tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הספר מתאר את התחלת הקריירה של דירק נוביצקי בעירו וירצבורג, עוקב דוקומנטרית אחר כניסתו והתקדמותו הגדולה ב-NBA, ומסתיים בתחילת עונת של הליגה.
מדליית ארד באליפות העולם: 2002
מדליית כסף באליפות אירופה: 2005
MVP של סדרת הגמר ב-NBA: 2011
MVP של אליפות העולם: 2002
MVP של אליפות אירופה: 2005
שחקן השנה של פיב"א אירופה: 2005
דירק ג'נטלי הוא דמות ספרותית, שיצר דאגלס אדמס ומופיעה בספריו סוכנות הבילוש של דירק ג'נטלי ושעת התה הארוכה והאפלה של הנפש.
חלק מספר נוסף בסדרה שלא הושלם, הופיע בספר סלמון הספק שיצא לאור לאחר מותו.
על פי הגדרתו שלו, דירק הוא בלש פרטי הוליסטי המפעיל סוכנות בילוש, הפועלת על פי גישה "הוליסטית" המבוססת על ראיית מכלול ההקשרים בין הדברים.
דירק ג'נטלי אינו עוסק ב"דברים קטנוניים כמו אבקה לטביעות אצבעות, דבלולי צמר אוצרי סוד בכיסים וטביעות רגליים מטופשות", אלא מאמין כי "הפתרון לכל בעיה, טמון בדפוס ובמארג של המכלול".
לכן, שיטות העבודה שלו משלבות את מכניקת הקוונטים עם מעשי קסמים, היפנוזה, ותקשור.
קשה להגדיר בדיוק את ספרי סדרת דירק ג'נטלי, ובוודאי אין להגדירם כספרי בלש קלאסיים.
בשני הספרים מאת אדמס בהם מככב דירק ג'נטלי, ישנן כמה עלילות מקבילות הנקשרות זו בזו עם התקדמות הספר, על פני מישורי זמן שונים ואף ביקומים מקבילים.
בשניהם נקלע דירק ג'נטלי לתעלומה הנראית יומיומית ופשוטה, ומתבררת כלא פשוטה כלל וכלל.
פרטים רבים המפוזרים לאורך העלילה ונראים לכאורה מיותרים, מתלכדים בסופו של דבר לסיפור אחד.
הספרים, על עלילתם המפותלת, ההומור והשנינות מהווים דוגמה לסגנונו המובהק של אדמס.
דירק ג'נטלי הוא מתוחכם ומשעשע, ומאופיין במנהגיו המוזרים.
הוא לבוש תמיד במעיל עור ארוך ובכובע אדום ומכוער, אוכל בעיקר פיצה, והרגלי ההיגיינה, העישון והתזונה שלו מוזרים בהחלט.
גם יחסיו עם לקוחותיו ועם מזכירתו, מיס פירס, הם לא שגרתיים כלל.
שמו המקורי הוא סְבְלַאד שְצְ'יֶילי, ואף על פי שהוא אינו מרוצה מהם כלל, יש לו כוחות מיוחדים המסייעים בידו לפתור את התעלומות.
מן המסופר בספר הראשון בסדרה, דירק ג'נטלי גילה את כוחותיו המיוחדים כבר במהלך לימודיו באוניברסיטת קיימברידג'.
לקראת אחת הבחינות, הפיץ שמועות כי הוא יוכל לחזות את השאלות שיופיעו בבחינה.
לאחר שקיבל לא מעט כסף ומתנות כדי שיחלוק את המידע, כתב את הבחינה בהסתמך על מבחנים קודמים וניחושים.
הבחינה, בסופו של דבר, הייתה זהה מילה במילה לזו שכתב, והתעלול הוביל לגירושו מן האוניברסיטה.
דמויות נוספות בסדרת הספרים הן מיס ג'ניס פירס , מזכירתו של דירק, וסמל המשטרה ג'ילקס , המגרש את דירק בעקביות מזירות הפשע אליהן הוא מגיע.
פירוש המילה "דירק" (מילה סקוטית) הוא למעשה סוג של סכין ובצורת הפועל זוהי מילה נרדפת ארכאית שמשמעותה "לדקור"; לכן התרגום המילולי של השם "דירק ג'נטלי" יהיה למעשה הביטוי המשונה "לדקור בעדינות".
מייקל בייואטר שיחק את דירק בסרט הדוקומנטרי "בלי פאניקה" ששודר ב־1992.
ב־2010 הBBC הפיק מיני סדרה בריטית בשם "דירק ג'נטלי", שהתבססה על סדרת הספרים.
בסדרה כיכבו סטיבן מנגן ודארן בויד.
ב־2016 סדרה נוספת הופקה על ידי הענף האמריקאי של הBBC, ויצאה לנטפליקס בשם: "סוכנות הבילוש ההוליסטית של דירק ג'נטלי".
נעשה בסדרה שימוש באופי הדמות המקורית שיצר דאגלס אדמס, אך העלילה חדשה לחלוטין ונכתבה במיוחד בשביל הסדרה.
דירופילריאזיס היא מחלה טפילית הנגרמת על ידי נוכחות של תולעים בסוג Dirofilaria בגוף.
תולעת הלב הוא כינויה של התולעת Dirofilaria immitis הפוגעת בעיקר בכלביים אך גם בבעלי חיים נוספים.
התולעת מועברת על ידי חרקים וגורמת למחלה קשה בבעלי החיים הנגועים.
זוהי מחלה נפוצה למדי ברוב העולם אך במדינת ישראל היא נדירה וזוהו בה רק מקרים ספורים.
מחזור החיים של הטפיל מושלם בין החרק המעביר, בעיקר יתושים, למארח, בעיקר כלבים.
מאחר שהחרק הוא מעביר מחלה ביולוגי ולא מכני אין חשש שהטפיל יעבור למארחים נוספים בתרומות דם.
תולעים בוגרות משחררות מיקרופילריות (פגיות מדרגה ראשונה) אשר מופצות בדם ויכולות לשרוד במחזור הדם עד שנתיים.
נקבת היתוש מוצצת את המיקרופילריות בארוחת הדם שלה בעת עקיצה.
פגית מדרגה ראשונה מגיעה למעי היתושה בתוך ארוחת הדם וממשיך לצינורות מלפיגי במעיים שם הוא מתפתח לפגית מדרגה שלוש.
הפגיות נודדות לחדק היתושה וממנו הם מועברים לדם המאכסן הסופי בעת העקיצה הבאה של היתושה.
הפגית מדרגה שלוש מתפתחת לפגית מדרגה ארבע בגוף הכלב תוך שלושה עד ארבעה ימים.
פגיות מדרגה ארבע נודדות בתת-העור של הכלב לעבר בית החזה ומתפתחים לפגיות מדרגה חמש.
פגיות מדרגה חמש חודרות מבעד שרירי בית החזה ומגיעים לעורק הריאתי ולמדורים הימניים בלב.
שלב זה קורה לרוב 70-110 ימים לאחר ההדבקה.
פגיות מדרגה חמש מתפתחות לפגיות בוגרות בעלייה הימנית של הלב בחלוף שלושה חודשים.
אורך התולעים הבוגרות הוא 23-32 סנטימטרים בנקבות ו-15-19 סנטימטרים בזכרים.
התולעים הבוגרות מסוגלות לייצר מיקרופילריות במשך שבע שנים ואף יותר.
תקופת הדגירה של הטפיל מההדבקה ועד לייצור המיקרופלריות הראשונות נמשכת לרוב 190 יום.
חלק מהכלבים אינם מציגים סימנים קליניים והמופע הקליני של המחלה יכול להתרחש שנים לאחר ההדבקה.
מאחר שזוהי מחלה הדרגתית המתפתחת לאט לא צפוי לראות מופע קליני בכלביים מתחת לגיל שנה.
התולעים הבוגרות אחראיות לרוב הלקויות הפתולוגיות וגורמות ליתר לחץ דם ריאתי, לאי ספיקת לב ימין ולתסמונת הווריד לרבות תמס דם.
סימנים קליניים: שיעול, יריקת דם, קשיי נשימה, אי סבילות לפעילות גופנית, עילפון, אובדן משקל עם תיאבון בריא, מיימת וסימנים הנגרמים מתסמונת הווריד הנבוב לרבות צהבת, אנורקסיה, דיכאון ואובדן המוגלובין בשתן.
שלב תת-קליני- על פי רוב לא יופיעו סימנים קליניים לפני התפתחות תולעים בוגרות.
מחלה קשה- שיעול שאינו חולף, יריקת דם, קשיי נשימה, אי ספיקת לב ימין, שינויים רדיולוגיים מובהקים.
החתול אינו המארח המועדף של הטפיל והמחלה קלה וקצרה יותר בחתולים.
תוחלת החיים של התולעת הבוגרת היא קצרה יותר מבכלב ומשכה שנתיים-שלוש.
נוכחות מיקרופלריות בדם היא נדירה ואם היא מתרחשת היא קצרה מאוד ומספר המיקרופילריות בדם מועט.
הסימנים הקליניים בחתולים כוללים שיעול ויריקת דם, קשיי נשימה, חולשה, אובדן משקל והקאות (אף שחתולים נוטים להקיא פחות מכלבים).
קיימות מספר דרכים לאבחון המחלה ולרוב נוהגים לשלב ביניהן.
אבחון על סמך סימנים קליניים.
ביצוע משטח דם וזיהוי מיקרופילריות בדם.
המיקרופילריות גדולות פי 50 מכדוריות הדם ולכן קל לזהותן במשטח אם הן ישנן.
בעשרים אחוז מהכלבים אין מיקרופילריות בדם ובמרבית החתולים אין מיקרופילריות בדם ולפיכך זהו מבחן בעל רגישות נמוכה.
נוסף על כך קיימים עוד כשבעה סוגי פילריות אשר יכולים ליצור נוכחות מיקרופילריות בדם, עובדה זו פוגעת בסגוליות המבחן.
מבחן הסננה על שם נוט (Knott) המבוצע על ידי הרס כדוריות הדם, סרכוז וצביעה בצבע "ניו מתילן בלו".
בדיקות סרולוגיות לזיהוי אנטיגנים של התולעים בדם.
המבחן הנפוץ ביותר בכלבים הוא מבחן סרולוגי מסוג ELISA לזיהוי נוכחות אנטיגנים ממערכת העיכול של הנקבה הבוגרת.
קיימות ערכות המבוססות על מבחן זה המאפשרות אבחון מיידי במרפאה לכלב ולחתול.
