tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
את היישוב הכפרי תראבין א-צאנע הקימה המדינה באזור ריק מהתיישבות הפזורה.
ואכן, היישוב נבנה באופן התואם את התוכניות וסופקו בו רוב התשתיות, כך שהמקום נעשה אטרקטיבי ומעבר שבט התראבין אליו היה אפקטיבי.
אמנם, שאר היישובים הוקמו על בסיס שטח שכבר היה בנוי באופן בלתי חוקי בפזורה, והקמת היישובים הייתה למעשה הכרה בהם למפרע, תוך תיחום גבול סביב היישובים לשטח שתאושר בו בניה מתוכננת וסדורה.
עם ההכרה ביישובים והקצאת השטחים לתכנון, החלו הבדואים שכבר ישבו במקום לבנות כמות גדולה של בתים ללא תכנון ואישורים, מתוך הבנה ששטח זה עתיד להיות מוסדר וערכו צפוי לעלות.
בעקבות זאת, התשתיות ברוב היישובים הכפריים המוסדרים נותרו לקויות:
בשל עתירות שהתקבלו בבג"ץ נאלצה מדינת ישראל להעניק לתושבי הפזורה שירותי חינוך, בריאות, רווחה ועוד.
ומכיוון שהתשתיות ביישובים החוקיים נותרו לקויות בדיוק כמו ביישובים שבפזורה, התוצאה הייתה כי לא היה הבדל של ממש בין תנאי החיים ביישובים המוסדרים לבין תנאי החיים ביישובים הלא חוקיים, ולכן רוב תושבי הפזורה לא התכנסו ליישובים הכפריים המוכרים אלא בחרו להישאר לגור בפזורה ללא דרישות לתשלום ארנונה ודרישות בירוקרטיה נוספות.
רוב היישובים שהוסדרו הוקמו בין השאר על אדמות שיש כלפיהן תביעות בעלות.
כאמור, כל זמן שתביעת הבעלות אינה מוסדרת לא ניתן לקבל היתר בניה בשטח הנתבע.
לפיכך, התקשתה המדינה לפתח את היישובים, ובאופן אבסורדי הבנייה הבלתי חוקית התעצמה דווקא לאחר הכרה בהם.
על פי מחקר של עמותת רגבים, בשנת 2005 היו ביישובים הכפריים של מועצה אזורית אבו בסמה 7,781 מבנים בלתי חוקיים, ועד שנת 2018 נוספו בשטחי היישובים יותר מ-10,000 מבנים בלתי חוקיים.
באוגוסט 2016 החליטה הממשלה על הקמת יישוב חדש שיסדיר את ההתיישבות בוואדי אל-נעם.
תוכנית המתאר מתוכננת על שטח של 11,740 דונם.
באפריל 2022 החליטה ממשלת ישראל ה-36 על הקמת שלושה יישובים חדשים: עבדה, רכמה וח'שם זנה.
בדומה לרוב היישובים הכפריים שהוקמו, גם הקמת יישובים אלו תסדיר בדיעבד שטחים בהם קיימת כבר בנייה בלתי חוקית.
הצפיפות ביישובים הכפריים שהקימה המדינה
רוב היישובים הכפריים הוקמו על שטחים נרחבים, וחלקם משתרעים על שטח גדול אף יותר משטחי העיירות הבדואיות.
הצפיפות בכלל היישובים הכפריים נמוכה פי 23 מרמת הצפיפות הכללית בישראל.
לפי בדיקה שערכה עמותת רגבים ב-2017, היו בתחומי היישובים כ-8,500 דונמים פנויים מהתיישבות שניתן לכנס אליהם תושבים מהפזורה.
פעולות אכיפה כנגד בנייה בלתי חוקית בישראל מתבצעות על ידי מגוון גורמי אכיפה מכוחם של חוק התכנון והבנייה, חוק המקרקעין, חוק מקרקעי ציבור וחוקים נוספים.
הגופים האמונים על אכיפה בפועל הם: מערך הפיקוח ברשות מקרקעי ישראל שתפקידו למנוע פלישה לאדמות מדינה, ועדות של הרשויות המקומיות והאזוריות שתפקידן לאכוף את דיני התכנון והבניה, והסיירת הירוקה שתפקידה לפקח על הבניה בשטחים הפתוחים.
גורמים אלו מקבלים אבטחה מיחידת יואב – יחידה ייעודית במחוז דרום של משטרת ישראל.
המחלקה להנחיית תובעים מוסמכי היועץ המשפטי לממשלה בפרקליטות המדינה מטפלת בתיקים הפליליים כנגד עברייני הבנייה.
כל גורמי האכיפה פועלים בהתאם לסדר עדיפויות שמקדם את תוכניות ההסדרה.
תיאום בין הגורמים השונים והתוויית מדיניות אכיפה נעשים באמצעות מנהלת תיאום פעילות אכיפה דיני מקרקעין (מתפ"א) במשטרת ישראל.
בשנים 1998–2001 הממשלה החליטה על הפסקת פעולות האכיפה כלפי בניה בלתי חוקית בפזורה הבדואית.
לאחר מכן חודשה האכיפה מעט.
על פי נתונים שמסרה מתפ"א, בשנים 2012–2017 עלה מספר הריסות המבנים הבלתי חוקיים בנגב, ובשנים 2018–2019 ירד באופן משמעות מספר המבנים שנהרסו על ידי הרשויות, ולעומת זאת עלה מספר הבתים שנהרסו באופן עצמי.
סך הכל עלה מספר המבנים הבלתי חוקיים שנהרסו מ-369 מבנים בשנת 2012 ל-2,241 מבנים בשנת 2019.
לפי מתפ"א, נתונים אלו מלמדים כי אכיפה מצד הרשויות מובילה להרתעה ולאכיפה עצמית של עברייני הבניה, שמעדיפים שהריסת המבנים תתבצע על ידם ולא בידי הרשויות.
עם זאת, מספר המבנים שנבנו בשנים אלו עדיין עולה על מספר המבנים שנהרסו.
פעולות האכיפה של הרשויות מתמקדות דווקא בתחומי היישובים החוקיים ובבנייה חדשה בפזורה הבדואית, ולא במקבצים הקיימים משכבר בפזורה הבדואית.
התוצאה היא שפעולות האכיפה בולמות רק באופן חלקי את התרחבות הפזורה הבדואית, ואינן נוגעות בבניה הבלתי חוקית שכבר קיימת.
בינואר 2023 קיבלה ממשלת ישראל החלטה להשתמש במערכת של רפא"ל הכוללת לוויינים, מצלמות ושומרים, כדי למנוע פלישות לקרקעות.
בעקבות פעילותה של ועדה להסדרת הבנייה הבלתי חוקית בראשות המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, ארז קמיניץ, התקבל באפריל 2017 תיקון מס' 116 לחוק התכנון והבניה.
התיקון בעיקרו מאפשר אכיפה מנהלית (ללא הליך משפטי) נגד עבירות בנייה, ומחמיר את הענישה על עבירות אלו.
תיקון זה הביא לירידה משמעותית בעבירות הבניה, אך מנגד הועלו טענות נגד החוק, בעיקר במגזר הערבי, והיו אף שדרשו לבטלו.
בעקבות טענות אלו הודיע משרד היועץ המשפטי לממשלה כי תוקל האכיפה כנגד מבני מגורים בלתי חוקיים בשטחים חקלאיים עד לאישורה של תוכנית מתאר לבנייה חוקית באזורים אלו.
הבנים היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת גיבורי-על מבית פריים וידאו משנת 2019, המבוססת על סדרת חוברות קומיקס באותו השם שנכתבה על ידי גארת' אניס ואוירה על ידי .
הסדרה פותחה על ידי היוצרים , וסת' רוגן.
בילי בוטצ'ר (קארל אורבן) – מנהיג קבוצת "הבנים" וסוכן CIA לשעבר, שמתעב את כל בעלי כוחות-העל ונושא טינה גלויה כלפי הומלנדר, שלדעתו אחראי להיעלמות אשתו.
יו "יואי" קמפבל (ג'ק קווייד) – חבר בקבוצת "הבנים" שמצטרף לאחר שחברתו, רובין, נהרגה על ידי איי-טריין.
ג'ון / הומלנדר (אנטוני סטאר) – המנהיג של "השבעה" וגיבור-על בעל סופר-כוח, שמתגלה כיהיר, סדיסטי, אנוכי וכמי שאינו דואג לשלום הציבור מתחת למעטה דימוי הציבורי שלו כגיבור אצילי.
אנני ג'נוארי / סטארלייט (ארין מוריארטי) – גיבורת-על בעלת כוחות-על מבוססי הקרנת אור וחברה חדשה ב"השבעה".
קווין מייב / מגי שו (דומיניק מקאליגוט) – חברה ותיקה ב"השבעה", שרצתה בעבר להגן על חייהם של החפים מפשע, אך התפכחה מאז וכעת סובלת משחיקה ומחוסר תקווה בעקבות המציאות המושחתת של קבוצת "השבעה".
בתור בת זוגו לשעבר של הומלנדר, קווין מיב היא היחידה המכירה את אישיותו האמיתית.
איי-טריין (ג'סי אשר) – חבר בקבוצת "השבעה" וגיבור-על בעל כוחות-על מבוססי מהירות, שנחוש להבטיח את מעמדו כגיבור-העל המהיר בעולם ולכן משתמש בסמים משפרי ביצועים.
מילק / "חלב אם" (לאז אלונזו) – חבר קבוצת "הבנים" האחראי על תכנון וארגון פעולות הקבוצה, שמבטיח לאשתו לעזוב את הקבוצה לשם ביטחונה וביטחון ילדיהם, אך מוצא את עצמו נמשך בחזרה על ידי בוטצ'ר.
קווין / המעמקים (צ'ייס קרופורד) – חבר בקבוצת "השבעה" וגיבור-על בעל כוחות-על מבוססי תיקשור עם חיות ימיות ונשימה מתחת למים, שאר חבריו לקבוצה רואים אותו כנחות יותר מהם.
פרנצ'י (תומר קאפון) – חבר בקבוצת "הבנים" ושכיר חרב המומחה בשימוש בכלי נשק והפעלת אמצעים טכנולוגיים.
קימיקו / "הנקבה" - (קארן פוקהארה) – חברה אילמת ובעלת התנהגות חייתית ואלימה בקבוצת "הבנים", בעלת כוחות מוגברים והחלמה מואצת, אותם קיבלה באמצעות הזרקה של חומרים שנועדו ליצור סופר טרוריסטים מחוזקים על מנת להוכיח כי יש צורך לגיבורי על בצבא.
