tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הופנר הציג לראשונה באקדמיה המלכותית בשנת 1780. אהבתו הראשונה הייתה לציורי נוף, אך הצורך בפרנסה חייב אותו לפנות לעסק המשתלם יותר של ציור פורטרטים.
הצלחתו הייתה גדולה, וקהל הפונים אליו היו מהמפורסמים והעשירים ביותר, והיה היריב הגדול ביותר של תומאס לורנס ותומאס פיליפס.
לעיתים נדירות הוא ניסה לצייר נושאים אחרים.
הנסיך מוויילס ביקר אותו לעיתים קרובות, ורבים מהדיוקנאות הטובות ביותר שלו נתלו בארמון סנט ג'יימס, בעיקר אלה של הנסיך עצמו, הדוכס והדוכסית מיורק, לורד רודני ולורד נלסון.
ציוריו האחרים כללו את סר וולטר סקוט, הדוכס מוולינגטון, הנרי בארטל פרר וסר ג'ורג' ביומונט.
יצירותיו המצליחות ביותר היו דיוקנאותיו של נשים וילדים.
עבודותיו זכו להערצה רבה בזכות הברק וההרמוניה של הצביעה.
אחרי תקופת שפל מסוימת, הופעתן של כמה מתמונותיו הטובות הראתה כי תהילתו כצייר הייתה מבוססת.
באופן יוצא דופן, צייר הופנר את הרקע של הדיוקן באורך מלא של שרלוט, הרוזנת טלבוט, שמיוחס לתומאס גיינסבורו בשנת 1788, השנה בה מת גיינסבורו.
הוא נמצא כעת בגלריה לאמנות ציבורית של דנידין.
הופנר היה איש בעל כוח משיכה חברתית ובעל השכלה רחבה - איש העולם.
הוא התחתן עם פיבי רייט, בתו של הפסלת ילידת אמריקה, פיישנט רייט.
נולדו להם חמישה ילדים, ומעט ידוע על הצעירים, ביניהם:
קתרין המפדן הופנר (1784–1828), עורכת דין, בחברת הודו המזרחית
ריצ'רד בלגרב הופנר (1786–1872), הקונסול הכללי הבריטי, ונציה, וחברו של לורד ביירון
הנרי פרקינס הופנר (1795–1833), קצין הצי המלכותי, חוקר הארקטי, שרטט / אמן
בשנותיו המאוחרות יותר סבל הופנר ממחלה כרונית של הכבד.
ג'ון הברל היה צייר אמריקאי בסגנון הטרומפ-לויל (אילוזיה).
טבע הדומם שלו של חפצים רגילים נצבע בצורה כזו שאפשר לטעות בזיהוי החפצים עצמם.
הוא נחשב לאחת משלוש הדמויות המרכזיות - יחד עם ויליאם הארנט וג'ון פטו - שציירו בצורת זו טבע דומם בארצות הברית ברבע האחרון של המאה ה -19.
הברל נולד בשנת 1856 בניו הייבן, קונטיקט, והיה בנם של מהגרים שוואביים.
בגיל 14 עזב את בית הספר ונכנס לחניכות אצל חרט.
הוא עבד גם שנים רבות כמאייר והכין תערוכות של מוזיאון פיבודי לידיעת הטבע באוניברסיטת ייל, ועבד בפיקוחו של הפליאונטולוג עתניאל צ'ארלס מארש.
הברל החל ללמוד שיעורים באקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק בשנת 1884, שם נתקל לראשונה בציור טרומפ-לויל.
סגנונו של הברל מאופיין בעיבוד מוקפד של אובייקטים דו־ממדיים.
הוא הדגיש במיוחד את תיאורי חפצי נייר, כולל שטרות כסף.
הציור "מגירה של רווק" (1890–1894) אופיינית לגישתו: ניירות שונים, כולל שטרות, בולי דואר, תמונות, קלפי משחק, כרטיסים וגזרי עיתון, מוצגים על גבי משטח מישורי במהותו.
חפצים אחרים - משקפי ראייה, מסרק, צינור, גפרורים וכן הלאה - הם רדודים מספיק בנפחם כדי לא לקלקל את האשליה.
כמו ויליאם הארנט, הוא הוזהר על ידי השירות החשאי להפסיק לצייר כסף מנייר, אך הוא המשיך בכך לאורך כל שנות יצירתו כמו הציור "שינויי הזמן" (1888) .
במהלך הקריירה שלו הציג הברל עבודות במוסדות אמנות כמו האקדמיה הלאומית לעיצוב בניו יורק והאקדמיה לאמנויות היפות בפנסילבניה בפילדלפיה.
בשל הפופולריות של סגנונו והנושאים שצייר, עבודתו הוצגה גם במקומות שאינם מקובלים להצגת אמנות, כמו חנויות ספרים, סלונים, חנויות משקאות ובתי מלון.
בשנת 1893, בעיות עיניים שלו גרמו להברל להתרחק מעבודות מפורטות, אף שהוא המשיך לצייר.
בין עבודותיו המאוחרות יותר ציורים של פרחים בסגנון משוחרר יותר, ובשנת 1909 הוא צייר את הציור האחרון שלו בסגנונו המיוחד - "הלילה הגדול", באוסף המוזיאון לאמנות אמריקאית בקונטיקט.
הברל נפטר בשנת 1933 בניו הייבן, קליפורניה.
ג'ון מייקל ג'וזף הולנד הוא כדורסלן פוארטו ריקני יליד-ארצות הברית ששיחק לאחרונה בעמדת הסמול פורוורד בהפועל תל אביב מליגת העל בכדורסל והיורוקאפ, ובנבחרת פוארטו ריקו בכדורסל.
הולנד שיחק כדורסל מכללות במדי אוניברסיטת בוסטון, שם, כ וכ בשנים 2009–2011, הוביל את אזור אמריקה איסט עם 19.2 נקודות למשחק בשתי העונות.
הוא נבחר לשחקן השנה באזור והוביל את קבוצתו לטורניר אליפות המכללות בכדורסל.
הולנד לא נבחר בדראפט ה-NBA 2011, וב-5 ביולי 2011 חתם בקוראל רואן באסקט מליגת העל הצרפתית לעונת 2011/12. ב-28 משחקים במדי הקבוצה הוא העמיד ממוצעים של 14.3 נקודות, 4.7 ריבאונדים ו-1.8 אסיסטים למשחק.
ביולי 2012 הצטרף הולנד לאוקלהומה סיטי ת'אנדר לליגת הקיץ של ה-NBA באורלנדו ולמיאמי היט לליגת הקיץ בלאס וגאס.
ב-5 באוגוסט 2012 חתם בקחאסול סביליה מליגת ה-ACB הספרדית והיורוקאפ לעונת .
ב-33 משחקי ליגה הוא העמיד ממוצעים של 10.4 נקודות, 2.8 ריבאונדים, 1.4 אסיסטים ו-0.7 חטיפות למשחק, וב-12 משחקי יורוקאפ רשם ממוצעים של 10.1 נקודות, 1.9 ריבאונדים, 2.5 אסיסטים ו-1.0 חטיפות.
ביולי 2013 הצטרף הולנד למינסוטה טימברוולבס לליגת הקיץ 2013. ב-29 באוקטובר 2013 הוא חתם בגראבלין דנקירק הצרפתית מליגת העל והיורוקאפ לעונת .
הוא שיחק ב-23 משחקי ליגה עם ממוצעים של 10.9 נקודות, 3.2 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים ב-26.3 דקות, וב-13 משחקי יורוקאפ, בהם רשם 9.9 נקודות, 3.7 ריבאונדים ו-1.5 אסיסטים ב-29.5 דקות למשחק.
ב-26 בספטמבר 2014 חתם הולנד בסן אנטוניו ספרס מה-NBA, אך נחתך מסגל הקבוצה ב-13 באוקטובר.
למחרת הוא חתם בבשיקטש מהסופר ליגי הטורקית והיורוקאפ לעונת .
ב-15 משחקי יורוקאפ הוא העמיד ממוצעים של 8.7 נקודות, 2.8 ריבאונדים, 1.3 אסיסטים ו-0.6 חטיפות.
ב-23 בדצמבר 2015 נרכש הולנד על ידי קאנטון צ'ארג' מליגת הפיתוח של ה-NBA.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בצ'ארג' באותו הלילה בהפסד 111–113 לגרנד ראפידס דרייב, בו רשם 11 נקודות, 3 ריבאונדים, 5 אסיסטים ו-2 חטיפות.
ב-37 משחקים במדי הצ'ארג' הוא העמיד ממוצעים של 16.0 נקודות, 3.1 ריבאונדים, 2.0 אסיסטים ו-1.2 חטיפות ב-30.2 דקות למשחק.
ב-11 באפריל 2016 חתם הולנד בבוסטון סלטיקס מה-NBA לשארית עונת , וב-19 באפריל ערך את הופעת הבכורה שלו בסלטיקס ובליגה בהפסד הפלייאוף 72–89 לאטלנטה הוקס, כששיחק דקה אחת מהספסל.
ב-31 באוגוסט 2016 הוא נחתך על ידי הסלטיקס.
ב-26 בספטמבר 2016 חתם הולנד בקליבלנד קאבלירס, ששחררה אותו ב-22 באוקטובר לאחר שהופיע בשלושה משחקי קדם העונה.
ב-9 בדצמבר 2016 נרכש הולנד מחדש על ידי הקאנטון צ'ארג', ובסיום העונה נבחר לשחקן האימפקט של השנה בליגת הפיתוח, השחקן המצטיין מבין אלו שהגיע באמצע העונה.
לאחר סיום העונה חתם הולנד בבייג'ינג איסטרן באקס מליגת ה-NBL הסינית, אך עזב אותה לפני שהופיע במשחק אחד במדיה.
ב-8 בספטמבר 2017 חתם על חוזה דו כיווני עם קליבלנד קאבלירס מה-NBA, לפיו חילק את הזמן בין הקאבס לקבוצת ליגת הפיתוח שלהם, קאנטון צ'ארג', והיה השחקן הראשון שחתם על חוזה כזה עם הקבוצה.
בעונת הוא שיחק את משחק הבכורה שלו בעונה הסדירה של ה-NBA, לאחר שהופיע רק במשחק פלייאוף יחיד במדי בוסטון.
הולנד שיחק 24 משחקים במדי הקאבלירס וקלע 2.3 נקודות למשחק.
