tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תחומי המחקר, הכוללים כ-30 קבוצות מחקר ברחבי העולם, חולקים את אותן ההנחות הפיזיקליות הבסיסיות ואת התיאור המתמטי של המרחב הקוונטי.
התאוריה המפותחת ביותר שהתפתחה כתוצאה ישירה של תורת הכבידה הקוונטית הלולאתית נקראת קוסמולוגיה קוונטית לולאתית.
הכבידה הקוונטית הלולאתית מקדמת את חקר היקום בשלב היווצרותו, ומשלבת את מושג המפץ הגדול בתאוריה הרחבה יותר של הקפיצה הגדולה, אשר רואה את המפץ הגדול כתחילתה של תקופת התפשטות, הבאה לאחר תקופה של התכווצות, שקרויה ההתכווצות הגדולה .
בשנת 1986, אבהיי אשטקר ניסה לתאר מחדש את תורת היחסות הכללית של איינשטיין בשפה פיזיקלית הדומה יותר לזו של שאר הפיזיקה הבסיסית, ספציפית תורת יאנג-מילס .
זמן קצר לאחר מכן, טד ג'ייקובסון ולי סמולין הבינו שהמשוואה הפורמלית של הכבידה הקוונטית, הנקראת משוואת וילר-דהוויט, אפשרה פתרונות 'לולאתיות' כאשר נכתבה מחדש במשתני אשטקאר החדשים.
קרלו רובלי וסמולין הגדירו תורת כבידה זו כלא מפריעה ובלתי תלויה ברקע במונחים של פתרונות הלולאה הללו.
חורחה פולין ויז'י לבנדובסקי הבינו שההסתעפויות של הלולאות חיוניות לעקביות התאוריה, ויש לנסח את התאוריה במונחים של לולאות מצטלבות, או גרפים.
בשנת 1994, רובלי וסמולין הראו שלאופרטורים הקוונטים של התאוריה הקשורים לשטח ולנפח יש טווח בדיד.
תוצאה זו מגדירה בסיס מפורש של מצבים גאומטריים, מצבים שיסומנו לאחר מכן כרשתות הספין של המערכת, שהם גרפים המסומנים על ידי הספינים.
הגרסה הקנונית של התורה הוקמה על ידי תומאס ת'ימן, שהגדיר את אופרטור ההמילטוניאן נטול האנומליות והראה את קיומה של תאוריה בלתי תלויה ברקע שהיא עקבית מבחינה מתמטית.
הגרסה האחרת שלה פותחה במשותף במשך כמה עשורים על ידי קבוצות מחקר בצרפת, קנדה, בריטניה, פולין וגרמניה.
היא הושלמה בשנת 2008, והובילה להגדרתם של משפחה של אמפליטודות מעבר.
ניתן היה לראות שבגבול הקלאסי הגרסה קשורה למשפחה של קיצורים של תורת היחסות הכללית.
סופיותן של אמפליטודות אלו הוכחה בשנת 2011. דבר זה מחייב את קיומו של קבוע קוסמולוגי חיובי, העולה בקנה אחד עם ההאצה הנצפית בהתפשטות היקום.
כביש מהיר 10 הוא כביש מהיר בערב הסעודית, המשתרע מ ליד הים האדום ועד לגבול ערב הסעודית-איחוד האמירויות ליד המפרץ הפרסי.
אורכו של הכביש המהיר הוא 1,480 ק"מ.
הכביש המהיר התפרסם בזכות המקטע הישר שלו שאורכו 240 ק"מ בין ל, ללא עיקולים ושיפועים ניכרים, מה שזיכה אותו בשיא גינס לכביש הישר הארוך בעולם.
הכביש, שאורכו 240 ק"מ, הפך לכביש הישר הארוך בעולם, ושבר את השיא של באוסטרליה, שאורכו היה 146 ק"מ.
הכביש המהיר חוצה את חלקו הצפוני של מדבר א-רובע אל-ח'אלי, "הרובע הריק".
הכביש נבנה במקור ככביש פרטי עבור פהד, מלך ערב הסעודית.
כביש 22 הוא כביש עירוני בהקמה בירושלים, שנועד לחבר בין אזור הר חוצבים ושכונת סנהדריה לבין רמת שלמה ומחלף רמת שלמה.
הכביש יכלול שני נתיבי תנועה לכל כיוון ונתיב נוסף לתחבורה ציבורית והוא צפוי להקל על עומסי התנועה בצפון העיר.
ביוני 2020 אושרה תוכנית כביש 22 על ידי הוועדה המחוזית לתכנון ובניה של מחוז ירושלים ועברה לשלב תכנון מפורט לקראת תחילת ביצוע העבודות.
עבודות ההקמה החלו ביוני 2024, והן מתקיימות בשעות היום והלילה.
משך העבודות המתוכנן הוא כ־41 חודשים, עם יעד סיום בשנת 2027.
במסגרת הפרויקט נבנים שלושה גשרים לחיבור הכביש החדש לרשת הדרכים הקיימת.
אחד מהם הוא גשר באורך של כ־230 מטר ובגובה של 40 מטר שיעבור מעל נחל צופים, הנבנה בשיטת זיז מאוזן , המאפשרת הקמה תוך צמצום הפגיעה בתנועה הקיימת.
בנוסף, העבודות כוללות הקמת קירות תומכים, עבודות דיפון תשתית וסלילה, ובניית מעבר תת־קרקעי להולכי רגל.
כביש 4 הוא כביש באורך כ-201 קילומטר, החמישי באורכו בישראל ומהעמוסים בכבישיה.
הכביש מתחיל בדרום במחסום ארז (בגבול רצועת עזה), עובר לאורך מישור החוף, ונמשך עד למעבר ראש הנקרה בגבול הלבנוני בצפון.
כמו כן, נמשך הכביש מעבר לגבולות ישראל הן בצפונו והן בדרומו.
הקטע בין מחלף אשדוד למחלף חולון מזרח מוגדר ככביש מהיר.
הכביש הוא צירוף של מספר כבישים:
כביש חיפה – עכו – ראש הנקרה, שהיה חלק מכביש חיפה-ביירות ונסלל בראשית שנות ה-30 של המאה ה-20
כביש יפו–חיפה, דרך פתח תקווה בקטע שבין רעננה לחיפה, שנסלל במהלך שנות ה-30 בעיקר לאחר פרוץ המרד הערבי הגדול כדי לחבר את תל אביב וחיפה שלא דרך טולכרם, שכם וג'נין
כביש גהה, שהתפתח בשנות ה-50 וה-60 וחובר לכביש יפו-חיפה ליד רעננה ב-1968
הכביש המהיר המחבר בין ראשון לציון ואשדוד, שנסלל בשנות ה-70 של המאה ה-20
כביש אשדוד – אשקלון – מחסום ארז – עזה
כביש תל אביב חיפה הישן
מכפר סבא צפונה, נמצא כביש 4 על תוואי כביש תל אביב-חיפה הישן.
בטרם נסלל תוואי זה, עברה הדרך מתל אביב לחיפה בתוואי כביש 444 הנוכחי, החופף לדרך הים ההיסטורית בשיפולי הרי השומרון, דרך הערים הערביות קלקיליה, טייבה וטולכרם ומשם המשיך דרך ג'נין ונצרת.
בין כביש זה לשפת הים התיכון לא היה מעבר יבשתי נוח בשל הביצות שנוצרו לאורך הנחלים הזורמים לים התיכון ובמיוחד נחל הירקון.
החל משנת 1927 הועלה הרעיון לסלילת כביש מתל אביב לחיפה ואף הוחל בסלילת החלק הראשון שלו, מתל אביב לפתח תקווה.
אולם סלילת הכביש התקדמה בעצלתיים עקב ניסיון מניעת היווצרות תחרות ברכבת המנדטורית.
עד שנת 1936 הסתיימה סלילת הכביש עד צומת בית ליד, והושלם סימון התוואי עד חדרה.
בעקבות פרוץ המרד הערבי הגדול הואצו העבודות על הכביש.
במאי 1937 הסתיימה סלילת הכביש מפתח תקווה לחדרה ובספטמבר 1937 הושלם הקטע מחדרה לחיפה, בקצב שנחשב מהיר במיוחד.
הכביש יצא מצומת סגולה בפתח תקווה, עבר ברמתיים, במושב כפר מלל בין שדרות עצי אקליפטוס גבוהים במיוחד, עד לצומת רעננה, ומשם לצומת השרון, חדרה ועד לחיפה.
קטע הכביש "חיפה-חדרה" נפתח לתנועה ביום 30 בספטמבר 1937. פתיחת קטע זה קיצרה את הדרך מחיפה לתל אביב (שעברה קודם לכן דרך ג'נין ונצרת, ומאוחר יותר דרך ג'נין וכביש 66) מ-160 ל-106 קילומטר.
מסלולו היה חיפה-בנימינה-פרדס חנה-חדרה-פתח תקווה-תל אביב.
זמן הנסיעה מתל אביב לחיפה התקצר לשעה וחצי עד שעתיים.
לאחר מכן נסלל הקטע בנימינה-חדרה, והמרחק מחיפה לתל אביב התקצר ל-96 קילומטר.
לאחר סלילת כביש 2 באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20, קיבל המשך הכביש הצפוני את הכינוי "כביש תל אביב-חיפה הישן".
בתחילת שנות ה-70 הוחל בהכנות להרחבת הכביש לדו-מסלולי.
בין השאר נחסמו כניסות מהכביש ליישובים.
בתחילת 1973 הוחל בהרחבת הכביש בין צומת רעננה וצומת בית ליד לדו-מסלולי בכל כיוון, לנוכח העומס על הכביש, כ-13,000 כלי רכב ביממה, אשר הביא לטורים ארוכים של מכוניות שהשתרכו מאחורי משאיות.
סלילת "כביש גהה" החלה ב-1951 והכביש נחנך בדצמבר 1953 על ידי שרת העבודה גולדה מאיר.
הכביש נודע כ"כביש גהה - לוד" או "כביש גהה - ירושלים" ועם השנים נודע יותר ויותר פשוט ככביש גהה.
בינואר 1959 נחנך הקטע הדרומי של כביש גהה שחיבר את צומת אזור לכביש לאשדוד ואשקלון ליד ראשון לציון.
בשנים 1965–1967 נסלל לכביש גהה המשך צפוני שחיבר את צומת גהה עם צומת גלילות.
במאי 1968 נפתח כביש חדש שחיבר את רעננה לכביש גהה וכך יצר את צומת מורשה, והפך את הקטע ממורשה לגלילות לכביש עצמאי שכונה בהמשך כביש 5. כבישים אלו הפכו את כביש גהה לכביש ראשי שחיבר את צפון הארץ לדרומה תוך עקיפת עומס התנועה בתל אביב.
