tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ברן מיפה את מערכות היחסים הבין-אישיות לשלושה מצבי-אגו של האינדיבידואל : ההורה, המבוגר והילד.
לאחר מכן חקר את הקשרים בין אינדיבידואלים שונים על בסיס מצב האגו של כל אחד.
הוא קרא לקשרים הבין אישיים האלו "עסקאות" והשתמש במושג "משחק" כדי לסמן דפוסים של עסקאות שקרו באופן חזרתי בחיי היומיום.
ניתן לאתר את מקורות המודל לחמשת המאמרים הראשונים של ברן על אינטואיציה, אותם החל לכתוב ב-1949. אפילו בנקודה התחלתית זו, בעודו עדיין בהכשרה להיות פסיכואנליסט, מאמריו איתגרו את התפיסות הפרידיאניות על המודעות.
אריק ברן הציג את המודל כתאוריה פנומנולוגית המשלבת מרכיבים מגישותיהם של פסיכואנליטיקאים כגון זיגמונד פרויד ורנה שפיץ, לצד נאו-פסיכואנליטיקאים כגון אריק אריקסון.
המודל משלב רעיונות ממספר תאוריות, בהן פסיכואנליזה ופסיכולוגיה הומניסטית, ומתחומי דעת רבים, בהם פסיכולוגיה של האישיות, פסיכולוגיה קוגניטיבית ופסיכולוגיה התפתחותית.
בשנת 1956, לאחר 15 שנים של ניסיון בפסיכואנליטיקה, אגודת הפסיכואנליטים בסן פרנסיקו סירבה להכיר בו כפסיכואנליסט מן השורה ואף דרשו שנים נוספות של הכשרה.
ברן פירש סירוב זה כדחייה והחליט לשנות כיוון מקצועי.
עד סוף אותה השנה, כתב עוד שתי עבודות סמינריוניות, שתיהן התפרסמו ב-1957:
במאמר הראשון "אינטואיציה V : תמונת האגו" (תרגום מאנגלית- Intuition V: The Ego Image) - ברן מתאר כיצד הגיע לקונספס של מצבי אגו, הכולל את הרעיון של הפרדת ה"מבוגר" מה"ילד".
המאמר השני, "מצבי אגו בפסיכותרפיה" (תרגום מאנגלית - Ego States in Psychotherapy), בוסס על מידע שפורסם מוקדם יותר באותה השנה במרפאה הפסיכיאטרית, של בית החולים הר ציון, סן פרנסיסקו, וגם במרפאה הנוירו-פסיכאטרית של בית הספר לרפואה לנגלי פורטר.
במאמר זה, פיתח ברן את הסכמה התלת צדדית המשמשת כיום (הורה, מבוגר וילד), מציג את שיטת שלושת המעגלים, המשרטטת את הקשרים המתויגים בתאוריה, וממנח את הגישה הפסיכותרפיותית החדשה.
כמה חודשים לאחר מכן, ברן פרסם מאמר שלישי: "ניתוח עסקאות - דרך חדשה ואפקטיבית לטיפול בקבוצות" (תרגום מאנגלית - Transactional Analysis: A New and Effective Method of Group Therapy).
מאמר זה הוצג על הזמנת המפגש של האזור המערבי של איגוד הפסיכותרפיה האמריקאי בלוס אנג'לס.
עם פרסום מאמר זה בכתב העת האמריקאי לפסיכותרפיה, בשנת 1958, שיטת האבחון והטיפול החדשה של ברן, ניתוח עסקאות, הפכה לחלק קבוע מהספרות הפסיכותרפיותית.
בנוסף על ניסוח מחדש של הקונספט של מצבי אגו וניתוח מבני, מאמר זה הוסיף את התכונות החדשות והחשובות של מודל ניתוח העסקאות (הניתוח של העסקאות), המשחקים, והתסריט.
קבוצת הסמינר שלו משנות ה-50 פיתחו את המושג "ניתוח עסקאות" (Transactional Analysis - TA) כדי לתאר טיפולים המבוססים על עבודתו.
עד 1964, התרחב והפך לאגודה הבינלאומית לניתוח עסקאות.
אף על פי שהקהילה הפסיכואנליטית ברובה התעלמה מרעיונותיו, מטפלים אחרים רבים השתמשו בהם.
בתחילת שנות ה-60 פרסם ברן הסברים טכניים ונימוקים פופולריים למסקנותיו.
בשנת 1961 פרסם את ספרו הראשון באורך מלא על המודל, ושמו "Transactional Analysis in Psychotherapy" בתרגום- מודל ניתוח עסקאות בפסיכותרפיה.
ספר נוסף "Structures and Dynamics of Organizations and Groups" תרגום - מבנים ודינמיקה של ארגונים וקבוצות, שפורסם בשנת 1963, בחן את אותו המודל בצורה קבוצתית, בשונה מאינטראקציה של אחד על אחד.
כיום המודל נפוץ בתחום הפסיכולוגיה הפופולרית, ומשמש כגישה יישומית בתחומים רבים כגון פסיכותרפיה, הורות, חינוך וניהול.
"משחקיהם של בני האדם - הפסיכולוגיה של יחסי האנוש"
"משחקיהם של בני האדם - הפסיכולוגיה של יחסי אנוש", הוא רב מכר שיצא לאור בשנת 1964, ומכר יותר מ-5 מיליון עותקים.
הספר מתאר אינטראקציות חברתיות בתפקוד נורמלי ולקוי.
הספר תורגם לעברית על ידי יעקב שרת ויצא לאור בישראל על ידי הוצאת רשפים, בשנת 1973. ד"ר ברן מגיש ניתוח של שלושים וששה משחקים, אותם הוא מסווג לפי קטגוריות.
בספר זה ברן לא רק מחלק את היחסים ליחסים משחקיים או אותנטיים, הוא גם עושה חלוקה בתוך היחסים עצמם.
ליחסים יותר מפותחים ויחסים פחות מפותחים, כלומר יותר אינפנטיליים.
על פי שיטת החלוקה של מודל ניתוח העסקאות, בשיטה זו כפי שהוסבר בפסקה הקודמת מחלקים את כל המשחקים (עסקאות) לשלוש חטיבות: הורה, בוגר, ילד (Parent-Adult-Child).
מהות המשחקים המתוארת על ידי ברן היא שסכום המשחקים הוא לא אפס, (כלומר אחד מנצח על חשבון האחר), האדם שמרוויח מהעסקה הוא המנצח במשחק.
לעומת זאת "המשחקים" שאנשים משחקים לרוב משתלמים לכל השחקנים, גם אלה שלכאורה מפסידים, משום שהם עוסקים בשווי משקל נפשי או מקדמים אימוץ תפקידים חברתיים הגורמים לנזק עצמי.
השחקנים לרוב אינם מודעים לרווח, אלא הם מובילים את המשחק לתסריט חיים לפי אינטראקציות המשפחה ההורית שלהם (הורה, מבוגר ילד) ולפי רגשות מועדפים.
אף על פי שספר זה נכתב עבור תרפיסטים מוסמכים, הוא הפך לרב מכר על פי העיתון הניו יורק טיימס, בעקבות כך קיבל אריק ברן פרסום.
הספר הציג בבירור דוגמאות מחיי היומיום לדרכים שבהן אנשים נתפסים למשחק שהם משחקים.
ברן נתן להם שמות בלתי נשכחים למשל "עכשיו תפסתי אותך, בן זונה", "רגל מעץ", "למה שלא תעשה...
חלק מטרמינולוגיה זו הפכה פופולרית באוצר המילים האמריקאי.
תקציר הספר מתוך אתר סימניה:
"בני אדם נוהגים לחיות את חייהם בתחום יחסיהם ההדדיים, בשחקם ב'משחקים', כדי להתחמק מהתייצבות פנים אל פנים מול המציאות, להסתיר נטיות, להצדיק פעולות, או להימנע מהשתתפות ממשית בקשרים אישיים.
משך שנתיים ומעלה נכלל הספר בין רבי המכר בארצות הברית.
מה הביא להצלחתו המסחררת של ספר מעורר מחלוקת ומדרבן מחשבה זה?
גישתו המקורית של המחבר בניתוח מרקם היחסים בין בני אדם מסייעת לבחון לא רק את התנהגות זולתך, אלא אף את התנהגותך שלך - דוגמה זו להבנת דרכי התנהגות חברתית, גם אם אין מה להשיב על כל השאלות המטרידות כל פרט ופרט, התנהגות שהפכה לנושא מעורר ומגרה את הספר."
לברן היה חוש הומור בלתי ניתן לריסון, דבר שבא לידי ביטוי במיוחד בכתביו.
כאשר למד באוניברסיטת מק'גיל, הוא נהג לכתוב תחת שמות עט הומוריסטיים במאמרים גחמניים בעיתוני סטודנטים שונים.
בשנת 1943 שינה ברן את שמו באופן חוקי מאריק לאונרד ברנשטיין לאריק ברן.
ברן היה נשוי 3 פעמים.
אשתו הראשונה הייתה אלינור מק'ריי.
הם התחתנו בשנת 1942, ונולדו להם שני ילדים.
הם התגרשו גירושין קשים בשנת 1945. בשנת 1949 הוא נישא בשנית לדורותי דה-מאס, לזוג גם כן נולדו שני ילדים.
גם כאן הנישואין לא החזיקו מעמד והזוג התגרש בשנת 1964. לאחר הצלחתו ופרסומו, אריק נישא בשלישית לטורה פטרסון בשנת 1967. הזוג התמקם בכרמל, קליפורניה.
גם נישואין אלה לא החזיקו מעמד והזוג התגרש בשנת 1970.
אריק בישוף הוא יזם עסקי אמריקאי, מפיק טלוויזיה, בעל תפקידים אחראיים בהיאבקות מקצועית, מנחה פודקאסט ואישיות טלוויזיונית.
כיום הוא מופיע בארגון ההיאבקות WWE, שבו הוא משמש כמפיק בפועל של התוכנית סמאקדאון.
הוא ידוע בעיקר כמפיק בפועל והנשיא של WCW, ולאחר מכן כג'נרל מנג'ר של תוכנית הדגל של ה-WWE, Raw.
במהלך השנים הוא הופיע כמתאבק בזירה וכמו כן כיהן כאלוף ההארדקור של WCW.
בישוף כתב אוטוביוגרפיה בשם Controversy Creates Cash, ששוחררה בשנת 2006.
נשוי ללורי בישוף, וביחד יש להם בן בשם גארט ובת בשם מונטנה.
