tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1963 חוקקה הכנסת את חוק הגנים הלאומיים ושמורות הטבע לפיו קמה רשות שמורות הטבע ב-1 בינואר 1964. תפקידה העקרי של הרשות הוא להקים ולנהל את שמורות הטבע בישראל ולאכוף את חוק להגנת חיית הבר.
ב-1998 אוחדה הרשות עם רשות הגנים הלאומיים לגוף אחד – רשות הטבע והגנים.
בישראל יש 375 שמורות טבע המשתרעות על-פני שטח של כ-5,317 קמ"ר.
כל שמורה מאפיינת בתי גידול, נופים וחבלי ארץ ייחודיים, או מכילה מינים נדירים של חי, צומח ותופעות גאולוגיות.
מספרן המדויק של שמורות הטבע בארץ משתנה כתוצאה מתהליכים להכרזת שמורות טבע חדשות לאורך השנים.
שְׁמוּרַת הַר אֲבִיטַל נמצאת דרומית־מזרחית לקיבוץ מרום גולן.
מקור שם השמורה הוא בהר אביטל הסמוך אליה ועקב כמות הטל הגדולה המתעבה לטיפות מים על הקרקע והצמחים – כ־60 מילימטרים בשנה.
בשמורה שריד של הר געש מעל בקעת קוניטרה, בגובה של כ־240 מטרים מעל פני הקרקע.
מגובה זה ניתן לצפות לכל הכיוונים.
במרכז ההר לוע בקוטר של 1,300 מטרים, ובתחתיתו שני הרי געש קטנים בגובה של כ־7 מטרים מעל לסביבה.
על מורדות ההר חורש טבעי כולל אגס סורי, קבוצות סבוכות של אוג הבורסקאים, אלה אטלנטית, אלון התבור, אלון התולע, אלון מצוי, אשחר ארצישראלי, לבנה רפואי, עוזרר חד-גלעיני, שזיף הדב, שקד קטן-עלים.
בתת החורש ניתן לראות את גביעונית הלבנון ובנוסף ישנם שיחים כגון ורד הכלב, פטל לביד ומיני עשבוניים כגון סחלבן החורש, צבעוני ההרים ורקפת יוונית.
שְׁמוּרַת הַר חֶרְמוֹנִית היא שמורת טבע הנמצאת צפון מזרחית מקיבוץ אל-רום ודרום מזרחית מהכפר בוקעאתא.
השמורה מקיפה את הר חרמונית לאורך כשני קילומטרים וברוחב כקילומטר אחד.
מקור שם השמורה הוא על שם הר חרמונית הסמוך אליה, הר געש שלועו פתוח לצד מערב; מפסגתו נוף לצפון הגולן, לחורן ולכתף החרמון.
שם נוסף לשמורה הוא שמורת תל א-שיח'ה.
שְׁמוּרַת הַר פֶּרֶס היא שמורת טבע הנמצאת ברמת הגולן, מדרום-מזרח למושב קשת.
השמורה נקראת על שם הר פרס הנמצא בתחומה.
מפסגתו של ההר נוף אל החרמון, לגולן התחתון, הגלעד והבשן.
כאשר יש ראות טובה ניתן לצפות אל החורן במזרח ואל הכנרת, הגליל והעמקים במערב.
השמורה משתרעת סביב הר פרס, כקילומטר וחצי לכל כיוון.
דרומית מזרחית להר נובעים מעיינות גשור וסביבם חורש של עצי צפצפה.
חלק ניכר משטחי השמורה אסורים לכניסה ובחלקם מצויים שדות מוקשים.
שְׁמורּתַ הַר שִׁיפּוֹן היא שמורת טבע באזור צפון הגולן.
השמורה נמצאת קילומטר וחצי דרומית מקיבוץ אורטל.
השמורה משתרעת סביב הר שיפון (הקרוי על שם הצמח הגדל בו שיפון ההרים) שנתן לשמורה את שמה.
בשמורה צמחייה אופיינית להרי געש ובה בקיה-צרפתית, געדה קיפחת, וינקה עשבונית, חרחבינה מגובבת, מרווה כחולה, עוזרר חד-גלעיני, קדד קוצני, שומרר בואסיה, שזיף הדב ושיפון ההרים.
מערבית להר הוקמה אנדרטה לזכר 98 חללי חטיבת השריון 679 שנהרגו במלחמות ישראל, מרביתם נהרגו ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים.
במקום ניטעו 74 עצי אלון.
שְׁמוּרַת הַר חוֹרְשָׁן היא שמורת טבע ברמות מנשה כק"מ מזרחית-דרומית למושבה בת שלמה.
במרכזה של השמורה מצוי הר חורשן, גבעה בגובה של 178 מטרים מעל פני הים.
הכניסה לגבעות השמורה ולהר היא מכביש 67. ההר מצטיין בצמחייה שבו, החורש הטבעי ודרכי המעבר המצויים בו.
קרבתו לנתיבי התחבורה והעבירות הנוחה בתוכו עשתה אותו לאתר פופולרי.
לנוחיות המסיירים בשמורה נקבע לדרכים הפנימיות "מיספור" כפי שמקובל לגבי כבישים.
ליד השמורה מצויות שתי שמורות נוספות, בעלות ייחודיות שאין לשמורת הר חורשן: שמורת אלונה ובה מערכת נקבות ופירים שהוליכו מים לקיסריה, ושמורת נחל דליה ויובליו ובה אחד עשר מעיינות, חלקם בזרימה כל השנה.
בשמורה עובר, כמו שבילי טיול רבים, גם שביל רמות מנשה.
הערבים נהגו לקרוא להר וסביבתו "היטרי", שם שמקורו סלג'וקי, ופירושו "המפחיד" או "איום ונורא".
תושבי הסביבה פחדו להיכנס לתחומי היער, ובייחוד בלילה.
הם חששו מפני שודדים ויותר מכך פחדו מחיות טרף.
החשש מפני זאבים, צבועים, חזירי בר ואף מנמרים היה מנת חלקם של רבים מהתושבים.
השטח הוכרז בתור שמורה בשנות המנדט הבריטי.
לאחר חקיקת חוק הגנים הלאומיים, הוחל בקידום הליכים להכרזה על השמורה על פי החוק החדש.
תוכנית השמורה הופקדה ב-30 ביוני 1966 וקיבלה תוקף ב-9 ביוני 1967. השמורה הוכרזה רשמית בשנים 1970 ו-1975. השטח הכלול בה 1,559 דונם.
המסלע של היער - סלעי גיר קירטוני והקרקע, רובה רנדזינה לבנה, הניכרת היטב בעמקים ומתאימה לגידול גפנים אינו מעודד גידול צמחייה מגוונת.
עם זאת צמחים אחדים הצליחו להתאקלם בו, בין השאר אלון התבור הבונה נוף של "יער פתוח", שנוח לנוע בו ברגל ובכלי תחבורה וזאת בניגוד ברור ובולט לחורשים הצפופים והדחוסים של האלון המצוי.
לכל עץ מרחב מחיה וכך הרווח שנותר בין העצים מאפשר לשיחים לפרוח בשלל צבעים.
לשמורה מפנה דרומי ובו עצי אלון התבור ומפנה צפוני ובו האלון המצוי.
היער כולו חורג משטח השמורה והוא משתרע על פני 19 קמ"ר.
בין עצי החורש הים תיכוני גדלים בני שיח כמו מרווה משולשת, אזוב מצוי ולוטם שעיר.
במקומות פתוחים מצויה בתה של סירה קוצנית.
עם זאת, יש בה בארות, שרידי מבנים, דרך קדומה ואמת מים.
מדרום לשמורה מצויים על גבעה שרידי חווה חקלאית מהתקופה הביזנטית בשם "חרבת טאטא".
מהגבעה נשקף נוף של יערות אלונה.
שמורת נחל דליה אף היא קרובה לשמורת הר חורשן.
בשמורה אחד עשר מעיינות, חלקם נובעים כל השנה.
סביבת המעיינות היא ירוקה ובה צמחים ובעלי חיים הגדלים בבתי גידול לחים.
חברת הצמחים ערבה מחודדת והרדוף הנחלים נפוצה בשמורה.
ריכוזי פריחה עשירים מצויים בגבעות הסמוכות לנחלים.
בשמורה עובר מסלול טיול בגדת נחל שלף (סימון כחול-שחור 4345), מכביש 672 לרמות מנשה.
וכן דרך רכב 4355 מרמות מנשה לבת-שלמה, חוצה את הנחלים דליה ושלף וממשיכה לאורך נחל דליה.
הדרכים והשבילים באזור זה בוציים בחורף.
שְׁמוּרַת תֵּל גְּדוֹר היא שמורת טבע וגן לאומי בשרון, השוכנת לאורך חוף הים התיכון, בין היישוב מכמורת, מדרום לשכונת גבעת אולגה שבחדרה מצפון.
האתר כולל את השמורה הימית - שמורת ים גדור ששטחה של 844 דונם, ושמורה חופית בשטח כולל של 752 דונם, שמהם 105 דונמים כבר הוכרזו, והיתר נמצאים בהליכי אישור.
השמורה החופית היא בחלקה חלק מפארק השרון, והיא מתמקדת במצוק הכורכר הנמשך לאורך קו החוף.
המצוק מגיע לשיאו בתל גדור המתנשא לגובה של 33 מטרים, ועל פסגתו שרידי מבנה מרובע.
המצוק עשוי משכבות של אדמת חמרה וכורכר, וגדלים עליו צמחי חבצלת החוף, חורשף וקריתמון ימי.
בעורפו של המצוק גדלים סירה קוצנית, קורנית ואלת המסטיק.
חוף השמורה סלעי, ועל טבלאות הסלע מתפתחת אוכלוסייה של חסרי חוליות ימיים.
החוף החולי משמש את צבות הים העולות אליו כדי להטיל את ביציהן, ובמקום הוקם אתר מגודר אליו מעבירים פקחי רשות הטבע והגנים קנים של צבי ים כדי להבטיח את תהליך הדגירה.
מצפון לתל גדור שוכן "המפרץ הסיני" – מפרצון שזכה לשמו על שם עולים שהגיעו מאירופה לארץ ישראל בסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 לאחר שהות של שנתיים בשאנגחאי, ואשר נהגו לנפוש במקום.
השמורה מוקפת במעקה בטיחות המונע מכלי רכב את הכניסה אליה.
חל איסור על שהיית בני אדם בשטחה בשעות הלילה והדייג מוגבל למקומות שיועדו לכך בלבד.
