tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שפרה אמרה לעמי שאריאל דיבר איתה, וביקשה להחזיר את הציון המחוק.
עמי ענה שאריאל הגיש עבודה שכתב מישהו אחר, ושפרה השיבה שוועדת המשמעת לא תקבל את טיעוניו.
עמי הציע שאריאל יקרא שוב את העבודה, וייבחן אצלו בעל פה.
גם לכך סירבה שפרה, וענתה שציוני אריאל טובים.
עמי טען שאינו יודע איך השיג אריאל את ציוניו, ושפרה ענתה שהצליח בבחינות.
מאריאל הם עברו לדבר על אביו, על תרומותיו למדעי הרוח, ועל הבניין שנבנה על שמו בחצר, אבל עמי נותר בדעתו שהוא רוצה לדעת מה אריאל יודע לפני שיקבל ממנו ציון.
לאחר מכן יצא עמי לרוץ, ושמע אזעקה של מכונית.
בחצות התקשר מוריס מבריסל לשפרה, אמר לה שאריאל טלפן אליו, ואמר לפי הספר שיש אצלה מורה אנטישמי שעושה לאריאל בעיות.
שפרה הכירה את הרקע של אריאל, משום שישב אצלה נסער יותר מדי פעמים.
היא קיבלה ממוריס את תיקו הרפואי של אריאל, ועברה עליו עם חבר, פרופסור לפסיכיאטריה.
בתיק היו מרשמי ריטלין, ניסיון התאבדות, תקיפת מורה בבריסל כשאריאל היה בן 12, דקירת סטודנטית במזלג באוניברסיטת מונפלייה, הצתת מעבדה באותה אוניברסיטה לאחר שנה, אשפוז בבית החולים פיטייה סלפטרייר בפריז, והתפרעות במשרד של אביו.
הפסיכיאטר אמר לשפרה שאריאל מאבד את עשתונותיו כשהוא מרגיש שהוא מותקף, ואמר שאריאל צריך לחיות בסביבה אוהדת אצל הוריו, אבל הוריו לא רצו אותו.
עמי פגש שוב את שרי בקפטריה בתור לקופה, והתיישב איתה באזור הסגל בלבד.
היא הראתה לו של עבודתה, שכתבה בכתב ידה.
הוא שאל מדוע לא השתמשה במחשב, והיא ענתה שהיא בנסיעות ואין לה מקום למחשב בתיקה המלא ספרים.
הוא שאל מהי עבודתה, והיא ענתה "סחר בין-לאומי".
הוא שאל מדוע היא רוצה להחליף את עבודתה, והיא ענתה שאיננה יכולה כל הזמן לעבוד עבור אביה, להכין את פגישותיו, להעביר מסמכים ולהיפגש עם אנשים לכל מיני בירורים.
עמי שאל אם היא יכולה להיות עצמאית, והיא ענתה שאבא כל כך ידוע בתחום שלו וכל כך בולט, שהיא תמיד תהיה הבת שלו.
עמי עבר לדבר עם שרי על התזה שלה, אבל מבטה היה נעוץ בכוס קפה רותח שהתהפכה עליו מהמחיצה שמאחוריו.
שרי חטפה בקבוק מים מינרליים משולחן סמוך ושפכה אותם על עמי.
היא הסירה את משקפיו בעדינות, ניקתה אותם, ועם ממחטת נייר נוספת ששלפה מנרתיק עור מהודר, מחתה את קרחתו, את מצחו ואת פניו.
שיעורה התחיל, והיא שכחה על השולחן את קופסת הממחטות, שהיה כתוב עליה באותיות זהב HOTEL GEORGE V – PARIS.
שבועיים לאחר מכן, בסיום שיעור נוסף של עמי, שבו שוב התווכח אריאל עם עמי על העבודה שהגיש, שוב המתינה שרי לעמי באותו מקום במסדרון, ושאלה אם יש לו זמן בשבילה.
הם הלכו שוב לחדרו, אבל הוא לא הצליח להכניס את המפתח למנעול.
שרי הציעה את עזרתה, ושלפה בציפורניה במיומנות סיכה מחור המנעול.
היא אמרה לו שסיכה איננה מגיעה סתם לתוך המנעול שלו, כפי שקפה אינו נשפך מעצמו, ומכוניתו לא נשרפה בלי סיבה.
הם עברו לדבר על אריאל, ושרי אמרה לו שאריאל הרבה יותר מסוכן ממה שעמי יודע.
הוא שאל אם היא מכירה אותו, היא ענתה "כן" והשתתקה.
הוא שאל אותה אם ראתה אותו שופך את הקפה עליו.
היא השתהתה לשבריר שנייה ואמרה "לא", אך הוא זיהה את השקר שלה.
הוא אמר לה שייגש למשטרה, והיא ענתה כמו בת מאה שאין לו הוכחה, וזה יסתיים בכלום.
הם עברו לדבר על התזה שלה, שעסקה בנפוליאון בונפרטה, והיא הסבירה שעם קצת רע אפשר להשיג הרבה טוב.
הוא שאל לגילה, היא ענתה "28", הוא שאל כמה רע כבר ראתה, והיא ענתה: "בוא לא נדבר על זה".
היא חזרה על בקשתה שיהיה המנחה שלה, הוא בכוונה סירב, והיא נימקה שהספר שכתב על הפילוסופיה של האין מתאים לאופן שבו היא תופסת את נפוליאון.
עמי אישר לה את התזה ואת ההנחיה.
היא שאלה על תיבה שחורה בחדר, שבה היה הסקסופון של עמי, אחרי שתמי ביקשה מעמי לא לנגן בבית, וביקשה ממנו לנגן לה.
הוא ניגן לה את Take Five של דייב ברובק, והיא ביקשה שינגן עוד.
הוא ניגן את Body and Soul של קולמן הוקינס, ראה ששרי נעה על הכיסא בחושניות כבושה, ופיספס שני תווים.
היא אמרה לו שהיה רגע שזייף, הם דיברו על טעויותיהם, עמי חש שאיבד אינטימיות ששררה ביניהם, ואמר שיהיה המנחה שלה בכל מקרה אם תרצה.
היא ענתה שהיא יודעת, הוא התפלא על ביטחונה, שאותו הפגינה מהרגע הראשון שנתקלה בו במעלית, ונטל את ידה בין שתי ידיו לפרידה, אבל היא זרמה אל בין זרועותיו.
הם התנשקו, אבל החלון הפריע לה.
הוא כיבה את האור, אבל היא לא נרגעה.
הם יצאו למסדרון החשוך, האוניברסיטה הייתה נעולה, ושרי צעקה כשראתה את אריאל מאחורי עמי.
הם יצאו דרך חלון ליד הקפטריה, היא לא רצתה להיפרד, ואמרה שהיא מרגישה שאריאל מביט בהם.
היא לקחה אותו לג'יפ הלבן שלה, עם תווית המתירה חניה בכל מגרשי האוניברסיטה בכל השעות.
הוא שאל אם מישהו במשפחתה מרצה כאן, והיא ענתה שזה הקשרים של אבא.
הם עברו בג'יפ על פני אריאל שהמתין בתחנת אוטובוס ליד הבור שבו נבנה הבניין על שם מוריס יאנוביצי, ושרי הסתכלה בראי כשהיא מסננת בחספוס בלתי אופייני לבית דה-לוי: "כמו אוכל נבלות הוא מחכה".
עמי אמר לעצמו שהיא נערה ענוגה, ילדה מבוהלת, אישה מנוסה, ואישה שהזעם הופך אותה להמונית ונוקשה.
כשהגיעו לביתו, הם סיכמו להיפגש ביום שישי בלובי של מלון הרמוני בתל אביב מול מלון הילטון, ועמי הכניס את ידיו תחת חולצתה של שרי.
היא לחשה שהוא לא מתכוון לעשות את זה במכונית, אמרה שהיא מעדיפה את הפעם הראשונה במקום יותר כיפי, והם קבעו לתשע בבוקר.
ביום שישי היא הגיעה מכיוון מלון הילטון עם שיער רטוב, כמו ביום הראשון שראה אותה.
הוא שאל אם הייתה בבריכה, והיא ענתה: "בחדר כושר".
הוא שאל אם היא באה לכאן הרבה, אחרי שאמרה לו בג'יפ שהיא אוהבת את המקום.
לפי הספר, היא נבהלה בתוכה מהשאלה, הזכירה לעצמה שהוא בחור אינטליגנטי ששואל שאלות, וענתה לעמי בקלילות שאביה אוהב לאכול כאן כשהוא גר בהילטון.
עמי שאל איפה הוא היום, והיא ענתה: "בפריז".
בסיום הארוחה, שעליה שילמה שרי לפני שעמי נכנס, הם נסעו במונית לדירת שרי בדיזנגוף סנטר.
הם עשו אהבה, ובסיום אמרה שרי שהיא צריכה כדור.
היא לקחה את תיקה, התיישבה על המיטה והוציאה ממנו דברים.
הוא ראה צרור דפים מצולמים מסומנים במדגש ושאל אם זה קאנט.
היא לקחה ממנו את הדפים.
הוא הרים מהסדין כרטיס ביקור, אבל משקפיו היו בכיס הז'קט.
על הכרטיס היה כתוב "ספיר" באותיות מעוצבות, והוא שאל אם לחברה שלהם קוראים ספיר.
היא חטפה ממנו את הכרטיס, והוא אמר לה שלא יתחרה בהם.
הוא עבר להסתכל בחשבון של מלון הרמוני וראה 35 דולר על ארוחת בוקר שהם כמעט לא אכלו.
הוא הציע לה לשלם, והיא לא הסכימה.
הוא הציע חצי, והיא ענתה שגם זה מיותר במצב שלה.
הוא אמר שדווקא במצבה זה חשוב לו, משום שהיא מוקפת באנשים מוצלחים ועשירים.
היא ענתה שאולי הם עשירים, אבל יש בו יותר ממה שיש בהם.
היא הסבירה שאינטליגנציה מדליקה אותה, ועושר לא עושה לה כלום.
לדבריה, כדי לעשות כסף לא צריך להיות חכם גדול.
עמי עבר לדבר על עולם האקדמיה, הבהיר לתמי שגם באקדמיה הדברים אינם כפי שהם נראים, ואמר לה שחבל שתיכנס למירוץ העכברים הזה, אבל היא ענתה לו בקול קשה שהיא יודעת להסתדר.
הם המשיכו להיפגש, בילו בדירתה, יצאו לבתי קפה נידחים, ונסעו לטיולים בג'יפ שלה או במכונית שקנה, פורד פיאסטה מהשכרה.
