tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתחילת מלחמת העולם הראשונה היא חזרה לסנט פטרסבורג והתקשרה לתנועת מיר איסקוססטבה.
בשנת 1916 פרסמה ספר מונוטיפים בשם "פריז ערב המלחמה" ותרמה את ההכנסות לאמנים רוסים שהיו תקועים בצרפת.
בשנת 1919, היא הייתה ממקימי תיאטרון הבובות הממלכתי, שם עיצבה גם בובות.
היא הקדימה את תיאטרון הבובות המרכזי של המדינה שהוקם על ידי סרגיי אוברזצוב בשנת 1931. משנת 1922 עד 1929, היא הייתה פרופסור באולפני האמנות הגבוהים יותר (לשעבר האקדמיה הקיסרית לאמנויות), שם לימדה ציור תיאטרלי ודקורטיבי.
היא גם עיצבה פוסטרים ופרסמה סדרה פופולרית של צלליות, של משוררים, אחרי צלליות של מנהיגי המהפכה.
היא השתתפה כמעט בכל התערוכות שהתקיימו בברית המועצות ובאירופה, כולל הביאנלה של ונציה (1928).
קרוגליקובה היה נושא לדיוקן עיפרון בשנת 1933 שצויר על ידי פיוטר נרדובסקי [4] וציורים של מיכאיל נסטרוב בשנת 1938 ו -1939 החברים לשעבר במיר איסקוססטבה.
היא הייתה ידועה בהחייאת טכניקות תחריט והדפסה ישנות יותר, אך הייתה ידועה במיוחד בזכות המונוטיפים.
בשנת 2009 הוקדש לה פסטיבל המונוטיפים הבינלאומי הרביעי.
יליזבטה קרוגליקובה נפטרה ב־21 ביולי 1941 בלנינגרד.
יליזובו היא עיירה הממוקמת בחצי האי קמצ'טקה במזרח רוסיה.
היישוב נוסד בשנת 1848 ככפר בשם "סטארי אוסטרוג" (Stary Ostrog).
בשנת 1897 שונה שם היישוב ל"זאבוייקו" (Zavoyko) על שמו של האדמירל וסילי זאבוייקו אשר הנהיג בקרב ההגנה על פטרופבלובסק כנגד צבאות האימפריה הבריטית והאימפריה הצרפתית שתקפו את העיר בשנת 1854, במהלך מלחמת קרים.
שם היישוב שונה ליליזובו בשנת 1924. הוענק ליישוב מעמד עירוני בשנת 1964, והוא הוכרז כעיירה בשנת 1975.
העיירה ממוקמת בגובה של כ־20 מטרים מעל פני הים, כ־10 קילומטרים מחופי האוקיינוס השקט וכ־12 קילומטרים מצפון־מזרח לפטרופבלובסק־קמצ'טסקי, בירת החבל.
כ־25 קילומטרים מצפון־מזרח לעיירה נמצאים שניים מהרי הגעש של קמצ'טקה: קוריאקסקי ואווצ'ינסקי.
נכון לאומדן משנת 2018, בעיירה מתגוררים כ־39,200 תושבים, ירידה קלה מאז מפקד האוכלוסין בשנת 2010, אז התגוררו בעיירה 39,569 תושבים.
אוכלוסיית העיירה פחתה בכמה אלפים מאז מפקד האוכלוסין של שנת 1989 ומפקד האוכלוסין בשנת 2002.
ממזרח לעיירה נמצא נמל התעופה אליזובו ממנו יוצאות טיסות ליעדים שונים ברוסיה, הבולטים שבהם הם מוסקבה, ולדיווסטוק וחברובסק.
בנוסף, העיירה מחוברת לכביש הראשי של חצי האי.
נהר אוואצ'ה עובר דרך העיר ונשפך לאוקיינוס השקט מספר קילומטרים דרומה.
ישנו גשר אחד לרכבים אשר מחבר בין שני חלקי העיר משני צידי הנהר.
ילנה אלכסנדרובנה אולייבה היא סופרת ילדים רוסייה של ספרות חינוכית וכללית.
על פי הנתונים של לשכת הספרים הרוסית, היא זכתה במקום השני בין סופרי ילדים (אחרי קורניי צ'וקובסקי) לפי התפוצה הכוללת של ספרים שיצאו בשנת 2020. בשנת 2020 יצאו לאור 90 ספרים שונים של אולייבה, בתפוצה כוללת של 93,295 אלף עותקים.
כיוון שהיקף התפוצה הכוללת של ספריה עקף את התוצאות של כל הסופרים הבוגרים (לפי לשכת הספרים הרוסית), הדבר הפך את אולייבה לסופרת העכשווית המפורסמת ביותר, לפי תוצאות שנת 2020 ברוסיה.
אולייבה כתבה יותר מ-500 ספרים, חוברות עבודה ויצירה, חוברות הדרכה ללימודים בגני ילדים ובבית.
ספריה של ילנה אולייבה מתורגמים לשפה האוקראינית (32 ספרים), טורקית (8 ספרים), סינית (9 ספרים), אנגלית (5 ספרים), אסטונית (3 ספרים), סאחה (ספר 1), ווייטנאמית (ספר 1), קוראנית (ספר 1), סלובקית (ספר 1).
קיבלה תעודת דרגה 1 בתחרות הבינלאומית "אמנות הספר" בקטגוריה "ספרי ילדים ומתבגרים (2020).
ילנה אולייבה נולדה בעיר פנזה.
בשנת 1981 החלה את לימודיה בבית ספר עירוני רגיל מס' 9, במקביל למדה בבית ספר למוזיקה מס' 2, בכיתת דומרה ופסנתר (המחלקה העממית).
סיימה 8 כיתות בהצטיינות והתקבלה למכללת החינוך של פנזה, אותה סיימה בשנת 1993. את לימודיה שילבה עם עבודה כדוורית.
לאחר קבלת השכלה בינונית-מקצועית, החלה את הקריירה של מורה בכיתות בית ספר יסודי של בית ספר מס' 56 של העיר פנזה.
בשנת 1994 התקבלה לאוניברסיטה החינוכית של פנזה ע"ש בלינסקי, לפקולטה "מורה בבית ספר יסודי" (לימודים מרחוק).
למרות המעבר שלה למוסקבה, ילנה סיימה את לימודיה במוסד להשכלה גבוהה בשנת 1995 וקיבלה את התעודה שלה ב-1998.
ב-10 שנים הראשונות לחייה בעיר הבירה עבדה בתור מורה פרטית.
בתקופה הזו (2003–2004) הספיקה לסיים קורסים ללימודי השפה האנגלית באוניברסיטת הידידות בין העמים של רוסיה.
בשנת 2005 החלה לעבוד בתור תסריטאית בערוץ הטלוויזיה "הבירה", בתוכנית "בר דה ז'ה וו" .
ב-2015 הוצאת הספרים "גרמוטיי" .
ב-2021 ילנה אולייבה לקחה מקום עשירי מתוך עשר במצעד של סופרי ילדים המפורסמים ביותר ברוסיה, לפי הנתונים הרשמיים של לשכת הספרים הרוסית.
בשנת 2020 ספרה "אנציקלופדיה של מעשים טובים" היה אחד משלושת הספרים הנמכרים ביותר באתר Wildberries.
תעודת דרגה 1 בתחרות הבינלאומית "אמנות הספר" בקטגוריה "ספרים לילדים ומתבגרים" (2020).
ב-2020 אולייבה נכנסה לרשימה ארוכה של המועמדים הסופיים של פרס ע"ש אוספנסקי.
רשימת יצירות שיצאו לאור בעברית
מילות קסם - איורים: ויקטוריה קורצ'בה, הוצאת קלוור ספרים, 2024
נימוסים והליכות - איורים: ויקטוריה קורצ'בה, הוצאת קלוור ספרים, 2024
- הוצאת קלוור ספרים, 2024
- איורים: מריה בזיקינה, הוצאת קלוור ספרים, 2024
חלומות פז - איורים: אנה נצבטייבה, הוצאת קלוור ספרים, 2024
חברים לנצח - איורים: אולגה אגפונובה, הוצאת קלוור ספרים, 2024
ילנה, נסיכת סרביה (בסרבית: Јелена Карађорђевић; 4 בנובמבר 1884 – 16 באוקטובר 1962) הייתה נסיכה סרבית.
היא הייתה בתם של פטר הראשון, מלך סרביה ואשתו, זורקה, נסיכת מונטנגרו.
היא הייתה אחותם הבכורה של ג'ורג'ה, נסיך הכתר של סרביה ואלכסנדר הראשון, מלך יוגוסלביה.
ילנה הייתה גם אחייניתן של אלנה, מלכת איטליה, אנסטסיה, נסיכת מונטנגרו (או "סטנה"), אשתו של ניקולאי ניקולאביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ושל מיליצה, נסיכת מונטנגרו, אשתו של פיוטר ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, הנשים שהציגו את גריגורי רספוטין לצארינה אלכסנדרה.
ילנה נולדה ב-4 בנובמבר 1884 בצטיניה, מונטנגרו, ומאחר ואמה מתה כשהייתה קטנה, היא חונכה בעיקר תחת השגחתן של דודותיה סטנה ומיליצה.
היא התחנכה ברוסיה במכון סמולני, בית ספר בסנקט פטרבורג לילדות טובות.
"היא הייתה ילדה מתוקה מאוד אם כי פשוטה, עם עיניים כהות ויפות, שקטה מאוד וחביבה בהתנהגותה", כתבה מרגרטה איגר, אומנת לבנותיו של הצאר ניקולאי השני.
איגר כתבה שילנה, אז כבת שבע-עשרה, באה לעיתים קרובות לתה עם דודה אחרת שלה, הנסיכה וירה ממונטנגרו, ובני דודים.
אולגה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה חיבבה אותה מאוד.
דודה רביעית, אלנה, מלכת איטליה, הזמינה אותה לביקור והכירה לה את יואן קונסטנטינוביץ', נסיך רוסיה.
הוא הציע נישואים זמן קצר לאחר מכן.
זה היה שידוך אהבה, הפתעה למשפחה כי יואן העדין והמופנם חשב להיות נזיר רוסי אורתודוקסי.
"אולי אתה יודע שיונצ'יק מאורס לילנה מסרביה, זה כל כך נוגע ללב", כתבה בת דודתו הרחוקה, טטיאנה ניקולאייבנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בת ה-14, לדודתה, אולגה אלכסנדרובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, ב-14 ביולי 1911. "כמה מצחיק אם אולי יהיו להם ילדים, האם הם יכולים לנשק אותו?
