tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
איש הארגון, ריביירו, אשר נהג להיפגש עם רוסף 3 פעמים בשבוע, נתפס על ידי המשטרה.
לאחר שעונה, הוא גילה מקום מפגש עם איש מחתרת אחר וב-16 בינואר 1970 הוכרח ללכת למפגש עמו תחת מעקב משטרתי סמוי.
מיד לאחר מעצר איש המחתרת הנוסף, הופיעה במקום דילמה רוסף מבלי שהדבר תוכנן.
מיד כשהבחינה בהתרחשות ניסתה להמלט, אולם היא נעצרה ובחיפוש שנערך עליה נמצא נשק.
על פי דיווח של עצורה אשר חלקה עמה את תא המעצר היא עונתה על ידי הצבא במשך 22 יום, בין השאר בחישמול.
במהלך חקירתה היא גילתה את מקום הימצאם של חלק מאנשי המחתרת.
חודשים מספר אחריה נעצר אף בעלה קרלוס אראוז'ו, ותקופה מסוימת הם נכלאו באותו בית סוהר, שם נפגשו ואף תכננו לשקם את נישואיהם לאחר שחרורם.
רוסף הועמדה לדין, הורשעה ונידונה לשש שנות מאסר.
בעת שניתן פסק הדין בערעורה, ועונשה קוצר לשנתיים מאסר, היא כבר בילתה שלוש שנים בכלא.
בנוסף נשללו זכויותיה האזרחיות לבחור ולהיבחר למשך 18 שנים.
בחודש דצמבר 2006 החל הליך של קביעת פיצויים לרוסף ול-18 אסירים אחרים, על תקופת מאסרם ושלילת זכויותיהם.
בסוף שנת 1972 שוחררה רוסף מן הכלא.
במהלך שנות מאסרה היא איבדה ממשקלה וחלתה במחלת בלוטת התריס.
היא שבה לתקופת מה לעיר מולדתה ושהתה עם משפחתה ולאחר מכן עקרה לפורטו אלגרה, שם ריצה קרלוס אראוז'ו את החודשים האחרונים בכלא.
בחודש יוני 1974 שוחרר קרלוס מן הכלא.
דיליזַ'נְס (מצרפתית: Diligence, שקדנות, התמדה; בערבית: "חנטור" (עגלה) ובעברית: "מהירה") הייתה כרכרת נוסעים ובה מקום לשישה עד עשרה נוסעים שהייתה רתומה לשני סוסים (בעיר, במישור או בדרך טובה) או שלושה (בדרכים בין-עירוניות ובעליות) והיוותה את אמצעי התחבורה הציבורית העיקרי בארץ ישראל בין אמצע המאה ה-19 לראשית המאה ה-20.
טווח הזמן המדויק להפעלת הדיליז'נסים היה בין ביקורו של הקיסר פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ב-1869, לכבודו נסללה דרך יאה למעבר עגלות בין יפו לירושלים (עד אז התאפשרה רק תנועה על גבי חמורים, פרדים, סוסים וגמלים) לבין פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ובפריפריה גם לאחריה.
הדיליז'נסים הראשונים יובאו לארץ ישראל על ידי הטמפלרים שהפעילו שירות תחבורה ציבורית בין מושבותיהם.
בדיליז'נס קטן היה ספסל יחיד לאורך העגלה, עליו יכלו לשבת שישה נוסעים גב אל גב.
בדיליז'נס גדול היו שני ספסלים לאורך הדפנות או שלושה ספסלים לתשעה או עשרה אנשים.
העגלה הייתה סגורה וצוידה בקפיצים לבלימת זעזועים ושימשה גם להובלת חבילות ודואר.
תנאים אלה היוו שיפור ניכר ביחס לעגלות הקלות, הרתומות לחמור שהיו כלי התחבורה הנוח ביותר עד אז (פרט לרכיבה על בהמה).
כאשר היה הדיליז'נס נקלע לעלייה קשה או לבוץ, נדרשו הנוסעים לרדת ולדחוף את הכרכרה בכוחות עצמם.
הנסיעה בין יפו לירושלים בדיליז'נס נמשכה כ-14 שעות שנפרשו על פני יום וחצי, כולל עצירה ללילה בשער הגיא, הנסיעה בכיוון ההפוך נמשכה 12 שעות.
הדילז'נסים היו שייכים לבעלים פרטיים, והעגלונים היו לרוב שכירים, אם כי לעיתים היה העגלון גם בעל העגלה.
הרישיון להפעלת הדיליז'נסים הוענק מטעם השלטון לאנשים פרטיים בערים ולוועדי המושבות במושבות הברון, שקבעו מצדם תקנונים להפעלת הדיליז'נס.
בעלי הרישיון שילמו מס מיוחד עבור זכות זו ויכלו להפעיל קבלני משנה ועגלונים שכירים.
במרץ 1931 הוקמה אגודת עגלונים עברים "מרכבה" על ידי ראשוני כרכרות הדיליז'נס בתל אביב.
מטרתה המוצהרת הייתה: "להיטיב את מצב העגלונים העברים ולאמץ עזרה הדדית עבור החברים".
בדרך כלל היו תחנות עצירה במרכזים עירוניים ללא קורת-גג אך היו גם מקומות בהם הייתה "חניה" או מקום מנוחה עבור הסוסים כגון הבניין בכיכר חאג' כחיל ברחוב יפת מול הבית הירוק (יפו).
תחנות יציאה מרכזיות שכנו בשדרות ירושלים מספר 11 ו-כיכר השעון ב-יפו.
הדיליז'נסים קישרו את ירושלים עם יפו, חברון ושכם, את מושבות יהודה עם יפו ואת חיפה עם עכו ונצרת ושימשו גם לתחבורה עירונית ופרברית באזור חיפה והצפון.
תחנות הדיליז'נס העיקריות היו מחוץ לשער יפו בירושלים, בחאן מנולי (לא הרחק מכיכר השעון) ביפו ובכיכר חמרה ("סאחאת אל חנאטיר" (כיכר העגלות), כיכר פריז) בחיפה.
לרוב היו קווים מסודרים בעלי שעות יציאה ידועות מראש, זכות הנסיעה הייתה על ידי רכישת כרטיס או רישום מראש במשרד ובשיטת "כל הקודם - זוכה".
למרות שעת היציאה הנקובה, לא היה הדיליז'נס יוצא עד שלא התמלאו כל המקומות.
בתקנון ועד המושבה רחובות מ-1891, למשל, נקבע כי:
ב-1911 נוספו כללים נוספים, ובהם:
דילמוּן או טילמוּן הייתה תרבות עתיקה שהתקיימה באזור המפרץ הפרסי והוזכרה בתרבויות המסופוטמיות כתרבות שהייתה שותפה לסחר באזור מסופוטמיה, הייתה מקור לנחושת ונקודת יציאה למסלול הסחר עם תרבות עמק האינדוס.
מיקומו המדויק של מרכז התרבות אינו ידוע, יש הסכמה בין רוב החוקרים כי דילמון כללה את בחריין, האי פילכה ששייך לכווית והחוף המזרחי של ערב הסעודית לחופי המפרץ הפרסי.
ממצאים ארכאולוגיים מתקופת דילמון שנמצאו בבחריין, מוצגים במוזיאון הלאומי של בחריין.
הטקסט הקדום ביותר המזכיר את דילמון מופיע בתקופה השומרית, על גבי לוחות חרס בכתב יתדות ומתוארך לשנת 3300 לפנה"ס לערך.
הטקסט נמצא בעיר השומרית ארך והוא קשור לסחר בנחושת.
טקסטים נוספים נמצאו במקדש האלה איננה בעיר ארך ומתוארכים לשנת 3000 לפנה"ס.
בלוח זה דילמון הוא שם תואר המשמש לתיאור סוג של גרזן.
בנוסף מופיעים רשימות של מנות צמר שהונפקו לאנשים הקשורים בדילמון.
במקרה זה נעשה שימוש לאחר השם בתוספת של האותיות כִּי המשמשות לציון מקום גאוגרפי.
אחת מהכתובות הקדומות ביותר המזכירות את דילמון היא של מלך לגש אור-ננשה (Ur-Nanshe) שהיה המלך הראשון בשושלת הראשונה של לגש (המאה ה-26 לפנה"ס).
אזכור זה הופיע על גבי כתובת שקע של דלת: .
בתקופה הבבלית הקדומה בה שלטו האמורים על נהריים, הייתה ידועה נוכחות אמורית באי בחריין.
דילמון מוזכרת בשני מכתבים המתוארכים לתקופת שלטונו של בורנבוריאש השני שהיה מלך כשי ששלט בבבל במחצית המאה ה-14 לפנה"ס.
על פי שני המכתבים שנמצאו בניפור, השפעתה של הממלכה הכשית בתקופה זו הגיעה עד דילמון.
במכתבים שנשלחו על ידי פקיד מדילמון בשם אילי-איפשרה (Ilī-ippašra) לחברו אנליל-כידיני (Enlil-kidinni) מושל ניפור, הוא מתלונן על בני שבט מקומי שגנבו את האלים שלו והוא לא יכול לעשות דבר בקשר לכך, וכן מתלונן שהם לא פונים אליו בכבוד ומבזים אותו.
מכתבים אלה ותכתובת נוספת מרמזים שבאותה תקופה הייתה מערכת יחסים מנהלית בין בבל הכשית לדילמון.
כתובת אשורית משנת 1250 לפנה"ס ציינה שמלך אשור הוא גם מלך דילמון ומלוח'ה (Meluhha שותף סחר של שומר) וכן מלך הים התחתון והים העליון.
בכתובות אשוריות מתועדות מחוות שניתנו לאשור על ידי דילמון.
כתובות אשוריות מהאלף ה-1 לפנה"ס מעידות על קיום ריבונות אשורית על דילמון.
באחד האתרים הארכאולוגים שהתגלו בבחריין נמצאה כתובת הטוענת שסנחריב מלך אשור תקף את צפון מזרח ערב הסעודית של היום וכבש את האי בחריין.
ההתייחסות האחרונה לדילמון מופיעה ברשומות ניהוליות מהתקופה הנאו-בבלית שנת 567 לפנה"ס.
ברשומות אלה מצוין שדילמון נשלטה על ידי מלך בבל.
לאחר קריסת ממלכת בבל בעקבות כיבושה בשנת 538 לפנה"ס על ידי כורש, השם דילמון לא הופיע יותר ברשומות.
הסחר עם תרבות עמק האינדוס
ישנן עדויות כתובות וממצאים ארכאולוגיים על סחר שהתקיים בין התרבויות העתיקות במסופוטמיה ותרבות עמק האינדוס שהתקיימה בעת העתיקה בפקיסטן וחלק מהודו של היום.
