tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רוברטה (ספר 5) – בעלת מסעדת "אוכל של אמא".
דולי (ספר 10) - חתולה קסומה בצבע שחור וחברת עבר של כראמל, אשר בהתחלה עזרה לכראמל ההפוך אך מיד התחרטה.
התמזגה עם דמותה מהעולם האמיתי.
אלדרין וסילוואה (ספר 10) - המלך והמלכה של עולם התמונה.
ההורים האמיתיים של הלנה,שכאשר הייתה קטנה חלתה במחלה קשה וכנראה שלא הייתה שורדת אם הייתה נשארת בעולם התמונה,ולכן העבירו אותה אל גברת בלום בעולם האמיתי.
טובי לב, ואף עזרו לרובי כראמל וחבריהם.
גרסה הפוכה ומרושעת של כראמל.
רע, קר, ולא נעים בכלל.
מנסה להתמזג עם כראמל מהעולם הרגיל.
במשך הספר מנסה לקרוא לא ללא הצלחה, אך לקראת סופו משתלט עליו ומתמזג ללא הסכמתו, אך כראמל מצליח להתנגד לו, ולבסוף נענש על ידי אלדרין וסילוואה.
מסוגל לעשות דברים רבים, אף יותר מכראמל, כגון לשלוט במזג האוויר.
"ויש ההפוך (ספר 10) - גרסה הפוכה של ויש.
בהפוך ממנו, ויש מעולם התמונה מפוזר, לא אוהב דברים קטנים ודיוקים, ואוהב לאכול כל דבר, ואף שונא הוא פסטה עם מלח.
רוצה להתמזג עם ויש הרגיל, אך ויש רוצה להתמזג עימו.
לבסוף הם מחליטים שויש ההפוך יהיה הגוף השולט, אל ויש הרגיל עוצר את המיזוג באמצע.פרדריק (מוזכר בספר 10) - אביה של ג'יין ובעלה של מרגרט,הגיע מעולם התמונה.
מאחר שנשאר יטתר מדי זמן בעולם התמונה החל להיעלם, אך ביומנו מסופר שויגו לקח אותו לתמונה (כאשר הוא דהוי ביותר), ולבסוף ניצל על ידי ג'יין ומרגרט.אל-אל ההפוך (ספר 10) גרסה הפוכה של אל-אל.
אמילי דייוויס "סנדקית האופל" (ספרים 6–7) – מנהלת בית היתומים החדשה.
אחותן החורגת של סיסיליה וסאז'ס.
סאז'ס טולין (ספר 7) – אחותה הקטנה של סיסיליה ואמילי, נוהגת לכתוב על ידיה דברים שהיא נוטה לשכוח.אריקה (ספר 6) – העוזרת האישית של "סנדקית האופל".סיסיליה טולין – התכונה הבולטת בה היא רוע טהור.
מנהלת בית היתומים לשעבר.גברת לגרקויסט – המנהלת בבית הספר של גול.
קורנליה/אודיל – פושעת שחטפה את אוליבר.
התחזתה לפסנתרנית סינית בשם קורנליה.
מבוקשת ב-50 מדינות ברחבי העולם.
בתו של ויגו יד הברזל.דונובן (ספר 5) – ראש חבורת הנמנמנים.המחסל (ספר 5) – חבר בחבורת הנמנמנים.
סבתא אגתה סטמבל (ספרים 4–5) – סבתא של סנשיין, ג'ורג' ומייקל.
אמם של פרופסור דה ויל ואמא סטמבל.
אמא סטמבל (ספרים 5-4)– אמם של סנשיין, ג'ורג' ומייקל.
אחותו של פרופסור דה ויל.אבא סטמבל (ספר 4) – אבא של סנשיין, ג'ורג' ומייקל.
סנשיין סטמבל (ספרים 4-5)– הארוסה של אלכסנדר בספר הרביעי.
ג'ורג' סטמבל – ילד בכיתה של ויש.
אורסולה בין (ספר 4) – המנהלת החדשה בבית הספר של ויש ע"ש יו לופטינג.
גברת אלפונסינה דה ויל-בלום(ספרים 1-10) – מנהלת משק הבית לשעבר של הטירה.
אשתו של פרופסור דה ויל.
במהלך הספרים (בעיקר ב-1,8,9) רודפת אחר הטבעות, ורוצה לעצמה את כל הירושה, בעיקר את הטירה וכראמל, בשל יכולותיו, אך שונאת אותו.
נוהגת לכנות אותו: "גוש פרווה".
אימה המאמצת של הלנה, אשר קיבלה אותה כאשר הלנה הייתה תינוקת, והועברה מן עולם התמונה על מנת להציל אותה ממחלתה.
במהלך הספרים מתרככת מעט, אך בספר ה8 נהפכת למרושעת שוב.
בעבר הייתה גונבת כלים יקרי ערך מטירתו של ארתור ג'רום, ולאחר שרצה לפטר אותה ויצר לה כי ראה שיש לה תינוקת (הלנה).
עבדה על מילה והאחים ג'רום שארתור ג'רום אהב אותה וחוקק שאסור לפטר אותה.
נוהגת להגיד פענים רבות: "נו באמת, מה זה השטויות האלה?!".
ויקטוריה בלום (ספרים 8–9) – אמה של גברת בלום.
פרולו בלום (ספרים 8–9) – אבא של גברת בלום.
נוהג לצטט משפטים לא רלוונטיים שסבתו אמרה.
אלואיז (ספרים 8-9)– אישה שמתחבאת בבית אבות ביחד עם בעלה.
הוגו (ספרים 8–9) – איש שמתחבא בבית אבות ביחד עם אשתו.
ויגו יד הברזל' (מוזכר בספרים 8–10) – פיראט חובב אומנות, אביה של קורנליה/אודיל.
+ • הטבעות – שלוש טבעות זהב פשוטות אותן הוריש ארתור ג'רום האדיר לשלושת אחייניו.
עם כל טבעת מגיעה ירושה.
כל הטבעות הן טבעות זהב פשוטות וזהות.יורשירושהאל-אל (אליוט) ג'רוםטירת ג'רוםגול (גבריאל) ג'רוםשני מפעלים לייצור מכוניות פאררובי (רוברט) ג'רוםכראמל חתול הפלא
+מי העביר את הטבעתלמי הועברה הטבעתמה קיבלואל-אל (אליוט) ג'רום (ספר 1 עד ספר 1) (ספר 7–8)גברת אלפוסינה בלוםטירת ג'רוםגול (גבריאל) ג'רום (ספר 1 עד ספר 1) (ספר 7–8)הלנה+ גברת אלפוסינה בלוםשני מפעלים לייצור מכוניות פאררובי (רוברט) ג'רום (ספר 3 עד סוף ספר 4)וישכראמל חתול הפלא
+ דף ההוראותפרטיםדף ההוראותדף שמסביר את כללי הטבעות ואת סגולותיו הידועות של כראמל.מגילת ההוראותמגילה שמסבירה על כל כללי הטבעות.
מתגלה שאם הטבעת של רובי תינתן לאחר איום
של בן אדם, כראמל עלול למות.שעון ההפנוטשעון שוויקטוריה גנבה לארתור ג'רום.
יכול להפנט אנשים.התמונהתמונה משונה הנמצאת בחדר סודי בטירת ג'רום.
אנשיה מקביליםלאלה בעולם האמיתי, אך הפוכים בהתנהגות מאלה בעולם האמיתי.דף ההוראות של התמונהמסביר את חוקי התמונה, על איך להתמזג, ומתגלה שאדם הנשאר מחוץ לאזורו הנכון (תמונה/העולם האמיתי) יעלם.
ספרשם הספרהוצאה לאור1כראמלאוגוסט 20142כראמל 2: הנקמהמרץ 20173כראמל 3: נער החידותמאי 20184כראמל 4: האוצר הצהובנובמבר 20195כראמל 5: היהלום האבודדצמבר 20206כראמל 6: תעלומה כפולהנובמבר 20217כראמל 7: סכנה בביצהדצמבר 20228כראמל 8: גברת בלום שולטתדצמבר 2023;9כראמל 9: בעקבות אבני האודםדצמבר 202410כראמל 10: הסוף?נובמבר 2025
בסדרת הקומיקס לקוראים צעירים מתוארות הרפתקאותיו של כראמל שהיה גור צעיר, עם משפחה אחרת ממה שמוצג לנו בספרים (בספרים מוצג כי הוא בן 306, בקומיקס הוא גור צעיר).
סדרת הקומיקס מאוירת על ידי נדב נחמני.
ספר שם ספר שנת הוצאה1כראמל: ההתחלהמאי 20222כראמל: חתול בצרהמאי 20233כראמל: איך הגעתי למצב הזה?יוני 20244כראמל: הרפתקה בקרקסמאי 2025
סדרת הספרים לפעוטות מאוירת על ידי רמי טל.
ספר שם ספר שנת הוצאה1כראמל אתה לא יכול לעוף20232גברת בלום לא רוצה כלום20243גברת בלום והגלימה2025
רוני אלדד שיבח את ההומור בסדרה ואת יכולתה ליצור חוויית קריאה מהנה וקולחת שמעודדת ילדים לקרוא.
לדבריו, המבנה העלילתי הפשוט של עלילת כל אחד מהספרים הופך אותם, לעיתים, לצפויים ומוכרים מידי, אך ההומור, האבסורד והיעדר הדידקטיות הופכים את הסדרה לאהובה על ילדים.
לאחר צאת הספר השני בסדרה כתב דוד רפ בהארץ שבעלילות הספרים יש "מאפיינים אנגלוסקסיים מובהקים", אך החתול כראמל משמש כ"סוכן תרבות ישראלי", בעל לשון בוטה וחצופה וציניות ישראלית במקום אירוניה בריטית.
לדעתו הספר מלא בציטוטים, לעיתים מגושמים, של ספרות בריטית כגון זו של רואלד דאל וג'רום ק.
ג'רום, אך הדמות של כראמל מחזירה את הקוראים למציאות ישראלית.
רפ ביקר את חוסר הדומיננטיות של כראמל בספר השני.
עופרה רודנר כתבה בהארץ, לאחר יציאת הספר השביעי בסדרה לאור, שכל ספרי הסדרה מתרחשים ב"לימבו ריק" ושהם דומים יותר למרצ'נדייז או מוצר תעשייתי מאשר לספרות.
רודנר כתבה שבספרים "הכל מודבק מציטוטים שחוקים ונוסחאות משוכפלות בשיטת החפיף הישראלי".
היא ביקרה את ה"יבוא" של עלילות בניחוח אנגליה הוויקטוריאנית, שהוא לדעתה קולוניאליסטי, חקייני ונטול אירוניה עצמית.
