tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בקובנה עבדו גם אדריכלים לא ליטאים, שמצאו כאן מקלט והשתלבו בתהליך בניית העיר.
ביניהם היו, למשל, האדריכל ממוצא רוסי ולדימיראס דובנצקיס (ladimiras Dubeneckis; 1888–1932), שנמלט מרדיפת הבולשביקים בברית המועצות, הלטבי קרוליס רייסונאס (Karolis Reisonas; 1894–1981), הרוסי ארנס פונקס (Arnas Funkas; 1898–1957) ואחרים.
המסורת האדריכלית החשובה ביותר שעליה התבסס המודרניזם של קובנה הייתה אדריכלות הבאוהאוס שנוצרה בגרמניה, אשר ביקשה לשלב פונקציונליות עם אסתטיקה.
היא מאופיינת בצורות ארכיטקטוניות מעודנות ומינימליסטיות.
ההרמוניה של החזיתות ומשחק הצורות הגאומטריות חשובות כאן.
תשומת לב רבה מוקדשת לאור, היגיינה, תפקוד בנייה ונוחות.
המבנים המודרניסטיים של קובנה השתמשו בהרבה קוים אנכיים, ולכן, במיוחד במקרה של מבני ציבור, חלונות המבנים צרים וארוכים.
בניינים רבי קומות כוללים שער העובר את כל גובה הבניין, ומדגיש עוד יותר את האנכיות.
עם זאת, בנוסף לקווים ישרים, נעשה שימוש גם בקווים מעוקלים.
מבני מגורים מתאפיינים במרפסות עגולות בולטות וחלונות עגולים.
זכוכית מכופפת משמשת בפתרונות חדשניים במיוחד.
פרט עיטור חשוב היה הדלת, המותאמת מבחינה אסתטית לסגנונות המבנה.
למרות הנטיות המודרניסטיות שהגיעו במהירות לליטא, הן התערבבו עם הסגנונות שהיו קיימים באדריכלות הליטאית עד אז.
לכן, בהקשר הליטאי, הסגנוניות של המודרניזם הושלמה בפרטי עיטור (למשל בארוק), עיטורים ודפוסים לאומיים בשפע.
הם יצרו את הסגנון המודרניסטי המקומי של קובנה.
גם החזיתות האדריכליות וגם הפנים השתמשו בדפוסים בסגנון לאומי שנלקחו מעיצוב טקסטיל, גילוף בעץ וציור עממי ליטאיים.
הם שיקפו את החיפוש אחר לאומיות.
האלמנטים האדריכליים המודרניסטיים של קובנה שיקפו את המצב של ליטא וקובנה באותה תקופה.
הם כללו מבני מגורים, כלכלה, חינוך ותרבות.
מבני ממשל כמעט ולא נבנו בקובנה.
אף על פי שהעיר הייתה צריכה לכלול את המבנים החשובים ביותר הדרושים לבירה בזמן קצר מאוד, קובנה תמיד קיבלה התייחסות רק כבירה זמנית, בתקווה להעביר את הבירה חזרה לווילנה בקרוב.
מסיבה זו, הפונקציות של מבני מנהל הותאמו בעיקר במבנים שנבנו קודם לכן.
למשל הנשיאות הייתה ממוקמת בבניין מעונו של מושל קובנה, משרד החוץ היה ממוקם בבנק הקרקעות, הסיימאס היה בתחילה בבניין הגימנסיה וכו'.
אחד החריגים היה ב-1929. נבנה ארמון משרד המשפטים שתוכנן על ידי א.
פריקוס, שבו מאז 1936 נבחרו גם חברי הסיימאס.
במהלך אותה תקופה נוצרו בקובנה מספר רב של מבני ציבור, אשר שימשו קבוצות חברתיות וקהילות שונות כבית מפגש.
לשכת העבודה שתוכננה על ידי אדולפוס לוקושאיטיס (1939) דאגה לחינוך העובדים, להכשרה מקצועית ולתרבות.
אגודת הצדקה לנשים של זיטאניס הייתה ממוקמת בארמון זיטאן שנבנה במיוחד למטרה זו (1924), ארגון הצעירים הקתולים (Ateitis) בנו את ארמון הארגון בשנת 1931 וכו'.
בניין הקהילה היהודית (31% מתושבי קובנה) היה ממוקם ברחוב נמונוס.
אחת הדוגמאות הבולטות ביותר לבניין מסוג זה היא "בניין מועדון הקצינים של חיל המצב בקובנה" על פי הפרויקט של ו.
בניית הארמון החלה ב-1931 והושלמה ב-1937. בניין זה שילב את כל המאפיינים החשובים ביותר של פונקציונליזם ואדריכלות לאומית, הנראים הן על החזית והן מבפנים.
הפנים המפואר של בניין זה נשמר בצורה מושלמת.
בקומה הראשונה הייתה המסעדה הגדולה ביותר בקובנה (ובמדינות הבלטיות) "שלושה ענקים", שהייתה מצוידת במערכת אוורור מודרנית במיוחד לאותה תקופה.
בקומה השנייה היו כל האולמות הייצוגיים, כמו המבדד של ויטאוטאס הגדול, חדר הנשיא או אולם הנסיכים.
סלון הקצינים שכן בקומה השלישית, והמלון ברביעית.
גם מבני תשתית חברתית תפסו מקום חשוב באדריכלות העיר.
הדוגמה הבולטת מהם היא סניף הדואר המרכזי של קובנה שהושלם בשנת 1931 לפי הפרויקט של פ.
על ידי שילוב של פונקציונליזם עם עיטור לאומי ושימוש בפתרונות אדריכליים חדשניים רבים, הפך בניין זה לסטנדרט של סגנון מודרניסטי בקובנה.
מבני תשתית חברתית נוספים היו תחנות פוניקולר (1930), תחנת כיבוי אש, עיריית מחוז קובנה (1934) וכו'.
מצב הבריאות בליטא אז לא היה טוב, ובקובנה לא היה בית חולים מודרני במשך תקופה ארוכה.
המוסד הרפואי הראשי פעל עוד בימי רוסיה הצארית בשנת 1908. נכון שבעיר הוקמו מוסדות רפואיים פרטיים, שדוגמאות לכך יכולות להיות בית החולים אנטאס גיליוס (1934) או בית החולים לנשים פראנס מאז'יליס (1936).
רק בשנת 1936 התקבלה החלטה סופית לגבי בניית מרפאות קובנה.
המתחם המאוד שאפתני הזה בפאתי ז'ליקלניס הושלם ב-1939, ממש לפני המלחמה.
על פי הפרויקט של האדריכל הצרפתי יורבן קאסן (Urbain Cassan), נוצרו חמישה מבנים ליצירת אחד ממתקני הטיפול הגדולים ביותר במדינות הבלטיות, המאופיינים בפתרונות מודרניים לאותה תקופה.
המבנים חוברו במנהרות תת-קרקעיות, שהיו אמורות לשמש גם כמקומות מסתור הגנתיים.
מספר בתי הספר בעיר גדל באופן משמעותי.
הראשונים שבהם נבנו במבנים צארים (למשל, גימנסיה סאולאס, גימנסיה לבנות אוסראס), אולם עד מהרה החלה בנייתם של מבנים שתוכננו במיוחד למטרה זו.
בהתבסס על רעיונות הפונקציונליזם, המטרה החינוכית של מבנים אלה נחשפת על ידי חלונות החזית הרחבים, שהיו אמורים לספק מספיק אור לכיתות.
ביניהם, הדוגמאות היפות ביותר לארכיטקטורה מודרניסטית היו גימנסיה יונאס יאבלונסקיס (1931), גימנסיה קובנה השלישית (1937) וגימנסיה קובנה השישית שתוכננה על ידי סטסיוס קודוקס (1938).
גם למיעוטים הלאומיים היו מוסדות החינוך משלהם.
אחד ממבני בית הספר הגדולים בקובנה היה הגימנסיה הריאלית העברית בקובנה (1931).
באותה תקופה חשבו שבניין הגימנסיה הזו היה מהיפים והמודרניים לא רק בקובנה, אלא גם בליטא.
היו בו 16 כיתות, חדרי ציור והתעמלות, גני ילדים, מקלחות ושירותים.
החינוך הגרמני טופל על ידי הגימנסיה הריאלית הגרמנית, שהושלמה ב-1930. החינוך הרוסי בבית הספר התיכון הרוסי בקובנה לפי הפרויקט של ויטאוטאס לנדסברגיס-ז'מקלניס שהושלם בשנת 1925 (כיום המרכז להכשרת מורים), והחינוך הפולני בבית הספר התיכון אדם מיצקביץ' שהושלם ב-1931.
לאחר הקמתה והרחבתה של אוניברסיטת ליטא, החלה בניית מבני פקולטה בודדים.
המבנה הראשי היה ממוקם בפינת הרחובות דונלאצ'יוס ומיציקבצ'יוס בשנת 1931. בניין הפקולטה לפיזיקה וכימיה (לא השתמר) הושלם בגבעת אלקסוט ב-1933, הפקולטה לרפואה תוכננה על ידי דובנצקיס משנת 1930. יונאסיסיוקאיטיס עיצב את האקדמיה הווטרינרית.
בנוסף לבית הספר התיכון הראשי נבנו בית הספר לאמנות בקובנה (1923), הקונסרבטוריון של קובנה (1933) ובית הספר הטכני הגבוה (1938).
בקובנה שבין מלחמות העולם הוקדשה תשומת לב רבה גם לחינוך גופני וחינוך לספורט.
מבנים הקשורים לספורט התרכזו בעיקר בז'ליקלניס.
בשנת 1934 הושלם ארמון התרבות הפיזית, על פי הפרויקט של ויטאוטאס לנדסברגיס-ז'מקלניס.
ב-1937 לאחר ששחקני הכדורסל הליטאים זכו בתואר אלופי אירופה, במאי 1939 הייתה אמורה להתקיים בקובנה אליפות אירופה.
לשם כך נבנה במהלך ארבעה חודשי חורף אולם הספורט בקובנה, שם נערכה האליפות בהצלחה.
הבניין שנבנה לפי הפרויקט של אנטולי רוזנבלום, יכול להכיל 11 אלף צופים, והתאפיין בפתרונות מודרניים ביותר ונחשב לאחד המבנים הטובים מסוג זה באירופה.
ככל שהזהות הליטאית התאוששה, התחזקה השפעת הדת בחיי הליטאים.
