tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אפשר לסרוג אותו מצמר, כותנה, פשתן, משי, קשמיר או חוט סינתטי, לעיתים תופרים סוודר ממשטח של סריג תעשייתי.
לבישת סוודר נפוצה הן בקרב גברים והן בקרב נשים וילדים.
את הסוודר מכבסים ביד בהשריה או במכונת כביסה שיש לה תוכנית מיוחדת לכביסה ידנית או בניקוי יבש, לעיתים משתמשים במסיר מוך להסרת סיבים מהסוודר.
מקור המילה בשפה העברית הוא מהאנגלית, מהפועל "להזיע" ("To sweat"), ומכאן הדמיון לשם האנגלי של הבגד "Sweater", ולשם העברי "מיזע".
לעיתים, משויך הסוודר כפריט לבוש של החנון או של אנשים בגיל העמידה.
בקשת האם מילדיה ללבוש סוודר בצאתם מהבית כשבחוץ קר, הפכה לסמל לדאגת האם.
כמו כן, סריגת הסוודר היא פעולה שבאופן סטריאוטיפי משויכת לנשים מבוגרות.
בשנים האחרונות יש שיבה לסריגת סוודרים אמנותיים, בעלי צבעים ודוגמאות מרהיבות עין.
בבתי ספר ומוסדות שונים מקובל כי התלמידים לובשים סוודר הנושא את סמל בית הספר או המוסד.
לעיתים, סוודר שכזה איננו פריט לבוש שנעשה על ידי בית הספר או המוסד עצמו, אלא בין תלמידי הכיתה או המחזור, במטרה ליצור גיבוש או כמזכרת.
במקרים כאלו, סביר להניח שעל הסוודר יודפס מוטו או ציור המסמל את המחזור הספציפי.
בצה"ל, לבישת סוודר כיום אסורה במדי א', אך הוא עדיין מצוי במדי עבודה.
בשנות השמונים צה"ל החל לחלק לחיילי הצנחנים סוודר שכונה סוודר טלאים.
הסוודר היה תוצרת בריטניה, וכונה כך על שם הטלאים שעל שרווליו.
בעקבות הביקוש הגדול, הפך הסוודר לפריט לבוש בכל חיילות צה"ל.
בשנת 2006, עם ירידת הפופולריות של הסוודר, וכניסת מעיל חדש לשורות הצבא, הוצא הסוודר מרשימת הפריטים המותרים.
בין סוגי הסוודר השונים ניתן למנות כמה בולטים:
גולף - בעל צווארון מוגבה המכסה את כל גובה הצוואר.
קרדיגן - סוודר פתוח מלפנים, ונסגר באמצעות כפתורים או רוכסן.
סוודר על שם הלורד מקרדיגן שפיתח את הרעיון במלחמת קרים.
קפוצ'ון - סוודר עם ברדס המחובר על שולי הצווארון .
רגלן - סוודר שהשרוולים שלו ממשיכים לתוך הצווארון, כך שאין תפרי כתפיים.
הסוודר על שם הלורד רגלן, שפיתח את הרעיון במלחמת קרים.
עד לאמצע המאה ה-20, רוב האנשים שסרגו בבתיהם סוודרים, נהגו לפרום אותם כשהתבלו, להשרות את הצמר שלאחר הפרימה היה מסולסל, לגלגל ממנו כדור ולסרוג ממנו משהו חדש, לעיתים בתוספת חוט אחר שבא במקום החלקים שהתבלו.
ככה גם נהגו בסוודרים שכבר לא התאימו לילדים.
בחצי השני של המאה ה-20, התרבתה מכירת סוודרים מתועשים, או שילדים לבשו סריגים מתועשים מכותנה שבתחילה שמשו בגדי ספורט ואחר נלבשו גם ביומיום שבעברית נקראו 'בגדי פוטר', או טי שירטס .
חורים בסריגים אפשר לתקן על ידי אחיזת כל שולי החור כדי שהעיניים סביבו לא תיפרמנה, אחר כך בעזרת מחט וחוט מאחים את החור או רוקמים את צורת העיניים על החור.
לרוב אנשים תיקנו חורים כאלה בחוט דומה ככל האפשר לחוט הסרוג, כי במערב שלט הרעיון שתיקון בגד הוא סימן לעוני.
התיקון הבלתי נראה הזה נקרא גם 'תיקון אמנותי'.
יש אנשים שמתמחים באיחוי סריגים, ודווקא בוחרים להבליט אותו, כמו שהיפנים מבליטים תיקונים בבורו ובסאשיקו.
והם מאחים את הסריגים, בחוטים בצבעים שונים מהחוט המקורי.
שיטת האיחוי הזו הולכת ונפוצה כיום במערב, בגלל איכות הסביבה, כי פסולת החוטים והבדים הם מזהמי סביבה.
שינוי ותיקוני סוודרים ללא פרימתם, אלא על ידי גזירה ותפירה, היו פחות נפוצים, למרות שהם אפשריים.
בספר ;Knit Art ' מציעה פרן גלר קון[Ferne Gellr Cone) כיצד להתאים בגד סרוג לגוף המשתנה שלנו.
קודם משחילים חוט מכלב במקום התפר הרצוי ואחר כך תופרים במכונת תפירה בתפר זיגזג, מעל לסימן ואז אפשר לגזור את החלקים המיותרים.
יש אנשים שרוצים לשמר סוודרים, או סריגים אחרים שסרגו קרובים אהובים.בשנת 2022 פרסמה סליה פים (Celia Pym) את הספר On Mending' שבן היא מספרת את סיפורם של סוודרים אפודות ועוד סריגים שאנשים הביאו לה לאיחוי.
א-סוארכה היא חמולה בדואית בת 250,000 בני אדם (ויש הטוענים שאף 700,000 או מיליון) החיים בפזורה בין שטחי ערבות מואב, יהודה ושומרון, רצועת עזה ובחצי האי סיני.
לטענת בני השבט שהתראיינו לכתבה של ערוץ 1 על צבי מסיני מוצאם הוא מיהודים, תושבי ארץ ישראל בתקופה העות'מאנית, שאוסלמו או התאסלמו עם השנים (בקרבם יש מסורת על "רעב גדול" בו ליהודים לא היה מה לאכול שבגללו באה ההתאסלמות).
בכתבה גם נטען שבקבריהם של בני השבט ישנו כוך מיוחד להנחת נר נשמה לזכר הנפטר, מה שלא נהוג בקברי ערבים-מוסלמים.
יש מהם חלק שרואה בעצמם "יהודים לכל דבר ועניין", עשה שיבה ליהדות ועיברת את שמותיהם ואת שמות משפחותיהם וחי כיום במדינת ישראל.
סמוך לכפר סבא, לא רחוק מקבר בנימין בן יעקב, נמצא מקאם המכונה "מקאם נבי סווארכה", אולם לא ברור הקשר שלו לבני השבט מעבר לשם הדומה.
במסגרת מבצע חגורה שחורה ירה צה"ל טיל אל פחון בדיר אל בלח והרג 8 בני משפחה אחת מהשבט, ובהם 5 ילדים.
דובר צה"ל בערבית אביחי אדרעי הודיע כי אבי המשפחה, רסמי אבו מלחוס, היה מפקד חוליית משגרי רקטות של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני אולם עד מהרה התברר כי ההרוגים חפים מפשע.
בני הסווארכה בסיני יושבים בריכוז שבצפון חצי האי, באזור שבין רצועת עזה לסבחת אל-ברדוויל שבסיני.
בני השבט משליטים את כוחם על אזור אל-עריש ועל קו צינור הגז לישראל ולירדן.
שמו של שבט הסווארכה בסיני נקשר במספר פעילויות לא-חוקיות, בעיקר בנושא הברחת מסתננים מאפריקה לתוך שטחי מדינת ישראל דרך גבול ישראל-מצרים.
בחודש נובמבר 2011 דווח בתקשורת העולמית על כך שבני שבט הסווארכה ביחד עם בני שבט התיאהא הבדואים בסיני מעורבים במעשי התעללות במסתננים אריתראים, ברציחתם ובעקירת איבריהם ומכירת האיברים הללו לרופאים ממצרים.
עלו טענות לפיהן בני השבט בסיני לוקחים חלק בהברחת מסתננים אפריקאים ממצרים ללוב.
אותם מסתננים מהגרים בסופו של דבר מחופי לוב לאירופה בספינות ובסירות.
לאחר המהפכה במצרים, הכריז איברהים אל-מאניי, אחד השייח'ים הבולטים של הסווארכה בחצי האי סיני, כי שבטו ישתף פעולה עם צבא מצרים וכוחות הביטחון שם.
ב-2017 הוכרז בתקשורת המצרית כי שבט הסווארכה, כמו שבטים בדואים אחרים בסיני, ייקחו חלק במאבק נגד מחוז סיני של המדינה האסלאמית.
בפיגוע במסגד א-ראודה בסיני ב-24 בנובמבר 2017, נטבחו 235 אנשים בעת תפילה על ידי שלוחת ארגון הטרור המדינה האסלאמית חטיבת שייח' עומר חדיד בחצי האי סיני.
רוב ההרוגים היו בני שבט הסווארכה.
מקורות ביטחוניים במצרים סיפרו לג'קי חוגי כי הפיגוע נעשה בתגובת נקם של המדינה האיסלאמית נגד ראשי השבט, שסירבו לתת חסות ומקלט לאנשיו ובנוסף הביעו תמיכה בצבא המצרי.
סווטלנה אלכסנדרובנה מסטרקובה , היא אתלטית רוסיה בעבר.
היא אלופה אולימפית בעלת שתי מדליות זהב (אטלנטה 1996), אלופת עולם (סביליה 1999), אלופת אירופה ושיאנית העולם הנוכחית (2019) בריצה ל-1000 מטר ובעבר החזיקה כ-23 שנים בשיא העולם בריצת מייל.
מסטרקובה נולדה באצ'ינסק שבמחוז קרסנויארסק.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו שביפן בשנת 1991 סיימה מסטרקובה במקום שמיני בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:02.92 דקות.
בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 1:59.15 דקות.
בשנים 1994–1995 לקחה מסטרקובה הפסקה מתחרויות לאחר שנישאה לרוכב אופני כביש מהטובים בעולם (7 באולימפיאדת סיאול) אסייט סייטוב וילדה את בתם, אנסטסיה.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה מסטרקובה בשתי מדליות זהב, בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:57.73 דקות, לפני אנה פידליה קירוט מקובה (1:58.11 דקות) ומריה מוטולה ממוזמביק (1:58.71 דקות) ובריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:00.83 דקות, לפני גבריאלה סאבו מרומניה (4:01.54 דקות) ותרזיה קיסל מאוסטריה (4:03.02 דקות).
