tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גזים אצילים הם יסודות כימיים שלהם קליפה חיצונית מלאה של אלקטרונים, ולכן אינם מתרכבים בקלות עם יסודות אחרים (השם גזים אצילים ניתן להם בזמן שהדעה הייתה שאינם מתרכבים כלל).
יסודות אלה הם: הליום, ניאון, ארגון, קריפטון, קסנון ורדון.
כל היסודות הללו הם גזים בטמפרטורת החדר, ולהם נקודות היתוך ונקודות רתיחה נמוכות מאוד.
הגזים האצילים מופיעים בטור ה-18 בטבלה המחזורית.
קבוצת הלנתנידים היא קבוצה של 15 מתכות מעבר נדירות ביותר, הדומות מאוד אחת לשנייה והנמצאות לעיתים קרובות אחת ליד השנייה.
קבוצת הלנתנידים מכילה את היסודות לנתן, צריום, פרסאודימיום, נאודימיום, פרומתיום, סמריום, אירופיום, גדוליניום, טרביום, דיספרוסיום, הולמיום, ארביום, תוליום, איטרביום ולוטציום, אשר נמצאים בטבלה המחזורית במקומות 57–71 ומסודרים בשורה נפרדת מתחת לטבלה הראשית, שורת הלנתנידים.
סדרת האקטינידים היא סדרה כימית של 15 יסודות דומים ביותר.
הסדרה כוללת את היסודות אקטיניום, תוריום, פרוטקטיניום, אורניום, נפטוניום, פלוטוניום, אמריציום, קוריום, ברקליום, קליפורניום, איינשטייניום, פרמיום, מנדלביום, נובליום ולורנציום.
היסודות האקטינידים מאופיינים ברדיואקטיביות ומשך חיים קצר למדי; רק אורניום ותוריום לא נוצרו באופן מלאכותי (במעבדה), וכל האקטינידים מוצקים בטמפרטורת החדר.
קיימים כ-30 יסודות כימיים מלאכותיים (הידועים גם בשמותיהם "יסודות סינתטיים" או "יסודות טרנס אורניים") אשר נוצרו במאיצי חלקיקים.
מתוכם עשרה הם מתכות מעבר, חמש Poor Metals, הלוגן אחד, לנתניד אחד ו-13 אקטינידים.
יְסוּד הַמַּעֲלָה היא מושבה ומועצה מקומית בדרום עמק החולה.
היא הוקמה ב-1883 והוכרזה כמועצה מקומית ב-1949. מקור השם, שהוצע על ידי פישל סלומון, בפסוק: .
בשטח המושבה נמצאו שרידי בית כנסת המתוארך בין המאה ה-4 והמאה ה-6 לספירה, וכן כתובת הקדשה בארמית.
על פי תוכנית המתאר הארצית מספר 35 היישוב יגיע ל-20,000 משפחות עד שנת 2030.
ב-1872 רכש יעקב חי עבו את אדמת השבט הבדואי א-זביד על גדות אגם החולה, והקים עליה, יחד עם האחים שלמה ושאול מזרחי, את המושבה מי מרום.
מי מרום הוא שמו המקראי של מעיין היישוב מרום, עיר כנענית בגליל העליון.
לפי המתואר במקרא, בתקופת כיבוש הארץ והתנחלות השבטים מי מרום היה מקום התכנסות צבאות יבין מלך חצור כששמע כי יהושע בן נון מתכונן לתקוף אותו.
על פי המסורות, יש המשערים כי מי מרום קרוי על שם אגם החולה, שנקרא בימי קדם בשם "ים סובכי" או "סומכי", כנאמר בספר "נחשוני החולה" על התרשמות ראשוני המתיישבים במקום: "אל תוך היכל ההרים הרמים הנישאים בגליל העליון מעל גדות מי מרום".
יסוד המעלה הוקמה ב-1883 על שפתו הדרום-מערבית של אגם החולה.
היא הייתה מהמושבות הראשונות שהקימו אנשי העלייה הראשונה, והמושבה השנייה שהוקמה בגליל העליון אחרי ראש פינה.
יסוד המעלה נוסדה בידי "חברת נחלת שדה וכרם" שנוצרה על ידי 24 יהודים ממזריטש ובריסק, חברי תנועת חובבי ציון שקמה במזרח אירופה אחרי פרעות "הסופות בנגב".
שליחי התנועה קנו מידי משפחת עבו מצפת כ-2,000 דונם.
בעת חתימת העסקה בין משפחת עבו לעולי מזריטש, בעוד הקונים החדשים סובבים בנחלה, התגלתה לפתע - תוך כדי חפירה במקום - אבן ועליה כתובת בארמית: "זכיר לטב מאן דמיתבתי", שפירושה: "ייזכר לטוב כל המתיישב כאן".
אבן זו, שבסופו של דבר התגלגלה כנראה למוזיאון בפריז, שכנעה, יותר מכול, את נציגי עולי מזריטש לרכוש את הנחלה.
לאחר רכישת האדמות עלו שבעה מהקונים עם משפחותיהם לצפת.
ביחד עם שני בני צפת שעבדו במקום כשהיה שייך עדיין למשפחת עבו, ועם חלוץ נוסף מאמריקה, עלו המייסדים הראשונים על הקרקע, והחלו לעבד את אדמת המושבה.
בסוף 1884 התגוררו במקום בבית אחד 12 משפחות שכללו 36 נפשות, כשהן מופרדות על ידי מחיצות.
המייסדים סבלו מרעב וממלריה ששררה במקום רווי הביצות.
באין רישיונות בנייה בידיהם, הקימו המתיישבים אוהלים וסוכות למגורים.
במהלך השנים דעך גם הסיוע הכספי מקופת החברה באירופה, וכשלו ניסיונותיהם של המתיישבים להשיג תמיכה כספית אחרת ורישיונות בנייה.
הרב יעקב עבו סייע להם ככל יכולתו להחזיק מעמד.
יתר על כן, כדי להביע את תמיכתו הבלתי מסויגת ואמונתו בעתיד המושבה, הוא קשר עצמו בקשרי משפחה עם אחד מחלוצי המתיישבים, בהשיאו את בתו היחידה, מסעודה, לישראל מרדכי לובובסקי.
ב-1887 חל מפנה, כשבעת ביקורו בארץ נענה הברון רוטשילד לבקשת אנשי המושבה לקחתם תחת חסותו.
בסיוע פקידות הברון הושגו רישיונות בנייה, ועל פי המלצת האגרונום מטעם הברון, נסים בכור אלחדיף, החל גידול ורדים לתעשיית בשמים, ונטעו עצי תות לענף גידול טוואי המשי.
בסקירה על התפתחות היישוב היהודי בארץ ישראל שהתפרסם בהמגיד בפברואר 1889 נאמר:
במאי 1890 נערך טקס הנחת אבן פינה לבתי היישוב הקבועים.
במקום הצריפים הקטנים שהיו בתחילה, נבנו בתים גדולים עם גגות רעפים.
והברון אף סידר להם עבודה באחוזתו בזמנים בהם לא עבדו בשדותיהם.
בתרנ"ג (1893) ראו המתיישבים הצלחה ראשונה בהפקת בושם מוורדים, אותו כינו בשם "מור", כך על פי זאב וילנאי:
ההיבט הדתי של המתיישבים תואר ב-1896 בעיתון הצפירה:
בתקופה זו גדלה המושבה, ונוספו לה גם מתיישבים וגם שטחי אדמה נוספים.
עם מעבר מושבות הברון לחסות יק"א ב-1900, נוספה לענפים החקלאיים שהיו במושבה גם רפת גדולה שאמורה הייתה לשווק חלב לכל הגליל, אך פגעים חקלאיים בצירוף כישלון בשיווק מוצרי התעשייה הביאו את המושבה לשפל חריף.
המצב היה ירוד עד כדי שפקידי יק"א המליצו לסגור את המושבה, ואולם נוכח נחרצות המתיישבים בראשותו של המייסד פישל סלומון, החליטה יק"א להשאיר את המושבה על כנה, תוך מימון השירותים הנצרכים במקום מקופת החברה.
בשנת השמיטה תר"ע (1910) קיבלו על עצמן 25 משפחות המושבה לשמור שמיטה ללא הסתמכות על היתר המכירה.
כתוצאה מכך הן סבלו ממחסור בכל התחומים, ויק"א אף איימה עליהם שתחדול מלתמוך בהם.
ב-1911 השתקעה במושבה הרופאה ד"ר שרה בן-עמי סולודר, שתרמה רבות למיגור המלריה במקום.
בתרע"ב (1912) ביקר תייר ביסוד המעלה ותיאר את סבל תושביה מהקדחת, שהביאה אף למוות:
במלחמת העולם הראשונה סבלה המושבה, ככל המושבות, מהיעדר ביקוש לתוצרתה, מהתנכלויות השלטון הטורקי, וממכת הארבה שפקד את הארץ ב-1915. בתום המלחמה פינה הצבא הבריטי את אזור אצבע הגליל לפי הסכם סייקס–פיקו, ועקב חולשת השלטון הצרפתי שהחליפו, הפך המקום למעין "שטח הפקר".
מעשי שוד הבהמות הכבידו על המושבה, והאיכרים עבדו בימים ושמרו על רכושם בלילות.
ביולי 1920 קם חשש לקיום המושבה בשל הקרבות שבין הצבא הצרפתי לשבטי הבדואים, המצב השתפר רק לאחר חזרת האנגלים לאצבע הגליל בסוף אותה שנה.
במאורעות תרפ"ט, רוב התושבים, כ-400 במספר, ברחו מהמושבה, ומצאו מקלט בצפת ובקיבוץ איילת השחר הסמוך.
נותרו במקום רק זקנים מעטים שסירבו לעזוב את המקום לאחר שגרו בו 40 שנה.
הבדואים פשטו על המושבה הריקה ובזזו אותה.
האנגלים גירשו את השודדים, והתושבים שבו ושיקמו את משקיהם.
יוזמות חקלאיות חדשות יושמו, המושבה התפתחה ובתחילת שנות ה-30 היו בה 35 משפחות.
במלחמת העצמאות סבלה המושבה מהפגזות תותחים סורים שהיו מוצבים ברמת הגולן.
לאחר המלחמה הפכה המושבה למועצה מקומית וב-1951, כשהוחל בפרויקט ייבוש החולה, הורחבו שטחי הקרקע של חקלאי המושבה.
במושבה ניטעו מטעי פרי, התווספו תושבים והורגשה רווחה כלכלית.
