tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ספטום (septum) הוא גם שמו של אחד מסוגי הפירסינג - עגיל במחיצת האף.
מחיר העברה הוא המחיר הנקבע ביחס לעסקה המבוצעת בין חברות קשורות.
למעשה מדובר בכל עסקה שהיא, כאשר הנפוצות ביותר הן מכירת מוצרים, מתן שירותים (שיווק והפצה, שירותי ניהול, מחקר ופיתוח וכדומה), עסקאות פיננסיות (לרבות הלוואות), העברת ידע, שימוש בקניין רוחני (למשל בשם החברה או בידע שלה).
כל עסקה כזו חייבת להיות מלווה בתיעוד נאות, הכולל, בין היתר, מחקר כלכלי-משפטי על החברה (Study) והסכם בין חברתי.
בגופים פיננסים כבנקים, קיים מתח מובנה בין החטיבה העסקית המעמידה את האשראי ללקוח לבין חטיבת שוקי ההון אשר קובעת את מחיר העברה.
במרבית המקרים מנכ"ל הגוף הפיננסי מכריע בסופו של דבר לטובת החטיבה העסקית.
במקרים רבים ובאופן טבעי, חברות מנסות לתכנן את מחירי ההעברה בקבוצה כך שחבות המס תקטן, בהתאם לשיעורי המס במדינות בהן פועלת החברה.
כך לדוגמה ינסו חברות לצמצם רווחיהן המוצהרים במדינות בהן שיעור המס גבוה ולהגדיל את רווחיהן המוצהרים במדינות בהן שיעור המס נמוך.
לכן, אחת המטרות הראשונות כיום לתקיפה על ידי רשויות המס, הן אותן עסקאות בינלאומיות.
רשויות המס מבקשות לבחון האם העסקאות בוצעו בתנאי שוק, על פי עקרון אורך הזרוע (Arm's Length principle) המבקש לאמוד את מחיר השוק.
כלומר, לבחון האם העסקאות בוצעו באותם תנאים כמו עסקאות עם צדדים שלישיים וכי לא נעשו מניפולציות אשר נועדו להעברת רווחים ממדינה אחת לאחרת.
חקיקה בנושא מחירי העברה בעסקה בין לאומית נשתרשה לדין הישראלי באמצעות סע' 85א' לפקודת מס הכנסה והתקנות שהותקנו מכוחו.
התקנות הישראליות מבוססות בעיקרן על כללי ה-OECD, ודורשות, בין היתר, תיעוד של מחירי ההעברה.
לאחר חקיקת התקנות הוקמה ברשויות המס הישראליות יחידת מחירי העברה אשר מפקחת על יישומן ואכיפתן של התקנות.
בספטמבר 2014, ובהמשך באוקטובר 2015, פרסם ה-OECD (בתמיכת ה-G20) חמישה עשר סעיפי פעולה ("Action Items") עם המלצות ספציפיות כחלק מפרויקט שחיקת הרווח והסטת הרווחים (BEPS).
ב-5 בספטמבר 2018 פרסמה רשות המיסים שני חוזרים בנושא מחירי העברה.
הראשון: חוזר מס הכנסה מספר 11/2018 בנושא קביעת שיטת מחירי העברה המתאימה בפעילות הקשורה להפצה, שיווק ומכירות של קבוצה רב-לאומית בשוק המקומי והחוזר השני: חוזר מס הכנסה מספר 12/2018 בנושא מחירי העברה- שיעורי וטווחי רווחיות בעסקאות מסוימות.
ב-7 בספטמבר 2022 סיימה ועדת הכספים של הכנסת את תהליך אישור השינויים לפקודת מס הכנסה ולתקנות מחירי העברה, כך שיכללו Master File ו- Country by Country Report (CbCR), בנוסף לעדכונים של חובות דיווח אחרות.
ועדת הכספים קבעה כי הרף יעמוד על מחזור של 150 מיליון שקל, המקבילה הנוכחית של ~44 מיליון יורו.
שימו לב שדרישה זו חלה הן על חברות אם ישראליות והן על חברת בת ישראלית אף אם רשות המס במקום מושב חברת האם אינה דורשת Master File;
הנושאים אשר נכללים ב-Master File דומים לאלה הכלולים בהוראות ה- OECD Master File אולם עם התאמות מסוימות המרחיבות את היקף הדיווח.
תיעוד מחירי העברה (Local File):
נישומים יידרשו להגיש את התיעוד (לסוגיו השונים כלומר גם study/local file וגם master file) בתוך 30 יום מיום הבקשה על ידי רשות המס בישראל.
מבחינה זו, רשות המיסים מצפה שתיעוד מחירי העברה יהיה מוכן ויעודכן מעת לעת באופן קבוע, שכן ה- study הוא הבסיס להגשה השנתית של טופס 1385;
בנוסף לדרישות העדכניות בתיעוד כמובא לעיל, נוספו הפרטים הבאים הנדרשים להופיע בכל study:
טבלה המתארת את תיאורי התפקידים הבכירים ומבנה הקבוצה/חברה (אך ללא שמות בעלי התפקידים, זאת בעקבות דרישה של משרדנו).
עם זאת, החברות יידרשו לפרט היכן נמצאים בעלי התפקיד הבכירים מבחינה פיזית (איזו מדינה);
שולבו גם דרישות ה-CbC Report.
דו"ח זה כולל מידע על כלל הישויות בקבוצה רב־לאומית, ומאפשר ניתוח של הפעילות העולמית שלה, במטרה לוודא שמחירי עסקאותיה המדווחות משקפים את מחיר השוק ותנאיו.
מוצע לחייב קבוצה רב־לאומית כאמור, אשר חברת האם שלה, או חברה אחרת שהוגדרה לעניין זה, היא תושבת ישראל, להגיש דוח שנתי הכולל נתונים כספיים ועסקיים על כלל הישויות בקבוצה.
דוח לשנת מס יוגש עד תום שנת מס העוקבת.
כמו כן מוצע להסמיך את שר האוצר, באישור ועדת הכספים של הכנסת, לקבוע כללים לאישור חברת-אם חלופית וכן כללים שלפיהם המנהל יהיה רשאי לחייב ישות בקבוצה הרב-לאומית שהיא תושבת ישראל, להגיש דוח כאמור, אף אם אינה חברת-אם.
הוראות אלה מצטרפות לבקשות הקיימות כבר כיום מצד רשות המיסים, לקבל מידע זה אם הוא קיים בקבוצה.
בנוסף, מוצע לקבוע כי ישות בקבוצה רב לאומית תחויב להגיש דיווח CbCR בישראל אף אם היא לא ישות האם הסופית בקבוצה, במקרה בו ישות האם הסופית לא חייבת להגיש דיווח במדינה זרה או במקרה בו מדינת ישראל לא תקבל את הדיווח מהמדינה הזרה.
תחולה: דרישות התיעוד ביחס ל-Master File ו-CbCR יהיו בתוקף החל מדוחות 2022. שימו לב כי הדרישה לתיעוד 2022 מבוססת על בחינת רף התיעוד ב-2021.
כל עסקה של חברה ישראלית (או מוסד קבע) עם חברה קשורה בחו"ל (חברה אם, חברה בת, חברה אחות וכדומה), כפופה לרגולציה של מחירי העברה, לפי כללי ה-OECD והכללים הישראלים.
החל מיום 23 בדצמבר 2022, טופס 1385 שונה כך שהנישום צריך לדווח כיצד קבע את מחירי ההעברה, כלומר האם לפי אחד מה- safe harbors, כעסקה חד פעמית (נושא שיבוטל בקרוב), או שקיים חקר תנאי שוק (סטאדי).
בענף מחירי ההעברה נהוגות מספר שיטות לקביעת תחום המחירים הנאות.
הוראות הדין הנהוגות בעולם קובעות כי תוצאת עסקה בין-חברתית, המתיימרת להתבצע במחיר השוק, חייבת להיקבע בהתאם לשיטה המתאימה ביותר לכך, בהתחשב בעובדות ובהשלכות הכלכליות של אותה עסקה נבדקת.
קביעת השיטה הנבחרת היא בעלת חשיבות גבוהה ביותר ומשליכה על פעילות החברות המעורבות, בין היתר משום שמבחינת רשויות המס היא מצביעה על האופי ה"אמיתי" של העסקה (בנוסף לאופי העסקה בפועל).
להלן סקירה קצרה של חלק מהשיטות הקיימות לצורך קביעה, הגנה ויישום של מחירי העברה:
שיטת השוואת מחירים בלתי-תלויים ("Comparable Uncontrolled Price Method – CUP") - שיטה זו משווה בין המחירים שנגבו בין חברות קשורות לבין מחירים בין חברות שאינן קשורות (צדדים שלישיים), בעת ביצוע עסקה זהה (או אם קיימים הבדלים מינוריים בלבד בין העסקאות המשוות).
שיטת המכירה החוזרת ("Resale Price Method") - שיטה זו מנסה להעריך האם הסכום שנגבה בעסקה בין חברות קשורות הוא בתנאי שוק, על ידי בדיקת שולי הרווח הגולמי (gross margin), בהשוואה לאותו רווח אשר הושג בעסקאות עם צדדים שלישיים.
שיטה זו נהוגה במיוחד לצורך בדיקת מפיצים אשר מוכרים למשל מוצר של יצרן, וזאת מבלי לשנות את המוצר או להוסיף לו ערך מהותי כלשהו.
שיטת העלות הנוספת ("Cost Plus Method") - על ידי שימוש בשיטה זו, מחיר השוק נמדד על ידי הוספת רווח גולמי (gross profit) הולם לעלות הייצור (או השירות) בעסקה הבין-חברתית הנבדקת.
שיטה זו נהוגה, לרוב, לצורך קביעת התוספת (mark-up) אותה צריך להרוויח היצרן (או נותן השירות) בנוסף לעלויותיו בייצור המוצר או אספקת השירות, כאשר הוא עובד עבור חברה קשורה שלו.
שיטות חלוקת הרווח ("Profit Split Methods") - שיטות אלו מחלקות רווחים (או הפסדים) אשר נצברו בעסקאות קשורות, על ידי הגדרת תרומתו (היחסית) של כל צד לעסקה, לרווח שנוצר.
תרומה זו חייבת להיקבע, בין היתר, באופן אשר ישקף את הפונקציות אשר בוצעו, הסיכונים שנלקחו, המשאבים שהועסקו והעלויות ששולמו על ידי כל צד לעסקה הקשורה.
