tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כיום הוא חבר בוועדה למען ההעצמה המשפטית של נפגעי העוני, יוזמה עצמאית בחסות התוכנית להתפתחות של האו"ם.
בשנים 2010 ו-2013 שמו הופיע ברשימת מאה האינטלקטואלים המובילים בעולם, לפי סקר של המגזינים "Foreign Policy" ו"פרוספקט".
ע'ני אחמדזאי שיחק תפקיד מפתח בהרכבת הממשל האפגני אחרי נפילת שלטון הטליבן ב.
הוא שימש כיועץ האו"ם בניסוח הסכם בון.
הוא התמודד ב-2009 בבחירות לנשיאות אפגניסטן והתמקם במקום הרביעי אחרי חאמיד כרזאי, עבדאללה עבדאללה ורמזאן בשארדוסט.
בסיבוב הראשון של הבחירות לנשיאות ב-5 באפריל 2014 התמודד, כמועמד עצמאי, וזכה ב-31.5% מהקולות, במקום השני זכה מועמד מטעם "הקואליציה הלאומית" עבדאללה עבדאללה, שקיבל 45% מהקולות.
בסיבוב השני ב-14 ביוני 2014 ע'ני קיבל 55.27% מהקולות, בערך כמיליון קולות יותר מעבדאללה עבדאללה.
תוצאות אלה אושרו ב-17 ביולי 2014 על ידי ועדת בחירות עצמאית.
אחרי מחלוקת, ב-20 בספטמבר 2014 הגיעו ע'ני אחמדזאי ועבדאללה להסכם על חלוקת השלטון.
עבדאללה עבדאללה התמנה לראש הממשלה.
אשרף ע'ני אחמדזאי הוא חבר בהנהלת מיזם הצדק העולמי הפועל להובלת מאמץ גלובלי, רב תחומי לחיזוק שלטון החוק בארצות המתפתחות.
אחיו של אשרף ע'ני אחמדזאי הוא האשמט ע'ני אחמדזאי, ראש המועצה הגדולה של שבטי הקוצ'ים.
אשרף ע'ני נולד בשנת 1949 במחוז לוגר של אפגניסטן, מדרום לקאבול.
הוא בן לשבט הפאשטוני אחמדזאי, אחד משבטי נוודים קוצ'ים, מוסלמים סונים, חלק מאיחוד השבטים גיליג'י או גילזאי.
לאותו שבט השתייך גם הנשיא לשעבר מוחמד נג'יבוללה.
את לימודיו היסודיים והתיכוניים עשה בבית הספר היוקרתי "חביביה" בקאבול.
המשיך לימודי תיכון בבית ספר לייק אוסוויגו במדינת אורגון בארצות הברית, במגמת משפטים, אותה הסב לאנתרופולוגיה חברתית ותרבותית.
אותם סיים ב-1967. המשיך לימודים אקדמיים באוניברסיטת קאבול ובאוניברסיטה האמריקאית בביירות, בה סיים תואר ראשון בשנת 1973. שם פגש את אשתו לעתיד, רולה, לבנונית נוצרייה.
בשנים 1973–1977 חזר לאפגניסטן כדי ללמד אנתרופולוגיה באוניברסיטת קאבול.
ב-1977 עזב ולימד זמן קצר באוניברסיטת אורהוס בדנמרק.
קיבל מלגה על מנת ללמוד לתואר השני ואחר כך לתואר שלישי באנתרופולוגיה תרבותית באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת קולומביה הייתה בשנת 1982 בנושא "ייצור ומשילה: אפגניסטן 1901-1747".
ב־1983 לימד ע'ני אנתרופולוגיה ומדעי המדינה באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה ואחר כך בשנים 1991-1983 באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
היה בתקופה זו פרשן מבוקש בשידורי BBC בשפות פרסית ופשטו שנועדו לאפגניסטן.
בעבודה המחקרית התעניין בתהליכים של כינון מדינה ושינויים חברתיים.
בשנת 1991 הצטרף למשך מספר שנים לבנק העולמי במיזמים במזרח אסיה ובדרום אסיה.
סייע להליכי התמורה הכלכלית-פוליטית ברוסיה, סין והודו.
עשה עבודות חלוציות בתחום יישום האנליזה הארגונית והמוסדית בתהליכי מקרו של תמורה ורפורמה.
בין השאר עסק בתוכנית להתאמת תעשיית הפחם של רוסיה לתנאים הסוציו-כלכליים החדשים בארץ זו.
בימי מלחמת המפרץ עסק במקביל בפרשנות פוליטית ברדיו ובטלוויזיה והתראיין בעיתונים.
אחרי פיגועי 11 בספטמבר 2001
אחרי פיגועי 11 בספטמבר בארצות הברית בשנת 2001, עזב ע'ני את עבודתו בבנק העולמי ועסק בפעילות אינטנסיבית באמצעי התקשורת עם הופעות סדירות בתוכניות החדשות של רשתות NPR, BBC, CNN, PBS ותחנות טלוויזיה ורדיו אחרות וכתב מאמרים לעיתונים.
בנובמבר 2002 הסכים להתמנות יועץ מיוחד של האו"ם והתלווה ללאח'דר בראהימי, הנציג המיוחד של המזכיר הכללי של האו"ם באפגניסטן, על מנת להכין את הסכם בון בנוגע למולדתו, תהליך ומסמך שהכינו את התשתית להעברת השלטון לידי העם באפגניסטן ובחירות בשנת 2004.
בדצמבר 2001 חזר ע'ני אחמדזאי לאפגניסטן אחרי היעדרות בת 24 שנה.
ב-1 בפברואר 2002 התמנה ליועץ ראשי ללא משכורת של הנשיא חאמיד כרזאי.
פעל להכנת הלויה ג'ירגה ולפי בקשתו התמנה בראש אוניברסיטת קאבול.
באוניברסיטה הנהיג הנהלה שיתופית, בהשתתפות הסגל והסטודנטים, אימן גברים ונשים בנושאי ארגון וניהול.
אחרי שעזב את האוניברסיטה הקים עם קלייר לוקהארט "מכון ליעילות ממלכתית" ועמד בראשו.
המכון הציע מסגרת עבודה לפיה על המדינה לבצע 10 תפקידים עיקריים על מנת לשרת את אזרחיה.
מסגרת זו נדונה על ידי מנהיגים ודיפלומטים במפגש בספטמבר 2005 שהתקיים תחת חסות האו"ם והבנק העולמי.
הוא הציע מערכת של הסכמים הדדיים בין הקהילה הבינלאומית, ממשלת המדינה והאזרחים כבסיס לארגון סיוע והתערבויות אחרות.
הוצע גם אינדקס סוברניות שנועד למדוד כל שנה את יעילות תפקוד המדינה.
ב-2005 נאם ע'ני אחמדזאי נאומים מרכזיים בפני פורומים שונים כמו בכנס על שלטון החוק הבינלאומי של לשכת עורכי הדין האמריקאים, הרשת למדיניות טראנסאטלנטית, המפגש השנתי של צוות הפיתוח של ממשלת נורווגיה, מפגש המרכז ללימודים אסטרטגיים ובינלאומיים בנוגע לרפורמת האו"ם, כנס של הבנק העולמי, האו"ם וה-OECD בנוגע למדינות החלשות וועידת ה-TEDGlobal.
כתב מאמרים שפורסמו ב"פייננשל טיימס", אינטרניישנל הרלאד טריביון", לוס אנג'לס טיימס, הניו יורק טיימס, וול סטריט ג'ורנל "וושינגטון פוסט".
בסוף שנת 2006 הועלתה הצעה למועמדותו של אשרף ע'ני לתפקיד המזכיר הכללי של האו"ם אחרי סיום תפקידו של קופי אנאן.
בשנים 2002–2004 כיהן ע'ני אחמדזאי כשר האוצר של ארצו.
הוא הוכר כשר האוצר הטוב ביותר באסיה על ידי כתב העת "Emerging Markets Review".
הוא ביצע רפורמות נרחבות, כולל הקמת מטבע חדש, מחשוב עבודת האוצר, הנהגת חשבון יחיד לאוצר, אימוץ מדיניות של תקציבים מאוזנים ושימוש בתקציבים ככלי מרכזי של מדיניות, ריכוז איסוף ההכנסות, רפורמת תעריפים ושיקום המכס.
הנהיג נוהל של דיווחים שבועיים לממשלה, לציבור ולבעלי העניין הבינלאומיים ככלי לשקיפות ולאחריות ופנה לתורמים למקד את התערבויותיהם בשלושת מגזרים: ע'ני שיפר את אחריות הפקידות במשרדי הממשלה והכין אסטרטגיית פיתוח שהטילה על האפגנים אחריות על התפתחות העתידה.
ב-31 במרץ 2004 בפני ועידה בינלאומית בברלין שבה השתתפו 65 שיר אוצר ושרי חוץ, הציג ע'ני אחמדזאי תוכנית לשבע שנים להשקעות ציבוריות שנקראה "אבטחת עתידה של אפגניסטן".
היא תוארה כתוכנית המקיפה ביותר שנהגתה והוצגה אי פעם על ידי מדינה ענייה בפני הקהילה הבינלאומית.
התוכנית הוכנה על ידי צוות של 100 מומחים ובראשו ועד בראשות ע'ני אחמדזאי.
ביסוד תוכנית ההשקעות עמד המושג double-compact בין התורמים לממשלת אפגניסטן מחד ובין הממשלה לעם של אפגניסטן מאידך.
בוועדה התחייבו התורמים ל-8.2 מיליארד דולר בשלוש השנים הראשונות ליישום התוכנית, בדיוק הסכום שנקבה הממשלה האפגנית.
הם קיבלו את צידוק דרישת הממשלה האפגנית לחבילת סיוע בשווי סך הכל של 27.5 מיליארד דולר לשבע שנים.
בלב גישת הפיתוח של ע'ני אחמדזאי עמד חיסול העוני במדינה באמצעות יצירת רווחה וכינונן של זכויות אזרחים.
באפגניסטן מייחסים לו את ההקמה בשנת 2003 של תוכנית הסולידריות הלאומית המעניקה סיבסוד לכפרים בעלי עדיפויות ודרכי יישום מוגדרות על ידי מועצות הכפרים הנבחרות.
התוכנית כללה 13,000 מתוך כ-20,000 הכפרים באפגניסטן.
הוא יצר שיתוף עם משרד התקשורת כדי להבטיח רישיונות לתקשורת טלפונית מסובסדת על בסיס של שקיפות מלאה.