ייתכן וזהו שמם של שותפי הסחר שהשתמר בשם "מה-לו-ח'ה" באכדית.
טביעות חותם על גבי חומר מהעיר האראפה מעמק האינדוס שימשו לחתימת חבילות של סחורות.
מספר חותמות מעמק האינדוס נמצאו באתרים במסופוטמיה כמו אור ואתרים נוספים.
חותמות בסגנון האופייני למפרץ הפרסי נמצאו בעמק האינדוס בעיר העתיקה לותאל השוכנת במדינת גוג'ראט וכן באי פילכה השייך לכווית של היום ובמסופוטמיה, מהוות עדות משכנעת לסחר שהתקיים בין עמק האינדוס למסופוטמיה.
הסחר כלל קורות עצים, שנהב לאפיס לאזולי, זהב ומוצרי יוקרה כגון חרוזים מקרנליאן ואבנים מזוגגות, פנינים מהמפרץ הפרסי ושיבוצי עצם שנשלחו למסופוטמיה, בתמורה לכסף, בדיל, בדי צמר, שמן זית ודגנים.
מטילי נחושת מעומאן וביטומן שהיה קיים במסופוטמיה בטבע בתמורה לבדי כותנה ועופות.
חשיבותו של סחר זה באה לידי ביטוי בעובדה שהמידות והמשקולות ששימשו בדילמון היו זהות לאלה שנמצאו בעמק האינדוס, ולא היו תואמים למידות והמשקולות ששימשו בדרום מסופוטמיה.
מסמכים וממצאים ארכאולוגיים שנמצאו במסופוטמיה מתעדים רשימות סחר וכתובות רשמיות מזכירות את מלוח'ה וחותמות מהאראפה.
אזכורים לסחר עם מלוח'ה נמצאו מתקופת האכדית, השושלת השלישית של אור (סוף האלף ה-3 לפנה"ס) ותקופת איסין-לרסה המתוארכת למאה ה-21 לפנה"ס ועד המאה ה-19 לפנה"ס.
סביר להניח שהסחר החל בתקופה קדומה יותר במאה ה-26 לפנה"ס בתקופת השושלת הקדומה ייתכן וכלי שיט הפליגו ישירות למסופוטמיה מעמק האינדוס, אבל בתקופת איסין-לרסה, המונופול על הסחר היה שייך כבר לדילמון.
זיהוי המקום בו שכנה דילמון שנוי במחלוקת בין החוקרים השונים.
קיימת הסכמה בין רוב החוקרים שדילמון שכנה באחד האזורים המודרניים הבאים: החוף המזרחי של חצי האי ערב מאזור כווית המודרנית ועד האי בחריין.
האי בחריין עצמו והאי פילכה.
חלק מהחוקרים לקחו בחשבון שהגאוגרפיה של האזור השתנתה במשך השנים ולאחר שמי הים עלו בשנת 6000 לפנה"ס.
האתר הארכאולוגי הקדום ביותר באזור הוא מצודת בחריין שהחל להיות מיושב בשנת 2300 לפנה"ס.
אתר נוסף בבחריין שבו על פי השערת החוקרים היה חלק מדילמון הוא האתר הארכאולוגי ליד הכפר סאר.
האי פילכה החל להיות מיושב בשנת 2000 לפנה"ס וזאת לאחר ירידת גובה מפלס פני הים.
לא נמצאו אתרים שהיו מיושבים בין השנים 3300 ועד 2000 לפנה"ס בחוף המזרחי של חצי האי ערב.
תיארוך האתרים שנמצאו יוצר בעיה כי חלק מהטקסטים העתיקים המזכירים את דילמון מתוארכים לתקופות קדומות יותר.
כדי לאתר את מקומה של דילמון נעזרו החוקרים ברמזים המופיעים בטקסטים.
למשל אזכורה כמקור של נחושת אפשר לסנן אתרים שבהם לא נמצאה נחושת.
בנוסף הוזכרה כמקור לקורות עצים ו"עיני דג" שזוהו על ידי החוקרים כפנינים.
טקסטים מאוחרים יותר מתייחסים לדילמון כמי שיושבת באמצע הים, במקום שבו השמש זורחת ובפה של הנהרות הגדולים.
סרגון השני מאשור מתאר את דילמון כמקום באמצע הים השוכן במרחק של 30 בֵּרוּ.
המונח ברו על פי השערת החוקרים מתייחס ליחידת זמן המקבילה לשתי שעות.
הטקסטים גם מציינים שבדילמון יש שפע של מים מתוקים, תיאור זה מתאים לבחריין.
הבעיה היא שבבחרין אין מכרות נחושת.
השערת החוקרים היא שמקור הנחושת הוא בעומאן של היום ואזכורה של דילמון בתקופה השלישית של אור מתייחסת אליה כמתווכת בסחר הנחושת.
היא מופיעה בסיפור הבריאה השומרי ומתוארת כ"המקום שבו השמש זורחת" ו"הארץ של החיים".
בסיפור של אותנפישתים המופיע בעלילות גילגמש, לאחר כל התלאות שהוא עבר, האל אנליל התרצה ואף העניק לאותנפישתים ולרעייתו חיי נצח והושיבם בדילמון הנחשב כגן העדן המסופוטמי כגמול על הצלת האנושות מכליה.
דילמון מופיעה גם בסיפור האפי של האל אנכי אל המים והחכמה ואשתו נִינחוּרסַנְג אלת הלידה כמקום בו נוצרה בריאת העולם.
הם גרו בדילמון אבל לא היו בה מים מתוקים, בעלי חיים והשדות לא נחרשו.
נינחורסנג מתלוננת באוזני אנכי על טיב העיר שהעניק לה והוא מבטיח לה שינוי באומרו:
דילן רודס או'בריאן הוא שחקן אמריקאי.
ידוע בעיקר בשל תפקידיו הראשיים, כסטיילס סטילינסקי בסדרת הטלוויזיה "זאב צעיר" (2017-2011) וכתומאס בסדרת הסרטים "הרץ במבוך" (2018-2014).
דילן או'בריאן נולד בניו יורק, בנם של ליסה, שחקנית לשעבר שגם ניהלה בית ספר למשחק, ופטריק, צלם.
יש לו אחות אחת ושמה ג'וליה.
משפחתו נוצרית ממוצא איטלקי, ספרדי, אנגלי ואירי.
הוא גדל בעיירה ספרינגפילד שבניו ג'רזי עד גיל 12, כאשר הוא ומשפחתו עברו להרמוסה ביץ' שבקליפורניה.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון מירה קוסטה בשנת 2009. והחליט לעבור ללוס אנג'לס כדי ללמוד משחק.
בשנת 2005, כשהיה בן 14, החל לפרסם סרטוני וידאו בערוץ היוטיוב שלו.
עם התפתחות הסרטונים, מפיקה פנתה אליו בקשר לעבודה עבור סדרת האינטרנט שלה.
בזמן שעבד על הסדרה, או'בריאן עבר מספר אודישנים וקיבל את התפקיד הראשי של סקוט מק'קול בסדרה "זאב צעיר".
לאחר שקרא את התסריט, רצה להיבחן עבור התפקיד של סטיילס במקום זאת.
לאחר ארבעה אודישנים הוא לוהק לתפקיד.
כך בשנת 2011 הוא החל לגלם את דמותו של סטיילס סטילינסקי כתפקיד ראשי לצד טיילר פוזי והולנד רודן ועוד שחקנים רבים בסדרת דרמת הנעורים העל-טבעית "זאב צעיר", סדרה המבוססת באופן רופף על סרט באותו שם משנת 1985 - "זאב צעיר".
הסדרה הביאה לו הצלחה והכרה גדולה בקרב קהל של בני נוער.
הסדרה נמשכה במשך 6 עונות משנת 2011 עד לשנת 2017. או'בריאן זכה במועמדויות ופרסים רבים של פרסי הוליווד הצעירה ופרסי בחירת הנוער על הופעתו כסטיילס בסדרה.
באותה שנה, חודשיים לפני עליית "זאב צעיר", שיחק לצד ליזי קפלן ואד הלמס בסרט הקומדיה "דרך המלך".
בשנת 2012, שיחק תפקיד ראשי לצד בריט רוברטסון בסרט הקומדיה הרומנטית לנוער "הפעם הראשונה".
בשנת 2013, שיחק תפקיד משני לצד וינס ווהן ואוון וילסון בסרט הקומדיה "לדפוק התמחות".
באותה שנה, שיחק תפקיד אורח בעונה השנייה של סדרת הסיטקום "הבחורה החדשה".
בשנת 2014, החל לשחק את תומאס כתפקיד ראשי בסרט מותחן המדע-בדיוני "הרץ במבוך".
הוא שיחק גם בסרט ההמשך, "הרץ במבוך: מבחני הכווייה" (2015) כתומאס.
בינואר 2018 יצא הסרט השלישי בסדרה, "הרץ במבוך: תרופת המוות", שגם בו המשיך לשחק את תומאס.
תאריך היציאה של הסרט נדחה עקב פציעה קשה של או'בריאן במהלך הצילומים.
בשנת 2016, שיחק תפקיד משני לצד מארק וולברג וקייט הדסון בסרט דרמת הפעולה "אסון בלב ים", המבוסס על הפיצוץ בדיפווטר הורייזן ב-2010.
בשנת 2017, הוא כיכב בתור מיטש ראפ כתפקיד ראשי לצד סקוט אדקינס, טיילור קיטש ומייקל קיטון בסרט מותחן הפעולה "מתנקש אמריקאי".
בשנת 2018, הוא דיבב את הדמות הראשית, באמבלבי, בסרט האקשן "באמבלבי".
שם כיכב לצד ג'ון סינה והיילי סטיינפלד.
2019–הווה: תפקידים ראשיים בסרטי דרמה ומותחן
בשנת 2019, שיחק תפקיד ראשי לצד אד אוניל בסדרת קומדיית המדע בדיוני "עיר מוזרה", ששודרה ביוטיוב פרימיום.
בשנת 2020, כיכב בתפקיד ראשי לצד אריאנה גרינבלט בסרט מותחן הפוסט-אפוקליפטי של נטפליקס "אהבה ומפלצות".
באותה שנה שיחק גם תפקיד ראשי בסרט המותחן הבלשי "פלאשבק".
בשנה זו גם שיחק תפקיד אורח בסדרת האנתולוגיה של סטיבן ספילברג "סיפורים מופלאים".
