tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1685 נבנתה הכנסייה מחדש שבחזיתה אכסדרת עמודים.
בעת הבנייה המחודשת שמרה כנסייה על סגנונה הגותי.
אכסדרה זו נסגרה בשנת 1952 ומעלה נבנתה מרפסת עמודים מקורה (לוג'יה).
מעל מזבח הכנסייה מוצג צלב מהמאה ה-14 מעשה ידי פאולו ונציאנו.
בכנסייה ציורי קיר המתארים את שמונה הסיבילות (אשר, על פי האמונה הנוצרית, ניבאו את חייו של ישו ואת צליבתו).
על תקרת הכנסייה פרסקאות המתוארים את הקדושים הנוצריים הירונימוס, אוגוסטינוס, אמברוזיוס וגרגוריוס.
מעל המזבח פרסקאות המתארים את ישו ואת ארבעת נושאי הבשורה: מתי, מרקוס, לוקאס ויוחנן.
סן מרינו נטלה חלק באירוויזיון 15 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות ב-2008. סן מרינו היא המדינה החמישים שהצטרפה לתחרות ופרשה מהתחרות ב-2009 ו-2010. מיקומה הטוב ביותר של סן מרינו באירוויזיון הוא המקום ה-19 בגמר, שהגיעה אליו באירוויזיון 2019.
סן מרינו הצטרפה לאירוויזיון בשנת 2008. רשת השידור של סן מרינו, SMRTV, הודיעה בנובמבר 2007 שהיא שוקלת להצטרף לאירוויזיון לראשונה ב-2008, אך הדבר היה תלוי בבעלי המניות של רשת השידור של סן מרינו.
נכון ל-2008, חצי מהמניות של SMRTV היו שייכות ל-RAI, רשת השידור האיטלקית שפרשה מהתחרות ב-1997. בנובמבר 2007 הודיעה רשת השידור של סן מרינו שהיא אכן תשתתף באירוויזיון 2008 שנערך בבלגרד, סרביה.
מאחר שרשת השידור של סן מרינו הודיעה על השתתפותה באירוויזיון, הוטל עליה לבחור את תהליך בחירת השיר לתחרות.
לבסוף הודיעה רשת השידור שהשיר הראשון שיישלח לאירוויזיון מטעם סן מרינו ייבחר על ידי בחירה פנימית.
צוות שופטים היה אחראי לבחירת השיר לאירוויזיון מתוך מאגר שירים שהוגשו על ידי כל מי שרצה להישלח לאירוויזיון.
המועד האחרון להגשת מועמדות היה 25 בפברואר 2008. עד לסגירת ההרשמה הוגשו לרשת השידור של סן מרינו 50 שירים מכל רחבי אירופה.
זמרים איטלקים רבים קיוו להשתתף באירוויזיון תחת ייצוגה של סן מרינו, כולל הצמד שייצג את איטליה באירוויזיון 1997, ז'ליס.
שירים מקדם אירוויזיון של מדינות אחרות גם כן הוגשו ל-SMRTV והם כללו בין היתר את השיר "If You Never Back" ("אם לעולם לא תחזור") של הזמר האזרי אלנור חוסיינוב, ואת השיר "We Are One" ("אנחנו אחד") של הזמר המולדבי אלקה.
ב-11 במרץ 2008 הודיע צוות השופטים שהנציגות הראשונה של סן מרינו באירוויזיון תהיה הלהקה הסן מרינית-איטלקית "מיודיו" עם השיר "Complice" ("שותף") שבוצע בשפה האיטלקית.
הלהקה מורכבת מניקולה דלה וולה (שירה), פאולו מצ'ינה (גיטרה), אנדראה מרקו 'פולי' פוליצ'ה (גיטרת בס), פרנצ'סקו סאנצ'יסי (קלידים) ואלסנדרו גובי (תופים).
אל הלהקה הצטרפה אניקו פוסטאי, מעצבת ורקדנית בלה סקאלה שבמילאנו.
רשת השידור של סן מרינו אמרה שהיא מאמינה כי הכוריאוגרפיה היוותה חלק חשוב מההופעה של הלהקה, כמו השיר עצמו, והיא החליטה להשתמש ב"השפעה רגשית" להופעה.
מאחר שרק 4 המממנות של התחרות (בריטניה, גרמניה, ספרד וצרפת) והזוכה משנה שעברה עולות אוטומטית לגמר התחרות (והחל משנת 2011 גם איטליה), נאלצה סן מרינו להשתתף בחצי הגמר של התחרות.
ב-2008 החל תהליך בחירה חדש למדינות המשתתפות באחד מחצאי הגמר על-מנת לצמצם הצבעות ממדינות שכנות והצבעות מהגרים כפי שהתרחש עד אז.
הלהקה הופיעה בחצי הגמר הראשון כשהיא חמישית בסדר ההשמעה מתוך 19 מדינות שהופיעו באותו ערב.
בהופעה לבשו חברי הלהקה חליפה שחורה, כשהחליפה של כל חבר בלהקה מעוצבת באופן שונה.
ההופעה של הלהקה לא הצליחה להרשים את הקהל, וסן מרינו הצליחה לקבל 5 נקודות בסך-הכול – 2 נקודת מאנדורה, ו-3 נקודות מיוון – ובכך היא התמקמה במקום האחרון בחצי הגמר.
בעקבות המקום האחרון שקיבלה סן מרינו, היא הפכה למדינה השמינית שמסיימת במקום האחרון בהשתתפות הראשונה שלה.
סן מרינו לא הצליחה להעפיל לגמר התחרות גם בשנת 2011, והיא סיימה רק במקום ה-16 בחצי הגמר עם 34 נקודות.
בשנת 2014 סן מרינו שוב שלחה לאירוויזיון את הזמרת ולנטינה מונטה, ובשנה זו הצליחה סן מרינו להעפיל מהמקום ה-10 בחצי הגמר עם 40 נקודות לגמר התחרות, בו סיימה במקום ה-24 עם 14 נקודות.
ב-2019 סן מרינו שלחה את סרהט לאירוויזיון בתל אביב, סרהט העפיל לגמר וסיים במקום ה19 עם 77 נקודות (ההישג הטוב ביותר של סן מרינו בתחרות עד היום).
תחילה תכננה רשת השידור של סן מרינו להשתתף באירוויזיון 2009 שנערך במוסקבה, רוסיה.
שר התרבות הסן מריני הודיע לאחר האירוויזיון הקודם שיש להם תקוות טובות לחזור לתחרות.
אולם רשות השידור הודיעה שהיא תצפה בתחרות של 2008 ותחליט עד סוף השנה אם להשתתף גם בתחרות של 2009.
תחילה היו שמועות שרשות השידור של סן מרינו אכן תפרוש מהתחרות ב-2009 עקב המיקום הנמוך שקיבלו ב-2008. רשות השידור זעמה מהשמועות והיא אישרה את השתתפותה באירוויזיון 2009. בסופו של דבר רשות השידור פרשה מהתחרות לאחר שכבר תכננה להשתתף בה.
הפרישה לא הייתה בגלל המיקום הנמוך של סן מרינו ב-2008, אלא עקב קשיים כלכליים של רשות השידור, SMRTV.
SMRTV אישרה שהיא לא תיקח חלק גם באירוויזיון 2010 בעיקר בגלל קשיים כלכליים, אך ציינה שיש לה כוונות לחזור בעתיד ואף לקחת חלק באירוויזיון הילדים.
ב-10 בדצמבר 2010 הודיעה רשת השידור כי היא תחזור לאירוויזיון 2011 שנערך בדיסלדורף.
סן מרינו השתתפה בחצי הגמר הראשון שנערך ב-10 במאי עם השיר "Stand by" שבוצע על ידי הזמרת סניט.
בשנים 2012, 2013 ו-2014, הזמרת הסמרינזית ולנטינה מונטה ייצגה את סן מרינו, ובכל אחת מהפעמים השיגה מחדש את התוצאה הטובה ביותר של סן מרינו בתחרות עד שלב זה.
ב-2014, עם השיר "Maybe", סן מרינו עלתה לגמר לראשונה בהיסטוריה, ולא חזרה אליו עד 2019.
בשנת 2015, מיקלה פרניולה ואניטה סימונצ'יני ייצגו את המדינה בשירם "Chain of Lights", והגיעו במקום לפני-אחרון בחצי הגמר.
סרהאט ייצג את המדינה ב-2016 עם שיר הדיסקו "I Didn't Know", וכמעט עלה לגמר.
ב-2017, ולנטינה מונטה שוב ייצגה את סן מרינו בליווי הזמר האמריקני ג'ימי וילסון.
שירם הגיע במקום האחרון בחצי הגמר עם נקודה אחת בלבד, התוצאה הכי פחות טובה שאי פעם הושגה תחת שיטת התוצאות החדשה.
בשנת 2018, רשות השידור הסמרינזית החליטה לקיים קדם אירוויזיון במקום לבחור אמן שיממן את הוצאות ההשתתפות, כפי שנעשה מאז חזרת המדינה לתחרות ב-2011. האודישנים למציאת האמן נערכו באינטרנט, והשתתפו בה אמנים מכל רחבי העולם.
בקדם השתתפו שני אמנים ישראלים, אורי אגם ויהודה גברה.
גברה עלה לגמר החי בברטיסלאבה, בו השתתפו עשרה אמנים, והגיע במקום האחרון.
השיר הנבחר היה "Who We Are" של ג'סיקה מוסקט וג'ניפר ברנינג, זמרות ממלטה וגרמניה.
שירן הגיע במקום הלפני-אחרון בחצי הגמר, וקדם האירוויזיון בוטל.
בשנת 2019, סרהאט ייצג את המדינה בפעם השנייה באירוויזיון שהתקיים בתל אביב.
שירו "Say Na Na Na" הגיע במקום ה-19, המקום הגבוה ביותר של סן מרינו בהיסטוריית התחרות.
האייקוניות של סרהאט זיכתה אותו בחיקוי של אלי פיניש בתוכנית "ארץ נהדרת".
בשנת 2021 יצגה סנהיט את סן מרינו בפעם השנייה לאחר 2011, עם הראפר פלו ריידה, עם השיר Adrenalina.
למרות הציפיות והמיקום הגבוה שאליו הגיע סן מרינו לראשונה בהימורים, השיר סיים במקום ה-22 בגמר, עם 50 נקודות בלבד.
