tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האתר הבולט ביותר מבחינה טופוגרפית בירח הוא אגן איטקן הגדול של קוטב הדרום, שבו נמצאים המקומות הנמוכים ביותר על פני הלבנה.
המקומות הגבוהים ביותר בפני הירח שוכנים צפון-מזרחה מהאגן.
גם באגני פגיעה גדולים אחרים, כדוגמת ים הגשמים, ים השלווה, ים המשברים, ים סמית והים המזרחי, ישנם אזורים נמוכים ושפת המכתשים גבוהה.
הגבהים בצד הרחוק של הירח גבוהים בממוצע בכ-1.9 קילומטר מאלו שבצד הקרוב.
לפחות 200 בורות זוהו על הירח.
הגשושית LRO גילתה פיר באזור ים השלווה המוביל למנהרה בעומק של 150 מטרים מתחת לפני הקרקע.
ייתכן שהיא מנהרת לבה ועומקה מעלה את ההשערה שאולי יש בה מים קפואים.
רוחב המערה 45 מטרים ואורכה עד 80 מטרים.
ייתכן שהיא תוכל להגן על אסטרונאוטים מטמפרטורות קיצוניות, מפגעי קרינה וממטאוריטים.
מאפיינים אטמוספיריים לחץ אטמוספירי 3×10-13 kPa הליום 25% ניאון 25% מימן 23% ארגון 20% מתאן
אף שמקובל לחשוב שהירח נטול אטמוספירה אין הדבר מדויק.
לירח אטמוספירה דלילה ביותר שמורכבת בעיקר ממימן, מהליום, מניאון ומארגון, וכן מכמויות קטנות יותר של חומרים אחרים כמו פחמן דו-חמצני, ראדון, מתאן, אמוניה, עקבות של חמצן וכמות מזערית של אדי מים.
אטמוספירת הירח נמצאת על קו הגבול המאפשר את בלימת הידלדלותה בהשפעת רוח השמש וכוחות הכבידה שמפעיל עליה כדור הארץ.
קשה לקבוע בוודאות מה מצבה העכשווי של האטמספירה: האם היא הולכת ומידלדלת, או לחלופין האם שכבת האטמוספירה מכילה את המסה הקריטית הדרושה כדי להחזיק באטמוספירה לעשרות אלפי שנים.
ראיות גאולוגיות, כגון היעדר מיקרו-מכתשים, בשל התפרקותם של מטאוריטים קטנים בחדירתם לאטמוספירה, מצביעות על כך שהירח היה בעבר הרחוק בעל אטמוספירה משמעותית.
לירח שדה מגנטי חיצוני של פחות מ-0.2 ננו-טסלה, או פחות מאחד חלקי מאה אלף מהשדה המגנטי של כדור הארץ.
לירח אין כיום שדה מגנטי דו-קוטבי גלובלי, ומגנטיות הקרום נרכשה ככל הנראה בתחילת ההיסטוריה של הירח.
לפני כ-4 מיליארד שנים, עוצמת השדה המגנטי שלו הייתה קרובה לזו של כדור הארץ כיום.
שדה הדינמו הקדום הזה התפוגג כנראה לפני כמיליארד שנים, לאחר שליבת הירח התגבשה לחלוטין.
קיימת תיאוריה שחלק מהמגנטיות השיורית נובעת משדות מגנטיים זמניים, שנוצרו במהלך פגיעות גדולות בירח.
התיאוריה נסמכת על כך שהאזורים בעלי מגנטיות הקרום משמעותיות ביותר נמצאים בקצוות מנוגדים של אגני הפגיעה הענקיים.
השערת המכה הגדולה, שהעלתה האסטרופיזיקאית האמריקנית רובין קאנופ , היא המקובלת ביותר בתחילת המאה ה-21. על פיה, הירח נוצר לפני מיליארדי שנים כאשר מערכת השמש הייתה בתקופת היווצרותה, ועצם שנקרא תיאה בגודלו של מאדים התנגש בכדור הארץ המתהווה.
שברים מן הפגיעה נזרקו לחלל, התמזגו, ויצרו את הירח.
אם אכן כך התרחש הדבר, ומכיוון שפני כדור הארץ מכילים בעיקר מתכות קלות יותר כמו מגנזיום ואלומיניום, הירח עשוי להכיל פחות ברזל מאשר כדור הארץ.
לפי אותו מודל, חלק מהשברים לא התמזגו בירח המתהווה, אלא שבו והתנגשו עם כדור הארץ.
השערות נפוצות אחרות, שהיו מקובלות עד לשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20:
השערת הבת (הביקוע) – לפי השערה זו הירח הוא חלק שניתק בעבר מכדור הארץ.
העובדה כי סיבוב כדור הארץ מתארך מדי יממה בשיעור של אחד מ-120 אלף חלקי שנייה מחזקת השערה זו.
זאת משום, שלפי חוקי המכניקה, חייב מומנט הסיבוב של מערכת הארץ-ירח יחד להישאר קבוע, ולכן אם כדור הארץ מאט את סיבובו, חייב הירח להגדיל את מהירות סיבובו ותוך כדי כך להתרחק מכדור הארץ.
לפי השערה זו, ההתרחקות מעידה שהירח היה קרוב מאוד לכדור הארץ בעבר.
יש הרואים באוקיינוס השקט את ה"צלקת" שנותרה בכדור הארץ כתוצאה מקריעת הירח.
אך ניתוח הרכב סלעי הירח שהובאו במשימות אפולו מצביעים על שונות גדולה ביחסי איזוטופים של טיטניום בין קרום כדור הארץ לבין הירח, ומקובל לראות בשונות זו פסילה גורפת של ההשערות שמקור הירח בקרום כדור הארץ.
השערת האחות (ההשערה הבינארית) – טוענת שהירח נוצר באותה צורה ובאותו זמן בהם נוצר כדור הארץ.
הירח, בשל קרבתו לכדור הארץ, נכנס למסלול סביבו.
השערה זו אינה מסבירה את הפרש הגיל הגאולוגי בין הסלעים העתיקים בקרום הירח (4.2 מיליארד שנים) לבין הסלעים העתיקים בקרום כדור הארץ (3.9 מיליארד שנים).
השערת הזוג הנשוי (השבייה) – הירח נוצר מחוץ לתחום מסלול כדור הארץ, ותוך כדי תנועתו סביב השמש הוא נלכד בכוח המשיכה של כדור הארץ ונכנס איתו למסלול משותף.
ב-1959 שיגרה ברית המועצות כמה גשושיות בלתי מאוישות לחקר הירח.
לונה 1 הסובייטית הייתה הלוויין המלאכותי הראשון שהצליח להימלט מכח הכבידה של הארץ ולנוע קרוב לירח.
שוגרה ב-2 בינואר 1959, עברה במרחק 5,995 ק"מ מהירח, לאחר 34 שעות טיסה, והמשיכה למסלול סביב השמש.
נקראה לונה 1 אף על פי שלא הייתה הראשונה ששוגרה – לפניה היו מספר גשושיות ששיגורן נכשל.
לונה 2, חללית המחקר הראשונה להגיע לירח, שוגרה ב-13 בספטמבר 1959 והתרסקה על פניו ב-14 בספטמבר 1959.
לונה 3 שוגרה ב-4 באוקטובר 1959, הייתה הראשונה שהקיפה את הירח ושיגרה תמונה של הצד הנסתר שלו ב-7 באוקטובר.
נחיתת האדם הראשון על הירח בוצעה ב-21 ביולי 1969 בשיא המירוץ לחלל שהושפע מהמלחמה הקרה בין ברית המועצות לארצות הברית.
האדם הראשון שדרך על אדמת הירח היה האסטרונאוט ניל ארמסטרונג, מפקד האפולו 11. כאשר צעד על אדמת הירח אמר: "That's one small step for a man, one giant leap for mankind." "זהו צעד קטן לאדם, צעד גדול לאנושות", (בתרגום מילולי: "קפיצה ענקית לאנושות"), משפט שהפך למפורסם ביותר.
הנחיתה התבצעה במסגרת תוכנית אפולו, שבמהלכה בוצעו שש נחיתות על הירח בין השנים 1969–1972. הפעם האחרונה בה הילך אדם על הירח הייתה בדצמבר 1972 במשימת אפולו 17, כאשר האסטרונאוט יוג'ין סרנן הלך על הירח.
זמן הטיסה אל הירח במסגרת תוכנית אפולו היה כ-65 שעות.
ב-25 בינואר 1994 שוגר מכדור הארץ לוויין אמריקני בשם קלמנטין, שסבב את הירח במשך 74 ימים.
תצלומי הלוויין גילו משטחי קרח בקטבים של הירח, דבר העשוי לסייע לכל תוכנית התיישבות עתידית.
עוד התגלה בצד הנסתר של הירח מכתש בעומק 13 קילומטר, ובקוטר של 2,500 קילומטר, שחוקרים משערים שנוצר לפני מיליארדי שנים בהתנגשות בין הירח לגוף ענק.
החל מ-15 באוקטובר 2004 החללית סמארט-1 של סוכנות החלל האירופית מקיפה את הירח, ומבצעת תצפיות לצורכי מיפוי, חיפוש קרח, ואנליזה כימית של פני הירח.
בינואר 2019 הצליחה סין להנחית לראשונה חללית בצד הרחוק של הירח, הנסתר מכדור הארץ.
ב-22 בפברואר 2019 שוגרה בהצלחה החללית הישראלית הראשונה לירח 'בראשית', וב-11 באפריל ניסתה ללא הצלחה לנחות על הירח.
החללית תוכננה ונבנתה בידי עמותת SpaceIL בשיתוף התעשייה האווירית.
באופן דומה התרסקה גם נחתת ששוגרה מהחללית ההודית הראשונה לירח, צ'אנדריאן 2.
השפעת האדם על הירח מתועדת.
הירח מופיע בסיפורים ובאגדות שונים במגוון רב של תרבויות.
בתרבויות פגניות הירח היווה כוח אלילי, ונערכו לכבודו טקסים רבים ומגוונים.
השם "ירח" מגיע משמו של אל כנעני בשם זה, ושמה של העיר יריחו נגזר גם הוא משם זה.
הוא גם היה האל הפטרון של ערים אחרות - למשל העיר אור נחשבה כקדושה לאל הירח במיתולוגיה השומרית - נאננה.
לוחות שנה רבים מתבססים על שילוב של מחזור הירח ותנועת הארץ סביב השמש, בהם לוח השנה העברי, לוח השנה הסיני, לוח השנה ההינדי ולוח השנה הבודהיסטי.
לעומתם לוח השנה המוסלמי מתבסס על מחזור הירח בלבד.