בנוסף, הרחבת שטח העיר הצריכה כנסיות חדשות בחלקים החדשים של העיר שסופחו.
לפיכך, נבנו כנסיות בסגנון מודרניסטי, ביניהן כנסיית אנטוניוס מפדובה (1936) ליד גן החיות, כנסיית וינסנט פאולוס הקדוש (1934) בפטרשינואי, כנסיית הלב הקדוש של ישו (1938) בסאנצ'יאי והכנסייה הרפורמית האוונגליסטית (1940) בנאוימיסטיס.
עם זאת, הסמל החשוב ביותר של האומה המתחדשת היה , אשר משנת 1926 נוצרה כגולת הכותרת העיקרית של העיר.
יישום הפרויקט השאפתני הזה על ידי רייסונס הצריך תרומות ציבוריות בשפע, וכתוצאה מכך נפסקה שוב ושוב בניית הכנסייה.
באצ'ניצ'יה לא הושלמה לפני המלחמה, ועבודות הבנייה האחרונות וההתאמה לייעודה הושלמו רק לאחר השבת עצמאותה של ליטא.
באותה תקופה, ביטוי חשוב של זהות לאומית ברחבי אירופה היה המוזיאון, שהיה צריך להתאים להיסטוריה של האומה, לצבור ולהציג את חפצי האמנות והתרבות החשובים ביותר שלה.
לכן, הרעיון של מוזיאון לאומי טופח מאז שיקום מדינת ליטא.
כבר ב-1921 סומנה החלקה בין הרחובות דונאליטיס ופוטוויסקיס, שם החלה היווצרותה של כיכר וינייבס, שהפכה לאחד הצירים המרכזיים של העיר החדשה קובנה.
בשנת 1929 הוכרזה תחרות להקמת המוזיאון, וצוות אדריכלים היה מעורב בעבודת התכנון: ולדימיראס דובנצקיס, קרוליס רייסונאס וקזימייראס קרישצ'יוקאיטיס.
בשנת 1936 הושלם מתחם המוזיאון ושכן בו ו.
אחד ממוקדי הבידור הציבורי של אותה תקופה היה הקולנוע, ומספר בתי הקולנוע, שנקראו סינמטוגרפים, גדל.
בשנת 1940 פעלו בעיר 17 בתי קולנוע.
בתי קולנוע מוקדמים נבנו במבנים ישנים יותר, שהוסבו לתפקידים חדשים.
הדוגמה הידועה הראשונה כזו הייתה בשנת 1919, פאלאס ממוקם בבניין פינתי.
מאוחר יותר נבנו בקובנה מספר מבנים שהותאמו במיוחד.
בית הקולנוע העתיק ביותר מסוג זה, אודיאון, נבנה בשנת 1925 במקום בו נמצא כעת תיאטרון הבובות של קובנה.
מבני קולנוע מודרניסטיים נוספים ששרדו עד היום הם דיינה (1936), אושרה (1939), פסקה (1940), רומובה (1940) ואחרים.
ככל שהתרחבה , הפכה קובנה למרכז הכלכלי החשוב ביותר של המדינה, והופיעו כאן מוסדות רבים הקשורים לחיים הכלכליים של המדינה: בנקים, חברות, מפעלים וכו'.
בשנת 1924 הוכרז מכרז בינלאומי לבניית המקדש הכלכלי של המדינה – .
הפרויקט הוצע ויושם על ידי מ' סונגאילה.
הבנק נבנה בשנת 1928 בצומת הרחובות בין הרחובות דונאליטיס ומאירוניס ליד כיכר וינייבס.
החלק החיצוני שלו היה היסטורי עם אלמנטים של מודרניזם.
הפנים נשלט על ידי מוטיבים לאומיים, מלאים ברהיטים אותנטיים ויצירות אמנות.
בניין הבנק היה מצויד בחימום, מתקני השקיה ומעליות חשמליות.
במרתף הותקנו כספות עם מסדרונות בקרה מיוחדים ומצלמות.
באותו מתחם היו גם דירות לעובדים, וראש הממשלה א.
וולדמר התגורר בחלק הפינתי של קומת עליית הגג השלישית.
בנק חשוב נוסף בקובנה היה הבנק המרכזי היהודי שנבנה בתקופה דומה (1925), בתכנון של מיקאס גרודזנסקיס וגריגוריוס מאזליס.
הוא גם מילא תפקיד של מרכז ציבורי: חנויות, בית קפה וספרייה היו ממוקמים במקום.
מעבר ייחודי המוביל אל המבנה יצר רחוב קניות.
בשנת 1932 הושלם בניין אגודת האשראי הפולנית המאופיין בצורות נאו-בארוקיות.
בנייני הבנקים הראשונים בין המלחמות לא היו רחוקים מההיסטוריציזם הישן יותר.
עם זאת, בשנת 1935 בנק הקרקעות שנבנה על ידי ק.
ריסון כבר נטש מאפיינים רבים של ההיסטוריציזם ויש בו אלמנטים של מודרניזם.
אור, פשטות וניקיון מוערכים כאן מאוד.
סמל חשוב נוסף של הכלכלה הליטאית הרחיק לכת עוד יותר בכיוון המודרניזם - לשכת המסחר, התעשייה והמלאכה של קובנה שנבנתה על ידי ויטאוטאס לנדסברגיס-ז'מקלניס (1939).
מבני התאגידים החשובים ביותר של קובנה התרכזו באזור המרכזי של העיר – ("שדרת החירות") והיו בעלי קומות רבות.
אלו היו רבי הקומות הראשונים בליטא, הבולטים ביותר בארכיטקטורה הדו-קומתית של העיר, בטענה שהם "גורדי שחקים".
הם בלטו מאוד בהקשר של המבנים הישנים של האימפריה הרוסית, כאשר הגובה הוגבל ל-2 קומות.
בין המבנים הללו, האקספרסיביים ביותר היו במספר 53, שם ממוקם ארמון הקידמה (1934).
זה היה בניין משרדים שנבנה על ידי חברת ההוצאה לאור פאז'אנגס, שבו שכנו משרדי , משרדי המערכת של ("ההד של ליטא") ועיתונים נוספים.
לידם נבנה בשנת 1934 בניין חברת פיאנוצנטרו, בתכנון ויטאוטאס לנדסברגיס-ז'מקלניס.
היו בו גם חנות, מזנון והמספרה המודרנית ביותר בקובנה.
בשדרת החירות בשנת 1940 הושלם גם בניין בנק קופות חיסכון שתוכנן על ידי א.
פונקוס (כיום בניין עיריית קובנה).
כ-7,000 מבנים שנבנו בין המלחמות הם מבני מגורים, ונתון זה מציג את מגמות הגידול של אוכלוסיית העיר.
באותה תקופה כבר הופיעו תשתיות מודרניות בקובנה, אספקת מים וביוב, חשמל הובא לרוב השכונות.
רובם המכריע של המבנים היו בתים פרטיים המיועדים למגורים חד-משפחתיים ונבנו על פי פרויקטים אופייניים.
ריכוז גדול מהם נמצא בז'ליקלניס, שם נשמרו עד היום המורשת האדריכלית והפריסה של אז.
לבתים אלו יש בדרך כלל מספר דלתות המשרתות מטרות שונות.
מחיצות הזזה, ארונות קיר, מזווה וציוד שיפור ביתי אחר היו פופולריים.
הקומה העליונה של הבית מתחת לגג נקראה סלקי.
כמה מבנים אותנטיים מאוד בולטים בין בתי המגורים האופייניים.
ביניהם הווילה של קודוק הממוקמת על המדרון (1937).
ככל שהאוכלוסייה גדלה, בנייני הדירות הראשונים הפכו פופולריים בקובנה.
לעיתים קרובות הם נבנו על ידי חברות גדולות עבור עובדיהם, ולעיתים על ידי המדינה, אך לעיתים קרובות הם נבנו גם על ידי עשירים של אז, שתפסו קומה אחת בבניין דירות כזה והשכירו את האחרים.
קובץ הערות הוא ספר חידושים שחיבר רבי אלחנן וסרמן על ענייני מסכת יבמות.
בראשו הדפיס המחבר מספר קטעים משו"ת הרשב"א השייכים למסכת יבמות.
בסוף הספר צירף המחבר חיבור קטן בשם 'ביאורי אגדות על דרך הפשט', המבאר כמה מאגדות המבואות בש"ס, על דרך הפשט.
הספר הודפס על ידי רבי אלחנן בשנת התרצ"ב.
הספר זכה להצלחה גדולה והוא נפוץ בעולם הישיבות ובכוללים.
הוא הודפס במשך השנים במהדורות נוספות.
לספר הסכמה אחת בלבד מאת רבי חיים עוזר גרודזינסקי שכתב בין היתר כי 'מצא בהם הרבה הערות עמוקות והארות מאירות עיניים, דולה פנינים מנבכי ים התלמוד'.
כאמור, בראש הספר ליקט רבי אלחנן תשובות משו"ת הרשב"א הנוגעות למסכת יבמות.
לאחריהם נדפס גוף הספר, הכולל שמונים סימנים.
בתחילת הספר ישנו דף נוסף עם כותרת 'ידיעות נכבדות'.
חיבור זה כתבו רבי אלחנן לאחר הוצאת הש"ס דפוס וילנא, וכחלק מחידוש המהודרה, הוסיפו לצורת הדף פירושים נוספים כשהם מייחסים אותם למחברים שונים.
רבי אלחנן בחיבור קצר זה, מעיר על ייחוס של חלקם:בסיום הספר מביא רבי אלחנן קונטרס ובו מספר דוגמאות להבנת האגדות המובאות בש"ס.
הקונטרס יחסית קצר, וכולל 12 סימנים.
במהדורה משנת תשס"ט נוספו בסוף הספר מילואים - כמה חילופי מכתבים בין רבי אלחנן וסרמן לכמה גדולי ישראל שבתקופתו.
דוגמאות לביאורי אגדות על דרך הפשט
כאמור, בסוף הספר כתב רבי אלחנן קונטרס קצר בשם 'דוגאמות לביאורי אגדות על דרך הפשט' הכולל י"ב סימנים.
תוכן הסימנים מגוון וכולל חידושי והערות על הש"ס תנ"ך ועוד.
כך למשל בסימן א מדבר בעניין מצוות האמונה, וכיצד ייתכן לצוות על מצווה זו.
סימן ב' וג' עוסק בענייני תשובה, ובסימן ד בעניין תחיית המתים ועולם הבא לקטנים ונשים.
