tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השלב המוקדם של התקופה המאוחרת – סביב 2,850–2,600 לפנה"ס.
נבנו במות נוספות, בתי הקברות המשיכו להתפתח, ונבנו חומות העיר הפנימית.
השלב המאוחר של התקופה המאוחרת – סביב 2,600–2,300 לפנה"ס.
חומות העיר והבמות סביב המשיכו לקיים מגורים.
האקלים היה חמים וגשום והתקופה התאפיינה בשיטפונות חוזרים ונשנים.
מערכת הסכרים כנראה ננטשה, וחלה ירידה בגידול האורז.
רק אתר העיר רלוונטי לתקופה זו.
אף שיש שרידים פה ושם באתר המורשת המתוארכים אחרי 2,300 לפנה"ס, סביב 2,200–2,100 הם משויכים לתקופת צְ'ייֵנְשָׁאן-יָאנְג שאחרי תקופת תרבות ליאנגג'ו.
העיר עצמה נשארה חרבה עד ימינו.
על סמך הממצאים הארכאולוגיים הייתה מחייתם של התושבים הקדומים של ליאנגג'ו מבוססת בעיקר על גידול אורז, גידול חזירים, ליקוט צמחים, דיג וציד.
התזונה הושלמה בירקות ופירות ששרידיהם נתגלו בחפירות, חלקם מגידול עצמי דוגמת דלעת, מלון, אפרסק, שזיף, אפרסמון וענבים, וחלקם לוקטו דוגמת Choerospondias axillaris ו-Rubus corchorifolius.
האתר נתגלה לראשונה ב-1936 על ידי הארכאולוג הסיני שְׁה שִׂינ'גֶנְג.
הוא ערך חפירות ארכאולוגיות והניח כי מדובר באתר מהתקופה הנאוליתית בשל כלי חרס שחורים שמצא.
ב-1959 הציע הארכאולוג שְׂיָה נָאי לכנות את התקופה תרבות ליאנגג'ו.
חפירות משמעותיות החלו ב-1986 באתר בית הקברות פאנשאן ובהן נתגלו 11 קברים גדולים הכוללים מעל ל-3,000 חפצים מירקן.
שנה אחר-כך נערכו חפירות באתר יאושאן שבהן נתגלו המזבח ו-11 קברים גדולים שכללו 2,000 חפצי ירקן.
ב-1989 הוכרזו שני האתרים ב"עשרת התגליות הארכאולוגיות הבולטות בסין".
בשנים שבאו אחר-כך נערכו חפירות רצופות ברחבי האתר ונתגלו חומות ושערי העיר, נחשף ערוץ הנחל המלאכותי ג'ונְגְגְ'יָאצוּן, ואותרו הסכרים של מערכת המים ההיקפית.
מחוז ליאנטונדה (באנגלית, בסוואהילי: Lyantonde) הוא אחד ממחוזותיו האדמיניסטרטיביים של האזור המרכזי במדינת אוגנדה.
בדומה למחוזות נוספים במדינה, המחוז נקרא על שם העיר הראשית שלו, ליאנטונדה.
המחוז גובל במחוז סאמבאבולה מצפון, במחוז בוקומנסימבי מצפון מזרח, במחוז מחוז לוואנגו ממזרח, במחוז ראקאי מדרום ובמחוז קירוהורה ממערב.
עיר הבירה והעיר הגדולה של המחוז היא ליאנטונדה.
במקור נחשב המחוז לחלק ממחוז ראקאי.
ב-1 ביולי 2007, התפצל המחוז והפך למחוז עצמאי, כחלק מתוכנית ממשלתית להקטין את המחוזות במדינה, ובכך יועברו הכספים גם לעיירות הקטנות, ולא יישארו בידיי הערים הגדולות במחוז, כפי שקרה עד אז.
מקור השם ליאנטונדה, הוא גברת זקנה (בשם נטונדה) שנהגה להשתזף בסלע בולט באזור המחוז.
אנשי המקום נהגו להסביר לתיירים כיצד מגיעים ממקום למקום בעזרת הגברת המשתזפת, במשפט 'Ejjinja lya Ntonde' שמשמעותו 'בסלע של נטונדה'.
רבים מתושבי המחוז סובלים ממחלות מלריה, שלשול, איידס, סיבוכים בלידה, מוות אימהי ודלקות בדרכי הנשימה.
מקור הפרנסה העיקרי של מרבית תושבי המחוז הוא חקלאות, וכולל גידול בננה, שעועית מצויה, תירס, תפוח אדמה, בטטה, קסאווה, דוחן, אורז, דורה, פולי קפה, טבק, וניל, מנגו, אננס, עגבנייה ופסיפלורה.
מקור פרנסה נוסף של תושבי המחוז הוא גידול מקנה.
קצב גידול האוכלוסייה הוא 2.85% בשנה.
ליאנוזובו היא נפה של המחוז הצפון-מזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה.
ליאנוזובו הוא ראיון טיפוסי, ממוצע מבחינת אוכלוסייה, ראיון שינה, כמעט ואין מפעלי ייצור ומפעלים גדולים.
האזור העיקרי של הראיון תפוס על ידי מגזר המגורים - 470 דונם ואזור פארק היערות - 130 דונם.
מבחינה אקולוגית, ליאזונובו הוא אזור בטוח יחסית בעיר, אזור התעשייה תופס 60 דונם.
המקום המועדף לבילוי של תושבי הראיון הוא פארק ליאנוזובסקי, שנוסד לפני שטריטוריית הראיון נכנסה לגבולות העיר.
יש לו מעמד של פארק ממלכתי של תרבות ופנאי מאז 1934.
ליאן מוריארטי היא סופרת אוסטרלית שכתבה עשרה רומנים, ביניהם רב המכר של "הניו יורק טיימס", "שקרים קטנים גדולים", שעובד לסדרת טלוויזיה ברשת HBO.
לאחר סיום התיכון עבדה מוריאטי בפרסום ושיווק בחברת פרסום משפטית ובהמשך הקימה חברה עצמאית בתחום.
בהמשך עבדה גם כקופירייטרית פרסום פרילנסרית.
את הרומן הראשון שלה "שלוש משאלות" כתבה כחלק מעבודה שעשתה לתואר השני באוניברסיטת מקווארי בסידני בשנת 2004. לאחר קבלת התואר פרסמה את הספר.
במשך השנים פרסמה שבעה רומנים נוספים ושלושה ספרי ילדים.
עד אוקטובר 2020 נמכרו מעל ל-15 מיליון עותקים מספריה ברחבי העולם וספריה תורגמו ל-39 שפות.
הרומן שלה "שקרים קטנים גדולים" זכה להצלחה גדולה, היה לרב מכר והופק כסדרת טלוויזיה שנרכשה על ידי HBO בשנת 2017. בסדרה מככבות ריס וית'רספון וניקול קידמן שגם הפיקו את הסדרה.
הסדרה קיבלה 16 מועמדויות לפרס אמי וזכתה ב-8 מהן.
בהמשך הופקה עונה שנייה שעלתה לשידור ביוני 2019 ומוריארטי השתתפה בכתיבתה.
בספטמבר 2013 רכשו סרטי CBS את הזכויות לרומן "סוד הבעל" והוא עובד לסרט, במאי 2017 הוכרז כי בסרט תככב בלייק לייבלי.
בשנת 2014 דווח כי חברת סרטי טריסטאר רכשה את הזכויות לעיבוד קולנעי לרומן מה שאליס שכחה, בשנת 2017 דווח כי הבמאי דוד פרנקל עתיד לביים את הסרט.
בספטמבר 2021 פורסם ספרה "תפוחים לעולם לא נופלים".
בשנת 2024, עלתה לאוויר בשירות הסטרימינג "Peacock" המיני-סדרה "תפוחים לעולם לא נופלים" (אנ') המבוססת על הרומן.
בספטמבר 2024, הספר "Here One Moment" פורסם על ידי Crown Publishing ומתמקד בנוסעים בטיסה רגילה, המגלים מתי ואיך הם ימותו מנבואות של דמות מסתורית המכונה "גברת המוות".
באוקטובר 2024, פורסם כי ניקול קידמן, מוריארטי וברונה פפנדריאה משתפות פעולה שוב בעיבוד טלוויזיוני של הרומן "Here One Moment".
הפרויקט מאחד את קידמן, פפנדריאה ומוריארטי לאחר שיתוף הפעולה הקודם שלהן בסדרות "שקרים קטנים גדולים", "תשעה זרים מושלמים" והסדרה האוסטרלית "The Last Anniversary".
החברה Fifth Season, השותפה גם ב-"תשעה זרים מושלמים" ו-"The Last Anniversary", זכתה בזכויות ההסרטה של הרומן בתחרות עם חברות אחרות.
מוריארטי גדלה בסידני, אוסטרליה, במשפחה בת חמש בנות ובן אחד.
שתיים מאחיותיה סופרות גם הן (ניקולה מוריארטי וג'קלין מוריארטי).
אחותה ג'קלין, שחלק מספריה תורגמו לעברית, סיפרה שאביהם היה מעודד אותה ואת אחיה ואחיותיה לכתוב סיפורים, על כל מחברת שהיו ממלאים, היה נותן להם דולר וחצי.
מוריארטי גרה בסידני עם בעלה אדם, חקלאי לשעבר מטסמניה העובד בשיווק חקלאי, ושני ילדיה ג'ורג' ואנה.
סיפור האהבה של המהפנטת (2011)
סודו של הבעל (2013) - תורגם לעברית על ידי תמרה אבנר
תפוחים לעולם לא נופלים (2021)
ליאנדרו ניקולס בולמארו (בספרדית: Leandro Nicolás Bolmaro; נולד ב-11 בספטמבר 2000) הוא כדורסלן ארגנטינאי, בעל אזרחות איטלקית, המשחק בקבוצת אולימפיה מילאנו מליגת העל האיטלקית בכדורסל.
בולמארו נולד וגדל בעיר לאס וריאס אשר בפרובינציית קורדובה בארגנטינה.
בשנת 2017, בעודו בן 16, החל לשחק עבור קבוצת באיה בלנקה מליגת העל הארגנטינאית, וב-23 משחקיו בקבוצה קלע 2.0 נקודות בממוצע למשחק.
באפריל 2018 זומן להשתתף במשחק נייקי הופ סאמיט, כשחקן "נבחרת העולם".
במשחק עצמו שותף לכ-10 דקות, וקלע 6 נקודות.