השירים שייצגו את סן מרינו באירוויזיון
סן מרינו השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת רומא (1960).
היא נעדרה מאולימפיאדת טוקיו (1964), ומאז אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) היא משתתפת במשחקים ברציפות.
משלחת מטעמה השתתפה בכל אולימפיאדות החורף שנערכו מאז אולימפיאדת אינסברוק (1976), פרט לשתיים.
רוב הספורטאים שייצגו את סן מרינו לא הגיעו להישגים גבוהים, אך מספר קלעים רשמו הישגים נאים.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה אמנואלה פליצ'י במקום השביעי בטראפ (ענף של ירי בצלחות חרס), והפסידה את מקומה בשלב הגמר רק בשובר שוויון, ואילו פרנצ'סקו אמיצ'י סיים במקום התשיעי בתחרות המקבילה לגברים.
באולימפיאדת לונדון (2012) הייתה אלסנדרה פרילי קרובה לזכייה במדליה היסטורית.
פרילי הגיעה למקום השני בירי בצלחות חרס, יחד עם הסלובקית זוזאנה סטפצ'קובה והצרפתייה דלפין ראו, אך הפסידה לשתיהן בשובר שוויון וסיימה במקום הרביעי.
באולימפיאדת טוקיו (2020), זכתה אלכסנדרה פרילי במדליה הראשונה לזכות המדינה, כשסיימה שלישית בענף הירי הספורטיבי (טראפ).
באותה אולימפיאדה זכתה סן מרינו גם במדליית כסף, בענף הירי הספורטיבי ובמדליית ארד בענף הההיאבקות.
סן מרינו השתתפה לראשונה ב בלונדון (2012), כששלחה למשחקים ספורטאי יחיד.
במשחקי החורף לא נטלה סן מרינו חלק מעולם.
המתחרה אותו שלחה סן מרינו לתחרויות 2012, כריסטיאן ברנארדי, התחרה בתחרות הדיפת כדור ברזל אך לא הצליח להגיע להישגים ספורטיביים משמעותיים, וסיים אחרון במקצה שלו עם תוצאה של 4.54 מטרים בלבד.
סן פדרו סולה (בספרדית: San Pedro Sula) היא בירת מחוז קורטס בהונדורס.
העיר נמצאת בעמק סולה, בצפון מערב הונדורס ובמרחק של 244 קילומטרים מבירת הונדורס טגוסיגלפה.
העיר נוסדה ב-27 ביוני 1536 על ידי פדרו דה אלוואראדו תחת השם וייה דה סן פדרו דה פוארטו קבאיוס.
השם שונה מספר פעמים עד שהתקבע על סן פדרו סולה במאה ה-18.
בשנותיה הראשונות בעיר הייתה מטבעה אליה הובא זהב ממכרות באזור.
המטבעה הועברה לעיר גרסיאס באזור שנת 1550. העיר הותקפה ונבזזה על ידי שודדי ים אנגלים, צרפתים והולנדים, מה שאילץ את התושבים הספרדים להזיז את העיר למיקומה הנוכחי.
המעבר גרם לדעיכת העיר, כשרוב האנשים העדיפו להתיישב באזורים הגבוהים יותר בעמק סולה.
במחצית השנייה של המאה ה-19 התחילו לגדל בננות לייצוא באזור, מה שגרם לגדילת העיר.
גידול הבננות גם גרם ליצירת יחסים טובים עם איש העסקים היהודי-אמריקאי סם זמוריי, שיזם בניית מסילה לעיר הנמל החשובה פוארטו קורטס, שנבנתה מ-1869 עד 1874. העיר קיבלה מעמד רשמי של עיר מהקונגרס הלאומי של הונדורס ב-1902.
בסן פדרו סולה נמצאות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת סן פדרו סולה, וכמו כן קמפוסים של אוניברסיטאות מרכזיות בהונדורס כמו האוניברסיטה הטכנולוגית של הונדורס והאוניברסיטה הקתולית של הונדורס.
את סן פדרו סולה משרת נמל התעופה הבינלאומי רמון ויידה מורלס הנמצא במרחק של כ-11 קילומטרים מהעיר ומציע טיסות ליעדים בתוך הונדורס ומחוצה לה.
סן ניקולאס דה לוס ארוז'וס (בספרדית: San Nicolás de los Arroyos; לעיתים מקוצר לסן ניקולאס) היא עיר בפרובינציית בואנוס איירס בארגנטינה.
העיר נמצאת בקצה הצפוני של הפרובינציה, על הגדה המערבית של נהר פרנה, במרחק של 311 קילומטרים מלה פלאטה, בירת הפרובינציה, ו-226 קילומטרים מהעיר בואנוס איירס, בירת ארגנטינה.
סן ניקולאס דה לוס ארוז'וס נוסדה ככפר על ידי רפאל דה אגיאר ב-14 באפריל 1748. היא נקראה על שמו של ניקולאוס הקדוש (בספרדית: סן ניקולאס) ועל שם הנחלים באזור (בהגייה ארגנטינאית בספרדית: ארוז'וס).
ב-1810, במהלך מלחמת העצמאות של ארגנטינה, מנואל בלגראנו עבר בכפר בדרכו לשחרר את פרגוואי מהשלטון הספרדי ואסף כמה מאנשי הכפר לצבאו.
ב-1811, לאחר שבלגרנו הסתבך במסעו לפרגוואי, נשלחה אליו תגבורת של שלוש ספינות דרך נהר פרנה.
כשהספינות הגיעו לאזור סן ניקולאס דה לוס ארוז'וס ב-2 במרץ הן נתקלו בכוח של שבע ספינות של המלוכנים שנשלח כדי לעצור את התגבורת והביס את ספינות המורדים.
זה היה הקרב הימי הראשון במלחמה.
ב-1819 סן ניקולאס דה לוס ארוז'וס קיבלה מעמד של עיר.
ב-31 במאי 1852, במהלך מלחמות האזרחים בארגנטינה, נחתם בעיר הסכם סן ניקולאס.
ההסכם קבע, בין היתר, את הניסוח של חוקת ארגנטינה שאושרה שנה מאוחר יותר וכן את מינויו של חוסטו חוסה דה אורקיסה למנהיג הזמני של ארגנטינה.
כלכלת העיר מתבססת על תעשייה, בעיקר תעשיית הפלדה, תיירות, חקלאות ונמל הנהר של סן ניקולאס.
בעיר נמצאת פקולטה אזורית של האוניברסיטה הטכנולוגית הלאומית של ארגנטינה.
העיר נמצאת על הכביש הלאומי מספר 9, שמקשר בין צפון ארגנטינה לעיר בואנוס איירס.
בנוסף העיר היא נקודת ההתחלה של הכביש הלאומי מספר 188, שמגיע אל העיר חנרל אלבאר בפרובינציית מנדוסה.
סן ניקולאס נמצאת על מסילת הרכבת המקשרת בין בואנוס איירס לערים רוסאריו וטוקומאן.
סן פדרו (San Pedro) היא עיירה בחלקו הדרומי של האי אמברגריס שבמחוז בליז שבבליז.
זוהי העיירה השנייה בגודלה במחוז.
העיירה, שבעבר הייתה כפר דייגים מנומנם, הוכרזה כעיירה בשנת 1984.
רוב תושבי העיירה דוברים אנגלית וספרדית באופן שוטף.
כמו כן דוברים רבים מתושבי העיירה את השפה הקרואילית.
העיירה מזוהה בעיקר עם השיר "La Isla Bonita", אותו כתבה הזמרת מדונה ביחד עם פטריק לאונרד, בהשראתה.
(השיר מתחיל עם השורה "אתמול בלילה חלמתי על סן פדרו")
פליטיה של "מלחמת הקאסטות", שהתחוללה בחצי האי יוקטן שבמקסיקו במחצית השנייה של המאה ה-19, ברחו בעיקר דרומה למקום המקלט בצפון בליז, שם הגנו עליהם השלטונות הבריטים ועודדו אותם להתיישב באזור.
צעד זה בוצע בתקווה שהם יתיישבו במחוז קורוזל.
תנועת הגירה זו הייתה הגורם העיקרי להתיישבות בצפון בליז.
אוכלוסיית מחוז קורוזל גדלה מפחות מ-200 תושבים ב-1846, ל-4,500 ב-1857 ול-8,000 ב-1858 על פי מפקד האוכלוסין של 1861 מנתה אוכלוסיית צפון הארץ כמעט כפליים מזו של בליז סיטי וסביבתה.
המתיישבים הראשונים בסן פדרו הגיעו למקום בין השנים 1848 – 1849. היו אלה ככל הנראה קרובי משפחותיהם של דייגים שהקימו קודם לכן באזור מחנות דיג והעבירו את משפחותיהם למקום המבטחים על האי בזמן המרד של המאיה בסנטה קרוס.
בתחילה התיישבו במקום ארבע משפחות בלבד, אך עד מהרה הצטרפו אליהם משפחות נוספות.
בהמשך צמח היישוב להיות כפר בן 30 בתים ויותר מ-50 תושבים.
היה זה יישוב אופייני לחבל ארץ זה.
הפליטים שהגיעו מיוקטן היו חקלאים ודייגים באזור מוצאם והמשיכו לעסוק במקצועות אלה גם בסן פדרו.
ב-27 בנובמבר 1984 הוכרזה סן פדרו רשמית כעיר.
נהר סן פדרו הוא יובל של הנהר חילה הזורם במדינת סונורה במקסיקו ומדינת אריזונה בארצות הברית.
אורכו כ-250 קילומטרים ושטח אגן הניקוז שלו 12,200 קילומטרים רבועים.
כיוונו הכללי של הנהר כלפי צפון והוא מתחיל כ-16 קילומטרים דרומית לגבול ארצות הברית–מקסיקו בשטחה של המועצה האזורית קנאנאה (Cananea) בסונורה שבמקסיקו.
הנהר מתחיל בהתמזגות הנחלים לאס נוטריאס (Las Nutrias) ואל סואס (El Sauz) (), מזרחית ליישוב הקטן סאוסדה (Sauceda).
בשטחה של אריזונה הנהר זורם צפונה לאורך של 230 קילומטרים דרך המחוזות קוצ'יז, פימה, גראהם ופינאל עד לשפך לנהר חילה בווינקלמן (Winkelman) (), זהו הנהר הראשי האחרון בדרום-מערב ארצות הברית הזורם בחופשיות מבלי שמימיו ילכדו על ידי סכרים.
