tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לכן, כפי שחקרו ביטוי גנים בחיידקים על ידי בקטריופאג'ים, כך גם ניסו חוקרים להשתמש בנגיפים אנימאליים, כגון נגיפי DNA, כדי לנסות להבין את מנגנוני הביטוי של גנים בתאים איקריוטים.
לנגיפי DNA מספר גנים מצומצם, ותבנית ה־DNA המקודדת לאותם גנים ניתנת לבידוד על ידי מיצוי של חלקיקים נגיפיים.
נגיפי המודל שעבדו עימם היו הנגיף האנושי Adenovirus 2 (Ad2) והנגיף האנושי Adenovirus 5. היתרון בנגיפים אלו הוא שהגנום שלהם יחסית קטן (36 אלף בסיסים) וניתן היה לגדל אותם בקלות ולהפיק כמות רבה של DNA.
יתרה מכך, מולקולות RNA שמקורן בווירוס Ad2 היו ארוכות בגרעין התא, התקיימו לזמן קצר, והכילו את הרצפים של ה־mRNA היציבים.
חוקרים ניסו למפות את הגנום של הנגיף על ידי התאמת מולקולות mRNA של גנים המקודדים למרכיבי הנגיף למולקולת ה־DNA הגנומי.
השיטה עשתה שימוש בצילום באמצעות מיקרוסקופ אלקטרונים, בו ניתן לראות את האזור אליו מולקולת ה־mRNA סופחה למולקולת ה־DNA ליצירת "R-loop" חד־גדילי של DNA.
הנחת היסוד הייתה שהקצה ההתחלתי של מולקולת mRNA מייצג את אזור תחילת התיעתוק של גן מסוים, לכן ניתן למפות את גני הנגיף על ידי מעקב אחר מיקום הסיפוח של מולקולת ה־mRNA ל־DNA הגנומי.
כך, על ידי מיפוי מולקולת mRNA של כל גן, ניתן יהיה למקם כל גן נפרד על גנום הנגיף.
בניגוד להנחת היסוד, כל רצפי ה־mRNA, על אף שמקודדים לחלבונים שונים, היו בעלי רצף התחלתי זהה.
בנוסף, הסיפוח של כל מולקולת mRNA הובילה ליצירת R-loop שונה.
מחקרים אלו הובילו לגילוי של מנגנון עיבוד RNA מתועתק באיקריוטים, ואף אפשרות למנגנון היכול ליצור mRNA שונים מרצף pre-mRNA אחד (שחבור חליפי).
כדי להבין את מנגנון השחבור, ראשית חשוב לדעת כיצד מובדלים האינטרונים מהאקסונים, כיצד האינטרונים נחתכים מה־pre-mRNA (mRNA לפני הסרת אינטרונים), וכן כיצד האקסונים מתחברים יחד ליצירת mRNA.
התחימה בין רצפי האקסונים לרצפי האינטרונים מתקיימת ברמת רצף חומצות הגרעין של ה־pre-mRNA.
את האינטרון, אם כן, תוחמים שני אתרים מוגדרים: תחום אקסון – אינטרון המגדיר את סוף האקסון ותחילת האינטרון, ותחום אינטרון־אקסון המגדיר סוף האינטרון ותחילת אקסון נוסף.
אתרים אלו יגדירו את המיקומים בהם האינטרון יוסר מהרצף, ושני האקסונים יתחברו במהלך השחבור.
אתר נוסף הנוכח ברצף האינטרון שחשוב לתהליך החשבור הוא 'רצף ההסתעפות' (באנגלית branchpoint sequence).
רצף זה מתקיים בתוך רצף האינטרון, קרוב יותר לתחום האינטרון־אקסון (או סוף האינטרון); לאחרי רצף ההסתעפות ישנו רצף של פירימידינים רבים (המורכב מהנוקלאוטידים T ו־C) הקרוי polypyrimidine tract.
טרנסאסטריפיקציה היא התגובה הכימית האחראית לניתוק האינטרון מה־pre-mRNA.
במהלך השחבור מתקיימות שתי תגובות טרנסאסטרפיקציה עוקבות.
בראשונה, קבוצת הידרוקסיל OH'2 של אדנין (A), שמורה ברצף ההסתעפות מתחברת לקבוצת זרחה של גואנין) (G) בגבול האקסון־אינטרון.
כתוצאה מכך נוצר קשר פוספודיאסטרי בין הסוכר (ריבוז) של הנוקלאוטיד (A) לקבוצת הזרחה של הנוקלאוטיד G בגבול האקסון־אינטרון, כך שהקשר בין האקסון לאינטרון ניתק.
הבתגובה השנייה, האקסון שנותק מהקשר עם האינטרון מכיל קבוצת הידרוקסיל OH'3 חשופה, שחופשית לבצע חיבור עם קבוצת זרחה בגבול אינטרון־אקסון.
השלכות התגובה הן חיבור שני האקסונים שנפרדו על ידי האינטרון ושחרור האינטרון עצמו מה־pre-mRNA.
האינטרון משוחרר כרצף דמוי לולאה הקרוי לאריאט.
הצורה בה אינטרון עוזב את ה־pre-mRNA.
הלאריאט קרוי על שם האות היוונית סיגמא המייצגת את צורת האינטרון לאחר חיבור בין הקצה "אקסון־אינטרון" של האינטרון לרצף ההסתעפות, וחיבור בין קצה האקסון המשוחרר מתחילת האינטרון לאקסון המחובר לקצה "אינטרון־אקסון", מה שמשחרר את הלאריאט ומחבר בין שני האקסונים.
ב־1985 נתגלה, שתהליך השחבור מתקיים בשמרים על ידי מבנה חלבוני קרוב בגודלו לריבוזום.
המכלול החלבוני מכיל חמש מולקולות RNA המקודדות בגרעין (small nuclear RNA – snRNA) שכל אחת מהן מתקיימת בהרכב עם חלבונים נוספים.
הספלייסוזום מורכב מ־snRNP אך ההרכב משתנה כתלות בשלב השחבור הפעיל.
ל־snRNP שונים יש תפקידים נפרדים בתהליך השחבור, בין זיהוי ה־pre-mRNA, הקרבת 'רצף ההסתעפות' לתחום האקסון־אינטרון וייעול התגובה היוצרת את הלריאט וחיבור בין שני האקסונים.
בנוסף למנגנון השחבור של גנים גרעיניים באיקריוטים בו נעשה שימוש בספלייסוזום כדי להסיר אינטרונים לקבלת mRNA, ישנם מקרים בהם האינטרונים מוסרים באופן עצמאי (Self Splicing) ללא מכלול חלבוני המסייע לתהליך.
בשחבור עצמי, אינטרונים מסירים את עצמם מה־pre-mRNA על ידי ביצוע תגובות טרנסאסטריפיקציה דומות לתגובות המתבצעות על ידי הספלייסוזום.
האינטרונים המבצעים שחבור עצמי מתחלקים לשתי קבוצות:
Group I introns: מתקיימים בגנים של RNA ריבוזומאלי (rRNA) או גנים של אברונים בתא.
בקבוצת אינטרונים זו קיים נוקלאוטיד G נוסף ב'אתר ההסתעפות'.
נוכחות הבסיס הנוסף, מאפשרת את ניתוק הקצה ההתחלתי של האינטרון מהאקסון ללא יצירת לריאט.
קבוצת אינטרונים זו היא היחידה בה לא נוצר לריאט בתהליך השחבור.
Group II introns: מתקיימים במספר גנים איקריוטים מעטים.
מנגנון דומה למנגנון המתקיים באינטרונים המוסרים על ידי הספלייסוזום, בכל שנוצר לאריאט בסוף התהליך.
האינטרונים בקבוצה זו יוצרים מתוך עצמם מבנה מרחבי המאפשר ביצועה תגובת הטרנסרסטרפיקציה.
מולקולות RNA ארוכות לא מקודדות (long non coding RNA – lncRNA) הן מולקולות RNA המשועתקות על ידי גנים אך אינן מתורגמות לחלבון.
בהקשר לשחבור, התגלה שביטוי של lncRNA יכול להשפיע על אופן שחבור של גנים מסוימים.
שילוב של lncRNA במנגנון השחבור מראה על תופעות של בקרה יותר הדוקה על ביטוי של גנים מסוימים.
תהליך זה מתאר את מנגנון השחבור הקלאסי, בו אקסונים מאותו גן מתחברים ליצירת mRNA.
אומנם תהליך זה מתקיים ברוב האיקריוטים, אך אינו מהווה צורת שחבור אפשרית אחת.
שחבור זה, המכונה גם שחבור בהצלבה, תהליך שבו תעתיקים שמקורם אינו מאותו אזור גנומי, או מאותו גן, יוצרים מולקולת mRNA.
כתוצאה מכך, מולקולת ה־mRNA מהווה איחוי (כימרה) בין שני תעתיקים נפרדים שמקורם מגנים שונים.
תופעה זאת התגלתה באאוקיוטים מסדרת הטריפנוזומטידות, ונצפתה גם בתולעים נימיות.
דוגמאות למחלות שנגרמות מפגם בתהליך השחבור
הסרת אינטרונים ממולקולת ה־pre-mRNA הוא תהליך הכרחי לביטוי תקין של רוב הגנים בגנום האנושי.
תקינות תהליך השחבור תלויה במערך של גורמים, מרצף מולקות ה־RNA ועד למרכיבי הספלייסוזום, שפעילותם הכרחית כדי לאפשר שחבור נכון והנבת תוצר תקין.
במולקולת ה־pre-mRNA, מוטציה באחד מאזורי קצוות האינטרון, או באזור ההסתעפות, יכולה להוביל לאי הסרת אינטרון ממולקולת ה־pre-mRNA ופגיעה בביטוי הגן.
בנוסף לכך, מוטציה באחד מהגנים האחראיים למרכיבי הספלייסוזום עלולה להוביל להשבתה של תהליך השחבור ולפגוע בתהליך הטרנסאסטריפיקציה.
פרגוריה, המכונה גם תסמונת פרוגריה (על שם) הטצ'ינסון־גילפורד (HGPS), היא מחלה בעלת דגם תורשה דומיננטי.
חולים במחלה זאת סובלים ממגוון תופעות כגון גובה נמוך, משקל גוף נמוך, איבוד שיער מוקדם והזדקנות מוקדמת.
המחלה נובעת ממוטציה בגן LMNA, המקודד לחלבון גרעיני Lamin A אשר אחראי על מגוון תפקידים כגון עיגון חלבונים לממברנת הגרעין, שמירה על מבנה תקין של ממברנת הגרעין וקשירת כרומטין אליה.
