tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעקבות מגפת הקורונה מומחי תעופה העריכו כי חברות הלואו קוסט יפשטו את הרגל בשל תנאי הטיסה המיוחדים בטיסות אלו שבהן הריחוק החברתי לא מתקיים.
ישנן דרכים שונות לביצוע של ריחוק חברתי שבוצעו.
באופן היסטורי, מושבות מצורעים הוקמו כאמצעי למניעת התפשטות צרעת ומחלות מידבקות אחרות דרך ריחוק חברתי, עד להבנת ההעברה ומציאת טיפולים יעילים.
בימי מגפת המוות השחור, הורו לכל כלי שיט שיעגון מחוץ לנמל במשך 40 ימים (תקופת הדגירה של המחלה).
במהלך מגפת השפעת הספרדית, ערים ומדינות רבות הגבילו טיולים והתאספויות המונים כדי לעצור את המגפה.
צעדים אלה מנעו קרבה פיזית בין אנשים רבים.
כמו כן, קהילות מסוימות הציבו שומרים חמושים בגבולות ושלחו חזרה או בודדו כל מטייל.
לפי מחקר משנת 2020, ריחוק חברתי, בידוד חולים, סגר (המהווה צורה קיצונית של ריחוק חברתי) והקפדה על היגיינה אישית סייעו ליהודים למגר מגפת טיפוס בגטו ורשה במלחמת העולם השנייה.
רופאים ומומחים שחיו בגטו הדריכו את התושבים כיצד להתמודד עם המגפה שהתפרצה בו.
במקביל, הבריח רודולף וייגל חיסונים לגטו.
במהלך מגפת הקורונה, ארגון הבריאות העולמי (WHO) ומדינות שונות דרשו ליצור ריחוק חברתי (social distancing) על מנת למנוע הדבקה הולכת וגדלה בנגיף הקורונה.
ב-20 במרץ 2020, שינו בארגון הבריאות העולמי את המונח לריחוק פיזי במטרה להדגיש את הצורה לשמר קרבה חברתית במקביל למרחק הפיזי.
למשל דרך שיחות טלפון, שיחות וידאו ושימוש ביישום הזום.
ריטה בהופעה הוא סיבוב הופעות הראשון של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, אשר נועד לקדם את האלבומים "ריטה" ו"ימי התום" והתקיים ברחבי ישראל.
המופע עלה בשנת 1988 והסתיים בשנת 1992, הוא נמשך שלוש וחצי שנים וכלל למעלה מ-400 הופעות.
סיבוב ההופעות נבחר למופע השנה של שנת 1988.
השיר "מחול מטורף" הוקלט במהלך סיבוב ההופעות ויצא לאור כסינגל ומלווה בוידאו קליפ.
המופע זכה לביקורות חיוביות, אחת מהביקורות הגיע מצד עירית לינור: "ההופעה של ריטה ממחישה באופן חד וחלק שבגרונה מצוי הקול הטוב ביותר בארץ, יחד עם איכות ביצוע נקייה מזיופים, הרבה תיאבון לקהל, יכולת פיזית וקולית להחזיק על כתפיה הופעה ארוכה ופוטנציאל...במלואו".
ביקורת חיובית נוספת הגיעה מצד יוסי חרסונסקי: "ריטה...זועקת רגשות ובסערתם אתה מאבד לעיתים את העיקר ונפעם מעצם ההבעה והנוכחות שלה...ריטה פשוט גדולה.
מתעלה על עצמה בביצועים שעולים ביופיים ובעוצמתם על אלה שבתקליטיה...ריטה מביאה קודם כל את עצמה בביצועים מרגשים, בטונים בלעדיים, מרוכזת בתוך עצמה ולפתע פורשת כנפיה לתוך הקהל כנוצה קלילה.
גם ב"הבעת היתר" שלה יש יופי חד-פעמי, היא הופכת כמעט כל טקסט למיני-מחזמר פרטי".
ביקורת חיובית נוספת הגיעה מצד אסי ציון: "הקהל עמד על הרגליים.
וכך זה נמשך כמעט שלוש שעות רצופות.
כולם שרו ורקדו איתה, ילדים ומבוגרים.
בהמשך, כשהורידה את הז'קט הארוך ועינטזה על הבמה, בחולצה מעטפת מנוקדת, הקהל נכנס להילוך גבוה.
ריטה מריה דה אזבדו, הידועה בכינויה ריטה גוארה (נולדה ב-22 באוקטובר 1967) היא זמרת פורטוגזית.
ריטה ייצגה את פורטוגל באירוויזיון 2003 שם שרה את השיר " Deixa-me sonhar " וסיימה במקום ה-22.
גוארה נולדה וגדלה בליסבון, פורטוגל.
היא התמודדה מספר פעמים בבחירה המקדימה הלאומית של פורטוגל בתחרות האירוויזיון.
היא השתתפה לראשונה בשנת 1992, והגיעה לגמר הלאומי כששירה "Meu amor inventado em mim" הגיע למקום השני.
היא שרה בתחרות האירוויזיון 2003, בריגה, לטביה, שם סיימה במקום ה -22 עם 13 נקודות.
אחיה של גוארה נפטר ממחלת הסרטן יום קודם לתחרות, את הודעה על פטירתו גילתה מייד לאחר הופעתה.
גוארה התחתנה עם המלחין של השיר פאולו מרטינס שהיה גם אחראי על הפקת אלבומה האחרון בשם Rita שיצא ב־20 ביוני 2005.
ריטה דיבבה את סרטי האנימציה "הרקולס", " מלך האריות", " נסיך מצרים", " בת הים הקטנה" ועוד בפורטוגזית.
ריטה LIVE הוא סיבוב הופעות של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה אשר נתמך על אלבומה "חמצן" והתקיים ברחבי ישראל.
המופע עלה ב-11 ביולי 2003 והסתיים באוגוסט 2004. המופע נמשך כשנה.
מתוך המופע הוקלט השיר "תשקר לי" ויצא כסינגל, אך לא נכלל באף אלבום.
השיר בגרסת הסטודיו נכלל באלבום "חמצן".
במרץ 2003 יצא לאור האלבום "חמצן".
האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב עם מכירות של כ-30,000 עותקים וזכה בעיקר לביקורות פושרות מצד המבקרים.
השיר המצליח ביותר באלבום היה "לאלף נמר", שכתבה צרויה להב והלחין רמי קלינשטיין.
רשימת השירים מתוך המופע שהתקיים בשנת 2004 ושודר ברדיו:
שיר אופרה של ג'אקומו פוצ'יני
המידע נאסף באופן לא רשמי
גם מבקר המוזיקה, יוסי חרסונסקי, ביקר באופן חיובי את המופע: "זוהי ריטה עם כל המניירות המוכרות, עם הרגשנות המוחצנת, עם תזזית של קפיץ מתוח שמשתחרר, עם אנרגיות מוספות, עם נגנים שנותנים לה את כל מה שהיא צריכה.
זו ריטה הכי ריטה שראיתי על הבמה".
ריטה (בדנית: Rita; מסוגנן כ-RITA) היא סדרת דרמה קומית טלוויזיונית דנית אשר הופקה ונכתבה על ידי כריסטיאן טורפ עבור ערוץ TV 2 הדני.
הסדרה החלה את שידוריה בדנמרק ב-9 בפברואר 2012 עד 20 ביולי 2020 עם 40 פרקים לאורך 5 עונות.
הסדרה, שהופקה על ידי אולפני SF, צולמה ברוואה, שלן והופקה על ידי קל רייניקה, קרוליין לנט, לארס ביורן האנסן, בירדי בייארגאר, כריסטיאן ראנק, ג'ניפר גרין וטורפ, ששימש גם ככותב ראשי.
כל הפרקי הסדרה זמינים ברשת בשירות הסטרימינג נטפליקס, ששיתפה פעולה עם TV 2 כדי להפיק את שלוש העונות המאוחרות, ובכך הפכה את הסדרה ל-Netflix Original.
מילה דינסן מגלמת את התפקיד הראשי בתור ריטה מדסן, מורה דומיננטית ולא שגרתית ואם חד-הורית המגינה ועוזרת לתלמידיה אך נאבקת לנהל את חייה האישיים.
ליסה באסטרופ מגלמת את היורדיס (Hjørdis), דמות ראשית גם היא וחברתה הטובה של ריטה.
לאורך שידור הסדרה, ריטה קיבלה תגובות חיוביות לרוב מהמבקרים.
ריטה מדסן היא מורה לא שגרתית לחינוך בתיכון שלדבריה, בחרה במקצוע הזה "כדי להגן על התלמידים מהוריהם".
בזמן שהיא יוצאת מגדרה לייעץ ולעזור לתלמידיה, נראה שחייה האישיים והמשפחתיים של ריטה זקוקים לאותו סוג של סיוע.
בנה הצעיר, יפה, יוצא מהארון, בעוד שבניה הבוגרים, ריקו ומולי חווים לראשונה את העולם ואת טעם הבגרות.
דמויות ראשיות אחרות כוללות את היורדיס, מורה תמימה שהופכת לחברתה הטובה של ריטה.
רסמוס, מנהל בית הספר לשעבר שעמו ריטה מקיימת מערכת יחסים חוזרת ונשנית; הלה, יועצת בית ספר ויריבתה של ריטה לשעבר; ואופה, בעלה של היורדיס.
מילה דנסן - מגלמת את ריטה מדסן, מורה לא שגרתית ואם חד הורית.
טסה הודר מגלמת את דמותה של ריטה הצעירה במהלך עונה 4.
ליסה באסטרופ - מגלמת את היורדיס, מורה תמימה ההופכת לחברתה הטובה של ריטה.
קרסטן ביורנלון - מגלם את רסמוס (עונות 1–3 ו-5), מנהל בית הספר בעונות 1–2, המקיים מערכת יחסים חוזרת ונשנית עם ריטה והלה לסירוגין
הלן הילינגסו - מגלמת את הלה (עונות 1–3; תפקיד אורח ב-5), יועצת בית הספר בעונות 1–3.
ניקולאיי גרט - מגלם את יפה מדסן (עונות 1–3, 5; תפקיד אורח ב-4), בנה ההומוסקסואל הצעיר של ריטה.
מורטן ואן סימונסן - מגלם את ריקו מדסן (עונות 1–2; תפקיד אורח ב-3), בנה הבכור של ריטה.
שרה היורט דיטלוסן - מגלמת את מולי מדסן (עונה 1; תפקיד אורח בעונות 2–5), בתה האמצעית של ריטה.