ביוני 2008 הקים משרד הפנים ועדה בראשות יעקב אפרתי לבחינת איחוד המועצה עם מועצה אזורית הגליל העליון, שהורחב לאחר מכן לבחינת איחוד עם מועצה אזורית מבואות החרמון וראש פינה.
בדו"ח הסופי שהוגש ב־2011 המליץ על איחוד המושבה עם ראש פינה.
נכון לשנת תשע"ח (2018), רב המושבה הוא הרב יעקב רייצס, המשמש גם שליח חב"ד במקום.
במלאת 50 שנה ליסוד המעלה הונצח האירוע בבול מזכרת מיוחד; ב-25 בנובמבר 1959, הנפיק השירות הבולאי בול יובל זה שעליו ציור של מבנה במושבה.
דואר ישראל מכר 1,200,000 בולים מבול זה במשך כחודש וחצי עד להפסקת מכירתו.
ב-1909 התיישב במושבה יואב דוברובין ומשפחתו.
בעזרת ידע רב בחקלאות הקימה המשפחה אחוזה גדולה ובה משק משגשג.
לאחר שנים של מקרי מוות רבים במשפחה, בגלל המלריה ששררה בביצות הסמוכות לאחוזה, עקרו בני המשפחה שנותרו לראש פינה, ובאחוזה נשאר רק יצחק, הבן הבכור.
ב-1982 הוקמה עמותה לשחזור אחוזת דוברובין, שנפתחה לקהל כמוזיאון ב-1986. מפעל שחזור האחוזה זכה להד נרחב וכונה "ספינת הדגל של השחזור בארץ".
על מפעל השחזור קיבל ראש המועצה יוסי מזרחי תעודת הוקרה מיוחדת מהמועצה לשימור אתרים בטקס במשכן הנשיא בירושלים.
בשנת 1951 דניאל לובובסקי החל את הכהונה שנמשכה עד לשנת 1955.
בין 1977 ל-1998, במשך 21 שנים, כיהן יוסי מזרחי (נינו של החכם שלמה מזרחי) כראש המועצה המקומית.
בתקופתו הואץ פיתוח המושבה, הושלמה בניית מתנ"ס, נבנה אולם ספורט, הוקם מעון ילדים והורחב בית הספר.
בנוסף הוקם אזור ספורט ביד לבנים, הוקם אזור מלאכה ותעשייה ונעשו הרחבות לבני דור ההמשך ולתושבים נוספים.
בינואר 2007 מונתה למושבה ועדה קרואה בראשות עמוס רודין, שכיהן בתפקיד עד התפטרותו באוקטובר 2010. לאחריו מונה לתפקיד הרצל גדז'.
בבחירות לראשות המועצה ב־2013, נבחר אילן אור כראש המועצה.
הוא שב ונבחר בבחירות ב־2018.
בבחירות ב־2024 נבחר לראשות המועצה תמיר שלום.
אור לא התמודד לכהונה נוספת.
יסוד קורט הוא מונח המתאר יסוד המצוי בכמויות קטנות מאוד (קורט משמעו כמות קטנה).
במונח נעשה שימוש בתחומים שונים ולכן רשימת יסודות הקורט שונה בהתאם לתחום האמור.
בתזונה - יסודות הקורט, הקרויים גם מיקרומינרלים, הם מינרלים (במובנם הביולוגי, ולא הגאולוגי) חיוניים המהווים 0.01% ממשקל הגוף בלבד, ונחוצים לגוף בכמויות של מספר מיליגרמים ואף פחות ליום.
יסודות הקורט הם: ברזל, אבץ, נחושת, מנגן, יוד, כרום, סלניום, מוליבדן, ונדיום וקובלט.
בנוסף יש עוד כתשעה יסודות המצויים בכמויות זעירות ביותר בגוף האדם וקרויים יסודות מיני קורט (micronutrient, Ultra trace elements).
בגאולוגיה - מתוך כמאה יסודות הקיימים בטבע, מהווים שמונה יסודות בלבד 98% מהמסה של קרום כדור הארץ.
שמונת היסודות הם: חמצן, צורן, אלומיניום, ברזל, סידן, נתרן, אשלגן ומגנזיום והם מכונים יסודות ראשיים (Major elements).
שאר היסודות המהווים 2% בלבד מכונים יסודות קורט.
להפך, בעוד שבתזונה נחשב הברזל כיסוד קורט, הוא אינו כזה בגאולוגיה.
בעוד שבתזונה מונים כ-18 יסודות קורט ומיני קורט, בגאולוגיה מונים מעל ל-80 יסודות כאלה.
יסוג'ירו אוזו (ביפנית: 小津安二郎; 12 בדצמבר 1903 – 12 בדצמבר 1963) היה במאי קולנוע ותסריטאי יפני.
אוזו נחשב על ידי רבים כבמאי הייחודי ביותר מבין במאי יפן.
בתחילה היו היפנים חלוקים האם להפיץ את עבודותיו של אוזו, מחשש שהמערב לא יעריך נכונה את יפי העדינות שבהם, בזמן שסרטיהם של אקירה קורוסאווה וקנג'י מיזוגוצ'י זכו בפרסים רבים בפסטיבלים שונים בעולם.
חששות אלה התבדו ואוזו הוכר כאחד מהיוצרים החשובים ביותר בקולנוע.
יסוג'ירו אוזו נולד בפוקגוואה שבטוקיו בשנת 1903. בבית הספר היה תלמיד בינוני.
בשנת 1923, לאחר כמה שנים כמורה כפרי ביפן, שימש אוזו כעוזר צלם שכיר בחברת הסרטים "שוצ'יקו".
את סרטו הראשון ביים ב-1927, סרט תקופתי בשם "The Sword of Penitence".
ב-1932 ביים את הקומדיה "...I Was Born, But", שהייתה להצלחה מסחרית ונחשבת כאחת הטובות שהופקו לפני מלחמת העולם השנייה.
זו גם הייתה התקופה בה החל אוזו לפתח את סגנונו הייחודי בקולנוע.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ביים מספר סרטים, כמו "There Was a Father", שהתעלמו מהעימות העולמי.
לאחר המלחמה ביים אוזו כמה מסרטיו שזכו להערכה הרבה ביותר, ביניהם "אביב מאוחר", "קיץ מוקדם", "Floating Weeds", "An Autumn Afternoon" וסיפור טוקיו, שמבקרים רבים מחשיבים ליצירת מופת ולאחד הסרטים היפנים החשובים ביותר.
רבים משמות סרטיו מתייחסים לעונות השנה ונותנים ביטוי לתקופה בהתפתחות הרגשית והפסיכולוגית של הדמויות המתוארות בכל סרט, ביניהם "אביב מוקדם", "סתיו מאוחר", "שאריות הקיץ", "קיץ מוקדם" ו"עשב צף".
"אביב מאוחר" היה הראשון בסדרה של סרטים שקבעו את מעמדו במערב.
הסרט מתמקד במערכת היחסים בין האב לבתו, ואלמנטים מן הטבע משמשים כסמלים שמבטאים את הקשר ביניהם ואת הקשר של בני האדם לתהליכים הטבעיים.
בדומה לסרט זה, מרבית סרטיו של אוזו עוסקים ביחסי הורים-ילדים, הקשר למסורת, וקשר בין האדם לטבע ולחילופי העונות.
ב"אביב מאוחר" משחקים שני שחקנים ששיתפו פעולה עם אוזו ברבים מסרטיו.
את הבת, נוריקו, מגלמת סטסוקו הארה, כוכבת גדולה ביפן של אותה התקופה.
הדמות שגילמה מתאפיינת ברגשות מורכבים, פערים בין התנהגות חיצונית לרגשות פנימיים ותנועות ומבטים מאופקים.
בתפקיד האב מופיע צ'ישו ריו, שישחק כמעט בכל סרטיו של אוזו משנות ה-30 ועד מותו של הבמאי.
את סגנונו הייחודי החל אוזו לגבש בראשית הקריירה שלו, כשהוא מבצע ניסויים שונים ויוצר סרטים אידיוסינקרטיים בסגנון מנוגד לזה שהיה בהוליווד או בקולנוע היפני בימיו.
הוא שאף לצמצם ולפשט את השפה הקולנועית.
כך השמיט אוזו כלים בסיסיים בשימוש הקולנועי כמו ה"פייד" ה"דיזולב" והצילום הפנורמי; הוא צילם רק ממצלמה בזווית נמוכה, בשימוש בעדשות 50 מ"מ, ושיעבד את המשכיותו של המרחב לאסתטיקה ויזואלית.
העמדת המצלמה בגובה נמוך הייתה לסימן היכר שלו.
המצלמה מוצבת, כמעט ללא תנועה, בגובה קו העין של אדם היושב על מחצלת ומצלמת כמעט תמיד בקו ישר או בזווית מלמטה למעלה.
בפעמים הבודדות שכל זה מופר, השינוי ניכר והצופה מרגיש שזהו רגע יוצא דופן.
סרטיו של אוזו מאופיינים בקומפוזיציות ייחודיות, ניואנסים קטנים בהתנהגות השחקנים, והשימוש באלמנטים מן הטבע באופן סימבולי – אלמנטים שדרכם הוא בונה שפה קולנועית עשירה.
לעיתים, מוותר אוזו על השימוש בעריכה של שוט/רברס שוט.
מאחורי הרוגע והפשטות שמציגים סרטיו, מטעין אוזו את רגעי היומיום ברגשות עזים כמו כאב, כעס, אהבה ותסכול.
בסוף שנות ה-40, לאחר המלחמה, החליט לצמצם את הכלים הקולנועיים שלו ולהתנתק מההשפעות ההוליוודיות שאפיינו את סרטיו עד אז.
מסיבה זו שובר אוזו לעיתים את חוק ה-180 ומחליף אותו במה שמבקרים נהגו לקרוא "חוק 360"; זאת אומרת, ניתן לחתוך לאן שרק רוצים.
בנוסף נהג אוזו לבקש משחקניו להסתכל ישירות אל תוך עדשת המצלמה בחלק מהשוטים, וכך ליצור תחושה שהדמות מדברת ישר אל הצופה ומערבת אותו באופן ישיר במתרחש.
בנוסף, החליט אוזו שלא להיצמד למבנה העלילתי הקלאסי וכתב את סרטיו באופן אפיזודיאלי, כמו חילופי העונות.
בשונה מסיפוריו של אקירה קורוסאווה בהם מופיעות דמויות חזקות באפוסים סמוראיים, סרטיו של אוזו הם פשוטים, מהורהרים ומחודדים באמצעות נוסטלגיה ועצבות.