עוד דן בענייני ביטחון גלות, שכר ועונש, וקצת חידושים על התנ"ך.
בסימן ט', מובא מאמר שכתב החפץ חיים בעניין 'חנוך הבנים'.
כן דן בעניין לימוד חכמות חיצוניות, ובעיקבתא דמשיחא.
בסיום הקונטרס נוספו עוד כמה קטעים קצרים מבנו רבי אלעזר שמחה בענייני אגדה שונים.
הספר נדפס לראשונה בשנת תרצ"ב על ידי רבי אלחנן, ובשנת תרצ"ו הודפס בשנית, בתוספת של סימנים חדשים.
מהדורת צילום נוספת יצאה על ידי בנו של רבי אלחנן, רבי אלעזר שמחה, בשנת התש"א, ומלבד שער הספר לא נעשה שינוי בהדפסה.
בשנת תשס"ג יצא הספר בהדפסה חדשה על ידי הוצאת 'ישיבת אור אלחנן' - שקרויה על שמו של המחבר רבי אלחנן וסרמן.
במהדורה זו נעשו תיקונים רבים ונוספו ציונים למקומות אחרים בספרי המחבר, וכן נוספו מראי מקומות, ומפתח מפורט.
מהדורה נוספת יצאה בשנת תשס"ט גם היא על ידי ישיבת אור אלחנן, במהדורה זו נוספו בסוף הספר ליקוטים שונים של חילופי מכתבים של גדולי ישראל עם רבי אלחנן.
קובץ תמונה הוא קובץ מחשב אשר מכיל את המרכיבים של יצירת תמונה: אורך, רוחב, צפיפות, צבעים וכיוצא בזה.
לאחסון והצגה של תמונות במחשב משמשים סוגים אחדים של קבצים, שלכל אחד מהם יתרונות וחסרונות משלו.
הבחנה בסיסית מחלקת את הסוגים השונים של קובצי תמונה לשתי מחלקות: מפת סיביות (bitmap) וקובץ וקטורי.
קבצים מהמחלקה הראשונה מחזיקים את המאפיינים של כל פיקסל שמרכיב את התמונה.
קבצים מהמחלקה השנייה מחזיקים את התמונה (או, ליתר דיוק, התרשים) כאוסף של פונקציות מתמטיות.
יתרונה של המחלקה השנייה הוא ביכולתה להגדיל ולכווץ את התרשים בלא לפגוע באיכותו.
הבחנה בסיסית אחרת מבחינה בין קובץ תמונה דחוס, המאחסן את התמונה בנפח מזערי, ובין קובץ תמונה לא דחוס, השומר את המידע על התמונה בצורה מפורטת, הדורשת נפח רב.
סוגים נפוצים של קובצי תמונה:
הדחיסה גורמת לאובדן מידע מועט.
BMP: קובץ תמונה בסיסי של Windows – לא דחוס.
TIFF: קובץ תמונה לא דחוס.
הדחיסה גורמת לאובדן מידע, מכיוון שהפורמט כולל לא יותר מ-256 צבעים.
אידיאלי לשמירת תרשימים, לתמונות אנימציה מונפשות, ואיורים שבהם הרקע מתמזג עם הסביבה (רקע שקוף).
פורמט זה היה בעל פטנט של חברת Unisys, אשר פקע ב-2003 בארצות הברית וכשנה לאחר מכן באירופה, ביפן ובקנדה, ולכן תוכנות גרפיקה נדרשו לשלם תמלוגים כדי לתמוך בו.
PNG: פורמט מתחרה ל-GIF, ללא הבעיה של זכויות יוצרים.
הפורמט אידיאלי מכיוון שהוא לא מאבד מידע, מאפשר רקע שקוף וקל משקל.
מצלמות דיגיטליות רבות יכולת להפיק קבצים בפורמט raw, קבצים אלה אינם קובצי תמונה כשלעצמם אלא מכילים את הנתונים הגולמיים שעל החיישן.
באמצעות תוכנות גרפיקה אפשר להפיק מהם תמונות באיכות גבוהה.
ליצירת קובץ תמונה משמשים כלים מסוגים שונים:
דוגמה לתוכנה בסיסית לציור היא "צייר" המופיעה במערכת הפעלה חלונות, ומשוכללות ממנה הן Paint Shop Pro, Photoshop, GIMP ורבות אחרות.
אמצעי קלט מתאימים, ובפרט סורק, מצלמה דיגיטלית ומשטח רישום דיגיטלי.
תוכנות ייעודיות שונות, שבין שאר פעולותיהן מאפשרות גם יצירת פלט גרפי של פעולתן.
קובצי תמונה ניתנים להצגה באמצעות תוכנות עיבוד תמונה למיניהן, ואליהן נוספות תוכנות אחדות המסוגלות להציג קובצי תמונה מבלי שתהיה להן היכולת ליצור קבצים כאלה.
התוכנה הבולטת ביותר מסוג זה היא הדפדפן, המאפשר הצגה של קובצי תמונה מסוג gif, jpeg ו-png.
גם במסמכים של חבילות יישומים משרדיים, כגון אופיס, ניתן לשלב קובצי תמונה מסוגים שונים.
בתוכנות אלה הצגת התמונה היא חלק ממכלול רחב יותר של מטרות שלהן משמשת התוכנה.
תוכנות מסוימות משמשות אך ורק להצגה של קובצי תמונה.
תוכנה בולטת בקטגוריה זו היא IrfanView, המסוגלת להציג מגוון רחב ביותר של קובצי תמונה.
תוכנה נוספת בקטגוריה זו היא ACDSee, שלה גם יכולת מסוימת לעיבוד תמונה.
לכידת מסך והפיכתו לקובץ תמונה
לעיתים מתעורר צורך ללכוד מסך מחשב או חלק ממנו ולהפכו לקובץ תמונה.
מצב כזה נוצר, למשל, בעת כתיבת מדריך למשתמש לתוכנה מסוימת, שבו יש לשלב תצלומי מסכים של התוכנה.
ישנן תוכנות המאפשרות מימוש קל של מטרה זו.
במערכת ההפעלה Windows 7 נכלל כלי כזה שנקרא "כלי החיתוך" (או "Snipping Tool" בממשק באנגלית).
ללא כלי ייעודי למשימה זו ניתן לבצע לכידת מסך באמצעות לחיצה על המקש Print screen במקלדת והדבקת התוצר בתוכנה לעריכת תמונות.
קובר פידי היא עיירה באוסטרליה הדרומית, המשמשת מרכז לכריית האבן היקרה אופאל (לשם), וייחודית בכך שחלקה הגדול נמצא מתחת לפני האדמה.
קובר פידי ממוקמת בלב הספר האוסטרלי, האאוטבק , באזור מדברי שבו נרשמות בחודשי הקיץ, נובמבר עד מרץ, טמפרטורות המגיעות עד 50 מעלות צלזיוס.
עד המאה ה-20 היו התושבים היחידים באזור קובר פידי אבוריג'ינים, שנעו ונדו בשטח בחיפוש אחר מזון.
בשנת 1915 יצאה משלחת בת ארבעה אנשים, ביניהם ג'ים האטצ'ינסון ובנו בן ה-14 ויליאם, לחפש זהב דרומית לקובר פידי, החיפוש נכשל והחבורה החלה בחיפושים אחר מים, כאשר ויליאם הבחין באבני אופאל על האדמה.
תקופה קצרה לאחר מכן כבר החלו לכרות באזור אבני אופאל.
בשנת 1917, עם סיום מלחמת העולם הראשונה וחיבור האזור לרשת הרכבות, החלה תנועה של חיילים משוחררים, עובדי מסילת הרכבת לשעבר, ואחרים לקובר פידי בחיפוש אחר עושר.
בתקופה זו גם החלו התושבים לגור בצורה המאפיינת את העיר עד היום, מתחת לפני הקרקע.
התנאים היו קשים מאוד, ומים ומזון הובאו לאזור ממרחקים גדולים.
בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20 ירדו מחירי האופאל בשל המיתון בעולם, והייצור בעיר כמעט ופסק.
בסוף מלחמת העולם השנייה זכתה העיר לעדנה מחודשת בזכות כמה מציאות יוצאות דופן של אופאל באזור.
בשנות ה-60 ובה-70 הפכה תעשיית האופאל לעסק המגלגל מאות מיליוני דולרים ומהגרים אירופים רבים הגיעו לעיר.
כיום מונה העיר כאלפיים נפש מחמישים לאומים שונים.
היא מרוחקת מאות קילומטרים מכל נקודת יישוב אחרת ומכנה עצמה "בירת האופאל של העולם".
מוסדות ציבור בעיר, כנסיות, מרכזי קניות, מלונות כמו גם מרבית התושבים, חיים מתחת לפני האדמה בחללים הנחפרים בגבעות.
העלות של בית הנחפר כולו באדמה, כולל תשתיות, דומה לעלות של בניית בית על פני הקרקע, אולם יש לו יתרונות רבים באזור זה, מפני שהבית שומר על טמפרטורה אחידה לאורך כל השנה, כך שאין צורך במערכות של מיזוג אוויר.
מסביב לעיר ניתן לחזות בכ-250,000 חורי מכרות המאופיינים בחורים באדמה וערימת עפר ענקית הנערמת לידם הנוצרים על ידי המכונות המשמשות לכרייה.
המכרות אינם נסתמים, כדי לאפשר חפירה נוספת בקלות והאזור משובץ בשלטים המזהירים מפני טיול בשטח בשל סכנת הנפילה לבורות אלו.
למרות הסכנה ישנם כאלו המחטטים בעפר, בתקווה למצוא אבני אופאל שחמקו מעיניי הכורים.
מיקומה של העיר על הכביש המהיר סטוארט , כביש החוצה את אוסטרליה לאורכה, ותנאי החיים הייחודים בה, הופכים אותה גם לנקודת עצירה לתיירים, היכולים לבקר בבתים לדוגמה, לשהות במלונות מתחת לאדמה, לבקר במוזיאון לתולדות העיר, לבקר בכנסיות ואף לחפש בעצמם אופאל.
תחילה נקרא האזור מכרה האופאל של רכס סטיוארט (Stuart Range Opal Field) על שמו של האירופי הראשון שחקר את האזור ג'ון מקדואל סטיוארט, אולם ב-1920 שונה השם לקובר פידי על שום השם האבוריג'יני של העיר, קופה פיטי (kupa piti) שמשמעו "אדם לבן בחור".