הטיפול במחירי העברה נועד, במקורו, להוכיח לרשויות המס כי החברות מבצעות את העסקאות הבין-חברתיות שלהן תוך שימוש במחירי שוק.
אך התייחסות נכונה לנושא מחירי העברה עשויה גם להניב לחברה הזדמנות ניהולית ראשונה במעלה (בין היתר בתחום המס) ולאפשר למנהלי החברה לבחון את פעילותה במבט מדויק ומחושב.
התיעוד הנאות הנדרש על ידי רשויות המס כולל, בין היתר, תיאור של מוצרי החברה, אופן פעילותה, השווקים בהם היא פועלת וניתוח משפטי-כלכלי של מחירי ההעברה הנהוגים בחברה.
למעשה, מדובר במחקר רחב על אופן פעילותה של החברה העשוי להעיד על יעילותה התפעולית של החברה.
כך למשל, אחת מתוצאות הכנת התיעוד הנאות עשויה להצביע על העובדה כי התשלום המועבר לחברת בת מסוימת עולה על המקובל בשוק בו פועלת החברה.
ניתוח של תוצאה זו עשוי להצביע, למשל, על שולי רווח שגויים, על תפעול לא נכון, על צורך בבחינת אופן העסקת העובדים וכדומה.
במהלך הכנת התיעוד הנאות נבחנת גם דרך תמחור העסקאות הבין חברתיות.
ייתכן כי הדרך בה נעשה שימוש כיום אינה מתאימה לדרישות רשויות המס (למשל, ייתכן ששיטת ה-cost plus אינה מתאימה).
מעבר לכך, ייתכן כי הדרך הנוכחית אינה נכונה מבחינה כלכלית.
בחינה מושכלת של דרכי פעולות החברה, על ידי מומחים כלכליים-משפטיים, יכולה להביא לא רק לשינוי בשיטת התמחור אלא אף להתייעלות.
מחיר השוק הוא המחיר שיקבע בשוק החופשי בין מוכר מרצון לבין קונה מרצון, שאינם קשורים זה בזה, במכירה בתום לב המשקפת את ערכו הריאלי של מוצר, זכות או שירות המועברים במסגרת העסקה.
השימוש במונח מתבצע בהקשרים פיסקאליים בעיקר ככל הנוגע למיסוי ולמחירי העברה, וכן בהקשרים חוזיים שונים.
עיקרון תנאי השוק נועד לנטרל את השפעת היחסים המיוחדים בעסקאות בין צדדים קשורים, ולהבטיח מיסוי היחידות העסקיות השונות בצורה נאותה.
במהותו העיקרון קובע כי, בהיעדר נסיבות מיוחדות, אמור כל צד לעסקה בין צדדים קשורים להפיק רווח אשר ישקף באופן הוגן את הפעולות העסקיות אשר הוא מבצע, את סיכוניו העסקיים ואת הנכסים בהם הוא עושה שימוש לצורך עסקיו.
שימוש במושג זה נעשה בהקשרי ביטוח - במקרים רבות מחיר השוק של הרכב אינו בהכרח מחיר המחירון שלו ועל כן פיצויים בגין גנבת רכב עשויים להיות נמוכים מהנקוב במחירון.
ניקח מצב של חברת אם גדולה אשר לה שתי חברות בנות: חברה לייצור מכוניות וחברת משלוחים.
חברת ייצור המכוניות העבירה לחברת המשלוחים רכב בעלות של 2 ש"ח בלבד.
בעסקה קודמת נמכר לגורם חיצוני רכב זהה בעלות של 30,000 ש"ח, היות שזהו מחיר המשקף עסקה בין קונה מרצון למוכר מרצון שאינם קשורים זה לזה ונעשה בתום לב כפי הנראה זהו מחיר השוק (זהו כמובן חישוב כוללני לצורכי המחשה בלבד).
בשל כך, חברת המכוניות תצטרך לשלם מס הכנסה כאילו ההכנסות ממכירת הרכב עומדות על 30,000 ש"ח, על אף שההכנסות בפועל עמדו על שני שקלים חדשים.
בהלכה, מחיצה משמשת למספר תחומים, כגון להגדרת שטח כרשות היחיד בשבת בדיני ערובין, על ידי הקפתו במחיצות, לדיני סוכה שדפנותיה צריכות להיות מחיצות, לדיני כלאיים בהם צריך להרחיק סוגי צמחים שונים זה מזה, לדיני חציצה מטומאה, לדיני מקוואות, ולתחומים נוספים.
מחיצה הלכתית למטרות אלו אינה בהכרח גדר המונעת מעבר או קיר אטום המונע ראייה, וייתכן ומחיצה תחשב למחיצה הלכתית אף שיש בה פרצות רבות.
הלכות המחיצה הבסיסיות הן הלכה למשה מסיני.
(ישנם מחיצות ייעודיות לתחומים מסוימים, בהם המחיצה צריכה להעשות בהתאם לתכליתה, כגון מחיצה למניעת היזק ראייה ומחיצה לצניעות)
מחיצה צריכה להיות לפחות בגובה 10 טפחים (כ- 76 ס"מ) וכן עליה להיות עמידה ברוח מצויה, היינו שאינה נופלת מפאת משב רוח רגיל.
אין צורך שהמחיצה תעשה על ידי אדם לצורך כל שהו, ואפילו מחיצה טבעית כגון נהר, עץ או מתלול, ('תל המתלקט') - כשרה.
כמו כן מחיצה יכולה להיעשות מכלים (ובתנאי שיהיו יציבים) ובתנאים מסוימים אף מבעלי חיים ומבני אדם.
צורת הפתח נחשבת למחיצה לעניין הלכות שבת וכלאים, אולם לא לעניין סוכה.
('פסי לבוד') מחיצות אלו נקראות 'מחיצות שתי בלא ערב' (הקנים) או 'מחיצות ערב בלא שתי' (החבלים) וכן הם נקראות 'מחיצות גרועות' היות שהם מחיצות מינימליות.
(מדרבנן, הם אינם מועילות להקפת רשות היחיד גדולה ראו בהמשך)
אחד מדיני המחיצה הוא שכל פרצה הקטנה משלושה טפחים - נחשבת כסתומה.
דין לבוד משמש רבות במחיצה בכמה אופנים כגון למחיצה גרועה, למחיצה תלויה ולחישוב 'פרוץ מרובה על העומד'.
דין זה משמש להכשרת גדר רשת או גדר תיל, שכן אין בהם חללים בשיעור 3 טפחים, אף שבשטח הכולל של הגדר ישנו יותר אוויר משטח סתום על ידי סלילי הגדר.
מחיצה התלויה באוויר מעל הקרקע בגובה של 3 טפחים ויותר נחשבת למחיצה תלויה, ופסולה מלהחשב כמחיצה.
אולם אם המחיצה תלויה מעל גבי הקרקע בגובה של פחות משלושה טפחים, היא נחשבת כמחוברת לקרקע מדין לבוד.
חכמים התירו לשאוב מים בשבת מכרמלית לרשות היחיד באמצעות תיקון מחיצה תלויה, אולם המחיצה שם משמשת בעיקר להיכר, ואינה מחיצה ממש.
'גוד אחית מחיצתא' משמעו הוא שישנם מקרים בהם אנו רואים את הקורה התלויה מעל הארץ, כאילו היא יורדת ונמשכת עד לקרקע, ויוצרת מחיצה לכל השטח שנמצא מתחתיה, על מנת שיחשב כמוקף מחיצה.
'גוד אסיק מחיצתא' משמעו הוא שישנם מקרים בהם רואים את המחיצות כאילו הם עולות למעלה מחלקם העליון.
למשל גג נחשב כרשות היחיד אף אם אין לו מחיצות, היות שאנו רואים את כותלי הבית כאילו הם ממשיכים למעלה ומהווים מחיצות גם לגג.
וכן מחיצה של סוכה שאינה מגיעה עד הסכך, רואים אותה כאילו היא מגיעה לסכך הסוכה.
אולם כדי לומר 'גוד אסיק' לגבי מחיצה, היא צריכה להיות בגובה מינימום של עשרה טפחים.
(או מעט פחות, אך שתושלם לעשרה טפחים באמצעות 'לבוד'.
לדוגמה, כאשר היא תלויה מעל גבי הקרקע בפחות משלושה טפחים)
וכן לגבי צורת הפתח שנחשבת כמחיצה, אפשר שהקנה העליון יהיה גבוה בהרבה מקני הדפנות, ורואים אותם כאילו הם עולים עד הקנה העליון.
ישנם מקרים בודדים בהם אומרים 'כוף וגוד מחיצתא', כלומר רואים משטח כאילו הוא מכופף ויוצר מחיצה, ובאמצעות הכלל 'גוד אחית מחיצתא' רואים את המחיצה שכביכול נוצרה, כאילו היא מגיעה עד הקרקע.
כלל זה משמש לשאיבת מים בספינה במקום שאין אפשרות ליצור מחיצה אמיתית.
מחיצה שיש בה פרצה שרוחבה גדול מעשר אמות, (כ- 5 מטרים) - פסולה ואינה נחשבת למחיצה.
מדין התורה, אם מקום מוקף מכל ארבע רוחותיו, ובמחיצות יש פרצות רחבות - אין הם נפסלות בכך, הואיל והם נחשבות לפתחים, בתנאי שמשני צידי הפתח תהיה מחיצה בשיעור מסוים.
אולם מדרבנן, יש לתקן כל פתח הרחב מעשר אמות באמצעות צורת הפתח, ואם הפתחים לא תוקנו בצורה כזאת - הפתחים נחשבים כפרצות ופוסלים את המחיצה.
(למעט בפסי ביראות שם הותרו פתחים רחבים מעשר אמות אף ללא צורת הפתח, גם מדרבנן)
מחיצה שיש בה פרצות, או שיש פרצות בין חלקי המחיצה - כשרה אם בשטח הכללי השטח הפרוץ קטן מהשטח הלא פרוץ.
(ה'עומד') (ובתנאי שלא תהיה בה פרצה אחת הרחבה מעשר אמות) מהתורה, לחישוב השטח הפרוץ מתעלמים מפרצות הקטנות משלושה טפחים שהם כסתומות מדין לבוד, ומפרצות המשמשות לפתחים, אף אם הם רחבות מאוד.
מדרבנן, יש לתקן פתחים רחבים מעשר אמות באמצעות צורת הפתח, ורק אז אין הם נחשבים כפרצה לעניין חישוב 'פרוץ מרובה על העומד', אף אם הם רחבים מאוד.