הוא סיפר לה על ילדותו בבת ים ועל לימודיו, והיא סיפרה לו על ילדות בסביון, לימודי תיכון בקולג' באנגליה, שירות צבאי כקצינה במפקדת חיל הים בחיפה, וקריירה עסקית מרשימה.
על חלק משאלותיו ענתה מייד, אבל עניינים אחרים נותרו בלתי ברורים.
עמי ייחס זאת למיעוט ידיעותיו על חיי עשירים.
תמי לא חשדה בדבר, משום שהייתה שקועה בלימודי הדוקטורט שלה וחילקה איתו את שעות הטיפול בהילה כמו תורנות שמירה בצבא.
היא חזרה למידותיה לפני הלידה, יזמה ארוחות משותפות והנהיגה שגרה חדשה של חיי מין פעם או פעמיים בשבוע, לפני שהלכו לישון.
בכיתה ליוותה שרי את עמי במבטה האוהד, בניגוד לאריאל שהגיע לכל השיעורים, ותמיד ישב בכיסא השלישי בשורה הראשונה, כמו שרטון אפל של משטמה לפי הספר.
בתחילת השיעור האחרון של הסמסטר השתבש משהו.
אריאל עבר לשורה שבה ישבה שרי, והתיישב לידה.
פניו זרחו, ופני שרי היו חיוורים וחמורי סבר.
בסוף השיעור היא עברה ליד עמי בפנים קפואות, והם נפגשו במגרש החניה ליד הפקולטה לרפואת שיניים.
היא לא איפשרה לו לנשק אותה, אמרה שהגישה במזכירות את העבודה שהייתה צריכה להגיש, והוא חייך מול פנים זרות.
עמי שאל מה קרה, והיא ענתה שיש לה בעיות עסקיות.
הוא שאל אם זה קשור לאריאל, והיא הכחישה.
הם קבעו להיפגש בעוד יומיים בשש בערב, ועמי שאל שוב מה הבעיה.
היא ענתה שהיא מקווה שעד מחרתיים זה יסתדר, ועמי לא היה מסוגל לחזור הביתה.
הוא נסע לאורך הקמפוס, וראה את אדווה יושבת בתחנת אוטובוס.
הוא עצר לידה, אמר לה שבתשע בערב אין יותר אוטובוסים, והסיע אותה לרחוב בלפור בתל אביב, כפי שאמרה לו.
הוא פתח בשיחה במהלך הנסיעה, והיא אמרה לו ששיעוריו מאוד מיוחדים.
היא סיפרה שהיא עובדת במשרד נסיעות, ואיננה חושבת להתחתן משום שהיא עוברת התנסות מאוד מיוחדת, ואיננה יודעת מה היא חושבת על זה.
עמי הביא אותה עד הבית, ואישה הסתכלה בהם מחלון בקומת קרקע.
כשעמי חזר למכוניתו, הוא גילה שאדווה שכחה בה את ארנקה עם תעודת הזהות שלה, תעודת סטודנט וכרטיס אשראי.
עמי חזר לביתה עם הארנק, ושמע את האישה בדירה אומרת לאדווה: "עמיצור הוא חרא קטן, לא ג'נטלמן".
לקח לעמי זמן לזהות את הקול.
הוא יצא החוצה, וראה את טללית מציתה סיגריה ופותחת את החלון.
דרך החלון הפתוח שמע עמי את דברי טללית שתצטרך לחפש עבודה חדשה אם תדע האוניברסיטה שאדווה גרה איתה.
אדווה ענתה שאין שום כלל האוסר עליהן לגור יחד, וטללית ענתה שהאוניברסיטה חוששת שהיא תמסור לאדווה שאלוני בחינות.
עמי לא הבין את הקרבה ביניהן, וגם אדווה ענתה שהחוק אינו מתכוון לקרבה כמו שלהן.
טללית כעסה שוב, אמרה לאדווה שלא תתן להם לקחת ממנה את אדווה, ואסרה עליה לדבר איתו.
אדווה ענתה לה שהיא שתלטנית כמו נהג משאית אלים.
עמי חזר לחדר המדרגות, כתב פתק בכתב נשי, חתם משהו בין "נועה" ל"אורנה", שם את הארנק בתיבת הדואר של טללית, שהיה כתוב עליה גם אדווה, ואת הפתק תחב תחת שלט על הדלת שהיה כתוב עליו "אפרים ולובה גליק".
כעבור יומיים חזר עמי למגרש החניה של הפקולטה לרפואת שיניים, חיפש ג'יפ לבן ולא מצא, וחנה ליד גדר הבור של יאנוביצי.
לפי הספר, רוחו הייתה קצרה, הוא החל לסדר את הרכב, אסף הר של ממחטות נייר ועוד חפצים כמו שקית במבה של הילה ועט ישן, והשליך אותם החוצה.
אחר כך יצא והתרוקן אל יסודות הבניין.
שרי איחרה בעשר דקות, ונסעה בצורה תזזיתית.
הוא נכנס לג'יפ, והיא נשארה עם ידיה על ההגה כשפיה קפוץ.
הוא שאל אותה אם זה כל כך גרוע, והיא ענתה "כן".
הוא אמר שזה לא קשור לעסקיה, והיא הודתה בכך.
הוא שאל אם זה קשור בבריאות, והיא ענתה בשלילה.
הוא ביקש ממנה לומר לו במה מדובר, והיא ענתה שמישהו לוחץ עליה לעשות משהו רע, שיזיק לאדם שהיא אוהבת.
הוא שאל "לאביך?" והיא ענתה "לא משנה".
אחר כך הבהירה שאם לא תמלא את דרישתו, הוא יגרום לכך שחייה ייהרסו.
כל מה שהשיגה וכל תוכניותיה לעתיד – ילכו לאיבוד.
שרי הוסיפה ואמרה שבכל אולטימטום יש אפשרות שלישית, אבל היא מחייבת נסיעה.
עמי שאל אותה מה עם הבחינות, והיא ענתה שיש לה רק שתיים.
היא יכולה לגשת למועד ב' או לחזור על הקורסים כשהכול יירגע.
היא אמרה שתתקשר אליו לפעמים לאוניברסיטה, והוא אמר לה שהקו שלו שייך גם לזראי.
היא ענתה שתדע מה להגיד.
הוא שאל אותה למה המסתורין, והיא ענתה: "אמרתי לך שהחיים שלי מסובכים".
היא ביקשה ממנו לנשק אותה ולגעת בה, הם סיימו באקט מיני ונפרדו.
בישיבת המורים סיכמה שפרה את הסמסטר והודיעה על מועמדותה לתפקיד הדקאן.
עמי הרהר בשרי, וכשיצא למסדרון ראה את אריאל, ששאל אותו למה הוא ברשימה על לוח המודעות אף על פי שהגיש עבודה.
עמי לא ענה, ואריאל הוציא מתיקו מעטפה חומה.
הוא נופף בה ואמר לעמי: "יש לי עליך הכול".
מי שלוחץ על שרי הוא אריאל, ולא תעזור לשרי שום הכחשה.
האדם שהיא נדרשת לעולל לו משהו רע, הוא עמי עצמו.
עמי התפרץ על אריאל במסדרון, אמר לו שיחזיר אותו לגודל הטבעי, אבל זראי אחז בזרועו, גרר אותו אל חדרם ונתן לו לשתות משהו שהימם אותו והותיר אותו מרחף.
עמי יצא לרוץ, ראה את אריאל, ראה את טללית ליד מכונית הסובארו הישנה שלה, וראה גם את פנסי מכוניתה של שפרה.
כשהגיע לפקולטה לרפואה, פגה השפעת המשקה והוא צנח על ספסל, מסוחרר.
ביום הראשון של חופשת הסמסטר בשבע בבוקר עמדו הפועלים לצקת בטון לתבניות בבור של יאנוביצי, אבל אחד הפועלים הבחין בגופת אריאל בתוך אחת התבניות.
בצהריים הגיעו חוקרי משטרה בבגדים אזרחיים אל שפרה, והיא נראתה מבוהלת.
אחרי הצהריים אמרה טללית לכולם ששפרה הרוסה ונסעה הביתה.
למחרת היום שככה המהומה בבית הספר, פרט לטללית, ואל אריאל לא התייחסו.
הוא היה בחור מוזר, ובחורים מוזרים מסוגלים לכול, אפילו להירדם בלילה קר בין יסודות בניין על שם אביהם, ולקפוא שם למוות.
אחרי יומיים כתבו העיתונים על מעצר חשוד בהריגתו, ובמהדורת הצהריים של רשת ב' נאמר שמו – דוקטור עמיצור פלדמן.
פניגשטיין חקר את עמי וביקש ממנו לספר לו שוב על המסלול שהוא רץ, שאל אותו מה שתה, מי נתן לו לשתות, קבע שהיה שיכור, ושאל אם ייתכן שהיה במגרש החניה של רפואת השיניים.
אחר כך שאל אותו למה התכוון כשאמר לאריאל שיחזיר אותו לגודל הטבעי.
פניגשטיין שאל מה היה במעטפה שאריאל נופף בה, ועמי ענה שאינו זוכר שהייתה מעטפה.
פניגשטיין שאל מה הכוונה במילים: "יש לי הכול עליך" ועמי ענה שאריאל סתם רצה להפחיד אותו.
פניגשטיין עצר את עמי ואמר לו שהוא מחכה לתוצאות המעבדה.
בעת מעצרו הרהר עמי באפשרות ששרי הרגה את אריאל, כשהוא קושר זאת עם האפשרות השלישית שאמרה שרי בג'יפ.
אחרי ליל המעצר, המתין פניגשטיין לעמי וחקר אותו על הממצאים שקיבל מהמעבדה.
פניגשטיין הראה לו צילומים של צמיגי מכוניתו ליד הבור, צילומים של עקבות נעליו, ותצהיר מיקרוביולוג שבדק את ממחטות הנייר ליד הבור ומצא שהחומר בהן זהה ב-98 אחוז לחומר על שפת כוס שעמי שתה ממנה בעת חקירתו.
פניגשטיין שאל מדוע מובילות עקבות עמי אל הבור, ועמי ענה שהשתין שם.
על השאלה מדוע לא התלונן על שריפת מכוניתו, ענה שתלונה לא תחזיר אותה.
פניגשטיין הוציא מסמך שהתגלה בתיק הבחור, ועמי שאל מהו מסמך זה.
פניגשטיין ענה שזה תצהיר מוכן לחתימה בפני עורך דין, שבו מפרטת בחורה כי עמי קיים איתה יחסי מין באוניברסיטה ובמקומות אחרים, בהבטחה שייתן לה ציון גבוה בעבודת M.A.
עמי שאל את פניגשטיין איך קוראים לבחורה, והוא ענה שאין שם ואין חתימה על התצהיר.
