tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בדו"ח על המצעד שהוגש ללברנטי בריה נאמר כי במהלך המצעד קראו הצופים לעבר הצועדים קריאות "מוות היטלר!" ו-"מוות לפאשיזם!'".
עם זאת, על פי עדי ראייה, קהל הצופים לא היה בדרך כלל תוקפני כלפי הצועדים והקריאות שהוטחו בהם היו מועטות.
עד ראייה למצעד היה העיתונאי הבריטי אלכסנדר ורט, שכתב לימים:
כשהסתיים המצעד עברו על פני הרחובות בהם צעד המצעד מכליות לניקוי רחובות, שבצעד סמלי התיזו מים על המסלול.
בתום המצעד הועמסו השבויים על קרונות רכבת והובלו אל מחנות עבודה בעומק רוסיה ובסיביר.
גורל השבויים הגרמנים שבשבי הרוסים לא היה כה חמור כגורל השבויים הסובייטים שנפלו בשבי הגרמנים.
בעוד שהגרמנים נקטו כלפי השבויים הסובייטיים מדיניות של השמדה, לא נקטו הסובייטים במדיניות של השמדה מכוונת של השבויים הגרמנים.
אף על פי כן היחס לשבויים היה נוקשה ואכזרי כאשר בלב שומריהם פיעמו רגשי נקם כנגד הפולשים על פשעי המלחמה שביצעו כנגד האוכלוסייה האזרחית של ברית המועצות.
גם התנאים במחנות; עבודות הכפייה, הקור העז, הצפיפות והתזונה הלקויה, גרמו למות המוני שבויים.
השבויים שוחררו לאחר שנים במספר גלים.
הקבוצה הראשונה שוחררה בשנת 1946, הקבוצה השנייה שכללה שבויים שהוחזרו לגרמניה המזרחית שוחררה בשנת 1949. האחרונים הוחזרו בשנת 1956. המספר הסובייטי הרשמי של השבויים שמתו בשבי היה 365,700 מכלל כ-3.3 מיליון השבויים.
היסטוריונים מעריכים כי מספרם הגיע למיליון.
לאחר מבצע בגרטיון המשיך הצבא האדום בתנופת התקדמות רצופה עד לכיבוש ברלין וכניעת גרמניה הנאצית.
המצעד הבא שעבר ברחובות מוסקבה היה מצעד הניצחון של הצבא האדום במוסקבה ב-24 ביוני 1945.
מצעד יום המהפכה במוסקבה (1941) היה מצעד שנתי שהיה נהוג בברית המועצות לציון יום השנה למהפכת אוקטובר, אשר נערך במוסקבה ב-7 בנובמבר 1941, בעיצומו של הקרב על מוסקבה, כאשר הצבא הגרמני התקרב לעיר.
המצעד נועד להעלות את המוראל של העם הרוסי ולהפגין כי המצב אינו נואש.
הגייסות שצעדו במצעד המשיכו משם הישר לקוי החזית.
ב-22 ביוני 1941 פלשה גרמניה הנאצית לברית המועצות, במהלך שנקרא מבצע ברברוסה.
לאחר הניצחונות המהירים בפולין ובאירופה המערבית, האמינה ההנהגה הנאצית כי ברית המועצות תוכרע במלחמת בזק תוך זמן קצר.
ההתקדמות הגרמנית התנהלה בתחילתה על פי התוכנית.
שלוש קבוצות ארמיות, שבכל אחת נכללו עשרות אוגדות, הסתערו לתוככי ברית המועצות.
האחת צפונה לכיוון לנינגרד, האחת דרומה לעבר אוקראינה וקייב והשלישית, המרכזית, לעבר מוסקבה בירת ברית המועצות.
בראשית הסתיו של 1941 האמין היטלר כי ברית המועצות כבר הוכרעה למעשה כשהורמכט התקרב למוסקבה.
ב־10 באוקטובר 1941 קיבל גאורגי ז'וקוב את הפיקוד על הגנת מוסקבה.
באמצע אוקטובר סגרו הגרמנים על מוסקבה משלושה כיוונים והגיעו למרחק של 60 קילומטר ממוסקבה, והעיר הפכה מטרה לתקיפות מהאוויר.
השלטונות הורו לאוכלוסייה לבנות מתרסים ברחובות העיר.
ב-16 באוקטובר הביאו שמועות על פריצה גרמנית, שקירבה את טור השריון הגרמני עד למוסקבה עצמה, לבהלה המונית בעיר.
רבים ניסו להימלט, ומוסדות השלטון הסובייטים פונו מזרחה לעיר קויבישב (כיום סמרה).
כאן עמדה לתושבי העיר נחישותו של סטלין להישאר במוסקבה.
רדיו מוסקבה הודיע כי על אף חומרת המצב החליט סטלין להישאר בעיר.
ב-19 באוקטובר הכריז רדיו מוסקבה כי העיר נצורה.
לפי הלוח הנהוג ברוסיה חל יום השנה למהפכת אוקטובר ב-6 בנובמבר.
בעוד הגרמנים עומדים בשערי העיר נתכנסה עצרת "ערב יום המהפכה" בליל 6 בנובמבר באולם גדול של הרכבת התחתית של מוסקבה.
בהמשך מנה סטלין את אבדות האויב והגזים במספרי האבדות, כדי להוכיח את טענתו על כישלון מלחמת הבזק הגרמנית.
סטלין עבר לתאר את מצבם של הגרמנים הלוחמים בשטח אויב הרחק מבסיסי האספקה.
בצעד שנועד להוכחת נחישותו של סטלין ולשם הפגנה כי המצב, למרות חומרתו, איננו נואש, החליט סטלין לקיים את המצעד הצבאי המסורתי של יום השנה למהפכה ב-7 בנובמבר בכיכר האדומה, חרף סכנת ההפצצה מהאוויר.
על המצעד פיקד מפקד המחוז הצבאי של מוסקבה, קצין בדרגת גנרל, שקיבץ 28,000 איש, צוערים, חיילי חיל רגלים, שני גדודי ארטילריה ושני גדודי טנקים, שהתאמנו לקראת המצעד מזה כמה ימים.
החשש הגדול היה שהלופטוואפה, חיל האוויר הגרמני, יפציץ את המצעד מן האוויר.
בשעה חמש בבוקר יום המצעד, בקור עז, נערכו הכוחות הצועדים.
המצעד החל בשעה שמונה בבוקר.
חמש דקות לפני תחילת המצעד הגיעו לכיכר האדומה, סטלין, ואחריו מולוטוב, קגנוביץ' ומנהיגים נוספים ועלו על במת ההצדעה שמעל המאוזוליאום של לנין.
עם תחילת המצעד החל לרדת שלג כבד שהפיג את החשש מפני הפצצה גרמנית.
אפשר היה לשמוע ממרחק את רעמי התותחים הגרמנים והסובייטים.
את המצעד סקר מפקד חיל הפרשים המרשל סמיון בודיוני כשהוא רכוב על סוס לבן.
סטלין לא נשא דברים בפני הצועדים באופן אישי, אלא שנאומו, שהוקלט יום קודם לכן, הוקרן בכיכר מעל מסכים.
מלחמתכם - מלחמת שחרור, מלחמה צודקת.
תחי ארצנו המהוללה, חרותה ועצמאותה תחת דגל לנין - קדימה לניצחון!"
בקו לאומי-רוסי זה, להבדיל מסובייטי-קומוניסטי, המשיך סטלין להנהיג את רוסיה בהמשך המערכה.
בתום שידור הנאום ירו תותחים מטח הצדעה והתזמורת הצבאית ניגנה את האינטרנציונל, שהיה אז ההמנון הלאומי של ברית המועצות וכן המנונה של המפלגה הקומוניסטית.
החיילים צעדו כשהם לבושים מדי קרב, כשרוביהם טעונים וכלי השריון והארטילריה הוסעו כשהם טעוני תחמושת.
הכוחות הצועדים המשיכו בדרכם היישר אל החזית ונלחמו בקרב המכריע על העיר.
המידע שהעביר למוסקבה המרגל הגרמני, שפעל ביפן בשירות המודיעין הסובייטי ריכרד זורגה, באוגוסט 1941, לפיו היפנים לא יתקפו את ברית המועצות ממזרח
אפשר לסטלין להעביר 40 אוגדות רעננות מסיביר וממזרח ברית המועצות לאזור מוסקבה, וליטול את הסיכון הגדול של הישארותו במוסקבה וקיום המצעד במרחק של כמטחווי קשת מהכוחות הגרמנים.
אל מול תנאי מזג אוויר קשים והתנגדות סובייטית נחושה, ללא ציוד מתאים, בביגוד שאינו הולם, בקרקע קפואה ומושלגת, נעצרה המתקפה הגרמנית.
ב-5 בדצמבר פתח ז'וקוב במתקפת נגד שהדפה את הגרמנים לאחור, מבלי שיעלה יותר בכוחם להמשיך ולהתקדם לעבר מוסקבה.
הניצחון בקרב על מוסקבה לא היה קרב הכרעה במערכה על ברית המועצות, לאחריו תבוא שורת הניצחונות הנאצים בקרב על דרום מזרח אוקראינה והתקדמותם לעבר הקוקז באביב 1942. ניצחון זה לא היה גם עדיין נקודת מפנה כוללת במלחמת העולם השנייה.
נקודות המפנה שתבואנה בעתיד תהינה הניצחון הבריטי בקרב אל –עלמיין ומבצע לפיד של הנחיתות בחופי צפון אפריקה המערבית, שניהם בנובמבר 1942, והניצחון הסובייטי בקרב על סטליגרד בפברואר 1943, לאחריהן תיטה כף המלחמה לטובת בעלות הברית עד לניצחון הסופי.
אולם הניצחון בקרב על מוסקבה היה הפעם הראשונה, לאחר למעלה משנתיים של ניצחונות צבאיים בלתי פוסקים, בה נסוגו הכוחות הגרמנים מפני כוח אויב.
הגנרל הגרמני פרנץ הלדר כתב כי בקרב על מוסקבה "האגדה בדבר הצבא הגרמני הבלתי מנוצח נהרסה".
יתרה מזו בכישלון לכבוש את מוסקבה הייתה סמליות עצומה בקשר לנחישותם של הסובייטים, לסיכויי שרידותה של המדינה הסובייטית ולסיכויי ניצחונה על גרמניה הנאצית.
מצעד השיגעון הוא תנועה ציבורית של צרכני בריאות הנפש, צרכנים לשעבר ובעלי בריתם.