מדליין סטילוול (אליזבת שו) – סגנית הנשיא הכריזמטית והשאפתנית של ווט אינטרנשיונל.
אשלי בארט (קולבי מיניפי) – פובליציסטית של ווט אינטרנשיונל שמשמשת כסוכנתה של סטארלייט, ובהמשך מפוטרת על ידי סטילוול.
סטורמפרונט / ליברטי (איה קאש) – החברה הנשית החדשה של "השבעה" וגיבורת-על בעלת כוחות-על אלקטרוקינטיים, שמאתגרת בפרהסיה את ייצוגם הסקסיסטי של ווט אינטרנשיונל עבור גיבורות-על.
ויקטוריה נוימן (קלאודיה דאמיט) – חברת קונגרס צעירה שמתנגדת ל"השבעה", אך בדיעבד מתגלה כבעלת כוחות-על בעצמה.
יואי קמפבל האב (סיימון פג) – אביו של יואי, שדואג לביטחונו של בנו.
פג היווה את ההשראה החזותית של יואי בקומיקס עליה הסדרה מבוססת.
סוזן ריינור (ג'ניפר אספוזיטו) , סגנית ראשת ה-CIA, שמאוחר יותר נהרגת על ידי מתנקש לא ידוע.
איזיקיאל (שון בנסון) – גיבור-על נוצרי בעל כוחות-על מבוססי אלסטיות, שמטיף לערכי המשפחה אך מתגלה למעשה כהומוסקסואל ארוניסט.
דונה ג'נואר (אן קיוזק) – אמה של אנני, שטיפחה אותה כגיבורת-על מילדותה.
ניית'ן (כריסטיאן קיז) – אחיו הבכור ומאמנו האישי של איי-טריין.
שרלוט / פופקלואו (בריטני אלן) – שחקנית וגיבורת-על הנמצאת במערכת יחסים סודית עם איי-טריין.
לאחר ש"הבנים" ניצלו אותה לצורך ידע על "השבעה", איי-טריין הורג אותה בהוראתו של הומלנדר.
בקה בוטצ'ר (שנטל ואנסנטן) – אשתו של בוצ'ר שנעלמה שמונה שנים קודם לכן, אך מתגלה הלכה למעשה כחיה.
אלנה (ניקולה קוררייה-דאמוד) – בת זוגה לשעבר של קווין מייב.
סטן אדגר (ג'אנקרלו אספוזיטו) – מנכ"ל ווט אינטרנשיונל ומעסיקה של סטילוול.
ראיין בוטצ'ר (קמרון קרווטי ופארקר קורנו ) – בנם המשותף של בקה והומלנדר.
גרייס מלורי (לילה רובינס) – סוכנת CIA לשעבר, המייסדת הרשמית של "הבנים", והמנטורית של בוטצ'ר.
לאחר שנכדיה נהרגו על ידי גיבור-העל לאמפלייטר בעקבות חקירתה שעסקה בווט איטרנשיונל, יחסיה עם בוטצ'ר הפכו לאנטגוניסטיים, מה שגרם לסכסוך הקבוע בין פרנצ'י ל"חלב אם".
סת' ריד (מלקולם בארט) – תסריטאי האמון על יחסי הציבור של ווט אינטרנשיונל.
שוקווייב (מישקה טיבאוד), גיבור-על בעל כוחות-על מבוססי מהירות בדומה לשל איי-טריין, המתחרה נגדו במירוץ על תואר "האדם המהיר ביותר בעולם" ועל מקומו ב"השבעה".
אף על פי שהוא מפסיד במירוץ, שוקווייב מחליף את איי-טריין ב"השבעה" בעונה השנייה לאחר שהוא סובל מסיבוכים בתפקוד הלב שלו.
קרול (ג'סיקה הכט) – "המורה" של איגל, גיבור-על בעל יכולות קשתות, ותרפיסטית שגייסה אותו לכנסיית הקולקטיב ועובדת איתו על האינדוקטרינציה של המעמקים.
דמויות המופיעות מעונה 1 ואילך
שקוף (אלכס האסל) – חבר ב"השבעה" שיכול להפוך לבלתי נראה על ידי שינוי עורו לחומר מטא-פחמני קשיח דמוי יהלום שמעקם את האור סביבו.
אוון למברט (דייוויד רייל) – תסריטאי האמון על יחסי הציבור של ווט אינטרנשיונל.
רובין וורד (ג'ס סלגיירו) – בת זוגו של יו, שנהרגה על ידי איי-טריין תחת השפעת תרכובת וי בפרק הפיילוט.
מעת לעת היא מופיעה כהזיה שיואי הוזה בשל שילוב של הפרעת דחק פוסט-טראומתית ואשמת ניצולים.
דופלגנגר (דן דרין-זנקו) – אדם בעל היכולת שפועלת לשנות את צורתו העובד עבור ווט אינטרנשיונל המשמש את סטילוול על מנת לסחוט את הסנטור קלהון כדי לאפשר לבעלי כוחות-על להתגייס לצבא.
לאחר מותה של סטילוול, הוא מוחזק בשבי בידי הומלנדר, שמאלץ אותו לשנות את צורתו לדמותה של סטילוול כך שהומלנדר יוכל לממש את סטיותיו המיניות.
ג'ונה ווגלבאום (ג'ון דומן) – מדען העובד עבור ווט אינטרנשיונל, שיצר וגידל את הומלנדר במעבדה סטרילית.
צ'ארלס / מסמר (היילי ג'ואל אוסמנט) – גיבור-על וכוכב ילדים לשעבר המסוגל לקרוא מחשבות באמצעות מגע פיזי.
רוברט סינגר (ג'ים ביבר) – שר ההגנה האמריקאי.
שמה של הדמות מהווה רפרנס לדמותו של בובי סינגר מהסדרה "על טבעי", שגם כן נוצרה ונכתבה על ידי אריק קריפקי.
מוניק (אלווינה אוגוסט) – אשתו של "חלב אם" ואמה של בתם המשותפת, ג'נין.
ג'נין (נליני אינגריטה) – בתם של "חלב אם" ומוניק.
רייצ'ל (בריט מורגן) – אחותה של בקה וגיסתו של בוטצ'ר.
קורטניי ג'קי טון – עוזרת הפקה של ווט אינטרנשיונל.
איזדורה (דברה דמסטרה) – מעצבת התלבושות של ווט אינטרנשיונל.
ג'ף (ברנדן בייזר) – עובד של ווט אינטרנשיונל המפקח על השבתון של המעמקים בסנדוסקי.
נקיב (קרישאן דוט) וסאמר סיילם ) – טרוריסט-על ערבי בעל כוחות-על מבוססי חומרי נפץ, הדומים לפיגוע התאבדות.
ג'ימי פאלון, מייק מאסארו, בילי קיין, סת' רוגן וטארה ריד מופיעים בתפקיד עצמם.
דמויות המופיעות מעונה 2 ואילך
איגל (לנגסטון קרמן) – גיבור-על בעל יכולות קשתות משופרות הפועל מחוץ לקליבלנד, שמשחרר בערבות את המעמקים מהכלא ומציג בפניו את כנסיית הקולקטיב.
גאקו (דייוויד תומפסון) – גיבור-על לשעבר בעל כוחות-על מבוססי התחדשות תאים וטכנאי העובד בווט אינטרנשיונל, שמרוויח בסתר מכוחותיו באמצעות קיצוץ חלקים מגופו תמורת כסף.
בליינדספוט (כריס מארק) – גיבור-על עיוור בעל שמיעה משופרת שניסה להצטרף ל"השבעה" לפני שהומלנדר ריסק גם את עור התוף שלו, והפך אותו בכך גם לחירש.
ג'יי בירן) – במאי קולנוע המביים את הסרט "שחר השבעה".
קסנדרה (קייטי ברייר) – חברת כנסיית הקולקטיב שקרול משיאה למעמקים.
ד"ר פארק (אדריאן הולמס) – ראש המתחם בו מוחזקת בקה.
קנג'י מיאשירו / הזכר (אייברהם לים) – אחיה הצעיר של קימיקו, ובעל יכולות טלקינטיות, שנהרג על ידי סטורמפרונט.
אליסטר אדנה (גוראן וישניץ') – מנהיגה הכריזמטי של כנסיית הקולקטיב.
לאמפלייטר (שון אשמור) – גיבור-על בעל כוחות-על מבוססי פירוקינזיס וחבר לשעבר ב"השבעה", העובד כעת במתקן לבדיקות רפואיות של ווט אינטרנשיונל, שכולא אנשים עם כוחות-על.
לפני אירועי הסדרה, לאמפלייטר הרג בטעות את נכדיה של מלורי במהלך ניסיון לרצוח אותה כנקמה על כך שסחטה אותו.
ג'ודי אטקינסון (ברברה גורדון) – דודתו של בוטצ'ר, המטפלת בכלבו, טרור.
סת' רוגן, כריס הנסן, מריה מנונוס, ננסי אודל, קייטי קוריק וגרג גרונברג מופיעים בתפקיד עצמם.
הבנים היא סדרת קומיקס שנכתבה על ידי גארת' אניס ואוירה על ידי דריק רוברטסון.
האוגדן הראשון בסדרה יצא לאור בהוצאת "WildStorm", שביטלה את הסדרה לאחר החוברת השישית; המשך הסדרה יצא לאור בהוצאת "Dynamite Entertainment".
הסדרה יצאה לאור לראשונה באוקטובר 2006, והסתיימה בנובמבר 2012 לאחר שפורסמו 72 חוברות.
שש החוברות הראשונות של "הבנים" הוצאו לאור על ידי חברת "Wildstorm", החל משנת 2006. ב-24 בינואר 2007, הסדרה בוטלה בפתאומיות לאחר צאת החוברת השישית.
מאוחר יותר, הסביר אניס שביטול זה נבע מהעובדה ש-DC קומיקס (ש-"Wildstorm" השתייכה אליה לפני סגירתה) לא הייתה מרוצה מהטון האנטי–גיבורי-על של הקומיקס.
היוצר-שותף, דריק רוברטסון, הצהיר כי "DC עשתה לנו טובה בהחזרת הזכויות שלנו על מנת שנוכל למצוא מוציא לאור חדש וזה נמצא כעת בתהליכים".
