tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כבר ב-16 בספטמבר 1980, בהיותו בן 18, נכנס כמחליף במשחק הקבוצה הבוגרת של המועדון, אותה אימן לאסלו קובאלה, נגד סלימה המלטזית בגביע אופ"א, ובכך הפך לשחקן הראשון בהיסטוריית ה"לה מאסיה", מחלקת הנוער החדשה של ברצלונה שהוקמה ב-1979, שעורך הופעה בקבוצה הבוגרת.
ב-1982 הושאל מהמועדון לוויאריאל, ששיחקה אז בליגה הרביעית, למשך עונה אחת.
לאחר שחזר מההשאלה, צורף פדראסה, ששיחק בשלב זה בקריירה שלו כקשר, לברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון, ששיחקה אז בליגה השנייה.
בעונתו הראשונה במועדון, עונת 1983/1984, היה שחקן קבוע בהרכב הקבוצה, ועם 8 שערים ב-32 הופעות, סייע לקבוצה לסיים במקום ה-7. בסוף העונה שותף ב-5 משחקים של הקבוצה הבוגרת בגביע הליגה, עת הגיעה לחצי גמר הטורניר.
בעונה שלאחר מכן המשיך לשחק בברצלונה אתלטיק, וב-34 הופעות בליגה הבקיע 5 פעמים, תוך שהקבוצה מסיימת במקום ה-9. ב-22 בספטמבר 1985 ערך את הופעתו האחרונה במדי ברצלונה אתלטיק.
בתחילת 1986 קודם פדראסה באופן מלא לקבוצה הבוגרת של המועדון, אותה אימן טרי ונבלס האנגלי.
ב-26 בינואר, בניצחון 3 - 1 על אתלטיק בילבאו, ערך את הופעת הבכורה בליגה הספרדית.
ב-23 בפברואר, בניצחון 3 - 1 אצל קאדיס, כבש את שערו הראשון במדי ברצלונה.
ב-20 באפריל כבש שער בדרבי העירוני נגד אספניול, אז הפסידה קבוצתו 5 - 3. בסך הכול ערך 13 הופעות וכבש פעמיים בליגה, וברצלונה סיימה במקום השני.
בגביע אירופה, פתח במשחק הראשון של רבע הגמר נגד יובנטוס, נכנס כמחליף בשני משחקי חצי הגמר נגד גטבורג ופתח במשחק הגמר נגד סטיאווה בוקרשט.
אחרי תיקו מאופס הן בתום 90 הדקות והן בתום ההארכה, הפסידה ברצלונה בדו-קרב בעיטות עונשין 2 - 0, כשבעיטתו של פדראסה, כמו 3 הבעיטות האחרות של חבריו לקבוצה, נהדפה על ידי השוער הרומני.
לאחר מכן זכה עם הקבוצה בגביע הליגה, תוך שהוא פותח בכל משחקי הקבוצה בטורניר ואף מבקיע שער בחצי הגמר נגד אתלטיקו מדריד.
בתחילת עונת 1986/1987 המשיך פדראסה להופיע בהרכב הקבוצה, ובקלאסיקו נגד ריאל מדריד ב-8 באוקטובר שהסתיים בתיקו 1-1, הבקיע את השער היחיד לזכות קבוצתו.
אולם, החל מדצמבר חל פיחות במעמדו והוא שותף לרוב כשחקן מחליף עד סוף העונה.
ב-19 באפריל 1987, במשחק הליגה נגד מיורקה, נכנס כמחליף בדקה ה-60 וכעבור דקה הבקיע את השער היחיד במשחק, ובארסה ניצחה 1 - 0. בסך הכול במהלך העונה ערך 22 הופעות בליגה, 13 מתוכן בהרכב, בהן כבש פעמיים, וברצלונה הגיעה למקום השני.
בגביע אופ"א שותף ב-4 משחקים, וברצלונה הודחה ברבע הגמר על ידי דאנדי יונייטד האנגלית.
בתחילת העונה הבאה הוחלף ונבלס בלואיס אראגונס.
פדראסה מיעט להשתתף במשחקי הקבוצה והוא הופיע רק ב-10 משחקי ליגה בעונת 1987/1988, אותה סיימה ברצלונה במקום השישי.
בסוף העונה זכתה הקבוצה בגביע המלך, אך פדראסה נותר על ספסל הקבוצה במהלך כל משחק הגמר נגד ריאל סוסיאדד.
בקיץ 1988 החליט לעזוב את ברצלונה והוא עבר למיורקה שמהליגה השנייה.
באמצע העונה הוחלף מאמן הקבוצה איוואן ברזיץ' בלורנסו סרה פרר הצעיר, שהסיט את פדראסה מעמדת הקשר לעמדת המגן.
פדראסה היה שחקן חשוב במערך הקבוצה בעונתו הראשונה בקבוצה.
הוא שותף ב-36 משחקי ליגה, הבקיע שער אחד, בניצחון 1 - 0 על סבדל ב-5 במרץ 1989. פדראסה עזר לקבוצתו לסיים במקום הרביעי, שמוביל לפלייאוף העפלה לליגה הראשונה.
בפלייאוף ניצחה מיורקה, עם פדראסה בהרכבה, את אספניול בתוצאה המצטברת 2 - 1 ועלתה לליגה הראשונה, לאחר היעדרות של עונה אחת בלבד.
פדראסה להיות מעמודי התווך של הקבוצה בעונות הבאות.
בעונת 1989/1990 סיימה מיורקה את העונה במקום ה-10. בעונה שלאחר הבקיע שער בודד ב-30 הופעות.
בנוסף, הורחק בכרטיס אדום לראשונה בקריירה שלו, בהפסד לאספניול ב-24 בפברואר 1991. רק שבוע לאחר מכן הורחק פעם נוספת בכרטיס אדום, בהפסד לוולנסיה.
מיורקה אמנם סיימה במקום ה-15, אך בגביע המלך הגיע עם הקבוצה עד לגמר, שם הפסידה לאתלטיקו מדריד 1 - 0. בעונת 1991/1992, בה נעדר ממשחק אחד בלבד בשל צבירת כרטיסים צהובים, ירדה מיורקה חזרה לליגה השנייה לאחר שסיימה במקום ה-20 והאחרון.
בעונת 1992/1993 הגיעה מיורקה למקום הרביעי, אך היא כשלה בפלייאוף ההעפלה נגד אלבסטה.
סרה פרר הוחלף על ידי ז'אומה באוסה מחזור לפני סיום העונה.
בעונה הבאה סיימה מיורקה במקום החמישי, בשוויון נקודות עם טולדו שבמקום הרביעי, אך עם שני הפסדים במפגשים הישירים ביניהן, וכך טולדו השתתפה בפלייאוף ההעפלה ולא מיורקה.
עונת 1994/1995 הייתה לא יציבה עבור מיורקה, שהחליפה מאמן פעמיים במהלך העונה, ולבסוף היא הגיעה למקום ה-12 שבמרכז הטבלה.
פדראסה הופיע בעקביות בהרכב הקבוצה ונעדר מכמות קטנה של משחקים במהלך 3 העונות האלה.
בקיץ 1995 עזב את מיורקה והצטרף לסולייר, קבוצה קטנה וחובבנית מהאי מיורקה גם כן.
הוא שיחק עם הקבוצה במשך שנתיים בליגה הרביעית, לפני שפרש מכדורגל ב-1997, בהיותו בן 35.
מיד לאחר שפרש, פנה פדראסה לקריירה כמאמן.
תחילה הצטרף למחלקת הנוער של ברצלונה, שם גדל בעצמו כשחקן, והוא היה במועדון במשך 5 שנים.
ב-2002 עבר למחלקת הנוער של יריבה העירונית של ברצלונה, אספניול.
כעבור שנתיים מונה למאמן קבוצת המילואים של המועדון, אספניול ב', ששיחקה אז בליגה השלישית.
בעונת 2004/2005 ירדה אספניול ב' לליגה הרביעית לאחר שסיימה במקום ה-18 בביתה.
באוקטובר 2005 מונה למאמנה של בנידורם, קבוצה נוספת מהליגה השלישית מעיר החוף שבחבל ולנסיה, אך הוא סיים את תפקידו מחזור לפני סיום עונת 2005/2006.
ב-2006 הצטרף לקבוצת המילואים של ויאריאל, ויאריאל ב', שהייתה אז בליגה הרביעית.
עמו עלתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגה השלישית, אך כעבור 9 מחזורים לתוך עונת 2007/2008 פוטר פדראסה כשהקבוצה במקום ה-15 בביתה.
בקיץ 2008 עזב את ספרד ליוון, שם אימן תחילה את אירקליס שמהליגה הראשונה, אך הוא פוטר מהקבוצה כבר בחודש נובמבר.
בהמשך העונה עבר לאמן את פנסרייקוס.
בעונת 2009/2010 שב פדראסה לספרד, והוא הדריך את אתלטיקו בלארס החובבנית להעפלה מהליגה הרביעית לשלישית, כאלופת הליגה הרביעית.
ביולי 2010, אף על פי שכבר אובחן כחולה במחלת הסרטן, החל פדראסה לאמן את ל'הוספיטלט הקטלאנית, ששיחקה אז בליגה השלישית.
פדראסה סיים את תפקידו רק שלושה חודשים לאחר מכן, כשהקבוצה במקום ה-18 בביתה.
ב-8 בינואר 2011 נפטר פדראסה בשל מחלת הסרטן, בהיותו בן 48 בלבד.
אנחל נייטו רולדן (בספרדית: Ángel Nieto Roldán; 25 בינואר 1947 – 3 באוגוסט 2017) היה רוכב מרוצים ספרדי.
זכה ב-13 תוארי אליפות העולם וניצח 90 מרוצי גרנד פרי.
נחשב לאחד מרוכבי המרוצים המצליחים ביותר בכל הזמנים ולמי שהפך את ספרד למעצמת מרוצי אופנועים.
נייטו נולד בסמורה בירת מחוז סמורה שבקהילה האוטונומית קסטיליה ולאון.
בגיל 10 החל לעבוד במוסך לתיקון אופנועים.
לאחר מכן עבר לעבור בחברת דרבי.
בשנת 1964 החל להתחרות עבור החברה.
עד לשנת 1972 זכה 5 פעמים באליפות העולם - שלוש פעמים בקטגוריית ה-50 סמ"ק ופעמיים בקטגוריית ה-125 סמ"ק.
בסיום עונת 1986 פרש מתחרויות, כשהוא בן 38. סך הכל התחרה ב-186 מרוצים, בהם ניצח 90 פעמים, הגיע לפודיום 139 פעמים וזינק מהפול פוזישן 16 פעמים.