אחת המוטציות שגורמות למחלה מובילה לשינוי אתר השחבור בין אקסון 11 לאקסון 12 של הגן LMNA.
שינוי בבסיס אחד בתוך אקסון 11 גורם ליצירת תעתיק אלטרנטיבי המחסיר 150 בסיסים מאקסון 11 ומוביל ליצירת חלבון לא תקין.
רטיניטיס פיגמנטוזה היא מחלה בעלת דגם תורשה דומינטטי המאופיינת בפגיעה בראייה.
המוטציה נמצאת בגן PRPF6 המקודד לאחד מחלבוני הספלייסוזום.
המוטציה גורמת לשינוי בחומצה אמינית שמורה בחלבון, והובלה לא רגילה של החלבון בתוך גרעין התא.
בנוסף, המוטציה פוגעת בהרכבת הספלייסוזום וכך פוגעת בתיעתוק תקין של גנים.
ניוון שרירים שדרתי הוא מחלה ניוונית בעלת דגם תורשה רצסיבי המשפיעה על מבנה ופעילות שרירים רצוניים.
המחלה גורמת לאי תקינות של פעילות עצבים מוטוריים בחוט השדרה, ונובעת מפגיעה בגן SMN אשר מקודד לחלבונים המסייעים ביצירת snRNP.
פגם בגן זה פוגע בפעילות מנגנון השחבור בכללו.
טרשת אמיוטרופית צידית מאופיינת בניוון של עצבים מוטוריים ועם זאת ניוון שרירים רצוניים.
המחלה יכולה להיות מורשת, או ספוראדית (ללא רקע משפחתי) וקשורה למספר גנים שמוטציה בהם יכולה להוביל לפנוטיפ המחלה.
אחת האפשרויות היא מוטציה בגן FUS המקודד לחלבון קושר RNA.
חלבון זה לנקשר ל־snRNP ולגן SMN.
מוטציה בגן FUS פוגמת באינטראקציה עם snRNP ואילו האינטראקציה עם SMN דווקא מתחזקת.
זה גורם לשיבוש מנגנון השחבור ופגיעה בביטוי גנים רבים.
שְׁחוֹר-זָנָב (שם מדעי: Oenanthe melanura) הוא ציפור שיר מדברית, החיה בעיקר באזורים מדבריים בצפון אפריקה, המזרח התיכון (לרבות ישראל) וחצי-האי ערב.
בתי-הגידול המועדפים עליה הם מדבריות סלעיים ומדרונות הרים.
בישראל היא מצויה בעיקר בסוואנות שיש בהם עצי שיטה רבים.
אורכו של שחור-הזנב כ-14 ס"מ.
הוא קרוי על-שם זנבו השחור, בעזרתו הוא מצנן את עצמו.
שאר גופו אפור-כחלחל (באוכלוסיית המזרח התיכון) או אפור-חום (באוכלוסיית צפון אפריקה).
הזכר והנקבה זהים זה לזה במראם.
השיר אותו משמיע שחור-הזנב הוא מעין "צ'ורלי...
טרולו..." מלנכולי, וקריאתו היא גרסה מקוצרת של שיר זה.
שחור-הזנב ניזון בעיקר מחרקים, אותם הוא תופס על הקרקע, ומפירות.
זהו מין שלא חושש מהאדם.
בישראל הציפור נפוצה בעיקר באזורי הערבה והנגב.
אלו אזורים צחיחים, ותנאי האקלים בהם מתאימים לשחורי-הזנב.
שחורי-הזנב מונוגמיים, והזוגות נשארים בטריטוריית הרבייה שלהם לאורך כל השנה.
הקן נבנה על ידי הנקבה בלבד, ועשוי להיות ממוקם בין סלעים גדולים, בחריץ ביניהם או במחילה נטושה.
הקן עשוי מעשב, עלים ושערות שנשזר לצורה דמוית-כוס.
הנקבה בדרך כלל מקיפה את הקן בחלוקי נחל קטנים.
היא מטילה 3–4 ביצים מנוקדות בנקודות אדומות-חומות, בעוד כל ביצה מוטלת בהפרש של כיום מהאחרת.
הנקבה דוגרת עליהן במשך כ-13 עד 14 ימים עד בקיעתן.
שני ההורים מאכילים את הגוזלים, שפורחים מהקן כ-14 ימים לאחר בקיעתם.
בדרך כלל, זוג יכול לגדל רק 3 גוזלים בשנה.
לפי מחקר שבוצע באזור הערבה, הסיבה העיקרית לנטישת הקינים היא טריפת הגוזלים על ידי קוצנים זהובים ומצויים.
בעבר, המין הוגדר בסוג נפרד - Cercomela, אך מחקרים אחרונים איחדו אותו עם הסוג סלעית.
אורכו של שחור-הזנב הוא כ-14 ס"מ בממוצע, ומוטת כנפיו נעה בין 23 ל-27 ס"מ.
גבו ועורפו של תת-המין השלט (melanura) אפורים בהירים-כחלחלים, בעוד כנפיו כהות יותר והביב והזנב שחורים.
הבטן וחלקן התחתון של הכנפיים לבנים-אפרפרי, בעוד המקור והרגליים שחורים.
צבע נוצותיהם של תת-המינים האפריקניים lypura ו-airensis בעל גוון חום, בשונה מהשאר.
melanura - צפון-מזרח מצרים, ישראל, ירדן ומרכז ערב הסעודית.
neumanni - דרום-מערב ערב הסעודית, תימן ועומאן.
lypura - מצפון-מרכז סודאן לאריתריאה.
aussae - צפון-מזרח אתיופיה, ג'יבוטי וצפון סומליה.
airensis - מצפון ניז'ר לדרום סודאן.
ultima - מזרח מאלי ומערב ניז'ר.
הר השחארה (בגאורגית: შხარა) הוא ההר הגבוה ביותר בגאורגיה.
הר השחארה מתנשא לגובה של 5,201 מטר.
חלק מהמקורות, ובכללם האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה, מעריכים כי גובה ההר הוא 5,068 מטר בלבד, אבל זה איננו אומדן הגובה המערבי.
במפות הסובייטיות הגובה המצוין הוא 5,158 מטר בנקודה הגבוהה ביותר בצד המזרחי.
ההר ממוקם בנפת מסטיה שבמחוז סוואנתי, לאורך הגבול עם רוסיה, 55 מייל צפונית לכותאיסי, העיר השנייה בגודלה בגאורגיה.
הפסגה נמצאת בחלק המרכזי שבין הרי הקווקז הגדול לרכס הדרום-מזרחי של האלברוס, ההר הגבוה באירופה.
מדרונות הר שחארה מכוסים בכבדות בקרחונים, והפיסגה היא יעד פופולרי לטיפוס ולטרקים.
מזג האוויר מאופיין בסופות רעמים תדירות.
הפסגה נכבשה בפעם הראשונה המתועדת, בשנת 1888, על ידי קבוצת המטפסים הבריטית-שוודית א.
צילום שחור-לבן הוא מונח המשמש בעיקר בתחום הקולנוע והצילום לתיאור צורות שונות של טכנולוגיה חזותית.
בצילום שחור-לבן התמונה מורכבת מווריאציות שונות של בהירות ולא מווריאציות בצבעים.
תמונות שחור-לבן טיפוסיות אינן מורכבות מגוני שחור ולבן בלבד אלא בעיקר מגוונים אפורים, ולעיתים גם מצבעים אחרים, כגון תמונות ספייה (Sepia; תצלום בגוון חום-כהה).
רוב הטכנולוגיות החזותיות נוצרו בתחילה בצבעי שחור-לבן ורק בהמשך פותחו בצבע:
הצילום היה בתחילה שחור-לבן, מאמצע המאה העשרים הצילום בצבע הפך לסטנדרט בצילום מסחרי וחובבני אולם השימוש בצילום שחור-לבן נמשך מטעמים אמנותיים או להשגת אפקטים שאי אפשר להשיגם בצילום צבע.
עיתונים רבים וחומרים מודפסים אחרים מודפסים בשחור-לבן עד היום.
לרוב, עמודי הצבע מוגבלים לדף השער ולעמודים בולטים בעיתון, ושאר העמודים בעיתון מודפסים בשחור-לבן כדי לחסוך בעלויות.
סרטי הקולנוע והסרטים המצוירים נוצרו בתחילה בשחור-לבן.
רק מאמצע המאה העשרים הפך צילום בצבע לסטנדרט.
אף על פי כן, גם כיום נעשה לעיתים שימוש בסרטי שחור-לבן בקולנוע מטעמים אמנותיים (לדוגמה, בסרטים "רשימת שינדלר" (1993) ו"עיר החטאים" (2005).
בתחילה היו שידורי הטלוויזיה בישראל בשחור-לבן.
שידורי הטלוויזיה בצבע הפכו לסטנדרט בתחילת שנות השמונים.
שחור-ראש (שם מדעי: Rhynchocalamus melanocephalus) הוא נחש קטן, לא ארסי הנפוץ מאוד בישראל, מהצפון עד למצפה רמון, וכן בירדן סוריה ולבנון.
הנחש מתחבא בדרך כלל מתחת לעצמים המונחים על הקרקע כגון אבנים ופעיל בעיקר בשעות הלילה.
מתגונן מהתקפה על ידי בריחה למקום מסתור והפרשת ריח רע מפתח הביב אם נתפס.
אורכו של שחור-ראש מגיע לכ-50 ס"מ.
צבעו חום צהבהב כתום בהיר או חום כתום.
הראש שחור, קצר ורחב אך מעט מהצוואר.
ממבט מלמעלה רואים את העיניים השחורות שלו בולטות מצידי הראש.
ניזון בעיקר מחרקים, ולעיתים לטאות קטנות.
אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 200-201
שח כפול הוא הזזת כלי במשחק השחמט כך שיאיים בעצמו על מלכו של היריב ובמקביל יפתח קו התקפה מול המלך היריב לכלי העומד מאחריו, כלומר, שילוב של "שח ישיר" ו"שח עקיף" במהלך אחד.
בשם שח מכונה המצב, שבו אחד השחקנים מתקיף את המלך של יריבו (כלומר, המלך עומד במצב שבו במהלך הבא הוא עתיד להילקח אם לא תיעשה כל פעולה).