11 ימים לאחר המשחקים האולימפיים, בתחרות שנערכה בציריך, שבשווייץ ב-14 באוגוסט קבעה מסטרקובה בריצת מייל שיא עולם חדש של 4:12.56 דקות, שיפור לשיא העולם בן ה-7 שנים של פאולה איוואן מרומניה (4:15.61 דקות).
במהלך ריצה זו היא קבעה בריצת 1500 מטר את שיאה האישי בתוצאה של 3:56.77 דקות.
9 ימים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבריסל שבבלגיה ב-23 באוגוסט 1996 היא קבעה בריצת 1000 מטר שיא עולם חדש של 2:28.98 דקות, שיפור לשיא שנקבע באותה תחרות, שנה קודם לכן על ידי מריה מוטולה (2:29.34 דקות).
באליפות העולם שנערכה באתונה שביוון בשנת סיימה מסטרקובה במקום 24 ואחרון בשלב חצי הגמר בריצת 1500 בתוצאה של 4:22.74 דקות, לאחר שנפצעה בגיד אכילס.
בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 4:10.22 דקות.
באליפות אירופה שהתקיימה בבודפשט שבהונגריה בשנת זכתה מסטרקובה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:11.91 דקות.
בשנת 1999 באליפות העולם שנערכה בסביליה שבספרד זכתה מסטרקובה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:59.53 דקות, לפני רג'ינה ג'ייקובס מארצות הברית (4:00.35 דקות) וקוטר דולצ'ה מאתיופיה (4:00.96 דקות) ומדליית ארד בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:56.93 דקות, אחרי לודמילה פורמנובה מצ'כיה (1:56.68 דקות) ומריה מוטולה (1:56.72 דקות).
באולימפיאדת סידני (2000) השתתפה מסטרקובה בריצת 1500 מטר בשלב המוקדמות, אך לא סיימה את הריצה ולכן לא הצליחה להגן על תוארה.
סווזי קורץ היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית, אשר זכתה בפרס אמי לשחקנית ראשית בסדרת קומדיה (1990) מתוך עשר מועמדויות ובשני פרסי טוני מתוך חמש מועמדויות.
קורץ נולדה בעיר אומהה שבנברסקה שבארצות הברית; בתם של מרגרט "מרגו" (לבית רוג'רס), מחברת, וקולונל חיל האוויר של ארצות הברית פרנק קורץ , שהיה גם קופץ למים אולימפי.
היא סיימה תואר בדרמה באוניברסיטת דרום קליפורניה.
בנוסף היא למדה באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון.
היא הופיעה לראשונה בטלוויזיה בגיל שבע עשרה בתוכנית "המופע של דונה ריד" עם דונה ריד.
היא הופיעה בין היתר בקולנוע בסרטים "יחסים מסוכנים", "ההפך" "שקרן שקרן" ו"נשוי בהפתעה".
מ-1991 ועד 1996 שיחקה בסדרת הדרמה "אחיות" בתפקיד אלכס, האחות הבכורה.
היא שיחקה תפקידי אורח בסדרות רבות וביניהם ב-1998 במיני-סדרת הטלוויזיה "עוד סיפורי סן פרנסיסקו", שמבוססת על סדרת הספרים מאת ארמיסטד מופין.
ב-2009 הופיעה בסדרה "עקרות בית נואשות" כמורה לאומנות העובדת עם סוזן, ובאותה שנה בסדרה "ריטה רוק" בתפקיד אימה של ריטה (ניקול סאליבן).
בשנת 2009 השתתפה בסרט הביוגרפי "אנגלי בניו יורק", המתעד את שנותיו של הסופר האנגלי והגיי אייקון קוונטין קריספ בניו יורק.
ב-2017 החלה לשחק בסיטקום "תוכנית אבא" ברשת CBS, כתור בוורלי בארנס, אימו של אדם (מאט לה-בלאנק).
בשנת 2018 שיחקה את טיפני מק'אנה בסדרת הטלוויזיה "הספר המסוכן לבנים", אשר מבוססת על ספר באותו שם, ושודרה ברשת פריים וידאו.
בשנת 2021 החלה לשחק בסדרה הקומית של רשת פוקס; "Call Me Kat", את דמותה של שיילה, אימה של קייט (מים ביאליק).
בשנות ה-60 הייתה בזוגיות עם האמן ג'ושוע וייט.
קורץ מעולם לא נישאה, ולא נולדו לה ילדים.
סוואק חנגיאן (, , נולד ב-28 ביולי 1987) הוא זמר וכותב שירים רוסי-ארמני.
חנגיאן התפרסם בעקבות השתתפותו בעונה הרביעית של התוכנית "The Voice רוסיה" ב-2015. בדיוק שנה אחר כך, ב-2016 ניצח חנגיאן בתוכנית "X Factor אוקראינה".
החל משנת 2017 (עונה רביעית) משמש חנגיאן שופט בתוכנית "The Voice ארמניה".
חנגיאן ייצג את ארמניה באירוויזיון 2018 עם השיר "Qami".
סוואק חנגיאן נולד ב-28 ביולי 1987 בכפר בשם מטסאבן שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית שבברית המועצות לשעבר.
כאשר למד בכיתה ז' עברה משפחתו לעיר קורסק שברוסיה.
הוא הלך ללמוד מוזיקה באוניברסיטה במוסקבה וסיים את תואר הבוגר שלו בשנת 2014.
בשנת 2015 התחרה חנגיאן בתוכנית הטלוויזיה "Glavnaya Stsena", הגרסה הרוסית של .
הוא עבר את האודישן ונכנס לנבחרת של מקסים פדיב.
חנגיאן התקדם בתוכנית עד שלבי רבע הגמר, אז הודח.
מאוחר יותר באותה השנה הוא השתתף בעונתה הרביעית של התוכנית "The Voice רוסיה".
הוא נחשב למתמודד בולט בקבוצתה של פולינה גאגארינה אך הודח בשלבי הנוקאאוט.
שנה לאחר מכן עזב חנגיאן את רוסיה והשתתף בתוכנית "X Factor אוקראינה".
הוא בחר כמנטור את אנטון סבלפוב וניצח בתחרות.
בשנת 2017 חזר חנגיאן למדינתו ארמניה כדי לשמש כשופט בעונתה הרביעית של התוכנית "The Voice ארמניה".
באותה השנה הוא אישר את השתתפותו ב-Depi Evratesil 2018 עם השיר "Qami".
הוא עלה לגמר ב-21 בפברואר 2018 מחצי הגמר השני, ולאחר שניצח בגמר התחרות ב-25 בפברואר 2018, הוא נבחר לייצג את ארמניה באירוויזיון 2018. ב-8 במאי 2018 הופיע חנגיאן בחצי הגמר הראשון של האירוויזיון, שבסיומו לא העפיל לשלב הגמר של התחרות.
סווטלנה קונסטנטינובנה קולסניצ'נקו היא שחיינית צורנית רוסייה.
קולסניצ'נקו נולדה וגדלה בגטצ'ינה, מחוז לנינגרד, רוסיה.
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכתה קולסניצ'נקו ב-3 מדליות זהב בתרגילים קבוצתיים (טכני, חופשי ומשולב).
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2013 זכתה קולסניצ'נקו ב-3 מדליות זהב, 2 בתרגיל זוגות, (טכני וחופשי) ובתרגיל קבוצתי (חופשי).
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה בשנת 2015 זכתה קולסניצ'נקו ב-3 מדליות זהב בתרגילים קבוצתיים (טכני, חופשי ומשולב).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה קולסניצ'נקו במדליית זהב בתחרות הקבוצתית.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה בשנת 2017 זכתה קולסניצ'נקו ב-4 מדליות זהב, 2 בתרגיל אישי (טכני וחופשי) ו-2 בתרגיל זוגות (טכני וחופשי).
באליפות אירופה שנערכה בגלאזגו, סקוטלנד בשנת 2018 זכתה קולסניצ'נקו ב-4 מדליות זהב, 2 בתרגיל אישי (טכני וחופשי) ו-2 בתרגיל זוגות (טכני וחופשי).
באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי 2019 זכתה קולסניצ'נקו בשתי מדליות זהב בתרגיל אישי (טכני) ובתרגיל זוגות (טכני).
סוודר הוא אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית נוי פדלון.
האלבום יצא לאור ב-1 במרץ 2020, על ידי חברת התקליטים NMC.
"סוודר" - יצא לאור ב-16 בדצמבר 2018, כסינגל הראשון מתוך האלבום וכסינגל הבכורה של פדלון.
עם יציאתו, נכנס השיר אל המקום ה-2 במצעד השבועי של מדיה פורסט, ולמקום השני במצעד הרשמי של גלגלצ.
"גלגל ענק" - יצא לאור ב-28 בפברואר 2019, כסינגל השני מתוך האלבום.
"מפחיד" - יצא לאור ב-14 באפריל 2019, כסינגל השלישי מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס אל המקום ה-9 במצעד השבועי של מדיה פורסט.
"אין לך סוף" - יצא לאור ב-30 ביוני 2019, כסינגל הרביעי מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס אל המקום ה-12 במצעד השבועי של מדיה פורסט.
"סכינים" - יצא לאור ב-8 בספטמבר 2019, כסינגל החמישי מתוך האלבום.
עם יציאתו נכנס אל המקום ה-11 במצעד השבועי של מדיה פורסט.
"התגעגעתי" - יצא לאור ב-8 בדצמבר 2019, כסינגל השישי מתוך האלבום.
"אל תגיד" - יצא לאור ב-18 בפברואר 2020, כסינגל השביעי מתוך האלבום.
"כמו בכל בוקר" - יצא לאור ב-24 במרץ 2020, כסינגל שמיני מתוך האלבום.
"סוודר" הוא סינגל הבכורה שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית נוי פדלון.
השיר יצא לאור ב-17 בדצמבר 2018, כסינגל הראשון מתוך אלבום הבכורה של פדלון, סוודר, על ידי חברת התקליטים NMC.
השיר נכתב, הולחן והופק על ידי נוי פדלון ורובי פאייר.
השיר הוא בז'אנר הפופ אשר משלב בתוכו את הסגנון הים-תיכוני.
