tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנים אלו הופסק היצוא של לנצ'יה לשווקים רבים ועיקר המכירות שלה היו בשוק האיטלקי.
בעשור הראשון של המאה ה-21 לנצ'יה שוב אינה זוכה להצלחה במכירות ולמוניטין לו זכתה בעבר.
דגמי שנות האלפיים של לנצ'יה הם למעשה חבילות עיצוב ואיבזור איכותיות אך פשרניות לרכבי פיאט, למעט רכב הפאר ת'זיס (Thesis) בעל העיצוב הנועז שאינו זוכה להצלחה בשוק.
החברה מתמקדת בעיקר בכלי רכב משפחתיים ומיניוואנים מאובזרים לשוק המקומי ואיבדה את מקומה כיצרן בולט בשוק.
מאז שנת 2003 מציגה לנצ'יה כמעט מדי שנה דגמי תצוגה המעידים על כוונה לחזור ולייצר כלי רכב ספורטיביים יוקרתיים נועזים יותר, ומעניקה להם שמות ועיצובי רטרו של דגמים מצליחים מהעבר כגון פולביה, HPE וסטראטוס.
החברה הכריזה שבשנת 2008 היא מתכננת להציג דור חדש של לנצ'יה דלתא שיכלול גם גרסאות ספורטיביות.
בשנת 2007 הוצג דגם של אפניים קונספט לנצ'יה אופניים עירוניים.
בתוכנית חומש עסקית בשם "Action plan 300K" שהוצגה בסוף שנת 2006 הכריז מנכ"ל לנצ'יה אוליביה פרנסואה שהחברה מתכננת לפרוץ בחזרה אל מחוץ לשוק האיטלקי, ולשלש את מכירות המותג עד שנת 2010 תוך התמקדות בשוק היוקרה ושמירה על רמת מחירים גבוהה.
וינצ'נצו לנצ'יה עצמו היה נהג מרוצים מצליח בחברת פיאט.
הוא השתתף במרוץ הגראנד-פרי הראשון בהיסטוריה במסלול לה-מאנס בשנת 1906 ואף השיג את זמן ההקפה המהיר ביותר, אך נאלץ לפרוש מהמרוץ עקב תקלה במכונית הפיאט בה נהג.
הניצחון הראשון של רכב מתוצרת לנצ'יה במרוץ רשמי היה בשנת 1908 במרוץ 20 הק"מ של פאדובה כשוינצ'נצו לנצ'יה נהג בעצמו ברכב החברה וסיים את המרוץ במהירות ממוצעת מדהימה של 89 קמ"ש.
לאחר השתתפות בהצלחה במספר מרוצים, החליט וינצ'נצו לנצ'יה לפרוש אישית מנהיגת מרוץ ולהפסיק את השקעת משאבי החברה בתחום.
בשנת 1910 הופסקה ההשתתפות הרשמית של החברה באירועי ספורט מוטורי.
עם זאת, נהגים פרטיים זיהו את הפוטנציאל התחרותי של רכבי החברה ועשו בהם שימוש במרוצים שונים בהצלחה רבה.
עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה זכו רכבי לנצ'יה לניצחונות במרוצים בארצות הברית, איטליה וצרפת.
בשנות ה-20 זכה דגם הלמבדה המהפכני בניצחונות רבים במרוצים, כולל מקום ראשון בקטגוריה במרוץ ה"מילה-מילייה" ב-1927 וב-1928. החברה אמנם לא הפעילה קבוצת מרוצים רשמית, אולם רכבי מרוץ לקבוצות ונהגים פרטיים הוכנו ושופרו במפעל וזכו לתמיכה לוגיסטית.
בשנות ה-30 וה-40 המשיכו נהגים פרטיים לעשות שימוש ברכבי לנצ'יה כגון אוגוסטה ואפריליה במרוצים מקומיים באירופה, ללא תמיכת המפעל.
שנות החמישים - הקמת קבוצת המרוץ
ג'אני לנצ'יה שהיה חובב ספורט מוטורי החליט להעניק סיוע וחסות לארבעה צוותים פרטיים שבחרו לנהוג בלנצ'יה אורליה במרוץ הטור-דה-סיציליה בשנת 1951. הצוותים זכו בכל ארבעת המקומות הראשונים.
באותה שנה זכו דגמי האורליה במקום השני במרוץ המילה מילייה, ולניצחונות במרוץ 24 השעות של לה מאן ובמרוץ הטארגה פלוריו.