הטלפונים הסלולרים במדינה למעל מיליון עד סוף שנת 2005. ההשקעות הפרטיות בתחום זה עלו למעל 200 מיליון דולר ומגזר הטלתקשורת הפך לאחד מהספקים החשובים ביותר למס הכנסה.
בינואר מאמר של אחמד מג'ידיאר בכתב העת של המכון האמריקאי לעסקים (American Enterprise Institute) כלל את ע'ני אחמדזאי בתוך רשימה של 15 מועמדים פוטנציאליים לנשיאות בבחירות בשנת 2009, באותה תקופה הפך ע'ני למבקר חריף של ממשל כרזאי.
הוא נרשם כמועמד לבחירות הנשיאותיות ב-7 במאי 2009. במערכת הבחירות הדגיש הקמפיין שלו את חשיבותו של מנהל ייצוגי, ניהול טוב, כלכלה דינמית והזדמנויות תעסוקה לאזרחי אפגניסטן.
להבדיל ממועמדים אחרים, פנה ע'ני לפזורה האפגנית לתמוך בקמפיין שלו ולסייע לו מבחינה כספית.
העלה את שמו של מוחמד איוב ראפיקי כמועמד לאחד התפקידים של סגן נשיא, והעסיק את ג'יימס קארוויל, שהיה בעבר היועץ האסטרטגי הראשי בקמפיין של ביל קלינטון.
בבחירות זכה ע'ני בכ-3% מן הקולות והוצב במקום הרביעי בין המועמדים.
ב-28 בינואר 2010 השתתף ע'ני אחמדזאי בוועידה הבינלאומית על אפגניסטן שהתקיימה בלונדון, בה התחייב לתמוך בבנייה מחדש של אפגניסטן.
הדגיש את חשיבות שיתוף הפעולה בין האפגנים לבין עצמם וביניהם לקהילה הבינלאומית ותמך באסטרטגיית הפיוס הלאומי של כרזאי.
לדבריו השתכנע מהנאום הנשיאותי של כרזאי בנובמבר 2009 שבו התחייב הנשיא להיאבק בשחיתות, לקדם את הפיוס ולהחליף את כוחות הביטחון הבינלאומיים בכוחות מקומיים.
אחרי שהודיע על מועמדותו לנשיאות בבחירות ב-2014, העמיד ע'ני אחמדזאי את הגנרל עבדול ראשיד דוסטום, מנהיג ואיש צבא אוזבקי למוד מלחמות שהשתתף בממשלת כרזאי, ואת סרוואר דאניש, שר המשפטים לשעבר בממשלת כרזאי, ממוצא חזארה כמועמדיו לתפקידים של סגני נשיא.
בבחירות הקודמות כינה ע'ני את דוסטום "רוצח"
והוקיע את כרזאי בגין קריאתו לדוסטום לשוב לאפגניסטן מגלותו בטורקיה.
הפעם זה היה ע'ני עצמו שקרא לדוסטום להיות שותפו מתוך תקווה שברית זו תחזק את סיכוייו בבחירות.
אחרי שאיש מהמועמדים לא הצליח לזכות ביותר מ-50% מהקולות בסיבוב הראשון, ע'ני אחמדזאי וד"ר עבדאללה עבדאללה שנבחרו במקומות הראשונים, השתתפו בסיבוב השני ב-14 ביוני 2014.
התוצאות הראשונות בסיבוב השני הראו כי ע'ני מוביל במירוץ.
אולם טענות להונאה מן המחנה השני הובילו למבוי סתום, איומים באלימות ובהרכבת ממשלה מקבילה על ידי המחנה היריב בראשות עבדאללה עבדאללה.
ב-7 באוגוסט 2014 הגיע לקאבול מזכיר המדינה של ארצות הברית, ג'ון קרי, תיווך הרכבתה של ממשלת אחדות לאומית אחרי ספירת קולות שנמשכה 3 חדשים בפיקוח האו"ם ובמימון אמריקאי, ועדת בחירות עצמאית הכריזה את ע'ני אחמדזאי כנשיא של הרפובליקה האסלאמית, אחרי שהוא הסכים לעסקת האחדות הלאומית.
לפי הוועדה הצליח ע'ני לזכות ב-55.4% מן הקולות בעוד עבדאללה עבדאללה - ב-43.5%.
תחת הנהגתו בקדנציה הראשונה ידעה ארצו צמיחה כלכלית של 3%, בעוד שיעור האבטלה היה בסביבות 9%.
עם זאת אפגניסטן נותר אחת המדינות העניות ביותר בעולם ויש לה HDI (מדד הפיתוח האנושי) נמוך מאוד
הבחירות לנשיאות 2020, תחילת קדנציה שנייה והבריחה
ב-21 באפריל 2019 האריך בית המשפט העליון את המנדט שלו שהיה אמור להסתיים ב-22 במאי, עד למועד הבחירות לנשיאות שנקבע ב-28 בספטמבר.
בעת מסע הבחירות פיגוע שתוכנן באחת מאספות הבחירות שקיים גרם למותם של 24 בני אדם ולפציעתם של 31 אחרים.
ב-18 בפברואר 2020 הכריזה ועדת הבחירות האפגנית שאשרף ע'ני זכה פעם שנייה וניצח עם 50.64% מהקולות.
עבדאללה עבדאללה שהתיצב שוב פעם נגדו, טען שוב פעם לזיופים וסירב להכיר בתוצאות ואף הקים ממשלה מקבילה.
ע'ני אחמדזאי ועבדאללה עבדאללה נשבעו כנשיאים ב-9 במרץ 2020, כל אחד באגף אחר של ארמון הנשיאות.
ב-17 במאי 2020 נחתם הסכם חדש לחלוקת השלטון בין הממשלה הרשמית של ע'ני והממשלה המקבילה של עבדאללה על מנת לשים קץ למשבר הפוליטי המתמשך ולאפשר את המשא ומתן עם האויבים ובאותו הזמן המאבק בטליבן (שחידש את הפיגועים ב-12 במאי 2020) ובמגפת נגיף הקורונה.
לפי הסכם זה מחצית ממשרדי הממשלה הוענקו לממשלה המקבילה, כמו כן התפקיד של אחראי העליון על המשא ומתן של המועצה לפיוס לאומי הוענק לעבדאללה, בהתחשב בניסיונו כדיפלומט.
בראש הכוחות הצבאי התמנה הגנרל ראשיד דוסטום שהיה הפעם לצידו של עבדאללה.
ב-15 באוגוסט 2021, עזב את אפגניסטן בעקבות תחילת כניסתם של כוחות הטליבאן לעיר הבירה.
צעדו זה היווה את אחד מרגעי השיא של נפילת קאבול (2021) וקריסתו הסופית של השלטון הקודם.
לטענתו של אשרף ע'ני, בריחתו מארצו בוצעה "על מנת למנוע עימותים שיגררו שפיכות דמים".
בהמשך דווח שגלה לאיחוד האמירויות הערביות וכי בעת בריחתו ניסה להימלט עם רכבים מלאים בכספים.
דווח כי אשתו של אשרף ע'ני, רולה לבית סעדה, ממוצא לבנוני נוצרי, שקיבלה את השם האפגני ביבי גול, מדברת בצורה שוטפת אנגלית, ערבית, צרפתית, פאשטו, פרסית ואורדו.
לע'ני ולאשתו, רולה, נולדו שני ילדים: טארק ומרים, שהיא אמנית החיה בברוקלין.
שני הילדים הם ילידי ארצות הברית ואזרחים אמריקאים.
הנסיכה אַשְׁרַף פהלווי (בפרסית: اشرف پهلوی, 26 באוקטובר 1919 - 7 בינואר 2016) הייתה אחותו התאומה של מוחמד רזא פהלווי, השאה האחרון של איראן.
הייתה לבתו המועדפת על אביה, רזא ח'אן, שטען שחבל שמוחמד רזא שאה פהלווי יצא הזכר ולא היא.
פעולותיה בימי שלטונו של אחיה
בשנת 1967, פעלה אשרף כנציגה האיראנית בוועדת האו"ם לזכויות אדם ובמועצה הכלכלית והחברתית.
אשרף הייתה תומכת נלהבת בזכויות הנשים באיראן ובעולם.
בשנת 1934, הנסיכה אשרף ואחותה הנסיכה שמס, היו לשתי הנשים האיראנית הראשונות שהסירו את הרעלה, שהנשים באיראן נהגו לעטות.
אשרף הייתה גם פעילה נלהבת בתוכניתו של אחיה לקידום האוריינות וחיסול האנאלפביתיות, וכיהנה כחברה בוועדה הבינלאומית המייעצת לקידום אוריינות.
בזמן ששהתה בבית הקיץ שלה בריביירה הצרפתית בקיץ 1976, אשרף יצאה ללא פגע מניסיון התנקשות מסתורי בחייה, כשארבעה עשר כדורים נורו לצידי מכוניתה.
ישנם הטוענים כי לאשרף היה תפקיד מכריע בהפיכה באיראן ב-1953, וכי היא הייתה זו ששכנעה את אחיה, מוחמד רזא שאה פהלווי, לקבל את הצעתם של ה-CIA וה-MI6 ולהוציא לפועל את תוכניתם.
עם זאת ישנם אחרים המערערים על תפיסה זו וטוענים כי לא אשרף ולא השאה היו מודעים למבצע או מטרותיו.
ישנם רבים הטוענים כי אשרף עסקה בייבוא סמים לאיראן באין מפריע בתקופת שלטונו של אחיה, ושמשם הרוויחה את הונה העצום.
לאחר מהפכת 1979, אשרף ביקשה מדייוויד רוקפלר לסייע לאחיה, מוחמד רזא שאה פהלווי, למצוא מקלט.
היא עזבה את איראן לאחר המהפכה ב-1979 ומאז חיה בין בתיה בפריז, ניו יורק ומונטה קרלו.
אילן יוחסין של שושלת פהלווי
אשרף פיאד הוא משורר ואמן פלסטי סעודי ממוצא פלסטיני שנדון על ידי בית משפט סעודי למוות באשמת הפצת רעיונות של כפירה.
פיאד נולד במכה שבערב הסעודית ב-12 בינואר 1980 למשפחה שהיגרה מח'אן יונס שברצועת עזה למעלה מ-15 שנים לפני לידתו.
פיאד הוא אחד היוצרים הבולטים בסצנת האמנות בערב הסעודית.
רבים רואים בו אחד מהשגרירים הבלתי-רשמיים הבולטים של האמנות הסעודית ברחבי העולם.