בתחילת 1967 סוכם עם עיריית בני ברק על סגירת כל הכניסות מכביש גהה לבני ברק, למעט אחת, על מנת למנוע שיבושים בתנועה בכביש המהיר.
הפיכת כביש גהה לכביש מרכזי התלוותה בעלייה במספר תאונות הדרכים.
מתחילת 1967 עד אמצע 1968 נפגעו 18 הולכי רגל בתאונות דרכים בקטע שבין גבעת שמואל ותל השומר.
בעקבות זאת, הותקנה תאורה ומספר הולכי הרגל שנפגעו בלילה ירד.
אחד המקומות המועדים לפורענות היה במעבר בין רמת עמידר ואוניברסיטת בר-אילן.
לאחר שאשה נדרסה למוות במקום, החלה המשטרה לחלק דו"חות להולכי רגל אשר חצו שלא במעבר חצייה, דבר שנתקל במחאות הסטודנטים.
בפברואר 1970 הורה שר התחבורה להוציא במהירות מכרז לבניית גשר במקום.
במאי 1972 הורה שר העבודה לתכנן גשר להולכי רגל במקום ובאפריל 1973 החלה מע"ץ בבניית הגשר.
בערב 14 באוגוסט 2017 פגעה משאית בגשר הולכי רגל בכביש גהה בין בני ברק לגבעת שמואל.
הגשר קרס על המשאית, ונהג המשאית אליחי תדרי, בן 58 מחולון, נהרג.
התאונה נגרמה משום שהמנוף של המשאית לא קופל עד הסוף והיה מונף מעל הגובה המותר.
ב-16 בנובמבר 2017 התקינה חברת נתיבי ישראל קורה חדשה במקום הקורה שקרסה בתאונה, ופתחה את הגשר למעבר הולכי רגל.
הצורך בכביש מהיר מתל אביב לאשדוד עלה עם תכנון נמל אשדוד, אבל העניין קודם רק בתחילת 1969, לאחר שנוצרו עומסי תנועה כבדים בכביש 42 ששימש עד אז את התנועה לאשדוד.
בתחילה עלה הרעיון שהכביש המהיר ייסלל ככביש אגרה, אולם הרעיון נזנח.
תכנון הכביש מראשון לציון לאשדוד הושלם בשנת 1969. במאי 1971 אושרה תוכנית הכביש שסלילתו בקטע מראשון לציון לאשדוד הייתה אמורה להסתיים ב-1973, אך העבודות התעכבו בגלל מלחמת יום הכיפורים והסתיימו לאחר המלחמה.
בשנת 2013 הורחב קטע הכביש ממחלף גן רווה עד מחלף אשדוד לשלושה נתיבים בכל כיוון.
כבר בימי המנדט הבריטי היה קיים כביש מרפיח לאיסדוד במקביל לחוף (הקטע שבין צומת סילבר עד צומת אשדוד נסלל לראשונה במהלך שנות ה-40 של המאה ה-20).
כביש זה שימש את צבא מצרים במלחמת העצמאות.
בשנת 1958 נפתח בכביש זה שירות אוטובוס ישיר לאשקלון.
בשנת 1962 הוחלט לשפר את הכביש.
ציר התנועה הראשי בתחומי רצועת עזה סומן בעבר ככביש 4, על הדרך ההיסטורית דרך צלאח א-דין ונקרא גם "ציר טנצ'ר" במפת השליטה של צה"ל.
הציר סומן כך ממעבר רפיח בדרום, דרך העיר עזה, עד למחסום ארז בצפון.
הקטע מחאן יונס לעיר עזה נסלל לבקשת הצבא הבריטי בשנת 1938.
לאחר מלחמת ששת הימים נפתח הכביש לתנועת ישראלים והוא שימש את הנוסעים לפתחת רפיח וסיני.
בסוף שנת 1969 הוא נסגר לזמן מה לתנועת ישראלים בגלל התגברות הפיגועים בסיני ובמקום זאת עברה התנועה לסיני דרך כביש 232. בינואר 1972 הושלם סלילת קטע העוקף את המעבר דרך בית חאנון.
לאחר פרוץ האינתיפאדה הראשונה ובשל התגברות הפיגועים כנגד ישראלים, התמעטה תנועת הישראלים לרצועת עזה, והתמעטה התנועה האזרחית הישראלית על הציר.
בחברה הלאומית לדרכים בישראל מתבצע מעקב ממושך על הכביש ועל היקף התנועה בו, ומדי כמה חודשים מתקבלות החלטות לגבי שיפוצים ושינויים בכביש.
המגמה העיקרית היא למחלף את הכביש בקטעים העמוסים, ולהוסיף לו נתיבים בהתאם לצורך.
הכוונה העתידית היא שבסופו של דבר הכביש יהיה ממוחלף לכל אורכו, ושמספר הנתיבים בו ינוע משני נתיבים לכל כיוון בקטעים הפחות עמוסים ועד לארבעה נתיבים לכל כיוון בקטעים העמוסים.
בשנת 2007 התבצעו עבודות תכנון ראשוניות של מחלוף צמתים באזור השרון, רעננה, אשדוד ואשקלון.
לאחר המחלוף תהיה הנסיעה בכביש רצופה וללא רמזורים מאזור השרון עד לקצהו הדרומי של הכביש ליד רצועת עזה.
בשנת 2011 החלה הסבת צומת דרור במפגש עם כביש 553 למחלף באמצעות הקמת גשר מעל כביש 4. בפרויקט הושקעו 350 מיליון שקל והקמתו ארכה שלוש שנים.
במרץ 2024 אושרה תוכנית לשדרוג והרחבת הכביש ל-4 נתיבים בקטע שבין אשדוד לאשקלון, הכולל מחלוף הצמתים אמונים, אשכולות ומנחם בגין / כביש 3. כמו כן, אושרה הקמת נתיבי תחבורה ציבורית ושבילי אופניים בתוואי.
כביש 40 הוא הכביש השני באורכו בישראל (אחרי כביש 90), ואורכו 302 קילומטרים.
הוא נמתח מצומת קטורה שבערבה, לאורך הנגב והשפלה עד כפר סבא שבדרום השרון.
הכביש מתחיל במפגשו עם כביש 90 בצומת קטורה שבסמוך לקיבוץ לוטן שבערבה.
ציון דרך חשוב על הכביש הוא מחנה שיזפון, בסיס ההכשרות של חיל השריון (חטיבה 460 – בית הספר לשריון).
הוא חוצה את מכתש רמון ואת העיירה מצפה רמון, ועובר דרך מספר יישובים, בהם שדה בוקר, טללים ורמת חובב.
בעבר חצה הכביש את באר שבע מדרום לצפון, אך מאז 2002 הוא מאגף אותה ממזרח, וקטע הכביש העובר את העיר מסומן ככביש 406. כביש 40 עובר בסמוך לעומר וחוצה את הנגב הצפוני סמוך לרהט ולקריית גת.
בקטע הכביש ממחלף רהט עד מחלף מאחז כביש 40 חופף את תוואי כביש 6 ומסומן בשילוט ככביש 6 בלבד.
צפונית למחלף מאחז משמש כביש 40 ככביש אורך נוסף בין כביש 4 לכביש 6. בהמשך הוא חוצה את כביש 1 במחלף לוד ואת כביש 5 במחלף ירקון.
הכביש מסתיים בצומת כפר סבא מזרח.
כביש 40 מבית קמה וצפונה מבוסס על דרכי עפר ודרכים היסטוריות שהיו קיימות עוד מתחילת המאה ה-20. הקטע הצפוני של הכביש מצומת קסטינה וצפונה הוא קטע ותיק שנסלל בסוף שנות השלושים.
כך למשל קטע הכביש בין גדרה לקסטינה היה בימי המנדט הבריטי חלק מהדרך הראשית מיפו לעזה ונחשב עוד בשנות ה-30 של המאה ה-20 ל"כביש טוב".
קטע הכביש מגדרה לצומת מסמייה שודרג בשנת 1965. הקטע בין צומת מסמיה לצומת מלאכי נסלל בשנים 1936–1937 כחלק מסלילת כביש יפו-עזה.
והקטע מרמלה לצומת ביל"ו, נסלל בין אוגוסט לדצמבר 1939 כדרך נוספת על הכביש דרך ראשון לציון לכיוון דרום הארץ, באופן המקצר את הנסיעה מעזה לירושלים.
חמשת הקילומטרים הצפוניים של המקטע נסללו על ידי קבלן ערבי, ושלושת הקילומטר הדרומיים נסללו על ידי פועלי אגודת ישראל.
קטע הכביש בין צומת מלאכי וצומת קמה נסלל יחד עם כביש 264 בין יולי 1949 ויוני 1951, על ידי סולל בונה שהעסיקה בסלילה עולים חדשים.
אחת המטרות העיקריות של סלילת הכביש הייתה הקלה על האבטלה בקרב העולים החדשים באזור לוד ורמלה.
הכביש חיבר את צומת מלאכי לכביש 25 שהיה הכביש הישן לבאר שבע, ליד משמר הנגב, ובכך קיצר את הדרך מתל אביב-יפו לבאר שבע בכ-25 קילומטרים.
בשנת 1950 הורחבו קטעים באורך 4 קילומטר מהכביש בין פתח תקווה ללוד ולרמלה.
הכביש מבאר שבע למשאבי שדה נפרץ על ידי הטורקים במהלך מלחמת העולם הראשונה כדרך גישה בין ארץ ישראל וסיני.
הכביש שודרג בידי שלטונות המנדט הבריטי בימי מלחמת העולם השנייה.
בפברואר 1954 נפתח החלק הדרומי של כביש 40 מכיוון צומת הנגב לאילת, דרך ירוחם, שדה בוקר ומכתש רמון באורך של 245 קילומטר עד לצומת ציחור, שם נפגש הכביש עם כביש 13. בשלב שני נסלל הכביש מצומת ציחור לצומת קטורה.
הדרך עברה מצומת הנגב לשדה בוקר דרך ירוחם ורק דרך עפר חיברה את כביש 211 באזור אשלים עם שדה בוקר.
בשנת 1970, החלה הקרן הקיימת, לבקשת דוד בן-גוריון, בפריצת הכביש המחבר את משאבי שדה עם שדה בוקר.
בפברואר 1973 נחנך קטע הכביש המחבר את משאבי שדה עם שדה בוקר ובכך יתרה את המעבר דרך ירוחם.
הכביש שימש כדרך הראשית לאילת מעל לעשור, עד השלמת סלילת כביש הערבה.
