tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כדברי עורכת הספר "אהבת הארץ והנכונות לשרתה, יושר והגינות, חתירה להצטיינות, חריצות, מסירות וצניעות".
לונץ החל את לימודיו בבית הספר הריאלי.
יחד עם ההשכלה הפנים את הסיסמה "והצנע לכת", לתלמידים בכיתה ח' הותר להצטרף לצופים.
באותה שנה (1944) חודשה פעילות צופי ים בחיפה העדיפות ניתנה לאלה שהצהירו על כוונתם להמשיך ולשרת בים.
לונץ לא חשב אז על קריירה ימית והודיע כי הוא מעוניין בפעילות ימית מהנה אך אינו מתחייב לשירות ימי.
הוא החל בפעילות צופי ים בנמל חיפה מבלי לדעת שהעתיד צופן לו 30 שנות שירות ימי.
אגודת צופי ים הייתה אז צעירה בנמל לעומת אגודת זבולון והפועל ימיה הוותיקים.
הפעילות כללה חתירה בסירת עץ גדולה וגם מפרשים.
ב-1946 סילקו הבריטים את האגודות הימיות מהנמל לנווה ים.
למרות קשיי התחבורה המשיכו לונץ וחבריו בפעילות הימית.
השירות של לונץ בחיל הים התאפיין בתפקידים שונים בהם נמצא תקופות קצרות יחסית.
התחום העיקרי היה גילוי ניווט וקשר.
בנוסף עסק לונץ בתפקידי הדרכת קצינים והעמיד הרבה תלמידים.
מצא את יעודו במודיעין הימי כראש המחלקה במלחמת יום הכיפורים.
בפרוץ מלחמת העצמאות היה לונץ תלמיד בכיתה י"א, וניתנה הוראה לגיוס ילידי שנת 1931. הטירונות במחנה 80 החלה בדיוק ביום אירועי אלטלנה.
הפלוגות בטירונות אורגנו לפי תנועות הנוער וכל שכבת הצופים הייתה יחד.
בחודש ספטמבר 1948 עברו המגויסים לחיל הים בחוף טנטורה, היא דור של ימינו.
השלב הראשון היה קורס מפקדי סירות המשך לקורסים שנערכו בפלי"ם וכלל גם שחייה בשלשות מסודרות כל זאת בקור של החורף.
הרעיון של מפקד חיל הים, פול שולמן, היה להקים גדוד נחתים כמו המארינס האמריקאי אך אחרי קרבות בית עפה, בהם נהרגו רבים מכוח הנחיתה, לונץ ואחרים לא ששו לכך.
החינוך בבית הספר הריאלי והאימונים בצופי ים עשו את לונץ מתאים לקצונה והוא השתתף בקורס החובלים השני של החיל שתוכנן להימשך 6 חודשים.
במאי 1949, תום מלחמת העצמאות, קיבלו כל הצעירים חופשה של 6 חודשים לסיים את לימודיהם.
בית הספר הריאלי היה כבר בחופשת הקיץ והמנהל ד"ר ארתור בירם לימד את הצעירים להשלמת בחינות הבגרות.
לאחר סיום הלימודים חזר לונץ לחיל הים אך לא הוכנס חזרה לקורס החובלים.
השתתף בהורדת ספינות לאילת ולאחר שירות קצר הועבר ל"בסיס חימוש ותותחנות" (כפי שנקרא אז מחנה בת גלים) כ"רב מלח" (כיום רב-טוראי).
בבת גלים משכה את עינו מודעה על אפשרות להישלח לקורס קצינים בחיל הים הצרפתי.
לונץ, שהגיע בינתיים לדרגת סמל, נרשם והביע רצונו לקורס קציני קשר, אך תוך כדי המיון שוכנע לקורס ארוך יותר של שלוש שנים.
ועדת הקבלה התרשמה ממנו לטובה.
צרפתית מדוברת שמע בבית מהסבתא ולא חשש מקשיי השפה.
בספטמבר שנת 1950 החל רמי בלימודים באקדמיה הימית הצרפתית בברסט.
מקום הבסיס בחוף האטלנטי מול הכניסה הדרומית לתעלה האנגלית, מקום עם מזג אוויר קשה במיוחד.
תנאי המגורים ספרטניים ללא בידור כלשהו במרחק שעה הפלגה מהעיר.
קבוצת הצעירים הישראלים פוזרה בין האחרים ונאלצו להשתלב מהר.
רק שם החל לונץ לקרוא ולכתוב צרפתית.
מרבית הבחינות היו בעל-פה וכך הצליח לעבור אותן.
הלימודים כללו כל חודש הפלגה באוניה קטנה בחופי אירופה.
לאחר שנתיים לימודים יצאו להפלגה של שבעה חודשים בסיירת אימונים "ז'אן ד'ארק" 27,000 מייל ימי בים התיכון ובאוקיינוס האטלנטי.
לונץ עבר באקדמיה חוויה מעצבת של שלוש שנות לימוד והרבה ניסיון ימי.
בקיץ 1953 חזר לונץ לישראל כקצין מוסמך בדרגת סגן והוצב לבי"ס חובלים כמדריך מטאורולוגיה של קורס חובלים ד'.
קורס חובלים ד' ערך את הפלגת הסיום שלו עם אח"י אילת וביקרו במספר נמלים בים התיכון.
עם אותה אניה, בפיקודו של אדוארד שרון, נעשתה הפלגה ארוכה לדרום אפריקה.
הקורס הסתיים במצעד ברחובות חיפה.
בשנת 1955 עבר לונץ לענף מבצעים במטה חיל הים ועסק בהכנת תוכניות מבצעיות וכתיבת פקודות מבצע.
נוצר צורך דחוף במדריך ראשי לקורס חובלים ה' לאחר שכבר החל.
לונץ קיבל את המשימה וכאן יישם את דרך הפעולה שלמד באקדמיה הצרפתית.
בקורס הייתה קבוצה גדולה של קצינים יוצאי שייטת 13 שרכשו אצל לונץ את מקצועות הספנות ובעיקר ניווט.
במרץ 1956 יצא לחופשת חתונה, עם עדה לבית גורדון, אחות במקצועה.
כשחזר מהחופשה התברר לו כי הקורס הופסק וחניכיו נשלחו לאנגליה לצורך איוש משחתות ה-Z שנרכשו אז.
מתוך התחשבות בחופשת החתונה אף לא הודיעו לו על כך.
לונץ נשאר בבסיס ההדרכה והדריך מחזור ראשון של קורס קצינים כללי של חיל הים.
החניכים היו קציני מנהלה, קשר ואפסנאות ולונץ הקנה להם מושגים על הזירה הימית.
בעת מלחמת סיני הגיעו, לדרישת ראש הממשלה דוד בן-גוריון, שלוש משחתות צרפתיות להגנת ערי החוף של ישראל ממטוסים מצריים.
בכל משחתת הוצב קצין קישור מבוגרי ברסט.
לונץ הוצב על המשחתת הצרפתית קרסן (M.N.
Kersaint) אשר הוצבה במפרץ חיפה.
האניה נמצאה בכוננות נגד מטוסים בשעות היום ומנוחה בשעות הלילה.
תקלה באחת ממערכות ההנעה לא אפשרה לה לנוע במהירות והיא שמשה כסוללת נ"מ צפה.
כאשר הפתיעה איברהים אל אוול בהפגזת לילה את חיפה.
סייע לונץ למפקד הצרפתי בהערכת המצב.
תגובת האש המיידית של הקרסן גרמה למשחתת המצרית להפסיק את ההפגזה ולסגת מבלי שנגרם נזק משמעותי בחוף.
הקרסן הייתה משחתת חדשה עם מערכת ירי משוכללת והירי היה מדויק.
התותחים היו טעונים בפגזים נגד מטוסים עם מרעום קרבה והתפוצצו ללא חדירה במטרה.
האניה נדרשה ממפקדת חיל הים לתקוף את המשחתת המצרית הבורחת.
מפקד האניה הצרפתית הודיע כי עקב התקלה בטורבינה לא הצליח לסגור טווח.
באותה עת לא היה מצב מלחמה בין צרפת ומצרים, המפקד הצרפתי לא היה בטוח איך יתייחסו אליו מפקדיו.
היה נרגש שמא הדיווח שלו למפקדה, שהיה בגלוי, יעשה לו בעיות.
הוא נרגע לחלוטין לפנות בוקר, כשקיבל מברק חוזר מצרפת עם דיווח שנפתחה אש על ה"קרסן" כאשר הייתה על-יד חיפה והיא השיבה.
לונץ כנציג חיל הים העביר את הקשר בין האניה הצרפתית למפקדת חיל הים וגם היה ער להתלבטויות.
המפקד והצוות של האניה הצרפתית קרסן קיבל עיטור כבוד צרפתי ומכתב הערכה מישראל.
כך נשארה האיברהים אל אוול שלמה ולאחר תיקונים קלים, הוכנסה לשירות בחיל הים.
כל עת הקרב היה לונץ בקשר ישיר בין מפקד הקרסן ומפקדת חיל הים.
לאחר המלחמה חזר לונץ לבסיס ההדרכה והביא את קורס חובלים ה' לסיומו.
הוא לא שבע נחת מכך שבוגרי מחזור א' של בית הספר לקציני ים עכו צורפו לקורס חובלים ה' באמצע.
היות שלדעתו לא הייתה להם המנטליות שכבר הוחדרה על ידו לוותיקים.
למרות הביקורת של לונץ יצאו ממחזור א של בית הספר לקציני ים עכו לא מעט קצינים מוצלחים.
תוך כך שימש לונץ כבוחן לקציני ים במקצוע ניווט, ואף חיבר לתלמידי בית הספר לקציני ים עכו את בחינות הבגרות במקצוע השיט.
בשנת 1958 הוצב לונץ לאיברהים אל אוול בשמה החדש אח"י חיפה כקצין גנ"ק.
צוות המשחתת היה קטן יותר והתחרה על מעמדו מול המשחתות Z ה"גדולות".
באילת עגנו שתי פריגטות של חיל הים שהגיעו לשם בהפלגה סביב אפריקה.
חיל הים לא הפעיל אותן והן נמכרו לצי סרי לנקה.
העסקה התבשלה בסודיות וכללה העברת הפריגטות ומסירתן ביעד.
באביב 1959 נאסף צוות מילואים להשטת אח"י מזנק ולונץ קיבל אחריות על כספי המבצע בנוסף לתפקידו כקצין גנ"ק.