חבריו תיארו אותו כמי שפועל ללא הרף כדי ליצור קשרים בין אמנים סעודים לבין גלריות, מוזיאונים, אוצרים ואנשי אמנות בעולם.
ב-2013, לדוגמה, עמד פיאד מאחורי תערוכה גדולה בעיר ג'דה, ואחד האורחים החשובים שביקרו בתערוכה ושיבחו אותה היה מנהל גלריית טייט לאמנות מודרנית, כריס דרקון.
באותה השנה פיאד גם אצר תערוכה של אמנים סעודים בביאנלה לאמנות בוונציה.
פיאד הוא חבר מרכזי בארגון האמנות הבריטי-סעודי Edge of Arabia.
בחודש אוגוסט 2013 ישב פיאד עם כמה קולגות בבית קפה בעיר אבהא שבדרום-מערב ערב הסעודית, סמוך לגבול עם תימן, וצפה במשחק כדורגל.
לפתע פרץ ויכוח בינו לבין אמן אחר על אמנות מודרנית.
עדי ראייה סיפרו כי הריב הגיע לטונים גבוהים.
חברו, שלפי כמה עדויות "היה מצוי עמו בסכסוך ארוך שנים", פנה למשטרה והגיש תלונה שלפיה פיאד קילל את אללה ואת הנביא מוחמד והעליב את הממלכה.
נוסף על כך טען החבר כי בספרו של פיאד, שיצא לאור ב-2008, הוא מפיץ ערכים חילוניים.
פיאד, המוכר מאוד בסצנה התרבותית בערב הסעודית, נעצר באותו היום.
עם זאת, למשטרה לא היו שום ראיות נגדו, ולמחרת הוא כבר שוחרר בערבות.
ארבעה חודשים מאוחר יותר, ב-1 בינואר 2014, הפתיעו את פיאד שוטרי "משטרת המוסר", שהיא גוף רשמי רב-עוצמה בערב הסעודית.
הם החרימו את תעודת הזהות שלו ולקחו אותו למעצר.
"האשימו אותי בהפצת רעיונות אתאיסטיים הרסניים בחברה הסעודית", סיפר פיאד בריאיון לעיתון הבריטי "הגרדיאן".
לדבריו, הוא כלל לא מאמין ברעיונות הללו וספרו לא עוסק בהם: "הספר שלי מדבר עליי כפליט פלסטיני.
הוא מדבר על נושאים תרבותיים ופילוסופיים.
קיצונים דתיים עיוותו אותו לגמרי ופירשו את אחד השירים כאוסף של רעיונות נגד אלוהים".
בפברואר 2014 הגיע המקרה שלו לבית המשפט.
האדם שהתלונן בזמנו נגד פיאד טען בפני השופט כי פיאד גידף בפומבי את אללה.
שני אנשי "משטרת המוסר" סיפרו במשפט כי פיאד מקדם ערכים אתאיסטיים, מנהל קשרים אסורים עם נשים ואף שומר תמונות שלהן בטלפון הנייד שלו.
פיאד ההמום הכחיש את כל המיוחס לו והבהיר כי הוא מוסלמי נאמן.
הוא הודה כי קיים קשרים עם כמה נשים, אך הסביר כי מדובר בקשרים ידידותיים ומקצועיים עם עמיתותיו האמניות, וכי התמונות שנשמרו בטלפון הנייד שלו ופורסמו ברשת החברתית אינסטגרם צולמו בשבוע האמנות בעיר ג'דה – האירוע התרבותי החשוב ביותר שמתקיים בערב הסעודית.
במהלך המשפט עלו עדים מטעמו של פיאד שסיפרו כי האדם שהלשין עליו מצוי בסכסוך עמו וכי הם מעולם לא שמעו מפיאד התבטאויות נגד הדת.
על אף העדויות, הורשע פיאד בן ה-35 ונידון לארבע שנות מאסר ול-800 מלקות.
התביעה, שדרשה עונש מוות, ערערה על גזר הדין, ולבסוף הוחלט לקיים משפט חוזר.
השופט החדש, שלכל אורך המשפט לא החליף מילה עם פיאד, מצא אותו אשם בחמישה אישומים, ובהם הפצת אתאיזם, איום על ערכי המוסר וקיום קשרים אסורים עם נשים.
השופט גזר עליו עונש מוות והסביר: "עשיית תשובה היא מעשה של הלב שמקומו במערכת המשפט של העולם הבא.
היא אינה מעניינת את מערכת המשפט בעולם שלנו".
ב-2 בפברואר 2016 הקל בית משפט בעיר אבהא בעונשו של פיאד ודן אותו לשמונה שנות מאסר ול-800 מלקות.
ב-23 באוגוסט 2022 פיאד שוחרר מהכלא, מספר חודשים אחרי שעונשו היה אמור להסתיים בתום שמונה שנים.
התגובות על גזר דין המוות
חבריו של פיאד בערב הסעודית ובעולם כולו הוכו בתדהמה.
"אני מכיר אותו מאז 2003", אמר חברו, האמן הבריטי סטפן סטייפלטון.
"הוא באמת ובתמים אדם נפלא ואדיב.
הוא אינטלקטואל ויוצר, אך הוא בשום אופן לא אתאיסט".
מונה כרים, פעילת זכויות אדם מכווית, שניהלה קמפיין למען שחרורו של פיאד, טוענת כי הוא נענש על ידי "משטרת המוסר" לאחר שפרסם סרטון וידאו שבו נראים אנשי המשטרה מצליפים באדם בפומבי.
"סעודים רבים חושבים שזו נקמתה של 'משטרת המוסר'", אמרה.
היא הוסיפה כי המשטר הסעודי לא אהב את התרחבותה של סצנת האמנות, שפיאד היה אחד ממוביליה, ולפיכך החליט לפעול נגדו: "באזור הזה (אבהא) פועלים אמנים וסופרים רבים, ואשרף היה אחד הבולטים שבהם.
בניגוד למקרים רבים אחרים, סיפורו של פיאד הצליח לעורר סערה ענקית שהתחילה ברשתות החברתיות והצליחה להיכנס כמעט לכל בית בעולם הערבי.
מאות אמנים, אנשי תרבות ואינטלקטואלים ערבים בולטים חתמו על עצומות זועמות הקוראות לסעודיה לבטל את עונשו של פיאד, וגם אנשים מהשורה, רובם פלסטינים, תקפו את ההחלטה השנויה במחלוקת.
כמו כן ממשלת הרשות הפלסטינית קראה לערב הסעודית להעניק חנינה לפיאד.
ארגון אמנסטי אינטרנשיונל הודיע שבמהלך המעצר והמשפט נשללה מפיאד גישה לעורך דין ושהוא אסיר מצפון.
פיאד קיבל חברות של כבוד במרכז הגרמני של ארגון הסופרים הבינלאומי PEN.
לצעד זה התלוותה הודעת מחאה על עונש המוות שנפסק לו.
אשרף בזנאני הוא אמן מרוקאי, יוצר סרטים וצלם.
הוא נולד במרקש בשנת 1979.
בזנאני החל את דרכו בעולם הצילום במקרה.
הוא קיבל מצלמת קודאק מדגם Ektra compact 250 ליום הולדתו בגיל הנעורים.
בזנאני לימד את עצמו ומעולם לא לקח שיעורי צילום.
הוא יצר מספר סרטים קצרים וסרטים תיעודיים.
ביניהם נכללים הסרטים "הליכה" משנת 2006 ו"הנאבד" משנת 2007. הסרט "המהגר" משנת 2007 זכה במספר פרסים לאומיים ובינלאומיים.
בזנאני מוכר בעיקר בתור הערבי הראשון בעולם שפרסם ספר תמונות שמבוסס על תמונות סוריאליסטיות.
שני הספרים, "דרך עדשתי" ו-"בתוך חלומותיי" הם סוריאליסטיים.
בזנאני תייג עצמו עם צלמי פרטי היומיום, צלמי הנופים והמצבים המשעשעים.
בתור ילד, אשרף בזנאני הוקסם ממיניאטורות סרטים ומקסם הסרטים.
כך שכאשר צלם אוטודידקט זה החל את קריירת הצילום שלו, הוא החליט שאינו רוצה לצלם תמונות "רגילות" והחל להתמקד במניפולציה של תמונות, תוך שימוש ברעיונות אישיים, בנופים מחלומות ובדברים החשובים לו או שבהם הוא מאמין.
הוא עצמו משמש כנושא המרכזי ברוב תמונותיו וזאת על מנת לתת מגע אישי בעולם החלומי, הסוריאליסטי והאירוני שהוא יוצר.
בסדרתו "בתוך חלומותיי", רוצה אשרף שאנשים יחשבו מחוץ לקופסה, יהרהרו ויתעמקו בתמונותיו הסוריאליסטיות.
"הצופים ימצאו מראה שתשקף את תמונת חייהם ואת המצבים עימם הם נאבקים וכן את הבעיות עימם הם צריכים להתמודד בחיים האמיתיים".
עבודותיו הוצגו במספרים מגזינים בינלאומיים כגון פיקסארט, נשיונל ג'יאוגרפיק, ממבו, פוטו+, אמוצ'ר פוטוגרפר, פוטוגרף מלהור, דיגיטל פוטו מגזין וזום מגזין.
בשנת 2014 הוא השלים את "פרויקט 52", משימה אישית שלו שבה התחייב לצלם תמונה בכל שבוע ברצף במשך שנה.
אשרף עיד אל-עג'רמי הוא חבר פת"ח, לשעבר שר לענייני אסירים ברשות הפלסטינית (2007–2009) וממובילי יוזמת ז'נבה.
נולד ב-1961 במחנה הפליטים ג'באליה שברצועת עזה ועזב שם כדי ללמוד הנדסה בהונגריה.
בזמן לימודו הצטרף לחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין.
ב-1982 נסע ללבנון והשתתף בלחימה שבין אש"ף לישראל.
חזר לארץ ב-1984, נעצר בידי ישראל והיה כלוא במשך שתים-עשרה שנים (1984–1996).
שלוש שנים טרם שחרורו, הביע תמיכה בהסכם אוסלו א' שנחתם ובהקמתה של הרשות הפלסטינית.
שוחרר רק לאחר כינון הרשות הפלסטינית.
לאחר שחרורו מהכלא הישראלי, עבד כמנהל בכיר במשרד המידע הפלסטיני כאחראי לענייני ישראל, ולאחר מכן מונה לסגן מנהל יחידת מדיה חיצונית.
