tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעונת 2009 חגגו הקנדיאנס את העונה ה-100 לקיומם ב-NHL וב-NHA שקדמה לה.
לוגו מיוחד הוצא לכבוד אותה עונה, וה-NHL כיבד את הקבוצה כשערך במונטריאול באותה עונה גם את משחק האול-סטאר וגם את הדראפט.
באותה שנה מכר ג'ורג' ג'ילט את הקבוצה והאולם, ברווח גדול, לקבוצת משקיעים ממשפחת מולסון - בעלי מבשלת הבירה שהייתה בעלת הקבוצה עד 2001.
בעונת 2010 הצליחו הקנדיאנס, לראשונה מאז 1993, לעבור שני סיבובי פלייאוף ולעלות לגמר המזרח, שם נוצחו על ידי פילדלפיה פליירס.
למרות ההצלחה היחסית, סיימה הקבוצה עשור עגום שבו בפעם הראשונה לא הצליחה לזכות ולו גביע סטנלי אחד.
בעונת 2011 שוב השתתפו הקנדיאנס ב-Heritage Classic, הפעם מול קלגרי פליימס.
המשחק נערך באצטדיון הפוטבול בקלגרי ומשך כ-41000 צופים.
בפלייאוף נרשמה אכזבה נוספת, כאשר הקנדיאנס שמטו יתרון מכריע שהשיגו עם שני ניצחונות חוץ על בוסטון ברואינס בסדרת הסיבוב הראשון, ונוצחו בה בשבעה משחקים.
עונת 2012 הייתה חלשה, עם סיום העונה הרגילה במקום האחרון בבית הצפון-מזרחי.
הקבוצה שיפרה בהרבה את יכולתה בעונת 2012/13 וזכתה באליפות הבית הצפון-מזרחי, אך בפלייאוף אכזבה שוב והודחה בסיבוב הראשון על ידי אוטווה סנטורס.
בעונת 2013/14 הצליחו הקנדיאנס יותר.
עונה סדירה של 100 נקודות נמשכה בריצת פלייאוף יפה שהגיעה עד גמר החטיבה המזרחית לראשונה מאז הזכייה בגביע סטנלי ב-1993, אך בגמר החטיבתי נוצחו על ידי ניו יורק ריינג'רס.
עונה לאחר מכן המשיכו הקנדיאנס להרשים בעיקר בצד ההגנתי, זכו באליפות הבית האטלנטי, אך כשלו בפלייאוף בסיבוב השני מול טמפה ביי לייטנינג.
השוער קרי פרייס נבחר ל-MVP של הליגה וזכה בגביע הארט, כמו גם בפרס טד לינדזי כ-MVP מטעם שחקני הליגה ובגביע וזינה כשוער העונה.
בעונת 2015/16 החמיצו הקנדיאנס את הפלייאוף לאחר 3 עונות פלייאוף רצופות.
לקראת עונת 2016/17 העבירו אליהם הקנדיאנס בעסקה גדולה את המגן המצטיין שיי ובר, קפטן נאשוויל פרדטורס, אך נפרדו לשם כך ממגן מצטיין אחר, פי.
אחרי עונה רגילה מצוינת, עם 103 נקודות בטבלה ואליפות הבית האטלנטי, אכזבו הקנדיאנס כאשר נוצחו כבר בסיבוב הראשון על ידי ניו יורק ריינג'רס.
האכזבה גברה עונה לאחר מכן כשהקנדיאנס היו רחוקים מתחרות על מקום בפלייאוף, ובעונת 2018/19 בה החמיצו במעט את המקום בפלייאוף לקראת סיום העונה.
עונת 2019/20 הייתה עונה חלשה נוספת של הקבוצה, שסיימה רק במקום ה-12 בחטיבה המזרחית; אך בשל הפסקת העונה עקב מגפת הקורונה והסיבוב המוקדם לפלייאוף שנקבע בעקבותיה, קיבלו הקנדיאנס אפשרות להתמודד בסדרה מוקדמת מול המדורגת חמישית, פיטסבורג פינגווינס.
הקנדיאנס שיפרו את יכולתם, הפתיעו את הפנגווינס ועלו לפלייאוף, בו נוצחו בסיבוב הראשון על ידי פילדלפיה פליירס.
עונה רגילה פושרת במבנה הבתים המיוחד שהוחל עקב מגפת הקורונה הביא את הקנדיאנס לעלייה קשה לפלייאוף מהמקום הרביעי בבית הצפוני שבו רוכזו הקבוצות הקנדיות.
בפלייאוף העלתה הקבוצה את רמתה.
בסיבוב הראשון, מול יריבתה המוזבעת טורונטו מייפל ליפס, חזרו הקנדיאנס מפיגור 3:1 בסדרה ועלו לסיבוב השני בעזרת שלושה ניצחונות רצופים.
התנופה נמשכה בסיבוב השני עם ארבעה ניצחונות רצופים על ויניפג ג'טס.
בסדרת חצי הגמר, מול וגאס גולדן נייטס, ניצחו הקנדיאנס בשישה משחקים ועלו לסדרת הגמר על גביע סטנלי לראשונה מאז זכייתם האחרונה ב-1993.
בסדרת הגמר פגשו הקנדיאנס את האלופה, טמפה ביי לייטנינג.
הלייטנינג הראו עליונות ברורה בסדרה, ניצחו אותה בחמישה משחקים בהם הבקיעו 17 שערים לרשת של הקנדיאנס, וזכו באליפות שנייה ברציפות.
בעונות 2021/22, 2022/23 ו-2023/24 הפגינו הקנדיאנס יכולת חלשה, וסיימו בשלושתן את העונה הרגילה במקום האחרון בבית האטלנטי.
רק ב-2024/25 הצליחה הקבוצה לעלות בקושי רב לפלייאוף, והובסה בסיבוב הראשון.
הלוגו של הקנדיאנס, האות C כשבתוכה האות H, מלווה את המועדון, בשינויים מזעריים, מאז 1916. בקרב אוהדי ההוקי קרח בצפון אמריקה השתרשה האמונה שהאות H מייצגת את כינוי הנפוץ של הקבוצה, ה-Habs, אך למעשה היא ייצוג של המילה "הוקי" בשם Club de Hockey Canadiens - "מועדון ההוקי קנדיאנס".
כקבוצה הוותיקה בליגה, נוצרו בין הקנדיאנס למספר קבוצות יריבויות גדולות מסורתיות ארוכות שנים.
ללא ספק היריבות הגדולה של הקנדיאנס היא עם טורונטו מייפל ליפס, יריבות שהחלה עוד ב-1917 עם ייסוד ה-NHL.
היריבות חורגת מעולם ההוקי קרח ומקרינה על היריבויות בין הערים ובין הקהילות בקנדה, כאשר הקנדיאנס והעיר מונטריאול נתפסות כנציגות הבכירות של דוברי הצרפתית, ואילו המייפל ליפס והעיר טורונטו הן הנציגות הבכירות של דוברי האנגלית.
יריבות מרה נוספת מעידן "שש המקוריות" היא עם בוסטון ברואינס.
שתי הקבוצות נפגשו זו עם זו, הן בעונה הרגילה והן בסדרות פלייאוף, יותר פעמים מכל שתי קבוצות אחרות בהיסטוריה של ה-NHL - נכון ל-2025 נפגשו הקבוצות ב-34 סדרות פלייאוף, שבע מתוכן בסדרת הגמר.
היריבות התחזקה באירוע "מהומות רישאר" ב-1955 ולאחר מכן המשיכה לאורך שנות ה-60 ובמיוחד בשנות ה-70, אז היו שתי הקבוצות בצמרת ה-NHL והתחלקו ברוב תוארי האליפות.
בין 1979 ל-1995, כאשר קוויבק נורדיקס שיחקה ב-NHL, התפתחה בין הקנדיאנס והנורדיקס יריבות טבעית על הבכורה בפרובינציית קוויבק.
היריבות פסקה כאשר הנורדיקס הפכו לקולורדו אוולאנש ועברו לדנוור ב-1995.
מונטריי (בספרדית: ) ובחיבה "העיר של ההרים" ומושלת הצפון (Sultana del Norte) היא בירת מדינת נואבו לאון בצפון־מזרח מקסיקו.
היא מרכז תעשייתי ומסחרי מודרני.
העיר נחשבת לשנייה בגודלה בשטחה במקסיקו אחרי מקסיקו סיטי, ושלישית בגודל השטח העירוני שלה.
היא בעלת ההכנסה לנפש הגבוהה ביותר במקסיקו.
מונטריי נחשבת לעיר בעלת רמת הביטחון האישי הגבוהה ביותר במקסיקו.
במחצית המאה ה-16, האזור בו שוכנת מונטריי נקרא בשם עמק אקסטרמדורה.
היה זה אזור גדול שטרם התגלה על ידי הספרדים.
משלחות בפיקודו של אלברטו דל קאנטו (Alberto del Canto) ניסו ליישב את האזור.
הניסיון הראשון היה בשנת 1577, אך המתיישבים גילו במהרה כי במקומות אחרים צפויה להם הצלחה כלכלית ונטשו את האזור.
המשלחות הבאות שהגיעו לאזור ניהלו משא ומתן עם ממשלת ספרד על מנת לבנות בצפונה של מקסיקו מדינה חדשה "ספרד החדשה" אשר תקרא הממלכה החדשה של לאון (New Kingdom of León).
לממלכה ניתן שטח רחב אבל גם היא לא הצליחה למשוך אליה מתיישבים.
משלחת שלישית לאזור ובה 12 משפחות הגיע לעמק בשנת 1596 והקימה את Ciudad Metropolitana de Nuestra - הבסיס לעיר של ימינו.
במרוצת השלטון הספרדי, מונטריי נשארה עיר קטנה עם אוכלוסייה שנעה בין מאות תושבים לתריסר אלפים.
העיר הייתה לצומת מסחרית בין סן אנטוניו (היום במדינת טקסס שבארצות הברית) בצפון ועיר הנמל טמפיקו (Tampico) במזרח ובין סלטיו בצפון-מרכז מקסיקו.
סן אנטוניו הייתה מוקד המסחר עם המושבות הצרפתיות והבריטיות באמריקה הצפונית.
בטמפיקו היה נמל, אליו הגיע ייבוא מארצות אירופה.
סלטיו ריכזה את המסחר בין ערי צפון מקסיקו לבין עיר הבירה מקסיקו סיטי.
במאה ה-19, לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו, הפכה מונטריי למרכז כלכלי חשוב במדינה החדשה שהוקמה.