הביקורת עוררה סערה ברשתות החברתיות ומתקפה על המבקרת מצד הסופרת, שעוררה בתורה תגובות מאנשי ספרות שגינו את ההתקפה על רודנר.
בראיון לרגל צאת הספר "כראמל: הנקמה" כתבה טל מרמלשטיין בישראל היום: "כשהיא מושפעת עמוקות מרואלד דאל, על דמויותיו המרושעות הנפלאות, ובאווירה דיקנסית אירופית של סיפורי אגדות, הצליחה ברנע־גולדברג לכתוב ספר שחרף העובדה שאינו נטוע בישראליות, מצליח להעביר תחושה של שובבות מקומית, עכשווית ומשעשעת."
רוני אלדד כתבה במקור ראשון על סדרת הספרים "הקושי לדומם מנועים ולצלוח את אתגרי הרובד המילולי בקריאה גורם לרבים לוותר על הקריאה.
סדרת הספרים הנהדרת והמצליחה "כראמל" הופך את הכניסה לעולם הקריאה לפשוט, טבעי ואפילו כיף".
כראמל היא סדרת טלוויזיה לילדים ונוער המבוססת על סדרת הספרים המצליחה של מאירה ברנע-גולדברג, "כראמל".
הסדרה שודרה לראשונה ב־2 בינואר 2022 בערוץ כאן חינוכית.
ב-10 ביולי 2025 הוכרז שתהיינה חמש עונות לסדרה (כלומר שהעונה החמישית תהיה העונה האחרונה בסדרה).
בעונה החמישית והאחרונה הקו ימשיך לאותו הדבר.
העונה הראשונה של הסדרה כללה 21 פרקים; 20 פרקי עלילה ועוד פרק ספיישל אחד.
העונה עלתה לשידור ב-2 בינואר 2022 וירדה משידור ב-3 בפברואר של אותה השנה.
העונה השנייה שכללה גם היא 20 פרקים עלתה לשידור ב-5 בפברואר 2023, וירדה ב-8 במרץ של אותה השנה.
העונה השלישית כללה 20 פרקים גם היא, והייתה בשידור מ-18 בפברואר 2024 עד 20 במרץ של אותה השנה.
העונה הרביעית כללה 20 פרקים והייתה בשידור מ-9 בפברואר 2025 עד 12 במרץ של אותה השנה.
צילומי העונה החמישית והאחרונה של הסדרה החלו ביולי 2025. לאחר מכן הוכרז כי העונה תהיה העונה האחרונה.
הפרק הראשון שודר בהקרנה מוקדמת בפסטיבל לסרטי ילדים וילדות 2025. הפרק הראשון של העונה יעלה ב-22 בפברואר 2026, ושני הפרקים האחרונים בסדרה יוקרנו בבתי הקולנוע ברחבי הארץ במהלך חופשת הפסח 2026.
עלילת הסדרה מבוססת על סדרת הספרים "כראמל" של הסופרת מאירה ברנע-גולדברג.
העונה הראשונה נפתחת בהגעתם של שלושת האחים, רובי, אל-אל וגול, לטירת ג'רום.
הם מקבלים בירושה טבעות מיוחדות, כאשר כל טבעת הופכת את בעליה לבעלים של אחד מנכסיו של ארתור ג'רום: הטירה, המפעל והחתול המסתורי שלו, כראמל.
בעונה הראשונה הילדים פוגשים בטירה את ספ, צ'אנג, הלנה, גברת בלום, סופי, בטי, פליקס ואת החתול כראמל.
העלילה מתמקדת בניסיון של גברת בלום, מנהלת משק הבית של הטירה, ובתה הלנה, להשיג את הטבעות של הילדים.
בעונה זו אנו פוגשים את ג'יין, בת דודתה של הלנה, שברחה מבית יתומים ועברה לגור בטירה.
ויש, אחיינה של מילה, מתארח בטירת ג'רום.
עקב אי-הצלחתו של אביו, אלכסנדר, להגיע לטירה, ויש נשאר בה עד להגעתו.
בינתיים, אודיל, בתו של שודד ים מפורסם, ממשיכה במשימתה להשיג את כראמל בעזרתה של גברת בלום.
הודות ליכולותיו השכליות יוצאות הדופן, ויש מצטרף במהרה לכיתת הבוגרים יחד עם ג'יין ורובי.
כראמל מגלה את יכולתו לחזור אחורה בזמן.
על מנת לקדם את התוכנית, אודיל וגברת בלום מגייסות את סיסיליה טולין.
אודיל מתחזה לנגנית בשם קורנליה דה-לורנצו, מתגוררת במרתפי הטירה ומלמדת לכאורה את אל-אל לנגן בנבל.
לאחר תקופה ממושכת, במהלכה מצליחה אודיל לסלק את פרנקו, השומר הנוקשה, היא מבינה כי ויש חשוב יותר מכראמל ומחליטה להתמקד בו.
בעת שהותו ביער, רובי פוגש אדם מסתורי בשם הקטור, אשר מתברר כדודו.
הקטור חושף בפניו את קיומה של טבעת השיכחה ואת הקשר המשפחתי ביניהם.
ג'יין מגלה שאמה הייתה שחקנית תיאטרון בעברה ומחליטה להיות שחקנית.
עלילת עונה זו מתמקדת בפרופסור דה ויל שגר ביער הסמוך ואימץ את ביאטריס.
דה ויל שכפל את ביאטריס, וביאטריס המשוכפלת עוזרת לו במזימתו.
כחלק מהמזימה, מפרידה ביאטריס בין אל-אל לבין הלנה.
בבית הספר, מחליט אל-אל להקים עיתון שנקרא "חדשות בית הספר", יחד עם חברו, מארק.
לבית הספר מגיע תלמיד חדש, מקסימיליאן דומינגו, שחקן קולנוע מפורסם.
ג'יין מנסה להיבחר למועצת התלמידים של בית הספר ומתחרה מול טד.
גברת בלום עובדת בבית הספר כמבשלת תחת השם אזמרלדה; בגלל טבעת השיכחה איש אינו זוכר אותה.
במהלך העונה מנסה גברת בלום למצוא את דרכה חזרה אל הטירה, וצ'אנג מתאהב בה.
בטירה מתגלה רוח רפאים בשם גובו, והיא אוהבת לעשות תעלולים ומתיחות.
ספ ומילה מתארסים ומתכוננים לחתונה.
במבחן הארצי הגדול בבית הספר, ויש מחליף את המבחן שלו עם גול; כולם חושבים שגול נהפך לגאון, והוא מתקבל לחידון הידע של בית הספר.
כדי לעזור לפרופסור בתוכניתו לחטוף את כראמל, נותנת גברת בלום לגול את התשובות לחידון הידע, במטרה שיזכה בפרס שהוא ביקור בטירה של פרופסור דה ויל, יחד עם משפחתו.
רובי וכראמל מתחילים לחשוד באזמרלדה (גברת בלום), והם מנסים לגרום לה להוריד את הכפפות כדי לבדוק אם היא עונדת את טבעת השכחה.
התוכנית של דה ויל נתקלת בבעיה, כאשר מילה לא מאשרת לילדים לבקר את פרופסור דה ויל.
הפרופסור נעזר בגברת בלום כדי לשכפל את מילה, על מנת שמילה המשוכפלת תאשר לילדים לבקרו ביחד עם החתול.
מטרתו היא ללכוד ולשאוב את כראמל.
בתחילת העונה מתגלה שספ ומילה הפכו להיות הורים לילד בשם אוליבר, הנקרא על שמו של הילד מבית היתומים של ג'יין.
ג'יין מחליטה להתעסק בקסמים, ופליקס מביא לה ספר מיוחד שמצא בטירה על קסמים.
אל-אל מחליט להיות עיתונאי מפורסם, והוא מנסה לכתוב מאמרים.
רובי מבחין בפתק עם הזמנה למשפחת ג'רום לבקר בבית הקיץ בסאנידייל.
רובי, מילה וספ נוסעים לבית הקיץ בלי אל-אל והלנה, שנשארים בטירה.
הם פוגשים באטלס – אב הבית של בית הקיץ – שמציג להם גם את אמיליה, שעובדת במקום.
ויש, שירש את כראמל בסוף עונה 3, גר עם אביו אלכסנדר בביתו.
בבית יש חדר חקירות, שבו חוקר אלכסנדר פשעים.
ויש משתלט מוצא שם את תיק החקירה של השודדת ברטה, ואלכסנדר אומר שהיא השודדת הכי מפורסמת בעולם ושאין לויש למצוא אותה.
ויש מגלה שסאנידייל הוא המקום האחרון בו נראתה ברטה, והוא מצטרף לחבריו בבית הקיץ יחד עם כראמל.
בפלאשבק, ארתור ג'רום, קונפוציוס וויגו יד הברזל, כשהיו קטנים, מוצאים יהלום, ולאחר שארתור קורא שהיהלום הזה מסוכן הוא רוצה להיפטר ממנו על אף התנגדותו של ויגו.
בסופו של דבר, כוחו של היהלום לא מתבטל, וארתור מעביר מסר לשושלת דמו (אלאל, רובי וגול) שבליקוי החמה הבא, שיתרחש 50 שנה מהעברת המסר, עליהם לזמן את היהלום ולבטל את כוחו באמצעות המשפט "הלוואי שתחדל לנצח".
כראמל (הפעלה: גוני פז, דיבוב: אמיר קריאף) – החתול שרובי ירש – יכול לעשות הרבה דברים שחתולים רגילים אינם יכולים לעשות כגון: לדבר, להפנט, להפוך אבנים לזהב, לשנות צורה, להחזיר את הזמן לאחור ועוד.
בן 309. המספר של העלילה.
בסוף העונה השלישית הפך לחתול של ויש ועזב ביחד איתו את הטירה.
בסוף עונה 4 הופך לחתול של גברת בלום כגמול על כך שהצילה את ויש וצ'אנג.
רובי (רוברט) ג'רום (יונתן בר אור) – גיבור הסדרה.
האחיין של ארתור ג'רום ושל הקטור ג'רום והאח הקטן למשפחת ג'רום.
בחר בטבעת הכחולה ובכך ירש את כראמל (החתול).
בעונה השלישית מתחיל להשתמש במכונת הכתיבה של ארתור ג'רום כדי לכתוב ספרי מתח והרפתקאות.
בסוף העונה השלישית מוריש את כראמל לויש וכותב ספר על כראמל.
החבר הכי טוב של ויש וג'יין.
אל-אל (אליוט) ג'רום (עומרי לקס) – האחיין של ארתור ג'רום ושל הקטור ג'רום והאח הבכור למשפחת ג'רום.