הוא זכה עם קליבלנד באליפות האזור המזרחי ועלה לגמר ה-NBA, בו הפסידה הקבוצה בסוויפ 0–4 לגולדן סטייט ווריורס.
הולנד נחתך על ידי הקאבס ב-9 בנובמבר 2018.
ב-19 בנובמבר 2018 רכשה אוסטין ספרס, קבוצת ליגת הפיתוח של סן אנטוניו, את הזכויות על הולנד ובחירת סיבוב שני ב-2019 מהקאנטון צ'ארג' בתמורה לג'רון בלוסומגיים.
ב-7 בנובמבר 2019 חתם הולנד בסן מיגל בירמן מליגת ה-PBA הפיליפינית במקום דז ולס.
ב-26 בדצמבר 2019 חתם הולנד בהפועל ירושלים מליגת העל בכדורסל כמחליף לטרנט לוקט, וזכה עימה בגביע המדינה.
לאחר שעזב באמצע עונת לאחר שזו הופסקה בעקבות מגפת הקורונה בישראל, הוא חתם מחדש בקבוצה ב-18 במאי 2020. במדי ירושלים קלע הולנד 10.4 נקודות למשחק.
ב-27 ביולי 2020 חתם הולנד במועדון הרוסי אוניקס קאזאן מהליגה המאוחדת של VTB.
ב-23 באוגוסט 2021 חתם בקארידורוס דה פאחארדו מה-BSN הפוארטו ריקנית , במדיה העמיד ממוצעים של 12.8 נקודות, 3.8 ריבאונדים, 2.2 אסיסטים ו-1.1 חטיפות למשחק.
ב-5 בפברואר 2022 חזר הולנד לאוניקס קאזאן מה-VTB, אך עזב את הקבוצה כעבור כמה שבועות עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה וחתם בבורסאספור מליגת העל הטורקית.
ביולי חזר לזמן קצר לקארידורס דה פאחארדו.
ב-9 ביולי 2022 חתם הולנד בקבוצת היורוליג הסרבית הכוכב האדום בלגרד לעונת .
ב-22 משחקי יורוליג קלע בממוצע 3.6 נקודות בפחות מ-10 דקות למשחק, וב-29 ביוני 2023 הודיע כי ייפרד מהמועדון.
ב-27 ביולי 2023 חתם הולנד בהפועל תל אביב מליגת העל בכדורסל והיורוקאפ.
בסיום עונת 2023/2024 שוחרר הולנד מהמועדון.
הולנד ייצג לראשונה את נבחרת פוארטו ריקו בכדורסל ב-2011, כששיחק בטורניר ידידות לנבחרות אמריקה.
הוא זכה עם הנבחרת במדליית כסף באליפות האמריקות בכדורסל 2013, ושיחק עימה גם בגביע העולם בכדורסל 2023.
ג'ון הווארד פייל היה שדרן רדיו ופוליטיקאי אמריקאי מאריזונה, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אריזונה התשיעי בשנים 1951–1955. לאחר כהונתו כמושל הוא שימש כפקיד בממשלו של הנשיא דווייט אייזנהאואר.
ג'ון הווארד פייל נולד בשרידן, ויומינג.
ב-1930 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת המדינה של אריזונה, שם הוא היה חבר באחוות למבדא-כי-אלפא.
בשנים 1930–1951 הוא היה מנהל התוכניות בתחנת הרדיו KFAD (כיום KTAR) בפיניקס.
במלחמת העולם השנייה הוא שימש ככתב רדיו וסיקר את טקס כניעת האימפריה היפנית.
במסע הבחירות שלו למשרת מושל אריזונה ב-1950 ניצח פייל את האישה הראשונה שהתמודדה לתפקיד, מועמדת המפלגה הדמוקרטית אנה פרומילר.
הוא כיהן בתפקיד בשנים 1951–1955. הוא היה ראשון מושלי אריזונה שנולד במאה ה-20.
ב-1953 הוא ניסה לחסל מתחם של המורמונים הפונדמנטליסטים בקולורדו סיטי, אריזונה, במה שנודע כפשיטה על שורט קריק , שכתוצאה ממנה נעצרו 24 גברים ו-236 ילדים הועברו למשפחת אומנה.
מהלך זה גרם לניכור כלפיו מצד מצביעים רבים באריזונה לאחר שתצלומים של ילדים דומעים שהורחקו בעל כורחם מאימהותיהם הנסערות הופיעו בעיתונים.
מאוחר יותר ציין פייל את תגובת המצביעים לפשיטה כסיבה לכך שהוא בסופו של דבר נוצח במערכת הבחירות של 1954, בה ניסה להתמודד על תקופת כהונה שלישית, והפסיד ליריבו הדמוקרטי, לשעבר מנהיג הרוב בסנאט של ארצות הברית, ארנסט מקפרלנד, ובינואר 1955 סיים את כהונתו.
לאחר תום כהונתו כמושל, הצטרף פייל לממשלו של הנשיא דווייט אייזנהאואר בתפקיד סגן עוזר לנשיא, ושימש בעיקר כאחראי על ועדת שיתוף הפעולה בין הממשל הפדרלי למדינות שקידמה ממשלה מקומית חזקה ואחראית יותר, ובסופו של דבר היה למנהל משרד הבית הלבן לעניינים בין-ממשלתיים.
ב-1959 התפטר פייל מתפקידו כדי לקבל על עצמו את תפקיד נשיא המועצה הלאומית לבטיחות.
הוא פרש באותה שנה ושב לביתו שבטמפה, שם הוא היה פעיל בענייני הקהילה וכתב טורים לעיתונות.
פייל קיבל תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת רדלנדס, אוניברסיטת צ'פמן, אוניברסיטת המדינה של אריזונה, לבנון קולג' ואוניברסיטת ברדלי.
ג'ון הווארד פייל נפטר בטמפה ב-29 בנובמבר 1987. היה נשוי לרעייתו לוסי ולהם שתי בנות.
נטמן בבית הקברות דאבל ביוט שבעיר.
ג'ון הוסטון היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מג'ורג'יה, שכיהן כמושל ג'ורג'יה העשירי בשתי תקופות כהונה בשנים 1778–1779 ובשנים 1784–1785. הוא גם שימש כנציג ג'ורג'יה בקונגרס הקונטיננטלי השני ב-1775 והיה אחד מבני החרות המקוריים.
ג'ון הוסטון נולד למשפחת מהגרים סקוטים אריסטוקרטים בפאריש של סנט ג'ורג', ליד המקום בו שוכנת כיום העיר ויינסבורו שעל הגבול המזרחי של ג'ורג'יה.
הוריו היו סר פטריק (ברונט) ופריסיליה (לבית דנבאר) הוסטון.
אביו שירת כרשם להקצאת קרקעות של פרובינציית ג'ורג'יה וכגובה המס השנתי הקבוע על הקצאות אלו.
ג'ון התחנך בסוואנה ולמד שם משפטים בקריאה עצמית.
הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק במקצוע בסוואנה.
הוסטון נשא לאישה את האנה בריאן, שאביה ג'ונתן היה סוחר עמיד מסוואנה.
הם בנו את ביתם שנקרא "וייט בלאף" במרחק של 14 ק"מ מצפון-מערב לסוואנה.
הוסטון היה עורך דין מצליח, והוא מונה למועצת המושל על ידי המושל ג'יימס רייט.
אך ב-1774 היה הוסטון אחד ממייסדיי הממשלה המהפכנית בהתהוות של ג'ורג'יה.
הוא הצטרף לארצ'יבלד בולוק ולאחרים כדי להקים את "ועדות התכתובות" כתמיכה בתושבי בוסטון שסבלו מהשפעות חוק נמל בוסטון .
הוועדה המשיכה והגישה מחאות רשמיות נגד צעדים נוספים שננקטו במסגרת חוקי הכפייה.
באותה שנה, היה הוסטון נציג בקונגרס הפרובינציאלי של ג'ורג'יה, ובו הוא נבחר כנציג לקונגרס הקונטיננטלי הראשון.
הוא דחה את המינוי, שכן מעטים מבין מחוזות ג'ורג'יה יוצגו בקונגרס הפרובינציאלי.
ב-1775 כבר תוקן ליקוי זה, והוסטון קיבל את המינוי.
בקונגרס, הוא היה תומך נלהב של תנועת העצמאות, אך התנגד להסכמי אי-היבוא בשל השפעתם השלילית על המושבות הדרומיות.
ב-1776 מונה הוסטון מחדש לקונגרס הלאומי, אך לא נכח בפגישותיו.
הוא נשאר בג'ורג'יה ופעל יחד עם ועדת הביטחון לסיכול מאמצי הלויאליסטים בראשותו של המטיף הפופולרי והלויאליסט ג'ון זבלי.
כבר ב-1778 הוא נבחר כמושל ג'ורג'יה, והיה הראשון מבין מושלי המדינה שנולד על אדמתה.
באותה שנה, הוא קיבל את האחריות על המיליציה של ג'ורג'יה בניסיון הכושל לכבוש את המעוז הבריטי שבסיינט אוגוסטין שבפלורידה.
אי-ההסכמות שלו עם מפקד הצבא הקונטיננטלי, רוברט האו, תרמו מאוד לכישלון המשימה.
כאשר הבריטים, בתגובה, כבשו את סוואנה ב-29 בדצמבר, נאלץ הוסטון לרדת למחתרת.
האינדיאנים משבטי המוסקוגי פלשו לאחוזות המטעים ושבו עבדים ממרחק של כמה ק"מ מסוואנה.
"ההשפלות היומיות" של קבוצות פשיטה אלו, כתב יוסטון, "שעמדו כמעט בשערי עירנו, איימו עלינו בחורבן כלשהו, אלא אם כן יימצא לכך פתרון".
ב-1782, לאחר כניעת יורקטאון, איבדו הבריטים את סוואנה.
הוסטון שב לביתו, וקיבל להיות נציג בבית הנבחרים של ג'ורג'יה, שם זמן מה הוא כיהן ב-1783 כיושב ראש הבית.
ב-1784 הוא נבחר לתקופת כהונה נוספת כמושל.
הוסטון דחף לחדירה מוגברת יותר לשטחי האינדיאנים.
מאחר שהספרדים שלטו בפלורידה, הוא תמך יותר בנתיבי הסחר ממזרח למערב.
ב-1790 היה הוסטון הראשון שנבחר בבחירות למשרת ראש עיריית סוואנה, תפקיד בו הוא כיהן עד שב-1791 הוא מונה כשופט בבית המשפט העליון של ג'ורג'יה.