היה זה בזכות קשרי המסחר שלה עם עיר הנמל טמפיקו, עם סן אנטוניו בצפון ועם הבירה מקסיקו סיטי בדרום.
בשנת 1824 הפכה ממלכת לאון למדינת נואבו לאון ומונטריי הייתה לבירתה.
העדר היציבות הפוליטית של המדינה, בחמישים שנות קיומה הראשונות הביאו לשתי פלישות ממדינות באמריקה הצפונית לתחומה.
לאחר לחימה מוצלחת, תחום המדינה הורחב.
היא סיפחה אליה שתי מדינות נוספות: קואווילה וטמאוליפס ומונטריי הפכה לבירת המדינה החדשה.
במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו (מ-1846 עד 1848), בספטמבר 1846 התנהל בה במשך שלושה ימים קרב מונטריי.
הכוחות המקסיקניים נכנעו, אך נגרמו אבדות כבדות לשני הצדדים.
המלחמה הייתה בתוך העיר ונשאה אופי של קרב פנים אל פנים.
הניסיון שנרכש בקרבות אלה הביא לכך שרוב המפקדים המקסיקניים במלחמה הפרנקו-מקסיקנית היו ממונטריי.
במאה ה-19 חוברה מונטריי לרשת מסילות רכבת, אשר תרמו לפיתוח התעשייתי של העיר.
במונטריי הוקמה אוניברסיטה לא קתולית.
נבנה בה בית חולים שהוא היום אחד מבתי החולים הציבוריים הטובים בצפון מקסיקו.
הוא גם משמש את בית הספר לרפואה באוניברסיטת מקסיקו.
מפעל לייצור פלדה שהוקם בעיר, האיץ את ההתפתחות התעשייתית של העיר והיה זה אחד המפעלים הגדולים בעולם בזמנו.
בשנת 1988 פגע בעיר הוריקן, אשר גרם לעליית נהר סנטה קתרינה על גדותיו.
התוצאה הייתה מאה הרוגים ונזק כלכלי ניכר.
ארצות הברית מפעילה קונסוליה כללית בעיר, בנוסף לשגרירות ארצות הברית במקסיקו סיטי
ההרים המקיפים את מונטריי מציעים מבט לנופים הכוללים קניונים, נתיבי הליכה ודרכים המובילים ליערות ולמדבריות.
הנתיבים מיועדים למטפסי הרים חובבים או מקצוענים.
דרומית ממונטריי מצויים השיפולים המזרחיים של רכס סיירה מדרה אוריינטל.
הם כוללים את פארקה נסיונל קומברס דה מונטריי (Parque Nacional Cumbres de Monterrey), אשר אונסק"ו הוסיפה אותו בשנת 2006 לתוכניות על האדם ועל הביוספרה.
הפארק, "פארקה נסיונל קומברס דה מונטריי" כולל את הפרקים הבאים:
פארק אקולוגי צ'יפינקה (Parque Ecológico Chipinque) בו יערות אלון ואורן.
פארק המדינה לה אסטנסואלה (La Estanzuela) הכולל מסלולי הליכה בחיק הטבע לתצפיות בצומח ובחי, כולל תצפיות על מעופי פרפרים.
(La Huasteca) - שמורה לטיפוס על פני מדרונות תלולים וקניון מדברי.
צפרות היא גם פעילות באזור מונטריי.
בעשור האחרון התקיימו בעיר אירועים בינלאומיים.
הכינוסים הטילו עומס כספי ניכר על העיר, אך תרמו לפיתוח התשתיות שלה.
בשנת 2002 התקיימה בעיר הוועידה של האו"ם למימון ולפיתוח (United Nation Conference on Financing for Development) בהשתתפות 50 ראשי מדינות ונציגים מ-150 מדינות.
הוועידה אימצה את הסכמת מונטריי המהווה נקודת מוצא בפיתוח כלכלי ושיתוף פעולה בינלאומי.
בשנת 2004 התקיים בעיר כינוס של ארגון מדינות אמריקה ובו השתתפו כמעט כל נשיאי מדינות אמריקה.
בשנת 1986 התקיימו בעיר חלק ממשחקי מונדיאל 1986.
בשנת 2007 התקיים בעיר פורום עולמי לתרבויות (Universal Forum of Cultures).
ההיסטוריה של מונטריי והמדינה שבה היא מצויה, נואבו לאון, אינן חדשות ליהודים ולהיסטוריה היהודית.
העיר מונטריי נוסדה למעשה מתחילתה על ידי יהודים אנוסים אשר ברחו מספרד והגיעו למקסיקו כדי לחפש שקט ושלווה מהכנסייה הקתולית ומחרבה של האינקוויזיציה.
הכנסייה חששה שהגעתם של אנוסים בני דת משה תהיה גורם משפיע לרעה על האינדיאנים המקומיים, אשר לא מכבר הפכו לנוצרים טריים על ידי המיסיונרים הנוצרים.
בשנת 1526 נוסד בית הדין העליון של הכנסייה אשר שפט את הכופרים והאנוסים.
אחד הסיפורים המפורסמים בעיר הוא על דמותו של הכובש והמייסד של העיר מונטריי, לואיס קרווחל, שנשלח כנציג המלך והמלכה בספרד ליישב את האזור.
הוא לא ידע שבקרב משפחתו יש עדיין יהודים אנוסים אשר דבקים בדת היהודית בסתר.
בשנת 1588 כל משפחתו נשפטה על כך, ואחיינו של ראש העיר נשפט ונשרף על ידי האינקוויזיציה בשנת 1596. יודעי דבר מספרים שכאשר שרפו אותו מצאו דפים של מורה נבוכים לרמב"ם מוסתרים בתוך הכובע שלו.
יש מבין תושבי המקום הוותיקים, הגויים, היודעים כי הם צאצאי יהודים.
יש סברה לפיה ייתכן ומנהגים רבים שנשתמרו באוכלוסייה המקומית מצביעים על ההשפעה היהודית, החל מהדלקת נרות בתוך ארונות בקיר ועד המנהג הנפוץ באזור לאכול כבש, אשר לדעת רבים מקורו במנהגי יהודים.
במקסיקו יש כיום (2020) כחמישים ושמונה אלף יהודים.
רובם גרים בעיר הבירה מקסיקו סיטי.
הקהילה היהודית במונטריי היא קהילה קטנה.
הקהילה מונה 450 יהודים ב-120 משקי בית.
למרות המספרים המצומצמים, הקהילה מחזיקה בית ספר יומי ל 100- תלמידים, מכיתה א' ועד כיתה ט'.
הרב אליהו בירנבוים, ראש תוכנית "עמיאל" השולחת רבנים לקהילות יהודיות ברחבי העולם, ביקר בעיר בסוף שנת 2007 וחלק את רשמיו בעיתון מקור ראשון.
הוא מסכם שזו אחת הקהילות היחידות בעולם שניתן לקבוע כי רוב
ילדיה לומדים בבית הספר היהודי.
כדי להגיע לאחוז הגבוה הזה משקיעה הקהילה היהודית מאמצים רבים כדי שבית הספר יהיה ברמה גבוהה מבחינה אקדמית ויהודית.
בקהילה שירת הרב קיימאן עשרות שנים.
הוא הגיע למונטריי בשנת 1944. הקהילה מפעילה בנוסף לבית ספר יומי ובית כנסת גם תנועת נוער, שיעורי תורה, אטליז כשר, חנות למוצרים כשרים, מקווה ואת מוסדות הקהילה.
מונטפלייר היא עיר הבירה של מדינת ורמונט שבארצות הברית, ומשמשת גם כבירת מחוז וושינגטון של מדינת ורמונט.
במונטפלייר ניצב בית המחוקקים של המדינה.
נכון ל-2020, האוכלוסייה בעיר מונה קצת יותר מ-8,000 נפש, ומבחינה זו היא עיר הבירה הקטנה ביותר במדינות ארצות הברית.
סביר להניח שהשם מונטפלייר נבחר עקב ההתלהבות הרבה שפשתה בתקופה ההיא מכל דבר צרפתי, בעקבות הסיוע הצרפתי לשלוש עשרה המושבות שמרדו באימפריה הבריטית והקימו את ארצות הברית של אמריקה.
ב-1805 נבחרה העיירה, עקב מיקומה במרכז המדינה, לבירת מדינת ורמונט, שבינתיים הצטרפה לארצות הברית כמדינה ה-14.
מונטפלייר ממוקמת באזור ההרים הירוקים.
שטח העיר על פי מדידות רשמיות הוא 26.6 קמ"ר.
רובו המוחלט הוא יבשה, ורק כעשירית האחוז הוא מים.
מרכז העיר נמצא על רמה שטוחה, שגובהה 158 מטר, מוקפת בגבעות ובעורקי גרניט.
לאורך צידה הצפוני של העיר ניצב רכס גבעות שאורכו כמה ק"מ וגובהו כ-275 מטר.
מרכז העיר הנמוך מועד לשיטפונות מעת לעת, והעיקריים שבהם אירעו בשנים 1927 ו-1992.
נהר וינוסקי , שמקור שמו בשפת השבט האינדיאני אבנאקי ומשמעותו " ארץ בצל הפרא", זורם מערבה לאורך גבולו הדרומי של האזור המסחרי של מונטפלייר, והוא ניזון מכמה פלגים החוצים את מחוזות ורמונט הסמוכים.
מאז שהפכה מונטפלייר לעיר הבירה של המדינה, בשנת 1805, היו משרדי הממשלה גורמי המסחר העיקריים בעיר, ובמחצית המאה התשע-עשרה נוספו גם כמה חברות ביטוח חיים וביטוח שריפות.
בתעשייה נטל ייצור הגרניט, בעיקר ממחצבות בסמוך לעיר באר, חלק מרכזי בכלכלת העיר, והוא ממשיך עדיין להעסיק מספר חברות.
גם ייצור קורות עץ היה חלק חשוב בתעשיית העיר במאה התשע עשרה.
בעיר שכן המפעל האחרון לייצור אטבי כביסה בארצות הברית.
המפעל נסגר בשנת 2006. כיום מתבססת כלכלת העיר שבאזור המסחרי בעיקר על עסקים בבעלות מקומית, לצד משרדים ראשיים של חברות ביטוח אחדות.
במונטפלייר ישנם כמה מוסדות לימוד.
המפורסמים שבהם הם בית הספר התיכון של העיר, "מכללת ורמונט לאומנות יפה" (Vermont College of Fine Arts) והמכון הקולינרי של ניו אינגלנד.