במרץ 2025 פרסם המרכז לאקולוגיה של אוניברסיטת אקסטר בבריטניה מחקר שנערך על ידי קבוצה בינלאומית של מדענים, על פיו חוף גדור הוא אחד מחמשת החופים המזוהמים ביותר במיקרופלסטיק בעולם.
שמורת הקרנפים והאריות או פארק הקרנפים והאריות היא שמורת טבע במחוז חאוטנג שבדרום אפריקה.
השמורה משתרעת על פני שטח בן 12,000 דונם, והיא מהווה מקום מחיה של מגוון מיני בעלי חיים פראיים שניצודים בידי האדם ובעלי חיים הנתונים בסכנת הכחדה.
השמורה ממוקמת כ-40 ק"מ צפונית-מערבית ליוהנסבורג, העיר הגדולה ביותר בדרום אפריקה, באזור האתרים הפרהיסטוריים המכונה בשם "ערש המין האנושי", שהוכרז כאתר מורשת עולמית ב-1999.
השמורה, הנתונה בבעלות פרטית, הוקמה ב-1985, אז כללה רק שני פרטי קרנף רחב-שפה שחיו בתוך גבולותיה.
כיום חיים בגבולותיה מעל 600 מינים של בעלי חיים.
תיירים המגיעים למקום יכולים לערוך סיור מודרך ברחבי השמורה, שמתקיים ברכב עם גג פתוח, ובו יכולים לחזות התיירים ביותר מ-30 מינים שונים המשתכנים בשמורה.
עם בעלי החיים המצויים בשמורה נמנים אריות, נמרים, קרנפים, מיני תאו, ברדלסים, היפופוטמים, תנינים, מעל 20 מיני אנטילופה (בהם ראם הצבי), מעל 200 מיני ציפורים ועוד.
בעקבות הצלחתה של תוכנית שיושמה בשמורה, לרבייה של מין הזאב הטלוא, המצוי בסכנת הכחדה, הורחבו מאמצי הרבייה לטיגריס הבנגלי ולטיגריס הסיבירי, שניהם מינים בסכנת הכחדה, וכן לאריה הלבן, שמהווה מוטציה גנטית נדירה.
מבקרי השמורה יכולים לבקר גם באזור להאכלת החיות ובפינת ליטוף.
כמו כן, ישנו בשמורה מתחם הקרוי "מסעדת הנשרים", בו נשרים מסביבתה יכולים לאכול פגרים שתורמים חקלאים מקומיים; עד 200 נשרים ניזונים בה בו-זמנית.
השמורה אף כוללת אזורים נוספים לרווחת המבקרים, כגון בתי נופש, אזור פיקניק וברביקיו, מסעדות, אזורי משחקים ואולם כנסים.
שמורת אירוס הביצות נוב היא שמורת טבע השוכנת בין יישובים חיספין ונוב ברמת הגולן.
השמורה נמצאת באזור מישורי המוגדר כאחו ביצתי וכוללת שתי שלוליות חורף והיא מהווה את אחד השרידים האחרונים של צמחיית ביצות בדרום רמת הגולן.
שטח השמורה הוא 752 דונם.
תאריך ההכרזה 23 בינואר 2007. השמורה היא השטח היחיד בעולם בו מוגן אירוס הביצות מהכחדה.
האזור רווי המשקעים השיפוע המתון של והקרקע החרסיתית באזור שמקשה על חלחול מי הגשמים הביאו להיווצרות האזור הביצתי.
גובה המים בביצה אינו אחיד והוא תלוי בכמות המשקעים ובעונת השנה.
את האחו מנקז נחל נוב הזורם לכיוון צפון מזרח ומנקז מים למאגר נוב.
השמורה כוללת שטחים ביצתיים וכן שטחים לא ביצתיים ומאופיינת במבחר גדול של צמחים, חלקם צמחים מוגנים ונדירים.
בית הגידול הלח כולל שתי שלוליות חורף רדודות.
בין הצמחים הצומחים בשלוליות אפשר למצוא בוציץ סוככני, ורוניקת המים ועדשת המים הגיבנת ויש בו ריכוזים גדולים של אירוס הביצות ונרקיס מצוי.
החלק היבש של השמורה מאופיין בצומח עשבוני צפוף שבתוכו פורחים כלנית מצויה, שפע של עיריוני צהוב, עירית גדולה, רומוליאה סגלולית, דודא רפואי ועוד.
בשמורה נסללה דרך מעגלית שתחילתה במגרש החניה הנמצא בקטע כביש הכניסה לחיספין.
הדרך עוברת בין שלוליות השמורה.
מעל אחת השלוליות נסלל מעבר של אבנים שהונחו בתוך השלולית.
השמורה הוכרזה ב-9 בדצמבר 1965, ועברה מספר הרחבות וגריעות שטחים מאז.
השמורה היא מהגדולות והוותיקות בשמורות הטבע בארץ ישראל.
השמורה הוכרזה כשמורת יער על ידי השלטון הבריטי בשנת 1942, ונכללה במאי 1956 בתוכנית להכרזה על 50 שמורות טבע בישראל שהציג המדור להגנת הטבע בשיתוף עם אגף התכנון במשרד הפנים והחברה להגנת הטבע.
השמורה הוכרזה רשמית על ידי רשות הטבע והגנים בשנת 1965 על שטח של כ-84,000 דונם.
בתחומי השמורה נמצאה המובלעת – הכפר בית ג'ן וסביבתו.
מאז השתנו גבולות השמורה כמה פעמים עקב גריעת שטחים הצמודים ליישובים (בעיקר בית ג'ן וחורפיש) והוספת כמה שטחי טבע שלא נכללו בגבולות השמורה הראשונים.
במשך השנים ניטש מאבק על שימור השמורה מול מספר יישובים שנמצאים בתוכה או על גבולה.
בייחוד התפרסם מאבקם של אנשי הכפר בית ג'ן להרחיבו ולבנות דרך לכפר חורפיש.
גם התיישבות הבודדים חמדת ימים נאבקה שנים רבות על קיומה בתוך השמורה.
מלבד יישובים אלו, בנה צה"ל בסיסים בלב השמורה, כולל יב"א 506 של מערך הבקרה האווירית שהוקם ב־1966 על פסגת ההר.
במהלך מלחמת לבנון השנייה נפלו קטיושות רבות בהר מירון וביישובים הסמוכים לו, וגרמו לשריפות גדולות באזור.
בין היונקים החיים בשמורה נמצאים: חזיר בר, תן זהוב, זאב הודי, שועל מצוי, גירית מצויה, נמנמן עצים, דלק הסלעים ומיני עטלפי חרקים שונים השוכנים בשפע המערות שמציעה השמורה.
בעבר חיו בשמורה היחמור הפרסי ואייל הכרמל, אך הם נכחדו מזה זמן רב, ובשנים האחרונות הושבו היחמורים לשמורת הר סאסא הסמוכה.
אחד הזוחלים החיים בשמורה הוא הלטאה הירוקה.
כשישה מתוך שבעת מיני דו-החיים החיים בישראל חיים בשמורה בניהם הסלמנדרה הכתומה.
השמורה מתאפיינת בחורש ים-תיכוני מגוון.
ייחודה של השמורה בפרט והר מירון בכלל הוא בזה שהיא מהווה גבול תפוצה דרומי לצמחים רבים שמייצגים את הצומח בהרי טורקיה ולבנון.
בין מיני הצמחים והשיחים החיים בשמורה נמצאים: אלון מצוי, אלה ארץ-ישראלית, קטלב מצוי, אלון התולע, אגס סורי, שזיף הדוב וכן מינים נדירים כמו חוזרר החורש וערער ארזי.
מיני צומח אחרים החיים בשמורה הם: אדמונית החורש, בן-חורש רחב-עלים, רצועית הגליל, סתוונית בכירה, כרכום נאה, חלמונית גדולה, רקפת יוונית, אירוס הלבנון, יקינתון מזרחי ועוד.
שְׁמוּרַת חָרבַּת קַרְתָּה, שוכנת במישור חוף הכרמל ליד עתלית.
השמורה שוכנת מדרום למחנה המעצר בעתלית.
השמורה משמרת את רכס הכורכר ובתי הגידול האופייניים לו וכן את האתר הארכאולוגי מבצר דטרוא הנמצא בתחומו.
השמורה הוכרזה ב-17 ביוני 1996 ושטחה 137 דונם.
רכס הכורכר של השמורה נחצה בשני מקומות, בצפון השמורה חוצה את הרכס נחל אורן בפרצה שנחצבה על ידי תושבי האזור כדי למנוע את התהוות הביצות במקום.
בדרום השמורה נמצא "המעבר הצר" המאפשר מעבר אנשים ונוסעים לכיוון חוף הים.
ממזרח לשמורה עובר כביש 7110. בין השמורה והכביש נמצא "חניון לימור" הכולל חורשה של עצי אקליפטוס.
החניון נקרא על שם בת למשפחת ג'יניאו ממייסדי מפעלי המלח בעתלית) ממערב לשמורה חוף הים.
מהחניון יוצא שביל עם מדרגות המטפס אל הרכס ואל אתרי השמורה.
השמורה מהווה בית גידול לחצבים הפורחים בו בשפע.
בנוסף פורחים בשמורה סתוונית היורה, כרכום, עירית גדולה נרקיס מצוי וגאופיטים נוספים.
רכס הכורכר נחצב במשך השנים ושימש לבנייה, פסגת הגבעה הוסרה, ולכן אינו מגיע לגובהו המקורי.
הנוסע מבורדו שעבר באזור בשנת 333 מספר שהגיע לתחנת דרכים, שם המקום על פי כתביו היה "מוטאטיו קרת'אה" (Mutatio Carthae, "מקום החלפת הסוסים").
החוקרים זיהו בתחילה את המקום עם מבצר דטרוא.
בשנת 1969 נעשו חפירות ארכאולוגיות בתל סחר על ידי הארכאולוג מגן ברושי, הוא הציע לזהות את קרתה עם היישוב ששכן על התל, ולא עם האתר הנמצא בשמורה.
למרות זאת שמו של האתר לא שונה.
תצפית ברכת המים - מבנה מרובע מבטון ששימש בעבר כברכת מים.
מעל המבנה הותקנה מרפסת תצפית ממנה ניתן לצפות לכל ארבע רוחות השמים.
מהתצפית ניתן לראות את מבצר עתלית וחוף הים, כל רכס הכרמל מזכרון יעקב מדרום, פתחי הנחלים מערות ואורן ועד מגדל אוניברסיטת חיפה מצפון.
על קיר הבריכה יש לוח הקדשה לאברהם דנקנר "איש המלח" (1922–2004) שהיה מבעלי מפעל המלח בעתלית.