קוברה (מפורטוגזית: Cobra; "נחש") הוא שם כללי למספר מינים של נחשים ארסיים המשתייכים למספר סוגים שונים במשפחת הפתניים (Elapidae).
מיני הקוברות השונים נפוצים בדרך כלל באזורים טרופיים ומדבריים או מדבריים-למחצה ביבשות אסיה ואפריקה.
על אף שבמשפחת הפתניים סוג מסוים נקרא קוברה (Naja), ישנם מיני נחשים שאינם משתייכים לסוג זה אך למרות זאת מסווגים לרוב כקוברות.
המאפיין ההתנהגותי הבולט של רוב מיני הקוברה בעת סכנה הוא הרמת אזור הגוף העליון ומתיחת עור רפוי המצוי בשני צידי הצוואר (על ידי עצמות הצוואר), וזאת במטרה ליצור מראה מאיים ומרתיע.
צבע מיני הקוברות השונים נע בין שחור או חום כהה לצהוב או קרם ולעיתים אף אדמדם.
אורכם הממוצע של רוב המינים נע בין 1.5 ל-3 מטרים, אך הגדול ביותר, רב-פתן מלכותי, מגיע לאורך של יותר מחמישה מטרים.
הקוברה ניזונה בעיקר ממכרסמים קטנים, זוחלים קטנים אחרים, עופות וביצים.
באזורים בהם אזור המחיה של הקוברה חופף למגורי אדם לעיתים קורים מקרי הכשה, שחלקם מובילים למוות.
אויביה הטבעיים של הקוברה, מלבד האדם, הם נחשים אחרים, גירית הדבש, הנמייתיים וכמה עופות דורסים.
הקוברות מיטיבות לטפס על עצים.
כמה ממיני הקוברות היורקות מסוגלים לירוק את ארסם למרחק של מספר מטרים, ומכוונים בדיוק מפתיע יחסית לאזור העיניים.
לקוברה יש חשיבות סמלית בהינדואיזם .
קוברת המשקפיים נחשבת קדושה בהינדואיזם ומהווה את אחד מסמליו של שיווה, ואילו במצרים העתיקה לקוברה המצרית היה מעמד קדוש.
באזור הודו או פקיסטן, מאלפי נחשים מיוחדים מציגים לעיתים קוברות "מאולפות" כביכול לקהל.
המאלף חולב את ארסה של הקוברה או עוקר את שיני הארס שלה, ומנגן בסוג מיוחד של חליל.
נחש הקוברה חירש לחלוטין או מסוגל לשמוע צלילים מסוימים בלבד, ולמעשה הוא אינו מכיש את מאלפו בגלל התנועה הבלתי פוסקת של החליל אחריה הוא עוקב, התנהגות שנראית לצופה מהצד כמעין ריקוד של הקוברה.
קובראט (בבולגרית: Кубрат, ביוונית: Χουβρατις) היה אביהם של בטבאיאן, קוטראג, קובר, אלצק ואספרוך, מנהיג השבטים הבולגרים שיצרו את בולגריה הישנה וייסדו, בהנהגת הבנים, את בולגריה של הוולגה ואת בולגריה הבלקנית.
קובראט היה מנהיג בולגרי משושלת דולו, ונטען כי הוא מצאצאיו של אטילה ההוני.
בילדותו היה קובראט בן ערובה בחצר הביזנטית, שם התחנך באוניברסיטת קונסטנטינופול והוטבל לנצרות.
בתקופה זו הוא חבר למי שהיה עתיד להיות הקיסר הרקליוס, וקיבל את התואר פטריקיוס.
ב-628 שב קובראט מביזנטיון לבולגריה הישנה, הביס את האווארים בשנת 632 ואיחד את כל שבטי הבולגרים תחת שלטון אחד.
בסביבות שנת 660 הוביל, עם בניו, את שבטי הבולגרים להתיישבות בבולגריה שעל הוולגה.
לאחר מותו התפצלו הבולגרים לחמש חטיבות בהנהגת חמשת בניו.
הבן הבכור, בטבאיאן, המשיך להנהיג את בולגריה הישנה, קוטראג, את בולגריה של הוולגה, קובר הוביל את אנשיו להתיישבות במקדוניה ובמזרח אלבניה, אלטזק נדד על פני מרכז אירופה עד ששארית אנשיו בפיקודו של אמנצור התיישבו באיטליה, מצפון מזרח לנאפולי והצעיר בבניו, אספרוך, הוביל את הבולגרים שהתיישבו מעבר לדנובה, בבולגריה הבלקנית.
החאן קוּבֶּר (בבולגרית Кубер; 650–707 משוער), היה מנהיג שבטי בקרב הבולגרים, אחיו של הנסיך אספרוך מייסד האימפריה הבולגרית הראשונה ובנו של קובראט מייסד בולגריה הישנה ובולגריה של הוולגה ומוצאו משושלת דולו שמקורה בחבל גאנסו שבסין.
לאחר מותו של קובראט הפכה בולגריה הישנה לווסלית של ממלכת הכוזרים.
ב-670 הנהיג קובר קבוצת שבטים מעורבת שהורכבה מבולגרים, סלאבים, יוונים וגרמאניים שהתיישבו באזור פאנוניה בלחצם של האווארים שפשטו על שטחי הבולגרים.
ב-680, לאחר פשיטה אווארית נוספת, הנהיג קובר קבוצת שבטים בת כ-70,000 נפשות אשר נדדו דרומה לאזור מקדוניה ואלבניה המודרניות, שם התערו בקרב השבטים הסלאבים שכבר התגוררו במקום.
חלק מהשבטים שסרו למרותו החזיקו בדת הנוצרית וחלקם היו פגאנים.
הביזנטים כינו שבטים אילו בשם קֶרָאמִיסִיאָנִים על שם האזור במקדוניה בו התיישבו.
הצורך להרחיב את תחום המחיה של השבטים השונים הוביל לעימות בין קובר לבין קונסטנטינוס הרביעי קיסר האימפריה הביזנטית.
קובר תקף ללא הצלחה את העיר סלוניקי.
חלק מהמקורות מציינים שקובר הקים ישות מדינית באזור מקדוניה במקביל לממלכה הבולגרית שייסד אחיו בצפון מזרח בולגריה והיא שימשה ככלי משחק במאבק בין הביזנטים לאווארים.
לאחר שנת 680 אין תיעוד ישיר בכתובים לפועלו של קובר, אך במקורות בולגריים מצוין שבראשית המאה ה-7, בין 705 ל-707 שיתף טרבל (שליט בולגריה) פעולה עם "דודו ממקדוניה".
בראשית המאה ה-9 כבש פרסיאן הראשון (שליט בולגריה) את שטחי מקדוניה וצירף אותם לאימפריה הבולגרית.
"קוברה" (בלועזית: COBRA, או CoBrA) הייתה תנועת אוונגרד אמנותית שפעלה בצפון אירופה בין השנים 1948–1952. את שם התנועה הגה הצייר הבלגי כריסטיאן דוטרמון (Christian Dotremont), שצירף את האותיות הראשונות של הערים בהן התגוררו חברי הקבוצה - קופנהגן (Copenhagen), בריסל (Bruxelles) ואמסטרדם (Amsterdam).
התנועה התנגדה לערכי האמנות המערביים, וקיבלה השראה רבה מאלמנטים באמנות הפולקלור, באמנות ילדים ובאמנות של אפריקה והאיים הפאסיפים.
עבודותיהם של אמני תנועת קוברה מתאפיינות בשימוש בצבעים עזים לצד משיכות מכחול ספונטניות שמבקשות לשקף ביקורת חברתית.
עבודותיהם התבססו על ספונטניות ואקספרימנטליות, והם שאבו השראה מיצירותיהם של פאול קלה וז'ואן מירו.
בימי הכיבוש הנאצי של מלחמת העולם השנייה, הולנד הייתה מנותקת מעולם האמנות שנמצא היה מחוץ לה.
זמן קצר לאחר המלחמה, קוברה הוקמה כתנועה בינלאומית של אמנים, שצמחה מתוך ביקורת על החברה המערבית, התעשייה והצריכה הקפיטליסטית ומתוך קצון משותף להתנתק מהאמנות הקיימת, ובתוך כך מהנטורליזם ה"מתועב" ומההפשטה ה"סטרילית".
תוך זמן קצר לקבוצה הצטרף גם קארל-הנינג פדרסן.
הקבוצה הוקמה בקפה ב"קפה נוטרדאם" (Café Notre-Dame) בפריז, שם התכנסו האמנים וחתמו על מניפסט בשם "La cause était entendue" (הנושא הוכרע) שנוסח על ידי דוטרמונט.
עיקרו של המניפסט הוא התנערות מלאה מצבע וצורה, כמו גם מתאוריות וסכימות פעולה אמנותיות קבועות, ובוז לתנועה הסוריאליסטית.
בנוסף, אמני הקבוצה חלקו אהדה לרעיונות המרקסיזם והמודרניזם.
קבוצת קוברה, ששילבה את אמני הקבוצה הגרמנית Reflex, הקבוצה הדנית Høst והקבוצה הסוריאליסטית המהפכנית הבלגית, התקיימה רק כמה שנים אך במהלכן השיגה כמה וכמה מטרות.
ביניהן ניתן למנות את כתב העת "קוברה", סדרה של שיתופי פעולה בין חברים שונים בשם "Peintures-Mot" ושתי תערוכות רחבות היקף.
הראשונה שבהן התקיימה במוזיאון סטדליק באמסטרדם, בנובמבר 1949, והשני בפאלה דה בוז-ארט בלייז', בשנת 1951.
בשנת 1949 הקבוצה שינתה את שמה באופן רשמי, לטובת השם "אינטרנציונל האמנים הניסיוניים" ('Internationale des Artistes Expérimentaux'), אך השם לא השתרש והיא המשיכה להיות מזוהה בשמה הקודם.
בתקופה זו, בתנועה היו חברים אמנים מכל אירופה וגם מארצות הברית.
בשנת 1951 הקבוצה פורקה באופן רשמי, אך רבים מחבריה שמרו על קשר, כאשר דוטרמונט במיוחד המשיך לשתף פעולה עם מנהיגי הקבוצה.
רבים מאמני התנועה היו שותפים להתפתחותו של סגנון ה"טאשיזם" (Tachisme) והאקספרסיוניזם המופשט האמריקאי.