גארט הוא מתאבק מקצועי אשר ערך את הופעת הבכורה שלו ב-7 בנובמבר 2010 בשם הבמה ג'קסון ג'יימס כשופט באירוע נקודת מפנה של TNA.
לאחר מכן, הוא הפך למתאבק, שהתאבק תחת שמו האמיתי.
ב-27 ביולי 2016, בישוף עלה לאוויר עם תוכנית הפודקאסט שלו, Bischoff on Wrestling, ברדיו של MLW.
ב-17 באוקטובר 2017, הוא הפסיק להנחות את התוכנית עקב בעיות תקציביות.
באפריל 2018, בישוף חזר לעסקי הפודקאסט עם תוכנית הפודקאסט Weeks with Eric Bischoff 83 לצד המנחה המשני, קונראד תומפסון.
פיוד השנה (1996) - נגד וינס מקמהן
פיוד השנה (2002) - נגד סטפני מקמהן
אליפות ההארדקור של WCW (פעם אחת)
האישיות הלא מתאבקת הטובה ביותר (2005)
אריק ג'והן ג'ונסון הוא שחקן קנדי.
ג'ונסון נולד באדמונטון, בירת אלברטה שבקנדה לג'יין ופרד ג'ונסון.
ג'ונסון החל את קריירת המשחק שלו בגיל תשע, כאשר הוריו רשמו אותו לתיאטרון "סטייג' פולריס" באדמונטון.
בשנת 1994, ג'ונסון גילם את הגרסה הצעירה של דמותו של בראד פיט בסרט "רוחות של תשוקה".
בשנת 2000, ג'ונסון שיחק בתפקיד הראשי בסרט הקולנוע "Scorn".
בשנת 2001, ג'ונסון גילם את ויטני פורדמן, בסדרת הטלוויזיה "סמולוויל".
הוא גילם את התפקיד הזה עד שנת 2004.
פרסום רחב יותר - "רוקי בלו", "אלקטרז", "הניק" ופרויקטים נוספים
בשנת 2004, ג'ונסון גילם את ג'ושוע סטיד, בסדרת הטלוויזיה "העבודה והתהילה" ולאחר מכן בסדרות ההמשך שלה.
בשנת 2007, הוא גילם את התפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "פלאש גורדון".
הסדרה בוטלה אחרי עונה אחת בלבד.
בשנת 2010, ג'ונסון כיכב בתפקיד ג'ייק פינלי בסרט של הולמרק, "Call Me Mrs.
באותה שנה הוא גם החל לגלם את לוק קלהאן בדרמת המשטרה הקנדית "רוקי בלו" ואת האסיר קאל סוויני, שודד בנק, בסדרה של פוקס "אלקטרז".
בשנת 2013, ג'ונסון לוהק לסדרת הדרמה הרפואית האמריקאית, "הניק", בתור אוורט גלינג'ר, חובש צעיר, ובן חסותו של קלייב אוון.
הסדרה בוימה על ידי סטיבן סודרברג.
בשנת 2017 ג'ונסון גילם את הנבל ג'ק הייד בסרט "חמישים גוונים של אופל".
בשנה שלאחר מכן הוא חזר לגלם את תפקידו של ג'ק הייד בסרט ההמשך, "חמישים גוונים של שחרור".
ב-2004 התחתן עם אדריה באד.
+שנהשםתפקידהערות2013Splinter Cell: Blacklistסם פישרדיבובלכידת תנועה
אריק גבריאל גוטיירס גלאביס (בספרדית: Érick Gabriel Gutiérrez Galaviz; נולד ב-15 ביוני 1995) הוא כדורגלן מקסיקני, המשחק בעמדת הקשר בגוודלחארה.
גוטיירס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של פצ'וקה, בה הוא משחק בגיל 14. ב-26 באוקטובר 2013, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בתיקו 0-0 נגד קרוס אסול.
ב-7 בפברואר 2015, גוטיירס כבש את שער הבכורה שלו בקריירה בתיקו 1-1 ביתי נגד דפורטיבו טולוקה.
בסוף עונת הקלאסורה , נבחר לשחקן העונה.
ב-29 באוגוסט 2018, גוטיירס חתם לחמש שנים בפ.ס.וו איינדהובן מליגת העל ההולנדית.
ב-15 בספטמבר, גוטיירס ערך את הופעת הבכורה שלו בפ.ס.וו.
במשחק הליגה נגד דן האג, בו עלה כמחליף ותוך חמש דקות בישל לאירווינג לוסאנו וכבש בעצמו את שער הבכורה שלו בקבוצה, במשחק שנגמר בניצחון 0–7.
ב-2 ביולי 2023 חזר גוטיירס למקסיקו וחתם בגוודלחרה.
בצעירותו, גוטיירס שיחק בנבחרות הצעירות של מקסיקו ואף שימש כקפטן ואף השתתף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), בו כבש רביעייה בניצחון 1–5 נגד .
גוטיירס נכלל לראשונה בסגל הנבחרת הבוגרת לקראת גביע הזהב 2015. ב-11 באוקטובר 2016, גוטיירס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד .
ב-6 בספטמבר 2019, כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–3 נגד .
ליגת האלופות של אמריקה הצפונית:
נבחרי גביע זהב עד גיל 20:
נבחרי ליגת העל המקסיקנית: קלאסורה
אריק בוק (במונגולית: Аригбуха хаан, באנגלית: Arik Buka בגרמנית: Ariq Böke.
השם הפרטי מאוית גם Arigh, Arik ושם המשפחה גם Bukha.
בכתב מונגולי: ; 1219–1266) היה בן למשפחת המלוכה של האימפריה המונגולית.
בוק היה בנו השביעי והצעיר ביותר של טולוי ונכדו של ג'ינגיס חאן.
בשנת 1259, במותו של הכגן מונגקה חאן, בוק טען כי הוא בעל הלגיטימציה להפוך לכגן (חאן גדול; תואר שליטי האימפריה המונגולית, מקביל לקיסר).
בעוד בוק הוכתר לצד תומכיו בצד אחד של האימפריה, קובלאי חאן, יריבו, הוכתר לשליט בידי תומכיו שלו.
המאבק בין השניים הביא למלחמת האזרחים הטולויית אשר חילקה את האימפריה בין תומכי בוק באורדת הזהב וצ'אגאטאי לבין תומכי קובלאי באילח'אן ושושלת יואן.
כוחותיו של בוק לבסוף נפלו לעליונותו הצבאית של קובלאי אך מלחמת האזרחים היא שהביאה לחלוקתה הסופית של האימפריה המונגולית.
אריק בוק היה בנם השביעי של טולוי וסורוקוטני בקי, נולד בערך עשור או יותר לאחר אחיו הגדולים הולאגו חאן וקובלאי חאן.
אמו סורוקוטני הייתה נוצריה וקירבה את בנה לדת.
בשנת 1248, קובלאי הציע להביא מורה קונפוציאני לבוק והתייעץ על כך עם אמו, בשונה מקובלאי, בוק מעולם לא יצר קרבה וקשרים עם בני האן.
אחיו הבכור של אריק בוק, מונגקה חאן, נבחר בקורילטאי להיות הכגן (חאן גדול) בשנת 1251, דבר שמשפחתית קירב את בוק אל המלוכה.
עם מותה של אמו סורוקוטני בשנה הבאה, ירש אריק בוק את אוהל אמו אשר נדד במהלך השנה מרכס הרי אלטאי בקיץ, ועד לגדות נהר אורנגו בחורף.
כאשר מונגקה חאן נפטר במהלך מערכה צבאית בסצ'ואן באוגוסט 1259, אריק בוק היה במונגוליה בשונה מאחיו קובלאי שהיה בסין והולאגו שהיה בממלכת פרס.
תומכיו של בוק שהתנגדו להכתרתו של קובלאי נשבעו בנאמנותם לבוק בקורילטאי אזורי העבירו אליו את החותם הגדול שהשתמש בו לצורך הנפקת מסמכים להעברת הוראות לחיילים המוצבים במונגוליה ובצפון סין.
לאחר שקובלאי הכריז על עצמו כגן בעודו בסין באפריל 1260, אריק בוק הוכתר עצמו ככגן בקורילטאי שהתרחש בבירה המונגולית חרחורין (כיום אובורחאנגאי), מה שהביא לתחילתה של מלחמת האזרחים הטולויית.
הנשק העיקרי של קובלאי נגד אחיו בוק היה חסימת המשלוח של תבואה סינית למונגוליה.
בתגובה, אריק בוק ובית המשפט שלו הפכו את בסיס התבואה שלהם לחקלאות מטובה וגדות היניסיי הדרומי בדרום סיביר.
באוגוסט 1260 כבש קובלאי את מונגוליה ומרכז כוחו של בוק בעוד היה על האחרון לסגת עם כוחותיו לגאנסו.
ב-27 באוקטובר 1260 הובסו המפקדים המרכזיים של בוק ונפלו בקרב, מה שהביא את בוק להעביר שליחים לקובלאי לגבי הסדר.
בעת נכנע בוק קובלאי קיבל את כניעתו ושב למרכז כוחו בחאנאבליק (בייג'ינג).
בהמשך בוק בגד בהסדר ותקף את קובלאי בעזרת כיבוש מונגוליה.
כוחותיו של בוק לא החזיקו זמן רב במונגוליה ורובם נפלו במהלך החורף.
בוק נסג לאדמות צ'אגאטאי וניסה לגייס מצביאים ראשיים.
עם הזמן בין השנים 1262–1264, הפסדים צבאיים ודיפלומטים הביאו להפסד תמיכה וכוח מצידו של בוק.
הולאגו חאן, כעת שליט האילח'אן, קרא לבנו לשוב אל ממלכת פרס ולערוק מצבאו של בוק כדי להבטיח נאמנות לקובלאי.
התמיכה היחידה של בוק נותרה באורדת הזהב אשר רוב כוחותיה היו במאבק נגד האילח'אן ברכס הרי הקווקז הגדול.
ב-21 באוגוסט 1264, ביחד עם מפקדו הצבאי, בוק הגיע למחנה הקורילטאי של אחיו הבכור קובלאי, נכנע בדמעות והכיר בקובלאי ככגן האימפריה המונגולית.
שנתיים לאחר כניעתו, בוק נפטר בעודו בשבי תחת סמכותו של קובלאי.
סיבת מותו אינה ידועה, אולם הודות לגיל המוות המוקדם של אריק בוק, ישנן השערות כי קובלאי הרעיל אותו בסתר כשהיה בשבי, אך זה מעולם לא הוכח.
