצה של משקיעים יפנים, שסייעו לממן את הצעת הקבוצה ועזרו לה לנצח ולזכות בזיכיון להפעיל קבוצה באזור החל מעונת 1992/93. קרמנוס, שהפסיד ולא זכה בזיכיון, הפך מאוחר יותר לבעלים של הרטפורד ויילרס.
עוד לפני שהקימה סגל שחקנים ראשוני, הצטיידה הקבוצה בסגל ניהולי ומקצועי מהמדרגה הראשונה.
פיל אספוזיטו עצמו הפך לנשיא ומנהל הקבוצה, והוא מינה כמאמן את טרי קריספ, שזכה בשחקן פעמיים בגביע סטנלי במדי פילדלפיה פליירס וכמאמן הוביל את קלגרי פליימס לזכייה בגביע סטנלי ב-1989. לתפקיד עוזר המאמן מינה אספוזיטו את וויין קשמן שכיכב עם אספוזיטו בבוסטון ברואינס הגדולה של שנות ה-70.
עוד לפני תחילת העונה הראשונה שלהם ב-NHL עשו הלייטנינג היסטוריה נוספת כשהחתימו את השוערת מנון ראום, האשה הראשונה שחתמה בקבוצת NHL.
ראום שיחקה במשחק טרום עונה היסטורי מול סנט לואיס בלוז, אולם לא הגיעה לסגל הקבוצה לעונה הרגילה ולא זכתה לשחק במשחק NHL רשמי.
היא שיחקה במשחק טרום-עונה נוסף עונה אחת לאחר מכן.
בזאת באה דרכה בלייטנינג אל סופה.
הלייטנינג שיחקו בעונתם הראשונה, עונת 1992/93, את משחקיהם הביתיים ב"אקספו הול", אולם קטן של 11000 מקומות בלבד.
במשחק הבכורה שלהם הפתיעו בניצחון מרשים 7:3 על שיקגו בלאקהוקס, כאשר כריס קונטוס כובש ארבעה שערים - שיא מועדון המחזיק מעמד עד היום והושווה רק ב-2014.
הלייטנינג היו באותה עונה, עד שפלורידה פנתרס הצטרפה לליגה עונה אחת לאחר מכן, קבוצה יחידה ומבודדת בדרום-מזרח ארצות הברית.
הקבוצה נאלצה לנסוע מרחקים עצומים לכל משחק חוץ - העיר הקרובה ביותר לטמפה עם קבוצת NHL הייתה אז וושינגטון המרוחקת למעלה מ-1300 קילומטר.
עונת 1993/94 החלה עם בית חדש לקבוצה, אצטדיון הבייסבול המקורה "סנקוסט דום" בסיינט פיטרסברג, שהוסב להוקי קרח (כיום "טרופיקנה פילד", ביתה של קבוצת הבייסבול טמפה ביי רייס).
בבת אחת עברו הלייטנינג מה"אקספו הול" הקטנטן לאולם הגדול ביותר ב-NHL.
כמחווה ללייטנינג (Lightning - "ברק") הוסב שמו של ביתם החדש ל"ת'אנדרדום" (Thunderdome - "כיפת הרעם").
כבר במשחק הראשון בו, מול פלורידה פנתרס שאך זה הצטרפה לליגה, מילאו את הת'אנדרדום 27,227 צופים שקבעו שיא קהל ב-NHL.
גם ממוצע הקהל העונתי של הלייטנינג, 19,556 צופים למשחק, קבע שיא NHL, אף על פי שהקבוצה שוב סיימה אחרונה את הבית שלה, הבית האטלנטי - אם כי שוב עם מאזן טוב יחסית לקבוצה צעירה בליגה.
עונת 1994/95 קוצרה בארבעה חודשים בשל סכסוך עבודה בליגה, והלייטנינג סיימו אותה במקום השישי בבית האטלנטי מתוך שבע קבוצות.