אל 13 האליפויות שזכה התייחס כאל 12+1, בשל אמונות טפלות הקשורות למספר זה.
אף על פי שנחשב לרוכב המתמחה בקטגוריות הנמוכות, התחרה וזכה באליפויות ספרד גם בקטגוריות 250, 500 ו-750 סמ"ק.
לאחר הפרישה הקים קבוצת מרוצים בה רכבו בנו אנחל נייטו הבן ואמיליו אלזמורה, שזכה באליפות העולם בקטגוריית 125 סמ"ק בשנת 1999. בנוסף, שימש כפרשן מרוצי גרנד פרי בטלוויזיה הספרדית.
בשנת 2000 הוכרז כ"אגדה" על ידי ארגון ה-FIM.
בגרנד פרי הצרפתי של עונת 2008 השווה ולנטינו רוסי את מספר הניצחונות לזה של נייטו.
לאחר המרוץ עלה נייטו למסלול כשהוא רכוב על אופנוע והרכיב את רוסי להקפת ניצחון, כשהאחרון אוחז בידו דגל עליו נכתב "90+90" לציון ההישג.
ב-26 ביולי 2017 נפגע בתאונת דרכים בעת שרכב על אופניו באיביזה.
תיירת גרמניה, שנהגה ברכבה לא הבחינה בנייטו ופגעה בו מאחור.
בעקבות התאונה סבל מנזק מוחי והיה שרוי בתרדמת במשך מספר ימים.
לאחר שנעשו ניסיונות להעירו מהתרדמת בה היה שרוי התדרדר מצבו ולאחר שמונה ימים נפטר בבית החולים.
הגרנד פרי הצ'כי, שהתקיים שלושה ימים לאחר מותו, נפתח בדקת דומיה לזכרו.
באותו יום הכריזו בספרד כי מסלול המרוצים בחרס יקרא על שמו.
אנחל קברל (בספרדית: Angel Cabral; נולד אנחל אמאטו, Angel Amato; 1 באוקטובר 1911 - 4 ביוני 1997) היה נגן גיטרה, מלחין וזמר ארגנטינאי של מוזיקה קלה, שהתמחה בעיקר במוזיקת טנגו וואלס.
נודע במיוחד בהלחנת ה"ואלס הפרואני" (Que nadie sepa mi sufrir), שהופץ אחר כך על ידי אדית פיאף בגרסה הצרפתית בשם La Foule.
בישראל היה לשיר זה גרסה מקומית - "חיוכים" - שהושרה על ידי חוה אלברשטיין.
אנחלו אמאטו נולד במרסדס, בואנוס איירס וגדל בשכונת וייה לורו, ברחוב וייט, בין ברגאדו לטפאלקה.
אליהם הצטרפו גם זמרים חשובים.
שלישייה זו עם זמריה הקליטה בשנת 1942 את המילונגה Jazmín Simón עם התזמורת של סבסטיאן פיאנה בשביל חברת ויקטור.
אחרי הפרידה, חברי השלישייה חברו שוב יחד ב-1947 כשרובלדו הוחלף בסופו של דבר על ידי אלפרדו לוסרו פלאסיוס.
הם הופיעו עם תזמורתו של מיגל קאלו, עם ראול איריארטה כסולן קולי.
ב-1953 עשו עוד הקלטה ללא זמר, בוואלס El abandono (לחן:מנואל קאלו, מילים: ריינלדו איסו.
השלישייה התפזרה כעבור שנים מעטות.
קברל פעל בשלהי שנת 1942 לתקופה קצרה כזמר יחיד בקבארה Sans souci
תחת ניהולו של אלפרדו גובי, ואחר כך עבד במונטווידאו עם התזמורת של פינטין קסטייאנוס.
לאורך הקריירה שלו הלחין קברל מעל 200 שירים, ביניהם הידועים היו:
(החתום "אנחל אמאטו" יחד עם אמה סוארס), Yo soy milonga (יחד עם חואן חוזה ריוורול)
מכל להיטיו הפך ללהיט בינלאומי השיר Que nadie sepa mi sufrir שהולחן על ידי קברל בשנת 1936 על מלים של אנריקה דיסאו, במקצב של ואלס פרואני או ואלס קראולי (ואלס קריויו או קריוז'ו) הנפוץ בפרו.
הזמר הראשון ששר אותו היה הוגו דל קאריל.
בשנת 1953 בעת ביקורה של אדית פיאף בתיאטרון האופרה בבואנוס איירס, הזמרת שמעה הקלטה של השיר בביצועו של אלברטו קסטיז'ו.
פיאף לקחה איתה את הוואלס ובהגיעה לפריז ביקשה מהפזמונאי מישל ריווגוש שיכתוב לה מלים בצרפתית.
הוא שינה את הטקסט וקרא לשיר "La Foule", כלומר "ההמון", בביצועה של אדית פיאף הוא הפך ללהיט עולמי שפורסם ב-1957.
המלים המקוריות מביעות את כאבו של גבר שנעזב על ידי חברתו, בעוד שהשיר של פיאף מבטא את חרדתה של בחורה המכירה גבר בתוך המון ומאבדת אותו כעבור רגעים.
המקצב הוא של ואלס 3/4, אולם דורש מקצב קליל וקצב הרבה יותר מהיר מאשר ביצירה המקורית לגיטרה.
השיר הפך לחלק מן הרפרטואר של זמרים, הרכבים ומוזיקאים רבים וידועים, כמו מריה דולורס פראדרה, חוליו חאראמיו, לה סונורה דינמיטה, פרנק פרסל, רפאל, נאטי מיסטרל, חוליו איגלסיאס, סולדד פסטורוטי, תמרה, כרמלה, לוס לובוס, פלסידו דומינגו, לילה דאונס, גרופו 5, לוס מורונוס, הלו סיהורס וכו'.
השיר הביא למלחין רווחים כלכליים.
בעזרת תמלוגיו הבינלאומיים, הוא קנה בית במרסדס, במחוז בואנוס איירס, בית שהפך למקום מפגש של ידידיו נגני הגיטרה.
"אנחנו" הוא סרט אימה אמריקאי שנכתב, הופק ובוים על ידי הקולנוען ג'ורדן פיל.
בסרט מככבים לופיטה ניונגו, וינסטון דיוק, אליזבת מוס, טים הידקר, יאיא עבדול-מאטין השני ואנה דיופ בתפקידים ראשיים.
הסרט יצא לראשונה ב-8 במרץ 2019 בפסטיבל SXSW.
בישראל, הסרט יצא לאקרנים ב-21 במרץ 2019 ויום למחרת בבכורה עולמית.
בשנת 1986, אדלייד תומאס הצעירה יוצאת לחופשה עם הוריה בסנטה קרוז.
על החוף, אדלייד נכנסת לתוך בית שעשועים, שם היא פוגשת כפילה של עצמה במבוך המראות.
מאוחר יותר, אדלייד שבה לחיק הוריה, אם כי החוויה הטראומתית במבוך המראות משאירה בה את חותמה.
בהווה, אדלייד שבה לבית הקיץ של משפחתה בסנטה קרוז יחד עם בעלה, גייב וילסון, וילדיהם, זורה וג'ייסון.
אדלייד, שזוכרת את החוויה הטראומתית מילדותה, חוששת מהנסיעה.
גייב, שלהוט להרשים את חבריהם, הזוג ג'וש וקיטי טיילר, קונה סירה ומבטל את דאגותיה של אדלייד.
על החוף, ג'ייסון רואה גבר בסרבל אדום עומד לבדו כשדם נוטף מידיו, ולא מספר על כך למשפחתו.
באותו לילה, קבוצה משונה בת ארבע נפשות מופיעה, תוקפת את משפחת וילסון ופורצת לביתם.
המשפחה מבינה שארבעת הפורצים הם למעשה כפיליהם, בראשותה של רד, כפילתה של אדלייד.
כל אחד מהכפילים לובש סרבל זהה לסרבל שלבש האיש על החוף, ואילו כפילו של ג'ייסון, פלוטו, חובש מסכה לבנה.
רד, הכפילה היחידה שמדברת, מספרת למשפחת וילסון סיפור על ילדה שחיה חיים מאושרים בזמן שהצל שלה סבל.
אז, המשפחה מופרדת על ידי ניגודים שלהם: רד גורמת לאדלייד לאזוק את עצמה לשולחן, זורה נרדפת על ידי יומבראה, גייב נגרר על סיפון הסירה על ידי אברהם, וג'ייסון נשלח "לשחק" עם פלוטו בארון.
בזמן שהיא רודפת אחרי זורה, יומבראה דוקרת שכן סקרן בעזרת מספריים; מה שמאפשר לזורה לברוח.
גייב מצליח להרוג את אברהם בעזרת מנוע הסירה, וג'ייסון מגלה שפלוטו מחקה את תנועותיו ומסיח את דעתו באמצעות טריק קסם ולאחר מכן נועל את פלוטו בארון.
רד נמשכת לקריאותיו של פלוטו, ומאפשרת לאדלייד להשתחרר.
המשפחה מתארגנת מחדש ובורחת בסירה של גייב.
בינתיים, משפחת טיילר נרצחת על ידי כפיליהם.
משפחת וילסון מגיעה והורגת את הכפילים ולאחר מכן מדליקה את החדשות וצופה בחדשה שעוסקת במיליוני כפילים שביצעו מעשי רצח נגד כפיליהם ברחבי ארצות הברית.
לאחר מכן, הכפילים מצטרפים יחדיו ויוצרים שרשרת אנושית מאסיבית, שהשדרנים משערים שהיא צורה של מחאה.
לאחר מכן, משפחת וילסון מנסה להסתלק מהאזור באמצעות הרכב של משפחת טיילר, אך הם מותקפים על ידי יומבראה, אותה הם הורגים באמצעות העפתה לעבר עץ סמוך.
כאשר הבוקר מפציע, משפחת וילסון שבה לטיילת של סנטה קרוז, שם הם מוצאים את המכונית הנטושה שלהם עולה באש.
פלוטו ממלכד את משפחת וילסון על ידי הדלקת שביל בנזין עד למכוניתם של משפחת טיילר, אבל ג'ייסון, שנזכר שפלוטו מחקה את תנועותיו, מפתה את פלוטו להיכנס אל תוך המכונית הבוערת והוא נהרג.
רד חוזרת וחוטפת את ג'ייסון.
בזמן שזורה וגייב מתאוששים באמבולנס נטוש, אדלייד חוזרת לטיילת ועוברת דרך מנהרה סודית במבוך המראות אל מתקן תת-קרקעי סודי מלא בארנבות, שם אדלייד מוצאת את רד.
