tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-22 בספטמבר 2015 שחררו כוחות הצבא את ראש הממשלה יאקובה איזאק זידה.
רוק מארק כריסטיאן קאבורה הנהיג את המדינה מאז נובמבר 2015.
מאז 2016 הצליחו ארגוני ג'יהאד להשיג דריסת רגל הולכת וגוברת במדינה והיו מעורבים במקרי אלימות שהתפשטו ממאלי וניז'ר בצפון וברחבי הסאהל, ובמקביל החלה גם מחאה עממית נגד התנהלותו של קאבורה בלחימה נגדם.
אלפי אזרחים נהרגו וכמיליון וחצי אחרים נעקרו מבתיהם בסכסוך העקוב מדם במדינה, שהפך להיות אחד המשברים ההומניטריים הקשים ביותר בעולם.
בחלקים מבורקינה פאסו השיתו הארגונים האסלאמיים את חוקי השריעה על התושבים.
ארגוני הג'יהאד היו קשורים לאל-קאעדה ודאעש.
בינואר 2022 פתחו חיילים במרד במספר בסיסים ברחבי המדינה כשהם דורשים את פיטורי ראשי הצבא ו"משאבים נאותים" כדי להילחם בארגוני הג'יהאד האסלאמיסטים.
ב-24 בינואר 2022 הודיע הצבא שהדיח את הנשיא קאבורה, פיזר את הממשלה, השעה את החוקה והודיע שיקבע מועד לבחירות.
קריאות שמחה עוקבות בהכרזה על הפוטש.
ב-31 בינואר שוחזרה החוקה והוענק לפול-אנרי סנדאוגו דמיבה התואר נשיא בורקינה פאסו.
הנשיא קאבורה, שהיה עצור מאז עליית החונטה הצבאית לשלטון, שוחרר ב-6 באפריל 2022.
בספטמבר 2022 דמיבה הודח בהפיכה צבאית נוספת, במקומו מונה ראש המטה הכללי איברהים טראורה לראש המדינה.
המשטר החדש השעה אז את החוקה ופיזר את ממשלת המעבר ואת האספה המחוקקת.
החוקה אשר אומצה ב-2 ביוני 1991 הכריזה על ממשל נשיאותי בעל פרלמנט אשר ניתן לפיזור על ידי נשיא המדינה, הנבחר בבחירות דמוקרטיות.
החל מהפיכת 1987, בלז קומפאורה כיהן כנשיא המדינה.
תוך שינויים בחוקה הוא הצליח להיבחר מחדש 4 פעמים.
בתחילה, כהונת הנשיאות הייתה 7 שנים עם אפשרות להיבחר פעם נוספת.
תיקון בשנת 1997 איפשר את בחירתו של הנשיא פעמים נוספות בלי מגבלת זמן, ותיקון נוסף בשנת 2000 הוריד את קדנציה של הנשיא ל-5 שנים בלבד, החל מהבחירות בשנת 2005, עם אופציה לעוד כהונה נוספת.
בשנים 1991–2014 הפרלמנט היה מורכב משני בתים, עליון ותחתון.
בנוסף, פעלו ועדת חוקה, ועדה מייעצת לענייני כלכלה וועדה מייעצת לענייני רווחה.
עקב ההתקוממות מ-2014 והדחת הנשיא קומפאורה החוקה משנת 1991 בוטלה תחילה אך הוחזרה על כנה ב-16 בנובמבר 2014 עקב מחאות במדינה ומחוצה לה.
בנובמבר נבחר רוק מארק כריסטיאן קאבורה לתפקיד נשיא המדינה.
ב-24 בינואר 2022 התבצעה הפיכה צבאית וקאבורה הודח מתפקידו.
התנועה הפטריוטית לשמירה ושיקום (MPSR) הנתמכת על ידי הצבא הכריזה על עצמה בשלטון.
קצין צבא בורקינה פאסו הכריז על ההפיכה בהצהרה חיה, חתומה על ידי לוטננט-קולונל פול-אנרי סנדיאוגו דמיבה.
בורקינה פאסו מחולקת ל-13 אזורים הכוללים בתוכם 45 פרובינציות:
כלכלת בורקינה פאסו היא מהעניות בעולם.
דבר זה נובע מפער גדל בין צרכיה של אוכלוסייה הגדלה בקצב מהיר יותר מאשר יכולת הפקת המוצרים הנחוצים לה.
חלק גדול מהכלכלה הלאומית בבורקינה פאסו ממומן על ידי סיוע בינלאומי וחובה החיצוני הוא 1.3 מיליארד דולר.
סקטור התעשייה במדינה לא מפותח - חלקו בתל"ג שולי וחלקו בכח העבודה זניח.
כ-32% מהתל"ג וכ-80% מכח העבודה עוסקים בגידול בקר ועופות ובחקלאות.
עונות הבצורת התכופות פוגעות בכלכלה.
על פי נתוני 2022, סך היבוא והיצוא לנפש עומד על כ-300 דולר לשנה, ובמונחים מצרפיים עומד היבוא של בורקינה-פאסו על 5.28 מיליארד דולר, 40% מהם נפט, ואילו הייצוא עומד על 8.2 מיליארד דולר, כ-65% מהם זהב.
שותפות הסחר הראשיות של בורקינה פאסו הן שכנותיה כמו חוף השנהב, סין, צרפת, שווייץ והאמירויות.
המטבע הסחיר בבורקינה פאסו הוא פרנק CFA.
המטבעות והשטרות זהים לאלו הסחירים במדינות האיחוד הפיננסי של מערב אפריקה המשתמשות בפרנק CFA.
שמה של בורקינה פאסו מופיע על 3 מטבעות זיכרון שהנפיקה בעריכים זהים של 6,000 פרנק ומיועדים לאספנים.
השם הקודם וולטה עלית הופיע על 3 ממטבעות הזיכרון של האיחוד הפיננסי, אחד משני הגופים הבינלאומיים, שמדינותיהם משתמשות בפרנק CFA (השני הוא האיחוד הפיננסי של מרכז אפריקה) מטבעות נוספים הוטבעו בשנת 1972 ועליהם שמות 7 מדינות וסמליהן כולל שמה וסמלה של וולטה העלית.
מטבע נוסף הוטבע בשנת 1982 ועליו שמות 6 מדינות כולל שמה של וולטה עלית.
המחסור בעבודה גורם לגלי הגירה רבים מהמדינה.
כ-3 מיליון מתושבי בורקינה פאסו גרים בחוף השנהב במטרה למצוא עבודה.
בעבר כוח העבודה המהגר היה נודד לגאנה, אך בשנת 1967 זו סגרה את גבולה למהגרים מבורקינה פאסו וגירשה את אלו ששהו באותה העת בתחומה.
גם כיום המדינות אליהן מהגרים העובדים חוששות מאוד מהמצב.
רוב שטחה של בורקינה פאסו מכוסה באדמת סחף, היוצרת מישורים גדולים ומעט גבעות מבודדות.
דרום-מערב המדינה מכוסה ברכס הרי אבן חול, בהם הפסגה הגבוהה במדינה, בגובה 749 מטרים.
למעשה, בורקינה פאסו היא מדינה מישורית בעיקר, מלבד מספר חריגות מקומיות.
24.5% משטחה של בורקינה פסו הם שטחים מיוערים.
שמה הקודם של בורקינה פאסו, וולטה עילית, בא משלושת פלגי נהר הוולטה העוברים במדינה: הוולטה השחור, הלבן והאדום, מתוכם רק השחור זורם כל השנה.
ישנם מספר אגמים במדינה, בהם טינגרלה, באם ודאם.
בצורת היא בעיה קשה במדינה, במיוחד בצפון.
האקלים במדינה הוא בעיקרו אקלים טרופי.
העונה הלחה היא מאי–נובמבר, העונה היבשה היא דצמבר–אפריל.
אוכלוסיית המדינה מונה כ-22 מיליון נפש.
במפקד האוכלוסין האחרון שנערך במדינה, ב-1996, נמנו בה כ-10.3 מיליון תושבים.
תוחלת החיים היא 63 שנים.
הגיל החציוני של האוכלוסייה הוא 17.6 וקצב גידול האוכלוסייה הוא 2.6% לשנה, עם 4.27 ילדים בממוצע לכל אישה.
תמותת התינוקות במדינה היא 49 יילודים מתים, על כל 1000 חיים.
התמותה נובעת בין השאר מתשתיות רווחה ורפואה לקויות, עונות בצורת תכופות וכן מהתפשטות מגפת האיידס.
17% מתושבי המדינה מתגוררים באזורים עירוניים.
רוב האוכלוסייה מתרכזת בדרום ובמרכז המדינה.
באזורים אלו צפיפות האוכלוסין מגיעה אף ל-48 נפשות לקמ"ר.
תופעה זו גורמת לנדידה עונתית של האוכלוסייה, בחיפוש אחר עבודות עונתיות.
אף על פי שצרפתית היא השפה הרשמית במדינה, בבורקינה פאסו ישנן למעלה מ-60 שפות מדוברות.
למעלה ממחצית האוכלוסייה דוברת מוּרה, אחריה הדיאולה והפולפולדה.
נכון למפקד אוכלוסין מ-2019, כ-63.8% מאמינים באסלאם, כ-26.3% מאמינים בנצרות, והשאר הם כ-9% מאמינים באמונות שבטיות אפריקאיות כמו האנימיזם.
אחוז הבערות במדינה הוא 54%.
החינוך בבורקינה פאסו הוא חינם וחובה עד לגיל 16, אך מעטים מהתושבים אכן קיבלו חינוך פורמלי.
במדינה 3 אוניברסיטאות: אוניברסיטת ואגאדוגו שנוסדה ב-1974, האוניברסיטה הפוליטכנית של בובו-דיאולסו שנוסדה ב-1995 ובית הספר הגבוה בקודוגו שנוסד ב-1997. בכל האוניברסיטאות גם יחד לומדים כ-10,000 סטודנטים.
ישנם כ-9,500 תלמידים אשר לומדים בבתי ספר להשכלה גבוהה.
ביום העצמאות ה-61 למדינה, סיפקה התחרות בקפיצה משולשת באולימפיאדת טוקיו 2020, אירוע היסטורי, כאשר לראשונה בתולדות המשחקים האולימפיים זכתה המדינה במדליה, בזכות הוגו פבריס זנגו, שזכה במדליית הארד.