בשנת 2021, כיכב לצד סיידי סינק בסרט הדרמה הרומנטית הקצר של טיילור סוויפט, "All Too Well: The Short Film".
באותה שנה, שיחק תפקיד משני בסרט האקשן "אינסוף".
בשנת 2022, שיחק תפקיד משני לצד זואי דויטש בסרט הדרמה הקומית "הכול לא בסדר".
באותה שנה, שיחק תפקיד ראשי שוב לצד זואי דויטש בסרט המותחן הפסיכולוגי "החליפה".
בשנת 2023, שיחק תפקיד ראשי בסרט הקומדיה הפוליטית "האמת המקסימלית".
בשנת 2024, שיחק תפקיד ראשי בסרט מותחן האימה "אגם קאדו".
על הופעתו בסרט זה קיבל מועמדות לפרס גות'הם להופעה היוצאת דופן של השנה.
באותה שנה, שיחק את דן אקרויד בסרט המותחן הקומי-ביוגרפי "סאטרדיי נייט".
בשנה זו גם שיחק תפקיד ראשי לצד ויקטוריה פדרטי בסרט מותחן הפשע "פוניבוי".
בשנת 2025, שיחק את בנם של דמויותיהם של דיאן ליין וקייל צ'נדלר ואת אחיהן של דמויותיהן של זואי דויטש ומקנה גרייס כתפקיד ראשי בסרט דרמת המתח "יום השנה".
באותה שנה, שיחק תפקיד ראשי בסרט הדרמה הקומית "התאום החסר".
בשנת 2026, יככב בתפקיד הראשי לצד רייצ'ל מקאדמס בסרט קומדיית האימה "הצילו", שצפוי לצאת ב-29 בינואר בבתי הקולנוע בישראל.
בשנה זו גם צפוי לשחק לצד מארק ראפלו בסרט הדרמה הביוגרפית "להיות היומן".
או'בריאן היה במערכת יחסים עם בריט רוברטסון, אותה פגש על הסט של הסרט "הפעם הראשונה" בשנת 2012. בשנת 2018 השניים נפרדו.
ב-2016 או'בריאן נפצע במהלך הצילומים לסרט "הרץ במבוך: תרופת המוות" על ידי ביצוע פעלול קפיצה מרכב אחד אל אחר.
או'בריאן אמר בעבר שהוא אוהב לבצע את הפעלולים שלו בעצמו ללא כל צורך בכפילים.
הוא מעד ונפל כשהרכב ממנו קפץ התנגש בו מאחוריו וגרם לו לנחות על פניו.
הצילומים פסקו מיד ופינו את או'בריאן לבית החולים.
התאונה גרמה לו שברים בצד הפנים הימני שלו – אמר באחד הרעיונות שיש לו חמש צלקות בפניו בעקבות התאונה – זעזוע מוח וטראומה מוחית.
או'בריאן עבר ניתוח שחזור פנים ונעלם מהתקשורת למשך חצי שנה להתאקלמות.
הוא אמר בראיון שהוא אינו ידע אם יחזור לקריירת המשחק שלו עקב התאונה, אבל לאחר תמיכה מהמשפחה והחברים או'בריאן חזר ולאחר שכיכב בסרט "מתנקש אמריקאי", או'בריאן החליט לסיים את מה שהפסיק ולצלם את הסרט האחרון של הרץ במבוך.
+שנהסרטתפקידהערות2011דרך המלךג'ימי2012הפעם הראשונהדייב הודג'מן2013לדפוק התמחותסטיוארט טוומבלי2014הרץ במבוךתומאס2015הרץ במבוך: מבחני הכווייה2016אסון בלב יםקיילב הולוואי2017מתנקש אמריקאימיטש ראפ2018באמבלביבאמבלבידיבובהרץ במבוך: תרופת המוותתומאס2020Flashbackפרדריק פיצלג'ואל דוסון2021אינסוףהיינריך טרידוויAll Too Well: The Short Filmהואסרט קצר של טיילור סוויפט2022החליפהריצ'י בוילNot Okayקולין2023Maximum Truthסיימון2024Ponyboiויניסאטרדיי נייטדן אקרוידCaddo Lakeפריז2025יום השנהג'ושTwinlessרומן / רוקי2026הצילובראדלי פרסטון
+שנהסדרהתפקידהערות2017–2011זאב צעירמיסצ'לב "סטיילס" סטילינסקיתפקיד ראשי (6 עונות); 100 פרקים2013First Dates with Toby Harrisפיטרפרק: "Roommates"הבחורה החדשההבחורפרק: "Virgins"2019Weird Cityסטו מקסוםפרק: "The One"2020סיפורים מופלאיםסם טיילורפרק: "The Cellar"2021תרגיעעצמופרק: "Angel Muffin"2024פנטזמאס (אנ')דסטיןפרק: "The Little Ones"
דילינגן היא עיר במחוז סארלואי שבמדינת חבל הסאר שבגרמניה.
העיר שוכנת על גדות נהר הסאר, במרחק של כ-5 ק"מ מצפון-מערב לעיר סארלואי ו-25 ק"מ מצפון-מערב לזארבריקן.
מפעלי הפלדה דילינגר היטה (Dillinger Hütte) פועלים בעיר.
דִילִיפּ שַׁאנְגְוִוי (בהינדי: दिलीप संघवी, באנגלית: Dilip Shanghvi, נולד: ב-1 באוקטובר 1955) הוא מיליארדר ואיש עסקים הודי.
הוא ייסד את ענקית התרופות סאן פארמה.
דיליפ נולד בעיירה הקטנה אמרלי בגוג'ראט.
הוא קיבל תואר ראשון במסחר מאוניברסיטת קולקטה.
הוא החל לעבוד בחנות של אביו למכירת תרופות בקולקטה, והגיע למסקנה שעדיף לו לייצר תרופות בעצמו, במקום למכור תוצרת של אחרים.
הוא הקים את חברת התרופות סאן פארמה עם הון עצמי של 10,000 רופיות בשנת 1982 בעיר ואפי.
כיום החברה היא יצרנית התרופות הגדולה בהודו.
בשנת 1997 רכש את חברת קראקו פארמה האמריקאית.
ובשנת 2007 רכש באמצעות חברתו סאן את חברת תרו תעשייה רוקחית הישראלית.
שאנגווי הוביל את סאן פארמה להיות יצרנית התרופות הגנריות החמישית בעולם.
בשנת 2014 רכש חברה הודית "מעבדות רנבקסי" בסכום של 4 מיליארד דולר.
בשנתיים האחרונות הונו האישי שמושקע במניות חברת סאן הצטמצם לאחר שמנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) מצא בעיות איכות באתר הייצור המרכזי של החברה בהודו.
נכון לפברואר 2018 הונו האישי עומד על 12.2 מיליארד דולר.
דילן טומביידס היה כדורגלן אוסטרלי ששיחק בעמדת החלוץ בקבוצת וסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג.
טומביידס נולד בפרת' שבאוסטרליה וגדל במחלקת הנוער של סטירלינג ליונס המקומית.
בשנת 2007 עבר טומביידס להתגורר במקאו, והחל לשחק באקדמית הכדורגל הברזילאית יאו מה טיי מהונג קונג הסמוכה.
בגיל 15 הצטרף טומביידס למחלקת הנוער של וסטהאם יונייטד האנגלית.
ב-22 במאי 2011 ישב טומביידס לראשונה על ספסל הקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 3-0 לסנדרלנד במסגרת המחזור ה-38 והאחרון בעונה שהסתיימה בירידתה של וסטהאם יונייטד לפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-25 בספטמבר 2012 ערך טומביידס את הופעת הבכורה שלו במועדון, הופעתו היחידה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-84 בהפסד 4-1 לוויגאן את'לטיק במסגרת גביע הפוטבול ליג.
טומביידס נכלל בסגל נבחרת אוסטרליה בטורניר גביע העולם עד גיל 17 שנערך במקסיקו בשנת 2011, ושיחק בכל ארבעת המשחקים עד להדחה על ידי נבחרת אוזבקיסטן בשלב רבע הגמר.
בשל כישוריו, האוהדים האוסטרלים והתקשורת החשיבו אותו ליורש של הארי קיואל.
בחודש ינואר 2014 יצג טומביידס את נבחרתו בטורניר גביע אסיה עד גיל 17 שנערך במסקט שבעומאן.
הוא שיחק בכל ארבעת המשחקים עד להדחה על ידי נבחרת ערב הסעודית בשלב רבע הגמר.
באמצע שנת 2011 גילה טומביידס גוש בגופו, אך הרופא טען כי זוהי ציסטה שפירה.
לאחר בדיקת סמים אקראית שנערכה לאחר הדחת נבחרתו מגביע העולם עד גיל 17, אושר כי טומביידס חולה בסרטן האשכים.
בחודש יוני 2012, לאחר טיפול שכלל את הסרת קשרי הלימפה שלו, נאמר לטומביידס כי הוא חזר לקו הבריאות, והוא חזר להתאמן, ואף ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בחודש ספטמבר.
עם זאת, בחודש דצמבר חזר טומביידס לטיפולי הכימותרפיה, ועבר שתי השתלות תאי גזע בשמונה שבועות.
בחודש מרץ 2013 הסרטן התפשט לכבד שלו.
בחודש ינואר 2014, לאחר טיפולי כימותרפיה אינטנסיביים, שיחק טומביידס בגביע אסיה עד גיל 22, אך עם חזרתו לאנגליה נאמר לו כי מחלתו חשוכת מרפא.
בבוקר ה-18 באפריל 2014 נפטר טומביידס ממחלתו.
דילן כריסטופר מינט הוא שחקן ומוזיקאי אמריקאי.
התפרסם בסרטי הקולנוע "אסירים", "לא לנשום" ו"הבית הפתוח", ותפקידו הנודע ביותר הוא דמותו כקליי ג'נסן בסדרה "13 סיבות" מבית היוצר של נטפליקס, המבוססת על רומן בשם זהה.
מינט נולד באוונסוויל שבאינדיאנה, בן יחיד לרובין ולקרייג מינט.
בהמשך עברה המשפחה לשמפיין שבאילינוי, שם גר כחמש שנים, ומאוחר יותר עבר ללוס אנג'לס כדי לקדם את קריירת המשחק שלו.
התפקיד הראשון שלו היה תפקיד אורח בסדרת הנוער "דרייק וג'וש".
מאוחר יותר הופיע בתפקידים שוליים בסרטים ובסדרות שונים.
תפקידים משמעותיים יותר שלו בטלוויזיה הם בין היתר דמותו של מייקל סקופילד הצעיר בסדרה "נמלטים", שבה הוא שיחק בחמישה פרקים, ודמותו של קליי נורמן בסדרה "להציל את גרייס".