ההפלגה הייתה ארוכה מאוד במהירות איטית וסדר פסח נערך באניה בעת ההפלגה.
הפריגטה הגיעה לטרינקומלי ונמסרה לצי המקומי.
לאחר המסירה המתין הצוות חודש ימים וערך סיורי תיירות בכל סרי לנקה עד שהגיע מטוס להחזרתם לישראל.
את שנת 1960 עשה לונץ במשחתת אח"י אילת כקצין הגנ"ק.
בשנת 1961 עבר למפקדת חיל הים בתפקיד ממלא מקום של ראש ענף ים 7 ומפקד יחידת הקשר והגילוי.
בשנת 1961 עבר קורס פיקוד ומטה זרוע הים, ולאחר מכן שירת שוב כקצין גנ"ק במשחתת אילת.
ב-1963 נשלח לקורס קציני גנ"ק באנגליה.
בשנת 1964 קיבל פיקוד עצמאי על הקורבטה אח"י נגה (ק-22).
האניה שימשה לאימוני אנשי שייטת 13 וקורס חובלים, נעשו הפלגות ארוכות בים התיכון ואף נקלעה לסערות רבות.
לאחר שנה בפיקוד על אח"י נגה, מונה לונץ לסגן מפקד המשחתת אח"י יפו, אך לאחר חצי שנה נקרא להדריך בפו"ם זרוע ים.
במסגרת זו הכין גם תרגיל נחיתה לחופי סיני עם כל אניות צי הסוחר.
לשם כך גייס את גיסו, רב חובל עמנואל קלמפרר.
אחד מחניכיו בקורס פו"ם, מיכאל ברקאי, נעשה ברבות הימים למפקד חיל הים.
בסוף קיץ 1966 הסתיים תפקידו בפו"מ, ולונץ מונה לראש ענף ים 7 האחראי על הקשר והגילוי בחיל הים.
בשנת 1967 שירת לונץ במפקדת חיל הים כראש ענף ים 6 - ענף אמצעי לחימה.
מינוי החירום שלו היה קצין משמרת במוצב הפיקוד כך נעשה מעורב בתקרית ליברטי.
המטרה התגלתה יום קודם בידי סיור אווירי.
נציגות מודיעין ים במצפ"ע, שקיבלה את הדיווח, זיהתה אותה כאוניית ביון של צי ארצות הברית בשם ליברטי.
דווח מיידית למפקדת חיל הים בלוויית אזהרה שהצללית שלה דומה לאניית ההספקה של הצי המצרי "אל קוציר" אבל היא גדולה ממנה בהרבה.
אך על שולחן תמונת הזירה סומנה כאנית סוחר.
בים הפתוח אוניות סוחר בתנועה מנמל לנמל ואינן נמצאות במקום אחד.
על כן מחוסר מידע חדש ב-8 בבוקר הורה לונץ למחוק את הסימון.
המטרה התגלתה מחדש במשמרת הבאה.
כאשר התקבל דיווח מהטרפדות שהמטרה נוסעת 30 קשר הוזמן סיוע אווירי.
אחר התקיפה האווירית כשהתברר שהטרפדות עומדות לירות טורפדו ניסה לונץ למנוע זאת.
אך הוראתו נבלמה בחדר המכ"ם של הטרפדת ולא הגיעה למפקד הכוח.
לונץ הועמד לדין צבאי ונמצא זכאי.
בתחילת 1969 סיים לונץ את תפקידו כראש ענף ים 6, ענף אמל"ח, וקיבל תפקיד של קצין אג"ם בסיס חיפה.
הקמת בסיס חיפה הייתה צעד של התארגנות לקראת הגעת ספינות הטילים.
לפני כן נקרא בסיס נמל חיפה, שהיה בסיס חופי שטיפל ביחידות קטנות.
סטי"ל היה אמור לעבוד עם 43 איש ולצאת לגיחות קצרות בלבד.
חיל הים עבר לתפישה של בסיס חיל ים שדומה לכנף אווירית, כלומר יש יחידות קבועות בבסיס שמגישות את השירותים לספינות היוצאות וחוזרות.
חזר הסטי"ל ונקשר לרציף, פלגת אחזקה תבוא לתקן מה שצריך לתקן, פלגת הלוגיסטיקה תביא את הדלק, מזון, תחמושת.
כשהם נמצאים בחוף הימאים יורדים לאכול בחדר אוכל של הבסיס ולא נמצאים בספינה.
זה היה שינוי תפישה עמוק מאוד בתפעול חיל הים.
לונץ עם מפקדת הבסיס הכינו את התשתית בבסיס חיפה לקלוט את ספינות הסער לפני הגעתן.
לונץ המשיך בשירות במטה חיל הים ובשנת 1970 הוצעה לו העברה לתחום המודיעין תוך כוונה להחליף את ראש המחלקה אל"ם ראובן אשכנזי.
לאחר שנה בתפקיד ראש ענף איסוף, בשנת 1971 מונה לונץ לראש מחלקת מודיעין ים תחת פיקודו של אלוף אברהם בוצר, והמשיך בתפקידו גם תחת מפקד החיל הבא, אלוף בנימין תלם, עד שנת 1975.
בתחילת תפקידו עמד לונץ על חשיבות הלוחמה האלקטרונית ואיסוף מידע על מכ"מי האויב.
בהמשך קידם את נושא ההאזנה לשידורי האויב והכין חוליות ניידות המצטרפות לספינות הפיקוד של הכוח הימי ומעבירות מידע ישירות למפקד הטקטי בים.
התפישה של יחידת האזנה טקטית אצל המפקד הקדמי בשטח הייתה תפישה צה"לית, אבל מודיעין חיל הים היו הראשונים והיחידים למעשה שיישמו זאת.
בזמן שלום עברו תרגול והיכרות בין הגוף המודיעיני והגוף המבצעי כך שהתרומה למלחמת יום הכיפורים הייתה רבה.
פקודיו של לונץ ראו בו מפקד הדואג לחייליו והעריצו אותו.
לונץ זכה להערכה רבה גם מהשותפים לו באגף המודיעין.
אלה התרשמו במיוחד מהאופי היציב של לונץ אשר נסך הגינות, אמינות ועמידה על עקרונות.
להערכתם הייתה לו ראייה רחבה על המודיעין הרבה מעבר לאופק הימי.
כאשר הערכתו על המלחמה הקרבה נדחתה לא היה זה מזלזול אלא מהסתמכות על מידע אחר שאחר כך הוכח כשגוי.
אחת המשימות בהן עסק הייתה הכנת רשימת סימנים המתריעים על מלחמה מתקרבת.
בתפקידו עבר על הסימנים והמידע המתקבל וב-30 ספטמבר 1973 זיהה מודיעין חיל הים סדרת צעדים בצי המצרי המעידים על כניסה למלחמה.
מסקנתו נגדה את מסקנות אגף המודיעין שחשב כי הם מעידים על תרגיל.
לונץ הזהיר את מפקד חיל הים ויחד ניסו לשכנע את ראש אמ"ן, אלי זעירא.
כאשר זה לא הועיל הכריז מפקד חיל הים, בנימין תלם, כוננות עליונה בלא קשר לשאר הצבא.
הרמטכ"ל, דוד אלעזר, מנע זאת כדי לא להסב תשומת לב.
במקום כוננות עליונה נערך תרגיל שכלל את כל ספינות הטילים.
המחקר במחלקת מודיעין ים עמד על המהלכים החריגים בצי המצרי, אשר תאמו את הסימנים המעידים על מלחמה מתקרבת.
בהמשך הגיעו במחמ"ן למסקנה סופית כי המצרים אכן עומדים לפתוח במלחמה יזומה.
הדבר נכתב בלקט מיוחד להפצה בחיל הים ובאמ"ן, אולם רמי לונץ לא התיר את פרסומה של קביעה זו על-מנת לא לחרוג מהקונצנסוס, וכך נמנעה התרעה על מלחמה ברמה הלאומית.
את הערכת מודיעין ים כי עומדת לפרוץ מלחמה מסר לונץ בפורום מטה מורחב, כבר ביום שני, 30 בספטמבר.
מפקד שייטת 13 שמע על כך אך המידע לא ירד לשייטת ספינות הטילים ולא נעשו הכנות אופרטיביות כל שהן.
לונץ ותלם חששו להעביר התרעה מוקדמת יותר שתתגלה על ידי המצרים.
תלם קיבל החלטה על השלמת טילים בספינות הסער כבר ביום חמישי בערב, אך היות שלא ביטל את התרגיל השייטתי, החלה ההתחמשות רק יחד עם ההתרעה על המלחמה בפתח שהועברה ליחידות החיל לאחר שהתקבלה מהמטה הכללי ביום שישי, 5 באוקטובר.
באותה עת העביר חיל הים הוראות תנועה לאניות צי הסוחר בתנועה לישראל, אך בלא הודעה על כוננות למלחמה.
ההתרעה של 24 שעות לא הספיקה, כי נדרשו הכנות רבות יותר לספינות הסער להיערך במלוא כוחן.
בהמשך המלחמה נתן המודיעין בראשות לונץ התרעות על תנועות האויב.
החשובות שבהן היו הודעה ב-8 באוקטובר כי ארבע ספינות טילים מדגם אוסה יצאו מאלכסנדריה מזרחה.
הקרב הסתיים בשלוש אוסות טבועות.
חשובה במיוחד הייתה ידיעה למחרת בבוקר על ירי טילים נגד אח"י מזנק שהתקרבה לטווח מכ"ם מפורט סעיד.
ההתרעה הגיעה דקות לפני הירי וסייעה לספינה להיחלץ בלא פגע.
בים סוף עקב המודיעין אחרי ספינות הטילים המצריות ועל תוצאות התקיפות של שייטת 13.
בנושא ביטחון השיט הצלחת מודיעין חיל הים הייתה פחותה.
בתחילת השנה אותר תרגיל מיקוש מצרי של מצרי יובל.
כמסקנה קיבל מפקד הזירה הנחיה להכין מעבר חלופי מזרחי על ידי הצבת מחזירי הד מכ"ם ומשולשי סימון בפינות הסלעים מעבר מילאן.
המצרים קלטו את הפעילות הזאת ובפתיחת המלחמה הטילו מוקשים באזור היובל בדיסקרטיות מבלי להתגלות.
פעולת תחנת המכ"ם שובשה ולא קוים סיור על השטח המיועד למיקוש.
עם פרוץ הקרבות הופסקה תנועת המכליות בים סוף.
לאחר הפסקת האש החליט שר הביטחון, משה דיין, על חידוש תנועת המכליות.