בסקירה על מצבם של כבישי הנגב בינואר 1966 נכתב: "משדה בוקר עד מצפה רמון הכביש טוב למדי סלול היטב ורחב.
גם המשכו ממצפה רמון הוא טוב, פרט לסיבובים של מעלה העצמאות, שבמרוצת השנים הפכו גליים ומסוכנים למדי".
אולם הקטע הדרומי יותר תואר: "מצומת צחור עד אילת הכביש צר ביותר והשוליים בלתי יציבים, לא מאפשרים לסטות מן הכביש בנסיעה מהירה".
העבודות לסלילתו של קטע הכביש מצומת קמה לבאר שבע הושלמו ב-1974 והוא החליף את כביש 264 כדרך הראשית לבאר שבע, תוך קיצור הדרך לעיר בעשרה קילומטרים נוספים.
הקטע בין צומת מלאכי לצומת פלוגות הורחב לארבעה נתיבים בשנת 1984, על פי הנטען היה זה לכבודו של דוד מגן כשהוא נבחר לכנסת.
בסוף שנות ה-70 נסלל כביש עוקף לוד שנפתח לתנועה באפריל 1980. בראשית דרכו היה כביש עוקף לוד בעל נתיב אחד לכל כיוון, ובהמשך הוא הורחב לדו נתיבי.
הקטע בין צומת קסטינה לצומת מסמיה שודרג לשני נתיבים לכיוון בראשית שנות ה-80. על פי הדיווחים בעיתונות, הקטע הורחב לכבודו של משה קצב כשנבחר לכנסת.
באוגוסט 2002 נחנך קטע מעוקף באר שבע העובר ממזרח לעיר.
הוא החליף את תוואי הכביש שעבר בין שכונות צפון-מזרח העיר.
הקטע שנחנך מתחיל בצומת גורל ומסתיים במחלף חטיבת הנגב, במפגש עם כביש 60. קטע דרומי יותר בעוקף באר שבע, בין חטיבת הנגב למחלף שרה, נחנך ב-1977.
במסגרת פרויקט השדרוג הוקמו שני מחלפים חדשים שהפכו את הנסיעה בקטע לרציפה ללא צמתים מרומזרים.
בשנת 2015, עם פתיחתו של כביש 6 באזור, נסלל קטע של כביש 6 בשיתוף עם כביש 40 בין מחלף רהט למחלף מאחז.
השלמת הקטע ממחלף רהט למחלף קמה הסתיימה בתחילת 2016 ובקטע זה הכביש הוא כביש מהיר.
הקטע בין מחלף קמה למחלף מאחז טרם שודרג למעמד זה.
בשנים 2012–2022 התרחשו במקטע הדרומי של כביש 40 (מצומת קטורה ועד קריית גת) 557 תאונות דרכים, מהן 49 תאונות קטלניות שגבו את חייהם של 61 איש.
החברה הלאומית לדרכים מתכננת להרחיב את הכביש ולשפרו.
בחלקו הצפוני מתוכנן תוואי חדש שיעקוף את פתח תקווה ממזרח.
תוואי המעקף אמור להתחיל דרומית למחלף ירקון, ולהתחבר לתוואי הקיים מדרום לצומת סירקין.
בסמוך לתעשייה האווירית מתוכנן ביטול קטע בין צומת אל-על לצומת בדק (הקטע יהפוך לכביש פנימי פרטי של התעשייה האווירית), כביש 40 מתוכנן לעקוף את התעשייה האווירית ממזרח, כאשר כביש 46 יהפוך לכביש 40, יורחב לכביש דו נתיבי ודו מסלולי ויתחבר לכביש 40 המקורי דרומית למחלף הטייסים העתידי.
צומת בדק של כביש 40 וצומת ברקת של כביש 46 מתוכננים להתבטל.
צומת אל על וצומת הטייסים ימוחלפו.
באזור רמלה ולוד מתוכננים מחלפים במקום צמתים קיימים..
על פי פרסומי מפות תחומי אחריות גם מתכונן כביש תוואי שיעקוף את גדרה ממערב.
בדרום כביש 40 מוחלף לאורך כ-6 קילומטר בין מחלף נאות חובב המתוכנן עם תחילתו של כביש 6, עד צומת הנגב שיהפוך למחלף לכיוון מצפה רמון וכביש 224 לכיוון ירוחם.
כמו כן ישמש המחלף את עיר הבה"דים הסמוכה.
כמו כן מתוכננת הפיכתם של צומת להבים וצומת פלוגות למחלפים.
על-פי תוכנית משרד התחבורה שעליה פורסם בסוף שנת 2018 לעדכון המספור של רבים מכבישי ישראל – כביש 40 צפוי להיות מפוצל למספר קטעים בעלי מספר שונה:
קטע הכביש בין צומת קטורה למחלף רהט צפוי להיות מסומן ככביש 30.
קטע הכביש בין צומת ראם למחלף מאחז צפוי להיקרא ככביש 32
קטע הכביש החופף לכביש 6 בין מחלף רהט למחלף מאחז צפוי להיקרא כביש 6 בלבד.
קטע הכביש בין צומת כפר סבא מזרח לצומת ניר אליהו (כביש 5504, כביש 55) צפוי להשתנות לכביש 40
כביש 3533 227 מחלף קוממיותבהקמה זבדיאל
כביש 3 הוא כביש רוחב בישראל , המחבר בין אשקלון בדרום-מערב, דרך קריית מלאכי עד צומת הכניסה ליישוב מבוא חורון, דרומית-מזרחית למודיעין-מכבים-רעות.
בין צומת מלאכי לצומת ראם חופף הכביש לאורך כ-4 קילומטרים לתוואי של כביש 40. קטע מהכביש הוא גם חלק מכביש M40 ברשת הכבישים הערבית הבינלאומית משריק.
כביש 3 הוא כביש מרכזי המחבר את דרום הארץ לירושלים, דרך מחלף לטרון וכביש 1. החברה הלאומית לדרכים בישראל שדרגה את הכביש והפכה אותו לדו-נתיבי ורב-מסלולי.
כמו כן בוצעה הפרדה מפלסית בין הכביש לבין מסילות הרכבת החוצות אותו על ידי רכבת ישראל.
למרות זאת, הכביש אינו כביש מהיר כיוון שהוא משמש ככביש הגישה היחיד לרבים מהיישובים שבצידו.
היסטורית, הכביש שימש כציר אסטרטגי המקשר בין מישור החוף הדרומי לירדן.
בעבר הגיע כביש 3 מאשקלון, דרך רמאללה ליריחו ולגשר אלנבי.
קטע הכביש צומת מלאכי לאשקלון נסלל בשנים 1936–1937 כחלק ממיזם כביש יפו–עזה הבריטי.
בשנות ה-30 המאוחרות, במסגרת ההיערכות הלוגיסטית למלחמת העולם השנייה, סללו הבריטים את המשכו של הציר מלטרון לעבר רמאללה.
בתקופה זו עבר הכביש דרך רמאללה וירד מזרחה עד ליריחו ולגשר אלנבי, ובכך היווה עורק תחבורה רציף ומרכזי בין הים התיכון לבקעת הירדן.
בעקבות הסכמי אוסלו משנת 1993 נמסר תוואי הכביש באזור רמאללה ויריחו לרשות הפלסטינית (בדומה לקטעים בכביש 60) וקטעי כביש מפוצלים שנשארו בשליטת ישראל הפכו לכבישים מקומיים הממוספרים ב-3 או 4 ספרות.
מאז 1995 ועד שנת 2004, הכביש היה מסתיים בצומת עם כביש 443. בשנת 2004 נבנתה גדר ההפרדה בין הכפר בית סירא לבין היישוב מכבים והכביש נחסם לתנועה בקטע זה; לכן כיום מסתיים הכביש בצומת מבוא חורון, כשבעה ק"מ בלבד מדרום לצומת עם כביש 443.
בשנים 2002–2003 נסלל מחדש קטע הכביש שבין מחלף בקוע ועד לצומת חטיבה שבע.
במקטע זה היה קיים כביש צר ומפותל והוחלט לשדרגו לכביש רחב ודו-מסלולי.
זהו הקטע היחיד בכביש 3 שנבנה בסטנדרטים של כביש מהיר ולא קיימים רמזורים לאורכו.
במסגרת ניסוי של מע"צ שמטרתו הייתה לאתר טכנולוגיות נוספות לסלילת כבישים, נבנה קטע הכביש מבטון.
בעבר נפוצה שמועה כי בניית הכביש מבטון נועדה לאפשר נחיתת מטוסים במקרי חירום, אלא שהמטרה הייתה מציאת טכנולוגיות חלופיות לאספלט כדי לחסוך בעלויות אחזקה וייבוא חומרי גלם, ראיה לכך שהכביש אינו מתאים לנחיתת מטוסים הם עיקוליו של הכביש, וכן הימצאותם של עמודי תאורה בצדדיו וגדר הפרדה במרכזו.
בקיץ 2025 גורדה השכבה העליונה של הבטון והוחלפה באספלט.
בשנים 2003–2006 שודרגו באופן משמעותי קטעי הכביש שבין צומת מסמיה ועד צומת נחשון.
הכביש הורחב ונוספו בו נתיבים נוספים.
בשנת 2011 הוחלט להרחיב ולשדרג גם את הקטע שבין אשקלון לקריית מלאכי, אך בהיעדר תקציב, בוצע רק שיפור של הצמתים המסוכנים בקטע, במסגרתו הוצבו רמזורים ושופר מערך הנתיבים.
עם זאת, קטע הכביש שבין צומת קסטינה לכפר ורבורג הורחב כבר בשנות ה-80, בעת שיגאל הורביץ, שהיה תושב כפר ורבורג, היה שר אוצר.
החל מאוקטובר 2015 ועד לסוף 2018, הורחב קטע הכביש בין צומת אבא הלל לצומת משואות יצחק, לכביש דו-נתיבי, דו-מסלולי.
החל באוקטובר 2017 ועד לאפריל 2019 הורחב גם קטע הכביש שבין צומת משואות יצחק וצומת כפר ורבורג לכביש דו-נתיבי, דו-מסלולי.
במהלך החודשים יולי ואוגוסט 2019 נבנה מעבר תת-קרקעי להולכי רגל מתחת לכביש בסמוך למחנה עמנואל, בעקבות מקרים רבים בהם נפגעו חיילים שחצו את הצומת בכניסה למחנה.
לפי תוכנית המתאר הארצית לדרכים, קטע כביש 3 שבין מחלף שורק ומחלף לטרון, יוסב בעתיד לכביש מהיר כהמשכו של כביש 7 הקיים כיום.
במסגרת שינוי זה צפויה העתקת מחלף לטרון כקילומטר צפונה, וכן צפוי מיחלוף הצמתים לאורכו.