רד מספרת לה שהכפילים נוצרו על ידי ממשלת ארצות הברית בניסיון לשלוט בציבור, אך הניסוי נכשל והכפילים ננטשו במתקן.
במשך דורות הם נלכדו מתחת לפני השטח ולא עשו דבר מלבד לחקות את מעשיהם של כפיליהם שעל פני הקרקע עד שרד ריכזה אותם וארגנה מבצע בריחה.
השתיים נאבקות עד שאדלייד מצליחה להרוג את רד ולחלץ את ג'ייסון.
כאשר המשפחה עוזבת את העיר, אדלייד חווה פלאשבק של הלילה הראשון שבו היא פגשה לראשונה את רד בבית השעשועים ומבינה שהיא למעשה רד, ושהיא לקחה את מקומה של אדלייד בעולם האמיתי; ג'ייסון מתבונן בה בדאגה והיא בתגובה מחייכת אליו חיוך מצמרר לפני שהוא מכסה את פניו במסכה שלו.
ככל שהמשפחה נוסעת, מסוקים החגים באוויר סוקרים את הכפילים שמשלבים ידיים ברחבי ארצות הברית.
לופיטה ניונגו - אדלייד וילסון, אם משפחת וילסון, אשתו של גייב ואמם של ג'ייסון וזורה.
ניונגו מגלמת גם את רד, כפילתה של אדלייד ומנהיגת הכפילים.
מדיסון קורי - אדלייד ורד בצעירותן
וינסטון דיוק - גייב וילסון, אב משפחת וילסון, בעלה של אדלייד ואביהם של ג'ייסון וזורה.
דיוק מגלם גם את אברהם, כפילו של גייב.
שהאדי רייט ג'וזף - זורה וילסון, בתם המתבגרת של אדלייד וגייב ואחותו הבכורה של ג'ייסון.
רייט-ג'וזף מגלמת גם את יומבראה, כפילתה של זורה.
אוון אלכס - ג'ייסון וילסון, בנם של אדלייד וגייב ואחיה הצעיר של זורה.
אלכס מגלם גם את פלוטו, כפילו של ג'ייסון, שאוהב לשחק עם אש וסובל מעיוותים בחלקי הגוף.
אליזבת מוס - קיטי טיילר, חברת משפחה של הזוג וילסון, אשתו של ג'וש ואמן של גוון ומגי.
מוס מגלמת גם את דליה, כפילתה של קיטי.
טים הידקר - ג'וש טיילר, חבר משפחה של הזוג וילסון, בעלה של קיטי ואביהן של גוון ומגי.
הידקר מגלם גם את טקס, כפילו של ג'וש.
יאיא עבדול-מאטין השני - ראסל תומאס, אביה של אדלייד.
עבדול-מרטין השני מגלם גם את ווילנד, כפילו של ראסל.
אנה דיופ - ראיין תומאס, אמה של אדלייד.
דיופ מגלמת גם את אירתה, כפילתה של ראיין ומנהיגת הכפילים לשעבר.
קאלי ונואל שלדון - גוון ומגי טיילר, בנותיהן התאומות של הזוג טיילר.
התאומות שלדון מגלמות גם את לו וניקס, כפילותיהן של גוון ומגי.
דיוק ניקולסון - דני ג'ונסון, שוטר במשטרת סנטה קרוז.
ניקולסון מגלם גם את טוני, כפילו של דני.
הייוורד מגלמת גם את סיד, כפילתה של ננסי.
הרינגטון מגלם גם את ג'ק, כפילו של גלן.
בפברואר 2018, הבמאי והיוצר ג'ורדן פיל הצהיר בראיון כי הוא כותב סרט שהוא יביים ושיצולם עבור אולפני סרטי יוניברסל בהמשך השנה.
במאי 2018, נודע שהסרט יישא את השם אנחנו (Us) ושלופיטה ניונגו, וינסטון דיוק, ואליזבת מוס יככבו בו.
ביולי 2018, טים הידקר, יאיא עבדול-מאטין השני ואנה דיופ הצטרפו לצוות השחקנים הראשי.
בנוסף, עם תחילת ההפקה, שאר חברי הצוות הוכרזו.
בספטמבר 2018, דיוק ניקולסון, נכדו של ג'ק ניקולסון, הצטרף לצוות השחקנים בהופעת הבכורה שלו בקולנוע.
רוב הסרט צולם בלוס אנג'לס.
שלב הצילומים החל ב-30 ביולי 2018 בעיר סנטה קרוז קליפורניה, והסתיים ב-8 באוקטובר באותה שנה.
אתרי הצילום העיקריים כללו בין היתר את פארק השעשועים שבטיילת חוף סנטה קרוז הכולל מתקנים בסגנון וינטג', בית בפסדינה ששימש כבית הנופש של משפחת וילסון, ואגם גרגורי שבהרי סן ברנרדינו.
במקור, הסרט היה עתיד לצאת לאקרנים ב-15 במרץ 2019. עם זאת, הסרט עלה לאקרנים לראשונה בפסטיבל SXSW ב-8 במרץ 2019 ואילו בכורתו העולמית נדחתה ל-22 במרץ 2019. בישראל, הסרט עלה לאקרנים ב-21 במרץ.
הטריילר הרשמי של הסרט עלה לרשת ב-25 בדצמבר 2018.
אנחנו הוא סרט מדע בדיוני רוסי גנוז המהווה עיבוד לרומן באותו שם מאת יבגני זמיאטין.
בכיכובם של יגור קורשקוב, ילנה פודקאמינסקאיה (כוכבת הסדרה המטבח), פיליפ יאנקובסקי ויורי קולוקולניקוב.
זהו העיבוד הקולנועי הרוסי הראשון לרומן של זמיאטין.
הוא פגש את האחיינית של הסופר נינה זמיאטינה, שבירכה את הסרט ותמכה בעשייתו.
הסרט תוכנן לצאת לאקרנים בדצמבר 2022, אך בהמשך נודע שיציאתו לאקרנים נדחתה לשנת 2023 ולאחר מכן נדחה לתאריך לא ידוע.
עלילת הסרט מתרחשת מאתיים שנים חלפו מאז המלחמה הגדולה.
כמעט כל אוכלוסיית כדור הארץ נמחקה.
שרידי האנושות חיים במדינה האחת המושלמת.
למרות מערכת סמכותית ורודנית שמורכבת ממספרים סידוריים, מדים לכולם, בתי זכוכית ומין קבוע, אושר והרמוניה שוררים בחברה זו.
מהנדס בשם D-503 מעריך את חייו אלה, בעודו משקיע את כל הידע והכישרון שלו בבניית חללית מיוחדת.
אלא שפגישה מקרית עם אישה בשם I-330 מערערת לחלוטין את כל עולמו.
הוא מגלה בעצמו דחפים, רגשות ותשוקות בלתי נשלטות.
בעוד יש מי שאינם אוהבים את הסדר העולמי הקיים ומבקשים להשמיד את המעוז האחרון של האנושות על פני כדור הארץ: המדינה האחת.
כמאתיים שנה לאחר השתלטות מדינה "אחת" על העולם כולו, נבנית חללית בשם "אינטגרל" שנועדה לכבוש כוכבי לכת מחוץ לכדור הארץ.
המהנדס הראשי של הפרויקט הוא D-503, שמתחיל בכתיבת יומן שבכוונתו לעלות עמו לחללית לכשבנייתה תושלם.
כשאר אזרחי מדינה אחת, D-503 מתגורר בבית זכוכית ונצפה בקפידה על ידי המשטרה החשאית, היא "לשכת השומרים".
אהובתו של D-503, ששמה O-90 נשלחת בהוראת השלטונות לבקרו בלילות מסוימים.
היא נמוכה מכדי ללדת ילדים והיא חשה דיכאון ממצבה.
מאהבה האחר של O-90 וחברו הטוב ביותר של D-503 הוא R-13, משורר מטעם המדינה שקורא את שירתו בהוצאות להורג פומביות.
בזמן טיול ייעודי עם O-90, D-503 פוגשת אישה בשם I-330. I-330 מעשנת סיגריות, שותה אלכוהול ומפלרטטת ללא בושה עם D-503 במקום להגיש בקשה לביקור מיני לא-אישי, כנדרש בחוק; כל אלה הם מעשים בלתי חוקיים על פי חוקי המדינה.
שניהם דוחים ומרתקים, D-503 נאבק כדי להתגבר על משיכתו ל-I-330. היא מזמינה אותו לבקר בביתה העתיק, שהוא לפליאתו הבניין האטום היחיד במדינה אחת, למעט חלונות.
שם מאוחסנים חפצים בעלי חשיבות אסתטית והיסטורית שנחפרו ברחבי העיר.
שם, I-330 מציעה לו את שירותיו של רופא מושחת כדי להסביר את היעדרותו מהעבודה.
כשהוא אחוז אימה, D-503 נשבע להסגירה ללשכת השומרים, אך מגלה שהוא לא מסוגל.
הוא מתחיל לחלום חלומות, מה שמפריע לו, שכן במדינה אחת חלומות נחשבים לסימפטום של מחלה נפשית.
עם הזמן, I-330 מגלה בפני D-503 שהיא מעורבת ב"מפי", ארגון המתכנן להפיל את המשטר במדינה אחת.
היא מעבירה אותו דרך מנהרות חשאיות בבית העתיק אל העולם שמחוץ לחומה הירוקה, המקיפה את עיר-המדינה שבה הוא חי.
שם, D-503 פוגש את תושבי העולם החיצון: בני אדם שגופם מכוסה פרוות בעלי חיים.
מטרת מפי היא להשמיד את החומה הירוקה ולאחד את אזרחי מדינה אחת עם העולם שבחוץ.
למרות הקרע ביחסים ביניהם, O-90 מתחננת בפני D-503 שיקבלו אותה בצורה לא חוקית.
לאחר ש-O-90 מתעקשת שהיא תציית לחוק על ידי כך שתמסור את ילדם על מנת שיגודל על ידי המדינה האחת, D-503 מסכים.
עם זאת, ככל שההיריון מתקדם, O-90 מבינה שהיא לא יכולה לסבול פרידה מתינוקה בשום פנים ואופן.
לבקשת D-503, I-330 דואג להבריחה מחוץ לחומה הירוקה.
בכתיבתו האחרונה ליומן, D-503 מספר באדישות שהוא נקשר בכוח לשולחן והיה נתון ל"מבצע הגדול", שהועמד לאחרונה לכל אזרחי מדינה אחת על מנת למנוע מהומות אפשריות; לאחר שעוצבו מחדש בהתערבות פסיכו-כירורגית למצב של "אמינות" מכנית כדי לתפקד כ"טרקטורים אנושיים".