בראיין ברדלי המשיך להיות הכח המניע בהתקפת הקבוצה.
בעונת 1995/96, כשברדלי ממשיך להוביל את ההתקפה, קיבלו הלייטנינג עונה מצוינת מהמגן הסלובקי רומן המרליק ומהשוער דארן פופה, ובפעם הראשונה בתולדותיהם סיימו עונה רגילה במאזן חיובי ועלו לפלייאוף, כאשר סיום חזק של העונה הכניס אותם לפלייאוף מהמקום השמיני על חשבון האלופה היוצאת ניו ג'רזי דווילס.
בפלייאוף פגשו הלייטנינג את פילדלפיה פליירס המדורגת ראשונה, והצליחו לקחת את יתרון הביתיות כשניצחו באחד משני המשחקים הראשונים בפילדלפיה.
25,945 צופים באו לראות את משחק הפלייאוף הראשון אי פעם בטמפה, והניצחון של הלייטנינג שהעלה אותם ליתרון בסדרה משך 28,183 צופים למשחק הרביעי - שיא קהל חדש ב-NHL שנשבר לבסוף רק ב-2003 כאשר ב-NHL החלו לשחק מספר משחקים באצטדיוני פוטבול ובייסבול תחת כיפת השמיים.
השיא מחזיק מעמד עד היום כשיא הקהל ב-NHL באולם סגור.
למרות זאת הפליירס העדיפים ניצחו בשלושת המשחקים הבאים והדיחו את הלייטנינג.
עונת 1996/97 סימנה את תחילת הנפילה הארוכה של הלייטנינג, למרות המעבר ממגרש הבייסבול המוסב לאולם חדיש משלהם, ה"אייס פאלאס" בטמפה (כיום אמלי ארנה).
פציעות ארוכות של פופה וברדלי ויכולת הבקעה ירודה של שאר השחקנים הביאו את הלייטנינג למאזן של 32 ניצחונות מול 40 הפסדים ו-10 תיקו, מאזן מאכזב שלא הספיק לפלייאוף.
העונות הבאות היו קשות עוד יותר, כאשר בין 1997/98 ו-2000/01 לא הגיעה הקבוצה ל-25 ניצחונות בשום עונה.
הנפילה הגדולה של הקבוצה לוותה בעזיבת כמעט כל כוכביה מהשנים הראשונות, בין בשל סיום חוזיהם ובין בשל עסקאות כושלות שניהל פיל אספוזיטו.
קווין קריספ המאמן פוטר ב-1998. בנוסף התברר שהקבוצה שרויה בחוסר סדר ניהולי מוחלט.
למעשה, נבדקה הקבוצה באותה תקופה על ידי רשות המיסים של ארצות הברית (IRS) בחשד שהיא מהווה "מכבסת כספים" עבור בעליה.
התברר גם שהבעלים של החברה היפנית "קוקוסאי גרין" שהחזיקה בקבוצה לא פגשו מעולם את מנהלי הקבוצה או בעלי תפקיד ב-NHL, לא ביקרו מעולם בטמפה ולא ראו מימיהם משחק של הקבוצה.
הכספים שהחברה השקיעה בקבוצה התבררו כהלוואות בלבד, והקבוצה הייתה בבעיית נזילות תמידית.
על פי מגזין פורבס, ב-1998 היו חובות הקבוצה גבוהים פי 2.36 מערכה.
לבסוף קנה את הקבוצה איל הביטוח ארט ויליאמס.
בניגוד ליפנים, ויליאמס היה מעורב אישית בענייני הקבוצה.
מיד עם תחילת עונת 1998/99 הוא פיטר את פיל וטוני אספוזיטו.
לאחר עונת 1998/99 מכר ויליאמס המאוכזב את הקבוצה למיליארדר ביל דוידסון, בעליה של קבוצת הכדורסל דטרויט פיסטונס.
