tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במקביל אומנו גדודי החטיבה לשם הכנה ללחימה התקפית.
עם תום הטיהור תחת אוגדת עזה המרחבית, הופנתה החטיבה לסייע בתמרון הקרקעי ואבטחת הציר המבתר את הרצועה.
החטיבה הפכה לצק"ח 16 בפיקוד המח"ט נתאי עוקשי, והשתתפה בתמרון הקרקעי במסגרת מלחמת חרבות ברזל, וסופחו אליה כוחות שריון והנדסה.
גדודי החטיבה היו – גדוד 8119, גדוד 9207, וגדוד הסיור של החטיבה.
מתחילת התמרון עד ראשית חודש דצמבר פעלה החטיבה במסדרון נצרים תחת עוצבת געש.
במהלך התמרון תפסו גדודי החטיבה את הציר ההומניטרי מצפון הרצועה לדרומה, ואבטחו את מעבר האוכלוסייה המקומית לאזור רפיח.
לוחמי החטיבה פשטו על פירי מחבלים והשמידו אמצעי לחימה לאורך הציר המוביל ממסוף קרני ועד חוף הים של הרצועה.
מכלול האש והמודיעין החטיבתי איתרו והשמידו חוליית מחבלים שביצעה ירי רקטי לעבר ישראל, באמצעות הכוונת כלי טיס של חיל האוויר, ולחמו במשותף עם יחידות יהל"ם וכוחות שריון בחוליות מחבלים לאורך הציר.
משימת החטיבה כללה תקיפה והשמדה של כוחות חמאס הנמצאים בגזרתה, וכן אבטחה והפעלת הציר ההומניטרי לירידה של תושבי עזה דרומה.
בין ההישגים המבצעיים של החטיבה, היה נטרול חוליות מחבלים שביצעו ירי למרכז הארץ וגוש דן.
לוחמי הגדס"ר בשיתוף מכלול האש החטיבתי הכווינו כלי טיס שחיסל את המחבלים, וכך עצרו את המשך הירי לתל אביב.
כוחות החטיבה פעלו עם יחידת יהל"ם, מודיעין, מכלול האש וחיל האוויר, וביחד השתלטו על מספר מבנים ששימשו כמפקדות של החמאס בשטח הרצועה והיוו איום על הכוחות בשטח, ובוצעו מהם מספר ניסיונות צליפה וירי על הכוחות.
לוחמי החטיבה השמידו פירי מנהרות ואמצעי חבלה במסגרת ההשתלטות על המבנים.
כמו כן, החטיבה אִבטחה את הציר ההומניטרי מירי מחבלים.
ב-12 בדצמבר לוחמי צוות קרב של חטיבת ירושלים יחד עם כוחות מודיעין, יבשה ואוויר סיכלו ניסיון פיגוע בכוחות והשמידו פיר מנהרה בשטח המגנן.
לאור התרעה מודיעינית על תקיפה מתוכננת של ארגון הטרור חמאס על אזור המגנן של לוחמים מצוות הקרב של חטיבת ירושלים, פינו הלוחמים את המגנן ונכנסו לכוננות להתקפת מחבלים.
בהמשך, הלוחמים שהיו במארב ירו לעבר המחבלים שיצאו מפיר המנהרה, ירי שהוביל לפיצוץ מטען בפיר ולאחריו פיצוצי משנה.
הלוחמים בשיתוף יחידת יהל"ם חשפו פיר נוסף במרחב והשמידו אותו.
ב-17 בפברואר נרצח רס"ל (מיל') אורי יעיש לוחם בפלס"ם 8119, של חטיבת ירושלים, בפיגוע הירי בצומת ראם.
רס"ל יעיש, היה בדרכו הביתה לסופ"ש מהרצועה.
במהלך אוגוסט 2024 חזרה החטיבה לפעול במרחב ציר נצרים ופתחה בהתקפה חטיבתית נרחבת על שכונות דרום העיר עזה.
ב-17 באוגוסט במהלך נסיעה מנהלתית במסדרון נצרים, אירע פיצוץ מטען חבלה בציר הדרך כתוצאה מכך נהרגו 2 חיילים בהם מפקד פלוגת הסיוע המנהלתית בגדוד 8119
כאשר במהלכה כוח לוחמים מגדס"ר 6310 נכנס במבנה לסריקה ומטען שהונח בסמוך לחומת הבית, והופעל בידי מחבלים באמצעות מנגנון הפעלה מרחוק התפוצץ, כתוצאה מפיצוץ המטען נהרגו 3 לוחמים.
בנוסף באותה תקרית 7 לוחמים נפצעו קשה ובינוני ופונו במסוקים לטיפול רפואי.
ב-23 באוגוסט, אחר הצהריים בדרום העיר עזה, במרחב ציר נצרים, כוח לוחמי המילואים גדוד 8119 של חטיבת ירושלים שפעלו במקום נתקלו בחוליה של 4 מחבלים מטווח קצר, פנים אל פנים.
במהלך ההתקלות נפגע ונהרג יניב יצחק אורן.
ב-25 באוגוסט נהרג מפיצוץ מטען במרכז רצועת עזה לוחם גדוד 9207 של חטיבת ירושלים.
ב-28 באוגוסט נהרג לוחם החטיבה מפגיעת ירי צלף במסדרון נצרים.
באפריל 2025 כחלק ממבצע עוז וחרב חזרה החטיבה למסדרון נצרים ולמרחב החיץ תחת פיקוד אוגדה 252, ופתחה במתקפה נגד גדוד שג'אעייה של חמאס.
במהלך המבצע חוסלו על ידי חיל האוויר שלושת מפקדי הגדוד שמונו כל אחד לאחר מות קודמו.
גדודי החטיבה כבשו את רכס השבעים והקימו שם קו מוצבים.
בנוסף הרסו תשתיות טרור על מנת להבטיח את ביטחון תושבי העוטף.
ב-16 באפריל ביקר הרמטכ"ל אייל זמיר את כוחות החטיבה, והביע את הערכתו על התייצבותם לשירות המילואים.
במשך חודשיים פעלו כוחות חטיבת 'ירושלים' (16) בשכונות שג'אעייה ודרג' תופאח בצפון רצועת עזה.
במהלך התקופה הם חיסלו מספר מחבלים, השמידו יותר מ-600 תשתיות טרור, ונטרלו מאות מטרים של תוואים תת-קרקעיים שבהם נמצאו אמצעי לחימה וציוד צבאי, בשיתוף לוחמי יהל"ם.
ב-15 במאי כוחות החטיבה הוחלפו בכוחות מילואים אחרים להמשך המבצעים ברכס השבעים ולשליטה במרחב.
בחטיבה ארבעה גדודים, שלושה גדודי חי"ר וכן גדוד סיור.
בנוסף לכך, פלוגת תצפיות (פלת"צ) חטיבתית, המורכבת מצוותי סיירת, אמונים על הפעלת אש בעומק האויב.
בעבר השתייכה החטיבה לעוצבת עידן (אוגדה 340, בעבר אוגדה 880), שהייתה אוגדת מילואים הכפופה לפיקוד המרכז, ומפקדת האוגדה הייתה ממוקמת במחנה נחשונים.
החל משנת 2014, החטיבה שייכת לעוצבת סיני, ומחסני החירום של החטיבה הם במחנה שדה תימן, המשמש גם כיחידת מחסני חירום לעוצבת סיני.
במלחמת העצמאות נקרא גדוד בית חורון בחטיבת עציוני.
עד אחרי מלחמת יום כיפורים נקרא גדוד 62 בחטיבת מחוז 16. לאחר מלחמת יום כיפור, שונה מספר הגדוד ל-7007. גדוד 7007 הוא גדוד חי"ר המונה מפקדים וחיילים ששירתו בגדודי החי"ר השונים בצה"ל.
בשנים האחרונות, מרבית החיילים הנקלטים בגדוד מגיעים משורותיה של חטיבת הנח"ל.
בשנת 2012 ניתן לגדוד סמל חדש, ושמו החדש "גדוד הר ציון", על ידי המג"ד בעז כהן.
השם מייצג את הקשר לירושלים, כחלק מחטיבת ירושלים, וכן את סמל הגבורה המתחדשת בצה"ל – על שם מאיר הר-ציון שהיה ביחידה 101 שהוקמה בחטיבה 16 והועברה לצנחנים.
מפקדי הגדוד (רשימה חלקית): מאיר זורע (תש"ח), גדעון רוטשילד (ששת הימים), שי רז (שהיה גם מפקד פנמ"צ הריאלי חיפה), ציון ארסלן (מלחמת יום כיפור), יוסי לונץ (1975),
תנחום, חיים כפיר, משה (מושקו) רום, יהודה ימאי, אבירם מטוסביץ' (1996), יוסי בן חמו, רמי מגנזי (חומת מגן), אלי פנירי, בעז כהן (מבצע עמוד ענן וצוק איתן), דובי גינזברג, מעוז שוורץ (מלחמת חרבות ברזל).
גדוד 8119 הוא גדוד חי"ר המונה מפקדים וחיילים ששירתו בגדודי החי"ר השונים בצה"ל.
בשנים האחרונות, מרבית האוכלוסייה הנקלטת בגדוד מגיעה משורותיה של חטיבת הנח"ל.
הגדוד ביצע תעסוקות מבצעיות ואימונים בכל הגזרות וזכה לשבחים על מקצועיותו.
הגדוד היה בעבר, עד אחרי מלחמת יום כיפורים, גדוד 161.
2002 – הגדוד נטל חלק מרכזי בכיבוש העיר בית לחם במסגרת מבצע "חומת מגן".
2004 – תעודת הוקרה הוענקה לגדוד, אשר נבחר על ידי נשיא המדינה כיחידת מילואים מצטיינת על הישגיו ועל תרומתו לחיזוק ביטחון המדינה.
2005 – במהלך תעסוקה מבצעית תפס הגדוד חוליית מחבלים בדרכה לפיגוע בגזרת איו"ש וזוכה על כך בתעודת הערכה מאלוף הפיקוד.
2023 – הגדוד השתתף בלחימה בגזרת עזה במלחמת חרבות ברזל.
בשבועות הראשונים לקח חלק במאמץ להגנה על יישובי העוטף והגבול ולאחר מכן הוביל את החטיבה לאחר הצטרפותה לתמרון הקרקעי.
במסגרת פעילותו באבטחת המסדרון ההומניטרי, היה אמון הגדוד על הקמת מוצב עוז 8 שמתוכו נוהל הבידוק במעבר הפליטים במסדרון ההומניטרי.
עם תחילת ההפוגה הצליחו צלפי הגדוד לבלום הסתערות המונים לכיוון מוצב עוז 8 מכיוון דרום, והגדוד זכה על כך לתשבחות מכל דרגי הפיקוד בצה"ל.
הגדוד היה שותף לאיתור פירי כניסה למנהרות המטרו שנחפרו מתחת רחוב סלאח א-דין, הוביל השמדת פירים וזירות מטענים במרחב פעולתו, ואף השמיד סוס ממולכד שאולץ להסתער על הכוחות במטרה לפגוע בפליטים המנסים להימלט דרומה ובכוחות המאבטחים את המסדרון.
