tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בהמשך מוצגת החבורה שיוצאת להציל את טינקרבל, כשלפתע הסירה שלהם מתרסקת ונשברת, מה שמאלץ אותם להמשיך ברגל.
כשהולכים ברגל לטינקרבל, וידיה מספרת להם שזה באשמתה שהפיה נתפסה, אבל החבורה סולחים לה ואומרים לה שהיה גרוע יותר אם לא הייתה שם בכלל.
כשהסערה נפסקת, טינקרבל נפרדת מליזי על מנת לחזור למחנה הפיות.
כשטינקרבל באה לעוף חזרה למחנה, היא שומעת שליזי מנסה להיות עם אביה שעסוק במחקר שלו, וכמו כן בתיקון הנזילות הרבות שיש בבית הקיץ.
בשביל שיהיה לאביה של ליזי יותר זמן אליה, טינקרבל מחליטה להישאר וכל הלילה מתקנת את הנזילות שבבית.
כשמסיימת לתקן את הניזלות, היא משחררת פרפר שבוי, אשר התכוון ד"ר גריפיטס להראות במוזיאון.
למחרת בבוקר, ליזי מתרגשת לשמוע שהדליפות פסקו, כאשר אביה מאשים אותה בשחרור הפרפר ושולח אותה לחדרה.
כדי לעודד אותה, טינקרבל מלמדת את ליזי לעוף עם אבק פיות, דבר שעושה רעש ובלאגן וגורם לאביה להיכנס לחדרה.
כשמבקש מליזי לספר לה מה קרה, היא מספרת לו בדמעות על טינקרבל, אך ד"ר גריפיטס עדיין מסרב להאמין לה.
כשהיא מתעצבנת מכך, טינקרבל מציגה את עצמה ונוזפת באביה של ליזי, לתדהמתו הרבה.
כשהחבורה מגיעה לבית הקיץ לחלץ את טינקרבל, כולם מסיחים את דעת החתול של ליזי, בעוד וידיה עפה לחדרה של טינקרבל על מנת להציל אותה.
כשהיא רואה את ד"ר גריפיטס שבא ללכוד את טינקרבל לאחר שהציגה את עצמה, וידיה מסירה אותה במהירות מהדרך ונתפסת במקומה.
תוך התעלמות מהכעס של ליזי, אביה לוקח את וידיה ונוסע ללונדון כדי להציג אותה במוזיאון.
ליזי, בעזרת טינקרבל והפיות האחרות, עפה ורודפת אחרי אביה ללונדון.
כשמצליחים להגיע לד"ר גריפיטס, ליזי מתחננת ממנו לא להציג את וידיה והוא מקשיב לה ומתנצל שלא האמין לה.
ליזי והפיות מלמדות את ד"ר גריפיטס לעוף וכולם חוזרים לבית הקיץ.
יום למחרת, ליזי ואביה עורכים פיקניק עם הפיות מחוץ לעץ מחנה הפיות וקוראים את יומן השטח של ליזי.
הדיבוב העברי של הסרט בוים על ידי אפרת קרצמן, והופק על ידי שירי רוזנברג, שגם היו אחראיות על הדיבוב בסרט הקודם.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתטינקרבלמיי ויטמןמירב פלדמןליזי גריפיטסלורן מוטנועה פלדמןד"ר גריפיטסמייקל שיןאוהד שחרוידיהפמלה אדלוןשמרית לוסטיגסילברמיסטלוסי לולורן סביראירידסהרייבן סימוןעדי קוזלובסקירוזטהקריסטין צ'נוות'סיון שביטפווןאנג'לה ברטיסמיכל רשףבובלרוב פאולסןמולי שולמןקלנקג'ף בנטשמחה ברבירונהגטרנסג'סי מקרטנילירון לבקרייניתקארה דילוןיעל פרימרגברת פרקינספיית' פרינסהדר שחף-מעייןגבינהבוב ברגן
בנוסף דיבבו פיות בדיבוב העברי דן קיזלר, יהונתן מגון, רונה בקרמן ותדהר יששכר.
עלילת הסרט, שמשמש כסרט השלישי באורך מלא בסדרת הסרטים, היא המשכון לסרט "טינקרבל והאוצר האבוד" משנת 2009, כאשר במקור היא הייתה אמורה לעקוב אחר טינקרבל שמשתפת פעולה יחד עם וידיה, האויבת שלה, על מנת למצוא תמונה שמוכיחה את קיום הפיות בעולם האנושי.
שם העבודה של הסרט היה "Tinker Bell: A Midsummer Storm" ("טינקרבל: סערת אמצע הקיץ").
ברדלי ריימונד, שביים את הסרט הראשון בסדרת הסרטים, ביים את סרט זה, כמו כן, הוא הולחן על ידי ג'ואל מקנילי, שהלחין גם את שני הסרטים הקודמים.
המדבבים המקוריים והעבריים חזרו לדבב גם בסרט זה, כאשר בסרט זה הקריינית בשפת המקור היא קארה דילון, לאחר שתפקיד זה היה שייך ללורינה מק'קניט וגריי דליסל בהתאמה בסרטים הקודמים.
סרט זה הוא הסרט האחרון בדיבוב המקורי בו מדבבת קריסטין צ'נוות' את רוזטה, לאחר שדיבבה אותה בכל הסרטים הקודמים, כאשר קולה הוחלף בקולה של מייגן הילטי.
כמו כן, החל מהסרטים הבאים מדבבים רבים מהדיבוב העברי השתנו, כאשר הבולטת ביניהם היא מירב פלדמן שמדבבת את טינקרבל, אשר קולה הוחלף בקולה של מייה קדוש.
מספר ימים לאחר מכן, ב-13 באוגוסט, הסרט הוקרן בבתי הקולנוע בבריטניה ואירלנד.
בארצות הברית הסרט הוקרן בבכורה חיצונית ב-28 באוגוסט 2010 כחלק מפסטיבל שנקרא "Outdoor Cinema Food", אשר התרחש ב-La Cienega Park שבבוורלי הילס שבקליפורניה.
החל מ-3 בספטמבר 2010 עד ל-19 בספטמבר הסרט הוקרן ב-El Capitan Theatre, על מנת שיוכל להיות מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר, דבר שלבסוף לא צלח.
מאוחר יותר הסרט שודר בערוצי טלוויזיה שונים, והופץ במקומות נוספים, ביניהם נטפליקס ודיסני+.
הסרט הולחן על ידי ג'ואל מקנילי שהקליט את הלחנים של שני הסרטים הקודמים, כאשר הוא הקליט את המוזיקה עם 77 נגנים מתוך ההרכב המוזיקלי Hollywood Studio Symphony.
שיר הנושא של הסרט הוא "How to Believe" בביצוע ברידג'יט מנדלר, כאשר הופק לו קליפ בכיכובה והוא מופיע בכתוביות הסיום של הסרט.
השיר מופיע גם במהלך הסרט בזמן שטינקרבל מלמדת את ליזי על הפיות, כאשר הוא בוצע במקור על ידי הולי ברוק ובעברית על ידי מייה קדוש.
כשהסרט יצא בבתי הקולנוע באירלנד, הוא דורג במקום העשירי בסיום שבוע הבכורה שלו, כמו כן הוא הרוויח כ-30,174 אירו בשבוע זה.
הסרט הרוויח כ-10,872,752 דולר מהמכירות שלו, כאשר תקציבו הוא כ-30-35 מיליון דולר.
באתר "Rotten Tomatoes" הסרט מחזיק בדירוג אישור של 78%, על סמך תשע ביקורות.
כמו כן, בהשראת הסרט פותח על ידי Jupiter Corporation משחק הווידאו "Disney Fairies: Tinker Bell and the Great Fairy Rescue" עבור נינטנדו DS, כאשר הוא הופץ על ידי Disney Interactive Studios ב-22 בספטמבר 2010. בנוסף, יצאה בהשראת הסרט חוברת צביעה ופעילות.
בשנת 2018 יצאה לאור מאנגה בהשראת עלילת הסרט, אשר נכתבה ואוירה על ידי שיורי קנאקי.
טינקרבל וסוד הכנפיים הוא סרט פנטזיה והרפתקאות אמריקאי בהנפשה ממוחשבת משנת 2012, אשר משמש כסרט הרביעי באורך מלא בסדרת הסרטים "טינקרבל" הלוקחת חלק בזיכיון "פיות דיסני" שבבעלות חברת וולט דיסני.
עלילת הסרט מתרחשת בתקופת החורף לאחר אירועי הסרט "טינקרבל והסוד הקסום" (2010), והיא עוקבת אחר טינקרבל שמתיידדת עם אחותה האבודה, פיית החורף פריווינקל, למרות האיסור על כך.
הסרט בוים ונכתב על ידי פגי הולמס, יחד עם כתיבתם של רוברטס גאנווי, ריאן רואו וטום רוג'רס.
מפיק הסרט הוא מאקול ויגרט, והמלחין שלו הוא ג'ואל מקנילי, אשר הלחין גם את הסרטים הקודמים.
עריכת הסרט נעשתה על ידי מארק רוזנבאום, כשעל תפקידו היה מועמד לפרס אנני לעריכה הטובה ביותר.
הסרט הופק על ידי אולפני דיסניטון, כאשר הנפשתו נעשתה על ידי Prana Studios.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה באוקראינה ב-16 באוגוסט 2012. בארצות הברית הסרט הוקרן בהקרנה מוגבלת בבתי הקולנוע החל מ-31 באוגוסט 2012 עד ל-13 בספטמבר, כאשר לאחר מכן, ב-23 באוקטובר, הסרט הופץ לצפייה ביתית ב-DVD ובלו-ריי.
בישראל הסרט הוקרן בדיבוב עברי בבתי הקולנוע החל מ-13 בספטמבר 2012, כאשר זה הסרט הראשון מסדרת הסרטים שלא מופץ ישירות לצפייה ביתית.
הסרט בהפצתו הביתית הופץ על ידי Walt Disney Studios Home Entertainment, בהפצתו הקולנועית הופץ על ידי סרטי אולפני וולט דיסני ובהפצתו בישראל הופץ על ידי פורום פילם.
סרט זה הוא הראשון בסדרת הסרטים שיצא לאקרנים כסרט תלת-ממד.
כחלק משיווק הסרט יצא אלבום האוסף "Disney Fairies: Faith, Trust, and Pixie Dust", כמו כן נכתב ספר על עלילתו ויצא משחק רשת.