בחר בטבעת האדומה וכך יורש את הטירה של ארתור ג'רום.
אוהב מאוד להתגנדר ובמיוחד לסדר את השיער שלו.
בעונה השלישית מנהל עיתון בית ספרי.
במהלך הסדרה נרקמת זוגיות בינו לבין הלנה.
גול (גבריאל) ג'רום (ליר עיסא) – האח האמצעי למשפחת ג'רום.
בחר בטבעת הירוקה וכך יורש את מפעל יצור המכוניות של משפחת ג'רום.
לא חכם ביותר אך עילוי בסריגה.
בסוף העונה ה-2 הופך לבן זוגה של ברברה.
למרות זאת לפעמים נדמה שיש להם יחסי אהבה – שנאה אחד כלפי השנייה.
הלנה בלום (מאי קורץ) – בתה היפה של גברת בלום, אחייניתה של מרגרט ובת דודתה של ג'יין.
בעונה הראשונה עוזרת לאמה בתוכניתה המרושעת עד שבסופו של דבר היא מתחרטת.
בעלת מגוון רחב של שמלות.
לאחר שאימה עוזבת את הטירה בסוף העונה הראשונה, היא נשארת לגור בטירה ביחד עם מילה, ספ, ג'יין ושלושת הבנים.
ג'יין בלום (ליאן בן ישי) – ילדה שברחה מבית היתומים באמצע העונה הראשונה.
ביתה של מרגרט, אחייניתה של גברת בלום ובת דודתה של הלנה.
בעונה השנייה היא מנסה את מזלה בתחום המשחק לאחר שהיא גילתה שאמה הייתה שחקנית תיאטרון בעברה.
בעונה הרביעית היא מתחילה ללמוד קסמים.
החברה הכי טובה של ויש ורובי.
ויש סמית (נבו קמינקא בעונות 4 –2, יונתן הורן החל מעונה 4) – בנו היחיד של אלכסנדר והאחיין של מילה שמתארח בטירה (באופן זמני) במהלך כל העונה ה-2 וה-3. ילד גאון שאומר את כל מה שעולה על דעתו.
בעונה 3 קופץ כיתה לכיתה של גול.
החברים הכי טובים שלו הם ג'יין, רובי וכראמל.
בסוף העונה השלישית עוזב את הטירה עם אביו ויורש מרובי את כראמל כדי שלא יהיה לבד.
בעונה הרביעית ג'יין מטילה עליו בטעות כישוף שמחליף את פניו ובסוף העונה כראמל מבקש ממנו שימסור את הטבעת שלו אל גברת בלום.
- מה שגורם לחיבור בינו לבין רובי כדי למצוא את כראמל.
מילה (אפרת בוימולד; בצעירותה - מעיין אייזנברג) – אמם המאמצת של אל-אל, גול, רובי וג'יין, אחותו הקטנה של אלכסנדר, דודתו של ויש, אשתו של ספ ואמו של אוליבר.
בתור ילדה היא הייתה יתומה שארתור ג'רום אימץ, והיא עברה לגור בטירה, לאחר שבגרה אימצה את שלושת הבנים.
ספ (יובל סגל) – חבר ילדותה של מילה שגם הופך לבעלה.
משמש כאיש תחזוקה בטירה וכנהג של הילדים לבית הספר.
בעונה השלישית הופך למנהל בית הספר (הזמני) של הילדים.
אוהב לצלם תמונות במצלמה שלו שקיבל בילדותו מארתור ג'רום ולספר בדיחות שלא מצחיקות אף אחד מלבד את עצמו.
נהפך לאבא לאוליבר בעונה הרביעית.
צ'אנג/ג'ון (אודי גוטשלק) – טבח הטירה.
במהלך העונה הראשונה מתחזה לטבח סיני אך בסוף העונה חושף ששמו האמיתי הוא ג'ון ושהוא בכלל לא סיני.
בתחילת העונה השנייה משתמש בגלובוס המדינות של ארתור ג'רום על מנת להפוך באמת לסיני בשם צ'אנג.
בעונה השלישית היה מאוהב ב"אזמרלדה" (גברת בלום) שקרא לה 'גבלת מבשלת'.
פרנקו אליזבת דונטלו (יואב דונט; עונות 2-4)– חבר ותיק של סֶפ, השומר החדש של טירת ג'רום.
יש לו הרבה סיפורי גבורה על עברו ומכל סיפור כזה יש גם צלקת שנותרה לו ממנה.
לאחר מכן הופך למורה בבית הספר (בהמלצתו של ספ כמנהל) ומלמד שפת גוף.
מלמד את מקסימילאן שפת גוף בשיעורים פרטיים.
בעונה הרביעית נהרג על ידי ויגו וחוזר לחיים בזכות ג'יין.
בטי (מיכל קורמן): עובדת בטירת ג'רום יחד עם סופי ופליקס.
סופי (ורד אבידן): עובדת בטירת ג'רום יחד עם בטי ופליקס.
פליקס (יונתן אבינועם): עובד בטירת ג'רום יחד עם בטי וסופי.
גברת (מימי) בלום (לירית בלבן) – מנהלת משק הבית (לשעבר) של הטירה, אמה של הלנה, אחותה הגדולה של מרגרט ודודתה של ג'יין.
מנסה להשיג את הטבעות מהאחים כדי לקבל מהם את הירושה במשך שתי העונות הראשונות.
בסוף העונה ה-2 היא מקבלת מרובי את טבעת השכחה ונשכחת על ידי כולם, ובעונה השלישית מתחילה לעבוד בבית הספר כמבשלת ומשנה את שמה לאזמרלדה.
לאחר מכן חוזרת לעבוד בטירה בתור מנהלת משק הבית.
בסוף העונה השלישית היא מאבדת את טבעת השכחה.
ידועה בעודה אומרת פעמים רבות את המשפט: "מה זה השטויות האלה?".
אוהבת מאוד את ויש, בעונה הראשונה ובעונה השלישית היא הייתה נבלית אך בעונה השנייה והרביעית היא נחשבת לאנטי-גיבורה.
סיסיליה טולין (ענת מגן-שבו) – המנהלת לשעבר המרשעת של בית היתומים שבו גרה ג'יין לפני שברחה.
שונאת ילדים ומאוד אוהבת כסף, זהב ותכשיטים.
אודיל/קורנליה דה-לורנצו (עמית יגור; עונות 2–4) – ביתו המרשעת של שודד הים ויגו יד הברזל.
התחזתה לקורנליה דֶה לורנצו, נגנית נבל מפורסמת מהתזמורת הספרדית של ספרד כדי לחטוף את כראמל, אך בסוף חוטפת את ויש ומבקשת עליו כופר.
הרוזן פרדיננד/פרופסור דה ויל (מולי שולמן; עונה 3) – מדען וממציא פסיכופת שתכנן לחטוף את כראמל כדי לשאוב את חייו הארוכים במטרה לחיות לנצח.
בעבר היה הבעלים של טירת ג'רום והאדון של גובו, עד שהוא החל להסתובב בעולם בכדי להאריך את חייו.
לצורך המזימה, הוא נעזר בדמויות משובטות מהדנ"א של ביאטריס ושל מילה, במשרתו הנאמן אלפרד ובהמשך גם בגברת בלום.
אימץ את ביאטריס (האמיתית) לפני שנים רבות.
אלפרד (ניר רון; עונה 3) – עוזרו של פרופסור דה ויל אשר משגיח על ביאטריס (הרעה) במשימתה.
ביאטריס הרעה (דריה רוזן; עונות 2–3) – ילדה מהכיתה של גול.
עוזרת לפרופסור דה ויל בתוכניתו.
שובטה מהדי אן איי של ביאטריס האמיתית שאומצה על ידי הפרופסור ולא הסכימה לעזור לו בתוכנית המרושעת שלו.
לבסוף הושמדה על ידי ביאטריס הטובה בעזרת מראה (בדומה למה שקרה קודם לכן למילה הרעה).
מילה הרעה (אפרת בוימולד; עונה 3) – השכפול של מילה.
אישה רעה שלא אכפת לה מאף אחד מלבד היא עצמה.
עוזרת לפרופסור דה ויל בתוכניתו המרושעת.
לבסוף הושמדה על ידי הפרופסור בעזרת מראה.
ויגו יד הברזל/וינסנט (אלון נוימן/עידן ריסלינג; עונה 4; מוזכר בעונות 2-3 ובקטע קצר בפרק האחרון של העונה הראשונה) – שודד ים אימתני ואביה של אודיל.
נעזר בגברת בלום כדי למצוא ספר קסום.
בילדותו היה ילד שנרדף בידי בריונים, ומצא יהלום שמגשים משאלות ביחד עם ארטי, שהוא ארתור ג'רום.
באמצע העונה הרביעית ג'יין מעלימה אותו באמצעות היהלום, אך מחזירה אותו מאוחר יותר בעזרת קסם.
לבסוף הושמד לאחר שביקש את כוחותיו של היהלום אך הפך ליהלום חסר הכוח לאחר שהאחים לבית ג'רום אחזו בו ואמרו: "הלוואי שתחדל לנצח".
רינגו (אורי יניב; עונה 4) – עוזרו של ויגו, יכול להפוך ללטאה.
לאחר שג'יין מבקשת משאלה מהיהלום שוויגו יעלם, רינגו משתלט על ספינתו.
אך כשוויגו חוזר, רינגו הופך את עצמו ללטאה ובורח על נפשו.
ברונו/ברטה/אטלס (אורי אוריין; עונה 4) – אב הבית המדומה של בית הקיץ בסאנידייל.
משקר ששמו הוא אטלס אבל שמו האמיתי הוא ברונו.
ארתור "ארטי" ג'רום (אופיר לוי; עונה 4, מוזכר בעונות 1-3) – הדוד של הילדים, אשר הוריש להם את הטבעות.
בעונה הרביעית מסופר על ילדותו כשמצא יהלום שמגשים משאלות ביחד עם וינסנט.
ברברה פישר (הילה הרוש; עונה 1-3, מוזכרת בעונה 4) – ילדה מהכיתה של גול שאוהבת לסרוג.
בעונה הראשונה היא וגול היו אויבים.
קונפוציוס (יובל כהן) – מכשף מפורסם וצאצא של המכשף הגדול מֶרְלין.
חבר – אויב ותיק של גברת בלום שמתעב אותה.
בעונה הרביעית מסופר על ילדותו כשעזר לארתור ג'רום לבטל את כוחו של היהלום.
הקטור ג'רום (אמנון וולף; עונה 2,מוזכר בעונה 3) – אחִיו הקטן של ארתור ג'רום ואחיו הגדול של אביהם של הילדים.