יצירותיו, כמעט תמיד היו דרמות ביתיות או סיפורי שומאן-גקי (סיפורים על המעמד הנמוך).
למרות שהדמויות ייחודיות, כולן נלכדות בנקל בתוך אותו עולם.
הדמויות בסרטיו הן של אנשים רגילים המנהלים אורח חיים שיגרתי; אין בהם גיבורים או פושעים, הצלחה כבירה או כישלון חרוץ.
העימות מתחיל מתוך שינויים טבעיים ביחסים בין הורה לילדו, תהיה זו בת המסרבת להינשא וננטשת על ידי אביה האלמן ב"אביב מאוחר", או זוג ילדים המבינים את פחיתותו של אביהם.
אוזו יצר קולנוע שחיזק את כוחה של המיזנסצנה, הסטטיות וההתמקדות הרגישה במערכות יחסים בין דמויות מורכבות.
סרטיו השפיעו רבות על הקולנוע האסיאתי ובפרט ניתן לראות את השפעתו בסרטיהם של טקשי קיטאנו, הו הסיאו סיין, אדוורד יאנג ("אחת ושתיים") וג'ים ג'רמוש.
אוזו אמנם החל לעבוד בקולנוע בתקופה האילמת, אך יצירותיו המפורסמות ביותר נעשו בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה ועד מותו ב-1963. ההערכה לה זוכה אוזו כיום מבוססת על יכולתו להכניס את הצופה אל תוך מערכות יחסים פשוטות ולגרום לו להתרגש ממה שקורה מולו באמצעות שפה קולנועית ענווה.
מאוחר יותר בקריירה שלו הפך אוזו למטרה בידי במאים איקונוקלסטים מהגל החדש היפני.
רבים גינו את סגנון סרטיו כמאובן ומיושן, ואחרים ביקרו את סרובו לעסוק בנושאים חברתיים.
סרטיו עמדו במבחן הזמן והשפיעו רבות על במאים שונים בקולנוע המערבי כמו וים ונדרס, (שהקדיש לאוזו את "טוקיו גה" (1983), יומן חיפושיו אחר טוקיו של הבמאי הנערץ עליו וכולל ראיונות עם השחקן ריו ועם הצלם הקבוע של אוזו), ג'ים ג'ארמוש ומרטין סקורסזה.
אוזו מת ממחלת הסרטן בשנת 1963.
אחים ואחיות ממשפחת טודה (1941)
יסוד טרנס-אורני הוא יסוד שמספרו האטומי גדול ממספרו האטומי של אורניום (92).
כל היסודות הטרנס-אורניים נוצרו באופן מלאכותי, מלבד הנפטוניום והפלוטוניום, שנמצאים בכמויות זעירות בעפרת אורניום; שאר היסודות הם תוצאה של "הפצצת" אטומים בחלקיקים שונים על ידי שימוש במאיצי חלקיקים.
רובם בעלי זמן מחצית חיים קצר משמעותית מגילו של כדור הארץ, וגם אם היו קיימים בעת היווצרותו, דעכו זה מכבר.
חוסר היציבות של היסודות שמעבר לאורניום נובע מהמרחק הרב שבין הנוקליאונים בגרעין של אטום בגודל כזה.
כדי שגרעין יהיה יציב, צריך הכוח הגרעיני (היוצר משיכה בין פרוטונים) להתגבר על הכוח החשמלי (היוצר דחייה בין פרוטונים).
מכיוון שהכוח הגרעיני בין שני פרוטונים דועך מהר מאוד ככל שהמרחק ביניהם גדל (מהר בהרבה מדעיכת הכוח החשמלי ביניהם), הוא אינו מצליח להתגבר על הדחייה החשמלית שבין הפרוטונים בגרעינים גדולים מדי - כלומר, בגרעיני היסודות הטרנס-אורניים.
היסוד הבא בתור, שטרם יוצר, הוא אונונניום.
יסוד על-כבד או טרנסאקטיניד הוא יסוד שהמספר האטומי שלו גדול מ-103 (למרות שיש המגדירים זאת כגבוה מ-100, או כגבוה מ-112).
המונח "איזוטופים על-כבדים" (של יסוד כלשהו) ו"גרעינים על-כבדים" מתארים איזוטופים בעלי מסה גבוהה, וגרעינים בעלי מסה גבוהה (ליסוד הנתון), בהתאמה.
יסודות על-כבדים נוצרים בתגובות היתוך גרעיניות שמאחות שני גרעינים שונים בעלי גודל שונה זה בזה.
גרעיני האטום הכבד יותר מבין השתיים הופכים למטרה, ומופצצים באלומת חלקיקים של גרעיני האטום הקל יותר.
לכן אלומת הגרעינים מואצת על מנת ליצור מצב בו הדחייה היא אפסית ביחס למהירות האלומה, וחלקיקי האלומה יוכלו להתקרב מספיק למטרה.
למרות זאת, רוב הגרעינים שייתקרבו זה לזה יישארו ביחד במשך כ שניות ואז יפרדו (לא בהכרח באותו הרכב כמו לפני התגובה), במקום לעבור היתוך וליצור גרעין אחד.
אם היתוך אכן מתרחש, המיזוג הזמני הנקרא "גרעין מורכב" נמצא במצב מעורר.
בכדי לחזור מהמצב המעורר למצב יציב יותר, הגרעין המורכב עובר ביקוע גרעיני או פולט אחד או יותר נייטרונים.
דבר המשחרר את אנרגיית העירור.
אם גרעין חדש נוצר הוא יסחב עם האלומה אל המפריד.
במפריד, הגרעין החדש מופרד משאר הגרעינים (של האלומה המקורית וכל תוצרי הלוואי האחרים) ומועבר לגלאי מוליך למחצה שעוצר את הגרעין, המיקום בו נעצר הגרעין נרשם בגלאי, בנוסף הגלאי גם מסמן את האנרגיה של הגרעין והזמן שלקח לו להגיע אליו.
תהליך זה לוקח כ שניות, ועל מנת לזהותו, על הגרעין לשרוד לפחות את משך הזמן הזה.
בנוסף הגלאי רושם את המיקום הזמן והאנרגיה כשהגרעין מגיע לדעיכה.
יציבות הגרעין תלויה בכוח החזק, למרות זאת, תחומו מאוד קטן, וככל שהגרעין יהיה גדול יותר כך תקטן השפעתו של הכוח על הנוקליאונים בקצוות הגרעין.
בנוסף לכך, על הגרעין פועלים כוחות פירוק בעקבות הדחייה האלקטרוסטטית בין הפרוטונים בגרעין, שלעומת הכוח החזק, לדחייה האלקטרוסטטית תחום אינסופי.
ולכן הגרעינים של היסודות הכי כבדים יתפרקו בעיקר על ידי סוגי דעיכה שנגרמים מדחייה אלקטרוסטטית: דעיכת אלפא ודעיכה אקראית.
דעיכת האלפא נמדדת על ידי חלקיקי האלפא (הידועים גם כ-^4He) שנפלטו, ואת תוצרי הדעיכה ניתן לזהות בקלות עוד לפני זיהוי הדעיכה עצמה בגלאי.
דעיכה אקראית לעומת זאת, מייצרת כמה סוגי גרעינים כתוצרים ולכן לא ניתן לקבוע מהם את הגרעין המקורי.
אם כן, המידע היחיד המתקבל כאשר מסנתזים את אחד היסודות העל-כבדים הוא המיקום, האנרגיה והזמן של הגעת החלקיק לגלאי ושל דעיכתו.
עד היום נוצרו 17 יסודות על-כבדים:
מספר אטומי (z) שם שנת גילוי/יצירה מגלים/יוצרים מוסד 104 רתרפורדיום 1968 אלברט גיורסומאטי נורימה ואחרים המעבדה הלאומית לורנס ברקלי 105 דובניום 1970 אלברט גיורסומאטי נורימה ואחרים המכון המאוחד למחקר גרעיני, דובנה (רוסיה)
חוג יסו"ד (ישראל סוציאל-דמוקרטית) היא התארגנות פעילי שמאל-חברתי אשר הוקמה בשנת 2000.
על פי אתר האינטרנט של התנועה, "מטרתה לקדם את הדיון הציבורי בשאלות חברתיות-כלכליות ופוליטיות-תרבותיות פנימיות.
יסו"ד חותרת להבהיר את הסכנות הממשיות הנובעות מהמהלך הנאו-ליברלי הנוכחי; להצביע על היתרונות הכלכליים של בלימת מגמת ההפרטה; ולהראות לאן ניתן להגיע חברתית, כלכלית ופוליטית מנקיטת מדיניות ציבורית סוציאל-דמוקרטית".
יסו"ד מוציאה לאור את כתב העת 'חברה' – כתב עת סוציאליסטי הנכתב בהתנדבות ועוסק בענייני חברה, כלכלה, פוליטיקה ותרבות.
בין חברי יסו"ד נמנים: פרופ' דני גוטוויין, ד"ר עמי וטורי, שי כהן, יפתח גולדמן, פעילים נוספים מקבוצות שיתופיות, מהקיבוץ העירוני בבית שמש (תמוז), ואחרים.
ב-1 במאי 2001 ערכה התנועה מפגש בסמינר אפעל, שמטרתו הייתה יצירת קואליציה של כל הארגונים החברתיים החדשים בישראל.
ב-31 בינואר 2011 השתתפו נציגי יסו"ד בכנס "בונים סוציאל-דמוקרטיה" שנערך בסמינר הקיבוצים.
השתתפו בכנס פוליטיקאים ממפלגת העבודה, בהם עמיר פרץ, מזכירת המשמרת הצעירה ויו"ר מחוז ירושלים, אילן גילאון ונציגים נוספים ממרצ, אנשי התנועה הירוקה, שרון קטרון מוועד מרצי האוניברסיטה הפתוחה ועוד כ-200 פעילים.
מטרת הכנס, שהתכנס כתגובה לקריאתו של דני גוטווין הייתה בניית כוח פוליטי המורכב ממפלגות שמאל שונות, התומך בערכים סוציאל-דמוקרטיים.
יסוד בלתי תואם הוא מונח המשמש בפטרולוגיה ובגאוכימיה לתיאור יסוד שבשל גודל היון שלו או מטענו החשמלי איננו מתאים להתיישב במקום המיועד לקטיונים במינרלים.