קריסטופר פבריציוס - מגלם את אופה (עונות 3–5, תפקיד אורח בעונות 1–2), חברה של היורדיס ולבסוף בעלה.
ליה מריה הויה סטנסנאס - מגלמת את רוזה (עונה 1), תלמידת בית ספר
פרדיננד גלאד באך - מגלם את דייוויד (עונות 1–3), הבן זוג של יפה
פיטר גאנצלר - מגלם את נילס מדסן (עונות 1–2, 5), בן זוגה לשעבר של ריטה
אלכסנדר ויליאם - מגלם את יונאס פולסן (עונות 3–2), מורה בבית ספר
טומי קנטר - מגלם את אריק (עונה 2), מורה בבית ספר
זאקי יוסוף - מגלם את סעיד (עונה 3), מהגר, נמצא בקשר רומנטי עם ריטה
בלאל פאיז - מגלם את קארים, אחיו של סעיד (עונה 3), תלמיד בית ספר
פרדריק וינטר רסמוסן - מגלם את ניקלס ורנר (עונה 3), תלמיד בית ספר וחברו של קארים
קרלוטה פיץ' - מגלמת את אליס ורנר (עונה 3), אמו של ניקלס וראשת העיר
אולה למקה - מגלם את ביארני (עונה 4), מורה למדעים
קרלוטה מונק - מגלמת את ליה אליס ורנר (עונה 4), חברת הילדות של ריטה
טסה הודר - מגלמת את ריטה הצעירה (עונה 4)
מספר הפרקשם הפרק בעבריתשם הפרק באנגליתתאריך שידור מקורי1האידיאליסטיתThe Idealist9 בפברואר 20122המורהThe Teacher16 בפברואר 20123האנרכיסטיתThe Anarchist23 בפברואר 20124הזונהThe She-Wolf1 במרץ 20125המגוננתThe Protector8 במרץ 20126הצבועהThe Hypocrite15 במרץ 20127הנסיכהThe Princess22 במרץ 20128האמאThe Mother29 במרץ 2012
מספר הפרקשם הפרק בעבריתשם הפרק באנגליתתאריך שידור מקורי1הבוגרתThe Adult11 בספטמבר 20132הגינהThe Garden18 בספטמבר 20133אבא, אמא ותינוקFather, Mother and Child25 בספטמבר 20134שחקנית קבוצתיתTeam Player2 באוקטובר 20135אוהבת אותךI Love You9 באוקטובר 20136אהבה ראשונהThe First Love16 באוקטובר 20137מודל לחיקויThe Role Model23 באוקטובר 20138עשביםThe Weeds30 באוקטובר 2013
מספר הפרקשם הפרק בעבריתשם הפרק באנגליתתאריך שידור מקורי1המועמדתThe Candidate23 במרץ 20152המרתףThe Basement3אמץ ילדThe Sponsor Child30 במרץ 20154שיעורי ערבEvening School6 באפריל 20155כיניםLice13 באפריל 20156צניחה חופשיתFreefall20 באפריל 20157המנהיגהThe Head27 באפריל 20158הבדיקהThe Test11 במא 2015
מספר הפרקשם הפרק בעבריתשם הפרק באנגליתתאריך שידור מקורי1עבר/הווהPresent/past21 באוגוסט 20172אתה מה שאתה אוכלYou Become What You Eat28 באוגוסט 20173הפשרה פתאומיתThaw4 בספטמבר 20174חברים אמיתייםReal Friends11 בספטמבר 20175את ואניYou and I18 בספטמבר 20176רחוב ילדותChildhood Streets25 בספטמבר 20177משפחהFamily2 באוקטובר 20178הביתהHome9 באוקטובר 2017
מספר הפרקשם הפרק בעבריתשם הפרק באנגליתתאריך שידור מקורי1פייק ניוזFake News1 ביוני 20202בית הבלגןHullabaloo House8 ביוני 20203הטיולThe Outing15 ביוני 20204מי מדבר אנגלית??Do You Speak English22 ביוני 20205גל חוםHot Flash29 ביוני 20206גבולותBoundaries6 ביולי 20207האגםThe Lake13 ביולי 20208כאוסChaos20 ביולי 2020
הנריק פאלה מהפוליטיקן כתב שהסדרה "עובדת היטב עם מספר דמויות שבאמת נראות כמו אנשים".
לסדרה נעשתה סדרת ספין אוף נוספת בת 4 פרקים בשם "יורדיס" (Hjørdis), העוקבת אחר ניסיונותיה של היורדיס לעלות הצגה העוסקת בבריונות בבית הספר.
הסדרה עלתה לשידור בין מאי ליוני 2015.
במספר מדינות, ארצות הברית, הולנד וצרפת נעשו ניסיונות לעשות רימייק מחודש לסדרה בגרסאותיהן שלהן.
אולם רוב הניסיונות לא צלחו ולא המשיכו מעבר לעונה אחת.
לאורך שנות שידורה של הסדרה, הסדרה הייתה מועמדת לפרסים רבים, אולם זכתה רק בשלושה, בקטגוריית הסדרה הטובה ביותר לשנת 2021 של Copenhagen TV Festival, השחקנית הטובה ביותר לשנת 2014 (מילה דנסן) של Zulu Awards והשחקנית המצטיינת ביותר בסדרת דרמה לשנת 2014 (מילה דנסן) של Monte-Carlo Television Festival .
מרגריטה (ריטה) גולדשטיין (נולדה ב-5 ביולי 1987) היא עיתונאית ישראלית והכתבת לענייני קולינריה בקשת 12. בנוסף מגישה את סדרת כתבות האוכל בתוכנית חי בלילה ואת פינת הקולינריה בתוכנית חדשות הבוקר של ניב רסקין, וחברה בפאנל התוכנית.
כתבת ומראיינת במגזין הטלוויזיה אנשים.
גולדשטיין בוגרת תואר ראשון במנהל עסקים ותקשורת ותואר שני בתקשורת ועיתונאות עם התמחות במדיה חדשה ואינטרנט, שני התארים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2011 החלה לשמש כעיתונאית אוכל במוסף ז'ורנל של מעריב ובמקביל כתבה במגזין "את" ובמוספים שונים של מעריב.
בשנים 2012 עד 2014 הייתה עיתונאית קולינריה באתר וואלה.
בשנת 2020 שיחקה בסדרה הטבח.
גולדשטיין מגישה סדרת כתבות אוכל המצולמות רחבי הארץ במסגרת התוכנית חי בלילה ובנוסף מגישה פינת קולינריה בקשת 12.
היא משמשת כחברת פאנל קבועה בתוכנית חדשות הבוקר של ניב רסקין, כתבת ומראיינת במגזין הטלוויזיה "אנשים", מנחה מבזקים באתר "TVBEE" מבית מאקו, יוצרת ומגישה בבלוג ביקורות האוכל של מאקו, יוצרת ומנחה של התוכנית "חדשות האוכל של ישראל" ובנוסף היא כתבת האוכל של אתר האינטרנט מאקו מבית קשת.
חיה במושב בעמק חפר עם בן זוגה ג'רמי יפה, ארט דיירקטור בסרטים ובסדרות טלוויזיה.
ב-9 בספטמבר 2023 נולדה בתם הראשונה.
מרגריטה (ריטה) אוסדצ'י היא פרופסור למדעי המחשב, המכהנת כראש החוג למדעי המחשב באוניברסיטת חיפה.
תחומי המחקר שלה הם אבטחה ופרטיות של מידע ביומטרי ואלגוריתמי למידת מכונה, ראיה ממוחשבת, מדע הנתונים ולמידת מכונה.
למדה לתואר ראשון (1992–1994) ותואר שני (1994–1997) במתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטת חיפה.
במקביל ללימודי התואר השני ועד 2001, עבדה בחברת הביו-טק Biosense Webster, תחילה כמהנדסת תוכנה ובהמשך כמדענית.
בין 1998 ל-2002 למדה לתואר דוקטור במדעי המחשב ומתמטיקה באוניברסיטת חיפה, בהנחיית דניאל קרן.
עבודת התזה שלה עסקה באלגוריתם חדש לזיהוי עצמים בתמונה.
ניתן להשתמש באלגוריתם לזיהוי פרצופי אדם בתמונה, זיהוי עצמים מסוימים בתצלומי אוויר (למשל מטוסים בתצלום אווירי של נמל תעופה) וזיהוי אובייקט תלת-ממדי מזוויות שונות.
מ-2001 עד 2004 עבדה כמדענית בפוסט-דוקטורט במעבדות של תאגיד האלקטרוניקה ומערכות המידע NEC , בפרינסטון, ניו ג'רזי.
בנוסף פיתחה אלגוריתמי זיהוי וקיטלוג עצמים במשרת פוסט-דוקטורט בטכניון.
החל מ-2005 עובדת באוניברסיטת חיפה.
נכון ל-2023, אוסדצ'י מכהנת כראש החוג למדעי המחשב.
בנוסף מכהנת בוועדה המדעית המכווינה של המרכז לחקר סייבר משפט ומדיניות.
התגברות השימוש במערכות זיהוי ביומטרי (כגון זיהוי טביעות אצבע וזיהוי פנים) הובילה לצורך גובר באבטחת המידע הביומטרי.
אוסדצ'י פרסמה מספר מאמרים שעוסקים בתחום זה.
ב-2010 אוסדצ'י ושותפים פיתחו מערכת לזיהוי פנים באמצעות חישוב רב-משתתפים בטוח.
במערכת זו שרת המכיל מאגר מסווג של פרצופי חשודים, ומצלמות שאוספות מידע ממקומות ציבוריים.
כדי לשמור על פרטיותם של כל המשתתפים, על השרת לא להיחשף לווידאו שמגיע מהמצלמות (כדי לשמור על פרטיות הציבור), ועל המצלמות לא להחשף למאגר הפרצופים המסווג (כדי לשמור על המידע המסווג של הרשויות).
למרות שכל צד חשוף רק לחלק מהמידע, המערכת השלמה מסוגלת לקבוע האם חשוד הופיע באחת מהמצלמות (למרות שהמצלמה לא תדע מיהו החשוד, והשרת לא יכיר את הווידאו).
כדי להשיג מטרה זו, אוסדצ'י ושותפיה יצרו פרוטוקול מאובטח המתבסס על הצפנה הומומורפית והעברה עלומה, ובנוסף פיתחו אלגוריתם זיהוי פנים חדש המותאם לחישוב רב-משתתפים בטוח.
כמו כן, אוסדצ'י ושותפים פיתחו שיטות ליצירה של תמונות פנים מלאכותיות אך בעלות מאפיינים ריאליסטיים.