הירח העניק ליום שני את שמו בשפות רבות (Monday באנגלית ו-Montag בגרמנית, מהמילה Moon או Mon בשפות הגרמאניות; Lundi בצרפתית, Lunes בספרדית ו-Lunedi באיטלקית, מהמילה Luna בשפות הרומאניות), כיוון שבאסטרולוגיה יום שני נמצא בשליטת הירח.
על הנביא מוחמד מייסד האסלאם, מסופר במקורות המוסלמיים כי ביצע את נס חציית הירח.
הנס אירע במכה לפני ההג'רה, בשנת 617 לספירה, כאשר בני שבט קורייש ביקשו ממוחמד סימן המציין את אמיתות נבואתו.
הנביא התפלל והירח נחצה לשני חלקים מעל ג'בל א-נור.
חציו הופיע מעל הר 'אבו קובייס' וחציו מעל הר 'קאייקאן', מההרים הסובבים את מכה.
בתרבות היהודית הירח תופס תפקיד חשוב.
ספירת ימי החודש של הלוח העברי נעשית על פי מחזור הירח.
החודש מתחיל ב-א' – מולד הירח, ט"ו בחודש – ירח מלא, ומסתיים ב-כ"ט או ב-ל' (תלוי בחודש) – ירח אפל.
חלק מהחגים (סוכות, פסח ופורים, ט"ו בשבט וט"ו באב) מכוונים לאמצע החודש הירחי, שבו הירח נראה במילואו.
ישנה ברכה מיוחדת (ברכת הלבנה) שנהוג במסורת היהודית לומר כנגד הירח בסביבות רבע ראשון ועד אמצע כל חודש ירחי.
על-פי התנ"ך, הירח נברא ביום הרביעי לבריאת העולם.
על פי אגדת חז"ל, בתחילה נבראה הלבנה בגודל זהה לגודלה (או אורה) של השמש, ואחר כך, הוקטנה לגודלה העכשווי.
עם נחיתת האדם הראשון על הירח, בשנת 1969, נכתבו על ידי הרב מנחם כשר כללים כיצד על יהודים לקיים את מצוות הדת על הירח.
הפסוק "לא תעשון אִתי" פורש על ידי חז"ל כמקור לאיסור ליצור תבליט של ירח.
ישנה מחלוקת האם גם ציור או תחריט של ירח בכלל האיסור, או רק תבליט.
ירח הוא שמו של שיר ואלבום של שלמה ארצי משנת 1992.
הִירוֹשִימַה (ביפנית: 広島市; בתרגום לעברית: "אי רחב") היא עיר מרכזית ביפן, בדרום-מערבו של האי היפני הונשו.
שמה מקושר בעולם המערבי עם הפצצתה בפצצת האטום "ילד קטן" במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי ארצות הברית.
נכון ל-1 ביולי 2021 חיים בהירושימה 1.195 מיליון תושבים, שטחה 905 קמ"ר.
העיר נוסדה ב-1589, אם כי כבר כ-400 שנה קודם לכן התקיימו בסביבתה כפרי דייגים שבהם שלטו שוגונים (מנהיגי מיליציות).
לעיר הייתה חשיבות אסטרטגית כנמל מרכזי במסחר עם סין.
ב-1889 ניתן להירושימה מעמד רשמי של עיר.
במהלך מלחמת סין–יפן הראשונה (1894–1895) שימשה הירושימה כבירתה הזמנית של יפן.
העיר נמצאת במישור, אם כי בסביבתה יש מספר גבעות המתנשאות לגובה של כ-200 מ'.
על הירושימה הטיל חיל האוויר האמריקני את פצצת הגרעין השנייה בהיסטוריה שנקראה ילד קטן (הפצצה הראשונה שימשה לניסוי במהלך פרויקט מנהטן), בבוקר ה-6 באוגוסט 1945. מאז הפכה עיר תעשייתית זו, יחד עם נגסאקי, שגם אותה פקד גורל דומה שלושה ימים אחר כך, לסמל כלל עולמי למוראות עידן הגרעין.
אומדן ההרוגים בהתקפה הגרעינית, הכולל את אלו שמתו מיד ואת אלו שמתו לאחר זמן קצר, עומד על 140,000. מספר זה מוערך ביותר ממחצית מאוכלוסיית הירושימה באותו זמן.
הירושימה, שהייתה ב-1945 העיר השישית בגודלה ביפן, הייתה בעלת חשיבות צבאית.
מפקדות הארמייה השנייה, אשר תפקידה היה הגנת דרום יפן כולה, שכנה בה.
עם זאת, הפצצות בעלות הברית במשך המלחמה לא התמקדו בה.
בעיר שלטה הבנייה מעץ, דבר שהפך אותה לפגיעה מאוד לאש.
מצד שני, במרכזה נבנו כמה בנייני בטון מזוין וחזק במיוחד, כדי לעמוד ברעידות האדמה הנפוצות.
בשל כך שרדו כמה מהמבנים באזור גם אחרי ההפצצה, ביניהם בניין "אולם קידום התעשייה של מחוז הירושימה", אף על פי שהפצצה הוטלה ממש עליו.
בניין זה נותר על כנו, ולא שופץ מאז, וכן גם הכספת בבנק המרכזי שרדה בצורה כזו שהשטרות בה נשארו כחדשים.
הוא נודע בשם אנדרטת השלום בהירושימה וארגון אונסק"ו הכריז עליו כאתר מורשת עולמית ב-1996.
מעריכים שהאוכלוסייה בעת ההפצצה עמדה על 250,000 איש.
בנוסף לתושבי העיר שהו בה באותה התקופה תלמידי בית ספר בגילאים 11–14 מערים וכפרים באזור שנשלחו לעזור במיגון העיר, שרוב בתיה היו בנויים מעץ, משריפות.
ב-6 באוגוסט 1945 בשעה 8:16 בבוקר הותקפה הירושימה בנשק גרעיני.
מזג האוויר היה טוב, ודבר לא מנע את השלמת משימתו של מפציץ ה-בואינג B-29 סופרפורטרס "אנולה גיי" של חיל האוויר האמריקני שנשלח להטיל את פצצת "ליטל בוי" מעל העיר.
צופר אזעקה הופעל בתחילה בעיר, בעקבות מטוס בודד של חיל-האוויר האמריקני שנשלח לבדוק אם תנאי מזג האוויר מתאימים לתקיפה, ומשחלף, האזעקה פסקה.
משהתרחק המטוס, תושבי העיר חזרו לשיגרה, דבר שהביא לתוצאות הרסניות בהרבה כשלהק המטוסים השני הגיע האזעקה כבר לא הופעלה ותושבים רבים שהו ברחובות.
בשעה 8:16 הוטלה הפצצה מעל מרכז העיר והתפוצצה בעוצמה של כ-15 קילוטון TNT.
בדקות שלאחר מכן הבחינו ברדיו היפני וברשות הטלגרף שתחנותיהם באזור הירושימה אינן פועלות עוד.
השלטונות הצבאיים ניסו ליצור קשר עם הבסיס בהירושימה, ונחרדו משתיקתו המוחלטת.
מאחר שהיה ידוע שמספר מטוסי האויב שחגו בסביבתה היה מועט, לא היה להם הסבר לדיווחים המקוטעים שהחלו לזרום על פיצוץ אדיר שנצפה בעיר.
הניצולים הבודדים דיווחו על כדור אש ענק שהאיר את האזור באור חזק (הזכירו אור שמש) שעלה למעלה למעלה בצורת פטריה וכשלמטה נוצר רדיוס ענק של הדף במהירות הקול שהרס כל דבר בדרך עד למרחק של כמה קילומטרים והחשיך את כל האזור.
קצין צעיר נשלח להירושימה בדרך האוויר כדי שיעדכן על המתרחש בה.
הוא ומלוויו נדהמו מהחורבן הגמור שמצאו, והחלו בארגון סעד רפואי להמוני הפצועים.
כשהצבא היפני הגיע לעיר חולצו אך רק אנשים שהיו בריאים.
נאסר לתת מים ועזרה לאנשים שנכוו ברוב חלקי גופם.
כמה שעות אחרי שהפצצה הוטלה החל לרדת גשם.
הגשם ירד דרך פטריית העשן הרדיואקטיבי שהייתה מעל הירושימה, והטיפות נעשו שחורות מחלקיקי העשן.
האנשים שנכוו קשה זעקו למים וכשירדו טיפות הגשם מהשמים החלו אנשים לשתות את המים הרדיואקטיבים, מה שהביא למספר עצום של מתים בקרב הניצולים ששרדו את הפצצה.
רק שש עשרה שעות אחרי ההפצצה הודיעה ארצות הברית על כלי המשחית החדש שהיה בידה, ובכך יידעה את היפנים על הגורם לאסונם.
במקום התגוררו כ-245 אלף תושבים.
כ-83 אלף מתושבי העיר נספו מיד ומספר דומה נספו בעקבותיו במהלך הימים והשנים שאחרי.
מדי יום מצאו את מותם כ-100 איש שנפגעו מתופעות הלוואי.
על הפולמוס על צדקת הטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסאקי ראו בערך נשק גרעיני.
אחרי מלחמת העולם השנייה התאוששה העיר, והשתתפה בתהליך התיעוש המהיר שפקד את יפן כולה.
מבניה המודרניים מאופיינים בזכוכית ופלדה.
הירושימה מכריזה על עצמה כעיר השלום העולמית, ומציינת ב-6 באוגוסט מדי שנה את יום הזיכרון לחללי הפצצה.
הוקמה בה אנדרטת זיכרון המוקדשת לשלום.
הירושה הגדולה הוא ספר מאת ז'ול ורן שנכתב בשנת 1879. בספר זה מספר יסודות שיכולים להיות מתוארים כאוטופיה ואחרים הנראים באופן מובהק כדיסטופיה.
העלילה מתרחשת לאחר מלחמת צרפת–פרוסיה.
רופא צרפתי בשם סרזן מקבל לפתע ידיעה שהוא היורש היחיד של הון בסכום האסטרונומי של חצי מיליארד פרנק.
הפרשה מתפרסמת בעולם כולו, סרזן מקבל מחמאות מאנשים רבים, ומצידו מודיע כי הוא מתכוון להשתמש בכסף על מנת להקים עיר שתהיה דוגמה ומופת לעולם כולו.
מנגד, בא גרמני בשם שולצה, אשר טוען כי הוא קרוב משפחה של סרזן וכי הוא ראוי לקבל חלק מהירושה, אם לא את כולה.
סרזן, שאינו מעוניין במאבקים, מוותר לשולצה ונותן לו מחצית מהירושה על מנת שיעשה בה ככל העולה על רוחו.
