tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השחקן הצעיר הטוב ביותר בליגת העל האוקראינית: 2016/17
שחקן החודש בלה ליגה: דצמבר 2023
ארטיום גנאדייביץ' רברוב הוא שוער עבר רוסי וחבר צוות האימון במועדון ספרטק מוסקבה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הרוסית במדי טום טומסק ב־27 בספטמבר 2008 במשחק הדרבי מול צסק"א מוסקבה.
שיחק במדיספרטק מוסקבה, בין 2011 ל־2021. הוא היה השוער הראשון בתקופות שונות במהלך אותו עשור, כולל בשנים שספרטק השתתפה בליגת האלופות.
עם בפרטק זכה באליפות 2017 ובסופרקאפ הרוסי.
ב־2021, הודיע שהוא מפסיק את הקריירה שלו כדי להתמקד במינוי החדש שלו כרכז טכני, תוך התמקדות בתקשורת בין צוות האימון של ספרטק להנהלת המועדון.
ארטל האמנים של סנקט פטרסבורג (Artel of Artists) הייתה אגודה שיתופית (ארטל) בראשות אמנים רוסים בשנים 1863–1871. היא נוסדה בסנקט פטרסבורג ביוזמתו של איוואן קראמסקוי בעקבות מרד ארבעה עשר סטודנטים באקדמיה לאמנויות סנקט פטרבורג.
ב-9 בנובמבר 1863, 14 סטודנטים מהשורה הראשונה באקדמיה הקיסרית לאמנויות ערכו מחאה נגד החלטת האקדמיה להגיש רק יצירות אמנות מהמיתולוגיה הסקנדינבית בתחרות על מדליית הזהב הגדולה של האקדמיה, שנערכה לרגל 100 שנה לאקדמיה של אמנויות.
העזיבה של האמנים נכנסה להיסטוריה כ"מרד הארבעה עשר", העמידה את משתתפיה במצב כלכלי קשה.
לאחר שעזבו את האקדמיה לאמנויות, פינו האמנים את בתי המלאכה שלהם באקדמיה, ששימשו לא רק לעבודה, אלא גם למגורים.
כתוצאה מכך התאחדו משתתפי ה"מרד" לקומונת פועלים.
הרעיון של הקמת הארטל נוצר על ידי איוואן קראמסקוי, שהפך למנהל העבודה של הארטל ונשאר מנהיגו עד להתפרקותו.
עובדי ארטל שכרו דירה בוסילייבסקי (אי), שם היו לא רק חדרים למגורים אלא גם שלוש סדנאות אמנות גדולות, שבכל אחת מהן יכלו לעבוד כמה אנשים בו-זמנית.
יחד עם קראמסקוי, היו עוד חמישה אמנים שהתיישבו בדירה משותפת: בוגדן וניג, , , אלכסיי קורז'וקין וניקולאי שוסטוב.
שאר חברי הארטל דוגמת מיכאיל פסקוב התגוררו בדירות פרטיות.
ב-9 ביוני 1865 אושר התקנון הרשמי של הארטל, לפיה על חברי הארטל לשלם 10% מכל עבודה שנמכרה באופן עצמאי ו-25% מהעבודה המבוצעת במשותף.
הראשון לעזוב את הארטל היה אלכסנדר ליטובצ'נקו, שסירב להוציא כסף כדי לפרסם פרסומות בעיתון ודומוסטי סנקט פטרבורג.
האמן השני שעזב את הארטל היה קונסטנטין מקובסקי ששכר סטודיו משלו בכיכר הארמון כיוון שכבר הרוויח הרבה כסף מציוריו.
חלק מעובדי הארטל שנשארו נמנעו לעיתים קרובות מלתרום כסף לקרן הכללית מהעבודות שנמכרו באופן עצמאי.
הדבר הביא את קראמסקוי להסכים להצעתו של אלכסיי מרקוב לצייר את הכיפה הראשית של קתדרלת ישו המושיע תמורת 10,000 רובל.
בוגדן וניג וניקולאי קושלב הפכו לעוזריו של קראמסקוי.
קראמסקוי השתמש בכסף שקיבל עבור הציור כדי להעביר את הארטל לאזור טוב יותר בעיר.
הוא שכר דירה בשנת 1866. בהדרגה גדלה הכנסתו של הארטל.
ההכנסה המוגדלת אפשרה לקראמסקוי לצאת לאירופה על חשבונו.
בסתיו 1870, אחד מחברי הארטל, ניקולאי דמיטרייב, הגיש בחשאי עצומה לאקדמיה הקיסרית לאמנויות לנסיעה לשלוש שנים מעבר לים, שאושרה על ידי מועצת האקדמיה.
קראמסקוי זעם על העובדה שמשתתף ב"מרד הארבעה עשר" ניהל משא ומתן עם האקדמיה מאחורי גבם של חברי הארטל.
הוא הגיש הצעה לארטל לגנות בפומבי את התנהגותו של דמיטרייב ב-19 באוקטובר 1870.
ב-7 בנובמבר 1870 התקיימה פגישה של חברי הארטל, שבה סירבו חברי הארטל למלא את בקשתו של קראמסקוי, בטענה שדמיטרייב לא הפר רשמית שום הוראות בתקנון.
קראמסקוי הגיש הצעה נוספת, והתעקש על הרחקת דמיטרייב מהארטל.
החברים שוב סירבו לגנות את דמיטרייב.
הוא זעם על חוסר המצפון של חברי הארטל, והגיש בקשה להסיר את חברותו מהארטל ב-24 בנובמבר 1870.
לאחר שארטל איבד את מייסדו ומנהיגו הקבוע, הארטל הלך והדרדר.
הוא פורק רשמית בשנת 1871. כמה מחברי הארטל הצטרפו לאגודה החדשה של תערוכות אמנות נודדות, (הנודדים) אשר מילאה לאחר מכן תפקיד מפתח בהתפתחות האמנות הרוסית של המאה ה-19.
ארטיס פבריקס (בלטבית: Artis Pabriks; נולד ב-22 במרץ 1966) הוא פוליטיקאי לטבי.
פבריקס נולד ביורמלה ב-22 במרץ 1966. הוא גויס לשירות חובה בצבא האדום ושרת בו במשך שנתיים.
לאחר מכן החל ללמוד באוניברסיטת לטביה והשלים תואר בהיסטוריה ב-1992. הוא קיבל מענק ללימודים בחו"ל, והחל ללמוד באוניברסיטת אורהוס.
ב-1996 הוא השלים דוקטורט במדעי המדינה.
לאחר מכן חזר ללטביה והפך לרקטור באוניברסיטת וידזמה למדעים יישומיים.
ב-1998 הוא הצטרף לפוליטיקה והיה אחד מהמייסדים של מפלגת העם, ובמרץ 2004 נבחר מטעמה לסאימה.
ב-21 ביולי של אותה שנה הוא מונה לשר החוץ.
באוקטובר 2007 הוא הסתכסך עם הנהגת המפלגה ונאלץ לעזוב אותה ולהתפטר מתפקיד שר החוץ.
בספטמבר 2008 הוא ייסד יחד עם פוליטיקאים נוספים מפלגה חדשה בשם "החברה לשינוי פוליטי".
ב-2010 הוא נבחר לסאימה מטעם המפלגה ומונה לשר ההגנה.
ב-2011 הוא עזב את החברה לשינוי פוליטי והצטרף למפלגת "אחדות".
הוא המשיך לכהן כשר ההגנה מטעם המפלגה בממשלתו של ואלדיס דומברובסקיס.
ב-2013 התפטר דומברובסקיס מתפקיד ראש הממשלה בעקבות קריסת בניין מרכז מסחרי בריגה במהלכה נהרגו 54 אזרחים.
מפלגת אחדות הציגה את פבריקס כמועמד מטעמה לתפקיד ראש הממשלה.
עם זאת, מועמדותו נדחתה בידי הנשיא אנדריס ברזינש שטען שלפבריקס אין את הידע הכלכלי הנדרש עבור ראשות הממשלה על פי חוקת לטביה.
התפקיד הועבר במקום זאת ללאימדוטה סטראויומה, גם היא ממפלגת אחדות.
בשנת 2014 נבחר פבריקס לפרלמנט האירופי והיה חבר בוועדה לסחר חוץ.
לקראת הבחירות ב-2018, התאגדו שתי מפלגות "התנועה עבור!" ו"למען פיתוח לטביה" לרשימה אחת בשם "פיתוח/למען!".
פבריקס הצטרף לרשימה כמועמד שלה לראשות הממשלה.
הרשימה הפסידה בבחירות, ומיד לאחריהן התפצלה מחדש.
פבריקס הצטרף למפלגת למען פיתוח לטביה, ומונה לשר ההגנה מטעמה ב-23 בינואר 2019.
לקראת הבחירות לסאימה ב-2022, התאחדו מחדש שתי המפלגות לרשימה אחת, ופבריקס נבחר כמנהיג הרשימה וכמועמדה לראשות הממשלה.
הרשימה לא עברה את אחוז החסימה ולא נכנסה לסאימה.
פבריקס הודיע שהוא נוטל אחריות על התבוסה, ופרש מהחיים הפוליטיים.
ב-27 בספטמבר 2019, כינה פבריקס את הלגיונרים הלטביים שלחמו עם האס אס במלחמת העולם השנייה; "גאוות העם הלטבי והמדינה", וכן טען ש"זו חובתנו לכבד את הפטריוטים הלטבים הללו מכל עמקי נשמתנו".
דבריו עוררו דיון פוליטי והיסטורי נרחב בלטביה.
ארטיסט פרטנר גרופ, בע"מ (APG) היא חברת תקליטים וחברת הוצאת מוזיקה אמריקאית שהוקמה על ידי מייק קארן , שהוא גם המנכ"ל שלה.
חברת האם של חברת התקליטים פועלת בשם ארטיסט פאבלישינג גרופ.
ארטיסט פרטנר גרופ נוסדה בשנת 2012 על ידי המנהל המוזיקלי מייק קארן.
חברת התקליטים מקבילה לארטיסט פאבלישינג גרופ שנוסדה קודם לכן ב-2004. שתי החברות ידועות ביחד בשם APG.
ארטיסט פרטנר גרופ החלה במקור כמיזם משותף עם אטלנטיק רקורדס והאחים וורנר.
במשך שמונה שנים, חברת התקליטים נודעה בהחתמת אמנים כמו YoungBoy Never Broke Again, צ'ארלי פות', קלאני, אווה מקס, קווין גייטס, ג'ייסון דירולו, NLE צ'ופה, דון טוליבר, אלק בנג'מין, באזי, ליל סקייס, פאוזיה, ריקו נאסטי.