דודם של רובי, אל-אל וגול.
ענד את טבעת השכחה למשך זמן רב כדי לכפר על שבצעירותו גנב לאחיו את הירושה.
ביאטריס (אליה רוזן; עונה 3) – ביאטריס האמיתית שאומצה על ידי הפרופסור ושוכפלה בעזרת מכשיר של הפרופסור (כיוון שלא הסכימה לעזור בתוכנית המרושעת שלו).
אלכסנדר סמית (רועי שגב; עונות 2-4) – אביו של ויש ואחיה הגדול של מילה.
עזב אותה לבדה בבית היתומים כאשר היו ילדים והצטרף לכנופיית פשע צעירה.
בעונה הרביעית מסופר שהוא פתח משרד חקירות.
טד ג'ונסון (אדם קינן; עונה 1-3) – אויבם של ג'יין ושל רובי בבית הספר.
שונא אותה, את רובי ואת ויש ולכן מכנה אותם יצורים.
ג'וני (מתן טאו-איתן; עונה 1-3) – שפוט של טד ועושה כל מה שהוא אומר לו.
בעונה 2 מפסיק את חברותו עם טד.
רב-פקד טווין (שלומי טפיארו; עונה 2) – שוטר לא מוצלח שמנסה ללא הצלחה לעזור למשפחת ג'רום להציל את ויש.
מקסימיליאן דומינגו (בר ברימר; עונה 3) – כוכב קולנוע שמצטרף לכיתה של אל-אל והלנה.
משחק בסדרת הסרטים "האוצר האבוד".
לומד על שפת גוף בשיעורים פרטיים אצל פרנקו.
מנהלת בית הספר (עדי גילת; עונה 3) – מנהלת בית הספר.
עזבה את תפקידה (באופן זמני) לאחר שפניה הפכו ירוקות בעלות נקודות שחורות, בעקבות המנה שהביאה לה גברת בלום, שהכילה חומר שקיבלה מקונפוציוס.
מארק (דאלי שכנאי; עונה 3) - חבר של אל אל.
מיילו (מוזכר בעונה 4) - אצן והחבר החדש של ברברה.
רמפל דמפל קריסטול גובו (עידו קולטון; עונה 3) – רוח רפאים ששכנה בטירת ג'רום בתוך בקבוקון סגול.
אוהב לעשות מתיחות, תעלולים ושיגועים.
היה הליצן של הרוזן פרדיננד (פרופסור דה ויל) לפני שהפך לרוח.
נוהג לומר "שיגוע משגע" כשהוא מבצע מתיחה או תעלול כלשהו.
אקרופוליס (מוזכר בעונה 3) – דודו של כראמל.
נפטר כאשר פרופסור דה ויל שאב את חייו במשאבת לפני 150 שנה.
אמיליה (רינת מטטוב; עונה 4) – עובדת בבית הקיץ סאנידייל.
נעצרה על לא עוול בכפה באמצע העונה הרביעית, מחמת חשד שהיא ברטה (מאוחר יותר התגלה שהיא לא אשמה, וברונו ניסה להפליל אותה).
מאדאם פוטור (נינט טייב; עונה 4) – מגדת העתידות שנמצאת בשוק סאנידייל אליה מילה מגיעה.
אוליבר – (עונה 4) התינוק של מילה וספ שנולד בתחילת העונה הרביעית.
אדוארד - (עונה 4) מוכר תבלינים בשוק של סאנידייל, נחמד מאוד.
הטבעת האדומה – טבעתו של אל-אל ג'רום, מציגה את קבלת טירת ג'רום.
לפני אל-אל היא הייתה הטבעת של ארתור ג'רום.
הטבעת הירוקה – טבעתו של גול ג'רום, מציגה את קבלת מפעלי יצור המכוניות של משפחת ג'רום.
לפני גול היא הייתה הטבעת של הקטור ג'רום.
הטבעת הכחולה – טבעתו של רובי ג'רום, מציגה את קבלת כראמל – חתול הפלא המופלא.
לפני רובי היא הייתה הטבעת של אבא שלו.
הטבעת הצהובה – נקראת גם טבעת השכחה, האדם העונד את הטבעת נשכח מיד על ידי כולם, ואפילו נמחק מתמונות.
הקטור ענד אותה לאחר שגנב מאחיו את ירושתם כאות בושה ורצון להיעלם.
בסוף העונה ה-2 רובי לוקח ממנו את הטבעת כדי שהוא (הקטור) לא ישכח.
לאחר מכן עונד אותה לגברת בלום כדי שלא תיכנס לכלא, אך הטבעת נלקחת מידיה.
שיקוי שינוי צורה - שיקוי שבלום קנתה מקונפוציוס.
מי ששותה ממנו הופך למישהו אחר.
כדי לבטל אותו צריך לגרד באף.
מי ששותה ממנו הופך תמיד לאותו איש.
הגלובוס - גלובוס מיוחד שהיה שייך לאחד הבעלים של כראמל, אם נוגעים במדינה הופכים לבעלי המבטא שלה ולבעלי הבגדים שלה.
מגילת ההוראות – מגילה המדברת על הטבעות וכראמל בעונה 1, גברת בלום גנבה אותה.
המעלימטור – המצאה של פרופסור דה ויל/הרוזן פרדיננד.
המשאבת – המצאה של פרופסור דה ויל/הרוזן פרדיננד.
השיבולטור – המצאה של פרופסור דה ויל/הרוזן פרדיננד.
יכולה ליצור העתק מדויק במראה, שיבוט, של דברים ואנשים, ומכאן שמה.
טיפות האמת – המצאה של פרופסור דה ויל/הרוזן פרדיננד.
מי שטועם אותן חייב להגיד רק את האמת.
טיפות הזיכרון - המצאה של פרופסור דה ויל/הרוזן פרדיננד.
מי שטועם אותן שוכח הכול.
תרסיס חשמול – שיקוי תרסיס שיכול להגן על כראמל ולחשמל אנשים שנוגעים בו.
הבקבוקון הסגול – בקבוקון סגול שבו נמצא גובו.
ג'יין פתחה את הבקבוקון בפרק 1 של עונה 3, בפרק 4 של אותה עונה רובי וכראמל גילו את גובו בבקבוקון הסגול, בפרק 8 של עונה 3 גברת בלום מחזירה את גובו לבקבוקון הסגול, בפרק 18 של אותה עונה ספ ומילה מחזירים את גובו החוצה.
היהלום – יהלום שוינסנט וארטי מצאו, יכול להגשים 3 משאלות לכל אדם הנוגע בו.
הדרך היחידה לבטל את כוחו היא להגיד: "הלוואי שתחדל לנצח".
הבעיה היא שמאוד קשה לבקש את המשאלה כאשר מסתכלים ביהלום.
בסוף עונה 4 ויגו מבקש שהכוח שלו יעבור אליו, מה שאפשר לאחים ג'רום לבטל את כוחו.
ספר הקסמים – הספר שנותן פליקס לג'יין, וגם אותו אחד שוויגו מבקש מגברת בלום להיכנס לטירה ולהביא לו אותו.
ארטי ביקש אותו בעזרת היהלום.
ארטי קרע דף מהספר שמסביר על ההוראות לזימון היהלום והחביא אותו ביומנו.
היומן - יומנו של ארתור ג'רום.
שבו הוא כתב על ליקוי החמה, הטקס, היהלום וספר הקסמים.
בתוכו מסתתר דף מספר הקסמים עם ההוראות לזימון היהלום.
מספר הפרקבסדרהמספר הפרקבעונהשם הפרק11התיבה המסתורית22יש לי חתול מדבר33השיקוי44חתול קסום55גנב בטירה66צ'אנג צ'י77בלום הרקדנית88ג'יין99החברה החדשה של כראמל1010הצמיד1111בית היתומים1212אל תוך היער1313המכשף1414הדודה של ג'יין1515שובה של סיסליה1616בלום לב זהב1717זו לא סתם אבן1818תמונה למזכרת1919מגילת ההוראות2020אבני הזהב2121מאחורי הקלעים
מספר הפרק(בסדרה)מספר הפרק(בעונה)שם הפרק221הדמות הנעלמת232שובה של בלום243המעריצה הסודית254ביתו של שודדי הים265בלומנקרנץ276הבאר המסתורית287האיש מהיער298המורה לנגינה309הדוד של רובי3110להיפטר מפרנקו3211ויש3312טבעת השכחה3413הקללה3514המעבר הסודי3615להחזיר את הזמן3716שובו של קונפוציוס3817הנשף3918הטירה המפעל והחתול4019התוכנית של בלום4120הפיצוץ הגדול
מספר הפרק(בסדרה)מספר הפרק(בעונה)שם הפרק421המעבדה432הדמות המטושטשת443רוח רפאים בטירה454נפרדים465גובו476המזימה של ביאטריס487פרופסור דה ויל498בלום חוזרת לטירה509אודיל וסיסיליה5110היכולת החדשה של כראמל5211ג'יין הגנבת5312החידון הגדול5413גול הגאון5514ביאטריס הכפולה5615להוריד את הכפפות5716מילה הרעה5817נוסעים למעבדה5918 חדרי המסתורין6019המשאבת6120 חתול יודע שהוא לא יחיה לנצח
+מספר הפרק(בסדרה)מספר הפרק(בעונה)שם הפרק621הזמנה מוזרה632היהלום הקסום643העסקה של בלום654ויש החדש665סאנידייל676ההתלבטות של הלנה687השעון698מאדאם פוטור709הטקס7110ספר הקסמים7211אמיליה7312ליקוי חמה7413המשאלה של רובי7514אורכידאת הרפאים7615תופסים את ברטה7716להחזיר את ויגו7817שבועת פיראטים7918מי זה אטלס?8019ברונו8120"הלוואי שתחדל לנצח"
כפתור מתכת ללא תפירה מוצמד לבד באמצעות נעץ המוחדר לתוך הכפתור מצידו האחורי של הבד בעזרת צבת או מכשיר תעשייתי.
כִּפְתוּר הבגד באמצעות כפתור זה מצריך שימוש באִבְקָה (לולאה).
מקרה פרטי של כפתור מתכת ללא תפירה הוא כפתור לחצנית או תיק-תק שאינו מצריך שימוש באִבְקָה.
התקן סגירה זה מורכב משני חלקים – באחד שקע ובשני בליטה.
בלחיצת החלקים זה לזה הבליטה מתקבעת בתוך השקע.
גם חלקים אלה מוצמדים לבגד באמצעות צבת או מכשיר מסמור תעשייתי.