אירועי התרבות המקומיים השנתיים בעיר כוללים את פסטיבל הסרטים "ההר הירוק" (Green Mountain), המתקיים בעיר מדי שנה, וכן את המסורת שהחלה בשנת 1990 של חיפוי חזיתות החנויות והבניינים הציבוריים בלבבות אדומים ביום ולנטיין - 14 בפברואר.
עותק של אפריז (אלמנט עיצובי) מהפרתנון של אתונה שמור בספרייה זו.
במונטפלייר ממוקם גם המוזיאון להיסטוריה של ורמונט.
מוֹנְטְרֶה היא עיירת קיט במזרח החוף הצפוני של אגם ז'נבה, המארחת פסטיבל ג'אז שנתי מפורסם.
מונטרה נמצאת בקנטון ווֹ דובר הצרפתית בסמיכות לעיר וְוֶה (Vevey) הגדולה ממנה.
בתקופת הקיסרות הרומית הייתה מונטרה צומת תחבורה חשוב.
במאה ה-12 היא הפכה לעיר שדה המרכזת מסחר ביין.
במאה ה-15 כבשו אותה אנשי ברן מדוכסות סבויה.
עם הפיכת האזור לפרוטסטנטי החלו להתרכז בעיירה אמנים וסוחרים איטלקים.
ב-1798 פלש נפוליאון בונפרטה לעיירה.
במאה ה-19 היא הפכה לעיירת קיט שמושכת תיירים מאירופה ומאמריקה.
במאה ה-20 היא החלה למשוך תיירות גם ממקומות אחרים, במיוחד מנסיכויות המפרץ הפרסי.
מונטרה עלתה לתודעת קהל חובבי מוזיקת הרוק לאחר שב-1971 תכננה להקת דיפ פרפל להקליט בקזינו של מונטרה, אך במהלך הופעה של פרנק זאפה שהופיע באותה עת בקזינו, ירה אלמוני באקדח זיקוקים לעבר גג הקזינו ושרף אותו.
האירוע היווה את ההשראה לשירם המפורסם ביותר - "Smoke on the Water".
בעיר פעלה ישיבת עץ חיים בראשות הרב ירחמיאל אליהו בוצ'קו, שלימים עלתה כולה לישראל והייתה לישיבת היכל אליהו.
פסטיבל ג'אז שנתי בינלאומי (החל מ-1967)
יום השנה לפטירת פרדי מרקיורי (החל מ-2003)
מרוץ הגראן-פרי הדו-שנתי של מונטרה
טקס שנתי הענקת פרס שושנת הזהב לתוכניות טלוויזיה מצטיינות (1961 - 2003)
טקס שנתי לפרס מונטרה לפרסומות (מ-1989)
פסטיבל חג המולד השנתי הפופולרי ביותר בשווייץ
פסטיבל מוזיקה קלאסית שנתי במשותף עם העיר השכנה וְוֶה
תחרות כדורעף נשים שנתית (החל מ-1998)
הרב יחיאל יעקב ויינברג - עבר לעיר לאחר מלחמת העולם השנייה והתגורר בה עד פטירתו בשנת 1966.
הסופר ולדימיר נבוקוב - התגורר בעיר משנת 1959 עד מותו בשנת 1977. בטיילת העיר פסל עם דמותו.
מונטפליין (בהולנדית: Muntplein - "כיכר המטבעה") היא כיכר במרכז אמסטרדם שבהולנד.
הכיכר היא מבנה של גשר רחב (הרחב בגשרי אמסטרדם) על תעלת הסינגל בשפך התעלה לנהר האמסטל.
כל גשרי אמסטרדם ממוספרים, והגשר שעליו כיכר המטבעה נושא את מספר 1.
בכיכר קרויה על שם המונטורן - מגדל המטבעה העומד בכיכר, ואשר היה אחד משני מגדלים אשר חלשו על שער העיר בימי הביניים.
הכיכר מהווה צומת ראשי שבו נפגשים שישה רחובות ובהם רחוב הקניות קלוורסטראט ורחוב רוקין.
בקצה המזרחי של הכיכר נמצא הבלומנמארקט - שוק הפרחים הצף על תעלת הסינחל.
המבנה בפינת הרחובות קלווסטראט ורוקין תוכנן על ידי האדריכל ההולנדי הנדריק פטרוס ברלאחה.
מונטפולצ'אנו (איטלקית: Montepulciano) היא עיר בטוסקנה שבאיטליה, כ-70 ק"מ דרום מזרחה מסיינה.
העיר פרחה בימי הביניים המאוחרים והרובע העתיק שלה שומר על אופיו מתקופה זו.
מונטפולצ'אנו היא יצרנית של יינות ומזונות ומוכרת בזכות הגבינה, החזיר, הפסטה, הדבש ובייחוד היין וינו נובילה די מונטפולצ'אנו.
מונטפולצ'אנו נמצאת במזרח טוסקנה, בנפת סיינה, כ-70 ק"מ דרום מזרחה מסיינה.
היא שוכנת בין עמק קיאנה (Val di Chiana) ועמק אורצ'ה (Val d'Orcia), על פסגת הר בגובה 605 מטר מעל פני הים.
על פי האגדה העיר הוקמה על ידי לארס פורסנה, מלך קיטוזי האטרוסקי, שלפי המקובל חי במאה ה-5 לפנה"ס.
על פי השרידים הארכאולוגיים היה קיים במקום ישוב כבר במאות ה-4 וה-3 לפנה"ס.
בתקופה הרומית הייתה במקום מצודה.
לאחר נפילת הקיסרות הרומית המערבית היה המקום בשליטת הלומברדים.
המקור הכתוב המוקדם ביותר המזכיר את המקום וזאת בכינוי "הר פוליטיאנוס" – Mons Politianus – הוא משנת 715. במאה ה-12 הייתה מונטפולצ'אנו תחת מתקפות חוזרות מצד סיינה, במלחמתה זו נעזרה בפרוג'ה ואורבייטו ולעיתים גם בפירנצה.
המאה ה-14 התאפיינה במאבקים פנימיים בין משפחות האצולה המקומיות.
עד שמשפחת דל פקורה ( Del Pecora) השתלטה על העיר.
מ-1390 מונטפולצ'אנו הפכה לבת ברית של פירנצה, במאבקה של זו נגד סיינה.
מאז ועד אמצע המאה ה-16 הייתה לעיר תקופת פריחה.
בתקופה זו נבנו ארמונות, העומדים על תילם עד היום, שבבנייתם השתתפו גדולי הארכיטקטים של התקופה.
ביניהם אנטוניו דה סנגאלו האב, ג'אקומו בארוצי דה ויניולה, בלדסרה פרוצי ואחרים.
ב-1559 נכבשה סיינה על ידי פירנצה ובכך איבדה מונטפולצ'אנו את חשיבותה האסטרטגית והחלה תקופת דעיכה.
מונטריאול פורום היה אולם ספורט ששימש בעיקר למשחקי הוקי קרח במונטריאול, קוויבק, קנדה.
האולם התפרסם כאולם הביתי של קבוצת ה-NHL מונטריאול קנדיאנס מ-1926 ועד סגירתו ב-1996. הוכרז כאתר היסטורי לאומי של קנדה ב-1997. האולם משמש כיום מרכז מסחרי תחת השם "סינפלקס פורום".
התוכנית המקורית מ-1923 הייתה לאולם בן 12,500 מושבים, אך בסופו של דבר התקבלה תוכנית חסכונית יותר לאולם בן 9,300 מושבים.
למרות התוכנית לאולם קטן יותר, חברת "מונטריאול ארנה קומפאני" שתכננה אותו התקשתה בתחילה למצוא לו מימון.
משהושג המימון נבחר עבורו אתר, מגרש החלקה על גלגיליות במרכז מונטריאול.
עלות בניית האולם הייתה כ-1.5 מיליון דולר קנדי (על פי תחשיבי בנק קנדה, כ-20 מיליון דולר קנדי במונחי 2010).
האולם נפתח ב-29 בנובמבר 1924 במשחק שבו ניצחו הקנדיאנס את טורונטו סנט-פטריקס (כיום טורונטו מייפל ליפס), אך הוא יועד להיות אולם ביתי של היריבה העירונית, מונטריאול מארונס.
רק ב-1926 הצטרפו הקנדיאנס לאולם כקבוצה ביתית מן המניין.
בנוסף לשתי קבוצות ה-NHL אירח האולם משחקי הוקי קרח רבים בליגות משניות, מקומיות, וליגות לשחקנים צעירים.
ב-1938, עם התפרקותה של מונטריאול מארונס, נותרו הקנדיאנס כקבוצה הביתית העיקרית של האולם, והאולם הפך להיות מזוהה איתה מאז ועד סגירתו.
האולם עבר שני שיפוצים מרכזיים: ב-1949 נבנה בו מפלס חדש של יציעים שהעלה את תכולתו ל-13500 מושבים; וב-1968 עבר האולם שיפוץ מסיבי, שבו הפך לאחד האולמות המודרניים בצפון אמריקה במונחי התקופה.
אחד מסמליו של האולם, שהפך לסימן ההיכר העיקרי שלו, היו המדרגות הנעות שנבנו בו, ושנראו היטב מבחוץ מבעד לחלונות גדולים בחזיתו; גרמי המדרגות הצטלבו זה בזה והוארו בלילות כדי ליצור רושם של שני מקלות הוקי קרח מצטלבים.
כמן כן לראשונה הותקן מנעול אלקטרו מגנטי על דלתות המתחם.
מונטריאול פורום אירח ב-2 בספטמבר 1972 את משחק מספר 1 בסדרת הפסגה בין קנדה וברית המועצות.
גביע סטנלי הונף באולם 15 פעמים - 12 מהן על ידי הקנדיאנס; פעם אחת על ידי המארונס; ופעמיים על ידי קבוצות אורחות - ניו יורק ריינג'רס וקלגרי פליימס.
האולם אירח גם ענפי ספורט אחרים לאורך ההיסטוריה שלו - כדורגל באולמות, טניס, אגרוף ולקראת סגירתו גם הוקי רולר.
עיקר שימושו לספורט שאינו הוקי קרח נעשה באולימפיאדת מונטריאול (1976), במסגרתה אירח את תחרויות ההתעמלות, הכדורסל, הכדוריד, הכדורעף והאגרוף.
נדיה קומנץ' ביצעה באולם את תרגיל המקבילים המדורגים ההיסטורי שלה, שזכה לציון 10 הראשון אי פעם בהתעמלות.