בנובמבר 2020, APG סיימה את המיזם המשותף שלה במשך שמונה שנים עם אטלנטיק רקורדס כדי לצאת לעצמאות מלאה.
ארטיום ולדימירוביץ' זבלין , הוא כדורסלן רוסי-ישראלי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר באליצור שומרון מהליגה הלאומית בכדורסל.
זבלין נולד בחברובסק שבברית המועצות (כיום רוסיה).
סבו היה יהודי, מה שאפשר לו לעלות לישראל ביוני 2023. את הקרירה החל במחלקת הנוער שלאבטודור סראטוב הרוסית בה שיחק בין 2003 ל-2007 לאחר מכן עבר לשחק בשורות צסק"א מוסקבה אך לא זכה לדק' משחק משמעותיות.
בעונת 2007/2008 ביורוליג זכה עם קבוצתו באליפות הליגה.
בשנת 2010 השתתף בדראפט של NBA ולא נבחר.
לאחר מכן ב-2011 עבר לשחק בשורות לוקומוטיב קובאן אך החוזה לא מומש עקב פציעה.
עבר לספרטק פרימוריה ולדיווסטוק בה זכה לראשונה לדק' משחק משמעותיות אז גם העמיד את ממוצע השיא שלו 11.2 נק' למשחק.
לאחר שתי עונות במועדון עבר לקרסניה קריליה סמרה ולאחר מכן שב לקבוצת נעוריו בסראטוב שם שיחק בשלוש העונות הבאות.
בעונת 2019/20 חתם בפארמה פרם בעונת 2020/21 לא שיחק ובעונה הבאה חזר לשחק בפארמה.
בעונת 2022/23 חתם באוניקס קאזאן בה שותף ב-8 משחקים בלבד.
בעונת 2023/24 חתם בצמוקי מינסק מבלרוס, אך עזב אותה והצטרף ב-12 בפברואר 2024 להפועל אילת כשחקן הרכש הראשון תחת המאמן יוריצה גולמאץ.
ארטיום וסיולי בשמו האמיתי - ניקולאי איוואנוביץ' קוצ'ורוב, היה סופר ומשורר רוסי סובייטי.
ארטיום וסיולי נולד ב-1899 במשפחת פועלים ענייה ועבד בעצמו כפועל מגיל ארבה-עשרה.
במלחמת האזרחים הרוסית הצטרף לצבא האדום ופעל במסגרת הבולשת הסובייטית צ'קה.
בשנות ה-1920 המוקדמות למד וסיולי לזמן מה במכון לספרות של האוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה, אולם לא סיים את לימודיו.
הוא חבר לקבוצת הסופרים המכונה "פרוואל" וב-1929 התקבל לשורות "האיגוד הכל-רוסי של הסופרים הפרולטרים".
וסיולי נודע כאחד הראשונים שתיאר את מלחמת האזרחים הרוסית, כשהוא נחשב לנציג של האסכולה ה"קישוטית" של בוריס פילניאק.יצירתו החשובה ביותר היא רומן על מלחמת האזרחים ,"שטופים בדם" (1932-1924).
הוא כתב גם רומן היסטורי על ירמק וכיבושיו בסיביר.
בשנות ה-1930 המאוחרות נחשב וסיולי לתומך ב"אופוזיציה המאוחדת" ונפל קרבן לטרור הגדול.
בדו"ח שכתב לסטלין ניקולאי יז'וב טען שלווסיולי יש "רגשות טרוריסטיים" כלפי המנהיגות הסובייטית.
וסיוליו נעצר באוקטובר 1937 ובאפריל 1938 הוצא להורג במוסקבה באשמת מעורבות כביכול בפעילויות של "ארגון טרור אנטי-מהפכני" טרוצקיסטי.
אשתו ושלוש בנותיו נידונו למאסר.
ארטיום וסיולי ומשפחתו הוכרזו כחפים מפשע ושמם טוהר על ידי השלטון הסובייטי ב-1956, שלוש שנים אחרי מותו של סטלין,
Разрыв-трава 1919 - (עשב הקסמים) ("רסקובניק") מחזה.
Страна родная- 1926 (ארץ מולדת) - רומן
Россия, кровью умытая 1924 (רוסיה השטופה בדם) רומן (הוצאה מושלמת — 1932).
ארטמיסה (בספרדית: Artemisa) היא עיר בקובה, ובירת מחוז בעל אותו השם.
שטח העיר הוא 642 קילומטרים רבועים ואוכלוסייה של למעלה מ-86,444 תושבים (נכון ל-2022).
שטח העיר הכולל הוא כ-.
צפיפות האוכלוסין עומדת על כ-130 נפש לקילומטר רבוע.
העיירה נוסדה בשנת 1818.הצורך להקמת העיר עלה בעקבות שריפה שהתרחשה ב-25 באפריל 1802 במספר שכונות בהוואנה.
בעקבות השריפה נותרו משפחות רבות חסרות בית.
ב-1818, הודות לתרומתו של דון פרנסיסקו דה ארנגו אי פניאלבר, החלה בניית הכנסייה המקומית שנחנכה ב-22 בדצמבר 1825. מקור השם ארטמיסה אינו ברור.
נטען שמקורו מהאלה היוונית ארטמיס.
העיירה זכתה למעמד עצמי ב-9 ביוני 1878, על פי צו מלכותי.
ב-1 בינואר 1879 התקיימה הישיבה הראשונה של מועצת העיר.
באזור לא התקיימה לחימה במהלך מלחמת עשר השנים, מכיוון שלא התרחשה כלל לחימה במערב האי.
ארטמיסה הייתה מקור חשוב לכח אדם צבאי בכוחותיו של פידל קסטרו במהפכה הקובנית.
במהלך המאה ה-19 העיירה התפתחה ושגשגה מבחינה כלכלית בזכות ייצור הקפה בתחילה ולאחר מכן העיר ייצרה גם טבק וסוכר.
הפיתוח הכלכלי הואץ על ידי הגעת הרכבת ב-1864 ובניית הכבישים הארציים שקישרו את העיר לשאר הארץ.
הכלכלה הנוכחית של ארטמיסה מבוססת על חקלאות (הכוללת בעיקר גידולי פירות, אורז וקני סוכר), גידול חזירים, תעשיית מלט וחומרי בנייה, ייצור טבק, ייצור טקסטיל וחומרי הדברה.
בתחילת המאה ה-21 ענף הסוכר חדל מלהיות דומיננטי בעיר.
בעיר נמצאת אוניברסיטת ארטמיסה, אשר מכשירה אנשי מקצוע במדעי החקלאות ומורים לבתי ספר תיכון.
באוניברסיטה פועלת גם הפקולטה למדעי הרפואה, שמכשירה רופאים, רופאי שיניים ואנשי מקצוע אחרים בתחום הבריאות.
ארטיום קפוסטה הוא אמן רב תחומי ואמן רחוב ישראלי.
בשנת 2008 סיים לימודי אמנות דקורטיבית וגרפיקה באוניברסיטה בעיר.
בארץ החל קפוסטה לעסוק בציור, עיצוב גרפי, צילום ואף בדפוס משי ועיצוב תכשיטים.
מתגורר בתל אביב ויוצר בסטודיו בנווה שאנן.
לצד יצירתו בישראל, קפוסטה מרבה גם ליצור ולהציג בתערוכות ופסטיבלים בינלאומיים.
עבודותיו מתאפיינות בצבעים עזים ובולטים ובמשמעויות סימבוליות.
לדבריו, הדמויות אותן הוא יוצר מצויות בדיאלוג פנימי, בעוד הוא נמצא בדיאלוג מתמשך עם הצבעים - דיאלוגים העוסקים בניתוח עצמי, בדידות, חוסר מושלמות, יופי ושתיקה.
עבודותיו עוסקות רבות בזהות ובהגירה.
רבים מציוריו עוסקים בגוף בכלל ובגוף הנשי בפרט, ובשילוב של דימויים ריאליסטיים ופאנטסטיים.
אמנות הרחוב שלו מתאפיינת בשימוש בלוחות עץ המשולבים בשרשראות או הנעוצים במסמרים, אותן הוא מעצב מראש ומדביק על גבי קירות או עמודים.
בין היתר חוזרים אצלו דימויים של קקטוסים, כרוב (תרגום שם משפחתו לעברית), מטריושקות וגולגולות.
בשנת 2015 הציג קפוסטה תערוכת יחיד במוזיאון האמנות של ויטבסק, במסגרתה תרם עבודה אחת לאוסף הקבוע של המוזיאון.
2008 - תערוכת סיום, אוניברסיטת ויטבסק, בלארוס.
2015 - 'Frustration', מוזיאון האמנות ויטבסק, בלארוס.
2015 - 'Art Evening', בית התפוצות, תל אביב
2017 - 'skull and 17 portraits', המרכז לתרבות רוסית בתל אביב
ארטיום אולגוביץ' ואחיטוב הוא קיקבוקסר ולוחם MMA רוסי, אשר מתחרה במחלקת המשקל החצי כבד (light heavyweight) של אליפות הלחימה האולטימטיבית (UFC).
לאחר שהחל אימוני מואי תאי בגיל אחת עשרה, ואחיטוב הגיע עם קריירה חובבנית מצליחה כאשר זכה בשלוש אליפויות עולם וכן לקח זהב ב-2013 במשחקי הקרב העולמיים (WCG).
הוא הפך למקצוען ב-2009, וחתם עם Glory ב-2013, שם הוכתר פעמיים לאלוף Glory במשקל חצי כבד.
ב-2 בפברואר וחיטוב דורג במקום הראשון במשקל קל-כבד וקיקבוקס מס' 4 של פאונד-לפאונד בעולם על ידי Combat Press.
ארטיום ואחיטוב נולד בפרוקופייבסק ב-4 באפריל 1991, והחל אימוני אמנויות לחימה בסיסיות בהדרכת אביו בגיל חמש שנים לפני שהמשיך ללימודי קראטה בגיל שש, אותו תרגל במשך חמש שנים.
הוא נאלץ לוותר על הקראטה בגיל אחת עשרה כאשר הוא ומשפחתו עברו לחלק אחר של העיר, אך עד מהרה מצא את חדר הכושר Kuzbass Muay Thai שבו הוא מאומן על ידי ויטלי מילר והוא שותף לאימונים של ארטיום לוין.
ואחיטוב מחזיק בסיווג של מאסטר בספורט ב-muay Thai, והוא גם מוזיקאי בעל הכשרה קלאסית.
ואחיטוב זכה לראשונה באליפות רוסיה במואי טאי של IFMA ב-2008 בגיל שבע עשרה.
