tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קָרִיאֵל גַרדוֹש (15 באפריל 1921 – 28 בפברואר 2000), שנודע בכינויו האמנותי דוֹש, היה קריקטוריסט ומאייר ישראלי יליד הונגריה.
יוצר הדמות "שְׂרוּלִיק", האנשה של מדינת ישראל כנער.
נולד ב-1921 בשם קארוי (קרל) גולדברגר בבודפשט לאלכסנדר גולדברגר ולמרגרט לבית שנירמאכר, במשפחה יהודית מתבוללת.
שם המשפחה שונה בהמשך לשם ההונגרי גרדוש.
הוא סיים את בית הספר התיכון בבודפשט והחל בלימודים אקדמיים באוניברסיטת סגד.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נשלח לעבודת כפייה.
בשנת 1944 נשלח לעבוד במכרה הנחושת בבור, בשטח הכבוש בסרביה.
בשובו לבודפשט בתחילת 1945 נודע לו שהוריו ומרבית בני משפחתו נספו בשואה.
הוא שב לעיר סגד, שם החל בלימודי צרפתית וספרות השוואתית באוניברסיטה ובמקביל עבד כעיתונאי.
במהלך לימודיו הכיר את סוזן (שושנה) רומן, ילידת טרנסילבניה, והשניים נישאו.
בתחילת 1946 עזבו השניים את הונגריה ועברו דרך מחנה עקורים בגרמניה לפריז, שם נרשם קרל ללימודי ספרות ופילוסופיה באוניברסיטת סורבון.
בהיותם בפריז הצטרפו בני הזוג למחתרת הלח"י ועברו קורסים לשימוש בנשק ובשיטות חבלה.
פריז הייתה אז המרכז הגדול ביותר של פעילות לח"י באירופה.
השניים עסקו בהסברה, בפעילות מבצעית-מדינית ובגיוס משאבים.
בנוסף, שלח משם קרל, לבקשת מרכז הלח"י, קריקטורות עבור ביטאונה "המעש", חתומות בשם העט "שיר".
שושנה (שכינויה היה "ליליאן") שימשה גם כקשרית לד"ר יעקב ירדאור, נציג האגף המדיני של לח"י.
במרץ 1948 עלו השניים לארץ ישראל באמצעות אשרות מעבר לארגנטינה דרך פלשתינה, וקרל עִברת את שמו הפרטי לקריאל.
בתחילה התגוררו אצל פעיל האצ"ל יעקב מרידור ומאוחר יותר סידר להם הלח"י דירת שני חדרים, שאותה חלקו עם משפחה נוספת.
עקב חוסר שליטתו בשפה העברית בחר להשתלב בעיתונות העברית כקריקטוריסט, תחילה ב"המעש" ולאחר מכן ביומון לח"י מברק (עיתון).
בנוסף, בחודשים הסוערים של מלחמת העצמאות, יצר טורים מאוירים מהווי התקופה.
ב־17 בספטמבר 1948 התנקשו אנשי לח"י בחייו של המתווך מטעם האו"ם, הרוזן ברנדוט.
עקב כך נסגר עיתון "מברק" על ידי הממשלה, ורבים מחברי לח"י, ביניהם דוש, נכלאו במשטרת יפו ולאחר מכן בכלא עכו.
בשנת 1949 חזר "המעש" להופיע כעיתון מפלגת "הלוחמים" שהוקמה על ידי יוצאי לח"י, ו"שיר" המשיך לפרסם בו קריקטורות ואיורים.
דוש צייר את סמל הלח"י על קירות בית המעצר ביפו (ליד השעון המפורסם).
לאחר שחרורו שימש כעורכו הגרפי של השבועון "העולם הזה" ופרסם בו קריקטורות ורצועת קומיקס שבועית בשם "רותי".
ב־1953 נפצע, כאשר פצצה הושלכה אל מערכת השבועון.
באותה שנה הצטרף למערכת "מעריב", ובמשך שנים רבות פרסם בעיתון קריקטורה פוליטית יומית.
בהדרגה החל לעסוק גם בכתיבה של מאמרים, סיפורים ומערכונים.
במקביל פרסם גם בעיתון הישראלי בשפה ההונגרית "אוי קלט" (Új Kelet).
בשנת 1956 אייר דוש לראשונה את הדמות "ישראליק", שזכתה לפופולריות רבה (מאוחר יותר נכתב השם: "שׂרוּליק").
ב-1969 אייר את סרטו של מיכה שגריר, "המלחמה לאחר המלחמה".
דוש ושלושת עמיתיו ל"מעריב": יוסף לפיד, אפרים קישון ויעקב פרקש ("זאב"), כונו בחיבה "המאפיה ההונגרית".
ב־1981–1983 כיהן כנספח תרבות בשגרירות ישראל בלונדון.
כמו כן אייר את ספרי "100 שירים ראשונים" של ההוצאה.
זכה בפרס הרצל ופרס ז'בוטינסקי לספרות ולמחקר.
משושנה נולדו לו בן ובת.
בתם, דניאלה גרדוש־סנטו, כיהנה בעבר כמנהלת מחלקת הילדים והנוער של הערוץ הראשון.
מאוחר יותר התגרשו השניים, ובשנת 1964 נישא לשחקנית טובה פרדו, שהייתה שותפתו לחיים עד מותו.
דוש נפטר ב־28 בפברואר 2000 והוא בן 79. נקבר בבית העלמין ירקון.
בשנת 2003 נקרא של שמו רחוב בתל אביב.
החל משנת 2002 מוענק אחת לשנתיים, עם פרס סוקולוב לעיתונות הכתובה, גם פרס דוש לקריקטורה מטעם עיריית תל אביב–יפו.
כקריקטוריסט פוליטי בעיתון יומי, נדרש דוש להביע את עמדתו הפוליטית בכל קריקטורה שפרסם.
כחבר מחתרת הלח"י לשעבר, הוא אהד את המתנחלים ואת ההתנחלויות והתנגד לשמאל.
אחת הקריקטורות המפורסמות שלו היא "החלוצים", שבה חלוץ מראשית המאה העשרים מושיט יד לחלוץ מחומה ומגדל שמושיט ידו לחלוץ הבא וכן הלאה.
בסוף השורה ניצב המתנחל, אך יד אוחזת במספריים שעליה כתוב "השמאל הקיצוני" מנסה לחתוך אותו מהתמונה.
דוש אמר ש"מדינת ישראל קמה כדי לרפא את העם מהמחלה היהודית של ביקורת עצמית כרונית, אך השמאלנים הישראלים סירבו להירפא".
לטענתו, הסיבה שהקריקטוריסט "זאב" זכה בפרס ישראל ולא חלקו אותו יחדיו, נבעה מהתיוג שלו כ"ימין" וכ"ימין קיצוני" על אף שמבחינתו היה פשוט ציוני.
הגדת סיני: 124 ימים היסטוריים ב־62 קריקאטורות, תל אביב: בית דפוס מעריב, תשי"ז.
דברי הימים 1956–1960: אוסף קריקטורות; פתח דבר מאת שלום רוזנפלד, תל אביב: קרני, תש"ך.
מה קרה---?: בשנות 1960–1963: קריקאטורות, רשומים, ביאורים, תל אביב: קרני; ספרית מעריב, תשכ"ד.
עלילות שוא: שש מעשיות במילים ובציורים; הביא לדפוס: עמיקם גורביץ', תל אביב: עמיקם, תשכ"ז 1967.
אפרים קישון – דוש (קריאל גרדוש), סליחה שנצחנו!, תל אביב: ספרית מעריב, תשכ"ז.
(סאטירות של קישון וקריקטורות של דוש שפורסמו ברובן ב"מעריב" בסביבות מלחמת ששת הימים)
דודה זלדה וכובשים אחרים: 30 דמויות מההוי הישראלי בציור ובכתב, תל אביב: עקד, תש"ל.
תשובה חלקית: תעודות, עלילות, הרהורים, משחקים; ליקט והקדים מבוא: גרשון ויילר, תל אביב: פפירוס, תשמ"א 1981.
ספר המדליק: על עישון ואנשים; כתב, צייר ועישן: דוש, רמת גן: כנרת, 1986.
ארבעים!: סיפור המדינה בקריקאטורות, תל אביב: ספרית מעריב, תשמ"ח 1988. ("50 קריקאטורות מובחרות מבין 10,000 שצייר דוש ב"מעריב"") (לכבוד יובל הארבעים למדינת ישראל)
דושאן אוהרין (בצ'כית: Dušan Uhrin; נולד ב-5 בפברואר 1943) הוא מאמן כדורגל סלובקי-צ'כי.
אוהרין, יליד סלובקיה, עבר בגיל 16 לגור בפראג.
בתחילת קריירת האימון, אימן מספר קבוצות מליגת המשנה הצ'כית ואת ספרטה פראג.
אימן את נבחרת צ'כיה בטורניר יורו 1996, אותו סיימה הנבחרת במקום השני, לאחר שהפסידה בגמר לנבחרת גרמניה בשער הזהב.
ב-1998, מונה כמנג'ר מכבי חיפה, לצידו של דניאל בריילובסקי, שהחליף את גיורא שפיגל.
אוהרין הוביל את מכבי חיפה לשלב רבע הגמר בגביע המחזיקות, אחרי ניצחונות על ריד האוסטרית ועל פריז סן-ז'רמן הצרפתית.
חיפה הודחה לאחר מפגש כפול מול לוקומוטיב מוסקבה.
בזירה הישראלית, לא הצליח אוהרין, והוא התפטר לאחר הפסד בתוצאה 5:1 מול בית"ר ירושלים בגביע המדינה.
בין השנים 1999–2002 אימן אוהרין את נבחרת כווית, ובין השנים 2006–2008 אימן את דינמו טביליסי.
בנו, הנקרא גם הוא דושאן אוהרין, מאמן את קבוצת מלאדה בולסלאב.
דורש ציון היה תלמוד תורה, בית מדרש ובית ספר בירושלים.
בית הספר נפתח בשנת 1866 במטרה להיות תלמוד תורה משותף לאשכנזים וספרדים שיילמד בנוסף ללימודי קודש גם לימודים אשר יאפשרו לבוגריו להתפרנס (כלומר בעיקר את "שפת המדינה" כלומר ערבית וחשבון).
לא היה זה הניסיון הראשון למוסד כזה, קדם לו בכעשר שנים בית הספר למל, אך הוא נתקל בהתנגדות קשה וכאשר נפתח "דורש ציון" נחשב כמוסד העומד בפני סגירה.
