tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באותה התקופה, על רקע המשבר הכלכלי הגדול, הסתיימה במנהטן בניית גורדי שחקים רבים, חלקם יצירות מופת בסגנון אר דקו – כגון בניין קרייזלר, בניין אמפייר סטייט ובניין ג'י אי.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, הביאו חיילים שחזרו לארצות הברית דרך העיר ניו יורק, לפריחת העיר בכלל ולפריחת מנהטן בפרט.
גורם נוסף שהביא לפריחת מנהטן לאחר המלחמה היה מיקום מטה ארגון האומות המאוחדות במזרח מנהטן בשנת 1951.
במהלך שנות ה-60 התרחשו במנהטן מהומות על רקע גזעי, אך אלה היו רגועים יחסית למהומות דומות שהתרחשו שמקומות אחרים ברחבי ארצות הברית.
בשנת 1965, עם אימוץ חוקי ההגירה החדשים של ארצות הברית שלא התייחסו יותר למדינות המוצא של המהגרים אלא למצבם הפרטי, נוצר שינוי באוכלוסיית מנהטן שהתבטא בעליית אחוז התושבים ממוצא מזרח אסייאתי ולירידה באחוז התושבים הלבנים.
שנות ה-70 נחשבות לנקודת השפל בהיסטוריה של העיר ניו יורק ובכלל זה גם מנהטן.
נפילת הבורסה לניירות ערך יחד עם הירידה בתיעוש העיר הובילו לעלייה באבטלה ובשיעור הפשע בעיר.
בעקבות כך, החלה עזיבה המונית של תושבי מנהטן, בעיקר ממעמד הביניים, לפרוורים הסמוכים לניו יורק.
העיר הייתה על סף משבר כלכלי שנבלם אך ורק בזכות הלוואת כספים מהממשל הפדרלי על ידי ראש העיר, אברהם בים.
בשנות ה-80, חזרה הבורסה לניירות ערך בוול סטריט לשגשג, והפכה למובילה עולמית.
עם זאת, החלה הידרדרות חוזרת בכלכלת האזור כאשר אחוז המובטלים עלה בסוף העשור ושיעור הפשיעה נשאר כמות שהוא.
בשנת 1993 נעשה ניסיון לפיגוע במגדלי התאומים שבמרכז הסחר העולמי במנהטן על ידי ארגון הטרור האיסלאמי אל-קאעידה בעזרת מכוניות תופת, ניסיון שנכשל והסתיים ברציחתם של 6 אנשים ובפציעת יותר מ-1,000. באותה שנה נבחר רודולף ג'וליאני לראשות העיר ניו יורק.
כהונתו התאפיינה במלחמת חורמה בפשיעה מתוך אמונה בתאוריית החלונות השבורים לפיה הזנחה ופשע יגררו הזנחה ופשע.
בנוסף לכך, החל ג'וליאני בטיפוח מנהטן ופיתוחה, יחד עם כל ניו יורק, כאזור תיירות.
סיבות אלו, יחד עם התשתיות המפותחות וצבירת התאוצה של הבורסה לניירות ערך, החזירו את ניו יורק ליעד הגירה ותיירות נחשק, כשמנהטן הופכת למרכזה הכלכלי של העיר.
סדרות טלוויזיה וסרטים רבים המתרחשים על רקע העיר בכלל ומנהטן בפרט (כגון חברים, סיינפלד, וסקס והעיר הגדולה) הפכו את מנהטן למותג בינלאומי.
שגשוג מנהטן המשיך גם אל תוך המאה ה-21, אך נעצר בפתאומיות בשל האירוע המכונן של ארצות הברית בתחילת המאה – פיגועי 11 בספטמבר.
כחלק מסדרה של פיגועי טרור ברחבי ארצות הברית, טרוריסטים מהארגון האיסלאמי אל-קאעידה חטפו שני מטוסי נוסעים וריסקו אותם במגדלי התאומים שקרסו בזה אחר זה תוך זמן קצר.
במהלך הפיגוע הזה בלבד נרצחו 2,996 אזרחים ונפצעו עוד אלפים.
בנוסף לכך, בשל קריסת המגדלים התפזרו למעלה מ-2,500 חומרים רעילים במנהטן ובמשך כחמישה חודשים נשארו ענני אבק בסביבת מרכז הסחר העולמי.
בעקבות הפיגועים נערכו שינויים רבים בתקנות הבטיחות של הבנייה במנהטן.
בדצמבר 2002 ארגן איגוד מנהטן התחתית ("Lower Manhattan Development Corporation – LMDC") תחרות רעיונות לשימוש חדש של שטח מרכז הסחר העולמי ההרוס.
בסופו של דבר אומצה התוכנית של האדריכל דניאל ליבסקינד בשנת 2005, תוכנית שעל פיה נבנו 5 בניינים חדשים ולצידם מוזיאון ואנדרטה לזכר נרצחי הפיגועים הכוללת פארק ושתי בריכות עמוקות במקומות בהם עמדו מגדלי התאומים.
בין הבניינים נבנה מגדל החירות, מגדל בגובה של כ-1,776 רגל (כשנת קבלת העצמאות של ארצות הברית) שהם כ-541.3 מטרים ובראשו אנטנה ממנה תצא אלומת אור, גם היא לזכר הנרצחים.
רובע מנהטן של העיר ניו יורק כולל את האי מנהטן ומספר איים נוספים: האי רוזוולט (נקרא בעבר: "אי וולפייר" וגם "אי בלקוולס"), האי או תאנט (נקרא בעבר "אי בלמונט"), האי מיל רוק, האי גברנרז, וחלק קטן מאזור היבשה הנקרא גבעת מארבל שנמצא בסמוך לרובע הברונקס.
גבעת מארבל הייתה במקור חלק מהאי מנהטן אולם תעלת נהר הארלם שנחפרה בסוף בשנת 1895 בין מנהטן לברונקס על מנת לשפר את יכולת ההפלגה בנהר ההארלם הפרידה את הגבעה מהאי מנהטן.
חלק מהנהר שהפריד בין הגבעה לברונקס התייבש בתחילת העשור השני של המאה ה-20 והגבעה התחברה לברונקס.
אורכו של האי מנהטן נחלק לדאונטאון, מידטאון, ואפטאון, ורוחבו נחלק למזרח ומערב על ידי השדרה החמישית.
האי נתחם במערב על ידי נהר ההדסון, במזרח על ידי איסט ריבר, ובצפון על ידי נהר הארלם.
אורכו של האי מנהטן הוא 21.5 ק"מ ובשיא רוחבו הוא מגיע ל-3.7 ק"מ.
שטחו של המחוז כולו הוא 87.5 קמ"ר, מתוכם 59.5 קמ"ר הם שטחי יבשה ו-28 קמ"ר הם שטחי מים (כ-32.01 מהשטח הכולל של המחוז).
במהלך השנים, בשל יוקר הקרקעות בדרום האי, בוצעו מספר הרחבות לשטח האי באמצעות ייבוש נהר ההדסון.
הייבוש הראשון נעשה בשלהי המאה ה-19 עת יובש הנהר בסמוך לרחוב גריניץ' ועד המקום בו עובר כיום רחוב ווסט.
ייבוש נוסף בוצע בעת שהוקם מרכז הסחר העולמי – במהלך חפירת יסודות המבנה הוצאו 917,000 מטרים מעוקבים של אדמה אשר נעשה בהם שימוש לייבש את האזור בו הוקמה באטרי פארק סיטי.
המחוזות הגובלים באי הם מחוז ברגן (של מדינת ניו ג'רזי) מצפון-מערב, מחוז הדסון (ניו ג'רזי) בדרום-מערב, מחוז ברונקס בצפון-מזרח, מחוז קווינס במזרח, מחוז קינגס (ברוקלין) בדרום-מזרח, ומחוז ריצ'מונד (סטטן איילנד) בדרום-מערב.
תוכנית משנת 1811 הציעה הקמת 12 שדרות אשר תעבורנה מצפון לדרום במקביל לחופי נהר ההדסון.
התוכנית קבעה שרוחב כל שדרה יהיה 30 מטרים, כאשר השדרה הראשונה תהיה בצד המזרחי של האי, והשדרה השתים עשרה בצד המערבי.
מספר שדרות נוספות נבנו מזרחית לשדרה הראשונה בשל צורתו של האי – שדרות אלה נקראות A, B C ו-D (אזור המכונה כיום אלפבית סיטי בשל שמות השדרות).
על פי התוכנית, מוספרו רחובות מנהטן הרצים בציר מזרח-מערב, כאשר המספור מתחיל צפונית לרחוב האוסטון.
רוחב הרחובות 18 מטרים, כאשר בין רחוב לרחוב בלוקים שרוחבם כ-60 מטרים.
לפי שיטה זו, גדלו של כל גוש בניינים הוא 80 מטרים על 60 מטרים, ובכל מייל רבוע יש 20 גושי בניינים.
15 מהרחובות החוצים הוגדרו כרחובות רחבים (שרוחבם 30 מטרים) בהם: רחוב 34, רחוב 42, רחוב 57 ורחוב 125.
היוצא דופן בגריד הרחובות החוצה את העיר הוא רחוב ברודוויי החוצה את העיר באלכסון מקצה הדרום-מזרחי של האי לקצהו הצפון-מערבי.
הכיכרות העיקריות של העיר הן במפגש רחוב ברודוויי עם רחובות אחרים – כיכר יוניון במפגש של ברודוויי ורחובות 13, 14 והשדרה החמישית; כיכר הרולד במפגש ברודוויי, השדרה השישית ורחוב 34; כיכר טיימס במפגש ברודוויי, השדרה השביעית ורחוב 42; כיכר קולומבוס במפגש ברודוויי עם השדרה השמינית ורחוב 59.
איסט סייד, ווסט סייד – הצד המזרחי והצד המערבי של העיר
השדרה החמישית מחלקת את האי מנהטן לשני חלקים.
רחובות האי מחולקים לפי חלוקה זו – כאשר הרחובות ממזרח לשדרה החמישית נקראים עם המילה "מזרח" לאחר מספר הרחוב, לדוגמה – "רחוב 27 מזרח", והרחובות ממערב לשדרה החמישית נקראים בהתאם עם המילה "מערב" בשמם.