הוא גם זכה במדליית כסף בקטגוריית 81 ק"ג במשחקי הקרב העולמיים 2010, שהתקיימו בבייג'ינג, סין בין 28 באוגוסט ל-4 בספטמבר 2010. לאחר שקיבל החלטה פה אחד ניצח על קים אולסן ונורבולאט סנגירוב ברבע הגמר ובחצי הגמר, בהתאמה, הוא הפסיד לסיימון מרקוס בהכרעה מפוצלת בגמר.
מתחרה בקטגוריית 91 ק"ג במשחקי הקרב העולמיים 2013 בסנקט פטרבורג, רוסיה, בין ה-18 ל-26 באוקטובר 2013, ואחיטוב הקדים את דז'יאניס הנצ'רונק ברבעים, TKO'd Thomas Alizier והדיחה את אמידיו בארון עם ברך בגמר כדי לקחת את מדליית הזהב.
בקריה החובבנית שלו במואי טאי סך הכל מאזן של 88 ניצחונות מול 4 הספדים.
בצעדיו הראשונים שלו כמקצוען, ואחיטוב התחרה בטורניר Souboj Titánů בפלז'ן, צ'כיה ב-21 בנובמבר 2009, והגיע לגמר בו התמודד מול Jiri Zak.
הקרב הוכרע בתיקו לאחר שלושה סיבובים ולכן הוא הלך לסיבוב הארכה כדי להכריע את המנצח, ולאחר מכן קיבל זאק את הכרעת השופטים.
ב-2 בדצמבר 2011, ואחיטוב זכה בתואר הראשון שלו כמקצוען, כשהוא ניצח את Vando Cabral באמצעות TKO עקב חתך שנגרם על ידי מרפק בסיבוב השלישי בקרב האלופים 6 במוסקבה, רוסיה והפך לאלוף משקל הסופר חצי כבד האירופי של WMC (82.55 ק"ג).
ואחיטוב חתם בגלורי זמן קצר לאחר מכן, כמתחרה בקטגוריית 95 ק"ג של ארגון הקיקבוקסינג משקל חצי כבד.
הוא נתן הופעה מרשימה בקרב הראשון שלו, כבש נוק-דאון מוקדם על לואיס טבארס לפני שסיים אותו עם זריקת כבד קצת יותר מדקה לתוך הסיבוב הראשון ב-Glory 9: New York בניו יורק, ארצות הברית ב-22 ביוני 2013.
בקריירה המקצועית שלו בקיקבוקס ומואי טאי רשם 23 ניצחונות ו-6 הפסדים.
אז החליט לעבור להתחרות ב-MMA
ואחיטוב ערך את הופעת הבכורה שלו באמנויות לחימה משולבות (MMA) ב-11 ביוני 2023, ב-Open FC 31 נגד אשרף בשנדי.
הוא הפסיד בקרב בנוקאאוט טכני בסיבוב הראשון, כשהוא פרק את המרפק שלו 55 שניות לתוך ההתמודדות.
לאחר מכן ניצח (עד סוף 2024) את כל שלושת הקרבות הבאים שלו.
2016 אליפות Glory משקל חצי כבד (-95 ק"ג) (חמש הגנות על התואר)
הפדרציה הבינלאומית של חובבים מואיתאי
מדליית זהב באליפות רוסיה IFMA 2008
מדליית זהב באליפות רוסיה IFMA 2009
מדליית זהב באליפות אירופה IFMA 2009
מדליית זהב באליפות רוסיה IFMA 2010
מדליית זהב באליפות אירופה IFMA 2010 -81 ק"ג
מדליית זהב באליפות העולם IFMA 2010 -81 ק"ג
מדליית זהב באליפות רוסיה 2011 IFMA -86 ק"ג
מדליית כסף באליפות אירופה IFMA 2011 -86 ק"ג
מדליית זהב באליפות העולם IFMA 2011 -81 ק"ג
מדליית זהב של אליפות אירופה IFMA 2012
מדליית זהב באליפות העולם IFMA 2012 -86 ק"ג
מדליית זהב באליפות רוסיה 2013 IFMA -91 ק"ג
מדליית זהב באליפות העולם IFMA 2015 -91 ק"ג
מדליית זהב של גביע מואי תאילנדי הרוסי 2009
זוכה מדליית זהב של גביע מואי תאילנדי הרוסי 2010
זוכה מדליית זהב של גביע מואי תאילנדי הרוסי 2011
מדליית כסף במשחקי קרב עולמיים 2010 -81 ק"ג מואי תאי
מדליית זהב במשחקי קרב עולמיים 2013 -91 ק"ג מואי תאי
ארטיום לוין הוא קיקבוקסר ולוחם אגרוף תאילנדי רוסי, אשר התחרה במחלקת המשקל החצי כבד (Light Heavyweight) ובינוני (Middleweight).
הוא זכה מספר פעמים באליפות האולם.
בעבר לוין דורג במקום הראשון במשקלו על ידי Combat Press.
קריירה מקצועית של לוין כוללת 55 ניצחונות, 6 הפסדים ו-2 תוצאות תיקו.
לוין נולד בעיר פרוקופייבסק במחוז קמרורוב בשנת 1986. לפני אמנויות לחימה התאמן בכדורסל.
בגיל 10 הוא החל לעסוק באגרוף תאילנדי.
הוא התאמן לצד ארטיום ואחיטוב.
לוין זכה לראשונה באליפות רוסיה במואי טאי של IFMA ב-2003 בגיל שבע עשרה.
לאחר מכן, הוא המשיך לזכות באליפות רוסיה ברציפות עד לשנת 2011.
בשנת 2003 הוא ניצח באליפות IFMA האירופית ובשנים 2007-2005 היה אלוף העולם בגרסת IFMA ו-WMF באגרוף תאילנדי במשקל 67 ק"ג.
בהמשך הוא עבר למשקל אחר וזכה באליפות במשקל 75 ק"ג ו-81 ק"ג.
האליפות האחרונה שהוא זכה הייתה בשנת 2015.
במקביל להופעות לחובבים לוין החל להופיע בתחרויות למקצוענים.
בשנת 2013 הוא זכה במקום השני באליפות העולם של Glory.
בשנת 2015 הוא זכה באליפות.
בקרב הגנה על התואר נגד סימון מרקוס לוין עזב את הקרב בסיבוב השלישי בעקבות החלטות לא הוגנות של השופטים.
לוין חזר להתחרות לזמן קצר בשנת 2018 וזכה בתואר לחובבים.
לוין מתגורר עם משפחתו בארצות הברית.
הוא מבקר באופן קבוע ברוסיה עם הרצאות הדרכה באמנויות הלחימה.
בשנת 2022 לוין פרסם תגובתו לפלישת רוסיה לאוקראינה ובעקבות כך נשללו ממנו חלק מהעיטורים הרוסים שהוענקו לו בעבר.
ארטלריה רכובה או ארטילריית פרשים היא סוג של יחידת ארטילריה ניידת, שפותחה לצורך ליווי ותמיכה בכוחות פרשים בתנועה מהירה בשדה הקרב.
בניגוד ליחידות ארטילריה רגילות, שם אנשי הצוות נעים רגלית והציוד נגרר, בארטילריה רכובה גם התותח וגם אנשי הצוות רכבו על סוסים או נעו ברכבים רתומים, כדי לשמור על ניידות גבוהה, גמישות מבצעית, ותגובה מהירה לשינויים בשטח.
יחידות אלו מילאו תפקיד מרכזי בצבאות אירופה במאות ה־18 וה־19, ובמיוחד ב, בצבא הצרפתי בתקופת נפוליאון, ובצבא הרוסי.
תפקידן העיקרי היה לספק אש מסייעת מהירה לכוחות התקפיים, בעיקר חיל הפרשים, והן פעלו לרוב ככוח עצמאי או כחלק ממערך משולב של חילות שדה.
מתחילת המאה ה-20, בדומה לשימוש ביחידות פרשים, חשיבותן בשדה הקרב של יחידות ארטילריה רכובה ירדה עם התפתחות התותחים הממוכנים.
כיום יחידות ארטילריית פרשים סביב העולם משמשות למשימות טקסיות או פועלות כיחידות ארטילריה ניידת או ממוכנת.
רעיון ארטילריית הפרשים התפתח בסוף המאה ה־17 ותחילת המאה ה־18, כאשר התבררה המגבלה של יחידות ארטילריה איטיות בסיוע לכוחות פרשים ניידים.
צבאות אירופה החלו לפתח סוללות קלות וניידות יותר, שנגררו על ידי צוותים רכובים ויכלו לשנות מיקום במהירות יחסית.
מהפכה זו נזקפת בחלקה לרפורמות צבאיות בצבא המלכותי הפרוסי ובצרפת, כאשר דוקטרינת המלחמה ההתקפית הצריכה כלי ירי המסוגלים לתמוך בקצב תנועה גבוה.
בתקופת המלחמות הנפוליאוניות (1803–1815), הייתה הארטילריה הרכובה גורם מרכזי בתמרונים הצבאיים של הצבא הצרפתי.
נפוליאון, שהיה מפקד ארטילריה בעברו, הבין את היתרון של ניידות באש סיוע, ושילב יחידות אלו לצד הקורפוסים השונים בכל המערכות המרכזיות, בהן אוסטרליץ, ווטרלו וקרב לייפציג.
הסוללות היו מצוידות בתותחים קלים (לרוב בקוטר של 6 ליטראות), וניידותם אפשרה פריסה מהירה באזורי לחימה מתפתחים של הקרב.
גם הצבא הבריטי אימץ את השיטה, במיוחד לאחר הקמת הארטילריה הרכובה המלכותית בשנת 1793. יחידות אלו נחשבו ליחידות עילית של תותחני הצבא הבריטי, ונודעו במשמעת גבוהה, ניידות מצוינת ודיוק באש.
במהלך המאה ה־19 הן פעלו במערכות רבות ברחבי האימפריה הבריטית ופעלו הן כחלק מהכוח המבצעי והן במשימות טקסיות.
במאה ה־19 המאוחרת ותחילת המאה ה־20, המשיך השימוש בארטילריית פרשים בצבאות שונים, כולל צבא האימפריה הרוסית וצבא האימפריה האוסטרו-הונגרית.
יחד עם זאת, הפיתוח של ארטילריה כבדה, תחבורה ממונעת, ורכבי קרב משוריינים דחקו את מקומה.
במלחמת העולם הראשונה כבר הייתה נוכחותה שולית, ונפסקה לחלוטין לאחר המעבר לצבא ממוכן.
יחידות אחרונות של ארטילריית פרשים פורקו לקראת סוף שנות ה־30 של המאה ה־20. אף על פי שכיום אין שימוש מבצעי בארטילריה רכובה, המסורת נשמרת בצבאות מסוימים (בעיקר בבריטניה) במסגרת יחידות טקסיות המדמות את סוללות העבר, כולל סוסים, תותחים מקוריים ולבוש טקסי היסטורי.