האירוע המוכר הראשון של התנועה התקיים ב-18 בספטמבר 1993 בטורונטו שבקנדה.
הוא אורגן על ידי אנשים שהזדהו כניצולי הפסיכיאטריה, צרכנים של שירותי בריאות הנפש ומטופלים לשעבר, ונקרא "יום הגאווה לניצולי הפסיכיאטריה".
האירוע בא כתגובה לדעות קדומות מצד הקהילה המקומית ביחס לאנשים המתמודדים עם מגבלה נפשית שהתגוררו בבתי מחסה באזור פארקדייל בעיר.
מאז התקיים מדי שנה, להוציא 1996. בשנות התשעים המאוחרות אורגנו אירועים דומים ברחבי העולם, ביניהם מצעד שיגעון בלונדון, וכן באוסטרליה, דרום אפריקה וארצות הברית.
הארגון האמריקני לסנגור צרכני בריאות הנפש, MindFreedom International, דיווח כי אירועים אלה משכו אליהם אלפי משתתפים, והארגון מקדם ועוקב אחרי אירועים אלה ברחבי העולם.
פעילי מצעד השיגעון מנכסים מושגים כמו "שיגעון", "מחלת נפש", "אוטיזם" וכדומה, בניסיון לתקן את השימוש השגוי, הרווח בציבור ובתקשורת ביחס אליהם.
באמצעות סדרת קמפיינים בתקשורת המונים מנסים הפעילים לחנך מחדש את הציבור בנושאים כגון הפרעות נפש, חוויותיהם של צרכני מערכת בריאות הנפש ומגפת ההתאבדות הגלובלית.
אחד מיוזמי מצעד השיגעון הוא פיט שונסי, שלאחר מכן שם קץ לחייו.
בין מייסדי התנועה האחרים: רוברט דלר, ו"פריקי פיל" מרפי.
On Our Own: Patient-Controlled Alternatives to the Mental Health System (לבדנו: חלופות למערכת בריאות הנפש בשליטת מטופלים) שפורסם ב-1978 על ידי ג'ודי צ'מברלין הוא יצירה מכוננת של התנועה, אף שפורסמה לפני הקמתה.
כפי שנאמר ב-Mad matters: a critical reader in Canadian mad studies (השיגעון משמעותי: מקראה ביקורתית ללימודי שיגעון קנדיים מאת ל'פרנסואה, מנזיס וראומה, 2013): "לימודי שיגעון ניתנים להגדרה כוללנית כפרויקט של חקירה, ייצור ידע ופעילות פוליטית המוקדשים לביקורת ולהתעלות על צורות ההתנהגות, ההתנהלות, ההתייחסות והקיום שהם ממוקדי חשיבה פסיכיאטרית.
המקראה "השיגעון משמעותי" מציעה דיון ביקורתי בלימודי בריאות הנפש ושיגעון בדרך המציגה את מאבקיהם, דיכוים, חתרנותם ונקודת מבטם של מתמודדי הנפש בניסיון לאתגר את התפיסות השולטות בתחום בריאות הנפש.
לימודי שיגעון הוא תחום מתפתח, רב-תחומי שבו ריבוי קולות, של אקטיביזם, תאוריה, פראקסיס ולימוד.
בשנת 2000 התפרסם ספר "מצעד שיגעון: חגיגה של תרבות שיגעון" (Mad Pride: A celebration of mad culture) שהושק במצעד השיגעון ב-11 במאי 2000. העיתונאית גבריאל גלייזר תיעדה את מצעד השיגעון בניו יורק טיימס.
גלייזר ציינה כי "בדיוק כשם שפעילים לזכויות הקהילה הגאה ניכסו את מילת הגנאי קוויר כתווית של כבוד, גם פעילים אלה מכנים את עצמם משוגעים בגאווה, וטוענים כי מצבם לא מונע מהם לנהל חיים פרודוקטיביים." תנועת מצעד השיגעון אוזכרה גם בהפינגטון פוסט.
מצעד שיגעון הצמיח אירועים תרבותיים חוזרים בטורונטו, לונדון וערים אחרות ברחבי העולם.
אירועים אלה כוללים בדרך כלל מוזיקה, הקראת שירה, הקרנת סרטים ואירועי תיאטרון רחוב, כדוגמת "דחיפת מיטות" שתכליתה לעורר מודעות למידת הבחירה המועטה המתאפשרת בטיפולים בבריאות הנפש ולשימוש הנפוץ בכוח במוסדות אשפוז פסיכיאטריים.
אירועי התרבות במצעד לובשים צורות מגוונות.
העיר טורונטו מציינת את שבוע מצעד השיגעון, ושיאו הוא אירוע דחיפת המיטות.
זוהי שנתו ה-14 של הפסטיבל.
סדרה של אירועי דחיפת מיטות מתקיימים ברחבי לונדון מדי שנה.
תוכנית של ערוץ הטלוויזיה האמריקני איי.בי.סי ושמה "צפיית שיא: האאוטסיידר" שידרה כתבה על אודות מצעד השיגעון שהתקיים ב-25 באוגוסט 2009. בין היתר כללה התוכנית ראיונות עם שחקן הקולנוע והטלוויזיה האמריקני ג'ו פנטוליאנו והאקטיביסט דייוויד וו.
ב-2004 וב-2005 יזמו האקטיביסטים צביאל רופא ודליה וירצברג-רופא שני מצעדי שיגעון בתל אביב בסיוע עמותת אנוש.
הם נקראו "צועדים בראש מורם", והסלוגן שלהם היה: "אם תכירו אותי, תשתגעו עליי".
מצעד חג ההודיה של מייסיס בניו יורק הוא תהלוכה המאורגנת על ידי רשת חנויות הכלבו מייסיס.
תהלוכה זו, יחד עם תהלוכת חג ההודיה בדטרויט, הן תהלוכות חג ההודיה הוותיקות ביותר בארצות הברית, ומתקיימות מאז 1924. התהלוכה מתקיימת בחג ההודיה במנהטן במשך שלוש שעות מ-9 בבוקר ועד 12 בצהריים לפי אזור הזמן המזרחי, והיא משודרת בטלוויזיה ב-NBC מאז 1952.
מצעד חג ההודיה השנתי התחיל בניוארק בניו ג'רזי על ידי לואיס במברגר בחנות במברגרס, והועתק לניו יורק על ידי רשת מייסיס.
בניו יורק עובדי מייסיס צעדו בבגדים ססגוניים לחנות הדגל של מייסיס ברחוב 34. במצעד נערכו הופעות של להקות והוצגו חיות שנשאלו מגן החיות בסנטרל פארק.
בסיום המצעד, במה שהפך למסורת, מקבלים את סנטה קלאוס בכיכר הראלד.
המצעד הראשון זכה להצלחה, וצפו בו קהל של למעלה מ-250 אלף איש.
בעקבות הצלחתו החליטה מייסיס לקיים את המצעד מדי שנה.
במהלך שנות ה-30 גבר העניין במצעד, כשבשנת 1933 השתתף בו קהל של למעלה ממיליון איש.
בין שנות ה-70 של המאה ה-19 לשנות ה-20 של המאה ה-20 ילדים בניו יורק לקחו חלק במצעד רגמפין שבו ערכו משחקים דמויי "תעלול או ממתק".
עם הזמן דחק מצעד חג ההודיה של מייסיס את המנהג, כשמצעד רגמפין האחרון התקיים ב-1956.
במהלך מלחמת העולם השנייה בין השנים 1942 ל-1944 לא התקיים המצעד, וב-1945 חזר לפעול.
המצעד זכה לתהודה לאומית לאחר שהופיע בסרט נס ברחוב 34.
מצעד השירים מתחת להוט 100 הוא מצעד שירים של מגזין בילבורד, אשר מפרסם 25 שירים נוספים אשר לא הצליחו להיכנס למצעד הבילבורד הוט 100 (המצעד המרכזי בארצות הברית).
בעבר, נקרא מצעד הסינגלים מתחת להוט 100 .
המצעד מתבסס על מכירות נקיות (פיזיות ודיגיטליות), נתוני סטרימינג (מפלטפורמות כמו ספוטיפיי, אפל מיוזיק ויוטיוב) והשמעות ברדיו.
בשנים הראשונות של המצעד הוא הציג 15 שירים בלבד אך בשנות ה-60 הציג 36 שירים.
בהמשך, בין 1974 ל-1985, המצעד האמריקאי הרשמי הציג 700 שירים ולכן מצעד זה הופסק לגמרי.
מאז 1992, המצעד חזר להציג שוב 25 שירים.
המצעד נוסד לראשונה ב-1 ביוני 1959, בשם "Bubbling Under the Hot 100".
הוא הציג 15 שירים והוצג כ-"מצעד שחוזה את השירים שייכנסו אל תוך מצעד הבילבורד הוט 100" על פי בילבורד.
המצעד התקיים עד קיץ 1985 ולאחר מכן הופסק עד דצמבר 1992, כאשר פורסם רק שלוש פעמים במהלך הזמן הזה.
מקום המצעד ועד שנת 1985, היה הוא מבוסס על השמעות בתחנות רדיו, על מכירות פיזיות, על פי דיווחים מבעלי תחנות רדיו ובעלי חנויות ועל שקלול הפוטנציאל של השיר להיכנס למצעד הבילבורד הוט 100 עצמו.
בשנת 1992, נוצרה חברת נילסן סאונדסקאן אשר אספה את נתוני המכירות וההשמעות ברדיו באופן מסודר ודיווחה לבילבורד על הנתונים.
מקום המצעד ועד אוגוסט 1961, כל השירים תורגמו ממספר 1 והלאה.
מ-1961 ועד 1985, כל שיר במצעד דורג מהמספר 101 כהמשך למצעד האמריקאי הרשמי שכלל 100 שירים, אך מ-1985 המספור חזר לקדמותו.
שירים שכבר הופיעו במצעד הבילבורד הוט 100 אך ירדו ממנו לא מדורגים במצעד זה, אך עשויים להיכנס אליו מחדש במועד מאוחר יותר.
למשל, אם שיר בשבוע אחד היה במצעד הבילבורד הוט 100 ושבוע לאחר מכן יצא ממנו, הוא לא ייכנס למצעד זה, אך בשבוע השלישי שלו הוא יכול להיכנס למצעד זה.
מצעד יום הטיפש הקדוש הוא מצעד שנתי בסן פרנסיסקו ב-1 באפריל.
המצעד הוקם על ידי אד הולמס (הבישוף ג'ואי מהכנסייה הראשונה של הצחוק האחרון) בסוף שנות השבעים מתוך הבנה שאחד הקשרים המאחדים בחברה הוא טיפשות.