אוסדצ'י יישמה שיטות אלה לטובת יצירת מאגר תמונות גדול לשם מדידת ביצועים של אלגוריתמי זיהוי פנים בטוחים (ראה נתונים סינתטיים ).
בנוסף תיארה כיצד לבנות מערכת אימות מבוססת זיהוי פנים שתאגור תמונות פנים של משתמשים לצד תמונות פנים מלאכותיות, באופן שיקשה על פורץ להבדיל בין תמונות אמיתיות לתמונות מלאכותיות, ויאפשר לזהות את הפריצה ביותר קלות (שכן הפורץ עלול לנסות להזדהות באמצעות תמונת פנים מלאכותית, שהמערכת תדע לזהות).
ב-2004 אוסדצ'י, מאט מילר ויאן לקון, פיתחו שיטה חדשה לזיהוי פנים והבעת הפנים.
השיטה מתבססת על רשת קונבולוציה.
ב-2017 אוסדצ'י ושותפים פרסמו מאמר המתאר כיצד לייעל משמעותית ספקטרוסקופיית ראמאן באמצעות רשת קונבולוציה עמוקה.
ספקטרוסקופיית ראמאן היא שיטה לזיהוי חומרים באמצעות תנודות מולקולריות, שבשימוש לבקרה תעשייתית ולמחקר בתחומים כמו רפואה, כימיה, פיזיקה וגאולוגיה.
לפני המחקר, ספקטרוסקופיית ראמאן דרשה תהליכי עיבוד-מקדים מסורבלים כדי לנקות רעש מהמדידות.
המחקר הראה שניתן להפעיל רשת קונבולוציה עמוקה על המדידות ללא עיבוד-מקדים יקר, וכך להביא לייעול משמעותי.
בנוסף, אוסדצ'י עוסקת בייעול של למידת מכונה.
למשל, ב-2020 פרסמה מאמר שמתאר דרך לכווץ רשתות נוירונים, במטרה לאפשר להריצם על מכשירים בעלי כוח חישוב מוגבל.
מנגנון CAPTCHA עמיד מול מודלי למידה עמוקה
מודלי למידה עמוקה אפשרו למחשבים לפתור בעיות CAPTCHA קלאסיות, כגון זיהוי תווים וזיהוי עצמים.
כחלק מהמאמץ להפיכת CAPTCHA לעמידה אל מול מודלי למידה עמוקה, אוסדצ'י פיתחה הוכחת היתכנות למערכת CAPTCHA מודרנית, המבוססת על סיווג אובייקטים, באופן כזה שמודלי למידה עמוקה לא יוכלו לעבור את המבחן.
אוסדצ'י ושותפיה התבססו על טכניקות מתחום למידת מכונה אדברסרית כדי להרעיש תמונות בצורה שתבלבל מודלי למידה עמוקה (אך לא בני אדם).
השיטה חסינה לניסיונות להסרת הרעש, ובנוסף מאפשרת ליצור את התמונות המורעשות ביעילות.
ריטה הקדושה מקאשה (נולדה מרגריטה פרי לוטי, Margherita Ferri Lotti; 1381–22 במאי 1457) הייתה אלמנה איטלקייה ונזירה אוגוסטינית.
לאחר מות בעלה, היא הצטרפה לקהילה אוגוסטינית של נזירות, שם נודעה בשל עינויי הגוף שהטילה על עצמה
ניסים שונים מיוחסים להשתדלות שלה, ולעיתים קרובות היא מתוארת עם פצע מדמם על מצחה, הרומז לסטיגמטה חלקית.
האפיפיור ליאו ה-13 הכריז על ריטה כקדושה ב-24 במאי 1900, והיום המוקדש לה הוא ה-22 במאי.
בטקס הקנוניזציה שלה, הוענק לה התואר "פטרונית של סיבות בלתי אפשריות", בעוד שבמדינות קתוליות רבות, ריטה מוכרת כפטרונית של נשים שעברו התעללות ונשים שבורות לב.
היא קבורה בבזיליקת סנטה ריטה דה קאשה.
מרגריטה לוטי נולדה ב-1381 בעיר רוקאפורנה, פרבר קטן של קאשה (בקרבת ספולטו, אומבריה, איטליה)
שם אתרים שונים הקשורים אליה מהווים מוקד עלייה לרגל.
הוריה, אנטוניו ואמאטה פרי לוטי, היו ידועים כצדיקים ונאצלי לב, ואף זכו לכינוי Conciliatori di Cristo (משכיני השלום של ישו).
כשהייתה בת שתים עשרה היא חותנה עם אציל בשם פאולו מנצ'יני.
הוריה ארגנו את הנישואים כמקובל באותה תקופה, למרות בקשותיה החוזרות ונשנות להתיר לה להיכנס למנזר.
בעלה, פאולו מנצ'יני, היה ידוע כאדם עשיר, חם מזג וחסר מוסר, שהיו לו אויבים רבים באזור קאשה.
הנישואים נמשכו שמונה עשרה שנים, במהלכן היא מתוארת כרעיה ואם למופת, שניסתה לשדל את בעלה לחדול מהתנהגותו הנלוזה.
ריטה נשאה את עלבונותיו, ההתעללות הפיזית ובגידותיו במשך שנים רבות.
לפי סיפורים פופולריים, באמצעות ענווה, טוב לב וסבלנות, ריטה הצליחה להפוך את בעלה לאדם טוב יותר, ובזכותה הסתיים סכסוך משפחתי ממושך.
לאחר שבעלה נהרג במהלך היריבות בין המשפחות, ריטה העניקה לרוצחיו חנינה פומבית, ובכך מנעה את המשך שפיכות הדמים בין המשפחות.
ריטה ביקשה להניא את בניה מלנקום את רצח האב שכן לא רצתה שנשמותיהם יוכתמו בחטא חמור זה.
העובדה ששני בניה נפטרו מדיזנטריה מתפרשת בעיני מאמינים רבים כמילוי של תפילותיה עבורם.
לאחר מותם של בעלה ובניה, ריטה ביקשה להיכנס למנזר הקדושה מריה מגדלנה בקשיה, אך נדחתה.
למרות שהמנזר הכיר באופייה הטוב ובאדיקותה של ריטה, הנזירות חששו להיות קשורות אליה בשל שערוריית מותו האלים של בעלה ומשום שאינה בתולה.
כיוון שהתעקשה הוצב בפניה תנאי לקבלתה למנזר: לפייס בין משפחתה ובין משפחת רוצחי בעלה.
לאחר הצלחתה בעניין היא הורשתה להצטרף למנזר, ושם חייה עד מותה משחפת ב-22 במאי 1457.
סמלים דתיים שונים מקושרים לריטה הקדושה.
היא מתוארת כשהיא אוחזת בקוץ (סמל לתשובה ולסטיגמטה שלה) או כתר קוצים, אוחזת בצלב גדול, לעיתים קרובות עם ורדים.
לעיתים היא מתוארת כבעלת פצע במצח, מחזיקה עלה דקל עם שלושה כתרים (המייצגים את שני בניה ובעלה), לצד שני ילדים קטנים (בניה), מחזיקה ספר בשורה, אוחזת בגולגולת (ממנטו מורי), ואוחזת בשוט הצלפה (סמל לעינוי הגוף).
במאה ה-20 נבנה מקדש גדול לריטה בקאשה.
המקדש והבית שבו נולדה הם מאתרי העלייה לרגל הפעילים ביותר של אומבריה.
מבנה המקדש הלאומי של ריטה הקדושה מקאשה בפילדלפיה, פנסילבניה, נבנה בשנת 1907 ומשמש אתר עלייה לרגל פופולרי.
בשנת 1943, הופק הסרט "ריטה מקאשה", בכיכובה של אלנה זרסקי.
סיפורה של ריטה צבר פופולריות בעקבות סרט משנת 2004 בשם Santa Rita da Cascia, שצולם בפירנצה שבאיטליה, אף כי לא היה נאמן לעובדות ההיסטוריות.
רִיטְבֶּף היה טרובר צרפתי (משוררים-מלחינים שכתבו בניבים הצפוניים של צרפת).
הוא נולד במחצית הראשונה של המאה ה-13, אולי בשמפאן ההיסטורית (הוא מתאר סכסוכים בטרואה ב-1249); הוא היה כנראה ממוצא צנוע, והיה פריזאי בהשכלתו ומגוריו.
שמו אינו מוזכר על ידי בני דורו.
הוא מרבה לחזור בחריזה שלו על המילה Rutebeuf (ריטבף), שהייתה שם עט, ומוסברת על ידו באופן שונה כנגזרת מ-rude boeuf ומ-rude oeuvre ("שור גס" או "יצירה כפרית").
חשב שהוא התחיל את חייו בדרגה הנמוכה ביותר של מקצוע הבדרן הנודד בתור ג'ונגלר (להטוטן ומוזיקאי).
לחלק משיריו יש ערך אוטוביוגרפי.
ב-Le Mariage de Rutebeuf ("נישואי ריטבף") הוא כותב שב-2 בינואר 1261 נישא לזקנה ומכוערת, ללא נדוניה ולא חביבות.
ב-Complainte de Rutebeuf ("התלונה של ריטבף") הוא מפרט שורה של אסונות שהובילו אותו לעוני מחפיר.
בנסיבות אלה הוא מבקש סעד מ, אחיו של לואי התשיעי, מלך צרפת.
שירים אחרים מאותו סגנון מגלים שנסיבותיו האומללות נבעו בעיקר מאהבה למשחק, במיוחד משחק ששיחק בקוביות; אשר היה ידוע בשם griische.
ב-Pauvreté de Rutebeuf ("הדלות של ריטבף") הוא פונה ישירות ללואי התשיעי.
היצירה שמיועדת בצורה הכי ברורה לדקלום פופולרי הוא ה-Le Dit de l'Herberie ("סיפור הצמחייה הרפואית"), מונולוג דרמטי בפרוזה ובחרוזים שאמור להימסר על ידי רופא אליל.
ריטבף היה גם אמן ב-verse conte (חרוז נרטיבי), וחמשת ה-fabliaux (אגדות) שלו ששרדו עד ימינו קלות ומשעשעות.
הרפתקאותיו של Frere Denyse le Cordelier (האח דניס ממסדר הקורדלייה – פרנציסקנים, שלבשו חגורת חבל, זכו לכינוי Cordeliers בצרפת), ושל "la dame qui alla trois fois autour du moutier" ("הגברת אשר הסתובבה שלוש פעמים סביב המנזר") מצאו את מקומם ב- ("מאה סיפורים קצרים").