פלוגת המסייעת של הגדוד השמידה בעזרת טילי נ"ט ובעזרת הכוונה של חיל האוויר מספר חוליות נ"ט, תצפית, וצליפה בשכונת זייתון ובמחנות המרכז.
במלחמת העצמאות היה גדוד מוריה בחטיבת עציוני.
גם כיום יש בחטיבת עציוני גדוד מוריה.
גדוד 9207 הוא גדוד חי"ר המונה מפקדים וחיילים ששירתו בגדודי החי"ר השונים בצה"ל.
ב-2002 הגדוד נטל חלק מרכזי בכיבוש העיר בית לחם במסגרת מבצע "חומת מגן".
לאחר ההשתלטות על העיר ביצע הגדוד את המצור על המחבלים שהתבצרו בכנסיית המולד.
תעודת הוקרה מטעם נשיא המדינה הוענקה לגדוד 9207 של חטיבת ירושלים בפיקוד המרכז, אשר נבחר כיחידת מילואים מצטיינת על הישגיו ועל תרומתו לחיזוק ביטחון המדינה.
התעודה הוענקה על ידי שמעון פרס באוגוסט 2013.
הגדוד קיבלת תואר גדוד מצטיין מאלוף פיקוד הדרום לשנת 2023.
במלחמת חרבות ברזל השתתף הגדוד בהגנה על מרחב היישובים בגזרת שדרות ובזיקים, וכן בתמרון הקרקעי במסדרון נצרים בתוך רצועת עזה.
מפקדי גדוד 9207 – "גדוד מוריה"
+שםתקופת כהונההערותבני ברבשבועז רגביורם ששוןאבנר כרמלימשה לנגרבועז רוזמןיוסי בן הרושעמיר סנדריואב (יובא) גליובל כהןעומרי אפשטיין2019–2023מפקד הגדוד במלחמת חרבות ברזלגיא בן סעדון2023– (מכהן)מפקד הגדוד במלחמת חרבות ברזל
גדוד 6310 הוא גדוד סיור שהוקם בשנת 2002 לאחר מבצע חומת מגן, על ידי איחוד הסיירות החטיבתיות (פלנ"ט, פלחה"ן, סיירת).
לאחר מלחמת לבנון השנייה, פוצלו צוותי התצפית מפלוגת הסיור (פלס"ר), והוקמה פלגת תצפיות חטיבתית (פלת"צ).
הגדוד כלל בעבר מפקדים וחיילים ששירתו בסיירות חטיבות החי"ר וביחידת מגלן.
בשנים האחרונות, מרבית המשרתים בגדוד מגיעים משורותיו של גדס"ר נח"ל ומיחידת מגלן.
ב-2015 גדס"ר 6310 נבחר על ידי נשיא המדינה ראובן ריבלין, כיחידת מילואים מצטיינת, על הישגיו ועל תרומתו לחיזוק ביטחון המדינה, ובאוגוסט 2015 העניק הנשיא לגדוד תעודת הצטיינות על כך.
במהלך מלחמת חרבות ברזל השתתף גדוד סיור 6310 בלחימה בצפון רצועת עזה, בין המרחבים זייתון ואל-בורייג'.
תחת פיקוד מפקד הגדוד סא"ל איתי יערי, ביצע הגדוד מגוון משימות לחימה מורכבות תוך הפגנת יכולות קרביות גבוהות.
לוחמי הסיור איתרו והשמידו מנהרות התקפיות שחפר חמאס במטרה לבצע התקפות כנגד כוחות צה"ל.
בנוסף ביצע הגדוד שורת פשיטות ומארבים בעומק הרצועה שגרמו לפגיעה אנושה בכוח המחבלים – הותירו מחבלים הרוגים והשמידו מרבית הנשק הכבד שברשות חמאס באותו אזור.
צוות מהפלת"צ סייע באיתור מטרות והפעלת אש אפקטיבית מטווחים רחוקים.
במקביל, כוחות הגדס"ר ביצעו פשיטות במסגרת מבצע ייחודי לאיתור והשמדת מחרטות ברצועה.
לאורך כל שלבי הלחימה הפגינו לוחמי הגדוד אומץ לב וקור רוח תחת אש, ותרמו תרומה מכרעת להישגי צה"ל תוך מניעת אבידות בקרב כוחות צה"ל.
במהלך חודש יולי 2024, שב גדס"ר 6310 לתמרון ברצועת עזה, והוביל מבצעים נרחבים להשמדת תשתיות תת-קרקעיות של חמאס.
הגדוד פעל במקצועיות ובנחישות לחיסול עשרות מחבלים ולנטרול איומים במרחב.
צוותי הפלת"צ, בסיוע חיל האוויר, תרמו רבות להצלחת המבצעים על ידי איתור מטרות והשמדתן בצורה אפקטיבית.
במהלך הלחימה הפגינו הלוחמים מיומנות גבוהה ושיתוף פעולה יוצא דופן עם הכוחות האוויריים, שהובילו להצלחות מבצעיות רבות ולפגיעה משמעותית במערך הטרור של חמאס.
ביצוע ויישום פרויקט גדוד סדיר מזין חטיבת מילואים .
חטיבת כפיר (נקראת גם חטיבה 900) היא חטיבת חיל רגלים סדירה בצה"ל.
החטיבה הוקמה בשנת 2005 והייתה תחת פיקודה של עוצבת עידן, בספטמבר 2020 החטיבה הוכפפה לעוצבת הבזק (אוגדה 99) תוך הסבה לחטיבת חי"ר-אש.
כפיר היא החטיבה הגדולה מבין חטיבות החי"ר.
החטיבה מורכבת מארבעה גדודים וסיירת.
חיילי החטיבה חובשים כומתה בצבעי הסוואה (מנומרת) עם סמל חיל הרגלים ונועלים נעליים אדומות.
מפקד החטיבה מיולי 2025 הוא אלוף-משנה א'.
מקורה של החטיבה הוא בגדודי החי"ר הייעודי שהוקמו החל משנות ה-90 של המאה ה-20, ככוחות שתפקידם להתלוות לכוחות שריון (חיל רגלים ממוכן).
חלק מהגדודים הוקמו על בסיס פלוגות חרמ"ש (חיל רגלים משוריין) שפעלו במסגרת חטיבות מרחביות (כגון שמשון וחרוב) או על בסיס יחידות מיוחדות עצמאיות קיימות (כגון דוכיפת), וחלק מהגדודים הוקמו מן היסוד מאוחר יותר.
במהלך האינתיפאדה השנייה הוחלט להסב אותם לגדודים ייעודיים ללחימה בטרור בערים ביהודה והשומרון.
בשנת 2003, לאחר פירוקה של חטיבה 500 של חיל השריון (שגם היא נקראה "כפיר"), הוסבו רוב חייליה ללוחמי חי"ר ונוספה לכל גדוד פלוגה ותיקה שנקראת "מבצעית".
בטרם ההקמה הרשמית של החטיבה אוחדו "גדודי ה-90" תחת קורת גג אחת שנקראה "אגד 900" שהיה תחת פיקודו של אל"ם אייל נוסובסקי שכיהן עד 23 באוקטובר 2005 כמפקד האגד.
ב-6 בדצמבר 2005 אוחד אגד 900 לחטיבת חי"ר סדירה בפיקודו של מפקד האגד השני אלוף-משנה דוד מנחם, שהפך למפקד הראשון של החטיבה שנקראה מאז "חטיבת כפיר".
עם הקמת החטיבה הוענקו לחייליה פריטי זיהוי ייחודיים – כומתה חטיבתית מנומרת, שהחליפה את הכומתה השחורה שחבשו רוב חיילי החטיבה, וסיכת לוחם חדשה, המוענקת ללוחמים שסיימו מסלול.
סיכת הלוחם הקודמת הפכה לסיכה גדודית שהלוחם מקבל בסיום הכשרת החי"ר.
תגי הגדודים השונים אוחדו לתג חטיבתי אחיד, המורכב מחרב, המסמלת את הלחימה והמשימה, וכנפיים המסמלות את המוסריות הנדרשת בה.
בנוסף הוכרז דגל חטיבה חדש: חציו לבן וחציו צבעי הסוואה כהים.
החטיבה לא שותפה במלחמת לבנון השנייה, למעט גדוד נצח יהודה שהוקפץ מחופשה לתגבור גזרת גבול ישראל–לבנון זמן קצר לאחר אירוע החטיפה שפתח את המלחמה, אך הוחזר למקומו הרגיל כעבור מספר ימים.
בפברואר 2007 התקיים לראשונה בתל חדיד טקס סוף מסלול חטיבתי משותף לכל הגדודים.
ביולי אותה השנה נערך טקס זיכרון ראשון לחללי חטיבת כפיר ביד לבנים בעפולה, והתקיים טקס הנחת אבן פינה לאנדרטת חטיבת כפיר ליד עפולה.
העיר עפולה הוכרזה כעיר המאמצת של חטיבת כפיר וב-7 בספטמבר 2010 נחנך אתר ההנצחה החטיבתי מול בית חולים העמק בעפולה.
בקיץ 2007 נחשפה פרשה במסגרתה חיילים מגדוד לביא, בפיקוד קצין, חטפו בדאהרייה מונית פלסטינית, כפתו את הנהג, נסעו ברחבי העיירה ולבסוף ירו בעובר אורח לא חמוש ופצעו אותו קשה.
לאחר-מכן, במהלך התחקיר הצה"לי, שיקרו החיילים על פרטי האירוע.
בפברואר 2008 חשפה תוכנית הטלוויזיה "עובדה" עדויות על סדרת מקרים שבהם התעללו חיילים מחטיבת כפיר בפלסטינים.
במבצע עופרת יצוקה לא שותפה החטיבה, למעט גדוד חרוב שלאחר פרוץ המבצע הורד לגבול רצועת עזה.
במהלך הלחימה נהרג מפקד הפלוגה המסייעת בגדוד.
על פעולתו במבצע של סמל ראשון מנחם ציק, חובש בגדוד, הוענק לו בספטמבר 2009 צל"ש אלוף מאת מפקד פיקוד הדרום, יואב גלנט.
באוקטובר 2009 עלתה החטיבה לכותרות כאשר מספר טירונים מגדוד שמשון הניפו כרזות כנגד פינוי יישובים במהלך טקס השבעתם.
שני אירועים דומים אירעו בימים שלאחר מכן בחטיבה ועוררו דיון ציבורי שסבב סביב סוגיית הסרבנות, פינוי יישובים בידי צה"ל ומעמד ישיבות ההסדר.
החיילים טופלו בחומרה על ידי מפקד החטיבה, נשלחו למחבוש והודחו מהחטיבה.
בחודש מאי 2010 החטיבה ביצעה את התרגיל החטיבתי הראשון בתולדותיה, ולראשונה גדוד מהחטיבה, נחשון ביצע פעילות מבצעית בגבול לבנון.