בּוּרְקָה הוא הלבוש המסורתי של נשים במספר מדינות אסלאמיות.
הבורקה היא פיסת לבוש אחת המכסה את האשה מהראש ועד הרגליים.
בדרך-כלל, גם העיניים מכוסות ברשת שקופה למחצה.
לבישת הבורקה היא חלק מהמנהג העתיק של לבישת הרעלה, הדורש את הסתרת הנשים בציבור מעיני הגברים.
הבורקה אומנם מזוהה עם האסלאם אך הם אינם התרבות הראשונה שהשתמשה בלבוש המסורתי כחלק ממנהג הרעלה.
המנהג החל הרבה לפני בתרבויות הביזנטים, הסאסנים ואחרות במזרח התיכון ואף שבטים בתקופות שקדמו לאסלאם.
הצעיף היה סימן למעמד חברתי של הנשים בחברה המבדיל אותם מעבדים ומנשים לא טהורות אשר נאסר עליהם להסתיר את עצמם.
מנהג הרעלה התפשט ברחבי בעולם במהירות ופלש לתרבויות אחרות שאימצו את רעלת הנשים.
כיום קיימת מחלוקת בין תושבי מערב הרואים בבורקה צעיף המסמל דיכוי, עבדות והפרת זכויות נשים, לעומת המוסלמים המקשרים את הבורקה לציות, צניעות וטוהר.
בעקבות סדרת הפיגועים בסרי לנקה שהתרחשו ב-2019 הוחלט לאסור לבישת כיסוי פנים (בניהם הבורקה) ברחבי המדינה, גם סין העממית אסרה על לבישת הבורקה באזור שינג'יאנג, בו רוב תושביו הם מוסלמים.
משטר הטליבאן המוסלמי-קיצוני, אשר שלט באפגניסטן בין השנים 1995-2001, ושולט מ-2021 מחייב את כל נשות המדינה ללבוש את הבורקה.
נשים שלא מצייתות לחוק נענשו בחומרה.
באפריל 2010 נאסרה בבלגיה ההליכה עם בורקה במקומות ציבוריים.
בצרפת החל מאפריל 2011 ובהולנד החל מאוגוסט 2019 נאסרה ההליכה עם מסיכות וכיסויי פנים מכל סוג, כולל בורקה, במקומות ציבוריים.
בהתאם לחוק הצרפתי, נקבע שלובשי מסכה במצבים שהחוק לא מאפשר זאת ייקנסו ב-150 אירו.
במקרה בו אדם הכריח בגיר ללבוש מסכה, כגון בעל המחייב את אשתו ללכת עם בורקה, מחייב הלבישה ייקנס ב-30,000 אירו, ובמקרה בו אדם הכריח קטין ללבוש מסכה, הקנס יכול היה להגיע ל-60,000 אירו.
לבישת כיסוי פנים נאסרה גם באוסטריה ובגרמניה.
בגרמניה נאסר על עובדות מדינה ועובדות ציבור ללבוש בורקה בעת מילוי תפקידן.
הנימוק לאיסור הוא שעל המדינה מוטלת החובה להציג את עצמה בצורה נייטרלית מבחינה דתית.
באוגוסט 2018 עבר בדנמרק חוק האוסר ללכת עם בורקה ברחוב, ויוטל קנס של 1,000 קרונות (כ-156 דולר ארצות הברית).
החל מחודש יולי 2025 הורחב האיסור גם על לבישת בורקה במוסדות חינוך, כולל באוניברסיטאות.
במרץ 2021 נאסרה בשווייץ לבישת בגדים המסתירים את פניהם של נשים, לאחר משאל עם בעניין.
בּוֹרְקוּם הוא אי ורשות מקומית במחוז לר שבסקסוניה התחתונה, צפון מערב גרמניה.
שטחו כ-30.6 קילומטרים מרובעים, ואוכלוסייתו 5,473 אנשים (נכון ל-2015).
בורקום גובל במצר וסטראמס (Westereems; המצר יוצר את הגבול עם הולנד), וממזרח - מצר אוסטראמס (Osterems), בצפון - הים הצפוני, ובדרום - ים וודן.
בורקום הוא המערבי שבאיי פריזיה המזרחית.
בוֹרשַׁה (ברומנית: Borşa) היא עיירה במחוז מרמורש שבצפון מערב רומניה הממוקמת בעמק נהר וישו ליד מעבר פריסלופ המחבר את טרנסילבניה לבוקובינה.
העיר שוכנת למרגלות הרי רודנה והרי מרמורש.
העיר היא עיר ספא ובקרבתה ישנם מעיינות מינרלים.
אחד מהמראות המיוחדים בבורשה הוא כנסיית עץ עתיקה.
בעבר הייתה בבורשה קהילה יהודית, אך היא חרבה.
היהודים הראשונים בבורשה הגיעו מגליציה בסביבות שנת 1750 הקהילה היהודית נודעה כקהילה חסידית.
רוב יהודי בורשה היו איכרים ועובדי יערות, והיו ביניהם גם בעלי מנסרות ובתי מלאכה לעיבוד עץ.
בשנת 1930 מנו יהודי בורשה כ-2,500 נפש וביולי של אותה השנה הועלו בתי היהודים באש, בעקבות הסתה אנטישמית.
בימי מלחמת העולם השנייה נמסר האזור לשליטת הונגריה ובתקופת הכיבוש ההונגרי נלקחו צעירים יהודים לעבודות כפייה ונסגרו חנויות של יהודים.
בשנת 1944 הועברו יהודי בורשה לגטו סמוך לעיר, ומשם שולחו לאושוויץ.
בתום המלחמה חזרו לבורשה כ-395 יהודים אך לא השתקעו במקום ובשנת 1969 ישבו בבורשה שתיים או שלוש משפחות יהודיות.
בית הקברות היהודי העתיק של העיירה פעל כ-200 שנה, והנשים והגברים בו נקברו באזורים נפרדים.
כיום הוא במרכז העיירה, ואפשר לבקר בו בתשלום סמלי לשומרת המקומית.
בּוֹרֵקָס (בטורקית: Börek; בלאדינו: בוריקה או בוריק, כשהמילה "בוריקאס" (Burrekas) בלאדינו היא צורת הריבוי של המילה; בארמנית: բորեկ (Boerek); בסרבית: Burek; באלבנית: Byrek; בבולגרית: Бюрек; ביוונית: Μπουρέκι (Boureki) או (Μπουρεκάκη Bourekaki, וברומנית, בצורתו המשולשת: Triunghi turcesc ("משולש טורקי")) הם מאפים ממולאים שמקורם בצפון האימפריה העות'מאנית: אסיה הקטנה והבלקן.
היהודים הספרדים מטורקיה והבלקן הביאו את המאכל אל המטבח הישראלי, שם נעשה נפוץ.
המאפים הבלקניים במטבח של היהודים הספרדים בבלקן מהווים משפחה גדולה של בצקים, טעמים וצורות.
גם ביוון יש מסורת של הכנת מאפים דומים לבורקס, ניתן לזהותם בסיומת "-פיטה" כגון הטירופיטה והספנקופיטה, מאפים על בסיס פילו.
במסורות באזורים אחרים ידועים הצ'יבורקי (בטטרית: çiberek) ובצפון הבלקן ישנו הפירוז'ק.
בורקס טורקי עשוי בצק דק, רך מאוד ושמן במיוחד.
הוא נאפה במגשים גדולים ונחתך למנות בשני קופיצים, לפי הזמנת הלקוח.
בורקס יכול להיות במגוון של צורות, החל במשולש, עיגול, ריבוע או מלבן, סהרון ועוד.
בישראל מקובל, מטעמי כשרות, לתת צורה חיצונית מיוחדת לסוגי בורקס לפי סוג המלית.
בורקס בצורת משולש ממולא בגבינה ובשאר מוצרי חלב, צורה מרובעת או אחרת תעיד על מילוי פרווה.
לרוב, מילוי תפוח אדמה ייאפה בצורת מרובע.
בורקה ניתן למלא במגוון מילויים: בגבינה בולגרית, גבינת קשקבל, מוצרלה, ריקוטה, תרד, מחית תפוחי אדמה, חציל, פטריות, בצל מטוגן, גבינה רכה המעורבבת עם ביצה, וניתן גם לערב מילויים.
ניתן למצוא בישראל בורקס הממולא בבשר, אבל זו כנראה המצאה ישראלית שבאה להחליף את הפסטל, או שמקורה הוא בצ'יבורקי – הגרסה הטטרית/רוסית/קווקזית לבורקס (עיגול בצק מקופל לחצי, ממולא בשר כבש ובצל או עשבי תיבול ומטוגן).
ברוח החדשנות נוספו גם מילויים כמו נבטים, דלעת, גבינת שמנת, מילוי בטעם פיצה, טונה, טופו ואפילו מילויים מתוקים.
ישנה גרסה טורקית המכונה 'סו בורק' (Su Böreği, בעברית מקובל לכנותה 'בורקס מים'), העשויה משכבות של בצק ומזכירה מעט לזניה.
בורקס קטן נקרא בוריקיטה (ברבים בוריקיטס) (צורת הקטנה בספרדית), ופרט לגודל אין הבדל במקור בינו לבין מקבילו הגדול אולם בישראל מקובל שבורקיטס עשויים בצק פריך, לעומת הבורקס לסוגיו הרבים, העשוי בדרך כלל בצק עלים.
בורקס יוגשו לרוב יחד עם חמינדוס (ביצים קשות חומות), יוגורט או איירן (סוג של יוגורט טורקי אוורירי) ומחמצים, ולעיתים מתווספים עגבניות מרוסקות, טחינה, סחוג (או כל דבר חריף אחר) וזיתים (יוגש עם כל התוספות האמורות או חלקן בתמהילים שונים).
הבורקס נחשבים בעלי תכולה גבוהה מאוד של שומן טרנס אשר נמצא בבצק עצמו.
אכילת שומן טרנס בכמות גבוהה מגבירה את הסיכוי למחלת לב כלילית.
במאפיות יוקרתיות ובהכנה ביתית לרוב משלבים חמאה בבצק, לה ערכים תזונתיים בריאים יותר משל שומן צמחי מוקשה.
סרטי קולנוע ישראליים עממיים מכונים "סרטי בורקס".
בוררות בין-לאומית היא שיטה ליישוב סכסוכים בין צדדים להסכמים מסחריים בין-לאומיים, באמצעות בוררות.
