tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כדי לשפר את הנזילות שלה, בשנת 2003 קיבלה נורטל סיוע פיננסי בסך 750 מיליון דולר מהסוכנות לפיתוח היצוא של ממשלת קנדה.
לאחר פקיעתה של בועת הדוט-קום נורטל הפסידה מיליארדי דולרים, היא לא הצליחה להתאושש ופיטרה עשרות אלפי עובדים.
עד 2002 פיטרה כבר 47 אלף עובדים, וב-2006 ירד מספר העובדים שלה לכ-30,000. היא התקשה להתמודד מול תחרות עזה של מתחרות כגון אלקטל-לוסנט, כמו גם מול מתחרות מאסיה כגון וואווי.
גורם נוסף שפגע בהכנסות החברה היה הקיצוצים של חברות טלקום רבות, שהפחיתו את ההוצאות על ציוד.
בעיותיה החריפו בעקבות המשבר הכלכלי העולמי במהלך 2008 שסבלה מירידה חדה במכירות.
בסוף השנה החלו שמועות שהיא עומדת על סף פשיטת רגל.
בינואר 2009 הגישה בקשה להגנה מפני נושיה, לאחר שרשמה הפסד של 5.8 מיליארד דולר ב-2008 וחובותיה הגיעו ל-6.3 מיליארד דולר.
לפי ההצהרה שהגישה החברה, היו לה יותר מ-25 אלף נושים, בהם יותר מ-100 נושים להם הייתה חייבת 100–500 מיליון דולר.
הנושה הגדול ביותר של החברה היה בנק אוף ניו יורק מלון, שברשותו היו איגרות חוב בסך 3.8 מיליארד דולר.
החברה החלה במגעים למכירת נכסיה.
ביוני 2009 מכרה את חטיבת התקשורת האלחוטית לנוקיה סימנס תמורת 650 מיליון דולר.
ביולי 2009 יצרנית ציוד התקשורת השוודית אריקסון זכתה במכרז לרכישת נכסי חטיבת התקשורת הסלולרית של החברה בטכנולוגיות CDMA ו-LTE, תמורת כ-1.13 מיליארד דולר.
באותה חודש גם מכרה לחברת אוויה במרץ 2009 מכרה את נכסי חברת אלטאון לחברת רדוור תמורת 17.7 מיליון דולר, מחיר שהיה נמוך פי 190 משווי העסקה בה רכשה נורטל את החברה תשע שנים קודם.
משפט ההונאה של 3 מבכירי החברה.
תובעים טוענים כי נורטל סבלה מהפסדים פיננסיים בעת התפוצצות בועת הדוט.
קום בתחילת המילניום, אך כי לאחר מכן, הונתה את המשקיעים בדו"חותיה ומאזניה.
בינואר 2012 נפתח משפטם של שלושה בכירי החברה לשעבר, פרנק דאן, מנכ"ל נורטל לשעבר, דאגלס ביטי, סמנכ"ל התפעול לשעבר, ומייקל גולוגלי, המבקר הפנימי לשעבר.
שהודחו מהחברה ב-2004, לאחר אי-סדרים חשבונאיים.
שת"פ עם חברת טלרד והקמת הסניף בישראל
בשנת 1977 חתמה חברת טלרד הישראלית על הסכם שיתוף ידע עם חברת "נורתן טלקום".
אולם תחילה ההסכם לא היה פומבי, מאימת החרם הערבי.
באמצעות ידע זה החלה טלרד לפתח גרסאות משלה למוצרים של חברת נורתן טלקום, והחל מראשית שנות השמונים רוב מוצרי טלרד היו מבוססים על ידע של נורתן טלקום.
ממכשיר טלפון ועד מרכזיות ציבוריות גדולות.
המרכזייה הארגונית TX1 של טלרד, שהייתה מבוססת על מערכת דומה של נורטל () זכתה להצלחה מסחרית גדולה.
מרכזייה ציבורית דיגיטלית ראשונה מדגם זה הותקנה בקריית אונו בשנת-1982. נורטל אפשרה לטלרד למכור מרכזיות ציבוריות המבוססות על הטכנולוגיה שלה, לא רק בישראל אל גם במספר מדינות נוספות כגון צ'ילה, גאורגיה, בורמה ואחרות.
בסוף 1998, הצטרפה לפעילות של נורטל בישראל מרכז הפיתוח של חברת "ביי נטוורקס".
ביי-נטוורקס ישראל הוקמה לאחר שביי-נטוורקס רכשה ב-1996 את חברת ההזנק הישראלית "ארמון נטוורקינג" מקבוצת רד-בינת, תמורת כ-33 מיליון דולר.
בעת הרכישה עבדו בארמון נטוורקינג כ-50 עובדים, מספרם גדל בהמשך לכ-120 עובדים.
בשנת 1999, הכנסות טלרד הגיעו לשיא של 462 מיליון דולר, הרווח הנקי הגיע ל-24 מיליון דולר והמכירות לעובד הגיעו ל-202 אלף דולר.
פעילות זו, שהייתה מקור ל-40 אחוז מהכנסות טלרד, הפכה לחברה "נורטל נטוורקס ישראל".
כמו כן מכרה נורטל את החזקותיה בטלרד בחזרה לקונצרן כור, כך שהופרדה פעילות שתי החברות.
"נורטל ישראל" העסיקה בשלב זה כ-400 עובדים.
עם התפוצצות בועת הדוט-קום והמשבר העולמי בשוק הטלקום, מכירותיה של חברת נורטל נפגעו קשות וכך גם הכנסות החברה בישראל.
בנוסף סגרה החברה את מרכז הפיתוח בישראל של "ביי נטוורקס" (שהוקם על בסיס רכישת חברת "ארמון נטוורקינג").
בשנת 1997 השקיעה נורטל 5 מיליון דולר, תמורת הקצאה של 20% ממניות חברת "אראל נט" הישראלית, בשותפות עם אלרון.
במסגרת ההשקעה גם סוכם כי נורטל תהיה המפיץ הבלעדי של מוצר ה-I-FAX שפיתחה אראל נט שאפשר משלוח של פקס על רשת האינטרנט, באזור צפון אמריקה וכן לחברות טלפון גדולות מחוץ לצפון אמריקה.
"אראל נט" פיתחה גם טכנולוגיה להעברת קול (VoIP) על רשת האינטרנט.
"אראל נט" הונפקה בבורסת תל אביב ב-2000, וביולי ב-2001 מכרה נורטל את החזקותיה בחברה.
נורי 1 (בהנגול: 누리, Nuri ידוע גם בשמו הקודם KSLV-II (Korean Space Launch Vehicle-II)) הוא משגר לוויינים מפיתוח של המכון הקוריאני לחקר התעופה והחלל.
בניגוד למשגר קודם "נרו 1" המשגר פותח כולו בקוריאה הדרומית.
המטרה הייתה להגיע למשגר שיכול להתמודד על שיגורים מסחריים מול משגרים אחרים.
התכנון החל בשנת 2010. בשנת 2016 החלו בדיקות מנועים.
בשנת 2018 בוצע טיסה תת-מסלולית.
במקביל לפיתוח המשגר במרכז החלל נרו נבנה כן שיגור חדש LC-2.
השיגור הראשון בוצע באוקטובר 2021 עם לוויין דמי במשקל של 1,500 ק"ג.
הלוויין הגיע למסלול המתוכנן בגובה של 700 ק"מ אך השלב השלישי של המשגר פעל 46 שניות בלבד.
הדבר גרם לכך שלוויין לא הגיע למהירות מתוכננת.
השיגור השני שנערך ב-21 ביוני 2022 הסתיים בהצלחה.
בעקבות ניסויים אלו היה ניתן להכריז שלמשגר קיימת יכולת שיגור של מטענים עד 1,900 ק"ג.
מתוכנן להגדיל יכולת מנועים ולהקטין משקל המשגר.
הדבר צפוי להגדיל יכולת המשגר למטענים עד 2,800 ק"ג.
נורחון יולדשחוג'אייבה (באוזבקית: Нурхон Йўлдошхўжаева) הייתה אחת השחקניות האוזבקיות הראשונות ואחת האוזבקיות הראשונות שרקדו על הבמה ללא פרנג'ה (רעלה מרכז אסייתית).
כוכבת עולה בתיאטרון האוזבקי, הקריירה שלה נקטעה ב-1929 ברצח על חילול כבוד המשפחה, היא הפכה לסמל של שחרור נשים והתנגדות לפיאודליזם.
נורחון נולדה ב-1913 למשפחה אוזבקית במרגילן, באזור עמק פרגנה.
היא גדלה בסביבה דכאנית ודתית, היא החלה ללבוש רעלה בגיל צעיר כמו בנות אוזבקיות אחרות באותה תקופה.
עם זאת, היא התעניינה בתיאטרון, ובשנת 1928 ברחה מהבית כדי להצטרף ללהקת התיאטרון של מוהיטדין קוריוקובוב, שהתבססה אז בעיר סמרקנד.
היא חונכה על ידי , ועמיתיה שם כללו את האמנית העממית העתידית של ברית המועצות תמרה חנום ואת האמנית העממית העתידית של אוזבקיסטן .
זמן קצר לאחר הצטרפותה לקבוצה, ב-8 במרץ 1928, היא ורקדנית נוספת עלו לבמה והסירו בפומבי את רעלות הפנים שלהן לרגל חגיגות יום האישה הבינלאומי, תוך התרסה נגד העמדות החברתיות שנכפו עליהן.
במהלך חייה, היא הייתה מאוימת לעיתים קרובות על ידי קנאים דתיים שזעמו על כך שהיא מתריסה נגד נורמות חברתיות על ידי הסרת רעלת הפנים שלה ורצונה להפוך לשחקנית.
כאשר ביקרה להקת המחול בעיר הולדתה מגילן בקיץ 1929, היא החליטה לבקר את משפחתה.
היא הראתה לדודה את הריקודים והשירים שלמדה, ולאחר מכן דודתה סיפרה לה שאחיה סליחו'ג'ה מחפש אותה.
הוא חיכה לה עם סכין, ודקר אותה למוות ברגע שהופיעה.
כשהמשטרה הגיעה, הוא הודה מיד בפשע.
הוא הודה שהרצח היה מתוכנן מראש, על פי התעקשותם של אביהם יולדשחוג'אייבה סלימחוג'אייב, ה"מינג-בושי" (מנהל מקומי), והמולא כמאל גיאסוב, שגרם לסליחוג'ה להישבע בקוראן להרוג אותה.
יום לאחר מותה נערכה הלוויה ענקית בכיכר הציבורית.