עמי טען שזה תרגיל, אבל פניגשטיין ציין את התאריכים בתצהיר, שהיו מדויקים כפי שידע עמי.
עמי תהה לעצמו איך ידע אריאל את מועדי הפגישות בינו ובין שרי, ופניגשטיין העלה אותו לדיון מעצר.
הוא ביקש מעצר של שבעה ימים, אבל השופט פסק שלושה ימים, ופניגשטיין לא חזר אליו יותר.
עורך דינו אמר לו שהמשטרה פרסמה מודעה בעיתון וביקשה מהבחורה להתקשר, אבל היא נעלמה.
עמי אמר שלא הייתה שום בחורה, אבל כשחזר הביתה, ידעה תמי שהייתה בחורה, משום שעמי נפגש איתה בכל המקומות שבהם נפגש עם תמי כשהיה נשוי לאשתו הראשונה, וניגן לה בסקסופון לפי התצהיר שהתפרסם בעיתון.
הטלפון צלצל, תמי הרימה ואמרה "הלו".
היא נתנה את הטלפון לעמי שאמר "הלו", אבל השתיקה נמשכה והקו נותק.
תמי אמרה לו שמישהו רוצה לדעת אם חזר הביתה, והלכה להחליף להילה.
הטלפון צלצל שוב ועמי ענה לפני שתמי הגיעה לטלפון.
בצד השני שוב הייתה שתיקה, ועמי אמר שהוא מבין הרבה דברים שלא הבין קודם, ומעריך את התמיכה.
הוא אמר שהוא רוצה להיפגש, והקו ניתק מייד.
עמי חייג כוכבית ארבעים ושתיים, אבל השיחה האחרונה הייתה חסומה.
תמי חזרה מהילה ושאלה: "אתה אוהב אותי?" עמי ענה שכן.
לפי דרישת מוריס יאנוביצי, הושעה עמי מההוראה, אף על פי שלא הוגש נגדו כתב אישום.
שפרה נבחרה כדקאנית, וזראי נעשה ראש בית הספר.
טללית שמחה לעבוד איתו, משום שנתן לה חופש פעולה.
הטלפונים אל עמי נמשכו, והוא ביקש לטלפן לאוניברסיטה.
הוא החל לקבל גם מעטפות אנונימיות בתיבת הדואר שלו באוניברסיטה.
זראי ראה מרחוק את עמי מוציא מעטפה מהתיבה, מסתכל סביב, מוציא פרח מהמעטפה ומריח אותו בעיניים עצומות.
הפרח היה שושן צחור, כמו הפרחים שצמחו במגרש החניה של הפקולטה לרפואת שיניים כשנפרדה ממנו שרי, ואמרה לו שזה שושן צחור משום שאהבה פרחים וחשבה ללמוד בוטניקה.
הטלפונים השותקים הלכו ורבו, ועמי מצא מעטפות נוספות בתיבתו.
באחת הייתה קלטת של אלגר, אחרי שאמר בטלפון שהוא שומע ברקע את אנגימה, והנגינה נפסקה מייד.
באחרת היה חטיף גרנולה שאהב.
בשלישית ספר "הנביא" של חליל ג'ובראן עם סימונים בעמודים על אומץ לב.
ברביעית דף מדפסת עם תרגום חובבני של "אם" מאת קיפלינג.
ביום הולדתו ה-38 קיבל מעטפה עם דף מודפס: "ביום ההולדת הבא הכול יהיה יותר טוב".
תנאי שחרורו בערבות אסרו על יצירת קשר עם עדים, אבל הוא התקשר למספר ששרי מסרה לו, והגיע לשירות הודעות.
הוא שאל אם אפשר להשאיר הודעה, ונענה ששרי הפסיקה למשוך הודעות לפני חודש.
הוא נסע לדיזנגוף סנטר, הגיע למגדל המגורים, ראה מדבקה מגורדת לצד מספר הדירה של שרי, ולחץ על כפתור האינטרקום אחרי שהסתכל לצדדים.
לא הייתה תשובה, ועמי לחץ שוב ושוב.
דלת הזכוכית נפתחה, והשוער אמר לו שהדירה להשכרה.
עמי החליט לארוב לשרי ליד התיבה באוניברסיטה, ונכנס לטללית כדי להכין לעצמו כוס תה.
כששמע את תיבתו נוקשת, הניח את הכוס על ארון המגירות של טללית ומיהר החוצה, לקול מחאות טללית.
בתיבה הייתה מעטפה זהה למעטפות הקודמות.
הוא רץ למסדרון, אבל שרי לא נראתה.
הוא חיפש בכיתות ובכניסה לבניין.
כל הסטודנטים היו חוץ משרי.
הוא חזר למעטפה ופתח אותה.
היה בה חטיף גרנולה עם פתק מודפס במחשב: "יום מתוק".
הוא הריח את עטיפת הגרנולה, מנסה לזהות את בושם התפוזים של שרי, אבל היה לה ריח של נייר אלומיניום.
טללית התקרבה אליו במבט חוקר, והוא הסתלק כשהוא שומע את טללית מכניסה מכתבים לתיבות האחרות.
טללית נכנסה לחדרו של עמי, שהיה ריק אחרי שזראי עבר למשרדו החדש.
היא פתחה את מגירת עמי ולא מצאה דבר בין החפצים המוטלים שם.
היא עברה לארון, וראתה את המעטפות מונחות אחת על השנייה, לפי סדר הופעתן.
היא פתחה אותן אחת אחת.
הפרח הנובל והממתקים לא הרשימו אותה, עד שהגיעה לספר של ח'ליל ולתרגום של "אם".
לפי הספר, היא נתקפה חמת זעם ורצתה לרסק את החדר, אבל נזכרה בדברי זראי על כך שנקמה יש להגיש קרה.
שרי שהתה באכסניית עולי הרגל של מסדר הלב הקדוש ב בירושלים.
הנזירות לא קראו עיתונים בעברית, ולא התעניינו בה כל עוד שילמה מדי יום 45 שקלים עבור החדר.
הריחוק הגן עליה, והיא שנאה את אריאל שהפך אותה לגולָה.
היא לא ידעה איך הגיע לתחתית הבור, ולא היה אכפת לה.
לעמי היא התגעגעה עד כדי כאב פיזי, ולעיתים דהרה לתל אביב בג'יפ שלה, הסתובבה במקומות שבהם שוטטו ובילו, אבל תמיד חזרה לאכסניה.
יציאתה מישראל לא הייתה אפשרית, והיא חשבה מה יוציא אותה מהאכסניה.
כשעזבה את תל אביב היו לה חמשת אלפים שקלים, והיא נותרה עם תשע מאות שקל.
היא לא רצתה להיכנס לבנק, והדלות הפחידה אותה.
היא הלכה לדואר המרכזי ברחוב יפו, וקנתה שני טלכרטים במאה שקל.
היא התקשרה לשירות ההודעות ושאלה אם חיפשו אותה.
הדובר ענה שהמשטרה חיפשה, ושאל מתי תשלם שרי 300 שקלים ועוד מע"מ עבור השירות.
היא ענתה שתשלם תוך יום-יומיים דרך המשרד, ושהיא מפסיקה את השירות.
התלבטה אם להתקשר לאביה, והחליטה שלא.
היא הוציאה פתק מתיקה, חייגה את המספר הכתוב בו, הודיעה שהיא חוזרת, והרגישה את השמחה בצד השני, שזכר לה רק את הימים הטובים.
היא אמרה שביטלה את שירות ההודעות, ביקשה כסף, טלפון סלולרי חדש וחדר במלון הילטון בתל אביב.
היא נשאלה על איזה שם היא רוצה, וענתה: "כרגיל, המשרד".
עמי פגש את מאיר במסעדה בבת ים אחרי שעת הסגירה, והמסעדה פינקה את מאיר ואת עמי בארוחת מוח חינם.
מאיר מסר לעמי את כתובת שרי לפי מספר הזהות שנתן לו – שרי דה-לוי, רחוב הגפן 88, קריית ביאליק.
עמי היה בטוח שהכתובת שגויה, אחרי שחיפש אותה בהרצליה פיתוח לפי הכתובת שמסרה באוניברסיטה, אבל מספר ביתה היה בתוך הים.
מאיר הבהיר שמחשב העירייה מחובר ישירות למשרד הפנים ולמשרד הרישוי.
עמי נסע לקריית ביאליק והגיע לבית עם ארבע תיבות דואר, שעל אחת מהן היה כתוב "לוי".
הוא עלה לדלת שכתוב עליה "שושנה ואברהם לוי", ופתחה לו אישה במבטא רוסי, שלא דמתה לשרי.
עמי עמד ללכת, וקול גבר אמר מאחורי האישה: "אתה הדוקטור, נכון?" האיש אמר לעמי שראה אותו בעיתון, עמי חשב שהוא עוד אחד שמתעסק בפרשה, וירד במדרגות.
האיש אמר: "באת כל הדרך עד כאן, ועכשיו אתה בורח?" הוא הוסיף: "אתה מחפש את שרה'לה?" עמי עלה חזרה, שאל אותו אם הוא אברהם לוי, ונענה: "אני אברם לוי".
עמי אמר שהוא מחפש את דה-לוי, אברם ענה: "שרה'לה שינתה לדה-לוי" ועמי התקשה להאמין.
הוא שאל איך אברם קשור אליה, ונענה: "אני האבא".
עמי נכנס אחרי אברם, וראה על קיר ההול תמונת גברים בקסדות מקריית הפלדה, עם הקדשה: "לחברנו אברהם לוי".
בחדר השינה של אברם הייתה תמונת אישה על הקיר עם העיניים של שרי.
אברם נעמד לידו ואמר שזאת אמא של שרה'לה, שמתה לפני שנים רבות.
הם התיישבו בסלון, ועמי שאל מדוע שינתה שרי את שמה.
אברם ענה שהבוס שלה אמר שזה טוב לעסקים.
עמי שאל איזה בוס, ואברם ענה: "בחברה שהיא עובדת.
הוא כמו אבא שני שלה, נותן לה משכורת טובה, אוטו, דירה".
עמי שאל מה הטלפון של שרי, ואברם לא ידע.
שאל איפה המשרד, וגם זאת אברם לא ידע.
הם עברו לדבר על שרי, ואברם אמר שהיא תמיד עצובה, ללא חברים.
כשהיא באה אליו, היא ישנה כל השבת ונחה מהחיים שיש לה שם.
עמי שאל אם אף פעם לא היה לה חבר, ואברם ענה שבשנה הראשונה באוניברסיטה הביאה מישהו שלמד איתה, ואביו היה סוחר גדול בבורסת היהלומים.