מעודד מההצלחה החליט ג'אני להיכנס בצורה רשמית לפעילות מרוץ והקים את קבוצת המרוץ הרשמית של המפעל - Scuderia Lancia .שסמלה היה פיל שועט.
עבור קבוצת המרוץ פותחה סדרת רכבי ה-"D" שזכו בניצחונות במרוצי הטארגה פלוריו, קאררה פאן אמריקה, מונטה קרלו ומילה מילייה בשנים 1953-1954.
ההצלחות במרוצי הכביש והסיבולת הביאו להחלטה להתקדם לליגה הבכירה בעולם המרוצים - פורמולה 1. כדי להשתתף בליגה זו פותחה הלנצ'יה D50 המורכבת והחדשנית וצורף הנהג אלברטו אסקארי, זוכה שתי אליפויות עולם.
כסף ומשאבים רבים של החברה הופנו להקמת קבוצת המרוצים, כשהמטרה השאפתנית הייתה לנצח את הקבוצות הבכירות פרארי ומרצדס, ולהוביל את הליגה.
הקבוצה הספיקה להשתתף במרוץ האחרון של ליגת פורמולה 1 בעונת 1954 ללא הצלחה.
למרות זמני הקפה מצוינים והובלה במרוץ נאלץ אסקארי לפרוש עקב תקלה.
בעונת 1955 המשיך המזל הרע לרדוף את הקבוצה, ולמרות הובלה וניצחון במספר מרוצים סבלו המכוניות מבעיות מכניות שלא איפשרו להן לסיים את רוב המרוצים.
במרוץ האחרון בו השתתפה הקבוצה, מיד אחרי שאסקארי החל להוביל וניצחונו נראה מובטח התנגשה מכוניתו בגדר ההפרדה וצללה למי הנמל של מונטה קארלו.
אסקארי ניצל בנס אולם ארבעה ימים מאוחר יותר נהרג בתאונת דרכים.
בעקבות מותו של אסקארי ועקב חוסר יכולת כלכלית להמשיך ולממן את פעילותה, פורקה קבוצת הפורמולה 1 של לנצ'יה.
המכוניות נמסרו לידי קבוצת פרארי, שעשתה בהן שימוש בעונת 1956. בעונה זו זכה הנהג חואן מנואל פאנג'יו בתואר אלוף העולם כשהוא נוהג בלנצ'יה D50 נושאת סמלי פרארי.
שנות השישים ואילך - מרוצי ראלי
לאחר פירוק קבוצת המרוצים ומכירת החברה, המשיכו נהגים פרטיים לעשות שימוש במכוניות מתוצרת לנצ'יה במרוצים שונים.
דגם האפיה ואחריו הפלאמיניה זכו לניצחונות רבים ובתחילת שנות השישים החלו דגמי הפולביה לצבור הישגים במרוצי ראלי.
ההנהלה החדשה של החברה החלה להביע עניין בהשתתפות במרוצים כדי לקדם תדמית ספורטיבית ומתקדמת לרכבי החברה, אך לא הייתה מעוניינת לחזור ולהקים קבוצת פורמולה 1 יקרה.
היכולת המוכחת של רכבי החברה במרוצי ראלי בידי נהגים פרטיים הביאה לקבלת ההחלטה להקים קבוצת ראלי רשמית.
קבוצת הראלי נקראה HF, שהם ראשי התיבות של High Fidelity - מונח מתחום האלקטרוניקה והאודיו שנתפס בשנים ההן כמייצג חדשנות ואיכות.
סמלה של הקבוצה היה סמל הפיל השועט ששירת את קבוצת מרוצי הפורמולה 1. כלי הרכב הראשונים שהתחרו במסגרת הקבוצה היו דגמי פלאביה קופה, ואחריהם דגמי פולביה קופה.
הקבוצה זכתה לניצחונות במרוצי ראלי רבים, ובשנת 1972 זכתה לנצ'יה פולביה קופה בתואר אליפות העולם בראלי.
את הלנצ'יה פולביה החליפה מכונית קיצונית בהרבה - הסטראטוס (Stratos), שהביאה למהפכה בעולם הראלי.
הסטראטוס התבססה על תכנון אקזוטי עם מנוע מרכזי מתוצרת פרארי ועיצוב ספורטיבי ייעודי.
