tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנובמבר 2018 תקפה בסדרת ציוצים בטוויטר כל מי שאינו מוסלמי, אמרה שלעולם אינה רוצה להיות יותר עם "אנשים לבנים" (הגדרתה למי שאינו מוסלמי) והגדירה אותם כ"מגעילים", ותקפה את התנ"ך והתלמוד היהודיים, את הקאנון הנוצרי, את המהאבהארטה ה"ניבזית" ואת דונלד טראמפ.
בספטמבר 2019 התנצלה בטוויטר על דבריה "כנגד אנשים לבנים" ועל "הכאב שהם גרמו", אמרה שהם "לא היו אמיתיים אז, ולא אמיתיים עכשיו" והגנה על עצמה בטענה שהיא הייתה "כעוסה ולא בקו הבריאות", ושהדברים נאמרו בתגובה ל"איסלמופוביה שהושלכה נגדי".
באותו חודש התארחה בתוכנית טלוויזיה כשהיא לבושה בחג'אב ועונדת טבעת עם מגן דוד על אצבעה.
בינואר 2022, לאחר שבנה שיין בן ה-17 דווח כנעדר במשך יומיים, הוא נמצא מת על ידי המשטרה.
לאחר מותו ביצעה ניסיון התאבדות נוסף.
ב-26 ביולי 2023 נמצאה או'קונור מתה בדירתה שבלונדון.
כשנה לאחר מותה פורסם שנפטרה כתוצאה מסיבוכים של מחלת ריאות חסימתית כרונית ואסתמה.
שינזו (ביפנית: マシュランボー, באנגלית: Mushrambo) היא סדרת אנימה יפנית בת 32 פרקים שהופקה לטלוויזיה בשנת 2000, אשר עובדה מהרומן הסיני הקלאסי "המסע למערב".
לסדרה הופקה עונה נוספת ששודרה רק ביפן וגרמניה, אך מפני שלא צלחה לא שודרה במדינות נוספות ופרקיה נגנזו.
גיבורת הסדרה היא יאקומו טאצורו, בת האנוש האחרונה שנותרה בעולם אחרי מלחמה נוראה שבה השמידו האנטרים (חצי חיה חצי אדם) והמכונות את הגזע האנושי כולו.
אביה הרדים אותה מפני שקיווה שבעזרת כוחות מיוחדים שקיבלה כשהייתה בת 5, היא תוכל למצוא את בני האדם האחרונים שנותרו, שנמצאים בעיר אגדית בשם שינזו.
אביה חשב שתצליח להביא שלום והרמוניה לעולם ולשנות את הגורל האכזר שנגזר על בני האדם.
יאקומו מתעוררת לאחר שינה של 500 שנה (אף שהייתה אמורה להימשך רק 50 שנה) ומתחילה את דרכה לעבר שינזו.
אביה השאיר בשבילה שלושה שומרים שעליה למצוא בעצמה שיגנו עליה במסעה לשינזו מפני הסכנות האורבות לה, כבת האנוש האחרונה בכל העולם.
יאקומו טאצורו (טליה ברקאי): בת-האנוש האחרונה, שוחרת שלום ותעדיף שלא להילחם בכל מצב.
המטרה שלה היא להגיע לשינזו, היא יכולה למצוא את הטוב בכל אחד.
מושרה (מירון אהרונוביץ'): לוחם חזק שהבטיח לעזור ליאקומו להגיע לשינזו, אכפת לו מאוד מיאקומו.
מושרה שולט ביסוד האש, צבעו אדום וצורת העל שלו היא לוחם בשריון וקסדה שמצויד בחנית
סאגו (חן חגי): חברו הטוב ביותר של מושרה, הוא החכם שבחבורה, הוא אוהב להמר.
סאגו שולט במים, צבעו כחול וצורת העל שלו היא אדם מקורנן בעל שיער לבן ומראה דגי.
קוטאל (עמי מנדלמן): אנטרי בצורת חתול כבד משקל וגבוה.
החבר החדש של מושרה וסאגו, הוא טבח וזה מתאים לו כי הוא אוהב לאכול כמה שיותר.
קוטאל שולט באדמה אך היא לא מאפיינת אותו בצורה קיצונית כמו אצל שני חבריו, צבעו צהוב וצורת העל שלו היא כשל אריה הולך על שתיים.
מושרמבו (לירון ברנס): הלוחם האגדי החזק מכולם, מושרמבו נוצר רק כשמושרה סופג את הקלפים של סאגו וקוטאל.
יש לו 4 צורות בסדרה שצבעיהן סגול (2 מהן) זהוב או ירוק.
שִׁינְזוֹ אַבֶּה (ביפנית: 安倍 晋三; 21 בספטמבר 1954 – 8 ביולי 2022) היה מדינאי יפני, שכיהן כראש ממשלת יפן ויושב ראש המפלגה הליברלית-דמוקרטית (LDP).
במהלך כהונתו פעל תחת שני קיסרים, אקיהיטו ונארוהיטו, ופעל לשמור על מעמדה הבינלאומי של יפן, בייחוד אל מול הרפובליקה העממית של סין.
במסגרת זאת, אבה, ביחד עם קבינט צבאי, הורה על הגדלת התקציב של כוחות ההגנה של יפן ועל השקעה בפיתוחם.
גישה זו לא ננקטה מאז כניעת האימפריה היפנית והייתה חלק מניסיון ממשל אבה לבחון מחדש את סעיף 9 לחוקת יפן, כך שתתאפשר התחמשות מחודשת של יפן.
ב-8 ביולי 2022 נרצח אבה על ידי מתנקש.
אבה נולד לשושלת אנשי ציבור יפנים (אביו וסבו מצד אביו היו פוליטיקאים.
סבו מצד אמו, נובוסוקה קישי, היה ראש ממשלת יפן בשנות ה-50).
למד מדע המדינה באוניברסיטת סייקיי ומדיניות ציבורית באוניברסיטת דרום קליפורניה בארצות הברית.
לאחר עבודה במגזר הפרטי, שימש החל מ-1982 עוזר לשר החוץ היפני ומילא תפקידים פוליטיים שונים במפלגה הליברלית-דמוקרטית.
ב-1993 נכנס למערכת הפוליטית כפוליטיקאי נבחר.
לאחר בחירתו התקדם בשורות המפלגה עד שמונה למנהיגה.
ב-2006 נבחר לראש ממשלת יפן.
ב-26 בספטמבר 2007, שנה בדיוק לאחר בחירתו, התפטר מתפקידו, וזאת בעקבות לחצים פוליטיים כבדים.
הוא הוחלף על ידי יאסואו פוקודה.
עד שנת 2012 כיהן אבה כראש האופוזיציה בפרלמנט היפני.
ב-26 בדצמבר 2012 שב אבה לכהן כראש הממשלה, לאחר שהוביל את מפלגתו לניצחון בבחירות.
עם בחירתו החל לנקוט מדיניות כלכלית חריגה שמטרתה לחלץ את יפן מהמיתון בו הייתה שרויה החל מראשית שנות ה-90. בדצמבר 2014 נבחר לכהונה שלישית כראש ממשלה, וב-20 בספטמבר 2018 נבחר לכהונה רביעית.
היוזמות הכלכליות של אבה וממשלתו זכו לכינוי אבנומיקס.
אבה שבר את שיא הכהונה הרצופה לראש ממשלה יפני, שיא שקודם לכן החזיק דודו מדרגה שנייה, אייסאקו סאטו, שכיהן בשנים 1964–1972.
מאז המשבר הכלכלי העולמי בשנת 2008, בראש סדר העדיפויות של אבה היה הטיפול בכלכלת יפן.
התוכנית הכלכלית שלו, איתה רץ לבחירות בשנת 2012, "אבנומיקס" כפי שנקראה על שמו, התבססה של שלושה "חיצים": גירוי פיסקלי מאסיבי, הקלות כספיות אגרסיביות מצדו של בנק יפן ורפורמות מבניות להגברת התחרותיות של החברות ביפן.
ההשפעות של האבנומיקס היו מיידיות והשפיעו על ירידת שיעור האבטלה כמו גם עלייה חדה במדד המניות.
האבנומיקס הביאו לירידה בערך הין היפני אך העלו את התמיכה האזרחית באבה לכדי 70% בשנת 2014.
אבה ספג ביקורת על העובדה שתחת ממשלו, ספרי הלימוד בבתי הספר היפנים הסירו את המידע על פשעי המלחמה שביצעו כוחות הצבא היפני הקיסרי במהלך מלחמת סין–יפן השנייה ומלחמת העולם השנייה, דוגמת טבח ננקינג.
אבה הביא לפרויקט האוניברסיטה העולמית אשר במסגרתו הממשלה העבירה כספים לאוניברסיטאות פרטיות וציבוריות כדי להעלות כמה שיותר מהם באיכות ובמימון לרמה בינלאומית.
בשנת 2008 פלשה שייטת מקוריאה הצפונית אל ים יפן וכוחות יפנים נטרלו אותה.
פעולה זאת הביאה לחשדות בנוגע למוכנות היפנית למלחמה אפשרית ועם הטענה של סין העממית לשליטה על איי ריוקיו.
בשנת 2014 כונס קבינט מלחמה יפני שהחליט, לראשונה מאז כניעת האימפריה היפנית, להעלות את התקציב לכוחות ההגנה של יפן ולחזק את כוחה הצבאי של יפן, ועם זאת הקבינט פירש מחדש את סעיף 9 לחוקת יפן אשר מסדיר את עמדתה הפציפיסטית של יפן.
ממשל אבה פעל רבות לשנות את הפירוש החוקתי של סעיף 9 במטרה לאפשר את הגדלת החימוש הצבאי של יפן אל מול האיומים לביטחונה שנבעו בעיקרם מקוריאה הצפונית ומהרפובליקה העממית של סין.
הפירוש החדש הוסדר דרך סדרת חקיקות ששמרו על המדיניות הפציפיסטית ובמקביל תמכו בהרתעה צבאית חזקה יותר.
בהמשך הכריז ממשל אבה על קיומו של משאל עם בשנת 2020 בדבר מעמדו של סעיף 9. ממשל אבה התפרק חודשים ספורים לפני משאל העם, שעקב זאת בוטל.
זמן קצר לאחר בחירתו השנייה לראשות הממשלה בשנת 2012, נאלץ ממשל אבה לעמוד מול משבר בני הערובה באתר הגז עין אמנאס במסגרתו כוחות אסלאמיסטים של אל-קאעדה ביצעו פיגוע באלג'יריה שהביא למותם של 10 אזרחים יפנים.