בדומה לבוררות באופן כללי, בוררות בין-לאומית אף היא תולדה של חוזה, לפיו הצדדים מסכימים להביא סכסוך ביניהם להכרעת בורר או מספר בוררים, כשמינוי הגוף הבורר יתבצע בהתאם לכללים שעליהם הסכימו הצדדים.
הסכם הבוררות מנוסח בדרך כלל כפיסקה בהסכם המסחרי העיקרי שבין הצדדים.
תחום הבוררות הבין-לאומית התפתח באופן המאפשר לצדדים להסכם, הבאים מתרבויות שונות וממערכות משפט שונות, ליישב סכסוכים ביניהם, בדרך כלל ללא צורך בפנייה למערכות החוקים שאליהם כפוף כל אחד מן הצדדים במדינתו.
מאפיינים עיקריים של בוררות בין-לאומית
הסיבה העיקרית בעטייה בוחרים צדדים לחוזים מסחריים בין-לאומיים בכלי הבוררות לצורך ישוב סכסוכים היא כדי להימנע מניהול הליכים בבתי משפט של מדינות המוצא של הצדדים ולצורך לאכוף פסקי דין בבתי משפט זרים.
הליך הבוררות הבין-לאומית אינו כבול לסדרי הדין של מדינה מסוימת, אלא אם כן הצדדים בחרו באופן מפורש לכבול אותו באופן זה ובחירה זו איננה מנוגדת לעקרונות ההליך ההוגן או לתקנת הציבור.
בוררות בין-לאומית מתוארת לעיתים כבן-כלאיים של שיטות שונות ליישוב סכסוכים, אשר אינה מאמצת במלואה אף לא שיטה מסוימת אחת, אלא עירוב של כללים הלקוחים משיטות משפט שונות.
קיימים הבדלים משמעותיים בין בוררות בין-לאומית לבין שיטות בוררות במדינות שונות בעולם.
לא רק אופיו הבין-לאומי של הסכסוך מכתיב את שיטת הבוררות, אלא ששיטות הבוררות עצמן שונות והעוסקים בבוררות בין-לאומית מתמחים בדרך כלל אך ורק בתחום זה.
אף שכללי סדרי הדין במדינות שונות בעולם מאפשרים קיומה של בוררות "בין-לאומית", בוררות בין-לאומית במובנה המלא, מתקיימת מחוץ לגדרם של כללי סדרי דין לאומיים, כאלה או אחרים, "לבוררות בין-לאומית לא יהיה בדרך כלל קשר למדינה שבה הבוררות מתקיימת, להוציא את העובדה שהיא מתקיימת בטריטוריה של אותה מדינה".
היותה של בוררות בין-לאומית שיטה נייטרלית ליישוב סכסוכים והיכולת לאכוף פסקי בוררות אלה הם היתרונות המרכזיים בשיטה זו על פני ניסיון ליישב סכסוך בתחום המסחר הבין-לאומי בבתי המשפט של אחת המדינות בהן התנהל המסחר.
פסק בוררות בין-לאומית אשר ניתן בבוררות שנערכה במדינה כלשהי בעולם החתומה על אמנת ניו יורק ניתן לאכיפה בכל מדינה אחרת החתומה על האמנה, כאילו ניתן בבית המשפט של המדינה בה מבקשים לאכוף את פסק הבוררות.
כך למשל, אם צדדים להסכם הבאים ממדינות א' וב' הסכימו כי סכסוך ביניהם יתברר בבוררות שתערך במדינה ג', אשר כולן חתומות על אמנת ניו יורק, אזי פסק הבוררות יהא ניתן לאכיפה במדינות א' וב' כאילו ניתן בבתי המשפט של אותן מדינות.
להבדיל, לא קיימת אמנה בין-לאומית דומה המאפשרת אכיפה אוטומטית של פסקי דין הניתנים בבתי משפט של מדינה אחת בכל המדינות האחרות החתומות על האמנה.
על רקע אמנת ניו יורק, עליה חתומות למעשה כל המדינות התעשייתיות והרוב המוחלט של המדינות המפותחות, יכולים צדדים למסחר בין-לאומי להסכים על תניית בוררות בין-לאומית במדינה נייטרלית, אשר פסיקתה ניתנת לאכיפה קלה במדינות המוצא של הצדדים להסכם.
בורקינה פאסו השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת מינכן (1972) (בשמה הקודם, וולטה עלית).
היא החרימה את אולימפיאדת מונטריאול (1976), כמרבית מדינות אפריקה, במחאה על סירובו של הוועד האולימפי הבינלאומי להשעות את ניו זילנד, שנבחרת הרוגבי שלה קיימה משחק עם נבחרת דרום אפריקה תוך הפרת הסנקציות שהוטלו על דרום אפריקה.
היא נעדרה גם משתי האולימפיאדות הבאות.
מאז אולימפיאדת סיאול (1988) היא משתתפת במשחקים ברציפות.
במשחקי החורף לא השתתפה מעולם.
עד כה, הוגו פבריס זנגו הוא הספורטאי היחיד שזכה במדליה אולימפית.
הוא קיבל מדליית ארד בענף האתלטיקה.
בורקינה פאסו השתתפה לראשונה ב בברצלונה (1992), ומאז משתתפת במשחקים דרך קבע, מלבד המשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) מהם נעדרה.
במשחקי החורף לא נטלה בורקינה פאסו חלק מעולם.
המשלחת הראשונה אותה שלחה בורקינה פאסו, אל המשחקים בברצלונה כללה שלושה ספורטאים, מרים כוח, רוכב אופניים ומתרה נוסף שהתחרה באופניים גם כן, ובתחרויות הג'ודו.
כל המשלחות אותן שלחה המדינה למשחקים הפאראלימפיים מעולם לא עלו על שלושה ספורטאים, וספורטאיה של בורקינה פאסו מעולם לא זכו במדליה פאראלימפית.
בּוּרְקִ֫ין היא עיירה פלסטינית הנמצאת 5 ק"מ מערבית לג'נין בצפון השומרון, בגובה כ-260 מ' מעל פני הים.
רוב תושבי העיירה הם מוסלמים.
בשנת 2015 חיו בה כ-20 משפחות נוצריות.
על פי המזרחן האנגלי בן המאה ה-19 אדוארד הנרי פאלמר, פירוש השם הוא 'אדמה חולית מכוסה אבני צור' (Sandy soil covered with flints).
העיירה מזוהה עם העיר בֻּרְקֻנָה המופיעה במכתבי אל-עמארנה כאחת הערים שהותקפו במאה ה-14 לפנה"ס על ידי לבאיה מושל שכם.
בעיירה ובסביבתה ישנם שרידים וחרסים מתקופות שונות, בהן תקופת הברונזה הקדומה והמאוחרת, תקופת הברזל הראשונה והשנייה, הרומית המאוחרת, הביזנטית, האומיית / עבאסית, ימי הביניים והתקופה העות'מאנית המוקדמת.
בבתים ישנים רבים בעיירה ניתן לראות אבנים עתיקות משובצות בשימוש משני.
בעיירה נמצאת כנסיית בורקין, כנסייה יוונית-אורתודוקסית שהוקמה בתקופה הביזנטית ונחשבת לאחת מחמש הכנסיות העתיקות ביותר בעולם.
על פי המסורת הנוצרית, במקום זה ריפא ישו את המצורעים, בדרכו מנצרת לירושלים דרך שכם.
ברשומות המס של האימפריה העות'מאנית בשנת 1596 הופיעה בורקין ככפר בנאחיה של ג'בל סאמי במחוז שכם.
בשנת 1863, כאשר ביקר במקום ויקטור גרן, הוא ציין עוד כי "כ-30 בורות מים שנחפרו הם עדות לכך שהכפר הזה יושב על יישוב עתיק."
בשנת 1882, במסגרת הסקר של ה-PEF, נכתב על אודות בורקין: "כפר של נוצרים יוונים, עם כנסייה מודרנית קטנה לפולחן היווני.
הוא ניצב על צלע גבעה לבנה, וישנה באר טובה למטה מצד צפון, ולידה יש עצי זית".
ברשומות המס של האימפריה העות'מאנית בשנת 1596 נרשמו בכפר 23 משקי בית ו-4 רווקים, כולם מוסלמים.
בשנת 1863, כאשר ביקר ויקטור גרן בבורקין, הוא מצא בה כ-1,000 תושבים, כולם מוסלמים למעט 90 נוצרים יוונים אורתודוקסים.
המשפחות הנוצריות בעיירה מקבלות חינוך ושירותי דת מהקהילות הנוצריות בא-זבאבדה.
על פי מפקד הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה (PCBS), בשנת 2007 מנתה אוכלוסיית העיירה 5,685 איש, ובשנת 2017 – 7,126 איש.
ברשומות המס של האימפריה העות'מאנית בשנת 1596 צוין כי תושבי הכפר שילמו שיעור מס של 33.3% על מוצרים חקלאיים והכנסות מזדמנות, סך של 7,980 אקצ'ה.
בסקר שנערך בשנת 1945 נמצא ששטח העיירה היה 19,447 דונם, מתוכם, 3,902 דונם שימשו למטעים ולקרקעות להשקיה, 11,219 דונם לדגנים, והשטח הבנוי היה 36 דונם.
בשנת 1997, מחלקת העתיקות של הרש"פ ביצעה עבודות שיקום מקיפות בכנסייה, במימון ממשלת הולנד, בשיתוף עם ועד הכנסייה של העיירה.
בשנת 2015 החלו עיריית בורקין, משרד התיירות הפלסטיני ואונסק"ו לפעול כדי שהכנסייה תהפוך ליעד תיירותי.
הסוכנות האמריקנית לפיתוח בין-לאומי מימנה שיפוץ בניין ישן בעיירה, כדי שישמש מרכז תיירות.
בוררות וינה הראשונה הייתה בוררות, שהתקיימה ב-2 בנובמבר 1938, בווינה וקבעה מחדש את הגבולות בין הונגריה ובין צ'כוסלובקיה: חלק גדול מדרום סלובקיה הועבר לריבונות הונגרית.
התכתיב ניתן בנובמבר 1938 על ידי גרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית.
מאז 1920 ועד לתום מלחמת העולם השנייה, הייתה מטרתה המרכזית של מדיניות החוץ ההונגרית להחזיר לידיה את השטחים שהפסידה במסגרת חוזה טריאנון.