ישנה תוכנית לסלול מחדש קטע שיחבר את כביש 3 בין מבוא חורון לכביש 443.
כביש 406 הוא כביש אורך אזורי, העובר ברובו בתחומי העיר באר שבע.
הכביש מתחיל מדרום לעיר, שם הוא מתפצל מכביש 40 המקיף את העיר ממזרח.
מתחילתו בצומת אוהלים (או צומת הנוקדים) ובמשך כחצי קילומטר, הוא מכונה "דרך אילת" וחוצה את צומת יצחק מצליח, בו הוא נפגש עם כביש 25 המוביל מזרחה לדימונה ולצומת הערבה.
שני הכבישים מתאחדים וממשיכים צפונה בתוואי אחד.
לאחר שהם נפגשים עם כביש 60 הקרוי בבאר שבע "דרך חברון", נפרד כביש 25 מכביש 406 בצומת אלי כהן שבמרכזה של העיר.
כביש 25 מוביל מהצומת מערבה לכיוון נתיבות, בעוד שכביש 406 פונה בזווית חדה לכיוון צפון ומשנה את שמו לשדרות רגר, על שם יצחק רגר, מראשי עיריית באר שבע.
בעבר נקרא הרחוב "שדרות הנשיאים", ושם זה עודנו רווח בפיהם של רבים מתושבי העיר.
הכביש יוצא מצידה הצפוני של העיר ופוגש שוב את כביש 40 בצומת גורל.
שדרות רגר (כביש 406) הוא ציר התעבורה ועורק התחבורה הציבורית העיקרי בעיר באר שבע, ומוגדר על ידי הרשות המקומית כ"כביש מס' 1".
הוא עובר ליד מרבית מבני הציבור החשובים בעיר, ובהם אוניברסיטת בן-גוריון, בית החולים "סורוקה", המשכן לאמנויות הבמה, יד לבנים, בניין עיריית באר שבע, היכל המשפט באר שבע, קריית הממשלה, קניון הנגב, התחנה המרכזית, השוק העירוני והשוק הבדואי.
בעבר היה הציר חלק מכביש 40, אך לאחר שנסלל כביש עוקף לעיר, הועבר המספר אליו, והציר זכה בסימון "כביש 406".
הכביש מעולם לא כונה במספרו זה בתחומי באר שבע.
בשנת 2004 אירע ברחוב זה פיגוע ההתאבדות הכפול בבאר שבע, בו נהרגו ונפצעו רבים.
כביש 35, המכונה כביש חוצה יהודה בחלקו המזרחי, הוא כביש רוחב ביהודה.
הכביש מתחיל בצומת ברכיה באשקלון, עובר דרך חבל לכיש וקריית גת, חוצה את הקו הירוק במחסום תרקומיא ומסתיים בצומת עם כביש 60 בין חברון וחלחול.
אורכו של הכביש הוא כ-57 ק"מ.
בימי המנדט הבריטי חיבר הכביש את חברון עם אזור מישור החוף והעיר עזה.
בשנות ה-30 הנסיעה בכביש בין חברון לבין בית גוברין הייתה דלה ביותר והוערכה ב 3-4 מכוניות ביום.
בשנת 1934 שופץ הכביש כדי לספק עבודה לפלאחים באזור.
בשנות ה-60 היה הכביש בין אשקלון וקריית גת משובש ביותר.
כך תוארה הנסיעה בו במעריב: "כל מי שנסע בשנים האחרונות על כביש עיראק סואידן ...
יוכל לחבר אודיסיאה פרטית משלו שיהיו בה טלטולי דרך, "מחלות ים", ענני אבק ומי בוץ, מלחמות נהגים על זכות קדימה לרכבם בתוואי הצר וקרבנות בנפש בתאונות לאין ספור".
בשנת 1965 הוחל בסלילה מחדש של הכביש.
בשנת 1981 הושלמה סלילתו של תוואי חדש של הכביש בין בית גוברין לצומת הזכוכית.
התוואי החדש עקף את הכפרים באזור.
מטרתו הייתה לחבר את קריית ארבע ויישובי גוש עציון בנתיב ישיר ומהיר לשטח ישראל.
תוואי זה קיבל את השם "כביש חוצה יהודה".
הכביש נכלל במעבר הבטוח בהסכמי אוסלו ככביש משני.
המעבר הבטוח פעל במשך שנה, עד לפרוץ האינתיפאדה השנייה.
במסגרת יישומו הייתה אמורה להתפרס מערכת של מצלמות בצידי הכבישים, כחלק ממערך צפייה ושליטה ומרכז בקרה ראשי בבית דגן ומרכז גיבוי בקרית גת.
לאחר סגירת הכביש ב-2010 הוכרזו תושבי עזה, שעברו באמצעותו ליהודה ושומרון, כשוהים לא חוקיים, על ידי מדינת ישראל.
בין השנים 2001 ל-2006, הושלם שדרוג קטע הכביש בין אשקלון לקריית גת לכביש דו-מסלולי ודו-נתיבי.
בשנת 2011, הותקנו בכביש מצלמות מהירות.
אחת המצלמות, שהותקנה בצומת גבעתי, נעקרה באמצעות כלי מכני כבד במרץ 2012.
הכביש מישורי ברובו בתחומי הקו הירוק ומתחיל בגובה של כ-50 מטרים מעל פני הים, ועולה עליות מתונות באזור בית גוברין עד לאזור מחסום תרקומיא, שם עולה בחדות ומגיע עד לרום של כ-950 מטרים מעל פני הים.
בשירותי הכבאות וההצלה, משמש הקו הגאוגרפי של הכביש להגדרת הגבול ממנו מותר להדליק שרפות (בדרך כלל מדרום לו מותר ומצפון לו אסור).
פיגועים שאירעו בתוואי הכביש העובר בשטחים:
19 ביולי 2001 - שלושה פלסטינים מהעיירה אידנא, בהם תינוקת בת חודשיים וחצי, נרצחו וארבעה נוספים נפצעו בפיגוע ירי על הכביש באזור העיירה.
ארגון טרור יהודי לאומני, שנקרא "הוועד לביטחון בכבישים", נטל אחריות לפיגוע.
14 באפריל 2014 - זיאד עוואד, מחבל חמאס תושב אידנא ששוחרר בעסקת שליט, ירה לעבר המכונית של משפחת מזרחי, שהייתה בדרכה לקריית ארבע.
כתוצאה מהירי, נרצח ברוך, אב המשפחה וסגן-ניצב במשטרת ישראל, ונפצעו אשתו וילד נוסף.
1 בספטמבר 2024 - נרצחו שלושה שוטרים בסמוך למחסום תרקומיא בפיגוע ירי.
כביש 38 הוא כביש אורך אזורי בשפלת יהודה ומשמש כאחד מכבישי האורך העיקריים באזור שפלת ההר.
נתיבו של כביש 38, מקיבוץ בית גוברין לשער הגיא, עובר על דרך רומית עתיקה שחברה בין ירושלים דרך בית גוברין עד אשקלון.
היא התחברה עם אחת מדרכי האורך שחצו את ארץ ישראל מצפון לדרום - מצפונית מתל מגידו ועד דרומית לבאר שבע.
בין "צומת האלה" לבין "צומת שריגים" על גבעה - מול החממות של המושב גבעת ישעיהו, מערבית לכביש, מצוי ריכוז של אבני מיל אחדות מהדרך הרומאית: בית גוברין (אליותרופוליס) - ירושלים (איליה קפיטולינה).
במקום נערכו חפירות ונמצאו בו שני מפלסים של הכביש הקדום.
קבוצה נוספת של אבני מיל רומיות נמצאה בתל גודד - שני ק"מ צפונית לבית גוברין.
הכביש התקיים כבר בימי המנדט הבריטי ובראשית 1944 תואר כ"כביש משוכלל".
בשנת 1960 שודרג קטע הכביש בין אשתאול לשער הגיא ויושרו בו חלק מהעיקולים.
הכביש המשודרג הושלם במאי 1961.
ב-2013 החלה החברה הלאומית לדרכים בישראל להסב את חלקו הצפוני של הכביש לדו מסלולי ודו נתיבי בקטע שבין מחלף שער הגיא לבית שמש.
בשלב ראשון שופרה העקומה ליד אשתאול, ובהמשך הוקמו מחלפים בצומת שמשון, אזור התעשייה הר-טוב ומסילת ציון.
באזור מסילת ציון הוקם מעבר אקולוגי למעבר בעלי חיים משני צדי הכביש.
בעת עבודות ההרחבה נערכה חפירת הצלה על ידי רשות העתיקות.
בין היתר נחשף בתוואי הכביש המבנה הקדום ביותר באזור שפלת יהודה, מתחילת התיישבות הקבע האנושית, התקופה הנאוליתית (האלף השמינית לפני הספירה) וכן שרידים מכל אחת מהתקופות הפרה־היסטוריות של ארץ ישראל.
באוגוסט 2017 נחנך הקטע בין שער הגיא לבית שמש.
ב-2017 החלה החברה הלאומית לדרכים בישראל להסב את חלקו הדרומי של הכביש לדו מסלולי ודו נתיבי בקטע שבין בית שמש לבית גוברין.
באזור תל בית שמש צומצם רוחב הכביש כדי לא לפגוע בממצאים הארכאולוגיים שנחשפו במקום.
בהמשך הכביש, בצומת כביש 38 ושדרות וירג'יניה ברמת בית שמש, נערכה חפירת הצלה נוספת בה נתגלה לוח נדיר אשר נראה כי שימש להצתת אש לפני כ-9,000 שנה.
ב-2019 החלה חברת נתיבי ישראל בהקמת מחלפים בצומת רמת בית שמש ובצומת רמת בית שמש ד'.
ב-2023 מתבצעות עבודות להקמת מחלף גבעת שרת אשר יחליף את צומת ישעי.
לאורך הדרך אתרי נוף, אתרים ארכאולוגיים, אתרים היסטוריים - כולל מהעת החדשה ואתרים גאולוגיים:
צומת האלה - מזרחית לצומת נראה עמק האלה, המנקז את הנחלים היורדים מגב ההר ויוצרים מישור פורה במיוחד.
במקום היה צומת דרכים חשוב, בו עבר דרך רומית שעלתה לירושלים.
מזרחית לצומת נראה תל שוכה ומערבית תל עזקה המוזכרים במלחמת דוד וגוליית.
עינות דקלים - בין צומת בית שמש דרום לצומת בית שמש מרכז, בפנייה למנזר בית ג'מל.
ישנם מבנים ובתוכם שרידי בארות מים עתיקות.