בחודש יוני 2011 ביצעה החטיבה תרגיל חטיבתי באש במתאר צפוני.
ביוני 2010 פורסם כי החטיבה ביצעה כ-70% מהמעצרים ביהודה ושומרון בחמש השנים הראשונות להקמת החטיבה, לצד פעילות נוספת של גילוי אמצעי לחימה וסיכול פיגועים באופן כללי.
בשנת 2012, לראשונה גדוד מהחטיבה, חרוב, תפס קו בגבול רצועת עזה.
במקביל הפכה החטיבה באופן רשמי לחטיבת חי"ר מתמרנת ונערך תרגיל חטיבתי מלא ראשון, ברמת הגולן, בהשתתפות ארבעה גדודים, דוכיפת, שמשון, נצח יהודה ולביא (גדוד חרוב תפס קו בעזה וגדוד נחשון ביצע פעילות מבצעית באיו"ש).
בעיצומו של התרגיל החטיבתי, החל מבצע עמוד ענן, והוחלט להוציא את גדוד לביא מהתרגיל ולהורידו לגזרת רצועת עזה, ולצרפו לגדוד חרוב שתפס קו בגזרה כאמור, כהכנה לפעילות צבאית קרקעית, שלא התקיימה לבסוף.
במהלך מבצע שובו אחים בקיץ 2014, הוקפצה החטיבה כולה מתרגיל ברמת הגולן ליהודה ושומרון להשתתף בחיפושים אחר שלושת הנערים החטופים.
עם זאת, החטיבה לא שותפה במבצע צוק איתן שהחל זמן קצר לאחר מכן למעט גדוד דוכיפת 94 שירד לתפוס גזרה בעזה, גזרת מעבר ארז להתכונן לשילוב בכניסה הקרקעית.
לאחר מכן נערך תרגיל חטיבתי נוסף בהשתתפות ארבעה גדודים.
בספטמבר 2014 עברה החטיבה לכפיפות עוצבת עידן.
ב-1 ביולי 2015 התקיים הטקס הרשמי של סגירת גדוד לביא, כחלק מהתייעלות צה"ל.
בנובמבר 2019, החטיבה בכללותה תפסה קו לראשונה לאורך גבול רצועת עזה.
בשנת 2020 החטיבה הוכפפה לעוצבת הבזק, כחלק מתהליך שבמהלכו הפכה חטיבת כפיר לחטיבת חיר"ם (חי"ר מובחר) מתמרנת, עברה שינויים ארגוניים והצטיידה באמצעים חדשים, כחלק מתר"ש תנופה.
במלחמת חרבות ברזל לחמה חטיבת כפיר במספר רב של קרבות, במתקפת הפתע על ישראל, ביום הראשון של המלחמה, סייעה החטיבה רבות בהדיפת מתקפת הטרור של חמאס.
בשלב השני של הלחימה התחלקה החטיבה לשלוש חזיתות: הראשונה היא זירת התמרון הקרקעי שבו השתתפו כוחות החטיבה מצידה הצפוני של רצועת עזה, הזירה השנייה היא זירת יהודה ושומרון, והשלישית בצפון גזרת הר דוב, שם פעל גדוד נחשון.
במסגרת הלחימה חשפה החטיבה והשמידה עם כוחות הנדסה קרבית עשרות פירי מנהרות ותקפה יותר מ-100 מטרות טרור.
בשנותיה הראשונות של החטיבה, כהמשך המסורת של גדודי ה-90 בטרם אוגדו לחטיבה, ועל מנת להתמחות בגזרת פעולה קבועה, הוכפפו גדודי החטיבה דרך שגרה למספר חטיבות מרחביות (חטמ"ר) באוגדת איו"ש (אזור יהודה ושומרון), ולמעשה היוו כוח חי"ר אורגני של חטיבות מרחביות אלה:
גדוד נחשון (90) – תחת פיקוד חטיבה מרחבית אפרים, חלש על גזרת הערים טולכרם וקלקיליה.
גדוד שמשון (92) – תחת פיקוד חטיבה מרחבית עציון, חלש על אזור גוש עציון.
גדוד חרוב (93) – תחת פיקוד חטיבה מרחבית שומרון, חלש על גזרת העיר שכם.
גדוד דוכיפת (94) – תחת פיקוד חטיבה מרחבית בנימין, חלש על גזרת רמאללה.
גדוד לביא (96) – תחת פיקוד חטיבה מרחבית יהודה, חלש על גזרת הר חברון.
גדוד נצח יהודה (97) – תחת פיקוד חטיבה מרחבית מנשה, חלש על אזור צפון השומרון וגזרת העיר ג'נין.
מתחילת שנת 2008 הפכו הגדודים לניידים, כבשאר חטיבות החי"ר, והם אינם משתייכים עוד לגזרת פעולה מסוימת, אלא מבצעים תחלופה שוטפת בגזרות שונות באיו"ש, ברצועת עזה ובגבול הצפון.
גדודי החטיבה הופעלו במבצעים עופרת יצוקה ועמוד ענן.
גדוד נחשון הוקם בשנת 1998 כגדוד ייעודי ללחימה בשטחי יהודה ושומרון.
הפלוגה הראשונה בגדוד הוקמה בנובמבר 1998 ובשנת 2000 הוקם הגדוד כולו באופן רשמי.
בתחילת דרכו של הגדוד, לוחמיו הוכשרו לרובאי 03. לאחר שחיילי הגדוד ביצעו היטב מספר פעולות במהלך האינתיפאדה השנייה, שופר הציוד שהועמד לרשותם והכשרתם הוגברה לרובאי 07.
בשונה מגדודים אחרים בחטיבה לא השתייך הגדוד לגדודי החירמ"כ, והוא סופח לגדודים אלה כאשר הם אוגדו לקבוצה אחת, כגדודי חי"ר רגילים.
הגדוד היה כפוף קודם להקמת חטיבת כפיר לחטיבה המרחבית אפרים, ובמשך מספר שנים היו טולכרם וקלקיליה, שתי הערים הגדולות בגזרת החטיבה, תחת אחריות הגדוד.
קו התפר שבגזרת הערים וקרבתן למישור החוף וערי המרכז היוו אתגר מבצעי.
בגזרה זו נחל הגדוד הצלחות מבצעיות רבות במהלך "אירועי גאות ושפל" שקדמו לאינתיפאדה השנייה ובמהלך מבצע חומת מגן שבו לקח חלק בשיתוף כוחות שריון וחטיבה 55 בכיבוש העיר טולכרם.
לאחר מכן המשיך הגדוד בפעילות מבצעית שכללה פשיטות, מעצרים ומארבים כחלק ממבצע דרך נחושה.
בדצמבר 2005, בתקרית אחרת, נהרג סגן כשמחבל מתאבד פוצץ עצמו במהלך בידוק של מונית חשודה במחסום בגזרה.
בינמו עוטר בצל"ש מפקד אוגדה לאחר מותו.
בעקבות מותו הוקמה "עמותת הלוחמים כפיר" למען חיילי חטיבת כפיר על ידי אביו, אברהם בינמו, שגם שימש כיו"ר העמותה מ-2005 ועד ל-2013.
בתקופה שלאחר שיא העימות בגדה, מרבית מפעילויות הגדוד היו בט"ש, מעצרי מבוקשים ותפיסות אמל"ח.
אחדות מהפעילויות המפורסמות ביותר הן מעצרו של בכיר חמאס בשנת 2008 עומר ג'אבר, מתכנן ומוציאו לפועל של הפיגוע במלון פארק בנתניה בערב פסח 2002, וההיתקלות שבה חוסל במהלך מעצר בעיר מפקד החמאס סאבת עיאדה.
לאחר החלטה בפיקוד המרכז הוחלט "לעקור" את הגדודים מגזרותיהם הקבועות, וכך החל סבב קווים בגזרת איו"ש.
בסוף שנת 2008 עזב הגדוד לראשונה את גזרתו ועבר לדרום הר חברון, ולאחר מכן לגזרת שומרון כשבמרכזה העיר שכם, שם השתתף יחד עם כוחות של יחידת דובדבן והשב"כ בחיסול רוצחיו של הרב מאיר חי.
בשנת 2010 המשיך הגדוד לגזרת בית לחם וגוש עציון.
באפריל 2011 עלה גדוד נחשון לראשונה לגבול ישראל–לבנון, כחלק מהפיכתה של חטיבת כפיר לחטיבה מובחרת המצטרפת לסבב חטיבות החי"ר בכלל הגזרות המבצעיות.
בשנת 2014, במסגרת מבצע שובו אחים, ביצע הגדוד מספר רב של מעצרים בגזרת גב ההר בואכה שכם.
פעילות הגדוד נתקלה בהתנגדות רבה שכללה השלכת מטענים ובקבוקי תבערה.
במסגרת הפעילות נחשפו אמצעי לחימה ופורקו תשתיות טרור.
ב-2015 כחלק מעיבוי כוחות החי"ר, לקראת עימות אפשרי בצפון הוחלט להכשיר גדוד נוסף למתאר הצפוני, גדוד נחשון של חטיבת כפיר, שלראשונה מאז שהוקם עלה לגבול הצפון לשבוע אימונים.
בשיא התרגיל הונחת הגדוד על ידי מסוקי יסעור בלב "כפר לבנוני" במטרה לתקוף מעוזים של חזבאללה ולכובשם.
ב-2023 עם פרוץ מתקפת הפתע ותחילתה של מלחמת חרבות ברזל, גדוד נחשון תפס קו בגזרה הצפונית בגבול לבנון, ובפברואר הוא עבר לאיו"ש - ומאז היה אמון על הגנת יישובי השומרון.
ב-2024 נכנס הגדוד בפעם הראשונה בתולדותיו ללוחמה בתוך עזה.
שמו של הגדוד שאוב משמו של נחשון בן עמינדב, שלפי המדרש קפץ לים ראשון מבין בני ישראל, בעת קריעת ים סוף, ולכן מסמל אומץ, ראשוניות ותעוזה.
המוטו של היחידה הוא "להיות ראשון, נחשון".
אין קשר בין הגדוד הסדיר לבין גדוד המילואים "נחשון", על אף השם הזהה.
ב-בנובמבר 2024 לראשונה מאז הקמתו הצטרף גדוד נחשון לתמרון הקרקעי ברצועת עזה במרחב ג'באליה במלחמת חרבות ברזל במסגרת צוות הקרב החטיבתי של חטיבת כפיר..
ב-20 באוגוסט 2025 נערכה התקפת פתע של בין 14–20 מחבלים על מגנן של הגדוד על ציר מורג שבח'אן יונס.
כח הגדוד השיב אש וחיסל בקרבות פנים אל פנים כמה מהתוקפים שחדרו לתוך המגנן.
בגדוד נחשון נפצעו 3 חיילים בהתקפה, אחד קשה ושניים קל.
נכון לפברואר 2025, במהלך מלחמת חרבות ברזל איבד גדוד נחשון 12 מלוחמיו.