במצב של שח הצד של המלך המותקף חייב לגרום להפסקת מצב השח בכל דרך אפשרית - בין אם על ידי הכאת הכלי התוקף, בין אם על ידי חסימת מסלול ההתקפה ובין אם על ידי הזזת המלך - אך אסור להזיזו למשבצת שמותקפת.
אם אף אחת מפעולות אלה אינה אפשרית לביצוע, נקרא המצב מט.
מי שמשיג מט מנצח במשחק.
בניגוד למצבים האפשריים במקרה של שח בודד, בשח כפול על המלך לנוע למשבצת פנויה, אין דרך לחסום או להכות בו זמנית את שני הכלים התוקפים.
שחקני שחמט מאוד נזהרים מקבלת שח כפול, עקב התוצאות הקשות שנגרמות בדרך כלל משח כפול.
בעמדה זו המסע רה6++ הוא דוגמה לשח כפול
כאן יש דוגמה נדירה לשח כפול שמתרחש ללא תנועת אחד הכלים המאיימים.
אם מסעו האחרון של השחור היה ז5 (מערוגה ז7), יכול הלבן להכות את הרגלי דרך הילוכו ח:ז6 ולאיים בשח הן על ידי הרץ והן על ידי הצריח.
במציאות אירוע כזה הוא נדיר ביותר אך לעיתים קיים בבעיות שחמט.
תשומת לב לכך ששני הכלים המאיימים על השחור נמצאים תחת איום.
במשחקים ברמה גבוהה נדיר למצוא מקרים כאלו, כי נדרשת טעות חמורה כדי שאיום בשח כפול יצא לפועל.
הנה דוגמה נוספת מפתיחה איטלקית:
על השחור להקריב טיב (להכות את הפרש בצריח) אך בכל מקרה מצבו קשה) מהה8 8. פ:ח6 שח כפול מח7 9. פו7+ מז8 10. מהח8 מט.
הנה דוגמה נוספת מהפתיחה הסקוטית:
הנה דוגמה נוספת מפתיחת שלושת הפרשים:
בסיום המשחק המפורסם ירוק העד בין אדולף אנדרסן לז'אן דיפרן שהתקיים בברלין בשנת 1854, שיחק אנדרסן את המסע 22. רו5+ (מערוגה ד3)
משחק בין ריכרד רטי (בלבן) לסבלי טרטקובר שהתקיים בווינה בשנת 1910, מציג הקרבת מלכה מרשימה - הגנת קארו קאן.
רטי, כשחקן מקצועני בוודאי הכיר משחקים קודמים בהם הוקרבה המלכה כדי לאפשר שח כפול, אך היצירה שלו היא המושלמת מכולם.
משחק בין אמן פולני בשם מזוסקי (Ladislas Maczuski) לבין איגנץ קוליש.
משחק בין ארנסט פלקבר ששיחק בלבן כנגד סימפסון בשחור, ללא הפרש ב-ב-1. במאה ה-19 היה מקובל ששחקן חזק נותן יתרון חומרי לשחקן החלש יותר, כדי לאזן את הסיכויים.
משחק בין פרד לאזארד (בלבן) שחי בין השנים 1883–1948, אמן שחמט צרפתי, מחבר בעיות מפורסם שזכה בתחרויות רבות.
היה ידוע בזכות כישוריו בשלב סיום המשחק.
זה סיום המשחק כפי שמופיע בקישור מעלה.
במקור אחר מצוין כי השחור שיחק 12...מהח6+ והלבן נכנע.
(גרסה זו סבירה יותר כי בעמדה זו הלבן עומד אבוד, על 13. מד4 השחור עונה מהב6+ 14. מד3 פו2+ והשחור זוכה במלכה הלבנה.
בגרסה שמופיעה בקישור המסע 14. מהז1 הוא שגיאה גסה.
סביר להניח שאמן ברמתו של לאזארד לא היה עושה אותה.
במקום מסע זה 14. רו4 או פ:ה4 משאירים עדיין סיכויים ללבן).
שחאדה שחאדה (شحادة شحادة; 1930, כפר יסיף - 2010) היה כומר אוונגלי־אפיסקופלי ערבי-ישראלי, פעיל פוליטי, ויו"ר הוועד הארצי להגנה על האדמות.
בשנת 1975 היה ממייסדי הוועד הארצי להגנה על האדמות שהוקם ביוזמת רק"ח במטרה לפעול נגד החלטת הממשלה לבצע הפקעות קרקע גדולות בגליל להרחבתן של הערים כרמיאל ונצרת עילית.
שחאדה שימש כראש הארגון והיה מיוזמי יום האדמה הראשון בשנת 1976.
בשנת 1988 ייסד יחד עם הרב ג'רמי מילגרום את "אנשי דת למען שלום" (Clergy For Peace), ארגון שמטרתו לקדם את השלום בעזרת אנשי דת יהודים, נוצרים ומוסלמים.
עד למותו שימש כסגן יושב ראש החזית הדמוקרטית לשלום ולשוויון ובנוסף הוא שימש ככומר של כנסיית יוחנן הקדוש בחיפה ויושב ראש בית הספר יוחנן הקדוש בחיפה.
שִׁחְבּוּר בבלשנות ובלשון עברית, הוא שם כללי לפעולות תחביריות שבהן מבצעים שינוי במבנה המשפט.
דוגמאות לסוגי שינויים בשחבור: ממשפט פשוט למורכב או מאוחה - ולהפך; ממשפט שמני למשפט פועלי - ולהפך; משפט שלילי למשפט חיובי; ממשפט ישיר למשפט עקיף ולהפך; ממשפט בצורת הסביל לצורת הפעיל.
להלן תרשים של הפיכת משפט שלילי למשפט חיובי ולהפך
אל תצעק> הֱיה בשקט!; לא נרדם> היה ער; בוודאי לא שנאנו אותם> בוודאי אהבנו אותם; המשא היה לא קל > המשא היה כבד; הממשלה אינה מצליחה למנוע הדלפות מישיבותיה > הממשלה מתקשה למנוע הדלפות מישיבותיה; המבחן יהיה לא קשה> המבחן יהיה קל; לא נעצרנו בדרכנו לפסגה> המשכנו בדרכנו לפסגה.
חשיבות ידיעת השחבור רבה ועל כן היא נכללת בתוכנית לימודי החובה בבתי הספר; ידיעת השחבור מלבד השפעתה החיובית על צורת הדיבור גם משמשת כלי לתקשורת ופסיכולוגיה.
שחור-כזה היא קומדיית מצבים אמריקאית בכיכובם של אנתוני אנדרסון וטרייסי אליס רוס, המשודרת ברשת ABC במשך שמונה עונות בין השנים 2014–2022. הסדרה מתמקדת במשפחה אפרו-אמריקאית ממעמד הבינוני-הגבוה.
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות, וזיכתה את אנתוני אנדרסון במועמדות לפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן ראשי מצטיין בסדרה קומית.
עונתה הראשונה של הסדרה עלתה לשידור ב-24 בספטמבר 2014. העונה השמינית עלתה לשידור ב-4 בינואר 2022. ב-2018 עלתה גם סדרת הספין-אוף "בוגרת-כזה" ברשת Freeform האמריקאית, בכיכובה של הבת הגדולה זואי ג'ונסון, שמגולמת על ידי השחקנית יארה שאהידי, וגם היא שודרה ב-yes.
בשנים 2019–2021 שודרה סדרת ספין-אוף נוספת בשם "Mixed-ish" ברשת ABC, בכיכובה של האמא, אותה מגלמת טרייסי אליס רוס.
בישראל, הסדרה משודרת בערוץ yes Comedy, וזמינה בשירות הסטרימינג דיסני+.
לאנדרה "דרה" ג'ונסון (אנתוני אנדרסון), יש עבודה מצוינת, אישה יפה ומצליחה, ארבעה ילדים ובית מפואר בפרברים.
אך נדמה כי ההצלחה גרמה למשפחה לשכוח את מורשתה ולהיטמע כליל באוכלוסייה הלבנה שסביבה.
כך חושב דרה, ובעזרת אביו, הוא יוצא ליצור זהות תרבותית עבור משפחתו, כזו שתכבד את עברם ומורשתם, אך תמשיך לאמץ אל ליבה את העתיד.
אנדרה "דרה" ג'ונסון (אנתוני אנדרסון): נשוי לריינבו, ואב לחמישה.
עובד בחברת פרסום, מנסה להעביר הלאה את מורשתו האפרו-אמריקאית שלו לילדיו שלכאורה לא מעוניינים בכך.
ד"ר ריינבו "בו" ג'ונסון (טרייסי אליס רוס): אשתו של דרה, מולאטית.
מרדימה במקצועה, גודלה על ידי הורים היפים.
זואי ג'ונסון (יארה שאהידי): בתם הבכורה של דרה וריינבו, הילדה המעודפת של דרה.
היא יפה, פופולרית, אופנתית, והכי פעילה מבחינה חברתית במשפחה.
היא בדרך כלל אדישה לכל דבר שקשור לבני משפחתה.
אנדרה ג'ונסון ג'וניור (מרקוס סקריבנר): בנם של דרה וריינבו.
הוא מה שנקרא "חנון" שמבולבל מהעולם סביבו.
ג'ק ג'ונסון (מיילס בראון): בנם של דרה וריינבו, התאום של דאיין.
ילד אופטימי ותמים שמעריץ את אביו.
דאיין ג'ונסון (מרסאיי מרטין): בתם של דרה וריינבו, התאומה של ג'ק.
ילדה מרושעת שרואה את עצמה חכמה ובוגרת יותר מאחיה התאום.
רובי (ג'ניפר לואיס): אמו של דרה.
נוצרייה אדוקה שלא מרוצה מנישואיו של בנה לריינבו.
ארל "פאפס" ג'ונסון (לורנס פישבורן): אביו של דרה.
לסלי סטיבנס (פיטר מקנזי): הבוס של דרה ובעלים-שותף של "סטיבנס ולידו".
צ'רלי טלפי (דאון קול): עמיתו לעבודה של דרה.
ג'וש (ג'ף מקהאם): עמיתו לעבודה של דרה.
רונדה (רייבן סימון): אחותו הלסבית של דרה שעוד לא מרגישה בנוח לדבר על המיניות שלה.
לוסי (קת'רין רייטמן): עמיתה לעבודה של דרה.
דפני לידו (ונדה סייקס): אשתו לשעבר של פיליפ לידו והבעלים-שותפה החדשה של "סטיבנס ולידו".
יוהאן (דייוויד דיגס): אחיה של ריינבו.
סנטמוניקה (ראשידה ג'ונס): אחותה של ריינבו.