רוברט אריק בציג הוא פיזיקאי אמריקאי, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 2014 ביחד עם שטפן הל וויליאם מורנר, "על פיתוח מיקרוסקופיה פלואורסצנטית ברזולוציית-על".
מכהן כפרופסור באוניברסיטת קליפורניה בברקלי וכחוקר בשלוחת מכון הווארד יוז למחקר רפואי בווירג'יניה.
אריק בציג נולד ב-13 בינואר 1960 באן ארבור שבמישיגן.
בשנת 1983 בציג סיים תואר ראשון בפיזיקה במכון הטכנולוגי של קליפורניה, כשמטרתו אז הייתה להצטרף לתעשיית האווירונאוטיקה.
לאחר מכן למד באוניברסיטת קורנל.
בשנת 1988 סיים באוניברסיטה זו את לימודי הדוקטורט בפיזיקה ישומית ובפיזיקה הנדסית.
עבודת הדוקטורט שלו התמקדה בפיתוח מיקרוסקופ אופטי שיוכל להציג עצמים קטנים מיכולת הרזולוציה של האור הנראה, שהיא כשני מיקרומילימטר (0.2 מיקרון).
מגבלה תאורטית זו - מחצית מאורך הגל הקצר ביותר הנראה, של האור הסגול - נתגלתה על ידי ארנסט אבה ב-1873.
אמנם, מיקרוסקופ אלקטרונים יכול להראות עצמים קטנים בסדרי גודל מ-0.2 מיקרון, אבל הוא מחייב להקפיא את האובייקט בו רוצים לצפות, ולכן מיקרוסקופ האלקטרונים אינו מאפשר מעקב אחרי תהליכים בתא החי.
בשנת 1989, לאחר קבלת הדוקטורט, החל בציג לעבוד במעבדות בל, במחלקה למחקר מוליכים למחצה.
באותה שנה, 1989, עמיתו של בציג, ויליאם מורנר, שזכה בהמשך בפרס נובל בכימיה יחד עם בציג, פיתח את המיקרוסקופ הראשון שיכל להציג עצמים קטנים מהמגבלה התאורטית של 0.2 מיקרון.
המיקרוסקופ של מורנר יכל לפעול רק בטמפטורת האפס המוחלט.
בעקבות המחקר של מורנר, בציג היה לאדם הראשון שהצליח לצפות בחומרים פלואורוסצנטיות (פלואורופור) בטמפרטורות החדר, תוך שהוא קובע את מיקומן בדיוק של פחות מ-0.2 מיקרון.
חלבונים פלואורוסצנטיים אלו פולטים אור באורך גל מסוים, בתגובה לכך שהם מוארים באור באורך גל אחר.
לדוגמה, בתגובה לכך שהם מוארים באור בצבע כחול, הם יפלטו אור בצבע אדום.
בכך הם מאפשרים לצבוע חלקים מסוימים בתא ולעקוב אחריו.
מחקרם של בציג ושל מורנר התבסס גם על עבודתו של שטפן הל בגרמניה ובפינלנד.
ב-2014 זכה שטפן הל בפרס נובל לכימיה יחד עם בציג ומורנר.
בשנת 1994, עקב תסכול שחש מהקהילה האקדמית ומעבודתו במעבדות בל, בציג עזב את האקדמיה ואת עבודתו במעבדות המחקר של בל, ונעשה אב במשרה מלאה בביתו.
בשנת 1996 חזר לעבוד, בחברה שהייתה בבעלות משפחתו, "אן הרבור מכונות".
הוא פיתח בוכנות הידראלויות-חשמליות, אבל לאחר השקעה של מיליוני דולרים במחקר, הצליח למכור רק שני מכשירים.
בשנת 2002 חזר בציג למחקר אקדמי בתחום המיקרוסקופים, וייסד מכון מחקר במישיגן.
בציג שאב השראה מעבודה שערך חוקר בשם מייקל דוידסון עם חומרים פלואורסצנטים.
כמו כן הייתה עבודתו של בציג מבוססת על הישגיו של ויליאם מורנר במחקריו על בליעת אור של מולקולה יחידה (בשנת 1989 והלאה), ובהמשך, משנת 1997, גם עם חלבון פלואורצנטי ירוק.
בציג הצליח לפתח שיטה שבה אפשר לגבור על המגבלה של ארנסט אבה ולצפות ברזולוציה גבוהה גם בעצמים קטנים מ-200 ננומטר.
השיטה של בציג פועלת על ידי צילום מספר רב של תמונות של מולקולות בצבעים שונים, ולאחר מכן חפיפה של התמונות שצולמו.
החפיפה של התמונות מתבצעת באופן אוטומטי על ידי מצלמה ומחשב המחוברים למיקרוסקופ האופטי.
אריק ברגן הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה, זמר ומגיש אמריקאי, שנודע בעיקר בזכות תפקידו בסרט דרמה מוזיקלית ביוגרפית "ג'רזי בויז" ועל תפקידו בסדרת הטלוויזיה של רשת CBS "מזכירת המדינה".
הוא למד במרכז אומנויות הבמה "סטייג' דור" בלוך שלדרייק, ניו יורק במשך שבע שנים.
בין היתר שיחק בסדרות "אחת שיודעת", "עקרות בית נואשות", "מבוקש" וב"פרנקלין ובאש".
ברגן הופיע בסדרת הטלוויזיה של רשת CBS "מזכירת המדינה" בתפקיד בלייק מורן, מזכירה האישי של מזכירת המדינה הבדיונית אליזבת מקקורד (בגילומה של טיאה ליאוני).
בשנת 2013 אובחן ברגן כחולה סרטן האשכים ועבר טיפולי כימותרפיה.
לאחרונה פורסם כי הוא מצטרף לצוות השחקנים של "מלצרית", בתפקיד של ד"ר פומטר.
אריק קוסמין ביקפאלבי (ברומנית: Eric Cosmin Bicfalvi; נולד ב-5 בפברואר 1988) הוא כדורגלן רומני המשחק בעיקר כקשר התקפי במועדון הרומני אוצלול גאלאץ.
הוא החל את הקריירה הבוגרת שלו ברומניה במועדון פינק פנסטר פטרטי בליגה השלישית וצבר למעלה ממאה הופעות בליגה I במדי ג'ול פטרושאני, סטיאווה בוקרשט וגלוריה בוזאו.
לאחר מכן החליף מדינות לראשונה בשנת 2012, ומאז התחרה באופן מקצועי באוקראינה, סין ורוסיה.
ביקפאלבי זומן לראשונה לסגל נבחרת רומניה בנובמבר 2014.
בשנת 2005 התחיל ביקפאלבי את הקריירה הבוגרת שלו בליגה השלישית ברומניה עם פינק פנסטר פטרטי, שם בילה שנה.
בתקופה זו רשם 23 הופעות וכבש תשעה שערים במועדון.
בעונה שלאחר מכן עבר למועדון ליגה I, ג'ול פטרושאני.
לאחר שהקבוצה ירדה ליגה, הוא הוחתם על ידי סטיאווה בוקרשט לחמש שנים.
בשנת 2012, עם פקיעת חוזהו, הצטרף לאחר מכן למועדון האוקראיני ווהלין לוצק.
ביקפאלבי סיים את עונת 2014/15 כמלך השערים המשותף עם 17 שערים, מה שזיכה אותו במעבר לליאונינג ווין מליגת העל הסינית ב-7 ביולי 2015.
הוא לא הסתגל לחיים בסין ולאחר תקופה קצרה עם דינמו בוקורשט, היריבה העירונית של מועדונו לשעבר סטיאווה, הוא חתם על חוזה עם טום טומסק, שאך העפילה לליגת העל הרוסית.
ב-23 בינואר 2017 הוא חתם על חוזה לשנתיים וחצי עם קבוצה רוסית נוספת בליגת העל אורל יקטרינבורג, לאחר שהפך לשחקן חופשי.
במשחק הרשמי הראשון של הקבוצה החדשה הוא כבש שני שערים, מה שסייע לקבוצתו לנצח 0:3 את קרסנודאר ובהמשך, להעפיל לגמר הגביע הרוסי בכדורגל.
ב-5 במרץ 2017, במשחק הראשון באליפות רוסיה לאחר פגרת החורף, הוא הביא לקבוצתו ניצחון על אמקר פרם (1:0).
ב-16 באפריל הוא כבש את השער היחיד במשחק הבית מול קבוצתו לשעבר טום טומסק.
בעונת 2017/18 הוא הפך למלך השערים של אורל באליפות רוסיה, כשכבש 8 שערים ב-26 משחקים.
אריק כבש את כל 8 השערים ב-8 משחקים שונים.
בתום העונה, אורל סיימה במקום ה-11 באליפות.
בעונת 2018/19 כבש אריק שלושה שערים בחמשת המחזורים הראשונים באליפות רוסיה (נגד קרסנודאר, דינמו ואחמט), אך אז כבש שלוש פעמים בלבד לפני תום העונה.
ביקפאלבי, עם 6 שערים ב-26 משחקים, שוב הפך למלך השערים של הקבוצה וחלק את התואר הזה עם אנדריי פאניוקוב.
אוראל סיימה במקום העשירי באליפות.
ב-15 ביולי הוא הבקיע שער זכור היטב מול ארסנל טולה.
באוקטובר 2020 חידש את חוזהו באורל לשלוש שנים נוספות.
לאחר תשע שנים באורל בפברואר 2025 חזר לרומניה וחתם באוצלול גאלאץ.
ביקפאלבי זומן לנבחרת הנוער של רומניה.
באוגוסט 2013, לאחר שלא הצליח להוכיח את עצמו במדי הנבחרת הבוגרת ברומניה, הודיע סוכנו כי ביקפאלבי יבחר לשחק בנבחרת הונגריה.
עם זאת, מאמן רומניה, אנגל יורדנסקו, זימן אותו למשחקי מוקדמות יורו 2016, במשחק מול צפון אירלנד בנובמבר 2014. ב-18 בנובמבר אותה שנה ערך ביקפאלבי את הופעת הבכורה במדי הנבחרת במשחק הידידות עם דנמרק.
סבו של ביקפאלבי, אלכסנדר ביקפאלבי / סנדור ביקפאלבי, היה גם כדורגלן ושיחק בקבוצת ויקטוריה קארי.
הוא היה שוודי אתני על פי Gazeta Sporturilor והונגרי על פי Nemzeti Sport, בעוד שאמו של אריק, אליזבתה / ארזבט, בעלם שורשים הונגריים.