ב-11 במרץ 1996 שיחקה מונטריאול קנדיאנס את משחקה הביתי האחרון באולם, כשניצחה 4:1 את דאלאס סטארס.
מיד אחרי המשחק, שנערך בנוכחות גדולי שחקני הקנדיאנס מכל הזמנים, יצא מצעד לפיד מחדר ההלבשה של הקנדיאנס אל הקרח, ומשם אל סנטר בל, האולם החדש המארח אותם עד היום.
זה היה אירוע הספורט האחרון באולם.
לאחר סגירת האולם, הוא שימש כתפאורה למספר סצנות לסרט עיני נחש של בריאן דה פלמה.
עם סיום הצילומים נסגר הבניין, שופץ מהיסוד, והפך למרכז מסחרי בשם "פפסי פורום".
מאוחר יותר רכשה חברת בתי הקולנוע "AMC Theatres" את המבנה והפכה את רובו למתחם בתי קולנוע.
כיום נמצאות זכויות השיום אצל חברת הבידור הקנדית "סינפלקס" (Cineplex), והמבנה נקרא "סינפלקס פורום".
עם זאת, מורשתו של הפורום נותרה במרכז המסחרי עד היום.
עיגול האמצע של זירת הקרח שוחזר במרכז הבניין כשהוא נושא את לוגו הקנדיאנס, ולידו נבנה קטע יציע שנשמר מהיציעים המקוריים, עם פסל של אוהד הנשען קדימה כצופה על משחק.
פסל של מוריס רישאר, מגדולי כוכבי הקנדיאנס בכל הזמנים, עומד סמוך לשחזור היציע.
הבניין הוכרז כאתר היסטורי לאומי של קנדה ב-1997. בנימוקי ועדת האתרים והאנדרטאות הלאומיים של קנדה נכתב:
מוֹנטֶקריסטוֹ (איטלקית: Montecristo) הוא אי איטלקי זעיר בים הטירני.
שטחו הוא כ-10 קילומטרים מרובעים.
הוא נמצא בערך בחצי הדרך בין האי קורסיקה לחצי האי האפניני.
אי זה הוא חלק מהארכיפלג הטוסקני.
עלילת הספר הרוזן ממונטה כריסטו מאת אלכסנדר דיומא האב קשורה לאי, שבו - על פי הספר - מוצא הגיבור, אדמונד דנטס, אוצר עצום, ובוחר להיקרא על שם האי.
על כך עיקר פרסומו של האי.
פירוש השם מונטקריסטו באיטלקית הוא "ההר של ישו".
על פי האגדה ניצח במאה החמישית בישוף בשם ממיליאן מפלרמו דרקון בקרב שהתנהל על האי, ושמו שונה מ"Montegiove" (ההר של יופיטר) ל"מונטקריסטו".
קבוצת נזירים שהייתה סוגדת לממיליאן חייתה על פי ההערכות על האי בערך בשנת 600 ובנתה שם מנזר.
הריסות המנזר נשתמרו עד היום.
נכון לשנת 2012 קיימת באי תופעה של התפשטות חולדות.
על פי הערכה יש בו חולדה אחת לכל מטר רבוע.
קיימות תוכניות להפצת רעל על האי כדי להילחם בתופעה.
מונטסילבנו (באיטלקית: Montesilvano) היא עיירה בנפת פסקארה שבמחוז אברוצו שבאיטליה.
שם העיירה לקוח כנראה מהשפה הלטינית ומשמעותו "גבעה מיוערת" (סילבה, בלטינית: יערות).
העיירה ממוקמת על חוף הים האדריאטי ומהווה יעד משיכה תיירותי הן לתיירות חוץ והן לתיירות פנים.
העיירה שוכנת מצפון לפסקארה והיא צמודה לה.
מונטסילבנו מחולקת למונטסילבנו הימית (Montesilvano Marina) ולמונטסילבנו עילית (Montesilvano Colle).
הראשונה היא עיירה תוססת, משופעת באתרי בילוי ימיים והאחרונה מקורה בעיירה הימיביניימית ובמצודה שהוקמה אז.
ראשיתה של מונטסילבנו בתקופת הרפובליקה הרומית, אז הוקם בה מקדש לאל יופיטר.
באתר בו היה קיים מקדש זה הוקמה בשנת 1468 כנסייה המוקדשת לבתולה של הכרמל.
העיירה שגשגה בזכות תעשיית המלח ששווק לרומא.
עוד קודם לכן הוקם בשנת 872 מנזר סן קלמנטה.
תיעוד על ההתיישבות הראשונה על הגבעה קיים משנת 1114, מימיו של רוג'רו השני, מלך סיציליה והאזכור הראשון של העיירה בשמה הנוכחי הוא משנת 1140. במאה ה-15 הייתה העיירה חלק מממלכת נאפולי.
ב-1815 לאחר המלחמות הנפוליאוניות חזרה מונטסילבנו להיות חלק מהנחלה של בית בורבון ובשנות העשרים והשלושים של המאה ה-19 הצטרפו כמה מאזרחי העיירה לקרבונארי.
בשל גודלה הקטן של העיירה, היא סופחה באמצע המאה ה-19 לעירייה של קאפלה סול טאבו (Cappelle sul Tavo).
בשנת 1860 הפכה העיירה לחלק מממלכת איטליה.
ב-1863 חוברה העיירה למסילת הברזל של הים האדריאטי.
מועדון הכדורגל מונטריאול , ובקיצור מונטריאול , הוא מועדון כדורגל קנדי מהעיר מונטריאול שבקוויבק, קנדה, המשחק במחוז המזרחי של ליגת ה-MLS.
המועדון נוסד לראשונה בשנת 1992 בשם מונטריאול אימפקט .
המועדון זכה בזיכיון הרחבה בליגת ה-MLS בשנת 2010, והתחיל לשחק בליגה בשנת 2012, כקבוצה הקנדית השלישית בליגה.
המועדון שינה את שמו לשם הנוכחי ב-14 בינואר 2021.
בשנת 2015, מונטריאול הפך למועדון ה-MLS השני, ולמועדון הקנדי הראשון, שעלה לשלב גמר ליגת האלופות של CONCACAF, תחת שם המפעל הנוכחי מאז 2008, ובגמר הפסיד המועדון בסיכום שני משחקי הגמר נגד קלוב אמריקה.
מונטריאול זכתה במפעל האליפות הקנדית בשנים 2013, 2014 ו-2019. המועדון משחק את משחקי הבית באצטדיון סאפוטו.
הקבוצה נוסדה בדצמבר 1992 על ידי איש העסקים ג'ואי סאפוטו, בליגת ה-APSL, שם שיחקה עד שנת 1994. בין עונות 1995-1999 שיחקה הקבוצה בליגת ה-A-League, עד שבעונת 1999 פרשה הקבוצה מהליגה עקב סכסוכים בין הנהלת הקבוצה להנהלת הליגה.
בעונת 2000 חזרה הקבוצה לליגה, אך הגיעה למצב של חדלות פרעון במהלך עונת 2001. הבעלים הראשון, סאפוטו, שיקם את הקבוצה והקים אותה מחדש כמלכ"ר בבעלות מדינת קוויבק ובבעלותו.
הקבוצה המשיכה לשחק בליגה, ששינתה את שמה מספר פעמים במהלך השנים, עד שהפכה לליגת ה-USL.
בעונת 2010 שיחקה הקבוצה בליגת ה-USSF, שהציגה קבוצות מה-USL וגם מהליגה שאליה התכוונו האימפקט להצטרף, ה-NASL.
בעונת 2011 הצטרפה הקבוצה סופית ל-NASL.
ב-2010 הוענק לקבוצה זיכיון MLS, ובעונת 2012 הצטרפה לליגה כישות משפטית שונה מהקבוצה ששיחקה ב-NASL, אך שמרה על שמה וסמלה.
אצטדיון הקבוצה מהקמתה עד 2008 היה אצטדיון CSCR בעיר.
לקבוצה הייתה גם קבוצת מילואים מ-2006 עד 2010, שנקראה "התקפת שלושת הנהרות" (צרפתית: Trois-Rivières Attak) ושיחקה בליגת הכדורגל הקנדית (CSL).
בשנת 2010 הקימה הקבוצה מחלקת נוער שייתרה את השימוש בקבוצת מילואים, והתקפת שלושת הנהרות נסגרה.
האימפקט זכו בגביע הסוחרים הקנדי בין 2002 ל-2008 ברציפות, כשהזכייה האחרונה העניקה לה כרטיס כניסה למוקדמות ליגת האלופות של CONCACAF, בפעם הראשונה בתולדותיה, עקב הקמתה מחדש של התאחדות הכדורגל הקנדית ושינוי המבנה של הליגה.
מ-2009 שינה המפעל את שמו לאליפות הקנדית, והאימפקט לא זכו בו עד מעברם ל-MLS.
במוקדמות ניצחו האימפקט את קבוצת ריאל אסטלי מניקרגואה (1-0 בסיכום שני המשחקים) והעפילו לליגת האלופות.
בליגת האלופות סיימה הקבוצה את שלב הבתים במקום השני, אחרי מאזן של .
בשלב שמינית הגמר פגשה מונטריאול את קבוצת סנטוס לגונה המקסיקנית, וניצחה אותה 0–2 במפגש הראשון, שנערך באצטדיון האולימפי במונטריאול שבו נכחו מספר שיא של 55,571 צופים.
במפגש השני ניצחה סנטוס בתוצאה 2–5, והדיחה את האימפקט, אחרי שאלו הובילו 1–2 במחצית.
בנובמבר 2009 הודיעה הקבוצה על כוונתה להצטרף לליגה חדשה, ה-NASL, אך הקמת הליגה נדחתה בשנה עקב סכסוך של הקבוצות המקימות וה-USL, והוקמה ליגה זמנית שנקראה USSF, שבה שיחקו קבוצות משתי הליגות.
בעונת 2011 עברה הקבוצה סופית לליגת ה-NASL, ובעונת 2012 מימשה את הזיכיון שניתן לבעליה והפכה לקבוצת MLS המשחקת באזור המזרחי של הליגה, ולקבוצה הקנדית השלישית בתולדות הליגה, אחרי מועדון הכדורגל טורונטו וקבוצת ונקובר וייטקאפס.
לעומת כל האמור, הקבוצה לא נכללה ברשימה הסופית של הקבוצות המרחיבות, אך לאחר שהוייטקאפס מוונקובר קיבלו רישיון ב-2009, בעלי הקבוצה שלח בקשה נוספת לזיכיון, שהתקבלה, ובעונת 2012 התחילה הקבוצה לשחק ב-MLS.