לסרט נוצר פסקול שהיה מועמד לפרס אנני לפסקול הטוב ביותר בטקס פרסי אנני ה-40, כאשר הוא הפסיד לסרט "ראלף ההורס".
בשנת 2014 יצא לסרט המשכון בשם "טינקרבל ופיית הפיראטים", ובשנת 2025 צפוי לצאת רומן פריקוול בשם "Wings of Starlight".
קוספליי של פריווינקל (ימין) ואחותה טינקרבל (שמאל) עם מעיל כפי שלבשה בסרט
הסרט מתרחש לאחר אירועי הסרט "טינקרבל והסוד הקסום" (2010), והוא מתחיל כאשר הפיות מתכוננות להביא את החורף לעולם האחר.
בזמן שפיות הטינקר עבדו על להכין סלי פתיתי שלג בשביל ינשופי השלג שייקחו אותם אל חורשות החורף, טינקרבל מתעניינת למה הם בעצמם לא יכולים להביא אותם לשם.
בובל וקלנק ענו לפיה שזה לא אפשרי מפני שהם לא יסתדרו בקור ששם.
טינקרבל, שמאוד סקרנית להגיע לחורשות החורף, מגלה שפוון מובילה לשם ארנבים כדי להכין אותם לשנת החורף.
טינקרבל מציעה לעזור לפוון בעבודה והיא מסכימה לה, אך היא מזהירה אותה שאם היא תחצה את הגבול לחורשות החורף כנפיה עלולות להיפגע, ולכן היא לא יכולה להיכנס לשם.
למרות האזהרות של פוון, כשהפיות מגיעות לגבול טינקרבל מחליטה לחצות אותו ונכנסת לחורשות החורף.
כשהיא שם, הכנפיים שלה מתחילות לזהור, ולפני שהיא מספיקה לגלות למה, פוון לוקחת משם אותה.
פוון מגלה שכנפיה של טינקרבל קפאו ולוקחת אותה למרפאה בשביל שיפשירו אותן.
לאחר כשכנפיה הופשרו, טינקרבל יוצאת לחקור בספרייה על עניין הכנפיים הזוהרות.
בספרייה, הפיה מוצאת ספר בנושא כנפיים ומגלה שהדף על כנפיים זוהרות חסר מפני שתולעת הספרים אכלה אותו.
כשהיא שואלת את אחד הקוראים בספרייה אם הוא יודע משהו בנושא, הוא מספר לה שלא, אך מציע לה לפנות לכותב הספר שגר בחורשות החורף.
טינקרבל, שמחליטה לפגוש את כותב הספר, תוחבת את כנפיה במעיל ויוצאת לחורשות החורף כשהיא מסתתרת במשלוח של סלי פתיתי שלג שלוקחים ינשופי השלג.
בגלל תאונה שעשה הינשוף שאסף את הסל שבו טינקרבל נמצאת, היא מתרסקת ומגלה שהספר נעלם.
לורד מילורי מצא את הספר והחליט להעביר אותו לספרייה, שם נמצא האוצר, כותב הספר, כאשר טינקרבל הלכה אחריו.
טינקרבל שנכנסה בסתר לספרייה, שמעה שיחה בין האוצר לפיית חורף שמספרת שגם כנפיה זוהרות.
טינקרבל ששמעה זו ניגשה לפיה, ששמה פריווינקל, והאוצר סיפר להן שהן נולדו מאותו צחוק, דבר שהופך אותן לאחיות.
לאחר הגילוי, שתי הפיות מחליטות לבלות ביחד, למרות שזה יכול לסכן את טינקרבל.
כשהן מגיעות ליער הכפור, פריווינקל מכירה לטינקרבל את חברותיה, גליס התוססת וספייק הסרקסטית.
בביתה של פריווינקל, טינקרבל מכינה מדורה על מנת להתחמם, דבר שגורם לרצפה להינמס.
עקב המקרה, טינקרבל מבינה שלהישאר בחורשות החורף מסוכן בשבילה ומחליטה לעזוב את אחותה, אך היא מבטיחה לה שהיא תפגוש אותה שוב.
כשטינקרבל חוזרת לאזור החם היא מספרת לחבריה מה קרה ויחד הם מכינים מכונה שומרת קור שתאפשר לפריווינקל לצאת מחורשות החורף, כך היא תוכל להכיר את חבריה.
כשמגיעה לאזור החם, פריווינקל מתרגשת מדברים שאין בחורשות החורף ומכירה את חבריה של טינקרבל.
לאחר זמן מה, המכונה מתחילה להפסיק לעבוד וטינקרבל וחבריה מחזירים את פריווינקל לחורשות החורף, שם בגובל נמצא לורד מילורי, שכועס מאוד על הנעשה ולא מסכים לפיות להיפגש יותר.
טינקרבל, שמתנגדת להחלטה של לורד מילורי, נוזפת בו עד שלפתע מופיעה המלכה קלריון שמאוכזבת ממה שקרה.
כשנכנס לחורשות החורף, לורד מילורי מפיל את המכונה שבנו טינקרבל וחבריה לתוך הנחל, שם היא נתפסת בין ענפים וגורמת לשלג לעבור לאזור החם של עמק הפיות.
לאחר מה שקרה, המלכה קלריון ולורד מילורי סיפרו לטינקרבל ופריווינקל בהתאמה למה אסור לחצות את הגבול.
בסיפור סופר על שני פיות שהתאהבו, אחת מהאזור החם ואחד מהאזור הקר.
כשהאהבה שלהם גדלה, אחד מהם חצה את הגבול וגרם לשבירת כנף, דבר שאין לו תרופה ואסור שיקרה שוב.
לפתע, התקבלו חדשות על מצב חירום בו התגלה שהמכונה שהפיות בנו מייצרת שלג ללא הפסקה וגורמת לסופת שלגים אדירה.
הפיות מצליחות לעצור את המכונה, אך השלג שיצרה גרמה לקור שעמד להגיע לעץ אבקת הפיות.
המלכה קלריון אמרה שאם עץ אבקת הפיות יקפא הפיות לא יוכלו לעוף יותר.
הפיות מהאזור החם, בשיתוף פיות מהאזור הקר, שיתפו פעולה על מנת למנוע מעץ אבקת הפיות לקפוא.
לאחר שהצליחו במשימה, מתגלה שהסיפור שסיפרו המלכה קלריון ולורד מילורי הוא עליהם, ושללורד מילורי יש כנף שבורה.
לבסוף, הוחלט לבטל את החוק שאסור לחצות את הגבול, ופיות החום והקור החלו לחיות יחדיו.
בנוסף דיבב אמנון וולף בדיבוב העברי פיה.
העבודה על הסרט נמשכה כשלוש שנים, וכחלק מהמחקר שלו הביאו מומחית שתדבר עם אחיות שהופרדו בילדתם, בדומה לטינקרבל ופריווינקל.
כל הדמויות החדשות בסרט עוצבו על ידי ריטסוקו נוטני, כאשר השיער של פריווינקל עוצב על ידי קן פאבס.
בסרט זה מסופר שאסור לפיות החורף לצאת מחורשות החורף, דבר שמתברר כטעות מפני שבסרט "טינקרבל", המשמש כסרט הראשון בסדרת הסרטים, הם מופיעים בהגעתה של טינקרבל לעולם הפיות.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה באוקראינה ב-16 באוגוסט 2012. בארצות הברית הסרט הוקרן בהקרנה מוגבלת בבתי הקולנוע החל מ-31 באוגוסט 2012 עד ל-13 בספטמבר, כאשר לאחר מכן, ב-23 באוקטובר, הסרט הופץ לצפייה ביתית ב-DVD ובלו-ריי שכללו בתוכם גם את הסרט "משחקי עמק הפיות".
בבתי הקולנוע הסרט הוקרן כסרט תלת-ממד, כאשר זהו הסרט הראשון בסדרת הסרטים שמוקרן כך.
כחלק משיווק הסרט יצא אלבום האוסף "Disney Fairies: Faith, Trust, and Pixie Dust", הכולל שירים מתוך סרט זה ומסרטים קודמים שבסדרת הסרטים.
במצעד אלבומי הילדים בארצות הברית מיקום השיא של האלבום הוא 16. בהשראת הסרט נכתב ספר שעוקב אחר עלילתו, כמו כן יצא משחק רשת בשם "Winter Woods Crossing".
הסרט הולחן על ידי ג'ואל מקנילי, אשר הקליט את הלחנים של הסרטים הקודמים בסדרת הסרטים.
מקנילי סיפר על הלחנים "ניסיתי לקבל שני עולמות מוזיקליים נפרדים.
הזהות המוזיקלית של חורשות החורף מורכבת מצלילים זכוכיתיים גבוהים מאוד.
השתמשתי בכוסות יין מקריסטל ובצלילים מאוד שקופים אחרים כדי לתת תחושת קור.
זה מנוגד למרקם החם יותר של עמק הפיות".
שיר הנושא של הסרט הוא "The Great Divide" בביצוע McClain Sisters, כאשר הופק לו קליפ בכיכובן והוא מופיע בכתוביות הסיום של הסרט.
השיר גם מופיע בסרט כאשר טינקרבל ופריווינקל מבלות ביחד, כאשר בגרסה העברית השיר בוצע על ידי נעמה לוי.
שיר הפתיחה של הסרט, "We'll Be There", בוצע במקור על ידי סידני סיירוטה מההרכב המוזיקלי Echosmith ובעברית על ידי משי קלינשטיין.
ניהול המוזיקה בדיבוב העברי נעשה על ידי שרון כהן.
פסקול הסרט, שנקרא "Secret of the Wings", יצא על ידי וולט דיסני רקורדס בשנת 2018 והוא כולל 27 רצועות.
בטקס פרסי אנני ה-40 הוא היה מועמד לפרס אנני לפסקול הטוב ביותר, אך הפסיד לסרט "ראלף ההורס".
הסרט הרוויח ממכירות הכרטיסים ברחבי העולם כ-51,507,647 דולר, כאשר הוא סך הכל הרוויח כ-67.5 מיליון דולר מתקציב של 30-35 מיליון דולר.
באתר "Rotten Tomatoes" הסרט מחזיק בדירוג אישור של 62%, על סמך עשרים ואחת ביקורות.
על הסרט כתב רמי רוטנברג באתר "הארץ":
"התסריט נצמד לנוסחה הקלאסית (והמנצחת) של דיסני, ולא סוטה ממנה ולו לסצנה אחת.