שרידי מבצר דטרוא - מבצר צלבני שהוקם במאה ה-12 על ידי מסדר הטמפלרים.
המצד הוקם כדי לשמור על המעבר הצר.
מהמצד שרדה רק קומת המסד.
אורוות חצובות – אורוות חצובות בתול רכס הכורכר מצפון למצד.
האורוות שימשו את אבירי המצד.
בתוך חדרי האורוות נחצבו כוכים.
על קירות האורוות נחצבו חורים ששימשו לקשירת הסוסים.
עצי חרוב נטויים - מספר עצי חרוב שנופם נוטה מזרחה בגלל רוח הים החזקה והרסס של מי הים, הגורם לעצים לפתח נוף המוגן מהרסס.
המעבר הצר – מעבר חצוב בסלע הכורכר ששימש בתקופות קדומות כמעבר מהצפון לדרום.
שמו של המעבר בערבית "באב אח-עג'ל" (שער העגלות) המעבר שימש את עולי הרגל הנוצרים מעכו לירושלים.
בשנת 1103 הותקפה במקום שיירתו של המלך בלדווין הראשון, ובעקבות כך ניתנה ההוראה להקמת המצד.
לקראת מסעו של וילהלם השני בארץ ישראל בשנת 1898, שופץ המעבר על ידי השלטונות העות'מאניים כדי להקל על מעבר מרכבת הקיסר בדרכו מחיפה ליפו
אותיות חקוקות בסלע – בידו המזרחי של רכס הכורכר כ- 30 מטר מצפון למעבר הצר, חקוקות בראש המצוק האותיות ע ו-ת בכתב פיניקי.
ייתכן והן תחילתן של השם עתלית.
ייתכן והאותיות סימנו את תחום העיר הפיניקית ששכנה במפרץ.
פרצת נחל אורן - הפרצה נוצרה בתקופות קדומות על ידי תושבי האזור.
נחל אורן נחסם בדרכו אל הים על ידי רכס הכורכר ויצר במקום אזור ביצתי.
בקטע הפרצה מתחתר הנחל עד לשכבת מי התהום.
לאורך אפיק הנחל ניתן לראות צמחיית גדות נחלים כמו פטל קדוש, קנה מצוי, הרדוף הנחלים, סוף מצוי ואגמון ימי.
סמוך לערוץ נטועים עצי וושינגטוניה חסונה.
מדרום לשפך הנחל במרחק כ 200 מטר מהחוף נמצאת "מלחת נחל אורן".
המלחה נוצרה מערבוב מי התהום המתוקים ומי הים שיצרו בית גידול לצמחייה כמו טיון בשרני, סמר ימי פרקן עשבוני וצמחים נוספים.
חניון לימור - זהו חניון עם שולחנות קקל בצל אקליפטוס המנציח את לימור ג'ינאו (בת למשפחה ממיסדי מפעל המלח בעתלית).
שְׁמוּרַת תֵּל שִׁמרוֹן היא שמורת טבע של חורשת עצי שיטה מלבינה.
החורשה הוא גבול התפוצה הצפוני של עץ זה על פני כדור הארץ.
גודל השמורה הוא 28 דונם, והיא הוכרזה ב-25 במאי 1965.
למרגלות התל התיישבו באופן ארעי מייסדי נהלל ב-1921, ושם ממוקם בית הקברות של היישוב.
ב-1935, בתקופת המנדט הבריטי, ניטע בשמרון "יער המלך ג'ורג' החמישי ליובל הכסף" בטקס לכבוד יובל ה-70 של המלך.
בטקס הנטיעה נכחו הנציב העליון סר ארתור ווקופ ומנהיגי היישוב, ביניהם דוד בן-גוריון, חיים ויצמן, מנחם אוסישקין וחיים סלומון.
לפני הטקס ביקרו ביער בלפור הסמוך, בקרבת גניגר.
בשנות ה-50 התקיימה מחצבה ליד השטח של השמורה ועלתה סכנה לפגיעה בעצים.
בנוסף רועים פקדו את המקום והצאן פגע בעצים.
בעקבות זאת עד ינואר 1960 גודר שטח השמורה והוכרז עליו כשמורת טבע ובכך הוא היה אחת מארבע שמורות מוגנות בחוק באותה תקופה.
בתחילת 1963 נכללה השמורה ברשימה של 93 שמורות־טבע שהוכנה על ידי ועדה שמונתה על ידי הקרן הקיימת ומשרד החקלאות אשר בחנה את כל ההצעות לשמורות טבע.
השמורה שוכנת בעמק יזרעאל על גבול הגליל התחתון ליד כביש 75 ובצמוד לכביש הגישה ליישוב תמרת והיא שוכנת בשיפוליו הדרומיים של תל שמרון.
השמורה היא חלק מגן לאומי שמרון.
עצי השיטה צומחים במקום שבו נמצא שפך בזלת שפרץ מתוך סדק בקרקע.
השיטה המלבינה היא עץ נשיר מתת-משפחת המימוסיים מוצא העץ ומקום גידולו העיקרי בסוואנות של מזרח אפריקה.
בישראל העץ הוא צמח מוגן.
סיבת צמיחת שיטה מלבינה במקום זה שנויה במחלוקת בין החוקרים.
לדעת חלקם עצי השיטה הם שריד מתקופות קדומות, למשל המיוקן, אחרים סוברים שהעצים התפשטו צפונה לתחומי ארץ ישראל לפני ששת אלפים שנה דרך עמק הנילוס וצפון סיני.
שְׁמוּרַת חוֹף הָאַלְמֻגִּים או שְׁמוּרַת אַלְמֻגֵּי אֵילַת (ידוע גם בשמות "חוף אלמוג" ו"חוף האלמוגים") והיא שמורת טבע מוכרזת של רשות הטבע והגנים.
בשמורה שונית האלמוגים של מים רדודים הצפונית בעולם, והשונית היחידה בישראל.
השמורה היא החלק הראשי והמשומר ביותר של השונית שבעבר הייתה בכל החוף המערבי של מפרץ אילת, והיא מהווה מוקד שיקום ושימור עבור השונית בשאר המפרץ.
מיקומה של השמורה הוא לצד חופי הים האדום, ליד העיר אילת, והיא משתרעת לאורך שונית אלמוגים שאורכה הוא כ-1.2 קילומטר.
בצמוד לשמורה מדרום מצוי פארק המצפה התת-ימי, שמהווה בעצמו מוקד שימור ושיקום חשוב לשונית, והשמורה למעשה נמשכת דרומה דרך החוף של המצפה.
החוף בו מצוי המצפה הוגדר כשמורת טבע נפרדת, לא נגישה לתיירים, שנקראת "שמורת טבע הים הדרומי באילת".
חוף האלמוגים איננו חוף רחצה מוכרז, אך הוא עדיין מהווה מוקד תיירות פופולרי, מאחר שהוא מספק גישה נוחה לשונית למטרות צלילה ושנירקול.
באמצע חודש אוגוסט 2024 החלו להתקבל דיווחים חריגים על הלבנת אלמוגים (coral bleaching) בשוניות באילת – דבר המעורר חשש כבד לעתידן.
שונית האלמוגים באילת היא ייחודית מבחינות רבות.
היא שונית האלמוגים הצפונית בעולם, ומיקומה המבודד במפרץ אילת, בו המליחות גבוהה יותר ויש פחות תנועת מים מברוב הימים, איפשרה התפתחות זנים אנדמיים רבים.
השונית בעבר השתרעה על כל החוף המערבי של מפרץ אילת, ועל חלקים מהחוף הצפוני, כך שאורכה היה מעל 12 קילומטר, אך עקב פגיעת האדם בה השונית הצטמצמה לשטח קטן מאוד בדרום החוף המערבי, בו הוקמה השמורה, שהחלה לשקם ולהגדיל מחדש את שטח השונית.
השמורה הייתה בין שלוש השמורות המוכרות בישראל, בתחילת 1962.
השמורה הראשית, שמורת חוף האלמוגים, הוקמה בשנת 1964. שמורה צמודה לה ודרומית יותר, שמורת טבע הים הדרומי אילת, הוכרזה בשנת 2002, ושמורה שלישית, שמורת טבע ים האלמוגים, הוכרזה בשנת 2009.
השמורה הוקמה כאזור שימור לשונית האלמוגים הייחודית של מפרץ אילת, מכמה סיבות:
בשמורות הימיות הללו מצויה השונית היחידה של מדינת ישראל, מה שהופך אותן לאזור טבעי מיוחד לישראל, ולאוצר טבע לאומי.
שוניות האלמוגים במפרץ הן הצפוניות ביותר בעולם, ומכילות מגוון רחב של מינים אנדמיים, שפגיעה בשונית תגרום להכחדתם.
השמורה באה לספק אזור שימור למעט מהשונית שנשאר קיים, ולאפשר לשונית לגדול חזרה.
העלאת מודעות הציבור לשונית באילת, לסכנות ולאיומים לה, ולדרכי שימור והצלה שלה.
לאפשר לציבור מקום לראות את השונית ולבצע מחקרים שקשורים בשונית, מבלי לפגוע בשונית או להפריע לבעלי החיים שחיים בה.
השמורה ממוקמת כ-7 קילומטר מדרום לאילת, בצמוד לכביש 90. השמורה נמצאת מול בית ספר שדה אילת והר צפחות, שהם הסיום של שביל ישראל.
השמורה נמצאת בצמוד למצפה התת-ימי, שנמצא מדרום לה, ובסמוך למספר מועדוני צלילה קרובים, שמשתמשים בשמורה כאתר צלילה פופולרי.
השמורה עצמה נמצאת קילומטרים ספורים מהגבול עם מצרים, וקרובה לעיר טאבה.
השמורה בנויה מקטע חוף תחום באורך 1.2 קילומטר, כשהשונית החוגרת (השונית העילית הצמודה לחוף), מוקפת במצופים שתוחמים אותה ומונעים כניסת אנשים לשונית החוגרת, שעומקה לא עולה על 2.5 מטר, כך שהיא לא תיפגע על ידי שחיית אנשים.
מעל השונית יש שני גשרים שמובילים לקצה השונית החוגרת, שם נמצאת חזית השונית, קיר אלמוגים בעומק שנע בין 6 ל-12 מטר גובה, ועומק הקרקעית נע בין 8 ל-15 מטר.
באזור זה ניתן לצלול ולשנרקל, ולהתקרב לקיר האלמוגים עצמו שמציג מגוון רחב של בעלי חיים ואלמוגים.