איזה עוול, פיי!" בני הזוג נישאו ב-3 בספטמבר 1911, בקפלת פטרופבלוסקיה הקדושים של ארמון פטרהוף בסנקט פטרבורג.
לאחר הנישואים היא שמרה על מעמד הוד מלכותה, מה שאומר שהייתה לה הזכות לקבל דיפלומטים בזכות עצמה, בניגוד לבעלה, שהחזיק רק במעמד הוד מעלתו, בשל היותו נין זכר של קיסר.
ילנה למדה רפואה באוניברסיטה האימפריאלית בסנקט פטרבורג בעקבות נישואיהם, עיסוק שעליו נאלצה לוותר כאשר ילדה את ילדה הראשון.
לזוג נולדו שני ילדים, וסבולוד איוואנוביץ', נסיך רוסיה (20 בינואר 1914 – 18 ביוני 1973), ויקטרינה איוואנובנה, נסיכת רוסיה (12 ביולי 1915 - 14 ביולי 2007).
שלושת ילדיה ושבעת נכדיה של בתה הנסיכה יקטרינה, שנישאה ולאחר מכן נפרדה מרוג'רו, מרקיז פאראצ'ה די וילפורסטה, הם הנינים היחידים של קונסטנטין קונסטנטינוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ורעייתו הנסיכה הגדולה יליזבטה מאבריקייבנה.
ילנה הלכה מרצונה אחר בעלה לגלות כאשר הוא נעצר בעקבות המהפכה הרוסית של 1917 וניסתה להשיג את שחרורו.
הם נדחקו לתוך היער על ידי הבולשביקים המקומיים, נדחקו לתוך פיר מכרה נטוש ולאחר מכן הושלכו רימונים לתוך פיר המכרה.
יואן שכנע את ילנה לעזוב את אלאפאייבסק ולחזור לשני ילדיהם הקטנים, שאותם השאירה עם אמו של יוהאן, הנסיכה הגדולה יליזבטה מאבריקייבנה.
ביוני 1918 ביקרה ילנה בבית איפטייב ודרשה לראות את הצאר, בתקווה בחשאי להעביר מכתבים למשפחה הקיסרית מקרוביהם.
לאחר שסורבה להיכנס על ידי השומרים (שהרובים שלהם כוונו אליה), היא נסעה למלון אמראנסקאיה במרחק של חצי מייל משם, ועשתה בירורים חוזרים ונשנים בצ'קה.
היא בעצמה נעצרה על ידי המשטרה החשאית ונכלאה בפרם.
בחודש שלאחר מכן, ביולי 1918, בעלה יואן ועוד כמה מבני משפחת הקיסרות שבויים נהרגו על ידי הבולשביקים.
במהלך מאסרה, הביאו הבולשביקים נערה שקראה לעצמה אנסטסיה רומנובה לתא שלה ושאלו את ילנה אם הילדה היא הנסיכה הגדולה אנסטסיה ניקולאייבנה, בתו של הצאר ניקולאי השני.
ילנה אמרה שהיא לא זיהתה את הילדה והשומרים לקחו אותה משם.
שבועיים לאחר מכן, ילנה הועלתה על רכבת חזרה לפטרוגרד.
דיפלומטים שוודים קיבלו אישור עבור חמותה של ילנה, הנסיכה הגדולה אליזבת מאבריקייבנה, לעזוב את רוסיה עם ילדיה של ילנה, וסוולוד ויקטרינה, ושני ילדיה הקטנים, הנסיך גאורגי קונסטנטינוביץ' והנסיכה ורה קונסטנטינובנה, באוקטובר 1918 על סיפון הספינה השוודית "אונגרמנלנד".
ילנה נשארה כלואה בפרם עד שדיפלומטים נורווגים איתרו אותה והעבירו אותה.
לאחר מכן היא הוחזקה אסירה בארמון הקרמלין לפני שלבסוף הורשה לעזוב ולהצטרף לילדיה בשוודיה.
ילנה חזרה ליוגוסלביה, אך עקב חילוקי דעות עם אחיה המלך אלכסנדר, בעיקר על הטיפול באחיהם הנסיך ג'ורג'ה (נעצר, הוכרז בלתי שפוי וננעל בבית מקלט ב-1925), היא עזבה בסופו של דבר והתיישבה בניס, צרפת.
ילמז טשצ'שמה הוא כנר ישראלי המוכר בשמו הפרטי.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 היה חלק מלהקת הבית של תוכנית הטלוויזיה בטברנה של שמעון פרנס ולאחריו יוני רועה.
השתתף בתוכנית ריח מנטה שהנחה ירון אילן בערוץ 33 לה הלחין גם את מנגינת הפתיחה.
התארח בתוכנית הטלוויזיה של יצפאן.
בשנת 2000 עיבד והפיק עם אבשלום צוברה את האלבום "על במה" של הזמר כפיר עזרן.
בשנת 2002 ניגן באלבום ילדה של אהבה של שרית חדד.
באותה השנה הופיע גם באלבום לכל אדם מלאך של אביבה אבידן.
ילמז ניגן בפסקול שכתב ערן דינור לסרט התיעודי "סגר" בשנת 2002.
ב-2009 הקליט הזמר יואב יצחק את השיר "במקום הזה אין שקט לשעה" שחיבר אהוד מנור ללחן של ילמז.
הנעימה נכללה במקור באלבום "הכינור ואני 2" של ילמז ויצחק שילב אותה בהמשך באלבום "כמה טוב שבאת".
ב-2011 הלחין את "נעימת האיכר" שהייתה לאחד מלהיטיו.
ב-2012 הלחין לטריפונס את השיר "בואי בואי" שנכתב בשלוש שפות: עברית, יוונית וטורקית.
ילמז עבד עם אמנים רבים בהופעות וכנגן באלבומים של עידן רייכל, גיא זוארץ, קובי פרץ, אייל גולן, ליאור נרקיס, רון שובל, זהבה בן, אביבה אבידן, לידור יוספי, מושיק עפיה, ליאור פרחי, נתי לוי, פיני חדד, שרית חדד, יואב יצחק, חיים משה, תמיר גל, עופר לוי ושלומי שבת.
עובד כנגן באירועים, בהם חתונות ובהופעות פרטיות.
החברים – ילמז, יניב כהן ואריס (2005)
ילנה ויקטורובנה דוידובה היא מתעמלת עבר מברית המועצות.
היא אלופה אולימפית (מוסקבה 1980) וזוכת מדליית ארד באליפות עולם (מוסקבה 1981) בקרב-רב אישי.
אלופה אולימפית ואלופת עולם בתחרות הקבוצתית, סגנית אלופה אולימפית בתרגיל קורה, סגנית אלופת עולם בתרגיל קרקע וזוכת מדליית ארד באליפות העולם בתרגיל מקבילים מדורגים.
דוידובה נולדה וגדלה בוורונז' ליד הגבול עם אוקראינה, לתמרה, עובדת במפעל האופטי והמכני של לנינגרד ולויקטור, מכונאי.
היא החלה להתאמן בהתעמלות בגיל 6. בשנת 1974 היא הייתה חברה בנבחרת הנערות של ברית המועצות.
בשנת 1978 היא עברה עם משפחתה להתגורר בלנינגרד.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב בתחרות הקבוצתית לפני רומניה ומזרח גרמניה ובתחרות החשובה ביותר קרב-רב אישי בתוצאה של 79.150 נק' לפני האלופה היוצאת נדיה קומנץ' מרומניה, ומקסי גנאוק מגרמניה המזרחית שזכו בצוותא במדליית כסף בתוצאה של 79.075 נק'.
מדליית כסף בתרגיל קורה בתוצאה של 19.750 נק', אחרי נדיה קומנץ' (19.800 נק') ולפני בת ארצה נטליה שפושניקובה (19.725 נק').
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בתרגיל קפיצות בתוצאה של 19.575 נק'.
באליפות העולם שנערכה במוסקבה בשנת 1981 היא זכתה ב-4 מדליות, 1 זהב, 1 כסף ו-2 ארד.
מדליית זהב בתחרות הקבוצתית לפני הרפובליקה העממית של סין ומזרח גרמניה.
היא הייתה המצטיינת בתחרות הקבוצתית עם 78.250 נק'.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בתרגיל קפיצות (19.325 נק') ובמקום שביעי בתרגיל קורה (18.750 נק').
דוידובה נישאה למאמן האגרוף פאבל פילטוב ב-1 ביוני 1983. נולדו להם שני בנים, דמיטרי (1985) ואנטון (1995).
המשפחה עברה לקנדה ב-1991. היא הבעלים והמאמנת הראשית של מועדון התעמלות באושאווה, אונטריו, קנדה.
בשנת 2012 שימשה כמאמנת נבחרת קנדה באולימפיאדת לונדון.
בשנת 2016 הייתה שופטת ראשית בתרגיל קרקע באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו.
במהלך הקריירה שלה היא זכתה ב-9 מדליות באליפויות ברית המועצות, מהן 5 מדליות זהב, 2 מהן בקרב רב אישי, 1 כסף ו-3 ארד.
ילנה גלבשקי (בלועזית: Jelena Glavaški; 1907 – 12 בינואר 1944) הייתה גננת סרבית.
היא הצילה נערה יהודיה בתקופת השואה והוכרה כחסידת אומות העולם.
ילנה הייתה גננת בשנות ה-30 לחייה שהתגוררה באלכסיניאק בליד ניש בדרום מזרח סרביה, יוגוסלביה.
היא התיידדה עם היהודיה אנה לבל, שבתה ג'ני לבל התחנכה בגן שלה.
גם לאחר שעברה לניש ילנה המשיכה לשמור על קשר עם אנה, שעברה להתגורר בבלגרד.
בדצמבר 1941 נדרשו אנה וג'ני להתייצב לרישום בתחנת המשטרה המקומית ממנה נשלחו יהודים למחנה ריכוז.
ג'ני, בת ה־14, החליטה להימלט.
בלילה לקחה את התרמיל שאמה הכינה לה לקראת הגירוש הצפוי ונסעה לבדה ברכבת לניש לחפש את ילנה.
ילנה קיבלה אותה בזרועות פתוחות ונתנה לה מקלט בביתה והסתירה אותה בעליית הגג מדצמבר 1941 עד פברואר 1943. ילנה הסתירה בעליית הגג, בנוסף לג'ני, גם פרטיזנים שנמלטו מהגרמנים לאחר ביצוע פעולות חבלה.
ילנה הייתה פעילה במחתרת והצליחה להשיג עבור ג'ני מסמכים מזויפים.