אבה טען כי הפיגוע "בלתי נסלח לחלוטין".
בין בחירתו השנייה לספטמבר 2014, אבה ביקר ב-49 מדינות, בהן כל חברות איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה.
בראש סדר העדיפויות של אבה היה שימור ההשפעה הכלכלית והבינלאומית של יפן, ובמסגרת משימה זאת הוא חיזק את היחסים עם וייטנאם במימון תשתיות ופיתוח והורה על הסכם שותפות כלכלי בין יפן לאוסטרליה.
אבה הוסיף ליצור הסכם כלכלי הממלכה המאוחדת בשנת 2014, הסכם אשר נתמך בידי ראש הממשלה דייוויד קמרון לקראת הפרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי.
אבה ראה חשיבות עליותה ביחסים של יפן עם הודו, אשר משמשת מתחרה של סין העממית במפה הבינלאומית, הוא חיזק יחסים כלכליים ושיתוף פעולה מדיני וכמו כן היה המנהיג היפני הראשון שביקר במצעד יום הרפובליקה של דלהי כאורח כבוד של ראש ממשלת הודו, מאנמוהאן סינג.
אבה נכח בשנת 2018 בפורום סנקט פטרבורג הבינלאומי לכלכלה וטיפח את הצד הכלכלי ביחסי יפן–רוסיה.
אבה נפגש בשנת 2015 עם הנהגת קוריאה הדרומית וסין העממית בסיאול ופעל ביחד עם ראש ממשלת הרפובליקה העממית של סין, לי קצ'יאנג להסדר היחסים כמו גם להסדיר את יחס שתי המדינות נגד תוכנית הגרעין של קוריאה הצפונית.
אחרי אירוע אנטישמי בפברואר 2014 שבו בוצעו מעשי ונדליזם נגד יומני אנה פרנק וספרים אחרים על השואה בכמה ספריות הציבוריות ביפן, במרץ 2014 ביקר אבה בבית אנה פרנק באמסטרדם והביע את רצונו להעלות מדרגה ביחסי הידידות הממושכים והעמוקים בין יפן לעם היהודי.
ב-2015 וב-2018 אבה ערך ביקורים בישראל ותרם להגברת הסחר עם ישראל.
ב-19 בינואר 2015 הוא הניח זר פרחים ביד ושם והצהיר ש"מתחייב שלא יחסוך מאמצים כדי שטרגדיות כמו השואה לא תחזורנה לעולם".
זמן קצר לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 יצר אבה קשרים חזקים עם נשיא ארצות הברית הנבחר, דונלד טראמפ.
במסגרת מלחמת הסחר בין ארצות הברית לסין חוזקו היחסים הכלכליים של ארצות הברית עם ממלכת תאילנד, יפן ועוד מדינות במזרח אסיה ומעבר נגד ההשפעה הכלכלית הגוברת של סין העממית.
יחסי ארצות הברית–יפן הפכו חמים יותר ויותר מאז שנת 2016 ובהמשך אבה הביע את תמיכתו האישית בפסגת ארצות הברית – קוריאה הצפונית בסינגפור בשנת 2018 אשר נגעה ישירות לביטחונה של יפן.
ביוני 2020 החל אבה לסבול מקוליטיס כיבית, מה שהביא לנסיגה במצבו הבריאותי במהלך חודשי הקיץ.
לאחר מספר ביקורים בבית החולים הכריז אבה ב-28 באוגוסט 2020 כי בכוונתו להתפטר מראשות ממשלת יפן, בנימוק חוסר יכולתו למלא את חובות התפקיד בשל מצבו הבריאותי הרעוע.
במהלך מסיבת העיתונאים בה הודיע על התפטרותו מיאן אבה להביע תמיכה במועמד כלשהו המתמודד להחליפו.
יושיהידה סוגה, שהיה מזכיר ממשלת יפן מאז 2012, ניצח בבחירות למפלגה, החליף אותו בתפקיד, והחל לשמש כראש הממשלה החל מ-16 בספטמבר 2020.
ב-8 ביולי 2022 נשא אבה נאום בעיר נארה בשם מועמד של המפלגה הליברלית-דמוקרטית לקראת הבחירות הקרובות לבית העליון.
במהלך הנאום נורה אבה מאחור.
צרור היריות פגע בחזהו השמאלי, וככל הנראה ירייה אחת פגעה גם בצווארו.
אבה פונה לבית החולים במצב של דום לב, ללא הכרה, ומאוחר יותר מת מפצעיו.
משטרת המטרופולין עצרה את היורה, ימאגאמי טצויה בן ה-41. טצויה אמר שירה באבה עקב קשריו עם כנסיית האיחוד.
אמו של טצויה הייתה חברה בכנסיית האיחוד ופשטה רגל לאחר שתרמה לה את כל כספה.
"שינויים בהרגלי הצריחה" הוא אלבומה השני של להקת הרוק הישראלית "החברים של נטאשה".
הוא יצא לאור בסוף שנת 1991 והופץ על ידי חברת התקליטים הד ארצי.
האלבום זכה להצלחה עצומה והגיעה למעמד של אלבום זהב (20,000 עותקים) תוך שבוע.
ב-13 באפריל 1992, נערך אירוע במשרדי חברת התקליטים הד ארצי, לציון הצלחת האלבום.
האלבום נמכר בלמעלה מ-110 אלף עותקים ובעקבות ההצלחה יצאה הלהקה לסיבוב הופעות ברחבי המדינה.
המפיק המוזיקלי של האלבום היה יוסי אלפנט, שנפטר זמן קצר לאחר סיום הקלטת האלבום, לפני יציאתו לאור.
השיר הקצר "כמעט אופטימי" נכתב לזכרו.
בדקה אחת שפויה (מיכה שטרית) (3:45)
אל תתפשטי לי (ארקדי דוכין ומיכה שטרית /ארקדי דוכין) (4:41)
אני אוהב אותך (מיכה שטרית/ארקדי דוכין ומיכה שטרית) (4:04)
עוד נגיעה (ארקדי דוכין) (5:07)
עשי לי את המוות (ארקדי דוכין) (3:46)
שני סיפורי אהבה קטנים (ארקדי דוכין ומיכה שטרית) (2:51)
סדר עולמי חדש (ארקדי דוכין, יוסי אלפנט ומיכה שטרית/ארקדי דוכין) (5:23)
איש בלי נצח (מיכה שטרית/ארקדי דוכין) (3:49)
כמעט אופטימי (ארקדי דוכין) (0:12)
ארקדי דוכין: שירה, פסנתר וקלידים, ניצוח
מיכה שטרית: שירה, גיטרה אקוסטית
מיקי הררי: גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית
שלמה אלמקיס (קוזו): גיטרה בס
ז'אן פול זימבריס: תופים וכלי הקשה
יוסי אלפנט: הפקה מוזיקלית, קולות
כינור: מירצ'ין לב, נימלשטיין בוריס, קאופמן אריה, לובוטיסקי הרינה, גלפנד לב.
ויולה: אקופיאן יוסף, ברוומן שי, בלנק רומן.
צ'לו: טלל יורי, לוין רוברט.
שינוי שם הוא תהליך שבו משתנה שמו הפרטי או שם משפחתו של אדם.
שמו של אדם ניתן לו בדרך כלל סמוך ללידתו.
לעיתים מלווה שם זה את האדם עד אחרית ימיו, ולעיתים עובר השם שינוי מסיבות שונות – לרוב לפי בחירתו של האדם.
הגירה למדינה חדשה, ששפתה שונה משפת האם של המהגר, מביאה פעמים רבות לבחירת שם חדש התואם את המקובל במדינה החדשה, כחלק מתהליך ההתאקלמות בה.
בישראל, ששפתה העיקרית היא עברית, קרוי המעבר לשם עברי בשם עברות.
אנשים רבים משנים את שמם, אם מטעמים של רצון בשם שונה או מודרני יותר, אם מרצון להתנער משם שאינו נאה בעיניהם, אם כחלק מתהליך של שינוי מגדרי ואם בעקבות היוועצות באנשים הנתפשים בעיניהם בעלי סמכות או ידע בנושא, כמו רבנים או נומרולוגים, ומתוך אמונה ששינוי השם יביא לשינוי בגורלם.
חוק השמות מתיר לכל אדם מעל גיל 18, שאינו נדרש לאפוטרופוס, להגיש בקשה לשינוי שמו.
מי ששינה את שמו אינו יכול לשוב ולשנותו פעם נוספת בתוך שבע שנים מרגע אישור השינוי האחרון, אלא באישורו של שר הפנים.
שינוי מרצון: כל בגיר רשאי לשנות שם משפחתו ושמו הפרטי (סעיף 10 לחוק).
במצב של שינוי שם יש להודיע על כך לשר הפנים, ולפי סעיף 16 לחוק השר רשאי לפסול את בחירת השם אם סבור השר שהשם החדש עלול להטעות או לפגוע בתקנת הציבור או ברגשותיו.
שינוי שם או הוספת שם נהוג לעיתים ביהדות בעיקר כסגולה לאדם חולה.
מקור המנהג מהתלמוד הבבלי במסכת ראש השנה.
רבי יצחק מצוטט שם כאומר שאחד מהדברים שקורעים גזירה רעה הנגזרת על האדם הוא שינוי השם.
גם ספר הזוהר מסביר כי שמו של האדם הוא הגורם לכל הדברים שקורים לו, ולכן כשאדם נקלע למצוקה משנים את גורלו באמצעות שינוי השם.
סיבות שונות מהוות סיבה לשינוי השם, הסיבה העיקרית והנפוצה היא החלפת שמו של אדם חולה, או הוספת שם נוסף לשמו.
כך מצינו כבר בתנ"ך, שם אלוהים מצווה את אברהם, לפני שנולד לו בנו יצחק, שיחליף את שמו מאברם לאברהם, ועל ידי כך ישתנה מזלו ויוכל להוליד ילדים.
במדרש נכתב על כך: .
סיבה נוספת להחלפת שם מופיעה ברמב"ם כאחד מדרכי התשובה לאדם שחטא: .
נהוג להוסיף שם בעל משמעות; לדוגמה לחולה מוסיפים את השם "חיים" כרמז שיחיה, או "רפאל" מלשון רפואה, או "חיה" וכדומה, זאת על פי המובא האר"י כתב שהשם הניתן לתינוק על ידי הוריו אינו אקראי, אלא זה השם ששם אלוהים בפיהם: השם נוסף בדרך־כלל בראש השם הקיים.