אפטאון, דאונטאון, מידטאון – צפון העיר, דרום העיר ומרכז העיר
מנהטן מחולקת גם לחלק הצפוני מנהטן עילית המכונה "אפטאון", צפון העיר, אליו שייכים כל הרחובות הצפוניים לרחוב 59. החלק הדרומי של מנהטן מכונה מנהטן תחתית ("דאונטאון") דרום העיר, אליו משתייכים כל הרחובות הדרומיים לרחוב 14. רחובות הדאון טאון הם צרים יותר והם בעלי שמות "רגילים" ולא ממוספרים.
החלק האמצעי של מנהטן נקרא "מידטאון מנהטן", מרכז העיר.
מרכז העסקים של מנהטן נמצא בחלקו בדרום העיר ("דאונטאון") ובחלקו במרכז העיר ("מידטאון").
בכך שונה מנהטן משאר ערי ארצות הברית בהן מרכז העסקים ממוקם לרוב במרכז העיר (אזור המכונה בדרך כלל "דאון טאון" מבלי קשר למיקומו הגאוגרפי או הטופוגרפי).
אף שמנהטן ממוקם באותו קו רוחב של ערים כגון נאפולי ומדריד שבאירופה, שאקלימן חם יותר, בעיר אקלים ממוזג ולח בקיץ, וקר ומושלג בחורף, בשל רוחות קרות הנושבות ממרכז יבשת אמריקה הצפונית וממישורי הקרח של קנדה.
קרבת העיר לים גורמת לחודשי הקיץ להיות חמים ובעלי לחות גבוהה, אולם בחודשי החורף יורדים בעיר בין 63.5 ל-88.9 ס"מ שלג מדי שנה.
טמפרטורות הקיץ גבוהות, ומגיעות לכ-32 מעלות צלזיוס בממוצע במשך כחודש בממוצע.
טמפרטורת השיא הגבוהה שנמדדה בעיר הייתה 41 מעלות צלזיוס (ב-9 ביולי 1936), והנמוכה הייתה 26 מעלות צלזיוס מתחת לאפס (ב-9 בפברואר 1934).
בחודשי הקיץ האי מהווה אי חום אורבני בו המבנים הרבים אוגרים חום במהלך היום.
שחרור החום בלילה מעלה את הטמפרטורה ברחובות העיר בעד 7 מעלות פרנהייט מעל טמפרטורת הסביבה.
כל הנתונים נכונים לשנת 2022 אלא אם נאמר אחרת:
האוכלוסייה במנהטן מונה כ-1.6 מיליון בני אדם.
והוא המחוז הצפוף ביותר בארצות הברית.
מבחינה אתנית 45% מהאוכלוסייה היא לבנה, 12% שחורים, ו-12% אסיתאים.
כ-50% מהאוכלוסיית מנהטן הם רווקים, 37% הם נשואים, ו-9% גרושים.
האוכלוסייה במנהטן משכילה עם שיעור של 64% אקדמאים מהאוכלוסייה.
62% דוברי אנגלית כשפת אם, ו-21% ספרדית.
כ-28% מאוכלוסיית מנהטן נולדה מחוץ לארצות הברית.
ההכנסה החציונית למשק בית היא כ-95.8 אלף דולר לשנה (שווה לכ-28 אלף ש"ח בחודש).
אלו מורכבים מ-32% ממשקי בית המרווחים מתחת ל-50 אלף דולר בשנה, ו-27% ממשקי הבית המרוויחים מעל ל-200 אלף דולר בשנה.
מחוז ניו יורק (מנהטן) מפוצל מאוד מבחינה דתית: נכון לשנת 2023 52% מהאוכלוסייה הם נוצרים (שליש מהנוצרים הם היספאנים).
34% חסרי השתייכות דתית, 9% יהודים, 3% מוסלמים, 2% בודהיסטים ו-1% הינדוהיסטים.
פני וקו הרקיע של מנהטן
קו הרקיע הייחודי של מנהטן ידוע במספר הרב של גורדי השחקים שבו.
עם 100 בניינים בעלי גובה של מעל ל-200 מטרים.
עוד מתחילת המאה ה-19 הרובע של מנהטן התאפיין בבנייה לגובה, מה שגרם להפצת סיפור ניסור האי מנהטן על ידי נגר לפיו יש צורך לנסר ולסובב את האי מנהטן כך שמרכז הכובד יעבור למרכז יבשתי ועל-מנת למנוע את שקיעתו.
המבנה הראשון שנשא בתואר זה והיה ממוקם על האי היה בניין הניו יורק וורלד בפארק רו שגובהו הגיע ל-94 מטרים.
המבנה החזיק בתואר משנת 1890 ועד שנת 1895. ב-1955 נהרס המבנה על מנת להקים מעבר גישה חדש לגשר ברוקלין.
בשנת 1899 הוקם בניין פארק רו המתנשא לגובה של 119 מטרים והחזיק בתואר הבניין הגבוה ביותר עד שנבנה בניין סינגר ב-1908 שהתנשא לגובה של 187 מטרים.
בניין סינגר נהרס בשנת 1968. בעת הריסתו היה המבנה, למבנה הגבוה ביותר שנהרס אי פעם.
בשנת 1909 נבנה מגדל חברת הביטוח מטרופוליטן לייף שהתנשא לגובה 213 מטרים והפך לגובה בעולם, כשבניין וולוורת' שנבנה בסגנון גותי ושהתנשא לגובה 241 מטרים לקח את התואר בשנת 1913.
המגדלים הפכו לסמל של מנהטן והעיר ניו יורק, כשכתוצאה מכך גם לעוצמתה הכלכלית של ארצות הברית.
בשנת 1973 עזב התואר את מנהטן עם בניית מגדל סירס בשיקגו.
לאחר הרס מגדלי התאומים במהלך פיגועי 11 בספטמבר, נושא האמפייר סטייט כיום בתואר המבנה הגבוה בעיר.
תואר הבניין הגבוה בארצות הברית ומהגבוהים בעולם חזר למנהטן בסוף שנת 2014, עם סיום בניית מגדל החירות המתנשא לגובה של 1,776 רגל, שהם כ-541 מטרים.
מנהטן הוא מהאזורים המובילים בארצות הברית בשילוב של איכות הסביבה בפני המחוז.
הביטוי הבולט והקדום ביותר לכך הוא בשילוב הצמחייה באזור, בין אם בפארקים הנרחבים או בשתילה של עצים בודדים ברחובות, כשהדוגמה הבולטת היא הסנטרל פארק.
הסנטרל פארק היה לפארק המתוכנן הראשון בארצות הברית, כשבשטח של כ-3.4 קמ"ר הוא כולל בתוכו אזורים ירוקים מגוונים בסוגם ובמראם בשילוב של אזורים לפנאי ובילוי התושבים.
בפארק צמחייה נרחבת עם למעלה מ-226,000 עצים מסוגים שונים, מה שגורם להפיכת הפארק למוקד משיכה לציפורים נודדות.
בסך הכל כ-18% מכלל הרובע, שהם כ-10.9 קילומטרים רבועים, משמשים לפארקים.
בעשור הראשון של המאה ה-21 החלה ברובע בנייה שמשלבת מודעות לאיכות הסביבה, בנייה שהחלה עם חנוכת מגדל הרסט, מגדל בגובה של 182 מטרים שליד כיכר קולומבוס, שלשם בנייתו השתמשו רבות בחומרים ממוחזרים ונעשה בו שימוש במיחזור מים ובייצור אנרגיה מחום.
גם מגדל החירות נבנה כך ב-20% מהאנרגיה שתיעשה בה שימוש בבניין תהיה מתחדשת.
דוגמה נוספת להיטמעות איכות הסביבה בבנייה היא בגנים הממוקמים על גגות מרכז רוקפלר.
האי מנהטן מהווה את המרכז הכלכלי של העיר ניו יורק ואחד המרכזים הכלכליים החשובים בעולם.
במנהטן נמצאים המשרדים הראשיים של 7 מתוך 8 משרדי הפרסום הגדולים בעולם (משרדים שמרוכזים בשדרת מדיסון), והמשרדים של 5 קרנות הסחר בניירות ערך הגדולות בארצות הברית.
הבורסה לניירות ערך של ניו יורק היא הבורסה לניירות ערך הגדולה בעולם והיא ממוקמת במנהטן רחוב וול סטריט (כשיותר מ-50% מהעובדים במנהטן בתחום הפיננסי מועסקים דרך הבורסה הזאת) בנוסף לכך, מנהטן הוא מקום מושבן של שאר הבורסות לניירות ערך הגדולות בארצות הברית, ובהן הנאסד"ק והבורסה האמריקנית לניירות ערך.
בסך הכל אזור מידטאון לבדו הוא האזור הכלכלי הגדול ביותר בארצות הברית, ואזור דאון טאון הוא האזור הכלכלי השלישי בגודלו בארצות הברית.
במנהטן נמצאים נכסי הנדל"ן היקרים ביותר בארצות הברית, ועלות המגורים בו היא מהגבוהות בארצות הברית.
כך יוצא המצב שרק 20.3% מתושבי מנהטן מתגוררים בדירה שברשותם, האחוז הנמוך ביותר בארצות הברית אחרי הברונקס.
מנהטן הוא אחד המקומות בהם חיים מעל למיליון איש בעלי ההכנסה הגבוהה ביותר בארצות הברית.
בשנת 2004 תשלום מס ההכנסה הממוצע בלבד עמד על כ-25,874 דולר.
שכונת "אפר איסט סייד" נחשבת למרכז העושר, שכן בה חיים מעל ל-100,000 איש שהכנסתם היא למעלה מ-90,000 דולר.
ההכנסה החציונית לבית עומדת על כ-47,030 דולר, וההכנסה החציונית למשפחה עומדת על כ-50,229 דולר.
עם זאת, ההכנסה הממוצעת לאדם במחוז עומדת על כ-42,922 דולר, כש-17.6% מהמשפחות בו נמצאות מתחת לקו העוני.
מנהטן הוא המנוע הכלכלי של העיר ניו יורק, כש-2.3 מיליון העובדים שבו מהווים כשני שלישים מסך העובדים בה.
בשנים האחרונות צמחה במנהטן גם תעשיית סטארטאפים, המכונה "Silicon Alley", כפרפרזה למרכז הטכנולוגי המכונה "Silicon Valley" בקליפורניה.
במנהטן שוכנים מוסדות תרבות ובידור מהמובילים בעולם.
אזור תיאטראות ברודוויי שסמוך לכיכר טיימס, כולל את התיאטראות הנחשבים לטובים ביותר בארצות הברית בפרט ומהטובים בעולם בכלל.