שנים מספר לאחר אירועים אלה קמות במערב ארצות הברית שתי ערים: האחת נקראת פרנסוויל, ואותה בונה סרזן לפי חזונו – עיר מטופחת, אשר כל תושביה מחויבים לעבוד לפרנסתם ולשמור על היגיינה אישית.
לעומתו, מקים שולצה עיר בשם שטאלשטאדט – עיר הפלדה.
זהו מבצר, הכלאה של מפעל ומחנה עבודה של בטון ופלדה, שבו מפעל בשם שטלשטט המייצר מוצרי פלדה ובעיקר נשק, שאיכותם הופכת לשם דבר בעולם כולו.
תושבי העיר הגרמנית מתקיימים על דיאטה של נקניקיות, כרוב כבוש
חברו של ד"ר סרזן, מרסל ברוקמן, בא לעבוד בשטלשטט תחת שם בדוי בתור מרגל.
בזכות כישוריו כמהנדס ושרטט לוכד ברוקמן את עינו של שולצה ועד מהרה הופך לעוזרו האישי.
בעזרת חנופה רבה הוא מגלה כי שולצה מייצר תותחים מתקדמים מאוד, המיוצרים בשיטות סודיות.
יתר על כן, הוא מגלה כי שולצה בנה תותח ענקי שירייה בודדת שלו יכולה למחוק את פרנסוויל מעל פני האדמה וכי הוא פיתח פגזים מיוחדים ממולאים בפחמן חד־חמצני, אשר מתפשט בשטח המופגז והופך אותו לשטח לא־ראוי למחיה אדם.
יש הטוענים כי בכך חזה ז'ול ורן את הופעתו של נשק להשמדה המונית.
בעקבות הגילוי, מתכנן שולצה להוציא את מרסל להורג, על־מנת שסודו לא יתגלה ברבים.
מרסל מצליח לברוח משטלשטט ולהגיע לפרנסוויל כשעה וחצי לפני הזמן שבו שולצה מתכוון להשמיד את העיר.
למרות העובדה כי תושבי פרנסוויל מודעים לסכנה המרחפת מעליהם, נראה כאילו דבר אינו יכול למנוע את מחיקתה של עירם מעל למפה.
אולם, מתברר כי שולצה טעה בחישוביו וירה את הפגז שלו בעוצמה רבה מדי – מה שהופך את הפגז ללוויין מלאכותי.
למרות זאת, תושבי פרנסוויל ממשיכים להיערך למתקפה אפשרית נוספת של שולצה, בונים מבני הגנה ומתרגלים שימוש בנשק.
לאחר זמן מה נוצר הרושם כי שולצה נעלם, שכן הוא אינו עושה דבר, ומסיבה זו מפעל שטלשטט מוכרז פושט רגל, שכן החשבונות שנשלחים אליו אינם נפרעים.
מרסל חודר שנית למפעל כדי לגלות מה התרחש עם חברו אוקטב, בנו של הדוקטור סרזן, ומגלה כי שולצה נפל קורבן לאחר מפגזי הפחמן שהוא עצמו המציא, שהתפוצץ באותו חדר בו היה שולצה, והקפיא אותו למוות.
לאחר מותו של שולצה מקבל סרזן, בתור קרובו היחיד, גם את הבעלות על שטלשטט וממשיך לקיים אותה במפעל לפלדה, אם כי עם סדר שונה בתכלית מהסדר של שולצה.
מרסל מתחתן עם בתו של הדוקטור סרזן, והספר נגמר ב"הפי אנד" טיפוסי.
קריַת שטן; עברית: ברוך קרופניק, תל אביב: יזרעאל, 1945.
הירושה הגדולה, או: חמש מאות מיליונים של הביגום: ספור לבני הנעורים; תרגם ועִבד: ש.
סקולסקי, תל אביב: עמיחי, תשכ"ג 1962.
ירושת המיליונים; תֻּרגם על ידי ג.
הירושה הגדולה; עברית: בינה אופק, כפר מונש: עופרים, תשס"א.
ניצח ביפן על הצגות בכורה רבות של אופרות מערביות וזכה בפרסים ואותות כבוד רבים על הישגיו.
וואקסוגי נולד בטוקיו ולמד מוזיקה אצל הידאו סאייטו ונורברט קאנקו באוניברסיטה הלאומית לאמנויות ולמוזיקה בטוקיו.
לאחר סיום לימודיו, התמנה למנצח בתזמורת הסימפונית NHK (יפן).
משנת 1965 ניהל ופיתח את תזמורת יומיורי בטוקיו, אחת התזמורות המובילות ביפן.
בשנת 1968 זכה הירושי בפרס הפסטיבל הלאומי לאמנויות מן הסוכנות לענייני תרבות, על ביצוע הבכורה של "הפאסיון לפי לוקאס" מאת קשישטוף פנדרצקי.
הוא ייסד את תיאטרון האופרה הקאמרית של טוקיו בשנת 1969 והיה מנהלו האמנותי.
הירושי וואקסוגי היה פרופסור באוניברסיטה הלאומית לאמנויות של טוקיו ובבית הספר למוזיקה שם וחבר באקדמיה לאמנות של יפן.
יושידה נחשב לאחד מגדולי האמנים בסגנון ה-Shin-hanga (הדפסי העץ המודרניים), וידוע במיוחד בהדפסי הנוף שלו.
יושידה טייל בכל רחבי העולם, והתפרסם דווקא ביצירות ה"לא יפניות" שצייר, שנעשו בסגנון ההדפס בעץ היפני.
בין יצירותיו כלולים גם ציורי הטאג' מאהל, האלפים השווייצרים, הגרנד קניון, וכן פארקים לאומיים שונים בארצות הברית.
הירוֹקזוֹ קנאזאווה (ביפנית: 金澤 弘和; 3 במאי 1931 – 8 בדצמבר 2019) היה מאמן קראטה יפני בשיטת שוטוקאן.
כיהן כמאמן ראשי ונשיא התאחדות הקראטה-דוֹ העולמית (SKI), ארגון שהקים בעצמו לאחר שעזב את התאחדות הקראטה של יפן (JKA).
קנאזאווה היה אחד המאסטרים המעטים שהגיעו לדרגה של דאן 10 (הדרגה הגבוהה ביותר שאליה ניתן להגיע בשוטוקאן).
קנאזאווה זכה בתחרות "אליפות קראטה לכל יפן" הראשונה שנערכה בשנת 1957. הוא נרשם לאירוע הקוּמיטֶה (קרבות) עם יד שבורה מאירוע קודם, אבל כדי לא לאכזב את אמו שנסעה מרחק רב כדי לצפות בו מתחרה, הוא נלחם בכל זאת וזכה באליפות.
בשנה העוקבת זכה בתואר "אלוף הקאטה" וחלק את תואר "אלוף הקומיטה" עם טקיוקי מיקמי באחד מהרגעים המדהימים בהיסטוריה של תחרויות הקראטה בשיטת השוטוקאן.
מיקמי וקנאזאווה היו חברים לכיתה ושותפים לדירה לאורך כל קריירת הקראטה שלהם אבל לא לחמו אחד נגד השני בשנה הקודמת מפני שמיקמי היה בפיליפינים, שם לימד במשך שנתיים.
כשלחמו אחד נגד השני בסיבוב האחרון, השתמשו במעט מאוד טכניקות מכיוון שהכירו אחד את השני כל כך טוב.
הם הקיפו אחד את השני בחיפוש אחר פתיחות עד שתם הזמן.
מהסיבה הזו הוחלט ששני המאמנים יהיו אלופי הקומיטה ב"אליפות קראטה לכל יפן" לשנת 1958.
קנאזאווה החל ללמוד ג'ודו בצעירותו, ואף על פי כן החל ללמוד גם קראטה בזמן שלמד באוניברסיטת טקושוקו תחת המאמן הראשי מסטושי נקיימה.
קנאזאווה הוא גם אחד מהקראטקה (מתאמן בקראטה) המעטים שעודם בחיים שזכו ללמוד תחת גיצ'ין פונאקושי, המאמן הנודע מאוקינאווה שהביא את הקראטה ליפן וייסד את שיטת השוטוקאן.
קנאזאווה היה גם אחד הראשונים שסיים את תוכנית האימונים למאמנים של JKA (לפני ש-JKA התחלקה וקנאזאווה עזב והקים ארגון משל עצמו).
בין התלמידים שסיימו קורס זה ניתן למנות את טקיוקי מיקמי, טרויוקי אוקאזקי ואיג'י טאקורה.
אוּטָגָאוָה הִירוֹשִיגֶה (ביפנית: 歌川広重; 1797 – 12 באוקטובר 1858), שהיה ידוע גם כאָנדוֹ הירושיגה, היה אמן אוקיו-אה יפני, אחד הציירים הגדולים בסגנון זה.
הוא הושפע רבות מעבודותיו של הוקוסאי, ובמשך שנים השניים היו אמנים מתחרים בז'אנר הנופים המצוירים.
יצירתו המפורסמת ביותר של הירושיגה היא "100 מבטים על אדו".
תמונותיו של הירושיגה בולטות בצבעיהן הבוהקים, בנקודות פרספקטיבה מעניינות ובהתייחסות מיוחדת לעונות השנה.
תמונותיו השפיעו על ציירים רבים, בהם מונה ואימפרסיוניסטים נוספים, ואן גוך וציירים רוסים כגון איוון ביליבין.
הירושיגה נולד במשפחה של מכבה אש, שגר מזרחית לטירת אדו (היום טוקיו).
את האמנות למד ככל הנראה מאחד מעמיתי אביו.
הוא התפרסם בגיל תשע בזכות ציור שצייר ברמה גבוהה יחסית לגילו הצעיר, המציגה את התהלוכה של משלחת איי ריוקיו לשוגון.
למרות שהתחיל ללמוד בבית ספר לציור בגיל 15 הוא קיבל את התעודה כעבור שנה בלבד, למרות שהתהליך בדרך כלל לוקח בין שנתיים לשלוש.
את הציורים המקוריים שלו התחיל הירושיגה ליצור רק בגיל 21.
אביו מת כשהיה הירושיגה בן 12, והוא ירש את תפקידו והמשיך למלא את חובותיו ככבאי גם בתקופות ההתלמדות שלו, עד שנת 1832.
בשנת 1832 הוזמן הירושיגה להצטרף לנציגי השוגון בחצר הקיסרית.
בדרכו לקיוטו, בחן הירושיגה את טוֹקָאידוֹ, דרך שהובילה מהעיר אדו לקיוטו, העוברת ליד קו החוף וצופה לעבר רכס הרים מכוסי שלג.