לאחר 1792 הוא שימש כנשיא אקדמיית צ'טהאם.
ג'ון הוסטון נפטר בביתו, "וייט בלאף" ב-20 ביולי 1796. הוא נטמן בבית הקברות בונוונטור שבסוואנה.
על שמו נקרא מחוז בג'ורג'יה.
ג'ון ווד הול היה פוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הדמוקרטית שכיהן כחבר הסנאט של דלאוור בשנים 1867–1871, ופעם נוספת בשנת חייו האחרונה לאחר שכיהן כמושל דלאוור ה-44 בשנים 1879–1883.
ג'ון הול נולד בעיירה פרדריקה שבדלאוור כבנם של ג'ון והנרייטה באומן הול.
ב-1842 הוא נשא לאישה את קרוליין וורן, ולשניים נולדו ארבעה ילדים.
כמי שהתייתם בילדותו, עבד הול בחנות ממתקים, ובסופו של דבר חסך מספיק כסף כדי לרכוש את העסק בעצמו.
הוא לא עסק רק בעסקי הממתקים, הרחיב את עיסוקו למסחר כללי וסחר בעצים, והמשיך לעסקי בניית ספינות.
בזמן מסוים הוא החזיק בבעלותו את אחד מציי הספינות הגדולים ביותר בחוף המזרחי, שכולן נבנו בדלאוור.
באמצעות רווחיו הוא החל לרכוש קרקעות ובשיא היו בבעלותו אדמות בשטח של יותר מ-6,000 אקרים (24 קמ"ר) שהשתרעו על עשרים חוות, ובכך הוא היה אחד מבעלי הקרקעות הגדולים ביותר בדלאוור.
בשנים 1867–1871 כיהן הול כחבר הסנאט של דלאוור.
ב-1874 הוא כמעט והיה מועמד הדמוקרטים למשרת מושל דלאוור, אלא שאז היה תורו של מועמד ממחוז ניו קאסל במסגרת הסבב הבלתי רשמי.
לבסוף, ב-1878 הוא נבחר כמושל לאחר שהביס את מועמד מפלגה השטרות הירוקים קנסי ג'.
שאריות מהמרירות שנבעה ממלחמת האזרחים גרמו למפלגה הדמוקרטית להיות בשליטה מוחלטת בדלאוור, כך שהמפלגה הרפובליקנית אפילו לא קיימה ועידה כדי לבחור במועמד לתפקיד.
באותה תקופה התאפיינה המפלגה הדמוקרטית בקו שמרני, ובהתאם לכך תמך הול בעמדותיה אלה.
הוא היה תומך נלהב של זכויות המדינות כעמדת נגד להשפעתה שהלכה וגברה של הממשלה הפדרלית.
באותה עת השפעה זו של הממשלה התמקדה באופן כללי בשוויון גזעי, תפישה שאליה התנגדו הדמוקרטים בדלאוור בתקיפות.
הול תמך בהקמת מועצת חינוך מדינתית נפרדת, וביצירת תפקיד המפקח על הביטוח.
במשך כל תקופת כהונתו כמושל הוא גם היה חבר במועצת המנהלים בבנק החוואים של דלאוור, שבה הוא כיהן מ-1861 ועד לתום כהונתו כמושל.
לאחר כמה שנים מחוץ למערכת הפוליטית, שב הול לסנאט של דלאוור, בו הוא כיהן בשנת חייו האחרונה.
ג'ון הול נפטר בפרדריקה ב-23 בינואר 1892. הוא נטמן בבית הקברות של קפלת בארט שבעיר.
ג'ון הוסקינס סטון היה בעל מטעים, חייל ופוליטיקאי אמריקאי ממחוז צ'ארלס, מרילנד.
במהלך מלחמת העצמאות הוא הוביל את רגימנט מרילנד הראשון של הצבא הקונטיננטלי.
לאחר המלחמה כיהן בבית המחוקקים של המדינה והיה המושל השביעי מ-1794 עד 1797.
ג'ון נולד ב-17 ביולי 1749 במטע של אביו באחוזת פוינטון במחוז צ'ארלס.
משפחתו הייתה בולטת מאז ימי הקולוניאליזם המוקדמים כאשר ויליאם סטון כיהן כמושל מאה שנים לפני לידתו.
הוריו היו דייוויד ואליזבת (ג'ניפר) סטון.
אחיו הגדולים כללו את תומאס (שחתם על הכרזת העצמאות) ומייקל (שייצג את מרילנד בקונגרס האמריקאי).
משפחת ג'ניפר הייתה ממוצא שוודי.
לאחר הפילוג שנגרם על ידי המהפכה הוא נהיה אפיסקופלי פעיל.
הוא התחתן עם אן קודן בפברואר 1781, ולזוג נולדו שישה ילדים, חמישה מהם חיו עד בגרות: קודן, אן, אליזבת, רוברט קודן ותומאס.
בשנת 1775, סטון הצטרף לגדוד מרילנד שהתארגן החדש בראשות קולונל ויליאם סמולווד כלוטננט.
עד מהרה הועלה לדרגת קפטן בפלוגה הראשונה של הגדוד.
הגדוד הפך לחלק מרגימנט מרילנד הראשון של הצבא הקונטיננטלי, ויצא צפונה כדי להילחם במלחמה.
הם נלחמו בקרבות ברוקלין (שם קפטן סטון התבלט במיוחד) ובקרב וייט פליינס.
לאחר מכן, בסוף 1776, כאשר סמולווד הועלה לדרגת בריגדיר גנרל, סטון הפך ללוטננט קולונל של הרגימנט.
כאשר הקו הקונטיננטלי אורגן מחדש בתחילת 1777, גנרל סמולווד קיבל אחריות נוספת כמפקד חטיבה.
סטון התמנה לקולונל ולמפקד של רגימנט מרילנד הראשון.
הוא הוביל את הגדוד בקרבות פרינסטון, ברנדיווין וג'רמנטאון.
הוא נפצע בג'רמנטאון וכתוצאה מכך היה צולע למשך שארית חייו.
קולונל סטון חזר בפיקוד פעיל בקרב מונמות'.
יחידתו הייתה פעילה בהגנה המתמשכת על ניו ג'רזי.
הקריירה שלו הסתיימה כאשר נפצע שוב בקרב סטוני פוינט ב-14 ביולי 1779. הפעם פצעיו היו חמורים יותר והוא התפטר מתפקידו ב-1 באוגוסט.
סטון חזר הביתה למרילנד ומונה לחבר במועצה המבצעת של המדינה, שם כיהן מ-1779 עד 1785. הוא התקבל כחבר מייסד באגודת הסינסינטי של מרילנד כשהיא הוקמה ב-1783, מאוחר יותר שימש כסגן הנשיא (1792–1795) ונשיא (1795–1804) של אגודת מרילנד.
מחוז צ'ארלס בחר בו לבית הנבחרים של מרילנד ב-1785, וחזר מדי שנה עד 1787, ושוב ב-1790. לאחר מכן חזר סטון למועצת המדינה ב-1791 וב-1792.
סטון נבחר לכהונה אחת בת שלוש שנים כמושל מרילנד מ-1794 עד 1797, לפני שחזר לחיים הפרטיים.
הוא מת ב-5 באוקטובר 1804 באנאפוליס, מרילנד, בגיל 55, ונקבר שם.
ג'ון הנרי הופקר היה מהנדס ופוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הרפובליקנית, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם דלאוור.
הופקר נולד ב-12 בספטמבר 1827 במחוז קנט, ליד סמירנה שבדלאוור, והיה בנם של ג'וזף ורייצ'ל ואן גאסקן הופקר.
הוא למד הנדסה אזרחית והחל לעסוק במקצוע זה ב-1853. הוא התחתן פעמיים, תחילה עם אני א.
אפלטון, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים, וולטר, ג'ון א., ג'יימס אדווין ואנני.
הוא נישא בשנית לשרלוט ג'רמן, אלמנתו של ג'וזף ה.
היא הייתה מיסיונרית בסין מ-1875 עד 1878.
הופקר היה במקור חבר המפלגה הוויגית, אבל כמו רבים אחרים, הפך לרפובליקני ב-1856. הוא היה ציר בוועידה הלאומית הרפובליקנית בשנים 1876 ו-1884. הוא היה גם נשיא מועצת העיר סמירנה מ-1878 עד 1898. הוא נבחר לבית הנבחרים של דלאוור בשנת 1888, כיהן במושב 1889–1890 ונבחר ליושב ראש.
הוא התמודד על תפקיד המושל ב-1896 כמועמד הן של הרפובליקנים של האיחוד (שנשלטה על ידי ג'יי אדוארד אדיקס), והן של המפלגה הלאומית (יריבה של מפלגת האיסור).
עם זאת, מספיק קולות למועמד הרפובליקני הקבוע (האנטי-אדיקס), ג'ון ק.
היגינס, גרמן לכך שהדמוקרטי אבה טאנל ייבחר.
בשנת 1898 נבחר הופקר לבית הנבחרים של ארצות הברית בשנת 1898, כשהביס את חבר בית הנבחרים הדמוקרטי המכהן לוין אירווינג הנדי.
הוא כיהן עם סיעת הרוב הרפובליקנית בקונגרס ה-56. ב-16 ביוני 1900, במהלך ביקור בבית מהוועידה הלאומית הרפובליקנית ב-1900 בפילדלפיה, לקה הופקר בשבץ מוחי ומת.
הוא כיהן מ-4 במרץ 1899, עד מותו, בתקופת ממשלו של נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי.
הוא נקבר בבית הקברות ב סמירנה, בגלנווד.
בנו, וולטר הופקר, נבחר להשלים את כהונתו בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ביתו, אייבי דייל חוות, נרשם במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 1973.
ג'ון ויליאם הארלד היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית וסנאטור מאוקלהומה.
הארלד היה הסנאטור הרפובליקני הראשון שנבחר באוקלהומה וייצג שינוי בפוליטיקה של אוקלהומה.
הארלד נולד ב-24 בינואר 1872 במחוז באטלר, קנטקי, ליד מורגנטאון למרתה הלם ותומאס נלסון הארלד.
הוא למד בבתי ספר ציבוריים, בבית הספר הרגיל בלבנון, אוהיו, ובריאנט אנד סטראטון לעסקים קולג' של לואיסוויל, קנטקי, שם לימד בזמן שלמד משפטים.
הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1889, והחל לעסוק בכך במורגנטאון.