באוקטובר 2003, עם צאת יוזמת ז'נבה, הביע בה תמיכה.
לאחר השתלטות חמאס על רצועת עזה ב-2007, הצטרף לממשלת החירום של סלאם פיאד וכיהן כשר לענייני אסירים עד 2009. לאחר פרישתו מהממשלה, הקים ב-2010 את "מרכז דאמור למדיה ותקשורת" במטרה להביא את הצד הפלסטיני לישראלים בצורה כזו שתתרום להגעה להסכם שלום.
ב-2013, השתתפותו בכנס של יוזמת ז'נבה בכנסת עוררה סערה בחוגי הימין בשל עברו בכלא הישראלי.
הוא בעל תואר ראשון באנגלית, סופר וחוקר.
אשרף חכימי מוח (בספרדית: Achraf Hakimi Mouh, בערבית: أشرف حكيمي موح; נולד ב-4 בנובמבר 1998) הוא כדורגלן מרוקאי המשחק בעמדת המגן הימני בפריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית ובנבחרת מרוקו, בה הוא גם משמש כקפטן.
אשרף חכימי מוח נולד במדריד שבספרד, למשפחה מרוקאית-מוסלמית אדוקה.
אביו, מוחמד, היה רוכל רחוב, ואמו, סיידה, עבדה כעקרת בית.
חכימי גדל בעיר חטאפה השייכת לקהילת מדריד, שם משפחתו התמודדה עם אתגרים כלכליים.
בגיל 8 הצטרף למחלקת הנערים של קולוניה אופיגבי, מועדון כדורגל מקומי, שם זיהו במהרה את הכשרון שלו והוא הצטרף למחלקת הנוער של ריאל מדריד בשנת 2006. בעונת שיחק בריאל מדריד קסטיליה, קבוצת המילואים של המועדון, מהליגה הספרדית השלישית.
לקראת עונת הועלה לקבוצה הראשונה של המועדון, המשחקת בליגת העל הספרדית.
ב-1 באוקטובר 2017 ערך הופעת בכורה בהרכב מול אספניול.
ב-11 ביולי 2018 הושאל לשנתיים לבורוסיה דורטמונד מליגת העל הגרמנית.
ב-2 ביולי 2020 עבר מריאל מדריד לאינטר מליגת העל האיטלקית, תמורת 40 מיליון יורו.
את הופעת הבכורה שלו ערך 1 במחזור הראשון של עונת 2020/2021, כשעלה כמחליף בניצחון 3–4 על פיורנטינה ובישל את השער השלישי.
את שער הבכורה כבש במחזור השני בניצחון 2–5 על בנוונטו, חיכימי גם הוסיף בישול במשחק.
ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית ב-7 באוגוסט 2021 נגד טרואה, ואף כבש שער בכורה בניצחון 1–2. ב-21 בנובמבר 2024 האריך את חוזהו בפריז סן-ז'רמן עד שנת 2029.
ב-31 במאי 2025 הבקיע את השער הראשון לטובת פ.ס.ז.
בגמר ליגת האלופות מול אינטר.
שיחק בנבחרות הצעירות של מרוקו.
ב-11 באוקטובר 2016 ערך אשרף חכימי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרוקו הבוגרת, כשנכנס כמחליף בדקה ה-67 בניצחון 0–4 על נבחרת קנדה במשחק ידידות.
ב-1 בספטמבר 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת מרוקו בניצחון 0–6 על נבחרת מאלי, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018 - אפריקה (CAF).
ב-27 בפברואר 2023 דווח על ידי כלי תקשורת בצרפת כי חכימי נעצר ונחקר בחשד לאונס צעירה בפריז.
כארבעה ימים לאחר פרסום הדיווחים, הוגש נגדו באופן רשמי כתב אישום בגין החשדות.
הכדורגלן הצעיר של השנה באפריקה: 2018, 2019
אשרם במדבר היה מרכז רוחני ובית הארחה ביישוב שיטים שבישראל שפעל ברוח אושו.
במקום התקיימו מגוון מדיטציות מדי יום מבית אושו, מדיטציות הנוגעות בצ'אקרות כמרכזי אנרגיה בגוף ויוגה.
המרכז והמדיטציות הופעלו והדרכו על ידי חברי הקהילה שחיה במקום.
בין היתר האשרם במדבר תיפקד כבית הארחה ומתחם קמפינג בשוטף, ובנוסף אירח גם סדנאות ריטריט וחקירה עצמית, פסטיבלים ותוכנית WOMP - (Work as Meditation Program) מבית היוצר של אושו.
אשרם במדבר הוקם בערבה, במקום בו שכנה בעבר היאחזות הנח"ל שיטים, כ-80 קילומטר צפונית לאילת וכ-70 קילומטר דרומית למצפה רמון, על כביש 40.
האשראם הוקם בשנת 2002 על בסיס היאחזות הנח"ל שיטים שפורקה.
מקימיו היו רפיק ידידיה וחבריו ששבו לפני כן משהות באשרם בפונה שבהודו.
המקום התנהל כקומונה, כענף של קיבוץ סמר שבערבה.
הגרעין המייסד עזב את המקום עם השנים והמשיכו להתגורר במקום כ-30 תושבים קבועים.
המקום נחשב לאחד המקומות הרוחניים הוותיקים שפעלו בישראל.
בשנת 2020, בצמוד לפרוץ מגפת הקורונה, הופסקה פעילות המקום כמרכז רוחני.
באשרם במדבר חיה קהילה אשר מונה כ-30 חברים שניהלה חיי קומונה המדגישה את חשיבות המדיטציות, המודעות, האהבה, החגיגה, האומץ והיצירתיות.
חברי הקהילה הפעילו את האשרם כבית הארחה בשוטף, הדריכו את תוכנית ה-WOMP, וגם את המדיטציות שהתקיימו במקום מדי יום שהיו פתוחות לכל מי שנמצא באשרם באותה עת.
רוב חברי הקהילה החזיקו שמות מהבודהיזם בשפת הסנסקריט.
במקום היה בית הארחה הכולל חדרי אירוח, מאהל בדואי ומתחם קמפינג.
האשרם כלל מטבח מרכזי על טהרת הצמחונות, אולמות סדנאות ופינת חי.
שתי מדיטציות ביום מבית אושו וכן מדיטציות הנוגעות בצ'אקרות כמרכזים אנרגטיים בגוף, המודרכות על ידי חברי הקהילה.
תוכנית הנקראת (WOMP - (Work as Meditation Program שהציעה טעימה מאורח החיים של הקהילה הכוללת 2 מדיטציות ביום, שילבה עבודה כמדיטציה ונתנה טעימה מחיי הקומונה של האשרם.
סדנאות בנושאי מדיטציה והעידן החדש שהתקיימו ברוב סופי השבוע.
פסטיבלים שונים שהתקיימו לאורך השנה.
בהם פסטיבל זורבה הבודהה שנערך מדי שנה פעמיים בשנה (בסוכות ובפסח) מאז הקמת האשרם, "פסטיבל פשוט" הנערך משנת 2003, פסטיבל שאקטי בעבר, ופסטיבלים נוספים כמו פסטיבל אימג'ן, פסטיבל הג'רני ועוד.
בשנת 2022 פרסמה קלי רוזן תחקיר באתר האינטרנט "פוליטיקלי קוראת", בו הובאו עדויות על הטרדות מיניות, אלימות וניצול מצד מנהלי האשרם דניאל נצר ('שרדהה') ורן שרפמן ('עוטסב') בין מנחים ומטפלים אחרים.
בתחקיר נטען כי נצר ושרפמן ניהלו את האשרם עם מאפיינים כיתתיים ורדו בחיי נשים וגברים, וכן נערות ונערים שעבדו תחתיהם במקום.
בשני חלקי הכתבה הועלו האשמות על ניצול מיני, השפלות קבוצתיות, אלימות מילולית ואף ניצול כלכלי.
אשרף פואח'רי הוא אמן פלסטיני-ישראלי, החי ויוצר בחיפה.
בעבודותיו, פואח'רי נע בין זהותו הפלסטינית ושורשיה ובין המרחב הישראלי-יהודי בו הוא חי, דרך חקר ושימוש בסמלים חזותיים מוכרים בהם הוא עושה שימוש בהדפס, ציור, מיצג, ווידאו ורקמה.
פואח'רי מוכר בעיקר עם דימוי החמור אותו שילב במעל 1,000 עבודות בפורמטים וטכניקות שונות.
עבודותיו מוצגות בתערוכות בגלריות ומוזיאונים בישראל ובשאר העולם.
אשרף פואח'רי נולד בכפר מזרעה.
ב-1992 החל את לימודיו בעיצוב גרפי במכללת הגליל המערבי ומשם עבר ללמוד בויצו חיפה.
פרויקט הסיום של פואח'רי הוצג בתערוכה בה הציג 15 עבודות קטנות, ספר ועוד שלוש עבודות גדולות.
בעבודה הופיע מוטיב החמור כאלמנט מרכזי, שהפך לסימן היכר של האמן שיחזור על עצמו בתערוכותיו העתידיות, לדברי האמן "החמור, בעל החיים הכי קרוב לאדמה, שגם קשורה לפלאח הערבי...
הסטיגמה של החמור מתארת בדיוק את המצב שלי בתור ערבי במדינה הזו".
פואח'רי טוען שהמילה "ערבי" הפכה לקללה הן בחברה הישראלית והן בחברה הערבית, כך הוא מוצא את עצמו בדיסוננס כמו החמור שמיוחסות לו תכונות של טיפשות ונחיתות אך לעומת זאת "החמור הוא חיה חכמה, סובלנית ועקשנית".
עבודתו הגדולה ביותר נעשתה על בד ממנה מייצרים שמלות כלה, אורך העבודה כארבע מטר ובמרכזה מופיע חמור שחלקו נבלע בחושך.
ב-1996 מציג פואח'רי בגלריית כברי את תערוכתו "אנא חמאר", אשר ממשיכה את מוטיב החמור.
ב-1999 מציג פואח'רי תערוכה בשם "Made in Palestine" המוצגת בעזה ושנה לאחר מכן תוצג בבית לחם.
בתערוכה זו דמות החמור חוזרת על עצמה בווריאציות שונות.
שם התערוכה "Made in Palestine" מאזכר תוצרים תיירות כמו גמלי עץ שחתום עליהם "Made in Israel" או "Made in the Holyland" ומתקשר להיעדר, שאין מוצרים שכתוב עליהם "Made in Palestine" ולכן לפי פואח'רי החמור הוא המוצר המתאים להיות המיוצר בפלסטין.