לאחר מכן, הצהיר אניס כי מספר מוציאים לאור הביעו עניין ברכישת הזכויות, וכי החוברת השביעית ומהדורת כריכה רכה של שש החוברות הראשונות יהיו זמינים.
בנוסף, על אף שרוברטסון היה תחת חוזה בלעדיות עבור "DC", הוא קיבל רשות מיוחדת להמשיך לעבוד על "הבנים".
בפברואר 2007 נמסר כי זכויות הקומיקס נרכשו על ידי "Dynamite Entertainment", ובמאי 2007, אושר רשמית חידוש הסדרה.
מהדורה מיוחדת שבה נאגדו ששת הגליונות הראשונים פורסמה גם בהוצאת "Dynamite", עם הקדמה מאת סיימון פג, שעליו התבססה מראהו החיצוני של יואי קמפבל, הפרוטגוניסט הראשי.
בפברואר 2009, הכריזה "Dynamite" על מיני-סדרת ספין-אוף, "Herogasm", עם אמנות של ג'ון מקרי וקית' ברנס; המיני-סדרות שלאחר מכן כללו את "Highland Laddie", ו-"Butcher, Baker, Candlestickmaker"; לאחר הפצתן, נאגדו שלוש המיני-סדרות כאוגדנים מתוך הסדרה הראשית.
לאחר סיום הסדרה, הצהיר אניס כי סדרת הקומיקס הרוויחה מביטולה על ידי "Wildstorm", בכך ש-"Dynamite" העניקה לו חופש פעולה רחב יותר ממה שהיה ל-DC, ואמר, "היינו נרקבים [ב-DC].
הספר היה נסדק ונקרע עד שכתיבתו הייתה תסכול טהור".
הוא גם הודה שפלט "אנחת רווחה" לאחר הביטול, שכן זמן קצר לאחר מכן, "Wildstorm" נסגרה.
מיוני עד נובמבר 2020, יצאה לאור מיני-סדרת אפילוג בת שמונה חוברות בשם "בקי היקרה".
עלילת הקומיקס מתרחשת בין 2006 ל-2008, בעולם שבו קיימים גיבורי-על.
עם זאת, רוב גיבורי-העל הושחתו עקב ההכרה והפרסום להם זכו, ולעיתים קרובות נוהגים בצורה פזיזה, המסכנת את בטיחות העולם.
לאורך השנים, הפיצה "Dynamite" מהדורות הן בכריכה קשה והן בכריכה רכה באופן קבוע (כולל חוברות הקומיקס שהופצו בעבר על ידי "Wildstorm").
בנוסף, הפיצה "Dynamite" מהדורות דפיניטיביות שכללו אומניבוסים של הסדרה.
2008 – מועמדות, קטגוריית "הסדרה המתמשכת הטובה ביותר", פרס אייזנר.
2009 – מועמדות, קטגוריית "חוברת הקומיקס של השנה מתחת ל-$3.00", פרס Diamond Comic" Distributor Gem".
2010 – מועמדות, קטגוריית "ספר הקומיקס או הרומן הגרפי הטוב ביותר", פרס הצעקה.
בפברואר 2008, דווח על ידי "וראייטי" כי "סרטי קולומביה רכשה את זכויות עיבודו הקולנועי של הקומיקס, אותו הפקידה בידי המפיק ניל ה.
מוריץ, וכי על כתיבת התסריט הופקדו פיל היי ומאט מנפרדי.
באוגוסט 2010, הצהיר אדם מקיי על החתמתו לבימוי הסרט, והוסיף כי "כבר יש להם תסריט ואנחנו עושים משכתבים אותו, אז אני מקווה שניכנס לעניין בסתיו ואולי הצילומים יתקיימו בינואר." בפברואר 2012, הודיעה "סרטי קולומביה" על ביטול הפקת העיבוד הקולנועי.
עם זאת, הצהיר מקיי בתגובה בחשבון הטוויטר האישי שלו כי הזכויות נרכשו על ידי "סרטי פרמאונט".
ב-30 באפריל 2013, נמסר על שכירתם מחדש של מנפרדי והיי לכתיבת התסריט, אם כי הפקת הסרט מעולם לא יצאה לפועל.
באוקטובר 2015 נמסר על רכישת זכויות עיבוד הקומיקס מטעם "Cinemax" עבור פיתוח עיבוד טלוויזיוני, עליו יופקדו סת' רוגן, אוון גולדברג ואריק קריפקה.
בספטמבר 2017, דווח על ידי "וראייטי דיווח זכויות הפקת והפצת הסדרה נרכשו על ידי אולפני אמזון.
הסדרה עלתה לשירות הזרמת המדיה "פריים וידאו" ב-26 ביולי 2019. עונתה השנייה של הסדרה עלתה לשירות ב-4 בספטמבר 2020, ואילו עונתה השלישית עלתה לשירות ב-3 ביוני 2022.
כל 98 החוברות של סדרת הקומיקס עובדו ל-7 ספרים מוקלטים שהופקו עם צוות שחקנים מלא, אפקטים קוליים ומוזיקה על ידי "GraphicAudio".
הכרך הראשון יצא לאור ב-4 במאי 2020. הכרך השביעי עיבד את מיני-סדרת האפילוג "בקי היקרה" וחתם את הפקת הסדרה ב-20 במאי 2022. אורכה של הסדרה כולה נאמד ב-31 שעות, עלילתה מתרחשת, בדומה לעלילת הקומיקס, בין השנים 2006–2008 והדיאלוג נצמד לתסריטים המקוריים של גארת' אניס.
בנוסף, הסדרה קיבלה סיווג לגילאי 18+.
סדרת ספין-אוף מונפשת של "הבנים", "הבנים מציגים: שטני", עלתה לשירות "פריים וידאו" ב-4 במרץ 2022.
על פיתוחה של סדרת ספין-אוף נוספת בשם "דור ה-V", המעובדת באופן רופף על אירועי קשת העלילה "We Gotta Go Now" מתוך הסדרה הראשית, ששאבה השראה מ"משחקי הרעב" ו"אקס-מן" ועלילתה מתמקדת בצוות גיבורי-העל "ג'י-מן", הוכרז ב-20 בספטמבר 2020; בהמשך נמסר כי הסדרה תעלה לשירות "פריים וידאו" ב-29 בספטמבר 2023.
הבניין הפדרלי של קלוצ'ינסקי הוא גורד שחקים במרכז העיר שיקגו לופ הממוקם ברחוב דירבורן דרום 230. המבנה בן 45 הקומות תוכנן על ידי לודוויג מיס ואן דר רוהה והושלם ב-1974 כחלק האחרון של המרכז הפדרלי החדש.
גובהו 171 מטרים ועם סניף הדואר וההרחבה המתוכננת של מיס הבניין עומד על השטח שנבנה בעבר כבניין הפדרלי של שיקגו ותוכנן בידי האדריכל הנרי איבס קוב .
הוא נקרא לכבודו של חבר הקונגרס האמריקני ג'ון קלוצ'ינסקי , שייצג את מחוז הקונגרס החמישי של אילינוי מ-1951 עד 1975 עד מותו באותה שנה.
זהו אחד משלושה בניינים של ואן דר רוהה במתחם הפדרל סנטר פלאזה: האחרים הם משרד הדואר של תחנת הלופ ובית המשפט של ארצות הברית אוורט מקינלי דירקסן.
בניין קלוצ'ינסקי בנוי ממסגרות פלדה ובעל שטח של 110,000 מטרים רבועיים.
החלק החיצוני עטוף בזכוכית בגוון ברונזה המשובצת במסגרות אלומיניום בהירות.
מתחת לחלונות יש לוחות פלדה צבועים בשחור וחלונות מופרדים אופקית על ידי פרופילי פלדה בחתך I מפלדה שנצבעו גם הם בשחור.
הלובי בן שתי הקומות שקוע ומאפשר לקולונדה להקיף את הבניין במפלס הרחוב.
הקירות והרצפות הפנימיות של הלובי מכוסים בגרניט המשתרעת עד לרחבה.
הלובי מכיל מספר לוחות הנצחה שהוסרו מהבניין הקודם.
המתחם כולו מבוסס על תבנית רשת של 8.5 מטרים, כך שתפרים של מרצפות הגרניט ברחבה משתרעות לתוך לובי הבניין ומעלה לצדדים כדי ליצור אחדות בין שלושת המבנים המרכז דומה למרכז טורונטו-דומיניון הקודם של מיס והורחב ב-1991 עם הוספת הבניין הפדרלי של מטקאלף בן 28 הקומות מדרום על פני שדרות ג'קסון.
ב-28 באוגוסט 1996, אחד-עשר בני אדם נעצרו בעת הפגנה בבניין.
בשנת 2009, GSA לקחה על עצמה פרויקט גדול לשיפור יעילות האנרגיה שכלל סרט שמש על חלונות, תאורת LED משודרגת HVAC ומערכות מכניות אחרות.
לאחר העבודה, הבניין קיבל אישור LEED Silver.
פסל פלמינגו של אלכסנדר קלדר, פסל פלדה אדום בגובה 16 מטרים, נחשף ברחבה ב-24 באוקטובר 1974. הפסל השתמר ושוחזר ב-1998. ברחבה מתקיים גם שוק איכרים שבועי בעונת האביב והקיץ, הפתוח לקהילה.
סוכנויות פדרליות בבניין כוללות את שירות הגיוס של חיל האוויר, סוכנות הדרכונים של מחלקת המדינה, מחלקת העבודה, שירות הכנסות הפנים, המשרד לניהול כוח אדם, הנציבות לבטיחות מוצרי צריכה, מינהל השירותים הכלליים ומשרדים של שני הסנאטורים האמריקאים מאילינוי, ריצ'רד "דיק" דורבין ותמי דקוורת'.
לאחר בחירתו לנשיא ב-4 בנובמבר 2008, הקים ברק אובמה את משרדי המעבר של ממשלו בבניין הפדרלי, מה שגרם להגברת אמצעי האבטחה באזור שמסביב.
מיקום בקו הרקיע של שיקגו
הבננה השחורה הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1976 בכתיבה, הפקה ובימוי של בנימין חיים, עם אריק מנקין ודני כנרות בתפקידים הראשיים.
בנימין חיים (1933–2004) נולד בהודו, עבר לארצות הברית, למד שם קולנוע ובגיל 37 עלה לישראל כדי ללמד בחוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
המועצה לביקורת סרטים ומחזות פסלה את הסרט אלא אם יוצאו ממנו קטעים החושפים איברים אינטימיים וקטעים הפוגעים בדת.