העניין המרכזי של אמני הקבוצה היה בציורים סמי-מופשטים, עם צבעים חזקים, משיכות מכחול אלימות ודמויות אנושיות מעוותות, בהשפעת אמנות פרימיטיבית ואמנות פולקלור.
למרות הסלידה מן התנועה הסוריאליסטית, ניכרת בעבודות רבות של חברי הקבוצה השפעת האמנות של פאול קליי וז'ואן מירו.
יש שרואים בקבוצת קוברה את תנועת האוונגרד האחרונה של המאה העשרים.
על פי נטלי אוברט, הקבוצה פעלה רק למשך שלוש שנים (1948–1951), שאחריהן כל חבר בקבוצה התפתח באופן אינדווידואלי.
המניפסט המייסד של הקבוצה, "La cause était entendue", נחתם על ידי כל חברי התנועה המייסדים בשנת 1948 בפריז.
המניפסט מכיל הצהרה על עבודה משותפת ברוח אקספרימנטלית, במטרה לפתח את יצירתם בנפרד מהגל הנוכחי של אמנות האוונגרד.
שם המניפסט משקף משחק מילים ביחס למסמך מוקדם יותר שנחתם על ידי סוריאליסטים בלגים וצרפתים ביולי 1947, תחת הכותרת "La cause est entendue" (הנושא מוכרע).
האמנים האירופאים נבדלו ממקביליהם האמריקאים, אמני האקספרסיוניזם המופשט, בכך שהעדיפו את תהליך היצירה על פני התוצר הסופי ובכך שהכניסו אלמנטים פרימיטיביים, מיתיים ופולוקלוריים, כמו גם מרכיבים דקורטיביים הנובעים מציורי ילדים ומגראפיטי.
אחת מהגישות האמנותיות שאיחדו את עבודותיהם של אמני קוברה, הייתה שימוש בלתי מרוסן בצבעים עזים, במקביל לטקסט ואיורים בכתב יד, שהיו מפחידים או הומוריסטיים.
הדמויות הללו נוספו במטרה להדהד את האימה של הימים שלאחר מלחמת העולם השנייה.
היד הספונטאנית בה דגלו אמני הקבוצה, משקפת דחייה של אמנות הרנסאנס, ההתמחות והציור ה"מתורבת".
הם העדיפה צורות ביטוי בוטות יותר, שמשקפות דיאלוג בין המודע ללא מודע, וזאת בניגוד לעניין הסוריאליסטי שהתמקד בלא מודע בלבד.
האמנים ההולנדים בפרט התעניינו באמנות ילדים.
בהקשר זה קארל אפל אמר: "רצינו להתחיל מחדש כילדים".
אמני קוברה הציגו בעיקר בהולנד, אך גם בפריז ובערים אחרות באירופה.
מוזיאון סטדליק, הולנד, 1949: התערוכה הגדולה הראשונה של קבוצת קוברה נערכה במוזיאון סטדליק בשנת 1949, תחת הכותרת "אמנות אקספרימנטלית בינלאומית" (International Experimental Art).
מנהל המוזיאון ואוצר התערוכה, ווילם סטנברג, התעניין בהבאת אמנות אקספרימנטלית ומופשטת לקהל ההולנדי.
הוא היה מעורב באופן עמוק בתנועת קוברה ושמר על קשרים ישירים בין האמנים למוזיאון.
התערוכה עוררה ביקורות זועמות מהציבור והעיתונות, שראתה ביצירות אמנות פוגענית ופרובוקטיבית.
לייז', בלגיה, 1951: התערוכה האחרונה של אמני הקבוצה הייתה בעיר לייז' שבבלגיה, בשנת 1951, כאשר זמן קצר לאחר מכן באותה שנה התנועה פורקה.
התערוכה אורגנה על ידי פייר אלצ'ינסקי, אמן מבלגיה.
התערוכה לא יוחדה רק לאמני קוברה, וכמו כן, אמנים חשובים בתנועה לא הציגו בה, לאור הקונפליקט שהתקיים בתקופה זו בתוך התנועה.
אמנים משמעותיים שקיימו קשר עם תנועת קוברה או הושפעו על ידה:
בעיר אמסטלפיין שבהולנד, הוקם בשנת 1995 מוזיאון קוברה, המוקדש לתנועה וליוצריה.
כמו כן, מוזיאון האמנות NSU בפורט לודרדייל, פלורידה, מחזיק באוסף גדול של עבודות של אמני קוברה.
המוזיאון מציג את יצירותיהם של קארל אפל, פייר אלצ'ינסקי ואסגר יורן, המהווים דמויות מפתח בתנועה.
בשנת 2006 נערכה מכירה פומבית של יצירות מאת אמני הקוברה בקופנהגן.
במכירה נקבע שיא חדש למחיר הכי גבוה ששולם עבור יצירה של אסגר יורן, שנמכרה בעבור 6.4 מיליון DKK (כתר דני).
קוברה הודית (מכונה גם קוברת המשקפיים; שם מדעי: Naja naja) הוא מין של נחש ממשפחת הפתניים שבסדרת הקשקשאים.
הקוברה ההודית נפוצה בעיקר בהודו והיא מוגנת תחת חוק שימור חיות הבר שנחקק בפרלמנט ההודי ב-1972.
הקוברה ההודית בעלת ארס חזק מאוד והוא מסוגל להרוג בן אדם כבר לאחר 30 דקות אם לא ניתן טיפול רפואי.
כל שנה הקוברה ההודית מכישה למעלה מ-100,000 אנשים רק בהודו וגורמת למותם של 30 איש בהודו.
קוברה הודית נמנת עם 4 נחשים האחראים על רוב ההכשות הקטלניות בעולם המכונים בעולם כ"ארבעת הגדולים".
אורכו הממוצע של הנחש הוא 1-1.5 מטר, אך עשוי לגדול עד לאורך מקסימלי של 2.2 מטר.
הקוברה תוארה על ידי החוקר קארולוס לינאוס ב-1758.
קוּבְּרָאט (בבולגרית: Кубрат) היא עיר בצפון מזרח בולגריה, השלישית בגודלה במחוז ראזגרד ושוכנת כ-286 ק"מ מהבירה סופיה ו-30 ק"מ מבירת המחוז ראזגרד.
העיר קרויה על שמו של קובראט, מנהיג השבטים הבולגרים שיסדו את בולגריה הישנה.
בקובארט שורר אקלים ממוזג עם השפעה יבשתית מקצינה, הגורמת להפרשי טמפרטורות משמעותיים בין הקיץ לחורף.
ראשית התיישבות אנושית מאורגנת באזור מתוארכת למאה ה-5 לפנה"ס, עידן הממלכה התראקית.
בסמוך לעיר המודרנית נמצאו שרידי ישוב מהמאה ה-8, תקופת האימפריה הבולגרית הראשונה.
היישוב מתועד לראשונה בתעודות עות'מאניות מ-1642 בשם בָּלְבּוּנָאר שמשמעו באר הנחושת ונבע ממיקום היישוב מסביב למכרה נחושת קטן המצוי היום במרכזה של העיר.
ב-1890 הוקם ביישוב בית ספר יסודי וב-1934 שונה שם היישוב לקובראט.
ב-1949 זכה היישוב למעמד של עיירה.
אוכלוסיית העיר נמצאת במגמת קיטון מואצת בשיעור של 8.8% לשנה (תמותה לעומת ילודה) וכן הגירה שלילית, בעיקר הגירת עבודה למערב אירופה בשל האבטלה ששיעורה נכון ל-2000 עמד על 35.8%.
חלק נכבד מתושבי העיר הם ממוצא טורקי, בני הדת המוסלמית סונית.
בקובראט אין תשתית רכבות, אך בסמיכות אליה חולפים הכבישים המהירים: II-49 המקשר את העיר לראזגרד וטוטראקן ו-II-23 המקשר את העיר לאיספריך ורוסה.
עיקר התוצר המקומי הגולמי מגיע מחקלאות ובשטח הרשות המקומית מגדלים חיטה, ירקות וטבק.
קובראט נודעת גם בתיירות לשם ציד.
קובץ שיעורים הוא ספר למדני בן שני כרכים הכולל בעיקר את שיעוריו של רבי אלחנן וסרמן, שנמסרו בישיבת אוהל תורה בברנוביץ'.
הוא יצא לאור על ידי בנו של המחבר, הרב אלעזר שמחה וסרמן.
חלק זה כולל שיעורים על סדר התלמוד הבבלי, על המסכתות פסחים, ביצה, כתובות, קידושין בבא קמא ובבא בתרא.
במהדורות החדשות לוקטו דבריו אף על מסכתות אחרות.
הספר מחולק לסעיפים המסומנים באותיות, כשכל סעיף הוא קטע קצר ומתומצת מחידושיו של המחבר.
בספר מובאים חידושים מתורתם של הראשונים, עם חקירות בשיטת בריסק המלבנות את הביאור המדויק בכוונתם.
בין השאר מובאים בספר גם דברי רבותיו של המחבר, רבי חיים הלוי סולובייצ'יק ורבי שמעון יהודה שקופ.
בהקדמת הספר מובאת אמרתו של רבי חיים סולובייצ'יק שהרב וסרמן נהג לחזור עליה: לחדש חידושים זה לא בשבילנו, זה היה תפקידם של הראשונים.
תפקידנו הוא להבין את מה שנכתב בלבד.
חלק ב' של הספר וקונטרס דברי סופרים
החלק השני של הספר כולל ביאורים והערות בעניינים שונים, מחולקים ל"סימנים", שלוקטו ממאמרים שהדפיס המחבר בכתבי עת תורניים.
בנוסף נדפסו חילופי מכתבים שונים בין המחבר לגדולי תורה אחרים בזמנו.
לאחר חלק המכתבים צורף לספר קונטרס "דברי סופרים", שיצא לאור לראשונה על ידי הרב אלחנן וסרמן כחיבור עצמאי.
בקונטרס מברר המחבר את גדרן של המצוות דרבנן ומקור החיוב בהן, לפי שיטה ייחודית משלו.
לאחר קונטרס "דברי סופרים" מופיעים שני חיבורים נוספים, שנערכו על ידי הרב שלמה פישר (תחת הכינוי "ישי"ש"):
קובץ ביאורים: שיעורים על מסכתות גיטין, בבא קמא, מכות ובכורות, ועל ספר שב שמעתתא.
קובץ שמועות: שיעורים על מסכתות בבא מציעא, שבועות וחולין.
