tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2006 הוציא איגור קרוטוגולוב את האלבום "Festivemood" בלייבל הגרמני "Apocalyptic Radio", שהוקלט בהופעה החיה עם רוסלן גרוס ואנטון וייס בתל אביב.
איגור קרוטוגולוב שיתף פעולה הדוק עם המוזיקאי הישראלי ואדים גוסיס ("Chaos As Shelter") במספר פרויקטים אלקטרוניים.
בשנת 2002 קרוטוגולוב וגוסיס הוציאו את האלבום "Locust Wind" בלייבל האיטלקי "Pre Feed".
ב-2003 הם עבדו עם המוזיקאי האמריקאי דייוויד בראונסטד ("Tidal") על האלבום "Ingathering of Exile", שיצא על ידי הלייבל האמריקאי "Ground Fault Recordings".
ביולי 2003 קרוטוגולוב וגוסיס שיתפו פעולה עם אריק ווד ("Bastard Noise ") והקליטו את האלבום "The Geometry of Soul", שיצא על ידי "Topheth Prophet".
קרוטוגולוב וגוסיס גם הופיעו יחד באוספים אלקטרוניים: Infernal Proteus" (2002)" ו-(Tonal Destruction [II]" (2003", שיצאו בלייבלים אמריקאים.
בשנת 2005 הצטרפו קרוטוגולוב וגוסיס לפרויקט משותף של להקת האוונגרד הישראלית "Grundik+Slava " עם הזמרת הישראלית ויקטוריה חנה עבור האלבום "Frogs", הוצאת משותפת של "Topheth Prophet" ו-"Auris Media Records".
ההקלטות המאולתרות של חנה שולבו עם אלקטרוניקה סביבתית מסונתזת, אלתורי נויז, דרון אורגני ומקצבים אתניים שבטיים.
קרוטוגולוב השתתף גם בקונצרט ג'אז מוקלט Live at Levontin 07.04.2008" (2009)" עם גרונדיק קסיאנסקי וסלאבה סמלובסקי ("Grundik+Slava ").
ב-2009 הצטרף איגור קרוטוגולוב לפרויקט האלקטרוני החדש של ואדים גוסיס, "Thunderwheel", והקליט שני אלבומים: Credo" (2009)" ו-Lumberjack Blues" (2010)".
"Credo" קיבל ביקורות חיוביות רבות במספר מגזינים מוזיקליים בשפות שונות ("Judas Kiss", "Gothtronic", "Musique Machine", "Darkroom Magazine" ואחרים).
המאפיין המיוחד של האלבום הוא השימוש בכלי נגינה לא שגרתיים כמו סינתיסייזר אנלוגי, טרמין, והמסור שמנגן בו איגור קרוטוגולוב ונותן צליל מיוחד לאלבום.
קרוטוגולוב גם ניגן בבס, גיטרה, כלי הקשה ושר באלבומים.
איגור קרוטוגולוב ניגן במספר רב של פסטיבלים והופעות אוונג-רוק וג'אז בשיתוף עם מוזיקאי ג'אז יפנים וישראלים: קזויוקי קישינו , קזוטוקי אומזו , טאצויה יושידה , אסיף צחר , חגי פרשטמן ("מונוטוניקס"), דניאל שריד, אריאל ארמוני ואריאל שיבולת.
איגור קרוטוגולוב הקליט מספר אלבומים עם הסופר האקספרימנטלי היפני קנדזי סיראטורי: "Chaos Cell", "Ancient Device" (2009), "Archaic Sky" (2009), ו-WHNZ:15:KATER/Dark Water" (2010)".
האלבומים הם הסיפורים שמספר קנדזי סיראטורי למוזיקה האלקטרונית של קרוטוגולוב (אורגן, גיטרה אקוסטית, כלי מיתר, כלי הקשה, אפקטים קוליים).
בשנת 2013 עבד קרוטוגולוב עם להקת הכליזמר-פאנק-רוק הישראלית "הבילויים" באלבום "הורה הסלמה!" (על מסור וקרן).
בשנת 2018 הקליט קרוטוגולוב קאבר אקספרימנטלי בן 12 דקות לשיר "Веселый разговор" ("שיחה עליזה") עם הזמרת הישראלית סבטלנה בן עבור אלבום המחווה "Веселый разговор" ("שיחה עליזה") (2018), המוקדש למשורר הרוסי אלכסנדר גליץ'.
איגור קרוטוגולוב שיתף פעולה הדוק עם המוזיקאי הרוסי והמספר הפרפורמטיבי פסוי קורולנקו בכמה פרויקטים.
קרוטוגולוב הצטרף לפרויקט "Psoy & Oy Division", על מסור, יחד עם להקת "Oy Division" של נועם ענבר ולקח חלק בהקלטה והצגה של האלבום Dicunt" (2013)", שהוצג ב-22 באוגוסט 2013 במוסקבה, רוסיה.
האחרון הוצג ב-29 באפריל 2017 בתל אביב בקונצרט שהוקדש ליום הולדתו ה-50 של פסוי קורולנקו.
באותו קונצרט הציגו קרוטוגולוב ופסוי את אלבומו של הפרויקט המשותף HHHH №2 ПППП" (2015)" בז'אנר ניסיוני חדש "ПППП" ("חצי פרפורמנס של שיר ושירה" מהרוסית "Песенно-Поэтичефский Полу-Перформанс"), קרוטוגולוב על מסור, פסנתר, קול, אפקטים קוליים.
איגור קרוטוגולוב הוציא שלושה אלבומי סולו: האלבום הנויז האקספרימנטלי Muzika Elektronika" (2005/2006) שהוצא ארבע פעמים בלייבלים שונים ((".Esc.rec", הולנד, "!!!T'an!Kaven!!Ash", ישראל, "Operator Produkzion", רוסיה, ".Heart Shaped Box Prod", רוסיה) האלבום האמביינט הנאו-קלאסי White" (2006)" והאלבום האלקטרוני 1970s Uzbek Electronic Music" (2019)", שיצא בקלטות.
בשנת 2002 ייסד איגור קרוטוגולוב את להקת "קרוזנשטרן ופארוחוד": איגור קרוטוגולוב (גיטרת בס, שירה), רוסלן גרוס (קלרינט) וגיא שכטר (תופים).
אלבום הבכורה של הלהקה, "The Craft of Primitive Klezmer", יצא ביולי 2003 על ידי הלייבל הישראלי "Auris Media Records" ואחריו נערכו מספר הופעות חיות עקב הצלחתו הגדולה של האלבום בארץ ובחו"ל.
האלבום הושווה למיטב ההקלטות של סדרת "Radical Jewish Culture", שיצאה על ידי חברת התקליטים של ג'ון זורן – "Tzadik ".
בנובמבר 2004 שחררה "Auris Media" את ההקלטה, "Live In Karaganda", הופעת ג'אז ניסיוני חיה של הלהקה במועדון "בארבי" בתל אביב ב-30 בנובמבר 2004. איגור קרוטוגולוב עיצב עטיפות ייחודיות לכל אחד מ-27 העותקים של האלבום שנמכרו מיד לאחר ההופעה.
באותו חודש הוציאה הלהקה את האלבומה השני, "Songs".
את כל שירי האלבום הלחין קרוטוגולוב (חוץ מהקטע "מהוללות" של ג'ון זורן).
סגנון האלבום תואר כג'אז ופולק ניסיוני.
האלבום עבר מיקס ומאסטר של אודי קומרן, הסאונדמן של "אבק".
בשנת 2005 הלהקת "קרוזנשטרן ופארוחוד" הקליטה סשן חי בחדר החזרות "נויז" בתל אביב.
באוקטובר 2006 הלהקה הוציאה אלבום ספליט עם הדואט הצרפתי "Vialka".ללהקה הצטרפה חברה רביעית - אוליה ילנסקי באקורדיון.
הופעה חיה משותפת והצגת אלבום הספליט התקיימו בנובמבר 2006 במועדון "לבונטין 7" בתל אביב.
בפברואר 2008 הקליטה הלהקה הופעת אלתור חיה עם הלהקה האוקראינית "И Друг Мой Грузовик" והוציא את האלבום Melekh" (2008)" בשם המשותף "Gruzovik i Kruzenshtern".
בשנת 2008 יצר איגור קרוטוגולוב אופרה מטעם המלחין הדמיוני זליג רביצ'ניאק והקליט את האלבום "Love for Three Cockroaches" יחד עם הלהקה הפולנית "Mitch & Mitch".
בתקליט הופיעו גם רוסלן גרוס ("קרוזנשטרן ופארוחוד") והאקורדיוניסט בוריס מרצינובסקי ("Charming Hostess ", "Panic Ensemble").
האלבום הוצג בבכורה בדצמבר 2009 בפסטיבל "OFF Festival " בקטוביץ, פולין.
האלבום יצא בשנת 2010 וזכה לביקורות נלהבות.
חוברת האלבום כללה את התוספת המיוחדת עם תיאור מפורט של חייו וקריירה של זליג רביצ'ניאק שנוצרת על ידי איגור קרוטוגולוב.
בשנת 2008 הצטרף ללהקת "קרוזנשטרן ופארוחוד" האקורדיוניסט בוריס מרצינובסקי.
הלהקה משנה את סגנונה ומשאירה מאחור את המניעים היהודיים והכליזמרים.
המוזיקה הופכת מורכבת יותר וחושפת את הצדדים הרבים של הכישרון של קרוטוגולוב כמלחין.
בדצמבר 2008 הקליטה הלהקה אלבום, שיצא ב-2012 בשם "The Hidden Album".
באותה תקופה, הלהקה הקליטה אלבום הארדקור-ג'אז-כליזמר ניסיוני עם המוזיקאי האמריקני יוג'ין רובינסון , שיצא ב-2015 בשם "Hidden Album Volume II" ב-LP.
בשנת 2012 הלהקת "קרוזנשטרן ופארוחוד" התאחדה עם מאריליז פרשביל ואריק בורוש מהדואט הצרפתי "Vialka" כדי ליצור פרויקט משותף "KIV Orchestra".
הלהקה השיקה סיבוב הופעות באירופה (צרפת, בלגיה, גרמניה, פולין, צ'כיה, שווייץ) והקליטה שלושה אלבומים רצופים: La Roue" (2012), "Extension" (2013)" ו־Whole" (2013)".