יוזמי התלמוד תורה היו הרב האשכנזי יצחק פראג אופלטקה (שהתחבר לספרדים בכל אורחות חייו, בלבושו, בנוסח התפילה, בשפת הלאדינו שדיבר ועוד) והנדבן רבי יוסף בלומנטל מצרפת, שחיפש ב-1866 אפיק תרומה והשקעה בארץ ישראל לשיקום היישוב במיוחד לאחר מגפת החולרע מראשית שנת תרכ"ו.
בגיליון "הלבנון" מיום י"ג בכסלו תרכ"ו כתב בלומנטל:
ר' יצחק פראג (אופלטקה) צירף אליו את חבריו ר' יונה ליב מנדלסון ור' משה אהרן קרמזיר (בוימגארטן), מישיבת החתם סופר, ואת הרב דוד בן שמעון (הצו"ף דבש) ראש עדת המערביים.
הם עזרו לו בארגון המוסד ואחר כך גם הורו בו.
נוסף עליהם מינה ר' יצחק את טובי המורים והמחנכים להוראה במוסד, ולתלמידים בני העניים נתנו בו אף ארוחות צהרים וערב והלבשה.
בניין בית הספר (שנקרא בפי האשכנזים "בלומענטהאל שולע" ובפי הספרדים "לה אישקולה די פראג") נרכש בצמוד לכיכר בתי מחסה ברובע היהודי ונפתח ב-1869 במעמד הראשון לציון הרב אברהם אשכנזי, המופתי של ירושלים, והקונסולים הבריטי והפרוסי.
בציבור האשכנזי ראו בפתיחת בית הספר אסון ואף כתבו והחתימו כתב חרם נגד בית המדרש, אך ללא החתימות של ראשי הציבור האשכנזי.
הקיצונים, לדברי פנחס גרייבסקי, "העמידו אצל דלתות ביתו (של ר' יצחק פראג) את מיטת המתים (של החברה קדישא)".
שיטה זו, של העמדת מיטת מת ליד דלת אדם סימלה חרם על אותו אדם והרמז היה גלוי לציבור.
"הלבנון" מיום ב' בשבט תרכ"ט מספר על חרם האשכנזים על המוסד:
אך ר' יצחק עצמו נפגע מהפורעים, כעדותו בספר חידושיו פרי יצחק - "רק שבעו"ה זדים קמו עלי והזיקו אותי".
כתוצאה מהחרם הפסיקו כמעט אשכנזים לשלוח את ילדיהם למוסד, ופרט למספר יתומים הכיל המוסד בני ספרדים בלבד.
כמו כן הופסק לימוד "שפת המדינה".
בלומנטל הקציב סכום עבור לבוש ומזון ליתומים.
הוא גם הדגיש שאין להכות ולהעניש את הילדים בעונשים משפילים, כפי שהיה נהוג בתלמודי התורה הספרדים והאשכנזים.
בלומנטל נפטר ב-1870 כאשר הוא מותיר קרן והוראות לרוטשילד ולארגון הפקידים והאמרכלים של אמסטרדם לתמוך בבית הספר שלו.
ב-1878 הקציב משה מונטיפיורי סכום ייעודי עבור שכירת מורה ללימוד ערבית.
בשנת 1878 מנה בית הספר 58 תלמידים, ובשנת 1889 היו בו 87 תלמידים בשש כיתות, בחמש למדו בלאדינו, ובאחת למדו בערבית, עבור התלמידים מעדת המערביים (מוגרבים, יוצאי צפון אפריקה) בתמיכת ועד העדה המערבית בירושלים.
תוכנית הלימודים הורכבה מלימודי קודש: תלמוד, תנ"ך, דינים ושולחן ערוך ולימודים כלליים, עברית, כתיבה תמה, חשבון, ערבית ("שפת הארץ") וטורקית ("שפת הממשלה").
הלימודים נמשכו 12 שעות ביום ובחורף יצאו הילדים מבית הספר ונרות בידיהם.
גם בחגים ובשבתות לא בטלו מלימוד לימודי קודש ותפילה בבית הכנסת המרכזי של העדה, בית הכנסת יוחנן בן זכאי.
הביקוש היה רב והמוסד התרחב ושכר עוד מבנה בסמוך לכיכר בתי מחסה, בסימטה המחברת לבית הכנסת יוחנן בן זכאי.
"ראש המורים" היה ר' יוסף חיים אופלטקא, שאף ניהל את ביהמ"ד מאז מות אביו.
אחריו, מאז 1907, הטביע חותם על הלימודים במוסד, ובפרט על לימודי העברית, יצחק ישראל שיריזלי, בן-דודו של המדפיס שלמה ישראל שיריזלי (שי"ש), שהוציא לאור, בין היתר, את כתבי אליעזר בן-יהודה.
בתקופתו נוספו לתוכנית הלימודים למודי טבע, תולדות עם ישראל וכן מקצועות מעשיים כגון שחיטה וחזנות.
ב-1912 יצא המוסד אל מחוץ לחומות העיר העתיקה ועבר לשכון ברחוב יפו.
אחרי מלחמת העולם הראשונה היו בבית הספר עשר כיתות ונוספו אז מקצועות כגון אלגברה, הנדסה, אנגלית, ציור, התעמלות ושירה (ביוזמת ר' יהודה קאסטיל, אביו של הצייר משה קסטל).
בשנת 1921 עמד בראש בית הספר יעקב ישראל דה האן.
לאחר הרצחו של דה האן, בשנת 1924, נטל את ניהול בית הספר ד"ר משה וולך, מנהלו של בית החולים שערי צדק.
בשנת 1929 עבר בית הספר למבנה ששימש את בית המדרש למורים בשכונת זיכרון משה ליד מבנה בית הספר "למל" (ברחוב ישעיהו).
בשנת 1940 למדו בבית הספר 350 תלמידים והוא כלל גם שתי כיתות תיכון, הוקם גם בית ספר לבנות בשם "מרגליות".
ב-1951 הפך בית הספר לבית ספר ממלכתי-דתי רגיל, כעבור כעשרים שנה נסגר מחוסר ביקוש.
המבנה משמש כיום ישיבה חרדית.
דושקו איבאנוביץ' (בסרבית: Душко Ивановић; נולד ב-1 בספטמבר 1957) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל מונטנגרי.
התחיל את הקריירה בקבוצה המקומית בעיר הולדתו, ביילו פולייה.
שיחק בבודוצ'נוסט, יוגופלסטיקה ספליט, ז'ירונה, לימוז' ופריבור אולימפיק משווייץ.
בתקופתו ביוגופלסטיקה זכה פעמיים ברצף באליפות אירופה לקבוצות בשנים 1989 ו-1990.
את הקריירה כמאמן התחיל בפרייבור, בעונת 1993–1994 שהוא משמש הן כעוזר מאמן והן כשחקן.
בעונת 1994–1995 שימש כעוזר מאמן בז'ירונה ועונה לאחר מכן (1995–1996) חזר לתפקידו כשחקן וכמאמן בפרייבור.
ב-1996 מונה להיות מאמן ראשי בקבוצה.
ב-1997 מונה למאמנה של נבחרת שווייץ (לקדנציה שנמשכה עד שנת 2000).
ב-1999 מונה למאמנה של לימוז' עימה זכה בגביע קוראץ' (2000).
בשנת 2000 החל לשמש כמאמן בקבוצת קאחה לבורל ויטוריה (שנקראה אז טאו ויטוריה) ובתקופתו שם הצליח להצעידה אל קדמת הבמה של הכדורסל הספרדי והאירופי כשהוביל אותה פעמיים אל גמר היורוליג (2001 ו-2005) וזכה עימה באליפות ספרד.
עקב ההצלחה, בקיץ 2005 הצטרף כמאמן לקבוצת הפאר הספרדית ברצלונה ובעונתו הראשונה הצעיד את הקבוצה לפיינל פור של היורוליג.
במהלך עונתו השנייה במועדון פוטר איבאנוביץ' מתפקידו לאחר סדרה של הפסדים.
בקיץ 2008, חזר לקדנציה שנייה בשורותיה של הקבוצה הבסקית ובהמשך הצעידה לזכייה בגביע הספרדי (2009) ובאליפות (2010) מפתיעה, לאחר ניצחון מוחץ 3:0 בסדרת הגמר על ברצלונה שהייתה אלופת אירופה באותה העונה ונחשבה לפייבוריטית ברורה טרם הסדרה.
ב-18 בנובמבר 2012, לאחר סדרת כישלונות ביורוליג ובליגה פוטר איבאנוביץ' מתפקידו וסיים 10 שנות אימון, לסירוגין, בקבוצה הבסקית.
ב-10 ביוני 2014 חתם איבאנוביץ' לשנתיים בפנאתינאיקוס היוונית.
ב-15 במרץ 2016 חתם לשנה וחצי בחימקי מוסקבה.
ב-20 באוגוסט 2018 מונה למאמן בשיקטש הטורקית.
ב-2023 מונה בפעם הרביעית למאמן סאסקי בסקוניה.
איבאנוביץ' נחשב למאמן קשוח, בעל שיטות אימון קשות ומתישות פיזית.
ליאור אליהו, ששיחק תחת איבאנוביץ' בקאחה לבורל, סיפר לתקשורת הישראלית על משטר אימונים קשוח ותובעני, הדורש מהשחקנים הגבוהים כושר פיזי דומה לזה של הגארדים בקבוצה.
דושאן איבקוביץ' (בסרבית: Душан Ивковић; 29 באוקטובר 1943 – 16 בספטמבר 2021) היה כדורסלן ומאמן כדורסל סרבי.
נבחר לרשימת 50 התורמים הגדולים ליורוליג, להיכל התהילה של פיב"א ולפרס אגדת יורוליג.
כשחקן, העביר איבקוביץ' את שנותיו במדיה של רדניצ'קי בלגרד מהליגה היוגוסלבית בשנים 1958–1968. את דרכו כמאמן ראשי החל איבקוביץ' בפרטיזן בלגרד ב-1978 ומאז אימן במספר רב של קבוצות מיוגוסלביה, יוון ומרוסיה וזכה להישגים רבים בקבוצות אותן אימן.
בשנים 1988–1995 החזיק איבקוביץ' במשרת המאמן הראשי של נבחרת יוגוסלביה שהייתה אחת הנבחרות הטובות בעולם בעת ההיא והגיעה להישגים מרשימים בזירה הבינלאומית.
בשנת 2008, ברשימה שפרסם היורוליג, זכה איבקוביץ' להימנות כאחד מעשרה המאמנים המשפיעים ביותר בהיסטוריה של הכדורסל האירופי.