דווקא בסרט שעוסק ביתרונות הרבים של בחינת הגבולות ניתן היה לצפות למעט משיכות מכחול פזיזות וליציאה מהשורות – אם כי מצד שני המבנה הכל כך מדויק של התסריט מאפשר לחיצות אפקטיביות במיוחד על בלוטות הרגש של הצופים, הצעירים והמבוגרים.
הצד הוויזואלי של "טינקרבל וסוד הכנפיים", כיאה לסרט פיות קלאסי, הוא עז צבעים בעולם החום ומהלל את יופיים וייחודם של פתיתי השלג המתעופפים בחורשות החורף – ובאופן כללי תורם לקסם של הסרט.
המוזיקה היא מוזיקת דיסני "קלאסית" מתוקה להפליא, שמתעופפת לפרקים אל מעבר לגבול הקיטש."
מארק רוזנבאום, עורך הסרט, היה מועמד בטקס פרסי אנני ה-40 לפרס אנני לעריכה הטובה ביותר, אך הפסיד לניקולס סי סמית', עורך הסרט "אמיצה".
בהשראת הסרט נכתב על ידי אליסון ספט רומן פריקוול בשם "Wings of Starlight" ("כנפי אור הכוכבים"), אשר מתאר את האהבה והטרגדיה של המלכה קלריון ולורד מילורי.
הרומן הוכרז לראשונה בשנת 2024, והוא צפוי לצאת לאור ב-4 בפברואר 2025 על ידי Disney Publishing Worldwide.
טיסה 103 של יטי איירליינס הייתה טיסה פנימית של חברת התעופה הנפאלית יטי איירליינס במטוס דה הבילנד קנדה דאש 6 טווין אוטר שהתרסק בעת שניסה לנחות בתנאי מזג אוויר לא נאותים בדרכו משדה התעופה הבינלאומי טריבהוואן, קטמנדו לנמל התעופה שבעיירה לוקלה.
המטוס היה מסוג דה הבילנד קנדה דאש 6 טווין אוטר של דה הבילנד הקנדית תחת הרישום 9N-AFE.
כל 18 הנוסעים ואנשי הצוות על סיפון המטוס נהרגו מלבד הקברניט.
המטוס מסוג דה הבילנד קנדה דאש 6 טווין אוטר שהיה מעורב בתאונה, טס לראשונה ב-1980 וב-1997, נרכש על ידי חברת לומביני איירוייז.
ב-1998 רכשה יטי איירליינס את המטוס.
עוד לפני ההתרסקות, המטוס היה מעורב בשתי תקריות מזעריות כאשר ב-2006 פגע בגדר הבטיחות בנמל התעופה בג'ורה בעת נחיתה וב-2007 כשסטה ממסלול הטיסה בנמל התעופה סורקט.
ערפל כבד פקד את לוקלה בבוקרו של אותו יום ובהתחשב בזה שנמל התעופה לוקלה אינו מצויד במערכות נחיתה מותקנות, נאלצו הטייסים לבצע נחיתה ויזואלית (VFR) בערפל ללא כל ראות.
המטוס הנמיך גובה מוקדם מדי וסטה שמאלה ממסלול הנחיתה, מה שגרם להתרסקות המטוס בהר.
ההרוגים הגיעו משלושה לאומים, הם היו נפאלים, גרמנים ואוסטרלים.
טיסה 103 של בודהה אייר הייתה טיסת סיור בשמי נפאל לצד הרי ההימלאיה שהתרסקה בגבעת קוטאדה בסמוך לקטמנדו, נפאל, ב-25 בספטמבר 2011. כל 19 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
המטוס המעורב בתאונה היה מסוג ביצ'קראפט 1200D של חברת בודהה אייר בשירות טיסה בשמי נפאל לצד הרי ההימלאיה.
המטוס התרסק בגבעה סמוכה לנמל התעופה הבינלאומי טריבהוואן כשניסה לנחות בתנאי מזג אוויר לא נאותים.
זו הייתה התקרית היחידה של החברה בה נהרגו נוסעים.
16 הנוסעים על גבי המטוס, כללו 10 הודים, יפני אחד, 2 אמריקאים ו-3 נפאלים.
כולם נהרגו בזירת התאונה, מלבד אחד שחולץ אך מת בדרכו לבית החולים.
מתוך ממצאי חקירת האירוע עלה כי המטוס מסוג ביצ'קראפט 1900D היה בן 13 שנה.
חקירות ראשוניות העלו כי המטוס טס טיסת VFR וכי כ-2 דקות לפני הנחיתה הוא נכנס בתוך עב ענן, מה שהגביל את תנאי הראות של הטייסים והתרסק בגובה של 1,645 מטר.
פקחי הטיסה וחברי צוות החקירה טוענים כי הסיבה להתרסקות הייתה שגיאת טייס.
טיסאויווארוש (בהונגרית: Tiszaújváros) היא עיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
עד שנת 1970 נקראה העיר טיססדרקן (Tiszaszederkény)
במהלך השנים חיו בעיר יהודים.
טיסאצ'רמיי (בהונגרית: Tiszacsermely) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
עד שנת 1948 נקרא הכפר יוז'פלווה (Józseffalva)
בטיסאצ'רמיי חיה יהודים במהלך השנים
טיסאקראד (בהונגרית: Tiszakarád) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית טיסאקראד נמצאת בירידה כבר שנים רבות מ-2,676 תושבים בשנת 1995 עד 2,332 תושבים בשנת 2018.
במכתב שנשלח על ידי ראשי הקהילה במפקד קהילות הונגריה נכתב כי אין קהילה מאורגנת בכפר לכן בסוף המאה ה-19 יהודי הכפר היו קשורים לקהילה היהודית בקיראיהלמץ (קראלובסקי חלמץ () בסלובקיה המודרנית) ולאחר שינויים בגבולות המדינה קיבלו שירותי דת מרבנות טיסאברצל ().
כמו כן נכתב שהמשפחות היהודיות בכפר עניות ובתחילת מלחמת העולם השנייה נלקחו רבים לעבודות כפייה בחזית ומתו.
טיסדורוגמה (בהונגרית: Tiszadorogma) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
אוכלוסיית טיסדורוגמה קטנה משמעותית מ-524 תושבים בשנת 1990 עד 318 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-39%).
יהודים התיישבו בטיסדורוגמה בתחילת המאה ה-19. ולקהילה במקום היו בית כנסת, מקווה ובית עלמין.
באפריל 1944, הועברו יהודי טיסדורוגמה דרך מזצ'אט לגטו מישקולץ וכעבור זמן מה שולחו כל יושבי הגיטו למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו לכפר חמישה יהודים ועזבו תוך זמן קצר.
טיסבאבולנה (בהונגרית: Tiszabábolna) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית טיסבאבולנה קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-630 תושבים בשנת 1990 עד 332 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-47%).
בטיסבאבולנה חיה קהילה יהודית ובמקום היו בתי קברות יהודיים שאבדו.
טיסאוואלק (בהונגרית: Tiszavalk) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
אוכלוסיית טיסאוואלק קטנה משמעותית מ-399 תושבים בשנת 1990 עד 286 תושבים בשנת 2018 (ירידה של 115 תושבים).
בטיסאוואלק חיו מעט יהודים לתקופת זמן מוגבלת.
טיסאדון (בהונגרית: Tiszaadony) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית טיסאדון קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-717 תושבים בשנת 1991 עד 663 תושבים בשנת 2020.
יהודים חיו בטיסאדון בתקופות זמן שונות, הקהילה הייתה אורתודוקסית ובערב השואה בשנת 1944 חיו בה 44 יהודים.
הקהילה היהודית פעלה עד להירצחם של רוב יהודי הכפר בשואה.
טיסבץ' (בהונגרית: Tiszabecs) הוא כפר קטן במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג על גדות נהר טיסה שבצפון מזרח הונגריה.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין כבר מהמאה ה-12.
יהודים חיו בטיסבץ' בתקופות זמן שונות.
ליד בית העלמין המרכזי קיים בית קברות יהודי ישן.
בדף הקהילה שנכתב במסגרת מפקד קהילות הונגריה כתבו התושבים כי קיימים בכפר 62 יהודים ורב הקהילה הוא הרב של פהרגיארמט.
טיסברצל (בהונגרית: Tiszabercel) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית טיסברצל קטנה עם השנים.
יהודים התיישבו בטיסברצל באמצע המאה ה-18 והוזכרו במפקד כבר בשנת 1770. רובם היו סוחרים ובעלי מלאכה.
בשנת 1820 כבר פעלה שם חברה קדישא.
בזמן הקרע ביהדות הונגריה בעקבות חילוקי דעות בין חרדים למשכילים בקונגרס יהודי הונגריה בשנים 1868 ו-1869, הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי.
החל משנת 1880 נעשו כפרים באזור כפופים לטיסברצל ולרב הקהילה הרב אדה פריד, ביניהם הכפרים פסב, בוי וגאוואוונצ'לה.
באפריל 1944, לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הועברו יהודי טיסברצל לגטו נירג'האזה, שם רוכזו רוב יהודי המחוז.
בדף הקהילה ממפקד קהילות הונגריה כתבו התושבים שבקהילה חיים 129 חברים, מנהיגי הקהילה הם אדולף קליין ואישטוואן שוויגער, ורב הקהילה הוא אדה פריד.
יהודים מעטים שחזרו לכפר אחרי המלחמה עזבו כעבור כמה שנים.
טיסבזדד (בהונגרית: Tiszabezdéd) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג בצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית טיסבזדד קטנה עם השנים.
הכפר היה מיושב לסירוגין מהמאה ה-13.
יהודים התיישבו בטיסבזדד במחצית השנייה של המאה ה-18. רובם עסקו במסחר ובחקלאות והקהילה השתייכה לזרם האורתודוקסי ומשנת 1867 הייתה תחת קהילת מאנדוק.
בית הכנסת בכפר הוקם בשנת 1900.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה החלו להופיע בטיסבזדד גילויי אנטישמיות, יהודים הוכו בידי כנופיות פורעים ובתיהם נשדדו.
משפחה יהודית שלא הייתה לה אזרחות הונגרית גורשה בשנת 1941 לקאמנץ-פודולסק באוקראינה, שם נרצחו כ-20,000 יהודים מגורשי הונגריה בידי חיילים גרמנים וחיילי הז'אנדרמריה ההונגרית.