בהגיעו לקיוטו יצר את סדרת "53 התחנות של טוקאידו", סדרה אשר הקנתה לו תהילה רבה ביפן ומחוצה לה.
למעשה, הסדרה הייתה פופולרית כל-כך שיצאה בשלוש מהדורות שונות.
הקריירה שלו הייתה מעתה מסודרת - בתקופה זו תעשיית הדפוס שגשגה.
בנוסף, צמיחת התיירות בתקופה זו הביאה להגדלת ביקוש למדריכי טיולים, ועבודותיו של הירושיגה, אשר צייר במהלך הטיולים שלו ביפן, היו פופולריות מאוד.
לקראת סוף חייו, המשיך הירושיגה לצייר תמונות בקצב גדול, כדי לספק את דרישות השוק, אך מעט מציוריו היו מוצלחים כמו העבודות הקודמות.
בשנת 1856 הפך הירושיגה לנזיר בודהיסטי; באותה השנה התחיל לצייר את יצירתו המפורסמת "מאה מבטים על אדו".
הוא נפטר בגיל 61 בעת מגפת כולרה באדו בשנת 1858 ונקבר במקדש זן.
אמנים רבים מכל רחבי העולם ובמיוחד מיפן הושפעו מהיצירות שלו.
אמנים שהושפעו מעבודותיו כגון, דוקטור לאמנות טומוקו קאשיקי מיפן, האמן אדגר דגה מצרפת, אמנית אמריקאית מארי קאסאט ואמנית ישראלית יונה לוי גרוסמן.
מתוך "53 התחנות של טוקאידו"
מתוך 36 מבטים על הר פוג'י
הירושימה אהובתי הוא סרט קולנוע עטור פרסים, משנת 1959 בבימויו של אלן רנה.
הסרט, שאותו כתבה הסופרת – ולימים הבמאית – מרגריט דיראס, מציג את מערכת היחסים בין שחקנית צרפתייה - הנמצאת בהירושימה לצילום סרט, שבו היא משתתפת - לגבר יפני, אותו היא פוגשת ערב אחד בבר מקומי.
הסרט נחשב לאחד מהסרטים הראשונים והחשובים שיצאו מתנועת הגל החדש בקולנוע הצרפתי.
הסרט מספר את סיפורה של שחקנית צרפתייה נשואה (עמנואל ריבה), אשר משחקת תפקיד של אחות בסרט המצולם בהירושימה 14 שנה אחרי מלחמת העולם השנייה.
"היא" (לדמותה של ריבה בסרט לא ניתן שם,
והיא מוצגת לנו כ"היא" או "את") פוגשת ארכיטקט יפני נשוי (אייג'י אוקדה), "הוא" (Lui) והם מנהלים רומן.
החלק הראשון של הסרט מסופר על ידי הדמויות המרוחקות והבלתי מזוהות, מתאר את ההשפעה של פצצת האטום שהוטלה על הירושימה ב-6 באוגוסט 1945, ובמיוחד את אובדן השיער והאנונימיות המוחלטת של שרידי הגופות של חלק מהקורבנות.
בעזרת השימוש בפלאשבקים המשולבים בסיפור האהבה המתרחש ב-1959 – בפגישותיהם של בני הזוג
במלון ובמסעדות – האישה מספרת בפעם הראשונה על החוויות שלה במלחמת העולם השנייה בעיר הצרפתייה נוור, שם ניהלה מערכת יחסים עם חייל גרמני צעיר במהלך הכיבוש הגרמני.
בעיר הולדתה היא סבלה מהשפלה כאישה ששיתפה פעולה עם האויב, למשל גזיזת שיער עד כמעט קרחת, ולפני שעזבה לפריז, השיער שלה צמח מחדש, והיא שבה אל האנונימיות.
הוא מעודד אותה להישאר בהירושימה, אבל המצב קשה מנשוא.
לדבריו של ג'יימס מונקו, רנה במקור התבקש לביים סרט תיעודי קצר על פצצת האטום, אבל במשך מספר חודשים לא ידע כיצד להתקדם מאחר שלא רצה ליצור מחדש את סרטו התיעודי אודות השואה משנת 1955, "לילה וערפל".
הוא פנה למפיקו והתלוצץ שלא ניתן יהיה להפיק את הסרט אלא אם מרגריט דיראס תהיה מעורבת בכתיבת התסריט, ואכן כך היה.
הסרט הופק בהפקה משותפת של חברות מיפן ומצרפת.
המפיקים התנו שדמות ראשית אחת חייבת להיות צרפתייה והאחרת יפנית, דרשו שהסרט יצולם בשתי המדינות ויעסיק צוותי הסרטה המורכבים מטכנאים מכל אחת מהארצות.
"הירושימה אהובתי" הוגדר כסרט "הולדת האומה" של הגל החדש בקולנוע הצרפתי על ידי מבקר הסרטים האמריקאי ליאונרד מלטין.
ז'אן-לוק גודאר, במאי הקולנוע הצרפתי השייך לגל החדש, תיאר את החדשנות של הסרט כ"פוקנר פלוס סטרווינסקי" ושיבח את המקוריות שלו, כשהוא מגדיר אותו "הסרט הראשון ללא אזכורים קולנועיים".
במאי הקולנוע אריק רוהמר אמר: "אני מאמין שבעוד מספר שנים, נדע אם הירושימה אהובתי היה הסרט החשוב ביותר מאז מלחמת העולם השנייה, הסרט המודרני הראשון של הקולנוע עם הקול".
בין החידושים של הסרט נמנים ההתנסויות של רנה עם רצפים מאוד קצרים של פלאשבקים המשולבים בתוך הסצנות כדי לרמוז על הרעיון של הבזק זיכרון קצר.
מאוחר יותר, רנה השתמש באפקטים דומים בסרטו "אשתקד במרינבד".
בספרו על רנה, ג'יימס מונקו מסיים את הפרק אודות "הירושימה אהובתי" כשהוא טוען שהסרט מכיל אזכור לסרט הקלאסי משנת 1942 "קזבלנקה":
בספרו "יומנים מיפן: 1947-2004:, דונלד ריצ'י, חוקר ההיסטוריה של הקולנוע, מספר על היום בו ראה את הסרט בטוקיו, ב-25 בינואר 1960, ומעיר על סטיות וטעויות שונות מהתרבות היפנית של רנה.
הוא מציין, לדוגמה, שההכרזות ביפנית על זמני ההגעה והיציאה בסצנות הרכבת אינן תואמות את השעה בה צולמו הסצנות, האנשים נכנסים לתוך חנויות האמורות להיות סגורות, אולם נכנסים דרך ה"נורן"- וילונות יפניים מסורתיים המהווה סימן מסורתי שהחנות פתוחה לעסקים, ותמיד מוסרים בשעת הסגירה, ולכן יש כאן אי דיוק.
הירושימה אהובתי זיכה את מרגריט דיראס במועמדות לפרס אוסקר עבור כתיבת התסריט, וגם בפרס מיוחד בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-1959, הסרט הוצא מהבחירה הרשמית עקב נושאו הרגיש וגם על מנת להימנע מלהרגיז את הממשל האמריקאי.
סדרת הירושה היא סדרת ספרי פנטזיה מאת כריסטופר פאוליני.
במקור הסדרה אמורה הייתה לכלול שלושה כרכים ולהיקרא "טרילוגיית הירושה", עד שפאוליני הודיע שהעלילה מסובכת מדי לשלושה ספרים בלבד ושהוא מתכוון לפצל את הספר השלישי לשני ספרים שונים: בריסינגר והירושה.
את הספר הראשון בסדרה, אראגון, הוציאה לאור משפחתו של פאוליני בכוחות עצמה בשנת 2002 והוצאת קנופף ב־2003. הספר השני בסדרה, הבן הבכור, יצא ב־2005. שניהם נכנסו לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס ומכרו בסך הכול יותר מ־20 מיליון עותקים בכל העולם.
ב־20 בספטמבר 2008 יצא לאור הספר השלישי, בריסינגר.
הספר הרביעי, הירושה, יצא לאור באנגלית ב־8 בנובמבר 2011. התרגום העברי יצא באוגוסט 2012.הסדרה תורגמה בידי יעל ענבר.
בשנת 2006 הופץ הסרט אראגון, המבוסס (בצורה די רופפת) על עלילת הספר הראשון.
בסרט כיכבו אדוארד ספלירס, ג'רמי איירונס, סיינה גילורי ורוברט קרלייל.
הסרט קיבל ביקורות שליליות ולא נוצרו סרטי המשך.
בנוסף יצא משחק וידאו: אראגון, המבוסס על הסרט.
כריסטופר פאוליני, שחונך חינוך ביתי בידי הוריו, סיים את לימודי התיכון כשהיה בן 15 אך לא הרגיש בוגר מספיק כדי לעבור למכללה.
בזמנו הפנוי באותה תקופה הוא החל בכתיבת אראגון.
לאחר שנה אחת בה כתב טיוטה ראשונה לספר, הוא השקיע שנה נוספת בכתיבה מחדש והעמקת הדמויות והסיפור.
בסיום העבודה הוא הציג את הסיפור להוריו, שפרסמו אותו בהוצאת הספרים המשפחתית, Paolini International.
במהלך מסע פרסום שערך פאוליני לספרו במספר בתי ספר, הספר נתגלה במקרה על ידי אלפרד קנופף שפרסם אותו בהוצאת הספרים שלו ב־2003.
הבן הבכור יצא לאור באוגוסט 2005, בכריכה קשה.
גרסה מוגבלת בעותקים של הספר יצאה בספטמבר 2006 וכללה תוכן נוסף כגון: היסטוריה מקוצרת לאלאגייזיה, פוסטר דו צדדי של הטבעת של ברום ושל גליידר והצצה לעלילת בריסינגר.
במרץ 2007 הופצה גרסה בכריכת נייר.
הספר השלישי, בריסינגר (או: שבע ההבטחות של אראגון הורג־הצל וסאפירה בג'ארסקולאר), יצא לאור ב־20 בספטמבר 2008, כפי שכתב פאוליני באתר הרשמי.
משמעות השם בשפה העתיקה של אלאגייזיה שהמציא הסופר היא "אש".
הספר הרביעי,הירושה יצא באוגוסט 2011 בגרסה האנגלית, ובמהלך 2012 בגרסה העברית, והוא האחרון בסדרת הירושה.
הספר פותח בפרולוג, בו צל – מכשף שרוחות מרושעות השתלטו על גופו – בשם דורזה ומספר אורגלים הורגים שני אלפים ורודפים אחרי אישה אלפית ביער.
האישה האלפית מחזיקה ברשותה אבן כחולה.
