tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אם קבוע הכבידה של כדור הארץ הוא 5.5 קילוגרם לליטר, והצפיפות היחסית של הסלעים על פני כדור הארץ היא 2.7 קילוגרם לליטר בקרוב, הרי במרכז אמור להימצא חומר שצפיפותו עולה על צפיפות סלעי פני השטח.
אף אם לוקחים בחשבון את הלחץ של השכבות על פנים כדור הארץ.
מכאן המסקנה כי החומרים בפנים כדור הארץ שונים מאלה המצויים על פני כדור הארץ.
תצפיות ישירות על הרכבו הפנימי של כדור הארץ מוגבלות ביותר.
התצפיות העמוקות ביותר נעשו רובן במימי השקעים העמוקים בסמוך לשוליים החיצוניים של מדף היבשת המערבי של האוקיינוס השקט, כדוגמת תהום צ'לנג'ר בשקע מריאנה (10,911 מטר), השקע העמוק ביותר בעולם.
בשאר חלקי כדור הארץ ניתן לבצע תצפיות במעמקי מכרות ובקידוחי נפט.
בכל מקרה המידע המתקבל הוא על חלק קטן מהרדיוס של כדור הארץ שהוא בקירוב 6,370 ק"מ.
המדענים אם כן משתמשים במדידות עקיפות כדי למדוד ולחקור את הרכבו הפנימי של כדור הארץ, בשיטות שונות כגון סייסמולוגיה ומדידות כבידה ומגנטיות.
בשיטות אלו סווגו שלוש שכבות עיקריות המרכיבות את כדור הארץ: קרום, מעטפת וגלעין.
גלעין כדור הארץ (או: ליבת כדור הארץ) הוא החומר הנמצא במרכז כדור הארץ, החל מ-2,890 קילומטר מתחת לפני השטח.
סביב הגלעין נמצאת המעטפת וסביב המעטפת נמצא קרום כדור הארץ, כשביניהם מפריד תחום אי הרציפות וייכרט-גוטנברג.
רדיוס הליבה הוא בערך 3,500 קילומטר.
היא עשויה מניקל ומברזל ומורכבת משכבה חיצונית נוזלית ומליבה פנימית מוצקה.
הטמפרטורה המשוערת במרכז הגלעין מגיעה ליותר מ-6,000 מעלות צלזיוס.
מקור החום הוא כתוצאה משני תהליכים:
אנרגיה כבידתית – כוח הכבידה של כדור הארץ עצמו, אשר יוצר לחץ רב והופך לאנרגיית חום, תהליך זה מרכיב כ-20% מהחום הפנימי.
דעיכה רדיואקטיבית – האיזוטופים אשר יוצרים את מרב החום הם: אשלגן-40, אורניום-238, אורניום-235, תוריום-232. תהליך זה מרכיב כ-80% מהחום הפנימי.
כתוצאה מהעובדה שרוב החום נוצר מדעיכה של איזוטופים רדיואקטיביים, מדענים מאמינים שגרעינו של כדור הארץ הקדום היה חם הרבה יותר, זאת משום שמספר איזוטופים רדיואקטיביים שהיו אז, טרם השלימו את דעיכתם.
מדענים מעריכים שטמפרטורת הגרעין של כדור הארץ הייתה כפולה לפני 3 מיליארד שנה, חום רב זה האיץ מספר תהליכים, כמו טקטוניקת הלוחות, זרמי הערבול, ועוד.
למעטפת כדור הארץ שתי שכבות: המעטפת העליונה היא סלע שלמרות היותו מוצק הוא חם מאוד ועשוי להפוך לנוזל צמיג.
סלעי המעטפת התחתונה צפופים יותר בגלל הלחץ הגבוה יותר בעומק זה.
חקר המעטפת מתבצע היום באמצעות בדיקת הלבה שנפלטת מהרי געש.
לבה שמקורה בדרך כלל בשכבה העליונה של המעטפת, וכן על ידי ניתוח גלים סייסמיים המשתחררים בעת רעידת אדמה.
קרום כדור הארץ הוא השכבה החיצונית של כדור הארץ, ומתחתיה נמצאות המעטפת והגלעין.
בין קרום כדור הארץ לבין מעטפת כדור הארץ, מפריד תחום אי הרציפות מוהורוביצ'יץ'.
עובי הקרום הוא כ-5 ק"מ מתחת לאוקיינוסים ועד-60 ק"מ מתחת לרכסי הרים.
המצאות כמות גדולה של מים על פני השטח של כדור הארץ היא מאפיין ייחודי שמבדיל את "הכוכב הכחול" מפלנטות אחרות במערכת השמש.
ההידרוספירה של כדור הארץ מורכבת בעיקר מאוקיינוסים, אבל היא מכילה את כל המים שנמצאים על ובפני השטח של הפלנטה, כולל ימות, אגמים, נהרות, ומי תהום עד לעומק של 2,000 מטר.
המקום התת-מימי הנמוך ביותר הוא Challenger Deep שבשקע מריאנה באוקיינוס השקט בעומק של 10,911 מטרים מתחת לפני הים.
העומק הממוצע של האוקיינוסים הוא 3,794 מטרים, למעלה מפי 5 מהגובה הממוצע של היבשות.
אם כל האדמה בכדור הארץ הייתה מפוזרת בצורה שווה, היא הייתה בעומק של 2.7 ק"מ מתחת לפני הים.
המסה של ההידרוספירה היא כ- ק"ג או כ־1/4,400 מהמסה הכוללת של הפלנטה, ולאוקיינוסים יש נפח של כ- קילומטרים מעוקבים.
כ-97.5% מהמים הם מים מלוחים, וה-2.5% הנותרים הם מים מתוקים.
רוב המים המתוקים, כ-68.7%, מצויים במצב צבירה מוצק (קרח).
האטמוספירה של כדור הארץ היא מעטפת של אוויר סביבו.
אטמוספירה זו צפופה באופן יחסי וככל שעולים ומתרחקים מכדור הארץ, הולכת צפיפות האוויר ונהיית דלילה יותר.
היא מורכבת מכ-78% חנקן, 21% חמצן, 0.934% ארגון, 0.035% פחמן דו-חמצני וכמויות מזעריות של גזים נוספים, כמו מימן, מתאן, הליום ועוד.
כמו כן קיימת כמות כלשהי של מים באטמוספירה, בין 0 ל-7 אחוזים, בהתאם לאזור הגאוגרפי ולאקלים.
ישנם מדענים המעריכים כי לכדור הארץ הייתה אטמוספירה ראשונית עם היווצרותו, שהייתה מורכבת מהגזים שבערפילית ממנה נוצרה מערכת השמש, בעיקר מימן והליום, אך זו התפזרה לחלל.
לאחר התקררות הדרגתית, קליפת כדור הארץ נוצרה במהלך התקופה שלפני 3.5–3.9 מיליארד שנים, במהלכה התרחשה פעילות געשית אינטנסיבית אשר שחררה כמויות גדולות של פחמן דו-חמצני ואדי מים.
כמו כן, ישנה תאוריה הגורסת כי כדור הארץ ספג מטחים תכופים של שביטים אשר גם הכילו כמויות גדולות של מים.
עם המשך ההתקררות של האטמוספירה החלו להתעבות אדי המים ליצירת אוקיינוסים שספגו לתוכם את מרבית הפחמן הדו-חמצני.
הרכבה של האטמוספירה השתנה לכדי צורתה הנוכחית בזכות תהליכי פוטוסינתזה שביצעו אורגניזמים שונים כגון ציאנו-בקטריות וצמחים, בתהליך ששחרר חמצן לאטמוספירה באופן הדרגתי והפחית את כמות הפחמן הדו-חמצני (תהליך הידוע בשם "אסון החמצן").
הופעת החמצן אפשרה תהליכי נשימה אירובים שצורכים את החמצן וכך נוצר איזון בין שני התהליכים והרכב האטמוספירה התייצב לכדי "האטמוספירה השלישית", הקיימת כיום.
הופעת החמצן אפשרה גם את היווצרותה של שכבת האוזון, לה חשיבות רבה בקיום החיים על פני כדור הארץ שכן היא מסננת את הקרינה האולטרה־סגולה המגיעה מהשמש, המסכנת את היצורים החיים.
שכבת האוזון מצויה ברובה בסטרטוספירה, בגובה של כ-10 עד 50 ק"מ.
לאטמוספירה השפעות נוספות החשובות לקיום החיים, ובהן הגנה מפני גרמי שמיים שונים כגון אסטרואידים ומטאורואידים, אשר חלקם נשרף כליל במהלך החדירה לאטמוספירה.
גזי החממה שבאטמוספירה, בעיקר אדי מים, פחמן דו-חמצני, מתאן ואוזון, מאפשרים את קיומו של אפקט החממה במסגרתו הגזים הללו מחזירים אל הקרקע קרינה תרמית שהיא פולטת, ובכך מאפשרים את מיתון הטמפרטורה על פני כדור הארץ.
ללא אפקט החממה, הטמפרטורה הממוצעת בכדור הארץ הייתה 16- מעלות צלזיוס ולא הטמפרטורה הנוכחית של 15 מעלות צלזיוס.
כיום מתרחשת באופן הדרגתי התחממות עולמית, כשרוב הקהילה המדעית סבורה שתופעה זו נגרמת עקב פליטה מלאכותית של גזי חממה.
עובי האטמוספירה הוא כ-1,000 ק"מ.
טרופוספירה – הטרופוספירה היא המעטפת הקרובה ביותר לפני השטח ומגיעה לגובה של בערך 7 עד 17 ק"מ, ובה מתרחשות התופעות האקלימיות.
ככל שעולים בה הקור יגבר והאוויר ייעשה יותר ויותר דליל.
סטרטוספירה – מתחילה מגובה של כ־7–17 עד 50 ק"מ.
בניגוד לטרופוספרה, ככל שעולים בה החום יגבר וייעשה בלתי נסבל (טמפרטורה החמה ביותר היא C° 250).
מטוסים משייטים ברמות הנמוכות של הסטרטוספירה כדי להימנע ממערבולות אוויר וממזג אוויר בעייתי המצויים בשכבת הטרופוספרה.
בה רוב המטאוריטים החודרים לאטמוספירה מגיעים כבר לשריפה גמורה.
תרמוספירה – השכבה מתחילה מגובה של כ-80–85 ק"מ.
בשכבת התרמוספירה נמצאת היונוספירה בה נבלעת רוב קרינת השמש בעלת אורך גל הקצר מאולטרה סגול ובתהליך ה"בליעה" הופך חלק מהגז ליונים.
