tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אחר כך החל להגיש תוכנית יומית בת שעה הנושאת את שמו, העוסקת בעיקר בנושאים חברתיים וכלכליים ב-2020 אוחדו התוכניות של צרור ו"מה בוער" של רזי ברקאי למספר חודשים עקב מגפת הקורונה.
ביוני 2023 הודיע מפקד גלי צה"ל דני זקן על פיטוריו, אך לאחר שבוע חזר בו.
צרור יצר מספר סרטים דוקומנטריים:
בשנת 1996 ביים במשותף עם דורון צברי את הסרט "בית שאן: סרט מלחמה" שזכה בפרס אופיר, ועוסק במועדון הכדורגל הפועל בית שאן ובמאמצי ההישרדות של הקבוצה בליגה הלאומית (הליגה הבכירה דאז), במסגרת עונת 1994/1995.
בשנת 1999 יצר את הסרט "ילדי המהפכה", על ניצחון ש"ס בבחירות למועצת קריית שמונה בשנת 1998 בסיוע קבוצת ילדים.
בשנת 2010 יצר את הסרט "תפילת הנערות", על תפילת הנערות בנווה דקלים בזמן ההתנתקות.
בשנת 2014 יצר את הסרט "אני ה'" ששודר בערוץ 8, העוסק ובוחן את אמונת המתנחלים היהודים ביהודה ושמרון, מתאר את הלהט המתחדש לבניית בית המקדש השלישי, ומזהיר מתחילתה של עבודה זרה.
בשנת 2017 הוקרן סרטו "יהודים, פעם שלישית", שמסכם את ההשוואה בין העצמאות המדינית של ישראל היום לבין זו בתקופת בית ראשון ובתקופת בית שני, ומהווה סימן אזהרה.
הסרט מבקש לעשות השוואה בין המציאות החברתית במדינת ישראל למציאות המקבילה בסוף ימי בית שני, ערב החורבן.
מאמר שכתב בעניין זה כבר ב-2007, "הריבונות השלישית איבדה שליטה", המשווה בין הריבונות הראשונה לבין הריבונות השנייה ובין שתיהן לשלישית, ומוצא שישראל הריבונית והעצמאית לא חצתה מעולם את גבול 85 השנים.
צרור פרסם סיפורים בכתב העת "פרוזה" ואף שימש רכז המערכת של המגזין.
ב-1978 הוציא לאור את קובץ הסיפורים "טריקו".
בתחילת 1992 ערך חוברת זיכרון ליוסי קריים, מייסד "פרוזה".
בשנת 1991 ערך את הספר "אנשים מתו מפחד", אסופת מאמרים, צילומים וכתבות על מלחמת המפרץ.
בשנת 2010 ערך את הספר "אדם ברוך, תקשורת" (יחד עם מורן שוב ושירה אביעד).
ובשנת 2018 אצר תערוכה במוזיאון בית שטורמן בעין חרוד, מחווה לאדם ברוך, לציון עשר שנים למותו - "אני אדם מיטה".
19 סיפורים קצרצרים שכתב אדם ברוך במהלך אשפוזו בבית החולים, שלוו ביצירות של בכירי האמנים בישראל.
בשנת 2012 הופיע ספרו "שחור - חייו ומותו של זוהר ארגוב", מלאכת תחקיר מקפת על דמותו של אחד הזמרים הגדולים והמשפיעים ביותר בישראל.
בתחילת 2021 הוציא לאור את ספרו "שם משפחה" בהוצאת 'הספרייה לתקשורת'.
הספר עוסק בהגירה ובמהגרים בכלל ומספר על תולדות יוצאי לוב בישראל, ממואר, בגוף ראשון.
באוקטובר 2023 הוציא לאור את ספרו "זכור, תזכור" בהוצאת 'הספרייה לתקשורת'.
הספר עוסק במלחמת כיפור 73', בחוויה של הלוחם, בגוף ראשון, ובמסע מאז.
"מאז ועד עכשיו היא נמשכת", כתב.
צרור זכה שלוש פעמים בפרס מפקד גלי צה"ל: בשנת 2009 זכה בפרס בקטגוריית מבצעי שידור על תוכניתו "אטרף פיוטים", מבית הכנסת אל הרוקנרול.
בשנת 2010 זכה בפרס בקטגוריית תוכנית האקטואליה על התוכנית "מה בוער - הפרויקט החברתי" ובשנת 2012 זכה בקטגוריית צבא וביטחון, על תוכניתו "והחולם נפל פצוע" שעסקה בחזרה אישית לחוויות מלחמת יום הכיפורים.
בשנת 2013 נבחר צרור להדליק משואה בטקס המרכזי ליום העצמאות ה-65 בהר הרצל.
ועדת הטקס הסבירה את בחירתו בכך ש"צרור חובר למורשת העיתונות היהודית והישראלית שמייסדיה פעלו מתוך תחושת שליחות...
בשידוריו ברדיו ובסרטים שהוא מביים ומפיק הוא משמש פה לאזרחים החשים שהם בשולי החברה בישראל ומעלה אל פני השטח דילמות אנושיות נוקבות ובעיות חברתיות כאובות".
בנימוקי השופטים נאמר: "רינו צרור זכה בפרס "בעבור היותו עיתונאי לוחמני המציב בעקביות מזה עשרות שנים בחזית העשייה סדר יום חברתי, תוך התמקדות ומתן תשומת-לב מיוחדת לפריפריה החברתית, הפוליטית והגאוגרפית.
סדר יום זה בא לידי ביטוי בתוכניתו היומית בגלי צה"ל, בסדרות הטלוויזיה הדוקומנטריות ששודרו בערוצי הטלוויזיה השונים ובסרטי תעודה".
טריקו: סיפורים, הוצאת שם, 1978.
עורכים: שירה אביעד, רינו צרור, מורן שוב, אדם ברוך - תקשורת: אנתולוגיה, 2008-1972, הוצאת דביר, 2010.
שחור: חייו ומותו של זוהר ארגוב, הוצאת ידיעות אחרונות, 2012.
שם משפחה: אסיה הוצאה לאור, 2021
זכור, תזכור: הספרייה לתקשורת, 2023
בית שאן סרט מלחמה, 1996 (בימוי משותף עם דורון צברי)
רינופריניים (שם מדעי: Rhinophrynidae) היא משפחה של חסרי זנב אמריקאים, בה קיים כיום מין יחיד - רִינוֹפְרִין (Rhinophrynus dorsalis), אם כי עוד שלושה סוגים נכחדו.
משפחה זו קרובה למשפחה חסרי-לשוניים מהקבוצה חסרי לשון.
הרינופרין הוא מין קרפדה קטנה שתפוצתה באמריקה המרכזית ובצורתו דומה למינים שטוחים כמו פיפה מצויה.
מינים אלה קטנים מאוד ובעלי עור רך, רגליים קצרות בעלות אצבעות רחבות עם בליטה המשמשת לחפירה והם בעלי פה צר המתאים לאכילת נמלים וטרף דומה.
מינים נוספים שנכחדו נמצאו במרכז ארצות הברית ודרומה.
סוג ומין יחיד Chelomophrynus bayi - התקיים במשך האאוקן
סוג ומין יחיד Eorhinophrynus septentrionalis - התקיים בין הפלאוקן לאאוקן
סוג ומין יחיד Rhadinosteus parvus - התקיים ביורה התיכון
רינודרמטיים או קרפדות חדק (שם מדעי: Rhinodermatidae) הם משפחה קטנה של חסרי זנב המצויה בחופים הדרום-מערביים של דרום אמריקה.
במשפחת הרינודרמטיים נכלל סוג אחד בלבד - קרפדות החדק (Rhinoderma), ובו שני מינים:
Rhinoderma rufum - מצוי בסכנת הכחדה חמורה ועלול להכחד בקרוב.
שני המינים ידועים בשיטה המיוחדת בה הם מטפלים בצאצאיהם, בה הראשנים נשמרים לזמן מה בפיהם של אביהם.
בתחילה, מוטלות הביצים על הקרקע, ולאחר בקיעתם יכניס את הראשנים לתוך שק-הקול הגדול שלו.
אצל המין Rhinoderma rufum, הזכר יעביר את הראשנים בשק הקול שלו למקור מים ושם ישחרר אותם כדי שיתפתחו; ואילו בקרב המין Rhinoderma darwinii, הראשנים ישהו בשק-הקול של אביהם עד לשלב שינוי הצורה (המעבר מראשן לחסר זנב כמעט בוגר).
הנקבה מטילה בין 5 ל-15 ביצים בכל הטלה.
בני משפחת הרינודרמטיים קטנים יחסית, ומגיעים עד לאורך של 3 סנטימטרים ולרוחב של כ-2-1.5 סנטימטרים.
רוב הפרטים צהובים בהירים או ירוקים, כשעל גופם כתמים חומים גדולים.
האף ארוך וצר, וזהו מקור כינויים של הרינודרמטיים, קרפדות החדק.
הרינודרמטיים יבשתיים בעיקר, אך הם חיים, כרוב חסרי הזנב, בסביבה לחה.
היא סדרת טלוויזיה אמריקאית בהפקת ערוץ קומדי סנטרל.
הסדרה היא קומדיה-פארודית פרועה שבמסגרתה עוקב כביכול צוות צילום ומתעד שוטרים בתחנת משטרה בעיר רינו שבמדינת נבדה שבארצות הברית.
כאמור, הסדרה סובבת סביב חבורת שוטרים לא יוצלחים אשר מהלכים ברחובותיה של העיר וזורעים הרס וחורבן במהלך ביצוע עבודתם.
הסדרה שודרה במשך שש עונות, בשנים 2009–2003. בישראל הסדרה שודרה בערוץ ביפ ומאוחר יותר בערוץ הוט קומדי סנטרל.
ב-23 בפברואר 2007 עלה לאקרנים הסרט רינו 911!: מיאמי המבוסס על הסדרה.
סגן-שריף טראוויס ג'וניור - מגולם על ידי בן גאראנט.
סגנית-שריף טרודי וייגל - מגולמת על ידי קרי קני.
סגן-שריף ג'יימס גרסייה - מגולם על ידי קרלוס אלזרקי.
סגן-שריף ג'ים דנגל - מגולם על ידי תומאס לנון.
סגנית-שריף קלמנטיין "קלמי" ג'ונסון - מגולמת על ידי ונדי מקלנדון-קובי.
סגנית-שריף ריינישה וויליאמס - מגולמת על ידי ניסי נאש.
סגן-שריף סוון ג'ונס - מגולם על ידי סדריק ירבורו.
