tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסרט בוים על ידי וינסנט קסטלוט ובן סטאסן, נכתב על ידי לי כריסטופר, דומוניק פריס וגרהם וולדון, והופק על ידי Illuminata Pictures, nWave Pictures ו-uFilm.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל סרטי האנימציה בברזיל ב-5 בפברואר 2016, ולאחר מכן הוקרן בבלגיה ב-30 במרץ 2016 ובצרפת ב-20 באפריל 2016. בישראל הסרט הוקרן לראשונה בדיבוב לעברית ב-14 באפריל 2016 בהפצת פורום פילם, כאשר כחלק מהפצתו נעשה שיתוף פעולה עם אתר האינטרנט "מיקמק".
אורך הסרט הוא כ-90 דקות.
למרות שקיבל ביקורות שליליות מהמבקרים וקיבל דירוג של 17% באתר "Rotten Tomatoes", הסרט זכה להצלחה קופתית והרוויח כ-39.5 מיליון דולר ממכירות הכרטיסים ברחבי העולם, מול תקציב של 13 מיליון דולר.
הסרט עוקב אחר רובינזון קרוזו, רב חובל שלאחר סערה מוצא את עצמו באי זעיר ואקזוטי בו חיות חיות.
באי, רובינזון מתחבר במהרה ליום שלישי התוכי (פרודיה לדמותו של ששת מהרומן המקורי) וחבריו החיות, מפני שהם הדרך היחידה שלו לשרוד באי, ואילו יום שלישי והחיות מתחברות אליו בתקווה שיוכל להוציא אותם מהאי כדי לחקור יבשות חדשות.
יום אחד, בעקבות שני חתולים פראים שרוצים להשתלט על האי, רובינזון וחבריו החיות יוצאים לקרב נגד החתולים ומגלים את הכוח האמיתי של החברות.
הדיבוב העברי של הסרט בוים על ידי עמי מנדלמן, והופק על ידי גלי נשר.
דניאל מורשת – רובינזון קרוזו
אורי זלצמן – יום שלישי
נורית בנאי קורן – רוזי
עמי מנדלמן – סקראבי / כרמלו
סער בדישי – איינסלי / בוסון
מתי אטלס – לון ג'ון סילבר
אף על פי שהסרט קיבל ביקורות שליליות מהבקרים, הוא הרוויח כ-39.5 מיליון דולר ממכירות הכרטיסים ברחבי העולם.
רובן מרקוסן (; נולד ב-23 במרץ 1995), ידוע בעיקר בשמו הפרטי, רובן, הוא זמר נורווגי.
רובן מרקוסן נולד ב-23 במרץ 1995 בעיר הרשטאד.
רובן גדל בכפר ביארקוי, כפר בן 300 תושבים בצפון נורווגיה.
מרקוסן התמודד עם בעיות נפשיות רבות מאז ילדותו, המוזיקה היוותה עבורו תרפיה.
בשנת 2016 החל מרקוסן ליצור והוציא את ה-EP הראשון שלו, "East West", זה לא זכה להצלחה רבה.
סינגל הבכורה של מרקוסן, "Walls" הגיע למקום השמיני במצעד הנורווגי וזכה להשמעות רבות ברשתות הזרמת המדיה.
כתוצאה מכך, הוא עבר לאוסלו על מנת להתקדם בקריירה שלו.
הוא הועמד לפרס בקטגוריית פריצת השנה בטקס פרסים שנערך בנורווגיה בשנת 2018.
הסינגל הבא שהוציא, "Lay By Me", זכה להצלחה בינלאומית לצד ההצלחה שלו זכה בנורווגיה, הוא השווה את הישג השיא שלו במצעד הנורווגי, מקום שמיני.
הסינגלים שלו נכנסו למצעדים גם בשוודיה.
מרקוסן חתם על חוזה הקלטות עם יוניברסל מיוזיק גרופ מיד לאחר הוצאת ה-EP השני שלו, "Melancholic" שזכה להצלחה בנורווגיה.
רובין אלכסנדר שולץ הוא מוזיקאי, מפיק מוזיקלי ודי ג'יי גרמני.
שולץ ידוע בשל גרסת הרמיקס לשיר "Prayer in C", של הצמד הפופ העממי הצרפתי לילי ווד אנד דה פריק שהגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי ומדיה פורסט וגם במדינות נוספות.
שולץ החל את הקריירה המקצועית שלו בגיל 17 וכבש במהירות את תשומת לב בענף, באמצעות שירו שהופצו באמצעות SoundCloud.
בתחילת 2014, הוא מתחיל לעשות לעצמו שם בסצנת המוזיקה לגרסתו המחודשת של "Waves" של הראפר ההולנדי מר פרובז , שהעלה לעמוד ה-SoundCloud שלו.
באמצע 2014 הוא שוב מושך תשומת לב עם עוד אחד מהרמיקסים שלו.
הפעם זה עושה זאת עם שיר מקורי משנת 2010, של הצמד הפופ העממי הצרפתי לילי ווד אנד דה פריק "Prayer in C", כששני הרמיקסים הצליחו לעמוד בראש המצעדים במדינות אירופה, מה שהוביל להכרה בינלאומית.
ב-19 בספטמבר 2014, הוציא את אלבומו הראשון "Prayer", האלבום כולל גם את הסינגל "Sun Goes Down" בשיתוף הזמרת האנגליה ז'סמין תומפסון.
בשנת 2015, הוא קיבל מועמד לטקס פרס גראמי בקטגוריית הקלטות הטובות ביותר להקלטה על עבודתו על "גלים" של מר פרובוס.
ב-8 בספטמבר 2015, הוא הוציא את אלבום האולפן השני שלו בשם "Sugar", אשר הגיע למקום 154 במצעד בילבורד 200.
ב-24 באוגוסט 2018, הוציא, יחד עם ניק ג'ונאס את השיר "Right Now".
ב-16 בנובמבר 2018, הוציא ביחד עם אריקה סירולה את הלהיט הבינלאומי "Speechless".
ב-16 באוקטובר 2020, הוציא, בשיתוף פעולה עם קידו, את השיר "All We Got".
ב-20 באוגוסט 2021, הוציא, בשיתוף פעולה עם פליקס ין וג'ורג'יה קו, את הסינגל "I Got a Feeling".
ב-5 באוגוסט 2022, הוציא בשיתוף פעולה עם אוליבר טרי את הסינגל "Miss You".
ב-4 באוגוסט 2023 הוציא את הסינגל "Atlantis" עם האמן KOPPY.
שנהפרסקטגוריהעבודה מועמדתתוצאהמקור2023פרס המוזיקה הבריטיתהשיר הבינלאומי הטוב ביותר"Miss You" (עם אוליבר טרי)
רובין צ'ארלס שרבטסקי הבת היא דמות בדיונית, שיצרו קרטר בייס וקרייג תומאס.
הדמות מופיעה בסדרת הטלוויזיה של CBS "איך פגשתי את אמא" ואותה משחקת השחקנית קובי סמולדרס.
רובין היא מושא אהבתם החוזר של טד מוסבי (ג'וש רדנור) וברני סטינסון (ניל פטריק האריס), וחברה קרובה של לילי אולדרין (אליסון הניגן) ומרשל אריקסון (ג'ייסון סיגל).
לאחר מכן הם ליהקו את קובי סמולדרס, שחקנית לא ידועה.
בהמשך אמרו בייס ותומאס: "תודה לאל שעשינו ממיליון סיבות...
כשטד ראה אותה בפעם הראשונה, אמריקה ראתה אותה לראשונה - הסקרנות בנוגע לנושא זה הובילה את התוכנית קדימה ושמרה על הסדרה בחיים."
רובין צ'ארלס שרבטסקי הבת נולדה ב-23 ביולי 1980 לאב קנדי, רובין צ'ארלס שרבסקי האב (ריי וייז), ולאם אנגליה, ז'נבייב שרבטסקי (טרייסי אולמן), בוונקובר, קולומביה הבריטית.
יש לה אחות מתבגרת ששמה קייטי (לוסי הייל).
יש לה קשר מסובך עם אביה שגידל אותה כאילו היא הייתה בן.
לרובין הייתה קריירה מינורית כזמרת פופ באבלגאם תחת שם הבמה רובין ספרקלס, ולה היה להיט אחד, "בואו נלך לקניון".
אחרי סרטון מוזיקה מלווה וסיבוב הקניונים שהתקיים לאורך שנה שלמה, היא פיתחה סלידה רצינית מקניונים שנמשכה מספר שנים.
רובין הוציאה שיר לאחר "בואו נלך לקניון" עם בשם "ארמונות חול בחול", שנכשל לגמרי.
בתור רובין ספרקלס, היא הופיעה גם בתוכנית הילדים החינוכית הקנדית "Space Teens" עם אלן ת'יק וג'סיקה גליטר (ניקול שרזינגר), על שתי נערות מתבגרות שמטיילות בחלל בחללית מעוצבת בצורת אבן קרלינג ו"פתרו תעלומות באמצעות מתמטיקה".
הסדרה שהוזכרה לעיל הייתה גסה ובעלת רמיזות מיניות לא מכוונות, כמו השיר "שני בונים (נהגה באנגלית כמו נרתיק) יותר טובים מאחד".
רובין ניסתה לעבור מפופ נעורים לגראנג' על ידי אימוץ שם במה חדש, "רובין דאגרס", והיא הוציאה שיר בשם "נ.ב אני אוהבת אותך", שיר אהבה אפל וכועס על התאהבותה בפול שפרד (בפרק פרודיה על אלאניס מוריסט והסינגל שלה "You Oughta Know").
רובין ביצעה את השיר בגביע גריי ה-84, ובכך סיימה למעשה את הקריירה שלה במוזיקה.
בבגרותה, רובין מתביישת בהיותה כוכבת בגיל ההתבגרות שלה.
לאחר שעברה לעיר ניו יורק באפריל 2005, רובין הפכה למגישת חדשות בכבלים בניו יורק, "חדשות מטרו אחת" שהיא מעין פרודיה לתוכנית החדשות "ניו יורק אחת", ובהמשך הפכה למנחה של תוכנית אירוח משלה בבוקר.
רובין מתגוררת באזור פארק סלופ בברוקלין.
כפי שמסופר בפרק הפיילוט, בספטמבר 2005 היא פוגשת את טד מוסבי, הדמות הראשית של הסדרה, והם מיד נמשכים זה לזה.