באזור היונוספירה מתרחשת תופעת זוהר הקוטב.
אקסוספירה – השכבה העליונה ביותר של האטמוספירה המהווה את שלב המעבר בין האטמוספירה והחלל החיצון, ואין לה גבול ברור עמו.
ישנם מדענים הסבורים שהאקסוספירה אינה חלק מהאטמוספירה וששכבתה העליונה ביותר היא התרמוספירה.
לשדה המגנטי של כדור הארץ יש השפעה על מגוון תופעות בכוכב הלכת, באטמוספירה שלו ובחלל הקרוב אליו.
השדה המגנטי של כדור הארץ דומה לשדה של מגנט דו-קוטבי, שקוטב אחד שלו נמצא באוקיינוס הקרח הצפוני, והשני ליד אנטארקטיקה.
יחסית לכוכבי השבת, כדור הארץ משלים סיבוב אחד, סביב הציר שמחבר את הקוטב הצפוני לדרומי, בזמן ממוצע של 23 שעות, 56 דקות, ו-4.091 שניות (יום אחד בזמן Sidereal).
מכדור הארץ, התנועה העיקרית הנראית של גרמי שמיים אחרים (מלבד לוויינים או מטאורים) היא סיבוב כלפי מערב בשיעור של 15 מעלות לשעה או 0.25 מעלות לדקה.
דבר זה שקול לקוטר הנראה של השמש או הירח בכל 2 דקות (מכדור הארץ קוטרם נראה זהה).
כדור הארץ מקיף את השמש במרחק של כ-150 מיליון ק"מ (ביתר דיוק: מרחק ממוצע של 149,597,870.7 ק"מ, שהם יחידה אסטרונומית אחת), בכל 365.25636 יממות שמש ממוצעות (שנה אחת בזמן Sidereal), אורך הקפה של כ-940 מיליון ק"מ, ובמהירות של כ-108 אלף קמ"ש.
מכדור הארץ נראה שהשמש מבצעת תנועה כלפי שאר הכוכבים של כמעלה אחת ביום (או קוטר ירח או שמש בכל 12 שעות) בכיוון מזרח.
בגלל תנועה זו, כדור הארץ חוזר למרידיאן כל 24 שעות בממוצע.
מהירות המסלול של כדור הארץ היא בממוצע כ-29 קילומטרים בשנייה, מהירות שבה ניתן לעבור מרחק השווה לקוטר הכדור (כ-12,756 ק"מ) בתוך 7 דקות, ואת המרחק לירח (384,403 ק"מ) בתוך 4 שעות.
בגלל הזווית בין ציר סיבוב הכדור לציר המסלול שלו סביב השמש, השמש משנה את מיקומה בשמיים במהלך השנה (יחסית לצופה העומד על הקרקע).
עבור צופה בחצי הכדור הצפוני, כאשר הקוטב הצפוני נוטה כלפי השמש, הימים מתארכים והשמש נמצאת במקום גבוה יותר בשמיים, דבר שמוביל לטמפרטורות ממוצעות חמות יותר בגלל הגידול בקרינת השמש שמגיעה לפני השטח של הכוכב.
כאשר הקוטב הדרומי נוטה כלפי השמש, מתרחש תהליך הפוך ומזג האוויר קר יותר בממוצע.
מעל חוג הקוטב, מגיעים למצב קיצוני שבו יש תקופה בה אין כלל לילה או יום (תופעות אלו קרויות שמש חצות וליל קוטב בהתאמה).
"הירח", הקרוי לעיתים 'לבנה', הוא לוויין יחסית גדול, דמוי ארצי, שקוטרו קרוב לרבע מקוטרו של כדור הארץ.
זהו הלוויין הגדול ביותר במערכת השמש, ביחס לכוכב הלכת אותו הוא מקיף (כארון גדול עוד יותר ביחס לפלוטו, אך פלוטו מוגדר ככוכב לכת ננסי).
יתר הירחים במערכת השמש קרויים "ירחים" על שם הירח של כדור הארץ.
בשפה מדעית נפוץ לכנותם לוויינים.
המשיכה הכבידתית בין כדור הארץ לירח יוצרת גאות ושפל על כדור הארץ.
תהליך דומה על הירח גרם לנעילה הגורמת לאחד מהצדדים של הירח להיות "הצד הנראה".
הזמן שבמהלכו הוא מקיף את עצמו שווה לזמן שבו הוא מקיף את כדור הארץ.
לכן הוא מציג אותו חלק תמיד לכדור הארץ.
חלקים מהצד הנראה מוסתרים לנו על ידי השמש לאורך סיבובו של הירח מה שיוצר את מופעי הירח (זמנים שונים במהלך החודש בהם הירח נראה, בצורת חצי סהר, סהר, כמעט מלא, מלא או ריק).
בתרבויות מסוימות, לימים בהם הירח מלא מיוחסות סגולות מיוחדות.
בשנה רגילה (שמשית) יש כ-12.4 חודשי ירח, מכאן שיש שנים בהן יש מופע של הירח 13 פעמים.
לדוגמה, אם המופע הראשון של הירח יהיה בתחילת ינואר, יהיו בנובמבר שני מופעים של הירח.
ירח מלא המופיע פעם שנייה באותו חודש לועזי בשנה בה יש 13 מופעי ירח מלא נקרא "ירח כחול" (Blue moon), וזה על מנת להבדילו ממופע ירח המתרחש פעם שנייה באותו חודש לועזי, תופעה המתרחשת בתדירות גבוהה יותר.
המושג ירח כחול הוא מקור הביטוי "once in a blue moon", המקבילה האנגלית ל"פעם ביובל".
בגלל המשיכה ההדדית הירח נסוג מכדור הארץ בקרוב ל-38 מ"מ בכל שנה, ולמעשה התרחקות הירח מאיטה את סיבוב כדור הארץ סביב עצמו.
לאורך מיליוני שנים שינויים זעירים כאלה, והתארכות היממה על כדור הארץ ב-17 מיקרו שניות בשנה מצטברים לשינויים רבי השפעה.
בתור הדבון היו 400 ימים בשנה, בני 21.8 שעות כל אחד.
לירח תפקיד משמעותי בהתפתחות החיים על כדור הארץ בגלל השפעתו על מזג האוויר.
עדויות פלאונטולוגיות מראות שזווית הנטייה של כדור הארץ מיוצבת על ידי יחסי גאות ושפל עם הירח.
כמה תאוריות מאמינות שללא הייצוב של הירח כנגד מומנט הכוח, זווית הנטייה של כדור הארץ הייתה בלתי יציבה ברמה כאוטית, כפי שהיא בלתי יציבה במאדים.
אם זווית הנטייה של כדור הארץ תתקרב למישור המילקה שינויים עונתיים אדירים יגרמו למזג אוויר יוצא דופן, ומסוכן.
קוטב אחד יפנה ישירות אל השמש בקיץ, ולהפך, בחורף.
פלאונטולוגים שלמדו את המקרה התאורטי הזה הגיעו למסקנה ששינוי כזה יחסל את כל צורות החיים הגדולות והעליונות על כדור הארץ.
עם זאת, נושא זה שנוי במחלוקת, וייתכן שניתן ליישבה בעזרת מחקר נוסף של מאדים, החולק עם כדור הארץ זווית נטייה דומה ואורך יום דומה, אך שונה ממנו בכך שאין לו ירח גדול או ליבה נוזלית.
בגלל קרבתו המיוחדת של הירח מתאפשרים ליקויי חמה וירח.
זאת כיוון שהשמש גדולה מהירח פי 400, ואילו הירח קרוב יותר פי 400.
אם יחס ההקטנה של מערכת כדור הארץ-ירח היה עומד על 1:42,000,000, כי אז קוטר כדור הארץ היה כ-30 ס"מ (גודל של דגם תקני), וגודל הירח היה כגודלו של כדור בסיס (כ-7 ס"מ קוטר), והמרחק בניהם היה כ-9 מטרים.
כוכב-לכת בו מתקיימים תנאים התומכים בקיום של יצורים חיים נקרא ראוי למגורים (habitable), גם בטרם אלה התפתחו בו.
מידת יכולתו של המדע לזהות כוכבי-לכת כאלה אינה ברורה, משום שהאדם מכיר מדגם של כוכב-לכת יחיד בו מתקיימים חיים מסוימים, ומשום שצורות החיים היחידות שהוא מכיר הן כאלה היכולות להתאים דווקא לכוכב-לכת זה.
כדור הארץ מספק את התנאים לקיום חיים (כפי שאנו מבינים אותם כיום): הימצאות מים במצב נוזלי, סביבה בה מולקולות אורגניות יכולות להתקיים ולהגיב זו עם זו, וכניסה של זרם אנרגיה גדול מספיק כדי לאפשר מטבוליזם.
הפרמטרים המאפשרים את יצירת החיים ואת המשך הקיום שלהם, כוללים את מבנה השמש ומערכת השמש, המרחק של כדור הארץ מהשמש, השונות במסלול שלו סביבה, קצב הסיבוב שלו סביב צירו, זווית הציר, ההיסטוריה הגאולוגית של הכדור, וקיום של אטמוספירה ושל שדה מגנטי מגן.
לפעמים טוענים כי כלל צורות החיים בכדור הארץ יוצרים "ביוספרה".
לרוב מאמינים כי ביוספרה זו החלה להתפתח לפני 3.5 מיליארד שנים.
מדענים מאמינים כי ביוספורות דומות לכדור הארץ הן דבר נדיר.
הביוספרה מחולקת למספר ביומות, המאוכלסות על ידי בעלי חיים וצמחים שבהרחבה יש ביניהם קווי דמיון.
על פני האדמה, קווי רוחב ראשיים וגובה מעל פני הים מפרידים בין ביומים שונים.
באופן יחסי, ביומים יבשתיים בחוג הארקטי והאנטארקטי או בגבהים גבוהים שוממים מצמחים וחיות, בעוד שבממוצע, מגוון המינים הגבוה ביותר נמצא באזורי קו המשווה.
"משאבי טבע" הם חומרים ומרכיבים טבעיים בסביבה שהאדם משתמש בהם לתועלתו.
בין משאבי הטבע אפשר למנות: קרקע, אוויר, מים, מזון, מינרלים, חומרי גלם, אזורי מחיה, צמחייה, בעלי חיים ומתכות.
המונח משאבי טבע משמש גם לציון חומרים אותם צורכים אורגניזמים החיים בבית גידול מסוים.
ישנם משאבי טבע שלאחר עיבודם התועלת שאפשר להפיק מהם גדלה.