רינת בר (נולדה ב-3 במרץ 1984 באשדוד כרינה באזוב) היא זמרת, מלחינה ופזמונאית ישראלית.
בר נולדה באשדוד בשם רינה באזוב, למשפחה שעלתה מגאורגיה.
לאביה איציק הייתה להקת חתונות שנקראה "לימוזין".
בהיותה ילדה הייתה ניגשת לשיר במיקרופון כשסולן הלהקה יצא להפסקה, ועקב ההצלחה הצטרפה להופעותיה של הלהקה.
לאחר מכך הוחתמה על חוזה אצל מפיק הלהקה.
ב-1996, בגיל 12, הוציאה בר את אלבומה הראשון ילדה קטנה, בו נכלל השיר "חיפשתי אהבה", שבהמשך הקליטה אותו עם תמיר גל, ודואטים של בר עם אבי ביטר "דרך החיים", ועם אבי סינואני "ילדה קטנה".
כבר אז הופיעה בתוכניתו של דן שילון ונחשבה ל"ילדת הפלא של הזמר הטורקי".
לאור הצלחת האלבום, פרש אביה מהלהקה והפך למנהלה האישי.
ב-1998 הוציאה אלבום שני בשם הנשיקה, שהגיע למעמד של אלבום זהב, ממנו התפרסם שיר הנושא.
איתן אלבז עיבד את שירי האלבום.
בהמשך השנה הוציאה בחפלה גרוזינית, אלבום שלם בגאורגית, שפת האם של הוריה, שזכה להצלחה רבה.
בר סיימה את לימודיה בכיתה י"א, ולא התגייסה לצה"ל.
באותה שנה כתבה את השיר "בית"ר הדגל של המדינה", לכבוד זכייתה של קבוצת בית"ר ירושלים באליפות המדינה בכדורגל.
במקביל להופעות בר השלימה את לימודיה.
ב-1999, הוציאה בר את האלבום כבר לא ילדה, שלא זכה להצלחה רבה, באלבום בלט השיר "פיו" (מילים של דני שושן ללחן הודי).
בשנת 2019, השיר הפך ללהיט ארצי בעקבות כך שהפך לוויראלי ברשת החברתית טיקטוק.
אחריו יצא אלבום האוסף להיטי זהב, שכשמו הוא אוסף מלהיטיה של בר עד אז.
עם הזמן, מיתנה בר את הסלסולים בקולה מתוך מטרה להתאים לפלח קהל רחב יותר.
ב-2000 הוציאה את האלבום ליידי בר, שזכה להצלחה פחותה מקודמיו.
באלבומה מלאכים, שיצא בשנת 2003, עבד איתה המעבד המוזיקלי יעקב למאי, והעבודה עליו ארכה כשנתיים.
את החשיפה הגדולה שלה חבה בר לצמד חיילי הנקמה.
בר ביצעה עם השניים את הדואט "אחת מאלף" שכתבו זאב נחמה ותמיר קליסקי מלהקת אתניX.
באותה שנה חתמה בר את הופעתה הטלוויזיונית הראשונה (כבוגרת ולא כילדת פלא), כאשר ביצעה את השיר "מלאכים" במופע של אייל גולן, שצולם כספיישל לערוץ 2 דאז, עם יציאת האלבום "ואני קורא לך" (לאחר מס' שנים המופע יצא ע"ג DVD ו-CD והשיר נגנז מתוכם)
בשנת 2005 התחברה בר לזמר דניאל סלומון דרך התוכנית "מפגשיר" בערוץ 24 לשיר "סוף הקיץ".
בשנת 2005 הוציאה בר את הסינגל "כמו חלום", איתו השתתפה בתחרות הקדם אירוויזיון, בה הגיעה למקום השביעי.
בר כתבה והלחינה את השיר "בתלם אוהבים" ששר רגב הוד באלבומו, אני לא מלך, משנת 2006. בהמשך כתבה והלחינה להוד שירים נוספים.
כמו כן שרה בר יחד עם הוד את הדואט "חולם על הירח".
בשנת 2006 יצא סינגל הראשון מתוך אלבומה השביעי לעוף ברוח, "לכל אדם יש סיפור".
בזמן יציאתו של האלבום באותה שנה, יצא סינגל של בר כהן בדואט עם בר, "שיר אהבה בשניים", שנכתב במיוחד ליום האהבה.
ביום הולדתה ה-24, פרסמה בר את הסינגל "אל תוותר", עוד באותו היום קיבלה בר הצעת נישואין מאורון אפריאט על יאכטה במרינה באשדוד שם הכירו שנתיים קודם לכן.
לקראת סוף ספטמבר 2008, בר עזבה את ישראל עם ארוסה כדי לנסות את מזלה בארצות הברית, במקביל פרסמה בארץ סינגל נוסף, "אהבה משגעת".
לאור הצלחתו של הסינגל בר חזרה לארץ בדצמבר.
לקראת סוף פברואר 2009, הוציאה בר סינגל שלישי, "בנק האהבה".
למרות הצלחותיהם של שלושת הסינגלים, האלבום השמיני שהשירים היו מיועדים לו, נגנז, ובר פנתה לדרך חדשה בחברת המוזיקה "תטה עושים מוזיקה".
לקראת חתונתה ב-2009 כתבה והלחינה שיר לכניסתם לחופה, "אהוב שלי", שלא יצא באופן רשמי אך זכה להצלחה רבה באתרי המוזיקה והשיתוף ובתחנות הרדיו.
לאחר כשנתיים, הקליטה גרסה לו חדשה שבהמשך הושקה בסמוך לצאת האלבום השמיני ואף נכלל באלבום.בדצמבר 2009 הוציאה סינגל בכורה "שמלת כלולות".
הסינגל השני "הגיע הזמן" יצא באמצע ינואר 2010, ובהמשך יצא הסינגל השלישי "עֲשֵׂה לה טוב".
ב-14 בפברואר 2011, יום האהבה הבינלאומי, פרסמה בר את הסינגל הרביעי מותך האלבום, חיכיתי לך.
ב-27 במרץ של אותה השנה פורסם הסינגל "רק אגדה".
ב-6 ביולי יצא הסינגל השישי "קרוב אלי".
ב-6 בנובמבר באותה השנה, יצא הסינגל השביעי "זוכרת".
ב-23 בינואר 2012, יצא הסינגל השמיני "איתך עד סוף הדרך".
לפני צאת האלבום יצא סינגל נוסף "לילה חגיגה"; האודיו הרשמי שלו הופץ ביוטיוב ב-18 במרץ באותה השנה.
ב-15 במרץ, יצא אלבומה השמיני והכפול, חיכיתי לך.
ב-6 בדצמבר 2012, יצא שיר הנושא המקורי של "בלדה לאביב הבוכה"; סרט קולנוע ישראלי בבימויו של בני תורתי.
את שיר הנושא ביצעה בר עם הזמרת אישתאר.
ביצוע נוסף לשיר מבוצע על ידי אישתאר ושחקנית הסרט הזמרת אדר גולד.
ב-11 בדצמבר, יצא לאור הסינגל הראשון מאלבומה התשיעי "אני כאן מחכה" אותו כתבה והלחינה בר למתמודדות העונה הראשונה של "אייל גולן קורא לך".
בר כתבה והלחינה גרסה ל"מברוק עליק" על בסיס השיר המקורי ויצא לאור ב-3 בינואר 2013.
ב-7 בפברואר 2013, יצא הסינגל שני "שימני כחותם", הוא שיר תפילה משיר השירים.
ב-5 במאי 2013, הושק סינגל חדש "אביר חלומותי".
ב-23 במאי 2013, יצאה גרסה מיוחדת ל"אם ננעלו" של הזמרת-יוצרת הישראלית עפרה חזה, בו התארחה רינת על ידי ההרכב האירופאי RELIGHT ORCHESTRA, השיר יצא לאור ברחבי אירופה כבר בינואר.
באוקטובר 2013, בר הוציאה את "מחרוזת תפוֹס תפוֹס", שזכתה להצלחה רבה כאשר צברה למעלה מ-1.9 מיליון צפיות ביוטיוב.
חודש לאחר מכן רינת ממשיכה בקצב המחרוזות ומוציאה את "מחרוזת לגאורגיה באהבה 2".
בינואר הוציאה בר "מחרוזת עיראקית" (שצברה למעלה ממיליון צפיות) ובפברואר את "מחרוזת אש" הכוללת את הלהיטים: "מלכת הלבבות", "בת שמונה עשרה", "שקרן", "נערת החלומות".
באפריל 2014, הוציאה בר דואט עם הזמר מאור אדרי "אהבנו" לקראת הופעתו של מאור בהאנגר 11. ביוני 2014, יצא הדואט "עד הסוף" אותו כתבה והלחנה לאייל גולן ושרית חדד להופעותיהם עם ניקוס ורטיס באצטדיון בלומפיד.
ביולי 2014, הוציאה בר את השיר "גברים גברים" סינגל נוסף מהאלבום התשיעי.
בנובמבר 2014, המשיכה רינת עם הקצב המחרוזות והוציאה לאור את "מחרוזת דידם" הכולל את השירים מזרחיים ואת "דידם" / "Didem" הטורקי.
ב-13 בדצמבר 2014, בר קיימה לראשונה מופע אינטימי בבית היוצר בנמל תל אביב, במופע מבצעת רינת שני סינגלים חדשים "דף חדש" ו"חצוף ורומנטי" שיצא לאחר מכן כסינגל ב-16 בדצמבר.
"חצוף ורומנטי" הוא גרסת כיסוי ל-"Run Away" של להקת דה סאונדלאברס משנות ה-90 של המאה ה-20. השיר הגיע למקום השביעי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
ב-14 במאי 2015, הוציאה את השיר "האחד שלי", השיר זכה להצלחה באירועים.
ב-18 בספטמבר 2016, יצא אלבומה התשיעי, מלכה.
לאור הצלחת אלבום החפלות "חפלה מטורפת" מאלבומה הקודם, נכלל באלבום זה דיסק חפלות באותו השם הכולל 7 מחרוזות שירים בעברית, ערבית, טורקית, עיראקית וגאורגית.
לאחר צאת האלבום הופץ ממנו סינגל נוסף ואחרון "כבר לא אותה ילדה".
בדצמבר 2017 הופצה גרסה מחודשת לשיר "הנשיקה".
בסוף 2017 השתתפה בעונה החמישית של תוכנית המציאות "הכוכב הבא לאירוויזיון", ופרשה מיד לאחר שלב "הדו-קרב".
ב-2017 הוציאה גרסאות כיסוי ל"חי חי" של הזמרת עפרה חזה מתוך אירוויזיון 1983, ל"חלומות של אחרים" של עידן רייכל, ול"יא חביבי יעני" – אותם שרה בתוכנית.