במסגרת סיבוב ההופעות באירופה, השתתפו חברי הלהקה בהקלטת סרט קצר על פסטיבל התרבות היהודית ה-22 בקרקוב שנוצר על ידי המוזיקאי הישראלי אופיר קותיאל (קוטימן) עבור הפרויקט שלו "Thru The City".
בנובמבר 2015 "קרוזנשטרן ופארוחוד" הקליטו אלבום חדש "HYMNS" באולפן הקלטות "DTH Studios" במוסקבה, רוסיה.
למחרת הציגה הלהקה את האלבום במרכז התרבות "דום" במוסקבה.
המוזיקה באלבום שונה מאוד מיצירות הלהקה הקודמות, ולכן שם הלהקה שונה לשם המקוצר "KIP".
האלבום עבר מיקס ומאסטר של ג'יימס פלוטקין .
הלהקה חזרה להרכב הראשון של שלושה חברים: קרוטוגולוב, גרוס ושכטר.
בשנת 2020 הוציאה "KIP" את האלבום "Songs of Love".
רצועת האלבום "#2" יצא בבכורה באלבום אוסף המטאל Milim Kashot Vol.
האלבום זכה לביקורות נלהבות ודורג כאחד מאלבומי המטאל המצליחים ביותר של שנת 2020 על ידי המגזין "Machine Music".
בשנת 2013 הקליטה להקת "קרוזנשטרן ופארוחוד" את האלבום "Быть везде" ("בכל מקום") עם ליאוניד פיודורוב, מנהיג הלהקה הרוסית "Auktyon ", לשירי המשורר הרוסי דמיטרי אוזרסקי.
האלבום הוצג ב-6 בספטמבר 2013 במועדון "גוגול" במוסקבה וב-8 בספטמבר במועדון "A2" בסנקט פטרבורג ברוסיה.
המופע במועדון "A2" בסנקט פטרבורג יצא ב-DVD בשנת 2014. האלבום יצא תחת השם המשותף "Fedorov & Kruzenshtern".
הקולבורציה הזו סימנה את תחילתה של שותפות ארוכה ומוצלחת בין איגור קרוטוגולוב וליאוניד פיודורוב.
בשנת 2015 הקליטו קרוטוגולוב ופיודורוב את האלבום "Взрыв цветов" ("פיצוץ הפריחה") לשירים של דמיטרי אבליאני ודמיטרי אוזרסקי.
האלבום הוקלט במספר שלבים כתוצאה מהופעות אלתור חיות.
המוזיקה נכתבה על ידי קרוטוגולוב ופיודורוב כאחד.
האלבום הוצג בתל אביב, מוסקבה וסנט פטרסבורג ב-2015. באותה שנה הוציא הדואט מיני-אלבום "В траве" ("בדשא") המורכב משני שירים, "В траве" ("בדשא") ו-"Взрыв цветов" ("פיצוץ הפריחה") שהוקלטו באופן שונה מאלה באלבום "Взрыв цветов" ("פיצוץ הפריחה").
בשנת 2016 השתתף קרוטוגולוב בהצגת אלבומו של ליאוניד פיודורוב "Псалмы" ("תהילים").
האלבום מורכב משירים לשישה מזמורי התהילים שתורגמו לרוסית על ידי אנרי וולוחונסקי .
החל משנת 2018 הדואט של קרוטוגולוב ופיודורוב (בשם "Fedorov & Kruzenshtern") הקליט מספר אלבומים רצופים:
"Постоянство веселья и грязи" ("קביעות העליצות והלכלוך") (2018), לשיריו של משורר האוונגרד הרוסי דניאיל חארמס.
רעיון האלבום שייך לאיגור קרוטוגולוב שכתב לבד ארבעה שירים לאלבום וארבעה שירים עם פיודורוב.
לידיה פיודורובה גם השתתפה בהקלטת האלבום כזמרת ומלחינה.
האלבום כולל את השירה של איגור קרוטוגולוב.
האלבום הוצג ב-6 באפריל 2018 בבית האמנים המרכזי במוסקבה, רוסיה, וב-8 באפריל במועדון "אררטה " בסנקט פטרבורג, רוסיה.
יום לפני הצגת הבכורה, קיבלו אזרחי סנקט פטרבורג 14 שקים (מספר הרצועות באלבום) ובהם התקליטורים החתומים.
השקים פוזרו ברחבי העיר במקומות הקשורים לביוגרפיה של דניאיל חארמס.
הווידאו קליפ לשיר "גבידון" יצא ב-2018.
"Гимн чуме" ("המזמור למגפה") (2019), לשיריו של המשורר הרוסי אלכסנדר פושקין, שרובם לא פורסמו.
באלבום גם מופיע המלחין הרוסי ולדימיר מרטינוב (פסנתר), רוסלן גרוס ("KIP", קלרינט) ולידיה פיודורובה (שירה).
שלושה קטעי וידאו שוחררו ב-2019: "Гимн чуме" ("המזמור למגפה"), "Талисман" ("קמע") ו-"Цветок" ("פרח").
"Из неба и воды" ("משמיים ומים") (2019), לשיריו של דמיטרי אוזרסקי.
קרוטוגולוב ופיודורוב ניסו ליצר כל שיר לשונה זה מזה, גם מבחינת הלחנה וגם בהקלטה.
המוזיקה לאלבום הולחנה בצורה אלתורית, בטייק הראשון, שהפך למסורת לדואט.
האלבום הוצג ב-19 בדצמבר 2019 במועדון "מורזה" בסנקט פטרבורג וב-21 בדצמבר במועדון "16 טון" במוסקבה.
"בלייק" (2020), לשיריו של ויליאם בלייק שתורגם לרוסית על ידי אלכסנדר דלפינוב ואנדריי סמורוב.
האלבום מורכב מ-18 רצועות שכל אחת מהן מאוירת בווידאו קליפ שנוצרו במהלך הסגר COVID-19. את המוזיקה הלחינו גם איגור קרוטוגולוב וגם ליאוניד פיודורוב.
מספר שירים כוללים את השירה של קרוטוגולוב.
איגור קרוטוגולוב גם מופיע בקטעי הווידאו, "Больная роза" ("הורד החולה"), "Улыбка" ("החיוך") ו"Детский восторг" ("שמחת תינוקות").
"אשרה" (2023), לשיר בן 10 הפסוקים "Песни срубленной Ашеры" ("שירי אשרה הכרותה") מאת המשורר והקולטורולוג הישראלי מיכאל קורול.
קרוטוגולוב ופיודורוב הלחינו והקליטו יחד את האלבום בצורה המסורתית שלהם והעניקו לכל שיר צליל וסגנון ייחודיים.
כל שיר מוקדש לאל מסוים בפנתאון האלים הכנענים.
האלבום הפך לפסקול לסרט הבלט "אשרה" בוים על ידי כוריאוגרפית אנה אוזרסקאיה.
(למידע נוסף, ראה להלן: עבודת קולנוע ותיאטרון)
תזמורת הצעצועים של איגור קרוטוגולוב
בשנת 2005 איגור קרוטוגולוב אסף קבוצה של מוזיקאים וחברים כדי להקים תזמורת צעצועים.
הרעיון של הפרויקט היה להשתמש רק בכלי נגינה צעצועים להפקת מוזיקה.
ההופעה הראשונה של תזמורת הצעצועים בשם "Igor Krutogolov's Karate Band" ("להקת הקראטה של איגור קרוטוגולוב") התקיימה ב-7 באפריל 2005 במועדון "גרין ראקון" בתל אביב בעקבות הערב הספרותי של הסופר הפוסט-מודרני הרוסי ולדימיר סורוקין .
האלבומה הראשון של הלהקה, "Children 4 Muzik", יצא באוקטובר 2005. הלהקה מנגנת תערובת של סגנונות המתוארים כ"קומדיית רעש ניסיוני".
האלבום הוצג בנובמבר 2005 בפסטיבל המוזיקה האוונגרדית במועדון "זאפה" בתל אביב.
בשנת 2006 הלהקה הקליטה קאבר באורך 56 דקות של "Consume Red" מאת המוזיקאי היפני אוטומו יושיהידה והוציאה אותו כאלבום דיגיטלי "Plays Ground Zero: Consume Red" בשנת 2021 במהלך מגפת COVID-19.
האלבום "How to Be a Crocodile" יצא ב-2014 והוצג במועדון "לבונטין 7" בתל אביב ב-27 בפברואר 2014. הלהקה הקליטה שירים מקוריים למילות הג'יבריש שכתב איגור קרוטוגולוב תחת הכינוי Mursulik.
האלבום כולל גם את השיר לשירו של דניאיל חארמס "Журавли и корабли" ("המשאיות והספינות").
כל המוזיקה באלבום הולחנה על ידי איגור קרוטוגולוב.
בשנת 2017 הצטרף ללהקת "Igor Krutogolov's Karate Band" זמרת ים אומי, הסולנית של להקת ההארדקור החשמלית "מכונת הרג".
הודות לקולה של אומי, הלהקה רכשה סאונד חדש ושמה של הלהקה שונה ל-"Igor Krutogolov's Toy Orchestra" ("תזמורת הצעצועים של איגור קרוטוגולוב").
ללהקה הצטרפה גם הזמרת הישראלית-בריטית יפעת זיו ("האחיות לוז").
ההרכב החדש נתן קונצרט בדצמבר 2018 במועדון "לבונטין 7" בתל אביב.
בשנת 2019 הצטרף ללהקה המתופף הישראלי רועי חן ("מגאסון", "מאלוקס").
הלהקה הופיעה במסגרת פרויקט התרבות והחינוך "אשכולות", בתמיכת שגרירות ישראל ברוסיה.
הלהקה ביצעה קאברים חדשים, "Little God in My Hands" של "Swans" ו-"Guerrilla Radio" של "Rage Against the Machine", וכן שירים נוספים של להקה, כולל "Журавли и корабли" ("המשאיות והספינות") בביצוע של הזמרת הרוסית אנה חבוסטנקו.
תוכנית הקונצרט כללה גם כיתת אמן לילדים והשתתפות הילדים בהופעה החיה עם הלהקה.
ב-2022 הוציאה הלהקה את האלבום "Live At Musrara Mix", שהוקלט בפסטיבל "מוסררה מיקס 2020" בירושלים, והוציאה שני סינגלים, Bebe La Sangre" (2022)" ו-Sucky" (2022)".
הלהקה לקחה חלק בהפקות קולנוע ותיאטרון: במופע הרב-ז'אנרי של אור מרין TOYZZZ" (2021)" ובהפקה והצגה של סרטו המוזיקלי של רועי רוזן "קפקא לילדים" (2022).