אי-התאמה זו מתבטאת בכך שמקדם החלוקה (בכימיה, מדד למסיסות השווה ליחס בין ריכוז החומר בשני ממסים שונים הנמצאים בשיווי משקל כימי) שבין המינרלים יוצרי הסלעים והמאגמה המותכת, קטן בהרבה מאחד.
כאשר מתקררת המאגמה, הנוצרת עקב התכה חלקית של מעטפת כדור הארץ וקרום כדור הארץ, מתחיל תהליך של התגבשות הדרגתית של חומרים שונים.
מאחר שגביש דורש מבנה מחזורי ומסודר, יסודות שהיונים שלהם גדולים מדי, קטנים מדי באופן משמעותי או בעלי מטען שונה מהקטיון העיקרי בגביש, יגרמו להפרעה בסריג.
לדוגמה, אטום רובידיום גדול בהרבה מאטום נתרן.
שילוב של אטום רובידיום בגביש נתרן כלוריד יגרום לעיוות של הסריג היוני ויצרוך אנרגיה רבה.
כאשר הגביש מתחיל להיווצר, היונים שאינם תואמים את המבנה ידחו ולא ישתלבו במבנה שנוצר.
לכן, ההרכב הכימי של הגביש שנוצר יהיה טהור יותר מההרכב המעורב של המאגמה, ואילו המאגמה שנותרה במצב נוזלי ולא התגבשה, תהיה עשירה יותר ביסודות הבלתי תואמים.
לשתי קבוצות של יסודות יש קושי לעבור למצב המוצק והן ידועות באמצעות ראשי תיבות באנגלית:
קבוצה אחת כוללת יסודות להם יש רדיוס יוני גדול, כדוגמת אשלגן, רובידיום, צזיום, סטרונציום, בריום, לנתנידים, תוריום ואורניום והם מכונים "LILE" (Large-Ion Lithophile Elements "יסודות ליתופיליים בעלי יונים גדולים").
הקבוצה השנייה כוללת יסודות שהיונים שלהם בעלי ערכיות גבוהה כמו זירקוניום, ניוביום, הפניום וטנטלום והם מכונים "HFSE" (High Field Strength Elements יסודות בעלי חוזק שדה גבוה).
העיקרון משמש גם בתהליך של גיבוש מחדש.
כדי לטהר חומרים – ממיסים את החומר בממס מתאים לקבלת תמיסה רוויה, או קרוב לכך, ואז גורמים להפרעה כלשהי שתגרום לגיבוש.
הגביש החדש שנוצר יכיל הרבה פחות זיהומים מהחומר המקורי, מאחר שהמבנה הגבישי נוטה לדחות חומרים זרים (אלא אם כן הם דומים מאוד בתכונותיהם – גודל, מטען וכו' – לתכונות היונים אותם החליפו).
יס-מן הוא סרט קומי רומנטי אמריקאי משנת 2008, שביים פייטון ריד, בכיכובם של ג'ים קארי, זואי דשנל, בראדלי קופר וטרנס סטמפ.
הסרט מבוסס על ספר באותו שם שנכתב על ידי דני וואלאס ויצא ב-2005.
קארל אלן (ג'ים קארי) הוא גבר מופנם בשנות ה-30 לחייו, שעובד כפקיד בנק בלוס אנג'לס.
לאחר שהתגרש מאשתו, סטפני (מולי סימס), לאחר 6 חודשי נישואין, הוא הופך לאדם סגור, מתנתק מחבריו, ומפתח גישה שלילית.
עקב כך הוא לרוב לא יוצא מביתו, ומסרב לרוב ההצעות של חבריו לצאת לבלות, ומבלה את רוב זמנו בצפייה בטלוויזיה.
חבר ותיק מעברו, שאותו הוא פוגש במקרה, ממליץ לו לבקר בסדנה לשיפור עצמי, שלדבריו תשנה לו את החיים.
קארל מטיל בכך ספק, ומחליט לא ללכת, אך לאחר שהוא מפספס את מסיבת הרווקים של חברו הטוב פיטר (בראדלי קופר), פיטר אומר לו שאם לא ישתנה הוא יישאר בודד לנצח.
קארל מחליט לנסות את הסדנה, שבה המנחה, טרנס באנדלי (טרנס סטמפ), אומר למצטרפים החדשים להגיד "כן" לכל הצעה שמציעים להם, ללא קשר לתוכנה.
קארל בהתחלה חושב שכל העניין מגוחך, אך מחליט לנסות אותו, וכשהוא מתחיל לראות שבעקבות הסכמתו להצעות שונות שנקרות בדרכו, חייו משתפרים, הוא מתחיל להאמין בגישה החיובית הזאת לחיים, ואומר כן לכל דבר.
חייו של קארל מתחילים להיות מטורפים, הוא מתחיל ללכת למסיבות רבות, להצטרף לפעילויות שונות, כגון צילום תוך כדי ריצה, ויחסיו עם חבריו משתפרים פלאות.
בהמשך מוצא חברה חדשה, אליסון (זואי דשנל), ונהנה מחייו.
אך גישתו החדשה לחיים לבסוף מכניסה אותו לצרות עם החוק ועם חברתו, שמגלה שהסיבה היחידה שבגינה נהפכו לחברים, הוא הסדנה שהוא עבר, שחייבה אותו להגיד "כן" לכל הצעה שנקרתה בדרכו.
קארל שוקל להפסיק עם הגישה החדשה שלו, שכוללת הסכמה לכל דבר שמציעים לו, ומדבר עם מנחה הסדנה, שמסביר לו שמטרת הסדנה היא לא לחייב אנשים להגיד "כן" לכל דבר, אלא להיות יותר פתוחים ופחות שליליים.
לבסוף אליסון סולחת לקארל והשניים חוזרים להיות חברים, וקארל נהפך לאדם יותר שמח ופתוח.
ג'ים קארי - קארל אלן
ג'ון היגינס מיכאל - ניק
טרנס סטמפ - טרנס באנדלי
סשה אלכסנדר - לוסי ברנס
הסרט עלה לאקרנים ב-19 בדצמבר 2008. בשבוע הראשון לצאתו של הסרט הוא גרף כ-18.3 מיליון דולר רק בממלכה המאוחדת, מה שדירג אותו בראש רשימת שוברי הקופות לאותו שבוע.
בסיכום הכנסותיו של הסרט הוא גרף כ-97.7 מיליון דולר בארצות הברית וכ-125.5 מיליון דולר מחוצה לה, מה שמסכם את הכנסותיו של הסרט בכ-223.2 מיליון דולר.
ספר יְסוֹד וְשׁוֹרֶשׁ הַעֲבוֹדַה, הוא ספר מוסר קבלי שנכתב על ידי הרב אלכסנדר זיסקינד מהוראדנא, המדריך את האדם בהתנהגותו היומיומית, בתפילתו ובמצוות שבין אדם למקום ובין אדם לחברו.
נדפס לראשונה בנובידבור בשנת ה'תקמ"ב וזוכה עד היום לפופולריות רבה ונחשב כספר יסוד בעבודת ה'.
ספר זה מלמד את עבודת השם ומביא את עיקרי המידות עליהן צריך האדם לעבוד, והן: היראה, האהבה לה', התשובה, ההקפדה על קדושה וטהרה והענווה, ומטיף על חשיבות ההכנה טרם כל מצווה, על ההתלהבות בעת התפילה, וכיצד עליו לחוש שעה שהוא מתפלל.
כמו כן מבאר כוונות הפסוקים בכל התפילה ובכוונות שיש לכוון בהן ובהטעמות הנכונות שיש להקפיד עליהן ושלא להבליע את האותיות בתפילה.
כך למשל בתפילת העמידה: "השיבנו אבינו – "כשיאמר אבינו יכניס שמחה עצומה בלבו".
והחזירנו בתשובה שלימה לפניך – "בתחלה יתפלל במחשבתו בשברון לב מאוד ואחר כך יתפלל תפלה פרטית על עצמו ויתפלל בלב נשבר מאוד שיתן בלבו לחזור מהן ומה טוב כי פלגי מים תרד עיניו".
ועוד להלן: "אך דעו, בניי אהובי, שבוודאי כפלי כפלים דברים כהנה וכהנה שהייתי נזהר בהם ולא העליתי אותם בכתב".
העיקר שעליו מושתת הספר הוא, לעשות נחת רוח לבורא יתברך בכל מעשינו, ושעבודת התפילה ועשיית המצוות תהיינה בשמחה רבה.
הספר מתחלק לשנים עשר שערים לפי שמות שערי המקדש:
שער א' – שער הגדול, הוא מבוא גדול להלהיב ליבות בני אדם אל כללות העבודה של אהבה ויראה והוא כולל עבודת הלב והמחשבה.
שער ב' – שער האשמורת, כולל כל עבודות האשמורת וכל ברכות השחר וקורבנות עם כל הסדר עד ברוך שאמר.
שער ג' – שער השיר, מבואר בו כוונות פסוקי דזימרה ודקדוק המילות.
שער ד' – שער המזרח, מבואר בו כוונות אמן יהא שמיה רבא וקריאת שמע וברכותיה וכוונת הייחוד.
שער ה' – שער הקרבן, מבואר בו כוונת תפלת י"ח ושאר כל סדר התפילה.
שער ו' – שער הניצוץ, מבואר בו גודל מעלת הלימוד וסדר הלימוד וכוונתה.
שער ז' – שער הבכורות, מבואר בו כוונת האכילה עם כל פרטיה וכוונת ברכת המזון וברכת הנהנין וכן תפילת מנחה וערבית וקריאת שמע שעל המטה.
שער ח' – שער העליון, מבואר בו כל פרטי העבודות של ערב שבת קודש וכל יום השבת עד אחר הבדלה.
שער ט' – שער הצאן, מבואר בו כל פרטי העבודות של חודש ניסן, ואחריו על סדר החדשים חודש סיון תמוז אב.
שער י' – שער המים, על חודש אלול, ומבואר בו התעוררות התשובה.
שער יא' – שער האיתון, על חודש תשרי, בו מבואר כל פרטי העבודות הנעשים בחודש זה עד אחר חג הסוכות.
שער יב' – שער המפקד, בו מבואר כל פרטי העבודות של חודשי החורף עד אחר חודש אדר.
שער יג' – שער הכולל, הכולל כל שאר פרטי עבודת הקודש שלא נזכרו בחיבורו.
ביאור גבולות ארץ ישראל, ופירוש לבניין בית המקדש שבספר יחזקאל.