המרחק בין הגשר הצפוני לדרומי הוא 150 מטר, ומהגשר הדרומי ניתן להמשיך 250 מטר נוספים לאורך חזית השונית עד היציאה הבאה לחוף.
הגשרים מאפשרים תצפית עילית על השונית החוגרת.
סביב הגשרים ניתן למצוא בעלי חיים שמשתמשים בגשרים כמחסה, כגון חלילונים ובלוטי ים.לאורך החוף מצויים אזורי שכשוך רדודים, שבנויים בצורת חצי עיגול תחום במצופים, ומאפשרים כניסה ללגונה הרדודה, ונועדה בעיקר לילדים ולאנשים שלא יכולים לשחות במים העמוקים.
בעלי החיים הנפוצים באזורי השכשוך הם דפדוף הפסים, נתחן סגול, תוכינוניים מסוגים שונים וקיפודי ים.
מעבר לחזית השונית נמצא ים חולי פתוח, בו יש בלטי אלמוגים מהגדולים בעולם כמו סלע משה וסלע יהושע.
בחוף השמורה מפוזרות שמשיות וציליות, עם חנות בה ניתן להשכיר ציוד שנירקול.
לאורך החוף מפוזרות עמדות הסבר על השונית, השמורה, ובעלי החיים השונים החיים בה.
מדרום לשמורה מצויה שמורת טבע צמודה בשם "שמורת טבע הים הדרומי באילת", ובה מצוי המצפה התת-ימי, והיא לא נגישה לקהל.
שונית האלמוגים באילת היא שונית האלמוגים הצפונית ביותר בעולם, והתנאים במפרץ אילת הם ייחודיים גם בעבור שונית אלמוגים, המליחותם ובטמפרטורת המים, ובבידוד המפרץ מימים אחרים.
תופעה זו גורמת לכך ש 70% מהפאונה במפרץ משותפת עם בעלי החיים באוקיינוס ההודי, ו-30% מבעלי החיים הם אנדמיים למפרץ, דוגמת צבעון פרידמן, טווסון אילתי, יולית ים סוף ופרפרון לבן מצח.
במפרץ ישנם בעלי חיים רבים שאינם נדירים במפרץ או אנדמיים אליו, אך ייחודיים בישראל למפרץ ולשמורה וניתן לראות אותם רק שם, דוגמת זהרון מקרין, זהרון הדור, טריגון נקוד, כריש שחור סנפירים, קופסינון נקוד, פיקסון ים סופי, קרנפון קצר קרן, חלילון חלק, חשמלן פרסי, קיסר הדור, פזית ים סוף ועוד.
השמורה מציגה גם מגוון רחב של חיות ים אחרות, כמו חסרי חוליות שונים כגון תמנונים, דיונונים, מדוזות, סרטנים, לובסטרים, כוכבי ים, קיפודי ים, מלפפוני ים וחשופיות ים, שחלקם אנדמיים למפרץ.
התמנון הנפוץ ביותר בשונית הוא התמנון העינוני, וקיפוד הים הנפוץ ביותר המפרץ ובשונית הוא נזרית ארוכת קוצים.
בשנים האחרונות ישנה גדילה באוכלוסיית הכוכבן הקוצני, כוכב ים שכמעט ואין לו טורפים טבעיים, והוא אחד המשמידים העיקריים של שוניות אלמוגים ברחבי העולם.
רשות הטבע והגנים, והמצפה התת-ימי מנסים במאמצים משותפים להקטין את אוכלוסיית הכוכבן, ומבקשות מצוללנים לדווח על צפייה בכוכבן בשונית.
במפרץ ישנם בעלי חיים שנדיר לראותם, דוגמת צבי ים ירוקים וצבי ים קרניים.
צבי ים קרניים אף מקננים במפרץ אילת לחופי ישראל.
בנוסף יש בעלי חיים שמגיעים למפרץ לעיתים רחוקות.
כריש לוויתן - כרישי לוויתן מגיעים לעיתים למפרץ אילת.
בשנות ה-2000 החלו להגיע מספר כרישי לוויתן בודדים למפרץ ולשמורה כמעט כל קיץ, בחודשים אפריל עד יוני, כחלק מהנדידה השנתית שלהם.
ההערכות הן שבעבר הייתה אוכלוסייה מתרבה יותר יציבה של כרישי לוויתן במפרץ אילת, שהתמעטה עם הפגיעה במפרץ, ומתחילה לשוב עם שיקום המפרץ.
צב ים גילדי - צבי ים גילדיים הם נדירים מאוד בחופי ישראל, עם פחות מ-70 תצפיות ב-50 השנים האחרונות, אף על פי שמשנת 2010 החל לעלות בצורה משמעותית מספר התצפיות בצבים אלה.
מדי כמה שנים נצפה צב כזה במפרץ אילת.
צבים אלה לא מקננים במפרץ אילת, ומעדיפים את החופים בעלי החול הרך יותר והדק יותר בחופי סיני.
תחש המשכן - יונק נדיר שמגיע לעיתים לצפון המפרץ למרבדי העשב הטבעיים שם.
התחש הוא בעל חיים שנודד בימים קרוב לחוף, לעיתים כיחיד ולעיתים בקבוצות קטנות, בחיפוש אחר מרבדי עשב ים, שמהווים את עיקר מזונו.
בעבר היה התחש נפוץ יותר במפרץ אילת, אך בשנים האחרונות בגלל התמעטות קיצונית של מרבדי העשב הפסיקו התחשים להגיע כמעט לחלוטין.
הוצאת כלובי הדגים מצפון המפרץ איפשרה למרבדי העשב בצפון המפרץ להשתקם, ויותר מודעות סביבתית כללית הביאה לשיפור במצב המרבדים.
בשנים האחרונות ישנם יותר ביקורי תחשים במפרץ מבעבר.
מטרתה העיקרית של שמורת הטבע, שלשמה היא הוקמה, היא שימור ושיקום השונית במפרץ אילת, שנפגעה מאוד בשנים קודמות.
במסגרת פעילויות השימור השמורה הגדירה את מרבית אזור הלגונה (מלבד 3 בריכות שכשוך רדודות) כאזור מוגן וסגור בגדר מצד החוף ומצופים מצד הים, כך שמטיילים ומבקרים לא יוכלו לשחות שם ולפגוע באלמוגים ובשוכני השונית.
בנוסף ישנן בשמורה תקנות כנגד האכלת דגים ובעלי חיים, שעלולים להיפגע מאכילת אוכל של בני אדם, או אף בטעות לבלוע עטיפות פלסטיק ולהיחנק מהן.
בנוסף החברה להגנת הטבע שולחת צוללנים ומתנדבים שינקו את החוף ואת השונית עצמה, יחפשו פסולת ואריזות פלסטיק (שלעיתים קרובות עלולות להיתקע על אלמוג ולחנוק אותו), ומובילים קמפיינים וסיורים לאזור.
בשמורה אף מתבצע מעקב אחר האלמוגים והדגים בשמורה, כך שניתן יהיה לדעת את מצבם הבריאותי וההתפתחותי.
על מנת לעודד את גדילת השונית, פוזרו על הקרקעית החולית שמול קיר השונית מבני ברזל ואבנים שמדמים את השטחים עליהם נוצרים אלמוגים בדרך כלל, ובכך מאפשרים יותר מקום לאלמוגים לגדול ולהתפתח בהם, שבתורם מאפשרים יותר אזורי מחיה לדרי השונית.
במסגרת מאמצי השימור נעשה מאמץ לתפוס ולהוציא מהשונית כל כוכבן קוצני שנמצא בה, מאחר שכוכבנים קוצניים הם כוכבי ים כמעט ללא טורפים טבעיים שניזונים מאלמוגים, ומאחר וטורפיהם הטבעיים כמעט נכחדו בגלל פעילויות האדם, אוכלוסיית הכוכבנים יצאה מכלל שליטה בשוניות רבות ברחבי העולם, בהן הוא גורם נזק רב לשונית.
תופעה נוספת בה מנסים להילחם באמצעות שימור השונית והמים במפרץ אילת באופן כללי, היא תופעת הלבנת אלמוגים, שמאיימת על שוניות רבות ברחבי העולם.
במסגרת תופעה זו, האצות הסימביוטיות שחיות בתוך האלמוג ומספקות לו את מרב מזונו (וגם את צבעו, ומכאן השם הלבנת אלמוגים) מתות כתוצאה משינויים בהרכב או בטמפרטורת המים, מה שמוביל לגוויעתו של האלמוג.
תופעה זו היא רחבה מאוד בשנים האחרונות ברחבי העולם, ובשמורה נערכים תהליכי שימור ומחקרים בניסיון למצוא פתרון לבעיה זו.
מן הדו"ח השנתי שפורסם על ידי המשרד להגנת הסביבה באוגוסט 2018 עולה כי בניגוד לשוניות אחרות ברחבי העולם, שונית האלמוגים באילת נמצאת במגמת התרחבות וגדילה של כחצי אחוז מדי שנה.
נתון מעניין אחר באותו דו"ח היה כי טמפרטורת המים, אשר בדרך כלל נמצאת במגמת עלייה בשל ההתחממות הגלובלית, הייתה באותה שנה נמוכה באופן משמעותי מן השנים שקדמו לה.
עם זאת, על אף יציבותה של השונית, קשה לדעת באילו טמפרטורות יתחילו להיווצר בה נזקים.
יתרה מזאת, בסביבת השונית עדיין קיימים נכון ליום פרסום הדו"ח דיווחים אודות טפילי דגים (למרות שכלובי הדגים הוצאו מאילת), כך שהשונית עדיין לא יצאה לגמרי מכלל סכנה.
לכך יש להוסיף סיכונים נוספים כמו פיתוח בחופים, הזרמת חומרי מזון לים, דיג בצפון המפרץ ופגיעה בקיפודי ים בחופי אילת בכלל ובקרבת השונית בפרט.
בשמורה מתקיימות פעילות חינוך רבות בהובלת החברה להגנת הטבע וארגונים אחרים שמשתמשים בשמורה במטרה ללמד על השונית ועל היצורים החיים בה.
בשמורה עצמה מפוזרים שלטי הסבר על האלמוגים, הדגים, ושאר בעלי החיים והצומח בשמורה.
בנוסף יש בשמורה מעין אזור ישיבה שמיועד להרצאות והקרנות סרטים.
בשמורה ניתן לקיים פעילויות כגון הקרנת סרטי טבע, הדרכות שנירקול, וסדנאות יצירה וכיתות לימוד לילדים ונוער.