ג'ני שינתה את תאריך לידתה ואת שמה ליובאנקה לאזיץ' ועזרה לילנה בהכנת כרוזים מחתרתיים וחלוקתם בעיר ובכפרים הסמוכים עד פברואר 1943. בעקבות הלשנה שתיהן נעצרו ילנה הוצאה להורג בינואר 1944. ג'ני הועברה לבית כלא לאסירות פוליטיות בברלין וניצלה ברגע האחרון מגזר דין מוות היא שוחררה מהכלא בסוף אפריל 1945.
ג'ני שרדה את המלחמה והצליחה לחזור לבלגרד ולהתאחד עם אביה ואחיה, אך אמה סבתה ובני משפחה נוספים לא שרדו את מחנה הריכוז סיימישטה.
עיריית ניש בחרה להנציח את ילנה גלבשקי באמצעות קריאת רחוב על שמה בעיר וכן על ידי הקמת פינת הנצחה לזכרה במוזיאון ההיסטורי המקומי.
ב-3 בספטמבר 1987 הוכרה ילנה על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם.
שמה נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם בירושלים ביד ושם.
ילנה אנדרייבנה גאן (האן), בלידתה ילנה פדייבה
23 בינואר 1814 – 6 ביולי 1843) הייתה אצילה וסופרת רוסייה, ילידת אוקראינה.
בין היתר נודעה בפרסומיה בעיתונים הספרותיים "ביבליוטקה דליה צ'טניה" (הספרייה לקריאה) ו"אוטצ'סטבניה זאפיסקי" (הרישומים הפטריוטיים).
ילנה גאן הייתה בתה של הנסיכה ילנה דולגורוקאיה ושל אנדריי מיכאילוביץ' פדייב.
ב-1830 התחתנה עם פיוטר אלכסייביץ' גאן (האן) פון רוטנשטרן, איתו ילדה ארבעה ילדים: הלנה – לימים הלנה בלוואצקי, מיסדת התאוסופיה, אלכסנדר, ורה ולאוניד.
נישואיה לא היו מאושרים והיא מצאה נחמה בכתיבה ספרותית.
תחת שם העט זנאידה ר-אובה חיברה רומנים שהתמקדו בדיכוי הנשים.
ספריה זכו בפרסום רב וגאן הושוותה על ידי מבקרים אחדים (לרבות ויסאריון בלינסקי) לסופרת הצרפתייה ז'ורז' סאנד.
כתביה מילאו תפקיד בהתפתחות התנועה הפמיניסטית הרוסית.
ילנה גאן נולדה כ"ילנה אנדרייבנה פדייבה" כבת למשפחת אצילים רוסים, ביישוב רז'ישצ'וב (באוקראינית – רז'ישצ'יב) בפלך קייב, באוקראינה, אז חלק מהאימפריה הרוסית.
הוריה היו אנדריי פדייב, בעל מעמד של "יועץ פרטי" ומושל סרטוב והנסיכה ילנה פבלובנה דולגורוקאיה, בת למשפחה האריסטוקרטית העתיקה דולגורוקי.
גם אימה התנסתה בכתיבה ונודעה כבוטנאית.
עם קרובי המשפחה נמנו גם המשוררת יבדוקיה רוסטופצ'ינה וכן יקתרינה סושקובה, ידידה של מיכאיל לרמונטוב שאותו גם גאן התוודעה אליו אישית.
הייתה לה קשר ייחוס גם למשוררים איוואן דולגורוקוב ופיודור טיוטצ'ב.
בגיל שש עשרה נישאה ילנה לקפטן פיוטר גאן במקור הגרמני – Peter Hahn von Rottenstern)
הזוג התגורר תכופות בערים פרובינציאליות
והנישואים הצטיירו בעיני המכרים כ"מתסכלים" כשהבעל תואר על ידיהם כ"חסר דמיון".
נולדו להם ארבעה ילדים, ביניהם הסופרים לעתיד הלנה בלוואצקי (ילידת 1831) וורה ז'ליחובסקאיה (ילידת 1835).
ילנה גאן נפטרה ב יוני 1843משחפת בעיר אודסה, כשהייתה רק בת 28. נקברה בבית הקברות הנוצרי מס.1 של אודסה.
ב-1835 תרגמה גאן תרגום חלקי לרוסית מהברומן "גודולפין" של אדוארד בולוור-ליטון והוא פורסם במגזין "ביבליטוקה דליה צ'טניה" שבאותה עת נערך על ידי המנטור שלה, אולג סנקובסקי.
ב-1837 פרסמה בפיליטונים תחת שם העט זנאידה ר-בה את הרומן הראשון שלה "האידיאל"
בעת מסע בקווקז פגשה ילנה גאן דקבריסטים שהוגלו שם ומפגש זה נתן לה השראה לשורה של ספרים – כולל "זיכרונות מז'לנובודסק" \ "אוטבללה" וג'ללדין" שפורסמו ב-1838. בשלוש השנים הבאות היא פרסמה סיפורים נוספים – "מדליון", "בית הדין של העולם", "תאופניה אבאג'ו".
ב-1842 כתבה "כישרון מיותר" שפורסם ב"אוטצ'סטבניה זפיסקי".
אוסף יצירותיה פורסם בסנקט פטרבורג ב-1843 והופיע במהדורה חדשה ב-1905.
בשל נושאים כמו השיפוט החברתי המוטעה וההווי הצבאי המופיעים בחלק מיצירותיה, נחשבו חלק מכתביה כבעלי צביון אוטוביוגרפי.
עם זאת, פרשנים טוענים כי אין לראות את המנודים המוצגים ביצירתה כהשתקפות של חייה.
סיפוריה מתארים חיי נישואים מתסכלים שלא תאמו את שאיפות גיבורותיה.
לפעמים מסלול חייהן כולל גן עדן של הילדות, מוות מוקדם של האם, רדיפות מצד ההמון הסולד מעודף שכל או מגאווה של האישה, הקרבה עצמית של הגיבורה למען הגבר, ותקוות שוא לאושר משפחתי.
בני תקופתה לא יכלו להתעלם מזכויותיה הספרותיות.
ילנה גאן הושוותה לז'ורז' סאנד בגלל בקורתה על החברה הגברית ותיאוריה את מעמדן של הנשים בעולם ובחברה.
מצד אמה: ילנה פבלובנה דולגורוקאיה, הייתה ילנה גאן צאצאית של יארוסלאב הראשון, נסיך קייב.
סבתה מצד אמה הייתה אצילה צרפתייה בשם אנרייט דה באנדר דו פלסי.
אמה ילנה הייתה בוטנאית, אחת הנשים הראשונות שעסקו ברוסיה במדעי הטבע.
אחותה – יקתרינה לבית פדייב הייתה אשתו של יולי ויטה ואמו של סרגיי ויטה שר אוצר (1892–1902) וראש ועד השרים ואחר כך ראש ממשלת רוסיה (1903–1906).
ילנה פדייבה-גאן הייתה נשואה לפטר פון האן או ברוסית, פיוטר אלכסייביץ' גאן, צאצא של משפחת האצולה הגרמנית האן.
אביו, אקסל-היינריך פון האן, שנודע ברוסיה האלכסיי גאן פון רוטנשטרן, היה גנרל; אמו נולדה כרוזנת כריסטינה – אליזבת פון פרבסטינג (Pröbsting) התחתנה ברוסיה בפעם השנייה ואז נקראה ילזבטה וסילשצ'קובה.
הבת הבכורה: ילנה פטרובנה נשואה בלוואצקי, הידועה כהלנה בלוואצקי (1831–1893), מייסדת התאוסופיה.
בן: לאוניד פטרוביץ' גאן (1840–1885) היה שופט ועורך דין בסטברופול
בת צעירה: ורה פטרובנה ז'ליחובסקאיה (1835–1896) הייתה סופרת רוסייה.
1842 – יציע באופרה של אודסה
1843 – כישרון מיותר (פורסם אחרי מותה) – לא גמור
ילנה בראנובה היא כדורסלנית רוסית לשעבר, ששיחקה בעמדת הסנטר/פאוור פורוורד.
בראנובה שיחקה בליגת ה-WNBA ובקבוצות רבות בברית המועצות, ספרד, רוסיה ומדינות נוספות, וכן בנבחרת רוסיה איתה זכתה במדליות במשחקים האולימפיים, אליפויות העולם ואליפויות אירופה.
ילנה בראנובה נולדה בבישקק (אז בירת הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הקירגיזית שהיה חלק של ברית המועצות, כיום בקירגיזסטן למשפחה רוסית.
היא התחילה לשחק כדורסל בגיל 10. בגיל 15 היא שולבה בקבוצת נשים מקומית.
בשנת 1989 היא לראשונה שיחקה בנבחרת ברית המועצות בכדורסל נשים.
באותה שנה היא עברה לדינמו מוסקבה.
בשנים 1992-1994 בראנובה שיחקה באליצור חולון ובשנים 1994-1999 בצסק"א מוסקבה.
בדראפט 1997 של WNBA בראנובה נבחרה במקום ה-15 על ידי יוטה סטארז.
לקראת עונת 2000 ב-WNBA עברה למיאמי סול ולקראת עונת 2003 לניו יורק ליברטי.
בשנת 2001 בראנובה שיחקה במשחק האולסטאר של ה-WNBA.
במקביל למשחקים בארצות הברית בראנובה שיחקה בקבוצות ברוסיה, ספרד וטורקיה.
בשנת 2003 היא זכתה עם בקוצתה ביורוליג (נשים) וזכתה בתואר MVP של הגמר.
בראנובה זכתה 6 פעמים באליפות רוסיה, פעמים באליפות ישראל ואליפות ספרד.
בעקבות השינויים הפוליטיים בראנובה שיחקה במספר נבחרות.
עם נבחרת ברית המועצות בכדורסל נשים היא ניצחה באליפות אירופה בכדורסל נשים 1991. עם נבחרת המדינות האצמעיות היא ניצחה באולימפיאדת ברצלנה.
לאחר הקמת נבחרת רוסיה בכדורסל נשים היא שיחקה בה עד לשנת 2005. עם הנבחרת היא זכתה מדליית ארד באולימפיאדת אתונה, מדליות כסף באליפות העולם בשנים 1998 ו-2002, מדליית זהב באליפות אירופה בכדורסל נשים 2003 ומדליות כזף וארד באליפיות אירופה.
בראנובה סיימה לשחק בשנת 2012 והחל קריירה מאמן כמאמנת קבוצות ילדות.
בשנת 2025 היא מונתה למאמנת נבחרת רוסיה בכדורסל לצעירות
ילנה ויאצ'סלוונה דמנטייבה, היא טניסאית עבר מקצוענית בסבב ה-WTA, דורגה בשיאה במקום השלישי בעולם.
היא אלופה אולימפית של טורניר הנשים ליחידות (בייג'ינג 2008) ובעלת מדליית כסף (סידני 2000).