הם יוצאים לדייט בו טד גונב עבורה קרן יער כחולה, אבל טד מקלקל את הסיכויים שלו איתה בכך שהוא אומר באימפולסיביות שהוא מאוהב בה.
הם מחליטים להיות ידידים, אך מערכת היחסים ביניהם היא מסובכת כתוצאה מרגשות רומנטיים ביניהם.
רובין מסרבת לצאת עם טד כיוון שהוא רוצה להתחתן ולהתמסד, בניגוד לרובין, אך בכל מקרה הם הופכים לזוג בסוף העונה הראשונה.
הם נפרדים בסוף העונה השנייה לאחר שהבינו שהם רוצים דברים שונים.
אמנם בהתחלה קשה להם להישאר אחד בחייו של זה, אך בסופו של דבר הם הופכים לחברים קרובים שסומכים אחד על השנייה.
בסוף העונה החמישית היא עוברת לגור בדירתו של טד לאחר שהחבר שלה, דון (בנג'מין קולדייק) נפרד ממנה ועובר לשיקגו.
על אף שהיא כתבת "קטעי חדשות משמחים" בסוף קטעי החדשות בזמן הפגישה הראשונה עם טד, במהלך הסדרה היא עובדת בדרך כדי להיות מגישת חדשות מובילה ב"חדשות מטרו אחת".
היא משתתפת לזמן קצר בתוכנית חדשות ביפן שבה היא עובדת כמגישת החדשות, ולאחר מכן חזרה לניו יורק ובעזרת ברני היא זוכה להגיש את תוכנית האירוח שלה.
רובין היא גם חובבת אקדחים מושבעת, כפי שמוצג במספר פרקים הממתגים את נשר המדבר, וכמו כן, היא בעלת מנוי למגזין "Guns & Ammo".
יש לה אזרחות כפולה בקנדה ובארצות הברית.
כשחבר ותיק משפיל אותה, ברני מנחם אותה והם מקיימים יחסי מין.
זה גורם תחילה לחיכוך בינה לבין טד, אך בסופו של דבר הוא מקבל זאת.
ברני ורובין מקיימים את מה שהם מאמינים כקשר מיני ללא מחויבות במשך כמה חודשים, אך הם הופכים לזוג רשמי אחרי כמה דחיפות אגרסיביות מלילי.
עד מהרה הם מבינים שהם לא עובדים כזוג, ונפרדים.
הם נשארים חברים, אך משתמע שרובין מעולם לא ויתרה באמת על ברני.
אף על פי שבילתה את רוב הפרק "האתגר התקבל" בהתנכלות לברני כדי למצוא דרך למנוע מטד מלנהל מערכת יחסים חסרת משמעות ובתהליך היא מציתה מחדש את מערכת היחסים שלה איתו, היא גם לוחצת על ברני להתקרב אל נורה (נזאנין בוניאדי), אישה שהוא אוהב.
עם זאת, כאשר ברני מבקשת מנורה לשתות איתו כוס קפה, רובין מבינה שאולי עדיין יש לה רגשות כלפיו.
בפרק הבכורה של העונה השביעית, "השושבין", לילי מתעמתת עם רובין על רגשותיה כלפי ברני, וממליצה לה לספר לו.
היא עומדת לעשות זאת כשברני מושך אותה לרחבת הריקודים בחתונה.
כל המתח שיש ביניהם נשבר כאשר ברני מקבל שיחה מנורה.
ברני לא בטוח מה לומר לנורה ומבקש את עזרתה של רובין; רובין אומרת לברני את כל המילים שהתכוונה לומר לו ובהן הוא משתמש כדי לשכנע את נורה לפגוש אותו שוב.
ב"משבר הטילים של סטינסון" רובין תקפה אישה שמתכוונת להרוס את מערכת היחסים של ברני עם נורה ונשלחת לטיפול שאליו חויבה ללכת בידי בית המשפט ושמו של המטפל הוא קווין (קאל פן).
הם מתחילים לצאת זמן קצר לאחר מכן.
היחסים ביניהם עומדים למבחן כאשר רובין בוגדת בו עם ברני, והיא מחליטה להיפרד מקווין.
היא משנה את דעתה כאשר קווין אומר לה כמה הוא דואג לה, והם נשארים יחד.
לאחר שקווין מציע לה נישואין, רובין חושבת שהיא מוכנה להתמסד, אך בסופו של דבר הוא חוזר בו מהצעתו כשהיא אומרת שהיא לא מסוגלת ולא מוכנה להביא ילדים לעולם.
בעונה השביעית, רובין מגלה שהיא לא מסוגלת להביא ילדים לעולם.
אף על פי שתמיד האמינה שהיא לא רוצה להביא ילדים לעולם, היא הרוסה מהידיעה שאין לה עוד אפשרות.
היא משקרת לחבורה על הסיבה שהיא בדיכאון ואומרת שהיא בדיוק גילתה שהיא לא יכולה להיות קופצת במוט בנבחרת האולימפית של קנדה.
עם זאת, טד מרגיש שמשהו יותר רציני קורה, ומפתיע אותה בכך שהוא תולה קישוטים לחג המולד בדירתה ומנחם אותה בזמן שהיא בוכה.
בפרק "פיקניק במשחק", רובין מופקדת על הספירה לאחור בראש השנה בתחנת החדשות שלה.
המארח, סנדי ריברס (אלכסיס דניסוף), משתכר בשידור חי בתוכנית ורובין נאלצת להחליף אותו.
רגע לפני חצות היא אומרת, "כשהשעון מראה חצות, כולנו זוכים להתחלה חדשה, ואני לא יודעת מה איתכם, אבל לי היא בהחלט לא תזיק." בסוף העונה, נחשף שהיא תהיה הכלה בחתונה של ברני.
רגשותיה הרומנטיים כלפי ברני צצים מחדש בעונה השמינית כשהוא מתחיל לצאת עם פטריס (אלן ד.
ויליאמס), עמיתה לעבודה עבורה יש לה שנאה לא הגיונית.
כשברני מודיע שהוא הולך להציע נישואין לפטריס, רובין שבורת לב.
עם זאת, ב"הדף האחרון: חלק 2" ברני חושף כי חיזורו עם פטריס היה תחבולה שנועדה להחזיר את רובין; לאחר מכן הוא מבקש את ידה ורובין נענית.
העונה האחרונה של הסדרה מתארת את 56 השעות שלפני חתונתה עם ברני.
ביום חתונתה היא מקבלת רגליים קרות כאשר היא מגלה שטד עשה מאמצים רבים כדי למצוא תליון שקברה שנים קודם לכן; היא מפרשת את זה כ"סימן מהיקום" שהיא צריכה להיות עם טד.
מפני שהוא רוצה שהיא תהיה מאושרת, טד אומר לה שהוא כבר לא אוהב אותה בדרך זו.
היא משלימה עם החתונה לאחר שברני נשבע תמיד להיות כן איתה.
בסיום הסדרה, "לעולמים: חלק 1", מתגלה שרובין וברני התגרשו לאחר שלוש שנים כיוון שלוח הנסיעות שלה מונע מהם לבלות זמן ביחד.
רובין עוזבת את הקבוצה לאחר שהבינה שהיא לא יכולה לסבול להיות בסביבתו של ברני, שחידש את אורח חייו ההולל, ושל טד, שעכשיו נשוי באושר לטרייסי מק'ונל (כריסטין מיליאוטי).
היא והחבורה מתפרקים ומתרחקים לאורך השנים שלאחר מכן, אבל היא שם במהלך החתונה של טד וטרייסי.
בחתונה, היא משלימה עם ברני, שלאחרונה נולדה לו בת והיא שמחה לראות שהאבהות הפכה אותו לאדם טוב יותר.
בשנת 2030, רובין היא מגישת חדשות מצליחה בטלוויזיה והיא מתגוררת עם כלביה בניו יורק.
הסצנה האחרונה של הסדרה מראה את רובין מביטה מחוץ לחלונה כדי לראות את טד, שהוא כיום אלמן ורוצה איתה הזדמנות נוספת, בזמן שהוא מושיט את קרן היער הכחולה מהדייט הראשון שלהם.
היא מחייכת אליו ודמעות בעיניה.
"בואו נלך לקניון" (שוחרר תחת שם הבמה רובין ספרקלס)
אני אוהבת אותך" (שוחרר תחת שם הבמה רובין דאגרס)
השיר של רובין ספרקלס, "בואו נלך לקניון" נכלל במשחק הווידאו "Just Dance 3".
רובינסון R44 הוא מסוק קל בן ארבעה מושבים מתוצרת חברת רובינסון הליקופטר.
ביולי 2002 הוצג הדגם "רובינסון R44 ראוון II" שצויד במנוע הזרקת דלק ולהבים רחבים יותר, שאיפשרו מטען גדול יותר וביצועי גובה משופרים.
בנובמבר 2015 הציגה החברה את הדגם "רובינסון R44 קאדט", המבוסס על "רובינסון R44 ראוון" שבו שני המושבים האחוריים הוחלפו בשטח לנשיאת מטען.
רובינסון R44 הוא המסוק הנמכר ביותר בקטגוריית תעופה כללית בכל שנה מאז 1999. בשנים 2001–2020 יוצרו 5,941 מסוקים כאלה.
למסוק מנוע יחיד, רוטור ראשי דו-להבי ורוטור זנב דו-להבי.
בתא הטייס יש שתי שורות של שני מושבים בכל אחת, לטייס ולשלושה נוסעים.
המסוק משמש אנשים פרטיים, חברות ומועדוני תעופה.
הוא משמש גם צבאות (בבוליביה, אסטוניה, ירדן, לבנון, מקסיקו, ניקרגואה והרפובליקה הדומיניקנית) ומשטרות (באורוגוואי, דרום אפריקה והפיליפינים).
התברר שמכל הדלק מאלומיניום ניזוק בתאונות וגורם לשרפה, ובעקבות זאת נקראו המסוקים בדצמבר 2010 להחלפת מכל הדלק לדגם בטיחותי יותר.
ב-13 בפברואר 2021 התרסק בעמק יזרעאל מסוק מדגם "רובינסון R44 ראוון II" ושני נוסעיו נהרגו.
רובן אום ניובה פעל להשגת עצמאות קמרון ונרצח על ידי הצרפתים בשנת 1958.
רובן אום ניובה נולד בשנת 1913 כאשר שטח של קמרון של היום היה בשליטת האימפריה הגרמנית.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה השטח חולק בין בריטניה לבין צרפת ומשפחתו התגוררה בשטח בשליטת צרפת.