מינט שיחק גם ב"אנטומיה של גריי" ילד שמגיע לבית החולים להשתלת אוזניים על ידי מארק סלואן.
ב-2010 השתתף בעונה השישית של הסדרה "אבודים" בארבעה פרקים, בתור דייוויד שפרד, בנו של ג'ק שפרד.
הוא שיחק לצד קלואי גרייס מורץ במותחן "תן לי להיכנס", שיצא גם הוא בשנת 2010. בנוסף הופיע בסדרה של ABC "סקנדל" כבן הנשיא.
בשנת 2012 שיחק בסדרת הדרמה "להתעורר".
בשנים 2013-2014 שיחק בסדרת מארוול "סוכני ש.י.ל.ד" בתפקיד דוני גיל.
בשנת 2014 שיחק בקומדיה "אלכסנדר והיום הנורא, האיום, המבאס והגרוע ממש".
בשנת 2015 שיחק בסרט הפנטזיה "צמרמורת" בתפקיד זאק.
בשנת 2016 שיחק בסרט האימה "לא לנשום", לצד ג'יין לוי.
החל משנת 2017 הוא מככב בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "13 סיבות", סדרה מקורית של נטפליקס, בתפקיד קליי ג'נסן.
את תפקיד זה גלם במשך 4 עונות עד לסיומה בשנת 2020. עוד ב-2017, שיחק מינט בסרט הדרמה הקומי-ביוגרפי "אמן האסון".
שביים, הפיק ושיחק בתפקיד ראשי ג'יימס פרנקו, ומבוסס על ספר באותו שם מאת גרג ססטרו.
בשנת 2018 שיחק בסרט האימה "הבית הפתוח" של נטפליקס.
בשנת 2022 שיחק בתפקיד חוזר במיני סדרת הטלוויזיה "הנושרת" של רשת הולו.
מינט הוא הסולן והגיטריסט של להקת הרוק אלטרנטיבי "Wallows", לצד קול פרסטון (תופים) ובריידן למסטרס (שירה, גיטרה).
לפני 2017 הם היו ידועים בשם "The Feaver".
בשנת 2010 הופיעו בפסטיבל "Summer Meltdown", פסטיבל להעלאת המודעות לאוטיזם שנערך באזור הפסיפיק נורת' וסט.
בשנת 2011 הלהקה הופיעה בפסטיבל ואנס וארפד טור ולאחר מכן הופיע במגוון אירועים ומועדונים בלוס אנג'לס בין היתר הופיעו במועדון הלילה ויסקי אה גוגו.
שירם "Bleeding Man", שימש כשיר לפרומו העונה השנייה של הסדרה "שעה מכושפת".
בשנת 2014 הוציאה הלהקה את הEP הראשון שלהם שנקרא "The Narwhals" בהפקה עצמאית.
בשנת 2018 חתמה הלהקה עסקה עם חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, ובאפריל של שנה זו הוציאו את ה-EP השני שלהם, "Spring", בהפקתם של החברה אטלנטיק רקורדס.
במרץ 2019 הוציאו את אלבום הבכורה שלהם "Nothing Happens", ממנו בלטו הסינגלים Are You Bored Yet?" (בו אירחו את הזמרת קלייר קוטרל), "Scrawny" ו-"Sidelines".
+שנהסרטתפקידהערות2007משחק החייםביליפרד קלאוסילד יתום2008חברים בשלגנואה פראמןהקליקהטוד ליונס2010תן לי להיכנסקני2013יום הפועלים (אנ')הנרי ווילראסיריםראלף דובר2014אלכסנדר והיום הנורא, האיום, המבאס והגרוע ממשאנתוני קופר2015צמרמורתזאק קופר2016לא לנשוםאלכס2018הבית הפתוחלוגן וולאס2022צעקהווס היקס
דילן אוודראוגו הוא כדורגלן בורקינאי המשחק בלוון בעמדת הבלם.
אוודראוגו הגיע למחלקת הנוער של מונקו בשנת ושנה לאחר מכן הצטרף לקבוצת המילואים שלה.
ב-4 באוגוסט 2018 אוודראוגו חתם באפולון לימסול מליגת העל הקפריסאית.
ב-28 בספטמבר אוודראוגו ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-5 נגד אנוסיס נאון פראלימני.
אוודראוגו שנולד בצרפת להורים מהגרים מבורקינה פאסו, החליט לנצל את שורשיו ולייצג את בורקינה פאסו בזירה הבינלאומית.
ב-24 במרץ 2017, אווראוגו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-0 ל.
דילן ברון הוא כדורגלן תוניסאי המשחק בקבוצת סרלניטנה בעמדת הבלם.
ברון נולד בצרפת לאב ממוצא גרמני ואם ממוצא תוניסאי.
ברון התחיל את הקריירה שלו בקאן.
בקיץ הצטרף לקבוצה הבוגרת, אך את רוב דקות המשחק שלו רשם בקבוצת המילואים.
בקיץ חתם בשאמו ניור מהליגה השנייה בצרפת.
ב-29 ביולי 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד לאנס.
בעונת הפך לשחקן הרכב בקבוצה, ב-18 באוקטובר 2016 חתם על חוזה חדש לשלוש עונות בקבוצה.
ב-5 באוגוסט 2017 חתם בגנט מליגת העל הבלגית.
בינואר חזר לצרפת וחתם במץ.
ב-14 בפברואר 2024 הושאל לסרבט ז'נבה מליגת העל השווייצרית.
במרץ זומן לסגל נבחרת תוניסיה, ארץ מוצאה של אמו.
ב-28 במרץ 2017 ערך ברון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 0–1 ל.
ברון נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018. ב-23 ביוני 2018 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת במונדיאל בהפסד 2–5 נגד .
דילן חרונבייחן הוא רוכב אופני כביש הולנדי בקבוצת Unibet Rose Rockets.
חרונבייחן ניצח ב-4 קטעים בטור דה פראנס בין השנים 2017–2019, והוא אלוף הולנד בשנת 2016.
חרונבייחן הצטרף לקבוצת דה ריז'ק שאנקס, מדרג הקונטיננטל.
הוא סיים 9 במרוץ האומלופ ון הט האוטלנד, ורביעי במרוץ המונסטרלנד ג'ירו.
חרונבייחן סיים שני במרוץ הרונדה ון פלנדרן לצעירים, לאחר שהפסיד לריק זאבל בספרינט.
הוא ניצח את מרוץ הרונדה ון נורד הולנד.
הוא השתתף בטור רויאל סמילד, והגיע שני בקטע הרביעי ובמקום ה-7 הכללי.
בהמשך העונה, חרונבייחן ניצח את המרוץ החד יומי, קרנן אומלופ אחט סוסטרן.
את עונת 2014 פתח חרונבייחן עם מקום 3 במרוץ הטרופאו פלמה.
הוא השתתף בטור דה נורמנדי, וניצח את הקטע ה-2. חרונבייחן ניצח גם את מרוץ הרונדה ון פלנדרן לצעירים.
חרונבייחן הצטרף לקבוצת רומפוט אורנז' פלוטון, מדרג הפרו קונטיננטל.
הוא השתתף בקורן–בריסל–קורן, אך לא הצליח לסיים את המרוץ.
הוא סיים במקום החמישי בהנדזאמה קלאסיק.
הוא השתתף בטור של גרמניה, והישגו הבכיר היה מקומו ה-4 בקטע החמישי והאחרון.
הוא סיים רביעי באליפות הולנד, שביעי בסטאד זוטגם, וניצח את קלאסיקת ארנהיים וינבנדאל ולאחר מכן גם את קלאסיקת בריסל.
חרונבייחן חתם בקבוצת לוטו אנ.אל יומבו מדרג הוורלד טור.
הוא ניצח את הקטע השלישי בוואלטה ולנסיה.
הוא סיים רביעי בקורן–בריסל–קורן, ושישי בלה סאמין.
חרונבייחן ניצח את הקטע הראשון בדרידאסה ון ווסט פלנדרן.
סיים שלישי במרוץ הרונדה ון דרנט, שלישי במרוץ הנוקר - קורס, שני בהנדזמה קלאסיק, ותשיעי במרוץ שלדפרייס.
הוא ניצח את הקטע הראשון בטור דה יורקשייר ואת קטגוריית הנקודות באותו המרוץ.
הוא ניצח את מרוץ ההייסטה פייל ואת מרוץ הרונד אום קלן.
הוא ניצח את הקטע השלישי בסטר זי.אל.אם וניצח את קטגורית המאיצים, וגם את אליפות הולנד.
בעקבות יכולתו המרשימה של חרונבייחן, הוא נבחר לטור דה פראנס.
הישגו הבכיר היה המקום הרביעי שלו בקטע הרביעי.
הוא ניצח בפעם השנייה ברציפות את מרוץ הארנהיים - וינבנדאל, את הקטע הרביעי בטור של בריטניה ואת קטגוריית המאיצים במרוץ זה.
הוא ניצח את הקטע ראשון של אנקו טור, ואת הטור של יורומטרופול (מרוץ חד יומי).
חרונבייחן השתתף בטור דובאי, וניצח בקטגוריית הצעירים.
הוא ניצח את הקטע הראשון של הטור של יורקשיר, ועוד שני קטעים בטור של נורווגיה.
הוא ניצח עוד שני קטעים במרוץ סטר.
הוא לא הצליח להגן על תוארו כאלוף הולנד, וסיים שלישי, כשמקדימים אותו רמון סינקלדם וווטר וויפרט.
הוא נבחר לטור דה פראנס שנית, וניצח את הקטע האחרון.
הוא ניצח את הקטע השביעי בטור של בריטניה, וניצח את הקטע החמישי בטור של גואנשי.
חרונבייחן ניצח את הקטע הראשון של טור דובאי, ולאחר מכן שני קטעים בוולטה או אלגארבה.
אבל אחד מההישגים המרשימים שלו בעונת 2018 הגיע במרוץ קורן–בריסל–קורן, כשניצח אותו.
הוא ניצח את הקטע השני של פריז - ניס, ועוד שלושה קטעים בטור של נורווגיה ואת הקטע השני של טור סלובניה.
הוא נבחר לטור דה פראנס, וניצח את הקטע השביעי והשמיני.
הוא ניצח את מרוץ הוינבדנאל - וינבנדאל (בעבר ארנהיים - וינבנדאל), ואת מרוץ קאמפיונשאפ ון פלנדרן.
חרונבייחן ניצח את הקטע הראשון ב.
