tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ארגונים בין־לאומיים הציעו הגדרה רשמית של המונח פשעים נגד האנושות, לא שקולה, שתכלול גם מקרים של רדיפה או התעללות שאינם גורמים למוות; גם "טבח" אינו בהכרח תמיד "פשע נגד האנושות".
מונחים חופפים אחרים הם פשע מלחמה, פוגרום, רצח המוני, הרג המוני והרג ללא משפט.
מעשי הטבח והרציחות ההמוניות הגדולות בהיסטוריה היו הניסיונות להשמיד קבוצות אוכלוסייה שלמות או קהילות של אנשים, בדרך כלל על בסיס השתייכותם האתנית או הדתית – חלק מהרציחות ההמוניות הללו נחשבים לרצח עם ואחרים לפשעים נגד האנושות, אך לעיתים קרובות פשעים מסוג זה הובילו להרשעות אחדות או שלא הובילו לאף הרשעה.
מעשי טבח נפוצים בתקופות מלחמה ובייחוד בזמן מלחמת אזרחים.
מעשי טבח מבוצעים לעיתים גם ללא מניע פוליטי או אחר (כדוגמת הטבח בתיכון קולומביין).
השימוש במילה זו לעיתים שנוי במחלוקת, במיוחד כשהוא נועד לגייס את דעת הקהל הבין־לאומית נגד מבצעי הפשע כביכול.
דוגמה לכך הוא השימוש במילה "טבח" לתיאור הקרב בג'נין על ידי סאיב עריקאת (ולאחר מכן על ידי אחרים ברשות הפלסטינית או במסגרת הסרט ג'נין ג'נין).
דוגמה נוספת היא כינוי הקרבות ב-13 באוקטובר 1990 בשלהי מלחמת האזרחים בלבנון בין תומכי מישל עון למיליציות הנוצריות האחרות וצבא סוריה כ"טבח", למרות שהתנהלו קרבות די שקולים בין הכוחות.
טבולרה (איטלקית: Tavolara) הוא אי קטן בסמוך לחוף הצפוני של סרדיניה.
הוא בנוי ממצוקי סלע גיר
אורכו 5 ק"מ ורוחבו ק"מ.
רובו מוקף מצוקים תלולים מלבד הקצה שלו.
הנקודה הגבוהה באי היא 565 מטר מעל פני הים.
ההיסטוריה שלו קשורה אל המלך צ'ארלס אלברט מסאבויה, שעל פי האגדה, כשהגיע לחופיו לחפש את העזים האגדיות עם שיני זהב, שכנראה היו צהובות מאכילת הילישריסום.
באי מתגוררות משפחות בודדות - כולן בני משפחה אחת, אשר אביה הגיע לאי בראשית המאה ה-19. הוא זכה להכרה כמלך, וממלכתו נחשבה לאחד מהממלכות העתיקות של אירופה.
זו הממלכה הקטנה ביותר בעולם.
בבית הקברות של האי, שבו קבורים אבות המשפחה, מעוטרות המצבות ב"כתר מלכות".
באי שתי מסעדות לאירוח תיירים.
הים מסביב לאי נוח לספורט ימי.
העיר ממנה מקבלת האי טבולרה שירותים נמצאת ב"יבשת" האי סרדיניה ושמה אולביה, אחת מבירות נפת אולביה טמפיו.
לאי מגיעים מנמל דייגים קטן בשם Porto San Paolo בחוף סרדיניה, המצוי מעבר למצר ים צר, בין טבולרה לבין סרדיניה.
עוד שני איים קטנים לידו: מולרה (Molara) ומולרוטו (Molarotto).
טבולרה, במיוחד באזור הדרומי הידוע בשם Tedja Liscia, ושני האיים הללו מהווים גן עדן לצוללנים בשל המגוון הביולוגי העשיר של הדגים שבים.
בשנת 1962 עזבה רוב אוכלוסיית האי את מקומה בעקבות הקמת בסיס נאט"ו והתגברות סכנת הקרינה בשל התחנות שהוצבו באי.
כמו כן, הוגבלה כניסת התושבים למחצית האי.
באי מוצבת אנטנה לשידורים עבור צוללות.
בשנת 1997 הוכרזו האי וסביבתו כשמורה ימית.
בכך הוגבלה פעילות האדם באזור.
עמוד סלע טבעי מצוי על חוף האי והוא דומה לאדם.
הוא מכונה בשמות: "the Stone Sentry" ו-"Pope's Rock".סלעים נוספים דומים לשער טבעי: "Ulysses' Bow".
באי יש גם מערה עם שרידים של האדם הקדמון: "Grotta del Papa".
טבח אמריטסר 1919 או טבח ג'אליאנוואלה באג הוא טבח שהתרחש בגן ג'אליאנוואלה (Jallianwala Bagh) שבאמריטסר במדינת פנג'אב שבהודו, ב-13 באפריל 1919, ובו הרגו 50 חיילי גורקה, בלוצ'ים ופתאנים בשרות צבא הודו הבריטית, מאות אזרחים הודים, מרביתם מבני הדת הסיקהית.
חוקי החירום שאסרו על התאספות קהל נותרו על כנם עוד מתוקפת מלחמת העולם הראשונה.
ברחבי פאנג'ב הלכו וגברו ביטויי המרי מתחילת אפריל 1919, והגבירו את החשש מהתפרצות מרי אזרחי גדול לקראת חודש מאי, בו רבים מקציני אנגליה עולים לעיירות הקיץ בצפון המדינה.
ב-10 באפריל 1919 התקיימה הפגנת מחאה בביתו של סגן נציב אמריטסר, בה קראו לשחרור שני מנהיגים עממיים של תנועת העצמאות ההודית שנעצרו.
מאוחר יותר באותו יום הותקפו מספר בנקים ומבני ממשלה, בהם בית העירייה ותחנת הרכבת, והוצתו.
האלימות התגברה, והגיעה לשיאה במותם של לפחות חמישה אירופאים, בהם עובדי ממשלה ואזרחים.
למחרת הותקפה מיסיונרית בריטית, מיס מרסלה שרווד, הופשטה ברחוב והוכתה למוות.
ביומיים הבאים נשמר השקט בעיר אמריטסר, אם כי האלימות נמשכה באזורים אחרים של פאנג'ב.
שלושה אירופאים נרצחו, וכמו כן נחתכו פסי רכבת, נהרסו עמדות טלגרף והוצתו בנייני ממשלה.
הממשל הבריטי החליט להעמיד את רוב המחוז תחת שלטון צבאי.
החקיקה הגבילה חירויות אזרחיות, כולל חופש ההתאספות, ומפגשים של יותר מארבעה אנשים נאסרו.
במקביל קראו מנהיגי הקהילה לתושבים להגיע לאספת מחאה בגן ג'אליאנוואלה שבלב אמריטסר, ב-13 באפריל 1919 בשעה 16:30.
באותו יום נחגג חג הבאיסאקי.
בבוקרו של יום זה, הפיץ הצבא הבריטי צו האוסר על התאספות המונים.
מעטים שמעו על הצו, ודבר ההתאספות הובא לאוזני המפקד המקומי בריגדיר גנרל רג'ינלד דייר שהחליט למנוע את ההתכנסות המתוכננת.
גן ג'אליאנוואלה הוא מתחם בשטח של כ-200 מטר על 200 מטר, ובו אתר שרפת גופות ובאר גדולה.
הגן מוקף חומה גבוהה הסוגרת אותו מכל עבר, פרט למספר פתחים, שחלקם נעולים.
אל הגן מוביל משעול צר ראשי אחד.
במתחם הזה התכנסו, על פי הערכות, כעשרים אלף איש.
דאייר, בנחישותו למלא את הצו כפי שהבין אותו, הגיע לפתח הגן עם חיילים רבים והעמידם מול הקהל האזרחי העצום בשורה רחבית של פתיחה באש, ללא מתן אפשרות לקהל להתפזר או לברוח, ואז פתח באש מכוונת על הקהל.
בטבח נהרגו 379 אזרחים ונפצעו למעלה מאלף נוספים, בידי הצבא הבריטי לאחר שנלכדו בכיכר ללא אפשרות יציאה בעת התכנסות לחגיגה.
החיילים ההודים (סיפויים) בפיקוד בריגדיר גנרל דאייר הבריטי, ירו על קהל סיקהי לא-אלים.
ההתכנסות הייתה מנוגדת למותר על פי סמכויות החירום 1915 שנטל לעצמו המנהל הבריטי, ואושררו ב"חוק רוואלט" (Rowlatt Act) חודש לפני הטבח.
ועדת חקירה בראשותו של הלורד האנטר, הוקמה כדי לחקור את הטבח.
הדו"ח של הוועדה אמר שבריגדיר גנרל דאייר עשה טעות חמורה בפרשו באופן שגוי את רוח חוק רוואלט.
רודיארד קיפלינג, שטען שדאייר היה "האיש שהציל את הודו", החל קופת גמל שגייסה מעל 26,000 ליש"ט, כולל כסף שנתרם על ידי קיפלינג עצמו.
הטבח גרם לטראומה לאומית עמוקה, והוביל לכעס ציבורי, להפגנות ולמעשי אלימות כנגד הנוכחות הבריטית בהודו.
מאהטמה גנדי מתח ביקורת הן על הפעולות של הצבא הבריטי והן על מעשי האלימות מצדם של ההודים שנעשו בעקבות הטבח.
הוא כתב הצעת החלטה שהביעה גם תנחומים לקורבנות האזרחיים הבריטיים וגינתה את המהומות.
ההצעה זכתה בתחילה להתנגדות בתוך המפלגה, אולם לאחר מכן נתקבלה בעקבות נאום של גנדי, בו הסביר כי כל אלימות היא מרושעת ואין אפשרות להצדיק אותה.
הטבח והאלימות שבעקבותיו הובילו את גנדי להתמקדות בניסיון להשיג ממשל עצמאי מלא ושליטה בכל מוסדות הממשל ההודי, דבר שהתגבש למדיניות "סווארג'" שמשמעותה עצמאות מלאה- אישית, רוחנית ופוליטית.
אודהם סינג רצח בלונדון בשנת 1940 את סגן מושל חבל פנג'אב שהיה בין האחראים לטבח.
טבח אמריטסר גרם למיליוני הודים מתונים שתמכו בראג' הבריטי להפוך ללאומנים הודים שאינם סומכים עוד על הבריטים.
האירוע נחשב לנקודת מפנה שגרמה להודים להתלכד מאחורי גנדי, ומסמל את תחילת התהליך שסיים את השלטון הבריטי בהודו.