לפני העיבוד נקרא אותו משאב טבע "גולמי", ולאחר עיבודו הוא כבר לא גולמי אלא מעובד.
מחצבים גולמיים נקראים עפרות, למשל: עפרת נחושת, עפרת ברזל, עפרת אלומיניום, עופרת האבץ.
משאבי הטבע אינם מפוזרים באופן שווה על פני כדור הארץ.
לדוגמה, חלק נכבד ממקורות הנפט בעולם מרוכז במזרח התיכון, בארצות כמו ערב הסעודית, איראן, עיראק ועוד.
קיצם של החיים על פני כדור הארץ יכול להגיע מפגיעה מקבוצת אסטרואידים בשם אסטרואידי אפולו.
אסטרואיד אחר יכול לפגוע בכדור הארץ הוא האסטרואיד שיש לו הסתברות של 1:4000 לפגוע בכדור הארץ ב-2880.
הרבה מדינות כיום סובלות ממחסור במים.
הרבה מדינות מפתחות דרכים שונות להשגת מים, כגון טכניקות להתפלת מי ים, בניית סכרים שונים לאגירת מים, טיהור שפכים, ועוד.
לפי נתוני אתרים שונים, בערך 97% מהמים בעולם הם מים מלוחים (לכן התפלת מי ים היא הדרך הזמינה ביותר).
בערך 2% מהמים בעולם הם מים מתוקים הלכודים בקרחונים שבחלקים הצפוניים והדרומיים בעולם, ופחות מ-1% מהמים בעולם הם מי תהום.
אידאולוגיות כגון סביבתנות, שואפות להתמודד עם בעיית המחסור במשאבים באמצעות אחריות חברתית, אישית ופוליטית, או באמצעות מחקר ופיתוח.
נכון למרץ 2018 אוכלוסיית כדור הארץ נאמדת בכ-7.6 מיליארד בני אדם .
הצפיפות הממוצעת היא כ-50 איש לקילומטר רבוע (ללא התחשבות באנטארקטיקה).
כשני שלישים מהאוכלוסייה הם ביבשת אסיה (כ-2.6 מיליארד בסין והודו בלבד).
היבשת הצומחת ביותר היא אפריקה, שקצב הגידול השנתי בה הוא כ-2.5 אחוז לשנה, ואילו באירופה שיעור הגידול הוא זניח.
בישראל, לשם השוואה, שיעור הגידול עומד על כ-2 אחוזים לשנה
במהלך המאה ה-20 אוכלוסיית העולם יותר משילשה את עצמה, כאשר בשנת 1900 הייתה כ-1.65 מיליארד ואילו ב-1999 כ-6 מיליארד.
החל משנות השבעים, במקביל לירידה בפריון, יורד קצב הגידול של אוכלוסיית כדור הארץ בהתמדה.
בסוף שנות השישים הגיעה העלייה השנתית ל-2.06 אחוז לשנה, ועל פי הערכות האו"ם בשנת 2000 היא ירדה ל-1.2%, ונכון ל-2013 לכ-1.1%.
הסימול התקני של כדור הארץ הוא צלב המוקף בעיגול.
סמל זה ידוע בשם "צלב הגלגל", "צלב השמש", "צלב אודין" או "צלב האישה".
בתרבויות שונות היה לסימן זה משמעויות שונות, והוא מסמל כיום את נקודות המצפן, כדור הארץ והאדמה.
גרסה נוספת של הסמל היא צלב בראש העיגול בדומה ל-"Globus cruciger" סמל נוצרי לסמכות, ששימש גם כסמל אסטרונומי קדום של כדור הארץ.
דגל כדור הארץ הוא דגל שעוצב על ידי הסטודנט השוודי אוסקר פרנפלדט.
הדגל, לטענתו, אמור לשמש כדגל הרשמי של כוכב הלכת ארץ בעתיד.
הארץ התיכונה של ג'ון רונלד רעואל טולקין שוכנת בארדה שמעוצבת תחילה כאדמה שטוחה.
עם זאת, לאחר שקיעתה של נומינור בסוף העידן השני, ואלינור (מקום משכנם של האלים) יוצאת מתחומי ארדה, וזו הופכת לכדור עגול.
בסדרה המדריך הטרמפיסט לגלקסיה הציע דאגלס אדמס כי כדור הארץ, כולל היצורים החיים עליו, הוא למעשה מחשב ענק שהוזמן על ידי העכברים.
לאחר שקיבלו העכברים את התשובה לחיים, היקום וכל השאר היה עליהם לנסות למצוא את השאלה המתאימה לתשובה זו, ולשם כך נבנה כדור הארץ על ידי חברה לבניית פלנטות.
כדור הארץ נהרס על ידי "ווגנים" משום שהוא מפריע להקמתה של אוטוסטרדה-בין חללית.
בקרב מספר סופרי פנטזיה כדור הארץ מקושר לכדורי ארץ או לפלנטות אחרות ביקומים מקבילים, ביניהם סדרת נרניה וחומריו האפלים.
בשנת 1988 כדור הארץ הנתון בסכנה נבחר לאיש השנה של המגזין "טיים".
עתיד הפלנטה קשור קשר הדוק למחזור החיים של השמש.
הליום המצטבר בליבת השמש יגרום לכך שכמות הקרינה המופצת מהשמש תגדל לאיטה.
כמות קרינת השמש צפויה לגדול בכ-10% במשך ה-1.1 מיליארד השנים הבאות, ובכ-40% במהלך 3.5 מיליארד השנים הבאות.
מודלים אקלימיים מצביעים על כך שגידול כזה בקרינה צפוי להוביל להשפעות נוראיות על החיים בכדור הארץ, כולל לדוגמה האפשרות של אובדן האוקיינוסים.
כחלק ממחזור החיים של השמש, היא צפויה להתרחב ולהפוך לענק אדום בעוד כ-5 מיליארד שנים.
מודלים מצביעים על כך כי היא תתפשט עד לכ-99% מהמרחק למסלול הנוכחי של כדור הארץ.
עם זאת, עד אז מסלול כדור הארץ עשוי להתרחב עד פי 1.7 מהמסלול הנוכחי בגלל הירידה במסה של השמש.
כך שייתכן שכדור הארץ לא יבלע על ידי השמש, אם כי רוב או כל החיים על פני הכדור צפויים להיכחד בגלל קרבת השמש לכדור הארץ.
עם זאת מודלים מאוחרים יותר מראים כי ייתכן וכדור הארץ יבלע בשמש וייהרס בה בגלל השפעות של גאות וכבידה.
כדור הזהב , הידוע גם בתור פרס "כדורגלן השנה באירופה", הוא פרס כדורגל שנוסד ב-1956 על ידי המגזין הצרפתי "פראנס פוטבול".
הפרס ניתן על בסיס שנתי לכדורגלן שנחשב לזה שביצועיו היו הטובים בשנה הקלנדרית שחלפה.
הפרס נחשב לפרס האישי היוקרתי והמוערך ביותר בכדורגל.
ליונל מסי הוא שחקן הכדורגל בעל מרב הזכיות בעולם, כשלזכותו שמונה זכיות.
את הרעיון להענקת הפרס הגה גבריאל האנוט, עיתונאי "פראנס פוטבול" וכדורגלן עבר, כשביקש מעמיתיו העיתונאים להצביע עבור השחקן המצטיין באירופה לשנת 1956. שיטת ההצבעה שהונהגה במהלך השנים העניקה זכות הצבעה ל-52 עיתונאים מרחבי אירופה.
עד 1995 יכלו להיבחר רק שחקנים בעלי אזרחות אירופית שמשחקים בקבוצות שכפופות לאופ"א, אך באותה שנה שונו כללי הפרס כך שיכלו להיבחר גם שחקנים לא אירופאים.
ב-2007 חל שינוי נוסף שהסיר את המגבלה על בחירת כדורגלנים שמשחקים במועדונים באירופה ולמעשה התירו הכללים בחירה בכל שחקן מכל מועדון בעולם.
כתוצאה מכך הורחבה ההצבעה ל-96 עיתונאים מכל העולם.
בשנים 2010–2015 אוחד עם פרס כדורגלן השנה בעולם, כאשר התואר המאוחד נקרא כדור הזהב של פיפ"א.
בשנת 2016 האיחוד עם פרס כדורגלן השנה בעולם הסתיים והפרס חזר למתכונת הקודמת.
בשנת 2018 הוענק הפרס לראשונה גם לשחקנית כדורגל והוענק גם פרס לשחקן הצעיר המצטיין של השנה.
בשנת 2019 הוענק פרס לשוער המצטיין של השנה שנקרא על שמו של לב יאשין.
בשנת 2022 הוחלט על מספר שינויים בחלוקת הפרס.
ביניהם, הזוכה ייבחר לפי עונת משחקים ולא שנה.
להלן שחקנים שזכו לפחות פעם אחת בפרס וסיימו לפחות פעם נוספת באחד משלושת המקומות הראשונים, כולל זכיות בכדור הזהב של פיפ"א.
מועדוןשחקניםזכיות ריאל מדריד812 ברצלונה612 יובנטוס68 מילאן68 באיירן מינכן35 מנצ'סטר יונייטד44 אינטר מילאנו22 דינמו קייב22 פריס סן-ז'רמן22 המבורג12 אייאקס11 אינטר מיאמי11 בורוסיה דורטמונד11 בורוסיה מנשנגלדבאך11 בלקפול11 בנפיקה ליסבון11 דוקלה פראג11 דינמו מוסקבה11 ליברפול11 מנצ'סטר סיטי11 מרסיי11 פרנצווארוש11
בשנת 2020 בעקבות נגיף הקורונה לא חולק כדור הזהב.
בשנה זו פראנס פוטבול החליטה לבחור את ההרכב של כל הזמנים.
ההרכב נבחר על ידי 140 כתבי פראנס פוטבול ברחבי העולם.
כמו כן נבחרו הרכב שני ושלישי.