באפריל 1944, זמן קצר לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הועברו יהודי טיסבזדד לגטו קישווארדה בו רוכזו כ-7,000 יהודי הסביבה.
כעבור שבועות מספר שולחו כולם למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו לטיסבזדד כמה יהודים ששרדו, רובם צעירים.
הם מצאו את בניין בית הכנסת הרוס, ועזבו את המקום תוך זמן קצר.
טיסדדה (בהונגרית: Tiszadada) הוא כפר גדול במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג בצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית טיסדדה קטנה עם השנים.
יהודים התיישבו בטיסדדה במחצית השנייה של המאה ה-18. רובם התפרנסו כסוחרים ובעלי מלאכה, מקצתם עסקו בחקלאות ובדיג.
הקהילה התארגנה עם יסוד החברה קדישא בסביבות שנת 1800, ובנוסף הפעילה גם אגודת נשים, חברת ש"ס ובית ספר.
בזמן הקרע ביהדות הונגריה בעקבות חילוקי הדעות בין חרדים למשכילים בקונגרס יהודי הונגריה בשנים 1869 ו-1868 הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי.
בזמן הטרור הלבן נכלאו כמה מיהודי טיסדדה במחנה הסגר ובשנת 1942 נשלחו 40 מיהודי טיסדדה לעבודות כפייה.
בסוף אפריל 1944, כמה שבועות אחרי כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הועברו יהודי טיסדדה לגטו נירג'האזה, מקום ריכוז יהודי האזור.
בצפיפות וברעב שבגטו חלו רבים.
ב-22 ביוני 1944 שולחו כל יושבי הגטו למחנה ההשמדה אושוויץ.
במפקד קהילות הונגריה שנערך בשנת 1944 נכתב בדף קהילת טיסדדה שבקהילה יש 175 חברים, מנהיג הקהל הוא שמואל שוורץ ורב הקהילה הוא הרב יעקב בריסק.
טיסדוב (בהונגרית: Tiszadob) הוא כפר גדול במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג בצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית טיסדוב קטנה עם השנים.
יהודים התיישבו בטיסדוב במחצית השנייה של המאה ה-18 בחסות בעלי האחוזה.
פרנסתם הייתה בעיקר ממסחר, וכמה יהודים היו בעלי משקים ודייגים.
במקום היו בית כנסת וחברה קדישא.
בזמן הקרע ביהדות הונגריה בשנת 1876 הצטרפה הקהילה לזרם הקהילות האורתודוקסיות.
ב-14 באפריל 1944, כמה שבועות אחרי כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הועברו יהודי טיסדוב לגטו נירג'האזה.
רכושם חולק בין תושבי הכפר.
כעבור ארבעה ימים הועברו להאראנגוד (HARANGOD), וב-22 במאי שולחו מתחנת הרכבת בנירג'האזה למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו לכפר שמונה יהודים ששרדו, חיי הקהילה לא חודשו.
בשנת 1947 הוקם גלעד לזכר הנספים בשואה במקום בו עמד בניין בית הכנסת שנהרס בימי המלחמה.
במפקד קהילות הונגריה שנערך בשנת 1944 נכתב בדף קהילת טיסדוב שבקהילה יש 72 חברים, מנהיג הקהל הוא הרמן סטארק ורב הקהילה הוא הרב יעקב בריסק, רבה של טיסדדה.
טיסה-אסלאר (בהונגרית: Tiszaeszlár, תעתיק מדויק יותר של השם מהונגרית: טיסאסלאר) הוא כפר גדול במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג בצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית טיסה-אסלאר קטנה עם השנים.
יהודים התיישבו בטיסה-אסלאר בתחילת המאה ה-19. הם התפרנסו מחכירת אדמות חקלאיות ומסחר במוצרי מזון.
באחד באפריל בימים שבין פורים לפסח 1882, נעלמה נערה נוצריה מבנות המקום בשם אסתר שוימושי .
בכפר נפוצה שמועה שהיהודים רצחו אותה.
במהלך החקירות שביקשו להוכיח "עלילת דם", המשטרה ביצעה חקירות אצל בני השוחט היהודי האחד בן שש והשני בן 14 שהיה החשוד העיקרי ולאחר שטיפות מוח וחקירות צולבות העיד הנער היהודי בן ה14 בשם מוריץ שארף, שראה במו עיניו כיצד אביו ועוד יהודים שוחטים את הנערה בבית הכנסת ואוספים את דמה.
חשודים רבים נעצרו וישבו בכלא תקופה ארוכה של שנתיים ימים בתנאים קשים.
יום אחד נפלטה גופה מתוך נהר הטיסה הלבושה בבגדי אותה נערה ולאחר ניתוח פתולוגי נמצא שזו אכן הנערה הנעלמת והיא בכלל התאבדה המשפט שנערך בעקבות כך בעיר נירג'האזה בקיץ 1883 ובסיומו נמצא הנער כעד שקר וכל הנאשמים זוכו ושוחררו.
בסוף אפריל 1944, אחרי כניסת הצבא הגרמני להונגריה, רוכזו כל יהודי טיסאסלר בבית הכנסת.
למחרת הועברו לגטו נירג'האזה, שם שוכנו בצפיפות קשה וללא מזון ומים.
כעבור שבועיים נלקחו למחנה בשימאפוסטה (SIMAPUSZTA), שם מתו רבים במגפת טיפוס.
בסוף מאי שולחו הנותרים למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו לכפר כמה ניצולים אך הם נאלצו להמלט מפני איבת התושבים ואיומיהם.
במפקד קהילות הונגריה שנערך בשנת 1944 נכתב בדף קהילת טיסה-אסלאר שבקהילה יש 53 חברים, מנהיג הקהל הוא גבור גולדשטיין ואין רב לקהילה.
הספר טינקרטנק הוא ספר ילדים שכתבה המשוררת והסופרת נורית זרחי.
הספר יצא לאור בשנת 2012 על ידי הוצאת כתר, ואויר על ידי דוד פולנסקי.
הסיפור נמצא גם בקובץ ספרים "פנטסטיכאן" שבו מופיעים אף הסיפורים "שינגלונגה מיטה מסודרת", "מי מכיר את תנינה" שכתבה נורית זרחי.
טינקרטנק היא פיה קטנה ומגושמת ששוברת דברים ללא כוונה.
היא מכונה "הפיה הכבדה", "האסונית", כזאת שמוציאה שם רע למשפחת הפיות, הקלילות והמרחפות.
היא לעולם לא תדמה לטינקרבל, הפיה העדינה בעלת הכנפיים היפות והשיער המקסים.
"האסונית" בעלת השיער החום הקוצני הורסת ל"קלרדה דה גרם", מלכת הפיות היפהפייה את העוגה שלה, ובכך מגורשת מגן העדן.
טינקרטנק נוחתת בכבדות בכדור הארץ ופוגשת בני אדם ובעלי חיים.
וכך פגשה את מיס עוברין ביער.
מיס עוברין היא עורבת חכמה שחורה שלוקחת אותה להתייעצות עם פרופסור מומחה.
הפרופסור מגיע למסקנה שטינקרטנק היא ילדה רגילה ועליה להכיר בכך, ולכן שולח אותה ואת מיס עוברין לסיור בעולם.
בסיור היא רואה משפחות מגוונות וילדים מסוגים שונים, ורואה שלכל משפחה יש זוג הורים.
לאחר שובה מהסיור שולח אותה הפרופסור לבית ספר כדי שתרגיש שהיא ילדה רגילה, ומבטיח לה שביציאה מבית הספר יחכו לה זוג הורים, והיא תרגיש שהיא כמו כל הילדים.
טינקרטנק – טינקרטנק היא הדמות המרכזית בסיפור.
היא מגורשת מגן העדן של הפיות לכדור הארץ ושם מתחילה חיים רגילים כמו שאר הילדים.
משמעות שמה הוא מובן מאליו כמו "טינקר בל" בסיפורו של פיטר פן.
"בל" בצרפתית נכתב אחרת אך מבוטא אותו דבר, מסמל פעמון ובנוסף גם יפיפה, ולכן "בל" הוחלף בטנק שמסמל דבר כבד.
קלרדה דה גרם – קלרדה דה גרם, מלכת הפיות, מגרשת את טינקרטנק מגן עדן.
חלק משמה של קלרדה "קל" הוא ההפך מ"טנק" של טינקרטנק הגיבורה.
שם משפחתה "דה גרם" מוסיף לקלילות, משום שגרם הוא יחידת משקל קטנה.
שמה מזכיר את שמה של המרשעת קרואלה דה ויל מהיצירה "מאה ואחד כלבים".
מיס עוברין – מיס עוברין פגשה את טינקרטנק ביער ומשם הובילה אותה לפרופסור.
מיס עוברין תמיד דאגה והייתה שם ליד טינקרטנק.
שמה בשיכול אותיות מזכיר את החיה עורב.
עורב היא ציפור מעשית, נבונה, חברותית, לקחנית, עבריינית, וסתגלנית.
הפרופסור – הפרופסור עזר לטינקרטנק לגלות מה היא משום שלא הייתה בטוחה.
קלמנטיקה – קלמנטיקה היא אחת מהעוזרות של קלרדה ותפקידה בעיקר להבליט ניגוד לטינקרטנק בכל המובנים.
שמה מזכיר את הפרי קלמנטינה שזה פרי מתקתק.
קוקוליקה – קוקוליקה היא העוזרת השנייה של קלרדה ותפקידה להראות ניגוד נוסף לטינקרטנק.
שמה מזכיר מאכלים מתוקים כמו עוגה וגלידה.
קלרדה דה גרם, מלכת הפיות אומרת בסיפור שלפיות יש שכל של פירות והמזון שלהן הוא גבעולי פטרוזיליה, לבבות פרחים וגרגרי סוכר.
מאכלים אלה מראים לנו את החיבור לכך שהן קלות.
בנוסף על כך, בבחירת המילה פירות יש משחק מילים, הקרבה למילה פרות יכולה להעיד לנו על הנפילה של טינקרטנק בסיפור כפיה בעלת שכל של פרי, אבל כבדה ומגושמת כמו פרה.