רוב הסגל הראשוני של הקבוצה הצטרף אליה במסגרת דראפט ההרחבה של שנת 2011.
את העונה הראשונה שלה ב-MLS סיימה הקבוצה במקום השביעי במזרח, עם מאזן של .
הקבוצה רשמה שיא לצופים במשחק כדורגל בקנדה, כשלמשחק נגד לוס אנג'לס גלאקסי באצטדיון האולימפי הגיעו 60,860 צופים.
בפברואר 2013 זכתה הקבוצה בטורניר הכדורגל הקלאסי ע"ש וולט דיסני שנערך בדיסניוורלד בפלורידה, התואר הראשון של הקבוצה במיתוגה החדש כקבוצת MLS.
במאי אותה שנה זכתה מונטריאול לראשונה באליפות הקנדית במתכונתה החדשה, תואר גדול ראשון, שגם העניק לה את המקום הקנדי בליגת האלופות של CONCACAF.
הקבוצה סיימה את הליגה במקום החמישי במזרח, המוביל לפלייאוף, עם מאזן של .
בפלייאוף הפסידה הקבוצה ליוסטון דינמו בסיבוב הנוקאאוט הראשון.
בליגת האלופות של 2013/14 סיימה הקבוצה את שלב הבתים במאזן של , אך לא העפילה לשלב הבא בשל הפרש שערים.
בעונת 2014 זכתה הקבוצה באליפות הקנדית בפעם השנייה ברציפות, וקיבלה שוב כרטיס לליגת האלופות.
את העונה הסדירה הבאה ב-MLS סיימו האימפקט עם מאזן של , המאזן הגרוע בליגה.
לעומת העונה הנוראית ב-MLS, קמפיין ליגת האלופות של 2014/15 היה הצלחה גדולה עבור הקבוצה.
את שלב הבתים סיימה הקבוצה עם מאזן של , כשהיא מתקדמת ל"שלב האליפות", שבו דורגה במקום הרביעי מתוך שמונה.
בשמינית הגמר שיחקו האימפקט נגד קבוצת פצ'וקה המקסיקנית, שאיתה סיימה בתוצאה של 3-3 בסיכום שני המשחקים, אחרי 2-2 במשחק הראשון ו-1-1 בשני, אך העפילה לשלב הבא עקב יתרון בשערי חוץ.
בשלב חצי הגמר פגשה הקבוצה את אלחוולנסה הקוסטה ריקנית, שאותה ניצחה 0–2 בבית והפסידה לה 2–4 בחוץ, אך שוב עברה שלב בשל שערי חוץ.
בשלב הגמר פגשו האימפקט את אמריקה המקסיקנית, וסיימה בתוצאת תיקו 1-1 איתה באצטדיון האצטקה במקסיקו סיטי, אך הפסידה לה בתוצאה 2–4 בבית, מול 61,004 צופים.
בעונת 2016 סיימו האימפקט במקום החמישי במזרח, ובפלייאוף ניצחו בשני הסיבובים הראשונים את די.סי.
יונייטד ואת ניו יורק רד בולס, אך הפסידו ליריבה הקנדית טורונטו בגמר המזרח בתוצאה כוללת של 7-5, על אף שניצחו במשחק הראשון 2–3. בשלוש העונות הבאות סיימה הקבוצה ממונטריאול במקום השביעי ומטה וזכתה פעם אחת באליפות הקנדית.
בנובמבר 2019 מונה תיירי הנרי, כדורגלן נבחרת צרפת לשעבר למאמן הקבוצה.
בעונתו הראשונה בקבוצה היא העפילה לפלייאוף גביע ה-MLS לראשונה מאז 2016, אך הודחה בשלב הראשון של הפלייאוף לאחר הפסד 1–2 לניו אינגלנד רבולושן.
הנרי התפטר מתפקידו בפברואר 2021.
מונטריאול סיימה את עונת 2022 ב-MLS במקום השני בליגת המזרח ובמקום השלישי הכללי, המיקום הגבוה ביותר של הקבוצה מאז עונת 2012 בה סיימו במקום הראשון.
הקבוצה קבעה 8 שיאי מועדון חדשים בסך הכל, כולל מספר הניצחונות בעונה (20) ונקודות בעונה רגילה (65).
הם גם קבעו 2 שיאי MLS חדשים בכל הזמנים עבור מספר ניצחונות חוץ בעונה אחת (11) ומספר ניצחונות חוץ רצופים (7).
עם זאת מונטריאול הודחה בפלייאוף בחצי גמר המזרח על ידי ניו יורק סיטי בתוצאה 3-1. בעונות 2023–2025 לא הצליחה הקבוצה להעפיל לפלייאוף.
אליפות החטיבה המזרחית (2): 2004
טורניר הכדורגל הקלאסי ע"ש וולט דיסני:
מוֹנְטרֶז דשיי הארל הוא כדורסלן אמריקאי ששיחק בעמדת הסנטר באדלייד 36' מליגת העל האוסטרלית בכדורסל.
הארל נולד וגדל בעיר טארבורו שבקרוליינה הצפונית, ובשנתו האחרונה בתיכון עבר ללמוד באקדמיה הצבאית "הארגרייב" שבצ'אתם, וירג'יניה, בה למדו בעבר כדורסלנים רבים דוגמת לארי בראון, דייוויד וסט, ג'וש הווארד, ג'ו אלכסנדר וטרי רוזיר.
בעונתו היחידה בקבוצת הכדורסל של הארגרייב רשם ממוצעים של 25.2 נקודות ו-13.6 ריבאונדים למשחק, והצעיד את קבוצתו למאזן ניצחונות 38–1 כאשר ההפסד היחיד היה בגמר אליפות התיכונים של וירג'יניה.
בין השנים 2012–2015 למד באוניברסיטת לואיוויל, ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן ריק פיטינו.
בעונתו הראשונה בלואיוויל קלע 5.7 נקודות למשחק כמחליפו מהספסל של גורג'י ג'נג, וזכה עם הקבוצה באליפות טורניר המכללות.
בעונה העוקבת הפך הארל לשחקן מפתח בקבוצה, ובעונתו השלישית הוביל אותה, לצד טרי רוזיר, להעפלה לשלב רבע גמר אליפות המכללות ("Elite Eight").
בשתי עונות אלו, בהן העמיד ממוצעים של כ-14.8 נקודות ו-8.8 ריבאונדים למשחק, נבחר לחמישיות העונה של מחוז ה-ACC.
הארל נלקח על ידי יוסטון רוקטס בבחירה ה-32 של דראפט ה-NBA 2015. הארל פתח את עונת הרוקי שלו בצורה מבטיחה כשקלע 17 נקודות כבר במשחקו השני ב-NBA, אך עד סיום העונה לא קלע יותר מ-10 נקודות באף משחק, וסיים את העונה עם ממוצע של 3.6 נקודות למשחק בלבד.
לאורך אותה עונה נשלח פעמים רבות לשחק בריו גראנדה ואלי וייפרס, קבוצת הבת של הרוקטס בליגת הפיתוח, והרשים במדיה עם ממוצעים של 24.3 נקודות, 9.3 ריבאונדים ו-2.4 חסימות למשחק.
בעונה הבאה, עם מינויו של מייק ד'אנטוני לתפקיד מאמן הרוקטס, קיבל הארל דקות משחק מרובות כמחליפם מהספסל של ראיין אנדרסון וקלינט קפלה, וסיפק 9.1 נקודות למשחק ב-65.2% קליעה מהשדה.
לקראת עונת הועבר הארל בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס, יחד עם שישה שחקנים נוספים, בתמורה לרכז כריס פול.
באותה עונה המשיך להציג יכולת יציבה כמחליף עם 11 נקודות למשחק ב-63.5% קליעה מהשדה – האחוז השלישי הכי גבוה בליגה (אחרי קלינט קפלה ודיאנדרה ג'ורדן).
ב-24 ביולי 2018 חתם בקבוצה על הארכת חוזה לשנתיים נוספות עבור כ-12 מיליון דולר.
עונת הייתה הטובה ביותר של הארל עד אז; הוא קלע 16.6 נקודות למשחק, ועזר לקבוצה להשיג את המקום השמיני במערב בלי כוכב מובהק.
בעונה העוקבת רשם שיאי קריירה של 18.6 נקודות ו-7.1 ריבאונדים בממוצע למשחק, שוב כשחקן ספסל, וזכה בתואר השחקן השישי של העונה ב-NBA.
במהלך דראפט 2021 הועבר יחד עם קנטביוס קולדוול-פופ וקייל קוזמה לוושינגטון ויזארדס, כחלק מטרייד בין 5 קבוצות, במסגרתו צירפו הלייקרס את ראסל וסטברוק.
ב-10 בפברואר 2022 הועבר בטרייד לשארלוט הורנטס תמורת איש סמית'.
מונטרי קמאהני הוא כדורגלן גנאי, המשחק בעמדת המגן השמאלי.
קמאהני התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דרימס.
ב-11 באפריל 2018, קמאהני ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1–2 לבצ'אם יונייטד.
עד לסיום העונה, קמאהני רשם עוד 7 הופעות בקבוצה הבוגרת.
ב-30 ביולי, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2–3 נגד הפועל תל אביב.
ב-24 ביוני 2020, קמאהני הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2–3 להפועל כפר סבא.ב-21 בינואר 2025 עבר להפועל כפר שלם.
לזכותו של קמהאני, 3 הופעות בנבחרת גאנה בכדורגל עד גיל 20.
מונטקטיני טרמה (איטלקית: Montecatini Terme) היא עיירה איטלקית (קומונה) של כ-20,000 תושבים בנפת פיסטויה, שבמחוז טוסקנה במרכז איטליה.
זהו המרכז החשוב ביותר בחבל .
העיירה ממוקמת בקצה המזרחי של אזור פיאנה די לוקה ובתחומה כמה מעיינות מרפא, ולכן הכלכלה שלה מבוססת על תיירות, כמו גם על תעשיות הקשורות לספא.
בשנת 2021 הוכרזה העיר חלק מאתר המורשת העולמית ערי הספא הגדולות של אירופה של ארגון אונסק"ו.
על קיומה של מונטקטיני יש עדויות מאז ימי הביניים, כאשר כבר תועד מרכז של מעיינות תרמיים, אולם, כבר ההיסטוריון הרומי טיטוס ליוויוס מזכיר את האזור בתיאור מעבר צבא חניבעל במקום ומתאר אותו כביצתי.