המצפה התת-ימי גם משתמש בשונית למטרות חינוך והדרכה, גם בכך שהמצפה עצמו ממוקם בחלק הדרומי של השונית בשמורה נפרדת שלא נגישה לציבור, וגם בכך שהמצפה עורך סיורים בסירת הזכוכית שלו, "קורל 2000", לשונית ומשתמש בה להדרכות בטבע.
בית ספר שדה אילת, שנמצא ממול לשמורה, מקיים אף הוא סיורים באזור, גם סיורי טבע, גם הרצאות והסברים, וגם סיורי צלילה ושנירקולים מודרכים.
השמורה משמשת גם יעד חינוכי לבתי ספר, גני ילדים ובתי ספר לצלילה ומרכזי צלילה קרובים לשמורה.
קמפוס אוניברסיטת בן-גוריון באילת שנמצא קרוב לשמורה משתמש בשמורה למטרות מחקר ביולוגיה ימית וחינוך.
המצפה התת-ימי מוביל תוכנית שימור ושיקום של אלמוגים, בה הוא אוסף שברי אלמוגים מהשונית, משקם אותם ומגדל אותם חזרה, ואז מחזיר אותם לטבע.
בתוכנית אף משתתפים תלמידי תיכון מאילת, ש"מאמצים" אלמוג לשנה עד לשחרורו.
בצורה זו המצפה גם משקם את השונית וגם עוזר לה להתפשט לאזורים חדשים.
הפגיעה העיקרית בשונית באילת הייתה תמותה רחבה של אלמוגים, והלבנת אלמוגים, שנבעה מפעילות האדם.
פעילויות השימור של המצפה איפשרו לשונית להשתקם באזורים סביב המצפה, ולהתפשט חזרה דרומה לאזורים מהם היא נעלמה.
המצפה גם מחזיר אלמוגים שבורים למפרץ לאחר שיקום, וגם "שותל" אלמוגים מסביב למצפה ובכך מאפשר לשונית להתפשט לאזורים חדשים.
התרחבות השונית גורמת גם להתרחבות אוכלוסיית הדגים ושאר בעלי החיים שחיים בשונית, שזקוקים לה למחייתם.
סוסוני ים ומרבדי עשב ים
המצפה התת-ימי מקדם מספר פרויקטים לשימור המגוון הביולוגי במפרץ אילת, בהם פרויקט לשימור סוסוני ים במפרץ אילת, שבו חיים שני מיני סוסונים (סוסון ים דורבני וסוסון ים חלק).
המצפה מחזיק באקווריום בו את שני סוגי סוסוני הים, ובעונת הרבייה מגדל את צאצאיהם לבגרות בסביבה מוגנת, ואז משחרר אותם למרבדי האצות במפרץ.
אוכלוסיית הסוסונים בישראל נפגעה מאוד לאורך השנים, בעיקר בגלל הצטמצמות מרבדי האצות במפרץ, ובשנים האחרונות בזכות פעילות השימור של המצפה ושל רשות הטבע והגנים האוכלוסייה במגמת שיקום.
שיקום זה בה יחד עם שיקום של מרבדי האצות הטבעיים במפרץ שהביא איתו עוד מבקרים שהפכו לנדירים במפרץ בגלל צמצום המשטחים, כמו תחש המשכן.
השמורה היא אתר צלילה פופולרי, שמושך צוללנים רבים מישראל ומחו"ל, ובנוסף השמורה מושכת תיירות בתור אתר לשנירקול.
חלק מהחוף של השמורה מונגש לתיירים, ויש בו סככות צל, שמשיות, כיסאות חוף ושלטי הדרכה על המקום.
בנוסף יש באתר חנות של רשות הטבע והגנים, שמאפשרת השכרת ציוד שנירקול וצלילה.
האתר משמש מספר מועדוני צלילה כאתר צלילה ראשי, והוא כולל את סלע משה, סלע יהושע, ויותר לעומק את גני הצלופחים, שלושתם אתרי צלילה פופולריים בפני עצמם, וגם את השונית עצמה.
האתר נמצא מול בית ספר שדה אילת, שהוא הסוף של שביל ישראל, כך שהוא בעצם שמורת הטבע האחרונה לאורך שביל ישראל.
השמורה משמשת גם מקום למחקרים על השונית ובעלי החיים שחיים בה, מאוניברסיטאות בארץ ובעולם, כולל מחקרים על הלבנת אלמוגים בים האדום.
בנוסף השמורה פתוחה לקהל הרחב, וידועה בשם חוף אלמוג או חוף האלמוגים.
שְׁמוּרַת חֹטֶם הַכַּרְמֶל היא שמורת טבע השוכנת בדרום-מערב הכרמל, ממערב לרמת הנדיב.
השמורה אשר הוכרזה ביום 24 באוגוסט 2003, משתרעת על פני שטח של 486 דונם, למרגלות "מצוקי חוטם", בין מחצבת בנימינה בדרום וקיבוץ מעיין צבי.
תא שטח נוסף המכסה 435 דונם בראש המצוק אושר בשנת 1982 אך לא הוכרז כשמורה.
אורכה של השמורה כשלושה קילומטרים מצפון לדרום, וגובהה נע בין 15 מטרים מעל פני הים ועד 140 מטרים בשיאה של רמת הנדיב.
עם מיני החי בשמורה נמנים שפני סלע, שועלים, דרבנים, גיריות וכן מספר מיני עופות דורסים.
הצומח מורכב מיער פארק של עצי חרוב מצוי ואלת המסטיק, שיזף השיח ומינים שונים של גאופיטים.
האתר המוכר ביותר בשטח השמורה הוא מערת כבארה, ושביל ישראל עובר דרך חלקה הדרומי.
השמורה נמצאת בחוטם הכרמל שהוא הקצה הדרומי המאורך של רכס הכרמל, שהוא החלק הצפון-מערבי של הכרמל.
גבולות חוטם הכרמל הם: מדרום השרון הצפוני ליד בנימינה, ממערב בקעת כבארה, ממזרח בקעת הנדיב ומצפון נחל דליה הזורם בואדי מילק.
בחלקו הדרומי מערבי של חוטם הכרמל נמצאים מצוקים הנקראים "צוקי החוטם" (ובערבית: אלח'שם = החוטם).
צוקים אלה מתנשאים לגובה של 130 מטר מעל מישור החוף.
שְׁמוּרַת חֶלְמוֹנִית יְרֹחָם ממוקמת ברכס ירוחם שבהר הנגב, מדרום-מערב ליישוב ירוחם.
היא הוכרזה כשמורת טבע בשנת 2014.
השמורה, בשטח של 10,336 דונם, משתרעת ממערב לכביש 204. כלולים בה מספר ערוצי נחלים, שבהם צומחים אלפי פרחי חלמונית גדולה.
הצמחים, שהם גאופיטים, פורחים על גבי מדרונות הסלע של הערוצים ולמרגלותיהם, כאשר הם עושים שימוש בכיסי הסלע, שבהם נקווים מים רבים יחסית.
זמן פריחתם חל בסתיו: היא מתחילה בצפון השמורה בחודש אוקטובר ומסתיימת בתום חודש נובמבר בחלקיה המזרחיים והדרומיים.
בשמורה קיימים מיני צמחים נוספים, ערבתיים ומדבריים, וכן מצויים בה בעלי חיים שונים וביניהם דורבנים ושפני סלע.
מרבית שטח השמורה כלול בשטח אש צבאי.
שמורת טבע נחל תנינים היא שמורת טבע הכוללת את נחל תנינים, אחד מנחלי האיתן בארץ ישראל.
השמורה משמרת את נופי הנחל בקטע שבו זורמים מי המעיינות השופעים של עין תמסח וכוללת גם צמחייה, בעלי חיים ונופים היסטוריים.
השמורה משתרעת על 470 דונם לאורך שני הקילומטרים של הנחל הסמוכים לשפכו.
בתקופות פרה-היסטוריות (לפני כ-60 אלף שנה ובתקופות מאוחרות יותר) חיו בני אדם ממינים שונים במערת כבארה שבכרמל, ממזרח לעינות תמסח.
חלק ממזונם הגיע משפע בעלי החיים שבביצות כבארה, בהם דגים, חזירי בר, צבי מים והיפופוטמים.
מסוף התקופה הצלבנית עד המחצית הראשונה של המאה ה-19 היה האזור עזוב, והאגם מן התקופה הרומית הפך לביצת הכבארה הגדולה שהייתה בשטח השמורה.
בשנת 1922 נרכשו אדמות כבארה בכספי הברון רוטשילד ובאותה שנה החלו לייבש את השטח כדי להכשירו לעיבוד חקלאי.
על אדמות כבארה קמו היישובים מעגן מיכאל ובית חנניה.
בשמורה חיים בעלי-חיים בנחל ומחוץ לו בשטח השמורה.
התנינים אמנם נכחדו מנחל תנינים ואינם קיימים שם עוד, לאחר שהתנין האחרון שנראה בנחל תנינים ניצוד בשנת 1912, אך שפע המים הנקיים וזמינותם לאורך כל עונות השנה מקיימים מגוון רב של בעלי חיים בשמורה, וזאת על אף המליחות הגבוהה יחסית של המים.
בין בעלי החיים החיים בשמורה: צבים רכים, צבי ביצה, סרטנים, דו-חיים שונים (צפרדעים, קרפדות ואילניות), סוגי דגים שונים (שפמנונים, אמנונים ועוד).
במי הנחל חי גם נחש מים משובץ.
מחוץ לנחל, בסבכי האשל והקנה ובסביבות בריכות הדגים, נחבא חתול ביצות.
בחורשת האקליפטוס שמצפון לסכר הרומי מקננים לא פחות מ-5 מיני עופות מקבוצת האנפות: לבנית קטנה, אנפת לילה, אנפית סוף, אנפה ארגמנית ואנפית הבקר.
בסבך הקנים והאשל מקננות קניות.
הפרפור העקוד והשלדג לבן-החזה חופרים קנים בגדות הזקופות של הנחל.
פרפר בולט בשטח הוא דנאית סדום.
הוא ניכר בכנפיו הכתומות ובשוליהם השחורים והמנוקדים בלבן.
דנאית סדום נמשכת לצמחי החנק שבגדות הנחל.
בשטח השמורה שאינו חלק מהנחל, ברכסי הכורכר, הצמחייה שונה מזו שבנחל.
שיחי לענה חד-זרעית ורותם המדבר, המאפיינים רכסי כורכר לאורך החוף, קיימים, ואיתם אשחר ארץ ישראלי וקורנית מקורקפת.