במחצית השנייה של שנות השלושים היו בהונגריה כאלה שראו בגרמניה הנאצית את הכלי באמצעותו יושבו להונגריה השטחים שאבדו לה.
ואכן, כבר בנובמבר 1937 הבטיח היטלר להונגרים כי יקבלו חלק מצ'כוסלובקיה, זאת במסגרת התוכנית הנאצית להשתלט על צ'כוסלובקיה ולפרק אותה.
בנספח שצורף להסכם מינכן, שנחתם ב-30 בספטמבר 1938, נקבע כי על צ'כוסלובקיה לשאת ולתת עם הונגריה על פתרון המחלוקות הטריטוריאליות שביניהן.
באוקטובר אותה שנה הונגריה פתחה בדיונים עם צ'כוסלובקיה.
לאחר מספר ימי דיונים הודיעו הצדדים על כישלון השיחות.
ב-29 באוקטובר ביקשו הונגריה וצ'כוסלובקיה מאיטליה וגרמניה להיות לבוררות בסכסוך ביניהן, והודיעו מראש כי יכבדו את תוצאות הבוררות.
הבוררות התקיימה בארמון בלוודר בווינה, ב-2 בנובמבר 1938. הבוררים היו שר החוץ הגרמני ריבנטרופּ ושר החוץ האיטלקי גליאצו צ'אנו.
במשלחת הגרמנית השתתף גם הרמן גרינג.
בראש המשלחת ההונגרית עמד שר החוץ קלמן קניה והשתתף בה גם פאל טלקי שמונה זמן קצר לאחר מכן לראש הממשלה.
בראש המשלחת הצ'כוסלובקית עמד שר החוץ פרנטישק כבאלטובסקי.
הבוררות הייתה קצרה ביותר: החלה בצהריים, ופסק הבוררות ניתן בשעה שבע באותו ערב.
בפסק הבוררות נקבע כי צ'כוסלובקיה תעביר להונגריה שלושה מחוזות בסלובקיה, וכן שטחים נרחבים בזובקרפטיה, בסך הכל 12,000 קמ"ר.
בשטחים שהועברו היו יותר ממיליון תושבים, מהם כ-60% הונגרים וכ-35% סלובקים.
בורשוד-אבאוי-זמפלן (בהונגרית: Borsod-Abaúj-Zemplén) הוא מחוז בחלקה הצפון-מזרחי של הונגריה.
מצפון גובל המחוז בסלובקיה וממערב במחוזות נוגראד והווש.
על גבולו הדרומי והמזרחי זורם נהר הטיסה, המפריד אותו ממחוזות יאס-נאג'קון-סולנוק, היידו-ביהר וסבולץ'-סטמאר-ברג.
בירת המחוז היא העיר מישקולץ.
מחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן הוא השני בגודלו בהונגריה הן בשטחו (אחרי מחוז באץ'-קישקון) והן באוכלוסייתו (אחרי מחוז פשט).
במחוז 28 ערים, ובסך הכול 358 יישובים, והוא המחוז הגדול ביותר בהונגריה מבחינת מספר היישובים.
כמחצית מאוכלוסיית המחוז גרה ביישובים עירוניים.
המחוז הוקם בשנת 1950 על ידי איחוד שלושה מחוזות: בורשוד-גמר (Borsod-Gömör), אבאוי (Abaúj) וזמפלן (Zemplén).
שטחים ניכרים ממחוזות היסטוריים אלו, שהיו חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית, הועברו לידי צ'כוסלובקיה (כיום בסלובקיה) בחוזה טריאנון, והביאו את הצורך לאחד את המחוזות המקוצצים.
נכון לשנת 2018 במחוז התגוררו 648,216 תושבים, מה שמביא לצפיפות של 89.4 נפש לקמ"ר.
בורקיני הוא סוג של בגד ים לנשים שהמציאה המעצבת הלבנונית-אוסטרלית אהדה זנטי.
העיצוב נועד להתאים למצוות הקוראן הקורא לנשים מוסלמיות להתלבש בצניעות.
החליפה מכסה את כל הגוף למעט הפנים, הידיים וכפות הרגליים, ובה בעת קלה דייה כדי לאפשר שחייה.
מראה החליפה מזכיר חליפת צלילה באורך מלא עם כיסוי ראש מובנה, אך היא מעט רופפת יותר ועשויה מחומרים של בגד ים במקום ניאופרן.
בישראל הרעיון התפשט הן במגזר היהודי-חרדי והן במגזר הערבי.
החברה של זנטי, המוכרת את הבורקיני ברחבי העולם, דיווחה באוגוסט 2016 ש-45% מרוכשות בגדי הים אינן מוסלמיות, ויש ביניהן נשים ממגוון דתות ומוצאים.
בקיץ 2016, לפחות 11 ערים צרפתיות העבירו חוק האוסר על לבישת בורקיני בחופים, בטענה שזהו בגד המפר את החילוניות הצרפתית.
כאות מחאה, הודיע היזם הצרפתי-אלג'יראי רשיד נקאז שישלם את הקנסות עבור נשים שייקנסו בשל לבישת הבורקיני.
ב-26 באוגוסט 2016 השעה בית המשפט המנהלי בצרפת את האיסור לנשים ללבוש את בגד הים המוסלמי בעיירה ליד ניס.
מלאכת בורר היא אחת משלושים ותשע המלאכות שנאסרו בשבת.
אמנם באופן שהברירה נעשית בהוצאת המאכל בידו מתוך הפסולת, ובסמוך לאכילה, הותר לברור בשבת, מאחר שזו 'דרך אכילה' ולא דרך מלאכת הברירה.
כחלק מהיתר התורה לבצע 'מלאכת אוכל נפש' ביום טוב, הותרה ברירת מאכלים לשם אכילתם ביום טוב גם כשהיא נעשית בכלי וזמן רב לפני הסעודה.
וכשיש יותר טרחה בהוצאת האוכל, אף הותרה הוצאת הפסולת.
סייגי הברירה בשבת וביום טוב
בשבת כל פעולה שמטרתה להפריד אוכל מפסולת אסורה, למעט ברירה הנעשית כדרך אכילה.
שלושה תנאים נדרשים כדי שהפרדת האוכל תחשב כדרך אכילה:
אוכל מתוך פסולת - שיוציא את האוכל מתוך הפסולת.
לאלתר - שיברור על מנת לאכול סמוך לזמן הברירה.
ביד - שיברור את האוכל ביד או מזלג אבל לא בכלי שמיועד לברירה.
ביום טוב, הותרו כל המלאכות שנדרשות לצורך הכנת מאכלי יום טוב.
ונאסרו רק מלאכות שהן 'מלאכת עבודה', היינו מלאכות שאדם מבצע כדרך עסקיו ומלאכתו בימות החול, שאינן לצורך יום טוב.
כשם שמותר לברור מאכלים לצורך יום טוב, כן מותר לברור בגדים וכלים ומשחקים לצורך יום טוב.
אמנם אף ביום טוב נאמרו תנאים מסוימים על מנת להתיר את הברירה:
למעט בטרחה - כאשר יש לאדם תערובת של מאכל ופסולת, יפריד אותם בדרך בה יוכל למעט בטרחה כמה שיותר.
שאם רוב התערובת אוכל - ייטול מתוכה את הפסולת.
ואם הרוב פסולת - ייטול מתוכה את האוכל.
אמנם כאשר הפסולת מרובה, גם כאשר קל יותר להוציא את הפסולת, צריך להוציא את המאכל מתוך הפסולת, מפני שבמצב שהרוב פסולת, אין הפסולת נגררת אחר האוכל והיא נחשבת מוקצה, ולכן אסור ליטול אותה.
אבל כאשר הרוב מאכל, מותר להוציא את הפסולת ביד, כי אז הפסולת המעטה נגררת אחר האוכל שהוא הרוב, ואין עליה דין מוקצה, ורק לאחר שיפריד אותה מהאוכל, הפסולת תהפוך למוקצה.
ויש אומרים שגם כאשר הפסולת היא רוב, אם קל יותר להוציאה, יניח את האוכל ויוציא את הפסולת, שלעולם ממעטים בטרחה.
שאי אפשר לעשותה מערב יום טוב - כל אימת שאפשר לעשות את המלאכה בערב יום טוב בלא שהמאכל ייפגם, צריך לעשותה בערב יום טוב.
ואם לא עשאה בערב יום טוב – מותר לעשותה ביום טוב בשינוי בלבד.
אלא שאין צורך בשינוי גדול, שאם היה רגיל לברור על גבי צלחת, יברור על השולחן וכיוצא בזה.
דוגמאות למקרים בהם מותר לברור ביום טוב ולא בשבת
פסולת מתוך אוכל - מי שיש לפניו סלט ובו חתיכות בצל שהוא אינו מעוניין בהן, מותר לו להוציא את חתיכות הבצל, ולאכול את שאר הסלט.
ואילו בשבת הדבר אסור, מפני שאסור להוציא פסולת מתוך אוכל.
וכן מותר להוציא ביום טוב גרעין של לימון שנפל לתוך סלט, וכן מותר לברור אורז ביום טוב.
בכלי - מי שיש לו שמרי יין מעורבים ביין, מותר ביום טוב להעביר את היין במסננת ביתית, כדי לסנן את היין מהשמרים.
ובשבת הדבר אסור, שכן אסור להשתמש בכלי לצורך הפרדת האוכל מהפסולת.
בורקה הוא כפר פלסטיני המשתייך לנפת רמאללה ואל-בירה, כ-6 ק"מ מזרחית לרמאללה בבנימין, בגובה של כ-760 מטר מעל פני הים.
בעקבות הסכמי אוסלו בשנת 1995, נכלל הכפר בשטח B.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה הכפר מנה כ-2,090 תושבים במפקד שנערך ב-2007.
לפי זאב וילנאי, משמעות המילה בורקה (برقة) בערבית היא אדמה קשה, והכפר קיבל שם זה בשל מיקומו באזור ההררי של השומרון.
תושבי הכפר העלו שתי סברות אחרות: הראשונה היא שהכפר נקרא על שם ח'ירבה סמוכה בשם "אבן ברק", והסברה השנייה היא שהשם בא מהשורש הערבי ب.ر.ق (ב-ר-ק) שמשמעותו, בין היתר, היא: מבריק, נוצץ.
לפי עדויות ארכאולוגיות הכפר היה מיושב כבר מהתקופה ההלניסטית, דרך התקופה הביזנטית, התקופה המוסלמית הקדומה ועד לתקופה העות'מאנית.