אריק ברדון הוא זמר, כותב שירים ושחקן שהתפרסם, בעיקר, כסולן להקת החיות.
נחשב לאחד מהזמרים האנגלים המשמעותיים בפלישה הבריטית לארצות הברית.
נודע בקולו העמוק ובסגנון הופעתו האגרסיבי.
ב-2008 דורג במקום ה-57 ברשימת "100 הזמרים הגדולים" של מגזין רולינג סטון.
ברדון נולד ב-1941 (תקופת מלחמת העולם השנייה) בפרבר של העיר ניוקאסל שבאנגליה למאט ורנה ברדון, אח בכור לאירן.
בזכרונותיו ציין ברדון ששמו האמצעי, ויקטור, ניתן לו כחלק מעידוד פטריוטי של השלטונות לתת לילדים שמות המבטאים ניצחון.
בגלל הלחות וזיהום האוויר הגבוה בניוקאסל סבל ברדון מגיל צעיר ממחלת אסתמה.
בביוגרפיה שלו מתאר ברדון את תקופת בית הספר היסודי כתקופה בה סבל מיחס רע מצד תלמידים אחרים וצוות המורים ("אני מרגיש שנתקעתי בין בית מטבחיים למספנה על גדות הנהר.
כמה מורים היו סדיסטים ואחרים העמידו פנים שהם לא שמים לב.
הטרדה מינית ועונש גופני עם רצועת עור היו חלק מסדר היום").
בבית הספר התיכון הבחין אחד המורים בכישרונו המוזיקלי של ברדון והמליץ לו לעבור לבית הספר לאמנות בניוקאסל שם החל לפרוח.
ברדון נפגש עם שלל מוזיקאים ואמנים והרבה לבקר במועדוני ג'אז ומוזיקת פולק בעיר.
בין חבריו בתקופה זו נכללים ג'ימי הנדריקס וג'ון לנון.
ב-1962, לאחר סיום לימודיו, הצטרף ברדון בניוקאסל ללהקת החיות (The Animals) כזמר מוביל.
להקה זו הוקמה, ב-1958, על ידי אלן פרייס כלהקת רית'ם אנד בלוז ושינתה את שמה ללהקת החיות ב-1962. הלהקה כיוונה לשוק האמריקאי והייתה מהלהקות המובילות של הפלישה הבריטית.
בתור הזמר המוביל של הלהקה שר ברדון מהלהיטים הידועים של הלהקה כמו:
ב-1966 התפרקה להקת החיות וב-1967 הקים ברדון, עם מתופף "החיות" בארי ג'נקינס את להקת אריק ברדון והחיות (Eric Burdon and the Animals) שהוציא לאור באותה שנה את האלבום ""רוחות של שינוי"", שכלל את הלהיט הידוע והמצליח ביותר שלה-San Franciscan nights .
ב-1975 השתתף ברדון באיחוד ההרכב המקורי של החיות שהקליט אלבום בשם Before We Were So Rudely Interrupted שיצא לאור ב-1977.
ב-1983 השתתף ברדון באיחוד השני של הלהקה שהוציא אלבום בשם Ark שכלל מספר שירים חדשים.
בעקבות אלבום זה יצאה הלהקה לסיבוב הופעות שבסיומו (דצמבר 1983) ערכה הלהקה הופעה בארנה של ומבלי שבלונדון.
ההקלטה של הופעה זו יצאה בתחילת 1984 בתור אלבום בשם Greatest Hits Live (Rip It to Shreds) .
הלהקה המאוחדת גם הופיעה בישראל במאי 1984.
בסוף 1984 ערכה הלהקה המאוחדת את הופעתה האחרונה וההקלטה מאותה הופעה יצאה ב-2008 כאלבום בשם ההופעה החיה האחרונה (Last Live Show).
הרכב מקורי זה לא הופיע יותר.
ב-1998 חידש ברדון את הלהקה אריק ברדון והחיות תחת השם אריק ברדון והחיות החדשות ובהרכב חדש.
בשלהי 1998 הוציאה להקה זו אלבום בשם Live at the Coach House.
ב-1999 הוציאו ברדון והלהקה תקליט שני בשם The Official Live Bootleg No.
2. ב-2000 הוציאה הלהקה את אלבומה השלישי The Official Live Bootleg 2000.
ב-2003 שינה ברדון, שוב, את הרכב הלהקה אך הרכב זה התפרק ב-2005.
ב-2008 יצא ברדון למסע הופעות עם הרכבים מוזיקליים משתנים.
באותה שנה הוציא בית המשפט צו האוסר על ברדון להשתמש בשם "החיות" בתחומי בריטניה וזאת בעקבות עתירה של חבר אחר בלהקה (John Steel) בנוגע לבעלותו של זכויות היוצרים של השם החיות.
ב-2016 הקים ברדון את ההרכב הנוכחי של הלהקה.
ב-1969, לאחר התפרקות להקת "אריק ברדון והחיות", עבר ברדון לגור בסן פרנסיסקו שם הצטרף ללהקת מלחמה (War) .
באפריל 1970 הוציא עם הלהקה אלבום בשם אריק ברדון מכריז מלחמה שכלל שירים חדשים.
בספטמבר אותה שנה הוציא עם הלהקה אלבום כפול בשם The Black-Man's Burdon שמספר שירים מתוכו זכו להצלחה.
הוצאת האלבומים ב-1970 לוותה במסע הופעות של ברדון והלהקה אולם ברדון נאלץ לפרוש ממסע זה לאחר התקף אסתמה ולא חזר יותר להרכב.
ב-1976 יצא אלבום אוסף בשם Love Is All Around שכלל שירים ממסע ההופעות שנערך ב-1970 ואחרים.
באפריל 2008 התאחדו ברדון ולהקת War בקונצרט שנערך באלברט הול.
הופעה זו נוצלה על יד חברת התקליטים Rhino Records להוציא מחדש את 2 תקליטי הלהקה.
לאחר פרישתו מלהקת War פצח ברדון בקריירת סולו.
ב-1971 הקים את "תזמורת אריק ברדון" (Eric Burdon Band) והחל להופיע איתה.
בשלהי אותה שנה הוציא את אלבום האולפן אשם (Guilty) אותו הקליט יחד עם הזמר ג'ימי ווית'רספון .
ב-1974 הוציאו ברדון והלהקה את האלבום סודות השמש (Sun Secrets) וב-1975 הוציאו את האלבום עצור (Stop) .
ב-1977 התפרקה הלהקה וברדון עבר לגרמניה שם התחבר לנגנים אחרים והקליט את האלבום ניצול (Survivor) .
ב-1978 עבר ברדון לאירלנד ובעזרת מספר נגנים הקליט את אלבום האולפן חשיכה, חשיכה (Darkness Darkness) (שיצא לאור רק ב-1980).
ב-1979 הרכיב ברדון להקת נגנים חדשה ויצא איתה למסע הופעות בגרמניה והולנד.
בהמשך אותה שנה בנה ברדון הרכב מוזיקלי חדש שנקרא "מחלקת כיבוי האש של אריק ברדון" (Eric Burdon's Fire Department) ובתחילת 1980 הוציאו ברדון ולהקה זו את האלבום הנסיעה האחרונה (Last Drive) .
על בסיס השירים בתקליט זה ערכה הלהקה מסע הופעות באיטליה ובספרד.
בסיום אותה שנה התפרקה הלהקה.
ב-1981 השתתף ברדון בצילומי סרט חצי אוטוביוגרפי בשם חזור (Comeback) .
הסרט עקב, לאורך השנה, אחרי מסע ההופעות של ברדון והלהקה שעבר בלוס אנג'לס, צפון אמריקה, ברלין ואוסטרליה.
לאורך המסע הקים ברדון מספר הרכבי ליווי מוזיקליים.
ב-1982 יצא אלבום האולפן חזור (Comeback) שכלל שירים ממסע ההופעות שנערך ב-1981. ב-1983 הוציאה הלהקה אלבום המשך בשם חבורה עוצמתית (Power Company) שכלל גם הוא שירים מפרויקט חזור של 1981.
בתחילת 1984 יצא ברדון ולהקתו למסע הופעות ארוך שנמשך כשנה וכלל ביקורים באנגליה, ספרד, גרמניה, שוודיה, קנדה אוסטרליה וישראל.
ב-1988 עבר ברדון למאליבו שבקליפורניה שם הקים להקת ליווי גדולה של 15 נגנים והוציא איתה את האלבום הייתי פעם חיה (I Used to Be an Animal) .
ב-1991 הקים ברדון, יחד עם הזמר בריאן אוגר את להקת אריק ברדון-בריאן אוגר (Eric Burdon – Brian Auger Band) שהוציאה ב-1993 את האלבום גישה לכל האזורים (Access All Areas) .
ב-1995 שר ברדון מחדוזת שירים בהופעת אורח אצל בון ג'ובי.
באותה שנה הוציא אלבום אוסף בשם אבוד בהיכל התהילה (Lost Within the Halls of Fame) שכלל שירי עבר.
ב-1996 שיתף ברדון פעולה עם הזמר הברזילאי מרסלו נובה (Marcelo Nova) בהפקת אלבום בשם Quem É Você?.
ב-1997 הקליט ברדון מספר אלבומים שכללו שירים ישנים שלו וביניהם The Official Live Bootleg, Soldier of Fortune ,I'm Ready.
ב-2002 הפיק ברדון את האלבום חי בסיאטל (Live in Seattle).
ב-2004 הוציא ברדון את האלבום חיי הסודיים (My Secret Life) שכלל שירים חדשים שכתב ברדון.
כמו כן כלל האלבום עיבודים לאנגלית לשירים שנכתבו ביחד עם הזמר הברזילאי מרסלו נובה (Marcelo Nova) עבור אלבום שהופק ב-2001.
ב-2006 הוציא ברדון את האלבום נפש האדם (Soul of a Man) אותו הקדיש לריי צ'ארלס (שנפטר ב-2004) ולג'ון לי הוקר (שנפטר ב-2001).
באותה שנה גיבש סביבו צוות חדש ויצא למסע הופעות, עם שירי האלבום, שנמשך אל תוך 2007.
ב-2012 שיתף ברדון פעולה עם להקת הגרינהורנז (The Greenhornes) והקליט את האלבום אריק ברדון והגרינהורנז (Eric Burdon & the Greenhornes).
ב-2013 הוציא ברדון את האלבום עד שהנהר שלך יתייבש ('Til Your River Runs Dry)
במקבל לקריירה המוזיקלית שלו שאף ברדון לפתח גם קריירה קולנועית.