בשנת 2003 איגור קרוטוגולוב הלחין מוזיקה לסרט האנימציה "Wardrobe" מאת הבמאים היפניים ימאמוטו הירומי וטאקאיוקי איוואסווה.
קרוטוגולוב גם יצר בובת הסרט.
פסקול הסרט שוחרר כאלבום "Wardrobe" בספטמבר 2004. באלבום מופיעים גם ואדים גוסיס, ולרי פרוקוב וקונדו יושיאקי.
איגור קרוטוגולוב כתב מוזיקה למספר מופעי תיאטרון של במאים וכוריאוגרפים ישראלים:
"מגובה דשא" (2006), פרויקט רב תחומי בבימוי וכוריאוגרפיה של עירד מצליח (מלחין שותף: רועי ירקוני);
"מעבר לים" (2008), לשירים מאת חיים ביאליק בבימוי עלינא אשבל;
"מקס ומוריץ" (2009), קריינות פרפורמטיבית לסיפורו של וילהלם בוש "מקס ומוריץ" בוצע על ידי זאב טנא בבימויו של ישי קרני;
"הלוך ושוב" (2013), עיבוד למחזה "איש הסירה" של חנה יבלונסקה בבימויו של סשה קרינדלין;
"בורות" (2014), מופע בבימויו של אריאל ברונז ובכוריאוגרפיה של מרינה בלטוב;
"פרויקט דה לה שמעטה: הנצנוץ" (2017), מופע בובות בבימויה של שרון סילבר מרת ובביצועם של אמני הבובות הישראלים אנה גרינבנד ואיגור צינובוי.
שיתוף פעולה עם רועי רוזן
החל משנת 2010 איגור קרוטוגולוב שיתף פעולה באופן הדוק עם הבמאי, הסופר והאמן הישראלי-אמריקאי רועי רוזן.
קרוטוגולוב הופיע לראשונה בסרט הקצר של רועי רוזן Out/Tse" (2010)" ("צא") כשחקן כשהוא ביצע שיר לשירו של סרגיי יסנין "מכתב לאמא" ("Письмо матери") וניגן במסור בליווי של בוריס מרצינובסקי באקורדיון.
"צא" הוצג לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-67 של ונציה ב-2010 וזכה בפרס "Orizzonti " לסרט הקצר הטוב ביותר.
הסרט גם היה מועמד רשמית לפרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט הקצר הטוב ביותר.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ברומא 2013, שם הוא זכה לאזכור מיוחד בתוכנית "CinemaXXI".
הסרט זכה גם בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הניסיוני הבינלאומי בבוקרשט, רומניה, בשנת 2014.
איגור קרוטוגולוב הלחין מוזיקה לאופרה לספרו של רועי רוזן Vladimir's Night" (2014)".
בשנת 2016 איגור קרוטוגולוב הלחין מוזיקה לסרט האופרטה הסוריאליסטי של רועי רוזן "The Dust Channel".
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של מרסיי 2016 והוצג בפסטיבלים הבינלאומיים בווינה, אוסטריה ("וינאלה 2017"), מדריד, ספרד ("FILMADRID 2017"), סאול, קוריאה הדרומית ("Jeonju 2017"), וסידני, אוסטרליה (2018).
בשנת 2018 איגור קרוטוגולוב שיתף פעולה עם רועי רוזן בסרט "Kafka for Kids" ("קפקא לילדים").
קרוטוגולוב הציע לרועי רוזן להשתמש בתזמורת הצעצועים שלו בסרט, מה ששינה משמעותית את כיוון הסאונד והתמונה של הסרט.
נגני להקת "Igor Krutogolov's Toy Orchestra" הופיעו על הסט כחלק מהקאסט של הסרט, כשגם ים אומי ויפעת זיו שיחקו חלקים נוספים.
פרקי הסרט הכוללים שלושה שירים בביצוע חי על ידי תזמורת הצעצועים של איגור קרוטוגולוב, עם יפעת זיו כסולנית, הוצגו בפסטיבל אמנות "Steirischer Herbst " ב-22 בספטמבר 2018 בתיאטרון "Grazer Orpheum" בגראץ, אוסטריה.
הסרט "קפקא לילדים" הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי 2022 ברוטרדם , הולנד, ("IFFR 2022") והוצג בפסטיבלי הסרטים הבינלאומיים במרסיי, צרפת ("FIDMarseille 2022"), קוריטיבה, ברזיל ("Olhar de Cinema 2022"), ליסבון, פורטוגל ("Doclisboa 2022"), וינה, אוסטריה ("וינאלה 2022") וקופנהגן, דנמרק ("CPH:DOX 2023").
פסקול הסרט שוחרר ב-LP בשנת 2022.
שיתוף פעולה עם אור מרין
בשנת 2021 איגור קרוטוגולוב ותזמורת הצעצועים שלו הצטרפו לפרויקט תיאטרלי רב-ז'אנרי "TOYZZZ" בשיתוף קבוצת התיאטרון המחול הישראלית בראשות אור מרין ואורן נחום.
הכוונה הראשונית הייתה לשלב בהופעה את השירים הנוכחיים של הלהקה, אך לבסוף קרוטוגולוב הלחין עוד חמישה שירים והיה שותף לכתיבת הפרויקט.
מוזיקאי להקת "Igor Krutogolov's Toy Orchestra" הופיעו וקיימו אינטראקציה עם תשעה רקדני קבוצת התיאטרון.
המופע תואר כ"שילוב של מסיבה, קרקס, אורגיה ומחלקה סגורה".
"TOYZZZ" הוקרנה בבכורה בפסטיבל עכו הבינלאומי לתיאטרון אחר 2021 והוצג בפסטיבל 11 פעמים.
המופע זכה במספר פרסים: ההצגה הטובה ביותר, התנועה, העיצוב וציון לשבח על מוזיקה (לאיגור קרוטוגולוב, ים אומי ותזמורת הצעצועים של איגור קרוטוגולוב).
המופע הוצג לקהל רחב יותר בדצמבר 2021 בתל אביב בתיאטרון "תמונע", שם הוצג שבע פעמים.
בשנת 2023 איגור קרוטוגולוב הלחין מוזיקה למופע המחול של אור מרין "Loud and Clear".
המופע הוצג בבכורה ב-15 באוגוסט 2023 במרכז המחול "Derida Dance Center" בסופיה, בולגריה.
מלחין שותף עם ליאוניד פיודורוב
בשנת 2016 איגור קרוטוגולוב שיתף פעולה עם ליאוניד פיודורוב בהלחנת מוזיקה למופעים תיאטרליים של פרויקט אמנות וקולנוע רב-תחומי "DAU " מאת הבמאי הרוסי איליה חרז'אנובסקי.
הפרויקט הוצג בבכורה בין ה-25 בינואר ל-17 בפברואר 2019 בפריז, צרפת.
המופעים והמיצבים התנהלו בשלושה מקומות שכנים: תיאטרון שאטלה, תאטר דה לה ויל ומרכז פומפידו.
קרוטוגולוב ופיודורוב הלחינו 30 שירים עבור הפרויקט.
השיר "Небо" ("השמיים") גם בוצע בהופעות חיות של "Fedorov & Krutogolov" ונכלל באלבום הסולו של ליאוניד פיודורוב "Последний друг" ("החבר האחרון") (2021).
בשנת 2021 הלחין קרוטוגולוב יחד עם ליאוניד פיודורוב מוזיקה לפרויקט רב תחומי "אשרה".
קרוטוגולוב ופיודורוב כתבו מוזיקה לשיר בן 10 פסוקים "Песни срубленной Ашеры" ("שירי אשרה הכרותה") מאת המשורר והקולטורולוג הישראלי מיכאל קורול.
בתחילה, המוזיקה נכתבה למופע בלט שיוצג בהופעה חיה, אך בשל מגבלות COVID-19, הבלט צולם בסופו של דבר כסרט בבימויה של הכוריאוגרפית אנה אוזרסקאיה.
סרט הבלט "אשרה" הוקרן בבכורה ב-9 באוגוסט 2023 בקולנוע "אוקטובר" במוסקבה, רוסיה, ואחריו התקיימה שיחה פומבית עם משתתפי הפרויקט.
2004 – Wardrobe (סרט אנימציה מאת יאמאמוטו הירומי וטאקאיוקי איוואווה), CD
2006 – מגובה דשא (מופע מאת עירד מצליח)
2008 – מעבר לים (מופע מאת עלינא אשבל)
2009 – מקס ומוריץ (מופע מאת ישי קרני)
2013 – הלוך ושוב (מופע מאת סשה קרינדלין)
2014 – בורות (מופע מאת אריאל ברונז ומרינה בלטוב)
2014 – Vladimir's Night (ספר אופרה מאת רועי רוזן)
2016 – The Dust Channel (סרט אופרטה מאת רועי רוזן)
2017 – פרויקט דה לה שמעטה: הנצנוץ (מופע בובות מאת שרון סילבר מרת)
2019 – DAU (סרט מאת איליה חרז'אנובסקי])
2021 – TOYZZZ (מופע מאת אור מרין)
2022 – Kafka for Kids (סרט מאת רועי רוזן), LP
2023 – Loud and Clear (מופע מאת אור מרין)
2023 – Ашера (אשרה) (סרט בלט מאת אנה אוזרסקאיה), CD
2019 – Гимн чуме (המזמור למגפה), CD
2006 – Festivemood (עם רוסלן גרוס ואנטון וייס), CD
2008 – Live in the Head (עם טאצויה יושידה ואסיף צחר ), CD
2009 – Archaic Sky (עם קנג'י סיראטורי), CD
2010 – Hot Exhaust (עם אסיף צחר וחגי פרשטמן), CD
2012 – Live at Levontin 7 (עם דניאל שריד ואריאל ארמוני), CD
2020 – Quit Silence (עם אריאל שיבולת), CD
2020 – Cold Exhaust (עם אסיף צחר וחגי פרשטמן)
איגור קונסטנטינוביץ', נסיך רוסיה היה נסיך מבית רומנוב ונין של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה.
איגור נולד ב-10 ביוני 1894 בסנקט פטרבורג, והיה ילדם השישי של קונסטנטין קונסטנטינוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ואשתו הנסיכה הגדולה יליזבטה מאבריקיייבנה.
התחנך בפנימיה צבאית ובבית הספר לקצינים של בני האצולה הגבוהה בסנקט פטרבורג.