כפתורים המחוברים בדרך זאת אינם "נושרים" לכן מומלצים מאוד לשימוש בבגדי עבודה.
הפטנט הראשון עבור כפתורי מתכת ללא תפירה הוצא בשנת 1840 בארצות הברית על ידי אדם בשם פֶסְטוּס היידן.
השימוש בכפתורים אלה פרץ לתודעת הציבור עם הכללתם בסרבלי העבודה שיוצרו על ידי חברת לוי שטראוס ושות' החל משנת 1875. במרוצת השנים, עם הופעת שיפורים רבים באופן הייצור שלהם, דבר שאפשר את הרחבת ההיצע, הם הפכו לפריט אופנתי עבור חולצות, שמלות, מעילים, חגורות ואף תיקים.
המשטח העליון של הכפתור מיוצר ממתכת בצבע דמוי זהב או כסף, או ממתכת מצופה בחומר פלסטי או צבע.
המשטח יכול להיות חלק, קמור או קעור, או מעוטר בריקועים שונים.
יצרנים אחדים הגו את הרעיון לייצר כפתור מתכת ללא תפירה שניתן לחברו בקלות לבגד, באופן זמני, במקום כפתור שנשר.
כפתורים אלה קיבלו את הכינוי "כפתורים לרווקים", רמז לכך שחיבורם אינו מצריך כישורי תפירה.
כפרית תעשיות (1993) בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית המייצרת חומרי גלם לתעשיית הפלסטיק.
מטה החברה שוכן בקיבוץ כפר עזה, ולה חברות בנות בבעלותה המלאה במדינות שונות בעולם.
חברת כפרית תעשיות (1993) בע"מ נוסדה בפברואר 1993 בכפר עזה, ובהמשך אותה שנה נרשמו מניותיה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
קיבוץ כפר עזה מחזיק 57.63% מהבעלות בחברה.
החברה עוסקת בפיתוח, ייצור ומכירה של תרכיזים, תוספים ותערובות לתעשיית הפלסטיק.
מטה החברה ואחד ממפעלי הייצור שלה שוכנים בכפר עזה, ולה חברות בנות המייצרות בסין, בגרמניה, בקנדה, בארצות הברית ובשוודיה.
תרכיזים להקניית תכונות ללוחות קירוי, זיגוג ויישומים אחרים העשויים מפוליקרבונט.
תרכיזים להקניית תכונות ליריעות ורשתות בשימוש חקלאי.
תרכיזים להענקת צבע למוצר הסופי.
תרכיזים לייעול את הייצור של יריעות לשימושי אריזה.
חומרים מבוססי HDPE לייצור צנרת להולכת מים חמים, חימום תת-רצפתי, נפט, גזים וכדומה.
תרכיזים ליריעות המיוצרות במתיחה דו-כיוונית על בסיס פוליפרופילן.
תערובות פולימריות מוליכות, לאריזות אנטי סטטיות, חלקי רכב וחלקי אלקטרוניקה הרגישים לחשמל סטטי ועוד.
תרכיזים נוספים, להקניית תכונות שונות כגון תרכיזים מקציפים להפחתת המשקל הסגולי של מוצר הסופי, תרכיזי ריח לאריזות, משפרי שקיפות, מיצבי חום, מונעי חמצון, מונעי הידבקות ועוד.
בטבח בכפר עזה במתקפת הפתע על ישראל נרצחו שלושה מעובדי החברה, בהם סמנכ"ל הפיתוח העסקי נדב גולדשטיין, אשר אשתו ושלושת ילדיו נחטפו, והושבו בעסקה לאחר 51 ימים.
מפעל הייצור בכפר עזה הושבת זמנית, וחזר לפעול כעבור חודש.
כפתור (באכדית: kaptara, באוגריתית: 𐎋𐎔𐎚𐎗 – כפתר) היא ארץ המוזכרת בטקסטים מהמזרח התיכון הקדום, ככל הנראה כרתים.
כַפְתַרַ מוזכר בטקסטים באכדית מהמחצית הראשונה של האלף ה־2 לפנה"ס; טקסטים ממָרי מזכירים חפצים שונים בתואר כַפְתַרֻ וכַפְתַרִתֻם (כפתורי וכפתורית).
בלוח אשורי המתאר כנראה את מלכותו של סרגון מאכד או סרגון השני מוזכר כַפְתַרַ כאחת הארצות שהעלו לו מס, מעבר לַ"ים העליון" (הים התיכון).
בשירה האוגריתית מוזכר "כפתר" כמעון המרוחק של האל כושר וחסיס; בעלילות בעל וענת מופיע יחד עם "חכפת" (כנראה מצרים, ואולי ביתר דיוק נוף), ובלחש עלילת האלים הנאבקים בנחש מוזכר כפתר לבדו כמעון כושר וחסיס.
רוב החוקרים מזהים את kftjw (כפתיו/כפתאו) מכתובות מצריות מהשושלת ה־18 כמתייחס לכרתים (מיעוט חוקרים סובר שהשם התייחס לחופי אסיה הקטנה).
האזכוריים הקדומים מזוהים עם "כפתור" המוזכר במקרא כאי, ארץ המקור של הפלשתים.
האי מזוהה עם כרתים, שבאלף השני לפנה"ס התקיימה בו התרבות המינואית וקיימה קשרים עם הסהר הפורה, ובעקבות נדידת עמים מצפון לאי נדחקו ממנו יושביו לסהר הפורה והיו לגויי ים.
כפתורי חפת הם תכשיטים שתפקידם הוא להדק את חפתי החולצה.
כפתור חפת מיוצרים ממגוון חומרים כגון זכוכית, אבן, עור ומתכות.
כפתורי החפתים לרוב כל ידי שרשרת או מוט קטן שמסתובב על ציר.
(T bar) לרוב יצרנים מקשטים את פני החפתים באבנים או מתכות יקרות, אמייל, חומרי ציפוי ואפילו במשי או פוליאסטר.
כפתור חפת מיודעים לשימוש רק בחולצות עם חורים מתאימים וללא כפתורים.
יש שני סוגים מרכזיים של חפתים: חפת צרפתי (כפול) בו הקצה של החולצה מיוצר באורך כפול, מקופל אחורה ויוצר שתי שכבות של בד בחפת.
וחפת בודד שבו הקצה אינו מקופל ומיוצר באורך הסופי שלו.
ניתן לענוד כפתרי חפתים בשתי צורות: הצורה הנפוצה (מכונה גם חפתי "חבית") שבה החפת מהודק כמו כפתור של חולצה מכופתרת רגילה בצורה חופפת.
והצורה השנייה והיותר נפוצה כשעונדים כפתור חפת היא שהם במקביל זה לזה ו"נושקים" אחד לשני.
בארצות הברית שיטת ה"חבית" הייתה פופולרית בגלל הבדרן דן רייס שנהג להדק את החפתים שלו בשיטת ה"חבית".
לעומת זאת בישראל חפתים עם כפתורים מכפותרים לעיתים רחוקות מאוד בצורה שבה חלקי החפת מקבילים זה לזה, אבל בכפתורי חפתים כמו בשאר העולם, נהוג להדק אותם בשיטה הזאת.
אף על פי שהחפתים הומצאו בסביבות המאה ה-13 השימוש בהם לא נהיה נפוץ עד סוף המאה ה-17 והמאה ה-18, המגמה התחילה בחצרו של המלך לואי ה-14. ההתפתחות של כפתורי החפתים קשורה בקשר הדוק להתפתחותן של החולצות, בני אדם (במיוחד גברים) לובשים בגדים כמעט מאז המצאת הבד הארוג.
למרות הזמן הרב שעבר מאז המצאתה מבנה החולצה הבסיסי נשאר זהה, בגד בעל שרוולים וצאוורון שעוטף את פלג הגוף העליון עם לרוב כפתורים בחזית להקלה על הלבישה.
בדרך לובשים אותה ישירות על העור וקל לכבס אותה, כדי לשמור על הבגדם החיצוניים מזיעה.
אבל היא גם מגינה על הלובש מהבדים המחוספסים, במיוחד על ידי כיסוי הצוואר ופרקי הידיים.
בתקופת הרנסאנס עם עליית רמת החיים והשיפור באיכות הסבון בני המעמד הגבוה התחילו להפגין את העושר וכמות הבגדים בכך שהראו במיוחד שהחלקים של החולצה שנוטים להתלכלך כמו החפתים והצאוורון אבל גם החזה נקיים ולבנים.
החפתים והצאוורון הוחזקו בסרטים, מעיין גרסה מוקדמת של עניבה.
התהילכים גם הואצו על ידי המהפכה התעשייתית שבה בעלי מפעלים נהיו אפילו יותר עשירים מהאצולה ולא רצו להידמות אליה.
גברים התחליו ללבוש פראקים ג'קטים ומעילי זנבות.
רק באמצע המאה ה-19 החפתים המוכרים לנו כיום הפכו לפופולרים.
חולצות יוצרו עם חזית צאוורון וחפתים נוקשים כדי להגן עלך האזורים של החולצה שלא מכוסים על בחליפה.
אבל לפני אירועים רשמיים היו מעמלנים את אותם האזורים בחולצה, ככה שהם היו קשיחים יותר והיה קשה לכפתר אותם, ולכן השימוש בכפתור חפת ובניטים לחולצה היה מאוד בקרב המעמד הגבוה והבינוני מאמצע המאה ה-19. בגלל המהפכה התעשייתית היה ניתן לייצר חפתים בייצור המוני, ככה שהיה ניתן לקנות אותם בכל מחיר.
כפתור חפת מאבני חן לא היו שכיחים עד שהנסיך מווילס באותה תקופה אדוארד השביעי, ענד לעיתים קרובות כפתור חפת של חברת "פברז'ה" במהלך המאה ה-19. באותה תקופה הפופולריות של כפתורי החפתים עלתה מאוד והם הפכו לאביזר אופנתי ולאחד התכשיטים הבודדים שגברים ענדו באותה תקופה.
מה שנתן לו השפעה רבה עליהם במיוחד באימפריה הבריטית ובארצות הברית.
ההתפתחות הזאת נמשכה עד לעשור הראשון של המאה ה-20 שבו החפתים הגיעו לשיא הפופולריות שלהם, הם יוצרו בכל צורה, צבע וחומר, בין אם מאבני חן יקרות או זולות ועד זכוכית ובחיקויים וזיופים זולים.
חפתים מקושטים באמייל היו מאוד נפוצים באותה תקופה.
אבל במקביל החולצה הפחות רשמית ללא עמלון שנסגרת בכפתורים התפתחה במקביל.