הצל מצליח לשבות את האלפית, אבל האלפית מספיקה לשלוח את האבן באמצעים קסומים לרכס הרי השדרה.
אראגון, נער בן 15, חי עם דודו גארו ובן דודו רוראן בחווה הגובלת בכפר בשם קרווהול.
לאחר מספר ימים, בוקעת מה"אבן" דרקונית, ואראגון מבין שהאבן הייתה למעשה ביצת דרקון.
אבל עד מהרה, שניים ממשרתי המלך, הרא'זאק, מגיעים לקרווהול בחיפוש אחר הביצה.
אראגון וסאפירה מצליחים להימלט ולהתחבא ביער, אבל הרא'זאק פוצעים את גארו אנושות ושורפים את החווה ואת ביתו של אראגון.
לאחר שגארו מת, אראגון מרגיש שאין לו עוד שום סיבה להישאר בקרווהול, והוא פותח במסע נקמה אחרי הרא'זאק.
למסע מצטרף אליו מספר סיפורים זקן ומסתורי בשם ברום, שמשום מה מתעקש לעזור לו ולסאפירה.
תוך כדי המסע, ברום מלמד את אראגון את אמנות הלחימה בחרבות ואת השפה העתיקה, שבעזרתה אראגון יכול לעשות שימוש בקסמים.
המסע מוביל אותם לעיר טירם, שם הם מצליחים לעלות על עקבותיהם של הרא'זאק ולגלות שהם נמצאים בעיר הדרומית דראס ליאונה.
בלילה, לאחר שיצאו מהעיר, הרא'זאק טומנים לאראגון וברום מארב.
לדרקונית שלו קראו גם כן סאפירה, אבל היא נהרגה במהלך קרב עם גאלבטוריקס ומפרי השבועה.
הם מחליטים ללכת לעיר ג'יל'ייד, בשאיפה למצוא מידע על מיקום הווארדן, קבוצת מורדים השואפת להפיל את המלך גאלבאטוריקס.
תוך כדי הקמת מחנה ליד ג'יל'ייד, אראגון ומרטאג מותקפים.
אראגון נשבה, ונכלא בכלא בו מוחזקת אישה מסוימת, שאראגון ראה בחזיונותיו.
אריה מסוגלת לכוון אותם למיקום המדויק בו נמצאים הווארדן: עיר בשם טרונג'הים, השוכנת בתוך ההר הענקי פארתן דיור.
אראגון ומרטאג פותחים במסע לכיוון פארתן דיור, הן כדי להציל את אריה, והן כדי להימלט מזעמו של המלך גאלבאטוריקס.
בכניסה לפארתן דיור, מפתיעים אותם כמות גדולה של אורגלים.
אנשי הווארדן מצליחים להציל אותם, והם מובלים למנהיג הווארדן אז'יהוד.
במהלך שהותו בפארתן דיור אראגון מתיידד עם גמד בשם אוריק, אחיינו של מלך הגמדים, הרותגאר.
תוך כדי כך, מתאסף בפאתי פארתן דיור צבא עצום של אורגלים, המונהג בידי הצל דורזה שנשלח על ידי גאלבאטוריקס.
הודות להסחת דעת שיצרו אריה וסאפירה, אראגון מצליח לדקור את דורזה בליבו באמצעות חרבו.
אנשי הווארדן מנצלים את המצב, ומצליחים לדחוק את האורגלים אל מחוץ לפארתן דיור.
בזמן שאראגון חסר הכרה, מישהו בשם הנכה השלם בגופו ובנפשו יוצר קשר טלפתי עם אראגון, וקורא לו לבוא לאימונים ביער האלפים, דו ולדנוארדן.
בתחילת הספר, קבוצה של אורגלים ששרדה את הקרב הורגת את אז'יהוד, מנהיג הווארדן ולוקחים את מרטאג בשבי.
בתו של אז'יהוד, נאסואדה נבחרת להנהיג את הווארדן במקומו.
הרותגאר, מלך הגמדים, מאמץ את אראגון ומקבל אותו לשבט שלו.
אראגון מחליט ללכת אל אלסמרה (עיר האלפים), אך בתחילת מסעו הוא הולך גם לערי הגמדים ולומד על ההיסטוריה שלהם ודתם.
הוא גם מגלה שיש שבט של גמדים השונאים את רוכבי הדרקונים, כולל אותו, כיוון שגאלבטוריקס הרג את מנהיגתם ואת רוב השבט שלהם במלחמה.
באלסמרה אראגון מגלה שיש עוד רוכב דרקונים ששמו אורומיס ולדרקונו קוראים גליידר, והם אלה שאמורים ללמד אותו ואת סאפירה.
אראגון מתחיל לעבור הכשרה באלסמרה אך הצלקת שנותרה בגבו מהקרב עם הצל דורזה מפריע לו ללא הרף לאימונים וגורמת לו להתקפים, לסחרחורות ולעילפון.
בזמן ה"אגייטי בלודהרן" או "חגיגת שבועת הדם" של האלפים (הנערכת אחת למאה שנים לכבוד ההסכם בין האלפים לדרקונים) משתנה גופו ומראהו של אראגון וכעת הוא נראה כמעט כאלף ונשארים בו רק תווי פנים אנושיים מעטים.
הצלקת שעל גבו נעלמת, יחד עם כל המכאובים שלה וכך גם כל שאר צלקותיו ופצעיו.
אראגון גם מגלה שהוא קיבל סיבולת וכוח של אלפים שאמורים לעזור לו במשימתו.
מספר שבועות אחרי השינוי מגלה אראגון כי הווארדן עומדים לצאת למלחמה בצבאותיו של גאלבטוריקס יחד עם סורדה (מדינה קטנה שפרשה מהקיסרות), ומיד יוצא לדרך כדי לעזור להם בקרב.
הוא מגיע לפני הקרב ויוצא ביחד עם הווארדן להילחם.
בקרווהול, כפרם של אראגון ורוראן, הרא'זאק מחפשים את רוראן כדי לסחוט ממנו מידע על אראגון, ורוראן מחליט לעשות מרד נגד הקיסרות.
רוראן ובני הכפר נלחמים נגד חיילי הקיסרות ששלח גאלבטוריקס, אך הרא'זאק חוטפים את אהובתו של רוראן, קטרינה.
כשרוראן מגיע לטירם עם תושבי הכפר הוא חובר לג'ואוד, חבר ותיק של ברום, וגונב ספינה ומנסה להגיע איתה לסורדה (מדינה קטנה שמסייעת לווארדן).
גאלבטוריקס אילץ את מרטאג ואת דרקונו להישבע לו אמונים, מרטאג שלא שכח את ידידותו עם אראגון ולא הורג אותו, ואפילו נותן לרוראן להרוג את התאומים שחטפו את מרטאג.
אז מרטאג מגלה לאראגון כי למעשה הם אחים וגם אראגון הוא בנו של מורזן, ראשון ואחרון מפרי השבועה.
מרטאג לוקח מאראגון את חרבו, זאר'רוק, בטענה שהיא שלו בזכות מהירושה (מרטאג הוא הבן הבכור).
הספר נגמר כאשר אראגון חוזר למחנה הווארדן ושם הוא מראה לרוראן שקטרינה עדיין בחיים ומבטיח שיעזור לו להציל אותה.
הספר מתחיל כשאראגון, גיבור הסדרה ורוכב דרקונים, יוצא עם סאפירה דרקוניתו ועם רוראן בן דודו להלגרינד, מקום מושבם של הרא'זאק – מפלצות רבות עוצמה הנמצאות בשירות גאלבטוריקס, על מנת לחלץ את קטרינה – ארוסתו של רוראן, שהוחזקה כשבויה.
השלושה הורגים את הרא'זאק ואת הוריהם (הלאתרבלקה).
סאפירה, רוראן וקטרינה חוזרים לווארדן – ארגון מורדים שנלחם בשלטון של גאלבטוריקס, בזמן שאראגון נשאר מאחור בשביל להרוג את הרא'זאק האחרון, אשר מקלל אותו שלא יוכל לשוב עוד לאלאגייזיה (בדומה לעתיד שאנג'לה ניבאה עבורו).
בזמן מבצע ההצלה, אראגון מוצא את סלואן הקצב – אביה של קטרינה.
אראגון במקרה מגלה את שמו האמיתי של סלואן בשפה העתיקה, אשר בעזרתו יוכל כל אדם לשלוט בו.
בעזרת שם זה אראגון מכריח אותו להגיע לאֶלֶסמֶרָה, עיר האלפים, שם תהיה לו הזדמנות לכפר על מעשיו.
כשאראגון חוזר למחנה הווארדן, חתונה מאורגנת לרוראן וקטרינה, כשאראגון אמור להשיא את השניים.
לפני שהחתונה מתחילה, צבא חדש של חיילים מגיע חיילים שהמלך גאלבטוריקס כישף על מנת שלא יחושו כאב, ולכן הם קטלניים ביותר.
לקרב מצטרף גם מארטג, חברו הטוב של אראגון לשעבר וכעת אויבו המושבע, ודרקונו, עוקץ.
אלפים שנשלחו להגן על אראגון וסאפירה עוזרים להם בקרב וגורמים למרטאג ולעוקץ להיות משותקים.
אחרי הקרב, רוראן נישא לקטרינה.
נסואדה, מנהיגת הווארדן, מורה לאראגון להתייצב בבחירות למלך הגמדים החדש בהרי הביור, שם חווה אראגון ניסיון התנקשות משבט גמדים עוין.
לאחר ההכתרה, אראגון וסאפירה חוזרים לבירת האלפים אלסמרה בשביל להמשיך את אימונם.
שם, האלף אורומיס ודרקונו גליידר חושפים שברום הוא אביו של אראגון ושאמו של אראגון ילדה אותו בסתר בקרווהול כי היא לא רצתה שמורזן, בעלה ואויבו המושבע של ברום ידע על כך, סאפירה מגלה שאף היא ידעה על כך, אולם לא יכלה לגלות לאראגון כיוון שברום השביע אותה לסודיות.
גליידר גם חושף את מקור הכוח של גאלבטוריקס: האלדונארי, או לב הלבבות.
האלדונארי לא הלב האמיתי של הדרקון, אבל הוא נותן למחזיק בו לתקשר איתו או למשוך את האנרגיה של הדרקון שהאלדונארי שייך לו, אפילו אם הדרקון מת.
גאלבטוריקס אסף במשך שנים את האלדונארי, חדר להם למוח והכריח את הדרקונים המתים להעביר את האנרגיה שלהם אליו דרך האלדונארי.