בתקנת פסי ביראות העמידו חכמים את ההלכה על דין התורה, והכשירו מחיצות שהפרוץ מרובה על העומד, כאשר הפרצות יכולות להחשב כפתחים.
במחיצות מחוברות, המקיפות שטח מארבע רוחות, מודדים את השטח הפרוץ והעומד לכל המחיצות ביחד, ולא לכל אחת בנפרד.
בדיני כלאים, אין פרוץ מרובה על העומד אוסר לזרוע כנגד העומד.
במקרה והחלק העומד שווה בדיוק לחלק הפרוץ, המחיצה כשרה.
לא אתו רבים ומבטלי מחיצתא
ככלל, אין הילוך של בני אדם על פני מחיצות, כגון מלמטה לצורת הפתח, פוגע במחיצות, אלא המחיצות עדיין נחשבות למחיצות כשרות.
אולם ישנם דעה, שבמחיצות טבעיות אומרים 'אתי רבים ומבטלי מחיצתא', היינו שהילוך הרבים על המחיצה - גורם לה שלא להחשב כמחיצה.
דוגמה למקרה זה הוא נהר קפוא, שרבים עוברים על פניו.
לדין זה שימוש רב בהיתר פסי ביראות, שמשמעם כעין מחיצות סביב באר מים ברשות הרבים, ורבים נכנסים ויוצאים מהבאר דרך המחיצות הפתוחות ברובם, ואף על פי כן לא מבטלים אותם מלהחשב למחיצות.
ישנם מקרים בהם מחיצה שיש רווח פנוי בינה לבין מחיצות אחרות נפסלת, היות שהשטח הפנוי משני צידיה מבטל את המחיצה מלהחשב למחיצה.
דין זה נקרא בארמית 'אתי אוירא דהאי גיסא ואוירא דהאי גיסא ומבטל ליה' - בא האוויר מצד זה והאוויר מצד זה ומבטל (את המחיצה).
דין זה נאמר רק לגבי מחיצה קצרה, שרוחבה פחות מארבע אמות, שאם יש בכל אחד משני צידיה שטח פנוי גדול מארבע אמות - השטח הפנוי מבטל את המחיצה.
לדעת מהר"ל מפראג, אם רוחב המחיצה גדול מארבע טפחים - המחיצה אינה נפסלת גם אם משני צידיה יש שטח פנוי גדול מארבעה טפחים.
(אולם אם השטח הפנוי גדול מעשר אמות, הרי היא נפסלת משום פרצה).
אך לדעת רבים - אפילו מחיצה רחבה מאד מתבטלת כשהיא סמוכה לפרצה אשר גדולה ממנה.
במחיצת פתח מבוי הרחב מעשר אמות, שבאים לחלק אותו על מנת שיחשב כשני פתחים כדי ניתן להתירו בלחי או קורה - דעת רבי יוסף תאומים שאין מחיצה ברוחב ארבע אמות מתבטלת על ידי אוויר שמשני צדדיה.
כמו כן במחיצה גרועה של קנים, שבנויה מקנים קצרים ברוחב מינימלי וביניהם רווחים קטנים משלושה טפחים שנחשבים כסתומים מדין לבוד - אינה נפסלת אף שהשטח בין קנה לקנה גדול מרוחב הקנה, היות שעד שלושה טפחים רואים את השטח הפתוח כאילו הוא סתום, מדין לבוד.
מחיצה על ידי צורת הפתח
בדיני שבת ובכלאיים, ניתן ליצור מחיצה על ידי צורת הפתח, דהיינו שני קנים עומדים וקנה על גביהם.
(כצורת האות ח') בדרך זו ניתן ליצור מחיצה, אף שיש בה חללים גדולים, היות שחלל צורת הפתח נחשב כפתח ולא כפרצה.
בצורת הפתח, הקנה העליון צריך להיות בדיוק מעל הקנים העומדים, אף אם אינו נוגע בהם.
לדין זה שימוש רב בימינו, שכן משתמשים בו על מנת להפוך שכונות וערים לרשות היחיד בהם מותר לטלטל חפצים, באמצעות מחיצות של צורת הפתח, דבר הנקרא עירוב.
אולם בסוכה, (שבה יש צורך בשלוש דפנות) לא ניתן להקים סוכה שדפנותיה הם צורת הפתח בשני הדפנות הראשונות, אולם ניתן להשלים את הדופן השלישית על ידי צורת הפתח.
מחיצה על ידי תל המתלקט
כאשר ישנו מתלול בשיפוע שעולה 10 טפחים לגובה במשך ארבע אמות - נחשב המתלול למחיצה מדין תל המתלקט.
(שיפוע של 24.97 מעלות) ישנם מקומות רבים בהם מתבססים על מחיצות של 'תל המתלקט' יחד עם עירוב סטנדרטי העשוי מצורת הפתח, על מנת להתיר טלטול ביישובים.
לחי (עמוד בגובה 10 טפחים (כ- 76 ס"מ) הניצב בסמיכות לפתח המבוי, הנעשה על מנת להתיר את טלטול החפצים במבוי באמצעות הפיכת המבוי מכרמלית לרשות היחיד) נחשב לסוג של מחיצה, אף שמידות אורכו ורוחבו מינימליים.
ישנן כמה הלכות בדיני לחי הנלמדות מכך שהלחי הוא מדין מחיצה, כגון הכשרת לחי העומד מאליו (בדומה למחיצה העומדת מאליה).
מחיצה שנעשתה בשבת - נחשבת למחיצה, אף אם יהודי בנה אותה, ועבר בבניתה על מלאכת בונה שהיא אחת מל"ט המלאכות האסורות בשבת.
אולם אם אותו יהודי בנה אותה במזיד, אסור ליהנות מהמחיצה מדין מעשה שבת.
ולכן, אם המחיצה יצרה רשות היחיד - אסור לטלטל בתוכה במקרה כזה.
מחיצה על ידי בני אדם ובלי חיים
ניתן ליצור מיחצה על ידי קבוצת אנשים העומדת בצפיפות, אולם כדי שקבוצת האנשים תוגדר כמחיצה, יש צורך שהיא לא תדע שהיא משמשת למחיצה.
אפילו אם אחד מתוך הקבוצה יודע שהם משמשים למחיצה - אינה מחיצה.
בגלל תנאי זה, לא ניתן להשתמש בקבוצת אנשים כמחיצה בלי ידיעתם יותר מפעם אחת, שכן בפעם השנייה ידעו שהם משמשים למחיצה.
ניתן ליצור מחיצה גם על ידי בעלי חיים, ובלבד שיהיו כפותים למקומם, כך שלא יוכלו לזוז.
במסכת עירובין נידונת ההלכה על בית שהכניסה אליו היא דרך סולם, (כעין מדרגות בימינו.
בתלמוד נפסק כי לסולם יש הן דין פתח (הלכה) והן דין "מחיצה", ושניהם לקולא.
לעומת זאת, ניתן להחשיב את הסולם כפתח המחלק בין שני חצירות, שניתן להחשיב את הסולם כפתח ולא כמחיצה, כך שאינו מפריד בין שתי הרשויות, וניתן להחשיב את שתי החצרות כחצר אחת לעניין עירובי חצירות.
מדין התורה, מחיצות גרועות של שתי בלא ערב או ערב בלא שתי, או מחיצות שלא נעשו לדור בתוכם (כגון מחיצות שנעשו לצניעות או לשמירת מה שבתוכם) - נחשבות למחיצות.
אולם מדרבנן, אסור לטלטל בתוך רשות היחיד הגדולה מבית סאתים (כ -1,040 מ"ר) המוקפת במחיצות כאלו.
סיבת דין זה היא כדי שלא ייווצר בלבול בין כרמלית שבה אסור לטלטל יותר מארבע אמות לבין רשות היחיד.
אולם בשיירה החונה במדבר, הותר להקיף שטח גדול מבית סאתיים לרשות היחיד באמצעות מחיצות גרועות, ובתנאי שיהיו יותר משלושה יהודים, ולא יהיה בתוך ההיקף שטח פנוי בשיעור בית סאתיים.
(אולם יש מחלוקת אם נותנים לכל אחד זכות להקיף שטח של בית סאתיים, אף אם במצטבר יהיה שטח פנוי גדול מבית סאתיים)
מדין התורה מקום פתוח המוקף משלוש רוחותיו במחיצה, ומהצד הרביעי פתוח - הוא רשות היחיד.
אולם מדרבנן, הצד הפתוח במלואו הופך את החצר לכרמלית לחומרא, שאסור לטלטל בתוכה יותר מארבע אמות, עד שיתוקן הצד הפתוח בצורה כל שהיא.
אולם בבית אומרים במקרה כזה 'פי תקרה יורד וסותם' ורואים את הצד הפתוח כאילו יורדת מחיצה מהגג וסותמת אותו.
סוכה כשרה, היא סוכה בעלת שלוש דפנות, שאורכם הוא לפחות 3 טפחים.
ככלל, דיני מחיצות הסוכה הם כדיני המחיצות לעניין שבת.
ישנם סוכות רבות שדפנותיהם מבד, שהוא חומר שאינו יכול ליצור מחיצה, שכן הוא אינו יציב ברוח.
הפתרון לבעיה זאת היא עשיית 'פסי לבוד', היינו פסים כעין חבלים המתוחים בדפנות הסוכה בכל היקף הסוכה, במרחק של פחות משלושה טפחים זה מזה, כך שעל ידי דין לבוד רואים את הפסים כאילו הם מחיצה מלאה.
שתי הדפנות הראשונות של הסוכה צריכות להעשות כמחיצות גמורות, ולא על ידי צורת הפתח, אולם ניתן להשלים את המחיצה השלישית על ידי צורת הפתח, ובלבד שד' טפחים מהמחיצה השלישית יהיו סתומים, אפילו על ידי לבוד.
היינו ניתן לעשות טפח סתום במרחק של פחות משלושה טפחים ממחיצה אחרת של הסוכה, כך שאנו רואים כאילו יש פה 4 טפחים של מחיצה סתומה, ואת שלושת הטפחים הנותרים הנצרכים לאורך מחיצת סוכה להשלים על ידי צורת הפתח.
בהלכות כלאיים יש צורך במחיצה על מנת להפריד בין שטחים המשמשים לגידולים שאסור לגדלם ללא הרחקה זה מזה, כגון שדה תבואה וכרם.