הלייטנינג התנחמו בגיוסם של שני כישרונות צעירים שליוו אותה בשנים הבאות - ונסן לקבלייה שנבחר ראשון בדראפט של 1998, ומרטן סן לואי שהגיע לקבוצה ב-2001 לאחר שלא הצליח להשתלב בקלגרי פליימס.
עונת 2001/02 החלה עם ייצוב עמדת השוער, כאשר ניקולאי חביבולין תפס את עמדת השוער הראשון.
חביבולין, שכבר ביסס את עצמו ככוכב NHL, חזר אחרי שנה בליגה משנית בעקבות סכסוך חוזי עם קבוצתו הקודמת, פיניקס קויוטיס, והציג יכולת טובה בשער.
הלייטנינג עדיין החמיצו את הפלייאוף, אולם שיפרו את מאזנם לעומת העונות הקודמות והראו סימני התאוששות.
בעונת 2002/03 מצאה הקבוצה את התפוקה ההתקפית שחמקה ממנה עד אז.
ארבעה שחקנים - לקבלייה, סן לואי, ואצלב פרוספל ובראד ריצ'רדס - צברו למעלה מ-70 נקודות כל אחד.
הלייטנינג נאבקו מול וושטינגטון קפיטלס על אליפות הבית הדרום-מזרחי.
הלייטנינג סיימו את העונה עם המאזן הטוב בתולדותיהם - 36 ניצחונות, 25 הפסדים, 16 תיקו ו-5 הפסדים בהארכה, ובסך הכל 93 נקודות בטבלה, נקודה יותר מהקפיטלס.
בכך זכו הלייטנינג בפעם הראשונה באליפות הבית שלהם והבטיחו דירוג גבוה לקראת הפלייאוף.
למעשה הדירוג של הלייטנינג והקפיטלס סידר לשתי הקבוצות סדרת פלייאוף זו מול זו בסיבוב הראשון, אולם בגלל הדירוג הגבוה יותר של הלייטנינג היה יתרון הביתיות שלהם.
יתרון הביתיות לא בא לידי ביטוי כאשר הקפיטלס ניצחו בשני המשחקים הראשונים בטמפה ונראו בדרך לניצחון בסדרה.
המשחק השלישי בוושינגטון הגיע להארכה, ושער של לקבלייה הביא ללייטנינג ניצחון ומנע מהם פיגור עמוק עוד יותר בסדרה.
שארית הסדרה הייתה שייכת למרטן סן לואי, שכבש שערים מכריעים בשלושת המשחקים הבאים והביא ללייטנינג בפעם הראשונה ניצחון בסדרת פלייאוף.
בסיבוב השני כשלה הקבוצה בחמישה משחקים מול ניו ג'רזי דווילס עתירת הניסיון.
בעונת 2003/04 התחזקה הקבוצה בחלוץ הוותיק קורי סטילמן שהגיע מסנט לואיס בלוז.
סטילמן, יחד עם ריצ'רדס ולקבלייה, נתנו שוב תוצרת התקפית מצוינת, אולם מעל כולם עמד מרטן סן לואי שצבר 94 נקודות שהספיקו לו לזכייה בגביע ארט רוס כמבקיע המצטיין, אליו התווסף גם תואר ה-MVP של העונה ולצידו גביע הארט.
גם איגוד השחקנים בחר בסן לואי ל-MVP של העונה וזיכה אותו בפרס לסטר פירסון.
מאמן הקבוצה, ג'ון טורטורלה, זכה בגביע אדמס כמאמן העונה.
הלייטנינג סיימו עם המאזן הטוב ביותר בחטיבה המזרחית, עם 46 ניצחונות מול 22 הפסדים, 8 תיקו ו-6 הפסדים בהארכה ובסך הכל 106 נקודות בטבלה - הפעם הראשונה, והיחידה עד 2018, שהלייטנינג סיימו את העונה עם יותר מ-100 נקודות.
המאזן המצוין העלה את הלייטנינג לפלייאוף כמדורגים ראשונים במזרח, עם יתרון ביתיות עד לסדרת הגמר.