עזרתה של מיס עוברין לטינקרטנק מבלבלת מעט, משום שיש בשמה שיכול אותיות שמזכיר לנו את הציפור עורב, שהיא ציפור ערמומית ומפחידה, אך מיס עוברין היא נחמדה וחברותית.
המשוררת נורית זרחי יצרה ניגוד שקורא לילדים לא לשפוט על פי מראה חיצוני.
קיים הקשר בין התוכן לבין בחירת צבעי האיורים, בעמודים הראשונים בספר, בזמן שטינקרטנק נמצאת עדיין בגן העדן, צבעם של האיורים הם תכלת כמו השמיים, ורוד וגוונים בהירים, שנותנים לקוראים אווירה של גן עדן.
התוכן הכתוב בעמודים אלה הוא טרגי וטראומתי - מלכת הפיות, קלרדה דה גרם, מגרשת את טינקרטנק מהגן.
לאחר גירושה של טינקרטנק מגן העדן אל אדמת הארץ, צבעי האיורים משתנים לצבעים כהים יותר, שיכולים להמחיש לנו את הרגשות הרעים של טינקרטנק.
קיימים קווי דימיו רבים בין הסיפור של פיטר פן לבין הסיפור של טינקרטנק.
פיטר פן עוזב את מקומו הנכון, גן העדן, ומתמודד עם נדידה ממקום למקום.
עזיבתו של פיטר פן נגרמה עקב שתי סיבות; אשמתו של פיטר פן שהוא ברח, או שזוהי אשמת אימו שהשאירה את החלון פתוח.
פיטר פן ניסה לחזור הביתה אחרי נדודים אך גילה שאימו בגדה בו ולא חיכתה לו.
גם סיפורה של טינקרטנק מתחיל בגירוש מגן העדן של הפיות, אלא שלגביה גן העדן אינו מקום קסום, היא אינה מרגישה שייכת אליו.
כשמלכת הפיות, "קלרדה דה גרם", מגרשת אותה אל העולם האמיתי.
הגירוש גורם לטינקרטנק ליפול לכדור הארץ והנפילה היא המעשה הנכון ביותר בשבילה, מכיוון שטינקרטנק סוף סוף תוכל לחיות בסביבה שמתאימה לה.
בשני הסיפורים הדמות הראשית מגורשת מגן העדן, ובשניהם ההורים לוקחים חלק גדול בסיפור.
אם לא היו הורים בסיפור טינקרטנק, הוא היה מזכיר יותר את הטרגדיה של פיטר פן.
ילדים מגיל צעיר נדרשים לעמוד בציפיות שלעיתים הן גבוהות מדי בעבורם.
הסיפור על טינקרטנק שמצופה ממנה להיות פיה כמו טינקרבל, אך היא אינה פיה רבת הישגים אלא ילדה רגילה - מעודד ילדים שמתוסכלים עקב חוסר יכולת לעמוד בציפיות גבוהות מדי שהוצבו להם..
לטענת אנשים רבים, נורית זרחי סיפקה לקהל עוד סיפור מקורי בעל משמעות וחשיבות.
הספר מעורר השראה בילדים רבים וגורם להם לקבל אומץ וביטחון, ונעים מאוד לקרוא אותו עם איוריו של דוד פולנסקי.
אך יש כאלה שטוענים שחסרים בספר אמצעים שגורמים לעלילה להיות יותר מיוחדת, משום שקיים בו דמיון רב לסיפורו של פיטר פן, וגם בגלל השם שמזכיר את טינקרבל, ולרוב השם הוא זה שמושך את הקוראים הצעירים.
טיסה 006 של סינגפור איירליינס הייתה טיסה מסחרית וסדירה של חברת התעופה סינגפור איירליינס מנמל התעופה סינגפור צ'אנגי לנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס דרך נמל התעופה הבינלאומי צ'יאנג קאי-שק, הידוע כיום בשם נמל התעופה הבינלאומי טאויואן.
ב-31 באוקטובר 2000, בשעה 23:18 שעון מקומי, מטוס הבואינג 412–747 שהפעיל את הטיסה התנגש בציוד בנייה לאחר שניסה להמריא מהמסלול הלא נכון עקב טעות אנוש.
המטוס המעורב בתאונה היה בואינג 412–747, מופעל על ידי ארבעה מנועי פראט אנד ויטני PW4000. המטוס היה הבואינג 747 ה-1,099 שיוצר וטיסת הבכורה שלו התקיימה ב-12 בינואר 1997. המטוס היה אחד משני מטוסי הבואינג 412–747 של סינגפור איירליינס שנצבעו בצבעים "טרופיים" כדי לקדם את החברה.
המטוס עבר את בדיקת התחזוקה האחרונה שלו ב-16 בספטמבר 2000 ולא נמצאו פגמים במהלך הבדיקה.
בשעה 23:15:22 קיבלה הטיסה אישור המראה במסלול 05L, אולם הקברניט קונג וטייס המשנה סיראנו פנו בטעות למסלול 05R, שהיה סגור לתיקונים באותו הזמן.
עקב תנאי מזג אוויר קשים שנגרמו מהטייפון זאנגסאן , לא ראו קונג וסיראנו את ציוד הבנייה על המסלול, שכלל, בין השאר, טרקטורים, מחסומים וגלילים גדולים.
כ-3.5 שניות לאחר שהמטוס הגיע למהירות V¹, ממנה לא ניתן לבטל המראה בבטחה, פגע המטוס לראשונה בציוד הבנייה והתפרק לשלושה חלקים עיקריים.
כן הנסע והמנועים נפרדו מגוף המטוס והוא עלה באש.
מתוך 179 הנוסעים ואנשי הצוות, 81 נהרגו במקום, ושני נוסעים מתו מאוחר יותר בבית החולים.
בין 179 הנוסעים ואנשי הצוות, היו שלושה תינוקות ושלושה ילדים.
התאונה נחקרה על ידי המועצה לבטיחות תחבורה בטאיוואן , שפרסמה את הדו"ח הסופי שלה ב-24 באפריל 2002. בדו"ח נקבע כי גורם התאונה היה טעות אנוש של צוות הטיסה, שפנה מוקדם מדי בדרך למסלול ההמראה 05L, והגיע בטעות למסלול 05R, שהיה סגור לתיקונים באותו הזמן.
כמו כן, ציין הדו"ח כי צוות הטיסה היה מודע לסגירת מסלול 05R אך חשב שהוא על מסלול 05L.
לאחר התאונה, מטוס הבואינג 747 השני של סינגפור איירליינס שהיה צבוע בצבעים "טרופיים" הוצא משירות ונצבע בצבעים הרגילים של החברה.
רק לאחר כ-15 שנה, ביום העצמאות ה-50 של סינגפור, הציגה סינגפור איירליינס שני מטוסים נוספים שנצבעו בצבעים מיוחדים, אך הפעם אלה היו מטוסי איירבוס A380.
מיד לאחר התאונה, שינתה החברה את מספר הטיסה מסינגפור ללוס אנג'לס עם עצירה בטאיוואן ל-030 ולאחר מכן ל-028. הקו בוטל בשנת 2008 וכיום פועל עם עצירה בנמל התעופה הבין-לאומי נריטה ובנמל התעופה סיאול אינצ'און תחת מספר הטיסה 12.
למרות החלטת תובע טאיוואני לא להעמיד לדין את צוות הטיסה ששרד את התאונה בשלוש השנים שאחרי התקרית, סינגפור איירליינס פיטרה את הקברניט פוונג צ'י קונג ואת טייס המשנה לטיף סיראנו לאחר פרסום הדו"ח הסופי.
פרק 3 בעונה ה-12 של הסדרה תעופה בחקירה סקר את התאונה.
טיסה 1121 של אייר מואוראה הייתה טיסה מסחרית וסדירה של חברת אייר מואוראה .
ב-9 באוגוסט 2007 מטוס הדה הבילנד DHC-6 טווין אוטר שהפעיל את הטיסה התרסק לתוך האוקיינוס השקט זמן קצר לאחר ההמראה מנמל התעופה מואוראה שבאי מואוראה שבפולינזיה הצרפתית.
הטיסה ממוריאה לטהיטי הייתה אחת הטיסות הקצרות ביותר בעולם, כשבע דקות טיסה בלבד.
סנטורן טס בנתיב פעמים רבות, לפעמים אפילו 40 פעמים ביום.
המטוס שהיה מעורב בתאונה היה מטוס דה הבילנד DHC-6 טווין אוטר.
הוא יוצר בשנת 1979 ובזמן התאונה היה בן 28. הוא נמכר לחברת אייר מואוראה ביולי 2006. למרות שה-BEA לא חייב מפעילים לשאת קופסאות שחורות במטוסי דה הבילנד DHC-6 טווין אוטר, אייר מואוראה בחרה להתקין קופסאות שחורות במטוס.
צוות הטיסה כלל אדם אחד בלבד, הטייס הצרפתי מישל סנטורן.
הוא היה בן 52 בזמן התאונה ובעל כ-3,500 שעות טיסה.
בשעה 12:00:06 זמן מקומי, הבקרה האווירית אישרה לטיסה להמריא.
כשש שניות לאחר מכן הטיסה החלה להמריא.
על פי הנוהל הרגיל, סנטורן משך את משטחי ההיגוי כלפי מעלה לאחר טיפוס לגובה בטוח, וזמן קצר לאחר מכן, כשהמטוס התקרב לגובה השיוט שלו, הוא הפחית את כוח המנועים.
פעולה זו גרמה למטוס לאבד מעט עילוי וכתוצאה מכך האף נטה מעט כלפי מטה.
סנטורן ניסה ליישר את המטוס על ידי הרמת החרטום, אך פעולה זו גרמה לכבל הגובה השחוק בהגה הגובה להיקרע.
בשעה 12:01:09 הכבל נקרע וכתוצאה מכך המטוס נכנס לצלילה תלולה של כ-6,500 מטר בדקה.
מקליט הקול בתא הטייס הקליט את סנטורן צועק בהפתעה ואת התראת הקרבה לקרקע מופעלת.
עדי ראייה דיווחו כי ראו את המטוס צולל בחדות כ-30 שניות לאחר ההמראה.
בשעה 21:01:20 זמן מקומי, המטוס התרסק לתוך האוקיינוס השקט, כקילומטר משדה התעופה מוריאה.
למרות שחלקים מהמטוס צפו על פני האוקיינוס, רוב גוף המטוס שקע לקרקעית, כ-600 עד 700 מטרים מתחת לפני הים.