אלפי אנשים השתתפו באנדרטה, ונשים השליכו את רעלות הפנים שלהן מול ארונה.
אביה ואחיה נשפטו בסופו של דבר והוצאו להורג על תפקידם ברצח, והמינג-בושי והמולא הוגלו.
אחותה בגימחאן, שהצטרפה איתה ללהקת התיאטרון, הצטרפה לנורחון בעלייתם למרגילן.
התוכנית הייתה להרוג גם אותה: אמנם, בסופו של דבר היא לא ביקרה את הוריה מפני שחלתה.
בגימכאן המשיכה קריירה מצליחה כשחקנית בתיאטרון האופרה והבלט על שם אלישר נבואי.
לאחר מותה היא זכתה לכבוד על ידי שלטונות ברית המועצות כמודל לחיקוי וכשהיד סובייטית אמיצה, בדומה לזו של טורסונוי סיידזימובה.
פסל של נורחון נבנה והוצב במרגילן מול בית התרבות.
הפסל נעשה על ידי הפסל ולנטין קלבנצוב ב-1967.
הפסל שלה הורד ב-1993 זמן קצר לאחר ביטולה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית ב-1991; אנדרטה לזכר אישה צעירה המייצגת את המאבק לשחרור נשי נחשבה לא מוסרית באוזבקיסטן הפוסט-סובייטית.
בעיר פרגנה יש קולנוע שעדיין נושא את שמה, קולנוע "נורחון".
נורחון הייתה גיבורת המחזה המוזיקלי הסובייטי "נורחון" מאת קמיל יאשין הפופולרי לאורך אמצע המאה ה-20. שיר המנציח את נורחון יולדשחוג'אייבה פורסם בעיתון האוזבקי "יוש לניניצ'י" (לניניסט צעיר) ב-20 בנובמבר 1938.
נורית (שם מדעי: Ranunculus) היא סוג של צמחים במשפחת הנוריתיים הכוללת 1,760 מינים ונפוץ בכל היבשות.
רוב מיני נורית הם צמחים עשבוניים רב-שנתיים, בעלי פרחים אדומים, צהובים או לבנים.
כל המינים בעלי טעם חריף ורעילים מאוד לצאן ולאדם כשהם טריים.
עם זאת, הרעל מתפרק בייבוש ולכן מספוא שהוכן מן הצמחים אינו רעיל.
מינים אחדים משמשים כצמחי נוי, ואחרים ברפואה עממית.
לפרח 5 עלי גביע ו-5 עלי-כותרת.
הנורית פורחת בחודשי האביב, סוף פברואר עד סוף מרץ.
ניתן לזהותה לפי ברק עלי הכותרת שלה ולפי עלי הגביע הצמודים אליהם.
בישראל, מבחינת סדר הפריחה של הפרחים האדומים, היא תפרח לאחר פריחת הכלניות ולפני פריחת הפרגים (סדר זה מכונה כנ"ף בראשי תיבות).
זמני הזריעה המקובלים של הנוריות הן בתקופת האביב לרוב צמוד לסוף החורף.
עם תחיית הלשון העברית חודשה מילה לפי השם הארמי נוּרִיתָא והשורש נו"ר המשותף לעברית ושפות שמיות נוספות וזאת עקב הפריחה בצבעי האש של המין Ranunculus asiaticus (נורית אסיה) אשר גדל בארצנו.
לפי משפחת הראובני, שם הפרח הוא "ניצנים".
הם פירשו את הפסוק משיר השירים (): "הַנִּצָּנִים נִרְאוּ בָאָרֶץ" ניצנים משורש נ.צ.צ ואכן עלי הנורית מתאפיינים בכך שהם נוצצים והנוריות מסמלות את פריחת ראשית האביב.
יתרה מזו שם הפרח בשומרית ואכדית נִיסוּנֻ ומכאן גם שמו של חודש ניסן.
שם הפרח באנגלית "Buttercup" ניתן למין הצהוב של הפרח בגלל צבעו הצהוב דמוי החמאה.
בישראל וסביבתה מתועדים 25 מינים של נורית מהם אחד נכחד ושלושה הועברו אליה: נורית חרמשית, נורית הלה ונורית הלב.
נורית אסיה (Ranunculus asiaticus) - ראו ערך מורחב
נורית ארסית (Ranunculus sceleratus) הוא מין חד-שנתי או דו-שנתי נדיר מאוד בישראל, גדל בבתי גידול לחים ותחום תפוצתו הטבעי משתרע באזורים הממוזגים של אירואסיה, בצפון אפריקה, ובאזור אתיופיה ועד רואנדה, וכן במרכז ומזרח קנדה ובמרכז ובמזרח ארצות הברית.
עליו גזורים פחת אחת, שפתם משוננת עד מסורית ופרחיו צהובים.
הפרי המקובץ גלילי, קצר או מוארך וכולל עד 100 פרודות.
הפרודה דמוית ביצה עד כדורית.
הפריחה נמשכת מסוף מרץ עד תחילת אוגוסט.
נורית הזיזים (Ranunculus muricatus) היא צמח עשבוני חד-שנתי נדיר בישראל.
תחום תפוצתו הטבעי של מין זה משתרע באזור הים-התיכון ועד מרכז אסיה ומערב ההימלאיה, וכן בחצי האי ערב.
עוקצי-הפרחים קצרים מהעלים המלווים או כאורכם.
פני הפרודה מכוסים זיפים שאורכם כ-1 מ"מ.
cornutus) נורית הקרן שלושה זנים: אחד מהם אנדמי לאזרבייג'ן ושני האחרים המכונים: נורית המלל ונורית הקרן מצויים בישראל.
נורית הקרן הוא הזן הטיפוסי, והוא זן זה נדיר בישראל והא גדל באזורי אקלים ממוזג בבתי גידול לחים.
תחום תפוצתו הטבעי משתרע תחום תפוצתו הטבעי משתרע מטורקיה ועד מרכז אסיה וחצי האי ערב.
על ההבדל בינו לבין נורית המלל מתואר אצלה.
scandicinus) היא צמח עשבוני חד־שנתי, שתחום תפוצתו הטבעי הוא מזרח אגן הים התיכון.
תפוצתה כוללת את קפריסין, לוב ומצרים, ומטורקיה אל לבנון–סוריה, ירדן וישראל.
בישראל היא שכיחה בבתי גידול לחים באזורים בעלי אקלים ים־תיכוני, ובהם: הגולן, החרמון, הגליל, עמק הירדן העליון, העמקים, הכרמל, הרי שומרון, הרי יהודה, השרון, השפלה ובקעת הירדן.
במגדירים ישנים יוחסו פרטים ממין זה לשם Ranunculus marginatus, אולם מין זה אינו מצוי בישראל.
באתר צמחיית ישראל מיוחסת נורית המלל לשם Ranunculus scandicinus, שהוא שם נרדף מקובל לזן זה.מאפייניה המבדילים נעוצים במבנה הפרודות ובגודלן.
בנורית המלל אורך מקור הפרודה כ־1 מ"מ, ושפת הפרודה עבה ובעלת חריץ אורך.
לעומת זאת, בזן הטיפוסי – נורית הקרן – מקור הפרודה ארוך יותר (כ־5 מ"מ), ושפת הפרודה מכונפת ובעלת מלל רחב.
trigonocarpus) היא צמח עשבוני חד־שנתי הגדל בבתי גידול לחים באזורים בעלי אקלים ממוזג.
תחום תפוצתו הטבעי משתרע מטורקיה מזרחה עד מרכז אסיה וחצי האי ערב.
למין זה מוכרים שלושה זנים, שאחד מהם אנדמי לאזרבייג'ן, ושניים נוספים מצויים במזרח התיכון ובישראל — נורית הקרן (הזן הטיפוסי) ונורית המלל.
הזן הטיפוסי הוא הנדיר מבין השניים המצויים בישראל.
תפוצתו המקומית מצומצמת: הוא נדיר בגליל העליון, ונדיר מאוד בגליל התחתון, בגולן ובשרון.
על ההבדלים בין הזנים ראו בפסקה הבאה, העוסקת בנורית המלל.
נורית ירושלים (Ranunculus millefolius) - נורית צהובה, גדלה בהרי ישראל ובפרט בהרי ירושלים
מועדון כדורגל נוריץ' סיטי הוא מועדון כדורגל אנגלי מהצ'מפיונשיפ, המייצג את העיר נוריץ'.
קבוצת הכדורגל של המועדון, המשחקת במדים צהובים-ירוקים, ידועה בשל צבעיה בכינוי "הקנריות" (The Canaries).
אצטדיונה הביתי של נוריץ', קארו רוד, מונה 26,034 מקומות ישיבה.
המועדון נוסד בשנת 1902 ומשחקיה הראשונים שוחקו באצטדיון ניומרקט רוד.
הקבוצה הוצאה מליגת החובבים בשנת 1904 בטענה שהיא למעשה קבוצה "מקצוענית", ומאוחר יותר באותה שנה נבחרה לשחק בפוטבול ליג האנגלית.
הקבוצה אימצה את החולצות הצהובות בשנת 1907 לאחר שכבר דבק בה הכינוי "קנריות"; גידול קנריות היה תחביב נפוץ בקרב תושבי נוריץ' ומחוז נורפוק באותה תקופה.
בשנת 1908 המועדון הועתק לביתו החדש ברוזארי רוד, אשר זכה לכינוי "קן הקנריות".
במרוצת העשורים הבאים התברר כי אצטדיון רוזארי רוד אינו מסוגל להכיל את מספרם הגדל של אוהדי הקבוצה, ובשנת 1935 עבר המועדון לאצטדיונו הנוכחי, קארו רוד.
המועדון רשם את אחד מהגדולים שבהישגיו בשנת 1959. באותה שנה הצליחה נוריץ' סיטי, אז קבוצה קטנה מהליגה האנגלית השלישית, להגיע לשלב חצי הגמר של גביע ה-FA, לאחר שהצליחה לנצח קבוצות בכירות כמנצ'סטר יונייטד וטוטנהאם הוטספר.
בשנת 1972, תחת הדרכתו של המאמן רון סאנדרס, נוריץ' סיטי העפילה לראשונה בתולדותיה לליגה האנגלית הבכירה.
המועדון זכה בגביע הליגה האנגלית בשנת 1985 - עם קן בראון כמאמן - לאחר שניצח את סנדרלנד 1-0 בגמר שנערך באצטדיון ומבלי.
גודלו של ההישג היה כפול ומכופל נוכח הניצחון על יריבתה המרה של נוריץ', איפסוויץ' טאון, בשלב חצי הגמר.