בשנת 1315 הייתה זו זירת שבו הביס , שליט פיזה ולוקה באותה תקופה, קואליציית כוחות מהערים פירנצה, סיינה, פראטו, פיסטויה, ארצו, וולטרה, סן ג'ימיניאנו וסן מיניאטו שנתמכו בכוחות ששלחו שליטי נאפולי מבית אנז'ו.
בשנת 1328 עלתה משפחת מדיצ'י לשלטון.
בשל מיקומה הייתה מונטקטיני לעיתים קרובות אתר קרבות.
למעשה בשנת 1554 היא הייתה במרכז ההתנגשות בין קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, בן בריתו של קוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, לבין המיליציות מסיינה והמיליציות הצרפתיות בפיקודו של פייטרו סטרוצי.
בשנת 1737 הסתיים שלטונה של שושלת בית מדיצ'י.
המעצמות האירופיות הגדולות שנפגשו בווינה בשנת 1738 קבעו כי השליטה בטוסקנה תעבור לבית הבסבורג-לורן.
לאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה יזם בטוסקנה עבודות ניקוז ובניית מסילות ברזל וכבישים.
בשנת 1859 הסתיימה תקופת השלטון של הדוכסות הגדולה של טוסקנה, כחלק מהאירועים שהובילו לאיחוד איטליה.
בשנת 1883 נמכרו המרחצאות לחברה בראשותו של פייטרו ברג'ולה, שדרכו החלה לידה מחדש של מונטקטיני.
בשנת 1898 נחנך הפוניקולר לטירה.
בשנים 1904 עד 1915 הוקמו המרחצאות התרמיים של טורטה ואקסצלסיור.
בשנים 1919 עד 1928 שיקם המהנדס אוגו ג'ובאנוצי את מרחצאות לאופולדין ומרחצאות טטוצ'יו.
גם מוסוליני הגיע לראות איך נעשה שימוש בכסף שהעניקה המדינה לשיקום המרחצאות, ומינה את ארתורו שוויגר למנכ"ל המרחצאות.
משנות ה-70 של המאה ה-20 הלכו המרחצאות התרמיים והידרדרו באיטיות אם כי מסוף המאה העשרים נעשה ניסיון לתקן מצב זה.
מונטקטיני טרמה שוכנת באזור ולדינייבולה, גובלת במערב בנהר פשיה, במזרח בנחל ניבולה, מצפון בהרי פיסטויה, השלוחות האחרונות של הרי האפנינים, ואילו בדרום-מזרח על ידי ביצות פוצ'קיו.
בירת העיר המודרנית, כיום מרכז ספא ידוע, התפתחה למרגלות גבעת מונטקטינו, המהווה את הגרעין ההיסטורי העתיק.
בהתבסס על ממוצע של שלושים שנה (1961–1990), הטמפרטורה הממוצעת של החודש הקר ביותר, ינואר, היא C° 6.3+; והטמפרטורה הממוצעת בחודש החם ביותר, יולי, היא C° 24.3+.
ממוצע המשקעים השנתי, גדול מ-1,000 מילימטרים ומתפזר בממוצע על 95 ימי גשם, המינימום היחסי בקיץ, השיא בסתיו והמקסימום המשני בחורף ובאביב.
נוכחות של בני אדם באזור מונטקטיני טרמה של היום היא קדומה מאוד.
כנראה ביקרו באזור ציידים-לקטים כבר בתקופה הפלאוליתית, אך רק מהתקופה המזוליתית מתועדים היטב יישובי קבע רבים, במיוחד באזור ההררי של ולדינייבולה.
מימי הביניים ועד משפחת מדיצ'י
קיומו של היישוב מונטקטיני קסטלו, מונטקטיני אלטו של ימינו, תועד כבר בימי הביניים.
ביישוב כבר היה ספא שלימים התפשט גם למישור בזכות המים המלוחים של העיר.
עדות לכך נמצאת במסמך משנת 1340 המתייחס להפקת מלח מהמים.
בנוסף, יש גם מכתב המוכיח זאת, שנשלח על ידי הסוחר פרנצ'סקו די מרקו דטיני המבקש מרופאו את המים המרפאים של מרחצאות מונטקטיני (Bagni di Montecatini).
עדויות נוספות הן הדיווחים של הרופא אוגולינו דה מונטקטיני (Ugolino da Montecatini) שבדק את המים בפעם הראשונה בשיטות מדעיות.
הוא גם מספר לנו שהיו שלושה מרחצאות במונטקטיני: "באניו דלה רג'ינה" (Bagno Della Regina, "מרחצאות המלכה"), "באניו דה מרלי" (Bagno dei Merli) ו"באניו נואובו" (Bagno Nuovo, "המרחצאות החדשים").
"באניו נואובו" מכונה כיום "מרחצאות טטוצ'ו" (Tettuccio).
בימי הביניים סבלו תושבי העיר מסדרה של מצוקות, כשנאלצו להיאבק במגפות, מחלות ומלחמות.
הקרבות בין הערים שהתמודדו על השליטה במונטקטיני (פירנצה, פיזה ולוקה) אילצו את האוכלוסייה לעבור לגבעות המקיפות את מונטקטיני, שכן העיר הייתה זירת עימותים מתמשכים.
יש לזכור גם כי אזור מונטקטיני הוא בעיקר ביצתי, ומאפיין זה מוזכר על ידי ההיסטוריון הרומאי טיטוס ליוויוס, שתיאר כיצד חניבעל מקרתגו עבר דרך "ביצות פוצ'קו" במצעדו דרומה.
החל מהמאה העשירית ועד 1270 בתקופת שלטונה של הרפובליקה של לוקה, נעשה ניסיון לנקז את השטח, שנפגע ממגפות מלריה, אך העבודה לא הושלמה בהצלחה ונוצרו בריכות במקום בו המים עמדו והתעפשו.
בשנת 1315 התקיים , שבמימיו הבוציים מתו לוחמים רבים.
משערים שגם דנטה אליגיירי השתתף בקרב זה.
בשנת 1328 הוקמו מחדש הסכרים שהוכנו במקור לנקז את הביצות ובמקביל עלה בית מדיצ'י לשלטון בפירנצה וסביבתה.
משלטון בית מדיצ'י בוולדינייבולה ועד בית הבסבורג-לורן
בשנת 1339 נכבשה ולדינייבולה על ידי צבאות פירנצה בראשות בית מדיצ'י מפירנצה, אך הדבר לא תרם למרחצאות ולעיר מונטקטיני.
קוזימו דה מדיצ'י היה הראשון שבנה סכר גשר שחצה את המים הבוציים של האזור.
היוזמה הביאה שיפורים כלכליים גדולים, אך היא פגעה בתושבי ולדינייבולה.
בשנת 1447 אישרה פירנצה תרומה לשיקום המבנים השייכים למרחצאות.
בגלל מיקומה הייתה מונטקטיני לעיתים קרובות שדה קרב.
למעשה בשנת 1554 היא הייתה מרכז לעימות בין צבאו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, בן בריתו של קוזימו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, לבין המיליציות מסיינה והמיליציות הצרפתיות בפיקודו של פייטרו סטרוצי שהוצבו בטירת מונטקטיני.
כתוצאה מכך הורה קוזימו להרוס את הטירה.
בשנת 1538 ההצעה הוגשה שוב לפרנצ'סקו הראשון, בנו של קוזימו.
עם זאת, הוא נאלץ להעניק שימוש במרחצאות לאזרחי מונטקטיני.
באותן שנים גדלו האוכלוסייה והכלכלה של ולדינייבולה.
עם זאת, בין 1500 ל-1756 התחוללו מגפות חוזרות ונשנות בגלל הצפת האחו, היערות, השדות והמרעה, עקב התמוטטות הסכרר בקאפיאנו.
בתקופת שלטונם הרוויחו בני מדיצ'י מהשכרת חוות ומדיג.
כתוצאה מכך, היו תביעות של תושבי האזור להגנה ולאפשר להם לשלם עבור ניקוז הביצות בכספי המיסים ששילמו.
בית הבסבורג-לורן: מייסדי עיירת הספא
בנובמבר 1738 הוחלט במסגרת אמנת וינה שפרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה יקבל גם את הדוכסות הגדולה של טוסקנה.
פרנץ ואשתו, מריה תרזה מאוסטריה הגיעו לפירנצה בשנת 1739 ושהו בעיר שלושה חודשים.
לאחר מכן הם הפקידו את הממשל בידי מועצת העוצרים שפעלה עד שנת 1765. הארגון ניסה לפתור את בעיית ניקוז הביצות, אך כשל.
באותן שנים שוב הופיעו מגפות ורעב.
כדי לפתור את הבעיה היה צורך ליישב את הקרקע ליד הביצות על ידי ניקוז המעיינות שהתעפשו בוולדינייבולה ולקדם את החקלאות וגידול חיות משק.
בשנת 1765, עם מותו של פרנץ, קיבל בנו לאופולד את הדוכסות הגדולה של טוסקנה בתואר "לאופולד הראשון, הדוכס הגדול של טוסקנה".
לרוע מזלו, כבן שני, הוא ירש את כס המלוכה בווינה רק בשנתיים האחרונות לחייו (1790–1792).
בשנת 1765 הוא הגיע לטוסקנה ומיד הוכיח שהוא פתוח לחדשנות.
במהלך תקופת העוצרות הוא שינה את הממשל בשבתו בפאלאצו פיטי לממשל מתקדם הרבה יותר מקודמיו.
הוא גם הכניס חידושים בניהול הכלכלה, המנהל הציבורי, הבריאות והמדע.
הוא ביקר מספר פעמים במונטקטיני כדי להבין ממקור ראשון את הבעיות של ולדינייבולה, והוא יזם את המרחצאות המודרניות במקום.
הוא בדק את השטח באמצעות חוקרים במטרה לקבל את ההחלטות הצודקות וההגיוניות ביותר עבור המקום.
הדוכס הגדול הגיע למונטקטיני בשנת 1772 והורה להרוס את הסכרים.
החל ניתוב המים התרמו-מינרליים ושיקום העיירה.
לאופולד חזר פעמים רבות, אפילו עם משפחתו, למונטקטיני כדי לבדוק את מצב העבודות.
ב-1 במרץ 1790 עזב את פירנצה כדי לחזור לווינה לרשת את אחיו יוזף השני שמת.
הדוכס הגדול השלישי של הבסבורג-לורן היה פרדיננד השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה שעלה לשלטון כשהיה רק בן 21. הוא התלבט לגבי התמיכה בשלטון נפוליאון, ובשנת 1801 גלה לאוסטריה.