הוא היה עורך דין של מחוז באטלר מ-1892 עד 1896. לאחר שהתחתן עם לורה וורד ב-20 באוקטובר 1889, ונולד לו בן, וורד, הוא עבר לארדמור, טריטוריית אוקלהומה, ב-1906. הוא היה שופט בפשיטות רגל בשנים 1908 עד 1915, כאשר התפטר כדי להיות מנהל בתאגיד נפט.
הוא עבר לאוקלהומה סיטי ב-1917 ועסק בהפקת נפט והמשיך בעיסוק בעריכת דין.
לאחר מות אשתו הראשונה, הוא התחתן עם אחותה של אשתו, ת'רלו וורד, בשנת 1931.
הארלד נבחר, ב-8 בנובמבר 1919, כרפובליקני לקונגרס ה-66 כדי למלא את המשרה שהתפנתה בשל מותו של ג'וזף ב.
תומפסון, וכיהן עד 3 במרץ 1921. הוא לא הועמד למינוי מחדש, לאחר שהפך למועמד למועמדות הרפובליקנית לסנאט האמריקאי; הוא נבחר לסנאט ב-1920 וכיהן מ-4 במרץ 1921 עד 3 במרץ 1927; הוא נכשל בניסיונו להיבחר מחדש ב-1926. הוא כיהן כיו"ר הוועדה לענייני האנדיאנים של הסנאט.
הוא נכשל בניסיונו להיבחר ב-1940 לקונגרס ה-77 וחזר לאוקלהומה סיטי, שם המשיך בעיסוק בעריכת דין והתעניינותו בעסקי הנפט.
הוא מת באוקלהומה סיטי, אוקלהומה, ב-26 בדצמבר 1950, ונקבר בבית הקברות פיירלון.
ג'ון ריצ'רד הופקינס היה סופר, במאי, מחזאי ותסריטאי אנגלי.
כתב להפקות בתחום הקולנוע, התיאטרון והטלוויזיה.
הופקינס נולד והתחנך בדרום-מערב לונדון.
לאחר מכן שירת ב בין השנים 1950 ל-1951. הוא למד ספרות אנגלית ב באוניברסיטת קיימברידג', והצטרף ל-BBC כמנהל אולפן עם סיום לימודיו.
כמו כן החל לכתוב תסריטים עבור ה-BBC.
ב-1965 כתב, יחד עם ריצ'רד מייבאום, את התסריט לסרט "כדור הרעם" מסרטי ג'יימס בונד.
הופקינס כתב גם מספר מחזות.
הוא גם עבד כבמאי, וביים שני סרטי קולנוע.
בשנת 1997 זכה ב על התסריט שלו לסרט הירושימה .
בשנת 1954 נישא לפרודנסן אן בלצ'ין.
באותה השנה נישא לשחקנית האמריקאית שירלי נייט; לזוג נולדה בת אחת.
בתו החורגת מנישואיו לנייט היא השחקנית , אותה גידל.
הופקינס נפטר בביתו שבלוס אנג'לס לאחר שהחליק, נחבל בראשו ונפל מחוסר הכרה לתוך בריכת השחייה שלו, שם טבע למוות.
ג'ון ספפורד האריס היה פוליטיקאי אמריקאי ממדינת לואיזיאנה וחבר המפלגה הרפובליקנית.
ב-1868 כיהן האריס בסנאט של לואיזיאנה, ולאחר מכן היה הסנאטור הרפובליקני הראשון של לואיזיאנה בסנאט של ארצות הברית, שם כיהן בשנים 1868–1871.
האריס נולד ב-18 בדצמבר 1825 למשפחת חקלאים בעיר טראקסון שבניו יורק.
הוא למד בבתי ספר ציבוריים, וקיבל מעט השכלה אקדמית בזמן ששהה במילווקי שבוויסקונסין.
לאחר מות אמו, עבר האריס עם אביו למילווקי בשנת 1846. בתחילה הועסק כפקיד בחנות סחר, ובהמשך עבד כסוחר, סוכן נדל"ן ובנקאי.
לבסוף התקדם עד שנעשה נשיא Marine Bank במילווקי.
בסתיו 1863 נסע לממפיס, טנסי, אך מצא את העיר נתונה במצור פדרלי חמור.
כתוצאה מכך החליט לחזור הביתה דרך ניו אורלינס וניו יורק.
בדרכו, ספינתו נעצרה בנתצ'ז, מיסיסיפי, ושם שוכנע לשכור את אחד ממטעי הכותנה הגדולים בלואיזיאנה.
עד סוף מלחמת האזרחים האמריקאית, הפך לאחד ממגדלי הכותנה הגדולים ביותר במדינה.
בהמשך החל להיות מעורב יותר בפוליטיקה, כאשר ארגן עבדים משוחררים במועדונים והדריך אותם על זכויותיהם הפוליטיות החדשות.
כחבר המפלגה הרפובליקנית נקט בגישה מתונה, ועיתון New Orleans Picayune תיאר אותו כ"אחד הרפובליקנים העדינים והמתונים ביותר", אף כי עיתון New Orleans Republican ציין כי היה תומך נלהב בביטול העבדות.
בשנת 1868 היה האריס ציר בוועידת החוקה של מדינת לואיזיאנה, וב־29 ביוני 1868 הושבע כחבר הסנאט של לואיזיאנה.
תשעה ימים לאחר מכן הוצע כמועמד לכהן כחבר הסנאט של ארצות הברית לתקופה קצרה עד 1871. הוא החליף את יהודה פיליפ בנימין, שפרש מהסנאט עוד לפני המלחמה.
מועמדותו אושרה בשני בתי המחוקקים של לואיזיאנה, והוא השלים את כהונתו ב־3 במרץ 1871.
בשנת 1881 מינה אותו הנשיא צ'סטר ארתור ל"מודד הכללי" של טריטוריית מונטנה.
האריס נפטר בביוט שבמונטנה, ב־25 בינואר 1906, ונקבר בבית העלמין פורסטווייל בהלנה.
ג'ון הולמס היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מסצ'וסטס, והיה אחד משני הסנאטורים הראשונים של מדינת מיין.
הולמס נודע במיוחד בשל מעורבותו בהסכם גנט שסיים את מלחמת 1812 בין ארצות הברית לבריטניה.
הולמס נולד ב-14 במרץ 1773 בעיר קינגסטון שבמושבת מפרץ מסצ'וסטס, ולמד בבתי הספר הציבוריים בעיר.
בשנת 1796 השלים את לימודיו במכללת רוד איילנד ומטעי פרובידנס (שמה הקודם של אוניברסיטת בראון) שברוד איילנד.
הוא למד משפטים, הוסמך לעריכת דין בשנת 1799, ופתח משרד עורכי דין בעיר אלפרד שבמחוז מיין (שהיה אז חלק ממסצ'וסטס).
במקביל עסק גם בכתיבה ובעניינים ספרותיים.
הולמס, שנמנה עם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, נבחר לבית המחוקקים של מסצ'וסטס בשנים 1802, 1803 ו־1812, ולסנאט של המדינה בשנים 1813 ו־1814.
בשנת 1816 שימש כאחד הנציבים לפי הסכם גנט, שתפקידם היה לחלק את איי מפרץ פסמקדודי בין ארצות הברית לבריטניה.
בנוסף מונה מטעם בית המחוקקים לארגן את מערכת בתי הסוהר של מסצ'וסטס ולנסח מחדש את הקוד הפלילי שלה.
ב־1816 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מסצ'וסטס, וכיהן בין 4 במרץ 1817 ל־15 במרץ 1820, אז התפטר.
במהלך כהונתו שימש יושב ראש ועדת ההוצאות של משרד החוץ.
הולמס השתייך לזרם שתמך בוויליאם קרופורד ובג'ון קווינסי אדמס, והתנגד לאנדרו ג'קסון.
הולמס תמך בפשרת מיזורי, אשר איפשרה את קבלתה של מיין כמדינה חופשית (ללא עבדות) ושל מיזורי כמדינת עבדות, כדי לשמור על האיזון הפוליטי בין הצפון לדרום.
עמדתו עוררה התנגדות רבה במיין, אך היא זכתה לשבחים ממדינאים כדוגמת תומאס ג'פרסון.
ג'פרסון כתב לו מכתב תודה על חיבורו "מכתבו של מר הולמס לתושבי מיין", ובו הביע הערכה לדיונו בסוגיה, אך במקביל הזהיר שהפשרה עלולה לפגוע באחדות המדינה.
לאחר היפרדות מיין ממסצ'וסטס והצטרפותה לאיחוד, היה הולמס אחד משני הסנאטורים הראשונים שלה, וכיהן בסנאט בין 13 ביוני 1820 ל־3 במרץ 1827. לאחר מכן נבחר שוב לסנאט במקומו של אלביון פריס שהתפטר, וכיהן בין 15 בינואר 1829 ל־3 במרץ 1833.
בין השנים 1836–1837 כיהן כחבר בית הנבחרים של מיין.
בשנת 1840 פרסם ספר משפטים בשם The Statesman, or Principles of Legislation and Law ("המדינאי, או עקרונות החקיקה והחוק").
בשנת 1841 מונה לתובע הפדרלי של מחוז מיין, תפקיד בו כיהן עד מותו בפורטלנד ב־7 ביולי 1843.
ג'ון הופקינס קלארק היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת רוד איילנד.
קלארק נולד ב-1 באפריל 1789 בעיר אליזבת' שבניו ג'רזי, ועבר לפרובידנס, שם למד אצל מורה פרטי.
בשנת 1809 השלים את לימודיו באוניברסיטת בראון, למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין, והחל לעסוק במקצוע בעיר פרובידנס בשנת 1812. בשנת 1813 שימש כפקיד בית המשפט העליון של מחוז פרובידנס.
קלארק היה בעל מזקקה בקרנסטון עד שנת 1824, ואז עבר לעסוק בייצור כותנה בערים פרובידנס, פונטיאק וונסוקט.
הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של רוד איילנד בשנים 1836–1842 ושוב בשנים 1845–1847.
קלארק נבחר לסנאט של ארצות הברית כנציג המפלגה הוויגית וכיהן בו מ־4 במרץ 1847 עד 3 במרץ 1853. לאחר סיום כהונתו שב לעיסוקיו התעשייתיים הקודמים.
הוא נפטר בפרובידנס ב-23 בנובמבר 1870 ונקבר בבית העלמין נורת' ביריאל גראונד.
ג'ון האתורן היה פוליטיקאי אמריקאי וקצין בצבא הקונטיננטלי ממדינת ניו יורק.