ב-2012 הוביל את אולימפיאקוס לזכייה באליפות היורוליג לאחר ניצחון 62-61 על צסק"א מוסקבה בגמר.
בנוסף זכתה הקבוצה גם באליפות יוון לאחר הפסקה של 15 שנה.
בקיץ 2016 הודיע על פרישה מאימון.
אולימפיאדת סיאול (1988): מדליית כסף
אליפות העולם 1990: מדליית זהב
דושאן מקבייב (בסרבית: Душан Макавејев; 13 באוקטובר 1932 – 25 בינואר 2019) היה במאי ותסריטאי קולנוע סרבי.
מנהיג זרם "הגל השחור" בקולנוע היוגוסלבי בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20.
במשך שלושה עשורים ביים 10 סרטים באורך מלא.
סרטיו כוללים ביקורת חברתית נוקבת והומור שחור.
סרטו המפורסם ביותר "מסתרי האורגניזם" (1971) הוחרם בארצו, בשל תכנים פוליטיים ומיניים בוטים, והוא נאלץ לעזוב את יוגוסלביה לגלות שנמשכה עד 1988.
באותה תקופה המשיך לביים בארצות שונות כגון קנדה, הולנד, צרפת ואוסטרליה.
דוררת (שם מדעי: Verticillium Wilt, בעברית ידועה גם בשם "קמילת הוורטיציליום") היא מחלה פטרייתית קשה הפוגעת ביותר מ-300 סוגים של צמחים.
הרשימה מטה מציגה צמחים הרגישים לדוררת.
דושאן מאטוביץ' (בסרבית: Душaн Maтoвић; נולד ב-8 ביולי 1983 בבלגרד) הוא כדורגלן עבר סרבי-ישראלי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי, וכיום עוזר מאמן בהפועל תל אביב.
מאטוביץ' החל את דרכו בקבוצה קטנה בסרביה, ולאחר מכן עבר לשחק בסלובקיה ובליטא.
בקיץ 2011 הגיע לישראל וחתם בעירוני קריית שמונה, עמה זכה באליפות הראשונה בתולדות המועדון.
עונה לאחר מכן העפיל עמה לגמר גביע המדינה הראשון בתולדות המועדון, אך קבוצתו נכנעה להפועל רמת גן בדו-קרב בעיטות עונשין.
ב-30 בינואר 2014 חתם בבית"ר ירושלים.
ב-15 בינואר 2015 כבש מאטוביץ' את שער הבכורה שלו במועדון, במשחק מול הפועל אשקלון במסגרת סיבוב ח' של גביע המדינה, שהסתיים בתיקו 3-3. ב-17 ביוני 2015 סיכם מאטוביץ' על הארכת חוזהו בבית"ר ירושלים בעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת.
ב-19 בדצמבר, כבש מאטוביץ' שער הליגה הראשון שלו במדי בית"ר ירושלים, בניצחון 0–1 על מכבי נתניה.
ב-15 ביוני 2016 מאטוביץ' חתם בהפועל כפר סבא לעונה אחת.
בתום עונה זו האריך את חוזהו בקבוצה לעונה נוספת.
בקיץ מאטוביץ' עזב את ישראל אחרי 7 שנים וחתם במינסק מליגת העל הבלארוסית.
בינואר 2019 חזר לאחר 13 שנה לסרביה וחתם בווזדובאץ'.
ב-19 בדצמבר 2019 חזר לאחר לישראל וחתם בבני לוד מהליגה הלאומית.
בקיץ 2020 חתם בסקציה נס ציונה.
ב-4 ביוני 2021 הודיעה מאטוביץ' על פרישה מכדורגל.
בחודש ינואר 2024, קיבל מאטוביץ' אזרחות ישראלית.ב-2 ביולי 2024 חזר להפועל תל אביב בתור עוזר מאמן.
דושאן שבנטו (בסלובקית: Dušan Švento, נולד ב-1 באוגוסט 1985 ברוז'ומברוק שבצ'כוסלובקיה) הוא כדורגלן עבר סלובקי ששיחק כקשר.
ייצג את הנבחרת הסלובקית ביורו 2016.
שבנטו החל את קריירת המשחק המקצוענית שלו בשנת 2003, במועדון עיר הולדתו מ.פ.ק.
לאחר שנתיים, חתם במועדון הצ'כי סלביה פראג.
שבנטו שיחק בסלביה במשך 4 שנים, במהלכן זכה בשתי אליפויות (2008 ו-2009).
במהלך תקופתו בצ'כיה, זומן בשנת 2007, למבחנים בדרבי קאונטי האנגלית, ולאחר מכן עורר עניין בעוד כמה מועדונים אנגליים.
אך כאמור, לבסוף נשאר לשחק בסלביה פראג.
ב-16 ביוני 2009, שבנטו הצטרף למועדון האוסטרי רד בול זלצבורג תמורת סכום של 2 מיליון אירו.
לאחר 5 שנים מוצלחות באוסטריה, בהן זכה ב-2 אליפויות וגביע, שבנטו חתם בקבוצת פ.צ.
בקיץ 2016 חזר שבנטו לסלביה פראג.
ב-15 באוגוסט 2006, שבנטו ערך את הופעת הבכורה שלו עבור הנבחרת הסלובקית, במשחק ידידות מול נבחרת מלטה.
ב-7 באוקטובר 2006, כבש שער בודד במדי הנבחרת, במשחק מוקדמות יורו 2008 מול .
הכדורגלן הזר הטוב בצ'כיה: 2006
דורשי חמורות הוא מונח הלקוח מהתלמוד המתאר תנאים אשר היו בעלי דרשות מסוג מסוים.
ישנם שפירשו שהם דרשו דברים סבוכים וסתומים הכתובים בתורה.
אחרים הצביעו על כך שכל דרשותיהם מתייחסות למידה כנגד מידה.
רש"י כותב בברכות ש"דורשי חמורות" ו"דורשי רשומות" הם מושגים בעלי משמעות זהה.
את חמורות הוא מפרש בחולין ובברכות כ"סתומות".
אפשרות נוספת לביאור המילה "חומר": מלשון צרור מרגליות ובושם, דהיינו חריפות הדברים ואמיתותם - הם כבושם.
הרב יהודה לייב צירלסון הצביע על כך שכל הדרשות של דורשי חמורות הם דרשות בהם הגמול הניתן על פי הדרישה בוא באותו אופן או מידה של החטא הגורר את העונש, במידה כנגד מידה.
דניאל בויארין מוסיף שהגבלה זאת למתודה מסוימת היא בניגוד לדרשות של דורשי רשומות הכוללות דרשות במגוון של מתודות שונות.
המונח דורשי חמורות מופיע בתלמוד בבלי שלוש פעמים:
המונח מופיע גם במדרשים אחרים:
"דורשי חמורות היו אומרים: ונתצתם את מזבחותם, מה חטאו עצים ואבנים?
אלא לפי שבאה לאדם תקלה על ידיהם, אמר הכתוב ונתצתם את מזבחותם" - מסכת שמחות ח, הלכה טז
דורת אל-בחריין הוא האי המלאכותי השלישי בגודלו בבחריין אחרי דיאר אל-מוחארק והעיר הצפונית.
האיים מרוחקים 40.5 ק"מ מהבירה מנאמה שנמצאת בצפון האי בחריין.
בדורת אל-בחריין מלון חמישה כוכבים, מגרש גולף מקצועי עם 18 גומות, 12 גשרים ומעגן לסירות.
המעגן נמצא בין שלושה איים ומכסה 0.7 קמ"ר בחלקה היבשתי, עלות הקמתו הייתה 1.3 מיליארד דולר אמריקאי.
הקמת המרינה היא שיתוף פעולה בין החברות "דורת חאליג' אל-בחריין" ו"תאמיר", אחת מחברות היזמות הגדולות ביותר במזרח התיכון.
המרינה היא ראשונה מסוגה ומגודלה במפרץ הפרסי.
בשנת 2002 החלו לתכנן את הפרויקט.
העבודה עליו החלה בשנת 2004. בחודש פברואר 2008 הופסקה העבודה על הפרויקט, כאשר יותר מ-2,000 פועלים מחו על שכרם הנמוך והלא הוגן לטענתם.
העובדים ישנו במחנה העובדים בזמן העבודה על דורת אל-בחריין והתלוננו על תנאי מחיה גרועים.
השביתה הופסקה בהמשך כאשר הוסכם על תנאים חדשים לעובדים.
שבעה מיליארד דולרים אמריקאים הושקעו בייבוש 15 איים מלאכותיים, שמכסים שטח של 5 קילומטרים רבועים.
האיים עוצבו בכוונה תחילה בצורות שונות כדי ליצור הרמוניה במראה האיים.
שישה מהם עוצבו כאטולים, חמישה איים עוצבו בצורת דג, שניים נוספים עוצבו בצורת חצי סהר, ושניים קטנים ליד המרינה לא עוצבו בצורה מיוחדת בכוונה תחילה.
איי הארכיפלג שייכים למחוז הדרום.
החברה שפיתחה את הארכיפלג הקימה ארגון כדי שינהל את הפיתוח באופן שוטף.
ג'וליאן בוטסון מונה למנכ"ל הראשון של המלון באיים.
שני כבישים מחברים את דורת אל-בחריין אל האי הגדול של בחריין.
דושאן בוזוליאק (נולד ב-5 בינואר 1985) הוא שחקן כדוריד סרבי.
ב-2009 החל את העונה המשמעותית בקריירה שלו יחד עם בוסניה סרייבו בשלב הבתים בליגת האלופות, שם הבקיע 12 שערים בשלב הבתים, ושיחק במספר משחקים בליגה האירופאית.
ב-2012 חתם במכבי אבישי מוצקין ונהיה לאחד השחקנים הבולטים בה והבקיע שערים רבים.
שנה לאחר מכן חתם בהפועל אשדוד.
ב-2017 חתם עם הקבוצה הספרדית "BM Sinfin".
בנוסף לקריירת הספורט הוא עבד כדוגמן והופיע בשבוע האופנה של סרייבו.
דושקו טושיץ' (בסרבו-קרואטית: Duško Tošić, בסרבית-קירילית: Душко Тошић, נולד ב-19 בינואר 1985 בזרניאנין שביוגוסלביה, כיום בסרביה) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק בעמדות המגן שמאלי והבלם.
טושיץ' ערך 26 הופעות במדי נבחרת סרביה.
טושיץ' החל את קריירת הבוגרים שלו בעונת 2002/03 במועדון OFK בלגרד, ששיחק בליגת העל של סרביה ומונטנגרו.