תל בית שמש - תל בגובה מעל פני השטח - 243 מטר מעל פני הים - לאחר עליה וסיבוב בכביש בין צומת הכניסה הראשי לבית שמש וצומת בית שמש דרום.
הוא מזוהה עם העיר המקראית בית שמש.
צומת שמשון - דרכו עבר הכביש הישן מתל אביב לירושלים עד למלחמת ששת הימים.
היות שמובלעת לטרון הייתה בשליטה ירדנית נסלל הכביש וכונה כביש הגבורה.
דרך בורמה נחצית על ידי הכביש - ק"מ אחד - לפני שער הגיא.
פארק בריטניה ופארק עדולם משתרעים משני צדדיו של הכביש, בין צומת האלה ולצומת נחושה.
כביש 25 הוא כביש רוחב ארצי המוביל מגבול רצועת עזה ליד נחל עוז דרך הנגב הצפוני עד לצומת הערבה.
אורכו 113 קילומטר והוא כביש הרוחב הארוך במדינת ישראל.
בנוסף, הוא אחד משלושת הכבישים היחידים בישראל שחוצים אותה לכל רוחבה (שני הכבישים האחרים הם כביש 1 וכביש 57).
החלק המערבי של הכביש, כביש עזה-באר שבע, נסלל בשנים 1938-1939.
הקטע המזרחי של כביש 25, מים המלח לאזור דימונה, נסלל כ"כביש סדום" מסדום לדימונה.
מסיבות תקציביות נדחתה סלילת הקטע מדימונה לבאר שבע ובמקום זאת נסלל הקטע הצפוני של כביש 204 שהתחבר לכביש הנפט שהתחבר לכביש 40 לבאר שבע.
כביש סדום נסלל החל מינואר 1951 ונחנך בטקס חגיגי ב-26 במרץ 1953, לאחר 28 חודשי עבודה.
בניית הכביש נחשבה למבצע הנדסי מסובך עקב הפרש גובה של כ-800 מטר בין דימונה לאזור ים המלח.
הקטע של כביש 25 מבאר שבע לדימונה נחנך בסוף 1955. הכביש היה צר, ברוחב של כשישה מטרים, ושירת בעיקר את תושבי דימונה ועל כן נעו בו מעט כלי רכב.
עם פתיחת כביש הערבה בספטמבר 1967 גברה מאוד התנועה בכביש והוחל בהרחבתו.
אולם עד לסיום הרחבת הכביש בסוף 1969 אירעו בכביש תאונות רבות, וגם שנים רבות לאחר מכן סבל הכביש מתאונות חזיתיות קשות.
בשנים 2001–2003 הורחב הכביש לדו מסלולי.
פיצול הכביש לשלושה כבישים שונים
על-פי תוכנית משרד התחבורה שעליה פורסם בסוף שנת 2018 לעדכון המספור של רבים מכבישי ישראל – כביש 25 צפוי להיות מפוצל לשלושה קטעים בעלי מספר שונה:
קטע הכביש בין מעבר גבול נחל עוז לצומת נתיבות צפוי להיות מסומן ככביש 341.
קטע הכביש בין צומת נתיבות לבאר שבע צפוי להיות מסומן כהמשכו של כביש 34.
קטע הכביש בין באר שבע לצומת הערבה צפוי להישאר ממוספר ככביש 25.
דירי המפציצים הבריטיים ליד מושב ברוש
גשר הרכבת מעל נחל פטיש
שרידי דת"קים בריטים במנחת שדה תימן
כביש 34 (או כביש יד מרדכי – נתיבות) הוא כביש אורך בישראל המתחיל בצומת נתיבות בדרום ומסתיים בצומת יד מרדכי בצפון.
אורכו של הכביש הוא 20 ק"מ.
על-פי תוכנית משרד התחבורה שעליה פורסם בסוף שנת 2018 לעדכון המספור של רבים מכבישי ישראל – קטע כביש 25 בין באר שבע לצומת נתיבות צפוי לשנות את מספרו ולהוות את המשכו של כביש 34 דרומה.
בראשית ימי המדינה נקרא הכביש כביש 138.
בטבח שבעה באוקטובר 2023 ביצעה חוליית מחבלי חמאס את הטבח ביכיני, ולאחר מכן הציבו המחבלים מארבים לאורך כביש 34 והרגו 11 בני אדם.
לאורך הכביש התחוללו קרבות רבים, והוא נותר סגור לתנועת רכבים אזרחיים עד לסוף נובמבר 2023.
כביש 31 הוא כביש רוחב בדרום הארץ.
הכביש מתחיל במחלף עידן הנגב וחולף דרך להבים, לקייה, חורה, כסייפה וערד, ומסתיים בצומת זוהר סמוך לים המלח.
הכביש, בן הכ-70 קילומטרים, משמש כציר עיקרי בצפון הנגב, ומחבר בינו ובין ים המלח לבין כביש 6 וכביש 60.
התוכנית הראשונית לסלילת הכביש גובשה באמצע שנות ה-50.
ביולי 1961 הוחל בסלילת קטעו המערבי של הכביש, בין להבים לערד.
התחלת העבודה צוינה בטקס בנוכחותו של פנחס ספיר.
עבודות העפר על הכביש נמשכו עד מאי 1962 ואז הוחל בהנחת תשתיות.
במחצית השנייה של 1962 בוצעו עבודות הזיפות והכביש נחנך בפברואר 1963. במעמד החנוכה נקרא הכביש על שם גרשון דובינבוים איש הפלמ"ח שנהרג באזור.
גם עבודות הפריצה בקטע המזרחי של הכביש, מערד לים המלח, החלו ביולי 1961, אך בעקבות התוואי התלול של הכביש הם לקחו זמן רב יותר, ודרשו עבודות חציבה ופיצוצי סלע.
קטע זה של הכביש נחנך ביוני 1964, לאחר שלוש שנות עבודה.
הכביש כלל נתיב אחד לכל כיוון, ובשנים 2010–2012 נהרגו בו 30 בני אדם בתאונות דרכים.
הקטע בין ערד לסדום היה כביש מסוכן הצונח לאזור ים המלח בסיבובים חדים עד לשדרוגו בשנת 2014. קטע זה אהוב על אופנוענים שאחדים מהם מצאו בו את מותם.
מדרום לכביש נמצא מקבץ של מספר אנדרטאות לאופנוענים שנהרגו במה שמכונה "כביש המוות".
בשנת 2010 החלה החברה הלאומית לדרכים בישראל בביצוע פרויקט להרחבת הכביש לדו-נתיבי בשני המסלולים בקטע צומת שוקת - ערד.
הפרויקט כולל הקמת אי תנועה רחב ומגונן בין המסלולים, וכן הקמת מחלפונים במקום הצמתים הקיימים.
רוב המחלפונים נפתחו בשנת 2015. במסגרת העבודות בוצע טיפול אינטנסיבי לפיתוח הנופי ולגינון בשולי הדרך, הוקמו מדרכות ותותקן תאורה לכל אורך הקטע.
בנוסף, נסלל שביל אופניים והוצבו מעקות בטיחות לכלי רכב ולהולכי רגל.
בצומת הכניסה לעיר ערד הוצב רמזור להסדרת התנועה בין כביש 31 לרחובות שמיר וקנאים.
ב-3 בפברואר 2015 אירעה תאונה בין משאית שהובילה טרקטור לבין אוטובוס סמוך לצומת להבים.
8 תושבות חורה והסביבה נהרגו ועשרות נפצעו.
בעבר נמשך הכביש מערבה עד לצומת הנשיא.
כיום קטע הכביש מצומת הנשיא לצומת להבים מסומן ככביש 310. כביש 6 נסלל תוך ניצול התוואי הקיים של כביש 31 מלהבים עד מחלף לקייה וכיום קטע זה מסומן ככביש 6 בלבד.
הקטע נפתח בשנת 2015. כביש 6 ממשיך דרומה ומתחבר לכביש המשודרג לערד במחלף שוקת.
כביש 264 הוא כביש אזורי המחבר בין כביש 25 בצומת הנשיא לכביש 293 בצומת קמה.
הכביש היווה את החלק הדרומי של הכביש החדש לבאר שבע, שנסלל בין יולי 1949 ליולי 1951, וחיבר את צומת מלאכי לכביש 25 שהוביל לבאר שבע.
באותה תקופה היווה הכביש חלק מהדרך הראשית לבאר שבע.
קילומטריםשםסוגמיקוםדרכים מצטלבות כביש 264 מדרום לצפון 0 צומת הנשיא אשל הנשיא , 5 צומת משמר הנגב משמר הנגב כביש פנימי 6.5 צומת רהט דרום רהט רחוב יצחק רבין 10.5 צומת שובל שובל, רהט כביש פנימי 14.5 צומת קמה בית קמה
כביש 293 הוא כביש אזורי המחבר בין כביש 25 בצומת הגדי ליד העיר נתיבות לכביש 6 וכביש 40 במחלף קמה, הסמוך לקיבוץ בית קמה.
הכביש הוארך בשנת 2015 בכקילומטר מזרחה, מצומת קמה הקיים שצומצם ועד המפגש עם כביש 6 וכביש 40, שנפתח באזור זה לתנועה, במחלף קמה.
כביש 375 הוא כביש רוחב (ממערב למזרח) המקשר בין כביש 38 בצומת האלה לכביש 60 באזור אל-ח'דר.
הכביש מתחיל בעמק האלה בגובה 260 מטר מעל גובה פני הים ומסתיים בהרי ירושלים בגובה 855 מטר.
חלק ממנו עובר בתוואי דרך הקיסר, חלק מן הדרך הרומית שהובילה מבית גוברין לחברון וירושלים.
בשנות ה-50 הכביש היה צר וקשה וכמעט לא עברה בו תנועה.
כביש 395 הוא כביש רוחב אזורי מאזור בית שמש לירושלים, מדרום לכביש 1.
בסוף שנות ה-90 החל פרויקט להוספת נתיב בקטע שבין צומת הסטף לבין עין כרם, אבל הפרויקט נעצר ולא הושלם נכון ל-2025.
הכביש מקשר בין מחלף שמשון בכביש 38 לבין כביש 386 בצומת כרם, מדרום לשכונת עין כרם בירושלים.
הכביש מתחיל בשוליים המערביים של הרי ירושלים בגובה 260 מטר מעל גובה פני הים, מגיע לשיא של 770 מטר באזור הר הטייסים - רמת רזיאל, ומסתיים בגובה 550 מטר במעגל התנועה של צומת כרם.
כביש זה נחשב בעיני רבים לאחת הדרכים הנופיות היפות בארץ ולכביש נהיגה מהנה וספורטיבית, חלק מהדרכות הנהיגה לנהיגה מתקדמת מתבצעת על כביש זה בשל הפיתולים הרבים שבו.