בהפלגה הראשונה המכלית "סיריס" עלתה על מוקש (או שניים) וטבעה.
למרות הידיעה על היתכנות המיקוש לא היה לונץ משוכנע שמדובר במוקשים, אך מכלית נוספת שכבר הייתה בדרך הוחזרה לאילת.
חידוש התנועה נעשה מאוחר יותר בנתיב אחר על ידי המכלית "פטריה" (רב חובל צבי נצר) כאשר לפניה ספינת משמר של חיל הים.
מיקוש המצרים גבה מחיר גם מהמצרים - התנועה אל צפון מפרץ סואץ פסקה.
ראש משלחת משרד הביטחון באיראן
בחודש אפריל 1975 מסר לונץ את מחלקת המודיעין לתא"ל אלי לוי וסיים את שירותו בחיל הים.
בחודש יולי הועלה לונץ לדרגת תא"ל ומונה לראש משלחת משרד הביטחון ונספח צה"ל בטהראן.
הקשרים עם איראן, בה מלך אז השאה מוחמד רזה פהלווי, היו הדוקים, אך כמדינה מוסלמית השאה לא רצה להבליט את הקשר עם ישראל.
פרויקטים משותפים רבים נרקמו אז בין המדינות.
הדיסקרטיות גרמה לכך שלונץ למעשה לא נראה אף פעם בציבור במדים ובדרגות תא"ל.
השאח מוחמד רזא שאה פהלווי רצה להפוך את איראן למדינה מתקדמת כדוגמת טורקיה.
הרפורמות של השאה הביאו לצמיחה ושגשוג כלכלי והקשר עם המערב בכלל וישראל בפרט היה הדוק.
מערך הרכש האיראני היה בקשר הדוק עם ישראל, וכלל רכישות תחמושת ונשק ושותפות בפיתוח אמל"ח מתקדם.
שגריר ישראל באותה תקופה היה אורי לובראני.
שנות הפריחה הביאו ישראלים רבים שהשקיעו באיראן.
לונץ התרכז בעיקר במכירת ציוד ביטחוני לאיראן.
בתחום השיווק יש הרבה מן האפור.
לונץ ביצע את תפקידו על הצד היותר טוב וגם האיראנים למדו את אופיו כך שהעסקות דרכו היו כולן כשרות.
ב-1977 חזרה משפחת לונץ לישראל, ולאחר חופשת שחרור ופרישה לגמלאות ב-1978 החל לונץ לעבוד בחברת אלביט בתחום פיתוח ושיווק מערכות לחימה אלקטרוניות.
היה זה המשך לידע שנצבר בחיל הים ולקשרים שנטוו במשרד הביטחון ובטהראן.
לחברת אלביט היה הרבה מה למכור לכל החילות ולמדינות מתקדמות ומתפתחות.
בשנת 1988 סיים את עבודתו בחברת אלביט וחזר לשירות המדינה כסגן מבקר מערכת הביטחון, עד ליציאה לגמלאות בשנת 1996. מנהל משרד הביטחון באותה תקופה היה האלוף דוד עברי ולונץ מציין כי אהב את תכונותיו כאיש עבודה שמתייחס יפה לאנשים.
במקביל לעבודתו האזרחית כתב לונץ מאמרים רבים באתר מורשת חיל הים.
הוא נשא בתואר כמרכז נושא המורשת בעמותת חיל הים.
המאמרים נוגעים לקרבות ואירועים בכל שנות קיום חיל הים.
הבסיס למאמרים היו נתונים שנאספו בחיל הים מענף היסטוריה.
הסיפורים על מלחמת יום הכיפורים מרתקים במיוחד היות שבמעמדו של לונץ כראש מספן המודיעין מתקבלת תמונה ממוצב הפיקוד של חיל הים.
בסיפורי הקרבות מגובה פני הים יש תוספות שלא היו ידועות ללונץ.
מאמר נוסף של לונץ, מלחמת יום-הכיפורים בזירה הימית, בספרם של חגי גולן ושאול שי (עורכים), מלחמה היום - מחקרי מלחמת יום-הכיפורים, הוצאת מערכות, 2003.
מהמאמרים עולה הבעיה הקיימת שבמלחמה או כל אימת ויש אירוע אמיתי, בייחוד כזה הכולל נפגעים לא מתקיים תחקיר יחידתי.
הפתיחות למסירת חומר לקצין בודק או ועדות חקירה נמוכה יותר.
רמי לונץ הלך לעולמו ב-5 ביוני 2013 לאחר מחלה.
השאיר אחריו את אלמנתו עדה המתגוררת בכפר סבא.
בנו אורי לונץ ארכיטקט בינה עסקית ויועץ למוסדות פיננסיים.
ובתו תמי ליכט עוסקת ביבוא בשוק המוסדי והפרטי.
נכדו מכהן כקצין במספן המודיעין של חיל הים.
נטייתו של הסבא אברהם משה לונץ לכתיבה והוצאה לאור המשיכה בדורות הבאים כאשר המשפחה הוציאה ספרי זכרונות שחולקו למקורבים מהם ניתן ללמוד סיפורי התקופה.
רמי לונץ, סבא רמי - זכרונות לנכדים ולנינים, עורכת נעמה שלו-בן דוד, אפריל 2009.
דבורה גורי, השושלת, סיפורה של משפחת לונץ לדורותיה, הוצאת משפחת לונץ, 2006.
תרזה קלמפרר, מתתיהו לונץ, הוצאת משפחת לונץ, 2011.
רמי רהב (נולד ב-1947) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל.
כיהן כמנכ"ל קרן הפנסיה "מיטבית".
שירת במשך כ-35 שנים בצה"ל ובמשטרת ישראל.
שירת כסגן מפקד מג"ב באזור טולכרם, סגן ומפקד מרחב הגליל וקצין אג"ם מחוז הצפון.
בתפקידו האחרון במשטרה כיהן כראש אגף תמיכה לוגיסטית בדרגת ניצב עד שנת 2000. ב-2001 מונה למנכ"ל "מיטבית", קרן הפנסיה החדשה של קרן הגמלאות המרכזית של עובדי ההסתדרות.
הוא פרש מתפקידו בתחילת 2004.
רמי מארבאל (, נולד ב-24 בפברואר 1983 בדומונט שבצרפת) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
מארבאל החל את דרכו בגיל 14 במחלקת הנוער של שנטילי, ובשנת 2001 עבר לבווה מהליגה הצרפתית השנייה, בשורותיה רשם 38 הופעות והבקיע שער אחד.
בגיל 21 עבר לאולדהאם אתלטיק האנגלית אך מיעט לשחק ורשם 6 הופעות בהן כבש שני שערים, ובשנת 2004 עבר לגזלק אז'אקסיו הצרפתית עמה שיחק ב-37 משחקי ליגה וכבש שער אחד.
לאחר מכן עבר לטור, בה ערך 64 הופעות וכבש שני שערים, ובשנת 2007 עבר לנאנט ובוסף העונה עם מגן נוסף מהקבוצה ז'אן-ז'אק פייר נכלל בנבחרת העונה של הליגה.
בעונתו השנייה במועדון עלתה הקבוצה לליגה הבכירה ומאראבל היה שותף פעיל כאשר לקח חלק ב-31 משחקי ליגה.
בשנת 2010 עזב את צרפת וחתם בשורות זולטה ורכם מליגת העל הבלגית, בה רשם 40 הופעות ליגה וכבש 6 שערים.
לאחר שתי עונות עבר למועדון בלגי אחר, גנט, בו כבש ארבעה שערים ב-48 הופעות.
ב-2 בפברואר 2014 הגיע מאראבל לישראל וחתם במכבי תל אביב עד לסוף העונה.
הוא ערך את משחק הבכורה שלו במדי הקבוצה ב-15 בפברואר 2014 במשחק החוץ נגד מכבי פתח תקווה ואף כבש שער כבר בהופעתו הראשונה.
מארבאל היה שותף לזכייתה של מכבי תל אביב באליפות, ובתום העונה שוחרר מהמועדון.
בינואר 2015 חתם מארבאל בקבוצת MOL וידי מליגת העל ההונגרית, אך הוא שוחרר ממנה ב-31 באוגוסט.
רמי קמחי (נולד ב-1958) הוא מבקר תרבות, חוקר ספרות עברית, חוקר ויוצר קולנוע ופובליציסט.
פרופסור בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל.
ב-2025 נבחר לכהן כיו"ר מועצת המוזיאונים במשרד התרבות והספורט.
הוריו, דוברי לדינו, עלו לישראל ממצרים, אליה הגיעו הוריהם כמהגרים בשנות ה-20 של המאה ה-20 מירושלים (משפחת אביו) ומאיזמיר (משפחת אמו).
אביו היה מורה לעברית ולאנגלית בתיכון של בנימינה עד לסגירתו.
קמחי גדל בחולון, למד בבית הספר היסודי ביאליק ובתיכון מיטראני והיה חניך תנועת הנוער העובד והלומד, יצא במסגרתה לנח"ל ושימש בה בתפקידים שונים.
בתפקידו האחרון היה רכז קן רמתיים.
בתקופת שידורי הניסיון של ערוץ 2, יצר וביים קמחי את אחת התוכניות הראשונות של הערוץ "מסיבת ריקודים עם אילן בן שחר" (1989-90).
בהמשך, בשנים 1989–1992, שימש כבמאי בית (אולפן) באולפני הכבלים.
במהלך שנות המילואים שלו ביחידת ההסרטה של אגף המודיעין כתב וביים עשרות סרטי הדרכה.
רמי הוא בעל תואר ראשון מהחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, במסלול הפקה ותואר שני בספרות עברית מאוניברסיטת תל אביב.
הוא בעל תואר DEA מהחוג לציוויליזציה יהודית של אוניברסיטת פריז.
בשנת 2008 קיבל תואר דוקטור מהמחלקה ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת מישיגן, ארצות הברית.
נושא התזה: "סרטי הבורקס ומקורותיהם בספרות יידיש קלאסית".
הדוקטורט המתורגם לעברית ראה אור כספר בהוצאת רסלינג בשנת 2012. ב-2023 פרסם ספר נוסף על סרטי הבורקס :" Israeli Bourekas Films - Origins and Legacy" .
הספר פורסם בארצות הברית בהוצאת אוניברסיטת אינדיאנה.
קמחי הוא זוכה פרס דב סדן לספרות עברית לשנת 1993 על הצעת מחקר מצטיינת בנושא עיבודים מספרות לקולנוע.