בשלהי שנות ה-60 היה בקשר עם הבמאי האיטלקי מיכלאנג'לו אנטוניוני על מנת להשתתף בסרטיו יצרים ונקודת זבריצקי אך בסופו של דבר התוכנית לא התממשה.
בהמשך השתתף ברדון בסרטים שלא זכו לתפוצה נרחבת.
בחלקם הגדול של הסרטים הופיע ברדון כשחקן-זמר או שהופיע בדמות עצמו.
סנאפ וולדן, סטיב גולדשטיין, רוני ברון, טרי וילסון, טוני בראונגלEric Burdon's Fire Dept.Last Drive 1980אריק ברדון, ג'קי קרטר, פרנק דיאז, ברנד גרטיג, ז'אן-ז'ק קרבץ , רג'ינלד וורת'י, ברטרם אנגל , ניפי נויה
בתקופת לימודיו בבית הספר לאמנות "זכה" ברדון לכינוי "איש הביצה" (Eggman) בשל שימוש לא קונבנציונלי בביצה.
לפי טענת ברדון, חברו ג'ון לנון שמע ממנו את הסיפור וכלל את הכינוי Eggman בשיר שכתב "I Am the Walrus" שנכלל באלבום "Magical Mystery Tour".
ב-1990 שימש השיר "16 טון" (Sixteen Tons) בביצוע של ברדון בפתיחה של הסרט "ג'ו נגד הוולקנו" (בהשתתפות של טום הנקס ומג ראיין).
ב-2000 הקליט ברדון, יחד עם רינגו סטאר ובילי פרסטון, גרסה לשיר של ג'ון לנון "כוח לאנשים" (Power to the People) עבור הסרט "!Steal This Movie" (על חייו של המהפכן אבי הופמן).
ב-2008 דורג ברדון במקום ה-57 ברשימת "100 הזמרים הגדולים" של מגזין "רולינג סטון".
ב-2013 הוזמן ברדון להתארח בתוכניתו של ג'ימי פאלון, שם הופיע בליווי להקת "דה רוטס".
בהמשך אותה שנה הוזמן להופיע, יחד עם ברוס ספרינגסטין, בקונצרט שנערך באצטדיון המילניום בקארדיף.
ב-1967 נישא ברדון לאנג'לה קינג (Angela "Angie" King) אך הם התגרשו לאחר שעזבה אותו ב-1968 לטובת ג'ימי הנדריקס.
ב-1972 נישא לרוז מרקס (Rose Marks) ולזוג נולדה בת בשם אלכס.
ב-1999 נישא ברדון למריאנה פרואסטו (Marianna Proestou) מיוון.
אריק ברנשטיין (נולד ב-15 באוקטובר 1952) הוא צלם קולנוע ומפיק קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
ברנשטיין הוא בוגר בית הספר לאמנויות ע"ש טיש של אוניברסיטת ניו יורק, שם למד קולנוע עם התמחות בצילום קולנוע.
במהלך לימודיו צילם את סרט הגמר של הבמאי אילן דה פריס, שלמד איתו בניו יורק.
בשנת 1993 הקים, יחד עם עמי אמיר, את חברת "מטר הפקות" שעסקה בעיקר בהפקת תוכניות טלוויזיה, בין השאר את "החמישייה הקאמרית" (1993–1997) ו"הבורגנים (2000–2004).
בשנת 2000 נכנסה חברת אולפני הבירה ירושלים (JCS) כשותפה בחברה ושמה שונה ל"מטר פלוס".
בשנת 2003 ברנשטיין ו-JCS פרשו מהחברה, לאחר שנקלע לקשיים ועמי אמיר קיבל את מלוא הבעלות בחברה.
בשנת 2003 הקים את חברת "עלמה הפקות".
במסגרת החברה הפיק את בין השאר, את המיני-סדרה התיעודית "האוליגרכים" שביים אלכסנדר גנטלב, את הסדרה התיעודית "במדינת היהודים" שיצרו מודי בר און וענת זלצר, ואת הסרט "הביטחוניים" שביים שמעון דותן.
הסרט זכה בפרס מיוחד מטעם חבר השופטים בפסטיבל סאנדנס, והיה גם מועמד ל"פרס וולג'ין" בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
ב-2007 הסרט נמכר לשידור בערוץ HBO.
בספטמבר 2006 הפיק עבור ערוץ 4 הבריטי כתבת תחקיר על מלחמת לבנון, בבימויה של נורית קידר, שהייתה מועמדת לפרס אמי בקטגוריית סיקור חדשותי.
בשנת 2008 הפיק את הפרויקט "עזה - שדרות: החיים למרות הכל", אתר אינטרנט המציג סרטוני וידאו קצרים, בני שתי דקות כל אחד, שתיעדו את חייהן של שש דמויות מעזה ושש דמויות משדרות, ותנאי המחיה הקשים בשני המקומות.
הסרטים הופקו על ידי צוותים ישראליים ופלסטיניים במקביל.
הפרויקט היה מועמד לפרס אמי, בקטגוריית מדיה דיגיטלית.
היה נשוי לסופרת אילנה ברנשטיין.
אחותו הגדולה היא הסוציולוגית וההיסטוריונית החברתית דבורה ברנשטיין.
מייג'ור גנרל סר אריק גירדווד היה קצין בכיר בצבא בריטניה.
השתתף במלחמת הבורים ובמלחמת העולם הראשונה במהלכה לחם, כמפקד בריגדה ובהמשך כמפקד דיוויזיה, במערכה בגליפולי, במערכה על סיני וארץ ישראל, ובחזית המערבית.
לאחר תום המלחמה מילא שורה של תפקידים בכירים בצבא בריטניה עד פרישתו.
גירדווד נולד ב-1876 ברובע סטרנדטאון שבעיר בלפסט (אירלנד), אח צעיר לבלאנש-אמה גירדווד ואוסטין-קלוד גירדווד.
בנעוריו למד ב"אקדמיה המלכותית של בלפסט" .
במאי 1899, עם סיום לימודיו, הוצב כלוטננט משנה בבטליון השני של "רגימנט הרובאים הסקוטי" .
ב-1899, עם תחילת שירותו הצבאי, נשלח גירדווד, עם הגדוד בו שירת, להשתתף במלחמת הבורים השנייה בדרום אפריקה.
עם הגיעו נלחם הגדוד במערכה שניהלו הבריטים לשחרור המצור על ליידיסמית' שבמחוז קוואזולו-נטאל.
במסגרת מערכה זו השתתף גירדווד ב"קרב קולנסו" (דצמבר 1899), "קרב ואאל קרנץ" (פברואר 1900) ו"קרב גבעות טוגלה" (פברואר 1900).
גירדווד המשיך לשרת בדרום אפריקה עד סיום מלחמת הבורים ביולי 1902 ואז חזר עם יחידתו לאנגליה.
בתקופת שירות זו הועלה לדרגת לוטננט.
גירדווד המשיך לשרת ב"רגימנט הרובאים הסקוטי" שצורף ל"בריגדת הרובאים הסקוטית ה-156" .
ב-1915, לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נשלח גירדווד, עם הרגימנט הסקוטי, למערכה בגליפולי.
בשלהי אותה שנה, לאחר הכישלון במערכה זו, פונה הרגימנט למצרים ובתחילת 1916 מונה גירדווד למפקד "בריגדת הרובאים הסקוטית ה-156" שהייתה אחת מהבריגדות של הדיוויזיה ה-52 "Lowland".
בתקופת שירותו בתפקיד זה נלחם עם הבריגדה בקרבות שנערכו בסיני וביניהם קרב רומני וההתקדמות למבואות עזה.
בתחילת 1917 הוקמה הדיוויזיה ה-74 (יומנרי) באל עריש וגירדווד מונה למפקדה (תחת פיקודו של לוטננט גנרל פיליפ צ'טווד מפקד הקורפוס ה-20) והועלה לדרגת מייג'ור גנרל.
בתקופה זו נלחמה הדיוויזיה בקרב עזה השני, קרב באר שבע, קרב תל חווילפה, קרב תל א-שריעה ותל הוריירה, קרב עזה השלישי, כיבוש ירושלים, כיבוש יריחו וכיבוש בקעת הירדן.
רוב הקרבות נעצרו במהלך 1917 לאחר שהבריטים ייצבו את קו שתי העוג'ות.
באפריל-מאי 1918 ערך הצבא הבריטי שינוי מעמיק בסדר הכוחות שהיו פרושים בארץ ישראל.
בתהליך זה נשלחו חלק גדול מהיחידות האנגליות לחזית המערבית בצרפת ובמקומן הובאו לארץ ישראל יחידות מהודו, אוסטרליה וניו זילנד.
במסגרת השינוי נשלחה הדיוויזיה ה-74 לחזית המערבית.
במאי 1918 הגיע גירדווד בראש הדיוויזיה למרסיי והחלה להתארגן ללחימה.
הקרבות הראשונים של הדיוויזיה החלו רק ביולי אותה שנה והיא השתתפה במתקפת מאה הימים, הקרב השני על הסום וקרב אפי .
עד סיום המלחמה, בנובמבר 1918, הגיעה הדיוויזיה לסביבת העיר טורניי שבבלגיה.
לאחר סיום המלחמה עסקו חיילי הדיוויזיה בפעולות שיקום התשתיות באירופה עד פירוק הדיוויזיה ביולי 1919.
לאחר פירוק הדיוויזיה ה-74 חזר גירדווד לאנגליה ומונה למפקד בריגדת הרגלים התשיעית ובהמשך אותה שנה מונה למפקד הדיוויזיה השלישית.
ב-1924 מונה גירדווד למפקד הצבא הבריטי בעיראק (במסגרת המנדט הבריטי על מסופוטמיה) וב-1926 מונה למפקד הצבאי במחוז בומביי שבהודו.
ב-1927 מונה למפקדה של האקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט.
ב-1931 מונה למפקד הצבאי של גזרת צפון אירלנד וב-1935 פרש מהצבא.
ב-1955 התמנה לנשיא העמותה האזרחית "לגיון אנשי הגבול" (סוג של הגנה אזרחית) תפקיד אותו מילא עד פטירתו ב-1963 בעיר טוצ'סטר שבנורת'האמפטונשייר (אנגליה).
אביר מפקד (KBE) במסדר האימפריה הבריטית
עמית (CMG) במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש
ב-1907 נישא גירדווד לפלורה מטיסון (Flora Mathieson) וב-1910 נולד לזוג בן.