ב-2001 הציג תערוכה במוזיאון חיפה בשם "קו 13" שעוררה מהומות ודיון ציבורי ער.
העבודות בתערוכה נוצרו מתגובה של פואח'רי ל-13 פלסטינים שנהרגו בהפגנת הזדהות עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה.
התערוכה הוצגה במסגרת הסדרה "מרשים" של מוזיאון חיפה.
התערוכה עצמה הייתה מוצגת בחדר קטן ובו שולחן גדול ועליו 13 פנסים אדומים מאירים בצורת לב עם סיכות נעוצות בתוכם, הבוקעים מתוך בתי מנורה שחורים.
מול השולחן צילום מוגדל המתאר רגע מתוך האינתיפאדה.
בחלל תלויים עוד שלושה אובייקטים מוארים כמו אייקונים של זיכרון: שלושה לבבות פלסטיק שקופים, באחד מוטבע חייל בפוליאסטר, בשני מוטבע קופידון קטן והשלישי ממולא פלפלים חריפים.
בפתיחה של התערוכה במוצאי שבת התפרצו פעילי ליכוד עם שלטים אל טקס הפתיחה, כמו כן נכנסו אל אולם התצוגה והפריעו למבקרים, ביניהם אימהות שכולות.
ב-2003 הציג פואח'רי בגלריית הגר בתל אביב את התערוכה "איחתילאל".
התערוכה מתפרשת על שלושה חדרים בגלריה.
בתערוכה משתמש פואח'רי בדימויים מתרבות פופולרית ערבית ומסמלים מהמסורת ועל ידי כך מעלה דיון בנוגע למבנה הפטריארכלי ויחסי הכוחות המגדריים בחברה הערבית.
שם התערוכה "איחתילאל" שמשמעותו "אי איזון" "פורשת לפני הצופה מגוון ייצוגים של יחסי כוח מגדריים".
בחלל אחד מוצגת סדרה של תמונות שנלקחו מתוך סרט המתאר סצנת היאבקות בין שתי נשים.
בחלל השני מוצגת עבודת רקמה ענקית מעשה ידיו של פואח'רי וכמה מחבריו (כולם גברים) המורכבת מלוח עץ עם המון מסמרים שביניהם מתוחים חוטים היוצרים צורות של צמחים ופרחים, באמצע העבודה מוצגות שתי ידיים גבריות בפוזיציה של 'הורדת ידיים', מצוירות בדיו שחור, דימוי הלקוח מתוך פרסומת לבושם של ז'אן פול גוטייה.
ווידאו נוסף המוצג בתערוכה ומתקשר לתפקיד הגברי בחברה הפלסטינית הוא סרט קצר הלקוח מתוך חתונה ערבית ובו שורה של גברים רוקדים את ה"חדאי", ריקוד חתונה מסורתי, מעל מסך הטלוויזיה מסתובב פנס משטרה אדום.
אובייקט נוסף המוצג בתערוכה הוא בובת כלה, חוט זהב מלופף סביב גרונה וגופה, הכלה מוקפת בארבעה סוסים לבנים.
העבודה מציגה ביקורת על החלוקה המגדרית בחברה הערבית-פלסטינית, על תפקיד הגבר, שמשויכות לו תמיד תכונות של כוח, שליטה ועוצמה, ועל דיכוי האישה.
ב-2014 הציג פואח'רי תערוכה בגלריית כברי בשם "אני מנוי הארץ".
בתערוכה מציג פואח'רי את דימוי החמור המלווה אותו מראשית פעולתו האומנותית לצד דמויות שונות מהחברה הישראלית והערבית וביניהם דוד בן-גוריון, הרצל, אום כולתום ואדוארד סעיד.
בנוסף מוצגים דימויים שונים בהם החמור מופיע בתוך אלמנטים חזותיים מקומיים, כמו הפוסטר "visit palestine" שבו שותל פואח'רי את החמור לצד סילואטת העץ, שלט אור צהוב עם הכיתוב "אני מנוי הארץ" המונח על גופו של החמור ועציץ היוצא ממנו דמות החמור מכוסה בטקסטורה של קקטוס.
סביב התערוכה הייתה סערה ציבורית בגלל ציור עם דמותו של בן-גוריון המשוכפלת לארבע ויוצרת צורה של מה שכביכול נטען שהוא צלב קרס.
בעקבות זאת פנה משרד התרבות ליועץ המשפטי בממשלה במטרה להסיר את התמיכה הממשלתית בגלריית כברי.
ברגע האחרון לפתיחת התערוכה החליטה האוצרת, דרורה דקל, לא לתלות את העבודה.
1997 - "אנא חמאר" גלריה כברי, קיבוץ כברי
1999 - "made in palestine" כפר האמנים והאומנים, עזה
2000 - "made in palestine" גלריה אל- קהאף, בית לחם
2000 - "בין ההר לים" מוזיאון העיר חיפה
2002 - "קול ישמעאל" תערוכה בגלריה העירונית לאומנות ברחובות
2014 - "Son of this Land'" גלריה כברי, קיבוץ כברי
2015 - אמנות קיבוצית-ערבית גאווה קיבוצית בגלריה "Plan.d." בדיסלדורף בגרמניה
2016 - "לימון כבוש" מוזאון בר דוד לאמנות ויודאיקה, קיבוץ ברעם
אשרת בכר (נולדה ב-1978) היא קצינה בצה"ל, בדרגת סגן אלוף (מיל'), אשר שירתה בתפקידה האחרון כסגנית יועצת הרמטכ"ל לענייני מגדר.
בכר היא האישה הראשונה בצה"ל שמונתה לתפקיד מפקדת גדוד קרבי.
נולדה וגדלה בפתח תקווה, כבת בכורה במשפחה של שלושה ילדים.
התגייסה לצה"ל בשנת 1996 ושירתה כקשתית במודיעין שדה (כיום: חיל האיסוף הקרבי), שהיה התפקיד הקרבי ביותר שהיה פתוח לנשים באותה התקופה.
ארבעה חודשים אחרי גיוסה יצאה לקורס קצינות.
במהלך שירותה הצבאי מילאה שורת תפקידים ביניהם מפקדת פלוגה בגדוד נשר, ראש מדור שילוב נשים במטה יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים (כיום: יוהל"ם), קצינת אג"ם של בית הספר לאיסוף קרבי, וראש מדור תצפיות.
בדצמבר 2013 הוחלט על מינויה לתפקיד מפקדת גדוד האיסוף הקרבי איתם, תפקיד אליו נכנסה באופן רשמי בקיץ 2014, במהלך מבצע צוק איתן.
בכך הפכה אשרת בכר לקצינה הראשונה שמונתה לתפקיד מפקדת גדוד קרבי בצה"ל.
בתפקידה זה פיקדה על גדוד האיסוף הקרבי בגזרה הדרומית של משולש הגבולות ישראל-מצריים-ירדן.
במסגרת תפקידה זה העלתה את הכשירות של פלוגת הלוחמות, הגבירה את הקושי באימונים, הובילה הטמעת אמצעי לחימה חדשים וטיפלה בתנאי השירות של התצפיתניות.
בשנת 2016 סיימה את תפקידה כמג"דית והחלה בתפקיד סגנית יועצת הרמטכ"ל לענייני מגדר.
בתפקידה זה היא עוסקת בסוגיות של שוויון מגדרי וטיפול בחיילים ובחיילות שנפגעו פגיעה מינית, וכן מייצגת את צה"ל בדיונים בכנסת בכל התחומים הקשורים לסוגיות של מגדר.
במרץ 2021 עד ספטמבר 2022 מתמחה בפרקליטות פלילים מחוז מרכז.
בפברואר 2023 התגייסה למשטרת ישראל כתובעת משטרתית.
בכר יצאה ללימודים באוניברסיטה במסגרת שירותה הצבאי, והיא בוגרת תואר ראשון בפסיכולוגיה, סוציולוגיה וקרימינולוגיה ותואר שני במשפטים.
נכון לשנת 2019 היא משלימה תואר ראשון נוסף במשפטים.
לפני קבלת הפיקוד על גדוד איתם השלימה קורס פיקוד ומטה (פו"מ) גלילות.
בכר גרושה מאוהד בכר, גם הוא קצין קרבי בשירות קבע, ולשניים בת משותפת.
אשרף בריק (נולד ב-1973) הוא פרופסור מן המניין בפקולטה לכימיה ע"ש שוליך בטכניון, וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
בריק, בן למשפחה בת עשרה ילדים, נולד וגדל באבו סנאן שבצפון ישראל.
קיבל תואר ראשון בכימיה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תואר שני בכימיה מהטכניון ואת לימודי התואר השלישי, שבהם התמקד במחקר על סינתזה כימית של חלבונים, קיבל במסגרת משותפת של הטכניון ומהמכון למחקר סקריפס תחת ההנחיה של פרופסור אהוד קינן ופרופסור פיליפ דאוסון.
בשנת 2001, המשיך בריק לפוסט-דוקטורט במכון סקריפס למחקר תחת הנחייתו של פרופסור צי-וו וונג וקודם לחוקר בכיר בשנת 2004. הוא פיתח שם סינתזה של גליקו-חלבונים.
כמו כן, בריק היה מעורב בפרויקטים הקשורים לגילוי של מעכבים של אנזימים שונים כמו פרוטאז של HIV.
בשנת 2007 הצטרף בריק למחלקה לכימיה באוניברסיטת בן-גוריון שבנגב.
בשנת 2011 קודם לפרופסור חבר וב-2012 קודם להיות פרופסור מן המניין.
בשנת 2014 בריק עבר לטכניון שם הוא מחזיק בקתדרה ע"ש ג'ורדן ואירן טרק.
מאמצי המחקר של קבוצת בריק מתוקצבים על ידי קרנות רבות בהן European Commission's Horizon 2020 program אשר לאחרונה העניקה לו את המענק ERC Advanced Grant.
במעבדת בריק מפתחים שיטות סינתטיות להכנת חלבונים עם התמרות באתרים ייחודיים אשר משמשים לאנליזות ביוכימיות ביופיזיקליות ותפקודיות.
התמרות של חלבונים לאחר התרגום משפיעות על המבנה שלהם, תפקודם, יציבותם ומיקומם התוך תאי והופכות את התהליך לחיוני גם בזמן בריאות וגם בזמן מחלה.