בחתולים נהוג לבצע מבחן סרולוגי לזיהוי נוגדנים נגד התולעים הבוגרות.
באזורים אנדמיים נהוג לתת לכלבים טיפול מניעתי דרך קבע.
הטיפול המונע ניתן לאחר בדיקה המאשרת שהכלבים אינם נגועים בטפיל.
הטיפולים השונים נבדלים במשך פעולתם, החומרים הנפוצים ניתנים אחת לחודש, אחת לחצי שנה או אחת לשנה.
הרג התולעים הבוגרות: ההרג מבוצע על ידי מתן תרכובות כימיות על בסיס ארסן.
תרכובות אלה עלולות להיות רעילות לכבד ואחת הסכנות לאחר הטיפול היא יצירת סחיפים של תולעים מתות בדם שיגרמו לחסימת כלי דם.
מתן התרופה הוא לרוב בזריקה תוך שרירית חד-פעמית המלווה במנוחה ובהשגחה ממושכות ולאחריה זריקה נוספת אם המטופל יציב.
ניתן לעקוב אחר הצלחת הטיפול באמצעות בדיקות סרולוגיות לזיהוי אנטיגנים של התולעת.
הרג מיקרופילריות: המיקרופלריות מתות בחשיפה למינונים נמוכים (חמישית המינון הנהוג בטיפול בגרב בכלבים) של תרכובות ממשפחת האוורמקטינים.
כלבים מגזע קולי רגישים לתרכובות אלה ולכן יש לשקול את השימוש בהן בזהירות.
בתסמונת הווריד הנבוב התולעים חוסמות את הווריד הנבוב ואז מבצעים הסרה ישירה של התולעים בניתוח.
בחתולים חסרי סימנים קליניים אפשר לא לטפל ולהמתין להחלמה ספונטנית.
במקרה של מחלה בדרכי הנשימה ניתן לטפל בסטרואידים.
טיפול בקוטלי תולעים הוא מוצא אחרון בחתולים.
טיפול במיקרופילריות עשוי להפחית את העומס הטפילי בדם.
לאחרונה נחקר אפיק טיפולי חדש.
הפילריות מקיימות יחסים סימביוטיים עם חיידק המכונה וולבכיה.
חיידקים אלו אינם מזיקים למאכסן ומאפשרים את קיום התולעת.
ייתכן שטיפול אנטיביוטי נגד חיידקים אלו יביא למות התולעים בעקיפין בשל ניתוק הקשר הסימביוטי.
טיפול מסוג זה נחל הצלחה נגד תולעים מסוג אונקוצרקה וולוולוס בבקר שגם כן תלויות בחיידק וולבכיה לקיומן.
תפוצה: צפון אמריקה, דרום אמריקה, אוסטרליה, יפן, אפריקה, דרום-מזרח אסיה ומערב אירופה.
מארחים נוספים: חתולים, חמוסים, אריות ים ועוד.
במארחים מקריים התולעת אינה מסוגלת להשלים את מחזור חייה.
באזורים אנדמיים כמעט כל הכלבים שאינם מקבלים טיפול מונע יהיו נגועים בטפיל.
דירק ואן פורייסט (בהולנדית: Dirk van Foreest; 3 במאי 1862 – 24 בפברואר 1956) היה שחמטאי הולנדי.
פורייסט הוא אחיו הבכור של ארנולד ואן פורייסט.
הוא זכה באליפות הולנד שלוש פעמים, בשנים 1885, 1886 ו-1887. הוא הגיע למקום החמישי בתחרות גודה בשנת 1884 (אליפות הולנד, ניצח: מסהמייקר), והגיע למקום השני בתחרות רוטרדם 1888 (אליפות הולנד, ניצח: רודולף לומן).
לאחר תקופה קצרה זו של פעילות פרש משחמט תחרותי לטובת הקריירה שלו כרופא.
הוא הוסיף לנתח משחקים עבור טורי שחמט בעיתון ועסק בשחמט בהתכתבות.
רק לאחר הפסקה של למעלה מ-30 שנים חזר לשחק בשנת 1928.
דירסאו ז'וזה גימראאס (פורטוגזית: Dirceu José Guimarães, קוריטיבה, 15 ביוני 1952 - ריו דה ז'ניירו, 15 בספטמבר 1995) היה כדורגלן ברזילאי.
דירסאו שיחק בעמדת קשר וייצג את נבחרת ברזיל בכדורגל בשלושה מונדיאלים (1974, 1978 ו-1982).
הוא זומן גם להשתתף במונדיאל 1986, אך פרש ברגע האחרון עקב פציעה.
דירסאו נהרג בתאונת דרכים ב-1995, כשהיה בן 43.
השחקן השלישי הטוב ביותר במונדיאל 1978
דירק בוגרד היה שחקן קולנוע וסופר בריטי.
שיחק בלמעלה מ-70 סרטים בסוגות שונות: קומדיה, מתח, מלחמה ודרמה.
בוגרד נולד בווסט המפסטד שלונדון.
הוא היה השני מבין שני בניהם של אולריק ואן דן בוגרד (1972-1892), עורך אמנותי של העיתון "טיימס", ממוצא פלמי, יליד פרי באר, ברמינגהאם, ושל מרגרט ניבן (1980-1898), שחקנית לשעבר, בת למשפחה סקוטית מגלאזגו.
בוגרד למד במכללת צ'לסי לאמנות והחל להופיע בתיאטרון.
שיחק לראשונה בקולנוע ב-1939 בתפקיד קטן בסרט שלא צוין ב"קרדיט".
הקריירה שלו נקטעה בתחילתה בגלל פרוץ המלחמה ב-1939.
במלחמת העולם השנייה שירת בוגרד בצבא הבריטי כקצין מודיעין מפענח תצלומי אוויר, היה בין החיילים הראשונים שנכנסו למחנה ברגן-בלזן והזדעזע ממה שחווה שם.
לאחר המלחמה החל להופיע בסרטים אבל פרסומו הגיע דווקא מקומדיה מוצלחת שנקראה בישראל "רופא לעת צרה" ("Doctor in the House") כרופא מתמחה בבית חולים לצידו של קנת מור (1954).
הצלחת הסרט הולידה שני סרטים נוספים בסדרה זו:"רופא בלב ים" ("Doctor at Sea") עם בריז'יט ברדו (1955), "רופא בגדול" ("Doctor at Large") (1957) ו"רופא במצוקה" ("Doctor in Distress") 1963.
ב-1954 שיחק בסרט "הנמר הישן" של הבמאי ג'וזף לוסי שהיה אז ברשימה השחורה של הוליווד.
ב-1961 שיחק במותחן "קורבן" ("Victim") בתור עורך דין הומוסקסואל הנסחט בגלל נטייתו המינית.
זו הייתה העזה מצדו בתקופה שההומוסקסואלית הייתה אסורה בבריטניה.
בוגרד עצמו לא נישא מעולם והיה הומוסקסואל בארון.
הוא ניהל רומן במשך שנים רבות עם מנהלו האישי, השחקן אנתוני פורווד שהיה בעלה של השחקנית גליניס ג'ונס אך מעולם לא הצהיר רשמית על נטייתו המינית.
ב-1965 שיחק בוגרד בסרט "דרלינג" בבימוי של ג'ון שלזינגר ביחד עם ג'ולי כריסטי שזכתה אז בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
תפקיד בולט שלו היה בסרט "מוות בוונציה", בבימויו של לוקינו ויסקונטי (1971).
בסרט גילם בוגרד את גוסטב פון אשנבך, סופר מצליח ומפורסם ברחבי אירופה, שמנהל אורח חיים קפדני ונזירי, שמחליט לצאת מעירו מינכן כדי לטייל בוונציה, שבה הוא מתאהב בנער יפהפה בשם טאדז'ו אותו מגלם ביורן אנדרסן.
ב-1974 שיחק בתפקיד ראשי בסרטה השערורייתי של הבמאית ליליאנה קוואני, "שוער הלילה".
הוא גילם קצין נאצי בעברו, הנפגש שנית אחרי למעלה מעשור, עם ניצולת שואה (שרלוט רמפלינג), עמה היו לו יחסים סאדומזוכיסטיים בזמן המלחמה.
ב-1977 השתתף בסרט המלחמה "גשר אחד רחוק מדי" ("A Bridge Too Far").
בוגרד כתב גם מספר אוטוביוגרפיות וזיכרונות, וכן שישה רומנים.
ב-1996 עבר אנגיופלסטיה בעורקים הכליליים, שאחריה לקה באירוע מוחי קשה שהותיר אותו משותק בחצי הגוף הימני ופגע בכושר הדיבור שלו.
למרות זאת הספיק לסיים את האוטוביוגרפיה שלו כולל תקופת מחלתו.
הוא מת מהתקף לב בביתו בלונדון.
בוגרד היה מועמד חמש פעמים לפרס בפט"א לקולנוע בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, וזכה פעמיים: ב"המשרת" (1963) וב"דרלינג" (1965)
ב-1990 הוענקה לו דרגת מפקד במסדר האמנויות והספרות בצרפת.
ב-1992 הוענק לו תואר אבירות בבריטניה.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1939 Come On George!
ויליאם האריס 1988 The Vision ג'יימס מרינר 1990 נוסטלגיה לאבא Daddy Nostalgia דדי
דירק ואן טיכלט (בהולנדית: Dirk Van Tichelt; נולד ב-10 ביוני 1984) הוא ג'ודוקא עבר בלגי, מדליסט ארד מריו 2016.
ב-12 באפריל 2008, ואן טיכלט זכה במדליית זהב באליפות אירופה לאחר שניצח בגמר את קיושי אואמטסו, ג'ודוקא ספרדי ממוצא יפני.
ב-11 באוגוסט 2008, הוא התחרה באולימפיאדת בייג'ינג והגיע עד לקרב על מדליית ארד, אך הפסיד לראסול בוקייב מטג'יקיסטן וסיים במקום החמישי.
באליפות העולם בשנת 2009, הגיע ואן טיכלט לחצי הגמר, שם הפסיד לקים צ'ול-סו מקוריאה הצפונית ונשר לקרב על הארד מול סזר הויסוז הטורקי, ואן טיכלט ניצח וזכה במדליית הארד.
בשנת 2011 סיים במקום השביעי באליפות העולם שנערכה בפריז.
ובאליפות העולם בשנת 2013, זכה שוב בארד לאחר שהפסיד בחצי הגמר ליפני שוהיי אונו שזכה בזהב, וניצח יריב מקזחסטן בקרב על הארד.