המחיצה משמשת במקרה זה כתחליף להרחקה של ארבע אמות בין הגידולים.
למטרה זו מועילה גם מחיצה גרועה.
במקרה ונפרצה המחיצה עד עשר אמות - הרי זה כפתח, וניתן לזרוע ללא הרחקה אף במקום הפרצה.
אולם אם הפרצה גדולה מעשר אמות או שבכלל המחיצה הפרוץ מרובה על העומד - אסור לזרוע כנגד החלקים הפרוצים, אולם מותר לזרוע כנגד החלקים העומדים אף שהפרוץ מרובה על העומד.
על פי הגמרא, למחיצות כלאים מועילות גם מחיצות של צורת הפתח, אולם דין זה לא הובא ברמב"ם ובשולחן ערוך.
ספר תורה - אסור לאדם לשמש מיטתו כאשר באותו חדר נמצא ספר תורה או חומש הכתוב על מגילה, עד שיוציא משם את ספר התורה או יעמיד בפניו מחיצה.
היזק ראייה - אנשים השותפים בחצר יכולים לכפות אחד על השני לבנות מחיצה בין חלקיהם בגובה ד' אמות, בשל הצורך בפרטיות.
במקרה זה על המחיצה להיות מחיצה המונעת ראייה, היינו מחיצה רציפה בגובה מינימלי של 4 אמות (כ-1.80 מטרים).
צניעות - מחיצה משמשת להפרדה בין גברים לנשים ביהדות, בעיקר בבתי כנסת ובחתונות.
אולם ישנה מחלוקת הלכתית, האם מחיצה זו היא למניעת ראייה או למניעת ערבוב, דבר שיש לו משמעות לגבי צורת וגודל המחיצה הנדרשת לעניין זה.
מכללי מחיצה בהלכה, מחיצה תלויה היא מחיצה שתלויה ועומדת באוויר, ואינה צמודה לקרקע במרחק של למעלה משלושה טפחים.
מחיצה כזו נחשבת לגרועה הלכתית, ומועילה רק באופנים מסוימים השנויים במחלוקת בין חכמי המשנה והתלמוד.
בהלכה, מחיצה משמשת למספר תחומים, כגון להגדרת שטח כרשות היחיד בשבת בדיני ערובין, על ידי הקפתו במחיצות, לדיני סוכה שדפנותיה צריכות להיות מחיצות, לדיני כלאיים בהם צריך להרחיק סוגי צמחים שונים זה מזה, דיני חציצה מטומאה, לדיני מקוואות.
מחיצה צריכה להיות לפחות בגובה 10 טפחים (כ־76 ס"מ) וכן עליה להיות עמידה ברוח מצויה, היינו שאינה נופלת מפאת משב רוח רגיל.
במשנה נחלקו תנאים בדינה של מחיצת סוכה שצמודה לסכך והיא גבוהה עשרה טפחים, אך היא אינה מגיעה עד למטה.
כאשר היא קרובה פחות משלושה טפחים לקרקע, לדעת הכל יש להכשיר מדין לבוד.
אך המשנה דנה כאשר המחיצה גבוהה משלושה טפחים מהקרקע האם יש להכשיר את הסוכה מדין 'גוד אחית':
בתלמוד נאמר בטעם חכמים הפסולים מחיצה תלויה מפני "שהגדיין בוקעין בה".
לדעת התלמוד רבי יוסי מכשיר מחיצה תלויה רק לעניין הלכות סוכה, שהיא מצווה עשה, אך לא לעניין הלכות שבת שהם חיובי סקילה.
במסכת עירובין דנה המשנה אודות שני רשויות היחיד הסמוכים זה לזה וביניהם יש באר מים או בור מים, והדיירים רוצים לשאוב מים בעצם יום השבת.
הבעיה היא, שהבור מפסיק בין המחיצה שבין שתי רשויות היחיד, כך שהבור נמצא בחלק שבין שתי רשויות ללא מחיצה המפרדת, וכל אחת מהם שישאב מים מתוך הבור, הרי זה כאילו הוא שואב מתוך שטח חבירו.
אי לכך, תיקנו חז"ל שמפאת המורכבות והקושי הטכני להקים במקום מחיצה, ניתן להקים במקום מחיצה תלויה, כלומר - כזו שאינה מגיעה עד הקרקע.
אודות כך כותבת המשנה: .
במשנה מובאים שלוש שיטות: לפי רבן שמעון בן גמליאל, הדבר תלוי ועומד במחלוקת בין שמאי ובין בית הלל, האם המחיצה צריכה להתחיל "למטה" או "מלמעלה" .
לפי רבי יהודה די בכותל המפריד בין שתי החצירות, אף אם הכותל אינו נכנס לתוך שטח הבור, והוא סבור ש"מחיצה תלויה מתרת אפילו ביבשה".
בשיטת רבן שמעון בן גמליאל, נחלקו רב הונא ורב יהודה: לפי רב הונא, תקנת המחיצה התלויה, היא תקנה מיוחדת וקולא שהקילו חז"ל במים, מפאת המורכבות והקושי הטכני להקים במקום מחיצה.
בהתאם לכך הוא מפרש, שבין לבית שמאי ובין לבית הלל אין צורך שהמחיצה תכנס לתוך המים, ודי בכך שהמחיצה תלויה ועומדת מעל המים.
אלא שלפי בית שמאי על המחיצה להיות סמוך למים "למטה", ולפי בית הלל על המחיצה להיות אפילו "למעלה" סמול לכותלי הבור מלמעלה.
לעומת זאת, לפי רב יהודה גם במים לא התירו חז"ל מחיצה תלויה, אלא יש צורך במחיצה המשמשת בפועל כ"היכר" גמור בין שתי הרשויות.
להלכה נחלקו הראשונים כמי נפסקת ההלכה: לפי רש"י מסקנת התלמוד - וממילא ההלכה - נפסקת כרב הונא שמחיצה תלויה הותרה במים.
בעלי התוספות כתבו שעל סמך פסקו זה של רש"י, נהגו היהודים בזמנם לקבוע בתי כיסאות (שירותים) על המים, שם עשו את צורכיהם, למרות העובדה שהמעשה עלול להחשב כהעברה מרשות היחיד לכרמלית.
לעומת זאת בעלי התוספות קבעו כי יש לפסוק כרב הונא, שכן כפי שיטתו סבורים כמותו גם רב, רבי חייא, וברייתא שאותה הביא חכם בשם יעקב קרחינאה, והוא מסביר את מסקנת התלמוד באופן שאינו סותר את ההלכה של רב יהודה.
לפי המובא בתוספות, גם רבינו חננאל ורבינו תם סבורים כך.
כך גם נפסק ברמב"ם, בסמ"ג, בטור ובשולחן ערוך
שיטות רבי יהודה, ורבי יוסי ורבי ישמעאל בנו
לפי רבי יהודה די בכותל המפריד בין שתי החצירות, על אף שהוא אינו נכנס לתוך שטח הבור, והוא סבור ש"מחיצה תלויה מתרת אפילו ביבשה".
שיטה דומה הובאה בתלמוד בשם רבי יוסי בהלכות סוכה, שגם אם המחיצות תלויות באוויר הן כשרות, אם רק יש בהן עשרה טפחים.
שיטת רבי חנניא בן עקביא
שיטה אחרת של רבי חנניא בן עקביא הובאה בברייתא, בה נפסק שלוח עץ שיש בה ארבע אמות על ארבע אמות (שהם 24 טפחים על 24 טפחים), חוקק באמצעה ארבעה טפחים, ועשרה טפחים הנשארים מכל צד משמשים כמחיצה.
בעוד שבמחיצה תלויה רגילה אנו משתמשים רק בדין גוד אחית מחיצתא, הרי שבכך אנו משתמשים בשני קולות: בראשונה צריכים אנו לומר "כוף מחיצתא", כלומר - כופף את המחיצה המונחת במאוזן וכופף אותה (רוחנית) כך שתחשב כמונחת במאונך בצורת מחיצה, ואז נוכל לומר גוד אחת מחיצתא.
מחיר הנפט נקבע כתוצאה מההשפעה ההדדית של נתונים בסיסיים כגון ההיצע והביקוש לנפט.
גורמים נוספים אשר משפיעים יותר בטווח הקצר - אירועים שונים כגון סכסוכים פוליטיים, מלחמות או אסונות טבע וספקולציות.
כלכלנים רבים טוענים שלמחירי הנפט הגבוהים יש השפעה שלילית עצומה על הצמיחה הגלובלית.
מרבית הנפט לא נסחר בבורסות, אך על פי רוב הסכמים ארוכי טווח צמודים למחירים בבורסה.
כל באר נפט מפיקה נפט באיכות שונה ומחיר הנפט המופק יחסי למחיר חוזה בבורסה.
יש שלושה חוזים מאוד סחירים שמרבית השוק מתייחס אליהם כ"מחיר הנפט" - סל אופ"ק (המזרח התיכון), נפט ברנט ונפט טקסני מתוק.
במקביל יש שלושה מדדי יחס.
מדד היחס הוא מחיר המורכב ממספר מוצרים הנסחרים בבורסות.
העיקרי הוא מחיר החוזים על הנפט למסירה מיידית.
לצדו משוקללים מחירי מוצרים מורכבים יותר.
חלק ממחירי החוזים כוללים הובלה וחלקם לא.
ההובלה מהווה כ-2-3% ממחיר הנפט הגולמי.
ההיסטוריה של מחירי הדלק מראה כי תור-הזהב של המחירים הזולים של הנפט היה ממלחמת העולם הראשונה עד משבר הנפט הראשון בשנת 1973.
בשנת 1960 הוקם ארגון אופ"ק, אשר מורכב מהמדינות אלג'יריה, אינדונזיה, איראן, עיראק, כווית, לוב, ניגריה, קטר, ערב הסעודית, איחוד האמירויות הערביות, ונצואלה, אנגולה ואקוודור.
מטרת הארגון לקבוע עם חברות הנפט את קצב הפקת הנפט ועל ידי כך לשלוט במחירו של הנפט ולוודא כי המדינות החברות בארגון יקבלו יותר כסף תמורת הנפט שהן מייצאות.
הארגון נחשב בעיני רבים כקרטל.
משברי הנפט הפוליטיים של שנות השבעים ושנות השמונים
בסתיו 1973, במהלך מלחמת יום הכיפורים, החל משבר הנפט הראשון כאשר ב-17 באוקטובר 1973 ארגון אופ"ק העלה את מחיר הנפט בערך בשלושה דולרים לחבית (159 ליטרים) למעל חמישה דולרים לחבית - פער של 70 אחוז בערך.