באותה השנה יצאו השירים "מי יכול עלייך", "שוב", "צעקתי", וגרסה מחודשת ללהיטה "אחת מאלף".
בהמשך, הוציאה גרסת כיסוי לשיר "Ne Olsun" הטורקי.
בהמשך החליפה בר ניהול חדש.
ב-14 בנובמבר 2019 הוציאה לאור סינגל ראשון "שלושה ילדים וכלב".
ב-20 בפברואר 2020 הוציאה לאור סינגל שני "בחיבאק אווי".
ב-2 ביוני 2020 הוציאה לאור סינגל שלישי "מה שהביא אותך אליי".
ב-1 בספטמבר הוציאה גרסה מחודשת לשיר "חיפשתי אהבה".
ב-25 בספטמבר 2020 הוציאה גרסת כיסוי ללהיט הטורקי "Muhur" של הזמרים אירמק אריג'י ומוסטפא ג'ג'לי.
ב-1 באוקטובר 2020 הוציאה לאור סינגל רביעי אותו כתבה והלחינה "יאללה ביי אני נוסעת לדובאי" שזכה להצלחה וצבר למעלה ממיליון צפיות.
ב-15 בנובמבר הוציאה גרסת כיסוי ללהיט "Aramam" של הזמר איברהים טטליסס.
ב-26 ביולי 2021 הוציאה לאור סינגל חמישי אותו כתבה והלחינה "ילדה של אמא".
בספטמבר הוציאה הזמרת מאיה דדון את אלבום הבכורה שלה, חוץ ממך, במסגרתו הקליטה את להיטה של בר, "פיו פיו".
קליפ מילים נלווה הופץ בסמוך ליציאתו.
2023–הווה: ההכרה הגדולה והופעות הענק
באוגוסט 2023 הוציאה רינת את הסינגל "אמיתי איתי" מתוך כוונה להוצאת אלבום חדש.
בסוף ספטמבר, מעט לפני חג הסוכות 2023 שחררה בר למעריציה את "נופלת לך" במטרה לשחררו באופן רשמי לאחר שמחת תורה, אך שחרורו הרשמי נדחה בארבעה חודשים בעקבות מלחמת חרבות ברזל.
במהלך המלחמה רינת הופיעה בהתנדבות בפני אלפי חיילים בעשרות בסיסים צבאיים.
בחודש מרץ 2024, רינת שחררה דואט יחד עם דודו אהרון בשם "אישה זהב".
במהלך חודש אפריל 2024, התארחה רינת בהיכל מנורה בהופעותיהם של נסרין קדרי וששון שאולוב איתו ביצעה את שירה "חיכיתי לך" שששון ביצע לו גרסת כיסוי וזכה להצלחה גדולה.
בחודש יוני רינת מופיעה לראשונה בהאנגר 11 במופע סולד אווט ראשון מזה שנים בו ארחה את דודו אהרון, שלומי שבת, אלינור חלילוב ואבישי אזיקרי אחד מצמד חיילי הנקמה איתם ביצעה בר בעבר את "אחת מאלף".
בחודש אוגוסט שחררה סינגל נוסף בשם "שובר לי ת'לב" שאותו כתבה והלחינה.
בעקבות ההצלחה רינת פתחה הופעה נוספת לראשונה באמפיתיאטרון קיסריה שבוטל יומיים קודם המופע בעקבות התגברות הלחימה בזירה הצפונית במלחמת חרבות ברזל.
מועד המופע נדחה ומיקומו שונה להאנגר 11 בנמל ת"א ונחל הצלחה רבה.
כמו כן רינת הופיעה במספר מועדוני זאפה ובזאפה ירושלים אירחה את הראל מויאל איתו גם ביצעה דואט בשם "אין לנו מקום אחר" מתוך פרויקט של אליה רוסיליו בעקבות אירועי השבעה באוקטובר בשם "ואז הגיעה השבת".
בחודש נובמבר שחררה רינת מחרוזת חדשה יחד עם מלך הקסטות "בטיילת & בת שלוש וחצי".
בחודש ינואר שחררה סינגל נוסף "קר לי" לקראת הופעתה בהיכל תוצרת הארץ אקספו ת"א אל מול 6,000 אנשים במופע סולד אווט, את ההופעה כינתה בר כ"המופע הגדול של חיי" בו אירחה את ששון שאולוב, להקת אתניקס ומוג'דה שהגיעה במיוחד מטורקיה לביצוע שיריה בתור ילדת פלא בשנות ה-90.
ב-6 באפריל 2025 הוציאה את השיר "לא תודה".
לקראת מופע ענק שתוכנן לחודש יוני 2025 בהיכל מנורה מבטחים, פרסמה רינת אלבום EP בשם "מלכה שלנו" הכולל 4 שירים: "ריינג' רובר", "תקרא לי שוב מאמי", "מלכה שלנו" ו-"איך הוא פגע בי".
המופע המתוכנן נדחה עקב מבצע עם כלביא.
ב-31 ביולי 2025 לראשונה בקריירה הופיעה בהיכל מנורה מבטחים.
במופע אירחה את הזמר מושיק עפיה, את הזמר חיים צינוביץ ("השרוף"), מלך הקסטות ואת הזמרת אגם בוחבוט איתה ביצעה את הדואט החדש שלהן "קשר מסוכן".
במהלך המופע רינת הכריזה על הופעה נוספת בהיכל מנורה ב 9 באוקטובר 2025.
ב-2 באוגוסט 2009 התחתנה עם אורון אפריאט, ולהם שלושה ילדים.
רינקה דייקסטרה (בהולנדית: Rineke Dijkstra; נולדה ב-2 ביוני 1959) היא צלמת הולנדית.
דייקסטרה נולדה בסיטרד שבמחוז לימבורג בדרום הולנד.
בין השנים 1981 ו-1986 למדה אמנות ב-"Gerrit Rietveld Academy", שבאמסטרדם, לאחר מכן היא עבדה במשך שבע שנים כצלמת מגזינים.
עיקר עבודתה היה בצילומי דיוקנאות מוזמנים.
דייקסטרה עובדת במדיום הצילום והוידאו ארט.
היא מצלמת סטילס בגדולים ומשתמשת בצילומיה בפלאשים ישירים על האובייקט אותו היא מצלמת.
דייקסטרה מתמקדת בעבודותיה בפורטרטים, עובדת בדרך כלל בסדרות ומחפשת בעיקר אחר קבוצות מתבגרים (חיילים, בליינים וכו').
מצולמיה ממוקמים לרוב במרכז הפריים כשהרקע מינמליסטי בדרך כלל.
"Beach portraits" הוא אחד מהפרויקטים המוקדמים של דייקסטרה, שצולם בין השנים 1992-1996. בראיון שהיה איתה, סיפרה דייקסטרה כי הפרויקט החל כאשר שברה את הירך ונאלצה לשחות מדי יום, ואז החלה לצלם את עצמה מיד עם תום השחייה.
"היה לי רק בגד ים לגופי, מעין עירום נפשי, לא ממש פיזי".
מכאן התגלגל הפרויקט לצילום בני נוער בבגד ים על החוף.
בפרויקט זה היא מצלמת בני נוער וילדים על חופי ים במקומות שונים בעולם.
הדמויות בצילומים מנותקות מהקשר ומסביבה ונושאות מבט למצלמה.
בתצלומיה היא מחפשת בדרך כלל את המאחד, האוניברסלי, הכללי, ולאו דווקא את המקומי.
היא מבקשת להפקיע את הזהות הלוקאלית לטובת תובנה אוניברסלית ביחס לבני גיל הנעורים.
עבודותיה נמצאות, בין היתר, באוספי גלריית טייט והמוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.
רינת גבאי (נולדה ב-31 ביולי 1973) היא זמרת, מלחינה, פזמונאית, כוכבת ילדים, מדבבת ושחקנית ישראלית, מוכרת בשם הבמה והדמות שלה ככוכבת הילדים רינת מלכת הילדים.
רינת נולדה וגדלה בלוד, וב-1985, בגיל 12, החלה ללמוד פיתוח קול.
כעבור שנתיים הגיעה למבחן במה באופרה הישראלית החדשה וקיבלה את התפקיד הראשי באופרה "טבעת החנק".
בעקבות זאת, הופיעה גבאי ב-1989 בגיל 16 ב"סיבה למסיבה", תוכנית האירוח המרכזית של הערוץ הראשון וכך זכתה לפרסום כלל ארצי.
בדצמבר 1990 השתתפה רינת בפסטיגל בשיר "בוא אהובי" (מילים: דודו ברק, לחן: נורית הירש, עיבוד: יורם צדוק).
בקדם-אירוויזיון 1992 הייתה זמרת ליווי של עירית ענבי בשיר "השד הקטן שלי".
ב-1993 היא הופיעה, לצד נעמי שמר, מיקי קם, חיים צינוביץ' ומשה בקר, בקלטת הווידאו לילדים "אצלנו בפסנתר", משירי נעמי שמר.
את שירותה בצה"ל עשתה בלהקת חיל האוויר וכסולנית עם תזמורת חיל האוויר.
בשנת 1994 שרה באלבומם השלישי של החברים של נטאשה, "רדיו בלה בלה" בשיר "הללויה".
גבאי שיחקה במחזות הזמר "פנטסטיקס", "עלובי החיים" (בו גילמה את קוזט), "היפה והחיה", "אוליבר טוויסט" ו"בת הים הקטנה".
בין השנים 1992 ו-2005 השתתפה בהפקות דיבוב לסרטי ולסדרות הנפשה, ובהן "היפה והחיה" (בתפקיד בל), "לוני טונס", "עלילות טדי דוב" ו"מולאן" (בתפקיד מולאן).
ב-1998 החלה גבאי לעבוד על אלבום בכורה בשם "מצאתי טוב", ממנו יצאו הסינגלים "קחו אותי מכאן", "מצאתי טוב" ו"לילה טוב/לפעמים כן ולפעמים לא".
השיר "לילה טוב" הוא גרסה עברית לשירה של טורי איימוס "Sweet Dreams", שהוקלט ב-1992 על ידי איימוס אך לא יצא לאור.
השיר תורגם על ידי גבאי והוקלט באישורה של איימוס.
אף על פי שבהמשך הוקלטו רוב שירי האלבום, הוא נגנז לבקשתה של גבאי, לאחר שהשירים שפורסמו, לא זכו להצלחה.
אלבומיה, ש"תפסו את מקומו של אלבום זה", הם "רינת גבאי" ב-2001 ו"רגעים" ב-2003, שמתוכו הצליח במיוחד שיר הנושא.