את הסיבוב הראשון עברו הלייטנינג בקלות יחסית, כשהדיחו את ניו יורק איילנדרס בחמישה משחקים, בעיקר בעקבות הצטיינותו של ניקולאי חביבולין במשחק החוץ בלונג איילנד.
הסדרה בסיבוב השני, מול מונטריאול קנדיאנס עשירת המסורת, הייתה חד-צדדית עוד יותר, והלייטנינג ניצחו אותה בארבעה משחקים ועלו לראשונה לגמר החטיבתי.
סדרת גמר המזרח הייתה דרמטית הרבה יותר מקודמותיה, כאשר הלייטנינג ופילדלפיה פליירס לקחו זו לזו את יתרון הביתיות ולבסוף הגיעו למשחק שביעי ומכריע בטמפה.
שני שערים מהירים ועמידה טובה של חביבולין בשער, אף על פי שספג שער אחד, הספיקו ללייטנינג לנצח את הסדרה ולזכות בעלייה היסטורית לסדרת הגמר על גביע סטנלי.
בסדרת הגמר פגשו הלייטנינג קבוצה מפתיעה אחרת, קלגרי פליימס.
כמו הגמר החטיבתי, גם סדרת גמר גביע סטנלי הייתה דרמטית והפכפכה.
הפליימס ניצחו בטמפה במשחק הראשון ולקחו את יתרון הביתיות, ולאחר שלושה משחקים הובילו 2:1 בסדרה; שער של בראד ריצ'רדס במשחק הרביעי הספיק כדי להשוות את הסדרה כאשר ניקולאי חביבולין שמר על רשת נקייה.
הסדרה עברה שוב לטמפה, והמשחק החמישי גלש להארכה שבה ניצחו הפליימס שעלו ליתרון של 3:2 בסדרה, עם הזדמנות לזכות בגביע באולמם הביתי.
המשחק השישי היה דרמטי לא פחות, כאשר רק בהארכה השנייה הצליח מרטן סן לואי לכבוש שער מכריע ולהביא את הסדרה לטמפה, למשחק שביעי ומכריע.
גיבור המשחק השביעי היה החלוץ הרוסי רוסלן פדוטנקו, שהגיע ללייטנינג עונה אחת קודם לכן.
פדוטנקו כבש פעמיים, ובשארית המשחק הסתמכה הקבוצה שוב על יכולתו של חביבולין בשער.
הפליימס הכניעו את חביבולין רק פעם אחת, והלייטנינג ניצחו במשחק וזכו בגביע סטנלי בפעם הראשונה אי פעם - הפעם הראשונה שקבוצה שהצטרפה לליגה בשנות ה-90 זכתה בגביע סטנלי.
בראד ריצ'רדס נבחר ל-MVP של הפלייאוף וזכה בגביע קון סמיית'.
2005 - 2010: כישרונות גדולים ושנים אפורות
לאחר שעונת 2004/05 בוטלה בשל סכסוך עבודה בין הליגה לשחקניה, התייצבו הלייטנינג כמחזיקי גביע סטנלי לעונת 2005/06. ללא חביבולין שעזב ועם מרטן סן לואי ביכולת חלשה יחסית, הלייטנינג לא הזכירה ברמתה את הקבוצה שזכתה בגביע.
הלייטנינג הצליחו לעלות בקושי לפלייאוף מהמקום השמיני והאחרון במזרח, והודחו בקלות בסיבוב הראשון בידי אוטווה סנטורס.
ונסן לקבלייה כיכב בעונת 2006/07 כשזכה בגביע מוריס "רוקט" רישאר כמלך השערים של ה-NHL עם 52 שערים, ובסך הכל שיא מועדון של 105 נקודות.
הלייטנינג עדיין חיפשו שוער שייכנס לחלל שהותיר ניקולאי חביבולין, אולם שוער הרכש מרק דני שהגיע מקולומבוס בלו ג'אקטס אכזב ביכולתו.