החל מעונת 2003/04 היה טושיץ' שחקן הרכב קבוע במועדון, ובעונה זו, וגם בעונת 2004/05, סיים עם הקבוצה במקום הרביעי בליגה.
את עונת 2005/06 החל טושיץ' בקבוצת OFK בלגרד, ובמחצית העונה עבר לליג 1 הצרפתית, שם חתם בסושו.
בעונת 2006/07 טושיץ' היה בורג משמעותי בהצלחת הקבוצה, שסיימה במקום השביעי המפתיע בליגה הצרפתית.
טושיץ' וסושו זכו בגביע הצרפתי בסיום עונה זו, לאחר שניצחו את אולימפיק מרסיי בפנדלים לאחר 2-2 בתום 120 דקות.
בקיץ 2007 עזב טושיץ' את סושו, וחתם בורדר ברמן מהבונדסליגה על חוזה לארבע עונות.
בעונת 2007/08 ערך טושיץ' 12 הופעות ליגה בלבד במדי ורדר ברמן, שסיימה עונה זו במקום השני בבונדסליגה.
טושיץ' השתתף עם ורדר ברמן באותה עונה בליגת האלופות, ממנה נשרה ורדר ברמן אל גביע אופ"א לאחר שסיימה את שלב הבתים במקום השלישי.
טושיץ' וברמן הגיעו לשמינית גמר גביע אופ"א, שם הודחו על ידי גלאזגו ריינג'רס.
בעונת 2008/09 טושיץ' איבד לחלוטין את מקומו בהרכב הקבוצה, וערך רק 11 הופעות בכל המפעלים.
עם זאת, טושיץ' ערך הופעה אחת בגביע הגרמני, בו זכתה בסיום העונה ורדר ברמן, והופעה אחת בגביע אופ"א, בו הגיעה ברמן לשלב הגמר והפסידה לשחטאר דונצק.
במחצית הראשונה של עונת 2009/10 ערך טושיץ' הופעת ליגה אחת בלבד במדי ורדר ברמן.
בפברואר 2010 הותר חוזהו של טושיץ' בורדר ברמן, והוא חתם בפורטסמות' מהפרמייר ליג.
עקב קשיים כלכליים של פורטסמות', נאלצה הקבוצה לשחררו לאחר חודש בלבד במועדון, בו ישב פעם אחת על הספסל ולא שיחק כלל.
במרץ 2010 חתם טושיץ' בקווינס פארק ריינג'רס מהצ'מפיונשיפ, שם שיחק עד לתום עונת 2009/10, וערך חמש הופעות ליגה.
בקיץ 2010 חזר טושיץ' לסרביה, וחתם במועדון הכוכב האדום בלגרד על חוזה לשלוש עונות.
בעונת הבכורה שלו, 2010/11, סיים טושיץ' עם הכוכב האדום במקום השני בליגה כשהוא היה שחקן הרכב קבוע.
בקיץ 2011 הושאל טושיץ' לריאל בטיס מהלה ליגה הספרדית לתקופה של שנתיים, עם אופציית רכישה בתום ההשאלה.
תקופתו של טושיץ' בבטיס לא הייתה מוצלחת והוא ערך רק הופעה אחת בחצי עונה.
בינואר 2012 חזר טושיץ' לכוכב האדום בלגרד, ועד לסיום עונת 2011/12 ערך 16 הופעות ליגה וסייע לקבוצה לסיים שוב במקום השני.
בסיום עונה זו זכה טושיץ' עם הכוכב האדום בלגרד בגביע הסרבי לאחר ניצחון 2-0 בגמר על בוראץ צ'אצ'אק.
בשתי עונותיו בכוכב האדום, נכלל טושיץ' בנבחרת העונה.
ביוני 2012 עזב טושיץ' את הכוכב האדום בלגרד, וחתם לשלוש שנים בגנצ'לרבירליגי מליגת העל הטורקית.
טושיץ' התאקלם היטב בגנצ'לרבירליגי, ושיחק במועדון זה שלוש עונות מלאות, בהן היה שחקן הרכב קבוע.
הקבוצה סיימה בכל שלוש העונות הללו במרכז הטבלה.
ביוני 2015 חתם טושיץ' בבשיקטש, גם היא מליגת העל הטורקית.
לטושיץ' היה חלק חשוב בזכייה של בשיקטש בשתי אליפויות, בעונות 2015/16 ו-2016/17, כשבעונתו האחרונה בקבוצה, 2017/18, סיימו טושיץ' ובשיקטש במקום הרביעי בליגה.
במפעלים האירופיים, הודחו טושיץ' ובשיקטש בשלב הבתים של הליגה האירופית בעונת 2015/16. את שלב הבתים של ליגת האלופות בעונת 2016/17 סיימו טושיץ' ובשיקטש במקום השלישי, ונשרו אל הליגה האירופית, בה הגיעו עד לרבע הגמר והודחו על ידי ליון.
בעונת 2017/18 בשיקטש וטושיץ' סיימו את שלב הבתים במקום הראשון, ובשמינית הגמר הודחו על ידי באיירן מינכן.
במאי 2018 חתם טושיץ' בגואנגג'ואו סיטי מליגת העל הסינית על חוזה לשנתיים וחצי, כשהובטחו לו 5.8 מיליון אירו שכר לעונה.
את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת סרביה ערך טושיץ' בנובמבר 2006, בתיקו 1-1 מול נורווגיה במשחק ידידות.
את שערו הראשון במדים הלאומיים הבקיע טושיץ' בניצחון 6-1 על אזרבייג'ן במוקדמות יורו 2008 בנובמבר 2007. סרביה וטושיץ' לא העפילו ליורו 2008 עצמו.
בקיץ 2007 השתתף טושיץ' עם נבחרת סרביה בכדורגל עד גיל 21 באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2007, והגיע עמה למקום השני באליפות זו, לאחר הפסד 4-1 בגמר לנבחרת הולנד בכדורגל עד גיל 21. טושיץ' נכלל בנבחרת מצטייני הטורניר.
טושיץ' זומן לסגל הסרבי האולימפי לאולימפיאדת בייג'ינג בשנת 2008. טושיץ' ערך שתי הופעות בשלב הבתים של טורניר זה, שבסיומו הודחה סרביה מהאולימפיאדה עם נקודה אחת.
בהמשך, טושיץ' לא שיחק כלל במדים הלאומיים במשך למעלה משלוש שנים, והחמיץ את מונדיאל 2010 אליו העפילה סרביה.
בשנת 2018 זומן טושיץ' לסגל הסרבי למונדיאל 2018 על ידי המאמן מלאדן קרסטאיץ'.
טושיץ' ערך שתי הופעות מלאות במונדיאל זה, בניצחון הסרבי 1-0 על קוסטה ריקה, ובהפסד 2-1 לשווייץ.
טושיץ' וסרביה הודחו ממונדיאל 2018 בתום שלב הבתים.
לאחר מונדיאל זה, פרש טושיץ' מהנבחרת.
דושקו טושיץ' הוא בן דוד של זוראן טושיץ', אף הוא כדורגלן המשחק בנבחרת סרביה.
טושיץ' נשוי לזמרת הפופ הסרבית ילנה קרלאושה, ולהם שני ילדים.
נבחרת המצטיינים של אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2007
דוֹרְצ'וֹל (בסרבית קירילית: Дорћол, בסרבית בכתב לטיני: Dorćol) היא שכונת מגורים אמידה ברובע "העיר העתיקה" של בלגרד בירת סרביה.
לאורך מאות שנים התגוררו יהודי בלגרד בשכונה זו והיא כונתה "השכונה היהודית".
דורצ'ול ממוקמת לאורך הגדה הדרומית של הדנובה והיא השכונה העתיקה ביותר ששרדה בבלגרד.
השכונה חוותה התעוררות אמנותית מאז שנות ה-2000 במקביל לשכונת סוואמאלה, שנמצאת על גדת נהר הסאווה.
השם העממי של השכונה "דורצ'ול" הוא שיבוש של המונח dörtyol אשר משמעו בטורקית עות'מאנית: ארבע דרכים (dört, ארבע בטורקית ו-yol, דרך בטורקית).
המונח התייחס למיקומה של השכונה על צומת דרכי מסחר שהורכבה מארבעה רחובות מרכזיים כאשר אחד מהם הוא "רחוב היהודים".
השכונה שכנה לגדות הדנובה מחוץ לחומות העיר ונחלקה לשני חלקים.
דורצ'ול העילית שנקראה זֶרֶק (בסרבית: Zerek.
מקור השם מהמילה הטורקית zeyrek שמשמעה נקודת תצפית) ודורצ'ול התחתית שנקראה יָאלִייָה (בסרבית: Jalija.
מקור השם מהמילה הטורקית yali שמשמעה גדה) ובה הוקמה שכונת היהודים.
דורצ'ול מתחילה כ-700 מטרים צפונית לטראזייה, הכיכר המרכזית של בלגרד.
דורצ'ול גובלת ובמידה רבה חופפת בשכונות סטארי גראד (השכונה) ויברמובאץ' (מזרח ודרום) ובמבצר קלמגדאן (מערב).
אוכלוסיית השכונה רבתי עמדה בשנת 2002 על 22,707 נפשות.
קודמתה לבלגרד הייתה עיר מבצר קלטית ולימים רומאית.
המבצר המקורי היה עשוי עפר ועץ והשתרע סביב כיכר הסטודנטים ורחוב קנז מיכאלובה.
באזור זה התגלו הקברים הרומיים העתיקים ביותר, המתוארכים למאה ה-1 ותחילת המאה ה-2. בתקופת האימפריה הרומית, נהר הדנובה היה הרבה יותר רחב ודורצ'ול תחתית המודרנית הייתה מכוסה במים.
האזור האזרחי התפשט מרחוב Kralja Petra, על גדות סאווה ודנובה כאחד ועד Kosančićev Venac, וכלל סדרה של נקרופוליסים מכיכר הרפובליקה, לאורך Bulevar kralja Aleksandra כל הדרך עד Mali Mokri Lug.
דורצ'ול עילית הייתה חלק מהציר המרכזי של רשת העיר לכיוון כיכר הרפובליקה המודרנית.
הנקרופוליס בכיכר הרפובליקה הכיל קברים שנשמרו היטב מהמאה ה-1 לספירה.
באופן כללי, החלק הגדול ביותר של היישוב האזרחי היה ממוקם בין רחוב סימינה המודרני בדורצ'ול, רחוב ברנקובה בסוואמאלה ו־Zeleni venac וכיכר הרפובליקה.