ב-2005 היא התמודדה בקדם אירוויזיון עם השיר "Jerusalem", שהלחינה למילים של אהוד מנור, ועיבוד של אייל קצב.
השיר זכה במקום הרביעי בתחרות.
ב-2007 כיכבה בסדרה ישראלית בערוץ הופ!
בשם הקרקס של רינת לצד נתן נתנזון, הילה זהרור, יוסי טולדו ויפתח קמינר.
בסוף 2009 השתתפה בסדרת טלוויזיה ישראלית בערוץ הופ!
בשם "גינת הפלאים של רינת" לצד ספי ריבלין, רוית יעקב וגיא פרידמן.
בשנת 2015 שיחקה בסדרה "שורום זורום" לצד ירדן הראל ואילנית גרשון.
בפסח 2015 השתתפה כמרים בהצגה לילדים "נסיך מצרים" עם גיא זו-ארץ ועוד.
מאז היא מופיעה בהצגה שמוצגת כל שנה לקראת חג הפסח.
בחנוכה 2016 השתתפה בתוכני הילדים "אם אני נסיכה" ב-HOT כמו כן השתתפה בתור הדמות הראשית במחזמר "סינדרלה" לצד אילנית לוי וטום באום.
במהלך 2016 הצטלמה לעונה ה-8 של תוכנית הדוקו-ריאליטי "מחוברים" ביחד עם בעלה דורון מור.
התוכנית עלתה לשידור ב-HOT בספטמבר 2017. בעקבות התוכנית היא החלה לפתח קריירה שירה למבוגרים והחלה להקליט שירים לקראת אלבום ומופע המיועדים למבוגרים.
השיר הראשון שיצא בעקבות התוכנית הוא "אתה אחד בחיי", למילים של דיקלה, והפקה מוזיקלית של גיא מנטש ויהל דורון.
בשנת 2018 הוציאה את אלבומה "רגע מושלם".
בחנוכה 2018 גילמה את דורותי גייל בהצגה "הקוסם מארץ עוץ" עם אדם, איציק כהן, איתי תורג'מן, נדב אילון ונסרין קדרי.
בשנת 2019 התארחה בעונה השנייה של הסדרה "גן הצוציקים מארח" עם כוכבי ערוץ בייבי בתור בובות והיא שבה לערוץ הופ!
בסדרה "מסיבת האותיות של הופ!
כמו כן באותה שנה השתתפה בסרט "יציאת מצרים"וכן גם השתתפה במחזמר המצליח "מגילת אסתר" שעד היום הסרט והשירים מצליחים.
בשנת 2020 השתתפה בתוכנית המציאות "הזמר במסכה", בתור השפירית, וסיימה במקום השני.
באותה שנה הוציאה מופע במה חדש בעקבות השתתפותה בתוכנית הנקרא "רינת גבאי: בלי רמזים ומסכה" ובו צפויה לבצע קלאסיקות ישראליות ובאנגלית מרחבי העולם.
גבאי הייתה נשואה לדורון מור, ששימש עד 2018 במקביל המנהל האישי שלה, ולהם שלוש בנות.
בשנת 2018 למדה יהדות והחלה תהליך של חזרה בתשובה.
רינקו קיקוצ'י (ביפנית: Kikuchi Rinko, 菊地 凛子; נולדה ב-6 בינואר 1981) היא שחקנית יפנית, היא השחקנית היפנית הראשונה שהייתה מועמדת לפרס אוסקר מזה 50 שנה, עבור תפקידה בסרט "בבל" (2006).
היא כיכבה בין היתר בסרטים "יער נורווגי" (2010) ובסרטו של גיירמו דל טורו "פסיפיק רים" (2013); ועבור תפקידה בסרט "קומיקו, ציידת האוצרות" (2014) היא קיבלה מועמדות לפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית הטובה ביותר.
קיקוצ'י נולדה בעיר הדאנו, במחוז קנאגאווה שביפן; הצעירה מבין שלושה ילדים.
היא התגלתה על ידי סוכן כישרונות ברחוב בגיל 15.
את הופעת הבכורה שלה על מסך הקולנוע ערכה בסרט יפני מקומי בשם "רצון לחיות" בשנת 1999, לאחר מכן השתתפה במספר סרטים מקומיים וביניהם הדרמה הקומית "טעם התה" ומותחן המסתורין "לשרוד בסטייל".
בשנת 2006 עברה קיקוצ'י להוליווד וכיכבה בדרמה "בבל" של אלחנדרו גונסלס איניאריטו.
בסרט גילמה קיקוצ'י את דמותה של צ'יקו וטאיה, ילדה יפנית חירשת אילמת אשר נלחמת במציאות הקשה של חייה.
על תפקידה הייתה קיקוצ'י מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גילדת שחקני המסך.
בשנת 2021, שיחקה קיקוצ'י את דמותה של חינטה בסדרת הדרמה והמד"ב "פלישה" שיצר סימון קינברג לשירות אפל TV פלוס.
לאחר שנפגשו ב-2009, קיקוצ'י הייתה במערכת יחסים של שנתיים עם הבמאי האמריקאי ספייק ג'ונז, איתו היא הספיקה להתגורר למשך זמן קצר בניו יורק.
ב-31 בדצמבר 2014 היא נישאה לשחקן היפני שוטה סומטני (אנ'), אשר צעיר ממנה ב-11 שנים.
באוקטובר 2016, קיקוצ'י ילדה את בנם הראשון.
בנם השני נולד בסוף 2018.
רינט עבדולין (נולד ב-14 באפריל 1982) הוא כדורגלן עבר קזחי ששיחק בעמדת המגן.
עבדולין התחיל את הקריירה שלו בקאיראט אלמטי.
בשנתיים הראשונות שלו במועדון מיעט לקבל דקות משחק, אך בעונת הפך לשחקן הרכב מן המניין.
בעונת חתם בלוקומוטיב אסטנה (לימים אסטנה) בה שיחק במשך עונה וחצי.
במהלך עונת חתם בטובול עימה זכה בסיום העונה באליפות קזחסטן, התואר הראשון של השחקן בקריירה.
בין היתר הספיק עבדולין לשחק עבור וסטוק, קייסר, אטיראו ואורדבסי בה הוא משחק כיום.
ב-6 ביולי 2003 עבדולין ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קזחסטן בהפסד 3-0 ל.
ב-1 באפריל 2009 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 5-1 ל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010.
רִינוֹפְרִין (שם מדעי: Rhinophrynus dorsalis) הוא מין יחיד בסוגו של דו-חיים והמין הקיים היחידי במשפחת הרינופריניים שבסדרה חסרי זנב, החי רק באמריקה המרכזית.
מינים נוספים במשפחה התקיימו גם בארצות הברית.
זוהי קרפדה הנפוצה בטקסס, במקסיקו, בגואטמלה, בהונדורס, באל סלוודור, בניקרגואה ובקוסטה ריקה.
במקומות אלו תפוצתה גדולה, והיא בעלת יכולת הסתגלות למגוון של בתי גידול.
מסיבות אלו, החשש להיכחדות הוגדר על ידי ארגון IUCN כנמוך.
גודלם הוא 8 סנטימטרים בממוצע, ולרוב יש על גופם הנפוח נקודות אדומות.
בנוסף, לאורך גבם ועד לסנטרם עובר פס אדום.
רגליהם קצרות, וראשם חד וקטן.
לקרפדה קיימת תוספת דמוית את על כפות הרגליים, שעוזרת לרגליהם החזקות בחפירה באדמה.
עיניהם קטנות יחסית, ואוזניהם אינן גלויות.
אלו הם חסרי זנב חופרים, והם מבלים את מרבית חייהם מתחת לאדמה.
אחרי תקופה של גשמים, הם יוצאים מהמחילות ומטילים את ביציהם במקווה מים.
לשם כך, הם אף יגמאו מרחק של 1.6 קילומטר על מנת למצוא מקור מים מתאים.
מכיוון שתקופת הגשמים אינה ניתנת לחיזוי, משום שהיא אינה מתרחשת בזמנים קבועים, הנקבות תקרקרנה לזכרים לאחר הגשמים, ואז הם יזדווגו, ללא תלות בעונה בשנה.
מיד לאחר שהאדמה מתייבשת ממי הגשמים, הם חופרים באדמה בעזרת רגליהם הקצרות.
שלבי הביצה והראשן קצרים יחסית- הביצה בוקעת תוך ימים ספורים; הראשן מתפתח לחסר-זנב בוגר לאחר חודש עד שלושה חודשים.
הקרקור שלהם חזק, הטון שלו נמוך.
בזמן הקרקור הגוף שלהם מתנפח.
תזונתם מורכבת מחרקים, בעיקר נמלים וטרמיטים.
רינלדו "דינדו" קאפלו (באיטלקית: Rinaldo "Dindo" Capello; נולד ב-17 ביוני 1964) הוא נהג מרוצי מכוניות מקצועני לשעבר מאיטליה.
במהלך קריירת המרוצים שלו זכה קאפלו 3 פעמים במרוץ 24 השעות של לה מאן ו-5 פעמים במרוץ 12 השעות של סברינג.
קאפלו נולד ב-17 ביוני 1964 בעיר אסטי באיטליה.
את קריירת המרוצים שלו החל בשנת 1976 במרוצי הקארטינג.
את המעבר לקטגוריית המכוניות החד מושביות ביצע בשנת 1983 כאשר החל להשתתף בפורמולה פיאט-אבארת'.
בשנת 1990 רשם קאפלו הישג נאה לאחר שזכה באליפות הסופר-טוריסמו האיטלקית כאשר נהג במכונית פולקסווגן גולף.
בשנת 1996 זכה בתואר זה שוב הפעם כאשר נהג במכונית האאודי A4. את הפריצה הגדולה שלו ביצע בשנת 1997 לאחר שזכה במרוץ הסיבולת היוקרתי 6 השעות של וללונגה באיטליה כאשר שוב נהג במכונית הפולקסווגן גולף.
בשנת 1998 השתתף קאפלו לראשונה במרוץ 24 השעות של לה מאן כאשר נהג עבור קבוצת גולף-דווידוף במכונית המקלארן F1.
בשנת 1999 חתם קאפלו בקבוצת אאודי ונהג עבורה בשנה זו במרוץ לה מאן אותו סיים במקום הרביעי במכונית האאודי R8R.
בשנת 2000 השיג קאפלו את הפודיום הראשון שלו במרוץ לה מאן לאחר שסיים יחד עם צוות הנהגים השותפים לו במקום השלישי במכונית האאודי R8 (מרוצים) החדשה של החברה.