הוא ניהל מאבק שהגיע עד לבית המשפט העליון אך נאלץ לקצר את הסרט.
המאבק הזה פרסם את הסרט.
הוא קבל מענק מהמועצה לעידוד הסרט הישראלי וכדי להשלים את התקציב הוא מכר מניות בסך 200 ל"י כל אחת להפקת הסרט (מימון המונים).
המאפיין של הסרט הוא הסגנון הקולנועי ולא תוכן העלילה.
סגנונו הוא קומדיה שחורה שזורה במרדפי סלפסטיק, לעג על האמונה הדתית היהודית ועל רעיון גאולת העולם בנוסח ההיפי.
חלק מהמבקרים מעריכים את הסרט כקומדיה אוונגרדית שהקדימה את זמנה ולאחת היצירות המיוחדות ביותר של הקולנוע הישראלי.
הבמאי מריץ את הסרט קדימה ואחורה, מחליף מהירויות הסרטה, מבצע חיתוכים נועזים, מסחרר מצלמה ומשחזר סצנות קולנועיות ברוח קומדיה אילמת.
מטוס אל על נוחת בישראל.
מדלת אחת יוצא בחור מטקסס בשם טקס (אריק מנקין) מוקף בבחורות ומדלת שנייה יוצאים יהודים חסידים.
הם טסו לארצות הברית כדי לחטוף את אברם (דני כנרות) שיצא לתרבות רעה והפך להיפי.
לאחר שהצליחו להבריח אותו במכס בתוך ארגז הם מגיעים לבית הרבי שם מתכוננים להשיא אותו לטובה (אורנה אורשן).
הנשים והגברים עוברים טבילה בעירום במקווה אך אברם בורח באמצע החתונה ומגיע לכפר ערבי שם הוא פוגש בחסן, רועה צאן שרוצה לשאת את מליקה אבל אין לו כסף למוהר.
טובה בינתיים מתנחמת ביחסים עם החסיד יוסל'ה (יוסל'ה יוסלביץ – שם בדוי).
לבסוף מגיע אברם לקיבוץ ופוגש שם את טקס.
הם מתכוננים להעלות שם את הדיבוק אך לבמאי (בנימין צמח, אחיו של נחום צמח) אין שחקנית לתפקיד לאה.
אברם חודר לשכונת החסידים בפנים צבועים בשחור כדי שלא יכירוהו, מתגלה לאמו (גניה מימון) שמתנשקת אותו ומחביאה אותו מהשוטרים המחפשים אחריו.
לשואלים מדוע הצבע השחור על פניה היא משיבה "שאכלה בננה שחורה" (מכאן שם הסרט).
אברם מצליח לפגוש באהובתו שולה (פנינה מנקין) שמסכימה להופיע בתפקיד לאה.
ההצגה מופרעת על ידי חסידים שבאים לחפש את לאה.
טקס בורח משם אך נלכד על ידי בנות הקיבוץ ועובר אונס קבוצתי.
הוריו של טקס באים כדי לחפש אחריו ומציעים פרס של 10,000 ל"י למוצא.
אברם זוכה בכסף ונותן אותו לחסן כמוהר אך זה לא מספיק.
לבסוף מבקרים הוריו של טקס בכפר הערבי.
האבא רואה את המתקן שהמציא חסן לחליבת עיזים שנראה כפסל אוונגרדי וקונה אותו בסכום גדול כדי להציגו במוזיאון לאמנות בדאלאס.
כעת יש חתונה אליה מוזמנים כל המשתתפים, יהודים חילונים, דתיים וערבים שמתכסים כולם בקצף לכיבוי אש, שלום אוטופי בין כולם.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותדני כנרותאברםחסיד היפיאריק מנקיןטקסקאובוי מטקססאורנה אורשןטובהארוסתו של אברםיוסל'ה יוסלביץיוסל'השם בדויפנינה מנקיןשולהאהובה של אברםבנימין צמחבמאיגניה מימוןאמא של אברםג'סי נחייסיאבא של אברםמוחמד עזאםחסןרועה ערבי
הבננה הכחולה הידועה גם בשם המגלופוליס האירופי או ציר ליברפול-מילאנו, היא מסדרון עירוני בלתי רציף במערב ומרכז אירופה, עם אוכלוסייה של כ-100 מיליון תושבים.
ההמשגה של האזור כ"בננה כחולה" פותחה ב-1989 על ידי RECLUS, קבוצה של גאוגרפים צרפתים בניהולו של הגאוגרף .
הבננה הכחולה מייצגת את האוסף הגדול ביותר באירופה של אנשים, תעשייה, כסף וכוח כלכלי.
גם כיום, למרות שהמבנה שלה השתנה בעשרות השנים מאז הוטבע המושג, היא עדיין מייצגת רעיון דומה.
ב-1989 הגאוגרף הצרפתי רוג'ר ברונט, זיהה חלוקה בין מרחבים "פעילים" ו"פאסיביים" במערב אירופה, ופיתח את הרעיון של "עמוד שדרה" מערב אירופי.
הוא תיאר את האזור כמסדרון עירוני של תעשייה ושירותים המשתרע מצפון אנגליה לצפון איטליה.
השם "בננה כחולה" הוטבע על ידי Jacques Chérèque, והגרפיקאי Josette Alia ב"לה נובל אובזרווטר".
הצבע הכחול מתייחס לדגל אירופה, ולצווארון הכחול של עובדי המפעלים באזור.
ברונט ראה ב"עמוד השדרה האירופי" התפתחות של תקדימים היסטוריים, למשל נתיבי סחר, או תוצאה של צבירת הון תעשייתי.
בניתוח שלו, הוציא ברונט מהכלל את האזור העירוני של פריז ואזורים צרפתיים אחרים בגלל הבידוד הכלכלי הצרפתי.
מטרתו הייתה השתלבות כלכלית גדולה יותר באירופה, אך הוא חש שצרפת איבדה את הקשר הזה במאה ה-17 כתוצאה מרדיפת ההוגנוטים והריכוזיות בפריז.
עם זאת, גרסאות מאוחרות יותר כוללות את פריז.
בשנת 1991, בהקשר של מחקר מטעם הנציבות האירופית לתמיכה במדיניות האזורית שלה, חוקרים מתחו ביקורת על רעיון הבננה הכחולה כמערך רצוי, אך לא כמציאות אמפירית, וזיהו אותה כתוצאה של תחרות אזורית באירופה.
לתרשים שלהם של הבננה הכחולה הייתה עקומה גדולה יותר שעדיין כללה את צפון איטליה, אבל הסתיימה בברצלונה היא כללה גם את פריז, והגבול האנגלו-סקוטי כגבול הצפוני.
מהמחקר מטעם הוועדה של הנציבות האירופית, הבננה הכחולה ייצגה ליבה מפותחת על חשבון הפריפריה, בעוד ברונט הצרפתי ראה את הבננה הכחולה כאזור פיתוח בפריפריה של פריז, מעבר לגבולות צרפת.
לנציבות האירופית היו גם שיקולים של איחוד אירופי חזק כלכלית עם גבולותיו כפריז, לונדון, המבורג, מינכן ומילאנו, עם צירי פיתוח לכיוון מזרח (ברלין, פראג, טריאסטה).
בשנים האחרונות, הבננה הכחולה זזה צפונה לכיוון גרמניה, כאשר התיעוש שואב אוכלוסיות חדשות לכיוון מדינות צפון אירופה.
עיור מהיר הוביל לגידול בשכונות עוני ואזורים מוכי עוני, מה שדחף את מדינות אירופה ליישם מדיניות חדשה בנוגע להתחדשות עירונית.
מאז הוקמו ה־Action for Cities של בריטניה, Reconquête Urbaine בצרפת ו-Städtebauförderung של גרמניה, מדיניות העיור הזו בנתה בסיס חזק יותר ומרחבים עירוניים מנוצלים טוב יותר.
מדיניות זו מאפשרת למדינות להתרחב עוד יותר, כלכלית, בדיוק כפי שעשתה גרמניה.
אם המגמות הנוכחיות של עיור יימשכו, 72% מאוכלוסיית העולם יחיו בערים עד 2050. דבר זה יוצר צורך בהיערכותן של מדינות אירופה לשפר את עצמן כדי להתמודד עם היכולת של אנשים שיעברו לערים.
מאז העלייה המהירה של העיור ויותר אנשים עוברים לערים, הבננה גדלה במקום להיעלם.
עקב העיור, הבננה הכחולה הפכה לגדולה יותר, כשהיא מסתעפת כלפי חוץ בצורת כוכב.
הבנק האסלאמי הפלסטיני , או בראשי תיבות PIB, היא חברה פלסטינית בעלת מניות ציבוריות בע"מ שנרשמה ב-1995, והחלה את פעילותה הבנקאית ב-1997.
עם הקמתו של הבנק, מטה המינהל הציבורי שלו שכן בעיר עזה, אך בתחילת שנות ה-2010 העביר את משרדיו למטה חדש בשכונת אל־מסיון ברמאללה.
הבנק מספק את שירותי הבנקאות, הפיננסים, המסחר וההשקעות שלו בהתאם לחוק האסלאמי באמצעות 43 סניפים ומשרדים, וכ-100 כספומטים הפרוסים בשטחי הרשות הפלסטינית ביהודה ושומרון וברצועת עזה.
הבנק גם חבר באיגוד הבנקים הערביים.
הבנק משיק מדי שנה את פרס הבנק האסלאמי בפלסטין למחקר מדעי בשיתוף המשרד הפלסטיני להשכלה גבוהה ולמחקר מדעי.
ההון הרשום של הבנק הגיע ל-100 מיליון דולר בשנת 2023. כמו כן יש לה מניות בחברת הביטוח Takaful, ובחברת Ijara.
חברת הבנק האסלאמי הפלסטיני הוקמה ב-25 בנובמבר 1995, ונרשמה אצל רשם החברות ב-16 בדצמבר 1995, עם הון של 10 מיליון דולר.
החברה קיבלה אישור סופי להתחיל בעבודתה מהרשות המוניטרית הפלסטינית ב-15 במאי 1997.
ב-13 במאי 2005, הבנק האסלאמי רכש את הנכסים נטו של סניף העסקאות האסלאמיות של בנק קהיר-עמאן.
בשנת 2010 רכש הבנק האסלאמי את נכסי הבנק האסלאמי בפלסטין אל-אקצא.