סמוך להם נמצא אזור "אוף ברודוויי" ("מחוץ לברודוויי") שכולל תיאטראות קטנים יותר בגדלים של 100 עד 500 מקומות ישיבה ובהם מחזות מתחילים את דרכם.
מעט צפונית להם נמצא מרכז לינקולן המשמש משכן לכ-12 להקות אומנות, המטרופוליטן אופרה, שהיא להקת האופרה הגדולה בצפון אמריקה ומהגדולות בעולם שמעלה כ-240 הופעות בשנה.
משנת 2006 מתקיים פסטיבל הסרטים במנהטן.
שלוש קבוצות הספורט העיקריות הפועלות במנהטן הן קבוצת כדורסל הגברים ניו יורק ניקס שמשחקת בליגת ה-NBA, קבוצת כדורסל הנשים ניו יורק ליברטי, וקבוצת ההוקי קרח ניו יורק ריינג'רס.
מגרש הבית של שלוש הקבוצות הוא המדיסון סקוור גארדן, אולם הספורט המקצועי היחיד במחוז.
במנהטן לא פועלות קבוצות בייסבול או פוטבול מהליגות הלאומיות של ארצות הברית.
מנהטן הוא ייחודי בין מחוזות ארצות הברית בשימוש הרב בתחבורה הציבורית שבו.
לפי סקר משנת 2001 בעוד שברחבי ארצות הברית 88% מהתושבים נוהגים למקום עבודתם ברכב פרטי.
במפקד משנת 2022 נמצא ש-44% מהתושבים מגיעים בתחבורה ציבורית לעבודה, 18% הולכים ברגל, ורק 6% נוהגים לעבודה.
הרכבת התחתית של ניו יורק, היא בין המערכות הגדולות והעמוסות בעולם, היא אמצעי התחבורה העיקרי בעיר.
חרף שמה, כ-40% ממערכת הרכבת התחתית של ניו יורק היא עילית, אך רובע מנהטן ייחודי באחוז הגבוה ביותר שלו מבין הרבעים עם הקווים התחתיים ולא העיליים, כשכמעט כל קווי המערכת עוברים ברובע.
מערכת רכבות תחתיות נוספת היא מערכת PATH ("דרך", ראשי תיבות של Port Authority Trans-Hudson) שמחברת בין מנהטן ל-6 תחנות בצפון ניו ג'רזי, מערכת שפועלת 24 שעות ביממה.
בנוסף לכך, שתי תחנות הרכבת העילית הראשיות ברובע (תחנות פן וגרנד סנטרל) הן מתחנות הרכבת העמוסות בארצות הברית.
האי מנהטן מתחבר עם האי רוזוולט בעזרת רכבל האי רוזוולט שמעביר יוממים מהאי למנהטן תוך פחות מ-5 דקות.
רובע מנהטן מתחבר עם הרובע סטטן איילנד בעזרת מעבורת סטטן איילנד, מעבורת שפעילה כל שעות היממה וכל ימות השנה, ומדי שנה עוברים בה כ-19 מיליון איש.
מלבד מערכת PATH, מנהטן מתחברת עם ניו ג'רזי גם בעזרת מנהרת לינקולן, מנהרה באורך של 2.4 קילומטרים שעוברת מתחת לנהר ההדסון ומשמשת למעבר של כ-120,000 כלי רכב ביום, ונחשבת למנהרת כלי הרכב העמוסה ביותר בעולם.
רובע מנהטן מתחבר גם עם הרובע קווינס בעזרת מנהרה באורך של כ-2 קילומטרים המשמשת מדי יום כ-80,000 כלי רכב.
מערכת האוטובוסים של ניו יורק מתרכזת במנהטן ובעלת קווים לכל רחבי מטרופולין העיר ניו יורק לשימוש היוממים הרבים לעיר בכלל ולמנהטן בפרט.
בשנת 2004 נסעו במערכת האוטובוסים כ-740 מיליון אנשים, המספר הגדול בארצות הברית וכפול ממספר הנוסעים במערכת האוטובוסים שבלוס אנג'לס.
מערכת המוניות בעיר כוללת למעלה מ-13,000 מוניות והיא מרוכזת ברובה במנהטן, ובדרך כלל ניתן למצוא בה מונית ברוב שעות היממה וכמעט בכל מקום ברובע.
במנהטן נמצאים מוסדות יוקרתיים ומובילים רבים להשכלה גבוהה, אוניברסיטת קולומביה בצפון מנהטן, ואוניברסיטת ניו יורק בדרומו נמנים עם האוניברסיטאות היוקרתיות והנחשבות ביותר בעולם.
מוסדות בולטים נוספים הם ג'וליארד, המוסד הטכנולוגי של ניו יורק, בית הספר מנהטן למוזיקה, אוניברסיטת ישיבה, אוניברסיטת פייס, ואוניברסיטת סנט ג'ון.
במנהטן נמצאת האוניברסיטה העירונית של ניו יורק שהיא מערכת מכללות עירוניות ציבוריות של ניו יורק וכוללת בין היתר את מכללת ברוך, מכללת האנטר, מכללת ג'ון ג'יי למשפטים ומכללת העיר ניו יורק.
באוניברסיטה העירונית לומדים כ-226,000 תלמידים, ובכך היא מערכת האוניברסיטאות העירוניות הגדולה בארצות הברית.
כשליש מבוגרי המכללות שחיים בניו יורק הם בוגרי האוניברסיטה העירונית, וכמחצית ממסיימי לימודי המכללות בעיר כל שנה מסיימים את לימודיהם באוניברסיטה העירונית.
בשנת 2003 היו כ-52.3% מתושבי מנהטן בני 25 ומעלה בעלי תואר ראשון, השיעור החמישי בגודלו מבין מחוזות ארצות הברית.
בשנת 2005 היו כ-60% מתושבי מנהטן בוגרי מכללות וכ-25% היו בעלי תארים מתקדמים, נתונים שהופכים את מנהטן לאחד הריכוזים הצפופים של בעלי השכלה גבוהה בארצות הברית.
במנהטן נמצאות כ-35 ספריות, ובהן הספרייה הציבורית של ניו יורק, שהיא מערכת הספריות הגדולה במדינת ניו יורק ומהגדולות בעולם.
מלבד כך, הספרייה הציבורית נחשבת למובילה בתכניה, כשבין היתר ניתן למצוא בה את תנ"ך גוטנברג, ואת ספרו של אייזק ניוטון עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע.
360° – מראה פנורמי של מנהטן מבניין אמפייר סטייט (2005)
דאונטאון מנהטן מבניין ג'י אי (2005)
מנהיגות היא מאפיין אישיות המאפשר להוביל אנשים אחרים אל עבר מטרה משותפת במינימום סמכות.
פעולה מנהיגותית, מתקשרת בצורה ישירה להשפעה וליצירת שינוי.
המנהיגות נחשבת תכונה חשובה בחברה האנושית והניסיון להבין ולהגדיר מנהיגות מעסיק פילוסופים וחוקרים כבר משחר ההיסטוריה הכתובה.
לפי אריסטו, המנהיגות מורכבת מאמינות (אתוס), הנמקה (לוגוס), ופאתוס.
התאוריות המדעיות המסורתיות טענו בעבר שכישורי מנהיגות הם מולדים.
תאוריות עכשוויות בפסיכולוגיה, לעומת זאת, טוענות כי היבטים רבים במנהיגות ניתנים.
במקביל, גישות מודרניות נוטות להתייחס למנהיגות כאל תופעה התלויה בהקשר.
לפי שיטות אלה אופן מימוש המנהיגות בהקשר אחד איננו בהכרח רלוונטי באחר.
כך לדוגמה, הצלחה כמנהיג ביחידת מכירות לא בהכרח מנבאת הצלחה כראש המדינה או כאמון על תחום הביטחון במדינה.
המשותף לכל ההגדרות היא היכולת להוביל אנשים למימוש שינוי ופעולה להשגת מטרה משותפת.
רוב העיסוק ההגותי והמחקרי במנהיגות עוסק בבעלי הסמכות (למשל – שליטים, מנהלים) ואינו מבחין בין סמכות למנהיגות.
ההבחנה בין מנהיגות (Leadership) לבין שלטון (Rulership) או סמכות (Authority) מקלה על הגדרת התופעה.
כאשר אנשים מצייתים לדמות מסוימת המחזיקה בסמכות רשמית, לדוגמה – מלך, מנהל, קצין בכיר – קשה להבחין אם הם פועלים מתוך רצונם או מתוך חשש לענישה מצד נושא הסמכות.
השימוש בכח ישיר פועל באותו האופן – כאשר אדם מציית לאיום המלווה באקדח – הוא מציית לכוח.
כאשר אדם מציית להוראות של רופא – הוא מציית לכוח המודרני: ידע ומומחיות.
שתי גישות בולטות בתחום המנהיגות מתייחסות לשני מרכיבים עיקריים: הראשונה, גישת התכונות, מתייחסת לדמות המנהיג, כאשר המנהיג הוא אדם הניחן בתכונות מולדות יוצאות דופן, שמכוחן הוא משפיע.
השנייה, הגישה המצבית, מתייחסת למצב, כאשר הנסיבות, ולא התכונות או המאפיינים של המנהיג, הן הקובעות את ההשפעה.
כיום, חקר המנהיגות מתמקד בגישה שלישית, הרואה במנהיגות יחסי גומלין בין מנהיגים לבין מונהגים.
תופעת המנהיגות נובעת מהתייחסות גומלין סובייקטיבית כלשהי, ומסבירה מדוע דמות מסוימת תתפס ותוכר כמנהיג.
בעבר היה נהוג לייחס את יכולת המנהיגות להשראה אלוהית כביכול (מה שמכונה בלועזית "כריזמה").
אולם כיום מקובל לחשוב כי מדובר בפוטנציאל הקיים במידה זו או אחרת בכל אדם ושניתן לפתח ולטפח אותו, ואפילו להתאימו לסיטואציה ספציפית.
על בסיס גישה זו התפתחו בעשורים האחרונים מתודולוגיות העוסקות בפיתוח ובטיפוח המנהיגות.
למרות קיומם של הבדלים בולטים בין הגישות השונות, כולן מסכימות פחות או יותר על הגדרה של המנהיגות המבוססת על קיומן של יכולות אנושיות מסוימות אצל המנהיג.
בין היתר, ניתן למנות את היכולות הבאות כאלה שיש לגביהן את ההסכמה הרחבה ביותר:
הצגת חזון – היכולת להגדיר באופן ברור ומוחשי את המטרה המשותפת שאליה המנהיג מוביל.