ביוני 2015, הוא זכה במדליית ארד באליפות אירופה לאחר שניצח את דקס אלמונט ההולנדי.
באולימפיאדת ריו 2016, ואן טיכלט זכה במדליית הארד לאחר ניצחון על מיקלוס אונגוארי ההונגרי בקרב על המדליה.
לאחר 2016, ואן טיכלט המשיך להתחרות בטורנירים בינלאומיים אך לא הצליח לשחזר את הישגיו, בין היתר עקב פציעה.
בשנת 2020, בגיל 36, הוא החליט לפרוש מספורט תחרותי.
שנה קטגוריה עיר מדינה 2009 גראנד סלאם ריו דה ז'ניירו 2009 גראנד פרי אבו דאבי איחוד האמירויות 2011 גראנד פרי דיסלדורף 2012 גראנד פרי צ'ינגדאו סין 2013 גראנד פרי מיאמי 2013 גראנד סלאם מוסקבה
דירות איסוקון הוא בניין של דירות שנבנו מבטון וממוקמות ברחוב לון (Lawn Road), בהמפסטד שבלונדון.
סה"כ ישנן 36 דירות (במקור 32), שתוכננו על ידי האדריכל ולס קוטס עבור מולי וג'ק פריצ'רד.
הבניין שוכן ברחוב מאחורי תחנת הרכבת התחתית "בלסייז פארק", בקו הרכבת הצפוני, בשכונה שבה הבניינים האופיינים הם ג'ורג'יאניים ובנויים מבלוקי חימר או מצופים בטיח לבן.
בתי השכונה עם גגות רעפים, כניסות מוגבהות במדרגות מהכביש, כשמתחתן ישנן כניסות לדירות הגן.
לצידם מתרוממים בנייני דירות גבוהים, שיכון ציבורי זול, שעיקרו מהתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה.
בתוך המרקם השכונתי האנגלי הקלסי הזה בולט בייחודו בניין הדירות של איסוקון בצבעו הלבן, גג שטוח, הבנוי מבטון עם מרפסות ארוכות וגרם מדרגות חיצוני, שמוליך לדירות.
הבניין מזכיר בניינים שנבנו בישראל בעיצוב דומה בצבעיו וברעיונות התכנון שלו.
זהו אחד מהניסיונות הארכיטקטוניים של תקופת הבאוהאוס להתנחל בלב לונדון.
הבניין נחנך ב-9 ביולי 1934 כניסוי בחיים עירוניים מינימליסטיים.
ברוב הדירות היו מטבחים קטנים מאוד, כי בבניין היה מטבח משותף גדול להכנת ארוחות שהובאו אל דירות המגורים באמצעות מלצר.
שירותים אחרים, כולל כביסה וצחצוח נעליים, ניתנו באתר.
הבניין כלל במקור 24 דירות סטודיו, שמונה דירות עם חדר שינה אחד, מגורי עובדים, מטבח ומוסך גדול.
משפחת פריצ'רד התגוררה בדירת פנטהאוז עם חדר שינה אחד ושני בניהם ג'רמי וג'ונתן בדירת סטודיו סמוכה.
לוחות עץ (דיקט) שימשו להרחבה בדירות.
ג'ק פריצ'רד היה מנהל השיווק של חברת העץ האסטונית ונסטה בין השנים 1926–1936.
תושבים מפורסמים שהתגוררו בבניין כללו: את האדריכל הבאוהאוס ולטר גרופיוס, מרסל ברויאר, אדריכלים אגון ריס וארתור קורן; אגאתה כריסטי (1941-47) ואדריאן סטוקס.
המטבח הקהילתי הוסב למסעדה ובר ב-1937, בעיצוב של מרסל ברויאר ופ.
הדירות ובמיוחד הבר הפכו למרכז לחיים אינטלקטואליים בצפון לונדון.
מבקרים בקביעות במסעדה היו הנרי מור, ברברה הפוורת' ובן ניקולסון.
באמצע שנות השלושים דירה מספר שבע הושכרה על ידי ד"ר ארנולד דויטש, סוכן רוסי שגייס את חמשת המרגלים בקיימברידג' ואת המרגל יורגן קוצ'ינסקי שהתגורר בבניין איסוקון תוך כדי לימוד כלכלה באוניברסיטת לונדון.
האדריכל הבריטי סר ג'יימס פרייזר סטירלינג היה תושב בשנות השישים המוקדמות.
חברת איסיקון חדלה להשכיר דירות עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, אבל חזרה להשכיר מחדש בשנת 1963. בשנת 1969 הבניין נמכר למגזין "ניו סטייטסמן" (New Statesman) ואת המסעדה הסבו לדירות.
בשנת 1972 הבניין נמכר לעיריית קמדן והוא הידרדר בהדרגה עד 1990, כאשר הוא ננטש ונשאר במצב זה במשך כמה שנים.
בשנת 2003 שופץ הבניין על ידי חברת אדריכלים, שהתמחתה בשיפוץ מבנים מודרניים, כמו עבור אגודה הדיור בנוטינג היל.
בהווה מתגוררים בבניין בעיקר חוכרים בתוכנית של בעלות משותפת המחזיקה את הבניין והדירות.
בזמן השיפוץ האחרון בנו גלריה ציבורית באזור המוסך לשעבר, והגלריה מספרת את סיפור הבניין, התושבים הבולטים שגרו בו וכן תצוגות של הריהוט המודרני שהותאם לדירות.
הבניין קיבל מעמד של בניין רשום לשימור בדרגה ראשונה, והוא נכנס לרשימת המבנים ההיסטוריים המשמעותיים ביותר מבחינה אדריכלית בבריטניה.
דירק הארטוך (בהולנדית: Dirk Hartog, הוטבל ב-30 באוקטובר 1580 – נקבר ב-11 באוקטובר 1621 באמסטרדם) היה ימאי ומגלה ארצות הולנדי במאה ה-17. משלחתו של דירק הארטוך הייתה הקבוצה האירופאית השנייה שנחתה באוסטרליה, והראשונה שהותירה אחריה ציון מעשה ידי אדם להנצחת ביקורה, לוח הארטוך.
מגלה הארצות, ארנסט גיילס, הזכיר אותו בשם תיאודוריק הארטוך.
הארטוך נולד למשפחה של יורדי-ים.
את הפיקוד על ספינתו הראשונה קיבל בגיל 30, ושנים אחדות עשה במסעות סחר מצליחים בים הבלטי ובים התיכון.
בשנת 1616 התקבל הארטוך לעבודה בחברה של מזרח הודו ההולנדית Vereenigde Oostindische Compagnie, VOC) והתמנה לרב חובל של הספינה "אנדראכט" (1615).
בצי שהפליג מהולנד אל איי הודו המזרחית ההולנדיים.
הארטוך יצא לדרך בינואר 1616 יחד עם עוד כמה ספינות של חברת VOC, אבל ניתק מהן בעת סערה, והגיע באופן עצמאי אל כף התקווה הטובה (שם תוקם בהמשך קייפ טאון, דרום אפריקה).
משם יצא הארטוך לחצות את האוקיינוס ההודי אל בטאוויה, כיום ג'קרטה.
הוא השתמש לטובתו, או אולי הוטה מנתיבו, בכוח הרוחות המערביות העזות הידועות בשם הארבעים הגועשים, שהנווט ההולנדי הנדריק בראואר עמד בעבר על יכולתן לאפשר נתיב מהיר יותר אל יאווה.
ב-25 באוקטובר 1616, בסביבות קו רוחב 26° דרום, הגיעו הארטוך ואנשיו באופן בלתי צפוי אל "איים שונים, שנמצאו, מכל מקום, בלתי מיושבים." הוא עגן וירד אל אי סמוך לחוף מפרץ הכרישים, מערב אוסטרליה, הנקרא כיום על שמו, אי דירק הארטוך.
משלחתו הייתה האירופאית השנייה שדרכה על יבשת אוסטרליה, לאחר שווילם יאנסזון הקדים אותה ב-1606, אבל הראשונה לעשות זאת על קו החוף המערבי.
הארטוך הקדיש שלושה ימים לסיור בחוף ובאיים הסמוכים.
האזור נקרא "אנדראכטסלנד", על שם ספינת המשלחת, אך השם לא האריך ימים.
לפני שעזב את המקום, קבע הארטוך על עמוד לוח פיוטר, הידוע כיום בשם לוח הארטוך, ועליו חרת את פרטי ביקורו באי.
בכתובת (בתרגום מן ההולנדית המקורית) נאמר:
כיון שלא מצא שום דבר מעניין, המשיך הארטוך לשייט צפונה לאורך קו החוף של מערב אוסטרליה, שלא מופה עדיין, תוך יצירת מפות ימיות עד קו הרוחב 22° דרום.
אז רחק מהחוף והמשיך אל בטאוויה, לשם הגיע בשלום בדצמבר 1616, כחמישה חודשים לאחר מועד בואו הצפוי.
דירק הארטוך פרש מעבודתו בחברת איי הודו המזרחית עם שובו לאמסטרדם בשנת 1618, וחזר לעסוק בהפלגות סחר פרטיות בים הבלטי.
ב-1619 צפו פרדריק דה האוטמן, בספינה "דורדרכט" של חברת הודו המזרחית, ויאקוב ד'אדל, בספינה "אמסטרדם", גם היא של חברת הודו המזרחית, ביבשה על חוף אוסטרליה סמוך לפרת של ימינו, ואותה כינו "ד'אדלסלנד".
אחרי שהפליגו צפונה לאורך החוף ירדו ליבשה ב"אנדראכטסלנד".
ביומנו זיהה האוטמן את החופים הללו עם ארץ ביץ', או לוקאץ', כפי שהם מופיעים במפות מאותו זמן כאלה של פטרוס פלאנקיוס ויאן הויכן ואן לינסכוטן.
שמונים שנה לאחר מכן, ב-4 בפברואר 1697, ירד חוקר הארצות ההולנדי וילם דה ולאמינך אל האי ובמקרה מצא את הלוח של הארטוך, שהיה מטל קבור למחצה בחול.
הוא החליף אותו בלוח חדש, שאליו העתיק את הכתובת המקורית של הארטוך בתוספת הערות משלו, ואת הלוח המקורי של הארטוך לקח עמו חזרה לאמסטרדם, שם הוא מוצג בריקסמוזיאום.
בשנת 2000 הושב לוח הארטוג באופן זמני לאוסטרליה כחלק מתערוכה במוזיאון הימי הלאומי של אוסטרליה בסידני.