ניתוח זה מסיר את הדמיון והרגשות תוך מיקוד חלקים במוח באמצעות צילומי רנטגן.
לאחר פעולה זו, D-503 חושף ברצון בפני "המיטיב" (ראש לשכת השומרים) על פעולתו החתרנית של ארגון "מפי".
עם זאת, D-503 מביע פליאה שאפילו עינויים לא הצליחו לגרום ל־I-330 להסגיר את חבריה.
למרות סירובה, I-330 ואלה שנעצרו עמה נידונים למוות.
בינתיים מרד ה"מפי" אוסף כוחות; חלקים מהחומה הירוקה נהרסים, ציפורים מאכלסות מחדש את העיר והעם מתחיל לבצע מעשים של מרד חברתי.
אף על פי ש־D-503 מביע תקווה ש"המיטיב" יחזיר את "התבונה", מוטל ספק ביכולת הישרדותה של מדינה אחת.
אנדריי רבנקוב - K-850 / דוקטור
אנחנו הנחשול היא סדרת טלוויזיה גרמנית מסוג דרמת התבגרות המבוססת באופן רופף על הרומן משנת 1981 "הגל" של מורטון רו.
הסדרה עלתה לראשונה בנטפליקס ב-1 בנובמבר 2019.
הסדרה מתרחשת בעיר הגרמנית הבדויה מפרספלד.
זהו סיפורה של קבוצת בני נוער שמחליטים להילחם יחד נגד חוסר צדק ובעיות חברתיות.
לאה, תלמידה בתיכון ממשפחה עשירה, משועממת ומתוסכלת מחייה המיוחסים.
היא מטילה ספק באורח חייהם של הוריה הרואים עצמם קוסמופוליטיים ומודעים לסביבה.
לאה מרגישה שהיא רוצה לעשות יותר מהם כדי ליצור עולם טוב יותר.
כשטריסטן, חבר כיתה חדש, מגיע למפרספלד ומתיידד במהרה עם זאזי, רחים והגן המנודים, מתעוררת התעניינותה של לאה בו.
טריסטן משתמש בנסיבותיהם האישיות של בני נוער שונים מאוד על מנת לעורר אותם למאבק משותף נגד טרוניות ועוולות.
רחים ומשפחתו, למשל, מותקפים באופן קבוע בגזענות.
בנוסף, משפחתו מאוימת על אובדן דירתם מכיוון שמשקיע רוצה לשפץ את הבניין ולהפוך לבית דירות יוקרה.
הוריו של הגן, שהם חוואים אורגניים, איבדו את פרנסתם הכלכלית לאחר שפסולת מייצור נייר מקומי זיהם את שדותיהם.
זאזי סופגת הצקות מחברי כיתתה ומרגישה מדוכאת בשל סטריאוטיפים מגדריים סקסיסטיים שאינם תואמים אותה.
לאחר היסוס קצר, לאה מצטרפת גם לקבוצה, שנפגשת אחר הצהריים באתר מפעל נטוש כדי לתכנן יחד את הצעדים הבאים.
מונעים על ידי טריסטן, פעולות הקבוצה, שמכונה "הנחשול", הופכות להיות יותר ויותר קיצוניות ומסוכנות.
מה שמתחיל כמרד אידיאליסטי ומשחק נגד הממסד, זוכה במהרה לתנופה מאיימת.
מרכז הסכסוך בין לאה, המאמינה בצורות מחאה והתנגדות שלוות, לבין טריסטן, הרואה באופטימיות של לאה נאיביות ומתנגד בתוקף לפתיחת הקבוצה בפני חברים אחרים.
ככל שהסיפור מתקדם, מתברר שלטריסטן יש מניעים אישיים לקיצוניות שלו והוא מתכנן פעולת טרור נגד יצרן אקדחים מרכזי (אמו נהרגה במשימת סיוע באפריקה על ידי חיילים שהחזיקו בנשק גרמני באמצעות נשק בלתי חוקי).
בשיא העימות, לאה יכולה למנוע את ההתקפה של טריסטן ברגע האחרון.
בפעולה אפקטיבית בתקשורת, לאה מצליחה להסב נזק כלכלי גדול ליצרן הנשק, שהפר מספר דרישות חוקיות.
לודוויג סימון בתפקיד טריסטן ברוך, הילד החדש בבית הספר עם עבר מטריד, מנהיג הנחשול ומושא אהבתה של לאה
לואיס בפורט בתור לאה הרסט, ילדה עשירה ומפונקת שנמאסת מחייה, חברה בנחשול ומאוהבת בטריסטן
מישל ברתל בתור זאזי אלסנר, הילדה הבודדה בבית הספר שסופגת הצקות כל הזמן, חברה ב"הנחשול".
דניאל פרידל בתפקיד הגן למרט, ילד ללא חברים רבים.
מוחמד עיסא כרחים חדד, ערבי שמציקים לו בגלל הגזע שלו.
מילנה טשארנטקה כסופי, חברתה הטובה של לאה
שרה מהיטה כפאולה, מושא אהבתו של ראחים
ביאנקה היין כרייק הרסט, אמה של לאה
כריסטיאן ארדמן בתפקיד אנדראס הרסט, אביה של לאה
ניקול יוהנהאנוואר כאמו של הגן
אנחנו לא מלאכים הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1955 בבימויו של מייקל קורטיז עם המפרי בוגרט, פיטר יוסטינוב ואלדו ריי בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על המחזה My Three Angels של סם ובלה ספיבק שהוא עצמו מבוסס על המחזה הצרפתי La Cuisine Des Anges (לה קוויזין דז-אנז') מאת Albert Husson (אלברט היסון) .
ב-1989 הופק רימייק באותו שם עם רוברט דה נירו, שון פן ודמי מור הקשור באופן רופף למחזה.
הסרט שייך ל"סרטי חג המולד" העלילה מתרחשת בערב החג כשהמשפחה חוזרת מהכנסייה וחוגגת סביב שולחן עמוס מאכלים לאור עץ אשוח מואר ומקושט שהוכן על ידי "שלושה מלאכים".
ערב חג המולד, 1895. שלושה אסירים שנשפטו לתקופות ארוכות בורחים מבית הכלא באי השדים, מגיעים לקאיין ומתבוננים באונייה בנמל שתשיט אותם לצרפת עם מסמכים מזויפים.
השלושה הם ג'וזף (המפרי בוגרט), אלברט (אלדו ריי) וז'ול (פיטר יוסטינוב).
ג'וזף הוא נוכל וזייפן ואלברט וז'ול הם רוצחים.
אלברט נושא איתו כל הזמן קופסה ובתוכה נחש ארסי בשם "אדולף".
בינתיים הם ממשיכים לגנוב אוכל ולכייס את רופא האונייה (ג'ון סמית) המגיע לחוף.
הם מוצאים שם מכתב המיועד למר פליקס דוקטל בעל חנות כלבו.
הם נכנסים לחנות במטרה לשדוד אבל פליקס דקוטל (לאו ג.
קרול) מקבל אותם יפה והם מציעים לתקן את גג הבית הדולף.
תוכניתם היא לשדוד את החנות בלילה, להתלבש כג'נטלמנים ולברוח.
דרך החלון הם מאזינים לדו-שיח בין פליקס לאשתו אמילי (ג'ואן בנט).
פליקס היה בעל עסק בפריז שפשט רגל.
בן דודו אנדרה טרושאר (בזיל ראת'בון) שילם את חובו ושלח אותו לנהל את החנות בקאיין בתנאי שלאחר שנה יראה פליקס רווח אחרת יפטר אותו.
במכתב הוא מודיע כי יבוא לביקורת יחד עם אחיינו פול (ג'ון בר) המיועד להתחתן עם בתו של בונה ספינות עשיר (ולא עם איזבל דקוטל).
איזבל דקוטל (גלוריה טאלבוט) בתם בת ה-18 מאוהבת בפול וכאשר היא קוראת את המכתב על אירוסיו לאחרת היא מתמוטטת.
השלושה מרגיעים אותה ואלברט מחזיר לה את הביטחון העצמי ואומר לה שהיא אטרקטיבית.
השלושה מכינים למשפחת דקוטל ארוחת חג מולד עשירה שבמרכזה צלי של תרנגול הודו, פרחים מהודרים ועץ אשוח מואר ומקושט - הכל מדברים שגנבו בעיר.
לבסוף הם שרים למשפחה על שלושת המלאכים שירדו מהשמים בחג המולד.
אווירת החג נעכרת כשמגיעים לחנות אנדרה טרושאר ואחיינו פול.
אנדרה מתגרה בפליקס על כך שאינו מסוגל לנהל את החנות.
הוא לוקח לחדרו את ספר החשבונות ומחרים לאלברט את הקופסה באשמת גנבה.
בחדר הנחש "אדולף" מכיש אותו למוות.
האסירים מחפשים את הנחש בכל הבית ולא מוצאים.
ג'וזף מזייף צוואה של אנדרה ובו נחלקת הירושה בין פול לפליקס ומגניב אותה לחדרו של פול.
פול שורף את הצוואה בחדרו ומודיע לכולם שאין צוואה וכי כל הירושה עוברת אליו.
הוא נכנס להיפרד מאנדרה והנחש "אדולף" ממית גם אותו.
רופא האנייה מגיע לחנות לבדוק מה קרה והשלושה "משדכים" בינו לאיזבל.
כעת הכל מושלם: כל בעיות המשפחה נפתרו, אהבה וירושה.
השלושה נפרדים ממשפחת דקוטל אבל מגיעים להסכמה כי העולם החיצוני יותר מופרע מהעולם המסודר בכלא ומחליטים לחזור לשם כשהילה של מלאכים מעל ראשם ומעל הקופסה של "אדולף"...
אנחנו כאן היא סדרה דוקומנטרית בת 6 חלקים, שעלתה ברשת HBO בהשתתפות בוב דה דראג קווין, יוריקה אוהרה ושאנג'לה, שלוש מתמודדות לשעבר בתוכנית המציאות "המרוץ לדראג של רו פול".
בסדרה, שלוש מלכות הדראג נוסעות ברחבי ארצות הברית כדי לגייס תושבים מקומיים בעיירות קטנות להצטרף אליהן במופע דראג חד-פעמי.
הקרנת הבכורה של הסדרה התקיימה ב-23 באפריל 2020.
ב-5 ביוני 2020 חודשה הסדרה לעונה שנייה.