הוא זכה בפרס וולגין לסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים על סרטו (בימוי, תסריט, הפקה) "חתונתה של גליה" (1986), ובפרס שרת התרבות ליצירה ברוח הציונות על סרטו (בימוי, תסריט, הפקה) "ליל הפתאים" (2015).
משמש כמרצה לקולנוע החל מ-1986. בשנים 1993–2005 לימד בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2003–2008 לימד במחלקה ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת מישיגן בארצות הברית.
בשנת 2014 לימד בתוכנית ללימודים יהודיים באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו.
כמו כן לימד במדרשה לאמנויות בית ברל, ובאוניברסיטה הפתוחה.
בשנים 2005–2004 שימש ראש החוג לקולנוע במכללת הדסה, ירושלים.
בשנים 2009–2011 שימש ראש מסלול קולנוע וטלוויזיה בבית ספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל.
משנת 2009 ואילך הוא מרצה בכיר מומחה בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת אריאל.
ב-2020 מונה לפרופסור חבר שם.
קמחי הוא חבר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
פעיל בעמותת "עלה" לאמנות ישראלית, שמוציאה לאור את סדרת הספרים של "בימת קדם לספרות" ואת כתב העת "הכיוון מזרח", שקמחי היה ממייסדיו ומהכותבים הראשונים בו.
הוא פעיל בעמותת הבוגרים של "איסף" – עמותה ישראלית לחינוך המעניקה מלגות לסטודנטים מוכשרים בעלי רקע סוציו אקונומי נמוך, ובבית לייוויק – בית עיתונות היידיש בישראל.
בעבודתו האקדמית והפובליציסטית ובסרטיו עוסק קמחי בהשפעתה המצמיתה של שלילת הגלות על השיח האתני בישראל, ובדרך בה מתכתבות זהויות/תרבויות של מיעוטים במרחב הישראלי – כמו התרבות/זהות הספרדית-מזרחית, תרבות היידיש, והתרבות והזהות הפלסטינית, כפי שהן משתקפות בספרות ובקולנוע – עם השיח הציוני.
עמדתו של קמחי היא ש"התרבות המזרחית" היא ילידת השיח הישראלי, ונמצאת בשלב של התגבשות ו"ספירת מלאי" ולעת הזאת היא תרבות של מחאה שמתכתבת עם תרבויות וזהויות של העולם השלישי.
קמחי הוא הראשון שהגדיר את סרטי הבורקס הישראלים והראשון שהצביע על כך שאינם משקפים "תרבות מזרחית", אלא דווקא תרבות אתנית אשכנזית ושורשיהם ניתנים לאיתור בספרות יידיש קלאסית.
סרטו הראשון של קמחי שהוא גם עיבוד חפשי לסיפורו של א.ב.
יהושע (מות הזקן, 1962) "חתונתה של גליה".
הסרט זכה בפרס וולג'ין לסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים, ובפרס הטלוויזיה הגרמנית בפסטיבל סרטי הסטודנטים הבינלאומי של מינכן.
כמו גם זכה בפרס על עריכת הפסקול הטוב ביותר בתחרות מוגרבי.
העלילה מספרת על נתי שנוסע לחתונתה של בת-זוגו מהעבר מבלי שהוזמן אליה.
נתי נוסע לבדו באוטובוס לחתונה הנערכת בקיבוץ בדרום והנהג מתעלל בו בדרך.
בחתונה מקבלת גליה את פניו בידידותיות, אך נוטשת אותו מיד אחר כך.
יש מבקרים שראו בסרט אלגוריה לאומית על אי האפשרות לקיומו של קשר בר קיימא בין עם ישראל (נתי, הגיבור) לבין ארץ ישראל (גליה).
חיים אידיסיס משחק בסרט את תפקיד נתי; ושאול מזרחי מגלם את דמותו של הנהג.
הסרט הוקרן ברשת ZDF הגרמנית ובטלוויזיה האוסטרית בשנת 1987, כמו גם, הוקרן באותה שנה במשך כחודש לפני הסרט הארוך בבית קולנוע מרכזי בפריז (קולנוע לה רפובליק), כמו כן, הוקרן הסרט בערוץ 1 ב-1992, והוקרן בערוץ 6 בכבלים במסגרת התוכנית "קצר וקולנוע" (ובליווי ריאיון עם קמחי שערך איתן גרין) ב-1994.
הטרילוגיה הדוקומנטרית: "גולים על אדמתם" (2006-1997)
הפרק הראשון בטרילוגיה הדוקומנטרית על משפחת קמחי הגרעינית.
העלילה: הבמאי, רמי, הוא חילוני ואילו אחיו הבכור, רוני, חזר בתשובה והפך לחרדי עשרים שנה קודם לעשיית הסרט.
בסרט שבים האחים אל המקומות בהם גדלו כילדים ואל בית הסבא בירושלים.
הם מנסים לייצר ביניהם דיאלוג ולבנות מחדש את הקרבה שאבדה להם עם השנים.
צילום: אמנון סלומון, הפקה: ילון גורביץ'.
בהפקת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
הסרט מספר על הנרייט עזר, אמו ילידת מצרים של קמחי, והוא מעין משל על היחסים המורכבים בין יהדות המזרח לישראל ולשיח הציוני.
הסרט משלב קטעים מתוך הסרט המצרי הקלאסי "לילה נערת הכפר" (1941), בכיכובה של השחקנית היהודיה-מצריה לילה מורד ובבימויו של הבמאי היהודי-מצרי טוגו מזרחי.
הסרט מצביע על האירופוצנטריות של יהדות מצרים.
אירופוצנטריות שהיא בין השאר תולדה של העובדה כי יהודי מצרים, במיוחד היהודים הספרדים בה, ראו עצמם אירופים והפנימו את הבוז האירופי כלפי תרבות המזרח.
עמדות אלה היו להם לרועץ כשהגיעו לישראל והתפיסה הציונית החד-ממדית סיווגה אותם כערבים.
הסרט מעלה את הטענה כי השבר הגדול של היהודים הספרדו-מזרחים לא קרה, כמו שנהוג לחשוב, במעבר לישראל, אלא כבר בארצות המוצא שלהם, ולאחר שהם בחרו להתנתק מתרבויותיהם היהודיות העתיקות והמירו אותן במודרנה אירופית.
המעבר לארץ רק חיזק השבר.
צילום: יואב קוש, עריכה: נטלי אשכנזים, הפקה משותפת של שירות הסרטים הישראלי ו"יס".
הסרט מספר על יעקב (ז'אקו) קמחי, אביו של קמחי, יליד אלכסנדריה, מצרים, מורה לאנגלית.
הוא מתמקד בתקופת לימודיו בבית המדרש לרבנים ספרדיים, באי רודוס, בשנים 1939-1932- מוסד שהיה הפרויקט העצמאי האחרון של היהדות הספרדית באגן הים התיכון.
הסרט מלווה בפסקול מקורי של שירים בלדינו המושרים ומעובדים בידי יסמין לוי.
הסרט עורך אנלוגיה בין המעצורים הרגשיים של האב לבין היעלמותה של התרבות היהודית הספרדית, תרבות הלדינו, והיטמעותה בתוך השיח הציוני והמודרנה האירופית, ומצביע על חשיבותה של השמירה על שפת האם (במקרה זה הלדינו) לשלמות הרגשית והנפשית של הפרט.
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
צילום: יואב קוש, מוזיקה: יסמין לוי, משחק: דגנית דדו.
הפקה: הרשות השנייה, בתמיכת קרן רבינוביץ'.
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה בפסטיבל היהודי הבינלאומי של ירושלים.
צילום: יואב קוש, הפקה: שדרר הפקות-רשות השידור, ערוץ 1. בתמיכת: ערוץ 1, מחלקה דוקומנטרית, קרן אביחי, קרן גשר.
הוקרן לראשונה בערוץ 1 במסגרת הסיפור האמיתי בינואר 2015. הסרט זכה בפרס היצירה בתחום הציונות (2015).
כשזיקו בן אדון, ילד יהודי בן 9 מסאלוניקי, מתייחם מהוריו במהלך מלחמת העולם השנייה, מעט לפני פלישת הנאצים,נראה שגורלו נחרץ.
אבל קורה לו נס- דודו, תושב העיר וולוס, שהייתה אז תחת שליטת האיטלקים, בא ולוקח אותו אליו.
אלא ששבמהרה המצב בוולוס מתדרדר.
איטליה מתמוטטת והנאצים פולשים גם לשם.
זיקו בורח עם דודו ודודתו לכפר פרומירי, שבהרים שמסביב לוולוס.
אבל לשם מאיים להגיע גדוד אכזרי במיוחד של וואפן אס אס, שנשלח במיוחד להשמיד פרטיזנים ויהודים באזור, ולא רק, אלא שדודתו קצה בנוכחותו בבית ומבקשת לסלק אותו.
זיקו מצטרף למשפחה יהודית שיש לה ילדים בני גילו, ושאנשיה בורחים, מחופשים לרועים יוונים, להסתתר בחווה מרוחקת ומנותקת בהרים.
אלא שהגדוד הנאצי מגיע בדיוק לשם, ויותר מכך : קציני הגדוד שטועים לחשוב שמדובר במשפחה של רועים יוונים, מבקשים לקבוע את מפקדתם הזמנית בצריף המסתור של המשפחה.
זהו סרט ראשון על השואה בפריפרייה היוונית.
ואחד הסרטים הבודדים על השואה במחוזות הלא אשכנזים של אירופה.
הסרט מקורי גם בכך שאינו עונה לאף אחד מהכללים הבלתי כתובים של סרטי השואה הישראלים :1. סיפור על יהודים אשכנזים 2. סיפור טרגי המציג מוות טראומטי של יהודים 3. סיפור המציג את השנאה ליהודים באירופה.
להפך, זהו סרט אופטימי בעל היבטים רומנטיים ואפילו מצחיקים.
הסרט נע במיומנות בין הדוקומנטרי לבדיוני, ובין ההיסטוריה הפורמלית לזיכרון האישי ומרחיב את ז'אנר הדוקו-דרמה בכך שמספר בה בעת שלשה סיפורים: סיפור אישי של גיבור יחיד באמצעים של קולנוע בדיוני ודוקומנטרי, סיפור של חבורה באמצעים של קולנוע דוקומנטרי ובדיוני, וסיפור היסטורי פורמלי באמצעים של קולנוע היסטורי .