השרידים הארכאולוגיים כוללים מבנים ישנים ובורות מים.
הכפר נוסד בשנת 1500 בערך, על ידי מתיישבים מתימן, מחברון ומאזור כרכ שבירדן.
במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 66 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 320 תושבים, כולם מוסלמים.
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967 עבר הכפר משליטה ירדנית לישראלית.
לפי סקר שטח האדמות בשנת 1945, שטח האדמות של הכפר הוא 6,001 דונם.
מתוכם הכפר היה בנוי על 22 דונם, השטח המעובד היה 3,757 דונם והיתר, 2,222 דונם, היו אדמות בור.
ב-1984 הופקעו אדמות של תושבי הכפר לצורך הקמת ההתנחלות כוכב יעקב מצפון לכפר.
באזור בורקה קיימים מספר התנחלויות ומאחזים ביניהם: מגרון, רמת מגרון, גבעת אסף, עוז ציון וגבעת צור הראל.
במהלך השנים היו עימותים רבים בין תושבי בורקה למתנחלים.
בעשור השני של המאה ה-21 החל הכפר לסבול באופן קבוע מהתנכלויות של מתנחלים במסגרת פעולות "תג מחיר".
באחד המקרים, בדצמבר 2011, הוצת המסגד בכפר.
המאחז מגרון, שבמועצה האזורית מטה בנימין, שכן ממזרח לבורקה, על קרקע הרשומה בבעלות פרטית של תושבי בורקה ודיר דיבוואן.
בשנת 2012 פונה מגרון ומאז השטח נטוש.
ב-4 באוגוסט 2023 אירע העימות בבורקה, בין תושבי הכפר למתנחלים ממאחז עוז ציון שרעו צאן בשטחים בבעלות פלסטינית.
בעימות, ישראלי ירה למוות בקוסאי מעטאן בן ה-19, תושב הכפר.
עימות נוסף התרחש בקרבת הכפר ב-10 באפריל 2024, ובו נפצעו מספר תושבים של הכפר.
חשמל: בשנת 1980 חובר הכפר לרשת של חברת החשמל המזרח-ירושלמית.
מים: חברת המים של ירושלים מספקת לכפר מים, באמצעות רשת מים שנפרסה בשנת 1978.
ביוב: אין בכפר מערכת ביוב ותושבים משתמשים בבורות ספיגה.
ואדי שיבן זורם למרגלות היישוב.
בורקינה פאסו משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
עד כה, אף ספורטאי נוער מבורקינה פאסו לא זכה במדליה אולימפית לנוער.
ההשתתפות של ספורטאי הנוער מבורקינה פאסו היא בעיקר סמלית.
המשלחת הראשונה של בורקינה פאסו למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור וכללה שלושה ספורטאים שהתחרו בשלושה ענפי ספורט, אתלטיקה, טאקוונדו ושחייה.
המשלחת מנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשני ענפים, אתלטיקה ושחייה.
ספורטאי המשלחת, בדומה לאולימפיאדת הנוער סינגפור, סיימו במקומות האחרונים בתחרויות.
בורקארד הראשון, רוזן צולרן נחשב לאב הקדמון הראשון המתועד של בית הוהנצולרן.
מוצאו של בורקארד אינו ברור, ויש הטוענים כי הוא היה בנו של פרידריך, רוזן זיליכגאו ואירמנטרוד, בתו של בורקארד, רוזן נלנבורג.
בורקארד נרצח בשל נקמת דם בשנת 1061, אך מעט ידוע על האנשים האמורים עצמם, או על קשר אפשרי ביניהם.
בנו של בורקארד, פרידריך הראשון, רוזן צולרן, ירש את נחלותיו, ואף הרחיב אותן.
בורקה היא עיירה פלסטינית בנפת שכם במרכז השומרון, חמישה ק"מ צפונית-מערבית לשכם, בגובה כ-450 מ' מעל פני הים.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הכפר מנתה 4,454 תושבים בשנת 2016.
תושבי הכפר מעלים סברה אחרת: השם בא מהשורש הערבי ب.ر.ق (ב-ר-ק) שמשמעותו, בין היתר, היא: מבריק, נוצץ.
הכפר הוקם לפני יותר מ-1,000 שנה.
מוצא התושבים הראשונים היה מתימן והחיג'אז, והיישוב נבנה סביב המעיין שבמרכז העתיק של הכפר – עין אל-בלד (מעיין הכפר).
בשנת 1915, בזמן מלחמת העולם הראשונה, הוקמה על ידי העות'מאנים מדרום לכפר תחנת הרכבת מסעודיה.
ממנה יוצאת השלוחה המחברת את מסילת השומרון עם תחנת טול כרם, תחנת המוצא של המסילה המזרחית ההיסטורית שנסללה דרומה עד קוסיימה בואך קו החזית עם הבריטים בחצי האי סיני.
לאחר שנהרג מפקד המרד הערבי עבּד א-רחים אל-חאג' מוחמד, בשנת 1939, התמנה לפקיד זה בן הכפר בורקה אחמד מוחמד חסן "אבו בכּר" (أحمد محمد حسن أبو بكر), אולם בתקופתו המרד דעך.
בשנת 1947 הנציב הבריטי אלן גורדון קנינגהם ביקר בכפר, והצהיר הצהרה פוליטית בעד השלום.
בסיום המנדט הבריטי בארץ ישראל הסתיימה השליטה הבריטית בכפר.
כתוצאה ממלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עבר הכפר לשליטה ירדנית.
במלחמת ששת הימים, בחצות ליל ה-7 ביוני 1967, החלה מתקפת חטיבה 37 על אזור שכם.
החטיבה נכנסה אל העיר בשעה 10:45 בבוקר והלחימה נמשכה עד הערב, ובסיומה נפל כל האזור בידי כוחות צה"ל והכפר עבר משליטה ירדנית לישראלית.
בסקר האדמות, ב-1945 נמצא ששטח הקרקע הכולל של הכפר היה 18,486 דונם, מתוכם 18,190 דונם היו בשימוש פרטי ו 296 דונם – מושע.
הכפר עצמו היה בנוי על שטח של 173 דונם, 10,734 דונם היו מעובדים, ואילו 7,579 דונם היו אדמות בור.
בשנת 2007 היה השטח הבנוי של הכפר כ-480 דונם.
מי השקיה – ממעיינות בכפר ובסביבתו וכן מבארות פרטיות.
לאחר עליית הליכוד לשלטון ב-1977 הבטיח ראש הממשלה מנחם בגין להרחיב את מפעל ההתנחלויות גם ללב השומרון.
על גבעה החולשת על הכפר מצפון היה ממוקם קבר שייח' (מקאם) "אל קובייבת".
בזמן השלטון הירדני היה במקום מוצב פלוגתי.
בשנת 1978 נתפסו אדמות הגבעה לצרכים צבאיים ועליהן הוקמה באותה שנה היאחזות נח"ל "מעלה נחל", שאוזרחה בשנת 1980 כהתנחלות חומש.
לאחר הסכם אוסלו ב' שנחתם בשנת 1995, הוגדרו 4,930 דונם שהם 27% מאדמות הכפר כשטח A.
ב-23 באוגוסט 2005, במסגרת תוכנית ההתנתקות, פונתה ההתנחלות חומש.
לאחר הפינוי נותר צו התפיסה לצרכים צבאיים לאדמות הכפר שהופקעו על כנו, ותושבי בורקה היו מנועים מלעבד את אדמותיהם.
בדצמבר 2011 עתר ראש מועצת הכפר ותושבים אחרים לבג"ץ באמצעות ארגון יש דין, בדרישה לביטול צווי התפיסה הצבאיים.
ב-2013 בוטלו צו התפיסה וצו הסגירה (שקבע כי על תושבי בורקה אסור להיכנס למקום) והחל מאוקטובר 2013 יכולים בעלי הקרקעות במקום לעבד את אדמותיהם.
למרות זאת, שוהים באופן קבוע פעילי נוער הגבעות ותלמידי ישיבת חומש באזור ולא מתאפשרת גישה של בעלי הקרקעות.
חשמל: בכפר מחובר לרשת החשמל הישראלית החל משנת 1991.
מים: הכפר מחובר לרשות המים הפלסטינית.
ביוב: אין בכפר תשתית ביוב והתושבים משתמשים בבורות ספיגה.
מבורקה יצא בן הכפר, המחבל רָאאֶד א-שרנובי, שרצח 19 אנשים בפיגוע התאבדות בקו 18, ב-3 במרץ 1996.
וליבור "בורקו" ראדוביץ' (בקירילית: Велибор Радовић; נולד ב-16 במרץ 1972) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל מונטנגרי-ישראלי.
גובהו עומד על 2.02 מטרים והוא שיחק בעמדת הפורוורד.
ראדוביץ' קיבל את האזרחות הישראלית בעת ששיחק במכבי תל אביב ובמכבי רעננה, במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 וה-העשור הראשון של המאה ה-21, כאשר התחתן עם מיכל בר יוסף, אישה ישראלית.
בנו, תיאודור ראדוביץ' נולד ב-26 בדצמבר 2008.
אליפות הליגה הישראלית: 3 (עם מכבי תל אביב)
גביע הליגה הישראלית: 2 (עם מכבי תל אביב)
אליפות אירופה בכדורסל: 1 (עם מכבי תל אביב)
בורשודנאדשד (בהונגרית: Borsodnádasd) היא עיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה דרומית לעיר אוזד.
בעיר חיה קהילה יהודית והיה בה בית קברות יהודי שנהרס.
תושבים יהודיים מהכפר נרצחו בשואה ומונצחים באנדרטה באוזד
בורשודבוטה (בהונגרית: Borsodbóta) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בורשודבוטה הוא אחד מכפרים רבים באירופה אשר חל פיחות (לעיתים כבד) באוכלוסייתו.
בורשודבוטה נקרא עד שנת 1954: "בוטה" (Bóta) ובכפר הישן חיו מעט יהודים לתקופת זמן מוגבלת.
שנה כמות יהודים כלל האוכלוסייה1880950919106
בורשודגסט (בהונגרית: Borsodgeszt) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
לא ידוע רבות על יהודים בכפר מלבד המצאות יהודים בכפר וקיום של בית קברות יהודי במקום.
היישוב ממוקם באזור הרי Bükk , בין העיר מזקבשד לעיר מישקולץ, כ-20 קילומטרים דרומית למישקולץ.