הסדרה עוקבת אחרי שלוש מתמודדות לשעבר בתוכנית המציאות "המרוץ לדראג של רו פול", בעודן נוסעות ברחבי ארצות הברית כדי לגייס תושבים מקומיים בעיירות קטנות להצטרף אליהן במופע דראג חד-פעמי.
ב-5 בנובמבר 2019 פרסמה HBO על תוכנית מציאות בת שישה פרקים, בכיכובן של בוב דה דראג קווין, יוריקה אוהרה ושאנג'לה, מתמודדות לשעבר של המרוץ לדראג של רו פול.
אנחנו כאן נוצרה על ידי סטיבן וורן וג'וני אינגרם, והיא הופקה על ידי וורן, אינגרם, פיטר לוגרקו, אלי הולצמן ואהרון סיידמן.
לוגרקו גם ביים את הסדרה.
קולדוול טידיקיו (בוב דה דראג קווין), דייוויד הוגרד (יוריקה אוהרה) ו - די.ג'יי.
פירס (שאנג'לה) משמשים כמפיקים יועצים.
סגנית נשיא HBO נינה רוזנשטיין אמרה, " נוגע לביטחון וביטוי עצמי.
אנחנו כל כך נרגשים להציג את הכוח הטרנספורמטיבי של צורת האמנות הזו בפני הקהל שלנו."
ב-5 ביוני 2020 הסדרה חודשה לעונה שנייה.
ב-19 בפברואר 2020 פורסם כי התוכנית תעלה לשידור לראשונה ב-23 באפריל 2020.
אנחנו הוא רומן דיסטופי של הסופר הרוסי יבגני זמיאטין, שנכתב בשנים 1920–1921. הרומן פורסם לראשונה כתרגום לאנגלית מאת גרגורי זילבורג בשנת 1924 על ידי א.פ.
הרומן מתאר עולם של הרמוניה במדינה טוטליטרית מאוחדת, כאשר ישנה שליטה מוחלטת טוטאלית באדם פרטי (שמות ושמות משפחה מוחלפים באותיות ומספרים, המדינה אף שולטת בחיים האינטימיים), המבוססת באופן אידאולוגי על מדענות והכחשת פנטזיה, הנשלטת על ידי "המיטיב" אשר "נבחר" על בסיס בלתי מעורער.
ג'ורג' אורוול טען ש"עולם חדש מופלא" של אלדוס האקסלי משנת 1931 חייב להיות מושפע מ"אנחנו", אך האקסלי הכחיש זאת.
בתקופת רוסיה הסובייטית הרומן לא פורסם: מבקרי ספרות תפסו אותו כקריקטורה מרושעת של החברה הסוציאליסטית והקומוניסטית של העתיד.
בנוסף, הרומן הכיל רמיזות לאירועים מסוימים במלחמת האזרחים ("מלחמת העיר נגד הכפר").
בסוף שנות העשרים של המאה העשרים נפל זמיאטין למסע הטרדות מצד הרשויות הספרותיות.
במגזין הספרות הממשלתי נכתב כי "על יבגני זמיאטין להבין את הרעיון הפשוט שמדינת הסוציאליזם הנבנית יכולה להסתדר בלי סופר כמוהו."
הספר פורסם תחילה בארצות הברית בשנת 1924, ב־1927 פורסמה גרסה מקוצרת וב־1952 פורסם שוב, הספר יצא לאור לראשונה בברית המועצות רק ב־1988. תורגם לעברית בשנת 1999.
D-503, מהנדס חלליות, גר במדינה "אחת", עיר-מדינה הבנויה כמעט כולה מזכוכית, המסייעת למעקב המוני.
מבנה המדינה הוא דמוי פנאופטיקון והחיים מנוהלים מדעית בסגנון פ.ו.
אנשים צועדים זה לצד זה ולובשים מדים.
אין דרך להתייחס לאנשים אלא על פי מספרי הנתונים שלהם.
החברה מנוהלת אך ורק על ידי הגיון או התבונה כהצדקה העיקרית לחוקים או למבנה החברה.
התנהגותו של הפרט מבוססת על היגיון באמצעות נוסחאות ומשוואות המתוארות על ידי המדינה "אחת".
המאה ה-32. כמה מאות שנים לאחר שהמדינה "אחת" כבשה את העולם כולו, נבנית החללית אינטגרל במטרה לפלוש ולכבוש כוכבי לכת מחוץ לכדור הארץ.
בינתיים, המהנדס הראשי של הפרויקט, D-503, מתחיל כתיבת יומן שהוא מתכוון לעלות לחללית לכשתושלם.
כמו כל שאר אזרחי מדינה אחת, D-503 מתגורר בבניין דירות עשוי זכוכית ונצפה בקפידה על ידי המשטרה החשאית, או לשכת השומרים.
אהובתו של D-503, שמה O-90 והוטל עליה על ידי מדינה אחת לבקר אותו בלילות מסוימים.
היא נחשבת כנמוכה מכדי ללדת ילדים והיא חשה דיכאון ממצבה בחיים.
במהלך טיול ייעודי עם O-90, D-503 פוגשת אישה בשם I-330. I-330 מעשנת סיגריות, שותה אלכוהול ומפלרטטת ללא בושה עם D-503 במקום להגיש בקשה לביקור מיני לא-אישי, כנדרש בחוק; כל אלה אינם חוקיים ביותר על פי חוקי מדינה אחת.
שניהם דוחים ומרתקים, D-503 נאבק כדי להתגבר על משיכתו ל-I-330. היא מזמינה אותו לבקר בביתה העתיק, שהוא הבניין האטום היחיד במדינה אחת, למעט חלונות.
כשהוא אחוז אימה, D-503 נשבע להסגיר אותה ללשכת השומרים, אך מגלה שהוא לא יכול.
הוא מתחיל לחלום חלומות, מה שמפריע לו, שכן חלומות נחשבים לסימפטום של מחלה נפשית.
לאט לאט, I-330 מגלה בפני D-503 שהיא מעורבת ב"מפי", ארגון המתכנן להפיל את מדינה אחת.
היא מעבירה אותו דרך מנהרות חשאיות בתוך הבית העתיק אל העולם שמחוץ לחומה הירוקה, המקיפה את עיר-המדינה בה הוא חי.
שם, D-503 פוגש את תושבי העולם החיצון: בני אדם שגופם מכוסה בפרווה של בעלי חיים.
לאחר ש-O-90 מתעקשת שהיא תציית לחוק על ידי שתמסור את ילדם שיגודל על ידי המדינה האחת, D-503 מסכים.
לבקשת D-503, I-330 דואג להבריח את O-90 מחוץ לחומה הירוקה.
ניתוח זה מסיר את הדמיון והרגשות על ידי מיקוד חלקים במוח באמצעות צילומי רנטגן.
לאחר פעולה זו D-503 חושף ברצון בפני "המיטיב" על פעולתו החתרנית של ארגון "מפי".
עם זאת, D-503 מביע פליאה שאפילו עינויים לא הצליחו לגרום ל-I-330 להסגיר את חבריה.
בינתיים מרד ה"מפי" אוסף כוחות; חלקים מהחומה הירוקה נהרסו, ציפורים מאכלסות מחדש את העיר ואנשים מתחילים לבצע מעשי מרד חברתי.
אף על פי ש־D-503 מביע תקווה ש"המיטיב" יחזיר את "התבונה", הרומן מסתיים בהטלת ספק בהישרדותה של מדינה אחת.
החברה הדיסטופית המתוארת מנוהלת על ידי "המיטיב" והיא מוקפת על ידי חומה ירוקה ענקית כדי להפריד בין האזרחים לבין הטבע הבלתי מאולף הפרימיטיבי.
כל שעה בחייו של אדם מנוהלת על ידי "הטבלה".
האירועים מתרחשים בזמן כלשהו לאחר מלחמת מאתיים שנה, שחיסלה את כולם מלבד "0.2 מאוכלוסיית כדור הארץ".
המלחמה הייתה על רקע חומר נדיר שהוזכר רק בספר באמצעות מטפורה מקראית; החומר נקרא "לחם" כפי ש"הנוצרים שמחו עליו" כמו במדינות שנלחמות במלחמות קונבנציונליות.
המלחמה הסתיימה רק לאחר השימוש בנשק להשמדה המונית, כך שמדינה אחת מוקפת נוף פוסט-אפוקליפטי.
רבים מהשמות והמספרים הם רמזים לחוויות אישיות של זמיאטין או לתרבות וספרות.
לדוגמה, "אודיטוריום 112" מתייחס לתא מספר 112, בו היה כלוא פעמיים זמיאטין ושמו S-4711 הוא התייחסות למספר האו דה קלן 4711.
זמיאטין, שעבד כאדריכל הצי, לוקח את מספרי הדמויות בספר מתוך המפרט של שוברת הקרח אלכסנדר נבסקי הקדוש.
השוואות רבות לתנ"ך קיימות ברומן.
ישנם קווי דמיון בין פרקים א'–ד' מבראשית, כאשר שם המדינה האחת הוא התייחסות לגן עדן, בעוד D-503 הוא אדם ו-I-330 היא חוה.
הנחש ביצירה זו הוא S-4711, שמתואר כבעל צורה כפופה ומעוותת, עם "גוף מעוגל כפול".
הארגון מפי מתואר עם רמיזות לשטן ומרידתו במקרא (יחזקאל כח: יא–יט; ישעיהו טו: יב–טו).
הרומן עצמו יכול להיחשב כביקורת על הדת המאורגנת בהינתן פרשנות זו.
עם זאת, זמיאטין, שהושפע מכתבים של פיודור דוסטויבסקי והאחים קרמזוב, הפך את הרומן לביקורת על חריגותיה של חברה אתאיסטית מיליטנטית.
הרומן הציג את עולם הדיסטופיה של הרברט ג'ורג' ולס מתוך When The Sleeper Wakes (1899).
הרומן משתמש במושגים מתמטיים באופן סמלי.
החללית עליה מפקח D-503 על בנייתו נקראת אינטגרל, שלדעתו "תשלב את המשוואה הקוסמית הגרנדיוזית".
D-503 מזכיר גם שהוא מוטרד מאוד מהמושג של השורש הריבועי של I - שהוא הבסיס למספרים דמיוניים (הדמיון מושמט על ידי המדינה האחת).
נראה שהנקודה של זמיאטין, ככל הנראה לנוכח הממשלה הסובייטית המתחזקת של אותה תקופה, היא שאי אפשר להסיר את כל המורדים כנגד מערכת.
זמיאטין אפילו אומר זאת דרך I-330: "אין מהפכה סופית.
יחד עם עקב הברזל של ג'ק לונדון, הרומן נחשב לאבי ז'אנר הדיסטופיה העתידני הסאטירי.