השיר במקור הוקלט על ידי הזמר עדן חסון, ואף הודלפה גרסתו לשיר, אך בסופו של דבר, השיר בוצע על ידי פדלון.
הסינגל עצמו סוקר על ידי יוסי חרסונסקי, אשר ציין את השיר בחיוב והעניק לו ציון של שלושה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה.
הווידאו קליפ הנלווה לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של נוי פדלון ב-17 בדצמבר 2018, בסמוך לצאת הסינגל.
נכון ליוני 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-16 מיליון.
סווטלאן סטואב (בבולגרית: Светлан Стоев; נולד ב-30 באוגוסט 1960, סופיה, הרפובליקה העממית של בולגריה) הוא פוליטיקאי, דיפלומט וכלכלן בולגרי אשר כיהן ממאי ועד דצמבר 2021 כשר החוץ של בולגריה בממשלת המעבר של סטפן יאנב.
סטואב נולד ב-1960 בסופיה בירת בולגריה.
סיים תואר ראשון ביחסים בינלאומיים באוניברסיטה לכלכלה לאומית ועולמית, ותואר מוסמך אוניברסיטה ביחסים בינלאומיים בהתמחות ביחסים כלכליים, מהאקדמיה לדיפלומטיה של משרד החוץ של הפדרציה הרוסית, ותואר שני מהמכון האירופי למדיניות, באקדמיה לדיפלומטיה על שם גוסטב שטרזמן בבון.
בין מאי לדצמבר 2021, כיהן כשר החוץ של בולגריה בממשלת המעבר של סטפן יאנב.
סטואב נשוי לאמיליה ואב לבת (חריסטינה) ובן (ונציסלאב).
הוא שולט בבולגריה, רוסית וגרמנית.
הוא בעל עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית הגרמנית (1988), ומסדר ההצטיינות הלאומי של צרפת (1989).
סרדר סווארן סינג (בפנג'אבי: ਸਵਰਨ ਸਿੰਘ; 19 באוגוסט 1907 – 30 בספטמבר 1994) היה פוליטיקאי הודי-סיקי שכיהן בתפקידים שונים בממשלות הודו.
סווארן סינג נולד ב-19 באוגוסט 1907 בכפר שהנקר בפנג'אב למשפחה סיקית.
הוא קיבל תואר במדעים ולאחר מכן פנה למשפטים בג'הנקר, שם החל לעסוק בעריכת דין ב-1932.
בשנות השלושים היה סינג חבר בשירומאני אקאלי דאל.
מעט לפני הבחירות לאספה המחוקקת של פנג'אב ב-1946 הקים באלדב סינג את המפלגה הפתנית, וסווארן סינג נבחר לסגנו במפלגה החדשה.
סווארן סינג נחר לחבר האספה, ומעט לאחר מכן מונה לשר הפיתוח.
ביוני 1948 מונה לשר המשפטים.
בבחירות ללוק סבהה ב-1952 התמודד סינג כמועמד הקונגרס הלאומי ההודי במחוז בחירה ג'הלנדר.
עם בחירתו ללוק סבהה ב-1952 מונה סינג לשר העובדים, השיכון והאספקה בממשלת ג'ווהרלל נהרו השנייה, וב-1957 מונה לשר הפלדה, המכרות ודלק בממשלת נהרו השלישית.
בממשלת נהרו הרביעית ב-1962 מונה לשר הרכבות (1962), מזון וחקלאות (1963) ותעשייה וצרכים אזרחיים.
נהרו הסתמך על סינג במהלך שיחות גבול עם ראש ממשלת סין ג'ואו אנלאי באפריל 1960, ושוב במהלך דיונים עם נשיא פקיסטן זולפיקאר עלי בהוטו ב-1962.
ביולי 1964 סינג מונה לשר החוץ בממשלת לאל בהדור שסטרי, כשהוא נהיה שר החוץ הראשון שאינו ראש הממשלה.
בנובמבר 1966 מינתה אותו אינדירה גנדי לשר ההגנה של הודו.
הוא חזר לתפקיד שר החוץ ביולי 1970, והחזיק בתפקיד במהלך מלחמת העצמאות של בנגלדש ומלחמת הודו–פקיסטן השלישית ב-1971, ומילא תפקיד חשוב בחזית הדיפלומטית ובמועצת הביטחון של האו"ם במהלך המלחמה.
באוקטובר 1974 חזר סינג לתפקיד שר ההגנה, ובדצמבר 1975 תמה כהונתו כשר, לאחר שהיה השר היחיד לערער על החלטת אינדירה גנדי בישיבת הממשלה בה הכרז מצב החירום בהודו.
במהלך מצב החירום בהודו ב-1975, עמד סינג בראש ועדה שהציגה שינויים בחוקת הודו.
השינויים, שנכנסו לתוקף בינואר 1977, בוטלו לאחר תבוסת אינדירה גנדי בבחירות ב-1977.
לאחר תבוסת הקונגרס בבחירות ב-1977, התפצלה המפלגה להקונגרס (S) והקוגרס (I).
סינג מונה לנשיא הקונגרס (S).
המפלגה התמוססה בבחירות ב-1980, וסינג הצטרף לקונגרס הלאומי ההודי בראשות אינדירה גנדי, למרות שלא היה פעיל כפוליטיקאי.
בעקבות כישוריו הדיפלומטיים ומוצאו הסיקי, שימש סינג כנושא ונותן מטעם ממשלת הודו במהלך המאבק הסיקי בשנות השמונים.
סווטה נדליה (בקרואטית: Sveta Nedelja) היא עיירת לוויין של זאגרב, בירת קרואטיה.
העיירה ממוקמת כחמישה קילומטרים מערבית לזאגרב, בגובה של 146 מטרים מעל פני הים.
הגבול עם סלובניה נמצא כ־6.6 קילומטרים מצפון־מערב.
סווטה נדליה היא העיירה העשירה ביותר במחוז זאגרב ומבין העשירות בקרואטיה.
נמצאים בה מספר מפעלים חשובים, בין היתר גם של רימאק אוטומובילי, יצרנית מכוניות על חשמליות.
סוודר חג המולד הוא סוודר עם עיצוב בסגנון חג המולד או החורף, הנלבש לעיתים קרובות במהלך חג המולד.
לעיתים קרובות הסוודרים הללו הם סרוגים.
סוודרים אחרים כוללים צווארון גולף.
ניתן לומר באופן כללי שקישוטים כמו איילים או נצנצים הופכים את הסוודר ל"מכוער" ולמושא ללעג לעיתים קרובות.
בדרך כלל הם נתפסים כמתנת חג מולד שנסרגה על ידי קרוב משפחה מבוגר.
בממלכה המאוחדת, סוודרי חג המולד הפכו פופולריות כבר במהלך שנות ה-80 לאחר שמגוון מגישי טלוויזיה כמו גיילס ברנדרת' וטימי מאלט החלו ללבוש אותם במהלך עונת החגים.
בפרט, ניתן לייחס את הפופולריות שלהם להשפעתם של זמרים כמו אנדי וויליאמס שהופיע בסוודרים אלו בספיישלים שלהם לחג המולד בטלוויזיה אך לקראת תחילת שנות ה-90 הפופולריות שלהם דעכה.
במהלך סוף שנות ה-90 וה-2000 הם נתפסו כמתנה היתולית ונחשבו למתנה מביישת בדומה לסרט יומנה של ברידג'ט ג'ונס מ-2001 וזאת בעקבות העובדה שהסוודר נתפס כמיושן ומכוער.
בעקבות עליית טרנד הקאמפ, עלתה הפופולריות של סוודרי חג המולד במהלך העשור השני של המאה ה-21, כאשר ב-2011 ענקית הקמעונאית המקוונת אמזון דיווחה על עלייה כ-600% במכירות של סוודרי חג המולד.
חברות אופנה נחשבות ויוקרתיות אף הן הוציאו קואליציה לחג המולד הכוללת "סוודר חג מולד", כשהמרכזית שבהן היא ברברי.
גם להקת המטאל האמריקאית, סלייר הוציאה סוודר חג מולד בחנות המרצ'נדייזינג של הלהקה.
ב-2015 סוודרי חג המולד הופיעו בקולקציה של כריסטיאן דיור וגם בתצוגה האמנותית החורפית של שאנל.
מאז 2018 חברת מיקרוסופט מחלקת לעובדיה סוודרים "מכוערים", ומחלקת להם אותה מדי שונה בסביבות חג המולד.
הדבר נחשב למקור לממים רבים.
סווטלומיר ולב בּאאֶב (בבולגרית: Светломир Велев Баев, נולד ב-19 במרץ 1947, בורגס, הרפובליקה העממית של בולגריה) הוא דיפלומט בולגרי אשר בין השנים 1992–1999 כיהן כשגריר בולגריה בישראל.
הוא בוגר אוניברסיטת סופיה במשפטים ומוסמך המכון הממלכתי ליחסים בין-לאומיים של מוסקבה ביחסים בין-לאומיים.
בין השנים 1983–1990 היה סוכן של השירות החשאי הבולגרי.
בין 1991–1992 כיהן כשגריר בולגריה באו"ם, ובין 1992–1999 כיהן כשגריר בולגריה בישראל.
ב-2010 נחשפו מסמכי שירותי הביטחון הבולגריים מתקופת הרפובליקה העממית ובהם התגלה שבאאב היה סוכן השירות החשאי, והועלו טענות כנגדו אשר אילצו אותו לפרוש מהשירות הדיפלומטי.
סווה נג'יקו (諏訪根自子), בתעתיק אנגלי: Suwa Nejiko,(כנהוג ביפן שם המשפחה הוא סווה), 23 בינואר 1920 - 6 במרץ 2012, הייתה כנרת יפנית שזכתה לתהילה כילדת פלא בתקופה שבין מלחמות העולם הראשונה והשנייה.
בתחילת תקופת שווה ביפן היא כונתה "הנערה הגאונית עם הפנים היפות" (美貌の天才少女, Bibō no tensai shōjo).
למרות שהקריירה שלה הייתה מוגבלת בעיקר ליפן ולאירופה, היא הפכה לאחר מותה לשנויה במחלוקת בארצות הברית בהקשר של כינור סטרדיוואריוס כביכול שהיא קיבלה כמתנה מאת יוזף גבלס, לאחר שהוחרם אולי מבעלים יהודי הקודם.
סווה נולדה בטוקיו ב-1920. אביה היה תעשיין עשיר שניהל מפעל דשנים במחוז יאמאגאטה ; אמה הייתה זמרת שאפתנית שלמדה מוזיקה .