האת'ורן נולד ב-9 בינואר 1749 בווילמינגטון שבמושבת דלאוור.
הוא השלים לימודי הכנה, ולאחר מכן עבד כמודד קרקעות וכמורה.
הוא עבר להתגורר בעיירה ווריק שבפרובינציית ניו יורק, שהייתה אז חלק ממחוז גושן, ונישא לאליזבת ולינג.
בתחילה שירת כקפטן במיליציה הקולוניאלית המקומית, וב־7 בפברואר 1776 מונה לקולונל של רגימנט מחוז אורנג' הרביעי.
הוא שירת לאורך כל מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
האתורן היה חבר בוועדה שמונתה לקבוע מיקום יעיל לשרשרת ההגנה על נהר ההדסון, שנועדה למנוע מן הבריטים להתקדם במעלה הנהר, ולאחר מכן חיבר את הדוח בנושא.
הוא היה אחד ממפקדי קרב מיניסינק.
לאחר המלחמה, ב־26 בספטמבר 1786, מונה לבריגדיר גנרל במיליציה של מחוז אורנג', וב־8 באוקטובר 1793 קודם לדרגת מייג'ור גנרל במיליציה של מדינת ניו יורק.
הוא כיהן כחבר הסנאט של מדינת ניו יורק בשנים 1786–1790 ובשנים 1799–1803, וכיהן כחבר ב'מועצת המינויים' בשנים 1787 ו־1789. בדצמבר 1788 נבחר לקונגרס הקונפדרציה, אך לא השתתף בפעילותו משום שזה חדל מלהתקיים זמן קצר לאחר מכן.
במרץ 1789 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס הראשון, וכיהן בו מ־23 באפריל 1789 ועד 3 במרץ 1791. בהמשך נבחר כנציג המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית לקונגרס הרביעי, וכיהן מ־4 במרץ 1795 ועד 3 במרץ 1797. הוא התמודד לבית הנבחרים גם בשנים 1793, 1800 ו־1802.
עד סוף ימיו עסק האתורן בפעילות מסחרית.
הוא נפטר ב-19 בפברואר 1825 ונקבר בבית הקברות של ווריק.
במהלך מלחמת העולם השנייה נקראה על שמו אוניית ליברטי אמריקאית, 'SS John Hathorn', כהוקרה לפועלו.
ג'ון הנקוק היה מהאבות המייסדים של ארצות הברית, הנשיא השני של הקונגרס הקונטיננטלי ושל הקונגרס הפרובנציונלי של מסצ'וסטס; מושל מסצ'וסטס הראשון והאיש הראשון שחתם על הכרזת העצמאות האמריקנית.
חתימתו הבולטת של ג'ון הנקוק על ההכרזה, הפכה את שמו לכדי מילה נרדפת למילה חתימה.
על פי האגדה הבליט הנקוק את חתימת שמו כך שלא נשאר כל מקום לספקות בקשר לזהות החותם, על מנת להתגרות ישירות בג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת.
ג'ון הנקוק נולד בעיר בריינטרי (היום קווינסי) במסצ'וסטס.
אביו מת בעודו צעיר לימים ולכן אומץ על ידי דודו – תומאס הנקוק, סוחר מצליח מניו-אינגלנד.
לאחר שסיים את בית הספר הלטיני של בוסטון, החל הנקוק ללמוד באוניברסיטת הרווארד וב-1754, כשהוא בן 17, סיים את לימודיו בהצלחה והוענק לו תואר.
לאחר מכן החל ג'ון הנקוק לעבוד בעסקיו של דודו.
מ-1760 עד 1764 התגורר הנקוק באנגליה, במטרה לבנות קשרים עם לקוחות וספקים בריטים למען עסקיו של דודו.
זמן קצר לאחר שובו מאנגליה מת דודו, והוריש להנקוק את כל הונו ועסקיו, שהפכו את הנקוק לאיש העשיר ביותר בניו-אינגלנד בזמנו.
עסקיו של הנקוק במושבות גרמו לו להיות מתנגד ברור של חוק מס הבולים, שפגע בכלכלת המושבות.
חוק הבולים בוטל, אך סדרה של חוקים אחרים הובילו למיסוי הולך וגדל על מצרכי היסוד במושבות.
לבסוף הלכו עסקיו והפכו למחתרתיים והוא החל בהברחת זכוכית, עופרת, נייר ותה לאזור בוסטון.
ב-1768, לאחר שעגנה בלונדון, הוחרמה ספינתו של הנקוק, ה"ליברטי", על ידי סוכני מכס בריטים באשמת הפרת חוקי המיסים; הדבר גרם להתפרצויות של זעם והתפרעויות בקרב בוסטונאים שהיו תלויים בסחורה שהייתה על סיפון ה"ליברטי".
הסחר וההברחות של הנקוק מימנו חלק גדול ממעשי המרד המקומיים כנגד הרשויות הבריטיות.
למרות שבתחילה היה רק ממממני ההפיכה ההולכת וקרבה, הפך הנקוק מאוחר יותר למבקר גלוי של השלטון הבריטי.
ב-5 במרץ 1774, בציון השנה הרביעית לטבח בוסטון, נשא הנקוק נאום שבו גינה בחוזקה את הבריטים.
באותה השנה נבחר הנקוק, בפה מלא, לנשיא הקונגרס הפרובנציונאלי של מסצ'וסטס.
תחת הנקוק הקימה מסצ'וסטס קבוצות של "מנטמנים" (Minuteman) – חיילים שטענו שביכולתם להיות מוכנים לקרב בתוך פחות מ-60 שניות.
החרם של הנקוק על התה שיובא על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית, הוביל, בסופו של דבר, למסיבת התה המפורסמת בבוסטון.
באפריל 1775, כשכוונותיהם של הבריטים החלו להתבהר, ברחו ג'ון הנקוק וסמואל אדמס מבוסטון והשתכנו בבית "קלארק-הנקוק" בלקסינגטון, מסצ'וסטס (בית שעומד על תלו עד היום).
לבית זה הגיע פול רוויר, בערך בחצות, והספיק להזהיר את הנקוק ואדמס מהחיילים הבריטים הצועדים לכיוון העיר, אזהרה שהיוותה את הסיבה העיקרית לניצחון המושבות בקרב שניטש למחרת (קרבות לקסינגטון וקונקורד).
גנרל תומאס גייג' הבריטי ציווה על מאסר הנקוק ואדאמס באשמת בגידה.
לאחר תבוסתם בקרב לקסינגטון-קונקורד, הפיצו הבריטים כרזה שהבטיחה חנינה מלאה לכל מי שיניח את נשקו וישוב להיות נאמן לכתר – לכל אחד, מלבד הנקוק ואדמס.
ב-24 במאי 1775, נבחר הנקוק לכהן כנשיא השלישי של הקונגרס הקונטיננטלי השני, כשהוא מחליף את הנרי מידלטון.
הוא כיהן בתפקיד זה עד ה-30 באוקטובר 1777, מחליפו היה הנרי לורנס.
בחודש הראשון לכהונתו, ב-19 ביוני 1775, מינה הנקוק את ג'ורג' וושינגטון למפקד העליון על צבא המושבות ההולך ונבנה.
שנה לאחר מכן, ב-4 ביולי 1776, שלח הנקוק לג'ורג' וושינגטון את דבר ההחלטה של הקונגרס שקראה לעצמאות המושבות, ביחד עם עותק מהכרזת העצמאות.
בשנים 1780 עד 1785 היה הנקוק מושל מסצ'וסטס הראשון.
כישוריו כנואם וכמתווך זכו להערצה.
תרומתו העיקרית של הנקוק בזמן המלחמה התבטאה ביכולתו להשיג מימון וציוד לחיילים האמריקנים; למרות כישורי המסחר האלו, אפילו הוא התקשה להיענות לדרישות הגוברות לבשר למען האכלת הצבא הרעב.
לאחר המלחמה המשיך הנקוק לייצג את מדינתו ואת האינטרסים שלה בכל מפגשי המושבות.
לאחר שנבחר בשנית לכהן כמושל מסצ'וסטס (ב-1787), הוביל את מדינתו לאשרור החוקה הפדרלית של ארצות הברית.
ג'ון הנקוק מת ב-1793, כשהוא מכהן את כהונתו השנייה כמושל מסצ'וסטס ונקבר בבוסטון בצמוד לקורבנות הטבח בבוסטון, חברו סמואל אדמס ועוד ממספר האבות המייסדים של ארצות הברית.
ג'ון היגינס הוא שחקן סנוקר מקצועני סקוטי.
היגינס זכה ארבע פעמים באליפות העולם בסנוקר, ודורג במקום הראשון בעולם במשך ארבע עונות.
נכון לפברואר 2026, היגינס מדורג במקום החמישי בעולם בדירוג שחקני הסנוקר העולמי.
את הקריירה המקצוענית שלו בסבב העולמי החל היגינס בשנת 1992, וכבר בצעירותו נחשב לכישרון גדול.
הפריצה הגדולה של היגינס הגיעה בשנת 1998, בה זכה באליפות העולם ובאליפות בריטניה הראשונות שלו.
עד כה זכה היגינס ב-60 תארים מקצועניים (33 תוארי דירוג, 3 תוארי דירוג מינוריים, 21 תארים ללא דירוג, ו-3 תארים קבוצתיים), בהם ארבע זכיות באליפות העולם בסנוקר בשנים 1998, 2007, 2009, ו-2011, שלוש זכיות באליפות בריטניה בשנים 1998, 2000 ו-2010, ושתי זכיות בטורניר המאסטרס בשנים 1999 ו-2006.
היגינס נחשב לאחד משחקני הסנוקר הטובים והמצליחים ביותר בכל הזמנים.
במהלך הקריירה ביצע 1,055 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה, שלישי בכל הזמנים לאחר רוני או'סאליבן וג'אד טראמפ, וצלח 13 רצפים מקסימליים רשמיים של 147 נקודות, שני בלבד בכל הזמנים לרוני או'סאליבן.
עד כה הרוויח היגינס למעלה מ-10 מיליון פאונד במהלך הקריירה, שני בלבד בשיא כספי הזכייה גם כן לאחר רוני או'סאליבן.
בשנת 2008 זכה היגינס באות הכבוד כחבר במסדר האימפריה הבריטית (MBE).
בשנת 2010 היה מעורב היגינס בתקרית בה הואשם בניסיון למכירת משחקים.