היצירות הטובות ביותר של ריטבף הן הסאטירות והחרוזים הנרטיביים שלו.
עבודתו של ריטבף כסטיריקן היא כנראה משנת 1260 לערך.
הנושאים העיקריים שלו הם עוולות הנזירים וההגנה על הכמורה החילונית של אוניברסיטת פריז מפני הסגת הגבול שלהם.
הוא נשא סדרה של שירים רהוטים ועקשניים (1262, 1263, 1268, 1274) המעודדים נסיכים ואנשים לקחת חלק במסעי הצלב.
הוא היה תומך באוניברסיטת פריז במריבה עם המסדרים הדתיים שנתמכו על ידי האפיפיור אלכסנדר הרביעי.
הוא הגן על כאשר האחרון נשלח לגלות.
ההכפשות, השירים הבלתי מוסריים והחרוזים שנידונו על ידי האפיפיור להישרף יחד עם Perils des derniers temps ("סכנות של הפעמים האחרונות") המיוחסות לסנט-אמור, היו כנראה פרי עבודתו של ריטבף.
הסאטירה Renart le Bestourné ("רנאר לה בסטורנה" – "השועל ההפוך"), ששואלת ממחזור האגדות של רק את השמות שתחתיהם מחופשות הדמויות, הופנתה, לפי פולן פארי, נגד פיליפ השני, דוכס בורגונדיה.
שיריו הדתיים, וגם ה־Voie de Paradis ("הדרך לגן עדן"), תיאורו של חלום, בסגנון של רומן הוורד, הגיעו בשנותיו האחרונות.
מחזה נס שלו, Le Miracle de Théophile ("הנס של תאופיליוס"), הוא אחד המחזות המוקדמים ביותר שקיימים בצרפתית.
סיפורו של היה מוכר למספרי הסיפורים של ימי הביניים.
הוא תיאר את הנזיר הקיליקיאני שכרת ברית עם השטן וניצל על ידי התערבות הבתולה.
נושא זה טופל קודם כמחזה ביצירה בלטינית המיוחסת לנזירה רוזוויתה מגנדרסהיים, אך ליצירה שלו יש חשיבות בהיסטוריה של המחזאות.
ה-Oeuvres ("עבודות") של ריטבף נערכו על ידי אשיל ז'ובינאל ב-1839. מהדורה ביקורתית יותר משנת 1885 היא מאת הגרמני אדולף קרסנר.
הוא נסקר על ידי פולן פארי ועל ידי לאון קלדה.
בשנת 1955 עיבד המשורר והמלחין שורות מתוך "La Complainte de Rutebeuf" בכתיבת השיר "Pauvre Rutebeuf" ("ריטבף המסכן"), שבוצע על ידי אמנים רבים, כולל , ג'ואן באאז, וננה מושקורי.
אסטרואיד 283786 Rutebeuf, שהתגלה על ידי אסטרונומים במצפה הכוכבים הצרפתי סן-סולפיס ב-2003, נקרא לזכרו של המשורר.
ציטוט השם הרשמי פורסם על ידי מרכז כוכבי הלכת המינוריים ב-14 בפברואר 2014.
רִחוּפִית עֲבַת-בֶּטֶן (שם מדעי: Orthetrum brunneum) היא מין של שפירית ממשפחת הטיסניתיים, הנפוצה ממערב אירופה ומרוקו עד למרכז אסיה.
בישראל נפוצה מצפון הארץ דרומה עד קו באר שבע, אם כי מעט פחות נפוצה מהריחופיות הנפוצות (כחולה, אגמים וחרוזה).
זוהי שפירית בינונית-גדולה, גדולה בממוצע מריחופית קנים; אורכם של הבוגרים 40–45 מ"מ עם מוטת הכנפיים של 66–70 מ"מ.
החזה והבטן בצבע כחול-בהיר אצל זכרים, וחום-צהבהב או חום-אפרפר אצל נקבות.
הבטן שטוחה יחסית עם היצרות הדרגתית, ומציגה קו שחור דק במרכז החלק העליון עם זוג נקודות ברורות בכל מקטע.
הכנפיים שקופות, עם פטרוסטיגמה קצרה בצבע צהוב בהיר.
הפנים לבנות או בצבע תכלת בהיר מאוד, והרגליים שחורות עם פס צהוב לארכן.
הצבע הכחול האבקתי של הזכרים מכסה את כל גופם ככל שהם מתבגרים.
לנקבה הבטן חומה עם קו גב דק שבצדו זוג כתמים כהים בכל מקטע.
בדומה לקרובות משפחתה, נוטה לעמוד על 4 רגליים, כשזוג הרגליים הקדמיות מקופלות מאחורי הראש.
ריחופית זו נפוצה ברוב אירופה, והתפוצה שלה משתרעת עד למונגוליה וצפון אפריקה.
מין זה מעדיף בעיקר נחלים קטנים ותעלות, עם מים חמימים ורדודים בעלי זרימה מהירה.
ניתן לצפות בבוגרים מאמצע יוני עד סוף אוגוסט עומדים על קרקע שטופת שמש בסביבה הקרובה של נהרות שקטים או קרוב למים עומדים ורדודים.
זכרים בוגרים מגנים על טריטוריה על קו המים על ידי תעופות משמר קצרות כדי לגרש זכרים אחרים.
ריחופיות אלו בדרך כלל מזדווגות במנוחה, לרוב על הקרקע.
הנקבה מטילה את הביצים על פני המים הרדודים, נוגעת בהם רק עם בטנה תוך כדי מעוף, לפעמים בליווי הזכר, שמרחיק זכרים אחרים.
הן חיות קבורות בחומר אדמתי עדין (חול דק, סחף וכו'), במקומות לא מוצלים במים רדודים.
הן חורפות ומתפתחות תוך שנתיים או שלוש.
cycnos (Sélys, 1848) (קורסיקה וסרדיניה)
רִחוּפִית כְּחֻלָּה (שם מדעי: Orthetrum chrysostigma) היא שפירית ממשפחת הטיסניתיים.
היא נפוצה על פני רוב אפריקה, חצי האי האיברי, וחצי האי ערב.
זוהי שפירית בינונית, המגיעה לאורך גוף של 39–46 מ"מ, ולמוטת הכנפיים של 55–65 מ"מ.
הזכרים כחולים, הצבע הבסיסי של הנקבה הוא חום, עם כמה פסים דקים העוברים בכל מקטעי הבטן.
אחד ממאפייני הזיהוי החשובים הוא פס בהיר ובולט בצידי החזה.
הפנים אפורית עם עיניים תכולות.
תחילת הבטן רחבה עם היצרות משמעותית קרוב לחזה.
בבסיס הכנפיים האחוריות יש כתם צהוב קטן שנעלם עם הגיל.
הפטרוסטיגמה צהובה, באורך של 2.5–3 מ"מ.
המין דומה לריחופיות אחרות בצבע כחול, ניתן לזהות אצל הזכר לפי ה"מותניים" בבטן בין המקטעים השלישי והרביעי, והפס הבהיר בצידי החזה.
לרוב יושבת על הקרקע, אבל גם על סלעים, גבעולים וזרדים חשופים.
יוצאת לצוד מעמדת הציד בתעופה מהירה, וחוזרת לעיתים קרובות לעמדה.
ניתן למצוא את שני הזוויגים באותו אזור.
על-פי נתונים מטורקיה, עונת התעופה היא אמצע מאי עד סוף אוגוסט.
היא נפוצה במזרח הים התיכון ובעיקר באפריקה.
המין מופיע גם באירופה בחצי האי האיברי ובאיים הקנריים.
היא מופיעה גם באיחוד האמירויות הערביות ובסהרה מכיוון שהנימפות יכולות לשרוד בחול לח.
הריחופית הכחולה מצויה במגוון רחב של בתי גידול של מים מתוקים, כולל נהרות, נחלים, אגמים, ביצות, סכרים ובורות מים.
מעדיפה אתרים פתוחים למדי עם סלעים חשופים, חול או חצץ.
נפוצה ביותר לאורך נהרות באזורי הסוואנה.
שם המין הספציפי chrysostigma מתייחס לפטרוסטיגמה הצהובה, ומגיע מהמילים היווניות "chrysós" (זהב) ו-"stígma" (סימן או מותג).
רִחוּפִית שְׁחֹרַת-קָצֶה (שם מדעי: Orthetrum cancellatum) היא שפירית ממשפחת הטיסניתיים, הנפוצה ברוב רחבי אירופה דרך המזרח התיכון ועד לסין.
בישראל היא התגלתה לראשונה ביוני 2018 ברמת הגולן.
מאז האוכלוסייה מתפשטת ברחבי רמת הגולן, ובעיקר בצפונה ועד החרמון.
זוהי שפירית גדולה למדי (באורך 47–53 מ"מ (מתוכם 29–35 מ"מ בטן), כנף אחורית 35–41 מ"מ) עם בטן רחבה יחסית, שטוחה, אך לא רחבה כמו למיני טיסניות.
עם הגיל, הזכרים הבוגרים מפתחים על הבטן כתמים צהובים לרוחב.
מרכז הפרונוטום (pronotum, החלק העליון של הפרותורקס ) גדול ומחורץ באמצע.
בבסיס הכנפיים האחוריות אין כתמים כהים.
הפטרוסטיגמה חומה כהה או שחורה (סימן זיהוי חשוב המפריד אותה ממרבית הריחופיות), ואורכה בכנפיים הקדמיות 2–3 מ"מ.
הנקבות והזכרים התת-בוגרים בצבע צהוב עמוק, עם קווים שחורים גליים בגב על בטנם.
לזכרים ולנקבות העורק הקוסטלי (, העורק בשפת ההתקפה של הכנף) צהוב או שחור.
♂: לזכרים בוגרים יש צבע פטינה כחלחל או כחול-אפור אבקתי על הגוף, המתכהה בהדרגה עם הגיל.
יש להם בטן כחולה עם קצה שחור וכנפיים שקופות.
לצעירים יש תבנית רשת צהובה-חומה על בטן.
♀: לנקבות בוגרות בטן צהובה-חומה עם דוגמת שני פסים כהים לאורכה וכנפיים שקופות.
מקטע S10 של הבטן שחור בחלקו העליון.
גם הבטן של הזכרים התת-בוגרים נראית כך.
הנימפות בעלות מבנה מוצק, ולגוף יש התרחבות באמצע.
לבטן יש קוצים במרכז הגב.
ריחופית זו נפוצה באירופה ובאסיה.