לקראת עונת 2018/2019 עבר לשחק בקבוצת ברצלונה הספרדית.
באותה עונה שיחק עבור קבוצת הבת של המועדון, "ברצלונה B", אשר השתתפה בליגה הספרדית השנייה, וב-33 משחקיו קלע 10.4 נקודות ומסר 2.7 אסיסטים בממוצע למשחק.
בעונה העוקבת שיחק לסירוגין בקבוצת הבוגרים ובקבוצת הבת; בתקופתו עם ברצלונה B בליגה הספרדית השלישית קלע בולמארו 14.9 נקודות למשחק, וכשחקן הקבוצה הבוגרת קלע 5.1 נקודות למשחק בליגת העל הספרדית ו-1.8 נקודות למשחק ביורוליג.
באוגוסט 2020 חתם בקבוצה על הארכת חוזה, על אף שהעמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA 2020. במשחק הרביעי של עונת 2020/2021 בליגת העל הספרדית, ב-20 באוקטובר 2020, הצטיין מול קבוצת גיפוזקואה עם שיא קריירה של 10 אסיסטים.
לאורך אותה עונה רשם ממוצעים של 4.7 נקודות ו-1.6 אסיסטים למשחק בליגה הספרדית וביורוליג.
בדראפט ה-NBA 2020 נבחר בולמארו בבחירה ה-23 על ידי ניו יורק ניקס, ומיד הועבר בטרייד למינסוטה טימברוולבס.
כשנה לאחר מכן, בספטמבר 2021, עזב את ברצלונה וחתם על חוזה במינסוטה.
ליאן אוגוסטין הייתה זמרת ושחקנית אוסטרית–גרמנייה.
אוגוסטין נולדה בברלין, בירת גרמניה.
בצעירותה, אוגוסטין עבדה כזמרת במועדון לילה.
בנוסף, היא הופיעה במספר שידורי רדיו מקומיים.
בשנת 1953, אוגוסטין שיחקה בסרט הראשון שלה, "Die Fiakermilli".
בשנת 1958, רשות השידור האוסטרית הכריזה כי אוגוסטין נבחרה לייצג את אוסטריה באירוויזיון 1958. ב-12 במרץ 1958, אוגוסטין הופיעה על בימת האירוויזיון, עם השיר "Die ganze Welt braucht Liebe".
אוגוסטין זכתה במקום החמישי עם שמונה נקודות.
בשנת 1962, אוגוסטין שיחקה בסרט הגרמני, "Licht auf der Piazza".
אוגוסטין נפטרה באופן פתאומי ב-30 באפריל 1978, בגיל 50.
ליאן שארלוט בארנס , הידועה בשם הבמה ליאן לה הוואס (Lianne La Havas), היא זמרת-יוצרת ומפיקה מוזיקלית אנגלייה.
לה האווס נולדה וגדלה בלונדון, לאב יווני ולאם ג'מייקנית.
היא גדלה בטואטינג ובסטריאת'ם, ובילתה את רוב זמנה עם סבה וסבתה לאחר שנפרדו הוריה.
לה הוואס החלה לשיר בגיל שבע.
אביה, רב-נגן, לימד אותה את יסודות הגיטרה והפסנתר.
לה הוואס כתבה את השיר הראשון שלה בגיל 11, אך לא למדה לנגן בגיטרה עד גיל 18. היא שרה במקהלת בית הספר שלה.
הוואס החלה את הקריירה שלה לאחר שהוצגה בפני מוזיקאים שונים, בהם הזמרת פאלומה פיית', שעבורה שרה קולות רקע.
בשנת 2010 חתמה לה הוואס בחברת האחים וורנר רקורדס, ובילתה שנתיים בפיתוח כתיבת השירים שלה לפני שהוציאה מוזיקה כלשהי.
ב-2011 יצא המיני-אלבום הראשון שלה, Lost & Found, מתוכו השיר הפותח "No Room for Doubt", בו השתתף הזמר-יוצר וילי מאסון , שנכלל גם באלבום הבכורה שלה.
השיר זכה להצלחה במצעדים של בלגיה, והגיע למקומות ה-67 וה-21 במצעדים של פלנדריה וולוניה בהתאמה.
ב-2012 יצא אלבום הבכורה שלה, Is Your Love Big Enough?, שקיבל שבחים ממבקרי המוזיקה והגיע בשיאו למקום הרביעי במצעד האלבומים הבריטי.
האלבום אף זכה בפרס אלבום השנה של אייטונס.
ביולי 2015 יצא אלבומה השני, Blood, שזכה לשבחים ולהצלחה רבה בבריטניה, תוך שהגיע למקום השני במצעד האלבומים הבריטי.
האלבום אף זכה להצלחה מחוץ לבריטניה, והגיע למקום הראשון במצעד האלבומים שבניו זילנד ול-52 במצעד הבילבורד 200 האמריקאי.
נוסף על כך, הועמד האלבום לפרס גראמי בקטגוריית "האלבום האורבני העכשווי הטוב ביותר".
מהאלבום יצאו הסינגלים המצליחים "Unstoppable" ו-"What You Don't Do".
לה הוואס יצאה לסיבוב הופעות בבריטניה ובאירופה לקידום האלבום.
ביולי 2020 הוציאה את אלבום האולפן השלישי שלה הנושא את שמה.
האלבום הגיע למקום השביעי במצעד האלבומים הבריטי וזכה לשבחים רבים מהמבקרים, תוך שקיבל ציון ממוצע משוקלל של 83 מתוך 100 באתר Metacritic.
ליאנדרו לו פריירה דו נסימנטו (בפורטוגזית: Leandro Lo Pereira do Nascimento; 11 במאי 1989 – 7 באוגוסט 2022) היה ספורטאי ברזילאי, אלוף העולם בג'ו ג'יטסו ברזילאי שמונה פעמים.
ליאנדרו זכה ב-28 מדליות זהב בתחרויות מקומיות ובין-לאומיות שונות, כולל באליפויות העולם, בגביעי העולם, באליפויות אירופה, באליפות דרום אמריקה, באליפויות פאן-אמריקה ובאליפויות ברזיל.
הוא החזיק ברצף ניצחונות ללא הפסד בגביע פודיו מ-2011 עד 2013.
ב-7 באוגוסט 2022 נורה בראשו על ידי שוטר המשטרה הצבאית של ברזיל במהלך קטטה במסיבה בסאו פאולו, ומת בדרכו לבית החולים.
ליאניס פרז הרננדז (בספרדית: Leyanis Pérez Hernández; נולדה ב-10 בינואר 2002) היא אתלטית קובנית, זוכת מדליית ארד באליפות העולם (בודפשט 2023) ואלופת עולם באולם (נאנג'ינג 2025) בקפיצה משולשת.
בתחרות שנערכה במאי 2021 היא קבעה בקפיצה משולשת תוצאה של 14.46 מטר בעזרת רוח גבית מעל המותר ותוצאה של 14.32 מטר ונבחרה להשתתף באולימפיאדת טוקיו.
בתחרות שנערכה בקאסטיון דה לה פלאנה, ספרד ב-29 ביוני אותה שנה היא קבעה בקפיצה משולשת שיא אישי חדש של 14.53 מטר.
בסופו של דבר היא לא השתתפה במשחקים עצמם.
בתחרות שנערכה באולם במיראמס, צרפת ב-4 בפברואר 2022 היא קבעה שיא אישי חדש של 14.47 מטר.
חודש וחצי לאחר מכן, באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד, סרביה במרץ היא סיימה במקום 11 בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.99 מטר.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון ארצות הברית ביולי אותה שנה היא סיימה במקום רביעי בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 14.70 מטר, 2 ס"מ פחות ממדליית ארד.
בתחרות שנערכה באולם בלייווה, צרפת ב-15 בפברואר 2023 היא קבעה שיא אישי חדש של 14.65 מטר.
במסגרת ליגת היהלום שנערכה ברבט, מרוקו ב-28 במאי היא ניצחה בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 14.84 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 2023 זכתה במדליית ארד בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 14.96 מטר, אחרי יולימאר רוחאס מוונצואלה (15.08 מטר) ומרינה בך-רומנצ'וק מאוקראינה (15.00 מטר.
ליאנה דאיין ליברטו היא שחקנית אמריקאית.
בשנת 2017, היא הייתה חלק מהרכב השחקנים של הדרמה "אמונה במבחן" ובשנת 2018 היא שיחקה בקומדיה "בננה ספליט".
מ-2018 עד 2019, ליברטו כיכבה בתפקיד הראשי בסדרת המותחן של שירות הסטרימינג הולו, "קל כמו נוצה" בתור מק'קנה בריידי, עליה קיבלה שתי מועמדויות לפרסי האמי לבידור בשעות היום לשחקנית הראשית הטובה ביותר בסדרת דרמה דיגיטלית בשעות היום (2019) והופעה ראשית בתוכנית בשעות היום (2020).
בשנת 2023, שיחקה ליברטו בסרט "צעקה 6" ובסדרת הקומדיה מותחן של שירות הסטרימינג Peacock, "מבוסס על סיפור אמיתי".
ליברטו נולדה ב-20 באוגוסט 1995 בעיר מגלווסטון שבטקסס.
בשנת 2005, ליברטו עשתה את הופעת הבכורה שלה במשחק בסדרת הטלוויזיה "פשע מן העבר" והופיעה ב-"ילדי האנרכיה", CSI: מיאמי.
היא גם הופיעה בקליפ לשיר של מיילי סיירוס, "7 Things".
בשנה שלאחר מכן היא הופיעה בעונה הרביעית של "האוס", והוצגה בגיליון יוני של מגזין הניו יורק טיימס.
בשנת 2007, ליברטו קיבלה את התפקיד הראשי בסרט ההרפתקאות של אולפני המאה ה-20 "אוכל החטאים האחרון".
בשנת 2010 כיכבה ליברטו בסרט "אמון".
הופעתה, שזכתה לשבחים על ידי רוג'ר איברט בביקורת שלו על הסרט, זיכתה אותה בפרס הוגו הכסף לשחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-46 של שיקגו.
ביוני, היא לוהקה לסרט "הסגת גבול".
היא גילמה את קים ב"אם אשאר" והגרסה הצעירה יותר של התפקיד הנשי בסרט "הטוב שבי" מ-2014. בשנת 2014, ליברטו נבחרה לאחת השחקנים הטובים ביותר מתחת לגיל 20 על ידי IndieWire.