השוער המחליף, יוהאן הולמקוויסט, תפס את מקומו וייצב את עמדת השוער.
הלייטנינג סיימו עם מאזן טוב של 44 ניצחונות לעומת 33 הפסדים ו-5 הפסדים בהארכה/מכות עונשין, אולם החמיצו את אליפות הבית הדרום-מזרחי ועלו לפלייאוף רק מהמקום השביעי בחטיבה.
בפלייאוף שוב הודחו בסיבוב הראשון, על ידי ניו ג'רזי דווילס.
עונות 2007/08 ו-2008/09 היו רעות מאוד לקבוצה, והיא סיימה את שתיהן אחרונה בבית הדרום-מזרחי.
המאמן שהביא לקבוצה את גביע סטנלי, ג'ון טורטורלה, פוטר בסוף עונת 2007/08, וגם מחליפו בארי מלרוז לא החזיק מעמד זמן רב בקבוצה.
עונת 2009/10, עם ריק טוקט כמאמן, ראתה שיפור מסוים בקבוצה.
סטיבן סטמקוס, החלוץ שהקבוצה בחרה בדראפט של 2008 כבחירה הראשונה, כבש 51 שערים, והתחלק בגביע מוריס "רוקט" רישאר עם כוכב פיטסבורג פינגווינס סידני קרוסבי שהגיע לאותו מאזן.
סן לואי ולקבלייה הפיקו גם הם תוצרת התקפית נאה.
הקבוצה שיפרה מאוד את מאזנה, אולם החמיצה את הפלייאוף.
2010 - 2014: חזרה זמנית לצמרת וסוף עידן לקבלייה-סן לואי
במהלך עונת 2009/10 נמכרה הקבוצה לאיש עסקים מבוסטון, ג'פרי ויניק.
ויניק מינה את אחד מגדולי השחקנים בכל הזמנים, סטיב אייזרמן, למנהל הקבוצה.
אייזרמן בחר לשחרר את טוקט מתפקידו ומינה למאמן את גי בושה, שהיה לפני כן מאמן מונטריאול קנדיאנס.
לפני עונת 2010/11 ביצע אייזרמן עסקה גדולה שהביאה ללייטנינג את החלוץ המנוסה סיימון גנייה מפילדלפיה פליירס.
עסקאות נוספות הביאו לקבוצה שחקנים נוספים ובראשם החלוץ שון ברגנהיים והמגן פאבל קובינה.
במהלך העונה חוזקה גם עמדת השוער כאשר דוויין רולוסון, שכבר היה כוכב מוכח בליגה, נרכש מניו יורק איילנדרס.
תוצאות פעולותיו של אייזרמן לא איחרו לבוא.
שחקני הרכש השתלבו מצוין עם הוותיקים לקבלייה, סן לואי וסטמקוס.
הלייטנינג חזרו לפלייאוף לאחר שלוש עונות של הפסקה מהמקום החמישי בחטיבה המזרחית.
למרות חסרון ביתיות הדיחו הלייטנינג את פיטסבורג פינגווינס בשבעה משחקים, ולאחר מכן הדהימו כשהביסו את וושינגטון קפיטלס, המדורגת ראשונה בחטיבה המזרחית, והדיחו אותה בארבעה משחקים בלבד.
בגמר החטיבתי, לאחר סדרה הפכפכה, הודחו הלייטנינג בשבעה משחקים על ידי בוסטון ברואינס.
עונת 2011/12 הייתה מצוינת באופן אישי לסטיבן סטמקוס, שהבקיע 60 שערים וזכה בגביע מוריס "רוקט" רישאר כמלך השערים של הליגה בפעם השנייה בשלוש עונות.
ההצלחה האישית של סטמקוס לא תורגמה הפעם להצלחה קבוצתית, והלייטנינג החמיצו את הפלייאוף.