דוגמה אישית – היכולת לבטא במעשה ובהתנהגות את הערכים לפיהם המנהיג מצפה מהציבור לפעול.
קבלת החלטות ויישומן – היכולת לשקול שיקולים שכלתניים אל מול שיקולים רגשיים בעת קבלת החלטות וניהול סיכונים, יחד עם יישומן באופן עקבי עד השלמתן.
הובלת שינויים – היכולת להתמודד עם מצבים של שינוי על כל המורכבות והקושי הכרוכים בהם.
גישה פסיכו-חברתית – אינטואיציה לגבי האופן בו מושפעים הצרכים הנחוצים למונהגים, על מנת שיפעלו באופן עקבי ומלא אל הגשמת המטרות, אליהן מוביל המנהיג.
כושר ארגון – היכולת לעצב, להפעיל ולתחזק ביציבות מבנים ארגוניים.
אומץ – היכולת לקבל החלטות בסיטואציה ייחודית, שנראות למונהגים חורגת ממטרות העל (בשל מגבלות אתיות, אסטרטגיות או אינטלקטואליות) ולהוביל ליישומן, תוך שמירה על אמון המונהגים.
האצלת סמכויות – היכולת להאציל מסמכויותיו לאנשים אחרים מבלי להפחית מאחריותו לתוצאות.
קיימים סגנונות שונים של מנהיגות, הנבדלים זה מזה בשלושה גורמים עיקריים:
תפיסת המנהיג את תפקידו ואת סמכויותיו.
תפיסת החברה את תפקידי המנהיגות.
מידת החשיפה של המנהיג אל מונהגיו.
ניתן לומר כי הצלחתו של מנהיג תלויה במידה רבה בהתאמת סגנון המנהיגות שלו לנסיבות שבהן עליו להנהיג.
מדובר על שני סוגי מנהיגים: מנהיגים אישיים ומנהיגים חברתיים.
מניעיו של המנהיג האישי הם לשרת את האינטרס העצמי שלו ואילו המנהיג החברתי אינו מונע רק על ידי האינטרס האישי אלא משרת את האינטרס הציבורי.
המנהיג האישי מפגין התעלמות מזכויות ומרגשות של אחרים, חסר סובלנות ומאופיין בהתנהגויות נצלניות.
מנהיג זה מפגין לעיתים קרובות תוקפנות בלתי נשלטת תוך שהוא מתכחש לה.
המנהיג האישי מעורר אצל מונהגיו רגשות של צייתנות וכניעה ואף יוצר תלות כלפיו.
לעומתו, המנהיג החברתי אינו מתעלם מרגשות, מזכויות ומ"כללי המשחק" המקובלים.
הוא מתייחס למונהגיו בצורה שוויונית, מפתח ומעצים אותם.
המנהיג החברתי משפיע מבחינה חברתית באמצעות מנגנון ההפנמה, כלומר שילוב של ערכי המנהיג כעקרונות מנחים אל תוך התפיסה העצמית של המונהגים.
על פי מודל ניתוח העסקאות (TA), קיימים שני סוגי מנהיגים: המנהיג המתגמל והמנהיג המעצב.
המנהיג המתגמל פועל להשיג את מטרותיו באמצעות שכר ועונש.
הוא מאמין שאנשים פועלים בגישת התועלתיות, כלומר שהם תמיד ינסו להשיג את האינטרס שלהם בכל מחיר ערכי.
הוא מאמין כי אם יציע להם הצעה טובה הם ייקחו אותה בשתי ידיים.
המנהיג המתגמל ייצור מעין "סחר חליפין כלכלי" בינו לבין המונהגים – אם ייתנו לו את תמיכתם ויקדמו אותו הוא יעזור להם לממש את האינטרסים שלהם.
מנהיגות מסוג זה חולפת במהירות, שכן האינטרסים עלולים להשתנות.
יתר על כן, פעמים רבות יש התנגשות אינטרסים של המונהגים וכל החלטה שהמנהיג מקבל פוגעת במנהיגותו.
המנהיג המעצב פועל להשיג את מטרותיו באמצעות שימוש בעולם ערכים שהמונהגים מזהים איתו.
המנהיג המעצב מאמין כי העולם פועל על פי צו ערכי ברור וידוע.
הוא חושב שהוא יכול לשפר את הקבוצה באמצעות הדגשת הערכים הללו.
הוא רוצה שהקבוצה תלך על פי העקרונות המנחים אותו כי הוא מאמין שהם נכונים.
הוא נותן תחושה למונהגים שהוא מוביל אותם למקום טוב יותר, שבו הם מפתחים את עצמם כפרטים וכקבוצה.
המנהיג המעצב מצליח ליצור אצל המונהגים שביעות רצון וכך הם מבקשים להמשיך וללכת אחריו גם בטווח הארוך.
מנהיגות היא תהליך טעון ברגשות כאשר הרגשות שזורים עם תהליך השפעה חברתית.
למצב הרוח (mood) של המנהיג בארגון יש השפעה על חברי הקבוצה המונהגת בכמה מישורים:
מצב הרוח של חברי הקבוצה מושפע ממצב רוחו של המנהיג.
הפגנת מצב רוח חיובי של המנהיג מביאה למצב רוח חיובי יותר אצל חברי הקבוצה.
הדבר נכון גם למצב רוח שלילי.
המנהיג מעביר את מצב רוחו באמצעות מנגנון הדבקה רגשית (mood contagion).
זהו כנראה אחד המנגנונים הפסיכולוגיים שבאמצעותו מנהיג כריזמטי משפיע על המונהגים.
בקבוצה קיים רגש קבוצתי (group affective tone).
זוהי תופעה ברמת הקבוצה, המתרחשת כאשר לחברי הקבוצה יש תגובות רגשיות אחידות ועקביות.
הפגנת מצב רוח חיובי על ידי המנהיג תביא למצב רגשי קבוצתי חיובי.
תהליכים קבוצתיים יושפעו ממצב רוחו של המנהיג.
מצב רוחו מספק מידע לחברי הקבוצה לגבי התהליכים שהקבוצה מבצעת.
לדוגמה, מצב רוח טוב מאותת על התקדמות טובה ומשדר ביטחון בקבוצה.
כתוצאה מכך תיווצר התנהגות חברית יותר וברמה הארגונית יהיה תיאום גבוה יותר בביצוע המשימות.
במחקר על שירות לקוחות נמצא שמצב רוח חיובי של המנהיג משפר את ביצועי הקבוצה, אם כי נתון זה שונה במחקרים שונים.
מעבר למצב רוחו של המנהיג, גם התנהגותו היא מקור לרגשות חיוביים ושליליים של המונהגים.
המנהיג יוצר אירועים וסיטואציות שגוררים תגובה רגשית.
דוגמאות – מתן משוב, הקצאת משימות, חלוקת משאבים.
כל אירוע מסוג זה יוצר רגש שישפיע על התנהגות המונהג בארגון.
אינטליגנציה רגשית של המנהיג, כלומר יכולתו לנהל את הרגשות שלו ושל האחרים, היא רכיב חשוב במנהיגות אפקטיבית.
מנהיגות יהודית הוא שמה של קבוצה פוליטית ימנית, בהנהגתו של משה פייגלין, שפעלה כסיעה פנים-מפלגתית בליכוד עד שנת 2015.
התנועה נוסדה בחודש נובמבר 1995, כשנתיים לאחר חתימת הסכמי אוסלו, על ידי מוטי קרפל, שמואל סקט ומשה פייגלין בניסיון להגיע להשפעה פוליטית ישירה, בעקבות כישלון מאמציה של תנועת "זו ארצנו" לעצור את תהליך אוסלו.
לאחר ניסיון לא מוצלח ב-1998 להביא לבחירתו של פרופ' ירמיהו ברנובר לתפקיד נשיא המדינה בחנו חברי הקבוצה דרכים אחרות למימוש רעיונותיהם וערכיהם.
בשנת 1999 הריצו את מוטי קרפל בלבד בבחירות לכנסת ה-15 תחת רשימה עצמאית בשם "מנהיגות יהודית לישראל", אך פרשו מהמירוץ לפני הבחירות.
ראשי התנועה נחקרו במסגרת פרשת עמותות הליכוד בשל חשד שהוקמה במימון הליכוד במטרה להשיג זמן שידור נוסף בשידורי תעמולת הבחירות בטלוויזיה.
בשנת 2000 הם החליטו להצטרף לתנועת הליכוד.
בכך הפכה תנועת "מנהיגות יהודית" לחטיבה בתוך תנועת הליכוד, הקרויה 'חטיבת מנהיגות יהודית בליכוד'.
בבחירות המקדימות בליכוד לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה, הצליח נציג חטיבת מנהיגות יהודית בליכוד, משה פייגלין, להגיע למקום הארבעים ברשימת הליכוד לכנסת, מיקום שנחשב לכישלון מבחינתו.
בהמשך נפסלה מועמדותו על ידי ועדת הבחירות המרכזית (החלטה שאושרה לאחר מכן על ידי בג"ץ).
הסיבה לפסילה הייתה הרשעתו בעבירת המרדה במסגרת הפגנות זו ארצנו ואי בקשה לקביעה שהעבירה איננה עבירה שיש עמה קלון, שהעובר עליה נדרש לתקופת צינון לפני שיוכל להתמודד בבחירות לכנסת.
חטיבת "מנהיגות יהודית" בליכוד החלה בשכנוע לאימוץ רעיונותיה ולתמיכה בהם.
בבחירות למרכז הליכוד נבחרו מאות מחבריה למרכז הליכוד, שמנה באותה העת כ-3,600 חברים.
כניסתה של התנועה לליכוד לוותה בתגובות שונות.
חלק מהחברים הוותיקים תמכו בה וחלק התנגדו.
בשנת 2005 עיקר פעולתה של התנועה היה בצירוף מתפקדים נוספים לליכוד, במאבק בתוכנית ההתנתקות ובגיוס תמיכה להחלפת ראש הממשלה אריאל שרון במועמדה.
לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה התמודד פייגלין על ראשות התנועה בבחירות הפנימיות.
בבחירות אלו זכה פייגלין בכ-13% מהקולות, תוצאה שהוגדרה על ידו כניצחון.
בהמשך הוא נמנע מלהתמודד לרשימה לכנסת בתמורה להכרזה של בית הדין של הליכוד כי העבירה שבה הורשע אין עמה קלון.