יסוד (1989) הוא פסל מאת הפסל הישראלי מיכה אולמן הניצב בשדרות רוטשילד בתל אביב-יפו.
הפסל בנוי כתוכנית קרקע של דירת ארבעה חדרים, שבכל אחד מהם שקוע דימוי של כיסא.
"יסוד" הוקם על ידי מיכה אולמן בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב.
הפסל הוקם בשטח השדרה, מול בית מס' 129. "יסוד" נבנה כיציקה של בטון בתבנית של תוכנית קרקע של דירת ארבעה חדרים או כמעין "חפירה ארכאולוגית" שלה.
במרכזו של כל חדר יצק האמן דימוי של כיסא, השקוע באדמה.
כל אחד מארבעת כיסאות אלו מוצב בזווית שונה.
דימוי תוכנית קרקע כבר הופיעו בעבודות קודמות של אולמן, כשהוא מייצג סמליות של בית, זיכרון ותלישות.
גם דימוי הכיסא הופיע בעבר בעבודות כגון "שמים" (1983), שם שימש כביטוי מטאפיזי לקשר מורכב בין האדמה לשמיים.
רונית שטינינברג תיארה את העבודה כביטוי של חדירת הכיסא לאדמה וחשיפתו.
בפרשנותה הציעה לראות בה ביטוי למתח שבין בריאה ומוות; בין ארוס ותנטוס.
"יסוד השם בעולם" הוא מטבע לשון, שטבע הרב אברהם יצחק הכהן קוק ביחס למדינה היהודית האידאית ("מדינת ישראל", בלשונו) המתעתדת לקום.
מטבע הלשון נמצאת בפסקה המדברת על המדינה, שנדפסה לראשונה בספר "אורות ישראל".
ונכתבה כ-30 שנה לפני הכרזת המדינה.
הביטוי התפרסם ונחרט בחוגי תלמידיו, כשחלקם רואים בו התייחסות למדינת ישראל הנוכחית והוא משמש בפיהם לעיתים כתיאור תמציתי להוויתה.
בפסקה זו מבקש הרב קוק להסביר את ההבדל שבין כל מדינה שבעולם, ובין מדינת יהודית שאת תקומתה צפה.
לדבריו - כל מדינה אין לה תוכן פנימי ומהותי, ואינה אלא סידור טכני לחיי חברה תקינים, אך לעומת זאת, מדינת ישראל היא מהות ואידיאה עליונה, ולכן היא מהווה את "האושר העליון של האדם".
אותה מהות עליונה היא בעיניו היותה של מדינה זו "יסוד כיסא השם בעולם", כלומר - שורש להשראת שכינה בעולם ולגילוי מלכות השם בו, ששאיפתה היא גילוי הייחוד של האל בעולמו.
והיות שדבר זה הוא האושר הכי גדול שישנו - ממילא המדינה שהיא היא המעמידה את המצב הזה - מהווה בעצמה האושר הכי גדול.
"כסא ה'" הוא כסאו של דוד המלך, שהוא סמל לממלכה היהודית.
הוא מתייחס גם לכך שלא מיד עם תקומתה תענה המדינה על הגדרה זו של דרישת גילוי מלכות וייחוד ה', אך מדגיש שאין זה סותר את האמור.
לפי הסברו - הדרך שעל המדינה לעבור עד שתעמוד במצב כזה היא ארוכה, ובלשונו "שאושר נשגב זה צריך הוא לביאור ארוך כדי להעלות אורו בימי חושך".
אך אף על פי כן עצם קיומה מהווה בסיס שעל גביו תהיה ההתקדמות שתביא למצב זה - והאריכות הנצרכת עד לכך אינה מבטלת את החשיבות האמורה.
את משמעות הפסקה והסיבות לקביעה זו, מסבירים בכך שהיות והקשר של האל עם העולם הוא דרך עמו - עם ישראל ועל ידם הוא מתגלה בו, מלכות השם בעולם לא יכולה להתגלות כשמלכות ישראל איננה קיימת.
לפיכך - יסוד ראשוני לגילוי מלכותו הוא העמדת מלכות ישראל, כשאחרי שתוקם - ישנו הבסיס שעליו יש להתקדם ולפעול שכל התנהגותה תהא ראויה על פי התורה, ותפעל לגילוי מלכותו.
והיות שכן - על אף שבמצבה הנוכחי אין המדינה עונה על הקריטריון "שכל חפצה הוא שיהיה ד' אחד ושמו אחד", עדיין היא ראויה להיקרות כך, כיוון שהיסוד עודנו קיים, על אף שטרם נבנה הבניין מכוחו.
ומדינת ישראל ממשיכה אותן, כפי שהיא מכריזה על עצמה במגילת העצמאות.
בנוסף, מוזכרות בהקשר הזה העובדות של שמירת המסורת והכבוד ליהדות במדינת ישראל, כמו שמירת השבת בעניינים הממלכתיים והתמיכה בלומדי תורה, חוקי האישות על פי התורה, חוקי הכשרות וההקפדה עליהם בגופים הרשמיים של המדינה ועוד.
כשכל אלו מעניקים לה צביון יהודי ומצדיקים את התואר האמור, נוסף על עצם המציאות של חזרת עם ישראל לארצו ושליטתו בה, אשר על פי דברי הנביא יחזקאל מהווה קידוש ה'.
לרגל מלאות שבעים שנה למדינת ישראל, הפיק הזמר יוחאי בן אב"י עם מקהלת הישל"צ שיר ממילותיו אלו של הרב קוק, עם תוספת של קטעים מפרי עטו.
לדבריו "מילות השיר מנסות להביע את היחס המורכב בין חזונו של הרב קוק לבין המציאות של מדינת ישראל בפועל, ובין הודאה על הקיים לבין תקווה להשלמת הייעוד של מדינת ישראל בתור 'יסוד כיסא ה' בעולם".
יס מן היא תוכנית מציאות תיעודית ישראלית המשודרת בערוץ yes, בהנחיית הקומיקאי חנוך דאום.
עונתה הראשונה של הסדרה עלתה ב-28 באוקטובר 2019, ועונתה השנייה עלתה ב-17 באוקטובר 2021. הסדרה הייתה מועמדת לפרס האקדמיה לטלוויזיה לסדרת הדוקו-ריאליטי הטובה ביותר לשנת 2019.
בכל עונה משתתפים חמישה אנשים, המתחייבים בפני חנוך דאום לומר "כן" לכל הוראה שייתן להם, במטרה לצאת מאזור הנוחות שלהם ולהתמודד עם דברים מהם חששו במהלך חייהם.
התוכנית מלווה את המשתתפים והתמודדויותיהם במשך שישה חודשים.
יובל דיין ונועה ירון-דיין – הזוג-לשעבר, ממנהיגי תנועת התשובה בחסידות ברסלב, מתמודדים עם השינויים שחלו בחייהם, יחד ולחוד.
קותי סבג – יוצא "האח הגדול" מתמודד עם החיים שאחרי התוכנית, העליות והמורדות וההכנות לחתונה עם בת זוגו מגי אזרזר.
אלברט אסקולה – בעלו של אסי עזר מתמודד עם החיים בצילו של בעלו המפורסם ועם קשיי הרילוקיישן והעולם שהותיר מאחוריו.
מור חן – הסטנדאפיסטית וכוכבת הרשת מתמודדת עם קשייה מול ההורים, מול בני הזוג, החרדות המודחקות ועוד.
רותי ברודו – מסעדנית ואשת עסקים.
דיקלה – זמרת-יוצרת, מלחינה, פזמונאית, מפיקה מוזיקלית ומוזיקאית.
אביבית בר זוהר – ידוענית ואושיית רשת.
ערן סויסה – עיתונאי, ואיש רדיו לשעבר.
מלך זילברשלג – אושיית רשת ואיש ניו מדיה.
יסאיה רקצ'ון (ברומנית:Isaiia Răcăciuni קיימים גם התעתיקים הפחות מדויקים "יסאיה ראקאצ'וני" או "רקצ'וני") הוא שם העט של יסאיה בנימין נכט (21 בספטמבר 1900 – 16 ביוני 1976) שהיה סופר, מחזאי, עיתונאי ומתרגם יהודי-רומני.
יסאיה נכט נולד לבנימין וזלדה נכט, ביישוב בכפר במחוז בקאו שב רומניה.
תחילה למד בבית הספר היסודי בכפר ולאחר מכן כתלמיד פנימייה בבית הספר הפרטי שביץ-טירין (Schewitz-Thierin) בבוקרשט.
בין השנים 1911–1917 למד בבית הספר האוונגלי בבוקרשט והמשיך בלימודים גבוהים באקדמיה למסחר אותם לא סיים.
מילא את תפקיד המזכיר הספרותי בהוצאה לאור גוטנברג בשנת 1920, בהוצאה לאור Cultura Națională (התרבות הלאומית) בין השנים 1929–1939, ובמקביל, -1936-1933 בהוצאה לאור של "הקרנות המלכותיות" מיסודו של המלך קרול השני Editura Fundaţiilor Regale.
בתפקידים אלה קידם את היצירה הספרותית הלאומית הרומנית.
בין השנים 1945–1948 היה מנהל ההוצאה לאור Cugetarea ("ההגות") מיסודו של פטרה ג'ורג'סקו-דלפראס.
יסאיה נכט התחיל לפרסם בעיתונות בשנת 1920 תחת שם העט Ion Negrea.
שם העט רקצ'ון (Răcăciuni), אותו אימץ בסופו של דבר מושאל משם מקום הולדתו.
בשנת 1927 הוצגו שני המחזות הראשונים שלו, הקומדיה "Mirele" ("החתן") והדרמה "Uzina" (המפעל).
כתב ותרגם מחזות רבים שקיבלו תמיכה ממנהלי התיאטראות הלאומיים והועלו בהשתתפותם של מיטב שחקני התקופה.
חלקם אף פורסמו בכתבי העט הספרותיים.
הקומדיה "הבורסה השחורה" שתיארה את חייהם של ספקולנטים בבורסה הייתה אמורה לעלות על בימת התיאטרון הלאומי ביאשי אך הצגת הבכורה בוטלה בלחץ סטודנטים תומכי מפלגתו של אלכסנדרו כ.
המחזה "שלושה צלבים, אפוקליפסה בתשע תמונות" אותו כתב בשנת 1922 זכה בשנת 2022 להצגה מחודשת בתיאטרון העירוני "אריאל" בעיר רמניקו ולצ'ה.