היא נמצאת בכל יבשת אירופה כולל איי הים התיכון, אך נעדרת מצפון בריטניה ומהחצי הצפוני של פנוסקנדיה.
זהו אחד המינים האירופיים הנפוצים ביותר והיא עדיין מרחיבה את תפוצתה צפונה.
במזרח, הטווח משתרע על פני מרכז אסיה עד קשמיר, מונגוליה ולחלקים הצפוניים של סין וארונאצ'ל פרדש בהודו.
הריחופית שחורת-הקצה נפוצה למדי ברוב תפוצתה, והיא אחת מהשפיריות הנפוצות ביותר באירופה.
היא מחזיקה באוכלוסייה יציבה ואין לה איומים גדולים ידועים.
אחד הגורמים התורמים להרחבת התפוצה של מין זה, הוא יצירת בורות חצץ המקנים לו את השטחים הפתוחים ללא צמחים הנרחבים שהוא מעדיף.
שפירית זו נמצאת בכל מים פתוחים עם כתמים חשופים לאורך החוף, שם הזכרים המסיירים נחים לעיתים קרובות בשמש.
הוא שוכן גם ליד מים זורמים לאט.
הוא מעדיף אגמים, נהרות איטיים, בריכות ולפעמים אזור ביצות, ללא צמחייה צפופה.
הנקבות פחות נועזות ולא נתקלים בהן באופן קבוע כמו בזכרים.
הבוגרים מעדיפים לשבת על אדמה חשופה וסלעים.
על-פי נתונים מטורקיה, עונת התעופה שלהם היא מתחילת מאי עד תחילת ספטמבר, כשהשיא הוא ביוני ויולי.
הזכרים בדרך כלל יושבים אופקית על משטחים חשופים.
הם מעופפים נמוך ובמהירות, גולשים על פני המים תוך הגנה על הטריטוריות שלהם.
ההזדווגות מתרחשת הן במעוף והן ביבשה.
הנקבות מטילות לבד אך בנוכחות הזכר.
הטלת הביצים במעוף מתבצעת על ידי טבילת הבטן על פני המים.
הביצים בוקעות לאחר חמישה או שישה שבועות והנימפות חיות מוסתרות חלקית על ידי משקעי הקרקעית.
הן מגיחות לאחר שנתיים או שלוש.
הנימפות מעדיפות אזורי קרקעית עשירים בצמחייה ובחומר צמחי מתכלה.
רִחוּפִית קָנִים (שם מדעי: Orthetrum coerulescens) היא מין של שפירית ממשפחת הטיסניתיים הנפוצה באזור המערב הפלארקטי.
בישראל היא נפוצה למדי, אם כי "נבלעת" מעט בין קרובותיה הכחולות, בהיותה דומה למדי לריחופית הכחולה ולריחופית עבת-בטן.
ריחופית הקנים יכולה להגיע לאורך גוף של 40–44 מ"מ.
יש לה פסים צהובים בהירים על החזה.
אצל הזכרים צבע הפסים הללו דוהה עם הגיל.
הבטן רזה למדי עם מעין "אוכף" בולט.
לזכרים יש עיניים כחולות-אפורות וגוון כחול אבקתי על הבטן, שמתפתח עם הגיל.
זכרים צעירים הם בצבע צהוב-חום.
וגם להפך, חלק מהנקבות (אנדרוכרום ) בסוף מחזור הרבייה לובשות את הצבע הכחלחל של הזכר.
אצל הנקבה הבטן חומה-צהבהבה, עם קו שחור חציוני דק וקווים רוחביים קטנים לחיבורי המקטעים השונים.
לכנפיים השקופות יש עורק קדמי (, העורק בשפת ההתקפה של הכנף) צהוב ופטרוסטיגמה ארוכה (בערך 4 מ"מ) בצבע צהוב עם שוליים שחורים.
לרוב הכנפיים מוחזקות היטב קדימה בזמן מנוחה.
המופע הדרומי שלה שונה מהמופע האירופי.
עלולה "להיבלע" בין הריחופית הכחולות.
מבחינת מבנה, היא בין ריחופית כחולה לעבת-בטן.
הסימנים המייחדים אותה (לזכרים) הם בטן כחולה בעלת הצרות אחידה (הצרות ב-S3–S4 אצל הכחולה ורחבה אצל העבת-בטן), פטרוסטיגמה צהובה וארוכה, צידי החזה ללא פס (בשונה מהכחולה), עיניים כחולות עם פנים חומות, ובסיסי כנפיים אחוריות עכורים ללא צבע כהה וצהוב.
היא דומה גם לריחופית שחורת-קצה, אך היא קטנה ורזה יותר ולזכר אין קצה בטן שחור.
לנקבות ולזכרים צעירים אין את דגם הבטן השחור.
על-פי נתונים מטורקיה, עונת התעופה של הבוגרים היא תחילת מאי עד אמצע נובמבר, ואילו בצפון התפוצה (בריטניה) היא יוני עד ספטמבר.
המעוף שלה די עצבני, לעיתים קרובות היא נעצרת לרחף, והיא נוחתת לעיתים קרובות.
היא מסוגלת לעוף מרחק לא קטן מהמים, למרות תעופתה החלשה לכאורה.
כאשר היא מתיישבת, הכנפיים מוחזקות קדימה.
ריחופית הקנים נפוצה במרכז ובדרום אירופה, חלקים מעטים מרוסיה, וצפון אפריקה.
היא נפוצה באופן מקומי במערב בריטניה ואירלנד.
המין נמצא בעיקר בגופי מים זורמים קבועים וקטנים ללא צל, מגודלים בצמחייה במידה רבה, כמו פלגים או תעלות.
הוא מאכלס גם מים עומדים, מעיינות וצידי בריכות.
נראה שהעדפות בתי הגידול משתנות על פני תפוצתו, למשל, אגמים בצפון, ביצות כבול במערב ונהרות באזור הים התיכון.
מין זה מתרבה בעיקר בביצות כבול.
ההזדווגות נמשכת בין 5 ל-120 שניות.
גלגל הזיווג בדרך כלל נוחת על הקרקע, אבל לא תמיד.
לאחר ההזדווגות ותקופת מנוחה קצרה מצד הזכר, הנקבה עפהלמים עם הזכר אחריה, ומטילה את הביצים במעוף על ידי נגיעה בפני המים.
הנימפות מתפתחות במים זורמים אך גם במים עומדים (בריכות, כבול וכו').
הן בוקעות מהביצים לאחר חמישה עד שישה שבועות.
מחזור הגלגול שלהן מוערך בעוד שנתיים.
יש רשימות המחשיבות את האוכלוסייה המזרחית של המין כתת-מין נפרד תחת השם O.
anceps, או אפילו כמין נפרד לגמרי תחת השם Orthetrum anceps.
רִחוּפִית מִדְבָּרִית (שם מדעי: Orthetrum ransonnetii) היא מין של שפירית ממשפחת הטיסניתיים, שנפוצה בצפון-אפריקה והמזרח התיכון.
היא נפוצה בישראל בדרום הארץ, במיוחד בסביבות אילת, אך ניתן למצוא אותה במקומות נוספים כמו הבריכות במחצבות הגבס שבמכתש רמון.
לזכרים בוגרים של ריחופית מדברית גוון כחול-אפור המכסה את רוב גופם, בעוד הנקבות והזכרים הצעירים צהובים עד חומים עם דוגמה שחורה.
הראש רחב מהגוף, והעיניים בצבע חום-סגול בחציין העליון.
הבטן ללא היצרות, ובין פרקי הבטן יש דוגמת טבעות שחורות.
עורקי הכנף הקדמיים הקרובים לגוף (antenodal subcostal cross-veins) - כהים (מהווה סימן דיאגנוסטי: הם צהובים בשאר הריחופיות).
עורקי הכנף הסמוכים לגוף - מאובקים בדומה לגוף.
שילוב זה מספיק כדי להבדיל אותה מכל הריחופיות האחרות באזור הפלארקטי.
מין זה מצוי בצפון-מערב אפריקה ונמצא באזורים הרריים מדבריים של סהרה המערבית, סודאן, ניז'ר, צ'אד, אלג'יריה, איראן, ישראל, ירדן, מצרים.
הוא נמצא גם בחצי האי ערב, במיוחד באיחוד האמירויות הערביות ועומאן.
בשנת 2018 זוהה מין זה מתמונה שצולמה באי הקנרי פוארטוונטורה וככזה מהווה תצפית ראשונה באירופה.
כעת הוא מתרבה בכמה גיאיות באי.
המין נמצא בעיקר בוואדיות טריים ומלוחים קבועים בנופים סלעיים באזורים מדבריים ומדבריים למחצה.
הוא מוכר גם בחפירות מעשה ידי אדם במצרים.
המין מגיע לגובה של 1,800 מ' מעל פני הים ביישובים מכוסי שלג בחורף במרוקו (אטלס גבוה), ול-2,100 מ' מעל פני הים (הרי צפון תימן).
עונת התעופה שלה נמשכת כל השנה, ויש לה מחזור כפול בגבהים נמוכים יותר ובחלקים הדרומיים ביותר של תפוצתו.
על-פי מחקר שבוצע בים-המלח היא נמנעת לחלוטין מלהתיישב על צמחייה, ונעמדת רק על קרקע או סלעים חשופים.
רִחוּפִית חֲרוּזָה (שם מדעי: Orthetrum sabina) היא מין של שפירית ממשפחת הטיסניתיים, שתפוצתה משתרעת מדרום-מזרח אירופה וצפון אפריקה מזרחה דרך אסיה עד ליפן ודרומה עד לאוסטרליה ומיקרונזיה.
נפוצה בישראל בצפון הארץ ובמרכזה.
זוהי שפירית בגודל בינוני באורך 43–50 מ"מ עם מוטת כנפיים של 60–85 מ"מ.
לבוגרים חזה צהוב עם פסי כתף צהובים ופס צד צהוב-ירוק, והעיניים ירוקות.
הבטן בעלת מבנה וצבעים ייחודיים, המקלים על זיהויה בין שאר מיני הריחופיות: צורתה ארוכה וצרה; כאשר עד מקטע S3 היא מתעבה, S3 עצמו בולבוסי וממנו מתחילה היצרות.
S4–S7 בגווני שחור-לבן, ו-S8-S10 שחורים לחלוטין.
בקצה הבטן יש תוספתנים לבנים.
הנקבות דומות לזכרים בצורה, צבע וגודל; ונבדלות רק באיברי המין.