מבריטניה הגדולה כפתורי החפתים התפשטו לאירופה, בגרמניה הערים אידר-אוברשטיין ופפורצהיים שבצפון מזרח היער השחור היו מרכזים לייצור כפתור חפת.
באידר-אוברשטיין היו מייצרים חפתים זולים מחומרים פשוטים.
בפפורצהיים היו מייצרים את החפתים היקרים יותר למעמד הגבוה והבינוני מכסף וזהב.
בפפורצהיים מייצרים עד היום בשיטות מסורתיות.
במחצית השנייה של שנות ה-40 אחרי המחסור הכללי במלחמת העולם השנייה, גברים התגנדרו במגוון אביזרים כמו: מארז לסיגריות, מצית, מהדק עניבות, סיכת עניבה, שעוד יד, טבעות ומחזיקי מפתחות מהודרים.
בשנות השבעים חפתים ירדו בפופולריות אצל בני המעמד הבינוני בגלל תרבות הנגד, רוב החולצות היו בעלות כפתורים פשוטים וחפתים רבים הוסבו לעגילים.
בשנות השמונים החפתים חזרו למעמדם הישן כחלק מהשינויים באופנה, ונשארו בפופולריות דומה עד היום.
לכפתור חפת יש מנגוני הידוק רבים, המגנון הקלאסי הוא "החזית הכפולה" מוט או כמעט תמיד שרשרת המחברת את שתי החזיתות, בסגנון הזה לרוב החזית הפנימית והחיצונית של כפתור החפת זהות.
המנגנון הנפוץ ביותר שנמצא לרוב בחפתים זולים, הוא מוט קטן ומסתובב המושחל דרך החור בחפת החולצה כשהוא מיושר עם ה"עמוד" שעליו הוא ניצב ומסובבים כך שיהיה מאונך אליו כדי לנעול אותו במקום בדומה לסיכה מתפצלת.
במנגנון ההידוק הזה לחפת יש רק חזית חיצונית.
מנגנון נוסף הוא כפתור חפת מתפרקים שניתן לחבר משני צידי החפת, או שכפתור החפת עשוי ממקשה אחת והחזית הפנימית שלו מספיק קטנה כדי שיהיה ניתן להשחיל אותה דרך החפת.
יש מגוון סוגי קישוטים לחזית כפתור כמו מונגרמה או סמל של מועדון או תחביב, מיושנים וחדשים כאחד.
חפתים נלבשים בכל רמות הרשמיות, בדרך ככל עם ז'קט.
מקז'ואל עד לעניבה לבנה וחליפת בוקר, שבהם נדרש להתאים אותם לניטים לחולצה.
עיצובי חפתים יצירתיים יותר מתאימים ללבוש יומיומי ואירועים קטנים, לרוב עם משפחה וחברים.
לעומת בקודי לבוש רשמיים הדרישה מחמירה יותר ונהוג לענוד חפתים מקושטים בפנינים.
באופן מסורתי נהוג להתאים את כל המתכות שנלבשות, כמו כפתור חפת, אבזם חגורה, שעון, וטבעות.
נהוג לענוד תכשיטי זהב עד שש בערב וכסף לאחריו.
סוג אחר וזול יותר של כפתור חפת, עשוי ממשי לרוב בקשר "אגרוף קוף" שמושחל דרך החפת.
יצרנית החולצות הצרפתית "Charvet" הציגה אותן ב־1904 והם נהיו נפוצים ברחבי העולם: הניו יור טיימס כתב ב־1908 כפתורי החפת של "שָּׁוֵוֵרְט" מצמות קשורות הם די האופנה".
חולצות חפתים צרפתיים לרוב מלוות בכפתורי חפת מבד תואם, במקום כפתורי חפת קלאסיים ממתכת.
למרות הפופולריות שלהם גם חפתים ממתכת בעיצוב דומה נפוצים.
כפתורי חפת ניתנים להחלפה הוצגו על ידי חברת "קרטייה" בשנות ה-60, הם מיוצרים על לולאה בקצוותיהם, שניתן להכניס דרכן את הקישוט בקצה ה"מוט" במאונך אליו בדומה לחפתים רגילים בעלי "מוט".
קרטייה התייחסה אל לחלקים הניתנים להחלפה כ"שרביטים" סט יכלול חוץ מגוף כפתור החפת לרוב יגיע עם "שרביטים" מאלמוגים, קרנליאן, לפיס לזולי, קוורץ, שוהם, עין הנמר ומלכיט.
וגוף החפת מיוצר מפלדת אל חלד, כסף סטרלינג או זהב 18 קארט.הפופולריות שלהם גברה בשנים האחרונות וחברת "קרטייה" חזרה לייצר אותם, עם "שרביטים" מכלקדון, אובסידיאן כסף, מלכיט, סודליט, ו"עין הנמר" אדומה.
גוף כפתור החפת עשוי מזהב 18 קארט או כסף סטרלינג בציפוי פלדיום.
ה"שרביטים" מוחזקים במקומם על ידי מעיין בורג קטן בעל קצה שטוח שלוחץ על ה"שרביט" ומקבע אותו במקומו.
סוג נוסף של כפתורי חפת ניתנים להחלפה הוא של חברת "pranga & co" שבה גוף החפת מתפרק וניתן להשחיל עליו חרוז קטן שמוכנה "אנקר" (Anker).
שאחריו הכרבת כפתור החפת מעוגן במקומו, בדומה לחרוזים בצמידים.
לחיצת כפתור ה"טורבו" נועדה לאפשר למחשב לפעול במהירות הגבוהה ביותר לה הוא תוכנן.
עם הצגת המעבדים שעבדו מהר יותר מ-4.77 מגה־הרץ המקורי בשימוש במחשב האישי של IBM, תוכנות שהסתמכו על תדירות ה-CPU לתזמון בוצעו מהר יותר מהמתוכנן.
בפרט, משחקים הפכו לעיתים קרובות לבלתי ניתנים להפעלה, בשל הזמן הקצר שניתן היה בו להגיב לאירועי המשחק המהירים יותר.
כדי לשחזר את התאימות, נוסף כפתור ה"טורבו".
ניתוקו מאט את המערכת למצב תואם לשבבי 8086 / 8088 מקוריים.
ברוב המערכות, מצב טורבו היה כשהכפתור לחוץ.
ניתן לקשר את כפתור הטורבו ל-LED Turbo או לתצוגה מפולחת של שתי ספרות במארז המערכת, אם כי במקרים מסוימים, התדר המצוין (ב-MHz) לא היה מדד לשעוני המעבד בפועל, אלא שתי אפשרויות התצוגה "מהירה" ו"איטית" שנקבעו על ידי מגשרים בלוח האם.
חלק מהמערכות תמכו גם בשילובי מקלדת - - ו - - להפעלה וכיבוי של מצב טורבו, כגון Packard Bell 486ES 3x3 (לדגמי ה-4x4 וה-MT היה כפתור טורבו ייעודי).
עם כל דגמי ה-486ES - אלה עם ובלי לחצן טורבו - נורית ההפעלה תראה ירוק במצב רגיל ("טורבו") וכתום במצב איטי.
בחלק מהמקלדות היה גם כפתור טורבו, ממוקם ליד ימין ⇧ Shift.
בניגוד לכפתור הטורבו שהיה נפוץ במארזי מחשב, כפתור הטורבו במקלדות לא שלט בקצב השעון של המעבד; במקום זאת, הוא שלט בקצב החזרה של המקלדת.
תצוגת הטורבו משמשת להצגת מהירות התדר הנוכחית (MHz) של המעבד, בדרך כלל על ידי תצוגת LED דיגיטלית דו או תלת ספרתית.
המהירות המוצגת יכולה להשתנות בהתאם לתדר המעבד ולהגדרות המחשב, עם זאת, היא לא מודדת את תדירות המעבד, אלא מציגה מספרים מוגדרים מראש כתלות בהפעלת המצב, שניתן לשנותם.
התכונה הייתה נפוצה יחסית במערכות המריצות 286 עד 486 מעבדים ופחות נפוצה במחשבים מתקופת הפנטיום.
תצוגות התדר נעלמו ברובן או שתוכנתו מחדש להציג "HI"/"LO", "99", או הוחלפו בתצוגה תלת ספרתית כאשר מהירויות המעבד הגיעו ל-100 מגה-הרץ, מכיוון שלרוב המערכות היה תצוגה דו ספרתית בלבד.
ככל שמחשבים חדשים המשיכו להיות מהירים יותר והיו להם מגוון רחב של מהירויות זמינות, הסתמכות על מהירות מעבד ספציפית הפכה לבלתי אפשרי עבור התוכנה.
עם הסתמכות התוכנה על שיטות תזמון אחרות, תכונת הטורבו הפכה לרוב ללא רלוונטית לתוכניות חדשות.
בעוד היישום של כפתור טורבו חומרה בפועל הופסק במחשבים מודרניים, מפתחי תוכנה פיצו בשינויי תוכנה.
דוגמה אחת היא DOSBox, שמציעה קצב אמולציה מתכוונן.
מחשבים אישיים מודרניים התומכים בניהול צריכת חשמל ACPI עשויים לספק בקרות תוכנה למעבר מצבי ביצועים של ACPI או מצבי מצערת CPU אחרים.
הדבר משמש לחיסכון בחשמל ולמניעת התחממות יתר של המעבד ולא לצורך תאימות, שכן יישומים מודרניים משתמשים בשעון בזמן אמת לתזמון במקום בשעון המעבד.
כרוב הוא יצור כלאיים מיתי המופיע במיתולוגיות שמיות, בעל פני אדם, גוף בעל חיים (אולי שוורים) וכנפיים.
הכרוב נזכר מספר פעמים בתנ"ך; במשכן ובבית המקדש הראשון ניצבו פסלי זוג הכרובים בקודש הקודשים.
בתפיסה המסורתית המודרנית, בעקבות חז"ל, הכרובים הם דמויות של תינוקות מכונפים המסוככים על ארון הברית.
עם זאת, אין זאת הפרשנות היחידה, וייתכן שאין זה מתוך מסורת בנושא, שכן כבר אצל יוסף בן מתתיהו אנו מגלים שדמותם של הכרובים נשכחה לפני זמנו (המאה ה־1 לספירה).
ארכאולוגים לעתים לא מבדילים בין המונחים "כרוב" ו"ספינקס" כאשר הם מתארים ממצאים המציגים כרובים.
מקור המילה "כרוב" אינו ברור.
מספר חוקרים טוענים כי שורשו הוא במילה הבבלית "כָּרַבּוּ", משמע להיות מבורך.
בעוד שאחרים טוענים כי המילה קשורה ל"כִּרֻבֻּ", המופיע במיתולוגיה האשורית כדמות אדם בעל גוף של שור מכונף.