יצוין, כי המפגשים בין איפסוויץ' ונוריץ', או "הדרבי של מזרח אנגליה", הם בדרך כלל טעונים מאוד.
אף שזכתה בגביע הליגה נוריץ' ירדה באותה עונה (1984/1985) לליגת המשנה האנגלית, ונוכח החרם שהוטל על מועדונים אנגליים (בעקבות אסון הייזל) נבצר ממנה להשתתף לראשונה במפעל אירופי כלשהו.
בעונה לאחר מכן שבו הקנריות לליגה הבכירה, לאחר שזכו באליפות ליגת המשנה האנגלית לעונת 1985/1986. בזכות היכולת הטובה שהפגינה סיימה נוריץ' פעמיים בשנות השמונים במקומות שהיו מעניקים לה כרטיס עלייה לגביע אופ"א, אלמלא החרם על קבוצת אנגליות היה נותר בעינו.
נוריץ' סיטי הובילה את הליגה האנגלית הבכירה במשך רוב עונתה הראשונה כפרמייר ליג (1992/1993), ואולם במחזורים האחרונים הידרדרה וסיימה במקום השלישי מאחורי האלופה מנצ'סטר יונייטד ואסטון וילה.
היה זה המיקום הגבוה ביותר בהיסטוריה של המועדון מאז ומעולם.
בעונה שלאחר מכן נוריץ' שיחקה לראשונה בתולדותיה בגביע אופ"א, ניצחה את ויטסה ארנהיים ההולנדית 0–3 בסיכום הכולל ואת באיירן מינכן הגרמנית 3-1 בסיכום הכולל, לפני שהודחה על ידי אינטר מילאן האיטלקית (2-0 בסיכום הכולל).
מייק ווקר התפטר כמאמן נוריץ' סיטי בינואר 1994 ועבר לאמן את אברטון, ממנה פוטר כעבור פחות משנה.
הוא הוחלף על ידי ג'ון דיהאן בן ה-36, אשר הסתייע על ידי עוזר המאמן-שחקן גארי מגרסון בן ה-34. נוריץ' סיימה את עונת 1993/1994 במקום ה-12 בפרמייר ליג, ולקראת סוף העונה מכרה את חלוצה המוכשר בן ה-21, כריס סאטון, לבלקברן רוברס בסכום שיא בן חמישה מיליון ליש"ט.
עונת 1994/1995 נפתחה טוב מבחינתן של הקנריות, ועד ינואר 1995 ניצבה הקבוצה במקום השביעי.
אולם בעשרים המחזורים הבאים הקבוצה ניצחה פעם אחת בלבד, וכך צנחה עד סוף העונה למקום ה-20 וירדה מן הפרמייר ליג.
זמן קצר לפני כן התפטר דיהן ועוזרו גארי מגסון עמד בראש הקבוצה עד לסוף העונה.
מרטין אוניל, אשר רשם לזכותו הישג מרשים כשהעלה את וייקומב וונדררס מליגת החובבים האנגלית (English Conference) לליגה האנגלית השלישית בתוך שנתיים, מונה למאמן נוריץ' סיטי בקיץ 1995. הוא שרד בתפקידו רק חצי שנה לפני שהתפטר - על רקע סכסוך עם היושב ראש רוברט צ'ייס - לטובת אימון לסטר סיטי.
גארי מגסון מונה למאמן נוריץ' בפעם השנייה תוך שמונה חודשים, גם הפעם על בסיס זמני.
מגסון עזב את הקבוצה בסוף העונה, וכך גם רוברט צ'ייס שנאלץ לעזוב נוכח מחאות האוהדים על כך שמכר את טובי שחקניה.
במחאות אלה היה ממש: בין השנים 1992–1996 מכרה נוריץ' שחקני מפתח, ביניהם רוברט פלק, ג'רמי גוס, כריס סאטון, טים שרווד, אפאן אקוקו, רואל פוקס, מארק רובינס ומארק בואן.
וכך, רק ארבע עונות לאחר שסיימה שלישית בפרמייר ליג וניצחה את באיירן מינכן בגביע אופ"א, נוריץ' סיימה במקום ה-15 בליגת המשנה האנגלית.
מייק ווקר שב לאמן את הקבוצה ב-1996 אולם כשל לשחזר את הצלחת העבר שנחל והתפטר כעבור שתי עונות, כשהוא מותיר את נוריץ' במרכז טבלת ליגת המשנה.
יורשו בתפקיד, ברוס ריוק, מונה בשנת 1998 אך גם הוא לא הצליח להעלות את נוריץ' חזרה לפרמייר ליג ולכן התפטר בשנת 2000. מחליפו, בריאן המילטון, אימן את הקבוצה במשך שישה חודשים, לפני שפינה את דרכו לעוזר המאמן נייג'ל וורת'ינגטון בינואר 2001.
בעת מינויו של וורתינגטון הקבוצה הייתה שקועה במקום ה-20 בליגת המשנה, ובסכנה ממשית לסיים בחלק התחתון של הטבלה בפעם הראשונה מאז שנות השישים.
ואולם 18 חודשים בלבד לאחר מכן, נוריץ' העפילה לפלייאוף העלייה לפרמייר ליג ורק הפסד בבעיטות עונשין נגד ברמינגהאם סיטי במשחק גמר משחקי ההצלבה מנע מהם לעלות לפרמייר ליג בעונת .
נוריץ' החמיצה את משחקי הפלייאוף בעונה הבאה, ואולם בעונת זכתה לראשונה מאז עונת 1985/1986 באליפות הליגה האנגלית והעפילה לפרמייר ליג, לאחר היעדרות בת תשע שנים שכללה החלפה של שישה מאמנים.
בחלקה הראשון של עונת התמודדה נוריץ' בתחתית הטבלה ונראתה כמי שצפויה לרדת לליגת המשנה בתום העונה.
עם זאת, בינואר 2005 רכשה את חלוץ נבחרת אנגליה הצעירה וקרו אלכסנדרה, דין אשטון, בסכום שיא של שלושה מיליון ליש"ט.
אשטון כבש שערים רבים ויצר שותפות פורייה עם חלוצה האחר של נוריץ', לאון מקנזי, וכך גברו הציפיות שמא המועדון יינצל מירידה.
לפרקים נוריץ' הזכירה את הקבוצה שהייתה לפני עשור, כשניצחה קבוצות כמו מנצ'סטר יונייטד, ניוקאסל יונייטד, ברמינגהאם סיטי וצ'רלטון אתלטיק.
עם זאת, הקנריות לא הצליחו לנצח משחק חוץ בודד משך כל העונה.
במחזור האחרון של העונה, הם מצאו עצמם נקודה אחת מעל לקו האדום, והיו זקוקים לניצחון כדי להבטיח את הישארותם בליגה.
כך, כשגורלם בידם, נוריץ' הגיעה למשחק העונה מול פולהאם, כשהיא מקווה לניצחון חוץ ראשון דווקא הפעם.
הדבר לא קרה - הקנריות הובסו 0–6 וירדו לליגת המשנה האנגלית.
למרות תקוות האוהדים לזינוק מהיר חזרה לפרמייר ליג, עונת נפתחה בצורה לא טובה עבור הקבוצה, שסיימה את ששת משחקיה הראשונים ללא ניצחון.
בסיום עונה זו ירדה לליגת המשנה האנגלית.
בעונת סיימה נוריץ' סיטי את העונה במקום ה-22 וירדה לפוטבול ליג 1, הליגה האנגלית השלישית בחשיבותה באנגליה.
שנה מאוחר יותר חזרה נוריץ' לליגה השנייה לאחר שזכתה באליפות הליגה השלישית.
שנה לאחר מכן חזרה הקבוצה לפרמייר ליג לאחר שש שנות היעדרות ובכך השלימה עלייה של שתי ליגות בשנתיים.
בסיום עונת ירדה הקבוצה לצ'מפיונשיפ לאחר שסיימה במקום ה-18 בפרמייר ליג.
בסיום עונת עלתה לפרמייר ליג לאחר עונה אחת, אך כעבור שנה שוב נשרה הקבוצה לליגת המשנה.
בסיום עונת 2018/19, לאחר ניצחון 1–2 על בלקברן רוברס, עלתה לפרמייר ליג לאחר שלוש שנות היעדרות.
בסיום עונת 2019/2020 שבה לליגת המשנה לאחר עונה אחת.
עם סיום עונת 2020/2021 עלתה נוריץ' בחזרה לפרמייר ליג וירדה ממנה לאחר עונה אחת.
נוּרִית הוא יישוב אקולוגי תיירותי קהילתי השוכן על הר הגלבוע.
בעבר שכנו באתר היישוב כפר עבודה ולאחריו בסיס גדנ"ע.
המושב נורית נקרא על שם פרח הנורית המצוי בגלבוע.
הפרח הוא אדום כאש, ולפיכך השם נורית, מלשון נור - אש.
נורית הוקמה ביוני-יולי 1950 ככפר עבודה על ידי עולי תימן.
הוא קיבל את שמו בהשראת שמו של הכפר הערבי נוריס ששכן בבקעה הסמוכה ונכבש ב-29 במאי 1948. תושבי המושב נטשוהו בהדרגה לאחר כתשע שנים של התיישבות במקום, פרט לתושבת אחת, נדרה, "הסבתא של הגדנ"ע", שהמשיכה לגור במקום גם כשהפך לבסיס גדנ"ע ונשארה בו עד סוף שנות ה-90.
ביוני 1958 עלה למקום גרעין ההקמה של רם און, להתיישבות זמנית עד הקמת יישובם הקבוע.
ב-1962 הפך המקום לבסיס גדנ"ע.
הבסיס ננטש בשנת 1994 ובמקום נותרו רק נדרה וכן טפת נבו ומשפחתה בחוות בודדים הצמודה לגדר הבסיס הנטוש.
בשנת 2010 יזמה המועצה האזורית גלבוע, בראשות דני עטר, הקמת יישוב קהילתי ואקולוגי תיירותי על חורבות בסיס הגדנ"ע.
המועצה האזורית גלבוע הקימה את היישוב בעזרתה של החטיבה להתיישבות.
היישוב נבנה מחדש כ"ישוב אקולוגי".
נכון לינואר 2023 מתגוררות ביישוב כ-90 משפחות ועוד כשבע בונות את בתיהן.
שלב א' של נורית החדשה כולל כ-125 שטחים, ביניהם שטחים עם תב"ע לתיירות, כמו אירוח לינה (צימרים), מסעדות וכו'.
בסוף 2015 הוקם ועד חדש בשיתוף עם מועצה אזורית גלבוע ונציגי מתיישבים כדי לנהל את ענייני האגודה השיתופית.