בשנת 2019 הצטרף הבנק ל-UN Global Compact, הכולל מדיניות אחראית ובת-קיימא מוסכמת גלובלית בתחומי זכויות אדם, סביבה, עבודה ואנטי שחיתות.
מספר משקיע אחוז מהכלל 1 החברה האסלאמית הלאומית להשקעות 24.84% 2 רשות הגמלאים הפלסטינית 10.30% 3 מרכז מתמחה רזאן לאי פוריות וטיפול IVF 10% 4 סלאח פאיז אחמד א־דגהמה 9.40% 5 חברת התרופות בירזיית 7.89% 6 קרן יתומים לניהול ופיתוח 7.01% 7 חברת שווקים לתיקי השקעות 4.33% 8 אחרים 26.23%
הבנק האסייתי לפיתוח הוא בנק אזורי לפיתוח שמטרתו לקדם פיתוח כלכלי וחברתי באסיה.
מטה הבנק ממוקם בעיר מנדלויונג, שבמטרופולין מנילה, הפיליפינים.
הבנק מחזיק ב-31 משרדים ברחבי העולם.
הבנק הוקם ב-19 בדצמבר 1966 וכיום מקבל גם את חברי הוועדה הכלכלית והחברתית של האו"ם עבור אסיה והפסיפיק (UNESCAP), ומדינות מפותחות שאינן ממוקמות באסיה.
כיום 69 מדינות חברות בבנק האסייתי לפיתוח.
הבנק האסייתי לפיתוח הוקם בהשראת הבנק העולמי ומשתמש במערכת הצבעה שבה הקולות מחולקים ביחס להון החברים.
הבנק מפרסם דוח שנתי המסכם את פעילותו, תקציבו וחומרים אחרים לעיון הציבור.
גוף המדיניות העליון של הבנק הוא מועצת הנגידים, המורכבת מנציג אחד מכל מדינה חברה.
מועצה זו בוחרת 12 חברי דירקטוריון ואת נשיא הבנק, המכהן כיו"ר הדירקטוריון ומנהל את הבנק לכהונה של חמש שנים עם אפשרות לבחירה מחדש.
הבנק האסייתי לפיתוח הוקם בדצמבר 1966 בידי ראש הממשלה היפני אייסאקו סאטו.
בסוף 1972, יפן תרמה 173.7 מיליון דולר לבנק (כ-22.6% מסה"כ התרומות) וארצות הברית תרמה 1.25 מיליון דולר.
בתחילת דרכו, הבנק עסק בפיתוח אזורים כפריים.
באותה התקופה, אסיה הייתה ענייה משמעותית ממה שהיא כיום.
בתחילת שנות ה-2000, הבנק הרחיב את הסקטורים הפיננסיים שלו, וב-2003 החל לטפל בהתפרצויות של סארס ואיידס.
ב-2004, הבנק תרם מיליארד דולר לקורבנות רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי.
ב-2020, תרמה 2 מיליון דולר לממשלת ארמניה במטרה להילחם בהתפרצות נגיף הקורונה במדינה.
ה-ADB מגדיר את עצמו כבנק אזורי לפיתוח המוקדש לצמצום העוני באסיה ובאוקיינוס השקט באמצעות קידום אינטגרציה אזורית בין מדינות היבשת.
הדבר מתבצע באמצעות השקעות בצורה של הלוואות, מענקים ושיתוף ידע בתשתיות, שירותי בריאות, מערכות פיננסיות ומנהל ציבורי.
הבנק המרכזי האירופי הוא הבנק המרכזי של גוש האירו, אשר מקום מושבו בפרנקפורט שבגרמניה.
הבנק אחראי על המדיניות המוניטרית של המטבע הרשמי של האיחוד האירופי – האירו, והוא הקובע את שער הריבית בגוש האירו.
הבנק משרת למעלה מ-300 מיליון משתמשים במטבע ב-21 מדינות האיחוד, ונחשב לאחד הבנקים המרכזיים הגדולים בעולם.
הבנק המרכזי האירופי הוא הסמכות המוניטרית העליונה של 21 מדינות גוש האירו: אוסטריה, איטליה, אירלנד, אסטוניה, בלגיה, גרמניה, הולנד, יוון, לוקסמבורג, לטביה, ליטא, מלטה, סלובניה, סלובקיה, ספרד, פורטוגל, פינלנד, צרפת, קפריסין, קרואטיה ובולגריה.
בעלי המניות של הבנק המרכז האירופי הם הבנקים המרכזיים של 27 המדינות החברות באיחוד האירופי.
ב-1 בדצמבר 2009 נכנסה אמנת ליסבון לתוקף והבנק קיבל מעמד של מוסד רשמי של האיחוד האירופי.
הבנק החליף רשמית את ה-EMI ב-1 ביוני 1998 מכוח אמנת מאסטריכט, אולם הוא לא הפעיל את מלוא סמכויותיו עד כניסת היורו ב-1 בינואר 1999, מה שסימן את השלב השלישי של האיחוד הכלכלי והמוניטרי.
הנשיא הראשון היה הבנקאי ההולנדי וים דויסנברג, הנשיא לשעבר של הבנק המרכזי של הולנד ושל המכון המוניטרי האירופי.
בעוד דויסנברג היה נשיא ה-EMI, רגע לפני הקמת הבנק המרכזי האירופי, ממשלת צרפת רצתה שז'אן-קלוד טרישה, לשעבר ראש הבנק המרכזי של צרפת, יהיה הנשיא הראשון.
הצרפתים טענו שמכיוון שהבנק אמור להיות ממוקם בגרמניה, נשיאו צריך להיות צרפתי.
לכך התנגדו ממשלות גרמניה, הולנד ובלגיה שראו בדויסנברג אדם שיערוב לחוזקו של האירו.
המתיחות הסתיימה בהסכם ג'נטלמני, שבו הוסכם שדויזנברג יתפטר לפני תום המנדט שלו, וטרישה יחליפו.
ז'אן-קלוד טרישה החליף את דויסנברג כנשיא בנובמבר 2003.
עד שנת 2007, הבנק המרכזי האירופי הצליח לשמור על האינפלציה קרוב למתחת ל-2% בשנה.
ביוני 2007 העלה את הריבית העיקרית שלו מ-3.75% ל-4%, הרמה הגבוהה ביותר מאז אוגוסט 2001. ההחלטה התקבלה כדי להמשיך לשמור על אינפלציה נמוכה.
משבר החוב האירופי החל לאחר שהממשלה הנבחרת החדשה של יוון, חשפה את רמת החוב האמיתית ואת הגירעון התקציבי של המדינה, והזהירה את מוסדות האיחוד האירופי מפני הסכנה הקרובה של חדלות פירעון ריבונית.
בעודם צופים בסכנה של חדלות פירעון ריבונית בגוש האירו, הציבור הרחב, המוסדות הבינלאומיים והאירופיים והקהילה הפיננסית העריכו מחדש את המצב הכלכלי ואת כושר האשראי של חלק מהמדינות החברות בגוש האירו, במיוחד מדינות דרום אירופה.
כתוצאה מכך, תשואות האג"ח הריבוניות של כמה מדינות בגוש האירו החלו לעלות בחדות.
הדבר עורר פאניקה שהגשימה את עצמה בשווקים הפיננסיים: ככל שהתשואות של איגרות החוב של יוון עלו יותר, כך גדל הסיכוי לחדלות פירעון, כך גדלו יותר תשואות איגרות החוב בתורן.
הפאניקה הזו החריפה גם בגלל חוסר היכולת של הבנק המרכזי האירופי להגיב ולהתערב בשוקי האג"ח הריבוניות משתי סיבות.
ראשית, מכיוון שהמסגרת המשפטית של הבנק המרכזי האירופי אוסרת בדרך כלל על רכישת איגרות חוב ריבוניות.
הדבר מנע מהבנק ליישם הקלה כמותית (), דוגמת המהלך של הפדרל ריזרב בארצות הברית כבר עם תחילת המשבר הכלכלי העולמי ב-2008, מה ששיחק תפקיד חשוב בייצוב השווקים שם.
שנית, החלטה של הבנק שהתקבלה ב-2005 דרשה דירוג אשראי מינימלי (BBB-) לכל איגרות החוב הריבוניות של גוש האירו, כדי להיות כשרות כבטוחה לפעולות השוק הפתוח של הבנק.
משמעות הדבר היא שאם סוכנויות לדירוג אשראי היו מורידות את הדירוג של אג"ח ריבוניות בגוש האירו מתחת לסף זה, בנקים רבים יהפכו לפתע ללא נזילים מכיוון שהם יאבדו את הגישה לפעילות המימון מחדש של הבנק המרכזי האירופי.
מול אילוצים רגולטוריים אלה, הבנק המרכזי האירופי בראשות ז'אן קלוד טרישה, לא רצה להתערב כדי להרגיע את השווקים הפיננסיים.
עד 6 במאי 2010, טרישה הכחישה רשמית במספר מסיבות עיתונאים את האפשרות שהבנק המרכזי האירופי יבצע רכישות של אג"ח ריבוניות, למרות שיוון, פורטוגל, ספרד ואיטליה התמודדו עם גלים של הורדת דירוג האשראי והגדלת פערי הריבית של החוב שלהם.
בתפנית יוצאת דופן, הודיע הבנק המרכזי האירופי ב-10 במאי 2010, על השקת "תוכנית שוק ניירות ערך" (SMP) שכללה רכישה לפי שיקול דעת של אג"ח ריבוניות בשווקים משניים.
באופן יוצא דופן, ההחלטה התקבלה על ידי מועצת הבנק במהלך שיחת ועידה טלפונית רק שלושה ימים לאחר הפגישה הרגילה של הנהלת הבנק ב-6 במאי (כאשר טרישה עדיין הכחישה את האפשרות שירכוש אג"ח ריבוניות).
הבנק נימק את ההחלטה בצורך "לטפל במתיחות חמורה בשווקים הפיננסיים".
ההחלטה עלתה גם בקנה אחד עם החלטת מנהיגי האיחוד האירופי מ-10 במאי להקים את מנגנון הייצוב הפיננסי האירופי, שישמש כקרן למלחמה במשבר כדי להגן על גוש היורו ממשבר חוב ריבוני עתידי.
רכישת האג"ח של הבנק התמקדה בעיקר בחוב ספרדי ואיטלקי.
היא נועדה לבלום את הספקולציות הבינלאומיות נגד אותן מדינות, ובכך למנוע מעבר של משבר החוב של יוון למדינות אחרות בגוש האירו.