אורך הנימפות הוא 17–19 מ"מ, ויש להם קוצי גב על מקטעי הבטן S4 עד S7. היא היחידה מבין הריחופיות האירופאיות שיש לה קוץ גבי ב-S7.
עונת התעופה שלה נמשכת כל השנה.
מין זה תופס מגוון רחב של בתי גידול מימיים ושקטים עם זרימה איטית עשירים בצמחייה רבה, מבריכות ואגמים ועד שדות אורז לחים, תעלות השקיה וביצות.
היא סתגלנית מאוד גם למים עם מליחות גבוהה ולהפרעות בבתי גידול.
זהו מין מזרחי יחסית, הנפוצה באוסטרליה ואיים בסביבה, וצפונה מיפן דרך מרכז אסיה, ועד הלבנט.
באזורים המערביים של תפוצתה היא נפוצה בעיקר במקורות מים לאורך חופים.
היא מרבה לשהות על הקרקע; נוטה לשבת ללא ניע על שיחים וזרדים יבשים למשכי זמן ממושכים.
זוהי שפירית אגרסיבית המרבה לטרוף פרפרים ושפיראים אחרים.
רִחוּפִית קְטַנָּה (שם מדעי: Orthetrum taeniolatum) היא מין של שפירית ממשפחת הטיסניתיים, שתפוצתה משתרעת ממזרח אירופה מזרחה דרך אסיה עד לסין.
בעבר, היא נחשבה למזדמנת נדירה ביותר בישראל באזור עין גדי; אך לאחר כ-70 שנה בהן לא נצפתה, ב-2022 צולמה נקבה ברמת הגולן, ובהמשך התגלו בארץ פרטים נוספים.
הריחופית הקטנה כשמה קטנה ביחס לשאר הריחופיות, אורכה 33–38 מ"מ ומוטת כנפיה 50–56 מ"מ, והיא הקטנה ביותר באירופה.
הזכרים הבוגרים כחולים אחידים עם עיניים כחולות (כהות בחציין העליון ובהירות בתחתון), ואילו הנקבות והזכרים הצעירים בצבע חום-צהבהב עם פס שחור על הצד העליון של הבטן, שני פסים בהירים המתוחמים בשחור בצידם הקדמי בלבד מצידי החזה, נוסף אליהם פסי כתף בהירים מתוחמים בשחור, ועיניים חומות-אדמדמות בחציין העליון ואפרפרות בתחתון.
לבטן היצרות אחידה הדרגתית עד הקצה (בשונה מהריחופית הכחולה).
עונת התעופה של הבוגרים היא כמעט כל השנה, וההטלה מתבצעת מיולי עד ספטמבר.
ההגחה מתרחשת בחודשים מאי - יוני.
היא חובבת נחלים, ומתרבה בנחלים עומדים או זורמים לאט באזורים יבשים ובמישורים חמים; הבוגרים נפוצים סביב סלעים ונקודות חוליות פתוחות בנחלים.
באסיה, היא נפוצה מאוד בעונה היבשה או לפני פרוץ המונסון.
בניגוד לריחופיות אחרות, מין זה נעמד ב"תנוחת אובליסק" במזג אוויר חם.
היא מגלה העדפה כמעט מוחלטת לעמידה על הקרקע או סלעים, ונמנעת מעמידה על צמחייה.
המין נפוץ באופן מקומי ממזרח אירופה דרך מרכז אסיה, חצי האי ערב ותת היבשת ההודית ועד סין; ובאפריקה מצפון אפריקה ודרומה עד ניגריה.
היא מתפשטת מערבה, כנראה עקב שינויי אקלים, והגיעה לחופי הים האגאי הטורקי ולכמה מאיי יוון.
ריטה הייוורת' וגאולת שושאנק היא נובלה ריאליסטית מאת סטיבן קינג.
הנובלה פורסמה לראשונה בשנת 1982 על ידי הוצאת ויקינג באוסף הנובלות של קינג "עונות מתחלפות".
הנובלה עובדה בשנת 1994 בידי פרנק דרבונט לסרט "חומות של תקווה".
מאוחר יותר הוא נכלל באוסף משנת 2009 "סטיבן קינג הולך לקולנוע" .
העלילה מסופרת מפי "רד", ועוקבת אחר הבנקאי לשעבר אנדי דופרן, שהורשע בשגגה ברצח אשתו ומאהבה ומוצא את עצמו בבית הסוהר של מדינת שושאנק , שם השחיתות והאלימות משתוללות.
סטיבן קינג תיאר את "ריטה הייוורת' וגאולת שושאנק" כסיפור בריחה מהכלא ברוח סרטי האחים וורנר הישנים.
היצירה, שנכתבה בז'אנר יוצא דופן עבור קינג, נחשבת לאחת מיצירותיו הטובות ביותר.
הסיפור עובד לסרט בשנת 1994 על ידי פרנק דרבונט.
הסיפור מתרחש במיין ומסופר על ידי אסיר בכלא שושאנק המכונה "רד" (Red-אדום, בגלל שערו האדמוני), אירי-אמריקאי בן 58. ב-1938 ביים רד תאונת דרכים, לאחר שקודם לכן ביטח את אשתו בסכום גדול, אך שכנתה ובנה נכנסו גם הם למכוניתה של אשתו.
כתוצאה מכך, רד נידון לשלושה מאסרי עולם על הרצח, מאסר אחד לכל אחד שהרג.
רד ידוע ביכולתו להבריח כמעט כל סחורה מוברחת באמצעות הקשרים שלו.
ב-1948 ניגש אליו הבנקאי לשעבר, אנדי דופרן, אסיר שהגיע לשושאנק שנה קודם לכן.
דופרן נידון למאסר עולם בגין רצח אשתו ומאהבה, למרות טענותיו לחפותו.
הוא מבקש מרד להביא לו פטיש סלעים , ומסביר שהוא רוצה לאסוף אבנים.
שנה לאחר מכן, אנדי מבקש פוסטר גדול של ריטה הייוורת'.
הוא נקלע למספר קרבות עם כנופיית אנסים בכלא בראשות בוגס דיימונד, שמסתיימים לאחר שבוגס נפצע קשה על ידי הסוהרים, ורד מציע את האפשרות שאנדי שיחד את הסוהרים כדי שיעשו זאת.
יום אחד, כשזיפת עם אסירים אחרים את גג מפעל לוחיות הרישוי, אנדי שומע את השומר ביירון האדלי מתלונן על המס שהוטל על ירושה שקיבל לאחרונה ומציע עזרה בפתרון הבעיה, בתמורה לכך שכל אחד מהאסירים המזפתים איתו יזוכה בשלוש בירות.
האדלי מקבל את ההצעה ומעניק לכל האסירים המזפתים בירה.
במהלך השנים, אנדי מספק ייעוץ פיננסי להנהלת הכלא ומסייע בהחזרי מס והלוואות, וגם מעביר מתחת לראדר את הפעילויות הכלכליות הבלתי חוקיות שלהם.
רד מספר גם שדופרן החליף עם השנים את הכרזות בחדרו, לכרזה של מרילין מונרו, ג'יין מנספילד, לאחר מכן שחקנית אנגלייה כלשהי שרד לא זוכר את שמה, אולי הייזל קורט .
לאחר מכן גם כרזה של ראקל ולש, ולבסוף של לינדה רונסטאדט.
הוא מועבר לספריית הכלא, בה הוא מלבין כספים עבור הנהלת הכלא.
הוא גם מבקש מימון מהסנאט של מיין כדי להרחיב את הספרייה, שהוא מקווה שתכין את האסירים טוב יותר לחיים שלאחר השחרור.
אנדי פוגש את טומי ויליאמס, שמספר לו ששותפו לתא מבית כלא אחר התרברב בביצוע הרציחות שאנדי הורשע בהן.
אנדי מנסה להשתמש בעדותו של טומי כדי לשקול מחדש את המקרה שלו, אבל מפקח הכלא , סמואל נורטון, לא מעניק לו את החופש, מכיוון שאנדי יודע יותר מדי על תוכנית הלבנת ההון של הממשל והוא בעל ערך רב מדי כרואה חשבון מכדי לשחרר.
בתקווה לשבור את רוחו של אנדי, נורטון מכניס אותו לבידוד למשך 20 יום ומעביר את טומי לכלא אחר.
בזמן הכליאה, אנדי מסרב להמשיך לתת דין וחשבון, אך מציית כאשר נורטון מאיים להחמיר את תנאי חייו, כגון תא לבד, וגם להרוס את הספרייה.
באוקטובר 1967, אנדי מספר לרד על "פיטר סטיבנס", שם בדוי שתחתיו אנדי מכר את נכסיו והשקיע במניות.
הוא אומר שיום אחד פיטר סטיבנס יהיה הבעלים של מלון נופש על חוף הים בזיהואטנחו , מקסיקו.
בבוקר ה-12 במרץ 1975, לאחר 28 שנים בכלא, אנדי נעלם מתאו הנעול.
נורטון העצבני שם לב לכרזה הלא צנועה התלויה בחדרו של דופרן, ומהיותו מטביל נוצרי קורע את הכרזה, וחושף חור בקיר שדרכו אנדי בוודאי ברח - אנדי השתמש בפטיש הסלעים שלו כדי לחפור לאט מנהרה דרך הקיר, אל צינור ניקוז שנשפך מחוץ לכלא.
נורטון מתפטר שלושה חודשים לאחר בריחתו של אנדי, ושישה חודשים לאחר מכן, רד מקבל גלויה ריקה ממקנארי, טקסס, עיירה ליד הגבול עם מקסיקו, ומשער שאנדי חצה את הגבול שם.
במרץ 1977, רד משוחרר על תנאי, אך מתקשה להסתגל לחיים מחוץ לכלא.
הוא מוצא מכתב הממוען אליו מפיטר סטיבנס ובו 1,000 דולר.
במכתב הוא מזמין אותו להצטרף אליו במקסיקו.
רד מחליט להפר את השחרור שלו ולהצטרף לאנדי.
הנובלה עובדה לסרט חומות של תקווה בכיכובם של טים רובינס בתפקיד אנדי, ומורגן פרימן בתפקיד רד, ולמחזה באותו שם.
הגרסה הקולנועית הייתה מועמדת לשבעה פרסי אוסקר בטקס פרסי האוסקר ה-67 בשנת 1995, כולל הסרט הטוב ביותר והשחקן הטוב ביותר לפרימן.
מורגן פרימן הצהיר בראיון שהנובלה הזו היא הסיפור האהוב עליו.
ריחנית היא התנחלות מתוכננת, אשר עתידה לקום בגוש שקד בשומרון, ולהשתייך למועצה אזורית שומרון.