עלילתו מתרחשת בחברה התעשייתית המודרנית, המתאר מדינה המאמינה כי רצון חופשי הוא הגורם לאומללות וכי יש לשלוט על חיי האזרחים בדיוק מתמטי על בסיס מערכת היעילות התעשייתית שיצר פרדריק ווינסלו טיילור.
ייתכן שהניסיון הסובייטי ליישם את הטיילוריזם, בראשות אלכסיי גסטב, השפיע מיד על תיאורו של זמיאטין את המדינה האחת.
הרומן הדיסטופי הרוסי הפחות ידוע "אהבה בערפל העתיד", שיצא לאור בשנת 1924 מאת אנדריי מרסוב, הושווה גם לרומן זה.
ג'ורג' אורוול טען כי עולם חדש מופלא של אלדוס האקסלי (1932) מושפע בחלקו מ"אנחנו".
עם זאת, במכתב לכריסטופר קולינס בשנת 1962, אומר האקסלי שכתב את רומנו כתגובה לאוטופיות של ה.ג.
וולס הרבה לפני ששמע על "אנחנו".
אורוול החל לכתוב את 1984 (1949) כשמונה חודשים לאחר שקרא את "אנחנו" בתרגום לצרפתית וכתב סקירה עליו.
אורוול דווח כ"אומר שהוא לוקח את זה כמודל לרומן הבא שלו".
שיין קובע כי "השפעת זמיאטין על אורוול היא ללא עוררין".
עמדתו הספרותית של זמיאטין הידרדרה לאורך כל שנות העשרים, ובסופו של דבר הורשה לו להגר לפריס בשנת 1931, ככל הנראה לאחר התערבותו של מקסים גורקי.
הרומן פורסם לראשונה באנגלית בשנת 1924 על ידי א.פ.
דוטון בניו יורק בתרגום מאת גרגורי זילבורג, אך פרסומו הראשון בברית המועצות יצא רק בשנת 1988 כאשר תקופת הגלסנוסט אפשרה לכך שהוא הופיע לצד ספרו של אורוול 1984' שנה לאחר מכן, "אנחנו" ו"עולם חדש מופלא" התפרסמו יחד במהדורה משולבת.
בשנת 1994 קיבל הרומן פרס פרומתאוס בקטגוריית "היכל התהילה".
הספר פורסם בעברית בשנת 1999, בהוצאת בבל, בתרגומה של מירי ליטווק.
המהדורה השלמה הראשונה בשפה הרוסית התפרסמה בניו יורק בשנת 1952.
רשת הטלוויזיה הגרמנית ZDF עיבדה את הרומן לסרט טלוויזיה בשנת 1982, תחת הכותרת הגרמנית Wir ("אנחנו").
הרומן עובד גם על ידי אלן בורה, במאי צרפתי, לסרט קצר בשם "מבצר הזכוכית" (2016).
מבצר הזכוכית הוא סרט ניסיוני העושה שימוש בטכניקה המכונה מסגרת הקפאה וצולם בשחור-לבן, המסייע לתמוך באווירה הקודרת של החברה הדיסטופית של הסיפור.
הסרט דומה מבחינה טכנית המזח (1962), בבימויו של כריס מרקר ומתייחס במידת מה לסרט THX 1138 (1971), מאת ג'ורג' לוקאס.
לדברי מבקרת הקולנוע איזבל ארנו, במצודת הזכוכית יש אווירה מיוחדת המדגישה סיפור של אהבה שסוכלה שייזכר לאורך זמן.
בשנת 2019 עובד הרומן לסרט קולנוע רוסי בשם "אנחנו", שיציאתו לאקרנים תוכננה לשנת 2022, אך יציאתו נדחתה לתאריך לא ידוע.
חוסה אנחל אסמוריס טאסנדה (בספרדית: José Ángel Esmorís Tasende; נולד ב-4 בינואר 1997), המכונה אנחליניו (Angeliño), הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן השמאלי ברומא מהסרייה א'.
אנחליניו נולד בקוריסטנקו שבמחוז גליסיה שבספרד.
ב-2007, בגיל עשר, הצטרף לנוער של דפורטיבו דה לה קורוניה לאחר שהחל את דרכו בלואיס קאלבו סאנץ דה קרבולו.
הוא שיחק בלה קורוניה שש שנים, עד 2013.
ב-8 ביולי 2012 חתם על חוזה לארבע שנים עם מנצ'סטר סיטי, והחל לשחק בקבוצת הנוער ובמקביל גם בקבוצת המילואים.
ב-30 בינואר 2016, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 0–4 על אסטון וילה, כשעלה כמחליף בדקה ה-81 במסגרת הגביע האנגלי.
ב-2015 הושאל אנחליניו לניו יורק סיטי.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-12 ביולי בתיקו 4–4 מול טורונטו.
אנחליניו חזר לשורותיה של מנצ'סטר סיטי בסיום העונה, וערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות ב-24 באוגוסט 2016 כשעלה כמחליף נגד סטיאווה בוקרשט.
ב-27 בדצמבר 2016 הודיעה מנצ'סטר סיטי כי הספרדי יושאל לז'ירונה החל מ-1 בינואר 2017 עד לסיום העונה.
ב-31 בינואר הוכרז כי לאחר שלא הופיע ולו הופעה אחת בז'ירונה, אנחליניו יושאל במקום זאת למיורקה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-5 בפברואר, כשעלה כמחליף בהפסד 2–1 לריאל אוביידו.
ב-4 ביולי 2017 הושאל אנחליניו ל-נאק ברדה ההולנדית, לעונה אחת.
במהלך עונתו בנאק ברדה, הוא זכה ארבע פעמים בפרס שחקן החודש בליגה, בזמן שכבש שלושה שערים וסיפק שבעה בישולים ב-34 הופעות.
עקב עונתו המוצלחת במדי נאק ברדה בליגה ההולנדית, הוחתם בשורותיה של פ.ס.וו.
איינדהובן ביוני 2018 בחוזה לחמש שנים.
גם בעונה זו הפגין יכולת מרשימה בליגה ההולנדית, וזכה בהרכב העונה בליגה ולכישרון העונה בליגה.
מנצ'סטר סיטי החתימה מחדש את אנג'לינו ב-3 ביולי 2019 לאחר שהפעילה סעיף רכישה בחוזהו.
אנחליניו ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג ב-21 בספטמבר 2019 כשעלה כמחליף בניצחון 0–8 על ווטפורד.
ב-31 בינואר 2020, לאחר שהופיע 12 הופעות במנצ'סטר סיטי בכל המסגרות, הושאל אנחליניו לר.ב.
בסך הכל ערך 13 הופעות במדי המועדון הגרמני בהן כבש שער אחר ובישל שלושה שערים.
ב-13 באוגוסט 2020, בישל הספרדי את שער הניצחון של קבוצתו ברבע גמר ליגת האלופות על אתלטיקו מדריד, משחק שהסתיים בניצחון 2–1 והעפלה לראשונה בהיסטוריה לחצי גמר התחרות.
ב-8 בספטמבר 2020, הודיעה מנצ'סטר סיטי כי ההלוואה של הספרדי ללייפציג תוארך גם לעונת 2020/2021. ב-13 בפברואר 2021 נהפכה העברתו של אנחלינו לקבועה תמורת 18 מיליון אירו.
ב-8 באוגוסט 2022 הושאל אנחלינו להופנהיים לעונה אחת.
ב-12 ביולי 2023 הושאל לגלאטסראיי לעונה אחת
ב-30 בינואר 2024 הושאל לרומא לעונה אחת.
ב-30 במאי חתם באופן קבוע בקבוצה.
כישרון העונה בליגה ההולנדית: 2018/2019
אנחנו ההרים שלנו (בארמנית: Մենք ենք, մեր սարերը; "מנק ינק, מר סררי") הוא מונומנט השוכן מצפון לעיר סטפנקרט, בנגורנו קרבאך.
הפסל ידוע גם בכינוי סבא וסבתא (בארמנית: տատիկ-պապիկ; "טאטיק-פאפיק").
הפסל שפוסל בשנת 1967 בידי סרגיס באע'דסריאן, נחשב לאחד מסמלי נגורנו קרבאך.
הוא מופיע במרכז סמלה של רפובליקת ארצך ועל מטבעותיה.
המונומנט עשוי מטוף ונראים בו פני גבר ואשה זקנים החצובים בסלע ומייצגים את הרי האזור.
באירוויזיון 2009 תמונת הפסל אשר שולבה בקליפ ארמני עוררה את מחאתה של אזרבייג'ן, אשר הגישה תלונה לאיגוד השידור האירופי.
התמונה הוסרה מן הקליפ, אך הוקרנה בעת ששודרה הצבעת ארמניה.
בעת כיבוש נגורנו קרבאך תלו הלוחמים האזריים את דגל אזרבייג'ן על הפסל.
ב-2024 דווח כי שני צדדיו של הפסל וסביבתו הקרובה הושחתו וכי ממשלת אזרבייג'ן שוקלת להורסו.
אנחנו המהפכה הוא סרט טלוויזיה דרמטי רומנטי ישראלי ששודר ב-15 בנובמבר 2020 בקשת 12. את הסרט כתב וביים מאור זגורי ומשחקים בו אגם רודברג, מאור שוויצר ועוז זהבי.
צילומי הסרט החלו בפברואר 2018.
שלושה זרים מקצוות החברה הישראלית נפגשים במהלך הפגנה של הקהילה הגאה: נינה (אגם רודברג), צעירה שהתבשרה לאחרונה שלא תוכל להרות; אדם (עוז זהבי), עורך-דין ביישן ומופנם שבוגד באשתו עם גברים; ומייקל (מאור שוויצר), חייל ששוחרר לאחרונה מהכלא לאחר שהורשע בהטרדה מינית.
אל מקום ההפגנה מגיע אדם חרדי שמבצע פיגוע ירי, ולאחר שמייקל משתלט על היורה הוא מחלץ מהמקום את נינה שנפצעה ברגלה.
מייקל, נינה ואדם מעבירים את הלילה ביחד, בסמוך למקום הפיגוע, בתוך אוהל, ובסופו מקיימים מנאז' א-טרואה.
כשלושה חודשים לאחר מכן השלושה עומדים בראש מחאת אוהלים ונאבקים על זכותם להתחתן בשלישייה.
כשנה לאחר מכן, השלושה גרים יחד בדירתו של אדם.
כאשר אדם מודיע שהוא מתכוון לעזוב, נינה מבשרת שהיא בהיריון.
הסרט קיבל מהגולשים ציון 5.1 מתוך 10 באתר אידיבי.