חרונבייחן פתח את העונה עם ניצחון בקטע החמישי של וולטה ולנסיה, ואת הקטע הרביעי של וולטה או אלגארבה.
הוא ניצח את שני הקטעים הראשונים בפריז - ניס, ואת מרוץ הוורלד טור החד יומי שלושת הימים של ברוז'-דה פאנה.
הוא ניצח את שלושת הקטעים הראשונים במרוץ ארבעת הימים של דנקרק, הוא נבחר לטור דה פראנס בפעם הרביעית, וניצח בקטע השביעי.
בטור של זי.אל.אמ, ניצח בשני קטעים.
הוא השתתף בטור של בריטניה, וניצח את הקטע הראשון.
חרונבייחן פתח את 2020 עם ניצחון בקטע הראשון והשלישי של וולטה ולנסיה.
הוא ניצח גם את הקטע הרביעי ב, כשהוא מקדים את פרננדו גאביריה ואת פסקל אקרמן.
בסיום הקטע הראשון ב חסם את בן ארצו, פאביו יאקובסן מקבוצת דקונינק קוויק-סטפ, בספרינט אל קו הסיום במהירות של מעל 80 קמ"ש, והעיפו מעבר למתרסי המסלול
בעקבות תקרית זו, פאביו יאקובסן אושפז בבית חולים בסוסנוביץ ומורדם ומונשם, כשגם חרונבייחן בעצמו התרסק בעקבות אחד המחסומים שנכנסו למסלול עקב ההתנגשות עם יאקובסן, כשרוכבים נוספים כמו מארק סארו הצרפתי ששבר את עצם הבריח, אנשי צוות על המסלול, וצלם שהיה במקום ויאקובסן התנגש בו, ספגו פגיעות.
חרונבייחן עצמו חצה ראשון את קו הסיום אך נפסל בהמשך הקטע מהמרוץ כולו והניצחון הועבר ליאקובסן.
חרונבייחן ספג ביקורת קשה על התנהגותו והתנצל עליה מאוחר יותר, כאשר גם ה-UCI גינה את המהלך שלו, ופטריק לפברה, מנג'ר קבוצת קוויק סטפ, התבטא בטוויטר ואמר שצריך לשים אותו בכלא.
לבסוף הוא הושעה לתשעה חודשים, והיה זקוק לאבטחה משטרתית בשל איומים על חייו.
דילן טונס (בהולנדית: Dylan Teuns; נולד ב-1 במרץ 1992) הוא רוכב אופני כביש בלגי בקבוצת קופידיס.
כחובבן, הוא רכב משנת 2011 עד שנת 2014 בקבוצת "יונג פלנדרן".
הוא סיים שלישי במרוץ החד יומי "וולטה לימבורג קלאסיק" וסיים רביעי בטור של בלגיה, 1:28 דקות מגרג ואן אוורמאט המנצח.
הוא סיים במקום ה-11 בטור של אוסטריה, כשהתוצאות הטובות ביותר שלו במרוץ הם מקום 3 בקטע הפרולוג ומקום 6 בקטע ה-6.
בעונת 2016 ערך טונס את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור, כאשר נבחר לוואלטה אספנייה.
התוצאה הטובה ביותר שלו במרוץ הייתה מקום 10 בקטע ה-9.
ב-2017, רשם טונס את ההישג הגדול הראשון שלו, כשסיים במקום השלישי בלה פלש ואלון, שנייה לאחר אלחנדרו ולוורדה המנצח, כשדן מרטין נמצא בין שניהם.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בג'ירו ד'איטליה אך לא בלט, כשהתוצאה הבכירה שלו הייתה מקום 20 בקטע ה-6. הוא סיים שמיני בגרנד פרי קרמי.
לאחר מכן החלה הפריצה של טונס, ראשית הוא ניצח בטור דה וואלני, לאחר שגם ניצח את הקטע השלישי והחמישי במרוץ.
טונס גם ניצח את קטגוריית הנקודות.
לאחר מכן הוא ניצח ב לאחר שניצח את הקטע השלישי, כשהוא מקדים את פטר סאגאן ואת רפא מייקה.
בדירוג הכללי, הקדים טונס את מייקה ב-2 שניות ואת ווט פולס ב-3 שניות.
לאחר המרוץ הזה, ניצח טונס את המרוץ הארקטי של נורווגיה, כשהוא מנצח את הקטע הראשון והאחרון.
טונס גם ניצח את קטגוריית הרוכב הצעיר ואת קטגוריית הנקודות.
לקראת סוף העונה, סיים במקום ה-6 בגרנד פרי דה וואלני.
את עונת 2018 פתח טונס בדובאי, כשסיים במקום ה-11 בדובאי טור.
הוא סיים במקום ה-6 בפריז - ניס, 32 שניות מהמנצח מארק סולר.
טונס גם סיים שני בקטע ה-7, 8 שניות אחרי סיימון ייטס שניצח את הקטע.
הוא סיים במקום ה-11 ב ובמקום ה-7 בחץ ברבנט.
טונס לא הצליח לשחזר את הישגו משנה שעברה וסיים במקום ה-5 בטור של פולין, 27 שניות אחרי מיכל קוויאטקובסקי המנצח.
בסופו של דבר סיים טונס במקום ה-33 הכללי.
הוא סיים שלישי בג'ירו דל'אמיליה.
אך השיג את ההישג הגדול שלו במונומנט עד כה, כאשר בג'ירו די לומברדיה, טונס סיים שלישי, כשהוא מנצח את הקרב על המקום הזה את ריגוברטו אוראן, טים ולנס, יון איזאגירה, רפא מייקה ודומניקו פוצוביבו.
בהפרש של 43 שניות מהמנצח טיבו פינו ו-11 שניות מהמקום השני, וינצ'נצו ניבאלי.
לאחר מיזוגה של BMC עם קבוצת CCC הפולנית, הצטרף טונס לבחריין מרידה.
הוא סיים חמישי בוולטה אה ולנסיה ועשירי בוואלטה אה אנדלוסיה.
הוא סיים חמישי באומלופ הט ניוסבלד ותשיעי במונומנט לייז'–בסטון–לייז'.
הוא ניצח את הקטע השני בדופינה ליברה וסיים במקום השישי הכללי, 1:11 דקות אחרי יאקוב פוגלסן המנצח.
הוא נבחר לסגל קבוצתו לטור דה פראנס וניצח את הקטע ה-6, כשהוא גובר על ג'וליו צ'יקונה במאות המטרים הניצחונים.
הניצחון הזה היה גם הניצחון הראשון של קבוצתו אי פעם בטור דה פראנס.
הוא השתתף גם בוואלטה אספנייה, בקטע ה-6, בו סיים במקום השני לאחר שהפסיד לחסוס ארדה בספרינט, הוא עבר להוביל את המרוץ ולבש את חולצת המוביל האדומה.
אך הוא לבש אותה רק בקטע ה-7, לאחר שבקטע זה סבל טונס מכושר גרוע והתדרדר עד למקום ה-18 הכללי.
בסופו של דבר טונס הצליח להתקדם וסיים את המרוץ במקום ה-12 הכללי, 24:06 דקות מפרימוז' רוגליץ' המנצח.
ב-2020, טונס סיים חמישי בוולטה אה ולנסיה ובוואלטה אה אנדלוסיה, כשבמרוץ האחרון הוא גם מנצח את קטע נגד השעון שהיה הקטע החמישי והאחרון במרוץ.
דילן ארנולד הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי יהודי.
התפרסם כששיחק בתפקיד נואה פורטר בסרט הדרמה הרומנטי "אחרי ש..." משנת 2019, ובהמשכו "אחרי שהתנגשנו" בשנת 2020.
ארנולד נולד בסיאטל, וושינגטון שבארצות הברית, לאב מרקע נוצרי ואנגלי, ולאם ממשפחה יהודית שמוצאה מרוסיה ופולין.
הוא בוגר בית הספר לאמנויות של אוניברסיטת צפון קרולינה.
בשנת 2012 קיבל את תפקידו הראשון בסרט "ילד שמן שולט בעולם" בדמותו של דייל.
בשנת 2017 שיחק בסרט "פרחים בבוץ".
שנה לאחר מכן גילם את קמרון אלם בסרט האימה "האלווין" משנת 2018, תפקיד אותו הוא גילם שוב בסרט ההמשך "האלווין 2: הנקמה" משנת 2021.
בשנת 2019 שיחק בדרמה הרומנטית "אחרי ש...".
בשנת 2020 שיחק בסרט ההמשך "אחרי שהתנגשנו".
בשנת 2021 החל לשחק בעונה השלישית של סדרת הדרמה והמסתורין של נטפליקס "את"; העונה עלתה באוקטובר 2021.
+שנהסרטתפקידהערות2012ילד שמן שולט בעולםדייל2014התבגרות מאוחרתפטריקריצה למרחקים ארוכיםאריק וייטהול7 דקותג'וני2017פרחים בבוץקארל אטווד2018האלוויןקמרון אלם2019Adventure Force 5נולןאחרי ש...נואה פורטר2020אחרי שהתנגשנו2021האלווין 2: הנקמהקמרון אלםDisfluencyג'ורדן2023אופנהיימרפרנק אופנהיימר (אנ')20241992 דניס
וויפ2 פרקים2018נאשווילטוויג וייסאקי8 פרקיםהטיהורהנרי בודרוקס3 פרקים2019 - 2020Into the Darkהאנק / מייקל2 פרקים2020Trish & Scottכריססדרת רשת; 2 פרקים2021אתתאו אנגלר תפקיד ראשי (עונה 3); 9 פרקים2022Zayaטייריפודקאסט; 2 פרקים2024האישה באגםסטיבן זוואדזקי5 פרקים
בודוקה דילן בטובינסיקה הוא כדורגלן צרפתי-קונגולזי המשחק בעמדת הבלם בלאריסה מליגת העל היוונית ובנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
בטובניסקה נולד בקרגי-פונטויס, צרפת, למשפחה ממוצא קונגולזי.
גדל במחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן.
בשנת 2014 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, במדיה ערך 52 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
ב־13 ביולי 2017 חתם ברויאל אנטוורפן מליגת העל הבלגית.
הוא שיחק במועדון במשך ארבע עונות, בהן ערך 73 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.
בתקופתו בבלגיה זכה בגביע הבלגי.
ב־23 ביולי 2021 חתם בפמליקאו מליגת העל הפורטוגלית.
ב־31 באוגוסט 2022 חתם במכבי חיפה מליגת העל.
ב־3 בספטמבר ערך הופעת בכורה בליגת העל, בניצחון החוץ 2–1 על הפועל באר שבע.