שחקנים: יהונתן בוכובזה, אלונה איב, אורי סעדה, דן מור, אמיר בושארי, שני סיני, דוד דנמרק, כנרת אודלס .
עברית, אנגלית, יוונית, גרמנית, לאדינו.
שטעטל בארץ ישראל – סרטי הבורקס ומקורותיהם בספרות יידיש קלאסית
הספר ראה אור בהוצאת רסלינג בשנת 2012. קמחי טוען בספר ש"סרטי הבורקס", אותם יצרו במאים אשכנזים, שיחזרו מציאות יהודית גלותית פרה מודרנית, של השטעטל היהודי המזרח אירופי, השליכו אותה על השכונה המזרחית של שנות השישים והשבעים, וניסו באופן זה לגרום לצופיהם האשכנזים והמזרחים כאחד תחושת הקלה מהניכור שחוו במרחב הציוני.
לטענת קמחי, סרטי הבורקס מציגים, לצד תיאור כביכול ריאליסטי של השכונה המזרחית של תקופתם, גם שחזור סימבולי של תרבות היידיש האשכנזית, דרך העתקה והצגה מחדש של דפוסי הייצוג של השטעטל היהודי המזרח אירופי, כפי שהופיעו בספרות יידיש קלאסית.
המעברה ב"סאלח שבתי", למשל, נראית כמו שטעטל מזרח-אירופי קלאסי, שתיש לבן, שכאילו יצא מציורי השטעטל של שגאל, משוטט בסמטאותיו.
ואילו הגרעין העלילתי של "חגיגה בסנוקר" דומה להפליא לזה של המחזמר היידי "שני קוני למל".
לטענת קמחי, החמיאה לצופים המזרחים העובדה שהגיבור בסרטים הוצג כמזרחי וזאת אף על פי שפעמים רבות, כמו במקרה של "סאלח שבתי" (חיים טופול) או "חגיגה בסנוקר" (יהודה ברקן), הוא גולם בידי שחקן אשכנזי, כמו גם העובדה שהקהילה המזרחית בסרטים הוצגה כיהודית, גם אם פרה מודרנית.
חנופה זאת למזרחים, יחד עם העובדה שהסרטים מהדהדים תרבות יידיש, ולפיכך קוסמים גם לקהלים אשכנזים, היא הסיבה העיקרית להצלחה האדירה לה זכו סרטי הבורקס, וזוכים לה עד היום, בקרב שני קהלים אלה.
הספר פורסם בארצות הברית ב-2023 .
בספר מתמקד קמחי בשני תת-הז'אנרים אותם הגדיר בספרו הקודם :" ניאו בורקס " ו"פוסט בורקס" וסוקר את הופעתם בסרטי הזרם המרכזי של הקומדיה הישראלית בת זמננו.
הטענה המרכזית של קמחי היא שבניגוד לאתניות מזרחית שהחלה להופיע באופן חפשי בסרטים החל משנות ה-2000, האתניות האשכנזית עדיין לא בשלה לכך, ולכן נמשכת התופעה של השלכתם של סממנים של ה"שטעטל " היהודי המזרח אירופי ההיסטורי על המזרחים - דבר שיוצר את שני התת-ז'אנרים הנזכרים.
2025 - "לישון עם האס אס", דוקודרמה: סיפור שלא ייאמן מהשואה בפריפרייה היוונית של תסליה (וולס,לריסה, ינינה)
2015 – "ליל הפתאים", דוקודרמה: סיפור המחתרת היהודית באלג'יר.
2006 – "שפת אב", סרט תיעודי, הפקה: הרשות השנייה, בתמיכת קרן רבינוביץ'.
2003 – "ארץ ישראל לדורותיה", תיעודי-היסטורי, הפקה: אוניברסיטת מישיגן, ארצות הברית (דובר אנגלית)
סרט תיעודי, הפקה משותפת של שירות הסרטים הישראלי ו"יס".
סרט תיעודי, הפקה: הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו.
1986 – "חתונתה של גליה", סרט עלילתי (בכיכובם של שאול מזרחי וחיים אידיסיס) בהפקה עצמאית.
שטעטל בארץ ישראל" - סרטי הבורקס ומקורותיהם בספרות יידיש קלאסית, הוצאת רסלינג, 2012, 311 עמ'.
(עריכה) רון זמירה, את הירח של חיי (רומן), הוצאת קדם, 1999.
רמי צור חכם (נולד בשנת 1961) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, בתפקיד ראש מטה עוצבת האש.
שירת כמפקד חטיבת ירושלים וכסגן מפקד אוגדת איו"ש.
צור חכם נולד בקריית טבעון ולמד בתיכון אורט גרינברג.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1979 התנדב לצנחנים.
בצנחנים עבר צור חכם מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
בסיום קורס הקצינים מונה למפקד מחלקה בפלוגה המסייעת של גדוד 890 ולחם במלחמת לבנון הראשונה, למן הנחיתה של חטיבת הצנחנים, בפיקודו של יורם יאיר, מן הים בשפך נהר האוולי ועד ביירות.
בהמשך שימש כמפקד פלוגה בגדוד 890 והוביל אותה בלחימה בלבנון.
בחודש ספטמבר, בעת שהפלוגה הייתה בפעילות מבצעית במרחב מצפון לעיר צידון, נחתה לפנות בוקר חוליית מחבלים עם סירת גומי על החוף בשפך נהר האווהלי.
מפקדת חוליית המחבלים הייתה בחורה צרפתייה.
רמי כמפקד הפלוגה, הוביל הסתערות לבדו אל מול חמשת המחבלים, חיסל שלושה מהם ולקח בשבי את השניים האחרים.
הוא נפצע מרימון שהשליך אחד המחבלים לעברו במהלך ההסתערות.
כשלושה ימים לאחר ההתקלות הגיעו למקום הרמטכ"ל רב-אלוף משה לוי ואלוף פיקוד הצפון אורי אור, תיחקרו את האירוע והעניקו בסופו דרגות סרן לצור חכם.
במהלך המחצית הראשונה של שנת 1985, ביצע גדוד 890 פשיטות רבות ולחימה תחת אש מול מחבלים בגזרת העיר א-נבטיה ובכפרים מצפון לנהר הזהראני.
צור-חכם כמ"פ בגדוד השתתף ונטל חלק רב בפעילות מבצעית זו.
לאחר תפקיד מ"פ בקורס קציני חי"ר בבה"ד 1, מונה למפקד פלוגה המסייעת בגדוד 890, שם הביא את הפלוגה לזכייה במקום הראשון בבוחן מסייעת בחטיבה בעת שהפלוגה עסקה בפעילות מבצעית מצפון לרצועת הביטחון.
בחודש יולי 1986, כ-15 ק"מ מצפון לגבול ישראל, חדרה חוליית מחבלים לגבול מתחת למצוקי ראש הנקרה ונחתה שם עם סירת גומי.
צור חכם ביוזמתו ובתאום עם הגדוד הגיע לגזרה שאינה תחת אחריותו וביצע עם הכח שלו סריקה באש מצפון לדרום על מנת לאתר את מקום הנחיתה וחברי חוליית המחבלים.
הכח נע בחושך בשעה 02:00 לפנות בוקר באזור סלעי וקשה מאוד לתנועה שחלקו אף נע במים וקופץ בין ריף לריף.
צור חכם זיהה את סירת הקומנדו של החוליה הספיק לדווח על כך בקשר ומיד לאחר מכן נקלע הכח לאש ורימונים שנזרקו על הכח על ידי המחבלים.
החיילים נפצעו מאש הרימונים, למרות פציעתו הצליח להרוג את מפקד החוליה, ולאחר מכן הסמג"ד מוטי יוגב ומפקד סיירת גולני אמיר מיטל חיסלו את שלושת המחבלים האחרים שהיו כ-20 מטרים מדרום למקום הקרב של המסייעת.
בקרב זה נהרגו הלוחם סמ"ר גיא בן דב והגשש, סמל מנצור רחאל.
לאחר תקופת שיקום, תוך השתלמות במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה (פו"ם), מונה צור חכם לתפקיד לסמג"ד (סגן מפקד גדוד) 202 ולחם בתפקיד זה במבצע חוק וסדר.
במסגרת מבצע זה פיקד על צוותים מהסייעת אשר נעו לפני כל כוחות החטיבה וביצעו חסימה על הרכס ממערב למיידון, תוך כדי הקרב הצליח הכח להרוג 13 מחבלים שנעו לעברם באש צלפים ובעזרת הכוונת מסוקי תקיפה.
מיד עם סיום תפקידו כסמג"ד 202 באוגוסט 1988 הוחלט למנותו למפקד סיירת צנחנים.
בעת שביצע חפיפה לתפקיד לקח חלק במבצע מרכז בינוי.
בפשיטה משותפת לסיירת וליחידת שלדג בלבנון כנגד יעדי חזבאללה.
הפשיטה התקיימה באזור הכפר נבי א-צאפי במהלכה נפצע בשלישית מירי צלף של החזבאללה בעת שהוביל ההסתערות ורימון ללא ניצרה בידו.
לאחר שנפצע שכב צור חכם על הרימון על מנת שלא יתפוצץ ויפגע בלוחמיו, עד שהעבירו ללוחם אחר תוך כדי הסתערות הלוחמים על המחבלים והוא נתון תחת אש.
הוא נפצע בכתף ואיבד חלקית ראייה בעין ימין במבצע זה.
אלוף פיקוד הצפון דאז, יוסי פלד, המליץ להעניק לו צל"ש על גבורתו, בוועדת הצלש"ים צור חכם טען כי אינו מעוניין בצל"ש.
בעקבות פציעתו לא פיקד על הסיירת ויצא לחופשה ללא תשלום.
במסגרת עצרת החטיבה, המח"ט דאז האלוף במילואים דורון אלמוג, העניק לו כמזכרת עם הקדשה אישית, את רובה הצלפים שפגע בו במבצע, רובה צלפים רוסי מסוג דרגונוב .
לאחר חופשה ללא תשלום שב לצה"ל ושימש כקצין אג"ם חטיבת הצנחנים, תחת פיקוד משה יעלון.
ב-1991 היה למפקד גדוד 202, והוביל אותו בלחימה בדרום לבנון.
בחודש פברואר 1992, פיקד כמג"ד על מבצע "ניב מדובר" ברצועת הביטחון שמטרתו הייתה לפגוע במחבלי החזבאללה, אשר הפגיזו את ישובי הגבול, לאחר חיסולו הממוקד של מזכ"ל החזבאללה עבס מוסווי.
הגדוד תקף את המחבלים בגזרת הכפרים כפרא ויאטר.