הציפור שמופיעה בסיכה היא ציפור הכחל, והיא מסמלת נחישות, ראשוניות וחדות.
צבעי הציפור, כחול וסגול, היו צבעי דגל הגדוד בעת הקמתו.
הכחל אוחזת ברגליה את החרב המסמלת ערכי לחימה.
גדוד שמשון הוקם בנובמבר 1997 כגדוד חי"ר ייעודי לגזרת החטיבה הצפונית ברצועת עזה, על בסיס פלוגות החרמ"ש "אורן" ו"אשבל", שפעלו ברצועה באותן שנים.
שמו של הגדוד מנציח את שמה של יחידת המסתערבים שמשון, שפעלה ברצועת עזה בין 1986 ל-1996, והסיכה הגדודית של הגדוד היא אותה סיכה של היחידה.
עם הקמתו שהה הגדוד תקופה ארוכה באיו"ש בגזרות גוש עציון ובית לחם, ותקופה קצרה יותר באזור חברון ודרום הר חברון, שם ספג מספר אבידות.
באוקטובר 2001 עבר לרצועת עזה.
תחילה ישב הגדוד במוצבים באזור רפיח וחאן יונס ולאחר מכן התפרש על אזור צפון הרצועה.
בתקופת היותו בדרום הרצועה ניהל הגדוד שגרת לחימה נמוכת עצימות מתוך המוצבים.
התקופה לוותה בחילופי אש כבדים מתוך המוצבים, כשהשכונות הפלסטיניות שימשו כמקלט למחבלים.
שני חיילי הגדוד נהרגו מידי צלפים וחיילים וקצינים נוספים נפצעו מאותם חילופי אש יום יומיים.
באוקטובר 2003 נהרגו שתי חיילות, אחת מפלוגת המפקדה ותצפיתנית אשר סופחה לגדוד וחובש מפלוגת הפלחו"ד של הגדוד, באירוע חדירה של מחבל למוצב הגדוד בנצרים שבצפון הרצועה, באירוע אף נפצעו מספר חיילים וחיילות.
הגדוד זכה לפרסום בעקבות מבצע "דרך המלך" (אוקטובר 2004, שכונת זיתון), ובמספר נרחב של מבצעים ברצועת עזה תחת פיקודו של אודי בן-מוחה, ששימש כמפקד הגדוד באותה תקופה.
כמו כן במבצע קשת בענן ברפיח השתתפו הפלוגות הוותיקות של הגדוד.
בתקופת פיקודו של בן מוחה, קיבל הגדוד מכתב הערכה אישי מהרמטכ"ל על הצלחתו במבצעים אלו.
גדוד שמשון אִבטח את נצרים בזמן תוכנית ההתנתקות, ואחריה עבר לגזרה הצפונית של רצועת עזה.
בסוף דצמבר 2005 עבר הגדוד לגזרת גוש עציון, תחת פיקודה של החטיבה המרחבית עציון.
בכך הושלם המעבר של כל גדודי החי"ר הייעודי לפעילות בשטחי יהודה ושומרון.
בשנת 2012 סיכלה פלוגת המסייעת של הגדוד פיגוע כבד שיצא מחברון, במבצע חטיבתי "שבת ירוקה".
במהלך שנת 2013 ביצע הגדוד תעסוקה מבצעית סדירה לראשונה בגזרת גבול לבנון ובכך השלים ראשון בתולדות החטיבה שירות בכל שְלוש הגזרות המבצעיות של צה"ל.
ביולי 2014 השתתפו חיילי שמשון בחיפושים אחר הנערים החטופים.
חיילי שמשון מצאו את הסנדל ושאריות המשקפיים שהביאו לגילוי גופותיהם לבסוף.
ב-24 במארס 2016 תקפו שני מחבלים עמדה של הגדוד בחברון, פצעו חייל בדקירות ונוטרלו על ידי חיילי הגדוד, מחבל אחד נהרג והשני נפצע, לאחר מכן המחבל הפצוע נורה למוות על ידי חובש מהגדוד באירוע אשר הנקרא פרשת אלאור אזריה.
ביולי 2022, לראשונה, במהלך תעסוקה מבצעית בגבול לבנון במרחב הר דב, שכללה בין היתר סיכול הברחות אמל"ח, גדוד שמשון ביצע את מבצע "אריות חירם".
המבצע כלל פעילות אינטנסיבית לאורך הגבול עם לבנון, תוך חציית גדר והגעה לנקודות רגישות במבולעות.
בנובמבר 2024 לראשונה מאז הקמתו הצטרף גדוד שמשון לתמרון הקרקעי ברצועת עזה במרחב ג'באליה במלחמת חרבות ברזל במסגרת צוות הקרב החטיבתי של חטיבת כפיר.
לימים סגן מפקד מל"י בני קטה 2018–2020 לימים מפקד עוצבת הגולן סהר פוגל 2020–2022 לימים קצין אג"ם של אוגדת עזה עזריאל אמור אוגוסט 2022–2024 לימים קצין אג"ם של עוצבת הגליל יואל כהן 2024– מפקד הגדוד הנוכחי
גדוד חרוב הוקם ב-25 במאי 1995 כגדוד חי"ר ייעודי בחטיבה 500 הפועל בגזרת חטיבת שומרון והעיר שכם.
שמו של הגדוד מנציח את שמה של סיירת חרוב.
מקורם של חלק מפלוגות הגדוד היה ביחידת חרמ"ש שפעלה בשנות האינתיפאדה הראשונה.
באירועי מנהרת הכותל באוקטובר 1996, נהרגו שישה מחיילי הגדוד בעת הפריצה לשכם וחילוץ שוטרי מג"ב מקבר יוסף.
תחת פיקוד חטיבה 500, גדוד חרוב הוביל את הלחימה במבצע חומת מגן בעיר שכם.
בין פעולותיו בעיר, הגדוד נלחם במחנה פליטים עין בית עילמא ובשכונת רפידא.
תחת פיקוד חטיבת גולני, בשנת 2002, הגדוד הוביל מבצע שני בעיר שכם.
ביוני 2002 קיבל הגדוד תעודת הערכה מהאלוף יצחק איתן, מפקד פיקוד מרכז, על חלקו במבצע חומת מגן.
באותה שנה, הגדוד ביצע מרדף אחרי החוליה שביצעה את שני הפיגועים בעיר עמנואל וחיסל אותה.
אחד המחבלים שנהרגו בקרב היה בִּלַא֫ל אל-אַ֫קְרַע (بلال الأقرع), שנחשב באותה עת למבוקש מס' 2 בשומרון.
על קרב זה הוענק צל"ש מפקד אוגדה מאת תת-אלוף אודי שני, מפקד עוצבת הפלדה, למפקד הכוח המסתער, סגן עזרא לקיה.
ב-5 ביולי 2003 קיבל הגדוד צל"ש יחידתי מטעם אודי שני, מפקד עוצבת הפלדה, בגין לחימה עיקשת בטרור בגזרת השומרון תוך פיתוח טכניקות לחימה חדשות כנגד ארגוני הטרור.
בשנת 2004 קיבל הגדוד צל"ש יחידתי נוסף מטעם אלוף פיקוד המרכז, בגין מקצועיות ועמידה עיקשת על מטרותיו.
בשנת 2007 חיסלו חיילי הגדוד את פאדי קַפִישה, שהיה באותה העת מבוקש מס' 1 של צה"ל באזור יהודה ושומרון.
במהלך פעילות זו נהרג מפיצוץ מטען חבלה סמ"ר אושר דמרי.
בשנת 2022 נעצר מפעיל המטען עלאם אלראעי.
בשנת 2008 החל הגדוד להחליף קווי תעסוקה מבצעית, בדומה לשאר גדודי החי"ר בצה"ל.
עם תחילתו של מבצע עופרת יצוקה בדצמבר 2008 הוקפץ גדוד חרוב לרצועת עזה על מנת לתפוס את גזרת גדוד כיסופים.
במהלך המבצע פעל בדרום רצועת עזה וביצע משימות התקפיות באזור ח'אן יונס ודיר אל-בלח.
במהלך אחת מהפעולות נהרג מאש מחבלים רס"ן , מפקד פלוגת המסייעת של הגדוד.
על פעולתו במבצע של סמל ראשון מנחם ציק, חובש בגדוד, הוענק לציק בספטמבר 2009 צל"ש אלוף ממפקד פיקוד הדרום, יואב גלנט.
תחת פיקודו הגדוד עבר הסבה לסיירת.
המוטו של סיירת חרוב הוא
בנובמבר 2016 החל גדוד חרוב בהסבה לסיירת.
במקביל נפתח המחזור הראשון של סיירת חרוב בבא"ח כפיר.
ב-22 במרץ 2017 הושלמה הסבת הגדוד לסיירת חרוב בטקס שנערך באנדרטת הבקעה.
הקמת הסיירת עמדה בראש תוכנית חטיבתית כוללת בשם "ראש לאריות".
כחלק מהתהליך, הפכו הפלוגות בסיירת חרוב החדשה ל-3 פלגות שקיבלו את שמותיהן של פלוגות חרמ"ש ההיסטוריות:
במקביל מחלקות הלוחמים הפכו לצוותים.
ב-29 באוגוסט 2021 נחנך בית הספר להכשרות של הסיירת בבסיס תל נוף.
האירוע מהווה גם מעין "סגירת מעגל", מאחר שכסיירת חרוב הוקמה בתחילת שנת 1966, היא שכנה במשך שנה בבסיס תל-נוף עד למרץ 1967 ואז עברה למפקדת פיקוד המרכז ברמלה, עד למלחמת ששת הימים.
במבצע שובר גלים (2022–2023) ביצעה סיירת חרוב מבצעים רבים, חלקם בשיתוף פעולה עם הימ"מ.
ביולי 2023 יצא צה"ל למבצע בית וגן במרחב העיר ומחנה הפליטים ג'נין.
במהלכו ביצעה סיירת חרוב פשיטה קרקעית ואיתרה אמל"ח רב ומספר מעבדות נפץ.
סיירת חרוב לקחה חלק במלחמה חרבות ברזל כחלק מצוות הקרב החטיבתי.
בנובמבר 2024 לראשונה מאז הקמתה הצטרפה סיירת חרוב לתמרון הקרקעי בדרום לבנון תחת חטיבת הנח"ל הצפונית.
בינואר 2025 יצא צה"ל למבצע חומת ברזל בשומרון במרחבי ג'נין וטול כרם, במהלכו הובילה סיירת חרוב את המבצע לצד חטיבת עוז.
על מנת להגיע לסיירת חרוב, על הטירונים לעבור את הגיבוש החטיבתי של חטיבת כפיר בעת גיוסם.
מסלול ההכשרה של הסיירת נמשך כשנה וחודשיים (7 חודשי הכשרה בבא"ח כפיר בבקעה ו-7 חודשי הכשרת בית הספר שנמצא בתל נוף), וכולל טירונות ואחריה התמחות בתצפית, הסוואה, ניווט, לוחמה בשטח בנוי, לחימה בתוואי תת-קרקע, לחימה בשטח סבוך, חבלה התקפית, הפעלת רחפנים ועוד.