עיתונאים בריטים העמידו פני אנשי עסקים המעורבים בעולם הסנוקר וקבעו עימו ועם אמרגנו פגישה בבית מלון בקייב, אוקראינה.
הפגישה צולמה במצלמה נסתרת במהלכה היגינס התחייב להפסיד ארבעה משחקונים בארבעה טורנירים שונים בתמורה לסכום של 300,000 פאונד.
בהמשך, פורסם הסרטון שתיעד את הפגישה, בעקבותיו היגינס הושעה מיידית מהסבב המקצועני ואמרגנו התפטר.
היגינס טען שנענה בחיוב לבקשה מתוך פחד מכיוון שהיה בטוח שמדובר באנשים מהמאפיה הרוסית.
למרות טענותיו, הורשע והושעה מסבב הסנוקר המקצועני לחצי שנה ונקנס ב-75,000 פאונד.
בשנת 2024 היה השחקן השני בהיסטוריית המשחק, לאחר רוני או'סאליבן, שהשלים 1,000 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה בקריירה.
הוא השלים הישג זה מול מארק אלן, בשלב שמינית הגמר של אליפות אנגליה הפתוחה של אותה שנה.
נכון לשנת 2025, על פי אתר סטטיסטיקות הסנוקר CueTracker, היגינס הוא השחקן שניצח הכי הרבה משחקים (1,341), והכי הרבה משחקונים (8,815) בהיסטוריה של הסנוקר המקצועני.
כמו כן, הוא השתתף בהכי הרבה משחקים (1,932), ובהכי הרבה משחקונים (14,951) בהיסטוריה של הסנוקר המקצועני.
היגינס נשוי ואב לשלושה ילדים.
הוא אוהד מסור של קבוצת הכדורגל סלטיק, ומגיע באופן קבוע למשחקיה של הקבוצה.
ג'ון מילטון היי היה מזכיר המדינה של ארצות הברית תחת הנשיאים ויליאם מקינלי ותאודור רוזוולט.
היי נולד בסיילם, אינדיאנה וגדל באילינוי.
בשנת 1858 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת בראון, במהלכם הוא זכה להכרה כמשורר.
בשנת 1860 הוא החל לעבוד כמזכירו האישי של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן ובאופן רשמי הועסק במשרד הפנים.
במהלך תקופה זו נוצרו בין היי ולינקולן קשרי ידידות והיי התגורר בבית הלבן.
חודשים ספורים שירת היי בצבא האיחוד ושירת בו כקצין במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית.
הוא שהה לצדו של הנשיא לינקולן במותו ולאחר מכן התמסר לכתיבת הביוגרפיה הרשמית שלו ועריכת כתביו.
בשנת 1861 הוא החל לעבוד בבית המשפט העליון של אילינוי ובשנים 1879–1881 שימש עוזר למזכיר המדינה ויליאם אברטס.
בשנת 1897 מונה היי על ידי הנשיא ויליאם מקינלי לשגריר ארצות הברית בבריטניה.
בקיץ 1898 הוא נקרא לארצות הברית ומונה למזכיר המדינה, תפקיד במסגרתו הוא תרם רבות למשא ומתן לגיבוש חוזה פריז שהביאה לסיום מלחמת ארצות הברית–ספרד.
הוא נותר בתפקידו לאחר הירצחו של מקינלי וכיהן בתפקיד תחת הנשיא תאודור רוזוולט ועד לפטירתו שלו, בשנת 1905. במהלך שנים אלו הונהגה על ידיו מדיניות הדלת הפתוחה ביחסי ארצות הברית וסין, שייתכן והשפיעה על מדיניות ארצות הברית במרד הבוקסרים ובתכנון תעלת פנמה.
כ-50 אמנות בינלאומיות בעלות חשיבות נחתמו בתקופתו, מהן בנוגע לתעלת פנמה, לסמואה ולהכרעת גבולות אלסקה.
היי נפטר בעודו מכהן כמזכיר המדינה ונקבר באוהיו.
נכדו, ג'ון היי ויטני, כיהן אף הוא כשגריר ארצות הברית בבריטניה (בשנים 1958-1961).
ג'ון חיסברט אלן הייטינחה (בהולנדית: John Gijsbert Alan Heitinga; נולד ב-15 בנובמבר 1983 באלפן אן דן ריין, הולנד) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת הבלם.
לזכותו של הייטינחה 87 הופעות במדי נבחרת הולנד.
הייטינחה התפתח במערכת הנוער של קבוצת אייאקס אמסטרדם.
ב-2001 שיחק לראשונה עם הקבוצה הבוגרת, ובמהרה ביסס את מעמדו בקבוצה, אך שתי פציעות חמורות השביתו אותו לתקופה ארוכה.
הוא שב לשחק בעונת 2003/04 והפגין יכולת טובה.
הצלחתו באייאקס הביאה את דיק אדבוקאט לזמנו לנבחרת הולנד.
הוא ערך את הבכורה בפברואר 2004, ובאליפות אירופה של אותה שנה שיחק בשלושה משחקים.
שתי העונות הבאות היו בלתי יציבות בעבור אייאקס.
אי היציבות הקשתה על הייטינחה להתפתח כשחקן.
אף על פי כן, הוא המשיך להיות שחקן קבע באייאקס ובנבחרת ההולנדית תחת המאמן מרקו ואן באסטן, שזימן אותו לסגל הנבחרת במונדיאל 2006.
ב-2008, לאחר שזכה בתואר כדורגלן השנה בהולנד והשתתף עם נבחרת הולנד ביורו 2008, עבר לאתלטיקו מדריד ששילמה לאייאקס עבורו 10 מיליון אירו.
בסך הכול הופיע במשך שבע שנים ב-146 משחקי ליגה במדי אייאקס והבקיע 16 פעמים.
לאחר 8 שנים, ביוני 2015 חזר לקבוצת נעוריו אייאקס, וחתם לעונה אחת בקבוצה.
בפברואר 2016 פרש ממשחק פעיל.
בעונת 2024/2025 שימש כעוזר מאמן של ארנה סלוט בליברפול עמה זכה זאליפות אנגליה.
במאי 2025 מונה למאמנה של אייאקס כשחתם לחוזה עד 2027. בנובמבר 2025 פוטר מתפקידו.
ג'ון הייגי הוא כומר אוונגליסטי ומטיף טלוויזיוני אמריקאי, שעומד בראש כנסייה בת כ-20 אלף חברים בסן אנטוניו שבטקסס, ובראש "John Hagee Ministries" דרשותיו משודרות בכ-200 תחנות טלוויזיה ורדיו.
ישראל מעסיקה רבות את הייגי כחלק מנבואות מלחמת גוג ומגוג בגרסה הנוצרית שלה - קרב ארמגדון.
הוא טוען כי אנחנו חיים בתקופת אחרית הימים וזאת לפי פרשנותו לספר יחזקאל, ספר דניאל וחזון יוחנן.
לפי הייגי, בשנים הקרובות רוסיה בראשות ולדימיר פוטין תחבור לארצות האסלאם בראשות מחמוד אחמדינז'אד וצבאותיהם יפלשו לישראל במלחמת גוג ומגוג.
הייגי ביקר בישראל יותר מ-20 פעמים ונפגש עם רבים מראשי ממשלת ישראל מאז מנחם בגין.
ב-2006 הוא ייסד את הארגון "נוצרים מאוחדים למען ישראל", התורם לגופים שונים בישראל, ביניהם מוסדות חינוך, בתי חולים, ארגוני צדקה, ארגונים דתיים וארגונים המזוהים עם הימין בישראל..
הארגון מונה מיליוני חברים פעילים והייגי עומד בראשו.
לצד תמיכתו ארוכת השנים בישראל יש הקובלים נגד התבטאויות מסוימות שלו כלפי היהדות והיהודים.
להייגי גם שורה של התבטאויות שנויות במחלוקת בנושאים אחרים, ביניהן התבטאות בה קרא לכנסייה הקתולית "הזונה הגדולה", וטען כי הוריקן קטרינה נגרם בשל הכוונה לערוך בניו אורלינס מצעד גאווה.
רבות מהתבטאויות אלה נחשפו כאשר בפברואר 2008 הוא הודיע על תמיכתו בג'ון מקיין במרוץ לנשיאות ארצות הברית.
הדבר גרם למבוכה למקיין עד שבמאי נאלץ מקיין לוותר על תמיכתו של הייגי בו.
ג'ון פרדריק הנקן הוא שחיין אמריקאי בעבר.
אלוף אולימפי בעל 5 מדליות מהן 3 זהב, אלוף עולם ושיאן עולם בסגנון החזה.
ג'ון הנקן נולד בקלוור סיטי, שבמחוז לוס אנג'לס, קליפורניה.
הוא החל לשחות כטיפול התאוששות מניתוח להסרת גידול מאחורי ברכו.
הוא התאמן במועדון השחייה של סנטה קלרה וסיים תואר ראשון כללי בהנדסת המוצר ועיצוב מאוניברסיטת סטנפורד.
בנוסף, הוא בעל תואר שני (MBA) מאוניברסיטת פניקס.
בנוסף, הוא השתתף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב כששחה בשלב המוקדמות בשיא אולימפי חדש של 3:51.98 דקות.
באותה עת, למרות שהרביעייה מארצות הברית זכתה במדליית הזהב, השחיינים שהשתתפו במוקדמות לא קיבלו מדליה, בניגוד לאולימפיאדות שנערכו לאחר מכן.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בבלגרד, יוגוסלביה בשנת 1973 זכה הנקן ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה הנקן ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
הנקן ניבחר לייצג את ארצות הברית באולימפיאדת מוסקבה (1980), אך הוא לא השתתף בה בגלל החרם האמריקאי בעקבות הפלישה הסובייטית לאפגניסטן.
בסך הכל שיפר הנקן 12 שיאי עולם, מהם 11 שיאים אישיים, 6 במשחה ל-100 מטר חזה, 5 במשחה ל-200 מטר חזה, ואחד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב.
הנקן זכה ב-14 תוארי אליפות ארצות הברית, קבע 21 שיאים אמריקאיים וזכה ב-5 תוארי אליפות NCAA.
בשנת 1988 זכה הנקן להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
סר ג'ון ריצ'רד הִיקְס היה כלכלן בריטי, מחשובי הכלכלנים במאה ה-20. תרומותיו הידועות ביותר בשדה המחקר הכלכלי היו גילוייו בתורת הצרכן בענף המיקרו-כלכלה, ובניית מודל ה-IS/LM בענף המקרו-כלכלה (1937) – מודל שסיכם למעשה את ההשקפה הקיינסיאנית.