בריטניה מעולם לא התנצלה רשמית על הפרשה.
רק בשנת 2013 הביע לראשונה ראש ממשלה בריטי עמדה בעניין.
בעת ביקור שקיים בהודו ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון, הוא אמנם לא מסר התנצלות רשמית אך הביע צער והבהיר כי הוא רואה בפרשה כתם שחור בהיסטוריה של בריטניה.
ועידת מפלגת הלייבור הבריטית בסקרבורו העבירה פה אחד החלטה ב-24 ביוני 1920 בה היא מגנה את טבח אמריטסר כ"פעולה אכזרית וברברית" של קצינים בריטים בפנג'אב וקוראת לשפוט אותם.
הגן שבו התרחש הטבח, הנמצא בסמוך למקדש המוזהב (הארי-מנדיר סאהיב), הוא היום פארק לאומי קדוש.
הר טַבוּרְבוּר הוא הר געש שכבתי פעיל במזרח האי בריטניה החדשה, השייך לפפואה גינאה החדשה.
ההר הוא אחד מהלועות של קלדרת רבאול ושוכן על שוליה המזרחיים של הקלדרה.
ההר ידוע בהתפרצויותיו התכופות שגרמו להרס ניכר בעיירה רבאול הסמוכה.
ב-1937 נהרגו 507 תושבים מהתפרצות טבורבור והר הגעש וולקן, לוע המצוי על השוליים המערביים של קלדרת רבאול.
בשנים 1983 ו-1984 הייתה רבאול על סף פינוי בשל התחממות הרי הגעש.
ההתפרצות לא התרחשה עד 19 בספטמבר 1994, אז התפרצו הרי הגעש וולקן וטבורבור בעת ובעונה אחת וכיסו את שדה התעופה המקומי ואת העיירה כולה באפר געשי.
עמוד האפר מטבורבור הגיע לגובה של 6 ק"מ, אם כי גובהו הממוצע היה 2-1 ק"מ.
הר הגעש וולקן נותר רדום לאחר ההתפרצות, אבל טבורבור המשיך להיות פעיל עד 1995. תצפית הרי געש ממשלתית הוקמה בקצה הצפוני של רבאול ותפקידה הוא לנטר אחר הרי הגעש הסמוכים לעיירה, אך גם אחר הרי הגעש בבריטניה החדשה ובאיים הסמוכים.
שדה התעופה של רבאול נחרב בהתפרצות של שנת 1994. השדה היה במסלולו הישיר של האפר הגעשי.
השדה נבנה מחדש בעיירה טוקואה (Tokua), דרומית-מזרחית לרבאול, מחוץ לטווח הרי הגעש, אך מדי פעם הוא נסגר בשל פעילות געשית.
ב-25 בינואר 2005 התפרץ טבורבור שוב, התפרצות שנמשכה עד נובמבר אותה שנה.
בהתפרצות זו פעלו שני לועות משנה שכל אחד פלט טפרה בגוון שונה.
ב-7 באוקטובר 2006 שוב התפרץ טבורבור, והתפוצצות הראשונית גרמה לניפוץ זגוגיות במרחק 12 קילומטרים משם ושילח עמוד אפר לגובה של 18 קילומטרים.
אם כי למזלם של התושבים הרוח הרחיקה את האפר מרבאול.
טבורית המאגר המרכזי לדם טבורי בע"מ היא חברה ישראלית פרטית העוסקת באיסוף, שימור וביטוח דם טבורי עבור משפחות.
החברה הוקמה בשנת 2005 על ידי אמנון פלץ וד"ר אריה גניגר.
משרדי החברה ממוקמים ברמת השרון.
מנות הדם הטבורי שמורות בבנק דם טבורי במרכז הרפואי שיבא תל-השומר.
בראש החברה עומדים מר אמנון פלץ, המנכ"ל, וגב' טלי פלץ, סמנכ"ל שיווק.
פרופ' ארנון נגלר מנהל את בנק הדם הטבורי בשיבא תל-השומר ועומד בראש הוועדה המדעית של טבורית המורכבת ממומחים בתחומי הבריאות והביטוח.
טבורית היא בנק הדם הטבורי הגדול ביותר במדינת ישראל עם עשרות אלפי מנות שמורות.
טבורית פועלת באישור משרד הבריאות בכפוף ל חוק הדם הטבורי (2007).
בנק הדם הטבורי של שיבא תל-השומר מוסמך ומפוקח על ידי ארגונים בינלאומיים בתחום תאי הגזע והדם הטבורי: AABB, FACT Net-Cord, NMDP ועוד.
פוליסת ביטוח תאי גזע ייחודית
פוליסת הביטוח של טבורית נועדה לספק מענה פיננסי נרחב בעת הצורך בטיפול רפואי באמצעות תאי גזע.
הפוליסה רשומה כפטנט בארצות הברית.
בין השנים 2005 ל-2010 פעלה החברה בשיתוף עם קונצרן הביטוח השווייצרי סוויס רה, ומשנת 2012 לטבורית שיתוף פעולה עם חברת הביטוח הבריטית Lloyds המשווקת את פוליסת הביטוח של החברה באנגליה, ספרד, קפריסין ועוד.
כמו כן, טבורית מייעצת בתחום ביטוח דם טבורי לבנקי הדם הטבורי הגדולים בעולם – CBR, China Cord Blood Corporation; ולארגון עולמי של בנקי דם טבורי Cord Blood Association.
טבח בית הכנסת אלמנשה בדמשק 1949 אשר ברובע היהודי בדמשק, סוריה, התרחש בליל שבת נחמו תש"ט, 5 באוגוסט 1949, ובו נרצחו 12 יהודים ושישים נפצעו.
בית כנסת אלמנשה הוא אחד מבתי הכנסת העתיקים בעיר.
הוא ממוקם במרכז השכונה היהודית, בסמטה מהרחוב הראשי "תלת אלחיג'רה" סמוך לבית אלמעלם פרחי.
כישלון תוקפנותו של צבא סוריה במלחמת העצמאות, מלחמה שפרצה משום דחייתם של מדינות ערב וערביי ארץ ישראל את החלטה 181 של האו"ם לחלוקתה של ארץ ישראל למדינה יהודית ומדינה ערבית, הוליד תסכול רב בסוריה.
התסכול הסורי הניע פורעים ערבים חברי קבוצת "כתאיב אלפדא אלערבי" - גדודי הלוחם הערבי, שלימים הפך לארגון החזית העממית, להטיל שלושה רימוני יד לתוך בית הכנסת בזמן קבלת שבת של ילדי תלמוד התורה.
מרבית הנפגעים היו מקרב הילדים.
12 יהודים נרצחו ושישים נפצעו.
בזמן מנוסתם הטילו הרוצחים רימון נוסף לעבר כמה יהודים שרדפו אחריהם.
הרוצחים מצאו מקלט במסגד אומיה.
כעבור כמה חודשים שבו ופעלו הרוצחים בשכונה היהודית והשליכו רימוני יד לכמה בתים.
12 ביְכֵּתִית מתייחס לתאריך בלוח השנה האתיופי, השווה ערך ל-19 בפברואר בלוח השנה הגרגוריאני.
זה היה אחד ממקרי הזוועות החמורים ביותר שבוצעו על ידי כוחות הכיבוש האיטלקי.
ההערכות של מספר האנשים שנהרגו בשלושת הימים שלאחר ניסיון ההתנקשות במרקיז של נגהילי משתנות.
לפי מקורות אתיופים לאחר הטבח, ההערכה היא של 30,000 אנשים שנהרגו על ידי האיטלקים, בזמן שמקורות איטלקים טוענים כי מדובר בכמה מאות בלבד.
בשבוע שלאחר הטבח, אתיופים רבים שנחשדו או שהואשמו בהתנגדות לחוק האיטלקי רוכזו והוצאו להורג, לרבות חברים בתנועת האריות השחורים ובני האצולה.
רוב גדול מתוך 125 הגברים הצעירים שנשלחו לחו"ל על מנת לרכוש השכלה גבוהה על ידי הקיסר היילה סלאסי, ואשר עדיין היו תושבים באתיופיה, נהרגו.
עוד רבים נכלאו, אפילו משתפי פעולה כמו ראס גברה האייווט, בנו של ראס מיכאל עלי (שהיה כלוא על ידי הקיסר היילה סלאסי במשך תשע שנים לפני הפלישה האיטלקית), ברהיין מרקוס, ואפילו אייל גברה.
האחרון סייע לאיטלקים לזהות את שני האנשים שניסו להתנקש בחייו של רודולפו גרציאני.
בעקבות תבוסתם של הכוחות האתיופים בקרב על מאייצ'ו ב-31 במרץ 1936, תחת פיקודו הישיר של הקיסר היילה סלאסי, עזב הקיסר את אתיופיה כדי לבקש את עזרת חבר הלאומים נגד האיטלקים.
הוא מינה את חברו הקרוב ובן דודו אימרו היילה סלאסי לעוצר במהלך היעדרותו, והלה ניסה להקים ממשלה זמנית בעיר גור, בחלק הדרום-מערבי של המדינה.
גור, בכל אופן, הייתה ממוקמת עמוק בתוך המולדת של בני אורומו, שהתנגדו לניסיונותיו לשמור על ההגמוניה הקיסרית.
חלקם אפילו הרחיקו לכת עד כדי התקרבות לבריטים, על מנת להכיר בניסיונותיהם ליצור את התאחדות הגאלה המערבית.
כאשר האיטלקים התקדמו עד העיר נקמטי ב-24 באוקטובר, ראס אימרו הבין כי מעמדו בסיכון והתקדם דרומה בחיפוש אחר סביבה מסבירת פנים.
שני היריבים תמרנו במרחב של מערב אתיופיה, האיטלקים רדפו אחר האתיופים במהלך חודש נובמבר ועד לתפיסתו של ראס אימרו בגדות נהר הגוג'ב, שם לאחר לחימה עזה נכנע ב-18 בדצמבר לאיטלקים.
בינתיים, נאמנים אתיופים ניסו לכבוש מחדש את אדיס אבבה ב-28 ביולי, אך ניסיון זה לא היה מאורגן בצורה טובה.
קבוצות אתיופיות חמושות שונות התנפלו על העמדות האיטלקיות בעיר הבירה, והפתיעו את מגיני העמדות לחלוטין; הקבוצה האיטלקית הראשונה בה נתקלו הייתה, לפי הדיווחים, קבוצה של עובדים בבאר.
עם זאת, הגנרל איטלו גריבולדי ציפה למתקפה, והיה מוכן לאירוע כזה.