נוריוקי "פאט" מוריטה היה שחקן יפני-אמריקאי, אשר נודע בעיקר בעקבות הופעותיו כ"ארנולד" בתוכנית הטלוויזיה "ימים מאושרים" וכ"מר מיאגי" בסרט הקולנוע "קראטה קיד", עליו היה מועמד לפרס האוסקר עבור שחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1984.
מוריטה נולד בעיר איילטון שבקליפורניה.
בגיל שנתיים חלה בשחפת שידרתית ובילה את תשע השנים הבאות בבתי חולים בצפון קליפורניה.
במהלך תקופה זו היה עטוף כולו בגבס ונאמר לו כי לא יוכל ללכת עוד לעולם.
בתור ילד בודד ומבודד, מוריטה בידר את עצמו באמצעות בובות גרב שהכין לעצמו.
לאחר שכירורג איחד ארבע חוליות בעמוד השדרה שלו, מוריטה למד לבסוף איך שוב ללכת בגיל 11. עד אז, משפחתו היפנית-אמריקאית נשלחה למחנה כליאה עד לסיום מלחמת העולם השנייה.
הילד הועבר מבית החולים למחנה באריזונה כדי להתאחד איתם.
בזמן הכליאה פגש כומר קתולי ממנו לקח מאוחר יותר את שם הבמה "פאט".
לאחר המלחמה, הפעילה המשפחה מסעדה סינית בבירת קליפורניה, סקרמנטו.
מוריטה הצעיר בידר את הלקוחות בעזרת בדיחות ושימש כראש טקסים עבור קבוצות סועדים במקום.
מוריטה סיים את לימודיו בבית ספר התיכון ארמיג'ו בפיירפילד וזמן קצר לאחר מכן עבר חזרה לאזור סקרמנטו, שם התקבל לעבודה בחברת אירו-ג'ט, אשר עיצבה וייצרה מנועי טילים.
רק לאחר שמונה לראש מחלקת תפעול מחשבים, החליט מוריטה כי בחר בקריירה מוטעית.
אף על פי שכבר היה נשוי עם ילד, התפטר מוריטה מעבודתו והפך לקומיקאי.
כמו כן, הוא הפך לחבר במועדון הקומיקאים "הגראונדלינגס" שבלוס אנג'לס, קבוצה המתמקדת באלתורים.
תפקידו הקולנועי הראשון של מוריטה היה בסרט הקולנוע "מילי המודרנית והמתוקה" ב-1967. בהמשך הופיע בתוכנית הסיטקום "מ.א.ש", בתפקיד הקצין הקוריאני סאם פק, תפקיד אשר קידם את הקריירה שלו.
הוא קיבל תפקיד חוזר בתוכנית הטלוויזיה "ימים מאושרים" כששיחק את מָאצוּאוֹ "ארנולד" טָקָהָשי, בעל "הדיינר של ארנולד".
לאחר סיום העונה השלישית (1975–1976) הוא עזב את התוכנית הפופולרית כדי לככב בסיטקום משלו, "מר ט' וטינה", בתור ממציא בשם טֵיירוֹ טָקָהָשי.
הסדרה בוטלה על ידי ABC לאחר כחודש, בסתיו 1976. בשנת 1977 כיכב בסדרת בת של "ימים מאושרים", "היפיפיות של בלנסקי" .
מוריטה חזר בסופו של דבר ל"ימים מאושרים" בעונה העשירית (1982–1983).
מוריטה התפרסם בזכות תפקידו בסרט הקולנוע "קראטה קיד", שם שיחק בתפקיד מורה הקרטה היפני קֵייסוּקי מיאגי אשר מלמד את דניאל (ראלף מאצ'יו) איך להגן על עצמו מפני חבורת צעירים המתגרה בו.
בסרט זה נשמע המשפט המפורסם "Wax on, wax off" (בתרגום חופשי: "למרוח שעווה, להסיר שעווה").
הוא היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, כמו גם מועמדות לפרס גלובוס הזהב.
יתר על כן, מוריטה שיחק בשלושת סרטי ההמשך בסדרה ("קראטה קיד 2", "קראטה קיד 3" ו"הקראטה קיד הבא") וכן מופיע בפלאשבקים בסדרה "קוברה קאי" (אף שדמותו כבר נפטרה במהלכה בדומה למוריטה עצמו).
מוריטה מעולם לא התאמן באמנות לחימה כלשהי ורוב סצנות הקרטה שלו בוצעו על ידי הכפיל פוּמיו דמוּרה.
לאחר מכן כיכב מוריטה כדמות ראשית בסדרת הטלוויזיה "אוהרה" (1987–1988) של ABC.
באותה תקופה כתב את סרט הקולנוע "לבבות בשבי" (Captive Hearts) אודות מלחמת העולם השנייה ואף כיכב בו.
מוריטה הופיע בסרטים נוספים כדוגמת "נינג'ה אמריקאי 5", "ספורט הדמים 2" והמשכו, "האקדח מת מצחוק", "ירח דבש בלאס וגאס" וכן תרם את קולו בדמות הקיסר בסרט האנימציה "מולאן" והמשחק לפלייסטיישן 2 "Kingdom Hearts II".
מוריטה הופיע באופן חד-פעמי בקומדיית-המצבים "נשואים פלוס" בתור הבוס היפני של מארסי, מר שימוקווה.
ב-1995 שיחק בסרט "טיימסטר" לצד מישל ויליאמס.
ב-2001 שיחק בסרט הדרמה "מרכז העולם" לצד קארלה גוג'ינו.
בשנת 2004 שיחק בתפקיד קטן בסרט "הצילום האחרון".
לפני מותו שיחק בסרט הילדים "ריגול השימפנזים" בכיכובה של אמה רוברטס, אשר יצא ב-2006.
מוריטה כיכב בסדרת הטלוויזיה "התיקים המסתוריים של שלבּי ווּ" של ערוץ ניקלודאון ובקומדיית המצבים The Hughleys בתפקיד חוזר.
הוא הופיע באחד הקליפים של להקת "אליין אנט פארם" בשנת 2001, שם ביצע פרודיה על תפקידו בסרט "קרטה קיד".
מוריטה דיבר אנגלית עם מבטא אמריקאי מושלם אך לוהק לרוב לתפקידים בעלי מבטא קוריאני או יפני, בדומה לשחקנים אמריקאים-אסייתים אחרים.
מוריטה נפטר בגיל 73, בחג ההודיה, ה-24 בנובמבר 2005, בביתו בלאס וגאס שבנבדה.
הוא הותיר אחריו את אשתו השנייה ואת שלוש בנותיו מנישואיו הקודמים.
פרק 71 מתוך סדרת האנימציה "בובספוג מכנסמרובע" שבו דיבב את קולו של מאסטר אודון (בדיבובו לעברית של אלדד פריבס) הוקדש לזכרו לאחר סיומו.
נורילסק היא עיר בסיביר, צפון רוסיה.
היא העיר בעלת אוכלוסייה הגדולה מ-100,000 תושבים הצפונית ביותר בעולם.
היא גם השנייה בעולם במספר התושבים, לאחר מורמנסק, השוכנת צפונית לחוג הארקטי, ואחת משלוש ערים בסיביר השוכנות באזור קפאת-עד.
העיר נוסדה ב-1935 לאחר שמינרלוגים גילו בה מרבצים עצומים של ניקל ומינרלים חשובים נוספים.
בהתחלה פעלה כמחנה עבודה (גולאג) ולאחר מלחמת העולם השנייה הפכה לעיר, אך עדיין פעל לצידה גולאג בשם נורילאג, עד שזה נסגר בשנת 1957.
בשנות ה-60 וה-70 המשיכה העיר לצמוח במהירות לאור התמריצים הרבים (משכורות גבוהות, חופשות חינם ועוד) שקיבלו תושבי העיר.
בתקופה הסובייטית היא הייתה עיר סגורה שלא הייתה אליה גישה חופשית.
סגר זה נפסק עם התפרקותה של ברית המועצות ב-1991, אך בשנת 2001 נסגרה שוב ונאסר לעבור לגור בה יותר.
סגירת העיר מחדש באה בעקבות תוכנית פינוי שממשלת רוסיה מעודדת בשל התנאים הפיזיים הקשים במקום, המביאים לעלויות תמיכה עצומות בתושבים.
אין גישה מכביש ברוסיה אל העיר והיא מבודדת, אך יש לה נמל תעופה והיא מחוברת במסילת רכבת לדודינקה, עיירה הנמצאת במרחק של כ-20 ק"מ מערבית ממנה וממוקמת על נהר יניסיי, אשר דרכו היא שולחת ומקבלת סחורות.
העיר היא אחת המזוהמות והמזהמות ביותר בעולם, בעיקר עקב מפעלי התכת הניקל שבה.
החברה שמפעילה את הקומפלקס התעשייתי של הניקל נקראת "נורילסק-ניקל" והיא שייכת לאוליגרך ולדימיר פוטנין.
ביוני 2020 הוכרז בה מצב חירום פדרלי בעקבות תקרית דליפת הנפט בנורילסק שהוגדרה בתור האסון האקולוגי החמור בתולדות הפדרציה הרוסית, כשנשפכו למעלה מ-20,000 טון של סולר לנהר.
נורילסק קיבלה את שמה בזכות המיקום הגאוגרפי שלה: נהר נורילסק הזורם צמוד לעיר.
הטמפרטורה בעיר נמוכה מאוד בחורף ומגיעה עד ל-(60-) מעלות צלזיוס.
בקיץ הטמפרטורה הממוצעת היא כ-24 מעלות צלזיוס.
ביולי 2013 נשבר בה שיא החום מאז ומעולם, ונמדדה טמפרטורה של 32 מעלות.
נוריהירו יאסואה (ביפנית: 安江仙弘; 1886 – 14 באוגוסט 1950) היה קולונל בצבא היפני הקיסרי.
הוא ידוע בעיקר בעקבות תפקידו המכריע במילוט יהודי אירופה ושיכונם בשטחי הכיבוש היפני - ובעיקר במנצ'וריה - בזמן מלחמת העולם השנייה.
נוריהירו יאסואה נולד בשנת 1888 בעיר אקיטה בצפון יפן, בביתו של היראטה אצוטאנה (אנ') אחד מארבעת אנשי הרוח המשפיעים ביותר בתחום הפילולוגיה, הפילוסופיה ולימודי הדת ביפן.
בתום לימודיו בבית הספר לצוערים התקבל לאקדמיה הצבאית הקיסרית בה סיים את לימודיו בשנת 1909. בשנת 1917, כאשר הצבא היפני החליט להכשיר מספר קצינים לתפקידים שדרשו ידע בשפות זרות, יאסואה נשלח לבית הספר ללימודי שפות בטוקיו כדי ללמוד רוסית.