היא הייתה המכונית הראשונה בעולם שתוכננה במיוחד למרוצי ראלי והביאה ללנצ'יה שלוש אליפויות עולם רצופות בשנים 1974-1976.
אחרי שלוש שנים של ניצחונות החליט תאגיד פיאט, הבעלים של לנצ'יה באותה עת, להפסיק את המשך השתתפות הסטראטוס במרוצי ראלי כדי לקדם רכב מתוצרתם - פיאט 131 אבארט.
עם זאת, הסטראטוס המשיכה לנצח במרוצים בקטגוריות שונות בידי נהגים פרטיים גם בשנות השמונים.
לאור המגבלות שהטיל תאגיד פיאט על השתתפות לנצ'יה במרוצי ראלי, התמקדה לנצ'יה בסוף שנות השבעים במרוצי סיבולת עם הלנצ'יה בטא מונטה קרלו טורבו, וזכתה בשלוש אליפויות עולם בשנים 1979-1981.
אליפויות העולם הביאו להחלטה לייצר מכונית ייעודית לקטגוריה הבכירה של מרוצי הסיבולת, דגם ה-LC2. מכונית זו התחרתה במרוצי סיבולת בשנים 1983-1985 אך לא הצליחה להביס את המתחרות מבית פורשה ובשלוש השנים בהן התחרתה זכתה להיות סגנית אלופת העולם בלבד.
בסוף עונת 1985 החליטה לנצ'יה להפסיק את פעילותה במרוצי סיבולת.
בשנת 1983 חזרה לנצ'יה לראלי עם דגם ה-037 טורבו וזכתה שוב באליפות עולם.
ה-037 הייתה אלופת העולם האחרונה בראלי שלא עשתה שימוש בהנעה לכל הגלגלים (4X4).
את ה-037 החליפה אחת ממכוניות הראלי הקיצוניות של כל הזמנים - הלנצ'יה דלתא S4. מכונית זו הייתה בעלת הנעה לכל הגלגלים (4X4) ומנוע מתקדם שהיה הראשון בהיסטוריה שעשה שימוש בשני סוגי מגדשים - מגדש טורבו ומגדש על.
כתוצאה מהשינוי בתקנון הופסק פיתוח דגמי ה-ECV וה-ECV2 שהיו אמורים להחליף את ה-S4 בעונות הבאות.
בשנת 1987 חזרה לנצ'יה להתחרות במרוצי ראלי ברכב סדרתי הנמכר גם לציבור הרחב - לנצ'יה דלתא HF4X4. פיתוח הגרסה הספורטיבית של הדלתא החל עוד לפני ששונו חוקי הראלי, ומטרתו הייתה להציע לציבור הרחב מעט מהביצועים והיכולות של דגמי המרוץ.
בפיתוח הרכב התבססו מהנדסי החברה על הניסיון שרכשו בפיתוח ה-S4 וה-ECV, בייחוד בתחום ההנעה.
התוצאה הייתה רכב בעל מערכת 4X4 מורכבת ומתוחכמת העושה שימוש בשלוש טכנולוגיות שונות של דיפרנציאלים כדי לאפשר אחיזת כביש מקסימלית בתנאים קיצוניים.
מנוע הטורבו של הדלתא הסדרתית קיבל תוספת כח והורכב ברכב, והוא הוצע למכירה באולמות התצוגה ובמקביל נשלח למסלולי הראלי - בהם זכה להישגים חסרי תקדים.
פיתוח הדלתא HF4X4 נמשך עד שנת 1993 והגיע לשיאו בדגם הדלתא אינטגראלה אבולוציונה II.
הדלתא הוכיחה את עצמה כדגם המוצלח ביותר במרוצי הראלי אי פעם, כשזכתה בשש אליפויות עולם רצופות בשנים 1987-1992. בשנת 1993 הופסקה פעילות המרוץ בעקבות הפסקת ייצורה של הדלתא המקורית והשינוי שהובילה קבוצת פיאט במיתוג רכבי לנצ'יה כרכבי פאר.
עד שנות השבעים - יבוא לא רשמי
עד שנות ה-70 לא היה יבואן רשמי ללנצ'יה בארץ, אולם חוקי היבוא האישי דאז איפשרו למספר מועט של מכוניות להגיע לארץ.