הכביש נסלל במהלך מלחמת העצמאות כחלק המזרחי של כביש הגבורה.
בעת סלילתו עלה הרעיון שהוא יהיה לדרך פנימית החבויה מתותחי הלגיון הירדני ויוכל לשמש את התנועה לירושלים במקרה שהכביש הראשי משער הגיא ייחסם.
בפועל, כמעט לא נעשה בו שימוש לתנועה לירושלים.
הכביש זכה לשמות שונים: "כביש מלאיה", "כביש הגבורה" ו"כביש ב'".
באוקטובר 1950 החל לנוע עליו שירות אוטובוסים של אגד וקו נוסף, לכיוון עגור, נוסף בפברואר 1951.
באוגוסט 1982 הוחל בסלילת קטע עוקף צובה באורך 2 קילומטרים שחיבר את הכניסה לצובה ממערב עם צומת הר איתן וייתר את השימוש בקטע הכביש שעבר דרך הקיבוץ.
כביש 402 הוא כביש אורך באזור השרון המחבר את צומת עדנים הנמצא כ-850 מטר מצפון למחלף ירקון עם צומת רעננה.
בחלקו הדרומי, בשטח השיפוט של הוד השרון, הוא ידוע גם כ"דרך רמתיים", ובאמצעו, בשטח השיפוט של כפר מל"ל, מצומת מל"ל עד לצומת הרחובות משה שרת הוא נקרא רחוב עין חי.
בחלקו הדרומי ביותר נמצאים קניון שרונים ואזור התעשייה של הוד השרון.
כביש 402 מהווה ציר ראשי בין אזור גוש דן (פתח תקווה) לבין אזור השרון.
מתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 הוכנה תוכנית לסלול כביש מיפו לחיפה ושמו ביישוב 'כביש הצפון' להבדיל מכביש הצפון.
ציר ז'בוטינסקי ברמת גן שהמשיך את הדרך מיפו לפתח תקווה (ראשיתה של דרך יפו-שכם ההיסטורית) היה חלקו הראשון של הכביש לחיפה בהתאם לתוכנית זו.
לאחר סיום סלילת ציר ז'בוטינסקי עד לפתח תקווה ביקשו שלטונות המנדט הבריטי להמשיך את הכביש לקלקיליה דרך ראש העין, אולם בלחץ היישוב העברי הוחלט להמשיכו עד כפר סבא.
מפאת קיצוצים תקציביים והמתנה לתכנון תשתיות ובחירת מסלול הכביש התעכבה סלילת הכביש, ובינתיים התפרץ שוב הוויכוח על המשך סלילת הכביש.
בשנת 1930 התעכבו העבודות על הכביש בשל הצורך לבנות גשר מעל הירקון והכביש לכיוון כפר סבא נעצר כמה מאות מטרים מדרום לרמתיים.
בסוף 1930 הושלמה הקמת הגשר, אך טרם חודשו העבודות על הכביש, בהיעדר הסכמה בין המושבות לבין ממשלת המנדט.
מושבות השרון לחצו על השלטונות וגייסו כספים וביוני 1931 חודשו העבודות על הכביש.
בין השאר, שולמו פיצויים לתושבי רמתיים שמגרשיהם הופקעו ובתיהם הוזזו לצורך סלילת הכביש.
העבודות על הכביש הסתיימו בינואר 1932. בשנת 1935 חובר הכביש לתחנת הרכבת בקלקיליה.
בשנת 1936 נסלל הכביש מכפר סבא לחיפה על תוואי כביש 4 של היום, וכביש 402 הפך לחוליה בכביש הראשי מחיפה ליפו, לוד, רמלה וירושלים.
עם הארכת כביש גהה לצומת רעננה בשנת 1968, פחתה חשיבותו של הכביש, אך עדיין שימש ציר מרכזי במשך שנים עד לסלילת הקטע של כביש 5 בין מחלף ירקון ומחלף מורשה שאיפשר לעקוף בקלות את הכביש, שעבר במרכז הוד השרון.
ב-23 במאי 2002 נחנך "עוקף הוד השרון", הקטע של כביש 40 מצומת עדנים למחלף אלישמע, שהוריד עוד יותר את השימוש בכביש.
בשלב זה שונה מספר הכביש מכביש 40 לכביש 402.
ב-2023, נחנך במקטע הכביש שבין המפגש עם כביש 40 לבין המפגש עם דרך מגדיאל נתיב תחבורה ציבורית.
נתיב זה, שאורכו כ-3 קילומטרים לכל כיוון, מעניק העדפה לתחבורה הציבורית, שכן במקטע זה עוברים כ-35 אוטובוסים בשעה לכל כיוון.
בנוסף לביצוע הנתיב, נסלל במקטע זה גם שביל אופניים וכן ניטעו מאות עצים.
רשימת צמתים ומחלפים מרכזיים לאורך התוואי
רמות השבים 5מחלף מל"לכפר סבא, רעננה, כפר מל"ל כביש 531 5.8 צומת רעננה רעננה כביש 4
כביש 358 הוא כביש הנמצא בדרום הארץ ונמתח ממחלף לקייה בדרום, במפגש עם כביש 6 וכביש 31, בסמוך ללהב עד למושב אמציה.
הוא עובר ברובו בצמוד לקו הירוק, בנתיב 'דרך הפטרולים' הישן.
ההחלטה על סלילת הכביש התקבלה בשנת 2001 וסלילתו החלה בשנת 2003, במטרה לחבר את יישובי האזור, שקף ושומריה לבאר שבע בדרום, לכביש 35 בצפון ומשם לירושלים בנתיב קצר ומהיר, שישמש כציר נוסף המחבר בין באר-שבע לירושלים ותל אביב.
הכביש נסלל ברובו במקביל לגדר ההפרדה וכביש הביטחון שגם הוקמו באותה עת.
ארגוני איכות הסביבה מחו כל כך שהכביש פוגע באזור גבעות לכיש, שהיה עד שנות ה-2000 מהאזורים הבודדים בלבה של ישראל שבו כמעט שלא נבנו יישובים או נסללו כבישים.
האזור אף נכלל בתוכניות המתאר בתור "שמורה ביוספרית" של שפלת יהודה, שבו רוב השטח יועד על פי התכנון לשימור, והפיתוח מוגבל ליישובים הקיימים.
ביוני 2009 נחנך הקטע העיקרי של הכביש באורך של 17 ק"מ, בין אמציה לשומריה, וחבר לקטע שהיה כבר סלול בין קיבוץ להב וכביש 31. סלילת הכביש צפונה עד לכביש 35, קרוב לכפר זוהרים ולקיבוץ בית גוברין, בוטלה.
לטענת אגף הדוברות ב"נתיבי ישראל", סגירת פרויקט נבעה מהחסמים הבאים: "אי התאמה לתוכנית המתאר הארצית - תמ"א 3, אומדן פרויקטאלי גבוה, תחזיות תנועה נמוכות, התנגדות משרד הביטחון והתנגדות רשות הטבע והגנים".
הכביש המקומי הקיים, כביש 3415, מחבר בין כביש 358 לכביש 35.
מחלף לקייה בקצהו הדרומי נפתח בשנת 2016 ואליו חובר כביש 6 שנפתח בשנה זו באזור.
ק"משםסוג מפגשמיקוםדרכים מצטלבות כביש 358 מדרום לצפון 0 מחלף לקייה לקייה 4 צומת ללא שם להב כביש לסנסנה 5כביש 325 9.5 שומריה כביש לשומריה 16.5 נטע כניסה לנטע 19.5 שקף 20.5 (גישה לשקף) 25 אמציה (גישה לאליאב ולבני דקלים) 27 (גישה לאמציה, כרמי קטיף, לכיש)
כביש 232 הוא כביש אורך אזורי בנגב המערבי.
כביש זה הוא הארוך שבכבישים האזוריים בישראל.
הכביש נמתח לאורך 80 ק"מ ממפגשו עם כביש 10 (כביש הגבול המערבי) שבסמוך למסוף כרם שלום בגבול עם מצרים ורצועת עזה - עד לצומת אשכולות שעל כביש 4, בסמוך לניצנים וחולות ניצנים.
כביש זה מהווה כביש גישה לרבים מיישובי עוטף עזה, בהם יישובי המועצה האזורית אשכול.
הכביש ממשיך לכיוון צפון־מערב דרך צומת גבעתי שעל כביש 35 וצומת הודיה שעל כביש 3 (מקטע זה מכונה בר מצווה, בגלל 13 הסיבובים שבו) עד נקודת הסיום שלו בצומת אשכולות שעל כביש 4.
חלקו הצפוני של הכביש (מניצנים עד לאזור ניר עם) נסלל בתקופת המנדט הבריטי.
הכביש היה הציר מרכזי ליישובי הנגב ועל השליטה עליו ניטשו קרבות במהלך מלחמת העצמאות.
חלקו הדרומי של הכביש נסלל בשנת 1951 כדי לחבר את יישובי הנגב המערבי: בארי, מגן, תל רעים, כיסופים, עין השלושה, נירים ויישובי מועצה אזורית מרחבים בכביש אורך.
הכביש נמשך בסלילתו עד כביש הרעב בדרום.
בשנים 1954–1955 הוארך הכביש עד ניר יצחק ובשנת 1959 הוארך הכביש מניר יצחק ועד כרם שלום.
לאחר מלחמת ששת הימים נסלל בהמשך הכביש ליד כרם שלום כביש באורך כ-6 קילומטר שהתחבר לכביש החוף בסיני.
כביש זה שימש את התנועה הישראלית לסיני בסוף 1969, כאשר בעקבות פיגועים רבים נחסם כביש 4 ברצועת עזה לתנועה אזרחית ישראלית.
בעקבות זאת, הרחיב מע"ץ את הכביש.
באמצע שנות ה-80 נסלל כביש 10 וכן נסלל חיבור מהכביש, ליד סופה, אל רצועת עזה לכיוון מורג וגוש קטיף, (קטע הכביש נקרא גם ציר כיסופים והיווה חלק מכביש 242), אולם השימוש בו היה יחסית מועט בגלל ריחוקו ממרכזי האוכלוסייה בישראל.
ביולי 1991 נחנך המשך כביש 242 מכיסופים לכביש 4 ורוב התנועה לגוש קטיף עברה לכביש 232 וממנו לכביש 242, במיוחד לאחר הקמת הרשות הפלסטינית והעברת השלטון ברצועת עזה אליה.