אם 1 באפריל חל ביום חול, המצעד מתחיל למרגלות רחוב השוק ועוקב אחר דרך ברובע הפיננסי.
אם ה-1 באפריל חל בסוף שבוע, המצעד מתחיל בפירמידת טרנסאמריקה, ממשיך במעלה שדרת קולומבוס ומסתיים בכיכר וושינגטון.
המצעד כולל ארוחת צהריים חינם, קונפטי, דגלים ותלבושות.
מצעד הפסחא הוא סרט מוזיקלי אמריקאי בצבעי טכניקולור משנת 1948, בבימויו של צר'לס וולטרס, עם פרד אסטר, ג'ודי גרלנד, אן מילר ופיטר לופורד בתפקידים הראשיים.
הסרט זכה לביקורות טובות והצלחה מסחרית והיה לסרט המוזיקלי המצליח ביותר של 1948 ובמקום השני בסרטים המוזיקליים של מטרו גולדווין מאייר בשנות ה-40 אחרי פגוש אותי בסנט לואיס.
כל השירים בסרט נכתבו והולחנו בידי אירווינג ברלין, לא במיוחד לסרט הזה.
העלילה מתרחשת בניו יורק בשנת 1912 בתקופת חג הפסחא כשכולם מתכוננים ל"מצעד הפסחא" המסורתי בשדרה החמישית.
השיר "Steppin' Out with My Baby" היה מועמד לרשימת מאה שנים...
הסרט היה מועמד לרשימת הסרטים המוזיקליים הגדולים ביותר (2006).
דון יוז (פרד אסטר) מסתובב בניו יורק וקונה מתנות לשותפתו להופעות, נדין הייל (אן מילר) הוא שר "Happy Easter" ובחנות רוקד עם ארנב הפסחא ("Drum Crazy").
כשהוא מגיע לנדין היא מקבלת אותו ואת מתנותיו בקרירות.
הוא שר לה: "It Only Happens When I Dance With You" והיא מודיעה לו שהחליטה על קריירת סולו ולא תופיע עוד אתו.
דון המדוכא מגיע לבר, שותה ופורק את בעיותיו בפני המוזג.
הוא שומע את אחת הנערות, האנה בראון (ג'ודי גרלנד) שרה "I Want To Go Back To Michigan" והוא מציעה לה שתופיע אתו.
בדרך לחזרות יורד גשם והיא פוגשת במקרה את ג'ונתן הארו (פיטר לופורד) שמשאיל לה מטרייה ושניהם מהלכים בגשם ושרים "A Fella with an Umbrella".
דון מתחיל להדריך אותה ומשנה את שמה ל"חואניטה" אך לבסוף משתכנע כי מוטב שתופיע בשמה האמיתי ותבצע לפי הבנתה.
הצמד "דון והאנה" קוצר הצלחה גדולה.
נדין מופיעה בתפקיד מרכזית כסולנית בשיגיונות זיגפלד ושרה ורוקדת ""Shakin' the Blues Away".
במסיבה לאחר ההצגה מזמינה נדין את דון לרקוד איתה ""It Only Happens When I Dance With You".
האנה חושבת שדון עדיין מאוהב בנדין ועוזבת את המקום.
ג'ונתן משכנע אותה לחזור לדון.
היא שולחת לו לפרחים והם מתפייסים ויוצאים למצעד הפסחא כשכולם מתבוננים בהם ומצלמים אותם תוך כדי שירת "צעדת הפסחא".
שם השחקן/יתשם הדמותהערותפרד אסטרדון יוזג'ודי גרלנדהאנה בראוןאן מילרנדין היילפיטר לופורדג'ונתן הארוקלינטון סנדברגמייקמוזג בבר
מצעד השירים הקצביים הוא מצעד איירפליי, המבוסס על דירוג השירים המושמעים ביותר, ומפורסם על בסיס שבועי במגזין הבילבורד.
המצעד עוקב אחר מדד האיירפליי של השירים המושמעים בתחנות רדיו קצביות, שרשימת ההשמעה שלהם כוללת בעיקר שירי R&B/היפ-הופ, פופ קצבי וכמה רצועות דאנס.
נילסן אודיו מתייחס לפעמים לפורמט כאל רדיו קצבי עכשווי.
מגזין הבילבורד שם לב לראשונה לז'אנר ב-27 בפברואר 1987, כשהשיק המגזין את מצעד הקרוסאובר הראשון, "הוט קרוסאובר 30".
במקור הוא כלל שלושים מקומות והתבסס על דיווח של 18 תחנות, חמש מתוכן נחשבו כקצביות טהורות.
המצעד הציג שילוב של להיטי מוזיקה אורבנית עכשווית, טופ 40 ודאנס.
בספטמבר 1989, בילבורד פיצלה את מצעד ה"הוט קרוסאובר 30" לשניים: "טופ 40/דאנס" ו"טופ 40/רוק".
עד דצמבר 1990, השבית מגזין הבילבורד את המצעד מכיוון שיותר מתחנות הטופ 40 וה-R&B נהיו זהות לפלייליסט הקצבי הכבד שהושמע באותה עת בתחנות הקרוסאובר.
מגזין הבילבורד חידש את המצעד באוקטובר 1922 כ"טופ 40/Rhythm Crossover".
ב-25 ביוני 1997 שונה שמו של המצעד ל"Top 40 Rhythmic", כדרך להבחין בין תחנות שהמשיכו לנגן תמהיל קצבי מבוסס רחב מאלה שבהן התערובת נטתה בכבדות לעבר R&B והיפ הופ.
ב-7 בפברואר 2004 שונה שמו של המצעד ל"Rhythmic Airplay" ולבסוף קוצר שמו ל"Rhythmic" ב-12 ביולי 2008.
ישנם 40 מקומות במצעד והוא מבוסס אך ורק על איירפליי שידורי רדיו.
66 תחנות רדיו קצביות מנוטרות באופן אלקטרוני 24 שעות ביממה, שבעה ימים בשבוע על ידי נילסן ברודקאסט דאטא.
שירים מדורגים על פי מספר ההשמעות קיבלו במהלך אותו השבוע.
שירים בעלי הצמיחה הגדולה ביותר יקבלו סימון "bullet", אם כי ישנן רצועות שיקבלו את הסימון אם האובדן בזיהויים לא יעלה על אחוז ההשבתה מתחנה מפוקחת.
פרסי "Airpower" מוענקים לשירים המופיעים לראשונה בעשירייה הראשונה של המצעד, ופרסי "greatest gainer" מוענקים לשיר בעל העלייה הגדולה ביותר בהשמעות חדשות.
שיר עם שישה ספינים ומעלה בשבוע הראשון שלו זוכה בתואר "airplay add".
אם שיר נקשר לרוב הספינים באותו שבוע, השיר בעל העלייה הגדולה ביותר בשבוע הקודם ידורג גבוה יותר, אך אם שני השירים מציגים את אותה כמות השמעות ללא קשר לזיהוי השיר שמושמע בתחנות רבות יותר הוא מדורג גבוה יותר.
שירים שיורדים מתחת ל-15 הראשונים והופיעו במצעד במשך 20 שבועות מוסרים מהמצעד.
מספר השבועות הרב ביותר בצמרת המצעד
"Lollipop" — ליל ויין בהשתתפות סטטיק מייג'ור (2008)
"Dilemma" — נלי בהשתתפות קלי רולנד (2002)
אמנים בעלי מספר השירים הרב ביותר בצמרת המצעד
מספר השירים אמן מקור 28 דרייק 17 ריהאנה 13 אשר 12 ליל ויין כריס בראון 11 ברונו מארס 10 דה ויקנד ביונסה 9 ג'יי זי
אמנים בעלי מספר השבועות הרב ביותר בצמרת המצעד
שבועות אמן מקור109דרייק99ריהאנה61אשר46מריה קארי44נלי3850 סנט38ליל ויין35Boyz II Men34טי-פיין32T.I.
אמנים בעלי מספר השירים הרב ביותר במצעד
מספר השירים אמן מקור94 ליל ויין92 כריס בראון89 דרייק67 ניקי מינאז'58 ג'יי זי53 ריהאנה51 פיטבול50 קניה וסט לודאקריס
מצעד הקאנטרי איירפליי הוא מצעד פזמונים שמפרסם המגזין "בילבורד" בארצות הברית מדי שבוע מאז 20 בינואר 1990.
מצעד זה כולל את 60 השירים המושמעים ביותר ב-150 תחנות הקאנטרי המרכזיות ברחבי ארצות הברית, בפיקוח של נילסן BDS.
הנתונים משוקללים ומתורגמים למצעד המורכב מ-60 שירים.
השיר הראשון שהיה במקום הראשון במצעד הוא "Nobody's Home" של קלינט בלק, שנכלל באלבום Killin' Time.
"It's Your Love" – טים מקגרו ביחד עם פיית' היל (1997)
"Beer for My Horses" – טובי קית' ביחד עם וילי נלסון (2003)
סך הכול אמנ/ית מקור 31 קני צ'זני 29 טים מקגרו 28בלייק שלטון 26 אלן ג'קסון ג'ורג' סטרייט
מרבית השירים במקום הראשון – נשים
סך הכול אמנית מקור 15 קארי אנדרווד 11 ריבה מקנטייר 9 פיית' היל 7 שאניה טוויין טיילור סוויפט
מרבית השירים במקום הראשון – צמדים או להקות
סך הכול צמד / להקה מקור 20 ברוקס & דאן 14 פלורידה ג'ורג'יה ליין ראסקל פלאטס 13 זאק בראון בנד 11 ליידי איי
מרבית השירים בעשירייה הפותחת – גברים
סך הכול אמן מקור 61 ג'ורג' סטרייט 58 טים מקגרו 58 קני צ'זני 51 אלן ג'קסון 42 טובי קית'
מרבית השירים בעשירייה הפותחת – נשים
סך הכול אמנית מקור 36 ריבה מקנטייר 28 קארי אנדרווד 23 פיית' היל 20 מרטינה מק'ברייד 19 טרישה יירווד
סך הכול אמנ/ית מקור 99 ג'ורג' סטרייט 92 קני צ'זני88 גארת' ברוקס
מצעד השירים העכשוויים למבוגרים מתפרסם מדי שבוע על ידי מגזין בילבורד ומדרג בתוכו את השירים המצליחים והפופולריים ביותר למבוגרים, בהתבסס על זיהוי השמעות ברדיו שירים עכשוויים למבוגרים, שנמדדו על ידי מערכות הנתונים של נילסן סאונד-סקאן.