אף על פי שיחידה תחת פיקודו של אבבה ארגאי כמעט נכנסה אל פאסיל גמב, מקום משכנו של המשנה למלך רודולפו גרציאני, הכוחות האתיופים נהדפו מכל הכיוונים.
ביום האחרון של הקרב, ארגן אבון פטרוס, בישופ אתיופי, הפגנה אחרונה.
אך למרות זאת, המתקפה על העיר נכשלה.
לבסוף, הכוחות האתיופים שנותרו בדרום-מזרח נתפסו.
ראס דסטה דאמטיו ודג'זמץ' באיינה מאריד המשיכו לשלוט במחוזותיהם ובערים גובה וירגעלם לאורך חודש נובמבר.
ב-23 בנובמבר שיירה ממונעת תחת פיקודו של קפטן טוצ'י חדרה לאזור, ועוררה מרד על ידי אנשי סידאמה המקומיים; ירגעלם נפלה בידי האיטלקים ב-1 בדצמבר, וראס דסטה דאמטיו ודג'זמץ' באיינה מאריד נמלטו אל ההרים של מחוז בלה.
עם מותו של ראס דסטה, כל ההתנגדויות המאורגנות של האתיופים נגד האיטלקים דעכו.
המתקפה על רודולפו, המרקיז של נגהילי
למרות שליטתו הבלתי מעורערת על מזרח אפריקה האיטלקית החדשה בתחילת פברואר 1937, המרקיז של נגהילי עדיין לא סמך על התושבים.
במהלך השנה הקודמת, בעקבות כיבושה של ג'יג'יגה על ידי אנשיו, המרקיז נכנס לבדוק כנסייה אתיופית כאשר לפתע נפל דרך חור מוסתר ברצפה.
דבר זה גרם לו להאמין כי הוכן עבורו מראש כמלכודת.
"מאז התקרית הזאת", כתב הסופר אנטוני מוקלר, " אפשר לציין את תחילת הפרנואידיות, שנאה וחשדנות של המרקיז כלפי הכמורה הקופטית".
למרות כל זאת, כדי לחגוג את הלידה של הנסיך של נאפולי, המרקיז של נגהילי הודיע שהוא אישית יחלק צדקה לעניים ביום שישי, 19 בפברואר, בארמון גנטה ליאול.
בקהל שהתאסף באותו יום שישי בבוקר, היו שני נערים אריתראים המתגוררים באתיופיה בשם אברה דבוץ' ומוגוס אסגדום.
כיוון שהבינו שעתידם מוגבל במושבה האיטלקית, הם הגיעו לאתיופיה כדי להירשם לבית ספר מנליק השני, היכן שנחשפו לאירועים האחרונים.
מסתבר שבזכות הסתגלותו של אברה לממשל החדש, הוא השיג עבודה בלשכה המדינית הפשיסטית, בה נחשב יעיל בעקבות מוצאו האריתראי, ידיעת השפה האיטלקית, והיכרותו עם העיר.
עם זאת, לדברי ריצ'רד פנקהרסט, אברה דבוץ' התנגד במרירות נגד האיטלקים, במיוחד נגד מנהגיה הגזעניים.
לפני שעזב את משכנם, אברה הציב את דגל איטליה על רצפת העץ, תקע בו כידון, ואז קשר את דגל אתיופיה על הכידון.
הטקס הרשמי החל, כפי שניתן היה לצפות.
המרקיז של נגהילי נשא נאום, מטוסים איטלקים חגו מעל העיר, ובשעה 11 פקידים החלו להפיץ את הבטחת הנדבה לכהנים ולעניים.
אברה ומוגוס הצליחו להתגנב דרך הקהל לתחתית המדרגות של הפאסיל גמב, ואז החלו לזרוק רימונים.
,לפי אחד הדיווחים, הם הצליחו לשגר 10 מהם לפני שנמלטו מהבלבול שגרמו.
על פי ריצ'רד פנקהרסט, הם הובהלו מהזירה על ידי אדם שלישי שהיה מעורב, נהג מונית בשם סימיון אדפרס.
פנקהרסט גם טוען כי אותו נהג מונית היה זה שסיפק את הרימונים שאברה ומוגוס זרקו.
בין ההרוגים היו נושא המטריה של הבישופ קרלוס.
בין הפצועים היו הבישופ עצמו, סגן-המושל הכללי ארמנדו פטרטי, גנרל חיל האוויר ליוטה, וכן המשנה עצמו, שרימון אחד התפוצץ לידו, ו-365 רסיסים נכנסו לגופו.
המשנה של נגהילי הובהל לבית החולים האיטלקי שם נותח מיד, וניצל.
גנרל ליוטה איבד את רגלו בהתקפה.
במשך תקופה קצרה הסתתרו אברה ומוגוס במנזר העתיק דברה ליבאנוס אבל מיד המשיכו הלאה, בחיפושם אחר מקלט בסודאן האנגלו-מצרית.
היכן שהוא בתוך גוג'ם, התושבים המקומיים, אשר תמיד חושדים בזרים, רצחו אותם.
לפי דבריו של הסופר מוקלר: "המשטרה האיטלקית ירתה לתוך המון קבצנים ועניים שהתאספו לחלוקת נדבות; ועוד נאמר כי המזכיר הפדרלי, גידו קורטז, אף ירה באקדחו אל תוך הקבוצה של הנכבדים האתיופים שעמדו סביבו".
במשך שארית היום, וגם בשבת וראשון, האיטלקים הרגו את האתיופים עם פגיונות ואלות.
הם שפכו על בתי המקומיים דלק והעלו אותם באש.
הם פרצו לתוך בתים של יוונים וארמניים מקומיים ועשו לינץ' במשרתיהם.
חלקם אפילו עמדו בתנוחות שונות מעל גופות הקורבנות בשביל שיצלמו אותם.
בשלושה ימים, האיטלקים הרגו 30,000 אתיופים באדיס אבבה בלבד.
היום הראשון לטבח כבר הונצח כ"12 ביכתית" (19 בפברואר האתיופי) על ידי אתיופים מאז.
באדיס אבבה ישנה אנדרטה שנקראת באותו שם לזכר הקורבנות האתיופים של ההתקפה האיטלקית.
ניסיון הרצח סיפק לאיטלקים סיבה ליישם את תורת הסדר של מוסוליני.
בתאריך 3 במאי 1936 הוצא צו, המצווה להוציא להורג את ה"צעירים אתיופים" - קבוצה קטנה של אינטלקטואלים שקיבלו השכלה גבוהה ממכללות אירופאיות ואמריקאיות.
באותו היום של ההתנקשות, הוקם בית-דין צבאי, ועד רדת הלילה 62 אתיופים נשפטו ונורו.
"הטבח שביצע גרציאני סימן את החיסול כמעט המוחלט של הרכיב האינטלקטואלי של ההתנגדות", כתב באהרו זוודה.
אלפי אתיופים מכל המעמדות נשלחו למחנות-מעצר בדנאן שהיו באוגאדן ונוקרה באיי דחלק.
התנאים בדאנן היו עוינים, והמרקיז של נגהילי פקד כי האסירים יקבלו רק את המינימום של מזון ומים.
כפי שמציין האיטלקי סבאצ'י: "מתקנים רעועים, הכוללים בתי שימוש, האקלים הלח, מלריה, דלקות קיבה, ומחלות מין גבו את חייהם של רבים, בעיקר של אלה שנאלצו לעבוד בתעלות ההשקיה או במטעי הבננות וקני הסוכר" אחוז האסירים שמתו בדנאן עמד על כעשרה וחצי אחוזים.
התנאים בנוקרה היו אפילו יותר גרועים מאשר בדנאן, על פי דבריו של סבאצ'י.
העצורים שנשלחו לשם הצטרפו ל-500 אסירים שנשפטו למאסרי עולם בעוון פשעים פוליטיים רציניים, ובכך הגדילו את מספר האסירים הכולל ל-1,500. האסירים סבלו מחוסר של מים מתוקים, מכות שמש, מלריה ודיזנטריה.
פעולת התגמול האחרונה קרתה בחודש מאי.
חוקרים גילו כי אברה ומוגוס נשארו תקופה קצרה בדברה ליבאנוס, וראיות נסיבתיות קלות העלו אפשרות כי לנזירים היה ידע מוקדם על תוכניותיהם של השניים.
המרקיז של נגהילי (ידוע יותר בתור מרשל רודולפו גרציאני), היה מודע למזלו הרע בג'יג'יגה, היה משוכנע כי הם היו שותפים מלאים, וב-19 במאי שלח מברק למפקד המקומי: "לכן הוצא להורג על הסף את כל הנזירים ללא הבחנה כולל סגן ראש המנזר".
למחרת, ביום החג האתיופי של הנזיר תקלה היימנות, 297 נזירים פלוס 23 עוזרים נורו — כל האוכלוסייה של המנזר.
טַבָּח הוא אדם שמקצועו הכנת מזון לצריכה בתעשיית המזון, ובפרט במסעדות.
טבח עשוי להיות מכונה לעיתים "שף", אם כי בעולם הקולינרי, המונחים אינם זהים.
הטבחים לרוב עובדים במטבח מוסדי תחת ניהול של שף או טבח ראשי.
תחומי האחריות של טבחים כוללים הכנת מזון, ניקוי המטבח, ועזרה לשפים.
במסעדות גדולות בהם יש תפריטים מגוונים, מועסק צוות טבחים גדול, אשר עובד בתחנות שונות, המצוידות בציוד הנחוץ להכנת המנות השונות (תנורים, גריל, מחבתות, המרכיבים השונים, וכו').
העבודה של הטבחים משתנה בהתאם למקום בו הם עובדים, גודל המטבח, והמורכבות של הפריטים בתפריט.
המילה טבח היא מלשון טביחה (שחיטה) והיא מופיעה כבר בתלמוד ככינוי לשוחט.
בתנ"ך מוזכר נבוזראדן רב טבחים ושם הכוונה היא לטבח מלשון הוצאה להורג מטעם המלכות (במקרה הזה מלכות בבל).
קורואבוס מאליס שזכה בסטאדיון הראשון בשנת 776 לפני הספירה, היה טבח.
בסביבות המאה ה-9 עד המאה ה-15 בצרפת, היה מקצוע הטבחות מוכר בקהילה.
במובן מסוים, טבחים הוכרו כאמנים.
בזמן שושלת מינג בסין (1368-1644), טבחים שימשו בעיקר את אנשי החברה הגבוהה, סוחרים, פקידים ובעלי אחוזות.