ההנחה היא שהפעילות הספקולטיבית תרד עם הזמן וערך הנכסים יעלה.
בספטמבר 2011, חבר מועצת המנהלים של הבנק, יורגן סטארק, התפטר מתפקידו בשל התנגדותו לחידוש רכישות אג"ח ממשלתיות, מהלך שנחשב בעיניו כשווה ערך למימון כספי, האסור על פי אמנת האיחוד האירופי.
ב-1 בנובמבר 2011, הבנקאי האיטלקי מריו דראגי החליף את ז'אן קלוד טרישה כנשיא הבנק.
שינוי זה בהמהלת הבנק סימן גם את תחילתו של עידן חדש במסגרתו הבנק המרכזי האירופי יהפוך ליותר ויותר התערבותי ובסופו של דבר סיים את משבר החוב האירופי.
כהונתו של דראגי החלה בהשקה מרשימה של סבב חדש של הלוואות בריבית של 1% לטווח של שלוש שנים (36 חודשים) – פעולות מימון מחדש לטווח ארוך (LTRO).
במסגרת תוכנית זו, 523 בנקים הרוויחו עד 489.2 מיליארד אירו (640 מיליארד דולר).
המשקיפים הופתעו מהיקף ההלוואות שניתנו בעת מימושה.
הסכום הגדול ביותר של 325 מיליארד אירו הושפע על ידי בנקים ביוון, אירלנד, איטליה וספרד.
למרות שהלוואות ה-LTRO הללו לא הועילו ישירות לממשלות האיחוד האירופי, הן אפשרו למעשה לבנקים לבצע סחר מסוג Carry Trade, על ידי הלוואות של LTROs לממשלות עם מרווח ריבית.
המבצע גם איפשר את העברת החובות הבנקאיים המגיעים ל-200 מיליארד אירו בשלושת החודשים הראשונים של 2012.
ב-1 בנובמבר 2019 מונתה כריסטין לגארד, לשעבר יו"ר קרן המטבע הבנילאומית לנשיאת הבנק.
לגארד יישמה עם מינויה שינוי סגנון בהנהגת הבנק.
היא החלה בבדיקה מקיפה של אסטרטגית המדיניות המוניטרית של הבנק, לראשונה לאחר 17 שנים.
כחלק מבדיקה זו, לגארד התחייבה לבדוק כיצד המדיניות המוניטרית יכולה לתרום לטיפול בשינויי האקלים, והבטיחה כי "שום אבן לא תישאר על כנה".
היא גם אימצה שינוי בסגנון התקשורת, במיוחד בשימוש שלה במדיה חברתית לקידום שוויון מגדרי, ופתיחת דיאלוג עם בעלי עניין בחברה האזרחית ברחבי אירופה.
עם זאת, השאיפות של לגארד לשינוי מדיניות מהיר נפגעו עם פרוץ משבר מגפת הקורונה.
במרץ 2020, הבנק הגיב במהירות ובאומץ על ידי השקת חבילת צעדים הכוללת תוכנית חירום לרכישת אג"ח בהיקף של 750 מיליארד יורו, בניסיון להרגיע את השווקים, לגונן על כלכלת גוש היורו, ובמטרתה להוזיל את עלויות גיוס ההון ולהגדיל את ההלוואות בגוש האירו.
ביוני 2020 הבנק המרכזי האירופי הודיע כי יגדיל את רכישת האג"ח, במסגרת תוכנית החירום ב-600 מיליארד יורו, כך שהתוכנית הסתכמה ב-1.35 טריליון יורו בסך הכל.
הבנק גם הודיע כי יאריך את תוכנית רכישות החירום מסוף 2020 ליוני 2021.
ב-13 ביולי 2021 הציג הבנק את תוצאות הסקירה האסטרטגית שערך, בין היתר הודיע כי:
יאפשר אינפלציה של יותר מ-2%.
היעדים החדשים יאפשרו לבנק מרחב תמרון רב יותר, כך שיוכל לנקוט צעדי חירום גם אם האינפלציה תטפס מעל ליעד הרשמי
ינסה לשלב את עלות הדיור (כולל שכירות) במדידת האינפלציה שלו
חל לנצל את השפעתו בשוקי האג"ח כדי לקדם את המאבק בשינויי האקלים
בספטמבר 2021 הודיע הבנק כי יצמצם את תוכנית החירום של מגפת הקורונה, וב-10 במרץ 2022 הודיע כי תוכנית רכישת האג"ח תצומצם בהדרגה, עד שתופסק ברבעון השלישי של השנה, למרות המשבר בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה.
הבנק מנוהל על ידי ועדה של דירקטורים שבראשה עומד נשיא.
מועצת מעצבי מדיניות נמנית גם היא עם הנהלת הבנק, ומורכבת מחברי הוועדה המנהלת ומנציגי בנקים מרכזיים מקומיים במדינות החברות.
הנציגות של כל מדינה בהנהלת הבנק נמדדת לפי כוחה הכלכלי.
המדינות החזקות והמשפיעות ביותר בבנק הן גרמניה, צרפת ואיטליה.
הבנק שם לעצמו למטרה לשמור על אינפלציה נמוכה במדינות האירו, תוך שאיפה להותיר אותה סביב רמה של 2% בשנה.
כמו כן עליו לוודא את קיומה של רמת תעסוקה גבוהה ויציבה, לטפל ביתרות המט"ח של המערכת האירופית של הבנקים המרכזיים, לקדם פעולה חלקה של תשתית השוק הפיננסי הטרנס-אירופי בזמן אמת, ולהוות פלטפורמה טכנית מפותחת להסדרת ניירות ערך אירופיים.
עם זאת, כל מטרות המשנה הנ"ל כפופות ליעד העיקרי שהוא שמירה על יציבות המחירים.
מועצת המנהלים אישרה הגדרה זו במאי 2003.
נוסף על כך, הבנק אוחז בידיו את הזכות הבלעדית להורות על הנפקת שטרות כסף אירופיים.
המדינות החברות רשאיות להנפיק מטבעות אירו, אך ההליך חייב לזכות באישור מראש של ה-ECB.
עד כניסתו של האירו לשימוש הייתה לבנק המרכזי הסמכות הבלעדית להנפיק מטבעות.
הון הבנק הוא חמש מאות מיליארד אירו המוחזקים על ידי הבנקים המרכזיים הלאומיים של המדינות החברות כבעלי מניות.
המפתח הראשוני לפיו הוקצה ההון נקבע ב-1998 בהתאם לגודל האוכלוסייה והתמ"ג של כל אחת מהמדינות, אך ניתן להתאים מפתח זה לנתונים המשתנים.
מניות הבנק המרכזי האירופי אינן ניתנות להעברה ולא יכולות לשמש כבטוחה.
ב-17 בדצמבר 2010 הודיע ה-ECB שהוא מתכוון להכפיל את ההיוון שלו.
ב-9 במאי 2010 הסכימו 27 המדינות החברות באיחוד האירופי על הקמת מנגנון היציבות הפיננסית האירופית – EFSF.
מטרת המנגנון להגן על היציבות הפיננסית של מדינות אירופה באמצעות אספקת סיוע פיננסי למדינות החברות בגוש האירו.
הבנק חייב לשתף פעולה בתוך האיחוד האירופי כמו גם עם גופים בינלאומיים נוספים.
בסופו של דבר עשייתו תורמת לשמירה על יציבות המערכת הפיננסית ופיקוח על מגזר הבנקאות.
הדבר בא לידי ביטוי, בין היתר, בהתערבותו של הבנק במשבר הסאבפריים שפרץ ביולי-אוגוסט 2007 כאשר רכש חובות ממשלתיים ונכסים בעייתיים והלווה מיליארדי אירו לבנקים פרטיים בהזרמת הנזילות הגדולה בהיסטוריה בשוק האשראי.
הבנק מחויב לאמנת מאסטריכט שהניחה את היסודות להקמתו.
רמת המחיה במדינות גוש האירו גבוהה מאוד, אך עם כניסת האירו למחזור החלה עליית מחירים (וכן עיגול מחירים כלפי מעלה) במדינות הגוש, וזו גרמה להתייקרות המחייה בעשרות אחוזים בהשוואה ל-2001. עובדה זו גרמה לירידה ביצוא של מדינות האיחוד, ולכן גם לירידה בתוצר הלאומי הגולמי שלהן.
אחד מיעדיו העקביים של הבנק הוא שינוי המדיניות המוניטרית כך שהיחס בין רמת המחירים לבין ההכנסה הכוללת של תושבי מדינות גוש האירו יצטמצם ויאפשר רמת מחיה גבוהה יותר.
ביוני 2011 אמר יו"ר הבנק טרישה כי יש צורך להקים משרד אוצר משותף ל-17 מדינות גוש האירו ולהעניק לאיחוד האירופי סמכות להטיל וטו על מהלכים תקציביים חריגים במיוחד שנוקטות מדינות, למרות שהדבר יצריך עריכת שינויים באמנות האיחוד האירופי.
לשר האוצר המשותף יהיו סמכויות פיקוח על מדיניות פיסקאלית ותחרותית, אחריות ישירה על מדינות שנקלעו למצוקה פיננסית, אחריות על כל התחומים הקשורים למגזר הפיננסי המשותף של האיחוד, ליווי תהליכי האינטגרציה של השירותים הפיננסיים וייצוג האיחוד מול המוסדות הפיננסיים הבינלאומיים.
ב-14 ביולי 2021 הודיע הבנק רשמית כי פרויקט היורו הדיגיטלי יוצא לדרך.
מוסדות האיחוד האירופי וממשלות המדינות החברות באיחוד מחויבים לכבד את עצמאותו של הבנק.
כדי לממש את חבותו לרגולטורים, על הבנק המרכזי לפרסם דו"חות על פעילותו בהתייחס, בין היתר, לנציבות האירופית, הפרלמנט האירופי והמועצה האירופית.
לפרלמנט האירופי שמורה גם הזכות להשמיע את השגותיו ולאחר מכן להעביר את המלצותיו ביחס למועמדים לכהן במועצת המנהלים של הבנק.
עצמאות הבנק הועמדה במבחן משמעותי מאז נבחר ניקולא סרקוזי לנשיא צרפת.
סרקוזי ביקש להפוך את ה-ECB לרגיש יותר להשפעות פוליטיות, תוך שהוא מותח ביקורת תדירה על מדיניות הריבית של הבנק.