אם החולה לא קם מחליו הוספת השם לא חלה והמת נקרא בשמו הקודם.
החיד"א, בספרו "סנסן ליאיר", כתב כי שינוי השם ייעשה על ידי חכם וירא שמיים, ובכוונה.
בספר תולדות אדם וחוה לרבנו ירוחם מופיע סדר שינוי השם הכולל: פסוקים, פרקי תהילים, תפילות שונות בעברית ובארמית ותקיעת שופר, כל זאת בספר תורה פתוח ובמניין אנשים.
בתנ"ך מופיעים מקרים רבים של שינויי שמות, שברובם נעשו מציווי של אלוהים, וחלקם נעשה על ידי בני אדם.
שינויי שמות שנעשו על ידי ציווי אלוהי:
אברם – אברהם (בראשית י"ז, ה')
יעקב – ישראל (בראשית ל"ה, י')
שינויי שמות שנעשו על ידי בני אדם:
הושע – יהושע (במדבר י"ג, י"ז)
יוסף – צפנת פענח (בראשית מ"א, מ"ה)
בן אוני – בנימין (בראשית ל"ה, י"ח)
מאז קום המדינה, עלה הנושא של שינוי שיטת הבחירה על סדר היום הציבורי פעמים מספר.
שיטת הבחירות בישראל היא שיטת הבחירות היחסית-ארצית, באמצעותה בוחרים אזרחי המדינה את נציגיהם לכנסת.
מספר המושבים שכל רשימה מקבלת בכנסת הוא יחסי למספר המצביעים בעבורה, בתנאי שמניין הקולות הכשרים עולה על אחוז החסימה.
הביקורת על שיטת הבחירות היחסית נובעת בראש ובראשונה מריבוי המפלגות והקשיים בהקמת ממשלות לאחר הבחירות.
נוסף לכך בולט הרצון לצמצם את כוחן של המפלגות הקטנות, שהפכו לאורך השנים ל"לשון מאזניים" בדרך להקמת קואליציה והקשו מאוד על תפקודן ויציבותן של ממשלות בישראל לאורך השנים.
המושג "שלטון המיעוט" הועלה בדיוני הכנסת בנוגע להצעות חוק לשינוי שיטת הבחירות על ידי ישראל-שלמה רוזנברג, בקריאתו נגד בחירות אזוריות.
העוצמה הרבה לה זוכות המפלגות הקטנות בשיטה היחסית באופן לא פרופורציונלי לגודלן, מאפשרת להן, לא אחת, לכפות את דעותיהן והאינטרסים המצומצמים על המפלגות הגדולות.
קשיים אלו מחריפים את השסעים הפוליטיים בישראל ומובילים לחוסר יציבות שלטונית המתבטאת בבחירות לעיתים תכופות מהמתחייב בחוק.
כאמור, שיטת הבחירות הנהוגה בישראל נתונה לוויכוח ציבורי מאז הקמת המדינה.
הדיון הציבורי והפוליטי בנושא שינוי שיטת הבחירות כלל הצעות רבות, שמטרתן מתן מענה לקשיי השיטה היחסית והגברת המחויבות של נבחרי העם לבוחריהם.
בשנת 1992 התקבלה החלטה ליצור שיטה מעורבת המשלבת בין השיטה הנשיאותית ובין השיטה הפרלמנטרית–יחסית, הנהוגה בישראל ולכן תוקן שוב חוק יסוד: הממשלה, ובו נקבע כי בישראל תונהג שיטת בחירות כפולה: בחירה ישירה לראשות הממשלה ובחירות למפלגה בכנסת בשיטת הבחירות היחסית.
בשיטה זו הצביעו האזרחים באמצעות שני פתקי בחירה, באותו מועד.
באמצעות הרפורמה האלקטורלית קיוו מקבלי ההחלטות לחזק את הדמוקרטיה על ידי מתן האפשרות לציבור לבחור את ראש הממשלה באופן ישיר ואישי ובכך לצמצם את תלותו בכנסת ובמפלגות הקטנות ולחזק את המשילות השלטונית.
תקווה נוספת הייתה לצמצם את השפעתן הלא פרופרציונלית של המפלגות הקטנות ולצמצם את השסעים על ידי היווצרות גושים פוליטיים רחבים.
אולם גם בשיטה זאת נדרש ראש הממשלה הנבחר להציג ממשלה בפני הכנסת ולזכות באמונה, כתנאי לקיום ממשלתו ובכך לא בוצעה הפרדת רשויות מלאה.
למעשה, השיטה המעורבת ייתרה רק את שיקול דעתו של נשיא המדינה בהענקת מלאכת הרכבת הממשלה.
חוק הבחירה הישירה לראשות הממשלה הופעל בשנת 1996 בה נבחר בנימין נתניהו, ובשנת 1999 בה נבחר אהוד ברק.
בשנים אלו התקיימו בחירות לראשות הממשלה יחד עם הבחירות לכנסת.
לאחר שאהוד ברק התפטר בדצמבר 2000, התקיימו בחירות מיוחדות לראשות הממשלה בלבד בהן נבחר אריאל שרון והרכב הכנסת נותר על כנו.
שיטת הבחירות המעורבת לא הובילה לשינוי המיוחל בסדרי הממשל בישראל.
היא העלתה את כוחן של המפלגות הקטנות על חשבון המפלגות הגדולות, היא החריפה את השסעים הפוליטיים והחברתיים במדינה ולא סייעה לשמירה על היציבות השלטונית כפי שציפו שיתרחש.
לאור זאת הוחלט בשנת 2001 לבטל את הבחירה הישירה לראשות הממשלה ולחזור לשיטת הבחירות היחסית-ארצית בפתק הצבעה אחד.
למרות הניסיון הכושל, שאלת שינוי שיטת הבחירות בישראל עודנה מרחפת בחלל האוויר והיא עומדת על סדר היום הציבורי.
שינחואה (בסינית מפושטת: 新华通讯社, פין-יין: Xīnhuá tōngxùnshè, תעתיק מדויק: שִׂינְחְווָה טונְגְשׂוּ'נְשֶׁה, תרגום מילולי: סוכנות הידיעות של סין החדשה) היא סוכנות הידיעות הגדולה בעולם, בבעלות חלקית של ממשלת הרפובליקה העממית של סין.
מטה הסוכנות ממוקם בעיר בייג'ינג ולה כ-220 משרדים אזוריים ברחבי העולם.
כ-30,000 איש עובדים כשכירים של הסוכנות – מלבד פרילנסרים רבים העובדים בשבילה – מספר ההופך אותה לסוכנות הידיעות הגדולה בעולם.
היא בעלת הפריסה הרחבה ביותר בעולם מבין כל כלי התקשורת: משרדי ועיתונאי שינחואה ממוקמים בכל מדינה בעולם.
נוסף על היותה סוכנות ידיעות, משמשת שינחואה כמו"ל, ומוציאה לאור עיתונים וכתבי-עת במעל עשר שפות, ביניהן אנגלית, ספרדית, רוסית, צרפתית, גרמנית, פורטוגזית, ערבית, יפנית, הינדית ועוד.
אתר האינטרנט של שינחואה מדורג במקום ה-20 בעולם בפופולריות שלו בדירוג אלקסה, מקום אחד אחרי האתר של נטפליקס, והרבה לפני כל כלי תקשורת אחר בעולם.
דפי הפייסבוק של שינחואה באנגלית מגיעים ביחד למעל 160 מיליון עוקבים, מה שהופך אותה להכי פופולרית בפייסבוק, מלבד הדף הרשמי של פייסבוק עצמה.
בטוויטר עוקבים אחרי שינחואה באנגלית כ-13 מיליון איש ברחבי העולם.
שינחואה נוסדה בנובמבר 1931. היא נקראה בתחילה "סוכנות הידיעות של סין האדומה" (紅色中華通訊社; Hóngsè Zhōnghuá Tōngxùnshè), ובשנת 1937 ניתן לה שמה הנוכחי.
היא החלה להפיץ מידע באנגלית על סין בשנת 1944.
סוכנות הידיעות שינחואה מפיצה ידיעות ותמונות הקשורות באירועים שונים המתרחשים בסין לגופי תקשורת ברחבי העולם, במספר שפות ובהן אנגלית, ספרדית, רוסית, צרפתית וערבית.
בניגוד ליומון העם, עיתון רשמי של המפלגה הקומוניסטית של סין, מופיעים מאמרי מערכת ודעות באופן נדיר בדיווחי שינחואה.
כסוכנות ידיעות בעלת נוכחות גלובלית, מעבירה שינחואה ידיעות מהמתרחש בעולם לתושבי סין.
היא מפעילה אתרי אינטרנט במגוון שפות.
שיניה יאמאנקה (ביפנית: 山中 伸弥; נולד ב-4 בספטמבר 1962) הוא רופא וחוקר תאי גזע יפני המשמש כפרופסור באוניברסיטת קיוטו ובאוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו.
הוא משמש כנשיא עולמי לחברה הבינלאומית למחקר בתאי גזע.
זוכה פרס לסקר למחקר רפואי בסיסי בשנת 2009, ופרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2012.
יאמאנקה, יליד אוסקה, סיים לימודי רפואה באוניברסיטת קובה ב-1987 ולימודי דוקטור לפילוסופיה באוניברסיטת אוסקה סיטי ב-1993. בשנים 1987–1989 התמחה באורתופדיה בבית החולים הלאומי אוסקה.
בין השנים 1993–1995 ערך יאמאנקה מחקר פוסטדוקטורט במכון גלדסטון למחלות קרדיו-וסקולריות בסן פרנסיסקו המסונף לאוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו.
בשנים 1996–1999 שימש כמרצה בכיר בבית הספר הרפואי של אוניברסיטת אוסקה סיטי.
משנת 1999 עד 2003 היה יאמאנקה פרופסור משנה במכון נארה למדע ולטכנולוגיה, ומ-2003 עד 2005 שימש כפרופסור במכון.
החל מ-2004 יאמאנקה הוא פרופסור באוניברסיטת קיוטו.
ב-2006 הצליחה קבוצת מחקר בראשותו של יאמאנקה ליצור תאי גזע פלוריפוטנטים מושרים (תאי induced Pluripotent Stem Cell-iPS), תאי גזע שנוצרו מפיברובלסטים של עכבר.
ב-2007 הצליחה לראשונה קבוצת המחקר ליצור תאי גזע מפיברובלסטים אנושיים של אדם בוגר.