הכרוב היה המקביל הלבנטיני של הלמסו האשורי־נהריימי והספינקס המצרי (הספינקס הופיע תדיר באמנות הלבנט, בעוד הלמסו היה נדיר מאוד בה), או ביתר דיוק ספינקס מכונף.
תבליטי כרובים הופיעו במקדש בעין דארה, שמבנהו הושווה לזה של מקדש שלמה.
הכרובים הופיעו באמנות הכנענית־פיניקית בכסי עשתרת, כס פולחני עליו יושב אל או מלך, אשר משני צדדיו כרובים.
כס הכרובים מבטא סמליות מלכותית, בדומה לספינקס המצרי הקרוב המסמל גם הוא מלוכה.
ייצוגים כאלה נמצאו מתקופת הברונזה המאוחרת במגידו עד התקופה הרומית בפיניקיה, וכן במושבות הפיניקיות בעברי הים, ואף נרמז בתנ"ך .
בספר בראשית מתוארים הכרובים כשומרי עץ החיים אשר בגן עדן, יחד עם להט החרב המתהפכת (ויש מפרשים שזהו נשקם): .
ספר שמות מעיד כי הכרובים קישטו את יריעות אוהל מועד: .
על הכפורת, המכסה של ארון הברית, היו שני פסלים של כרובים.
במקדש שלמה ניצבו בנוסף ליד הארון שני פסלים עשויים מעץ הזית ומצופים זהב, בגובה עשר אמות אשר סככו על ארון הקודש.
ארון הקודש שכן בקודש הקודשים, שבו התגלה אלוהים מ"בין הכרובים".
בתיאורי הנביאים, הכרובים היוו את מרכבתו, אולי בדומה לרוח שנשאה אותו, כמתואר בספר תהילים ובספר שמואל:
יחזקאל תיאר את ה"מרכבה" בצורה מפורטת יותר.
בחזונו היו חיות המרכבה ארבע במספר – אחד של אריה, אחד של שור, אחד של נשר ואחד של אדם, ותכונותיהם המשותפות: גוף וידי אדם, רגלי פרסה של העגל וכנפיים.
בתיאור אחר של החזון, מוחלפים פני השור בפני כרוב, ומכאן היו שהבינו שלכרוב צורה של שור.
חז"ל פירשו את המילה "כרוב" על דרך הארמית (בדיאלקט ארץ־ישראלי) – "כרביא" (כמו ילד), אך כבר פרשן המקרא אבן עזרא בפירושו ל ציין שאין לקבל זאת כניתוח בלשני מדעי של המילה.
בתאולוגיה הקתולית מימי הביניים מתואר הכרוב כאחד המובילים בהיררכיית המלאכים, לצד השרפים.
במסורת הנוצרית הפשוטה הפך "כרוב" למילה נרדפת ל"מלאך", ובמיוחד למלאכים בעלי חזות ילדותית.
הנתון הבסיסי הידוע לנו מהמקרא הוא שלכרובים יש כנפיים, על כן בבואנו לחפש דמויות של חיות או בני־כלאיים שחלקם בעל חיים, אנו מוצאים דמויות אשר זהותן לכרובים המקראיים אינה מוטלת בספק.
באשורית נמצא את ה'כירובו' (kirubu), מונח המציין שור מכונף, דמות המצויה במקדשים מסופוטמיים קדומים.
בנוסף לשור המכונף, אנו מכירים את דמות האריה המכונף – שדו (shedu) או למסו (lamassu) – אשר מלבד כעיטור על קירות ודלתות המקדשים, מצויים היו שניים מהם (האריות או השוורים המכונפים) כשומרים בשני צדי הכניסה למקדשים במסופוטמיה.
כך ניתן לקרוא את הביטוי "כְּרוּבִים אֲרָיוֹת" כביטוי אחד המתייחס לכרוב בדמות אריה (shedu), המוצג בניגוד לכרוב בדמות שור (kirubu).
את הקשר בין כרובים לאריות ושוורים, ניתן למצוא כבר בתיאור בניית המקדש:
דמויות כרובים מפורטות ופועלות, נמצא אצל יחזקאל בפרק י', שם הכרובים הם בעלי ידי אדם:
החזון עצמו מורכב ביותר, אך יחזקאל מקשר בחזונו בין אריה, שור, נשר ואדם (החלקים המרכיבים את דמות ה'שדו' או ה'כירובו'):
הזיהוי הוודאי של כרובים כחיות מצוי אצל יחזקאל בהמשך:
אך בכל מקרה, לא ניתן להסתמך על תיאורו של יחזקאל כאמין או כמדויק מכמה סיבות.
ראשית, כמות הפנים משתנה בפרק מ"א, שם נאמר:
, וכן פני השור משתנים לפני כרוב:
בקינת יחזקאל על העיר צור מתואר מלך צור כמושלם, חכם, יפהפה, ויושב בגן עדן, מסוכך באבני חן שונות ויקרות (לדימוי זה יש זיקה לאגדות שונות מהאזור) שנוצרו במיוחד בשבילו.
מלך צור מעוטר בתואר רב־משמעות: .
הסמליות של כס הכרובים, המוכר מהאמנות הפולחנית הפיניקית, ככס מלכותי באה לידי ביטוי בתואר זה.
עדיה חורון שיער שהמילה "ממשח" מרמזת, לאור הסחר הענף של צור בצפון אפריקה (באמצעות קרתחדשת) ומערבה, לשם אימשיע'ים.
הדבר מתבסס גם על זיהוי גן עדן בצפון אפריקה, ומציאת היסוד באגדת גן עדן והגירוש ממנו (שאחריו הוצבו הכרובים לשמור על הדרך לגן) באירועי המדבור של הסהרה, שכפו על יושבי האדמות הפוריות שהפכו למדבר לנדוד מזרחה.
הנמשל הוא שמלך צור מסוכך, מגן על ארצות־חסותו, ובכך מתקבל על הדעת זיהוי משמעות המונחים במערב, שם התרכז עיקר הסחר הצורי.
יהוה שם את מלך צור, הכרוב, בהר קודש, ובניגוד לקינה הקודמת המאשימה את מלך צור ביוהרה בחושבו עצמו לאלוהים, פה נאמר במפורש , כלומר הוא שלט בגן כאלוהים השולטים בעולם.
כרוב הגינה (Brassica oleracea capitata; מיוונית: Κραμβη, 'קְרָאמְבֶּה') הוא צמח ממשפחת המצליבים המשמש כירק מאכל נפוץ.
הכרוב מופיע במגוון צבעים וצורות, כשהנפוצים מתוכם הם הכרוב הלבן, שצבעו נוטה לירוק בהיר, והכרוב הסגול שמכונה לעיתים קרובות "כרוב אדום".
שני המופעים קרובים זה לזה בטעמם (עיטן/היטן).
הכרוב ניתן לאכילה בצורתו הגולמית או לאחר עיבוד.
מן הכרוב ניתן גם להפיק מיץ הנסחט מן העלים ומשמש מקור תזונה.
הכרוב מכיל ויטמינים רבים, במיוחד ויטמין C וויטמין K.
הכרוב נחשב במשך אלפי שנים כירק בסיסי במטבחים באזורי האקלים הממוזג ברחבי אירואסיה, מהמטבחים של מזרח אסיה ועד לאלו של מערב אירופה.
היות שהכרוב ניתן לשימור, השימוש בו היה פופולרי במיוחד בתקופות החורף.
כך למשל מנה יומית של כרוב כבוש מנעה מחלות מימאים בתקופת ההפלגות הארוכות של ספינות המפרש.
גם בסין האכילו בכרוב את מיליוני הפועלים שבנו את החומה הסינית.
מלבד הכרוב, זנים נוספים של המין Brassica oleracea הם כרובית, ברוקולי, כרוב הקלח וכרוב ניצנים.
כרוב סיני, למרות הדמיון בשמו, שייך למין אחר (Brassica rapa) במשפחת המצליבים, אליו משתייכת גם הלפת.
שני סוגים של זני כרוב משמשים בחקלאות:
זנים מבכירים אשר מבשילים תוך 50 יום.
הזנים המבכירים הם בעלי ראשים קטנים וחיי מדף קצרים ועל כן מיועדים לצריכה מיידית.
זנים מאפליים אשר מבשילים תוך 80 ימים ויש להם ראשים גדולים.
זנים אלו מחזיקים זמן רב ושימשו כירק שכיח בחורף עוד לפני המצאת המקרר.
הזמן מזריעה לקטיף תלוי במזג האוויר ובזן.
בניסוי על 22 זנים שנערך באוהיו נמצאו זמנים מזריעה לקטיף שנעו בין 62–112 ימים.
את הכרוב ניתן להנביט קודם בחממה או לזרוע מיידית בגינה.
הצמח זקוק לקור יחסי ועל כן עונות גידול באביב ובסתיו מצליחות יותר מגידולים של אמצע הקיץ.
ניתן להשתמש במיץ כרוב אדום כאינדיקטור pH בניסויי מדע המתאימים לילדים.
הצבען האדום אנתוציאנין משנה את צבעו בהתאם לחומציות של התמיסה שבה הוא מעורב.
הכנת האינדיקטור נעשית באמצעות הרתחת כרוב אדום קצוץ עם מים עד לכיסויו במשך כ-10 דקות על אש נמוכה.
קיימת טענה עממית רווחת לפיה הנחת עלי כרוב על החזה יכולה להקל על מסטיטיס ועל גודש בשדיים אצל נשים מניקות.
הסברים שניתנו לכך הם כי עלי הכרוב סופחים נוזלים או מכילים רכיבים אנטי-דלקתיים.
אין מחקרים מבוססים שמוכיחים שכרוב יעיל יותר מקומפרסים קרים רגילים, סופח נוזלים או שרכיבים שלו חודרים דרך העור ומשפיעים, אם כי מחקרים כן מצאו שנשים דיווחו על הקלה בכאב אחרי השימוש.
מחוז כרבלא הוא מחוז בעיראק.
בירתה היא העיר כרבלא, שהיא אחת מ-3 ערים בעיראק הקדושות לשיעים.
בעיר כרבלא קבור האימאם חוסיין, בנו של הח'ליף הרביעי, עלי אבן אבו טאלב, שנחשב באסלאם השיעי כאימאם השלישי וכשהיד, ומכאן קדושתה לשיעים.
מאמינים שיעים עולים אל העיר לרגל מדי שנה.
כרוב כבוש או כרוב חמוץ הוא כרוב קצוץ אשר מותסס באמצעות חיידקי תסיסה לקטית, היוצרים חומצה לקטית שתורמת לטעם החמוץ של המאכל.