היישוב צפוי לקום בקרבת מושב ריחן.
שם היישוב הזמני הוא "ריחנית", על שם מיקומו בקרבת מושב ריחן.
thyrsiflora; בתאית: , "הוֹראפְּהַה"; בווייטנאמית: ) הוא זן של ריחן (בזיליקום) שמקורו בדרום-מזרח אסיה.
הזן בוית ליצירת תכונות ייחודיות, ונמצא בשימוש קולינרי נרחב במטבחי האזור.
טעמו מתואר כבעל גוונים של אניס ושל שוש קירח (ליקריץ), ומתאפיין בחריפות קלה.
בניגוד לזן המתוק הנפוץ במטבח האיטלקי, הריחן התאילנדי שומר על יציבות טעמו גם בבישול בטמפרטורות גבוהות או בבישול ממושך.
מבחינה מורפולוגית, לצמח עלים קטנים וצרים, גבעולים סגולים ופרחים בגווני ורוד-סגול.
הריחן התאילנדי הוא צמח רב-שנתי (באזורים טרופיים) המתאפיין בצימוח שיחי וקומפקטי, ומגיע לגובה של עד 45 ס"מ.
העלים ירוקים ומבריקים, משוננים קלות וצרים (דמויי רומח).
עלי הצמח מפיצים ניחוח מתוק המזכיר אניס עם רמזים לליקריץ, וטעמם חריף יותר מזה של הריחן המצוי.
גבעול הצמח הוא סגול, וכמו בשאר בני משפחת השפתניים, חתך הגבעול הוא מרובע.
סידור העלים הוא נגדי (Decussate) – כל זוג עלים צומח בניצב לזוג שמתחתיו.
כפי שמרמז שמו המדעי (thyrsiflora), התפרחת היא בצורת מכבד (Thyrse).
התפרחת עצמה סגולה, והפרחים הפתוחים הם ורודים.
לריחן המצוי (Ocimum basilicum) ישנם זני תרבות רבים.
לעיתים הוא מכונה במערב בשמות העממיים "ריחן אניס" או "ריחן ליקריץ", בהתייחס לפרופיל הטעם שלו, אך יש להבדיל בינו לבין זנים מערביים הנושאים שמות אלו.
כמו כן, לעיתים מכנים אותו "ריחן קינמון" (תרגום מילולי של שמו בווייטנאמית), אם כי השם "ריחן קינמון" משמש בדרך כלל לתיאור זן נפרד.
בטאיוואן הריחן התאילנדי נקרא "פגודת תשע הקומות" (, בפין-יין: jiǔcéngtǎ).
במטבח התאילנדי מקובל להבחין בין שלושה סוגי ריחן עיקריים:
ריחן תאילנדי (הוראפה – ): הזן הנפוץ ביותר לבישול אסייתי במערב.
ריחן קדוש (קפראו – ; O.
tenuiflorum): בעל טעם חריף, פלפלי ומעט "ציפורני".
מוכר בהודו בשם "טולסי" (Tulsi).
זהו הזן המועדף במנות מוקפצות חריפות בתאילנד.
ריחן לימוני (מנגלאק – ; O.
× citriodorum): בעל ניחוח לימוני מובהק.
זהו הסוג הפחות נפוץ מבין השלושה.
הריחן התאילנדי נפוץ מאוד במטבחי דרום-מזרח אסיה, בהם התאילנדי, הווייטנאמי, הלאי והקמבודי.
במטבח התאילנדי, העלים משמשים כמרכיב בסיסי בקארי ירוק וקארי אדום.
אף על פי שבתאילנד נהוג להשתמש בריחן קדוש עבור מנת האטריות "פאד קי מאו" (נודלס שיכורים) ומנות "פאד קפאו" (בשר מוקפץ עם ריחן), במערב נהוג להחליפו בריחן תאילנדי בשל זמינותו הגבוהה יותר.
בטאיוואן, הריחן הוא מרכיב מפתח במנה "עוף שלוש הכוסות" (Sanbeiji).
בווייטנאם, נהוג להגיש צלחת עשבי תיבול טריים לצד מנות כמו מרק פו ו"באן סאו" (חביתיות), הכוללת עלי ריחן תאילנדי טריים, אותם הסועד מוסיף למנה לפי טעמו.
מבחינה בוטנית, ריחן תאילנדי הוא צמח רב-שנתי רגיש, אך באזורי אקלים ממוזג הוא מגודל לרוב כצמח חד-שנתי.
כצמח טרופי, הוא אינו עמיד בפני קרה (מתאים לאזור עמידות 10 ומעלה).
הצמח דורש קרקע פורייה ומנוקזת היטב עם pH נייטרלי (6.5–7.5), וחשיפה לשמש מלאה במשך 6 עד 8 שעות ביום.
נהוג לקטום את התפרחות עם הופעתן כדי למנוע מהעלים לפתח מרירות וכדי לעודד צימוח וגטטיבי (של ענפים ועלים) במקום השקעת אנרגיה ביצירת זרעים.
ריטה שוקרון-צרפתי (נולדה ב-29 בפברואר 1956) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלית, זוכת פרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר לשנת 2022 עבור הופעתה בסרט "קריוקי".
שוקרון נולדה בעיירה קטנה ליד פאס שבמרוקו.
בגיל שנתיים, בשנת 1958 עלתה עם משפחתה לישראל והשתקעה בבאר שבע.
שוקרון היא השלישית מבין ארבע אחיות.
אבי המשפחה עבד בחברת סולל בונה ובהמשך הפך לקבלן עצמאי, האם הייתה עקרת בית.
בצה"ל שירתה כמש"קית נפגעים, ולאחר שחרורה מהצבא למדה בחוג לתיאטרון ודרמה באוניברסיטת תל אביב.
בשנה הרביעית ללימודיה שיחקה בהצגה "המרפסת" בתיאטרון החאן, ולאחר מכן שיחקה בתיאטרון המדרגות בתפקיד ראשי בהצגה "וויצק".
הבמאי, אשר צרפתי, הפך לימים לבעלה.
תפקידה הראשון של שוקרון בקולנוע הישראלי היה בסרט "נציב המלח".
לאחר מכן שיחקה בין היתר בסרטים "ספר נשים", "לחם", "עדיין לא גן עדן", "סיפור שמתחיל בלוויה של נחש", "סוף המשחק" של הבמאי יוני דרמון, בסרטו של שמי זרחין "הכוכבים של שלומי", "תיאום כוונות", "מטאליק בלוז", "7 דקות בגן עדן", "לרקוד", "כבוד" של חיים בוזגלו ובסרט "סרק סרק".
בשנת 2012 עלה לאקרנים סרט הקולנוע "טור אחד לחלום" בו שוקרון השתתפה.
בשנת 2013 שיחקה בסרט "אנשים כתומים", כשגילמה את זוהרה, לצד חנה אזולאי-הספרי ומיטל גל סויסה.
בשנת 2022 גילמה את טובה בסרט "קריוקי" בבימויו של משה רוזנטל.
על תפקידה בסרט, זכתה שוקרון בפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
שוקרון שיחקה גם במספר רב של סדרות טלוויזיה.
בשנת 1992 שיחקה בסדרה "עניין של זמן" את אימה של גלי.
לאחר מכן שיחקה בין היתר בסדרות "תמונות יפואיות", "סיטון", "רצח למהדרין", "משפחה וחצי", בשנת 1998 השתתפה שוקרון בסדרה "טירונות" ולאחר מכן שיחקה בקומדיית המצבים "פאזל".
במהלך השנים 1999–2002 השתתפה שוקרון בשלוש העונות של סדרת הנעורים "החבר'ה הטובים" ששודרה בערוץ הילדים בתפקיד ריטה כהן אמא של נטלי.
בשנת 2002 שיחקה בסדרת הדרמה "תיק סגור".
בין השנים 2004–2005 השתתפה בעונה הראשונה והשנייה של הדרמה היומית "השיר שלנו".
בשנת 2010 השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "עספור".
בשנת 2011 שיחקה בסדרת הדרמה "הכבוד של מרציאנו" ששודרה בערוץ 10. "אטלנטיקה", "רצח למהדרין" ו"שקשוקה".
בשנת 2018 השתתפה בדרמה "בשבילה גיבורים עפים".
בשנים 2021-2023 שיחקה בסדרה "השוטרים" בתפקיד שולה שרעבי.
בשנת 2023 משחקת בסדרת הדרמה הקומית, "שישה אפסים", בבימויו של ניר ברגמן.
בשנת 2001 הופיעה שוקרון בקליפ לשיר של להקת טיפקס "כמו לפני עשרים שנה".
בתיאטרון, שיחקה בין היתר במחזות בתיאטרון החאן, ב"תיאטרון המדרגות", בתיאטרון באר שבע.
בשנת 2004 שיחקה בהצגה הקומית והמצליחה "בנים גידלתי ורוממתי" הופיעה לצידם של אריק משעלי, מעיין הרוש, צחי נוי, וזאב רווח שגם ביים את ההצגה.
בשנת 2011 הופיעה בהצגה "החברה הטובעים" שמבוססת על הסדרה "החבר'ה הטובים" בה השתתפה.
בשנת 2023 שיחקה במחזה "הבן של מושיקו" מאת גיל ארי כהן בתיאטרון הקאמרי.
שוקרון דיבבה בתוכנית המצוירת "מרלין" את דמותה של גברת פרלה.
בשנת 2024 דיבבה את דמותה של מזל בוכריס בתסכית "שישה באוקטובר".
בשנת 2022 השתתפה בסרט "קריוקי", עליו זכתה בפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
שוקרון הייתה נשואה לשחקן אשר צרפתי עד למותו ב-2022, ולהם שתי בנות.
ב-7 באוקטובר 2023 נמצאה בכפר עזה עם בני משפחתה בזמן טבח שבעה באוקטובר, והייתה נצורה בממ"ד במשך 20 שעות, עד שהגיעו כוחות חילוץ.
2023השוטריםשולה שרעביקשת 12רותם שמיר, דן סחר2022מלכה – סיפורה של לינור אברג'ילקשת 12שקשוקהאמא של מיכהכאן חינוכיתאביעד קידרגוף שלישיאמא של עידו אברהמי (יהודה לוי)קשת 12שי קפון
הרִיטוֹרְנֶלוֹ (הקטנה של רִיטוֹרְנוֹ - חזרה), הוא חטיבה בפרק מוזיקלי, אשר מופיע במוזיקה הקלאסית המערבית בתקופת הבארוק.