ימאנאקה וקבוצתו גילו כי הוספת 4 פקטורי שעתוק (Myc, Oct3/4, Sox2 ו-Klf4) לתא בוגר יכולים ליצור תאי גזע פלוריפוטנטים.
ב-2008 זכה יאמאנקה בפרס שאו ובפרס רוברט קוך וב-2009 הוענק לו פרס קרן גיירדנר ופרס לסקר.
ב-2010 הוענק לו פרס חזית הידע.
ב-2011 הוענק לו פרס וולף ברפואה.
יחד עם הביולוג הבריטי ג'ון גרדון זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2012. בשנת 2013 הוענק לו פרס פריצת דרך במדעי החיים ופרס כספי בסך 3 מיליון דולר.
במהלך מלחמת העולם השנייה, המונח "שיני דרקון" (גרמנית: Drachenzähne, משמעות: שיניים= zähne דרקונים = Drachen) תיאר מערך של מבנים מבטון מזוין, בדרך כלל בגובה בין 90 ל-120 ס"מ, בעלי צורת פירמידה ריבועית, שנפרש במטרה לעכב התקדמות של צבא ממוכן ובפרט טנקים.
מבנים אלה נפרשו על פני שטחים נרחבים.
מוקשים הונחו לעיתים בין שן לשן, ומכשולים נוספים נבנו לאורך שורות ה-"שיניים", כגון תיל או בזנ"טים כדי להכשיל חי"ר או רכבים ייעודיים שניסו לפנות את המכשול.
כל הצדדים למלחמה בחזית האירופית השתמשו בשיני הדרקון בהיקף נרחב.
הצבא הגרמני עשה שימוש נרחב בהם בביצור קו זיגפריד ובחומה האטלנטית.
מטרת שיני הדרקון הייתה להאט את הטנק ולהסיט אותם אל שטחים קלי טיווח שבהם המתין להם כוח במארב, שצויד בנשק נגד טנקים.
אולם, בפועל, השימוש בהנדסה קרבית ובכלי רכב ייעודיים לפינוי מכשולים נפטרו מהפרעת שיני הדרקון בקלות יחסית.
שיני הדרקון הוכחו כפחות מעכבות רכב קרבי ופחות מסיטות רכב קרבי ממסלולו ביחס לציפיות של המורים על הצבתן.
בארץ שיני דרקון היו בשימוש בתקופת מלחמת העולם השנייה.
קו ביצורים בריטי נבנה בדרום כנרת, באזור מושב האון של היום, במטרה להקשות על כוחות של משטר וישי הצרפתי לפרוץ לכיוון צומת צמח.
במקביל, צבא צרפת ששלט בסוריה בנה ביצורים מאותו סוג בעליה מחמת גדר לרמת הגולן, על כביש 98 של היום, במטרה להקשות על הצבא הבריטי על כיבוש רמת הגולן.
עד מלחמת ששת הימים מחסום זה שימש את הצבא הסורי כחלק ממערך ההגנה נגד ישראל.
בימי מלחמת העולם השנייה הקימו הבריטים בירושלים מערך הגנה הכולל שיני דרקון, ובניהם גדרות תיל, מוקשים ויתדות.
שִׁינוֹת או שיני חומה (מן המילה שן; אנגלית: Merlon) הן עמדות ירי הבנויות על חומות או גגות צריחים ומגדלים, ואשר יוצרות תבנית זיגזג של ריבועי אבן המשמשים מסתור לקשתים בעוד המרווחים בין שיני האבן מאפשרים ירי כנגד האויב.
לעיתים נבנו אל תוך השינות חרכי ירי שאפשרו ירי ללא צורך בחשיפת גופו של היורה.
מערכת של שינות על חומה קרויה "בטלמנט" ולעיתים קרובות משולבת על גבי קיר מגן נמוך "פרפט" המאפשר למגינים תנועה נסתרת בין השינות.
השימוש בשינות ידוע עוד בעת העתיקה ובביצורים מצריים ואשוריים השתמשו בשינות כדרך קבע ואלמנט זה מופיע ברוב הביצורים מאז.
החל מתקופת הרנסאנס שימשו שינות גם, ולעיתים בעיקר כאלמנט אדריכלי דקורטיבי, תחילה על הביצורים עצמם ולאחר מכן במנותק לחלוטין, על גגות בתים.
שיניאווה (ביידיש: שינאווא ובפולנית: Szeniawa ויש הכותבים על פי היידיש שינובה) עיירה בפרובינציה פודקרפצקיה בגליציה, כיום בפולין.
בעת כיבוש העיירה על ידי גרמניה במלחמת העולם השנייה הם הסבו את שם העיירה ל-Schoneforst.
סמל העיר כולל כוכב משושה וחצי סהר.
עיירה ממנה באו רבנים ידועי שם:
הרב נתן נטע משינאוווא- בעל הסידור עולת תמיד והספר קישוטי כלה
הרב יחזקאל שרגא הלברשטאם - הרב משינאווה (הראשון) בנו של רבי חיים מצנז מייסד ששושלת צאנז
הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם - בנו
הרב חיים אלעזר בינדיגר - רב העיר שנרצח בשואה.
חתן הרב מנחם מנדל האדמו"ר מסטרופקוב
הרב פנחס פרנקל תאומים (צוויג)
בשנות השואה גטו שהוקם בעיירה שימש כמחנה מעבר ליהודי ירוסלב והסביבה.
עד נובמבר 1942 חוסל הגטו שבעיירה, תוך רצח כ-1,800 יושביו, כאשר חלקם נרצחו ביער סמוך, וחלקם שולחו במספר משלוחים למחנה ההשמדה בלז'ץ.
באביב 1944 שרפו הגרמנים את גופות הנרצחים בעיירה.
פוסקי ההלכה התייחסו לאפשרות התאורטית של מהפך מלא במינו של אדם, לכריתת איבר מינו הזכרי או איבר מינו הנקבי של אנדרוגינוס, לניתוח לשינוי מין, ולהתנהגויות טרנסקסואליות אחרות.
השינויים נידונו מצד האיסורים שעשויים להכרך בהם, ומצד השלכותיהם על ההלכות התלויות במגדר.
על פי המקרא, קיים איסור לפיו .
כתוצאה מפסוק זה נקבע בהלכה איסור על לבישת בגדי המין השני - קרוס-דרסריות.
חלק מהטרנסג'נדריות והטרנסג'נדרים עוברים הליכים שונים על מנת להתאים את גופם לזהותם המגדרית.
ניתוח לשינוי מין המשנה את אברי המין הגברי אסור בהלכה משום איסור סירוס.
איסור עיקור נקבות הוא מדרבנן.
המגדר ההלכתי של אדם נוגע לדינים רבים.
ביניהם נמצא מגדר האנשים עימם יותר לו לקיים יחסי מין, ועניינים רבים נוספים הכרוכים בזהות מינית, אך גם תחומים הלכתיים שונים, כגון חיוב במצוות שנשים פטורות מהן.
אדם שעבר היפוך מיני מושלם
הרב חיים אברהם מיראנדה כתב שאישה ההופכת לזכר פטורה מברית מילה, כי עורלה שקדמו לה סימני נקבות אינה בכלל הציווי.
הרב יוסף פלאג'י נשאל האם אישה שתהפך לגבר "בכל מכל כל" צריכה גט מבעלה.
בתשובתו הזכיר את דברי הרב מיראנדה, והוסיף "נראה דלא צריך גט כי זכר הוא עתה ולא אשה".
כראייה לדבריו הסתמך על קל וחומר: אם אישה שמופיעים בה סימני איילונית פוקעים נישואיה רטרואקטיבית, כל שכן אישה שהופיעו אצלה סימני זכרות.
הרב פלאג'י התייחס גם לברכות השחר, וכתב שהאיש שהיה אישה לא יברך "שלא עשני אישה" מאחר שלכתחילה נעשה אישה, אלא יברך על "שהפכני לאיש".
אך הוא מביא בסוף דבריו שחכם אחר דחה את הקל וחומר שהביא מדין איילונית, בנימוק שהאיילונית הייתה כזו מלכתחילה.
לדבריו, "יפה שתיקה בעולם הפוך ובדבר שאינו מצוי".
הרב אליעזר ולדנברג ציטט מתוך הדברים, דחה גם את ראייתו של הרב פלאג'י לעניין הפטור ממילה, והעלה "בהרהורי דברים" שבמקרה ההפוך, בו איש נהפך לאישה, אשתו לא תזדקק לגט ממנו, כי היא אינה יכולה להיות "אשת-אשה".
אדם שעבר ניתוח להתאמה מגדרית
לדעת רוב הפוסקים, המעמד ההלכתי של אדם לאחר ניתוח להתאמה מגדרית אינו משתנה.
לפי זה, הניתוח אינו מתיר לגבר לקיים יחסי מין עם גברים (משום שהוא נחשב לגבר), ולאחריו לכתחילה גם אסור לו לשאת אישה (משום שהוא כרות שפכה).
לעומת העמדה הרווחת, הרב אליעזר ולדנברג בשו"ת "ציץ אליעזר" התייחס לניתוחים לשינוי מין ובתוך הדיון נטה לקבוע שהמגדר ההלכתי עשוי להשתנות, וכתב שלפי זה איש נשוי שהפך לאישה לא תצטרך אשתו לקבל ממנו גט.
הרב יוסף שלום אלישיב נשאל על אדם "שנולד ללא אבר זכר ובלא אברי נקיבה", וקבע שבמקרה זה, שלא כבמקרה של אנדרוגינוס, "יש ללכת אחרי סימני היכר ולבדוק טבעו למי הוא דומה".
על אותו אדם, שנולד ללא איברי מין חיצוניים או פנימיים למעט אשכים בחלל הבטן, "ואחרי שקיבל הורמונים גרם לצורה נשית וגידלו שדיים", הכריע הרב שהוא לכל הפחות ספק זכר.
באשר לאיבר רבייה נקבי המלאכותי שיצרו לו הרופאים, כתב הרב שבהנחה שהוא אכן מלאכותי, ולא רק שהיה מכוסה מבחוץ כמו אצל טומטום, 'היה נראה פשוט' שאין בו "דין משכבי אשה".
הרב ד"ר מרדכי הלפרין כתב בעניין ניתוח לשינוי מין: "כדאי לדעת שבכל מקרה אין כאן שינוי אמיתי של אברי הרבייה.
אלא תחליף רקמתי בו משתמשים הפלסטיקאים." ...