ביולי 1914 סיים את הלימודים וקיבל דרגת סגן משנה.
מיד עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הועברה יחידתו לחזית הלחימה.
הוא השתתף קרבות בפרוסיה המזרחית, על חלקו בהם עוטר בחרב הזהב.
באוקטובר 1915 חלה בצדרת ודלקת ריאות.
הועבר לשרת ביחידה עורפית בשל מצבו הבריאותי ובמאי 1917 שוחרר מן השירות הצבאי.
ב-4 באפריל 1918, הוא הוגלה לאורל על ידי הבולשביקים ונרצח ב-18 ביולי אותה שנה בפיר מכרה ליד העיירה אלאפאיבסק, יחד עם אחיו הנסיך יואן קונסטנטינוביץ' והנסיך קונסטנטין קונסטנטינוביץ', בן דודו הנסיך ולדימיר פאבלוביץ' פיילי וקרובי משפחה וחברים אחרים.
גופתו נקברה בסופו של דבר בבית הקברות של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית בבייג'ינג שנהרס ב-1986 וכיום מהווה מגרש חניה.
איגור אנטולייביץ' קירילוב היה איש צבא רוסי בדרגת לוטננט גנרל ששירת כמפקד הכוחות להגנה כימית, ביולוגית וגרעינית.
הוא היה חשוד בפשעי מלחמה במלחמת אוקראינה–רוסיה ונהרג בהתנקשות בדצמבר 2024.
קירילוב נולד ב-13 ביולי 1970 בקוסטרומה.
הוא התגייס לצבא בשנת 1987, וסיים בשנת 1991 את בית הספר לפיקוד בקוסטרומה.
בין השנים 1991–1994 שירת במזרח גרמניה, ולאחר מכן עבר לשירות במחוז הצבאי של מוסקבה .
בשנים 2005–2007 למד באקדמיה הצבאית להגנת אב"כ .
משנת 2009 שירת בתפקידים שונים בכוחות להגנת אב"כ של צבא רוסיה.
בספטמבר 2014 מונה למפקד האקדמיה הצבאית להגנת אב"כ .
באפריל 2017 החליף את אדוארד צ'רקסוב ומונה למפקד הכוחות להגנת אב"כ של צבא רוסיה.
במהלך מלחמת אוקראינה–רוסיה נטען כי צבא רוסיה ביצע מתקפות נשק כימי רבות נגד אוקראינה.
בין השאר, נטען כי רוסיה השתמשה ברימונים המכילים כלורופיקרין.
בעקבות כך הוצאו נגדו עיצומים במדינות שונות.
ב-16 בדצמבר 2024 הוצא צו מעצר נגד קירילוב באוקראינה באשמת פשעי מלחמה.
ב-17 בדצמבר 2024 נהרג קירילוב יחד עם עוזרו בהתנקשות שבוצעה באמצעות קורקינט חשמלי ממולכד מחוץ לבניין מגורים בריאזאנסקי פרוספקט במזרח מוסקבה.
מיד לאחר מכן הודיע המודיעין הצבאי האוקראיני כי הוא נהרג ב"מבצע מיוחד", כיון ש"הוא היה פושע מלחמה שנתן פקודות לשימוש בנשק כימי".
למחרת הודיעו הרשויות ברוסיה על מעצרו של אזרח אוזבקיסטן בחשד לביצוע ההתנקשות.
איגור קניאזב (נולד ב-16 ביולי 2003) הוא אתלט ישראלי, פעמיים ברציפות אלוף ישראל (2024 ו-2025) וזוכה מדליית ארד במכביה (2022) ביידוי פטיש.
קניאזב מתאמן באגודת הפועל עמק חפר הדסה נעורים.
באליפות ישראל שנערכה ביוני סיים במקום רביעי ביידוי פטיש בתוצאה של 47.43 מטר.
באליפות ישראל שנערכה ביוני זכה במדליית ארד ביידוי פטיש בתוצאה של 47.32 מטר, אחרי ויקטור זגינאיקו (51.92 מטר) ויהב אדיר (51.80 מטר).
במכביה העשרים-ואחת שנערכה ביולי זכה במדליית ארד ביידוי פטיש בתוצאה של 49.05 מטר, אחרי ויקטור זגינאיקו (51.50 מטר) ויהב אדיר (50.24 מטר).
באליפות ישראל שנערכה ביולי זכה במדליית כסף ביידוי פטיש בתוצאה של 52.26 מטר, אחרי יהב אדיר (54.54 מטר) ולפני דוד קוטליארקר (51.47 מטר).
באליפות ישראל שנערכה ביולי זכה במדליית זהב ביידוי פטיש בתוצאה של 55.95 מטר, לפני יהב אדיר (52.25 מטר) וויקטור זגינאיקו (51.58 מטר).
איגור מטווייביץ' קוסטולבסקי (נולד ב-10 בספטמבר 1948) הוא שחקן תיאטרון וקולנוע סובייטי ורוסי.
הוא קיבל את תואר אמן העם של רוסיה בשנת 1995. קוסטולבסקי ידוע בעיקר בזכות כיכבו בסרטים "טהרן 43" ו"כוכב האושר שובה הלב".
איגור קוסטולבסקי נולד ב-10 בספטמבר 1948 במוסקבה, במשפחה היהודית, בנם של מטביי מטבייביץ' קוסטולבסקי וויטה סמיונובנה קוסטולבסקיה.
לאחר סיום לימודיו עבד כבודק במכון המחקר של תעשיית הקוורץ במשך שנתיים.
בשנים 1967 - 1968 למד במכון להנדסה אזרחית של מוסקבה.
בשנת 1973 סיים את לימודיו באקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון (GITIS), הקורס של אנדריי גונצ'רוב.
באותה שנה הוא הצטרף ללהקה של תיאטרון מאיאקובסקי.
מאז שנות ה-90, הוא גם שיחק על במות של תיאטראות אחרים, השתתף בהצגה של הלהקה הבינלאומית אורסטיה אייסכילוס, שהועלתה בברגן, נורווגיה, על ידי הבמאי רושה (בתפקידים של אפולו, השליח והזקן).
בשנת 1994, קוסטולבסקי גילם את אפולו ב"אורסטיאה" בבימויו של פיטר שטיין בתיאטרון הצבא הרוסי.
בשנות לימודיו, איגור קוסטולבסקי החל לשחק בסרטי קולנוע.
את הופעתו הבכורה הוא עשה בדרמה של בוריס נירנבורג "המשפחה כמשפחה", שם גילמו את התפקידים הראשיים השחקנים הפופולריים דאז בתיאטרון וכטנגוב, לודמילה צליקובסקיה ואלכסנדר גרייב.
בשנת 1975 יצא לאקרנים סרטו של ולדימיר מוטיל כוכב האושר שובה הלב בו כיכב קוסטולבסקי בתפקיד איוון אננקוב.
הסרט זכה להצלחה רבה בקרב הקהל.
המבקרים דירגו את השחקן גבוה מאוד בסרטים "קריאת האביב" (1976) בבימויו של פאבל ליובימוב ו"אסיה " (1977) מאת יוסף חייפיץ.
לאחר מכן באה העבודה בסרט טליוויזיה בעל מספר פרקים "והכל עליו..." מבוסס על הרומן מאת ויליה ליפטוב, על התפקיד הראשי בו קיבל השחקן את "פרס קומסומול של לנין".
בין עבודותיו המשמעותיות האחרות של קוסטולבסקי בקולנוע בשנות ה-70 היה תפקידה של המורה לאסטרונומיה מרינה מיוריו במלודרמה של מיכאיל קוזקוב "כוכב חסר שם" ואחת מבעלי המניות של הקואופרטיב בקומדיה אלדר ריאזנוב "המוסך".
השחקן זכה לגל חדש של פופולריות עם תפקידו כקצין שרות ביון הסובייטי אנדריי בורודין, אשר מסכל את תוכניותיהם של סוכנים גרמנים פשיסטים לחסל את "שלושת הגדולים" - סטלין, רוזוולט וצ'רצ'יל, בסרט הבילוש הפוליטי "טהרן-43" (1980).
במהלך העבודה על התפקיד, קוסטולבסקי נפגש והתייעץ עם דמות מקורית - קצין המודיעין הסובייטי האגדי גבורק ורטניאן.
השיר "Une vie d'amour" ("חיים מלאי אהבה") למוזיקה של ז'ורז' גרווארנץ בביצוע שארל אזנבור הפך ללהיט עולמי והוא מזוהה היטב עם דמותו של קוסטולבסקי.
אירוע 1985 היה המלודרמה "נישואים חוקיים" מאת אלברט מקרצ'יאן, שבה השחקן, בדואט עם נטליה בלוכבוסטיקובה, עם האמת הצורבת של החיים, גילם את נושא האהבה שנרצחה במלחמה, בליווי יצירת מופת מוזיקלית מאת איסאק שוורץ.
בסרט זה, קוסטולבסקי רקד לראשונה ריקוד סטפס וירטואוזי מול המצלמה.
על פי סקר של המגזין "מסך קולנוע הסובטי", קוסטולבסקי הוכר כשחקן הטוב ביותר של 1986.
אשתו הראשונה של איגור קוסטולבסקי הייתה השחקנית אלנה רומנובה.
בנם אלכסיי נולד בשנת 1983. אשתו השנייה של איגור קוסטולבסקי היא השחקנית הצרפתייה קונסואלו דה אבילנד.
איגור קוסטולבסקי קיבל את התואר אמן העם של הפדרציה הרוסית בשנת 1995.
חתן פרס קומסומול של לנין (1978), חתן פרס המדינה של רוסיה (2000), בעל עיטור מסדר הכבוד (2004), זכה בתואר מסדר ההצטיינות למולדת, דרגה IV בשנת 2009.
הוא נבחר לשחקן הטוב ביותר לשנת 1986 בסקר של מגזין קולנוע "מסך קולנוע הסובטי".
איגור קוסטולבסקי שיחק יותר מ-60 תפקידים בקולנוע.
איגנורטיו אלנכּי (מלטינית: Ignoratio elenchi – התעלמות מהנושא; על פי המילה היוונית ελεγχος, "הפרכה") הוא טיעון מקבוצת כשלי הסחה השייכת לכשלי אי-רלוונטיות, בו מוצג טיעון העשוי להיות תקף כשלעצמו, אך מוכיח או תומך במסקנה שונה מזו שמנסים להוכיח.