הכפרים שאי וואטה נמצאים במרחק של-6 ק"מ מהכפר, הכפר ביקאבראן נמצא במרחק של 10 ק"מ מהכפר, והעיר הקרובה ביותר, אמוד, נמצאת במרחק של 12 ק"מ מהכפר.
האזור מיושב עוד מהתקופה הפרהיסטורית, וההתיישבות ההיסטורית הראשונה באזור הייתה בתקופת התיישבות המדיארים במרכז אירופה.
הכפר הוזכר לראשונה בשנת 1292. אוכלוסיית הכפר התעסקה בגידול גפנים במשך מאות שנים, אך כיום אין לכך חשיבות כלכלית.
בין השנים 1973 עד 1990 הכפר היה תחת מועצה משותפת עם הכפר שאי השכן.
בורשודיוואנקה (בהונגרית: Borsodivánka) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בורשודיוואנקה הוא אחד מכפרים רבים באירופה אשר חל פיחות (לעיתים כבד) באוכלוסייתו.
בורשודסנטגיירג' (בהונגרית: Borsodszentgyörgy) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון־מזרח הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית בורשודסנטגיירג' נמצאת בירידה שנים רבות מ־1,440 תושבים בשנת 1990 עד 1,166 תושבים בשנת 2020 (ירידה של כ־19%).
בבורשודסנטגיירג' התגוררו יהודים מעטים ובמקום קיים קבר יהודי יחיד ששרד בבית הקברות המרכזי
דז'ה פהר (1869–1935) עד 1896 דוד פֶכֶר (בהונגרית: Fehér Dezső) היה סופר, עיתונאי הונגרי-יהודי.
בורשודסיראק (בהונגרית: Borsodszirák) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בבורשודסיראק התגוררו מעט יהודים וחלק מיהודי הכפר נרצחו בשואת יהודי הונגריה.
בורר צבעים או בוחר צבעים הוא וידג'ט הכולל ממשק משתמש גרפי (GUI) אשר נועד כדי לבחור צבעים או ליצור סכמת צבעים.
הכלי מאפשר לבחור בין המספרים של גוני הצבעים השונים ולבחור גוון ספציפי רצוי באופן מדויק.
כמו כן, ייתכן גם לעיתים שימוש בכפתורים שונים המציגים גוונים דומים זה לצד זה.
ניתן גם לקחת גוון צבע מסוים ולברר את מספרו באמצעות תכונת "גרור ושחרר", או לחלופין לבחור גוון צבע מסוים באמצעות הכלי ולשחררו לתוכנה.
ניתן למצוא בוחרי צבעים בתוכנות עריכת תמונה שונות, או באינטרנט.
מנוע החיפוש גוגל כולל גם כן בורר צבעים בעת חיפוש המילים "color picker" באנגלית או "בורר צבעים" בעברית, וישנן אף תוכנות ייעודיות לכך הקיימות עבור מערכות ההפעלה השונות.
במערכת ההפעלה Windows (מאז חלונות 95) נפוץ בורר צבעים ובו פלטת צבעים נפוצים הממוקמת בחציו האחד של החלון, ומלבן עם ספקטרום המסדר את הצבעים לפי גוון ורווייה בחציו השני.
באמצעות הספקטרום ניתן לבחור צבעים במודל RGB או HSV (גוון, רווייה, בהירות).
במקינטוש מגרסת OS X ואילך נפוץ בורר צבעים התומך במספר מודלי צבע: CMYK, RGB נוסף על גלגל הצבעים של מודל HSV, אך גם מכיל אפשרויות כמו בחירת צבעים בטוחים לשימוש באינטרנט, דגימת צבע מתמונה וגימיק שממנו ניתן לבחור צבעים של עפרונות צבעוניים.
בלינוקס ויוניקס ניתן לבחור ולהתקין בורר צבע מתוך מגוון בוררי צבע חופשיים.
יש גם כאלו המגיעים עם הפצת לינוקס מסוימת כגון התוכנה Deepin Picker, המגיעה ברירת מחדל עם ההפצה דיפין.
תוכנות גרפיקה מתקדמות (פוטושופ לדוגמה) יכללו בוררי צבעים משוכללים יותר שבעזרתן ניתן לבחור צבע כלשהו ממגוון מודלים (RGB, CMYK, HSV, Lab(אנ') וכדומה) וגם מספריות צבע מוכרות קיימות כמו פנטון או מספריות צבעים מוכנות בהתאם לצורכי המעצב.
בוררין (בדנית: Borrering) הוא אחד מששת מבצרי הטבעת הוויקינגיים לשעבר של דנמרק השוכן סמוך ל באי שלן.
החפירות הראשונות במקום נערכו ב-1971 ו-1972. בתחילה תוארך המתחם לתקופת הברזל על סמך ממצאים ארכאולוגיים; בשנת 2014, חפירות ומחקרים דנדרוכרונולוגיים הניבו תיארוך למאה ה-10. לפיכך הוא יכול היה להיבנות בתקופת שלטונו של האראלד הראשון, מלך דנמרק או קודמו או יורשו.
מבצר בוררין צורף יחד עם מבצרי טבעת ויקינגיים אחרים (אגרסבור, פירקט, נונאבגן וטרלבור), לאתר המורשת העולמית "מבצרי הטבעת מתקופת הוויקינגים" של אונסק"ו, שהוכרז במושב ה-45 של ועדת המורשת העולמית, שהתכנסה בריאד בערב הסעודית בין 10 ל-25 בספטמבר 2023.
המבצר הוויקינגי נבנה על גבעה, הממוקמת על פיורד שניתן היה לשוט בו עד ימי הביניים.
לסוללה המעגלית קוטר חיצוני של 145 מטרים, רוחב הסוללה כ-11.0 מטרים, והיא הושלמה בכלונסאות מחודדים.
מצויד בחפיר בצורת V וארבעה שערים (שניים מהם חשופים) - בוררין מתאים למבצרים מסוג טרלבור.
ההיסטוריה של המחקר אודות המבצר
מ-1971 עד 1972 הוביל תורשילד רמסקו (Thorskild Ramskou) מ את החפירות.
תיארוך מדויק של הסוללה עצמה עדיין לא היה אפשרי באותה עת.
עקבות ההתיישבות והמילוי שנמצאו תוארכו לתקופה הקיסרית הרומית הקדומה (המאה ה-1–3).
כארבעים שנה לאחר מכן, בעת שעבד על ספר בנושא אגרסבור, הבחין סרן מ.
Sindbæk) מאוניברסיטת אורהוס שמיקומן של מבצרי הטבעת הוויקינגיים האחרים היה על פי תבנית ברורה: האתרים של המבצרים מסוג טרלבור היו בדרך כלל הליכה של יום, במרחק של כ-30–40 קילומטרים זה מזה.
מכאן שבהכרח היה מתחם מבצר שהתעלמו ממנו בעבר במזרח האי שלן.
במאי 2013 החלו סינבק והארכאולוגית ננה הולם (Nanna Holm), מהמרכז הדני לחקר המבצרים, בחיפושים.
הולם הצביעה על מקום שבו הצטרפו שתי דרכים ראשיות עתיקות בעמק הנהר Køge Å לעבר פיורד שניתן לשיט בתקופת הוויקינגים ואחד הנמלים הטבעיים הטובים ביותר של שלן.
אתר בוררין שהתגלה מחדש נמצא למעשה במרחק המשוער ממבצר טרלבור ליד סליילסה.
בקיץ 2014, סינבק והולם, בסיוע הלן גודצ'יילד מאוניברסיטת יורק באנגליה, חקרו את השטח.
ההנחה של סינבק אוששה לבסוף מבחינה גאופיזית: המבנים הארכאולוגיים של החומה תועדו באמצעות מדידות גרדיומטריות של גודצ'יילד עם המגנומטר.
תוך מספר ימים נוצר מודל ממוחשב מפורט שסייע לארכאולוגים לקבוע חפירות ממוקדות.
החפירות אישרו את השרידים של החומה המעגלית, חיפוי עץ יציב לאורך החזית ושערי עץ מסיביים.
שניים מהשערים נחשפו על ידי הארכאולוגים.
התגלה שהם הושמדו בשריפה: בשער הצפוני נמצאו עמודי אלון מפוחמים.
חפירות נוספות נערכו בשנים 2015 עד 2018. לפיהן נתגלה בין היתר, שבניגוד למבצרים אחרים מסוג טרלבור, לא היו מבנים בתוך המבצר.
בוררין תוארך למאה ה-10 בשיטת תיארוך פחמן-14. הדגימות ששימשו הגיעו מטבעות העצים החיצוניות ביותר של עמודי האלון המפוחמים של השער הצפוני.
התוצאות של שתי הדגימות כמעט זהות: מתחם המבצר נבנה בתקופה שבין 900 לתחילת המאה ה-11. תיארוך פחמן 14 בוצע בפקולטה לפיזיקה ואסטרונומיה, באוניברסיטת אורהוס בדנמרק, בשיתוף פעולה הדוק עם מעבדות Accium Biosciences בסיאטל שבארצות הברית.
באתר נבנה מרכז מבקרים עם פלטפורמת תצפית והעתק של החומות.
יישומון בטלפון החכם מספק רשמים נוספים באתר.
מרכז המבקרים היה פתוח מדי יום בין השעות 10:00-16:00 במהלך רבעון הקיץ (יוני, יולי ואוגוסט).
מרכז המבקרים נסגר בשנת 2021, ואמור להיפתח מחדש באביב 2024.
בורקוש או יוסטיניאנופוליס הוא אתר ארכאולוגי הממוקם ממערב לדמשק, סוריה קרוב לגבול ללבנון.
ואדי אל-קרן הסמוך הוא אתר רבייה חשוב לציפורי בר במזרח התיכון, והוא זוהה על ידי BirdLife International כאזור ציפורים בעל חשיבות.
האתר שוכן בגובה של ומשקיף ישירות אל מישור דמשק והגבעות הסובבות, באזור ישנם עדרי עיזים וגמלים.
בשל אופיו הרגיש של השטח הסמוך לגבולות לבנון ורמת הגולן, מבקרים יזדקקו לליווי צבאי כדי להגיע לאתר, שנמצא במרחק של כעשר דקות הליכה במסלול תלול הרחק מהכביש הראשי.
ז'וליאן אליקוט הציע כי ייתכן שהאתר נקרא ברקוזה בימי קדם.