רובן הצעיר למד בבית הספר הנוצרי ואחרי סיומו למד באוניברסיטה באדיאה אותה סיים בשנת 1939. בהמשך הוא התגורר באדיאה ועסק במשפטים.
עוד בסוף שנות השלושים הוא התחיל להתעניין בפוליטיקה.
הוא היה פעיל בארגון שהוקם על ידי השלטונות נגד תעמולה הנאצית.
בהמשך הוא התקרב לקבוצה לאומנית שהייתה תחת השפעה מרקסיסטית וראתה את המטרה שלה בלחימה נגד "נאציזם, גזענות וקולוניאליזם".
בשנת 1946 רובן אום ניובה נשלח לבמקו כנציג האיגודים המקצועיים לכנס "איגוד הדמוקרטי של אפריקה".
בשנת 1947 הוא היה מעורב בהקמת ארגון CGT שפעל נגד חלוקת המדינה לשטח בשליטת צרפת ובריטניה.
הוא היה פעיל בארגונים המקצועיים ובשנת 1947 נבחר לראש האיגוד המקצועי של קמרון.
בשנת 1948 רובן אום ניובה פעל להקמת UPC, המפלגה החדשה של קמרון.
בנובמבר 1948 הוא נבחר לעמוד בראש המפלגה.
בשנת 1952 המפלגה הקימה ארגון נשים ובשנת 1954 תנועת נוער.
למפלגה היו שלוש עתונם שהתרכזו נושאים כמו עצמאות, איחוד הקמרון הגרמני וצדק חברתי.
בשנים 1952 ו-1954 רובן אום ניובה נעם בישיבות של האומות המאוחדות.
בתחילת דרכו הוא התנגד למאבק מזוין, אך בהמשך המפלגה החלה במאבק זה.
ב-13 ביוני 1955 המפלגה הוצא מחוץ לחוק ופעילי המפלגה ירדו למחתרת.
ב-13 בספטמבר 1958 רובן אום ניובה נהרג על ידי צבא צרפת.
בשנת 1960 הקמרון זכתה לעצמאות וכעבור מספר שנים חלק מקמרון הגרמני שהיה תחת שליטת בריטניה צורף למדינה.
בתחילת דרכה של המדינה, שמו של רובן אום ניובה נאסר ליזכור, בהמשך זה השתנה.
כיום הוא נחשב לגיבור לאומי.
בשנת 2007 הוקמה אנדרטה לזכרו שכוללת פסל בגובה של 6 מ' המוצב על בסיס בגובה של 5 מ'.
בשנת 2019 הזמר בליק באסי הוציא אלבום לזכרו.
רוביניו אלכסנדרה ריביירו ויירה (בפורטוגזית: Ricardo Alexandre Ribeiro Vieira; ב-31 ביולי 1997 ידוע גם כרוביניו) הוא כדורגלן פורטוגלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בהפועל חיפה.
הוא התחיל לשחק כדורגל בקבוצת כדורגל חובבנית "לינדה-א-ולהה", ממנה עבר לספורטינג ליסבון ובהמשך לאקדמיקה.
בגיל 19 הצטרף לקבוצה הבוגרת של לינדה-א-ולהה.
בקיץ חתם בבלננסש סאד מליגת העל הפורטוגזית.
הופעת הבכורה של רוביניו בליגה הבכירה הפורטוגלית התקיימה ב-15 בספטמבר 2019, כאשר נכנס כמחליף מאוחר בניצחון חוץ 3-1 נגד ק.ס.
הוא סיים את העונה עם 15 הופעות ושער אחד בכל המסגרות, לאחר שהורחק בהפסד הליגה 7-1 לבראגה עקב התנגדות.
ב-12 בינואר 2021, רוביניו הושאל למועדון פ.ס.
פנאפייל מליגה פורטוגל 2 עד 30 ביוני.
זמן קצר לפני מועד זה, הוא הסכים לחוזה קבוע לשנתיים.
הרובל הסובייטי היה המטבע של ברית המועצות.
הוא הוצג בשנת 1922 והחליף את הרובל הרוסי הקיסרי.
רובל אחד חולק ל-100 קופיקות.
שטרות ומטבעות סובייטיים יוצרו על ידי המפעל המאוחד הממלכתי הפדרלי (או גוזנאק) במוסקבה ובלנינגרד.
בנוסף לרובלים רגילים במזומן, הונפקו גם סוגים אחרים של רובלים, כגון מספר צורות של רובל להמרה, רובל להעברה, רובל סליקה, צ'ק רובל וכו'; כמו כן, מספר צורות של רובלים וירטואליים (הנקראים "רובל ללא מזומן", безналичный рубль) שימשו לחשבונאות בין-ארגונית ולסגירה בינלאומית באזור Comecon.
בשנת 1991 התפרקה ברית המועצות הופסק השימוש במטבע בברית המועצות.
ב1992 השתמשו במטבעות רובל סובייטי ורובל רוסי ברוסיה באופן לא רשמי.
בשנת 1993 הוחלף הרובל הסובייטי ברובל הרוסי באופן רשמי למרות שהרובל הרוסי הראשון נוצר ב1992.
רוביניו ואז הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת רומא מהסרייה א'.
ואז גדל במחלקות הנוער של מאנט, מאנטואה 78 וסושו.
בשנת 2023 החל לשחק בקבוצת המילואים של סושו, ובהמשך עבר לאולימפיק מרסיי והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון.
ב-14 בינואר 2025 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בהפסד לליל במסגרת הסיבוב השישי של הגביע הצרפתי לעונת .
ב-14 בינואר 2026 חתם ברומא מהסרייה א'.
ואז נולד בצרפת להורים שמוצאם בסנגל ובגינאה ביסאו.
האי רובן (אנגלית Robben Island; אפריקאנס Robbeneiland, מהולנדית "אי כלבי הים") הוא אי השוכן במפרץ השולחן באוקיינוס האטלנטי, כ-9.3 ק"מ מצפון לחופי העיר קייפטאון בדרום אפריקה ובמרחק של כ-6.5 ק"מ מהחוף שממזרח לו.
האי הוא פסגתו של הר תת-ימי, הוא שטוח כמעט לחלוטין ומגיע לגובה של מטרים ספורים בלבד מעל פני הים.
האי שימש כמתקן כליאה, בית חולים למנודים ובסיס צבאי מאז המאה ה-17, ועיקר פרסומו בא לו ממתקן הכליאה שפעל בו בשנות משטר האפרטהייד בדרום אפריקה, עת נכלאו בו מתנגדי הממשל ולוחמי חירות, שהמפורסם בהם הוא נלסון מנדלה.
עם ביטול האפרטהייד, נסגר מתקן הכליאה באופן סופי בשנת 1996, ומאז משמש האי כמוזיאון וכאתר תיירות פופולרי.
בשנת 1999 הוכרז רובן איילנד כאתר מורשת עולמית.
לא ידוע אם האי יושב לפני בוא האירופים, אך סביר שהראשונים שדרכו במקום היו אנשיו של ואסקו דה גאמה בדרכם הימית דרך נתיב הכף לעבר דרום-מזרח אסיה.
אלה עצרו באי ב-1498 בחיפוש אחר מקלט ואספקה.
במאה ה-16 ובמאה ה-17 פקדו את האי ספינות אירופיות נוספות, שכן הוא סיפק מזון והגנה מהשבטים בחופי היבשת עצמה וניתן היה לאסוף בו מי גשמים לשתייה.
מאידך היו חופי האי למקום בו נטרפו מספר ספינות בשל הרוחות החזקות וגלי הגאות הפוקדים את חופיו הצפוניים והמערביים.
חברת הודו המזרחית ההולנדית גילתה את הפוטנציאל של אזור כף התקווה הטובה באמצע המאה ה-17, וב-1657 ייסד יאן ואן ריבק מושבה בקייפטאון אליה הצטרפו הוגנוטים מצרפת בשנת 1688 ומוסלמים שהגיעו מאיי הודו המזרחית.
המתיישבים החלו לעסוק בסחר עבדים ויתרונו של האי כמתקן כליאה התברר עד מהרה.
תחילה נשלחו אליו עבדים ושבויי מלחמה, ולאחר מכן חיילים ומלחים שהורשעו ונידונו למאסר, מנהיגים פוליטיים ודתיים מוסלמים ומתנגדים לשלטון.
אלה נכלאו בחלקו הדרומי והמזרחי של האי אשר איפשר מגורי אדם והקמת מבנים, והועסקו בחציבת אבן גיר וצפחה ובשריפת צדפות שנועדו לספק את חומרי הבנייה למושבה.
על הגבעה הגבוהה באי שנודעה כ"גבעת האש" הוצתה מדורה כדי להזהיר את האוניות הקרבות, וכיום ניצב במקום מגדלור בגובה של 18 מטר, שהוקם בשנת 1864.
הבריטים שהשתלטו על האזור באופן סופי בשנת 1806 הקימו באי את המבנים הניצבים בו עד היום.
מבנים אלה שנודעו בכינוי "הכפר" המשיכו ושימשו כמתקן כליאה עד 1846, עת הוקם במקום בית חולים שיועד לחולים כרוניים, אנשים הלוקים בנפשם ומצורעים, אם כי עדיין נשלחו אליו גם אסירים פוליטיים חשובים.
החל בשנות השישים של המאה ה-19 החלה הנהלת בית החולים להפריד בין האסירים והחולים בהתאם לגזעם.
ההשגחה הרפואית באי הייתה ירודה ועד מהרה הוא הפך למושבת המצורעים העיקרית באזור, ובה מעל אלף איש.
ב-1931 נסגר בית החולים והועלו תוכניות להפיכת המקום לאתר נופש, אך אלה נגנזו עם התקרב מלחמת העולם השנייה.
האי הוכרז כשטח צבאי והיה למעוז ההגנה הקדמי על מפרץ השולחן.
בחלקו הצפון-מזרחי הוקם המעגן ששרד בו עד היום, והוצבו בו סוללות תותחים, מגדלי שמירה, מחסני תחמושת, קסרקטין וסוללות הגנה לאורך החוף.
לאחר המלחמה המשיך האי לשמש כבסיס אימונים וב-1951 עבר לרשות חיל הים הדרום-אפריקאי.
ב-1959 הוקם באי מתקן כליאה ברמת רגישות גבוהה לאסירים פוליטיים שנשפטו על ידי משטר האפרטהייד וכן לאסירים רגילים.
האסירים הפליליים הראשונים, שהיו כולם שחורים, הועברו אל האי ב-1961, ושנה לאחר מכן הגיעו אליו ראשוני האסירים הפוליטיים.