ב־22 באוקטובר 2022 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה, בניצחון 3-2 מול עירוני קריית שמונה במסגרת ליגת העל.
ב-21 ביולי 2023 חזר לצרפת וחתם לשנתיים בסנט אטיין.
ב-26 בינואר 2026 חתם בלאריסה היוונית.
לזכותו חמש הופעות במדי נבחרת הנערים עד גיל 16 של צרפת, וחמש הופעות ושער אחד במדי הנבחרת הצעירה עד גיל 20 של צרפת.
ב-14 ביוני 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו בניצחון 0-1 נגד .
דילן ג'יימס כריסטופר לוויט הוא כדורגלן ולשי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת היברניאן מליגת העל הסקוטית.
לוויט גדל במחלקת הנוער של מנצ'סטר יונייטד.
ב-28 בנובמבר 2019 ערך את הופעתו היחידה בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 2-1 לאסטנה במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית לעונת 2019/2020.
ב-8 בספטמבר 2020 הושאל לוויט לצ'רלטון את'לטיק מהפוטבול ליג הראשונה.
הוא ערך שלוש הופעות ליגה במדי המועדון במהלך תקופת ההשאלה.
ב-15 בפברואר 2021 הושאל לוויט למשך חצי עונה לאיסטרה 1961 מליגת העל הקרואטית.
ב-13 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1-0 על לוקומוטיבה זאגרב במסגרת המחזור ה-25 לעונת .
בסך הכל ערך שבע הופעות ליגה במדי המועדון במהלך תקופת ההשאלה.
ב-20 באוגוסט 2021 הושאל לוויט למשך עונה אחת לדנדי יונייטד מליגת העל הסקוטית.
הוא ערך 25 הופעות ליגה במדי המועדון במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע חמישה שערים.
בתום עונת חתם על חוזה קבוע לשנתיים במועדון.
ב-3 בספטמבר 2020 ערך לוויט את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ויילס, בניצחון 1-0 על נבחרת פינלנד במסגרת ליגת האומות 2020/2021.
הוא היה חלק מסגל נבחרת ויילס בטורניר יורו 2020 בשנת 2021, וערך הופעה אחת בטורניר.
דילן דרור (נולד ב-15 בינואר 2008) הוא יוטיובר, אושיית רשת, שחקן, מדבב, מנחה, זמר ודוגמן ישראלי.
דרור נולד במושב גן הדרום לוויקטור וטליה, ויש לו שני אחים צעירים.
הוא החל לדגמן בגיל צעיר, ולפרסם סרטונים באתר יוטיוב ביולי 2020, בגיל 12. הוא פרסם סרטונים רבים בהשתתפות כוכבי רשת שונים, שצברו מיליוני צפיות, וביניהם בלטו אתגרים וניסיונות שבירת שיאי גינס שעוררו תגובה ציבורית בכלי התקשורת.
עקב הפופולריות שצבר, דרור הוחתם בסוכנות של ליאו ניסים ורוברטו בן-שושן.
בשנת 2021 החל בפעילות מוזיקלית והוציא את השיר "קחי נשימה", שזכה ליותר משנים וחצי מיליון צפיות ביוטיוב.
בפברואר 2022 עלתה גרסה מחודשת של השעשועון "ששטוס" בערוץ הילדים, אותה הנחה דרור לצד טל מוסרי, עומר חזן וירדן ויזל.
בנוסף, עלתה תוכנית אירוח בהנחייתו בשם "דילנד".
בהמשך השנה הוציא את השיר "תמיד חוזר אליי", שזכה אף הוא לאהדה וצבר למעלה ממיליון צפיות.
בינואר 2023 פרסם את השירים "אי בודד" ו"חמש עשרה".
באותה השנה שיחק בסדרת הטלוויזיה "רוני ותום" בניקלודיאון לצופי yes, המבוססת על ספרו של גיורא חמיצר בשם זה, בה מגלם דרור, בתפקיד הראשי, את הילד רוני לצד אמילי מדואל.ב-3 באוקטובר 2023 הוציא שיר בשם "פסיכי".
ב-29 באוקטובר 2023, בעקבות מלחמת חרבות ברזל, הוציא חידוש לשיר "הקיץ האחרון" של שפיות זמנית (הבתים שונו לראפ, והפזמון נשאר כפי שהיה במקור).
השיר פורסם בשם "תזכרו שהבטחתם".
בספטמבר 2024 הוציא את שירו "פראש".
שנהפרויקטתפקידהערות2022ששטוס 22עצמומנחהדילנד2023–הווהרוני ותוםרוני גבריאליתפקיד ראשי למשך שש עונות2026הבנים והבנות (בקרוב)עצמומנחה
שנהפרויקטתפקידהערות2018פיטר ראביטכותנונתדיבוב2021פיטר ראביט 2כותנונתדיבוב2022בדיחה של ממלכהרולנדדיבוב
2023: "משלימים לאחד" (ביחד עם אמילי מדואל, השיר נחשב לשיר הנושא של הסדרה "רוני ותום").
2023: "תזכרו שהבטחתם" (חידוש וראפ לשיר "הקיץ האחרון" של שפיות זמנית)
שנהטקסקטגוריהתוצאה2021פרסי נבחרי השנה של פרוגיכוכב הרשת של השנה2022יוטיובר השנה
דילן וולש הוא שחקן אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר מתפקידיו כד"ר שון מקנמרה בסדרה "ניפ/טאק", סם ליין בסדרה "סופרמן ולויס" ודיוויד הולנדר בסדרה "יריבות לוהטת"
וולש נולד בשם צ'ארלס האנטר וולש בלוס אנג'לס, קליפורניה.
סבו מצד אמו, פרנק הייבן, היה עורך ראשי של הלוס אנג'לס טיימס.
הוריו עבדו בשירות החוץ והכירו באתיופיה.
כתוצאה מכך, וולש התגורר בקניה, הודו, פקיסטן ואינדונזיה כילד.
משפחתו חזרה לארצות הברית כשהיה בן עשר והתיישבה בווירג'יניה, שם וולש החל לשחק בתיכון.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת וירג'יניה בשנת 1986 עם תואר באנגלית.
לאחר מכן עבר לניו יורק כדי לשחק באופן מקצועי.
על פי ג'וליה רוברטס, היא פגשה אותו בזמן שעבד כמלצר במסעדת אמפייר דיינר בניו יורק.
היא הציגה אותו בפני המנהל שלה, רוברט מקגוואן, שהחתים אותו.
התפקיד הראשון של וולש היה בסרט טלוויזיה בשם "Soldier Boys" בכיכובו של ג'יימס ארל ג'ונס.
לאחר מכן הוא קיבל תפקיד בסרט "Loverboy" ותפקיד קבוע בסדרת הטלוויזיה "קייט ואלי" .
בשנת 1989 הוא החל להשתמש בשם דילן וולש באופן מקצועי.
הוא המשיך לעבוד בסרטים ביניהם "החתונה של בטסי" , "לא פראייר של אף אחד", "קונגו" , "האב החורג" ו"סקרטריאט" וכיכב בתפקיד אורח בסדרות הטלוויזיה "Brooklyn South", "אזור הדמדומים" ו"אוורווד".
בשנת 2003, וולש קיבל את התפקיד של שון מקנמרה בסדרת הטלוויזיה של רשת FX "ניפ/טאק", לאחר שיוצר הסדרה ראיין מרפי פנה אליו בבית קפה.
וולש כיכב בתפקיד סגן אל ברנס בכל ארבע עונותיה של סדרת דרמת הפשע "בלתי נשכח" של רשת CBS, ששודרה בין השנים 2011 ל-2016.
באפריל 2020, וולש לוהק לתפקיד סם ליין, אביה של לויס ליין, בסדרת גיבורי-הפעולה של רשת The CW "סופרמן ולויס".
וולש היה נשוי בין השנים 1996 ל-2003 לשחקנית מלורה וולטרס, איתה נולדו לו שני ילדים, תומאס וולש (נולד ב-1996) וג'ואנה וולש (נולדה ב-1997).
לאחר גירושי הזוג, וולש נישא לשחקנית ג'ואנה גוינג ב-10 באוקטובר 2004, ולשניים בת, סטלה וולש, שנולדה ב-2003. ב-2010 הודיע וולש כי הגיש בקשה לגירושין.
וולש פגש את לסלי בורק ונולדו להם בת, אמלי בל, ובן, הדסון סקוט.
וולש ובורק נישאו ב-3 ביוני 2022 בניו אורלינס, לואיזיאנה .
ב-15 באוגוסט 2025, וולש היה מעורב בתאונת דרכים עם שני נוסעים בוגרים ושני ילדים ברומסון, ניו ג'רזי .
נזק בשווי 5,000 דולר נגרם לבית מגורים סמוך לאחר שוולש פגע בעמוד חשמל.
אלכוהול היה גורם סביר בתאונה, שכן נמצאו מספר בקבוקים פתוחים ברכב.
מוחמד יוסוף ח'אן (באורדו: محمد یوسف خان; 11 בדצמבר 1922 – 7 ביולי 2021), הידוע יותר בשם הבמה שלו דיליפ קומאר, היה שחקן הודי שעבד בקולנוע ההודי (בוליווד).
נחשב לממציא שיטת משחק מתודי, שיטה חלוצית בקולנוע, הוא שלט בסצנת הקולנוע ההודית מסוף שנות ה-40 לאורך שנות ה-60, וכינוי על ידי הקהל היה "אבהינאי סמרט" ("קיסר המשחק" בהינדי).
קומאר מחזיק בשיא של מרבית הזכיות עבור פרסי פילמפייר לשחקן הטוב ביותר (שמונה, בדומה לשאה-רוח' ח'אן).
הוא השחקן בעל שיא הרווחים מסרטים בקולנוע ההודי.
בקריירה המשתרעת על פני חמישה עשורים, קומאר עבד בכ-60 סרטים במגוון תפקידים.
הוא הופיע לראשונה כשחקן בסרט "ג'וואר בהטה" (1944).
הוא זכה לשובר הקופות הראשון שלו "בג'וגנו" (1947).
לאחר מכן הופיע במספר רב של סרטים מצליחים מאד בשנות ה-50 וה-60.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 הקריירה של קומאר חוותה ירידה.
לאחר 1976, הוא יצא להפסקה של ארבע שנים מהופעות קולנוע וחזר עם הדרמה המהפכנית "קרנטי", שהייתה הסרט ההודי המרוויח ביותר של השנה.