כבר בגיל 3, סוואה התגלתה כבעלת שמיעה אבסולוטית ויכלה לשיר במדויק קטעים מתוך תקליטי המוזיקה הקלאסית שבאוסף של משפחתה.
זמן קצר לאחר מכן היא הופגשה עם נקז'מה טזורוקו, המורה הראשונה שלה לכינור.
התקדמותה הייתה דרמטית דיה כדי שסוואה תשלח במהרה ללימודים אצל המורה שלה, הכנרת ילידת רוסיה .
בשנת 1930, סווה הוצגה בפני אפרם צימבליסט בעת סיבוב ההופעות השני שלו באסיה.
הביצוע שלה לקונצ'רטו לכינור של מנדלסון הרשים אותו עד כדי כך שמפגשם עלה לכותרות ביפן.
העיתון הכריז עליה כ-"ילדה גאונית".
צימבליסט המליץ שתלמד בחו"ל והציע את עזרתו.
היא סירבה ובחרה להישאר ביפן שש שנים נוספות, ולמדה אצל כנר רוסי אחר, .
ב-9 באפריל 1932, ניגנה סווה ברסיטל הבכורה שלה בפומבי באולם של בטוקיו והוכתרה כ"ילד פלא".
ההיפרדות המכאיבה של הוריה ב-1933 סוקרה בהרחבה בעיתונות היפנית.
אמה של סוואה טענה כי עזבה את בית המשפחה עם בתה בגלל אלימות בעלה, למרות שבגידותיו הן שגרמו לקרע.
מאוחר יותר תהווה הפרשה השראה לרומן מאת .
בין השנים 1933 ל-1935, הקליטה סווה עשרים ושישה צדדים בתקליטי 78 סל"ד עבור , בליווי פסנתר על ידי ונדז'דה לויכטנברג.
לאחר שהשגריר הבלגי ביפן התעניין בנגינתה, החליט משרד החוץ היפני ב-1936 להעניק חסות ללימודיה בבלגיה עם , כנר שכבר הוצגה בפניו על ידי בת ארצה .
כשפרצה מלחמת העולם השנייה ב-1939, החליטה סווה להישאר בפריז עם משפחתו של קמנסקי במקום לחזור ליפן.
בשנת 1942, קמנסקי עתר לשגרירות יפן בצרפת בבקשה לדאוג לסווה, מתוך חשש מההשלכות האישיות עליו ועל משפחתו מ.
בשגרירות יפן היא פגשה את Ōga Koshirō, מצוות השגרירות, שלו תינשא מאוחר יותר.
באותה תקופה, גרמניה הנאצית ואימפריית יפן היו חתומות על ההסכם המשולש ; כך התאפשר לסווה להמשיך לעבוד באירופה, כולל לנגן לחיילים גרמנים פצועים.סווה הופיעה גם כסולנית עם הפילהרמונית של ברלין בניצוחו של הנס קנפרטסבוש באוקטובר 1943 וזכתה לשבחים רבים.
כהוקרה על שירותיה לחיילים הגרמניים ועל "הטכניקה המעולה והפגנה מבריקה של אמנות"של הכלי, העניק לה יוזף גבלס כינור ב-22 בפברואר 1943. המתנה הוצגה ככינור שנוצר על ידי סטרדיווריוס, וגבלס עצמו ציין ביומנו כי הוא "מציע לכנרת היפנית כינור סטרדיווריוס".
בראיון לעיתון יפני, גם סווה נראתה כמאמינה שהכינור הוא אכן סטרדיווריוס.מתנה זו עוררה מחלוקת בארצות הברית לאחר המלחמה.על פי החשד, הכינור הוא אחד מני רבים שנגנבו או הוחרמו מיהודים על ידי הממשלה הנאצית.
כינורות סטרדיווריוס השייכים לאספן האמנות הווינאי אוסקר בונדי ולבתו החורגת היהודייה של יוהאן שטראוס השני נעלמו; גבלס והמשרד שלו נודעו כעסוקים בקניית כינורות איכותיים למוזיקאים גרמנים.
רישומים צבאיים מאשרים שכינור גואדגניני משנת 1765 נמצא ברשותו של כנר גרמני שטען שהושאל לו על ידי גבלס.
מקורו של הכלי נותר לא ברור.
אחיינה של סווה, כיום הבעלים של הכינור, סירב התייחס לכינור ולאמת את מוצאו המשוער.
היא גם המשיכה לערוך סיבובי הופעות בגרמניה, אך לבסוף נאלצה לברוח מפריז באוגוסט 1944 בעת שבעלות הברית סגרו על העיר.
היא הצטרפה לפמלייתו של שגריר יפן אושימה בשגרירות יפן בברלין באפריל 1945 ועברה איתה לבאד גאשטיין בסיום המלחמה באירופה במאי.
היא נתפסה ב עם כל המשלחת הדיפלומטית היפנית לגרמניה על ידי ארמיית ארצות הברית השביעית במאי 1945. היא ואזרחים יפנים אחרים הועלו על סיפונה של אוניית הספינה , בלה האבר, צרפת, לכיוון ניו יורק.
הם נשלחו לזמן קצר לפנסילבניה באוגוסט כדי לשהות במעצר במלון בלב לפני ששוחררו בנובמבר ונשלחו חזרה ליפן.
לאחר המלחמה, היא הופיעה בקונצרט הטבה בהוליווד בול כ"כוכבת המוזיקה היפנית הראשונה שכף רגלה דרכה על אדמת אמריקה מאז חתימת הסכם השלום".היא גם נתנה קונצרטים רבים ביפן, כולל קונצרט לפושעי מלחמה בכלא סוגאמו ב-1952. בהמשך הקריירה שלה, היא הוציאה הקלטות של הסונטות והפרטיטות של באך וסונטות קרויצר ו של בטהובן.
פוקדה יוסוקה כתבה ספר על חייה המוקדמים באירופה שעל פיו הופק סרט טלוויזיה עבור רשת היפנית בשנת 1985, בו שיחקה הכנרת היפני מריקו קומורו את התפקיד סווה הצעירה.
סווה נפטרה ב-6 במרץ 2012 בגיל 92 בביתה בטוקיו.
הרומן "הסטרדיוואריוס של גבלס" מאת יואן יקונו נכתב בצרפתית בהשראה חופשית מחייה של סווה נג'יקו.
סוודה עלי-זאדה (בפרסית: سِودا علیزاده; נולדה ב-1 בספטמבר 1987) הידועה בשם הבמה סוודליזה, היא זמרת הולנדית ואיראנית, פזמונאית, מפיקה מוזיקלית, אמנית ויזואלית ובמאית.
בעוד שהמוזיקה שלה היא בדרך כלל בשפה האנגלית, היא הוציאה את השיר הראשון שלה בשפה הפרסית, "Bebin", בתחילת 2017 במחאה על צו נשיאותי 13769. אלבום הבכורה שלה, ISON, פורסם ב-26 באפריל 2017 בהוצאת חברת התקליטים שלה, טוויסטד אלגנס.
ב-2018 היא הוציאה מיני-אלבום שלישי, The Calling, ואחריו את אלבום האולפן השני שלה, Shabrang, ב-2020.
בשנת 2024 הוציאה את הלהיט הבין-לאומי "Alibi" ביחד עם הזמרת הברזילאית פבלו ויטאר והזמרת הצרפתייה איזה.
סְוַוטוֹפְּלוּק צֶ'ךְ (בצ'כית: Svatopluk Čech; ) היה סופר, עיתונאי ומשורר צ'כי.
הוא למד בגימנסיה בפראג, לאחר מכן למד משפטים, ומאוחר יותר עבד בכתבי העת Květy, Lumír ו-Světozor.
הוא כתב בעיקר אפוסים עם דימויים ותיאורים רבים, שבהם הוא משתמש כדי להדגיש את זרימת הנרטיבים שלו.
הוא מתאר את רגשות הבורגנות.
הוא חוזר לעיתים קרובות אל העבר; חרוזיו הם פטריוטיים, והוא נאבק למען רעיונות דמוקרטיים וצדק חברתי.
שירו הראשון, "Husita na Baltu" (הוסיטי באזור הבלטי), פורסם באלמנך Ruch בשנת 1868. בדומה ליצירתו "Adamité" (אדמיים), הוא שואב השראה מהיסטוריה (מהמלחמות ההוסיטיות).
שירו "Ve stínu lípy" ("בצל עץ הטיליה") הוא אפוס אידילי על חזרתו של בוהמי אל הכפר ואל הנוף הבוהמי – שיבה הביתה.
במציאות, הוא מבוסס על זיכרונות הילדות של הסופר.
ספרי השירה הלירית שלו, Jitřní písně (שירי בוקר, 1887) ו-Nové písně (שירים חדשים, 1888), משקפים את ההתעוררות הלאומית של העם הצ'כי, ומחזור שיריו Písně otroka (שירי עבד) משקף בעיות חברתיות.
יצירתו הידועה ביותר כיום היא סדרת רומנים סאטיריים, Výlety pana Broučka (מסעותיו של מר ברוצ'ק) (1888, 1889), ששניים מהם שימשו בסיס לאופרה של לאוש יאנאצ'ק, "מסעותיו של מר ברוצ'ק לירח ולמאה ה-15" (Výlet pana Broučka do Měsíce/Výlet pana Broučka do XV.
צ'ך עצמו מופיע כרוח רפאים במערכה השלישית של האופרה.
היחס של צ'ך ליהודים היה אמביוולנטי.
מצד אחד הוא התייחס בכבוד ליהודים בתיאורים היסטוריים בשיריו "Adamité" (אדמיים) וב-"Sny palestýnské" (חלומות ארץ-ישראליים, 1872), אבל אל היהודי בן זמנו התייחס כמנצל המתעשר על חשבון הסלאבים כמו בסיפור "Člověk se zlatníkem v tobolce" (אדם עם מטבע זהב בארנקו) או בסיפור "Kandidát nesmrtelnosti" (מועמד לאלמוות).
גשר בפראג נושא את השם גשר סווטופלוק צ'ך (Most Svatopluka Čecha) לכבודו.
כמו כן, רחובות מרובים בערים צ'כיות שונות נקראים על שמו.
סווטופלוק צ'ך נפטר בפראג ב-23 בפברואר 1908 בגיל 62. הוא נקבר בבית הקברות וישהראד בפראג.
סְוִויטָה היא אחת הסוגות המרכזיות במוזיקה הכלית של המאה ה-17 וה-18 (הצורה החשובה השנייה היא הסונאטה).