כמו כן, הגיעה פעמיים למשחק הגמר בטורנירי גראנד סלאם.
דורגה עם פרישתה מטניס (אוקטובר 2010) במקום ה-9 בדירוג ה-WTA.
בשנת 1995 שיחקה דמנטייבה לראשונה בטורניר בסבב ה-ITF במוסקבה.
בשנת 1996 היא המשיכה לשחק בסבב ה-ITF ואף זכתה בתואר יחידות ראשון בטורניר שנערך בעיר יורמלה שבלטביה.
ב-1997 דמנטייבה שיחקה לראשונה בסבב ה-WTA בטורניר מוסקבה (דרג 1).
היא הפסידה בסיבוב ה-1 לפטי שנידר לאחר שעברה את סיבובי המוקדמות.
בנוסף זכתה דמנטייבה בשנה זו בתואר יחידות נוסף באיסטנבול ובשלושה תוארי זוגות ראשונים באיסטנבול, טביליסי ובתומי, כולם בצוותא עם אנסטסיה מיסקינה.
כל התארים היו בסבב ה-ITF.
ב-1998 שיחקה דמנטייבה בעוד שני טורנירים מסבב ה-WTA והפסידה בהם בסיבוב הראשון.
בטורניר פראג (דרג 4) הפסידה דמנטייבה לאמלי מורסמו ובטורניר מוסקבה היא הפסידה לסאבינה אפלמנס.
שנת 1999 הייתה השנה המלאה הראשונה של דמנטייבה בסבב הנשים הבכיר, ה-WTA.
את השנה סיימה דמנטייבה כאחת ממאה השחקניות הטובות בעולם.
הישגי השיא שלה בשנה זו היו הגעה לשלב חצי הגמר בטורניר פלרמו (דרג 4; הפסידה לאנסטסיה מיסקינה) ולרבע גמר בטורניר טשקנט (דרג 4).
כמו כן ערכה דמנטייבה בשנה זו הופעות בכורה בכל ארבעת טורנירי הגראנד סלאם, ואף הגיעה לסיבוב השלישי באליפות ארצות הברית הפתוחה.
בשנה זו שיחקה דמנטייבה לראשונה גם בגביע הפדרציה, שם ניצחה את ונוס ויליאמס במה שהיה הניצחון היחיד של נבחרת רוסיה בגמר הגביע מול נבחרת ארצות הברית.
גולת הכותרת של שנת 2000 עבור דמנטייבה הייתה הזכייה במדליית הכסף בטורניר הטניס של אולימפיאדת סידני.
דמנטייבה הפסידה במשחק הגמר לוונוס ויליאמס.
בשנת 2000 הגיעה דמנטייבה ארבע פעמים לשלב חצי הגמר בטורנירים מסבב ה-WTA : באינדיאן וולס מאסטרס (דרג 1; הפסידה ללינדזי דבנפורט), לוס אנג'לס (דרג 2; הפסידה ללינדזי דבנפורט), אליפות ארצות הברית הפתוחה (הפסידה ללינדזי דבנפורט) ואליפות סבב ה-WTA (הפסידה למוניקה סלש).
את השנה סיימה דמנטייבה כאחת מבין 20 הטניסאיות הטובות בעולם.
בשנת 2001 הגיעה דמנטייבה פעמיים לשלב הגמר בטורנירים מסבב ה-WTA.
הטורניר הראשון היה באקפולקו שבמקסיקו (דרג 3; הפסידה לאמנדה קוצר) והשני היה במוסקבה, שם ניצחה דמנטייבה את מרטינה הינגיס (שדורגה אז במקום הראשון בעולם) לפני שהפסידה לילנה דוקיץ' בגמר.
כמו כן הגיעה דמנטייבה פעמיים לשלב חצי הגמר, במיאמי (דרג 1; הפסידה לג'ניפר קפריאטי) ובלייפציג (דרג 2; הפסידה לקים קלייסטרס).
ב-2001 דמנטייבה שיחקה שנה שנייה ברציפות באליפות סבב ה-WTA, אך הפסידה בסיבוב הראשון לקים קלייסטרס.
בשנה זו דמנטייבה דורגה לראשונה כאחת מעשר הטניסאיות הטובות בעולם כאשר עלתה בחודש פברואר של אותה השנה מהמקום ה-11 למקום ה-10.
בשנת 2002 הגיעה דמנטייבה פעם נוספת לשלב הגמר, הפעם בטורניר ס'הרטוחנבוס שבהולנד (דרג 3; הפסידה לאלני דנילידו).
פעמיים נוספות בשנה זו הגיעה דמנטייבה לשלב חצי הגמר.
הפעם הראשונה הייתה בטורניר באקפולקו (הפסידה לפאולה סוארס) והשנייה הייתה בפילדרשטאט (דרג 2; הפסידה לדניאלה האנטוחובה).
באליפות סבב ה-WTA שנערכה בסוף שנת 2002 הפסידה דמנטייבה בסיבוב הראשון לז'וסטין הנין.
כמו כן זכתה דמטייבה בשנה זו בארבעה תוארי זוגות ראשונים בסבב ה-WTA - בברלין (דרג 1), סן דייגו (דרג 2), מוסקבה ובאליפות סבב ה-WTA.
כל הזכיות היו עם יאנטה הוסארובה הסלובקית.
2003 הייתה השנה בה זכתה דמנטייבה בשלושה תוארי יחידות ראשונים בסבב ה-WTA.
הזכיות היו באיי אמלייה (דרג 2; ניצחה את לינדזי דבנפורט בגמר), באלי (דרג 3; ניצחה את צ'נדה רובין בגמר) ושאנגחאי (דרג 2; ניצחה את צ'אנדה רובין בגמר).
דמנטייבה הגיעה בארבע פעמים נוספות לשלב חצי הגמר: בפריז (דרג 2; הפסידה לאמלי מאורסמו), טורונטו (דרג 1; הפסידה לז'וסטין הנין), ניו הייבן (דרג 2; הפסידה ללינדזי דבנפורט) ומוסקבה (הפסידה לאמלי מורסמו).
מאליפות סבב ה-WTA נשרה דמנטייבה בשלב הבתים, לאחר שניצחה משחק אחד והפסידה בשניים.
בשנה זו הוסיפה לעצמה דמנטייבה תואר זוגות נוסף, בס'הרטוחנבוס ביחד עם לינה קראסנורוצקאיה.
ב-2004 המשיכה דמנטייבה להיות מדורגת בין עשר הראשונות, כאשר היא מגדילה לעשות ומגיעה פעמיים לשלב הגמר בטורנירי גראנד סלאם, באליפות צרפת הפתוחה (הפסידה לאנסטסיה מיסקינה) ובאליפות ארצות הברית הפתוחה (הפסידה לסבטלנה קוזנצובה).
בנוסף זכתה דמנטייבה בשנת 2004 בתואר WTA נוסף, בהאסלט שבבלגיה (דרג 4; ניצחה את ילנה בובינה בגמר) והגיעה עוד פעמיים לשלב הגמר.
הפעם הראשונה הייתה בטורניר מיאמי (הפסידה לסרינה ויליאמס) והשנייה הייתה במוסקבה (הפסידה לאנסטסיה מיסקינה).
לשלב חצי הגמר הגיעה דמנטייבה ארבע פעמים, בלוס אנג'לס (הפסידה לסרינה ויליאמס), סן דייגו (הפסידה ללינדזי דבנפורט), ניו הייבן (הפסידה לילנה בובינה) וציריך (דרג 2; הפסידה למריה שראפובה).
באליפות סבב ה-WTA נשרה דמנטייבה לאחר שלב הבתים, בו הפסידה בכל שלושת משחקיה.
בשנה זו הגיעה דמנטייבה למיקום שיא בקריירה עד לאותה התקופה - מקום 4 בעולם.
ב-2005 המשיכה דמנטייבה במשחקה היציב וסיימה עונה שלישית ברציפות בה דורגה בין 10 הראשונות בעולם.
היא הגיעה בשנה זו פעמיים לשלב הגמר, בטורניר צ'ארלסטון (דרג 1; הפסידה לז'וסטין הנין) ובפילדלפיה (דרג 2; הפסידה לאמלי מורסמו).
שש פעמים הגיעה דמנטייבה בשנה זו לשלב חצי הגמר, כאשר הפעם המשמעותית ביותר הייתה באליפות ארצות הברית הפתוחה, בה ניצחה את לינדזי דבנפורט שהייתה אז במקום הראשון בעולם.
בחצי הגמר הפסידה דמנטייבה למארי פירס.
חמש הפעמים הנוספות היו בסידני (דרג 2; פרשה במהלך המשחק מול סמנתה סטוסור עקב מכת חום), אינדיאן וולס (הפסידה לקים קלייסטרס), לוס אנג'לס (הפסידה לדניאלה האנטוחובה), שם היא זכתה בתחרות הזוגות בצוותא עם פלאביה פנטה ופילדרשטאט (הפסידה לקים קלייסטרס).
מאליפות סבב ה-WTA נשרה דמנטייבה בשלב הבתים לאחר שהפסידה בשלושת משחקיה.
בשנת 2006 זכתה דמנטייבה בתארים מספר 5 ו-6 בקריירה.
התואר החמישי היה בטוקיו (ניצחה את מרטינה הינגיס בגמר) והשישי היה בלוס אנג'לס (ניצחה את ילנה יאנקוביץ' בגמר).
בטורניר אינדיאן וולס הגיעה דמנטייבה לשלב הגמר (הפסידה למריה שראפובה).
לשלב חצי הגמר הגיעה דמנטייבה במהלך 2006 ארבע פעמים: באנטוורפן ובוורשה (שניהם מדרג 2) היא הפסידה לקים קלייסטרס, בס'הרטוחנבוס היא הפסידה למיכאלה קרייצ'ק ובמוסקבה לאנה צ'קבטדזה.
מאליפות סבב ה-WTA נשרה דמנטייבה לאחר שלב הבתים, בו הפסידה בכל שלושת משחקיה.
גם בשנת 2007 דמנטייבה זכתה בשני תארים בסבב ה-WTA, באיסטנבול (ניצחה את ארוואן רזאי בגמר) ובמוסקבה (ניצחה את סרינה ויליאמס בגמר).
בשלוש פעמים דמנטייבה הגיעה לשלב חצי הגמר: בטוקיו (הפסידה למרטינה הינגיס), סן דייגו (הפסידה לפטי שנידר) ובניו הייבן (פרשה במהלך המשחק מול סבטלנה קוזנצובה).
את השנה סיימה דמנטייבה במקום ה-11, ולראשונה לאחר ארבע שנים רצופות לא סיימה את שנת המשחקים כחלק מן העשירייה המובילה.