בהמשך התמודד מיכאל פואה על משבצת המושבים ברשימת הליכוד, אך לא הצליח להיבחר.
בתחילת 2006 פרש מהנהגת התנועה מוטי קרפל, שהיה ממייסדיה, על רקע ויכוח בינו לבין חברי התנועה על שאלת המשך דרכה הטקטית של התנועה בליכוד.
קרפל היה בדעה שעדיף לרוץ לכנסת בנפרד מהליכוד, בעוד רוב החברים האחרים סברו שיש להמשיך במסגרת הליכוד.
לקראת הבחירות המקדימות ב-14 באוגוסט 2007 חזר מוטי קרפל לפעול במסגרת החטיבה.
בבחירות המקדימות לראשות התנועה שנערכו באוגוסט 2007, זכה משה פייגלין ב-23% מהקולות ואילו בבחירות האחרונות שנעשו בליכוד לראשות התנועה, ב-31.1.12 בהן התמודד מול בנימין נתניהו זכה פייגלין בכ-25% מהקולות.
הפעם, לראשונה, רק כשליש מהקולות שקיבל היו מסניפי התנועה שמעבר לקו הירוק ואילו שני שלישים הגיעו מסניפי ליכוד ותיקים במרכז הארץ, שלא נמנו עד כה בין תומכיו.
בבחירות המוקדמות לרשימת הליכוד לכנסת השמונה עשרה הציבה חטיבת מנהיגות יהודית חמישה מועמדים: משה פייגלין ברשימה הארצית, אסיה אנטוב ושמואל סקט במקומות המשוריינים לעולים, שגיב אסולין למקום המשוריין לצעירים, כנציג השפלה, ובעז העצני כנציג מחוז יש"ע.
את קמפיין הבחירות שלה ניהלה החטיבה תחת הסיסמה "פייגלין, אפשר להאמין".
בנוסף למועמדים שהריצה, המליצה מנהיגות יהודית על הצבעה לרשימה הארצית עבור גלעד ארדן, בני בגין, גילה גמליאל, משה כחלון, אוסנת מארק, גדעון סער ורובי ריבלין.
חטיבת מנהיגות יהודית גם הפיצה שמות מומלצים עבור חלק מהמחוזות ומומלצים נוספים לרשימה הארצית לבחירה אישית של כל מצביע.
רשימת המומלצים נבנתה על סמך הרקורד של האישים בהתנגדות להתנתקות ובתמיכה בעמדות ימניות, אך גם על סמך מוכנותם של המתמודדים להזדהות עם מנהיגות יהודית.
כך למשל, גילה גמליאל שלא הייתה בין המורדים המובהקים בימי ההתנתקות זכתה להמלצה של מנהיגות יהודית כי הביעה תמיכה פומבית באנשי מנהיגות וכיוון שהיא הועדפה למשבצת המשוריינת לאישה על פני מירי רגב.
מנהיג הליכוד, בנימין נתניהו, פעל בדרכים שונות להקטנת כוחה של חטיבת מנהיגות יהודית.
בין השאר, שונתה שיטת בחירת העולים, כך שבחירתם נעשתה בנפרד מהרשימה הארצית, והוגדל מספר האנשים שכל מצביע רשאי לבחור, מ-10 ל-12. אף נטען שהארכת משך ההצבעה עד 1:00 בלילה נעשתה כדי לפגוע במועמדי מנהיגות יהודית.
נתניהו גם הודיע שהוא אינו מעוניין שחברי כנסת ישתתפו בכנס הבחירות המרכזי של חטיבת מנהיגות יהודית, ב-26 בנובמבר 2008, ואכן לא השתתפו חברי כנסת של הליכוד באירוע.
אולם היו מספר מתמודדים שלא מחטיבת מנהיגות שהשתתפו בכנס, בהם איוב קרא, קטי שיטרית, יריב לוין ודני דנון (יו"ר הליכוד העולמי) - שהספיק להגיע אל סוף האירוע ואף לשאת שם נאום.
הצלחתה של מנהיגות יהודית הייתה חלקית.
פייגלין נבחר למקום ה-20 ברשימת מועמדי הליכוד לכנסת.
לבסוף נדחק למקום ה-36 לאחר ערעור שהוגש על ידי אופיר אקוניס.
העולים של חטיבת מנהיגות יהודית לא הצליחו להיבחר, אולם נציגי הצעירים ויש"ע של מנהיגות יהודית - נבחרו.
בנוסף, בין הנבחרים במחוזות האחרים, קטי שיטרית במחוז ירושלים, יריב לוין בשפלה, שהוא גם עורך דין שמייצג את מנהיגות יהודית, ודני דנון במישור החוף היו מומלצי מנהיגות יהודית.
לעומת זאת, בתל אביב ובחיפה נבחרו נציגים אחרים מאלו שהומלצו על ידי מנהיגות יהודית, בעוד שבשאר המחוזות לא היו למנהיגות יהודית מומלצים.
מומלצי מנהיגות יהודית לרשימה הארצית הצליחו להתברג במקומות גבוהים יחסית, למעט אסנת מארק שלא נכנסה למקום ריאלי.
לכתחילה היה עלון תקופתי בהוצאת "מנהיגות יהודית" העוסק בנושאי יהדות, אמונה, מדיניות ועם ישראל, ומופץ באופן קבוע בין חברי מרכז הליכוד ובבתי הכנסת בישראל, יחד עם עלוני פרשת השבוע.
עורך העלון הראשון היה מוטי קרפל ולאחר מכן שי מלכה.
הפצת העלון החלה בתשנ"ז ובמהלך שנת תשס"ו הופסקה הפצתו.
בסיוון תשס"ח חודשה הפצת העלון לתקופה קצרה.
בתקופת קדם תוכנית ההתנתקות הקימו שניים מתלמידי ישיבת עתניאל וחברי "מנהיגות יהודית" בתמיכת ראשי "מנהיגות יהודית" את ארגון הבת "הבית הלאומי".
מטרת הארגון הייתה למנוע את קיומה של תוכנית ההתנתקות, ("הגירוש" בלשונם).
במהלך פעילותו פעל "הבית הלאומי" בכמה מישורים, שהבולט שבהם היה ניסוי כלים, חסימת 39 צירי תנועה מרכזיים, אשר בעקבותיו נעצרו כ-300 פעילים.
פעילות דומה שנוסתה תקופה קצרה אחר כך הנחילה הצלחה חלקית בלבד לארגון.
משה פייגלין: ממייסדי התנועה והעומד בראשה, תושב קרני שומרון.
לאחר שלא נבחר במקום ריאלי לרשימת הליכוד של הבחירות לכנסת העשרים, הודיע על פרישה מהליכוד.
מוטי קרפל: ממייסדי התנועה, ומראשיה הרעיוניים.
מחבר המהפכה האמונית, עורך הביטאון נקודה.
מיכאל פואה: מנכ"ל התנועה, תושב מצפה נטופה שבגליל התחתון.
חבר ועדת החוקה של הליכוד.
שמואל סקט: ממייסדי התנועה ומנהלה בחו"ל, תושב הרצליה פיתוח.
יהודית דסברג: ילידת צ'כוסלובקיה, תושבת אלון שבות.
בתה וחתנה, אפי וירון אונגר, נרצחו בשנת תשנ"ו (1996) בפיגוע ירי סמוך למושב גפן, ומאז היא ובעלה גידלו את שני ילדיהם.
בעלה נהרג בתאונת דרכים במאי 2011.
ד"ר ניצה כהנא: ילידת מושב לכיש, תושבת ירושלים.
מכהנת כעמית מחקר בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
הרב דודי שפיץ: תושב מורשת שבגליל התחתון.
מכהן כרב חברת יוניליוור ישראל.
הרב אורי שרקי: רבה של קהילת "בית יהודה" בקריית משה בירושלים.
ראש המחלקה הישראלית (של דוברי עברית) במכון מאיר, ומלמד יהדות בבית הכנסת בטכניון.
ב-2015 נרצח בנו שלום יוחאי בפיגוע דריסה בירושלים.
מנהגי אבות ברומא העתיקה הם סדרת מנהגים חברתיים שרווחו במעמדות הגבוהים של רומא העתיקה בתקופת הרפובליקה והקיסרות והיוו ציוני דרך לסגולה הטובה בנפרד מהחוק הכתוב.
את מנהגי האבות אפשר לכנותו גם קוד הנוביליטאס.
הנוביליטאס מציגה את ערכיה כאידיאל הטבוע בתוכה.
לפי התפיסה של מנהגי אבות ברומא העתיקה היסטוריה ומסורת משתלבות זו בזו משלוש סיבות: הראשונה - לימוד עיקרי המוסר מהאבות הקדומים ובמיוחד מסיפורי גבורה.
השנייה - כאשר מעמד הפלבאים תפסו כמעט את כל עמדות השלטון ודחקו את רגלי הפטריצים, נותרו מנהגי האבות נוצר איום עליהם בגלל המעמד החדש של נובליטס מעמד גבוה של האליטה החדשה של פלבאים והפוליטיקה שלהם עד לימי האימפריה הנוצרית.
השלישית - המשפחה עדיפה על היחיד, היא מעניקה תדמית וגאווה.
מנהגי אבות לא רק צוינו כמיהה לעבר השמרני אלא גם מסתתרים בהם הערכים הבאים: (בלטינית)
Virtus, Dignitas, Honestas, Officium, beneficia, Gloria, Libertas, concordia (דבקות וחובה לציית לאל, הדימוי של הרומי האידיאלי והשירות שלו לארצו, כוח, יכולת, משאבים, זכויות יתר של חיילים, ועוד)
Virtus במובן של Vir אדם בעל תכונות טובות אשר מתבטאות בעיקר בעת מלחמה.
ה-Virtus - מקושר לגבורה ואומץ אך גם צדק ויושר.
תחבולות והפרת הבטחות הן אסורות לפי ערכים אלה.
האלה פידס אלת האמון, הנאמנות ותום הלב, מדגימה את ערך ה-Virtus, כלומר אמון הוא אחד מבסיסיו של ה־Virtus.
סלוסטיוס מפרש את 'וירטוס' כמרץ, עוז רוח, יכולת וכישרון.
החברה הרומית רגילה הייתה בקבלת סמכות, בין אם בתור ראש בית המשפחה (paterfamilias) ובין של הבית (domi) או של המפקד (imperator) במלחמה.
החל במאה הרביעית לפנה"ס, כאשר ניהול מלחמה הפך לגורם בעל חשיבות עליונה במערכת הערכים הרומית.