זהו מצעד הכולל בתוכו שירים שאינם מסוגות מוזיקליות כמו רוק אלטרנטיבי ופופ מיינסטרימי.
הסוגות המוזיקליות העיקריות במצעד, הן הארד רוק, היפ הופ ומוזיקה עכשווית למבוגרים ושירים שנועדו בעיקר למבוגרים כמו בלדות שקטות.
אין להתבלבל עם מצעד 40 השירים למבוגרים, הכולל בתוכו שירי רוק אלטרנטיבי ופופ מיינסטרימי.
מיקוםאמנ/ית 1אלטון ג'ון 2ניל דיימונד 3ברברה סטרייסנד 4בארי מנילו 5קני רוג'רס 6שיקגו 7בילי ג'ואל 8הקרפנטרז 9ליונל ריצ'י 10אן מארי
שירים עם מרבית השבועות בצמרת המצעד
מספר אמנ/ית מקור 16 אלטון ג'ון 15 הקרפנטרז 13 בארי מנילו 11 סלין דיון ליונל ריצ'י
שבועות אמנ/ית מקור 87 סלין דיון 65 אד שירן 62 מארון 5 57 אדל 49 אלטון ג'ון 47 ליונל ריצ'י 45 טיילור סוויפט 43 פיל קולינס פיית' היל
אמנים עם מרבית השירים בעשירייה הפותחת במצעד
שירים אמנ/ית מקור 39 אלטון ג'ון 38 ניל דיימונד 35 ברברה סטרייסנד 31 אלביס פרסלי 29 דיון וורוויק 28 בארי מנילו קני רוג'רס 26 ויטני יוסטון 24 שיקגו ג'יימס טיילור בובי וינטון
אמנים עם מרבית הכניסות במצעד
כניסות אמנ/ית מקור 73 אלטון ג'ון 64 ברברה סטרייסנד 59 ניל דיימונד 53 אלביס פרסלי 50 בארי מנילו ג'וני מאטיס
מצעד השירים הדיגיטליים הוא מצעד מטעם מגזין בילבורד, אשר מציג בכל שבוע את השירים שזכו למכירות הדיגיטליות הגבוהות ביותר.
את הנתונים מספקת רשת MRC Data.
המצעד הוקם לראשונה ב-30 באוקטובר 2004 ופורסם באופן רשמי ב-22 בינואר 2005 ולאחר שלושה שבועות נתוני המכירות הדיגיטליות שוקללו גם במצעד בילבורד הוט 100 ואף גם בשאר המצעדים של בילבורד.
המצעד נוסד לאחר שהחלה עלייה דרסטית במכירות הדיגיטליות בעוד המכירות הפיזיות הלכו והתמעטו יותר ויותר.
בשונה ממצעד ההוט 100 וממצעדים אחרים של בילבורד המצעד לא משקלל רדיו או מכירות פיזיות אלא מכירות דיגיטליות בלבד כולל גרסאות רמיקס וגרסאות נוספות של אותו שיר בגרסה דיגיטלית.
השיר הראשון שהגיע למקום הראשון במצעד היה השיר "Just Lose It" של אמינם.
השירים ששהו הכי הרבה זמן במקום הראשון
לואיס פונסי ודדי יאנקי בהשתתפות ג'סטין ביבר – "Despacito (Remix)" (2017)
ליל נאס איקס בהשתתפות בילי ריי סיירוס – "Old Town Road (Remix)" (2019)
מארק רונסון בהשתתפות ברונו מארס – "Uptown Funk" (2015)
הצ'יינסמוקרס בהשתתפות הלסי – "Closer" (2016)
מאקלמור וראיין לואיס בהשתתפות ואנז – "Thrift Shop" (2013)
ופארל ויליאמס – "Blurred Lines" (2013)
השירים שמכרו הכי הרבה בשבוע אחד
השירים שמכרו הכי הרבה בשבוע הבכורה שלהם
השירים שעשו את הקפיצות הכי גדולות למקום הראשון
50-1: טאיו קרוז בהשתתפות לודאקריס – "Break Your Heart" (20 במרץ 2010)
34-1: ג'יי באלווין וווילי ויליאם בהשתתפות ביונסה – "Mi Gente" (רמיקס) (21 באוקטובר 2017)
השירים שלקח להם הכי הרבה זמן להגיע למקום ראשון
ליידי גאגא בהשתתפות קולבי אודניס – "Just Dance" (2008–2009)
קארדי בי, באד באני וג'יי באלווין — "I Like It" (2018)
"I Gotta Feeling" של בלאק אייד פיז מכר 8 מיליון עותקים דיגיטליים בארצות הברית ובכך הפך לשיר הראשון שמכר יותר מ-6 מיליון עותקים דיגיטליים בארצות הברית ונכון להיום הוא גם השיר הכי נמכר דיגיטלית בארצות הברית.
"Low"של פלו ריידה וטי-פיין הוא השיר הראשון שמכר יותר מ-4 מיליון עותקים דיגיטליים בארצות הברית.
בנוסף הוא גם היה לשיר הכי נמכר דיגיטלית בעשור הראשון של המאה ה-21.
"Crank That (Soulja Boy)" של סולג'ה בוי היה לשיר הראשון שמכר 3 מיליון עותקים דיגיטליים בארצות הברית.
"Bad Day" של דניאל פוטר היה לשיר הראשון שמכר 2 מיליון עותקים דיגיטליים בארצות הברית.
"Hollaback Girl" של גוון סטפאני היה לשיר הראשון למכור מיליון עותקים דיגיטליים בארצות הברית.
"Rolling in the Deep" של אדל מחזיק בשיא של השיר שמכר הכי הרבה עותקים דיגיטליים בשנה קלנדרית בארצות הברית.
"We Are Young" של להקת פאן וג'אנל מונה הוא השיר הראשון שמכר מעל 300 אלף עותקים במשך שבעה שבועות בארצות הברית.
"Thrift Shop" של מאקלמור וראיין לואיס הוא השיר הראשון שמכר מעל 300 אלף עותקים במשך תשעה שבועו בארצות הברית.
"Blurred Lines" של רובין ת'יק, טי.
ופארל ויליאמס היה לשיר הראשון שמכר יותר מ-300 אלף עותקים בארצות הברית במשך 10 שבועות ו-400 אלף עותקים במשך יותר מ-4 שבועות בארצות הברית.
"Somebody That I Used to Know" של גוטייה וקימברה היה לשיר הראשון שמכר 400 אלף עותקים במשך שלושה שבועות בארצות הברית.
"Right Round" של פלו ריידה וקשה מחזיק בשיא של השיר שמכר הכי הרבה עותקים בשבוע אחד ובשבוע הבכורה לאמן זכר.
"Payphone" מחזיק בשיא של השיר שמכר הכי הרבה עותקים בשבוע הבכורה ובשבוע בודד להרכב.
"Lean on Me" של ביל וית'רס מחזיק בשיא של השיר הכי ישן שהגיע למקום הראשון במצעד.
Teenage Dream של קייטי פרי מחזיק בשיא של האלבום שהצליח להכניס הכי הרבה שירים למקום הראשון במצעד.
1989 ו-Reputation של טיילור סוויפט הכניסו ארבעה שירים כל אחד מהם למקום הראשון במצעד ובכך הפכה סוויפט לאמן הראשון בהיסטוריה שהצליח לעשות זאת עם יותר מאלבום אחד.
אמנים עם הכי הרבה שירים במקום הראשון
אמנים שצברו הכי הרבה שבועות במקום ראשון
אמנים שהחליפו את עצמם במקום הראשון
בהשתתפות ריהאנה) (שבוע אחד) (18 באוקטובר 2008)
הקאסט של גלי – "Teenage Dream" (שבוע אחד) → "Fuck You" (שבוע אחד) (4 בדצמבר 2010)
איגי אזליה – "Problem" (אריאנה גרנדה בהשתתפות איגי אזליה) (שלושה שבועות) → "Fancy" (איגי אזליה בהשתתפות צ'ארלי XCX) (4 שבועות) (7 ביוני 2014)
טיילור סוויפט – "Shake It Off" (4 שבועות לא רצופים) → "Out of the Woods" (שבוע אחד) (1 בנובמבר 2014)
דרייק – "Pop Style" (דרייק בהשתתפות דה ת'רון) (שבוע אחד) → "One Dance" (דרייק בהשתתפות ויזקיד וקיילה) (שבוע אחד) (30 באפריל 2016)
ג'סטין ביבר – "Despacito (Remix)" (לואיס פונסי ודדי יאנקי בהשתתפות ג'סטין ביבר) (שבעה שבועות לא רצופים) → "I'm the One" (די ג'יי חאלד בהשתתפות ג'סטין ביבר, קוואבו, צ'אנס הראפר וליל ויין) (שבוע אחד) (20 במאי 2017)
BTS – "Dynamite" (שמונה שבועות מצטברים) → "Film Out" (שבוע אחד) (17 באפריל 2021)
ניקי מינאז' - We Go Up (שבוע אחד) → Blick Blick (שבוע אחד) (4 באפריל 2022)
– "Dynamite" (שמונה שבועות מצטברים) → "Film Out" (שבוע אחד) (17 באפריל 2021)
– "Butter" (שבעה שבועות רצופים) → "Permission to Dance" (שבוע אחד) (24 ביולי 2021)
– "Permission to Dance" (שבוע אחד) → "Butter" (שמונה שבועות מצטברים) (31 ביולי 2021)
– "Butter" (שבעה עשר שבועות מצטברים) → "My Universe" (קולדפליי ו-BTS) (שבוע אחד) (9 באוקטובר 2021)
ניקי מינאז' – "Blick Blick" (קוי לראי וניקי מינאז') (שבוע אחד) → "We Go Up" (ניקי מינאז' יחד עם פאביו פוריין) (שבוע אחד) (9 באפריל 2022)
אמנים שתפסו את שני המקומות הראשונים בבת אחת
טיילור סוויפט: 22 בספטמבר 2014
"Problem" (אריאנה גרנדה בהשתתפות איגי אזליה)
"Fancy" (איגי אזליה בהשתתפות צ'ארלי XCX)
טיילור סוויפט: 1 בנובמבר 2014
"I'm the One" (די ג'יי חאלד בהשתתפות ג'סטין ביבר, קוואבו, צ'אנס דה ראפר, ליל וויין)
"Despacito (Remix)" (לואיס פונסי ודדי יאנקי בהשתתפות ג'סטין ביבר) (27 במאי 2017)
טיילור סוויפט: 23 בספטמבר 2017
"River" (אמינם בהשתתפות אד שירן)
"Girls Like You" (מארון 5 בהשתתפות קארדי בי)
"I Like It" (קארדי בי, באד באני וג'יי בלוויין)
ליידי גאגא: 20 באוקטובר 2018
"Shallow" (ליידי גאגא ובראדלי קופר)
"Islands in the Stream" (קני רוג'רס ודולי פרטון)
"Butter" (השירים התחלפו ב-31 ביולי 2021)
טיילור סוויפט: 5 בנובמבר 2022
קייטי פרי היא האמן הראשון בהיסטוריה שהצליח להחזיק ב-8 שירים שמכרו מעל 300 אלף עותקים בשבוע אחד בודד.