בהשוואה לאומנות השיר, דומה הריטורנלו לפזמון, אלא שהוא מופיע גם בראשית השיר, והוא אינו זהה לחלוטין בכל אחת מחזרותיו.
הופעותיו העיקריות של הריטורנלו הן בשתי צורות חשובות בתקופת הבארוק: בקונצ'רטו הבארוקי (לרוב פרק ראשון), ובאריה דה-קאפו.
בשני המקרים מדובר בצורות בעלות אופי סולני, כאשר הריטורנלו, אשר לרוב כתוב להרכב המלווה ("הקונצ'רטו", או קבוצת הבאסו קונטינואו וכלי האובליגטו), אשר פותח את הפרק ומסיימו, מפריד בין הקטעים הסולניים (האפיזודות).
בפרק קונצ'רטו בארוקי, הופעותיו של הריטורנלו נעות בין ארבע לשש.
באריה דה קאפו, מופיע הריטורנלו שלוש פעמים בחלקה הראשון של האריה, כאשר בין כל הופעה שלו ישנה אפיזודה של הזמר או הזמרת.
אחד ממאפייניו של הריטורנלו הם, שחזרותיו השונות אינן זהות לגמרי; הן מתאפיינות בשינוי הסולם (הופעה בסולמות הקרובים לסולם הטוניקה), ובווריאציות קלות על הנושא התמטי אשר מופיע בו, או בקיצורו.
בזאת נבדל הריטורנלו מן הרפרן, אשר חזרותיו בפרק הן זהות תמיד.
שינוי הטונאליות של הריטורנלו, איפוא, אינו מתרחש בו עצמו, אלא בקטע הסולני אשר קדם לו.
הריטורנלו למעשה מבסס את הסולם החדש.
ריטה לוי-מוֹנְטַלְצִ'ינִי (באיטלקית: Rita Levi-Montalcini; 22 באפריל 1909, טורינו – 30 בדצמבר 2012, רומא) הייתה ביולוגית התפתחותית איטלקייה-יהודייה.
בשנת 1986 קיבלה יחד עם עמיתה סטנלי כהן את פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, על גילוי גורמי הגדילה.
לוי-מונטלצ'יני הקימה ועמדה בראשם של מוסדות מדעיים רבים, בהם מרכז המחקר לנוירוביולוגיה של מועצת המחקר הלאומית של איטליה (Consiglio Nazionale delle Ricerche) והמרכז לחקר הביולוגיה של התא של המועצה והמכון האירופאי לחקר המוח (EBRI).
הישגיה זיכו אותה בפרסים ובכיבודים רבים: בשנת 1968 היא הייתה האישה העשירית שנבחרה לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, ב-1974 הייתה האישה הראשונה שמונתה על ידי האפיפיור פאולוס השישי לעמוד בראש האקדמיה למדעים באיטליה, ובשנת 1987 זכתה במדליה הלאומית למדעים – העיטור הגבוה ביותר בעולם המדע האמריקאי.
ריטה לוי-מונטלצ'יני נולדה בטורינו לאדלה (לבית מונטלצ'יני) ואדאמו לוי, משפחה יהודית-חילונית בת ארבעה ילדים, שמקורותיה ספרדיים ואיטלקיים.
אחיה הבכור, ג'ינו, היה אדריכל איטלקי בולט, ואחותה התאומה, פאולה, הייתה ציירת נודעת.
היא החליטה לפנות ללימודי רפואה בין השאר כי חוותה את מותה של האומנת שלה ממחלת הסרטן.
היא התגברה על התנגדות אביה, מהנדס חשמל במקצועו, שהאמין שפיתוח קריירה מקצועית יפריע למילוי חובותיה כאם וכאישה.
בשנת 1930 החלה ללמוד בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת טורינו וסיימה את לימודיה בהצטיינות יתרה.
בשנת 1936 החלה התמחות בפסיכיאטריה ונוירולוגיה, אולם חוקי הגזע האיטלקיים שהתקבלו בשנת 1938 קטעו את עבודתה המקצועית כרופאה והובילו אותה לחיי מחקר.
היא עברה לתקופת מה לבריסל כדי להמשיך שם את הכשרתה המחקרית, אולם אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה, עקב הפלישה הגרמנית לבלגיה באביב 1940, נאלצה לשוב לאיטליה.
היא המשיכה לערוך ניסויים מעבדתיים בבית משפחתה בטורינו.
היא חקרה את גדילת תאי העצב בעוברי תרנגולות, הקימה מעבדה גנטית בחדר השינה, לשם קיבלה גם את פרופ' ג'וזפה לוי, שהיה מורה שלה בעברה, והניחה בכך את אבני היסוד למחקריה העתידיים.
בשנת 1943 נמלטה משפחתה דרומה, תחילה לאזור כפרי ואחר כך לעיר פירנצה, ואף שם היא החלה בעבודה מעבדתית בבית.
בפירנצה הכבושה חייתה לוי-מונטלצ'יני במחתרת, בשם הבדוי ריטה לופאני, והצליחה להתחמק מגירוש בידי הגרמנים.
היא יצרה קשר עם חברי הארגון הפרטיזני "מפלגת הפעולה", וסייעה לחברי הארגון בזיוף תעודות ובהשגת מסמכים למי שהיה זקוק להם.
עם שחרור איטליה עבדה בפעם האחרונה כרופאה מטפלת בשירות מפקדת הכוחות הבריטים-אמריקאים בפירנצה.
בשנת 1945 שבה משפחתה לטורינו.
בסתיו 1947 הוזמנה להצטרף למעבדתו של פרופ' ויקטור המבורגר, אפידמיולוג יהודי-גרמני שעזב את גרמניה ב-1935 והקים מעבדה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס.
אף שתכננה להישאר בארצות הברית שנה אחת בלבד, היא נשארה שם עד תחילת שנות ה-60. באותה תקופה עשתה את עבודת המחקר החשובה ביותר שלה, על גורם הגדילה העצבי.
בשנת 1958 קיבלה דרגת פרופסור מן המניין באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ובשנת 1962 יסדה מעבדת מחקר ברומא, כשהיא מחלקת את זמנה בין איטליה לבין סנט לואיס.
לוי-מונטלצ'יני לא נישאה מעולם ולא הביאה ילדים לעולם, מתוך החלטה שקיבלה בגיל 19 שלא לאפשר לחיי משפחה לפגוע בעבודתה.
היא האריכה ימים יותר מכל זוכי פרס נובל ומתה בשנת 2012 בגיל 103.
תגליתה החשובה של לוי-מונטלצ'יני הייתה גורם הגדילה העצבי, הידוע בראשי התיבות הלועזיים שלו, NGF.
בסדרה של ניסויים אלגנטיים, שהחלו במעבדתה המאולתרת בביתה במהלך מלחמת העולם השנייה, והמשיכו באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, חשפה לוי-מונטלצ'יני כיצד חומרים מסוימים יכולים לגרום להנצה ולהתארכות של אקסונים של תאי עצב.
היא גידלה בתרבית תאים סרטניים מגידולים של עכבר, שמתאפיינים בגידול מואץ של נוירונים.
היא מצאה שתאי הגידול, והחומרים שהם מפרישים, מסוגלים גם לעודד צמיחה מוגברת של נוירונים בעובר של אפרוח.
בתחילת שנות ה-50, יחד עם שותפה למחקר, סטנלי כהן, הצליחה לוי-מונטלצ'יני להפריד מתוך התרבית את הגורם המסוים שגורם לתופעה – חלבון קצר בן 118 חומצות אמיניות הפעיל בריכוזים זערוריים – ואפיינה אותו מבחינה ביוכימית וגנטית.
NGF היווה דוגמה ראשונה לגורמי גידול - קבוצה רחבה של חלבונים ופפטידים המופרשים על ידי תאים מסוימים, נקשרים לקולטנים על גבי תאים אחרים, ושולטים בקצב ובמאפייני הגידול שלהם.
תגלית זו פתחה תחום חדש בביולוגיה התפתחותית, והייתה הכרחית להבנה כיצד עוברים תאים התמיינות וחלוקה וכיצד קצב גידולם נשלט.
בעקבות התגלית ניתן היה לראשונה לשער כיצד מתפתח המוח לאיבר מורכב ומתפקד: באמצעות קבוצות שונות של תאים המפרישות גורמי גדילה מגוונים ומושכות אליהן שלוחות תאיות מקבוצות מרוחקות של תאים.
תגליות מאוחרות יותר אמתו השערה זו.
גילוי גורמי הגדילה אפשר גם הבנה טובה יותר של מחלת הסרטן ועודד פיתוח תרופות, כדוגמת הרצפטין, החוסמות קולטנים של גורמי גדילה בתאים סרטניים.
בשנים מאוחרות יותר המשיכה לוי-מונטלצ'יני לאפיין את תפקידו של NGF בהתפתחות מוחית, ובתפקוד המוח הבוגר.
בשנת 1986 קיבלה לוי-מונטלצ'יני את פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה ואף את פרס לסקר למחקר רפואי בסיסי.
בכך הייתה לזוכה הרביעית בפרס נובל מתוך הקהילה היהודית הקטנה באיטליה (יחד עם אמיליו סגרה, סלבדור לוריא, ופרנקו מודיליאני).
את הפרס חלקה עם החוקר סטנלי כהן שעבד איתה וגילה את גורם הגדילה האפידרמלי זמן קצר לאחר גילוי גורם הגדילה העצבי.
היא האריכה ימים יותר מכל חתני וכלות פרס נובל, והיא היחידה מהם שזכתה להגיע לגיל מאה.
בנאומה לרגל יום הולדתה המאה טענה שחשיבתה צלולה יותר מכפי שהייתה בת עשרים, "הודות לניסיון".
היא חקרה את יחסי הגומלין בין שני הורמוני המתח המרכזיים, אדרנלין וקורטיזול בבריאים וחולים וזאת בשיתוף פעולה מחקרי הדוק עם שטפן ר.
לוי-מונטלצ'יני הרבתה להביע בציבור את דעותיה החברתיות.
היא הייתה פעילה בתנועה לשחרור האישה ובארגונים למען הזכות להפלות.
היא בלטה בהתנגדותה למוקשים נגד אדם (שחברות איטלקיות מובילות בייצורם), ובתמיכתה במעורבות מדענים בחיים הציבוריים.
דעותיה מיקמו אותה בשמאל המתון, והיא הייתה תומכת קבועה במפלגה הסוציאל-דמוקרטית האיטלקית.
מונטלצ'יני פעלה רבות למען מטרות הומניטריות וסביבתיות בעולם.