במהלך השנה הבאה מחירי הנפט בעולם עלו למעל 12 דולרים.
אופ"ק שמר על כוחו הרב עד אמצע שנות ה-80 של המאה העשרים כאשר הוא מעלה ומוריד את מחירי הנפט כרצון החברות בו.
עליית מחירי הנפט של שנות השבעים ותחילת שנות השמונים מוכרת כמשבר האנרגיה העולמי.
בשנים 1979–1980 בזמן שמשבר הנפט השני התרחש לאחר ירידה במחירי הנפט, שוב מחירי הדלק עלו באופן ניכר.
עליית המחירים של משבר הנפט השני נגרמו בעיקר בעקבות המתיחות במזרח התיכון (המהפכה האיראנית ומלחמת איראן–עיראק).
מחירי הנפט באותה תקופה עמדו על קרוב ל-38 דולרים לחבית.
החל באמצע שנות ה-80 החל אופ"ק להיחלש, בשל גילוי הנפט בים הצפוני שהקטין את תלותו של העולם בנפט המופק על ידי חברות אופ"ק.
שנות התשעים עד שנת 2003 - צניחת מחירי הנפט
בין השנים 1990–1991 חלה עלייה במחירי הנפט בעקבות מלחמת המפרץ אולם לאחר מלחמת המפרץ חלה היחלשות נוספת בקרב ארגון אופ"ק, אשר הוביל למחירי נפט נמוכים יחסית במהלך שנות התשעים בעיקר משום שמדינות המפרץ הפרסי הפכו תלויות בארצות הברית.
לאחר עלייה הדרגתית במחירי הנפט בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21, התרחשו מספר אירועים כגון משבר בועת הדוט-קום, מתקפת הטרור של ה-11 בספטמבר 2001 וההסלמה באזור המזרח התיכון שבאה בעקבותיה - אירועים אלו בעיקר הובילו לירידה בביקוש לנפט ובעקבות כך גם מחירי הנפט צנחו.
לאחר בחירתו לנשיאות פעל הוגו צ'אווס, נשיא ונצואלה, לחיזוק הקשרים בין המדינות החברות בארגון אופ"ק לאכיפה מחדש של מכסות הייצור.
כחלק מקמפיין זה נסע צ'אווס בשנת 2000 לבקר בכל המדינות החברות באופ"ק, תוך כך היה לנשיא היחידי הנבחר דמוקרטית שביקר אצל סדאם חוסיין מאז מלחמת המפרץ (הראשונה).
התחזקות הקשרים בארגון והאכיפה המחודש של מכסות ייצור הנפט היו בין הגורמים המשמעותיים לעליית המחירים הקבועה שנמשכה עד 2008.
עליית מחירי הנפט מאז שנת 2003
מאז אמצע שנות השמונים ועד ספטמבר 2003 מחיר חבית נפט גולמי היה בממוצע בסביבות 25 דולרים.
במהלך 2008 מחיר חבית הנפט הגיע למספר שיאים חדשים - ב-29 בפברואר 2008 המחירים הגיעו לשיא של 103.05 דולרים לחבית, וב-12 במרץ 2008 המחירים הגיעו ל-110.20 דולרים לחבית.
השיא האחרון במחירים עמד על 147.52 דולרים לחבית ב-11 ביולי 2008.
הפרשנים ייחסו את עליית מחירי הנפט, אשר הסתיימה בחודש יולי 2008, לשילוב של מספר גורמים.
מצד הביקוש, עלה הצורך בנפט בעקבות ההתפתחות הכלכלית בסין ובהודו שבין סימניה עלייה משמעותית במספר כלי הרכב הממונעים במדינות ענק אלה.
מצד ההיצע, דוחות של מחלקת האנרגיה של ארצות הברית הצביעו על ירידה במשאבי הנפט בעולם, וחיזקו את החששות בדבר הדלדלות במשאבי הנפט.
לכך התווספו גם מתיחויות פוליטיות וביטחוניות במזרח התיכון ובאזורים אחרים, ובעיקר חוסר היציבות הביטחונית בעיראק שמנע ממנה לשקם את תעשיית הנפט שלה והמתח הביטחוני שעוררה תוכנית הגרעין האיראנית.
סיבות נוספות שהוצעו לעליית המחירים הן סיבות פיננסיות: היחלשות הדולר האמריקני, שבו נקוב מחיר הנפט, וספקולציות שנובעות בין היתר מהחולשה באפיקי השקעה אחרים.
ירידת מחירי הנפט מאז יולי 2008
אולם, מחירי הנפט ירדו ביותר מ-20 דולר לחבית בשבועיים שלאחר השיא ונקבעו במחיר של 125 דולר ב-24 ביולי 2008. אחד הגורמים העיקריים לירידה זו הייתה ירידה בביקוש לנפט בארצות הברית, אשר התבטאה בירידה משמעותית בשימוש בכלי רכב.
מחיר הנפט המשיך לרדת במשך שלושת החודשים הבאים לרמה של $112 ב-11 באוגוסט 2008, וב-15 בספטמבר 2008 ירד מחיר החבית מתחת ל-$100 לראשונה בשבעה חודשים.
הירידה החדה במחיר חבית הנפט נמשכה, ב-24 באוקטובר הגיע מחיר הנפט מסוג ברנט אל מתחת ל-63 דולר החבית, וזאת אף על פי שקרטל יצואניות הנפט אופ"ק החליט (ב-24 באוקטובר 2008) בכינוס חירום בווינה לקצץ 1.5 מיליון חביות ליום מתפוקתו, החל מ-1 בנובמבר.
ב-25 בנובמבר הירידה החריפה ומחיר חבית נפט הגיע לשפל של 50.77 דולר לחבית, והתייצב בסוף החודש ברמה של 54 דולר לחבית, אך ב-20 בדצמבר צנח ל-33.87 דולר לחבית, המחיר הנמוך ביותר מאז יולי 2004.
החל מספטמבר 2008 החל הארגון לקצץ בהדרגה את התפוקה היומית ב-4.2 מיליון חביות ביום, אם כי לא נראה שלמהלך זה הייתה השפעה כלשהי על מחיר השוק, במהלך החצי שנה שלאחר מכן.
לאורך השנים, עקב עליית מחירי הנפט, מדינות המערב ובעיקר ארצות הברית שהיו תלויות בנפט מארצות ערב ומרוסיה, החלו להפיק יותר ויותר נפט בטכנולוגיות משוכללות יותר ויותר שהשתלמו רק כאשר מחיר הנפט היה גבוה דיו להצדיק את ההשקעה בהפקת הנפט.
הגברת תפוקה זו העלתה במידה ניכרת את היצע הנפט בעולם.
סיבה נוספת למדיניות זו מצד סעודיה הייתה לפגוע ברוסיה ואיראן עימן יש לה סכסוכים, ושעיקר היצוא שלהן הוא נפט.
בתחילת ינואר 2015 מחיר חבית נפט WTI נע סביב $50 לחבית.
בשנת 2015 המשיכו מחירי הנפט לרדת וב-20 בינואר 2016 הגיע מחיר חבית נפט למחיר הנמוך ביותר מאז דצמבר 2003 – $26.5 לחבית מסוג WTI.
עקב מגפת הקורונה הוטלו ברוב מדינות העולם מגבלות על טיסות, ריחוק חברתי, הסגר, עוצר וביטול אירועים.
גורמים אלה הובילו לירידה משמעותית במחיר הנפט.
על פי סוחרי הנפט, ירידה זו חדה יותר מזו שחוו במשבר הכלכלי העולמי (2008).
במקביל החלה מלחמת מחירי הנפט בין ערב הסעודית לרוסיה (2020).
קריסת המחירים הייתה חלק מהמשבר הכלכלי-עולמי.
ב-6 במרץ 2020 ירד הביקוש לנפט ל-4.5 מיליון חביות ביום פחות מהתחזיות, ומחיר הנפט הגולמי ירד ל-42.10 דולר לחבית.
הירידה נמשכה, וב-8 במרץ המחיר היה 30 דולר לחבית.
מחיר זה אינו מכסה את עלויות הייצור, וגרם לקשיים אצל יצרני נפט בבריטניה, ברזיל, ניגריה, ונצואלה וקנדה.
ב-20 באפריל 2020 נרשם לראשונה בהיסטוריה מחיר שלילי לחוזים עתידיים על נפט בארצות הברית, עקב ביקוש גבוה להתקני אחסון עבור עודפים גדולים של נפט שיוצר.
בארצות הברית נרשמה תפוסת שיא של 57% מהתקני האחסון, וגם מדינות נוספות נתקלו בבעיה של מחסור בהתקני אחסון נפט עבור עודפי הייצור.
בניתוח הגורמים לירידת המחיר נמצא כי 69% מהנפט בארצות הברית משמש לתחבורה, 25% לתעשייה והשאר לצרכים אחרים.
בנוסף לדלק לתחבורה נרשמה ירידה דרסטית גם בביקוש לדלק מטוסים, שהשפיעה אף היא על מחיר הנפט.
מחיר הנפט בישראל נקבע על ידי משרד התשתיות הלאומיות, האנרגיה והמים.
מחיר הבנזין לצרכן בתחנות הדלק מורכב מן הרכיבים הבאים:
המחיר בשער בית הזיקוק (מורכב מממוצע מחירי הדלק באירופה, בתוספת עלויות הובלה)
בלו (נקבע על ידי רשות המיסים)
מע"מ (נקבע על ידי משרד האוצר)
תוספת שירות מלא (לא נגבית בשירות עצמי).
מחיקת השם הוא איסור תורה למחוק את אחד משבעת שמותיו הקדושים של הקב"ה.
איסור זה נלמד מהפסוק "לא תעשון כן לה' אלֹוהיכם" שנסמך לאמור על עבודה זרה "ואִבדתם את שמם מן המקום ההוא".
אדם שמחק במזיד אחד מן השמות שנכתבו בקדושה, נענש במלקות, כמו הרבה מצוות לא תעשה.
איזה שמות של הקב"ה כלולים באיסור
הקב"ה מכונה באופנים שונים בתורה.
חלקם אסורים במחיקה, משום שהם שמות ישירים שלו, ואילו חלקם מותרים במחיקה משום שמתארים תכונות, ונקראים "כינויים".