זה היה בניגוד למיקומה של ברקושיה שהוצע בעבר על ידי אלברכט אלט ב-1947. במאה ה-6 שונה שמה ליוסטיניאנופוליס (Ἰουστινιανούπολις) על שם הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס הראשון.
בכפר יש חורבות של שני מקדשים רומיים הנכללים בקבוצת מקדשי החרמון.
חורבותיה של בזיליקה ביזנטית מהמאה ה-6 לספירה שוכנות על ראש גבעה שהושטחה באופן מלאכותי ליצירת רמה דו-מפלסית.
האזור שמסביב כולל חדרים חצובים רבים וקריפטות.
נראה שהבימה שעליה בנויה הבזיליקה היא של מקדש רומי קודם שהוערך למאה ה-1 לספירה.
חוקרים רבים סבורים שהמקדש הרומי בעצמו נבנה על שרידי מקדש קודם לפחות ארבע מאות שנה קודם לכן ואולי אף במשך דורות רבים.
הבזיליקה בנויה מגושי אבן מסיביים והאתר זרוע בלוקים מבלבלים אחרים, שחלקם מזכירים מבנים או מחשופים גאולוגיים יוצאי דופן.
מתחם המקדשים בבורקוש הוזכר על ידי הנציגות הארכאולוגית הגרמנית לבעלבכ ב-1903 ומאז זכה למחקר מועט.
סקר טופוגרפי ואדריכלי של האתר נערך בשנת 1999 על ידי Gunnar Brands עבור אוניברסיטת האלה-ויטנבורג שבגרמניה.
עבודת גמר המכסה את תוצאות הסקר מתבצעת כעת על ידי פרדריק פון בארגן.
הסקר שנערך ציין תשתיות מורכבות, ונועד לתעד את היישובים מסביב לרבות קברים, מחצבות וחורבות מקדש פרופילאה.
הסקר נפגע מהריחוק והגובה של האתר, הפגזות טנקים ומציאה של יישוב באזור שהיה גדול פי שניים מהצפוי עם קברים חצובים רבים בקרבת מקום.
מרתף הבזיליקה נבנה מסלע והראה איכות בנייה טכנית גבוהה.
נמצאו עקבות של פמוטים מברונזה יחד עם שרידים של כיסוי שיש לבן עם עורקים אפורים.
12 כותרות נרשמו ב-1903, מתוכן נותרו רק שמונה במקומן, ושלוש נוספות נעקרו בקרבת המקום, אחת מהן לשימוש חוזר לחקלאות מימי הביניים.
הכותרת השתים עשרה הייתה מכוסה בהריסות ומוסתרת כמעט לחלוטין.
הקיר המזרחי של הבזיליקה כולל פורטיקו.
יסודות של מה שנחשבו כפֶּרִיסטייל לבזיליקה נמצאו מצפון מערב לה, חלק מהשטח מצפון לה נוקה ופולס על ידי הצבא.
רוב שרידי היישוב פזורים במדרון המזרחי של הגבעה, וישנם גם מבנים גדולים במדרון המערבי.
בּוּשידוֹ (קאנג'י: 武士道, רומאג'י: Bushidō, מילולית: "דרך הלוחם") או בּוּדוֹ (קאנג'י: 武道, רומאג'י: budō, מילולית: "דרך הלחימה") הוא מושג ביפנית המתאר את קוד ההתנהגות של הסמוראים, מעמד האצולה הלוחמת ביפן הפיאודלית.
קוד ההתנהגות, שפותח במאות ה-9 עד ה-12, דורש נאמנות וכבוד עד המוות.
כשהסמוראי נכשל בשמירת כבודו, הדרך היחידה להשיבו היא על ידי ביצוע "ספוקו" - התאבדות טקסית המבוצעת על ידי נעיצת חרב בבטן.
בצורתו הטהורה ביותר הבושידו דורש מההולכים בדרכו לבחון את המציאות מנקודת המבט של מותם העתידי.
הבושידו היווה גם את הבסיס הרוחני לאלו אשר ביצעו התקפות "קאמיקאזה" במהלך מלחמת העולם השנייה.
מסיבה זו, לאחר כניעת יפן אסרו האמריקאים על היפנים לבצע כל סוג של אימון באמנויות לחימה יפניות, מכיוון ששורשיהן נעוצים בבושידו.
הספורט המודרני "קנדו" נסמך על בסיס הפילוסופיה של הבושידו, בעיקר בהתבססותו על העיקרון "מכה אחת-הריגה אחת".
שלא כמו אמנויות לחימה אחרות, מגע ממושך עם היריב או חבטות רבות בו נמנעות לטובת מכה אחת "נקיה" בגופו או בראשו של היריב.
אלה שמונה המידות הטובות המגדירות את המקיים את הבושידו:
ג'יסה (自制) - שליטה עצמית.
בושה היא רגש הגורם לתחושה לא נעימה אצל האדם כשהוא סבור שעשה מעשה לא מקובל בעיניו או בעיני החברה.
בהתאם לכך, הבושה מתעוררת בקרב אדם שחש חשוף לעין הציבור בצורה שאינה מכבדת אותו ובקרב מי שחש כי הזולת מבקר אותו בעקבות מעשה שעשה בניגוד לנורמות המקובלות.
זוהי תחושה או רגש שלילי חזק ואוניברסלי בעל מאפיינים פיזיולוגיים.
לעיתים מלווה תחושה זו בהסמקה.
תחושת הבושה מלווה לעיתים קרובות בחרדה ואשמה, עם נטייה להימנע מהגירוי הגורם לבושה.
לפי האנתרופולוגית האמריקאית וחוקרת התרבות רות בנדיקט, הבושה מוגדרת כחילול של ערכים תרבותיים או חברתיים.
פרופסור ג'ודית לואיס הרמן מאוניברסיטת הרווארד, אחת מחוקרות הקוגניציה המפורסמות בעולם, הגדירה ב-2007 את הבושה כמצב אינסטינקטיבי של מודעות עצמית שבו: האני מתפצל כדי לדמיין את העצמי דרך עיניו של האחר.
דוקטור ברנה בראון (Brene Brown) מאוניברסיטת יוסטון מספרת בהרצאותיה כי: .
התובנה הזו הובילה אותה לזהות דפוס נוסף שעומד בבסיסם של כל הקשרים – בושה, שהיא להגדרתה הפחד מניתוק: .
הבושה היא מנגנון חברתי, המתקיים רק באינטראקציה עם אחרים, ולכן הביטוי החיצוני של בושה משחק תפקיד חשוב.
אבי תורת האבולוציה צ'ארלס דרווין תיאר כבר ב-1872 בושה כמנגנון פיזי הכולל הסמקה, בלבול, השפלת המבט, הרכנת הראש ושמיטה של הכתפיים.
דרווין גם ציין כי היה עד לבושה בכל מקום שבו ביקר ברחבי העולם.
התופעה האוניברסלית הזו מלווה בדרך כלל בתחושת חום המתפשטת בגוף, פעילות דומה להפליא לזו המתרחשת בגוף במצבי לחץ.
למעשה, שתי התופעות הן קרובות משפחה: בושה היא תגובתו של הגוף להתמודדות עם לחץ חברתי.
זוהי תגובה גופנית למחשבה "אני יודע שעשיתי משהו לא מקובל חברתית, ואני יודע שאתם יודעים על כך".
לביטויים הפיזיים של בושה יש תפקיד; להראות לחברה שמסביב כי המתבייש מבין היטב את החטא שביצע כלפי הנורמות החברתיות התקינות.
הבושה הפיזית היא הודאה באשמה, הבעת חרטה ובקשת סליחה כאחד.
היא בעצם מצהירה: "אני נתון לרחמיכם – אנא, אל תפגעו בי".
במנגנון הפיזי של הבעת בושה, בסומק או במבט המושפל, יש גם פתרון מובנה לתחושה הלא נעימה.
זו המסקנה שאליה הגיעה הפסיכולוגית החברתית אליזבת דניס בניסוי שערכה ב-2009. לפי מסקנתה, כשרואים שהאדם מתבייש – סולחים לו, והוא כבר לא צריך להרגיש רע עם מה שעשה.
על כן על האדם לחוש בושה כדי שהיא תחלוף.
על פי ז'אן-פול סארטר, כפי שהוא מציין בספרו "Being and Nothingness", הבושה היא חוסר הנעימות הנוצרת מההפיכה לאובייקט.
בדוגמה שסארטר מביא להמחשת העניין הוא מספר על אדם המציץ דרך חור המנעול על האנשים שבפנים.
במצב זה, האדם הוא הסובייקט והאנשים בהם הוא צופה הם בעיניו אובייקטים.
ברגע שמגיע אדם נוסף ותופס את המציץ – הוא מיד הופך לאובייקט וכך נוצרת בו הבושה.
על פי סארטר האנושיות הנשללת מהאדם המתבייש היא העצמאות להיות המתבונן ולא האובייקט בו מתבוננים.
ייתכן שהבושה מפני הפגנת בושה הופכת עם הזמן לרעילה נפשית.
רגש הבושה הוא אחד מהרגשות הקשים אצל האדם לצד הכאב והפחד.
בימי קדם ואף בימי הביניים השתמשו בענישה המביישת את החוטאים.
עמוד הקלון או נתינת חוטא בסד הם דוגמאות אופייניות.
על פי חז"ל חלק מהענישה של חוטאים היה לבייש אותם.
היו מקומות בהם היו כופים על נאשמים או חשודים לצאת, כשעל גבם מוצמד לוח עץ ועליו כתובת שמבזה אותם.
סנקציה זו של השפלה, הייתה חזקה יותר מעונש כספי או גופני.
בתנ"ך, בסיפור אדם וחווה, נאמר שטרם אכילת פרי עץ הדעת הם הסתובבו בגן העדן עירומים, ונאמר עליהם – ().
לאחר שאכלו אדם וחווה מפרי עץ הדעת, לא רק שהיו יכולים להבחין בין טוב לרע, אלא גם נתקלו ברגש שכמותו לא ידעו עד אז מעולם – בושה על עצם היותם עירומים.
מאז, מלווה הבושה כמנגנון בין אישי וחברתי את המין האנושי.
היחס של חז"ל לבושה היה דיכוטומי.
מצד אחד סברו ש־ ועודדו את התלמידים להיות נועזים, ולא לפחד לשאול שאלות שעלולות להביך אותם; בהיבט זה אמרו גם .
