tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המועדון הוקם בשנת 1981 בחסות מפעל המשאיות קאמאז.
בשנים 1993–1997 הקבוצה שיחקה בליגת העל הרוסית בכדורגל והעפילה לחצי גמר גביע אינטרטוטו בעונת 1996.
קבוצת הכדורגל של נאברז'ניה צ'לני הוקמה ב-11 בנובמבר 1981 בחסות מפעל קאמאז כקבוצת הכדורגל טרוד-PRZ.
הקבוצה התמודדה בליגות המקומיות עד 1988 כשהעפילה ל, בה התמודדה עד התפרקות ברית המועצות בשנת 1992.
לאחר הקמת מערך הליגות הרוסי היא התמודדה בליגה הראשונה וזכתה באליפות המערב של הליגה, הישג שאפשר לה להעפיל לליגת העל הרוסית בכדורגל לראשונה בתולדותיה.
הישג השיא בליגה היה מקום ששי בעונת 1994 והיא השתתפה בגביע אינטרטוטו העפילה עד שלב חצי הגמר.
בשנת 1995 אימצה את השם "קאמאז", על שם הבעלים והספונסר.
הקבוצה התמודדה בליגת העל הרוסית במשך 5 עונות רצופות (משנת 1993 עד 1997).
בעונת 1997 המפעל המממן נקלע לקשיים כלכליים והקבוצה ירדה לליגת המשנה הרוסית ולאחר מכן גם נאלצה לרדת ל.
היא התמודדה בליגה השנייה בשנים 1999–2003 והתמודדה לאחר מכן בליגת המשנה במשך שנים רבות שבהן נצמדה לצמרת טבלת הליגה, אך לא הצליחה לעלות מעל למקום הרביעי בטבלה ובעונת 2015/2016 אף ירדה חזרה לליגה השנייה, שכעת נקראה ליגת הכדורגל המקצוענית.
בתום עונת 2020/2021 העפילה לליגה הלאומית, עונה לאחר מכן הייתה אמורה לרדת חזרה לליגה השנייה, אך קיבלה הזדמנות להישאר בעקבות פירוקה של ספרטק-2 מוסקבה.
את עונת 2022/2023 פתחה עם רצף ניצחונות והתמקמה בצמרת בטבלת הליגה.
הישגי קאמאז מאז 1988עונהטורניר (ליגה)אזור בליגה השנייהמאמןגביעהערות1988הליגה הסובייטית השנייה2ואלרי צ'אטווריק14328121232-3628דמיטרי סמירנוב,קאסים גיבאדולין (7)19897422081459-5048אגזם זאקייב (11) ירדה לליגה השנייה התחתונה1990הליגה השנייה התחתונה7 132215667-2647ולדימיר בארישב (17) העפילה חזרה לליגה השנייה1991הליגה השנייהמרכז10421932060-5541יורי קוזנצוב (26)1/64 פירוק ברית המועצות.
עונהטורנירסיבוביריבמשחק ביתמשחק חוץתוצאה כלליתמדינהמועדון1996גביע אינטרטוטושלב הבתיםל.ק.ס לודז'3-0אופבה2-1ספרטק ורנה2-2מינכן 18601-0חצי גמרגנגאן2-00-4, בהארכה2-4
קאמוב Ka-137 הוא מל"ט רב-תכליתי רוסי (מסוק) שפותח בלשכת העיצוב של קאמוב ונועד לבצע מגוון משימות רחב עבור משרד החירום ומשרד ההגנה של הפדרציה הרוסית.
הטיסה הראשונה נערכה בשנת 1999.
המסוק הלא מאויש קאמוב Ka-137 מיוצר על פי התוכנית הקואקסיאלית.
לגיר צורה כדורית בקוטר 1.3 מטרים.
הוא מצויד במערכת ניווט לוויינית וטייס אוטומטי, ה-Ka-137 נע אוטומטית בנתיב שתוכנן מראש ויוצא במקום מוגדר ברמת דיוק של 60 מטר.
משקל המראה המרבי: 280 ק"ג
משך הטיסה המקסימלי: 4 שעות
קמרון אלייז'ה "קאם" רדיש הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הסמול פורוורד.
קריירת תיכונים ונבחרת ארצות הברית
רדיש נולד וגדל בנוריסטאון שעל יד פילדלפיה, פנסילבניה.
בגיל 14 עבר ללמוד ב"תיכון וסטאון" אשר בעיר וסט צ'סטר הסמוכה, ושיתף פעולה בקבוצת הכדורסל של התיכון עם הסנטר מוחמד במבה.
בשנתו האחרונה בתיכון קלע 22.6 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה זכה בתואר שחקן התיכונים המצטיין בפנסילבניה (Mr.
בקיץ 2017 השתתף בטורניר גביע העולם בכדורסל עד גיל 19 כשחקן נבחרת ארצות הברית, אשר סיימה במקום השלישי וזכתה במדליית הארד.
במשחק חצי הגמר הפסידה ארצות הברית במפתיע מול נבחרת קנדה, אותה הוביל אר.
בארט עם 38 נקודות, בתוצאה 87–99. בשבעת משחקיו בטורניר רשם רדיש ממוצעים של 10.7 נקודות, 4.3 ריבאונדים ו-3.1 אסיסטים למשחק.
בשנת 2018 החל ללמוד באוניברסיטת דיוק, והצטרף לקבוצת הכדורסל שלה יחד עם שני השחקנים היחידים אשר דורגו לפניו ברשימות שחקני התיכונים המבוקשים ביותר ("Recruiting rankings") – זאיון ויליאמסון ואר.
בעוד ויליאמסון ובארט עמדו בציפיות הגבוהות מהם והובילו את דיוק עם ממוצע של 22.6 נקודות למשחק (כל אחד), הציג רדיש יכולת מאכזבת כשקלע 13.5 נקודות בממוצע למשחק ב-35.6% קליעה מהשדה בלבד.
גם הקבוצה עצמה אכזבה כשהודחה מטורניר אליפות המכללות כבר בשלב רבע הגמר (NCAA Elite Eight), לאחר שהפסידה מול אוניברסיטת המדינה של מישיגן בתוצאה 67–68. באפריל 2019 הודיעו ויליאמסון, בארט ורדיש על כוונתם לעזוב את האוניברסיטה כבר לאחר עונה אחת, ולהעמיד את עצמם לבחירה בדראפט ה-NBA.
בדראפט ה-NBA 2019 נלקח רדיש על ידי אטלנטה הוקס בבחירה העשירית, אחרי חבריו ויליאמסון (בחירה ראשונה) ובארט (בחירה שלישית).
ב-6 במרץ 2020 קלע רדיש שיא עונתי של 28 נקודות בהפסד קבוצתו מול וושינגטון ויזארדס.
ב-13 בינואר 2022 הועבר בטרייד עם סולומון היל לניו יורק ניקס תמורת קווין נוקס.
ב-9 בפברואר 2023 הועבר בטרייד משותף עם ארבע קבוצות לפורטלנד טרייל בלייזרס.
ביולי 2023 חתם רדיש בלוס אנג'לס לייקרס ובמרץ 2025 נופה מסגל הקבוצה.
עונהקבוצהמשחקיםחמישייהדקות% מהשדה% משלוש% מהקוריבאונדיםאסיסטיםחטיפותחסימותנקודותאוניברסיטת דיוק 36 35 29.7 0.356 0.333 0.772 3.7 1.9 1.6 0.6 13.5
קאמאז נאברז'ניה צ'לני הוא מועדון כדורגל נשים רוסי מהעיר נאברז'ניה צ'לני שבטטרסטן.
נוסד בשנת 1992 ומתמודד באליפות רוסיה מאז 1996. המועדון הוקם בתמיכת הנהלת מפעלי KamAZ.
מועדון הכדורגל הוקם בספטמבר 1992 על ידי אדוארד נוויקין בשם טורפדו AZ.
בשנת 1993 ערכה טורפדו-AZ את הופעת הבכורה שלה בליגה השנייה באליפות רוסיה.
לאחר שניצחה 4 משחקים, 3 שוויונות ו-5 הפסדים, הקבוצה סיימה במקום השלישי.
בשנת 1994 הקבוצה עברה שינויים גדולים בשל העובדה שבעיריית נאברז'ני צ'לני הוחלט להקים קבוצת נשים חזקה עם סיכוי להצטרף לליגת העל.
המועדון קיבל שם חדש "KAMAZ-AZ", הוזמן מאמן חדש - אלכסנדר שגוב ומספר שחקניות כדורגל מנוסות.
הקבוצה הצליחה לזכות בטורניר בליגה השנייה.
מלכת השערים הייתה ילנה קונונובה, שכבשה 46 שערים ב-19 משחקים.
בשנת 1995, כשהיא סיימה במקום השני בליגה הראשונה, קיבלה הקבוצה את הזכות לשחק בפרמיירליג, שם בשנת 1996 היא סיימה במקום השביעי, אלא שלאחר מכן היא פורקה בגלל חוסר מימון.
קאמאז-מאסטר היא קבוצת מרוצי מכוניות רוסית המתמחה בתחרויות ראלי.
פועלת בחסות מפעל המשאיות קאמאז הממוקם בעיר נאברז'ניה צ'לני, בטטרסטן, רוסיה.
חברי הקבוצה זכו במקצה המשאיות של ראלי דקר 18 פעמים.
התאריך הרשמי להקמת הקבוצה הוא 17 ביולי 1988. התחרות הרשמית הראשונה הייתה ראלי ילץ' בפולין.
שלוש משאיות שטח של קאמאז הוצבו למרוץ ואחת מהן הצליחה להגיע למקום השני.
בשנת 1989 הצליחו חברי הקבוצה לזכות במדליות כסף וארד בתחרות הבינלאומית Objective Sud.
בשנת 1990, ב"ראלי הפרעונים", הם סיימו במקום הרביעי.
בשנת 1991 השתתפות הקבוצה במרוץ ראלי דקר הביאה למקומות השני והשלישי.
בשנת 1992 זכתה במקום השני במרוץ פריז-בייג'ינג.
בשנת 1995, ב"מאסטר ראלי", הקבוצה השיגה את הניצחון הראשון בתולדותיה כשסיימה במקום הראשון.
הקבוצה השתתפה במרוץ דקר, דרך המשי - סדרת דקר, אתגר המדבר, ערבות הכוזרי 2010, שלב אליפות רוסיה קלמיקיה, גביע רוסיה, טורניר אופטיק 2000 תוניסיה, באז'ה האיטלקי, מאסטר ראלי, טורניר Por Las Pampas, טורניר Transoriental, טורניר Rally East - Cappadocia, טורניר Rally East ואחרים.