יסאיה רקצ'ון פרסם שני רומנים על רקע אוטוביוגרפי MU בשנת 1934, ו- "Paradis uitat" ("גן העדן הנשכח") בשנת 1937.
הפשעים שביצעו הלגיונרים בשנת 1941 נגד היהודים היוו בסיס ליצירה הדרמטית בשלוש עשרה תמונות "Noaptea sângelui" ("ליל הדמים") והזוועות שביצעו הנאצים באושוויץ היוו בסיס ליצירה הדרמטית בשבע תמונות "Ultima staţie" (התחנה האחרונה).
נובמבר 1942 נכלל ברשימת הסופרים היהודים שנאסרו לפרסום ברומניה תחת משטר אנטונסקו.
בתקופת שלטונה של המפלגה הקומוניסטית הרומנית הפסיק את פעילותו הספרותית.
בעיזבונו נמצאו כתבי יד של רבות מיצירותיו שלא הושלמו ולא פורסמו.
יסאיה רקצ'ון הוא אחיו של סטרויה נכט, שנודע כקומיקאי נ.
יסה מרקין (בפינית: Jesse Markin; נולד ב-1985) הוא ראפר וזמר פיני ממוצא ליברי.
את דרכו המוזיקלית החל כחבר בהרכב ההיפ-הופ דה מגפון סטייט, ולאחר מכן פנה לקריירת סולו.
הוא ידוע בשילוב שבין ראפ, שירה ומרכיבים אלקטרוניים באלבומיו.
שפות האם של מרקין הן פינית ואנגלית.
בשנת 2018 פרסם מרקין את שני שיריו הראשונים כזמר סולו, "Blood" ו-"Will Shoot", אשר זכו לביקורות חיוביות.
הווידאו קליפ ל-"Blood" זכה בפרס הצילום הטוב ביותר בפסטיבל הווידאו של אולו.
באותה שנה נבחר על ידי המגזין "Soundi" כפריצת השנה.
במאי 2019 יצא אלבום הבכורה שלו, Folk, עליו זכה בפרס אמה לתגלית השנה וכן בפרס בחירת המבקרים.
בנוסף לכך, זכה בפרס טֶאוסטו לשנת 2020 יחד עם מפיק האלבום טוטה ראוטיאיינן.
בטקס "פמה" הוענק לו התואר האמן הבולט של השנה.
בספטמבר 2020 השתתף בתוכנית הריאליטי "רוקדים עם כוכבים" הפינית, שם הגיע למקום השביעי.
מרקין השתתף בתחרות Uuden Musiikin Kilpailu 2024 עם השיר "Glow", אך טרם הגמר הודיע כי לא יתמודד באירוויזיון אם ישראל תורשה להשתתף.
חרף הודעת איגוד השידור האירופי על השתתפות ישראל, נותר מרקין בתחרות הקדם הפיני, שבסיומו דורג במקום החמישי.
יַסוּדָה (או: זַ'סוּדָה או: יְהוּדָה) בֵּדַרִיד (1882-1804; בצרפתית: Jassuda Bédarride) היה משפטן ופוליטיקאי יהודי-צרפתי, שכיהן כראש העיר של אקס-אן-פרובאנס בין 1848–1849, והיה לראש העיר היהודי הראשון של העיר.
נולד באקס-אן-פרובאנס למשפחה יהודית ב-2 באפריל 1804. הוסמך כעורך-דין ב-7 בספטמבר 1825, והיה לעורך הדין היהודי הראשון בעיר.
נבחר, בשנים 1846 ו-1847, לראש לשכת עורכי הדין של אקס.
כיהן כראש העיר אקס-אן פרובאנס בין 12 במרץ 1848 ל-18 במאי 1849, והחליף בתפקיד את .
שירת גם כיועץ המשפטי של הקנטון כיורשו של אוד, בין 1848–1852. מאוחר יותר, שירת כחבר בקונסיסטוריה המחוזית של מרסיי.
הוענקו לו דרגות אביר (9 באוגוסט 1870) וקצין (13 ביולי 1880) במסדר לגיון הכבוד.
חיבר מספר ספרים ומאמרים משפטיים חשובים, בייחוד בתחום המשפט המסחרי והדין הימי.
קומנטאר לקוד המסחרי הצרפתי (Droit commercial : Commentaire du Code de commerce) - חיבור רחב היקף בן 17 כרכים, 1867-1856.
"מחקרים בחקיקה" (Études de législation) - קובץ מאמרים ומחקרים בנושאים משפטיים שונים (1868).
טבלה זו מציגה את רשימת היסודות הכימיים, הערוכה לפי מספר אטומי, בסדר עולה.
בתחתית העמוד ישנן הערות, המבארות את משמעותן של הכותרות בטבלה.
כברירת מחדל היסודות מסודרים לפי המספר האטומי שלהם.
ניתן לשנות את התצוגה כך שתסודר לפי כל טור שהוא, על ידי לחיצה על הסמל בתיבה שבראש הטור.
היסוד הבא בתור, שטרם יוצר הוא: אונונניום.
יְסוֹדוֹת הוא מושב שיתופי חרדי באזור השפלה, ליד טל שחר, השייך למועצה אזורית נחל שורק.
היישוב הוקם כקיבוץ בשנת 1946 על ידי ניצולי שואה מגרמניה, הונגריה, צרפת והולנד, חברי תנועת פועלי אגודת ישראל.
גרעין המקימים שכן תחילה במגדיאל שבשרון, אחר כך עבר הכשרה בקיבוץ חפץ חיים הסמוך.
במהלך מלחמת העצמאות, באוגוסט 1948, קיבלו אנשי הגרעין את הקרקע, כדי להוות נקודת שליטה על כביש הגבורה ו"כביש לטרון" (כביש 3).
תחילה שכן הקיבוץ בסמוך לצומת של כביש הגבורה וכביש לטרון, ובדצמבר 1949 עבר לנקודת הקבע, על גבעה כקילומטר וחצי מדרום, סמוך לקיבוץ חולדה, שסייע לו בשנים הראשונות.
במרץ 1951 הושלמה סלילת כביש הגישה לקיבוץ.
בשנת 1953, פקד את הקיבוץ אסון.
שרפה ניצתה בחדר האוכל מאש הפרימוס שנאחזה בשמלת אחת מחברות המושב תוך כדי בישול.
שלוש נערות בודדות ניצולות שואה, נספו בשרפה.
באותה שנה הפך הקיבוץ למושב שיתופי.
במקום נקלטו פליטים דתיים וחרדים מעליית הנוער שהשתלבו בעבודות החקלאיות: פאלחה, ירקות ורפת.
היה ענף לולים מפותח מאוד, פרות לחליבה, דיר כבשים, וכרמי ענבים מכל הזנים שסיפקו לכרמל מזרחי את התוצרת שלהם.
במושב חיי חברה ותרבות שכללו הצגות של החברים והחברות במועדון, הקרנות של מרכז ההסברה, טיולים מאורגנים ונסיעות לים.
נכון לשנת 2017, גרות ביישוב מעל 100 משפחות.
בתחילת שנות ה-2000 עובר המושב תהליך הפרטה ממושב שיתופי למושב שיתופי מופרט, ז"א שענפי היצור שיכיים לאגודה ולחברים זכות לעבוד בכל עבודה כשהשכר הוא אישי, אך קיימת רשת הגנה כלכלית שכל חבר עובד משלם אחוז מסוים מהכנסתו לטובת רשת ההגנה..
עובדה זו הביאה להתרחבות ולהצטרפות משפחות.
המושב בנוי בצורת עיגולים, כאשר במרכז נמצא בית הכנסת, וסביבו שלושה מעגלים, במעגל הקיצוני שוכן אזור התעשייה.
מחוץ למושב נמצא בית העלמין האזורי.
רב המושב במשך שישים שנה היה הרב דוד בן ציון קליין, עד לפטירתו בשנת תשס"ט, ומאז ממלא את המקומו בנו הרב יעקב חיים קליין.
במהלך השנים ניטשו ויכוחים רבים בין החברים על דרך החינוך ביישוב.
כיום החינוך הוא בחסות החינוך העצמאי.
במקום תלמוד תורה שאליו מגיעים תלמידים מכל האזור ובית ספר יסודי בית יעקב שאליו מגיעות תלמידות גם מיישובי הסביבה.
במקום גם ישיבה קטנה לצעירים בראשות הרב יהודה כהן שקיימת כבר כמעט 30 שנה.
בשנת ה'תשס"ח פתח הרב יהודה זיאת במושב את ישיבת משכן ידידיה - ישיבה גדולה ספרדית, המכונה בקיצור על שם המושב "ישיבת יסודות".
חקלאות - כ-5,000 דונם מתוכם 4,000 דונם של גידולי שדה ומטעים אבוקדו אתרוגים והדרים, 350 דונם של פרדסים והשאר כרם יין שייחודו ברמה הגבוהה מאוד וביבולים הגדולים יחסית לשטח.
בנוסף לחקלאות פועלים במשק רפת חלב המייצרת מעל 3 מיליון ליטר בשנה, לולים, מצבעה תעשייתית בתחום המתכת ומפעל לאביזרי מיזוג אוויר כמו כן מרלוג וחוות סולריות.
יסודות הוא חיבור בן שלושה-עשר חלקים, המיוחס למתמטיקאי ההלניסטי אוקלידס מאלכסנדריה, מראשית המאה השלישית לפנה"ס.
בספר מאורגנים באופן שיטתי הגדרות, אקסיומות ומשפטים בגאומטריה, בתורת המספרים ובאלגברה בסיסית.
"יסודות" הוא הספר הקדום ביותר מסוג זה ששרד עד ימינו, והייתה לו השפעה מכרעת על התפתחותם של הלוגיקה, המתמטיקה והמדע בכלל.
הספר נחשב לאחד הספרים המצליחים ביותר שנכתבו מאז ומעולם.
עותקים של הספר הגיעו מביזנטיום לארצות ערב, ובמאה ה-12 הוא תורגם על ידי אדלארד מבאת' מערבית ללטינית.
מהדורת הדפוס הראשונה של הספר הודפסה בוונציה בשנת 1482, והיא התבססה על עותק של ג'ובאני קמפנו משנת 1260. מאז זכה הספר ליותר מאלף מהדורות דפוס.
בין המהדורות ראוי לציון תרגום לעברית שנעשה בעידודו של הגאון מווילנה (האג, תק"ם 1780).
מספר עותקים של הטקסט היווני שרדו עד ימינו, ומצויים למשל בספריית הוותיקן ובאוקספורד.