ארטם רומנוביץ' סטפנוב (באוקראינית: Артем Романович Степанов; נולד ב-10 באוגוסט 2007 בלוצק שבאוקראינה) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת נירנברג מהבונדסליגה השנייה, בהשאלה מבאייר לברקוזן.
אביו הוא כדורגלן העבר רומן סטפנוב .
סטפנוב גדל במחלקות הנוער של ווהלין לוצק, שחטאר דונצק ובאייר לברקוזן.
ב-26 בנובמבר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של באייר לברקוזן, בניצחון 5-0 על רד בול זלצבורג במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות לעונת 2024/2025. ב-29 בינואר 2025 שיחק בניצחון 2-0 על ספרטה פראג, גם כן במסגרת שלב הבתים של הטורניר.
בקיץ 2025 הושאל לנירנברג מהבונדסליגה השנייה למשך עונת .
אָרְטְמִיס (ביוונית עתיקה: Άρτεμις ) היא אלת הציד, חיות הבר, אלת הבתולות, ואחת משנים עשר האלים האולימפיים במיתולוגיה היוונית.
היא בתם של ראש האלים זאוס ובת הטיטאנים לטו.
ארטמיס היא אחותו התאומה של אפולו, אל השמש, הרפואה, המוזיקה, השירה ואל האורקלים.
היא אחת משלוש האלות הבתולות, יחד עם אתנה והסטיה.
בקרב הרומאים היא נקראה דיאנה.
בתקופות מאוחרות יותר זוהתה ארטמיס עם סלנה, אלת הירח, עם הקטה ואפילו תפסה את תפקידה של איליתיה כפטרוניתן של היולדות.
במקורה הייתה ארטמיס אלת הציד והשגיחה על מרחבי השדות ועל חיות הבר, ההרים והחורשות.
הייתה לה פמליה של ציידות בנות תמותה, נימפות וחצאי אלים הנקראות ציידות ארטמיס שליוו אותה במסעות הציד שלה.
האלה עצמה לא חפצה בנישואין או באהבה ודרשה מהציידות ששירתו אותה לשמור על בתוליהן.
ארטמיס מתוארת לעיתים כאכזרית ונקמנית (בדמותה הרומית), אך היה זה רק חלק אחד של אישיותה, ובמקרים אחרים היא מוצגת כמיטיבה וכמי שפועלת למען בני האדם בכלל והנשים בפרט (בדמותה היוונית).
מקדשה העיקרי של ארטמיס באטיקה היה בבראורון ועל האקרופוליס האתונאי היה מקדש נוסף לארטמיס בראורוניה.
ארטמיס לרוב מתוארת במזמורים כשהיא נושאת חץ וקשת מוזהבים ולעיתים תוארה כשסהר הירח מעל ראשה.
חיות בר רבות מקודשות לה, והיא הייתה מלווה לעיתים בצבי או בכלב ציד.
בנוסף, מקודשים לה עץ הדקל ופסגות ההרים.
לכבודה נבנה מקדש ארטמיס באפסוס - אחד משבעת פלאי עולם.
במאה השישית לפני הספירה נבנה מקדש ארטמיס בעיירת הנמל נאס שבאיקריה.
ארטמיס הייתה בתם של ראש האלים זאוס והנימפה לטו ואחותו התאומה של אפולו.
כשנודע להרה, אשתו של זאוס, כי לטו בהריון מבעלה, היא אסרה על לטו ללדת על היבשה.
לכן, לטו נאלצה ללדת את התאומים אפולו וארטמיס באי דלוס (או אורטיגיה, לפי גרסה אחרת), שהמרה את פי הרה והסכים לקבלה.
אגדה אחרת מספרת כי הרה חטפה את איליתיה אלת הלידות, כדי למנוע מלטו המעוברת ללדת את ילדיה, אך האלים האחרים כפו עליה לשחרר את איליתיה.
לחלופין, ארטמיס נולדה ראשונה וסייעה לאמה בלידת אחיה הצעיר אפולו.
על פי גרסה נוספת של המיתוס, ארטמיס נולדה יום לפני אפולו באי אורטיגיה.
אגדה נוספת מספרת שבלידת ארטמיס נצבעו שני דקלים בכסף וכאשר אפולו נולד נצבע עץ זית בזהב.
ארטמיס הייתה אחת מילדיו המועדפים על זאוס, מלך האלים.
ב-"Hymn to Artemis" (בעברית: "המנון לארטמיס") של המשורר הנודע קאלימאכוס, מיד אחרי לידתה, ארטמיס יושבת על ברכי אביה, זאוס.
היא מבקשת ממנו שיעניק לה את הזכות להישאר בתולה לנצח, חץ וקשת שחושלו על ידי הקיקלופים, פמלייה של צעירות בתולות שיעקבו אחריה ועוד.
זאוס בתמורה, מבטיח שתקבל את כל מה שביקשה ואף יותר מכך:
אקטיון היה נכדו של קדמוס, ואחד הציידים הגדולים ביותר בתולדות יוון.
ליד היער בו היה צד תמיד הייתה מערה עם מעיין שיצר בריכה עם מים זכים, ושם התרחצה ארטמיס כשחזרה ממסעות הציד.
יום אחד אקטיון החליט לצאת לסייר לבדו ביער.
הוא טעה בדרכו והגיע למערה.
הנימפות והציידות של ארטמיס ראו אותו מגיע וניסו להסתיר את מערומי האלה בגופם.
אך מאוחר מדי - עיניו של אקטיון חזו באלה הבתולה ללא בגדיה.
כעסה של ארטמיס היה איום והיא הפכה אותו לצבי.
אקטיון רץ ללא הפוגה ולא ידע לאן ללכת.
לבסוף מצאו אותו כלבי הציד שלו והחלו רודפים אחריו.
הוא ניסה לברוח, אך חבריו הציידים דרבנו ושיסו בו את הלהקה המובחרת כולה.
הכלבים קרעו את אקטיון לגזרים.
יש האומרים שכעסה של ארטמיס לא שכך עד אשר ירדה נשמתו שאולה.
אפרודיטה, היא אלת האהבה והפריון הנשי, המייצגת את ההפך המוחלט מארטמיס, האלה הבתולה, אשר מתעסקת בציד, מקצוע שגברים עוסקים בו בדרך כלל.
נאמר גם ששלוש האלות הבתולות, ארטמיס, אתנה והסטיה הן היחידות שחסינות לכוחה של אפרודיטה.
אדוניס, מאהב של אפרודיטה, טען שהוא יותר טוב בירייה בחץ וקשת מהאלה ארטמיס.
עקב כך ארטמיס הרגה אותו על ההיבריס (חטא הגאווה) שלו.
גרסה נוספת טוענת שאפרודיטה גרמה למותו של חברה של ארטמיס, היפוליטוס, אז אותו דבר עשתה ארטמיס לאדוניס, אף שגרסאות נוספות טוענות שהיפוליטוס התגרה קודם באלה אפרודיטה, מה שאומר שהריב התחיל מהצד של ארטמיס.
ניובה הייתה מלכת העיר תבאי, אשתו של אמפיון ובתו של טנטלוס.
המיתוס מספר שניובה טענה כי היא טובה מלטו, אמם של ארטמיס ואפולו, מפני שילדה שבעה בנים ושבע בנות, ולא רק זוג תאומים.
נקמתם של אפולו וארטמיס לא איחרה לבוא: אפולו הפך את כל בניה של ניובה לגושי פחם וארטמיס הפכה את כל הבנות לקוביות קרח.
על פי גרסה מסוימת, רק כלוריס נותרה בחיים מכל ילדיה של ניובה.
ניובה, שעולמה חרב עליה בן רגע, נמלטה להר סיפליון באסיה הקטנה ובכתה נוראות עד שהפכה לאבן.
בתום תשעת הימים קברו האלים עצמם את הילדים.
במלחמת טרויה, ארטמיס ואפולו צידדו שניהם בטרויאנים ונלחמו לצידם.
מוערבותה הבולטת ביותר של האלה היא ב"איפיגניה באאוליס" מאת המחזאי היווני אוריפידס.
במחזה, האלה ארטמיס כועסת על הגיבור היווני, אגממנון מכיוון שהרג צבי המקודש לה.
האלה הזועמת עצרה את הרוח ומנעה מהספינות של אגממנון להגיע לטרויה.
אחרי שהתייעץ עם האורקל, אגממנון החליט להקריב את בתו איפגניה לארטמיס כדי לרצות אותה.
בסוף המחזה של אוריפידס, ארטמיס מחליפה את איפגניה ברגע האחרון עם אייל ולוקחת אותה למקדשה.
בגרסה אחרת, איפיגניה הוקרבה ונהפכה לאלה.
ב"איליאדה" של הומרוס המתארת את מלחמת טרויה, ארטמיס ניסתה להילחם נגד הרה, מלכת האלים.
הרה הזועמת לעגה לארטמיס על שהעזה להתייצב נגדה:
לאחר מכן, הרה השתמשה בקשת שלה עצמה כדי להכות את ארטמיס וגרמה לה לרוץ בבכי לאביה, זאוס, בזמן שאימה לטו, אספה את הקשת והחצים הנטושים שלה.
כוכב הלכת המינורי 105 Artemis נקרא על שמה.
כמו כן יש מכתש על הירח הקרוי על שמה.
על שם האלה נקראת תוכנית ארטמיס להנחתת אסטרונאוטים על הירח בעשור השלישי של המאה ה-21.
הסופר אנדי ויר קרא לעיר על הירח על שמה, בספרו ארטמיס.
ארטמיס זה שמו של הדמות הראשית ארטמיס פאול בסדרת הספרים "ארטמיס פאול" מאת הסופר אואן קולפר.
ארטמיס הוא שמו של החתול הלבן של מינאקו (סיילור ונוס) ב"סיילור מון".
בספר פרסי ג'קסון וקללת הטיטאן מאת ריק ריידן מופיעה האלה ארטמיס וחבורת הציידות שלה
ארטמיס מופיעה בקצרה בסדרת הטלוויזיה המצוירת של הרקולס.
גיבורת העל הקשתית ממארוול, ארטמיס קרוק, נקראת על שמה.
ארטמיס פאול הוא סדרת ספרי פנטזיה ומדע בדיוני לנוער אשר נכתבה על ידי הסופר האירי אואן קולפר.
הסדרה סובבת סביב חייו של ארטמיס פאול השני, נער גאון שנולד למשפחת פשע.