בשנת 2023 שיחקה ליברטו בסרט השישי של סדרת הסרטים "צעקה" (צעקה 6).
בתור קווין ביילי- אחותו של ריצ'י קירש מהסרט החמישי שמנסה לנקום את מות אחיה יחד עם שאר משפחתה.
+שנהסרטתפקידהערות2007אוכל החטאים האחרוןקאדי פורבסנמל מבטחיםפיליפה "פיפ" מקנזי2010אמוןאנני קמרון2011הסגת גבולאוורי מילר2012אקס-פטריוטאמי לוגןכותבים סיפור אהבהקייט2013ג'ייק סקוורדג'ואן הצעירהסיבוב חופשיMJרדוףסמנתה ריצ'רדס2014אם אשארקים שייןהטוב שביאמנדה קולייר הצעירה2016היקרה אלנוראלי פוטר2017אמונה במבחןהאחות אמיליעד העצםקלי1 Mile to Youהני2018מידה של גברמישל מרקסבננה ספליטקלרה2019אל הכוכביםמגי ריצ'מונדבית החוףאמילי2022חפירהלולה2023צעקה 6קווין ביילירוצח לגמריטיפאני קלארקחשיפה נסתרתסבינהTBAFaceג'ניFEEL
+שנהסדרהתפקידהערות2005The Insideדינה פרסליפרק: "ילדה קטנה ואבודה"פשע מן העברשרלוט ג'ונס (1963)פרק: "פרי מוזר"CSI: מיאמיאיימי מאנינגפרק: "רתע"2008האוסג'ייןפרק: "זה שקר מושלם"2008–2009ילדי האנרכיהטריסטן אוסוולדפרקים: "עיר הכיף", "Gilead"2012נסיעת גן עדןליאנהפרק: "דייזי דיוק משלנו"2018–2019קל כנוצהמק'קנה / ג'ניפר בריידיתפקיד ראשי (בתפקיד מק'קנה); תפקיד חוזר (בתפקיד ג'ניפר)2022מיליון דברים קטניםקאיפרקים: "מחליק", "מחוץ למחבוא"2023מבוסס על סיפור אמיתיטורי תומפסון4 פרקים
+שנהפודקאסטתפקידהערות2020יום אחר יוםחנה (קול)פרק: "Destiny Cinema 2"
+שנהקליפאמן2008"7 Things"מיילי סיירוס2011"Maybe"נאט ואלכס וולף2018"Stranger Things"קייגו בשיתוף ואן ריפאבליק
ליאנה היא מערכת לגילוי מטרות במרחב הימי והעברת מידע בזמן אמת לאוניות הצי הרוסי ולתחנות קרקע של הצי.
המערכת החל לפעול במחצית השנייה של העשור השני של המאה ה-21 ובכך החליפה את מערכת "לגנדה" שפותחה בברית המועצות.
פיתוח מערכת שצפויה להחליף את "לגנדה" החל בשנות ה-90 תוך שיתוף פעולה עם אוקראינה.
תוך זמן קצר שלטונות רוסיה החליטו להעביר את כל הפיתוח לרוסיה.
פיתוח מערכת סבל מתת-תקצוב שנמשך זמן רב.
פיתוח מערכת החל בשנת 2006. בפרויקט השתתפו מפעלים שונים במערכת הביטחונית ומערכת החלל ובראשם "אלמז-אנטיי".
בשנת 2009 שוגר הלוויין הראשון של המערכת.
לווייני המערכת הם קלים יותר מלווייני המערכת הקודמת ולפי טענות מקורות רוסים לא רשמיים היא הרבה יותר מדויקת.
לוויין נשלט פסיבי מדגם "לוטוס" שאליו הייתה מותקנת מערכת מודיעין אותות והוא היה מגלה מקור השידור.
לוויינים פועלים במסלול לווייני נמוך בגובה של כ-900 ק"מ.
לוויין נשלט אקטיבי מדגם "פיון" שאליו הותקנה מערכת מכ"ם.
הוא פועל בגובה של כ-500 ק"מ.
בהתאם לתכנון המקורי המערכת הייתה צריכה לכלול זוג לוויינים מכל סוג.
נכון לשנת 2023 בוצעו 5 שיגורים של לוויין מדגם "לוטוס" ושיגור בודד של לוויין מדגם "פיון".
כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק ולוויינים קיבלו שם "קוסמוס".
הלוויינים נשלטים ממרכז בקרה שממודם במחוז מוסקבה.
בנוסף לכך קיימות מרכזי בקרת משנה ששייכות לצי.
כל השיגורים בוצעו מקוסמודרום פלסצק בעזרת משגר לוויינים וחלליות מסדרת סויוז:
לווייני "פיון" תאריך שיגור לוויין 25 ביוני 2021קוסמוס 2550/פיון NKS-1
ליאנדרו ארליך (נולד ב-1973 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא אמן קונספטואלי ארגנטינאי, שעבודותיו מוצגות ברחבי העולם.
ארליך חי ויוצר בבואנוס איירס, בפריז ובמונטווידאו.
ליאנדרו ארליך החל את דרכו המקצועית בגיל 18 בתערוכת יחיד במרכז התרבות בשכונת רקולטה בבואנוס איירס.
בשנים 1998 ו-1999 הוא למד במוזיאון לאמנות יפה ביוסטון, ארצות הברית, במסגרת תוכנית מלגת שהייה (residency), ושם נחשף לאמנות בינלאומית.
בשנת 2000 הוצגו עבודותיו בביאנלה של וויטני ובביאנלה של איסטנבול, ובשנת 2001 הוא ייצג את ארגנטינה בביאנלה ה-49 בוונציה.
יצירותיו של ארליך נכללות בכמה אוספים פרטיים וציבוריים כולל המוזיאון לאמנות מודרנית בבואנוס איירס, ארגנטינה; המוזיאון לאמנויות ביוסטון, ארצות-הברית; טייט מודרן בלונדון; המוזיאון לאמנות מודרנית בפריז; מוזיאון המאה ה-21 לאמנות עכשווית בקנזאווה, יפן ומוזיאון ישראל בירושלים.
בשנת 2001 הוא ייצג את ארגנטינה בביאנלה בוונציה ועבודה שלו נכללה גם בזו של שנת 2005.
יצירותיו של ארליך מזמנות אינטראקציה עם הצופה, והן מאופיינות בגבולות מטושטשים, לא יציבים ונזילים, בין מציאות לאשליה.
שינוי אחד ביצירה, כמו היפוך בין עליון לתחתון או בין פנים לחוץ, מאתגר את התפיסות שלנו ומערער את הביטחון שיש לנו במה שנחשב לסיטואציה טבעית.
ב-2001, בביאנלה ה-49 של ונציה, ייצג ארליך את ארגנטינה עם אחת העבודות הפופולריות ביותר שלו – המיצב "בריכת השחייה" (The Swimming Pool).
זוהי סביבה ארכיטקטונית שבה האנשים שעומדים במפלס העליון של המיצב צופים באנשים שנמצאים בתוך בריכת מים עמוקים.
למעשה, זוהי אשליה כיוון שבמציאות, מדובר בשכבה דקה ורדודה של מים על גבי זכוכית שקופה, שמתחתיה יש חלל ריק, בצורה ובצבע של בריכה, שבו יכולים המבקרים להתהלך.
המיצב הזה מאתגר את התפיסות שלנו ומניע אותנו להטיל ספק במה שאנו רואים.
המיצב הוצג ב־MoMA PS1 (מכון לאמנות עכשווית בקווינס, ניו יורק) וכעת היא מוצגת באופן קבוע במוזיאון לאמנות עכשווית של המאה ה-21 בקנאזאווה, יפן.
בקיץ 2013, הזמין הברביקן, מרכז האמנויות הלונדוני, את ארליך ליצור מיצב חדש ברובע דלסטון שבמזרח לונדון.
יצירתו "בית דלסטון" (Dalston House) הוא מיצב אינטראקטיבי של אשליה אופטית באתר "טחנת דלסטון" ובו מראה ענקית שמוצבת בזווית של 45° מעל דגם של חזית בית עירוני ויקטוריאני.
הדגם הוא בגודל טבעי ומונח על הקרקע, כך שנוצרת אשליה של מבקרים מטפסים או תלויים באוויר מחוץ לבניין.
ב-20 בספטמבר 2015, "נעלם" קדקודו של אחד הסמלים הבולטים ביותר של העיר בואנוס איירס, האובליסק שממוקם במרכז העיר.
מדובר במיצב של האמן ליאנדרו ארליך, שגרם לאשליה אופטית באמצעות מערכת של מראות.
השחזור המדויק של הקדקוד האבוד, הוצב בכניסה למוזיאון לאמנות אמריקה הלטינית בבואנוס איירס (MALBA), שציין למחרת 14 שנים להקמתו.
בדצמבר 2019 הוצג בחוף שבשדרת לינקולן בסאות' ביץ' שבמיאמי, מיצב מונומנטלי של "פקק תנועה".
המיצב היה מורכב מ-66 יציקות חול של מכוניות ומשאיות בגודל טבעי, עומדות בפקק תנועה על כביש מהיר, תקועות בחול.
מטרת המיצב, לדברי האמן, הייתה להעלות את המודעות למשבר האקלים: "שינויי האקלים והשלכותיו אינם עוד עניין של פרספקטיבה או דעה.
משבר האקלים הפך לבעיה אובייקטיבית הדורשת פתרונות מידיים.
כאמן, אני במאבק מתמיד כדי לגרום לאנשים להיות מודעים למציאות הזו, במיוחד לרעיון שאנחנו לא יכולים לחמוק מהאחריות שלנו להגן על כדור הארץ."
יצירה זו, שהוזמנה על-ידי עיריית מיאמי, הייתה חלק משבוע האמנות של מיאמי באותה השנה.
יצירה זו, המוצבת בעיר בורדו שבצרפת מיוני 2023, היא פסל מונומנטלי שמורכב מ-14 עצים בגובה 5 מטר, מכוסה חופה גדולה של קרוב ל-400 מ"ר אלומיניום, ויחד עם אור השמש הגורם לצל משתנה, יוצר פרשנות למפת העיר בורדו.
באמצעות משחק של אור וצללים מצוירים על אדמת היער העירוני הזה הנהר, השדרות והרחובות של בורדו.
כך משולבים מעשה ידי אדם עם הטבע במישור רב-ממדי.