לנהר יש חשיבות אקולוגית גדולה כיוון שהוא מהווה בית גידול לכשני שלישים ממגוון מיני העופות בארצות הברית, כולל 100 מינים המקננים ויותר מ-250 מינים של עופות נודדים.
התושבים הראשונים בעמק הנהר סן פדרו היו בני תרבות קלוביס שצדו ממותות לפני כ-10,000 שנים.
עמק הנהר סן פדרו מכיל את הריכוז הגבוה ביותר של אתרי תרבות קלוביס באמריקה הצפונית.
בין אתרי קלוביס הראויים לציון: אתר ההריגה לנר-ממות (Lehner Mammoth-Kill Site), אתר קלוביס מארי ספרינגס (Murray Springs Clovis Site) ואתר ההריגה נאקו ממות (Naco Mammoth-Kill Site).
בני תרבות קוצ'יז (Cochise Culture), שהיו ציידים-לקטים שכנו באזור בין לפני כ-5,000 שנים ועד 200 לפני הספירה.
ואחריהם קמו באזור תרבויות מגיון, הוהוקם וסלאדו שבנו בתי קבע ועסקו בחקלאות.
תרבויות אלו נעלמו בטרם הגיעו האירופאים הראשונים לאזור ואזור עמק סן פדרו היה ביתם של הסובאיפורי (Sobaipuri), אבותיהם הקדמונים של האינדיאנים של ימינו בני שבט הפימה.
האירופאים הראשונים שביקרו בעמק הנהר סן פדרו היו ככל הנראה מהחבורות של קבסה דה ואקה, מרקוס דה ניסה או משלחת קורונדו, ואף שאין שום עדות ארכאולוגית למעבר חבורות אלו, נקבע בוודאות כי חלקו העליון של הנהר סן פדרו היה חלק מ"דרך סיבולה".
הכומר הישועי אאוסביו קינו ביקר בכפרים לאורך הנהרות סן פדרו ובבוקומרי (Babocomari) ב-1692 והביא לראשונה חיות משק לאזור (אם מניחים כי חיות המשק ממשלחת קורונדו לא שרדו).
הארכאולוגיה אמתה קיומם של יישובים נוספים של הסובאיפורי לאורך הקטע המרכזי של הסן פדרו שאינם מוזכרים מהדיווחים שנעשו במאה ה-19.
חקר נהר הסן פדרו בידי אמריקנים ממוצא אירופאי נעשה, כמו חקר מרבית הנהרות במערב אמריקה הצפונית, כתוצאה מהמרדף אחרי פרוות הבונה הקנדי.
ב-1826 הובילו ג'יימס אוהיו פאטי (James Ohio Pattie; 1851-1804) ואביו חבורה של ציידי פרוות במורד הנהר חילה ואז במעלה הנהר סן פדרו שהיה כה מוצלח שהוא כינה את הסן פדרו "נהר הבונה" (Beaver River).
הקבוצה הותקפה על ידי אפאצ'י (קרוב לוודאי חברת אראוויפה) ב"גבעת הקרב" (קרוב לוודאי גבעת מאלפאיס (Malpais Hill) של ימינו) היכן שהם החביאו ואיבדו קרוב ל-200 פרוות בונים.
הגדוד המורמוני צעד דרך העמק ב-1846, שבו היה הקרב היחיד שהגדוד ניהל במסעו הארוך לקליפורניה.
נוכחות הגדוד עוררה סקרנות בקרב בקר בר שרעה באזור, ופרים מלהקות אלו תקפו וגרמו נזק לקרונות ופצעו פרדות.
בתגובה ירו החיילים בעשרות פרים מסתערים.
מתיישבים מורמונים חזרו לאזור ב-1877 והקימו את היישוב סנט דייוויד (St.
David), וכרתו עצים בהרי ואצ'וקה על מנת לספק עץ לבניית פורט ואצ'וקה (Fort Huachuca) וטומבסטון.
במאה ה-19 היה הנהר פלג מתפתל שלגדותיו אדמות ביצה, יער על גדות הנהר, ערבות עשב של מיני עשבים מהסוג מדחול (Sporobolus) ובריכות נרחבות של בונה קנדי.
כיוון שהאזור עבר תהליך של התחממות האקלים והפך צחיח יותר (במקביל להשמדת הבונים וגידול בקר בקנה מידה נרחב.
לא נקבע מתאם בין עובדות אלו לשינוי האקלים) הנהר התחתר לעומק והתרחב בתהליך שהובחן בנחלים רבים שהפכו לנחלי אכזב בדרום-מערב ארצות הברית.
Allen) ציד בונים בדרום-מזרח אריזונה: "במקורות הסן פדרו בסונורה, מושבה של תריסר או יותר הקימה קנים עד 1893, כאשר ציד פרוות כמעט והשמיד אותם.
בכל פלגי המים בהרים הלבנים יש סכרים של בונים, אף על פי שמרבית החיות ניצודו".
הבונים הושמדו לחלוטין באזור בשנות ה-20 של המאה ה-20 כאשר סכרי הבונים פוצצו בדינמיט על ידי חיילים מפורט ואצ'וקה במטרה למנוע מלריה.
באמצע המאה ה-20 זרם הנהר שהיה פעם נהר איתן רק בעונה הגשומה והבונים, הביצות וערבות הדשא של המדחול הפכו למחזה נדיר.
הרופא וחוקר הטבע אדגר אלכסנדר מיארנס (Edgar Alexander Mearns; 1916-1856) דיווח בספרו מ-1907 "יונקים של גבול ארצות הברית מקסיקו" (Mammals of the Mexican boundary of the United States) על הבונה הקנדי (Castor canadensis) בנהרות סן פדרו ובבוקומרי.
מיארנס טען כי הבונה בסן פדרו מייצג תת-מין חדש Castor canadensis frondator או "בונה סונורה" ("Sonora beaver") שתחום תפוצתו ממקסיקו ועד ויומינג ומונטנה.
נהר הסן פדרו הוא פרוזדור מרכזי של איי השמיים המדרייניים של איי השמיים, הרים גבוהים שבהם מערכת אקולוגית ייחודית שונה מהאקולוגיה של ה"ים" סביבם של מדבר סונרה.
יותר מ-300 מינים של עופות, 200 מינים של פרפרים ו-20 מינים של עטלפים משתמשים בפרוזדור זה כשהם מהגרים בין אמריקה הדרומית, המרכזית והצפונית, כולל קוקייה צהובת-מקור (Coccyzus americanus) המצויה בסיכון.
יותר מ-80 מינים של יונקים, כולל, יגואר ((Panthera onca), חוטמן חום (Nasua narica), בונה קנדי (Castor canadensis frontador), פומת ההרים, ומכרסמים רבים, יותר מ-65 מינים של זוחלים ודו-חיים, כולל סלמנדרה מנומרת סונורית (Ambystoma mavortium stebbinsi) וצפרדע נבחנית מערבית (Craugastor augusti).
גידול האוכלוסייה החד בדרום אריזונה מאמצע המאה ה-20 גורם חשש בקרב שוחרי הגנת הטבע.
כמה ארגונים ללא כוונת רווח קמו במטרה להגביר את המודעות לבעיה.
אזור שימור לאומי גדות סן פדרו (San Pedro Riparian National Conservation Area בראשי תיבות SPRNCA) נקבע ב-1988 להגן על כ-65 קילומטרים בחלק העליון של עמק סן פדרו.
האחרונה, בקרבה למקורותיו של הנהר היא הסיינגה, מעיין או ביצה מדברית מבודדת, הגדולה ביותר שנותרה באגן הניקוז של הנהר סן פדרו.
ההגנה עליה חשובה משום ש-95% מאתרי הסיינגה בדרום-מערב ארצות הברית יובשו והושמדו.
כיוון שחלקים גדולים של הנהר יבשים מרבית השנה, הציע הביולוג מרק פרדלייק (Mark Fredlake) מלשכת ניהול הקרקעות להשיב את הבונה לאגן הניקוז במטרה לשמר את זרימת המים בעונה היבשה ולתמוך בצמיחה מחודשת של צמחיית הגדות ההיסטורית.
צמחיית גדות הנהרות מכסה רק כ-1% משטח דרום-מערב ארצות הברית ועם זאת כ-50% ממיני העופות מקננים בתחומה, והיא מקור מזון חשוב לעופות נודדים.
פרדלייק טען כי הסכרים שיקימו הבונים יגביהו את מפלס מי התהום, שיזרמו לנהר בתקופה היבשה.
מ-1999 עד 2002 שוחררו 19 בונים ל-SPRNCA, קטע בן 65 קילומטרים של הנהר במחוז קוצ'יז.
בהגיע 2006 היו בנהר יותר מ-30 סכרי בונים.
הבונים גם התפזרו במהירות לשטח נרחב.
אחד הבונים היגר לקניון אראוויפה, מרחק של 150 קילומטרים ממקום השחרור; אחר לשפך הנהר לנהר חילה, וזכה לכינוי "הבונה הגולש" (the surfing beaver), ואחרים במעלה הנהר לתוך מקסיקו, תוך כדי בניית סכרים אחדים לאורך היובלים בחלקו העליון של הנהר.
התוכנית הייתה הצלחה כשמגוון העופות גדל באופן ניכר ויצירת בריכות עמוקות וזרם מים קבוע.
ב-2008 הרס שיטפון את כל סכרי הבונים ואחר-כך הייתה בצורת ארוכה.
עם זאת, כמו בזמנים היסטוריים נראה שהבונים מותאמים היטב לנהר סן פדרו, וב-2009 היו בנהר מעל ל-30 סכרי בונים ואוכלוסייה שמעל בין 30 ל-120 פרטים.
סרט וידאו קצר סוקר את השימוש בבונים שהוחזרו לנהר לשיקום הנהר.
בחלקו העליון של הנהר יצרו בונים שהושבו לנהר בית גידול של בריכות ועצי ערבה שהגדילו את תחום המחייה של טירן ערבות מתת-המין של דרום-מערב ארצות הברית (Empidonax traillii extimus, באנגלית Southwestern willow flycatcher), ציפור שיר ממשפחת הטירניים המוגדר בסיכון, כאשר הקן הדרומי ביותר של תת-מין זה אותר באזור זה ב-2005.
הסן פדרו מנקז אזור בגודל 12,200 קילומטרים רבועים במחוזות קוצ'יז, גראהם, פימה, ופינאל.