חיבור זה נערך מתוך מחברות תלמידיו הצעירים של הרב וסרמן שרשמו את שיעוריו, בניגוד לשאר חלקי ה"קובץ שיעורים" שהועתקו מכתבי יד של הרב אלחנן וסרמן עצמו, או ממאמרים שהדפיס בחייו.
במהדורה הראשונה של ספרו של הרב שלמה פישר, "בית ישי", מופיע קונטרס "קובץ על יד" הכולל הערות על ספרי קובץ שיעורים.
כמו כן, הרב אברהם יעקב זילברשטיין (בנו של הרב יצחק) הוציא ספר בשם "אבני אש" על ספרי קובץ שיעורים.
במחשוב, קובץ מניפסט הוא קובץ המכיל מטא-דאטה והגדרות על קבוצת קבצים הבאים כיחידה.
קובצי מניפסט נפוצים בשימושים רבים בתוכנה בהם בין היתר:
בהפצות לינוקס שונות נפוץ השימוש במערכות ניהול חבילות המאפשרות להפיץ תוכנה, חבילות מוגדרות באמצעות קובץ ארכיון המכיל גם קובץ מניפסט.
בפלטפורמת ג'אווה, קובץ מניפסט נקרא MANIFEST.MF ומאוכסן יחד עם קובצי ארכיון מסוג JAR.
הוא קיים בתת-ספרייה של קובץ ה-JAR.
קובץ תצורה או קובץ קונפיגורציה הוא קובץ המכיל פרמטרים להתאמה מקומית של תוכנה.
קובץ תצורה מופיע בשתי רמות:
קובץ תצורה ארגוני, המשמש להתאמה (קסטומיזציה) של התוכנה לארגון שבו היא פועלת.
קובץ תצורה אישי, המשמש להתאמה (פרסונליזציה) של התוכנה למחשב מסוים שהיא מותקנת עליו, או למשתמש מסוים, בכל מחשב המשמש אותו.
בדרך כלל קובץ תצורה יהיה קובץ טקסט, לדוגמה בפורמטי XML, או JSON, אבל במקרים רבים הוא יהיה בפורמט פשוט יותר.
לדוגמה, קובץ hosts כולל שורה לכל רשומה ובה כתובת IP כמפתח ושם (או מספר שמות) כערך עבור כתובת זו.
בגרסאות מוקדמות של מערכות הפעלה למחשבים אישיים שימשו קובצי INI למטרה זו.
יש תוכנות הכוללות ממשק משתמש לקביעת תוכנו של קובץ התצורה, ואחרות מסתפקות בעריכה של קובץ זה באמצעות עורך טקסט.
קוברה (שם מדעי: Naja) הוא סוג של נחש ארסי ממשפחת הפתניים.
למרות שהשם הנפוץ קוברה ניתן לסוגים נוספים, מינים מהסוג (Naja) הם הנחשים המזוהים והנפוצים ביותר תחת השם קוברה.
הסוג עבר שינויים טקסונומיים רבים בשנים האחרונות, ומכאן המקורות השונים.
תחום תפוצת הקוברה כולל את אפריקה, דרום-מערב אסיה, דרום אסיה והמזרח הרחוק.
מיני הקוברה השונים משתנים באורכם ולרובם גוף דק.
מרבית המינים מגיעים לאורך של 1.8 מ'.
הגודל המרבי של חלק מהמינים הגדולים יותר יכול להגיע אף ל-3 מ', כאשר קוברת היערות הוא המין הארוך ביותר.
לכל המינים יש את היכולת להרים את הרבע העליון של פלג גופם ואת היכולת לשטח את צווארם ו"לנפח" אותו כדי להראות גדולים ומאיימים יותר לצורך הגנה.
כל מיני הקוברות מסוגלים להכיש הכשה קטלנית לאדם.
לרוב המינים ארס נוירו-טוקסי חזק, הפוגע במערכת העצבים וגורם לשיתוק, אולם לחלק גם יש ארס רעיל שגורם לנפיחות ונקרוזה.
לחלק יש גם מרכיבים קרדיו-טוקסים הפוגעים בפעילות הלב.
לחלק ממיני הקוברה, המכונים קוברות יורקות, יש את היכולת לשלח ארס דרך הניבים הקדמיות, במקום לשחרר אותו בקצוות ניביהם כמרבית הנחשים.
הפעולה דומה יותר להתזה מאשר ליריקה.
הטווח והדיוק בו הם יכולים להתיז את הארס משתנה ממין למין, אך השימוש העיקרי שלו נעשה כהגנה.
מין קוברה אנגולית (Naja anchietae)
מין קוברה מימית מפוספסת (Naja annulata)
מין קוברה חוטמנית (Naja annulifera)
מין קוברה ערבית (Naja arabica)
מין קוברה יורקת ענקית (Naja ashei)
מין קוברה סינית (Naja atra)
מין קוברה מימית קונגולזית (Naja christyi)
מין קוברה גינאית (Naja guineensis)
מין קוברה מצרית (Naja haje)
מין קוברה מונוקלית (Naja kaouthia)
מין קוברה יורקת מערב-אפריקאית (Naja katiensis)
מין קוברה יורקת בורמזית (Naja mandalayensis)
מין קוברה יורקת מוזמביקית (Naja mossambica)
מין קוברה הודית (Naja naja)
מין קוברה יורקת שחורה (Naja nigricincta)
מין קוברה יורקת שחורת-צוואר (Naja nigricollis)
מין קוברה צהובה (Naja nivea)
מין קוברה יורקת נובית (Naja nubiae)
מין קוברה כספית (Naja oxiana)
מין קוברה יורקת אדומה (Naja pallida)
מין קוברה דרום פיליפינית (Naja samarensis)
מין קוברת מפוספסת מערב-אפריקאית (Naja savannula)
מין קוברה יורקת סינית (Naja siamensis)
מין קוברה יורקת אינדונזית (Naja sputatrix)
מין קוברת יער חומה (Naja subfulva)
מין קוברה יורקת זהובה (Naja sumatrana)
קוברה יורקת הוא כינוי לקבוצה של נחשים ממשפחת הפתניים, מרביתם בסוג קוברה היורקים ארס מניביהם כאשר הם בסכנה.
הארס היוצא מניביהם חסר השפעה על עורם של יונקים, אך יכול להיות קטלני לעיניהם של חיות אלו ואף לגרום לעיוורון.
הנחש מתיז ארס בעזרת שרירי הפה אשר דוחפים את בלוטות הארס דרך חורים בעלי צורה גאומטרית ייחודית הנמצאים קרוב לקצה הניב ופונים קדימה.
חלק מהקוברות האלו מבצעות תנועות או רעשים בזמן שהן יורקות את הארס.
ישנן השערות כי פעולות אלו מסיעות לדיוק רב יותר של כיוון הארס, אך מדענים אינם תומכים בהשערה זו.
הם אומרים שהתנועות הללו נועדו להפחיד או להגביר את הרושם על האויב.
כאשר הקוברה היורקת נדחקת לפינה, מינים מסוימים יכולים לירוק את הארס עד 2 מטרים.
אף על פי שיריקת ארס היא האמצעי העיקרי של חיות אלו להגנה, כולן יכולות בנוסף להעביר ארס באמצעות נשיכה.
מינים שונים של קוברה יורקת
קוברה יורקת ענקית (Naja ashei)
קוברה יורקת מערב אפריקאית (Naja katiensis)
קוברה יורקת מוזמביקית (Naja mossambica)
קוברה יורקת שחורה (Naja nigricincta)
קוברה יורקת שחורת-צוואר (Naja nigricollis)
קוברה יורקת נובית (Naja nubiae)
קוברה יורקת אדומה (Naja pallida)
קוברה יורקת בורמזית (Naja mandalayensis)
קוברה יורקת זהובה (Naja sumatrana)
קוברה יורקת סינית (Naja siamensis)
קוברה יורקת אינדונזית (Naja sputatrix)
קוברה דרום פיליפינית (Naja samarensis)
כמו כן ישנו המין קוברה טבעתית (Hemachatus haemachatus), היכול לירוק ארס.
קוברות מסוימות, במיוחד אסיאתיות, אשר אינן מוגדרות כקוברות יורקות, לפעמים יורקות גם, אך לא בצורה יעילה כמו הקוברה היורקת.
בנוסף גם מספר מיני צפעיים, למשל כמה מיני גומצנים, יכולים לירות את הארס למרחק קצר.
קוברה יורקת שחורת-צוואר (שם מדעי: Naja nigricollis; לפי האקדמיה: קוֹבְּרָה יוֹרֶקֶת) היא מין קוברה יורקת הנפוצה באפריקה ובעלת ראש וצוואר שחורים.
אורכה של הקוברה 1.2-2.2 מטר ולפעמים גם יותר.
הגוף מכוסה הקשקשים הוא שחור או אפור בהיר עם גחון צהוב או אדמדם.
לעיתים ניתן למצוא גם מופע חום-אדמדם.
הצוואר, כשמו, שחור וכך גם הראש הרחב.
העיניים גדולות והלסת מעוגלת וגדולה, בתוכה ישנה לשון ארוכה העוזרת בהרחה ושיני ארס גדולות וקטלניות היכולות לירוק למרחק את הארס ולפגוע בעיני תוקפים.
יריקה זו משמשת רק נגד אויבים.
קוברה זו חיה ברחבי מדינות אפריקה שמדרום לסהרה, בעיקר במערב, ב:אנגולה, בנין, בורקינה פאסו, קמרון, צ'אד, הרפובליקה המרכז אפריקנית, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, קונגו, אתיופיה, גבון, גאנה, גינאה ביסאו, גויאנה, חוף השנהב, קניה, ליבריה, מאלי, ניז'ר, ניגריה, סנגל, סיירה לאון, גמביה, מאורטניה, סודאן, טנזניה, סומליה, טוגו, אוגנדה וזמביה.
ייתכן שהיא נמצאת גם בדרום אפריקה, זימבבואה, סווזילנד, בוצוואנה, נמיביה ומוזמביק.
ברוב אזורי תפוצתם הם חיים באזורי סוואנה וגם ביערות גשם שונים, אך הם יכולים לשרוד גם במדבריות צחיחים.
הם נמצאים באזורים בהם יש מקווי מים.
הקוברה היא ציידת טובה וזריזה של יונקים קטנים כמו עכברים וחולדות אך גם של לטאות ונחשים אחרים, דו-חיים שונים ועופות.