איגנורטיו אלנכּי ידוע גם בשם "מסקנה לא-רלוונטית".
הכשל זוהה לראשונה על ידי אריסטו ככישלון של השואל בעת ניסיון להפריך טיעון של משיב.
כאשר הכשל מכוון, הוא מכונה "הרינג אדום", במשמעות של ניסיון לבלבל ולהסיח דעתו של אדם במכוון.
ביטוי זה מבוסס, לפי טענות, על הניסיון להסיט כלבים מנתיב הריח באמצעות שימוש במליחים מעושנים.
הריח החזק של המליח עשוי לבלבל את ההולך ולהובילו לנתיב שגוי.
המבנה הטיפוסי של "מליח אדום" במסגרת דיון הוא כדלקמן:
נושא ב' מועלה בהסוואה של דיון בנושא א'
פרקליט הגנה: "העבירה המיוחסת למרשי, אם בוצעה, אינה פלילית, אך מרשי סבל עינוי דין ממושך לאורך שנים בגלל זוטי דברים כאלה".
(אין קשר בין הוכחת חפותו של הנאשם לטיעון).
"מצב העוני החמור מחייב כינון חוק שכר מינימום".
(אפשר להסכים עם הטענה הראשונה, אך אין נובעת ממנה הסכמה לטענה השנייה).
איגלו (באינוקטיטוט: ᐃᒡᓗ, "בית" או "בית שלג") הוא מחסה הבנוי בדרך כלל בצורת כיפה, העשוי מלבני שלג ומטרתו לתת מחסה זמני לציידים האינואיטים מפני החורף או לשמש כבית קבוע.
איגלו היא מילה בשפת האינוקטיטוט שפירושה "בית".
נהוג לכנות בשם זה את הבתים בהם מבלים האינואיטים את החורף, לאחר שבעונת הקיץ התגוררו באוהלים העשויים עורות.
האיגלו שימש בעיקר בשטחי קנדה וגרינלנד.
אינואיטים אחרים השתמשו בשלג לבידוד בבתים שנבנו מחומרים אחרים.
בעבר היו משתתפים בבניית בתי הקרח לקראת החורף כל אנשי הכפר, אך כיום מעטים האינואיטים הגרים בבתים אלה.
האיגלו בנוי מלבני קרח וצורתו עגולה.
בראשו כיפה ובפתחו מצויה שכבת קרח דקה, המאפשרת כניסת אור.
המיטות באיגלו עשויות מגושי קרח, שכוסו בפרוות ועורות.
מדפי קרח המותקנים בקירות, משמשים לאחסון כלי בישול, כלי נשק, כלי עבודה ומנורות.
השלג המשמש לבניית האיגלו צריך להיות חזק מספיק להיחתך בצורה של לבנים.
שלג מתאים למטרה זו הוא שלג שנערם על ידי הרוח, ונדחס.
האיגלו נבנה על ידי חפירת בור בשלג ובניית הלבנים שמוציאים מן הבור סביבו.
לעיתים נבנית מנהרת כניסה אל האיגלו במטרה למנוע אובדן חום וכניסת רוח כאשר דלת האיגלו פתוחה.
בשל היות השלג חומר מבודד, הטמפרטורות בתוך האיגלו גבוהות במידה ניכרת מהסביבה החיצונית.
אם קירותיו הפנימיים של האיגלו מכוסים בעורות של בעלי חיים, הטמפרטורה בתוך האיגלו יכולה לעלות מ-40 ל16 מעלות
מבחינה ארכיטקטונית האיגלו הוא ייחודי בכך שניתן לבנות את כיפתו מלבנים נפרדות מבלי לבנות פיגומים או מבנה תומך.
פרופסור איגנץ הירשלר (בהונגרית: Hirschler Ignác; 1823–1891) היה רופא עיניים ופרופסור לרפואה, נשיא הקהילה היהודית של פשט ויושב ראש הקונגרס של יהדות הונגריה בשנים 1868–1869, בתקופה בה התרחש הקרע ביהדות הונגריה.
חבר נספח של האקדמיה ההונגרית למדעים.
בשנת 1866, בפשט, טיפל בצייר ההונגרי מיהאי מונקאצ'י והאחרון העניק לו כאות תודה את הציור "קדרה הפוכה".
בשנת 1885, ממשלת הונגריה העניקה לו חברות בבית העליון של הפרלמנט.
בן אחיו היה אגושטון הירשלר רופא פנימי, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
איגנאט (Ignat) או איגנאט החזירים (Ignatul Porcilor) הוא חג שחיטת החזיר הנחוג על ידי הרומנים ביום 20 בדצמבר, היום, שעל פי לוח השנה הנוצרי אותודוקסי, מוקדש לקדוש איגנאטיה תאופורול (Ignatie Teoforul).
החג קרוי גם בשם קרצ'יונול ציגאנילור (Crăciunul ţiganilor) שמשמעותו היא "הקרצ'יון (חג המולד הרומני) של הצוענים", שם שניתן לו משום שבמלאכת שחיטת החזיר, צריבת עורו באש וחלוקתו לנתחים עובדים לרוב הצוענים המקומיים.
ביום 20 בדצמבר נוהגים הרומנים לשחוט חזיר שפוטם במהלך השנה.
לאחר שחיטת החזיר תולשים את השערות הארוכות יותר, כדי לייצור מהן מברשות ואחרי זה תולים את החזיר מעל אש גלויה ומסובבים אותו, כדי לצרוב את השיער שנותר על עורו.
בהמשך מפרקים את גופת החזיר, העור משמש לייצור אופינצ'י, המעיים המנוקים ישמשו כלי קיבול לתערובת בשרית ויהפכו לנקניקים ונקניקיות, הבשר והשומן ישמרו באמצעות עישון והמלחה, כדי שישמשו מזון במהלך החורף ואפילו הדם הניגר מהחזיר ייאסף וישמש להכנת נקניק דם.
החוקרים משערים שאש המדורות ששימשו לצריבת שיער החזירים, איגניס (Ignis), אש בלטינית, היא המקור האטימולוגי לשם החג.
המנהג הקדום של הקרבת החזיר ואכילת בשרו מוזכר כבר במצרים העתיקה, שם הוקרב לאל אוסיריס.
ערב החג מרתיחים גרגירי חיטה.
ראש המשפחה מקטר את החיטה ומברך אותה וכל המשפחה אוכלת ממנה.
את שאריות החיטה מפזרים למאכל עופות השמים.
הילדים משתשעים במשחקים הקרויים De-a poarca (כמו החזירה) ו-Purceaua (החזירונת) ובעזרת כלי מוזיקלי מיוחד הקרוי surla (סורלה) משמיעים קולות דומים לקול החזיר.
באחת הקולינדות, הקרויה Siva (סיווה), כנראה על שם האל שיווה, אחד הצעירים עוטה במקום המסכות המסורתיות של עז הבר או איל את הראש המעוטר של חזיר שחוט.
בתקופה המודרנית השתמר המנהג אצל הרומנים, הארומנים ובהודו.
בערב החג כורתים גבעול של דלעת ושומרים אותו כסגולה נגד הרפס סימפלקס 1 של ילדים.
יש אמונות עממיות נוספות הקשורות בחג ובהן:
החזיר חולם על הסכין או שמדמיין את עצמו עם מחרוזת פנינים אדומות.
בערב החג המכשפות זוממות לגזול את שגשוג החוגגים לכן מפזרים נגדן מלח מסביב לבית המגורים, מסביב לאסמים ובחצר.
שומן של חזיר שחור מתאים לכישוף ובמיוחד עבור הכבשים.
גוש של שומן של חזיר שחור שנשחט באיגנאט, שהכומר בירך אותו, משמש למשיחה כנגד כאבים, בעיקר ברגליים.
משתמשים בשומן זה גם למריחת גופו של אדם העלול להפוך לסטריגוי.
בעת שחיטת החזיר לא רצויה נוכחותם של רכי לב רחמנים, כי בגללם ייסורי מות החזיר עלולים להיות ממושכים יותר ובשרו פחות טוב למאכל.
אם בלב החזיר תימצא כמות גדולה יחסית של דם קרוש זה סימן לכך שלבעליו תהיה הצלחה בכספים.
בתקופה שבין איגנאט ובין קרצ'יון (חג המולד הרומני) הנשים לא טוות צמר, אך עוסקות בריסוק גרעיני חיטה.
מהגרעינים המרוסקים מכינים מין לחם שטוח הנאכל בערב קרצ'יון עם דבש ואגוזים.
דמם של החזירים השחורים, מעורב בקמח, משמש כמאכל מבריא חולים.
מי שעובד בחג איגנאט עלול לחלות במחלה שסימניה הם התכווצויות כמו של החזיר בזמן השחיטה.
בתום עבודות השחיטה והפירוק מוגשת ארוחת נדבת החזיר שנאכלת בעמידה ובשתיקה.
אִיגְנָטִיֶיבוֹ (בבולגרית: Игнатиево) היא עיירה בצפון מזרח בולגריה בשטח הרשות המקומית אקסאקובו שבמחוז וארנה השוכנת 367 קילומטרים מהבירה סופיה ו-15 קילומטרים מבירת המחוז וארנה.
בשלהי 1878 הוקמו במישור סמוך לווארנה שני כפרים על ידי פליטי המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878), שהגיעו למקום ממזרח תראקיה.
בהמשך בשל תנאי תברואה לקויים ונתוני תחלואה גבוהים עברו המתיישבים לשטחים גבוהים יותר.
ב-1934 אוחדו שני הכפרים לכפר אחד שכונה איגנטייבו על שם הדוכס הרוסי ניקולאי איגנאטייב.
ב-9 במרץ 2011 זכה הכפר למעמד של עיירה.
מרבית תושבי העיירה הם בני המעמד הבינוני נמוך ועובדים כשכירים במפעלי תעשייה בווארנה, או בחקלאות בשטחי הרשות המקומית.
צפונה של העיר ממוקם על מדרון מיוער ובראשית המאה ה-21, הפך המקום אתר לתיירות פנים וסחר נדל"ן.
באיגנטייבו קיים תמהיל אתני מורכב הכולל אחוז ניכר של בני רומה וצאצאי פליטים ממקדוניה, תראקיה ודרום דוברוג'ה.
רקע - "המסע לגירוש נתינים זרים"
בפרוץ מלחמת העולם השנייה החלו בממלכת בולגריה רדיפות יהודים שהיו נתינים זרים או מחוסרי נתינות.