הכרותו הראשונה עם "הבעיה היהודית"
בשנת 1918, בתום מלחמת העולם הראשונה, יפן הצטרפה לכוח הרב־לאומי (בריטי, קנדי, איטלקי, סיני ואמריקני) שהוקם ביוזמת צרפת ובריטניה במטרה להקים חזית חדשה בסיביר, אירוע הידוע בשם "ההתערבות בסיביר".
יאסואה גויס לכוח זה בתפקיד קצין קישור לצבא הלבן והיה בקשר הדוק עם צוותו של הגנרל גריגורי סמיונוב, ועם קצינים לבנים אנטי בולשביקים ואנטישמיים.
בשנת 1924 תרגם ליפנית את "הפרוטוקולים של זקני ציון", חיבור שהופץ בין חיילי הצבא הלבן על ידי סמיונוב וגורמים אחרים.
בהקדמה לתרגום הוא ביטא את דעותיו האנטישמיות והזהיר מפני השפעתם המזיקה של היהודים.
לאחר חזרתו ליפן מסיביר וממנצ'וריה, יאסואה פרסם מספר מאמרים על נושאים יהודיים, ביניהם מאמר בשם "התנועה להקמת מדינה יהודית".
בשל פעילותו וניסיונו הוא נחשב לאחד המומחים המובילים ביפן בנושא היהודים.
בשנת 1927 נשלח לגרמניה ולארץ ישראל על מנת לחקור מקרוב את "הבעיה היהודית".
בארץ ישראל הוא נפגש עם מנהיגי היישוב, ביניהם דוד בן-גוריון וחיים ויצמן.
בשובו מהביקור בארץ ישראל הוא מילא מספר תפקידים בצבא היפני, פרסם מאמרים בנושא היהודים והעביר הרצאות לקהל אזרחי וצבאי.
בפרסומיו הוא כתב שהיהודים מסכנים את העולם, מפיצים רעיונות מסוכנים ומתכננים מהפכה עולמית שמטרתה למוטט את הסדר העולמי הקיים ולהקים משטר סוציאליסטי כלל עולמי שישרת את מטרותיהם.
פעילותו למען היהודים בשטחים שבשליטת יפן
במסגרת מדיניות היודנריין גרמניה הנאצית עודדה ואף דחפה באופן פעיל להגירת יהודים מגרמניה לארצות שונות, ביניהן לסין ולאזורים שהיו בשליטת יפן.
יהודים רבים אחרים כבר התיישבו בשאנגחאי ובחרבין שבמנצ'וריה (מנצ'וקוו), לאחר שברחו קודם לכן מהאימפריה הרוסית, מעיראק וסוריה, ומארצות במרכז אירופה.
יפן הכירה בכוחם הכלכלי של היהודים ברחבי העולם וראתה ביהודים החיים באזורים שבשליטתה אמצעי למשיכת הון יהודי אמריקאי למנצ'וריה ולשיפור תדמיתה של יפן בעיני הציבור באמריקה.
במסגרת תפיסה מדינית-כלכלית זאת, בין השנים 1934 - 1940, הוקם צוות אנשי צבא ותעשיינים יפניים, ביניהם נוריהירו יאסואה, שעבדו על גיבוש תוכנית ליישוב 50,000 פליטים יהודים מגרמניה במנצ'וריה.
אותם פליטים היו אמורים לבנות באזור השומם מדינה עצמאית שתשמש טריז בין יפן לברית המועצות ותמשוך את אהדתה ואת השקעותיה של ארצות הברית בפרט ושל יהדות העולם בכלל ובכך תחזק את מרחב השגשוג המשותף של מזרח אסיה רבתי בהנהגת יפן.
התוכנית שכונתה "תוכנית דג הפוגו" לא יצאה לפועל בגלל כניסתה של יפן למלחמה לצד גרמניה.
בשנת 1936, לאחר החתימה על הסכם אנטי-קומינטרן בין גרמניה הנאצית ובין האימפריה היפנית, היפנים אימצו אסטרטגיה דו-קוטבית שמטרתה לרצות את הנאצים ואת היהודים כאחד.
מחד, פורסמו תרגומים רבים של ספרות אנטישמית ועבודות מקוריות שנכתבו על ידי המומחים לנושא היהודי, ביניהן ספרו של נוריהירו יאסואה "העם היהודי" שיצא לאור בטוקיו בשנת 1937 בו הוא כתב:" מתוך עשרות מיליוני יהודים, לא כולם מעורבים בתנועה המהפכנית ולא כולם תומכי פלוטוקרטיה.
אין להגדיר אדם כמסוכן רק בשל היותו יהודי.
חלקם רעים עבור המדינה שלנו וחלקם טובים ומועילים." יהודים רבים שעבדו באקדמיה פוטרו מעבודותיהם.
יחד עם זאת, במאמציו לבלום את ההתקפות נגד היהודים, יאסואה סגר את העיתון האנטישמי של הרוסים הלבנים "נאש פוט" (רו') שיצא לאור בחרבין בין השנים 1933 - 1938, החליף את מפקד משטרת חרבין, וביטל את ההוראה להחתים את דרכוני היהודים באות J.
בשנת 1937 התקיימה בחרבין הוועידה הראשונה של הקהילות היהודיות.
במהלך ועידה זאת נוסדה "המועצה הלאומית של הקהילות היהודיות במזרח הרחוק" שמטרתה לשמש ארגון גג לקהילות העצמאיות של מנצ'וקוו, צפון סין ויפן לפי המלצתו של יאסואה.
יאסואה פעל בשיתוף פעולה מלא עם ראשי קהילת חרבין, ד"ר אברהם קאופמן ולב זיקמן, תעשיין עשיר ממנצ'וריה.
מבחינת היפנים, הוועידה נועדה להוכיח לעולם כולו שמנצ'וקוו הייתה מקלט בטוח ליהודים.
יאסואה השתתף בוועידה כמומחה לענייני היהודים, בתור יועצו של מייג'ור גנרל היגוצ'י קיצ'ירו ראש הסוכנות לשירותים מיוחדים בחרבין.
מייד לאחר מכן הוא מונה לראש הסוכנות לשירותים המיוחדים בעיר דַאיְרֵן (דָאלְיֵין) שהייתה אחראית לאוכלוסייה היהודית במנצ'וריה.
ועידה נוספת התקיימה בשנת 1939, אך לאחר החתימה על ההסכם המשולש בין גרמניה הנאצית, האיפריה היפנית ואיטליה בשנת 1940, גבר הלחץ על ממשלת יפן להחמיר את מדיניותה נגד היהודים והוועידה השלישית, שהייתה אמורה להתכנס באותה השנה בדאירן, בוטלה.
הביטוי המיידי להחמרה זאת היה איסור כניסת יהודים נוספים ליפן וגניזת תוכניות ההתיישבות היהודית.
נוריהירו יאסואה שוחרר משירותו הפעיל בצבא יפן ופוטר מתפקידו כראש הסוכנות לשירותים המיוחדים בעיר דַאיְרֵן.
למרות זאת הוא החליט להישאר עם משפחתו בעיר ולהמשיך לתמוך בקהילה היהודית כמיטב יכולתו.
לאחר כניעתה של יפן בסיום מלחמת העולם השנייה הוא נלקח על ידי הכוחות הרוסים לסיביר שם נפטר בשנת 1950. הוא נקבר בבית העלמין היפני בעיר חברובסק.
לאות הוכרה על פועלו, יהודי חרבין רשמו את שמו של נוריהירו יאסואה בספר הזהב של הקרן הקיימת בשנת 1941.
נוֹרִיט הוא סלע יסוד פלוטוני מאפי הבנוי בעיקר מפלגיוקלז עשיר בסידן (לברדוריט) ואורתופירוקסן עם אוליבין.
בבחינה חזותית לא ניתן להבדיל בין הנוריט לגברו (המכיל קלינופירוקסן במקום אורתופירוקסן), ויש צורך לבצע בדיקה של פרוסת סלע דקה (בעובי של כ־0.03 מ"מ) הקרויה שקף.
השקף נבדק תחת מיקרוסקופ מיוחד הקרוי מיקרוסקופ פטרוגרפי שבו האור מקוטב.
הנוריט מופיע יחד עם גברו וסלעים מאפיים ואולטרה-מאפיים בשכבות פלוטוניות שלעיתים קרובות קשורות לגופי מחצבים של פלטינה כדוגמת אלו של מתחם בושוולד דרום אפריקה, מחדר סקארגארד (Skaergaard) בגרינלנד מתחם סטילווטר (Stillwater igneous complex) במונטנה שבארצות הברית.
נוריט הוא גם סלע היסוד הבסיסי של אגן סדברי (Sudbury Basin) באונטריו שבקנדה, מכתש פגיעה קדום, והאזור השני בעולם בכמות הניקל אותו כורים ממנו.
נוריט הוא סלע נפוץ בסלעי הירח שהובאו בתוכנית אפולו.
בקנה מידה קטן יותר אפשר למצוא נוריט בסלעי תהום מקומיים כדוגמת פרבר בוקיט גומבק (Bukit Gombak) בסינגפור ובבקעת תמנע שבישראל.
השם ניתן לסלע בסוף המאה ה-19, והוא הלחם של תחילת שם המדינה בה הובחן לראשונה (נורווגיה) עם הסיומת המקובלת לסלעים ומינרלים שמקורה ביוונית.
נוריאל טוביאס (נולד ב-1968) הוא מחזאי ובמאי תיאטרון ישראלי.
טוביאס גדל בחיפה, ובנעוריו עבד בתיאטרון חיפה כשחקן, מוזיקאי ובמאי משנה.
שיחק בין השאר בהצגות "נישואי פיגארו", "מר מאני" ו"משפט הקופים".
החל מראשית שנות התשעים עוסק בכתיבת מחזות.
מחזהו הראשון שהועלה הוא "אולם מספר 6" (1992), על פי סיפור קצר מאת אנטון צ'כוב, שהוצג בתיאטרון חיפה.
מחזהו "מעיין הגפרית" (1999), העוסק בסיפורם של צעיר חוזר בתשובה ואמו שרוקמת מזימה להחזיר אותו אליה (בכיכובם של לאורה ריבלין ואלון אופיר) הועלה בתיאטרון הקאמרי בתל אביב ועורר סערה ציבורית בשל טיפולו החריף בסוגיית החזרה בתשובה.