ארטמיס מגלה את קיומם של יצורים אגדיים כמו פיות וקנטאורים במעבה האדמה ולומד לנצל ולאחר מכן להכיר אותם.
הספר הראשון בסדרה, "ארטמיס פאול", הפך לרב־מכר עולמי עם הוצאתו לאור וזכה בשני פרסים יוקרתיים לספרות ילדים.
בעקבות הצלחת הסדרה, שני הספרים הראשונים עובדו לנובלות גרפיות, ויצאו לאור מספר ספרי משנה שעוסקים בדמות הראשית.
כמו כן, אולפני דיסני הפיקו סרט בשילוב של העלילות של שני הספרים הראשונים שיצא לאקרנים ביוני 2020.
הספר הראשון - ארטמיס פאול
בספר הראשון מסופר על ניסיונו המוצלח של ארטמיס בן ה-12 לגנוב אוצר זהב מפיות.
אביו אבד בים כאשר יצא למסע עסקים על מנת להמיר את עסקי המשפחה לעסקים חוקיים ואימו אנג'לין מרותקת למיטתה ואינה זוכרת מי הוא.
כדי להשיב למשפחה את הונה הרב ואת כבודה האבוד ארטמיס רוקם תוכנית להשגת זהב מבני הפיות.
הוא מוצא פיה מכורה לאלכוהול וסוחט אותה כדי שתיתן לו את ספר הפיות שלה, שמכיל בתוכו מידע רב על בני הפיות ומנהגיהם.
ארטמיס מפענח את הספר ובעקבות המידע שהשיג יוצא לחטוף פיה על מנת להשיג תמורתה כופר בזהב.
הפיה שארטמיס חוטף היא האלפית הולי שורט, קצינה במשמר הלפריקונים של הייוון סיטי, העיר התת-קרקעית של בני הפיות.
ארטמיס נתקל כמה פעמים בבני פיות והטכנולוגיה המתקדמת שלהם, אך מצליח לצאת כשידו על העליונה.
הוא משיג את הכופר אך מחזיר חצי ממנו להולי בתמורה לריפוי של אימו.
בתוך הספר יש צופן המסתתר בסימנים בתחתית העמודים.
הספר השני - התקרית בקוטב הצפוני
במסגרת עבודתה כשוטרת במשמר הלפריקונים, האלפית הולי שורט מוצאת כלי נשק גובליני לא חוקי המוטען בסוללות אנושיות.
היא חושדת שארטמיס פאול מנסה להתערב בעולם הפיות פעם נוספת ולכן חוטפת אותו לצורך חקירה.
לארטמיס יש דאגות משלו; הוא מקבל בדוא"ל קובץ וידאו מטושטש שבו מופיע אביו, המוחזק על ידי המאפיה הרוסית בקוטב הצפוני.
בזמן החקירה, ארטמיס מכחיש כל קשר לנשק הגובליני, וחפותו מוכחת בעזרת מכשיר מתוחכם שפיתח פולי הקנטאור.
ארטמיס מסכים לעזור לפיות למצוא את האשם האמיתי בתמורה לכך שהן יעזרו לו להציל את אביו מהמאפיה הרוסית.
בזמן שארטמיס והולי יוצאים לקוטב הצפוני, הגובלינים בהיוון סיטי יוצאים למרד.
פולי מגלה שהאחראים על מרד הגובלינים הם קאדג'ן, חייל שבגד במשמר הלפריקונים, ואופאל קובוי, פיקסית גאונה ומרושעת.
יחד, הם מנהלים את המרד בסתר ומפלילים את פולי כיוזם המרד בזמן שהוא נעול בחדרו.
כאשר ארטמיס, הולי וחבריהם חוזרים מהקוטב הצפוני, מוכחת חפותו של פולי והמרד מדוכא.
גם בספר זה יש כתב סתרים בתחתית העמודים ובו מסר לקורא.
הספר השלישי - צופן הנצח
בספר השלישי, ארטמיס פאול ממשיך בלימודיו בפנימייה יוקרתית ולאחר חזרתו של אביו הוא מוציא לפועל מה שהוא מבטיח שתהיה התוכנית האחרונה.
הוא הרכיב מחשב־על, שנקרא "קוביון העין", מטכנולוגיית פיות גנובה, שהופכת כל טכנולוגיה אחרת למיושנת.
על אף שהטכנולוגיה של המחשב מיושנת בעולם הפיות, הקוביון עדיין מתקדם בעשרות שנים יותר מכל טכנולוגיה אנושית קיימת ובשל היותו טכנולוגיית פיות הוא מסוגל לנטר את לוויני ומכשירי הפיות.
כשארטמיס נפגש עם איש עסקים משיקגו בשם ג'ון ספירו כדי להראות לו את הקוביון, הדברים מתחילים להידרדר.
במטרה להציג את יכולותיו של ה"קוביון" ארטמיס גורם לו לסרוק אילו לוויינים נמצאים בסביבה והקוביון קולט לווין לפריקונים, מה שגורם לבהלה עצומה בהיוון סיטי שבטוחים שבני האנוש גילו אותם.
לאחר שמתגלה שארטמיס לא מוכן למכור את הקוביון לג'ון אלא רק מוכן לעכב את הוצאתו לשוק בשנה, ג'ון ספירו מפעיל את המארב שהכין לארטמיס במסעדה כשמתברר שכל יושביה הם סוכנים של ג'ון עם נשק שנועדו להפעלת לחץ/הגנה.
ג'ון גונב את הקוביון ומשאיר את מאבטחו האישי ארנו בלאנט לטפל בארטמיס ושומר ראשו תוך קבלת סיוע מכל סוכניו.
ארטמיס מצליח לשמר אותו בחיים עוד קצת על ידי הקפאת גופו של באטלר.
לאחר מכן ארטמיס יצר קשר עם הפיות ובעזרת קסמי הריפוי של עם הפיות מצליחה סרן הולי שורט ממשמר הלפריקונים להחזיר את באטלר לחיים.
הריפוי לא עבד כמתוכנן: באטלר נשאר בחיים, אך הוא הזדקן בחמש עשרה שנה מבחינה פיזית, וכבר לא מסוגל למלא את חובתו כשומר־ראש.
אחותו, ג'ולייט, מסכימה לעזור לארטמיס ולהחזיר את המחשב הגנוב.
יחד עם מאלץ', שמצטרף אליהם שוב בספר הזה והפעם כעוזר לפיות.
הולי שורט ופולי הקנטאור פורצים לחברתו של ספירו ומתחילים במשימה.
בניין החברה של ספירו מאובטח היטב אך הוא עדיין אינו יריב שקול לפיות ולא לפולי.
למרות כמה תהפוכות במהלך העלילה, ארטמיס מקבל את הקוביון בחזרה, אך בהתאם להסכם שלו עם הפיות, עליו כעת לעבור מחיקת זיכרון ביחד עם ג'ולייט ובאטלר.
ואולם, זהו לא הסוף, כי ארטמיס תכנן עוד תחבולה אחת אחרונה.
הוא נותן למאלץ' מדליון מזהב שבתוכו יש סרטים שיכולים לעורר את הזיכרון ומאלץ' מבטיח להחזיר אותו ובנוסף ארטמיס גם משתמש בעדשות מראה מיוחדות כדי שלא יהופנט על ידי הממסמר כדי להסתיר את קיומו של הדיסק.
גם בספר זה יש מסר סודי לקוראים בתחתית כל עמוד.
הספר הרביעי - המזימה של אופאל
אחרי ההיתקלות האחרונה שלו עם הפיות, זכרונותיו של ארטמיס על העולם שמתחת נמחקו.
כל טוב־הלב שלמד בהדרגה נעלם, והגאון הצעיר חזר לחיי הפשע שלו.
ארטמיס במינכן, מתכנן לגנוב ציור מפורסם בשם הגנב מעולם הפיות שנשמר בכבדות בבנק גרמני.
ובשביל להצליח במשימה הוא מתחזה לילד חצוף אשר הגיע לשם עם אביו כנגד רצונו ומשתמש בטכנולוגיה מתוחכמת ובסוף גם מצליח, רק שהוא לא יודע שכל צעד שלו נשמר על ידי יריבתו הוותיקה, אופאל קובוי המרושעת.
הפיקסית המרושעת בילתה את השנה האחרונה בתרדמת יזומה, זוממת את נקמתה בכל אלו שקילקלו את מאמציה להשמיד את משמר הלפרקונים.
במהלך מבריק, אופאל נמלטת על ידי שיבוט עצמה והתחזות לבת אנוש בעזרתם של שניים מעוזריה הנאמנים כדי לבצע את תוכניתה.
פעולתה הראשונה היא לרצוח את ג'וליוס רוט, ולהפיל את האשמה על הסרן הולי שורט ברצח.
צעדה השני הוא להשמיד את ארטמיס על ידי שימוש במוחו הגאוני כנגדו.
הולי מצילה אותו ממוות, אבל היא נאלצת לעזוב את באטלר.
לאחר מכן, אופאל תופסת את הולי וארטמיס, ומנסה להרוג אותם.
באותו זמן, בהייוון סיטי, צ'יקס ורביל גומל טובה להולי שהצילה אותו במרד הגובלינים, נותן למאלץ' דיגמס לברוח מהכלא, ונותן לו מעבורת כדי שהולי תוכל לברוח.
מאלץ' נפגש עם באטלר, ומעורר את זיכרונותיו שנמחקו בעזרת הדיסק שארטמיס נתן למאלץ', ולאחר מכן, הם מצילים את הולי וארטמיס.
בזכות תעלוליו של ארטמיס, הוא מקבל את זכרונותיו בחזרה, וארבעתם יוצאים ללכוד את אופאל קובוי.
בספר גם מסופר על מחליפו של רוט לראש המטה לחקירות שוטרים לראש משמר הלפריקונים.
ארק סול, והתפטרותה של הולי מתפקידה.
הולי הופכת לבלשית פרטית, וכעוזרים, היא לקחה את מאלץ' ואת ארטמיס.
גם בספר זה יש מסר סודי לקורא, והמילון נמצא באתר המעריצים של ארטמיס פאול.
הספר החמישי - המושבה האבודה
במלחמה בין "העם" (הפיות ושאר בני הדודים בעלי הקסם שלהם) לבני האנוש, החליטו הפיות לעבור לגור אל מתחת לפני האדמה.
אך קבוצה אחת מהם החליטה לעבור ללימבו - השדים.
השדים אינם בעלי כוחות קסם, מלבד השדים הקוסמים.
השדים הקוסמים הטילו כישוף על אי שנקרא היבראס והוציאו אותו אל מחוץ לזמן.
במהלך הטלת הכישוף, משהו השתבש וכל הקוסמים מתו, אך האי הועבר בהצלחה.