אלה השתייכו בעיקר לקונגרס הלאומי האפריקני ולקונגרס הפאן-אפריקאי, והאסיר הידוע ביותר שהוחזק באי הוא ללא ספק נלסון מנדלה.
מנדלה, מנהיג הקונגרס הלאומי האפריקני ולימים נשיא דרום אפריקה, היה אסור באי למשך 18 שנה, עד מרץ 1982. באמצע שנות השישים של המאה ה-20 נסלל צינור לאספקת מים אל האי, וזה הונח על קרקעית הים.
לאחר ביטול משטר האפרטהייד, עזבו אחרוני האסירים את האי בשנת 1991, וב-1996 נסגר מתקן הכליאה באופן סופי והיה ל"מוזיאון רובן איילנד", שמטרתו לשמר את מורשת המקום במישור הלאומי והבינלאומי.
המוזיאון בחר לעצמו לוגו בו נראים ארבעה קווים אנכיים המתפתחים מסורגים משמאל לדמות אנושית שזרועותיה מושטות כלפי מעלה מימין, וזאת כסמל לחירות.
אלה מצוירים על רקע כחול, המסמל את תכול השמיים שנראו מחלונות מתקן הכליאה, ועל כן את התקווה.
פליקס רובן גרסיה סרמיינטו (בספרדית: Félix Rubén García Sarmiento) הידוע גם בשם רובן דריו (Rubén Darío; 18 בינואר 1867 - 6 בפברואר 1916) היה משורר ניקרגואי, שנחשב לאחד ממבשרי תחילתה של הספרות הספרדית המודרנית.
השפעתו של דריו על ספרות ספרד במאה ה-20 הייתה עצומה, ורבים חושבים שאין רבה ממנה.
הוא זכה לכינוי "נסיך השפה הספרדית".
מנואל גרסיה ורוסה סרמיינטו, הוריו של דריו, נישאו ב-26 באפריל 1866, בלאון, לאחר קבלת הסכמתו ההכרחית של כומר מוסמך, משום שהיו קרובי משפחה מדרגה שנייה.
בכל אופן, התנהלותו של מנואל, שצרך אלכוהול באופן מוגזם והשתמש תכופות בשירותיהן של יצאניות, הניעה את רוסה לנטוש את חיי הזוגיות שלה לעיר מטאפה שבמחוז מטגלפה, שם הביאה לעולם את רובן.
הזוג הצעיר השלים ונולדה בתם השנייה, קנדידה רוסה, אך היא מתה מספר ימים לאחר היוולדה.
נישואיהם של מנואל ורוסה התדרדרו פעם נוספת, עד שרוסה עזבה את מנואל ועברה להתגורר אצל דודתה, ברנרדה סרמיינטו, שגרה באותה התקופה עם בעלה, אלוף המשנה פליקס ראמירז רדמגיל.
דודתה של רוסה, בדומה לרוסה עצמה, התגוררה בלאון.
לאחר תקופה קצרה, רוסה סרמיינטו נכנסה למערכת יחסים עם גבר אחר, ועברה להתגורר איתו בסאן מרקוס דה קולון שבהונדורס.
למרות שבעקבות טבילתו, שם משפחתו של רובן היה גרסיה, משפחת אביו הייתה ידועה בשם דריו למשך דורות רבים.
רובן דריו בילה את ילדותו בעיר לאון.
הוא גדל שם עם דודה ודודתה של אמו, פליקס וברנרדה, אותם החשיב דריו, במהלך ילדותו, כהוריו.
עם אמו, שוחח לעיתים רחוקות בלבד, משום שגרה בהונדורס או עם אביו, שנהג לקרוא לו "דוד מנואל".
למרות שעל שנותיו הראשונות לא ידוע הרבה, מתועד שלאחר מותו של פליקס ראמירז, בשנת 1871, המשפחה נאלצה לעבור תקופה קשה מבחינה כלכלית, ובני המשפחה שקלו לשלוח את רובן הצעיר ללימודי חייטות.
בהתאם לעצת הביוגרף שלו, אדלמירו טורס, סייע רובן לכמה בתי ספר בלאון, ולאחר מכן, בשנים 1879–1880, חונך על ידי ישועיים.
כילד מפותח מן הרגיל בתחום הקריאה (לפי הצהרתו, למד לקרוא בגיל 3), כתב רובן את שירו הראשון: סונטה, שנכתבה על ידו בשנת 1879 שמורה עד היום.
לראשונה, בשנת 1880, בהיותו בן 13 בלבד, הוציא לאור את אחת מיצירותיו בעיתון.
האלגייה דמעה אחת, פורסמה בעיתון היומי אל טארמומאטרו.
מאוחר יותר, שיתף פעולה גם עם אל אלסיו, עיתון ספרותי בלאון, וזכה לכינוי "המשורר הצעיר".
לפי תאודוסיו פרננדז, היתרון בשיריו הראשונים של רובן הוא סגנונם המודרני באותה התקופה.
כמו כן, משוררים רבים, וביניהם ז'וסה זורילה, רמון דה קאמפוואמור, גספר נונז דה ארס וונטורה דה לה וגה.
בשנת 1881, פורסם מאמרו אל ג'אסיטה, בו כביכול חתומה חשיבתו הקלאסית באותה התקופה, דבר שהוביל לעוינות מצב הכנסייה הקתולית.
ז'ואן מונטלבו, סופר אקוודורי, היה מושא ההערצה הגדול ביותר של רובן.
רובן אף חיקה את סגנון הכתיבה של מונטלבו בכוונה תחילה במאמריו הראשונים.
ביותו בן 14, רצה רובן להוציא לאור את ספרו הראשון, שירי ומאמרי פרוזה, שלא פורסם עד יום השנה החמישים למותו.
הוא ניחן בזיכרון ויצירתיות לא רגילים, והוזמן לעיתים קרובות להקריא שירה במפגשים חברתיים ואירועים ציבוריים.
באותה השנה עבר להתגורר רובן במנגואה עקב בקשותיהם של פוליטיקאים ליברליים, שבעקבות כישרון הכתיבה שלו, ישלח רובן ללימודי שירה על חשבון משרד האוצר.
בכל אופן, סגנונו הלא קלריקלי לא זכה לאהדתו של נשיא הקונגרס, והבעיה נפתרה בכך שרובן נשלח ללמוד בעיר הניקרגואית, גרנדה.
רובן, בכל אופן, העדיף להישאר במנגואה והמשיך בשיתוף הפעולה עם העיתונים אל פרוקאריל ואל פורבניר דה ניקרגואה.
במנגואה, התאהב רובן בנערה בת 11, רוסריו אמלינה מורילו, אותה רצה לשאת לאישה.
באל סלוודור, ז'קווין מנדז, משורר שלקח את דריו תחת חסותו, הכיר לדריו הצעיר את נשיא הרפוקבליקה, רפאל סלדיקר.
תקופה קצרה לאחר מכן, פגש דריו את הסלוודורי פרנסיסקו גבידיה, מומחה לשירה חרוזים אלכסנדרונים.
בחסות גבידיה, לראשונה ניסה דריו להכניס את הסגנון הצרפתי לשפה הספרדית.
החרוזים האלכסנדרונים הפכו מאפיין מיוחד לא רק ביצירותיו של רובן דריו, אלא בעולם כולו.
למרות שנהנה מהפרסום ומהחיים החברתיים באל סלוודור, ובהם אירוע לזכרו של סימון בוליבר, שהחל בדקלום שיריו של דריו, דברים החלו להחמיר: הוא עבר תקופות קשות מבחינה כלכלית והוא לקה באבעבועות שחורות.
משום כך, חזר, בעודו מחלים, למקום לידתו, באוקטובר 1883.
הוא שהה תקופה קצרה בלאון ולאחר מכן התגורר בגרנדה, אך לבסוף חזר דריו למנגואה, שם הועסק כעובד בספריה הלאומית של ניקרגואה, וחידש את הרומן שהיה לו עם רוסריו מורילו.
במאי 1884, נידון דריו למוות בעקבות נוודות ונשפט לשמונה ימים של עבודות שירות, אף על פי שהצליח להתחמק מביצוע גזר הדין.
במהלך אותה תקופה, המשיך דריו להתנסות בכתיבת שירים בסגנונות שונים, ואף היה ברשותו ספר מוכן להוצאה, ששמו אמור היה להיות מכתבים ושירים, אך הוצאתו לא יצאה לפועל בסופו של דבר.
ספרו השני, פתקים ראשונים איחר בהוצאתו ודריו נאלץ לחכות עד לשנת 1888 על מנת שהוצאת הספר תושלם.
דריו ניסה את מזלו בתיאטרון, שם הציג את המחזה הראשון שלו, כל כבשה, שהצליח במידה מסוימת, אך לא נמצאו עותקים של התסריט.
בכל זאת, החל בחיים לא משביעי רצון במנגואה, ובעצת חבריו, שט באנייה לכיוון צ'ילה, בתקווה ששם יצליח במידה רבה יותר.
דריו ירד מהאנייה לצ'ילה בעיר הנמל ולפראיסו ב-23 ביוני 1886. בצ'ילה, הודות להמלצות שקיבל במנגואה, נלקח דריו תחת חסותם של אדוארדו פוירייר ואדוארדו דה לה ברה.
הוא שיתף פעולה עם פוירייר בכתיבת רומן בשם אמלינה, כשיעדם בכתיבת הרומן היה להשתתף בתחרות כתיבה, בה לא זכו בסופו של דבר.
בזכות יחסיו עם פוירייר, קיבל דריו עבודה בעיתון לה אקופה, בסנטיאגו, ביולי 1886.
בתקופת שהייתו בצ'ילה, נאלץ דריו לשאת השפלות מתמשכות מהאצולה הצ'יליאנית שבזה לו על חוסר כישוריו ועל צבע עורו.
בכל זאת, הצליח דריו לזייץ חברויות עם צ'יליאנים, בהם בנו של נשיא צ'ילה דאז, פדרו בלמאקדה טורו.
במרץ 1887, יצא לאור ספר השירים הראשון של דריו, קוצים, הודות לתמיכתם של בלמאקדה וחבר נוסף של דריו, מנואל רודריגז מנדוזה, לו הקדיש דריו את הספר.
בין החודשים פברואר וספטמבר של אותה שנה, התגורר דריו בוולפראיסו, ולקח חלק במספר תחרויות כתיבה.