ב-16 בספטמבר 1939 פרסם מפקד המשטרה הבולגרית הקולונל אטאנאס פאנטב צו המורה ל-4,022 נתינים זרים או מחוסרי נתינות, כולם יהודים לצאת לאלתר את גבולות הממלכה.
יהודים שהחזיקו באזרחות טורקית או יוונית התקבלו במדינות אילו והשאר נעצרו והובלו על ידי המשטרה הבולגרית, אל שטח ההפקר בגבולות בולגריה יוון וטורקיה, שם נפלו קורבן להתקפות מצד משמרות הגבול.
העניין עורר הד תקשורתי וגל מחאות מצד הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה ומשראה מפקד המשטרה שלא ניתן לפתור את "בעיית" היהודים הורה לשלוח אותם מאזור הגבול, לווארנה במטרה להעלותם על ספינות מעפילים.
במהלך מספר חודשים עזבו חלק מהפליטים את בולגריה על גבי אוניות מעפילים ובכללן הרודניצ'אר, הסלבדור, שטבעה בים השיש ו-238 מנוסעיה נספו, והדריאן 2.
ב-1 במרץ 1941 הצטרפה בולגריה אל ההסכם התלת-צדדי שבין גרמניה הנאצית, איטליה הפשיסטית והאימפריה היפנית, והצבא הגרמני נכנס לבולגריה ללא קרב.
ב-6 באפריל פלשו הגרמנים ליוגוסלביה.
כמה עשרות פליטים יהודים ששהו בבולגריה והיו נתינים יוגוסלבים איבדו את אזרחותם והמשטרה הבולגרית החלה במעצרם, בהתאם לצו גירוש הנתינים הזרים שנותר בתוקף מספטמבר 1939. ב-25 באפריל נעצרו והובאו לווארנה 100 יהודים יוגוסלבים והם הצטרפו ל-200 יהודים שנעצרו ימים אחדים קודם לכן, והיו נתיני מדינות שונות או מחוסרי נתינות.
מיעוטם נמנו על מגורשי ספטמבר 1939 שנותרו בווארנה מסיבות שונות.
בשלהי אפריל 1941 הובאו 300 העצורים למחנה מעצר שהוקם בסמוך לאיגנטייבו ונכלאו במקום.
העצורים סבלו רעב, עינויים ונאלצו לחיות ללא תנאים סניטריים במשך מספר חודשים.
במהלך מעצרם ניסו השלטונות הבולגרים מספר פעמים, לסחוט כספית את הקונסיסטוריון של יהודי בולגריה, בדרישת תשלום כופר כספי עבור כל אחד מהעצורים וזאת על מנת שיאשרו את הפלגתו אל מחוץ לבולגריה.
ביולי 1941, במהלך פגישה בסופיה, איים סגן מפקד המשטרה הבולגרית סטואיל דרגאנוב על נציגי הקונסיסטוריון, שאם הכסף לא יועבר ימסרו היהודים לידי הצבא הגרמני וישלחו למחנות ריכוז מחוץ לבולגריה.
לבסוף, הצליח ראש הקהילה היהודית בווארנה ז'אק טולידו לגייס 80,000 לבות ומסר אותם למפקד המשטרה בסופיה.
בראשית אוגוסט 1941, שוחררו עצורי איגנטייבו והותר להם להשתכן בקרב בני הקהילות היהודיות בערי בולגריה השונות.
איגנטיוס (מקובל גם: איגנציוס) מִלּוֹיוֹלָה (בסקית: Ignazio Loiolakoa ספרדית: Ignacio de Loyola) (23 באוקטובר 1491 – 31 ביולי 1556) היה אציל, לוחם, תאולוג, מייסד מסדר הישועים ומנהיגו הראשון.
במהלך הקונטרה-רפורמציה הוא הוכיח עצמו כחייל ומנהיג דתי, שנאמנותו לכנסייה הקתולית, מוסדותיה וההיררכיה שלה מעולם לא הועמדה בספק.
הוא החל את דרכו כחייל, אך לאחר פציעתו עבר תהליך של שינוי רוחני ובסיכומו הקדיש עצמו לעבודת הקודש.
חזיונות שבהם הופיעה בפניו מרים, אם ישו וישו בעצמו הפכו אותו לנזיר, ולאחר מכן למוביל בתנועת הרפורמה הקתולית ששיאה היה הקמת מסדר הישועים בשנת 1534. הוא נפטר בשנת 1556 והוכרז כקדוש נוצרי בשנת 1622.
איגנטיוס לופז דה לויולה נולד בטירת לויולה שבעיירה אספייטיה שבמחוז גיפוסקואה בחבל הבסקים המהווה כיום חלק מספרד.
הצעיר מבין 13 בני המשפחה, הוא הוטבל בשם איניגו.
לא ידוע מתי החל להשתמש בשם איגנטיוס, אך ככל הנראה הוא בחר בשם זה משום שהוא מוכר טוב יותר באיטליה ובצרפת.
בשנת 1506 שינה את שם משפחתו לדה לויולה, על שם הטירה שבה נולד ובה הפך לנושא כלים בשרות שר האוצר של כתר קסטיליה, חואן ולאסקס דה קולאר (ספרדית: Velázquez de Cuéllar), שהיה אציל קרוב משפחתו.
בשנת 1509 התגייס איגנטיוס מלויולה לשורות צבאו של דוכס נווארה אנטוניו מנריאקה דה לארה (ספרדית: Antonio Manrique de Lara).
הוא התבלט ביכולותיו הארגוניות ובכישוריו הדיפלומטיים ועלה בסולם החברתי.
כחייל השתתף בקרבות רבים שהתחוללו בספרד, בתהליך ארוך ואלים של מלחמת כול בכול בין הממלכות העצמאיות בספרד.
ממלכת נווארה סירבה להצטרף לליגה הקדושה נגד צרפת והכריזה על עצמה נייטרלית.
צבא קסטיליה פלש לנווארה ובשנת 1521 נפצע איגנטיוס בשתי רגליו מפגיעת כדור תותח בעת המצור על טירת פמפלונה.
העצם ברגלו התאחתה בצורה עקומה.
הוא דאג שישברו את רגלו פעם נוספת כדי שתתאחה ישר, אולם פיסת עצם נשארה בולטת.
הוא דאג שינסרו אותה אולם רגלו הפגועה נותרה קצרה מרעותה ולכן לא התאפשר לו לחזור לשירות צבאי.
תהליך החלמתו היה איטי והוא נזקק למספר ניתוחים, תהליך מסובך וכואב, בתקופה בה לא היה ידוע דבר על חומרי הרדמה ומשככי כאבים.
בתקופת החלמתו הארוכה החל איגנטיוס מלויולה לקרוא כתבים של אנשי רוח נוצריים.
העיקרי שבהם, "חיי ישו" מאת לודולף מסכסוניה, השפיע עליו עמוקות.
הספר מתאר את הגותו של לודולף במשך 40 שנים, ובו מתעמק התאולוג הנוצרי בתולדות חייו של ישו, מנתח לעומק את ספרי הבשורות תוך התייחסות לכתבי אבות הכנסייה ובעיקר בדה ונרביליס, אורליוס אוגוסטינוס והאפיפיור גרגוריוס הראשון.
לודולף הטיף כי על המאמין להציב עצמו במרכז סיפור הבשורה והטיף לעבודת האל על ידי טכניקה בשם "הכוונה פשוטה" שהפכה להיות הבסיס לתרגול הרוחני של איגנטיוס מלויולה.
על פי טכניקה זו המתפלל מנסה לדמות את נוכחותו של ישו מתוך אמונה כי מחשבת המתפלל היא כמבט המוכוון על ידי האמונה בצלוב.
תפילה מדיטטיבית זו שונה בתכלית מתפילה באמצעות שימוש בקולו של המתפלל בדקלום של פסוקים.
הטקסטים הדתיים שקרא איגנטיוס מלויולה בתקופת החלמתו הפיחו בו שאיפה לנהל אורח חיים בדומה לאלו של פרנציסקוס מאסיזי, שהטיף לחיי פרישות ועבודה והחליט להגשים את ייעודו על ידי פעילות מיסיונרית בארץ הקודש.
לאחר החלמתו, במרץ 1522, הוא ביקר במנזר הבנדיקטיני סנטה מריה דה מונטסראט ושם הפקיד את מדיו בפני איקונין של הבתולה.
משם המשיך אל העיר מנרסה שבקטלוניה, והתגורר בסמוך אליה כנזיר במערה.
חזיונות שהופיעו בפניו לאור יום עוד בתקופת אשפוזו חזרו בתדירות גבוהה.
בחזיונות אלו הופיעה ישות אמורפית שצורתה כנחש ובה משובצות עיניים נוצצות רבות.
ישות זו הייתה מרחפת לצידו והקרינה אליו תקווה ויופי, אך עם היעלמות החיזיון הוא הרגיש ריקנות וחוסר נחמה.
בשנת 1523 הגשים את רצונו להגיע לארץ הקודש.
את הדרך עשה כנזיר המתרגל חיי התנזרות מהבלי העולם והקרבה.
שהייתו בארץ הקודש הייתה קצרה, הוא נחת בחופי ארץ ישראל ב-3 בספטמבר ועזב את הארץ ב-23 בספטמבר.
ככל הנראה נוכחותו הקנאית-נוצרית וכוונותיו המיסיונריות גרמו לשליטי הארץ המוסלמים אי-נוחות, והוא גורש.
עם חזרתו לספרד החל במשימה חדשה: העמקת השכלתו שהוזנחה בשנים של מלחמות ולאחר מכן – פרישות.
בגיל 39 החל ללמוד דקדוק לטיני בברצלונה.
בבית ספר זה הצליח להוריד מחבל תלייה אדם שניסה להתאבד, והשיב אותו לחיים לפרק זמן שהספיק לווידוי, שלאחריו נפח המתאבד את נשמתו.
פעולה זו של חסד נוצרי הכתה גלים בעיר כמעשה נס.
בתקופה זו קרא איגנטיוס מלויולה את הספר Enchiridion Militis Christiani, "המדריך לאדם נוצרי" של ארסמוס מרוטרדם, ספר שהשפיע על דרכו העתידית.
ביצירה קצרה זו מוצגת המסגרת לחיים היומיומיים של אדם נוצרי, הטפה להתבוננות במהותו ומהות דבריו של ישו, תוך "דחייה" של הפורמליזם על משקל עשה לך רב.