בולט במיוחד העושר במיני גאופיטים, בהם חצב מצוי, נרקיס אפיל, עירית גדולה, סתוונית היורה, כרכום גיירדו, כלנית מצויה, אירוס ארץ ישראלי, כדן קטן פרחים, בן חצב סתווני ועוד.
בחולות חוף הים צומחים חבצלת החוף, חבלבל החוף, אספסת הים, דופרק חופי, מדחול דוקרני, לוטוס מכסיף ועוד.
בשמורה קיימים מספר מסלולים המאפשרים סיור עמוק לעבר האתרים ההיסטוריים בשמורה.
המסלול הראשון נקרא מסלול הסכר.
הוא מתחיל בהליכה קצרה ליד מרפסת תצפית המאפשרת צפייה על הנחל בשמורה, ולאחר מכן הליכה לצד נחל תנינים אל הסכר.
לבסוף קיימת תצפית מהסכר בשמורה על טחנות הקמח שהיו בעבר בשמורה ושוחזרו.
המסלול השני נקרא מסלול הנחל.
הוא מתחיל אחרי מסלול הסכר ומוביל משם אל עבר הים ובחזרה.
המסלול השלישי נקרא מסלול אמת המים.
זהו מסלול לצעידה לאורך הנחל אל עבר הים, המאפשר לראות את הגשר שנבנה בתקופה העות'אמנית לכבוד ביקורו של הקיסר הגרמני בארץ.
בנחל עובר גם שביל רמות מנשה.
שמורת חורשת יעלה (בערביתː شجرة الكلب - שג'רת אל כלב) היא שמורת טבע בבקעת יבנאל המשתרעת על שטח בן 11.5 דונם, שהוכרזה ב-1 באפריל 1969. בשמורה חורשה ובה שמונה עצי שיזף מצוי עתיקים ומרשימים, שהשתמרו עקב קדושת המקום לתושבי האזור.
בנוסף סביב העצים גדלים צמחי מעזבה וביניהם סרפד הכדורים, חלמית וחרדל לבן.
בגבולה הצפוני של החורשה נובע מעיין עין יעלה.
נחל יעלה יורד משמורת חורשת יעלה לשמורת נחל יבנאל.
האתר נקרא על שם יעל אשת חבר הקיני.
בספר שופטים מסופר שמקום מושבו של חבר הקיני היה "אֵלוֹן בְּצַעֲנַנִּים [בצענים] אֲשֶׁר אֶת קֶדֶשׁ", ומספר חוקרים זיהו את המקום עם בקעת יבנאל ואת קדש עם חורבת קדש מזרחית לפוריה עילית.
שמורת חולות משאבים היא שמורת טבע, הממוקמת בחבל ניצנה, מערבית לצומת טללים וצפונית ליישוב אשלים.
שטח השמורה הוא 13,000 דונם והיא הוכרזה כשמורה בפברואר 1992. השמורה מורכבת מגבעות חולות וגבעות גיר וקירטון.
בשמורה חיים מספר מיני זוחלים ובהם לטאת עינחש ומדברית עינונית, חרדון מצוי (ים תיכוני), חרדון המדבר וחרדון החולות.
בנוסף על כך, בשמורה חיים גם שלושה מיני קיפודים - קיפוד מצוי, קיפוד המדבר וקיפוד החולות.
בשטח השמורה ממוקמת באר חיל.
מאז שנות ה-90 התיישבו בשטח השמורה שבט מסעודין אל-עזאזמה.
בשנת 2018 התפרסם כי על 400 דונמים משטח השמורה עתיד לקום אזור תעשייה.
שמורת טבע הים הדרומי אילת (מכונה גם שמורת הים הדרומי) היא שמורת טבע ימית, המשתרעת לאורך חופיה הדרומיים של אילת והיא השמורה הימית הראשונה שהוכרזה במפרץ אילת, כאשר היא הוכרזה ב-22 באוגוסט 2002 לאחר תהליך ארוך שהחל בשנת 1996.
שטח השמורה הוא כ-332 דונם, אורכה הוא 1,500 מטרים ורוחבה הוא 250 מטרים.
השמורה גובלת בצפון בפארק המצפה התת-ימי, בדרום כ-200 מ' מצפון לכיכר הצפונית בדרך למעבר גבול טאבה, ומרחקה מהחוף הוא כ-225 מטר.
השמורה מוקפת מדרום, ממזרח ומצפון על ידי שמורת ים האלמוגים, ומצפון לה נמצאת שמורת חוף האלמוגים.
השמורה כוללת שוניות אלמוגים הסמוכות לקו החוף, והיא הוכרזה כחלק מהמאמץ להגן על שוניות אלו.
כמו כן, בשטח השמורה נמצאים אתרי הצלילה - המערות, שולחנות נפטון, שלוש האחיות והאוניברסיטה.
שמורת ים האלמוגים היא שמורת טבע ימית, המשתרעת לאורך חופיה הדרומיים של אילת והיא השמורה הדרומית ביותר בישראל.
השמורה הוכרזה ב-1 בנובמבר 2009, ושטחה הוא כ-1293 דונם.
השמורה מקיפה את שמורת הים הדרומי באילת מצפון, מדרום וממזרח.
צמד השמורות הזה הוא היחיד בגבולות המדינה שבו מצויות שוניות אלמוגים טרופיות.
מצפון לשמורה נמצאת שמורת חוף אלמוגים.
שמורה כוללת שוניות אלמוגים הסמוכות לקו החוף, והיא הוכרזה כחלק מהמאמץ להגן על שוניות אלו.
שמורת הר הנגב היא שמורת טבע מוכרזת בנגב.
שטח השמורה הוא 1,094,918 דונם (קרוב ל-5% משטחי מדינת ישראל), והיא שמורת הטבע הגדולה בישראל.
השמורה הוכרזה ב-21 בספטמבר 1989, ועברה מספר הרחבות מאז.
אורכה של השמורה היא כ-40 ק"מ מצפון לדרום וכ-35 ק"מ ממזרח למערב.
חלקים ניכרים מהשמורה נמצאים בשטחי אש פעילים של צה"ל, וכן, שביל ישראל עובר בחלקה המזרחי של השמורה בתחום מכתש רמון.
בין בעלי החיים החיים בשמורה ניתן למנות את הפרא הפרסי, שרועה בעדרים ברחבי השמורה; את הראם הלבן; צבי הנגב, היעל הנובי, הצבוע המפוספס, הקרקל, הזאב הערבי ועוד.
כמו כן, המצוקים ברחבי השמורה משמשים כאתר קינון לעופות דורסים שונים כמו הנשר המקראי והרחם.
ברחבי השמורה חיים מיני צומח, בהם אלה אטלנטית, ריבס המדבר, צבעוני ססגוני, שמשון הדור, חלמונית גדולה, כחלית ההרים ועוד.
בשמורה הוגדרו מספר מיני צמחים חדשים למדע, בהם שקד רמון, אזובית רמון, בופונית רמון, חלבלוב רמון, כלך רמון וסתוונית רמון.
בשנת 2011 תיאר הבוטנאי אבינעם דנין באזור מכתש רמון מין חדש למדע - צלף רמון.
שמורת הר טייסים היא שמורת טבע באזור הרי ירושלים המשתרעת סביב פסגת הר טייסים.
כמו כן, בחלקה המזרחי של השמורה נובע עין טייסים.
ב-15 באוגוסט 2021 נפגעה השמורה עקב שריפת הענק בהרי ירושלים.
אחד היונקים החשובים בשמורה הוא היחמור הפרסי, שהושב לאזור בסיוע גן החיות התנ"כי.
השמורה משמרת נוף של חורש צפוף וטבעי עם מקווה מים קבוע, והיא מוקד לתצפיות ביחמורים.
בין היונקים האחרים החיים בשמורה נמצאים: צבי ארץ-ישראלי, נמייה מצויה, תן זהוב, דורבן מצוי, קוצן מצוי, מרקריון מצוי, יערון גדול וחולדה.
בנוסף, נראו בשמורה עקבות של צבוע מפוספס.
בשמורה נצפו העופות: שרקרק מצוי, אדום-החזה, שיחנית קטנה, עורבני, שחרור, חכלילית סלעים, חיוויאי, חוגלת סלעים, סבכי שחור-ראש, סבכי שחור-כיפה, ירגזי, בולבול וצוצלת.
הזוחלים שנצפו בשמורה הם: צפע מצוי, חרדון מצוי, לטאה זריזה, צב יבשה מצוי, זיקית ים-תיכונית, זעמן שחור, זעמן מטבעות ותלום-קשקשים מצוי.
אחד ממיני הפרפרים החיים בשמורה הוא קיסרית הקטלב.
בשטח השמורה ישנם אזורי חורש ים-תיכוני של אלון מצוי ואלה ארצישראלית.
בשמורה ריכוז מיני הסחלבים העשיר ביותר בהרי ירושלים, עם 14 מיני סחלבים, בניהם - סחלבן החורש, שנק החורש, סחלב פרפרני, סחלב אנטולי, דבורנית צהובה ודבורנית הקטיפה.
שמורת הרי אילת או שמורת מסיב אילת היא שמורת טבע מוכרזת בדרום הנגב באזור הרי אילת ובקעת עובדה, שהוכרזה ב-10 באוגוסט 1986, ועברה הרחבה מאז.
בשמורה עוברים שבילי טיול רבים ובהם גם שביל ישראל, הנגמר בהר צפחות ובבית ספר שדה אילת, מול שמורת חוף האלמוגים באילת, ומקומות נוספים כגון הקניון האדום, באר מלחן, מקדש הנמרים, עין נטפים ועוד.
בנוסף להרי אילת, השמורה כוללת גם חלקים ממצוק ההעתקים ואזור בקעת עובדה חוץ מנמל התעופה עובדה והיישוב שחרות.
ההר הגבוה באזור הוא הר חזקיהו, המתנשא לגובה של 838 מטר מעל פני הים והשמורה כוללת גם את שאר הרי אילת, השמורה משתרעת מאזור בקעת עובדה ועד גדר הגבול עם מצרים.
בשמורה עוברים מספר נחלים כגון נחל רחם ונחל עתק.
בין היונקים החיים בשמורה נמנים: שועל, קרקל, זאב ערבי, צבוע מפוספס, יעל נובי, צבי הנגב, שפן סלע וקוצן זהוב.
בין העופות החיים בשמורה נמנים: עיט שמש, עיט זהוב, עורב חום-עורף, עורב קצר זנב, סלעית שחורת-בטן, סלעית נזירה, שחור זנב, בולבול, צופית, עפרוני המדבר, ורדית סיני וחצוצרן המדבר.