עם חזרתו לסנטיאגו, החל לעבוד דריו בכתב העת אל הרלדו.
שיתוף הפעולה שלו עם כתב העת נמשך בין החודשים פברואר ואפריל בשנת 1888. ביולי 1888, כחול, יצירה ספרותית של דריו שנכתבה בתחילת המהפכה המודרנית, הוצאה לאור בוולפראיסו הודות לעזרתם האדיבה של חבריו, אדוארדו פוירייר ואדוארדו דה לה ברה.
פרסומו של דריו, התייצב תודות לאותם מכתבים, שהוצאו לאור בצ'ילה ובמדינות אחרות.
פרסומו של דריו, אפשר לו לעבוד בכתב העת של בואנוס איירס, האומה, שבאותה תקופה היה כתב העת הנפוץ ביותר באמריקה הלטינית.
זמן קצר לאחר ששלח את מאמרו הראשון להאומה, ערך דריו טיול קצר חזרה לניקרגואה.
בעת עצירה קצרה בלימה, הכיר דריו את הכתב ריקארדו פלמה.
מלימה, עבר דריו ללאון, שם התקבל כאורח כבוד.
שהותו בניקרגואה הייתה קצרה, ולאחריה עבר דריו לסן סלוודור, שם זוהה כמנהלו של כתב העת האיגוד.
בסן סלוודור, ב-21 ביוני 1890, נשא דריו לאישה את רפאלה קונטררס, בתו של נואם מהונדורס.
למחרת החתונה, נערכה הפיכה צבאית בסן סלוודור כנגד הנשיא.
למרות הצעות עבודה רבות מנשיאה החדש, החליט דריו לעזוב את סן סלוודור.
בסוף חודש חתונתו, בעוד שאשתו נשארה באל סלוודור, עבר דריו לגואטמלה.
באותה תקופה, ערך נשיא גואטמלה מנואל ליסנדרו ברילס הכנות למלחמה נגד אל סלוודור.
בעיתון הגואטמלי אל אימפרסיאל, פרסם דריו מאמר בשם היסטוריה קודרת.
בדצמבר 1890, קיבל הצעה לערוך עיתון חדש בשם El Correo de la Tarde.
באותה שנה, המהדורה השנייה של ספרו המצליח כחול, שיצאה לאור, הצליחה במידה ניכרת, והוא השתמש מכתביו של ולרה, שהזניקו אותו לתהילה ספרותית.
בינואר 1891, התאחד דריו מחדש עם אשתו בגואטמלה והם נישאו ב-11 בפברואר, בכנסייה הראשית של גואטמלה.
ביוני של אותה שנה, כתב העת שערך דריו נאלץ להסגר, משום שחדל לקבל תמיכה כספית.
דריו בחר לעזוב לקוסטה ריקה.
בתקופת שהייתו בקוסטה ריקה, בה לא היה באפשרותו לתמוך כלכלית במשפחתו, בעקבות חוב שלא יכול היה למחוק למרות עיסוקו, נולד לדריו בן ב-12 בנובמבר 1891.
ב-1892, בעודו עוזב את משפחתו בקוסטה ריקה, נסע דריו לגואטמלה ולניקרגואה, בחיפושים אחר הזדמנויות כלכליות מועדפות.
באופן בלתי צפוי, מינתה אותו ממשלת ניקרגואה כחבר משלחת למדריד, שם התקיים טקס לכבוד 400 שנה לגילוי אמריקה, והגשמת חלומו של דריו, ביקור באירופה.
במהלך ביקורו בספרד, ביקר דריו בהוואנה, שם פגש אמנים רבים וביניהם ג'וליאן דל קסל.
ב-14 באוגוסט 1892, ירד דריו מהאניה לסנטנדר, שם שיתף פעולה עם סופרים ומשוררים שונים.
בתחילת 1893, חזר רובן למנגואה, שם חידש את פרשת האוהבים שלו עם רוסריו מורילו, אליה אילצו אותו בני משפחתו להנשא.
באפריל, נסע דריו לפנמה, ונודע לו שחברו הקולומביאני מיגל אנטוניו קארו הפך אותו לקונסול הכבוד של בואנוס איירס.
הוא עזב את רוסריו בפנמה, ונטל על עצמו מסע לבירת ארגנטינה.
בטרם הגעתו לארגנטינה, ערך דריו עצירה קצרה בניו יורק, שם פגש את חוסה מארטי.
לבסוף, ב-13 באוגוסט 1893, הגיע דריו לבואנוס איירס.
בארגנטינה, נערכה לדריו קבלת פנים נאותה על ידי אמצעי התקשורת העיוניים של בואנוס איירס.
הוא שיתף פעולה עם מספר עיתונים בנוסף להאומה.
בבירת ארגנטינה, לצד האפשרויות הכלכליות שעומדות לפניו, הוביל דריו סגנון חיים נטול עכבות מוסריות, ובאירועים מסוימים נזקק לטיפול רפואי עקב שימושו לרעה באלכוהול.
ב-3 במאי 1895, נפטרה אמו של דריו, רוסה סרמיינטו.
מותה של אמו השפיעה על יצירותיו במידה ניכרת.
באוקטובר של אותה שנה, התקיימה תקרית נוספת, בה פוטר דריו מתפקידו כקונסולה של קולומביה בבואנס איירס, ובכך נשלל מקור הכנסתו העיקרי, אך קיבל עיסוק חדש כמזכיר.
בשנת 1896 בבואנוס איירס, פרסם דריו שניים מספריו המכריעים: הגנדרנים, אוסף של מאמרים על מספר מחברים, שמסיבה כזו או אחרת, עוררו בו עניין רב; ומעל הכל, ספרו סיפורים ושירים אחרים, שהיה הבסיס לספרות הספרדית המודרנית.
כפי שהצהיר דריו באוטוביוגרפיה שלו, זמן מה לאחר שפורסם, נהפך הספר לפופולרי בקרב דוברי השפה הספרדית בעולם.
בכל אופן, יש לציין שבהתחלה, לא התקבל הספר באהדה רבה כמצופה.
ב-3 בדצמבר 1898, עלה דריו לאניה פעם נוספת לעבר אירופה, וב-22 בדצמבר 1898 הגיע לברצלונה.
רובן הגיע לספרד תחת התחייבות, אותה מילא, לשלוח ארבע כתבות לכתב העת האומה על מצב הרוח שרווח בתושבי ספרד באותה תקופה, לאחר התבוסה ואובדן אדמות קובה, פוארטו ריקו, הפיליפינים וגואם לארצות הברית.
בעת הכתיבה, על אף הייאוש שהותירו פעולות ארצות הברית בספרד, ביטא רובן את חיבתו העזה לספרד ואת אמונתו בחידושה.
בספרד, העיר דריו את ההערצה למודרניות (זרם ספרותי שלא היה מוסכם באופן מוחלט על כלל הסופרים והמשוררים) בעיניה של קבוצת משוררים צעירים.
בין אותם משוררים צעירים ניתן למצוא את חואן רמון חימנס.
רובן ראיוס סרנה (בספרדית: Rubén Rayos Serna; נולד ב-21 ביוני 1986 באלש שבספרד), המכונה ראיו, הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
ראיוס התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אלצ'ה ובשנת 2006 עלה לבוגרים והושאל לוויאחויוסה.
בשנת 2008 נרכש על ידי ברצלונה, ושיחק בקבוצת המילואים של המועדון.
מאחר שלא הרשים שוחרר ושיחק באוריהוייה וליידה.
במדי ליידה כבש ראיוס 17 שערים בעונת , והיה מלך השערים ושחקן העונה של הליגה השלישית בספרד.
ב-2011 עבר לאסטרס טריפוליס היוונית, ובעונה הראשונה שלו בקבוצה הבקיע חמישה שערים בליגה ועוד שלושה בגביע.
בעונת הוא סיים עם שבעה שערים ו-11 בישולים, ובגמר הגביע הבקיע את שער היתרון נגד אולימפיאקוס, אך בסופו של דבר ניצחה אולימפיאקוס 3–1. באותה עונה זכה בתואר "השחקן הזר הטוב ביותר בליגה היוונית", ואף ענד את סרט הקפטן.
ב-6 ביוני 2013 הגיע ראיוס לישראל וחתם על חוזה לשלוש שנים במכבי חיפה.
ב-25 ביולי 2013 הבקיע את שעריו הראשונים בקבוצה, כשכבש צמד בניצחון 8–0 על חזר לנצ'ראן במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
ראיוס כבש גם צמד בשלב הבא של המוקדמות, בניצחון 3–0 על ונטספילס הלטבית במשחק הגומלין, וצמד נגד אסטרה ג'יורג'יו הרומנית בשלב הפלייאוף, ותרם להעפלתה של מכבי חיפה לשלב הבתים.
ב-9 במרץ 2014, במהלך משחק במחזור ה-25 נגד בני יהודה, תיקל ראיוס את שחקן הקבוצה היריבה, רפי דהן, ופצע אותו באופן קשה שהותיר אותו עם קרע ברצועה הקדמית וברצועה הצידית.
בעקבות תיקול זה הורחק ראיוס מהמשחק בכרטיס אדום.
ב-25 במרץ דן בית הדין המשמעתי של ההתאחדות לכדורגל את ראיוס לעונש הרחקה משישה משחקים וארבעה נוספים על תנאי, כמו גם התנדבות בהיקף של ארבעים שעות בבית החולים רמב"ם עם ילדים חולים.
הפגיעה עוררה סערה בעולם הכדורגל בישראל: בעקבות הפגיעה, פרסמו כדורגלנים ישראלים רבים הודעות גינוי חריפות נגד ראיוס, חלקן אף כוללות נאצות; תקשורת הספורט בישראל סיקרה את הפגיעה בהרחבה, כשכותרת מדור הספורט של "ידיעות אחרונות" למחרת המשחק הייתה "תעיפו אותו", בהתייחס לראיוס.
עיתונאים אחדים יצאו להגנתו של ראיוס וטענו שהביקורת שהופנתה כלפיו הייתה חריפה מדי ותלו זאת בעובדה שמדובר בשחקן זר בישראל ולא בשחקן ישראלי.
כשחזר מההרחקה, כבש ראיוס ארבעה שערים במשחקי הפלייאוף, כולל את שני השערים האחרונים בתולדות אצטדיון קריית אליעזר עבור מכבי חיפה.
בסך הכול כבש בעונה זו 11 שערי ליגה (ארבעה מהם בפנדלים ואחד מכדור חופשי), ובישל חמישה.