בבחנו את סכנות הפורמליזם דן ארסמוס בנזירות, הערצת קדושים, מלחמה, רוח המעמדות וחולשת החברה.
בברצלונה התגורר איגנטיוס מלויולה בבית משפחה מקומית.
בני המשפחה סיפרו כי לעיתים, בלילות, הם היו רואים את איגנטיוס על ברכיו או שוכב אפרקדן על הקרקע, אחוז התרגשות יתרה ולעיתים דומע.
הם היו שומעים אותו חוזר על משפטים כגון: "או אלוהי, אהבתי וששון נפשי, אם בני אדם היו מכירים בך הם לעולם לא היו פוגעים בך!
אלוהי, כמה גדול חסדך שאתה מרחם על חוטא כמוני".
לאחר שנתיים עזב איגנטיוס את ברצלונה ועבר ללמוד באוניברסיטת אלקלה שנוסדה בעיר אלקלה דה אנארס (ומאז שנת 1836 פועלת ממדריד).
הוא למד לוגיקה, פיזיקה ותאולוגיה, אך מצא שלימודים אלו סותרים את תפיסת עולמו.
הוא עבר להתגורר בקיטון בבית החולים של העיר, לבש בגדי נזיר וחי מקיבוץ נדבות כשהוא מלווה בארבעה חברים שאיתם ערך בבית החולים אסיפות, שבהן פעל לעידוד מאמינים נוצרים ש"איבדו את דרכם".
פעילותו לא נעלמה מעיני שלטונות הכנסייה.
מתנגדיו העלו טענות כי הוא עוסק בכישוף ושמו נקשר בטעות באגודת סתרים הידועה בשם "אנשי האור" (alumbrados), שהואשמה במינות ונרדפה על ידי הפרנציסקנים, שעמדו בראש האינקוויזיציה ועסקו ברדיפת מינים.
פעילותו הענפה של איגנטיוס מלויולה בהטפה בקרנות רחוב העלתה חשד בקרב שלטונות הכנסייה כי הוא קשור לפעילות אגודת הסתרים.
הוא נעצר ונחקר על ידי האינקוויזיציה, ושוחרר ב-1 ביוני 1527, לאחר 42 ימים בכלא, אחרי שנוקה מחשד ואשמה.
עם זאת, שלטונות הכנסייה עדיין חששו מפעילותו ומהטפותיו והורו לו ולחבריו שלא ללבוש בגדי נזיר ייחודיים, ושלא להעביר דרשות בכל נושא תאולוגי בפומבי או בד' אמות.
איגנטיוס מלויולה נפגש עם הארכיבישוף של טולדו שייעץ לו לעזוב את אלקלה ולהעתיק את מקום פעילותו לסלמנקה, שם הובטחה לו חסותו של הארכיבישוף.
בסלמנקה חזר איגנטיוס להטיף בפני קהלים הולכים וגדלים ושוב משך אליו את תשומת ליבם וחשדם של אנשי הכנסייה, הבישוף של סלמנקה חשד כי דרשותיו מכילות דברי מינות החותרים תחת הדוגמה של הכנסייה וכלא אותו ל-22 יום שבמהלכם נחקר, נוקה מחשד ושוחרר.
אחרי אירועים אלו החליט איגנטיוס מלויולה לעזוב את ספרד ועקר לצרפת.
במהלך שהותו בספרד ובשלב הראשון של עיצוב אישיותו כאיש דת והתגבשות רעיונותיו בנוגע לאמונה והפצתה, כתב איגנטיוס מלויולה ספר בן 200 עמודים הידוע כספר תרגילים רוחניים (לטינית: Exercitia spiritualia).
הספר נכתב בין השנים 1522–1524 ובו כתובים מחזורים של תפילות, מדיטציות ותרגילים מנטליים המסודרים בארבעה חלקים שונים באורכם, שכל אחד מהם נקרא גם שבוע.
הספר נועד לקריאה רצופה לאורך חודש שלם ותפקידו להצית מחדש את אש האמונה הנוצרית ולחזק את המחויבות האישית של הקורא.
האפיפיור פאולוס השלישי אישר את הספר לשימוש במוסדות הכנסייה הקתולית בשנת 1548.
איגנטיוס פיתח תוכנית תרגול ואימון אישית שעיקריה כתובים בספר התרגילים הרוחניים.
תוכנית זו מבוססת על ציורים, שמקושרים כל אחד לאחת מאצבעות היד.
הציור הראשון – דמות מתפלל המודה לאלוהים, כי יש לזכור להודות לאל האחד והיחיד.
ציור שני – אדם כורע בפני יונה, המסמלת את רוח הקודש, כי יש לזכור לבקש הארה ולהודות על מה שהתקבל.
ציור שלישי – אדם עומד לפני ישו האוחז מגלב, כי על האדם לבחון את מעשיו ומחשבותיו.
ציור רביעי – אדם כורע בפני מזבח כנסייה ונושא מבטו אל עבר הצלוב, כי יש לבקש את סליחת האל.
ציור חמישי – אביר אוחז חרב ונאבק במפלצת, כי יש לזכור שיש לפעול למען האמונה.
את המסע הארוך לצרפת עשה איגנטיוס מלויולה כשהוא יחף, ונעזר במעט כסף שנתנו לו חבריו.
כך בחורף של שנת 1528 הוא הגיע לפריז והחל ללמוד באוניברסיטת פריז.
בשנתיים הראשונות לשהותו הוא השלים את לימודי הלטינית, ולאחר מכן למד פילוסופיה במשך שלוש שנים.
מצבו הכלכלי הקשה הביא אותו לכדי פת לחם והוא התגורר בבית החולים סיינט ג'יימס ונאלץ לקבץ נדבות ובעת חופשות מלימודים הוא נאלץ לבקש תמיכה מאנשי אצולה ספרדים פעם בפלנדריה ופעם באנגליה.
באחד המקרים שמע איגנטיוס על צעיר המשמש כסרסור, שהתעלם לחלוטין מכל פניותיו להיטיב את דרכיו.
לילה חורפי אחד, הוא המתין לחוטא, כשהוא שקוע עד צווארו בבריכה של מי קרח.
משזכה לתשומת לבו, פנה אליו: "לאן אתה הולך?
האם אתה לא שומע את רעם הזעם האלוהי מעל ראשך?
ספק את תאוותך החייתית, אני אסבול פה על מנת להשקיט את זעם האל!" החוטא הזדעזע עד עמקי נשמתו מהאירוע ומהדברים שנאמרו, חזר על עקבותיו ולאחר מכן חזר בתשובה.
פעילותו הנוצרית-קנאית ואורחות חייו הביאו עליו את חמתו של מנהל בית הספר ואיומים בהצלפה ציבורית הועלו על מנת למנוע מאחרים מללכת בעקבותיו.
עם זאת שיחה בין איגנטיוס והדיקן הביאה למהפך: מנהל בית הספר הפך למעריץ והכריז על איגנטיוס מלויולה כ"קדוש" והכיר אותו לפייר פאבר, שבהמשך הדרך חבר אליו להקמת מסדר הישועים.
פאבר נשבע את שבועת ההתנזרות מגיל צעיר אך נאלץ להיאבק ביצר הרע תוך שהוא סובל מחרדות והתקפים של יאוש וספק, הוא התוודה על קשייו בפני איגנטיוס, שבתמורה הכניס אותו לסוד התרגול הרוחני שפיתח, המדיטציה והמבחן העצמי שסייעו לפאבר להתנהל בחייו כנוצרי מאמין.
לאחר מכן נפגש איגנטיוס עם פרנסיסקו חאווייר שסיים באותו זמן ובגיל צעיר את חוק לימודיו וזכה בתואר מסטר בפילוסופיה, על פי התרשמותו של דה-לויולה הוא היה מלא בערך עצמו על הישגיו האקדמיים המרשימים.
הלהט הדתי והתרגילים הרוחניים שמטרתם קרבה יְתֵרה לאלוהים שינו את חאווייר: הוא חזר בתשובה ודבק באיגנטיוס מלויולה.
אל החבורה הראשונית נוספו סטודנטים נוספים מהחוג לתאולוגיה באוניברסיטת פריז, כולם צעירים שנמשכו ללהט ולכושר השכנוע של איגנטיוס מלויולה שהיה מבוגר מהם.
הראשונים בהם היו ארבעה: הספרדים: דייגו ליינס בן 21, אלפונסו סלמרון בן 18 וניקולס בובדילה והפורטוגזי סימאו רודריגש.
חבורה זו נדרה לדחות את הבלי העולם הזה ולהקדיש עצמם "לריפוי חולים ועבודת מיסיון בירושלים או ללכת מבלי לשאול לכל מקום אליו יורה האפיפיור ללכת".
ב-15 באוגוסט 1534 התקבצו חברי הקבוצה בקפלה על גבעת מונמארטר, חזרו על שבועתם בקול רם ונטלו מלחם הקודש.
אירוע צנוע זה הביא ללידת מסדר הישועים, מהחשובים והמשפיעים בכנסייה הקתולית.
בשנת 1535 חזר איגנטיוס מלויולה לספרד, ולאחר ביקור בעיר הולדתו חזר ובינואר 1537 פגש בוונציה את חברי המסדר, עתה עשרה בסך הכול.
חברי המסדר עבדו בבתי חולים.
האפיפיור פאולוס השלישי אפשר להם לקבל מינוי של כמרים של הכנסייה הקתולית.
הם נאלצו לוותר על שאיפתם להגיע לארץ הקודש בגלל המלחמה בין ונציה לבין האימפריה העות'מאנית, על מנת לעודד ולאחד את חבורת חבריו בהיעדר מטרה ברורה, החליט איגנטיוס מלויולה למסד את פעילות הקבוצה ולהפוך למסדר דתי בשם "המסדר של ישו".
לצורך זאת נשבעו חברי המסדר החדש שבועה נוספת – נאמנות לישו וציות לגנרל (מפקח) שמינויו נעשה לכל החיים וסמכותו מוחלטת.
נושא התפקיד היה כפוף אך ורק לאפיפיור.
המפקח הראשון של מסדר הישועים היה איגנטיוס עצמו.
הוא קבע כי חבר המסדר הישועי ייקח על עצמו שבועה רביעית נוספת והיא כוללת את יסודות הקיום ומטרות המסדר, ציות מלא להוראות האפיפיור והנכונות ללכת ו"להציל" נשמות עבור הנצרות בכל מקום.
בנוסף נשבעו הישועים שלא להיות בעלי רכוש או הכנסות כספיות באופן פרטי.