מקור השם "סוויטה" במילה הצרפתית Suite, כלומר "עקיבה".
לעיתים קרובות נקראו הסוויטות בשם "Ouverture avec sa suite", כלומר אוברטורה והקטעים העוקבים אחריה.
פעמים רבות נקראת הסוויטה בשמות אחרים, בעיקר בתקופת הבארוק: פרטיטה, פנטזיה, Ordre (בצרפת) ואחרים.
אחד המאפיינים הבולטים בסוויטות רבות (אם כי בשום אופן לא בכולן) הוא חילופים בין פרקים מהירים ואטיים לסירוגין – מאפיין בעיקר סוויטות מאוחרות יותר.
ראשיתה של הסוויטה כצורה לוטה בערפל – אוספים של מחולות הופיעו כבר בימי הביניים, וכבר ברנסאנס ניכרת נטייה לחלק אותם לפי סולמות.
מקובל לייחס את הופעת הסוויטה במבנה המוכר לנו ליוהאן יאקוב פרוברגר, אשר כתב סוויטות לצ'מבלו שכולן התבססו על ארבעה מחולות בסיסיים – אלמנד, קוראנט, סרבנד וג'יג (אם כי פרוברגר נטה לסיים בסרבנד).
כפי הנראה בזמנו של פרוברגר כבר לא שימשו הסוויטות שלו לליווי מחול, אלא נועדו לנגינה בלבד.
מלחיני סוויטות מוקדמים אחרים הם לואי קופרן וסן קולומב (שכתב סוויטות לוויולה דה גמבה).
לעיתים קרובות נוספו לסוויטות ריקודים אחרים, (בגרמניה הם נקראו "מחולות גלנטיים" אפשר "מחולות האצילים"), ביניהם הנפוצים ביותר הם המינואט, הבורה, הרונדו והגבוט.
בצרפת התפתחה מסורת ארוכה של הוספת "קטעי אופי", שאינם מחולות, לסוויטות.
כל המחולות בסוויטה כתובים בצורה דו-חלקית, מלבד הרונדו (בשמותיו השונים) והפתיחה.
לקראת סוף המאה השמונה עשרה פחת מאוד העניין בסוויטה עם עליית צורת הסונאטה הקלאסית.
מלחינים התחילו לחזור אליה בסוף התקופה הרומנטית, במסגרת החיפוש אחר אלטרנטיבות לסונאטה הנפוצה.
לפעמים נכתבה הסוויטה ב"סגנון עתיק", כלומר גרסה רומנטית של מוזיקת בארוק.
בין המפורסמות ביותר: הסוויטה לתזמורת "הנערה מארל" מאת ז'ורז' ביזה, "לייטננט קיז'ה" מאת סרגיי פרוקופייב, "סוויטה לירית" מאת אלבן ברג ו"סוויטה ברגמסקית" לפסנתר מאת קלוד דביסי.
כיום המונח "סוויטה" משמש גם לציון יצירה כלית שמורכבת מקטעים נבחרים של יצירה מפורסמת.
לדוגמה: סוויטה לפי נושא או דמות הלקוחה מפסקול סרט קולנוע.
סווייד היא להקה בריטית, הנחשבת לאחת מלהקות היסוד של זרם הבריטפופ.
הלהקה הצליחה בבריטניה ואירופה במהלך שנות ה-90, בדומה לסמית'ס בשנות ה-80 ולרוקסי מיוזיק בשנות ה-70. סווייד הפכה לאחת החלוצות של הבריטפופ וזכתה לשבחי הקהל והביקורת כאחד.
הלהקה התפרקה במהלך 2003 אך התאחדה מחדש ב-2010.
סווייד נוסדה ב-1989 על ידי הבסיסט מאט אוסמן, הסולן ברט אנדרסון ובת-זוגו, ג'סטין פרישמן שניגנה בגיטרת קצב.
עם הצטרפותו של מייק ג'ויס (מי שהיה מתופף הסמית'ס לשעבר) כמתופף של הלהקה, סווייד הקליטה את הסינגל Be My God/Art.
סינגל זה הודפס אך לא יצא מעולם לחנויות בעקבות ויכוח של הלהקה עם הלייבל.
העותקים המעטים שנשארו מאותה הקלטה, נחשבים היום כפריט אספנים נדיר.
עקב הוויכוח, סווייד עזבה את RML Records ולאחר צירופו של סיימון גילברט כמתופף קבוע, הוחתמה בלייבל Nude .Records בשלב זה, ג'סטין פרישמן, עזבה את הלהקה והקימה את אלסטיקה.
אחת הטענות היא שפרישמן עזבה כי שאר חברי הלהקה סירבו לנגן שירים שכתבה.
ידוע גם, כי פרישמן ואנדרסון נפרדו, ופרישמן החלה לצאת עם סולן להקת בלר, דיימון אלברן באותה תקופה.
הלהקה זכתה לכיסוי תקשורתי רב, עוד בטרם הוציאה סינגל או אלבום.
בעיצומה של קלחת תקשורתית סביב הלהקה, סווייד הוציאה את הסינגל הראשון, The Drowners.
שני הבי-סיידים של הסינגל שאף הם זכו לאהדת המבקרים היו My Insatiable One ו-To The Birds.
The Drowners זכה להצלחה במכירות, אך שני הסינגלים הנוספים מאלבום הבכורה, Metal Mickey ו-Animal Nitrate, הם שהפכו ללהיטים גדולים שזיכו את הלהקה גם בפופולריות בקרב הקהל הרחב.
עם יציאתו של הסינגל, עיתון המוזיקה הוותיק מלודי מייקר הציג את סווייד על שער העיתון וזיכה אותה בתואר "הלהקה החדשה הטובה ביותר בבריטניה".
לפני איחודה הגיע ברט אנדרסון להופעת סולו ב-2007), אך לא בארצות הברית.
הצלחתה של הלהקה בארצות הברית הייתה מוגבלת מאוד, למרות שהופיעו ביחד עם להקת הקרנבריז שזכתה לתמיכה מערוץ MTV.
את אחת הסיבות לחוסר הצלחתה של סוייד בארצות הברית תולים בפופולריות הגדולה שזכה הגראנג' באותן שנים.
בנוסף, זמרת לאונג' אמריקאית שהשתמשה בשם הבמה "סווייד" תבעה את הלהקה על השימוש במותגהּ, ובעקבות זכייתה נאלצה הלהקה להפיץ את הקלטותיה בתחומי ארצות הברית תחת הכינוי The London Suede.
בשנת 1993 הוציאה הלהקה את הסינגל Stay Together שהגיע למקום השלישי והיה לסינגל המצליח ביותר במצעדים של הלהקה עד לאותו זמן.
בתקופת הקלטות האלבום השני, החל מתח בין חברי הלהקה, ובטלר ואנדרסון התווכחו רבות על הפקת האלבום.
בסופו של דבר, בטלר עזב את הלהקה באמצע הקלטות האלבום השני כאשר הוא משאיר מאחריו קלטות בהם רעיונותיו לביצוע השירים.
המקורות חלוקים ואין תשובה חד משמעית לגבי השאלה מי ניגן בגיטרה באלבום השני, אחת הטענות היא כי היה זה ברט אנדרסון בעצמו ומקורות אחרים טוענים כי על יתר נגינת הגיטרה באלבום אחראים היו נגני אולפן שונים.
האלבום Dog Man Star יצא ב-1994 וקיבל לרוב ביקורות חיוביות, אך לא זכה להצלחה גדולה מאוד במכירות כפי שציפו.
בקיץ 1995 הגיעה הלהקה לישראל לשתי הופעות באולם הסינרמה בתל אביב.
סווייד החליפו את באטלר בריצ'רד אוקס, שהיה אז בן 17 והצטרף לסיבוב הופעות עולמי לקידום האלבום.
רבים ממבקרי המוזיקה והקהל של הלהקה הביעו חשש כי עזיבתו של באטלר מהווה את סוף דרכה של הלהקה מאחר שבאטלר היה חלק בלתי נפרד מהסגנון המוזיקלי של הלהקה ולקח חלק גדול בכתיבת שיריה.
אך סווייד המשיכה להרחיב את הצליל שלה עם צירופו של הקלידן וזמר הרקע ניל קודלינג לאלבומה המצליח ביותר, Coming Up.
האלבום יצא ב-1996 והיה ללהיט באירופה, אסיה וקנדה, אך עדיין לא בארצות הברית.
באלבום החדש, שינתה הלהקה את הצליל שלה בצורה דרסטית והשתמשה בפופ\רוק עם מאפייני גלאם.
האלבום סיפק ללהקה 5 סינגלים שונים שהצליחו אחד אחרי השני להיכנס הישר לעשרת הגדולים של המצעד הבריטי.
לאחר מכן, הלהקה הוציאה אוסף בי-סיידים ושירים אחרים שלא הופיעו באלבומים האחרים, אוסף זה נקרא Sci-Fi Lullabies ואף הצליח במכירות.
ב-1997, הבריטפופ החל לדעוך, והלהקה החליטה להיפרד מהמפיק אד ביולר, איתו עבדו תקופה ארוכה, לקראת תחילת העבודה על האלבום הבא שיצא ב-1999 תחת השם Head Music ונחשב לאכזבה בקרב המבקרים למרות שהגיע למקום הראשון במצעד האלבומים.
האלבום היה מלא באלקטרוניקה והתמקד בסינטיסייזר יותר מאשר בגיטרות.
הוא הופק על ידי סטיב אוסבורן, מפיק שעבד בעבר עם ההאפי מאנדייס וניו אורדר.
בינואר 2000 הגיעה הלהקה שוב להופעות בישראל באולם "הסינרמה", כחלק מסיבוב עולמי לקידום האלבום.
אחרי האלבום Head Music החליטה הלהקה להיפרד מהלייבל Nude Records ועברה לעבוד עם סוני לאלבומה החמישי, A New Morning מ-2002. ניל קודלינג עזב את הלהקה בעקבות מחלה, ואת מקומו לקח חבר ותיק של הלהקה בשם אלכס לי.
בהופעות, ניגן לי בגיטרה משנית, בקלידים, שר קולות רקע ובשלב מסוים אף ניגן במפוחית.
האלבום הפך לאכזבה מסחרית ולא הצליח להיכנס אפילו ל-20 הגדולים במצעד.