ב-15 בספטמבר, במסגרת המחזור הראשון של עונת במשחק של חיפה נגד בני סכנין שחנך את המשחקים הביתיים של הקבוצה באצטדיון סמי עופר החדש, הצטיין ראיוס כשכבש צמד שערים ובישל שניים נוספים.
בסך הכול כבש בעונה זו שישה שערים, והוסיף ארבעה בישולים.
ב-8 ביולי 2015 חתם ראיוס על חוזה לשנתיים בסושו מליגת המשנה הצרפתית.
ב-14 ביולי 2016 חתם ראיוס באנורתוסיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית בה שיחק כארבע עונות.
בתחילת עונת 2020/21 עבר לבנדירמספור מליגת המשנה הטורקית, ועזב בסוף אותה עונה.
באמצע עונת 2021/22 הצטרף לאחאה מהליגה הרביעית בספרד.
רובן מיניו אי פרלטה (בקטלאנית: Rubén Miño i Peralta, נולד ב-18 בינואר 1989 בקורנליה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי-קטלאני המשחק בעמדת השוער בUD לוגרונייס.
מיניו גדל במחלקת הנוער של ברצלונה ושיחק בקבוצת המילואים של המועדון, ברצלונה אתלטיק, לפני שעבר לריאל מיורקה.
בילדותו שיחק מיניו במחלקת הנוער של קורנליה.
בגיל 11 עבר לזו של ברצלונה, ולמשך שנתיים הושאל חזרה לקורנליה.
בעונת 2008/2009 קודם לקבוצת המילואים של המועדון, ברצלונה אתלטיק, שעלתה לפני כן לליגה השלישית ומאמנה היה לואיס אנריקה.
בעונתו הראשונה בקבוצה שיחק ב-29 משחקים ועזר לקבוצתו להגיע למקום ה-5 בביתה.
בעונה הבאה חלק את עמדת השוער הבכיר בקבוצה עם אוייר אולסאבל.
בדצמבר 2009 זומן לסגל הקבוצה הבוגרת, למשחקיה באליפות העולם לקבוצות, אך הוא לא שותף בטורניר, בו זכתה ברצלונה לאחר ניצחון בגמר על אסטודיאנטס.
במהלך עונה זו ערך 17 הופעות בליגה השלישית בברצלונה ב' והוא סייע לה להעפיל לליגה השנייה בסוף העונה.
במשחק הראשון של הסופר קאפ הספרדי מול סביליה, שנערך ב-14 באוגוסט, נעדרו מספר שחקנים של ברצלונה, ובהם השוער ויקטור ואלדס, בשל השתתפותם במשחקי נבחרות זמן קצר לפני המשחק.
בנוסף, השוער השני, חוסה מנואל פינטו, היה פצוע.
בשל כך פתח מיניו במשחק, בו הפסידה ברצלונה 3:1. בגומלין, בו מיניו לא לקח חלק, ניצחה ברצלונה 4:0 וזכתה בתואר.
מיניו המשיך לשחק בברצלונה ב', הפעם חולק את עמדת השוער הן עם אולסאבל והן עם ג'ורדי מאסיפ, והוא הופיע ב-15 משחקים בליגה השנייה במהלך עונת 2010/2011. בעונה הבאה, עם אוסביו סקריסטן כמאמן ברצלונה ב', המשיכה המגמה, והוא שותף ב-10 משחקים בלבד.
בתקופה זו זומן מיניו למספר משחקים של הקבוצה הבוגרת, אך נותר על הספסל במהלכם.
ביולי 2012 עזב מיניו את ברצלונה והצטרף לריאל מיורקה, כשוער שני לדודו אוואט.
ב-13 בינואר 2013 ערך מיניו את הופעת הבכורה במדי הקבוצה, הופעתו הראשונה בליגה הראשונה, כשהחליף את אוואט בהפסד 3-2 לאספניול.
אולם, הייתה זו הופעתו היחידה במהלך העונה, שבסיומה ירדה מיורקה לליגה השנייה.
בעונה הבאה, עונת 2013/2014, תפס את מקומו של אוואט, והוא שותף ב-35 משחקי ליגה במהלך העונה.
מיורקה סיימה במקום ה-17, במרחק שתי נקודות מהמקום ה-20 המוביל לירידה לליגה השלישית.
בקיץ 2014 אוואט פרש ממשחק, אך במקומו הובא חסוס קרברו, שתפס את מקומו של מיניו כשוער הבכיר בקבוצה, ובשל כך מיעט מיניו לשחק במהלך עונת 2014/2015.
ב-2 ביולי 2015 הצטרף מיניו לריאל אוביידו, שעלתה מהליגה השלישית בעונה שלפני כן.
באוביידו היה שוער מחליף לאסטבן אנדרס, עד שזה נפצע ב-12 במרץ 2016, ומיניו תפס את מקומו בהרכב עד סוף העונה.
לרנקה הקפריסאית, במדיה שיחק במשך עונה אחת שבמהלכה עמד בשערה במשחקיה בליגה האירופית.
בדצמבר 2017 הצטרף לאלבסטה שמהליגה השנייה, אך הוא לא שותף באף משחק, ובקיץ 2018 עזב את הקבוצה.
בינואר 2019 הצטרף לפוליטכניקה יאשי הרומנית.
ב-6 בפברואר 2009 זומן מיניו לראשונה לנבחרת ספרד עד גיל 21. ב-27 במרץ ערך את הופעת הבכורה במדיה, במשחק ידידות מול .
ב-5 ביוני 2011 ערך את הופעתו השנייה במדיה, במשחק ידידות נוסף.
הוא זומן לסגל הנבחרת לאליפות אירופה לנוער 2011. אף על פי שלא השתתף באף משחק במהלך הטורניר, שכן שוער הנבחרת היה דויד דה חאה, נרשמת לזכותו זכייתה של הנבחרת באליפות.
רובן פארדו גוטיירס (בספרדית: Rubén Pardo Gutiérrez; נולד ב-22 באוקטובר 1992 בלוגרוניו שבלה ריוחה, ספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אריס סלוניקי.
פארדו נולד בלוגרוניו שבלה ריוחה, ספרד.
ב-9 באוקטובר 2010 הוא ערך את הופעת בקבוצת המילואים של המועדון, ריאל סוסיאדד ב', אשר שיחקה בליגה הספרדית השלישית, בניצחון 0–1 נגד קאודאל.
באותה עונה סיימה ריאל סוסיאדד במקום הראשון בליגת המשנה ועלתה לליגת העל.
ב-29 באוקטובר 2011 ערך פארדו את הופעת הבכורה שלו בריאל סוסיאדד בהפסד הליגה בתוצאה 0–1 נגד ריאל מדריד, כשעלה כמחליף בדקות האחרונות של המשחק.
ב-13 בפברואר 2012 הבקיע פארדו את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון הליגה בתוצאה 0–2 נגד סביליה.
ב-9 במאי 2014 חידש פארדו את חוזהו בריאל סוסיאדד עד לשנת 2018.
ב-24 בינואר 2017 הושאל פארדו עד לסיום העונה לריאל בטיס.
ב-31 בינואר 2020 חתם לשנתיים וחצי בבורדו.
ב-28 בספטמבר 2020 הושאל ללגאנס לעונה אחת.
בסיומה חתם באופן קבוע בקבוצה.
ב-29 באוגוסט 2023 חתם באריס סלוניקי היוונית.
רוּבֶּן בֵּלִימָה רוֹדְרִיגֵס (בספרדית: Rubén Belima Rodríguez; נולד ב-11 בפברואר 1992 במוסטולס שבספרד) הוא כדורגלן עבר מגינאה המשוונית ששיחק בעמדת קשר הכנף השמאלי.
בצעירותו שיחק במחלקת הנוער של טורבייחה, ובגיל 17 ערך 7 הופעות במדי הקבוצה הבוגרת.
בהמשך עבר בלימה לשחק במחלקת הנוער של ריאל מדריד, ובעונת החל לשחק בריאל מדריד ג', הקבוצה השלישית של ריאל מדריד.
בסך הכל ערך בקבוצה השלישית 47 הופעות בהן הבקיע חמישה שערים.
בשתי העונות הבאות ערך בלימה 3 הופעות בלבד בריאל מדריד קסטיליה, קבוצת המילואים של ריאל מדריד.
ב-1 ביולי 2015 שוחרר בלימה מריאל מדריד קסטיליה, וב-30 בנובמבר 2015 חתם בקופר מליגת העל הסלובנית על חוזה שהחל בשנת 2016.
מוצאו של אביו של בלימה הוא בבאטה שבגינאה המשוונית, מה שאפשר לו לייצג אותה בזירה הבינלאומית.
ב-16 בנובמבר 2013 ערך בלימה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גינאה המשוונית במשחק ידידות נגד נבחרת ספרד, אך משחק זה לא הוכר על ידי פיפ"א כמשחק רשמי.
ב-17 במאי 2014 ערך בלימה את הופעת הבכורה הרשמית שלו בנבחרת, במשחק נגד נבחרת מאוריטניה שהסתיים בהפסד נבחרתו בתוצאה 3-0 במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2015.
אורלנדו רובן יאנייס אלבארט (בספרדית: Orlando Rubén Yáñez Alabart, נולד ב-12 באוקטובר 1993) הוא כדורגלן ספרדי המשחק כשוער בקבוצת ספורטינג חיחון.
רובן יאנייס נולד ביורט דה מאר בז'ירונה, קטלוניה.
בגיל 12 החל לשחק כדורגל מקצועי במחלקת הנוער של יורט המקומית, לאחר שלוש שנים עבר למחלקת הנוער של ז'ירונה.
בשנת 2010 בהיותו בן 17, הוא הצטרף לקבוצת הנוער של ריאל מדריד.
בעונת 2012/2013 הצטרף יאנייס לריאל מדריד C בליגה הספרדית השנייה, באותה עונה ערך 26 הופעות בליגה.
ביולי 2013, יאנייס הועלה לקבוצת ריאל מדריד קסטיליה, הליגה הספרדית השנייה בכדורגל.
ב-8 בספטמבר 2013 יאנייס ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו בהפסד 0–1 למיראנדס.
במהלך עונת 2013/2014 רובן היה בעיקר כגיבוי לפרננדו פאצ'קו בליגה, הוא השתתף בארבעה משחקים לצידו בליגה בתור שוער שני.
לאחר הקידום של פאצ'קו לסגל הקבוצה הבוגרת, יאנייס היה השוער הראשון של הקבוצה בעונת 2014/2015 עם 30 הופעות.