במלחמה הציות למפקד לא אפשר לקרוא עליו תיגר, וכך גם הציות בשפה שבה נידונו סוגיות פוליטיות מבית.
הסמכות בשיח הפוליטי הגיעה מה-virtus של הדובר, סגולתו הטובה שזכה בה בזכות גדולת מעשיו שלו או של אבותיו או שנקנתה לו בזכות מסורת אבותיו, mos maiorum, אשר הדובר שאב ממנה את התקדימים (exempla) שתמכו בהנמקותיו.
דיגניטאס (Dignitas) פירושו כבוד אך במובן צבאי פוליטי, או במעמד פוליטי שהוא מעמד ציבורי מיוחד.
Gloria פירושה תהילה אשר בה ניתן לזכות לאחר הישגים גדולים.
Honestas - פירושו יושר, הגינות.
ליברטאס (Libertas) - חירות, אך כפי שהבינו אותו אנשי הנוביליטאס, היינו, זכותם של אלה לשלוט במדינה מבלי להיות כפופים לשליט יחיד אוטוקרטי.
בתקופת הקיסרות הנוביליטאס השלימו עם כפיפותם לקיסר ומושג הליברטאס הפך לדרישה לחופש דיבור כדי שתיווצר מראית עין של חירות.
Officiis מהווה ארבעה פירושים הלקוחים מהפילוסופיה היוונית המפורשים באותה תקופה כחוכמה אשר כוללת צדק.
קונקורדיה (Concordia) - משמעות המושג שעל כל הגורמים במדינה להתנהל בהרמוניה ובהסכמה תוך הימנעות ממחלוקות.
בין פסח לעצרת היא התקופה שבין חג הפסח לחג השבועות (הנקרא גם עצרת), בהקשר למנהגים (חלקם מכונים גם מנהגי אבלות) שקיימים באותה תקופה.
יש המכנים ימים אלו בהקשר לאותם מנהגים "ימי הספירה", שבהם סופרים את ספירת העומר.
המנהג הוא להימנע מלהינשא ומלהסתפר בתקופה שבין פסח לעצרת (חג השבועות), ויש הנמנעים רק בחלק מתקופה זו, כמו שיבואר.
המנהג נזכר לראשונה בתשובת הגאונים שנשאל, האם המנהג להימנע מלקדש ולישא נשים בין פסח לעצרת הוא איסור?
יש סוברים שבעקבות מסעות הצלב שבשנת תתנ"ו טבחו בקהילות אשכנז בין תחילת אייר לשבועות, הוסיפו האשכנזים מנהגי אבילות נוספים יותר מהספרדים.
עם זאת, חלק מן הראשונים, ובהם הרי"ף והרמב"ם, לא הזכירו מנהגי אבלות בימי הספירה, ורוב הראשונים שהזכירו אותם התייחסו רק להימנעות מנישואים.
ניתנו הסברים שונים להצדיק את המנהג להפסיק את האבילות בל"ג בעומר.
המאירי מביא שקבלה (מסורת) ביד הגאונים שביום ל"ג פסקה המיתה.
ראשונים אחרים מסתמכים על גרסה בתלמוד שתלמידי רבי עקיבא מתו בין פסח לפרוס עצרת, ומפרשים ש'פרוס' הכוונה חמישה עשר יום.
ומחשבים, בין פסח לעצרת יש ארבעים ותשעה יום, ופרוס עצרת הוא חמישה עשר יום לפני העצרת, אם כן בל"ג בעומר הפסיקו למות.
אבלות על מות תלמידי רבי עקיבא שמתו באותה תקופה.
משום שהימים עלולים הם (יש להם מזל רע), שנפלה מגפה בתלמידי רבי עקיבא.
המנהג הוא כדעת התנא רבי יוחנן בן נורי שמשפט רשעים בגיהנום בין פסח לעצרת.
הובעה השערה הקושרת בין המניעה מתספורת למסעי הצלב שאירעו באותה תקופה.
לפי הטעם השני והשלישי, אין המניעה להינשא קשורה לאבלות.
היום, חלק מהספרדים נוהגים כדעת השו"ע לנהוג איסור עד ל"ד לעומר בבוקר.
ולדעת האריז"ל איסור תספורת בלבד נמשכת עד ערב חג השבועות.
אצל האשכנזים קיימים מנהגים שונים באיזו תקופה להימנע, יש נוהגים להימנע עד ל"ג בעומר, עד ראש חודש סיון, עד שלושה ימים לפני שבועות, או עד ערב חג השבועות.
יש המתחילים בראש חודש אייר עד ערב שבועות או עד שלושה ימים לפני חג השבועות (שלושת ימי הגבלה), אולם לפי כל מנהגי האשכנזים יום ל"ג בעומר עצמו מותר בכל.
מנהגי האבלות לא התקבלו אצל יהודי תימן; לפי מהרי"ץ, מנהג ההימנעות מתספורת חדר לתימן בטעות בימיו (המאה ה-18), ויש המחמירים להסתפר לכבוד שבת בלבד.
היום נהוג להימנע גם מתספורת וגם מנישואין או רק מנישואין.
אצל החרדים מקובל אף לא להתגלח, ואצל הדתיים הלאומיים יש בזה מנהגים שונים.
מנהג רווח היום, בין החרדים וחרדים לאומיים, להימנע מלנגן ולהאזין למוזיקה בתקופה שנוהגים איסור.
ואכן פוסקים בדורנו כמו רבי משה פיינשטיין והרב עובדיה יוסף אוסרים שמיעת כלי שיר.
מנגד, יש הטוענים כי האיסור המקורי הוא על חגיגות גדולות ולא על שמיעה אישית.
בחול המועד פסח ישנו איסור הלכתי לערוך נישואין ולהסתפר, אך אין נמנעים מלנגן ולשמוע מוזיקה.
יש הנוהגים להסתפר ולהתחתן בראש חודש, ביום העצמאות וביום ירושלים, אף על פי שהם חלים בתוך התקופה שהאיסור נוהג בה.
אחרים נוהגים להסתפר רק כאשר ראש חודש אייר חל בשבת, לכבוד שבת וראש חודש.
תספורת ונישואין בראש חודש אייר
לפי חלק מן הפוסקים, לימי ראש חודש אייר - ל' בניסן וא' באייר - ישנו מעמד מיוחד לגבי מנהגי האבלות של ספירת העומר.
השולחן ערוך מביא כי "יש נוהגים להסתפר בראש חודש אייר, וטעות הוא בידם" ().
גם מדברי הרמ"א נראה שמסכים לדעת השולחן ערוך שאין לראש חודש אייר מעמד מיוחד, אך הוא מעיר כי יש הנוהגים שלא לקיים את מנהגי האבלות בחודש ניסן עצמו ומתחילים רק מיומו השני של ראש חודש אייר.
וכך פוסק החיי אדם (הלכות פסח, כלל קל"א) כי מנהג וילנה הוא לשמור על 33 ימי אבלות, שלא להסתפר ולהינשא מיום א' באייר עד ג' בסיוון, ומובא מנהג זה גם במשנה ברורה.
אך מאידך סובר הרדב"ז, מנהיגה של יהדות מצרים במאה ה-16, כי מנהג הנוהגים להסתפר אינו טעות מאחר שמנהגי אבלות שתוקפם מכח מנהג בלבד, אינם חלים בראש חודש, כיוון שלפי ההלכה אין לנהוג מנהגי אבלות או להתענות ביום זה.
אך הרב יוסף דוד משאלוניקי, סבר שאין להתיר להינשא בראש חודש אייר, לדבריו, דווקא תספורת שהימנעות ממנה היא מנהג אבלות העומד בסתירה לדיני השמחה בראש חודש, הותרה.
אבל נישואין נאסרו כדי שלא להרבות שמחה, וההימנעות מהם אינה גורמת לתחושת אבלות בראש חודש, ולכן אין סיבה שלא להימנע מהם כמו בכל ימי ספירת העומר, ולכן אף על פי שנהגו בסלוניקי להסתפר בראש חודש אייר, לא נהגו להינשא ביום זה.
מאחר שהעניין תלוי בנקודת ההתחלה של מנהגי האבלות, אם מתחילים בהם מיד לאחר חג הפסח או רק בתחילת חודש אייר, נוצרה אי בהירות מסוימת.
היו שהתחילו מיד לאחר הפסח, וערכו חתונות מתחילת חודש סיוון, והיו שערכו חתונות עד תחילת אייר ונמנעו מהן אחר כך עד חג השבועות.
כדי להימנע ממצב של "תרתי דסתרי" (או, בהקשר זה, ריקוד על שתי החתונות), הוציא בית הדין בפרשבורג תחת הנהגתו של רבי משולם איגרא כרוז שנועד להסדיר את המנהג בתחום.
הוא קבע כי מותר להינשא בכל חודש ניסן, וגם בראש חודש אייר, אך לעומת זאת ייאסרו הנישואין גם בחודש סיוון עד לחג השבועות.
בהתאם לגישה זו, קבע הרב יוסף צבי דושינסקי כי: .
רבי אהרון הכהן מלוניל בספרו ארחות חיים הביא, שיש מונעים להקיז ולקבל רפואה בין פסח לעצרת לפי [שהן] מועדים לפורענות.
והוסיף: 'והבוטח בשם, חסד יסובבנו'.
יש הנמנעים בימי ספירת העומר מאמירת ברכת "שהחיינו" על חפצים חדשים או על פרי חדש.
רוב הפוסקים לא קבעו מנהג זה להלכה, והמחמירים מחדשים בגד או אוכלים פרי חדש בשבתות שבימי הספירה ולא בימי החול.
האשכנזים נוהגים לומר בשבת את תפילת אב הרחמים לפני שמחזירים את ספר התורה לארון הקודש, שהיא תפילה על הזכרת נשמות הנרצחים בגזירות תתנ"ו ועל נקמת דמם.
בשבתות שמתפללים את ברכת החודש, מקובל שלא לומר את תפילת אב הרחמים, מלבד בימי הספירה, שאז אירעו הגזירות, שנהוג לומר את תפילת אב הרחמים אף בשבת שמברכים בה את החודש.
מנהיגות מעצבת היא מנהיגות המחוללת תמורה ערכית חיובית בקרב המונהגים.
במנהיגות זו המנהיג מגביר את ההנעה (מוטיבציה), המורל והביצועים של הקבוצה אותה הוא מנהיג.
מושג המנהיגות המעצבת הוצג לראשונה על ידי חוקר המנהיגות ג'יימס מקרגור ברנס (James MacGregor Burns), בשנת 1978.