ידועה התפתחות העולם הקולינרי בסין בתקופת שושלת מינג, בעיקר בשל גידולי "העולם החדש" שהחלו להגיע לסין בתקופה זו, כגון תירס, תפוחי אדמה ופלפל צ'ילי.
אלו יצרו סביבה שהובילה למאכלים חדשים ואיכותיים שהיו נגישים לכל הציבור.
המגוון החדש במאכלים המוצעים הוביל לספרי מתכונים שנכתבו ולחיזוק מעמד ה"טבח" במדינה.
אוגוסט אסקופייה (1846-1935) המציא והחיל את שיטת בריגדת הטבחים, לפיה העבודה במטבח של מסעדה גדולה מחולקת לשפים בני דרגות שונות ותפקידים שונים.
סוג מקצועי של טבחים במדינת ישראל
על כל מנה שהטבחים יגישו לבוחנים ידורגו בקריטריונים הבאים: הופעה והגיינה אישית, ארגון מקום העבודה, טיפול מוקדם בחומרי המזון, תברואת המזון, מיומנות ומקצועיות, צורת הגשת המזון ואיכות וטעם המזון.
+סוג הטבחקריטריונים לבחינהדרישות הבחינהניקוד מינימלי
דרושסוג 1מי שסיים קורס מורשה
של משרד התעשייהידורג ללא בחינהסוג 2מי שעבד שנתיים במקצוע בסוג 1 או
מי שיוכיח שעבד 5 שנים במקצוע ואין לו תעודת מקצועא.
מנה ראשונה קרה לארבעה סועדים
מנה ראשונה חמה לארבעה סועדים
שתי מנות עיקריות, כל מנה לארבעה סועדים
וכוללת בתוכה תוספת של פחמימה וירק65סוג 3מי שעבד שנתיים במקצוע בסוג 2 או
מי שיוכיח שעבד שבע שנים במקצוע ואין לו תעודת מקצועא.
וכוללת בתוכה תוספת של פחמימה וירק
קינוח ל 4–6 סועדים70סוג 4מי שעבד שנתיים במקצוע בסוג 3 או
מי שיוכיח שעבד 8 שנים במקצוע ואין לו תעודת מקצועבמסגרת בחינה זו מוסד הלימודים ממנו נבחן הטבח יספק לו מחברת בחינה על מנת שהנבחן יוכל לכתוב במחברת זו את המטלות עליו להכין ואת הזמנת החומרים לביצוע הבחינה.
בבחינה זו יקבל סל מזון ממנו יידרש להכין ארוחה שלמה הכוללת:
מנה ראשונה חמה/קרה או חטיף לארבעה אנשים
3 מנות עיקריות לשלושה סועדים לכל סוג
בסוג זה נבחן הטבח גם ביכולתו להזמין חומרי גלם איכותיים, גיוון שיטות
ההכנה, גיוון צורות עריכת ותצוגת המנות וניצול אידיאלי של חומרי הגלם.70סוג 5 (שף)מי שעבד שנה בסוג 4
מי שעבד שנתיים בסוג 3
מי שיוכיח שעבד במקצוע 9 שנים, מזה שנה פחות בארץ ואין לו עדיין תעודת מקצועפרק א - תורת המקצוע א.
תורת החומרים, קבוצות מזון וידע כללי בתחום המזון.
שיטות ריכוך - טכנולוגיות בייצור מזון
משקאות אלכוהוליים ואחרים - יינות, משקאות אלכוהוליים, משקאות וקוקטיילים
ידע בתזונה - קבוצות המזון, משמעות הגדרת ערכים תזונתיים, משמעות דיאטה ותכנון תפריטים
טרמינולוגיה מקצועית לועזית - ידע בסיסי
פרק ב - ידע כללי וניהול א.
יסודות בתכנון מערך יצור המזון
ניהול עובדים70 - נקבע על ידי שקלול ועד מקועי
טֶבַח (בלארוסית: Масакра) הוא סרט עלילתי בלארוסי בבימויו של אנדריי קודיננקו.
זהו סרט האימה הבלארוסי הראשון.
עלילת הסרט מתרחשת על אדמות בלארוס בשנות ה-60 של המאה ה-19, לאחר הדיכוי האכזרי של מרד קונסטנטין קלינובסקי בשנים 1863–1864. התסריט מבוסס על הרומן "לוקיס" מאת פרוספר מרימה על דוב זאב ומוטיבים של אגדות בלארוסיות ישנות.
מרבית הסרט צולם בארמון סביטאפולק-צ'טרוורטינסקי ובמתחם הפארק בכפר ז'לודק (במחוז שצ'וצ'ינסקי, מחוז הורדנה).
בשנות השישים של המאה ה-19 בבלארוס (בשטח הצפון-מערבי של האימפריה הרוסית), דוכאה באכזריות התקוממות לאומית.
נוצרת אווירה של פחד ויגון, אחוזות אבות מועברות לבעלים החדשים.
ניקולאי קזנצב, צעיר שמתכוון ללמוד אמנות יפה באיטליה, מגיע לאחוזתו המסתורית של הרוזן ולדימיר פזורקביץ', עם משרתו גרישקה.
אך אין לו אמצעים, הוא מחליט לנסות להמר.
מטרת ההרפתקה למכור ספרים ישנים ולטייל באיטליה, ללמוד אמנות יפה.
לאחר שהציג את עצמו כפרופסור, קזנצב מעמיד פנים שהוא לומד את הספרייה הנרחבת של הרוזן, ובאותה עת הוא מצליח להתקרב לכלתו של פזורקביץ', אנה היפה, ויש לו רגשות רציניים כלפיה.
עם זאת, האירועים המוזרים המתרחשים באחוזה גורמים לאורח לחוות אירוע מיסטי ונורא, והוא הופך להיות עד ומשתתף בטרגדיה שמתרחשת לאחר הגעתו של רוכש האחוזה, הגנרל בלוזרסקי.
התושבים המקומיים חוששים מאוד מהגנרל והם מתפללים לדוב שיציל אותם.
ברם, הרוזן מנסה לשבור את הקשר העתיק בין כדור הארץ לבין תמצית החיה, הדוב שאליו הם מתפללים.
האהבה לשכנה אנה מובילה אותו להחלטה למכור את האחוזה ולעזוב איתה ממקומות אלה.
הרוזן רק רוצה דבר אחד - להפוך לגבר כדי להיות עם אנה.
טבח איוושבקה הוא כינוי לרצח של שישה מבני משפחה ופציעה אנושה של שביעית בליל 24 באפריל 2016 בכפר איוושבקה, מחוז המשנה סזרנסקי, במחוז סמרה, רוסיה.
הקורבנות כללו את קולונל אנדריי גושט, סגן ראש מפקדת המשטרה במחוז סמרה ולשעבר ראש משטרת סיזראן בשנים 2013–2015, אשתו, אמו ואביו, גיסתו ובתה.
אחיינית נוספת, בת 7, שרדה למרות פציעות נרחבות ותרדמת ארוכה.
אחיו של אנדריי גושט, יבגני, חזר הביתה בסביבות השעה 7:30 בבוקר לאחר שעבד במשמרת לילה, מצא את הגופות והתקשר לשירותי החירום.
הקורבנות הוכו קשה במקלות ובגופתו של אנדריי גושט היו כמה סימני עינויים כאילו נחקר על ידי הרוצחים.
השוטרים גילו עד מהרה כי שרת הקלטת הווידאו למצלמות טלוויזיה במעגל סגור סביב הבית נגנב על ידי הרוצחים אולם לשלוש מצלמות מתחת לגג היו מכשירי הקלטה נפרדים (פנימיים).
מספר עובדות מוזרות הפכו את המקרה לחשוד בהרבה: אנדריי גושט שכר אבטחה לשמירה על הבית ומשפחתו בזמן שעבד בעיר סמרה אך שחרר את המשמר בכל פעם שהיה בבית בעצמו (כפי שהיה באותו יום ראשון); יתר על כן, למשפחה היה כלב שמירה שהורעל רק שבוע לפני כן.
המשטרה הודיעה על פרס של 3 מיליון רובל על סיוע שיוביל לזיהוי העבריין.
המשטרה המקומית הצהירה כי מטרת הפשע הייתה שוד.
דובר ועדת החקירות הפדרלית הודיע לתקשורת כי ברשותם שלוש גרסאות עיקריות לפשע, אך אינם יכולים לחשוף אותם בשל סודיות החקירה.
שלושת החשודים הראשונים, אזרחי אזרבייג'ן, נעצרו בליל 1 במאי, וב-2 במאי הם הועברו לסיזראן.
הם הודו והואשמו ברצח ושוד ב-4 במאי.
החשודים התגוררו בכפרים הקטנים שיגוני (Шигоны) וקושניקובו (34 ק"מ מזירת הפשע) ובעיירה סיזראן.
רומן פטאליב (23) - מאזרבייג'ן, התגורר בכפר שיגוני, מובטל רשמית, אך עבד באופן לא רשמי באתרי הבנייה (היה לו עבר פלילי בתקופת לימודיו - שנתיים על תנאי מעצר, בגין תקיפה).
אסלאם בבאייב (21) - מאזרבייג'ן, גר בסיזראן, עבד עם אחיו כבנאי באתרי בנייה.
אורחאן זוהרובוב - מאזרבייג'ן, גר בשיגוני, למד במכללה הפוליטכנית.
(היה לו עבר פלילי - שלוש שנות מאסר בגין גנבת כבשים).
מחמדאלי אחמדוב (24), טג'יקי (נישא לאישה מקומית שהתאסלמה, יש להם ילד משותף), גר בקושניקובו.
החשוד האחרון אחמדוב הצליח להימלט למולדתו טג'יקיסטן דרך קזחסטן יום אחד לפני ששלושת החשודים האחרים נעצרו.
על פי ועדת החקירות, הוא נעצר בנמל התעופה הבינלאומי דומודדובו כשהתכונן לעלות לטיסה לעיר הולדתו דושנבה).
מפקד משטרת מחוז סמרה, סרגיי סולודובניקוב, לעומת זאת, טען כי אחמדוב נעצר ב-3 במאי בגבול בין טג'יקיסטן לאפגניסטן והוטס למוסקבה כשהוא עצור ואז לסיזראן.
החוקרים הגיעו למסקנה שהוא היה המוח שמאחורי הפשע.
בהצהרה לתקשורת אמר אחמדוב שהוא לא אשם.
עם זאת, אנשי משמר הגבול בטג'יקיסטן אישרו כי הוא לא עבר שום מחסום בטג'יקיסטן, מה שתמך בתיאוריה שהוא נעצר במוסקבה.