ריהאנה היא האמן שמכר הכי הרבה אלבומים ושירים דיגיטליים בעשור הראשון של המאה ה-21.
דייוויד קוק הוא האמן שהצליח להכניס הכי הרבה שירים בבת אחת למצעד והכי הרבה שירים בבת אחת בשבוע הבכורה שלהם.
מיילי סיירוס היא האישה הצעירה ביותר שהצליחה להכניס שיר למקום הראשון במצעד.
בנוסף היא גם שברה שיא לשיר ששהה הכי הרבה שבועות במצעד מבלי להגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100 עם השיר "".
אל השיא הזה הצטרף יותר מאוחר גם הזמר סיי עם השיר "Gangnam Style".
טיילור סוויפט היא האמן הראשון בהיסטוריה שהחזיק בחמישה שירים שמכרו יותר מ-500 אלף עותקים בשבוע אחד בודד ובנוסף היא גם מחזיקה בשיא של האמן עם הכי הרבה שירים שנחתו בשבוע הבכורה שלהם במקום הראשון במצעד.
אד שירן הוא האמן הראשון שהצליח להכניס שני שירים בבת אחת לשני המקומות הראשונים במצעד בשבוע הבכורה שלהם.
לורן דייגל היא האמן שהצליח להכניס שיר נוצרי עכשווי למיקום הכי גבוה במצעד בשבוע הבכורה שלו.
ליידי גאגא היא האמן הראשון בהיסטוריה שהצליח להכניס שלושה שירים לשלושת המקומות הראשונים במצעד בבת אחת.
היא חזרה על הישג זה במשך שבועיים.
BTS הם האמן הראשון בהיסטוריה שהצליח להכניס בבכורה שישה שירים לעשירייה הפותחת והאמן הראשון שתפס את כל ששת המקומות הראשונים במצעד בבת אחת.
בנוסף הם גם האמן הראשון הצליח לתפוס את שני המקומות הראשונים במצעד במשך ארבעה שבועות.
מצעד הרצועות הדיגיטליות הוא מצעד שירים העוקב אחר פופולריות של שירים ומדרג את הרצועות הדיגיטליות הנמכרות ביותר בארצות הברית בלבד, לפי מגזין בילבורד.
אין לבלבל את המצעד הזה עם מצעד השירים הדיגיטליים, המשלב גרסאות שונות של שירים לדמות מסוכמת (לדוגמה רמיקסים, גרסאות "מפורשות" או "נקיות", ו/או כל גרסאות חלופיות אחרות שיכולות להיכנס למצעד בנפרד כאן, בעוד כל הגרסאות של אותה הרצועה תופסות רק מיקום אחד במצעד השירים הדיגיטליים).
מערכת סאונד-סקאן החלה לעקוב אחר ההורדות בסוף יוני 2003 ומצעד ההורדות הראשון פורסם ביולי 2003.
בנתונים של מצעד השירים הדיגיטליים לא נעשה שימוש כחלק ממצעד הבילבורד הוט 100 עד ינואר 2005.
מצעד השירים בהונג קונג הוא מצעד מוזיקה בהונג קונג, שנערך על ידי בילבורד, מאז 19 בפברואר 2022. מצעד המוזיקה מתבסס על נתוני הזרמות והורדות מוזיקה שנאספים על ידי MRC Data.
מצעד המוזיקה, שהוכרז לראשונה ב-14 בפברואר 2022, מתעדכן מדי יום שלישי.
השיר הראשון שהופיע במקום הראשון במצעד היה "Pillow Talk" של MC .
מצעד יום הניצחון במוסקבה התקיים בכיכר האדומה ב־9 במאי 2023 לציון 78 שנים לכניעת גרמניה הנאצית וסיום הקרבות בחזית האירופית במלחמת העולם השנייה.
המצעד אופיין בנוכחות צבאית דלה באופן קיצוני, שכללה בין היתר טנק אחד בלבד.
נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, ש בעת המצעד על ידי בית הדין הפלילי הבין-לאומי בהאג בעקבות חלקו לכאורה בפשעי המלחמה באוקראינה, נכח במצעד.
יום הניצחון הוא יום חג שנחוג ברחבי ברית המועצות לשעבר לציון כניעת גרמניה הנאצית ב-8 במאי 1945, כשהאירוע המרכזי בו הוא מצעד צבאי בכיכר האדומה של מוסקבה בבוקרו של 9 במאי בשעה 10 בבוקר (שעון מוסקבה).
מספר אירועים משמעותיים התרחשו טרם המצעד, בין היתר נודע "ניסיון ההתנקשות" בפוטין על ידי פגיעת שני רחפנים בגג ארמון בקרמלין ב-3 במאי.
בנוסף, לפי מקורות באוקראינה, פוטין הורה לפריגוז'ין, מפקד קבוצת וגנר, לכבוש את כל חבל דונבאס שבמזרח אוקראינה עד ליום זה, אך צבא רוסיה לא השיג מטרה זו.
לבסוף, החל מ-8 במאי החלו דיווחים ברוסיה ובאוקראינה על בריחת החיילים הרוסים מהאגף הדרומי של מובלעת באחמוט, וכן, לטענת פריגוז'ין, גם מהאגף הצפוני.
נכון ל-12 במאי, הצבא הרוסי נסוג לגמרי מציר ההספקה המרכזי לעיר באחמוט של צבא אוקראינה.
גם אורך המצעד, ב-40 דקות בלבד, היה קצר באופן משמעותי לעומת כשעה וחצי בשנים קודמות.
זאת ועוד, רק כ-8000 חיילים צעדו במצעד, לעומת כ-11000 ב-2021. בנוסף, הוצג במצעד הרכב המשוריין מסוג GAZ-2330 Tigr.
לא זאת אף זאת, גם לא הופיעה במצעד, זאת על אף שהוצגה בו בשנת 2022. לבסוף, אף , רגימנט של וטרנים מהמלחמה הפטריוטית הגדולה (כיום קבוצה שתפקידה העיקרי לארגן ולצעוד במצעדים ברחבי רוסיה ב-9 במאי) לא הורשו לצעוד במצעד המרכזי במוסקבה.
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, רק 6 נציגים הגיעו לצפות במצעד ממדינות זרות (לעומת רבים בשנים הקודמות):
ראש ממשלת ארמניה ניקול פשיניאן
מצעד השירים הלטיניים הוא מצעד מוזיקה בארצות הברית למוזיקה לטינית המתפרסם מדי שבוע על ידי מגזין המוזיקה בילבורד.
מצעד המוזיקה, אשר פועל מאז 6 בספטמבר 1986, מבוסס על מכירות דיגיטליות, איירפליי והזרמת מוזיקה של שירים לטיניים.
השיר הראשון במצעד השירים הלטיניים היה השיר "La Guirnalda" של רוסיו דורקל ב-6 בספטמבר 1986. נכון לגיליון ה-15 ביוני 2024, למצעד היו 462 להיטים שונים שהגיע למקום הראשון, כאשר בסך הכל 191 אמנים הגיעו למקום הראשון.
נכון לגיליון ה-15 ביוני 2024, השיר שהגיע למקום הראשון היה השיר "Gata Only" של FloyyMenor וכריס MJ .
מצעד צה"ל הוא מצעד צבאי כללי של צבא ההגנה לישראל שהיה נהוג לעורכו במהלך עשרים וחמש שנותיה הראשונות של מדינת ישראל, ביום העצמאות.
במהלך עשרים שנות המדינה הראשונות נערך מצעד כללי של צה"ל אחת לשנה.
המצעד נערך לראשונה בשנת 1948, בזמן מלחמת העצמאות.
בין השנים 1949 ל-1968 נערך המצעד אחת לשנה ביום העצמאות.
לאחר המצעד ה-20 חלה הפסקה למשך חמש שנים, ואז נערך מצעד צה"ל נוסף במלאת עשרים וחמש שנים למדינה.
לאחר מצעד זה לא נערכו מצעדים נוספים.
בשנות המדינה הראשונות היה המצעד האירוע המרכזי של חגיגות יום העצמאות, ומשך קהל של מאות אלפי צופים.
הצופים תפסו מקום בצידי מסלול המצעד שעות לפני תחילתו ולעיתים מבעוד לילה, וקיבלו את פני הצועדים בהתלהבות.
ההתלהבות מהמצעד בשנותיו הראשונות נבעה מעצם קיומו, לאחר כל שנות הגלות שבהן לא היה לעם היהודי צבא, ולאחר תקופת היישוב שבה לא התקיים צבא סדיר אלא רק כוחות מחתרתיים, או חוקיים-למחצה (כמשטרת היישובים העבריים או הפלמ"ח בתקופתו הראשונה).
במצעדים הוצגו כלי נשק כבדים, כלי שריון ומטס אווירי, ואלה גרמו חוויה עזה לקהל הצופים, אשר היה מורכב מוותיקי היישוב, שבעיניהם היה מצעד זה מימוש של חזון, ומעולים חדשים שהמצעד המחיש להם את ריבונותה ועוצמתה של המדינה.
קיום המצעד היה כרוך באמצעים ארגוניים גדולים.
אנשי מפקדת המצעד, חלקם הגדול אנשי מילואים, נקראו לשירות שבועות לפניו, הכוחות הצועדים והממונעים נאלצו לבטל אימונים לשם עריכת חזרות לקראתו, ולשם קיום הסדר והאבטחה של המצעד נדרשו חיילים, שוטרים ואנשי הג"א.
כמו כן היה קיום המצעד כרוך בהוצאה כספית כבדה, שכללה תשלום תגמולי מילואים, שעות מנוע והוצאות הדלק של הכלים הממונעים והמטוסים, הקמת במת הכבוד ובמות המוזמנים, קישוטים ודגלים.