בשנת 2003 רשם את הישגו הגדול ביותר בקריירת המרוצים שלו לאחר שזכה בניצחון בכורה במרוץ לה מאן כאשר התחרה עבור קבוצת בנטלי לצד הנהגים טום קריסטנסן וגיא סמית'.
בשנה שלאחר מכן זכה שוב במרוץ הפעם תחת קבוצת אאודי, ובשנת 2008 רשם ניצחון נוסף במרוץ כאשר נהג במכונית האאודי R10 לצד הנהגים השותפים טום קריסטנסן ואלן מקניש.
רינצ'וסיקליים (שם מדעי: Rhynchocyclidae) היא משפחת ציפורי שיר, מיערות דרום ומרכז אמריקה - ממקסיקו עד ארגנטינה.
בעבר הם נחשבו לחלק ממשפחת הטירניים הגדולה, אך על פי מחקרים שונים הועברו למשפחה נפרדת.
ואולם הרבה חוקרים ממשיכים לשייך אותם למשפחת הטירניים.
משפחה זו חיה ביערות הגשם של אמריקה הדרומית בין העלים ביער ומיניה בעלי גוף קטן, ראשים עם עיניים גדולות מאוד ומקור קצר ודק.
הם צבעוניים, ברובם בגווני ירוק וצהוב והם מצייצים בקול חזק.
הם טורפים חרקים קטנים שעפים לידם וחוטפים אותם בזריזות מהענפים.
רינופריסטיים (שם מדעי: Rhinopristiformes) היא סדרה של דגי סחוס שטוחים - בטאים החיים בים וקרובה לגיטרנאים.
הגדרות המשפחות בסדרה והסדרה עצמה נתונות במחלוקת.
היא כוללת משפחות שייתכן ששייכות לסדרות גיטרנאים, מסורנאים (המשפחה היחידה בה - מסורניים נחשבת כחלק מסדרה זו) וטחנאים וכן על כמה סוגים שייתכן והם משפחות עצמאיות.
למינים שטוחים אלה חוטם מחודד, פה הנמצא מתחת הגוף, גוף צר ועגלגל המזכיר גיטרה או כינור, צבעים אפורים או צבעי הסוואה וזנב קצר.
הם יכולים "לעופף" על פני המים בחיפוש מזון.
כל המינים הם טורפים הניזונים מדגים אחרים ומחסרי חוליות.
המשפחות הכלולות (לדעת הרוב) בסדרה:
גלאוקוסתגיים (Glaucostegidae) - בה סוג אחד: גלאוקוסתגוס (Glaucostegus) (בעבר חלק ממשפחת הגיטרניים).
מסורניים (Pristidae) - בה 2 סוגים: מסורן (Pristis) וסוג ומין יחיד מסורן סכיני (Anoxypristis cuspidata).
פנראיים (Zanobatidae) - בה סוג אחד: פנראי (Zanobatus).
רינסוכוס (שם מדעי: Rhinesuchus) הוא סוג נכחד של דו-חיים מסדרת הטמנוספונדילים שנמצא בחפירות בערבות דרום אפריקה מתקופת הפרם.
משמעות שמו היא: "אף תנין", ולא כפי שחלק סוברים: "תנין הריין".
יצור זה היה דו-חיים גדול שדמה והזכיר תנין באורח חייו.
אורכו הגיע ל-2 מטרים והוא היה בעל לסת שטוחה דמוית פלטה מלאת שיניים ועיניים מוגבהות.
הגוף היה ארוך עם קשקשים כמו של תנינים וגפיים קצרות.
הוא היה טורף מימי שצד בעיקר דגים, אך ייתכן שארב לטרף קטן יותר שבא לשתות.
היצור חי כמו דו-חיים ונשם באמצעות עורו ובאמצעות ריאות.
היצור מופיע בסדרה ללכת עם מפלצות בפרק השלישי, יחד עם טורפים כמו הגורגונופס.
רינלדו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה (באיטלקית: Rinaldo III d'Este; 26 באפריל 1655 - 26 באוקטובר 1737), היה דוכס מודנה בין השנים 1694–1737.
רינלדו נולד ב-26 באפריל 1655 במודנה, לפרנצ'סקו הראשון ד'אסטה, דוכס מודנה וללוקרציה ברבריני, בתם של יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג ובנדיקטה הנרייטה מפפאלץ-זימרן.
בילדותו פנה רינלדו לקריירה דתית, וב-2 בספטמבר 1686 אף הוסמך כקרדינל.
בשנת 1694 מת אחיינו פרנצ'סקו השני ד'אסטה, דוכס מודנה, ורינלדו עלה לשלטון במקומו.
ב-11 בפברואר 1696 התחתן רינלדו עם שרלוטה פליציטס מבראונשווייג-לינבורג, בתם של יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג ובנדיקטה הנרייטה מפפאלץ-זימרן, ממנה נולדו לו 7 ילדים.
בשנת 1702 ברח רינלדו עם משפחתו לבולוניה, בשל פלישת הצבא הצרפתי, כחלק ממלחמת הירושה הספרדית, וחזר לעיר רק בשנת 1707 לאחר שהכוחות הגרמניים כבשו את העיר בחזרה מידי הכוחות הצרפתיים.
ב-29 בספטמבר 1710 מתה אשתו שרלוטה במודנה, בעת לידת בתה האחרונה שנולדה מתה.
בהסכם השלום לאחר המלחמה, רכש רינלדו את דוכסות מירנדולה, אך איבד את השליטה בקומקיו.
בשנת 1721 ניסה רינלדו לשקם את יחסיו עם ממלכת צרפת, ולשם כך חיתן את בנו פרנצ'סקו עם שארלוט אגליי ד'אורליאן, בתו של פיליפ השני, דוכס אורליאן, אשר הביאה עמה נדוניה של 1.8 מיליון ליברות.
בתו אנריקטה התחתנה עם אנטוניו פארנזה, דוכס פארמה, אולם לאחר מותו בשנת 1731, תפסה אליזבטה פארנזה את דוכסות פארמה עבור בנה קרלו הראשון, דוכס פארמה.
בשנת 1733 פרצה מלחמת הירושה הפולנית, ורינלדו שמר בתחילה על עמדה נייטרלית, אם כי בסתר תמך באוסטרים.
בהמשך שוב נכבשה הדוכסות על ידי הצבא הצרפתי, ורינלדו נאלץ לעבור שוב לבולוניה עד לאחר הסכם השלום, שבו קיבל רינלדו את רוזנות נובלארה ובאניולו.
ב-26 באוקטובר 1737 מת רינלדו במודנה, ובנו פרנצ'סקו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה עלה לשלטון במקומו.
ב-11 בפברואר 1696 התחתן רינלדו עם שרלוטה פליציטס מבראונשווייג-לינבורג, בתם של יוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג ובנדיקטה הנרייטה מפפאלץ-זימרן, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
פרנצ'סקו השלישי ד'אסטה, דוכס מודנה (1698–1780), התחתן עם שארלוט אגליי ד'אורליאן.
אמליה ג'וזפינה ד'אסטה (1699–1778), התחתנה עם המרקיז דה וילנוף.
אנריקטה ד'אסטה (1702–1777), התחתנה עם אנטוניו פארנזה, דוכס פארמה, ולאחריו התחתנה עם ארנסט לאופולד מהסן-דרמשטדט.
רינצ'וזאוריה (שם מדעי: Rhynchosauria) היא סדרה של זוחלים דיאפסידים נכחדים אשר חיו בתור הטריאס שבתחילת עידן המזוזואיקון, לפני 249.7-199.6 מיליון שנה, ונכחדו לקראת סופה.
הם היו קרובים רחוקים של הארכוזאורים ושל הפייטוזאוריים.
בצורתם דמו הרינצ'וזאוריה לזוחלים כבדים בעלי רגליים קצרות מאוד, זנב רחב ופנים רחבים ושטוחים בעלי חורי עיניים גדולים ולסתות בעלות שיניים קדמיות גדולות מאוד, אשר דמו לשיני עכבר או סנאי שככל הנראה עזרו להם לחפור ולהוציא שורשים ופקעות מהאדמה, נתמכות בשרירי צוואר חזקים.
הם יכלו להגיע לאורך שני מטרים, אך חלקם היו קטנים יותר.
בתקופתם הם חיו על היבשת הקדומה פנגיאה שנעלמה, והתפרקותה גרמה להכחדה גדולה ולתנאי יובש וכן לתחרות עם טורפים חדשים, כגון דינוזאורים קדומים כמו ההררזאורוס והסטאוריקוזאורוס.
אחרוני הרינצ'וזאורים נעלמו בטריאס העליון.
רינכיפוס (שם מדעי: Rhynchippus; משמעות השם: "חוטם סוס") הוא סוג יונק נכחד מסדרת הנוטונגולאטויים שהתקיים באמריקה הדרומית במשך סוף האוליגוקן לפני 28.4 עד 23.03 מיליון שנה מימינו.
מבחינה חיצונית, היה דמה מעט לסוס או קרנף פרהיסטורי, אך הדמיון דמיון זה נובע מאבולוציה מתכנסת.
למעשה היה קרוב יותר לפרסתנים כמו הטוקסודון והמקרוקניה שמילאו את גומחות הפרסתנים באמריקה הדרומית.
מאובני הרינכיפוס התגלו במספר תצורות לאורך ארגנטינה, צ'ילה, ברזיל ובוליביה והם תוארו בשנת 1897 בידי החוקר הארגנטינאי פלורנטינו אמגינו .
הרינכיפוס היה פרסתן באורך של מטר ובמשקל של 120 ק"ג בעל גפיים ארוכות ועליהם 3 אצבעות עטויות פרסה.
על פי מבנה שיניו היה צמחוני בעל אמייל על השיניים החותכות והטוחנות, מבנה שהתאים לתזונה ולחיכה של עשבים, אשר פרחו בתקופת האוליגוקן.
בניגוד לקרוביו הוא היה חסר חטים או ניבים ארוכים, אך היה בעל חותכות ארוכות במקום.
ככל הנראה הוא חי בעדרים קטנים ונע במהירות לאורך הערבות הקדומות, בהם שרצו טורפים רבים כמו עופות האימה, קיימנים קדומים, הנחש מדצויה והתיילקוסמילוס.
רינקונזאוריה (שם מדעי: Rinconsauria) היא קבוצה של דינוזאורים טיטאנוזאורים מהקבוצה קולוסוזאוריני, הקרובים לקבוצת הדינוזאורים הענקיים לוגנקוזאוריה.