אחרי ההכשרה אראגון מבקר את הנפחית האלפית, רונון, שעימה אראגון מחשל לעצמו חרב של רוכבים.
אראגון קורא לחרב "בריסינגר", ("אש" בשפה העתיקה) ומגלה שהיא מתלקחת באש כל פעם שהוא אומר את שמה.
לפני שאראגון וסאפירה חוזרים לווארדן, אורומיס אומר שהגיע הזמן בשבילו ובשביל גליידר להתנגד לקיסרות באופן גלוי, בקרב לצד מלכת האלפים, איסלאנזדי.
אחת מהמטרות היא שיירת עגלות אספקה מאובטחת בידי החיילים המכושפים.
היחידה סובלת מאובדנות גדולים, והמפקד מוחלף לאחר אובדן ידו.
במהלך משימה לכבוש בחזרה עיירה שנכבשה, התוכנית שהוכנה בידי המפקד החדש כמעט גורמות לכישלון, אבל רוראן נותן פקודות חדשות.
למרות הצלת המשימה וחרף העובדה שרוראן הערים על חיילי האויב והרג לבדו 193 חיילים, רוראן מואשם באי־ציות ומולקה כעונש.
לאחר הלקאה פומבית, נאסואדה מקדמת את רוראן למפקד ושולחת את יחידתו למשימה.
הוא עוזב בפיקוד קבוצה של אנשים ואורגלים בשביל לחזק את הרעיון של אנשים ואורגלים שעובדים יחדיו אבל בזמן המשימה אחד האורגלים קורא עליו תיגר והם נלחמים בקרב ידיים ריקות לאחר ניצחונו של רוראן האורגלים חזרו להקשיב לו.
כשיחידתו חוזרת לווארדן, הם מצטרפים למצור על פיינסטר, עיר באימפריה.
כשהמצור מתחיל, אראגון והאלפית אריה עוזבים בשביל למצוא את מנהיגת העיר, אבל מגלים שהקוסמים ששלח גאלבטוריקס להגן על העיר מנסים ליצור צל.
הוא משתמש בכוחו כדי להרוס את כל ההגנות של אורומיס ומפעיל את האיברים שיוצרים אצל אורומיס התקף.
בזמן שאורומיס משותק, גאלבטוריקס מרפה מהמתקפה המוחית ומשסף את אורומיס.
גליידר נהרג זמן קצר לאחר מכן, כשגאלבטוריקס משתמש בעוקץ כדי להורגו.
לאחר החיזיון, הקוסמים מצליחים ליצור את הצל ווראוג.
אראגון מצליח לגבור עליו ובזמן שחסם את ווראוג לגמרי אריה מנצלת הזדמנות ונועצת חרב בליבו וכך הופכת גם כן ל"הורגת הצל".
לאחר המצור המוצלח, נאסואדה אומרת לאראגון את התוכניות של הווארדן לחדירה לקיסרות.
הספר הרביעי מתמקד במלחמות הווארדן ("השומרים" בשפה העתיקה) בקיסרות.
כאשר הווארדן כובשים את בלאטונה סאפירה נדקרת מרומח המוות נירנן (הסחלב) שיצרו האלפים הקדמונים כדי להרוג דרקונים, רומח המוות עובר את כל ההגנות הקסומות, אך האלפים מצליחים להצילה.
לאחר סיום הקרב מצטרפים באופן מפתיע אנשי החתול וכורתים ברית עם הווארדן.
מרטאג חוטף את נאסודה, אך בזמן מאסרה מרטאג משנה את שמו האמיתי מבלי שידע, ומשתחרר מהשבועה של גאלבטוריקס.
רוראן כובש את העיר ארואס, לאחר שמפקדים קודמים כשלו בכך, על ידי תחבולות, אומץ לב ומשחק משובח מול מפקד האויב, וממשיך להתגלות כמפקד ומצביא רב ערך ביותר לווארדן.
לאחר מכן מצטרף לשאר הוארדן בכיבוש דראס ליאונה ואורו'ביין.
סאפירה ואראגון מגיעים אל צוק קות'יאן ושם אראגון מגלה את שמו האמיתי ופותח את מערת הנשמות, ושם הם מוצאים אלדונרי רבים וביצי דרקונים.
לאחר מכן, אראגון, סאפירה, גליידר ושאר לבבות הלבבות חוזרים לאורו'ביין להילחם מול גלבטוריקס, כשהביצים נשארות מאחור, וקסם מוודא שכל מי שיוצא מהמערה לא יזכור שהן קיימות כל עוד גלבאטוריקס חי.
במהלך הקרב, הקסמים שמפעילים קוסמי הווארדן ובני בריתם משתבשים ככל שהם מתקרבים יותר לארמון.
המצביא שצבא הקיסרות מתגלה כחזק להפליא ובעל הגנות שאף לא אחד מהאלפים מצליח או הקאלים מצליח לחדור.
תוך כדי הקרב, אראגון, אלווה, אריה, הדרקונים ואחד עשר האלפים (אחד מהם מת במהלך הספר), מתעמתים מול גאלבטוריקס, ומגלים שהוא גילה את שמה של השפה העתיקה וכך הוא שיבש את כל הקסמים שבוטאו באמצעות השפה העתיקה.
כשאראגון מגלה שגאלבטוריקס ידע כבר את כל התוכניות של הווארדן ולמרות כל תוכניותיהם, הוא גובר עליהם יחד עם אלפי האלדונארי שברשותו, אראגון באינסטינקט יוצר קסם א-מילולי – שלא מושפע משליטת גלבאטוריקס, ובו הוא גורם לגאלבטוריקס להרגיש ולהבין את כל הסבל והכאב – כמו גם השמחה והאושר – שהוא גרם לאחרים.
באותו זמן אריה, סאפירה ועוקץ הורגים את שרוקין בעזרת נירנן.
כשגאלבטוריקס משתגע מרוב כאב הוא מתאבד.
בסופו של דבר אריה הופכת למלכת האלפים ורוכבת דרקונים, כשהביצה הירוקה בוקעת עבורה.
נסואדה הופכת למלכה ורוראן לרוזן.
בחודשים שאחר כך אראגון עוזר לנסואדה לבסס את מלכותה, ולבסוף אראגון נוסע עם כמה אלפים, הביצים, והאלדונארי לארצות השוממות שבמזרח ובכך אראגון עוזב את אלאגזייה לנצח.
מרטאג גם הוא עוזב לגלות עצמית עם עוקץ, אך מבטיח לאראגון שהוא יחזור לבקר אותו.
לרוראן וקטרינה נולדת בת בשם איסמירה (כשם אימה של קטרינה).
יער דוּ ולדֶנוארדָן – יער גדול שנמצא בצפון אלאגזיה.
ביתם של האלפים לאחר נפילת הרוכבים.
משמעות השם בשפה העתיקה הוא "היער השומר".
הקיסרות – השטחים שהמלך גבאטוריקס שולט בהם.
סוּרדָה – מדינה הנמצאת בדרום אלגייזיה, נפרדה מהקיסרות לאחר מאבק ממושך, נשלטת בידי אורין בן לארקין.
הרי הביור – רכס הרים מדרום למדבר האדארק, משכנם של כל שבטי הגמדים, לפי הסדרה גובהם הממוצע של ההרים הוא 16 ק"מ.
קרווהוֹל – כפר צפוני אשר נמצא צמוד לרכס השדרה, מקום מגוריהם המקורי של רוראן ואראגון.
הכפר הושמד בידי חיילים מהקיסרות.
פַארתֵן־דיוּר – הר בהרי הביור, משכנה של טרונג'הים עיר הגמדים, ושל הווארדן עד המתקפה של דורזה והאורגלים.
משמעות השם בשפת הגמדים הוא "האבא שלנו".
מיקומו המדויק של ההר סודי.
מדבר האדַארָק – מדבר אשר נמצא בין יער דו ולדנוארדן לבין הרי הביור, מהווה את רוב שטחה של הקיסרות.
משכנם העתיק של הדרקונים, יש בתוך המדבר כפרי אורגלים מוסווים היטב.
רכס השִדְרָה – רכס הרים בצדה המערבי של הקיסרות, גובל בחלקו לים, מקום משכנם של חלק מכפרי האורגלים.
דראס-ליאונה –עיר ענייה בשיטחי הקיסרות (גובלת באגם ליאונה ובהלגרינד), שבה התקיימה "דת הלגרינד" שכוהניה היקריבו מדמם ובשרם לרא'זאק.
איליריאה – עיר הבירה של הקיסרות, שמה שונה בידי גאלבטוריקס לאורו'ביין, לאחר הכיבוש הוחזר שמה, העיר היא אלפית במקור.
אֶלֶסמֶרָה – עיר הבירה של ממלכת האלפים, העיר נבנתה בקסם אלפי, האלפים הצמיחו את הבתים בתוך עצים בעזרת השפה העתיקה.
ורונגארד – אי בצפון אלאגייזיה, שימש כמקום משכנם של הרוכבים, הפך ללא ראוי למחיה במהלך קרב של הרוכבים נגד מפרי השבועה.
בורונגארד הוחבאו מפני גאלבטוריקס ביצי דרקונים ואלדונארי.
הלגרינד – מצוק שחור ליד דראס ליאונה, מקום מגורם של הרא'זאק ומרכז הדת של דראס ליאונה, פירוש שמו מהשפה העתיקה הוא שערי המוות.
טירם – מרכז סחר ימי מבוצר ליד רכס השדרה.
אורגלים – גזע שבטי שמזכיר מעט במראהו אורקים וטרולים, אך לעומתם האורגלים הם גזע תבוני כבני אנוש.
גובהם 2–2.5 מטר וצבעם אפור.
יש להם זוג קרניים מעוקלות, והם נהנים להילחם ולהרוג – הנקבות לא בוחרות להן זכר עד שהוכיח את עצמו בקרב מול לפחות שלושה אחרים.
כדי לספק את יצר הקרב שלהם, נוהגים האורגלים להילחם עם עצמם ועם גזעי אלאגייזיה האחרים, מה שהוביל לפחד מהם ולשנאה בקרב הגזעים ה"מתורבתים".
מספר גדול של אורגלים שועבדו בידי דורזה, שהשתמש בהם כדי לתקוף את פארתן-דיור (עד שנהרג).
בקרב שהתרחש במישורים הבוערים (הבן הבכור) הצטרפו שבטי אורגלים בראשות האורגל נאר גארז'ווג, אל הווארדן.
והיו חלק בלתי נפרד מהמורדים עד לסיום המלחמה.
קאל – לוחמי אורגלים מאומנים שמשמשים "יחידת העילית" ומנהיגיהם של אורגלים.