היצירה מציעה לתושבים צל והגנה מהשמש תוך שהיא מפצה על חוסר האפשרות לשתול עצים במקום הספציפי הזה, עקב רשתות תת-קרקעיות וחניה.
בשנת 2014, הוצגה בתערוכת היחיד של ארליך, "מראות", בגלריית ברוורמן בתל אביב, שכללה ארבעה מיצבים שלו.
בשנת 2017 הוצגה עבודה של ארליך במוזיאון ישראל בתערוכה הקבוצתית "אין כמו בבית".
בתערוכה הוצג מיצב הווידאו – "הנוף" (La Vista), מאוסף המוזיאון.
בין הפרסים הבינלאומיים שבהם זכה ליאנדרו ארליך אפשר לציין:
Neuberger Exhibition, אוניברסיטת פרצ'ס, ניו יורק
2001 – פרס קרן ג'ואן מיטשל, ניו יורק
2001 – פרס אונסקו, הביאנלה ה-7 של איסטנבול, טורקיה
1998 – פרס אליזה (Eliza Prize), מוזיאון לאומנות יפה, יוסטון, טקסס, ארצות-הברית
ליאן רונה (נולדה ב-10 בפברואר 2008) היא מתעמלת אמנותית ישראלית.
רונה מתאמנת במועדון עירוני חולון.
באליפות אירופה בהתעמלות אמנותית לנערות שנערכה בתל אביב-יפו שבישראל ביוני זכתה במדליית זהב קבוצתית יחד עם אלונה טל פרנקו, דניאלה מוניץ ומישל מוניץ בתוצאה של 120.600 נקודות.
בנוסף, סיימה במקום שביעי בתרגיל האלות בתוצאה של 25.800 נקודות.
בחודש יולי זכתה במדליית זהב באליפות ישראל בהתעמלות אמנותית לנערות.
באליפות העולם בהתעמלות אמנותית לנערות שנערכה בקלוז'-נאפוקה שברומניה בהמשך החודש זכתה במדליית כסף קבוצתית יחד עם אלונה טל פרנקו, רגינה פולישצ'וק, יעל אלוני גולדבלט ונבחרת הנערות הקבוצתית בתוצאה של 180.350 נקודות.
בנוסף, סיימה במקום רביעי בתרגיל האלות בתוצאה של 28.850 נקודות.
בשנת 2024 החלה רונה להשתתף בתחרויות לבוגרות.
בטורניר בין-לאומי שנערך בסופיה שבבולגריה בחודש אפריל היא סיימה במקום חמישי בקרב רב, וזכתה במדליית ארד בתרגיל האלות.
באליפות ישראל בהתעמלות אמנותית זכתה במדליית ארד בתוצאה של 132.800 נקודות, אחרי דריה אטמנוב (143.200 נקודות) ודניאלה מוניץ (135.850 נקודות).
בחודש יוני התחרתה בגרנד פרי ברנו בצ'כיה וסיימה במקום חמישי בקרב רב, וכן זכתה במדליית ארד בתרגיל האלות.
בחודש יולי השתתפה לראשונה בתחרות במסגרת הסבב העולמי, במסגרת גביע האתגר בקלוז'-נאפוקה.
היא סיימה במקום 11 בקרב רב בתוצאה של 128.700 נקודות, וכן במקום שמיני בגמר תרגיל האלות בתוצאה של 31.100 נקודות.
בנוסף, סיימה במקום תשיעי בתרגיל הסרט בתוצאה של 31.200 נקודות, במקום עשירי בתרגיל החישוק בתוצאה של 33.500 נקודות, ובמקום 15 בתרגיל הכדור בתוצאה של 31.000 נקודות.
בתחרות גביע העולם במסגרת הסבב העולמי שנערכה בסופיה שבבולגריה באפריל סיימה במקום 21 בקרב רב בתוצאה של 102.400 נקודות.
היא העפילה לגמר תרגיל החישוק, בו סיימה במקום חמישי בתוצאה של 27.800 נקודות.
בנוסף, סיימה במקום 15 בתרגיל הכדור בתוצאה של 25.900 נקודות, במקום 29 בתרגיל הסרט בתוצאה של 24.700 נקודות, ובמקום 51 בתרגיל האלות בתוצאה של 23.500 נקודות.
בתחרות מסבב הגביע האירופי שנערכה בבאקו שבאזרבייג'ן במאי זכתה במדליית כסף בתרגיל החישוק בתוצאה של 28.400 נקודות.
בנוסף, סיימה במקום עשירי בתרגיל הכדור בתוצאה של 25.900 נקודות, במקום 21 בתרגיל הסרט בתוצאה של 23.450 נקודות, ובמקום 24 בתרגיל האלות בתוצאה של 22.750 נקודות.
באליפות אירופה שבטאלין זכתה יחד עם הנבחרת, מיטל סומקין ודניאלה מוניץ במדליית ארד מדינתית.
באליפות ישראל שנערכה בירושלים, זכתה בתואר סגנית שנייה לאלופת הארץ, במדליית כסף בתרגיל הכדור ובמדליות ארד בתרגילים חישוק, אלות וסרט.
ליאן סוכרביץ' (נולדה ב-2 בדצמבר 2009) היא מתעמלת אומנותית ישראלית.
סוכרביץ' מתאמנת באגודת עירוני חולון.
בשנת 2025, לאחר פרישתן של בנות נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית שזכו במדליית כסף באולימפיאדת פריז (2024), נבחרה סוכרביץ' כחלק מסגל הנבחרת החדשה.
בתחרות מסבב הגביע האירופי שהתקיימה בבורגס שבבולגריה במאי היא לקחה חלק בתרגיל 5 סרטים יחד עם קריסטינה אילון טרנובסקי, ורברה סלנקוב, ארינה גבוזדצקי ואגם גב.
בתרגיל 3 כדורים + 2 חישוקים לקחו חלק מאיה גמליאל, קריסטינה אילון טרנובסקי, ורברה סלנקוב, ארינה גבוזדצקי ואגם גב.
צפויה להשתתף באליפות אירופה בהתעמלות אמנותית לשנת 2025.
ליאם ג'יימס רוסניור הוא כדורגלן עבר אנגלי ומאמן בהווה, המאמן את קבוצת צ'לסי מהפרמייר ליג.
רוסניור גדל במחלקת הנוער של בריסטול סיטי, והחל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת הליגה השנייה של הפוטבול ליג .
הוא זכה עם המועדון בפרס הפוטבול ליג לעונת .
בסך הכל ערך 23 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-12 בנובמבר 2003 חתם בפולהאם מהפרמייר ליג.
בשנת 2004 הושאל לטורקי יונייטד מהליגה השלישית של הפוטבול ליג , אותה אימן אביו.
ב-22 בספטמבר 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בפולהאם, בניצחון 1–4 על בוסטון יונייטד במסגרת גביע הפוטבול ליג, בו גם הורחק.
ב-13 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, בתיקו 1-1 נגד מנצ'סטר יונייטד.
הוא הבקיע שער אחד בלבד עבור פולהאם, בניצחון 4–5 על לינקולן סיטי במסגרת גביע הפוטבול ליג.
בחודש יולי 2006 חתם על הארכת חוזה של ארבע שנים בפולהאם.
הוא ערך 79 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-31 באוגוסט 2007 חתם על חוזה לשלוש שנים ברדינג מהפרמייר ליג.
ב-15 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 לסנדרלנד במסגרת הליגה לעונת 2007/2008. בתום העונה נשרה רדינג לפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
בסך הכל ערך 64 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-2 בספטמבר 2009 הושאל לאיפסוויץ' טאון מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ עד לתום עונת 2009/2010. הוא ערך 29 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-29 באוקטובר 2010 הצטרף רוסניור להאל סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ בחוזה לטווח קצר עד 1 בינואר 2011. למחרת ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד בארנסלי במסגרת הליגה.
ב-21 בדצמבר חתם על חוזה לשנתיים וחצי במועדון.
בתום עונת 2012/2013 העפיל עם המועדון לפרמייר ליג, וב-22 במרץ 2014 הבקיע את שערו היחיד בקריירה במסגרת הפרמייר ליג, בניצחון 0–2 על וסט ברומיץ' אלביון במסגרת עונת 2013/2014. ב-28 במאי 2015 שוחרר מהמועדון.
ב-23 ביוני 2015 חתם על חוזה לשלוש שנים בברייטון אנד הוב אלביון מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
בתום עונת 2016/2017 העפיל עם המועדון לפרמייר ליג.
רוסניור נולד באנגליה לאב שמוצאו בסיירה לאון ושיחק בנבחרת סיירה לאון.
בחודש מרץ 2005 זומן לראשונה לסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21. הוא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2007, וערך הופעה אחת בטורניר, כמחליף בהפסד לנבחרת הולנד עד גיל 21 בשלב חצי הגמר.
לאחר פרישתו מכדורגל, נשאר רוסניור בברייטון אנד הוב אלביון ושימש כעוזר מאמן הקבוצה עד גיל 23 של המועדון, תפקיד אותו שילב עם תפקידו כפרשן בסקיי ספורטס.
ב-10 ביולי 2019 מונה כמאמן בצוות של פיליפ קוקו, ששימש כמאמן דרבי קאונטי.
ב-15 בינואר 2021, לאחר מינויו של ויין רוני כמאמן הקבוצה, מונה לעוזר המאמן שלו.
לאחר עזיבתו של רוני, מונה ב-24 ביוני 2022 כמאמן הזמני של הקבוצה.
ב-21 בספטמבר עזב את התפקיד, ודרבי קאונטי המשיכה לחפש מאמן קבוע למועדון.
לאחר מינויו של פול וורן , עזב רוסניור את המועדון.
ב-3 בנובמבר 2022 מונה לשנתיים וחצי כמאמן האל סיטי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-17 בדצמבר 2023 חתם על חוזה חדש לשלוש שנים במועדון, עד לשנת 2026. ב-7 במאי 2024 פוטר לאחר שהאל סיטי סיימה במקום השביעי בליגה בעונת 2023/2024 ופספסה את פלייאוף ההעפלה לפרמייר ליג.
ב-25 ביולי 2024 מונה לשלוש שנים כמאמן שטרסבורג מליגת העל הצרפתית במקומו של פטריק ויירה.
ב-25 באפריל 2025 חתם על חוזה חדש לשלוש שנים במועדון, עד לשנת 2028. בעונתו הראשונה הוביל את הקבוצה למקום השביעי ולהעפלה לקונפרנס ליג.