מסלולו חוצה אגנים עמוקים של משקעים המוקפים על ידי הרי ואצ'וקה (Huachuca), הרי מיול (Mule), הרי וטסטון (Whetstone), הרי דרגון (Dragoon), הרי רינקון (Rincon), הרי ליטל רינקון (Little Rincon), הרי וינצ'סטר (Winchester), הרי גאליאורו (Galiuro), הרי טורטייה (Tortilla) והרי סנטה קטלינה.
הסן פדרו מוזן על ידי מספר רב של יובלים, המנקזים מורדות תלולים קרובים יחסית בניצב לנתיב העיקר של הנהר.
במרבית אורכו זורם הסן פדרו באגנים שהתמלאו במשקעים, אם כי קיימים כמה קטעים שבהם הנהר חצב את דרכו בסלעים: בגבעות טומבסטון (Tombstone Hills), בצ'ארלסטון (Charleston) ובסמוך לפיירבנק (Fairbank), "המצרים" ("the Narrows") דרומית לקסקבל (Cascabel), בסמוך לרדינגטון (Redington), ושוב בדודליוויל (Dudleyville).
בשני יובלים עיקריים נהר הבבוקומרי (Babocomari) וקניון אראוויפה (Aravaipa Creek) יש קטעים נרחבים שבהם הם זורמים בתוך המסלע.
נהגו לחלק את הסן פדרו לחלק שמעל ולקטע שמתחת ל"מצרים".
ב-27 במאי 2011 פסק שופט מחוזי שהתוכנית של פורט ואצ'וקה לשאוב 7.5 מיליון מטרים מעוקבים של מי תהום מבלי שתהיינה תוכניות משלימות לחדש את מלאי המים של מימי הסן פדרו פוגעת ביכולת של הציפור טירן הערבות של דרום-מערב ושל הצמח Lilaeopsis schaffneriana recurva, מינים המצויים בסיכון, להתאושש.
הפסיקה באה בתגובה לתביעה שנייה שהגישו שני ארגונים להגנת הסביבה.
ב-2002, בתגובה לתביעה אחרת, דחה שופט אחר את הטענה כי ניתן להשלים את בעיית המים שיחסרו בשל שאיבה.
סן מרינו השתתפה בכל המשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
סן מרינו אף פעם לא זכתה במדליה במשחקים האולימפיים לנוער והשתתפותה במשחקים היא בעיקר סמלית.
המשלחת הראשונה של סן מרינו למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור.
המשלחת לא הגיעה להישגים משמעותיים במהלכם.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה יותר מצומצמת ומנתה שלושה ספורטאים שהתחרו בשני ענפים.
המשלחת לא הצליחה להגיע להישגים משמעותיים גם במהלך המשחקים הללו.
מרבית ספורטאי הנוער של סן מרינו קיבלו את כרטיס הכניסה למשחקים באמצעות הוועדה המשולשת.
המשלחת הראשונה של סן מרינו למשחקי החורף האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער אינסברוק ומנתה ספורטאי אחד שהתחרה בענף סקי אלפיני.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער לילהאמר גם מנתה ספורטאי אחד שהתחרה בענף סקי אלפיני והגיע להישגים יותר טובים מקודמו.
סן מרינו השתתפה בתחרות האירוויזיון למוזיקאים צעירים פעמיים בלבד, ב-2016 וב-2018.
המבצעים והשירים שייצגו את סן מרינו באירוויזיון למוזיקאים צעירים
שנהמבצעכלייצירותחצי גמרגמר 2016פרנצ'סקו סטפנליצ'לוCello Concerto Nr.
סן פדרו היא עיר נמל המשקיפה למפרץ גינאה.
העיר משמשת כבירת המחוז בס ססנדרה בחוף השנהב.
סן פדרו ממוקמת כ-260 ק"מ מבירת המדינה יאמוסוקרו.
העיר ממוקמת ליד הכביש סן פדרו-טאבו רד.
ליד העיר יש נמל ימי ויש את נמל התעופה סן פדרו המפעילה טיסות לאביג'אן וחזרה.
סן פדרו ממוקמת באקלים טרופי.
הטמפרטורה הממוצעת בסן פדרו היא 26 מעלות צלזיוס.
כמות המשקעים הממוצעת היא 1,702 מ"מ.
חודש יוני הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם, וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם.
מהמאה ה-15 ועד לשנות השישים של המאה הקודמת, סן פדרו היה רק כפר דייגים קטן שבו היו רק כ-100 תושבים.
ב-1968–1972, העיר גדלה במהירות מבחינה דמוגרפית אחרי שבנו את הנמל.
לאחר תקופה זו, הפכה העיר להיות העיר השנייה בגודלה בחוף השנהב לאחר אביג'אן.
בסן פדרו יש בית חולים מרכזי אחד, פארק מים, מספר רב של בתי מלון, כנסיות, בתי מרקחת, סניפי בנק, מסעדות, ברים וסופרמרקטים.
בנוסף, העיסוקים העיקריים בסן פדרו הם דיג וחקלאות (קקאו, שמן דקלים ועצים).
סן פבלו בורגוס היא קבוצת כדורסל ספרדית מהעיר בורגוס, שבקסטיליה ולאון.
המועדון מארח את משחקיו בקוליסאום בורגוס, ומשתתף כיום בליגה הספרדית השנייה.
המועדון שהוקם בשנת 1994 בשם "מועדון הכדורסל מיראפלורס" שיחק בשנותיו הראשונות בליגה המחוזית של בורגוס, והפך למקצועני באוגוסט 2015.
בסיום עונת 2016/2017 בליגה השנייה, העפיל המועדון לליגת העל הספרדית, לאחר שהקבוצה ניצחה בפלייאוף העלייה.
עונת 2017/2018 הייתה הראשונה של המועדון בליגת העל הספרדית בכדורסל.
הקבוצה השיגה את הניצחון הראשון בליגה הבכירה ב-11 בנובמבר 2017, לאחר שבעה הפסדים ברציפות, כשניצחה את מורסיה בבית, בתוצאה 86–89, וסיימה את עונת הבכורה שלה במקום ה-14 עם 13 ניצחונות מתוך 34 משחקים.
בעונתה השנייה בליגה הבכירה, 2018/2019, הקבוצה סיימה את העונה במקום ה-11 עם מאזן של 15 ניצחונות ו-19 הפסדים.
בעקבות כך הקבוצה הופיעה לראשונה במסגרת אירופית, כששיחקה במוקדמות ליגת האלופות לקראת עונת והעפילה לשלב הבתים לאחר שגברה על קייב באסקט.
בעונת 2019/2020 הקבוצה הגיעה עד לחצי גמר הפלייאוף בליגת העל הספרדית, ובמסגרת ליגת האלופות העפילה לרבע הגמר עד פרוץ מגפת הקורונה.
בפיינל 8 שהתקיים באתונה באוקטובר 2020 העפילה הקבוצה לגמר ליגת האלופות שם ניצחה את קבוצת א.א.ק.
אתונה בתוצאה 74-85 וזכתה בתואר הראשון בתולדותיה.
בעונת 2020/2021 זכתה הקבוצה בפעם השנייה ברציפות בליגת האלופות, כשהיא מדיחה את הפועל חולון בשלב רבע הגמר.
בעונת 2021/22 הקבוצה הודחה בשלב הפליי-אין של ליגת האלופות וירדה לליגה הספרדית השנייה.
סן מרקו (באיטלקית: San Marco) הוא פסל שיש של הפסל דונטלו, שהושלם בין השנים 1411–1413 ומתאר את מרקוס המבשר.
הפסל מוצג במוזיאון אורסנמיקלה בפירנצה.
הפסל הוזמן בשנת 1409 על ידי גילדת האורגים של פירנצה עבור גומחה שנחצבה בקיר החיצוני של כנסיית אורסנמיקלה.
הוא הראשון מתוך שלושה פסלים אשר הגילדה הזמינה מדונטלו.
גוש השיש הועבר לרשותו של האמן בשנת 1411 והפסל הוצב בגומחה בשנת 1413.
על פי היסטוריון האמנות ג'ורג'ו וזארי, המתייחס לפסל בספרו חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר, גילדת האורגים של פירנצה דחתה בתחילה את הפסל מאחר שנראה בעל פרופורציות לא טבעיות כאשר צופים בו מאותו הגובה.
הראש וחצי הגוף העליון היו גדולים יותר, כדי להתאים לצפייה בגומחה אליה הפסל נועד, אשר מוקמה הרבה מעל פני הקרקע.
דונטלו הבטיח למזמינים כי יבצע התאמות, אך בפועל כיסה את הפסל למשך 15 יום ולא שינה בו דבר.
לאחר מכן הציב אותו בגומחה המוגבהת.
הפעם, בצפייה מגובה הקרקע, הפרופורציות נראו מושלמות והגילדה קיבלה את הפסל.
וזארי הוסיף וציין שהפסל זכה לשבחים ממיכלאנג'לו שאמר: "מעולם לא ראיתי דמות בעלת שאר רוח כמו איש זה.
אם באמת היו למרקוס הקדוש מאפיינים אלה, אני יכול להאמין במה שכתב".
הפסל הוסר ממקומו בשנת 1941, עקב חשש להפצצות בימי מלחמת העולם השנייה, ושוב בשנת 1977 לצורכי שיקום.
במהלך השיקום נתגלו שרידי הזהבה על השיער, הזקן, קצוות הבגדים והכרית עליה מניחה הדמות את רגלה.
עם סיום עבודות השיקום, בשנת 1986, הועבר הפסל למוזיאון הכנסייה ועותק הוצב במקומו.
סן מרקו הוא אחד הפסלים הראשונים שהחיה, לאחר 1000 שנים, את אמנות יוון העתיקה ואת תנוחת הקונטרה פוסטו.
המותניים נעות ימינה לעבר הרגל התומכת, אשר מעליה הגלימה משתפלת בקווים ישרים, כמעט כמו עמוד רומאי.
מצד שני, ברך שמאל מושטת קדימה ושוברת את קווי הגלימה.
פיתול המותניים והגוף יוצר אשליה של תנועה בסגנון הפסלים היוונים והרומאים העתיקים, שללא ספק היוו את מקור ההשראה לפסל זה.
ועל כן, בזכות הקונטרה פוסטו, הפסל נראה מלא חיים.
מרקוס מתואר כאיש מזוקן, בדמות פילוסוף קדום.