בשנת 2007 בשלב החמישי של ראלי דקר 2007, צוותו של ולדימיר שאגין נקלע לתאונה וכתוצאה מכך הצוות פרש מהמירוץ.
כשהקבוצה סיימה את העונה במקום השני בדירוג הכללי.
בראלי דקר בשנים 2011, 2013, 2015, משאיות הקבוצה זכו במקומות הראשון, השני והשלישי במקצה המשאיות והתבססה כאחת מקבוצת משאיות המרוץ הטובות בעולם.
בסך הכול, במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, הקבוצה זכתה ב-42 מקומות ראשונים, 12 פעם במקום השני ושבע פעמים במקום השלישי.
בתקופה זו השתתפו הנהגים גם באליפות רוסיה, בגביע רוסיה ובגביע העולם.
בשנת 2012, בראלי דקר 2012, החליטה הנהלת הקבוצה להצעיר את הסגל.
המנהיג החדש היה ולדימיר שאגין, זוכה שבע פעמים בדקר.
הצוות המחודש כלל את איירט מרדייב, אדוארד ניקולייב, אנדרי קרגינוב, אילגיזר מרדייב.
עם זאת, מרתון הראלי הראשון לא הוכתר כהצלחה; מתחילה היו למכוניות בעיות טכניות.
בשל תקלה במנוע, הצוות של מרדייב פרש מהמרוץ.
מאוחר יותר נפגע גם הצוות של אנדריי קרגינוב.
משום כך, הקבוצה הפסידה זמן.
בנוסף לבעיות טכניות, צוותו של אדוארד ניקולייב נפסל בשל הפרה של הכללים.
עם זאת, הצוות לא נשאר ללא פרס: צוותו של ארטור ארדביצ'וס, שנהג במשאית קאמאז, אך ייצג את קזחסטן, כשסיים במקום השלישי והעניק את המקום השני להנס סטייסי.
אנדריי קרגינוב ואילגיזר מרדייב סיימו במקום הרביעי והחמישי.
מאז 2013, קאמאז מאסטר משתתפת במרוץ אפריקה אקו.
בשנת 2016 הקבוצה זכתה במדליות זהב וכסף במרוץ דרך המשי.
בשנת 2017 הקבוצה זכתה במדליות זהב בכסף בראלי דקר, והגיעה לכל שלושת המקומות הראשונים על הפודיום במרוץ דרך המשי.
בשנת 2018 הקבוצה זכתה במקומות הראשון והשלישי בראלי דקאר.
בשנת 2019 הקבוצה זכתה במקום הראשון והשני בראלי דקר.
ביולי אותה שנה זכתה גם בשלושה המקומות הראשונים במרוץ דרך המשי.
הצוות של אנטון שיבאלוב עבר את כל מרחק המרוץ תוך 26 שעות, דקה ו-40 שניות.
השני בדירוג הכללי של משאיות היה הצוות של אנדריי קרגינוב (בפיגור של 25 דקות ו-22 שניות), המקום השלישי הוענק לקבוצה נוספת של קאמאז, בהובלתה של איירט מרדייב (בפיגור של 52:05).
בשנת 2020 הקבוצה זכתה במקומות הראשונים והשניים בראלי דקר.
אנדריי קרגינוב זכה בפעם השנייה ברציפות בקריירה שלו, כשאנטון שיבאלוב הגיע למקום השני.
בשנת 2021, קבוצת מאסטר קאמאז שוב סיימה במקום הראשון, השני והשלישי בראלי דקר, הקבוצה זכתה במרתון בפעם השמונה עשרה בתולדותיה וזכתה גם בכל פרסי הפודיום בקטגוריית המשאיות.
דמיטרי סוטניקוב זכה בפעם הראשונה בקריירה שלו, אנטון שיבאלוב שוב סיים במקום השני, ואייראט מרדייב תפס את המקום השלישי.
באותה שנה הופק סרט ספורט בכיכובו של איגור פטרנקו אודות הצוות בשם "מאסטר".
קמרון בושיי "קאם" תומאס הוא כדורסלן אמריקאי, שמשחק בקבוצת ברוקלין נטס מליגת ה-NBA, בעמדת הקלע.
תומאס נולד בעיר יוקוסוקה שביפן, בעת שאמו שירתה בצי השביעי של ארצות הברית, וגדל בצ'ספיק שבמזרח וירג'יניה.
לקראת שנתו השלישית בתיכון עבר ללמוד ב"אקדמיית אוק היל" היוקרתית, בה למדו בעבר כדורסלנים בולטים רבים, כגון קווין דוראנט, כרמלו אנתוני וראז'ון רונדו.
באותה שנה קלע תומאס 26.2 נקודות בממוצע למשחק עבור קבוצת האקדמיה, ובעונה העוקבת קלע 31.5 נקודות למשחק; בכך סיים את קריירת התיכונים כקלעי המוביל בתולדות אקדמיית אוק היל.
בשנת 2020 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה (LSU), ובעונתו היחידה בקבוצת הכדורסל שלה רשם ממוצעים של 23.0 נקודות, 3.4 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים למשחק.
בסיום אותה עונה, בה נבחר לחמישיית העונה של המחוז הדרום-מזרחי (SEC), עזב את ליגת המכללות לטובת התמודדות לבחירה בדראפט ה-NBA.
בדראפט ה-NBA 2021 נבחר תומאס על ידי ברוקלין נטס, בבחירה ה-27. בליגת הקיץ של ה-NBA שלפני עונת הרוקי שלו קלע תומאס 27.0 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר ל-MVP של הטורניר, יחד עם דביון מיטשל.
קאמבק הוא מונח תרבותי המבטא שובה של דמות או קבוצה שזכתה בעבר לאהדה ולפרסום להישגי עבר שלה, לאחר היעדרות מתשומת הלב הציבורית.
שיבה לצמרת של מי או של מה שנעדר ממנה באופן זמני.
בבידור ובתרבות יכול המושג להצביע על הוצאת תקליט או מופע חדשים או השתתפות בסרט קולנוע או תוכנית טלוויזיה חדשים של זמר או שחקן בעלי הישגי עבר, לאחר תקופה ארוכה יחסית של היעדרות מתשומת הלב הציבורית.
להיעדרות זו יכלו לגרום משבר אישי, ירידה ביכולת המקצועית, פניה לתחום לא-פופולרי, זיהוי שגוי של טעם הקהל ועוד.
חלקם לא הצליחו לשרוד את זה, חלקם שרדו כמו גדולים ואפילו יותר מזה."
להקות או קבוצות שהתפרקו מתאחדות לעיתים לאירוע קאמבק, שכאשר הוא מוצלח יכול להוביל להקמתן מחדש וחידוש פעילותן (למשל להקת כוורת, חבורת "זהו זה!", להקת ארווי מארגנטינה, להקת RBD ממקסיקו, להקת תיסלם, סאבלימינל והצל, להקת הדורבנים וכדומה).
בקוריאה הדרומית, משמעות המושג קאמבק היא פרסום מוזיקה חדשה של האמן ופעילויות הקידום הנלוות אליה, בדרך כלל כולל הופעות טלוויזיה והשתתפות בתוכניות טלוויזיה.
כל מחזור פעילות קידום של האמן נקרא "קאמבק" גם כשהאמן המדובר לא יצא להפסקה.
פוליטיקאי יכול לצאת "למדבר הפוליטי" בעקבות ירידת קרנו בעיני הבוחרים (הפסד בבחירות, או אי-מעבר של אחוז החסימה כמו נפתלי בנט בבחירות לכנסת העשרים ואחת); או הוראה חוקית שמונעת ממנו להתמודד (למשל מאסרו של אריה דרעי, או החלטת ועדת כהן בעניין אריאל שרון).
הקאמבק מתרחש כאשר הנסיבות הפוליטיות משתנות או לאחר תקופה בה משקם הפוליטיקאי את מעמדו הציבורי והוא יכול לשוב ואף להצליח לסחוף מחדש בוחרים.
קאמבק בספורט יכול להיות שובו של אתלט לפעילות והישגים לאחר פציעה או משבר אישי או שובה של קבוצה או נבחרת להישגים לאחר ירידת ליגה, למשל.
קאמבק יכול להתרחש גם במסגרת סדרת גמר בה קבוצה חוזרת מהפסד בשלב מוקדם לניצחון במשחק גומלין.
מסיבות שונות, כגון נוסטלגיה או אופנה, יש והשוק, או חלקים מהציבור, מאמצים מחדש טכנולוגיה ותיקה שכבר נדחקה עקב שימוש בטכנולוגיה מודרנית יותר.
כך למשל ניתן לציין את הקאמבק של תקליטי הויניל, לאחר שהוחלפו על ידי אמצעי השמעת מוזיקה אחרים.
קאמורי דומביה הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ברסט מהליגה הצרפתית בהשאלה מסטאד ריימס ובנבחרת מאלי.
דומביה גדל באקדמיה של המועדון המאלי Guidars.
ב-9 ביולי 2021 הוא חתם בקבוצת המילואים של סטאד ריימס.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון ב-9 בינואר 2022 בתיקו 0–0 עם קלרמון פוט.
ב-14 במאי כבש שער בכורה בליג 1, בניצחון קבוצתו 1–2 על סנט אטיין.
דומביה זומן לנבחרת מאלי הבוגרת ביוני 2022. הוא שיחק בה לראשונה בניצחון במשחק ידידות 1–0 על ב-23 בספטמבר 2022. ב-23 במרץ 2023 כבש שער בכורה בניצחון 0–2 על גמביה.
קאם שוט הוא כינוי לתיאור (גרפי בדרך כלל) של רגע השפיכה הגברית על גוף של אדם אחר.
השפיכה יכולה להתרחש על איברי המין, על הישבן, על החזה, על הפנים או על הלשון של האדם האחר.
המושג מגיע מעולם הפורנוגרפיה והוא מתייחס לאקט השפיכה עצמו כפי שהוא מופיע בתמונות, במגזינים ובסרטים פורנוגרפיים.
קודמות לכך פעולות הגורמות לעוררות מינית והפעולה מציינת את שיא הסצנה או הסרט.
בעברית תקנית, קאם שוט נקרא "מִצְלָם גמירה".
סרטי פורנוגרפיה מוקדמים הכילו מדי פעם קטעים של שפיכה חיצונית אבל הם לא היוו את שיא הסרט.