הם חיו באמריקה הדרומית (בפטגוניה, ארגנטינה) במשך הקרטיקון העליון לפני 89 עד 84 מיליון שנה, למשך 5 מיליוני שנים.
הקבוצה נקראת על שם אתר המאובנים הארגנטינאי "Rincón de los Sauces" בתוספת הסיומת "sauria" - לטאה/זוחל.
קבוצה זו הוגדרה בשנת 2007 בידי קאלבו (Calvo) והיא בעלת זיקה לקבוצה אילוזאוריני, אליה שויכו על פי החוקרים פרנקה וצוותו (Franca et al) ב-2016 וסילבה וצוותו (Silva et al) ב-2019. עד היום לא ברור מה הקרבה הטקסונומית המדויקת שלה.
מינים אלה היו קטנים יחסית לטיטאנוזאורים באורך שלא עלה על 11 מטרים, אך היו בעלי חוליות צוואר דומות לטיטנוזאורים הגדולים כמו הארגנטינוזאורוס וקרוביו.
הם ניזונו מצמרות העצים, לרוב ממחטניים וציקסיים והיו בעלי גפיים ענקיות אותם הרימו באיטיות במעבר ממקום למקום.
בקבוצה זו ישנם רק 2 סוגים שאולי התפתחו לדינוזאורים גדולים בהרבה, אשר התקיימו גם הם לאורך פטגוניה, ארגנטינה.
רינלדו רינלדי (באיטלקית: Rinaldo Rinaldi; 1793, פדובה – 1873, רומא) היה פסל איטלקי.
היה דקאן האקדמיה של סן לוקא.
בשנת 1823 הפך רינלדי לחבר של כבוד באקדמיה לאמנויות יפות בוונציה ובאקדמיה ברומא.
בשנת 1832 הפך רינלדי לחבר באקדמיה של הפנתיאון.
ובשנת 1863 הפך רינלדי לחבר של כבוד באקדמיה לאמנויות יפות בפילדלפיה.
רינלדי עוטר על ידי פיוס התשיעי ועל ידי ויטוריו אמנואלה השני, מלך איטליה.
רינוס ישראל (בהולנדית: Rinus Israël; 19 במרץ 1942 - 1 ביולי 2025) היה כדורגלן ומאמן הולנדי, ששיחק בעמדת הבלם.
רינוס ישראל נולד ב-19 במרץ 1942 בצפון אמסטרדם שבהולנד.
הוא החל את הקריירה ב-DWS אמסטרדם ורשם את הופעת בכורתו בליגה ההולנדית בעונת 1962/63. ישראל ששיחק כבלם לכל אורך הקריירה, שיחק שם לצד דאן שרייברס ובעונת 1963/64 זכתה הקבוצה באליפות לראשונה בתולדותיה.
את העונה שלאחר מכן סיימה הקבוצה במקום השני בליגה כסגניתה של פיינורד, והגיעה לרבע גמר גביע אירופה לאלופות בו הפסידה לגיור ההונגרית.
ישראל עבר משם לפיינורד ב-1966 תמורת סכום של 450,000 גילדן הולנדי.
במדי הקבוצה מרוטרדם ישראל היה בשיא הקריירה שלו.
הוא כונה "רינוס הברזל" בשל היותו אחד מהכדורגלנים ההולנדים הקשוחים ביותר שהיו, בצוותא עם ורסטופר תיאו חברו להגנת הקבוצה.
תחת המאמן ארנסט האפל היה לקפטן הקבוצה והוא זכה בדאבל בעונת 1968/69 ובגביע אירופה לאלופות עונה אחר כך.
בגמר עצמו נגד סלטיק כבש ישראל את שער השוויון מנגיחה ופיינורד ניצחה בסיום 1–2 בהארכה.
עם תום שנת 1970 הוא זכה עימה בגביע הבין-יבשתי לאחר ניצחון בגמר על אסטודיאנטס לה פלאטה ונבחר לכדורגלן השנה ההולנדי.
בשנת 1972 החל ישראל לסבול מבעיות בברכיים ולכן מיעט לשחק.
למרות זאת הוא היה שותף לאליפות נוספת של פיינורד בעונת 1973/74, עונה בה היא זכתה גם בגביע אופ"א בו הוא זכה לשחק בשני משחקי הגמר נגד טוטנהאם.
אחרי אותה העונה עבר ישראל לאקסלסיור, שם שיחק עונה אחת לפני שעבר לזוולה מהליגה השנייה.
אף על פי שהלך לשחק בליגה השנייה הוא נבחר ב-1975 פעם נוספת לכדורגלן השנה בהולנד.
זוולה עלתה לליגה הבכירה ב-1978, וארבע שנים אחר כך פרש ישראל מקריירת משחק בגיל 40.
כששיחק ב-DWS אמסטרדם רק שני שחקני המועדון, יאן יונגבלוד השוער ודאן שרייברס, שיחקו עבור נבחרת הולנד.
לקראת תחילת עונת 1964/65 ישראל הובא לנבחרת על ידי המאמן החדש שלה, דניס נוויל, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-30 בספטמבר 1964 בהפסד 1–0 לבלגיה.
משנת 1971 מיעט לשחק עקב הפציעות שעבר ובמוקדמות מונדיאל 1974 לא היה שותף.
כמעט 10 שנים לאחר הופעת בכורתו, הקריירה הלאומית שלו הסתיימה במונדיאל בגרמניה שם היה על תקן מחליף של ארי האן, ובמשחקו האחרון נכנס כמחליף של יוהאן ניסקנס שש דקות לפני סיום המשחק מול ברזיל באותו הטורניר.
ישראל ערך בסך הכל במדיה 47 הופעות בהן כבש שלושה שערים, ובשבע מתוכן שימש כקפטן.
רינכניה (שם מדעי: Rinchenia) הוא סוג של דינוזאור תרופוד ממשפחת האובירפטוריים שהתגלה בתצורת נמגט במדבר גובי שבמונגוליה, וחי במשך הקרטיקון העליון, כ-70 מיליון שנה לפני זמננו.
סוג זה תואר למדע בשנת 2004 והכיל מין יחיד - Rinchenia mongoliensis.
הסוג נקרא לכבוד החוקר רינחן ברסבולד - אשר סיווג אותו לראשונה, תחילה כמין של קרוב משפחתו המוכר - האובירפטור, אך מספר הבדלים במבנה השלד הפרידו אותו לסוג שונה.
כמה חוקרים ראו בו טקסון בטל, אך מחקר מ-2004 ראה בו סוג תקף.
הרינכניה נחשב לאחד מהגדולים שבבני משפחתו, באורך של 1.5 עד 2.5 מטרים, והיה בעל גולגולת גבוהה וקצרה בעלת כיפה קמורה בקצותיה ומקור קרני נוקשה, ובתוכו שיניים קטנות.
הוא היה בעל שלד קל משקל, עם רגליים אחוריות חזקות כשל יען, אגן ירכיים רחב וגפיים קדמיות קטנות יחסית.
ייתכן שהיה מכוסה בנוצות, בדומה לתרופודים אחרים.
דינוזאור זה התאים לתנועה מהירה לאורך מדבר גובי הקדום והיה אוכל צמחים או אוכל כל, שחי בדומה לאובירפטור.
רינכותריום (שם מדעי: Rhynchotherium) הוא סוג של פילאי קדום ממשפחת הגומפותריומיים, שהתקיים במשך המיוקן והנאוגן שלפני 13.6 עד 3.6 מיליון שנה מזמננו.
סוג זה הכיל מין אחד - Rhynchotherium falconeri, אשר חי באמריקה הצפונית בין אריזונה למקסיקו.
הוא התפתח מהגומפותריום ולעיתים נחשב כמין בסוג זה והיה קרוב גם לקיווירוניוס.
הסוג תואר ב-1868 בידי החוקר הסקוטי יו פלקונר .
הרינכותריום היה פילאי בעל לסתות מוארכות עם ארבעה חטים חזקים ושטוחים משתי הלסתות.
שיניים אלה עזרו לו לחפור באדמה מזון או לנבור דרך ענפים ושיחים אחרי עלים לאכילה.
נמצאו שרידים רבים שלו יחדיו כך שכנראה הוא חי בעדרים שנדדו בחיפוש מזון.
בעבר שויכו לסוג מינים רבים שהתבטלו או הועברו לסוגים אחרים, חלקם נקראו בטעות מסטודון:
Mastodon euhypodon - הועבר לסוג גומפותריום
ריניהאוינפ (בהונגרית: Rinyaújnép) הוא כפר במחוז שומוג' בנפת בארץ' בדרום טרנסדנוביה בהונגריה על הגבול עם קרואטיה.
הכפר ממוקם צפונית מערבית לעיר בארץ', ליד נחל ריניה, בין באקהזה לבין ריניהאוילק.
יישוב ללא מוצא, על הכביש ניתן להגיע אליו רק מכביש 6807 בין באבוצ'ה לבין נאג'אטאד.
האזכור הכתוב הראשון של הכפר הוא משנת 1352, אז בשם של Wynep.
בתקופת המלך ההונגרי זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הכפר היה בבעלות משפחת פרנסי מאוסטופאן משנת 1417 ועד לסביבות 1660. בשנת 1713 היישוב עבר לבעלות משפחת הרוזן רינדסמאול שקיבל אותו כמענק מלכותי, בית הספר הקלוויניסטי הראשון של הכפר מוזכר במקורות משנות ה-70 של המאה ה-18 כמוסד שקיים כבר זמן רב.
מאמצע המאה ה-19 היה הרוזן אדולף סומשיץ' בעל המקום.
הכנסייה הקלוויניסטית נבנתה בשנת 1854, ובכפר היו באותה תקופה כ-250 תושבים קלוויניסטים.
בעשור הראשון של המאה ה-20 חיו בכפר 529 תושבים, באותה תקופה פעל בכפר חוג קריאה וחוג לכלכלת משק, והוקם קואופרטיב בשם "נמלה".
במהלך הקואופרציה, הקואופרטיב קיבל את שמו של קושוט, ולאחר מכן התמזג עם הכפרים בבובוצ'ה, בולהו, ואחרים.זה כפר מזדקן, קטן, של 55 תושבים בלבד.
אין אפשרויות עבודה בכפר, האוכלוסייה הצעירה וכשירה לעבודה עובדת ביישובים שמסביב (6 אנשים).
בקיץ הילדים רוחצים בנחל ריניה בפאתי הכפר, בעוד שמבוגרים דגים שם.
היישוב הזעיר התגלה לאחרונה על ידי אזרחים גרמנים, מכיוון שהם נמשכו לשקט במקום, לאוויר טוב, ותשתיות מפותחות : טלפו, גז-מים-חשמל, ולכן הם קונים את הבתים הריקים בזה אחר זה.