"אילו היה באמת ניתן לבצע היפוך מין כמו שמתקיים באופן טבעי בכמה בעלי חיים, אז הייתה לכך בוודאי גם השפעה על המסקנות ההלכתיות".
עם זאת, אמר הרב הלפרין שלדעת רוב פוסקי ההלכה המין נקבע באופן חד-פעמי ברגע הלידה ולא ניתן לשנותו, ורק מיעוטם אוחזים בגישה ששינוי הביטוי החיצוני ישפיע על המגדר ההלכתי.
הוא ציין שגם לפי גישת המיעוט, לא ברור שדי בשינוי פלסטי כמו השתלת תותב או עיצוב נרתיק על ידי לקיחת עור מהעכוז או משק האשכים.
לדבריו ניתוחים כאלו נחשבים לשינויים קוסמטיים בלבד.
ביחס לדיני צניעות, יש פוסקים שהחמירו בגבר שעבר ניתוח להתאמה מגדרית, להחשיבו בכמה הלכות צניעות כאישה: אסרו לגברים לשמוע קול זמר שלו, מכיוון שקולו נשי, אסרו עליו להתייחד גם עם גברים "משום שהוא קרוב לאיסור", או שחיוו דעתם שאף שאין לגברים איסור נגיעה בו, הדבר דומה לאיסור ויש להתרחק מכך.
אנדרוגינוס שאחד מאיברי מינו נכרת
לדברי הרב אליעזר ולדנברג, הרב עובדיה הדאיה, והרב משה הלוי שטינברג, אנדרוגינוס, שנולד עם איברי מין זכריים ונקביים, וכרתו את איבר מינו הזכרי, נהפך לנקבה, ונפטר מכל המצוות המיוחדות לזכרים.
הרב ולדנברג והרב שטינברג הבהירו, שבמקרה של כריתת איבר המין הנקבי, האנדרוגינוס נהפך לזכר.
טרנסג'נדרים דתיים ודתיות כמעט ואינם מצויים בשיח הציבורי בחברה הדתית.
כאשר כבר ישנה התייחסות היא מוגבלת לרוב להתייחסות לטרנסקסואליוּת מזכר לנקבה; טרנסקסואליוּת נקבה לזכר זוכה להתעלמות גורפת, כמו גם טרנסג'נדרים אחרים כא-בינארים, כמו כן קרוסדרסרים.
כשנשאל הרב יעקב אריאל האם לטרנסג'נדר שנפטר טהרת המת תיעשה בידי גבר או בידי אישה, השיב שכלל אין צורך לטהרו.
שינוי מזג אוויר (Weather modification) הוא תהליך המשנה באופן מקומי מזג אוויר או מתמרן אספקטים סביבתים מסוימים ומטרתו הסופית היא לשנות מזג אוויר מקומי.
התהליך המודרני שמשמש בין היתר לזריעת עננים ומניעת סופות הפך עם השנים לעניינן של ממשלות וגופי צבא בעולם כולו.
המונח המתייחס לשינוי אקלים, אשר עוסק בהיקף אזורי או עולמי, הוא הנדסת אקלים.
התמרון הבולט והמדווח ביותר התרחש באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
תהליך זריעת עננים הוא תהליך שכיח ברוב המדינות המערביות בעולם.
התהליך מעודד משקעים באמצעות זריעת חלקיקים בגובה מסוים.
החלקיקים לרוב נוצרים מתרכובת כסף ויוד.
יעילות התהליך לא הוכחה וכמו כן נטען שהתהליך בטוח לסביבה.
מספר פרויקטים עסקו בכך מסביב לעולם: מבצע פופאי של ארצות הברית בווייטנאם, פרויקט קומולוס בבריטניה וניסויי ישראל.
התהליך מעורר מתנגדים רבים בעולם המכנים את תוצר הזריעה בשם כמטרייל.
בהקשר זה ישנו בלבול בין מספר מטרות-זריעת עננים מיועדת להורדת גשם, בעוד שהמונח "כמטרייל" בעיקר מתייחס לשימוש לכאורה בחומרים שמטרתם המשוערת היא להחזיר את קרינת השמש מכדור הארץ והסברים חלופיים אחרים.
תעוד לפרויקטים ראשונים למניעת סופות נרשם בשנת 1958 ובין השנים 1962 ל-1983. שני הפרויקטים נערכו על ידי ממשלת ארצות הברית ומטרתם הייתה לווסת את עונת הציקלונים על ידי הטסת מטוסים אל עין הסופה.
פרויקטים מאוחרים כללו יצירת שכבת שמן על פני הים.
מאוחר יותר, חברת Dyn-O-Mat הציעה פיתוח חדיש.
החברה הציעה להזריק את רכיב ה Dyn-O-Gel (מסוגל לספח פי 1,500 ממשקלו) לעין הסופה.
השיטה נמדדה ונמצאה כלא יעילה.
שינטרו אישיהארה (ביפנית: 石原 慎太郎; 30 בספטמבר 1932 – 1 בפברואר 2022) היה סופר, שחקן, פוליטיקאי יפני ומושל טוקיו מ-1999 עד 2012.
אישיהארה נולד בקובה למנהל חברת שילוח, וגדל במחוז קנאגאווה.
הוא החל את לימודיו באוניברסיטת היטוצובאשי ב-1952 וסיים אותם כעבור ארבע שנים.
חודשיים לפני סיום הלימודים זכה אישיהארה בפרס אקוטגאווה עבור הרומן שכתב "עונת השמש" (太陽の季節).
אחיו, יוג'ירו, שיחק בתפקיד משנה בסרט קולנוע שנעשה בעקבות הרומן.
בראשית שנות ה-60 התרכז אישיהארה בכתיבת רומנים, מחזות ומחזות זמר, ניהל תיאטרון, ונסע מסביב לעולם.
ב-1966–1967 כיסה אישיהארה את מלחמת וייטנאם עבור העיתון היפני יומיורי שימבון.
אישיהארה התמודד על מושב בבית היועצים של יפן מטעם המפלגה הליברלית-דמוקרטית ב-1968, וסיים ראשון ברשימת המפלגה.
לאחר ארבע שנים בבית העליון, התמודד אישיהארה על מושב בבית הנבחרים של יפן כנציג המחוז השני של טוקיו, וזכה.
ב-1973 הצטרף אישיהארה לקבוצה של חברי המפלגה הליברלית-דמוקרטית שהקימו קבוצה אנטי-קומוניסטית.
הקבוצה התפרסמה בשל העובדה שחבריה חתמו על הצטרפותם לקבוצה באמצעות דמם.
אישיהארה התמודד על משרת מושל טוקיו ב-1975, אך הפסיד למתמודד הסוציאליסטי ריוקיצ'י מינובה.
הוא שב לבית הנבחרים, שם טיפס בסולם הדרגות המפלגתי, ושימש המזכיר הכללי של הסוכנות לאיכות הסביבה תחת ראש הממשלה טקאו פוקודה ושר התחבורה תחת ראש הממשלה נובורו טקשיטה.
לאחר שהפסיד במרוץ לראשות המפלגה ב-1989, התפרסם אישיהארה בעולם המערבי בזכות ספרו "יפן: ראשונה בין שווים", בו קרא אישיהארה לבני עמו להתקומם כנגד ארצות הברית.
מיד לאחר התקפת הסארין של הכת אום שינריקיו ברכבת התחתית של טוקיו ב-1995, פרש אישיהארה מהפוליטיקה הלאומית, ובכך סיים קריירה בת רבע מאה.
ב-1999 הוא נבחר למושל טוקיו.
ב-25 באוקטובר 2012 הודיע אישיהארה על התפטרותו מתפקיד מושל טוקיו, וזאת על מנת להתכונן להקמת מפלגה חדשה שתתמודד בבחירות הכלליות של 2012. ב-31 באוקטובר אישרה הוועדה העירונית של טוקיו את התפטרותו.
אישיהארה נחשב לאחר מהפוליטיקאים הימניים ביותר ביפן.
במהלך כהונתו כמושל טוקיו נקט אישיהארה במספר צעדים:
הטיל מס חדש על בנקים, אותו עליהם לשלם לפי רווח גולמי (ולא לפי רווח נקי).
הטיל מס חדש על מלונות בהתאם לתפוסה שלהם.
הגביל את השימוש ברכבים מונעי דיזל.
הטיל מס על צריכת אנרגיה.
העלה הצעה לפתיחת בתי קזינו בטוקיו.
ישב בראש הוועדה להצעת אירוח המשחקים האולימפיים לשנת 2020 בטוקיו.
אישיהארה היה ידוע כמבקר נמרץ של יפן, אותה הוא הגדיר כמדינה לא החלטית.
בנוגע ליחסי יפן-ארצות הברית, טען אישיהארה שהמדינה אותה הוא לא אוהב במערכת יחסים זו היא יפן, שכן היא מדינה שאינה יודעת לעמוד על שלה.
בספר שכתב עם ראש ממשלת מלזיה לשעבר מהתיר מוחמד, שנקרא "אסיה המסוגלת לומר לא - התכנון כנגד המערב", קרא אישיהארה ליפנים לחזור לשורשיהם האסייתיים וגינה את הציוויליזציה המערבית.
אישיהארה היה ידוע גם בביקורת שלו כלפי סין, ואף הוא הזמין את הדלאי למה ואת נשיא הרפובליקה הסינית לטוקיו.
עם זאת, בשנותיו האחרונות התמתן אישיהארה ואף קיבל את הזמנת הסינים לאולימפיאדת בייג'ינג, ונבחר להיות אחד מנושאי הלפיד האולימפי ביפן.
בנאום שנשא בפני קבוצה מכוחות ההגנה העצמית של יפן ב-9 באפריל 2000, הצהיר אישיהארה שזרים וסָנגוֹקוּג'ין (三国人, "אנשי מדינה שלישית"; מילת גנאי לתושבי טייוואן, קוריאה וסין אחרי מלחמת העולם השנייה) מבצעים פשעים רבים ביפן, וטען שבעת אסון טבע באזור טוקיו, הם יעוררו מהומות.
התבטאות זו גררה ביקורת רבה ודרישות התפטרות, אך אישיהארה סירב להתנצל.
אישיהארה היה מעורב במספר תקריות דומות נוספות, כשב-2006 טען שמהגרים אפריקאים משתלטים על אזורים בטוקיו ועוסקים בפשע.
בריאיון לפלייבוי ב-1990 טען אישיהארה שטבח ננקינג הוא בדיה, וסירב להתנצל גם לאחר שהתעוררה סערה תקשורתית ודיפלומטית.
ב-2000 שימש אישיהארה אחד השופטים בתחרות ספרות ביפן, ובמהלך האירוע טען שהומוסקסואליות אינה נורמלית.
התבטאות זו גררה מחאה בקרב קהילת הלהט"ב של המדינה.
בריאיון למגזין נשים ב-2001 טען אישיהארה שנשים מבוגרות שאינן יכולות ללדת הן חסרות ערך וחוטאות.
בעקבות הביקורת שהוטחה בו טען אישיהארה שמקור הביקורת הוא ב"נשים זקנות ורגזניות."
בהקשר לרעידת האדמה בסנדאי, טען אישיהארה שהאסון הוא עונש משמיים על כך שיפן הפכה למדינה אנוכית.
לאחר שספג ביקורת רבה, אף ממושל מחוז מיאגי, נאלץ אישיהארה להתנצל בפומבי.
אישיהארה נפטר ב-1 בפברואר 2022. הותיר אחריו אישה, נוריקו, וארבעה בנים.
בנו הבכור, נובוטרו, ובנו השלישי, הירוטאקה, הם חברי בית הנבחרים של יפן.
בנו השני, יושיזומי, הוא שחקן ומגיש תחזית מזג אוויר.
בנו הצעיר, נובוהירו, הוא צייר.
עונת השמש (1956) - זוכה פרס אקוטגאווה לסופר החדש הטוב ביותר.
עשרת אלפים קילומטרים על אופנוע בדרום אמריקה
יער מאובן (1970) - פרס משרד החינוך.
ואקן רואיישו (1973) - מקבץ שירים יפניים וסיניים.
הרס המדינה - מותה הפתאומי של יפן (1982)
יפן: ראשונה בין שווים, הוצאת מטר, 1991.
ליקוי החמה של יוקיו מישימה (1991)
אסיה המסוגלת לומר 'לא' - עם מהתיר מוחמד.
מדינה אנה יכולה להתקיים בלי "אבא" (1997)
לחיות את סוטרת הלוטוס (1998)
אהבה בגיל עשרים (1962) לצד פרנסואה טריפו, אנדז'יי ויידה, רנצו רוסליני ומרסל אופולס.
שינוי צורה הוא יכולת פנטסטית של ישות לשנות את צורת עצמה לצורה אחרת.
הסיבה לשינוי הצורה יכולה להיות תוצאה של מעשה רצוני, מילת קסם או מילות קסם, שיקוי או חפץ קסום.
שינוי צורה הוא נושא נפוץ במיתולוגיה, בפולקלור ובאגדות.
הוא נמצא גם בשירה אפית, ספרות מדע בדיוני, ספרות פנטזיה, ספרות ילדים, קומדיה שייקספירית, בלט, קולנוע, טלוויזיה, קומיקס ומשחקי וידאו.
שינוי צורה יכול לשמש כמכשיר עלילה, למשל, כאשר החתול במגפיים שיטה מכשף להפוך לעכבר כדי שהוא יאכל אותו; השינוי עשוי לכלול גם משמעות סמלית, כמו בעת שינוי צורתה של החיה לאדם בסוף "היפה והחיה", המצביעה על יכולתה של בל לקבל אותו למרות מראהו החיצוני.
היבט חשוב של צורה העוברת שינוי, מהבחינה הרעיונית, הוא האם השינוי נעשה בהתנדבות או בכפייה.
קירקה הופכת את הפולשים לאי שלה לחזירים, ואילו גֵּד, גיבור "הקוסם מארץ ים", הופך לנץ על מנת לברוח ממעוזו של קוסם רשע.
כאשר צורה חיצונית נכפית באופן בלתי-רצוני, ההשפעה התמטית היא של ריתוק או איפוק.
במקרים קיצוניים, כגון התאבנות, הדמות מושבתת לחלוטין.
כאשר שינוי הצורה נעשה באופן התנדבותי, לעומת זאת, הדבר מועיל לדמות במגוון צורות.
מעבר לכך, השימושים של שינוי-צורה ומטמורפוזה ביצירות בדיוניות הם הפכפכים כמו הצורות שהדמויות עוטות על עצמן.
חלקם נדירים - The Canary Prince מאת איטלו קאלווינו הוא וריאציה על "פעמונית", אשר שינוי-הצורה משמשת אותה כדי לקבל גישה למגדל - אבל אחרים הם מוטיבים נפוצים.
במקרים מסוימים, שינוי מגדר משמש כאמצעי הסוואה בלבד: הופעתו של גבר כאישה מאפשרת לאדם להיכנס למצבים האסורים על גברים, ולהפך.
זאוס התחפש לארטמיס כדי להתקרב מספיק אל קליסטו, כך שהיא לא תוכל לברוח כאשר הוא יהפוך את עצמו חזרה לצורה זכר, ואנס אותה.
במקרה אחר, ורטומנוס לא יכול היה לחזר אחרי פומונה בצורתו האמיתית; לאחר ששינה הופעתו לצורה של אישה זקנה, הוא זכה לגישה לפרדס שלה, שבו הוא שכנע אותה להינשא לו.
ליימן פרנק באום סיים את ספרו The Marvelous Land of Oz עם הגילוי כי הנסיכה אוזמה, אותה חיפשו הגיבורים, הפכה, בהיותה תינוקת, לילד זכר, וכי טיפ, הנער שמחפש אותה, הוא הנסיכה.
הוא מסכים לעבור שינוי בחזרה, אבל גלינדה הטובה מסתייגת מקסמי שינוי-צורה, כך שבסופו של דבר זה נעשה על ידי המכשפה הרעה מומבי.
יצירת המאנגה של רומיקו טקהאשי "ראנמה חצי", בנוסף למספר דמויות שמשנות צורה לבעלי חיים, כוללת שתי דמויות שהופכות מזכר לנקבה.
האחת היא הדמות ראשית, ראנמה סאוטומי, והשנייה היא אנטגוניסט רב עצמה בשם הרב, שמופיע לראשונה לקראת סוף הסדרה.
בעוד שחלק סבורים כי זוהי פרודיה על התפקידים המגדריים היפניים המסורתיים, טקהאשי עצמה אומרת שזה היה "רעיון פשוט, כיף", וכן שהיא "לא חושבת במונחים של סדר-יום חברתי", וכי חשבה ש"זה יכול להיות מהנה ונפלא שבני אדם הופכים לבעלי חיים".
ב-Futaba-kun Change מאת Hiroshi Aro, שינוי המין עובר בירושה וכל בני המשפחה של הדמות הראשית עוברים שינוי מין, בין אם על פי רצונם ובין אם כאשר הם מתרגשים, לאחר שהם מגיעים לבגרות מינית.
אפילו במאנגה "נארוטו" מאת מסאשי קישימוטו, ה-Jutsu הנפוץ המשמש לשינוי-צורה הוא "Henge".
הגיבור, עם מוחו המעוות, המציא ג'וטסו אשר גורם למשתמשים בו להפוך לגברת עירומה או למספר רב של נשים; ג'וטסו זה פועל רק על גברים, אם כי נעשו גרסאות מאותו המין עבור טכניקה זו.
הם עובדים רק על המין הנגדי.
בסאגת "הארי פוטר" מאת ג'יי קיי רולינג, מופיעה מכשפה בשם נימפדורה טונקס, אשר לה יכולת נדירה לשנות צורה כרצונה (מטמורפמאגוס).
בהוגוורטס נלמד מקצוע הנקרא שינוי צורה ויש הנקראים אנימגאוס.
במקרים רבים, שינוי-צורה הוא עונש, שהוטל בטבע.
זה עשוי להיות עונש פשוט, וטבעו של השינוי יהיה תואם לפשע שהתרחש; במקרים אחרים, שינוי-הצורה מוטל שלא בצדק על ידי אדם כועס ורב עצמה.
באגדות, טרנספורמציות כאלו הן בדרך כלל זמניות.
דמות צעירה בשנים יכולה ללמוד אודות יכולותיה לשנות-צורה ולחקור אותם, ובכך - הופכת לחלק מרומן חניכה.
מייוין רבת-הצורות ובנה פיטר, ברומן True Game מאת שרי ש' טפר, הם שניהם משני צורה והם תת-מין של בני-האדם, מאחר שיש להם את כוחות-העל האלו, ושניהם לומדים כי ליכולותיהם יש חלק גדול מתהליך התבגרותם.
לקבלת אפקט שונה מאוד, הסופר ט' ה' ווייט מספר כי מרלין שינה את צורתו של ארתור למספר בעלי חיים שונים, ביצירתו The Sword in the Stone, כחוויה חינוכית.
על אף שהשיעורים היו שונים מאוד, אלמנט רומן החניכה משותף להם.
משני-צורה מסוימים מסוגלים לשנות את צורתן רק אם יש להם ברשותם פריט מסוים, בדרך כלל - פריט לבוש כלשהו.
לרוב, משני-צורה אלו הם יצורים תמימים - גם אם הם אנשי זאב.
בסיפור Bisclaveret מאת מארי דה פרנס, אדם זאב לא יכול להחזיר לעצמו את צורתו האנושית ללא בגדיו, אולם בעודו בצורת זאב - הוא לא מזיק לאיש.
השימוש הנפוץ ביותר במוטיב זה, עם זאת, הוא בסיפורים שבו אדם גונב את הפריט ומאלץ את משנה-הצורה, כשהוא לכוד בצורתו אנושית, להפוך לכלתו.
זה נמשך עד שהיא מגלה את המקום שבו הוסתר הפריט, והיא יכולה לברוח.
דמויות אחרות שזהו סיפורן: נשות הברבור וטנין היפנית.
יצורים אלו שולבו לתוך מגוון רחב של אגדות ילדים מודרניות.
ג'יין יולן שילבה את הרעיון של הסלקי אל תוך יצירתה Greyling, והפכה אותו לסיפור אודות ילדים אסופים.
הכח לשנות את המראה החיצוני יכול לסמל פראות פנימית; נושא מרכזי בקווי עלילה רבים של מיתולוגית האדם זאב, וההיפוך של הנושא הוא תחושת "השחרור", כמו בהפיכתו של ד"ר ג'קיל למיסטר הייד, או בהפיכתו של ד"ר ברוס באנר לענק הירוק.
מקרה זה יכול לשמש דוגמה גם כדי לייצג מקרים של הפרעת זהות דיסוציאטיבית, כגון כאשר סיילר מגיבורים הופך לאימו, בכל פעם ש"היא" מדברת איתו.
בסרט הקולנוע "שליחות קטלנית 2: יום הדין", T-1000 משנה את צורתו לזו של האמא המאמצת של ג'ון קונור כדי לאסוף מידע בנוגע למקום הימצאו, ומאוחר יותר לזו של אמו הביולוגית שרה קונור כדי לרכוש את אמונו.
בסדרת הטלוויזיה "על טבעי", דמות "הטריקסטר" משנה צורתה לעיתים קרובות, כדי לסייע בהטעיית הדמויות הראשיות, סם ודין ווינצ'סטר, על מנת שיצודו משהו אחר.
"הטריקסטר", כמו רוב משני הצורה, אינו מסוגל לחקות את מה שהוא מעתיק באופן מושלם ומותיר רמזים כדי להצביע על כך שזה עשוי להיות הוא.
יצורים משני-צורה פופולריים בפולקלור הם אנשי זאב וערפדים (בעיקר בפולקלור אירופי, קנדי, אינדיאני והאמריקאי המוקדם), ה-Huli jing של מזרח אסיה (לרבות ה-Kitsune היפני), והאלים, אלות, ושדים של מיתולוגיות רבות, כגון לוקי הנורדי או פרוטאוס היווני.
כמו כן, אלים רבים שינו צורתם של בני תמותה, והפכו אותם לבעלי חיים או לצמחים.
אף על פי ששינוי צורה לצורה של זאב היא יכולת הידועה כליקאנתרופיה, ויצורים אשר עוברים שינוי שכזה נקראים ליקאנתרופים, מונחים אלו משמשים על מנת לתאר כל שינוי צורה בין אדם לבעל חיים, ואת היצורים אשר עוברים שינוי צורה שכזה.
תריאנטרופיה (אדם-חיה) הוא המונח הכללי יותר למשני-צורה מבן אנוש לבעל חיים, אך רק לעיתים נדירות נעשה בו שימוש.
מונחים אחרים למשני-צורה כוללים מטמורף, חקיין ותריאנטרופ.
הקידומת "were" (במילה Werewolf - אדם זאב) מגיעה מהמילה אנגלית העתיקה עבור "אדם" (בלשון זכר); היא משמשת גם כדי לייעד משני-צורה; למרות השורש שלה, היא משמשת גם כדי לציין משני-צורה בלשון נקבה.
כמעט לכל תרבות ברחבי העולם יש איזה סוג של מיתוס הקשור טרנספורמציה, וכמעט לכל בעל חיים נפוץ (וכמה שאינם כל כך נפוצים) כנראה שיש מיתוס של משני-צורה הקשור אליהם.
בדרך כלל, בעלי החיים המעורבים בשינוי-צורה הם ילידים או נפוצים באזור שממנו נובע הסיפור.
בעוד שהרעיון הפופולרי של משני-צורה הוא של אדם שהופך למשהו אחר, יש מספר רב של סיפורים על בעלי חיים שיכולים לשנות את עצמם גם כן.
פיות, מכשפות, קוסמים - כולם ידועים בגין יכולתם לשנות את צורתם.
לא כל הפיות יכולות לשנות צורה, וחלקן מוגבל לשינוי הגודל שלהם בלבד, כמו למשל הספריגאנים, ואחרים שמסוגלים להשתנות למספר מצומצם של צורות ופיות אחרות שרק נדמה כי יש להן את היכולת לשנות צורה, אשליה הנוצרת באמצעות כוחן, המכונה "זוהר".
אבל יצורים אחרים, כמו Hedley Kow, יכולים להשתנות לצורות רבות, וקוסמים (הן בני אדם והן על-טבעיים) היו מסוגלים לבצע שינויים שכאלו, או לשנות צורה בעצמם או לגרום לאחרים לשנות צורתם.
מכשפות יכולים להפוך לארנבות ובצורה זו - לגנוב חלב וחמאה.
באגדות בריטיות רבות, כגון "Jack the Giant Killer" ו-"Black Bull of Norroway", ישנן דמויות המשנות צורה.
במיתולוגיה הארמנית, דמויות משנות-צורה כוללת את נהאנג, מפלצת נהר דמוית נחש היכול להפוך את עצמו לאישה או לכלב ים, אשר מטביע בני אדם ולאחר מכן שותה את דמם; או את שאהאפת המיטיב, רוח שומרת אשר יכולה להופיע כגבר או כנחש.
המיתולוגיה הפיליפינית כוללת את אסוונג, מפלצת הדומה לערפד המסוגלת לשנות את צורתה לכלב שחור גדול, או לחזיר בר שחור, על מנת לארוב לבני אדם בשעות הלילה.
הפולקלור מזכיר גם יצורים אחרים, למשל, קפרה, טיקבלנג ואנגקנטו, אשר משנים את המראה שלהם כדי לחזר אחרי עלמות יפות.
כמו כן, קמעות, המכונים "anting-anting" או "birtud" בניב המקומי, יכולים להכיל כוחות המאפשרים לבעליהם לשנות צורה.
בסיפור העם הפיליפיני המפורסם "Chonguita the Monkey Wife", אישה משנה את צורתה לקוף.
היא יכולה לחזור ולהפוך שוב לבת-אדם רק אם היא תתחתן עם גבר יפה.
הפולקלור הטטרי כולל את הדמות "יוקסה", נחש בן מאה שנה, שיכול להפוך עצמו לאישה צעירה ויפה, ומבקש להינשא לגברים כדי ללדת ילדים.
הפולקלור והמיתולוגיה הסיניים, היפנים והקוראינים - כולם מספרים על בעלי חיים, המסוגלים לעטות על עצמם צורה אנושית.
אף על פי שקיים מכנה משותף לסיפורים אלו - לעיתים קרובות, בעלי חיים שכאלו הם זקנים, מגדלים זנבות נוספים יחד עם היכולות שלהם, ועדיין יש להם כמה מהתכונות של בעלי חיים שהיו - יש הבדלים בפולקלור של המדינות השונות.
בפולקלור היפני, יוקאיי (מפלצות על-טבעיות) רבים הם בעלי חיים עם היכולת לשנות צורה.
השועל, או ה-"קיטסונה", הוא בין הנפוצים ביותר, אבל יצורים אחרים מסוג זה כוללים את:
בנוסף, המיתולוגיה הקוריאנית מכילה גם שועל עם היכולת לשנות-צורה.
שלא כמו עמיתיו הסיניים והיפניים, קומיהו הוא תמיד מרושע.
בדרך כלל, צורתו היא של אישה צעירה ויפה; באחד הסיפורים מסופר אודות גבר, שמתגלה כי הוא קומיהו.
יש לה תשעה זנבות וכמו שהיא חפצה להיות אנושית לגמרי, היא משתמשת ביופייה על מנת לפתות גברים ולאכול את לבם (או בכמה מקרים - את הכבד, במקרים בהם קיימת האמונה היא כי מאכל של 100 כבדים יהפוך אותה לאדם אמיתי).
שינוֹן היא קומונה במחוז אנדר ולואר שבחבל סאנטר-עמק הלואר שבצרפת.
העיר ידועה ביינותיה ובאתריה ההיסטוריים.
נודעה לה חשיבות רבה בימי הביניים, כאשר עברה בין בית המלוכה הצרפתי לממלכת אנגליה.
העיירה נמצאת בעמק הלואר, הרשום כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
העיירה ממוקמת על גדת נהר ויין, כ-10 קילומטרים מהתמזגותו לתוך נהר הלואר.
כבר במהלך המאה ה-5 נבנה במקום קסטרום, כאשר המקום חולש על צומת דרכים חשוב למסחר.
לאחר מכן נבנה במקום על ידי אחד מתלמידי מרטין מטור מנזר, שהמשיך להתקיים עד למהפכה הצרפתית.
בימי הביניים העיר שגשגה, בייחוד תחת שלטון הנרי השני, מלך אנגליה.
הנרי שיפץ את המבצר, והפך אותו למעונו ומרכזו האדמיניסטרטיבי ואף מת ונקבר שם.
לאחר מות הנרי, עברה העיר והמבצר לידי ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה, ולאחריו לג'ון, מלך אנגליה.
בקרב שהתחולל ב-1205 העיר נכבשה בידי פיליפ השני, מלך צרפת והוא צרפה לשטחי בית המלוכה הצרפתי.
המבצר שימש תפקיד חשוב במתקפת פיליפ הרביעי, מלך צרפת על מסדר הטמפלרים ב-1307. מנהיג המסדר, ז'ק דה מוליי יחד עם מנהיגים נוספים, נכלאו במקום לפני משפטם והוצאתם להורג.
העיר קיבלה חשיבות רבה במהלך מלחמת מאה השנים: ב-1425 יורש העצר ומי שעתיד למלוך על צרפת מאוחר יותר, שארל השביעי נמלט לעיר, וקיבל מפלט מפני האנגלים ושם הקים בעיר את חצרו.
ז'אן ד'ארק הגיעה לעיר ב-1429, וקיבלה את מלכותו של שארל כמלך צרפת החוקי.
לאחר ששארל העניק לה את כוח האדם והציוד הנדרשים, יצאה ז'אן לקרב על אורליאן, מהלך שעתיד לקבוע את גבולות המדינה עד היום.
גם לואי השנים עשר, מלך צרפת התגורר בעיר תקופה, בהמתינו לצ'זארה בורג'ה שיביא את אישור האפיפיור אלכסנדר השישי לביטול נישואיו עם ז'אן נסיכת צרפת כדי שיוכל להינשא עם אן מברטאן - דבר שיבטיח את שליטתו על אדמות ממלכת נווארה.
באותה עת, העיר היא מקום הולדתו של פרנסואה רבלה כותב הגרגנטואה ופנטגרואל ומי שנחשב בעיני רבים כ"שייקספיר הצרפתי".
החל מהמאה ה-16, ירדה העיר מחשיבותה כאשר בית המלוכה הצרפתי אינו גר בה עוד, והיא עברה לרשות הקרדינל רישלייה שהזניח את המבצר.
העיר כולה השתנתה אך מעט מאותה תקופה עד למהפכה הצרפתית.
החל מ-1968 נחשבה העיר העתיקה לאתר שימור היסטורי, תוך שחזור מתמיד לשימור ותיעוד העבר.
העיר נודעה ביינותיה, בייחוד הקברנה פראן "שינון" (כאשר רק יינות הגדלים ומיוצרים באזור יכולים להגדיר את עצמם ככאלה, ראו: כינוי מקור מבוקר) הגדל בסביבתה והמיושן במערות מיוחדות הנמצאות על גדות נהר הויין, כשיותר מ-11 מיליון ליטר יין מיוצרים מדי שנה.
היין המקומי מכיל רק מעט רוז'ה ויין לבן (עד 8% אחוז), שלא כרגיל בעמק הלואר.
נכון ל-2005 היו רשומים 254 מגדלי ענבים ליין בקומונה, 221 יקבים המשויכים ל-16 חברות מסחריות.
שינטי משחק קבוצתי תחרותי המשוחק באמצעות מקלות וכדור.
במשחק משחקים כיום בעיקר בהיילנדס הסקוטיים ובקרב מהגרי ההיילנדס בערים הגדולות, אך בעבר היה נפוץ יותר בכל רחבי סקוטלנד, ואף שוחק זמן רב גם באנגליה ובמקומות נפוצים בהם חיו מהגרים סקוטיים.
מטרת המשחק היא לגלגל כדור (במקור מעץ) לעבר שער תוך שימוש במקלות, בדומה להוקי שדה.
למרות הדמיון הרב בין שינטי להוקי שדה, בין שני המשחקים מספר הבדלים עיקריים: בשינטי יכול השחקן לשחק כשהכדור באוויר וכן להשתמש בשני צידי המקל, ששמו "קמן" (caman) והוא עשוי עץ ונטוי בשני קצותיו, בעוד בהוקי שדה לא ניתן לשחק בעת הכדור באוויר וניתן להשתמש בצד אחד בלבד של מקל המשחק.
במקל ניתן להשתמש גם לתיקול ולחסימת שחקנים אחרים, וניתן להשתמש גם בגוף השחקן על מנת לתקל ולחסום.
המשחק מגיע ממקור זהה למשחק האירי הרלינג ולמשחק הוולשי באנדו (bando), אך התפתחו בו חוקים ייחודיים למשחק.
חוקי המשחק מפוקחים ונהגים בידי הגוף המנהל למשחק, אגודת הקמנכק (Camanachd Association).
על בסיס השינטי פותח משחק בשם "שינטי-הרלינג", שהוא בעל חוקים המורכבים מחוקי שני המשחקים, והוא מאפשר לסקוטלנד ולאירלנד לשחק ביניהן מדי שנה משחקים בינלאומיים.
שינוע וניהול אשפה הוא תהליך העברת האשפה ממקום אחד לאחר, בדרך כלל מנקודות איסוף אשפה (פחים ציבוריים, מכולות אשפה) לנקודות איסוף אשפה מרכזיות יותר או לטיפול באשפה, כל זאת באמצעי תעבורה שונים.
הדרך המוכרת לשינוע אשפה היא על ידי משאית המובילה אשפה.
שינוע אשפה יכול להתבצע גם באופן בינלאומי דרך ספינות ואפשרויות משא אחרות.
ניהול ושינוע פסולת נועד לצמצם את ההשפעות השליליות של הפסולת הביתית והעירונית על בריאות התושבים, על איכות הסביבה או על הניראות העירונית והארצית.
יתרונות הניהול ושינוע האשפה בצורה מתוכננת ויעילה
פעמים רבות מתייחסים לניהול ושינוע פסולת, מבחינה מוניציפלית וממשלתית, כאל דבר של מה בכך, בלי להקדיש חשיבה או אנרגיה מספקת בראייה לעתיד.
עם זאת, ניהול ושינוע הפסולת בצורה יעילה וחכמה, המתבטאת במדיניות בפועל, עשויה להוביל לחיסכון כלכלי רב, לשיפור איכות הסביבה ולשיפור הניראות העירונית והארצית.
מבחינה כלכלית, ניהול ושינוע אשפה בצורה חכמה עשוי להוביל לתכנון ויישום פרקטיקות יעילות בייצור וצריכה של מוצרים וחומרים, וכן בהתנעת מיחזור חומרים יקרי ערך, המופנים לשימוש חוזר.
מבחינה חברתית, ניהול ושינוע הפסולת בצורה נאותה, עשויה להפחית ולצמצם את ההשפעות השליליות של האשפה על בריאות התושבים.
מבחינת איכות הסביבה, תכנון מדויק יותר של ניהול ושינוע האשפה עשוי לצמצם ואף לבטל את ההשפעות השליליות על הסביבה, ובפרט על איכות האוויר והמים, ועל פליטת גזי החממה.
שינון בסירוגין היא שיטת למידה שמשלבת הגדלת מרווחי זמן בין ביקורת עוקבת לבין חומר שנלמד כדי לנצל את השפעת הפיסוק הפסיכולוגית.
שמות נוספים כוללים: חזרה מרווחית, התרחבות חזרתית, פרקיי זמן חזרתיים, הישנות מרחבית, תזמון מרחבי, שליפה מרחבית ושליפה מורחבת.
למרות שהעיקרון שימושי בהקשרים רבים, שינון בסירוגין בדרך כלל שימושי בהקשר שתלמיד חייב להשיג מספר גדול של ידיעות ולשמור אותן ללא הגבלת זמן בזיכרון.
לכן, זה גם מתאים לבעיה של רכישת אוצר מילים בחוג לימודים של שפה שנייה, בגלל גודל מלאי שפת היעד לקבוצה פתוחה של מילים.
הרעיון ששינון בסירוגין יכול לשמש לשיפור הלמידה הוצע לראשונה בספר "הפסיכולוגיה של הלמידה" על ידי פרופסור ססיל אלק מייס בשנת 1932: "אולי התגליות החשובות ביותר הן אלה המתייחסות להפצה המתאימה של תקופות הלימוד ...
פעולות התיקון צריכות להיות מחולקות במרווחים הולכים וגדלים בהדרגה, בערך במרווחים של יום אחד, יומיים, ארבעה ימים, שמונה ימים וכן הלאה."
שפיצר בדק השפעות מסוג מסוים של שינון בסירוגין על תלמידי כיתה ו' באיווה שלמדו עובדות מדעיות.
שפיצר בדק מעל 3600 תלמידים באיווה והראה ששיטת ששינון בסירוגין הייתה יעילה.
עבודה מוקדמת זו לא זכתה לתשומת לב, ותחום זה היה שקט יחסית עד סוף שנות ה-60, כאשר פסיכולוגים קוגניטיביים, כולל מלטון, לנדאואר וביורק, בחנו את המניפולציה של תזמון החזרה כאמצעי לשיפור הזיכרון.
בערך באותו זמן קורסי השפה של פימסלר פרצו דרך ביישום המעשי של תיאורית השינון בסירוגין לשפת הלמידה, וב -1973 פיתח סבסטיאן לייטנר את "מערכת לייטנר" שלו, מערכת למידה לסירוגין לכל מטרה המבוססת על כרטיסים.
עם כניסתם הגוברת של מחשבים אישיים בשנות ה-80, שינון בסירוגין החל להיות מיושם בסיוע מחשב בלמידת שפה עם פתרונות מבוססי תוכנה, המאפשר תזמון אוטומטי ואיסוף סטטיסטי בקנה מידה של אלפי כרטיסים מתוזמנים בנפרד.
] כדי לאפשר למשתמש להגיע לרמת הישג יעד (למשל, 90% מכל החומר שנזכר כהלכה בנקודת זמן נתונה), התוכנה מתאימה את הפוגות שינון בסירוגין.
חומר שקשה מופיע לעיתים קרובות יותר וחומר שהוא קל מופיע לעיתים רחוקות יותר, עם קושי מוגדר לפי הנוחיות שבה המשתמש מסוגל ליצור תשובה נכונה.
ישנן מספר משפחות של שיטות חישוב לתזמון שינון בסירוגין:
שיטת לייטנר: 5 רמות ומספר שרירותי של שלבים
SM-family אלגוריתם (שיטת חישוב) SuperMemo): SM-0) (מיושם עם נייר ועט) ל-SuperMemo 17) SM-17 אלגוריתם)
לאורך המדויק של פרקי הזמן אין השפעה רבה על יעילות האלגוריתם, אם כי הוצע על ידי אחרים כי פרק זמן (מורחב לעומת פרק זמן קבוע, וכו ') הוא די חשוב.
תוצאות הניסוי בנוגע לנקודה זו הן מעורבות.
זיכרון ההפוגות המדורגות של פימסלר
מרווחי הזמן שפורסמו בעיתון של פימסלר היו: 5 שניות, 25 שניות, 2 דקות, 10 דקות, שעה אחת, 5 שעות, יום אחד, 5 ימים, 25 ימים, 4 חודשים ושנתיים.
רוב תוכניות שינון בסירוגין (SRS, מערכת התמצאות במרחב) מעוצבות על פי הסגנון הידני של למידה עם כרטיסים פיזיים: פריטים לשינון מוכנסים לתוכנית כצירופיי שאלות-תשובות.
כאשר צירוף נבחן, השאלה מוצגת על המסך, והמשתמש חייב לנסות לענות.
לאחר מענה, המשתמש באופן ידני מגלה את התשובה ולאחר מכן מורה לתוכנית (סובייקטיבי) כמה קשה היה לענות.
התוכנית מתכננת צירופים המבוססים על אלגוריתמים (שיטות חישוב) של שינון בסירוגין.
ללא תוכנית מחשב, המשתמש צריך לתזמן (להמציא כרטיסיות רשומות) כרטיסיות פיזיות; זו השתהות מאומצת ומגבילה משתמשים לשיטות חישוב פשוטות כמו שיטת לייטנר.
שאלות ו/או תשובות יכולים להיות קובץ-קול בתרגול זיהוי של מילים מדוברות.
ייצור אוטומטי של צרופים (למשל עבור אוצר מילים, זה שימושי כדי ליצור שלושה צרופיי שאלה: כתובה מילה זרה, ההגייה שלה והמשמעות שלה, אבל נתונים יש להזין רק פעם אחת.)
מידע נוסף שאוחזר באופן אוטומטי זמין, כגון, משפטים המכילים מילה.
הזדמנויות לשלב שינון בסירוגין עם פונקציות קהילה מקוונות, למשל, קורסים משותפים.
יישומים בולטים כוללים: אנקי, דואולינגו, קוויזלט, בריינסקייפ, סריגו, גיבור קורס, לינווסט, ממרייז, מנוזין, פליקו, סקריטר, סופר ממו, סנאפ, וואני קאני.
שינוי קטבי כדור הארץ היא טענה פסאודו-מדעית חסרת ראיות לפיה בתנאים מסוימים מיקום הקטבים של כדור הארץ (כלומר צירו) עשוי להשתנות בזמן קצר, דבר שעשוי להוביל להשלכות קטסטרופליות.