הסדרה הופיעה לראשונה ברשימת הפיתוח ברשת ABC באוקטובר 2013, כאשר דווח כי הפרויקט, בו יככב אנתוני אנדרסון, קיבל התחייבות לתסריט.
ב-16 בינואר 2014, נתנה ABC אור ירוק לפרק הפיילוט.
שבועיים מאוחר יותר, הצטרף לארי וילמור לסדרה בתור השואוראנר (אדם שיש לו אחריות יצירתית וניהולית כוללת על תוכנית טלוויזיה).
באמצע חודש פברואר, לוהקו לורנס פישבורן בתפקיד אביו של דמותו של אנדרסון, וטרייסי אליס רוס בתור התפקיד הנשי הראשי.
השחקנית טרייסי אליס רוס, המגלמת את אם המשפחה שמגיעה מרקע מעורב, היא בת להורה אפרו-אמריקאי ולהורה יהודי.
כך גם לגבי השחקנים דייוויד דיגס וראשידה ג'ונס, שמגלמים את אחייה.
ב-8 במאי 2014, החליטה רשת ABC לעלות את פרק הפיילוט לשידור בעונת הטלוויזיה 15–2014. מספר ימים מאוחר יותר, הודיע אנדרסון כי לארי וילמור יפרוש מתפקיד השואוראנר בשלב מוקדם של שידור הסדרה בעקבות תוכנית האירוח המאוחרת שלו, "The Nightly Show with Larry Wilmore".
במאי 2017, חודשה הסדרה לעונה רביעית, שעלתה לשידור ב-3 באוקטובר 2017.
עונה משבצת שידור פרקים בכורה סיום סה"כ צופים
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות באופן כללי ממבקרים.
באתר ביקורות הקולנוע והטלוויזיה Rotten Tomatoes עומד שיעור הביקורות החיוביות על 86%, בשקלול 56 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.3/10. הקונצנזוס של האתר מציין: "למרות שקהל היעד של הסדרה לא ברור, היא מחפה על זה עם צוות שחקנים מגוון וסוגיות תרבותיות מרתקות".
האתר Metacritic נתן לסדרה ציון של 77 מתוך 100, בשקלול 30 ביקורות שהוגדרו "חיוביות באופן כללי".
מגזין רולינג סטון, בגיליונו מ-4 בדצמבר 2014 תיאר את הסדרה כ"אחת מקומדיות הרשת החדשות היחידות ששוות צפייה", ושיבח בעיקר את הופעתו של לורנס פישבורן.
השבחים שקיבל אנתוני אנדרסון על הופעתו בסדרה, זיכו אותו במספר מועמדויות לפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן ראשי מצטיין בסדרה קומית.
שְחוּר הוא תחום רחב של פרקטיקות כישוף ערבי-אפריקני, שמקורן בארצות צפון אפריקה.
השחור נחשב לחלק מתחום הכישוף השָחוֹר.
נשים בצפון אפריקה שעסקו והתמחו בכישוף נקראו סחרה.
אחת מהשיטות לביצוע השחור קרויה תקאף, שפירושו בערבית הוא: סגירה, נעילה, עצירה.
התקאף הוא פולחן נפוץ בעולם המוסלמי בכלל ובצפון אפריקה בפרט, וידוע גם בחלקים שונים בעולם.
מקומו בחיי האוכלוסייה המוסלמית והיהודית מרכזי ביותר.
מנהג זה קיים עד היום, אף על פי שניכרים בו סימני נסיגה מאז התפשטות התרבות האירופאית בצפון אפריקה.
קיים קושי לעמוד על ראשיתו של מנהג נפוץ זה בין היהודים והמוסלמים שבצפון אפריקה וכן לא קל להחליט איזו קבוצה אתנית השפיעה כאן על חברתה.
היהדות אמנם אסרה על שימוש בכשפים, אולם עצם האיסור מעיד על הכישוף כעל פרקטיקה קיימת.
לפי התרגום הירושלמי על איסורי "דחתנין וכלה" ניתן לראות במקרא בספר דברים, פרק כ"ד, פסוק ו', אזכור לקיום מנהג התקאף (על פי פירושים שונים).
לפי ז'ורז' קונטנו , בתקופת המקרא היה מנהג זה קיים אצל האשורים והבבלים.
ספרי המגיה הערביים נמנעים ממסירת נוסחאות של התקאף.
השימוש הנפוץ ביותר של התקאף מיועד לשמירת בתולי הנערה מכל פגע.
אחריו בא ביטול כוח הגברא של האיש וכן הטלת עקרות על האישה (חלוקה האמורה לגבי יהודי מרוקו).
במקרה זה אין בכוחו של הבעל לקיים יחסי מין עם נשים שאינן אשתו.
תקאף הנעשה לאישה לגבי גברים אחרים שאינם בעלה.
תקאף שמטרתו לעצור את הוולדנות אצל אישה מרובת ילדים.
תקאף נגד חיות ויסודות הטבע.
תקאף הנעשה לילדות בצפון אפריקה היה חשוב מאוד, כי מטרתו הייתה להגן על בתוליהן עד החתונה, בחברה בה אי הוכחת בתולי הכלה היא אות קלון וביזיון למשפחתה.
תושבי הרי האטלס המפוזרים בכפרים קטנים הקפידו על מנהג זה.
בערים בהן האמנציפציה של הנשים התחילה מוקדם יותר, המשיכו לרוב "לחסן" את הבת שעבדה בבית החרושת על מנת להרחיקה מסכנות אפשריות.
קיום התקאף לפני החתונה מיועד בראש ובראשונה לשמור על בני הזוג מכל כישוף.
בין היתר גם למנוע מבני הזוג קיום יחסים.
סיבה נוספת לביצוע התקאף בבני הזוג באה לא מצד ההורים אלא מצד אויבים ובעלי נקמה.
קיימות מספר נוסחאות טקס בהן משתמשת האם לשמירת בתולי בתה, בהגיעה לגיל שש או שבע.
נוסחה נפוצה המשותפת למוסלמים ויהודים: כשהבת מגיעה לגיל המקובל, פונה אמה למוסלמית בעלת נול וקובעת עמה מועד שבו תסתיים אריגת שטיח או שמיכה.
במועד זה מוסרת האם למוסלמית סוכר ומפשיטה את בתה, קושרת מטפחת סביב עיניה, רוחצת אותה סביב הנול ובאותה שעה מעלה קטורת.
היא מעבירה את הבת שלוש פעמים מתחת לנול ובפעם האחרונה מוציאה אותה ישר לחצר על מנת שהבת לא תראה את הנול.
שבוע לפני חתונת הבת מביאה האם את אותו הנול לביתה ואם אפשר, גם את אותה מוסלמית בעלת המכשיר.
האם רוחצת את ביתה מתחת לנול ומסרקת אותה.
כל אותו זמן היא מבעירה קטורת, גופרית ודבק אמוני.
באזור הריף לוקחת האם סיכת ראש ביום בו באים לבקש את יד בתה.
היא קוראת שלוש פעמים רצופות את שם הבת ואחר כך סוגרת את הסיכה על ראשה של בתה.
בדמנאת לוקחת האם מטחנת גרעינים הניתנת לפירוק ומחלקת אותה לשני חלקים.
הבת עוברת בין שני חלקים אלו ואז אומרת האם: "מה תנחיל האד אלבנת חתא אלנהאר תנחיל האד ארחה", כלומר, בת זו תפתח רק ביום בו תפתח המטחנה.
כדי לבטל את התקאף רוחצת האם את בתה ליד מטחנת הגרעינים ולאחר מכן נותנת לבתה לשתות מהמים שנאספו במטחנה.
במשך כל הפעולה שורפים קטורת.
האם לוקחת שבע סיכות, מחממת אותן ומכניסה אותן לתוך שרף ריחני ואומרת: "מה תסיראח חתא איתסארחו האד ליבארי", כלומר, היא לא תהיה חופשייה עד שהסיכות תשתחררנה.
ימים ספורים לפני החתונה, רוחצת האם את בתה, מבעירה קטורת גופרית ומתירה את הסיכות.
נוסחה זו נפוצה בכפר תאחסאנט שבאטלס המערבי.
תקאף המבוצע שבוע לפני החתונה מתנהל כך: האם קוראת שלוש פעמים "הו שמחה!" ובכל פעם משיבה הבת "נעאם"(כן).
לאחר מכן האם מכריזה "אנא רבאת שמחה בנת זוהרה פהאד אל חיכ" (אני סוגרת את שמחה בת זוהרה - שם האם, בקופסה זו).
מיד לאחר אמירת דברים אלה היא סוגרת את הקופסה.
באותו היום אם הכלה או החתן עושים את אותו תהליך לחתן.
התקאף נגד הגבר, השולל ממנו את כוח הגברא, מבוצע נגד רצונו וללא ידיעתו.
על מנת לנקום באדם מסוים, הולכים ל"חכם" ומבקשים ממנו שיבצע את התקאף נגדו.
ה"חכם" לוקח סכין וסוגר אותו תוך כדי אמירת הנוסחה והזכרת שם האדם שנגדו מכוון הכישוף.
ה"חכם" כותב על הניצב של הסכין כמה שמות, ועל הלהב עצמו כותב את שם האיש שאותו מכשפים.
לאחר מכן הוא מכניס את הלהב לתוך הניצב וקובר את הסכין על סף ביתו של האיש באומרו: "פלאן בן פלאן, אנא רבתאק.
האד תקאף מה איתחאל חתה נחיל האד אסכין" (פלוני בן פלוני, אני סוגר אותך.
התקאף יפתח רק כשאפתח סכין זה).
ה"חכם" לוקח פול, צובע אותו בכחול וחותך אותו לשניים.
על כל חלק הוא כותב את שמו של האיש וגם שמות אחרים, עוטף את הפול בחתיכת בד וקושרה בחוט.
את הפול טומן ה"חכם" על סף בית האיש, וכשהאחרון נכנס לביתו הוא אומר "קפאלתיק בהאד אל פולה, מה תחיל חתא אנהאר לי תחיל האדיק אל פולה" (אני סוגר אותך בפול זה.
אתה תיפתח רק ביום שפול זה ייפתח).
לביצוע התקאף בבוז'אד וכן באזור הריף, די בכתיבת שמו של האיש על כלי אותו קוברים בפתח בית האיש וכן באמירת הנוסחה המתאימה בעברו את הסף.
הולכים ל"חכם" הכותב את שמו של האיש ושמות אחרים על ביצה.