זה נפסק, והיא התחילה לבוא לבד.
פעם אחת הגיע מישהו שלא רצתה, שעקב אחריה במונית מתל אביב, בלי שאמרה לו את הכתובת.
היא הסתגרה בוכה בחדר, וההוא ישב שעתיים במונית עד שנסע.
אברם סיפר ששרי קנתה לו את הטלוויזיה הענקית בסלון, קנתה מזגן, וסידרה לו את העוזרת הרוסית.
עם אברם נכנס עמי לחדר של שרי, וראה בו לצד ספרי פילוסופיה ספר "תולדות הרנסאנס באיטליה" מאת בורקהרדט.
בעמוד הראשון נכתב בכתב ילדותי: "שרי דה-לוי, בית ספר גורדון".
עמי שאל איפה למדה, ונענה: "כאן בבן צבי ואחר כך בגימנסיה גורדון".
אברם ראה את אכזבת עמי, אמר ששרי הצטיינה בלימודיה, נלקחה לחיל הים ונעשתה קצינה.
כשעמי יצא, הוא ראה על הקיר במטבח לוח שנה עם צילום גדול של נוף הררי מושלג וכיתוב "יאנוטרייד".
על הלוח היו כתובים סניפים באירופה ובאפריקה הצרפתית, אך לא בישראל.
עמי שאל את אברם מאין הלוח, ונענה ששרי הביאה אותו.
עמי שאל אם זו החברה ששרי עובדת בה, ואברם ענה שיכול להיות.
היא הביאה לוח כזה כל שנה.
עמי הרהר באפשרות ששרי עבדה עבור מוריס יאנוביצי.
הוא נכנס לשירותים בחדר האמבטיה, והבחין במעיל רטוב תלוי על הקיר.
בכיס המעיל נותרו כרטיס רכבת מתל אביב, תלוש קופה רושמת ממינימרקט ברחוב בן-יהודה 177 בתל אביב עם תאריך היום הקודם, ורשימת מצרכים בכתב ידה של שרי.
גם כרטיס הרכבת של אברם היה מהיום הקודם עם שעת יציאה 20:00. עמי דמיין את אברם קונה מצרכים לשרי, והיה בטוח שדירת שרי החדשה נמצאת ליד המינימרקט בבן-יהודה.
עמי חיפש את הג'יפ של שרי באזור בן-יהודה, נורדאו, ירמיהו ורחוב הירקון, אבל לא מצא אותו.
הוא נזכר בתווית על השמשה הקדמית, מעל תו האוניברסיטה, ולא היה בטוח אם היא של מלון הילטון או של מלון גדול אחר.
הוא הרהר בנעלי העקב המהודרות של שרי מאחורי כיסאה, שלא יכלה לנהוג בהן, והחליפה לנעליים שטוחות.
הוא נכנס לחניון הילטון, וראה רק ג'יפ לבן אחד, ללא תו האוניברסיטה וללא נעליים מאחור.
מהחניון עלה ללובי המלון, ושאל את פקיד הקבלה איפה החדר של חברת ספיר.
הפקיד ענה שאין שם כזה במחשב, והפנה את עמי לעמנואל השוער.
עמי שאל את עמנואל אם הוא מכיר את האורחים הקבועים, ועמנואל ענה בחיוב.
עמי תיאר לו את שרי, הוא ענה שהוא מכיר אותה, ויכול לתת לעמי את כתובת המשרד שנמצא קרוב או את מספר החדר.
עמי ביקש את החדר, נתן לעמנואל חמישים שקל, ועמנואל אמר לו לבוא מחר בצהריים עם עוד חמישים שקל.
עמי שאל למה מחר ולא היום, ועמנואל ענה שזה הזמן שהיא בחדר.
למחרת חזר עמי, נתן לעמנואל עוד חמישים שקל, ועמנואל אמר 753. עמי הגיע לחדר, ונקש בדלת.
הוא שמע קול מנומנם שואל מי זה, וענה "עמי".
הדלת נפתחה ושרי עמדה בפתח.
היא הייתה יותר יפה ממה שזכר.
היא משכה אותו פנימה, הם עשו אהבה והוא נרדם.
שואב האבק במסדרון העיר אותו, ושרי אמרה שהמלון תמיד שואב בשעה זו.
הוא ראה על הכורסה שמלת ערב שחורה, שרשרת פנינים וזוג נעלי עקב דקות, ושרי אמרה לו שהיא צריכה לצאת בשמונה.
הוא שאל אם היא יכולה לבטל, והיא ענתה שלא.
הוא ראה בעיניה דמעות, ושאל אם היא עצובה בגלל הפגישה.
היא ענתה שכן, והוא אמר שיתקשר לחדר בלילה.
היא ביקשה שלא יתקשר, כי לא תהיה בחדר.
הוא שאל אם תהיה במשרד ממול, והיא שאלה איך הוא יודע על המשרד.
הוא ענה שהגיע הזמן שתגיד לו במה היא עוסקת בדיוק, יש לו זמן, וגם לה יש עוד שעתיים.
היא אמרה שזה סיפור רע, והוא לא ירצה אותה אחר כך.
היא התעטפה בחלוק והדליקה סיגריה.
עמי שאל אם היא מעשנת, היא ענתה שהיא עצבנית מאוד, ושאלה איפה להתחיל.
עמי שאל למה לא תהיה כאן בלילה, והיא ענתה שהיא אף פעם לא עובדת במקום שבו היא ישנה.
עמי אמר: "רוב האנשים אינם ישנים במקום שבו הם עובדים", והיא שאלה איך אינו תופס עם כל שכלו.
עמי השיב שהוא יודע שגדלה בקריית ביאליק, אביה אינו הטייקון שתיארה, והייתה בעיה בינה ובין אריאל.
שרי ענתה שהייתה בעיה עם אריאל משום שהתאהב בה.
עמי שאל אם היא סירבה לו, והיא ענתה שלא.
הוא שאל למה לא סירבה, והיא ענתה ששילם.
הוא הוסיף גם מתנות, כמו תו החניה באוניברסיטה שקיבל אביו כתורם-על.
הוא שאל אם שכבה איתו, והיא ענתה שגם עם אחרים.
הוא שאל מי, והיא ענתה: "אנשי עסקים מחו"ל שהמשרד שלח".
עמי אמר שזו עבודה איומה.
שרי ענתה שאי אפשר להתקיים משכר סטודנט של 20 שקל לשעה, מלצרות או טלמרקטינג, ועוני מפחיד אותה.
הם עברו לדבר על עצמם, שרי אמרה מה מצאה בו, ותפסה שהיא מסוגלת לחיות בשני עולמות, אבל עמי לא חדל לחשוב על הגברים הנעוצים בתוכה ומנשקים את פניה.
הוא הרהר אם גם פגישתם הראשונה במעלית עם הילה הייתה אחרי ליל עבודה, ובושם התפוזים שלה התחלף במוחו לחומר חיטוי.
הם עברו לדבר על אריאל, והיא אמרה שאריאל הכיר את כל המשרדים ואת כל הטלפונים במודעות.
הוא היה משאיר לה טיפים גדולים, אבל אחרי שראה אותה באוניברסיטה, רצה אותה בלי לשלם.
כשנוצר הקשר בינה ובין עמי, התחרפן אריאל, רץ אחריה עם התצהיר שלו וניסה להחתים אותה.
היא אמרה לעמי שלא התקשרה אליו ולא כתבה לו.
הוא שאל אם לא התקשרה אפילו פעם אחת ואם לא השאירה שום דבר בתיבת הדואר.
שרי אמרה לעמי שאהבה אמיתית איננה מסתיימת כך, ואפשר לומר שהוא סיים כעת את הקורס "מבוא לאהבה" שיש בו קסם, התאהבות ומשיכה מטורפת.
כעת הוא צריך להחליט אם הוא יכול להתמודד עם האהבה עצמה, שבה צריך המושא למצוא חן בעיניו גם כשאינו מושלם, לא תמיד מקסים, ולעיתים יש פינות מגעילות.
עמי ענה שזו איננה פינה נידחת בחייה, והיא הציעה להפסיק את עבודתה כאן ועכשיו.
עמי ענה שתמיד יישאר העבר, וראה בעיניה את תחושת ההשפלה שלה.
הם עברו לדבר על החיים באקדמיה מול חייה, ולסיום היא שאלה אם הם ייפגשו מחר.
הוא ענה שהוא צריך לחשוב.
היא נכנסה למקלחת כדי ללבוש את שמלת הערב, נעלה את הדלת, הוא שמע אותה בוכה, רצה להיכנס כדי לחבק אותה, אבל שוב נזכר באריאל ובאחרים, ויצא.
ברחוב נגע בגבו פניגשטיין, אחרי שטללית סיפרה לו על סיורי עמי באזור.
הוא אמר לעמי שהתקשרה למשטרה בחורה, ביקשה לדבר עם אחראי החקירה על אריאל יאנוביצי, ואמרה שנעשה עוול גדול לדוקטור פלדמן, ושגם היא אשמה.
עמי היה בטוח שזו לא שרי, משום שאיננה האדם שיתקשר בבכי למשטרה, ואם כן – הייתה אומרת לו היום.
הוא שאל מאין בוצעה השיחה, ופניגשטיין ענה: "מטלפון ציבורי ליד בית הכנסת באלנבי".
עמי הרהר אם מי שטלפנה למשטרה היא מי שטלפנה אליו והשאירה את המעטפות האנונימיות, או שאולי זו הייתה תמי.
אחר כך שוב קיבל טלפון כשהיה בחדרו באוניברסיטה, ובצד השני נשמע בכי, שלא היה של תמי.
הוא אמר: "אני מוכרח לדבר איתך", וקול הבכי גבר.
הוא אמר שהוא לבד בחדר, והיא יכולה להגיע.
היא אמרה "טוב" בקול בוכים וניתקה.
לאחר מכן שמע נקישה על הדלת.
הוא פתח אותה וחשב שזו טעות.
הוא רצה לומר שזראי אינו בחדר כבר כמה שבועות, אבל עיני אדווה האדומות הסגירו אותה.
אדווה הקריאה לעמי ממחברת שכתבה טללית על היום שבו מת אריאל.
טללית ראתה וכתבה הכל, ואדווה אמרה שיש עוד מחברות של טללית המנקות את עמי מאשמה.
אדווה אמרה שטללית כותבת יומנים מגיל חמש עשרה, ויש לה שני ארונות עם מחברות.
טללית סירבה שאדווה תכתוב לעמי בעילום שם.
טללית גם הייתה בטוחה שכל אחד רוצה להשכיב את אדווה, ובלשה אחריה בהפסקות באוניברסיטה.