עמדהשחקןעמדהשנות פעילות לב יאשיןשוער1949–1971 קאפומגן ימני1989–2008 פרנץ בקנבאוארבלם מרכזי1965–1983 פאולו מלדינימגן שמאלי1984–2009 צ'אביקשר אחורי1997–2019 לותר מתאוסקשר אחורי1979–2000 פלהקשר התקפי1956–1977 דייגו מראדונהקשר התקפי1976–1997 ליונל מסיקיצוני ימני2004– רונאלדוחלוץ מרכזי1993–2011 כריסטיאנו רונאלדוקיצוני שמאלי2002–
עמדהשחקןעמדהשנות פעילות ג'אנלואיג'י בופוןשוער1995–2023 קרלוס אלברטומגן ימני1963–1981 פרנקו בארזיבלם מרכזי1978–1997 רוברטו קרלוסמגן שמאלי1991–2015 אנדראה פירלוקשר אחורי1995–2017 פרנק רייקארדקשר אחורי1980–1995 אלפרדו די סטפנוקשר התקפי1945–1966 זינדין זידאןקשר התקפי1989–2006 גארינצ'הקיצוני ימני1953–1972 יוהאן קרויףחלוץ מרכזי1964–1984 רונאלדיניוקיצוני שמאלי1998–2015
עמדהשחקןעמדהשנות פעילות מנואל נויירשוער2005– פיליפ לאםמגן ימני2002–2017 סרחיו ראמוסבלם מרכזי2004– פול ברייטנרמגן שמאלי1970–1983 יוהאן ניסקנסקשר אחורי1968–1991 דידיקשר אחורי1946–1967 מישל פלאטיניקשר התקפי1973–1987 אנדרס אינייסטהקשר התקפי2002–2024 ג'ורג' בסטקיצוני ימני1963–1984 מרקו ואן באסטןחלוץ מרכזי1981–1995 תיירי הנריקיצוני שמאלי1994–2014
ב-1989 הוענק פרס הוקרה בשם סופר כדור זהב (Super Ballon d'Or) לאלפרדו די סטפנו, לאחר שגבר על יוהאן קרויף ומישל פלאטיני בהצבעה שנערכה על ידי פראנס פוטבול.
עשור לאחר מכן, נבחר פלה לכדורגלן המאה, בהצבעה שנערכה בין זוכי כדור הזהב.
מבין 34 הזוכים, 30 הצביעו בעוד סטנלי מתיוס, אומר סיבורי וג'ורג' בסט נמנעו ולב יאשין כבר לא היה בין החיים.
כל בוחר היה יכול להצביע לחמישה כדורגלנים ולתת עד חמש נקודות לראשון מביניהם, עם זאת די סטפנו בחר רק במקום הראשון, פלאטיני בראשון ובשני, וג'ורג' ואה בחר שני שחקנים במקום החמישי.
פלה נבחר במקום הראשון על ידי 17 מצביעים, וקיבל כמעט כפול ממספר הנקודות של מראדונה, שסיים במקום השני.
ב-2016, לציון 60 שנה לכדור הזהב, פרנס פוטבול פרסמה הערכה מחדש של הפרסים שהוענקו לפני 1995, התקופה שבה רק שחקנים אירופיים יכלו לזכות בפרס.
12 מתוך 39 כדורי הזהב שניתנו בפרק זמן זה היו ניתנים בדיעבד לשחקנים דרום אמריקאיים: פלה, מראדונה, גארינצ'ה, מריו קמפס ורומאריו.
עם זאת הפרסים המקוריים נותרו כשהיו.
שנהזוכה מקוריזוכה אלטרנטיבי1958 רמון קופה פלה1959 אלפרדו די סטפנו פלה1960 לואיס סוארס פלה1961 אומר סיבורי פלה1962 יוזף מסופוסט גארינצ'ה1963 לב יאשין פלה1964 דניס לאו פלה1970 גרד מילר פלה1978 קווין קיגן מריו קמפס1986 איגור בלאנוב דייגו מראדונה1990 לותר מתאוס דייגו מראדונה1994 חריסטו סטויצ'קוב רומאריו
כדור טניס הוא כדור המיועד למשחק בענף הטניס, הכדור מזכיר מאוד את כדור הבייסבול, אך הוא שונה בצבעו, משקלו והרכבו.
כדורי הטניס המודרניים נשמרים בלחץ (על פי תקן) בקופסתם עד לפתיחתם הראשונית, זאת מכיוון שכדי לשמור על הקפיציות שלהם כדורי הטניס ממולאים באוויר.
הנפח של הכדורים קטן יחסית, ולא ניתן לנפח אותם מחדש – כך שאריזת הלחץ מונעת מהאוויר שבהם לברוח בטרם השתמשו בהם.
כדור הטניס הוא אחד ממרכיבי הציוד הבסיסיים בטניס, יחד עם מחבט טניס ובלעדיו המשחק אינו יכול להתקיים כלל.
כדורים אלו מיוצרים בצבעים ירוק, צהוב ולבן, ויכולים לשמש למטרות נוספות פרט למשחק עצמו.
בתחילת דרכו של הטניס, כדוריו היו עשויים לרוב מעור אשר היה עטוף בשיער או בצמר.
מי שהיו מייצרים את הכדורים באותה תקופה היו בעלי מלאכה סקוטים (הענף הומצא בבריטניה) ועבודה זו נחשבה כמורכבת מאוד כך שרק מעטים ידעו לבצע אותה בצורה נכונה, במיוחד שספורט זה נחשב אז כ"ספורט של עשירים".
על פי הסיפורים, גם המלך הנרי השמיני אהב לשחק טניס ובהוראתו בעלי המלאכה חויבו לייצר את הכדורים בצבע ירוק בלבד.
כדורי הטניס המודרניים מיוצרים בצבע ירוק זוהר או בצבע לבן, שהם גם הצבעים היחידים המאושרים על ידי ה-ITF.
כמו כן, הכדורים צריכים גם לעמוד בקריטריונים של גודל, משקל, הרכב ייצור ועוצמת קפיצה, כדי שיוכלו לשמש במשחקים רשמיים.
הבדיקה הראשונית והחשובה ביותר שעושה כל שחקן, אפילו חובב, כדי לבחון כדורים שאינם חדשים היא בדיקת הקפיציות שלהם.
אם הכדור לא קופץ מספיק, כנראה הוא לא מתאים למשחק.
רוב שחקני הטניס מעדיפים כדורים קופצניים מספיק, שמתאימים לרוב סוגי המשטחים (קשים, חימר ודשא).
השיטה המקובלת בקרב השחקנים לבדיקת הכדורים מתבצעת כך שלוקחים את אחד הכדורים, מפילים אותו מגובה של 2.5 מטר בקירוב ואם הוא קופץ חזרה מהרצפה לגובה של 1.35-1.50 מ', סימן שהוא תקין למשחק.
צבעו של כדור הטניס הוא בתדר גל של Hz 555-560, המהווה את שיא הרגישות של תאי המדוכים בעין האנושית
כדור הריסה הוא ציוד מכני הנדסי שנועד להריסת מבנים.
כלי זה מורכב מעגורן נייד שאל קצה זרועו קשור כבל ואליו מחובר כדור פלדה.
הכלי הורס מבנים באמצעות נדנוד הכדור והטחתו בעוצמה בקירות המבנה.
לשיטת הריסה זו יש מספר חסרונות.
העיקריים שבהם היא שהיא לא יעילה ולא מדויקת.
היא גם מסוכנת, שכן יש סיכוי שחלקי מבנה יעופו הצידה ותמיד קיימת הסכנה שהכדור יינתק.
חסרונות נוספים הם עומסים פתאומיים וזעזועים על העגורן המניף את הכדור.
כלי זה היה פופולרי במהלך שנות ה-50 ושנות ה-60 של המאה ה-20 להריסת מבנים רבי-קומות, אך קרנו דעכה עם המצאת המחפרים ההידראוליים וציוד מכני הנדסי אחר שאפשר הריסה מדויקת ויעילה יותר מאשר הכדור.
כדורי הריסה מודרניים שונים במקצת מכדור מושלם (ספירה), וקטע מקודקודם נחתך.
צורה זו נועדה לאפשר לכדור להימשך בקלות דרך גג או חתיכות בטון אחרי שהוא שבר דרכן.
משקלם של כדורי הריסה נע בין כ-500 קילוגרם לחמישה טון כאשר הנפוצים שוקלים כטון עד שני טון.
כדור ההריסה עשוי מפלדה מחושלת, בה הפלדה לא נוצקת אל תוך תבנית אלא מחושלת בלחץ גבוה כאשר הפלדה היא חמה ואדומה (רכה אך לא מותכת) כדי לדחוס ולחזק אותה.
מספר חברות הריסה טוענות שהמציאו את כדור ההריסה, אך בדרך כלל הקרדיט לכך ניתן לחברת Minneapolis Wrecking and Lumber (כיום Cleveland Wrecking Company).
כדור ההריסה כיכב בשירה של מיילי סיירוס "Wrecking Ball" ("כדור הריסה") מ-2013 ובקליפ הפרובוקטיבי שלו.
השיר היה ללהיט והקליפ שבר שיאי צפיות ברשת.
כדור הזהב של פיפ"א היה פרס כדורגל שניתן על בסיס שנתי לשחקן שנחשב לזה שביצועיו היו הטובים בשנה הקלנדרית שחלפה.
שיטת ההצבעה שילבה בין השיטות שהיו נהוגות בשני הפרסים הקודמים.
ההצבעה נערכה בקרב 208 המדינות החברות בפיפ"א, כשמכל מדינה הצביע עיתונאי אחד וכן צוות של מאמן הנבחרת הלאומית וקפטן הנבחרת.
בנוסף לשחקן השנה הוענקו פרסים גם למאמן השנה, שחקנית השנה, מאמן השנה בכדורגל נשים ופרס שער השנה על שם פרנץ פושקש.
כמו כן נבחרו 11 שחקנים להרכב השנה.
טקס ההכרזה על הזוכים לשנת 2010 נערך ב-10 בינואר 2011 בציריך שבשווייץ.
ליונל מסי הוא שיאן הזכיות בפרס זה, עם שמונה זכיות בפרס זה.
כדור הרעם הוא הסרט הרביעי בסדרת סרטי הריגול ג'יימס בונד, אחרי "ד"ר נו" (1962), "מרוסיה באהבה" (1963) ו"גולדפינגר" (1964), והרביעי בו כיכב שון קונרי כסוכן MI6 הבדוי ג'יימס בונד.
זהו עיבוד לרומן בעל אותו שם שכתב איאן פלמינג, שמצידו ביסס אותו על תסריט מקורי אותו כתב עם ג'ק ויטינגהם, שנכתב על סיפורם של קווין מקלורי, ויטינגהם ופלמינג.
במאי הסרט הוא טרנס יאנג והתסריט נכתב בידי ריצ'רד מייבאום וג'ון הופקינס.
חיפושיו של בונד מובילים אותו לאיי הבהאמה, שם הוא פוגש את אמיליו לארגו, שחקן קלפים שתום-עין, שהוא מספר שתיים בארגון SPECTRE.