עצמאותו של הבנק אכן הוגבלה כתוצאה מהלחץ של צרפת ויוון.
הבנק המרכזי האירופי שכן במגדל יורוטאואר במרכז העיר פרנקפורט שבגרמניה.
למרגלות המגדל נמצא פסל ענק של סמליל מטבע האירו בצבע כחול משובץ בכוכבים צהובים המאפיינים את סמל האיחוד האירופי.
פסל זה נחשב לאייקון הכלכלי החשוב והמוכר ביותר באירופה.
ב-18 במרץ 2015 נחנך משכנו הנוכחי של הבנק, בקצה המזרחי של פרנקפורט.
בבנק המרכזי האירופי חברות 21 מדינות (כולן חברות בגוש האירו):
הבנק המרכזי של ארובה (בהולנדית: Centrale Bank van Aruba) הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי של ארובה.
הבנק החל לפעול באופן עצמאי ב-1 בינואר 1986, לאחר שארובה קיבלה מעמד אוטונומי בשלטון ישיר של ממלכת ארצות השפלה, וניתקה עצמה מהאנטילים ההולנדיים.
הבנק עצמו הוא בעל מעמד עצמאי מקרב מוסדות המגזר הציבורי בארובה.
עם מתן העצמאות לבנק הוכנס לשימוש מטבע הפלורין ארובי, שבעת כניסתו למחזור היה שווה ביחס של 1.79 לעומת הדולר האמריקני.
מטרותיו העיקריות של הבנק נקבעו בחוק.
בין אלו ניתן למנות את הפעילות לשמירת ערכו של הפלורין בכלכלה המקומית וכלפי מטבעות חוץ, פעילות לשמירת חוסן המערכת הכלכלית בארובה, הדפסת שטרות והטבעת מטבעות, ייעוץ לשר האוצר בעניינים כלכליים, וכן לשמש כבנק של מוסדות המדינה.
הבנק המרכזי של הונדורס (בספרדית: Banco Central de Honduras) הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי של הונדורס.
הבנק החל לפעול ב-1 ביולי 1950 מכוח החוק של הונדורס ובעקבות הקמתו הוסדרו לראשונה באופן ממלכתי אמצעי התשלום במדינה והולאמה האחריות כלפי המדיניות המוניטרית ואשראי המדינה.
החקיקה המסדירה את פעילותו נחקקה ב-3 בפברואר באותה שנה והבנק החל לפעול כעבור כחמישה חודשים, לאחר שהוסדרו דרכי פעולתו על ידי בעליו, עורך הדין רוברטו רמירז.
באותה עת כבר הוכר הלמפירה כמטבע הרשמי של הונדורס, אך רק לאחר הקמת הבנק היה המטבע תחת פיקוח ממלכתי.
תפקידו המרכזי של הבנק בכלכלת הונדורס הורחב לכדי היותו מוסד חינוכי לענייני כלכלה, באמצעות אולמות ההרצאה הממוקמים במשרדי הבנק והספרייה הכלכלית שבתחומו.
הבנק המרכזי של בוליביה (בספרדית: Banco Central de Bolivia) הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי של בבוליביה.
הבנק הוקם על פי חוק ב-20 ביולי 1928 בשם "הבנק הלאומי המרכזי של בוליביה".
שמו הנוכחי נקבע באפריל 1929 וב-1 ביולי החל הבנק לפעול.
נגיד הבנק מכהן לתקופה של חמש שנים.
בשנת 1985 כיהנה בתפקיד זה בפעם הראשונה אישה, תמרה סנצ'ס.
הבנק המרכזי של בליז הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי של בליז.
הבנק הוקם בשנת 1982 והוא ממשיך דרכם של מועצת הנציבים של בליז לענייני מטבע (1894–1976) והרשות המוניטרית של בליז (1976–1981).
הקמתו של הבנק, כמו גם הרשות לפניו, היוו צעד משמעותי בפיתוח כלכלת בליז וקידום עצמאותה המדינית.
תפקידי הבנק הוגדרו בחוק ועל פיהם יותוו פעולותיו למען ייצוב המדיניות המוניטרית בבליז, בעיקר בנוגע לשער החליפין וקידומם של תנאי אשראי מספקים לפיתוח המדינה.
הבנק הלאומי של אוקראינה (באוקראינית: Національний банк України) הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי של אוקראינה.
הבנק הלאומי של אוקראינה פעל בשנות קיומה של ברית המועצות כסניף של הבנק המרכזי של ברית המועצות.
המוסד פועל כבנק מרכזי משנת 1992, עת קיבלה אוקראינה את עצמאותה המדינית.
הבנק ממוקם בקייב, בירת המדינה, משנת 1839 ומבנהו הנוכחי נבנה בשנת 1902. בעקבות ההצהרה על קייב כבירת המדינה והגידול בפעילות הבנק בעיר, בשנת 1934 נוספו לו שתי קומות.
הבנק כבנק מרכזי פועל מכח חוק שאישרה הראדה העליונה בשנת 1991, בו הקנה בית המחוקקים למדינת אוקראינה את הסמכות על הסניף של הבנק המרכזי של ברית המועצות ומערכת הבנקים שהתקיימה במדינה באותה עת.
סמכויותיו הוקנו לו בחוקת אוקראינה ובחוקי מדינה שונים, על פיהם הבנק הוא ישות עצמאית בין מוסדות המדינה.
בשנת 1996 הוגדר בחוקה תפקידו העיקרי כהבטחת יציבות הפעילות המוניטרית במדינה.
הבנק הלאומי של אוקראינה מפקח על יותר מ-180 בנקים.
בין הבנקים הגדולים במדינה נמנים:
|מטה מרכזי= רחוב נגלינאייה 12, נפת משצ'אנקה,מוסקבה, רוסיה
|קודמו= הבנק הממלכתי של ברית המועצות
}}הבנק המרכזי של הפדרציה הרוסית הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי של רוסיה, והוא אחראי לרגולציה בין הבנקים המסחריים וארגוני האשראי במדינה, להסדרה ורישוי פעולות בנקאיות בידי חברות אשראי ובנקים למיניהם.
בנוסף זהו הרגולטור הראשי על שוק ההון ברוסיה באמצעות השירות לפיקוח פיננסי של הבנק, שממלא את תפקידה של הוועדה הפדרלית לניירות ערך והשירות הפדרלי לשווקים פיננסיים.
הבנק אחראי באופן בלעדי על הנפקת שטרות ומטבעות של רובל רוסי, כאשר המטבעה הממלכתית של רוסיה היא זרוע של הבנק המרכזי.
הבנק הוקם בשמו הנוכחי ב-13 ביולי 1990 כיורש הבנק הממלכתי של ברית המועצות, שירש את הבנק הממלכתי של האימפריה הרוסית שהוקם ב-31 במאי 1860 על פי צו מאת הצאר אלכסנדר השני, על בסיס הבנק הממלכתי למסחר.
התפתחות הבנק המרכזי ברוסיה שנים בנק1768 - 1818 בנק ההמחאות הממלכתי1818 - 1860בנק המסחר הממלכתי 1860 - 1917 הבנק הממלכתי 1917 - 1922 הבנק העממי 1922 - 1991 הבנק הממלכתי של ברית המועצות 1991 - ואילך הבנק המרכזי של הפדרציה הרוסיתמקור:
הבנקאות המרכזית ברוסיה החלה עוד בתקופת יקטרינה הגדולה שביקשה להקים בנק ממלכתי להנפקת שטרות כסף והקימה בשנת 1769 עד בנק ההמחאות הממלכתי.
בשנת 1818 הבנק הפך לבנק הממלכתי למסחר והיה לאחד הבנקים הגדולים באימפריה הרוסית.
בשנת 1860 הוקם הבנק הממלכתי של האימפריה הרוסית שהיה לבנק העיקרי ופעל כרגולטור ראשי בתחום הבנקאות עד מהפכת אוקטובר בשנת 1917 עת פורק.
בשנת 1917 הוקם הבנק העממי של רוסיה הסובייטית שהתקיים זמן קצר עד להקמת ברית המועצות.
בשנת 1922 הוקם גוסבנק - הבנק הממלכתי של ברית המועצות שהתקיים עד שנת 1991 עת פורק והוחלף על ידי הבנק המרכזי של הפדרציה הרוסית.
הבנק המרכזי של הפדרציה הרוסית (בנק רוסיה) נוסד ב-13 ביולי 1990. ב-2 בדצמבר 1990 הסובייט העליון של רוסיה אישר את חוק הבנק המרכזי (בנק רוסיה), לפיו הבנק המרכזי של רוסיה היה לישות העיקרית ברוסיה העוסקת בהסדרת מטבעות ורגולציה של המט"ח במדינה.
ביוני 1991 החוק אושר סופית.
הבנק המרכזי של רוסיה ירש סופית את הבנק הממלכתי של ברית המועצות ב-1 בינואר 1992 כשהועברה לו סמכות השליטה המלאה בניהול הכלכלי של מתקנים לוגיסטיים ומשאבים כלכליים אחרים של רוסיה.
ב-20 בדצמבר 1991 הבנק הממלכתי של ברית המועצות התפרק על כל נכסיו, ואלה הועברו לבנק המרכזי של רוסיה (בנק רוסיה).
תחת הנהגתו של הבנק המרכזי של רוסיה נעשה מסחור של בנקים מתמחים ונפתחו סניפים של בנקים מסחריים רבים.
הבנק המרכזי החל מיד עם הקמתו לפרסם את שיעורי הרובל אל מול המטבעות הזרים והחל לרכוש ולמכור מטבעות חוץ והוקמה רשת של מרכזי עיבוד ומחשוב של כל המידע הכספי.
בדצמבר 1992 הבנק זכה לתקציב פדרלי מוסדר.
תפקידי הבנק הוגדרו על פי החוקה (סעיף 75) וחוק "אודות הבנק המרכזי של הפדרציה הרוסית (בנק ברוסיה)" (סעיף 22), הבנק מבצע באופן עצמאי פעילות כלכלית עבור הגופים הפדרליים במדינה.
על מנת לשמור על היציבות של המערכת הבנקאית, הבנק המרכזי של רוסיה הקים מערכת פיקוח ובדיקה של הבנקים המסחריים, כמו גם מערכת בקרה ושליטה על המטבע.
הבנק פעל בשיתוף פעולה עם משרד האוצר ובנק רוסיה על מנת לארגן את שוק ניירות הערך הממשלתיים - האג"ח הממשלתי (GKO).