ב-6 בינואר 2026 מונה לשש שנים וחצי כמאמנה של צ'לסי מהפרמייר ליג.
אביו הוא כדורגלן ומאמן העבר לירוי רוסניור .
ליאת רוֹטְנֶר (נולדה ב-17 במאי 1987) היא סופרת, עורכת ומרצה ישראלית, מנחת סדנאות כתיבה טיפולית ויצירתית בשילוב NLP ודמיון מודרך.
הוציאה לאור 27 ספרים בסוגת הדרמה והפנטזיה, ביניהם ארבעה ספרים במעמד זהב ושלושה ספרים במעמד פלטינה.
ליאת רוטנר נולדה בנתניה למשפחה דתית: בת ליעקב, מלחין ומנצח מקהלות, ופזית, מורה וביבליותרפיסטית.
אחותה המבוגרת ממנה היא העיתונאית רחלי רוטנר.
בגיל 8 כתבה ליאת את הספר הראשון שלה, ומאז כתבה ספרים לעצמה ולחבריה.
בגיל 10 זכתה בתחרות הארצית הראשונה בארץ לסיפורים קצרים בנושא ירושלים.
בגיל 12 זכתה בתחרות הסיפורים של המרכז הבינתחומי הרצליה, עם סיפור האוטופיה "המחסום".
בשנת 2000 זכתה בתעודת הוקרה ובמדליית הצטיינות בתחום הספרות מטעם עיריית נתניה.
כמו כן, הייתה כתבת נוער בעיתון הנוער "אותיות".
רוטנר היא בוגרת תואר ראשון בהצטיינות יתרה במדעי הרוח באוניברסיטת בר-אילן.
בין 2010 ל-2014 כיהנה כעורכת ראשית של עיתון "אותיות", שנוצר מאיחוד עיתוני הילדים "אותיות" ו"מקור לילדים" של מקור ראשון, ייסדה את קורס העיתונאים הצעירים והוציאה לאור שישה ספרים נוספים.
בינואר 2014 פוטרה מתפקיד העורכת בעקבות פרסום קומיקס שקומם קוראים דתיים, וכלל דינוזאור ואת הביטוי "נשיקה צרפתית".
ב-2015 החלה להשתתף בכתיבה, ניהול והפקה במחלקת תקשורת בעמותת מידברן.
במקביל החלה להעביר הרצאות על ספריה דרך סל תרבות במשרד החינוך.
ב-2016 הפכה ליאת לבלוגרית ראשית ב-ynet בטור העוסק ביחסים ובהתנגשות בין עולמה הדתי מבית לעולם החילוני התל אביבי.
ב-2019 למדה NLP טיפולי ודמיון מודרך לצד חקר בביבליותרפיה, ופיתחה את שיטת הכתיבתרפיה החוויתית - טיפול בכתיבה יוצרת המשלב את כל הנ"ל.
הסדנאות בהנחייתה ששימשו בעבר ללימוד כתיבה טכני בלבד נעשו גם טיפוליות ושילבו סשנים אישיים, אימון לחיים ותהליכי העצמה.
כיום מרצה לתואר שני במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון.
כמו כן מעבירה הרצאות וסדנאות כתיבה וכתיבתרפיה חוויתית, בבתי ספר, בספריות ובאירועים פרטיים ברחבי הארץ.
בשנת 2003, בהיותה בת 16, יצא לאור בהוצאת ידיעות אחרונות אחד מהספרים אשר כתבה למגירה בגיל 14, "קיץ אחד ביחד", שמספר את סיפורם של ילדים החיים בפנימייה, שאליה נשלחו בניגוד לרצונם ממקומות ומרקעים שונים, למשך קיץ אחד.
הספר הגיע למעמד ספר זהב ולאחר מכן לספר פלטינה.
רוטנר סיפרה כי כתבה את קיץ אחד ביחד בכיתה ח' כחלק מתחביב לכתוב לבקשת חברותיה רומנים וספרי דרמה עבורן, וכי לא האמינה שמישהו יקבל את הספר כאשר שלחה אותו בסוד ללא ידיעת הוריה להוצאה לאור.
רוטנר פרסמה שלושה ספרי המשך.
הראשון הוא "תנו לגדול בשקט" (2005), שבו מחליטים הילדים להמשיך ללמוד בפנימיה שבה נפגשו, גם לאחר חופשת הקיץ, השני הוא "לנצח בגדול" (2006), שמלווה את הנערים בתקופת התבגרותם בכיתה י"א בפנימיה.
גם ספרים אלה הגיעו למעמד ספרי זהב.
השלישי והאחרון לבינתיים הוא "אל תגידו מי אני" (2022) אשר עוסק בעולם הזוהר של הדמויות בזמן הפנימייה.
במאי 2007, פרסמה רוטנר את ספרה הרביעי, "הרמת מסך", שאינו קשור לשלושת ספריה הראשונים.
ספר זה מגולל את סיפורן של מספר דמויות, ובהם ירדן בן השמונה עשרה המכור לסמים ומגיע למוסד גמילה בניגוד לרצונו, וקרין, בתה של הפסיכולוגית של ירדן ורקדנית בלט העושה את צעדיה הראשונים בעולם המחול, ומגלה את השתוקקותה לרזון ומדרדרת לאנורקסיה.
בשנת 2008 הוציאה רוטנר את ספרה החמישי, "מעורב ירושלמי", (ספר זה הוא ספר המשך, אבל הוא ממשיך קו עלילה שונה מעט משאר ספרי הסדרה) המתאר ילדים חילוניים (איתי, אחד מגיבורי "קיץ אחד ביחד", ואחותו התאומה שרית) ההולכים לבקר את בני דודיהם הדתיים בירושלים ונחשפים לקהילה הדתית ומנהגיה.
בפברואר 2010 ראה אור ספר פנטזיה ראשון מאת רוטנר, "מאלאדר - קסם הקמע", העוסק בחבורת נערים מעיירה מוכת טילים בדרום הנזעקת לעזרתה של נסיכה מממלכה קסומה ואגדית.
הספר שהיה מועמד לפרס גפן קנה לו קהילת מעריצים נפרדת של פנטזיה ישראלית, והוזכר גם בספרה של ד"ר דניאלה גורביץ' "עם הראש בעננים" החוקר את ספרות הפנטזיה העולמית.
ב-2011 ראו אור בהוצאת 'ידיעות ספרים' ספרה של ליאת "מבצע מלכה" וכן ספרה הראשון למבוגרים "תחת כנפך".
ב-2012 הוציאה את הספרים "חיים משלנו" (ההמשך של "מעורב ירושלמי") ו"החווה המסתורית".
ב-2013 ראה אור ספרה "מאלאדר - סוד המימד האחר" המהווה המשך לספר הראשון בסדרת "מאלאדר".
בסוף שנת 2013 יצא הספר הראשון מבית סדרת ספרים רומנטיים לנערות - "הסדרה עם הלב".
שמו של הספר הוא "האביר של ניצן".
בשנת 2014 יצא לאור ספר המתח שכתבה, "זאבים".
הספר עוסק בתעלומת איבוד זיכרון של נערה בשם עלמה המתעוררת מתרדמת ואינה זוכרת דבר, ומתברר כי היא העדה היחידה בערב שבו נהרגה חברתה הטובה ביותר.
עלמה יוצאת לגלות את זהותו של הפוגע בחברתה מתוך קבוצת חבריהם לכיתה.
בדצמבר 2015 יצא לאור "נער השיקויים", ספר ראשון בסדרת ספרי קומיקס פנטזיה בשם "מיקו בל", ספר שנכתב על ידה ואויר על ידי ארז צדוק.
בשנת 2016 יצא הספר הראשון בסדרת "תיכון ברנסון", ו"סודות" בהוצאת דני ספרים.
בשנת 2017 יצא "עד האופק" שהוא המשך לסדרת ספרי קיץ אחד ביחד בהוצאת ידיעות ספרים.
בשנת 2018 כתבה את הספר "כדברא - היומן המפוצל", המתבסס על רעיון סדרת הנוער הטלוויזיונית "כדברא" ששודרה בערוץ ניקלודיאון ואשר הופק בשיתוף עם יוצרי הסדרה.
הספר מגולל את קורותיהן של שתי בנות נוער שנועדו לרשת כוחות קסם בהגיען לגיל 16 ולהגן על המין האנושי מפני אויביו.
בשנת 2019 יצא ספרה "יומנו של מיקו בל" שהוא ספר הפנטזיה השלם שעל פרקיו הראשונים התבססה עלילת הקומיקס "מיקו בל".
באותה שנה יצאה גם מהדורה חדשה לספרה של רוטנר, "הרמת מסך", ובה חשפה לראשונה כי בזמן שנכתב לקתה באנורקסיה, שנמשכה מספר שנים במקביל לכתיבת הספרים, וכי יש פרטים אוטוביוגרפיים בספר.
כמו כן יצא לאור ביוני אותה שנה ספר ההמשך לכדברא, "קסם הסבואר", המבוסס על העונה השנייה של הסדרה הטלוויזיונית.
בשנת 2021 יצא לאור בהוצאת "דני ספרים" ספר פנטזיה לנוער, "נשמת חיה", המספר על כפיר, ילד הנשלח למעבדה עבור אבחון וניסוי חדשני ומתגלה שיש בו נשמת חיה של חתול, וכי המדענים האחראים על הפרויקט בעצם מחפשים ילדים כמותו שמסוגלים להיהפך לחיות שונות.
הוא בורח והופך לחתול ונקלע להרפתקאות בחברת חתולי רחוב ושלל דמויות במסעו הביתה ומגלה את ייעודו יחד עם ילדים נוספים בעלי נשמות של ציפורים, מכרסמים, סוסים וזוחלים.
הספר הוא ראשון בסדרה העתידה להמשיך ולצאת לאור.
באותה שנה ייסדה ליאת את סדנת "הקול הכותב" המשלבת שיטות טיפול בדמיון מודרך, NLP, ביבליותרפיה וכתיבה יוצרת, וכיום מטפלת בכתיבה למטרות התמודדות עם טראומות ומחסומים אישיים מעבר ללימוד טכני.
בשנת 2022 ראה אור ספרה "אל תגידו מי אני" המהווה המשך לסדרת הספרים המיתולוגית עמה פרצה בגיל 14, "קיץ אחד ביחד", ובו מופיעים שוב כל גיבורי הספר הראשון באותו הגיל שהיו אז אך בקפיצה בממד הזמן אל תקופתנו.