הכשרה מתקדמת (אימון מתקדם) הכוללת ניווטים בשטח פתוח ובנוי, פשיטה, קרב מגע, לוחמה זעירה, לוחמה בשטח בנוי, קורס לוחמה בטרור, הפעלת רחפנים וסבך.
היחידה מורכבת משלוש פלגות לוחמות ומפלוגת סיוע מנהלי, בשתיים מהפלגות ישנם צוותי חוד, חבלה והנדסה, צליפה, תת-קרקע, וצוות ורתק.
הפלגה הנוספת היא פלגת חשיפה תקיפה, רכובה על גבי האמרים קרביים בעלת שלל אמצעים מיוחדים.
סיכת היחידה היא כסמלה של סיירת חרוב המקורית.
המוטיבים העיקריים בסמל מדגישים את ייעוד הסיירת ושיוכה: האריות מצביעים על שיוך היחידה לפיקוד המרכז, הג'יפ מסמל את משימות המרדפים ואופי פעילות היחידה, הכנפיים מסמלות את השיוך למערך המוצנח, והחבצלת היא סמל ענף המודיעין ממנו הוקמה הסיירת (הישנה) במקור.
תג היחידה הוא כסמל גדוד חרוב, ומורכב מחרב מכונפת על רקע אדום.
מסמל זה נגזר סמל החטיבה כולה.
בשנת 1984 הוקמה דוכיפת (המנציחה את שמה של סיירת דוכיפת) כיחידה המתמחה בלוחמה נגד טנקים (יחידת נ"ט/יחנ"ט 94).
זאת על רקע הצלחה מוכחת של חטיבת הנ"ט 409, חטיבת נ"ט במילואים שפעלה במבצע שלום הגליל.
מפקדה הראשון של היחידה היה ציון ספיר.
עם הקמתה, הוקצה ליחידה זמן אימונים רב ואיכותה המקצועית הייתה גבוהה.
בעת הקמת היחידה עסקו לוחמיה פחות בביטחון שוטף מאשר לוחמי חיל רגלים בצה"ל ומסלול ההכשרה שלהם כלל טירונות חיל רגלים, טירונות יחידה של שבועיים ואימוני המשך מסלול בלוחמה נגד טנקים, בניווט ובאימוני חיל רגלים מתקדמים.
פלוגת המסלול האורגנית הראשונה של היחידה (כפלוגת עורב) הייתה מחזור אוגוסט 1986, בפיקודו של סיון יחיאלי.
הפלוגה עברה הכשרת חי"ר, ניווטים ועורב.
ארז כץ, שלימים פיקד על היחידה, שירת כמפקד צוות בפלוגה.
בזמן הקמתה, ליחידה לא היה תקן של גדוד משום שבאופן רשמי היו בה רק שתי פלוגות לוחמות.
זאת אף על פי שבאופן מעשי היה בה סגל קצונה וחוגרים של שלוש פלוגות לוחמות.
שתיים מהפלוגות הלוחמות התמחו בלוחמה נגד טנקים ובפלוגה המסייעת היו שתי מחלקות, מחלקת סיור ומרגמות.
מבחינה שלישותית נחשבו חיילי הפלוגה המסייעת לחיילי פלוגת המפקדה – חיילי הפלוגה תומכת הלוחמה.
פלוגת הטירונים של היחידה לא נחשבה, גם היא, לחלק מהיחידה.
רק בשנת 1990, תחת פיקודו של שרון דוידוביץ', כאשר מפקד האוגדה היה עוזי דיין, עניין התקנים הוסדר.עם הקמת היחידה, חיילי דוכיפת עברו טירונות עם חיילי חטיבת הצנחנים ונחשבו באופן שלישותי לחיילי בסיס ההדרכה של הצנחנים, זאת אף על פי שרק בודדים מהם עברו קורס צניחה.
עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה, בשנת 1987 קוצצו האימונים באופן חד והיחידה נשלחה לעסוק במשימות שיטור (ביטחון שוטף), בדרך כלל ביהודה ושומרון.
היחידה הייתה פרושה בכל רחבי הארץ.
מחברון וחלחול, דרך רמאללה וכלה באביבים.
מפקד היחידה, עופר אילות, שלא הצליח לשכנע את מפקדיו בחשיבות זמן האימונים, נהג לכנס מדי פעם את קציניו וחייליו והפגיש אותם עם הקצינים הבכירים כדי לשכנע אותם שדרוש עוד זמן אימונים.
איילות הגיע לעימות קשה עם מפקדיו לאחר שהכריז כי היחידה אינה כשירה מבצעית למלא את משימותיה במלחמה.
היחידה פעלה בהצלחה מרובה באיו"ש ואף זכתה לצל"ש מפקד אוגדה מאת תת-אלוף גבי אופיר, מפקד אוגדת איו"ש, על חלקה בתפיסת מחבלים מבוקשים במבצע מסובך בקסבה של שכם, במהלך אינתיפאדה הראשונה.
באותה עת, עיקר פעילות השיטור של הצבא התרחשו ברצועת הביטחון בלבנון, ואיכות הפעילות באיו"ש לא נתפסה כחשובה.
הכינוי "העקרבים השחורים" נולד במהלך האינתיפאדה הראשונה, בשנת 1987, ביוזמת לוחמי פלוגת הפלחו"ד של הגדוד.
חיילי מחזור פברואר 1987 יצרו את הכינוי כחלק ממאמץ לחזק את תדמית היחידה בשטח ולבנות לה זהות ייחודית.
סמל העקרב השחור, שצויר על ציוד היחידה ותלוי בגאווה על אנטנות הנגמ"שים, הפך לסמל מובהק של הגדוד.
במהלך פעילות מבצעית באזור חלחול, הופיע גרפיטי בערבית עם הכיתוב "דיר באלק מן עקרב אל־אסוואד" ("היזהר מהעקרב השחור"), שהטמיע את הכינוי גם בתודעה המקומית.
עם השנים, הכינוי "העקרבים השחורים" הפך למזוהה עם פלוגת הפלחו"ד, ובהשראתו אימצו פלוגות נוספות בגדוד כינויים ייחודיים כמו "האבירים השחורים" (רובאית ב') "השדים השחורים" (המסייעת) ו"הדרקונים השחורים" (המבצעית).
על אף הצלחת הגדוד, תחושות קשות בקרב מפקדי היחידה וחייליה הובילו בשנת 1990 למרד – כל הלוחמים שגמרו את הכשרתם וכמה חיילים נוספים חתמו על טופס בקשה להעברה ליחידה אחרת.
טענותיהם העיקריות היו שהצבא נהג עמם בחוסר הגינות בכך שהוא אינו מאפשר להם להתאמן במשך אחד עשר חודשים ובכך שהוא לא מאפשר להם לבצע את התפקיד שאליו הם מוינו ושבשבילו הם עברו הכשרה מפרכת.
לאחר המרד הוחלף יצחקי חן, מפקד האוגדה שבמסגרתה פעלה היחידה בעוזי דיין, ואילו אילות עצמו ביקש לסיים את תפקידו והוחלף בשרון דוידוביץ'.
אילות טען כי אם יש צורך מבצעי, נכון יהיה לשנות את ייעוד היחידה והגדרתה מיחידת נ"ט ליחידת בט"ש.
במצב הנוכחי, שבו ייעוד היחידה לא מתממש באימונים ובהשגת כשירות מבצעית למשימותיה במלחמה, הוא אינו יכול להמשיך ולהיות אחראי על היחידה.
בשנת 1992, כאשר אהוד ברק התמנה לרמטכ"ל, הוא הסב את היחידה לגדוד חיל רגלים ממוכן תחת פיקוד חטיבה 401 של חיל השריון.
בסוף שנת 2001 נקבעה העיר רמאללה כגזרתה הקבועה.
עם הקמת חטיבת כפיר נשמרה גזרתו של הגדוד תחת חטיבת בנימין.
במבצע חומת מגן לחם הגדוד באזור רמאללה והביא ללכידתם של מרואן ברגותי ומבוקשים נוספים.
שני מפקדי פלוגות בגדוד: מפקד הפלוגה המסייעת, סרן תומר ציטר, ומפקד פלוגת החוד, סרן כפיר כהן, עוטרו על לחימתם במבצע בצל"ש אלוף.
באפריל 2008 זכה הגדוד בפרס הרמטכ"ל ליחידות מבצעיות.
בשנת 2015 זכה הגדוד פעם נוספת בפרס הרמטכ"ל.
מאז שינוי ייעודה של החטיבה, הגדוד מבצע פעילות ביטחון שוטף הכוללת מבצעים מורכבים בכל הגזרות.
במלחמת חרבות ברזל לקח לראשונה הגדוד חלק בתמרון הקרקעי ברצועת עזה.
עם תחילת התמרון במרחב צפון הרצועה בשכונת שג'אעייה ולאחר מכן בדרום בח'אן יונס ובני סוהילה.
במהלך הלחימה הכוחות חיסלו עשרות של מחבלים, פשטו על עשרות תשתיות טרור והשתלטו על מפקדות של ארגון הטרור חמאס.
שםתקופת כהונההערות ציון ספיר 1984–1986 לימים מפקד חטיבת מנשה ומפקד עוצבת בני חיל גידי נצר 1986–1988 עופר אילות 1988–1990 שרון דווידוביץ 1990–1992 יוסי שגיב 1992–1994 משה נידם 1994–1996 לימים פיקד על גדוד דוכיפת, חטיבת כרמלי וחטיבת החרמון.
כיום מפקד יחידת החילוץ וההצלה הארצית.
רז שריג 2009–2011 לשעבר סמח"ט כפיר, קצין אג"ם של אוגדת הגליל, מפק"ץ במלט"ק ומפקד חטיבת יואב כיום ראש מטה פיקוד ההכשרות והאימונים.
שי בן ישי 2011–2013 לשעבר סגן מפקד עוצבת ברעם ורע"ן לחימה אורבנית במל"י.
גדוד נצח יהודה של חטיבת כפיר, הוא הנח"ל החרדי לשעבר בשמו ושיוכו החדשים.
הוקם בינואר 1999 והפך לגדוד מבצעי בשנת 2002. הגדוד עשה פעילות ביטחון שוטף בגזרת חטיבת הבקעה ומשנת 2008 תופס קו בגזרת חטיבת מנשה (ג'נין וטולכרם).
הגדוד הוקם על ידי צה"ל בשיתוף עם רבנים ומשרד הביטחון, על מנת לאפשר לבני ישיבות חרדים וחרדים לאומיים לשלב שירות צבאי קרבי עם המשך השמירה על אורח חייהם האדוק.
בתחילת שנת 2015 הוחלט שלאחר התרגיל הגדודי שהגדוד עבר באותה עת, הגדוד יעבור לראשונה לפעילות בט"ש בגזרת חטיבת בנימין (רמאללה).