הכבישים שבהם עבר המצעד נחרצו בשרשראות הטנקים, והצריכו סכומי כסף גדולים לשיפוצם.
לאחר מצעד צה"ל בשנת תשכ"ח (1968) הוחלט מסיבות אלו לא לקיימו יותר באופן סדיר מדי שנה, אלא במועדים מיוחדים.
כך נערך המצעד בשנת תשל"ג (1973) לרגל יובל העשרים וחמש של המדינה.
לאחריו לא נערכו מצעדים נוספים.
המצעד הראשון של צה"ל נערך שלושה חודשים בלבד לאחר הקמת המדינה, ב-27 ביולי 1948. הוא נערך שישה ימים בלבד מעת כניסתה לתוקף של ההפוגה השנייה במלחמת העצמאות ולאחר הניצחונות הגדולים של צה"ל בתקופה שבין שתי ההפוגות.
בתקופת היישוב נהגו לציין את יום כ' בתמוז כ"יום הרצל וביאליק" לזכרו של חוזה המדינה שנפטר ביום כ' בתמוז תרס"ד (1904) והמשורר הלאומי שנפטר ביום כ"א בתמוז תרצ"ד (1934).
המצעד הראשון נערך בתל אביב לאורך הרחובות אלנבי ובן-יהודה.
ראש הממשלה נשא בפני המסדר (כמנהג אותם זמנים) נאום חגיגי ארוך.
מעל המסדר נערך מטס מפציצים של חיל האוויר.
המצעד שעבר ברחובות תל אביב כלל צועדים מכל חילות וחטיבות צה"ל, לרבות חיילות ח"ן.
במצעד הופיעו לראשונה חיילי צה"ל כשהם ענודי דרגות.
בראש המצעד צעדו דגלנים ותזמורת צבאית (מלבדה צעדו במצעד גם תזמורת המשטרה ותזמורת מכבי האש).
המצעד כלל טנקים, שריוניות וארטילריה.
כן צעדו במצעד יחידת מובילי פרדות ויחידת כלבנים עם בעלי החיים שלהן.
בנוסף הובלו במצעד שריוניות של צבאות מדינות ערב אשר נלקחו שלל במלחמה, ועליהן הכתובת "שלל".
את מסלול המצעד משני צדיו ואת גגות הבתים גדש המון רב, שקיבל את המצעד בהתלהבות.
במלאת שנה למדינה ולאחר שיום העצמאות נקבע כיום חג על פי חוק, הוחלט לקיים את מצעד צה"ל ביום העצמאות הראשון, ה' באייר תש"ט, 4 במאי 1949, בתל אביב.
לקראת המצעד נקבצו ברחובות העיר כשלוש מאות אלף איש.
כאשר החל המצעד בצעידתו ולאחר שחלף על פני בימת הכבוד והחל לנוע ברחובות העיר, פרצו ההמונים אל מסלול המצעד בקרבת כיכר מוגרבי ולא איפשרו את המשך מהלכו.
משנתברר כי אין אפשרות לחסום את המתפרצים, בוטל המשך המצעד, וההודעה נמסרה למאות אלפי הצופים באמצעות כריזה.
מכל מקום, כשהחלו הצופים להתפזר המשיכו חלק מיחידות הצועדים לצעוד במסלול המצעד.
המצעד קיבל את הכינוי "המצעד שלא צעד".
הוא נכשל בעקבות התלהבות יתר של הקהל בצירוף כשל ארגוני.
מפקד המצעד בדרגת סגן-אלוף דרש להציב גדרות תיל לאורך מסלול המצעד, אולם ראש אכ"א לא נענה לדרישה, בנימוק שיושב ראש הכנסת יוסף שפרינצק חושש שהתיל יעורר זכרונות מהשואה, שהסתיימה רק ארבע שנים קודם לכן.
במקום גדרות נמתחו חבלים והללו לא עמדו בפני התלהבות הצופים שפרצו למסלול.
בעקבות הכישלון הוקמה ועדת חקירה, שעל פי המלצותיה פוטרו מן השירות שלושה קצינים שנמצאו אחראים למחדל, ביניהם מפקד המצעד.
חודשיים וחצי מאוחר יותר, בכ' בתמוז תש"ט (17 ביולי 1949) התקיים מצעד משלים עליו היה אחראי האלוף צבי איילון.
בעיתונות הדגישו את חשיבות הצלחת המצעד לאחר הכישלון הקודם ולאחריו ציינו שהמצעד היה מוצלח.
ביום העצמאות ה-1 בשנת תש"ט (1949), במקביל ל"מצעד שלא צעד" בתל אביב, נערך מצעד צה"ל בירושלים, שהחל בעמק המצלבה ועבר בין השאר ברחובות בן יהודה, המלך ג'ורג', דוד המלך.
על בימת הכבוד נכחו הרמטכ"ל יעקב דורי, מפקדי צה"ל ביניהם דוד שאלתיאל, משה דיין, המושל הצבאי לשעבר דב יוסף וממונה המחוז אברהם ברגמן, נציגי מוסדות ומפלגות ואנשי הסגל הקונסולרי.
בראש המצעד עמד מפקד מחוז ירושלים, יצחק לוי (לויצה).
במצעד צעדו חיילי יחידות שהיו בין מגיני ירושלים במלחמת השחרור, חברי פלוגות גדנ"ע והג"א, בליווי אופנועים, ג'יפים, משוריינים ומשאיות.
ביום העצמאות ה-2 בשנת תש"י (1950), נערך מצעד צה"ל במערב ירושלים, כדי להוכיח את ריבונות ישראל על העיר.
בגלל מגבלות הסכמי שביתת הנשק שאסרו על הכנסת נשק כבד לירושלים, נערך מצעד מצומצם של צועדים רגליים, ג'יפים נושאי מקלעים ותותחים קלים.
ביום העצמאות ה-3 בשנת תשי"א (1951), שוב נערך מצעד צה"ל בירושלים.
גם הפעם היה מצומצם בגלל מגבלות הסכמי שביתת הנשק, אך למרות זאת, בניגוד להסכם, כלל טנקים מסוג "שרמן" שעברו ברחובות ירושלים.
לאחר מכן ועד ליום העצמאות תשכ"ח, 1968, נערכו המצעדים מדי שנה בעיר אחרת.
ביום העצמאות ה-4 בשנת תשי"ב (1952) נערך המצעד בתל אביב.
הוא עבר במסלול ארוך מצפון תל אביב ועד למרכז יפו.
בהפסקה שבין הטור הרגלי לטור הממוכן חלף מעל המצעד מטס של מספר רב של מטוסי חיל האוויר, ממטוסי קישור קלים ועד למפציצים מסוג B-17.
ביום העצמאות ה-5 בשנת תשי"ג (1953), במלאת 5 שנים למדינה, נערך המצעד בחיפה.
היה זה מצעד מרשים שנערך על רקע הר הכרמל מדרום וחוף הים מצפון.
את פני הצועדים קיבלה סיסמת ענק שאמרה: "רוני וצהלי חיפה בבוא צה"ל בשערייך".
במקביל למצעד, נערך משט ימי של חיל הים.
ביום העצמאות ה-6 בשנת תשי"ד (1954), לבקשתו של דוד בן-גוריון (שלא היה אז ראש ממשלה) שאמר כי יבוא לחזות במצעד רק אם יתקיים בנגב או בעיירת עולים, נערך המצעד לראשונה שלא בערים הגדולות והתקיים ברמלה, שהייתה אז עיירת עולים.
ביום העצמאות ה-7 בשנת תשט"ו (1955), הוחלט לערוך שלושה מצעדים נפרדים: בתל אביב, בבאר שבע ובעפולה.
המצעד בתל אביב תפס את הבכורה, חזו בו למעלה מחצי מיליון צופים והוצגו בו לראשונה טנקים מסוג AMX-13 ותותחי 155 מ"מ שנרכשו בצרפת.
כמו כן התקיימה בו הופעת הבכורה של תת-המקלע הישראלי עוזי.
לעומת זאת המצעדים בבאר שבע ובעפולה היו מצומצמים בהיקפם והתבססו על כוחות רגליים וממונעים ועל נשק קל ובינוני.
בעפולה חזו במצעד כ-70,000 צופים ובבאר שבע חזו במצעד כ-15,000 צופים.
ביום העצמאות ה-8 בשנת תשט"ז (1956), נערך המצעד בחיפה לעיני כ-300,000 צופים, ובמטס האווירי הופיעו לראשונה 12 מטוסי קרב מסוג "אוראגן", שנרכשו מצרפת.
ביום העצמאות ה-9 בשנת תשי"ז (1957), נערך המצעד בתל אביב.
היה זה מצעד הניצחון שלאחר מלחמת סיני.
במצעד הוצג נשק שנלקח שלל מידי המצרים ובמטס האווירי הופיעו לראשונה מטוסי קרב מסוג "מיסטר 4" שנרכשו מצרפת.
ביום העצמאות ה-10 בשנת תשי"ח (1958), נערך המצעד בירושלים, במלאת עשור למדינה, וכונה "מצעד העשור".
המצעד החל במסדר שנערך באצטדיון של האוניברסיטה העברית בגבעת רם והמשיך בצעידה ברחובות ירושלים.
במצעד נכללו טנקים מסוג "שרמן" ו-AMX 13. דבר זה היה בניגוד להסכמי שביתת הנשק ולפני המצעד גברה המתיחות בקו הגבול בירושלים בין ישראל לממלכת ירדן, בגלל מחאות ירדן על עריכת המצעד.
ביום העצמאות ה-11 בשנת תשי"ט (1959), נערך המצעד בתל אביב, וכלל מפגן אווירי של 100 מטוסים.
ביום העצמאות ה-12 בשנת תש"ך (1960), נערך המצעד בחיפה.
במטס האווירי הופיעו מטוסים שכולם מתוצרת צרפת, ובהם "ווטור" ו"סופר מיסטר".
כן הוצגו במצעד לראשונה טילי נ"ט מסוג "ס.
10", תותחים ללא רתע 106 מ"מ מוסעים על גבי ג'יפים והצוללת "תנין".
ביום העצמאות ה-13 בשנת תשכ"א (1961), נערך המצעד בירושלים.
גם מצעד זה היה מצומצם בהיקפו אך למרות זאת ולמרות פניית ירדן למועצת הביטחון ולחץ מעצמות המערב שלא להכניס לירושלים נשק כבד, הוצג במצעד לראשונה הטנק הבריטי "צנטוריון".
ועדת שביתת הנשק גינתה את ישראל על עריכת המצעד.