הסיפור עוסק בהתמודדותם בעידן השפע עם סוגיות החרדה, המימוש העצמי, מגע בהסכמה, שנאה עצמית ורצון להצליח.
בין היתר סיפורם של נועה המגשימה חלום להיות שחקנית אך מקבלת אנטי-הערצה בניגוד לציפיותיה, תומר שמפרסם קליפ אך נטמע בתרבות הטראש המוזיקלי, קובי שמחוזר על ידי שתיים ולא נהנה מכך כפי שחשב, איתי שמקבל תפקיד חשוב וענבל שזוכה סוף סוף באהבת ילדותה אך זה מקבל תפנית לא צפויה.
את הספר הקדישה רוטנר לקהל מעריציה שהתבגרו ביחד איתה מהספרים הראשונים, והצהירה כי הוא נכתב בסגנון מיוחד המתאים לקהל הנוער והמבוגרים כאחד.
באוגוסט 2022 מונתה ליאת רוטנר לעורכת הראשית של מעריב לנוער.
ליאת אחירון-איידלמן (נולדה ב-14 במאי 1974) היא זמרת, שחקנית, כוכבת ילדים, מדבבת ומנחה ישראלית.
אחירון נולדה וגדלה ברמת גן כבת בכורה מבין שלושה ילדים לזוג הורים שהיו קצינים בצבא קבע.
את תחילת דרכה כזמרת ושחקנית עשתה בשנים 1990–1991 בלהקת צעירי תל אביב והשתתפה בסדרה "לא כולל שירות".
היא התגייסה ללהקה הצבאית של חיל החינוך והנוער, שנקראה אז "להקת חינוך מיוחד", והתפרסמה כאחת מארבעת מבצעי השיר "חורף 73".
לאחר שחרורה מצה"ל הנחתה את התוכנית "זאפ לראשון" בערוץ הראשון.
לאחר מכן, הצטרפה לצוות מנחי ערוץ הילדים ב-1998, ממנו פרשה ב-2005. במקביל לעבודתה בטלוויזיה גם החלה ללמוד שיאצו ולהשתתף בטיולי אקסטרים.
במהלך השנים השתתפה במחזות זמר רבים ביניהם "קטנטנות", "מלך סיאם", "עלי באבא וארבעים השודדים", "יוסף וכתונת הפסים המשגעת" ו"הלב".
היא השתתפה בפסטיגל בשנים 1998, 1999 ו-2001, ובקלטות וסרטי הילדים "דגדוגים", "מועדון גן הרקדנים", "דוד פומפה", "הכבש השישה עשר", "כובע קסמים" ו"ורק אני לא".
בנוסף, שרה בקלטת הילדים "בוא אלי פרפר נחמד".
אחירון דיבבה דמויות במספר סדרות וסרטים, ביניהם "טים גלאקסי", "דן מדען", "כלבים בחלל", "על מה ולמה", "המופע המוזיקלי של ג'ק" ו"מגפי המשאלות של ווילי".
כמו כן שרה את שיר הפתיחה של הסדרה "בן 10", לצד אסף אבידן.
בשנת 2003 ראה אור ספרה "דניאלה, פתיתים וצמה" בהוצאת כתר.
בשנת 2016 יצא לאור אלבומה הראשון שנקרא "פיסות", ובו מכלול שירים בביצועה אותם היא כתבה והלחינה.
לאחר שנים של הפסקה מעולם המשחק, בשנת 2023 החלה לשחק בסדרה "דרימארס".
אחירון דוגלת באורח חיים טבעי, ובין היתר מבשלת ואופה ביצור חומרים טבעיים, וכן מייצרת בעצמה סבונים ומוצרי טיפוח טבעיים.
בינואר 2026 שיתפה כי היא מתמודדת עם קשיים כלכליים וביקשה מעוקביה סיוע מקצועי.
היא הייתה נשואה לדן איידלמן ולהם ארבעה ילדים.
ליאת דרור וניר בן גל הם זוג וצמד רקדנים וכוריאוגרפים ישראלים.
ליאת דרור נולדה ב-1960 וגדלה בקיבוץ לוחמי הגטאות, בתו של המחנך צביקה דרור.
ניר בן גל נולד ב-1959 וגדל בקיבוץ ראש הנקרה.
בני הזוג נפגשו בבית ספר התיכון האזורי בגשר הזיו.
לאחר שהשלימו את שירותם הצבאי עברו יחד לתל אביב.
בן גל עבד כאיש תחזוקה בנוה-צדק, שם ראה חזרות של להקת ענבל, ולהקתה של רות זיו איל, והחל להתעניין במחול.
הוא החל לקחת שיעורי מחול אצל רנה שינפלד, זמן קצר אחר כך עברו בני הזוג לירושלים, והחלו את לימודיהם באקדמיה למוזיקה ומחול ע"ש רובין.
דרור ובן גל החלו את דרכם המשותפת כרקדנים באנסמבל הירושלמי למחול, איתו הופיעו בפסטיבל ישראל 1986 וקצרו שבחים.
אחר כך הזמינה אותם יהודית ארנון לרקוד בסדנה שליד להקת המחול הקיבוצית בגעתון.
במסגרת הסדנה הם זכו בפרס ראשון בתחרות כוריאוגרפים בקלן, גרמניה, ובהולנד עבדו עם הלהקה המקומית "רפלקס".
כשחזרו לארץ, יצרו את הכוריאוגרפיה הראשונה שלהם, "דירת שני חדרים", שפרצה דרך בעולם המחול, וזיכתה אותם בפרס הראשון בפסטיבל "גוונים במחול 1987".
ביוני 1988, זכו במקום הראשון בתחרות הבינלאומית לכוריאוגרפיה "בניולה" (Bagnolet International Choreography) בפריז.
בהמשך יצרו עוד שתי תוכניות בהרכב של דואט: חמורים (1988), הריקוד השלישי (1990), והופיעו איתם בישראל וברחבי העולם.
איתן פוקס יצר עליהם את הסרט התיעודי "חמורים".
ב-1992 הופיעו בפסטיבל מונפלייה למחול היוקרתי.
כשמיצו עצמם כזוג, הקימו קבוצת מחול עצמאית בסוף 1990, ובמהלך שנות ה-90 העלו את היצירות: במערבולת התשוקה (1991), תאנים (1993), אינתא עומרי (1994), לשבת לקום אהובי (1996) חקירה (1996).
במהלך השנים דרור ובן גל עברו לעסוק גם בהוראה וקיימו סדנאות תנועה והתבוננות, במקביל לניהול הלהקה ועבודתם ככוריאוגרפים.
בשנת 1999 יצרו את The Dance of Nothing למוזיקה של יובל מיכנמאכר בהשתתפות מוזיקאים פלסטינים.
היצירה שהועלתה בתוך אוהל גדול שהוקם במיוחד ברחבת מרכז סוזן דלל, והוצגה ברחבי העולם ובפסטיבלי מחול באירופה, הייתה מעין ריטואל חיים של שבט החי במאהל במדבר בזמן שאופים עוגיות לאורחים.
כשמסתיימת שעת הסיפור של האם הגדולה האהבה, המנוחה והריקוד, וכאשר העוגיות מוכנות, מגישים אותן הרקדנים לקהל.
בשנת 2000 עברו למצפה רמון וייסדו את "האנגר אדמה".
באוגוסט 2016 עזבו דרור ובן גל לשדרות ופתחו שם בית ספר לריקוד ומחול.
בלהקתם החלו את דרכם האומנותית יוצרים ומורים רבים שהתפרסמו לימים, ובהם: עמנואל גת, ניב שינפלד, מיכל הרמן, רוני לבנה, יובל פינגרמן, שלי פלמון, שלמה פלסנר, מיכל מועלם, מאיה לוי וחנן אננדו מרס, סער הררי, סיגל יבלונסקי.
"דירת שני חדרים" (1987), ב-2012 זוג הכוריאוגרפים והרקדנים ניב שיינפלד ואורן לאור העלו מחדש את המחול
"הריקוד השלישי" (1990), ב-2019 ניב שיינפלד ואורן לאור העלו מחדש את המחול
אל תשאל שאלות ולא אספר שקרים (2001)
תנועת הפנינים על רצפת הפרקט (2008)
בשנת 2015 חידשו את Rikud עבור Skånes Dansteater בשוודיה.
ליאת טיבר בן דוד (נולדה ב-6 במרץ 1960) היא סופרת, מפתחת תוכניות לימודים ואשת חינוך ישראלית.
כיהנה כמנכ"לית מכון דוידסון, ובעברה הייתה מנכ"לית קרן וולף.
בהשכלתה היא דוקטור לביולוגיה מולקולרית ממכון ויצמן.
בשנות ה-90 הייתה ממובילי תוכנית הלימודים במדע וטכנולוגיה לבית הספר היסודי (מב"ט), תוכנית העוסקת בהוראת מדע וטכנולוגיה בגישה הומניסטית-חברתית, מתוכנית זו הוקם בהמשך "המרכז הארצי למורי מדע וטכנולוגיה בחטיבת-הביניים" (מוחו"ט) שבשנת תשס"א אף עמדה בראשותו.
היא פיתחה למעלה מ-19 ספרי לימוד לתלמידים ולמורים בנושאים שונים, כגון - בריאות, רבייה, תזונה, אסטרונומיה, תעשייה, גישות חינוכיות ועוד.
בנוסף כתבה גם שני ספרי ילדים, שני ספרי הגות ורומן למבוגרים.
בשנת 2001 יצאה לשליחות קהילתית מטעם הסוכנות היהודית בפלורידה, שם הקימה וניהלה מרכז לתוכניות ישראל ועסקה בהסברה ובחינוך יהודי-ציוני.
עד אפריל 2011, ליאת ניהלה את "מרכז ידע אשלים" (מיד"א), מיסודו של הג'וינט, המיועד לאנשי מקצוע מתחומי-דעת שונים העובדים עם ילדים ונוער בסיכון.
בשנים 2011–2017 כיהנה כמנכ"לית קרן וולף - קרן לקידום המדע והאמנות לטובת האנושות.
במסגרת זו, יזמה והובילה פעילויות מגוונות להנגשת המדע והאמנויות, כפי שמשתקפים בהישגי זוכי הפרסים והקשר שלהם לחיי היומיום, לבני נוער ולקהל הרחב.