הוא הופק על ידי מפיקי הבריטפופ המפורסמים ג'ון לקי (שעבד עם רדיוהד ומיוז) וסטיבן סטריט (שעבד עם בלר והסמית'ס), ונחשב לאלבום טוב בעיני מעריצים, אך העניין הציבורי בלהקה דעך.
בנוסף, אנדרסון היה מכור באותה תקופה להרואין וקוקאין מזה שנים, ומצבו הבריאותי הלך והחמיר.
בסתיו 2003, לאחר שהוציאו רטרוספקטיבה רחבה של עבודתם, ניגנה הלהקה חמישה לילות רצופים ב-Institure of Contemporary Arts בלונדון, אלבום שלם כל לילה - עם בי-סיידים ושירים נדירים כהדרן - בסדר כרונולוגי.
עם הוצאת אלבומם Singles וסינגל שנקרא Attitude, הכריזה הלהקה כי לא יהיו יותר פרויקטים תחת השם סווייד - ובכך התפרקה הלהקה.
במאי 2004 אנדרסון ובאטלר חזרו לעבוד יחד - הם הקליטו 15 שירים והחלו להקים להקה.
השניים החליטו לקרוא ללהקתם החדשה The Tears ולא סווייד.
בנוסף, סירבו השניים לשיר את שירי סווייד בהופעותיהם.
באחד מהראיונות שנתן אנדרסון, הוא טען כי אינו מאמין שהלהקה תתאחד, אם כי לא סתם את הגולל על סווייד וטען כי לא ניתן לדעת מה ילד היום.
במרץ 2007 הוציא ברט אנדרסון אלבום סולו הנושא את שמו.
בשנת 2010 התאחדה הלהקה, אך ללא נגן הגיטרה המקורי של הלהקה ברנרד באטלר, לצורך מופע צדקה.
המופע הבודד הפך עד מהרה לסדרת הופעות, והחל מאותה עת החלה הלהקה להופיע באופן סדיר.
במסגרת זו הוחלט להוציא את כל אלבומי הלהקה במהדורה חדשה, כשכל אלבום יכיל קטעי בונוסים רבים.
מהדורה זו יצאה ביוני 2011. ב-1 ביולי 2011 שבה הלהקה והופיעה בישראל, בגני התערוכה, כחלק ממסע ההופעות האירופאי של הלהקה.
בראיונות עם אנדרסון, הוא הדגיש כי הלהקה לא תוסיף להקליט עוד חומר חדש ובמהלך סיבוב ההופעות הוציא אנדרסון את אלבום הסולו הרביעי שלו Black Rainbows.
במרץ 2012 יצא בהוצאה מוגבלת מארז שכולל את הופעת האיחוד שקיימה סוויד באלברט הול בשנת 2010. המארז כולל DVD המתעד את המופע ואת אחורי הקלעים, שני תקליטורי שמע וספר.
באותה שנה חזרה הלהקה להקליט אלבום שעתיד לצאת בסוף השנה, בהפקת אד באטלר שהפיק את ארבעת אלבומיה הראשונים של הלהקה.
בינואר 2013 הוציאה הלהקה את השיר "Barriers" מתוך האלבום "Bloodsports" שיצא לאחר מכן וזכה לביקורות חיוביות ולמסע הופעות מצליח.
בחורף 2014 החלה הלהקה לעבוד על אלבום אולפן שביעי.
ב-30 ביולי 2015 הופיעה הלהקה בישראל בפעם החמישית.
בינואר 2016 יצא אלבומה השביעי של הלהקה Night Thoughts, שזכה לביקורות חיוביות מצד מבקרי המוזיקה וכן להצלחה מסחרית גדולה אף יותר מקודמו.
האלבום יצא במהדורה רגילה ובמקביל במהדורה מיוחדת הכוללת סרט באורך 56 דקות.
בספטמבר 2018 יצא "The Blue Hour" - אלבומה השמיני של הלהקה.
בספטמבר 2019 הופיעה הלהקה בפעם השישית בישראל.
ב-2022 יצא אלבומה Autofiction שהתאפיין בשינוי כיוון קרוב לסגנון הפאנק והוקלט בלונדון במהלך מגפת הקורונה.
בהמשך אותה שנה יצאה הלהקה למסע הופעות משותף עם להקת מאניק סטריט פריצ'רז.
ב-5 בספטמבר 2025 יצא אלבומה העשירי של הלהקה, Antidepressants, המשך לאלבום Autofiction מ-2022. הוא כולל השפעות פוסט-פאנק עם גוון גותי הוא הוקלט בלייב עם המפיק אד בולר.
הסינגל המוביל מתוך האלבום נקרא "Disintegrate", והוא יצא יחד עם קליפ בשחור-לבן בבימויו של כריס טרנר.
כל המקומות המצוינים הם במצעד הבריטי.
2001 - Lost In TV (אסופת וידאו-קליפים)
מתוך האלבום Dog Man Star
2013 - Barriers (שיר פותח, הורדה בחינם)
ארבע הסוויטות התזמורתיות, רי"ב 1066-1069 היא קבוצת יצירות מאת יוהאן סבסטיאן באך, אשר הולחנה ככל הנראה בשנת 1720 בעיירה קתן.
באותה תקופה הן נקראו אוברטורות, על שם הפרק הראשון בהן, אך היום נהוג לקרוא להן בשם המודרני - סוויטות תזמורתיות.
בכל הסוויטות התזמורתיות משתתפים כלי סולו: בסוויטה הראשונה שני אבובים ובסון, בשנייה טרברסו (חליל בארוק), בשלישית שני אבובים וברביעית שלושה אבובים ובסון.
תיזמור: 2 אבובים, בסון, 2 כינורות, ויולה, וקונטינואו.
תיזמור: חליל, 2 כינורות, ויולה, וקונטינואו.
מה שמייחד סוויטה זו מן האחרות הוא תפקיד הסולו, שבנגינה על חליל תקופתי (טרוורסו) נחשב לווירטואוזי.
פרק ה"בדינרי" (Badinerie) הוא המפורסם ביותר, ואף משמש בשנים האחרונות כמפגן-ראווה.
תיזמור: 3 חצוצרות ברה, טימפני, 2 אבובים, 2 כינורות, ויולה, וקונטינואו
פרק ה"אריה" נחשב כיום לאחת מיצירות המוזיקה הקלאסית המפורסמות ביותר.
תיזמור: 3 חצוצרות ברה, טימפני, 3 אבובים, בסון, 2 כינורות, ויולה, וקונטינואו
הפתיחה של סוויטה זו מופיעה בנוסף גם בקנטטה של באך, "Unser Mund sei voll Lachens", רי"ב 110.
בתחום המלונאות, סוויטה היא יחידת אירוח בבית מלון או במתקן הארחה אחר אשר מציעה רמה גבוהה יחסית למקובל של אירוח ושירותים יוקרתיים נלווים.
על פי רוב, סוויטה היא לפחות כפולה בגודלה מיחידת אירוח רגילה וכוללת יותר מחדר אחד.
מתקני הארחה רבים מחזיקים ב"סוויטת ירח דבש", ולעיתים יחידות האירוח הטובות והמפוארות ביותר במלון נקראות "הסוויטה המלכותית" או "הסוויטה הנשיאותית" (כדי להעיד על התאמתם לאירוח אישים רמי מעלה), ובדרך כלל הן יהיו בעלות מרפסת פרטית והנוף הטוב ביותר שנשקף מהמלון.
הסוויטות הן רחבות ידיים וגדולות הרבה יותר מחדר רגיל, ויש בהן רהיטים רבים יותר וברמה גבוהה יותר.
סוויטות רבות מורכבות מכמה חדרים בעלי תפקיד שונה, וכלול בהן מלבד חדר שינה גם סלון, מטבח מאובזר ולעיתים גם חדר עבודה, או ספא.
כיום קיימים מלונות בוטיק המציעים ללקוחותיהם אך ורק סוויטות.
במלונות שאינם מלונות יוקרה, המונח סוויטה מתייחס אך ורק לגודל החדר הכפול שלרוב מיועד לאנשי עסקים אשר מלבד לינה משתמשים בחדר על מנת לארח בו פגישות עסקיות קטנות.
סוויטות מפוארות מופיעות בסרטים רבים, ביניהם "אישה יפה", "בדרך לחתונה עוצרים בווגאס", "ג'יימס בונד" ו"שכחו אותי בבית".
סוויאטוסלב הראשון (בסלאבונית: Свѧтославъ, ביוונית: Σφενδοσθλάβος; ברוסית מודרנית: Святослав; ) היה נסיך קייב, הידוע כמצביא מוצלח.
סוויאטוסלב נולד למשפחת נסיכי קייב.
בשנת 945 אביו אינגוור (איגור) נהרג ועד לשנת 960 אימו הלגה (אולגה) שלטה בנסיכות.
חלק מההיסטוריונים מחזיקים בדעה לפיה נולד בשנת 920, אך דעה זו לא תואמת את רוב המקורות.
למרות שהוריו היו ורנגים, הוא היה הראשון בין נסיכי קייב שנשא שם סלאבי.
בהתאם לכרוניקן ביזנטי בשם "לאו הכומר" סוויאטוסלב היה בעל מבנה גוף ממוצע וגובה בינוני.
הוא גילח את השער והזקן אך הלך עם שפם ארוך.
הוא העדיף ללכת בבגד לבן ובאוזן שלו היה תכשיט מזהב עם אודם ופנינה.
בשנת 955 התנצרה הלגה, אך בנה לא קיבל את הדת החדשה עד סוף חייו.
יחד עם זאת, הוא לא הפריע להתפשטות הנצרות בנסיכות.
מקובל להעריך שבשנת 960 בגיל 18 הוא התחיל למשול באופן עצמאי.
החל משנת 964 מוזכרים מסעות צבאיים שלו בכרוניקה הרוסית הראשונה.
בשנת 965 סוויאטוסלב החל את המערכה הצבאית נגד ממלכת הכוזרים.
צבאו ניצח בקרב מכריע, וכבש את עיר הבירה של הכוזרים סרקל.
בהמשך הוא פנה מזרחה וכבש גם ערים נוספות כולל איטיל בשנים 968–969. סוויאטוסלב לא רק ניצח בקרבות, הוא גם עשה ניסיון התיישבותי באזור.
לצורך כך הוקמו מאחזים באזור דון, ים אזוב ודגסטן.
עדויות על התיישבות סלאבית באזור קיימות עד לשנות ה-90 של המאה ה-10, אך בהמשך הם פורקו והתושבים הסלאבים עזבו או התמזגו עם האוכלוסייה המקומית.