לאחר סגירת מעבר קרני ומעבר ארז, כלל המשאיות הנושאות סחורה המיועדת לרצועת עזה מופנות למעבר כרם שלום, דבר אשר יצר עומסי תנועה כבדים בכביש ועורר מחאה מצד תושבי חבל אשכול.
בשנים 2005–2019 נהרגו בכביש 44 אנשים בתאונות דרכים.
בשנת 2014 החליטה הממשלה להרחיב את הכביש לדו נתיבי, ובשנת 2019 החלו העבודות במסגרתן שודרגו 8.5 קילומטרים, כולל הסדרת צמתים וחידוש הכביש לכל אורכו.
נכון ל-2024 הכביש כולל שני קטעים דו נתיביים: מצומת גבולות ועד צומת מעון, ומכפר עזה ועד לצומת איבים.
ב-7 באוקטובר 2023 במהלך טבח שבעה באוקטובר, ביצעו מחבלים לאורך הכביש את הטבח בכביש 232. במסגרתו, השתלטו מחבלי חמאס על חלקים מהכביש, נעו והציבו עליו מארבים וטבחו בעוברים בו.
ק"משםצומתמיקוםדרכים מצטלבות כביש 232 מדרום לצפון 0 צומת ליד כרם שלום כרם שלום כביש 10 - סגור,
כביש 398 הוא כביש אורך המחבר את הגן הלאומי הרודיון ואזור גוש עציון המזרחי לירושלים.
טרם סלילת כביש 398 הנוכחי, החל כביש 398 את דרכו מזרחית לבית סאחור, סמוך לאפיק נחל דרגה.
משם המשיך צפון-מזרחה ועבר דרך היישובים הפלסטינים חוג'ילה, ואדי אל-עראיס ועובידייה.
משם פנה הכביש צפונה, חצה את אפיק נחל קדרון, התעקל צפון-מערבה סמוך ליישוב ג'וב א-רום והמשיך עד למפגש עם כביש 417 באזור אבו דיס.
כביש 356, שקישר בין קריית ארבע וחברון לבין ירושלים, שימש בתור ציר האורך היחיד במזרח גוש עציון, אולם תוואי כביש 356 היה בעייתי לתנועת ישראלים, שכן קטעים ממנו עברו בתוך היישובים הפלסטינים זעתרה ובית סאחור.
לפיכך על מנת להגיע בבטחה לירושלים, נאלצו תושבי מזרח גוש עציון לעשות מעקף ולנסוע דרך כביש 3157 מערבה ומשם לפנות צפונה לכביש 60 סמוך לאפרת, דבר אשר האריך בכ-40 דקות את נסיעתם.
בלחץ תושבי גוש עציון ובראשם אביגדור ליברמן שגר בנוקדים, הוחלט על סלילת הכביש.
בינואר 1999, זכתה חברת בירי בראשי במכרז לסלילת הכביש בהיקף של כ-22 מיליון שקל.
אך הליך הפקעת האדמות מהכפרים לאורך תוואי הכביש עכבו את סלילתו, והעבודות חדשו רק בסוף שנת 2002, בעלות של כ-65 מיליון שקלים.
עקב התמשכות העבודות אושר בשנת 2004 תקציב נוסף.
לאחר תקופה ארוכה של עבודה נפתח בשנת 2007 כביש 398 לתנועה.
במסגרת סלילת הכביש החדש בוטל תוואי כביש 398 הישן שעבר דרך שטחי A ו-B, וכן קוצץ אורכו של כביש 356 שמחבר כעת בין "כיכר הרודיון" לבין הצומת שמוביל ליישובים איבי הנחל ומעלה עמוס.
כביש 317 הוא כביש רוחב אזורי בדרום הר חברון, ואורכו כ-21 ק"מ.
הכביש מתחיל בצומת שמעה עם כביש 60 וחולף על פני אזור התעשייה מיתרים וארבעת היישובים הישראליים עשהאל, סוסיא, מעון וכרמל, שם הכביש מסתיים במפגשו עם כביש 356.
בצמוד לכביש הקים צה"ל מעקה בטון בגובה 82 סנטימטר ובאורך 41 קילומטר.
לטענת הצבא המעקה נועד למנוע פיגועי ירי ולהגן על ההתנחלויות הסמוכות.
בהוראת בג"ץ פורק המעקה בשנת 2007.
כביש 241, המכונה גם כביש הרעב, הוא כביש רוחב אזורי במערב הנגב הצפוני המוביל מעוטף עזה ליד קיבוץ מגן לאופקים ולצומת גילת.
הכביש הוא דו-מסלולי לכל אורכו ודו-נתיבי בקטע שבין אופקים ובין צומת גילת.
היוזמה והתוכניות לסלילת הכביש הן משנת 1942. שלטונות המנדט ביקשו לסלול כביש אסטרטגי בין ח'אן יונס לבאר שבע כחלק מההכנות למלחמת העולם השנייה.
אולם, לאחר תום סכנת "מאתיים ימי החרדה" מפלישת יחידות הצבא הגרמני בפיקודו של הגנרל ארווין רומל לארץ ישראל, בסוף 1942, נותר הכביש ללא שימוש מעשי.
בשנות ה-40 התקיימה דרך לא סלולה באספלט בין ח'אן יונס לבאר שבע, דרך משטרת עימארה (היום קיבוץ אורים).
ממשטרת עימארה מערבה הדרך עברה פחות או יותר בתוואי הנוכחי של כביש 241, בעוד בכיוון באר שבע היא עברה בקשת דרומית מזרחית דרך המיקום של קיבוץ חצרים.
ב-1946, לאחר מספר שנות בצורת רצופות היו הבדואים באזור שרויים בחרפת רעב.
ממשלת המנדט העסיקה את המקומיים בסלילת הכביש על מנת לספק להם תעסוקה, והכביש זכה לכינוי כביש הרעב.
בשנות החמישים הוקמו בצד הכביש מושבי העולים של המועצה האזורית מרחבים ועיירת הפיתוח אופקים והכביש הפך לציר מרכזי בעבור המושבים פטיש, מסלול, רנן, פדויים, בטחה וגילת.
שם הכביש הוסב ל"כביש מרחבים" והוא הורחב ב-1956 מ-3 ל-5 מטרים.
בחלקו המערבי (בין צומת מעון לצומת אורים) הכביש תוחם מצפון את פארק אשכול והבשור.
הכביש משמש כקו הבצורת הדרומי - גבול השטח שמצפונו זכאים החקלאים לפיצוי עבור גידולי הבעל במידה והוכרזה על ידי המדינה שנת בצורת.
כ-5 קילומטרים ממזרח לצומת מעון, חוצה הכביש את נחל הבשור על גבי "גשר אברהם" (על שם אברהם יפה).
מדרום לגשר מצוי גן לאומי אשכול.
כ-6 קילומטרים ממזרח לצומת מעון, ממזרח לכביש הכניסה ל"גן לאומי אשכול" מצויים שרידי מסילת הברזל הישנה רפיח-באר שבע מ-1918
כ-900 מטר ממערב לכניסה למושב מסלול, מדרום לכביש, נמצאת אבן טריאנגולציה M3, שהיוותה את אחד מקודקודי משולש הבסיס ממנו נמדדה מפת ארץ ישראל ב-1922. סביב האבן הוקמה נקודת ציון הפתוחה לקהל.
בין הכניסה למסלול והכניסה המערבית לאופקים, מדרום לכביש, נמצאים מוסד עדי נגב וקרית החינוך של המועצה האזורית מרחבים.
כ-200 מטר מצפון מערב לצומת גילת, נמצאים מבני המנהלה של המועצה האזורית מרחבים.
כביש 234 הוא כביש אורך אזורי במערב הנגב הצפוני המוביל מצומת צאלים לצומת רעים שבעוטף עזה.
הקטע שבין צומת צאלים ובין אורים נסלל בסוף שנות ה-50. הגשר האירי שנסלל בערוץ נחל הבשור, בסמוך לצומת צאלים, הוצף תדיר בשיטפונות בחורף וחסימת הכביש על ידי ההצפה הביאה לניתוק צאלים.
הקטע הקצר, כקילומטר אורכו, בין אורים ובין צומת אורים, נסלל רק לקראת סוף שנות ה-90.
הקטע שבין צומת אורים ובין צומת רעים נסלל בשנות ה-70 ומכונה לעיתים "כביש טל אור" בשל החווה החקלאית "טל אור" הנמצאת במחצית הדרך בקטע כביש זה.
כביש זה נסלל כדי לאפשר לישובי חבל אשכול תנועה לכיוון באר שבע בזמן שנחל הבשור הציף את כביש הרעב בסמוך לגן לאומי אשכול.
אמנם ב-1961 הוקם במקום גשר ביילי שכונה "גשר אברהם", אך גם גשר זה נהרס מספר פעמים בשיטפונות עזים ועל כן נסלל כביש 234 ככביש עוקף.
ק"משםסוגמיקוםדרכים מצטלבות כביש 234 מדרום לצפון 0 צומת צאלים צאלים כביש 222 11.5 צומת ללא שם אורים כביש 2341 13 צומת אורים כביש 241 23.5 צומת רעים רעים כביש 232
כביש 39 היה תכנון כביש שתוכנן לחצות את השפלה והרי ירושלים ולקשר בין כביש 6 לערים בית שמש, אשדוד וירושלים.
בשנת 2021 תכנון הכביש הוקפא על ידי שרת התחבורה מרב מיכאלי.
הכביש מיועד ליצור דרך גישה חדשה ומהירה לירושלים.
תוואי הכביש יחצה את כביש 38 ויעבור בתוואי כביש 375 הקיים בין צומת האלה וצור הדסה, דרך עמק האלה.
מחלף האלה – במפגש עם כביש 38 (באזור צומת האלה הקיים).
מחלף עדולם – במפגש עם כביש הגישה המזרחי לבית שמש.
מחלף עציונה – במפגש עם כביש 367.
מחלף במפגש כביש 3855 ממערב לבית שמש.
מחלף במפגש כביש 386 ליד צור הדסה.
מחלף במפגש כביש 3877 בירושלים (באזור עין לבן).
מחלף קישור ל"כביש הטבעת המערבי של ירושלים" העתידי.
כמו כן, תוסדרנה מכביש זה גישות ליישובים מטע ונתיב הל"ה.
עם פיתוח הכביש, יבוטל כביש 375 בין צומת האלה וצור הדסה.
חלקו של הכביש בהרי ירושלים צפוי לכלול שתי מנהרות ארוכות, מאזור צור הדסה עד ירושלים, שאורכן הכולל 5.2 קילומטר, ושלושה גשרים שאורכם הכולל 4.2 קילומטר (שניים מהם מעל נחל רפאים).