ביום העצמאות ה-14 בשנת תשכ"ב (1962), נערך המצעד בתל אביב.
היה זה מצעד בהיקף מלא, אך המטס האווירי בוטל עקב תנאי מזג האוויר.
ביום העצמאות ה-15 בשנת תשכ"ג (1963), נערך המצעד בחיפה, ובמטס האווירי נכללו לראשונה מטוסי "מיראז' 3" מתוצרת צרפת.
המצעד נערך זמן קצר לאחר פטירתו של נשיא המדינה השני, יצחק בן-צבי וחסרונו הודגש במצעד, כאשר כורסא עטופה בשחורים הוצבה על הבמה והדגל הורד לחצי התורן.
ביום העצמאות ה-16 בשנת תשכ"ד (1964), נערך המצעד בבאר שבע.
על פי התור היה אמור הפעם המצעד להיערך בירושלים, אך ראש הממשלה ושר הביטחון החדש לוי אשכול, שהיה ידוע בזהירותו, הורה על קיומו בבאר שבע.
המטס האווירי כלל 220 מטוסים וכן הוצגו במצעד לראשונה טנקים מסוג "שרמן" שעל שלדתם הותקנו בישראל תותחי 155 מ"מ.
ביום העצמאות ה-17 בשנת תשכ"ה (1965), נערך המצעד בתל אביב.
הוא כלל מטס של 250 מטוסים והוצגו בו טילים נגד מטוסים מסוג "הוק" שנרכשו מארצות הברית.
ביום העצמאות ה-18 בשנת תשכ"ו (1966), נערך המצעד בחיפה.
המצעד כלל מטס של 280 מטוסים.
כן הוצגו במצעד לראשונה טנקים מסוג "פטון" שנרכשו מארצות הברית.
ביום העצמאות ה-19 בשנת תשכ"ז (1967), נערך המצעד בירושלים.
ראש הממשלה לוי אשכול לא רצה להגיע לידי עימות עם הירדנים ועם משקיפי האו"ם, והורה על עריכת מצעד מצומצם ביותר, שקיבל את הכינוי "המצעד הקטן".
המצעד החל במסדר שנערך באצטדיון של האוניברסיטה העברית בגבעת רם, לעיניהם של 18,000 צופים, והמשיך בצעידה ברחובות ירושלים לאורך מסלול של 6 ק"מ.
השתתפו בו רק 1,600 חיילים.
200,000 איש צפו במצעד ברחובות העיר.
הצמצום לא מנע תלונה ירדנית והנספחים הצבאיים הזרים נעדרו מהמצעד.
בעומדם על בימת הכבוד ידעו כבר ראש הממשלה והרמטכ"ל יצחק רבין, ממידע מודיעיני שנמסר להם, על כניסת צבא מצרים לחצי האי סיני, תהליך שהוביל כעבור שלושה שבועות לפרוץ מלחמת ששת הימים.
ביום העצמאות ה-20 בשנת תשכ"ח (1968), במלאת 20 שנה למדינה, נערך מצעד צה"ל בירושלים.
היה זה לאחר הניצחון במלחמת ששת הימים והמצעד החל בחלק הצפוני של ירושלים, שהיה שנה קודם לכן בשלטון ירדן, חלף על פני חומות העיר העתיקה והמשיך למרכז העיר.
הפעם לא חלו עוד מגבלות הסכמי שביתת הנשק.
המצעד היה גדול בהיקפו וכלל 4,500 חיילים, למעלה מארבע מאות כלים ממונעים ומטס אווירי של ארבע מאות מטוסים, בהם לראשונה מטוסים מסוג "סקייהוק" שנרכשו מארצות הברית.
המצעד כלל טור ובו שלל המלחמה, לרבות מטוס "מיג 21".
קדמה לו קריאה של מועצת הביטחון שלא לקיימו, והנספחים הצבאיים הזרים נעדרו ממנו.
המצעד שודר בשידור חי בטלוויזיה הישראלית, שהיה זה שידור הבכורה שלה.
ביום העצמאות ה-25 בשנת תשל"ג (1973), נערך מצעד צה"ל בירושלים.
מסלול המצעד החל מצפון לעיר ונמשך על פני 25 ק"מ.
היה זה מצעד בהיקף מלא, בליווי מטס של כארבע מאות מטוסים.
במצעד הוצגו כלי ארטילריה חדשים ובטור השריון נכללו טנקים סובייטיים מסוג T-55 אשר נלקחו שלל במלחמת ששת הימים, שופצו, והוכנסו לשימוש במערך השריון של צה"ל לאחר שתותחיהם הוחלפו בתותחי 105 מ"מ.
מצעד זה נערך בתקופה בה היה צה"ל בכוננות מפני תקיפת צבאות מצרים וסוריה שנקראה "כוננות כחול לבן", שנקבעה בהסתמך על מידע מודיעיני על תקיפה קרובה.
בדיעבד ידוע כי המצרים והסורים אכן התכוונו לתקוף, אולם דחו את מועד התקיפה לאוקטובר 1973, כפי שאכן אירע בפועל.
לאחר מלחמת יום הכיפורים לא נערכו יותר מצעדי צה"ל בימי העצמאות.
בשנת 1978 התחולל בצמרת הביטחונית והצבאית ויכוח האם לערוך מצעד ביום העצמאות תשל"ח, בו ימלאו 30 שנה להקמת המדינה.
בסופו של דבר הוחלט כי במקום מצעד ייערך מסדר צבאי ומצעד של ותיקי המחתרות באצטדיון של האוניברסיטה העברית בגבעת רם.
ראש הממשלה מנחם בגין רצה לערוך את מצעד צה"ל בירושלים ביום העצמאות תשמ"ג (1983), שחל בעיצומה של מלחמת לבנון הראשונה, מתוך כוונה להעלות את מורל האומה.
צה"ל החל להיערך למצעד, אולם הרעיון דלף ופורסם בעיתונות, וקמה ביקורת ציבורית נגד קיום המצעד.
בעקבות הביקורת, בגין ויתר על משאלתו.
הצעות לערוך את מצעד צה"ל בימי העצמאות של תשמ"ח (1988), תשנ"ג (1993) ותשנ"ח (1998), במלאת 40, 45, ו-50 שנה למדינה - נדחו, אך בשנת 1997 למלאת 30 שנים לשחרור ירושלים נערך מצעד צבאי מצומצם בהיקפו.
כיום מתקיימים ביום העצמאות מטס של חיל האוויר ומשט של חיל הים.
פובליציסטים שונים כמו גם חלקים מהציבור העלו לא אחת את הרעיון לחדש את המסורת בטענה כי המצעד חיזק את רגשי הסולידריות והפטריוטיות של אזרחי ישראל.
כמו כן נטען כי מצעד צבאי מהווה הפגנת כוח ועוצמה מול המדינות השכנות.
מצעד צה"ל בתל אביב, 27 ביולי 1948 (יומני Pathé)
מצעד צה"ל בתל אביב, 27 ביולי 1948 (יומני כרמל)
מצעד יום העצמאות 1960, בוויקישיתוף
מצעד צה"ל - יום העצמאות תשכ"ה (1965), בערוץ היוטיוב של שירות הסרטים הישראלי
מצעד יום העצמאות 1965, בוויקישיתוף
ביום חג - מצעד עצמאות תשכ"ח 1968 - 20 למדינה, בערוץ היוטיוב של שירות הסרטים הישראלי
מצעד יום העצמאות 1968, בוויקישיתוף
מצעד צה"ל כ"ה לעצמאות ישראל (1973), בערוץ היוטיוב של שירות הסרטים הישראלי
מצעד מוזיקה הוא דירוג של מוזיקה מוקלטת על פי קריטריונים מסוימים בתקופה מסוימת.
הדירוג במצעדים מתבסס על נתוני מכירות, השמעה בתחנות רדיו וטלוויזיה, דירוג הקהל או החלטת מפיקי המצעד.
המצעדים משודרים ברדיו, מוקרנים בטלוויזיה או נכתבים בעיתון או באתר אינטרנט.
מצעדים הנחשבים לאמינים מתבססים על נתוני מכירות או זמן השמעה.
במרוצת השנים, נחשבו נתוני הסטרימינג לקריטריון דומיננטי.
מצעד השירים הראשון פורסם בשנת 1936 במגזין בילבורד, שהחל לפרסם את מצעדי הבילבורד.
בשנת 1992 ז'ורדי, בן 4 וחצי הגיע לראש מצעד הפזמונים בצרפת ושהה בה 15 שבועות.
המצעדים השונים מתחלקים על פי תדירותם.
לעיתים שיר הזוכה לדירוג גבוה במצעדים הנערכים בתדירות גבוהה, מדורג נמוך יותר במצעדים בתדירות נמוכה יותר, וכן להפך.
מצעד שירים שבועי מתבצע פעם בשבוע ובו מדורגים השירים שיצאו לאחרונה בדרך כלל.
בילבורד הוט 100 – המצעד הפופולרי בעולם הוא מצעד ההוט 100 של מגזין הבילבורד, במצעד זה מדורגים השירים על פי נתוני המכירות שלהם ועל פי כמות ההשמעות אותן הם מקבלים.
מצעד הסינגלים הבריטי – במצעד זה מדורגים השירים על סמך נתוני המכירות בלבד.
מצעד הסינגלים האירי – המצעד מפורסם מדי שבוע על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האירי, על סמך מכירות בפורמטים שונים שנאספים על ידי האיגוד.
המצעד הרשמי של גלגלצ – המצעד השבועי של תחנת הרדיו גלגלצ, בו מדורגים 10 שירים עבריים ו-10 שירים לועזיים.
המצעד משודר מדי שבוע והוא מחליף מצעד שהיה בעבר בגלי צה"ל.
כיום מתבצע דירוג המצעד על פי הצבעת גולשים באינטרנט באתר גלגלצ.
מקום בצמרת - היה המצעד השבועי של רשת ג' של קול ישראל.
במצעד דורגו מדי שבוע שלושים שירים חדשים.
המצעד הופסק ב-2017 עם סגירתה של קול ישראל והקמת תאגיד השידור הישראלי.
Dutch Top 40 – מצעד שירים שבועי הולנדי המתבסס על זמן השמעה ברדיו, הזרמת מדיה (כולל ספוטיפיי ויוטיוב) וטרנדים במדיה חברתית (פייסבוק, טוויטר וכו').
גם במרבית תחנות הרדיו האזוריות בישראל מתבצע מצעד עברי או לועזי מדי שבוע ולעיתים אף שניהם.
