tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך שלטונו פעל פדרו השני לגשר בין מפלגות יריבות בפוליטיקה הברזילאית במטרה למנוע שערוריות פוליטיות שעלולות לצוץ ולפגוע ביציבות הממשל הריכוזי של האימפריה הברזילאית.
לפי החוקה הברזילאית הקיסר לא היה בעל סמכויות חוקתיות.
למרות זאת, לפדרו הייתה השפעה נרחבת על הנהגת המדינה דרך קשרים פוליטיים, בחירת שרים או תמיכה פופולרית.
פדרו כן אחז בסמכות לפרק את הממשלה הברזילאית ולקרוא לבחירות חדשות בעת הצורך.
בשנים הראשונות לשלטונו הפעיל החל פדרו השני במדיניות שעיצבה את המשך שלטונו הארוך.
פדרו השני פעל תחילה למנוע פרטיזניות פוליטית, משמע שהכיר בצורך לבנות זהות לאומית אחידה באימפריה הברזילאית במטרה למנוע מאבקים פנימיים אל מול כוחות בדלנים אשר עלולים לרצות יריבים מחוץ, דוגמת התמיכה הארגנטינאית להביא לריבונותה של רפובליקת "ריו גראנדי" במהלך מלחמת לבושי הבלויים.
בשנת 1844, לאחר יריבות עם נשיא מועצת השרים (תפקיד המקביל לראש ממשלה), הונוריו הרמטו קרניירו לאאו, מרקיז מפרנה, התפטר האחרון מתפקידו והתפקיד עבר ידיים בידי מינויים של הקיסר לאורך שלטונו.
בשנת 1854 הוקמה מסילת הברזל הראשונה בברזיל.
לנוכח המהפכה התעשייתית החל פיתוח כלכלי קיצוני בברזיל ומשנות ה-50 של המאה ה-19 הלאה, התמ"ג הלאומי צמח בממוצע של שבעה אחוזים מדי שנה.
עד סוף שלטונו של פדרו, האימפריה הברזילאית הייתה המדינה החמישית בעולם לפתח מערכות ביוב מתקדמות בערים הגדולות שהפרידו מים לשתייה ממים מלוכלכים ומי ביוב.
ברזיל הייתה המדינה השנייה באמריקה, אחרי ארצות הברית, לפתח קו טלגרף טרנס-יבשתי שחיבר את המדינה ישירות עם קווי טלגרף באירופה.
הצורך בפיתוח תעשייתי בברזיל היה דחוף באותה העת לנוכח ההיחלשות של ברזיל במסחר החקלאי הבינלאומי.
מעמדה של ברזיל כמייצרת כותנה נפל מאחורי ארצות הברית ומעמדה כגדולה במייצרות הסוכר בעולם ירד מאחורי קובה (שהייתה באותה העת מושבה של האימפריה הספרדית), איי הודו המזרחיים ההולנדיים, בהם היה האי ג'אווה שממנו הגיע מרב הייצור ומצרים, שהייתה נתונה לשלטון הריבוני בפועל של שושלת מוחמד עלי.
הקפה, שנודע בכינוי "הזהב השחור" (עקב העובדה שגידלו אותו בעיקר עבדים מאפריקה), היה מוצר הייצוא העיקרי של ברזיל במאה ה-19, ואזור ייצורו העיקרי היה עמק נהר פריבה דו סול, שהקיף את המחוזות סאו פאולו וריו דה ז'ניירו.
לא ניתן היה לצמצם את כל כלכלת האימפריה הברזילאית למטעי קפה למרות המוניטין האדיר שייצוא הקפה קיבל כעמוד השדרה של הכלכלה הברזילאית.
באזורים אחרים בברזיל, היו מוצרים עיקריים אחרים שיוצאו כמו גידול בעלי חיים, משאבים שהופקו מיער הגשם של האמזונאס ואחרים.
מינאס ז'ראיס, גדול מחוזות העבדים שלא יוצר בו קפה כמעט ובכלל, הפך לרב חשיבות גם כן עם פיתוח תעשיית החלב.
היות שסאו פאולו היוותה את מחוז הקפה ומינאס ז'ראיס את מחוז החלב, שני המחוזות הפכו לבעלות חשיבות אדירה על הפוליטיקה הברזילאית, בעיקר בתקופת הרפובליקה הישנה (1889–1930).
היציבות הפוליטית והצמיחה הכלכלית של אמצע המאה ה-19 הפכו את ברזיל לאזור שחווה סדרת השקעות כלכליות מחוץ, בעיקר השקעות בריטיות, במגזרים כמו תשתיות (מסילות ברזל ונמלים), בנקים, חברות ביטוח ותעשייה.
ברבע האחרון של המאה ה-19 צמחו ענפי טקסטיל מודרניים, בעיקר בדרום, לצד הרחבת היקף ייצור הקפה בסאו פאולו, במינאס ז'ראיס וריו דה ז'ניירו.
תחילה הייתה ברזיל ביריבות עם הקונפדרציה הארגנטינאית על ההשפעה הכלכלית והפוליטית באזור הריו דה לה פלטה, מאבק שהחל עוד בתקופת פדרו הראשון עם פריצתה של מלחמת ארגנטינה–ברזיל.
האימפריה הברזילאית נכנסה לברית עם אורוגוואי ונתמכה בידי פרגוואי ובוליביה לפני שיצאה למלחמת הפלטה נגד ארגנטינה.
ההנהגה הארגנטינאית תמכה במרידות בדלנים ברחבי ברזיל ואיימה על יציבותה החברתית והפוליטית של האימפריה הברזילאית.
הקונפדרציה הארגנטינאית תחת רודנות חואן מנואל דה רוסאס לא הייתה יציבה מבחינה שלטונית וברזיל תמכה כספית וצבאית במושלים מחוזיים שפעלו להשיג אוטונומיה נרחבת כמה שיותר מהממשלה הפדרלית של דה רוסאס בבואנוס איירס.
המטכ"ל הברזילאי החליט לכוון את כוחותיו אל עבר בואנוס איירס.
עם התקדמות צבאית על העיר והפצצה ימית שלה דרך נהר אורוגוואי, הבירה הארגנטינאית הייתה בסכנה וההנהגה של דה רוסאס נכנעה לברזיל ואורוגוואי.
בסופה של המלחמה הפכה ברזיל להגמוניה אזורית אשר התבטאה בהשפעתה הפוליטית והכלכלית על שכנותיה לאורך נהר הריו דה לה פלטה.
במקור חשש לופז מכיבוש אורוגוואי ופרגוואי בידי ברזיל וארגנטינה, אשר חיזקו את ההגמוניה האזורית שלהן.
הפלישה הברזילאית לאורוגוואי שהייתה התערבות במלחמת האזרחים של האחרונה, הובילה את לופז להתערב במלחמה כדי כביכול למנוע את סיפוחה של אורוגוואי.
במהלך המלחמה ייצג פדרו השני את הדוגמה לפטריוטיות ברזילאית כאשר הקים את יחידות "מתנדבי ארץ המולדת" שהיו מתנדבים שהתגייסו לצבא הברזילאי במטרה להגן על ארצם.
כוחות צבא פרגוואי פלשו למאטו גרוסו דו סול וריו גראנדה דו סול.
הממשל המחוזי באזורים אלו התפרק וההנהגה הצבאית לא הייתה בעלת היכולת לצאת למתקפת נגד בנקודה הזאת, מצב זה הוביל את פדרו השני לנוע אל עבר החזית בעצמו.
הפרלמנט הברזילאי התנגד נחרצות לרעיון שהקיסר ישתתף בשדה הקרב אך פדרו איים להתפטר ללא הסכמת הפרלמנט אשר התקפל לאחר מכן.
הקיסר פדרו השני נע על סוסו לעבר ריו גראנדה דו סול במטרה להסדיר יציבות שלטונית ולהתמודד אל מול הפלישה של צבא פרגוואי.
בהגיעו לחזית בספטמבר 1865, פדרו השני לקח את הפיקוד על הפלת המצור שהוטל על העיר אורוגוואיה, על גדות נהר אורוגוואי.
עקב סדרת תקריות ימיות באוקיינוס האטלנטי במהלכן תפסו אוניות בריטיות ספינות ברזילאיות אשר העבירו עבדים ושחררו אותם, החל משבר דיפלומטי ביחסי ברזיל–הממלכה המאוחדת.
לקראת שובו של פדרו לריו דה ז'ניירו, הוא קיבל התנצלות רשמית משגריר האימפריה הבריטית בברזיל מטעם ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
במטרה לשמור על ברזיל לאורך המלחמה, פדרו תמך בכל המפלגות אשר תמכו בהמשך המלחמה בפרגוואי, פעולה שמאוחר יותר פגעה במוניטין שלו בתור מגשר בין המפלגות.
במקביל למלחמה, ברזיל, לצד קונפדרציית המדינות של אמריקה, תמכה בקיסרות הצרפתית השנייה בניסיונה הכושל של האחרונה לכבוש את מקסיקו ולהסדיר את מקסימיליאן הראשון, אחיו הצעיר של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, בתור קיסר מקסיקו בראשות ממשלת בובות תחת חסות צרפתית .
בסוף המלחמה שקלו מנהיגי ארגנטינה וברזיל לחלק את פרגוואי ביניהם.
לצדה של פרגוואי התערב נשיא ארצות הברית, רתרפורד הייז, שדרך קשריה הכלכליים של ארצות הברית עם ברזיל וארגנטינה מנע בשתי המדינות מלספח את פרגוואי.
בין השנים 1870–1881 הייתה ברזיל בתקופה שנחשבה להיות פסגת יוקרתה הבינלאומית.
השנים הללו היו נודעות בפיתוחים כלכליים ותעשייתיים נרחבים, חיזוק קשרים עם מעצמות מרכזיות והתקרבותה של ברזיל לדרגה של מעצמה בדרגה בינלאומית.
מאידך, עשור זה סימל את תחילתם של משברים פוליטיים בעלי היקף נרחב שבסופו של דבר היו לרבי חשיבות בנפילתה הסופית של המונרכיה הברזילאית.
לנוכח היציבות הפוליטית, חברתית וכלכלית שחווה ברזיל ביחס לשכנותיה, המדינה נפתחה יותר ויותר להשקעות כלכליות מחוץ.
במטרה לחזק את מעמדה הבינלאומי של ברזיל, פדרו יצא ביחד עם אשתו, תרזה כריסטינה, נסיכת שתי הסיציליות, למסע ברחבי אירופה והמזרח התיכון.
תחילה חנו בליסבון, בירת ממלכת פורטוגל, שם פגש פדרו באמו החורגת, אמלי מלוכטנברג, לראשונה מזה 40 שנה.
הקיסר ביקר במהלך מסע זה ברפובליקה הספרדית הראשונה, הרפובליקה הצרפתית השלישית, הממלכה המאוחדת, ממלכת בלגיה, ממלכת הולנד, שווייץ, הקיסרות הגרמנית (איפה שביקר בקבר בתו, לאופולדינה, נסיכת ברזיל), האימפריה האוסטרו-הונגרית, ממלכת איטליה, ממלכת יוון ומצרים, שהייתה דאז תחת שלטון חסות בריטי בפועל.
בשנת 1876 יצא הקיסר בראש משלחת למסע דיפלומטי נוסף.
תחילה ביקר בניו יורק, ארצות הברית.
בהמשך ביקר בסן פרנסיסקו, ניו אורלינס, וושינגטון די.
ומאוחר יותר בטורונטו, הדומיניון של קנדה (דאז חלק מהאימפריה הבריטית).
בהמשך המסע ביקר בדנמרק, הממלכה המאוחדת של שוודיה-נורווגיה, הדוכסות הגדולה של פינלנד (חלק מתוך האימפריה הרוסית), ממלכת יוון, האימפריה העות'מאנית (במהלך ביקור זה טייל בארץ ישראל, ראש המדינה הברזילאי הראשון שעשה זאת), מצרים, ממלכת איטליה, אוסטרו-הונגריה, הקיסרות הגרמנית, הרפובליקה הצרפתית, הממלכה המאוחדת, הולנד, שווייץ ופורטוגל.
המשלחת שבה לריו דה ז'ניירו, ברזיל, בספטמבר 1877.
בשנת 1881 העביר חקיקה שהתירה זכות הצבעה לבית הנבחרים (הבית התחתון של הפרלמנט) לכל הגברים האוריינים בברזיל.
קודם לכן הייתה זכות ההצבעה רק בידי בעלי הקרקעות ומשלמי המיסים.
העבדות בוטלה בשלבים, שכן חלק מהאלמנטים השמרניים בחברה הברזילאית, בעלי מטעי הקפה והסוכר הגדולים, היו מתומכי העבדות.
פדרו פעל בהססנות, ששיקפה את חשדותיו כי נקיטת עמדה ישירה תפגע בקשרי האריסטוקרטיה והמעמד החקלאי השמרן, שהיווה את הבסיס לתמיכה העממית בהמשך המונרכיה.
בהיעדרו של פדרו הייתה בתו, איזבל, הנסיכה הקיסרית של ברזיל, בתפקיד העוצרת.
תחילה חתמה איזבל על חוק הרחם החופשי, שהפך את כל ילדיהם של עבדים למשוחררים בעת הולדתם.
בשנת 1888, עת היה פדרו בטיפול רפואי בצרפת, חתמה איזבל בהיעדרו על הצו המבטל את העבדות אשר נודע לימים בתור חוק הזהב.
בשלב זה היה פדרו זקן וחולה, ועל אף שהתנגד כפי הנראה לביטולה הגורף של העבדות, לא היה בידו למנוע זאת.
קודם לחתימת חוק הזהב הייתה תסיסה אזרחית נרחבת ואף על פי שביטול העבדות העלתה את התמיכה העממית הכוללת במלוכה, בעיקר בקרב מהגרים, היא החלישה את התמיכה של המגזר החקלאי במלוכה שעד לאותה העת היה למעשה הבסיס לתמיכה הכוללת בהמשך המלוכה.
פדרו לא היה גזען ונהג "בסובלנות רבה כלפי נתיניו, ללא יוצאים מן הכלל, ללא תלות בצבע עורם או אמונתם".
בארמן: "באחד מביקוריו של הקיסר בבית ספר ללימודי ערב בריו (קיצור של שם העיר ריו דה ז'ניירו), ה-Liceu de Artes e Ofícios (משמע, הגימנסיה לאמנויות ואומנויות), התחוור לו כי במוסד לומד עבד משוחרר, שלומד קרוא וכתוב ואריתמטיקה.
כשנכנס הקיסר לכיתה הוא ניגש אליו וטפח על כתפו, שבע רצון מכך שאחד מנתיניו מתאמץ ולומד כדי שלעזר יהיה לארצו ולמשפחתו...".פדרו, היה מלומד מאוד, ודיבר שפות רבות.
פדרו לעיתים טען כי היה מעוניין יותר בלימוד היסטוריה ומדעים מאשר למלוך ואחת טען כי לולא היה לקיסר ברזיל היה מורה בבית ספר.
לאורך שלטונו הוקם המוסד לגאוגרפיה והיסטוריה ברזילאית, האקדמיה הקיסרית למוזיקה ומוסד האופרה הלאומית הברזילאית.
כמו כן, פדרו העביר כספים לפיתוח האקדמיה לאומנויות, שהוקמה בידי אביו לפניו.
למעשה, החוקה הברזילאית העניקה לקיסרות סמכויות רבות לכדי מצב שדמו למונרכיה אבסולוטית.
רבים בספקטרום הפוליטי טענו כי למען ברזיל אין זה הזמן למונרכיה אלא לפדרליזם.
אחד הפוליטיקאים, כשראה את הבנת הקיסר כי המדינה נעה לקראת רפובליקניזם, כתב: "לא הבחנתי בפני הקיסר ולו בסימן של טינה או כעס.
דבריו, רגועים כרגיל, היו זהים בסוף כבהתחלה.
בבוקר 15 בנובמבר התעוררה משפחת המלוכה כלואה בתוך הארמון.
בעוד שרוב הנוכחים בארמון לא יכלו לישון בגלל לחץ מאירועי ההפיכה וקמו מוקדם, פדרו השני התעורר מאוחר ובילה את זמנו בשקט בקריאת כתבי עת מדעיים.
התנהלות זאת של פדרו השני התבטאה לעיתים כקור רוח ולעיתים כאדישות.
ביום ההפיכה יצאה דרישה מהכת הצבאית שהקיסר פדרו השני ידיח את נשיא מועצת השרים, הרוזן אורו פרטו ומספר שרים בממשלתו.
ביום שלמחרת השתנתה הדרישה מצד הכת הצבאית אל המוסד הקיסרי, הכת השלטת הורתה על פדרו לבטל את מוסד הקיסרות רשמית ולהחליפו במוסד הנשיאות הברזילאית.
לאחר מכן הממשלה החדשה (שהונהגה בידי הצבא) דרשה ממשפחת המלוכה לעזוב את ברזיל ולצאת לגלות באמצע הלילה של ה-16 לחודש במטרה לצמצם את מחאות ציבוריות נגד ההפיכה.
למרות הדרמה שלאחר מכן, הקיסר המופרז עדיין "שמר על רוגע מכובד".
במהלך אירועי ה-14 עד 16 בנובמבר, הקיסר לא עשה בשום שלב מאמץ לתפוס את היוזמה או להשתלט על המצב.
אולם ההתנגדות למשטר הצבאי הייתה ככל הנראה חסרת תועלת מכיוון שלקיסר חסר גיבוי צבאי.
בראייה היסטורית הדבר המפתיע במהפכה שהפילה את המונרכיה היא לא שהיא הוצאה לפועל, אלא העובדה שבמהלכה היא נעשתה ללא כל התנגדות.
כל הפלגים הפוליטיים תומכי המלוכה שקטו, כמו גם התמיכה הציבורית הגדולה בפדרו השני, שנותר נערץ בידי רבים ברחבי ברזיל.
המשפחה הקיסרית הוגלתה ופדרו השני התיישב בצרפת.
פדרו מת ב-5 בדצמבר 1891 בפריז.
בטקס הלוויה הרשמי של פדרו השני היו נוכחים צירים מייצגים מכל אירופה ומעבר לה, כולל נציגים מהאימפריה העות'מאנית והאימפריה היפנית.
בין הנוכחים היה אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד והנסיך פיליפ, רוזן פריז.
עצמותיו, ועצמותיה של אשתו, נלקחו לקבורה בברזיל ב-1922, וב-1939 הוטמנו בפטרופוליס, שהיה מעון הקיץ של המשפחה הקיסרית.
פדרו השני היה ליברל, תומך הדמוקרטיה והומניסט בדעותיו.
הוא עקב אחר סדר ערכים אותו רשם ביומנו אחת: "יש לי רוח צדיקה ואני מבין שאהבה חייבת לעמוד בדרגות העדפה אלה: אלוהים, אנושיות, מדינה, משפחה ואינדיבידואל." בפעם נוספת רשם ביומנו כי היה מעדיף להיות נשיא של רפובליקה או שר בממשלה מאשר להיות קיסר.
הוא הטיף בפרלמנט בעל אקטיביזם שיפוטי במסגרת תמיכתו בהומניזם וזכויות האדם.
לאחר משבר שחיתות שבמסגרתו מספר שופטים בבית המשפט העליון נשלחו למאסר, פדרו הטיף לפרלמנט ולמוסדות המשפט כי: "הצורך הראשון של הרשות השופטת הוא להשיג אחריות אפקטיבית, וכי כל עוד חלק מהשופטים ייכנסו לכלא, למשל עבריינים מסוימים של בית המשפט העליון לצדק, מטרה זו לא תושג."
פדרו השני היה ממיטב השליטים בברזיל.
מסירותו, כבודו, כנותו ומוסרו החזיקו את אומתו ההולכת וגדלה במשך יותר מ-50 שנה בעוד מדינות דרום אמריקאיות אחרות היו במאבקים פנימיים וחיצוניים ממושכים אשר הקשו על פיתוחן.
הוא שמר על יציבותה המדינית של ברזיל בדרך למודרניזציה, אך עשה זאת עם מצפון.
הוא הקריב הרבה למען מולדתו, כולל חלומותיו האישיים ואושרו.
כשהודח, הוא פשוטו כמשמעו טען שאם תושבי ברזיל לא רוצים אותו כקיסר, הוא יעזוב, וזה בדיוק מה שהוא עשה.
משברים פוליטיים ממושכים שבאו עם הרפובליקה החדשה הובילו לתמיכה אזרחית גדלה בפדרו ובמורשתו לאחר פטירתו.
כשנפטר באירופה, ברזיל, באותה העת עודנה תחת הממשל של הכת הצבאית תחת נשיאותו של פלוריאנו פיישוטו, נכנסה לשבוע של אבל, אך על פי שלא נקבע חג רשמי לזכרו של הקיסר המנוח.
פדרו זכור לטובה על ידי רוב הברזילאים נכון להיום, ולעיתים הוא מכונה בכינוי העממי שניתן לו: "הגדול".
בעת הועברו שרידיו, ושרידי אשתו חזרה לברזיל בשנות העשרים של המאה ה-20, אלפי אזרחים התייצבו בהמוניהם לקבל את שרידיו בריו דה ז'ניירו.
מורשתו בתור שליט מפואר נשמרה בברזיל.
ב-30 במאי 1843 התחתן פדרו עם תרזה כריסטינה, נסיכת שתי הסיציליות, בתם של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה איזבלה מספרד, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
איזבל, הנסיכה הקיסרית של ברזיל (1846–1921), התחתנה עם גאסטון, רוזן אה
לאופולדינה, נסיכת ברזיל (1847–1871), התחתנה עם לודוויג אוגוסט, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה
פדרו נונש (בפורטוגזית: Pedro Nunes) (1502 – 11 באוגוסט 1578) היה מתמטיקאי יהודי בן למשפחת אנוסים פורטוגזית.
נונש נחשב לאחד מאנשי המדע הבולטים בזמנו.
לנונש תרומה מכרעת לפיתוחו של מדע הניווט, צעד הכרחי להמשך מסעות התגלית של פורטוגל.
עסק גם בבעיות מתמטיות בקרטוגרפיה.
המציא מגוון מכשירי מדידה, ביניהם הנוניוס (nónio), על פי שם משפחתו בלטינית.
ב-1537 תרגם לפורטוגזית את "חיבור אודות הסְפֶרוֹת" (פורטוגזית: Tratado da Esfera) של יוהנס דה סקרובוסקו, את הפרקים הראשונים של "תאוריות חדשות אודות הפלנטות" (לטינית:Theoricae novae planetarum) של גיאורג פורבך וגם את הספר הראשון של "גאוגרפיה" מאת תלמי.
ב-1544 מונה נונש לתפקיד ראש הקתדרה למתמטיקה באוניברסיטת קוימברה, המעלה הרמה ביותר אליה יכול היה מתמטיקאי בפורטוגל להגיע באותה תקופה.
בדומה למשפחות יהודיות רבות בפורטוגל בזמנו, נאלצה משפחתו של פדרו נונש להמיר את דתה לנצרות הקתולית.
הוריו של נונש חיו כיהודים, והוא אולץ לחיות כ"נוצרי חדש" (יהודי שנאלץ להמיר את דתו ולהצניע את שורשיו).
נכדיו מטיאש פררה ופדרו נונש פררה נעצרו, עונו והורשעו בידי האינקוויזיציה הפורטוגזית.
מעט מאוד ידוע על ילדותו של פדרו נונש.
הוא נולד באלקאסר דו סאל.
ייתכן כי למד באוניברסיטת סלמנקה בשנים 1521–1522, ובאוניברסיטת ליסבון (שמאוחר יותר כונתה אוניברסיטת קוימברה), בה סיים לימודי רפואה ב-1525. במאה ה-16 נעזרה הרפואה באסטרולוגיה, ולכן הוא למד גם אסטרונומיה ומתמטיקה.
פדרו נונש המשיך את עיוניו במדע הרפואה, אך לימד מגוון דיציפלינות באוניברסיטת ליסבון, ביניהן מוסר, פילוסופיה, לוגיקה ומטאפיזיקה.
ב-1544 שודרג מדע המתמטיקה באוניברסיטת קוימברה לתחום ידע ראשי.
בנוסף לפועלו בהוראה, מונה לתפקיד קוסמוגרף מלכותי ב-1529, וב-1547 הועלה לדרגת קוסמוגרף מלכותי ראשי, תפקיד אותו מילא עד ליום מותו.
ב-1537 הטיל עליו מלך פורטוגל ז'ואו השלישי את האחריות על חינוכם של אחיו הצעירים, לואיש ואנריקה (שברבות השנים הפך לאינקוויזיטור הגדול הראשון של האינקוויזיציה הפורטוגזית, לפני הכתרתו כמלך).
שנים מאוחר יותר, היה אחראי גם על חינוכו של נכדו של המלך, סבשטיאו, שהוכתר כמלך עם מות סבו ז'ואו השלישי.
כריסטופר קלאוויוס שהה זמן מה באוניברסיטת קוימברה, השתתף בשעורים אותם העביר נונש, וייתכן כי עבודתו הושפעה מכך.
נונש נפטר בקוימברה ב-11 באוגוסט 1578.
פדרו לאון סאנצ'ס חיל (בספרדית: Pedro León Sánchez Gil; נולד ב-24 בנובמבר 1986 במולה, מחוז מורסיה) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקיצוני הימני בריאל מוריסיה.
אחיו הגדול הוא רוכב האופניים לואיס לאון סאנצ'ס.
את דרכו בכדורגל החל לאון בקבוצת הנוער מולנייו, בה שיחק במשך שנתיים.
לאחר מכן שיחק עונה אחת בנווה ונגוורדיה ובשנת 2004 עבר לקבוצת הנוער של מועדון הכדורגל ריאל מורסיה.
בעונת החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון ובעקבות יכולת טובה הועלה כבר באמצע העונה לקבוצה הבוגרת (ששיחקה אז בליגה הספרדית השנייה).
ב-15 בינואר 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו במורסיה, במשחק נגד ליידה ולקראת סיום העונה אף כבש את שערו הראשון במדי הקבוצה, בניצחון 1:3 על סיודאד מורסיה.
בעונה הבאה הפגין יכולת יכולת לא מרשימה וב-28 משחקים בהם שותף, כבש שני שערים בלבד וקבוצתו סיימה את העונה במקום ה-16 בליגה.
בעונתו השלישית והאחרונה במורסיה, , שיפר לאון את יכולתו בצורה משמעותית והפך לשחקן המוביל של הקבוצה יחד עם איבן אלונסו.
הוא כבש שבעה שערים ב-31 משחקים והוביל את קבוצתו למקום השלישי בליגה, ממנו עלתה מורסיה לליגה הספרדית הבכירה.
לאחר עונה זו עבר לשחק בקבוצת לבאנטה, אך במדיה היה שחקן משני ופתח בהרכב ב-11 משחקים בלבד מתוך 24 המשחקים בהם שותף.
הוא כבש בסך הכל שלושה שערים וקבוצתו סיימה את העונה במקום האחרון בליגה וירדה לליגת המשנה.
בעונת עבר לאון לריאל ואיאדוליד, במדיה ערך את עונת הפריצה שלו בליגה הספרדית.
כבר בתחילת העונה הפך לאחד השחקנים המשמעותיים בוויאדוליד וב-15 בנובמבר 2008 אף בישל לפביאן קאנוביו את השער היחיד בניצחון 0:1 על האלופה היוצאת, ריאל מדריד.
שבוע לאחר מכן כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון המרשים 0:3 על ויאריאל.
בסך הכל סיים את העונה כמלך הבישולים של קבוצתו עם שמונה בישולים, להם הוסיף ארבעה שערים ב-33 משחקים והוביל את ויאדוליד להישארות בליגה, לאחר שזו סיימה את העונה במקום ה-16 עם 43 נקודות, מרחק נקודה אחת בלבד מריאל בטיס שירדה לליגה השנייה.
בעקבות יכולתו המצוינת בוויאדוליד, בעונת הועבר לאון לחטאפה תמורת 4 מיליון אירו.
בחטאפה הפגין יכולת שיא ויחד עם שחקנים כגון רוברטו סולדדו ומנו דל מוראל הוביל את הקבוצה להישג השיא שלה בכל הזמנים – המקום השישי המוביל למוקדמות הליגה האירופית.
בסך הכל סיים את העונה עם שמונה שערים (סגן מלך השערים של חטאפה) ותשעה בישולים (מלך הבישולים של חטאפה, רביעי בליגה) ב-35 משחקים.
במשחק אחרי לאון כבש נגד מילאן בליגת האלופות את שערו הראשון במדי ריאל מדריד והציל אותה מהפסד.
לאון נכלל בסגל נבחרת ספרד הצעירה לאליפות אירופה עד גיל 21 ב-2009 והבקיע את השער השני שהבטיח את ניצחונה היחיד של הנבחרת בטורניר, 0:2 על , אולם לא הצליח למנוע את הדחתה של ספרד כבר בשלב הבתים.
בשנת 2011 חזר לאון לחטאפה בהשאלה.
ב-5 ביולי 2016 חתם לשנתיים באייבר.
פדרו אלונסו לופס (בספרדית: Pedro Alonso López; נולד ב-8 באוקטובר 1948 בסנטה איסבל, קולומביה) הוא רוצח סדרתי קולומביאני, שהורשע ברצח של 80 ילדות ברחבי דרום אמריקה.
לופס קיבל את הכינוי "המפלצת מהאנדים" לאחר שהוביל את המשטרה בשנת 1980 לקבריהן של 53 מקורבנותיו באקוודור, כולן ילדות בין הגילאים 9 עד 12. בשנת 1983 הואשם ברציחתן של 110 ילדות באקוודור לבדה, והודה ב-240 רציחות נוספות של ילדות שנחשבו לנעדרות בפרו השכנה ובקולומביה.
הוא שוחרר מהכלא בשנת 1998.
לדבריו של לופס, אמו שהייתה פרוצה עם 13 ילדים, תפסה אותו מלטף את אחותו הקטנה בשנת 1957 כשהיה בן 8 והעיפה אותו מהבית.
הוא נלקח על ידי אדם זר לבית נטוש ועבר שוב ושוב מעשי סדום.
בגיל 12 הוא אומץ על ידי משפחה אמריקאית והיה רשום בבית ספר ליתומים.
הוא ברח ממשפחתו המאמצת מפני שמורהו בבית הספר הטרידו מינית.
בגיל 18 הוא גנב רכבים למחייתו ומכר אותם למוסכים אזוריים.
פעולות אלו הובילו לכך שהרשויות תפסו אותו בשלב מאוחר בחייו.
בזמן מעצרו טען שעבר אונס קבוצתי בכלא ושהוא צד את התוקפים והרג אותם עוד כשהיה במאסר.
הוא סיפר שלאחר תקופת המאסר שלו החל לתקוף ילדות צעירות בפרו.
לדבריו, עד לשנת 1978 רצח מעל 100 ילדות ונתפס על ידי שבט מקומי שרצה להוציאו להורג.
מיסיונר אמריקאי שהיה באזור התערב ושכנע את אנשי השבט להסגירו למשטרה המקומית.
המשטרה שחררה אותו לאחר זמן קצר.
הוא עבר לקולומביה ולאחר מכן לאקוודור בהן הרג כשלוש ילדות בכל שבוע.
בריאיון עמו אמר "אני אוהב את הילדות באקוודור, הן הרבה יותר עדינות וסומכות, יותר תמימות".
לופס נעצר כשניסה לחטוף ילדה ונפל במלכודת שטמנו לו סוחרים בשוק.
הוא הודה ביותר מ-300 רציחות שביצע.
המשטרה האמינה לו רק לאחר ששיטפון בזק חשף את קבריהן של עשרות מקורבנותיו.
על פי הבי.בי.סי: "הוא נעצר בשנת 1980 אך שוחרר מהכלא על ידי ממשלת אקוודור בסוף שנת 1998 וגורש לקולומביה.
בראיון מתאו בכלא, לופס תיאר את עצמו כאיש המאה ואמר שהוא משתחרר על התנהגות טובה".
דווחו שהוא שוחרר מהכלא באקוודור ב-31 באוגוסט 1994, נעצר כשעה לאחר מכן כמהגר לא חוקי ונמסר לרשויות קולומביה, שהרשיעו אותו בפרשת רצח מלפני 20 שנה.
הוא אובחן כחולה נפש ואושפז במחלקה פסיכיאטרית בבית חולים בבוגוטה.
בשנת 1998 הוצהר שהוא שפוי והוא שוחרר בערבות של 50 דולר.
כמו כן, ישנם דיווחים שאומרים שהאינטרפול יעץ לרשויות בקולומביה לעצור אותו באשמת רצח משנת 2002.
פדרו חואן קבאיירו (בספרדית: Pedro Juan Caballero) היא בירת מחוז אממבאי בפרגוואי.
העיר שוכנת על הגבול של פרגוואי עם ברזיל, מול העיר פונטה פוראו, במרחק של כ-536 קילומטרים מצפון לבירת פרגוואי, אסונסיון.
נמל התעופה הבינלאומי דוקטור אוגוסטו רוברטו פוסטר משרת את העיר.
פדרו אנטוניו טרוגליו (בספרדית: Pedro Antonio Troglio; נולד ב-28 ביולי 1965 בבואנוס איירס) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן קבוצת אולימפיה מהונדורס.
טרוגליו שיחק בנבחרת ארגנטינה שסיימה במקום השני במונדיאל 1990.
טרוגליו החל את הקריירה בקבוצת ריבר פלייט מעיר הולדתו.
הוא הצטרף לקבוצה הבוגרת של המועדון ב-1983, כשהיה בן 18, ונכלל בסגל הקבוצה שזכתה ב-1986 בארבעה תארים, בהם אליפות ארגנטינה, גביע ליברטדורס, גביע אינטראמריקנה והגביע הביניבשתי.
טרוגליו לא שיחק באף אחד ממשחקי הגמר במפעלי הגביע, ורשם הופעת ליגה אחת בלבד.
הפריצה שלו הגיעה שנה אחר כך, בעונת , בה הפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה.
לקראת עונת עבר טרוגליו להלאס ורונה מהסרייה א'.
הוא שיחק בקבוצה עונה אחת בלבד, ורשם במדיה 32 הופעות.
טרוגליו כבש את שערו הראשון במדי ורונה ב-14 בספטמבר 1988, בשמינית גמר קופה איטליה מול טורינו, וכבש שער ליגה אחד במדי הקבוצה, שסיימה את העונה במקום ה-11. עונה אחר כך חתם במדי לאציו, בשורותיה שיחק למשך שתי עונות עד שעבר לאסקולי.
בעונת הבכורה של טרוגליו באסקולי, עונת , ירדה הקבוצה לסרייה ב', וטרוגליו הוסיף לשחק במדיה שנתיים נוספות בליגת המשנה.
ב-1994 עבר ליפן כשחתם במדי אוויספה פוקואוקה.
הוא שיחק באותו המועדון שלוש שנים (בשנה הראשונה נקרא המועדון פוג'יידה בלוקס, בשנייה הוא נקרא פוקואוקה בלוקס, ובשלישית נקרא אוויספה פוקואוקה).
בשנה הראשונה לא הספיק לערוך הופעות בליגה בגלל חוסר החפיפה בין מועדי העונות בליגה האיטלקית והיפנית, אך ב-1995 היה לחלק מרכזי בקבוצה, כשכבש 10 שערי ליגה ב-29 הופעות וסייע לקבוצה לזכות באליפות ליגת המשנה ולהעפיל לליגה הבכירה.
הוא שיחק במדי הקבוצה עונה אחת בליגה הבכירה, ושחזר את כמות שערי הליגה מהעונה הקודמת, עם שערים ב-27 הופעות.
לאחר התקופה ביפן חזר טרוגליו לארגנטינה, כשחתם במדי חימנסיה לה פלאטה.
הוא שיחק במדיה שש שנים, ורשם 124 הופעות בליגה הארגנטינאית עם הקבוצה.
הישג השיא שלו במדיה היה סגנות באפרטורה של עונת , ובעונה זו גם כבש שלושה מתוך ארבעת שערי הליגה שלו במדי הקבוצה.
בעונת עבר לקבוצת ויז'ה דלמינה מהליגה הרביעית לעונת פרישה, שם שיתף פעולה עם חברו לסגל נבחרת ארגנטינה, חוסה בסואלדו, ושחקני עבר ותיקים נוספים של נבחרת ארגנטינה.
ביחד זכו טרוגליו וחבריו באליפות הליגה הרביעית.
באחד ממשחקיו האחרונים בקריירה, ב-27 באוקטובר 2002, כבש טרוגליו במספרת את אחד מהשערים בניצחון שהעלה את קבוצתו לראש הטבלה, בדרך לזכייה באליפות והעפלה לליגה השלישית.
בסיום העונה פרש טרוגליו ממשחק פעיל, כשהיה בן 38.
עם פריצתו במדי ריבר פלייט, בשנת 1987, רשם טרוגליו את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת ארגנטינה.
הוא נכלל בסגל לקופה אמריקה 1989, בו סיימה ארגנטינה במקום השלישי.
הוא זומן על ידי המאמן קרלוס בילארדו לסגל ארגנטינה לקראת מונדיאל 1990. הוא לא שותף במשחק הבכורה של ארגנטינה בשלב הבתים, בו הפסידה ל.
במשחק השני מול טרוגליו פתח בהרכב, ובדקה ה-27 נגח בעוצמה אל הרשת את שער היתרון של ארגנטינה, בדרך לניצחון 2-0. הוא הוסיף לפתוח בהרכב מול רומניה בשלב הבתים (המשחק הסתיים בשוויון 1-1) ובשמינית הגמר מול , במשחק בו ניצחה ארגנטינה בתוצאה 1-0. בשני המשחקים הוחלף במהלך המחצית השנייה.
ברבע הגמר מול נכנס טרוגליו כמחליף בדקה ה-51. המשחק הגיע לדו-קרב פנדלים, וטרוגליו ניגש לבעוט רביעי עבור ארגנטינה, וזאת לאחר שדייגו מראדונה החמיץ את הפנדל השלישי של הנבחרת.
טרוגליו בעט את הכדור לקורה, אך למרות זאת ארגנטינה הצליחה להעפיל לחצי הגמר.
במפגש מול בחצי הגמר עלה טרוגליו מהספסל עם פתיחת המחצית השנייה, ושיחק עד לדו-קרב הפנדלים, אך במשחק זה לא היה בין ארבעת הבועטים של הנבחרת.
טרוגליו פתח ושיחק לכל אורך ההפסד במשחק הגמר בו נוצחה ארגנטינה 1-0 על ידי .
טרוגליו לא חזר לשחק במדי הנבחרת לאחר הטורניר.
בסך הכול רשם טרוגליו 21 הופעות במדי ארגנטינה, בהן כבש שני שערים.
טרוגליו החל בקריירת אימון ב-2004, כשנה לאחר פרישתו, בקבוצת גודוי קרוס מליגת המשנה בארגנטינה.
במרץ 2005 עזב את הקבוצה והתמנה לתפקיד מאמן חימנסיה לה פלאטה, שהייתה מסובכת בתחתית הטבלה.
כעבור שלושה חודשים הבטיחה הקבוצה את הישארותה בליגה.
עונה אחר כך רשמה הקבוצה את העונה השנייה בטיבה בהיסטוריה שלה עד אז, כשסיימה במקום השני באפרטורה והחמישי בקלאוסורה.
כמחווה, עם סיום העונה ביוני 2006, קבעה הקבוצה כי לא ייעשה יותר שימוש בחולצה מספר 21, מספרו של טרוגליו כששיחק בקבוצה.
היה זה המקרה הראשון מסוג זה בקבוצה ארגנטינאית.
עונה אחר כך חלה ירידה משמעותית ביכולתה של חימנסיה.
ב-15 באוקטובר 2006 רשמה הקבוצה את הפסדה הגדול ביותר בדרבי, כשהובסה 7-0 על ידי אסטודיאנטס לה פלאטה, אותה הוביל באותה עונה דייגו סימאונה לאליפות.
באפריל 2007 עזב טרוגליו את הקבוצה עקב חילוקי דעות עם ההנהלה, והוחלף על ידי פרנסיסקו מטוראנה.
בקרב האוהדים נותר מעמדו של טרוגליו גבוה, כשעיקר הביקורת הופנתה כלפי הנהלת הקבוצה.
ב-4 ביוני 2007 התמנה טרוגליו למאמנה של אינדפנדיינטה כמחליפו של חורחה בורוצ'גה, אך סיים את תפקידו אחרי פחות משנה, באפריל 2008, לאחר פתיחת עונה לא יציבה.
הוא עבר לאמן את סרו פורטניו מפרגוואי, וזכה עמה באליפות האפרטורה של 2009.
ב-30 במאי 2010 חזר טרוגליו לאמן בארגנטינה, כשהחליף את קלאודיו בורגי בארחנטינוס ג'וניורס.
טרוגליו הוביל את ארחנטינוס ג'וניורס לכל אורך עונת , ולאחר שסיים עמה במרכז הטבלה של האפרטורה, הוביל טרוגליו את הקבוצה עד למקום החמישי בקלאוסורה.
ב-18 בספטמבר 2011 התפטר טרוגליו מהקבוצה בעקבות פתיחת עונה חלשה.
חודש אחר כך התמנה בשנית למאמן חימנסיה לה פלאטה, ששיחקה בליגת המשנה.
עונה אחר כך, הוביל טרוגליו את חימנסיה בחזרה לליגה הבכירה, לאחר שסיימה במקום השני בליגת המשנה, עם נקודה אחת פחות מרוסאריו סנטראל הראשונה, ובפער של 15 נקודות מהמקום הרביעי.
בשנת 2016 התמנה טרוגליו לתפקיד מאמן טיגרה.
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםריבר פלייטליגת העל הארגנטינאית101010231332הלאס ורונהסרייה א'321לאציוסרייה א'240161אסקוליסרייה א'324סרייה ב'386363אוויספה פוקואוקהליגת המשנה היפנית002910ליגת העל היפנית2710חימנסיה לה פלאטהליגת העל הארגנטינאית15061353280130270ויז'ה דלמינההליגה הארגנטינאית הרביעית314 מדינה ארגנטינה21411איטליה17815יפן5620סך הכול44846
פדרו סבאיה ברקין (בספרדית: Pedro Zaballa Barquín, נולד ב-29 ביולי 1938 בקסטרו אורדיאלס שבספרד, נפטר ב-4 ביוני 1997 באוביידו שבספרד) היה כדורגלן ספרדי ששיחק כקיצוני ימני החל מסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 ועד תחילת שנות ה-70. את עיקר הקריירה שלו בילה במדי ראסינג סנטנדר, ברצלונה וסבדל.
במשחקו היחיד במדי נבחרת ספרד הבקיע צמד לרשתה של בגומלין רבע גמר מוקדמות יורו 1964. נודע בכינוי פרו (Peru) סבאיה.
סבאיה נודע בשל הגינותו, והחל מעונת 1998/1999 מחלקת כמדי עונה התאחדות הכדורגל הספרדית פרס על שמו לשחקן, מועדון, קהל או הנשיא שהיווה דוגמה למופת של הגינות.
סבאיה נולד וגדל בכפר קטן בקנטבריה.
בצעירותו עסק במספר ענפי ספורט במקביל - כדורגל, קפיצה לגובה, קפיצה לרוחק וריצות קצרות.
בעונת 1956/1957 עשה את צעדיו הראשונים בכדורגל מקצועני, בטורלבגה, קבוצה קטנה שקרובה לכפר הולדתו ששיחקה באותן שנים בליגה השלישית.
ב-1957 עבר לקבוצת המילואים של ראסינג סנטנדר, ראיו קנטבריה, שגם היא שיחקה בליגה השלישית.
בתום עונה אחת במדי הקבוצה צורף לקבוצה הראשונה, ששיחקה בליגה השנייה.
כבר מעונתו הראשונה בסנטנדר הופיע בעקביות בהרכב הקבוצה - הוא פתח ב-24 משחקי ליגה בהם כבש פעמיים.
בעונתו השנייה בסנטנדר, עונת 1959/1960, עזר לקבוצתו לסיים במקום הראשון בליגה, עם שני שערים ב-25 משחקים, ובזכות כך היא העפילה לליגה הראשונה.
ב-1960 סבל מפציעה ובשל כך שותף ב-5 משחקים במהלך עונת 1960/1961, בהם לא הבקיע אף שער.
בקיץ 1961 עבר סבאיה לברצלונה, מהקבוצות הבכירות בספרד.
תא הופעת הבכורה במדי הקבוצה ערך ב-24 בספטמבר, בניצחון 4-2 על אתלטיק בילבאו.
את שערו הרשמי הראשון כבש במסגרת גביע ערי הירידים, בתיקו 2-2 עם דינאמו זאגרב ב-20 בדצמבר.
את שער הליגה הראשון במדי ברצלונה כבש במחזור האחרון לעונת 1961/1962, במשחק נגד קבוצתו הקודמת, סנטנדר, בו ניצחה ברצלונה 8-0. בליגה, בה הגיעה ברצלונה למקום ה-2, שותף ב-14 משחקים.
בגביע הספרדי הודחה על ידי ריאל מדריד, לאחר שסבאיה הבקיע שער בשלב המוקדם נגד באסקוניה.
בעונה הבאה הידרדר מצבה של ברצלונה והיא הגיעה למקום ה-6 בלבד.
סבאיה פתח ב-10 משחקים בהם הבקיע שער בודד, נגד מיורקה.
ברבע גמר הגביע נגד ריאל ואיאדוליד הבקיע שער בכל אחד משני המשחקים ועזר לקבוצתו להעפיל לחצי הגמר עם ניצחון בתוצאה המצטברת 5-3. גם במשחקי חצי הגמר נגד ולנסיה פתח ועזר לברצלונה להעפיל לגמר.
סבאיה פתח בגמר נגד ריאל סרגוסה, שנערך ב-23 ביוני 1963 בקאמפ נואו, והיה שותף לזכייתה של ברצלונה בתואר, עם ניצחון 3-1.
בעונת 1963/1964, תחת המאמן ססאר, הפך סבאיה לשחקן קבוע בהרכב הקבוצה.
במהלך העונה הבקיע 7 פעמים ב-26 משחקי ליגה בהם שותף.
ברצלונה הגיעה למקום ה-2, מאחורי ריאל מדריד שזכתה באליפות, ומהגביע היא הודחה על ידי ריאל סרגוסה בחצי הגמר.
הוא הבקיע שער ראשון בגביע מחזיקות הגביע, במשחק הראשון של שמינית גמר הטורניר מול המבורג ב-20 בנובמבר 1963, שהסתיים בתוצאה תיקו 4-4. המבורג הדיחה את ברצלונה לאחר תיקו 0-0 בגומלין וניצחון 3-2 במשחק החוזר.
בעונה הבאה קטן חלקו של סבאיה במשחקי הקבוצה, והוא פתח ב-12 משחקי ליגה, בהם הבקיע פעמיים.
ברצלונה הגיעה בליגה למקום ה-6 בלבד, ובגביע הודחה על ידי סראגוסה פעם נוספת.
השער השני היה במשחק החוזר של חצי הגמר נגד צ'לסי, והוא עזר לברצלונה להעפיל לגמר עם ניצחון 5-0. בגמר פגשה ברצלונה את ריאל סרגוסה, ובמשחק הראשון היא הפסידה 1-0. בגומלין הבקיע סבאיה את השער השני לזכות קבוצתו.
90 הדקות הראשונות הסתיימו בניצחון 3-2, ומכיוון שהתוצאה המצטברת הייתה 3-3, המשיך המשחק להארכה.
בהארכה כבש ליואיס פוז'ול והשלים שלושער, ובזכות כך זכתה ברצלונה בגביע.
בגביע הספרדי הבקיע 4 שערים, שניים בסיבוב הראשון מול ראסינג סנטנדר, קבוצת נעוריו, ושניים ברבע הגמר מול אלצ'ה, אך ריאל סרגוסה הדיחה את ברצלונה בחצי הגמר בתוצאה המצטברת 3-2.
אולסן הוחלף בסוף העונה על ידי סלבדור ארטיגס.
עם מספר תוספות לחלק ההתקפי של סגל הקבוצה, החליט סבאיה לעזוב את ברצלונה ולהצטרף לסבדל, קבוצה נוספת מקטלוניה ששיחקה גם היא בליגה הראשונה.
במהרה השתלב בהרכב הקבוצה אותה אימן ברנרדינו פרס אליסראן (פסייגיטו).
את עונת 1969/1970 פתח סבאיה עם הבקעת שער לרשתה של ולנסיה, בניצחון סבדל 2-0 ב-14 בספטמבר 1969. בזכות כך שסבדל סיימה את העונה הקודמת במקום ה-4, היא שיחקה לראשונה בתולדותיה במסגרת אירופית - בגביע ערי הירידים.
במשחקה הראשון במפעל, ב-17 בספטמבר, היא ניצחה 2-0 את קלאב ברוז', ואת שערה הראשון באירופה כבש סבאיה.
בעונה זו, בה החלו לאפשר חילופים בליגה הספרדית, מילא סבאיה בעיקר תפקיד של שחקן מחליף.
בחודשיים הראשונים פתח בהרכב ב-10 משחקים ונכנס כמחליף באחד נוסף, אך מנקודה זו איבד את מקומו בהרכב והוא נכנס כמחליף ב-8 מחזורים, מבלי להבקיע שער.
ברוז' ניצחה בגומלין 5-1 והדיחה את סבדל מהמפעל, ובליגה הגיעה הקבוצה למקום ה-13 בלבד.
האירוע הבולט ביותר בקריירה של סבאיה התרחש ב-2 בנובמבר 1969, במחזור ה-8 של הליגה הספרדית, במשחק נגד ריאל מדריד בביתה, הסנטיאגו ברנבאו.
בדקה ה-59, כשהמשחק עדיין בתיקו 0-0, התנגש שוערה של מדריד, אנדרס חונקרה עם חברו לקבוצה פרנסיסקו אספילטורה ועם שחקן סבדל ז'וזפ פלאו, מה שהביא לכך ששני שחקני מדריד שכבו חבולים על הדשא.
הכדור הגיע לרגליו של סבאיה, שנותר חופשי לחלוטין להבקיע שער.
סבאיה לא התמהמה לרגע ובעט את הכדור החוצה, על מנת שיוכלו לטפל בשחקנים הפצועים בדחיפות.
סבאיה זכה לתשואות בעמידה מהקהל בברנבאו, שהכיר באצילות המעשה, שלא היה נהוג כלל בתקופה זו.
לקראת סוף המשחק הבקיע פירי שער ניצחון לזכות מדריד, ולכן החלטתו של סבאיה לא להבקיע הייתה קריטית לתוצאת המשחק.
מעשהו של סבאיה הוכר אף מחוץ לספרד - אונסק"ו העניק לו פרס "משחק הוגן" (Fair Play) על רוח הספורטיביות שהפגין.
החל מעונת 1998/1999 מחלקת כמדי עונה התאחדות הכדורגל הספרדית פרס על שמו לשחקן, מועדון, קהל או הנשיא שהיווה דוגמה למופת של הגינות.
בסוף העונה החליט סבאיה לעזוב את סבדל.
למרות הצעה מסנט אנדראו שמברצלונה, הצטרף לריאל אוביידו שמאסטוריאס, קבוצה ששיחקה בליגה השנייה באותה תקופה.
הוא חווה עונה לא קלה באוביידו.
הוא הבקיע שער בודד ב-7 משחקים, ובסוף העונה, ב-1971, פרש ממשחק.
פדרו מריה "מארי" סבלסה אינדה (בספרדית: Pedro María "Mari" Zabalza Inda, נולד ב-13 באפריל 1944 בפמפלונה שבספרד) הוא כדורגלן ומאמן עבר ספרדי.
כשחקן, שיחק סבלסה כקשר בקבוצות אוסאסונה, ברצלונה ואתלטיק בילבאו במשך שנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20. בנוסף, ערך 7 הופעות במדי נבחרת ספרד.
לאחר פרישתו ממשחק עבד כמאמן, לתקופה ארוכה באוסאסונה ולזמן קצר בראיו ואיקאנו.
סבלסה החל לשחק כדורגל באוברנה, קבוצה מעיר הולדתו, פמפלונה, ששיחקה בליגה השלישית.
ב-1964 עבר לקבוצה הבכירה בעיר, אוסאסונה, ששיחקה באותן שנים בליגה השנייה.
את הופעת הבכורה במדיה ערך לקראת סוף עונת 1964/1965, ב-14 בפברואר 1965, כשפתח בהפסד 4-1 לל'הוספיטלט.
עד סוף העונה ערך 5 הופעות נוספות בליגה.
כמו כן, בהופעת הבכורה שלו בגביע הספרדי, במשחק מול ריאל אוביידו ב-25 באפריל, הבקיע גם שער ראשון במדי אוסאסונה, והוא עזר לקבוצתו לנצח 3-1. בעונה הבאה התברג בהרכב אוסאסונה והיה הכובש המוביל שלה, עם 10 שערים ב-28 משחקי ליגה, בנוסף לשני שערים בשלושה משחקים בגביע.
בעונת 1966/1967 המשיך לשחק בעקביות בהרכב הקבוצה, והוא עזר לאוסאסונה להגיע למקום ה-4 בליגה בכך שכבש 7 פעמים ב-30 משחקים בהם שותף.
יכולתו הטובה של סבלסה במדי אוסאסונה משכה את עיניה של ברצלונה, מהקבוצות הבכירות בכדורגל בספרד, והוא הצטרף אליה בקיץ 1967. סבלסה השתלב במהרה בקבוצה, אותה אימן סלבדור ארטיגס, וכבר במשחק הליגה הראשון לעונת 1967/1968 ערך את הופעת הבכורה במדיה.
הוא פתח בכל משחקי הקבוצה למעט שניים ועזר לברצלונה להגיע למקום השני בליגה כשהוא מבקיע 3 שערים, הראשון שבהם היה בניצחון 3-2 על קורדובה ב-12 בנובמבר.
בנוסף, פתח בכל משחקיה של ברצלונה בגביע, בו זכתה לאחר ניצחון בגמר על ריאל מדריד.
העונה הבאה המשיכה באופן דומה לקודמתה, כשסבלסה פותח ב-28 משחקי ליגה מבלי להבקיע שער, וברצלונה סיימה במקום ה-4. הוא שותף בכל משחקיה של ברצלונה בגביע מחזיקות הגביע לאותה עונה.
כבר במשחקו הראשון במסגרת זו כבש שער, נגד לוגאנו, והוא כבש אחד נוסף במשחק הראשון של חצי גמר הטורניר נגד פ.צ.
קלן שהסתיים בתוצאה 2-2. ברצלונה עלתה לגמר הודות לניצחון 4-1 בגומלין, אך הפסידה בגמר לסלובן ברטיסלאבה.
במהלך עונת 1969/1970 פוטר ארטיגס והוחלף בוויק בקינגהאם האנגלי.
סבלסה שמר על מעמדו כשחקן הרכב גם תחת המאמן הזמני, ז'וזפ סגר, גם תחת המאמן החדש, והוא הופיע ב-23 משחקים, בהם הבקיע פעם אחת.
בעונה הבאה פתח ב-11 מחזורי הליגה הראשונים, בהם הבקיע פעמיים - השני מביניהם היה השער היחיד בניצחון 1-0 בקלאסיקו על ריאל מדריד ב-25 באוקטובר 1970. לאחר מכן איבד סבלסה את מקומו בהרכב, ועד סוף העונה פתח בשני משחקים בלבד ונכנס כמחליף ב-6 נוספים.
בגמר הגביע הספרדי מול ולנסיה, שנערך ב-4 ביולי 1971, פתח סבלסה בהרכב ברצלונה והבקיע צמד שערים, השני היה בהארכה, והוא עזר לברצלונה לנצח 4-3 ולזכות בתואר.
בקיץ 1971 החליף רינוס מיכלס ההולנדי את בקינגהאם, וגם עמו המשיך סבלסה לשחק ברוב משחקיה של ברצלונה.
בעונתו הראשונה עם מיכלס, פתח סבלסה ב-25 משחקי ליגה, נכנס כמחליף בשניים נוספים, והוא הבקיע בשני משחקי ליגה רצופים, נגד לאס פאלמס וספורטינג חיחון.
הוא עזר לברצלונה להגיע למקום ה-3, אך בגביע מחזיקות הגביע הודחה ברצלונה כבר בשמינית הגמר.
לקראת עונת 1973/1974 עזב סבלסה את ברצלונה והצטרף לאתלטיק בילבאו, הקבוצה הבכירה בחבל הבסקים, ששיחקה בליגה הראשונה בספרד.
בעונתו הראשונה בבילבאו הבקיע שער אחד ב-29 משחקים בהם שותף, והוא לקח חלק בהגעת הקבוצה למקום ה-5 בסיום העונה.
בעונה הבאה ערך הופעות כשחקן הרכב וספסל לסירוגין, ובסך הכול פתח ב-11 משחקים ונכנס כמחליף ב-11 נוספים.
הוא הבקיע שער אחד, השער היחיד בניצחון 1-0 על גרנדה ב-20 באפריל 1975 ובילבאו הגיעה למקום ה-10 בסוף העונה.
בעונתו השלישית בבילבאו צומצם חלקו משמעותית - הוא פתח במשחק אחד בלבד ונכנס כמחליף בחמישה משחקים, מבלי להבקיע אף שער.
משום כך עזב את הקבוצה בקיץ 1976 ושב לאוסאסונה, שהייתה בליגה השלישית.
הוא שיחק שם עונה אחת, בה לא הצליח לעזור לה להעפיל חזרה לליגה השנייה, ולבסוף פרש ממשחק, בהיותו בן 33.
בתחילת דרכו בברצלונה שיחק סבלסה במדי נבחרת ספרד.
הופעת הבכורה שלו במדיה הייתה ב-17 באוקטובר 1968, במשחק ידידות מול בו ניצחה ספרד 3-1. בהמשך השתתף ב-4 משחקים במהלך מוקדמות מונדיאל 1970, אך נבחרתו סיימה את ביתה במקום השלישי ולא העפילה למונדיאל.
משחקו התשיעי והאחרון במדי הנבחרת היה במחזור ה-5 של המוקדמות, ב-25 ביוני 1969, בו הפסידה ספרד ל 2-0.
לאחר פרישתו ממשחק עבד סבלסה כמאמן, במשך תקופה ארוכה במועדון נעוריו, אוסאסונה.
באמצע עונת 1986/1987, עונה לאחר שאוסאסונה הופיעה לראשונה בגביע אופ"א, פוטר מאמנה איוואן ברזיץ' וסבלסה מונה להחליפו.
אוסאסונה נתקלה בקשיים רבים במהלך העונה והיא סיימה את החלק הראשון שלה בשליש התחתון של הטבלה, מה שהעמיד אותה בסכנת ירידה לליגה השנייה.
היא סיימה את העונה הרגילה במקום ה-15 ובשל כך התמודדה בפלייאוף על מקום בליגה הראשונה.
הודות לניצחון על ראסינג סנטנדר הצליחה אוסאסונה במשימתה והיא נשארה בליגה הראשונה.
העונה הבאה הייתה הפוכה לחלוטין מקודמתה.
אוסאסונה התאוששה מהמשבר העמוק בו הייתה והצליחה לסיים את העונה במקום ה-5, אף מעל ברצלונה, עמה סיימה בתיקו במחזור האחרון של העונה.
בשתי העונות הבאות שמרה אוסאסונה על יציבות והיא בילתה את רוב זמנה במרכז הטבלה.
אף על פי שבסגלה לא היו כוכבים גדולים, הצליחה אוסאסונה להגיע למקום הרביעי, עם 45 נקודות ורק 34 שערים לחובתה.
בזכות כך העפילה לגביע אופ"א בפעם השנייה בתולדותיה.
העונה הבאה הייתה מורכבת עבור הקבוצה והיא הידרדרה למקום ה-15. בגביע אופ"א הגיעה עד שמינית הגמר, שם הפסידה פעמיים 1-0 לאייאקס אמסטרדם והודחה מהטורניר.
בעונה הבאה, עונת 1992/1993 התאוששה הקבוצה בליגה, הייתה במשך רוב חלקיה במרכז הטבלה וסיימה את העונה במקום ה-10
בקיץ 1993 צירפה אוסאסונה שני שחקנים פולנים לסגלה - רשרד שטנייק ויצק זיובר, שביחד עם יאן אורבן יצרו חוד התקפה פולני.
למרות זאת, הקבוצה נחלה כישלון מקצועי, ולאחר הפסד ביתי ללוגרונייס בדצמבר, כשהקבוצה במקום ה-18 שמוביל לירידה לליגה השנייה, פוטר סבלסה מתפקידו.
מחליפו לא הצליח להשאיר את אוסאסונה בליגה הראשונה, והיא ירדה ליגה מהמקום ה-20 והאחרון.
בפתח עונת 1995/1996 מונה לתפקיד המאמן של ראיו ואיקאנו, אך לאחר 6 הפסדים ב-7 המחזורים הראשונים, עזב את הקבוצה.
בנובמבר 1996 הושב לאוסאסונה, במטרה למנוע ממנה לרדת לליגה השלישית.
אולם, הוא לא הצליח לשפר את מצבה, ובמרץ 1997 סיים את תפקידו, עוד לפני סיום העונה.
לאחר מכן אימן את נבחרת נווארה במספר משחקי ידידות בראשית המאה ה-21. נבחרת נווארה היא הנבחרת הלא רשמית של חבל הארץ נווארה, בה נולד וגדל סבלסה, והיא מקיימת לעיתים נדירות משחקי ידידות.
מעבר לכדורגל, נכנס סבלסה לעסקי המלונאות.
הוא היה אחד מהשותפים הראשונים של רשת המלונות NH Hoteles, שהוקמה ב-1978. לאחר שנמכרה הרשת ב-1997, הקימו סבלסה ושותפים נוספים רשת חדשה בשם HG Hoteles.
פדרו חוסה דומינגו דה לה קלסאדה מנואל מריה לסקוראין פארדס (בספרדית: Pedro José Domingo de la Calzada Manuel María Lascuráin Paredes; 8 במאי 1856 - 21 ביולי 1952) היה פוליטיקאי מקסיקני, ששימש כנשיאה ה-34 של מקסיקו במשך פחות משעה ב-19 בפברואר 1913, תקופת הנשיאות הקצרה בעולם.
קודם כיהן לסקוראין במשך שתי קדנציות כשר החוץ של מקסיקו וניהל בית ספר למשפטים במקסיקו סיטי.
לאחר המהפכה שהתרחשה במקסיקו נכלא הנשיא פרנסיסקו מדרו בארמון הלאומי.
כדי לשוות לחילופי השלטון מראה חוקי, שוכנע מדורו להתפטר, מתוך אמונה שכך יינצלו חייו.
לפי חוקת 1857 של מקסיקו, בעת נבצרות עוברות סמכויות הנשיא בסדר הבא: סגן הנשיא, התובע הכללי, שר החוץ ושר הפנים.
בעת ההפיכה אנשיו של ויקטוריאנו ורטה כצרו גם את סגנו מדרו ואת התובע הכללי.
ורטה תכנן שלסקוראין יושבע כנשיא מתוקף תפקידו כשר החוץ, ואז הוא ימנה את ורטה עצמו לשר הפנים ויתפטר.
כך נוצר מצב שבו ב-19 בפברואר 1913 כיהן לסקוראין כנשיא מקסיקו ה-34, לכהונה של פחות משעה.
גרסאות שונות ניתנו לזמן המדויק של כהונתו והן נעות בין 15 דקות ל-56 דקות.
בכל מקרה הייתה כהונתו כנשיא לקצרה ביותר המתועדת בהיסטוריה העולמית.
באותו ערב התכנסה ישיבה מיוחדת של הקונגרס שאישרה את המינוי, תחת איומי רוביהם של חיילי ורטה.
ימים ספורים לאחר מכן בוימה התקפה על שומריהם של פרנסיסקו מדרו וסגנו חוסה מריה פינו סוארס , שנוצלה כדי לרצוח את שניהם תוך כדי התגוננות מפני ניסיון חילוצם.
ורטה הציע ללסקוראין מושב בממשלתו אך הוא סירב, פרש מהפוליטיקה וחזר לעסוק בלימודי משפטים ובעריכת דין.
פדרו מוניטיס אלברס (בספרדית: Pedro Munitis Álvarez; נולד ב-19 ביוני 1975) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן אוניברסידד קאתוליקה דה מורסיה מהליגה הספרדית השלישית.
מוניטיס שיחק לאורך רוב הקריירה בראסינג סנטנדר מעיר הולדתו, ובנוסף שיחק בליגה הבכירה בספרד במדי ריאל מדריד ודפורטיבו לה קורוניה.
לזכותו 21 הופעות במדי נבחרת ספרד, אותה ייצג בין היתר בטורניר יורו 2000.
מוניטיס החל את קריירת המשחק הבוגרת שלו בשנת 1993 בקבוצת המשנה של ראסינג סנטנדר, ששיחקה בליגה הרביעית.
את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה ערך במדי הקבוצה הראשונה של המועדון ב-22 בינואר 1995, במהלך עונת , כשעלה כמחליף במשחקה הביתי של סנטנדר מול ריאל סוסיאדד.
באותה עונה רשם מוניטיס חמש הופעות ליגה כמחליף במדי הקבוצה.
עד לסיום עונת ערך מוניטיס עוד שש הופעות ליגה במצטבר, מבלי שכבש, כשבמקביל חילק את זמנו בין הקבוצה הראשונה לקבוצת המשנה.
לקראת עונת הושאל מוניטיס לבדחוס, ששיחקה אז בליגת המשנה.
מוניטיס היה לשחקן הרכב חשוב במדי הקבוצה שסיימה במקום השישי בליגה, וכבש עשרה שערי ליגה ב-28 הופעות.
היכולת המרשימה החזירה אותו לסנטנדר עונה אחר כך, והוא היה לשחקן הרכב משמעותי בחלק הקדמי של הקבוצה.
מוניטיס רשם עונה אישית מוצלחת עם 42 הופעות (מתוכן 37 בליגה) ו-11 שערים שסייעו לקבוצתו במאבקי התחתית.
גם בעונת הוסיף מוניטיס להיות אחד מהשחקנים החשובים בקבוצה.
אחד המאפיינים הבולטים של מוניטיס היה משחקו הקשוח ורוח הלחימה שהפגין.
כפועל יוצא מכך, צבר בשתי העונות כשחקן הרכב בסנטנדר 25 כרטיסים צהובים בליגה, מספר חריג לשחקן התקפה.
בעונת , לאחר שתי עונות כשחקן מפתח בסנטנדר ועם מקום בסגל ליורו 2000, עבר מוניטיס לריאל מדריד של המאמן ויסנטה דל בוסקה תמורת סכום של כ-6.8 מיליון ליש"ט.
בריאל הוא הועדף כקיצוני שמאלי, אך נאלץ להתחרות על דקות משחק מול סטיב מקמנמן, סנטיאגו סולארי וסאביו.
בעונתו הראשונה בקבוצה רשם 42 הופעות במדי ריאל בכל המסגרות, אך רק 15 מהן היו כשחקן הרכב.
בסך הכול כבש מוניטיס שני שערי ליגה באותה עונה, שהסתיימה בזכייתה של ריאל באליפות ספרד.
בעונה אחר כך שמר על מספרים דומים, והיה שותף לזכייתה של ריאל בליגת האלופות, אם כי משחקו האחרון במסגרת הטורניר היה בשלב הבתים השני, ב-12 במרץ מול ספרטה פראג.
הוא לא שותף בשלבים המאוחרים של המפעל, כולל במשחק הגמר בו גברה ריאל על באייר לברקוזן בדרך לזכייה בתואר.
לקראת עונת , בתום שתי עונות בריאל, חזר מוניטיס לראסינג סנטנדר בעסקת השאלה.
מוניטיס חזר לקבוצתו לשעבר כשחקן הרכב, והרגע הבולט מבחינתו באותה עונה התרחש במחזור השישי, כשסנטנדר אירחה את ריאל מדריד.
מוניטיס כבש במשחק מול הקבוצה ממנה הושאל, ואף חגג את כיבוש השער.
עם שמונה שערי ליגה ב-30 הופעות באותה עונה, היה למוניטיס חלק חשוב במסע ההישרדות של סנטנדר בליגה הבכירה.
בתום עונת ההשאלה בסנטנדר עבר מוניטיס בהעברה חופשית לדפורטיבו לה קורוניה.
בשתי העונות הראשונות התנדנד מוניטיס בין המקום בהרכב לספסל כגיבוי לקפטן הקבוצה פרן גונסאלס, אך בעונה השלישית בקבוצה, לאחר פרישתו של פרן, כבר זכה למקום קבוע בהרכב הפותח.
בלה קורוניה, בדומה לריאל, הוא תופקד בעיקר כקיצוני שמאלי, ועל אף תרומתו המשמעותית למשחק ההתקפה של הקבוצה, הוא כבש חמישה שערי ליגה בלבד בתשעים הופעות במדי הקבוצה.
בתום שלוש עונות בלה קורוניה, חזר מוניטיס לקדנציה שלישית בראסינג סנטנדר לקראת עונת .
הוא היה לשחקן הרכב משמעותי עם חזרתו למועדון, ותרם למשחק ההתקפי בעיקר בכמות הבישולים שלו.
בעונתו השנייה במועדון, סייע לה להעפיל לראשונה בתולדותיה לגביע אופ"א, לאחר שסיים עם הקבוצה במקום השישי בליגה הספרדית.
בעונת , כשהוא כבר בן 34, הוסיף מוניטיס להיות שחקן הרכב פותח, עד שנפצע בברכו מול אספניול ב-14 באפריל וסיים למעשה את עונה.
עד לנקודת הזמן הזו היה מוניטיס סגן מלך הבישולים של הליגה באותה עונה, שני רק לליונל מסי.
עד לסיום הקריירה מוניטיס כמעט ולא כבש, אך בתקופה זו ביסס את מעמדו כמלך ההופעות במדי סנטנדר בכל הזמנים.
בסיום עונת , לאחר שירד ליגה עם קבוצתו לראשונה בקריירה, פרש מוניטיס ממשחק פעיל בגיל 36.
הקריירה הבינלאומית של מוניטיס במדי נבחרת ספרד הייתה כולה תחת המאמן חוסה אנטוניו קמאצ'ו.
הופעת הבכורה של מוניטיס נערכה ב-27 במרץ 1999, כשעלה כמחליף לשלושים דקות בניצחון המרשים של ספרד 9-0 על במסגרת מוקדמות יורו 2000.
ב-18 באוגוסט 1999 כבש מוניטיס את שערו הראשון במדי הנבחרת, במשחק ידידות מול .
מוניטיס עלה מהספסל בדקה ה-60, ולאחר שבע דקות כבש את שער הניצחון, 2-1 לספרד בסיום.
לקראת טורניר יורו 2000 זומן מוניטיס לסגל ספרד על ידי קמאצ'ו.
הופעתו הראשונה של מוניטיס בטורניר הייתה במשחק השלישי של שלב הבתים מול .
מוניטיס עלה למגרש עם פתיחת המחצית השנייה, במצב של שוויון 1-1. בדקה ה-50 עלתה יוגוסלביה ליתרון 2-1, אך דקה בלבד אחר כך כבש מוניטיס את שער השוויון.
יוגוסלביה עוד עלתה ליתרון 3-2, אך שני שערים בתוך תוספת הזמן העניקו לספרד ניצחון 4-3 ואת המקום הראשון בבית.
ארבעה ימים אחר כך פתח מוניטיס בהרכב ספרד בפעם השנייה בקריירה שלו, למשחק רבע הגמר מול , שהסתיים בהפסדה של ספרד 2-1 והדחתה מהמשך הטורניר.
לאחר הטורניר היה מוניטיס לשחקן משמעותי יותר בסגל הספרדי, ובפחות משנתיים לאחר סיומו ערך תשע הופעות נוספות, מתוכן שש בהרכב.
את הופעתו האחרונה ערך ב-13 בפברואר 2002 כמחליף מול .
בסך הכול ערך מוניטיס 21 הופעות במדי ספרד, בהן כבש פעמיים.
ב-2012, עוד בטרם הודיע על פרישתו ממשחק, החל מוניטיס את דרכו כמאמן בקבוצת הנשים של ראוסין מליגת המשנה לנשים בספרד.
לאחר שנתיים בקבוצה היה למאמן נוער בקבוצת בנסנדר.
במרץ 2015 חזר מוניטיס לראסינג סנטנדר, כשהתמנה לתפקיד עוזר המאמן.
הוא הגיע לקבוצה שדורגה במקום ה-21, מתחת לקו האדום.
מאז מינויו 15 מחזורים לסיום העונה, השיגה הקבוצה מאזן של שישה ניצחונות, שמונה הפסדים ותיקו בודד ונשרה בסיום העונה לליגה השלישית.
לקראת עונת התמנה מוניטיס לתפקיד המאמן הראשי של הקבוצה, בניסיון להחזיר אותה לליגת המשנה.
פדרו השני, מלך פורטוגל (בפורטוגזית: Pedro II de Portugal; 20 באפריל 1648 - 9 בדצמבר 1706), היה מלך פורטוגל בין השנים 1683–1706.
פדרו השני נולד בליסבון ב-20 באפריל 1648, לז'ואאו הרביעי, מלך פורטוגל ולואיסה דה גוסמן, בתם של חואן מנואל פרס דה גוסמן, דוכס מדינה-סידוניה השמיני וחואנה לורנצה גומז דה סנדובל אי לה סרדה.
בשנת 1666 השיג פדרו מספיק תמיכה כדי להכריח את אחיו אפונסו השישי, מלך פורטוגל לוותר על השלטון ולהגלות אותו לאיים האזוריים, ופדרו מונה לעוצר הממלכה.
במהלך תקופת שלטונו כעוצר נחל פדרו שני ניצחונות חשובים על הספרדים, שהביאו בשנת 1668 לחתימה על הסכם ליסבון, בו הכירה ספרד בריבונותה של פורטוגל.
בתמורה הכירה פורטוגל בריבונותה של ספרד במובלעת סאוטה שבמרוקו, כפי שתבעו תושבי המובלעת..
ב-12 בספטמבר 1683 מת אחיו אפונסו השישי, ופדרו עלה במקומו לשלטון.
פדרו הצטיין בחריצותו ובתבונתו, ותמך בממלכת ספרד במאבקיה השונים באירופה.
בתחילת מלחמת הירושה הספרדית תמך פדרו בצרפת וספרד, אך בשנת 1703 חתם על ברית עם ממלכת בריטניה הגדולה, ושלח את צבאו להילחם לצד אוסטריה ובריטניה בפלישתם לספרד.
ב-9 בדצמבר 1706 תוך כדי המלחמה, מת פדרו השני באלקאנטרה, ובנו ז'ואאו החמישי, מלך פורטוגל עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1668 התחתן פדרו עם מריה פרנצ'סקה מסבויה, בתם של קרלו אמדאו, דוכס נמור ואליזבת דה בורבון, ממנה הייתה לו בת אחת:
בשנת 1687 התחתן פדרו עם מריה סופיה מנויבורג, בתם של פיליפ וילהלם, הנסיך הבוחר מפפאלץ ואליזבת אמליה, רוזנת הסן-דרמשטדט, ממנה היו לו 7 ילדים:
בנוסף היו לפדרו כמה ילדים לא חוקיים מפילגשיו השונות.
פדרו ז'רומל (בפורטוגזית: Pedro Geromel; נולד ב-21 בספטמבר 1985) הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הבלם.
ערך שתי הופעות במדי נבחרת ברזיל ונכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2018.
ז'רומל התחיל לשחק כדורגל בגיל 11 בקבוצת הילדים של פורטוגזה, ממנה עבר לפלמיירס ובגיל 18 הצטרף למחלקת הנוער של צ'אווס.
לאחר שנה בקבוצת הנוער, הצטרף לקבוצה הבוגרת בה שיחק 15 משחקי ליגה.
בקיץ חתם בויטוריה דה גימארייש מליגת העל הפורטוגלית.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך בהפסד 2-0 לספורטינג בראגה.
בקיץ היו דיווחים על התעניינות בו מצידה של ריאל מדריד, אך בסופו של דבר לא הוגשה הצעה.
ב-23 באוגוסט 2012 חתם על הסכם לפיו יושאל למיורקה.
בסיום עונת ירדה מיורקה לליגה השנייה ובדצמבר עזב את מיורקה.
בינואר הושאל לגרמיו לשנה אחת, בסיומה חתם על חוזה בקבוצה לשנתיים וחצי.
ב-27 באוגוסט 2016 זומן לראשונה לסגל נבחרת ברזיל.
ב-25 בינואר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד .
ז'רומל נכלל בסגל הסופי של הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
כדור הזהב הברזילאי: , ,
פדרו סאנצ'ס פרס-קסטחון (בספרדית: Pedro Sánchez Pérez-Castejón; נולד ב-29 בפברואר 1972) הוא פוליטיקאי ספרדי המכהן כראש ממשלת ספרד ומנהיג מפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית.
פדרו סאנצ'ס נולד ברובע טטואן במדריד.
למד כלכלה עסקים ופוליטיקה באוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד, האוניברסיטה החופשית של בריסל ואוניברסיטת נווארה, ב-2012 סיים דוקטורט בכלכלה באוניברסיטת קמילו חוסה סלה .
ב-1993 הצטרף למפלגה הסוציאליסטית (מפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית).
היה יועץ פוליטי בפרלמנט האירופי ובאומות המאוחדות.
בשנים 2004–2009 כיהן מטעם המפלגה כחבר במועצת עיריית מדריד.
התמודד ב-2008 לפרלמנט הספרדי ברשימת המפלגה הסוציאליסטית במחוז מדריד, אבל נכנס לפרלמנט רק ב-2009 אחרי שאחד מהנציגים פרש.
אחרי הבחירות של-2011 שוב נשאר מחוץ לפרלמנט, וחזר אליו בצורה דומה בתחילת 2013.
ביולי 2014 ניצח בפריימריז על ראשות המפלגה הסוציאליסטית, מונה למזכיר הכללי שלה, והפך לראש האופוזיציה לממשלת המפלגה העממית של מריאנו רחוי.
הוא הוביל קו של תמיכה ברפורמה חוקתית שתגביר את האופי הפדרלי של ספרד, במטרה למנוע את פרישת קטלוניה; הרחבת הזכויות הסוציאליות, וחיזוק הקשר עם ארגוני העובדים; והוצאת אלמנטים דתיים ממערכת החינוך הספרדית.
סאנצ'ס עמד בראש המפלגה סוציאליסטית בבחירות שהתקיימו ב-20 בדצמבר 2015 והתאפיינו באובדן אמון הציבור במערכת הפוליטית ובפרט בשתי המפלגות הגדולות.
המפלגה הסוציאליסטית שמרה על המקום השני לאחר המפלגה העממית אבל איבדה חלק גדול מכוחה לטובת מפלגת השמאל החדשה פודמוס.
אחרי שרחוי לא הצליח להקים ממשלה, ניתן המנדט להקמתה לסאנצ'ס, אולם גם הוא לא הצליח להשיג רוב בפרלמנט, וספרד הלכה שוב לבחירות ב-26 ביוני 2016, בה לא היו שינויים רבים.
למרות לחצים גוברים בתוך המפלגה, סאנצ'ס התנגד להצטרפות לממשלת אחדות בראשות רחוי, וגם להימנעות שתאפשר לרחוי להקים ממשלת מיעוט.
בסוף ספטמבר התפטר מתפקידו כמזכ"ל המפלגה, וכאשר המפלגה החליטה להימנע בהצבעת האמון ולאפשר את הקמת ממשלת רחוי (במקום שיוכרזו באופן אוטומטי בחירות נוספות), התפטר מהפרלמנט.
במאי 2017 ניצח שוב בהתמודדות על ראשות המפלגה, וחזר לתפקידו כראש האופוזיציה.
בעת המשבר החוקתי בעקבות משאל העם על עצמאות קטלוניה והכרזת העצמאות של הרפובליקה הקטאלנית תמך סאנצ'ס בצעדי ממשלת רחוי שהשעתה את הממשל העצמי של קטלוניה.
בעקבות נפילת ממשלתו של מריאנו רחוי בהצבעת אי-אמון קונסטרוקטיבית ב-1 ביוני 2018 מונה למחרת סאנצ'ס לתפקיד ראש הממשלה.
סאנצ'ס האתאיסט הוא הראשון שבהשבעתו היה רק עותק של חוקת ספרד ללא ספר תנ"ך או צלב.
ב-7 ביוני הציג סאנצ'ס ממשלה שמבוססת רק על המפלגה הסוציאליסטית.
לראשונה בתולדות ספרד בממשלתו היה רוב נשי: מבין 18 החברים בה היו 11 שרות, כולל סגנית ראש הממשלה והשרה לשוויון כרמן קאלבו , שרת ההגנה מרגריטה רובלס, ושרת האוצר מריה חסוס מונטרו .
לשר החוץ מונה ז'וזפ בורל.
ימים ספורים אחרי כינון הממשלה, הודיע סאנצ'ס על נכונות ספרד לקלוט מהגרים מאפריקה שחולצו מסירות בים התיכון על ידי ארגון רופאים ללא גבולות, ושאיטליה לא הייתה מוכנה לתת לספינה שעליה שהו לעגון בחופיה.
בפברואר 2019 נכשל סאנצ'ס בניסיונו להעביר את התקציב, בשל דרישות המפלגות הקטלוניות לקיים משאל עם על עצמאות.
בעקבות כך הוא הכריז על הקדמת הבחירות ל-28 באפריל.
בבחירות קיבלה המפלגה 123 ממתוך 350 המושבים בפרלמנט, אך לא הצליחה להקים ממשלה, אחרי שפודמוס לא הסכימו לתמוך בממשלה מבחוץ, ודרשו שותפות מלאה בקואליציה.
בספטמבר, אחרי שנכשל בהצבעת אמון בפרלמנט, הודיע סאנצ'ס על בחירות נוספות שיתקיימו ב-10 בנובמבר.
בבחירות אלה נחלשו מעט גם המפלגה הסוציאליסטית וגם פודמוס.
אך הפעם הם מיהרו להסכים על הקמת ממשלת קואליציה - לראשונה מאז חזרת הדמוקרטיה לספרד.
ביוני 2021 ממשלתו חננה את 9 פוליטיקאים שנכלאו לאחר משפטם של מנהיגי קטלוניה.
במאי 2023, הכריז על בחירות בזק כלליות בספרד, עקב תבוסת מפלגתו בבחירות האזוריות במדינה.
בבחירות אלה, שנערכו ביולי 2023 המפלגות המרכיבות את הקואליציה המכהנת איבדו את הרוב אך גם מתנגדיו לא הצליחו להשיג רוב ברור.
יריבו אלברטו נונייז פייחו קיבל ראשון את המנדט להרכבת הממשלה, אך הפרלמנט דחה את הצבעת האמון בה.
לאחר מכן קיבל סאנצ'ס את המנדט והצליח בחודש נובמבר להרכיב ממשלת מיעוט, בתמיכת הבדלנים מקטלוניה.
סאנצ'ס נחשב לאחד המנהיגים העוינים ביותר כלפי ישראל, ואף הואשם על ידי מספר גורמים ומוסדות באנטישמיות.