ב-5 באוגוסט 2015 הועלה יאנייס לקבוצה הבוגרת על ידי רפאל בניטס המאמן החדש וערך את הופעת הבכורה שלו כעבור ארבעה ימים, כשעלה כמחליף של קיקו קאסייה בתיקו 0-0 במשחק ידידות נגד ואלרנגה.
ב-17 באוגוסט 2017 חתם יאנייס בחטאפה והושאל לקאדיס.
רובן סוברינו פוסלו (בספרדית: Rubén Sobrino Pozuelo; נולד ב-1 ביוני 1992) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בקבוצת הכדורגל קאדיס כחלוץ.
ביולי 2008, כשהיה בן 16, הצטרף סוברינו לקבוצת הנערים של ריאל מדריד ב'.
בעונת 2011/2012 ערך סוברינו את הופעת הבכורה שלו בקבוצת ריאל מדריד ג' כששיחק 77 דקות נגד ראיו מחאדאונה.
ב-26 במאי ערך סוברינו את הופעת הבכורה שלו בריאל מדריד ב' כשנכנס כמחליף של חסה נגד אלצ'ה במשחק אשר הסתיים בתוצאה 1–1.
ב-7 באוגוסט 2014 עבר סוברינו לקבוצת ליגת הבוגרים של פונפראדינה.
מיד אחרי שעבר למנצ'סטר סיטי הוא הושאל לקבוצת הכדורגל ז'ירונה.
ב-14 ביולי 2016 הושאל לעונה לדפורטיבו אלאבס.
ב-6 ביולי 2017 חתם באופן קבוע בלאבס.
ב-31 בינואר 2019 חתם לשלוש וחצי שנים בולנסיה.
ב-31 בינואר 2021 הושאל לקאדיס עד לסוף העונה.
ב-30 באוגוסט 2021 חתם באופן קבוע בקאדיס לשלוש שנים.
רובן וולטר פס מארקס (בספרדית: Ruben Wálter Paz Márquez; נולד ב-8 באוגוסט 1959) הוא כדורגלן עבר אורוגוואי ששיחק בעמדת הקשר.
לפס קריירת משחק ארוכה שהסתיימה רק בגיל 47, בשנת 2006. הוא היה מהבולטים שבכדורגלני אורוגוואי במהלך שנות ה-80, ואף זכה בתוארי כדורגלן השנה באמריקה הדרומית וכדורגלן השנה בארגנטינה (כשחקנה של ראסינג קלוב) לשנת 1988. במדי נבחרת אורוגוואי היו לפס 45 הופעות, והוא ייצג את הנבחרת בשני טורנירי מונדיאל.
פס החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער פניארול דה ארטיגס מעיר הולדתו.
הוא החל את קריירת הבוגרים ב-1977 במדי פניארול.
כבר בעונתו השנייה בבוגרים, עונת , זכה פס עם קבוצתו באליפות אורוגוואי, תואר עליו שמר עמה עונה לאחר מכן.
בעונת , החמישית והאחרונה שלו בקבוצה, זכה עמה פס באליפות בפעם השלישית, ואף היה למלך השערים של הליגה באותה עונה, עם 17 שערים.
ב-1982 עבר פס לאינטרנסיונל הברזילאית.
פס לבש את מדיה של אינטרסיונל במשך חמש עונות, שבמהלכן זכה עמה שלוש פעמים רצופות בקמפאונטו גאוצ'ו, אליפות מדינת ריו גראנדה דו סול, בין 1982 ל-1984.
ב-1986 עבר פס לראשונה לאירופה, כשחתם במדיה של ראסינג פריז הצרפתית, ששיחקה אז בליגה הבכירה.
פס שיתף פעולה בקבוצה עם שני שחקנים נוספים מאורוגוואי, ובהם אנסו פרנצ'סקולי.
עם זאת, פס התקשה להתאקלם בקבוצה מחלקה התחתון של הטבלה, וסיים את דרכו לאחר עונה אחת ושש הופעות ליגה בלבד.
לאחר הקדנציה הקצרה בצרפת, חזר פס לאמריקה הדרומית וחתם בקבוצת ראסינג קלוב הארגנטינאית.
במדיה של ראסינג היה פס לאחד מהשחקנים הבולטים באמריקה הדרומית.
הוא השתלב היטב במועדון, והיה למנהיג הקבוצה מחוליית הקישור.
הוא זכה להכרה והערכה רחבה הן בקרב קהל הקבוצה והן בקרב אוהדי כדורגל אחרים במדינה, ובעונה הראשונה שלו במועדון זכה עמה במהדורה הראשונה אי פעם של סופרקופה סודאמריקנה, לאחר ניצחון במפגש גמר כפול מול קרוזיירו.
כמו כן, זכה עמה באותה עונה בטורניר ניסיוני, שלא הוסיף להתקיים מעבר לאותה עונה, ונשא את השם סופרקופה אינטראמריקנה.
במשחק על התואר גברה ראסינג 3-0 על הרדיאנו מקוסטה ריקה לאחר הארכה.
פס כבש את השער השני לזכות קבוצתו.
על הופעותיו המרשימות באותה עונה, זכה פס בתוארי כדורגלן השנה באמריקה הדרומית וכדורגלן השנה בארגנטינה לשנת 1988.
בעונת עשה ניסיון נוסף להצליח באירופה.
הוא עבר לגנואה ממרכז הטבלה בסרייה א', ורשם במדיה 25 הופעות ליגה בהן כבש שער בודד.
לאחר עונה אחת, שב לראסינג קלוב לשלוש עונות נוספות, ובסך הכול שיחק במדיה חמש עונות במצטבר.
ב-1994 חזר פס למולדתו וחתם במדי רמפלה ג'וניורס.
למעט קדנציה קצרה בגודוי קרוס מליגת המשנה בארגנטינה בעונת , הוסיף פס לשחק בקבוצות קטנות באורוגוואי ובהן פרונטרה ריברה צ'יקו, וונדררס דה ארטיגס, נסיונל דה סן חוזה וטיטו בורחאס, עד שפרש ממשחק פעיל במדי קבוצת פירטה ג'וניורס ב-2006, בגיל 47.
לאחר פרישתו החל פס לשמש כעוזרו של חברו לשעבר בפניארול ובנבחרת, מריו סראלגי.
הוא ליווה אותו כעוזר מאמן בפניארול ב-2008, ומשם המשיכו יחד לסנטרל אספניול האורוגוואית, קלוב דפורטיבו אל נסיונל וטכניקו אוניברסיטריו מאקוודור, וחזרו לאורוגוואי לקבוצת חובנטוד דה לאס פיידראס.
באותה שנה זכה פס להיכלל לראשונה בסגל הבוגרת, זומן על ידי רוקה מספולי לסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 1979, ואף כבש שער במסגרת שלב הבתים מול הזוכה בסופו של הטורניר, .
ב-1980 הוא היה מהמצטיינים בנבחרת שזכתה בטורניר ה"מונדיאליטו" שנערך באורוגוואי והפגיש בין שש אלופות העולם עד אז (למעט שסירבה להזמנה והוחלפה ב).
אורוגוואי ניצחה את הולנד ואת בשלב הבתים והעפילה לגמר בו גברה על 2-1. על אף שלא כבש בטורניר, נחשב פס לאחת מתגליות המפעל החד-פעמי באורוגוואי.
פס זומן על ידי המאמן אומאר בוראס לסגל אורוגוואי לקראת מונדיאל 1986 במקסיקו.
לאחר שלא שותף כלל במהלך שלב הבתים, נכנס פס לראשונה בטורניר כמחליף לחצי שעה בשלב שמינית הגמר, בו נוצחה אורוגוואי 1-0 על ידי .
שנה לאחר שנבחר לכדורגלן העונה באמריקה הדרומית, נכלל פס בסגל של אוסקר טבארס לקופה אמריקה 1989 בברזיל.
הוא כבש שער אחד בטורניר, בו סיימה אורוגוואי במקום השני.
שנה אחר כך, זומן על ידי טבארס לסגל אורוגוואי למונדיאל 1990 באיטליה.
פס פתח בכל שלושת משחקיה של אורוגוואי בשלב הבתים של הטורניר, אך לא שותף בשמינית הגמר בו הפסידה אורוגוואי 1-0 ל המארחת, וסיימה את הטורניר.
באותה שנה סיים פס את הקריירה הבינלאומית שלו לאחר 11 שנים.
בסך הכול רשם פס 45 הופעות במדי אורוגוואי, בהן כבש 12 שערים.
אליפות אורוגוואי (3): , ,
רובן דה לה רד גוטיירס (בספרדית: Rubén de la Red Gutiérrez; נולד ב-5 ביוני 1985 במוסטולס שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר בריאל מדריד, בחטאפה ובנבחרת ספרד.
הוא גדל במחלקת הנוער של ריאל מדריד, ובשנת 2007 עבר לחטאפה.
עם חזרתו לריאל מדריד בעונה שלאחר מכן סבל ממחלת לב חמורה, שהשביתה אותו לשנתיים והביאה לפרישתו.
דה לה רד היה חלק מסגל נבחרת ספרד שזכתה ביורו 2008.
דה לה רד נולד במוסטולס שבספרד.
בגיל 14 הצטרף למחלקת הנוער של ריאל מדריד.
בשלב כלשהו בצעירותו עבר לקבוצת הכדורגל של מוסטולס לאחר שנאמר לו בריאל מדריד כי הוא אינו טוב מספיק, אך הוא חזר למועדון במהרה.
לאחר ארבע עונות במחלקת הנוער תחת רצה המאמן קיקה פלורס, שעבר לאמן את חטאפה, שדה לה רד יצטרף אליו, אך המועדון סירב.
ב-10 בנובמבר 2004 ערך דה לה רד את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-50 בניצחון 2-1 על טנריפה במסגרת גביע המלך הספרדי.
ב-22 בספטמבר 2005 ערך דה לה רד את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הספרדית, כשנכנס כמחליף בדקה ה-88 בניצחון 3-1 על אתלטיק בילבאו.
הוא ערך 2 הופעות ליגה נוספות כחילוף מאוחר בעונת .
לקראת עונת , לאחר ששיחק רוב הזמן בריאל מדריד קסטיליה, קבוצת המילואים של ריאל מדריד, נקרא דה לה רד לסגל הראשון של המועדון על ידי המאמן פאביו קאפלו.
ב-9 בנובמבר 2006 הבקיע דה לה רד את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 5-1 על אסיחה במסגרת גביע המלך הספרדי.