לאחר חיפושים רבים לא נמצאו ניצולים מההתרסקות.
גוף המטוס התפרק לשמונה חלקים עיקריים.
21 ימים לאחר ההתרסקות, חולץ זנב המטוס מהאוקיינוס יחד עם הקופסאות השחורות והן פוענכו בהצלחה.
נכון לאוקטובר 2024, חלקים מסוימים מגוף המטוס טרם חולצו מקרקעית האוקיינוס.
למרות חיפושים רבים, גופותיהם של חמישה נוסעים מעולם לא נמצאו.
מכיוון שמוריאה היא חלק מפולינזיה הצרפתית, ה-BEA פתח בחקירת ההתרסקות.
21 ימים לאחר ההתרסקות חולצו הקופסאות השחורות מקרקעית האוקיינוס.
הדו"ח הסופי קבע כי ההתרסקות נגרמה מקריעת כבל הגובה בהגה הגובה, כתוצאה מתחזוקה לקויה.
הדו"ח קבע כי הכבל נקרע משתי סיבות עיקריות:
במטוס הדה הבילנד DHC-6 טווין אוטר הצפציפי שהפעיל את הטיסה, הכבל היה עשוי מפלדת אל-חלד, בניגוד למטוסים האחרים של החברה מאותו דגם, בהם הכבל היה עשוי מפלדת פחמן.
למרות שפלדת אל-חלד עמידה יותר בפני שיתוך, פלדת אל-חלד רגישה יותר לשחיקה.
למרות רגישות המתכת לשחיקה, לא בוצעו שינויים בנוהלי התחזוקה של המטוס, וגם לא נלקחו בחשבון ההמראות והנחיתות התכופות מהרגיל של המטוס שהפעיל את הטיסה.
גורם אפשרי נוסף שציין ה-BEA הוא הדף סילון ממטוסים גדולים, מה שגרם לשחיקה נוספת של הכבל.
על פי התאוריה, הדף הסילון שחק את הכבל בנמל התעופה הבין-לאומי פאעא , בו לא היו מחסומים נגד הדף סילון .
פרק 9 בעונה ה-13 של הסדרה תעופה בחקירה סקר את ההתרסקות.
הפרק נקרא "אימה בגן עדן".
טיסה 110 של טאקא איירליינס הייתה טיסה מסחרית וסדירה של חברת אוויאנקה אל סלוודור שנקראה אז טאקא איירליינס.
ב-24 במאי 1988 כבו שני מנועי מטוס הבואינג 737-3T0 שהפעיל את הטיסה והיא נאלצה לבצע נחיתת חירום על רצועת דשא השייכת לנאס"א.
כל 45 הנוסעים ואנשי הצוות שרדו את התקרית ללא פציעות חמורות.
קברניט הטיסה היה קרלוס דארדנו.
הוא היה בן 29 בזמן התאונה ובעת התקרית הוא צבר כ-13,410 שעות טיסה, ביניהן כ-11,000 כקברניט.
מוקדם יותר בקריירה שלו הוא איבד את עינו השמאלית במלחמת האזרחים באל סלוודור, לאחר שנפגע מכדור תועה בעת שהטיס מטוס מטען מדגם DC-3 דקוטה.
למרות זאת הוא הצליח להנחית את המטוס בשלום ולקבל אישור מרשות התעופה הפדרלית להטיס מטוסים למרות מגבלתו.
טייס המשנה היה דיוניסיו לופז, בעל מעל 12,000 שעות טיסה.
בתא הטייס היה גם מדריך הטיסה ארתורו סולי, שבחן את ביצועיו של מטוס הבואינג 737 החדש.
המטוס שהיה מעורב בתקרית היה מטוס בואינג 737-3T0 עם המספר הסידורי 23838. הוא היה הבואינג 737-3T0 ה-1,505 שיוצר וטיסת הבכורה שלו התקיימה ב-26 בינואר 1988.
בעת שהטיסה הנמיכה מגובה 11,000 מטר, בגישה הסופית לנמל התעופה הבין-לאומי ניו אורלינס לואי ארמסטרונג, הבחין צוות הטיסה בסופת רעמים לפניהם, שנראתה על מכ"ם מזג האוויר שלהם.
הם זיהו אזורים של משקעים קלים עד מתונים לאורך נתיבם, שהופיעו על המכ"ם כאזורים ירוקים וצהובים, וכן מספר אזורים אדומים, המצביעים על משקעים כבדים.
צוות הטיסה ניסה לטוס בין שני אזורים אדומים שנראו במכ"ם כדי להימנע מהסופה.
בגובה של כ-9,100 מטר הטיסה נכנסה לעננים כבדים, מה שגרם להגבלת הראות.
צוות הטיסה הפעיל את המערכת נגד התקרחות במנועים.
למרות הניסיון לטוס בין שני האזורים האדומים המוצגים במכ"ם, הטיסה נכנסה לסופת רעמים כבדה ונתקלה במערבולות, בגשם ובברד כבדים.
מספר דקות לאחר מכן, כשהטיסה בגובה של כ-5,000 מטר, כבו שני מנועי מטוס הבואינג 737-3T0. זמן קצר לאחר מכן צוות הטיסה הפעיל את יחידת כוח העזר או ה-APU.
הפעלת היחידה החזירה למטוס את הכוח החשמלי וההידראולי שלו.
לאחר מספר ניסיונות כושלים, הצליח לבסוף צוות הטיסה להתניע מחדש את המנועים, אולם הם לא הפיקו מספיק דחף.
כאשר צוות הטיסה ניסה להגביר את הדחף במנועים הם התחממו יתר על המידה ואילצו אותו לכבות אותם.
טייס המשנה דיוניסיו לופז שידר לבקרה האווירית קריאת מיידיי.
תחילה הבקרה האווירית הציעה לנחות נחיתת חירום בנמל תעופה אזורי בלייקלנד, אולם צוות הטיסה הבין כי אין למטוס מספיק גובה ומהירות כדי להגיע לשם.
צוות הטיסה גם סירב להצעה לנחות נחיתת חירום על כביש מהיר, משום שזה היה עלול לסכן את הנוסעים ואנשי הצוות וכן אנשים על הקרקע.
האפשרות היחידה שנותרה לצוות הטיסה הייתה לבצע נחיתת חירום בתעלת מים רחבה.
לפתע הבחין טייס המשנה לופז ברצועת דשא ארוכה מימין לתעלה.
אורכה של הרצועה היה כ-1,818 מטר ורוחבה כ-36 מטר.
הוא הציע לקברניט קרלוס דארדנו לנחות שם והוא הסכים.
צוות הטיסה ביצע נחיתת חירום מוצלחת על רצועת הדשא והקברניט דארדנו לחץ בעדינות על הבלמים כדי לא להחליק.
לא פרצה שרפה במטוס וכל 45 הנוסעים ואנשי הצוות התפנו בהצלחה דרך מגלשות החירום עם פציעה אחת קלה בלבד.
תמצית תמליל התקשורת עם הבקרה האווירית בזמן האירוע
התקרית נחקרה על ידי ה-NTSB.
החקירה קבעה כי הטיסה טסה בטעות בסופת רעמים בדרגה 4. בליעת משקעים אטמוספיריים וברד, שלא הוצג על מכ"ם מזג האוויר שלהם משום שהוא יבש, גרמו להשבתת שני מנועי המטוס.
מנועי CFM אינטרנשיונל CFM56 לא עמדו בתקני רשות התעופה הפדרלית ולא הצליחו לספוג את המשקעים.
כדי למנוע בעיות נוספות בעתיד, יצרן המנועים CFM אינטרנשיונל הוסיף חיישן במנועים כדי לגרום למנועים להמשיך לפעול גם בתנאי משקעים כבדים, בהתאם להמלצות ה-NTSB.
בנוסף, בוצעו שינויים בחרטום המנוע ובמרווח בין להבי המנוע כדי להטות ברד הרחק מחרטום המנוע.
נוספו גם פתחים נוספים לניקוז מים מהמנועים.
למטוס נגרם נזק קל מברד ומנועו הימני ניזוק מהתחממות יתר.
תחילה תוכנן לפרק את הכנפיים ולהעביר את המטוס לתיקון באמצעות דוברה, אולם מהנדסי בואינג וטייסי ניסוי החליטו להחליף את אחד המנועים במקום.
המטוס נגרר למתקן ההרכבה מישו של נאס"א, הסמוך לאתר הנחיתה, שם תודלק לכמות המינימלית הנדרשת.
ב-6 ביוני 1988, כ-13 ימים לאחר התקרית, הוא הוטס לנמל התעופה הבין-לאומי ניו אורלינס לואי ארמסטרונג, שם בוצעו תיקונים נוספים.
במרץ 1989 המטוס נרכש על ידי חברת אוויאנקה גואטמלה , ולאחר מכן נרכש על ידי אמריקה ווסט איירליינס .
הוא נרכש לבסוף על ידי חברת מוריס אייר ולאחר מכן על ידי סאות'ווסט איירליינס.
בדצמבר 2016 הוא הוצא משירות והועבר לאחסון באריזונה, ארצות הברית.
פרק 11 בעונה ה-11 של הסדרה תעופה בחקירה סקר את התקרית.
הפרק נקרא בעברית "אין מקום לנחות".
התרסקות טיסה 1812 של סיביריה איירליינס (כיום: S7 איירליינס) כתוצאה מפגיעת טיל קרקע-אוויר מעל הים השחור הייתה אחד מהאסונות האזרחיים הכבד ביותר בתולדות ישראל.
ההתרסקות אירעה בשעת צהריים מוקדמת ב-4 באוקטובר 2001 והייתה האסון האווירי הראשון שהתרחש לאחר פיגועי 11 בספטמבר, מה שעורר בתחילה חשד לפעולת טרור.
המטוס של חברת סיביריה איירליינס בטיסה 1812 המריא מנמל התעופה בן-גוריון לנובוסיבירסק שברוסיה.
המטוס, מדגם טופולב 154 נשא על סיפונו 66 נוסעים, 51 מהם אזרחים ישראלים, רובם עולים מרוסיה, ו-12 אנשי צוות.
איש מהם לא שרד את האסון.
מגדל הפיקוח ברוסיה דיווח על איבוד פתאומי של התקשורת עם המטוס.
טייס מטוס ארמני ששהה באזור דיווח על הבזק שנצפה.