ההבנה כיצד התמרות אלו משפיעות ברמה המולקולרית מסובכת מכיוון שיש מחסור בקבלת חלבונים אלו בצורה הומוגנית בשיטות ביוכימיות ומולקולריות מסורתיות ולכן ההכנה של צימודים אלו בכמויות נדרשות במעבדה, חשובה.
כך למשל, במעבדתו עוסקים בפיתוח שיטות להכנת צימודים מבוססי החלבון יוביקוויטין.
במסגרת צימוד, או חיבור החלבון המסונטז ליוביקוויטין, מתרחש תהליך תאי המשפיע על מספר תהליכים ביולוגיים, למשל דגרדציה של חלבונים .
תהליך זה נקרא יוביקוויטינציה, ולו תפקיד מרכזי במספר מחלות, בהן הפרעות נוירולוגיות, מחלות זיהומיות וסרטן.
היוביקוויטינציה היא תהליך תאי בו חלבון היוביקוויטין או שרשרת של מספר חלבוני יוביקוויטין מחוברים לחלבון מטרה ומשפיעים על מספר של תהליכים ביולוגיים, כמו דגרדציה של חלבונים, טרנסקריפציה ותגובה לפגיעה ב-DNA.
יוביקוויטינציה משמשת תפקיד מרכזי במספר מחלות, למשל הפרעות נוירולוגיות, מחלות זיהומיות וסרטן, מול האתגרים בייצור צימודי יוביקוויטין בעזרת ביולוגיה מולקולרית.
חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים מ-2024.
פרס המצוינות של החברה הישראלית לכימיה, 2019
נבחר כחבר האקדמיה הצעירה הישראלית, 2018
פרס הנרי טאוב למצוינות אקדמית, 2017
פרס טבע למצוינות ע"ש אלי הורביץ, 2013
פרס טטראהדרון לחוקרים צעירים בתחומי הכימיה הביו-אורגנית והרפואית, 2013
פרס הדיקן לחוקר מצטיין (הפקולטה למדעי החיים, אונ' בן-גוריון), 2013
פרס טורונטו על הצטיינות במחקר, אונ' בן-גוריון, 2012
פרס הכימאי הצעיר המצטיין, 2011
פרס הדיקן לחוקר מצטיין (הפקולטה למדעי החיים, אונ' בן-גוריון), 2009
מענק פוסט-דוקטורט: הקרן הלאומית למדע, 2002-2004
מלגת אשכול לתארים מתקדמים: משרד המדע, 1998-2001
אשריאל הוא דמות מקראית, בן הפילגש הארמייה של מנשה בן יוסף.
הדמות מוזכרת ב, ב, וב כחלק ממנין בני ישראל.
מהכתוב בספר דברי הימים משתמע שאשריאל היה בנו של מנשה בן יוסף.
אך מפרשים כגון הרד"ק המצודות הרלב"ג והרשב"ם, ותרגום דברי הימים, כתבו שאשריאל הוא בנו של גלעד בן מכיר בן מנשה, כפי שמשתמע מספר במדבר.
אשרף בנשארקי הוא כדורגלן מרוקאי המשחק בעמדת הקיצוני השמאלי או בעמדת החלוץ באל אהלי ובנבחרת מרוקו.
בנשארקי שנולד בטאזה, מרוקו, החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל המרוקאי מגריב דה פז, כשהצטרף לקבוצה הבוגרת של המועדון בשנת 2014. במהלך שתי עונות בקבוצה, הוא רשם 52 הופעות בהם היה אחראי ל-13 כיבושים.
בשנת 2016, הוא עבר לוידאד קזבלנקה בהעברה שהוערכה בכ-300 מיליון דירהם מרוקאי.
הוא עזר לקבוצה לזכות בליגת האלופות האפריקאית ולהעפיל לגביע העולם למועדונים 2017. באותה העונה, הוא גם היה שותף לזכיית הקבוצה באליפות.
בינואר 2018, בנשארקי חתם בשורות אל-הילאל מליגת העל הסעודית עבור 9 מיליון דולר.
לעומת זאת, הוא רשם מספר הופעות מועט והושאל ללאנס מליגת המשנה הצרפתית, שם העביר את שארית עונת 2018/19.
ביולי 2018, הוא הצטרף לא-זמאלכ מליגת העל המצרית בחוזה לשלוש עונות.
ב-18 באוקטובר 2020, הוא הבקיע במסגרת משחק חצי הגמר הראשון מבין שניים של ליגת האלופות האפריקאית את השער הבודד בניצחון החוץ על רג'א קזבלנקה.
ב-11 בנובמבר 2017, בנשארקי ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים של נבחרת מרוקו בניצחון 0–2 על נבחרת חוף השנהב במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
ליגת האלופות האפריקאית (1): 2017
אשרף דארי הוא כדורגלן מרוקאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אל-אהלי קהיר מליגת העל המצרית ובנבחרת מרוקו.
דארי גדל במחלקת הנוער של וידאד קזבלנקה מליגת העל המרוקאית.
הוא ערך 91 הופעות ליגה בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהן הבקיע שמונה שערים.
ב-30 ביולי 2022 חתם דארי על חוזה לארבע עונות בברסט מליגת העל הצרפתית.
ב-21 באוגוסט כבש שער בכורה בניצחון 1–3 על אנז'ה.
ב-1 בפברואר 2024 הושאל לשרלרואה מליגת העל הבלגית.
ב-28 באוגוסט 2024 חתם באל-אהלי קהיר מליגת העל המצרית.
ב-7 בדצמבר 2021 ערך דארי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרוקו, בניצחון 0–1 על נבחרת ערב הסעודית במסגרת הגביע הערבי .
אשריכיים (שם מדעי: Escherichieae) הם שבט לשעבר של חיידקים גראם-שליליים, שאינם יוצרים , אל-אווירניים פקולטטיביים, בצורת מוט ממשפחת ה-.
ההגדרה הטקסונומית של השבט שהוגדר ב-1939, אינה מקובלת יותר, והסוגים שבו משויכים ישירות למשפחה Enterobacteriaceae.
אשרף אל-קודרה הוא דובר משרד הבריאות של חמאס ברצועת עזה.
במסגרת תפקידו הוא אמון על פרסום מידע סטטיסטי על הרוגים פלסטינים.
המידע שהוא מספק משמש מקור מידע בלעדי לתקשורת הבינלאומית ובכללה הישראלית בנוגע למספר וזהות ההרוגים במבצעי צה"ל ברצועה וכן במלחמת חרבות ברזל.
המידע שמספק אל-קודרה בעזרת הצוות שלו, משמש גם את סוכנויות האו"ם וארגוני זכויות אדם, בהיעדר מקור אמין אחר.
אך לפי נייר עמדה של מרכז המידע למודיעין וטרור ע"ש מאיר עמית, אל-קודרה וצוותו משמשים חלק אינטגרלי ממאמץ ההסברה והתעמולה הפלסטיני, שמנצלים את העובדה שאי-אפשר לעקוב ולהפריך את הנתונים בזמן אמת, כדי להשפיע על דעת הקהל העולמית באמצעות העלאה מלאכותית של מספר הבלתי־מעורבים בקרב הנפגעים.
אשרף רבאח הוא כדורגלן ערבי-ישראלי המשחק בעמדת המגן השמאלי בהפועל עכו.
רבאח החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל חיפה.
בקיץ הושאל להפועל כרמיאל מליגה א' צפון וב-7 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 מול הפועל חדרה.
ב-21 בינואר 2014 הושאל לאיחוד בני מג'ד אל כרום מליגה ב' צפון א' לה סייע לעלות לליגה א' בסיום העונה.
בקיץ חתם בהפועל באקה אל-גרבייה ושנה לאחר מכן שיחק בהפועל אכסאל.
בקיץ חתם בהילאל אל-קודס מליגת העל הפלסטינית וכעבור חצי שנה חתם בהפועל אום אל-פחם עמה עלה בסיום העונה לליגה הלאומית אך עזב למכבי אחי נצרת.
ב-24 באוגוסט 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 מול מ.ס.
בינואר חזר לאחי נצרת ובסיום העונה חתם במ.ס.
ב-3 בדצמבר 2020 חזר לליגה א' וחתם במכבי בני ריינה עמה רשם שתי עליות ליגה רצופות עד לליגת העל.
בספטמבר 2024 חתם בהפועל עכו.
אשרף חנדקלו הוא ראש המועצה המקומית ג'ת.
נולד וגדל בכפר ג'ת, למוחמד ומנור.
אביו מוחמד שימש כחבר המועצה ג'ת מטעם מפלגת חד"ש.
אחותו, עו"ד ראוויה חנדקלו, היא ראש מטה החירום למאבק בפשיעה ואלימות בחברה הערבית של הוועד הארצי של ראשי הרשויות הערביות לשעבר, וראש מרכז אילאף העוסק בחקר הפשיעה בחברה הערבית.
למד בבית הספר היסודי "אל-זהראא" בקלנסווה, בחטיבת הביניים "אל-בירוני" ובבית הספר התיכון ג'ת.
בשנים 2007–2012 למד בטכניון מדעי המחשב והוא בוגר תואר ראשון במדעי המחשב.
בשנת 2011 החל לעבוד בחברת אינטל ישראל במשרת סטודנט ולאחר מכן כמהנדס תוכנה.
בבחירות 2019 הקים יחד עם עשרה צעירים נוספים את רשימת "אלתלה", הנקראת על שם הגבעה שעליה נמצא הכפר.
הוא מוקם שלישי אך לא נבחר למועצה לאחר שהרשימה קיבלה מנדט אחד.
בבחירות ב-2024 התמודד לראשות המועצה מול ראש המועצה המכהן חאלד גרה, חוסאם ותד, עסאם שרקייה ופריד שרקייה.
בסיבוב הראשון זכה לתמיכה של 28.84% ועלה לסיבוב שני מול חוסאם ותד שזכה ל-30.2% מהקולות.
בסיבוב השני גבר חנדקלו על חוסאם ותד ברוב של 51.98%, ורשימת "אלתלה" בראשותו זכתה בארבעה מנדטים למליאת המועצה.
בשנת 2024, נבחר לרשימת 40 הצעירים המבטיחים במדינה, של אתר ICE.
הוא נשוי לדועאא, דוקטורנטית בטכניון בתחום הננו-טכנולוגיה ואב לבן.
אשרף חסן עבאס עאסי אל-אעוור , המכונה גם אבו חסן, הוא עורך דין ומשפטן פלסטיני, חבר המועצה הלאומית הפלסטינית המכהן מאז מרץ 2024 כשר לענייני ירושלים בממשלת מוסטפא.