ספרו משנת 1939 "Value and Capital" הרחיב באופן משמעותי את תאוריית שיווי המשקל הכללי.
פונקציית הביקוש המפוצה נקראת על שמו גם "פונקציית הביקוש ההיקסיאני".
בשנת 1972 זכה היקס בפרס נובל לכלכלה עבור תרומתו החלוצית לתאוריית שיווי המשקל הכללי ולתאוריית הרווחה (Welfare economics).
ג'ון היקס נולד ב-1904 בווריק שבאנגליה.
את חינוכו קיבל בקליפטון קולג' (1917–1922), ואת השכלתו האקדמית, שמומנה במלגה ללימודי מתמטיקה, רכש בבייליול קולג' שבאוקספורד (1922–1926).
ב-1923 עבר ללמוד במסלול פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה שנפתח זה מכבר באוקספורד, וסיים אותו עם תואר מהמדרג השני במדרג התארים הבריטי – וכפי שהצהיר מאוחר יותר "בלי הכשרה הולמת באף אחד מהנושאים" שאותם למד.
ב-1930 התמנה במשרת מרצה זמני ב-LSE.
הוא החל ככלכלן עבודה וביצע מחקרים תיאוריים על יחסים תעשייתיים, אך בהדרגה עבר למחקרים אנליטיים יותר בהם הרקע המתמטי שלו בא לידי ביטוי.
בין 1935 ל-1938 הרצה באוניברסיטת קיימברידג' שם היה עמית מחקר ב-Gonville and Caius קולג'.
אותן שנים עיקר מרצו הופנה לכתיבת ספרו "ערך והון" (Value and Capital), בהתבסס על עבודתו מתקופתו בלונדון.
בין 1938 ל-1946 שימש כפרופסור באוניברסיטת מנצ'סטר, שם אף ביצע את עיקר עבודתו על כלכלת רווחה.
ב-1946 שב לאוקספורד, תחילה כעמית מחקר בנופילד קולג' (1946-1952), לאחר מכן תחת מינוי "פרופסור לכלכלה פוליטית על שם דראמונד" (1952-1965) ולבסוף כעמית מחקר באול סולס קולג', שם המשיך לכתוב גם לאחר צאתו לפנסיה.
ב-1964 הוענק לו תואר אבירות.
ב-1972 זכה במשותף עם קנת' ארו בפרס נובל לכלכלה, אותו תרם שנה לאחר מכן למגבית ספריית LSE.
עבודתו המוקדמת ככלכלן עבודה הגיעה לשיאה עם פרסום The Theory of Wages ב-1932, בו פיתח שיטות ומודלים שבהם משתמשים עד היום בתחום כלכלת העבודה.
לשני מאמרים שפרסם ב-1934 במשותף עם ר.
ד אלן נודעה חשיבות לעבודתו המאוחרת.
יצירתו החשובה הייתה הספר "Value and Capital" אותו פרסם ב-1939. הספר נסמך על עקרון התועלת האורדינלית ובו מוסדה והפכה למטבע לעובר ושב, ההבחנה בין אפקט התחלופה לאפקט ההכנסה בביקוש של פרט על העדפות בין שני מוצרים.
עבודתו בספר זה מכלילה את הניתוח למקרה של מוצר אחד ומוצר שני שמייצג את שאר הטובין האפשריים עבור אותו פרט (למשל כסף).
היא מבצעת קיבוץ יחדיו של פרטים ועסקים דרך הביקוש וההיצע במשק.
היא מציגה תאוריה של שיווי משקל כללי, מעדנת את התאוריה עבור ביצוע של ניתוח דינמי (השפעות מרובות בו זמנית), וכמו כן זהו הניסיון הראשון לנסח בצורה חדה את תנאי היציבות לשיווי משקל כללי.
במהלך ניתוחו היקס מנסח בצורה פורמלית גם את ההשוואה הסטטית (השוואת שני מצבי שיווי משקל לאחר שינוי חיצוני למערכת).
באותה שנה מפתח היקס גם את קריטריון "הפיצוי" שנודע כ"יעילות קלדור-היקס", להשוואת רווחה של מצבים כלכלים או אלטרנטיבות של מדיניות ציבורית.
בענף המקרו-כלכלה תרומתו הידועה ביותר היא מודל IS/LM של היקס-הנסן, שמנסח באופן פורמלי את התאוריה של ג'ון מיינרד קיינס .
המודל מתאר את המשק המדינתי כשיווי משקל בין שלושה גורמים: כסף, צריכה והשקעה.
ג'ון הנינג ספיק היה מגלה ארצות בריטי.
גילה את אגם ויקטוריה ואת מפלי ריפון ב-1858. על שמו קרוי צבי ספיקי.
ספיק יצא למסע לגילוי מקורות הנילוס הלבן ביחד עם סיר ריצ'רד פרנסיס ברטון ב-1857. במהלך המסע התפצלו השניים וספיק גילה את אגם ויקטוריה ואת מפלי ריפון.
תגלית זו עוררה מחלוקת קשה בין ברטון לספיק וסערה בשיח בבריטניה.
ב-1864 היה אמור להתקיים עימות בין השניים על מנת ליישב את המחלוקת, אולם בבוקרו של העימות נהרג ספיק מכדור שנפלט מרובהו בעת ציד.
טענתו שאגם ויקטוריה הוא מקורו של הנילוס הלבן הוכחה כנכונה ב-1875 על ידי הנרי מורטון סטנלי.
ג'ון היקר הוא סרט דרמת מלחמה רומנטי אמריקאי משנת 2010, בבימויו של לאסה הלסטרם, ובכיכובם של צ'נינג טייטום ואמנדה סייפריד.
זהו עיבוד קולנועי לספר באותו שם מאת ניקולס ספארקס.
הסרט היה הראשון מסוגו (סרט מלחמה דרמטי) שלא הופץ על ידי האחים וורנר.
הסרט עוקב אחרי חייו של החייל ג'ון (טייטום), לאחר שהוא מתאהב בבחורה צעירה (סייפריד).
במהלך הסרט השניים מחליפים מכתבים ביניהם בזמן שהותו של ג'ון בשדה הקרב.
הסרט הופץ לבתי הקולנוע בצפון אמריקה ב-5 בפברואר 2010, ועל אף הביקורות השליליות, הוא הכניס 115 מיליון דולר ברחבי העולם.
בתחילת הסרט, ג'ון טירי (צ'נינג טייטום), סמ"ר בצבא ארצות הברית שוכב על האדמה במדי קרב עם פצעי ירייה לגופו.
מטבעות מתחילים ליפול עליו, בקריינות, הוא נזכר בטיול ילדות שלו למטבעת ארצות הברית.
הוא משווה את עצמו למטבע בצבא ארצות הברית, ומצהיר ש"הדבר האחרון שחשבתי עליו לפני שהתחרפנתי לגמרי היה את".
ב-2001, כשג'ון נמצא בחופשה ופוגש את סוואנה לין קרטיס (אמנדה סייפריד), תלמידת קולג' בחופשת אביב.
במהלך השבועיים שהם מתראים, סוואנה וג'ון מתאהבים אחד בשני.
ג'ון פוגש את משפחתה של סוואנה, את שכנה, טים וודון, ואת בנו האוטיסט של טים, אלאן.
רנדי (סקוט פורטר), חבר של סוואנה ללימודים מתחרה בג'ון, ללא הצלחה, על ליבה.
סוואנה פוגשת את אביו של ג'ון (ריצ'רד ג'נקינס), גבר מתבודד שעיקר העניין שלו הוא במטבעות.
ג'ון מספר לסוואנה שהאובססיה של אביו עם מטבעות פוגעת ביחסיהם, ושהם לא קרובים.
סוואנה מעלה בפני ג'ון השערה שאולי לאביו, כמו לאלאן, יש אוטיזם.
ג'ון המאוכזב נקלע לקטטה עם שכנה של סוואנה, רנדי, ונותן בטעות אגרוף לטים.
הוא מתנצל בפני טים, משאיר לסוואנה מכתב, והם מעבירים את היום האחרון ביחד.
לאחר עזיבתו של ג'ון, הוא וסוואנה מתחילים מערכת יחסים ארוכת מרחק בעזרת מכתבים שהם כותבים אחד לשני.
על אף שג'ון מחליט לעזוב את הצבא, פיגועי 11 בספטמבר גורמים לו לחשוב שנית, ובסופו של דבר הוא בוחר להתגייס מחדש.
במהלך השנתיים הבאות, ג'ון וסוואנה ממשיכים לשלוח מכתבים אחד לשני.
בסופו של דבר, סוואנה שולחת לג'ון מכתב אחרון שבו היא מודיעה לו שהיא מאורסת למישהו אחר.
ג'ון שנכנס לדיכאון עקב החדשות, שורף את כל מכתביה של סוואנה.
לאחר שג'ון נורה כמה פעמים על ידי אויב, הצבא מעודד אותו לחזור הביתה, אך הוא מחליט להתגייס מחדש.
במשך ארבע השנים הבאות, ג'ון לוקח חלק בהרבה משימות של הצבא.
הוא מקבל הודעה שאביו לקה בשבץ.
כשג'ון מגיע לבית החולים, הרופא מודיע לו שהמצב של אביו חמור.
ג'ון, אשר מרגיש אשם על כך שלא היה ליד אביו בעת המקרה, שואל את הרופא אם התוצאה הייתה שונה אם הוא היה נמצא ליד אביו באותו רגע.
הרופא אומר לו שזה לא היה משנה לדעתו, ג'ון כותב לאביו מכתב וקורא לו אותו בבית החולים.
בסופו של דבר, אביו של ג'ון מת.
לאחר מותו של אביו, ג'ון נוסע לפגוש את סוואנה.
הוא מוצא אותה בביתה, ומגלה להפתעתו שבעלה הוא טים, ולא רנדי שהיה זה שהתחרה בג'ון על ליבה של סוואנה.
סוואנה מספרת לו שבעלה חולה בסרטן לימפה ושהוא מבקש לפגוש אותו.
ג'ון נוסע איתה לבית החולים, שם טים מחכה למותו, שם טים מתנצל בפניו על שלקח ממנו את אהובתו ואומר לו שסוואנה לעולם לא תסתכל עליו (טים) כמו שהיא מסתכלת על ג'ון ושהיא עדיין אוהבת אותו.