הערכות ראשוניות של גורמי צבא אמריקאים קבעו שההתרסקות נגרמה על ידי טיל S-200 שהחטיא את מל"ט המטרה שלו (ואשר הושמד בהצלחה על ידי טיל S-300 שנורה במקביל) ובמקום להשמיד את עצמו, ננעל על מטוס הנוסעים שהיה במרחק של כ-250 ק"מ והתפוצץ 15 מטרים מעל המטוס.
צוות חיפוש רוסי פעל בים השחור למציאת שרידי המטוס וגופות הנספים, אך נתקל בקשיים באיתור הקופסה השחורה של המטוס.
בנוסף יצאה משלחת ישראלית לסייע בחיפושים.
הטיל נורה בעת תרגיל של צבא אוקראינה.
תזמון התרגיל והטיסה דווח כמתאים ונמצאו גם שרידים של ראש קרב של טיל בין הריסות המטוס.
דווח שמילותיו האחרונות של קברניט המטוס, יורי גארוב, היו "איפה נפגענו".
לממשלת אוקראינה נדרשו עשרה ימים כדי להודות שהם אחראים להתרסקות המטוס.
למרות הממצאים הרבים, ניסו תחילה שלטונות קייב להתעלם מהאסון וטענו, שאין ברשותם טילים ארוכי טווח, ובכל מקרה הם אינם מסוגלים ליירט מטוס אזרחי.
אחר כך, בעקבות לחץ כבד מרוסיה, הסכימו לצרף נציג מטעמם לוועדת החקירה הרוסית שחקרה את נסיבות התאונה.
כלי תקשורת ברוסיה דיווחו כי שר ההגנה האוקראיני, אלכסנדר קוזמוק התפטר זמן קצר לאחר שהתברר שטיל אוקראיני גרם להתרסקות המטוס.
אולם, נשיא אוקראינה, ליאוניד קוצ'מה דחה את התפטרותו.
ב-23 הודיע הנשיא קוצ'מה, כי הוא מקבל את ההתפטרות.
לאחר שקוז'מוק קיבל עליו את האחריות להפלתו בשוגג של המטוס.
חברי פרלמנט האוקראיני דרשו את העמדתם לדין של שר ההגנה והאחראי על ההגנה האווירית; לטענתם ידעו השניים כבר ביום התאונה כי המטוס נפגע מטיל אוקראיני.
אוקראינה הסכימה לשלם פיצויים וב-25 בנובמבר 2001 משלחת מאוקראינה הגיעה לישראל להסדיר את העניין.
נחתם הסכם בעניין עם ישראל, אך האוקראינים הכריזו על הפיצויים כ"אקט הומניטרי" וסירבו לקבל אחריות חוקית מלאה לאסון.
ההערכה הייתה שכל משפחה תקבל כמה מאות אלפי דולרים.
חלק מקרובי המשפחה של הנספים סירבו לקבל את ההסדר ותבעו את ממשלת אוקראינה בבית משפט בקייב.
לאחר האסון הועלתה ביקורת לפיה התקשורת הישראלית סיקרה אותו שלא כראוי ושלא בהתאם לחומרתו.
כשעה לאחר הדיווחים הראשונים על התרסקות המטוס, דווח על פיגוע ירי בעפולה וערוצי הטלוויזיה עברו לעסוק בענייני המקום.
הטענה הייתה שהתייחסות ממעיטה זו נבעה מהיותם של הקורבנות ברובם המכריע עולים שזה מקרוב באו מרוסיה, ולא ישראלים ותיקים.
במיוחד צרם המשך קיומו של "מצעד האהבה" בתל אביב לאחר היוודע האסון.
מכיוון אחר עוררה סערה החלטתו של הרב הצבאי הראשי, הרב ישראל וייס, שלא לאפשר למשלחת חיפושים לצאת בשבת, מאחר שאין פעילותה, זיהוי וטיפול בגופות, בגדר פיקוח נפש.
שבוע לאחר האסון, עם הבאת הגופות ותום חג סוכות, שאין בו מנהגי אבל, הוכרז יום אבל לאומי ודגלי הלאום הורדו לחצי התורן.
בבתי הספר התקיימו שיעורים מיוחדים בנושא.
הכנסת קיימה ישיבת אבל מיוחדת.
מספר פובליציסטים המשיכו להעביר ביקורת על הממסד וסברו שעדיין מדובר במעט מדי ומאוחר מדי.
יעל פז מלמד כתבה ב"מעריב" על "המוות הלא הרואי", מוות כתוצאה מתאונה ולא מפעולת איבה, שפוליטיקאים אינם מבזבזים עליו את מילותיהם.
בטקס זיכרון במלאת שלושים יום לאסון השתתפו ראשי המדינה.
בטקס במלאת שנה לאסון הונחה אבן פינה לאנדרטה לזכר הנספים ביער בן שמן.
שר החוץ שמעון פרס הכריז כי "האסון הזה הוא של כולנו".
בשנת 2024 יצא לאקרנים הסרט התיעודי "טיסה 1812: לגלות את אמא" שהופק על ידי איליה זלצר ועירית זלצר.
זלצר היה בנה של אחת מהנוסעות שניספו בהתרסקות.
התרסקות טיסה 214 של פאן אמריקן אשר אירעה ב-8 בדצמבר 1963 הייתה האסון החמור ביותר שנגרם בשל ברק.
המטוס, מדגם בואינג 707, המריא מנמל התעופה בסן חואן, פוארטו ריקו, לכיוון פילדלפיה, ועליו 73 נוסעים ו-8 אנשי צוות.
בשעה 20:58, מעל שמי מרילנד, פגע במטוס ברק שהצית את אדי מכל הדלק וגרם להתפוצצות.
הצוות הספיק לשלוח הודעה שהמטוס יצא משליטה, לפני שנספה בהתרסקות יחד עם כל יתר הנוסעים.
עד לאסון זה רווחה האמונה שמטוסים חסינים מפני מכת ברק.
הברק שהכה במטוס היה ככל הנראה טעון חיובית, ולפיכך בעל עוצמה רבה יותר, בניגוד לברקים רגילים (95% מהמקרים) הטעונים שלילית .
בעקבות האסון חויבו כל המטוסים שטסים בתוך ארצות הברית להצטייד בהתקנים ללכידת ברקים.
טיסה 114 של ליביאן איירליינס הייתה טיסה מסחרית וסדירה של חברת ליביאן איירליינס.
ב-21 בפברואר 1973 הטיסה יורטה על ידי חיל האוויר הישראלי לאחר שחדרה לתחום האווירי של ישראל עקב טעות אנוש.
המטוס, מסוג בואינג 224–727, הוטס על ידי צוות צרפתי ולובי - הקברניט ומהנדס הטיסה צרפתים; טייס המשנה היה לובי, תחת הסדר בין אייר פראנס לבין חברת התעופה ליביאן איירליינס.
המטוס המריא ב-10:30 מטריפולי שבלוב לקהיר ולאחר עצירה קצרה בבנגאזי שבמזרח לוב, המשיכה הטיסה לכיוון קהיר.
כשהמטוס טס מעל צפון מצרים בהתקרבו לקהיר, הוא נקלע לסופת חול, בעטיה נאלץ הצוות לעבור לטיסה מבוקרת מכשירים, משום שלא ניתן היה להבחין בסימנים הגאוגרפים ששימשו בדרך כלל כציוני דרך.
זמן קצר לאחר מכן, בסביבות 13:44, התעורר חשדו של צוות הטיסה כי הוא טעה בניווט עקב תפקוד לקוי של המצפן: הוא לא הצליח לקלוט את משואת הניווט של שדה התעופה קהיר מערב, ולא יכול היה לאמת את מיקומו הנוכחי של המטוס.
הוא לא דיווח על דאגותיו למגדל הבקרה בקהיר.
במקום זאת, הוא קיבל ב-13:52 אישור מקהיר להתחיל בנחיתה.
למעשה, המטוס נסחף באותה העת מזרחה במידה ניכרת על ידי רוחות חזקות, וטס מעל תעלת סואץ.
צה"ל נמצא באותה התקופה בכוננות גבוהה, בעקבות התרעות על תוכנית מחבלים מארגון ספטמבר השחור לרסק מטוס עמוס חומר נפץ מעל מרכז תל אביב.
מצרים הייתה באותה עת מדינת אויב והמצב הביטחוני בגבול המצרי היה מתוח.
ישראל התייחסה בחשדנות לכך שלא נורו טילים מצריים על המטוס ולא הוזנקו מיגים כדי לעכבו, חרף מקרה דומה שאירע חודש לפני כן, בו הופל מטוס נוסעים אתיופי.
ב-13:54 חדר המטוס למדבר סיני (שהיה אז בידי ישראל), כשהוא משייט בגובה 20,000 רגל.
שתי דקות לאחר מכן הוזנקו לעברו שני מטוסי F-4 פנטום מטייסת 201, והגיעו לקרבתו ב-13:59. הטייסים הישראלים לא הבחינו בנוסעים במטוס משום שכל תריסיו היו מוגפים.
הם יצרו קשר עין עם צוות המטוס, והמשיכו בשידורי רדיו ובאיתות (באמצעות ניענוע כנפיהם) לפיו על המטוס לעקוב אחריהם לשדה התעופה של חיל האוויר ברפידים.
צוות המטוס לא הגיב, אף על פי שסימני ידיים שעשו הצביעו על כך שהם מבינים את ההנחיות.
באותה העת, בין 13:59 ל-14:02, התקשרו אנשי הצוות עם שדה התעופה בקהיר ודיווחו כי אינם יכולים לקלוט את משואת הניווט של קהיר מערב.
בנמל התעופה בקהיר חשבו שהמטוס קרוב, והורו להם להנמיך לגובה 4,000 רגל.
נקודת מבטו של חיל האוויר הישראלי
ב-14:01 ירו מטוסי הפנטום פגזים נותבים אל מול חרטומו של המטוס; המטוס שינה את מסלולו, החל להנמיך לכיוון בסיס האוויר רפידים, ובהגיעו לרום של 5,000 רגל, כן הנחיתה שלו הורד.
לפתע הוא פנה אחורה לכיוון מערב ועלה לגובה.
הישראלים סברו כי הוא מסתובב לניסיון נחיתה שני, אך אז המטוס התכוון ישר למערב, כאילו ניסה לברוח.