אדווה אמרה לעמי שהתקשרה אליו, ודיבוריו עשו לה טוב.
היא שמה לו בתיבה דברים שיעודדו אותו, בלי שיזהו אותה.
טללית גילתה את הטלפונים בפירוט השיחות של בזק, אמרה לאדווה שעמי צוחק עם טללית על המעטפות, ותיארה לאדווה את כל מה שהיה בהן.
עמי שאל את אדווה על השושן הצחור, והיא ענתה שהאוניברסיטה מלאה בפרחים כאלה.
הברכה ליום ההולדת הייתה לפי התאריך שמופיע באתר האינטרנט של הפקולטה.
עטיפה ריקה של גרנולה הייתה במכונית כשעמי הסיע את אדווה, והיא גם זיהתה אותו בפתק שהשאיר עם ארנקה.
עמי ביקש מאדווה להשאיר אצלו את המחברת, והיא הסכימה.
באוניברסיטה נערך טקס מלגות לזכר אריאל יאנוביצי, ומוריס היה אורח הכבוד של הטקס.
עמי טלפן לפניגשטיין, אמר שהבחורה התקשרה, ביקש ממנו להגיע לאוניברסיטה, וקבע איתו בקפטריה בסיום הטקס, כשהוא לוקח לשם את אדווה.
כל הסגל היה בקפטריה אחרי סיום הטקס, והפגין מורת רוח כשעבר עמי ביניהם.
יאנוביצי הסתכל אל עמי בכעס, ועמי דפדף במחברת כשהוא אומר בצרפתית שכדאי לו לשמוע מה כתוב בה.
טללית הסתערה על עמי, אבל עמי הרים למעלה את ידו עם המחברת.
טללית אמרה שהיא רוצה להגיש תלונה על גניבת המחברת שלה, ופניגשטיין אמר מאחור: "בינתיים המחברת נשארת אצלי כמוצג".
שפרה ישבה על ספה בחדרה עם דויד פרנקל, אחרי שיאנוביצי נסע למלון להירגע, והוא אמר לה שהיא צריכה עורך דין.
זראי נכנס ושאל איך היא מרגישה.
היא שאלה איפה השוטר, וזראי ענה שהוא יושב וקורא את המחברת בחוץ.
שפרה הסבירה שמוריס יאנוביצי בדק כמה אריאל עולה לו.
אם עמי היה יותר גמיש, פרויקט אריאל היה מסתדר.
אחרי מחיקת הציון, לא הצליחה שפרה לסדר מלגה נוספת לאריאל, משום שסידרה לו את כל המלגות האחרות, ומלגה אחרונה זו הייתה על ידע.
כשלא קיבל אריאל את המלגה, הוא איים לספר ששפרה מסרה לו שאלוני בחינות, וגם העבודה לעמי לא נכתבה על ידי אריאל.
שפרה ארגנה שסטודנט יכתוב אותה.
שפרה אמרה שאריאל איים גם קודם, אך הפעם נראה נואש במיוחד, והיא הייתה לפני בחירות לדקאן.
כשנכנסה למכוניתה, שאל אותה אריאל אם יש לה תשובה, הראה לה נייר ואמר שהוא מתכוון להחתים מישהי כדי להרוס את עמי.
אחר כך ביקש אריאל משפרה להאיר לו בפנסים את היציאה מהאוניברסיטה לתחנת האוטובוס, אבל נפל לבור דרך פרצה בגדר, משום שנגע בגדר כשהלך לכל אורכה.
כשנפל, נשארה שפרה במכוניתה ולא עשתה דבר.
כשדיברה שפרה, דפק פניגשטיין שוב ושוב על הדלת, שנעל זראי.
כשסיימה, אמרה: "תכניסו את השוטר".
כל מחברות טללית הוחרמו על ידי המשטרה, עמי הוחזר לעבודתו, שפרה נשארה בביתה לפי הסדר שהושג, וזראי מילא את מקומה.
עמי יצא לנגן בסקסופון בכיכר האוניברסיטה.
הוא ניגן שוב את בודי אנד סול, מטבעות נערמו בתיבת הסקסופון, עמי החזיר את הכלי, סגר את התיבה וחזר לקמפוס.
קבוצת נערות הלכה מולו, והוא הודה בליבו שחיפש ביניהן את שרי.
אריאנה מלמד כתבה על "מבוא לאהבה" שהוא ספר טיסה מצוין, ואי אפשר להניחו גם כשמהדקים את החגורות, אבל היא מצפה ליותר בספר הבא של ז'קונט.
על עמי כתבה מלמד שהוא מרצה לפילוסופיה, אצן וסקסופוניסט חובב, שהיה רוצה לחזור לספסל הלימודים בגילמן, לשמוע את "מבוא לאהבה" ולהבין איך התפרקו חייו במהירות מסחררת כזו.
היא הסבירה שיום טרוד בחייו הפך לסיוט מורכב של רצח ובגידה בכמה מישורים.
אומנם הייתה רק גווייה אחת, אך סביב גווייה זו השתרעו ענייני כבוד וזהות, סודות ושקרים, ואפסותם של מי שרוצים יותר מדי ואינם מוצאים חמלה מספקת לזולת, אפילו במחיר של הרס חייהם.
מלמד מציינת את ההיפר-ריאליזם של הספר, שגרם לז'קונט להדגיש בסופו כי כל הדמויות בדויות.
באתר סימניה כתבה קוראת ב-2015 שהספר מעט אנכרוניסטי, והקשר של עמי עם הסטודנטית נחשב היום להטרדה מינית.
היא השוותה את "מבוא לאהבה" ל"סטונר", וקבעה שהספרים שונים.
שרמן כתבה שם שחיפשה אהבה וקיבלה ספר מתח.
לדבריה, לא ניצל הספר את הפוטנציאל שלו, והסתיים מהר מדי.
מבואות ערד הוא גוש התיישבות עתידי במזרח מטרופולין באר שבע, בבקעת ערד, ממערב לעיר ערד, בשטחים הסובבים את כבישים 31 ו-80 בין העיר כסיף העתידית לקו הירוק.
יישובי הגוש המתוכננים: שלהבית, עירית, מרווה, צבר וחבצלת הנגב.
היישובים כולם נקראים על שם צמחים הנושאים שמות זהים.
שלושה מהם יהיו יישובים קהילתיים, ואחד, צבר, יהיה קיבוץ של התנועה הקיבוצית.
היישוב מרווה ייוועד לבדואים, והוא יתפרש על שטח השווה בגודלו לשטח שאר היישובים יחד.
ביישוב יוקמו 1,000 יחידות דיור ב-1,635 דונם, ולו צפי אוכלוסייה של 5,000 תושבים.
ארבעת היישובים האחרים ייוועדו ליהודים, וכל אחד מהם יכיל 500 יחידות דיור על תחום של כ-500 דונם וצפי אוכלוסייה של 1,800 תושבים.
מהדיונים בוועדה המחוזית לתכנון ולבנייה עולה כי הוקצו קרוב ל-6,000 דונם לחקלאות בגוש.
כיום, שטח הגוש הוא שטח גלילי.
הגוש נמצא בסמיכות לתל ערד ולחבל יתיר.
התוכנית הועלתה לראשונה ב-2011 ביוזמת משרד ראש הממשלה, החטיבה להתיישבות של ההסתדרות הציונית ומשרד הבינוי והשיכון.
בהכנת תזכיר התוכנית השתתף נחום דונסקי, שהיה שותף בתוכנית אב למטרופולין באר שבע, בתוכנית להקמת גוש התיישבות חדש לשיקום מפוני חבל עזה שלא יצאה לפועל, ותוכנית אב מנחה להסדרת הכפרים בלתי מוכרים בנגב.
ב-30 בנובמבר 2011 הוחלט בהחלטת ממשלה מס' 3782 ליזום את הקמת הגוש, שיהיה בעל אופי כפרי קהילתי באזור.
בשנת 2014 המליצה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה על הקמת יישובים חדשים בחלק המזרחי של מבואות ערד, בין כביש 80 לכביש 31.
הגוש קודם בעיקר בתקופת ממשלת ישראל השלושים ושש, שכיהנה בשנים 2021 ו-2022, על ידי שרת הפנים איילת שקד, למרות התנגדות עיקשת של החברה להגנת הטבע.
ראש הממשלה נפתלי בנט אמר שההתיישבות החדשה בנגב נועדה לחזק את המשילות הישראלית בנגב, שללא יישובים אלה יישאר כ"מערב פרוע".
התוכנית להקמת הגוש נכללה במסגרת תוכניתה של אותה ממשלה להקמת מספר גדול של יישובים בנגב, ביניהם 12 יישובים יהודיים נוספים המטרופולין באר שבע: חמישה בגוש זה, חמישה לאורך כביש 25, מבאר שבע לדימונה, ושניים בחבל מיתרים: יתיר ודרור.
באזור בו מתוכנן גוש ההתיישבות יושבת כיום בעיקר באופן בלתי חוקי הפזורה הבדואית.
היישובים המוסדרים באזור הם מכחול, כוחלה ודריג'את, וסביבם קיימת בנייה בדואית בלתי חוקית רבה, המיועדת להריסה לטובת בניית הגוש.
הגוש נמצא בבקעת ערד, בסמיכות לתל ערד ולחבל יתיר.
מבוא לאושר הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 2023 בכיכובם של אלי קמפר ולוק גריימס.
זהו עיבוד לרומן משנת 2015 באותו שם של הסופרת קתרין סנטר .
הרומן עובד למסך ובוים על ידי הבמאית ויקי וייט.
לאחר גירושין, הלן (אלי קמפר) מזמינה קורס הישרדות בשביל האפלצ'ים שם היא פוגשת את ג'ייק (לוק גריימס), חבר של אחיה הצעיר דאנקן.
הסרט משודר בנטפליקס החל מ-27 ביולי 2023.
הלן הגרושה מזמינה קורס הישרדות לשביל האפלצ'ים למתחילים.
בזמן שהיא מחפשת את אחיה דאנקן על מנת לתת לו המפתחות של ביתה, היא רואה את חברו של אחיה ג'ייק.
הגרוש של הלן, מייק, שולח לה הודעה ומזכיר לה כי זה היה אמור להיות יום הנישואים השישי שלהם מה שמוביל לפלאשבק מהחתונה בו היא נזכרת שגם ג'ייק וגם דאנקן שהיו בחתונה לא אהבו את מייק.
בדרך למסע הלן נפגשת עם ג'יג'י (בליית' דאנר), הסבתא שגידלה אותה ואת אחיה.
למחרת היא מגיעה למוטל בקונטיקט.
בבוקר מדריך הטיולים הצעיר בקט (בן קוק) מסביר את התוכנית לטיול.