בין השאר כיהן כמזכיר ההתאחדות הכללית של איגודי העובדים ברשות, יו"ר מועדון הספורט של סלואן ויו"ר מועצת המנהלים של אגודת ACT Conflict Resolution בירושלים.
הוא התמודד ברשימת הפת"ח במהלך הבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית (2021), שנדחו לבסוף בצו של נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס.
ב-28 במארס 2024 אישר עבאס את הרכב השרים של הממשלה הפלסטינית התשע עשרה בראשות מוחמד מוסטפא.
ב-31 במרס 2024 הושבע אשרף לתפקיד שר לענייני ירושלים באל-בירה.
ב-7 בנובמבר 2024 מינה אותו אבו מאזן כחבר בוועדה העליונה של ירושלים שהוקמה ב-28 באוקטובר 2019.
במהלך 2021 הוא נעצר לפחות פעמיים.
ב-21 באפריל 2025 הוציאה ישראל החלטה האוסרת על כניסתו ליהודה ושומרון לתקופה של 6 חודשים.
אשרף נשוי ואב לחמישה, והוא חיבר כמה ספרים בתחום המשפט.
אשרף מוחמד מחמוד אל-מנסי הוא ראש מיליציה בשם "הכוחות העממיים של בית לאהיא" הנאבקת בשליטת חמאס בצפון רצועת עזה בעקבות השלכותיה של מלחמת חרבות ברזל על הרצועה ותנאי החיים בה.
יאסר אבו שבאב, שלו מיליציה במזרח רפיח, הודיע כי הוא פורס את חסותו על מיליציה זו.
בכך מצטרפת המיליציה לשתי המיליציות מתנגדות-חמאס שהוקמו לפניה: ברפיח (תחת הנהגת אבו שבאב) ובח'אן יונס (תחת הנהגת חוסאם אל-אסטל).
בחמאס האשימו את אל-מנסי בשיתוף פעולה עם ישראל, וטענו כי תחת הנהגתו ישנם 20 איש בעלי הרשעות קודמות בעבירות סמים, גניבה, ריגול ושחיתות.
הם איימו שמי שיצטרף אליו יואשם בבגידה ודינו יהיה מוות.
"אשרף מרואן – שם בדוי" היא סדרת טלוויזיה דוקומנטרית ישראלית בת שלושה פרקים, ששודרה בערוץ 14 במהלך שנת 2026. הסדרה מתמקדת בפעילותו של מרכז דאר אלסלאם בכפר קרע, כפי שהיא מתוארת על ידי פעיל שעבד במרכז מספר שנים.
הסדרה נוצרה על ידי הבמאי אברהם שפירא, בהשתתפות ובשיתוף פעולה עם העיתונאי והתחקירן אלחנן גרונר, ובליווי תמיכה של קרן קולנוע שומרון.
היא בוחנת תופעות של מרכזי דת ודתיות בחברה הערבית-ישראלית, דרך מסעו של איש המשתמש בשם הבדוי "אשרף מרואן" כדי לחשוף תופעות אלה.
הסדרה מתמקדת בחקירת פעילותו של מרכז דאר אלסלאם בכפר קרע, שמציג עצמו כמרכז דו-קיום והיכרות עם האסלאם, ובין השאר מגיעים אליו תלמידי תיכון; אך לדברי היוצרים והפרשנים הוא פועל כמרכז דעוה (הטפה אסלאמית) שמטרתו להפיץ את האסלאם בקרב יהודים ויהודיות בישראל.
במהלך הסדרה נחשפים גם מקורות מימון של הארגון, שחלקם מגיעים מעמותת זקאת אל קודס הקשורה לחמאס ועמותות נוספות הקשורות לאחים המוסלמים, וכן נדרשים לסוגיות חברתיות ומודיעיניות הקשורות לפעילות זו.
בסדרה מתראיינים צעירים שהתאסלמו בעקבות ביקורים במרכז, וכן אמה של צעירה שהתאסלמה דרך המרכז, התחתנה עם פעיל דאעש ועברה עם בעלה לסוריה.
במהלך הסדרה מוצג איש המכנה עצמו אשרף מרואן כאשר הוא מעביר מידע על פעילות המרכז מבפנים ומציג את הסכנות שהוא רואה בהתנהלות הארגון, וכן מתועד מסעו וחזרתו ליהדות לאחר שהחליט לצאת מהחיים במסגרת האסלאמית שבה פעל כ-5 שנים.
האירוע אשר הכריע את דעתו לעזוב את המרכז היה קורס בטורקיה שטס אליו במסגרת הארגון.
בקורס, שנועד להכשיר אותם לאסלם יהודים נוספים, הרצו פעילי טרור מוכרים שכניסתם אסורה לישראל, ובהם לורן בות' וכן מחמוד חסנאת, מטיף עזתי גולה שקרא לחמאס לשים חגורות נפץ על החטופים הישראלים ולפוצץ אותם על לוחמי צה"ל.
הסדרה כוללת שלושה פרקים עיקריים:
פרק ראשון – החשיפה של המרכז: מתמקד בגילוי ורישום פעילות מרכז דאר א־סלאם וההצגה הציבורית שלו מול הפרקטיקה בשטח.
פרק שני – מימון וקשרים: חושף, לדברי יוצרי הסרט, את מקורות המימון של הארגון ואת הקשרים הפוליטיים-אידאולוגיים המאפשרים את פעילותו.
פרק שלישי – החילוץ והחשיפה: בהמשך לסיפור האישי, נחשפים פרטים נוספים על האיש שעומד מאחורי שם העט "אשרף מרואן", כולל חווייתו האישית והחלטתו לחזור ליהדות, והצד האנושי במסעו.
התחקיר החל בעקבות אימיילים בשם בדוי שהחלו להגיע אל תחקירן הקול היהודי אלחנן גרונר, משולח שהזדהה בשם הבדוי אשרף מרואן, כשמו של מרגל מצרי לפני מלחמת יום כיפור.
"אשרף מרואן" שלח מידע מהמתרחש בתוך המרכז, על פעילות הדעוה ועל ההקצנה והאלימות שעומדים מאחורי הקלעים.
בתחקיר נחשף גם כיצד המרכז ממומן מכספים של ארגוני טרור, ובכללם החמאס.
הסדרה הופקה על ידי ערוץ 14 בשיתוף עם הקול היהודי ותועדה על ידי הבמאי אברהם שפירא, תוך שימוש בחומרים תחקיריים וראיונות.
הסדרה נתמכה על ידי "קרן קולנוע שומרון".
היא פורסמה לצפייה בפלטפורמות של ערוץ 14 במהלך ינואר 2026, וזמינה לצפייה גם ביוטיוב.
בעקבות הכתבה הגיש ארגון "לביא" תלונות למשטרה וגורמי אכיפה נוספים נגד המרכז.
חבר הכנסת צבי סוכות זימן ישיבה דחופה של ועדת החינוך של הכנסת, בראשה הוא עומד, לבחינת מנגנוני אישור טיולי בתי הספר במשרד החינוך.
במסגרת הסדרה פורסמו קטעי וידאו בהם לורן בות', גיסתו של טוני בלייר שהתאסלמה, מהללת את טבח שבעה באוקטובר.
פרסום זה עורר הדים והביא לדיון ציבורי בגופי תקשורת בריטים דוגמת הדיילי מייל והדיילי טלגרף.
מורסי מצארווה, מנהל מרכז דאר א-סלאם, מסר בתגובה לתחקיר כי הכתבות נשענו על אדם שלדבריו של מצארווה הוא בעל רקע מפוקפק ואיים בנקמה אחרי שהמרכז בחר לנתק עימו קשר.
עוד כתב כי הפרסום מכיל רשלנות מקצועית וחוסר אחריות, מהדהד גרסה בלי בדיקה מינימלית, העלה תהיות לגבי המניעים שמאחוריו וכתב שכל ניסיון לייחס למרכז פעילות בניגוד לעקרונות השיח והשלום, הוא סילוף עובדתי מוחלט.
אֵשֶׁת לוֹט היא דמות מקראית המופיעה בספר בראשית בסיפור מהפכת סדום ועמורה.
על פי הסיפור המקראי, היא נהפכה ל"נציב מלח".
במסורת המדרש יוחס לה השם "עירית" או "עידית".
על פי רוב הפרשנים, המילים "ותהי נציב מלח" מתייחסות לאשת לוט שהפכה לנציב מלח.
במדרשים נכתב כי נציב המלח של אשת לוט קיים ומתחדש בכל לילה לאחר שבמהלך היום שוורים לוחכים את המלח.
ההיסטוריון היהודי בן המאה הראשונה לספירה יוסף בן מתתיהו מספר בחיבורו קדמוניות היהודים על אשת לוט ונציב המלח:
נציב המלח שהכיר יוספוס, הוזכר גם על ידי בן דורו, קלמנטיוס מרומא, ועל ידי אירנאיוס בן המאה ה-2.
במדרש מוסבר כי אשת לוט נהפכה למלח במידה כנגד מידה, משום שבאותו יום ביקשו אורחים מלח, והיא סירבה לתת.
היא אף שלחה את בתה להביא מלח מהשכנות כדי לחשוף את אורחיו של לוט.
עקב מעשה זה נגזר עליה להפוך למלח.
פרשנים נוספים הציעו טעמים אחרים לעונשה:
הסתכלה לאחור מתוך געגוע לרכושה ולעיר.
עשתה כן מתוך רחמים על בני משפחתה שנותרו מאחור.
רלב"ג וחזקוני סברו כי הפסוק מתאר את האדמה שסביבה שנהפכה למלח, ולא את גופה ממש.
הרב יוסף בכור שור טען כי הענן של גפרית ומלח שכיסה את סדום כיסה גם אותה, ולא היה זה נס על-טבעי אלא תוצאה של החורבן.
על פי פרקי דרבי אליעזר אשת לוט הביטה אחריה לראות אם בנותיה הנשואות הולכות אחריה, "וראתה אחריה השכינה ונעשית נציב מלח".
לפי פירוש זה אשת לוט הפכה את פניה מתוך חמלה אמהית.
על פי רוב הפרשנים פירוש המילים "ותהי נציב מלח" מתייחס לאשת לוט, שהיא נהפכה לנציב מלח, כמו כן נכתב במדרשים כי נציב המלח של אשת לוט קיים, ומתחדש בכל לילה לאחר שבמהלך היום שוורים לוחכים את המלח.
בתלמוד מובא שיש לברך ברוך דיין האמת כאשר רואים את אשת לוט, ברכה זו לא הובאה להלכה במשנה תורה של הרמב"ם, אולם הובאה בשולחן ערוך.