עלו הצעות לרכישת הלוח, שחשיבותו נגזרת מהיותו הממצא הכתוב העתיק ביותר, ככל הידוע, מן ההיסטוריה האירופאית של אוסטרליה, על ידי מוזיאון אוסטרלי, אבל שלטונות הולנד הבהירו, שהלוח איננו למכירה.
בשנים 1966 ו-1985 הונצח הארטוך על בולי דואר אוסטרליים, שעל שניהם מתנוססת ספינתו.
ב-2016 הנפיקה המטבעה של פרת מטבע כסף להנצחת יובל ה-400 לנחיתת הארטוך באוסטרליה.
האי במפרץ הכרישים, מערב אוסטרליה, שם ירדו הארטוך ואנשיו ליבשה קרוי אי דירק הארטוך.
באמסטרדם, קנברה ועוד ארבע-עשרה ערים באוסטרליה קרויים רחובות על שמו.
דירק ואן באבורן (בהולנדית: Dirck van Baburen; 1595, הולנד – 1624, אוטרכט, הולנד) היה צייר תור הזהב ההולנדי אשר השתייך לקבוצת הקרוואגיסטים של אוטרכט, ולאגודת האמנים בנטפוכלס.
נולד במרכז הולנד ועבר בצעירותו עם משפחתו לאוטרכט, היה תלמיד של פאולוס מורלס, נסע לרומא שם הושפע מסגנונו של קראווג'ו, חזר לאוטרכט בשנת 1620 ויצר ביחד עם חבורה ביניהם חרארד ואן הונטהורסט בית ספר בשם קרוואגיסטים של אוטרכט.
היה בין הראשונים שציירו מוזיקאים ושחקני קלפים.
דירן היא עיר במדינת נורדריין-וסטפאליה שבגרמניה.
העיר ממוקמת בין אאכן וקלן על גדות נהר הרור.
הקלטים אכלסו את האזור המכונה כיום דירן לפני הפלישה הרומית.
הקלטים כינו את היישוב הקטן שלהם "דורום" (פירושו - טירה).
אחרי הקלטים, שבטים גרמאניים התיישבו באזור זה.
המקום נכבש על ידי האימפריה הרומית תחת שלטונו של יוליוס קיסר.
דורום הפכה לאזור אספקה לעיר קלן שהלכה וגדלה במהירות.
יתרה על כך, כמה כבישים רומיים חשובים חצו את דורום.
הרומאים נשארו באזור כ-400 שנה.
השימוש בשם "וילה דוריה" ביחס לאזור נעשה בפעם הראשונה בספרי השנים הפרנקיים בשנת 747. לאחר נפילת האימפריה הרומית במאה החמישית, התיישבו הפרנקים בדירן.
דירן קיבלה זכויות עירוניות בראשית המאה ה-13. בסביבות 1200 החלה בניית חומת העיר הכוללת 12 מגדלים ו-5 שערים.
גם כיום ישנן עדיין חורבות של השערים בעיר.
בשנת 1642 הסתבכה דירן במלחמת שלושים השנים, וחיילים מכוחות שונים הרסו את העיר.
לאחר שהמלחמה הסתיימה, בשנת 1648, פרצה מגפת דבר הבלוטות בעיר, וגרמה לאובדן חייהם של רבים.
לקראת סוף שנת 1755 החלה סדרת רעידות אדמה באזור סביב דירן ואאכן.
היא הגיעה לשיאה ב-18 בפברואר 1756 עם רעידת אדמה בעוצמה 8 בסולם מרקאלי.
סדרת רעידות האדמה השפיעה על אירופה כולה, ורעידת האדמה הידועה ביותר ברצף הרעידות היא רעידת האדמה בליסבון משנת 1755.
בתחילת המאה ה-17 בנה רוטגר פון שווין את טחנת הנייר הראשונה בדירן.
בשנת 1812 היו כבר 17 מפעלי נייר בעיר ו-11 מפעלים לבדים ושמיכות.
בשנת 1794 כבשו חיילים צרפתים את דירן כחלק מהמהפכה הצרפתית.
לאחר החלטת קונגרס וינה בשנת 1815, עברה דירן לבעלות ממלכת פרוסיה ושויכה על ידם למחוז ריין.
בשנת 1900 הייתה דירן אחת הערים העשירות ביותר בגרמניה (עם 42 מיליונרים ו-93 מפעלים) ואוכלוסייתה הייתה 27,168 איש.
לשם השוואה, פחות מ-5,000 איש התגוררו בדירן מאה לפני כן.
העיר דירן הייתה ממוקמת בחזית הלחימה במהלך פלישת בעלות הברית לגרמניה במלחמת העולם השנייה.
במהלך 1944 ו-1945 התרחשו עשרות קרבות, חלקם עקובים מדם, סביב דירן, וב-16 בנובמבר 1944 נהרסה העיר לחלוטין בהפצצות מהאוויר של בעלות הברית.
באותה תקופה התגוררו בדירן כ-22,000 איש, וכ-3,000 מהם מתו במהלך ההפצצה.
אלה ששרדו פונו למרכז גרמניה.
ב-25 בפברואר 1945 חצו כוחות אמריקאים את דירן.
לאחר שהמלחמה הסתיימה בקיץ של אותה השנה חזרו לעיר ההרוסה אנשים רבים שהתפנו והחלו לבנות מחדש את בתיהם בעזרת הכוחות האמריקאים.
דירק יאן דה חיר (בהולנדית: Dirk Jan de Geer; 14 בדצמבר 1870 – 28 בנובמבר 1960) היה מדינאי ופוליטיקאי אשר כיהן כראש ממשלת הולנד בשתי קדנציות, השנייה במהלך מלחמת העולם השנייה.
הוא שימש בתפקידו עד ל, במסגרתה הקרב על הולנד הביא לכיבוש ארצות השפלה בידי גרמניה הנאצית ולארגון מחדש של ארצות השפלה לתוך קומיסריון הרייך ארצות השפלה.
דירק היה בן בית האצולה דה חיר, יליד חרונינגן.
לאחר שקיבל את הדוקטורט במשפטים בשנת 1895, עבד כעיתונאי ופעל כחבר מועצת העיר ברוטרדם (1901–1907).
הוא המשיך את כהונתו השנייה כראש ממשלת הולנד של הממשלה ההולנדית הגולה בלונדון לאחר המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה במסגרתה התרחש הקרב על הולנד בו הולנד נכבשה בידי הוורמאכט, צבא גרמניה הנאצית.
בגלל מאמצי התיווך שלו בשנת 1940 הוא הודח בשנת 1947 מכל תפקידיו הפוליטיים, הושת עליו קנס של 20,000 גילדנים, והוא נידון למאסר של שנה.
עונש המאסר שלו הושעה בגלל מצב בריאותו הלקוי וגילו המבוגר.
דירפיס הוא רכס הרים על האי אוויה.
הנקודה הגבוהה ביותר היא 1743 מ' והיא נמצאת בחלק המרכזי של האי.
החלק העיקרי של ההר הוא אבן גיר ובחלקים אחרים קיימים פצלים.
מרגלות ההר מכוסות בערמונים, אורנים ועצי דולב.
בחורף פסגת ההר מכוסה בשלג.
במרגלות ההר ממוקם הכפר דירפיס, שלאחר רפורמה מקומית של בשנת 2011 אוחד ביחד עם כפר מסאפיה ליחידה מנהלית אחד.
דירק באוטס (לעיתים: דיריק; בהולנדית: Dirk Bouts; נולד בערך ב-1415, הארלם – 6 במאי 1475, לוון) היה צייר הולנדי מוקדם, מראשוני האסכולה ההולנדית.
באוטס למד אצל רוחיר ואן דר ויידן ועבודתו הושפעה הן מוואן דר ויידן והן מיאן ואן אייק.
הוא חי ופעל בעיר לוון, לכל המאוחר משנת 1457 ועד מותו בשנת 1475.
הוא נמנה בין הציירים הצפוניים הראשונים שהשתמשו בנקודת מגוז בודדת בציוריהם.
דירות רפאים הן דירות שעומדות ריקות מבלי שנעשה בהם שימוש במשך תקופה ארוכה.
לפי הגדרה בתקנות ממשלתיות משנת 2013, דירות רפאים הן דירות שאיש לא מתגורר בהן במשך תשעה חודשים.
דירות לא מאוכלסות ובכללן דירות המוגדרות כדירות רפאים, משפיעות על שוק הנדל"ן ובדרך כלל גורמות לעליית מחירים בשוק הדירות הכללי.
על פי נתוני הלמ"ס נכון לסוף 2018, 170,300 דירות במדינת ישראל לא היו מאוכלסות.
מדובר בכ-6.5% מכלל הדירות בארץ.
דירות רפאים מצויות בעיקר בערים הגדולות.
במקום הרביעי בדירוג הערים נמצאת נתניה.
ניסיונות להתמודדות עם בעיית דירות הרפאים
מאז המחאה החברתית של שנת 2011, נושא הדירות הריקות עומד על הפרק כהיצע בלתי מנוצל של דירות.
חלק מהדירות הוגדרו בתקנות ממשלתיות משנת 2013, כ"דירות רפאים" על פי הגדרה של דירות שלא התגורר בהן איש דרך קבע במשך תשעה חודשים.
נעשה ניסיון חוקי לאפשר לרשויות מקומיות לפעול על פי נוהל "דירות רפאים" שעל פיו דירות אלה תחויבנה בתשלום ארנונה כפול, וזאת כדי לתמרץ את בעלי הדירות למכור אותן או להשכירן.
עקב מחדלים של משרדי הפנים והאוצר והרשויות המקומיות - הנוהל בוטל.
במאי 2019 כתב מבקר המדינה על הנושא כחלק מדוח שבדק את התנהלות משרדי האוצר והפנים והרשויות המקומיות, סביב התוכנית שנועדה להשית כפל ארנונה על דירות רפאים.
רק עיריות תל אביב, ירושלים וחיפה ניסו לפעול בנושא, אך לא זכו לסיוע ממשלתי.
לא קיים נוהל ממשלתי שמטרתו לחייב את העיריות לפעול נושא זה.
בדוח של ועדת טרכטנברג שבדקה את שוק הדיור הוצג לראשונה רעיון לחייב בתשלום בעלי דירות לא מאוכלסות.