בצומת הדרכים של הרחובות Gospodar Jevremova ו-Kneginje Ljubice, התגלה בשנת 1935 מקדש לאלה היוונית הקטה.
היא כללה קורת ארכיטרב באורך 1.5 מ', הקורה התגלתה בעומק של 2.5 מ' הכתובת המוקדשת נכתבה על ידי ולריוס קרסנטיו, לגיונר מהלג'יו הרביעי פלביה פליקס, בשירות הקיסר מקסימינוס תראקס.
הוא מתוארך לסביבות שנת 235 לספירה.
הכתובת נעלמה לאחר גילויה, אך נמצאה עשרות שנים לאחר מכן והועברה למוזיאון הלאומי בבלגרד.
הכת שלה הקטה לא התפתחה באזור זה, שהיה מזוהה בעיקר עם האלה הרומית דיאנה, לה סגדו באזור כמגינה של מכרות הכסף.
כל המדרון שמסביב ל-Gospodar Jevremova היה נקרופוליס, כך שהמקדש היה כנראה חלק ממנו מכיוון שהמקדשים של הקטה נבנו בדרך כלל על בתי קברות.
הקורה מסתיימת בצורה דמוית מדרגה, כך שהמקדש נבנה כנראה בסדר האיוני ולא בסדר הטוסקני, שהיה צפוי בסינגידונום.
התרשמות מקיר התמך (אנטה קפיטל) בצד התחתון של הקורה מצביעה על קיומם של שני עמודים ומעליהם כנראה גמלון מלבני.
קיימת אפשרות שבגלל תוואי השטח, המקדש למעשה נחפר במקורו במדרון ההר.
החלק הצפוני של פארק האקדמיה נחפר בשנת 1968 במהלך בניית מכל נפט לכבשן לחדר הדוודים של המועצה העירונית של ליגת הקומוניסטים המקומית.
מתחת למדשאה התגלו שרידי המרחצאות הרומיים העתיקים, כולל הפריג'ידיום (חדר עם מים קרים), לקוניקום (החדר עם המים החמים שבו אנשים היו מזיעים) והקלדריום (חדר עם שתי בריכות מים חמים) .
האתר הפך לחפירה ארכאולוגית ב-1969 והתגלו בו 8 חדרים בסך הכל, כולל שרידי תנור הלבנים שחימם את המים.
זה היה מרחץ ציבורי המשותף לשני המינים ומתוארך למאה ה-3 או ה-4. כל שטח פארק האקדמיה נמצא למעשה בגבולות "האזור המוגן של סינגידונום הרומית".
הוא ממוקם באזור שהיה בעבר האזור האזרחי של העיר, שמוקם מחוץ למבצר.
השרידים נראו עד 1978 ובשל המחסור במימון להמשך חפירות או לכיסויו בגג או מבנה, נקברו השרידים לשם שימורם.
שרידים של הקסטרום הרומי מהמאה ה-2 התגלו מתחת לרחוב טדאושה קושקושקוג במהלך שיפוצו ביוני 2009. השרידים נקברו לשם שימורם.
ברחוב Cincar Jankova התגלו חמישה קברים מסוף המאה ה-1, ולצידם שלוש תעלות.
פיתוח מאוחר יותר של בלגרד הרס למעלה מ-80% מהמרחב התרבותי באזור המוגן סינגידונום הרומית, כלומר מההתיישבות האזרחית והנקרופוליס.
ישנם רק שלושה חלקים שנחפרו, נשמרו ונקברו מחדש, שניים מתוכם נמצאים ב-Upper Dorćol (פארק האקדמיה וטאדושה קושקושקוג), השלישי הוא פארק פרולצ'ה בצד הנגדי של המדרון המרכזי.
העות'מאנים הפכו את דורצ'ול למרכז מסחר ושלטון אזורי.
במהלך המאה ה-16 התפתחו קשרי מסחר ענפים עם דוברובניק ובעיר הוקם באזאר ובו חנויות רבות.
יהודים ספרדים התיישבו בעיקר ביאלייה אשר הייתה סמוכה לגדות הדנובה וסבלה מהצפות רבות.
לפי תיעוד בספרי שאלות ותשובות שנשלחו לחכמי סלוניקי כגון חיים שבתי, עולה כי בתי היהודים הוקמו במחצית השנייה של המאה ה-16 במבנה של שכונות חצר.
מסביב לבתי השכונה הותקנו גדרות אבן ובמרכזה שכן בית הכנסת הספרדי המרכזי, תלמוד תורה ומקווה.
לאחר תום השלטון העות'מאני החל האזור לשנות את פניו ודורצ'ול עברה תנופת פיתוח ובנייה מודרנית לתקופה בעיקר בשכונה העילית.
יהודי העיר עזבו בהדרגה את יאלייה ועברו להתגורר בזרק ובהמשך עברו לשכונות החדשות בבלגרד.
ב-1908 נחנך בשכונה העילית בית הכנסת בית ישראל שהפך לבית הכנסת המרכזי של הקהילה הספרדית.
בהמשך נחנך במקום בית חולים יהודי.
במועד זה הופצצה בלגרד ונגרם נזק כבד מאוד לשכונת דורצ'ול בעיקר העילית.
הרוב המוחלט של יהודי בלגרד נספו במהלך השואה.
לאחר מלחמת העולם השנייה יושמה תוכנית בניין עיר חדשה אשר הפכה את דורצ'ול לאזור מגורים.
בראשית המאה ה-21 הפכה דורצ'ול לאזור בילויים ומרכז תיירות.
דורשי רשומות הוא מושג המופיע בספרות חז"ל שהחוקרים חלוקים לגבי משמעותו.
רש"י כותב במקום אחד: "דורשי רשומות - קשרים וסתומים הכלולים בתורה".
בהמשך דבריו כותב רש"י שהמונח דורשי רשומות בעל משמעות זהה למושג דורשי חמורות..
במקום אחר כותב רש"י: "דורשי פסוקים כדכתיב: "את הרשום בכתב אמת"".
יעקב בצלאל לויטרבך טען שמשמעות המונח הוא פרשנים שפירשו בדרך האלגוריה.
לדבריו, המונח "רשם" מציין יצירת סמלים ו"דורשי רשומות" הם מי שדורש את הסמלים.
עמדה דומה הביע הרב יהודה לייב צירלסון שכתב שדורשי רשומות דרשו בדרך ה"רמז".
מאיר איש-שלום פירש ש"דורשי רשומות" הם דורשי הכתובים.
פירוש זה הובא על ידי נפתלי הרץ טור-סיני במילון בן-יהודה.
בנימין זאב בכר טען שדורשי רשומות הם דורשי מקראות סתומות, על סמך הניגוד בין "רשום" ל"מפורש" במכילתא מסכתא דעמלק, פרשה א.
דניאל בויארין הצדיק פירוש זה של בכר מבחינה לשונית בהסתמכו על הניגוד בין "רשום" ל"פתוח" והניגוד בין "פתוח" ל"סתום", המוביל לשיטתו להקבלה בין "רשום" ל"סתום".
מופעים של המושג בספרות חז"ל
"דורשי רשומות היו אומרים כולן באין לעולם הבא שנאמר (תהלים ס, ט) "לי גלעד ולי מנשה ואפרים מעוז ראשי יהודה מחוקקי מואב סיר רחצי על אדום אשליך נעלי עלי פלשת התרועעי".
לי גלעד (ולי מנשה) זה אחאב שנפל ברמות גלעד מנשה כמשמעו אפרים מעוז ראשי זה ירבעם דקאתי מאפרים יהודה מחוקקי זה אחיתופל דקאתי מיהודה מואב סיר רחצי זה גחזי שלקה על עסקי רחיצה על אדום אשליך נעלי זה דואג האדומי ...
דושאן טאדיץ' (בסרבית: Душан Тадић; נולד ב-20 בנובמבר 1988) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בא-ואחדה מליגת העל של איחוד האמירויות.
טאדיץ' רשם למעלה מ-100 הופעות במדי נבחרת סרביה מאז הבכורה שלו ב-2008. הוא ייצג את המדינה באולימפיאדת 2008, וכן במונדיאלים 2018 ו-2022 וביורו 2024. טאדיץ' החל את דרכו במחלקות הנוער של מועדון הולדתו באצ'קה טופולה ושל וויבודינה.
עם האחרונה אף שיחק בליגה האירופית.
לאחר שתי עונות בחרונינגן עבר לטוונטה בשנת 2012, ובעקבות יכולתו הטובה שם עבר לסאות'המפטון מהפרמייר ליג.
טאדיץ' התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של באצ'קה טופולה ובגיל 14 הצטרף לקבוצת הנוער של וויבודינה.
בגיל 18 הצטרף לקבוצה הבוגרת ועד מהרה הפך לשחקן הרכב פותח.
בעונת 2009/10 כבש 10 שערים ב-27 משחקי ליגה במדי הקבוצה.
בקיץ 2010 טאדיץ' חתם בחרונינגן מליגת העל ההולנדית תמורת 1.23 מיליון אירו.
ב-8 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד אייאקס.
ב-18 בדצמבר 2010 טאדיץ' הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד אקסלסיור רוטרדם.
את עונת הבכורה שלו בהולנד סיים עם 7 שערים ו-22 בישולים ב-41 משחקים.
באותה עונה רק מסוט אוזיל (26) וליונל מסי (25) בישלו יותר שערים ממנו באירופה.
ב-10 באפריל 2012 סוכמה העברתו של טאדיץ' לטוונטה עם תום העונה תמורת 7.7 מיליון אירו.
ב-8 ביולי 2014 טאדיץ' חתם לארבע שנים בסאות'המפטון מהפרמייר ליג והיה להחתמה הראשונה של המועדון באותה עונה.
ב-17 באוגוסט טאדיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג בהפסד 1–2 לליברפול.
ב-23 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד ארסנל במסגרת גביע הליגה האנגלי.
ב-18 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בפרמייר ליג, ובישל ארבעה שערים נוספים בניצחון 0–8 נגד סנדרלנד ובכך שבר את שיא הבישולים למשחק אחד בפרמייר ליג.
ב-1 בינואר 2015 הבקיע את השער היחיד נגד מנצ'סטר יונייטד שהביא ל"קדושים" ניצחון ראשון באולד טראפורד מאז 1988.
ביוני 2018 חזר להולנד וחתם באייאקס תמורת כ-12 מיליון אירו.
ב-27 בנובמבר, טאדיץ' הבקיע צמד בניצחון 0–2 נגד א.א.ק.
אתונה במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות, שהבטיח לאייאקס עליה לשמינית הגמר לראשונה מאז 2006.