עותקים אלה אינם שלמים, ונדרשת עבודה רבה כדי לשחזר את המקור ברמת מהימנות גבוהה.
במשך מאות שנים, כאשר חטיבת הלימודים העליונה באוניברסיטאות של אירופה הייתה הקואדריוויום (לימודי אריתמטיקה, גאומטריה, מוזיקה ואסטרונומיה), היה "יסודות" חלק מהידע הנדרש מכל סטודנט.
באותה תקופה אנשים משכילים היו משתבחים בכך שקראו את ספרו של אוקלידס.
בזכות הספר נחשב אוקלידס לאב המכונן - "המייסד" - של הגישה האקסיומטית במתמטיקה בפרט ובמדע בכלל.
הספרייה הגדולה של אלכסנדריה שבמצרים, שבה פעל אוקלידס, הייתה דומה למדי למוסדות מחקר אקדמיים בני ימינו.
היו בה אנשים שהצטיינו במחקר, מנהלנים, וכאלו שעיקר עיסוקם היה הוראה.
ככל הידוע, עסק אוקלידס בעיקר בהוראה, ו"יסודות" אכן בנוי כספר לימוד, ולא כדיווח על מחקר מקורי, שבו ניתן היה לצפות לרשימת מקורות, לעדויות למחקר עדכני בן התקופה, או לדיון בלתי פורמלי.
קשה להעריך עד כמה מייצג הספר עבודה מקורית של אוקלידס.
אוקלידס למד ככל הנראה אצל תלמידיו של אפלטון, ואין ספק שרוב החומר מגיע ממתמטיקאים יווניים שקדמו לו.
עבודת הליקוט, הסידור והניסוח היא ככל הנראה של אוקלידס.
סביר שהוא גם תרם הוכחות משלו לחלק מן המשפטים.
"יסודות" לא היה הספר הראשון מסוג זה.
קדמו לו לפחות שלושה, ובהם ספרו של היפוקרטס מכיוס.
עם זאת הספר "יסודות" הצליח כל כך עד שלא היה צורך בספרים שקדמו לו, וכך היה "יסודות" ליחיד שעותקיו שרדו מן התקופה ההלניסטית.
אפילו עובדה זו לבדה מדגימה את ייחודו, ומסבירה את ההשפעה הרבה שהייתה לו.
מעתיקי הספר הוסיפו לו הערות והסברים, וכאלה מופיעים בכל אחד מן העותקים שנמצאים בידינו.
ההסברים שונים זה מזה, ומכאן ניתן להסיק שלא נכללו בספר המקורי.
בניגוד לדעה המקובלת, לא היה "יסודות" אנציקלופדיה שמטרתה לכסות את כל הידע בגאומטריה.
זהו ספר מבוא שדן בגאומטריה, באלגברה (במובנה דאז, כלומר, של פעולות וקשרים בין כמויות גאומטריות) ובאריתמטיקה.
בספר לא נכלל ידע במתמטיקה שימושית ובשיטות מעשיות לביצוע חישובים, אף שאין ספק שידע כזה היה קיים באותה תקופה.
הספר גם אינו מטפל בגאומטריה של חתכי חרוט, שנחקרה בדורות שקדמו לו.
החיבור מחולק לשלושה-עשר פרקים, או "ספרים".
ששת הראשונים עוסקים בגאומטריית המישור, שלושת הבאים בתורת המספרים האלמנטרית, העשירי דן בקטעים ללא מידה משותפת (בשפה מודרנית, אי-רציונליים), ושלושת האחרונים - בגאומטריית המרחב.
הספר אינו כולל מבוא אינטואיטיבי או היסטורי, והוא נפתח ברשימה של עשרים ושלוש הגדרות, המגיעות כנראה מאפלטון.
נקודה היא זו שאין לה חלק;
קו הוא אורך חסר רוחב;
קו ישר הוא זה הנח באופן אחיד עם הנקודות עליו.
מנקודת מבט מודרנית קשה לראות בהגדרות כאלה מצע מספק לפיתוח מסודר של הגאומטריה.
הן כוללות מושגים רבים שלא הוגדרו כלל, ואשר נחשבו טבעיים יותר מן האובייקטים הגאומטריים.
חלקן בנוי באופן שלילי, על ידי ציון התכונות החסרות במושג המוגדר.
לאחר ההגדרות מונה אוקלידס חמש הנחות או "פוסטולטים" (יוונית: αἰτήματα, אַיטֶמַטַא) וחמש מוסכמות או אקסיומות (יוונית: κοιναὶ ἔννοιαι, קוֹינַי אֵנּוֹיַי).
אצל אריסטו יש הבחנה חדה בין שני הסוגים.
המוסכמות צריכות להיות נכונות כמובן מאליו לכל אדם, בעוד שההנחות הן כאלו המיוחדות למקצוע, מעין הנחות-עבודה פרגמטיות ותו לא.
לא ברור האם אוקלידס התכוון לאמץ את מלוא המשמעות של חלוקה זו.
בכמה מעותקי הספר מקובצות יחד עשר הנחות היסוד.
במתמטיקה המודרנית אין למעשה הבדל בין המושגים.
על-פי מרבית המקורות שבידינו, חמש ההנחות הן כדלקמן:
בין כל שתי נקודות אפשר להעביר קטע ישר.
כל קטע יכול להמשיך ללא גבול כקו ישר.
בהינתן קטע ישר, ניתן להעביר מעגל שמרכזו בנקודת קצהו האחת, ורדיוסו שווה לקטע הנתון.
אם ישר חותך שני ישרים באופן כזה שסכום הזוויות הפנימיות בצד מסוים קטן מ-180 מעלות, אזי אם נאריך את שני הישרים ללא הגבלה, הם יפגשו בצד שבו סכום הזוויות קטן מ-180 מעלות.
חמש הנחות אלה היו למסד של הגאומטריה האוקלידית בגישתה האקסיומטית.
ההנחה האחרונה היא אקסיומת המקבילים, שעליה נכתב רבות.
לאלה נוספו חמש המוסכמות, שמקורן בחשיבה של אסכולת אריסטו:
שני גדלים השווים לגודל שלישי, שווים ביניהם.
אם מוסיפים גדלים שווים לגדלים שווים, הסכומים שווים.
אם מחסרים גדלים שווים מגדלים שווים, ההפרשים שווים.
דברים המתלכדים זה עם זה, שווים זה לזה.
אף על פי שהספר נודע לתהילה כמופת של דיוק וקפדנות, מנקודת מבט מודרנית ניתן לטעון שהגדרותיו אינן מספקות.
בעקבות אריסטו, העדיף אוקלידס הוכחות המצריכות שימוש במספר הנחות יסוד קטן ככל האפשר; עם זאת אפשר לזהות הנחות נסתרות ברבות מן ההוכחות.
ההנחה הראשונה, לדוגמה, קובעת שדרך כל שתי נקודות אפשר להעביר קטע ישר, ובהוכחות המסתמכות עליה מניחים, כמובן מאליו, שקיים רק קטע אחד כזה.
למרות פגמים אלה היה הספר הישג בדורו והפך למופת של כתיבה מדוקדקת.
המבנה הלוגי המסודר, היוצא מהנחות יסוד מצומצמות ככל האפשר ומגיע מהן למסקנות מרחיקות לכת, הצית את דמיונם של מדענים שקראו בו במשך הדורות, והפך לאבן בוחן לפיתוח מסודר של תורה מתמטית.
המדענים המובילים במאות ה-16 וה-17, בהם קופרניקוס, קפלר, גלילאו ובמיוחד ניוטון, הושפעו רבות מן ה"יסודות", ויישמו בעבודתם את גישתו של אוקלידס.
ספרים בעלי מבנה דומה נכתבו במאות האחרונות על ידי פילוסופים (כדוגמת שפינוזה וויטגנשטיין) ולוגיקאים (כראסל ווייטהד), שכתבו ספרי "יסודות" משלהם.
סדר האקסיומות לפי מהדורת 1752
בשנת 1752 ראתה אור מהדורה שחילקה את האקסיומות באופן מעט שונה, והיא שהייתה בידיהם של מדעני המאה ה-19. לפי מהדורה זו נמנו שלושה פוסטולטים ו-11 אקסיומות, כאשר הפוסטולטים הם:
בין כל שתי נקודות אפשר להעביר קטע ישר אחד ורק אחד.
בהינתן קטע ישר, ניתן להעביר מעגל שמרכזו בנקודת קצה אחת של הקטע, ורדיוס המעגל שווה לקטע הנתון.
אם מוסיפים גדלים שווים לגדלים שונים, הסכומים שונים.
אם מחסרים גדלים שווים מגדלים שונים, ההפרשים שונים.
דברים ששניהם כפליים מאותו דבר - שווים.
דברים ששניהם מחצית מאותו דבר - שווים.
אקסיומת המקבילים - אם ישר חותך שני ישרים באופן כזה שסכום הזוויות הפנימיות בצד מסוים קטן מכפליים זווית ישרה, אז שני הישרים חותכים זה את זה באותו צד.
בשל כך נקראת לעיתים אקסיומת המקבילים בספרות המאה ה-19 "האקסיומה ה-11"
ששת הספרים הראשונים עוסקים, כאמור, בגאומטריה.
ארבעת הראשונים עוסקים בגאומטריית המישור.
הראשון והשני מסכמים כנראה את עבודתו של פיתגורס, בעוד שהשלישי והרביעי מייצגים את עבודתו של היפוקרטס מכיוס.
הספר הראשון סוקר עובדות יסוד בגאומטריה: שוויון בין אורכים, זוויות ושטחים, ישרים מקבילים, סכום הזוויות במשולש, וכמה מקרים של חפיפת משולשים.
שלושת המשפטים הראשונים מתארים בניות יסוד במחוגה ובסרגל.
המשפטים האחרונים בספר, שמספרם 47 ו-48, הם משפט פיתגורס, והיפוכו (הקובע שמשולש שבו ריבוע צלע אחת שווה לסכום ריבועי הצלעות האחרות, הוא משולש ישר-זווית).
בספר השני יש רק 14 טענות, המהוות ניסוח גאומטרי של טענות אלגבריות, למשל דיסטריבוטיביות: .
התיאור נאמן לגישה באותה תקופה, שלפיה כל כמות מספרית היא אורכו של קטע.
טענות 12 ו-13 הן משפט הקוסינוסים (למשולשים חדי זווית וקהי זווית, בהתאמה).
בספר השלישי 37 טענות על מעגלים.