מסלול השירות של חיילי הגדוד שונה מזה של שאר חיילי החטיבה בכך שלאחר שתי שנות השירות הראשונות יוצאים חיילי הגדוד ל"שנת משימה" שבה ניתנת להם האפשרות להשלים את לימודי היסוד והבגרות וללמוד בקורסים שונים, זאת על מנת לספק להם נקודת פתיחה טובה ביציאה לשוק העבודה והכנה לחיים האזרחיים.
הגדוד נחל הצלחות רבות, והוביל לתפיסתם של לא מעט מבוקשים ולמניעת פעילות חבלנית בגזרתו.
במהלך השנים 2013–2014 זכה הגדוד בשישה פרסים שונים, בהם פרס הרמטכ"ל (מקום שני בבית הגדודים) ופרס מפקד זרוע היבשה.
החל מאמצע שנת 2024 הגדוד משתתף בתמרון הקרקעי ברצועת עזה ונוחל הצלחות מבצעיות רבות.
שםתקופת כהונההערות איתן עוזרי 1999–2000 עוזי אביעזר 2000–2001 אדי דגן 2001–2002 יונתן ברנסקי 2002–2004 לשעבר מפקד מגמת יבשה במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ירון פרנקל 2004–2006 איציק גיא 2006–2008 לימים מפקד בית הספר לחילוץ והצלה ובמקביל רמ"ח תורה ופיתוח בפיקוד העורף דרור שפיגל 2008–2010 לשעבר רמ"ט אוגדת איו"ש.
עם הקמת החטיבה בשנת 2005, הוחלט על הקמת בא"ח (בסיס אימון חטיבתי) בבקעות בצפון בקעת הירדן; עד להקמתו התאמנו חיילי החטיבה במתקן אדם.
הבא"ח מורכב משלושה בסיסים: מחנה פלס ומחנה בקעות, שבהם נערכים אימון היסוד והאימון המתקדם ובסיס סערה – שבו נמצאת מפקדת הבסיס כולל לשכת המג"ד ומשרדי גורמי המעטפת.
בנוסף יש את מגמת האימונים אשר אחראית על האימונים החטיבתיים והכנות לקורס מפקדי כיתות (קמ"כ), וקורס קצינים (קק"צ).
הבא"ח נחשב לבא"ח הגדול בצה"ל, בו מוכשרות פלוגות טירונים, ופלוגות אימון מתקדם, ובנוסף להכשרה הרגילה, ניתנת ללוחמים הכשרה בלחימה בטרור, בגרילה, ובלחימה בשטחים אורבניים, בשל התמחותו בתחום הלחימה בטרור הוקם בבא"ח מטווח ייחודי המדמה מצבי ירי שונים.
בנוסף מקודמת בבא"ח תוכנית בשם פרויקט עתידים, במסגרתה מאותרים חיילים מצטיינים עוד בשלב ראשוני, ומוכוונים לתפקידי פיקוד על ידי הכשרה והעשרה נוספים, שהם מקבלים בחודשי הטירונות.בבסיס ניתנת הכשרה ואימון ללוחמי חטיבת כפיר.
בעבר יחידת עוקץ, יחידת הלוט"ר ויחידת הניוד 444, עברו את הכשרתן הראשונית בבא"ח, אך החל ממחזור נובמבר 2019 העבירו יחידות אלו את הטירונות שלהן לבא"ח צנחנים.
במלחמת חרבות ברזל ב-2023 השתתפו לוחמי גדוד ההכשרות בלחימה במספר מוקדים בעוטף עזה בדגש על - קיבוץ זיקים ומפלסים, לוחמי גדוד ההכשרות וטירוניו היוו כוח משמעותי בהדיפת מחבלי החמאס ומניעת הטבח וספגו מספר פצועים.
גדוד לביא הוקם בסוף שנת 2001 כגדוד חי"ר ייעודי בגזרת דרום הר חברון תחת פיקוד חטיבת יהודה.
מחזור הגיוס הראשון של הגדוד היה בנובמבר 2001. בניגוד לחלק מגדודי החטיבה, הגדוד לא היה יחידת חרמ"ש בעברו, והוא הוקם כגדוד בט"ש שהצטרף בהמשך לאגד 900. על אף גזרתו הייעודית שרת הגדוד תקופות ארוכות בגזרת ג'נין, רמאללה והעיר חברון.
בקיץ 2007 נחשפה פרשה במסגרתה חטפו חיילים מהגדוד בפיקוד קצין מונית פלסטינית בדאהרייה, כפתו את נהג המונית, נסעו ברחבי העיירה ולבסוף ירו בעובר אורח לא חמוש ופצעו אותו קשה.
לאחר מכן, במהלך התחקיר הצה"לי, שיקרו החיילים, וסילפו את פרטי הפעולה.
בשנת 2011, זכו לראשונה מחזור נובמבר 2010 של הגדוד ב ודורגו באותה שנה כפלוגה המצטיינת מבין שאר פלוגות החי"ר, בפעם הראשונה מאז הקמת החטיבה.
באפריל 2012 הוענק ללוחם בפלוגה המסייעת בגדוד, סמל גל וינגרטן, צל"ש אלוף מאת מפקד פיקוד המרכז, ניצן אלון, על שגילה אומץ לב, דבקות במשימה וחתירה לניצחון.
באוגוסט 2014 התפרסם כי הגדוד ייסגר וחייליו יפוזרו בין הגדודים האחרים בחטיבה.
על בסיס שדרת הפיקוד הגדודית יוקם גדוד חי"ר קל בשם גדוד אריות הירדן, שישלב לוחמים ולוחמות יחד כדוגמת גדוד קרקל, וישובץ תחת חטיבת הבקעה.
הליכי הקמת הגדוד החלו בגיוס נובמבר 2014. ב-1 ביולי 2015 התקיים הטקס הרשמי של הקמת גדוד אריות הירדן.
ב-1 יולי 2015 נסגר גדוד לביא וחייליו ומפקדיו פוזרו בגדודים השונים בחטיבה.
ססמת הגדוד הייתה "ערכים מובילים לוחמים ומפקדים בראש".
לשעבר סמח"ט יהודה, סגן מפקד מא"ט במל"י וסמח"ט כפיר
עד למחזור נובמבר 2019, גיוס לחטיבה היווה גם את שער הכניסה למספר יחידות נוספות, אף שלא היו חלק מהחטיבה עצמה:
יחידת הניוד 444 – בית הספר לניוד מבצעי (כיום גיוס דרך גיבוש ייעודי ליחידה וטירונות בחטיבת הצנחנים)
יחידת עוקץ – יחידת הכלבנים של צה"ל.
(כיום גיוס דרך גדנ"ע וגיבוש ייחודי ליחידה, טירונות בחטיבת הצנחנים)
גיבוש ליחידת הלוט"ר מתבצע דרך חטיבת כפיר, אך הטירונות מתקיימת בבא"ח צנחנים.
גיבוש ליחידת רפאים (החל ממחזור נובמבר 2021) מתבצעת דרך חטיבת כפיר, החיילים ממשיכים את ההכשרה כחיילי סיירת חרוב ובעת סיום ההכשרה יעברו לשרת ביחידת רפאים.
חטיבת עוז – ממחזור אוגוסט 2022 ניתן להתגייס לחטיבה דרך גיבוש יחטיות כפיר.
שם תקופת כהונה הערות אייל נוסובסקי אוקטובר 2003 – 23 באוקטובר 2005 מפקד אגד 900 הראשון דוד מנחם 23 באוקטובר 2005 – 5 באוגוסט 2007 המפקד השני של האגד והמפקד הראשון של החטיבה.
לימים ראש המנהל האזרחי איתי וירוב 5 באוגוסט 2007 – 20 באוגוסט 2009 לימים מפקד המכללות הצבאיות ומפקד מפקדת העומק אורן אבמן 20 באוגוסט 2009 – 26 ביוני 2011 לימים מפקד עוצבת עידן אודי בן-מוחה 26 ביוני 2011 – 25 ביולי 2013 המח"ט הראשון ששימש מפקד גדוד השייך לחטיבה.
חיילי חטיבת כפיר חמושים בעיקר ברובה סער קרבין M4A1, לצד רובי M16 ו-CAR-15. על הרובים יש אמצעים אופטיים מסוג איימפויינט מאפרומור לרובאים ומפקדים ו-Trijicon ACOG, לאופולד וליאור לקלעים וצלפים.
מחלקות הסיור בחטיבה מצוידות ברכבי שטח מסוג HMMWV, ואילו מחלקות המרגמות מצוידות במרגמות בקוטר 120 מ"מ.
החטיבה מצוידת בנגמ"שי M-113 בלבד, הנחשבים למיושנים ופגיעים ובעלי מיגון לא מספק.
– מאת תת-אלוף גבי אופיר, מפקד אוגדת איו"ש, הוענק לגדוד דוכיפת על חלקו בתפיסת מבוקשים באינתיפאדה הראשונה בשנים 1988–1989.
– מאת אלוף יצחק איתן, מפקד פיקוד מרכז, הוענק לסרן כפיר כהן ביוני 2002 על שהמשיך להילחם למרות פציעה קשה באזור רמאללה במסגרת מבצע חומת מגן.
– מאת אלוף יצחק איתן, מפקד פיקוד מרכז, הוענק לסרן תומר ציטר ביוני 2002 על מנהיגות ברמה גבוהה, חתירה למגע, תושייה, אומץ לב, דוגמה אישית, מסירות ואחריות גדולה לאנשיו תוך סיכון עצמו למען הצלת חייליו.
– מאת תת-אלוף אודי שני, מפקד עוצבת הפלדה, הוענק לסגן עזרא לקיה ב-23 ביולי 2002 על הפגנת מקצועיות, מנהיגות ואומץ לב.
– מאת תת-אלוף אודי שני, מפקד עוצבת הפלדה, הוענק לגדוד חרוב ב-5 ביולי 2003 על פעילות תע"מ מצוינת בשנת 2003.
– מאת אלוף משה קפלינסקי, מפקד פיקוד מרכז, הוענק לגדוד חרוב בשנת 2004 על מקצועיות, נחישות ועל התמדה.
– מאת אלוף משה קפלינסקי, מפקד פיקוד מרכז, הוענק לסגן רועי יבלוצ'ניק ביוני 2004 על ניסיונו לחלץ את מפקדו תחת אש מבית בקלקיליה.
– מאת אלוף משה קפלינסקי, מפקד פיקוד מרכז, הוענק לסמל ראשון ביוני 2004 על שהיווה דוגמה אישית לאומץ לב ונחישות.
– מאת תת-אלוף יאיר גולן, מפקד אוגדת איו"ש, הוענק לסגן במאי 2006 על מניעת פיגוע התאבדות והצלת תושבי מדינת ישראל מאסון כבד.
– מאת אלוף יואב גלנט, מפקד פיקוד דרום, הוענק לסמל ראשון מנחם ציק בספטמבר 2009 על יוזמה ותושייה, חירוף נפש תוך סיכון אישי, חתירה למגע ודבקות במשימה.