השינוי בהתמקדות בצילום ישיר של שפיכה כשיאו של הסרט התרחש בשנות השבעים עם התפתחות הז'אנר של פורנו הארד קור, במיוחד בשנת 1972, לאחר הקרנת הסרט "גרון עמוק".
לינדה וויליאמס, פרופסורית אמריקאית ללימודי קולנוע, מתייחסת גם היא בספרה לשינוי בתפיסה של מרכזיות איברים ארוגנים שמצולמים בסרטים פורנוגרפיים.
לטענתה, השינוי החל עם יציאתו לאקרנים של הסרט "גרון עמוק", סרט בו ניתן גם מקום מרכזי לצילום של הפין ושל השפיכה עצמה.
באותה שנה התפרסם גם הסרט הפורנוגרפי "מאחורי הדלת הירוקה" בו הוצגה בין היתר סצנה בת 7 דקות של קאם שוט.
סצנה זו, שהייתה סצנת השפיכה היחידה בסרט, היוותה את אחד משיאיו, והפכה את הקאם שוט למוטיב מרכזי בסרטים פורנוגרפיים.
המדריך של סטיבן זיפלו ליצירת סרטים פורנוגרפיים משנת 1977 עזר בקיבוע נרטיב זה, וכך הפכה השפיכה החיצונית לנקודת השיא האולטימטיבית המקובלת בסיום של כל אקט הטרוסקסואלי מיני מצולם.
בתעשיית הקולנוע באופן כללי, כל צילום מבקש להציג נראות מקסימלית של רגע השיא.
המושג Money Shot בתעשיית הקולנוע מתאר מצד אחד את הסצנה שעלתה הכי הרבה כסף להפקה ומצד שני את הסצנה המשמעותית ביותר בסרט.
עם הפיכת השפיכה החיצונית לנקודת השיא האולטימטיבית בסרטים הפורנוגרפיים, המושג Money Shot "הושאל" ושונה ל"קאם שוט" על ידי תעשיית הפורנוגרפיה, לצורך תיאור סצנת השפיכה החיצונית.
ליסה ג'ין מור, פרופסור לסוציולוגיה ולימודי מגדר באוניברסיטת ניו יורק, וחוקרים נוספים בתחום טוענים כי גברים תופסים את האורגזמה הגברית והשפיכה כשיא האקט המיני, לכן עלה הצורך להראות ויזואלית את השפיכה מחוץ לגוף.
השפיכה החיצונית משמשת עדות לכך שהגירוי וההנאה הנצפים הם אמיתיים.
מחלות מין: כל פעילות מינית הכרוכה במגע עם נוזלי הגוף של אדם אחר מכילה סיכון להעברת מחלות מין.
כיוון שזרע שעלול להיות נגוע עלול לבוא במגע עם עור שבור או ריריות רגישות (עיניים, שפתיים, פה), קיים סיכון כי מי שבאים אתו במגע ישיר יחלו במחלה זיהומית.
בנוסף ישנו סיכון לפיתוח אלרגיה לזרע או באנגלית seminal plasma protein hypersensitivity (ובקיצור SPH): מצב בלתי-שכיח זה נוצר כאשר יש תגובה של מערכת החיסון האנושית לחלבונים בזרע.
האלרגיה יכולה להתבטא בסימפטומים שונים כגון שינויים בצבע העור, או בתחושות של צריבה או שריפה ואף של קוצר נשימה.
ניתן לטפל בה על ידי שימוש בקונדומים או דרך קבלת טיפול אנטי אלרגי כמו אנטי היסטמינים או אזריקת אפיפן.
הטענה המרכזית בקרב מבקרי תעשיית הפורנוגרפיה היא כי לסרטים הפורנוגרפיים יש השפעה על התודעה ועל תפיסת המציאות של האנשים הצופים בהם, כך שהם לא רק מייצגים את התפיסות החברתיות על מין ומיניות, אלא גם מייצרים אותם.
קנדידה רויאל, שחקנית פורנוגרפית לשעבר שהפכה למפיקה ולבמאית של סרטים פורנוגרפיים בז'אנר הפורנוגרפיה הפמיניסטית.
כאחת המבקרות המרכזיות של תעשיית הפורנוגרפיה המסורתית.
רויאל טענה כי ההתמקדות בסרטים הפורנוגרפיים המסורתיים בקאם שוט כנקודת השיא של הסרט או הסצנה, מייצרת מצב שבו האורגזמה הגברית היא החלק החשוב באקט המיני, ולכן הסרטים מתמקדים רק בגבר ובסיפוקו.
חברת ההפקות שהקימה ב-1984 יצרה סרטים פורנוגרפיים אירוטיים המראים פעילות מינית בתוך הקשר רחב יותר: הקשר, הכולל התייחסות לרגשות ולהקשרים חברתיים, והמתייחס גם לתשוקה הנשית.
סרטים אלה זכו לשבחים מצד מטפלים ויועצים מיניים, בזכות שיקוף של פעילות מינית מציאותית ובריאה.
ביקורת מרכזית בקרב התנועה הפמיניסטית הרדיקלית, שאותה הובילה אנדריאה דבורקין, תופסת את אקט השפיכה על גוף האישה כמעשה מבזה או משפיל.
על פי תפיסה זו, הקאם שוט הוא למעשה אקט שבאמצעותו הגבר מסמן באמצעות הזרע שלו את הבעלות שלו על האישה.
בניגוד לתנועת הפמיניזם הרדיקלי, תנועת הפמיניזם סקס-פוזיטיב תומכת בחקירת המיניות על שלל גווניה ומעודדת יציאה מהמיינסטרים.
בהתאם לכך, תנועה זו רואה בשפיכה החיצונית עוד צורה לביטוי והנאה מינית לגיטימית ולחקירה כל עוד היא נעשית בהסכמה בין מבוגרים.
ישנן נשים הנהנות ואף חוות עוררות מינית כתוצאה משפיכה על גופן ולכן אין להתעלם מכך שייצוג של שפיכה כזו בסרטים מאפשר גיוון במיניות.
על פי תפיסה זו, ייצוג של שפיכה בסרטים פורנוגרפיים באמצעות הקאם שוט אינו חייב להיתפס כמעשה של השפלה או של ביזוי כלפי נשים.
נשים שונות העובדות בתעשיית הפורנו טוענות שצילום סרט בו השפיכה מתקיימת באופן חיצוני מחזיר להן שליטה מסוימת על גופן, מכיוון שהוא מאפשר להן להימנע מהריון לא רצוי.
בעשור האחרון מדובר יותר על השפעת הצפייה בפורנוגרפיה על גברים ונשים.
הטענה העולות כנגד תעשיית הפורנו, היא כי יש לה שני אפקטים מרכזיים בעייתיים: אפקט ראשון הוא יצירת התמכרות לסרטים, ואפקט שני הוא הצגת תמונה שקרית של אינטימיות ויחסי מין.
הסרטים הפורנוגרפיים מצמצמים את היכולת של הצופים בהם לייצר או לממש פנטזיות אחרות מאלו המוצגות להן.
גברים ונשים הצופים בסרטים אלה, מרגישים מחויבים לעמוד בסטנדרטים של נראות והתנהגות, ולהתגרות ממה שמוגדר על ידי תעשיית הפורנו כנורמה להתנהגות מינית.
במחקרים אקדמיים שחקרו את ההבדלים בין פורנוגרפיה הטרוסקסואלית לפורנוגרפיה הומוסקסואלית, נמצא דמיון רב באספקטים שונים של הסרטים.
על פי מחקרים אלה, גם בפורנוגרפיה ההומוסקסואלית, התסריט שם במרכז האקט המיני את השפיכה, וכתוצאה מכך את הקאם שוט כשיאו וכסופו של האקט המיני.
ההגדרה והאבחנה של פטישיזם, פאראפיליה, קאם שוט ומה שנתפס כ"נורמות מיניות" משתנה בהתאם לזמן ולערכים המוסריים הנקבעים בתרבויות שונות.
עם זאת, ההגדרה כיום ל"פטיש" היא הנאה מינית המושגת באמצעות חפץ דומם או איבר גוף של אדם שאינו רגיש לגירוי מיני (ארוגני), או באמצעות או הפרשה מסוימת מגוף האדם.
הסיפוק והריגוש מגיעים תוך מישוש האובייקט המדובר, הרחתו, נישוקו, טעימתו, הסתכלות עליו, ואוננות תוך מגע או תוך הסתכלות עליו.
זרע יכול להוות מקור לגירוי ולהנאה מינית, ולכן ישנן קטגוריות שונות בפורנוגרפיה העוסקות ב"פטישים" הכוללים אותו.
ההגדרה של אקטים הכוללים זרע כ"פטיש" פחות ברורה מ"פטיש" הכולל נוזלי גוף אחרים כמו צואה ושתן, זאת, כנראה, כי זרע הוא תוצאה נורמטיבית של עוררות מינית גברית.
ה"פטישים" הבאים הם הנפוצים ביותר אבל ישנן קטגוריות נוספות כגון- Cum swapping, Felching, Snowballing, Creampie.
ניתן לראות ב"פטישים" הללו מאפיינים שונים.
מצד אחד ניתן לראות בהם קבלה מוחלטת של כל חלקיו של השופך כולל הזרע שלו, ומצד שני ניתן לראות בהם שליטה וסימון של השופך את האדם עליו הוא שופך או שצורך את הזרע שלו.
Bukkake הוא אקט מיני שבו קבוצת גברים פולטים בו זמנית על אישה או גבר שהם לרוב פסיביים.
את האקט נראה לרוב בסרטי פורנוגרפיה קשים, ומקורו ביפן, בשנות ה-80 של המאה ה-20.
גוקון גם הוא אקט מיני שמקורו ביפן, ובו גבר או אישה צורכים את הזרע של גבר אחד או יותר מכלי שתייה.
Facial הוא אקט מיני שבו גבר שופך על הפנים של גבר או אישה, או על פניהם של כמה אנשים.
קאמאראדן, אגודת הטיולים החברים, גרמנית-יהודית הייתה אגודת נוער בתוך תנועות הנוער היהודיות הציוניות בגרמניה.
אגודת הנוער נוסדה ב-1916 והתפצלה לשלושה ארגונים ב-1932. בשלב זה היו לה כ-1,600 חברים.
מועדון הטיולים הגרמני-יהודי הראשון בשם "חברים" (Kameraden) נוסד בברסלאו ב-1916; בעקבותיו הגיעו אגודות מקומיות אחרות, שהתאחדו ליצירת אגודה כלל-ארצית ב-1919. בניגוד לאגודת המטיילים היהודית בלאו-וייס, שנוסדה ב-1912, החברים בה בתחילתה לא היו יהודים או ציוניים באוריינטציה הלאומית שלהם, אלא בורגנים יהודים מתבוללים.