במשך שנים רבות, הסתתרו השדים במושבתם.
אך כעת, מתחיל הכישוף שהעביר אותם להיחלש ולהתפוגג.
כתוצאה מכך, שדים מופיעים בכדור הארץ ונעלמים לאחר שניות ספורות.
ארטמיס פאול מצליח לחשב הופעות של שדים, אך קיימת עוד בת אדם, ששמה מינרווה פרדיזו, שמסוגלת לעשות זאת, והיא מצליחה ללכוד שד אחד (ששמו "1") שהגיע לעולם בני האדם והיא לוקחת אותו לביתה כדי לחקור אותו בשביל הפרויקט שלה להשגת פרס נובל על גילוי שדים.
שומר הראש של מינרווה הגאונה הוא בילי קונג פושע מבוקש ואלים מאוד, ששמו האמיתי הוא ג'ונה לי.
ג'ונה משוכנע ששדים רצחו את אחיו אריק בילדותו, אך למעשה זה היה סיפור בדיוני שאריק המציא על מנת שג'ונה לא יצא מהבית בשעות מאוחרות.
כשהוא שומע שמינרווה חטפה שד, הוא מחליט שעליו להשמיד את השד כדי לנקום בשדים שרצחו את אריק.
ארטמיס משחרר את 1 אבל כששומר הראש של מינרווה מגלה את זה הוא מאיים על מינרווה שיהרוג את אביה אם לא תשיג לו שד.
למרות זאת ארטמיס פאול מקדים אותו ומבקש ממנו לעשות החלפת שבויים, ארטמיס יביא לו את השד והחוטף יביא לו את מינרווה.
אבל כרגיל ארטמיס חושב על תוכנית גאונית והוא בעזרת הולי מצליח לצאת משם עם הילדה והשד גם יחד.
אבל עדיין ישנה בעיה, כישוף הזמן על האי היבראס עומד לפוג תוך זמן קצר ואם הם לא יעשו משהו, כל השדים על האי ימותו.
הם מגלים ש1 הוא לא אחר משד קוסם, ובאמצעות שימוש בכוחות הקסם שלו 1 מצליח להציל שד קוסם נוסף בשם קואן, הקוסם היחיד שהצליח לשרוד מאז הטלת הכישוף על האי היבראס.
ארטמיס, הולי, 1 וקואן מגיעים לעולם השדים ומצליחים להעביר את האי בחזרה אל הזמן באמצעות כישוף חדש.
תוך כדי שארטמיס, הולי, ו־1 חוזרים לעולם בני האדם אחת העיניים של ארטמיס מתחלפת עם העין של הולי.
כשארטמיס מגיע בחזרה לעולם בני האדם הוא מגלה שעברו שלוש שנים, בזמן שהוא היה בעולם השדים רק שעות ספורות.
הוא פוגש את באטלר זקן יותר, ומגלה שעכשיו הוא אח גדול של שני תאומים (בקט ומיילס).
בספר זה מופיע אותו צופן כמו בספר הראשון בסדרה.
הספר השישי - פרדוקס הזמן
לאחר התקופה שהוא נעדר (בספר הקודם, 3 שנים בעולמנו, זמן קצר בלימבו - על אי השדים) וכשהוא חוזר הוא מגלה שדברים רבים השתנו.
לארטמיס נוספו שני אחים - מיילס ובקט (תאומים).
ארטמיס מגלה שלאימו יש כְּשְפטרוֹפּיָה - מגפה שמקורה מעם הפיות.
הדבר היחיד שיוכל להציל את אמו של ארטמיס הוא נוזל מוח של למור מסוג שנקרא "סיפקה משי" - אך יש בעיה, בצעירותו של ארטמיס הוא מכר את הלמור האחרון מהזן לארגון שנקרא "המכחידנים" - על מנת לממן משלחות חיפוש לקוטב אחר אביו האבוד.
ארטמיס מבין שהאופציה היחידה שלו היא לחזור אחורה בזמן, ולהציל את הלמור ממנו עצמו.
אך פולי מסרב לתת להולי להצטרף אליו בטענה שהמסע בזמן מסוכן ביותר ועלול ליצור השפעות נוראיות על העתיד.
ארטמיס מחליט לשחק על המצפון של הולי ופולי, וטוען באוזניהם שאמו חלתה בגללם, מכיוון שמקורה של המחלה הוא בעם הפיות.
הוא טוען שאולי הולי הדביקה בעצמה את אימו, והולי מבינה שהיא חייבת לעזור לארטמיס.
במהלך הספר נוצרים חיכוכים בין ארטמיס הבוגר לארטמיס הצעיר, שניהם משולהבים להשיג את הלמור.
באמצע הספר תוקפים את ארטמיס רגשות אשמה עזים על איך ששיקר להולי, והוא מגלה לה את האמת.
היא כועסת עליו מאוד וארטמיס מפצה אותה בכך שנותן לה לדבר עם המפקד שלה שנרצח על ידי אופאל קובוי - אבל באותה תקופה עוד היה חי.
בספר זה הצופן הוא אותו צופן כמו בספר "המזימה של אופאל" ובמהלך הספר יש רמזים לפענוחו.
הספר יצא לאור בעברית בשנת 2011 על ידי הוצאת כנרת - תורגם על ידי עפרה אביגד.
הספר השביעי - תסביך אטלנטיס
ביולי 2010 יצא ספר נוסף בסדרה בשם "תסביך אטלנטיס".
הספר יצא לאור בעברית בשנת 2014. בספר ארטמיס פאול לוקה במחלה המכונה "תסביך אטלנטיס" בעקבות ההתעסקות שלו בקסם בספר הקודם.
המחלה גורמת לו לפיצול אישיות ולפרנואידיות, בין היתר הוא מתחיל לפחד מהספרה 4 - שבשפות מסוימות נשמעת כמו המילה "מוות".
בתחילת הספר, הוא נפגש עם הולי, פולי וויניאיה (חברתם של הולי ופולי ממטה המשטרה) במטרה להציל את העולם מההתחממות הגלובלית.
בצד השני של המתרס, עומד אחיו המרושע של ג'וליוס רוט - טרנבול רוט, שיושב בכלא אטלנטיס, הכלא המפורסם ביותר בעם הפיות - כלא ששמור מתחת למים.
הוא מתכנן לברוח כדי לחזור לאשתו, בת אנוש שטרנבול כישף על מנת להאריך את הגיל שלה (פיות חיות הרבה יותר מבני אנוש), ובדרך לפגוע בחבריו של אחיו, ביניהם הולי, ארטמיס, האחים באטלר, מאלץ' דיגמס, פולי והשד 1. תוך כדי בריחתו הוא שובר את הכיפה שמגנה על אטלנטיס.
במהלך הספר, המחלה של ארטמיס מחמירה ולכן הוא לא יכול לתפקד כרגיל על מנת לעזור לחבריו.
בסוף הספר טרנבול מת יחד עם אשתו, וארטמיס נרפא מהמחלה.
הספר השמיני - השומר האחרון
ב־2016 יצא ספרו השמיני של ארטמיס פאול שנקרא "השומר האחרון".
אופאל קובוי רוצחת את הגרסה הצעירה שלה כדי לאגור מאגיה שחורה שבאמצעותה היא פותחת את שער הברסרקרים ומשחררת את הברסרקרים - רוחות של לוחמים שנקברו בשער קסום לפני עשרת אלפים שנה, לאחר הפסד בני הפיות בקרב מול בני האנוש וירידתם של הפיות מתחת לפני הקרקע.
הברסרקרים חייבים לציית לאופאל בגלל כישוף שמכריח אותם לציית למי שפתח את השער.
הברסרקרים משתלטים על היצורים החיים הראשונים שהם מוצאים, ביניהם ג'ולייט ואחיו הקטנים של ארטמיס.
אופאל מנסה לפתוח את המנעול השני בשער כדי לשחרר כישוף שישמיד את האנושות.
הברסרקרים כמעט משתלטים על ארטמיס, הולי ובאטלר אך מאלץ' מציל אותם.
ארטמיס והולי מטיסים מטוס סולארי ומנסים להגיע לאופאל.
בסופו של דבר, הם נכשלים וניצלים רק מפני שמאלץ' הרג את הברסרקרים שהתקיפו אותם בעזרת שליטה על טרול.
ארטמיס רוקם תוכנית אחרונה להצלת האנושות ויודע שיהיה עליו למות.
הולי לא נותנת לו לעשות זאת אבל הוא משתמש בסם הרדמה ומרדים אותה.
אופאל מזמינה את ארטמיס והולי לראות איך היא פותחת את המנעול השני ומשמידה את האנושות.
ארטמיס מגיע יחד עם כפילתה המשובטת של אופאל, נופאל, המחופשת להולי.
ארטמיס טוען באוזני אופאל שהוא היה יכול לסגור את השער אך היא אומרת לו שרק היא יכולה לסגור אותי כי היא זאת שפתחה.
מפקד הברסרקרים, אורו, הורג את אופאל אחרי שציוותה עליו להרוג את נופאל.
ארטמיס סוגר את השער ומשחרר את נשמות הברסרקרים על ידי שימוש בנופאל.
הכישוף משחרר את נשמות כל יצורי הקסם.
הכישוף משחרר גם את הנשמה של ארטמיס כי הכישוף זיהה את העין של הולי שהוחלפה עם העין של ארטמיס (בספר החמישי), וארטמיס מת.
בסוף הספר, פולי יוצר לארטמיס שיבוט ורוחו של ארטמיס, שחיכתה שם שישה חודשים, נכנסת לשיבוט.
ארטמיס אינו זוכר את כל מה שקרה והספר נגמר כשהולי מתארת לו את כל מה שקרה מההתחלה.
מלבד הסדרה העלילתית העיקרית, הוציא המחבר ספרים משניים שקשורים לסדרה.
ספרים אלה טרם תורגמו לעברית:
הספר מכיל 2 סיפורים קצרים:
סיפור הצטרפותה של הולי שורט למשמר הלפרקונים.
סיפור שיתוף הפעולה בין ארטמיס פאול למאלץ' דיגמס (גמד קלפטומן) למען גנבת כתר הפיי פיי.
בספר ראיונות עם הדמויות הראשיות בסדרה, האלפית הולי שורט והסופר אואן קולפר.
בספר כמה נספחים, כמו טבלת האלפבית הגנומי, חידון פיות, מדריך לזיהוי פיות, מדריך להמצאותיו של הקנטאור פולי, תשבצים.
הסיפור "הגמד השביעי" נמצא בספר "קבציו של ארטמיס פאול" בצורה מקוצרת יותר.
הספר מגולל את שיתוף הפעולה בין הגמד מאלץ' דיגמס לארטמיס פאול.