באותה התקופה כוחות מהנסיכות גם השתתפו במסע של האימפריה הביזנטית לקפריסין.
בשנת 967 החל מאבק בין האימפריה הביזנטית לבין האימפריה הבולגרית הראשונה.
הקיסר הביזנטי ניקפורוס השני שלח משלחת לסוויאטוסלב.
המשלחת העבירה לנסיך 455 ק"ג זהב תמורת התערבות של הנסיכות לטובת הביזנטים.
מקורות ביזנטיים מציינים ששגריר ביזנטי ביקש מסוויאטוסלב בנוסף לכך, להתערב במאבק ביזנטי פנימי ולעזור בהפיכה נגד הקיסר המכהן.
תמורת זה הובטחו לו כספים נוספים ושליטה על כל השטחים שיכבוש בבולגריה.
במהלך שנת 968 כוחות הנסיך כבשו את בולגריה ולאחר המלחמה עמדו במחנה בשפך נהר הדנובה.
במחנה זה התקבלו כספים נוספים מהביזנטים.
תוך כדי שהייה של הצבא במחנה, הגיעו ידיעות לגבי המצור על קייב.
סוויאטוסלב חזר לנסיכות ושחרר את הבירה שלו מהמצור.
בסתיו 969 החל שלב נוסף במערכה נגד בולגריה.
הפעם הבולגרים ביקשו עזרה מהביזנטים.
מאחר שהביזנטים לא ענו, נרקמה ברית בין סוויאטוסלב והצאר הבולגרי החדש.
באביב 970 הכוחות המשולבים של קייב, הבולגרים, ההונגרים והפצ'נגים החלו בהתקדמות לשטחים של האימפריה הביזנטית.
לפי עדויות ביזנטיות צבא זה כלל כ-30 אלף חיילים וזאת לעומת צבא של 10-12 אלף בלבד בראשות המצביא היווני שעמד בראש הצבא הביזנטי.
בהתאם לעדויות ביזנטיות בקרב שהתרחש כ-120 ק"מ מקונסטנטינופול כוחות האימפריה ניצחו את הצבא של סוויאטוסלב.
לפי הכרוניקות, סוויאטוסלב הגיע עד לקונסטנטינופול ועזב את השטח רק לאחר קבלת כופר גדול במיוחד.
בקיץ 970 חלה הפסקה בפעילות הצבאית.
בקיץ 971 יוחנן הראשון צימיסקס, קיסר האימפריה הביזנטית יצא למלחמה נגד אויביו.
ב-13 באפריל נכבשה בירת בולגריה והצאר הבולגרי נלקח בשבי.
ב-23 באפריל 971 כוחות קייב רוכזו במבצר דורוסטוף והביזנטים החלו במצור שנמשך 3 חודשים.
ביולי 971 סוויאטוסלב נפצע במהלך הקרב אך לא הייתה הכרעה חד-משמעית.
לאחר משא ומתן סוויאטוסלב עם צבאו עזבו את בולגריה, ממלכת בולגריה סופחה לביזנטיה והצאר הבולגרי נלקח כבן-ערובה בחצר הביזנטית.
רק החלקים המערביים של בולגריה שמרו על עצמאות.
לאחר חתימת שלום, סוויאטוסלב חזר על אוניות עד לשפך נהר דנייפר.
ניסיון לעלות לאורך הנהר לקייב לא צלח והכוחות נשארו באזור לחניית חורף.
באביב 972 רוב הצבא החל במסע יבשתי לקייב.
סוויאטוסלב, בניגוד לדעה של רוב היועצים, התחיל בהפלגה לאורך הנהר באוניות.
במהלך השיט, הם נתקלו בכוחות של פצ'נגים והנסיך נהרג.
לדעת ההיסטוריונים, מידע על מעבר סוויאטוסלב לאורך הנהר הודלף לפצ'נגים על ידי הבולגרים או הביזנטים, שרצו בחיסול הנסיך הלוחמני.
לסוויאטוסלב היו מספר נשים ומהן מספר בנים:
סוויאטופולק נולד בשנת 979 לאשתו של יארופולק, נסיך קייב, אישה ממוצא יווני, שלאחר שנהרג יארופולק נישאה לוולדימיר הראשון.
לא ברור מי היה אביו של סוויאטופולק, אך הוא הכיר ביארופולק כאב וראה בוולדימיר רוצח.
בשנת 1013 או 1014 התחתן עם בתו של בולסלאב הראשון, דוכס פולין.
לקראת סוף ימיו רצה ולדימיר להוריש את הנסיכות לבנו גלב.
ככל הנראה על רקע זה נעצרו סוויאטופולק ואשתו.
עם מות ולדימיר ירש אותו סוויאטופולק בתמיכת האצולה והצבא.
עם תחילת שלטונו החל השימוש במטבעות חדשים שעליהם נטבע שמו.
על חלק מהמטבעות נטבע שמו לאחר התנצרותו – פטר.
במהלך שנת 1015 נהרגו אחיו בוריס, גלב וסוויאטוסלאב.
בהתאם לכרוניקה הרוסית הראשונה, הרציחות אורגנו על ידי סוויאטופולק.
עם זאת, בעת האחרונה נוספו תאוריות אחרות, שלפיהן דווקא אח אחר – יארוסלאב הראשון – היה מעורב ברציחת שלושת האחים.
בשנת 1016 החלו מאבקי כח בין סוויאטופולק לאחיו יארוסלאב, נסיך נובגורוד.
בקרב מכריע הובסו כוחותיו של סוויאטופולק, והוא נמלט לפולין.
בהמשך, בשנת 1018, שב בתמיכת בולסלאב הראשון, דוכס פולין.
בקרב על נהר הבוג המערבי ניצח הצבא הפולני, וירוסלאב חזר לנובגורוד.
סוויאטופולק חזר לקייב, אך תוך זמן קצר חזרו הביתה הכוחות הפולניים.
בשנת 1019 אסף יארוסלאב צבא גדול ובתמיכת ורנגים ופצ'נגים החל במתקפה על קייב.
בקרב על נהר אלטה נפצע סוויאטופולק ככל הנראה, ומת לאחר מכך.
סוויאטוסלאב השני בנו של יארוסלאב הראשון היה נסיך קייב בשנים 1073–1076.
הוא נולד בשנת 1027 בנובגורוד בזמן שיארוסלאב היה נסיך בעיר זו.
עם פטירת אביו ב-20 בפברואר 1054 ירש אותו כנסיך צ'רניגוב.
באותה תקופה היה גם חלק של טריומווירט בני יארוסלאב שכלל שלושה אחים: איזיאסלאב הראשון, וסבולוד וסוויאטוסלב.
ביחד הם עשו רוויזיה של חוקי המדינה וקבלו החלטות על מינוי תפקידים חשובים בשלטון ובכנסייה.
כבר באותה שנה סוויאטוסלאב כבש את קייב ונהפך להיות נסיך קייב.
להפיכה זו ככל הנראה קדמה פעילות פוליטית, כי הנסיך הנמלט לא הצליח לקבל עזרה מהקרובים שלו בפולין ולא במדינות אירופה אחרות.
מבחינה היסטורית הוא ידוע כמזמין שני ספרים (בשנת 1073 ו-1076) שאספו תרגומים מספרים ביזנטים, בולגרים ויוונים שונים.
נפטר במהלך ניתוח לא מוצלח.
דוד, נסיך פריאסלאבל, מורום, סמולנסק, נובגורוד וצ'רניגוב
סוויאטופולק בנו של איזיאסלאב הראשון היה נסיך קייב בשנים 1093–1113.
סוויאטופולק נולד בשנת 1050 בטורוב בזמן שאיזיאסלאב היה נסיך בעיר זו.
בשנת 1069 קיבל מאביו את העיר פולוצק כנסיכות במקום אחיו מסטיסלאב שנפטר.
בשנת 1071 גורש מפולוצק וככל הנראה היה בקייב עם אביו.
כאשר איזיאסלאב חזר לקייב בשנת 1078 הועבר להיות נסיך נובגורוד.
באותה שנה, ביחד עם ולדימיר התחיל במערכה נגד נסיכות פולוצק אך לא כבש את העיר.
עם פטירת וסבולוד הראשון, בנו ולדימיר הזמין את סוויאטופולק להיות נסיך קייב.
זאת בהיותו הנכד המבוגר של יארוסלאב הראשון.
בהתאם לעדויות הכרוניקה הוא התקבל בקייב בשמחה.
מיד עם תחילת שלטונו בקייב, הקומנים שלחו משלחת עם הצעות שלום יציב.
סוויאטופולק, ללא קבלת ייעוץ מהמקורבים, החליט לאסור את אנשי המשלחת.
כתוצאה מכך החל מאבק צבאי בין הצדדים.
למרות שסוויאטופולק נתמך על ידי ולדימיר ונסיך פריאסלאבל, בקרב מכריע הרוסים הובסו והנסיך נמלט לקייב.
חלק מהכוחות הקומנים המשיכו לכיוון קייב והחלו במצור.
בקרב שנערך ב-23 ביולי 1093 הרוסים הובסו שנית.
ללא יכולת להמשיך במלחמה סוויאטופולק הסכים לחתום על חוזה שלום והתחתן עם בתו של החאן הקומני.
בשנת 1096 הקומנים תקפו את קייב פעם נוספת.
הפעם כוחותיהם של סוויאטופולק ושל ולדימיר הצליחו להפתיע את הקומנים וניצחו אותם תוך הריגת ההנהגה כולל החאן הגדול שהיה חותנו של סוויאטופולק.
בשנת 1103 נערכה מערכה נוספת ובקרב שהתרחש ב-4 באפריל הרוסים ניצחו.
באביב שנת 1111 סוויאטופולק החל במערכה האחרונה שלו נגד הקומנים.
גם הפעם המערכה הייתה מוצלחת והרוסים חזרו לאחר ניצחון גדול.
מאשתו ממוצא צ'כי, בת מלך ספיגנב השני:
סביסלאבה, אשתו של בולסלאב השני, מלך פולין
פרדסלאבה, אשתו של אלמוש, מלך קרואטיה
סוויטת מסקרד היא סוויטה שחוברה על ידי המלחין הארמני אראם חאצ'טוריאן בשנת 1944.
הסוויטה מבוססת על מוזיקה שכתב חצ'טוריאן למחזה של מיכאיל לרמונטוב נשף המסכות ומכאן שמה 'מסקרד' שפירושה ברוסית מסכה.