החוקרים הגיעו למסקנה כי החבורה התכוננה לגנבה או לשוד בכפר איוושבקה, כאשר אחמדוב כמנהיג וכמארגן אסף מקלות לשימוש ככלי נשק.
הם התכנסו ב-23 באפריל סמוך לשעה 22:00 בסמוך לקפיטריה בסיזראן ונסעו לאיוואשבקה והחליפו שתי מכוניות בתהליך.
הפושעים בחרו משני בתים עשירים ובחרו את האחד בו כיבו אורות במהלך הלילה.
הם השאירו את המכונית בסמוך למועדון הכפר, הלכו לבית דרך השדה, נכנסו לחצר מאחור, ואז פרצו אל תוך הבית דרך הדלת האחורית הפתוחה.
המבצעים הרגו את כל האנשים בקומה הראשונה ואחר כך את האנשים בקומה השנייה.
הם פנו לקחת איתם את מערכת מעקב הווידאו.
הם לקחו שני ארנקים, טאבלט ו-900 רובל מארנקו של גושט.
לאחר מכן הם נסעו לאוליאנובסק אך עצרו ליד נהר טישרק, שם קברו את מערכת מעקב הווידאו והמקלות העקובים מדם.
הם עצרו ליד סופרמרקט "מגניט" באוליאנובסק שבו פטאלייב ניסה למשוך כסף מכספומט "סברבנק" באמצעות כרטיס האשראי של גושט, אך נכשל משום שהוא לא יודע את הסיסמה.
הסרטון מהכספומט הוא אחת הראיות העיקריות בתיק.
כמה מומחים הביעו ספקות בנוגע לגרסה הרשמית: כיצד השוד הפך לטבח.
הם מצביעים על הערך המועט של החפצים הגנובים, האכזריות הקיצונית של הפשע וההכנות המפורטות שננקטו: הכלב הורעל חודשים קודם והכלבים בבתים הסמוכים הורעלו כמה שבועות לפני כן.
החוקר טלמן גדליאן הציע כי פושעים מנוסים יותר, שרצו לנקום בשוטר, עשויים היו לזהות את הבית בפני החשודים, ולומר להם שהוא מכיל עוד חפצי ערך, ועודדו אותם לבצע את הפשע.
חוקר נוסף לשעבר, עורך הדין ולדימיר קליניצ'נקו הציע שיש הקבלה לפשעי הטרור של כנופיית GTA ואמר: "לפחות העדר הרכוש שנשדד אומר לי שמניעי הפשע יכולים להיות שונים לחלוטין.
אני יודע שבמשך 10–15 השנים האחרונות, במיוחד באזור מוסקבה, בדירות ובבתים הכפריים ניתן לראות את הגעתם של אנשים ממוצא קווקזי או מאסיה התיכונה, הם מנסים להיטמע כאן, לחיות עם נשק, ניסו להפיץ קצת ספרות.
החדשות בתקשורת רגע לפני ההרג הזה הודיעו כי בית תפילה אחד התגלה והוחרם על ידי הרשויות בסביבה," "60 אנשים נעצרו".
"היו להם חומר נפץ, נשק, ספרות קיצונית וכדומה בבית הזה." "בגלל זה עדיין יש לי גרסה אחרת: פשעים עם מוטיבציות שונות למדי היום רק התחילו להתרחש או מתחילים להתרחש.
אנו מדברים על יציבות המצב בשטח רוסיה באמצעות ביצוע פשעים כמו אלה.
הכל קורה גם במערב, כבר כמה שנים, ועכשיו [פשע מסוג זה] פורח".
תגובות פוליטיות באו מרגע שנחשפו שמותיהם, אתניותם ואזרחותם של החשודים.
סנאטור מועצת הפדרציה פרנק קלינסביץ' הצהיר הצהרה פוליטית מאוד חריגה ומפתיעה כלפי מפלגת השלטון "רוסיה המאוחדת" בדבר הצורך במשטר ויזה קפדני כלפי מדינות ברית המועצות לשעבר של "אסיה התיכונה" (למעט קזחסטן וקירגיזסטן) ועל הצורך בחידוד הדרישות לקבלת אזרחות רוסית.
"הרג סדיסטי של מפקד המשטרה לשעבר של סיזראן עם משפחתו על ידי מהגרים מאסיה התיכונה - זה כבר ממש עובר גבול...
כולנו זוכרים את מותו הנורא של ילד ממוסקבה בידי בייביסיטר משוגעת מאוזבקיסטן...
עלינו להחליט, מה יותר חשוב: יחסים טובים עם הרפובליקות הסובייטיות לשעבר או ביטחון אזרחי רוסיה?.
אפילו תומכי זכויות האדם תמכו ברעיון זה.
בהמשך, פוליטיקאים אחרים גם תמכו במשטר הוויזה, תוך התחשבות בתגובה הציבורית מהתקיפה ההמונית (כולל ירי) של מהגרים ממדינות אסיה נגד הכנופיות האתניות בצפון הקווקז בבית העלמין ח'ובנסקיה (דרומית למוסקבה) ב-13 במאי 2016 (500 מעורבים, 3 הרוגים, 50 נעצרו).
סנאטור אחר ממועצת הפדרציה והמשנה ליושב ראש ועדת ההגנה והביטחון, יבגני סרברניקוב , הציעו לאכוף את משטר הוויזה למדינות כולל טג'יקיסטן ואוזבקיסטן, על מנת למנוע הישנות אירועים כאלה.
הליכי בית המשפט החלו ב-24 באוקטובר 2016 בישיבה סגורה, לבקשת בנו של הקורבן העיקרי.
החשודים המשיכו לשמור על טענתם לחפותם.
שניים מהחשודים דרשו משפט בפני חבר מושבעים.
גזר הדין ניתן ב-22 בפברואר 2017: מחמד עלי אחמדוב ורומן פטאלייב נידונו למאסר עולם; אסלאם בבאייב ל-25 שנות מאסר; ואורחן זוהרבוב ל-26 שנים.
לקרובי משפחת הקורבן הוענקו פיצויים בסך 12 מיליון רובל מהרוצחים.
בנו של הלמוט גושט התעקש שיש להודיע לו על השעה בה נשלחו המורשעים לכלא ומתי שוחררו.
טבח אגם מאג'ורה הוא שם כולל לקבוצה של פשעי מלחמה שהתרחשו בסמוך לאגם מאג'ורה בצפון איטליה בזמן מלחמת העולם השנייה.
במהלך ספטמבר-אוקטובר 1943 רצחו חברי דיוויזיית הפאנצר אס אס הראשונה 56 יהודים, מרביתם יהודים יוונים בעלי אזרחות איטלקית.
רבות מהגופות הוטבעו באגם כדי למנוע גילוי אך אחת הגופות נשטפה לחוף אגם בשווייץ השכנה, והובילה לתשומת לב בינלאומית לטבח ולחקירה חלקית.
פשע המלחמה היה נתון למשפט במערב גרמניה בשנת 1968 שבו חמישה מהנאשמים נמצאו אשמים אך מאוחר יותר שוחררו באופן שנוי במחלוקת לאחר פסק דין של בית המשפט הגבוה בגרמניה שקבע כי האישומים בתיק התיישנו.
לאחר הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה, ב-8 בספטמבר 1943 נכנסה דיוויזיית הפאנצר אס אס הראשונה לאזור אגם מאג'ורה בצפון איטליה, לאחר שהות בחזית המזרחית.
בשלב זה היו לדיוויזיה הוראות קפדניות שלא לבצע מעשי אלימות כלפי אזרחים.
למרות זאת, אחת היחידות בפיקודו של יואכים פייפר ביצעה את ב-19 בספטמבר כנקמה ללכידת שני חיילים גרמנים ורצחה 23 אזרחים למרות שחרורם של שני החיילים.
בניגוד להסכמים, היחידה צדה פליטים יהודים שניסו למצוא ביטחון באיטליה.
היחידה עצרה והוציאה להורג יהודים ובזזה רכוש יהודי, ובסופו של דבר, הורתה לעצור את הנוהג הזה על ידי מפקד האס אס פול האוסר שהבהיר כי מעצרם של יהודים והחרמת רכושם שמורות אך ורק למשטרת הביטחון ולמשטרה, ה-אס דה.
מיד לאחר הכניעה האיטלקית הוצב גדוד של הלייבסטנרטה בצד המערבי של אגם מאג'ורה כדי לסייע בפירוק הצבא האיטלקי.
מספר משפחות יהודיות התגוררו בכפרים בצד זה של האגם, חלקן משפחות פליטים יהודים יוונים, אחרים יהודים איטלקים שנמלטו מהערים.
זהותם ומיקומם הועברו לגרמנים על ידי הפשיסטים האיטלקים המקומיים.
חברי היחידה הנאצית עצרו למעלה מ-50 יהודים והחזיקו אותם במספר מלונות מקומיים.
הידוע מבין מעשי הטבח הללו היה זה של שישה עשר האסירים שהוחזקו במלון בעיר מיינה הנושא שם זהה.
ב-19 בספטמבר קיימו קציני היחידה המעורבים פגישה בה הוחלט לירות בגברים, נשים וילדים יהודים ולהטביע את גופותיהם באגם מאג'ורה.
האסירים היהודים נלקחו בקבוצות קטנות ממלונותיהם בלילה בין ה-22 ל-23 בספטמבר ונלקחו ליער מקומי בו נורו.
לאחר מכן הונחו הגופות בשקים מלאים באבנים והוטבעו באגם.
מספר אסירים יהודים נוספים נרצחו ולאחר מכן נקברו בקברי אחים.
רק מעטים מהאסירים נמלטו, כשמשפחה אחת, משפחת בהר מבעלי המלון שרדה בזכות היותם אזרחים של טורקיה והסיוע של הקונסול הטורקי שארגן עבורם מעבר לשווייץ.
מלבד מעשי הרצח במלון מיינה נרצחו בכפר סמוך עוד 14 יהודים, שניים בפיאן די נאווה, ליד פרמנו, תשעה בארונה, שלושה במרגוזו ושניים באורטה סן ג'וליו ב-16 בספטמבר.
למחרת, 17 בספטמבר, נרצחו ארבעה יהודים בסטרסה.
באוקטובר 1943 רצחו חברי אותה יחידה את הבנקאי היהודי ושלושה מבני משפחתו באינטרה סמוך לורבניה באזור אגם מאג'ורה, וקברו את הגופות.
מספר הקורבנות המדויק לא ידוע, אך לפחות 50 יהודי יוון ואיטליה נרצחו על ידי היחידה בספטמבר ובאוקטובר 1943 במהלך מעשי הטבח באגם מאג'ורה בניהם בני משפחת פרננדס-דיאס וקרוביהם ממשפחת מודיאנו, וכ - 56 קורבנות נאמדים במה שתואר כטבח הגרמני הראשון ביהודי איטליה בזמן מלחמת העולם השנייה.