במרץ 2019 הבקיע שער ובישל שניים נוספים בניצחונה של אייאקס 4-1 על אלופת אירופה ריאל מדריד, במסגרת ליגת האלופות.
בעקבות ניצחון קבוצתו הודחה ריאל מדריד בסיכום שני המשחקים, לאחר שזכתה במפעל במשך שלוש שנים ברציפות.
ב-8 ביולי 2019 האריך את חוזהו בקבוצה עד לשנת 2026, כשבמהלך זמן זה יפרוש מכדורגל פעיל ויקבל תפקיד ניהולי בקבוצה.
לקראת עונת 2019/20 ולאחר עזיבתו של הקפטן מתייס דה ליכט ליובנטוס, מונה טאדיץ' לקפטן החדש של אייאקס.
בעונת 2020/21 זכה שוב עם אייאקס באליפות הולנד, כשהוא זוכה גם בתואר כדורגלן השנה בהולנד.
בעונה שלאחר מכן סיים כמלך הבישולים בליגה ההולנדית בפעם השישית והרביעית ברציפות.
בצעירותו, טאדיץ' שיחק בכל הנבחרות הצעירות של סרביה ואף השתתף באולימפיאדת בייג'ינג.
ב-14 בדצמבר 2008 טאדיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 0–1 ל.
ב-11 בספטמבר 2012 טאדיץ' הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–6 נגד .
טאדיץ' השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2018, בו הודחה נבחרתו בשלב הבתים לאחר שניצחה משחק אחד בלבד והפסידה שניים.
נבחרי העונה בליגת העל הסרבית: 2009/10
מלך השערים בליגה ההולנדית: 2018/19 (28 שערים, יחד עם לוק דה יונג)
הרכב השנה בליגת האלופות: 2018/19
שחקן החודש בליגה ההולנדית: מרץ 2019
הרכב השנה בליגה האירופית: 2020/21
דוּרקס הוא מותג הקונדומים הנמכר בעולם, עם נתח של 30% מהשוק העולמי.
במקור, פותחו הקונדומים ויוצרו בבריטניה על ידי חברת SSL אינטרנשיונל, אשר לאחר מכן נמכרה לחברה האנגלו-הולנדית רקיט בנקיזר בשנת 2010. בשנת 2006 היה דורקס המותג השני הנמכר ביותר של קונדומים בארצות הברית.
המותג נוסד בשנת 1915 כחברת "לונדון ראבר" (London Rubber Company).
המותג "דורקס" הושק בשנת 1929, ושמו נובע מהסלוגן "Durability, reliability, and excellence", קרי, "עמידות, אמינות ומצוינות".
בשנת 2007 המפעל האחרון של דורקס בבריטניה הפסיק את הייצור והוא עבר לסין, הודו ותאילנד.
ההיצע המודרני כולל מגוון רחב של קונדומים עשויים לטקס, כולל המותגים Sheik ו-Ramses בצפון אמריקה, וכן Avanti ביתר העולם.
דורקס מספקת גם מגוון של חומרי סיכה ואביזרי מין.
בשנת 2010 רכשה רקיט בנקיזר את יצרנית דורקס, SSL אינטרנשיונל, תמורת 2.5 מיליארד לירות שטרלינג.
אף על פי שדורקס לא נתנה חסות רשמית למשחקים האולימפיים, היא סיפקה בחינם 130 אלף קונדומים לספורטאים במהלך אולימפיאדת אתונה שנערכה ב-2004. בדומה, היא סיפקה בחינם 150,000 קונדומים ליותר מ-10,000 ספורטאים אשר התחרו באולימפיאדת לונדון שנערכה ב-2012.
ביוני 2016 הרשות הפדרלית לבריאות הציבור ברוסיה הורתה להסיר מהמדפים 11 מתוך 13 מסוגי הקונדומים של דורקס.
לטענתה, במשרד הבריאות הרוסי חסרים מסמכים ברישום הקונדומים של דורקס, החולשת על רבע מהשוק במדינה.
במרץ 2017 נכנסה דורקס לעולם הביגוד והאופנה, עם השקת ליין ג'ינסים לגברים.
הפרזנטור של ליין זה הוא שחקן הבוליווד רנביר סינג'.
אחת ממטרות ליין הג'ינסים היא סיוע לציבור השמרן בהודו להתגבר על המבוכה ברכישת קונדומים.
זאת משום שבהודו שימוש בקונדומים הוא סטיגמטי, וקשיים תרבותיים מונעים שיח פתוח בנושא.
באמצעות ליין הג'ינסים, דורקס מוכרת שתי אריזות קונדומים תמורת 25 רופי (1.4 שקלים) באריזה שמעוצבת כמו תווית העור שתפורה על מכנסי ג'ינס.
שינוי האריזה נועד לסייע ללקוחות להתגבר על המבוכה שברכישת המוצר.
ביולי 2018 קרא המותג לצרכנים בבריטניה ואירלנד להחזרת אריזות קונדומים מסוג Real Feel ו-Latex Free, מחשש להתפוצצות המוצר תחת לחץ.
החברה פרסמה התנצלות רשמית והודיעה כי הלקוחות יקבלו את כספם בחזרה.
בין השנים 2006–2012 הפיצה חברת ניאופרם ושיווקה בישראל את המותג דורקס, עד שהפסידה את הזיכיון לחברת רקיט בנקיזר.
באוקטובר 2012 משרד הבריאות בישראל איתר קונדומים מזויפים של החברה.
באותה שנה דורקס חלשה על כ-50% מנתח השוק הישראלי.
בפברואר 2016 השיקה דורקס אתר מכירות המקדם את מוצרי החברה, ומציע רכישה דיסקרטית ומשלוחים חינמיים.
ישראל הפכה למדינה השנייה לאחר אנגליה שהציעה רכישה מקוונת של מוצרי דורקס.
באותה שנה חלשה דורקס על כ-60% מנתח השוק הישראלי, המוערך בשווי של 40 מיליון שקל.
בפברואר 2018 נחשף בטרם עת קמפיין של המותג בישראל, בכיכובה של אביבית בר זוהר.
בקמפיין בר זוהר מקדמת כביכול "קורס לזיוף אורגזמה" .
הוא נחשף על ידי גולשים שגילו בקוד אתר ההרשמה לקורס הפיקטיבי.
דושקו סבאנוביץ' (בסרבית: Duško Savanović; נולד ב-5 בספטמבר 1983) הוא כדורסלן עבר סרבי, יליד קרואטיה, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 2003–2017.
סבאנוביץ' נולד לזוג הורים סרבים בעיר זאגרב, אשר הייתה אז חלק מהרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה ביוגוסלביה.
בשנת 2003 החל לשחק כדורסל באופן מקצועי, ובשלוש עונותיו הראשונות בקריירה שיחק עבור ז'לזניק בלגרד ובוראץ צ'אצ'אק מליגת העל הסרבית.
בעונת 2005/2006 זכה עם ז'לזניק באליפות הליגה האדריאטית, לאחר שגברה במשחק הגמר על פרטיזן בלגרד.
בשנת 2006 חתם על חוזה באוניקס קאזאן מליגת העל הרוסית.
בעונת 2006/2007 סייע לקבוצה להעפיל למעמד גמר הליגה, אך במשחק הגמר הפסידה קאזאן מול צסק"א מוסקבה.
בשתי עונותיו עם הקבוצה בטורניר גביע יול"ב קלע סבאנוביץ' 9.3 נקודות בממוצע למשחק.
לקראת עונת 2008/2009 עבר לשחק בקחאסול סביליה מליגת העל הספרדית.
בעונתו השנייה בסביליה העמיד ממוצעים של 14.7 נקודות ו-4.8 ריבאונדים למשחק, והוביל את קבוצתו למקום השישי בליגה הספרדית – הישגה הטוב ביותר מזה 10 שנים.
בקיץ 2010 חתם סבאנוביץ' על חוזה בקבוצת ולנסיה, אשר השתתפה בליגה הספרדית וביורוליג.
בעונתו הראשונה ביורוליג קלע 11.9 נקודות והוריד 4.6 ריבאונדים למשחק, והוביל את קבוצתו, לצד ויקטור קלאבר וננדו דה קולו, לשלב רבע הגמר.
בסיום אותה עונה, אשר הייתה האחרונה שלו בוולנסיה, נבחר לחמישייה השנייה של העונה ביורוליג.
ביוני 2011 חתם על חוזה ל-3 עונות באנאדולו אפס הטורקית.
בעונת 2011/2012 הפסידה אנאדולו בסדרת גמר ליגת העל הטורקית מול בשיקטש (2–4), בעונת הודחה על ידי אולימפיאקוס בשלב רבע גמר היורוליג (2–3), ובעונת 2013/2014 הפסידה מול פינאר קרשיאקה במשחק גמר הגביע הטורקי (65–66).
בשלוש עונותיו בקבוצה רשם סבאנוביץ' ממוצעים של 9.9 נקודות ו-4.2 ריבאונדים למשחק ביורוליג, ו-10.9 נקודות ו-4.9 ריבאונדים למשחק בליגה הטורקית.
לקראת עונת חתם על חוזה בבאיירן מינכן.
בשתי עונותיו בקבוצה הודחה באיירן בשלב הבתים הראשון של היורוליג, ולאחר מכן השתתפה ביורוקאפ.
לאורך התקופה העמיד ממוצעים כוללים של 11.3 נקודות ו-4.8 ריבאונדים למשחק בשתי הליגות.
ביוני 2016 חתם סבאנוביץ' על חוזה לעונה אחת בדינמו סאסארי האיטלקית.
באותה עונה, אשר הייתה האחרונה בקריירה שלו, העפיל עם סאסארי לגמר הגביע האיטלקי, בו הפסידה מול אולימפיה מילאנו.
בין השנים 2009–2013 יצג סבאנוביץ' את נבחרת סרביה בכדורסל בטורנירי מוקדמות יורובאסקט 2009, אליפות העולם 2010, יורובאסקט 2011 ומוקדמות יורובאסקט 2013.
באליפות העולם 2010 היה הקלעי השני של נבחרתו (אחרי ננאד קרסטיץ'), עם ממוצע של 11.4 נקודות למשחק, והוביל את סרביה לפיינל פור הטורניר.
במשחק חצי הגמר מול נבחרת טורקיה הצטיין עם 15 נקודות, אולם קבוצתו הפסידה בתוצאה 82–83. במשחק על המקום השלישי הפסידה סרביה מול נבחרת ליטא בתוצאה 88–99.