עם הזוחלים בשמורה נמנים: זעמן יפהפה, מניפנית מצויה, חרדון סיני, חרדון צב מצוי וחרדון צב הדור.
שמורת ים ראש הנקרה-אכזיב היא שמורת טבע ימית, המהווה את השמורה הימית הגדולה והצפונית בישראל.
השמורה משתרעת לאורך של כ-7 ק"מ של חוף מפורץ מגבול ישראל-לבנון בצפון ועד לצפון נהריה בדרום, ולמרחק של כ-15 ק"מ מערבה מקו החוף אל תוך הים.
בתחומי השמורה נמצאת שמורת איי חוף ראש הנקרה ובה איי ראש הנקרה.
בתחום השמורה נשפכים לים שלושה נחלים – נחל בצת, נחל כזיב ונחל שעל, ונמצאים בה מספר אתרי צלילה.
תחילה תוכננו באזור שתי שמורות טבע ימיות נפרדות במימי החופים – שמורת ים ראש הנקרה ושמורת ים אכזיב.
לאחר מכן, שונתה התוכנית לקדם שמורת טבע ימית גדולה, המאחדת את שתי ההצעות הקודמות, ומייצגת את כל תחום העומקים עד גבול המים הטריטוריאליים של מדינת ישראל.
בסופו של דבר, הוחלט לקדם את תוכנית השמורה בגבול מצומצם של עד 15 ק"מ מהחוף, לעומת ההצעה המקורית – עד גבול המים הטריטוריאליים, כ־22 ק"מ מהחוף.
אותה החלטה מהווה צמצום של כ-33% בשטח השמורה.
בסופו של דבר הוכרזה השמורה ב-6 בנובמבר 2019.
ב-6 ביוני 2023 הושקה השמורה בטקס בלב הים, במעמד השרה להגנת הסביבה, עידית סילמן, כשמורה ימית תיירותית ונפתחה רשמית למבקרים – כמעט ארבע שנים לאחר שהוכרזה.
השמורה היא השמורה הימית התיירותית הראשונה והיחידה בחופיו הישראליים של הים התיכון – עם מספר מועדוני שיט וצלילה מורשים וארבעה חופי רחצה.
לעיתים נצפה באזור כלב ים נזירי מצוי.
שמורת הטבע היא האזור בו נצפים בצלילה הכי הרבה דגי סחוס בישראל – כמעט כ-40% מהתצפיות.
עד היום תועדו מספר תצפיות של שני מינים של כרישים בשמורה.
בשמורת אכזיב מתקיימת האוכלוסייה הגדולה ביותר בישראל של שני מיני דקרים: דקר הסלעים והדקרנית האדומה.
בנוסף, מתקיים בה גם המין דקר אלכסנדרוני.
שמורת ים דור-הבונים היא שמורת טבע ימית מול חוף דור-הבונים שהוכרזה ב-11 ביוני 2002, ושטחה הוא כ-5,192 דונם.
כמו כן, רצועת החוף "חוף דור-הבונים" הגובלת בשמורה נכללת בתחום שמורת חוף הבונים.
בסקר שנערך בשמורה בשנת 1994, אותרו בה כ-100 מיני חסרי חוליות ימיים, ובכללם כ-39 מיני רכיכות וכ-20 מיני סרטנים.
שמורת ים ראש כרמל היא שמורת טבע ימית על יד מפרץ חיפה שהוכרזה ב-4 במאי 2021.
בשנת 2017, רשות הטבע והגנים בשיתוף פעולה עם החברה להגנת הטבע הגישה לאישור מנהל התכנון תוכנית מספר 304-0495671 להקמת שמורת טבע ים ראש כרמל במפרץ חיפה, בתחום השיפוט של עיריית חיפה, בהמשך לשמורה הימית שקמונה שהוכרזה בשנת 2008.
מטרת השמורה היא להגן על רכס הכרמל התת-ימי ולשמר אותו, בין השאר על ידי איסור עקרוני של דיג, הטלת מגבלות על עגינה וצמצום פעילות פיתוח בתחום השמורה, מכוח "חוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה התשנ"ח-1998".
דבר זה מבטיח הגנה על המערכות האקולוגיות הייחודיות הכוללות מגוון ביולוגי רב של בתי גידול חי, צומח ודומם.
התוכנית אושרה בשנת 2019. השמורה הוכרזה רשמית בשנת 2021.
במזרח: מפרץ חיפה ושמורת הטבע הימית שקמונה
במערב: קצה המתלול המערבי של ראש כרמל
בצפון: גבולו הצפוני של בית הגידול העמוק של ראש הכרמל "מדרגת חיל הים" ו"מדרגת התשבי"
בדרום: משמורת הטבע הימית שקמונה ועד לעומק של כ-50 מ' מתחת לפני הים.
שטח השמורה הוא 46.3 קמ"ר, המרחק המרבי של הגבול המערבי מחיפה הוא 12 ק"מ, אורך קו החוף 4.642 ק"מ והעומק המרבי בשמורה 370 מ'.
שמורת ים ראש כרמל נמצאת בקצה המתלול המערבי של ראש כרמל, היורד מסטלה מריס לכיוון בת גלים, גולש לתוך הים וממשיך באופן רצוף עד לעומק של 370 מ' מתחת לפני המים במרחק של 12 ק"מ מהחוף.
רכס גיר זה מהווה תשתית עשירה לשוניות סלעיות ומיני רבים של יצורים ימיים.
בשמורה טבע עשיר ופראי: צבי ים, חתולי ים, עדרי דגים משוטטים בין השוניות הסלעיות, וספוגים היוצרים מחסה לסרטנים, נחשוני ים וחלזונות במגוון צבעים וצורות.
בתי הגידול מופו על ידי המכון לחקר הימים והאגמים בהנחיית פרופסור גיל רילוב מאוניברסיטת חיפה ועל ידי המכון הגיאולוגי בהנחיית פרופסור מיכה אילן מאוניברסיטת תל אביב.
השוניות הרדודות המגיעות עד לעומק של 45 מ', מדרגת שקמונה, שונית הכרמל ומדרגת התשבי, עשירות מאוד באצות, צדפות ומינים רבים של דגים, ביניהם דגי דקר הסלעים וחתולי ים.
בשוניות העמוקות יותר, שונית חיל הים ומדרגות חיל הים, משגשגים גני ספוגים, סרטנים, דיונונים, תמנונים ומיני דגי קרקעית.
בתצפיות שנערכו בשמורה על ידי המרכז להצלת צבי ים של רשות הטבע והגנים, העמותה למחקר והצלת יונקים ימיים וצפרים המתמחים בעופות ים, נצפו מינים של יונקים ימיים ממשפחת הלווייתנים.
בעונות נדידת הציפורים, באביב ובסתיו, הופך שטח השמורה לאתר מנוחה והזנה לעופות ים נודדים.
שמורת ים גדור היא שמורת טבע ימית שהוכרזה ב-19 באוקטובר 2004, ושטחה הוא כ-834 דונם.
כמו כן, רצועת החוף "חוף גדור" הגובלת בשמורה נכללת בתחום שמורת גדור.
החוף החולי משמש את צבות הים העולות אליו כדי להטיל את ביציהן, והאבקועים המגיחים מהקנים מבלים את השעות הראשונות בחייהם בתחומי השמורה הימית.
שמורת טבע חוף גלים היא שמורת טבע ימית באזור חוף הכרמל שהוכרזה ב-7 באוקטובר 2013 ושטחה הוא כ-812 דונם.
השמורה משתרעת, בין חופי טירת כרמל בצפון לשפך נחל אורן בדרום, ממערב לכביש החוף וכוללת את חופי מגדים והחותרים.
השמורה בבעלות רשות מקרקעי ישראל היא חלק מתוכנית מתאר מקומית חכ/340 בשטח כולל עתידי של 1188 דונם.
השמורה יושבת על מצע קרקעות פליסטוקניות, חרסיתיות ואלוביאליות ומורכבת ממספר רצועות חוליות ורכסי כורכר בו גדלים מספר צמחים ובעלי חיים ייחודיים.
את השמורה חוצים שלושה נחלים: נחל גלים, נחל ספונים ונחל אורן.
בחלקה הצפוני של השמורה יש מספר שוניות.
ברצועת החוף מספר רב של צמחי חוף, ביניהם: חרחבינה חופית ממשפחת הסוככיים, בן-מלח רב-שנתי, ארכובית החוף, קריתמון ימי, לבנונית ימית, חבצלת החוף ודרדר נמוך ממשפחת המורכבים, הייחודי לשמורה.
בשמורה גדלים מספר צמחים נדירים, כרכום גיירדו, עדעד הביצות, זוגן לבן ומנתור שלושת-החודים.
ברכס הכורכר גדלים: סירה קוצנית, קורנית מקורקפת, ורותם המדבר.
באזור חורבת כונס יש גם פריחה של חצב מצוי.
באזור שטיפת הים יש סרטנים שונים ככיסן ים תיכוני, טורפדן ותולעים רב-זיפיות.
בשמורה תועדו מספר מיני בעלי חיים, ביניהם שנונית השפלה וגרביל הסלעים.
בתחום השמורה ובצמוד לה נמצאים מספר אתרים ארכאולוגים: תל קרעה, חורבת כונס, תל חריס ותל סחר.
בחורבת כונס נמצאים שרידי יישוב מהתקופות הפרסית, ההלניסטית, הרומית, הביזנטית והממלוכית.
בתל חריס נמצאים שרידי יישוב מהתקופות הכלקוליתית, הכנענית, הישראלית, הפרסית, ההלניסטית, הרומית והערבית.
כמו כן יש בתחום השמורה מחצבת כורכר עתיקה ובה מערת קבר שהוסבה בשלבים מאוחרים יותר לבור מים בעומק שישה מטרים.
מול השמורה במרחק 400 מטר אל תוך הים נמצאו שרידיו של הכפר הנאוליתי עתלית-ים.
מול קבוץ החותרים קיימת אנדרטה לזכר חללי מערכות ישראל.
מטרת הקמת השמורה היא הגנה על החי, הצומח ועל הטבע בכללותו, בשל כך נאסרה הכניסה לרכב וחל איסור על הקמת מבנים והתווית דרכים לכלי רכב.
הותר שייט ימי ומעבר סירות במסגרת פעילות חינוכית.
אחד מיעדי השמורה הוא לשמש כאתר הטלה לצבי ים.
שמירה על המשאבים המצויים בשמורה תביא לצמצום הפגיעה במי תהום ושמירה על הנוף.
שְׁמוּרַת טבע נַחַל שניר חצבאני היא שמורת טבע באזור אצבע הגליל.