לפי "אלבום העשור" שפורסם על ידי מועדון החמש, קיימים בארץ מספר רכבי לנצ'יה משנות ה-60, בעיקר דגמי ספורט בודדים מאוד של לנצ'יה פולביה.
שנות השבעים והשמונים - טלקאר
בתחילת שנות ה-70 החלה חברת "טלקאר" של איש העסקים רמי אונגר ביבוא סדיר של המותג לנצ'יה לישראל.
בשנות השבעים יובאו לארץ בעיקר דגמי בטא, ומספר קטן מאוד של כלי רכב מדגם גמא.
דגמים אלו לא זכו להצלחה רבה במכירות.
במחצית הראשונה של שנות השמונים זכו דגמי דלתא ופריזמה למכירות נאות, וכמוהן האוטוביאנקי/לנצ'יה Y10 הקטנה.
לקראת סוף העשור התיישנות הדגמים ותמחור גבוה גרמו לדעיכה במכירות המותג בארץ.
בשנת 1989 מכר אונגר את הזיכיון ליבוא לנצ'יה לידי יבואנית חברת פיאט - סוכנות מכוניות לים התיכון (סמל"ת).
הדגם העיקרי שנמכר בשנים ההן היה רכב המנהלים תמה, שזכה להצלחה יחסית בזכות תמחור תחרותי מול מתחריו.
דגם הדדרה המשפחתי היה פחות תחרותי עקב חסרונה של תיבת הילוכים אוטומטית ברוב שנות קיומו של הדגם - גורם משמעותי בשוק הרכב המשפחתי בישראל.
לקראת סוף שנות התשעים הדגם היחיד שהוצע למכירה היה רכב המנהלים קפּא שנמכר במספרים מועטים מאוד עקב מחירים גבוהים ועיצוב אנונימי.
עם הפסקת יצור הקפּא בשנת 2000 הופסק היבוא הסדיר של רכבי לנצ'יה לישראל.
בשנים 2004-2005 הגיעו מספר קטן של דגמי איפסילון ות'זיס לארץ למטרות תקינה אולם לא נמכרו בצורה רשמית, והת'זיס הבודדת אף הוחזרה לאיטליה.
בשנת 2010 חזרה סמל"ת לייבא באופן סדיר את רכבי לנצ'יה עם השקת דגם הדלתא III בישראל.
מכוניות עבר של חברת לנצ'יה
לנצ'יה אלפא (המכונית הראשונה שייצרה חברת לנצ'יה בשנת 1908)
טבלת דגמי לנצ'יה לפי שנים
לנסנה קונטה היה נשיא גינאה השני.
עלה לשלטון לאחר שתפס את השלטון בהפיכה צבאית ב-1984 והחזיק בו עד מותו ב-2008.
קונטה נולד בפרבר של קונקרי, בן למשפחה מוסלמית מהקבוצה האתנית סוסו.
התחנך בבית ספר קוראני ובהמשך במכינות צבאיות.
התגייס לצבא צרפת ב-1955, ונלחם בשורותיו במהלך מלחמת אלג'יריה.
לאחר תום שירותו שב לגינאה, שקיבלה את עצמאותה ב-1958, והצטרף לצבאה של המדינה החדשה.
ב-1962 עבר קורס קצינים, והחל להתקדם בסולם הדרגות.
ב-1970 זכה לקידום לאחר שהצטיין בבלימת ניסיון הפיכה של כוחות גרילה גינאים גולים.
ב-1984, לאחר מותו של נשיא גינאה הראשון אחמד סקו טורה, הדיח קונטה את הנשיא הזמני לואי לנסנה באבוגי (Louis Lansana Beavogui) ותפס את השלטון.
החוקה הושעתה, האספה הלאומית פוזרה וסמכויות השלטון הוחזקו בידי ועדה של 25 קצינים בראשות קונטה.
בראשית שנות התשעים הוביל קונטה מעבר הדרגתי לדמוקרטיה רב-מפלגתית.
התהליך היה פורמלי מעיקרו, מערכת פוליטית דמוקרטית של ממש לא התפתחה, וקונטה הוסיף לשלוט במדינה באופן ריכוזי למדי, תוך הגבלות קשות על חופש התקשורת ועל זכויות האדם.
בחירות רב-מפלגתיות ראשונות לנשיאות נערכו ב-1993, וקונטה ניצח ברוב של 52% מול כ-20% למתחרהו הקרוב ביותר.