פניו מביעות רצינות מכובדת ושלמות רוחנית.
נראה כי מבטו מופנה לעבר האופק הלא מוגדר.
בידו השמאלית הוא אוחז בספר פתוח, סמל איקונוגרפי טיפוסי של מחברי הבשורות.
סן מרינו נטלה חלק בתחרות אירוויזיון הילדים 4 פעמים, החל מהצטרפותה הראשונה ב-2013, כאשר מישל פרניולה נשלח כנציג של סן מרינו, עם השיר "O-o-O Sole intorno a me".
בשנת 2011, סן מרינו הביעה רצון להשתתף באירוויזיון הילדים 2011, אך לבסוף חזרה בה היות שלא מצאה נציג בזמן.
סן מרינו הצטרפה לתחרות ב-2013, וזכתה במקום ה-10 עם 42 נקודות.
את הנציג לשנה זו, בחרה באופן פנימי.
ב-2014, סן מרינו בחרה את שירה באמצעות קדם בשם "Vocine nuove Castrocaro".
הנציגים הנבחרים, להקת "The Peppermints", ביצעו את השיר "Breaking My Heart" על בימת התחרות, וזכו במקום ה-15 עם 21 נקודות.
ב-2015, סן מרינו שלחה את קמילה איסמעילובה, עם השיר "Mirror".
איסמעילובה, שהייתה חלק מהלהקה שייצגה את סן מרינו בשנה העוקבת, הגיעה למקום ה-14 עם 36 נקודות.
לאחר התחרות, רשות השידור של סן מרינו הכריזה כי היא לא תשתתף באירוויזיון הילדים 2016. סן מרינו לא השתתפה באירוויזיון הילדים מאז למשך 8 שנים עד שבספטמבר 2024 הודיעה שתחזור להשתתף באירוויזיון הילדים 2024
המבצעים והשירים שייצגו את סן מרינו באירוויזיון הילדים
שנה מבצע שיר תרגום לעברית גמר ניקוד2013 מישל פרניולה "O-o-O Sole intorno a me" "הו-הו-הו מסביבי" 10 422014 The Peppermints "Breaking My Heart" "שוברים את ליבי" 15 212015 קמילה איסמעילובה "Mirror" "מראה" 14 36לא נטלה חלק בין השנים 2016–20232024איידולס SM"Come Noi""כמונו"1747
סַן סַלְבִי, המכונה גם סן מיקֶלֶה אַ סן סלבי, היא כנסייה בפירנצה שבאיטליה.
הכנסייה נבנתה במאה ה-11 על ידי כחלק ממתחם מנזר.
במהלך , הכנסייה נהרסה חלקית.
היא שוחזרה בהתאם לסגנונה המקורי, למעט האכסדרה שנבנתה בסגנון המאה ה-16. פנים הכנסייה הוא במעבר יחיד, בעיצוב צלב לטיני עם אפסיס מלבני.
רפקטוריום של המנזר מכיל פרסקו של יצירת "הסעודה האחרונה" (1519–1527) מאת אנדראה דל סארטו.
סן פדרו דה מקוריס (בספרדית: San Pedro de Macorís) היא בירת מחוז סן פדרו דה מקוריס ברפובליקה הדומיניקנית.
העיר היא אחת מעשר הערים הגדולות במדינה, ומונה כ-217,000 תושבים, כולל המטרופולין שלה.
היא ניחנה באקלים סוואנה טרופי.
העיר הוקמה בשנת 1822 בשוליו המערביים של נהר איגואמו, כתוצאה מגדילת ההגירה מהחלק המזרחי של סנטו דומינגו.
בשנת 1840 החלו המתיישבים להגר גם לשוליו המזרחיים של הנהר, והעיר הפכה לאחת הערים היצרניות ביותר של הרפובליקה הדומיניקנית.
האוכלוסייה גדלה בהדרגה, והתמסרה בעיקר לייצור מזון.
בשנת 1858 היא קיבלה את שמה הנוכחי, סן פדרו דה מקוריס.
בסוף המאה ה-19 הוצפה העיר בפליטים קובניים שנמלטו מאימת מלחמת העצמאות הקובנית, שהביאו איתם את הידע לגידול קני סוכר, והפכו את הגידול לענף החקלאות המרכזי באזור.
המחסור בסוכר העצים במלחמת העולם הראשונה, וסן פדרו משכה גל של אנשי עסקים אירופאיים.
הפריחה הכלכלית הביאה לגיוס של המוני עובדים אפרו-קריבים מאיי האנטילים הקטנים, שעם השנים הפכו לרוב בקרב תושבי העיר.
סן פדרו ידועה כמקום הולדתם של שחקני בייסבול רבים, כשבה נולדו כ-100 שחקני MLB, והעיר מוכרת גם בשם "The Cradle of Shortstops".
כשהובאו מהגרים כעובדי קבלן למטעי סוכר במזרח הקריביים, הם הביאו את תחרויות הקריקט.
הם הקימו קבוצות ושיחקו אחד נגד השני.
הבעלים והמנהלים של רבים ממטעי הסוכר היו אמריקאים, והם שילמו כסף לשחקני קבוצות הקריקט כדי שישחקו בייסבול במקום קריקט.
גם בניית אקדמיית הבייסבול של שחקן הבייסבול ויק פאואר תרמה להפיכת העיר למעצמת בייסבול.
את העיר משרת נמל התעופה קואבה לאס מרבייאס.
סן מרינו השתתפה באירוויזיון 2022, שהתקיים בטורינו שבאיטליה, עם השיר "Stripper" של אקילה לאורו.
זו הייתה השתתפותה ה-12 בתחרות הזמר של האירוויזיון.
רשות השידור הסן-מרינזית, San Marino RTV (SMRTV), הפיקה את הקדם החדש בשם "Una voce per San Marino" כדי לבחור את נציגה לתחרות.
קדם לאירוויזיון 2022 השתתפה סן מרינו באירוויזיון 11 פעמים, מאז הופעת הבכורה שלה באירוויזיון 2008. שירה לתחרות זו היה "Complice", בביצוע להקת מיודיו.
הוא לא העפיל לגמר, והוצב במקום האחרון בחצי הגמר בו השתתף.
רשות השידור הממלכתית של סן מרינו פרשה מהתחרות בשנים 2009–2010 בשל קשיים כלכליים אליהם היא נקלעה.
בשנת 2014, כשנשלח השיר "Maybe" של ולנטינה מונטה, סן מרינו העפילה בפעם הראשונה בתולדותיה לגמר.
הפעם השנייה שסן מרינו העפילה לגמר הייתה באירוויזיון 2019, עם השיר "Say Na Na Na" של סרהאט.
הוא הגיע למקום ה-19 – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיעה המדינה לתחרות.
באירוויזיון 2021 יצגה סנהיט את המדינה, עם השיר "Adrenalina", בהשתתפותו של הראפר האמריקאי פלו ריידה.
ב-8 בפברואר 2022 חשפה רשות השידור את האמנים שהעפילו לגמר הקדם באופן אוטומטי, בהתאם להחלטה.
יום לפני הגמר הודיעה כי בלינד פרש מהתחרות מסיבות אישיות.
להלן רשימת האמנים שהעפילו לגמר בהחלטת SMRTV:
SMRTV פתחה את תקופת הגשת השירים לרשות השידור ב-22 בספטמבר 2021. ב-16 בנובמבר, מספר שבועות לפני סגירת ההרשמה, SMRTV הודיעה כי קיבלה למעלה מ-200 שירים, במיוחד מגרמניה, רוסיה ושוודיה, אך גם ממדינות נוספות באירופה, ארצות הברית ואוסטרליה.
ביום סגירת ההרשמה התקבלו 585 שירים.
ועדה שהוקמה על ידי SMRTV צמצמה את מספר האפשרויות ל-299.
ב-17 בינואר 2022 זהותם שישים האמנים הזרים וששת האמנים המקומיים שהעפילו לשלב הבא נחשפה על ידי SMRTV.
את שישים המוזיקאים חילקו לשלושה מקצים, שהתקיימו בין התאריכים 13 בפברואר–15 בפברואר.
מתוך כל מקצה העפילו שלושה מתמודדים לגמר האמנים הזרים שהתקיים ב-18 בפברואר.
בשלב זה הצטרפו לשלושת המוזיקאים המקומיים שעברו את שלב חצי הגמר המותאם להם תשעה מתמודדים לגמר הקדם.
גלגל ההצלה התקיים ב-17 בפברואר ואפשר לארבעה אמנים זרים להשתתף בגמר המותאם לקבוצתם.
הגמר לאמנים הסן מרינזים התקיים ב-16 בפברואר 2022. מתוך שישה אמנים מקומיים, שלושה העפילו לשלב גמר הקדם.
+ סדר אמן שיר תוצאה 1 אליבי "Cambiamento" הודח 2 אליסה מצה "Gonna Do Me" הודחה 3 גארון × דואן "Power" העפילו לשלב הבא 4 ג'דה פינטורי "Luce e tenebre" העפילה לשלב הבא 5 ג'נברה בנצ'יבנגה "Calma apparente" הודחה 6 ג'וליה ויטרי "Father and Son" העפילה לשלב הבא
שלב גלגל ההצלה התקיים ב-17 בפברואר 2022, וכלל את חמישה עשר האמנים הזרים שסיימו במקומות 4–8 בשלושת המקצים.
חמישה מתוכם העפילו לשלב גמר האמנים הזרים.
+שלב גלגל ההצלה – 17 בפברואר 2022 סדר אמן שיר תוצאה 1 אלסיה לבייטה "World Falls Down" העפילה לשלב הבא 2 אנה פאראגו "Randagia" הודחה 3 דניאלה פיסצ'וטה "Tic Tac" הודחה 4 אליס מראז "Imma Be" הודחה 5 פריו "A noite toda" העפיל לשלב הבא 6 ג'דה וראסקין "W.A.T.
הגמר לאמנים הזרים התקיים ב-18 בפברואר 2022, וכלל בו את שבעה עשר המתחרים שהעפילו לשלב זה מהמקצים, מהגמר לאמנים מקומיים ומגלגל ההצלה.
תשעה מתוכם עברו לשלב גמר הקדם.
גמר הקדם התקיים ב-19 בפברואר 2022, בתיאטרון נואובו בעיר דוגאנה, סן מרינו.
המופע שודר בהנחייתם של סנהיט, נציגת המדינה לאירוויזיון 2011 ואירוויזיון 2021, וג'ונתן קאשניאן.