כשהמטיילים מציגים את עצמם, הלן בת ה-40 מגלה שהיא אחת המשתתפים המבוגרים בטיול ואז היא רואה את ג'ייק, החבר של אחיה.
היא משוחחת עם ג'ייק בניסיון לשכנעו לעזוב אך כיוון שהוא מסרב הלן מציעה להם לא ליצור אינטראקציה ולשמור על הקשר שלהם חשאי.
זמן קצר לאחר שהאוטובוס מוריד את הקבוצה בנקודת ההתחלה של הטיול הלן נפצעת ברגלה.
ג'ייק, רופא ואיש רפואת שטח, חובש את הפצע שלה ומברך אותה על גירושיה.
זמן קצר לאחר מכן, הלן זוכה לנזיפה על כך שהיא דורכת על בול עץ, אחד מתוך כללים רבים שהם היו צריכים לשנן.
חברתה לאוהל של הלן, וינדי, מתלהבת מג'ייק, אבל להלן הוא נראה ילדותי.
למחרת בבוקר, הלן מבקשת מג'ייק עזרה עם שלפוחיות מכיוון שיש לה נעליים לא טובות.
וינדי מנסה לקדם חשיבה חיובית.
כולם לומדים להכיר אחד את השני.
אחד המטיילים יו (ניקו סנטוס) משתף שהוא שאף להיות שחקן אבל עכשיו מוכר ביטוח.
כשהם לאחר מכן לבד, הלן מתעמתת עם ג'ייק על הבהייה והריחוף שלו.
הוא עונה שהוא פשוט חושש שהיא תחזור למייק, מכיוון שהוא לא מספיק טוב בשבילה.
לאחר טיול של עשרה ימים, בקט מזמין אותם לטייל במסלול קצר בו הם מתחלקים לקבוצות לפי מהירות.
בקבוצת הטיולים של הלן, הם מרכלים על ג'ייק ווינדי, כאשר מוזכרת נשיקה ביניהם.
בזמן שכולם בודקים את המפה, יו שובר את רגלו, בעוד מייסון קופא, הלן דואגת לעזרה.
הלן משיגה את הקבוצה המובילה לאחר רדת הלילה, אז הם מחליטים ללכת למצוא אותם עם עלות השחר.
כשהיא חולקת אוהל עם ג'ייק, היא מספרת לו על אחיה האמצעי נתן.
נתן טבע כשהלן הייתה בת שש והיא הרגישה אחראית עליו.
המשפחה התפרקה, כשאביהם, ואז אמם, עזבו אותם.
שניהם מקנאים: ג'ייק בגלל שהיא עונה כל הזמן להודעות של מייק והלן בגלל הנשיקה שלו עם וינדי, למרות שזה היה במהלך משחק של אמת או חובה.
מוקדם בבוקר, הם נושאים את יו על אלונקה מאולתרת לאמבולנס אשר ממתין במרחק של חמישה קילומטרים משם.
למחרת עם רדת החושך הלן מחפשת את ג'ייק, שנעדר.
כשהיא מוצאת אותו הוא אסיר תודה, הוא מחבק אותה ואז מסביר שהוא ירש מחלת עיניים ניוונית (רטיניטיס פיגמנטוזה) ולכן הוא מתעוור בהדרגה.
זה משפיע עליו בעיקר בלילה וזו הסיבה שהוא הפסיק לעסוק ברפואה.
הם כמעט מתנשקים אבל מפריעים להם.
למחרת, בחזרה במלון, הלן מתחמקת מפעילויות הפרידה לאחר שהיא שומעת שלג'ייק יש מישהי שמחכה לו בבית.
כשהיא נוסעת לסבתה, היא יכולה לחשוב רק עליו.
לבסוף קוראת את השיר של פבלו נרודה שג'ייק נתן לה, היא מבינה שיש לו רגשות כלפיה.
כשדנקן מגיע לבית הסבתא, הלן מתנצלת ונשבעת להיות אחות טובה יותר.
הוא מתעקש שהיא תצא איתו ועם הסבתא לחגוג יום הולדת.
ג'ייק מופיע והם לבסוף מתנשקים, לאחר שהוא מתוודה שהוא אוהב אותה במשך שנים.
הסרט מסתיים במונטאז' של בקט הפונה שוב ושוב לקבוצות חדשות רבות של מטיילים, האושר הגדול שלו.
בליית' דאנר בתור ג'יג'י - הסבתא של הלן
בן קוק בתור בקט - המדריך
"מבוא לענרכיזם" הוא מיני-אלבום הבכורה של ענר שפירא, ראפר, מפיק מוזיקלי ולוחם סיירת נח"ל, שנהרג בקרב מיגונית רעים במהלך טבח שבעה באוקטובר.
האלבום, שיצא לאור לאחר מותו, כולל שישה שירים שכתב, הלחין והפיק, ומציגים את כישרונו המוזיקלי ואת השקפת עולמו.
ענר אליקים שפירא (12 במרץ 2001 – 7 באוקטובר 2023) היה לוחם בסיירת הנח"ל, מוזיקאי, ראפר ומפיק מוזיקלי.
ב-7 באוקטובר 2023, במהלך טבח שבעה באוקטובר, השתתף ענר בפסטיבל נובה ליד קיבוץ רעים.
כאשר החלה ההתקפה, הוא הוקפץ על ידי מפקדו לבסיס סופה.
בדרכו, נכנס למיגונית בצומת רעים יחד עם כ-24 אנשים נוספים שנמלטו מההתקפה.
במהלך הקרב, עמד ענר בפתח המיגונית, הדף שבעה רימונים שזרקו המחבלים, עד שהרימון השמיני התפוצץ בידיו והוא נהרג.
במעשה גבורתו הציל את חייהם של עשרה אנשים.
ענר החל לעסוק במוזיקה בשנתיים האחרונות לחייו, כתב, הלחין והפיק שירים רבים באולפן הביתי שבנה.
לאחר מותו, משפחתו וחבריו גילו את היצירות שהשאיר, והחליטו להוציאן לאור כהגשמת חלומו.
הם פנו למפיק המוזיקלי אברי ג'י, שהכיר את ענר, כדי לסייע בהפקת המוזיקה.
המיני-אלבום כולל שישה שירים שענר כתב, הלחין והפיק.
השירים נבחרו על ידי משפחתו וחבריו, ומציגים את עולמו הפנימי ואת השקפת עולמו החברתית.
האלבום מהווה הגשמת חלומו של ענר להשמיע את קולו ולהשפיע על החברה באמצעות המוזיקה.
הסינגל המוביל מתוך האלבום, "שנאת אחים", נכתב על ידי ענר, ולאחר מותו הצטרף אליו שאנן סטריט, סולן להקת הדג נחש, שכתב בית נוסף לשיר.
הקליפ לשיר צולם בירושלים, עיר הולדתו ואהבתו הגדולה של ענר, ומשתתפים בו חבריו, משפחתו וסטריט.
את העטיפה לאלבום עיצבו ענר שפירא, איתמר ליברגל ועדי אמארא.
אוהד ניסים – מאסטרינג (כל הרצועות)
איתמר בריל – הפקה מוזיקלית (4)
אניס נקש – קולות (5)
גלעד וייס – גיטרה פרטלס (1), קופוז (1)
משה שפירא – לחן (2), הפקה מוזיקלית (2)
נתנאל מעוז – לחן (3) והפקה מוזיקלית (6)
שאול עשת – פסנתר (1)
מְבוכים וּדרקונים (מו"ד; באנגלית: D&D; Dungeons & Dragons) הוא משחק התפקידים השולחני הראשון שיצא לאור והפופולרי בעולם.
המשחק מתקיים לרוב בעולם פנטזיה אך יכול להתקיים גם בעולם הזה או בעתיד.
העולם נוצר על ידי מנחה המשחק ובו השחקנים מגלמים דמויות בדיוניות או אמיתיות אם המשחק הוא בעולם הזה.
נכון לשנת 2025, המהדורה הנוכחית של המשחק היא המהדורה החמישית, שזמינה באנגלית ובשפות נוספות אך לא בעברית.
המהדורה האחרונה שיצאה לאור בעברית היא המהדורה הרביעית, ולאחריה יצא המשחק פאת'פיינדר שהתבסס על מבוכים ודרקונים 3.5. כיום קיימת בעברית גרסה מתקדמת, בשם פאת'פיינדר בעולמות פראיים.
המשחק שווק לראשונה על ידי חברת TSR.
החל מ-1997, זכויות היוצרים של המשחק מוחזקות בידי חברת מכשפי החוף.
מקור המשחק הוא במשחקי המיניאטורות או משחקי מלחמה.
גארי גייגקס – סוכן ביטוח אמריקאי, חובב מושבע של מיניאטורות ואף היה משחק עם חבריו משחקי מלחמה עם מיניאטורות רבות שכללו לוחמים, מפלצות, קוסמים ואבירים.
על מנת להפוך את משחקי המלחמה למעניינים יותר, המציא גייגקס משחק מלחמה שנקרא "שריון שרשראות" (Chain Mail), שנועד להרחיב את המשחקים הקיימים.
דייב ארנסון – יצר את המשחק ואת עולם המערכה Black Moor.
ביצע אדפטציה של "שריון שרשראות" למשחק פנטזיה שלם, פיתח את החוקים לעלייה בדרגות ולקבלת נק"ן (נקודות ניסיון, XP).
בשיתוף פעולה בין השניים, בהובלתו של גייגקס, יצרו את "מבוכים ודרקונים", משחק התפקידים הראשון.
את המשחק מוביל מנחה ("שליט המבוך", שה"ם, DM), המתאר לשחקנים את העולם, מתווה את קווי העלילה, ומספק לשחקנים אתגרים ומפגשים מגוונים.
כל אחד מהשחקנים מגלם דמות במשחק, בעלת תכונות, מיומנויות, חוזקות, חולשות ומאפיינים נוספים, המוגדרים היטב.
עולם הפנטזיה עשוי להיות פרי דמיונו של המנחה, או אחד מעולמות המערכה הקיימים, כגון רומח הדרקון, ממלכות נשכחות, רייבנלופט או איי הסערה.
הרפתקה טיפוסית כוללת התמודדות עם אתגרים בדמות מפלצות, מלכודות ופתרון חידות.
בנוסף הרפתקה כוללת אינטראקציה עם דמויות בלי שחקן (דב"שים; NPC), המשוחקות על ידי שליט המבוך.
דמויות אלו יכולות לשמש כבעלי-ברית, ניצבים או אויבים לחבורה.
משחק מו"ד נשען על דמיון המנחה והשחקנים, וה"ניצחון" בו הוא יצירת סיפור משותף – בין אם יסתיים בהצלחה או בכישלון, כקומדיה או כטרגדיה.