האפיפיור מינה ועדה של שלושה קרדינלים לבחון את המסדר החדש ועל פי המלצתם אישר את הקמתו ב-27 בספטמבר 1540, בבולה שאישרה את מינויו של איגנטיוס מלויולה כמפקח עליון של המסדר.
הוא נכנס רשמית לתפקידו בפסחא של שנת 1541.
המפקח העליון של מסדר הישועים
עם מינויו של איגנטיוס מלויולה למפקח העליון של המסדר החל קצב גיוס החברים החדשים לגדול ובמקביל החל לגדול מספר המשימות שאליהן נשלחו חברי המסדר.
ברובן היו אלו משימות מיסיונריות ברחבי העולם, על פי בקשות של שליטי האימפריות האירופיות.
לאחר פתיחת בית ספר ישועי מצליח במסינה שבסיציליה החלו הישועים לפתוח בתי ספר ברחבי אירופה.
שעתם הגדולה של המסדר והעומד בראשו הגיעה בעת הקונטרה-רפורמציה, תקופה הידועה גם בשם הרפורמציה הקתולית, שבעיקרה הייתה תנועה רחבה של שינוי והתחדשות של הנצרות הקתולית, בין השאר בתגובה על הרפורמציה הפרוטסטנטית.
מסדר הישועים היה המסדר החדש האפקטיבי ביותר במאבק בין שתי הכנסיות הנוצריות העיקריות.
הישועים ארגנו את מסדרם באופן צבאי, בחירה זהירה של חבריו, הכשרה קפדנית ומשמעת קשוחה.
חבריו נשבעו לעוני, למשמעת ולנזירות וכך הציבו דוגמה לכנסייה כולה.
הם נעשו למטיפים ומחנכים של שליטי המדינות הקתוליות, והיה להם חלק משמעותי בהתרחבות הכנסייה באמריקות ובאסיה, תוך פעילות מיסיונרית שהייתה נרחבת יותר מזו של הפרוטסטנטים.
הישועים היו נאמנים ישירות לאפיפיור וכך נתנו לו לגיטימציה, זאת בניגוד מוחלט לפרוטסטנטיות ששללה את דמותו.
בין השנים 1553 עד ל-1555 הכתיב איגנטיוס מלויולה את קורות חייו למזכירו האישי.
כתבים אלו מהווים מפתח להבנת השקפת עולמו ולפרשנות על הספר "תרגול הרוח".
ביוגרפיה זו נשמרה בארכיון במשך 150 שנה עד לפרסומה במסגרת האנציקלופדיה הקתולית מעשי הקדושים (לטינית: Acta Sanctorum).
ב-31 ביולי 1556 נפטר איגנטיוס מלויולה ברומא כתוצאה מהתפרצות של מחלת מלריה.
לאחר מותו החלה הכנסייה הקתולית להפוך את איגנטיוס מלויולה לקדוש.
הוא הפך תהליך של ביאטיפיקציה על ידי האפיפיור פאולוס החמישי ביולי 1609 וב-13 במרץ 1622 הכריז עליו האפיפיור גרגוריוס החמישה עשר כעל קדוש.
יום מותו נקבע ליום בו נערכות חגיגות לזכרו, הוא נחשב לפטרון של חיילים קתוליים ובאופן מיוחד המסדר הצבאי של הפיליפינים (לטינית: Ordinariatus Militaris Philippinensis) וכן כפטרון של חבל הבסקים ושל ערים בחבל.
על שמו של איגנטיוס מלויולה הוקמה בזיליקה בסמוך למקום שבו נולד, בחבל הבסקים.
בית הולדתו הפך למוזיאון המשולב בקומפלקס של הבזיליקה.
אולם מורשתו העיקרית היא מפעל חייו – המסדר הישועי שהוא המסדר הדתי הגדול ביותר של כמרים ונזירים בכנסייה הקתולית ובו כ-20,000 משרתים בכהונה, ב-112 מדינות בעולם.
חברי המסדר הרבים ביותר נמצאים בהודו ואחריה – בארצות הברית.
עבודת המסדר מתמקדת בשליחויות בתחומי המיסיון, זכויות אדם, צדק חברתי ובמיוחד השכלה גבוהה.
המסדר מפעיל מכללות ואוניברסיטאות במדינות שונות בעולם ופעיל במיוחד בפיליפינים ובהודו.
בארצות הברית לבדה מפעיל המסדר 50 מכללות, אוניברסיטאות ובתי ספר תיכוניים.
הצהרת כוונות אופיינית למוסד חינוכי ישועי תדגיש את רעיון היותו של ישו דוגמה לחיי האדם, שאיפה למצוינות בהוראה והוראת התפתחות עצמית רוחנית ואינטלקטואלית המלווה את התלמידים לאורך חייהם.
אֵיגְלֵנָה (שם מדעי: Euglena) הוא סוג של פרוטיסט חד תאי.
פרוטיסט זה הוא הנחקר ביותר במערכה Euglenozoa, הכוללת 44 סוגים ויותר מ-800 מינים.
מיני סוג זה חיים במקורות מים מתוקים ומלוחים כדוגמת שלוליות.
מיני סוג זה הם בעלי שני שוטונים, ומרביתם מייצרים כלורופלסטים ומסוגלים לבצע פוטוסינתזה.
יכולתן של האיגלנות להשיג את מזונן בפוטוסינתזה הופכת אותן לאוטוטרופים, בדומה לצמחים, אך הן מסוגלות בנוסף לכך להשיג את מזונן כהטרוטרופיות בדומה לבעלי חיים.
עובדה זו הקשתה על הטקסונומים הראשונים אשר עבדו על פי המיון של ליניאוס שבו רק שתי ממלכות, בעלי חיים וצמחים, ושהתקשו לסווג את האיגלנות.
בעיות אלו בסיווגם של יצורים הביאו את ארנסט הקל להציע את ממלכת הפרוטיסטה.
לאיגלנות כלורופיל a וכלורופיל b.
בשונה מאצות ירוקיות, שבהן עטופים הכלורופלסטים בשתי ממברנות בלבד, באיגלנות נעטפים הכלורופלסטים בשלוש ממברנות.
כאשר משיגות את מזונן בצורה הטרוטרופית, ניזונות האיגלנות באמצעות פגוציטוזה.
בין המינים המוכרים ביותר בסוג זה הם העינן הירוק (E.
איגנוסטיות (או איגתאיזם או איגנוסטיציזם) היא אחת מהגישות האגנוסטיות על אודות רעיון האלוהות, הגורסת שכל עמדה תאוסופית אחרת (בזה גם אתאיזם), מניחה יתר על המידה על מושג האלוהות ועל מושגים דומים לו, באופן המתיימר לתפוס בהכרה האנושית מונח מופשט שכלל אינו תפיס בה באופן מוחלט או מספק.
לפיכך השאלה האם האל קיים חסרת משמעות (פיזיקלית-קונקרטית, ונתפסת).
נראה שהאיגנוסטיות מתעסקת בקיומו של אל אוניברסלי בלבד, והיא אפאתית כלפי הפוליתאיזם, כמו השקפות מודרניות אחרות, ביניהן התאיזם האברהמיסטי עצמו.
גישה זו איננה שוללת אמונה באל, אלא רק את העיסוק בשאלת קיומו.
הגישה מכילה שתי עמדות, שהן יישום של העיקרון הראשי שבה – עיקרון הנון-קוגניטיביות תאולוגית (אי-מודעות או אי הכרה כלפי מהות האלוהות).
הפרט יבחר לעצמו איזו מן הגישות לאמץ לפי שיקול דעתו.
גישה לפיה הגדרה ברורה של המונח "אלוהים" חייבת להיות מוצגת בטרם כל דיון על קיומו.
אם לפי הגדרה זו לא ניתן להוכיח או להפריך את קיומו, האיגנוסט ינקוט בגישה לפיה שאלת קיומו של האל המוגדר לפי הגדרה זו חסרת משמעות.
במקרה זה המושג "אלוהים" אינו חסר משמעות אלא רק ההגדרה כפי שהוצגה בדיון.
גישה לפיה אין להיכנס לשאלה "מה ההגדרה למונח אלוהים?", מפני שעצם מושג האלוהות הוא חסר משמעות נתפסת, ולכן כלל אינו מתאים לדיון פילוסופי – וזאת מבלי להתייחס לשאלה אם הוא קיים או לא.
פילוסופים מסוימים רואים באיגנוסטיות כגרסה שונה של הגישה האתאיסטית, או האגנוסטיקנית, בעוד אחרים רואים בה גישה פילוסופיה בפני עצמה, הנוגדת פילוסופיות אלה, כפי שנראה להלן.
המונח איגנוסטיות נטבע לראשונה ב-1960 על ידי הרב שרווין ויין, הנתפס על ידי רבים כאבי היהדות ההומניסטית.
המונח איגתאיזם נטבע על ידי ההומניסט החילוני פאול קורץ, והוצג בספרו "הסקפטיות החדשה", בשנת 1992.
מידת הקרבה של האיגנוסטיות להשקפות תאוסופיות נון-תאיסטיות שנויה במחלוקת.
פאול קורץ ראה בה ביטוי לאתאיזם חלש ואגנוסטיות, אך יש מי שחלקו עליו.
הפילוסוף אלפרד ג'ולס אייר גרס שלא ניתן לדבר על "קיום אלוהים", או אפילו על ההסתברות לקיומו, משום שלדעתו הקונספט עצמו אינו מאומת או חסר משמעות.
אם מקבלים את טענתו, הרי שהלגיטימיות, הן של התאיזם והאתאיזם, והן של האגנוסטיות, מתבטלת.
כמו אייר, גם הפילוסוף תיאודור גריינג', מבין את ההגדרות אתאיזם ואגנוסטיות כעמדות שמקבלות את ההצעה שאלוהים קיים כהצעה בעלת-משמעות נתפשת.
אם מקבלים את הנחותיו של גריינג', הרי שהאיגנוסט לעולם לא יוכל להיחשב אתאיסט, אגנוסט או תאיסט.
המדען והפילוסוף סם האריס, אשר לא אחת הזדהה כאתאיסט, מחה על כך שמתייגים אותו כאתאיסט ולעיתים נעזר בטענות איגנוסטיות במחאה על רב-המשמעות, וחוסר העקביות, לשיטתו, בהגדרות השונות לאלוהים, כפי שהן מוצגות על ידי כל צד במחלוקת.