המטרה הכלל-ארצית הייתה "לחנך צעירים בריאים נפשית ופיזית בתחושה של חברות בקהילה הלאומית הגרמנית ובקהילה הדתית היהודית." מבחינה דתית, הארגון נקט עמדה נייטרלית כלפי המגמות השונות בתוך היהדות.
בארגון התפתחו זרמים פוליטיים ואזוריים שונים.
הבולט שבהם היה תנועת הנוער "הקבוצה השחורה" (Schwarze Haufen) סביב הנס ליטן ומקס פירסט, שהתפתחה באמצע שנות ה-20 בפרוסיה המזרחית ולקחה את שמה מהחבורה השחורה של מרד האיכרים של המאה ה-16 בהנהגת פלוריאן גייר, קבוצה אנטי-סמכותית שדגלה במהפכה חברתית.
כ-150 חבריו חיו באורח חיים ליברטריאני.
חלקם חיו יחד בדירות משותפות מעורבות, היו צמחונים ונמנעו מאלכוהול וניקוטין.
בחג השבועות 1927 גורשה הקבוצה מהאגודה והמשיכה להתקיים באופן עצמאי שנה נוספת.
רבים מחבריה הצטרפו לארגונים סוציאליסטים וקומוניסטיים והיו פעילים בהתנגדות גרמנית לנאציזם.
מולם פעלה "הטבעת" (der Ring) שהתמקדה במערב גרמניה, הייתה פטריוטית-גרמנית ושללה את האפקטיביות החברתית של אגודת הנוער.
הדרת הקבוצה השחורה לא ביטלה את העימותים בתוך קאמאראדן.
התקיים בה אגף גרמני סוציאליסטי ופטריוטי.
בנוסף, משנת 1928 ואילך, צמח זרם סוציאליסטי ודתי מתון בתוך הארגון עם "המעגל" או "החוג" (dem Kreis) סביב הרמן גרזון, ברוח מרטין בובר, אך במקביל הושפע משטפן גאורגה.
כמו קבוצות אחרות של הנוער הפדרלי (bündischen Jugend).
המתח בין הקבוצות הללו הוביל להתפרקות הארגון ב-1932. ממנו התפלגו הארגונים הבאים:
האגף הסוציאליסטי הקים את הנוער היהודי-גרמני החופשי (Freie Deutsch-Jüdische Jugend) עם 100 עד 200 חברים.
כ-400 חברי האגף הגרמני הפטריוטי חברו יחד לאגודת הגברים "הדגל השחור" (Schwarzen Fähnlein).
"הקבוצה הכחולה" (Blaue Schar) נפרדה ב-1934 בהנהגתו של פאול יוגי מאייר.
כ-1,000 החברים הנותרים הקימו את הוורקלויטה (אגודת הנוער היהודי) החדש סביב גרזון.
פיטר בלכשטיין (dem Kreis; ורקלויטה)
הרמן גרזון (dem Kreis; ורקלויטה)
סמואל (סמי) גלזל (חבורה שחורה)
קאמזה (באלבנית: Kamëz, אופן היידוע באלבנית: Kamza) היא עיירה ורשות מקומית השוכנת במחוז טירנה אשר במרכז-מערבה של אלבניה, בפרוורי הבירה טירנה.
קאמזה שוכנת במישור בין הנהר ישמי לשניים מיובליו כ-5 קילומטרים צפונית-מערבית לבירה טירנה.
בעיר שורר אקלים סובטרופי גשום, הטמפרטורה הממוצעת השנתית היא 16 מעלות צלזיוס וכמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 1,297 מילימטרים.
קיים תיעוד בכתב ליישוב מאורגן במקום מ-1250. השם קאמזה מופיע לראשונה בדפתר עות'מאני מ-1431. היישוב התפתח לכדי עיירת שוק בתקופת שלטונו של סולימאן פאשא ברגיני.
במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נכבשה קאמזה על ידי כוחות מקומיים, ובהמשך נכבשה על ידי צבא ממלכת סרביה.
במלחמת העולם הראשונה העיר נכבשה תחילה על ידי ממלכת איטליה ב-1915, לאחר מכן בשנים 1916–1918 הוחזקה על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית, ולבסוף נכבשה על ידי מדינות ההסכמה והוחזרה לאלבניה.
ב-1939 נכבשה אלבניה על ידי איטליה הפשיסטית, וקאמזה נכללה באזורי השלטון האיטלקיים.
הגרמנים נסוגו בשיטת אדמה חרוכה והותירו נזקים כבדים בקאמזה.
במהלך העידן הקומוניסטי הייתה קאמזה עיירה נחשלת ועיקר התעסוקה התבססה על חקלאות וכריית פחם.
באלבניה הייתה הגירה פנימית משמעותית לטירנה, ובהיעדר פתרונות דיור, קמו בקאמזה סלאמס שהתבססו על דיור ארעי מפחונים.
הדבר הוביל לבעיות תשתית קשות של אספקת מים, חשמל ופינוי אשפה.
משלהי שנות ה-90 של המאה ה-20, הוחל בסיוע מימון אירופי בפרויקטי שיפור תשתית ודיור ברחבי העיר.
ב-2009 חתמה קאמזה הסכם עם העיר ינה בגרמניה ובמסגרתו ניתן סיוע לקאמזה בהקמת מוסדות חינוך, ובהקניית שיטות מינהל מתקדמות במוסדותיה.
ב-2016 העניקה העיר אזרחות כבוד לדונלד טראמפ.
קמרון (קאם) ספנסר הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת ממפיס גריזליס מליגת ה־NBA.
הוא שיחק כדורסל מכללות עבור אוניברסיטת לויולה מרילנד, אוניברסיטת רוטגרס (Rutgers University) ואוניברסיטת קונטיקט ועבור ה־UConn Huskies men's basketball.
ספנסר גדל בדוידסונוויל (Davidsonville), מרילנד ולמד בבית הספר הלטיני לבנים של מרילנד (Boys' Latin School of Maryland) בבולטימור, מרילנד.
הוא נבחר לשחקן השנה של איגוד האתלטיקה הבין-סכולסטית של מרילנד (MIAA), לאחר שקלע בממוצע 25 נקודות, קטף שבעה ריבאונדים ומסר 4.5 אסיסטים למשחק.
ספנסר החל את קריירת הכדורסל שלו בקולג'ים עם לויולה גרייהאונדס (Loyola Greyhounds).
הוא קלע בממוצע עשר נקודות, קטף 3.1 אסיסטים וקטף 3.4 ריבאונדים ב-23 משחקים לפני שסבל מפציעה בירך, ונבחר לנבחרת השנה הראשונה של הפטריוט ליג.
ספנסר החמיץ את רוב עונתו השנייה בזמן שהחלים מפציעת הירך.
הוא חזר לחמשת המשחקים האחרונים של העונה וקלע בממוצע 10.2 נקודות.
ספנסר נבחר לקבוצה הראשונה של ליגת הפטריוטס כג'וניור (תלמיד בשנת הלימודים הלפני אחרונה שלו) לאחר שקלע בממוצע 18.9 נקודות, קטף 4.8 ריבאונדים, 3.2 אסיסטים ו-2.3 חטיפות למשחק.
לאחר סיום העונה, ספנסר נכנס לפורטל ההעברות של ה-NCAA.
הוא נכנס לעונת 2022/2023 כגארד עבור הסקרלט נייטס.
ספנסר קלע 14 נקודות ב6 מ8 מהשדה, כולל שלשה נוספת 13.3 שניות לסיום, בניצחון המפתיע של הראגטס 65–64 על המובילה אוניברסיטת פרדו.
ספנסר נבחר לשחקן השבוע של הביג טן (Big Ten Conference) לאחר שקלע שלשה נוספת 15 שניות לסיום וקלע 23 נקודות בסך הכל בניצחון 65–62 על אוניברסיטת נורת'ווסטרן ב-11 בינואר 2023, וקלע 21 נקודות עם שישה ריבאונדים, שישה אסיסטים וארבע חטיפות בניצחון 64–68 על אוניברסיטת המדינה של אוהיו.
הוא סיים את העונה עם ממוצעים של 13.2 נקודות, 3.8 ריבאונדים, 3.1 אסיסטים ושתי חטיפות למשחק.
לאחר העונה, ספנסר החליט לנצל את שנת הזכאות הנוספת שהוענקה לספורטאים בקולג' ששיחקו בעונת 2020 עקב מגפת הקורונה ונכנס לפורטל ההעברות של ה-NCAA בפעם השנייה.
הוא נבחר לקבוצה הראשונה של ה־Big East Conference לאחר שפתח בכל 40 משחקי ההאסקיז ורשם ממוצעים של 14.3 נקודות, 4.9 ריבאונדים, 3.6 אסיסטים ו-1.5 חטיפות למשחק, כאשר UConn זכתה באליפות המדינה.
ספנסר קלע 11 נקודות עם שמונה ריבאונדים, שני אסיסטים ושתי חטיפות בניצחון 60–75 של UConn על אוניברסיטת פרדו במשחק על אליפות המדינה.
ב-27 ביוני 2024, ספנסר נבחר על ידי דטרויט פיסטונס בסיבוב השני במקום ה-53 בדראפט של ה־NBA.
עם זאת, בליל הדראפט הוא הועבר בטרייד לממפיס גריזליס.
ב-8 ביולי, הוא חתם על חוזה דו-כיווני עם הגריזליס.
ב-2 בדצמבר, בזמן ששיחק עבור הממפיס האסל מליגת הפיתוח של ה-NBA, ספנסר קלע 51 נקודות, כולל 12 שלשות.
ב-10 בינואר 2025, ספנסר סבל משבר באגודל שמאל שחייב אותו לעבור ניתוח, והוא נעדר למשך שלושה שבועות לפחות.
הוא ערך 25 הופעות (פתח במשחק אחד) עבור ממפיס במהלך עונת 2024/2025 ב-NBA עם ממוצעים של 4.2 נקודות, 1.2 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים.
ב-30 ביוני 2025, ספנסר חתם מחדש עם הגריזליס על חוזה לשנתיים בשווי 4.5 מיליון דולר; העסקה שונתה מאוחר יותר לחוזה לארבע שנים בשווי 10.5 מיליון דולר ב-16 ביולי.