בקרב זה נהרג המ"פ ערן אלכאוי ולוחם ממחלקת ההנדסה, סמל רם ענבר.
בעקבות תאונת אימונים במאי 1992 במהלכה נהרג סגן , קצין פלחה"ן צנחנים, הודח מפיקוד על הגדוד.לאחר שהיה לסמח"ט בגיזרת חטמ"ר בנימין, הוחזר לתפקיד סגן מפקד חטיבת הצנחנים (סמח"ט 35) שפעלה גם אז רבות ברצועת הביטחון.
לאחר לימודים במכללה לביטחון לאומי מונה למח"ט 228 ולמפקד בא"פ לכיש.
בחודש מאי 2002, במהלך מבצע חומת מגן, שימש צור חכם כמפקד חטיבת ירושלים ופיקד עליה בלחימה מול המחבלים בבית לחם.
לאחר מכן שימש כסגן מפקד אוגדת איו"ש.
בתפקידו האחרון שימש נספח צה"ל בסין.
לאחר שחרורו היה לסמנכ"ל חברה ביטחונית, ביולי 2013 מונה למנכ"ל העמותה להנחלת מורשת הצנחנים.
ביוני 2014 הועלה לדרגת תא"ל במילואים כסגן מפקד עוצבת האש.
רמי חכם צור הוא מנכ"ל חברת שחף נדל"ן, ומנכ"ל חברת GOFIX באפריקה.
צור חכם נשוי לענבר ואב לשלושה, והוא בוגר תואר שני במדע המדינה ובוגר המכללה לביטחון לאומי.
רמי סקליטר (נולד ב-2 במרץ 1958) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, אשר פיקד על חטיבה 646, חטיבת צנחנים במילואים.
בשנת 1976 התגייס לצה"ל במסגרת גרעין הנח"ל, והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח.
לאחר הקורס היה מדריך בבה"ד 1 ואחר מכן חזר לגדוד הנח"ל המוצנח ושימש במספר תפקידי פיקוד.
במילואים שימש סקליטר בתפקידי פיקוד שונים ובהם מפקד גדוד 420 ומפקד חטיבה 646, חטיבת צנחנים מילואים.
בהמשך היה חונך לאימוני חטיבות ומשרת במילואים כרמ"ט באוגדה 252.
בעל תואר ראשון בביוכימיה מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תואר דוקטור בביולוגיה ממכון ויצמן למדע ואת הפוסט דוקטורט עשה באוניברסיטת סטנפורד.
בעבר כסמנכ"ל תפעול בחברת הביו-טכנולוגיה QBI.
כיום מנכ"ל חברת סלקיור נוירוסיינס המפתחת תרופות מבוססות תאי גזע עובריים.
רמי קאבלה , הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר באולימפיאוקוס.
קאבלה נולד באז'אקסיו שבאי קורסיקה לאם צרפתייה ואב איטלקי.
את שנות הנוער הוא עשה בשתי הקבוצות של אז'אקסיו.
ב-2010 הוא הושאל לארל-אביניון שעלתה לליגה 1. גם בתחילת עונה זו הוא נפצע והתחיל לשחק רק בדצמבר.
בתום אותה עונה הוא חזר לשחק בקבוצתו מונפלייה וזוכה הייתה באליפות.
הוא המשיך לשחק במונפלייה והציג יכולות גבוהות עד לעונת 2014.
ב-13 ביולי 2014 חתם קאבלה בניוקאסל יונייטד לשש שנים.
הוא ערך את הופעתו הבכורה נגד מנצ'סטר סיטי בהפסד 0–2.
ב-19 באוגוסט 2015 הושאל לעונה אחת למרסיי.
ב-23 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה במקסים בניצחון 0–6 על טרואה.
ב-31 באוגוסט 2017 הושאל קאבלה לסנט אטיין.
ב-16 באוגוסט 2018 חתם לארבע שנים באופן קבוע בסנט אטיין.
ב-25 ביולי 2019 חתם בקרסנודאר תמורת 12 מיליון אירו.
ב-9 במרץ 2022 שוחרר מהקבוצה בעקבות מלחמת אוקראינה - רוסיה.
ב-6 באפריל 2022 חזר לאחר שמונה שנים לקבוצת נעוריו מונפלייה וחתם עד לסוף העונה.
ב-10 ביולי 2022 חתם לעונה אחת בליל.
ב-2011 שיחק לראשונה בנבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 21, בה שיחק גם במוקדמות אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 2013 אך לא העפיל עם נבחרתו לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21. ב-2014 זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת של צרפת והיה אחד משחקני הספסל במונדיאל 2014.
כיליד קורסיקה קאבלה משחק בנבחרת קורסיקה בכדורגל, אך שלקורסיקה אין התאחדות לכדורגל היא לא משתתפת בטורנירים רשמיים.
קאבלה שיחק בשורות נבחרת קורסיקה נגד נבחרת הרפובליקה של קונגו ביוני 2009, משחק שהסתיים בתוצאה 1-1.
רמי כהן (נולד ב-1950 בחולון) הוא איש צבא ומנהל ישראלי.
שירת בצה"ל במשך 24 שנים בתפקידי פיקוד ומטה והשתחרר בדרגת אל"ם בשנת 1992. לאחר שחרורו עסק בשוק ההון ובתכנון אסטרטגי לארגונים גדולים במשק.
בין השנים 2013-2015 כיהן כמנכ"ל משרד החקלאות ופיתוח הכפר.
ב-2021 הורשע בפלילים על חלקו בפרשת ישראל ביתנו ונגזרו עליו 30 חודשי מאסר וקנס כספי.
ביהמ"ש העליון קיצר את עונשו ל-18 חודשי מאסר.
לאחר פחות מ-9 חודשי מאסר שוחרר, בין היתר, עקב חנינה מנשיא המדינה.
כהן שירת בחיל האוויר הישראלי והשתחרר בדרגת אלוף-משנה, בין תפקידיו בצבא היו מפקד יחידה 155 בין השנים 1972 – 1975, קצין אג"ם של סיירת מטכ"ל אליו התמנה ב-1976 לבקשתו של מפקד היחידה הנכנס עמירם לוין, מפקד טייסת מבצעית בחיל האוויר, מפקד היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669).
הוא פיקד על היחידה בשנים 1981 עד 1983, כולל בתקופת מלחמת לבנון הראשונה ובמבצע הולנדי מעופף לחילוצה של ספינת הטילים אח"י געש שעלתה על שרטון בחוף ערב הסעודית.
בין השנים 1983-1985 שירת כראש ענף ארגון בחיל האוויר, בין השנים 1987-1989 שימש רמ"ח ביטחון שדה בחיל האוויר ובשנת 1989 התמנה לתפקיד מפקד כנף 2 בחיל האוויר.
בבחירות לכנסת ה-15 שובץ במקום השמיני ברשימת ישראל ביתנו, אך לא נבחר.
הוא עסק בתחום ניהול השקעות, היה דירקטור בחברות מקבוצת פלד-גבעוני (בהם ז'ק מיטרני וחייל אחזקות) שקרסה והותירה חובות גבוהים.
ב-2001 מונה למנכ"ל בפועל של חברת הפחם הלאומית.
בין השנים 2004-2013 שימש כיועץ אסטרטגי המתמחה בהכנת תוכניות עבודה למשרדי ממשלה וגופים גדולים במשק כגון מע"צ, תעשייה אווירית, פרטנר ועוד.
כמו כן, סיפק כהן שירותי ייעוץ בתחום המשכיות עסקית תפעולית ופיננסית בעת חירום בגופים ציבוריים בהם בנק ישראל ומשרד האוצר.
ב-2013 מונה למנכ"ל משרד החקלאות ופיתוח הכפר.
כהן בעל תואר ראשון בהיסטוריה כללית מאוניברסיטת תל אביב, תואר שני בלימודים צבאיים מבית הספר הגבוה למלחמה בפריז.
ב־2014 נעצר לחקירה במסגרת פרשת השחיתות בישראל ביתנו.
בעקבות החקירה הודיע בפברואר 2015 על התפטרותו.
באוקטובר 2015 הודיעה המשטרה על המלצתה להעמידו לדין באשמת לקיחת שוחד, מרמה והפרת אמונים, הלבנת הון, זיוף מסמכים ורישום כוזב במסמכי תאגיד..
במרץ 2021 הורשע בעבירות אלו וכן באיום על קצין משטרה, ובהמשך נגזרו עליו 30 חודשי מאסר וקנס של 180,000 ש"ח..
במסגרת ערעור על גזר הדין, בית המשפט העליון קיצר את עונשו ל-18 חודשי מאסר.
בפועל שוחרר לאחר 9 חודשי מאסר בין היתר בשל חנינה מנשיא המדינה.
במסגרת אותה פרשה הורשעה רעייתו בתיה בשיבוש מהלכי משפט לאחר שהודתה כי חברה בבעלותה ניהלה רישומים כוזבים במסמכי תאגיד, זיוף מסמכים במטרה לקבל דבר בנסיבות מחמירות.
נגזרו עליה 6 חודשי מאסר על-תנאי וקנס.
רמי יוסף (נולד ב־1967) הוא פרופסור מן המניין לאקטואריה ומימון בפקולטה לניהול ע"ש גילפורד גלייזר באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
הוא משמש כיו"ר ארגון הסגל האקדמי הבכיר באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
יוסף מכהן כנשיא לשכת מעריכי השווי והאקטוארים הפיננסיים בישראל (IAVFA).
בנוסף הוא בעל חברת הייעוץ "פרופ' רמי יוסף – ייעוץ אקטוארי, פנסיוני וכלכלי".
יוסף כיהן בעבר ומכהן בהווה בדירקטוריונים של חברות שונות בתחומים שונים.
יוסף נולד, גדל והתחנך בעפולה.
את לימודי התיכון סיים בשנת 1985 בתיכון בן-גוריון בעיר.
בצה"ל שירת בסדיר ובמילואים ביחידה מובחרת בזרוע היבשה.
בשנת 1991 סיים תואר ראשון (B.A) בסטטיסטיקה באוניברסיטת חיפה בהצטיינות (Cum Laude).
בשנת 1995 סיים תואר שני (M.Sc) במדעי האקטואריה באוניברסיטת חיפה בהצטיינות יתרה (Summa Cum Laude), ובמהלך לימודיו השלים דיפלומה בטכניקות אקטואריות (DAT) ב־City University of London.