איסור מחיקת השם חל על שבעה שמות שנזכרו בתורה: יהוה (שם ההויה), אדני (שם אדנות), אל, אלהים, שדי, צבאות, אהיה אשר אהיה.
הכינויים שמשבחים בהן את הקב"ה כגון "חנון", "רחום" וכדומה, נחשבים כשאר כתבי הקודש ומותר למוחקם.
מקרים שונים של כתיבת שם
ישנם שלוש רמות בכתיבת שם ה'.
הרמה החמורה ביותר היא הכותב את אחד משמות ה' וקידש אותו כמו שסופר מקדש אותו לספר תורה.
מתחת לזה הוא כשאדם כותב את אחד משמות ה' במשמעות של הקב"ה, אבל לא קידש אותו לספר תורה.
למרות ששם זה פסול לספר תורה, הוא אסור במחיקה.
אולם, כאשר אדם כותב את שם ה' במשמעות של חולין, כגון שכותב אלוהים וכוונתו לשופט, השם מותר במחיקה.
וכן אם כתב את אחד מהשמות ללא כל כוונה, מותר למחקו.
בדומה לכך, גם את שם היישוב בית-אל, אפשר לומר, לכתוב ולמחוק, מכיוון שהכוונה להזכיר שם מקום ולא לקרוא בשם ה'
גוי שכתב את שם ה'
כאשר אדם שאינו יהודי כותב את שם ה', אם כוונתו לקב"ה - אסור למחוק שם זה.
אולם, גם אם גוי יכתוב ספר תורה - הספר תורה לא יהיה כשר משום שאין הגוי יכול לקדש את השמות לספר תורה, ולכן יש לגנוז ספר זה.
אם גוי עובד עבודה זרה וכתב את שמות ה' - הם מותרים במחיקה, משום שכיון שאין לו שום כבוד לקב"ה, נחשב כאילו כתב את השם במשמעות של חולין.
באופן דומה, כאשר מישהו כתב שם ה' כדי לבזות אותו, מותר למחקו.
מקרים מודרניים של כתיבת שם ה'
כאשר אדם מדפיס דף ובו שם ה', יש שאמרו שאין שום כוונה בזה, ולכן השם מותר במחיקה.
יש אומרים שאדם יכול להחליט מראש לפני שכותב או מדפיס שם ה', שכוונתו למשמעות של חול, ואז יהיה מותר למחוק שם זה.
אסור למחוק כתובת קעקע בה כתוב אחד מהשמות.
אסור למחוק מספר תורה או מדף חול שם קדוש, ויש לגזרו ולגנזו בצורה מכובדת.
בשל דין זה נוהגים רבים מהעיתונים הדתיים לציין בכל דף שיש בו פסוק או שם קדוש "דף זה טעון גניזה", וכן לטשטש תמונות עם פסוקים או עם שמות השם כדי להימנע מהצורך בגניזה.
מותר למחוק בגרמא (לדוגמה העמדת הדף במקום שירד גשם וימחק את הכתב), אך לא בידיים.
מילים שמשמשות כשם ה' בשפות זרות (כמו God ו-الله) – הרמב"ם כותב שדינם ככינויים ולא כשמות ה' ממש, ובכינויים אין איסור מחיקה.
על פי זה, הדעה המקובלת בפוסקים היא שאין איסור למחוק שמות אלה.
אמנם, רבי יאיר חיים בכרך סובר שאם השם נכתב באותיות כתב אשורי (כגון 'גוד' או אולי גם 'אללה') אסור למחקו.
רבים הנוהגים לכתוב 'אלקים' במקום 'אלהים' על מכתבים וכדומה, כדי שלא תחול קדושה על השם, וניתן יהיה לזרוק את הטקסט לאחר השימוש בו.
יש הנוהגים כן גם בספרים, ויש המתנגדים לשינוי השמות הקדושים בספרים.
יש שנוהגים להפריד בין אותיות השם על ידי מקף כדי שלא תחול קדושה על השם (כגון: א-ל, א-להים), ויש אומרים הפרדה זו אינה מבטלת את קדושת השם.
המקום היחיד שהותר למחוק שם קדוש הוא בבדיקת סוטה, שאז כותבים את פרשת סוטה על מגילת קלף בדיו, ומוחקים את המגילה אל תוך המים, לרבות את שמות ה' הכתובים בה, ואחר כך משקים את הסוטה במים המשמשים לבדיקתה.
על כך אמרו חז"ל: "גדול השלום ששם שנכתב בקדושה נמחה על המים מפני השלום, בשביל להטיל שלום בין איש לאשתו".
בגמרא מסופר שכאשר דוד המלך חפר את היסודות לבנין בית המקדש הראשון התיר אחיתופל להטיל חרס עם שם קדוש אל מי התהום על מנת לעוצרם ולמנוע הצפת העולם, ולמד זאת בקל וחומר מהיתר מחיקת השם בסוטה, שהרי גם זו מטרה של הבאת שלום לעולם.
מחיר היציבות הוא מושג בתורת המשחקים, המשמש לניתוח התנהגות של שחקנים במשחק או בשוק.
מושג זה מייצג את המחיר שבו כל השחקנים במשחק מרוצים מהתוצאות שלהם, ולכן אין להם תמריץ לסטות מהאסטרטגיות שבחרו.
מושג זה שימושי במיוחד במחקר של שיווי משקל בשוק, מכיוון שהוא יכול לעזור לכלכלנים לחזות כיצד המחירים ישתנו בתגובה לשינויים בהיצע וביקוש.
מחיר היציבות של משחק הוא היחס בין הערך הטוב ביותר של פונקציית המטרה של אחד השוויונות במשחק לבין ערך התוצאה האופטימלי.
אם משחק מכיל רק שוויון אחד, אזי מחיר היציבות זהה למחיר האנרכיה.
מחיר היציבות נחקר לראשונה בעבודתם של A.
Moses וזכה להתייחסות גם במחקרם של E.
הם הראו, כי עבור גרפים מכוונים בהם קיים שווי משקל נאש באסטרטגיה טהורה, מחיר היציבות הוא לכל היותר המספר ההרמוני ה-.
עבור גרפים לא מכוונים עם מקור אחד ושני שחקנים, E.
Anshelevich ועמיתיו הציגו חסם הדוק למחיר היציבות של .
ג'יאן לי הוכיח במאמרו שעבור גרף לא מכוון עם יעד ברור אליו צריכים להגיע כל השחקנים, מחיר היציבות של משחקי בניית רשת של שאפלי חסום אסימפטוטית על ידי כאשר הוא מספר השחקנים.
מחיר היציבות משמש למדידת אי יעילות.
הוא מבדיל בין משחקים בהם כל השוויונות אינם יעילים, לבין אלה בהם קיים שוויון לא יעיל.
באופן פורמלי ניתן לומר כי עבור משחק בעל מספר שוויונות מחיר היציבות קרוב לאחד, לכל הפחות כמו מחיר האנרכיה.
בנוסף מחיר היציבות משמש לעיתים קרובות בשילוב עם שיווי המשקל של נאש, על מנת להשיג פתרון בתורת המשחקים, כזה המזהה את האסטרטגיות האופטימליות עבור כל השחקנים במשחק.
על ידי ניתוח מחיר היציבות, כלכלנים יכולים לקבל תובנה לגבי התנהגותם של שחקנים בודדים והשוק הכולל, ולפתח אסטרטגיות לקידום יציבות ויעילות כלכלית.
מחיר היציבות זוכה לתשומת לב משתי סיבות.
הראשונה היא שעבור יישומים מסוימים ניתן למצוא לו חסם לא טריוויאלי.
הסיבה השנייה היא שלמחיר היציבות פירוש טבעי במשחקי בניית רשת רבים.
אנו יכולים להסתכל על תוצאת משחק כפרט שתוכנן מראש על ידי רשות מרכזת כלשהי לשימושם של שחקנים אנוכיים.
במקרים כאלה, השוויון הטוב ביותר הוא בעצם הפתרון.
ניתן להבחין בתופעה זו בישומי רשת רבים, בהם המשתמשים אינם עצמאיים באמת ולמעשה מתקשרים על בסיס פרוטוקול, המציע פתרון קולקטיבי עבורם.
באפשרות המשתמשים לקבל אותו או לדחותו.
מחיר היציבות מודד את הרווח בפרוטקולים מסוג זה.
פירוש זה למחיר היציבות נלמד במשחקים בהם אין שרירותיות ויש בהם שווי משקל נאש עבור אסטרטגיה טהורה.
מחילה בתחום הזואולוגיה היא מנהרה חפורה בקרקע על ידי בעל חיים, במטרה ליצור חלל מתאים לבית גידול, מחסה זמני או תוצר לוואי של תנועת החיה.
יצירת מחילות היא התנהגות שכיחה בממלכת בעלי החיים, מאחר שהיא קשורה להתגוננות מטורפים ומאיתני הטבע, רבייה וגידול צאצאים, שיחור מזון ועוד.
בעלי החיים החיים במחילות קרויים מתחפרים.
בעלי חיים אלה משתנים בגודלם החל מצרעות קטנות ונמלים ועד לחזיר יבלות ושנבוב.
חלק מהמינים המתחפרים גורמים לסחף ופגיעה בקרקעות ובצמחיה, מה שגורם לכמה מינים פולשים מתחפרים כמו ארנבון מצוי לגרום לפגיעה רבה באזורים אליהם הם מגיעים.
מחיר האנרכיה הוא מונח מתורת המשחקים, המתאר את השוני בתועלת המקסימלית החברתית ואת התועלת של נקודת שיווי משקל במשחק נתון.
בדרך כלל, האופיטמום החברתי לא מושג משום שכל שחקן מעוניין לשפר את תועלתו האישית.
מחיר האנרכיה הוא מדד, המציין את ההבדל בין רווח בגישה אנוכית של כל שחקן לבין רווח המושג בגישה, המתחשבת באופטימום החברתי.
מחיר האנרכיה מוגדר כיחס בין הרווח החברתי האופטימלי לבין שיווי משקל נאש הגרוע ביותר.
במילים אחרות, עבור כל שיווי משקל נאש זהו היחס בין התועלת החברתית המקסימלית שניתן להשיג לבין התועלת החברתית הגרועה ביותר שניתן להשיג.
המחיר ה"טהור" של האנרכיה מתייחס רק לשיווי משקל נאש טהור, דהיינו שיווי משקל בו כל השחקנים נוקטים באסטרטגיות טהורות בלבד, ולא באסטרטגיות מעורבות או רנדומיות.