גם עונת 2012/13 הסתיימה בהצטיינות אישית של שחקן - מרטן סן לואי, שסיים את העונה המקוצרת עם 60 נקודות וזכה בגביע ארט רוס בפעם השנייה - אך שוב נחלו הלייטנינג כישלון קבוצתי ולא עלו לפלייאוף.
בתום העונה תם עידן בקבוצה, כאשר הקבוצה נפרדה מהקפטן והחלוץ המצטיין שלה, ונסן לקבלייה, וסן לואי התמנה לקפטן במקומו.
הזעזועים בקבוצה נמשכו בעונת 2013/14, כאשר גם מרטן סן לואי נפרד מהקבוצה והועבר לניו יורק ריינג'רס.
סטיבן סטמקוס מונה לקפטן במקומו, קפטן שלישי בפחות משלוש שנים.
הזעזועים בקבוצה נתנו את אותותיהם בפלייאוף, בו גילתה הקבוצה יכולת חלשה והודחה בארבעה משחקים בלבד על ידי מונטריאול קנדיאנס.
ריצת הפלייאוף של 2014/15: שוב בגמר
לאחר הזעזועים בעונות הקודמות התייצבה הקבוצה.
עונה סדירה מצוינת בעונת 2014/15, בה סיימו את הליגה עם 108 נקודות והובילו אותה בהבקעת שערים, המשיכה בריצת פלייאוף מרשימה.
הלייטנינג ניצחו בקלות יחסית את דטרויט רד וינגס והמשיכו בסיבוב השני בניצחון נגד הביתיות על מונטריאול קנדיאנס, הקבוצה עם אחת ההגנות הטובות בליגה, בשישה משחקים.
בגמר החטיבתי פגשו הלייטנינג את ניו יורק ריינג'רס, הקבוצה עם המאזן הטוב בליגה בעונה הרגילה.
לאחר סדרה הפכפכה בה החליף יתרון הביתיות צדדים, הצליחו הלייטנינג להדיח גם את הריינג'רס במשחק חוץ שביעי ומכריע, ועלו בפעם השנייה בתולדותיהם לסדרת הגמר על גביע סטנלי.
בסדרת הגמר לא עמד ללייטנינג כוחם מול שיקגו בלאקהוקס העדיפה, והם נוצחו בחמישה משחקים בלבד.
עונת 2015/16 הייתה מוצלחת אף היא עבור הלייטנינג שעמדו על סף הגעה שנייה ברציפות לסדרת הגמר, אך במשחק השביעי והמכריע בגמר החטיבה המזרחית נוצחו על ידי פיטסבורג פינגווינס והודחו.
הלייטנינג החתימו בקיץ 2016 את סטיבן סטמקוס על חוזה חדש ל-8 שנים, יחד עם שורה של שחקני רכש שהוחתמו על חוזים ארוכים בראשות כוכב ההגנה השוודי ויקטור הדמן.
למרות זאת נכשלה הפעם הקבוצה ולא עלתה לפלייאוף.
עונה רגילה מצוינת של הקבוצה הסתיימה במקום הראשון בחטיבה המזרחית עם 54 ניצחונות ו-113 נקודות בטבלה.
החלוץ הרוסי ניקיטה קוצ'רוב הוביל את התקפת הקבוצה עם 100 נקודות יחד עם סטיבן סטמקוס (86 נקודות) והשוער אנדריי וסילבסקי קבע שיא מועדון עם שמונה משחקים בהם שמר על רשת נקייה.
קוצ'רוב וסטמקוס המשיכו להצטיין גם בפלייאוף ומשכו את קבוצה על פני ניו ג'רזי דווילס ובוסטון ברואינס בשני הסיבובים הראשונים, עד לסדרת הגמר של החטיבה המזרחית מול וושינגטון קפיטלס.