בשנת 1999 השלים דוקטורט (Ph.D) במדעי האקטואריה באוניברסיטת חיפה בהצטיינות יתרה (Summa Cum Laude).
לפי מקורות שונים, יוסף מחזיק בהסמכות מקצועיות בתחום האקטואריה והערכת השווי, ובהן:
בשנת 2000 הצטרף יוסף לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב כחבר סגל בדרגת מרצה, ובהמשך התקדם לדרגת פרופסור חבר ולאחר מכן לפרופסור מן המניין (מ־2017).
בין השנים 2012–2015 כיהן כראש המחלקה למנהל עסקים, ומאז 2006 משמש כיו"ר ההתמחויות במגמות מימון ומימון ואקטואריה במחלקה למנהל עסקים.
תחומי המחקר שלו כוללים מימון, מדעי האקטואריה, ביטוח ופנסיה.
המרכז לפנסיה, ביטוח ואוריינות פיננסית
יוסף נמנה עם צוות מייסדי המרכז לפנסיה, ביטוח ופסיכולוגיה כלכלית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
במרכז חברים חוקרים מתחומים שונים, כאשר חוקרי המרכז עוסקים במחקרים בתחום הפנסיה, הביטוח והפסיכולוגיה הכלכלית, מפרסמים מאמרים אקדמיים, מבצעים מחקרי מדיניות ומקיימים ימי עיון וכנסים.
בשנת 1997 ייסד את חברת הייעוץ "פרופ' רמי יוסף – ייעוץ אקטוארי, פנסיוני וכלכלי".
החברה עוסק, בין היתר, בחוות דעת אקטואריות וכלכליות והערכות שווי.
יוסף מופיע במקורות שונים כמגיש חוות דעת אקטואריות לבתי משפט ובתי דין, לרבות בבתי הדין הרבניים בישראל.
בין השנים 2005–2007 שימש כמנכ"ל עיריית עפולה.
יוסף מכהן כנשיא לשכת מעריכי השווי והאקטוארים הפיננסיים בישראל (IAVFA), וכן כראש תחום אקטואריית סיכונים פנסיוניים בלשכה.
לפי אתר הלשכה, הוא מכהן גם כיו"ר האיגוד הישראלי לאקטוארים (AIA).
בשנת 2015 היה מעורב בפיתוח מסלולי הסמכה מקצועיים בתחום אקטואריית סיכוני חיים (LRA) ואקטואריית סיכונים פנסיוניים (PRA).
במרץ 2017 עמד בראש ועדה של הלשכה שגיבשה קווים מנחים לאקטוארים המתמנים על ידי בתי משפט ובתי דין לעריכת חוות דעת בנושא איזון משאבים בין בני זוג ("ועדת יוסף").
החל משנת 2020 מכהן כיו"ר איגוד האקטוארים בישראל, והחל משנת 2025 נבחר לכהן כנשיא הארגון.
בפברואר 2024 התמודד בבחירות לראשות עיריית עפולה והגיע למקום השני, ובכך מפלגתו בשם "יחד ננצח" זכתה בשני מנדטים במועצת העיר.
יוסף מתגורר בעפולה, נשוי ולו שלושה ילדים.
ניצב משנה הרב רמי רחמים ברכיהו (נולד ה'תשכ"ז, 1967) הוא הרב הראשי של משטרת ישראל.
בעבר שימש כרב היישוב טלמון וראש בית המדרש "מאמינים במשטרה".
חיבר ספרי שו"ת, היה ר"מ במכינה ישיבתית קדם צבאית "אלישע".
ברכיהו נולד לברוך נריה ברכיהו וגדל בשכונת הבוכרים בירושלים והושפע רבות מדרכם של הרבנים הספרדיים שם וביניהם גם מתורתו של הרב עובדיה יוסף.
בגיל 24 מונה לרב היישוב טלמון.
בעבר כיהן כראש בית המדרש "מאמינים במשטרה", שהכשירה ועודדה גברים דתיים-לאומיים להתגייס לשורות המשטרה.
כיום משמש כרב המשטרה, וכן כדיין בבית הדין לממונות במערב בנימין, יחד עם הרב מיכאל הרשקוביץ, הרב יעקב שרעבי ראש ישיבת נחלת ישראל, הרב חיים צפרי והרב קופלד.
באוקטובר 2016 הוחלט למנות את הרב ברכיהו לתפקיד רב המשטרה על ידי השר גלעד ארדן בהמלצת מפכ"ל המשטרה רוני אלשיך בדרגת ניצב משנה.
הוא נכנס בפועל לתפקיד ב-15 בדצמבר של אותה שנה.
הרב ברכיהו היה בעבר חבר במועצה הרבנית של ארגון רבני צהר.
השקפתו התורנית כרב משטרת ישראל
במאמר שפרסם עוד בטרם מונה לרב המשטרה, הולך הרב ברכיהו בעקבות הרב שאול ישראלי הרואה בפעילות המשטרה בשבת חלק מגדר "פיקוח נפש ציבורי".
לכן, גם סיור של ניידת ברחובות השכונה היא מותרת בשבת, הגם שאיננו יודעים להצביע על "חולה לפנינו", או על הפיקוח-נפש הספציפי הקיים.
במאמר זה הוא אף הולך צעד נוסף ורואה בשמירה על חופש הדת והפולחן חלק מאותו מימוש ריבונות של המדינה.
במאמר נוסף כותב הרב ברכיהו שגם הורדת מפלס אלימות יש בה משום ספק פיקוח שיכול להצדיק הקלות בהלכות שבת.
ולכן מותר לשוטרים להפעיל בשינוי ולענוד מצלמות גוף גם בשבת, מכיוון שהשימוש במצלמות גוף הוכח כגורם המפחית אלימות מצד כל הגורמים המעורבים בתקרית.
בקיץ 2014 נשאל בעניין שיתוף זמרת בעצרת שהתקיימה בכיכר רבין להשבת שלושת הנערים שנחטפו על ידי החמאס, אשר אחד מהם, גיל עד שער, היה גם הוא תושב טלמון.
הרב ברכיהו התיר את הדבר על מנת למנוע מהעצרת לקבל גוון מגזרי, ובתנאי שבזמן ההופעה לא ישודרו צילומי הבמה על המסכים.
על פסיקה זו העביר הרב שלמה אבינר ביקורת בעלון באהבה ובאמונה: "לדוגמה, מעשה ביהודי תמים ששאל אם בעצרת גדולה לשחרור שלושת החטופים ד' יקום דמם, מותר להביא זמרת וכן שהקהל יהיה בערבוביא, כי כך שמע פסיקה שבתאית שאיסורים אלו נדחים מפני פיקוח נפש, וגם נדחים מפני אידיאל האחדות."
טל לברכה - שאלות והתמודדויות לרב ולקהילה ביישוב קהילתי (2 כרכים) - תשובות ובירורים הלכתיים על שאלות הלכתיות והשקפתיות שעלו ביישוב טלמון.
רב שיח - בין הרב לקהילה (2 כרכים) - מאגד תשובות ומאמרים שפרסם הרב ברכיהו במהלך השנים בעלון היישוב טלמון, ה"עטלמון".
שו"ת בחרבות גיבורים - בסוגיות ואתגרים של ביטחון הפנים בזמן מלחמה (מוסד הרב קוק, תשפ"ה) - 100 שאלות ותשובות הלכתיות (כמספר מוקד 100 של המשטרה) הנוגעות לסוגיות בעת מלחמה, כגון זיהוי חללים, פצועים ומשפחות שכולות, ספר תורה שנשרף וכדומה.
רמי פיינשטיין הוא זמר-יוצר ישראלי אשר הוציא בשנת 2008 את אלבום הבכורה שלו "עניין של לאט" (הד ארצי) בהפקה מוזיקלית של נדב ביטון.
כדי לממן את הפקת האלבום עבד רמי במכירות בקניונים בארצות הברית.
השיר שכתב על החוויה הזו- "Something Amazing" (או כפי שהוא מוכר שיר העגלות/שיר הקניונים) מעולם לא שוחרר לרדיו, אך הפך להמנון הלא רשמי של הישראלים העובדים במכירות בקניונים ברחבי העולם.
הוא זכה ליותר מ-150,000 השמעות וצפיות ברחבי הרשת.
בשנת 2012 הוציא את אלבומו השני "מישהו חייב להישאר כאן" (היי פידליטי) בהפקה מוזיקלית משותפת עם דן אקרט.
משה לוי שימש כיועץ אמנותי.
השיר "יום גדול" נבחר לשיר של קבוצת הכדורסל מכבי תל אביב לשנת 2013 וקליפ מיוחד צולם יחד עם שחקני הקבוצה.
השיר זכה גם לקליפ אינטראקטיבי בשיתוף פעולה עם חברת אינטרלוד (יוני בלוך).
אלבומו השלישי "231" יצא בשנת 2015 לאחר סיום פרויקט מימון המונים מוצלח בהפקה משותפת עם יוסי פיין.
הסינגל הראשון מתוכו "האם גם אז?" זכה להשמעות רבות, נבחר לשיר השבוע ב-88FM ונכנס לרשימת בחירת העורכים ברשת ג'.
בשנים 2016-2018 היה רמי זמר הבית של התכנית &quot;בוקר ספורט&quot; של &quot;סלוצקי ודומינגז&quot; בערוץ הספורט.
בשנת 2019 היה רמי המופע הפותח בסיבוב ההופעות חורף של ארקדי דוכין שגם ניגן באלבומו הרביעי.
בשנת 2021 הוציא רמי את אלבומו הרביעי והראשון באנגלית "It's Gotta Mean Something" לאחר סיום פרויקט מימון המונים מוצלח נוסף.
זכה פעמיים בפרס לעידוד היצירה של אקו"ם לתמיכה בהוצאת אלבום.
רמי הופיע במשך 15 שנה רבות ברחבי הארץ ובטורים בחו"ל ואסף קהל מעריצים נאמן.
פיינשטיין הוזמן אף להופיע בחו"ל באוניברסיטת ברנדיס שבבוסטון, בקהילות היהודיות בשיקגו, ניו יורק, ניו ג'רזי, אוהיו, צפון קרולינה, לוס אנג'לס, אינדיאנה, קונטיקט ואלבמה.
ופעמיים רבות במועדון הפולק-רוק המיתולוגי ה-Bitter End בניו יורק.
בשנת 2022 החלו תחנות רדיו בארצות הברית להשמיע את השירים החדשים של רמי באנגלית מתוך האלבום החדש.
רמי קלינשטיין קרן פלס הוא אלבומם המשותף של הזמרים קרן פלס ורמי קלינשטיין.