יש לשים לב כי שיווי משקל מעין זה לא תמיד קיים.
את המונח הציע חוקר מדעי המחשב כריסטוס פאפאדימיטריו.
מחיר האנרכיה מהווה מדד חדש לאיכות שיווי משקל.
בהינתן משחק , ננסה למקסם את התועלת החברתית, דהיינו את התועלת של כלל המשתתפים במשחק.
יש פונקציות רבות, המתארות את התועלת החברתית, מביניהן:
האופטימום החברתי ממקסם את על-פני כל פרופילי הפעולה .
דוגמה: מחיר האנרכיה בעיית תזמון עבודות
כל שחקן בוחר מכונה עליה יריץ את עבודתו כך שהיא תבוצע בצורה המהירה ביותר.
ביצוע אוסף בחירות השחקנים, כאשר בחירתם בוצעה לפי השיקול הנ"ל, יגרום לכך שכל שחקן ימתין לסיום עבודתו משך זמן ארוך יותר לעומת המצב בו כל שחקן היה בוחר את המכונה כך שתבצע את עבודתו בזמן בינוני (לא מהר ולא לאט מדי).
ביטוי מתמטי לבעיית תזמון העבודות
לכל מכונה קצב ביצוע עבודה , ולכל עבודה יש משקל .
כל שחקן בוחר מכונה עליה תרוץ עבודתו.
פעולה של כל שחקן מסומנת באופן הבא:
הרווח של השחקן ה--י הוא :, משמע השלילה של עומס על המכונה, שנבחרה על ידי השחקן הנ"ל.
נגדיר את המחיר באופן הבא: , ומכאן .
על ידי הגדרה זו של המחיר יהיה ניתן לדון במחירים, שערכם חיובי, במקום להתעסק עם תועלות שליליות.
מטרתנו תהיה לשפר את הרווח בצורה שוויונית לכלל השחקנים, וזאת נשיג על ידי מזעור של העומס המקסימלי.
על-מנת לפתור את בעיית תזמון העבודות נגדיר את מחיר האנרכיה PoA להיות היחס בין ה-MS הגדול ביותר עבור כל שיווי משקל נאש לבין ה-MS הקטן ביותר האפשרי.
נשים-לב כי mixed PoA ≥ pure PoA שכן כל שיווי משקל נאש טהור הוא גם שיווי משקל נאש מעורב (אי-שוויון זה יכול להיות גם א"ש חזק כאשר , , וגם .
האסטרטגיות המעורבות מניבות makespan ממוצע, שערכו 1.5, בעוד עבור כל אסטרטגיה טהורה ).
ראשית, יש להוכיח כי קיים שיווי משקל נאש.
לכל משחק "תזמון עבודות" קיים לפחות שיווי משקל נאש טהור אחד.
נסמן ב- את האופטימום החברתי - פרופיל הפעולה האופטימלי מבחינה חברתית.
זה הוא פרופיל פעולה שה-makespan שלו הוא מינמאלי.
ייתכן וקיימים מספר פרופילי פעולה שכאלו, שיניבו התפלגויות עומסים שונות, כאשר לכולן יהיה את אותו עומס מקסימלי.
מבין כל פרופילי פעולה אלו נבחר את זה שיש לו את העומס המקסימלי השני בגודלו (אחרי העומס המקסימלי שזהה בכל הפרופילים) המנימאלי.
כאמור ההגבלה בדרישות לא מחייבת כי יתקבל פרופיל פעולה יחיד גם לאחר רדוקציה זו, ולכן יש להמשיך ולחזור על התהליך עד אשר העומס ה--י המקסימלי, הקטן ביותר מבין כל יתר העומסים ה- מקסימליים, מניב התפלגות יחידה עד כדי פרמוטציה.
עומס זה נקרא גם lexicographic smallest sorted load vector, ונראה כי הוא שיווי משקל נאש טהור.
נניח בשלילה כי העומס הנ"ל אינו שיווי משקל נאש.
נניח כי השחקן ה--י, בה"כ, יכול לשפר מצבו על ידי שימוש במכונה ה--ית במקום במכונה ה--ית, משמע העומס על המכונה העמוסה יותר יקטן משום שהשחקן ה--י בהכרח השתמש בה לפני ההחלפה במכונה העמוסה פחות (שכן אחרת ההחלפה לא הייתה כרוחה בשיפור), בסתירה למינימליות הלקסיקוגרפית של .
לכל משחק "תזמון עבודות" מחיר האנרכיה הטהור הוא לכל היותר .
ניתן לחסום מלמעלה את הרווח, המושג עבור כל שיווי משקל נאש מעורב , ע"י: .
נסמן פרופיל פעולה של אסטרטגיות טהורות ב-.
מאחר שהביטוי שלעיל נכון לכל פרופיל פעולה של אסטרטגיות טהורות, הוא גם נכון עבור האופטימום חברתי, המקיים, אפוא, את וגם את .
חשבו על רשת כבישים, בה מספר קבוע של נהגים מעוניין להגיע מנקודת מוצא משותפת לנקודת סיום משותפת; הניחו שכל נהג בוחר את מסלולו בצורה אנוכית, ושהזמן הדרוש להגיע מתחילתה לסופה של דרך תלוי באופן ליניארי במספר הנהגים שבחרו בה.
ניתן להתייחס לבעיה זו כבעיית זרימה בגרף קשיר , לו קדקוד מקור וקודקוד מטרה , כאשר כל אחת מקשתותיו מהווה דרך בה יכול לבחור כל אחד מהנהגים.
המעבר מקודקוד המקור לקודקוד המטרה יהיה בהתאם לבחירות הנהגים.
נגדיר את הזרימה בגרף באופן הבא:
1. פונקציית קשת , המגדירה לכל קשת מספר ממשי אי-שלילי.
2. אוסף פונקציות ליניאריות , הממפות את כמות הנהגים המשתמשים בקשת לקיבולת שלה.
3. הרווח החברתי של זרימה נתונה דרך הגרף מוגדר כ- .
אם הדרך המקווקוות לא זמינה אז שיווי משקל נאש מעורב מתקבל כאשר כל אחד מהשחקנים בוחר בקשת העליונה והתחתונה בהסתברות שווה.
לשיווי משקל זה יש עלות חברתית של 1.5 ולוקח לכל נהג 1.5 יחידות זמן לעבור מ- ל-.
על מנת לשפר את הזרימה, המחוקק (גורם חיצוני כלשהו) יכול לקבוע כי הדרך המקווקוות והמהירה זמינה לשימושם של הנהגים.
אם המחוקק מאפשר זאת אז שיווי משקל נאש יתקבל רק כאשר כל אחד מהנהגים ישתמש בדרך החדשה, אך במקרה זה העלות החברתית גדלה וערכה 2, כלומר בתסריט זה לכל נהג ייקח 2 יחידות זמן להגיע מ- ל-.
כלומר, באופן פרדוקסלי, מוטב היה לנהגים להתעלם מהדרך המהירה שהתווספה לרשת.
ניתן להכליל את בעיית הניתוב, המציגה את הפרדוקס של בראס, עבור רשתות תנועה שונות בו"ז.
יהיו , ו- כפי שהדרנו אותם לעיל.
נניח שברצוננו לנתב את דרך כל זוג קודקודים .
זרימה מוגדרת כהשמה של מספר ממשי אי-שלילי לכל דרך מ- ל- (קודקודי המקור והמטרה בהתאמה שב- ), תחת הדרישה ש-
זרימה דרך קשת ספציפית בגרף מוגדרת כ-:.
הערה: לשם קיצור נרשום בלי .
הגדרה (שיווי משקל נאש של זרימה).
זרימה תקרא שיווי משקל נאש של זרימה אא"ם ו- מ- ל- (דרכים מהמקור למטרה) מתקיים
הערה: הגדרה זו שקולה למה שנאמר על שיווי משקל נאש מעורב במשחקים נורמלים.
הגדרה (רווח תחת תנאי של זרימה).
תהיינה ו- 2 זרימות ב- (המתייחסות לאותן קבוצות ו-).
רווח תחת תנאי של זרימה ביחס ל- מוגדר כ-:.
טענה 1. בהינתן שיווי משקל נאש של זרימה וזרימה כלשהי , מתקיים: .
מאחר ש- ו- מתייחסות לאותן קבוצות , אז:
מכאן נובע כי בהכרח קיים זוג ו-2 דרכים מ- ל- כך ש- , , וגם .
במילים אחרות, הזרימה יכולה להשיג רווח נמוך יותר מאשר רק בתנאי שישנן 2 דרכים מ- ל- בעלות מחירים שונים, ובתנאי ש- ישנה מספר זרימות שב- על ידי שימוש בדרכים זולות יותר במקום שימוש בדרכים יקרות יותר.
מצב זה לא אפשרי תחת ההנחה ש- הוא שיווי משקל נאש של זרימה.
הערה: שימו-לב כי טענה 1 לא מניחה מבנה מסוים של .
טענה 2. בהינתן 2 מספרים ממשיים ו- מתקיים .
זו דרך נוספת לבטא את הא"ש .
מחיר האנרכיה הטהור של כל בעיית ניתוב מוכלל עם קיבולות ליניאריות, קטן/שווה ל-4/3.
משפט זה שקול לקביעה כי לכל שיווי משקל נאש של זרימה , , כאשר היא זרימה שונה כלשהי.
על ידי שימוש בטענה 2 נקבל כי:
נסיק ש-, ולבסוף על ידי שימוש בטענה 1 הוכח הדרוש.
הערה: בהוכחה נעשה שימוש מורחב של ההנחה לפיה הפונקציות ב- הן ליניאריות.
נוכיח את המשפט גם עבור פונקציות פולינומיות.
בהינתן בעיית ניתוב מוכללת עם גרף וקיבולת פלינומיאלית מדרגה גם שאריות אי-שליליות אזי מחיר האנרכיה הטהור קטן/שווה ל- .
יש לשים-לב כי מחיר האנרכיה יכול לגדול עם דרגת הפולינום .
בדוגמה בתמונה שלעיל, בה הנחנו זרימה של יחידות זמן, לשיווי משקל נאש של זרימה יש תועלת חברתית שערכה 1, אולם התועלת הטובה ביותר מושגת כאשר וכאשר
גודל זה שואף לאפס כאשר שואף לאינסוף.
במשפט העברי, מחילה היא מעשה קנייני השייך לסוגת הקניינים הנעשים על ידי סילוק בעלות ותביעה משפטית, שהם הפקר, ייאוש, וסילוק, ויש הסוברים שהיא עצמה מדין סילוק.