בזמן הכתיבה אומר ה"חכם": "להאד אל עיזרי איכון אתקאף" (לבחור הזה יהיה תקאף).
קוברים את הביצה או שומרים אותה.
האדם המזיק משתדל לקרוא בשם אחד מבני הזוג בשעה שזה חוזר מטקס אחר שהתנהל מחוץ לבית.
אם האחרון עונה, אומר האדם את הנוסחה, והחתן נהיה "מתקאף".
בן הזוג יכול להשתחרר רק לאחר שימסור לאדם שביצע את התקאף ארבעה או חמישה ק"ג סוכר.
הולכים למכשף ומבקשים ממנו לבצע תקאף נגד מישהו.
המכשף כותב נוסחה על נייר אותו טומנים בסף ביתו של האיש המכושף.
על מנת להשתחרר חייב האחרון למסור עוגות וכסף לאיש האחראי לתקאף וכן להכין קטורת של דבק אמוני.
לשם עשיית תקאף לבעל לבל יקיים יחסים עם נשים אחרות, לוקחת האישה ביצה שהוטלה ביום חמישי ומסובבת אותה שלוש פעמים סביב ירכה הימנית.
באותה ביצה היא משתמשת לשם הכנת עוגה שבעלה אוכל.
כשמתגלה התקאף אצל אחד מבני הזוג וסבורים שמכירים את המבצע, הולכים אליו ההורים וכן רבנים ומנסים לבטל את רוע הגזירה באמצעות מתן מתנות ושכנוע.
אם אין מצליחים למצוא את האחראי לתקאף, הולכים ל"כותב" כדי שיכתוב נוסחה מבטלת.
עם זאת מכינים קטורת של דבק אמוני.
שיטה נוספת לביצוע שחור נעשית דרך על ידי טקסים מסוימים העושים שימוש באלמנטים מגופו של האדם שעליו מעוניינים להטיל את הכישוף מהם מכינים תערובות שונות כאשר לכל סוג תערובת שימוש בביצוע כישוף אחר.
נוסף על כך, משתמשים בחומרי כישוף, קללות ולחשים שונים המעוררים את הכוחות האחראיים על ביצוע הכישוף.
סוגים שונים של שחור כוללים כישוף אהבה (כדי להשיג מישהו שאינו רוצה בכם או להחזיר מישהו שאהב אותכם.
כדי לבצע כישוף מסוג זה יש להשיג משהו שמקורו בגוף של האדם שעליו רוצים לבצע כישוף אהבה), כישוף מוות (כישוף העושה שימוש בכוחות על טבעיים על מנת לגרום למוות של מישהו.
קיימות סכנות חמורות ביותר כשמבקשים לבצע כישוף מוות), כישוף וודו, כישוף כדי לפגוע במישהו.
הטכניקות לביצוע הכישוף הן מגוונות וכוללות סוגים של כישוף דם (קיימים סוגים שונים של כישופי דם ביניהם כישוף העושה שימוש בדם של האדם שמבצע את הכישוף או דם של אדם אחר.
בין היתר, כישוף שנוגע לעניינים של דם כמו כישוף נקמת דם.
בדרך כלל מדובר על כשפים הכוללים הכנת שיקויים שאחד המרכיבים שלהם הוא דם), כישוף זרע (כישוף באמצעות זרע של אדם אותו רוצים לכשף), כישוף שיער (כישוף באמצעות קווצת שיער של אדם אותו רוצים לכשף), כישופי נרות ועוד.
"התרופה" לכישופי השחור היא קבוצת כישופים אחרת הנקראת בחור.
הבחור זהו טקס טיהור שתפקידו שמירה והגנה.
הבחור מכיל טקסי טהרה שונים של אדם או בית ובהם נעשה שימוש בחומרים ומינרלים כגון: שרף, סיב.
אותם חומרים נועדים לטיהור כאשר החומר המרכזי המשמש בטקס זה מכונה "בחור" (פירוש מערבית- קטורת 7 המינים).
הטקס מתבצע באמצעות כד חרס או כלי בתוכו יש גחלים, כאשר תערובת הקטורת נזרקת פנימה ומפיצה ריח טוב.
בעדות הצפון אפריקאיות טקס זה מוכר והשתרש גם ביוצאי צפון אפריקה היהודים והנוצרים, הבדואים בסיני וכן בתימן.
בשנת 1994 יצא בישראל סרט הקולנוע "שחור", שעלילתו נסובה סביב כישוף השחור.
בסרטים "חתונה מאוחרת" ו"סוף העולם שמאלה" סצנה של ביצוע שחור.
בסדרת האינטרנט "המסע המופלא של איציק והייזנברג", בפרק השני בעונה השנייה,עושים על הדמות הראשית שחור, שכתוצאה מכך מכניס את אותה דמות לפאניקה
שח-דקלים (שם מדעי: Dulus dominicus) היא ציפור שיר האנדמית לאי היספניולה (ולמדינות האיטי והרפובליקה הדומיניקנית) והיא הציפור היחידה במשפחת שחי-דקלים (Dulidae).
ציפור זו היא הציפור הלאומית של הרפובליקה הדומיניקנית.
אורכו של שח-הדלקים 20 ס"מ ולו נוצות חומות-זית בגבם ובכנפיהם ובטנם לבנה ומפוספסת בחום.
הזנב ואזור השת ירוקים בהירים והראש שחור עם עיניים אדומות ומקור צהוב נוקשה.
אין הבדלים רבים בין שני המינים.
הוא חי באי היספניולה ובכמה איים סמוכים ומצוי בסוואנות בעלות מעט עצים או דקלים.
הוא מצוי גם באזורים עירוניים בעלי מעט עצים ודקלים.
מזונו העיקרי הוא פירות ופרחים שונים, בעיקר של מיני דקלים, של העץ Bursera simaruba ושל סחלבים מטפסים.
שח צהוב-חזה (שם מדעי: Icteria virens) היא ציפור שיר והציפור היחידה במשפחת האיכטריים (Icteriidae).
היא שויכה בעבר משפחת סבכי העולם החדש אך כמה חוקרים החליטו שהיא שייכת למשפחה עצמאית.
חוקרים אחרים ממשיכים לשייך אותה למשפחת סבכיי העולם החדש.
הוא בעל גוף צהוב עם זנב ארוך ורגליים ארוכות מעט.
הראש בולט ובעל מקור מגודל, עיניים שחורות עם סימונים לבנים סביבם ולחיים לבנות.
שאר הראש אפור והזנב והכנפיים גם אפורים.
הוא קולני ויודע לחקות בקולו כמה מיני ציפורים אבל שירתו אינה כל כך מדויקת.
זהו עוף ביישני המסתתר בין הסבכים והצמחייה של היערות בהם הוא חי.
הוא מצוי גם באזורי אחו וגדרות חיות אך בעיקר ביער.
הוא מחפש ביער את מזונו והוא אוכל-כול הניזון מפירות ופירות יער וכן מחרקים שונים ומעכבישים.
הוא מצוי ברחבי אמריקה הצפונית מדרום קנדה לצפון מקסיקו ולעיתים נודד בחורפים קשים דרומה.
שחור-חזה (שם מדעי: Petroica traversi) הוא מין של ציפור שיר מהמשפחה אדומי-חזה אוסטרליים האנדמית לניו זילנד ומצוי בסכנת הכחדה בטבע.
המין הוא קרובם לסוג של אדום-חזה של האי הצפוני ואדום-חזה של האי הדרומי.
אורך שחור החזה 10–15 ס"מ והוא בעל פלומת נוצות שחורה עם ראש וחזה יותר כהים משאר הגוף.
המקור קטן מאוד והרגליים חומות.
הוא מזכיר במראהו את אדום החזה אך צבעו כהה והוא שייך למשפחה נפרדת.
שחור החזה הוא עוף הפעיל על הקרקע ביערות של איי צ'טהאם ובניו זילנד.
העוף ניזון בעיקר מחרקים והוא חי בקבוצות קטנות המצייצות מתחת העלים הגבוהים.
לפני בוא האדם הלבן שחורי חזה לא היו מאוימים על ידי טורפים והתרגלו לחיי קרקע.
הקינון היה על עצי Olearia traversiorum (מסדרת הסבוננאים).
עם בוא האדם הלבן הגיעו לניו זילנד טורפים חדשים – חתולים, חולדות וחמוסים זריזים שקטלו את רוב אוכלוסיית שחורי החזה.
ב-1980 נשארו רק חמישה שחורי חזה בחיים.
המין ניצל מהכחדה על ידי ארגוני הצלה, שהעבירו את הפרטים האלה לאיים מבודדים, שלא היו בהם טורפים.
כך צמחו אוכלוסיות חדשות וכיום יש באיים אלה כ-250 פרטים המתרבים בהצלחה.
עם זאת, מצב השימור של שחורי חזה מוגדר כפגיע.
איסור שחוטי חוץ הוא איסור הלכתי לשחוט קורבן מחוץ לבית המקדש ("המקום אשר יבחר ה'") או להקריב אותו שם.
זהו איסור חמור, והעונש על כל אחד ממעשים אלו הוא כרת במזיד או קורבן חטאת בשוגג.
עם זאת, בתקופות מסוימות עד לבניין בית המקדש, הותר להקריב קרבנות בבמות בכל מקום.
גם לאחר בניין הבית, איסור זה הוא רק ליהודים, אך לגוי מותר להקריב קרבן לה' בכל מקום.
מקור האיסור הוא בפרשת אחרי מות:
במות הם מקומות שנועדו להקרבה לה' שלא במקום המשכן או המקדש.
החל מהקמת המשכן, הקרבה בבמות נאסרה וחייבים עליה כרת משום שחוטי חוץ.
עם זאת, במשך תקופות מסוימות בהן המשכן לא היה קבוע וטרם נבנה המקדש (כאשר המשכן היה בגלגל, בנוב ובגבעון), הותרה ההקרבה בבמות, ולא נהג אז איסור שחוטי חוץ.
האחד, לשחוט קרבנות בחוץ, והאחר, להקטיר אותם בחוץ.
העובר על כל אחד מאיסורים אלה במזיד חייב כרת, ואם עבר בשוגג חייב להביא קרבן חטאת.
חז"ל לומדים מריבוי הפסוקים שיש גם איסור על זריקת הדם בחוץ, אולם ישנה מחלוקת האם הזריקה נספחת לשחיטה או להקטרה.
חיוב על שחוטי חוץ הוא רק אם הקרבן היה כשר אילו הקריבו אותו במקדש כדין ("ראוי לפתח אהל מועד").