האלבום יצא במסגרת פרויקט עליו עבדו פלס וקלינשטיין שנתיים לפני צאת האלבום.
הפרויקט היה יוזמה אישית שלהם וכלל כתיבה והקלטת שירים וכן יציאה למופע משותף.
האלבום יצא ב-3 בפברואר 2016 בהפקת עמוס בן דוד.
האלבום קיבל מעמד זהב על מכירות של למעלה מ-15 אלף עותקים כשלושה וחצי חודשים לאחר צאתו.
בסוף השבוע שלפני הופעתם הראשונה בקיסריה (19-20 במאי) שודר בערוצים 22 ו-24 סרט באורך רבע שעה המתעד את הקלטת האלבום וההכנות למופע.
במהלך הסרט השניים מספרים על חוויותיהם מהפרויקט המשותף.
הם מספרים כיצד החל החיבור ביניהם וכיצד עלה הרעיון למופע משותף.
בנוסף במהלך הסרט מופיעים קטעים מחדר ההקלטות וכן קטעים מהמופע.
עד אשר ישוב - סינגל הבכורה מהפרויקט.
יצא ב-15 בדצמבר 2015. נכתב במבצע צוק איתן.
יצא ב-1 בפברואר 2016, יומיים לפני צאת האלבום.
בנוסף, ב-27 במרץ 2016 יצא קליפ לשיר מתוך המופע המשותף שלהם.
יצא ב-17 במרץ 2016, כחודש וחצי לאחר צאת האלבום.
השיר "היום הראשון" מוקדש באלבום לאוהד בן ישי שנפצע במבצע צוק איתן.
השיר "עוד ניפגש" מוקדש באלבום לזכרו של מנחם טור, אביו של בן זוגה של קרן, נועם.
כחלק מהפרויקט יצאו פלס וקלינשטיין לסיבוב הופעות משותף.
ההופעות הראשונות היו ב-10 וב-11 בפברואר 2016 וכל הכרטיסים אליהן נמכרו מראש.
המופע כולל להיטים של שניהם לאורך השנים, שירים שכתבו לזמרים אחרים (ריטה, מירי מסיקה, הראל סקעת) וכן שירים מאלבומם המשותף.
ב-21 במאי 2016, המופע הגיע לתיאטרון קיסריה.
בהמשך הוא הגיע לשם פעמיים נוספות ב-30 ביוני וב-15 בספטמבר וכן למספר מקומות נוספים ברחבי הארץ.
במהלך המופע בתיאטרון קיסריה ב-21 במאי השניים קיבלו אלבום זהב על אלבומם.
באותה הופעה הפתיעה פלס את קלינשטיין כששרה וניגנה מחרוזת שירים שלו המורכבת משירים שכתב והלחין ושלא נכנסו למופע המשותף שלהם.
ב-25 במאי הם הופיעו בהרצליה במופע התרמה מונגש לכבדי שמיעה לארגון "בקול", ארגון שמייצג את כבדי השמעה בישראל.
המופע כלל מערכות שמע ותמלול בזמן אמת על מנת לאפשר לכבדי השמיעה לקחת חלק במופע.
במופע זה נתרמו לארגון מאות אלפי שקלים.
ב-26 במאי במהלך ריאיון לאקו 99 FM נחשף כי ההופעה בקיסריה ב-21 במאי הוקלטה ותצא כאלבום הופעה בראש השנה.
השניים הוציאו מתוך האלבום את הסינגל "בגידה" ולבסוף האלבום יצא בהופעתם השלישית בקיסריה, ב-15 בספטמבר.
האלבום הוקלט במהלך הופעתם הראשונה בהיכל התרבות ובהופעתם בקיסריה ב-21 במאי.
בהופעתם האחרונה, ב-19 באוקטובר, עלה לבמה יאיר לפיד והצטרף אל השניים בשיר האחרון במופע - "צעיר לנצח", אשר תרגם ממילותיו של בוב דילן.
רמי קלינשטיין קרן פלס ההופעה | היכל התרבות - קיסריה 2016 הוא אלבום ההופעה המשותף של הזמרים קרן פלס ורמי קלינשטיין.
האלבום הוקלט בשנת 2016 ויצא בספטמבר אותה שנה.
אלבום ההופעה מהווה אבן דרך בפרויקט המשותף של קרן פלס ורמי קלינשטיין, אשר כולל אלבום וסיבוב הופעות משותף.
האלבום הוקלט בשנת 2016 במהלך הופעות הבכורה של השניים בהיכל התרבות בתל אביב ב-10 וב-11 בפברואר וכן בהופעתם הראשונה של השניים בתיאטרון קיסריה ב-21 במאי.
הוא נמכר לראשונה בהופעתם השלישית בקיסריה, ב-15 בספטמבר, ויצא לחנויות ב-18 בספטמבר.
דבר הוצאת האלבום פורסם לראשונה בריאיון משותף של פלס וקלינשטיין באקו 99 FM ב-26 במאי, במהלכו נחשף שההופעה שנערכה בקיסריה הוקלטה ותצא כאלבום הופעה בראש השנה תשע"ז.
בהמשך האלבום יצא במהלך הופעתם בקיסריה ופרסומו הראשון נעשה בזמן ההופעה, בשידור חי בגלי צה"ל.
האלבום מכיל שני דיסקים ו-19 שירים.
הוא כולל מחרוזת שירים שהלחין רמי קלינשטיין, אשר פלס ביצעה לכבודו בהפתעה בהופעתם הראשונה בקיסריה, וכן את השירים "רצה הביתה" ו"איתי" של קרן פלס, אשר לא נכללו הרשימת השירים הקבועה לסיבוב ההופעות ונכנסו להופעה רק בהופעות מסוימות.
עם זאת, לאלבום לא נכנסו שלושה שירים אשר נכללו בכל ההופעות - "קרוב אל לבך" ו"אהביני" של רמי קלינשטיין ו"לייק וואנקה" של קרן פלס.
בגידה - יצא כסינגל ב-18 ביולי 2016. השיר נכתב על ידי יעל טבת והולחן על ידי רמי קלינשטיין.
הוא בוצע במקור על ידי ריטה בשנת 1986 ונכלל באלבום הבכורה שלה הנושא את שמה.
הסינגל יצא יחד עם קליפ שצולם בהופעה בהיכל התרבות.
רמי פייג (9 בנובמבר 1967 - 22 ביולי 2017) היה מהנדס אלקטרוניקה ישראלי, ראש מחלקת אלקטרוניקה ביחידה הטכנולוגית של אגף המודיעין ויזם היי-טק.
חתן פרס ביטחון ישראל לשנת 2005.
רמי פייג גדל ברמת אביב ולמד בבית הספר להנדסאים.
בשנים 1991–1994 למד הנדסת חשמל בטכניון וב-2001 סיים תואר שני בתחום באוניברסיטת תל אביב.
שירת בצה"ל במשך 26 שנים, ובתפקידו האחרון, בשנים 2010–2014, היה ראש מחלקת אלקטרוניקה ביחידה הטכנולוגית של אגף המודיעין בדרגת אלוף-משנה.
במסגרת שירותו קיבל בשנת 2005 את פרס ביטחון ישראל.
לאחר שחרורו מצה"ל, נמנה, בשנת 2016, עם מקימי חברת "יוניספקטרל", שעסקה בפיתוח מצלמה דיגיטלית בעלת יכולת לנתח את תכונות החומר המצולם, וכמנכ"ל החברה הוביל אותה תוך חודשים אחדים לגיוס הון של 7.5 מיליון דולר.
בהמשך אותה שנה נמנה עם מקימי חברת "היילו" (Hailo), העוסקת בבינה מלאכותית בתחום האינטרנט של הדברים.
ניגן בגיטרה חשמלית והשתתף בהרכבים מוזיקליים אחדים.
נישא לגילה ונולדו להם שלושה ילדים.
בשנת 2015 נישא בשנית לבלה קפשייב, שאותה הכיר במהלך שירותם המשותף באגף המודיעין.
ב-22 ביולי 2017 טבע למוות בחוף הבונים.
נטמן בבית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא.
רמי קאשי (נולד ב-29 ביולי 1983) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
רמי קאשי נולד וגדל בשכונת ג'סי כהן שבחולון.
לאחר שירותו הצבאי למד במסלול התלת-שנתי בית הספר למשחק של יורם לוינשטיין (2010-2007), אותו סיים בהצטיינות.
במהלך לימודיו זכה במלגות של עדי קמרי ואורנה בן חורי, שיחק במחזמר "סיגל" בבימויו של צדי צרפתי, "בייבי בייבי" בבימויו של רוני מנדלסון, "אחד משלנו" בבימויו של כפיר אזולאי.
בשנת 2013 החל לשחק בסדרה "שנות השמונים", שמיוצריה: שלום אסייג ומני אסייג בה גילם את דמותו של פרדי "פלאברה" עובדיה.
הסדרה צברה קהל צופים רב ולאחר 3 עונות שידור, זכיינית השידור רשת, הודיעה כי תפיק כ-2 עונות נוספות.
גילם את הדמות "בורקס" (שוטר בשם אסי) בסדרה חברות בין השנים 2015 ל‑2017.
בשנת 2019 השתתף בעונה הרביעית של הסדרה "כפולה", שם שיחק את צוף, עוזרו של מר רוג'ר/שימי הנדריקס.
בשנת 2020 שיחק בסדרה זיגי את דמותו של אמיר פורר.
גילם את פרדי פלאברה עובדיה בסרט "ההילולה 2 – החתונה".
הסרט יצא ב-12 ביוני 2025, וצולם בעיקר בגיאורגיה.
קאשי שיחק בסרטים: "הדילרים", "עלטה", "שייח", ארבע על ארבע ובורג, וכן בסדרה "שנות ה-80".
כמו כן השתתף בסדרות: "ישראל", "חברות", "מיאמי", מזימות הציונים", "כפולה" וזיגי.
קאשי שיחק בהצגות: "כרטיס לקרקס" שיצרה דפנה זילבר בתיאטרון תמונע, "משחקים בחצר האחורית" בבימויו של נועם שמואל בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, "מרחב מוגן" בבימויו של ארז שפריר, פאפעג'ינה שיצרה חנה גרינוולד בתיאטרון יפו.
כמו כן, שיחק באנסמבל כאן בבימוי של שלמה פלסנר ושיחק בהצגות "פרויקט S" ו "גן ריקי".
שתי ההצגות עלו בתיאטרון יפו.