ג'ון שב הביתה עם סוואנה לארוחת ערב, שם הוא מתעמת איתה ודורש ממנה לתרץ למה לא התקשרה כשהיה לה קשה בלעדיו.
בתחילה היא מסרבת לענות לו, אך לבסוף מתוודה שהיא פחדה להתקשר אליו כי ידעה שמיד כשתשמע את קולו, תנטוש את רעיון החתונה, אותה הייתה חייבת לקיים בגלל שטים ואלאן הזדקקו לה מאוד.
ג'ון פונה ללכת וסוואנה אומרת לו "נתראה בקרוב" כמו שנהגו להגיד אחד לשני בעבר, ומבקשת ממנו להגיד לה את זה בחזרה, אך ג'ון השבור אומר לה "שלום סוואנה" ויוצא.
סוואנה נותרת מאחוריו ממררת בבכי.
בהמשך ג'ון הולך לחנות אספנות ומוכר את כל אוסף המטבעות של אבא שלו ושומר רק את המטבע שהיה האהוב על אביו, אותו הוא לוקח איתו לצבא.
סוואנה שולחת לו מכתב בו היא מספרת שהיא קיבלה תרומה אנונימית שתיתן לטים תרופה שתעניק לו עוד קצת זמן לחיות כדי להיפרד ממשפחתו.
אך היא לא יודעת שהתרומה האנונימית היא מג'ון עצמו ושבשבילה הוא מכר את האוסף שירש מאביו.
בסוף המכתב היא כותבת לו שיש דבר אחד שנותר כפי שהוא היה תמיד, רמז לאהבתה.
בסוף הסרט רואים את ג'ון הולך ברחוב עם אופניו ונעצר לקשור אותן לעמוד, כאשר הוא רואה את סוואנה מביטה בו מחלון מסעדה סמוכה.
השניים מחליפים חיוך וסוואנה יוצאת אליו ושניהם מתחבקים.
צ'נינג טייטום - ג'ון טירי
אמנדה סייפריד - סוואנה לין קרטיס
סקוט פורטר - רנדי וולץ'
ריצ'רד ג'נקינס - מר טירי
הנרי תומאס - טים ודון
הסרט קיבל לרוב ביקורות שליליות.
האתר Rotten Tomatoes הודיע ש28% מתוך 95 מבקרים העניקו לסרט ביקורת חיובית, והממוצע המשוקלל שקיבל הוא 4.3 נקודות מתוך 10. על פי המבקרים המובילים של Rotten Tomatoes, שכוללים מבקרים פופולריים וידועים מכתבי העת, האתרים, תוכניות טלוויזיה ותוכניות הרדיו המובילות, דירוג הסרט הוא 20% בלבד.
ההסכמה הכללית שהייתה באתר היא "ג'ון היקר סובל ממסגרת קלישאתית קשה".
האתר Metacritic נתן לסרט ציון של 43% על פי 33 ביקורות.
בשבוע הראשון לצאתו, "ג'ון היקר" היה במקום הראשון בשוברי הקופות עם הכנסות של 30.5 מיליון דולר, כשהוא מביס את הסרט "אווטאר" ששהה שבעה שבועות ברציפות במקום הראשון.
נכון ליולי 2011, הסרט הכניס כ-115 מיליון דולר ברחבי העולם.
ג'ון היי ויטני , נודע גם בכינוי "ג'וֹק" (Jock), היה איל הון אמריקאי.
בעליה של קרן ההון סיכון הראשונה, .J.H.
Whitney & Co, מו"ל העיתון ניו יורק הרלד טריביון ושגריר ארצות הברית בבריטניה בין השנים 1957–1961.
נולד במיין, בן למשפחת ויטני (אבות המשפחה היו ויליאם ברדפורד שהגיע לארצות הברית על סיפון ה"מייפלאואר" וג'ון ויטני, פוריטן שהגיע למסצ'וסטס ב-1635).
אמו הייתה אשת החברה, מגדלת סוסי המירוץ והמשוררת הלן היי ויטני.
בין באי בית הוריו היו אילי ההון ג'יימס ביוקנן דיוק וג'ון ד.
את השכלתו רכש בייל קולג'.
בנעוריו עסק באופן מקצועי בענפי ספורט כמרוצי סוסים ופולו.
כספורטאי הופיע על שער גיליון טיים מגזין מה-27 במרץ 1933.
ב-1929 החל לעבוד במשרד עורכי דין בניו יורק והשקיע בחברת כריית הגופרית .Freeport Texas Co, עד מהרה היה לבעל המניות הפרטי הגדול בחברה וב-1933 היה ליו"ר הדירקטוריון שלה.
ב-1930 נשא לאשה את אשתו הראשונה ליז (Mary Elizabeth "Liz" Altemus), השניים התגרשו ב-1940. במהלך נישואיהם נקשר שמו של ויטני בפרשיות עם מספר נשים אחרות בהן פולט גודארד וג'ואן קרופורד.
ב-1933 החליט להשקיע, יחד עם ראשי RKO בטכנולוגיית הטכניקולור והקים את חברת Pioneer Pictures, שהפיקה סרטים שהופצו על ידי RKO.
יחד עם דודנו, קורניליוס ואנדרבילט ויטני, רכש 15% מחברת טכניקולור.
ויטני הפך לידיד קרוב של השחקן והרקדן פרד אסטר, כבר בראשית שנות השלושים השקיע במופעיו בברודוויי ועם הידוק קשריו בקולנוע הביא את אסטר ל-RKO.
כמו כן השקיע כמחצית מסכום ההפקה של "חלף עם הרוח".
ב-1940 מימן את הפקת סרטו של אלפרד היצ'קוק "רבקה".
ויטני ארגן מסיבות בהן נכחו כוכבי וכוכבות סרטים, אנשי הון וכלכלה ובכירי החברה הניו יורקית.
באחת ממסיבות אלה הכירו קלארק גייבל וקרול לומברד.
ב-1942 נשא ויטני לאשה את בטסי קושינג רוזוולט (Betsey Cushing Roosevelt Whitney), בתו של מנתח המוח הארווי קושינג ואשתו לשעבר של ג'יימס רוזוולט, בנו של פרנקלין דלאנו רוזוולט.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס ויטני למודיעין חיל האוויר האמריקאי בתפקיד של קצין מודיעין.
הוא נפל בשבי בדרום צרפת אך הצליח להימלט מהרכבת שהובילה אותו למחנה השבויים.
ב-1946 ייסד יחד עם בֵּנוֹ שמידט את קרן ההון סיכון הראשונה.
היה זה שמידט שטבע את המונח.
עסקי הקולנוע והתקשורת בבעלותו (שכללו גם תחנות רדיו ומגזינים) אוחדו תחת התאגיד .Whitney Communications Corp, שרכש ב-1958 את העיתון "ניו יורק הרלד טריביון" שהופץ באירופה.
ויטני שימש כמו"ל העיתון עד 1966.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1956 היה ויטני תומך נלהב של דווייט אייזנהאואר.
משנבחר אייזנהאואר לנשיא ארצות הברית, מינה את ויטני לשגריר בבריטניה.
ויטני כיהן במשרה זו עד 1961. שישים שנה קודם לכן כיהן במשרה זו בדיוק סבו של ויטני, ג'ון היי.
אחת מהצלחותיו של ויטני הייתה שיפור היחסים בין ארצות הברית לבריטניה, שהתערערו במהלך מלחמת סיני, בה פעלה בריטניה בשיתוף פעולה עם צרפת וישראל, ללא תיאום עם ארצות הברית ובניגוד למדיניותה.
ויטני תרם רבות לאוניברסיטת ייל, לבית החולים הפרסביטריאני בניו-יורק, לספריית העיר ניו יורק, לקרן למפעלי חינוך ולמלגות.
ג'ון ברדון סנדרסון הלדיין , שנודע בקיצור כ־JBS Haldane, היה מדען בריטי.
עיקר תרומתו המדעית הייתה בשטחי הפיזיולוגיה, הגנטיקה והביולוגיה האבולוציונית.
הוא היה מתמטיקאי שתרם תרומות חדשניות בתחומי הסטטיסטיקה והחינוך הביומטרי בהודו.
עוד היה פוליטיקאי וכתב ספרות מדע פופולרי.
זכה לפרסים רבים, בעיקר בתחומי הביולוגיה.
הלדיין נולד למשפחת אצולה סקוטית חילונית.
מחקרו הראשון פורסם בגיל עשרים, בשיתוף עם אביו, כשהיה סטודנט לתואר ראשון.
במלחמת העולם הראשונה לחם בשורות הצבא הבריטי.
בתום המלחמה המשיך במחקרו באוקספורד.
בשנים 1922–1932 לימד ביוכימיה בטריניטי קולג' שבקיימברידג'.
הוא היה פרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובשנת 1933 מונה לפרופסור חבר לגנטיקה בקולג' האוניברסיטאי של לונדון.
בשנת 1956 היגר להודו ועבד במכון לסטטיסטיקה בכלכותה ולאחר מכן באודישה.
מחקרו הראשון בנושא גנטיקה פורסם בשיתוף עם אחותו נעמי, בשנת 1915, והפך לציון דרך באשר לאופן שבו מודגם קשר גנטי בין יונקים.
עבודותיו הבאות עזרו לבסס את האיחוד בין הגנטיקה המנדליאנית לבין האבולוציה הדרווינית בדרך הברירה הטבעית.
עם רונלד פישר וסיואל רייט הניח הלדיין את היסודות לסינתזה האבולוציונית המודרנית, מונח שלימים נודע כנאו־דרוויניזם בין היתר בעקבות ספרו של ריצ'רד דוקינס, הגן האנוכי, משנת 1976. עבודתם החלוצית בתחום השילוב בין מתמטיקה וביולוגיה הייתה בסיסו של ענף מדעי חדש, גנטיקה של אוכלוסיות.
מאמרו "מוצא החיים" משנת 1929 היווה בסיס לתאוריית "המרק הקדום", הקרויה כיום אביוגנזה, תאוריה שפותחה באופן בלתי תלוי גם על ידי המדען הסובייטי אלכסנדר אופרין ולימים נודעה בשם "תאוריית אופרין–הלדיין".
תאוריה זו היא הבסיס להבנה המודרנית של מוצא החיים שמקורו בתהליכים כימיים.
"תאוריית המלריה" שלו, בדבר וריאציה גנטית שהופכת אוכלוסיות אפריקאיות לפגיעות יותר לאנמיה חרמשית אך מגנות עליהן מפני מלריה, זכתה לאישוש מחקרי.