הוא חזר לשלטון בטוסקנה ב-10 ביוני 1817, וקבע כי מתחם באני די מונטקטיני יועבר לקהילה שקיבלה כסף כדי לשמור עליו.
ב-18 ביוני 1818 הועברו המרחצאות לניהול ועדה של מומחים שכללה את אביו של המשורר ג'וזפה ג'וסטי.
עם הניהול החדש הזה של המרחצאות הגיעו גם חידושים ושיפורים.
כאשר מת פרדיננד השלישי, ירש אותו לאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה הזכור בשל עבודות הניקוז של הביצות ובניית מסילות ברזל וכבישים.
תקופת שלטון בית לורן בטוסקנה הסתיימה כחלק מתהליך איחוד איטליה וסופה של הדוכסות הגדולה של טוסקנה הגיע בשנת 1859. בשנת 1860 צורפה מונטקטיני לנפת לוקה עם המטה במונטקטיני אלטו.
בשנת 1889, הודות לקונגרס רפואי בינלאומי בפירנצה, החלה העיר בפעילות בתחום הרפואה התרמית.
באותה שנה הוארך ושופר הפרויקט העירוני שהציע ויזם לאופולד הראשון.
ב-16 ביוני 1905 הפכו מונטקטיני אלטו ובאני די מונטקטיני לישויות עירוניות אוטונומיות.
ב-28 באוקטובר 1928 שונה שמה של באני די מונטקטיני למונטקטיני טרמה.
בשנת 1928 עברה עיריית מונטקטיני, יחד עם כל העיריות האחרות של ולדינייבולה, מנפת לוקה לנפת פיסטויה שהוקמה אז.
בשנים 1904–1915 הוקמו מרחצאות טורטה ואקסצלסיור.
ג'ובאנוצי שיקם את מרחצאות לאופולדין וטטוצ'ו בשנים 1919–1928. מוסוליני ביקר גם הוא במרחצאות כדי לראות כיצד הוצאו הכספים שנתנה המדינה לשיקומם והפקיד את ניהולם בידי שוויגר.
בשנת 1958 המדינה הלאימה מחדש את המרחצאות, וסימלה שלב שני עם שיקום המרחצאות רדי ואקסצלסיור.
באותן שנים פקדו את מונטקטיני אנשים חשובים; בני אצולה ואנשים מעולמות הבידור והפוליטיקה.
בשנת 1970 המרחצאות נשארו פתוחים כל השנה, אך מאותה תקופה חלה ירידה איטית, כאשר ביקור בספא הפך פחות אופנתי בצורה בולטת.
המוטו, המופיע גם בשלט האצולה ובמוטו, קובע: «סלוס» (Salus, מלטינית: בריאות).
הבזיליקה סנטה מריה אסונטה (Basilica di Santa Maria Assunta; 1962) – ההחלטה על בניית מבנה דתי התקבלה בשנת 1824. העבודות על הבניין הנוכחי החלו בשנת 1957 והסתיימו בשנת 1962. זהו בניין מתומן בעל ארבע קפלות לרוחב ומקום מקודש.
כנסיית הקדושים יאקופו ופיליפו (Chiesa dei Santi Jacopo e Filippo; 1764) – כנסייה הממוקמת במונטקטיני אלטו.
היא נבנתה כמעט לחלוטין בשנת 1764 בסגנון אדריכלות הבארוק מעל בניין רומנסקי.
יש לה חזית עם גג אוכף.
כנסיית פטרוס הקדוש (Chiesa di San Pietro, המאה ה-17) – במקור כנסיית הטירה של מונטקטיני.
היא הפכה לכנסיית קהילה במאה ה-12, כאשר המבנה נבנה מחדש לחלוטין.
החזית הנוכחית, שהחליפה מגדל מסיבי מימי הביניים, מהווה את קצה האפסיס של הכנסייה הרומנסקית וקיבלה את צורתה הנוכחית במאה השבע עשרה.
המנזר וכנסיית סנטה מריה א ריפה (Convento e chiesa di Santa Maria a Ripa, המאה ה-16) – בניין המנזר מאופיין בסגנונו החמור.
הגישה לכנסייה באמצעות גרם מדרגות אבן, המתוארך כנראה לתקופה הרומנסקית, וכך גם החזית עם גג האוכף שלה.
בפנים ישנה ספינה אחת עם תקרות מקומרות ופרסקו.
וילה פורני ליפי (Villa Forini Lippi, המאה ה-17) – הייתה קיימת כבר במאה ה-17. המתחם הנוכחי הוא תוצאה של מצבור של בניינים כפריים.
החזית מאופיינת בגרם מדרגות יפה עם רמפת אבן כפולה שעליה לוג'יה אלגנטית עם שלוש קשתות הנתמכות על ידי מעקות.
מוקפת פארק של כמעט עשרים דונם, הווילה היא כיום משכן הספרייה העירונית.
פאלאצו קומונלה (Palazzo Comunale, "בית העירייה"; 1914) – בפנים יש עיטורי גבס עשירים שהוכנו בעיקר על ידי חברת אלסנדרו דל סולדאטו.
המסדרון הפנימי מעניין בגלל גובהו הכפול ומרפסתו הנשענת על תמוכות המחלקת את החלל לסדר קלאסי וסדר קורינתי חופפים.
עם האר נובו הרשמי (סגנון ליברטי) שלו והעיצוב הפרחוני, הוא יוצא דופן בסגנון האדריכלי של העיר.
הוא עשיר בתבליטים שטוחים המבוססים על ייצור חרסינה ומייצגים את האמן, הקדר, המעצב ומפעיל הכבשן.
תחנת הרכבת (Stazione ferroviaria; 1937) – למעשה היה פעיל מאז 1853. הבניין הנוכחי נחנך ב-4 באוגוסט 1937 מכיוון שעם הפופולריות הגואה של הספא, היה צורך לבנות בניין גדול יותר.
הפרויקט תוכנן על ידי האדריכל אנג'ולו מזוני.
תיאטרון ורדי (Teatro Verdi; 1829) – תוכנן בשנים 1828–1829 על ידי האדריכל לודוביקו פורטיני כתיאטרון גדול באוויר הפתוח בפארק השעשועים שבבעלות "Società delle Nuove Terme".
הוא נחנך בשנת 1930 עם אאידה של ג'וזפה ורדי.
בשנת 1981 עבר התיאטרון שיפוץ נרחב.
אקסצלסיור (Terme Excelsior; 1968) – הבניין הראשון, שהכיל קזינו, תוכנן על ידי ג'וליו ברנרדיני ונחנך ב-27 ביוני 1907. בשנת 1968 נהרס מבנה ראשון זה ונבנה מחדש בעיצובו של סרג'ו ברוסה פאסקה.
האדריכלות האופיינית של הלוג'יה שואבת השראה מתקופת הרנסאנס בפירנצה.
פורטונה (Terme La Fortuna; 1910) – מעיין לה פורטונה התגלה בשנת 1853. המבנה הוקם בשנת 1912 וכולל מרתף.
סלוטה (Terme La Salute; 1929) – התגלה בשנת 1860 במחצבת טרוורטין.
נואובה רדי (Terme Nuove Redi; 2009) – נבנה לראשונה בשנת 1920 ונבנה מחדש לחלוטין בשנת 1964. בשנת 2009 שופץ הודות לפרויקט של האדריכל אורסטה רוג'ירו.
רג'ינה (Terme Regina; 1927) – ממוקם בתוך הפארק של הטטוצ'ו והוקם בשנת 1773. המתחם הנוכחי נבנה בשנים 1923–1927 בסגנון נאו-רנסאנס בעיצובו של אוגו ג'ובאנוצי.
רינפרסקו (Terme Rinfresco; 1968) – כעת סגור, תוכנן במקור בשנת 1795. הבניין נבנה מחדש בשנת 1927 בעיצובו של אוגו ג'ובאנוצי.
על הכיכר שלפניו מוצב פסיפס מעניין.
טאמריצ'י (Terme Tamerici; 1911) – ממוקם במרכז פארק הספא ומתאפיין בארבעה בניינים ייחודיים.
המעיין התרמי התגלה בשנת 1843 והבניינים המרכיבים אותו נהרסו חלקית בשנת 1909 כדי להיבנות מחדש בשנת 1911.
טטוצ'ו (Terme Tettuccio; 1928) – מיוחד בכך שהוא "פתוח" אם כי לא כולל כמה מקומיים.
המתחם הראשון תוכנן על ידי גספרה מריה פאולטי בשנים 1779–1781. בשנת 1929 הוא שופץ מחדש בהשראת תקופת הרנסאנס המאוחרת.
לאופולדין (Terme Leopoldine; 1926) – על שם הדוכס הגדול לאופולד השני מהבסבורג-לורן, שיזם את הקמתו בשנת 1775. המתחם הנוכחי מתוארך לשחזור שבוצע בין 1919 ל-1926. הוא סגור כרגע.
טורטה (Terme Torretta; 1928) – שואב את שמו מנחל הטורטה הזורם דרכו.
הבניינים נבנו לאחר 1829 על ידי הרוזן בלדינו בלדיני, והבניינים עברו מבצע שיקום חשוב בשנים 1925–1928.
שביל התהילה (Walk of Fame) - הוא מיצב לאורך המדרכה של ויאלה ג'וזפה ורדי.
הוא מורכב מסדרה של דסקיות מתכת המציגים את שמות האישים החשובים שביקרו במונטקטיני טרמה.
למוטקטיני טרמה הסכם ערים תאומות עם:
מונטריה (בספרדית: Montería) היא בירת מחוז קורדובה שבצפון קולומביה.
עם אוכלוסייה של כ-400,000 תושבים, מונטריה נחשבת לאחת מעשר הערים החשובות ביותר בקולומביה.
היא מכונה לה פרלה דל סינו ("הפנינה של נהר הסינו").
אזור מחוז קורדובה יושב לראשונה על ידי ילידים לאור הנהרות הגדולים שבסביבה.
מונטריה המודרנית נוסדה ב-1 במאי 1777 על ידי הקצין הספרדי אנטוניו דה לה טורה אי מירנדה.
העיר נקראה בתחילה על שם הירונימוס אך כינוי העיר היה ונשאר מונטריה.
בשנת 1803 העיר נשרפה על ידי קבוצת ילידים.
ב-1923 הייתה מונטריה לחלק ממחוז בוליבאר, וב-1952 היא הוגדרה כבירת המחוז החדשה של קורדובה.
כלכלת העיר מבוססת בעיקר על גידול בקר, ועל רובע מסחרי משגשג מאוד המורכב מקניונים מודרניים, חנויות ומסעדות.
היא נחשבת לבירת גידול הבקר של קולומביה וחוגגת את תואר הזה בפסטיבל שנתי.
בנוסף על כך, מונטריה נחשבת ליעד תיירותי חשוב.
יש בה יעדים תיירותיים רבים הכוללים אצטדיונים ומרכזי כנסים גדולים.
במונטריה נמצא שדה תעופה בינלאומי, "Los Garzones Airport", המפעיל טיסות באמצעות החברות אוויאנקה וקבוצת LATAM איירליינס.
יעדי הטיסה הבולטים הם הערים בוגוטה, מדיין, סנטיאגו דה קאלי ופנמה סיטי.
מונטריג'וני (איטלקית: Monteriggioni) היא קומונה בנפת סיינה במחוז האיטלקי של טוסקנה.
מונטריג'וני גובלת עם הקומונות סיינה, קאסולה ד'אלסה, קסטלינה אין קיאנטי, קסטלנואובו ברארדנגה, קולה די ואל ד'אלסה, פוגיבונסי וסוביצילה.
העיר חשובה מבחינה ארכיטקטורית ותרבותית, וכוללת בתוכה מספר פיאצות.
העיר מוזכרת ב של דנטה אליגיירי.
מונטריג'וני היא עיר בצורה מימי הביניים שנבנתה על תלולית טבעית בידי תושבי סיינה בין השנים 1214 ל-1219 כחזית במלחמתם נגד פירנצה, תוך נטילת פיקוד על ויה קסיה שמשתרכת מואל ד'אלסה וואל סטאגיה לכיוון מערב.
במהלך העימותים בין סיינה לבין פירנצה בימי הביניים, העיר נבנתה והונחה באופן אסטרטגי כביצורים הגנתיים, ועמדה בפני מספר התקפות הן של הפלורנטינים והן של בישופות וולטרה.
בשנת 1554, תושבי סיינה העניקו את שליטת חיל המצב של העיר בידי ג'ובאני זטי, אשר הוגלה מפירנצה.
למטרת פיוס עם בית מדיצ'י, זטי העביר את מפתחות העיר לידי כוחותיו של מדיצ'י, דבר שנחשב לבגידה בידי תושבי העיר.
אורכן של חומות העיר המעוגלות הן כ-570 מטרים, והן נבנו לאורך קימורי הגבעה הטבעיים בין השנים 1213 ל-1219. ישנם 14 צריחים מרובעים שממוקמים במרחק שווה, ושני שערים.
שער ראשון - פורטה פיורנטינה - נפתח לעבר פירנצה שבצפון, והשער השני - פורטה רומאנה - ניצב מול רומא לכיוון דרום.
הרחוב הראשי בתוך חומות העיר מחבר בין שני השערים בקו ישר יחסית.
במרכזה של כיכר העיר הראשית, פיאצה רומא, מוצבת כנסייה שנבנתה באדריכלות רומנסקית וחזות פשטנית.
בתים אחרים שניצבים אל מול הכיכר נבנו בסגנון רנסאנס והיו מאוכלסים בעבר בידי אצילים מקומיים וסוחרים עשירים.
מעבר לפיאצה הראשית משתרכים רחובות קטנים יותר וגינות ציבוריות בחזית בתים ועסקים קטנים בעיר.
בימים עוינים יותר, גינות אלה סיפקו משאבים נחוצים כשאויבים נאספו מחוץ לחומות בעת מצור.
אתרי תיירות נוספים בעיירה הכפרית מונים את:
בדיה די סנטי סלבטורה א'צ'ירינו, מנזר רומנסקי מהמאה ה-12.
כנסייה רומנסקית של סן לורנצו בקולה צ'יופי.
כנסייה קהילתית רומנסקית של סנטה מריה א קסטלו (תאריך בנייה משוערך 971).
הרמיטאז' (מפלט דתי) גותי של סן לאונרדו אל לאגו.
המשורר הטוסקני דנטה אליגיירי השתמש בצריחים של מונטריג'וני כדי לעורר את תשומת ליבם של הענקים שמקיפים את השאול ביצירתו הקומדיה האלוהית.
העיר מונטריג'וני משחקת תפקיד חשוב במשחקי הווידאו "Assassin's Creed II" ו-"Assassin's Creed: Brotherhood", שניהם מבוססים באופן רופף על אירועים היסטוריים שהתרחשו באיטליה מתקופת הרנסאנס האיטלקי.
העיר, ובמיוחד וילה אודיטורה, היא מקום מגוריהם של הפרוטגוניסט הראשי אציו אודיטורה ודודו מריו.
וילה אודיטורה עצמה מבוססת על וילה די מיאנו, שאינה ממוקמת במונטריג'וני אלא בצפון-מזרח פירנצה.
בתי הספר הציבוריים בעיר כוללים את:
בתי הספר היסודיים (סקואולה ד'אינפנזיה) סי קולודי, דון מוזי ופינוקיו.
בתי הספר העל-יסודיים (סקואולה פרימרה) אי קלבינו, ג'י רודרי ודון ל.
בית ספר העל-תיכוני (סקואולה סקונדריה דה אונו פרצ'נטו גראדו) סקואולה מדיה סטאטלה "דנטה אלגיירי".
כל בתי הספר הציבוריים בתוך הקומונה הם חלק מ'אינסטיטוטו קומפרנסיבו סטאטלה די מונטריג'וני', מחוז בתי הספר מספר 38.
בנוסף, בית הספר הבינלאומי של סיינה נמצא גם בתחומי הקומונה.
העיר מונטריג'וני מנוהלת בידי ראש עירייה (סינדקו), לו עוזרים גוף חוקתי (קונסיליו קומונלה) וגוף מנהלתי (ג'ונטה קומונלה).
מאז 1995, ראש העיר וחברי הקונסיליו קומונלה נבחרים בידי אזרחים תושבי המקום, בזמן שמשנים 1945 ועד לשנת 1995, ראש העיר נבחר בידי הגוף המחוקק.
הג'ונטה קומונלה מנוהל בידי ראש העיר, שממנה חברים אחרים הנקראים 'אססורי'.
משרדי הקומונלה ממוקמים בבניין הנקרא 'מוניציפיו' או 'פאלאצו קומונלה'.
מאז 1995, ראש העיר נבחר בידי התושבים מדי ארבע עד חמש שנים.
ראש העיר הנוכחי הוא אנדריאה פרוסיני, שנבחר ב-26 במאי 2019 עם 43.3% מקולות הנבחרים.
ראש העיר תחילת קדנציה סוף קדנציה מפלגה פאולו קספריני 24 באפריל 1995 14 ביוני 2004 ברונו ולנטיני 14 ביוני 2004 המפלגה הדמוקרטית רפאלה סנסי 27 במאי 2019 המפלגה הדמוקרטית 27 במאי 2019 מכהן המפלגה הדמוקרטית
מוֹנְטֵסָרְקיוֹ (באיטלקית: Montesarchio, בניב נפוליטני מקומי Muntesarchio) היא עיר קטנה באיטליה הדרומית.
העיר נכללה ברשימת, "המקומות היפים ביותר באיטליה" (I Borghi più belli d'Italia).
העיר בנויה בין שני פארקי טבע גדולים.
מונטסרקיו זכתה במעמד רשמי של עיר ב-31 ביולי 1997, בצו נשיאותי של נשיא איטליה שכיהן אז, קרלו אזליו צ'אמפי.
מקור שם העיר אינו ברור, ויש עליו מחלוקות.
חלקו הראשון של השם "Monte" אינו נתון בוויכוח, ופירושו באיטלקית הר.
המחלוקת נוגעת לחלקו השני של השם "סרקיו-Sarchio".
יש הסבורים, כי סרקיו מגיע מסרצנים (Saracens), עם קדום שחי באזור בו העיר בנויה, והיה יריב של הרומאים.
אחרים חושבים שמקור הביטוי סרקיו מהשפה הלטינית, מהמילה סרקולום (sarculum), המתפרשת ככלי חקלאי קדום הקשור לעידור האדמה, או לכיסוח הדשא.
לפי הפרשנות הראשונה, משמעותו של השם היא "הר העם הסרצני".
לפי הפרשנות האחרת פירוש השם הוא "הר המעדרים/מכסחות הדשא".
לפי גרסה נוספת, השם נוגע להרקולס, גיבור המיתולגיה היוונית.
מסופר, כי הרקולס סיים את אחת ממשימותיו המוצלחות הקשורות באריה, על הר באזור בו בנויה מונטסרקיו.
לכן, נקרא המקום "הר הרקולס" (Mons Erculis או Mons Arculi).
ברבות הימים, "מונס ארקולי" השתבש והפך ל"מונטסרקיו".
סביר שפרנסי העיר מקבלים את הגרסה האחרונה הקשורה להרקולס, כיוון שפסל של הרקולס מוצב בכיכר המרכזית בעיר, וגם בסמלה של העיר מופיעים הרקולס והאריה.
מונטסרקיו מזוהה עם העיר העתיקה (Caudium), שהייתה עיר של הסאמניטים.
ייתכן שהייתה במקום התיישבות עוד בתקופה הנאוליטית, אך הפרסום הראשון של המקום הגיע כאשר הסאמניטים ניצחו את הלגיונית של רומא בקרב "מזלגות קאודיני".
המונח "מזלגות" עלול להטעות, כיוון שלא מדובר במזלגות כפי שנובע מהצורה האנגלית "Forks".
הביטוי מזלגות מגיע מהמילה הלטינית "forculae", שמשמעותה עול בצורת האות U, ששמים על צווארה של בהמה, או עיקול של נהר בעל צורה דומה.
הקרב התרחש בשנת 321 לפנה"ס, ובו הרומאים נחלו תבוסה, כאשר צבאם נכנס למלכודת לעמק שנחסם בשני צדדיו.
תבוסה זו לא סייעה לסאמניטים בהמשך, ולבסוף הרומאים גברו עליהם בסדרת קרבות, ותושבי האזור המקוריים נעלמו.
יש היסטוריונים הסבורים, כי הרומאים החריבו את מונטסרקיו כנקמה על התבוסה בקרב "מזלגות קאודיני", אך לא נמצאה לכך הוכחה.
למקום הייתה חשיבות אסטרטגית בימיי הרומאים, כיוון שהוא בנוי לצד דרך אפיה (Via Appia), שהרומאים החלו בסלילתה עוד ב-312 לפנה"ס.