אורגל נחשב לקאל כשהוא עובר את רף שני המטרים וחצי, או אחרי שהוא הורג "אויב": דוב או שור.
חלק מהקאל, נולדים קאל והם נחשבים לסוג שונה של אורגלים.
אלפים – האלפים, שמתגוררים ביער דו ולדנוארדן הם הגזע הקסום ביותר ביבשת מלבד הדרקונים והרוחות.
האלפים הגיעו לאלאגייזיה, ארצם של הגמדים והדרקונים, מעבר לים.
הם כרתו ברית עם הדרקונים, בעקבות המלחמה ביניהם.
בברית, אראגון (הרוכב הראשון והאלף) גידל ביצת דרקון לבנה שמצא והפך את הדרקון לשותפו – וכך נוסד המוסד של רוכבי הדרקונים.
אלפים לא מסוגלים לגדל זקן או כל שיער גוף מבלי לשנות צורה.
האלפים מדברים בשפה העתיקה, שפת הקסם.
אנשי-חתול – יצורים מתורבתים בעלי יכולת שינוי צורה בין דמות אדם ודמות חתול.
לא ידוע אם נדדו לאלאגייזיה או נוצרו בתוכה.
אנשי החתול נדירים מאוד, ואפילו אלה החיים נזהרים שלא להיחשף.
אנשי החתול ידועים כחכמים מאוד אך מסוכנים.
לעיתים מעניקים אנשי החתול עצה, שחשוב להישמע לה.
בני אדם – הגזע הנפוץ ביותר ביבשת.
הם הצטרפו לברית שנוצרה בין האלפים לדרקונים וגם הם יכלו להיות רוכבים, ראויים לציון הם, גאלבטוריקס, ברום, מורזן אראגון, ומרטאג.
הגיעו לאלאגזייה מאזור ששוכן ממזרח להרי הביור, בעקבות מחלה, רעב, או מלחמה גדולה.
בני העם האפור – כנראה הגזע המתורבת הראשון באלאגייזיה, והחזק מכולם, שחיבר בין הקסם בעולם לשפתם, "השפה העתיקה", כדי למנוע תאונות של שימוש באנרגיית קסם.
עם הזמן הם נעלמו, נכחדו או התערבבו עם שאר הגזעים.
גמדים – הגזע הקדום ביותר ששרד באלאגייזיה.
הגמדים מתמחים בעבודות ברזל ובניה, ובנו כמה מהמבנים המדהימים ביותר בעולמם, כולל טרונג'הים – עיר השיש העצומה שמוסתרת בהר הגעש החלול פארתן-דיור ("אבינו" בשפת הגמדים).
לאחר מותו של הרותגאר, נתמנה אוריק לשלוט על 13 שיבטי הגמדים בממלכתם שבהרי הביור.
אוריק הוא חברו ואחיו לשבט של אראגון, שהיה האדם הראשון שהצטרף לשבט גמדים.
בשל עברם הרחוק, מתקשים הגמדים לבטוח בכל מי שאינו גמד.
כך למשל שבט האז סוולדן ראק אנהוין, שהכריז על עצמו כאויב של אראגון וניסה להתנקש בחייו, מה שהוביל לנידוים.
דרקונים – בעבר שלפני חתימת ההסכם בין האלפים/בני אדם לדרקונים היו הדרקונים פראיים, אכלו גמדים ולא היו ניתנים לשליטה.
לאחר ההסכם שחתמו הדרקונים עם האלפים ובני האדם נתנו הדרקונים לרוכבים 2 ביצים בשנה, הדרקונים היו בוקעים למען הרוכב שחשבו שראוי להם.
דרקונים בוקעים רק תחת תנאים שיאפשרו את גדילתם.
ככל שדרקון מתבגר קצב הגדילה שלו נהייה איטי יותר אבל הם לעולם לא מפסיקים לגדול.
בגיל שישה חודשים הם מסוגלים לנשוף אש ולהזדווג.
כשדרקון מת, תודעתו יכולה לעבור לאלדונארי, לב הלבבות, איבר דמוי אבן חן שנמצא בחזהו וציבעו כצבע הדרקון.
במהלך חיסול רוכבי הדרקונים שערך גאלבטוריקס, הדרקונים כמעט ניכחדו.
גלבאטוריקס פשט על המקום שבו האלדונארי של דרקונים שבחרו להעביר את תודעתם עליו, ולקח את כולם.
את אלה שלא בחרו הוא הכריח בעינויים קשים.
במשך ארבעים שנה עבד גלבאטוריקס על השתלטות על האלדונארי וכך בעצם כוחו גדל משנה לשנה, זו הסיבה שהוא חזק כמעט כמו אל.
הדרקונים החיים הם סאפירה, שרוקין, עוקץ, גליידר, וביצה ירוקה שלא בקעה ברשותו של גאלבטוריקס, ולאחר המלחמה הביצה בקעה למען אריה והיא קראה לדרקון שבתוכה פירנן.
בספר הרביעי מגלה אראגון 243 ביצי דרקונים שניצלו מניסיון ההכחדה של גלבאטוריקס, ובזכותם יש סיכוי לגזע הדרקונים לשרוד.
צל – יצור מרושע, תוצר קסם אפל בו מכשפים מזמנים רוחות חזקות מדי לשליטה.
הרוחות משתלטות על גוף המכשף, שהופך לבן אלמוות.
כוחו מתחזק גם בתחום הקסם וגם בכוחו הפיזי, אך הוא הופך למרושע, בשל שנאתו לכל היצורים החיים.
הדרך היחידה להרוג צל היא באמצעות דקירתו בלב, אז הוא מתפורר ומשחרר את הרוחות.
ארבעה לוחמים חיסלו צל ושרדו, ביניהם גם אראגון ואריה שחיסלו בשיתוף פעולה שני צלים – דורזה ווראוג.
מיותר לציין שכמעט ואין צלים אז הם לא נחשבים ממש לגזע.
רא'זאק – יצורים טורפים דמויי אדם, שנמצאים בשלב שבין זחל לבוגר, ומתוארים כטורפים הטבעיים של האדם, היות שהם מתוכננים במיוחד כדי לחסל בני אדם.
בעידן הרוכבים נרדפו וניצודו הרא'זאק על לסף הכחדה; שני רא'זאק בלבד, עם הוריהם הבוגרים, שרדו ושמשו את גאלבטוריקס כציידים.
הרא'זאק לא מסוגלים להשתמש בקסם או לשחות ואור חזק מכאיב להם, אך כוחם ומהירותם טובים משל בני האדם.
לרא'זאק יתרונות נוספים: הם מסוגלים לראות בחושך ונשימתם המצחינה משתקת בני אדם (מחלישה גמדים ולא משפיעה על אלפים).
כאשר אראגון ורוראן פולשים להֶלְגְרינד, רוראן ואראגון הורגים את שני הרא'זאק בעוד סאפירה מחסלת את שני הלת'רבלאקה.
בספר הרביעי מתגלה שכהני הלגרינד סגדו באמת לראז'אק, ושמרו בסתר עבור גלבאטוריקס ועבור עצמם ביצי ראז'אק על מנת לוודא שהגזע לא ייכחד.
אראגון, אריה, סולמבם ואנג'לה מחסלים אותם סופית, ככל הידוע.
לת'רבלאקה – הצורה המבוגרת של הרא'זאק.
כאשר הרא'זאק מתבגר, הוא משיל את קליפתו החיצונית לאחר 20 שנה והופך ליצור עצום (דמוי פטרוזאור) בעל כנפיים ומקור ארוך יותר, ונהיה טורף-כל.
רוחות – ישויות מסתוריות שמתקיימות כנקודות אנרגיה לא מוכרת ולא מחזיקות בגוף ממשי.
רב הרוחות אינן מרושעות או מסוכנות, ולא מעניקות תשומת לב לשאר העולם.* * מכשפים מנסים לשלוט ברוחות, בשל כוחן והקשר שלהן לקסם, אף שהדבר לא מאפשר להם להפעיל קסם מיוחד, אלא נשאר תקף לכללי הקסמים הרגילים.
מכשפים הם כמעט כל מחוללי הקסמים שאינם הקיימים; לפעמים הם מזמנים רוח חזקה מדי בשביל גופם.
אם הרוח מרושעת, היא תדבק בגוף המכשף והוא יהפוך לצל.
אין קשר בין רוחות לנשמות האנשים המתים.
שמו של הקסם בשפה העתיקה הוא: "גראמריי".
הקסם לוקח אנרגיה מהמשתמש, וההגדרה הפשוטה ביותר בשבילו היא היכולת להשתמש ולשלוט באנרגיה.
קסם בעוצמה גבוהה יכול להתיש ולעיתים לגרום למותו של מפעיל הקסם.
רוב הקוסמים חושבים שכדי להשתמש בקסמים יש לשלוט בשפה העתיקה, השפה שיצרו בני העם האפור, אולם שימוש ללא השפה העתיקה אפשרי, אך מסוכן, שכן היא שימוש בקסם מושפע ישירות מהמחשבה, ואם קוסם ינסה – לדוגמה – לשרוף דלת ללא שימוש בשפה העתיקה, הוא עלול לשרוף בטעות כל דבר שיעלה במחשבתו.
השפה העתיקה, בהיותה שפה שמגדירה את שמותם האמיתיים של כל היצורים והחפצים בעולם, ולא ניתן לשקר בה, עוזרת לקוסם לנתב את קסמו לדבר שאליו הוא מתכוון, ולא לדבר שעליו הוא חושב.
דרקונים משתמשים בקסמים בלי לדבר בשפה העתיקה, וקסמיהם אינם משתבשים כיוון שהם אינם מוסחים בקלות כמו בני אדם ושאר הגזעים, וקסמיהם רבי עוצמה.
עם זאת, לדרקונים אין את היכולת לשלוט בקסמיהם, ואלה מופעלים כאינסטינקט, או כאשר השראה נופלת על הדרקון, כגון הקסם שבו השתמשה סאפירה בטרונג'היים על מנת לשחזר את אסידאר מיתרים.
כריסטופר פאוליני הצהיר במהלך ריאיון כי הוא שוקל לכתוב סיפורים נוספים המתרחשים באלאגייזיה.
הוא מתכנן שאחד מן הספרים יהיה המשך לסדרת הירושה והאחרים יספרו על קווי עלילה חדשים, לדוגמה הקדם (פריקוול) המתמקד בברום.
בסוף שנת 2018 פורסם ספר ראשון בסדרה זו אשר נקרא The Fork, the Witch, and the Worm.
הספר כולל שלושה סיפורים קצרים השזורים בהרפתקאותיו של אראגון.
הספר תורגם לעברית בשנת 2021 על ידי הוצאה לאור "כתר-כנרת" ונקרא "המזלג, המכשפה והדרקון".