בונד נעזר ב-CIA ובפילגשו של לארגו, החקירה שלו מגיעה לשיאה בקרב תת-מימי עם שכירי החרב של לארגו.
התביעה יושבה מחוץ לכותלי בית המשפט, וברוקולי וזלצמן, מחשש שמקלורי ייצור סרט מתחרה, הותירו לו לשמור על זכויות מסוימות על עלילת הרומן ודמויותיו, והענקת קרדיט למקלורי על סרט זה כמפיק; ברוקולי וזלצמן שימשו במקום זאת מפיקים בפועל.
הסרט זכה להצלחה חסרת תקדים: הכנסותיו ברחבי העולם, שנאמדו ב-141.2 מיליון דולר, עלו לא רק על אלו של כל אחד מקודמיו, אלא גם על אלו של כל אחד מחמשת הסרטים הבאים אחריו.
"כדור הרעם" נותר הסרט המצליח ביותר מבחינה כלכלית בסדרה באמריקה הצפונית.
בשנת 1966 זכה ג'ון סטירס בפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר והמעצב האמנותי קן אדם, שהיה מועמד לפרס באפט"א לקולנוע, היה מועמד גם לפרס זה.
לאחר הסרט יצא הסרט "אתה חי רק פעמיים" משנת 1967. בשנת 1983 הוציאה חברת האחים וורנר עיבוד קולנועי שני לרומן "כדור הרעם" תחת הכותרת "לעולם אל תאמר לעולם לא", כשמקלורי שימש מפיק בפועל.
סוכן ספקטר בשם אמיליו לארגו זומם מזימה להחזיק את ארגון נאט"ו ככופר בעזרת חטיפת שתי פצצות גרעיניות ממפציץ אוורו וולקן של חיל האוויר המלכותי, בעודו באימון.
בזמן שהותו באתר הנופש שרובלנדס רוצח סוכן ספקטר בשם הרוזן ליפה את טייס חיל האוויר הצרפתי פרנסואה דרבאל ומחליפו באנג'לו פאלאצי, שפניו שונו בניתוח פלסטי כדי להתאים לאלו של דרוואל.
ברגע האחרון דורש פאלאצי עוד כסף, וסוכנת ספקטר בשם פיונה וולפה מסכימה לכך על מנת שימשיך במבצע.
פאלאצי חוטף את המפציץ, הורג את צוותו, ומנחית אותו במים רדודים באיי בהאמה.
בזמן שאנשיו מוצאים את הפצצות הורג לארגו את פאלאצי.
הסוכן החשאי הבריטי ג'יימס בונד, המתאושש בשרובלנדס לאחר שהרג את המתנקש חבר ספקטר, ז'אק בובר, מבחין בליפה ומשגיח עליו.
לאחר שבונד וליפה שורדים ניסיונות התנקשות הדדיים מגלה בונד את גופתו של דרבאל.
עם שובו ללונדון מוצא עצמו בונד שוב על הכוונת של ליפה.
וולפה הורגת את ליפה, שגיוסו של אנג'לו סיכן את מזימתו של לארגו.
כל מוצבים בכוננות גבוהה לאחר שספקטר מציב אולטימטום, שלפיו עיר גדולה בארצות הברית או ב תיהרס, אלא אם כן ישולמו להם 100 מיליון ליש"ט תוך שבוע.
בונד מבקש מ-M לשלוח אותו לנסאו, כדי ליצור קשר עם אחותו של דרבאל, דומינו, לאחר שזיהה את דרבאל כאדם שאת גופתו מצא באתר הנופש.
בונד פוגש את דומינו בעודו מבקר בקזינו מקומי, ומגלה שהיא המאהבת של לארגו.
בונד ולארגו מנהלים משחק חתול ועכבר תוך שהם מעמידים פנים שהם לא בקיאים בזהויותיהם האמיתיות.
בונד פוגש את חברו סוכן ה-CIA פליקס לייטר, סוכנת נוספת בשם פאולה קפלן ואת קצין האפסנאות של ארגונו Q, על מנת לקבל ציוד, כולל מצלמת אינפרא-אדומה תת-ימית ושנורקל.
בעודו חוקר את ספינתו של לארגו, ה"דיסקו וולנטה", הוא מבחין בפתח תת-ימי.
הוא מבקר את לארגו באחוזתו במהלך הלילה, רק כדי לגלות שפולה נחטפה והתאבדה במקום לדבר.
בונד מתחמק מאנשיו של לארגו במהלך חגיגת ה.
וולפה מצליחה להסב את תשומת הלב של בונד, אך מוצאת את מותה לאחר שהוא מסית אותה אל עבר אקדח שנועד לירות בו למוות.
בונד ולייטר מוצאים את הספינה של לארגו מוסווית מתחת למים, יחד עם גופותיהם של פאלאצי וצוותו.
בונד מגלה לדומינו שלארגו הרג את אחיה, והיא מסייעת באיתור הספינה.
בונד מחליף את אחד מאנשיו של לארגו בזמן שספקטר מתכונן להזיז את הפצצות, ומגלה לאן אחת מהן מועברת לפני שהיא מתגלה ונשארת מאחור.
הוא ולייטר מגייסים את משמר החופים והצי האמריקאי למלחמה בצוות הספינה, ומשיבים את אחת הפצצות בקרב תת-ימי.
בונד רודף אחרי לארגו ותופס את הספינה כשהיא משילה את חלקה האחורי והופכת לרחפת בניסיון להימלט.
בונד עולה לסיפון ומוציא את הספינה משליטה בזמן שהוא מביס את אנשיו של לארגו ונלחם בו.
לארגו צובר יתרון על בונד ועומד לירות בו, אך ברגע האחרון הורגת דומינו את לארגו כנקמה לאחר שהפיזיקאי הגרעיני ששכר, לדיסלב קוצה, משחרר אותה.
השלושה נמלטים מהספינה שניות ספורות בלבד לפני שהיא מתנגשת בסלעים ומתפוצצת.
בונד ודומינו נלקחים על ידי מטוס באמצעות מערכת פולטון להנצלת קרקע-אוויר.
שון קונרי - ג'יימס בונד: סוכן MI6 שנשלח לאסוף שתי פצצות גרעיניות שנגנבו.
קלודין אוז'ה - דומיניק "דומינו" דרבאל: המאהבת של לארגו.
בטיוטות המוקדמות של התסריט היה שמה "דומינטה פאלאצי".
כאשר לוהקה אוז'ה לתפקיד שונה שם המשפחה ל "דרבאל" כדי לשקף את לאומה.
קולה של אוז'ה דובב על ידי ניקי ואן דר זיל.
אדולפו צ'לי - אמיליו לארגו: מספר שתיים בספקטר הזומם מזימה לגנבת שתי פצצות גרעיניות.
קולו של צ'לי דובב על ידי רוברט רייטי.
ריק ואן נאטר - פליקס לייטר: סוכן ב-CIA המסייע לבונד.
גאי דולמן - הרוזן ליפה: מספר ארבע בספקטר האחראי על מבצע ההתקשות בדרוואל והחלפתו בפאלאצי.
מולי פיטרס - פטרישיה פירינג: פיזיותרפיסטית העובדת באתר הנופש.
קולה של פיטרס דובב על ידי ברברה ג'פורד.
מרטין בסוויק - פאולה קפלן: בעלת בריתו של בונד ב-CIA בנסאו.
דזמונד לואלין - "Q": קצין האפסנאות של ה-MI6, המספק לבונד כלי רכב רב-תכליתיים וגאדג'טים שימושיים למשימותיו.
לואיס מקסוול - מיס מאניפני: המזכירה של "M".
רולנד קאלבר - מזכיר הפנים: שר בריטי המעדכן את סוכני "00" לגבי מבצע "כדור הרעם" ומטיל ספק ביעילותו של בונד.
ארל קמרון - פינדר: סוכן מאיי בהאמה המשמש איש הקשר של בונד ולייטר בנסאו.
פול סטסינו - פרנסואה דרבאל/אנג'לו פאלאצי: דרבאל הוא טייס בחיל האוויר הצרפתי המוצב בצוות נאט"ו ואחיה של דומינו.
הוא נרצח על ידי אנג'לו פאלאצי, שמתחזה לו.
רוז אלבה - מאדאם בואיטייר: אלמנתו לכאורה של קולונל ז'אק בובר, בעוד שבמציאות היא מתחזה אליו.
פיליפ לוק - וארגס: עוזרו האישי והעיקרי של לארגו.
ג'ורג' פרבדה - לדיסלב קוצה: פיזיקאי המסייע ללארגו עם הפצצות, אך כאשר האחרון מתעלם מהרשויות שיורות עליהן, הוא חס על דומינו ומחליט להצילה.
מייקל ברנאן - ג'אני: אחד מאנשיו של לארגו.
לאונרד זקס - מפקד להק פריצ'רד, איש הקשר של בונד בחיל האוויר המלכותי במהלך מבצע "כדור הרעם".
אדוארד אנדרדאון - תת מרשל אוויר: קצין בכיר בחיל האוויר המלכותי המספק תדרוך ל"סוכני 00" על טווח האוורו וולקן הנעדר והיעלמותו.
רג'ינלד בקוויט - קניסטון: עוזרו של מזכיר הפנים.
מאריס גי מיצוקו - מאדאם לאפורט: סוכנת חשאית צרפתייה.
קולה של מיצוקו דובב על ידי קתרין קלמנס.
בוב סימונס - קולונל ז'אק בובאר: מספר שש בספקטר, שנהרג על ידי בונד בסצנה שלפני תחילת הסרט.
אנתוני דוסון - ארנסט סטאברו בלופלד: ראש ספקטר.
קולו של דוסון דובב על ידי .
ביל קאמינגס - קוויסט: אחד מאנשיו של לארגו.
פיליפ סטון - מספר חמש בספקטר: חבר אנגלי בכיר בספקטר שמדווח על סיוע בתכנון שוד הרכבת הגדול.
ויקטור בומונט - מספר שלוש בספקטר.
התביעה יושבה מחוץ לכותלי בית המשפט, כאשר למקלורי ניתנו זכויות מסוימות על הסיפור, העלילה והדמויות.
עד אז היו סרטי ג'יימס בונד להצלחה קופתית, ומפיקי הסדרה, אלברט ברוקולי והארי זלצמן, חששו שמקלורי ייצור סרט מתחרה; לכן הם הסכימו להעניק למקלורי קרדיט להפקת עיבוד קולנועי של "כדור הרעם", כשהם ישמשו מפיקיו בפועל.