בהמשך התגרש וב-1919 נישא בשנית להילדה מטיסון (Hilda Mathieson).
אריק בס (נולד בשם ויליאם פרדריק בס ג'וניור, באנגלית: Eric Bass, נולד ב-23 באוקטובר 1974 בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית) הוא מוזיקאי המוכר בעיקר כבסיסט והקלידן של להקת הרוק האמריקאית, שיינדאון.
בס נולד למשפחה מוזיקלית, שעודדה אותו ללמוד לנגן על פסנתר כבר בגיל צעיר.
בגיל 13 קיבל טרומבון וגיטרה, וכשהגיע לתיכון שימש כמתופף בתזמורת הצועדת של בית הספר.
כיום מתגורר עם אשתו קלי בעיר הולדתו, שם גם החזיק עד שנת 2021 באולפן ההקלטות "Ocean Industries", ובה פתח אולפן הקלטות חדש בשם "Big Animal Studio".
בשנת 2002, הקימו בס ובקסטר טיאל את להקת Deepfield.
ב-2003 הם הוחתמו על חוזה הקלטות, והחלו להפיק את תקליטם הראשון.
אריק עזב את הלהקה לאחר שהבין שהוא נמשך לתהליך ההפקה וההקלטה.
עד שנת 2007 התמקד בס בהקלטות והפקות של אמנים שונים, אז פתח את אולפן ההקלטות העצמאי שלו, "Ocean Industries" ששכן בעיר הולדתו.
באותה שנה הגיעה להקת שיינדאון להקליט דמו באולפן, ובס התחבר לברנט סמית וברי קרץ'.
באותה תקופה התמקד בס בהקלטות והפקות בלבד, ונטש את עולם המוזיקה החיה וההופעות, אך לאחר שניגנו יחד מספר שירים, החליט בס להיבחן כבסיסט הקבוע של הלהקה, והצטרף אליה כחבר קבוע מעט לאחר מכן.
בשנת 2008, הצטרף בס ללהקת שיינדאון, מעט לפני יציאתו של האלבום The Sound of Madness, והחליף את בראד סטיוארט.
בס לא השתתף בהקלטת האלבום, אך הצטרף למסע ההופעות של הלהקה בעקבות האלבום.
בנוסף לנגינה בבס, הוא משמש גם כקלידן הלהקה, ושר קולות רקע.
בס הפך במהרה לחבר משמעותי בלהקה, שהסתמכה מאז פירוק ההרכב המקורי באופן כמעט בלעדי על שירים שנכתבו על ידי ברנט סמית והפזמונאי דייב באסט.
החל מהאלבום Amaryllis החל בס לכתוב ולהלחין שירים עבור הלהקה.
במהלך סיבוב ההופעות שלאחר האלבום Threat to Survival התנתק בס מחברי הלהקה, וכתב 22 קטעי מוזיקה במטרה לשלבם לאלבום קונספט, שאמור היה להיות הראשון עבור הלהקה.
מתוך 22 הקטעים הוחלט שרק אחד ישמש באלבום Attention Attention, אך בס היה שותף בכתיבת מרבית השירים באלבום, ואף הפיק אותו בעצמו.
ב-2022 תוציא הלהקה את האלבום Planet Zero, אף הוא בהפקת בס, שהיה שותף בכתיבת רוב שירי האלבום, וכתב את כל קטעי הקישור בו.
במקביל לקריירה כמפיק וכנגן, יוציא בס לאור אלבום סולו בשם I Had a Name, שהסינגל הראשון ממנו, "Mind Control", התפרסם ב-13 בנובמבר 2024.
אריק ברז'ה הוא שחקן קולנוע צרפתי.
הוא נכד של מוריס ברז'ה, חסיד אומות העולם.
אריק ברז'ה למד משחק בבית ספר פרטי בפריז.
בהמשך הוא למד בהקונסרבטואר הלאומי הגבוה לאמנות הדרמה אותה סיים בשנת 1995.
בשנת 2001 הוא זכה להצלחה בעקבות משחקו בסרט Tanguy.
על עבודה זו הוא היה מועמד לקבלת פרס סזאר.
בשנת 2019 הוא שיחק בסרט המשך.
בסך הכול הוא שיחק בכ-40 סרטי קולנוע.
בנוסף לכך אריק ברז'ה משחק בסרטי וסדרות טלוויזיה.
החל משנת 1991 אריק ברז'ה משחק על במת התיאטרון.
אריק גוסטב בראט (בשוודית: Erik Gustaf Bratt; 1 בינואר 1916 – 13 בפברואר 2010) היה מהנדס טיס וטייס שוודי.
בשנת 1937 התגייס בראט לקורס טיס ובשנים 1940 עד 1942 עבר בהצלחה את קורס הטיס של חיל האוויר השוודי.
בראט קיבל כנפי טיס אך למרות זאת לא זכה לתפקיד מבצעי והוחזק בתור טייס גיבוי.
הוא סיים את לימודיו ב-1942 עם תואר שני בהנדסה מהמכון המלכותי לטכנולוגיה של KTH.
מהשנים 1942 עד 1945 הועסק בראט כמהנדס ב-Skandinaviska Aero (לימים חלק מסקנדינביאן איירליינס).
משנת 1945 עד פרישתו ב-1981 הועסק כמהנדס טיס בחברת Saab AB.
בשנת 1962 קודם בראט לתפקיד מהנדס ראשי, ב-1964 הפך לראש מחלקת התכנון למטוסים וב-1974 למנהל אגף.היה אחיו של לארס בראט.
תכנון מטוסי הסאאב 35 דראקן ו-37 ויגן
לקראת שנות ה-50, בצל המלחמה הקרה ומרוץ החימוש הגרעיני קבעה שוודיה מדיניות נייטרלית שבה לא תיקח אף צד או תצדד באחד משני הגושים, אך גם תקיפה.
נקבע שהמדינה לא תאפשר חדירות של מפציצים אטומיים משני הצדדים למרחבה האווירי; ועל כן היה צורך במיירטים על-קוליים מהירים ובעלי מוכנות גבוהה שיהיו מסוגלים להגיע לטווח יירוט בזמן קצר.
בספטמבר 1949 הזמין חיל האוויר השוודי מיירט על-קולי בעל כנפי דלתא משולשות.
לדגל נקראה חברת Saab AB (מקבוצת סאאב) שעיצבה את מטוס הסאאב 35 דראקן.
בראט היה ראש צוות תכנון של 500 עובדי חברת סאאב, ביניהם מהנדסי הטיס: ברטיל דילנר, הרמן בהרבוהם, איינר ברגסטרום ואולוף יונגסטרום.
הפרויקט כלל פיתוח חלקי מפתח ביכולת הטיסה העל-קולית השוודית ורעיון כנפי הדלתא.
בשנת 1955, היה צורך לפתח מיירט חדש שיחליף את מטוס הקו השני, הסאאב 32 לאנסן; אך בסוף, לאחר שיקולים מסוימים, הוחלט שזה יחליף דווקא את הדראקן החדיש יותר.
בשנת 1961 נתנה הממשלה אור ירוק לפרויקט.
שנתיים לאחר מכן, ב-1963 סיימו בראט וסאאב את העיצוב האווירונדינמי למטוס.
ב-1967 ביצע המטוס את טיסת הבכורה הראשונה שלו וב-1971 נכנס לשירות מבצעי.
בשנת 1972 הועטר בראט במדליית תולין בזהב מטעם האגודה השוודית לאווירונאוטיקה.
בשנת 1984 הועמד לתפקיד דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת לינשפין.
ב-2002 היה לחבר כבוד של אגודת התעופה ההיסטורית השוודית.
אריק אובראיין גרין הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הקלע והרכז.
גרין נולד באינגלווד, קליפורניה, אך גדל בווינצ'סטר, וירג'יניה.
הוא בחר לשחק כדורסל עבור קבוצת הכדורסל של וירג'יניה טק, ובדראפט ה-NBA 2013 נבחר בבחירה ה-46 על ידי יוטה ג'אז, אך הועבר מיד בטרייד לדנוור נאגטס.
הוא הצטרף לסגל הקבוצה לקראת טורניר ליגת הקיץ של ה-NBA, שם העמיד ממוצעים של 9.3 נקודות, 2.2 ריבאונדים ו-1.8 אסיסטים בשישה משחקים.
ב-26 באוגוסט 2013 חתם במונטפסקי סיינה מהסרייה א', והעמיד ממוצעים של 10.8 נקודות, 1.5 ריבאונדים ו-1.1 אסיסטים למשחק בליגה, וממוצעים של 11.1 נקודות, 1.7 ריבאונדים ואסיסט למשחק, ב-10 משחקים ששיחק ביורוליג.
ב-1 באוגוסט 2014 חתם על חוזה לשלוש שנים בשכר של 2.3 מיליון דולר עם דנוור נאגטס, לאחר שהעמיד ממוצע של 16.6 נקודות למשחק בטורניר ליגת הקיץ.
ב-20 בינואר 2015 נשלח לפורט ויין מאד אנטס, שלוחתהּ של הנאגטס בליגת הפיתוח של ה-NBA, אך שב לנאגטס חמישה ימים לאחר מכן.
ב-15 באפריל 2015 רשם 17 נקודות, 7 אסיסטים, 4 ריבאונדים וחטיפה אחת בהפסד לגולדן סטייט ווריורס.
בסך הכל במהלך עונת 2014/2015 ב-NBA רשם גרין ממוצעים של 3.4 נקודות, 0.9 אסיסטים ו-0.7 ריבאונדים ב-9.5 דקות למשחק ב-43 משחקים בהם שיחק.
בקיץ 2015 שיחק שוב עם הנאגטס בליגת הקיץ, והעמיד ממוצעים של 14.8 נקודות, 1.4 ריבאונדים, 4.0 אסיסטים ו-1.8 חטיפות בחמישה משחקים.
על אף שהרשים בטורניר, ב-5 בנובמבר 2015 הוא שוחרר על ידי הנאגטס.
ב-21 בנובמבר 2015 חתם ברינו ביגהורנס מליגת הפיתוח.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הביגהורנס באותו לילה, וקלע 23 נקודות ב-35 דקות מול לוס אנג'לס די-פנדרס.
ב-29 בינואר 2016 נבחר לקבוצת האולסטאר המערבית למשחק האולסטאר בליגת הפיתוח.
למחרת, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בג'אז בניצחון 102–73 על שארלוט הורנטס, ורשם ארבע נקודות ואסיסט אחד בארבע דקות משחק.