במרץ 2012 החליטה הממשלה לנסות ולהילחם בתופעה באמצעות הטלת כפל ארנונה על דירות שיימצאו ריקות, ואולם, הוראות השעה שלפיהן פעל מנגנון כפל הארנונה, לא הוגדרו כהלכה - מה שמנע מהרשויות המקומיות לפעול מול בעלי הנכסים.
על התנהלות משרדי האוצר והפנים נכתב בדו"ח מבקר המדינה: "משרד האוצר ומשרד הפנים לא בדקו כיצד יושמה הוראת השעה וכיצד השפיעה החלתה, כפי שהצהירו שיעשו".
המבקר המליץ כי משרדי האוצר והפנים צריכים לקיים תהליך של הסקת מסקנות והפקת לקחים בכל הנוגע להחלת הוראת השעה, וכי עליהם לבדוק את הקשיים והחסמים בהפעלתה ואת תוצאותיה.
פתרונות שונים הוצעו במשך השנים, כגון יצירת תמריצים כלכליים לבעלי דירות רפאים שישכירו את דירתם.
ב-2023, הוצע בכנסת "להפנות אותן לנפגעות אלימות"
קשיים בהתמודדות עם בעיית דירות הרפאים
קיים קושי למפות ולאתר דירות אלה.
במקרים רבים גם הכפלת הארנונה לא מביאה תמיד לשינוי במצב הדירה.
קשיים מנהליים וטכניים וחוסר סיוע ממשרדי הממשלה הרלוונטיים.
דִירְק ווֹלְקֶרְטְסוֹן קוֹרְנְהֶרְט (בהולנדית: Dirck Volckertszoon Coornhert; 1522, אמסטרדם – 29 באוקטובר 1590, חאודה) היה סופר, פילוסוף, מתרגם, פוליטיקאי, תאולוג ואמן הולנדי.
קורנהרט נחשב לעיתים קרובות לאבי המלומדות של הרנסאנס ההולנדי.
קורנהרט היה בנו הצעיר של וולקרט קורנהרט, סוחר בדים מאמסטרדם.
בילדותו בילה מספר שנים בספרד ובפורטוגל.
בשובו הביתה, הוא נושל מהירושה בצוואת אביו בשנת 1539, בשל נישואיו עם קורנליה (נילטיה) סימונס (Cornelia (Neeltje) Simons), אצילה נטולת נדוניה מהארלם (הולנד), שאחותה הייתה אנה סימונסדר, פילגשו של , רוזן .
הוא היה רק בן שבע עשרה, והיא הייתה מבוגרת ממנו בשתים עשרה שנים.
דרך גיסתו, הוא הפך ל (רב המשרתים) של ריינוד בטירתו ב לזמן קצר.
זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1541, הוא קנה מאנה ובעלה יאן בית בעיר הולדתה של אשתו, הארלם.
אף על פי שהתחיל לעבוד אצל ריינוד, הוא גר ליד בית הספר שבו לימדו יצירות קלאסיות ואמנות מוזמנת.
בדיוק חזר מאיטליה והרשים את קורנהרט בעבודתו.
קורנהרט הפך לחרט על נחושת, ויצר עבודות בשיתוף עם המסקרק שהפכו פופולריים.
לאחר שלמד לטינית ב-1552, פרסם קורנהרט תרגומים להולנדית מכתבים של קיקרו, סנקה ובואתיוס.
התרגום שלו משנת 1562 לשנים עשר הספרים הראשונים של האודיסאה של הומרוס הוא אחת היצירות המרכזיות הראשונות של שירת הרנסאנס ההולנדית.
הוא הצטרף בלהט למאבק נגד השלטון הספרדי, הוא ערך את המניפסט של וילם הראשון, נסיך אורנז' (1566).
נכלא בהאג ב-1568, הוא ברח לקלווה, שם התפרנס מאמנותו.
נקרא לדגל בשנת 1572, הוא היה לזמן קצר מזכיר המדינה של הרפובליקה ההולנדית; סלידתו מאלימות צבאית הובילה אותו לשוב לקלווה, שם המשיך וילם להשתמש בשירותיו ובכישרון הכתיבה שלו.
אולי בהשראת תקופתו בכלא, הוא כתב ספר "בופנטכט" (Boeventucht, משמעת נוכלת) על הסיבות לפשע עם רעיונות לשיטות הומניות יותר של ענישה ותיקון.
קורנהרט היה מפורסם גם כתאולוג.
בגיל 30, לאחר שהתעניין בתאולוגיה, והיה מעוניין לקרוא את כתביו של אוגוסטינוס הקדוש, הוא החל ללמוד לטינית.
הוא נכנס למחלוקת גם עם הקתולים וגם עם ה, עם שניהם סירב להשתתף בטקס האוכריסטיה.
רפורמים, אמר, היו לצערו מבוקשים, אבל אלה שכינו עצמם כאלה לא היו מהסוג שהכנסייה דרשה; מה שהיה צריך זה שליחים בהשראה ישירה מהשמים.
עד שישלחו כאלה, הוא המליץ לכל הכנסיות להצטרף יחד לקהילה לא דוגמטית.
קורנהרט כתב ושאף למען סובלנות, התנגד לעונש מוות לאפיקורסים.
הוא מתח ביקורת על ה, שהיה האורים והתומים ברפובליקה ההולנדית.
, שהתבקש להפריך את דעותיו נשבה על ידי טיעוניו.
לפי המכון ההולנדי להיסטוריה של האמנות (RKD), תלמידיו היו הנדריק חולציוס, ו.
בנוסף למניפסט משנת 1566, כתב קורנהרט חיבור נגד עונש מוות לאפיקורסים.
חוברת התומכת במרד המחוזות המאוחדים, הקדמה לדקדוק ההולנדי שפרסם אגודת הרטוריקנים של אמסטרדם, ומספר שירים, ביניהם.
לטענת רבים, השיר הפופולרי, שירו של וילהלמוס.
אחרים, לעומת זאת, ייחסו זאת ל.
ב-1586 כתב את יצירת המופת המקורית שלו, ה-Zedekunst ("אמנות האתיקה").
עד מותו ב-1590, התרגום ההולנדי שלו לברית החדשה (בעקבות הגרסה הלטינית של ארסמוס מרוטרדם) לא הושלם.
יצירותיו שנאספו, בפרוזה ובחרוזים, פורסמו ב-1630 בשלושה כרכים.
אייזק דיזראלי כינה אותו "אחד מאבות ה, ואפילו של האומנויות שלהם".
דירק בנדיקט הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ובמה אמריקאי ממוצא גרמני.
נודע בעיקר בדמות של סגן סטארבאק בבטלסטאר גלקטיקה וכסגן טמפלטון (פייס) פק מסדרת הטלוויזיה צוות לעניין.
בנדיקט נולד כדירק נייווהנר (Dirk Niewoehner) בהלנה (מונטנה), בנם של ג'ורג' אדוארד נייווהנר, עורך דין ואשתו פרסילה מלה, רואת חשבון.
הוא בוגר מכללת וויטמן משנת 1967. בנדיקט בחר לכאורה את השם במה שלו ממנה של ביצים בנוסח בנדיקט שהייתה לו ואכל לפני קריירת המשחק שלו.
הופעת הבכורה של בנדיקט הייתה בסרט "ג'ורג'יה, ג'ורג'יה" משנת 1972. כשהסתיימה ההקרנה של הסרט פרפרים הם חופשיים בניו יורק, הוא קיבל הצעה לשחזר את ההופעה שלו בהוואי מול ברברה ראש.
בזמן שהיה שם, הוא הופיע כשחקן אורח בהוואי חמש-אפס.
המפיקים של סרט אימה בשם "Sssssss" ראו את הופעתו של בנדיקט בהוואי חמש-אפס וליהקו אותו מיד לתפקיד הראשי בסרט ההוא.
באותה שנה בנדיקט כיכב בסדרת הטלוויזיה "Cruise into Terror", והופיע בסרט האנסמבל Scavenger Hunt בשנה שלאחר מכן.
בשנת 1980 כיכב בנדיקט לצידה של לינדה בלייר בסרט קומי-אקשן Ruckus.
בשנת 1983 זכה בנדיקט לפופולריות נוספת, כשגילם את הסגן הנוכל טמפלטון "פייסמן" פק בסדרת האקשן האמריקאית צוות לעניין.
הוא גילם את פייס בכל העונות מ-1982–1986 אף על פי שהסדרה לא שודרה עד ינואר 1983, והפרק האחרון לא הוצג עד לשידורים חוזרים של 1987. פרק העונה השנייה "Steel" כולל סצנה באולפני סרטי יוניברסל כשפייס נראה נבוך מכך ש Cylon הולך לידו כבדיחה והלצה לתפקידו הקודם של בנדיקט בBattlestar Galactica.
הקטע הנ"ל השתלב בקטע הפתיחה של צוות לעניין מהעונה השלישית ואילך.
ב-1986 כיכב בנדיקט כאמרגן של להקה בשם Harry Smilac בסרט "Body Slam" יחד עם לו אלבנו, רודי פייפר, והופעות קמע של פרדי בלאסי, ריק פלייר, וברונו סמרטינו.
דמותו סמילאק בסופו של דבר הפרו-מתאבק "קוויק ריק" רוברטס (פייפר) ומתמודדת עם התנגדות מצד קפטן לו וצוות ההיאבקות שלו "הקניבלים".
ב-1987, לקח בנדיקט את התפקיד הראשי בהמלט של שייקספיר בתיאטרון אבי במנהטן.
גם הופעתו וגם ההפקה זכו לביקורות.
בנדיקט כיכב בסרט הטלוויזיה מ-1989 "Trenchcoat in Paradise".
בשנת 1991 כיכב בנדיקט בסרט Blue Tornado כשגילם את אלכס, טייס קרב בחיל האוויר האיטלקי.
בנדיקט הוציא אוטוביוגרפיה בשם Confessions of a Kamikaze Cowboy: A True Story of Discovery, Acting, Health, Illness, Recovery, and Life (מסת"ב 0895294796) בשנת 1993 כיכב בסרט Shadow Force.בנדיקט הופיע גם בתור ג'ייק בארנס בסרט האקשן-הרפתקאות "אלסקה" משנת 1996.
בשנת 2000, כתב וביים בנדיקט את התסריט הראשון שלו, Cahoots.
בשנת 2006 הופיע בנדיקט בסרט "Goldene Zeiten" בתפקיד כפול, כשגילם כוכב טלוויזיה אמריקאי לשעבר וכן דמות גרמנית שמתחזה לו.
בשנת 2007 הוא הופיע בסדרת הטלוויזיה הבריטית Celebrity Big Brother (האח הגדול 5) בה הגיע למקום השלישי.