– מאת אלוף ניצן אלון, מפקד פיקוד מרכז, הוענק לסמל גל וינגרטן באפריל 2012 על שגילה אומץ לב, דבקות במשימה וחתירה לניצחון.
אנדרטת חטיבת כפיר נמצאת בעפולה, מצפון לכביש 65 ומול הפארק העירוני של עפולה.
לאחר הקמת החטיבה היא אומצה על ידי העיר עפולה.
כחלק ממהלך האימוץ, רשויות העיר החליטו להנציח את זכרם של חללי החטיבה באתר הנצחה בשטח של 30 דונם.
אבן הפינה של אנדרטה לזכר חללי החטיבה הונחה בשטח המוניציפלי של העיר ביולי 2007. חנוכת האנדרטה נערכה ב-7 בספטמבר 2010, ביזמת "עמותת חטיבת כפיר" שהוקמה על ידי אברהם בינמו, ובעזרת תורמים שונים ובתוכם עיריית עפולה.
אחד מהמונצחים באנדרטה הוא , בנו של בינמו, שנהרג במהלך שירותו בחטיבת כפיר ועוטר לאחר מותו בצל"ש מפקד אוגדה.
בשטח הנרחב של האתר, מול האנדרטה, מתקיימים טקסי זיכרון לחללי החטיבה וכן התכנסויות שונות של לוחמי החטיבה כמו טקס הענקת כומתה וטקס החלפת מח"ט.
צבע הכומתה הוא צבעי הסוואה.
עם הקמת החטיבה ב-2005, הקים המח"ט דוד מנחם צוות לגיבוש הצעות לסמלי וצבעי החטיבה והכריז על תחרות הצעות.
בינואר 2006 נבחרה הכומתה, שעוצבה על ידי המח"ט בעזרתו של גרפיקאי מיחידת הב"ט.
בדף מפקד שהוציא המח"ט ביוני 2006 לאחר אישור סמלי היחידה, נימק את בחירתו: ההסוואה כעקרון מנחה במלחמה בטרור, צבעי ההסוואה המזוהים עם פעילות מבצעית וצבעי האדמה והזית המזוהים עם אזור יהודה ושומרון.
בספטמבר 2006 אושר סופית צבע הכומתה.
הצבע הייחודי יצר בעיות בהתחלה, כאשר במתפרה הצבאית ויבואן הכומתות טענו כי אין אפשרות לייצר כומתה בצבע כזה.
לאחר ביקור חוזר בביתו של המח"ט, שוכנע היבואן שהדבר אפשרי.
תגי גדודים לפני הקמת החטיבה
כפי שצוין, לפני הקמת החטיבה כל גדוד היה יחידה לוחמת עצמאית, שהייתה כפופה לחטיבה מרחבית אחרת.
כפועל יוצא מכך, לכל גדוד גם היה תג יחידה משלו:
נחשון (90) – תחת פיקוד חטיבה מרחבית אפרים.
תג הגדוד היה זהה לתג חטיבת אפרים, אך צורף אליו סמל הגדוד – ציפור הכחל – המסמלת נחישות, ראשוניות וחדות, שאוחזת ברגליה חרב, המסמלת לחימה.
שמשון (92) – תחת פיקוד אוגדת עזה.
תג הגדוד הכיל מוטיבים משני היסודות של הגדוד: שועל סביב חרב – שנלקח מסמל אוגדת עזה, לצד דמות שמשון כשהוא שובר את העמודים – שנלקח מסמל יחידת שמשון.
חרוב (93) – תחת פיקוד חטיבה מרחבית שומרון.
דוכיפת (94) – תחת פיקוד חטיבה מרחבית בנימין.
לביא (96) – תחת פיקוד חטיבה מרחבית יהודה.
תג הגדוד היה זהה לתג חטיבת יהודה, אך צורף אליו סמל הגדוד – אריה – כשם הגדוד, עם כנפי עטלף וחרב, המסמלת לחימה.
נצח יהודה (97) – תחת פיקוד חטיבת הבקעה.
לנצח יהודה היו שני תגים לפני הקמת החטיבה.
התג הראשון התבסס על הקישור שהתקיים באותו הזמן בין הגדוד לבין מסגרת הנח"ל – נוער חלוצי לוחם ומיקומו של הגדוד בבקעת הירדן.
מראה התג הציג אריה – "גור אריה יהודה" – על רקע סמל הנח"ל – מעוין ירוק ועליו חרב ומגל (דמות האריה הסתירה את המגל), ושני הסמלים על רקע של בקעת הירדן.
על התג השני הופיע דמות אריה על רקע מגן דוד ושלהבות המנורה – לציון דתיות הגדוד, לצד חץ המסמל לחימה.
תגי הגדודים לפני איגודם לחטיבה
בשנת 2006, כשנה לאחר הקמת החטיבה, נוצר גם תג אחיד עבור כלל
התג מורכב מחרב וכנפיים, בצבעים אדום ולבן.
החרב והצבע האדום מסמלים את הלחימה והמשימה, ואילו הכנפיים והצבע הלבן מסמלים את המוסריות הנדרשת בה.
שמונת החלקים של הכנפיים סימלו את שמונה יחידות החטיבה: ששת הגדודים, בסיס האימונים החטיבתי ומפקדת החטיבה.
מראה התג כמעט זהה למראה התג של גדוד חרוב לפני הקמת החטיבה, ונגזר ממנו.
סיכת הלוחם עוצבה עם הקמת החטיבה, ב-2005. והיא המוענקת ללוחמים שסיימו מסלול.
הסיכה כוללת סממנים של כל הגדודים של החטיבה, כנפיים - סיירת חרוב, אריה - גדוד נצח יהודה, עמודים שבורים - גדוד שמשון, חרב - גדוד דוכיפת.
סיכות הלוחם שהיו ייחודיות לכל גדוד הפכו לסיכות גדודיות שהלוחמים מקבלים בסיום הכשרת החי"ר.
בשנת 2022 חודש העיצוב של סיכת הלוחם וגודלה שונה.
סיכות לוחמים של גדודי החטיבה
סיכות לוחם גדוד לביא טרם סגירתו ב-2015
חֲטִיבַת יִפְתָּח - חטיבה 11, לשעבר חטיבת טנקים 576, היא חטיבת קומנדו במילואים בצה"ל המורכבת בעיקר מלוחמי חטיבת גולני ויחידת אגוז.
במקור הוקמה כחטיבת פלמ"ח בגליל בעיצומה של מלחמת העצמאות, בסוף מאי 1948. לאחר פירוק הפלמ"ח השתלבה בצה"ל כחטיבת חי"ר מילואים, ולחמה בכל מלחמות ישראל תוך שעברה גלגולים רבים.
מחטיבת חי"ר הוסבה לחטיבה ממוכנת, בהמשך הוסבה לחטיבת טנקים מגח, ולאחר כ-40 שנים כחטיבת טנקים, הוסבה שוב לחטיבת חי"ר.
בשנים 1968–1969 הוסבה לחטיבה ממוכנת 11, שכללה שני גדודי חרמ"ש, גדוד טנקי שרמן וגדוד ארטילריה - גדוד 340 (לימים 7042).
בשנת 2020 עברה החטיבה לעוצבת הבזק (אוגדה 99).
חטיבת יפתח קמה מתוך מבצע יפתח שהתנהל בחודשים אפריל-מאי 1948. במהלך המבצע שררה אי בהירות אם מטה המבצע הוא גם מטה חטיבה, אולם בסופו הפכה יפתח לחטיבה לכל דבר.
אז גם ניתן לה שמה התקני: חטיבה 11. במהלך מלחמת העצמאות הייתה מוכרת גם בתור "חטיבת החולצות הכחולות", בשל האחוז הגבוה של גרעיני ההכשרות שבתוכה.
בתחילת מלחמת השחרור כללה החטיבה שני גדודים.
הגדוד הראשון ("גדוד העמק") שחנה במשקי העמק, פעל בעמק בית שאן, בגלבוע, באזור חיפה ובגליל המערבי; והגדוד השלישי ("גדוד הגליל") שפעל בגליל העליון ובסביבתו.
בשלהי 1948 הצטרף לחטיבה גם הגדוד השני ("גדוד הנגב הצפוני"), שחנה בנגב בראשית המלחמה והשתייך אז לחטיבת הנגב (היא חטיבה 12).
בתחילה הייתה החטיבה כוח משימה שהורכב מהגדודים הראשון והשלישי, בפיקודו של מפקד הפלמ"ח יגאל אלון.
המבצע הגדול הראשון של החטיבה היה מבצע יפתח (ששמו נקבע על ידי יגאל ידין, ראש אגף המבצעים במטכ"ל, על-פי כינויו המחתרתי של יגאל אלון (פייקוביץ), יפתח, (יגאל פייקוביץ, תל-חי).
ערב הכרזת המדינה והקמת צה"ל, עת התארגנו גדודי הפלמ"ח וחילות ההגנה מחדש בחטיבות, אוחדו שני הגדודים הצפוניים לחטיבה שנשאה את שם המבצע שבו השתתפה, ומולה כהן מונה למפקדה.
מראשיתה ועד לימיה האחרונים של מלחמת העצמאות, התבססו גדודי יפתח בעיקר על אנשי משקים, קבוצות הכשרה, מגויסים בודדים ואנשי גח"ל.
בפרוץ המלחמה היו אנשי הפלמ"ח פזורים במחנותיהם במשקי העמקים ובגליל.
הם הוטלו למשימות בנקודות תורפה של האזורים שבהם שכנו: אבטחת דרכים והקשר הרצוף בין הגליל, העמקים ומרכז הארץ, אבטחת יישובי הספר ושמירה על הגבולות הצפוניים ומעברות הירדן.
לחטיבה סופחה יחידת פלהיב שכללה כמאה בדואים משבט ערב אל-היב באזור ראש פינה בפיקוד יצחק חנקין, שפשטה על כפרים ערביים בגבולות סוריה ולבנון.
היחידה ואנשיה עברו באוגוסט 1948 ליחידת המיעוטים.
כבר בשלבים הראשונים של המלחמה ביצעו הגדודים פעולות התקפיות: ב-15 בפברואר 1948 ביצעה יחידה מהגדוד השלישי פשיטה ארוכת-טווח על הכפר הערבי סעסע, והטילה מבוכה במחנה הערבי.
יחידות מהגדוד התערבו בהתקפה על טירת צבי, תקפו מהאגף את צבא ההצלה וגרמו לו אבדות קשות.
בתחילת אפריל 1948 פעל הגדוד הראשון לראשונה בפעולה גדודית, והנחיל מפלה לצבא ההצלה שתקף את משמר העמק.
פעולותיה העיקריות של החטיבה בגליל המזרחי היו בכיבוש טבריה וצפת, במבצעי יפתח ומטאטא, בהתקפות על משטרת נבי יושע, בקרבות מלכיה, ובהדיפת הסורים מעמק הירדן.
ביוני 1948 הועברה החטיבה למרכז הארץ, השתתפה במבצע יורם, בניסיון לכבוש את לטרון ומאוחר יותר במבצע דני.