ב-5 בפברואר חתם על חוזה נוסף ל-10 ימים עם הג'אז.
ב-19 בפברואר, לאחר שחוזהו בג'אז לא הוארך, הוא הצטרף מחדש לביגהורן.
בסיום העונה הוא נבחר לקבוצת העונה בליגת הפיתוח.
ב-15 ביולי 2016 חתם לשנתיים באולימפיאקוס.
ב-2 בפברואר 2017 גרין רשם שיא עונתי של 25 נקודות, והוסיף שלושה ריבאונדים ושני אסיסטים בניצחון 90–75 על אוניקס קאזאן.
גרין עזר לאולימפיאקוס להגיע לגמר היורוליג , שם הפסידה לפנרבחצ'ה.
ב-21 ביולי 2017 חתם בוולנסיה, סייע לה לזכות בסופרקאפ הספרדי 2017 ונבחר ל-MVP של הטורניר לאחר שהעמיד ממוצעים של 15.5 נקודות בשני משחקים.
בעונות העוקבות שיחק בפוג'יין סטורג'נס הסינית, ריאל בטיס הספרדית, בחצ'שהיר קולג'י הטורקית, א.א.ק אתונה היוונית וג'ג'יאנג גולדן בולס הסינית, וב-28 בספטמבר 2022 חתם בהפועל חולון.
אריק ויין ברליסון הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השביעי של מיזורי מאז ינואר 2023. ברליסון, חבר המפלגה הרפובליקנית, שירת קודם לכן כחבר האספה הכללית של מיזורי, תחילה בבית הנבחרים המדינתי ולאחר מכן בסנאט של מיזורי.
ברליסון נולד וגדל במיזורי, ולמד בתיכון פארקוויו בספרינגפילד, מיזורי.
הוא קיבל תואר ראשון בפילוסופיה בשנת 2000 ותואר שני במנהל עסקים בשנת 2002 מאוניברסיטת דרום מערב מדינת מיזורי.
ברליסון הועסק ב-CoxHealth כמהנדס תוכנה לפני שקודם למנתח עסקי.
ברליסון חבר באיגוד הרובאים הלאומי, מיזורי הזכות לחיים, ובלשכת המסחר של מיזורי.
ברליסון שירת בבית הנבחרים של מיזורי משנת 2009 עד 2017. במהלך אותה תקופה, הוא עמד בראש ועדת בית הנבחרים לרישום ורישוי מקצועי והיה סגן יו"ר הוועדה המיוחדת של הבית לביטוח בריאות.
בשנת 2011, ברליסון נתן חסות להצעת חוק שגרמה למיזורי להצטרף לקומפקט בריאות.
הקומפקט הפך לחוק במיזורי ובשבע מדינות נוספות.
בשנת 2014, ברליסון העביר הצעת חוק למתן גישה טובה יותר לילדים עם דיסלקסיה לשירותים חינוכיים.
החקיקה הוסיפה מענקים של המדינה כדי לסייע למשפחות של ילדים עם מוגבלות לשלם עבור תוכניות חינוך מיוחד.
בשנת 2018 ברליסון נבחר לסנאט של מיזורי, המייצג את המחוז ה-20, הכולל את מחוז כריסטיאן וחלק ממחוז גרין.
בשנת 2022, ניצח ברליסון את המועמדת הדמוקרטית קריסטן רדאקר-שיפר במירוץ לייצוג מחוז הקונגרס ה-7 של מיזורי בבית הנבחרים של ארצות הברית עם 70.9% מהקולות לעומת 26.9% של ראדאקר-שפר.
בנאום שנשא בתחילת כהונתו, מתח ברליסון ביקורת על DirectTV על כך שהסירה את Newsmax TV מרשימת הערוצים שלה.
הוא הזכיר את השואה תוך שהוא מגנה את מעשיה של DirectTV, וטען שחברות הכבלים מצנזרות ערוצים שמרנים.
ברליסון גר ליד ספרינגפילד עם אשתו אנג'י ושתי בנותיו.
הוא לומד ב-Destiny Church, מגה-כנסייה כריזמטית במיזורי, ופעיל בתמיכה במשרדי הקמפוס.
הוא מכהן במועצת המנהלים של DREAM ובית ההרמוניה לנשים מוכות ומתעללות.
אריק גוצ'אל (בפולנית: Eryk Goczał; נולד ב-6 בנובמבר 2004) הוא נהגי מרוצי ראלי פולני המתחרה באליפות העולם בראלי-רייד בקטגוריית SSV (T4).
גוצ'אל הוא המתחרה הצעיר ביותר והזוכה הצעיר ביותר בתולדות ראלי דקר לאחר שניצח את הקטגוריה בה התחרה בשנת 2023.
גוצ'אל החל להשתתף במרוצי ראלי בשנת 2019 כשהוא נוהג במכונית אפס באירועים שונים של אליפות פולין בראלי-רייד ובאחה אירופה.
בשנת 2021 החל להתחרות באליפות פולין בדריפט.
שנה לאחר מכן זכה באליפות.
בינואר 2023 התחרה לראשונה בראלי דקר בקבוצה של אביו, מרק גוצ'אל.
במהלך המרוץ הוא קבע מספר שיאים: המתחרה הצעיר ביותר שמתחיל את התחרות, שמנצח סטייג' ושמנצח את הקטגוריה.
הוא פתח בצורה טובה את ראלי דקר 2024 והוביל מתחילת המרוץ ועד ליום המנוחה, כשהוא מנצח בארבעה סטייג'ים במהלך השבוע.
במהלך סוף השבוע נמצא ברכבו חלק במצמד שלא תאם את התקנות של הפדרציה הבין-לאומית לרכב והוא נפסל מהמרוץ.
אריק בריידן הוא שחקן גרמני.
בריידן נולד בכפר סמוך לקיל שבמדינה החופשית פרוסיה, הוא עסק במספר ענפי ספורט, ב-1959 היגר לארצות הברית, הוא למד באוניברסיטת מונטנה.
ב-1980 החל לגלם את איש העסקים ויקטור ניומן באופרת הסבון צעירים חסרי מנוח ממנו זכה לפרסום, הוא היה מועמד למספר פרסים על תפקידו ובסדרה וזכה עליו בפרס בחירת הקהל.
ב-1986 השתתף בפרק בסדרה זאב מעופף.
ב-1997 גילם את ג'ון ג'ייקוב אסטור הרביעי בסרט טיטניק.
ב-2004 הגיע לביקור בישראל כאורח של משרד התיירות, והתארח בתוכנית "יצפאן".
ב-2008 שיחק תפקיד ראשי במערבון "The Man Who Came Back"
אריק בראילובסקי (1957 – 19 ביוני 2022) היה כדורסלן, מאמן כדורסל ופרשן ספורט ישראלי.
בראילובסקי שיחק בקבוצת הנוער של עירוני רמת גן, ולמד באקדמיה למאמנים של שמואל יעקבסון.
הוא החל להיות חלק מצוות המאמנים של מכבי רמת גן, שבין שחקניהם היה גם דורון ג'מצ'י.
משם עבר לאמן את קבוצת הנוער של הפועל חולון.
לאחר מכן המשיך למכבי תל אביב, בה שימש כמאמן קבוצת הנוער, ניהל את בית הספר לכדורסל, ואימן את מכבי דרום תל אביב, קבוצת הבת של מכבי תל אביב.
לאחר מכן עבר בראילובסקי לאליצור נתניה, שם היה עוזר מאמן של צביקה שרף.
בדצמבר 1988 עבר לאמן רשמית את קבוצת הבוגרים, במקומו של המאמן הוותיק יהושע רוזין.
בעירוני אילת הוא החל כעוזר מאמן ואף אימן את הקבוצה.
לאחר קריירת האימון, עבר בראילובסקי להתגורר בקיבוץ עין גדי, שם גם פתח בית ספר לכדורסל, ולשם הביא קבוצות למחנות אימונים.
במהלך הקריירה שלו כמאמן, אימן בראילובסקי שחקנים בכירים ובהם, עודד קטש, אמיר כץ, חן ליפין, ליאור ארדיטי ודרור כהן.
בשנות ה-80 וה-90 שימש בראילובסקי כפרשן ספורט ברשת ב' בתוכנית "אחד על אחד" לצד פרשנים כמו רוני דניאל, מאיר איינשטיין וגדעון הוד ובשנות ה־20 שימש כפרשן בערוץ הספורט בתוכנית "בוקר ספורט".
שלוש אליפויות וגביע אחד בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב
אריק גולדברג הוא אנימטור, מדבב, מפיק ובמאי קולנוע אמריקאי.
ידוע בעבודותיו באולפני ההנפשה של וולט דיסני והאחים וורנר.
אריק גולדברג נולד ב-1 במאי 1955. בתחילת חייו גדל ב-Levittown שבפנסילבניה, ובהמשך עבר לעיירה Cherry Hill שבניו ג'רזי.
גולדברג התמקצע באיור במוסד פראט.
במהלך שנות ה-80, הקים גולדברג בלונדון את הסטודיו "Pizazz Pictures" שהתמקד ביצירת פרסומות לטלוויזיה.
לאחר מכן סגר את הסטודיו על מנת לעבוד באולפני ההנפשה של וולט דיסני.
אולפני ההנפשה של וולט דיסני
בדיסני, גולדברג מונה לאנימטור הראשי של הג'יני מהסרט "אלאדין" (1992), כמו כן גם של פיל מהסרט "הרקולס" (1997).
בהמשך היווה במאי בסרט "פוקהונטס" (1997) לצד מייק גבריאל.
גולדברג היווה במאי ותסריטאי בסרט הקצר "רפסודיה בכחול" הלקוח מתוך הסרט "פנטזיה 2000".
גולדברג היווה אנימטור מפקח דמויות בשני סרטי הנפשה, האחד הוא "הנסיכה והצפרדע" (2009) בו הנפיש את לואיס הקרוקודיל והשני הוא "פו הדוב" (2011) בו הנפיש את הארנב.
גולדברג הנפיש פעמים מספר את מיקי מאוס, דונלד דאק וגופי.
גולדברג עבד על הרבה מהקריקטורות של לוני טונס בשנות ה-90 כמו "Chariots of Fur ו-"וייל אי.
ב-1982 נישא אריק גולדברג לאשתו סוזן.
אריק דולפי היה נגן ג'אז שניגן על מספר כלי נשיפה.
נגן חליל, קלרינט בס וסקסופון אלט.
מאבות הג'אז החופשי נחשב לאמן שמקדים את זמנו.