ברנס ערך מחקר תיאורי על מנהיגים פוליטיים ותיאר מנהיגות מעצבת כתהליך שבו "מנהיגים ומונהגים גורמים אחד לשני לעלות לרמה גבוהה יותר של מוסר ומוטיבציה".
הוא טבע שני מושגים: "מנהיגות מתגמלת" ו"מנהיגות מעצבת".
לטענתו, מנהיגות מעצבת יוצרת שינוי משמעותי בחיי אנשים וארגונים.
היא מעצבת מחדש תפיסות וערכים, משנה ציפיות ושאיפות של עובדים.
היא אינה מבוססת על יחסי חליפין אלא על אישיות המנהיג, תכנותיו ויכולתו להביא לשינוי על ידי השראה, בעזרת חזון ומטרות.
באס (1985) הציע תאוריה של מנהיגות מעצבת שמוסיפה על הרעיונות הראשונים של ברנס (1978).
המידה שבה מנהיג הוא מעצב, נמדדת בראש ובראשונה במונחים של ההשפעה של המנהיג על מונהגיו.
המונהגים של מנהיג מעצב חשים אמון, הערצה, נאמנות וכבוד כלפי המנהיג, והם מונעים לעשות יותר משציפו לעשות בתחילה.
המנהיג מעצב ומניע מונהגים על ידי כריזמה, עירור אינטלקטואלי והתחשבות בפרט.
בנוסף, המנהיג המעצב, מחפש דרכי עבודה חדשות, תוך שהוא מנסה לזהות הזדמנויות חדשות מול סיכונים ומנסה לצאת מהסטטוס קוו ולשנות את הסביבה.
החוקרים (Bass & Avolio, 1993), ערכו מחקר אמפירי שיצר מיפוי של סגנונות המנהיגות השכיחים בקרב מפקדים ומנהלים.
הם שמו את שתי הקטגוריות (מנהיגות מעצבת ומנהיגות מתגמלת) על רצף ויצרו עוד שלבים במעבר בין שני סוגי מנהיגות אלה.
מודל זה נקרא "מודל הטווח המלא של מנהיגות".
מודל הטווח המלא מציג את ארבעת המרכיבים של המנהיגות המעצבת:
התייחסות אישית – המנהיג מעניק תשומת לב ליחיד, יחס אמפתי ותומך, תקשורת פתוחה, מציב אתגרים אישיים, מדריך, יועץ וחונך.
העובדים מגיבים לכך בגילוי שאיפה ורצון להתפתחות אישית דרך קבלת משימות שיאפשרו להם ללמוד דברים חדשים והם בעלי מוטיבציה פנימית (בניגוד לחיצונית) לביצוע משימות.
אתגר אינטלקטואלי – מייצג את ההיבטים המנהיגותיים הקשורים לפתרון בעיות.
קורא תיגר על צורות מחשבה רווחות ומעודד חשיבה יצירתית התורמת לפיתוח אלטרנטיבות רבות יותר לפעולה.
מטפח ומפתח את האנשים החושבים באופן עצמאי.
למידה היא ערך – מצבים לא שגרתיים נתפסים בעיניו כהזדמנויות ללמידה.
העובדים, מצידם, מגלים נכונות לשאול שאלות ולחשוב על דברים לעומק וחושבים על דרכים טובות יותר לביצוע משימותיהם.
הנעה באמצעות השראה – הנעה באמצעות קשר רגשי, אמון, יושרה.
מייצג את האנרגיה, היוזמה, העקשנות והיכולת לראות את פני העתיד, אשר לעיתים קרובות מבחינה בין מנהיג רגיל למנהיג יוצא דופן.
המנהיג בעל חזון ברור, אותו הוא משדר בהתלהבות.
הוא בטוח בהגשמת מטרותיו ומעלה את ציפיות האנשים מעצמם ואת ביטחונם ביכולתם להצליח.
לכן, העובדים מוכנים להשקיע יותר מאמץ כדי לעמוד במשימותיהם, מעודדים ואופטימיים ביחס לעתיד ומאמינים ביכולתם.
מודל לחיקוי והזדהות – הרמה הגבוהה ביותר של מנהיגות מעצבת.
המנהיג מספק למונהגים עיצוב משותף של חזון וייעוד, ערכים ונורמות ראויים הנותנים משמעות לעשייה.
נוטע גאווה ותחושת שליחות, מגביר את יכולת הביצוע, נותן דוגמה אישית.
העובדים בוטחים במנהיג ומעריכים אותו, מזדהים עם מטרותיו ורוצים להידמות לו וסביר להניח שיפנימו את דמות המנהיג ויתנהגו ב'רוח' זו גם ללא נוכחותו.
במחקר במושג זה, נעשה שימוש בשאלון הנקרא שאלון מנהיגות רב גורמי (MLQ) והוא מודד גורמים שונים של מנהיגות מעצבת ומנהיגות מתגמלת (בס, 1985).
הסולמות בשאלון שמודדים היבטים נפרדים של מנהיגות מעצבת ומנהיגות מתגמלת מבוססים על ניתוח גורמים של השאלון הראשוני ונוסחים מאוחרים יותר.
המחקר הראשוני על המרכיבים של מנהיגות מעצבת היה מוגבל, מכיוון שהידע על הנושא היה עדיין פרימיטיבי מכדי לאתר דוגמאות טובות לשימוש כפריטים בשאלון.
חולשה נוספת בנוסחים הראשונים של ה-MLQ קשורה בניסוח הפריטים.
רוב הפריטים בסולם הגירויים של הכריזמטי והאינטלקטואלי תיארו את תוצאות המנהיגות, במקום פעולות ספציפיות של המנהיג, שניתנות לצפייה, אשר מביאות לאותן תוצאות.
בתגובה למבקרים אשר הצביעו על חולשות אלה, בס ועמיתיו כללו פריטים רבים יותר שמתארים התנהגויות מנהיגים שניתנות לצפייה בנוסח המתוקן של השאלון (1990).
מחקר לדוגמה – השפעה של מנהיגות מעצבת בקרב חיילי צה"ל
בניסוי שנערך על חיילים בקורס קצינים בשנת 2002, התקבלו תוצאות מובהקות סטטיסטית המעידות על השפעתה החיובית של מנהיגות ארגונית של קצינים בטירונות על החיילים המונהגים.
בניסוי נבדקו 2 קבוצות של מונהגים, האחת ישירה (מ"כים בטירונות) והשנייה פחות (הטירונים).
בקבוצה הראשונה נראה שיפור ברוב המדדים שנבדקו (יעילות בעבודה, מאמץ מעבר לדרוש ועוד), כמו כן בקבוצה השנייה נמדדו שיפורים במידת מה ברוב המדדים.
המסקנה היא שמנהיגות מעצבת משפיעה בצורה חיובית על המונהגים ומוציאה מהם יכולות הגבוהות מהיכולות תחת מנהיגות סטנדרטית.
החוקר יוקל (1994 בתוך: לוי, 2008) ניסח כמה קווי פעולה למנהיגות מעצבת:
פתח חזון מאתגר ומושך בשיתוף העובדים.
חבר את החזון עם האסטרטגיה להשגתו.
פתח את החזון, פרט אותו ותרגם אותו לקווי פעולה.
הבע ביטחון, נחישות ואופטימיות בקשר לחזון ויישומו.
ממש את החזון על יד צעדים מתוכננים והצלחות קטנות בדרך ליישומו המלא.
מנהור קוונטי היא תופעה פיזיקלית מתורת הקוונטים בה חלקיק יכול, בהסתברות נמוכה, לעבור דרך מחסום פוטנציאל.
בהמשלה, תופעת המנהור היא תופעה שבה כדור הנזרק לעבר קיר, יעבור דרך הקיר ויופיע בצידו השני.
במכניקה הקלאסית התופעה איננה יכולה להתרחש: חלקיקים אינם יכולים להימצא באזור של מחסום פוטנציאל, ואינם יכולים לעבור דרך מחסום הפוטנציאל.
התופעה נובעת מאופיים הגלי של החלקיקים על פי תורת הקוונטים, ולכן ניתן לצפות אותה בתנאים בהם מכניקת הקוונטים תקפה, כלומר עבור חלקיקים קטנים ובטמפרטורות נמוכות.
זוהי תופעה גלית שאינה קשורה דווקא למכניקת הקוונטים, הנקראת צימוד גלים כָּלים (evanescent wave coupling).
על פי תורת הקוונטים חלקיק מתואר על ידי פונקציית גל המתארת את ההסתברות למצוא את החלקיק בכל מקום.
בתוך מחסום פוטנציאל, מקום שעבורו באופן קלאסי חלקיק לא יכול להימצא, ההסתברות למצוא את החלקיק אכן קטנה במהירות, אך מכיוון שפונקציית הגל היא רציפה, אזי הפונקציה איננה יכולה להתאפס בבת אחת.
במקום זאת היא דועכת לרוב בצורה מעריכית.
מכאן שכאשר מחסום הפוטנציאל איננו רחב מדי, פונקציית הגל של החלקיק לא תדעך דרכו ל-0, ולכן תהיה הסתברות כלשהי למצוא את החלקיק בעברו השני של מחסום הפוטנציאל גם באופן מעשי.
לתופעה יש תקביל קלאסי באופטיקה: ניקח חומר שאינו מעביר אור דרכו ואינו בולע אור, כלומר מחזיר את כל האור, וניצור פרוסה דקה ממנו.
מבעד לפרוסה נקבל העברה חלקית של אור.
ההסבר לכך הוא אותו הסבר: אור הוא למעשה שדה חשמלי ושדה מגנטי המתנדנדים בזמן.
השדה החשמלי הוא פונקציה רציפה ולכן בכניסה לחומר השדה אינו יכול להתאפס בבת אחת, ובמקום זה הוא דועך בתוך החומר באופן מעריכי.
אם החומר דק, אזי השדה החשמלי לא ידעך לגמרי בתוך החומר ואור יעבור דרכו.
תופעת המנהור התגלתה על ידי פרידריך הונד ויושמה על ידי גאורג גאמוב שהשתמש בה בשביל להסביר את תופעת ההתפרקות אלפא.
התפרקות אלפא היא תהליך של התפרקות רדיואקטיבית שבה גרעין האטום פולט חלקיקי אלפא, שהם למעשה אטומי הליום מיוננים (שני פרוטונים ושני נייטרונים).