כמו כן בפעם הראשונה מאז 1999 לא העפילה דמנטייבה ב-2007 לאליפות סבב ה-WTA.
ב-2008 הגשימה דמנטייבה חלום כאשר זכתה במדליית זהב אולימפית בטורניר הטניס של אולימפיאדת בייג'ינג לאחר ניצחון על בת ארצה דינארה סאפינה.
בשנה זו היא זכתה בשני תארים נוספים בסבב ה-WTA, בדובאי לאחר ניצחון על סבטלנה קוזנצובה ובלוקסמבורג לאחר ניצחון על קרוליין ווזניאקי.
היא הגיעה לשלב הגמר בשני טורנירים נוספים: בברלין (הפסידה לדינארה סאפינה) ובאיסטנבול (הפסידה לאגניישקה רדוונסקה).
כמו כן, הגיעה דמנטייבה בשנה זו שבע פעמים לשלב חצי הגמר: בפריז (הפסידה לאגנש סאבאי), צ'ארלסטון (הפסידה לורה זבונרבה), ס'הרטוחנבוס (הפסידה לדינארה סאפינה), אליפות וימבלדון (הפסידה לאלופה בדיעבד ונוס ויליאמס), אליפות ארצות הברית הפתוחה (הפסידה לילנה יאנקוביץ'), מוסקבה (הפסידה לילנה יאנקוביץ') ובאליפות סבב ה-WTA (הפסידה לורה זבונרבה).
את השנה סיימה דמנטייבה במקום ה-4 והשוותה את דירוג השיא שלה עד לאותו הרגע.
בשנת 2009 זכתה דמנטייבה בשלושה תארים, שניים מהם בזה אחר זה.
הראשון היה באוקלנד (הקטגוריה הבינלאומית; ניצחה את ילנה וסנינה בגמר) והשני בסידני (הקטגוריה העליונה; ניצחה את דינארה סאפינה בגמר).
התואר השלישי היה בטורונטו (הקטגוריה העליונה; ניצחה את מריה שראפובה בגמר).
בסוף שנת 2009 העפילה דמנטייבה לאליפות סבב ה-WTA, ממנה נשרה לאחר שלב הבתים.
בחודש אפריל העפילה דמנטייבה למקום ה-3 בעולם, שהיווה מיקום שיא עבורה.
בשנת 2010 זכתה דמנטייבה בשני בטורנירים מסבב ה-WTA.
הזכיות היו בטורנירים שנערכו בסידני (ניצחה את סרינה ויליאמס בגמר) ובפריז (ניצחה את לוציה שפרובה בגמר).
בשני טורנירים נוספים בסבב ה-WTA הגיעה דמנטייבה עד לשלב הגמר.
הטורניר הראשון השתייך לקטגוריה הבינלאומית ונערך בקואלה לומפור, ודמנטייבה הפסידה בו לאליסה קלייבאנובה.
הטורניר השני נערך בטוקיו, ודמנטייבה הפסידה בו לקרוליין ווזניאקי.
בטורניר ניו הייבן (הקטגוריה העליונה) הגיעה דמנטייבה לשלב חצי הגמר, והפסידה בו לקרוליין ווזניאקי.
בשל פציעה פרשה דמנטייבה במהלך משחק חצי גמר רולאן גארוס, ופרשה מטורניר וימבלדון, ובכך נקטע רצף של 46 טורנירי גראנד סלאם בהם השתתפה.
בסוף שנת 2010 העפילה דמנטייבה לאליפות סבב ה-WTA, ממנה נשרה לאחר שלב הבתים, והודיעה לאחר משחקה האחרון באליפות על פרישתה מטניס.
הופעת הבכורה של דמנטייבה בגביע הפדרציה הייתה ביולי 1999, אז היא הפסידה בצוותא עם ילנה מאקרובה לדניאלה האנטוחובה ולודמילה צרבנובה במשחק הזוגות במסגרת התמודדות בין הנבחרת הרוסית לזו של סלובקיה.
דמנטייבה זכתה כחלק מנבחרת רוסיה בגביע הפדרציה פעם אחת (ב-2005; רוסיה ניצחה את צרפת 3-2) והגיעה פעמיים נוספות לשלב הגמר (ב-1999 מול ארצות הברית וב-2001 מול בלגיה).
המאזן של דמנטייבה בגביע הפדרציה עומד על 26 ניצחונות (22 ביחידות ו-4 בזוגות) מול 9 הפסדים (5 ביחידות ו-4 בזוגות).
לאחר משחקה האחרון בשלב הבתים של אליפות סבב ה-WTA לשנת 2010, בו הפסידה לפרנצ'סקה סקיאבונה, הודיעה דמנטייבה על פרישתה מטניס.
דמנטייבה זכתה בקריירה שלה ב-16 תוארי WTA ליחידות וב-6 תוארי WTA לזוגות.
דירוג השיא שלה בסבב היחידות היה המקום ה-3 בעולם, אליו הגיעה בשנת 2009. בסבב הזוגות דורגה בשיאה במקום ה-5, בשנת 2003. זכתה גם במדליית זהב באולימפיאדת בייג'ינג .
זכתה בתואר "השחקנית המשתפרת של השנה" בשנת 2000 מטעם ארגון ה-WTA.
זכתה בתואר "אשת השנה ברוסיה" בשנת 2001.
יַלֶּפֶת שטוחה היא מחלת עור חזזתית-קשקשית אדיופטית, שקשורה עם מהלך כרוני.
היא מהווה אחת מתוך ארבע המחלות בקבוצת המחלות הפפולוסקוומטיות (קבוצת מחלות בה יש התבטאות בצורת רבדים המכוסים קשקשת) יחד עם פסוריאזיס, פיטיריאזיס רוברה פילריס ופיטיריאזיס רוזאה.
המחלה פוגעת בעור, בריריות, בשיער ובציפורניים, והיא מלוּוה בעקצוץ חזק.
היא יכולה להיות תת-חריפה או כרונית.
הסיבה למחלה לא ידועה (אידיופתית).
ישנה סברה שהמחלה קשורה למערכת החיסון:
עלייה במספר תאי לנגרהנס המצויים בעור
פריחות דומות מופיעות בתגובת שתל כנגד מאכסן
הנגע הראשוני מורכב מפפולות פוליגונליות פוריטיות וסגולות (PPPP), כאשר הנגע הראשוני מבריק ושטוח.
בעזרת זכוכית מגדלת ניתן להבחין ב-Whickham Striae - קווים אפורים-לבנים היוצרים מבנה של רשת על גבי הפפולה.
הקשקשת המופיעה על גבי הרובד עדינה ומקובעת יותר מאשר הקשקשת המופיעה במחלת הפסוריאזיס.
המיקום השכיח ביותר הוא באמות ובשורשי הידיים, בעיקר באזורים פלקסורים.
בנוסף, יש מעורבות של הירכיים הפנימיות, שוקיים, גב תחתון וגניטליה, וכן של הריריות.
הפריחה היא סימטרית וניתן לראות גם את סימן Koebner - הופעת הפריחה הראשונית באזור שעבר חבלה.
הגירוד יכול להיות עז, ללא פרופורציה למידת הפריחה.
הגרד מופיע בצורה גלית ולעיתים מקדים את הפריחה.
החולים לרוב משפשפים ולא מגרדים, ועל כן במקרים רבים לא רואים סימני גרד על פני העור.
ריריות - יש מעורבות של הריריות ב-2/3 מהמקרים.
ב-1/4 מהחולים המעורבות היא רק בריריות.
המעורבות השכיחה ביותר היא בריריות הלחיים והפה (90% מהמקרים), והיא מתבטאת בצורת כיבים וארוזיות בפה היכולים לעבור התמרה ל-Squamous Cell Carcinoma.
סוכרת - שכיחות גדולה פי שלושה של סוכרת בקרב החולים מאשר באוכלוסייה הכללית.
ב-75% מהחולים חולפת הפגיעה העורית לאחר שנה.
המחלה הפוגעת בריריות היא קשה יותר ועמידה יותר לטיפול.
בנגעים מוגבלים - סטרואידים טופיקליים (טיפול חיצוני) ובנוסף חסימה וזריקות של סטרואידים.
בנגעים מפושטים - סטרואידים פומיים (מתן דרך הפה), פוטותרפיה NARROWBAND UVB, רטינואידים (נאוטיגזון).
טיפולים אחרים - מדכאי מערכת החיסון (ציקלוספורין), איזוניאזיד, קלקסאן.
ילנה סרגייבנה ראלף (באוקראינית: Елена Сергеевна Ральф; נולדה ב-27 בנובמבר 1983) היא דוגמנית ישראלית ומלכת היופי של ישראל לשנת 2005.
ילנה ראלף נולדה באוקראינה הסובייטית לאירינה שנפטרה מסרטן ב-2019 בגיל 62 ולסרגיי שמת מדום לב ב-2011. היא עלתה לישראל לבדה בשנת 2001, בגיל 18. ראלף השתכנה ברמת גן והחלה ללמוד עברית.
בשנת 2005 זכתה ראלף בתחרות מלכת היופי ובתחרות מיס תבל זכתה במקום השישי.
לאחר התחרות החלה ללמוד סוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב ולאחר מכן גם ניהול ומדע המדינה באוניברסיטה הפתוחה.
במקביל, שימשה ראלף כפרזנטורית של חברת הקוסמטיקה "סבוקאלם" והשתתפה בקמפיינים רבים, בהם של החברות "אינטימה", "לוריאל", "וולה", "לה סיירה מילאנו " ו"נאף נאף".
ראלף שותפה ומעצבת בחברת תכשיטי היוקרה בבורסה ליהלומים "ראלף" (Ralph).
כמו כן, היא מתנדבת בסוכנות היהודית ובקרן היסוד ואוספת תרומות לישראל באמצעות ארגון איחוד הקהילות היהודיות (UJC), ראלף לקחה חלק בתחרות "מלכת היופי של העלייה" שנערכה בערוץ הראשון.
ראלף רשומה בסוכנות הדוגמנות הבינלאומית "Women".
בתחילת 2009 היא לוהקה לצד לירן כוהנר לתוכנית המציאות "המירוץ למיליון".
ילנה יאנקוביץ' (בסרבו-קרואטית: Јелена Јанковић; נולדה ב-28 בפברואר 1985) היא טניסאית סרבית.
יאנקוביץ' דורגה בעבר במקום הראשון בעולם (למשך 18 שבועות לא רצופים בין אוגוסט 2008 לפברואר 2009).