מחזהו "הגברת הראשונה של הרייך השלישי", הצגת יחיד על שעתה האחרונה של מגדה גבלס, אשתו של יוזף גבלס, בכיכובה של דליה שימקו ובבימוי משותף של טוביאס ושל שימקו, הועלה לראשונה בפסטיבל תיאטרונטו 2006.
מחזהו "אחוזת וייס", סיפורה של משפחת פשע יהודית מתפוררת בטורונטו, הועלה לראשונה ביולי 2010 על ידי אנסמבל "אספמיה", בבימויה של דליה שימקו.
בשנת 2014 הועלה במוזיאון תל אביב מחזהו "וינסנט" בבימויה של דליה שימקו ובכיכובו של תומר גלרון.
מעיין הגפרית, תיאטרון הקאמרי, 1999.
יעקב השקרן, תיאטרון חיפה, 2005.
הגברת הראשונה של הרייך השלישי, פסטיבל תיאטרונטו ותיאטרון גבעתיים, 2006.
אחוזת וייס, אנסמבל אספמיה, 2010.
וינסנט, מוזיאון תל אביב, 2014.
בריאת העולם ועסקים אחרים מאת ארתור מילר, תיאטרון חיפה.
נוריקו אוהארה (ביפנית: 小原乃梨子; ) הייתה שחקנית ומדבבת יפנית.
היא נחשבת לאחת המדבבות הוותיקות ביפן שהתחילו לעבוד בתקופת התחלת הדיבוב היפני.
נוריקו דיבבה שלל תפקידים של ילדים, ונשים יפות.
חלקם שהיו המפורסמים ביותר היו נובו (נוביטה נובי) מ"דורימון" ומנהיגת שלישיית הנבלים בסדרות "טיים בוקאן", כולל את דורונג'ו מ"יאטאמן" שכרגע היא מדבבת בגרסה החדשה.
בדיבוב סרטים זרים, נוריקו נודעת בתפקידים של בריז'יט בארדו, שירלי מקליין, ג'יין פונדה ועוד.
במרץ 2007,זכתה בפרס למפעל חיים בטקס הראשון של פרסי הדיבוב.
בנה אטסו טובה הוא אנימטור.
נוריאל רוביני הוא כלכלן יהודי-אמריקאי, פרופסור לכלכלה בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת ניו יורק ויושב ראש מועצת המנהלים של חברת הייעוץ "RGE מוניטור" רוביני גלובל אקונומיקס.
רוביני נחשב לאחד מהכלכלנים הבודדים שחזו את משבר האשראי העולמי כבר ב-2004, ולנביא זעם של הכלכלה העולמית.
רוביני נולד ב-1959 באיסטנבול, טורקיה, להורים יהודים אורתודוקסים ממוצא איראני.
אביו היה סוחר שטיחים והמשפחה ציפתה שרוביני הצעיר יכנס גם הוא לעסקי השטיחים המשפחתיים, בעקבות אביו.
כשהיה בן שנה, משפחתו התגוררה לזמן קצר בטהרן, איראן.
בגיל שלוש עברה המשפחה לתל אביב, ישראל בה יש לו משפחה.
משנת 1963, כשהיה בן חמש ועד 1983 התגורר באיטליה, בעיקר במילאנו, שם למד בבית ספר יהודי מקומי.
בהמשך למד באוניברסיטה העברית בירושלים בשנים 1976–1977. לאחר מכן למד באוניברסיטת בוקוני באיטליה ב-1982 קיבל תואר ראשון בכלכלה בהצטיינות יתרה .
בשנת 2009 נבחר לבוקוניאן השנה.
הוא קיבל תואר דוקטור בכלכלה בינלאומית בשנת 1988 מאוניברסיטת הרווארד, שם היה ג'פרי זאקס היועץ שלו.
בשנות ה-90 שילב רוביני הוראה באוניברסיטת ייל ובאוניברסיטת ניו יורק יחד עם מחקר אקדמי.
במקביל עבד בקרן המטבע הבינלאומית, הבנק הפדרלי, הבנק העולמי ובנק ישראל.
ברוב השנים האלה עסק בחקר משברים בכלכלות השווקים המתעוררים בארצות מזרח אסיה ובדרום אמריקה.
ב-1998 החל לעבוד עם ממשל ביל קלינטון.
תחילה ככלכלן בכיר במועצת היועצים הכלכליים לנשיא ארצות הברית ובהמשך כיועץ בכיר לטימותי גייטנר שהיה אז תת-שר לעניינים בינלאומיים במחלקת האוצר של ארצות הברית.
ב-2001 שב לעבוד במסגרת קרן המטבע הבינלאומית כחוקר אורח והתמקד במשבר החריף שעברה כלכלת ארגנטינה.
בעקבות ניסיונו כתב יחד עם עמיתו בראד סטצר, את הספר Bailouts or Bail-ins?
ניסיונו של רוביני בעבודה עם כלכלות כושלות באסיה ומרכז אמריקה סייע לו בחיזוי משבר האשראי העולמי, ולדבריו: "חקרתי שווקים מתעוררים במשך 20 שנה וראיתי בארצות הברית את אותם סימני משבר שראיתי בהן.
סימנים שאמרו שאנו נמצאים בבועת אשראי גדולה".
רוביני בדק מדינות כמו מקסיקו, תאילנד, וקוריאה הדרומית, והגיע למסקנה כי המשותף לכולן הוא ההתבססות על גירעון גדול במאזן התשלומים ומימונו באמצעות הלוואות במטבע חוץ, וכן רגולציה רופפת על המערכת הבנקאית.
מאוחר יותר הגיע למסקנה כי ארצות הברית, עם גירעון במאזן התשלומים של קרוב ל-800 מיליארד דולר, היא הבאה בתור.
על רקע זה אופיין רוביני בגישה פסימית לכלכלת העולם ולשוקי ההון הבינלאומיים כבר מספר שנים לפני פרוץ המשבר.
בפברואר 2007 התעמת עם יעקב פרנקל, סגן יו"ר חברת הביטוח AIG ונגיד בנק ישראל לשעבר, באומרו כי הכלכלה העולמית עומדת לפני נחיתה קשה.
פרוץ משבר הסאבפריים באמצע 2007 והתאמתות תחזיותיו הקנו לרוביני מעמד-על בקרב החזאים הכלכליים.
יוחסו לו אימרות כמו "זאת עלולה להיות תחילת הסוף של האימפריה האמריקאית".
הוא המשיך לדבוק בעמדותיו האפוקליפטיות גם לאחר החרפת המשבר בספטמבר 2008, והחזיק בהן עד אמצע 2009. במרץ 2009 התבטא כי העליות בשוקי ההון העולמיים אינן אלא "ראלי של שוק דובי"
רוביני הקים בשנת 2005 חברת ייעוץ כלכלית לניתוח פיננסי Roubini Global Economics.
במסגרתה יצר גם את RGE Monitor שמטרתה לאסוף מידע על אירועים ברחבי העולם.
נכון לשנת 2011, החברה לא הייתה רווחית והיא נסגרה ב-2016.
בשנת 2017 הוא הקים את Roubini Macro Associates, חברת ייעוץ מקרו-כלכלי גלובלית בניו יורק.
טכנולוגיות AI חדשניות עלולות לתרום לצמיחה ולרווחת האדם אך נושאות גם פוטנציאל הרסני גדול.
הן כבר משמשות להפצת דיסאינפורמציה, דיפ-פייקים ומניפולציות בחירות בקצב היפר-מהיר, ומעלות חשש מפני אבטלה טכנולוגית קבועה ואי-שוויון חמור יותר.
עליית כלי הנשק האוטונומיים ומלחמת הסייבר המוגברת על ידי AI מטרידה גם היאת.
רוביני, מציג במאמרו בינה מלאכותית מול טיפשות אנושית, תפיסה ביקורתית על האופטימיות המוגזמת סביב בינה מלאכותית.
בעוד שרבים רואים ב-AI מפתח לצמיחה כלכלית ופריון עתידי, רוביני טוען כי הטיפשות האנושית והליקויים הפוליטיים והמדיניים מהווים איום גדול יותר.
הוא מתאר שורה של מגה איומים העלולים לפגוע ביכולתה של האנושות להתמודד עם אתגרים חמורים:
משבר אקלים: הגובה עלויות כלכליות אדירות, והגירת פליטי אקלים ממדינות כושלות.
מגפות: פוטנציאל להרס כלכלי גדול יותר ממגפת קוביד-19.
יריבויות גאופוליטיות: התפתחות למלחמות קרות וחמות באוקראינה, במזרח התיכון.
אי-שוויון: פערים הולכים וגדלים בהכנסות ובעושר, שהיא תגובת נגד לדמוקרטיה ועליית תנועות פופוליסטיות.
חובות: רמות חוב פרטי וציבורי בלתי סבירות המאיימות על יציבות פיננסית.
מגמות עולמיות שמצביעות על שינוי בסדר הכלכלי והגאופוליטי העולמי : פרוטקציוניזם, שנועד להגן על תעשיות מקומיות מפני תחרות זרה.
על ידי הטלת מגבלות על ייבוא סחורות ושירותים, כגון מכסים, מכסות, וסובסידיות לתעשיות מקומיות.
מטרתו היא לעודד ייצור מקומי, לשמור על מקומות עבודה, ולהגן על אינטרסים לאומיים, אך הוא עלול להוביל לעליית מחירים לצרכנים ולהפחתת יעילות כלכלית.
דגלובליזציה, ירידה באינטגרציה ובשיתוף הפעולה הכלכלי, הפוליטי והתרבותי בין מדינות.
במקום הגדלת הסחר הבינלאומי, תנועת הון החופשית, וההתמזגות התרבותית, הדגלובליזציה מאופיינת בהגברת מחסומי סחר, צמצום השקעות זרות, התמקדות בייצור מקומי, ובמקרים מסוימים גם בניתוק תרבותי.
מונח זה משמש לתאר מצב שבו מדינות מעדיפות להתכנס פנימה ולהפחית את תלותן במדינות אחרות.
דהקאפלינג מתייחס לתהליך שבו כלכלות של מדינות גדולות, או גושים כלכליים, מצמצמות את התלות ההדדית ביניהן, במיוחד בתחומי הטכנולוגיה ושרשרות האספקה.
המונח נפוץ כיום בהקשר ליחסי ארצות הברית-סין, כאשר כל אחת מהמעצמות שואפת לצמצם את תלותה באחרת במגזרים אסטרטגיים, כמו ייצור שבבים או טכנולוגיות מתקדמות.
המטרה היא להפחית סיכונים גאופוליטיים וכלכליים הנובעים מתלות זו.