הוא תואר כ"מבולבל, לא גמור, תיאטרלי במקומות הלא נכונים ומאוד מפוספס" וכ"מוצר טלוויזיוני נחות, לא אמין ומבוים באופן מביך".
באחת מהביקורות נכתב כי בסרט אין "שום דבר קוהרנטי שאפשר להיאחז בו והוא מתגשם על המסך כאסופה של רעיונות, מניפסטים חברתיים מנוסחים בעילגות, עלילה מופרכת ודמויות סטריאוטיפיות".
אנחנו היא סדרת דרמה קומית בת ארבעה פרקים של BBC One, המבוססת על רומן באותו שם מאת הסופר האנגלי דייוויד ניקולס, שגם עיבד את הספר לטלוויזיה.
מככבים בסדרה טום הולנדר וססקיה ריבס המגלמים זוג נשוי.
ג'פרי סאקס ביים את הסדרה, והמוזיקה המקורית היא מאת אולי ג'וליאן (Oli Julian).
לפני שהבן, אלבי, עומד לעזוב את הבית כדי ללמוד באוניברסיטה, בני הזוג דאגלס וקוני פיטרסון (טום הולנדר וססקיה ריבס) מתכננים לצאת לטיול באירופה שתהיה "חופשה של פעם בחיים".
קוני מתוסכלת מחייה אחרי 24 שנות נישואים, עם דאגלס, ביוכימאי מאורגן ששונא לקחת סיכונים.
כאשר אלבי יוצא מהבית, היא גם רוצה לעזוב ולא להישאר נשואה.
הסיפור עוקב אחר דאגלס ובני המשפחה במהלך הטיול, כשהוא מנסה לזכות מחדש באהבתה של קוני.
הסדרה מציגה את ההווה יחד עם פלאשבקים להיכרותם של דאגלס (איאן דה קסטקר) וקוני (ג'ינה ברמהיל).
טום הולנדר – דאגלס פיטרסן
ססקיה ריבס – קוני פיטרסן
טום טיילור – אלבי פיטרסן
איאן דה קסטקר – דאגלס הצעיר
ג'ינה ברהמהיל – קוני הצעירה
שארלוט ספנסר – קארן פיטרסון
הסדרה צולמה בין יולי לאוקטובר 2019.
בסדרה המשפחה מגיעה לפחות יעדים מאשר ברומן מסיבות תקציביות ולוגיסטיות.
עם זאת הצוות עבד ביותר מ-162 אתרי צילומים הכוללים אתרים בלונדון, בקינגהאמשייר, פריז, אמסטרדם, ונציה וברצלונה.
בספטמבר 2020 שודרה הסדרה לראשונה ברשת ה-BBC.
אנחל רומאנו (בספרדית: Ángel Romano; 2 באוגוסט 1893 – 22 באוגוסט 1972) היה כדורגלן אורוגוואי, ששיחק בעמדת החלוץ.
רומאנו נחשב לשחקן המעוטר ביותר בכל הזמנים עם 50 תארים (חלקם לא רשמיים), וכשהוא גם מחזיק בשיא הזכיות לשחקן בקופה אמריקה עם 6 זכיות.
רומאנו החל את הקריירה שלו בשנת 1910 במועדון נסיונל מעיר הולדתו, שם ערך את הופעת הבכורה ב-11 בספטמבר אותה שנה נגד סנטרל וכבש שלושער.
שנה לאחר מכן עבר רומאנו לס.א.ר.ק.ק, קבוצת ספורט אורוגוואית, שהתפרקה לה ב-1915. עם המדים צהוב-שחור זכה באליפות אורוגוואי ובקופה דה אונור בשנת 1911.
הוא עבר ב-1913 לבוקה ג'וניורס הארגנטינאית ונקרא כמה פעמים למשחקי ידידות בנבחרת ארגנטינה בתקופה זו.
רומאנו, המכונה לעיתים קרובות "לוקו" (משוגע), חזר לאורוגוואי ב-1915 וחזר לקדנציה שנייה בנסיונל.
מאז חזרתו המועדון נכנס לתקופת הזוהר הראשונה שלו כשזכה ב-8 תוארי אליפות.
עקב מחלוקות על ארגון הכדורגל הליגה האורוגוואית לא התקיימה בשנים 1925 ו-1926, ונסיונל ניצלה את ההזדמנות לצאת לסיבוב הופעות נרחב באירופה.
הם פגשו בו קבוצות גדולות באותה העת כמו זוכת הגביע הספרדי ברצלונה, אלופת איטליה גנואה, ספורטינג ליסבון, ראפיד וינה וספרטה פראג.
הם סיימו עם 26 ניצחונות וחמישה הפסדים בלבד בהפרש שערים מצוין של 130:30. עם זאת, רומאנו כבש רק שער אחד ב-8 במרץ 1925 בניצחון 1–3 נגד איל-דה-פרנס.
במקביל ובאותן מדינות השתתפה הקבוצה הברזילאית פאוליסטנו עם הכוכב הגדול ארתור פרידנרייך.
לאחר שהתחדשה הליגה ב-1927 נסיונל סיימה במקום הרביעי בלבד, ורומאנו יצא איתה באותה שנה לסיבוב הופעות נוסף והפעם בצפון ומרכז אמריקה.
רומאנו נשאר נאמן לה וסיים את הקריירה בה ב-1930, ובסך הכל כבש 164 שערים ב-388 הופעות בליגה האורוגוואית.
רומאנו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אורוגוואי ב-15 באוגוסט 1911 נגד ארגנטינה בעיר בואנוס איירס, משחק שהיה במסגרת גביע ליפטון השנתי ונגמר בניצחון 0–2 עם שער שלו.
הוא ערך בסך הכל 69 הופעות במדיה ושיאו החזיק עד 1985, אז נשבר בידי השוער רודולפו רודריגס ששיחק בנסיונל גם הוא.
זמנו כגדול כובשיה בכל הזמנים עם 28 שערים החזיק זמן קצר יותר לאחר שנשבר ב-1928 בידי חברו לנבחרת הקטור סקארונה.
רומאנו השתתף עמה בטורניר הבינלאומי הרשמי הוותיק בהיסטוריה, קופה אמריקה 1916, ושיחק במשחק הראשון בתולדותיו ב-2 ביולי נגד צ'ילה.
הם זכו בטורניר וגם בשנה שלאחריו ב-1917 כאשר רומאנו מסיים בו ככובש המצטיין עם ארבעה שערים, שני צמדים נגד היריבות ברזיל וצ'ילה.
זכייתו השלישית בקופה אמריקה הגיעה ב-1920 בה סיים פעם נוספת ככובש המצטיין כשהבקיע שלושה שערים בצוותא לחברו לנבחרת חוסה פרס, כולל צמד בניצחון 0–6 על ברזיל שהיה להפסדה הגדול ביותר בהיסטוריה לצד ההפסד ב"מינייראסו" לגרמניה.
על אף שלא שיחק כלל בקופה אמריקה 1923 רומאנו השלים את זכייתו הרביעית בטורניר, ועד שנת 1926 זכה פעמיים נוספות.
בסך הכל רומאנו זכה ב-6 תוארי קופה אמריקה ומחזיק בשיא הזכיות לשחקן בהיסטוריה.
גולת כותרת נוספת הייתה זכייה במדליית זהב אולימפית באולימפיאדת 1924 שנערכה בפריז.
הטורניר אז היה שווה בחשיבותו לגביע העולם של היום.
רומאנו כבש שלושה שערים לאורכו עם שער במשחקים נגד יוגוסלביה וצרפת בסיבוב הראשון וברבע הגמר בהתאמה.
בגמר פגשו אורוגוואי את שווייץ אותם ניצחו 0–3, ורומאנו כבש את השער האחרון.
לאחר שעזב את הכדור הפעיל, אנחל "אל לוקו" רומאנו הפך לחבר כבוד בנסיונל והיה פעיל גם בניהול המועדון.
הוא נפטר ב-22 באוגוסט 1972 במונטווידאו שבאורוגוואי כשהוא בן 79.
אנחלו סמיט פרסיאדו קיניונס (בספרדית: Ángelo Smit Preciado Quiñónez; נולד ב-19 בפברואר 1998 בשושופינדי שבאקוודור) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת ראסינג גנק מליגת העל הבלגית ובנבחרת אקוודור.
פרסיאדו גדל במחלקות הנוער של אמריקה דה קיטו ואינדפנדיינטה דל ואיה.
בשנת 2018 שיחק באליאנסה קוטופקסי, קבוצת המילואים של אינדפנדיינטה דל ואיה, במדיה ערך 11 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
הוא ערך 65 הופעות ליגה באינדפנדיינטה דל ואיה במסגרת ליגת העל האקוודורית, בהן הבקיע שישה שערים.
ב-4 בינואר 2021 חתם פרסיאדו בראסינג גנק מליגת העל הבלגית.
ב-16 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–2 למוסקרון במסגרת המחזור ה-20 בליגה לעונת .
הוא ערך 33 הופעות ליגה בעונה וחצי הראשונות שלו במועדון.
ב-12 באוקטובר 2018 ערך פרסיאדו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אקוודור, בהפסד 3–4 לנבחרת קטר במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת אקוודור בטורניר קופה אמריקה 2021, וערך חמש הופעות בטורניר.
אנחל ישראל מנה דלגאדו (בספרדית: Ángel Israel Mena Delgado; נולד ב-21 בינואר 1988 בגואיאקיל שבאקוודור) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת לאון מליגת העל המקסיקנית ובנבחרת אקוודור.
מנה גדל במחלקת הנוער של אמלק.
בשנת 2007 החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל האקוודורית, ובסך הכל ערך 249 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 58 שערים.
למשך תקופה קצרה הושאל לדפורטיבו קואנקה מליגת העל האקוודורית, במדיה ערך 30 הופעות ליגה והבקיע חמישה שערים.
בחודש ינואר 2017 חתם בקרוס אסול מליגת העל המקסיקנית.
הוא ערך 52 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שמונה שערים.
בחודש ינואר 2019 חתם בלאון מליגת העל המקסיקנית.
ב-28 במרץ 2015 ערך מנה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אקוודור, בהפסד 1-0 לנבחרת מקסיקו במשחק ידידות.
ב-24 במרץ 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 2-2 נגד נבחרת פרגוואי במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
הוא היה חלק מסגל נבחרת אקוודור בטורנירים קופה אמריקה 2016, קופה אמריקה 2019 וקופה אמריקה 2021.