בטורניר יורובאסקט 2011 קלע 13.6 נקודות בממוצע למשחק, אך נבחרתו סיימה במקום השמיני בלבד.
דושקו מרקוביץ' (במונטנגרית: Душко Марковић; נולד ב-6 ביולי 1958) הוא פוליטיקאי מונטנגרי, ראש ממשלת מונטנגרו מנובמבר 2016 עד נובמבר 2020. בעבר כיהן גם כסגן ראש הממשלה וכשר המשפטים.
בשנים 2005–2010 כיהן מרקוביץ' כראש הסוכנות לביטחון לאומי.
מרקוביץ' נולד ב-6 ביולי 1958 ברפובליקה הסוציאליסטית של מונטנגרו שהייתה חלק מרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
בשנת 1997 נבחר מרקוביץ' לכהן בפרלמנט הלאומי.
בשנים שלאחר מכן שימש גם כעוזר לשר הפנים.
ב-28 בנובמבר 2016 נבחר לכהן כראש הממשלה, עם רוב של כ-41 קולות מקרב 81 חברי הפרלמנט כאשר האופוזיציה החרימה את ההצבעה ועם תמיכה של המיעוטים הבוסניאקים, הקרואטים והאלבנים.
מרקוביץ' עורר מחלוקת כאשר קידם הטלת קנסות של אלפי אירו על אזרחים שלא יעמדו בזמן השמעת ההמנון וכאשר העביר את הבעלות על מבני הכנסייה לידי המדינה.
מרקוביץ' נשוי ואב לשלושה ילדים.
דורקתריום (שם מדעי: Dorcatherium; מילולית: "בהמת צבי") הוא סוג נכחד של פרסתן קטן עד בינוני ממשפחת האיילוניים, שחי במשך המיוקן עד הפליוקן.
המאובנים שלו התגלו באירופה (בין השאר בספרד וצרפת), בדרום אסיה מהודו (סמוך למורדות ההימלאיה) עד ערב הסעודית וגם במזרח אפריקה.
הוא סווג בידי החוקר קאופ ב-1833.
סוג קדום זה היה קרוב יחסית לאיילון המים האפריקני והיה בעל מבנה שיניים מותאם לאכילת עלים, אך לא לצמחייה קשיחה כמו עשבים ובכל זאת היה בעל כותרים גבוהים, אשר מעידים על התאמה מסוימת לתזונה צמחונית.
ליונק זה היו רגליים דקות ושרירי רגליים אחוריות חזקות כשל ארנבת.
כמו מרבית האיילונים הוא היה חסר קרניים ובמקומם היה בעל ניבים ארוכות, איתם נלחמו הזכרים על נקבות.
ניתוח השוואתי המבוסס על בסיס מבנה שיניו ודימויי המוח (על פי נפח הגולגולת המשוער), מראה שגודל היונק הקדום הגיע מ-4 קילוגרם ל-41 קילוגרם, בהתאם למינים.
דושאן אנג'לקוביץ' (בסרבית: Dušan Anđelković; נולד ב-15 ביוני 1982) הוא כדורגלן סרבי, ששיחק בעמדת הבלם.
דושאן אנג'לקוביץ' החל את דרכו בקבוצת סלוגה קרליובו ובעונת 2004/05 לראשונה שיחק בליגת העל הסרבית בקבוצת רדניצ'קי בלגרד.
בינואר 2006 הוא עבר בהשאלה להכוכב האדום בלגרד בה שיחק בהגנה לצד מילאן מרטינוביץ'.
בסיום העונה הוא נרכש והמשיך לשחק בקבוצה.
בסתיו 2008 הוא עבר תקופה קצרה לטורקיה וכבר בינואר 2009 חתם עם רוסטוב בה שיחק לצד בלם סרבי נוסף איבן ז'יבנוביץ'.
בשנת 2011 קרסנודאר עלתה לליגת העל הרוסית בכדורגל ורכשה את אנג'לקוביץ' לחיזוק קו ההגנה.
בעונת 2015 דושאן אנג'לקוביץ' חזר לכוכב האדום ובשנת 2018 החליט לעזוב את הכדורגל המקצועי.
בשנת 2008 אנג'ל'קוביץ' הוזמן למשחק בודד של נבחרת סרביה בכדורגל.
דושקו טרייצ'בסקי (במקדונית: Душко Трајчевски; נולד ב-1 בנובמבר 1990 בסקופיה) הוא כדורגלן ממקדוניה הצפונית המשחק בעמדת הקשר בליגת העל הקפריסאית בקבוצה דוקסה קאטוקופיה ובנבחרת מקדוניה הצפונית.
דושקו טרייצ'בסקי למד כדורגל בעירו סקופיה והחל קריירה מקצועית בשנת 2010. בשנת 2011 הוא חתם על חוזה עם טטקס טטובו וכעבור שנה עבר לרבוטניצ'קי בה שיחק מספק עונות.
בתקופה זו הוא זכה עם קבוצתו באליפות הליגה בעונת 2013/14 ופעמיים בגביע בעונות 2013/14 וב-2014/15.
בשנת 2018 הוא עבר לשחק בקפריסין ובעונת 2019 נקלט בדוקסה קאטוקופיה הקפריסאית.
דושקו טרייצ'בסקי ערך את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד נבחרת אוסטרליה במרץ 2015.
דורתה אנגלברכטסדאטר (בנורווגית: Dorothe Engelbretsdatter) הייתה סופרת ומשוררת נורווגית, אשר נחשבת לסופרת האישה הראשונה בנורווגיה.
היא נולדה בברגן שבנורווגיה ב-1634 וחיה שם עד מותה ב-1716. כתביה של אנגלברכטסדאטר כללו ברובם המנונים ופזמונים.
הם עסקו בעיקר בדת, ושילבו גם מאפיינים פמיניסטיים הנחשבים לפורצי דרך לזמנה.
אנגלברכטסדאטר נולדה בברגן שבנורווגיה ב־16 בינואר 1634 לאנה וורנגל ואנגלברכט יורגנסון, שהיה כומר ותאולוג אמיד ומוערך.
את רוב ילדותה העבירה אנגלברכטסדאטר בברגן, אך התגוררה בקופנהגן בין השנים 1647 ל-1650. בילדותה למדה אנגלברכטסדאטר קרוא וכתוב וזכתה לחינוך מקיף, בעיקר בנושאי הדת הנוצרית.
בשנת 1652 נישאה אנגלברכטסדאטר לכומר ותאולוג בשם אמברוסיוס הארדנברק.
הארדנברק היה אדם משכיל, והוא ירש את מקומו של אביה של אנגלברכטסדאטר בכנסייה בשנת 1659. לשניים נולדו 9 ילדים, 7 מהם מתו בילדותם.
את ספרה הראשון, "Siælens Sang-Offer" (בתרגום לעברית: "קורבן לשירת הנשמה"), הוציאה אנגלברכטסדאטר לאור לאחר מותם של שבעת ילדיה, והוא זכה להצלחה מסחרית לא מבוטלת והיה לרב מכר.
עקב האופי המזמורי של כתיבתה, גם אנשים שלא ידעו קרוא וכתוב נהנו משיריה אשר עברו מפה לאוזן.
בשנת 1683 התאלמנה אנגלברכטסדאטר, ושני ילדיה אשר נותרו בחיים עזבו את ברגן.
לאחר אובדן בעלה, אנגלברכטסדאטר נקלעה לקשיים כלכליים, שכן היה עליה לפרנס את עצמה כמשוררת עצמאית ללא משפחה.
היא נעזרה בקרובי משפחתה אשר חיו בקרבת קופנהגן ונסעה לדנמרק, שם פנתה למלך בבקשה לתמיכה כלכלית.
היא קיבלה ממנו בעלות על כתביה, המקבילה לזכויות יוצרים, וכן פטור ממס לשארית חייה.
זכויות היוצרים תרמו להגדרתה של אנגלברכטסדאטר כסופרת הנורווגית הראשונה, על אף שנשים רבות נהגו לכתוב לפניה, אנגלברכטסדאטר הייתה הראשונה לקבל על כתביה זכויות, ולהיות מוכרת כיוצרת על ידי המלך.
במהלך ביקורה בקופנהגן פגשה אנגלברכטסדאטר את המשורר הדני המפורסם תומאס קינגו (1643-1703).
בשנת 1685 הוציאה אנגלברכטסדאטר את ספרה השני-"Taare- Offer" (בתרגום לעברית: "מנחת דמעות"), שלא זכה להצלחה רבה כקודמו.
היא חיה חיים צנועים בברגן, עד שאיבדה את בתה בשריפה אשר התרחשה בברגן בשנת 1702, שהשמידה את רוב הבתים בעיר.
היא פנתה למלך דנמרק בשנית אך לא קיבלה מענה, ושבה לגור לבדה רק בשנת 1712, 4 שנים לפני מותה.
לאורך שנות פועלה, ספגה אנגלברכטסדאטר ביקורת רבה, במיוחד בשל היותה אישה.
רבים טענו שהיה זה בעלה שכתב את שיריה והיא פרסמה אותם בשמה (על אף שהוסיפה להוציא ספרים לאור גם לאחר מותו).
בנוסף, רבים ביקרו את עבודתה כזו ה-"סוחטת דמעות" העוסקת ברגש יתר על המידה.
אנגלברכטסדאטר סברה שנשים יכולות ואף נדרשות לכתוב וליצור, ועסקה רבות בנשים בתנ"ך.
היא נהגה לכנות את עצמה כ"דבורה" של ברגן.
אנגלברכטסדאטר פעלה בשיא תקופת הבארוק, ומאפייניהם של שיריה תאמו את מאפייני הבארוק.
כתיבתה הייתה מלאת דימויים ואלגוריות, אך לא הייתה מתוחכמת ומרומזת כשל עמיתיה באותה התקופה.
אנגלברכטסדאטר כתבה באופן כן, חושפני ולעיתים סרקסטי (בעיקר כאשר עסקה בביקורת נגד נשים באותה התקופה), ורבים הזדהו עם שיריה.
רוב הדימויים בהם השתמשה היו יום-יומיים בהשוואה לדימויים הנפוצים בשירה של אותה התקופה.
הפורמט העיקרי בו השתמשה בכתיבתה היה ההמנון, יצירה העוסקת בדת ונהוג לדקלמה בעת תפילה, והייתה נפוצה מאוד בסקנדינביה באותה התקופה.
עבודותיה של אנגלברכטסדאטר שולבו לעיתים עם מנגינות עממיות ודוקלמו בכנסיות.