על קרבן פסול שהוקרב בחוץ, אף שהמעשה אסור, אין חיוב כרת או חטאת.
שחבור בהצלבה הוא תהליך בו נוצרת מולקולת רנ"א שליח (mRNA) בתהליך מיוחד בתאים איקריוטים.
בעוד שבתהליך שיחבור רגיל (cis) נוצרת מולקולת mRNA ממולקולת pre-mRNA יחידה, שחבור בהצלבה הוא תהליך שבו נוצרת מולקולת mRNA מכמה מולקולות pre-mRNA נפרדות.
ניתן לנצל תופעה זו עבור טיפול מולקולרי בגנים מוטנטיים.
שחבור בהצלבה יכול להיות המנגנון העומד מאחורי Fusion transcript אונקוגנים.
אורגניזמים מיקרוביאליים מסוימים בעיקר מחלקת ה-Kinetoplastae, משתמשים בשחבור בהצלבה על מנת לבטא גנים.
ביצורים אלה משועתקת מולקולת RNA הנקראת Splice Leader, ובו זמנית משועתקים קבוצות של גנים הצמודים זה לזה כך ש גדיל ה-mRNA הנוצר הוא פוליציסטרוני.
ה-Splice Leader מתחבר לכל גן כך שנוצר mRNA מונוציסטרוני בעל CAP ו-Poly A.
שחבור חליפי היא תופעה המתרחשת כחלק מתהליך התעתוק וההבשלה של מולקולת ה-RNA, במסגרת תהליך השחבור.
במהלך השחבור עשויות להיווצר מתעתוק גן יחיד (ממולקולת pre-mRNA אחת) מולקולות mRNA שונות, כתוצאה משחבור צירוף אקסונים שונה של אותו הגן.
לדוגמה, מולקולות pre-mRNA שתועתקו מאותו גן יכולות לעבור תרגום לחלבונים בעלי פונקציה ומבנה שונים, על אף שמקורן באותו רצף.
שחבור חליפי מגדיל את השונות הגנטית הקיימת בגנום ותורם למורכבותו.
במשך שנים רבות שלטה ההיפותזה כי ככל שאורגניזם מורכב יותר ("גבוה" יותר אבולוציונית) מספר הגנים בגנום שלו גדול יותר.
מורכבות הגנום האנושי ביחס לאורגניזמים אחרים העלתה השערה, כי הגנום האנושי מכיל יותר מ-100,000 גנים.
השערה זו הופרכה לאחר ריצוף הגנום, אז התגלה כי ישנם כ-32,000 גנים מקודדים לחלבון בלבד.
כיום מספר הגנים המקודדים לחלבון מוערך בכ-20,000. בהוספת הגנים שאינם מקודדים לחלבון סך הגנים המוערך הוא כ-47,000. ממצא זה אינו מתיישב עם הידע על כמות החלבונים ורצפי ה-RNA הלא מקודדים בגוף האדם וכן את ההיפותזה ששלטה בעבר "גן אחד חלבון אחד".
הפער מצביע על כך שמספר הרצפים שמתבטאים בגנום האנושי מושפע רבות משחבור חליפי.
ב-1977 התגלה בנגיפי האדנו שגנים מורכבים מאקסונים ואינטרונים.
גילוי זה הוביל את וולטר גילברט ושותפיו למחשבה, שאקסונים יכולים להתחבר בצירופים שונים בתהליך השחבור, ובכך ליצור מולקולות mRNA שונות של אותו גן.
בראשית שנות ה-80 הוערך כי כ-5% מהגנים של אורגניזמים בעלי גרעין מסדר אבולוציוני גבוה (higher eukaryotes), עוברים שחבור חליפי.
כיום ישנו תיעוד של תוצרי שחבור חליפי ב-40%–60% מהגנים בגנום האנושי, ומוערך כי יותר מ-74% מהגנים הם בעלי תוצרי שחבור חליפי.
תופעה זו מתרחשת באורגניזמים רבים, ממערכות ומחלקות שונות כגון: צמחים, תולעים, חרקים, דגים, מכרסמים ופרימטים.
ישנם חמישה סוגים עיקריים של אירועי שחבור חליפי.
אירועי שחבור יכולים להתרחש פעם אחת או יותר בלוקוס (אתר כרומוזומלי מסוים).
אירועים מורכבים של שחבור חליפי בלוקוס כוללים יותר מסוג אחד של תוצרי שחבור חליפי.
דילוג על אקסון (Exon skipping - ES) - אקסון אחד אינו עובר שחבור למולקולת הmRNA.
אתר שחבור חליפי '5 (Alternative splice site 5' - ASS5) - ישנם שני אתרי שחבור שונים לאותו אקסון בקצה ה'5 של מולקולת ה-RNA.
אתר שחבור חליפי '3 (Alternative splice site 3' – ASS3) - ישנם שני אתרי שחבור שונים לאותו אקסון בקצה ה'3 של מולקולת ה-RNA.
אקסונים שאינם משוחברים בו זמנית (Mutually exclusive exons - MXE) - אקסונים שונים משוחברים בטרנסקריפטים שונים.
שימור אינטרון (Intron retention - IR) - אינטרון משוחבר במסגרת מולקולת הmRNA הבשלה
בנוסף ישנם שני אירועי שחבור המתרחשים בקצוות הרצף ומנגנון השחבור החליפי שלהם שונה:
שחבור חליפי ב-RNA לא מקודד
רצפים לא מקודדים מתועתקים (long non-coding RNA, micro RNAs) משתתפים בתהליכים רבים, כגון עריכת רצפי DNA ו-RNA, מסלולי איתות תאיים ובקרת ביטוי גנים.
ככל הנראה, הם אחראיים למרבית השוני הפנוטיפי בין מינים ופרטים.
בניגוד לרצפים מקודדים, כמעט כל אקסון שאינו מקודד לחלבון עובר שחבור חליפי, ונוצרים טרנסקריפטים רבים לכל מולקולת pre-mRNA.
במחקר שנעשה בבני אדם ועכברים נמצא שחלק מהאקסונים הלא מקודדים שעוברים שחבור חליפי זהים בין האורגניזמים.
ממצא זה מצביע על כך שהבקרה על מנגנון השחבור של רצפים אלו שמור אבולוציונית.
דוגמה ל-RNA לא מקודד ידוע הוא XIST שמשתתף בהשתקת מקטעים על כרומוזום X הלא פעיל בתאי נקבה ביונקים.
לגן זה יש לפחות שני טרנסקריפטים ידועים בבני אדם.
ייתכן שההבדל בין הטרנסקריפטים משפיע על הליך ההשתקה.
בעבר גרסו כי שחבור חליפי מתרחש לרוב באזורים לא מתורגמים שנמצאים לפני הרצף המתורגם (5UTR).
ממצאים ראשוניים הובילו לדעה שלשחבור חליפי אין השפעה על הרצף המתורגם, ועל כן גם על הפונקציה של החלבון שמתורגם ממנו.
כיום, מחקרים מצביעים על כך ש-70–88% מהשחבור החליפי המתרחש בגנים מקודדי חלבון בגנום האנושי גורם לשינוי בתוצר החלבוני.
השוני לרוב מתבטא בהחלפה של חומצה אמינית (אחת או יותר) בחלבון, ונגרם על ידי מוטציות בהן מוחדר מקטע (insertion) או ישנו חסר של מקטע (deletion) שאינן משנות את מסגרת הקריאה אך גורמות לשוני ביחידות הפונקציונליות של החלבון.
רק כ-19% מהתוצר החלבוני של שחבור חליפי נגרם כתוצאה משינוי במסגרת הקריאה.
בנוסף, שחבור חליפי יכול לשמש כ"מתג הפעלה" (on-off switch) לביטוי גן כאשר קודון הסיום (stop codon) מופיע מוקדם ביחס לתוצרי שחבור אחרים.
מחקר שנעשה ב-50 גנים בהם תואר שחבור חליפי שנבחרו בצורה אקראית, הראה כי יותר מ-75% מהם מעורבים בתקשורת תאית ותהליכי רגולציה.
המערכות הביולוגיות בהן מצוי היצוג הגבוה ביותר בקבוצת הגנים הזו היו האימונולוגית והעצבית.
ממצא זה לא מצביע בהכרח על חשיבות השחבור החליפי במערכות אלו לעומת מערכות אחרות, אך יכול לרמוז על חשיבותו במערכות מורכבות בהן עיבוד המידע עשוי להשתנות בזמנים או כתגובה למצבים פיזיולוגיים שונים.
שחבור חליפי לרוב עובר בקרה ספציפית כתלות בסוג התא בו הוא מתבצע או בשלב התפתחותי מסוים.
במערכת העצבים ובתהליך המוות התאי המבוקר (אפופטוזה) הוכח כי ישנו תיאום של שינויים בדפוסי השחבור החליפי בין מולקולות pre-mRNA רבות המשתתפות באותם תהליכים.
בחירת אתר השחבור צריכה להיות מבוקרת ברמת הזמן והמיקום בו מתרחש ההליך.
זיהוי אתר השחבור משלב אינטראקציות רבות שתורמות בין היתר גם ליצירת קומפלקס חלבוני, המבצע את חיתוך ה-pre-mRNA, ונקרא ספלייסוזום.
אתרי שחבור בצד '5 ובצד '3 של מולקולות ה-RNA, שמהווים את הגבול בין כל אקסון ואינטרון, מוגדרים על ידי רצף אחיד (קונצנזוס).
רצפי הקונצנזוס שמורים במהלך האבולוציה (הבסיסים השמורים ביותר הם GU בקצה ה'5 ו-AG בקצה ה'3 של האינטרון).
בין רצפי הקונצנזוס בקצוות האינטרון, מצוי רצף נוסף שנקרא 'רצף הסתעפות' (branch point), המכיל את הנוקלאוטיד אדנין (A).
רצף זה מאפשר יצירת מבנה דמוי לולאה (lariat) שנוצר בעקבות אינטראקציות עם חלבונים קושרי RNA מהספלייסוזום, בין רצף הGU מהקצה ה'3 של האינטרון ל-A מהbranchpoint.
הקצה ה'3 מתנתק מהאינטרון, נוצרת לולאה ואז מתרחש הניתוק של הקצה ה'5.
מנגנון בחירת אתר השחבור בעת שחבור חליפי אינו ידוע לחלוטין.
מחקרים רבים תומכים בכך שהבחירה נעשית בשילוב של מספר גורמים.