הטורפים הגדולים שלה הם עופות דורסים כמו החיוויאי וגם נמיות גדולות.
קוברה יורקת אדומה (שם מדעי: Naja pallida) היא מין של קוברה יורקת הנפוצה באפריקה בעלת קשקשים ורודים-אדומים.
היא בעלת גוף ורוד-אדום עם גרון בעל רצועות של שחור ולבן ולפעמים היא מופיעה גם בכתום.
הראש רחב והעיניים גדולות ומעוגלות עם אישונים לבנים.
השיניים שלה יכולות לירוק ארס עד למרחק 2 מטר ולגרום לעיוורון למי שנפגע בעיניו.
עם זאת השיניים עצמן ארסיות ויכולות לגרום לננשך בחילות, הקאות, התקפים והתעלפויות ובסופו של דבר, בהיעדר טיפול רפואי, גם מוות.
הקוברה חיה בטבע במזרח אפריקה בג'יבוטי, אריתריאה, סומליה, דרום מצריים, צפון ומזרח אתיופיה, צפון טנזניה, צפון סודאן וקניה.
הם חיות בסוואנות, בדרך כלל ליד מקורות מים.
הקוברות הן חיות מהירות ואגרסיביות שביום נמצאות במסתור כמו מאורה, בור או קן של טרמיטים ובערב עולות לצוד.
עם זאת הקטנים הם פעילי יום החיים באתרים שבהם לא שוכנים בוגרים, העלולים לטרוף אותם ללא כל בעיה.
הן ניזונות בעיקר מקרפדות וצפרדעים וגם מעכברים, ציפורים קטנות ונחשים אחרים שונים.
הן מריחות את הטרף באמצעות הלשון הרגישה שלהן והורגות אותו עם שיני הארס הגדולות.
באזורים מסוימים הן ניזונות מלולי תרנגולים מקומיים.
הקוברה היא מין מאוד קטלני אם הוא מכיש מקרוב ויכול להרוג בקלות, אך הוא מתרחק בדרך כלל מהאדם ומקרי המוות נדירים.
רוב הטורפים מעדיפים לא להתעסק איתו וכשטורף תוקף אותו הנחש מרים את צווארו, יורק ונושף ואז יורק את הארס מבין שיניו.
קוברה טבעתית (שם מדעי: Hemachatus haemachatus) היא מין של נחש יורק גדולה ממשפחת הפתניים, החיה בדרומה של אפריקה.
אף על פי ששמה הוא קוברה, היא שייכת לסוג יחידאי נפרד.
זהו נחש גדול המגיע לאורך 110-90 ס"מ וצבעו שחור כהה בדרך כלל עם בטן אפורה ועל הצוואר שתיים שלוש רצועות פסים לבנות שנתנו לקוברה את שמה.
הקשקשים פחות נוקשים ובולטים משאר סוגי הקוברה.
הקוברה היא מין מדברי החי באזור הכף של דרום אפריקה ובלסוטו, בטרנסקאי, בקוואזולו-נטאל, בחאוטנג, במערב סווזילנד ובמערב מוזמביק וזימבבואה.
הקוברה היא אוכלת בשר והיא ניזונה בעיקר מקרפדות שונות.
היא תאכל גם יונקים קטנים, דו-חיים נוספים וזוחלים אחרים כולל נחשים ואף קוברות אחרות.
לקוברה הבוגרת מעט מאוד אויבים בטבע, ביניהם ישנם עופות דורסים, נמיות, לטאות כוח ונחשים גדולים יותר.
הקוברה מקשיחה את צווארה כלפי מעלה ופורשת את רצועות העור ופולטת יריקה מבהילה כדי להבריח את התוקף שעלולה לגרום לעיוורון אם היא פוגעת.
אם זה לא עובד היא נמלטת אל בין הסלעים.
לקוברה הטבעתית יש יכולת להעמיד פני מת, ואז לתקוף אם הוא מופרע, תכונה ההופכת אותו לנחש מתעתע ומסוכן ביותר.
הנחש נחשב למאוד ארסי והוא יכול לירוק את הארס למרחק של 3 מ' עד לעיני התוקף ולגרום לעיוורון זמני וכאבים עזים.
לעור היריקה לא עושה הרבה נזק.
עם זאת אם הקוברה נושכת הנשיכה ארסית ויכולה להרוג במהירות אנשים שהבהילו אותה.
קוברה חוטמנית (שם מדעי: Naja annulifera) היא מין של קוברה ממשפחת הפתניים והיא נחש ארסי מאוד החי בדרום אפריקה.
היא בעלת צבע אפור, חום ואף כחול והבטן צהובה.
על הגרון ישנם פסים שחורים-צהובים והראש מעוגל.
עם זאת החוטם של הקוברה יותר רחב מקוברות אחרות, מה שנתן לה את שמה.
נחש זה פחות נפוץ מקרוביו והוא חי בדרומה של אפריקה בסוואנות, ערבות צחיחות וגם במדבריות בדרום אפריקה, בדרום מוזמביק, במזרח בוצוואנה, במלאווי, בזימבבואה ובסווזילנד.
הקוברה מעדיפה לפעול בלילות והיא שוכנת באזורים הקרובים למים.
ביום היא חיה במאורות באדמה או בקן של טרמיטים והצעירים מתרחקים מהבוגרים שיכולים לאכול אותם, ולכן יוצאים לפעילות ביום.
בעת סכנה הקוברה יכולה להתרומם לגובה של 0.5 מ' ולפרוש רצועות עור גדולות משני צידי הצוואר.
ההכשה שלה מהירה ביותר והיא עשויה לגרום למוות תוך שעה אם לא תינתן לנשוך עזרה.
הקוברה משתמשת בארס בעיקר בשביל להרוג את טרפה הכולל יונקים קטנים, עופות, זוחלים כולל נחשים קטנים יותר (בעיקר מהמין ביטיס מתנפח) ודוחיים.
היא אינה בוחלת גם בקניבליות.
היא עצמה עלולה להיטרף על ידי דורסים שונים כמו החיוויאי ונחשים גדולים יותר.
קוברה יורקת מוזמביקית (שם מדעי: Naja mossambica) היא מין קוברה יורקת ממשפחת הפתניים.
קוברה זו מצויה באפריקה שמדרום לסהרה מדרום-מזרח טנזניה ודרום אנגולה עד לצפון נמיביה.
היא נפוצה בסוואנות ובערבות פתוחות ביבשת.
זוהי קוברה שאורכה 90–105 ס"מ ויכולה להגיע לאורך 154 ס"מ.
היא בעלת קשקשים צהובים עד חומים ובעלת גרון כתום מפוספס.
קוברה זו מכילה שיני ארס היכולים לירות ארס לעיני תוקפיה.
היא טורפת דו-חיים, נחשים אחרים, עופות, ביצים ויונקים קטנים.
הקוברה ארסית מאוד, אך פחות ממיני קוברה אחרים.
קוברה מונוקלית או קוברה הודית יורקת(שם מדעי: Naja kaouthia) היא מין של קוברה ממוצא דרום אסייתי הקרובה מאוד לקוברת המשקפיים ובעבר סווגה כתת-מין שלה.
בדומה לקרובתה הממושקפת היא פופולרית בהופעות נחשים ברחבי אסיה, אף שהיא ארסית מאוד.
היא קרויה על שם צורת המונוקל שעל עורפה.
אורכה של הקוברה 1.35-1.5 מטר כשהגדולה ביותר הגיע לאורך 2.3 מטר.
הקוברה אפורה כהה, חומה ושחורה עם בטן בהירה והיא בעלת מפרש עור רחב היכול להיפרש מצידי צווארה בעודה מתרוממת כדי להרשים יריבים בעוד זוג כתמים שחורים בולטים במרכז הצוואר הפרוש ותחתיו פס עבה ושחור לאורך הצוואר.
הראש כהה עם עיניים גדולות ופה בהיר בעל לשון מפוצלת.
הקוברה יכולה להצליף במהירות בתוקף המתקרב אליה בעזרת הורדה מהירה של הצוואר ושליחתו קדימה.
תפוצת הקוברה בטבע היא בביצות, שדות אורז, מנגרובים, בתות ויערות עד לגובה 1 ק"מ.
היא מצויה במגוון סביבות אך צריכה מקווי מים בקרבתה.
לעיתים רבות היא נמצאת ליד מגורי אנשים ואף בכמה ערים.
תפוצתה היא ממרכז הודו, דרך נפאל, וייטנאם, דרום סין, קמבודיה, בנגלדש, בהוטן, מיאנמר, לאוס, תאילנד וחלק מחצי האי המלאי.
הקוברה היא פעילת לילה המחפשת טרף קטן.
הקטנים ניזונים בעיקר מקרפדות אך הגדולים יטרפו מכרסמים שונים, נחשים אחרים ולעיתים גם דגים.
את הטרף הם הורגים בהכשה מהירה משיני הארס שלהם, בדרך כלל מתוך מארב מוסווה.
במין קוברה זו הזכרים והנקבות נשארים יחדיו לטפל בביצים - 18-33 בכל הטלה.
הביצים מוטמנות בקרקע וההורים שומרים עליהם מטורפים.
קוברה זו היא האחראית למרבית ההרוגים מהכשת נחשים בתאילנד.
הארס שלה מורכב מנוירוטוקסינים הפוגעים בעצבים וגורמים לשיתוק מהיר ולמוות תוך שעה אחת.
עם זאת הקורבן יכול לכרות לעצמו את האיבר שנפגע בטרם עת.
קוברה יורקת אינדונזית (שם מדעי: Naja sputatrix) היא מין של קוברה יורקת ממשפחת הפתניים הנפוצה באינדונזיה ובעיקר באי ג'אווה.
קוברה זו בעלת קשקשים צהובים ושחורים עד חומים כהים לסירוגין עם ראש רחב ושחור, עיניים גדולות ומפרש מתוח מצידי הצוואר.
הקוברה בעלת חוטם קצר, נחיריים גדולים ושיני ארס בקדמת ראשה שהם בעלי בלוטות בקדמת השן איתה הקוברה יכולה לירוק ארס לעבר עיני תוקפים.
אורכה של הקוברה 1.3 מטר בממוצע, אך נמצאו גם כמה באורך 1.83 מטר.
קוברה זו חיה רק בדרום אינדונזיה בג'אווה ובאיי סונדה בבאלי, לומבוק, סומבאווה, למבטו קומודו, פלורס ואלור.
ייתכן שהיא מצויה גם בטימור ובסולאווסי.