בניגוד לשאר הקניינים שנעשים על ידי פעולה חיובית של גמירות דעת, הייאוש ומחילה נעשית על ידי שלילת והסחת דעת גמורה מהחוב.
הראשונים נחלקו האם המחילה נעשית על ידי מעשה קניין או שמא די באמירה.
כמו ייאוש, חלות המחילה נעשית בקלות יותר מקניינים אחרים, ולכן לפי שיטת רש"י, הריב"ש וראשונים נוספים גם מחילה בטעות היא מחילה.
ההסבר לכך הוא שכן בקניין זה אין דרושה דעתו של האדם שעל כך תיתכן טענת טעות האומרת שדעתו של האדם לא הייתה קיימת באופן זה, אלא המחילה היא דווקא שלילת דעתו של האדם, ולכן לא שייכת בה טענת טעות.
התוספות חלוק על רש"י בפירוש הגמרא, מכוח שורה של ראיות: רב נחמן פוסק שמחילה בטעות אינה מחילה, במסכת בבא מציעא הגמרא מניחה כי שומא בטעות אינה חלה, במסכת נזיר אומרת הגמרא בשם בית הלל שהקדש בטעות אינו הקדש, במסכת גיטין אומרת הגמרא ש"כל קנין בטעות חוזר".
מחילת הארנב הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2010, שהופק על ידי ניקול קידמן ובוים על ידי ג'ון קמרון מיטשל.
הסרט הוא עיבוד קולנועי למחזה זוכה פרס פוליצר בעל אותו שם שכתב דייוויד לינדסי-אבייר.
בסרט מככבים ניקול קידמן, אהרון אקהרט ודיאן ויסט.
הסרט פתח את פסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בספטמבר 2010. הוא יצא לאקרנים בארצות הברית ב-17 בדצמבר 2010.
בקה (ניקול קידמן) והאווי קורבט (אהרון אקהרט) הם זוג שאיבד את ילדם, דני, בעקבות תאונת דרכים.
בקה פורשת מעבודתה בעקבות האירוע.
והיא סובבת חברים ומשפחה המנסים לנחמה; אימה, נאט (דיאן ויסט), משווה את ארתור, בנה שמת ממנת יתר, לדני.
אחותה, איזי (תמי בלאנצ'רד), פוגשת מוזיקאי ונכנסת להריון ממנו.
בהמשך הסרט, בקה מחליטה לפגוש את ג'ייסון, הנער שהרג בטעות את בנה.
במהלך פגישותיה איתו, היא מגלה שהוא חש רגשי אשמה לגבי מה שקרה עם דני, והיא מנסה להבהיר לו שהוא לא אשם בתאונה.
האווי הולך לפגישות של קבוצת תמיכה של הורים שכולים שם הוא פוגש את גבי (סנדרה או).
הוא כמעט מנהל איתה רומן, אך לבסוף הוא נסוג.
בסוף הסרט, בקה והאווי מזמינים את חבריהם הקרובים כדי לשבור את הקרח ביניהם.
הסרט צולם בדאגלסטון, שכונה בקווינס ניו יורק, במשך עשרים ושמונה ימים.
מפיקת הסרט, ניקול קידמן, עזבה את סרטו של וודי אלן, "כשתפגשי זר גבוה ומסתורי", לטובת פרויקט זה.
מלחין הסרט הוא אנטון סאנקו.
הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות בעיקר בשל תפקידה של ניקול קידמן.
הסרט קיבל קימת כבוד בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
לפי האתר "Rotten Tomatoes", קיבל הסרט כ-86% ביקורות חיוביות ממבקרי הקולנוע בארצות הברית.
קידמן הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה, לפרס גילדת שחקני המסך ולפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
מחיצה היא חלק לוגי של דיסק קשיח, אשר מערכות ההפעלה מתייחסת אליו כאל כונן נפרד.
לכל מחיצה מוקצה חלק מקיבולת האחסון של הדיסק, וניתן לאתחל אותה, לקבוע את מאפיינה, וכל זאת ללא תלות במחיצות האחרות החולקות את אותו דיסק פיזי.
חלוקה למחיצות נהוגה גם בתחומים אחרים במחשוב, כגון במסדי נתונים והיא מאפשרת בין השאר, ניהול נוח יותר של מידע, ניהול הרשאות, והגנה על מידע, וכן האצת ביצועים.
מחיצה של מסד נתונים נקראת לעיתים שבר.
מחיר יין הוא ספר הביכורים של הרמ"א.
הספר נכתב בשידלוב שבפולניה, והוא מדמה את סיפורי מגילת אסתר, לימי חייו של אדם מצעירותו, ועד סוף ימיו.
בשנת ה'שט"ז, פרצה באזור העיר קרקוב מגפה, ומשפחת איסרליש, נאלצה לנדוד מן המקום, ולהגר לעיירה שידלוב (כיום כפר).
חייהם של הפליטים בשידלוב היו קשים ביותר, ומצבם הכלכלי לא אפשר להם לקיים את מצוות הפורים (סעודה, משלוח מנות ומתנות לאביונים).
המחבר הצעיר, הקדיש את חיבורו לאביו, במקום משלוח מנות שלא היה בהישג ידו.
כך כותב הרמ"א בסוף הספר.
המחבר קרא לספרו מחיר יין כפרפרזה על דברי הנביא ישעיהו , וכוונתו כי במחירו של יין, אותו היה אמור לתת כמשלוח מנות לאביו, הוא נותן לו את פירושו למגילת אסתר.
המהדורה הראשונה, וכן אלו שבאו בעקבותיה, נדפסו כקונטרס, בן כ-60 דפים, במהדורות המאוחרות יותר, החלו להדפיס את הספר כפירוש לצד מגילת אסתר.
בתחילת הספר הקדמה, ולאחר מכן מעין 3 פרקים (אין חלוקה ברורה) העוסקים בימי הנעורים, ימי העמידה, וימי הזקנה.
אף כי המחבר כותב בהקדמתו לספר, כי אין הוא מתיימר להיות מחבר ספרים, וכי הוא מתייחס ליצירתו זאת כאל "משלי הנערים", החיבור הופץ, התחבב על קוראיו, והודפס לראשונה בדפוס קרמונה שבאיטליה.
מחיר למשתכן (בשמה הרשמי דירה בהנחה; בעבר כונתה מחיר מופחת) היא שיטת מכירה של קרקעות המיועדות לבנייה של דירות בישראל, ואשר על פיה מתחרים יזמים המעוניינים לזכות במכרז לפיתוח ובנייה במתחם הקרקע שעליו יבנו הדירות למגורים, על המחיר הסופי של הדירה שאותה ישלם הקונה הסופי - המשתכן.
הזוכה במכרז הוא זה המציע את המחיר הסופי הנמוך ביותר לדירה על פי תנאים שנקבעו במכרז.
לצורך פרסום המכרז, ניהול התהליך ובחירת הזוכה, הוקמה מִנְהֶלֶת פרויקט ייעודית, שמפקחת על עמידת הקבלן בהתחייבויותיו מול משרד השיכון ומול רוכשי הדירות, לרבות מחירי הדירות.
התכנית מיועדת לאוכלוסיית הזוגות הצעירים וליחידים חסרי דירה.
בסוף שנות ה-90 של המאה העשרים יועד מחיר למשתכן לשווק 10-15% מהדירות בפרויקטים גדולים לזכאים.
בשנת 2001 דובר על ייעוד כ-15,000 דירות למחיר למשתכן.
בשנים 2000–2007 נמכרו במסגרת התוכנית כ-3,500 דירות, מתוכן 1,957 דירות בעיר החרדית ביתר עילית.
עסקנים חרדים ארגנו משפחות חרדיות שרכשו את הדירות כהשקעה ומספר שנים לאחר מכן מכרו אותן ברווח גבוה.
בראשיתה היו זכאים להשתתף בתוכנית רק זוגות נשואים מחוסרי דירה בבעלותם, או רווקים מעל גיל 35. ללא קשר לרמת השתכרות, מצב סוציו-אקונומי או הון עצמי קיים.
בשנת 2018 הוחלט כי גם רווקים מעל גיל 26 והורים גרושים מתחת לגיל 35 יוכלו להצטרף למעגל הזכאים.
בשנים הראשונות הקריטריונים לזכאות למחיר למשתכן היו על פי מספר ילדים וותק בנישואין.
בתקופת כהונתו של השר אריאל אטיאס ניתנה עדיפות ליוצאי צבא, ובוטלה ההעדפה על פי מספר ילדים.
בעקבות ביקורת הוספה דרישה למיצוי כושר השתכרות בחלק מהמכרזים.
בחלק מהמכרזים הגיעו מחירי הדירות לרמה גבוהה יותר ממחיר השוק ועלה קושי למכור את הדירות.
עם מינויו של משה כחלון לתפקיד שר האוצר בשנת 2015, החליטה ממשלת ישראל להרחיב את תוכנית "מחיר למשתכן" ולבנות במסגרתה אלפי יחידות דיור.
הזכאות לתוכנית הוגדרה עבור זוגות נשואים או רווקים מעל גיל 35 שלא הייתה בבעלותם דירה בחמש השנים שקדמו להרשמה, במטרה להוריד את מחירי הדיור.
בשל פער ניכר בין הביקוש להיצע, נקבע כי בחירת הרוכשים תתבצע באמצעות הגרלה.
משרד הבינוי הקים אתר ייעודי המציג פרויקטים של התוכנית, שבאמצעותו ניתן להירשם להגרלות עם פתיחתן ולעקוב אחר תוצאותיהן.
בשנת 2016 פוצלו הזכאים לסדרות א' וב' כדי להגדיל את סיכויי הזכייה של הנרשמים המוקדמים (עד אוגוסט 2016), כאשר מרבית ההגרלות נכון למרץ 2017 יועדו לסדרה א', למעט פרויקטים במסגרת "מחיר מטרה" או הגרלות חריגות שנפתחו לשתי הסדרות.
ההשקעה הממשלתית בתוכנית הייתה רחבת היקף, ובשנת 2016 לבדה הסתכמה ההנחה על מחיר הקרקע ליזמים ב-1.1 מיליארד ש"ח.
עם זאת, בפרויקטים מסוימים נרשמו שיעורי ביטול גבוהים מצד הזוכים בשל אי-התאמה בין הדירות המוצעות לצרכיהם.