מאוחר יותר, בשנת 1964 הגיעו ברוקולי וזלצמן לסיכומים עם מקלורי שלפיו יותר לו לעבד את הרומן לסרט קולנוע; הסרט קודם כ"כדור הרעם של איאן פלמינג".
עם זאת, לצד הקרדיטים הרשמיים לכותבי התסריט - ריצ'רד מייבאום וג'ון הופקינס - התסריט מזוהה גם כ"מבוסס על תסריט מקורי מאת ג'ק ויטינגהם" וכ"מבוסס על הסיפור המקורי של קווין מקלורי, ג'ק ויטינגהם ואיאן פלמינג".
במקור, ברוקולי בחר בג'ולי כריסטי לגילום דמותה של דומינו ויטלי, לאחר הופעתה של כריסטי בסרט "בילי בדאי".
לאחר שפגש אותה באופן אישי חש אכזבה והפנה את תשומת ליבו לראקל ולש, לאחר שראה אותה על שער גיליון אוקטובר 1964 של המגזין "לייף".
פיי דאנאוויי נשקלה גם היא וכמעט חתמה על חוזה בעניין.
זלצמן וברוקולי בחנו רשימה נרחבת של שחקניות ודוגמניות אירופאיות לא-ידועות, כולל מיס איטליה לשעבר .
בסופו של דבר לוהקה לתפקיד מיס צרפת לשעבר קלודין אוז'ה והתסריט שוכתב כך שדמותה תהפוך לצרפתייה ולא איטלקייה, אם כי קולה דובב על ידי ניקי ואן דר זיל.
אחת השחקניות שהתמודדו על גילום הדמות, לוצ'אנה פלוצי, לוהקה מאוחר יותר לתפקיד פיונה קלי, שאף שם משפחתה שונה ל"וולפה" בהתאם למוצאה של פלוצי.
שלב הצילומים החל ב-16 בפברואר 1965, כאשר הצילומים העיקריים של סצנת הפתיחה צולמו בפריז.
לאחר מכן עברו הצילומים לטירת אנה עבור הקרב בסצנה שלפני כתוביות הפתיחה.
חלק ניכר מהסרט צולם באיי בהאמה, שכן הסרט ידוע בזכות סצנות האקשן התת-ימיות שבו, אשר מתרחשות לאורך רוב המחצית השנייה של הסרט.
שאר הסרט צולם באולפני פיינווד, נסאו ומיאמי.
עם הגעתו לנסאו חיפש מקלורי מקומות רבים לצילום הסרט, המופיעים בקטעיו המרכזיים, ונעזר בביתם של זוג עשירים מקומי עבור אחוזתו של לארגו.
חלק מסצנת ההתקפה התת-ימית של ספקטר צולם גם הוא בשטח החוף של ביתו של מיליונר אחר במקום.
רוב הסצנות התת-ימיות נאלצו להתבצע במים רדודים עקב הימצאות הכרישים בחוף.
לאחר שקרא את התסריט הבין קונרי את הסיכון המצוי בסצנה עם הכרישים בבריכה של לארגו והתעקש שמעצב ההפקה, קן אדם, יבנה מחיצה מזכוכית אקרילית בתוך הבריכה.
המחסום לא היה מבנה קבוע, כך שכאשר אחד הכרישים הצליח לעבור דרכו, נמלט קונרי מהבריכה, שניות ספורות מהתקפה.
מאוחר יותר אמר אדם לעיתון "הגרדיאן": "היינו צריכים להשתמש באפקטים מיוחדים, אבל בניגוד לאפקטים המיוחדים של היום, הם היו אמיתיים.
תרמיל הסילון שהשתמשנו בו ב"כדור הרעם" היה אמיתי - הוא הומצא עבור צבא ארצות הברית.
הוא היה מסוכן בטירוף והוא החזיק מעמד כמה דקות בלבד.
מושב המפלט באסטון מרטין היה אמיתי והסירה של אמיליו לארגו, ה'דיסקו וולנטה', הייתה אמיתית.
באותה תקופה היו סירות מנוע, אבל לא היו יאכטות בגודל טוב שהיו מסוגלות לשוט במהירות של 40 עד 50 קשר, אז זו הייתה בעיה לא קטנה.
אבל בעזרת שילוב של רחפת, שקנינו בפוארטו ריקו תמורת 10,000 דולר, וקטמרן, זה לפחות היה נראה כמו יאכטה גדולה.
שילבנו את שני גופי הסירה עם בורג החלקה של אינץ' אחד וכשהם התפצלו זה עבד כמו חלום.
השתמשנו בהרבה כרישים לסרט הזה.
שכרתי וילה באיי בהאמה עם בריכת מי מלח שאותה מילאנו בכרישים והשתמשנו בה לצילומים תת-ימיים.
כאן שון קונרי כמעט שננשך.
היה לנו פרוזדור מפרספקס כדי להגן עליו, אבל פרספקס לא הספיק לי ואחד הכרישים הצליח לעבור אותו.
הוא מעולם לא יצא מבריכה מהר יותר בחייו - הוא הלך על מים".
מתאם האפקטים המיוחדים, ג'ון סטירס, סיפק כריש שהיה אמור להיות מת, על מנת לגרורו סביב הבריכה.
בשלב מסוים התעורר הכריש, שעדיין היה בחיים.
עקב הסכנות שהתעוררו על הסט, דרש הפעלולן ביל קאמינגס (שגילם את דמותו של קוויסט, עוזרו של לארגו) לקבל תשלום נוסף של 250 פאונד, לאחר שהושלך לבריכת הכרישים.
בימי הצילום האחרונים, בעת שהותו בנסאו, קיבל סטירס דלק טילים ניסיוני שישמש אותו בסצנת פיצוץ היאכטה של לארגו.
סטירס התעלם מכוחו האמיתי של הנוזל הנדיף, שפך אותו על כל היאכטה, תפס מחסה ולאחר מכן פוצץ את הסירה.
הפיצוץ העצום שנוצר ניפץ חלונות לאורך רחוב ביי בנסאו, השוכן כ-48 קילומטרים ממקום צילום הסצנה.
על עבודתו ב"כדור הרעם" זכה סטירס בפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר.
בעוד שהצילומים התקרבו לסיומם, קונרי נעשה נסער יותר ויותר מהתערבות העיתונות והסחת דעתו עקב בעיות בנישואיו עם דיאן סילנטו.
קונרי סירב לדבר עם עיתונאים וצלמים שעקבו אחריו בנסאו והביע את תסכולו מההטרדה שבאה עם התפקיד: "אני מגלה שתהילה נוטה להפוך אדם משחקן ובן אדם למעין מוצר, מוסד ציבורי.
ובכן, אני לא מתכוון לעבור את המטמורפוזה הזו".
בסופו של דבר הוא נתן רק ריאיון אחד, ל"פלייבוי", עת הסתיימו הצילומים, ואף סירב להופיע בסרט טלוויזיה פרסומי מיוחד שהופק עבור NBC, "".
הודות לסטירס, טיזר הפתיחה של הסרט, האסטון מרטין DB5 (שהוצגה גם ב"גולדפינגר"), מופיעה שוב כשהיא חמושה במכת"ז אחורי, ונראית פגומה מאוד.
חגורת הרקטות של סטירס, בה משתמש בונד כדי להימלט מהטירה, אכן עבדה, ונעשה בה שימוש לבידור פעמים רבות, לפני ואחרי הופעת הסרט; בעיקר במהלך סופרבול I ובתערוכה העולמית בניו יורק .
לבונד ניתן תרמיל סילון תת-ימי חמוש באקדח (המאפשר לו לתמרן מהר יותר מאחרים).
הצבע הירוק, שעוצב על ידי ג'ורדן קליין, נועד לשמש מסך עשן עבור בונד כדי להימלט מרודפים.
במקום זאת, ריקו בראונינג, במאי הסצנה התת-ימית, השתמש בו כדי להפוך את הגעתו של בונד לדרמטית יותר.
ב-26 ביוני 2013 נמכר שעון הברייטלינג אותו ענד קונרי בסרט, תמורת למעלה מ-100,000 פאונד; שעון זה, שניתן לבונד על ידי Q, שימש גם מונה גייגר.
ג'ון בארי הלחין את פסקול הסרט בפעם השלישית, אחרי "מרוסיה באהבה" ו"גולדפינגר".
שיר הנושא המקורי נקרא "מר קיס קיס, בנג בנג".
השיר נכתב על ידי בארי ו; את השיר הקליטה במקור שירלי באסי, אך מאוחר יותר התברר שהשיר קצר מדי.
מכיוון שבסי כבר לא הייתה זמינה, הוא הוקלט מחדש על ידי דיון וורוויק עם קטע כלי ארוך יותר.
גרסתה של וורוויק לא הופצה עד לשנות ה-90. השיר הוסר מכתוביות הפתיחה לאחר שהמפיקים אלברט ברוקולי והארי זלצמן חששו ששיר הנושא לא יעבוד כראוי אם השיר לא יכלול את שם הסרט במילותיו.
אחר כך חבר בארי לפזמונאי , שכתבו יחדיו את השיר "כדור הרעם", אותו שר טום ג'ונס.
המוזיקאי ג'וני קאש הגיש גם הוא שיר לחברת איון הפקות בעל אותו שם, אך לא נעשה בו שימוש.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה ב-9 בדצמבר 1965 בטוקיו וב הוקרן הסרט לראשונה ב-29 בדצמבר.
הוא זכה להצלחה קופתית גדולה ולרווחים חסרי תקדים.
בארצות הברית צפו בסרט 58.1 מיליון בני אדם והוא גרף 63.6 מיליון דולר.
לפיכך, הסרט הפך לסרט השלישי בעל ההכנסות הגבוהות ביותר ב-1965, אחרי "צלילי המוסיקה" ו"דוקטור ז'יוואגו".
בסך הכל, הכנסות הסרט ברחבי העולם נאמדו ב-141.2 מיליון דולר והיה לסרט המכניס ביותר בתולדות הסדרה עד ליציאת הסרט "חיה ותן למות" ב-1973. לאחר התאמת הרווחים למונחים של 2011 הוא הכניס כמיליארד דולר ברחבי העולם, מה שהופך אותו לסרט השני המצליח ביותר בסדרה (מבחינה כלכלית) אחרי "סקייפול".
הסרט זכה בפרס אוסקר לאפקטים הטובים ביותר, שהוענק לג'ון סטירס בשנת 1966. המנהל האמנותי קן אדם היה מועמד לפרס באפט"א לעיצוב ההפקה הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד גם לפרס אדגר לסרט הזר הטוב ביותר.