ארטמיס מחזיר את מאלץ' ממקום משכנו בניו יורק לאירלנד, שם מנסים השניים לגנוב את כתר הפיי־פיי, המכיל יהלומים כחולים גדולים.
במהלך ניסיונם לגנוב את הכתר, הם מגלים כי הוא כבר נגנב על ידי 6 גמדים המתכוונים למכורו לסוחרי תכשיטים אירופאים.
ארטמיס פאול השני - נער אירי בן 12 המתבגר במהלך הסדרה.
הוא פושע מתוחכם וגאון בתחומי המחשבים והטכנולוגיה המודרנית.
ארטמיס הוא בן למשפחת פאול, משפחת פושעים אמידה ומתגורר באחוזת פאול המפוארת.
לנער הצעיר יש שומר ראש בשם באטלר.
ארטמיס גילה את עם הפיות על ידי מציאת ספר החיים שלהם, חטף את סרן הולי שורט תמורת זהב, מה שהפך אותו לעבריין בעיני עם הפיות.
אך כאשר שנה לאחר מכן מרד הגובלינים מעיב על היוון סיטי, עם הפיות משתף פעולה עם ארטמיס פאול, ותוך כדי העלילה ארטמיס לומד גם מידות טובות וידידות.
לאחר מרד הגובלינים, החליטו עם הפיות לסלוח לארטמיס על פשעיו.
לאחר המעשה עם ג'ון ספירו, החליט המפקד רוט למחוק את זיכרון עם הפיות ממוחו של ארטמיס, באטלר וג'ולייט.
בעקבות תהליך זה, ארטמיס שוכח את כל מידותיו הטובות, וחוזר לחיי הפשע.
אך כאשר אופאל קובוי זוממת מזימה איומה, עם הפיות נזקק שוב לארטמיס פאול, ועל כן, משיב לו מאלץ' את הדיסק עם כל זיכרונותיו מעם הפיות.
כאשר ארטמיס צופה בדיסק שהכין מבעוד מועד, מתעוררים בו זיכרונותיו, והוא חוזר להיות ידיד טוב לעם הפיות.
לאחר ניצחון ארטמיס על אופאל, לוקחת אותו הולי כיועץ לחברת הבלשות שלה.
אחרי שהוא חוזר מעולם השדים הוא מגלה שעבר שלוש שנים מאז שנכנס לשם, אף על פי שהיה אמור להיות בן שמונה עשרה, הוא נותר בן חמש עשרה.
הולי שורט - אלפית, עבדה במשמר הלפרקונים שקבלה דרגת סרן ביחידת הסיור של צבא הפיות.
טייסת מעבורות מצוינת מלידה, כפי שמעיד עליה המפקד רוט, ואשפית בקסמי ריפוי.
לעיתים קרובות מאוד היא מתעלמת מפקודות, ועושה מה שהיא חושבת שמוטב לעשות.
נחטפת על ידי ארטמיס פאול, לאחר פעולה מוצלחת באיטליה.
לאחר מעשה החטיפה, היא מפתחת שנאה יוקדת כלפי ארטמיס פאול.
שנאה, שבהדרגה הופכת לידידות עמוקה בינה לבין ארטמיס.
היא מתנגדת בכל תוקף למחיקת הזיכרון של ארטמיס, אך אין לה ברירה אלא לשתף פעולה.
הופללה ברצח ג'וליוס רוט, ובאותו ספר נמלטה כדי להציל את ארטמיס ובאטלר.
לאחר שאופאל קובוי נתפסה, זוכתה הולי במשפטה על ידי חברי המועצה, אך היא מתפטרת מתפקידה, ומקימה חברת בלשות פרטית.
בעלת עיני שקד חומות ושיער קצר.
בספר החמישי אחת מעיניו של ארטמיס הוחלפה בשלה וכעת בעלת עין אחת כחולה.
דומובוי באטלר - שומר ראשו של ארטמיס האירו אסייתי, אשר בניגוד לכל הכללים מפתח רגשי חברות עם בן חסותו.
לא פעם ולא פעמיים באטלר כמעט מת בניסיון להציל את ארטמיס ואת עם הפיות, אך בעזרת קסמי הריפוי של עם הפיות הוא שרד.
מתואר כבוגר האקדמיה לאמנויות לחימה הטוב ביותר.
ובספר אחר, כאחד שרק שני אנשים בעולם יותר טובים ממנו באמנויות לחימה.
נוטה להחזיק בכל מקום אקדח זיג זאוור.
קסם הריפוי שהופעל עליו על ידי הולי שורט לאחר פציעה קטלנית, הציל את חייו אך הוא הזדקן בחמש עשרה שנה מבחינה פיזית.
אך זה לא גרם לו לעזוב את ארטמיס, והוא המשיך לעבוד ביעילות כשומר ראשו של ארטמיס.
ג'וליוס רוט - המפקד העליון של משמר הלפרקונים.
אלף שחילץ את עם הפיות מלא מעט משברים.
מעשן סיגרי פטריות שהפכו לסמל המסחרי שלו.
המפקד נרצח בספר הרביעי על ידי אופאל במטרה להפליל את הולי בפשע זה.
פולי - קנטאור פרנואיד, היועץ הטכני של היסודות התת־קרקעיים והמשמר הלפריקוני.
הגאון בעל רוב הפטנטים של עם הפיות.
מאלץ' דיגמס - גמד קלפטומן שהשתמש בכישורי עמו לחיי הפשע.
הוא גנב חפצי ערך מבתיהם של אנשי בוץ, ומכר אותם בשוק השחור.
מאלץ' עזר לפיות (על אף היותו אסיר נמלט) ברוב פרשיות ארטמיס פאול.
אופאל קובוי - פיקסית חכמה, יפהפייה ומרושעת למדי.
אויבת מושבעת של פולי הקנטאור מאז התיכון.
מימנה את מרד הגובלינים בשיתוף פעולה עם בריאר קאדג'ן (שהרגה כשנחשפה בגידתו).
תכננה להפגיש בין עם הפיות לבין אנשי הבוץ ולגרום למלחמת עולם.
ג'ולייט באטלר - אחותו של דומובוי באטלר, אף היא עובדת בבית משפחת פאול.
כבר בשנת 2001 הוכרז על תוכניות של אולפני מירמקס לעיבוד קולנועי לסדרה, אך הן לא אושרו והפרויקט לא התקדם.
בשנת 2013 הכריזו אולפני דיסני כי בכוונתם להפיק סרט על ארטמיס פאול.
ב-2015 דווח כי קנת בראנה נשכר לתפקיד הבמאי, ואת התסריט יכתוב התסריטאי קונור מקפירסון.
ב-27 בנובמבר 2018 יצא הטיזר הראשון לסרט.
עיבוד של הספר הראשון לקומיקס יצא לאור ב־2 באוקטובר 2007 בשם ארטמיס פאול: הרומן הגרפי.
הספר צויר על ידי ג'יאבנו ריגנו ונצבע על ידי פאולו למאן.
בכל ספר, בתחתית כל דף יש אותיות בכתב סתרים.
בספר הראשון, כשארטמיס מתרגם את ספר הפיות, יש כתב פיות ותרגום שלו.
הסיפור המוצפן מתחיל במילים: "נבואותיו של אוהם מנקה סירי הליחה של מלך האלפים פרונד."
בספר השני הצופן כתוב בכתב קנטאורי "קפאלה" וכתוב בו שאם אתה צאצא של בני פיות אז אתה צריך להציל את העולם.
בספר השלישי נמצא מסר מוצפן מאת ארטמיס פאול, וכתוב בו איך ארטמיס שיחזר את הזיכרונות שלו.
בספר הרביעי כתב הסתרים זהה לכתב הסתרים המקורי (באנגלית), וכתוב בו צו גיוס מהקנטאור פולי.
בספר החמישי כתב הסתרים זהה לכתב הסתרים בספר הראשון בשפת הפיות.
בכריכת הספר כתוב: "המושבה האבודה" ובין דפי הספר כתובים פעמים רבות עצות כיצד להתנהג עם שדים.
בספר השישי ישנה "חלופת מכתבים" בין אופל קובוי לבין מפקדת הכנף ויניאה.
בספר השביעי ובספר השמיני הקוד בתחתית הספר זהה, וכתובה בהם צוואתו של ארטמיס.
ארטמיה (שם מדעי: Artemia) היא סוג סרטן ירוד וזעיר.
מיני הארטמיה נפוצים בימות ואגמים מלוחים (ולא באוקיינוסים), וניתן למצוא ארטמיה גם בבריכות המלח בעתלית ובמפרץ אילת, אולם איסופה המסחרי מתאפשר במספר מועט של מקומות.
המוכרים הם באזור סיביר, ימת המלח הגדולה שביוטה בארצות הברית ובסין.
כמו כן ניתן למצוא אותם בלגונות הסולר, במדבר אטקמה בדרום אמריקה.
אורכה בעת בקיעתה הוא כ-0.25 מילימטר.
בדומה למינים רבים אחרים של סרטנאים, בוקעת הארטמיה עם שלוש עיניים.
עין אחת פשוטה במרכז הראש משמשת את פגית הארטמיה לזיהוי מקורות אור - הפגיות נוטות להתרחק ממקורות אור חזקים ולהתקרב למקורות אור קלושים.
שתי עיניים מורכבות משני צדי הראש משמשות את הארטמיה הבוגרת לראייה ולהתמצאות.
אחד ממיני הארטמיה, Artemia salina, מסוגל לחיות בתנאי מליחות שונים מאוד ממי ים ואף לשרוד בתמיסת מלח בישול כמעט רוויה ובתמיסות מלחים אחרים כגון כסף חנקתי ואשלגן על מנגנתי.
ביצים מופרות של סרטן זה מסוגלות לשהות במצב תרדמה (קריפטוביוזה) בתנאי יובש קיצוניים ולאחר שיוטבלו בתמיסה מי מלח יתפתחו ויבקעו תוך כיממה.
לאור זאת משתמשים בו כאורגניזם מודל בניסויים בביולוגיה התפתחותית בחלל ובניסויי רעילות.
זן של Artemia salina, שטופח לאורך חיים ממושך יותר ואורך בוגר גדול יותר, משווק בארצות הברית תחת הכינוי המסחרי "קופי ים".
ארטמיה משמשת מזון אידיאלי לדגיגים זעירים של דגי נוי מטילי ביצים.
ארטמיס פאול: המזימה של אופאל הוא ספר פנטזיה לנוער שפורסם לראשונה בשנת 2005, ובארץ בשנת 2008, הרביעי במספר בסדרת הספרים ארטמיס פאול מאת הסופר האירי אואן קולפר.
אחרי "ארטמיס פאול: צופן הנצח" וקודם ל"ארטמיס פאול: המושבה האבודה", מתרכז הספר בניסיון השני של הפיה המבריקה אופאל קובוי למרד (אחרי הניסיון הראשון שלה ב"ארטמיס פאול: התקרית בקוטב הצפוני" נחל כישלון) ומאמציהם של ארטמיס פאול וחברי הפיות שלו לעצור אותה.
הספר מתחיל עם הפיה אופאל קובוי הנמצאת בתוך בית חולים פסיכיאטרי ומזייפת קומה, כדי להימנע ממאסר על ידי כוחות משטרת הלפריקונים שרודפים אחריה בעקבות הניסיון הנכשל שלה למרד ושליטה עולמית (שלוקחים חלק בארטמיס פאול: התקרית בקוטב הצפוני).
קובוי, אשר הייתה במעקב מתמיד בכל שעות היממה ונעשו לה בדיקות DNA כל ארבע שעות מטעם משטרת הלפריקונים כדי להבטיח שאופאל נמצאת בתוך התא המבודד, בעזרת האחים בריל מצליחה אופאל לברוח ולהחליף את עצמה בשיבוט, אשר זהה אליה (ההבדל היחידי הוא שלשיבוט אין מוח).
אחרי בריחתה היא הורגת את המפקד ג'וליוס רוט ממשטרת הלפריקונים (ומפלילה את סרן הולי שורט ברצח), ומשלחת ביו-פצצה לארטמיס פאול, שלאחר מחיקת הזכרונות בספר הקודם נמשך בחזרה לענייני הפשע וכל טוב-ליבו נעלם.
אופאל נכשלת בניסיון להרוג את ארטמיס ואת שומר-ראשו.
לאחר מכן, קובוי ממשיכה בתוכניתה לעזור לג'ובאני זיטו, המליונר האיטלקי המפורסם הפעיל בנושאי איכות הסביבה, לשלוח גששית למטה מתחת לאדמה, אשר, לפחות בתוכנית של קובוי, תגרום לגילוי הפיות בידי בני האדם, ולהתחלת מלחמת זנים כוללת, אשר תוביל להשמדת זן הפיות.
ארטמיס מוצל מסצנת התקפת הביו-פצצה בידי הולי.
אחר כך הם נשבים בידי קובוי ומושלכים לפארק שעשושים שורץ-טרולים אשר ידוע בשם אחד-עשר פלאי העולם האנושי (מכיל מבני מודלים לא רק של שבעת פלאי העולם העתיק אלא גם הוספות של אבו סימבל, בורובודור, פסלי המואיי באי באי ראפה נוי, ושרידי הארמון הפרסי שבפרספוליס).
אחרי קרב נואש מול עדר טרולים על מקדש ארטמיס באפסוס, הם מוצלים בידי הפושע הרשמי מאלץ' דיגמס ובאטלר.
לאחר מכן, הסיפור עוקב אחרי המאבק על הגששת, שסוגרת על המחילה מ-7. הגששת לבסוף מפספסת את המחילה, קובוי נעצרת בידי משטרת הלפרקונים, והולי מנוקה מכל ההאשמות על רציחת המפקד רוט.
עם זאת, היא מדוכאת מהמחליף של המפקד רוט, ארק סול, אז היא מתפטרת ומתחילה עסק חקירות פרטיות עם מאלץ' דיגמס.
בסוף דבר נראה שארטמיס פאול השתנה לטובה, שכן הוא תרם באנונימיות את הציור הגנוב הגנב מעולם הפיות, שאותו הוא גנב לפני תקיפת הביו-פצצה של קובוי, למוזיאון הלובר.
יש בתחתית הספר צופן סודי, אשר מכיל מסר מפולי.
המסר ניתן לתרגום מהשפה הגונומית, אשר זמינה בקובצי ארטמיס פאול מאת אואן קולפר, או באתר ארטמיס פאול.
ההודעה על הכריכה של הוצאת ארצות הברית, כמעט בלתי מובחנת, אומרת "אופאל רוצה נקמה", והיא חוזרת כמה פעמים על הצדדים של הצינורות.
הסימנים הגנומיים מסביב למולקולות בכריכה הקדמית אומרים "DNA לעולם לא משקר".
(גם בהוצאה העברית, המשפט נשאר באנגלית, ולכן הוא נקרא DNA never lies)
ארטמיס פאול: צופן הנצח הוא הספר השלישי בסדרת ספרי הפנטזיה לנוער ארטמיס פאול, מאת הסופר האירי אואן קולפר.
הספר יצא בבריטניה בשנת 2003, ובישראל יצא לאור בשנת 2006. אחרי צאתו של הספר "ארטמיס פאול: התקרית בקוטב הצפוני" וקודם ל"ארטמיס פאול: המזימה של אופאל".
הסיפור עוקב אחרי ארטמיס פאול וחבריו כשהם נאבקים להחזיר את "הקוביון", מחשב-על שנבנה בידי ארטמיס בעזרת טכנולוגיית פיות גנובה, מג'ון ספירו שגנב אותו.
ארטמיס פאול השני, פושע גאון בן 13, יצר מחשב-על שקרא לו "קוביון", בעזרת טכנולוגיית פיות גנובה.
הוא עולה על כל טכנולוגית בני אדם שנוצרה עד עכשיו.
כשפאול נפגש עם איש העסקים משיקגו ג'ון ספירו בשביל להראות לו את הקוביון, ספירו מקים מארב לארטמיס וגונב אותו.
בתהליך, באטלר, שומר הראש של ארטמיס כמעט נהרג בידי אחד מעוזריו של ספירו.
עם זאת, ארטמיס מצליח להחיות אותו בעזרת קריוגניקה וכוחות הריפוי של הפיות, באדיבות סרן הולי שורט מכוחות משטרת הלפריקונים.
לרוע המזל, ההרפאות לא עובדת כמתוכנן.
היא משאירה את באטלר חי, אך חמש-עשרה שנה זקן יותר ואינו מסוגל לבצע את חובותיו כשומר ראש.
עם זאת, אחותו, ג'ולייט, מסכימה לעזור לפאול להחזיר את המחשב הגנוב.
עם העזרה של שאר צוות הלפריקונים והגנב קלפטומן מאלץ' דיגמס, הם פורצים למגדל ספירו, היכן שהחברה של ספירו, שבבי פיז'ן, ממוקמת וארטמיס מוחזק כשבוי.
הולי, ג'וליט ומאלץ' הולכים בשביל לשחרר אותו ולהחזיר את הקוביון.
ספירו הוא יריב מאתגר, אפילו בשביל ארטמיס.
יש לו אמצעי אבטחה מרשימים, והכספת שמכילה את הקוביון היא כמעט בלתי חדירה.
עם זאת, טכנולוגיית הפיות היא עדיין יותר מתקדמת, וארטמיס מצליח להיכנס לכספת היכן שהקוביון מוחזק ושם ספירו תפס אותו עם שומר ראשו ארנו בלאנט וספירו מכריח לפתוח את הקוביון על ידי פרצה אחורית שחשב שארטמיס פתח.
ארטמיס נותן לפולי לקחת פיקוד על הקוביון ומסדר את ספירו כך שילך למשרדי החברה פונטיקס במטרה לחבל בעבודת הפרויקט שלהם.
הוא מצליח לגרום לספירו להלקח למעצר בידי משטרת שיקגו.
ארנו בלאנט כמעט ברח משיקגו אבל חברו של באטלר סיד קומונס היה בביקורת הדרכונים בשדה תעופה ותפס את ארנו
סיד הודיע זאת לבאטלר שבא לשם עם הולי.
פולי השתלט על מערכת האבטחה כשסיד הלך להביא לבאטלר שבינתיים נכנס לתא של ארנו ואמר לו שהוא מלאך ומזהיר אותו שאם לא יתוודה הוא ייקח אותו לגיהנום
המפקד ג'וליוס רוט מודאג מכך שארטמיס נהפך למעמסה כבדה מידי לעם.
ארטמיס וצוותו נשלחים למחיקת זיכרון, שתמחק את כל מה שקשור לפיות ממוחם.
עם זאת, ארטמיס מתכנן לחזור בנתית דיסק שמוסווה כמטבע שהולי נתנה לו בספר הקודם למאלץ' דיגמס.
הדיסק מכיל מידע שאולי יעזור לארטמיס לשחזר את הזכרונות והידע שלו על עם הפיות.
הולי מהפנטת את ארטמיס עם ה"ממסמר, והוא חושף חלק מהתוכנית שלו.
במהדורה האירופאית, הצופן על הכריכה אומר "תחשבי פיה, תחשבי שוב", הסיסמה לסדרת ארטמיס פאול המקורית.
הקוד לא כתוב בגנומית או בקנטאורית, במקום זאת כתוב כביכול ב"צופן הנצח" שבו הקוביון מקודד.
במהדורה בעלת הכריכה הקשה בהוצאת פאפין, המפתח לקוד מודפס על גב הספר מתחת לעטיפת הספר, כך שהקוראים יכולים לפענח את המסר המקודד שבתוך הספר, שהוא הודעה מארטמיס שמבקש מהקורא לעזור לו להחזיר את זכרונותיו על ידי הפצת ההודעה "ארטמיס פאול חייב למצוא את מאלץ' דיגמס".
בהדפסה החוזרת של הספר, צופן הנצח משונה בחזרה לגנומית.
המהדורה בארצות הברית מכילה הודעה סודית שכתובה על הכריכה שקוראת: "הילד בצרות".
במהדורה העברית, על הכריכה ישנה הודעה סודית שקוראת: "המסר פשוט ובו שבע מילים", וגם בספר עצמו המסר הוא ההודעה מארטמיס פאול לבקשת העזרה להחזרת זכרונותיו.
ארטמיזיה ג'נטילסקי (באיטלקית: Artemisia Gentileschi ; 1593 – 1653 לערך) הייתה ציירת איטלקייה, מהציירות הבולטות של איטליה בתקופת הבארוק.
אביה, אורציו ג'נטילסקי, היה אמן פורה בתקופת הבארוק שיצירתו הושפעה רבות מקאראווג'ו.
ארטמיזיה למדה אמנות מאביה והגיעה להישגים אמנותיים מרשימים כבר בגיל צעיר (את ציורה "שושנה והזקנים" ציירה כבר בגיל 17).
את ציוריה ייחדה העובדה שהרבתה לתעד נשים, תחום שציירים אחרים בני אותה התקופה כמעט ולא תיעדו.
לאחר שנדחתה על ידי מספר אקדמיות לאמנות, ביקש אביה מאגוסטינו טאסי, חברו ושותפו למספר יצירות, לשמש לה למורה.