הוא הגיע בליל ההשקה של התכנית בהעתק של הואן של צוות לעניין, עישן סיגר ולווה בשיר הנושא של צוות לעניין.
בשנת 2010 כיכב בנדיקט בגרסה הבימתית של קולומבו (סדרת טלוויזיה) כשגילם את סגן קולומבו עבור חברת "Middle Ground Theatre" בבריטניה.
הוא הופיע בהופעת קמע בצוות לעניין (סרט) בתור Pensacola Prisoner Milt.
בשנת 2019 קיבל על עצמו את התפקיד של ג'ק סטריינג' בסרט "Space Ninjas" שנכתב ובוים על ידי סקוט מקווייד.
דירק מגלם מנחה טלוויזיה אקסצנטרי של תוכנית בשם Stranger Than Fiction שזה שילוב של אזור הדמדומים ותיקים באפלה.
הסרט הוא אימה קומית מדע בדיוני העוקבת אחר חבורה של תלמידי תיכון שמנסים לשרוד בלילה של פלישת נינג'ה בחלל.
בשנות ה-70 שרד גידול שהתגלה אצלו בערמונית, זאת אחריי שסירב לבדיקה בדיקת ממאירות.
לאחר שדחה את הטיפול הרפואי הקונבנציונלי, הוא ייחס את הישרדותו לאימוץ דיאטה של מקרוביוטיקה שהומלצה לו על ידי השחקנית גלוריה סוונסון.
בשנת 1986 הוא נישא לשחקנית טוני הדסון ממנה יש לו 2 ילדים, ג'ורג' ורולן.
האדסון הופיעה בתור דנה בפרק "Blood, Sweat, and Cheers" מהעונה הרביעית של צוות לעניין.
הם התגרשו בשנת 1995. ב-1998 נודע לבנדיקט שיש לו גם בן נוסף, ג'ון טלברט (יליד 1968), ממערכת יחסים קודמת, שהושם לאימוץ.
בעזרתם של הוריו המאמצים, גילה ופנה טלברט אל הוריו הביולוגיים.
דיריבה ולטג'י קג'לצ'ה היא אתלטית אתיופית, סגנית אלופת העולם (בודפשט 2023) בריצת 1500 מטר, ואלופת העולם עד גיל 20 (טמפרה 2018) בריצת 800 מטר.
באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בטפרה, פינלנד ביולי זכתה ולטג'י במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא אליפות חדש של 1:59.74 דקות.
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר באוקטובר סיימה ולטג'י במקום 18 בריצת 800 מטר בתוצאה של 2:02.69 דקות.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט סיימה במקום 35 בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:10.25 דקות.
באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בניירובי, קניה באוגוסט זכתה במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:16.39 דקות.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית ביולי סיימה במקום רביעי בריצת 800 מטר בשיא אישי חדש של 1:57.02 דקות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט זכתה במדליית כסף בריצת 1500 מטר בתוצאה של 3:55.69 דקות, אחרי פיית' קיפייגון מקניה (3:54.87 דקות) ולפני סיפאן חסן מהולנד (3:56.00 דקות).
דירק אושמן הוא חוקר תרבות גרמניה, חוקר ספרות ופובליציסט.
מאז 2011 הוא מכהן כפרופסור לספרות גרמנית חדשה באוניברסיטת לייפציג.
הוא זכה להכרה ציבורית רחבה ב-2023 עם פרסום ספרו "המזרח - המצאה מערב-גרמנית" העוסק במזרח גרמניה מאז 1990.
דירק אושמן, יליד גותה, גדל בגרמניה המזרחית בזמן שלטון הקומוניזם (DDR) במשפחת פועלים בגותה שבמחוז ארפורט, שם סיים את לימודיו בתיכון ארנולדי.
אביו עבד בתחום עיבוד המתכות ואמו הייתה מובטלת לתקופה לאחר האיחוד הגרמני.
בין השנים 1986 ל-1992 למד גרמניסטיקה, אנגליסטיקה ואמריקניסטיקה באוניברסיטת פרידריך שילר ביינה.
בשנת 1992/1993 למד במסגרת מלגת פולברייט באוניברסיטת מדינת ניו יורק בבאפלו.
לאחר מכן שירת בשירות אזרחי.
ב-1998 השלים את הדוקטורט שלו בנושא עזיבה מהפנימיות: יצירתו הספרותית של זיגפריד קראקאוור באוניברסיטת יינה, וזכה בפרס הדוקטורט של האוניברסיטה.
בין השנים 1998 ל-2005 שימש כעוזר מחקר באוניברסיטת יינה.
ב-2001/2002 קיבל מלגת פיאודור-לינן של קרן אלכסנדר פון הומבולדט וביצע מחקר באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
את ההביליטציה השלים ב-2006 עם עבודה בנושא שירה נעה: תאוריית השפה והפואטיקה אצל לסינג, שילר וקלאיסט.
בין 2005 ל-2011 כיהן כפרופסור חבר באוניברסיטת יינה.
הוא גם הרצה כפרופסור אורח באוניברסיטאות שונות, כולל אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס, אוניברסיטת קנט, אוניברסיטת נוטרדאם ואוניברסיטת בראון.
מאז 2011, הוא מכהן כפרופסור לספרות גרמנית חדשה באוניברסיטת לייפציג.
אושמן היה החוקר הראשון ממזרח גרמניה שקיבל מינוי זה לאחר האיחוד.
אושמן מתגורר בלייפציג, נשוי ואב לשני ילדים.
ספרו של אושמן המזרח: המצאה מערב-גרמנית, שפורסם בפברואר 2023 בהוצאת אולשטיין, מבוסס על הרצאה שפרסם בפרנקפורטר אלגמיינה צייטונג.
הספר הפך לרב-מכר בגרמניה, ותפס את המקום הראשון ברשימת רבי-המכר של שפיגל בקטגוריית ספרי עיון.
הספר עורר דיון ציבורי נרחב על זהות המזרח הגרמנית.
עזיבה מהפנימיות: על יצירתו הספרותית של זיגפריד קראקאוור.
שירה נעה: תאוריית השפה והפואטיקה אצל לסינג, שילר וקלאיסט.
חופש וזרות: הרומנים של קפקא.
עורך שותף עם אלכסנדר לק.
גוסטב פרייטג (1816–1895): ספרותן – פובליציסט – היסטוריון.
חולפות המודרניות: הזמנים המיוחדים של הארעי במאה ה-19 הארוכה.
דירק ון דר ורט (בהולנדית: Dirk van der Vaart נולד ב-1911 ונילטה ון דר ורט (בהולנדית: Neeltje van der Vaart De Raadt נולדה ב-2 בפברואר 1911) הם זוג הולנדים חסידי אומות העולם שהצילו יהודים בשואה והוכרו כחסידי אומות העולם.
בני הזוג ואן דר ורט, החביאו יהודים בביתם תחת זהות בדויה.
הם היו פרוטסטנטים, חברי הקהילה האוונגליסטית, שהאמינו כי היהודים הם העם הנבחר ודרך קהילה זו עזרו להחביא יהודים בביתם, ובבתיהם של חברי קהילה אחרים.
הילד ריימונד קמפפר הוסתר בביתם של דירק ונילטה באוטרכט משנת 1943 ועד תום המלחמה.
אמו של ריימונד הוסתרה אצל קרובי משפחה של דירק.
שתי בנותיו של פליקס טיקוטין ואשתו אווה הסתתרו גם הן במשך מספר חודשים אצל בני הזוג ון דר ורט ולאחר מכן הועברו לביתו של אחיו החורג של דירק.
ב 5 ביולי 1983 הוכרו דיר ונילטה ון דר ורט כחסידי אומות העולם, וב-5 באפריל 1984 נכחו בטקס, בו נשתל לכבודם עץ בגן חסידי אומות העולם בירושלים ביד ושם.
דירק בונסטרה (24 בפברואר 1893 – 9 בספטמבר 1944) היה שוטר הולנדי אשר סירב למלא את פקודות הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה, ובשל כך נשלח למחנה הריכוז דכאו, שם נספה.
על פועלו הוכרז בשנת 1988 כחסיד אומות העולם על ידי יד ושם.
ביום שלישי, 9 במרץ 1943, קיבל דירק בונסטרה, ששירת כסמל במשטרת הז'נדרמריה (המשמר האזרחי) בעיירה גרוטחסט (Grootegast) שבמחוז חרונינגן, פקודה לעצור שבעה יהודים קשישים מהעיירה הסמוכה גרייפסקרק (Grijpskerk) ולהעבירם למחנה המעבר וסטרבורק.
בונסטרה סירב למלא את הפקודה.
יומיים לאחר מכן, ב-11 במרץ, הוזעקו בונסטרה ועמיתיו למטה המשטרה בגרוטחסט על ידי מפקד המחוז, אשר דרש מהם לציית להוראה.
השוטרים שסירבו היו: יאן דדנס (Jan Deddens), קלאס ברחה (Klaas Berga), תוניס בולטהויס (Tonnis Bulthuis), תיאודור בואונק (Theodoor Buunk), צ'רק ואן דר האוו (Tjerk van der Hauw), חירט הולפאסט (Geert Holvast), רולף מולדר (Roelf Mulder), וילם פליים (Willem Vlijm) ויאן אלזינחה (Jan Elzinga).
באותו יום ננזפו השוטרים על ידי מפקד המחוז בחרונינגן, שניסה שוב לשכנעם למלא את הפקודה, תוך איום בשליחתם למחנה ריכוז.
הם סירבו פעם נוספת, בטענה שחוקי האל גוברים על כל סמכות ארצית.
למחרת, 12 במרץ 1943, נעצרו כל עשרת השוטרים יחד עם מפקד הבריגדה שלהם ונשלחו למחנה הריכוז פוכט (Vught).
זמן קצר לאחר מכן נשלחו שבעת היהודים מגרוטחסט למחנה השמדה, שם נרצחו בגז.
ב-7 במרץ 1944, לאחר שאחד האסירים הצליח להימלט, נענשו אחד-עשר השוטרים בכך שהושמו בבידוד במתקן העונשין הידוע לשמצה של מחנה פוכט, ה"בונקר".
מותו והכרה כחסיד אומות העולם
ב-24 במאי 1944 נשלח דירק בונסטרה למחנה הריכוז דכאו בגרמניה.
כעבור מספר חודשים, ב-9 בספטמבר 1944, נספה במחנה.