בניגוד למשחקי מחשב או משחק לוח, השה"ם והשחקנים יכולים לשנות ולערוך את העולם כרצונם.
המשחק מתאפיין בגמישות רבה, ואפילו "חוקיו" (המשתנים ממהדורה למהדורה) ניתנים לפרשנות ולהתאמה אישית.
"חוקי הבית" הייחודיים שמנסח המנחה משמשים להעשרת המשחק וליצירת מצבים שאינם אפשריים בספרי המקור ואינם מתוארים בהם.
המשחק זכה ברבות השנים למהדורות שונות, כשלכל אחת דגש אחר.
ההבדלים בין מהדורה למהדורה כוללים שינויים בחוקים, בגזעים ובמקצועות בכל מהדורה, בציוד, וכך הלאה.
בשנת 1999 קנתה חברת "מכשפי החוף" (Wizards of the Coast) את TSR, החברה שהוציאה את המשחק במקור.
בשנת 2000 מכשפי החוף הוציאה לאור את המהדורה השלישית של מבוכים ודרקונים.
בשנת 2008 יצאה לאור המהדורה הרביעית של המשחק, מהדורה זו גרמה לפיצול בשוק, כאשר מספר רב של שחקנים העדיפו להישאר עם מהדורה 3.5 הקיימת.
מספר חודשים לאחר מכן, פרסמה חברת Paizo את פאת'פיינדר שמתבססת על החוקים החינמיים של מהדורה 3.5, System Reference Documents, ובכך למעשה התקיימו בשוק שתי מהדורות זו לצד זו.
"מכשפי החוף" הכריזו ב-2012 על תחילת הכתיבה של מהדורה חדשה, D&D Next, שפורסמה בחינם בגרסת בטא פומבית במהלך 2013. אחת מהמטרות המוצהרות הייתה להחזיר את השחקנים שעברו ל-Pathfinder ושיטות אחרות דמויות מו"ד, לאחר שמו"ד 4 פורסמה.
מו"ד 5 יצאה לאור באוגוסט 2015, עם שלושת ספרי הבסיס הקלאסיים, אך עם מספר מצומצם בהרבה של ספרי הרחבה.
המהדורה החמישית לא תורגמה לעברית מעולם, נכון לתחילת 2024. כיום "מכשפי החוף" לא מעניקים יותר זיכיון לתרגום השיטה לשפות אחרות, בכללן עברית, אלא מבצעים תרגום בעצמם לשפות נוספות – אך לא בעברית.
בשנת 2024 יצאו לאור שלושת ספרי הבסיס בגרסה מעודכנת, עם אותם חוקים אך ברענון הגזעים והמקצועות שבספר.
בשנת 2020 יצאה לאור המהדורה השנייה של פאת'פיינדר.
בשנת 2022 יצא לאור המשחק פאת'פיינדר בעולמות פראיים, שמשלב בין סגנון המשחק של מבוכים ודרקונים עם המכניקה של עולמות פראיים, משחק פופולרי בפני עצמו.
מהדורה זו תורגמה לעברית וזמינה בארץ.
המהדורה העדכנית ביותר של מבוכים ודרקונים היא מהדורה 5, והמהדורה העדכנית ביותר של פאת'פיינדר היא מהדורה 2 לצד פאת'פיינדר בעולמות פראיים.
תרגום לעברית של מבוכים ודרקונים
למשחק יצאו חמש מהדורות שונות בעברית.
בשנת 1989 חברת מיצוב החלה בתרגום של מבוכים ודרקונים לעברית.
ראשית יצאה לאור בעברית מבוכים ודרקונים בסיסי, כשתורגמו ארבע ערכות ומספר רב של מוצרים נלווים.
במקביל מיצוב תרגמה גם מבוכים ודרקונים למתקדמים (מוד"מ), במהדורה השנייה של המשחק.
התרגום האחרון של חברת מיצוב, היה למהדורה החמישית של מבוכים ודרקונים המקורי שהגיעה בקופסה שחורה בסיסית ובספר חוקים עב-כרס שהכיל את כל הדרגות, מ-1 עד 36. לאחר תרגום מהדורות אלו, חדלה מיצוב להפיק ולתרגם את מו"ד לעברית.
בשנת 2003 הוציאה לאור חברת כוכבי-כסף את המהדורה השלישית גם בעברית.
עם יציאתה של מהדורה 4 באנגלית, החלה חברת כוכבי-כסף בתרגום המהדורה לעברית.
בשלב מסוים, נרכשה חברת כוכבי-כסף על ידי חברת מאנקי-טיים שהמשיכה במלאכת התרגום.
המהדורה הרביעית יצאה לאור בעברית החל משנת 2008.
ביולי 2014 מאנקי טיים הודיעה שבכוונתה לתרגם את Pathfinder כתחליף למהדורה 5. ספר הבסיס התפרסם בפסח 2015, כשלאחריו הגיע גם אוגדן המפלצות (שנקרא גם מדריך המפלצות).
הפונדק הוצאה לאור הכריזו על פרסום הרפתקאות בעברית לפת'פיינדר, במסגרת עולם המערכה איי הסערה.
מלוא המהדורה החמישית של "מבוכים ודרקונים" לא תורגמה לעברית עקב התנגדות בעלי הזכויות (Wizards of the Coast / Hasbro) לתרגומים כלשהם.
כשיצא קובץ ה-SRD (System Reference Document), הוא תורגם בידי קבוצת חובבים על בסיס הרישיון שלו.
במוד"מ ובמו"ד החל מהמהדורה השלישית ספרי המשחק הבסיסיים הם:
ספר החוקים לשחקן (Player's Handbook), שמכיל את חוקי הבסיס, ומיועד לכל המשתתפים במשחק.
המדריך לשליט המבוך (מדריך) (Dungeon Master Guide), שמיועד למנחה המשחק וכולל חוקים לניהול המשחק ועצות ליצירת עולמות, מפלצות והרפתקאות.
מגדיר המפלצות (Monster Manual), קטלוג של מפלצות המציג יצורים שונים המאכלסים את עולמות הפנטזיה ומשמשים כיריבים לחבורה.
ספרי הרחבה למבוכים ודרקונים נועדו להעשיר את המשחק של השה"מ והשחקן כאחד.
הם כוללים חוקים נוספים, ציוד וחפצים חדשים, עולמות מערכה, מקצועות אקזוטיים, הרפתקאות מוכנות ועוד.
כמות ספרי ההרחבה הזמינים משתנה ממהדורה למהדורה, כשעם השנים מספרם הולך וגדל.
בשנות השמונים והתשעים יצאו מספר ספרי הרחבה למבוכים ודרקונים בסיסי ולמבוכים ודרקונים למתקדמים על-ידי חברת מיצוב.
החברה גם הוציאה לאור זוג הרפתקאות פרי עטו של גבע פרי בעולם "ארצות החלום" – שכתב את "נשות הירח", "מלחמת הפסלים החיים" ועוד.
הרפתקאות אלו נחשבו להרפתקאות רשמיות והן היחידות שזמינות רק בעברית.
ספרי ההרחבה שתורגמו לעברית עבור מהדורה 3 הם: "המדריך השלם לקדושה", "המדריך השלם ללוחמה", "המדריך השלם למאגיה" ו"המדריך להרפתקן".
כמו כן, תורגמו לעברית ההרפתקאות "מבצר העלטה", "סדן הזעם".
מעבר לספרי ההרחבה המתורגמים, ניתן גם למצוא עושר ספרי הרחבה מקוריים בעברית:
הראשונה להוציא לאור ספר הרחבה מקורי בעברית למו"ד 3 הייתה ההוצאה לאור "פלדה ואש", שהוציאה לאור את ההרפתקה "החיה שבתוכנו" במאי 2003, עוד לפני שהספר לשחקן מהדורה שלישית ראה אור בעברית.
באוקטובר של אותה השנה ראתה אור ההרפתקה השנייה שלה, "מלחמת אבות" והספר "הנמוכים והאמיצים" מבית "התעשייה הגובלינית".
באוקטובר 2004 הפונדק הוצאה לאור פרסמה את הרשומון של עולם "איי הסערה", ובדצמבר 2005 הוציאה גם הרפתקה ראשונה לעולם זה, "מגילת העוצמה".
ספר ההרחבה הראשון שיצא בעברית למהדורה 4 הוא "מתוך האפלה", אוגדן מפלצות ויריבים המבוסס על עולם המערכה איי הסערה.
בנוסף אליו יצאו גם הספרים ספר החוקים לשחקן 2, מגדיר המפלצות 2, ותיבת האוצרות.
כל שחקן מתחיל את המשחק עם דמות (בראשי תיבות ד"ש – דמות שחקן), בדרך כלל בדרגה 1. לכל דמות כזו ישנם מספר מאפיינים שקובעים את אופייה, כוחותיה, מראה, השתייכותה החברתית, עושרה ועוד.
נק"פ (נקודות פגיעה) – מד חיים שמייצג את כמות החיים שיש לדמות, וכמה נזק היא יכולה לקבל לפני שהיא תתעלף.
דרג"ש (דירוג שריון) – ערך מספרי שמייצג את רמת הקושי של פגיעה בדמות, ומורכב מדרג"ש בסיס (שריון או שריון טבעי אצל מפלצות), זריזות (מייצג את היכולת של הדמות להתחמק מהתקפות) ותוספים (תוספים לדרג"ש כגון מגן, קסמים וחפצים קסומים).
תכונות – מייצג את התכונות הפיזיות והמנטליות הבסיסיות של הדמות.
שליט המבוך (בראשי תיבות: שה"מ) הוא מנחה במשחק התפקידים מבוכים ודרקונים.
השם המקורי, Dungeon Master, הוא שם רשום של חברת Wizards of the Coast (הומצא במקור על ידי TSR, שנקנתה מאוחר יותר בידי WotC).
על כן, בשיטות אחרות נוהגים לקרוא למנחה המשחק "מספר סיפורים", "שליט המשחק" (GM), "במאי", או פשוט "מנחה".
שליט המבוך נותן את המסגרת לעולם בו משוחק המשחק, ומשמש כסמכות אחרונה בכל הנוגע לחוקים.
לתאר לשחקנים את העולם, העלילה והמתרחש.
לשחק את תפקידי המפלצות והדמויות האחרות בעולם.
לשמש כשופט ובורר, ולקבוע האם השחקנים מצליחים בפעולותיהם.
אף על פי שנהוג להשתמש בהטלת קוביות המילה האחרונה שייכת לשליט המבוך.
לחלק נקודות ניסיון בסוף המערכה.