תפוצת הקוברה היא בעיקר בסוואנות מיוערות וביערות מונסון עד לגובה 3,000 מטר.
הקוברה ניזונה מטרף עיקרי של מכרסמים כמו עכברים וחולדות וגם מלטאות, נחשים אחרים וצפרדעים.
הקוברה מותקפת בידי מספר מעט מאוד של טורפים ובעיקר בידי כוח ענק (באי קומודו), אף שבמספר מקרים הקוברה הצליחה לירות לעיני הלטאה ולהינצל.
יריקת הארס והפחדה הם ההגנות העיקריות שלה אך אם זה לא עוזר היא תכיש בעזרת ניביה את התוקף.
קוברה זו הורגת מעט מאוד אנשים כל שנה.
למרות זו הארס שלה המורכב מנוירוטוקסינים חזקים יכול לגרום לקרישת דם מהירה ולהאטה של מהירות הדם עד לעצירת פעילות הלב.
הארס נחשב לחזק יחסית אך גם לאיטי יותר.
קוברה יורקת שחורה המכונה לעיתים קוברת זברה יורקת (שם מדעי: Naja nigricincta) היא מין של קוברה יורקת החיה ברחבי אפריקה הדרומית והיא ארסית מאוד.
כמה חוקרים סוברים שהיא בעצם תת-מין של קוברה יורקת שחורת-צוואר.
קוברה יורקת שחורה מגיעה לאורך 1.2-1.5 מטר וצבעה שחור עד אפור כהה, ורדרד, צהוב ולעיתים גם לבן כשהגוף מוקף בפסים אנכיים כהים.
הפרטים הצעירים מכילים פחות פסים מהבוגרים.
ראש הקוברה רחב ובדומה למינים קרובים היא יכולה לפרוש את צווארה, שגם הוא שחור עם פס אופקי צהוב, כדי להרתיע אויבים.
אם זה לא עוזר היא יכולה לפעור את לועה ולירוק דרך ניביה ארס היכול לעוור את עיני האויב, גם ממרחק של 2 מטרים.
ארס זה יכול לעוור לזמן רב ולעיתים אף באופן קבוע.
נשיכת הקוברה עצמה קטלנית בהרבה מהיריקה ויכולה לגרום לשיתוק מהיר, דימום פנימי מסיבי ופגיעה בפעילות הלב.
ללא טיפול מהיר יכולה הקוברה להרוג אדם תוך כמה שעות, אך הארס נועד בעיקר עבור טרפה הכולל מיני מכרסמים, זוחלים מדבריים לרבות שאר נחשים וטרף פגיע אחר.
קוברה זו שוכנת מדבריות ואזורים יבשים והיא משיגה את כל הנוזלים שלה מהטרף.
Naja nigricincta nigricincta - נפוצה בצפון ובמרכז נמיביה ובדרום אנגולה.
קוברה זו בעלת פסים רבים יותר מקרובתה.
Naja nigricincta woodi - נפוצה בדרום נמיביה, דרום בוטסואנה, לסוטו ובדרום אפריקה.
היא כהה מעט יותר מקרובתה.
קוברה כספית (שם מדעי: Naja oxiana) היא מין של נחש מהסוג קוברה ממשפחת הפתניים השוכנת במרכז אסיה מחופי הים הכספי ואיראן במערב עד לצפון פקיסטן והודו (בחבל קשמיר ובהימאצ'ל פרדש) במזרח.
היא דומה מעט לקוברה ההודית (Naja naja) במראה, אך היא בהירה יותר ובעלת גומות כהות מתחת לגרון, החסרות אצל ההודית.
קוברה זו יכולה להגיע לאורך מטר עד 1.5 מטר, והיא בעלת קשקשים בעלי קצוות שחורים בולטים שצבעם כהה עד שחור, אך לא בכל גופה, והבטן ופלג הגוף התחתון צהוב או צבע בהיר.
הראש רחב ומעוגל עם חריצים בולטים לעיניים.
כמו שאר הקוברות היא בעלת מפרש צוואר גדול שצבעו צהוב-כהה לסירוגין.
היא מנפחת את הצוואר כדי להרתיע את אויביה.
קוברה זו היא המערבית מכל הקוברות האסייתיות, והיא שוכנת בתחומי ערבה יבשה המכוסה בסלעים, עשבים מעטים או שיחיות, עד לגובה 3,000 מטר מפני הים.
זוהי קוברה פעילת יום ברובה, אך לא רק, והיא מחפשת יונקים קטנים, עופות וזוחלים אחרים אותם היא הורגת בהכשה קטלנית.
הארס של קוברה זו קטלני ביותר ועל פי דו"ח מ-1992 היא נחשבת לקוברה הקטלנית מכולם.
הארס מורכב מחלבונים נוירוטוקסינים והרעלת תאים וכן אנזימים הגורמים לפגיעה חמורה בתאים, בשל שחרור גבוה של פורין.
הקוברה יכולה לגרום לכאבים ונפיחויות, שיתוק, פגיעה במערכת העצבים ולמוות מחוסר נשימה.
מרבית הקורבנות מתים אם לא קיבלו בזמן נוגדן.
קוברה זו היא הנחש הקטלני ביותר במרכז אסיה ואיראן ואחראית לתמותה הגבוהה ביותר מבין הקוברות מהכשה - 70-75% מהמוכשים בממוצע מתים.
קוברה דרום פיליפינית (שם מדעי: Naja samarensis) הוא מין של נחש קוברה האנדמית לאיי הפיליפינים, בעיקר בויסאיאס ובמינדנאו.
קוברה זו חופפת בתחומי תפוצתה הצפוניים עם מין נוסף של קוברה - קוברה פיליפינית.
שני המינים הפיליפינים הם קוברות היורקות את ארסן מבעד לניבים החלולים והיישר לעבר עיני הקורבן, בדרך כלל לאחר איום או התקרבות מצידו.
קוברה זו מגיעה לאורך 1.4 מטרים והיא בעלת קשקשים צהובים בוהקים מנומרים בשחור והגחון החל מאמצע החזה כהה עד שחור.
כמרבית הקוברות היא יכולה לשטח את צווארה כדי להיראות מאיימת יותר.
היא בעלת כתמים דמויי עיניים על העורף.
הקוברה שוכנת בקרבת נחלים או נהרות ובג'ונגלים של דרום הפיליפינים.
לעיתים היא תימצא בקרבה למגורי אדם,לרבות שדות אורז ומטעים.
הקוברה מחפשת טרף כמו עכברים ויונקים קטנים אך גם צפרדעים, זוחלים אחרים ואף נחשים אחרים.
בנוסף על הארס אותו הקוברה יורקת היא יכולה לנשוך בעזרת ניביה החלולים, הקבועים בקדמת הלסת העליונה.
הארס מורכב מנוירוטוקסין חזק וממרכיבים ציטוטוקסינים.
הוא גורם לנפיחות באזור ההכשה, חום, לחץ דם גבוה ויכול להזיק למערכת הנשימה ולמוות של הקורבן כתוצאה משיתוק וחנק.
ישנו נסיוב נגד ארס אך הוא נדיר מאוד בפיליפינים.
עם זאת המפגשים עם הקוברה נדירים ומספר הקרבנות נמוך יחסית.
ארס המותז לתוך עיני הקורבן גורם לכאב עז ולפגיעה ברשתית ואם הוא לא נשטף בתוך זמן קצר, הוא יכול לגרום לעיוורון קבוע.
קוברה יורקת סינית, קוברה יורקת תאילנדית או קוברה יורקת שחורה-לבנה (שם מדעי: Naja siamensis) היא מין של קוברה יורקת ארס ממשפחת הפתניים החיה ברחבי דרום-מזרח אסיה בתאילנד (ומכאן שמה המדעי), קמבודיה, וייטנאם ולאוס ונראה שגם במיאנמר, אף שלא נרשמה תצפית.
אורכה של קוברה בוגרת 0.9–1.2 מטר כשהשיא יכול להגיע ל-1.6 מטרים וצבעה אפור עד חום ושחור מוקף בכתמים לבנים והחזה בהיר מאוד, עם מעט כתמים על הצוואר והחזה.
הסימן על צווארה דומה מעט למשקפיים.
תפוצתה היא משדות ומישורים, דרך ג'ונגלים ועד למורדות הרים ולחורשים.
הקוברה נמשכת לעיתים למגורי האדם, אשר מושכים גם מכרסמים קטנים.
הקוברה היא נחש לילי המתחבא במשך היום בין סלעים או צמחייה.
אם היא מאוימת ביום היא תחפש מקלט במרחק מה, אך בלילה התנהגותה תוקפנית יותר והיא תנפח את צווארה ותירק ארס לעבר עיני התוקף.
ארס זה מסוגל לעוור לחלוטין אם הארס לא יישטף, אך הוא לא הורג.
אם התוקף לא מתרחק הקוברה תכיש אותו בניביה.
הארס החודר למחזור הדם גורם לנמק ונפיחות באזור ההכשה ולשיתוק ופגיעה במערכת הנשימה.
ללא נסיוב הקורבן ימות במהרה, מה שקורה במספר כפרים בהם אין נסיוב בנמצא.
קוברה זו דומה מאוד למינים קוברה מונוקלית או לקוברה סינית, והיא קרובה אליהם מבחינה טקסונומית.
קוברה יורקת מערב-אפריקאית (שם מדעי: Naja katiensis) היא מין נחש ארסי מהסוג קוברה שבמשפחת הפתניים, השייכת לקוברות היורקות.
הקוברה מכונה גם קוברת מאלי וקוברה קטאינית, על שם העיירה "קטאי" שבמאלי, בה התגלתה.
השם המדעי של הקוברה ניתן על פי עיירה זו.
הקוברה חיה ברחבי מערב אפריקה - מסנגל עד קמרון, באזורים מישורים, סוואנות לחות ויערות פתוחים.
היא נצפתה במדינות הבאות: גמביה, גינאה-ביסאו, צפון גיאנה, דרום מאלי, חוף השנהב, בורקינה פאסו, צפון גאנה וטוגו.
אורכה של הקוברה 1.7 מטר, והיא רזה יחסית.
צבעה חום-בהיר עד צהוב, והיא בעלת רצועות אדמדמות עד חומות לאורך מרבית הגוף.
ראשה רחב וצהוב, כשהעיניים גדולות יחסית וכתומות.
קוברה זו יכולה לנפח את צווארה כדי להרתיע אויבים.