במטרה להתגבר על המשבר הפיננסי של 1998, הבנק המרכזי של רוסיה נקט במדיניות שיקום של המערכת הבנקאית שנועדו לשפר את הביצועים של הבנקים המסחריים ולהגדיל את הנזילות שלהם.
חלק חשוב בהתאוששות הכלכלה הרוסית היה הקמת הסוכנות לשיקום ארגוני אשראי (Агентства по реструктуризации кредитных организаций ,АРКО) והוועדה הבין-גופית המתאמת לשיתוף פעולה ופיתוח מערכת הבנקאות ברוסיה (Межведомственного координационного комитета содействия развитию банковского дела в России ,МКК) שסייעו מאוד לשיקומה המהיר יחסית של כלכלת רוסיה.
בשנת 2003, הבנק המרכזי של רוסיה השיק פרויקט לשיפור הפיקוח על הבנקים ועל דיווח ההכנסות במסגרת תקנים בינלאומיים.
בדצמבר 2003, אושר החוק הפדרלי "אודות ביטוח פיקדונות בבנקים של הפדרציה הרוסית" שהגדיר את המסגרת המשפטית, הכספית והארגונית עבור ביטוח הפיקדונות בבנקים רוסיים בודדים, כמו גם יצירת פעילויות לארגון נוהל תשלום פיצויים על הפיקדונות.
על מנת לקדם חוק, בינואר 2004, הבנק המרכזי של רוסיה פיתח תקנות, שקבעו את סדר הערכת הקריטריונים בהתאם לקבלה של מערכת ביטוח פיקדונות בבנק.
במסגרת החוק הוקמה הסוכנות לביטוח פיקדונות (Агентство по страхованию вкладов) שאיגדה 908 בנקים, שפיקדונותיהם בוטחו על ידי הסוכנות, שהיא תאגיד ממלכתי הכפוף לממשלת רוסיה.
לסמל הבנק נבחר סמל הממשלה הזמנית הרוסית שנעשה בו שימוש ב-1917.
בשנת 2019 בנק הפעיל מערכת התשלומים המהירים.
הבנק המרכזי של הרפובליקה האיסלמית של איראן (בפרסית: بانک مرکزی جمهوری اسلامی ايران) הוא הבנק המרכזי והסמכות המוניטרית העליונה באיראן.
לפי אמנתו, הבנק המרכזי של איראן ממקד את פעילותו בעיקר בכמה יעדים מרכזיים: שמירה על ערך המטבע ומאזן התשלומים, הקלת סחר פיננסי, וקידום פוטנציאל הצמיחה הכלכלית של המדינה.
בנוסף, הוא אחראי על הנפקת שטרות ומטבעות, פיקוח על בנקים ומוסדות אשראי, גיבוש מדיניות ורגולציה בתחום מטבע חוץ ועסקים, פיקוח על עסקאות זהב, וכן ניסוח ורגולציה של עסקאות ייבוא וייצוא.
הבנק המרכזי של בחריין הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי במדינת בחריין.
מבנה הבנק ממוקם בבירת בחריין, מנאמה, וכולל בחובו אוסף עשיר של מוצרי זהב וכסף, אשר מקורו החל משנת 653 לספירה.
הבנק המרכזי של בחריין נוסד בשנת 1973, וזאת תחת השם "הסוכנות המוניטרית הבחריינית", זמן קצר לאחר שבחריין זכתה בעצמאות מבריטניה.
החל משנת 2006, ובעקבות צו מס' 64 מטעם שלטונות בחריין, הפכה הסוכנות באופן רשמי לבנק הלאומי של בחריין, וזכתה למלוא הסמכויות המוענקות לבנק מרכזי ברחבי העולם.
במסגרת תפקידו של הבנק המרכזי של בחריין נכללים תחומי האחריות הבאים:
יישום מדיניות מוניטרית לאומית, וזאת על מנת להבטיח צמיחה כלכלית ויציבות מוניטרית במדינה
פיקוח על פעילותו של המגזר הבנקאי במדינה
ניהול יתרות מטבע החוץ של המדינה.
הבנק המרכזי של כווית הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי במדינת כווית.
הבנק נוסד בתאריך 30 ביוני 1969, כעשור לאחר השגת עצמאותה הרשמית של כווית מבריטניה, במטרה להבטיח את יציבותה הפיננסית של כווית.
המטה של הבנק המרכזי ממוקם בבירת המדינה כווית סיטי.
במהלך חודש אוגוסט 2011, בעקבות דיווחים לפיהם חברים במועצה הלאומית של כווית הזרימו לכיסם הפרטי במרמה מיליוני דינרים כוויתים, קרא ראש ממשלת כווית לנגיד הבנק להתפטר לאלתר מתפקידו.
במהלך חודש פברואר 2012, החליט נגיד הבנק, שייח' סאלם עבדול עזיז א-סבאח, להתפטר מתפקידו בשל מחאה על התנהלותה הבזבזנית של הממשלה.
התפקידים הרשמיים של הבנק המרכזי של כווית הם:
הנפקתו הסדירה של הדינר הכוויתי, ושמירה על יציבות מעמדו.
הכוונתה של מדיניות האשראי הלאומית של כווית.
פיקוח על המערכת הבנקאית הכוויתית.
ייעוץ פיננסי למועצה הלאומית של כווית.
מילוי כל פונקציה או תפקיד אחד שמבוצע בדרך כלל על ידי בנקים מרכזיים, כמו גם את כל המשימות המוטלות על בנק מרכזי על פי חוק הבנקאות הבינלאומי, או על פי כל אמנה בינלאומית אשר המדינה חתומה עליה.
הבנק הלאומי של כווית הוא בנק רב-לאומי כוויתי שבסיסו בעיר כווית אשר הוקם בשנת 1952. זהו המוסד הפיננסי הגדול ביותר בכווית.
NBK היה הבנק הלאומי הראשון בכווית ובכל אזור המפרץ הערבי.
כל חברי הדירקטוריון ומייסדי NBK היו סוחרים ידועים ממוצא כוויתי.
NBK הוקמה עם הון של 13,100 מניות, כל אחת בשווי 1,000 רופי הודי - שווה ערך ל-75 דינר כוויתי כיום.
הבנק נוסד ב-19 במאי 1952 לפי צו של אמיר כווית.
בהדרגה הוא גדל לבנק הגדול באזור.
בשנת 2018 רווחי הבנק הגיעו למיליארד דולר, בשנת 2022 רווחי הבנק הגיעו ל-1.2 מיליארד דולר ובשנת 2025 רשם רווח נקי של 1.8 מיליארד דולר.
רשת הבנק הלאומי של כווית כוללת 138 סניפים, חברות בנות ונציגויות ב-13 מדינות בארבע יבשות (ארצות הברית, בריטניה, סין (שאנגחאי), סינגפור, צרפת ושווייץ), מתוכן שבע (איחוד האמירויות הערביות, בחרין, לבנון, ערב הסעודית, כווית, מצרים ועיראק) במזרח התיכון.
בבעלות הבנק נמצאים בנקים בבריטניה, לבנון, שווייץ, מצרים ומדינות נוספות.
כ-30% מהבנק הבין-לאומי של קטר (IBQ) היו בבעלות הבנק הלאומי של כווית (NBK), לפני שמכרו לקבוצת משקיעים מקטר.
הבנק היה בין הראשונים במזרח התיכון שהקים חבר יועצים בין-לאומי.
נשים מיוצגות בדרג הניהולי של הבנק.
משנת 2014 שייח'ה אל-בחר כיהנה כסגנית מנכ"ל הבנק, ונכון לשנת 2025 היא מכהנת כמנכ"לית של הבנק.
בניין מטה הבנק (מגדל NBK) בכווית, תוכנן על ידי משרד האדריכלים פוסטר אנד פרטנרס ומשרד המהנדסים בורו הפולד.
הבנק הלאומי של קמבודיה (ראשי תיבות באנגלית: NBC, ידוע גם בשם הבנק האדום), הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי בקמבודיה.
תפקידיו של הבנק כוללים, בין היתר, ניהול המדיניות המוניטרית של המדינה, פיקוח על המערכת הבנקאית במדינה ומוסדות פיננסיים אחרים, ויסות המטבע הלאומי, ריאל קמבודי, ומילוי כל פונקציה או תפקיד אחד שמבוצע בדרך כלל על ידי בנקים מרכזיים.
הבנק מנוהל על ידי דירקטוריון המורכב מ-7 דירקטורים, אשר תפקידם הוא קבלת החלטות בנושאי מדיניות והנחיות כלליות בדבר אופן פעילותו של הבנק.
הבנק הוקם בשנת 1954, זמן קצר לאחר שקמבודיה השיגה את עצמאותה מצרפת.
מטה הבנק ממוקם בבירתה של קמבודיה, פנום פן.
הבנק המרכזי של ברזיל (בפורטוגזית: Banco Central do Brasil) הוא הסמכות המוניטרית העליונה והבנק המרכזי ברפובליקה הפדרלית של ברזיל.
הבנק נוסד ב-31 בדצמבר 1964, (כתוצאה משיתוף פעולה של שלושה מוסדות פיננסיים: לשכת המטבע והאשראי (SUMOC), בנק ברזיל (BB), ובית האוצר הלאומי.) במטרה לייצב את הכלכלה הברזילאית לאחר תקופה של אינפלציה גבוהה.
הבנק אחראי על שמירה על יציבות המחירים במדינה, תוך הגדרה ומימוש של מדיניות מוניטרית.רגולציה ופיקוח: הוא פועל לפיקוח על המערכת הבנקאית והפיננסית, וודא שהבנקים פועלים בהתאם לחוקים ולתקנות.
הבנק מנהל את המטבע הלאומי, הריאל הברזילאי, ומבצע פעולות בשוק המט"ח.
הבנק מנוהל על ידי מושל, הממונה על ידי הנשיא של ברזיל, ודרוש אישור מהקונגרס.
הבנק משתמש בכלים כמו שיעור הריבית (SELIC) כדי להשפיע על האינפלציה והצמיחה הכלכלית.
בשנים האחרונות, הבנק עוסק גם בקידום טכנולוגיות פיננסיות חדשות, כולל יוזמות בתחום הדיגיטליזציה של מערכת התשלומים.
במסגרת תפקידיו פעיל הבנק בקידום מדיניות פיננסית כוללת עבור ברזיל, וכן הוא מופקד על מילוי כלל התפקידים המוטלים על בנקים מרכזיים במדינות אחרות.