יאנקוביץ' הגיעה פעם אחת לשלב הגמר בטורניר גראנד סלאם (באליפות ארצות הברית הפתוחה לשנת 2008) וזכתה בתואר גראנד סלאם אחד לזוגות מעורבים (אליפות וימבלדון לשנת 2007 בצוותא עם ג'יימי מארי).
ילנה יאנקוביץ' נולדה בבלגרד, אז ברפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה (וכיום בסרביה) כילדה השלישית לזוג הורים כלכלנים.
אמה של יאנקוביץ' היא ממוצא סרבי ואילו אביה יליד מונטנגרו.
מאז ספטמבר 2007 מכהנת יאנקוביץ' כשגרירה לאומית של ארגון יוניצ"ף בסרביה.
יאנקוביץ' היא הטניסאית הסרבית השנייה שהתנדבה לקדם את זכויות הילדים ולאסוף תרומות עבור יוניצ"ף, לצד אנה איבנוביץ'.
ב-2008 יצא לאקרנים סרט תיעודי על יאנקוביץ' שנקרא "העולם של ילנה" (בסרבו-קרואטית: Jelenin svet).
הסרט תיעד את שגרת חייה של יאנקוביץ' מקרוב בעודה מנסה להגשים את חלומה להיות מדורגת במקום הראשון בעולם.
יאנקוביץ' החלה לשחק טניס בגיל 9 במועדון הטניס "הכוכב האדום בלגרד".
לאחר כארבע שנים החליטה יאנקוביץ' לעבור לבדה לארצות הברית כדי לפתח את קריירת הטניס שלה.
לאחר כמה חודשים באקדמיית הטניס של ניק בולטיירי קיבלה יאנקוביץ' מלגה וחתמה עם חברת IMG (שלה שייכת האקדמיה) על חוזה.
בגיל 16 השיגה יאנקוביץ' את הישגי השיא שלה בסבב הנערות כאשר זכתה באליפות אוסטרליה הפתוחה לנערות והעפילה למקום הראשון בעולם.
בשנת 2000 הפכה יאנקוביץ' לשחקנית מקצועית כאשר שיחקה לראשונה בחייה במוקדמות של שני טורנירים לנשים, האחד בסבב ה-ITF והאחר בסבב ה-WTA.
בשנת 2001 שיחקה יאנקוביץ' לראשונה בהגרלה הראשית של טורניר מסבב ה-WTA.
הדבר קרה בטורניר אינדיאן וולס מאסטרס שהשתייך אז לדרג הראשון.
יאנקוביץ' הצליחה להגיע עד לסיבוב השני.
ב-2002 הגיעה יאנקוביץ' לשלב רבע הגמר בטורניר סטנפורד (דרג 2) והפסידה בו לקים קלייסטרס.
בשנת 2003 נכנסה יאנקוביץ' אל רשימת מאה הטניסאיות הטובות בעולם.
יאנקוביץ' הגיעה בשנה זו לשלב רבע הגמר בטורניר בודפשט (דרג 3; הפסידה למריה סאנצ'ס לורנסו) ושיחקה לראשונה בהגרלה הראשית של טורניר גראנד סלאם, באליפות אוסטרליה הפתוחה (הפסידה בסיבוב השני לאמנדה קוצר).
בנוסף זכתה יאנקוביץ' בשנה זו בתואר ראשון בקריירה בטורניר מסבב ה-ITF על סך 75,000 דולר שנערך בדובאי.
ב-2004 המשיכה יאנקוביץ' את התקדמותה המקצועית.
יאנקוביץ' זכתה בשנה זו בתואר יחידות ראשון מסבב ה-WTA בבודפשט (ניצחה את מרטינה סוחה בגמר).
כמו כן היא הגיעה פעם אחת לשלב חצי הגמר, בטורניר לינץ (הפסידה לאמלי מורסמו).
את השנה סיימה יאנקוביץ' כאחת מבין 30 הטניסאיות הטובות בעולם.
בשנה זו הגיעה יאנקוביץ' שלוש פעמים לשלב הגמר: בטורניר דובאי (הפסידה ללינדזי דבנפורט), ברמינגהאם (דרג 3; הפסידה למריה שראפובה) וסיאול (הפסידה לניקול ואידישובה).
לשלב חצי הגמר הגיעה יאנקוביץ' פעם אחת, בטורניר ברלין (דרג 1; הפסידה לנדיה פטרובה).
יאנקוביץ' סיימה שנה זו כאחת מ-30 הטניסאיות הטובות בעולם בפעם השנייה ברציפות.
החודשים הראשונים של שנת 2006 היו קשים מאוד עבור יאנקוביץ'.
היא חוותה בחודשים אלו רצף של עשרה הפסדים רצופים, תשעה מתוכם בסיבובים ראשונים של תחרויות WTA.
המשבר היה כה עמוק עד שיאנקוביץ' שקלה אפילו לפרוש מקריירת הטניס שלה.
השינוי לטובה החל באליפות וימבלדון, שם ניצחה יאנקוביץ' בסיבוב השלישי את ונוס ויליאמס (לפני שהפסידה בסיבוב הרביעי לאנסטסיה מיסקינה), והמשיך בהעפלה היחידה של יאנקוביץ' לשלב הגמר בטורניר WTA באותה השנה, בטורניר לוס אנג'לס מהדרג השני (הפסידה לילנה דמנטייבה).
גולת הכותרת של שנת 2006 עבור יאנקוביץ' הייתה ההגעה לשלב חצי הגמר באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס.
יאנקוביץ' ניצחה את המדורגת 10 בטורניר ניקול ואידישובה, את המדורגת 7 סבטלנה קוזנצובה ואת המדורגת 5 ילנה דמנטייבה לפני שהפסידה לז'וסטין הנין.
מלבד ההישג הזה הגיעה יאנקוביץ' בשנה זו עוד שלוש פעמים לשלב חצי הגמר: בטורניר שטרסבורג (דרג 3; פרשה מהמשחק מול ניקול ואידישובה עקב תשישות), בייג'ינג (דרג 2; הפסידה לאמלי מורסמו) וגואנגג'ואו (פרשה מול אנה צ'קבטדזה עקב מכת חום).
בשנה זו זכתה יאנקוביץ' גם בתואר זוגות ראשון בקריירה, בטורניר ברמינגהאם בצוותא עם נה לי.
את השנה סיימה יאנקוביץ' כאחת מבין 20 הטניסאיות הראשונות בדירוג ה-WTA.
בשנת 2007 הגיעה יאנקוביץ' להישגים רבים, לרבות זכייה בארבעה טורנירים מסבב ה-WTA.
הזכיות היו באוקלנד (דרג 4; ניצחה את ורה זבונרבה בגמר), צ'ארלסטון (דרג 1; ניצחה את דינארה סאפינה בגמר), רומא (דרג 1; ניצחה את סבטלנה קוזנצובה בגמר) וברמינגהאם (ניצחה את מריה שראפובה בגמר).
ארבע פעמים נוספות בשנה זו הגיעה יאנקוביץ' לשלב הגמר: בסידני (דרג 2; הפסידה לקים קלייסטרס), ס'הרטוחנבוס (דרג 3; הפסידה לאנה צ'קבטדזה), טורונטו (דרג 1; הפסידה לז'וסטין הנין) ובייג'ינג (הפסידה לאגנש סאבאי).
בסוף שנת 2007 העפילה יאנקוביץ' לראשונה לאליפות סבב ה-WTA, ובה הודחה בשלב הבתים.
כמו כן זכתה יאנקוביץ' בשנה זו בתואר גראנד סלאם ראשון מסוג כלשהו, כאשר ניצחה בתחרות לזוגות מעורבים באליפות וימבלדון בצוותא עם ג'יימי מארי.
בהתאם להישגיה הרבים בשנה זו טיפסה יאנקוביץ' במעלה הדירוג.
לאחר אליפות אוסטרליה הפתוחה היא נכנסה אל העשירייה המובילה, במאי כבר נכללה בין חמש הטובות ואת השנה סיימה כשהיא מדורגת במקום השלישי.
יאנקוביץ' ניצחה לאורך השנה 72 משחקים בסבב היחידות, יותר מכל טניסאית אחרת בשנה זו.
בשנת 2008 שברה יאנקוביץ' שיאים נוספים.
הראשון שבהם התרחש בחודש אוגוסט, אז היא העפילה למקום הראשון בדירוג ה-WTA.
יאנקוביץ' שהתה במקום הראשון שבוע אחד בלבד, אולם שבה אליו בחודש אוקטובר והחזיקה בו עד לחודש פברואר בשנת 2009, אז הוחלפה בידי סרינה ויליאמס.
השיא הנוסף הגיע בחודש ספטמבר, אז הגיעה יאנקוביץ' בפעם הראשונה לגמר גראנד סלאם (אליפות ארצות הברית הפתוחה; הפסידה לסרינה ויליאמס).
מלבד הישגים אלה זכתה יאנקוביץ' בארבעה טורנירים בסבב ה-WTA.
הזכיות היו ברומא (ניצחה את אליזה קורנה בגמר), בייג'ינג (ניצחה את סבטלנה קוזנצובה בגמר), שטוטגרט (ניצחה את נדיה פטרובה בגמר) ומוסקבה (ניצחה את ורה זבונרבה בגמר).
הזכיות בשלושת הטורנירים האחרונים התרחשו במשך שלושה שבועות עוקבים, בהם ניצחה יאנקוביץ' 12 משחקים ולא הפסידה אף לא במשחק אחד.
מלבד אליפות ארצות הברית הפתוחה הגיעה יאנקוביץ' בשנת 2008 פעם נוספת לשלב הגמר, בטורניר מיאמי (דרג 1; הפסידה לסרינה ויליאמס).
גם בשנה זו ניצחה יאנקוביץ' יותר משחקים (65) מכל טניסאית אחרת, מלבד ורה זבונרבה, שחלקה איתה הישג זה.
בשנת 2009 זכתה יאנקוביץ' בשני טורנירים נוספים בסבב ה-WTA.
הזכיות היו במארבלה (הקטגוריה הבינלאומית; ניצחה את קרלה סוארס נבארו בגמר) ובסינסינטי (הקטגוריה העליונה; ניצחה את דינארה סאפינה בגמר).
פעם אחת הגיעה יאנקוביץ' לשלב הגמר, בטוקיו (פרשה במהלך המשחק מול מריה שראפובה).
כמו כן הגיעה יאנקוביץ בשנה זו שלוש פעמים לשלב חצי הגמר: בפריז (הקטגוריה העליונה; הפסידה לאלופה בדיעבד אמלי מורסמו), בטורונטו (הקטגוריה העליונה; הפסידה לאליסה קלייבאנובה) ובאליפות סבב ה-WTA (הפסידה לוונוס ויליאמס).