בהמשכו של הכביש מערבה ממחלף האלה, הכביש מתוכנן להיפגש עם כביש 6 באזור נחל האלה, ומערבה יותר בצומת קסטינה שעל כביש 40.
תוואי חלקו המזרחי של הכביש (מעמק האלה ומזרחה) אושר באופן עקרוני בשנת 1997, ככניסה דרומית חדשה לירושלים, כחלק מתוכנית להרחבת היישוב צור הדסה והפיכתו לפרוור של ירושלים וחיבורו לעיר.
וככביש רוחב נוסף המתחבר לכביש 6 – "חוצה ישראל".
באוגוסט 2003, המועצה הארצית לתכנון ולבנייה אישרה להעביר להערות הוועדות המחוזיות את התוכנית.
עלות הקמת הכביש הוערכה אז בכ-1.5 מיליארד שקל, ותוכנן שהסלילה תתחיל לקראת 2007. בנובמבר 2005, המועצה הארצית החליטה להמליץ להעביר לאישור הממשלה קטע הכביש מעמק האלה ועד לאזור שממערב לגבעת משואה בירושלים.
באותה עת סלילת הכביש הייתה חלק מרכזי בתוכנית ספדי להרחבת ירושלים מערבה.
לאחר שתוכנית ספדי בוטלה קידום סלילת הכביש הוקפא.
כתחליף לחלקו המערבי של הכביש, העובר בשטחים פתוחים לאורך נחל האלה, הציעו ארגוני איכות הסביבה לשדרג את כביש 383.
בשנת 2020 החליט משרד התחבורה לפצל את ביצוע הכביש לכמה שלבים.
בתחילת 2021, הוכרז על סלילת השלב הראשון של הכביש, במקטע שבין צומת האלה ועד לכביש 375 בסמוך לצור הדסה.
משם החיבור לירושלים יהיה דרך כביש המנהרות הקיים.
באוקטובר 2021 הודיעה שרת התחבורה מרב מיכאלי על הקפאת תכנונו של הכביש, בשל הנזקים הסביבתיים הכבדים שעלולים להגרם מסלילתו.
נזקים אלו כוללים פגיעה בשטחים פתוחים ובמסדרון אקולוגי בעל ערכיות סביבתית גבוהה בעמק האלה.
בנוסף הכביש צפוי להגביר את השימוש ברכבים פרטיים ובכך להחריף את העומס התחבורתי ואת זיהום האוויר כתוצאה מכך.
שרת התחבורה הודיעה כי "אין הצדקה כרגע לפגיעה בשטחים הפתוחים שנדרשת בפרויקט מסוג זה.
מדיניות השרה היא שפגיעה בטבע ובשטחים פתוחים מצריכה הוכחת צורך וכדאיות כבדי משקל", וכי יש לתעדף פתרונות תחבורתיים המבוססים על תחבורה ציבורית ולא על מכוניות פרטיות.
כביש 334 הוא כביש אורך אזורי בנגב המערבי המחבר בין כביש 293 בצומת שדה צבי לכביש 232 בצומת דורות הסמוכה לשדרות.
הכביש מכונה גם "דרך ארץ הבִּתרונות", מכיוון שהוא חוצה את שמורת הטבע בתרונות רוחמה.
בסמוך לכביש נמצאת גם שמורת נחל שקמה.
כביש עוקף שדרות מתוכנן להיות המשך של כביש 334.
ק"משםסוג מפגשמיקוםדרכים מצטלבות כביש 334 מדרום לצפון 0 צומת שדה צבי שדה צבי כביש 293 7.5 צומת ללא שם רוחמה כניסה לרוחמה 12 דורות כניסה לדורות 13.5 כניסה לחוות שקמים 17 צומת דורות שדרות כביש 232
כביש 383 הוא כביש רוחב (ממערב למזרח) המקשר בין כביש 3 בצומת שער אברהם לכביש 38 באזור מושב זכריה.
הכביש מתחיל בגובה 60 מטר מעל גובה פני הים ומסתיים בעמק האלה בגובה 260 מטר.
לאורך הכביש נמצאים היישובים כפר הרי"ף, כפר מנחם, תירוש, גפן ושדות מיכה וכן יער חרובית ופארק בריטניה.
הכביש עובר בגשר עילי מעל כביש 6 ומסילת הרכבת לבאר שבע.
בקרבת הגשר נמצאת תחנת הרכבת קריית מלאכי-יואב.
ביוני 1996 התרחש בכביש זה פיגוע ירי בו נרצחו בני הזוג ירון ואפי אונגר, ותינוקם ניצל ללא פגע.
במקום הרצח הוצבה אנדרטה לזכר השניים.
בעקבות תאונות רבות שקרו לאורך הכביש, שוליו הצרים והעובדה שנפח התנועה בו גדל יצאו ביולי 2016 תושבי האזור במאבק להרחבת הכביש.
בנובמבר 2025 אושרה להפקדה בוועדה לתשתיות לאומיות תת"ל 123, במסגרתה מתוכננת הרחבת הכביש לכביש דו-נתיבי דו-מסלולי לכל אורכו, הקמת מחלף שיחבר אותו לכביש 6, מנהור לאורך כקילומטר וחצי והקמת מחלפונים לאורך הכביש שיחליפו צמתים.
הכביש יהווה כביש המשך לכביש 39 המתוכנן לחבר בין ירושלים לצומת האלה, הסמוך לצומת תל עזקה בו מסתיים כביש 383.
ק"משםסוג מפגשמיקוםדרכים מצטלבותכביש 383 ממערב למזרח0צומת שער אברהםבני ראם1.5צומת ללא שםכפר הרי"ףכניסה לכפר הרי"ף4כפר מנחםגישה לתחנת הרכבת קריית מלאכי – יואב5מסעף כפר מנחםכניסה לכפר מנחם6.5צומת ללא שםכניסה ליער חרובית ולתחנת הכוח צפית8.5מסעף גפןגפןכניסה לגפן10מסעף תירושתירושכניסה לתירוש15מסעף שדות מיכהשדות מיכהכניסה לשדות מיכה17צומת ללא שםפארק בריטניהכניסה לפארק בריטניה18.5צומת תל עזקהזכריה
כביש 310 הוא כביש אזורי המתחיל בצומת הנשיא ומסתיים במחלף להבים על כביש 6. אורכו כ-13 ק"מ.
הכביש הוא ציר המשמש כאחת הכניסות לעיר רהט ומעבר ממנה ומהנגב המערבי לערד והנגב המזרחי.
הקטע בין צומת להבים עד להבים היווה את תחילתו של כביש 31 עד שנת 2015, אולם עם פתיחתו של כביש 6 על תוואי כביש 31 באזור, שונה גם מספרו של קטע זה ל-310 והוא נמשך כיום עד מחלף להבים החדש.
כביש 316 הוא כביש אורך אזורי בישראל, היוצא מצפון הנגב אל דרום הר חברון דרך אזור חבל יתיר.
אורכו כ־26 ק"מ והוא כביש הררי בעל ערך נופי.
קצהו הצפוני של הכביש עובר בשטחי יהודה ושומרון.
תוואי הכביש מתפתל ועולה כ-400 מאות מטרים.
הנקודה הגובהה ביותר שלו נמצאת בסמוך למצפור קריות ומצפה יונתן כ-900 מטרים מגובה פני הים.
בסמיכות לנקודה זו חוצה הקו הירוק את הכביש.
כביש 316 גם מחבר בין כביש 31 לכביש 80 אשר מתחבר בחזרה אל כביש 31 בצומת ערד.
כביש 316 נחשב לכביש מסוכן.
בין הסיבות למסוכנות הכביש נמנים תנאי שטח וסביבה כגון עיקולים חדים, סכנת החלקה בחורף בעקבות קרח ושלג בעלי חיים משוטטים (בעיקר גמלים), תנועת רכבים ונהגים לא בטיחותית, תנאי תחזוקת הכביש ובכלל זה גם תאורה לקויה בלילה.
בנוסף המקטע שבין כביש 31 מצומת להבים דרך חורה וכן הלאה, נחשב בעבר לאחד המקטעים המסוכנים מבחינת שיעור תאונות הדרכים.
בשל מיקומו של כביש 316 אשר בחלקו עובר ביהודה ושומרון סבל הכביש מהזנחה בעקבות חוסר כפיפות ברור למי מהרשויות האחריות על הטיפול בו.
עם זאת בשנת 2015 הודיע משרד התחבורה בראשות ישראל כץ כי המשרד ייקח אחריות לטיפול בכביש באמצעות חברת נתיבי ישראל.
הכביש מתחיל בצפון הנגב, במחלף יתיר שעל כביש 31 ליד היישוב הבדואי חורה, לכיוון צפון־מערב, משם ממשיך אל דרום הר חברון.
חורה הוקמה בשנת 1989 צפונית לבאר שבע כחלק משבעת יישובי הקבע שהוקמו באזור הנגב עבור השבטים הבדואים.
בתוואי זה עובר הכביש מדרומו של נחל חור.
בחפירות של רשות העתיקות ב-2013 בטרם בנית המחלף נחשפו שרידיו של חלק מהעורף החקלאי של יישוב מהתקופה הביזנטית ששכן בחורבת חור.
חוצה את נחל יתיר ועובר במקביל אליו
קוואעין - יישוב בדואי "בלתי מוכר"
היער ניטע לאורכו של קו שביתת הנשק בין ישראל וממלכת ירדן ב-1949. יער יתיר הוא היער הנטוע הגדול בישראל, והיער הגדול בעולם שניטע על ידי אדם באזור מדברי למחצה.
היער נקרא על שם עיר הלווים הכלולה בשטחו.
מצודת היערנים - המצודה נבנתה כ"מבצר" במקום גבוה השולט על סביבתו בגובה 687 מטר, באזור קו שביתת הנשק עם הירדנים, לטובת מגורים ליערנים, ששמרו על היער.
מפגש עם כביש 3178 המחבר את כביש 316 לכביש 317. ביניהם משטרת רוג`ום אל-מדפע, פוצצה במהלך פעולת סמוע (מבצע מגרסה) בנובמבר 1966.
נחל ענים - נחל אכזב, המהווה אחד מיובליו העיקריים של נחל באר שבע.
שמו של הנחל נגזר משמה של העיר המקראית והתלמודית עָנִים, שמקומה בחורבת ענים שבתחילת הנחל, ליד היישוב שני (לבנה)
חורבת ענים - אתר בו מצויים שרידיו של יישוב מקראי ותלמודי ובו גם בית קברות ושרידי בית כנסת.
אוסביוס מקיסריה בן המאה ה-4 כלל את "ענים" בין יישובי דרומא, והבחין בין שני חלקיה של העיר: האחד מכונה "כפר גדול של יהודים".