מעבר לדמות שכל שחקן משחק בעולם הדמיוני, יש עוד מגוון דמויות בעולם, הקרויות דב"שים (ראשי תיבות של "דמויות בלי שחקן") הנשלטות על ידי המנחה.
הקבוצה "שאר הדמויות בעולם" כוללת גם מפלצות, דרקונים ובני-גזעים יריבים בהם השחקנים נלחמים, וכן דמויות מלוות (דמויות בלא שחקן המסייעות לחבורה בהרפתקאה לרוב תמורת תשלום או חלק באוצר) או בנות ברית, אך גם את כל שאר תושבי העולם הדמיוני, כגון בעל-הפונדק הנחמד, האיש בבית ממול ואפילו סתם חיה בטבע.
על פי רוב שליט המבוך, על מנת לעקוב אחר הדמויות, יכול להכין לעצמו רשימה של דב"שים עם תיאור מקוצר, או להסתייע בספר מן המוכן, בין אם עולם מערכה כגון איי הסערה שמתאר עולם שלם עם דמויות ומיקומים, או במקרה של מפלצות באמצעות מגדירי מפלצות מסחריים.
הצלחה או כישלון במשחק נקבעות בשילוב של מזל ויכולות דמות השחקן, מדובר לרוב בגלגול קובייה והוספה של תוספים או מחסרים לתוצאה ובדיקתה מול מספר מטרה.
המשחק מתבסס על סט של קוביות משחק שמכיל פאונים בעלי 4, 6, 8, 10, 12 ו־20 פאות (חמשת הגופים האפלטוניים ופאון בעל 10 פאות), הממוספרות כולן מ-1 ועד למספר הפאות שיש בה (בקפיצות של אחד, כמו בקובייה סטנדרטית).
במהדורות ישנות יותר היה גם ייצוג של אחוזים, באמצעות גלגול שתי קוביות ק10.
המספר שמימין לאות ק' מסמן כמה פעמים הקובייה מוטלת, והמספר שמשמאל לאות מסמל את מספר הפאות של הקובייה כך שאם שחקן מתבקש להטיל ארבע קוביות בעלות 6 פאות על מנת לקבוע תוצאה כלשהי, הוא מתבקש להטיל 4ק6.
העיקרון העומד מאחורי השימוש בקוביות גורס כי לדמות ישנה הסתברות מסוימת להצליח (או להיכשל) בפעולה מסוימת.
תוצאת גלגול הקובייה יקבע אם הדמות הצליחה או נכשלה בפעולה.
ההסתברות נקבעת על פי מכלול של גורמים כגון תכונותיה של הדמות, דרגתה (המבטאת את עוצמתה), השפעות חיצוניות וכו'.
דמות המתקדמת בדרגות משפרת כפועל יוצא את ההסתברות להצלחה בפעולות מסוימות.
באופן זה ההסתמכות על המזל במשחק מו"ד היא משנית.
לדוגמה – דמות בעלת כוח פיזי רב תהיה בעלת הסתברות גבוהה יותר להצלחה במשימה של שבירת דלת נעולה.
לחלופין, דמות בעלת זריזות גבוהה תהיה בעלת סיכויים גבוהים יותר להצלחה בהתגנבות מאשר דמות מגושמת.
עם זאת, המילה האחרונה היא של שליט המבוך ובסמכותו להכריע גם נגד תוצאות הטלת הקוביות.
בדרך כלל השה"ם מטיל את הקוביות שלו מאחורי המסך (כך שתוצאות ההטלה אינן גלויות לשחקנים) ולעיתים הוא בוחר להכריע נגד הטלת הקובייה (למשל: למנוע מוות של דמות שחקן בקרב בשלב מוקדם מידי של המשחק).
שחקנים ומנחים נוטים להשתמש בעזרים נוספים, כמו ספרים נוספים שמרחיבים את אפשרויות המשחק, וכן עזרים שונים שנועדים להמחיש דברים כמו אווירת המשחק כגון נרות, מפות או מיניאטורות.
שליט המבוך מסתיר את הרשימות שלו מעייני השחקנים באמצעות מסך, שלעיתים קרובות מורכב מחוברת קרטון שבה מופיעה רשימת טבלאות שימושיות ונפוצות לשימוש מהיר (כגון טבלאות הקשורות לקרב).
גם ספרים כבדים משמשים כמסך מאולתר.
כאשר ההרפתקאה מתנהלת במבוך, השחקנים ממפים את המבוך תוך כדי חקירתו.
המפה משורטטת על דף משבצות כאשר כל משבצת מייצגת (בדרך כלל) שטח בגודל מטר על מטר (מטר רבוע).
ישנם סימונים מוסכמים כגון דלת, חלון, חרך ירי, דלת נסתרת, שולחן, מלכודת וכו'.
המיפוי נעשה על ידי אחד השחקנים לפי תיאורים מילוליים שמספק שליט המבוך.
אם השחקן מתבלבל, הדבר עלול להביא למפה שגויה, דבר המוסיף למימד המתח ואי-הוודאות שבהרפתקאה.
לעיתים משחקים עם מפה מוכנה מראש שגלויה כולה לשחקנים.
מבוך הוא חידה הבנויה ממעברים מתפצלים, אשר על הפותר למצוא נתיב דרכה.
המבוך שונה מן הלבירינת, שבו מסלול אחד בלבד, והוא לא נועד להקשות על מציאת הדרך בו.
המבוך עשוי להיות בנוי חדרים המובילים לחדרים אחרים, כפי שמצוי לעיתים קרובות במשחקי תפקידים בסגנון מבוכים ודרקונים: במובן זה, החדרים מתפקדים כמעברים.
מבוכים נבנים בחללים שונים וקירותיהם עשויים להיות מחומרים שונים: למשל מבוך מקירות אבן, מבוך שקירותיו הם צמחי חיטה או תירס, מבוך מקירות זכוכיות (קרוי גם: מבוך מראות), מבוך הבנוי מאבני ריצוף בצבעים שונים ומבוך שקירותיו עשויים שיחים גבוהים.
מרבית מהמבוכים הקיימים מצויים באתרי שעשועים לרווחתם של המשתמשים, והמטרה בהם היא למצוא את היציאה.
מלבד המבוכים הקיימים באופן פיזי, ניתן לשרטט מבוכים על גבי נייר ולעקוב אחר הדרך בתוכם באמצעות עיפרון.
חורחה לואיס בורחס מתאר באחד מסיפוריו ספר המהווה מבוך ספרותי.
קיימים אלגוריתמים לייצור מבוכים ביד או באמצעות מחשב.
לפי דברי הרמח"ל בספרו מסילת ישרים, עוד בזמנו (נפטר ב־1744) היו נוהגים שרים לעשות גני מבוך, גנים אלו מכנה הרמח"ל בשם "גן המבוכה".
יש הסוברים כי הרמח"ל התייחס למבוך מסוים שכנראה היה מוכר לו - הלבירינת של סטרה.
המתמטיקאי לאונרד אוילר היה מן הראשונים לנתח מבוכים מן הבחינה המתמטית.
בעשותו כן, ייסד את תורת הטופולוגיה.
האלגוריתמים הבאים מיועדים לאדם הנמצא בתוך מבוך, ללא ראיית־על על מבנהו של המבוך.
ישנם אלגוריתמים אחרים, המיועדים לפתרון מבוכי־נייר.
אלגוריתם העקיבה אחרי הקיר, הידוע גם בשמו חוק יד ימין או חוק יד שמאל, הוא האלגוריתם המפורסם ביותר לפתרון מבוכים.
באמצעות הנחת ידך על הקיר והליכה באותו כיוון כל הזמן, מובטח להולך כי יגיע ליציאה האחרת, אם קיימת כזו, או יחזור לכניסה.
בדרך זו יעבור ההולך על פני כל המבוך.
השיטה מתאימה רק למבוך פשוט קשר.
אם המבוך אינו פשוט קשר, השיטה לא תעזור למצוא את החלקים האחרים של קירות המבוך.
אם היציאה נמצאת במקרה על חלק הקיר שההולך בחר לגעת בו, היציאה תימצא.
אם היציאה והכניסה נמצאות שתיהן על קירותיו החיצוניים של המבוך, וההולך מתחיל בכניסה, הרי שכך הוא הדבר.
אך אם ההולך מתחיל מנקודה כלשהי בתוך המבוך, אין הדבר מובטח לו: העוקב אחר קיר יצעד בטבעת אינסופית.
שיטת פלג' (על שם ג'ון פלג') מסוגלת לפתור בעיה זו.
לפי שיטת פלג' שמטרתה טיפול במכשולים במבוך, כאשר נתקל ההולך במכשול, עליו לסכום את הזוויות שפנה.
כאשר השלים ההולך 360 מעלות, הוא יכול להסיק כי עקב אחר קיר של מכשול ולא אחר קירותיו החיצוניים של המבוך.
בשיטה זו יכול אדם עם מצפן למצוא את דרכו החוצה מכל מבוך סופי הוגן דו ממדי.
מבוכים בממד גבוה יותר אינם נפתרים באמצעות שיטה זו ולא באמצעות קודמתה.
בשיטה זו יכול כל רובוט טיפש או עכבר מעבדה לנקוט, אך לא מובטח כי היא תעבוד.
לפי השיטה, על ההולך ללכת בקו ישר עד שייתקל במכשול.
אז עליו לפנות בכיוון אקראי.
שיטה יעילה זו דורשת סימון של נתיב ההולך באמצעות קו על הרצפה.
היא פועלת על כל המבוכים בעלי המעברים המוגדרים היטב.
בהגיע ההולך לצומת, אם הוא בלתי מסומן, יבחר כיוון.
אם הוא מסומן, יחזור על עקביו.
בהגיע ההולך למעבר שביקר בו כבר: יסמן בו קו שני, ובהגיעו לצומת הקרוב יבחר כיוון בו לא הלך עדיין, אם הדבר אפשרי.
בשיטה זו מובטח כי אין צורך לעבור במעבר מסוים יותר מאשר פעמיים.
אם אין למבוך יציאה, ההולך יסיים את דרכו בנקודה בה התחיל.
חוזקה של שיטה זו לעומת שיטות עיקוב הקירות הוא בכך שהיא מתייחסת למעברים ולא לקירות, ובכך פותרת את הבעיה האמיתית הניצבת בפני ההולך.
סמסו, דנמרק - המבוך הגדול בעולם
מבוך בעמק, שדה יעקב, ישראל
מבוכים משמשים בניסויים מדעיים בתחומי הפסיכולוגיה והנאורולוגיה.
שימוש אחד במבוכים הוא חקר הלמידה על ידי צפייה בלמידת הניווט של אורגניזם המודל.
בניסויים כאלה עושים שימוש בדרך כלל בעכברים או בחולדות.