בקיץ 1948 החטיבה ירדה לנגב לקראת קרבות ההכרעה, אשר בשלב זה של המלחמה נערכו בעיקר בדרום.
החטיבה נטלה חלק במבצע גי"ס ובמבצע יואב, וכן בהגנה על מנחת מטוסים ליד רוחמה ערב מבצע יואב (קרב חרבת מחאז).
לקראת סוף המלחמה החטיבה חזרה לצפון.
בעת עלייתה לצפון, הצטרף לחטיבה גם הגדוד השני של הפלמ"ח, אשר השתייך עד לאותה העת לחטיבת הנגב.
במבצע קדש החטיבה בפיקוד אל"ם אהרון דורון כללה 4 גדודי חי"ר: גדוד 113 בפיקוד סא"ל פנחס ויינשטיין, גדוד 115 בפיקוד רס"ן יהודה זיו, גדוד 128 בפיקוד רס"ן שאול גבעולי.
וגדוד 54 בפיקוד סא"ל ישראל גרמן.
גדוד 115 היה כפוף בתקופת הלחימה לחטיבת גולני, ולחם עמה על מערכי רפיח וגדוד 54 היה כפוף בתקופת הלחימה לחטיבה 37, ולחם עמה על מערכי אום כתף ואבו עגילה.
במלחמת ששת הימים החטיבה בפיקוד אל"ם יהודה רשף כללה 4 גדודי חי"ר: גדוד 81 בפיקוד סא"ל שלמה גולדברג, גדוד 115 בפיקוד סא"ל אורן אליהו, גדוד 128 בפיקוד סא"ל יחזקאל רביד, וגדוד 54 בפיקוד סא"ל צבי לבנון, בנוסף לגדוד מרגמות 340 (לימים גדוד 7042).
החטיבה תוגברה בגדוד שריון 86 של טנקי 13-AMX בפיקוד סא"ל יעקב הדר, ובגדוד 202 בפיקוד סא"ל צבי בר.
החטיבה לחמה בקרבות על מבואותיה המזרחיים של העיר עזה ובקרבות הקשים לכיבוש מבואותיה הדרומיים של העיר עזה במהלך ה-5 ביוני, והייתה שותפה לכיבוש העיר ביום שלמחרת.
לאחר המלחמה הפכה לחטיבה ממוכנת.
במלחמת יום הכיפורים הייתה החטיבה בפיקודו של אל"ם אהרן פלד, וכללה גדוד טנקי שרמן – גדוד 226 בפיקוד סא"ל יוסף רביב, 2 גדודי חרמ"ש – גדוד 54 בפיקוד סא"ל גדליה גל, וגדוד 128 בפיקוד סא"ל זאב ליטמן, ופלוגת סיור על ג'יפים.
החטיבה הגיעה לגזרת סיני ב-8 באוקטובר והוכפפה ל"כוח נמר", שהיה כוח משימתי בפיקודו של קלמן מגן בגזרה הצפונית של תעלת סואץ.
השתתפה במתקפת הנגד של 8 באוקטובר.
בהמשך הקרבות הוכפף לה גדוד טנקי צנטוריון מחטיבה 217 וגדוד טנקי פטון.
ב-15 באוקטובר פלוגה ל' מגדוד 128 לחמה בקרב על מעוז בודפסט.
ב-19 באוקטובר החטיבה חצתה את התעלה מערבה וחברה לאוגדה 252, בסיום המלחמה התייצבה בנקודה המערבית ביותר אליה הגיע צה"ל.
במבצע חומת מגן פעלה החטיבה בפיקוד אל"ם אורן בן גויה כחטיבת שריון במילואים בגזרת שכם, היא כבשה את מחנות הפליטים בלאטה, מסאכן שעבייה ואת מתחם קבר יוסף.
גדוד 445 מהחטיבה בפיקוד סא"ל חיים בר סלע, לחם בעיר בית לחם וכיתר את מתחם כנסיית המולד שבה התבצרו מחבלים.
באוקטובר 2013 שלח המח"ט אל"ם אורן סולומון, מכתב לחיילי ומפקדי החטיבה, ובו פירט על תהליך רה-ארגון הסד"כ בצה"ל שלאורו הוחלט לפרק את החטיבה.
החטיבה שהייתה שייכת לעוצבת עידן, פורקה ב-2014.
הקמת חטיבת החי"ר, חטיבה 11
בשנת 2016 הוחלט על הקמת החטיבה מחדש כחטיבת חי"ר מובחרת במילואים המכונה בשם "חטיבת הקומנדו במילואים", על בסיס גדודי המילואים של חטיבת החרמון שנסגרה במסגרת התוכנית הרב-שנתית "גדעון".
מרבית החיילים המשרתים בחטיבה הם בוגרי יחידת אגוז ובנוסף בוגרי יחידת עוקץ.
בחודש ספטמבר 2020 עברה החטיבה לעוצבת הבזק, שם מהווה כח קומנדו במילואים.
במלחמת חרבות ברזל גויסה החטיבה החל מ-7 באוקטובר 2023 לאחר הטבח.
בין דצמבר 2023 לינואר 2024 החטיבה פעלה תחת עוצבת הבזק במרכז רצועת עזה במסדרון נצרים, יצאה לפשיטות בין השאר בשג'אעיה ובשכונת עיסא שבדרום העיר עזה, פגעה במחבלים והשמידה תשתיות אויב ואמצעי לחימה.
החטיבה גם הצטרפה לקרב של אוגדה 36 במחנות המרכז ופשטה על תשתיות טרור של גדוד אל-בורייג'.
ב-23 בינואר סיימה החטיבה את סבב המילואים הראשון ויצאה מעזה.
בקרבות בעזה איבדה החטיבה 5 לוחמים, וכן מפקד החטיבה הקודם, יצחק בן בשט, נפל בקרב שג'אעייה בתפקידו תחת חטיבת גולני.
בהמשך הלחימה לוחמי החטיבה ביקשו מספר פעמים להתגייס לסבב נוסף ולממש את יכולותיהם כחטיבת קומנדו, אולם חודשים רבים לא גויסה החטיבה.
בינואר 2025 הצטרפה החטיבה לתמרון בדרום-מערב לבנון תחת אוגדה 146.
לזכר חללי החטיבה הוקמה אנדרטת חטיבת יפתח בנגב ליד צומת קמה.
התכנון נעשה על ידי יחיאל ערד, חבר קיבוץ סער.
קיבוץ יפתח הוקם באוגוסט 1948 על ידי יוצאי החטיבה.
שםתקופת כהונההערות יגאל אלון 1948 מפקדה הראשון.
חטיבת הראל (חטיבה 10, חטיבה 164, חטיבה 786, חטיבה 395 ושוב חטיבה 10) היא חטיבת שריון השייכת לעוצבת סיני.
בעבר חטיבת פלמ"ח, אשר הוקמה בהרי ירושלים ב-16 באפריל 1948, מיד לאחר מבצע נחשון, והורכבה מגדודי הפלמ"ח שלחמו אז באזור במסגרת המבצע.
היא מילאה תפקיד מרכזי בכל המבצעים ההתקפיים בחזית, עד הבקעת פרוזדור ירושלים, ביסוסו והרחבתו.
מפקדיה במהלך מלחמת העצמאות היו יצחק רבין ויוסף טבנקין.
חטיבת הראל השתתפה בכל מלחמות ישראל, ממלחמת העצמאות ועד למלחמת חרבות ברזל.
עם התבססות צה"ל לאחר מלחמת העצמאות הוסבה החטיבה לחטיבת חי"ר מילואים - חטיבה 10. החטיבה לחמה במלחמת סיני.
לאחריה, בשנות השישים, הוסבה חטיבת הראל לחטיבה ממוכנת עם גדוד שריון ושני גדודי חרמ"ש.
במלחמת ששת הימים (יוני 1967) לחמה החטיבה בקרב על ירושלים בפיקודו של אורי בן-ארי.
בתחילת שנות השבעים הוסבה לחטיבת טנקים מלאה.
במלחמת יום כיפור לחמה החטיבה בסיני (כחטיבת שריון 164) כחלק מאוגדה 252 תחת פיקודו של אברהם ברעם ובהמשך תחת פיקודו של ברוך הראל (פינקו), וסיימה את המלחמה בגזרה המצרית בק"מ ה-101, למרגלות ג'בל עתקה ובנמל עדביה.
בהמשך הועלתה לרמת הגולן ופעלה שם עד לסיום הלחימה בגזרה הסורית.
במלחמת שלום הגליל (כחטיבת שריון 786) תחת פיקודו של יצחק בריק, גויסה לגזרת רמת הגולן.
לאחר סגירתה של חטיבה 786 הועבר השם "הראל" לחטיבת השריון 395, עד שנסגרה אף היא.
בשנת 2003 הועבר השם "הראל" לחטיבת השריון 213, שאף מספרה שונה למספר המקורי של חטיבת "הראל", 10. החטיבה הפכה לחלק מעוצבת עמוד האש בפיקוד הצפון של צה"ל.
בשנת 2012 גויס גדוד ההנדסה של החטיבה למבצע "עמוד ענן".
בשנת 2013 עברה החטיבה להיות חלק מעוצבת סיני.
בשנת 2014 גויסה החטיבה למבצע "צוק איתן" ופעלה בקרבות ההגנה במרחב עוטף עזה.
בשנת 2023 לחמה במסגרת מלחמת חרבות ברזל בצפון (גזרת בית חאנון וג'בליה) ולאחר מכן גם במרכז (ציר נצרים) רצועת עזה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, החטיבה לחמה בחאן יונס שבדרום הרצועה.
במהלך המחצית הראשונה של מלחמת העצמאות (מהכרזת האו"ם בכ"ט בנובמבר 1947 ועד הכרזת המדינה ב-14 במאי 1948) הפכו גדודי הפלמ"ח לגדודים קרביים טקטיים.
לקראת סיום המנדט הבריטי ופלישת צבאות ערב, התארגן הפלמ"ח בשלוש חטיבות - חטיבת הראל (חטיבה 10) הייתה השנייה שהתארגנה מבין השלוש.
כחטיבה נוסדה ב-16 באפריל 1948, ולמפקדה הראשון מונה יצחק רבין.
למטה החדש היו כפופים כל גדודי המרחב שפעלו במרחב ירושלים והפרוזדור המוביל אליה.
מטה הגדוד הרביעי ("הפורצים") בפיקודו של יוסף טבנקין (ואחר כך עוזי נרקיס, יוחנן זריז ודוד אלעזר), שימש כמטה החטיבה.
אליו צורפו הגדוד החמישי (גדוד "שער הגיא") בפיקוד מנחם רוסק (ואחר כך יששכר שדמי ומשה בן דרור), והגדוד השישי (גדוד "ירושלים"), בפיקוד צבי זמיר.
בשלב מאוחר יותר הוקם הגדוד העשירי ("המשורין") בפיקודו של שלמה שטטהגן (שילוח).