מעשי הטבח זכו לתשומת לב בינלאומית לאחר שאחת הגופות נשטפה לגדות אגם בשווייץ והמקרה דווח בעיתון שווייצרי מקומי.
הדבר הוביל לחקירת האירועים על ידי שני שופטים של חטיבת ליבנסטארטה אך ללא סנקציות על חברי היחידה שהייתה אחראית לטבח.
חמישה מחברי הלייבסטנדרטה, האנס קרוגר, הרברט שנל, האנס רוהוור, אוסקר שולץ ולודוויג לייטה, הואשמו על ידי בית משפט באוסנברוק בשנת 1968 ב-22 מקרי רצח.
בית המשפט מצא את שלושת הראשונים אשמים ברצח וגזר עליהם מאסר עולם ואילו השניים האחרים קיבלו עונש מאסר של שלוש שנים באשמת סיוע לפשע.
התיק הועבר לבית המשפט הגבוה בגרמניה, ה-Bundesgerichtshof, שקבע כי על אף שאינו מבטל את פסק הדין במהותו, יש לשחרר את פושעי המלחמה הנאצים מסיבות טכניות.
מכיוון שהפשע בוצע בשנת 1943 ולמעשה נחקר על ידי היחידה כבר אז, גם ללא מסקנה, תאריך ההתחלה הרגיל להתיישנות על פשעים נאצים, תאריך הכניעה הגרמני בשנת 1945, לא חל, כלומר חלה על מעשי הטבח התיישנות.
פסק דין זה גרם לתסכול רב בגרמניה מצד דור צעיר יותר של תובעי מדינה שהיו מעוניינים להעמיד לדין את הפושעים הנאצים ואת עוזריהם.
בגין רצח משפחת אובזה, הועמד לדין בשנת 1954 האוסטרי גוטפריד מאיר בקלגנפורט, אך לא נמצא אשם.
על מעשי הטבח במלון מינה הופק סרט (Hotel Meina) שיצא לאקרנים בשנת 2007. הסרט עורר מחלוקת מכיוון שהוא סטה מהסיפור, שנכתב על ידי מרקו נזה, וגם מהאירועים האמיתיים.
יוצרי הסרט הואשמו בכך שהציגו את הגרמנים באור חיובי.
בקי בהר-אוטולנגי, בתו של בעל המלון ועד ראייה לאירועים, אז בת שלוש עשרה, פרסמה את זכרה לאירועים בספר שכותרתו "הטבח הנשכח".
טבח בוצ'ה היה סדרה של פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות שעל פי החשד בוצעו על ידי הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית בעיר בוצ'ה שבאוקראינה במהלך קרב בוצ'ה, בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה.
שלטונות אוקראינה טענו כי יותר מ-300 תושבי העיירה נהרגו.
כחלק מהפלישה לאוקראינה ב-2022, פלש הצבא הרוסי לצפון אוקראינה דרך גבולותיה הדרומיים של בלארוס.
אחד המהלכים הראשוניים היה פלישה לכיוון קייב, ויחד עם שיירה גדולה של כלי רכב צבאיים, הצבא הרוסי התקדם לאוקראינה מצפון לקייב.
ב-27 בפברואר 2022 התקדמו כוחות הצבא הרוסי לעבר העיר בוצ'ה, מה שהפך אותה לאחד מהאזורים המרוחקים הראשונים של קייב שאליהם הגיעו כוחות רוסיים.
שלא כמו בעיירות אחרות, המשיך ראש העיר של בוצ'ה להישאר בתפקידו בתקופת הכיבוש הרוסי, ולא נחטף או הוצא להורג.
בסוף מרץ, לפני הנסיגה הרוסית מקייב, הצהירה התובעת הכללית של אוקראינה אירינה ונדיקטובה שהתובעים האוקראינים אספו ראיות ל-2,500 מקרים החשודים בפשעי מלחמה בפלישה וזיהו כמה מאות חשודים.
במסגרת נסיגה כללית של כוחות רוסיים מצפון קייב, כמו גם התקפות על בסיסים רוסיים על ידי הצבא האוקראיני, נסוגו החיילים הרוסים מאזור בוצ'ה צפונה.
כוחות אוקראיניים נכנסו לעיר ב-1 באפריל.
ב-2 באפריל פורסמו ברשתות החברתיות, צילומי וידאו ראשוניים לאחר הנסיגה הרוסית, המציגים המוני אזרחים פצועים או הרוגים.
לטענת ראש עיריית בוצ'ה, אנטולי פדורוק, "מאות חיילים רוסים" היו גם הם בין הגופות שנמצאו באזור.
לאחר מכן, התגלו עדויות נוספות לפשעי מלחמה שביצעו כוחות רוסיים בזמן שכבשו את האזור.
לפי "הטיימס" וה"וושינגטון פוסט", שמונה עשרה גופות מרוטשות של גברים, נשים וילדים שנרצחו נמצאו במרתף.
נראה כי הצילומים שפורסמו על ידי הצבא האוקראיני מציגים תא עינויים במרתף, עם גופות ואוזניים חתוכות ושיניים שנשלפו החוצה.
גופות של אזרחים הרוגים אחרים הושארו בכביש.
בין ההרוגים זוהתה גופתה של אולגה סוחנקו, שהייתה ראש הכפר "מוטיז'ין" (הסמוך לבוצ'ה), בעלה ובנה, שנעצרו על ידי הכוחות הרוסים מספר ימים לפני כן.
התושבים וראש העיר טענו כי הקורבנות נהרגו על ידי חיילים רוסים.
נראה שרבים מהקורבנות נהרגו בשגרת יומם כשהם נושאים שקיות קניות.
בצילומים נראו אזרחים מתים כשידיהם כבולות.
צילומים אחרים הראו אדם מת ליד אופניים.
עיתונאים שנכנסו לעיר בעצמם גילו גופות של למעלה מתריסר אנשים, בלבוש אזרחי.
ה-CNN, ה-BBC, ו-AFP פרסמו תיעוד וידאו של גופות רבות של אזרחים ברחובות ובחצרות בבוצ'ה, חלקם עם ידיים או רגליים קשורות.
נכון ל-3 באפריל 2022, ה-BBC חשף כי לפחות 20 גופות נמצאו ברחובות בוצ'ה על ידי עיתונאים, עם עדויות גוברות להרג אזרחים.
ראש עיריית בוצ'ה, אנטולי פדורוק, טען שלפחות 280 אנשים מהעיר נקברו בקברי אחים.
תושבים מקומיים נאלצו לקבור עוד 57 גופות בקבר אחים אחר.
אזרחים ציינו שרבים מהניצולים הסתתרו מהרוסים במרתפים, מפני שפחדו לצאת החוצה.
לחלקם לא היה אור או חשמל במשך שבועות, והשתמשו בנרות לחימום מים ולבישול.
הם יצאו ממקומות המחבוא שלהם רק כשהיה ברור שהרוסים עזבו.
ראש עיריית בוצ'ה מסר ב-7 באפריל כי פצעי ירי התגלו בכ-90% מהגופות שהוטלו ברחבי העיר.
בנוסף, בעיר היו לפחות 3 קברי אחים ואותרו גופות נוספות בעיר.
לפי המשטרה, עד 15 באפריל אותרו במחוז קייב יותר מ-900 אזרחים, מתוכם 350 בבוצ'ה.
שלטונות אוקראינה אמרו שהם זיהו למעלה מ-200 חיילים רוסים החשודים במעורבות ברציחות שהם מקווים להביא לדין בבית המשפט הפלילי.
עד תחילת מאי אותרו 1,235 גופות.
המשטרה הלאומית של אוקראינה פתחה בחקירת האירועים בבוצ'ה.
משרד החוץ האוקראיני ביקש מחקירת בית הדין הפלילי הבין־לאומי באוקראינה לשלוח חוקרים לבוצ'ה ואזורים משוחררים אחרים במחוז קייב.
שר החוץ דמיטרו קולבה קרא גם לקבוצות בין־לאומיות אחרות לאסוף ראיות.
מדינות אחרות, בהן צרפת, ניהלו חקירות בחשד לפשעי מלחמה שביצעו הרוסים.
שירות הביון הגרמני BND לכד הודעות קשר של חיילים רוסים המדברים על הרג אזרחים בבוצ'ה.
באחד, חייל תיאר כיצד ירה באזרח אוקראיני שרכב על אופניו.
אחר דיבר על איך חיילים אוקראינים נחקרו, ואז הוצאו להורג.
המודיעין הגרמני טען כי החומרים הצביעו על כך שקבוצת שכירי החרב של פוטין, "כח וגנר", השתתפו בטבח.
ב-5 באפריל פורסם תחקיר של הניו יורק טיימס שבדק צילומי לוויין המראים שרבים מהאזרחים נהרגו כשהצבא הרוסי שלט בעיירה, וכי לפחות חלק מהנרצחים נהרגו ברחובות מאז 9 במרץ, דבר שסותר את ההכחשות מצד ממשלת רוסיה.
ב-28 באפריל הוגשו באוקראינה כתבי אישום ראשונים נגד חיילים רוסים בגין ביזה, עינויים ורצח.
סרטונים שנחשפו בניו יורק טיימס הראו את הרוסים מצעידים באיומי אקדח לפחות 8 אוקראינים.
זו הפעם האחרונה שהם נראו, יממה אחר כך תועדו גופות מחוץ לבניין משרדים סמוך.
ממשלת אוקראינה הכריזה על הרג של אזרחים חפים מפשע, וציינה כי כל ההרוגים היו בלבוש אזרחי ולא חמושים.
ממשלת אוקראינה אמרה שהם אוספים ראיות לפשעי מלחמה, ותכלול את הראיות של הטבח בבוצ'ה.
דמיטרו קולבה אמר טבח האזרחים היה פעולה מתכוננת שמטרתה השמדת כמה שיותר אוקראינים.
ולדימיר זלנסקי פנה אל אמהות החיילים הרוסים בווידאו בשפה הרוסית ושאל כיצד ילדיהם בנוסף לבוזזים הפכו גם למוציאים להורג.
זלנסקי אף טען שרוסיה עושה רצח עם במדינתו.
הנהגת רוסיה הכחישה כליל את אחריותה ואף טענה לזיוף וביום מכוון של מעשה הטבח עצמו.