ב-14 בנובמבר 1988 הכיר יד ושם בדירק בונסטרה כחסיד אומות העולם, על אומץ ליבו ונכונותו להקריב את חייו בסירובו לשתף פעולה עם הנאצים.
דירק הילד מהולנד (בשוודית: Jackie bor i Holland) הוא ספר ילדים, השמיני בסדרת "ילדי העולם".
הספר יצא לאור בשוודיה ב-1963. הוא תורגם לעברית על ידי לאה גולדברג ויצא לאור בישראל בהוצאת ספרית פועלים ב-1970.
דירק גר בהולנד, בעיר עתיקה ליד הים.
אביו של דירק דייג וגם סבו דייג.
כשדירק יגדל הוא רוצה להיות דייג כמוהם.
דירק מאד אוהב להצטרף לסירת הדייג של אבא, הוא מתעורר באמצע הלילה ומצטרף לשיט.
לדירק יש חברה אליקה והם משחקים יחד.
כמעט לכל ילדי העיר יש אופניים והם נוסעים לראות את הספינה של המלכה, גם דירק רוצה אופניים אך להוריו אין כסף לקנות לו.
הוא וחברתו אליקה משחקים עם ארנב בגן, אחר כך הם מנסים להגיע ברגל למפרץ בו תעבור הספינה של המלכה אבל הם מאחרים והספינה כבר שטה.
כשדירק מספר על כך לאביו, אביו מודה שהיה רוצה לקנות לו אופניים אך אין לו כסף לכך.
דירק עצוב ואומר שדיג סרטנים לא משתלם.
אבל לסבו של דירק יש הפתעה, מהמטבעות שסבא חסך הוא קונה לדירק אופניים.
בשמחה גדולה, דירק מציג את אופניו החדשות לחברתו אליקה.
הספר צולם ב-1961 בהולנד, זמן לא רב אחרי ששבה ריבקין-בריק מהוואי שם שהתה חודשים ארוכים עם אחותה יוג'יני סודרברג עבור צילומי הספר "מוקיהנה מהוי".
אסטריד לינדגרן שהתה בהולנד עם ריבקין-בריק עבור כתיבת הספר.
צילומי הספר הסתיימו לאחר 12 ימים.
הספר יצא לאור ב-1963 בהוצאת Rabén & Sjögren השוודית שפרסמה את כל סדרת "ילדי העולם".
בארצות הברית הוא יצא בהוצאת מקמילן שנה אחר כך.
הספר תורגם לאנגלית, גרמנית, דנית ואירית.
בישראל יצא הספר לאור, בתרגומה של לאה גולדברג, ב־1970. מהדורה חדשה יצאה ב-2009 ומהדורה נוספת ב-2015 בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
בשנת 2014 יצא הסרט התיעודי "איפה אלה קָרי ומה קרה לנוריקו-סאן?".
הסרט הוא סרט הביכורים של הבמאית דבורית שרגל אשר יצרה סרט תיעודי בעקבות חיפושיה אחר גיבורות ילדותה מסדרת ספרי הילדים "ילדי העולם".
במהלך חיפושיה אחר אלה-קרי ונוריקו סאן בארכיון אסטריד לינדגרן בסטוקהולם, היא נתקלת במכתב של גיבור הספר "דירק הילד מהולנד" ומגלה שבשוודית, בספר המקורי, שמו יאקי.
רק בגרסה האנגלית שממנה תורגם הספר לעברית שונה שמו לדירק.
שרגל פוגשת את יאקי (ג'ק מינבו), מהנדס אוניות אשר מספר לה על העבודה עם ריבקין בריק ועם לינדגרן.
הוא לוקח את שרגל למקומות בהם צולמו התמונות בכפר הדייגים בו גדל.
הוא מספר לה על האופניים הראשונים שלו, שקיבל מלינדגרן ליום הולדתו ומקריא לה מכתב שכתבה לו לינדגרן, בו היא נזכרת בביקורה בהולנד.
בעקבות פרסום הסרט שבעה מספרי הסדרה יצאו בישראל במהדורה מחודשת, ביניהם: "אלה-קרי הילדה מלפלנד", "נוריקו-סאן הילדה מיפן" "סיאה הילדה מאפריקה", "לילבס ילדת הקרקס", "דירק הילד מהולנד", "גנט הילדה מאתיופיה", "נואי הילדה מתאילנד" ו"הרפתקה במדבר".
בשנות ה-70 כאשר יצא הספר לאור הוא קיבל תגובות חיוביות בזכות הצילומים של ריבקין-בריק והסקרנות שהוא מעורר כלפי ילדים במדינות אחרות ותרגומה הנפלא של לאה גולדברג.
דירטי היט היא חברת תקליטים בריטית עצמאית שנוסדה בפברואר 2010 על ידי ג'יימי אובורן, צ'אק ווייט, בריאן סמית' וכדורגלן נבחרת אנגליה לשעבר אוגו אהיוגו.
החברה, שבסיסה בלונדון מאז 2009, הרחיבה את פעילותה ללוס אנג'לס, סידני וטוקיו בשנת 2020. חברת Complex הצהירה בשנת 2019 כי "Dirty Hit נודעה בזכות קידום האינדיבידואליות של האמנים שלה".
המוזיקאי ג'יימי אובורן נכנס לתחום ניהול האמנים כדי לספק תמיכה לאמנים באמצעות חברת ניהול האמנים שלו All On Red.
הרקע לכניסתו לתחום היה כשלהקה שניהל, Drive Like I Do (שבהמשך שינתה את שמה ל-דה 1975), נותרה ללא חוזה הקלטות לאחר שנפגשה עם כל חברות התקליטים הגדולות.
אובורן החליט להקים חברת תקליטים משלו יחד עם צ'אק ווייט, בריאן סמית', והכדורגלן האנגלי אוגו אהיוגו.
להקת 1975 חתמה עם הלייבל תמורת 20 פאונד.
The 1975 ו־Benjamin Francis Leftwich היו ההחתמות הראשונות של החברה, כאשר הראשונה הייתה הלהקה הראשונה של הלייבל שהגיעה להצלחה במיינסטרים, כשאלבום הבכורה שלה הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי בספטמבר 2013. בפברואר 2019 הוכרז כי להקת The 1975 חתמה על חוזה חדש לשלושה אלבומים נוספים.
במאי 2017 חברת התקליטים ארגנה את סיבוב ההופעות Dirty Hit Tour בהשתתפות האמנים Superfood, King Nun ו-Pale Waves.
מאז הקמתה, אלבומי Dirty Hit מופצים לפלטפורמות דיגיטליות על ידי Ingrooves Music Group.
חברי להקת 1975 הפכו לבעלי מניות בחברה בינואר 2019. חבר הלהקה, הילי, שימש כמנהל קריאייטיב במשך ארבע שנים לפני שעזב את התפקיד, באפריל 2023.
ב-17 ביוני 2024, Dirty Hit הכריזה על השקת לייבל חדש בשם DH2, המתמקד במוזיקה אלקטרונית ומנוהל על ידי ג'ורג' דניאל מ-דה 1975. בין האמנים החתומים תחת הלייבל נמנים קלי לי אוונס, אוסקר פארל וטים פרם האוס.
Dirty Hit הרחיבה את הצלחתה מהשוק המקומי בבריטניה לקהל בין-לאומי באמצעות הישגים ברשתות החברתיות ושבחים מצד המבקרים.
בעקבות החתמתם של אמנים כמו The 1975 היא זכתה לתשומת לב רבה מצד אמנים צעירים יותר כמו Beabadoobee ורינה סוואיאמה.
דבר זה הוביל את Dirty Hit להרחיב את פעילותה על ידי פתיחת משרדים בארצות הברית ובאוסטרליה.
באמצעות שיתוף פעולה עם קבוצת המוזיקה Ingrooves, המספקת שירות של שיווק דיגיטלי, הצליחה Dirty Hit להקל על התרחבות נרחבת מחוץ לבריטניה.
בסוף 2019, שתי החברות – Dirty Hit ו-Ingrooves, אוחדו באופן רשמי.
בין האמנים הבולטים המזוהים עם Dirty Hit Records נמנים Wolf Alice, The 1975, ביבדובי ו־Pale Waves, שזכו במועמדויות ובפרסים יוקרתיים כגון הגראמי, NME ופרסי המוזיקה הבריטית.
דכאו היא עיר בבוואריה שבגרמניה.
רבים מתושבי העיר עובדים בעיר הסמוכה מינכן, שנמצאת במרחק של 20 ק"מ.
בדכאו מתגוררים כיום כ-40,000 תושבים.
למעשה, התיעוד ההיסטורי הראשון שלה הוא מאוגוסט 805. העיר הייתה ביתם של אמנים רבים בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20. בעיר נולד הסופר הגרמני לודוויג תומה.
המרכז ההיסטורי של העיר נשמר, ובו טירה מהמאה ה-18.
בשנת 1933, עם עלייתה לשלטון של המפלגה הנאצית, נבנה בסמוך לעיר מחנה הריכוז דכאו.
המחנה היה מחנה הריכוז הנאצי הראשון שנבנה, ושימש כאבטיפוס לכל המחנות שנבנו בעקבותיו.
המחנה פעל עד שנת 1945, ובמהלך שנות פעילותו, נרצחו בו (ובמחנות המשנה שלו) כ-35 אלף בני אדם.
מקור השם של העיר אינו ברור ודאי.
יש להניח שמקור השם הוא מהקלטים שחיו באזור לפני בוא הגרמנים.
יש הסוברים כי ממקורה של המילה מהמילים בגרמנית עתיקה daha שפירושה חימר והמילה ouwe שפירושה מים (האדמה על גדות הנהר).
דישון מקראי (שם מדעי: Addax nasomaculatus) הוא מין יחיד בסוגו של בעל חיים ממשפחת הפריים ותת-משפחת הראמים.
הדישון נחשב לאנטילופה בינונית בגודלה ומותאמת היטב לחיים במדבר.
הוא בולט בקרניו הארוכות והמרשימות.
כיום הדישון נתון בסכנת הכחדה חמורה.
הדישון בולט בקרניו המרשימות, המגיעות לאורך של למעלה מ-70 ס"מ ועד ל-110 ס"מ ובעלות 2–3 פיתולים בממוצע.
הדישון הוא בעל חיים בגודל בינוני, אורכו נע בין 120 ל-130 ס"מ ומשקלו בין 60 ל-125 ק"ג.