ב-15 בדצמבר 2025, ספנסר רשם את הופעת ההתקפה הטובה ביותר שלו עם 27 נקודות ו-6 אסיסטים עם 7/10 מהקשת, מה שהוביל את הגריזליס לניצחון מוחץ 103–121 על הלוס אנג'לס קליפרס.
אחיו הבכור של ספנסר, פאט, היה ארבע פעמים אול-אמריקן וזכה בפרס טוארטון כשחקן לאקרוס בלויולה לפני ששיחק עונה של כדורסל מכללות בנורת'ווסטרן.
פאט משחק כדורסל מקצועני בקבוצת גולדן סטייט ווריורס מליגת ה־NBA.
קאמל (Camel) היא להקת רוק מתקדם בריטית.
להקת קאמל נוסדה בשנת 1971 כאשר פיטר ברדנס הצטרף לאנדרו לאטימר, אנדי וורד ודאג פרגוסון, ללהקה שנקראה The Brew.
לאחר זמן מה הלהקה שינתה את שמה ל-Camel (גמל).
באוגוסט 1972 הלהקה הוחתמה בחברת התקליטים MCA Records והוציאה את אלבום הבכורה שלהם שנקרא Camel, כשם הלהקה.
האלבום לא נחל הצלחה מסחרית והלהקה עברה לחברת התקליטים Decca Records.
ב-1974 הלהקה הוציאה את אלבומה השני Mirage, ושנה לאחר מכן את אלבום הקונספט האינסטרומנטלי "The Snow Goose", כשם סיפורו הקצר של פול גאליקו.
גאליקו, שהתנגד לעישון, איים בתביעה כיוון שחשב שהלהקה קשורה למותג הסיגריות "קאמל".
כדי להימנע מבעיות משפטיות הוסיפה הלהקה לעטיפת האלבום את הכותרת "Music inspired by" ("מוזיקה בהשראת").
ב-1976 הוציאה הלהקה את האלבום Moonmadness.
החל משנת 1976 השתנה הרכב הלהקה מספר פעמים.
בשנה זו הצטרף ללהקה נגן הסקסופון מל קולינס, ובעקבות כך עזב הבסיסט דאג פרגוסון.
במקום פרגוסון הצטרף הבסיסט ריצ'רד סינקלייר.
בהרכב מחודש זה, הוציאה קאמל את האלבום "Rain Dances" ב-1977 ואת "Breathless" בשנה שלאחר מכן.
לאחר הוצאת Breathless ולפני היציאה לסיבוב הופעות עולמי, פרש מהלהקה גם הקלידן בארדנס.
במקומו הצטרפו שני קלידנים חדשים: דייב סינקלייר (בן דודו של ריצ'רד) ויאן שלהאס.
לאחר סיבוב ההופעות פרשו ריצ'רד ודייב סינקלייר והוחלפו בקולין בס וקיט ווטקינס.
בשנת 1979 הוציאה קאמל (בהרכב לאטימר, וורד, שלהאס, ווטקינס ובס) את האלבום I Can See Your House from Here.
עטיפת האלבום, שבה נראה אסטרונאוט צלוב המתבונן אל כדור הארץ מהחלל עוררה מחאה, שגרמה בין היתר לחוסר הצלחה מסחרית של האלבום.
לאחר אלבום זה פרש מקאמל גם ווטקינס.
שנתיים לאחר מכן, ב-1981, הוציאה קאמל אלבום קונספט נוסף בשם "Nude".
האלבום עסק בסיפור על חייל יפני, היראו אונודה, שנמצא על אי, שנים רבות אחרי שהסתיימה מלחמת העולם השנייה, בלי שידע שהמלחמה נגמרה.
קאמל יצאה לסיבוב הופעות שאליו הצטרף ווטקינס, ועזב שוב בסוף הסיבוב.
באותה שנה הפסיק מתופף הלהקה וורד לנגן, עקב בעיות סמים ואלכוהול.
לאחר ניסיון התאבדות של וורד הלהקה התפרקה באופן זמני.
שנה לאחר מכן, ב-1982, חזרה קאמל לפעילות בהרכב מחודש שכלל את לאטימר, כריס ריינבו ודייוויד פייטון.
בהרכב זה הוציאה הלהקה את אלבומה הבא, "The Single Factor", שסגנונו היה שונה מהרוק המתקדם של קאמל.
בקרב מעריצי הלהקה אלבום זה נחשב לאחד האלבומים החלשים ביותר של קאמל.
לסיבוב ההופעות של אלבום זה הצטרפו ווטקינס ואנדי דאלבי.
לאחר סיבוב ההופעות, עזב ווטקינס שוב את הלהקה והוחלף בטון שרפנזייל מהלהקה ההולנדית קאייק.
כמו כן הצטרף ללהקה גם פול בורג'ס, ובשנת 1984 קאמל הוציאה את האלבום "Stationary Traveller".
לאחר מספר שנים של דיונים משפטיים ותביעות נגדיות של הלהקה ומנהלה ג'ף ג'יוקס, עבר לאטימר לאמריקה בתחילת שנות ה-90 והקים מחדש את קאמל עם קולין בס, פול בורג'ס ומיקי סימונדס.
ב-1991 יצא "Dust and Dreams", שהתבסס על הספר ענבי זעם מאת ג'ון סטיינבק.
ב-1993 הוציאה קאמל אלבום כפול שהוקלט בהופעה חיה בהולנד.
באותה שנה נפטר אביו של לאטימר והוא יצא למסע שורשים באירלנד, וכשחזר בשנת 1996 הוציאו קאמל את האלבום "Harbour of Tears", שבו ניכרה ההשפעה של המסע באירלנד על לאטימר.
ב-1997 קאמל יצאה לסיבוב הופעות נוסף, בהרכב לאטימר, בס, פוס פטרסון ודייב סטיוארט.
ההופעה תועדה באלבום ההופעה "Coming of Age".
ב-1999 הקליטו לאטימר, סטיוארט ובס את האלבום "Rajaz", ובו בלטו השפעות של מדבריות ונוודים.
ב-2002 יצא אלבום האולפן האחרון של קאמל, "A Nod and a Wink".
אל לאטימר ובס חברו גאי לבלנק (קלידים) ודני קלמנט (תופים); השניים הצטרפו אל הלהקה במהלך מסע ההופעות של שנת 2000. האלבום A Nod and a Wink מצדיע לסגנונן של להקות הרוק המתקדם של שנות ה-70. האלבום הוקדש לקלידן הלהקה המקורי פיטר ברדנס שנפטר בשנה זו.
ב-2003 יצאו קאמל לסיבוב פרידה ברחבי העולם.
במאי 2007 הודיעה אשתו של לאטימר, סוזן הובר, כי לאטימר סובל מהפרעת דם חמורה.
ב-2010, החל לאטימר לעבוד עם דני קלמנט לאלבום אולפן חדש של קאמל.
באוקטובר 2013 יצאו קאמל לסיבוב הופעות לאחר הפסקה של 10 שנים.
חברי הלהקה הם לאטימר, בס, לבלנק וקלמנט, ואליהם הצטרף ג'ייסון הארט כקלידן שני.
ההופעות כללו שני חלקים, כאשר בראשון בוצע האלבום "The Snow Goose" במלואו עם שינויים קלים שביצע לאטימר, ובשני בוצע מבחר קטעים מתקופות שונות של הלהקה.
במהלך סיבוב ההופעות יצא האלבום "The Snow Goose" בגרסה החדשה.
במרץ 2014 יצאו קאמל לסיבוב הופעות נוסף בעל תוכן כמעט זהה לזה שבסיבוב הקודם.
טון שרפנזייל החליף את גאי לבלנק על הקלידים בשל בעיות בריאותיות.
במאי 2018 ערכה הלהקה 3 הופעות בישראל.
ההופעות נערכו ב-25, 26 ו-27 במאי באמפי שוני.
אנדרו לאטימר - גיטרות, חליל ושירה
קולין בס - גיטרה בס
פאט ג'ונס - קלידים, שירה וסקסופון
קאמל קומדי קלאב הוא מועדון סטנד-אפ הנמצא במרכז תל אביב.
ה"קאמל קומדי קלאב" הוקם בשנת 1993 על ידי בן זיידל, מי שנחשב לאב הרוחני, בשיתוף עם איש הבמה שמואל וילוז'ני.
המועדון החל את דרכו בנמל תל אביב, נסגר לאחר מספר שנים ומשם הועתק למועדון הפרפר ביפו.
לאחר מכן עבר הקאמל למועדון ברחוב גולדמן, מול הדולפינריום (לשעבר) אך קריסת הגג הכריחה מעבר נוסף.
המועדון נפתח שוב בבית מרכזים בתל אביב, אך גם כאן לא צלח מזלו, ושריפת ענק בבניין כילתה אותו לחלוטין.
אז נפתח המועדון מחדש במתחם הקולנוע של התחנה המרכזית בתל אביב, כניסיון אחרון של בן זיידל להתאושש, לאחר כמה חודשים בהם המקום היה סגור החליט רועי לוי, מהסטנדאפיסטים שגדלו במועדון, לרכוש את המקום מזיידל ומאז הקאמל שייך ומנוהל על ידי לוי.
ב-2009 עבר הקאמל למקום חדש, ברחוב נחלת בנימין פינת שדרות רוטשילד בתל אביב, ובשנת 2018 עבר למקום חדש, ברחוב אלנבי בתל אביב.
המועדון מקיים עד היום ערבי במה פתוחה בהם הוא מאפשר לחובבים להתנסות בהופעה בפני קהל.
קאמיל בלטאזאר (ברומנית: Camil Baltazar; 7 בספטמבר 1902 – 27 באפריל 1977) היה משורר ומתרגם יהודי-רומני שכתב בשפה הרומנית.
בלטאזאר נולד בפוקשאן בשם לאופולד גולדשטיין או לֵיבו גולדנשטיין.
הוא טיפח את החרוז המסורתי ואת השירה האינטימית בתקופה שבין מלחמות העולם.
הוא עסק גם בתרגום מגרמנית ומאנגלית לרומנית.
בעיקר תרגם יצירות של אריך מריה רמרק, פרל בק, היינריך מאן ותומאס מאן.
למרות שפרסם שמונה ספרי שירים בתקופה שבין 1947-1976, הוא נדחק בהדרגה לקרן זווית.
1923 - Vecernii, "ערביות" (מתפילת ערבית)
1931 - Poeme vechi şi noi, "פואמות ישנות וחדשות"
קאמילו טורס (3 בפברואר 1929 - 15 בפברואר 1966) היה כומר קתולי קולומביאני מאבות "תאולוגיית השחרור".