הוא ערך 7 הופעות ליגה בעונה זו, בה זכתה ריאל מדריד באליפות ספרד.
בחודש יולי 2007 חידש דה לה רד את חוזהו במועדון עד לשנת 2011.
ב-31 באוגוסט 2007 עבר דה לה רד לחטאפה, גם היא קבוצה מליגת העל הספרדית, כאשר לריאל מדריד ישנה האפשרות לרכוש אותו במשך השנתיים הבאות.
ב-16 בספטמבר ערך דה לה רד את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 55 דקות בהפסד 1-0 לאספניול במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-22 בדצמבר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון ובליגת העל הספרדית, שער בדקה ה-85 בניצחון 2-0 על אלמריה במסגרת המחזור ה-17. בעונתו היחידה במועדון ערך דה לה רד 31 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים.
במהלך העונה נאלץ דה לה רד לשחק בין היתר כבלם בשל פציעות של חבריו לקבוצה.
הופעה זכורה בתפקיד זה היא הופעתו במשחק הגומלין של שלב רבע הגמר של גביע אופ"א נגד באיירן מינכן, בו הורחק בדקה השישית.
בטורניר זה הבקיע 3 שערים ב-11 הופעות.
בחודש מאי 2008 אישר נשיא ריאל מדריד, רמון קלדרון, כי דה לה רד יחזור לקבוצה לקראת עונת .
ב-24 באוגוסט הבקיע דה לה רד את שערו הראשון מאז חזרתו למועדון, שער בדקה ה-87 בניצחון 4-2 על ולנסיה במסגרת משחק הגומלין של הסופר קאפ הספרדי, בו זכתה ריאל מדריד לאחר שניצחה 6-5 בסיכום.
ב-21 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה במדי ריאל מדריד, שער בדקה ה-53 בניצחון 2-0 על ראסינג סנטנדר במסגרת המחזור השלישי.
ב-30 באוקטובר 2008 הובהל דה לה רד לבית החולים לאחר שהתמוטט במהלך משחק נגד ריאל אוניון במסגרת גביע המלך הספרדי.
בבית החולים התגלה כי הוא התעלף בשל מאמץ.
ב-12 בדצמבר הודיע המועדון כי דה לה רד יחמיץ את שארית העונה כאמצעי זהירות, וכמה דיווחים בתקשורת טענו כי הוא מעולם לא יתאושש ויחזור לשחק כדורגל.
בסוף חודש יוני 2009 נערכו לדה לה רד בדיקות נוספות שקבעו חד משמעית כי הוא יחמיץ גם את עונת , וב-2 ביולי המועדון אישר זאת.
חולצה מספר 18, שנלבשה על ידי דה לה רד, ניתנה לרכש החדש ראול אלביול, שהבטיח כי יחזיר לדה לה רד את החולצה אם וכאשר יחזור.
בחודש ינואר 2010 דווח כי ריאל מדריד ניסתה לבטל את החוזה עם השחקן, לו נשארו שנתיים בחוזה, בהן היה עתיד לקבל שכר מלא.
ב-3 בנובמבר 2010 הודיע דה לה רד על פרישה מכדורגל בגיל 25 בלבד.
קודם לפרישתו הצהיר כי יישאר במועדון כמאמן נוער.
דה לה רד זומן לראשונה לסגל הבוגר של נבחרת ספרד לקראת משחק הידידות נגד נבחרת איטליה ב-26 במרץ 2008, אך הוא לא שיחק באותו משחק.
על-אף שלא שיחק בנבחרת, הוא נכלל בסגל של המאמן לואיס אראגונס לקראת יורו 2008. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד נבחרת פרו שקדם לטורניר, והוסיף הופעה נגד נבחרת ארצות הברית.
ב-18 ביוני 2008 הבקיע דה לה רד את שער הבכורה שלו בנבחרת, שערו היחיד, שער בדקה ה-61 בניצחון 2-1 על נבחרת יוון במסגרת המחזור השלישי בשלב הבתים של יורו 2008. זו הייתה הופעתו היחידה בטורניר, בו זכתה נבחרתו.
עם פרישתו מכדורגל החל דה לה רד לאמן במחלקת הנוער של ריאל מדריד.
ב-20 באוקטובר 2015 הוא מונה כמאמנה של קבוצת המילואים של חטאפה, חטאפה ב', המשחקת בליגה הספרדית השלישית.
רובן בראחה וגאס (בספרדית: Rubén Baraja Vegas; נולד ב-11 ביולי 1975 בוואיאדוליד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן כדורגל.
בראחה שיחק במהלך הקריירה בספרד בלבד, ולאורך רוב הקריירה בקבוצת ולנסיה.
הוא היה חלק משמעותי בקבוצה שזכתה בשתי אליפויות ספרד, בגביע הספרדי ובגביע אופ"א, וכן העפילה לגמר ליגת האלופות 2001. בנוסף, רשם 43 הופעות במדי נבחרת ספרד, במדיה כבש שבעה שערים ואותה ייצג בין היתר בטורנירי מונדיאל 2002 ויורו 2004.
בראחה גדל במחלקת הנוער של ריאל ואיאדוליד מעיר הולדתו.
בעונת החל את הקריירה הבוגרת בוואיאדוליד ב', קבוצת המילואים של המועדון, ששיחקה בליגה השלישית.
ב-18 בספטמבר 1993, לאחר שתי הופעות במדי קבוצת המילואים ולקראת המחזור השלישי בליגה הבכירה, הוא הוקפץ לקבוצה הבוגרת של המועדון ופתח בהרכבה במשחקה הביתי מול סביליה.
הוא שיחק לאורך כל המשחק, ואף כבש את שער הבכורה שלו במועדון.
עד לסיום העונה ערך חמש הופעות בקבוצה הבוגרת, במקביל להיותו שחקן הרכב קבוע בקבוצת המילואים, לה סייע להינצל מירידה בפלייאוף בסיום העונה.
בראחה פתח גם את עונת בסגל קבוצת המילואים, בה שיחק באופן סדיר.
מינויו של פרננדו רדונדו לתפקיד מאמן הקבוצה הבוגרת כחודשיים לסיום העונה הביא לשינוי במעמדו של בראחה במועדון.
הוא הוקפץ לסגל הקבוצה הבוגרת, ופתח בהרכב בכל תשעת המחזורים האחרונים בליגה הבכירה.
בעונת , שנפתחה תחת המאמן רפאל בניטס, הוא כבר שיחק בקבוצה הראשונה של המועדון באופן בלעדי.
הוא רשם 27 הופעות ליגה באותה עונה, מתוכן 12 בהרכב, וכבש שער ליגה אחד.
לקראת עונת חתם במדי הדאבליסטית הטרייה, אתלטיקו מדריד, והועבר ישירות לקבוצת המילואים של הקבוצה, אתלטיקו מדריד ב' מליגת המשנה.
במשך שתי עונות מלאות בהן היה לשחקן הרכב בקבוצה שסיימה במרכז הטבלה.
בעונת , עונתו השלישית בקבוצת המילואים, הפגין יכולת מרשימה ועד למחזור ה-21 בליגת המשנה כבש שבעה שערים והיה ממובילי הקבוצה שנאבקה בצמרת הטבלה.
ב-2 בפברואר 1999 זכה להופעה ראשונה במדי הקבוצה הבוגרת.
כשאריגו סאקי, מאמן הקבוצה, הכניסו כמחליף במקומו של ז'וניניו פאוליסטה חמש דקות לסיום ההפסד בגביע, 1-0 לריאל סוסיאדד.
חמישה ימים לאחר מכן, ב-7 בפברואר, ערך את הופעת הבכורה שלו במדי אתלטיקו בליגה הבכירה.
הוא עלה כמחליף במחצית המשחק בו הפסידה אתלטיקו 1–2 בחוץ לסלמנקה.
עד לסיום העונה הוא המשיך לשחק במקביל בקבוצה הראשונה ובקבוצת המילואים.
הוא הספיק לרשום שמונה הופעות ליגה במדי הקבוצה הראשונה, בהן כבש שער אחד, ו-25 הופעות ליגה במדי קבוצת המילואים, בהן הצטיין עם 11 שערים שסייעו לקבוצתו לסיים במקום השני בטבלה.
בעונת , שהחלה תחת המאמן קלאודיו ראניירי, עבר באופן בלעדי לקבוצה הראשונה של המועדון.
הוא השתלב בקבוצה וערך 26 הופעות ליגה, מתוכן 17 בהרכב הפותח, וכבש שלושה שערי ליגה.
אתלטיקו, שעוד ייצגה את ספרד בגביע אופ"א באותה עונה, הפתיעה לרעה וירדה לליגת המשנה בסיום העונה, כשסיימה במקום ה-19 בלבד.
לקראת עונת עבר לתחנה המשמעותית ביותר בקריירה שלו, ולנסיה.
המאמן הארגנטינאי הקטור קופר, שהוביל את הקבוצה לגמר ליגת האלופות 2000, החתים אותו כחיזוק למרכז המגרש עם עזיבתם של ג'רארד לופס וחבייר פארינוס.
בראחה השתלב היטב בקבוצה, רשם 35 הופעות ליגה בעונת הבכורה שלו, וסייע לקבוצתו להעפיל לגמר ליגת האלופות 2001 בפעם השנייה ברציפות.
הוא פתח במשחק הגמר, בו פגשה ולנסיה את באיירן מינכן.
הוא שיחק לאורך כל המשחק וההארכה, שהסתיימו בשוויון 1-1. הוא היה הבועט החמישי של ולנסיה בדו-קרב בעיטות עונשין ודייק בבעיטה, אך לאחר שבע בעיטות נכנעה ולנסיה בתוצאה 4–5.
בראחה התאחד עם המאמן רפאל בניטס, מאמנו לשעבר בוואיאדוליד, כשהאחרון התמנה למאמן ולנסיה לקראת עונת , אך החמיץ את פתיחת העונה עקב פציעה וחזר למגרשים רק בחודש דצמבר.
תרומתו של בראחה הייתה מכרעת בשלבי סיום העונה, כשבשמונת המחזורים האחרונים של העונה כבש שישה שערים שסייעו לקבוצתו להשיג שבעה ניצחונות.
הוא סיים כמלך השערים של הקבוצה בליגה עם שבעה כיבושים, והוביל את קבוצתו לזכייה באליפות ספרד לראשונה מזה 31 שנים.
בראחה הוסיף לפרוח תחת בניטס בעונת .