על מנת שתהיה קרינת אלפא, חלקיקי האלפא צריכים לעבור דרך מחסום הפוטנציאל של הכח החזק ("קיר") הלוכד את חלקיקי האלפא בגרעין.
בעקבות הרצאה שנתן גאמוב בנושא, בנו ג'ון קוקרופט וארנסט וולטון מאיץ חלקיקים המגיע לאנרגיה של כמה מיליוני אלקטרון וולט, ובעזרתו הצליחו לראשונה לבקע את הגרעין (תגלית שעבורה הם זכו בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1951).
אנרגיית המאיץ לא הספיקה בשביל לעבור את מחסום הפוטנציאל שיוצר גרעין האטום, אך בזכות תופעת המנהור היה ניתן לפרק את הגרעין בכל זאת.
ניסוי זה החל עידן חדש בפיזיקה – עידן מאיצי החלקיקים.
גאמוב גם הבין שתופעת המנהור היא תופעה קוונטית כללית, שאיננה מיוחדת רק לקרינה גרעינית.
לתופעת המנהור קיימים היום שימושים רבים.
מיקרוסקופ מנהור סורק, לדוגמה, משתמש בתופעה על מנת לסרוק פני שטח של חומרים.
על בסיס התופעה עובד זיכרון מסוג זיכרון הבזק, כאשר מתאפשר מעבר של אלקטרונים בין הדקי טרנזיסטורים המהווים בורות פוטנציאל.
| כיתוב = מנהטן תחתית במבט מלמעלה
| עיר = ניו יורק
}}מנהטן תחתית או לוֹואר מנהטן או דאונטאון מנהטן הוא מרכז העיר ניו יורק, אשר הנמצא בחלקו הדרומי של האי מנהטן במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
אזור זה של רובע מנהטן, מהווה מרכז הכלכלה, הממשל והעסקים של העיר ניו יורק.
אזור מנהטן תחתית מוגדר כל שטח האי מנהטן הנמצא דרומית לרחוב 14. ממערב לאזור נמצא נהר ההאדסון, ממזרח איסט ריבר, ומדרום נמל ניו יורק (מפרץ ניו יורק העליון).
באזור נמצא הרובע הפיננסי של מנהטן ובו וול סטריט (בו ממוקמת הבורסה של ניו יורק), וכן היה ממוקם באזור מרכז הסחר העולמי עד לפיגועי 11 בספטמבר.
בסמוך לוול סטריט נמצא בניין העירייה של ניו יורק.
בקצה הדרומי של האזור נמצא פארק באטרי.
בין השכונות הנמצאות במנהטן תחתית נכללות צ'יינהטאון, לואר איסט סייד, סוהו, איטליה הקטנה, נוליטה, נוהו, גריניץ' וילג' ואיסט וילג'.
האירופאים הראשונים שהתיישבו באזור העיר ניו יורק היו מתיישבים הולנדים שהתיישבו באזור מנהטן תחתית.
המצודה הצבאית הראשונה שנבנתה על מנת להגן על ההתיישבות, נבנתה באזור פארק באטרי (ומכאן שמו של הפארק – "פארק הסוללה").
השוק הראשון – שוק ביר (Bear Market) הוקם בשנת 1771 על שטח אדמה שנתרם על ידי כנסיית טריניטי.
שוק זה הוחלף בשנת 1813 בשוק וושינגטון (Washington Market).
אזור מנהטן תחתית הוקם בהתאם לתנאים הטופוגרפיים של האי והתפתחות ההתיישבות, ולכן הרחובות אינם סדורים שתי וערב כיתר חלקי האי שנבנו לפי תוכנית חברי הוועדה (1811).
בראשית המאה ה-20 עבר האזור גל בנייה ונבנו בו מגדלים כגון רחוב וול סטריט 40, בניין אמריקן אינטרנשיונל, בניין וולוורת' ואקסצ'יינג' פלייס 20.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 פחת מספר המבנים שנבנו באזור מנהטן תחתית ומרבית גורדי השחקים נבנו באזור מידטאון מנהטן שהחל לפרוח כלכלית, בעוד שאזור מנהטן תחתית החל לדעוך.
על מנת לעצור דעיכה זו הקים דייוויד רוקפלר, במסגרת תוכנית לשיפור אזור מנהטן תחתית את כיכר צ'ייס מנהטן 1 – מבנה אשר נבנה עבור הנהלת בנק צ'ייס מנהטן.
רוקפלר הקים את איגוד דאונטאון – לוור מנהטן (Downtown-Lower Manhattan Association (DLMA)) אשר תכנן את שיקום האזור – תוכניות שהביאו לבניית מרכז הסחר העולמי בשנות ה-70. על פי התוכניות היה מרכז הסחר העולמי אמור להיבנות בסמוך לאיסט ריבר, אולם לבסוף, בשל לחץ של מושל ניו ג'רזי ריצ'רד ג'י.
יוז ורשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי הוחלט לבנות את מרכז הסחר בסמוך לנהר ההאדסון.
לאורך מרבית שנות קיומה של העיר, היה האזור דרומית לרחוב צ'יימברס (Chambers Street) אזור מסחר ולא אזור מגורים.
נכון לשנת 1960 התגוררו באזור 4,000 תושבים בלבד.
הקמת באטרי פארק סיטי שינתה את המצב עם הקמת מבני דירות רבים באזור.
כמו כן, מאז ראשית המאה ה-20 היה אזור מנהטן תחתית אזור של אמנות ופעילות פנאי.
אזור גריניץ' וילג' היה לאזור מגורים לאמנים רבים, והפך למרכז למועדוני ג'אז.
בשנות ה-70 נפתחו באזור הסוהו גלריות רבות, וכיום אזור צ'לסי נחשב למרכז האמנות העיקרי מנהטן.
החל משנות ה-60 התמקמו באזור מנהטן תחתית תיאטראות אלטרנטיביים רבים.
כמו כן באזור מועדוני לילה רבים.
מאז שנות ה-90 וראשית המאה ה-21 הפך אזור המיטפאקינג דיסטריקט למרכז חיי הלילה של ניו יורק.
לאחר מתקפת הטרור שנערכה ב-11 בספטמבר 2001 איבד אזור מנהטן תחתית את מרבית פעילות הכלכלית, וזאת בשל אובדן שטחי המשרדים והמסחר הרבים.
בשנת 2014 הושלמה בניית מרכז הסחר העולמי החדש אשר נועד להביא לשיקומו של האזור מבחינה כלכלית (ומבחינה מורלית).
אזור מנהטן תחתית הוא מרכז העסקים הראשי הרביעי בגודלו בארצות הברית (אחרי מידטאון מנהטן, אזור השיקגו לופ שבשיקגו, ואזור וושינגטון די.
האזור היה שלישי בגודלו, אולם בעקבות אובדן שטחי מסחר רבים בהיקף של 1,500,000 מ"ר בפיגועי 11 בספטמבר, ירד למקום הרביעי.
כמות שטחי המסחר והמשרדים שאבדו בשל פיגוע זה זהה בגודלו לכל שטחי המשרדים שבעיר סינסינטי שבמדינת אוהיו.
הקמת מגדל החירות ומבנה חדש עבור החברה גולדמן סאקס תאפשר לאזור לשוב למעמדו הקודם.
אתרים היסטוריים ואתרים בעלי חשיבות
באזור מנהטן תחתית היו ממוקמים מגדלי התאומים במרכז הסחר העולמי, כיום בנוי "מגדל החירות" במרכז הסחר העולמי החדש.
במנהטן תחתית ממוקמת נקודת המוצא של מעבורת סטטן איילנד, ובנוסף יוצאות מהאזור מעבורות לאליס איילנד ולפסל החירות.
באזור ממוקמת כנסיית טריניטי וכן גורדי השחקים בניין וולוורת', וול סטריט 40 (המכונה גם בניין טרמפ) ובניין אמריקן אינטרנשיונל.
באזור מנהטן תחתית (דרומית לרחוב 14) מצויים מספר רב של מוסדות השכלה גבוהה ובהם:
בית הספר קרדוזו למשפטים של ישיבה יוניברסיטי
קמפוס המכללה הקהילתית של רובע מנהטן המהווה חלק מאוניברסיטת העיר ניו יורק (CUNY)
המכללה המטרופולינית של ניו יורק
בית הספר למשפטים של ניו יורק
לדברי דניס אוניל, כותב ועורך סדרת ספרי הקומיקס "באטמן", העיר גות'אם סיטי בה מתרחשת עלילת הסדרה היא למעשה שיקוף של "אזור מנהטן תחתית, דרומית לרחוב 14, אחת-עשרה דקות לאחר חצות הלילה, בלילה קר בחודש נובמבר".
מנהטן טרנספר הוא שמן של שתי להקות ווקליות אמריקאיות, שבשתיהן השתתף המוזיקאי טים האוזר.
מקור שמן של הלהקות הוא בספרו של ג'ון דוס פסוס ובא לשקף את מוצאן מן העיר ניו יורק.
להקת "מנהטן טרנספר" נוסדה בשנת 1972 על ידי הזמרים אלן פול, ג'ניס סיגל, לאורל מסי וטים האוזר.
לאחר שהופיעו במועדוני לילה בניו יורק, בהם: Max's Kansas City, Trude Heller's ו-Reno Sweeney, הם קנו להם קהל מעריצים אדוק.
באחת מהופעות אלה האזין להם אהמט ארטגון, מייסד ויושב ראש חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, והציע להם חוזה הקלטות אשר הוביל לפרסום אלבומם הראשון, "מנהטן טרנספר", בשנת 1975. באלבום פורסם אף להיטה הראשון של הלהקה, "Operator", שנכתב בסגנון הגוספל.
הלהקה זכתה להצלחה רבה אף באירופה ומספר שירים מתוך שני אלבומיה הבאים, Coming Out ו-Pastiche, הגיעו לעשרת הגדולים במצעדי הפזמונים.
אחד מאותם להיטים היה ביצוע מחודש של שירו של וויין שנקלין Chanson D'Amour ("שיר אהבה"), אשר הגיע לראש המצעד בבריטניה בשנת 1977, אולם לא זכה להצלחה בארצות הברית.
אלבומה הבא של הלהקה The Manhattan Transfer Live הוקלט בבריטניה ומשקף את הצלחתה הרבה של הלהקה באירופה באותה תקופה.
בשנת 1978, מיד לאחר הקלטת אלבום זה, נפצעה לאורל מסי באורח קשה בתאונת דרכים והוחלפה על ידי שריל בנטין.