טורס למד בבלגיה, וכשחזר לקולומביה לקראת סוף שנות ה-50, ראה את עצמו ואת הנצרות כמחויבים יותר ויותר לעמוד לצד העניים והשכבות החלשות, ולהילחם על זכויותיהם במאבק מזוין.
הוא עזב את משרתו באוניברסיטת קולומביה והצטרף למחתרת הגרילה ELN, לה סיפק תמיכה רוחנית ומוסרית קתולית-מרקסיסטית.
טורס מת בשנת 1966, בקרב הראשון בו השתתף, והוכרז כמרטיר.
אורו התעמעם ברחבי היבשת רק עם הוצאתו להורג של צ'ה גווארה.
אמירתו המפורסמת ביותר הייתה: "אם ישו היה חי היום, הוא היה לוחם גרילה".
בנוסף היה אחד מפעיליה המתונים של התנועה הלאומית הפלמית.
בהכשרתו היה פילולוג ואיש חינוך – מורה לשפה הגרמנית.
כיהן כשר החינוך של בלגיה בשנים 1925–1927 ובשנים 1947–1949, כשר המדינה (Minister van Staat) ב-1945. כמו כן היה יו"ר בית הנבחרים הבלגי בשנים 1936–1939 ו-1954–1958, וראש העיר אנטוורפן בין השנים 1933–1940 ו-1944–1946. הויסמנס היה חבר האקדמיה המלכותית הפלמית ללשון וספרות, וחבר האקדמיה הפלמית למדעים, ספרות ואמנות של בלגיה.
קאמיל הויסמנס נולד בשנת 1871 בעיר בילזן שבלימובורג, בשם ז'אן-ז'וזף-קמיל האנסן.
הוא היה בן בלתי חוקי (מקשר ללא נישואין) של יואנה קתרינה האנסן (1848–1924), בתו של המודד דוד האנסן (1822–1881) שהיה במקור ממילן.
ידוע כי אביו הביולוגי היה צעיר בשם אודומאר פרנקן מן העיר טונגרן, שלמד רוקחות בליאז' וסירב להתחתן עם קתרינה האנסן.
קאמיל גדל בבית הורי אמו עד למות סבו בשנת 1881. אז התחתנה אמו עם גבר בשם אוגוסטינוס גודפרידוס הויסמנס, שאימץ את הילד.
לבני הזוג נולדו עוד שלושה ילדים – שתי בנות (אנרייט וארנסטין) ובן.
הבן, אוגוסט, נבחר לימים לראש העיר בילזן מטעם המחנה הליברלי.
בצעירותו היה קאמיל הויסמנס פעיל בחוג לתיאטרון בעירו והתעניין במוזיקה.
בסופו של דבר למד פילולוגיה גרמנית באוניברסיטת ליאז', ואחר כך בשנים 1893–1897 עבד כמורה לגרמנית.
תוך כדי כך חזר ללמוד באוניברסיטה, ובשנת 1895 סיים בה את הדוקטורט.
בגלל דעותיו הפוליטיות הסוציאליסטיות פוטר בשנת 1897 ממשרד החינוך.
באותה שנה פרסם יחד עם חברו יוזף קובייה עבודה בפלמית המוקדשת לטופונימים באזור בילזן.
לימד במכללה באיפר, מאוחר יותר באתנאום באיקסל ובאוניברסיטה החדשה בבריסל.
פעילותו לפני מלחמת העולם הראשונה ובימי המלחמה
מגיל צעיר היה הויסמנס פעיל במסגרת מפלגת הפועלים הבלגית (Belgische Werkliedenpartij, BWP) שהפכה אחר כך למפלגה הסוציאליסטית הבלגית (Belgische Socialistische Partij, BSP).
בשנת 1905 נבחר למזכיר האינטרנציונל הסוציאליסטי שמושבו היה בבריסל, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1922. כמנהיג הארגון, היו לו מגעים בשנת 1911 עם לנין, שאתו ניהל גם התכתבות, ועם מנהיג המהפכה הדמוקרטית בסין, הד"ר סון יאט-סן.
יחד עם חברי הפרלמנט הנוצרים-דמוקרטים פראנס ון קאוולארט ולואי פרנק הגיש הצעת חוק להקמת אוניברסיטה פלמית בגנט.
מלחמת העולם הראשונה עיכבה את הפרויקט עד לשנת 1930.
הויסמנס ניהל פעילות אינטנסיבית גם באיגודים המקצועיים וגם כעיתונאי בעיתון בורגני כמו Le Petit Bleu ("לה פטי בלה") של ז'ראר הארי, שבו עבד כעורך לעניינים פרלמנטריים, ואחר כך בעיתונים סוציאליסטים, בין השאר "לה פפל" Le Peuple ("העם").
בשנת 1914 ניסה יחד עם ז'אן ז'ורס, רוזה לוקסמבורג, הוגו האזה, ומנהיגים סוציאל-דמוקרטים נוספים לארגן הפגנות המוניות של פועלים על מנת למנוע את פרוץ מלחמת העולם, ניסיון שנכשל לבסוף.
בשנת 1917 בוועדת האינטרנציונל הסוציאליסטי שהתכנסה בסטוקהולם עשה מאמץ למצוא דרך להפסקת שפיכות הדמים.
אחרי מלחמת העולם הראשונה הקים את העיתון הפלמי "פולקסגזט" Volksgazet באנטוורפן, והיה מנהלו והעורך הראשי שלו בין השנים 1927–1933. לקח חלק בהקמת הסניף של המפלגה הסוציאליסטית באנטוורפן.
כחבר במועצת העיר היה אחראי לאגף החינוך.
בשנים 1925–1927 כיהן בממשלה כשר החינוך והתרבות.
מתוקף תפקיד זה עודד את הוראת השפה הפלמית במחוזות הפלמיים.
בשנת 1926 אישר הקמת בית הספר לאמנות חזותית ואדריכלות "לה קאמבר" בבריסל, תחת ניהולו של אנרי ואן דר וולדה.
בשנת 1933 הויסמנס נבחר לראש העיר אנטוורפן ונשאר בתפקיד זה עד שנת 1940. בשנים 1936–1938 כיהן במקביל גם כיושב ראש של בית הנבחרים הבלגי.
אחרי פלישת כוחות גרמניה הנאצית לבלגיה יצא לגלות בלונדון בין השנים 1940–1944, שם מילא את תפקיד סגן-יו"ר הוועד הפרלמנטרי המייעץ הבלגי.
בשנת 1940 היה יושב ראש לשכת האינטרנציונל הסוציאליסטי של הפועלים.
אחרי השחרור בספטמבר 1944, הויסמנס חזר להיות ראש העיר אנטוורפן עד 1946. בעת כהונתו במשך כחצי שנה העיר חיה את אימת הטילים V1 ו-V2 הגרמניים.
יחד עם פול אנרי ספאק, הויסמנס התנגד לחזרתו לבלגיה של המלך לאופולד השלישי שהוכיח גישה פשרנית כלפי הנאצים.
בין השנים 1946–1947 עמד בראש ממשלת קואליציה שכללה גם קומוניסטים וליברלים.
בהמשך בין 1947–1949 היה שר החינוך בממשלה בראשותו של פול-אנרי ספאק.
בשנים 1954–1958 כיהן פעם שנייה כיושב ראש בית הנבחרים.
בשנת 1965, בגיל 93 רצה להיכנס עדיין לפרלמנט וכשמפלגתו לא תמך בכך בגלל גילו המופלג, הוא הציג את מועמדותו בבחירות מטעם סיעת "הסוציאליסט", השיג מעל 14,000 קולות, אך לא הצליח להיבחר מחדש.
קאמיל הוימאנס היה בונה חופשי והחל משנת 1908 חבר בלשכה "החברים הנדבנים" Les Zélés Philanthropes) Les Amis Philanthropes) של הזרם "גראן אוריאן דה בריסל" Grand Orient de Bruxelles ("המזרח הגדול מבריסל).
בין השנים 1914–1918 בלונדון פעל במסגרת הלשכה ע"ש אלברט הראשון, מלך הבלגים.
הויסמנס נפטר בשנת 1968 באנטוורפן בגיל 96, והובא לקבורה בבית הקברות סכונסלהוף באנטוורפן.
קאמיל הויסמנס היה נשוי למרתה אספאן (Martha Espagne, בערך 1875–1955) החל משנת 1897 .לזוג נולדו שלשה ילדים, מארת, פול ושרה.
בתו הבכורה, שרה הויסמנס (1897–1983), הייתה פקידה בכירה במשרד המדע והאמנות.
כמפקחת על התיאטראות והקונצרטים המסובסדים ויועצת לעיניני החינוך המוזיקלי תרמה לקידום התרבות הבלגית והפצתה בקרב העם.
פעלה, בין היתר, להקמת התזמורת הלאומית של בלגיה, ליסודן של התזמורות הסימפוניות של אנטוורפן וליאז' ושל התיאטראות הלאומיים בערים אלה.
בתו הצעירה, מארת הויסמנס דגאן (1900–1988), הייתה עיתונאית ופעילה חברתית סוציאליסטית ואחר כך קומוניסטית, ארגנה מבצעים הומניטריים לעזרתם של הרפובליקנים בימי מלחמת האזרחים בספרד ולפליטים ששהו באנטוורפן אחרי מלחמת העולם השנייה; הייתה כתבת מלחמה במלחמת פינלנד עם בריה"ם.
כיושבת ראש "אגודת הידידות בלגיה-סין" (1955) עזרה לארגון ביקוריהם של אביה (1958) ושל המלכה אליזבת של בלגיה בסין.
הויסמנס נמנה עם מייסדי "הוועד הסוציאליסטי למען הפועלים של פלשתינה" (בראשות ונדרוולדה) שהוקם ב-1928 באירופה ביוזמת תנועת "פועלי ציון", לצדם של ונדרוולדה, לאון בלום, אדוארד ברנשטיין, דה ברוקר ואחרים.
הוועד התכוון לגייס תמיכה בקרב ארגוני הפועלים באירופה לטובת הציונות סוציאל-דמוקרטית בה ראה גורם המקדם את כלל החברה בארץ ישראל, כולל זו הערבית.
כמו מנהיגים סוציאל-דמוקרטים אחרים, הויסמנס גינה את הפרעות הערביות שפרצו בשנת 1929 בארץ ישראל וראה בהן תוצאה של מניפולציית ההמונים על ידי האפנדים והמנהיגים הדתיים המוסלמים.
הויסמנס הביע תמיכה בזכות להגדרה עצמית של העם היהודי ובמפעל הציוני בארץ ישראל, ודחה את טענות עמיתו לתנועה הסוציאל-דמוקרטית, קרל קאוטסקי, ששלל את זיקת היהודים לארץ ישראל.