הוא מותאם ביותר לחיים בתנאי מדבר קיצוניים: אורח חייו הלילי ופרוותו הבהירה (בקיץ צבעה לבן, בחורף צבעה חום בהיר) מגינים עליו מפני קרינת השמש, פרסותיו העבות עוזרות לו ללכת על חולות, הוא ניזון ממגוון רב של צמחי מדבר ומסוגל להתקיים תקופות ארוכות ללא שתיית מים.
הדישון הוא חיה חברתית, והוא חי בעדרים המונים בין 2 ל-20 פרטים.
הרבייה נעשית במשך כל השנה וההיריון נמשך כ-9 חודשים.
תפוצתו של הדישון היא מדבר סהרה, מהסהרה המערבית ומאוריטניה עד מצרים וסודאן.
בחי-בר יטבתה בערבה ובספארי ברמת גן הוקמו גרעיני רבייה על מנת להציל את הדישון מהכחדה ולהשיבו בהדרגה לטבע.
הדישון הוא אנטילופה, קבוצת מיון לא רשמית שמאגדת את מיני משפחת הפריים (למעט בני קבוצת היעלים ושבט הבקר).
גודלו בינוני, מבנהו קל וקרניו ארוכות.
גובהו של הדישון הוא כמטר מהכתף ומשקלו .
צבעו של הדישון בהיר ומשתנה כתלות בעונה.
בקיץ צבע פרוותו לבן, אך בבית החזה, בצוואר ובראש הוא בעיקר חום עם כתם לבן על גשר האף ואחד נוסף סביב הפה.
בקודקודו, ממש בין הקרניים, הפרווה סמיכה יותר וצבעה חום כהה.
בחורף משתנה צבע הפרווה לחום בהיר-אפרפר עם כתמים לבנים, בעיקר אזור הבטן והרגליים.
הדישון מגלה דו-צורתיות זוויגית שבה הזכר גדול יותר מהנקבה וקרניו ארוכות יותר.
גם לזכר וגם לנקבה יש קרניים ארוכות ומפותלות, כאשר מספר הפיתולים נע בין שניים לשלושה.
הקרן מכוסה רכסים טבעתיים בחלקים התחתונים והאמצעיים שלה.
הקרניים עשויות להגיע עד לאורך של 80 ס"מ אצל הנקבה ואצל הזכר עד ל-, אם כי בדרך כלל אורכן כ-.
קרניו של הזכר ארוכות ומרשימות יותר, שכן הן נועדו לצורכי חיזור וקביעת המעמד בעדר.
הפרסות רחבות במטרה לסייע לדישון ללכת בקרקע חולית ובפרט בחולות נודדים הנפוצים מאוד בתחום מחייתו.
הזנב קצר ודק, ומסתיים בציצת שיער שחורה.
ההיריון נמשך כ-260 יום ובסופו נולד בדרך כלל ולד אחד שיונק מהאם במשך 23–29 שבועות.
אורך חייו של הדישון יכול להגיע ל-25 שנה בשבי ועד ל-19 שנים בטבע.
דישונים חיים במדבריות, שם הם ניזונים מעשבים ומעלי שיחים.
הדישון אינו נזקק לשתייה כיוון שהוא מקבל את הנוזלים הדרושים לו ממזונו.
הדישון פעיל בלילה ונח ביום.
עדר דישונים כולל זכרים ונקבות ובו 2 עד 20 פריטים שמשוטטים בחיפוש אחר מזון.
הדישון הוא חיה חברתית עם ארגון חברתי חזק ומפותח.
העדרים כוללים בדרך כלל בין 5 ל-20 פרטים, והוא מורכב גם מזכרים וגם מנקבות.
המדרג החברתי בעדר ככל הנראה מבוסס על גיל, והעדר מונהג בידי הזכר המבוגר ביותר.
עם זאת, ייתכן שגם לקרניים יש חשיבות בקביעת המדרג החברתי בעדר, בייחוד בין הזכרים.
הזכרים הם טריטוריאליים ושומרים על הנקבות.
הדישונים נודדים בעיקר כדי לחפש מזון ומסוגלים לחוש בגשם ולנוע אליו כדי למצוא צמחייה.
בקיץ הדישון נודד אל קרבת האזור הטרופי ואילו בחורף, כאשר יורד גשם, הוא נודד צפונה.
התנועה של הדישון איטית והוא מהווה טרף קל לבני אדם, אריות, נמרים, ברדלסים וזאבים טלואים.
חתולי קרקל, צבועים וסרוואלים תוקפים בעיקר עגלים.
הדישון איננו תוקפני אך יכול להסתער אם הוא מוטרד או מופרע.
הדישונים מותאמים ביותר לחיים במדבר לרבות מדבריות עמוקים בעלי תנאים קיצוניים.
הדישון אינו נזקק לשתייה כמעט בכלל ומסוגל להתקיים ללא מים חופשיים פרקי זמן ארוכים ביותר, מאחר שהוא מקבל את הנוזלים הדרושים לו ממזונו ומהטל המתעבה על העלים.
הועלתה סברה שלדישון יש בטנה או נאדית בקיבה שמאכסנת מים לתקופות בצורת ויובש.
השתן שלהם מרוכז מאוד וריכוז המים בו דליל ביותר, וזאת על מנת לחסוך במים.
גם גלליהם קטנים ויבשים מסיבה זו.
מאחר שהדישון חי במדבריות חמים ביותר בהם קרינת השמש ישירה וחזקה הוא פעיל בעיקר בלילה, ואילו ביום הוא מסתתר במקומות מוצלים (כגון מתחת לעצים ובתוך שיחים) וכן במחפורות שהוא חופר לעיתים בחול כהגנה מפני סופות חול והשמש הקופחת.
כך מצליח הדישון להימנע מחימום יתר של גופו ולחסוך במים.
צבע הפרווה הלבן בהיר שלהם מחזיר קרינת חום רבה וממעט לבלוע חום.
אורך השערות וצפיפות הפרווה עוזרים גם הם בוויסות הטמפרטורה והחום.
הדישון חי במדבר, כולל במדבריות בהם הצמחייה דלילה ביותר.
אי לכך, הוא איננו בררן ואוכל כל צמח שהוא מוצא.
הוא אוכל בעיקר עשב, עלי צמחים שונים וקטניות.
הוא ניזון בעיקר מעשבים מהסוגים Aristida, Artemisia (לענה) ו-Citrullus, עשבים שמוריקים ונובטים אפילו בגשם הקל ביותר וזקוקים רק למידה מעטה של לחות כדי להתקיים.
הדישון אוכל רק חלקים מסוימים של הצמח, הם מעדיפים את העלים הרכים והירוקים יותר, ומשאירים את העלים היבשים החיצוניים.
הדישונים ניזונים גם מהזרעים של צמחים אלה, ואלה מהווים חלק חשוב מאוד בתזונה שלהם מאחר שהזרעים הם המקור העיקרי לחלבונים עבור הדישון.
הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל שנתיים או שלוש שנים, והזכרים בגיל שלוש עד חמש שנים.
הרבייה מתרחשת במשך כל השנה אך מגיעה לשיאה בעיקר בחורף ובתחילת האביב.
בצפון מדבר סהרה שיא הרבייה הוא בחורף ובאביב, ואילו בדרום הסהרה, שיא הרבייה הוא בחודשים ספטמבר–אוקטובר ובחודשים ינואר עד אמצע אפריל.
כל התקף ייחום נמשך יום-יומיים, במחזורים שאורכם כ-33 ימים.
בזמן הלידה הנקבה שוכבת או עומדת, ובדרך כלל רק ולד אחד נולד.
משקל הוולד (העגל שזה עתה נולד) כ-5 ק"ג.
האם מניקה את העגל במשך 23–29 שבועות, ואז הוא נגמל.
ייחום לאחר לידה מתרחש יומיים-שלושה לאחר הלידה.
הדישון חי באזורים צחיחים, מדבריות, מדבריות למחצה, ערבות, מדבריות טרשים ומדבריות חולות נודדים.
הם מסוגלים לחיות גם באזורים צחיחים ביותר, שבהם יורד פחות מ-100 מילימטר גשם בשנה.
הם חיים גם במדבריות בהם יש עשב וכן צמחים סוקולנטים.
בעבר היה הדישון נפוץ בצפון אפריקה ובעיקר באזור הסהלו-סהרה של אפריקה, החל ממערב לעמק הנילוס ובכל הארצות שבהן נמצא מדבר סהרה, בהן צ'אד, מאוריטניה, ניז'ר, אלג'יריה, לוב, מצרים, סודאן ומערב הסהרה.
הדישון נכחד כמעט מכל הארצות הללו והאוכלוסייה היחידה שהיא בת-קיימא נמצאת בשמורת טרמיט מאסיף (Termit Massif) בניז'ר.
בעקבות המאמצים לשימור המין היו דיווחים על תצפיות של הדישון בארצות בהן נכחד בעבר.
למרות שיש מספר יומני מסע מהמאה ה-19 המדווחים על דישונים בארץ ישראל, הדעה המקובלת בקרב הזואולוגים היא שהוא לא חי בארץ והמקורות מתייחסים ככל הנראה לראם לבן או אנטילופה אחרת.
נכון ל-2025, אין תוכניות להשבתם לטבע בישראל.
הדישון נתון בסכנת הכחדה חמורה ונעלם מאזורים רבים בהם היה נפוץ בעבר.
מתבצעים מאמצים לשמר את הדישון, בהם הקמת גרעיני רבייה בשמורות טבע וגני חיות.
בישראל ידועים גרעיני הרבייה בחי-בר יטבתה והספארי ברמת גן.
הדישון היה נפוץ בתחילת המאה ה-19 אך החל מאמצע המאה ה-19 החלה ירידה תלולה באוכלוסיית הדישונים, כאשר הסיבות העיקריות לפיחות הדרסטי בכמות הדישונים הם ציד ואובדן בתי גידול.
סיבות נוספות להרג דישונים הם דריסה בידי כלי רכב, השימוש בנשק חם שמקל על הציד, הקמת יישובי נוודים סביב מקורות מים שבהם מבקר הדישון בעונות היובש וכן בצורות שמקשות על האוכלוסייה הפגיעה בלאו הכי.
מאחר שהדישון נע לאט קל מאוד לצוד אותו.
בשר הדישון ועורו הם בעלי ערך רב, ומעודדים ציד בלתי-חוקי שפוגע בדישון גם אחרי שהוכרז כמין מוגן ובסכנת הכחדה.
ציד בלתי-חוקי הביא להכחדתו ממצרים בשנות ה-60 של המאה ה-20.