בשנים אלה גם העבירה שתי הרצאות במסגרת TEDx, האחת בנושא אינטליגנציה טכנולוגית אנושית והשנייה בנושא המהפכה הנדרשת במערכות חינוך.
בין השנים 2021-2024 הייתה חברה בוועדת החינוך של המולמו"פ - המועצה הלאומית למחקר ופיתוח; ועמדה בראש תת-הוועדה לבחינת טיפוח המורים ואיכותם.
ב-2024, הוועדה הגישה לשר החינוך את המלצותיה לשינוי פני החינוך המדעי בישראל.
מאז שנת 2001 היא מפרסמת טור שבועי קבוע באינטרנט בשם 'רגע לפני שבת'.
היא מנהלת שני בלוגים: בלוג אישי ובו שירים, סיפורים קצרים, הטור "רגע לפני שבת", ועוד; ובלוג באתר הבלוגיה של עיתון "הארץ", בו היא עוסקת בנושאי חינוך, מדע ופילוסופיה.
בנוסף, היא משתתפת קבועה בתוכנית הרדיו "שלושה שיודעים" בכאן תרבות, בפינה על פרשת השבוע.
בשנת 2022 יצא לאור ספרה "סיפור חיינו: סודות ההצלחה של ההומוספיאנס" בשפה האנגלית בהוצאת World Scientific Press העולמית.
הספר זכה בשבחים ובפרסים בארצות הברית.
ב-2024 הוא תורגם לעברית ויצא לאור בהוצאת סיגליות.
מסוף 2024 משמשת כיועצת לענייני חינוך, תרבות והנגשת מדע לארגונים שונים, ומרצה במסגרות אקדמיות וציבוריות.
ללכת על כוכב-לכת - אסטרונומיה לכיתות ד-ה, עם ד"ר רבקה ברנד, הוצאת רמות
נושמים לרווחה - בריאות ונשימה לכיתות ד-ה, עם ד"ר מירי דרסלר, הוצאת רמות
פותחים שולחן - בריאות ותזונה לכיתות ה-ו, עם ליאורה ביאלר, הוצאת רמות
גלגל החיים - רבייה לכיתות ח-ט, עם ד"ר סמדר רייספלד, הוצאת רמות
עיין ערך חיים - מאפייני חיים לכיתות ז-ח, עם ד"ר מירי דרסלר, הוצאת רמות
תעשייה ואיכות הסביבה - יחידת לימוד לחטיבות הביניים, הוצאת תעשיידע
תעשייה ובריאות - יחידת לימוד לחטיבות הביניים, הוצאת תעשיידע
מבט לפרשות השבוע והחגים: רגע לפני שבת - יחידת לימוד לחט"ב ולחט"ע, הוצאת רכס
חמדת אמהות - רומן היסטורי: סיפורן של ארבעה דורות של נשים במהלך 100 שנות ציונות, הוצאת לוטם (יצא לאור גם בשפה האנגלית בשנת 2004 תחת השם "YAHRZEIT")
על צפרדעים, נקודות ופסים - ספר ילדים, הוצאת גרפאור-דפטל
איך הצילו הצפרדעים את הבצה - ספר ילדים, הוצאת גרפאור-דפטל
"רגע לפני שבת" - ספר הגות, שירה וסיפורת, הוצאת רכס
סיפור חיינו: סודות ההצלחה של ההומוספיאנס - ספר הגות ועיון, הוצאת סיגליות;
ליאת קפלן (נולדה ב-29 ביוני 1956) היא משוררת ועורכת ישראלית.
קפלן נולדה בקיבוץ אייל, גדלה בתל אביב ולמדה בגימנסיה הרצליה ובאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 1993 עד 1995 למדה לתואר שני בספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון וסיימה בהצטיינות יתרה.
קפלן פרסמה שישה ספרי שירה, מהם אחד בשילוב תצלומים של תמיר להב רדלמסר ואחד ששולב ברישומים של תמרה ריקמן.
על יצירתה זכתה במספר פרסים ספרותיים, בהם פרס קוגל מטעם עיריית חולון בדצמבר 2004. שיריה תורגמו למספר שפות, בהן אנגלית, גרמנית, ספרדית ומקדונית.
לימדה ספרות בתיכון ליד האוניברסיטה בירושלים ובניו סקול ב ניו יורק.
לימדה כתיבה יוצרת במסגרות רבות, בהן בית הספר לשירה של הליקון ומתא"ן (מפעל תרבות ואמנות לנוער) שם ייסדה את מסלול הכתיבה היוצרת וניהלה אותו במשך שנים, ובאוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-2025 הוענק לה פרס שר התרבות בתחום היצירה הספרותית העברית לעריכה לשנת 2024.
מאז שנת 2005 עורכת קפלן את סדרת "כבר" לשירה, תחילה פורסמו ספרי הסדרה בהוצאת כרמל, ומאז שנת 2011 בהוצאת מוסד ביאליק.
בין היתר ראו אור בסדרה ספריהם של המשוררים ישראל אלירז, בנימין שבילי, נורית זרחי, תהל פרוש, נתן וסרמן, אלכס בן-ארי, עמיחי חסון, עמרי שרת, שרון אס, יקיר בן-משה, זוהר איתן, וטוביה ריבנר.
האמן תמיר להב-רדלמסר עיצב את הסדרה.
בשנת 2025 יצא הכרך החמישים בסדרה המכיל ארבעים ותשעה שירים שכתבו המשוררים שספרם יצא בסדרה ונכתב אחרי שספרם יצא לאור.
לקפלן ולבן זוגה לשעבר, הד"ר עמיר סולד, שלושה ילדים משותפים.
בדיוק כך, במטבח (ספריית פועלים, 1996)
כאן בתוך כאן (הוצאת עולם חדש, 2016)
ליאת גלר (נולדה ב-5 באפריל 1978) היא קפטן נבחרת הנשים של ישראל ברוגבי לשעבר ושופטת הרוגבי הראשונה בישראל.
שיחקה בנבחרת מהקמתה בשנת 2005 ועד 2009, אז פרשה ממשחק ועברה לתחום השיפוט.
לגלר היה חלק מרכזי בהעפלתה של ישראל לטורניר הגמר של אליפות אירופה 2008, כאשר בין היתר בעיטת המרה שלה היא זו שהביאה לניצחון על בולגריה במשחק על העלייה לטורניר.
באליפות אירופה 2009 לנבחרות דרג א' שימשה גלר כקפטן הנבחרת.
במהלך שנותיה כשחקנית שיחקה גלר באס"א תל אביב, אס"א חיפה ו"הלביאות" ירושלים.
בדומה לשחקניות כלורן פטריק, יעל קינן ומיקי ויצמן, היא הייתה שחקנית טכנית ומהירה, אך הייתה מאסיבית יותר מהן (67 ק"ג בתקופתה כשחקנית), ונודעה כשחקנית הגנה מעולה.
לאחר האליפות ב-2009 ובגיל 31 החליטה גלר לפרוש ממשחק ולהתחיל הסמכה כשופטת.
בעונת 2010/2009 היא הייתה האישה הראשונה ששפטה בליגת הנשים, ליגת הוותיקים וליגת הנוער.
כיום (2010) משמשת גלר כמתאמת השופטים של איגוד הרוגבי הישראלי.
אחיה אלון גלר הוא המנהל האדמיניסטרטיבי של האיגוד ושל קבוצת הרוגבי של רעננה, שופט אף הוא, ושחקן נבחרת ישראל בעבר ונבחרת הוותיקים כיום.
ליאת פולוצקי (נולדה בירושלים ב-11 באוגוסט 1942) היא ציירת ישראלית.
פולוצקי נולדה בירושלים, בתם הבכורה של שלום שפירא ושל הסופרת והמשוררת דבורה שפירא לבית אלבום (דשא"ל).
דור שביעי בארץ מצד אמה ודור שלישי בארץ מצד אביה.
פולוצקי נולדה לאחר שנות עקרות רבות בגינן התעמק אביה בספרי קבלה, הגות ורפואה אלטרנטיבית ולבסוף חזר בתשובה.
שנות הילדות החצויות בין אם, בת רב (נפתלי אלבום) שחזרה בשאלה ובין אב, בן למשפחה חילונית שחזרה בתשובה, השפיעו רבות לא רק על חינוכה אלא גם על התעניינותה ויצירתה העתידית.
כשפולוצקי הייתה בת שש ואחותה הצעירה הייתה בת ארבע, נפרדו הוריה.
שתי הבנות עברו לחסותה הבלעדית של האם ואילו אביה עבר לבני ברק, נישא בשנית לאישה חרדית, ומאז לא יצר קשר עם משפחתו החילונית.
בבני ברק התפרסם כ"הצדיק הנסתר רבי שלום שפירא", עד למותו הטראגי מתאונה ביתית והוא בן 64.
פולוצקי לימדה מספר שנים ציור בבתי ספר יסודיים ותיכוניים ולאחר סיום לימודי התואר השני בפסיכולוגיה חינוכית, עבדה מספר שנים באיתור מחוננים בשרות הפסיכולוגי-חינוכי בירושלים.
בהמשך עזרה לפתח את המחלקה לאיתור מחוננים במכון הנרייטה סאלד ועמדה בראשה למשך למעלה מעשור.
במקביל לעבודתה בנושא המחוננים, הקימה משפחה והמשיכה לצייר, ליצור ולערוך תערוכות.
בשנת 2006 המליץ משרד החינוך לשלוח אותה למרכז הבינלאומי לאמנות בפריז ("הסיטה"), למשך חצי שנה.
לאחר לימודיה בבצלאל ציירה פולוצקי בעיקר בצבעי מים, עד שנת 1999. בשנה זו חלו שני אירועים בעלי השלכה מהותית על יצירתה האמנותית בהמשך:
פולוצקי החלה לצייר בצבעי שמן על בד.
שנה לאחר מכן, בשנת 2000, השתתפה בתערוכה "33X33 תמונת מצב", בה הציגה לראשונה ציורים בצבעי שמן.
פולוצקי החלה לצייר מיניאטורות והצטרפה לאגודה הישראלית למיניאטורות.
ניצנים ראשונים לציור מיניאטורות למעשה החלו בתערוכת היחיד שלה בבית האומנים בירושלים בשנת 1992 "קטנות יותר וגדולות", שם הוצגו תמונות אשר יכלו להיחשב כמיניאטורות.