בחודש מרץ 2010 זכתה יאנקוביץ' בתואר הגדול ביותר בקריירה שלה עד כה, כאשר ניצחה בגמר טורניר אינדיאן ולס (הקטגוריה העליונה) את קרוליין ווזניאקי.
בחודש מאי הגיעה יאנקוביץ' לגמר טורניר רומא (הקטגוריה העליונה), והפסידה בו למריה חוסה מרטינס סאנצ'ס.
בחודש יוני הגיעה יאנקוביץ' לשלב חצי הגמר באליפות צרפת הפתוחה, בו הפסידה לסמנתה סטוסור.
עוד בשנה זו העפילה יאנקוביץ' לאליפות סבב ה-WTA בפעם הרביעית ברציפות, ונשרה ממנה לאחר שלב הבתים.
בשנת 2011 הגיעה יאנקוביץ' פעמיים לשלב הגמר בטורנירים בהם השתתפה בשנה זו.
בחודש מרץ הגיעה יאנקוביץ' לשלב הגמר של טורניר מונטריי מהקטגוריה הבינלאומית, והפסידה בו לאנסטסיה פבליוצ'נקובה.
בחודש אוגוסט הגיעה יאנקוביץ' לגמר טורניר סינסינטי, והפסידה בו למריה שראפובה.
בנוסף, הגיעה יאנקוביץ' בשנת 2011 לשלב חצי הגמר בטורנירים שנערכו בדובאי (הפסידה לאלופה בדיעבד קרוליין ווזניאקי) בדוחה (הפסידה לאלופה בדיעבד לורה זבונרבה) ובצ'ארלסטון (הפסידה לאלופה בדיעבד קרוליין ווזניאקי).
בעונה זו הרוויחה יאנקוביץ' 2,030,349 דולר, רק מפרסים על תחרויות בהן השתתפה.
יאנקוביץ' שיחקה בגביע הפדרציה במדי שלוש מדינות שונות.
בין השנים 2001 ל-2003 היא שיחקה עבור נבחרת נבחרת יוגוסלביה.
עם התפרקות יוגוסלביה שיחקה יאנקוביץ' כחלק מהנבחרת של סרביה ומונטנגרו ומאז שנת 2007 היא משחקת תחת הדגל הסרבי, זאת מכיוון שסרביה ומונטנגרו התפרקו בשנת 2006 לשתי מדינות נפרדות.
הופעת הבכורה של יאנקוביץ' בגביע הפדרציה הייתה באפריל 2001, אז היא ניצחה את קטארז'ינה סטראצ'י הפולנייה כחלק מהניצחון של נבחרת יוגוסלביה על זו של פולין.
להישגים הטובים ביותר בגביע הפדרציה הגיעה יאנקוביץ' בשנים 2008 ו-2009, אז היא סייעה לנבחרת הסרבית (בה נכללת בין היתר גם אנה איבנוביץ') להעפיל מהבית האירופי-אפריקני 1 עד לבית העליון 1, בו משחקות 8 הנבחרות הטובות בעולם.
המאזן של יאנקוביץ' בגביע הפדרציה עומד על 29 ניצחונות (23 ביחידות ו-6 בזוגות) מול 12 הפסדים (7 ביחידות ו-5 בזוגות).
יאנקוביץ' נחשבת בשנים האחרונות לאחת מהטניסאיות בעלות הכושר הגופני הטוב ביותר בסבב ה-WTA, דבר המאפשר לה להציג יכולות הגנה גבוהות מאוד.
עבודת הרגליים של יאנקוביץ' נחשבת לטובה מאוד והיא ייחודית ביכולתה להחליק לכדור על כל סוגי המשטחים, מה שמחזק אף יותר את יכולות ההגנה שלה.
בזכות יכולות אלה נחשבת יאנקוביץ' ל'שחקנית קו אחורי הגנתית' טובה מאוד, כזאת שפעמים רבות מצליחה להחזיר למגרש היריבה כדורים קשים הנראים ככמעט אבודים.
ליאנקוביץ' יש חבטות קרקע יציבות מאוד והיא מעדיפה לחבוט אותן לאורך הקווים ולא באופן אלכסוני.
החבטה המזוהה ביותר עם יאנקוביץ' היא חבטת גב יד בשתי ידיים לאורך הקו, אותה היא חובטת בעוצמה רבה ומנווטת באמצעותה את הכדור לעומק המגרש כך שיריבתה לא תוכל להגיב.
נקודת התורפה של יאנקוביץ' היא חבטת ההגשה החלשה יחסית.
כתוצאה מחולשת החבטה היא נשברת פעמים רבות במשחקוני ההגשה שלה כאשר היא מתמודדת מול שחקניות המשחקות היטב מהקו האחורי.
עם זאת, לאחרונה חל שיפור בחבטה זו אצל יאנקוביץ', ובאליפות ארצות הברית הפתוחה של שנת 2009 היא כבר חבטה במהירות של למעלה מ-190 קילומטרים בשעה.
לאחר שיאנקוביץ' העפילה למקום הראשון בעולם נמתחה ביקורת על שיטת הדירוג של סבב ה-WTA, המאפשרת לשחקניות שלא זכו בתואר גראנד סלאם להגיע אל פסגת הדירוג.
כך למשל, היה עימות פומבי בעניין בין הטניסאי רוג'ר פדרר ליאנקוביץ', ובו מתחו השניים ביקורת הדדית זה על זו.
לארי סקוט, מנכ"ל ה-WTA, יצא להגנתה של יאנקוביץ' וטען שלמרות שיאנקוביץ' לא זכתה בתואר גראנד סלאם טבלת הדירוג אינה משקרת.
הוא הוסיף וטען שיאנקוביץ' הייתה השחקנית הטובה ביותר בשנת 2008, וש"אין אף אחת בחדר ההלבשה שמפקפקת בכך שליאנקוביץ' מגיע להיות במקום הראשון".
טניסאית העבר מארי קארילו טענה שיאנקוביץ' אולי לא הייתה הטניסאית הטובה ביותר בשנת 2008, אולם היא ללא ספק הייתה השחקנית העקבית והיעילה ביותר בשנה זו.
בטבלה זאת לא מוצגים הפסדים במשחק הגמר בטורנירים שנערכו בסבב ה-ITF.
מס'תאריךטורנירמשטחשותפהיריבות בגמרתוצאה 1.18 ביוני 2006 ברמינגהאם, בריטניה דשא נה לי ג'יל קרייבאסליזל הובר2-6, 4-6
דירוג יחידות בתום כל שנה
"הספורטאית הצעירה של השנה" ביוגוסלביה.
"טניסאית השנה" (גברים ונשים) בסרביה לשנת 2004.
"השחקנית המשתפרת של השנה" בשנת 2006.
"טניסאית השנה" (נשים בלבד) בסרביה 2007.
"אלופת העולם של ה-ITF" לשנת 2008.
ילנה ולדימירובנה סלסרנקו שמה בלידתה סיבושנקו (Sivushenko) היא אתלטית רוסיה.
היא אלופה אולימפית (אתונה 2004) ושיאנית עולם בקפיצה לגובה.
סלסרנקו נולדה בוולגוגרד בשם ילנה סיבושנקו.
באוניברסיאדה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2003 זכתה סלסרנקו במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.94 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, בשנת 2004 זכתה סלסרנקו במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא עולם חדש של 2.04 מטר.
כשהחלה עונת האליפות באצטדיון היא זכתה בגביע אירופה SPAR, בתוצאה זהה ושיפרה את שיאה האישי שעמד על 1.97 מטר.
באולימפיאדת אתונה (2004), היא זכתה במדליית זהב בשיא אולימפי ולאומי חדש של 2.06 מטר, ושברה את שיאה של תמרה ביקובה מ-1984. בספטמבר אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בטורניר גמר אליפות העולם של IAAF שנערך במונטה קרלו, מונקו.
מכיוון שהייתה פצועה נמנעה ממנה ההשתתפות ברוב התחרויות בשנת 2005, בכללן אליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה במוסקבה זכתה סלסרנקו במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.02 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 2006 היא סיימה במקום חמישי בתוצאה של 1.99 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 סיימה סלסרנקו במקום רביעי בתוצאה של 2.00 מטר.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה סלסרנקו במקום רביעי בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.01 מטר ולא הצליחה להגן על תוארה.
ב-2016 נפסלה תוצאתה בשל אימרוץ.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו בשנת 2011 סיימה סלסרנקו במקום רביעי בתוצאה של 1.97 מטר.
ילנה לבובנה שושונובה הייתה מתעמלת סובייטית-יהודייה, אלופה אולימפית בעלת 4 מדליות מהן 2 זהב כולל החשובה מכולן בתחרות הקרב רב אישי, אלופת עולם בעלת 11 מדליות מהן 5 זהב ואלופת אירופה בעלת 7 מדליות מהן 5 זהב.
אחת מ-5 מתעמלות שזכו בתחרות הקרב רב ב-3 התחרויות החשובות ביותר אולימפיאדה, אליפות עולם ואליפות אירופה/אליפות יבשתית.
שושונובה הייתה ידועה במיומנויות הזינוק והנחיתה שלה וכן ביציבותה המיוחדת.
היא הייתה הראשונה שהפגינה כמה כישורים קשים, ובכללם "קפיצת יורצ'נקו" בסיבוב וחצי על סוס הקפיצות, שחרור במקבילים מדורגים, ותרגיל ההיכר שלה "שושונובה" (קפיצה בפישוק רגליים ונחיתה תוך כדי השתרעות קדימה) בתרגיל הקרקע.
נקודות השיא בקריירה שלה כמתעמלת צעירה כללו מדליית זהב בתחרות "חדשות מוסקבה" (Moscow News) בשנת 1982, כיום נודעת התחרות בשם "כוכבי מוסקבה של העולם" (Moscow Stars of the World) ו"אליפות אירופה לצעירים".
ב-1983 היא זכתה בגביע ברית המועצות לראשונה, ואחר כך זכתה בו מדי שנה עד ל-1988 למעט ב-1984.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) לא יכלה להתחרות מכיוון שזו הוחרמה בידי ברית המועצות.
במקום זאת, היא התחרתה במשחקי הידידות של 1984 (Friendship Games) באולומואוץ, צ'כוסלובקיה, וזכתה במדליית ארד בתחרות הקרב-רב וסייעה לנבחרתה לזכות במדליית זהב קבוצתית.