מצד שני אמרו חז"ל , כלומר, יש צורך במידה של בושה הואיל וכשאדם מאבד לגמרי את רגש הבושה, הוא עלול לפעול באופן שלילי מבלי להתחשב כלל בחברה.
את ביוש הזולת והשפלתו ברבים הם דימו לרצח, ואמרו .
בספר אורחות צדיקים משתבחת מעלת הבושה: .
לפי המשפט העברי, אחד האלמנטים בחישוב פגיעה פיזית בזולת, בנוסף לנזק – ריפוי, שֶבֶת (ימי מחלה) וצער הם תשלומי בושת.
בהמשך לכלל שנקבע במשנה – , עוסק הרמב"ם ב־"משנה תורה" (ספר נזקים) בפיצוי שעל אדם לשלם לאחר שגרם בושה לאחר, ומתחיל את דבריו במילים: .
הבושמנים, הידועים גם בשם שבט ה"סן" (San), הם קבוצה של שבטים אפריקאיים השוכנים באזורים רבים באפריקה הדרומית ובעיקר במדבר קלהרי, מדבר שמשתרע על פני חלקים מדרום אפריקה, בוטסואנה ונמיביה.
אין כל מידע לגבי מספרם המדויק, אך האומדנים נעים בין 50,000 ל-100,000 איש.
נוהגים לשייך את הבושמנים לקבוצה אתנית בשם קויסאנים, אבל לבושמנים עצמם אין שם בשפה שלהם המתאר אותם כקבוצה.
מקור המילה "בושמן" הוא מהמילה "Boschjesman" בהולנדית.
מסיבות שונות, מעדיפים חוקרים במערב את הכינוי "סאן", אם כי גם לכינוי זה יש משמעויות שליליות בשפות הקויסאניות, ולכן הם עצמם אינם מעדיפים אותו.
הבושמנים חיו בעבר, ככל הנראה, על שטח גדול בהרבה מזה שהם חיים בו כיום.
הם נדחקו למדבר קלהרי עקב התפשטותם של שבטים מקבוצת בנטו.
אנשי בנטו, שמאכלסים כיום שטחים נרחבים ביבשת אפריקה, פיתחו חקלאות והתחזקו מבחינה כלכלית וצבאית כבר בתקופות מוקדמות, והחלו לדחוק שבטים של פיגמים, של קוֶיים ושל בושמנים.
הגעתם של פורטוגלים, הולנדים ואנגלים לדרום אפריקה, דחקה את הבושמנים עוד ועוד, עד שכיום אוכלוסייתם הצטמצמה והתרכזה במדבר, שבו התקשו אנשי בנטו ואירופים לחיות.
המגע של הבושמנים עם האדם הלבן החל במאה ה-17, ומאז החל מאבק ממושך, הן במישור הפיזי והן במישור התרבותי, שכתוצאה ממנו אוכלוסיית הבושמנים הלכה והצטמצמה.
כבר עם בוא המתיישבים הלבנים הראשונים החלו העימותים.
המתיישבים הלבנים נהגו לצוד ולהבריח את החיות ששימשו את הבושמנים למחייתם, ואילו הבושמנים החזירו מלחמה בצייד של הצאן והבקר של המתיישבים, אלא שזו הייתה מלחמה אבודה מראש עבורם.
בראשית המאה ה-19 הייתה תקופת בצורת שכתוצאה ממנה סבלו תושבי האזור מרעב כבד שהביא למלחמות בין השבטים האפריקנים באזור בהם עורבו גם השבטים הבושמנים.
המלחמות הפנימיות בין השבטים האפריקאים, בנוסף לעימותים המתמשכים עם המתיישבים הלבנים, הביאו להתמעטות דרמטית במספרם של הבושמנים.
הבושמנים הם כפי הנראה התושבים הקדומים ביותר של דרום אפריקה, והם חיים באזור זה בין כ-40,000 ל-25,000 שנה, כמעט ללא שינוי באורח חייהם.
התרבות של הבושמנים היא תרבות של ציידים-לקטים.
הגברים צדים בקבוצה באמצעות קשתות, חצים ואלות כמו גם מלכודות, ואילו הנשים מלקטות שורשים ופירות שונים.
עיקר הצריכה הקלורית מורכב מאגוז המונגונגו ומבשר.
הבושמנים חיים בקבוצות המונות בסביבות 25 איש כל אחת.
הם נוודים, ומתגוררים בעיקר בבקתות ארעיות הנבנות מענפים.
הבושמנים אינם מכינים כלי חרס, אלא משתמשים בביצי יען ושריונות צבים ככלי אוכל.
כיום נותרו כמה עשרות אלפי בושמנים, וגם מתוכם, רק חלקם שומר עדיין על אורח החיים המסורתי.
כיום קיימת מגמת התערות באוכלוסייה האפריקאית הכללית במדינות בהן הם מתגוררים ומדיניות מכוונת של הממשלות, בעיקר ממשלת בוטסואנה, להביא למודרניזציה של הבושמנים.
בשנת 2006 החליטה ממשלת בוטסואנה לא לפנות את הבושמנים מאדמות אבותיהם אף על פי ששטח זה הוכרז שמורת טבע.
השפות הבושמניות משתייכות למשפחת השפות הקוֹיסַאניות.
שפות אלו ידועות בעיקר בפונטיקה שלהן, כיוון שהן משתמשות בעיצורים מצוצים ("קליקים").
יש בלשנים המשערים, כי צלילים אלה היו נפוצים הרבה יותר בשפות טבעיות בעבר, אולם כיום הם קיימים רק בשפות הקויסאניות ובמספר מצומצם של שפות בנטו קרובות וכן בשפה כושית אחת.
לפי מחקרים גנטיים בכרומוזום Y נמצא כי אוכלוסיית הבושמנים היא אחת האוכלוסיות האנושיות העתיקות בעולם.
מחקרי DNA מיטוכונדריאליים מצביעים על כך שהבושמנים נושאים גנים קדמונים בעץ ה-DNA המיטוכונדריאלי של האדם.
הקבוצה המיטוכונדריאלית העתיקה ביותר, L0d , זוהתה בתדירות הגבוהה ביותר בקבוצות הבושמנים שבדרום אפריקה.
במחקר שפורסם במרץ 2011, האנתרופולוגית ברנה האן ועמיתיה מצאו כי הבושמנים, כמו גם בני הסנדווה ובני ההדזה של טנזניה, הם הקבוצות האנושיות המגוונות ביותר מבחינה גנטית.
רמה גבוהה זו של מגוון גנטי מרמזת על מקורם של אוכלוסיות אלו בפיצול הראשון של בני אדם מודרניים אנטומית.
מחקר דנ"א על גנום ברצף מלא, שפורסם בספטמבר 2016, הראה כי אבותיהם הציידים-לקטים של הבושמנים, התפצלו מאוכלוסיות אנושיות אחרות באפריקה לפני כ-200,000 שנה.
בוש (Bush) היא להקת פוסט-גראנג' בריטית שאלבומה הראשון (Sixteen Stone) היה מזוהה בעיני רבים עם סצנת הגראנג', גם בגלל הקול והמראה החיצוני של הסולן גווין רוזדייל שהזכירו לרבים את אלו של סולנה של להקת נירוונה, קורט קוביין.
ללהקה בסיס מעריצים גדול בארצות הברית.
האלבום השני כלל את השיר Swallowed שהפך ללהיט MTV.
באלבום הבא שבו הלהקה חזרה לרוק-הגיטרות הבסיסי שלה לאחר מעט נגיעות אלקטרוניות באלבומה הקודם The Science Of Things, הצליח פחות מהאלבומים שקדמו לו, וכך גם Golden State, אלבומם הבא.
בשנת 2002 התפרקה הלהקה כתוצאה מירידה במכירת אלבומיה, ומחוסר תמיכת חברת התקליטים.
רוזדייל הקים להקה חדשה בשם Institute ב-2005, עם צליל דומה לזה של בוש.
בשנת 2010 התאחדה הלהקה, ובמקומם של נייג'ל פולספורד ודייב פרסונס, שעזבו את הלהקה, צורפו כריס טריינור וקורי בריץ.
בשנת 2011 הוציאה את האלבום The Sea of Memories.
בושמילס הוא מותג בלנדד ויסקי אירי המיוצר מאז שנת 1608 לפי אותן שיטות ומתכונים באופן רציף, למעט הפוגה בת שנתיים לקראת סוף מלחמת העולם השנייה.
המזקקה והמותג נקראים כך על שם העיירה בה נמצאת המזקקה.
בשנת 1891 החלה מזקקת בושמילס לשווק גם ויסקי סינגל מאלט.
המזקקה ממוקמת בכפר הנושא את אותו השם במחוז אנטרים שבצפון אירלנד.
מאז 2005 בעלת המזקקה היא חברת דיאג'יו (Diageo).
במקום יש מרכז מבקרים בו נחשפים המבקרים לתהליך ייצור הוויסקי ואף טועמים את המשקה.
בושמילס - מגיע בבקבוק עם תווית לבנה (יש שמכנים אותו וייט-בוש) הוא ויסקי בלנדד שמכיל 30 אחוז מאלט ו-70 אחוז גריין, מכיל 40 אחוז אלכוהול ומיושן בערך ארבע שנים.
בלאק בוש - מגיע בבקבוק עם תווית שחורה.
ויסקי בלנדד המכיל 75 אחוז מאלט ו-25 אחוז גריין, 40 אחוז אלכוהול ומיושן כשמונה שנים.
בושמילס 1608 - ויסקי בלנדד, מכיל 90 אחוז מאלט ו-10 אחוז גריין, 43 אחוז אלכוהול ומיושן כ-12 שנה.
בושמילס מאלט 10 - ויסקי מאלט שמיושן לפחות 10 שנים, מכיל 40 אחוז אלכוהול.
בושמילס מאלט 12 - ויסקי מאלט המיושן לפחות 12 שנים, מכיל 40 אחוז אלכוהול.
בושמילס מאלט 16 - ויסקי מאלט המיושן לפחות 16 שנים, מכיל 40 אחוז אלכוהול.
בושם הוא שם כולל לכל נוזל, קרם או שמן אתרי, המפיץ ריח נעים.
בושם מופק ממקור טבעי כלשהו (צמחים) או מיוצר באופן סינתטי לחלוטין.
בושם נחשב למוצר יוקרתי ואופנתי מאז ומתמיד.