הספר הראשון שהוציאה, "Siælens Sang-Offer" (שיצא לאור לראשונה ב-1678) כלל מגוון שירי תפילה והמנוני דת טקסיים, כאשר הסוגיה העיקרית בה עוסקות היצירות היא התהליך שעל הנפש לעבור בטרם מפגשה עם אלוהים.
ספר זה נחשב לספר המוערך והמצליח מבין יצירותיה.
"Siælens Sang-Offer" הודפס בקריסטיאניה (כיום, אוסלו), והוא אחד מהספרים הראשונים שהודפסו שם.
הספר היה אהוד ומוכר, ויצא לאור במעל 30 מהדורות שונות עד שנת 1868.
ספרה השני של אנגלברכטסדאטר, "Taare- Offer", אשר ראה אור בשנת 1685, היה עיבוד של כתבי דת מאת פדר מולר- כומר נורווגי.
היא הקדישה את ספר זה למלכה .
אנגלברכטסדאטר עסקה בנושא המוות והאובדן בספריה לעיתים תכופות.
בפתיחה של ספרה הראשון, כתבה כי "צער חדש הוליד שירים חדשים".
רבים משיריה הוקדשו לנושא המוות, הסבל האנושי וההתמודדות עמו.
דושפולור (טובאנית: дошпулуур, [dɔʃpuˈluːr], רוסית: [dəʃpʊluːr]) הוא סוג של לאוטה, כלי מיתר, כלי פריטה, שמקורו ברפובליקה הטובאנית.
הוא בעל צוואר ארוך, על פי רוב עשוי מעץ אורן או לגש.
לוח האצבעות לא שריגים כלל, מה שגורם לו לדמות או להזכיר את הנגוני והגוימברי מצפון אפריקה.
ברוב הכלים, את קצה הצוואר מעל תיבת היתדות, מקשט גילוף עץ בדמות ראש סוס.
הכלי משמש בעיקר ככלי ליווי לביצועי יחיד של שירת גרון.
את הדושפולור ניתן למצוא במספר גרסאות: באופן מסורתי יש לכלי שני מיתרים בלבד, אך קיימות גרסאות עם שלושה ואפילו ארבעה מיתרים.
המיתרים מחוברים לתחתית ארגז התהודה על ידי קרס או וו עשוי עץ, מעל לגשר עץ רופף, המונח בין המיתרים וחזית תיבת התהודה, ואל מפתחות הכוונון תיבת הכוונון.
בגרסה הנפוצה תיבת תהודה עשויה כולה עץ בצורת טרפז.
גרסה נוספת, עשויה עם באותו מבנה גוף טרפזי, אבל תיבת התהודה כולה מכוסה בעור עזים או נחש וללא קישוטים כלל.
קיימת גם גרסה בעלת תיבת תהודה עגולה בדומה לבנג'ו.
גם בגרסה זו תיבת התהודה מכוסה בעור עזים משני צידיה.
מרת דמדין תכנן ויצר גם דושפולור כפול צוואר, במיוחד עבור אנסמבל אלאש לביצוע השיר Oitulaash''Xeveri.
כול אחת משתי מערכת המיתרים בכלי זה, מכוונת למפתח אחר, כך שהנגן יכול לעבור ביניהן במהירות, בהתאם למִתְוֶה השיר אותו הוא מלווה.
על הדושפולור מנגנים בפריטה או מריטת המיתרים (צביטה בין אצבע לאגודל תוך משיכה במאונך לפני תיבת התהודה) באמצעות אגודל ואצבע או מפרט.
למרות יתדות הכוונון הארוכות, שאף הן עשוית מעץ ומעטרות את תיבת הכוונון, את הדושפולור מכוונים באמצעות מכווני גיטרה חדישים.
את שני המיתרים נהוג לכוון במרווח של חמישית מושלמת זה מזה.
כאשר קיים גם מיתר שלישי, הוא מכוון לשמינית ויוצר בכך בדרך כלל את האוקטבה.
לפעמים מכוונים את שני המיתרים בהפרש רביעית מושלמת.
בגרסת הדושפולור בעל ארבעה מיתרים, המיתר הנוסף מכפיל את החמישית אבל באוקטבה אחת נמוכה יותר.
דושאן ולאחוביץ' (בסרבית: Душан Влаховић; נולד ב-28 בינואר 2000) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת יובנטוס מהסרייה א' ובנבחרת סרביה.
ולאחוביץ' נולד בבלגרד, בנעוריו שיחק במועדוני הנוער של הכוכב האדום בלגרד ושל OFK בלגרד עד שב-2014 הצטרף לפרטיזן בלגרד.
ב-2015 שהוא בן 15 בלבד, חתם על חוזהו המקצועי הראשון בקבוצה, ובעונת 2016 רשם את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, במשחק מול OFK בלגרד.
הוא היה בכך לשחקן הצעיר ביותר בתולדות המועדון.
את שערו הראשון הבקיע באפריל 2016 בניצחון על ראדניק סורדוליצ'ה והיה בכך צעיר הכובשים בתולדות המועדון.
באותה עונה זכה עם פרטיזן בגביע הסרבי.
ביוני 2017 חתם בפיורנטינה מהסרייה א' באיטליה, הוא נותר בבלגרד עד הגיעו לגיל 18. בספטמבר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בפיורנטינה בהפסד לאינטר מילאנו.
את שער הבכורה שלו בליגה כבש בעונת 2019/2020 בהפסד לקליארי.
את העונה סיים עם שישה שערים ב-30 הופעות ליגה.
ב-28 בינואר 2022 חתם ביובנטוס אליה עבור תמורת 75 מיליון יורו.
את הופעת בכורה שלו ערך בניצחון 0–2 על הלאס ורונה במסגרת הליגה, משחק בו הוא גם כבש את השער הראשון לזכות הגברת הזקנה.
ב-22 בפברואר 2022 כבש שער בכורה ביובנטוס בליגת האלופות בתיקו 1-1 בשלב שמינית הגמר נגד ויאריאל.
השער נכבש 33 שניות מפתיחת המשחק, וזהו שער הבכורה המהיר ביותר של שחקן בתולדות ליגת האלופות.
ולאחוביץ' היה חבר בנבחרות הצעירות של סרביה.
ב-2017 היה חבר הנבחרת למוקדמות אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 בה כבש שער אחד מול נבחרת שוודיה.
ב-2019 היה חבר בסגל הנבחרת במוקדמות אליפות אירופה עד גיל 19 בהן כבש חמישה שערים בחמישה משחקים.
באוקטובר 2020 רשם את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, כשנכנס כמחליף בהפסד לנבחרת הונגריה במסגרת ליגת האומות 2020/2021. את שער הבכורה שלו בנבחרת כבש בנובמבר אותה שנה בניצחון 5–0 על רוסיה.
במוקדמות מונדיאל 2022 - אירופה כבש בניצחון 3–2 על אירלנד.
דושנוק (בהונגרית: Dusnok) הוא יישוב (כפר) שממוקם בנפת קלוצ'ה של מחוז באץ'-קישקון בדרום הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה, גם אוכלוסיית דושנוק נמצאת בירידה.
הכפר הגדול הוא אחד מהיישובים לאורך תעלת הוואיאש (Vajas), בערך באמצע הדרך בין הערים באיה לבין קלוצ'ה.
היישוב ממוקם 135 קילומטרים דרומית לבודפשט, בצד השמאלי (המזרחי) של הדנובה ושוכן כחמישה קילומטרים מהנהר.
האזור מאופיין בנוף של גדת נהר, שפני השטח שלו עוצבו על ידי המים של הדנובה, הואייאש והארייג (Örjeg).
מיקום הכפר הפך לאטרקטיבי בשל הדנובה הסמוכה, תעלת ואייאש האדמות הפוריות והיערות השופעים בסביבתו.
נתיב הגישה החשוב ביותר היבשתי הוא כביש ראשי 51, שדרכו ניתן להגיע עד אמצע המדינה.
האזור המנהלי של הכפר מושפע מהכביש המהיר M9 בדרום ומכביש 5312 במזרח.
מכתב הענקה, של בלה השלישי, מלך הונגריה, שמתאורך לתקופה 1193 עד 1196 מזכיר לראשונה את שמו של דושנוק.
בשנת 1639 הכפר ואדמותיו היה רכושם של יאנוש מישקי ושל אישטוואן וורש.
בסוף המאה ה-17 אכלס היישוב קתולים דלמטיים ובוסנים.
בתחילת המאה ה-18, משפחת הרוזן צ'סנקי דרשה אותו בחזרה, אך בסופו של דבר היישוב הפך לרכושו של הארכיבישופות של קאלוצ'ה.
היישוב נפל קורבן לשריפה הרסנית ב-1864.
אין פרטים על הקהילה היהודית המקומית, אך בית קברות יהודי קטן המקום מעיד על קהילה יהודית מקומית.
בית הקברות היהודי הקטן נמצא ליד בית הקברות הכללי של היישוב.
מפתחות בית העלמין נשמרים בלשכת ראש העיר.
בשנת 1990 שוחזרו הקברים בבית העלמין המוזנח והוצבו בחלק ייעודי מיוחד של בית העלמין של הציבורי הכללי.
בסוף מאי 1944 רוכזו יהודי המחוז כולו לגטו קלוצ'ה ביניהם גם יהודי דושנוק.
הכנסייה הרומית-קתולית, שנבנתה בחלק הגבוה ביותר של הכפר, קרוב לקו המים, הוקמה על ידי הארכיבישוף גאבור פטאצ'יץ' בשנת 1744 מלבנים מיובשות בשמש לכבוד השליחים פיליפ הקדוש ויעקב הקדוש.
הכנסייה, יחד עם רוב הכפר, נשרפו ב-1780, אך נבנתה מחדש ב-1844. ציורי הקיר שלו צוירו על ידי לאיוש מארטון, ציור המזבח שלו על ידיאסטריק קאקוני.
אירוע תרבות ובידור בשם "Rác Pentecost" מתקיים מדי שנה בחג השבועות הנוצרי כדי לטפח מסורות אתניות.
אלפיים-שלושת אלפים איש מגיעים לתוכניות הצבעוניות והמגוונות.
השירה והאווירה המוזיקלית-ריקודית מועצמים על ידי מרק הדגים המקומי האיכותי, המאכלים האתניים, והיינות המקומיים.
מי הוואייאש המתפתלים והמקיפים את הכפר הם גן עדן מוכן לדייג, מושלם לטיולי חתירה מתחילת האביב, אשר לא משמש רק את המקומיים.
באזור המנהלי של דושנוק שוכן יער לנש ובית הציד שבו, שמבוקש על ידי ציידים זרים ומקומיים כאחד.