אליפות מקסיקו (1): אפרטורה 2018
אליפות מקסיקו (1): גוארדיאנס 2020
אנחלינה בֵּלוֹף (בספרדית: Angelina Beloff; ברוסית: Ангелина Белова, אנגלינה בלובה; 23 יוני 1879 - 30 בדצמבר 1969) הייתה אמנית ילידת רוסיה שעשתה את רוב עבודתה במקסיקו.
עם זאת, היא ידועה יותר כאשתו הראשונה של דייגו ריברה, ועבודתה הייתה בצל עבודתו וציורי נשותיו המאוחרות.
היא למדה אמנות בסנקט פטרבורג ולאחר מכן נסעה להתחיל את קריירת האמנות שלה בפריז בשנת 1909. באותה שנה פגשה את ריברה ונישאה לו.
ב-1921, ריברה חזר למקסיקו, השאיר את בלוף בפריז והתגרש ממנה.
היא מעולם לא נישאה מחדש.
בשנת 1932, באמצעות קשריה עם אמנים מקסיקנים שונים, היא קיבלה אישור לחיות ולעבוד במקסיקו.
היא עבדה כמורה לאמנות, יוצרת מופעי מריונטות והציגה מספר תערוכות בשנות ה-50. רוב עבודתה נעשתה במקסיקו, תוך שימוש בדימויים מקסיקניים, אבל הסגנון האמנותי שלה נשאר אירופאי.
ב-1978 כתבה הסופרת אלנה פוניאטובסקה רומן המבוסס על חייה.
בלוף נולדה בסנקט פטרבורג בתקופת האימפריה הרוסית וגדלה שם במשפחה אינטלקטואלית.
היא נכנסה לאקדמיה לאמנויות של סנקט פטרבורג בשנת 1905 מכיוון שהעיר הייתה אז מרכז האמנות הרוסית.
המורים של בלוף עודדו אותה לעבור לצרפת כדי להמשיך ללמוד, מה שעשתה לאחר מות הוריה בשנת 1909. היא התגוררה בפריז בתמיכת ממשלת רוסיה וכן בתמיכת קרן נאמנות ממשפחתה, ועבדה תחילה בסטודיו של אנרי מאטיס ומאוחר יותר בסטודיו של ציירים אחרים.
במהלך תקופה זו, למדה את טכניקות ההדפס של חריטה בעץ ומתכת וזכתה להכרה על הציור והרישום שלה.
היא גם עבדה כמורה לאמנות.
בראשית המאה ה-20, צרפת הייתה בחזית החידושים באמנות הציור העולמי, ולכן משכה פריז אמנים ממדינות רבות.
שם היא פגשה את דייגו ריברה במהלך טיול עם האמנית הספרדית מריה בלנצ'רד לבריסל.
ריברה התאהב בה, והן התחתנו בפריז בסוף 1909. נולד להם ילד אחד בשם מיגל אנחל, שמת מסיבוכי ריאות כשהיה בן ארבעה עשר חודשים.
חייהם של בני הזוג בפריז לא היו קלים, מבחינה כלכלית, במיוחד במהלך מלחמת העולם הראשונה.
היא עבדה בעבודות שונות, והקריבה את הפיתוח היצירתי שלה כדי שריברה יוכל לצייר.
היא השאירה יומן מחייה עם ריברה המתאר את חייהם הפרטיים, חילופי הרעיונות שלהם כציירים ומצבעי פרויקטים משותפים, כמו גם על האינטראקציה עם ציירים אחרים בני זמנם.
בשנת 1921, ריברה נקרא לחזור למקסיקו לצייר את המדינה לאחר המהפכה המקסיקנית.
בלוף לא התלוותה אליו מכיוון שלא היה להם מספיק כסף לנסוע.
ריברה מעולם לא שב לאירופה והתגרש ממנה.
הוא המשיך לשלוח לה כסף גם לאחר הגירושים.
היא התבודדה, לאחר שריברה התחתן עם גואדלופה מרין.
במשך שתים עשרה שנים היא הייתה בקשר עם אמנים מקסיקנים אחרים.
היא הוזמנה לבוא למקסיקו כדי לחיות שם על ידי הסופר אלפונסו רייס והאומן חרמאן קואטו שהגיעו למקסיקו ב-1932. היא חיה 37 שנים במקסיקו, המשיכה בקריירת האמנות שלה וייסדה מספר מוסדות ציבוריים המוקדשים לאמנויות.
היא עבדה בצבעי שמן, צבעי מים, תחריטים, צילום, אמנות גרפית, יצרה בובות, בצבעי גואש ורישום ויצרה דיוקנאות, נופים, איורים חינוכיים ואחרים, סצנות במה ומריונטות.
בלוף הפיקה את רוב עבודתה במקסיקו.
כציירת עבודתה העיקרית הייתה פורטרטים וצבעי מים.
עבודת התחריט שלה נועדו בעיקר לאיור ספרים באירופה.
היא הייתה מאסטר ברישום ויצרה טכניקות חדשות בתחריט.
רוב התחריטים, צבעי המים והשמן שלה נמצאים באוספים ציבוריים ופרטיים כולל אלה של המוזיאון לאמנות מודרנית במקסיקו סיטי, המוזיאון הלאומי לאמנות של מקסיקו ואוסף בלאיסטן.
עם זאת, מספר רב מיצירותיה, במיוחד רישום ותחריטים במתכת ועץ הם חלק מהאוסף של מוזיאון דולורס אולמדו.
זהו האוסף החשוב ביותר של עבודתה שכן הוא מכיל מבחר של רישומים, צבעי מים, גרפיקה ושמן.
האוסף נרכש על ידי המוזיאון ב-1994, ולמעט ציור השמן בשם Tepoztlan, כולם מהקריירה המוקדמת שלה, בצרפת בראשית המאה ה-20.
היא הייתה אחת ממספר אמנים זרים שהוזמנו למקסיקו כדי לעזור לעצב את הדמות התרבותית של המדינה בעשורים שלאחר המהפכה המקסיקנית.
היא החלה לעבוד כמורה לרישום ותחריט בבתי ספר ובסדנאות.
חלק ניכר מעבודות ההוראה שלה היה קשור ליצירת תיאטרון ילדים, במיוחד מריונטות, בובות ותפאורה על הבמה.
היא יצרה מספר מריונטות בולטות כולל אחת בשם "פסטיליטה".
במהלך חייה, עבודתה הואפלה על ידי יחסיה עם ריברה, יחד עם נשותיו האחרות, גואדלופה מרין ופרידה קאלו.
אין אוספים גדולים לזכרה ותערוכות של עבודותיה נדירות.
הייתה הצגה של עבודתה, תוך התמקדות בתחריט שלה בשנות ה-80 במוזיאון קאסה אסטודיו דייגו ריברה אי פרידה קאלו.
בשנת 2012, הייתה רטרוספקטיבה של עבודתה במוזיאון של דייגו ריברה עם תשעים יצירות.
אפילו ספרי המהדורה המוגבלת שהיא איירה כמעט בלתי ניתנים להשגה.
שני ספרים על חייה יצאו לאור.
אלנה פוניאטובסקה כתבה רומן ב-1978 המבוסס על מערכת היחסים של בלוף עם ריברה שעובד לשידור ברדיו, ולאחר מכן תורגם לאנגלית.
יצירות האמנות שלה היו מיזוג של סגנונות אירופאים עם דימויים וצבעים מקסיקניים, כשההשפעות האמנותיות העיקריות שלה היו מאטיס, סזאן ופיקאסו.
הציור שלה מראה את השפעתו הגדולה של סזאן.
השפעה זו נראית בעיקר בטבע דומם, דיוקנאות ובמספר נופים.
אנחל רסנדיז (בספרדית: Angel Reséndiz; 1 באוגוסט 1959 - 27 ביוני 2006), הידוע גם בכינוי שהודבק לו "רוצח מסילות הרכבת", היה רוצח סדרתי מקסיקני נודד שנחשד ב-23 רציחות ברחבי ארצות הברית ומקסיקו במהלך שנות ה-90. חלקם כללו גם תקיפה מינית.
כינוי זה הוענק לו מכיוון שרוב פשעיו בוצעו ליד מסילות רכבת, שם קפץ מהרכבות שבהן השתמש כדי לנוע ברחבי המדינה.
ב-21 ביוני 1999, רסנדיז היה לנמלט ה-457 שנכנס לרשימת עשרת הנמלטים המבוקשים ביותר על ידי ה-FBI.
ב-13 ביולי 1999 הוא נכנע לשלטונות טקסס.
הוא הורשע ברצח בנסיבות מחמירות והוא להורג באמצעות זריקה קטלנית בשנת 2006.
לפני כניעתו, משמר הגבול של ארצות הברית עצר את רסנדיז וגירש אותו בחזרה למקסיקו.
כשאחותו של רסנדיז, מנואלה, ראתה את התמונה של אחיה ברשימת המבוקשים ביותר של ה-FBI,
היא חששה שהוא עלול להרוג מישהו נוסף, או להיהרג בעצמו על ידי ה-FBI, אז היא יצרה קשר עם המשטרה.
ב-12 ביולי 1999 ריינג'ר מטקסס, דרו קרטר, שלווה על ידי מנואלה ומדריך רוחני פגש את רסנדיז על גשר המחבר את העיר אל פאסו עם העיר סיודאד חוארס.
באחת מהפעמים כשהם נפגשו בבית המשפט האשים רסנדיז את קרטר בשבועת שקר, מכיוון שמשפחתו של רסנדיז התרשמה שייחסך ממנו עונש המוות.
גורלו הסופי של רסנדיז הוכרע בידי חבר המושבעים ולא קרטר.
"אנחנו" הוא שיר שכתב, הלחין וביצע גיא מזיג.
השיר נכתב בשנת 2014 בעקבות מבצע צוק איתן ופורסם ב־2019. לאחר שנתיים יצא כשיר באלבום "השחור החדש יותר".
השיר נכתב אחרי מבצע צוק איתן, בשנת 2014, כאשר מזיג עבד על מופע מחווה לאריק איינשטיין.
ההווה והעבר התערבבו יחד ליצירת שיר עדכני בעל אופי נוסטלגי, שיר המלא גם בייאוש וגם בתקווה.
השיר מושפע מהסגנון המוזיקלי של חבורת לול.
מזיג הוציא את השיר כסינגל בשנת 2019, בעקבות מתחים חברתיים-פוליטיים שעלו גם בתקופה זו.
השיר קורא לסיים את הסכסוך הפנימי בישראל, בנימה נוסטלגית תמימה.
בראיון לאתר וואלה, אמר מזיג:
בשנת 2021 פתח השיר את אלבום הסולו השני של מזיג - "השחור החדש יותר".
השיר הגיע למקום השמיני במצעד הישראלי השבועי של גלגלצ ביוני 2019.