הסוויטה מפורסמת בעיקר בזכות הוולס שמבוצע רבות בקונצרטים ומשמש הרבה כמוזיקת רקע לסרטים ותוכניות.
סְווֵיְזֶ'ן (סינית: 燧人, פיניין: suì rén) הוא גיבור תרבות במיתולוגיה הסינית, עליו מסופר שלימד את בני האדם כיצד להבעיר אש וכיצד להשתמש בה לבישול.
הוא נחשב לאחד משלושת המלכים שפעלו בשחר ההיסטוריה, עוד לפני זמנם של קיסרים כמו הקיסר הצהוב, יאו ושון.
על פי המסורת שלטונו נמשך 110 שנים.
סְווֵיְזֶ'ן מופיע בספרים ממגוון אסכולות עוד מתקופת האן וטרום האן:
קונפוציאניזם: "שׂוּ'ן דְזְה", "מאמרות האדון הנחבא", "מכלול דברי הטעם מן הנמר הלבן", "מאמרות האמצע", "צידוקי המנהגים".
דאואיזם: "ג'ואנג דזה" (הפרקים החיצוניים).
הספרים לא רק מציינים את קיומו וחשיבותו של סְווֵיְזֶ'ן, אלא גם מתארים את הטכניקה בה הבעיר אש:
השם או הפועל "קדח בערה" המופיע בציטוט יכול להתייחס למקלות איתם קודחים זה בזה להבערת אש, או לכלי צור להבערת אש.
משמעותם המילולית של הסימניות בשם סְווֵיְזֶ'ן היא "איש בערה".
במקראות הקיסריות של עידן טאיפינג מצוטט מתוך "רשומות איסוף האבידות" סיפור מיתי על סְווֵיְזֶ'ן כמי שמוצא את האש פורצת מחור שעשתה ציפור ב"עץ הבערה" הענק, ולאחר מכן קודח בעץ ובעזרת ענף מוציא את האש.
נראה כי מדובר בדמות שהשתייכה לשבט מטריארכלי מתחילת התקופה הנאוליתית שחי באזור עיקול הנהר הצהוב, התקיים מציד, והצליח להבעיר אש באמצעות האבנים בהן הכה את החיות או באמצעות אבנים ממפולות בהרים.
הברקה של אדון סְווֵיְזֶ'ן אפשרה לו להמציא את מקלות הבערת האש.
במאמר "ביוגרפיות של שלושת המלכים" של סה-מה ג'ן נטען שסוויז'ן היה המלך שקדם לפֿוּשִׂי.
מאמינים כי סְווֵיְזֶ'ן גילה את הדלקת האש בשָׁאנְגְצְ'יוֹ, ולכן המקום זכה בכינוי "ארץ תרבות האש".
באזור מוצג גם מתחם גן-קבר בן יותר מ-40,000 קמ"ר הקרוי "קבר קיסר הבערה".
איורים של סְווֵיְזֶ'ן מציגים אותו כבעל שלוש עיניים.
למעט הג'יג בסוויטה הראשונה וחלק מסוגת הריקודים, לסוויטות אין מאפיינים צרפתיים, והן אינן כתובות בסגנון של המלחינים הצרפתיים בני זמנו, אף על פי שלבאך הייתה היכרות גם עם סגנון הלחנה וביצוע זה, הניכר בסוויטות התזמורתיות ובמחברת של אנה מגדלנה.
סוויטה צרפתית הוא ספרה של הסופרת אירן נמירובסקי.
הרומן נכתב בשנים 1941–1942, ומתאר את פלישת גרמניה הנאצית לצרפת במלחמת העולם השנייה ביוני 1940, ואת החיים תחת הכיבוש הנאצי.
כתיבת הרומן נקטעה עם מעצרה של נמירובסקי ב-13 ביולי 1942 על ידי המשטרה הצרפתית, ששילחה אותה למחנה ההשמדה אושוויץ, שם נספתה.
כתבי היד המכילים את הרומן התגלו כשישים שנה לאחר כתיבתו במזוודה שליוותה את בנותיה של נמירובסקי, דניז ואליזבת, לאורך המלחמה.
דניז סיפרה כי נמנעה מלקרוא את כתבי היד מחשש שמדובר ביומן אישי של אמה, אולם בשנת 1997 החליטה להפקיד את עיזבונה של נמירובסקי ב"מכון הזיכרון לספרות עכשווית" (IMEC) ואזרה אומץ לקרוא בכתבים, שהתגלו כרומן.
היצירה יצאה לאור בצרפת בשנת 2004 בבית ההוצאה Denoel, הפכה לרב מכר ותורגמה למעל שלושים שפות.
היצירה זכתה בפרס "רנודו" ויצרה תקדים כאשר הפכה לרומן הראשון שזכה בפרס לאחר מות המחבר.
לצד כתבי היד נמצאה גם מחברת המכילה הערות של נמירובסקי על אודות תהליך כתיבת הרומן, בהערות אלה ציינה נמירובסקי שרצתה כי הרומן יהיה כתוב כמו יצירה מוזיקלית:
משום כך הוחלט לקרוא לרומן "סוויטה צרפתית" על שם הסוגה המוזיקלית סוויטה.
גם הנובלה "דולצ'ה" שואבת את שמה מעולם המוזיקה והיא קרויה על שם מונח מוזיקלי שפירושו "במתיקות".
לרומן שלושה חלקים: "סערה ביוני", "דולצ'ה" ונספחים.
נמירובסקי הספיקה לכתוב שניים מתוך חמשת החלקים שתכננה לכתוב, בהערותיה ציינה כי הרומן הגמור יכלול חמש נובלות: "סערה", "דולצ'ה" "בשבי" "קרבות?" "השלום?" ואורכו נועד להיות כאלף שש-מאות עמוד.
הרומן בגרסתו העברית מכיל ארבעה נספחים: נספח א הוא תקציר של מהלך המלחמה בצרפת מאת המתרגם ניר רצ'קובסקי.
נספח ב הוא הקדמה למהדורה הצרפתית מאת מרים אניסימוב, המגולל את סיפור חייה של נמירובסקי.
נספח ג מכיל את הערותיה של אירן נמירובסקי במחברתה על אודות כתיבת סוויטה צרפתית ומצב צרפת בזמן המלחמה.
בנספח ד חלופות מכתבים מן השנים 1936–1945, המאפשרים לקורא ללמוד על אודות חייהם של אירן נמירובסקי ובעלה מישל אפשטיין לפני מעצרה של נמירובסקי ולאחריו.
עלילת הנובלה "סערה ביוני" מתרחשת ב-3 ביוני 1940 עם פלישת גרמניה לפריז ומסתיימת באביב 1941. היא כתובה כרצף תמונות המציגות את ההגירה ההמונית לדרום צרפת בעקבות הפלישה לפריז.
העלילה מוצגת ממספר נקודות מבט של דמויות בעלות מעמד ורקע סוציו-אקונומי שונה; על ידי כך מציגה נמירובסקי תמונת מראה של החברה הצרפתית ערב מלחמת העולם השנייה.
לאורך היצירה מקבילה נמירובסקי את הדמויות והאירועים לטבע.
כך, המלחמה וההגירה הנובעת ממנה מתוארים כתהליכים טבעיים ומחזוריים:
משפחה בורגנית קתולית בת המעמד הגבוה
שרלוט פרקיאן: אם המשפחה, נוצרייה קתולית, מייצגת את בני המעמד הגבוה שזונח את ערכי הדת בשעת משבר.
פיליפ פרקיאן: הבן הבכור, כומר שנרצח באכזריות על ידי בני נוער יתומים שהוא מלווה בבריחה מפריז.
אובר פרקיאן: בן שמונה עשרה, בורח ממשפחתו כדי לסייע למהלך המלחמתי ומשתתף בקרב על מולן.
מציג את התפכחות המעמד הגבוה לנוכח ההתפוררות וחוסר השוויון של החברה הצרפתית.
גבריאל קורט: סופר בן חמישים, בן המעמד הגבוה.
נמירובסקי מציינת בהערותיה כי "בעיקרון קורט היה צריך להפך לנאצי מושבע".
הוא נמלט מפריז עם פלוראנס, פילגשו, ומשרתיו בדרך לווישי.
מוריס וז'אן מישו: מוצגים כדמויות המוסריות ביותר ביצירה, היחס אליהם מדגיש את ניצול העובדים בעלי המעמד הבינוני והנמוך.
כחלק מעבודתם בבנק נאלצים הזוג מישו להגיע רגלית מפריז לעיר טור אך נאלצים לסוב על עקבותיהם לאחור לפריז בשל המצב הצבאי, דבר המוביל לפיטוריהם.
ז'אן-מארי: גויס לצבא צרפת ונפצע בקרב.
מחלים מפצעיו בכפר בוסי בחוות נונאן.
ומטופל על ידי בני משפחת סברין שסיפורם ממשיך בנובלה "דולצ'ה".
שארל לנז'ה: בן שישים, אסתטיקן, בעל חיבה לכלי חרסינה.
בן המעמד הבורגני הגבוה, בז לבני המעמדות הנמוכים.
מנצל את תמימותו של זוג צעיר כדי להציל את עצמו וגונב מהם דלק.
עם חתימת הפסקת האש עם גרמניה הוא חוזר לפריז ונהרג בתאונת דרכים.
הנובלה "דול'צה" ממשיכה את הרצף הכרונולוגי של "סערה ביוני" ומסתיימת ב-22 ביולי 1941 עם פלישת גרמניה לברית המועצות.
נובלה זו מגוללת את חיי הצרפתים בכפר בוסי תחת הכיבוש הנאצי לאחר כניעת צרפת לגרמניה.
בעוד שהנובלה הראשונה "סערה ביוני" מתמקדת ביחסים הבין-אישיים בין אזרחי צרפת בזמן הלחימה, "דולצ'ה" מציבה במרכזה שאלות מוסריות על אודות נאמנות והקשר האפשרי בין כובשים ונכבשים.
לנובלה זו שני קווי עלילה מרכזיים: משפחת אנז'ליה ומשפחת סברי.
לוסיל אנז'ליה נאלצה להינשא מתוך מניעים כלכליים לגסטון אנז'ליה שבוגד בה ומקים משפחה שנייה.
גסטון מגויס ונשבה ולוסיל נשארת להתגורר בבית חמותה, הגברת אנז'ליה.
לאחר כניעת צרפת הן נאלצות לארח בביתן את הקצין הגרמני סגן ברונו פון פאלק, שלוסיל מתאהבת בו.