דדולריזציה הוא תהליך שבו מדינות שונות ומוסדות פיננסיים מצמצמים את השימוש בדולר האמריקאי כמטבע עתודה עולמי, כמטבע לסחר בינלאומי, או כמטבע ייחוס לנכסים.
תהליך זה כולל הגדלת השימוש במטבעות אחרים כמו היואן הסיני או האירו בסחר דו-צדדי, רכישת זהב, והפחתת החזקות באג"ח ממשלתיות אמריקאיות.
המניעים לדהדולריזציה יכולים להיות פוליטיים, רצון לפגוע בהשפעה של ארצות הברית או כלכליים חשש מיציבות הדולר או ממדיניות הממשל האמריקאי.
פוטנציאל עתידי של טכנולוגיה מעבר ל-GenAI
למרות הספקנות, רוביני מכיר בפוטנציאל הטכנולוגי העצום שמעבר ל-GenAI:
רובוטיקה ואוטומציה: פיתוח רובוטים דמויי אדם עם יכולות למידה מרובות משימות.
ביוטכנולוגיה ורפואה: שיפור בריאות האדם ותוחלת החיים.
מחשוב קוונטי: שילוב עם AI ליישומי אבטחה וקריפטוגרפיה.
אנרגיית היתוך: פתרון פוטנציאלי לבעיית האקלים בטווח הארוך.
פינטק מרוכז: שיפור מערכות תשלום, אשראי וביטוח.
מדעי החומרים: מהפכה בייצור, ננוטכנולוגיות וביולוגיה סינתטית.
חקר החלל: פתרונות להצלת כדור הארץ ודרכים לחיים מחוץ לכדור הארץ.
רוביני מסכם כי טכנולוגיות אלו יכולות לשנות את העולם לטובה, אך רק אם נצליח לנהל את תופעות הלוואי השליליות שלהן ונשתמש בהן כדי לפתור את "המגה-איומים" הקיימים.
הוא מקווה שבינה מלאכותית תתגבר יום אחד על הטיפשות האנושית, אך מזהיר שאם לא נצליח לנהל את האתגרים הקיימים, אנו עלולים להשמיד את עצמנו עוד לפני כן.
רוביני מביע את דאגותיו בנוגע להשפעת הבינה המלאכותית והרובוטים ההומנואידיים על הכלכלה והחברה.
במהלך שיחה שנערכה בפורום הכלכלי העולמי בדאבוס, שווייץ.
רוביני הדגיש כי בעוד שרבים בדאבוס מדגישים את היתרונות של AI בצמצום עלויות, הגדלת הכנסות ורווחיות, צמצום עלויות זה בא לידי ביטוי בעיקר בפיטורי עובדים.
הוא הסביר שטכנולוגיות אלו הן עתירות הון, מוטות מיומנות גבוהה וחוסכות עבודה, מה שמחריף את בעיית אי-השוויון הכלכלי.
לטענתו, מי שבבעלותו המכונה או ההון הנדרש להפעלתה יתעשר, בעוד שעבודתם והכנסתם של עובדים בעלי מיומנויות נמוכות או בינוניות, בין אם הם עובדי צווארון לבן או כחול, יהיו מאוימות על ידי AI, ובעתיד יהיו פחות מקומות עבודה.
רוביני דובר מספר שפות: אנגלית, פרסית, איטלקית, עברית וצרפתית ברמת שיחה.
הוא אוהב להתייחס לעצמו כנווד עולמי Global Nomad.
הוא מעולם לא התחתן, לטענתו בגלל שהוא נוסע תדיר, וכי הקריירה שלו באה על חשבון חייו האישיים.
רוביני הוא אזרח ארצות הברית ומזוהה כדמוקרט בפרופיל שלו בוול סטריט אקונומיסטס.
דבריו ישראל ממלאת, תפקיד מרכזי מאוד בחייו האישיים והאינטלקטואליים.
זכרונותיו המוקדמים ביותר הם ריחות הפרחים הפורחים בארץ.
הוא שומר על קשר עם יחידים וארגונים בארץ.
זיקתו לישראל חזקה מאד והוא הכריז כי כיהודי מזרח-תיכוני, שנולד למשפחה פרסית באיסטנבול ובילה זמן ארוך בישראל, הוא רואה ביהודים המזרחים, אלה שגרו באזור במשך יותר מאלפיים שנה את הגשר האמיתי בין מזרח למערב, בין ישראל לעולם הערבי, בין מוסלמים ליהודים.
לרוביני אין מכונית משלו לא סירה ולא מטוס.
הוא מעיד שבזמנו החופשי הוא לובש ג'ינס.
הוא אוהב תרבות, אמנות חזותית וספרות.
הוא מכור לטוויטר ויש 128 אלף עוקבים והוא עוקב אחר כמה מאות אנשים בטוויטר.
רוביני משקיע באמנות מודרנית, בעיקר באמנים צעירים.
במהלך ראיון ביוני 2009, הוא נשאל על הוצאותיו האישיות והשקעות אחרות.
הוא אמר, שהוא חוסך באופן קבוע כ-30% מהכנסתו ומלבד המשכנתא, אין לו חובות אחרים.
הוא מעיד שתמיד חי במסגרת האמצעים שלו ומעולם לא היה מובטל.
רוביני סיפר שהוא משקיע לטווח ארוך, וכי ב-2007 העביר את רוב כספו למזומן והשקעות נזילות.
הוא אמר כי הוא מחזיק במדדי מניות גלובליות, וכשהסיכון גובר, הוא מקטין את השקעותיו במניות.
נוּרִיאל הוא מלאך המוזכר בספר הזוהר כאחד משבעים המלאכים הסובבים את כסא הכבוד, והנחשבים כבית דין של מעלה.
הזוהר מגדיר את פעולתו ותפקידו כמלאך של דין.
משמעות שמו "נור" היא אש בארמית, והזוהר מדמה אותו במובן הרוחני לאש, שטבעה לעלות תמיד למעלה בעניין של "".
לפי האר"י, המלאך נוריאל נקרא לעיתים גם בשם אורפניאל, ולפעמים גם בשם אוריאל.
יש המייחסים את המלאך נוריאל כמלאך שנגלה לאברהם אבינו בברית בין הבתרים.
נורי שאהין (נולד ב-5 בספטמבר 1988, בלידנשייד) הוא כדורגלן עבר גרמני ממוצא טורקי שייצג את נבחרת טורקיה, שיחק בעמדת הקשר מרכזי וכיום מאמן כדורגל, המאמן את קבוצת איסטנבול בשאקשהיר מליגת העל הטורקית.
ב-6 באוגוסט 2005, כשהיה רק בגיל 16 ו-335 ימים, קבע שאהין שיא בכך שהפך לשחקן הצעיר ביותר ששיחק אי פעם בבונדסליגה, והפך למבקיע הצעיר ביותר של הבונדסליגה כשכבש נגד נירנברג ב-25 בנובמבר 2005.
ב-5 ביולי 2007 עבר לשחק בהשאלה בת שנה בפיינורד, שם הצליח הרשים את המאמן בארט ואן מרוויק שאימן אותו גם בדורטמונד.
שאהין הפך לחלק משמעותי בקבוצה עם חזרתו לדורטמונד בעונת 2009/2010 כשהוא פותח ב-33 מתוך 34 משחקים.
הוא סיים את העונה עם ארבעה שערים ושמונה בישולים.
ב-9 במאי 2011 חתם בריאל מדריד לשש עונות.
ב-25 באוגוסט 2012 עבר בהשאלה לליברפול.
ב-11 בינואר 2013 עבר בהשאלה מריאל מדריד לבורוסיה דורטמונד הגרמנית.
ב-11 באפריל 2014 הודיעה בורוסיה דורטמונד על מימוש אופציית הרכישה שלה על שאהין והוא נרכש בחזרה מריאל מדריד, אולם מיעט לשחק בשתי העונות הראשונות עקב פציעה.
ב-30 באוגוסט 2018 חתם לשנתיים בורדר ברמן.
ב-19 באוגוסט 2020 חתם באנטליהספור לשנתיים.
באוקטובר 2021 מונה למאמן הקבוצה ופרש ממשחק.
ב-14 ביוני 2024 מונה למאמנה של בורוסיה דורטמונד.
הוא פוטר מתפקידו ב-22 בינואר 2025.
נורילסקי ניקל או בקיצור נורניקל היא חברה רוסית לכריית מתכות שהוקמה ב-1993. קודם לכן נודעה כלשכת הכרייה של נורילסק ע"ש א.פ.
החברה מייצרת כ-50% מייצור פלדיום, 20% מייצור ניקל, 20% מייצור פלטינה, 10% מייצור קובלט וכ-3% מייצור נחושת בעולם.
בבעלות החברה נמצא רכבת נורילסק.
כריית מתכת במחוז נורילסק החלה בשנות ה-20 של המאה ה-20. מקורה של החברה במחנה העבודה נורילאג, גולאג של עובדי כפיייה שהוקם ב-1935. לאחר מלחמת העולם השנייה הפך מחנה העבודה לחברה ממלכתית לכריית מתכות בשם לשכת נורילסק ע"ש זאוובניאגין (Норильский горно-металлургический комбинат им.
עד שנות ה-70 לחברה היה מונופול על כריית מתכות וניקל במחוז נורילסק, וב-1981 המונופול הסתיים עם הקמת חברה נוספת לכריית מתכות.
לאחר פירוק ברית המועצות, בשנת 1993 החברה הפכה לתאגיד מניות בשם RAO Norilsk Nickel.
250,000 מעובדי החברה הפכו לבעלים שלה כאשר רכשו מניות באמצעות תלושי רכוש שהוענקו על ידי ממשלת רוסיה, כחלק מגל ההפרטה הגדול של שנות ה-90.
ב-1995 נמכרה השליטה בחברה, שהייתה בחובות כבדים, והפסידה כשני מיליון דולר ביום על רקע ירידת מחירי הניקל, לחברת "אינטרוס" ("Interros") של האוליגרכים הרוסים ולדימיר פוטנין ומיכאיל פרוחורוב.
עובדי החברה מכרו את המניות לאחר שנאמר להם שהיא על סף סגירה והן לא היו שוות הרבה.
ב-1997 חזרה החברה להרוויח על העלייה במחירי הניקל בעולם.
במקביל הבנק של פוטנין ופרוחורוב "אוקיסים" Onexim Bank הלוואה כספים לחברה.
באותה שנה ערכה ממשלת רוסיה מכרז להפרטת שאר המניות שהחזיקה.
קבוצת הבנקאות של פוטנין רכשה במכרז, באוגוסט 1997, 38% מנורילסק, תמורת 618 מיליון דולר.