שמונה עשר משתתפים הגיעו לגמר, תשעה שעברו את שלבי הקדם ותשעה נוספים שנבחרו על ידי רשות השידור של המדינה.
בחבר המושבעים כיהנו מוגול, כותב שירים; סימון לי, מנצח, מלחין ומעבד; קלריסה מרטינלי, מנחת טלוויזיה; סוזן ז'ורז'י, נציגת אנדורה באירוויזיון 2009 ודינו סטיוארט, מנהלת ב-BMG איטליה.
הזמר האיטלקי אל באנו (נציג איטליה באירוויזיון 1976 ו-1985), סנהיט (נציגת סן מרינו באירוויזיון 2011 ו-2021) וולנטינה מונטה (נציגת סן מרינו באירוויזיון 2012, 2013, 2014 ו-2017) הופיעו בשידור חי בגמר הקדם.
סן מרינו השתתפה באירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה, עם השיר "11:11" בביצוע להקת הרוק הספרדית מגארה.
תאגיד השידור הסן מרינזי, San Marino RTV (SMRTV), ארגן את הקדם המסורתי Una voce per San Marino 2024 על מנת לבחור את נציגות המדינה לאירוויזיון.
סן מרינו הוגרלה להתחרות בחצי הגמר השני של תחרות האירוויזיון, שהתקיים ב-9 במאי.
לאחר מכן שובצה כמדינה העשירית בסדר ההופעות של המשדר.
בסיום המופע נמנתה סן מרינו בין שש המדינות שכשלו בניסיון להעפיל לגמר.
מאוחר יותר התברר כי סן מרינו הגיע למקום ה-14 עם 16 נקודות.
קודם לאירוויזיון 2024 השתתפה סן מרינו שלוש עשרה פעמים בתחרות מאז הופעת הבכורה שלה בשנת 2008. שירה לשנה זו היה "Complice" מאת מיודיו.
הוא כשל בניסיון להעפיל לגמר, ואף דורג במקום האחרון בחצי הגמר.
בעקבות התוצאה הנמוכה אליה הגיעה החליטה המדינה שלא להשתתף בשנתיים הבאות באירוויזיון.
באירוויזיון 2011 שלחה את סנהיט עם השיר "Stand By", שפעם נוספת לא צלח את שלב חצי הגמר.
בין השנים 2012–2014 שלח תאגיד השידור הסן מרינזי את ולנטינה מונטה לייצג המדינה שלוש פעמים ברציפות.
היא הצליחה להעפיל לגמר רק בניסיונה האחרון ב-2014 עם "Maybe".
הוא דורג במקום ה-24 בגמר.
ההעפלה השנייה של סן מרינו לגמר אירעה באירוויזיון 2019. הזמר סרהאט ושירו "Say Na Na Na" דורגו במקום ה-19, והביאו למדינתם את ההישג הטוב ביותר שלה באירוויזיון.
בשנת 2021 נשלחה סנהיט בפעם השנייה לייצג את סן מרינו באירוויזיון.
אליה הצטרף הראפר פלו ריידה, ויחד הם ביצעו את השיר "Adrenalina".
הם העפילו לגמר והגיעו למקום ה-22. נציגי המדינה לשנים 2022–2023, אקילה לאורו עם "Stripper" ופיקיוד ג'קס עם "Like an Animal" כשלו בניסיון להעפיל לגמר.
תאגיד השידור הסן מרינזי, San Marino RTV (SMRTV), משדר את התחרות בשטח המדינה ואמון על תהליך בחירת הנציגות הסן מרינזית לאירוויזיון.
ברוב שנותיה של המדינה בתחרות החליט התאגיד לבחור את השיר באופן פנימי, למעט שלוש פעמים יוצאות דופן: בשנת 2018 נעשה שימוש בקדם 1in360, בשנת 2020 נבחר הנציג באופן פנימי ואילו השיר דרך באמצעות סקר מקוון ומאז 2022 נערכת תחרות ארצית בשם Una voce per San Marino.
באוגוסט 2023 אושר כי שיטה זו תישאר על כנה.
Una voce per San Marino 2024 היה המהדורה השלישית של הקדם הלאומי של סן מרינו, שפותח על ידי SMRTV ו-Media Evolution S.r.l.
הוא כלל ארבעה מקצים לאמנים זרים, מקצה אחד עבור אמנים מקומיים סן מרינזים, מקצה לשירים שנוצרו בבינה מלאכותית, שלב גלגל הצלה וגמר.
גלגל ההצלה וכל המקצים למעט לזה עם הבינה המלאכותית התקיימו בסראוואלה ב-15 וב-16 בפברואר בהנחיית אילנה דה סנה וקמילה ספינלי.
הם שודרו מדי יום החל מ-19 ועד ל-23 בפברואר.
גמר הקדם נערך ב-24 בפברואר 2024 בהגשתם של פבריציו ביג'ו ומליסה גרטה מרקטו.
זהות הזוכה נקבעה על ידי הצבעת השופטים בלבד.
הגשת המועמדויות לקטגוריית האמנים הזרים החלה ב-10 באוקטובר 2023 ותמה ב-14 בינואר 2024. למעלה מ-700 מוזיקאים שלחו את מועמדותם מ-31 מדינות שונות.
לא הייתה מגבלה על לאום המבצע או על שפת השיר.
ניפוי המועמדים להשתתפות במקצים לאמנים זרים נערך על ידי חבר שופטים מיוחד, וכלל שלבי מבחני בד שהתקיימו מ-10 בנובמבר 2023 ועד ל-14 בינואר 2024. חבר השופטים הורכב מהמפיקים דומניקו "מימו" פגאנלי, דומניקו "מימו" גאלוטי ונבוק.
129 אמנים זרים העפילו לארבעת המקצים.
בכל אחד מהארבעה העפילו ארבעה לשלב גלגל ההצלה ואחד עבר לגמר.
במקצה המיוחד לאמנים סן מרינזים ולשירים שנוצרו על ידי בינה מלאכותית העפיל רק מתחרה אחד לגמר.
שלב גלגל ההצלה הכיל 17 משתתפים, שמתוכם רק שלושה עברו לשלב הגמר, שהכיל גם כן 17 מתחרים – שמונת המוזיקאים שצלחו את שלבי המקצים ושבעה נוספים שנבחרו על ידי חברת Media Evolution S.r.l וקיבלו כרטיס כניסה לגמר באופן אוטומטי.
מקצה לשירים שנוצרו על ידי בינה מלאכותית
The San Marino Sessions היה המקצה לשירים שנוצרו על ידי בינה מלאכותית.
האירוע נוצר כשותפות בין SMRTV לחברת Casperaki.
מ-27 בנובמבר 2023 ועד לינואר 2024 יכלו אמנים המעוניינים להתחרות בשלב זה כל דבר, החל מהקלטות קצרות וכלה ביצירות שלמות.
כל הדברים שנשלחו עברו שיפור על ידי בינה מלאכותית.
ב-9 בינואר בחר צוות שופטים את עשרת השירים הטובים ביותר.
יוצריהם השתתפו במחנה כתיבה בלונדון.
הם נופו לארבעה אמנים בלבד, שהעפילו לשלב המקצה.
זהות הזוכה בשלב נקבעה על ידי השופטים בסיוע ממשוב הציבור.
דנה גילספיי האנגלייה הוכרזה כזוכת המקצה ב-19 בפברואר.
היא העפילה לשלב הגמר, שהתקיים ב-24 בפברואר.
מקצה לשירים שנוצרו על ידי בינה מלאכותית אמן שיר תוצאה דנה גילספיי "The Last Polar Bear" העפילה לגמר מרי וגנר "Dare to Dream" הודחה מג בירק "Neon Rain" הודחה ניקול סילבה "" הודחה
ב-30 בינואר 2024 הכריז SMRTV על שמותיהם של 129 המשתתפים במקצים לאמנים זרים.
המקצים צולמו ב-15–16 בפברואר, ושודרו מדי יום בין 19–22 בפברואר.
מקצה שני – 20 בפברואר 2024 סדר אמן שיר תוצאה 1 AaLE "All Black" הודחה 2 אלסיו דה צ'יקו "" הודח 3 אלסיו'ס מינד "We're Burning" הודח 4 אנת'וני "State of Mind (S.O.M)" הודח 5 בבלוס "" הודח 6 בסטי "Rhythm in the Rain" גלגל הצלה 7 בום!
המקצה לאמנים מקומיים התקיים ב-16 בפברואר, ועלה לשידור שבוע אחר כך ב-23 בפברואר 2024. הוא כלל שישה מתחרים, כשבמקור הייתה ג'וליה בי אמורה להשתתף גם כן.
מקצה לאמנים סן מרינזים – 23 בפברואר 2024 סדר אמן שיר תוצאה 1 אלסיה פליצי "" הודחה 2 פרנצ'סקו מריאני "Breathe" הודח 3 ג'ינברה "" הודחה 4 HBH באנד "I Can Be Real" הודחו 5 קידה "" העפילה לגמר 6 Why Xes "" הודח — ג'וליה בי.
שלב גלגל ההצלה נערך ב-16 בפברואר, ושודר ב-23 בפברואר 2024. התחרו בו שישה-עשר מתחרים, שמתוכם רק שלושה העפילו לשלב הגמר.
גמר תחרות Una voce per San Marino התקיים ב-24 בפברואר 2024, וכלל שמונה אמנים שהעפילו משלבי האודישנים ומגלגל ההצלה, לצד זוכת שלב שירי הבינה המלאכותית, שהוכרזה במסיבת עיתונאים במילאנו ב-19 בפברואר.
הזוכה בתחרות הייתה להקת מגארה עם השיר "11:11", שנכתב על ידי איסרה דנטה ראמוס, סולומנדו, רוברטו לה לואטה רואיס ושרה חימנס מורל.
חבר השופטים הורכב מסלסו ואלי (יו"ר), אנה ביאנקי, קלריסה מרטינלי, ג'ון וינולה וסטיב ליון.
מוגול ואל באנו, שכיהנו כיו"ר חבר השופטים במהדורות קודמות של התחרות, הופיעו כאורחים.
את המופע פתחו פיקד ג'קס, זוכי התחרות לשנת 2023, בביצוע חוזר לשירם "Like an Animal" וכן עם שירם החדש "Aria".