בוזלי קראות'ר מ"הניו יורק טיימס" סבר כי הסרט הומוריסטי יותר מאשר הסרטים הקודמים וש"הוא מלא באקשן תת-ימי שישמח את קפטן ז'אק-איב קוסטו".
עוד שיבח את השחקנים הראשיים וכתב "הנוף באיי בהאמה הוא פיתוי שאי אפשר לעמוד בפניו.
זה הדבר הכי טוב שאני יכול לומר על סרט של ג'יימס בונד".
ב"וראייטי" נטען כי הסרט היה "מלודרמה הדוקה ומרגשת שבה חידוש האקשן הוא דבר חשוב".
שוור מה"לוס אנג'לס טיימס" התרשם פחות מהסרט וכתב: "זה אותו דבר כמו קודמיו, רק יותר - יותר מדי מהכל".
קליפורד טרי מה"שיקגו טריביון" חש שהדיאלוגים בסרט היו "כל כך גרועים, שהם נהדרים" והדגיש את אוז'ה כ"אלגנטית ביותר ככל הנראה מבין כל נערות בונד עד כה".
ג'יימס בררדינלי שיבח את הופעתו של קונרי, את דמותה של פיונה וולפה כפאם פאטאל ואת סצנות האקשן התת-ימיות, וציין כי הן עוצבו היטב וצולמו בכישרון רב.
הוא מתח ביקורת על אורך הסצנות וקבע כי הן זקוקות לעריכה, במיוחד במהלך שיאו של הסרט.
הסרט קיבל ציון של 85% באתר Rotten Tomatoes בהתבסס על 54 ביקורות עם דירוג ממוצע של 6.70/10. הקונצנזוס הכללי של האתר הוא: "קטעי התפאורה המפונפנים והקסם המתמשך של שון קונרי הופכים את "כדור הרעם" להרפתקה גדולה וכיפית, גם אם היא לא ממש עומדת בשיאים הקודמים של הסדרה".
באתר Metacritic קיבל הסרט ציון 64 מתוך 100 בהתבסס על ביקורות של תשעה מבקרים.
בשנת 2025 ערך המגזין "Time Out" סקר בקרב מספר מבקרי קולנוע, במאים, שחקנים ופעלולני כדי למנות את 101 סרטי האקשן המובילים שלהם; "כדור הרעם" דורג במקום ה-92.
כדור מים או כדור וואזו הוא מתקן מתנפח המאפשר לאדם שבתוכו להתהלך על גבי מאגרי מים.
הכדור משמש בדרך כלל כמתקן לילדים, כאשר הילד נכנס לכדור דרך פתח מיוחד שאחר כך נסגר ברוכסן אטום ואז מפעיל המתקן מנפח את הכדור באוויר.
לאחר מכן הילד נכנס לבריכה מיוחדת שבה הוא יכול ללכת.
כדור הארץ החלול היא היפותזה הגורסת כי כדור הארץ הוא חלול כולו או מכיל בתוכו חלל פנימי גדול.
היפותזה זו לא מגובה בראיות תצפיתיות ומדענים מודרניים אינם מתייחסים אליה.
ההבנה המודרנית של מבנה כדור הארץ גרמה לקהילה המדעית לזנוח לחלוטין את הרעיון החל מהמאה ה-18. הרעיון של כדור הארץ החלול מצוי בפולקלור של עמים שונים, בספרות מדע בדיוני ובתאוריות קשר.
הראשון שהגה מודל מדעי של כדור הארץ חלול היה האסטרונום אדמונד היילי.
היילי הציע שייתכן שבתוך כדור הארץ יש כמה קליפות כדוריות חלולות המוכלות זו בתוך זו וגז ממלא את החללים ביניהם.
כל קליפה פנימית מסתובבת באופן עצמאי ויש לה קטבים מגנטיים משלה.
המודל של היילי נועד לפתור סטיות לא מוסברות בשדה המגנטי של כדור הארץ.
ישנה טענה נפוצה שלאונרד אוילר הגה מודל של כדור הארץ חלול, כשבפנים כדור הארץ ישנה שמש פנימית במרכז וישנו עולם שלם המתקיים בחלקו הפנימי של קליפת כדור הארץ.
עוד נטען שבקטבים ישנם פתחים המאפשרים מעבר בין העולמות הפנימי והחיצוני.
אולם, אין שום רמז למודל שכזה בכתביו של אוילר, ואוילר אף הניח שכדור הארץ מלא מבפנים בחישובים שביצע.
ייתכן שהמקור לטעות בפרשנות שגויה של ניסוי מחשבתי אודותיו כתב אוילר, שעסק בשאלה מה היה קורה אילו היה נחפר פיר מקצה אחד של כדור הארץ, דרך המרכז, עד לקצה השני.
הספר "מסע לבטן האדמה" של הסופר הצרפתי ז'ול ורן, מתאר מסע למרכז כדור הארץ ומציג למעשה עולם בדיוני בו כדור הארץ אכן חלול.
בסדרת הספרים "מנהרות" מאת רודריק גורדון מופיעים עולמות שונים בבטן האדמה, כגון עיר שלמה בשם "המושבה" המתקיימת מתחת ללונדון, ועולם בעל שמש נוספת שאינה שוקעת לעולם עמוק בתוך מרכז כדור הארץ, בדומה למודל של אוילר.
גם בתחילת המאה ה-21 קיימת תיאורית קשר הטוענת לזיוף נתונים והסתרת מידע על ידי ממשלות וסוכנויות חלל.
גרסאות שונות של תאוריית הקונספירציה מציגות רעיונות כגון ציוויליזציה מפותחת החיה בחלקו הפנימי של כדור הארץ, קיומה של שמש פנימית ואפשרות לכניסה לחלקו הפנימי של כוכב הלכת דרך הקוטב הצפוני.
חלק מביאים כמקור מסמכים כביכול מהרייך השלישי שמוכיחים לטענתם קיום של ידע על החלק הפנימי של כדור הארץ ואף טוענים לטבע חלול של כוכבי לכת וירחים אחרים במערכת השמש.
חלק מקשרים תאוריה זו אף לספר הזוהר.
יש המכנים את העולם התת-קרקעי בשם אגרתה וטוענים לקיום מידע מוסתר מהציבור שנפוץ באינטרנט.
חלק מהתאוריות מציגות מספר כניסות נסתרות לכדור הארץ הפנימי.
בשנת 2016 פורסם סרטון ביוטיוב הטוען כי נאס"א שיבשה את התמונות של כדור הארץ והעלימה מהן פתח ענק שנמצא ליד הקוטב הצפוני.
כדור כביסה הוא מוצר המקודם כתחליף או מוצר משלים לאבקת כביסה.
הכדורים נמכרים לעיתים קרובות בשיטות שיווק רשתי.
לטענת יצרני כדורי הכביסה, הכדורים שהם מייצרים משפרים את רמת הניקיון של הכבסים באופנים שונים, כגון באמצעות פעולת מינרלים שברכיבים קרמיים שבכדור, השדה האלקטרומגנטי של חלקי מתכת שבו, וקרינת האינפרא אדום המשוחררת ממנו.
לעומתם, טענו מדענים שמדובר בהצגה פסבדו מדעית של תכונות המוצר, המפריזה במידת התועלת שבו, אם בכלל.
ישנן עדויות אנקדוטליות לפיהן שימוש בכדורים מועיל לניקוי הכבסים, אולם מחקרים מדעיים שנעשו לא מצאו בהם תועלת משמעותית כלשהי.
נציבות הסחר הפדרלית בארצות הברית נקטה צעדים נגד מספר יצרני כדורי כביסה, בגין מה שהיא רואה כהטעיית לקוחות.
הוא ארגון שמירת סביבה רדיקלי שצץ בדרום-מערב ארצות הברית ב-1979, והוקם רשמית ב-4 באפריל 1980 על ידי דייב פורמן (Dave Foreman), מייק רוסלה (Mike Roselle), האוויי וולקה (Howie Wolke), בארט קוהלר (Bart Koehler) ורון קזר (Ron Kezar).
קבוצות של הארגון פעילות בארצות הברית, בריטניה, קנדה, אוסטרליה, הולנד, בלגיה, הפיליפינים, צ'כיה, הודו, מקסיקו, צרפת, גרמניה, ניו זילנד, פולין, ניגריה, סלובקיה, אירלנד, איטליה וספרד.
את ההשראה לרעיונותיהם קיבלו קבוצת הפעילים מספרה של רייצ'ל קרסון "אביב דומם", מספרי הטבע של אלדו לאופולד ומהספר "כנופיית המקלות בגלגלים" מאת אדוארד אבי.
הקמת הארגון הייתה תגובה למה שהפעילים חשו כבגידה של פעילי הזרם המרכזי בתנועה לאיכות הסביבה במהלך תכנון "RARE II" (תוכנית שירות היערות לאזורים שיוקצו לשמירה שלא יסללו בהם כבישים).
החזון של הפעילים היה תנועה מהפכנית שתקצה שמורות אקולוגיות בשטחים של מיליוני אקרים בכל רחבי ארצות הברית.
רעיונותיהם התבססו על העקרונות העיקריים של ענף המדע החדש "הבסיס המדעי לשמירת הטבע" (conservation biology), שפותח על ידי מדענים דוגמת הביולוג האמריקני אדוארד וילסון (E.O.
Wilson) במהלך עשרים השנים קודם לכן, אבל שהקבוצות לשימור הסביבה התמהמהו לאמץ.
הרעיונות התגבשו במהלך מסע רגלי מפרך יחד, כשהקבוצה הייתה בדרכה לאלבקרקי.
"לפתע צעק פורמן "כדור הארץ תחילה!", ובתגובה צייר רוסלה לוגו של אגרוף קמוץ ירוק, העבירו לחזית המיניבוס, וכך הוקם כדור הארץ תחילה!"
ההצעות של הקבוצה פורסמו בכתב העת של הארגון "כדור הארץ תחילה!
הביטאון הסביבתני הרדיקלי" (Earth First!
The Radical Environmental Journal), שהיה מכונה בלתי רשמית כ"הביטאון של כדור הארץ תחילה!" (Earth First!
אדוארד אבי נאם לעיתים קרובות בכינוסים הראשונים, כתביו היו השראה לארגון והוא נערץ על ידי חברי הארגון בשנים הראשונות.
הכינוס השנתי של הארגון היו מכונה "מפגש הנהר המעגלי" (Round River Rendezvous), שכשמקור השם באגדה של בני האוג'יבווה על נהר החיים הרצוף הזורם לתוכו ומתוכו ומקיים את כל בני האדם.