האחרונה היא המשפט הידוע, שלפיו אם נקודה P נמצאת מחוץ למעגל ו-L הוא ישר היוצא מ-P וחותך את המעגל, אז מכפלת המרחקים של P מנקודות החיתוך שווה תמיד לריבוע האורך של המשיק למעגל.
הספר הרביעי עוסק במשולשים ובריבועים החוסמים מעגל או חסומים במעגל.
הספר החמישי עוסק ביחסים בין אורכים, ובהשוואת אורכים זה לזה.
ישנה ב"יסודות" העדפה ברורה לשוויון של שטחים, כדוגמת ab=cd, במקום שוויון של יחסים a:d=c:b, שנחשבו כנראה למושג פחות טבעי.
כאן מביא אוקלידס מעבודתו של אאודוקסוס.
ההגדרה הרביעית בספר קובעת את עקרון ארכימדס: מספר גדול מספיק של עותקים מקטע נתון יכולים לכסות כל קטע אחר.
כמו הספר השני, גם ספר זה מתאר בעיקר עובדות שהיום נחשבות לאלגברה בסיסית.
הספר השישי ממשיך את הדיון מהספר החמישי, ומיישם את מושג היחס לעיסוק בדמיון משולשים ודמיון של צורות אחרות.
הספר כולל את משפט תלס.
ארבעת הספרים הבאים עוסקים בתורת המספרים:
הספר השביעי נפתח ב-22 הגדרות לתכונות של מספר (זוגי ואי-זוגי, ראשוני, פריק, משוכלל, מחלק משותף מקסימלי).
הגישה, כמקובל, גאומטרית - כל מספר מיוצג על ידי קטע באורך מתאים.
העובדה שמספר a (המרחק AB) מחלק את המספר b (המרחק CD), מנוסחת אצל אוקלידס "הקטע CD ניתן להימדד על ידי AB".
המשפטים הראשונים בספר מתארים את אלגוריתם החילוק של אוקלידס.
משפט 24 קובע שאם a ו-b זרים למספר c, אז כך גם מכפלתם.
משפט 30 הוא הלמה של אוקלידס.
הספר השמיני מביא תכונות פשוטות יחסית של מספרים בסדרה גאומטרית.
הספר התשיעי מעמיק בתורת המספרים.
משפט 20 הוא משפטו המפורסם של אוקלידס שלפיו יש אינסוף מספרים ראשוניים.
ההוכחה היא בדרך השלילה: אם יש רק מספר סופי של ראשוניים ומכפלתם מסומנת ב-P, הרי ש־P+1 אינו יכול להתחלק באף אחד מן המספרים ש־P הוא מכפלתם.
אם כך או ש־P+1 הוא מספר ראשוני, או שיש לו גורם ראשוני שגדול מכל המספרים ש־P הוא מכפלתם.
משפט 35 מביא את נוסחת סכום האיברים בסדרה גאומטרית.
הספר כולל גם את "נוסחת אוקלידס" המתארת מספרים משוכללים (היום ידוע שכל המספרים המשוכללים הזוגיים הם בעלי צורה זו).
הספר העשירי עוסק בקטעים ללא מידה משותפת - דרכם של הקדמונים לומר שיחס בין קטעים הוא מספר אי רציונלי.
הספר עוסק במספרים המתקבלים באופן טבעי בבנייה של מלבנים: מספרים מהצורה או .
בספר מופיעה ההוכחה המפורסמת שהשורש הריבועי של 2 אינו רציונלי.
יש בו 115 טענות (יותר מבכל ספר אחר), אולי מפני שכל טענה מנוסחת בנפרד עבור כל בחירה אפשרית של הסימנים.
הספר עוסק, בין השאר, בשאלה מתי הפתרונות למשוואה ריבועית מהצורה הם רציונליים.
שלושת הספרים האחרונים עוסקים בגאומטריית המרחב.
בספר האחד-עשר 39 טענות, הכוללות את יסודות גאומטריית המרחב ואת הנוסחה לנפח של מקבילונים.
ספר זה מגדיר בין השאר את הגופים האפלטוניים.
בספר השנים-עשר נידונה שיטת המיצוי, קודמתה של האינטגרציה, לחישוב נפחים.
הספר כולל את הנוסחאות לנפח של פירמידה, של חרוט, של גליל ושל כדור.
השיטה, ששוכללה מאוחר יותר על ידי ארכימדס, הגיעה לאלכסנדריה בתיווכו של אאודוקסוס.
הספר השלושה-עשר עוסק כולו בתכונות של חמשת הגופים האפלטוניים.
מעתיקים יווניים בני התקופה מייחסים את הספר ברובו לתאיטטוס.
ספר זה חותם את היצירה בדיון על היחס שבין צלעו של גוף אפלטוני לרדיוס המעגל החוסם אותו (באיקוסהדרון היחס הוא ), וביחס שבין הנפח של הגופים האפלטוניים לנפח של כדור החוסם אותם.
טענה 18 מראה שאין גופים משוכללים מלבד החמישה הידועים.
עובדה זו השפיעה על החשיבה המיסטית שניסתה להתאים לגופים האפלטוניים יסודות כימיים וכוכבים.
קפלר הושפע מכך עד כדי כך שניסה לבסס את הקוסמולוגיה על ההתאמה בין גופים אפלטוניים לבין כוכבי הלכת.
יסודות הגאומטריה האלגברית (בצרפתית Éléments de géométrie algébrique) הוא ספרו רב ההשפעה של אלכסנדר גרותנדיק אשר בו המציא גרותנדיק את המהפכה בתחום הגאומטריה האלגברית.
הספר נחשב לאחד מאבני היסוד בתחום.
את הספר, שהוא חיבור לא-מושלם בן 1500 עמודים, כתב גרותנדיק בצרפתית, בעזרתו של ז'אן דיידונה.
בספר מבסס גרותנדיק את יסודות הגאומטריה האלגברית על מושג הסכמה (מתמטיקה) אותו הוא הגדיר.
ספר זה הוא אחד החשובים בתחום.
תוכן העניינים של הספר הוא כדלקמן:
חלק מהחומר שתוכנן להיכתב בחלקים האחרונים ניתן למצוא, בצורה פחות משויפת, ב-Séminaire de géométrie algébrique.
את הרשימות הלא-שלמות של גרותנדיק על חלק 5 ניתן למצוא כאן.
גרותנדיק כתב מאוחר יותר גרסה מתוקנת של חלק 1, והוא פורסם בידי ספרינגר-ורלאג.
בכרך זה עדכן גרותנדיק את הטרמינולוגיה, החליף "פרה-סכמה" ב"סכמה" ו"סכמה" ב"סכמה מופרדת" והדגיש רבות את השימוש בפונקטורים הניתנים להצגה.
גרותנדיק מעולם לא נתן אישור לפרסם גרסה זו, כך שעותקים ממנה נדירים, למרות שניתן למצוא אותם בלא מעט ספריות.
יסודות הם החלקים עליהם מבוססים מבנים.
היסוד מעביר את מכלול העומסים הפועלים על המבנה אל הקרקע.
על פי ההנחיה הכללית ייקבע עומק היסודות בעומק בו ישנם מי תהום במפלס קבוע, על מנת שהשינויים במפלס מי התהום לא ישפיעו על יציבות המבנה.
לא תמיד מי תהום הם הגורם העיקרי לקביעת עומק היסוד, כיוון שישנם אזורים בהם אין מי תהום הסמוכים לפני הקרקע וישנן קרקעות, שמי התהום אינם משפיעים באופן משמעותי על תכונותיהן המכניות.
היקף ועומק הסיוד תלויים בתכונות הקרקע של המבנה העתידי.
לעיתים נדרש שימוש בטכניקת "ג'ט גראוט" לשיפור הקרקע.
ניתן למנות חמישה סוגים עיקריים של יסודות
כלונסאות ביסוס (בשונה מכלונסאות דיפון)
בדרך כלל יסוד בודד הוא פירמידה קטומה מבטון הנוצקת בתוך בור רדוד.
מעל היסודות הבודדים בונים את עמודי המבנה.
יסודות בודדים, משמשים לביסוס בתים קטנים ופשוטים, או סככות, בעיקר באזורים בהם הקרקע נחשבת כקרקע טובה לביסוס, כלומר קרקע חולית או קרקע סלעית רכה ורציפה.
יסוד נמשך נבדל מיסוד בודד בכך שמידת האורך שלו גדולה בהרבה ממידת הרוחב.
למעשה מדובר בקורה ארוכה בעלת חתך טרפזי, שצידה הרחב פונה לכיוון הקרקע.
היסוד הנמשך בדרך כלל נושא קורת יסוד ממנה יכולים לעלות עמודים, כמו ביסוד בודד, או לחלופין, קורת היסוד יכולה לשאת קיר נושא, שמהווה תחליף למערכת עמודים.
יסחק (געז: "ይሥሓቅ", גרסה אתיופית של השם "יצחק") היה קיסר האימפריה האתיופית בשיא תקופת תור הזהב, יסחק היה בנו השני של הקיסר דווית הראשון ויירש את כס הקיסרות מידי אחיו הקיסר תוודרוס הראשון ב-23 ביוני 1413 תחת שם ההכתרה "גברה מסקל השני" ("עבד הצלב").
קיסר זה המשיך את המערכה הצבאית כנגד יהודי אתיופיה.
הוא גזר כי: "הנטבל לדת הנוצרית, יירש את אדמת אבותיו, ולא, פאלאסי יהיה".
המילה פאלאס פירושה אריס או מבקר, קרי אנשים חסרי זכויות על קרקע.
מכאן והלאה דבק המונח "פאלשים" ביהודי אתיופיה, שנושלו מבעלות על קרקעותיהם בין המאה ה-15 למאה ה-17.
הקיסר יסחק פלש גם לאזור השנקלה מעבר לאגאו מדר, ובחלק הדרומי של אתיופיה הוא נלחם כנגד ילדיו של סעאד א-דין השני מושל יפאט לשעבר שחזרו מגלותם בערביה.
הקיסר יסחק עשה את הקשר הראשון בין האימפריה האתיופית לבין אירופה מאז ימי קיסרות אקסום.
הוא שלח מכתב למלך אלפונסו החמישי מלכה של ממלכת אראגון, המכתב הגיע למלך בשנת 1428 והציע ברית כנגד המוסלמים.
על מנת לבצע את הברית הוא הציע קשרי משפחה בין שני המלכים, יסחק הציע לשלוח קבוצת אומנים לקיסרותו ושאחד מהם יתחתן עם בתו.