הוא רמז שעל אף תרבותם ה"אירופית" של המיעוט היהודי באירופה, קיימים קשיים אף בקליטתם במערב.
עוד ב-1933 בהיותו ראש עיריית אנטוורפן, סייע לדוד הכהן להבריח נשק ותחמושת באוניה לנמל חיפה, אף על פי שהדבר היה מנוגד לחוק.
בתקופה שלפני הפלישה הנאצית לבלגיה, פעל הויסמנס יחד עם יועצו לתחום היהלומים, לאופולד גולדמינץ, ואחיו, רומי גולדמינץ, על מנת לשכנע את ראשי היהודים באנטוורפן המעורבים בתעשיית היהלומים להתפנות עם עסקיהם למקום בטוח יותר באנגליה, בהסכמת הממשלה הבריטית.
גורמים בנקאיים ייעצו ליהודים שלא להיענות לקריאה.
לבסוף הממשלה הבלגית שנמצאה בשנת 1940 עדיין בגלות בצרפת הסמיכה ב-15 ביוני 1940 את הויסמנס לסייע בפינוי יהודי אנטוורפן לאנגליה אבל הדבר היה מאוחר מדי.
חלק מהיהלומים הועברו למקום בטוח בעזרתם של הויסמנס והממשלה הבריטית, על ידי המשרד Correspondence Office for the Diamonds Industry בניהולם של רוני גולדמונץ והרמן שאמיסו.
גם בהמשך ניסה הויסמנס לעזור ליהודים באופן פרטני בהשגת אשרות כניסה לארצות מקלט ולהקים מוסדות לסיוע לפליטים יהודים.
הקדמה לרומן האפי "טיל אולשפיגל", מאת שארל דה קוסטר (תרגום לעברית על ידי אברהם שלונסקי)
שר המדינה – בצו מלכותי
עיטור המסדר לאופולד של בלגיה בדרגת מפקד עליון (Grand Cordon)
אביר הצלב הגדול של מסדר הכתר של בלגיה
אביר הצלב הגדול של מסדר כוכב הצפון של שוודיה
אות מסדר האימפריה הבריטית OBE
1956 – לרגל יום הולדתו ה-75 הדואר הבלגי הדפיס בול מיוחד עם דיוקנו
1971 – קבוצת הפסלים "קאמיל הויסמנס" מאת הפסל ויק ז'נטילס – המייצגת את השתתפותו של הויסמנס בוועידת האינטרנציונל הסוציאליסטי בסטוקהולם בשנת 1917
1971 – לרגל מלאת מאה שנה להולדתו הוטבעה מדליית ארד לזכרו
פרס על שמו להישגים באומנות מוענק על ידי עיריית אנטוורפן
רחובות בערים חיפה ונתניה בישראל נקראים על שמו: קמיל הויסמנס
שכונת הפועלים "בית מעון" (כיום במרכז העיר ראשון לציון), אשר הוקמה בשנת 1947, קרויה על שמו.
קאמין-קושירסקי היא עיירה בחבל הארץ ווהלין שבאוקראינה.
ראשיתה של העיירה קאמין-קושירסקי בימי הביניים, ככל הנראה במאה ה-12. העיירה הוקמה על גדות הנהר ציר, יובל של נהר הפריפיאט.
כנראה במקום זה היה מבצר.
קאמין נזכרת ברשימת היישובים המבוצרים שהיו שייכים במאה ה-14 לקזימיר הגדול, מלך פולין.
החל מראשית המאה ה-16 הייתה קאמין-קושירסקי רכושם של הנסיכים לבית סנגושקו, ואלה הוסיפו לשם משפחתם את התואר "קושירסקי".
יהודים נזכרים לראשונה בקאמין-קושירסקי ב-1569, אך יש לשער כי הם החלו להתיישב שם לפני תאריך זה.
במאה ה-16 הם התפרנסו, בין היתר, מחכירת מיסים.
החוכר העירוני לא רק חכר את הכנסות הבעלים של העיר או של העיירה הפרטית, אלא היה למעשה סוכנו ונאמנו של הפריץ וביצע חלק גדול מן הפעולות המנהליות באחוזותיו.
ב-1607 נהרסה קאמין-קושירסקי עקב שרפה גדולה; בתים רבים נהרסו, ובהם גם בית המדרש.
במסגרת ההתארגנות היהודית הקהילתית היה קהל קאמין-קושירסקי כפוף לקהל קובל, ונציגה של האחרונה ייצג אותו בהתוועדויות גליל ווהלין מסוף המאה ה-16 וְעד לביטול ועד ארבע ארצות ב-1764.
מסוף המאה ה-16 ועד לאמצע המאה ה-19, במשך 250 שנה בערך, גדלה קאמין-קושירסקי לאִטה - מ-69 בתים ל-229 בתים ביישוב.
בימי גזרות ת"ח ת"ט (1648–1649), בעת ביצוע הפרעות של בוגדן חמלניצקי ביהודי אוקראינה, פולין וליטא, היו בעיירה כמאה בעלי-בתים יהודים.
באמצע המאה ה-19 היו בה ובכפרי הסביבה 862 יהודים, אך מספר זה ירד כעבור 20 שנה - כנראה בגלל שרפות ומגפות.
בסוף המאה ה-19 גרו בקאמין-קושירסקי יותר מאלף יהודים, והם היו מרבית התושבים בעיירה.
ב-1942 גרו בעיירה ובסביבתה כ-3000 יהודים.
מבנים רבים בקאמין-קושירסקי היו עשויים עץ; בתי העץ עלו באש בשרפה גדולה ב-1927, ונותרו רק בניינים שהיו עשויים אבן.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה, גויסו אנשי העיירה לצבא הרוסי.
קאמין-קושירסקי נתמלאה בפליטים, כאלה שברחו מדרום ווהלין שבאזור הגבול עם אוסטריה.
בספטמבר 1915 החל הצבא הרוסי לסגת, וגדודי הקוזאקים שהיו במאסף שדדו, הרסו והעלו באש יישובים רבים.
הצבא האוסטרי נכנס לעיירה, והוא העביר את השלטון לידי צבא הקיסרות הגרמנית.
החזית הרוסית-גרמנית נעצרה בקרבת קאמין-קושירסקי, והיא נשארה שם עד לאחר מהפכת פברואר 1917 והשתלטות הגרמנים על אוקראינה.
היהודים הם ששיקמו את העיירה, והגרמנים החלו בסלילת מסילת ברזל צרה עבור רכבות להובלת עצים מהיער, ברזל, מלט וכל שאר החומרים הנחוצים לבניית מוצבים על הנהר סטוחוד, צפונית מזרחית לקאמין-קושירסקי לכיוון לוביישוב-פינסק.
את התושבים הם ניצלו לצורך עבודות כפייה והוטל עליה עוצר.
מכיוון שהעיירה הייתה קרובה לחזית, גירשו הגרמנים את רוב התושבים ממנה למקומות אחרים ואת הבתים הטובים שמרו לעצמם.
ב-1918, עקב המחסור והתנאים הקשים, סבלו היהודים ממגפות שונות, ובהן מגפת טיפוס.
בסוף 1918 כבשו הפולנים את לבוב, ובמאי 1919 כבר הייתה כל גליציה המזרחית בידיים פולניות.
בהמשך הובס הצבא הרוסי הלבן, והצבא האדום השתלט על האזור.
הרפובליקה הפולנית השנייה והפוגרום בקאמין-קושירסקי
עד מהרה, החלה אינפלציה גדולה בפולין לאחר תקומתה מחדש, והשכר איבד את ערכו עוד לפני שניתן היה לעשות בו שימוש.
שטרות בשלל סוגים וצבעים היו בידי האוכלוסייה, אולם רק לזהב ולדולרים היה ערך ממשי.
ב-1920 פרצה מלחמה בין פולין לבין רוסיה הבולשביקית.
בסוף ספטמבר באותה שנה, פרצה לקאמין-קושירסקי כנופיה של 500 בלחובצים, אך אנשי ההגנה העצמית ויחידה של הצבא האדום הצליחו להניסה.
ניסיון נוסף נכשל אף הוא, אך לבסוף הם הצליחו לחדור לעיירה וביצעו בה פוגרומים ביהודי העיירה.
העיירה תחת כיבוש של ברית המועצות (1939–1941)
באביב 1939 הגיעה המתיחות שבאירופה גם לעיירה, שנמצאה באזור הגבול.
גיוס של אנשים ושל סוסים לבניית ביצורים החל.
באופן זמני, שיפר המתח הביטחוני את המצב הכלכלי, עקב העבודות הציבוריות ובניית הביצורים נמצאה עבודה בשפע.
במאי גברה המתיחות, וגבר החשש לפלישה גרמנית ולהתחלה של מלחמה עולמית שנייה, דבר שהביא לביקוש רב לסחורות שונות.
ב-23 באוגוסט 1939 חתמו גרמניה וברית המועצות על הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, בו הסכימו על אי התקפה ביניהן.
בנספח הסודי להסכם נקבעה חלוקת פולין בין גרמניה לבין ברית המועצות.
ב-1 בספטמבר 1939 פלש הצבא הגרמני לפולין, ומטוסי חיל האוויר הגרמני החלו להפציץ גם את חבל ווהלין, ובכלל זה גם את קאמין-קושירסקי.
ב-3 בספטמבר הכריזו בריטניה וצרפת מלחמה על גרמניה הנאצית, ובכך נפתחה מלחמת העולם השנייה.
הגיוס לצבא הפולני התנהל בקצב מזורז, וחיילי מילואים מכל כפרי הסביבה זרמו לרכבות בדרכם מערבה, לחזית מול גרמניה.
ב-17 בספטמבר 1939 נע הצבא הסובייטי לקו שנקבע לו בהסכם, וכבש גם את אזור ווהלין עד לנהר הבוג.
בתחילה חשבו רבים לברוח מזרחה, אולם בתוך זמן קצר הגיעו הרוסים לווהלין ולעיירה.
הרוסים הקימו את מחוז (אובלסט) ווהלין; בירת המחוז הייתה לוצק, וקאמין-קושירסקי נחשבה לחלק ממנו.
בכך נפתחה תקופה קצרה בתולדותיה של הקהילה היהודית, בין השלטון הפולני לבין הכיבוש הגרמני והשואה.