באליפות אירופה בהתעמלות שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1985 זכתה שושונובה ב-5 מדליות מהן 4 זהב, בתחרות הקרב רב, בסוס הקפיצות, בתרגיל הקרקע ובתרגיל על המקבילים המדורגים, ביחד עם מקסי גנאוק ממזרח גרמניה ומדליית ארד בתרגיל על הקורה.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה במונטריאול, קנדה אותה שנה זכתה שושונובה בחמש מדליות מהן 3 זהב, בתואר הקרב-רב, אותו היא חלקה עם בת ארצה אוקסנה אומליאנצ'יק בתרגיל על סוס הקפיצות ובתחרות הקבוצתית, מדליית כסף בתרגיל הקרקע, אחרי אומליאנצ'יק ומדליית ארד בתרגיל על הקורה.
בתרגיל הקרקע שלה שבוצע לצלילי צ'ארלסטון היא נחתה בצורה כפולה ובסיבוב ערבי צידי 1 ו-3/4, שניהם מיומנויות נדירות לנשים באותה עת, למעשה נשים לא מורשות יותר לבצע סיבובים שמסתיימים בגלגול.
כאן היא הציגה את מיומנות ההיכר שלה, קפיצה בפישוק רגליים לשכיבה על הבטן, שהייתה נדירה וחדשנית לשנות השמונים.
שושונובה הייתה המתעמלת הדומיננטית בגביע העולם שנערך בבייג'ינג, סין בשנת 1986, שם זכתה בתוארי הקרב-רב, סוס קפיצות, המקבילים המדורגים והקרקע.
בתחרות היא הציגה דרגת קושי גבוהה בשני מכשירים, היא הציגה את "פליק רופלובה" (פיתול שלם של פליק קורבוט) על הקורה וקיפול מלא תוך כדי ירידה בסיבוב כפול מהמקבילים המדורגים.
בשנת 1987 החלה היריבות הגדולה בין שושונובה לדניאלה סיליבאש מרומניה.
באליפות אירופה בהתעמלות שנערכה במוסקבה אותה שנה לא הייתה שושונובה בשיא כושרה, הפסידה את תואר הקרב-רב לדניאלה סיליבאש וזכתה במדליית ארד.
היא זכתה במדליית זהב בתרגיל על סוס הקפיצות.
היא המשיכה להפגין רמת מורכבות גבוהה כשביצעה סיבוב כפול בנחיתה מהמקבילים המדורגים, סיבוב תומאס (Thomas salto) בתרגיל הקרקע וסיבוב שלם על הקורה.
הייתה זו הפעם השלישית בלבד בה לא זכתה נבחרת ברית המועצות בתואר האליפות הקבוצתי, בתחרות הקרב רב אחרי אורליה דוברה מרומניה ובתחרות על הקורה.
מדליית ארד בתרגיל על המקבילים המדורגים, כשביצעה את תרגיל "מרקלוב" עם חצי סיבוב (בדרך כלל מכונה סיבוב טקאצ'ב שלם).
באולימפיאדת סיאול (1988) זכתה שושונובה ב-4 מדליות מהן 2 זהב.
מדליות זהב בתחרות הקבוצתית, ובתחרות קרב רב אישי בקרב צמוד בינה לבין דניאלה סיליבאש.
היא נכנסה לתחרות הקרב רב עם יתרון נקודות של 0.05, כשהיא מתחרה עם סיליבאש באותו הסבב.
הדבר הוביל לתחרות צמודה בו שתי המתעמלות מודעות לכך שכל טעות קטנה תעלה להן במדליית הזהב.
כל אחת מהן ביצעה את התרגילים באופן מרהיב ושתיהן זכו בציון המושלם של 10. בסיבוב האחרון על סוס הקפיצות, סיליבאש הופיעה ראשונה וביצעה את התרגיל היטב, מה שדרש ממנה ציון עשר על מנת שתזכה בתואר, אותו היא אכן השיגה.
מדליית כסף בתרגיל על הקורה ומדליית ארד בתרגיל על המקבילים המדורגים.
לאחר האולימפיאדה פרשה שושונובה והתגוררה בסנקט פטרבורג.
היא הייתה אחת מהמארגנים של אליפות אירופה בהתעמלות שנערכה בעיר מגוריה בשנת 1998. ב-16 באוגוסט נפטרה כתוצאה מסיבוכים של דלקת ריאות.
בשנת 2004 נבחרה שושונובה להיכנס להיכל התהילה הבינלאומי של ההתעמלות., ושנה לאחר מכן נבחרה להיכל התהילה של יד לאיש הספורט היהודי.
ילנה יאקובלבה היא שחקנית תיאטרון וקולנוע סובייטי ורוסי רוסייה, זוכת תואר אמן העם.
לילנה יאקובלבה הוענקו מספר עיטורים רוסיים ופרסים בתחום התיאטרון לרבות ניקה בשנת 1990 ופרס הפדרציה הרוסית בשנת 2001.
ילנה יאקובלבה נולדה בעיירה במחוז ז'יטומיר (אז בתחומי ברית המועצות כיום באוקראינה) למשפחת קצין בצבא ברית המועצות.
לאור שרותו של אביה המשפחה עברה מספר רב של מקומות מגורים.
בשנת 1978 יאקובלבה סיימה בית הספר בחרקוב ועבדה בעבודות שונות.
מטרתה הייתה לחסוך כסף ולנסוע למוסקבה ללימודי תיאטרון.
בשנת 1980 יאקובלבה התקבלה ללימודים באקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון במוסקבה וסיימה אותה בשנת 1984. לאחר סיום הלימודים היא התקבלה לתיאטרון סוברמניק.
בשנת 1986 יאקובלבה קיבלה הזמנה לעבור לתיאטרון אחר.
לאחר מספר שנים, בשנת 1989 היא חזרה לתיאטרון סוברמניק ועבדה בו עד לשנת 2011.
את העבודה הראשונה שלה בקולנוע הייתה עוד בשנת 1983 בהיותה סטודנטית.
במהלך שנות ה-80 יאקובלבה הצטלמה רבות, אך תהילה כלל-ארצית הגיעה לאחר גילום תפקיד ראשי בסרט אינטרדבוצ'קה של הבמאי פיוטר טודורובסקי בשנת 1989. עבור תפקיד זה שחקנית זכתה בפרסים רבים.
בהמשך היא הצטלמה בסרטים רבים נוספים.
במקביל תיאטרון וקולנוע ילנה יאקובלבה מצטלמת עבור סדרות טלוויזיה.
הסדרה הידוע ביותר - "קמנסקי" בה היא מגלמת דמות של בלשית לצד סרגיי גרמש.
העונה הראשונה הייתה בשנת 1999 ומאז הוקרנו כבר 6 עונות.
יאקובלבה התחתנה בשנת 1990 לשחקן תיאטרון סוברמניק ולזוג יש בן שלומד בימוי.
ב-2004 שיחקה בסרטו של ואלרי טודורובסקי "אחי החורג, פרנקנשטיין".
ילנה ויאלבה היא ספורטאית סובייטית ורוסייה, בענף סקי למרחקים (קרוס קאנטרי).
היא בעלת 7 מדליות אולימפיות, מהן 3 זהב, וזכתה במספר מדליות באליפויות העולם.
ילנה ויאלבה (טרוביצינה) נולדה במגדן למשפחת פקידים.
הוריה היו במקור מאזור לנינגרד אך הוגלו למגדן.
כבר בגיל צעיר החלה להתאמן בספורט והגיעה להישגים משמעותיים.
בשנת 1987 נכללה בנבחרת ברית המועצות, ובשנת 1989 נשלחה לראשונה לאליפות העולם בריצות סקי.
ילנה ויאלבה השתתפה בשלוש אולימפיאדות; באלברוויל 1992 ובלילהאמר 1994 השתתפה לצד בעלה, אורמס ויאלבה, שהיה חבר נבחרת אסטוניה.
בשנת 1997 זכתה ב-5 מדליות זהב באליפות העולם, הישג חסר תקדים עד היום.
בשנת 1998 פרשה מהשתתפות בתחרויות.
מספר שנים היא פעלה בתחום העסקי אך ללא הצלחה יתרה.
בשנת 2004 התמודדה ויאלבה לכהונת יושב ראש איגוד הסקי הרוסי, אך הפסידה והסכימה לכהן כסגן יושב ראש האיגוד.
בשנת 2006 עזבה את התפקיד.
בשנת 2010 התמודדה פעם נוספת וזכתה בתפקיד היו"ר.
באולימפיאדה הראשונה שלה, באלברוויל 1992, השתתפה ויאלבה ב-5 תחרויות, אך רק במרוץ שליחים זכתה במדליית זהב.
ביתר התחרויות היא זכתה במקום השלישי.
בתחרויות לילהאמר 1994 הוצבה ויאלבה ב-5 מרוצים, אך זכתה במדליה רק במרוץ שליחים.
בנאגנו 1998 הוצבה ויאלבה במרוץ שליחים בלבד וזכתה במדליית זהב עם קבוצתה.
ילפרגדה סובארו (Yellapragada Subbarao, בטלוגו: యెల్లాప్రగడ సుబ్బారావు; 12 בינואר 1895 - 8 באוגוסט 1948) היה מתמטיקאי וביוכימאי אמריקני ממוצא הודי, מגלה מולקולת אדנוזין 3-פוספט (ATP), מבודד הוויטמין B12 והחומצה הפולית.
שתיים מהמצאותיו החשובות הן ה-Aureomycin המהווה דור ראשון לאנטיביוטיקות מסוג טטראציקלין (Tetracycline) והחומר Methotrexate המשמש כחומר כמותרפי בטיפולים בסרטן.
מחקריו הצילו עשרות מיליוני אנשים ברחבי העולם ומטבען משמשות כאבן בסיס למחקר המודרני בביולוגיה, כימיה ורפואה, אולם מעולם לא זכו להוקרה בחייו.
ילפרגדה סובארו נולד בהודו ב-1895. הוא היגר לארצות הברית ב-1923 לאחר שסיים לימודי רפואה בMadras Medical College.
ילפרגדה עבד באוניברסיטת הרווארד עד 1940 כשהתחיל להנחות מחקר במעבדות לדרלה (Lederle Laboratories).
המחקר שהנחה התעתד למצוא אנטיביוטיקות בעלות טווח השפעה רחב יותר משל פניצילין וסטרפטומיצין.
מחקר זה הוביל למציאת האנטיביוטיקה polymyxin.
האנטיביוטיקה פוגעת בפוספוליפידים של החיידק ובכך משמידה אותו.
האנטיביוטיקה משמשת עד היום בAureomycin ולמעשה מהווה את אבן הבסיס לאנטיביוטיקות מסוג tetracycline.
זוהי האנטיביוטיקה הראשונה מסוגה שהשמידה גרם חיובי ו-גרם שלילי.
משום טבעה של האנטיביוטיקה, היא משמעותית יותר מתגלית הפניצילין של פלמינג.