השמורה מקיפה חלק מנחל שניר ומסביבתו.
על פי ההמלצה, השמורה יועדה להיות בשטח של 300 דונם.
למרות שמשנת 1964 התייחסו אליה כאל "שמורת טבע" ההכרזה הרשמית הייתה רק בדצמבר 1974.
השמורה נמצאת בחלקו של הנחל הסמוך למעיין ברוך, ותחום בדרומו בכביש 99 בסמוך לחניון מעיין ברוך.
הצמחייה הייחודית לנחל כוללת שיחי הרדוף ועצי דולב.
שמורת טבע אירוס הדור מנרה היא שמורת טבע ברכס רמים בו גדל אירוס הדור.
השמורה נמצאת דרומית לקיבוץ מנרה בין כביש 886 וגבול ישראל–לבנון, ובין מטעי מנרה בצפון לשמורת הר נזר בדרום, על שטח של 683 דונם.
לקראת נסיגת צה"ל מלבנון בשנת 2000 נעשה סקר של גבול ישראל לבנון ונמצא מרבד של אירוס הדור שלא היה מוכר עד אז.
חובבי טבע שכנעו את הרשויות שלא להקים על מרבד האירוס ההדור מוצב צבאי ובמקום זאת הוגשה תוכנית לשמורת טבע שאושרה ב-26 בדצמבר 2007. השטח הוכרז כשמורת טבע במרץ 2009
שמורת ערבות יריחו היא שמורת טבע בבקעת הירדן, ליד בית חוגלה.
שמורת ערבות יריחו קיבלה תוקף כשמורה ב-11 בדצמבר 2020.
תוכנית השמורה הופקדה באוקטובר 1993. בינואר 2020 אישר שר הביטחון, נפתלי בנט, להכריז על שבע שמורות טבע חדשות ביהודה ושומרון, לאחר שבמשך שנים רבות מאז הסכמי אוסלו לא הוכרז על שמורות טבע חדשות.
בעקבות זאת, ב-4 באוקטובר 2020 שמורת ערבות יריחו הוכרזה כשמורת טבע על ידי ראש המנהל האזרחי.
ההכרזה נכנסה לתוקף ב-11 בדצמבר 2020, 60 יום מפרסום ההכרזה.
ב-11 במרץ 2021 נחתם תיקון טכני לנוסח ההכרזה.
השמורה משתרעת על 4,010 דונם מזרחית לכביש 90 ומערבית לציר המערכת, מעין חג'לה בצפון ועד קו הממשיך את כביש 1 מזרחה לכיוון גשר עבדאללה, בדרום.
בחלקו הצפוני, השמורה צרה יחסית, וממזרחו נמצאים שטחים חקלאיים של בית הערבה.
בחלקו הדרומי, השמורה רחבה יותר ומשתרעת עד קרוב לגדר המערכת במזרח.
השמורה שומרת על אדמות חוואר של בתרונות ערבות הירדן, אדמות שיש בהן מעט מאוד צמחייה.
בצפון מערב השמורה נמצא עין חג'לה.
באמצע השמורה עובר ממערב למזרח ואדי נחיל, בו נובע עין נח'יל ועל כן יש בו צמחייה רבה, כולל עצי דקל.
בואדי יש שרידים של פוגארות.
במצוק הדרומי של ואדי נח'יל נמצאים כוכי התבודדות של נזירים.
מצפון לואדי נח'יל יש בונקר נטוש של צה"ל.
בחלק הדרום מזרחי של השמורה נמצאים בריכות מלח נטושות של מפעל ים המלח הצפוני.
הצמחייה ברוב השמורה מועטה ביותר, עקב המליחות הגבוהה של האדמה ומיעוט המים.
הצמחים הנמצאים בו הם כאלו היכולים לגדול באדמת מלחה כמו עצי אשל ושיחי מלחית.
כן נמצאים בשמורה צמחי מליחה ייחודיים כמו בן מלח מכחיל וימלוח פגום.
בואדי נח'יל צמחייה רבה, כולל עצי דקל.
בשנים גשומות פורחות בו פרחים חד-שנתיים המתאימים לאזור, בהם אהרונסונית פקטורובסקי ובבונג.
בשמורה נצפים צבי ארצישראלי, שועל, צבוע, זאב, דורבן, פסמון וכוח אפור.
באוגוסט 2021 תועד בשמורה תורית זנבנית.
בשנת 2023 נצפה בו לראשונה נחשיל חד ראש.
שמורת חיות הבר נאָייבָּנדָאן (בפרסית: پناهگاه حیات وحش نایبندان; נקראת גם: Naybandan Wildlife Refuge וכן: Nayband National Park) היא שמורה באיראן במחוז דרום ח'וראסאן כ-170 קילומטרים דרומית לטאבאס.
השמורה הוכרזה בשנת 1995 אך היא הוגדרה כשמורת חיות בר, 7 שנים מאוחר יותר.
פעילות טקטונית (קפלים ושברים) הובילה להיווצרות צורות טופוגרפיה שונות, כמו מישורים, גבעות, ימות חול, הרים גבוהים וביצות מלח גדולות, מגובה של 600 עד 3010 מטרים מעל פני הים.
המגוון הטופוגרפי הביא למגוון רחב של צמחים ובעלי חיים.
מקור המים העיקרי באזור הוא מעיינות.
בשמורת נאיינבנדאן יש בסך הכל 177 מיני צמחים, כמו: שקד הבר (Amygdalus scoparia), שקדים מרים, תאנים בר, אשלים, רותם המדבר, בסיה, לענה, זוגן, חלתית (Ferula assa foetida), פקועה ועוד.
יונקים: ברדלסים אסיאתיים (צ'יטה איראנית) בשמורזו חיה האוכלוסייה הגבוהה ביותר של ברדלסים אסיאתיים.
מאז 2006, חיים שם, לפחות 15 ברדלסים, נמר אנטולי, קרקל, צבי, עז הבר, כבש מופלון, יעל, שועל צוקים, שועל החולות.
עופות: חובתיים, קוקיים, , חוגלות, דוכיפת, עפרוניים, סוגים שונים של דורסי לילה, עיטים ונשרים.
זוחלים: מיני נחשים כמו צפעיים.
השמורה נמצאת על תוואי דרך המשי ונותרו בה שרידים של כמה מקומות אירוח לשיירות.
השמורה רחוקה מיישובים גדולים ולכן היא החשוכה ביותר באיראן ולא נצפה "זיהום אור" בחלקים גדולים ממנה.
לפיכך, האזור משמש לתצפיות אסטרונומיות.
שמורת טבע נחל קנה היא שמורת טבע הכוללת את נחל קנה, אחד מנחלי האיתן בארץ ישראל.
השמורה משמרת את נופי הנחל וכוללת גם צמחייה, בעלי חיים ונופים היסטוריים.
שטח השמורה הוא 16,490 דונם, מה שהופך אותה לשמורה הגדולה ביותר במערב השומרון.
בתוך השמורה זורם נחל קנה לאורך 15 קילומטרים, ומתחבר במערבה עם ואדי אבו עמאר.
השמורה מתפרשת לאורכו של נחל קנה, בין עמנואל, קרני שומרון ומעלה שומרון מצפון לגוש יקיר מדרום, ומהווה מרכז פנאי טבעי עבור תושבי האזור כולו.
בשמורה מספר מוקדי עניין, ביניהם מעיינות הרחצה של הנחל, מערת נחל קנה, ח'ירבת שחאדה ודולינת אל-מחפוד.
בנוסף קיימות בה תופעות קרסטיות רבות, נמצאות בה מספר רב של מערות, ביניהן מערות נטיפים, ואתרים ארכאולוגיים.
חלקים ניכרים מהשמורה היו חלק משמורת טבע במקום עוד מימי המנדט הבריטי על ארץ ישראל, שכלל עשרה מעיינות וחורש ים-תיכוני בשתי גדות הנחל.
השמורה המחודשת אושרה ב-18 בנובמבר 1992.
השמורה ייחודית במגוון התופעות הגאולוגיות והגיאומורפולוגיות שבה, ובמגוון הצומח ובעלי החיים החיים בה.
הכניסה לשמורה חינם, ונמצאים בה מספר שבילי טיול.
קטע נחל קנה העובר בשמורת הטבע שופע מעיינות.
להלן רשימה של המעיינות העיקריים בנחל, בקטע זה:
עין כפר קרע – מעיין שנמצא בתוך מערה.
בסמוך למעיין בריכה קטנה ועמוקה.
עין תנור – נביעה קטנה, ממנה זורמים המים מרחק של כ-100 מטרים לבריכת הצבים.
שיחי פטל מכסים את אזור הנביעה וגורמים לכך שקשה להבחין בו.
עין פוואר – מעיין הנאגם בסכר על הנחל, שיוצר בריכה גדולה, שגובהה עשרות סנטימטרים ספורים, והיא מלאה באבנים וירוקת.
ניתן לראות בה נחשי מים.
עין אל-בצה – מעיין הזורם לבריכה בצורת ריבוע, שבצמוד אליה עץ דקל.
בסמוך לבריכה מצויים שולחנות שהציבה קק"ל.
עין אל-חוואר – נביעה הנאגמת לבריכה רדודה של מים צלולים בין שיחי פטל.
בסמוך אליה הוצב שולחן קק"ל, החשוף לשמש.
בתקופת הקיץ, כאשר הנהר אינו זורם בשיא עוצמתו, נקווים המים אל הבריכות הנמצאות לאורך תוואי הנחל.
בריכות אלה קיימות כל השנה.
בריכה ידועה מהשמורה היא בריכת הצבים, המקבלת את מימיה מעין תנור.
עומקה יכול להגיע למעל לחצי מטר, ובקיץ היא אינה נראית מזמינה במיוחד.
בבריכה אוכלוסייה של צב הנחלים.
דולינת אל-מחפוד – אחת המערות הגדולות שנמצאות בשמורה, שקרסה, והשאירה אחריה דולינה שהמצוק סביבה מגיע לגובה של כ-12 מטרים.
במרכז המערה נמצאים שרידים של מה שהיה תקרתה.
מערת נחל קנה – מערה עתיקה עם שרידים פרהיסטוריים.
מערת אל-שייטאן – מערת נטיפים הכוללת מערכת מחילות ואולמות, שאורכה כ-310 מטרים.
בשמורה מספר אתרים ארכאולוגיים, בהם חורבת שחאדה, יישוב יהודי קדום המתוארך לתקופת בית המקדש השני, ממנו תצפית טובה על מישור החוף ומרכז האוכלוסייה של ישראל, מחדרה לגדרה.