חומרים נדיפים שנוצרים בזמן התסיסה, כמו דיאצטיל , מעניקים לכרוב הכבוש את ריחו האופייני.
כרוב כבוש הוא מאכל אופייני למטבח הגרמני שם הוא מכונה Sauerkraut ("זאוארקראוט") ולמטבח הפולני והסלאבי בכלל.
גרסאות נוספות של כרוב כבוש קיימות גם במטבחים לא-אירופאיים: במנצ'וריה קיים מאכל דומה שנקרא בסינית סואן-קאי ("ירק חמוץ").
מאכל דומה נוסף נמצא במטבח הקוריאני וקרוי קימצ'י.
ההיסטוריה של הכרוב הכבוש היא ככל הנראה עתיקה.
כבר פליניוס הזקן תיאר במאה הראשונה לספירה צריכה של כרוב כבוש.
אופן ההכנה המודרני מיוחס לתהליכי ייצור שהתפתחו בין 1550 ל-1750. במהלך המאה ה-18 תפס הכרוב הכבוש תפקיד חשוב בתזונת יורדי ים, אשר שטו חודשים ללא תזונה מספקת של ויטמינים, וחלו לעיתים קרובות בצפדינה.
הרופא ג'יימס לינד פרסם ב-1772 בספרו "Treatise on Scurvy" ("מחקר על הצפדינה") ממצאים לפיהם מלחים הולנדים סבלו פחות מצפדינה, הודות לצריכה המוגברת של כרוב כבוש.
יישום הממצאים על מלחים בריטיים והוכחת טענתו של לינד זיכו את ג'יימס קוק במדליית קופלי בשנת 1776.
בעבר הכינו כרוב כבוש בכלי חרס, אשר היו סגורים בבד.
שיטה זו לא מנעה לחלוטין כניסת אוויר והצריכה ניקוי של המשטח העליון מדי פעם.
כְּרַוְיָה תַּרְבּוּתִית (שם מדעי: Carum carvi) היא צמח ממשפחת הסוככיים אשר צומח באירופה ובאסיה.
קיימים זני כרוויה תרבותית חד-שנתיים, דו-שנתיים ואף תלת-שנתיים.
הצמח דומה בצורתו לצמח הגזר ועליו גזורים או מנוצים.
לצמח פרחים קטנים לבנים או ורודים.
הכרוויה צומחת במקומות חמים ומוארים, בקרקע יבשה.
פירות הצמח (הנחשבים לעיתים בטעות לזרעים) משמשים כתבלין, המוכר בישראל בשמו הגרמני קימל.
הפירות הם דו-זירעונים בצורת סהר וגודלם כ-2 מילימטרים.
הם דומים במראם לפירות של כמון (שגם הוא ממשפחת הסוככיים), המשמשים גם הם כתבלינים וקל להתבלבל ביניהם, אם כי טעמיהם וריחותיהם שונים מאוד.
הכרוויה משמשת כתבלין נפוץ במטבחים אירופיים (בעיקר במרכז אירופה ובצפונה).
לחם המכיל כרוויה ("לחם קימל") היה נמכר בעבר בישראל באופן נרחב.
כרוויה משמשת גם לתיבול תבשילי בשר, כגון גולאש, להכנת כרוב כבוש, וכמרכיב במשקאות חריפים כגון אקוואויט.
הכרוויה נמכרת ונצרכת לרוב כפירות שלמים ולא טחונים לאבקה, אם כי ניתן לקנות גם אבקת כרוויה.
במטבח הלובי משתמשים באבקת כרוויה יחד עם כמון לתיבול מגוון תבשילים, והיא משווקת בישראל כ"קימל טחון".
בדומה לסוככיים אחרים, ניתן גם להשתמש בשורש הכרוויה לבישול, אולם הוא אינו נפוץ בשווקים בצורה זו.
שמן המופק מזרעי הכרוויה משמש גם כתמצית ריח בייצור תמרוקים.
לכרוויה גם מסורת של שימושים רפואיים, בעיקר לבעיות בקיבה.
מחקרים עדכניים ומתמשכים מציעים שצריכת כרוויה תרבותית יכולה לסייע כתומכת בפונקציות אנדוקריניות, במיוחד כאלו הקשורות להפרעות בבלוטת התריס ולמחלות אוטואימוניות .
פינלנד אחראית לכ-28% מייצור הקימל בעולם.
גידול קימל מתאים במיוחד לאקלים הפיני ולקווי הרוחב של פינלנד, המבטיחים שעות רבות של אור שמש בקיץ.
התוצאה היא פירות המכילים רמות גבוהות יותר של שמן אתרי מאלה המיוצרים באזורי גידול עיקריים אחרים כמו קנדה, הולנד, מצרים ומרכז אירופה.
במספר לשונות נפרדות קיימת המילה כרוויה או מילים דומות כשם לצמח תבלין, ביניהן יוונית עתיקה, סנסקריט וערבית (בפרסית ובלטינית, לעומת זאת, התבלין קרוי בשמות שונים).
כתוצאה מכך מקור הצמח שנוי במחלוקת.
על פי פליניוס הזקן, מקור השם הוא באזור קאריה שבאסיה הקטנה.
הצמח נזכר כבר בתלמוד הבבלי כצמח ירק תרבותי, כמקור לתיבול מיני מאכלים וכצמח מרפא לטיפול במחלות לב:
קלאודיוס גלנוס מציין כי מים שבהם מושרים זרעי הכרוויה מסייעים בחיטוי פצעים, מניעת מחלות מידבקות וחיזוק הלב.
כרובית (שם מדעי: Brassica oleracea botrytis) היא ירק חד-שנתי, זן של מין כרוב הבר ממשפחת המצליבים ובהתאם לכך היא דומה בצורתה ולפעמים אף בטעמה לברוקולי ולכרוב, אף הם ממשפחת המצליבים.
לכרובית ראשי פרחים לבנים, שמסודרים על ענפים הנובטים מגבעול אכיל.
לפרח הכרובית צורה פרקטלית, שמורכבת מעותקים מוקטנים של עצמה, ולכן אם נבחן חלק של הפרח תחת הגדלה, המראה שיתגלה יהיה דומה לצורת הפרח הקטן יותר.
מוצאה המדויק של הכרובית לוט בערפל, אך מניחים שבויתה מכרוב הבר באגן הים התיכון בתקופה הרומית.
ג'ון ג'ררד כתב בספרו שמתיאור הכרוב בספרו של מרקוס פורקיוס קאטו קנסוריוס, "קאטו הזקן", ניכר שלא הכיר את הכרובית, אך מכותבים רומים מאוחרים יותר ניכר שהכירו את הכרובית.
פליניוס הזקן מנה מספר זנים של כרוב ויש המזהים את הכרובית עם אחד מהם.
אזכורים נוספים שככל הנראה מתייחסים לכרובית מופיעים במאה השישית, ובמאה ה-12 תוארו שלושה זנים של כרובית על ידי המאוּרים בספרד כזנים שהגיעו מסוריה.
רמברט דודואנס מזכיר אותה בספרו, וטוען שהיא ככל הנראה לא הייתה ידועה בעת העתיקה.
בכתבים מהמאות ה-17 עד ה-19 מוצגת הכרובית כמגיעה מקפריסין.
הכרובית החלה להתפשט מאיטליה לצפון ומערב אירופה במאה ה-17, אולם עוד בשנת 1694 כמעט ולא גידלו אותה בצרפת.
בשלב מסוים היא עלתה על שולחנו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת ובמהירות רבה החלה לצבור פופולריות מיוחדת בקרב חקלאי חבל ברטאן שבצפון-מערב צרפת שרבים מהם החלו לגדל את הכרובית.
בתחילת המאה ה-19 החלו לגדל בהודו זן של כרובית שהתאים את עצמו לאקלים החם והלח של הודו.
הכרובית רגישה במיוחד לתנאי גידולה.
בדרך כלל היא מתפתחת טוב באקלים קריר ולח.
קולסי (ראשי) הכרוביות שגדלות ביובש הם קטנים ולא מוצקים.
עם זאת, קור קיצוני עלול לפגוע בכרובית בצורה קשה.
לרוב, צמחי כרובית מתחילים את גידולם בחממה בה הם מונבטים מזרעים וגדלים לתקופה של 35-40 ימים.
לאחר מכן, מועברים שתילי הכרובית לשדה בו הם גדלים במשך 300-40 ימים נוספים, בהתאם לזן ולתנאי הגידול המקומיים.
חשיפת תפרחת הכרובית לאור השמש בשדה גורמת לשינוי צבעה מלבן לצהוב ועל כן נהוג לקשור את עלי הכרובית סביב ראש הכרובית באופן המסתיר את ראש הכרובית מהשמש, כדי להותיר את התפרחת לבנה לצורך שיווק.
על פי הערכה לשנת 2002, ברחבי העולם גידלו כ-15.3 מיליון טון של כרובית על שטח של 8120 קמ"ר.
באפריקה הטרופית מגדלים את הכרובית בכמות קטנה ברמות גבוהות עם אקלים יחסית קריר, ובמערב אפריקה בעונה הקרה.
הכרובית זכתה לפופולריות עוד ביוון העתיקה ובקיסרות הרומית, בהן היה נהוג לאכול רק את "החלק הלבן" של הכרובית, דהיינו את הפרחים ועוקציהם.
בהמשך, האיטלקים אימצו גם את העלים והגבעולים הירוקים של הכרובית.
בימינו מגדלים כרובית בעיקר בשל התפרחת שלה.
בדרך כלל אוכלים את הכרובית מבושלת או מטוגנת, אך יש מתכונים רבים גם לכרובית טרייה, לרוב קצוצה דק לתוך סלט, אפויה וכבושה.
הכרובית מהווה חלק מסלטים רבים - בדרך כלל עם ברוקולי, אפונה וגזר.
הכרובית נמכרת טרייה וקפואה וגם בתערובת של ירקות מיובשים.
במטבח הערבי נפוצים המנות כרובית בטחינה וכן פלחי כרובית מטוגנים המוגשים עם רוטב שום-פלפל-לימון.
במטבח ההודי נהוג להגיש כרובית לצד תפוח אדמה (אלו גובי) וכן כחלק מלקט הירקות לביריאני.
פוסקים שונים סבורים כי ישנה בעיה של כשרות בכרובית בשל איסור אכילת שרצים, משום שמצויים בה שרצים זעירים שאינם יורדים בשטיפה וכן ומחמת תפרחת הכרובית שאינה מאפשרת לראות האם מסתתרים שם שרצים.
מחמת כן יש הסוברים שאין אפשרות לאכול את התפרחת.