הופעתו האחרונה על המסך הייתה בסרט "קילה" (1998) הלא מוצלח מבחינה מסחרית, בו הופיע בתפקיד כפול.
קומאר שימש מאוחר יותר כחבר ברג'יה סבהה, הבית העליון של הפרלמנט של הודו, בין השנים 2000 ל-2006.
על תרומתו לקולנוע, ממשלת הודו העניקה לו את העיטור פדמה בהושאן בשנת 1991 ואת העיטור פדמה ויבהושאן בשנת 2015, הפרס האזרחי השלישי והשני בגובהו במדינה בהתאמה.
הוא גם זכה בפרס הגבוה ביותר של הודו בתחום הקולנוע, פרס דדשאב פלק בשנת 1994. בשנת 1998, ממשלת פקיסטן העניקה לקומאר את נישן א-אימטיאז, העיטור האזרחי הגבוה ביותר במדינה, מה שהפך אותו להודי היחיד שקיבל את הכבוד.
הבית שבו גדל קומאר בפשאוור הוכרז כאנדרטה למורשת לאומית בשנת 2014 על ידי ממשלת פקיסטן.
דיליפ קומאר נולד בשם מוחמד יוסף ח'אן ב-11 בדצמבר 1922, למשפחה מוסלמית דוברת הינדקו בשכונת קיסה חוואני בזאאר בעיר פשאוור, עיר במחוז הגבול הצפון-מערבי של הראג' הבריטי.
הוא היה אחד משנים-עשר ילדיהם של לאלה גולאם סרוואר ח'אן ואשתו עיישה בגום.
ח'אן למד בבית הספר בארנס בדאולאלי (כיום במהאראשטרה), שם היו לאביו פרדסים.
הוא גדל באותה שכונה בפשוואר כמו ראג' קאפור, והשניים היו חברי ילדות, ולאחר מכן שיחקו יחד בקולנוע.
ב-1940 עבר לפונה והקים חנות לאספקת פירות יבשים ומזנון.
למרות שהגיעה מפשאוואר, החליטה משפחתו של חאן להישאר בבומביי לאחר חלוקת הודו ב-1947.
ח'אן מעולם לא פעל תחת שם הולדתו, והופיע לראשונה ב"ג'וואר בהטה" ב-1944 תחת שם הבמה דיליפ קומאר.
באוטוביוגרפיה שלו, "Dilip Kumar: The Substance and the Shadow", הוא כתב שהשם הוא הצעה של דוויקה ראני, שהייתה אחת המפיקות בסרט.
בראיון ב-1970 הוא אמר שהוא אימץ את השם הזה מתוך פחד מאביו, שמעולם לא אישר את קריירת המשחק שלו בגלל התדמית הרעה הכללית של הקולנוע אז.
שנות ה-40: תפקידים קולנועיים ראשונים והצלחה ראשונית
סרטו הראשון של קומאר היה "ג'וואר בהטה" ב-1944, שלא זכה להצלחה.
לאחר שני סרטים לא מוצלחים נוספים, היה זה סרטו הרביעי "ג'נגו" (1947), בו כיכב לצד נור ג'האן, שהפך ללהיט הגדול הראשון שלו בקופות.
להיטיו הגדולים הבאים היו הסרטים "שהיד" ו"מלה" מ-1948. שני הסרטים היו הסרטים ההינדיים עם הרווחים הגבוהים ביותר של שנת יציאתם בהתאמה.
הוא קיבל את תפקיד הפריצה שלו כשחקן ב-1949 עם "אנדאז" של מהבוב חאן, בו כיכב לצד ראג' קאפור ונרגיס.
בזמן יציאתו לאקרנים, "אנדאז" היה הסרט ההודי הרווחי ביותר אי פעם, עד ששיאו נשבר על ידי "ברסאת" של קאפור באותה שנה.
הסרט "שבנם" היה שובר קופות נוסף שיצא גם הוא ב-1949.
שנות ה-50: שנות פריצת דרך
שנות ה-50 היו העשור המוצלח והפורה ביותר של קומאר, כאשר הוא שיחק בתפקידים ראשיים במספר שוברי קופות כגון.
הוא הופיע כבן זוג על המסך עם רבות מהשחקניות המובילות באותה תקופה, כולל מינה קומארי, נימי, נרגיס ועוד.
יחד עם בני דורו ראג' קאפור ודב אנאנד, הוא שלט בשנות החמישים הנחשבות לחלק מתקופת הזהב של הקולנוע ההינדי.
למרות שהשלושה לא הופיעו באף סרט אחד ביחד, קומאר הופיע עם ראג' קאפור במספר סרטים.
כמה מסרטיו ביססו את תדמית המסך שלו כ"מלך הטרגדיות".
קומאר סבל לזמן קצר מדיכאון עקב גילום תפקידים טרגיים רבים ובעצתו של הפסיכיאטר שלו, הוא גם לקח על עצמו תפקידים קלילים יותר.
המחזמר המצומצם של מהבוב חאן משנת 1952, "אאן", הציג אותו באחד מתפקידיו הקלילים הראשונים וסימן את סרטו הראשון שצולם בטכניקולור.
"אאן" היה הסרט ההודי הראשון שיצא לאקרנים ברחבי אירופה עם בכורה מפוארת בלונדון.
"אאן"היה הסרט ההודי הרווחי ביותר אי פעם באותה תקופה, בהודו ומחוץ לה.
הוא זכה להצלחה נוספת עם תפקידים קלים יותר כגנב בקומדיה המצליחה "אזאד" (1955).
בשלב זה, הוא פיתח את סגנון המשחק המאופק שלו, המובהק, של מלמול הדיאלוגים שלו תוך שהוא נותן ביטויים ומשמעויות שונות לקווים שהדמויות שלו השמיעו.
הוא היה השחקן הראשון שזכה בפרס השחקן הטוב ביותר של פילמפייר (עבור הסרט "דאאג") והמשיך לזכות בו שבע פעמים נוספות.
9 מתוך 21 סרטיו בשנות ה-50 דורגו ב-30 הסרטים המרוויחים ביותר של העשור.
שנות ה-60: מוגול-א-עזאם ומעבר להפקה
בשנת 1960, הוא גילם את הנסיך סלים (ג'הנגיר) בסרט ההיסטורי האפי בעל התקציב הגדול של ק.
אסיף מוגול-א-עזאם, שהיה הסרט הרווחי ביותר בתולדות הקולנוע ההודי במשך 15 שנים, עד שעקף אותו הסרט שוליי מ-1975.
הסרט היה בהתהוות למעלה מעשור וצולם במקור בשחור-לבן, עם שני שירים בלבד וסצנות השיא צולמו בצבע.
44 שנים לאחר יציאתו המקורית, הוא זכה לצביעה מלאה והוצא מחדש בקולנוע בשנת 2004 וזכה שוב להצלחה קופתית.
באותה שנה הוא שיחק תפקיד קל יותר בקומדיה המוזיקלית "קוהינור" שגם היא הייתה בין הרווחיות ביותר של השנה.
בשנת 1961, קומאר כתב, הפיק וכיכב בדרמת הדקואיט "גנגה ג'אמונה" מול אחיו נאסיר ח'אן, כשגילם את התפקידים הראשיים.
קומאר הפיק את הסרט תחת חברת ההפקה שלו "Citizens Films" ולמרות שהוא הסרט הרווחי ביותר של השנה, זה יהיה הסרט היחיד שהפיק.
למרות שקרדיט הבימוי הוענק לבמאית הוותיקה ניטין בוזה, השמועה הייתה שקומאר ביים את הסרט וגם היה מעורב בכל היבט של הפקתו.
הוא בחר בגוון הסארי שכוכבת הסרט ויג'יאנטימאלה תלבש בכל סצנה.
הסרט קיבל את פרס הסרט הלאומי לסרט העלילתי השני הטוב ביותר בהינדית, את קערת הכסף של פול רוויר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של בוסטון, תעודת כבוד מיוחדת מהאקדמיה הצ'כוסלובקית לאמנויות בפראג, ואת הפרס המיוחד בפסטיבל קרלובי וארי.
ב-1962, הבמאי הבריטי דייוויד לין הציע לו את התפקיד של "שריף עלי" בסרטו "לורנס איש ערב" (1962), אך קומאר סירב להופיע בסרט.
התפקיד הלך בסופו של דבר לעומר שריף, השחקן המצרי.
קומאר התייחס באוטוביוגרפיה שלו מאוחר יותר, "הוא חשב שעומר שריף שיחק את התפקיד הרבה יותר טוב ממה שהוא עצמו יכול היה לעשות".
קומאר גם נשקל לתפקיד ראשי מול אליזבת טיילור בסרט שעליו עבד לין בשם טאג' מאהאל, לפני שהפרויקט בוטל.
בשנת 1970, קומאר שיחק בתפקיד הראשי ב"גופי" שסימן את הזוגיות הראשונה שלו עם אשתו סאירה באנו וזכה להצלחה קופתית.
ב-1972, הוא שוב שיחק בתפקידים כפולים כאחים תאומים ב"דסטאאן" שהיה כישלון קופתי וסימן ירידה בקריירה של קומאר כשחקן מוביל.
ב-1976 הוא שיחק בתפקידים משולשים כאב ובנים תאומים ב"באיראאג".
למרות שביצועיו זכו לשבחים, הסרט היה הכישלון השלישי שלו ברציפות בקופות.
עלייתם של שחקנים כמו אמיטאב באצ'אן, ראג'ש חאנה, וסנג'יב קומאר הובילה לקומאר הפסדים של תפקידים מ-1970 עד 1980. הוא לקח הפסקה של חמש שנים מסרטים מ-1976 עד 1981.
ב-1981 הוא חזר לסרטים, והמציא את עצמו מחדש בתפקידי דמות מבוגרים.
סרט הקאמבק שלו היה האפוס ההיסטורי עטור הכוכבים "קרנטי" שהיה הלהיט הגדול ביותר של השנה.
הוא החל להופיע לצד צוות שחקנים הכולל את מאנוג' קומאר, שאשי קאפור, המה מליני ושאטרוג'ן סינהא, הוא שיחק בתפקיד הראשי כלוחם מהפכני למען עצמאותה של הודו מהשלטון הבריטי.
בשלב שאחרי "קרנטי", קומאר המציא את עצמו מחדש כדי לגלם את "הזקן הזועם" בצורה נהדרת בסדרה של סרטים כמו "וידהאטה" (1982), "שאקטי" (1982), "דונייה" (1984), ועוד.
בשנת 1982, הוא שיתף פעולה עם הבמאי סובהאש גאאי בפעם הראשונה עם "וידהאטה", בו כיכב לצד סנג'אי דאט, סנג'יב קומאר ושאמי קאפור.