חיל האוויר הישראלי התייחס לטיסה 114 כאיום ביטחוני וחששו מריגול מעל בסיס חיל האוויר או משימת התאבדות לתוך עיר ישראלית או מעל הכור הגרעיני בדימונה.
טייסי הקרב קיבלו פקודה לאלץ את המטוס לנחות.
ב-14:08 ירו מטוסי הפנטום בקצות כנפיו של המטוס.
הוא המשיך לטוס מערבה, ואז ירו המטוסים לשורשי הכנפיים.
צוות המטוס ניסה לנחות נחיתת אונס, אך המטוס פגע בדיונת חול, כש-108 מתוך 113 נוסעיו ואנשי צוותו נספו בהתרסקות.
המטוס התרסק סמוך לאיסמאעיליה, במרחק של דקה טיסה משטח מצרים.
טייס המשנה, ששרד את הפלת המטוס, אמר לאחר מכן כי צוות המטוס הבין שהם נדרשים לנחות בישראל, אך החליט שלא לעשות כן בגלל העוינות המדינית בין ישראל ללוב.
למרות דברים אלו, הצהירה ממשלת לוב כי ההתקפה נעשתה ללא אזהרה מוקדמת.
כשהחלו להנמיך לרפידים, הבינו חברי הצוות שמדובר בבסיס אוויר צבאי.
הם החליטו שתהיה זו טעות לנחות שם, והחלו לחזור חזרה לכיוון מערב קהיר.
הם לא הבינו מדוע ירו עליהם זמן קצר לאחר מכן, וקלטו כי מטוסי הקרב הם ישראלים רק זמן קצר לפני ההתרסקות.
תחילה התכחשה ישראל לאשמתה בטרגדיה, אך לאחר ה-24 בפברואר, לכשנמצאה הקופסה השחורה של הבואינג שהקליטה את שיחותיו של הצוות עם מגדל הפיקוח בקהיר, הודתה ישראל כי היא הפילה את המטוס.
כמו כן חשפה ישראל כי המטוס הופל באישור הרמטכ"ל דוד אלעזר.
בשל הסיטואציה המורכבת, החשש הישראלי מהתקפת מחבלים, ופעולות המטוס שנראו כחשודות, לא נקט האו"ם כל פעולה נגד ישראל בשל הפלת המטוס.
כש-30 החברות בארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית (ICAO) הצביעו בעד גינוי ישראל בגין התקרית, ארצות הברית נמנעה.
ב-23 בפברואר קיימה ועדת החוץ והביטחון של הכנסת דיון בנושא.
יושב ראש האופוזיציה מנחם בגין דרש להקים ועדת חקירה בנימוק "שמעמדה המוסרי של מדינת ישראל מועמד בסימן שאלה".
בסופו של דבר לא הוקמה ועדת חקירה, וממשלת ישראל שילמה פיצויים למשפחות הקרבנות.
בשנת 1982 על רקע מלחמת לבנון הראשונה ופעילות ארגון הטרור הישראלי החזית לשחרור לבנון מזרים הורו שר הביטחון אריאל שרון והרמטכ"ל רפאל איתן על הפלת מטוסי נוסעים שחשדו שבהם נמצא יאסר ערפאת.
במקרה אחד המוסד טען כי ערפאת על מטוס תובלה והוזנקו אליו מטוסי F-15 במטרה לפוצץ אותו באוויר.
מפקד חיל האוויר דוד עברי היסס עקב חשש לטעות בזיהוי ולבסוף הפעולה בוטלה.
התברר בהמשך כי ערפאת לא היה על המטוס אלא אחיו, רופא ילדים, ואיתו 30 ילדים פצועים.
דבר זה לא הרתיע את שרון ואיתן והם הורו לנסות ליירט מטוסי נוסעים גם בהמשך.
לפחות ב-5 מקרים הוזנקו מטוסי קרב ישראלים לעבר מטוסים אזרחיים במטרה להפילם אולם פעילות זו שובשה על ידי טייסים וקצינים בטענה לבעיות טכניות, ומתוך נימוק שמדובר בפקודה בלתי חוקית בעליל.
פרשה זו נותרה סודית עד שנת 2018.
טיסה 123 של ג'פאן איירליינס הייתה טיסה מסחרית וסדירה של חברת ג'פאן איירליינס מנמל התעופה טוקיו האנדה לנמל התעופה הבינלאומי של קנסאי.
ב-12 באוגוסט 1985 מטוס הבואינג 747-SR46 שהפעיל את הטיסה התרסק על צלע ההר טאקאמהגארה, כמאה קילומטרים מטוקיו.
כל 15 אנשי הצוות ו-505 מבין 509 הנוסעים נהרגו.
אירוע זה הוא האסון הקטלני ביותר של מטוס בודד, והשני בקטלניותו בהיסטורית התאונות האוויריות לאחר אסון המטוסים בטנריפה.
מרבית הנוסעים בטיסה זו טסו לאוסקה כדי לחגוג שם את חג בון, חג יפני מסורתי.
מבין כל הנוסעים, רק 21 לא היו ממוצא יפני.
שרדו את ההתרסקות ארבע נשים שישבו באחורי המטוס: יומי אוצ'יאיי, דיילת בת 25 של החברה שלא הייתה בתפקיד ושנתקעה בין מספר מושבים; הירוקו יושיזאקי בת ה-34 ובתה מיקיקו בת ה-8, שנלכדו בגוף המטוס; וקייקו קאווקאמי בת ה-12, ששכלה את הוריה ואחותה באסון ונמצאה על ענפי עץ.
בין ההרוגים נמנה גם הזמר והשחקן היפני קיו סקמוטו.
הטיסה המריאה ממסלול ההמראה C-15-L של נמל התעופה הבינלאומי של טוקיו בשעה 6:12 בערב, באיחור של 12 דקות.
12 דקות לאחר ההמראה, כאשר הגיע המטוס לגובה שיוט, כשל שסתום הלחץ האחורי.
ירידת הלחץ המיידית קרעה את המייצב האנכי מהמטוס ושיתקה את כל ארבע המערכות ההידראוליות של המטוס.
צוות הטיסה, הקברניט מאסאמי טאקאהאמה, טייס המשנה יוטקה סאסאקי ומהנדס הטיסה הירושי פוקודה, כיוונו את הטרנספונדר שלהם לשדר אותות מצוקה למרכז הבקרה של טוקיו, שהורה להם להוריד את גובה הטיסה וסיפק להם וקטורי כיוון לנחיתת חירום.
בעיות שליטה מתמשכות במטוס גרמו להם לבקש הנחיות כיוון בחזרה לנמל טוקיו, לאחר מכן ליוקוטה (בסיס של חיל האוויר האמריקאי), ואז שוב הנחיות כיצד לחזור לטוקיו, כאשר המטוס החל להסתובב ללא שליטה.
עם אובדן כל מערכות השליטה, החל המטוס לנוע מעלה ומטה לסירוגין, בדומה לתאונות אחרות שבהן מערכות השליטה במטוס ניזוקות.
לאחר שהמטוס צלל לגובה של 4,100 מטר, צוות הטיסה דיווח למגדל הפיקוח שהמטוס יצא מכלל שליטה.
המטוס עבר מעל חצי האי איזו, המשיך לכיוון האוקיינוס השקט, ואז פנה בחזרה לכיוון החוף וצלל מתחת לגובה של 2,100 מטר, לפני שהטייסים הצליחו לגרום לו לנסוק.
המטוס הגיע לגובה של 4,000 מטר לפני שהוא נכנס לצלילה חדה לעבר ההרים ונעלם מהמכ"ם בשעה 6:56 בערב ובגובה של 2,100 מטר.
במהלך הצלילות והנסיקות הבלתי נשלטות שקדמו להתרסקות, הטייסים הצליחו לשלוט מעט במטוס על ידי דחף המנועים.
ברגעים האחרונים של הטיסה, המטוס התרסק על גבי הר, התהפך על גבו והתפרק.
מהרגע שבו כשל שסתום הלחץ ועד להתרסקות עברו 32 דקות, בזמן זה הספיקו חלק מהנוסעים לכתוב מכתבי פרידה ליקיריהם.
בשל השטח ההררי והחשיכה, צוותי החילוץ לא הגיעו לאתר ההתרסקות עד לבוקר שלמחרת, יותר מ-12 שעות לאחר ההתרסקות.
רוב הגופות זוהו ונלקחו לכפר סמוך בשם יואנו.
היה בלבול מסוים בנוגע לשאלה מי היה צריך לעזור בחילוץ.
מסוק של חיל האוויר האמריקאי היה הראשון שהגיע לאתר ההתרסקות, כ-20 דקות לאחריה.
הצוות שלח תשדורת לבסיס חיל האוויר יוקוטה בו נאמר להם להרכיב צוותי חילוץ, וכן הם הציעו לעזור בהנחיית הכוחות היפניים לאתר באופן מיידי.
נציגי הממשלה היפנית הורו לצוות האמריקאי לחזור לבסיס חיל האוויר יוקטה, מפני שחיל האוויר היפני עמד לבצע את החילוץ בעצמו.
מסוק של חיל האוויר היפני הבחין בשרידי המטוס במהלך הלילה, אך תנאי הראות הלקויים ופני השטח הקשים מנעו ממנו לנחות באתר.
טייס המסוק דיווח שלא היה סימן לניצולים.
כתוצאה מכך, אנשי צוות חיל האוויר היפני לא הזדרזו להגיע לאתר ההתרסקות, ובמקום זאת חיכו למעבר הלילה בכפר המרוחק 63 ק"מ משם.
צוות רפואי מצא מספר של גופות שהחבלות עליהן העידו על כך שהם שרדו את ההתרסקות, אבל מתו מההלם ומהקור העז בעודם מחכים לחילוץ.
רופא אחד אמר: "אם הידיעה על האסון הייתה מגיעה 10 שעות קודם לכן, יכולנו למצוא עוד ניצולים".
יומי אוצ'יאי, הדיילת שניצלה, סיפרה ממיטתה בבית החולים שהיא ראתה אורות בהירים ושמעה קולות של להבי מסוק, זמן קצר לאחר שהתעוררה בהריסות המטוס.
היא הוסיפה וסיפרה שבאותו הזמן היא שמעה צרחות ואנחות כאב של ניצולים אחרים, אלו נחלשו בהדרגה במהלך הלילה.
הגורמים הרשמיים לתאונה זו בהתאם לדו"ח שפורסם על ידי ועדה יפנית שחקרה אותה הן כלהלן: