tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המל נפטר בבית הסוהר איילון ב-11 באפריל 2022. הוא נמצא מת בתאו ומשפחתו טענה שמותו התרחש עקב הזנחה רפואית וסירוב השב"ס להעניק לו טיפול רפואי.
ב-13 באוקטובר 2000, בעקבות הלינץ' ברמאללה, ירה דני טיקמן, אז חייל בשירות סדיר ששירת כנשק בבסיס בחיפה, מרכב אשר היה נהוג בידי חברו בחנויות של תושבים ערבים בחיפה.
הוא פצע ארבעה עוברי אורח וגרם נזק לרכוש.
מיד לאחר הירי, הסגיר עצמו לרשויות החוק.
בית המשפט המחוזי גזר על טיקמן 14 שנות מאסר.
ביוני 2010 שוחרר טיקמן ממאסר לאחר שנוכה שליש ממאסרו.
פרעות ופיגועים מצד יהודים לאחר רצח שלהבת פס
ב-26 במרץ 2001, נרצחה בחברון התינוקת שלהבת פס על ידי צלף פלסטיני.
בעקבות הרצח יצאו תושבי היישוב היהודי בחברון למסע נקמה בתושביה הפלסטינים של העיר, בזזו חנויות ושרפו מבנים של הווקף.
בחודשיים שלאחר הרצח בוצעו שלושה פיגועי ירי כלפי פלסטינים, וכתוצאה מהם נפצעו שבעה פלסטינים ואחד נהרג.
ארגון "שלהבת גלעד" לקח אחריות לפיגועים וטען כי מדובר בפיגועי נקמה על רצח שלהבת.
ב-17 ביולי 2003, נעצרו אביה של התינוקת, יצחק פס וגיסו, מתתיהו שבו, כאשר ברשותם לבנות חבלה.
אלירן גולן (3 באפריל 1982 – 8 בספטמבר 2005), ערך מספר ניסיונות פיגוע בערבים בחיפה.
הוא הטמין מטעני נפץ, אותם הכין בביתו, במספר מטרות ערביות בחיפה.
רק חלק מהמטענים גרם לנזק.
הנזק החמור ביותר נגרם ממטען שהטמין במסגד בשכונת חליסה, ממנו נפצעה אחת המתפללות.
ב-24 באוקטובר 2003 התפוצץ מטען שהטמין במכוניתו של חבר הכנסת עיסאם מח'ול (מתנועת חד"ש).
המטען הופעל כשאשתו של מחול התניעה את המכונית, אולם היא הספיקה להימלט ממנה בלא פגע לפני שהמכונית עלתה באש.
גולן נעצר ב-2 במרץ 2004 בעקבות כרוז שפרסם בו הוזהרו התושבים הערביים בחיפה מפני פיצוץ בתיהם.
בעקבות החקירה נעצר גם חברו אלכסנדר רבינוביץ', חייל בחיל ההנדסה שסיפק לו את חומרי הנפץ.
גולן שהה יותר משנה בהסתכלות פסיכיאטרית, בסופה נקבע שהוא כשיר לעמוד לדין, והוגש נגדו כתב אישום שכלל חמישה סעיפים של ניסיון לרצח.
ב-1 בספטמבר 2005 תלה את עצמו בבית המעצר קישון, וב-8 בספטמבר נפטר.
רבינוביץ' הורשע בסיוע לניסיון רצח, סיוע לייצור נשק וקשירת קשר לביצוע פשע ונידון ב-6 בספטמבר 2005 ל-7 שנות מאסר, מתוכן 4 שנות מאסר בפועל.
רבינוביץ' והמדינה ערערו על פסק הדין בבית המשפט העליון וזה האריך את תקופת המאסר בפועל ל-5 שנים.
ב-27 בספטמבר 2004 יהושע אליצור, גר גרמני שהתגורר באיתמר, ירה למוות בצאהיל ג'בארה-אשתייה, תושב הכפר סאלם.
לטענתו, ג'בארה-אשתייה התקרב לעברו במהירות גבוהה במטרה לפגוע בו.
אליצור הורשע בהריגה, אך נמלט בטרם הדיון בעונשו ממעצר הבית שהיה בו, לגרמניה ומשם לברזיל, ונלכד רק כעשר שנים לאחר מכן.
במאי 2018 גזר עליו בית המשפט 15 שנות מאסר באוקטובר 2020 הקל בית המשפט העליון בעונשו, וקבע כי ישב בכלא 11 שנה בלבד.
עדן נתן-זדה (9 ביולי 1986 – 4 באוגוסט 2005), עריק מצה"ל, תושב ראשון לציון שעבר להתגורר בכפר תפוח, פתח באש בנשקו הצה"לי ב-4 באוגוסט 2005 בתוך אוטובוס בקו 165 בשפרעם, רצח ארבעה מנוסעי האוטובוס ופצע 13. נוסעי האוטובוס השתלטו על נתן-זדה ונטלו את נשקו.
למקום הגיעו שוטרים וזדה הועבר לידיהם ונאזק.
המון רב נאסף סביב האוטובוס.
רבים נכנסו דרך החלונות והדלתות וביצעו בזדה לינץ' כשהם תוקפים במשך כשעה וחצי גם את השוטרים ואזרחים שניסו לסייע לשוטרים.
מעשהו של נתן-זדה נעשה כהתנגדות לתוכנית ההתנתקות.
שר הביטחון שאול מופז החליט לשלול מנתן-זדה קבורה צבאית.
כ-10 חודשים לאחר הלינץ' נעצרו 7 חשודים בביצועו.
ב-2013 הרשיע בית המשפט המחוזי בחיפה שישה מהם בעבירות של ניסיון הריגה או גרימת חבלה בכוונה מחמירה, וגזר עליהם עונשי מאסר של עד שנתיים.
אשר ויזגן (29 ביולי 1965 – 22 בדצמבר 2006), נהג הסעות תושב שבות רחל שבבנימין, הגיע ב-17 באוגוסט 2005 לאזור התעשייה שילה הסמוך לביתו, במסגרת עבודתו כמסיע פועלים.
הוא ביקש מהמאבטח של האזור כוס מים, ולאחר מכן חטף את נשקו באיומי סכין, ופתח באש לעבר הפלסטינים שאותם הסיע במכוניתו, ולאחר מכן המשיך לאזור התעשייה וגם שם ירה לעבר פלסטינים.
בפעולות אלה רצח ארבעה אנשים ופצע אחד.
קצין הביטחון של שילה עצר אותו לאחר מכן.
בתגובה לתקשורת אמר שהפיגוע נעשה כדי לעצור את ההתנתקות.
בית המשפט המחוזי בירושלים הרשיע את ויזגן ברצח ארבעת הפלסטינים ופציעת פלסטיני נוסף ודן אותו לארבעה מאסרי עולם מצטברים (נוסף ל-12 שנה על פציעה) וחייב אותו בתשלום פיצויים למשפחות ההרוגים והפצוע.
יעקב (ג'ק) טייטל, תושב שבות רחל שבבנימין, עולה מארצות הברית, שהופעל במשך חודשים אחדים כמודיע של המחלקה היהודית בשב"כ, נעצר באוקטובר 2009.
במאי 2010 קבע הפסיכיאטר המחוזי שהוא נמצא במצב בלתי שפוי ולא כשיר לעמוד לדין אך בית המשפט המחוזי קבע שהוא כשיר להעמדה לדין לאחר שהוצגה בפניו חוות דעת סותרת.
דינו נגזר לשני מאסרי עולם ושלושים שנות מאסר.
ערעורו נדחה על ידי בית המשפט העליון.
ב-2 ביולי 2014 חטפו שלושה יהודים את מוחמד אבוח'דיר, נער ערבי תושב שועפאט שבמזרח ירושלים, ורצחו אותו, כנקמה על חטיפה ורצח שלשה נערים יהודים בידי פעילי חמאס.
גופת הנער נמצאה כשהיא חרוכה בחלקת יער ליד שכונת הר נוף בירושלים.
הנאשם העיקרי, יוסף חיים בן דוד, הורשע בחטיפה ורצח ונגזרו עליו מאסר עולם ו-20 שנים נוספות בכלא.
עוד קודם לכן הרשיע בית המשפט שני קטינים ברצח וגזר מאסר עולם על אחד מהם ו-21 שנות מאסר על השני.
ב-31 ביולי 2015 נזרקו בקבוקי תבערה לתוך ביתה של משפחת דוואבשה בכפר דומא.
על קירות הבית רוססו הכתובות "נקמה", "יחי המלך המשיח", ועוד.
בשרפה שהתחוללה נספו הורי המשפחה ותינוקם עלי.
במהלך חודש נובמבר 2015 עצרו המשטרה והשב"כ יהודים החשודים בביצוע המעשה.
במאי 2020 הורשע אחד מהם, עמירם בן אוליאל, בשלוש עבירות רצח, בשתי עבירות של ניסיון רצח, בשתי עבירות הצתה ובקשירת קשר לפשע ממניע גזעני.
השופטים הגדירו זאת כ"מעשה טרור", אך הוא זוכה מחברות בארגון טרור.
נועם אלימלך אהרוני, נפתלי אלמקייס ויוסף בן עמי
במאי 2021 תקפו השלושה צעיר ערבי באזור שוק מחנה יהודה - הכו אותו ודקרו אותו.
הורשעו בעבירה של מעשה טרור בכוונה של חבלה מחמירה.
בנובמבר 2023 הוגש נגד חיים אברמסון ושמעון כהן, תלמידי ישיבה, כתב אישום בעבירות של מעשה טרור בכוונה מחמירה, הצתה, נשיאת נשק ותקיפת עובד ציבור בנסיבות מחמירות.
לפי כתב האישום - במהלך אוקטובר 2023 יידה אברמסון בקבוקי תבערה בעשרות מקרים שונים לכיוון בית משפט השלום בירושלים, סניף דואר וסניפי בנק.
במקרים בהם התלווה אליו כהן יידו השניים במשותף בקבוקי תבערה לכיוונם של בתי ערבים בשכונת שייח ג'ראח בירושלים.
טרור יהודי נגד יהודים וערבים בתוך הקו הירוק
ב-10 בפברואר 1983 התקיימה הפגנת "שלום עכשיו" בדרישה למלא את מסקנות ועדת כהן, אשר חקרה את הטבח במחנות הפליטים סברה ושתילה בימי מבצע שלום הגליל.
בין המשתתפים בהפגנה נמנו איתן ששינסקי, שולמית הראבן, צלי רשף וכן אנשי התנועה הדתית "נתיבות שלום".
ההפגנה נתקלה בהתנגדות אלימה מתחילת מסלולה, ומשתתפיה סבלו מצעקות, נאצות, יריקות, יידוי אבנים והתנכלויות פיזיות רבות.
המשטרה לא הייתה ערוכה לאירוע כה אלים, ורק במקרים מועטים השוטרים עצרו את התוקפים.
כאשר הגיעו הצועדים לבניין המשביר לצרכן הם נתקלו בקריאות נאצה של צחי הנגבי ושל מאיר כהנא ופעילי כך, שתקפו באלימות את המפגינים.
לשיא הגיעו הדברים כאשר בסיום ההפגנה, בזמן שהמשתתפים החלו להתפזר, נזרק רימון רסס אל המפגינים שעמדו בכניסה לבניין בנק ישראל, מול בניין משרד ראש הממשלה.
פגיעת הרימון הביאה למותו של אחד המפגינים, אמיל גרינצווייג, שנפגע מעל לבו ובצוארו, ולפציעתם של תשעה מפגינים נוספים, מהם שניים קשה.
בין הפצועים קל היו אברהם בורג ויובל שטייניץ.
מרבית הפצועים הובאו לבית החולים שערי צדק.
בבית החולים הותקפו מלווי הפצועים על ידי אנשים ששהו בחדר המיון.
כעבור שנה, בינואר 1984 נתפס זורק הרימון: יונה אברושמי.
אברושמי נידון למאסר עולם, וב-1995 קצב נשיא המדינה עזר ויצמן את העונש ל-27 שנות מאסר.
לאחר שסיים לרצות את עונשו, שוחרר אברושמי מהכלא בסוף ינואר 2011.
ב-30 ביוני 2005 יצא ישי שליסל, חרדי ישראלי, לעצרת תפילה בכיכר ציון שהתנגדה למצעד הגאווה בירושלים.
בהמשך קיבל שליסל סכין ודקר 3 מהמשתתפים במצעד.
שליסל נידון ל-12 שנות מאסר שבהמשך קוצרו ל-10 שנים.
ביוני 2015 שוחרר מבית הסוהר, אך המשיך להתבטא נגד מצעד הגאווה ונגד קיומו.
ב-30 ביולי אותה שנה התקיים מצעד הגאווה בירושלים.
לאחר ששליסל ניסה לחדור למצעד מאחד הרחובות ונכשל, הצליח בפעם השנייה לחדור למצעד ולהסתער שוב על הצועדים בדקירות סכין.
שליסל דקר את הנערה שירה בנקי מירושלים, שמתה מפצעיה כמה ימים אחר כך, ופצע שישה נוספים.
שליסל הורשע ברצח והפעם נידון למאסר עולם ולעוד 31 שנות מאסר.
מדיניות ממשלות ישראל בנוגע לטרור יהודי
ב-10 באוקטובר 2024 פורסם תחקיר של "הארץ" שבו נמצא כי ממשלת ישראל מממנת באופן עקיף טרור יהודי בגדה המערבית.
זאת בשל מימון של משרדי ממשלה וארגונים ממשלתיים לחוות בודדים ביהודה ושומרון אשר מהן יצאו פעולות של טרור יהודי.
במלחמת העצמאות הייתה קיימת תוכנית ד', תוכנית מעבר כוחות צה"ל למתקפה, שאחת ממטרותיה הייתה יצירת רצף טריטוריאלי יהודי, שיש היסטוריונים הרואים בה טיהור אתני.
הדרג הפוליטי הנחה את צה"ל בהנחיות עמומות בלבד.
בשל העמימות לכל מפקד נוטר הייתה האחריות על תהליך ההשתלטות על כפרים ובכך נפתח פתח למעשי טבח בלתי מתוכננים שיוצרים חשש בקרב באוכלוסייה הנטבחת ומזרזים את תהליך הגירוש.
הכפר הערבי טנטורה (כיום חוף דור) היה באזור חיפה, זיכרון יעקב.
ב-23 במאי 1948 כבש כוח של חטיבת אלכסנדרוני ובמהלך כיבוש הכפר נורו בין 50 ל-250 גברים.
על אירוע זה היו הרבה ויכוחים, למן הכחשות של היסטוריונים, ועד עדויות התומכות בטענה של חיילי צה"ל מחטיבת אלכסנדרוני שהיו נוכחים באירוע.
בשנת 2022 יצא לאקרנים סרט דוקומנטרי על פרשת טנטורה.
טרור אקולוגי (לעיתים גם טרור סביבתי או אקו-טרור) הוא מונח בעל כמה משמעויות כשהנפוצה היא התייחסות למעשי טרור או ונדליזם המבוצעים בשם הגנת הטבע והסביבה או בשם זכויות בעלי החיים.
זהו כינוי מטעה מבחינה לשונית, כיוון שאין מדובר בפגיעה אקולוגית (כמו הבערת בארות נפט) אלא בטרור שהאידאולוגיה מאחוריו היא הגנה על הסביבה.
כינוי גנאי זה משמש את המתנגדים לפעולות האלימות למען הסביבה, כחלק ממלחמתם בפעילים אלה.
המילה טרור מתארת, בדרך כלל, פעולות אלימות או איומים באלימות או בהרס של רכוש עקב מניע פוליטי, במטרה להפחיד את הממשלה או את האזרחים.
פעולות שעונות על מאפיינים אלו ומבוצעות בשם הגנת הסביבה יכולות להיות מתוארות באופן מדויק בתור "טרור ממניעים אקולוגיים".
לפעולות אחרות, שמטבען הן לא אלימות, אי אפשר להתייחס כאל "טרור ממניעים אקולוגיים", במיוחד כאשר אין הן פוגעות בבני אדם.
בוודאי שאין לכנותן "טרור אקולוגי" (שם המתאים לפעולתו, השונה לחלוטין, של סדאם חוסיין, על משקל "טרור ביולוגי") אולם הפוגעים בסביבה, ולכן מתנגדים לפעילים למען הסביבה, מכנים את כל פעולותיהם של פעילי הגנת הסביבה בכינוי הגנאי "טרור אקולוגי".
פעולות נוספות שהגדרתן כאקו־טרוריסטיות מעוררת מחלוקת הן פעולות שבהן סכנת חיים מאיימת רק על הפעילים המבצעים אותן.
אחדים מהארגוני הסביבה וזכויות בעלי החיים נחשבים לחוצי קווים אדומים בנושא הגנת הסביבה משום שהם חורגים מהמחאה המקובלת בצורת חתימה על עצומות, מיחזור, הפגנות, פרסום מודעות, כתבות, הפצת מידע בנושא והרצאות.
ארגונים אלו לעיתים מסכנים את חייהם חבריהם ואף את חייהם של אחרים במסגרתם מלחמתם לשימור הסביבה.
מי שהסב את המונח "אקו טרור" להתייחסות לארגוני שמירת הסביבה היה רון ארנולד, חבר בארגון קפיטליסטי שמרני בשם "המרכז להגנת יזמות חופשית" (CDFE), בספרו אקו־טרור: האג'נדה האלימה להצלת הטבע.
הספר מתאר את הארגונים הסביבתיים הרדיקלים כארגונים אלימים ומסוכנים אשר מוכנים לפגוע בחברה האנושית בשם הטבע.
בין התכנים הבולטים בספרו של רון ארנולד נמצאות רשימות מפורטות של פשעים שהוא מייחס לארגוני האקו־טרור ופירוט ההוצאות הכספיות של הממשל האמריקאי בניסיון למגר את התופעה.
ארנולד טוען בספרו כי הנפגעים העיקריים של האקו־טרור הן למעשה המשפחות של הפועלים הפשוטים ולא התאגידים וכן מעביר ביקורת על כך שהפעילים האקו־טרוריסטים למעשה מתנגדים ליצרנים ולתעשייה שמאפשרים להם, לפי השקפתו, איכות חיים.
הספר עורר את זעמם של הפעילים הסביבתיים והם החלו לראות בארנולד אויב.
תגובתם של הפעילים הסביבתיים שטענות אלו הן ניסיון להכפישם ולהוציא דיבתם, שפעילותם של הארגונים מכוונת בעיקר נגד תעשיות ותאגידים אשר לטענתם הם בעלי השפעה על גורמים ממשלתיים שונים ("הון־שלטון") ושמנצלים באופן פוגע אוצרות טבע, בעלי חיים וצמחיה, גורמים לנזק כספי (השפעה חיצונית) ופוגעים בבריאות ובחיי בני האדם.
חלק מאנשי התנועות הסביבתיות טוענים שמי שלמעשה ראוי יותר להיקרא אקו־טרוריסטים אלה הם התאגידים המזהמים עצמם.
לדוגמה: רק ניקוי האדמה של מפעל התע"ש ברמת השרון מחומרים רעילים בה מוערך בכמיליארד ש"ח; באירועים של אסונות אקולוגיים כמו אסון בופאל בהודו מתו אלפי אנשים; ואילו מספר האנשים שמתו בטרם זמנם כתוצאה מזיהום סביבתי כרוני עומד על מיליונים.
לאחר פיגועי 11 בספטמבר הוציא ממשל בוש חוק נגד ארגונים המפעילים "טרור אקולוגי".
הדבר עורר ביקורת בקרב ארגוני סביבה וזכויות אדם, שטענו שהדבר מאפשר לממשל לאיים עליהם בכך שהם יוכללו כמסייעים לטרור, ועל ידי כך להקל על הממשל להעביר חוקים הפוגעים בסביבה.
יש הרואים בפעילותם של ארגוני סביבה כמו גרינפיס, כמבשרים של תופעת הטרור האקולוגי.
דבר זה נובע אולי מהפעולות הישירות שארגון זה נוקט, שחלקן כרוך במעשים לא חוקיים.
דוגמה לפעולה שכזו זו שבה השיט הארגון ספינת דיג אל לבו של אזור שבו אמור היה להיערך ניסוי גרעיני.
למעשה, גרינפיס וארגונים רבים אחרים הדגישו בפעילותם את הצורך באי-אלימות.
על אף שפעילויות מסוימות של גרינפיס הן לעיתים אינן חוקיות, ארגון גרינפיס אינו משויך לארגוני האקו־טרור.
קבוצת ה־ELF (במקור: Environmental Life Force) המקורית נוסד ב־1977 אך פעילותה דוכאה עד שנת 1978. בשנת 1979 נידון מייסד הקבוצה לחמש שנות מאסר והקבוצה התפוררה.
בשנת 1992 חודשה פעילותה תחת השם ELF (כיום: Earth Liberation Front - החזית לשחרור כדור הארץ) על ידי חלק מהפעילים של קבוצת "כדור הארץ תחילה!" שהייתה פעילה עוד משנת 1980.
ההקמה מחדש של הקבוצה לוותה בהצתת משאית של שירות היערנות האמריקאי במדינת אורגון בשנת 1996 והדבר היווה אות למאות מקרי הצתה נוספים.
אחד המקרים הגדולים היה הצתת אתר הבניה של בניין מגורים בן 5 קומות בסן דייגו בטענה כי הוא פוגע בשטחים פתוחים.
בשנת 1998 הושמדו מבנים של חברת סקי באתר נופש בקולורדו בטענה שחברה זו הורסת את בית הגידול של הלינקס (חתול בר).
בחלק מהמקרים נגרם נזק של עשרות מיליוני דולרים.
חלק גדול מהפעילים בקבוצות הטרור האקולוגי, מחזיקים באידאולוגיה של אקולוגיה עמוקה הרואה קשר בין כל היצורים החיים, ובין בריאותם לתקינות החברה האנושית, או בתאוריות של זכויות בעלי חיים.
על פי אידאולוגיה זו, בעלי החיים הם יצורים השווים במעמדם לבני האדם, או לפחות הם יצורים שיש להגן על זכויותיהם, בצורה דומה לדרך שבה פעילי זכויות אדם מגינים על זכויותיהם של בני אדם.
כפועל יוצא מכך הם דוגלים בתזונה צמחונית או טבעונית, מתנגדים לניצול בעלי חיים לצרכים תעשייתיים ולניסויים בבעלי חיים.
בשנים האחרונות הושם דגש גם על המאבק בהנדסה הגנטית משום שזו, לטענת ארגוני סביבה רבים, מציבה איום קיומי על המין האנושי ועל הטבע כולו.
אידאולוגיות אלו אינן חדשות, ומחזיקים בהם מיליוני אנשים שאינם קשורים לאקו־טרור באיזושהי צורה (לדוגמה: כתות רבות בהודו מאמינות באיסור חמור לאכול אוכל מן החי).
מה שמייחד את האידאולוגיה האקו־טרוריסטית הוא הנכונות לבצע פעולות טרור בשם הטבע, אף על פי שהמטרה אינה לפגוע בבני אדם באופן מכוון אלא לעורר את תשומת לבם ולמעשה לכפות שינוי באופן אקטיבי.
לטענת ארגונים אלה, אין דרך אחרת לשכנע את בעלי ההון ואת השלטון לנקוט פעולה לשימור הטבע והסביבה.
טענה אחרת היא שיש לנקוט בפעולות במהרה, היות שאולי כבר אזל הזמן שעומד לרשות האנושות בניסיון למנוע אסון אקולוגי עולמי.
כיום, הקבוצה המוגדרת כארגון אקו־טרור הפעיל ביותר הוא קבוצת ALF שקבעה קווים מנחים לפעילותה והם מובאים להלן מתוך "רשימת אסירי החזית לשחרור בעלי החיים (יוני 2005)";
שחרור בעלי חיים ממקום ניצולם (מעבדות ניסויים, משקים מתועשים, חוות פרוות וכו') והעברתם לבתים טובים, בהם יזכו לחיות את שארית חייהם באופן טבעי, חופשיים מסבל.
גרימת נזקים כלכליים לאלה המרוויחים מניצולם וסבלם של בעלי חיים.
חשיפת מעשי הזוועה המבוצעים בבעלי חיים מאחורי דלתיים סגורות, על ידי פעולה ישירה בלתי אלימה ועל ידי פעולות שחרור.
נקיטה בכל אמצעי הזהירות הדרושים על מנת שלא לפגוע באף יצור חי, בן אדם או בעל חיים אחר.
את האידאולוגיה של ארגונים אלו הגדיר קית' מאן, אסיר ALF לשעבר, במילים: "אם אין בידיהם אסירים, סימן שהפסקנו להיאבק.
אם האסירים שלנו נשכחים, סימן שנוצחנו".
ארגון ALF מתנגד בתוקף להגדרתו בתור ארגון אקו־טרוריסטי בטענה שננקטים כל אמצעי הזהירות על מנת שלא לפגוע באף יצור חי, וכי עד היום, לא נהרג או נפצע אף אדם או בעל חיים במאות פעולות שנעשו בשם הקבוצה.
ישנן שלוש קבוצות בארצות הברית המתויגות כ"ארגוני טרור אקולוגי":
החזית לשחרור כדור הארץ (ELF).
ALF - במקור התנועה לשחרור בעלי החיים (ALM) שנוסדה בתחילת שנות ה־60 באנגליה ולאחר מספר שינויים, עברה התנועה לארצות הברית בשנות ה־90.
(!Earth First) נוסד ב־1980 באריזונה.
קבוצות אלו מוחזקות אחראיות לשורה ארוכה של פשעים ופועלות במידה מסוימת בדומה לארגוני טרור שונים.
הקבוצות חסרות הנהגה וייצוג רשמיים.
למעשה, כל אדם יכול להכריז על עצמו כחבר בכל אחת מהקבוצות, להצטרף לקבוצה המשייכת עצמה לארגון ולהשתתף בפעילויות השונות.
רוב חברי הארגונים נוטים לאידאולוגיה אקו-אנרכיסטית ומתנגדים לקפיטליזם ולגלובליזציה.
הם רואים בשימור הסביבה ובחזרה אל הטבע ערכים עליונים.
בין התכנים הבולטים של הארגון "כדור הארץ תחילה!" (שסמלו אגרוף ירוק) ישנם מדריכי "EcoDefence" ("אקו־הגנה" בתרגום חופשי) אשר בהם שרטוטים והסברים מפורטים כיצד לחבל בציוד מכני כבד (כגון דחפורים ומנופים), ציוד מכני אישי (כגון מסורים) וכיצד למוטט חומות, קירות, גדרות ולוחות מודעות.
בנוסף, מדריכים אלו מפרטים שיטות להפצת תעמולה "כבדה" כגון ריסוס כתובות שונות וחריטה על שלטי עץ ומתכת וכן הסוואה לפעילים בשטח כדי שיוכלו לבצע פעולות אלה כך שלא יזוהו או ייתפסו.
בסך הכול בין השנים 1990 ל־2004 ביצעו הארגונים המתוייגים כארגוני "טרור אקולוגי" כ־1,200 פעולות בלתי־חוקיות, ביניהן:
מעשי עבריינות ומעשים פליליים שונים
הצתות, פיצוצים והטמנת פצצות בחוות ומשלוח מעטפות נפץ למדענים.
הצתות רכבי שטח (SUV) וסוכנויות רכב.
הצתות מעבדות מחקר ומשלוח מעטפות נפץ לביתם של המדענים ולמעבדות עצמן.
הצתות סניפי רשתות מזון המוכרות מוצרים מן החי.
חטיפת בעלי חיים לשם שחרורם בטבע.
שחרור אלפי בעלי חיים ממעבדות מחקר במהלך השנים.
גנבת מסמכים פנימיים של מעבדות מחקר.
גנבת ציוד מעבדה וציוד ממפעלים לשם השמדתו.
ריסוס כתובות נאצה בגנות מעבדות המחקר, המפעלים והעומדים בראשותם.
השחתת לוחות מודעות ושלטי פרסום המכילים פרסומות של מפעלים הנוגדים את העקרונות האידאולוגיים על ידי עקירתם מהשטח, שבירתם או ריסוס כתובות עליהם.
התקהלויות בלתי חוקיות והפגנות אלימות מול בתי מדענים וראשי תאגידים ומול מפעלים ומעבדות מחקר.
השחתת מוצרי מזון המכילים תוצרי בעלי חיים (למשל חלב) או חלקי בעלי חיים.
החדרת מקלות למכשור שיועד לחטיבת עצים.
אוניברסיטת בריגהאם יאנג, ארצות הברית.
חברות המשתמש בעץ כחומר גלם:
עם זאת, נמנעים האקו־טרוריסטים מפגיעה מכוונת בבני אדם.
אף על פי שפעילי האקו־טרור מרצים עונשי מאסר ארוכים, על־פי נתונים סטטיסטיים פעילותם גוברת משנה לשנה.
את עונש המאסר הארוך ביותר מרצה ג'פרי ("FREE") לוארס, אזרח ארצות הברית, פעיל בתנועת האקולוגיה הרדיקלית וב־ALF, אשר נידון למאסר של 22 שנים ו־8 חודשים, ללא אפשרות של שחרור מוקדם.
לוארס נידון למאסר בגין הצתת שלושה רכבי שטח בסוכנות מכוניות וניסיון להצית משאית.
נזקי ההצתה נאמדו בכ־40,000 דולרים.
המאסר הארוך נועד להרתיע את הפעילים הרדיקלים בתנועה האקולוגית אך בעיקר את פעילי ה־ELF שעודדו פעולות טרור אלימות במיוחד.
אבדות בנפש בקרב פעילי ארגוני "אקו טרור"
כאמור, ה"טרוריסטים האקולוגיים" לא פגעו עד היום בנפש במסגרת פעילותם.
אף־על־פי־כן, אחדים מהם נרצחו על ידי מתנגדיהם או נהרגו בעת שעסקו בפעילותם:
ויליאם סוויט - נורה למוות בינואר 1976 במהלך עימות עם צייד ציפורים.
מייק היל - נדרס על ידי צייד בפברואר 1991.
גיטאבן רצ'יאה - בותר למוות על ידי זוג קצבים לאחר קמפיין מוצלח כנגד מכירת בשר במהלך קיץ 1993.
טום וורבי - נדרס למוות על ידי צייד באפריל 1993.
קארל וון נוטן - וטרינר בלגי שנרצח ב־1993 בעקבות חשיפת קשרים בין תעשיית הבשר למאפייה.
ג'יל פיפס - נדרסה בפברואר 1995 במהלך ניסיון לחסום משאית להובלת בעלי חיים.
ויקי מור - מתה מפצעיה לאחר שפגע בה פר בספרד בשנת 2000 בזמן שתיעדה בחשאי את ההתעללות בו.
"כנופיית המקלות בגלגלים" הוא רומן רב-מכר מאת אדוארד אבי, שיצא לאור ב-1975. עוסק בפעולות חבלה מכוונות כנגד ציוד מכני הנדסי ותשתיות, שנועדו לעצור פעולות המזיקות לסביבה הטבעית בדרום-מערב ארצות הברית ולמחות כנגדן.
השפעתו הייתה כה רבה עד שהמונח "monkeywrenching" (הטיה של שם הספר באנגלית) מסמל כיום בארצות הברית לא רק חבלה ונזק למכונות, אלא גם כל חבלה, אקטיביזם, יצירת חוקים או הפרתם שנועדו לשמר את הטבע הבראשיתי, את המרחבים הפתוחים ואת המערכות האקולוגיות.
הרומן הבלשי "מדבר רטוב" (Wet Desert) מאת גארי הנסן (Gary Hansen) מתמקד בניסיון לעצור התקפה של טרוריסטים אקולוגים על הסכרים שעל נהר הקולורדו בדרום-מערב ארצות הברית.
העונה השנייה של סדרת הדרמה המשטרתית הטלוויזיונית "הגשר", שהיא הפקה משותפת של SVT השוודית, DR הדנית ורשת ZDF הגרמנית, עוסקת בחקירת סדרה של פעולות של טרור אקולוגי, שלאחר כל אחת מהן נמסרת הצהרה, מפי אנשים בתחפושת של בעלי חיים, על הנזקים שגורם הממסד לסביבה.
ככלל, המונח טרור לבן מתייחס לפעילות אלימה היוצאת לפועל בידי גורמים ריאקציוניים (בדרך כלל מדובר בתומכי מונרכיה או שמרנים) כחלק ממאבק במהפכה.
לעיתים קרובות פעולות כאלה יוצרות תגובה בדמות פעולה דומה המתבצעת בידי גורמים מהפכניים בצד השני של הקונפליקט, בד בבד, הרבה מהפעולות מתרחשות כתגובה לפעולות מהפכניות.
במאה ה-20, בכמה מדינות, המונח "טרור לבן" התייחס לפעולות אלימות שבוצעות נגד גורמים קומוניסטים או קומוניסטים לכאורה.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 נקשר בארצות הברית המונח "טרור לבן" לפעולות אלימות גזעניות שבוצעו בידי ארגונים כגון הקו קלוקס קלאן, בעיקר נגד אזרחים אפרו-אמריקנים.
לא ברור אם השימוש במילה "לבן" במקרה זה נקשר למשמעות המקורית של המונח "טרור לבן" או שהוא מתייחס בפשטות לגזע המפגעים.
הטרור הלבן המקורי התרחש באביב 1795 בצרפת, בתקופה הידועה כ"ריאקציה של תרמידור" על ידי כוחות שמרניים וימניים, חלקם אף מלוכניים, לאחר נפילת רובספייר וקץ שלטון הטרור שהנהיג האגף הרדיקלי באספה הלאומית.
הטרור הלבן הופנה כנגד היעקובינים וכל מי שנחשד בתמיכה בהם.
הם הותקפו ונרצחו לעיתים קרובות, ממש כפי שעשו ליריביהם בימי משטר הטרור הקודם.
במקרים אחרים, הסתובבו ברחובות חבורות צעירים מהמעמד הבינוני והאצולה והכו יעקובינים נודעים.
"כנופיות ישו" באזור ליון חטפו אנשי שמאל שנחשדו בהשתתפות בטרור המהפכני מבתי הכלא ורצחו אותם כמו שאלה רצחו חפים מפשע בימי טבח ספטמבר ב-1792.
בשנת 1815, עקב חזרתו לשלטון של לואי השמונה עשר, כל מי שנחשד בקשרים עם הממשל האלטרנטיבי של המהפכנים או עם נפוליאון סבל מרדיפות, מעצרים והוצאות להורג.
המרשל ברון נהרג באביניון, והגנרל ז'.
הפעולות הללו זרעו פחד באכלוסיה והניאו בוחרים ליברלים ומתונים מהצבעה למלוכנים.
מתוך 401 חברים בבית הנבחרים הראשון של הרסטורציה, 350 היו מלוכנים קיצוניים; המלך בעצמו קרא לבית נבחרים זה "הבית שאינו ניתן להשגה" (בהתכוונו להשגת המהפכנים).
בית הנבחרים הזה חוקק חוקים לדיכוי המהפכה, ודן למוות את מרשל נה ואת קולונל לבדוייר ולכלא והגלייה כ-250 מהפכנים נוספים ביניהם ג'וזף פושי, לזאר קרנו וקמבסרס.
טרור לבן נגד שחורים בארצות הברית
כנופיות ברחבי ארצות הברית, במיוחד במדינות הדרומיות, הפעילו טרור על אזרחים שחורים ועל לבנים התומכים במתן זכויות אזרח לשחורים בזמן הרקונסטרוקציה ולאחריה בצורה זו או אחרת משנות השישים של המאה ה-19 עד שנות השישים של המאה ה-20. תחילת פעילות זו ב-1867, לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית.
הקו קלוקס קלאן, הארגון המפורסם ביותר בתחום, רצח, שדד, אנס והתעלל בשחורים ורפובליקנים בדרום ארצות הברית בשם שימור הציוויליציה הלבנה.
במהלך שנות השישים של המאה ה-19 המפלגה הרפובליקנית הגנה על זכויות האזרח של האזרחים האפרו-אמריקנים והמפלגה הדמוקרטית ייצגה בעיקר בעלי חוות גדולות מהדרום שלפני מלחמת האזרחים החזיקו בעבדים רבים.
אחרי מהפכת אוקטובר ברוסיה, התאגדו באופן רופף הכוחות שהתנגדו למהפכה הבולשביקית תחת הצבא הלבן.
הצבע הלבן נבחר לייצג את התנועה הזו מאחר שהיה הצבע המסורתי של המלוכה ברוסיה (הצאר הרוסי כונה גם "הצאר הלבן").
ב-1918, פתחו כוחות אלה את מלחמת האזרחים ברוסיה נגד הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של רוסיה, החדשה יחסית.
שני הכוחות ביצעו פעולות אלימות נגד מתנגדים וחשודים בריגול בטריטוריה בה שלטו.
מעצרים המוניים והוצאות מהירות להורג שבוצעו על ידי הצבא הלבן נודעו כ"טרור לבן".
עקב האמור לעיל, המונח "טרור לבן" נעשה כינוי לכל טרור אנטי-קומוניסטי שבוצע בתומכי קומוניסטים, ותומכי קומוניסטים לכאורה, ברחבי העולם במאה ה-20.
טרור לבן (אנטי קומוניסטי) בארצות הברית
בארצות הברית הטרור הלבן נעשה בעיקר בצורה מוראלית על ידי סילוק כל מי שנחשד בקומוניזם מעמדה בעלת השפעה חברתית כלשהי, גם אם החשד לא היה מבוסס בעליל.
למעשה, היה זה מקרה קלאסי של ציד מכשפות.
האדם הידוע ביותר כרודף קומוניסטים וקומוניסטים-לכאורה הוא ג'וזף מקארתי שעל שמו נקראת התופעה של רדיפה ממשלתית את אלו שדעותיהם הפוליטיות אינן תואמות את של הממשל - מקארתיזם.
בעזרת ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי אמריקאית האשים מקארתי רבים מבכירי החברה האמריקאית - בצבא, בממשל, ובחברות המסחריות הגדולות- בקומוניזם, בהתאם למפה הפוליטית-חברתית שהוא רצה לשרטט.
ב-1995 נחשפו מסמכי וינונה, מדובר בכמות גדולה של מסמכים מוצפנים, אשר יורטו מתקשורת סובייטית מסווגת על ידי המודיעין הבריטי והאמריקני במהלך מלחמת העולם השנייה והשנים לאחריה.
המסמכים כללו רשימת תושבים בארצות הברית ששיתפו פעולה בדרך כלשהי עם המודיעין הסובייטי.
הרשימה לא תאמה, בלשון המעטה, את אישומי מקארתי.
הטרור הלבן בבולגריה התרחש בזמן כהונתה של ממשלת הימין של אלכסנדר צאנקוב (1923-1926).
המפלגה הקומוניסטית הבולגרית דוכאה באכזריות והוכרז ממשל צבאי.
ב-1925, לאחר הפצצה בסופיה שנועדה לצאר בוריס השלישי, הוצאה המפלגה הקומוניסטית מחוץ לחוק והרדיפות נגדה הסלימו, אישים רבים שהביעו תמיכה בעקרונות קומוניסטים נשפטו ואף נהרגו, דוגמת גאו מילב.
אלפי אזרחים נהרגו בידי הפרייקור והצבא הגרמני אחרי כישלון מהפכת נובמבר בגרמניה
אחד המקרים הראשונים של טרור לבן אנטי-קומוניסטי מחוץ לרוסיה הוא הטרור הלבן ההונגרי.
פעולות תגמול בוצעו בידי כוחות חמושים דוגמת "הצבא הלאומי" של מיקלוש הורטי אחרי נפילת הרפובליקה הסובייטית של הונגריה נגד יהודים ושמאלנים, בעיקר כנקמה על הטרור האדום שהופעל בשנותיה האחרונות של הרפובליקה הסובייטית.
אחריותו ואשמתו המוסריות של הורטי לפעולות מוטלות בספק בקרב ההיסטוריונים: הורטי לא פקד על אנשיו לבצעם, למעשה הוא אסר ביצוע פעולות כאלה, אך בפועל הוא לא נקף אצבע למנוע אותן.
תחילת הטרור הלבן בטאיוואן הוא בתקרית 228 כאשר, תחת שלטון צבאי (1949–1987), דוכאו כל חילוקי הדעות הפוליטיים וכל דיון על הטבח שבוצע בתקרית הנ"ל הושתק.
במהלך הטרור הלבן כ-140,000 טאיוואנים נעצרו או הוצאו להורג באשמת התנגדות למפלגת הקוומינטנג בהנהגת צ'יאנג קאי שק.
הטאיונים הנרדפים תויגו כמרגלים לטובת הקומוניסטים הסינים.
הטרור הלבן נטע מרמור בקרב הטאיוונים המקוריים כלפי הקוומינטנג, צ'יאנג קאי שק וכלפי המתיישבים מסין.
החשש להזכיר את תקרית 228 ואת הטרור הלבן פחת בהדרגה, עם ביטול הממשל הצבאי.
האירעים המסמלים יותר מכל את קץ ההדחקה הם ייסוד אנדרטה לזכר ההרוגים ופרסום התנצלות רשמית עי-ידי נשיא הרפובליקה לי טנג-הוי.
טרור לבן התרחש במהלך מלחמת האזרחים הסינית, במאמץ לדכא את הקומוניסטים ותומכיהם על ידי הקוומינטנג בראשות צ'יאנג קאי שק.
בתחילת אפריל 1927 התפשט הטרור הלבן לרוב הערים הגדולות במדינה, בעיקר לשאנגחאי.
הטרור בוצע במתכונת של "יחידות מוות" המסתובבות ברחובות ומורות על רציחת כל מי שנחשד בתמיכה בקומוניסטים.
לאחר מלחמת האזרחים הפינית ב-1918 כלא הצבא הלבן המנצח אלפי חיילים מהצבא האדום במחנות ריכוז.
מחלות, רעב ותשישות שהרגו ב"אדומים" לאחר הרשעתם בבגידה נחשבים כטרור לבן.
הטרור הלבן הפיני יצר יותר קורבנות מזה האדום לפני המלחמה.
הטרור האסלאמי הוא תוצר של אידאולוגית האסלאמיזם, אשר רעיונותיה תפסו אחיזה במהלך המאה ה-20. במהלך מאה זו, בעיקר במחציתה השנייה, נוסדו ארגוני טרור אסלאמי בארצות רבות, וכיום פועלים ארגוני טרור אסלאמיים חמושים כמעט בכל ארצות האסלאם ואף מחוץ להן.
ארגוני הטרור האסלאמי מבססים את פעולותיהם על האידאולוגיה האסלאמיסטית, הרואה בדת האסלאם דרך חיים, הקובעת לא רק את אורח חייו של הפרט, אלא גם את אופי המשטר והחברה.
ארגוני הטרור האסלאמיסטיים רואים בתרבות המערב את הניגוד המוחלט לאסלאם, ואת העולם החופשי הם רואים כאויב המוסלמים עלי אדמות.
הם בזים לערכי המערב, ובפרט לדמוקרטיה, חילוניות, שוויון וזכויות אדם.
ארגוני הטרור האסלאמי רואים צורך במלחמת חורמה, ג'יהאד, נגד מי שהם רואים כאויב (במקומות שונים ארגוני הטרור האסלאמי נלחמים נגד אויבים שונים), ומבצעים מעשי טבח ורצח המוניים, לרוב נגד קורבנות אקראיים ולא חמושים.
שנאה עזה במיוחד רוחשים מרבית ארגוני הטרור האסלאמי למדינת ישראל - בה הם רואים את האויבת המושבעת של הדת המוסלמית.
הסיבות לכך הן היותה "נטע זר" של תרבות מערבית חילונית בלב המזרח התיכון, המוסלמי רובו ככולו, כמו גם שליטתה על ארץ ישראל (השייכת בעיניהם למוסלמים), ובפרט על ירושלים – עיר המקודשת לדת המוסלמית – ועל מסגד אל-אקצא.
אל גורמים אלה מצטרפים גם הסכסוך הישראלי-פלסטיני ואף העוינות ההיסטורית של המוסלמים כלפי היהודים.
ארגוני הטרור האסלאמי אינם מכירים בזכות קיומה של מדינת ישראל, אותה הם מכנים "הישות הציונית", וחלקם אף טוענים שהציונות איננה אלא שלוחה של האימפריאליזם האמריקני.
מספר ארגוני טרור פלסטיניים אף מקשרים בין המאבק (הלאומני) של הפלסטינים נגד הכיבוש הישראלי לבין "אכיפת" חוקי הג'יהאד.
ישנם ארגוני טרור אסלאמי אשר מטרתם העיקרית היא "ג'יהאד פנימי", דהיינו, הפיכת משטרים חילוניים במדינות מוסלמיות למשטרי הלכה אסלאמיים, על כן הם מתמקדים ברציחות פוליטיות ובפעילות נגד השלטונות, למשל האחים המוסלמים והג'יהאד האסלאמי המצרי.
ארגוני טרור אסלאמי אחרים מבצעים פיגועים נגד אוכלוסיות אזרחיות של "כופרים", כאשר המטרה היא להרוג כמה שיותר בני אדם ולזרוע פחד בקרב אוכלוסיית האויב; לדוגמה: חמאס ואל-קאעידה.
על אף כי תאורטית הטרור האסלאמי, ה"ג'יהאד", מכוון נגד "הכופרים", לעיתים קרובות קורבנות הטרור האסלאמי הם מוסלמים בעצמם (לעיתים אף מוסלמים אדוקים), במקרה שהם "לא מספיק מוסלמים" (כמו למשל, באלג'יריה), כמו גם במאבקים אלימים פנים-אסלאמיים בין הסונים לשיעים (כמו למשל, בעיראק).
היו מקרים בהם הצליחו ארגוני טרור אסלאמי להשתלט על המדינה בה פעלו, מה שהפך את כל תושבי אותה מדינה לקורבנות טרור (כמו בסודאן ובאפגניסטן).
ארגוני הטרור האסלאמי משתמשים בכל האמצעים בהם משתמשים ארגוני טרור אחרים, כולל פיגועי ירי, הטמנת פצצות, הפגזת אזרחים וחטיפות, אך האמצעי המזוהה ביותר עם הטרור האסלאמי הוא פיגוע התאבדות - פיגוע בו המחבל מפוצץ את עצמו בתוך המון, ובכך ממית את עצמו ואת כל מי שבקרבתו.
ארגוני הטרור האסלאמי מעודדים ומהללים את פיגועי ההתאבדות – לא רק בתור אמצעי לחץ על האויב, אלא בעיקר בתור אידיאל בפני עצמו.
בעיניהם, פיגוע התאבדות הוא הגילוי הנעלה ביותר של הנאמנות לדת המוסלמית, והמבצע אותו נקרא שהיד, דהיינו, מי שנהרג במלחמת קודש למען הדת המוסלמית.
ארגוני הטרור האסלאמי טוענים כי המחבל המתאבד, השהיד, הופך לקדוש אחרי מותו ועולה לגן עדן, שם הוא מקבל 72 בתולות כגמול על מעשהו.
חלק מארגוני הטרור האסלאמי מתפקדים גם כתנועות חברתיות, השובות את לב ההמונים המוסלמים באמצעות תעמולה אסלאמיסטית ואף הקמת מוסדות חינוך וצדקה.
באופן זה פועלים האחים המוסלמים במספר מדינות, כמו גם החזבאללה בלבנון והחמאס ברשות הפלסטינית.
אף על פי שישנם ארגוני טרור אסלאמי רבים, אשר פועלים במדינות שונות בעולם, חלקן מרוחקות אחת מהשנייה, ונלחמים נגד אויבים שונים, ישנו קשר אידאולוגי מובהק ואף ארגוני וכלכלי בין ארגוני הטרור האסלאמי השונים.
להלן סקירה תמציתית של ארגוני הטרור האסלאמי:
ארגון טרור אסלאמיסטי בינלאומי שהוקם על ידי הטרוריסט הסעודי אוסאמה בן לאדן, בשנת 1988, והונהג על ידו עד להריגתו ב-2 במאי 2011, בפעולות כוחות קומנדו של צבא ארצות הברית בפקיסטן.
אל-קאעידה שם לעצמו למטרה להילחם עד חורמה נגד העולם המערבי, ובראש ובראשונה, נגד ארצות הברית.
בשנים 1992–2007 אל-קאעידה ביצע עשרות פיגועים נגד מטרות מערביות ואמריקניות בפרט ברחבי העולם, אשר שיאם בפיגועי 11 בספטמבר בשנת 2001 - הפיגועים הגדולים ביותר בהיסטוריה, בהם השתלטו מחבלים חמושים בסכינים על מטוסי נוסעים וריסקו שניים מהם לתוך מגדלי התאומים ואת השלישי לתוך הפנטגון.
בפיגועים אלה נהרגו קרוב ל-3000 בני אדם.
פיגוע ענק מפורסם נוסף של אל-קאעידה הוא ההתקפות על שגרירויות ארצות הברית בקניה ובטנזניה בשנת 1998, שבהן נהרגו יותר מ-200 בני אדם.
פיגועי 11 בספטמבר זעזעו עמוקות את דעת הקהל בעולם המערבי, והם אלו אשר הובילו להתקפות האמריקניות נגד אפגניסטן ועיראק.
מאז ביצע הארגון מספר פיגועים המוניים באירופה.
כמו כן, אל-קאעידה מבצע פיגועים נגד כוחות הקואליציה בעיראק ותומך במחתרת הצ'צ'נית במאבקה נגד רוסיה.
ארגון טרור אסלאמי אשר הצליח בשנת 1995 להשתלט על אפגניסטן והשליט בה משטר טרור אסלאמי קיצוני במיוחד, אשר שלל מנשות המדינה את כל זכויותיהן.
תחת משטר הטליבאן הוכרחו הנשים לכסות את כל גופן ופניהן, ואפילו את העיניים, הן גורשו ממוסדות הלימוד ונאסר עליהן לרכוש השכלה.
נשים שנחשדו בחטאים "מיניים" נענשו בעונשים אכזריים, כגון עקירת ציפורניים שנצבעו בלכה.
לעיתים קרובות נערכו הוצאות להורג פומביות.
משטר הטליבאן תמך במשטר האסלאמי הקיצוני בסודאן, המבצע עד היום רצח עם באוכלוסייה המקומית ונתן חסות לטרוריסטים אסלאמיים.
בהמשך פוצצו אנשי הטליבאן את פסל הבודהה העתיק באפגניסטן וקבעו חוק שחייב את ההינדים באפגניסטן לשאת טלאי צהוב.
משטר הטליבאן נתן חסות לאל-קאעידה ואפשר לבן לאדן ואנשיו לפעול באפגניסטן, עובדה שקוממה עליו את ארצות הברית בעקבות פיגועי 11 בספטמבר והביאה להתקפה אמריקאית על אפגניסטן ולפריצתה של מלחמת אפגניסטן השנייה, בה מוטט צבא ארצות הברית את משטר הטליבאן.
עבר זמן רב מאז נפילת משטר הטליבאן עד אשר העזו הנשים לחשוף את פניהן.
הארגון שואף להקים ח'ליפות אסלאמית סונית שתכבוש את העולם כולו.
הארגון פועל בעיקר בעיראק ובסוריה שם הוא שלט על שטחים נרחבים וכן על עיירות, כפרים ומתקנים אסטרטגיים כגון אתרי קידוח נפט.
הארגון נודע באכזריותו, כגון בפרסום סרטוני הוצאה להורג באמצעות עריפת ראש.
בנוסף, מחבלי הארגון ומוסלמים שקיבלו השראה ממנו ביצעו פיגועים רבים באירופה בהם נרצחו מאות בני אדם.
בניגריה פועל ארגון הטרור בוקו חראם שמטרתו היא השלטת חוקי השריעה במדינה ויצירת תאוקרטיה אסלאמיסטית באפריקה.
הארגון מפעיל טרור הן נגד מוסלמים והן נגד לא-מוסלמים.
הוא עלה לכותרות ב-2014 אחרי שחטף 300 נערות ניגריות.
מאז מכונה הארגון גם "מחוז מערב אפריקה של המדינה האסלאמית".
תנועה חברתית אסלאמיסטית אשר נוסדה בשנת 1928 במצרים על ידי חסן אל-בנא אחרי נפילת האימפריה העות'מאנית, ושמה לעצמה למטרה להילחם נגד השפעת המערב על ארצות האסלאם, ובפרט נגד מגמת החילון.
תנועת האחים המוסלמים מרכזת את פעילותה במאבק פוליטי וצבאי נגד המשטרים החילוניים בארצות האסלאם.
כמו כן, מייסדי הג'יהאד האסלאמי המצרי באו מקרב האחים המוסלמים, וגם השייח' אחמד יאסין, מייסד החמאס, בא מקרב הסניף העזתי של האחים המוסלמים.
בשנים 2011 ו-2012 עלו "האחים המוסלמים" לשלטון במצרים.
הגדרתה של תנועת האחים המוסלמים כארגון טרור היא שנויה במחלוקת ובמרבית מדינות המערב היא אינה מוגדרת כהתארגנות בלתי חוקית, באופן רשמי התנועה מגנה כל גילוי של אלימות וטרור כאמצעי להשגת יעדי התנועה ובמדינות דמוקרטיות שבהן התנועה חוקית היא אנשיה מעדיפים להתמודד באופן דמוקרטי לשלטון.
שלוחה לבנונית של תנועת האחים המוסלמים.
ארגון טרור אסלאמי שהוקם בשלהי שנות ה-70 של המאה ה-20 במצרים על ידי פעילים אסלאמיסטיים שבאו מקרב האחים המוסלמים.
בדומה לאחים המוסלמים, גם הג'יהאד האסלאמי המצרי פועל נגד המשטרים החילוניים בארצות האסלאם.
על פעולות הטרור של הג'יהאד האסלאמי המצרי נמנים רצח נשיא מצרים, אנואר סאדאת, (אשר חתם על הסכם שלום עם ישראל) בשנת 1981 ופיצוץ מכונית תופת בשגרירות מצרים בפקיסטן בשנת 1995- פיגוע בו נהרגו 17 בני אדם.
אימן א-זוואהרי, סגנו של אוסאמה בן לאדן, מנהיג אל-קאעידה, היה בעבר מראשי הג'יהאד האסלאמי המצרי, ורוב גורמי המודיעין של המערב ומדינות ערב מצביעות על זה שהוא לא ארגון עצמאי כיום, אלא אחד מהמרכיבים של אל-קאעידה.
ארגון טרור אסלאמי פלסטיני, אשר נוסד בשנת 1987 ברצועת עזה על ידי אנשי האחים המוסלמים בראשות אחמד יאסין, ומטרתו היא השמדת מדינת ישראל והקמת מדינת הלכה אסלאמית תחתיה בין הירדן לים.
בדומה לחזבאללה בלבנון, כך גם החמאס בשטחים הקים רשת של בתי ספר אסלאמיסטיים ומוסדות צדקה, באמצעותה הוא חדר ללבבות ההמונים הפלסטיניים.
החמאס הנהיג את ההתנגדות הפנים-פלסטינית לאש"ף החילוני בראשותו של יאסר ערפאת, ובפרט להסכמי אוסלו שחתם ערפאת עם ישראל בשנות התשעים.
החמאס היה ארגון הטרור הפלסטיני הראשון שביצע פיגועי התאבדות נגד ישראל - מדיניות שהפכה לימים נחלתם של כל ארגוני הטרור הפלסטיניים, אף החילוניים שבהם.
את גל פיגועי ההתאבדות באמצע שנות התשעים ארגן יחיא עיאש, אשר נהרג על ידי ישראל בשנת 1995 במבצע סיכול מתוכנן של השב"כ.
בתקופת האינתיפאדה השנייה (2000-2005) החמאס שיתף פעולה עם יתר ארגוני הטרור הפלסטיניים בהתקפת טרור חסרת תקדים על אוכלוסיית ישראל – האינתיפאדה השנייה, ביצע פיגועי התאבדות רבים בתוך ישראל, ניהל מאבקים קשים נגד כוחות צה"ל בשטחים והחל לשגר רקטות קסאם מרצועת עזה לעבר שדרות וסביבתה.
בכל פעולות אלה הצליח החמאס לגרום לאבדות רבות של ישראלים - אזרחים וחיילים כאחד.
בשנת 2004 נהרג בסיכול ממוקד מנהיג חמאס אחמד יאסין על ידי צה"ל, ומיד אחריו נהרג גם יורשו, עבד אל-עזיז א-רנתיסי.
בשנת 2005 נסוגה מדינת ישראל מרצועת עזה על יישוביה האזרחיים ומתקניה הצבאיים במסגרת תוכנית ההתנתקות - מהלך שאותו הציג החמאס כניצחונו.
בשנת 2006 ניצח החמאס בבחירות לרשות הפלסטינית שהתקיימו בעקבות מותו של ערפאת והכריז כי "יהפוך את עזה לטהראן".
באותה שנה השתתף החמאס בחטיפת חייל צה"ל גלעד שליט והגביר את ירי הקסאמים על שדרות וסביבתה - פעולות שגרמו להתקפה של צה"ל על רצועת עזה במסגרת מבצע גשמי קיץ (בסיום המבצע יצאו שוב כוחות צה"ל מהרצועה).
בשנת 2007 ביצע החמאס השתלטות צבאית אלימה על רצועת עזה, במהלכה טבח באנשי הפת"ח.
בסוף שנת 2008 חמאס שוב החל בהפגזה מסיבית של ערי הדרום ויישובי עוטף עזה, דבר שהביא למבצע עופרת יצוקה בו הרג צה"ל למעלה מ-700 מחבלי חמאס ופגע קשה בתשתיות ברצועה.
בשנת 2014 שוב חמאס החל בירי מאסיבי מהרצועה אל יישובי עוטף עזה, אשדוד ותל אביב.
ישראל יצאה אז למבצע "צוק איתן" שבו נכנס צה"ל אל תוך עזה.
צה"ל הרג כאלף מחבלים והשמיד תשתיות טרור, בהן למעלה מ-30 מנהרות טרור גדולות שחמאס חפר ובנה.
אחרי לחימה של כחודשיים הושגה הפסקת אש.
ב7/10/2023 יצא חמאס למתקפת פתע רצחנית על ישראל.
המחבלים הגיעו מעזה ופרצו לישראל, רצחו כ1163 ישראלים, פצעו אלפים וחטפו 251. ארגון הטרור פגע בילדים, נשים, זקנים ואנשים ללא הבחנה, ואף רצח ניצולי שואה.
במבלך הטבח ומסע הרצח, הם פכעו והתעללו בקורבנותיהם בשלל דרכים שטניות.
בנוסף לאידאולוגיות של האסלאמיזם והלאומנות הפלסטינית, מחזיק חמאס באידאולוגיה אנטישמית קיצונית: הוא מכחיש את השואה וקורא להשמדת כל היהודים, אותם הוא רואה כאויבי האל.
ארגון טרור פלסטיני קטן אשר נוסד בשנת 1973 בעזה על ידי פתחי שקאקי ומבצע פיגועים נגד ישראל.
הג'יהאד האסלאמי אינו מכיר בזכות קיומה של מדינת ישראל, ובזמן האינתיפאדה השנייה השתתף בהתקפה המאסיבית של ארגוני הטרור הפלסטיניים על אוכלוסיית ישראל.
הארגון הוציא אל הפועל מספר פיגועי התאבדות, אשר המפורסם שבהם בוצע במסעדת מקסים בחיפה על ידי אישה.
עיקר מימונו של הג'יהאד האסלאמי בא מאיראן.
לעומת חמאס, הגא"פ לעולם לא הסכים להפסקת אש (הודנא/תהדיה) עם ישראל ודוגלת במלחמה טוטאלית עם האויב ללא פשרות.
בשנת 1979 השתלטה על איראן קבוצת מהפכנים שיעים קנאים, בהנהגתו של רוחאללה ח'ומייני, אשר השליטה מחדש את חוקי הדת המוסלמית השיעית כחוקי המדינה.
המשטר האסלאמיסטי החדש קבע חוקים חדשים בשמה של הדת המוסלמית, אשר פגעו במעמד האישה, כגון חיוב כיסוי ראש לנשים ואיסור ללכת ברחוב בלי גבר.
כמו כן, משטר המהפכה משקיע את עיקר כספי המדינה של איראן בהתחמשות גרעינית ובמימון טרור נגד ישראל.
משטר המהפכה הוא שייסד, מממן ומאמן את ארגון הטרור השיעי חזבאללה בלבנון.
כמו כן, הוא גם משקיע כסף בג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ובחמאס, שתי קבוצות שאמנם שייכות לזרם הסוני של האסלאם, אולם הן די קשורות למשטר בטהראן.
מאז תחילת המלחמה בעיראק ב-2003, איראן חשודה במימונן וחימושן של מליציות שיעיות במדינה זו, כגון צבא המהדי.
בנוסף למימון, חימוש ואימון ארגוני טרור ברחבי העולם, מבצעת איראן פעילות טרור בינלאומית באמצעות משמרות המהפכה האסלאמית.
בשנת 2005 נבחר לנשיאות איראן מחמוד אחמדינז'אד, אסלאמיסט קיצוני ואנטשימי, אשר הקצין את מדיניות פיתוח הנשק הגרעיני (על חשבון רווחת האזרחים), תוך שהוא מקדיש לנושא זה את מלוא מרצו, כשהוא מתגרה בארצות הברית ומאיים להשתמש בנשק הגרעיני העתידי כדי להשמיד את ישראל.
"מפלגת אללה (אלוהים בערבית)", ארגון טרור אסלאמיסטי-שיעי בהנהגתו של חסן נסראללה, אשר נוסד בשנת 1982 בלבנון בשליחותה של איראן הח'ומייניסטית; ומטרתו – הפיכתה של לבנון למדינת הלכה אסלאמית שיעית שתהווה נקודת אחיזה של איראן באזור.
חזבאללה הקים תשתית אזרחית בלבנון, במסגרתה הוא מממן בתי ספר אסלאמיסטיים ומוסדות צדקה - באמצעותם קנה לו אהדה רבה בקרב האוכלוסייה השיעית בלבנון.
כמו כן, לחזבאללה זרוע צבאית הפועלת נגד ישראל.
בשנים 1983 ו-1984 ביצע חזבאללה את שני פיגועי ההתאבדות הראשונים בהיסטוריה נגד שגרירות ארצות הברית בביירות.
בשנת 1983 ביצע חזבאללה שני פיגועי ענק נגד מטה הנחתים האמריקאי בביירות ונגד כוחות הצנחנים הצרפתיים בעיר.
לאורך שנות ה-90 של המאה ה-20 ניהל חזבאללה לוחמת גרילה עיקשת נגד כוחות צה"ל ברצועת הביטחון בדרום לבנון.
עיקר פעולותו בלבנון וגם בסוריה, עם זאת ניסה הארגון מספר פעמים לבצע פיגועים מחוץ לגבולות אלו.
בשנת 1992 ביצע חזבאללה פיגוע בשגרירות ישראל בבואנוס איירס, ארגנטינה, ובשנת 1994 ביצע פיגוע ענק בבניין מרכז הקהילה היהודית בעיר, במהלך השנים הבאות היו עוד כמה ניסיונות נפל, או פיגועים קטנים יחסית, שיוחסו לו.
אך הפיגועים בארגנטינה, שנעשו גם בשיתוף איראן ובסיועה, כתומכת ומכוונת הארגון, היו הגדולים שבהם.
בשנת 1996 פתח חזבאללה בירי קטיושות לעבר צפון ישראל, אשר הביא למבצע ענבי זעם, בו הפציצה ישראל את לבנון.
בשנת 2000 חטף חזבאללה שלושה חיילי צה"ל – את גופותיהם החזיר לישראל כעבור 4 שנים במסגרת עסקת חילופי שבויים.
בשנת 2006 חטף חזבאללה שני חיילי צה"ל מתוך שטחה הריבוני של ישראל והחל בירי טילים חסר תקדים בהיקפו ובעוצמתו לעבר ישראל - שתי פעולות שהביאו לפריצתה של מלחמת לבנון השנייה.
במאה ה-21 השתלב חזבאללה בפוליטיקה של לבנון, אך עדיין שמר על מיליציה חמושה המבצעת פיגועי טרור כנגד מתנגדיה.
בעיראק קיימת מתיחות פנים-אסלאמית רבת שנים בין הסונים לשיעים, שהתפרצה אחרי נפילת משטרו של סדאם חוסיין בשנת 2003. הטרור האסלאמי בעיראק החל כהתנגדות לכיבוש האמריקאי בדמותם של פיגועים נגד כוחות הקואליציה וחטיפות אזרחים זרים שהסתיימו בעריפות מתועדות של ראשי החטופים.
על הכוחות המובילים את ההתנגדות בעיראק נמנית אל-קאעידה, המבצעת את החטיפות.
אולם במהרה החלו כוחות ההתנגדות להפנות את האש אחד נגד השני ולבצע פיגועים המוניים נגד אזרחים עיראקיים, מוסלמים ולא-מוסלמים כאחד, אפילו במסגדים.
טרוֹקַר הוא מכשיר המשמש לניקוז הצטברויות של נוזלים או גזים מחלל הגוף ולניתוח זעיר פולשני הנועד לספק גישה לחלל בגוף (למשל, חלל הבטן, באזור החזה) ולשמר את הפתח באמצעות צינורית.
בישראל מקובל להשתמש במונח טרוקר לתיאור פרוצדורה של נקז חזה.
שימושו העיקרי של הנקז, הוא באמצעות החדרתו למקומות שונים בגוף לצורך ניקוז הצטברויות של נוזל, דם או אוויר (למשל במקרה של חזה אוויר בלחץ או חזה דם).
ברפואה המודרנית נעשה שימוש בטרוקר לביצוע ניתוחים זעירים.
הטרוקר המודרני מובנה בתוך צינורית (בדומה לוונפלון) מוחדר לגוף במיקום המיועד ולאחר שנשלף הטרוקר מן הצינורית, יכול המנתח להתבונן דרך הצינורית בחלל באמצעות אנדוסקופ ולבצע ניתוחים באמצעות כלי חיתוך, מכשירי אחיזה וכלים ייעודיים אחרים.
הנקזים עשויים טיטניום, פלדה או פלסטיק ומיועדים לשימוש חד פעמי או לשימוש חוזר.
ברפואה וטרינרית נעשה שימוש בנקזים לניקוז הצטברויות של גזים בכרסם של בעלי חיים מעלי גירה.
טְרוֹקְטוֹלִיט הוא סלע יסוד פלוטוני מאפי גס גביש המורכב מכמויות משתנות של אוליבין ופלגיוקלז סידני (לברדוריט, בייטאוניט או אנורתיט) ועד 5% פירוקסן, וכמויות זעירות של ביוטיט, הורנבלנדה, מגנטיט ומינרלים סולפידיים, אך אף פעם לא קוורץ.
הסלע הוא סוג של גברו או אנורתוזיט (תלוי באחוז הפלאגיוקלאז) שהוא עשיר באוליבין ודל בפירוקסן.
עם זאת, שלא כמו גברו, הטרוקטוליט אינו מקביל בהרכבו לנתך הסלעים של פרידוטיט.
משום כך הטרוקטוליט הוא בהכרח סלע הצטברות של גבישים מתוך מאגמה בתהליך של גיבוש מפריט.
לפלגיוקלז המהווה את עיקר הסלע יש בדרך כלל, גוון לבן שקוף עד חלבי בעוד שלגבישי האוליבין יש גוון חום דבש.
האוליבין יכול לעבור התמרה חלקית או מלאה לסרפנטין, תהליך הגורם ליצירת כתמים בגוון אדום, ירוק, חום, צהוב או שחור על הרקע הבהיר של הפלגיוקלז בדומה לעור המנומר של דג הטרוטה, ומכאן שם הסלע במקור בגרמנית: Forellenstein - "אבן הטרוטה".
השם הגרמני שימש מקור לשם המדעי של הסלע - ביוונית טרוקטס (τρώκτης) הוא טרוטה.
לויקוטרוקטוליט (Leucotroctolite - "טרוקטוליט בהיר") - בין 50% ל-70% פלגיוקלז ובין 15% ל-30% אוליבין.
המינרל אוגיט מצוי בסלע בריכוז של פחות מ-5%.
טרוקטוליט רגיל (Normal Troctolite) - בין 40% ל-65% פלגיוקלז ובין 20% ל-40% אוליבין.
המינרלים הנלווים הם כאמור פירוקסן (פחות מ-5%), הורנבלנדה (פחות מ-5%), ביוטיט (עד 8%), אילמניט (בין 2% ל-5%) ואפטיט.
טרוקטוליט בעל מרקם משתנה (Varied-textured Troctolite) - מכיל עד 25 אחוז תכלילים של גנייס וסולפידים.
גבישי הפלגיוקלז גדולים במיוחד (כמה ס"מ).
סוג זה מכיל כמה רבה יותר של ביוטיט, הורנבלנדה ואפטיט מהטרוקטוליט הרגיל, כמו כן יש גבישי טרמוליט, כתוצאה מהתמרה של אוגיט.
מגנטיט, הנדיר בטרוקטוליט הרגיל, נפוץ יותר בסוג טרוקטוליט זה.
טרוקטוליט נמרי (Leopard Troctolite) - מכיל בנפח עד 50% סולפידים.
בדומה לגברו, הטרוקטוליט נוצר בקרום הימי ומתגלה ביבשה כתוצאה מכיסוי (Obduction - מצב בו לוח טקטוני אחד מטפס על לוח טקטוני אחר) כדוגמת תהליך האורוגנזה.
כמו כן מופיעים סלעי הטרוקטוליט בקרום היבשתי כמחדרים פלוטוניים יחד עם גברו, נוריט וסלעים אולטרה-מאפיים אחרים.
טרוקטוליט נמצא גם בשונית מרנסקי שבמתחם בושוולד בדרום אפריקה; ובאופיוליט של מתחם ליזרד שבחצי האי ליזרד (Lizard Peninsula) המכונה גם בקצרה "הלטאה" (The Lizard – השם באנגלית הוא כנראה תעתיק מקורנית ואין לו קשר לזוחל) בקורנוול, שבאנגליה.
טרוקטוליט נמצא לא רק בכדור הארץ אלא גם על הירח.
תהליכים טקטוניים וסייסמיים שפעלו בירח עד לפני כ-2.5 מיליארד שנה הביאו ליצירתם של סלעי טרוקטוליט, כמו גם גברו, נוריט ובזלת.
כך למשל בנוי הקיר החיצוני של מכתש אריסטרכוס מטרוקטוליט.
סלע טרוקטוליט במשקל 155 גרם שהובא מהירח במשלחת אפולו 17 וקיבל את הסימון 76535 כונה הדגימה המעניינת ביותר שהגיעה מהירח.
טרוקרה (באירית: Trócaire פירושו חמלה) הוא ארגון צדקה רשמי של הכנסייה הקתולית באירלנד הפועל ברחבי העולם.
הארגון הוקם ב-1973 והציב לעצמו שתי מטרות:
מחוץ לאירלנד, לעזור ככל שידרש למדינות נזקקות מבין המדינות המתפתחות.
באירלנד, לעורר מודעות בציבור למה שמתרחש במדינות אלו, ולחנך את הציבור שזוהי חובתו לעזור למדינות אלו.
חובה זו היא לא צדקה אלא עשיית צדק.
טרוקרה משתתף ב-127 תוכניות ב-28 מדינות ברחבי אפריקה, אמריקה הלטינית והמזרח התיכון.
תמיכה בשוויון בין המינים, להגיב למצבי חירום ולאסונות, טיפול במשבר האיידס, לעזור לאנשים להתמודד עם שינויי האקלים, להילחם בחוסר צדק ולהגן על זכויות אדם.
טרוקרה הוא ארגון ותיק וידוע באירלנד, בעבר הפופולריות שלו הייתה רבה וקופסאות ההתרמה שלו נמנות עם זיכרונות הילדות של האירים, אך כיום עם ירידת קרנה של הכנסייה באירלנד, הפופולריות שלו נפגעה.
טרוקרה במשך שנים רבות ועד היום מחלק קופסאות התרמה קטנות, לבתים פרטיים, לעסקים ולבתי ספר, בקופסאות אלו אנשים משלשלים כסף מפעם לפעם, ובסוף השנה מעבירים את כל הכסף שנתרם לטרוקרה.
כיום מפעיל טרוקרה תוכניות לימוד בבתי ספר, ואנשיו מוזמנים להרצאות ולהעברת שיעורים בנושא זכויות אדם, טיפול ברעב ובעוני, לפי דרישת בית הספר.
ברעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי (2004) אסף הארגון 27 מיליון יורו תוך שבוע, דרך איסוף בכנסיות, ברחובות ומתורמים פרטיים (נושא ההתרמה והצדקה באירלנד הוא פופולרי, וכן מתקיימים שבועות ההתרמה, ופעילויות התרמה מבית הספר).
טרוקרה מואשם לעיתים תכופות על ידי אנשי פרלמנט איריים, אנשי תקשורת איריים, הארגון NGO monitor
ושגרירות ישראל באירלנד באנטי-ישראליות כפי שבה לידי ביטוי במטרות הארגון, בתכנים שמופיעים באתר האינטרנט של הארגון וכן בחומר הלימודי שמועבר בבית הספר.
טרוקרה מצידו טוען הוא לא פרו-פלסטיני ולא פרו-ישראלי אלא שהוא עובד ביחד עם ארגונים פלסטינים וישראלים כגון: בצלם, שוברים שתיקה, רבנים למען זכויות אדם.
טרוקרה טוען ש"בשטחים הפלסטיניים הכבושים" תפקידו הוא לא רק תרומת כסף אלא העלאת המודעות על חוסר הצדק והפרת זכויות אדם על ידי הישראלים.
טרוקרה תומך, לדבריו בנשים, גברים וילדים בזמנים קשים כמו המצור והמלחמה בעזה, ובניית החומה מסביב לבית לחם.
במהלך המלחמה בעזה בשנת 2009 טרוקרה סיפק למשפחות בעזה שמיכות, מזון וציוד רפואי.
טרוקרה טוען שהוא מאתגר ללא פשרות את מדיניות ישראל של הריסת בתים, פינוי משפחות, החרמת אדמות ובניית התנחלויות בשטחי הרשות הפלסטינית.
האחראי בטרוקרה לענייני הסכסוך הישראלי פלסטיני הוא גרי וולש (Garry Walsh), יושב הראש לשעבר של ארגון הסולידריות האירי-פלסטיני.
טרוקרה הוא אחד המממנים של ארגון בצלם ועובד בשיתוף פעולה עמו.
פרויקטים של טרוקרה בהקשר של פלסטין
"הצל עץ" (Save A Tree) - במסגרת פרויקט זה אוספים מתנדבים בארגון כסף מעוברים ושבים ברחוב למען קניית עצי זית לפלסטינים.
המתנדבים מסבירים שעץ הזית הוא סמל לפלסטינים ויש צורך בשתילת עצים במקום העצים העתיקים שנעקרו על ידי הכיבוש הישראלי.
קניית עץ מתנה - ניתן לקנות דרך אתר הארגון עץ ולקבל בתמורה כרטיס ברכה, פופולרי במיוחד לפני חג המולד, חג בו נהוג לתת מתנות ולשלוח כרטיסי ברכה.
על פי האתר העץ הוא סמל לשלום והוא יאפשר הכנסה למשפחה אחת וכן הכסף ישמש גם ארגונים פלסטיניים וישראליים לקדם שלום וצדק.
קריאה לחרם על מוצרים ישראלים המיוצרים בהתנחלויות.
טרוקרה טוען שההתנחלויות מפרות זכויות אדם בסיסיות וגונבות אדמות של פלסטיניים ולכן האיחוד האירופי צריך להחרים מוצרים מהתנחלויות.
תוכנית הלימודים על פלסטין - Give Peace A Chance
טרוקרה מארגן פעילויות בבתי ספר לפי הזמנה וכן מכין מערכי שיעור בין היתר בנושאים חוקי מלחמה והפרות זכויות אדם עם התמקדות בפלסטין.
על פי טרוקרה השיעורים מיועדים לתלמידי תיכון ויכולים לשמש כחלק משיעורי אזרחות, דת, אנגלית, גאוגרפיה והיסטוריה.
השיעורים כוללים עבודה בקבוצות בהן התלמידים דנים בעלויות המלחמה, מתי מלחמה הכרחית, החוק הבינלאומי בנוגע למלחמה וכו'.
תוכנית הלימודים המקורית התמקדה בגדה המערבית וכללה שני סיפורים של ילדים על הסכסוך,
אבל שני הסיפורים היו מהצד הפלסטיני.
בעמוד הראשי של החוברת הופיע ילד פלסטיני עם דגל פלסטין,
בהמשך מתואר סיפורו של אותו הילד:
סיפור נוסף הוא של נערה פלסטינית שחיה בחברון:
במערכי השיעור טרוקרה מספק רקע היסטורי על הסכסוך.
בחוברת ישנו מידע גם הסכסוך בעזה, על פי החוברת:
ועיתונאים הביעו ביקורת על תוכנית הלימודים, החליט טרוקרה לא לשלוח יותר את תוכנית הלימודים בנושא הסכסוך לבתי ספר אלא להציגו רק באתר האינטרנט של הארגון, ובמקום החליטו בארגון להתמקד בקריאה לחרם על מוצרים מהתנחלויות.
החוברת החדשה באתר עדיין מציגה את הסכסוך מהצד הפלסטיני.
התוכנית מתמקדת הפעם בעזה, הילדים קוראים סיפור של ילד פלסטיני שגר במחנה הפליטים גאבלייה שביתו נהרס בהפצצה והוא איבד בני משפחה ורושמים בטבלה את כל זכויות האדם שנשללו ממנו או נפגעו.
תוכנית הלימודים הזאת ספגה ביקורות מחברי פרלמנט ועיתונאים.
ריצ'רד המפריס חבר פרלמנט אירי מטעם מפלגת הלייבור טען שתוכנית הלימודים של טרוקרה היא מוטת ומעליבה את האינטליגנציה של התלמידים.
הוא כינה את התוכנית כפרופגנדה מוטה ושערורייתית.
בינואר 2013 נתקלה שרה הוניג, עיתונאית בג'רוסלם פוסט בקבוצת ילדים מבית הספר במחוז קרי שמתרימים כסף למען קניית עצי זית לפלסטינים.
הילדים השתתפו בפעילות בית ספרית ביחד עם מורה מבית הספר, כחלק מתוכנית הלימודים שמעביר טרוקרה.
הילדים החזיקו שלטי "Free Palestine" וביקשו מהוניג לתרום.
כאשר היא שאלה אותם ממי הם רוצים לשחרר את פלסטין, הם ענו: מהיהודים.
בהמשך השיחה איתם הם טענו שהיהודים הם רשעים ושהם צלבו את ישו.
המורה שהיה נוכח במקום גילה הסכמה עם דברי הילדים.
הוניג פרסמה את האירוע בטור Another Tack בעיתון ובבלוג שלה ועוררה סערה באירלנד, וחלק מהקוראים בעיתון אף קראו להחרים את אירלנד כיעד תיירותי.
הפרשה התפרסמה בעיתונים הראשיים באירלנד ומנהל בית הספר הכחיש את דברי הילדים.
תגובות טרוקרה ומנהל בית הספר להאשמות
טרוקרה טוען שהוא פועל ביחד עם ארגונים פרו-פלסטיניים ופרו-ישראלים מאז שנת 2002 כדי לקדם "שלום והבנה של האזור".
"ההתנחלויות הן לא חוקיות תחת החוק הבינלאומי ומפרות את זכויות האדם של הפלסטיניים בגדה המערבית...והאיחוד האירופי וממשלת אירלנד בעיקביות מאירות את הנושא".
בנוסף החליט טרוקרה לא לשלוח יותר את תוכנית הלימודים בנושא הסכסוך לבתי ספר אלא להציגה רק באתר האינטרנט של הארגון.
מנהל בית הספר דחה את האשמות וטען שהם לא מחנכים לאנטישמיות או לפרו פלסטיניות.
"המורים והתלמידים תמיד פועלים על בסיס הומניטרי ואנחנו תמיד מעודדים אותם לחשיבה ביקורתית.
ברגע שהם סוטים מכך כל מה שנותר לנו הוא לתקן אותם ולכוון אותם לדרך הנכונה." מנהל בית הספר הודה שאכן מספר שנים הם עובדים בשיתוף פעולה עם טרוקרה.
וכחלק מהפרויקט בית הספר אסף בשנים קודמות כסף לקליניקות איידס ולבניית בתים בהונדרס.
המנהל טען שהתלמידים קוראים עיתונים ומודעים למה שקורה בעולם וששרה הוניג התכוונה "לאווירה האנטי יהודית שקיימת באמצעי התקשורת".
טרור כלכלי הוא מאבק אשר נעשה על מנת לחבל בפעילותה התקינה של המערכת הכלכלית באזור או במדינה מסוימת; על מנת לזרוע פחד בקרב האוכלוסייה באותו אזור או מדינה.
טרור כלכלי עשוי לפגוע ביציבות הכלכלית, בחלוקת המשאבים או בערכם של המשאבים הכלכליים.
מרכז ז'נבה למדיניות אבטחה תיאר בשנת 2005 את תופעת הטרור הכלכלי:
על פי הגדרה זו, טרור כלכלי מתאפיין בשתי תכונות יסודיות:
הפעולה מתבצעת על ידי שחקנים רב-לאומיים, ולאו דווקא על ידי מדינות.
פעולת הטרור הכלכלי מכוננת כנגד המערכת הכלכלית והפיננסית של מדינת המטרה.
טרור כלכלי מתייחס לרוב למניפולציה סודית שמבצעת מדינה או אומה במישור הכלכלי על ידי גורמים ממלכתיים או לא-מדינתיים.
עם זאת, הטרור הכלכלי עשוי להיות גם גלוי תחת מעטפת של סנקציות כלכליות.
טרור כלכלי מכוון לאזרחים של מדינות או קבוצות בחתירה להשגת מטרות פוליטיות.
לדוגמה התקפות טרור כנגד נמלים וגבולות יבשתיים פוגעות בשרשרת האספקה ומצריכות יישום צעדים נוספים כדי להבטיח הגעה בטוחה של המוצר.
צעדים אלו מאלצים את עלות הייצוא והיבוא של סחורות לעלות.
הכלכלות של המדינות המתפתחות הן יכולות להיות המושפעות ביותר, משום שההאטה בייצוא והיבוא תשפיע על יכולתה של המדינה להילחם בעוני.
עלייה בעוני עלולה לגרום למרידות בקרב האוכלוסייה ולגרום לאי-יציבות פוליטית ובכך כופה עלייה עוני גדול יותר.
כדי להתמודד עם פיראטיות, ממשלות ותעשיות ימיות חייבות לנקוט באמצעי מניעה.