בנוסף, בערוצי התקשורת נפוצו תאוריות קשר לפיהן כוחות הצבא האוקראיני עצמם ביצוע את הטבח או לחלופין הפגיזו את בוצ'ה בעצמם ובכך גרמו לנפגעים אזרחיים.
מריה זכארובה דוברת משרד החוץ של הפדרציה הרוסית הודיעה כי:
הכחשות של המעשים על ידי השלטונות הרוסיים נתקלה בהתנגדות של האופוזיציה ברוסיה.
אלכסיי נבלני השוהה בכלא מסר כי לדעתו יש להעמיד את אנשי התקשורת לדין בדומה למבצעי פשעי מלחמה.
התקשורת הרוסית דיווחה כי נשיא רוסיה ולדימיר פוטין העניק עיטור כבוד לחטיבה המואשמת בביצוע הטבח בבוצ'ה.
רבות ממדינות המערב החליטו שיוטלו סנקציות חדשות על רוסיה.
נוסף על כך, 200 דיפלומטים רוסים גורשו מאירופה.
: נשיא מועצת האיחוד האירופי, שארל מישל, אמר כי הוא "מזדעזע מתמונות רודפות של זוועות שביצע הצבא הרוסי בקייב" והבטיח שהאיחוד האירופי יסייע לאוקראינה ולארגוני זכויות אדם באיסוף ראיות לשימוש בבתי משפט בין־לאומיים.
: מזכ"ל נאט"ו ינס סטולטנברג, אמר בראיון ל-CNN כי "זה מחריד וזה בלתי מתקבל על הדעת שאזרחים מכוונים נהרגים".
האו"ם: מזכ"ל האו"ם, אנטוניו גוטרש, אמר "אני מזועזע מאוד מהתמונות של אזרחים שנהרגו בבוצ'ה, חיוני שחקירה עצמאית תוביל לאחריות יעילה.
: שרת החוץ האוסטרלית, מאריס פיין, קראה לרוסיה לתת דין וחשבון.
: ראש הממשלה ג'סטין טרודו הצהיר כי "אנו מגנים בחריפות את רצח אזרחים באוקראינה, נשארים מחויבים להטיל אחריות על המשטר הרוסי, ונמשיך לעשות כל שביכולתנו כדי לתמוך בתושבי אוקראינה".
: נשיא צרפת עמנואל מקרון אמר כי התמונות מבוצ'ה הן "בלתי נסבלות" ויש לו חמלה כלפי הקורבנות וסולידריות עם האוקראינים.
וגם כי השלטונות הרוסיים יצטרכו להשיב על הפשעים הללו.
: סגן קנצלר גרמניה רוברט האבק תיאר את האירועים בבוצ'ה כ"בלתי מוצדקים" וכ"פשע מלחמה נוראי".
: בממשלת ישראל התגובות היו מעורבות.
שר החוץ הישראלי יאיר לפיד גינה בחריפות את הטבח והשתמש לראשונה במונח "פשע מלחמה" בהקשר של המלחמה באוקראינה.
לעומתו, שר האוצר אביגדור ליברמן הסתייג ואמר ש"יש האשמות הדדיות".
שר הביטחון בני גנץ גינה את הטבח.
גם ראש הממשלה נפתלי בנט גינה את הטבח ואמר "אנחנו כמובן מזועזעים מהמראות הקשים בבוצ'ה".
: ליז טרוס, שרת החוץ הבריטית, אמרה כי היא "מזדעזעת מהזוועות בבוצ'ה ובערים אחרות באוקראינה" וכי "הדיווחים על כוחות רוסים המכוונים לאזרחים חפים מפשע הם מתועבים".
: אנטוני בלינקן, שר החוץ של ארצות הברית אמר כי העדויות ההולכות וגוברות לפשעי מלחמה רוסיים באוקראינה הן "אגרוף לבטן", ומבטיחות שארצות הברית תצטרף לבעלות בריתה בתיעוד הזוועות כדי להטיל אחריות על העבריינים.
הנשיא ג'ו ביידן אמר שמה שקרה בבוצ'ה היה פשע מלחמה ופוטין הוא פושע מלחמה ואמר שצריך לאסוף את כל הפרטים כדי לקיים משפט בין־לאומי על פשעי מלחמה.
ב-15 בספטמבר 2022, נמצאו באזור העיר איזיום שבמזרח אוקראינה מספר קברי אחים, בהם נחשפו לפחות 445 גופות של חיילים ואזרחים אוקראינים.
קברי האחים נמצאו לאחר שהעיר נכבשה מחדש על ידי כוחות אוקראינים במהלך מתקפת הנגד האוקראינית במזרח מחוז חרקוב במסגרת הפלישה הרוסית לאוקראינה.
תמונות ווידאו של ממצאי הטבח הופיעו לראשונה ב-15 בספטמבר 2022 לאחר שכוחות רוסים נסוגו מהעיר בעקבות מתקפת הנגד האוקראינית במחוז חרקוב.
בין עצי האורן באזורים המיוערים הסמוכים לעיר, נמצאו מאות קברים עם צלבי עץ פשוטים, רובם מסומנים רק במספרים, בעוד שאחד הקברים הגדולים יותר סומן בשלט, בו נכתב שהוא מכיל גופות של לפחות 17 חיילים אוקראינים.
חלק ממקרי המוות נגרמו ככל הנראה מירי, או מפגיעת רסיסי פגזים, ואחרים נגרמו ככל הנראה מהעדר טיפול רפואי.
לטענת הרשויות האוקראיניות חלק מהגופות היו קשורות בידיהן מאחורי הגב ונמצאו עליהם סימני עינויים.
אולה סינייהוב , מושל אזור חרקוב אמר: "מבין הגופות שהוצאו היום, על 99% נראו סימני מוות אלים.
ישנן כמה גופות שנמצאו כשידיהן קשורות מאחורי הגב, ואדם אחד נמצא קבור עם חבל על צווארו.
ברור שאנשים אלה עונו והוצאו להורג.
יש גם ילדים בין הקבורים".
הרשויות האוקראיניות הוציאו 436 גופות מקבר האחים באיזיום, ומסרו כי רובם מתו מוות אלים - ושישנן אינדיקציות לכך שכ-30 מהם עברו עינויים.
מקורות רוסיים טענו בתגובה, שמדובר במקרה של פייק ניוז, ושהאוקראינים שוב מנסים להאשים את רוסיה בטבח המוני שלא היה, במסגרת מלחמת התעמולה שהם מנהלים נגדה, כפי שעשו במקרה של טבח בוצ'ה.
לטענתם, בקברים שנתגלו נקברו גופות של חיילים אוקראיניים, שנהרגו במהלך הקרבות הקשים, שהתנהלו סביב איזיום במרץ-אפריל 2022, ונקברו בקברי אחים על ידי הצבא הרוסי לאחר כיבוש העיר על ידו.
ב-26 בספטמבר הודיע נשיא אוקראינה, וולדומיר זלנסקי, כי : "אותרו שני קברי אחים נוספים באוזיום ובהם מאות גופות".
שני קברי האחים אותרו בצפון-מזרח העיר.
האו"ם הגיבו על הטבח ואמרו שהם מתכננים לשלוח חוקרים לאיזיום.
נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי השווה את התגלית לטבח בוצ'ה.
במקביל, גורמים רשמיים החלו בחקירות משפטיות של הממצאים.
ג'ון קירבי מהמועצה לביטחון לאומי אמר כי "למרבה הצער, זה תואם את הקיפוח והאכזריות שהכוחות המזוינים הרוסים מובילים את המלחמה נגד אוקראינה והאומה האוקראינית".
טבורוירי בולטפלאג (בפארואזית: Tvøroyrar Bóltfelag; או בקיצור TB) הוא מועדון כדורגל חצי-מקצועני מאיי פארו, מהעיר טבורוירי, שנמצאת באי סוד'ורוי, אחד מאיי פארו.
הקבוצה משחקת את משחקי הבית שלה באצטדיון ויד סטורה שנמצא על האי, וצבעי הקבוצה הם שחור, לבן וסגול.
קבוצת הכדורגל TB נוסדה ב-13 במאי 1892, והוא מועדון הכדורגל הוותיק ביותר באיי פארו, וגם נחשב לאחד הוותיקים ביותר בממלכה הדנית, שאיי פארו הם חלק מהם.
בשנות ה-40 וה-50 המועדון הצליח לזכות ב-3 אליפויות, ובשנות ה-70 וה-80 המועדון הגיע לשיא הצלחתו וזכה ב-4 תוארי אליפות הליגה הפארואזית.
בנוסף זכה המועדון גם ב-5 גביעי מדינה של איי פארו.
לאחר תום עונת 2016, הוחלט ששלושת המועדונים של האי סוד'ורוי, שהם TB, פ.צ.
סוד'ורוי ורוין הוואלבה יתמזגו למועדון חדש לעונת 2017. אולם המיזוג לא הושלם עד 2018 והשם היה שלושת השמות ביחד לעונת 2017: "TB/FC Suðuroy/Royn".
שלושת המועדונים טרם פורקו, הם ממשיכים בנפרד לקבוצות הילדים והנשים.
ב-2017 היו אלו רק קבוצות הגברים שישחקו על שיתוף הפעולה החדש.
בפארואזית הקבוצה החדשה מכונה Suðuroyarliðið (קבוצת Suðuroy).
המאמן הראשי הראשון של קבוצת Suðuroy הוא המנג'ר הסקוטי מוריס רוס.
לאחר שנתיים שלושת המועדונים סיימו את שיתוף הפעולה ו-TB Tvøroyri המשיך לשחק עם הרישיון שלהם שהיה לליגת העל של פארו.
בשנת 2020 TB הפכה לחברה ב-Club of Pioneers, רשת של מועדוני כדורגל הוותיקים ביותר.
טבורצ'י היא להקת מוזיקה אלקטרונית אוקראינית שהוקמה ב-2018 בטרנופול.
חברי הלהקה הם המפיק המוזיקלי אנדרי הוצוליאק והסולן ג'פרי אוגוסטוס קני.
הלהקה הוציאה ארבעה אלבומי אולפן: The Parts (2018), Disco Lights (2019), (2020) ו-Road (2020), ושרה באוקראינית ובאנגלית.
יצגו את אוקראינה באירוויזיון בשנת 2023
אנדרי הוצוליאק האוקראיני וג'פרי קני הניגרי נפגשו לראשונה ברחוב, כאשר אנדרי ניגש לג'פרי כדי לבדוק את רמת האנגלית שלו ולדבר איתו.
ההיכרות הובילה לשיתוף פעולה שבו הוצוליאק היה המפיק המוזיקלי וקני הפזמונאי והזמר.