היה זה הסרט הרווחי ביותר של השנה.
מאוחר יותר באותה שנה הוא שיחק לצד אמיטאב באצ'אן בסרט "שאקטי" של ראמש סיפי, שזיכה אותו בשבחי המבקרים ובפרס הפילמפייר השמיני והאחרון שלו לשחקן הטוב ביותר.
ב-1984 שיחק בדרמת הפשע החברתי "משעל" של יאש צ'ופרה לצד אניל קאפור, שנכשלה בקופות, אך הופעתו זכתה לשבחים.
הוא גם הופיע לצד רישי קאפור ב"דונייה" (1984) וג'יטנדרה ב"דרהאם אדיקרי" (1986).
שנות ה-90: בכורה בבימוי ועבודות אחרונות
בשנת 1990, הוא כיכב יחד עם גובינדה במותחן הפעולה "איזטדאר".
בשנת 1991, קומאר כיכב לצד השחקן הוותיק ראאג' קומאר "בסאודאגאר", סרטו השלישי והאחרון עם הבמאי סובהאש גאאי.
בשנת 1994 הוא זכה בפרס מפעל חיים של פילמפייר על תרומתו לתעשייה.
בשנת 1998, קומאר הופיע בסרט האחרון שלו בפלופ הקופות "קילה", שם שיחק בתפקידים כפולים כבעל אדמה רשע שנרצח וכאחיו התאום שמנסה לפתור את תעלומת מותו.
שנות ה-2000–2021: פרויקטים שנגנזו וקריירה פוליטית
בשנת 2001, קומאר היה אמור להופיע בסרט בשם אסאר לצד אג'אי דווגן ופריאנקה צ'ופרה, שנגנז עקב מצבו הבריאותי הרעוע של קומאר.
הוא היה אמור להופיע גם בסרט המלחמה של סובהאש גאאי, "ארץ האם", לצד אמיטאב באצ'אן ושאה-רוח' ח'אן, אבל הסרט הזה נגנז לאחר שח'אן החליט לעזוב את הפרויקט.
קומאר היה חבר ברג'יה סבהה, הבית העליון של הפרלמנט של הודו, משנת 2000 עד שנת 2006. הוא היה מועמד על ידי הקונגרס הלאומי ההודי לייצג את מהאראשטרה).
קומאר ניצל חלק ניכר מהקרן שלו לבנייה ושיפור של טיילת התזמורת והגנים במבצר בנדרה ב-Lands End בבנדרה.
קומאר ומדהובלה נמשכו זה לזה במהלך הצילומים של הסרט "טארנה" (1951).
הם נשארו בזוגיות במשך שבע שנים עד לתיק בית המשפט של נאיה דאור, שבמהלכו העיד קומאר נגד מדהובלה ואביה, וסיים את מערכת היחסים ביניהם.
הם לא עבדו שוב יחד אחרי מוגול-א-עזאם (1960).
מאוחר יותר התבטא קומאר באוטוביוגרפיה שלו, "האם הייתי מאוהב במדהובלה כפי שדיווחו העיתונים והמגזינים באותה תקופה?
כתשובה לשאלה החוזרת על עצמה ישר מפיו של הסוס, אני חייב להודות שנמשכתי אליה הן כשחקנית משובחת והן כאדם שיש לו כמה מהתכונות שקיוויתי למצוא אצל אישה באותו זמן.
היא, כפי שאמרתי קודם, הייתה מאוד נמרצת ותוססת, וככזו, היא יכלה לחלץ אותי מהביישנות וההסתייגות שלי ללא מאמץ." עם זאת, קומאר שיתף בביוגרפיה שלו שבניגוד לדעה הרווחת, אביה של מדהובלה, אטאוללה חאן, לא התנגד לשידוך שלהם, אלא רצה להפוך את הנישואים האלה למיזם עסקי שלא היה לו נח איתו.
בסוף שנות ה-50, ויג'יאנטימאלה נקשרה על ידי מגזיני רכילות לקומאר, ששיחק איתה יותר מכל שחקנית אחרת, מה שהביא לכימיה נהדרת על המסך ביניהם.
בזמן שעבד בהפקה הביתית שלו "גונגה ג'ומנה" (1961), קומאר לפי הדיווחים בחר בגוון הסארי שוויג'יאנטימאלה תלבש בכל סצנה.
ב-1966, קומאר התחתן עם השחקנית סאירה באנו, שהייתה צעירה ממנו ב-22 שנים.
מאוחר יותר הוא התחתן עם אסמה רחמן, ולקח אותה לאישה שנייה בשנת 1981. נישואים אלה הסתיימו בינואר 1983. באנו והוא גרו בבנדרה.
באוטוביוגרפיה שלו, "Dilip Kumar: The Substance and the Shadow", הוא חשף כי באנו הרתה ב-1972, אך פיתחה סיבוכים בהריון, שהובילו למותו של הילד.
בעקבות זאת, הם לא ניסו להביא ילדים לעולם, מתוך אמונה שזה רצון האל.
קומאר שלט בשפת מולדתו הינדקו וכן באורדו, הינדי, פשטו, פנג'אבית, מראטהית, אנגלית, בנגלית, גוג'ראטית, פרסית, והדיאלקטים בוג'פורית ואוודית.
הוא גם היה חובב מוזיקה גדול וגם למד איך לנגן סיטאר לסרט.
הוא אהב קריקט ושיחק בו לעיתים קרובות.
הוא הוביל קבוצת קריקט נגד ראג' קאפור במשחק קריקט ידידות שנערך לצדקה.
מכיוון שחיו יחד הן בפשאוור והן במומבאי, לדיליפ קומאר ולמשפחתו הייתה מערכת יחסים קרובה עם משפחת קאפור.
אחיו הצעיר נאסיר חאן (1924–1974) היה גם שחקן קולנוע ידוע.
שניים מאחיו הצעירים מתו לאחר בדיקה חיובית ל-COVID-19 בשנת 2020, תוך פרק זמן של שבועיים.
דיליפ קומאר מת בבית החולים הינדוג'ה, מומבאי, ב-7 ביולי 2021 בשעה 7:30 בבוקר, בגיל 98. הוא נפטר לאחר מחלה ממושכת.
הוא סבל מכמה בעיות הקשורות לגיל ואובחן עם תפליט פלאורלי.
ממשלת מהרשטרה אישרה את קבורתו בהצטיינות ממלכתית תחת מגבלות מגפת הקורונה בבית הקברות המוסלמי ג'והו באותו יום.
בהביעו את תנחומיו, ראש הממשלה נרנדרה מודי הצהיר בציוץ כי קומאר ייזכר כאגדה קולנועית, בעוד שהנשיא, ראם נאת' קובינד, הצהיר כי "הוא היה אהוב על פני כל תת-היבשת".
ראש ממשלת פקיסטן, עימראן ח'אן, הביע גם הוא תנחומים על מותו וזכר את מאמציו בגיוס כספים לבית החולים לזכר הסרטן שאוקאט חאנום בציוץ.
נשיא אפגניסטן לשעבר, חאמיד כרזאי, וראש ממשלת בנגלדש, שק הסינה ואזד, הביעו גם הם תנחומים לקומאר ולמשפחתו.
קומאר נחשב לאחד השחקנים הגדולים והמשפיעים ביותר בהיסטוריה של הקולנוע ההודי, והקולנוע בכלל.
קומאר היה חלוץ שיטת המשחק המתודי, והקדים את שחקני השיטה ההוליוודית כמו מרלון ברנדו.
הוא נתן השראה לשחקני קולנוע הודיים גדולים רבים מבני זמננו כמו בלרג' סחאני ועד לדורות הבאים של אמנים, כולל אמיטאב באצ'אן, שאה-רוח' ח'אן, Kamal Haasan, Mammootty, אמיר ח'אן, Naseeruddin Shah, Nawazuddin Siddiqui ועוד.
קומאר, שהיה חלוץ בשיטת המשחק שלו ללא כל ניסיון בבית ספר למשחק, תואר כ"שחקן השיטה האולטימטיבי" על ידי הקולנוען הנודע סטיאג'יט ריי, למרות שלא עבד איתו.
הוא מוכר בדיעבד כ"כוכב העל הראשון של הקולנוע ההודי".
הוא הפך לאחד הכוכבים המוקדמים והנערצים ביותר בהיסטוריה של הקולנוע ההודי עם גדודי מעריצים ברחבי תת-היבשת ההודית ובקרב הפזורה של דרום אסיה ברחבי העולם.
בשנת 2013, לרגל מאה שנה לקולנוע ההודי, הוא הוכרז כ"כוכב העל הגדול בכל הזמנים" על ידי פילמפייר בסקר שלה באותו תואר.
נכון לשנת 2020, הוא ללא ספק הכוכב הבוליוודי המצליח ביותר בכל הזמנים עם למעלה משמונים אחוז הצלחות בקופות ומספר שיאים ברוטו.
אנליסטים בתחום הסחר הכירו שרבים מסרטיו הצליחו מסחרית למרות הנושא הכבד והאופי הלא-מסחרי שלהם, משום שההמונים התאספו בבתי קולנוע ברחבי הודו רק כדי לראות אותו על המסך, הישג ייחודי שכן דבר כזה לא קרה עם אף שחקן אחר.
זה היה בולט במיוחד בסוף שנות ה-40 ותחילת שנות ה-50, תקופה שבה הוא קיבל את התואר "מלך הטרגדיה" בכלי תקשורת.
בית דיליפ קומאר בפשאוור, פקיסטן, הוכרז כאנדרטת מורשת לאומית בשנת 2014 על ידי ראש ממשלת פקיסטן, נוואז שריף.
קומאר נבחר ל"שחקן ההודי הגדול בכל הזמנים" בסקר של קוראי רדיף בשנת 2011. הוא מחזיק בשיא גינס על כך שקיבל את מרב הפרסים על ידי שחקן הודי.
הוא זכה לכבוד על ידי ספר השיאים העולמי ביום הולדתו ה-97 על "תרומתו ללא תחרות לקולנוע ההודי ולקידום מטרות חברתיות".
דילן ברוס הוא שחקן קנדי.
ברוס נולד ב-21 באפריל 1980 בוונקובר, קולומביה הבריטית, וגדל בבאונדרי ביי.
ברוס למד באוניברסיטת וושינגטון בסיאטל, וושינגטון וסיים תואר בדרמה וכלכלה לפני שעבר ללוס אנג'לס, קליפורניה.
הוא החל לדגמן בסיאטל דרך גילדת הדוגמניות של סיאטל.