דולפי השפיע מאוד ברמה האישית וברמה המוזיקלית על האנשים עמם נגן, כמו החצוצרן פרדי האברד, מאל ולדרון, פול צ'יימברס ועוד, אך בראש ובראשונה על ג'ון קולטריין וצ'ארלס מינגוס, שיצרו יחד עם דולפי מספר אלבומים שנחשבים לבסיס הג'אז החופשי ושהשפיעו רבות על נגני הסגנון שבאו אחריהם, כמו ארצ'י שפ.
אריק אלן דולפי ג'וניור נולד בלוס אנג'לס, ונפטר בברלין בשנת 1964. דולפי נחשף למוזיקה עוד בצעירותו.
אמו הייתה זמרת במקהלה ואביו מוזיקאי קלאסי.
הוא התחיל לנגן בבית הספר על קלרינט, למד אצל לויד ריס, ועבר לאבוב כעבור זמן.
מאוחר יותר נחשף דולפי לסקסופון אלט לחליל ולבס קלרינט.
בתחילת 1958 הוא הצטרף להרכבו של המתופף צ'יקו המילטון, בגלל ניסיונו בנגינה עם נגני "החוף המערבי" (תזמורת צבאית, באדי קולט, הביג בנד של רוי פורטר ועוד).
השתתפותו של דולפי בהרכב זה תרמה להכרתו בחוף המערבי ובלוס אנג'לס, ואחר כך גם בניו יורק והחוף המזרחי.
בסוף 1959 עבר דולפי לניו יורק והתחיל לעבוד עם צ'ארלס מינגוס, ברביעייה המפורסמת שלו .
כאן, בניו יורק, הפך דולפי לנגן מבוקש מאוד, והקליט עם ג'ורג' ראסל, מקס רואץ', אורנט קולמן, וגם כמה תקליטים כמוביל.
ב-1961 הצטרף דולפי להרכב של ג'ון קולטריין עד אמצע שנת 1962 , בתקופה זו ניגן דולפי בסגנון שונה, יותר קרוב לסגנונו של קולטריין.
בשנת 1964, חזר דולפי לנגן עם מינגוס , ויצא איתו לסיבוב הופעות באירופה.
דולפי נפרד ממינגוס בפריז, שם הוא התחתן עם ג'ויס מורדכי.
זמן קצר לפני שמת הוא ניגן עם דונלד בירד ונאט דייוויס.
דולפי נפטר בברלין, בעקבות התקף מחלת הסוכרת שחלה בה.
ההתקף קרה בזמן סיבוב הופעות, ובקרב רבים מקהל המאזינים נוצר הרושם שההתעלפותו של דולפי נבעה משימוש בסמים.
דולפי מת בגיל 36, ומספר ימים אחרי פטירתו גופתו הובאה ללוס אנג'לס.
דולפי הקים חמישייה משלו, ויצא לסיבוב הופעות בברלין וסקנדינביה (כמעט כולו מתועד).
דולפי וקולטריין נפגשו לראשונה ב-1954, והפכו לידידים.
תחילת העבודה המוזיקלית ביניהם הייתה ב-1961. לקולטריין עלה הרעיון להקליט תקליט מיוחד של תזמורת שתנגן עיבודים אפריקאים, וביקש מדולפי לכתוב את אותם עיבודים, ודולפי נענה בחיוב.
שמו של התקליט היה Africa/Brass"", שהוקלט בשני סשנים- אחד במאי והשני ביוני.
העיבודים של דולפי יצאו מצוינים, ובדיוק כמו שקולטריין רצה.
אי אפשר להתייחס לנגינתו של דולפי או לאף נגן אחר מכיוון שאף אחד מהנגנים (חוץ מקולטריין והרביעייה שלו) לא לקח סולו בתקליט זה.
באותו זמן דולפי וקולטריין הקליטו את Ole Coltrane, בתקליט זה קולטריין מנסה לנגן באופן קצת יותר חופשי ואוואנגארדי.
לאחר הסשן השני נפרדו השניים לזמן מה וחזרו לעבוד ביחד עוד באותה שנה.
דולפי הצטרף לרביעייה של קולטריין ביחד עם וס מונטגומרי.
ההרכב ערך סיבוב הופעות במערב ארצות הברית וקיבל ביקורות קשות במיוחד, בעקבות כך, עזב מונטגומרי את ההרכב.
ב-1962 עזב דולפי את ההרכב סופית, והשניים לא ניגנו ביחד יותר.
בתקופה האחרונה בחייו של קולטריין הוא ניגן על קלרינט בס, אותו קלרינט שהיה של אריק דולפי.
אמו של דולפי נתנה את הקלרינט לקולטריין כי ידעה על הקשר העמוק שנוצר בין השניים.
דולפי השפיע רבות על הנגנים איתם ניגן במהלך חייו, אך השפעתו על קולטריין הייתה רבה במיוחד.
דולפי חשף את קולטריין למה שמעבר לבופ והקליט איתו כמה תקליטי ג'אז חופשי.
את המשפט הבאים אמר קולטריין אחרי מותו של דולפי:
"כל מה שאומר יהיה המעטה בערכו (מאנגלית:understatment).
אני רק יכול לומר שחיי נעשו הרבה יותר בזכות זה שהכרתי אותו.
הוא היה אחד מהאנשים הגדולים ביותר שאי פעם הכרתי, כאדם, כחבר, וכמוזיקאי."
פגישתם הראשונה של דולפי ומינגוס הייתה בתחילת שנות החמישים.
כשדולפי עזב את צ'יקו המילטון, עבר לניו יורק, וניגן קצת עם ג'ורג' טאקר, הוא הצטרף לרביעייה של מינגוס (1959-1960).
הרכב זה היה אחד ההרכבים המפורסמים ביותר בג'אז המודרני, ואנשים מכלילים אותו ב-"הרכבי התהילה" (החמישייה של מיילס דייוויס והרביעייה של ג'ון קולטריין).הקטעים שנוגנו בהרכב זה הפכו לקטעים חשובים בהיסטוריית הג'אז.
השניים נפגשו שוב בשנת 1964, כשמינגוס כתב יצירה בעקבות כתבה שראה בעיתון שמדברת על גדרות הפרדה בין לבנים לשחורים.
היצירה מעבירה את רגשותיהם של הנגנים ואורכה כ-25 דקות.
האלתורים של הנגנים מוסיפים ליצירה המרגשת את דעותיהם והשקפתם האישית של כל אחד מהנגנים.
כשמינגוס ידע שדולפי עוזב את ההרכב הוא כתב שיר בשם "So long, Eric", והפך אותו לחלק מהרפרטואר.
דולפי גם ניגן קלרינט בס בהרכב הכפול בתקליט (Free Jazz (A Collective Improvisation של אורנט קולמן.
למרות התקופה הקצרה בה היה אחד מנגני הג'אז הבולטים ביותר (6 שנים), דולפי השפיע רבות, ועזר להתפתחות סגנון האוונגארד.
דולפי היה הראשון שהפך את הקלרינט בס לכלי סולני בג'אז, והיה בין הראשונים שפיתחו את הנגינה בחליל מעבר לסגנון הבי בופ.
אריק דולפי ניגן על שלושה כלים (סקסופון אלט, חליל וקלרינט בס) כאשר אף אחד מהם לא היה הכלי המרכזי, דבר נדירה למדי בג'אז, כיוון שבדרך כלל נגנים בוחרים כלי מרכזי אחד, בו הם שולטים שליטה מלאה.
בתחילת דרכו ניגן דולפי בופ וניסה להביא משהו אחר, משהו שעוד לא שמעו.
בתחילה הוא ניסה לחדש אבל עשה זאת בהיסוס רב.
ניתן לראות שינוי חד בנגינתו בתקליט- "Far Cry", שם הוא מנגן ללא היסוס ובחופשיות.
דולפי הושפע רבות מצ'ארלי פארקר ועד הקלטותיו האחרונות ניתן לשמוע את נוכחותו של פארקר בנגינתו של דולפי.
קיים דמיון בין השנים, מכיוון ששניהם תרמו לג'אז ופיתחו סגנון חדש- פארקר את הבי בופ ודולפי את האוואנגארד.
שניהם מתו בשנות השלושים לחייהם (פארקר-35, דולפי-36) אך בכל זאת הצליחו להשאיר חותם בהיסטוריית הג'אז.
דולפי היה ווירטואוז בסולואים והשתמש בארפז'ים מהירים, ובקפיצות גדולות, לעיתים גם מעל לאוקטבה.
ניתן לשמוע בסולואים של דולפי ציוצים וחריקות (בעיקר כשהוא מנגן על קלרינט הבס), שלפי טענתו נבעו מאהבתו לציוץ הציפורים.
דולפי, למרות ההשפעות הרבות שקיבל מעמיתיו, יצר מבלי שידע, סגנון חדש, סוחף, מרגש, מדהים.
הוא השתמש בכלים ששלט בהם בצורה כזו שהרחיק לכת איתם למקומות שאחרים לא ידעו שקיימים בכלל.
אֶרִיק ג'ון ארנסט הוֹבְּסבּאוּם היה היסטוריון מרקסיסטי יהודי-בריטי, סופר וחבר במסדר עמיתי הכבוד.
הובסבאום היה במשך תקופה ארוכה חבר במפלגה הקומוניסטית של בריטניה, שכיום אינה פועלת עוד, וב"קבוצת ההיסטוריונים של המפלגה הקומוניסטית" שהייתה חלק ממנה.
הוא כיהן כנשיא קולג' בירקבק באוניברסיטת לונדון.
אחד מנושאי העניין של הובסבאום היו פיתוח המסורות.
עבודתו היא מחקר של התפתחותן בהקשר למדינת הלאום.
הוא טען כי מסורות רבות הומצאו על-ידי האליטות הלאומיות על מנת להצדיק את קיומן וחשיבותן של מדינותיהן.
הובסבאום נולד ב-1917 בעיר אלכסנדריה שבמצרים ללאופולד פרסי הובסבאום ונלי גרון, שניהם יהודים.
על אף שהם חיו בארצות דוברות גרמנית, הוריו המשיכו לדבר עִמו ועם אחותו הצעירה ננסי באנגלית.
אביו נפטר ב-1929, והוא החל לעבוד כאו-פר וכמורה לאנגלית.
בגיל 14 התייתם גם מאמו, הוא וננסי אומצו על ידי גרטי, שהייתה דודתם מצד אמם, ועל ידי סידני בעלה, ולהם בן שנקרא אף הוא אריק.