אותות שחבור שונים, זיקת מרכיבי הספלייסוזום לרצף הקונצנזוס, אלמנטי ויסות (כגון מתילציה וזרחון), חלבונים קושרי RNA שונים והאינטראקציות ביניהם משפיעים על בחירת אתר חיתוך אחד על פני משנהו כתלות בתנאים פיזיולוגיים.
ההסתברות לשחבור גבוהה יותר בהתאם ל'חוזק' של אתר השחבור והיחס בין כמות אתרי השחבור וכמות המולקולות קושרות ה-RNA (מולקולות RNA-binding) שעוברות איתו אינטראקציה, לדוגמה מולקולת U1 שמהווה חלק מהספלייסוזום.
אתר שחבור מסווג כ"חזק" או "חלש" בהתאם לדמיון שלו למוטיב הקונצנזוס של השחבור.
ישנם משתנים נוספים שיכולים להשפיע על ההסתברות לשחבור, ולגרום להעדפת שחבור באתר "חלש" יחסית.
פקטורי RNA וחלבונים עלולים למסך על חוזקו של אתר מסוים ולהטות את ההסתברות לטובת שחבור באתר ה"חלש".
שלבי הרכבת הספלייסוזום וזיהוי אלמנטי הקונצנזוס בשני קצוות האינטרון הם בין המוקדים החשובים ביותר לבקרה על השחבור.
גורם בקרתי חשוב נוסף הוא מתילציה על גבי רצף ה-DNA שמשפיעה על בחירת האקסון במנגנון השחבור ועל הבקרה של התהליך כולו.
באקסונים להם יש שחבור חליפי אחוז ה-GC גבוה מאוד ביחס לאקסונים אחרים.
נוצרים בהם יותר אתרי CpG עליהם מתרחשת מתילציה.
אחד הגורמים הידועים לכך הוא חלבון קושר DNA שנקרא CTCF.
כאשר אתר הקישור שלו על ה-DNA אינו ממותל, CTCF נקשר לפני האקסון החליפי ויוצר מחסום שלא מאפשר תעתוק מהיר וגורם לשעתוק האקסון החליפי.
כאשר האתר ממותל נמנע הקישור של CTCF השעתוק מתבצע מהר יותר וישנו דילוג על האקסון החליפי.
פגם בבקרה על תהליך השחבור מעורב בכ-15% מהמחלות הגנטיות, המחלות נגרמות עקב מוטציה שהורסת אתר שחבור פונקציונלי או יוצרת אתר חיתוך חדש.
לדוגמה, שחבור לא נכון של אקסון 18 בגן BRCA1 ידועה כאחד הגורמים להתפתחות סרטן השד והשחלות.
שחבור דיפרנציאלי הוא מצב בו קיים שוני בטרנסקריפטים המתועתקים מאותו הגן או ביחס ביניהם במצבים שונים.
השוני יכול להתבטא ברקמות שונות, שלבים התפתחותיים שונים, כתלות במין (מגדר), במצב בריאותי או בעקבות טיפול כלשהו.
במינים שונים של Drosophila הוכח שיש שוני ברמת הביטוי של טרנסקריפטים שונים במגוון גנים ברקמות שונות, שלבים התפתחותיים שונים ובין מינים.
שוני בריכוז של איזופורם (טרנסקריפט שעבר תרגום לחלבון) אשר מתורגם לחלבון מסוים, יכול להשפיע רבות על התהליכים המושפעים מפעילות החלבון.
דוגמה לכך מגיעה מניסויים שנערכו על הגן APP .
גן זה מבוטא בעיקר במוח וככל הנראה עוזר בכיוון הגירת תאי עצב.
לגן לפחות שלושה איזופורמים מתועדים.
במחלת אלצהיימר יש ירידה דרסטית בפעילות החלבון עמילואיד בטא שמתורגם מאחד האיזופורמים של APP (איזופורם APP695).
בניסוי שנערך בעכברים נראה, כי בעליה בריכוז תוצר שחבור חליפי אחר, על חשבון APP695, גדל הסיכוי לפיתוח מחלות אלצהיימר.
שינוי ביחסי טרנסקריפטים יכול להשפיע על תהליכים רבים בהם מוות תאי, חדירה לרקמות ויצירת גרורות בתהליך הסרטני.
שַחַאתֶה הַארוֹן (או שחתה הרון, בערבית: شحاتة هارون; 1920 – מרץ 2001) היה יהודי מצרי, עורך דין, סופר ואיש שמאל רדיקלי, שהתנגד לפוליטיקה הציונית ולמדינת ישראל.
היה בין היהודים המעטים במצרים שבחרו להישאר במדינה לאחר הקמתה של ישראל, והקדיש את מרצו למאבק רעיוני ופוליטי נגד הפוליטיקה הציונית והכיבוש הישראלי.
הארון נולד בקהיר למשפחה יהודית מצרית ממוצא סורי.
אבותיו היגרו למצרים במאה ה-19. אביו, "ח'וואגה הארון", עבד כאיש מכירות בחנות האופנה והבגדים סיקורל.
הוא למד בבית הספר קתולי ומשפטים באוניברסיטת קהיר (אז נקרא אוניברסיטת "פואד הראשון") והוסמך כעורך דין.
בצעירותו, הצטרף לתנועה השמאלנית והפך לפעיל בולט במאבק נגד הקולוניאליזם והאימפריאליזם.
במהלך שנות ה-40 וה-50, הארון היה מעורב בפעילות פוליטית אינטנסיבית.
הוא היה חבר ב"תנועה הקומוניסטית המצרית" והקים את "הליגה היהודית למאבק נגד הציונות" יחד עם יהודים מצריים נוספים.
בשנת 1963, הצטרף ל"الاتحاد الاشتراكي العربي" (הפדרציה הסוציאליסטית הערבית), וב-1976 היה בין המייסדים של "حزب التجمع الوطني التقدمي الوحدوي" (המפלגה הלאומית המאוחדת).
הארון התנגד נחרצות לציונות ולמדינת ישראל.
הוא טען כי הציונות היא "תנועה קולוניאליסטית" שנולדה באירופה והובאה למזרח התיכון על ידי המעצמות הקולוניאליסטיות.
בניגוד ליהודים באירופה, שחיו תחת שלטון נוצרי, טוען שחאתה כי יהודי המזרח הערבי חיו בשוויון ובשלווה תחת שלטון האסלאם.
הוא ראה את הציונות כגורם מפלג ומזיק לחברה הערבית והיהודית כאחד.
בשנת 1979, בעקבות חתימת הסכמי קמפ דייוויד, התנגד שחאתה להסכם וראה בו "בגידה באינטרסים של מצרים והפלסטינים".
הוא אף נעצר בשל התנגדותו להסכם.
הארון נעצר מספר פעמים במהלך הקריירה הפוליטית שלו.
המעצר הראשון היה בשנת 1946, תחת שלטון המלוכה במצרים.
בשנת 1975, נעצר בשל מאמר שכתב המביע תמיכתו במעורבות פוליטית רחבה של כל אזרח, ללא קשר לדתו או גזעו.
בשנת 1977, נעצר שוב בעקבות "انتفاضة الخبز" (מרד הלחם).
בשנת 1979, נעצר בשל התנגדותו להסכמת קמפ דייוויד.
בשנת 1987, פרסם הארון את ספרו היחיד, "يهودي في القاهرة" ("יהודי בקהיר"), שבו תיאר את חייו, את המאבק הפוליטי שלו ואת עמדותיו בנושאים שונים.
הספר כולל מאמרים, נאומים וראיונות, ומציג את השקפת עולמו השמאלנית והאנטי-ציונית.
הוא השתמש בספר כדי להציג את נקודת המבט של יהודי מצרי שלא נכנע ללחצי ההגירה וההשתלבות במדינה הציונית.
הארון נפטר במרץ 2001 ממחלת אלצהיימר.
הוא הותיר אחריו מורשת של התנגדות אידאולוגית ופוליטית לפוליטיקה הציונית, והיה בין הדמויות הבולטות במאבק השמאלי במצרים.הספר "יהודי בקהיר" נחשב לתיעוד חשוב של חוויות היהודים במצרים ושל המאבק הפוליטי במדינה.
שחאתה הארון הוא סבו של השחקן המצרי כרים קאסם, שאימו מגדה הארון, בתו של שחאתה, היא מנהיגת קהילת יהדות מצרים ההולכת ונעלמת.
בתו הבכורה מונה נפטרה בילדותה, כאשר בשנות ה-50 חלתה במחלת דם קשה והיה צורך לשלוח אותה לפריז.
שחאתה לא יצא אליה לפריז כיוון שהובהר לו משלטונות מצרים שאם יצא מהמדינה לא יוכל לשוב.
שתי בנותיו האחרות לא ידעו על קיומה של מונה עד גיל 15. בהמשך, מאג'דה נישאה לרופא קתולי ממוצא איטלקי, ונאדיה נישאה למצרי מוסלמי.
על כך נקרא ביתו של שחאתה "תחנת מצרים" בשל הגיוון הדתי והתרבותי של ביתו.
שחור על גבי לבן הוא ביטוי שמשמעו "כתוב באופן הברור ביותר".
נהיר, קריא וחד משמעי, כמו בדף לבן שבו מודפסות אותיות שחורות.
דומה למשמעות ביטוי "כשמש בצהרים" שמתייחס למציאות או עובדה שברורה לחלוטין כשם שהשמש נראית לעיני כל בצהרי היום, אך בשונה לו נוטה להתייחס בדרך כלל לדברים שבכתב.
"ושם, כידוע להוד מלכותך, כתוב שחור על גבי לבן על קורת השער להזהר באש..."
"נדפסו מאמרים כאלה שחור על גבי לבן"
"התשובה האמיתית נדפסה שחור על גבי לבן, וכל הרוצה לדעתה יבוא ויקרא.",
"הנה היא הזוהמא, שחור על גבי לבן ב"חבצלת" המזוהמה",
"ולפני כתוב הדר, שחור על גבי לבן, בלשון זו: "בוא בנשף בערב יום זה, ברחוב פלוני, בבית פלוני ובחדר פלוני".
הביטוי נמצא בשפות נוספות, כמו אנגלית, צרפתית ויידיש.
מניסויים שנעשו מתברר שאצל רוב בני האדם, זה אינו צירוף הצבעים הבולט ביותר.
הצירופים הקריאים יותר הם דווקא לפי הסדר הבא (בסדר קריאות יורד): 1. שחור על גבי צהוב
מתרגמו הקדום של פירוש המשנה לרמב"ם על סדר קודשים (ב"הקדמת המעתיק" לפירוש) הבין את אמרת חז"ל שהתורה שהוראתה למשה בהר סיני, הייתה כתובה באש שחורה על גבי אש לבנה כאמירה "שיש באדם יכולת להשיג מאליו עיקרי התורה".