מאידך יש פרשנים (רלב"ג וחזקוני) שפירשו את המקרא כך שאשת לוט הסתכלה לאחור וראתה את האדמה, ולגבי האדמה מתייחס התיאור "נציב מלח".
הרב יוסף בכור שור, פרשן התלמוד מהמאה ה-12, טוען כחלק מדרכו הרציונליסטית שאשת לוט התעכבה בבריחתה מחורבן סדום וענן הגופרית והמלח כיסה אותה לחלוטין:
בברית החדשה מזהיר ישו את המאמינים לבל יביטו לאחור לחטאיהם הישנים לאחר שחזרו בתשובה, תוך כדי שהוא מזכיר את מקרה אשת לוט לאחר חורבן סדום ועמורה.
לפי המסופר בקוראן, נחשבת אשת לוט לאישה סוררת ולכן נענשה במוות (ולא הפכה לנציב מלח).
כך נכתב (בתרגום הרמן רקנדורף):
נוסעים ועולי רגל הצביעו על נציבי מלח שונים באזור הר סדום בתור אשת לוט.
בישראל מוכר כ"אשת לוט" נציב מלח שממוקם כמאה מטרים במעלה המדרון המזרחי של ההר, מעל מערת סדום.
שלישו העליון סלעי ומגן על המלח מהמשקעים.
לפי מחקר שערך פרופ' עמוס פרומקין מהאוניברסיטה העברית, נציב זה הוא חלק מקיר מערה שקרסה לפני כ-4000 שנה (לפי תיארוך פחמן-14 של שרידי עצים), בערך באותו זמן בו התרחשה באזור רעידת אדמה בעוצמה משוערת של 8 בסולם ריכטר, וגם הסתיימה ההתיישבות בבאב א-דרע.
לדברי פרומקין סביר שסיפור סדום ועמורה ואשת לוט התפתח משילוב אירועים אלו.
עם זאת, על פי העולה מן המקרא העיר סדום וכיכר הירדן שכנו בצפון ים המלח, ועל כן זיהוי נציבים אלו שבהר סדום עם אשת לוט אינו עולה בקנה אחד עם המתואר במקרא.
אשרת קוטלר (נולדה ב-25 ביולי 1965) היא מנחת סדנאות התמקדות ("פוקוסינג") ישראלית.
בעברה הייתה עיתונאית וסופרת, שנודעה כאשת טלוויזיה ומגישת חדשות.
נולדה כאשרת לוי ביפו, בת בכורה לחיים, שרברב ומורה נהיגה, ולשרה, אשת ביטוח.
היא אחות לשלושה, כאשר אחד מהם מנישואיה הקודמים של אימה.
משפחתה היא מיהודי בולגריה ונצר למגורשי ספרד.
קוטלר גדלה בבת ים ולאחר מכן ברמת השרון, שם למדה בתיכון "רוטברג".
את שירותה הצבאי עשתה כקצינת ת"ש ונפגעים בחיל השריון.
לאחר השחרור, למדה לתואר ראשון במדע המדינה, ובמהלך לימודיה עבדה כדיילת ב"טאוור אייר".
בהמשך, השלימה לימודים בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.
את הקריירה התקשורתית שלה החלה קוטלר כמגישה ועורכת של החדשות המקומיות בטלוויזיה בכבלים "גוונים".
בשנת 1993, עם הקמת חברת החדשות של ערוץ 2, הצטרפה כעובדת ארכיון, במאית כתבות ועורכת.
בהמשך התקדמה לתפקידי הגשת מבזקים וכתבת תרבות בתוכניות האקטואליה, עורכת-משנה ומגישה ב"מוסף השבת", ומגישה מחליפה בתוכניתו של רפי רשף ובמהדורה המרכזית של חדשות 2 לצד יעקב אילון.
היא שידרה חדשות גם בתקופת רצח יצחק רבין.
בשנת 1996 החלה להגיש ולערוך את "פגוש את העיתונות", תוכנית שהייתה, לפי טענות, הראשונה בישראל שבה אישה ניהלה תוכנית ראיונות אישית ופוליטית.
במסגרת זו, זכור במיוחד ריאיון שערכה ב-1997 עם מנהיג החמאס אחמד יאסין, כשהיא עטויה בצ'אדור אסלאמי.
ב-1998 הנחתה את "אולפן שישי" עם עמנואל רוזן, וערכה את התוכנית ב-1999. בשנת 2001 עברה להגיש את התוכנית "שש עם".
במקביל לעבודתה החדשותית, עסקה קוטלר גם בטלוויזיה תיעודית.
בשנת 2005 הגישה שתי סדרות דוקומנטריות במסגרת "קשת" – האחת על קבלה והשנייה על חינוך.
ב-2007 הגישה תוכנית מיוחדת אודות הטרדות מיניות בערוץ 10. עוד הגישה בשנת 2007 את התוכנית "סוף העולם?", על מצבה האקולוגי של המדינה ומצב זיהום האוויר בעולם.
בסיומה של אותה שנה יצרה עבור ערוץ יס דוקו את הסדרה התיעודית "על סם" המבקרת בחריפות את מדיניות ההסברה והאכיפה בנושא הסמים בישראל.
בדצמבר 2007 החלה להגיש את "חדשות השבת" בערוץ 10, ששמה שונה ב-2010 ל"המגזין".
במהלך 2008 יצרה לערוץ 10 סדרות תעודה ותחקיר נוספות, ביניהן "אדוני המלחמה" (תעשיות נשק בישראל), "מושחתים בצמרת" (שחיתות שלטונית), "זהירות ריאליטי" (ביקורת על תרבות הריאליטי), "ילד אסור ילד מותר" (סמכות הורית) ו"עשירים חיים יותר" (פערי בריאות).
קוטלר עוררה סערות ציבוריות מספר פעמים בשל התבטאויותיה.
ב-18 ביוני 2016, לאחר כתבה ב"המגזין" על איש הסברה מההתנחלות יצהר, אמרה: "אין ספק שמדובר במתנחל שפוי.
יש גם כאלה מתברר, אפילו ביצהר", דברים שעוררו סערה.
בנובמבר 2017, בעקבות תנועת Me Too, חשפה בשידור כי קיבלה הצעה מינית מגונה מאלכס גלעדי, מנכ"ל "קשת" דאז, 23 שנה קודם לכן, ששאל אותה לאחר שסירבה אם אינה יודעת "איך מתקדמות נשים בהוליווד".
חשיפה זו עוררה גל וידויים נוסף של נשות ציבור, וגלעדי פרש מתפקידו כנשיא קשת והגיש נגדה תביעת דיבה, שנמחקה לאחר כשנה בהליך גישור.
קוטלר הסבירה כי מטרתה הייתה לעודד נשים לומר "לא".
סערה נוספת פרצה ב-16 בפברואר 2019, כאשר לאחר כתבה ב"המגזין" על חשד להתעללות חיילי גדוד "נצח יהודה" בפלסטינים עצורים, התבטאה ואמרה: "שולחים את הילדים לצבא, לשטחים ומקבלים אותם 'חיות אדם'.
אמירתה עוררה תגובות חריפות, כולל מראש הממשלה בנימין נתניהו, והובילה לכ-2,000 תלונות לרשות השנייה.
מנגד היו גם שתמכו בה, ובהם יושבת ראש מרצ, תמר זנדברג.
שבוע לאחר מכן היא התנצלה, והבהירה שהביקורת הופנתה רק לחיילים שפגעו בחפים מפשע.
במרץ 2019 הודיעו "החדשות 13" וקוטלר כי היא בקשה לצאת לחופשה ללא תשלום לשנה לפחות, והוסיפו כי אין קשר בין כך לבין התבטאותה.
מהדורת "המגזין" האחרונה בהנחייתה שודרה ב-22 ב-22 ביוני 2019. לאחר פרישתה מחדשות 13, נתנה קוטלר בהתנדבות שירותי ייעוץ תקשורת ודוברות לגופי המחאה נגד בנימין נתניהו.
במהלך מגפת הקורונה בישראל, בלטה קוטלר בפעילות המחאה נגד מדיניות הממשלה, יצאה נגד חיסון גורף לכלל האוכלוסייה, כתבה שיש להיזהר מ"החיסון הבעייתי הזה" אם לא שייכים לאוכלוסיית הסיכון, והאשימה את משרד הבריאות בשקרים.
היא מפרסמת מאמרים בנושא זה בשבועון "בראשית".
מאז דצמבר 2022, עובדת קוטלר כמאמנת אישית ומנחת סדנאות להעצמה נפשית.
קוטלר הייתה נשואה לירון קוטלר ולהם בת.
הם התגרשו לאחר חמש שנות נישואים.
ניהלה בעבר מערכת יחסים עם יזם ההיי-טק עופר בנגל, ולהם בת.
"סיפור שמתחיל בדמעות", הוצאת כתר ורימון, 2006
מהדורה חדשה בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, 2010
"איז'ה מיה", הוצאת זמורה ביתן, 2009
"Ija Mia", הוצאת קונטנטו דה סמריק, 2015
"אהבה, תשוקה, זוגיות - הדיאלקטיקה של האהבה", 2015
"ברוח הזאת", הוצאת ידיעות ספרים, 2021.
אֵשֶׁת חַיִל הוא שיר הלל לאישה, החותם את ספר משלי.
השיר מתאר ומשבח את האישה האידיאלית, וכתוב באקרוסטיכון אלפביתי.
פרשנויות שונות ניתנו לגבי מושא השיר, החל מאשה מסוימת לא־נודעת, דרך נשים שונות במקרא, עבור בדמות האישה האידיאלית וכלה באלגוריה לתורה לנפש האדם, או לשבת המלכה.
החל מהמאה ה־16 נתקבל המנהג לשיר שיר זה בליל שבת.
השיר מושר אחרי אמירת הפיוט "שלום עליכם", ולפני קידוש סעודת ליל שבת ברוב תפוצות ישראל.
בשיר 22 פסוקים, כמספר אותיות האלפבית העברי.
לכל פסוק שני חלקים – חלקו השני משלים את חלקו הראשון.
האקרוסטיכון בנוסח המסורה תואם את סדר האלפבית המקובל.
לעומת זאת, נראה כי בנוסח העברי שעמד לפני מתרגם השבעים, קדם הפסוק המתחיל באות פ"א לפסוק המתחיל באות עי"ן.
החוקרים התקשו להכריע איזו היא הגרסה העדיפה.