בהפסקה הופיעו גם פיקולו קורו דל'אנטוניאנו, ריקארדו קוצ'נטה ופיליפו גרציאני.
במהלך הגמר הוענקו מספר פרסים מיוחדים למשתתפים: פרס התלבושת הטובה ביותר הוענק לז'ליזה, פרס OGAE איטליה ופרס המבקרים ללורדנה ברטה, פרס פבל קאסה (מטעם רדיו סן מרינו) לשיר המצליח ביותר ברדיו הוענק ללה רואה, ופרס לודביקו די מאו (מטעם RTV) לתגלית התחרות הוענק ללהקת מגארה.
בסן מרינו, כל שלושת המשדרים שודרו ב-San Marino RTV, כמו גם בפלטפורמת הסטרימינג של השדר, RTV Play, עם פרשנות מאת ליה פיוריו וג'יג'י רסטיבו.
מגארה השתתפו בחזרות טכניות ב-30 באפריל וב-3 במאי, ולאחר מכן בשלוש חזרות גנרליות ב-8 וב-9 במאי.
בתום המופע, סן מרינו לא הוכרזה כאחת מעשר המדינות שהעפילו לשלב הגמר, ולכן כשלה בניסיונה להעפיל לגמר שהתקיים ב-11 במאי.
מאוחר יותר, התברר כי סן מרינו הגיעה למקום ה-14 בחצי הגמר עם 16 נקודות.
חבר השופטים הסן מרינזי הורכב מאוגוסטו צ'יאוואטה, מישל ג'יארדי, ניקולה ג'אקוינטו, קמילה אורטולני וויולה קונטי.
נקודות שהוענקו על ידי סן מרינו
סן פרנסיסקו היא העיר הרביעית בגודלה במדינת קליפורניה שבארצות הברית.
העיר ממוקמת בקצה הצפוני של חצי האי סן פרנסיסקו, וצפיפות האוכלוסין בה היא כ-6,898 איש לכל קילומטר רבוע.
צפיפות האוכלוסין בעיר היא הגבוהה ביותר במדינת קליפורניה, והשנייה בגובהה בארצות הברית כולה.
המטרופולין של העיר הוא ה-13 בגודלו בארצות הברית, ומתגוררים בו כ-4.5 מיליון תושבים.
סן פרנסיסקו נחשבת למרכז הכלכלי, התרבותי והתעבורתי של אזור מפרץ סן פרנסיסקו, אזור בו מתגוררים כ-7.4 מיליון תושבים.
בשנת 1776, הקימו המתיישבים הספרדים מבצר באזור שער הזהב ומיסיון על שמו של פרנציסקוס מאסיזי בסמוך לו.
הבהלה לזהב לאזור מדינת קליפורניה בשנת 1848, גררה עמה תקופה של התרחבות משמעותית לאזור, והביאה לעליית מספר התושבים בו בשנה אחת מ-1,000 ל-25,000. התרחבות זו הפכה את העיר לגדולה ביותר באזור החוף המערבי באותה התקופה.
בשנת 1906, התרחשה בעיר רעידת אדמה חזקה, שהביאה לשריפות ענק ולהשמדתם של כשלושה רבעים מן העיר.
למרות זאת נבנתה העיר מחדש והתאוששה במהירות, ותשע שנים לאחר ההרס התארחה בעיר התערוכה לכבוד פתיחתה של תעלת פנמה.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימשה סן פרנסיסקו כנמל להעברת חיילים מארצות הברית לחזית האוקיינוס השקט.
לאחר המלחמה, חזרתם והתמזגותם של החיילים, ההגירה המסיבית למדינה, ועמדות יותר ויותר ליברליות בנושאים רבים בנוסף לגורמים נוספים הביאו את קיץ האהבה ואת התנועה לזכויות הלהט"ב לעיר.
גורמים אלו הפכו את העיר למרכז האקטיביזם הליברלי החברתי בארצות הברית.
כיום סן פרנסיסקו היא מוקד תיירות פופולרי בינלאומי, הידוע בשל הערפל הקיצי הקריר שלה, הגבעות והכבישים התלולים שבגבולותיה והשילוב האקלקטי בין אדריכלות ויקטוריאנית לאדריכלות מודרנית.
אתריה המפורסמים של העיר כוללים את גשר שער הזהב, קרון הכבל של העיר וצ'יינהטאון.
העיר היא גם מרכז כלכלי ובנקאי, וביתם של למעלה משלושים מוסדות כלכליים בינלאומיים, וכן מרכז של תעשיית ההייטק הבינלאומית.
נכון לשנת 2019, סן פרנסיסקו היא העיר האמריקאית בעלת הדירוג הגבוה ביותר בדירוג מחייה עולמי.
היישוב הקדום ביותר בסביבות העיר מתוארך לשנת 3000 לפנה"ס.
אנשים משבטי האוהלון החלו להתיישב בצפון קליפורניה, ובין היתר באזור סן פרנסיסקו מתחילת המאה השישית לספירה.
על אף שהספרדים הכריזו בעלות על אדמתם כבר במאה ה-16, לשבטי האוהלון כמעט לא היה קשרים עם האירופאים עד לשנת 1769, כשמשלחת מחקר נשלחה לאזור אלטה קליפורניה, כחלק מניסיון ליישב את האזור בידי הספרדים.
שבע שנים לאחר מכן, בשנת 1776, בחרה משלחת נוספת בהנהגתו של חואן בטיסטה דה אנזה באתר זה להקמתו של מרכז צבאי, לצורך ההשתלטות על האזור.
זמן קצר לאחר מכן נבחר חוזה חואקין מורגה להקימו.
מאוחר יותר באותה השנה הקים המיסיונר הפרנציסקני פרנסיסקו פלו בקרבת המרכז הצבאי את המיסיון סן פרנסיסקו דה אסיס.
שבט הילמו מאנשי האולון היו לראשונים ששועבדו במיסיון ושהמירו את דתם לנצרות קתולית.
בשנת 1821, לאחר קבלת העצמאות מספרד, הפך השטח לחלק ממקסיקו.
תחת השלטון המקסיקני קטנה בהדרגה מערכת המיסיון ושטחיה הופרטו.
בשנת 1835 היה ויליאם א.
ריצ'רדסון לראשון שהקים אחוזה פרטית בעיר על יד מעגן ספינות, בקרבת כיכר פורסמות' המודרנית.
יחד עם פרנסיסקו דה הארו (שהיה עתיד להיות ראש העירייה הראשון), הוא תכנן מערך רחובות להתיישבות המתרחבת, ומאוחר יותר לעיירה שנקראה ירבה בואנה (Yerba Buena, ספרדית "עשב טוב"), שהחלה למשוך מתיישבים אמריקאים.
סלוט תבע בעלות אמריקנית על קליפורניה ב-7 ביולי 1846, במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו.
יומיים לאחר מכן הגיע הקפטן ג'ון ב.
מונטגומרי למקום ותבע בעלות אמריקאית על ירבה בואנה.
שנה לאחר הכיבוש שונה שם העיירה לסן פרנסיסקו, ומדינת מקסיקו מסרה רשמית את השטח לארצות הברית עם חתימת הסכם גואדלופה אידלגו.
על אף מיקומה האסטרטגי כנמל ובסיס ימי, נותרה סן פרנסיסקו התיישבות קטנה בעלת שטח פנים לא ידידותי.
הבהלה לזהב לקליפורניה משכה לאזור זרם של מחפשי אוצרות.
מחפשי האוצרות העדיפו להתאסף באזור סן פרנסיסקו, על פני אזור בניסיה - שהייתה המתחרה לחיפוש הזהב.
העדפה זו גרמה לקפיצה בגודל האוכלוסייה בסן פרנסיסקו מ-1,000 בשנת 1848 ל-25,000 בדצמבר 1849. סיפורי העושר שבסביבת סן פרנסיסקו היו כה מבטיחים, עד שצוותי האוניות שהגיעו לסן פרנסיסקו נטשו את אוניותיהם ורצו לשדות הזהב, משאירים מאחוריהם עשרות אוניות נטושות במפרץ סן פרנסיסקו.
קליפורניה קיבלה במהרה מעמד מדינה והצטרפה לארצות הברית.
לאחר ההצטרפות בנה צבא ארצות הברית את מבצר פוינט בשער הזהב וכן מבצר נוסף על האי אלקטרז כדי להבטיח את בטיחותו של מפרץ סן פרנסיסקו.
גילוים של מצבורי כסף באזור העיר הגביר את התפתחות האוכלוסין המהירה באזור.
עדרי מחפשי האוצרות הביאו עמם פורענות והפקרות חוק לעיר, וחופי העיר קיבלו מוניטין כגן עדן לפשע, זנות והימורים.
יזמים רבים מסן פרנסיסקו ניסו להפיק תועלת מהעושר שנוצר כתוצאה מהבהלה לזהב.
מבין הזוכים הייתה תעשיית הבנקאות, שזכתה בהקמתם של בנק ולס פארגו בשנת 1852 ובנק קליפורניה בשנת 1864. התפתחותו של נמל סן פרנסיסקו ביסס את העיר כמרכז מסחרי.
עובדים זרים שהחלו לזרום לעיר הפכו אותה למרכז רב לשוני, ובהם העובדים הסיניים, שהחלו בהקמתה של רובע הצ'יינהטאון בעיר.
קרון הכבל הסיע לראשונה את תושבי העיר במעלה רחוב קליי בשנת 1873. בעיר החלו להיבנות בתים ויקטוריאניים רבים, והמנהיגים העירוניים של העיר החלו לדרוש את הקמתו של פארק ציבורי בעיר, מה שגרם לשרטוט תוכניות להקמתו של פארק שער הזהב.
תושבי העיר החלו בהקמתם של בתי ספר, כנסיות, תיאטראות, ושאר חותמות לחיים עירוניים.
המרכז הצבאי בעיר התפתח למתקן הצבאי האמריקני החשוב ביותר בחוף המערבי.
בסופה של המאה, הייתה סן פרנסיסקו לעיר גדולה שנודעה בסגנון ראוותני, בבתי מלון מפוארים, באחוזות המפוארות שנבנו בראשה של גבעת נוב, ובסצנת אומנות משגשגת.
בשעה 5:12 בבוקר ב-18 באפריל 1906 הכתה בעיר רעידת אדמה חזקה בעוצמה מוערכת של כ-7.9 בסולם ריכטר.