שְחוּר הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של שמואל הספרי על פי תסריט של חנה אזולאי-הספרי.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 1994.
הסרט זכה להצלחה רבה ולשבחים בביקורות.
בשנת יציאתו גרף שישה פרסי אוסקר ישראלי בקטגוריות המשחק (רונית אלקבץ ועמוס לביא), הצילום (דוד גורפינקל), העיצוב האמנותי, הבימוי ובקטגוריית המנצחת, הסרט הטוב ביותר.
כמו כן זכתה השחקנית הצעירה המשחקת בסרט, אורלי בן-גרטי, במועמדות לפרס אוסקר ישראלי ובפרס תגלית השנה עקב משחקה.
לאחר מכן השתתף הסרט בפסטיבל ברלין וזיכה את הספרי בפרס מיוחד לסרט הזר הטוב ביותר.
כמו כן השתתף בפסטיבלים לקולנוע בארצות הברית, צרפת וסינגפור.
חלי (חנה אזולאי-הספרי) היא מגישת תוכנית ראיונות לילית בערוץ טלוויזיה מסחרי.
במהלך שידור חי של תוכניתה היא מקבלת טלפון מאחיה (יעקב כהן), המבשר לה כי אביהם אליהו (עמוס לביא) נפטר.
רחל, בליווי ביתה רות, מוציאה את אחותה הגדולה פנינה (רונית אלקבץ) ממוסד לחולי נפש בו היא מאושפזת, ושלוש הנשים נוסעות יחדיו, לטקס ההלוויה של האב.
לאורך הדרך צפים ועולים ברחל זיכרונות מילדותה בישראל: כיצד כילדה בת שלוש-עשרה בשנת 1972 - אז כונתה בשמה המלא רחל (אורלי בן-גרטי) - התקשתה לקבל בהיגיון את הכישוף הלבן, השחוּר, טקס קסמים הנערך באופן קבוע על ידי משפחתה המרוקאית-מסורתית כפתרון לבעיות יומיומיות.
רחל הצעירה עוברת תהליכים בהבנת סוג כישוף זה, בעודה עוקבת בפחד אחר כוחותיה המאגיים של פנינה, וכן אחר המסורת המשפחתית העל-טבעית של אמה (גילה אלמגור) ושל אביה.
אדוארד טיץ' , המוכר בכינויו שְׁחוֹר־הַזָּקָן (Blackbeard), היה שודד ים ידוע במאה ה-18. הוא פיקד על יותר מ-300 פיראטים שהפליגו בארבע ספינות, הכניע יותר מ-40 אוניות, והרג מאות בני אדם.
לא ידועים פרטים רבים על ראשית חייו של טיץ', אך על פי ההשערות, הוא מת בסביבות גיל 40, כך שהוא נולד בסביבות 1680. שם משפחתו, טיץ', לא ברור כל כך; שם המשפחה יכול להיות דומה, אך אחר, למשל טאק, ת'אק, ת'יץ' ועוד.
הוא ככל הנראה הגיע ממשפחה עשירה ומכובדת, שכן ידע קרוא וכתוב.
שחור הזקן הופיע לראשונה בתעודות היסטוריות משנת 1717 כמפקד של ספינה חד-תורנית בבהאמה, ויחד איתו בצוות היו גם סמואל בלמי ובנג'מין הרוניגולד.
ב-28 בספטמבר 1717 הוא התקיף את הספינה הצרפתית הגדולה "פאפואז", שהייתה בעלת עשרים תותחים וצוות גדול, בקרבת האי סנט וינסנט.
טקטיקת ההפחדה היא זו שהקנתה לו את הצלחתו הגדולה.
כדי להפחיד אנשים ששטו בספינות אחרות, הוא הניף דגל שחור ועליו שדון אוחז קלשון שגופו שלד, ואנשיו היו פורצים בצעקות ובאיומים כלפי השטים בספינות שתקפו.
הוא עצמו הסתיר מתחת לכובעו שורת גפרורים ופתילי השהיה.
אלו העלו עשן סמיך סביב ראשו וזקנו העבות.
גם חזותו הייתה מאיימת: הוא התנשא לגובה 1.99 מטרים ונהג להחזיק שני אקדחים בשתי ידיו, בנוסף לחרבות שעל מותניו.
בספינתו של שחור הזקן היו תותחים קטנים יותר שכן מטרתם לא הייתה להטביע ספינות אלא להכניען לצורכי שוד.
שחור הזקן הנהיג על ספינותיו דמוקרטיה מלאה.
מנהיגות הספינה, כולל הוא עצמו, נבחרו בהצבעה, ונערכה הצבעה על כל נושא בספינה.
כאשר נכנעה לו הספינה "קונקורד", הוא שדד את תכולתה אך גם גזל את הספינה עצמה.
לראשונה הייתה ספינה כה גדולה ובעלת עוצמה בשירות שודדי ים.
שחור הזקן אף הגדיל את חימושה ל-40 תותחים, ושינה את שמה ל"נקמת המלכה אן", זכר למלחמת המלכה אן, ששמה קץ ללגיטימיות של העיסוק בשוד ימי בקריביים מצד הכתר האנגלי.
מיד לאחר סיפוח הספינה "קונקורד" תקף שחור הזקן את הספינה הבריטית "אלן הגדולה".
הוא השתלט על הספינה ושילח את צוותה בסירות ההצלה.
כך זכה להפיץ את שמו כדמות מעוררת אימה באיים הסמוכים.
הצי שלו מנה כעת 4 ספינות ו-700 אנשי צוות.
במאי 1718 עשה שחור הזקן צעד שטרם נראה מצד כנופיות שודדי הים: הוא הטיל מצור על נמל צ'ארלסטון בדרום קרוליינה ולכד כל ספינה שיצאה ממנו.
כמו כן לקח בני ערובה ודרש כופר עבור שחרורם.
אחד מבני הערובה היה סמואל ראג, מבכירי העיר.
לאחר מכן המשיך עם צוותו לצפון קרוליינה, אך ב"מפרץ המפרש" באזור העיר בופרט עלתה הספינה "נקמת המלכה אן" על שרטון ועמדה לטבוע.
שחור הזקן ואנשיו המקורבים ביותר עברו לספינת הצלה ועמם רוב אוצר הספינה, תוך שהם נעזרים באנשי הצוות האחרים, שסמכו על יושרו ונאמנותו של שחור הזקן.
שחור הזקן ברח עם מקורביו לאי אוקרקוק, תוך שהוא נוטש את אנשי צוותו למוות.
באי הקים מושבה קטנה עם צוותי ספינותיו האחרות.
ישנם היסטוריונים הטוענים כי שחור הזקן העלה את ספינתו בכוונה על השרטון, ותכנן את הכול מראש כדי לצמצם את צוותו באופן משמעותי כך שרק קרוביו והאנשים שעליהם הוא סומך יישארו איתו.
בנובמבר 1718 שלח אלכסנדר ספוטסווד, מושל וירג'יניה, צי קטן ומצויד בראשות קפטן מיינארד כדי ללכוד את שחור הזקן.
מטרת המבצע הייתה נקמה בו, כמו גם רצון להחרים את השלל הגדול שצבר.
למיינארד היה יתרון מספרי: הוא פיקד על 60 אנשים, לעומת שחור הזקן שפיקד על 19. שחור הזקן ביצע הטעיה ומשך את שתי ספינותיו של מיינארד אל עבר שרטון של קרקע רדודה.
מיינארד עצמו עלה על שרטון בעוד ספינתו השנייה נמלטה לים.
אנשי מיינארד השליכו את כל ציודה הבלתי הכרחי של הספינה לים וכך שחררו אותה מן השרטון, ואז ביצעו תכסיס מחוכם.
שתי ספינותיו של שחור הזקן נערכו מולם וירו אש כבדה על הספינה.
כאשר חדלו לירות, ראו על הסיפון למשך מספר דקות רק את מיינארד ועוד אדם אחד נוסף.
הם התחברו באנקולים לספינה וטיפסו עליה, אך אז רקע מיינארד ברגלו ואנשי צוותו עלו לסיפון מפנים הספינה ותקפו את שחור הזקן ואנשיו.
בקרב פנים אל פנים ירה מיינארד בשחור הזקן, ואחד מאנשי צוותו פגע בחרב בעורפו.
מילותיו האחרונות של שחור הזקן היו: "לא אחוס על איש ולא אבקש שיחוסו עלי!".
שחור הזקן מת בסביבות גיל 40. מיינארד ערף את ראשו וחזר עטור ניצחון כשראשו של שחור הזקן תלוי על חרטום ספינתו, וצוותו שבוי בידיו.
מותו של שחור הזקן היה צעד חשוב למיגור השוד הימי בקריביים.
דמותו של שחור הזקן מופיעה במדיות שונות של התרבות הפופולרית, לרבות ספרים, סרטי קולנוע ואף משחקי וידאו.
דמותו מופיעה בהופעת קמע בספר "פרסי ג'קסון וים המפלצות" כבנו של האל ארס.
הדמות מופיעה בסרט הקולנוע "שודדי הקאריביים: זרמים זרים" מסדרת "שודדי הקאריביים", בגילומו של איאן מקשיין בתור הנבל הראשי.
אזכור נוסף לאדוארד טיץ' מופיע באנימה "וואן פיס", שם הוא מופיע כפיראט בשם מארשל טיץ' ומכונה "שחור הזקן" (Blackbeard), אנטגוניסט לדמות הראשית בסדרה, לופי.
באנימה שחור הזקן נחשב לאחד מארבעת הפיראטים החזקים בעולם של וואן פיס ששולטים באזור שנקרא "העולם החדש", והוא עבד בעבר תחת הממשלה העולמית (תחת התואר שיצ'יבוקאי).
דמותו מופיעה בסרט הקומדיה "תעתועי שחור הזקן" (1968).
אזכור נוסף לאדוארד טיץ' מופיע בסדרת הנוער "חופים של סודות" בעונתה השלישית, המשודרת בנטפליקס.
בנוסף בסדרת הבילוש בונז, מוזכר אוצרו של טיץ'.
אומרים שטיץ' קבר שלל רב, וגם 300 שנה לאחר מותו יש המחפשים את האוצרות.
שחור הזקן מוזכר גם בסדרה "עד עצם היום הזה" כשודד ים וכאויב של הוק.