אנדור גאבור (בהונגרית: Gábor Andor, נולד בשם אנדור גריינר, ( 20 בינואר 1884 – בודפשט, 21 בינואר 1953) היה סופר, משורר, הומוריסט, פובליציסט, פזמונאי הונגרי-יהודי.
רינפוצ'ה (בכתב טיבטי: རིན་པོ་ཆེ) הוא תואר כבוד בשפה הטיבטית.
משמעותו המילולית היא "יקר/ת ערך".
התואר יכול להתייחס לאישיות, מקום או דבר.
המילה מורכבת משלושה חלקים: rin (ערך), po (סיומת ההופכת את התואר לשם עצם), chen (גדול).
המילה משמשת בבודהיזם הטיבטי כתואר כבוד בעת פנייה ללאמות ומורי דהרמה מבוגרים, מכובדים ובולטים, כמו גם לאלו המוכרים כגלגול נשמות של דמויות בולטות מהעבר.
הביטוי משמש גם כינוי כבוד לאבות מנזר של מנזרים בודהיסטים.
גייאלווה רינפוצ'ה (כינויו של הדלאי לאמה הנוכחי בפי הטיבטים)
רינימאקארה (בפינית: Ryynimakkara, מילולית נקניקיית גריסים) היא סוג של נקניקייה במטבח הפיני המכילה גריסים.
ברינימאקארה יש גריסי שעורה, כחמישית ממשקלו, מה שמפחית את תכולת הבשר והשומן.
כמו כן, תכולת השומן נמוכה במידה ניכרת מנקניקיות אחרות, בדרך כלל בין 10 לבין 15%.
בחלק מהמתכונים המסורתיים מכינים רינימאקארות ללא בשר כלל.
קרובי המשפחה הקרובים ביותר של הרינימאקארה הם נקניקיית תפוחי האדמה (perunamakkara) מאזור Häme שבפינלנד, שבה יש תפוחי אדמה במקום גריסי השעורה, נקניקיות דם ( verimakkara) והנקניקיה השחורה (mustamakara) מטמפרה.
השימוש בגריסים ברינימאקארה דומה לפודינג השחור הבריטי אם כי המראה שלו שונה, בהיותו נקניק עבה וקטן.
כמו כן, להאגיס האוכל הסקוטי המסורתי יש כמה קווי דמיון לרינימאקארה, אם כי במקום מעיים הוא מיוצר מקיבה של כבשה.
רינן חיים (נולד ב-9 באפריל 1969) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
רינן למד משחק בבית ספר למשחק של יורם לוינשטיין.
בשנת 1997 שיחק בסדרת הטלוויזיה "מרחב ירקון" בתפקיד ג'קי.
באותה השנה גם שיחק בסדרת הטלוויזיה "כחול עמוק" גילם את שלומי.
בשנת 1998 הופיע בסרט "קרקס פלשתינה" בתור לוגאסי.
באותה השנה גם שיחק בסרט ההוליוודי "הבריחה מערב הסעודית" בתפקיד סם השקט.
בשנת 1999 הופיע בסדרת הטלוויזיה "אגוז" שיחק את מחמוד.
באותה השנה גם השתתף בסדרת הטלוויזיה "כל העולם במה" ששודרה בערוץ הילדים, בה גילם את חייל בריון.
בנוסף באותה השנה גם שיחק בסרט ההוליוודי "Delta Force One" בתפקיד ארכאולוג.
בשנת 2000 התארח בפרק הראשון של העונה השנייה של סדרת הנוער ששודרה בערוץ הילדים "החבר'ה הטובים" גילם את ויקטור.
באותה השנה התארח גם בעונה השלישית בסדרה הקומית של ערוץ 2 "שמש" בתור שחקן.
כמו כן באותה השנה גם הופיע בסרט הפשע "הבולשת חוקרת" בתור מומי.
בנוסף באותה השנה הופיע גם בסרט "פרא".
בשנים 2000–2005 השתתף בסדרת דרמת הפשע של ערוץ 2 "זינזאנה" גילם את אשר עטיה.
בשנת 2001 השתתף בסרט "חמש דקות בהליכה" בתפקיד יונה מלול.
בשנת 2003 שיחק בסדרה "צימרים" ששודרה בערוץ הראשון גילם את יהושע.
בשנת 2004 הופיע בסדרה "שלווה" בתפקיד פציינט.
בשנת 2005 שיחק בסדרת הטלוויזיה של הערוץ הראשון "כתב פלילי" בתור שומר ראש שאקי.
בשנת 2006 השתתף בסדרה הקומית "זומזום" ששודרה בערוץ הילדים בחברת הכבלים של yes, גילם את דמותו של אסף.
בשנת 2009 הופיע בסרט "נתיב המזלות".
בשנת 2010 הופיע בסרט "כבוד" בתור שומר ראש.
בשנת 2022 שיחק בסרט "שער הפרחים" בתפקיד קצב.
רינן השתתף בהצגות: "קן הקוקיה" (תיאטרון הבימה), "אנטיגונה" (תיאטרון הרצליה), "הנשים האבודות מטרויה", "שלגיה ושבעת הגמדים" (תיאטרון הפרינג'), "מרד המתים", ו"רביזור" (תמונע).
רינזי מלוויל ג'ונסטון היה עיתונאי ופוליטיקאי אמריקאי.
הוא שירת כעורך הראשי של העיתון Houston Post בין השנים 1885–1919, וכיהן במשך 29 יום בלבד כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת טקסס, בינואר 1913, לאחר התפטרותו של ג'וזף ביילי.
תקופת כהונתו נחשבת לחמישית הקצרה ביותר בתולדות הסנאט.
בנוסף, ג'ונסטון כיהן כחבר הסנאט של טקסס בשנים 1917–1920, וכנשיא הזמני של הסנאט בשנת 1918.
ג'ונסטון נולד בעיר סנדרסוויל שבג'ורג'יה, ב־9 בספטמבר 1849 (מקורות מסוימים מציינים את שנת 1850), והיה בנם של פרימן ו.
ג'ונסטון ואשתו מרי ג'יי (לבית ראסל).
בילדותו עבד בבית דפוס, אך בגיל 12 בלבד התגייס לצבא הקונפדרציה בתור מתופף, ושירת שנה אחת בין 1862 ל־1863. לאחר ששוחרר, התגייס שוב בשנת 1864 ונשאר בשירות עד סיום מלחמת האזרחים האמריקאית.
לאחר המלחמה חזר לעבודתו בתחום העיתונות.
בשנת 1875 נישא ג'ונסטון למרי א.
פרסונס, ולבני הזוג נולדו שלושה ילדים.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-19 שימש ג'ונסטון כעורך העיתון Savannah Morning News.
בשנת 1878 עבר לטקסס, שם קיבל את משרת העורך בעיתון Crockett Patron.
לאחר שנה עבר לערוך את Corsicana Observer, ואף ייסד בעיירה עיתון חדש בשם Independent.
בשנת 1880 עבר ג'ונסטון לאוסטין, שם עבד בכתיבה לעיתון Austin Statesman, ובמקביל שימש ככתב מטעם Houston Post לסיקור החדשות מהבירה המדינתית.
לאחר ארגון מחדש של העיתון בשנת 1885, מונה ג'ונסטון לעורך הראשי של Houston Post, ובהמשך גם לנשיא חברת הדפוס של יוסטון.
הוא נודע ככותב מאמרי מערכת בולטים, שצוטטו תכופות בעיתונים בכל רחבי ארצות הברית.
בנוסף, כיהן כסגן הנשיא הראשון של סוכנות הידיעות Associated Press במשך שנתיים.
באמצעות השפעתו העיתונאית הפך ג'ונסטון לדמות מובילה במפלגה הדמוקרטית של טקסס.
בשנת 1898 סירב להצעת מפלגתו להתמודד על תפקיד סגן מושל טקסס.
בין השנים 1900–1912 כיהן כחבר בוועדה הדמוקרטית הלאומית.
בתחילת ינואר 1913 מינה מושל טקסס, אוסקר ברנץ' קולקוויט, את ג'ונסטון לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את מקומו של ג'וזף ביילי שהתפטר.
כהונתו נמשכה מ־4 בינואר עד 29 בינואר 1913 — תקופה של 29 יום בלבד — והיא השנייה הקצרה ביותר בתולדות הסנאט (לאחר כהונתו של ג'ון הייסקל, שנמשכה 24 יום בלבד).
מי שנבחר להחליפו היה מוריס שפרד, אשר הציג בהמשך את התיקון ה־18 לחוקה, שקבע את איסור האלכוהול בארצות הברית.
לאחר סיום כהונתו בסנאט שב ג'ונסטון ליוסטון וחזר לעבודתו כעורך Houston Post.
הוא פרש מעולם העיתונות בשנת 1919.
בשנת 1916 נבחר ג'ונסטון לסנאט של מדינת טקסס כנציג העיר יוסטון.
ב־27 במרץ 1918 נבחר לנשיא הזמני של הסנאט.
במהלך המושב ה־36 כיהן כיו"ר ועדת הערים והמועצות המקומיות וכסגן יו"ר ועדת הדפוס הציבורי.
בשנת 1920 התפטר מתפקידו לאחר שמונה על ידי המושל ויליאם הובי ליו"ר ועדת בתי הסוהר של המדינה.
בבחירות מיוחדות שנערכו בעקבות התפטרותו נבחר לינץ' דייווידסון (שכיהן מאוחר יותר כסגן מושל טקסס) להחליפו.
אוסף הכתבים של ג'ונסטון שמור כיום באוניברסיטת רייס ביוסטון.
בנוסף, שמו ניתן ל"רינזי" – מוזיאון הבית לאמנויות דקורטיביות אירופיות של מוזיאון האמנות היפה של יוסטון, ששכן בעבר בבית נכדו, האריס מסטרסון השלישי.
הוא נפטר ב־28 בפברואר 1926 ונקבר בבית העלמין Glenwood Cemetery ביוסטון.
רינתיה (רִנַּתְיָה) הוא מושב שנוסד בשנת 1949 על ידי עולים ממרוקו, בבתי הכפר הערבי רַנַתִיה שנכבש במלחמת העצמאות במבצע דני.
השם רינתיה (שירת ה'), מבוסס על שמו של הכפר הערבי.
רינתיה היא חלק מהמועצה האזורית מודיעין, והמושב ממוקם בין אלעד לבין יהוד (על יד כביש 40), בסמוך לכביש 6, מדרום המושב גבעת כ"ח, וליד נופך, בארות יצחק.