בעקבות קריסת הבניינים לה גרמה הרעידה, התבקעו צינורות הגז של העיר והוצתו שריפות ענק שהתפשטו לכל רחבי העיר והשתוללו ללא הפסקה במשך מספר ימים.
מאחר שצינורות המים הראשיים של העיר חדלו לתפקד, גדודי הארטילריה של העיר ניסו לחסום את השריפות באמצעות פיצוץ בניינים ובלימת השריפות לאזורים מסוימים.
יותר משלושה רבעים מן העיר נותרו בהריסות, כולל רובו של מרכז העיר.
ההערכות מאותו הזמן דיווחו כי כ-498 תושבים איבדו את חייהם, אך הערכות מודרניות מעריכות את מספר ההרוגים באלפים.
יותר ממחצית מ-400,000 תושבי העיר נותרו חסרי בית.
פליטים מהעיר התיישבו בהתיישבויות אוהלים זמניות בפארק שער הזהב, בפרסידיו, בחופים ובמקומות נוספים.
רבים מהם נמלטו באופן זמני לאזור המפרץ המזרחי.
הבנייה המחודשת של העיר הייתה מהירה ובממדי ענק.
למרות קריאות רבות לחדש לגמרי את מבנה רחובות העיר, העדיפו תושבי העיר לסיים את התהליך במהירות.
בנק איטליה של אמדאו ג'יאניני, שבמהרה הפך לבנק אמריקה, סיפק הלוואות לאלו מן התושבים ששגרת חייהם ומקום מגוריהם נהרס.
הריסותיהן של האחוזות בגבעת נוב הפכו למלונות פאר.
היכל העיר נבנה מחדש בהוד ובהדר, והעיר חגגה את שיקומה בחגיגות לפתיחתה של תעלת פנמה ב-1915.
בשנים שלאחר מכן גיבשה העיר את מעמדה כבירה כלכלית; עם קריסת בורסת המניות בניו יורק ב-1929, אף לא בנק אחד קרס בסן פרנסיסקו.
להפך, בשיאו של השפל הגדול החליטה העיר לקחת על עצמה שני פרויקטים הנדסיים גדולים - גשר המפרץ בין אוקלנד לסן פרנסיסקו, וגשר שער הזהב, שהסתיימו ב-1936 וב-1937 בהתאמה.
בנוסף לכך, באותה התקופה הוחלט כי הכלא הצבאי הקטן שעל האי אלקטרז יהפוך לכלא פדרלי לעבריינים מסוכנים ביותר, ונכלאו בו אסירים ידועים לשמצה כאל קפונה, ג'ורג' "משינגן" קלי, ורוברט פרנקלין סטראוד, שנודע כאיש הציפורים מאלקטרז.
מאוחר יותר חגגה העיר את גדולתה שנרכשה מחדש בתערוכה העולמית של שער הזהב בשנים 1939–1940, וביצירת האי המלאכותי אי המטמון במרכז המפרץ.
במהלך מלחמת העולם השנייה הפך הנמל של העיר למרכז הפעילות באזור.
במקביל הפך מבצר מייסון לנמל העיקרי להעברת חיילים לחזית האוקיינוס השקט.
בעקבות כך נוצרו משרות חדשות בעיר, שמשכו אליהן עובדים, רבים מהם אפרו-אמריקנים מהדרום.
לאחר המלחמה החליטו להתמקם בה חיילים שחזרו מהזירה והתושבים החדשים שהגיעו לעיר למטרות עבודה.
ב-1945 נכתבה ונחתמה בסן פרנסיסקו מגילת האומות המאוחדות, המסמך המכונן של ארגון האומות המאוחדות.
אמנת סן פרנסיסקו סיימה באופן רשמי את המלחמה עם יפן בשנת 1951.
פרויקטים עירוניים שקמו בשנות החמישים והשישים של המאה העשרים, הביאו לבנייתן מחדש של השכונות המערביות בעיר, ולהקמתם של כבישים מהירים חדשים בעיר, חלקם באופן לא מלא עקב התנגדות עזה מצד אזרחי העיר.
בנייתה של פירמידת טרנסאמריקה הושלמה בשנת 1972, ובשנות השמונים בנייתם של רבי-קומות וגורדי שחקים שינו את פני מרכז העיר.
פעילות הנמל עברה לאוקלנד, והעיר החלה לאבד משרות תעשייתיות.
לכן, החלה העיר להתמקד בתיירות.
כמו כן, פרברי העיר החלו בהתפתחות משמעותית.
במהלך שנות ה-50, ה-60 וה-70 העיר עברה שינוי דמוגרפי משמעותי, התושבים הלבנים החלו לעזוב את העיר, ואת מקומם החלו להחליף מהגרים מאסיה ומאמריקה הלטינית.
בתקופה זו, הפכה העיר למרכז תרבות הנגד של ארצות הברית.
סופרי דור הביט הציפו את שכונת נורת' ביץ' בשנות החמישים, והחלו ברנסאנס של סן פרנסיסקו.
היפים החלו להתקבץ בהייט-אשבורי בשנות השישים, והגיעו לשיאם בקיץ האהבה של 1967. בשנות ה-70 הפכה העיר למוקד מאבק תנועות זכויות הלהט"ב, עם הפיכתו של רחוב הקסטרו לכפר עירוני הומו-לסבי, בחירתו של הארווי מילק לוועד המפקח של העיר, והרצח שלו, יחד עם ראש העירייה ג'ורג' מוסקונה ב-1978.
רעידת האדמה לומה פריאטה שהתרחשה בשנת 1989, גרמה להרס ולאובדן חיים בכל אזור המפרץ.
בעיר עצמה, הרעידה גרמה לפגיעה רצינית בבניינים בשכונת מרינה ובאזור שמדרום למרקט.
היא גרמה להתמוטטותו של כביש אמברקדרו ופגעה בצורה חמורה בכביש המהיר המרכזי של העיר.
הרעידה גרמה לפני המים לעלות לעיר והזיזה את קו החוף.
במהלך בועת הדוט-קום של שנות ה-90 המאוחרות החלו חברות סטרט-אפ רבות לקום בסן פרנסיסקו, והחיו את הכלכלה המקומית.
יזמים ומפתחי יישומי מחשב רבים עברו להתגורר בעיר, ובעקבותיהם גם מומחי שוק וסוחרים רבים, ששינו את פני השטח החברתי בעיר.
שכונות עניות עברו במהרה תהליך ג'נטריפיקציה.
כשהבועה התפוצצה בשנת 2001, רבות מן החברות האלו נסגרו, והעובדים בהן עזבו, על אף שיזמות והיי-טק ממשיכים להיות מקור הכנסה עיקרי בכלכלה של סן פרנסיסקו.
העיר סן פרנסיסקו ממוקמת בחוף המערבי של ארצות הברית, בקצהו של חצי האי סן פרנסיסקו וכוללת בתוך גבולותיה רצועות גדולות של מפרץ סן פרנסיסקו ושל האוקיינוס השקט.
בנוסף לכך, האיים אלקטרז, אי המטמון והאי ירבה בואנה הסמוך כלולים בשטח העיר, כמו כן גם חלקים קטנים מהאי אלמדה, האי רד רוק והאי אנג'ל.
כמו כן גם האי פראלון הלא מיושב כלול בשטחה.
שטחה העיקרי של העיר כולל בהערכה גסה "שבע-על-שבע-מיילים-רבועים" ביטוי מקומי שנועד לבטא את צורתה של העיר, על אף ששטחה הכולל, כולל מים, הוא כמעט 600 קמ"ר.
סן פרנסיסקו נודעת בשל הגבעות עליהן היא בנויה.
ישנן יותר מ-50 גבעות בשטח העיר.
חלק משכונות העיר קרויות על שם הגבעה עליה הן בנויות - גבעת נוב, פסיפיק הייטס, וגבעת הרוסים.
קרוב למרכז הגאוגרפי של העיר, דרום-מזרח ממרכז העיר, ישנן מספר גבעות פחות מאוכלסות.
הפסגות התאומות, שתי גבעות שפסגתן הן מהנקודות הגבוהות בעיר, הן נקודת תצפית מפורסמת לעיר.
הגבעה הגבוהה ביותר בעיר - הר דיווידסון - מגיע לגובה של 282 מטרים ובראשו צלב בגובה 31 מטרים שנבנה בשנת 1934. באזור זה שוכן גם מגדל סוטרו, שמשמש כמגדל לשידורי טלוויזיה ורדיו.
העתק סן אנדראס והעתק הייווארד שעוברים בקרבת העיר הם האחראיים לרעידות האדמה שפוקדות את העיר, אף שאינם עוברים בתחומה.
היה זה העתק סן אנדראס שגרם לרעידות האדמה ההרסניות ב-1906 וב-1989 שהרסו חלקים גדולים מן העיר.
רעידות אדמה חלשות יותר פוקדות את העיר על בסיס קבוע.
האיום מרעידת אדמה גדולה נוספת משחק תפקיד עיקרי בהתפתחות תשתיות העיר.
לאחרונה, עלו בעיר הדרישות לאיכות הבניינים בה, ובניינים ישנים יצטרכו לעבור שיפוצים, ובניינים חדשים שיקומו ידרשו לסטנדרטים הנדסיים מסוימים.
למרות זאת, עוד ישנם בניינים קטנים שפגיעים ביותר לרעשי אדמה חזקים.
קו החוף של סן פרנסיסקו עלה על גבולותיו הטבעיים.
שכונות שלמות כמרינה וכהאנטרס פוינט, וכמו כן גם חלקים נכבדים מהאמברקדרו, בנויים על מטמנות.
אי המטמון בנוי מחומרי בנייה שנחצבו מהמפרץ ומחומרים שנחצבו במהלך חפירת התעלה באי ירבה בואנה במהלך בניית גשר המפרץ.
סוגי אדמות שכאלו הן מאוד לא יציבות במהלך רעידות אדמה; התוצאה מכך היא המסה של האדמה, ופגיעה בבניינים שבנויים עליו; הוכחה לכך ניתנה במהלך רעידת האדמה לומה פריאטה בשנת 1989.
ציטוט מפורסם המיוחס באופן שגוי למארק טוויין הוא "החורף הקר ביותר שחוויתי מעודי, היה קיץ בסן פרנסיסקו".
האקלים בסן פרנסיסקו מאופיין באקלים ים-תיכוני קיצי-קריר, המאפיין באופן כללי את חופי קליפורניה, בחורפים מתונים וגשומים ובקיצים יבשים.