ציוריה המופשטים למחצה צופנים בתוכם נגיעות מיסטיות אותן ספגה מאביה, שמגיל רך מאוד הקריא לה קטעים שונים מספר הזוהר.
את המסתורין עליו גדלה פולוצקי, היא ניסתה להעביר גם ליצירותיה ברבות השנים.
ציוריה מאופיינים בכך שלעיתים לא די במבט ראשון כדי להבינם, שכן רב בהם הנסתר על הנגלה ותוך כדי התבוננות חוזרת ניתן למצוא בהם רבדים שונים וחדשים.
ציורי השמן של פולוצקי מצטיינים במעברים עדינים ורגישים בין הצבעים השונים ורק לעיתים רחוקות נמצא בהם טביעות אצבע של מכחול או מעברים חדים.
בחלק מציוריה קיימת השראה ניכרת מהאור הישראלי הלבן והמסמא.
הציורים בצבעי המים בנויים לרוב סביב חללים לבנים יוצרי אור וסביבם ישנו גודש רב של שכבות שקופות בצבעים.
גם ברבים מציורי השמן ניתן למצוא כתם לבן שהוא מוקד האור וממנו מתחילה התמונה.
בצד סגנונה הייחודי, ניתן למצוא בציוריה, בעיקר באלו מצבעי המים, גם השפעה מסוימת של הציור היפני שממנו התפעלה בנעוריה.
נושאי הציורים של פולוצקי מושפעים הן מהנוף סביבה, אשר עובר טרנספורמציה והופך למשהו חדש והן משורשיה הישראליים-יהודיים והתרבות המערבית אותה ספגה במרוצת חייה.
בעבודות הגדולות יותר נמצא ביטוי לסערות נפש ולעולם הפנימי, המורכב מהתכנים עליהם גדלה ופחות נזהה בהם את הנוף החיצוני.
בציורי המיניאטורות ניתן לזהות לעיתים פיסות נוף המוכרות מנופים טבעיים מסביב לירושלים.
ציורי השמן שצוירו בעשור האחרון מנסים לשמר את השקיפות המאפיינת לצבעי המים, אהבתה הראשונה, ומהווים בכך מצרף ייחודי ומרתק לשילוב טכניקות שונות בציור.
ציוריה הוצגו בתערוכות בישראל ובחו"ל, ומוצגים באוספי אמנות שונים בישראל ובחו"ל.
בין היתר לעיטור מבני ציבור בישראל.
פולוצקי פרסמה ספרים שכתבה וספרים שאיירה וכיום ממשיכה ליצור בביתה אשר בירושלים.
1963-1960, "בצלאל", אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים, גרפיקה
1966-1965, "בצלאל", אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים, אמנות פלסטית
1972-1970, "האוניברסיטה העברית", ירושלים, תואר ראשון בחינוך ותולדות האמנות, BA
1972-1976, "האוניברסיטה העברית", ירושלים, תואר שני בפסיכולוגיה חינוכית, MA
1999, "האוניברסיטה העברית", ירושלים, דוקטור לפילוסופיה, PH.D
2002 - פרס שני בתערוכה הבינלאומית "Salon des Léopard", שנערכה בסן-טרופה, צרפת.
2002 - פרס שלישי בתערוכה הבינלאומית "הצבע הכחול באמנות", שנערכה ברוֹקְבּרוּן, דרום צרפת.
2003 - פרס שלישי בתערוכה הבינלאומית "הצבע הכחול והצבע הכתום באמנות", שנערכה בסומיר, דרום צרפת.
2005 - פרס שני בתערוכה "מחווה לאורוגוואי", שנערכה בשגרירות אורוגוואי בהרצליה, ישראל.
2006 - מלגת שהות בקריית האמנים בפריז "הסיטה", מטעם משרד החינוך והתרבות.
2019 - פרס לפסל המיניאטורי הטוב ביותר, בקטגוריה "שונות", בתערוכת המיניאטורות הבינלאומית ה-28 שנערכה בגלריה "ליד הים", נאגס הד, צפון קרוליינה, ארצות הברית.
"מעשה בראשית", יצירה בת חמש תמונות בצבעי שמן על בד, כל אחת בגודל של 80X60 ס"מ.
נרכשה על ידי האוניברסיטה העברית בירושלים ומוצגת בבניין ליהדות ע"ש יצחק רבין בקמפוס הר הצופים בירושלים.
"קרעים בחלום", יצירה בצבעי שמן על בד, בגודל 180X120 ס"מ.
נושאה הפיגוע בקו 20 בירושלים שהתרחש בשנת 2001, הוצגה בלשכת ראש עיריית ירושלים בתקופת כהונתו של אורי לופוליאנסקי ונעלמה מהלשכה בתקופתו של ראש העיר ניר ברקת.
1980 - גלריית אלון, ירושלים, "חלום בנוף" - טכניקת מים מעורבת, צבעים מונוכרומיים.
1981 - בית האמנים, ירושלים, "דרכים" - תבליטי עץ בצירוף מראות צבועים בצבעים תעשייתיים.
1988 - בית האמנים, ירושלים, "קטנות, קטנות יותר וגדולות" - אקוורלים.
1992 - גלריית נורה, ירושלים, "התבוננויות" - אקוורלים והדפסי משי.
2001 - בית האמנים, ירושלים, "תצריפי נוף" - סדרות של ציורים קטנים בצבעי שמן על בד.
2001 - גלריית תיאטרון ירושלים, ירושלים "דינמיקה" - ציורים גדולים בצבעי שמן על בד.
2001 - בית האמנים, תל אביב, "תצריפי נוף II " - ציורים קטנים בצבעי שמן על בד.
2003 - גלריה דנון תל אביב, בית הראשונים, ביתן אהרון "משחקי אור", ציורים בצבעי שמן על בד.
2003 - מוזיאון בית אוסישקין, גן החיות התנכ"י בירושלים, " אלף בית של ציפורים" ציורי ציפורים בצבעי מים שצוירו לספרו של עזריה אלון.
2003 - הגלריה העירונית בירושלים, "קרעים בחלום", סדרה של תמונות בצבעי שמן על בד שנעשו בעקבות הפיגוע בקו 20 בירושלים.
2004 - המשכן לאמנויות הבמה בית האופרה, תל אביב, "לברוא עולם קסום מתוך הליבה" סדרות של טריפטיכים בצבעי שמן על בד.
2004 - בית גבריאל בכנרת, "מעמקים" תמונות כחולות בצבעי שמן על בד, בנושא הים ומעמקי הנפש (התערוכה הוצגה גם בתיאטרון ירושלים בשנת 2006).
2006 - המרכז הבינלאומי לאמנות "הסיטה", פריז, "ברוח הסטודיו שבו צייר מרדכי ארדון" תערוכה של תמונות בצבעי שמן, צבעי מים ותחריטים.
2007 - בית האמנים תל אביב, "תחריטים פריס, 2006", תערוכת תחריטים מיניאטוריים.
2010 - בית האמנים ירושלים, "קטנות שהן גדולות, מיניאטורות 1999-2009", תערוכה רטרוספקטיבית של מיניאטורות מהעשור בין 2000-2010.
2013 - בית האמנים על שם זריצקי, תל אביב, "מסתרי הסתיו", תערוכת עבודות מרובעות בצבעי שמן על בד בנושא הסתיו.
2021 – מוזיאון הטבע, ירושלים, "דיאלוגים, בין קו לכתם, ציור ומיצב, צבעוניות ומונוכרומטיות".
תערוכה רטרוספקטיבית של היצירות בין השנים 2016-2021.
2022 - בית האמנים על שם זריצקי תל אביב, "רטרוספקטיבה של סדרות", תערוכה רטרוספקטיבית של סדרות בין השנים 2000 - 2022.
1981 - "תערוכת האביב של אמני ירושלים", בית-האמנים ירושלים - תבליט עץ צבוע בצבעים תעשייתיים.
1982 - "מחווה לסיני", בית האמנים ירושלים (יזמה וארגנה בעצמה תערוכה זו בעקבות פינוי סיני), רישומים וציורים בטכניקת מים מעורבת.
2000 - "33x33 תמונת מצב", בית האמנים ירושלים - ציורים קטנים בצבעי שמן.
2000 - "התחרות השנייה לצילומי טבע בארץ ישראל", תערוכת צילומים נודדת של החברה להגנת הטבע מוזיאון ארץ-ישראל, תל אביב; תיאטרון ירושלים, ירושלים; הכנסת ומקומות נוספים ברחבי הארץ צילומה "סימביוזה במדבר" זכה בפרס שלישי.
2000 - התערוכה הבינלאומית השלישית של מיניאטורות ותמונות קטנות, Exposition internationale de la miniature et du petit tableau מטעם האגודה הצרפתית למיניאטורות (S.A.M.A.P) ארמון ברניקור דוּאֶה, צרפת ציורים קטנים בצבעי שמן על בד.
2000 - "אקולוגיה", תערוכת ציור, פיסול ומיצב אודיטוריום חיפה, חיפה - צילום.
2000 - "Small in nature", תערוכה בינלאומית של מיניאטורות גלריית The Peoples Gallery, קולומביה הבריטית קנדה - מיניאטורות בצבעי מים.
2000 - "תנ"ך", תערוכה בינלאומית של מיניאטורות בנושא התנ"ך, גלריית בית גבריאל, מיניאטורות בצבעי מים.
2001 - "שחור-לבן", תערוכת מיניאטורות של אגודת אמני המיניאטורות בישראל, בית האמנים תל אביב, "מיניאטורות בצבעי מים בגוונים של אפור ושחור".
2002 - "התערוכה הבינלאומית החמישית של מיניאטורות ותמונות קטנות", internationale de la miniature et du petit tableau Exposition מטעם האגודה הצרפתית למיניאטורות (S.A.M.A.P) ארמון ברניקור דואה, צרפת מיניאטורות בצבעי שמן על נייר.
2002 - "אריות בירושלים", פרויקט עבודה על פסלי אריות שהוצבו ברחבי ירושלים - צבעי אקריליק על בטון.
2002 - "בראשית", תערוכת נושא פרק א' וב' ספר בראשית מאי: בית-התנ"ך תל אביב יוני: סטודיו אמן חדרה - ציורי שמן על בד.
2002 - "Small in nature", תערוכה בינלאומית של מיניאטורות גלריית The Peoples Gallery קולומביה הבריטית, קנדה - מיניאטורות בצבעי מים.