שניהם למדו בפקולטה לרוקחות של האוניברסיטה הלאומית לרפואה בטרנופול.
ב-30 במאי 2017 יצא לאור הסינגל הראשון של הלהקה "Slow".
ב-4 בספטמבר 2017, הם הוציאו לאור את הסינגל השני "You".
ב-2 בפברואר 2018, הלהקה הוציאה לאור את אלבום הבכורה שלה, The Parts.
ב-20 בספטמבר 2018 הם הוציאו לאור את השיר "Молодість" (מוֹלוֹדִיסְט; "נעורים"), לצד וידאו קליפ.
ב-14 בפברואר 2019 יצא לאור אלבומה השני של הלהקה, Disco Lights.
ב-21 בפברואר, הלהקה הוציאה לאור וידאו קליפ לשיר "Believe" מתוך האלבום.
לפי שני חברי הלהקה, תקציב הצילום לקליפ עמד על 100 דולר.
תוך מספר ימים הווידאו קליפ צבר מעל ל-400 אלף צפיות ביוטיוב, והגיע למקום התשיעי במצעד Google Play Music באוקראינה.
בקיץ של אותה שנה הופיעה הלהקה בפסטיבלי המוזיקה Faine Misto (טרנופול), Atlas Weekend (קייב) ו-Ukrainian Song Project (לבוב).
ב-9 בספטמבר 2019 יצא לאור הסינגל (נֶה טַנְציוּיוּ; "אני לא רוקד"), ושבוע לאחר מכן גם הווידאו קליפ לשיר.
בפברואר 2020, טבורצ'י הופיעה עם השיר "Bonfire", העוסק בנושאים סביבתיים, בקדם האוקראיני Vidbir לאירוויזיון 2020. הלהקה העפילה לגמר אך לא זכתה.
ב-7 במאי 2020 פורסם ביוטיוב הווידאו קליפ לשיר Мова тіла (מוֹבָה טִילָה; "שפת גוף") מתוך אלבום האולפן השני של הלהקה, Disco Lights.
הווידאו קליפ, שבוים על ידי אנדרי לגוטין, צולם בקייב בסתיו 2019.
ב-31 במאי 2020 הוענק ללהקה פרס המוזיקה "ציפור האש המוזהבת" (Золота Жар-птиця).
ב-25 בספטמבר 2020, פורסם הווידאו קליפ לשיר "Living My Life", שבהמשך היה לסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השלישי של הלהקה, .
הווידאו קליפ בוים על ידי דמיטרו דורוש.
בספטמבר 2020, הלהקה הוציאה לאור את אלבום האולפן השלישי שלה, , שהוקלט באופן מרוחק בשל מגפת הקורונה באוקראינה.
האלבום נוגן מעל ל-2 מיליון פעמים בפלטפורמות המוזיקה השונות בשבוע הראשון ליציאתו.
ב-19 בדצמבר 2020, הלהקה זכתה בפרס "Culture Ukraine" בשתי קטגוריות: "האמן החדש הטוב ביותר" ו"סינגל בשפה האנגלית" עבור הלהיט "Bonfire".
כמו כן, הלהקה הייתה מועמדת בטקס פרסי המוזיקה YUNA לשנת 2021 בארבע קטגוריות, ביניהן "אלבום השנה".
בדצמבר 2022 השתתפה טבורצ'י פעם נוספת בקדם האוקראיני Vidbir עם השיר "Heart of Steel", זכתה במקום הראשון, ונבחרה לייצג את אוקראינה באירוויזיון 2023 שהתקיים בבריטניה.
כך, בתום הקראת הניקוד מהצבעות הקהל בבית, שהתווסף לניקוד מהשופטים, סיים השיר במקום השישי, כשבסך הכל קיבל 243 נקודות.
טבח בורודיאנקה היה פשע מלחמה שעל פי החשד בוצע על ידי הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית בעיירה האוקראינית בורודיאנקה, שאוכלוסייתה האזרחית הופגזה באופן נרחב על ידי הכוחות הרוסים במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022.
בתאריך 7 באפריל 2022, בעקבות ההפגזות הכבדות על העיירה, נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי חשף כי העיירה עצמה נחרבה, וזאת כשבוע לאחר גילוי הטבח בבוצ'ה.
לפי נתוני השירות הממלכתי למצבי חירום של אוקראינה, 41 גופות נמצאו מתחת להריסות נכון ל-14 באפריל 2022.
לפני הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, התגוררו בבורודיאנקה, עיירה קטנה השוכנת מצפון לקייב בירת אוקראינה, כ-13,000 תושבים.
במהלך המתקפה הרוסית על קייב בימיה הראשונים של המלחמה, בורודיאנקה, הממוקמת על כביש בעל חשיבות אסטרטגית לכוחות הפולשים, הפכה מטרה לתקיפות אוויריות רוסיות.
לדברי אירינה ונדיקטובה, התובעת הכללית של אוקראינה, חיילים רוסים השתמשו בחימוש מצרר וברקטות טורנדו ואוראגן כדי להרוס מבנים, וירו בעיקר במהלך שעות הלילה, כאשר מרבית תושבי העיירה היו בבתיהם.
בעקבות ההפצצות הרוסיות שכוונו כנגד האוכלוסייה האזרחית, רוב המבנים בעיירה נהרסו, כולל הרחוב הראשי של העיירה, כאשר פצצות רוסיות פגעו במרכזי הבניינים וגרמו לקריסתם בזמן ששלדי הבניינים נותרו עומדים.
אולקסי רזניקוב, שר ההגנה, אמר שתושבים רבים נקברו חיים בתקיפות האוויריות, ותושבים אחרים שביקשו לסייע להם נורו על ידי חיילים רוסים.
התובעת הכללית ונדיקטובה האשימה את החיילים הרוסים ב"רציחות, עינויים והכאות" של אזרחים.
ב-26 במרץ 2022, הכוחות הרוסיים, שנכשלו בניסיון לכבוש את קייב, נסוגו בהדרגה מהאזור כדי לרכז את מאמציהם במתקפה באזור דונבאס.
ראש העיירה של בורודיאנקה אמר כי בזמן שהשיירה הרוסית עברה דרך העיירה לכיוון מזרח, חיילים רוסים ירו דרך כל חלון פתוח שראו.
בנוסף, הכוחות הרוסיים הנסוגים הציבו מוקשים ברחבי העיר.
במועד שבו הכוחות הרוסים נסוגו מהעיירה התגוררו בה בפועל רק כמה מאות תושבים, כאשר כ-90% מהתושבים ברחו, ומספר לא ידוע של תושבים נקברו תחת הריסות.
ב-2 במאי 2022, עובדי השירות הממלכתי למצבי חירום של אוקראינה חילצו חתול מהקומה השביעית של בניין הרוס, שם שהה כחודשיים ללא מזון ומים.
בעקבות פרסום האירוע, החתול הפך לסמל המאבק של העם האוקראיני כנגד הכוחות הפולשים הרוסיים.
סוכנות הידיעות הצרפתית הגיעה לראשונה לבורודיאנקה בתאריך 5 באפריל 2022. אף שעובדי הסוכנות לא נתקלו בעצמם בגופות, הם דיווחו על הרס נרחב בעיירה, וכן כי חלק מהבתים "פשוט לא היו קיימים יותר".
המספר הסופי של הקורבנות עדיין אינו ודאי, כאשר לפי דיווחים גופות נוספות שוכנות מתחת להריסות וטרם התגלו.
ב-7 באפריל הודיעה התובעת הכללית ונדיקטובה כי 26 גופות ראשונות התגלו בהריסות של שני מבנים בעיירה.
היא הצהירה כי בורודיאנקה היא "העיירה ההרוסה ביותר באזור" וכי "בעיירה אין אתרים צבאיים, האוכלוסייה האזרחית הייתה מטרת ההפצצות".
הנשיא וולודימיר זלנסקי אמר לאחר מכן כי היקף ההרוגים בבורודיאנקה "חמור אף יותר" מאשר בבוצ'ה .
לפי דיווח נוסף, גם בחלוף עשרה ימים לאחר עזיבתו של הצבא הרוסי, לוחמי כיבוי אש המשיכו לחלץ גופות מההריסות לשם קבורתם, חרף החשש לקריסת מבנים נוספים.
בהמשך, ובשעה שגופות נוספות התגלו מדי יום, חדרי המתים המקומיים התמלאו והיה צורך להעביר את יתר הגופות לחדרי מתים במרחק של למעלה מ-100 קילומטרים מהעיירה.
טבח בזל הוא כינוי לטבח, שהתרחש בקרב יהודי בזל בי"ט בשבט ה'ק"ט (9 בינואר 1349), כחלק מרדיפות המוות השחור בין השנים 1348–1350 (גזרות ק"ט).
כתוצאה מטבח זה, כמעט כל האוכלוסייה היהודית של בזל הושמדה.
עם התפשטות המוות השחור במאה ה-14, היו פוגרומים ביהודים שהופעלו על ידי שמועות על הרעלת באר.
כבר בחג המולד של 1348, בטרם הגיעה המגפה לבזל, נהרס בית הקברות היהודי, ומספר יהודים נמלטו מהעיר.
בינואר 1349 התקיימה פגישה בין הבישוף של שטרסבורג ונציגי הערים שטרסבורג, פרייבורג ובזל כדי לתאם את מדיניותם לנוכח גל ההתקפות הגואה נגד היהודים באזור, שהיו תחת הגנה אימפריאלית באופן נומינלי.
ההמון תפס את כל היהודים שנותרו בעיר, ונעל אותם בבקתת עץ, שנבנה על ידם באי בריין (מיקומו של האי הזה לא ידוע, וייתכן שהיה ליד שפך ה-Birsig, כעת מרוצף).
בהמשך, הבקתה הוצתה, והיהודים שנכלאו בה נשרפו למוות או נחנקו.
ילדים רבים שניצלו ממוות, הומרו על דתם נגד רצון הוריהם.
ב-1213 הייתה בזל אחת הקהילות היהודיות הגדולות באירופה.
הקהילה פרחה עד 1348, אז התרחשה המגפה השחורה והיהודים, שהואשמו בהרעלת הבארות, עונו ונרדפו לאחר מכן.
600 יהודים נשרפו על המוקד ועד שנת 1349 התפרקה הקהילה היהודית בבזל.
ב-1349 גורשו רוב היהודים משווייץ, רבים מהם חזרו לציריך ב-1352 ולבזל ב-1361. עם זאת, היהודים המשיכו להיות נרדפים והם שוב הואשמו בעלילת דם ונשרפו על המוקד.