הכינוס היה בחלקו חגיגה של אומנות ומוזיקה, ובחלקו כנס פעילים שכלל סדנאות וסיכום של הפעילויות בשנה הקודמת.
מיזם נוסף שהארגון יזם באותה תקופה היה הקמת קרן פטורה ממס, שהייתה קרויה אז "קרן כדור הארץ תחילה!" (Earth First!
Foundation), שהוקמה במטרה לממן מחקר, קידום דעות וחינוך של פעילי הארגון.
שמה של הקרן שונה ל"קרן למען הטבע הפראי" (Fund for Wild Nature) ב-1991.
באביב 1985 הביאה קריאה לפעולה כלל-ארצית בביטאון הארגון להתכנסות של חברי הארגון מכל רחבי ארצות הברית ליער הלאומי וילאמט (Willamette National Forest) במערב אורגון, על מנת לפעול כנגד "תעשיות וילאמט" (Willamette Industries), חברה שעיסוקה בכריתת עצים.
לאחר שמצאו שחסימת הכבישים המובילים לאתרי הכריתה (שבוצעו על ידי קבוצה בשם Cathedral Forest Action Group מהעיר קורוואליס באורגון) הוא אמצעי הגנה לזמן קצר בלבד המציאו רון הובר (Ron Huber) ממרילנד ומייק ג'קובל (Mike Jakubal) מוושינגטון את שיטת ההתנחלות על עצים (tree sitting) כשיטת מרי אזרחי יעילה יותר.
ב-23 במאי 1985 התנחל מייק ג'קובל בצמרת עץ, הפעם הראשונה שהארגון נקט בטכניקת ישיבה על עץ.
כאשר סטיב סלגובסקי (Steve Slagowski) שוטר משירות היערות של ארצות הברית הגיע למקום הוא הורה לאסור את מייק רוסלה, רון הובר וחברים נוספים שישבו מסביב לעץ בתמיכה בג'קובל.
ההתנחלות הראשונה על עץ נמשכה פחות מיום – ג'קובל ירד מהעץ בערב על מנת להביט בשרידי היער שנכרת סביבו במהלך אותו יום ונאסר מיד על ידי שוטר משירות היערות שהמתין לו במחבוא – אבל רעיון ההתנחלות על עצים נקלט בקרב חברי הארגון.
ב-14 ביוני הציגו הובר, ג'קובל ורוסלה את הרעיון לכינוס של "כדור הארץ תחילה!" בוושינגטון.
ב-23 ביוני הגיעה שיירה של פעילים ליער הלאומי וילאמט והקימו פלטפורמות על עצים במקום שהקבוצה חששה שעומד בפני כריתה.
אף שלזמן מה היו פלטפורמות על כתריסר עצים, ניצלו החוטבים את העובדה שמרבית "המתנחלים" ירדו מהעצים בלילה על מנת לכרות אותם, היחיד שנשאר על העץ שכונה יגדראסיל היה רון הובר עד 20 ביולי אז הורידו אותו בכוח שני שוטרים שהועלו לפלטפורמה בעזרת מנוף.
מ-1987 ואילך היה עיקר הפעילות של "כדור הארץ תחילה!" אקטיביזם בדמות פעולה ישירה למניעת כריתת עצים, בניית סכרים, וצורות אחרות של פיתוח שהארגון חשב שהן גורמות להרס של בתי גידול של חיות הבר או לשוד של אזור טבע.
שינוי זה בפעילות משך לארגון חברים חדשים רבים, שחלקם הגיעו מרקע פוליטי שמאלני או אנרכיסטי או שהיו פעילים בתרבות הנגד.
דייב פורמן הודה שפעילים אלו יזמו פעילויות דוגמת "הקאות" במרכזי קניות, שריפת דגלים, הפרעות לנאומו של אדוארד אבי במפגש "כדור הארץ תחילה!" ב-1987, וויכוחים מרים בביטאון של הארגון על נושאים דוגמת אנרכיזם, שפורמן ואחרים בארגון לא רצו להיות מזוהים איתם.
מרבית החברים הוותיקים בארגון כולל דייב פורמן, האווי וולקה, ברט קוהלר, כריסטופר מנס (Christopher Manes), ג'ורג' וורתנר (George Wuerthner) וג'ון דייוויס (John Davis), עורך ביטאון הארגון, חשו חוסר נחת מהכיוון החדש שקיבל הארגון שהלך והתגבר.
שינוי זה גרם לכמה מהמייסדים לנתק את קשריהם עם "כדור הארץ תחילה!" בשנות ה-90. חלק מהפורשים הקימו ארגון שמירת סביבה חדש, "פרויקט אדמות הפרא" (Wildlands Project) שמו, והוציאו ביטאון חדש "כדור הארץ הפראי" (Wild Earth).
מייק רוסלה לעומת זאת, ופעילים נוספים דוגמת ג'ודי בארי (Judi Bari), בירכו על הכיוון השמאלני וגישת הפעולה הישירה של "כדור הארץ תחילה!".
החל באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, החל ארגון "כדור הארץ תחילה!" לקדם יותר ויותר את הדוקטרינה המכונה אקולוגיה עמוקה ולהזדהות אתה.
אקולוגיה עמוקה היא פילוסופיה שעוצבה על ידי ארנה נס (Arne Næss), ביל דוול (Bill Devall) וג'ורג' סשנס (George Sessions), על פיה לכל צורות החיים עלי אדמות יש ערך שווה בפני עצמו, בלא קשר לתועלת שבני האדם מפיקים מהן.
מאז 1990 מושפעת הפעילות בתנועת "כדור הארץ תחילה!" יותר ויותר מהפילוסופיה המדינית האנרכיסטית.
השינוי גרם לשינוי בכלי התקשורת העיקרים של הארגון באזורים השונים, סלידה מהנהגה מאורגנת, או ממבנה מנהלי, ומגמה חדשה של זיהוי "כדור הארץ תחילה!" כתנועה ולא כארגון.
הכיוון של הפיכת "כדור הארץ תחילה!" לתנועת זרם מרכזית גרם לכמה מהחברים בארגון שסירבו לוותר על השימוש בפעולות העוברות על החוק לפרוש ולהקים ארגון מיליטנטי המכונה החזית לשחרור כדור הארץ.
מרבית החברים ב"כדור הארץ תחילה!" דוגלים באקטיביזם מקומי מבוזר המבוסס על כללי המוסר הקהילתנים בעוד שיריבי הארגון מאפיינים את הארגון כמבצע סוג של טרור.
אחד מהמבקרים הראשונים של השינוי בטקטיקות של "כדור הארץ תחילה!" האשים אחר-כך שה-FBI החדיר לארגון במכוון את התפיסה של אי-אלימות.
לעיתים קרובות אמצעי הפעולה הישירה שימשו בעיקר כטקטיקה קצרת טווח שמטרתה לעכב הרס אפשרי לסביבה עד אשר תביעות משפטיות שהוגשו על ידי הארגון יתנו פתרון ארוך טווח לבעיה.
הטקטיקות שנקטו חברי הארגון כללו חסימות כבישים, חברי הארגון שכבלו את עצמם לציוד הכבד, התנחלות על עצים, וחבלה במכונות.
"כדור הארץ תחילה!" השתמש בביטאון הארגון על מנת לספק מידע על פעולות חבלה דוגמת נעיצת יתדות בעצים (tree-spiking – טקטיקה שנועדה לחבל בציוד הכריתה) וחבלה בציוד מכני (monkeywrenching או ecotage), טקטיקות שגרמו לפציעות של עובדים, אם כי לא הייתה כל הוכחה למעורבות של "כדור הארץ תחילה!" בפעולות אלו.
בשנות ה-90 הובילה ג'ודי בארי את הסניפים של "כדור הארץ תחילה!" בצפון קליפורניה ובדרום אורגון להודיע על התנגדות לפעולות מסוג זה, בטענה שהן מזיקות לניסיון ליצור ברית עם העובדים ועסקי כריתת עצים קטנים על מנת להילחם בחברות הכריתה הגדולות בצפון קליפורניה.
הפיצוץ במכוניתה של ג'ודי בארי
ב-1990 התפוצצה פצצה במכוניתה של ג'ודי בארי שסדקה את אגן הירכיים שלה ופצעה פעיל עמית בשם דריל צ'רני (Darryl Cherney).
בארי וצ'רני נאסרו אחר-כך לאחר שהמשטרה וה-FBI חשדו כי היה מדובר ב"תאונת עבודה" וכי השניים הובילו את הפצצה במכוון במכונית.
בארי טענה כי קיצוניים שהתנגדו לפעולותיה למען שימור הסביבה הניחו את הפצצה במכוניתה במטרה להורגה.
התיק נגדם נסגר בסופו של דבר בשל חוסר ראיות.
בארי נפטרה ב-1997 מסרטן השד, אבל התביעה המשפטית הפדרלית שיזמה בארי כנגד ה-FBI ומשטרת אוקלנד נמשכה גם אחרי מותה והסתיימה ב-2002 בפסק דין של חבר המושבעים שפסק ליורשיה ולדריל צ'רני פיצויים בשווי 4.4 מיליון דולרים.
80% מהפיצויים היו בשל הפרת זכויותיהם החוקיות על פי התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית על ידי ה-FBI והמשטרה, שניסו להכתים אותם בכלי התקשורת באמצעות הצגתם כקיצונים אלימים למרות עדויות בשפע שסתרו דימוי זה.
ב-21 במרץ 2011 הורה שופט פדרלי אמריקני בקליפורניה ל-FBI לשמור את הראיות שברשותו בנוגע לפיצוץ המכונית.
ה-FBI התכוון להשמיד את כל הראיות בתיק.
תנועת "כדור הארץ תחילה!" הוקמה בבריטניה ב-1990, כאשר קבוצה מהעיר הסטינגס שבסאסקס ארגנה פעולה בתחנת הכוח הגרעינית דנגנס (Dungeness nuclear power station) בקנט.
התנועה גדלה במהירות, ובמשך השנים הבאות הוקמו קבוצות רבות, תחת השם "כדור הארץ תחילה!" או בלעדיו.
הפעולות הגדולות הראשונות של "כדור הארץ תחילה!" בבריטניה התרחשו ב-1992 והתרכזו בהתנגדות לייבוא של עץ מהאזורים הטרופיים.
הפעולה הראשונה הייתה בדצמבר 1991 בנמל טילברי (Port of Tilbury).
בפעולה השנייה, "פעולת מזח מרסיסייד", הגיעו בין 200 ל-600 פעילים שהשתלטו על המזחים של נמל ליברפול למשך יומיים.