ביולי 2000, נורילסק ניקל שיתפה פעולה עם מכון המחקר של סנט פטרסבורג לאזור הארקטי והאנטארקטיקה בפרויקט להסבת צוללות של הצי הרוסי, להובלת חומרים לאורך נתיב באוקיינוס הקרח הצפוני.
צוללות מדגם טייפון שהושבתו, היו צפויות להעביר עד 12,000 טונות של אספקה וניקל בין דודינקה למורמנסק או ארכנגלסק מתחת לקרח הארקטי.
בשנת 2002, החלה החברה לרכוש נכסים בענף כריית הזהב, כולל מכרות זהב בדרום אפריקה.
בינואר 2006 בוצע ספין-אוף של נכסים אלו כחברה חדשה בשם "פוליוס זהב" (Polyus Gold)
במהלך שנת 2007, נורילסק רכשה שורה של נכסי כרייה ומתכות ברחבי העולם, והפכה לחברה רב לאומית עם פעילות באוסטרליה, בוצואנה, פינלנד, רוסיה, דרום אפריקה וארצות הברית.
היא חתמה על עסקת המפתח שלה ב-28 ביוני 2007, לרכישת כ-90% מחברת LionOre Mining International Ltd הקנדית, יצרנית הניקל העשירית בגודלה בעולם באותה תקופה.
ההשתלטות הזו, בשווי של 6.4 מיליארד דולר, הייתה הרכישה הזרה הגדולה ביותר של חברה רוסית באותה תקופה, מה שהפך את נורילסק ניקל ליצרנית הניקל הגדולה בעולם.
ביולי 2008 רכשה חברת "רוסאל" שבשליטת האוליגרך אולג דריפסקה, בתמורה לכ-14% ממניותה, כ-5 מיליארד דולר במזומן והתחייבויות תשלום נוספות בסך 2 מיליארד דולר, כ-25% מנורילסק-ניקל, ממיכאיל פרוכורוב.
בעקבות רכישה זו, רכישות קודמות והמשבר הכלכלי העולמי עמדה "רוסאל", בסוף 2009, על סף פשיטת רגל.
אך הגיעה לבסוף להסכם עם 70 בנקים, לארגן מחדש את חובותיה, שעמדו על סך 17 מיליארד דולר.
גם מחיר מניות "נורילסק-ניקל" בברוסה צנח.
בעקבות מהלך זה פרץ סכסוך בין דריפסקה לולדימיר פוטנין על השליטה בחברה.
פוטנין ו"נורילסק ניקל" הציעו ל"רוסאל" 12 מיליארד דולר כדי לרכוש מחדש את הנתח שלה בחברה.
אוליגרך נוסף, ויקטור וקסלברג, שהוא שותף של דריפסקה גם ביקש למכור את מניות "נורילסק-ניקל".
החל מקיץ 2011 אנדריי בוגרוב הוא יו"ר מועצת המנהלים של החברה.
מיכאיל פרוחורוב היה מנכ"ל החברה מ-2001 ועד 2007.
יועצו של המנכ"ל הוא גאורגי מיכאילוביץ' רומנוב (נולד ב-13 במרץ 1981) - צאצא של שושלת רומנוב מצד אמו, שמוכר על ידי חלק מהמלוכנים כיורש בית המלוכה הרוסי.
הוא בנהּ היחיד של מריה ולדימירובנה רומנובה ופרנץ וילהלם, נסיך פרוסיה (מיכאיל פאבלוביץ').
נוריקבה (בהיראגאנה ぬりかべ; בתעתיק לטיני Nurikabe) הוא תשבץ מספרים בינארי הקרוי על שם קיר בלתי-נראה בפולקלור היפני שחוסם דרכים ומעכב תנועה ברגל.
ככל הנראה, נוריקבה הומצא על ידי הוצאת החידות היפנית ניקולי, שגם נתנה לו את שמו.
שמות אחרים (וניסיונות ללוקליזציה של השם) שניתנו לחידה הם "Cell Structure" (בעברית: "מבנה תאי") ו-"Islands in the Stream" (בעברית "איים בזרם").
את החידה משחקים בדרך-כלל על סורג מלבני של תאים, שחלקם מכילים מספרים.
התאים האחרים הם בהתחלה בצבע לא ידוע, אבל יכולים להכיל רק את הצבעים שחור ולבן.
שני תאים מאותו הצבע נחשבים ל"מחוברים" אם הם סמוכים זה לזה אופקית או אנכית, אבל לא באלכסון.
תאים לבנים המחוברים ביניהם יוצרים "קירות", בעוד שהתאים השחורים יוצרים "זרם".
המטרה היא לצבוע כל תא בשחור או בלבן, על-סמך החוקים הבאים:
כל תא ממוספר הוא תא של קיר, והמספר בו הוא מספר התאים בקיר ההוא.
כל קיר מכיל בדיוק תא ממוספר אחד.
יש רק זרם אחד כולל, שאסור לו להכיל "בריכות", כלומר אזורים של 2 על גבי 2 תאים שחורים.
פותרים אנושיים לרוב יסמנו בנקודה את התאים הלא ממוספרים שהם הסיקו ששייכים לתאים בקיר, בזמן שהם מנסים לפתור את החידה.
כמו רוב חידות ההגיון הצרוף האחרות, מצפים שיהיה פתרון יחיד, ולכן סורג המכיל מספרים אקראיים יספק חידת נוריקבה בעלת פתרון יחיד בסיכוי נמוך מאוד.
המשחק נוריקבה פותח לראשונה על ידי "רנין (れーにん)", ששם העט שלו הוא ההגייה היפנית של "לנין", בגיליון ה-33 של עיתון החידות של ניקולי במרץ 1991. הוא עד מהרה יצר סנסציה, והופיע בכל הגליונות של ההוצאה הזאת החל מה-38 עד היום.
נכון ל-2005, שבעה ספרים המכילים חידות נוריקבה בשלמותם, פורסמו על ידי ניקולי.
אין צורך בניחוש עיוור כדי לפתור חידת נוריקבה.
במקום זאת, אפשר לפתח ולהשתמש בסדרה של מספר שיטות וכללים, בהנחה שלאדם הפותר יש תשומת לב מספקת כדי למצוא היכן ליישם אותם.
הטעות הגדולה ביותר שעושים פותרים מתחילים היא להתרכז באבחון תאים כלבנים או כשחורים בלבד, ולא לחלופין; מרבית חידות הנוריקבה דורשות ללכת הלוך וחזור בין אבחנת תאים כלבנים וכשחורים.
סימון תאים כלבנים עשוי להכריח תאים אחרים להיות שחורים, כדי שקבוצה של תאים שחורים לא תהיה מבודדת, ולהפך.
(הקוראים המכירים את המשחק גו יכולים לחשוב על תאים לא מובחנים בסמוך לאזורים מובחנים שונים כעל "תאים חופשיים" וליישם אסטרטגיה של "אטארי" כדי להסיק כיצד הם צריכים לגדול.)
שני איים יכולים לגעת רק בפינותיהם, ולכן תאים בין שני איים חלקיים (מספרים ותאים לבנים סמוכים שטרם מיצאו את מספריהם) חייבים להיות שחורים.
פעמים רבות, זאת הדרך להתחיל חידת נוריקבה, על ידי סימון תאים שסמוכים לשני מספרים או יותר כשחורים.
ברגע שאי הושלם — כלומר, יש בו מספר תאים לבנים בכמות שהמספר שלו מציין — כל התאים שחולקים עם תאיו דופן חייבים להיות שחורים.
לכן, ברור שתאים המצוינים עם המספר 1, הם איים כשלעצמם, וחייבים להיות מוקפים מכל דפנותיהם בתאים שחורים.
כאשר שלושה תאים שחורים יוצרים "מרפק" - צורה דמוית האות הלטינית L, התא הנותר בעיקול חייב להיות לבן.
(החלופה לכך היא "בריכה" של 2*2 תאים שחורים, בהיעדר מונח הולם יותר.)
כל התאים השחורים חייבים להיות מקושרים בסופו של דבר.
אם יש אזור שחור עם מסלול יחיד להתחבר לשאר הלוח, אז מסלול זה חייב להיות שחור.
כל התאים הלבנים חייבים לבסוף להיות חלק מאי אחד בדיוק.
אם יש אזור לבן שאינו מכיל מספר, ויש רק דרך מוצא יחידה עבורו להתחבר לאזור לבן ממוספר, המסלול המחבר היחיד חייב להיות לבן.
חלק מהחידות ידרשו את איתורם של "תאים שאינם ברי-השגה" - תאים שלא יכולים להיות מחוברים לכל מספר בשל היותם רחוקים מדי מכולם, או חסומים על ידי מספרים אחרים.
תאים אלה חייבים להיות שחורים.
לעיתים קרובות, לתאים אלה יהיה מסלול יחיד לחיבור לתאים שחורים אחרים, או שהם יהוו מרפק שהתא הלבן שהוא דורש (ראה את הנקודה הקודמת) יכול להגיע רק למספר יחיד, מה שיאפשר להתקדם עוד יותר.
אם יש ריבוע של 2*2 תאים שמכיל שני תאים שחורים ושני תאים שצבעם לא ידוע, אז לפחות אחד מהתאים שצבעם לא ידוע חייב להישאר לבן על פי הכללים.
אי לכך, אם אחד מהתאים האלה (שנקרא לו א') יכול להיות מחובר לתא ממוספר באמצעות השני (שנקרא לו ב'), אז ב' חייב להיות בהכרח לבן (ו-א' עשוי להיות לבן, או לחליפין עשוי שלא להיות לבן).
אם לאי בגודל N יש כבר N-1 תאים לבנים שזוהו, ויש רק שני תאים נותרים שניתן לבחור מהם, ושני תאים אלה נוגעים בפינותיהם, אז התא בין השניים שנמצא מהצד הרחוק של האי חייב להיות שחור.
נוריס ג'ן קול השני הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הרכז והקלע בקבוצת אתלטיקוס דה סן חרמן.
במהלך הקריירה זכה קול בשתי אליפויות בליגת ה-NBA עם מיאמי היט, ובאליפות ישראל וגביע הליגה בכדורסל.
קול נבחר בדראפט 2011 על ידי שיקגו בולס במקום ה-28, אך זכויותיו הועברו בטרייד לקבוצת מינסוטה טימברוולבס שהעבירה אותו לקבוצת מיאמי היט.
בשלוש העונות הראשונות שלו בליגה העפיל קול עם קבוצתו, מיאמי היט, לגמר ה-NBA וזכה בתואר פעמיים (ב- וב-).