סדרה הפכפכה החלה בשני הפסדי בית של הלייטנינג ונמשכה בשני ניצחונות חוץ ובניצחון נוסף, ביתי, שהעלה את הקבוצה ל-3:2 בסדרה והעמיד אותה משחק אחד מהגעה נוספת לסדרת הגמר על גביע סטנלי - אך בשני המשחקים כשלה הקבוצה, נוצחה בסדרה 4:3 והודחה.
2018 - 2022: התבססות בצמרת, שתי אליפויות רצופות וסדרת גמר נוספת
עונת 2018/19 הייתה העונה הרגילה הטובה ביותר בתולדות הקבוצה.
תוך תצוגות משכנעות הובילה הקבוצה את הליגה בפער שהלך וגדל, וזמן רב לפני סיומה כבר הבטיחה את זכייתה הראשונה בגביע הנשיאים כקבוצה עם המאזן הטוב ביותר בעונה הרגילה.
בסיום העונה מאזן הקבוצה הורה על 128 נקודות בטבלה ו-62 ניצחונות - השוואה של שיא ה-NHL שקבעה דטרויט רד וינגס בעונת 1995/96. ניקיטה קוצ'רוב הוביל את התקפת הקבוצה ואת המבקיעים בליגה כולה עם 41 שערים ו-87 אסיסטים, ובסך הכל 128 נקודות שהביאו לו זכייה בגביע ארט רוס.
לעומת העונה הרגילה יוצאת הדופן, בפלייאוף נפלה הקבוצה ביכולתה באופן חד, בעיקר במשחק ההגנה, והודחה בארבעה משחקים בלבד כבר בסיבוב הראשון על ידי קולומבוס בלו ג'אקטס.
הלייטנינג המשיכו להתבסס בצמרת הליגה גם בעונה הרגילה של 2019/20. כאשר העונה הרגילה הופסקה לקראת סיומה בשל מגפת הקורונה דורגו הלייטנינג שניים בבית האטלנטי ובחטיבה המזרחית כולה.
ניקיטה קוצ'רוב המשיך להיות המבקיע המצטיין של הקבוצה, כשסיים את העונה הרגילה עם 85 נקודות ב-68 משחקים בהם שותף.
עם זאת, לקראת הפלייאוף איבדו הלייטנינג את הקפטן סטיבן סטמקוס, שנפצע לתקופה ארוכה, ושיחק בפלייאוף רק 3 דקות במצטבר באחד המשחקים.
בשל דירוגם הגבוה, עלו הלייטנינג היישר אל הסיבוב הראשון של הפלייאוף ונמנעו מהסיבוב המוקדם שהתווסף במיוחד באותה עונה.
כדי לקבוע את דירוגם הסופי לקראת הפלייאוף, שיחקו הלייטנינג בבית מוקדם בשיטת ליגה מול שלוש קבוצות הצמרת האחרות של החטיבה המזרחית.
עם שני ניצחונות והפסד אחד שמרו הלייטנינג על דירוגם במקום השני לקראת הסיבוב הראשון של הפלייאוף.
בגלל מגפת הקורונה, התנהל הפלייאוף ללא קהל ובצורה מרוכזת בשני אולמות בלבד (בטורונטו ובאדמונטון), כך שהלייטנינג לא יכלו ליהנות מיתרון ביתיות למרות דירוגם.
הסיבוב הראשון זימן ללייטנינג מפגש נוסף מול קולומבוס בלו ג'אקטס, הקבוצה שהביסה אותם עונה קודם לכן.
אחרי משחק ראשון אותו ניצחו בקושי לאחר 5 הארכות, ומשחק נוסף בו נוצחו, השתלטו הלייטנינג על הסדרה והדיחו את הבלו ג'אקטס עם ניצחונות בשלושת המשחקים הבאים.
בסיבוב השני פגשו הלייטנינג את בוסטון ברואינס, מחזיקת גביע הנשיאים, שפגרת הקורונה פגעה בכושרה.
לאחר הפסד במשחק הראשון הראו הלייטנינג את כושרם העדיף עם ארבעה ניצחונות רצופים ועלייה לגמר החטיבה המזרחית.