מצפון לו המושבים מזור, נחלים וכביש 471.
באוגוסט 1950 התגוררו בבתי הכפר הנטוש 57 משפחות.
בינואר 1953 החליטה הממשלה על הקמת 140 יחידות דיור במושב.
בשנת 1954 היה המושב בין 34 מושבי עולים שהגיעו לביסוס והתקבלו לתנועת המושבים.
בשנת 1997 התווספה הרחבה בתוך המושב של 72 יחידות דיור.
במושב רחבה גדולה ובה אנדרטת זיכרון לחיילי צה"ל בני המקום שנפלו במערכות ישראל.
ילדי היישוב מתחנכים בבתי הספר שבישובים הסמוכים (שוהם, יהוד, בני עטרות).
רוב התושבים מתפרנסים במקצועות חופשיים.
לכבוד יובל החמישים למושב רינתיה הובא לדפוס ספר המגולל את סיפור העלייה והבניה של המושב.
בשנת 2016 הוקם ברינתיה בית תרבות חדש בעיצוב האדריכל אורי הלוי (אורבך-הלוי אדריכלים).
הבניין קרוי "בית רוני" על שמו של סמ"ר רוני קורקוס, יליד המושב, שנהרג בלבנון בהיותו בן 20, בעת שירותו הצבאי בסיירת גבעתי.
רינת ישראל הוא סידור תפילה שיצא לאור לראשונה בשנת תש"ל (1970), בהוצאת "מורשת", בעריכת הרב ד"ר שלמה טל.
הסידור מותאם לציבור הדתי לאומי ונפוץ בציבור זה.
הסידור יצא לאור ביוזמה משותפת עם משרד החינוך, ונערך מתוך כוונה להקל על תלמידים וצעירים במפגש עם הסידור והתפילה.
הסידור מתאפיין בטיפוגרפיה מאירת עיניים, הכוללת שימוש בגופן "פרנק-ריהל" המודרני יותר, סימון הבדלים בין תנועות שונות, הטעמת מילים, חלוקה לפרקים ולחטיבות, הוספת כותרות וכותרות משנה, וביאור מילים קשות.
כמו כן, יש בו מראי מקום לפסוקים וקטעי תפילה.
בהדפסת הסידור נמנעו מהדפסת קטעים שונים בגדלים שונים של אותיות, ללא קשר לחשיבותם.
חלק מן הסידורים הקודמים שימרו כמה נוסחים יחד, אחד בגוף הטקסט והשני בסוגריים.
כדי למנוע בלבול בין נוסחאות הכריע העורך והותיר נוסח אחד בלבד.
לכן במקומות בהם ישנן כמה נוסחאות, בסידור רינת ישראל נוסח ספרד, הוכרע על פי רוב לנקוט כסידור אדמו"ר הזקן.
לסידור נוספו תפילות לשלום המדינה, לשלום חיילי צה"ל, ליום העצמאות וליום ירושלים, כפי שנקבעו על ידי הרבנות הראשית לישראל או שנתקבלו בקרב הציבור הדתי לאומי.
במסגרת סדרת רינת ישראל יצאו לאור סידורים בנוסח ספרד, נוסח אשכנז, נוסח הספרדים (מכונה: 'עדות המזרח'), וכן מחזורים, הגדה של פסח, סליחות וקינות לתשעה באב.
במחזורים הוצאו רוב הפיוטים ממקומם בסדר התפילה, בהתאם למנהג הרווח בארץ ישראל לא לאמרם, והודפסו בסוף הכרך.
הסידור התקבל בתפוצה רחבה בבתי הכנסת של הציבור הדתי-לאומי ובחינוך הממלכתי-דתי.
בקרב הציבור החרדי הסידור כמעט ולא נמצא בשימוש, בשל גישתו הציונית.
בשנת תשע"ו יצאה מהדורה מחודשת של הסידור בנוסח ספרד בעריכת הרב יואל קטן.
לראשונה הופצה גם מהדורה דיגיטלית שלו (לשימוש לא מסחרי).
בניגוד למהדורות הקודמות, במהדורה זו נוספו לסידור סליחות לתעניות (שיצאו במהדורה הקודמת בחוברת נפרדת), ספר תהלים ותיקון חצות.
בשנת תשע"ט יצאה מהדורה מחודשת גם לנוסח אשכנז.
דוגמאות להכרעת העורך בנוסח התפילה
בנוסח ספרד, בתפילת שחרית, בשירת המלאכים שבקדושת יוצר: להקדיש ליוצרם בנחת רוח בשפה ברורה ובנעימה קדוֹשה, כולם כאחד עונים ואומרים ביראה (קדושה - מילת תואר).
בסידורים אחרים מקובל לנקד את המילה "קדושה" בשורוק במקום חולם, ולסמוך אותה למילים הבאות אחריה: בשפה ברורה ובנעימה, קדוּשה כולם כאחד עונים ואומרים ביראה (קדושה - שם עצם).
בנוסח ספרד, בתפילת שמונה עשרה של ערבית מופיעה ברכת שים שלום, במקום הנוסח המקוצר "שלום רב" לתפילות שאין בהן נשיאת כפים.
בנוסח ספרד במהדורה הראשונה, בקדושה של מוסף לשלוש רגלים, הושמטו הפסוקים "אדיר אדירנו" ו"והיה ה' למלך" והוחזרו במהדורה המחודשת.
לורה ג'ין ריס וית'רספון היא שחקנית אמריקאית, מפיקה, סופרת, יזמית ואשת עסקים.
זוכת אוסקר, אמי ושני פרסי גלובוס הזהב.
מגזין "טיים" הכתיר אותה כאחת ממאה האנשים המשפיעים בעולם בשנים 2006 ו-2015, ופורבס מינה אותה בין מאה הנשים החזקות בעולם בשנים 2019 ו-2021. בשנת 2021, פורבס כינה אותה כשחקנית המרוויחה ביותר בעולם, ובשנת 2023, היא נבחרה לאחת הנשים העשירות ביותר באמריקה עם שווי מוערך של 440 מיליון דולר.
וית'רספון החלה את הקריירה שלה כנערה, והופיעה לראשונה על המסך בסרט "האיש על הירח" (אנ') (1991).
היא משכה תשומת לב עם הופעותיה בסרטי הקאלט "דרך לחופש" (אנ') ו-"פחד" (אנ') משנת 1996. פריצת הדרך שלה הגיעה ב-1999 עם תפקיד משנה בסרט "משחקי פיתוי", ובשל הופעתה בתור טרייסי פליק (אנ') בקומדיה השחורה "בחירות או לא להיות" (אנ').
היא זכתה להכרה רחבה יותר בזכות דמותה של אל וודס (אנ') בקומדיה "לא רק בלונדינית" (2001) ובהמשך שלה "לא רק בלונדינית 2" מ-2003, ועל כיכובה בקומדיה הרומנטית "אין כמו אלבמה" (2002).
היא זכתה בפרס האוסקר לשחקנית הטובה ביותר על גילום ג'ון קרטר קאש בסרט הביוגרפי המוזיקלי "הולך בדרכי" (2005).
לאחר שפל בקריירה, שבמהלכו הצלחתה הקופתית היחידה הייתה הדרמה הרומנטית "מים לפילים" (2011), ווית'רספון עשתה קאמבק בכיכבה של שריל סטרייד בדרמה "הולכת רחוק" (2014), מה שזיכה אותה במועמדות שנייה לפרס האוסקר.
מאז היא עבדה בעיקר בטלוויזיה, הפיקה וכיכבה במספר עיבודים ספרותיים בהובלת נשים תחת חברת ההפקות שלה 'Hello Sunshine'.
אלה כוללים את סדרת הדרמה של HBO, "שקרים קטנים גדולים" (2017–2019), סדרת הדרמה של אפל TV פלוס, "תוכנית הבוקר" (2019–הווה), והמיני-סדרה של הולו "שרפות קטנות בכל מקום" (2020).
לורה ג'ין ריס ווית'רספון נולדה ב-22 במרץ 1976, בניו אורלינס, לואיזיאנה, בעוד אביה, ג'ון דרייפר וית'רספון, היה סטודנט בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת טוליין.
אביה נולד בג'ורג'יה ושירת כסגן במילואים של צבא ארצות הברית.
הוא עסק במגזר הפרטי כרופא אף אוזן גרון עד 2012. אמה, מרי אליזבת "בטי" (לבית ריס) וית'רספון, היא במקור מהרימן (אנ'), טנסי.
היא הייתה פרופסור לאחיות באוניברסיטת ואנדרבילט ובעלת דוקטורט בסיעוד ילדים.
בשל עבודתו של אביה, התגוררה בילדותה בוויסבאדן שבגרמניה במשך ארבע שנים.
ריס ווית'רספון טוענת לקרבה משפחתית לג'ון וית'רספון (אנ') יליד סקוטלנד, שחתם על הכרזת העצמאות של ארצות הברית, אולם טענה זו לא אומתה על ידי אגודת צאצאי חותמי מגילת העצמאות.
הוריה עדיין נשואים כחוק, למרות שהם נפרדו ב-1996.
ווית'רספון גדלה כאפיסקופלית, ואמרה שהיא גאה ב"חינוך הדרומי המובהק" שקיבלה.
היא אמרה שזה נתן לה "תחושה של משפחה ומסורת" ולימד אותה על "להיות מצפוני לגבי רגשותיהם של אנשים, להיות מנומס, להיות אחראי ולעולם לא לקחת כמובן מאליו את מה שיש לך בחייך".
בגיל שבע, היא נבחרה כדוגמנית לפרסומות טלוויזיה של מוכרת פרחים, מה שהניע אותה לקחת שיעורי משחק.
בגיל 11 היא זכתה במקום הראשון ביריד כישרונות אזורי.
היא למדה בחטיבת הביניים באקדמיית הארדינג וסיימה את לימודיה בבית הספר בית הספר הרפת' הול (אנ') לבנות בשכונת גרין הילס (אנ'), נאשוויל, שבמהלכו הייתה מעודדת.
מאוחר יותר היא למדה באוניברסיטת סטנפורד בחוג לספרות אנגלית, אך עזבה לפני שהשלימה את לימודיה כדי להמשיך בקריירת משחק.
וית'רספון החלה את קריירת המשחק שלה בפרסומות מקומיות.
תפקידה הראשון כשחקנית קולנוע היה בסרט הטלוויזיה "פרח בר" בשנת 1991 סרט שביימה דיאן קיטון.
באותה שנה השתתפה בסרט "האיש על הירח".
הסרט היה הבסיס לקרירה קולנועית מצליחה אשר נעה בין תפקידים קומיים לדרמטיים.