בישראל, המצעדים משודרים לרוב בימי חמישי.
מצעד אלבומים שבועי מתבצע פעם בשבוע ובו מדורגים האלבומים שיצאו לאחרונה בדרך כלל.
בילבורד 200 – מצעד האלבומים הפופולרי ביותר בעולם.
מצעד האלבומים הבריטי – מצעד אלבומים שמופעל על ידי חברת המצעדים הרשמית.
מצעד האלבומים האירי – הדירוגים במצעד מבוססים על מכירות בפורמטים שונים שנאספים על ידי האיגוד, תוך שקמעונאים שונים במדינה מגישים את המסמכים עם נתוני המכירות, שמתורגמים למצעד.
מדי שנה מתבצע מצעד בו מדורגים השירים שיצאו בשנה החולפת.
בישראל מקובל לערוך את המצעד השנתי העברי בערב ראש השנה, ואילו המצעד השנתי הלועזי נערך בתום השנה האזרחית.
גופים כמו בילבורד או חברת המצעדים הרשמית מפרסמים גם הם מצעדים שנתיים כדוגמת מצעד הבילבורד הוט 100 השנתי, מצעד הבילבורד 200 השנתי, מצעד הסינגלים הבריטי השנתי ומצעד השירים העכשוויים למבוגרים השנתי.
מצעד שירי ה-R&B/היפ הופ הוא מצעד שירים שבועי שמופק על ידי מגזין הבילבורד בארצות הברית.
המצעד התחיל לפעול ב-1942, המצעד עוקב אחר השירים המצליחים והפולאריים בציבור העירוני או בעיקר בקרב אוכלוסיית האפרו-אמריקאים.
בעבר המצעד היה בעיקר לסגנונות ג'אז, רית'ם אנד בלוז, דו-וופ, מוזיקת נשמה ופאנק (Funk), והיום הוא עוסק ברית'ם אנד בלוז והיפ הופ.
מ-30 בנובמבר 1963 עד ה-23 בינואר 1965, לא היה מצעד סינגלים של הז'אנר רית'ם אנד בלוז.
המצעד הפסיק לפעול כאשר בילבורד העריכה שהוא לא נחוץ מכיוון שהייתה גלישה בין הז'אנרים רית'ם אנד בלוז לפופ לאור העלייה של חברת התקליטים מוטאון.
המצעד חזר לפעול בתחילת 1965 כאשר חלה עלייה בשוני שבין הז'אנרים בעקבות תחילת תקופת הפלישה הבריטית ב-1964.
ב-11 בדצמבר 1999, בילבורד שינתה את השם של המצעד לHot R&B/Hip-Hop Singles & Tracks על מנת להדגיש את הקשר שבין ההיפ הופ לרית'ם אנד בלוז.
ב-30 באפריל 2005 שם המצעד קוצר לHot R&B/Hip-Hop Songs.
ב-20 באוקטובר 2012, שיטת הדירוג של המצעד שונתה, בגלל בעיית התאמה בין המצעד למצעד בילבורד הוט 100, שמדרג על פי מספר הורדות ועל פי זמן שידור ברדיו של שירי רית'ם אנד בלוז והיפ הופ.
במהלך השנים השתנה שם המצעד מספר פעמים:
האומנים בעלי המספר הרב ביותר של שירים בצמרת המצעד
השירים שנשארו הכי הרבה זמן במצעד
56 שבועות - "Until the End of Time" - ג'סטין טימברלייק וביונסה (2008)
מצעד למען חיינו הייתה הפגנה וצעדת מחאה בהובלת תלמידים, שקראה להגברת הפיקוח על מכירת כלי ירייה והחזקתם, שהתרחשה ב-24 במרץ 2018, בוושינגטון, וב-800 מקומות נוספים במקביל, ברחבי ארצות הברית וברחבי העולם.
ההפגנה אורגנה על ידי תלמידים ממארגון Never Again MSD (אנ') בשיתוף פעולה עם ארגון ללא מטרות רווח בשם Everytown for Gun Safety (אנ').
ההפגנה פרצה בעקבות אירוע הטבח בתיכון דאגלס, אשר תוארה על ידי כלי התקשורת רבים כנקודת מפנה אפשרית עבור חקיקת פיקוח הנשק בארצות הברית ובכלל זה התיקון השני לחוקת ארצות הברית.
בהפגנה בוושינגטון די סי השתתפו בין 200 אלף לבין 800 אלף איש.
בארצות הברית כולה השתתפו בהפגנות 1.2 עד 2 מיליון איש.
בעצרת ליד סנטרל פארק בניו יורק נערכה דקת דומייה לקורבנות הטבח בפארקלנד.
המוזיקאי פול מקרטני הגיע להפגין בניו יורק, שם אמר: "אחד החברים הכי טובים שלי נורה לא רחוק מכאן", מקרטני התכוון לג'ון לנון, חברו ללקת הביטלס שנרצח בעיר ב-1980.
מצעד צבאי הוא מערך של חיילים הנעים במקבץ וצועדים בקו ישר או במסלול קבוע מראש.
בימינו, מצעד צבאי אינו משמש לצורכי לחימה והוא טקסי בלבד, אם כי בעבר חיילים היו נלחמים במערך זה.
בעת המודרנית, המצעד הצבאי משמש לצורכי תעמולה והוא נערך ביום העצמאות של מדינה או ביום זיכרון לסיומה של מלחמה גדולה וחשובה, למשל יום הניצחון על הנאצים.
מקורו של המצעד הצבאי הוא מימי קדם, בהם הלוחמים היו צועדים במקבץ צפוף כמקשה אחת.
מערך זה היה קשה להכנעה והוא הנחיל למצביאים שהשתמשו בו ניצחונות לרוב, דוגמת אלכסנדר מוקדון.
לוחמיו אחזו מגן ביד אחת וחרב ביד השנייה ויצרו "פלנקס" מקדוני.
כאשר אחד מן החיילים היה מותקף החייל שלצידו היה מרים מעליו את המגן.
הפלנקס כלל 16 שורות של חיילים מלוכדים.
השורה הראשונה נעה כאשר חרבותיה (או חניטות הלוחמים) שלופות לעבר האופק, וכל שורה שלאחריה הניפה את החרבות מעלה יותר לעומת השורה שלפניה.
אימון החיילים להילחם באופן זה ולהישאר דרוכים במערך לאורך קרב הצריך משמעת רבה וקצינים אסרטיביים.
כיום, הודות לאבק השרפה, לרובים ולאקדחים, לחימה במקבץ צפוף אינה מהווה יתרון אלא חולשה.
לכן, מצעדים צבאיים נערכים באופן טקסי כדי לחנך את החיילים ולשמור על רמה גבוהה של משמעת.
המצעדים נערכים לאחר ניצחון בקרב גדול, במלחמה גדולה, כהרתעה לפני יציאה למלחמה, או לרוב כדי לציין יום חג או יום זיכרון כגון יום עצמאות של לאום, או לזכר מלחמה גדולה ועקובה מדם.
במצעד הצבאי החיילים לא רק הולכים בשורות ישרות ומסודרות.
המצעד יכול לכלול גם צעדה ורקיעה במקום וכן תרגילי סדר חמושים.
בתרגילים אלה החיילים זורקים כלי נשק לחיילים אחרים במצעד ותופסים אותם באופן מתוזמן וקצוב.
ההליכה ברוב המצעדים אינה הליכה רגילה, אלה הליכה בה החיילים מיישרים את רגליהם באוויר ומבצעים פסיעות גדולות ורמות יחדיו.
כמו כן החיילים נושאים את נשקם באופן טקסי, למשל במצב "הכתף" בו הנשק מוצמד לכתפיהם.
כאשר המצעד עומד ואינו נע החיילים מקבלים הוראה לעמוד בעמידת נוח בה רגליהם פרוסות מעט ועמידת דום בה הרגליים צמודות והגב זקוף.
אחד מן המצעדים הוותיקים והמוכרים ביותר באירופה הוא המצעדי הצבאי שנערך ביום הבסטיליה, ב-14 ביולי בשאנז אליזה בפריז לכבוד יום העצמאות של צרפת.
מצעד צבאי נערך בישראל בעבר בכל יום העצמאות .
מצעד צה"ל הראשון לא נערך ביום העצמאות דווקא, אלא בכ' בתמוז תש"ח (27 ביולי 1948) שהיה יום השנה לפטירתו של חוזה המדינה בנימין זאב הרצל.
במצעדים צעדו חיילים מחיילות צה"ל השונים: חייל רגלים במדים ירוקים, חיל האוויר במדי חאקי וחיל הים במדים לבנים.
כמו במצעדים אחרים, חיילים במצעד נהגו בג'יפים צבאיים וטנקים נעו ברחובות.
כיום, כבר לא נהוג לערוך בישראל מצעדים צבאיים, אך מדי יום עצמאות מתקיים מטס גדול מעל ערי ישראל, ובסיסי צה"ל השונים פתוחים למבקרים.
המצעד הצבאי האחרון התקיים בשנת 1973.
מצעדים צבאיים נערכו ברוסיה ובברית המועצות מאז סיום מלחמת העולם השנייה.
הרוסים מציינים את יום הניצחון על הנאצים, או בשפתם "יום הניצחון במלחמת המולדת הגדולה", מדי 8 במאי.
באירופה, יום הניצחון על גרמניה הנאצית הוא ה-9 במאי, אך מאחר שכוחות ברית המועצות סיימו לכבוש את עמדותיהם ולהכניע את אויביהם יום לפני כן, הרוסים מציינים את יום הניצחון יום קודם לעומת מקביליהם האירופאיים.
המצעד ברוסיה נערך מדי שנה בעיר הבירה מוסקבה, הוא גדול מאוד וכולל עשרות אלפי חיילים מחילות רוסיה השונים.
המצעד מלווה בטנקים חדישים אותה מפתחת המדינה, ברכבי קרב משוריינים ובמטס צבאי עם מטוסי הקרב המשוכללים ביותר של החיל.
המצעד אף כולל תותחי ארטילריה ורכבי טילים.
נשיא המדינה נואם עם פתיחת המצעד וכן הטקס מלווה בתזמורת צבאית, במקהלה צבאית ובזיקוקי דינור.
וטרנים (ותיקי המלחמה) של ברית המועצות צועדים אף הם במצעד או עולים לבמה ומציגים את דרגותיהם הרמות דוגמת עיטור הניצחון, עיטור הדגל האדום, עיטור גיבור ברית המועצות ועוד ומספרים את סיפור לחימתם בקרב.