בנובמבר שנת 2023 יצא לאור ספר שעלילתו מתמקדת במרטאג ועוקץ לאחר אירועי "הירושה" בשם: Murtagh: The World of Eragon, נכון לאוגוסט 2025 הספר עדיין לא תורגם לעברית.
ביקורות רבות נכתבו על הדמיון שבין ספרי הסדרה לספרים וסרטים אחרים.
בין ההשוואות הרבות שנערכו, הנפוצות ביותר היו עם סדרת מלחמת הכוכבים (בשל הדמיון בעלילה) ועם טרילוגית שר הטבעות (בגלל הדמיון בגזעים, ברקע, בשפות, בדמויות ובשמות המקומות).
גם בחלק מהביקורות החיוביות נכתב שהיצירה מושפעת מאוד מהמוסכמות של ז'אנר הפנטזיה.
ב־15 בדצמבר 2006 יצא לאקרנים עיבוד קולנועי לספר הראשון בסדרה, אראגון.
את הסרט, בו כיכבו אדוארד ספלירס, ג'רמי איירונס וג'ון מלקוביץ', הפיקה חברת פוקס המאה ה־20. סטפן פנמייר היה הבמאי, בפעם הראשונה בחייו בתפקיד זה.
העיבוד לתסריט נעשה בידי פיטר בקמן.
הסרט לא זכה להצלחה בקופות וגם ספג ביקורות שליליות רבות.
בביקורות נכתב כי "הסרט חסר עלילה ותוכן", אבל הוסיפו ואמרו לטובתו של המחבר: "בניגוד לסדרת הספרים שהם יוצאים מן הכלל ושופעים תוכן ועלילה עשירה".
למרות זאת, כריסטופר פאוליני (מחבר הסדרה) שיבח את הסרט והוסיף שהשחקן הראשי עשה עבודה מצוינת.
כרגע, לא צפויים לצאת סרטים נוספים בסדרה בשל הביקורות השליליות הרבות שנכתבו על הסרט וכישלונו בקופות.
ב-21 ביוני 2022, דווח במגזין "Variety" שחברת דיסני עובדת על סדרת לייב אקשן המבוססת על ארבעת הספרים בסדרה, כאשר פאולני משמש כתסריטאי שותף.
מחוז הירושימה (ביפנית: Hiroshima-ken 広島県) הוא אחד ממחוזות יפן השוכן בחבל צ'וגוקו שבמערב האי הונשו.
בירת המחוז היא העיר הירושימה.
אזור המחוז, שבעבר התחלק בין הפרובינציות בינגו ואקי, שימש מרכז מסחרי ותרבותי עוד מראשית ההיסטוריה הכתובה של יפן, והעיר הירושימה היא הבירה המסורתית של אזור צ'וגוקו.
במחוז הירושימה שוכנים שני אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו:
אנדרטת השלום בהירושימה, אחד מהשרידים היחידים של יפן של לפני מלחמת העולם השנייה, לאחר הטלת פצצת האטום ב-6 באוגוסט 1945.
מקדש השינטו באי איצוקושימה, מפורסם בשל תופעת הגאות והשפל המתרחשת בו, הגורמת למקדש להראות כאילו הוא "צף" על פני המים.
מחוז הירושימה שוכן במרכז חבל צ'וגוקו, מולו, מעבר לים הפנימי סטו, שוכן האי שיקוקו.
הרים מכסים את מרבית שטחו של המחוז, אך סמוך לחוף יוצרים הנהרות הזורמים לים הפנימי אגן ניקוז שטוח ופורה.
איים רבים בים הפנימי שייכים למחוז.
בשל אופיו הרגוע של הים הפנימי אקים המחוז הוא נוח לרוב.
במחוז הירושימה ישנן ארבע עשרה ערים:
כלכלתו של מחוז הירושימה מתבסס בעיקר על תעשיית רכב (משרדי מאזדה נמצאים במחוז) ובניית ספינות (מספנת הצי בקורה הייתה אחד מבסיסי הצי הקיסרי היפני ופעילה עם היום).
המאכל המקומי של מחוז הירושימה הוא אוקונומיאקי, מנה חמה שלרוב מכינים אותה לפני הלקוח.
אלו הן חביתיות עם סוגי בשר שונים וירקות, בתוספת ווסטרשייר ומיונז.
הירוקים של אנדורה (בקטלאנית: Verds d'Andorra) היא מפלגה פוליטית באנדורה.
נכון לשנת 2024 אין למפלגה ייצוג במועצה הכללית של העמקים שהיא הפרלמנט של אנדורה.
המפלגה פעילה בעיקר בתחום איכות הסביבה.
המפלגה הוקמה בשנת 2003 והשתתפה מאז הקמתה בכל מערכות הבחירות במדינה (2005, 2009 ו-2011), אך מעולם לא עברה את אחוז החסימה ולא זכתה לייצוג אלקטורלי בפרלמנט.
בכל מערכות בחירות זכתה המפלגה בכ-3% תמיכה: בבחירות שנערכו באפריל 2005, זכתה המפלגה ב-3.5% מקולות הבוחרים; בבחירות שנערכו ארבע שנים מאוחר יותר, באפריל 2009, זכתה המפלגה ב-3.17% מקולות הבוחרים; ולאחר שנתיים (אפריל 2011), נערכו בחירות בשלישית, שבהן זכתה המפלגה ב-3.35% מקולות הבוחרים.
כיום, עומד בראש המפלגה איזבל לוזנו מוניוז.
הירופומי הירנו (ביפנית: 平野 博文, נולד ב-19 במרץ 1949) הוא פוליטיקאי יפני, שר החינוך, התרבות, הספורט, המדע והטכנולוגיה וחבר בית הנבחרים היפני בדיאט של יפן מטעם המפלגה הדמוקרטית היפנית (DPJ) במחוז הבחירה ה-11 של אוסקה.
הוא החל לעבוד בתאגיד פנסוניק בשנת 1971 לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת צ'ואו.
הוא נבחר לבית הנבחרים לראשונה בשנת 1996 כעצמאי.
הוא היה מזכיר הממשלה היפני בממשלת יוקיו הטויאמה.
ב-13 בינואר 2012 מונה לתפקיד שר החינוך, התרבות, הספורט, המדע והטכנולוגיה וכיהן בתפקידה זה עד שבסוף 2012 הוחלף על ידי מקיקו טנאקה.
סדרת הירושה (Inheritance Cycle) היא סדרת ספרי פנטזיה מאת כריסטופר פאוליני.
מסעו מתחיל כאשר הוא מוצא אבן מסתורית, שמתגלה כביצת דרקון.
לאחר בקיעתה הוא מתחיל ללמוד להילחם, להשתמש בקסם ולקרוא, ולמעשה הופך לרוכב דרקונים בהדרכתם של ברום ואורומיס.
אמו קראה אותו על שמו של רוכב הדרקונים הראשון.
מאוחר יותר הוא זוכה לכינויים "הורג-הצל", "חרב-האש", "ארג'טלאם" ("יד מכסף"), "קללת הרא'זאק" ו"קוטל-המלכים".
אראגון חי עם דודו גארו ובן דודו רוראן בחווה מבודדת הגובלת בכפר בשם קרווהול.
לאורך סדרת הספרים מתגלים פרטים נוספים על זהות הוריו של אראגון והסיבה שהפקידו אותו אצל דודיו.
הוא והדרקונית שלו סאפירה מתפתחים ללוחמים רבי עוצמה הם נלחמים במל גאלבטוריקס והם האחראים על הכשרתו של דור הרוכבים והדרקונים החדש.
נסיכת האלפים שהציל אראגון משוביה.
לפני שנלכדה במארב שערך דורזה, היא נשאה את הביצה של סאפירה אל הווארדן.
אראגון מתאהב בה, אך היא נמנעת מקרבתו בשל חובותיהם, הפרש הגילאים העצום, והעובדה שהם ממינים שונים.
בסוף הספר השלישי היא הורגת את הצל וראוג ועל ידי כך היא הופכת ל"הורגת-צל".
היא בתה של איסלנזאדי מלכת האלפים, אביה שהיה גם הוא מלך מת בשנות "הצער הגדול".
מרטאג הוא אחיו למחצה של גבור העלילה, אראגון, ומחשובי משרתיו ואויביו של גאלבטוריקס.
מרטאג ידוע כבנו של מורזן ראש מפרי השבועה שבגדו ברוכבי הדרקונים והצטרפו לגלבאטוריקס.
לאורך סדרת הספרים מתגלה כי אמו היא גם אמו של אראגון.
הוא לוחם מיומן והפך לרוכב דרקונים תחת שליטתו של גאלבוטריקס, בשל שינוי שהוא עושה בעצמו פגה השליטה של המלך בו והוא משתחרר מכבליו ונלחם בו.
ברום - מורהו הראשון של אראגון שהכירו בתחילה כזקן תמהוני ונרגן.
לאורך סדרת הספרים מתגלה כי הוא היה רוכב בעצמו שהתחנך אצל אורומיס.
הוא איבד את הדרקונית שלו בעיצומו של המרד של גאלבוריקס ומפרי השבועה.
אובדן הדרקונית שלו שבר את רוחו והפך אותו לתאב נקמה הוא הקים את הווארדן, חיסל בכוחות עצמו שלושה ממפרי השבועה והדרקונים שלהם, כולל מורזן, בנוסף סייע לחיסול חמישה אחרים.
לאחר שהתוודע לאראגון נדד איתו ברחבי אליגאזיה במטרה לנקום ברא'זאק על רצח גארו (דודו של ארגון) הוא מת בידי הרא'זאק בעת לחימה לאחר מותו הפכה סאפירה את מצבתו ליהלום טהור.
בהמשך מתגלה שהיה אביו של אראגון ואהובה של סלנה - אמו של אראגון.
בן דודו של אראגון והמנהיג הבלתי מעורער של תושבי קרווהוֹל.
פגישתו הראשונה עם אראגון לאחר שזה עזב את קרווהול הייתה בסורדה.
ידוע גם כ"פטיש הכוח" משום שנלחם באמצעות פטיש ברא'זאק וחיילי גאלבטוריקס.
התחתן עם קטרינה, בת הקצב סלואן, בסוף הסדרה הוא הופך לרוזן ונולד לו בת בשם איזמירה על שם אמא של קטרינה.
גאלבטוריקס הוא שיזם את המרד שהוביל לנפילת רוכבי הדרקונים אחרי שדרקונו הראשון מת.
הוא מלך הקיסרות, שזכה בכוח שאין שווה לו באמצעות ניצול הדרקונים.