לנוכח השקט שהשתרר בגבול החדש בין ברית המועצות לבין גרמניה נדמה היה כי הקהילה הקטנה תינצל מזוועותיה של המלחמה; ב-1940, לאחר תקופת רגיעה קצרה, הייתה גרמניה הנאצית עסוקה במסע כיבושים מזורז במערב אירופה ואחר כך בבלקן.
במשך פחות משנתיים, עד למתקפת הפתע שהנחיתה גרמניה על ברית המועצות ב-22 ביוני 1941, עברו תושבי קאמין-קושירסקי, בדומה לכל תושבי ווהלין, תהליך של סובייטיזציה בחינוך, בחיי החברה ובכלכלה.
המשטר הסובייטי התבסס בעיירה במהירות.
בהדרגה התבררה המציאות הקשה של הדיכוי ושל העריצות במשטרו של סטלין.
המסחר פסק להיות חופשי; במקום חנויות הוקמו צרכניות, ובהן היה מלאי קבוע מראש, ותורים ארוכים שהשתרכו בפתחיהן.
בכל מקום נפוצו מלשינים שמסרו לשלטונות מידע.
אנשים נשפטו לעונשי מאסר ארוכים ונשלחו לסיביר בגין כל עבֵרה, קלה או חסרת יסוד ככל שתהיה.
הסכם ריבנטרופ-מולוטוב הוא רק צעד פוליטי, ולא היה ספק כי הוא לא יחזיק מעמד זמן רב.
ידיעות חלקיות על התנגשות בין משמרות גבול גרמניים לרוסיים ושמועות על הכנות שונות שאין להן מקום בזמן שלום הגבירו את החרדה.
השקט והביטחון ששררו התערערו לחלוטין.
ביערות הסתובבו אוקראינים שכינו את עצמם "זלנובצי" (ירוקים), והם רצחו רוסים, קומוניסטים, יהודים ואת כל מי שנשלח למלא תפקיד כלשהו עבור השלטונות - קניית בהמות או כל דבר אחר.
ב-22 ביוני 1941 החלה המתקפה הגרמנית במסגרת "מבצע ברברוסה".
כיבוש חבל ווהלין כולו הושלם עד לאמצע יולי של אותה השנה.
בווהלין הוקם ממשל צבאי גרמני, ולידו מִנְהל אזור לטיפול באזרחים.
בימי הכיבוש הראשונים התארגן בווהלין שלטון אוקראיני, שפגע ביהודים.
ב-1 בספטמבר הוקם בווהלין השלטון האזרחי של רייכסקומיסריאט אוקראינה, שבירתו הייתה רובנה.
לווהלין צורפו מחוזות קמיניץ פודולסק ודרום פולסיה (נפות בריסק, קוברין ופינסק).
בתחילה הייתה בירת המחוז החדש בריסק, וביוני 1942 שונתה ללוצק.
ווהלין חולקה ל-12 "גביטים", וכל "גביט" חולק לנפות.
השלטון המקומי האוקראיני בערים ובכפרים הוכפף לפיקוח גרמני צמוד.
בסוף 1943 נכבשה מידי הגרמנים קייב, עיר הבירה של אוקראינה, ובראשית 1944 החל שחרורה של ווהלין.
עד לסוף מרץ 1944 שוחררו כשני שלישים משטח ווהלין, אולם הצבא האדום עצר את התקדמותו לכמה חודשים והשחרור של ווהלין הושלם רק ביולי 1944.
במהלך מלחמת העולם הראשונה התנהלו באזור קרבות בין הצבא הרוסי לבין צבאות אוסטרו-הונגריה וגרמניה.
היהודים סבלו מנזקי המלחמה, ממגפות ומפוגרומים.
הם התארגנו להגנה עצמית והחזיקו מעמד מול כנופיות מקומיות, אך לא הצליחו לעמוד בפני יחידות של "הצבא האדום" ו"הצבא הלבן".
בעיירה היה בית מדרש גדול וכן כמה "שטיבלך"- בתי-כנסת של החצרות החסידיות, ובהן ה"טריסקער" שטיבעל, ה"סטעפיניער" שטיבעל ולאחר מלחמת העולם הראשונה נוסף גם ה"קוברינער" שטיבעל.
לאחר הפוגרום שערכו הבלחובצים ביהודי קאמין-קושירסקי, לא נותרו מורים בעיירה.
ועד התרבות בעיירה יצר קשר עם רשת בתי הספר תרבות שבקובל ומשם הגיע אחד המורים, שסייע רבות בעבודה הציונית והציבורית.
בסוף 1920 נפתח בקאמין-קושירסקי בית-ספר עברי של רשת 'תרבות', וניתן לו השם 'התחייה'.
לאחר הפרעות בעיר חודש לימוד התורה; נוסד תלמוד תורה לכל הילדים והם חויבו ללמוד בו.
בני החמש קיבלו את ראשית חינוכם ב"חדר", ובני השבע כבר למדו גמרא.
עוד לפני מלחמת העולם הראשונה נשלחו לעיירה חוברות וכרוזים מטעם 'הוועד הציוני ליישוב א"י' שבאודסה, ובהם בקשה לאיסוף תרומות למען ארץ ישראל.
משה דדיוק היה ראשון המורים שלימדו עברית בעיירה, ובבית הספר שהקים לימדו שירים עבריים ועודדו את הילדים לקרוא כתבי-עת עבריים.
יהודי העיירה שמעו על הצהרת בלפור שניתנה על ידי בריטניה ב-2 בנובמבר 1917, והילדים הכינו דגלים בצבעי כחול ולבן.
בסוף 1918 הוקם במקום לראשונה סניף של ההסתדרות הציונית, ובראשו עמד יעקב פלוט.
בעזרתו הוקמו סניפי משנה ביישובי הסביבה, בפנייבנו, בגלושא רבתא ובגלושא זוטא ועוד, ונקשרו קשרים עם הציונים שבקובל.
ועד הקק"ל היה פעיל ביותר מיום היווסדו ב-1918 ועד שחדל מלהתקיים ב-1939. בכל בית בעיירה הייתה קופת קק"ל, ובכל שמחה אספו כספים עבור יער הרצל.
הוועד המרכזי של קק"ל בפולין ציין לשבח את העיירה.
במקביל לאיסוף הכספים למען הקרן הקיימת נאספו כספים גם למען קרן הגאולה, ששמה הוחלף בהמשך לקרן היסוד.
בכל שנה הגיע שליח מהוועד המרכזי בפולין, נאם בבתי הכנסת ובאולם הקולנוע וערך מגביות בחנויות ובבתים.
אנשי העיירה תרמו בנפש חפצה.
בשנים שבין שתי מלחמות העולם היו בקאמין-קושירסקי סניפים של מפלגות ציוניות רבות: הציונים הכלליים על שתי סיעותיהם, על המשמר ועת לבנות, המזרחי, החלוץ המזרחי, התאחדות (מפא"י) והצה"ר (הציונים הרוויזיוניסטים).
חברי ההסתדרות הציונית בעיירה היו פעילים בוועד העזרה (ועד שנתמך בידי הג'וינט), השתתפו בהקמת מפעלי עזרה שונים וכן בארגון ההגנה העצמית.
כמו כן נפתחו מועדון וספרייה; ב-1920 צורפה הספרייה לבית הספר העברי, והפכה להיות מרכז תרבותי.
בעיר פעל חוג דרמה, והתקיימו הרצאות וערבים ספרותיים.
ב-1920 עברו רוב חברי הסניף לצעירי ציון, ארגנו את החלוץ, את החלוץ הצעיר ואת העובד.
חלק אחר הקים את פועלי ציון, וארגן מאוחר יותר את תנועת הנוער פרייהייט (תנועת דרור).
תנועות נוער ציוניות שפעלו בעיירה היו שומר הצעיר, בית"ר, שומר הדתי ונוער הציוני.
בעיירה פעל קיבוץ הכשרה של תנועת החלוץ, קיבוץ שהיה מרכז ההכשרות של התנועה בכל פולין.
עשרות בני נוער יצאו גם לקיבוצים אחרים.
רבים מהם עלו לארץ ישראל.
קן השומר הצעיר שכן בחדר שכור מול ה"שטיבל" של חסידי טריסק, דבר הגרם לסכסוכים בין הקבוצות.
חדירת תנועות הנוער לעיירה יצרה שינוי ניכר באורח החיים הישן.
ההורים לא יכלו להשלים עם הספרים החילוניים שקראו הילדים ועם הפגישות בין הבנים לבין הבנות.
היו הורים שנלחמו בילדיהם כדי לשמר את אורח החיים הישן ואת כל מה שהיה קדוש בעיניהם.
המאבק החריף כאשר הגיע תור הילדים לצאת להגשמה ולקיבוצים.
מאבקים היו גם בקרב בני הנוער בין אלו שדגלו בססמאות מעמדיות ובגלותיות לבין אלו שדבקו בציונות ובלאומיות היהודית.
במסגרת הסכם ריגה, סופחו ב-1921 לפולין שני שלישים מפלך ווהלין, והוקמה מחדש פולין.
תקומתה מחדש של פולין עוררה תקוות שנכזבו במהרה.
כבר מתחילת דרכה של פולין החדשה האנטישמיות קמה לתחייה, והשנאה ליהודים גברה.
חיילים גרמניים התעללו ביהודים, תלשו זקָנים והכניסו בשר חזיר בכוח לפיותיהם של זקֵנים.
גם החיילים הרוסיים פרעו ביהודים ורצחו בהם באכזריות.
ב-1920, לאחר נסיגת הצבא האדום, נכנסה כנופיה לעיירה וביצעה אף היא פוגרום ביהודי העיירה ורצחו 120 מיהודיה ועשרות מיהודי הכפרים.
הכומר החביא בביתו יותר ממאה יהודים.
הוא לבש את בגדי כהונתו, ענד צלב גדול ואמר לפורעים שיוכלו להיכנס רק על גופתו.
פולני נוסף החביא בביתו כמאה אנשים נוספים, ולא נתן לפורעים להיכנס לביתו, וחמישים יהודים נוספים ניצלו.
לאחר מכן, אחד הקצינים נזף ברוצחים ואסר עליהם להמשיך ברצח.
הנרצחים נקברו בקבר אחים בבית הקברות של העיירה.
לאחר הטבח, עזבו רבים מן היהודים את העיירה בגלל המצב הביטחוני הרעוע.
לאחר שנתייצב השלטון הפולני חזרו רוב יהודי קאמין-קושירסקי לעיירה, ואליהם הצטרפו חלק מיהודי הכפרים שבסביבה.
הם עשו כך כי היישוב נקבע לבירת נפה ולמושב של קהילה (סטרוסטה).