ב-1996 עמדה ממשלתו בניסיון הפיכה מצד חיילים שלא קיבלו את משכורותיהם.
ב-1998 ניצח קונטה במערכת בחירות נוספת, ברוב של 56%, אך אנשי האופוזיציה ומשקיפים זרים התלוננו על זיופים והטיות בהיקף רחב.
מנהיגי האופוזיציה העיקריים החרימו את מערכת הבחירות הבאה, ב-2003, ואפשרו בכך לקונטה לנצח ברוב גורף של 95%.
במהלך כהונתו השלישית החלה בריאותו של קונטה להדרדר, ותפקודו כנשיא נפגע.
לָנְסְמֶטֶר או לנסומטר, הידוע גם כפוֹסימֶטֶר, הוא מכשיר אופתלמולוגי, המשמש אופטיקאים ואופטימטריסטים בעת יצירת משקפיים.
הלנסמטר משמש למדידה שהעדשה שהוכנה אכן תואמת למרשם, ולצורך כוונון וסימון העדשה לפני החיתוך, וכן כדי לוודא שהעדשה הורכבה נכון במסגרת המשקפיים.
ניתן להשתמש בלנסמטר גם למדידת עדשות מגע, בשימוש אוחז עדשה מתאים.
לַנצ'חוּתי (בגאורגית: ლანჩხუთი) היא עיירה בחבל גוריה שבמערב גאורגיה; העיירה מהווה מרכז מנהלתי של נפת לנצ'חותי שבצפון-מערב המחוז.
לנצ'חותי ממוקמת במישור קולכתי, בגובה 25 מטר מעל פני הים; בשנת 2014 אוכלוסיית העיירה מנתה 6,395 נפש.
לנצ'חותי מרוחקת ב-42 קילומטרים מהעיר פותי שמצפון-מערבהּ, ב-64 קילומטרים מהעיר כותאיסי שמצפון-מזרחהּ וב-85 קילומטרים מהעיר בתומי שמדרום-מערבהּ.
לנצ'חותי מקושרת לבתומי על ידי קו הרכבת סמטרדיה-בתומי; בלנצ'חותי יש תחנת רכבת בקו זה.
בלנצ'חותי עובר הכביש ס-12 (ს-12), שמשתרע מסמטרדיה שבדרום-מערב אימרתי עד הכפר סופסה שלחוף הים השחור בצפון-מערב גוריה; הכפר נכלל בנפת לנצ'חותי.
הטמפרטורה הממוצעת של החודש הקר ביותר, ינואר היא 4,2 מעלות; הטמפרטורה הממוצעת של החודש החם ביותר, יולי, היא 23 מעלות.
הממוצע השנתי של המשקעים בלנצ'חותי הוא 1,980 מילימטרים.
בלנצ'חותי פועלים מפעלי מזון לייצור מוצרי בשר וחלב, מפעל לעיבוד תה, בית חרושת לשימורים ובית חרושת ללבנים ורעפים.
בלנצ'חותי פועלים שלושה בתי-ספר ציבוריים, ספרייה, מוזיאון ותיאטרון; בעיירה יוצאים לאור שני עיתונים: "לַנצ'חוּתי+" ו"הוֹ דַה אַרַה" (מילולית: "כן ולא").
בלנצ'חותי פועל מועדון הכדורגל "גוּריַה 2000", שנוסד בשנת 1924 תחת השם "קימי".
בתקופת השלטון הסובייטי, בעונת 1987, קבוצת "גוריה" לנצ'חותי הופיעה בליגת העל של ברית המועצות; לנצ'חותי הוא היישוב הקטן ביותר בכל הזמנים, שנציגו הצליח להעפיל למפעל זה.
מעונת 2014-2013 קבוצת "גוריה 2000" לנצ'חותי משחקת בליגת העל הגאורגית (אחרי הפסקה של 14 שנה).
בשנת 2012 החלו עבודות לחידוש האצטדיון של הקבוצה; בינתיים, היא מארחת את משחקיה באצטדיון "צֵ'לֵה אַרֵנַה" שבעיר כובולתי, אשר יכול להכיל 6,000 צופים.
ללנצ'חותי יש ברית ערים תאומות עם העיירה קודי שבמדינת ויומינג (ארצות הברית).
לנפילם הוא שמם של אולפני קולנוע רוסיים השוכנים בסנקט פטרבורג ונחשבים בין אולפני הקולנוע הוותיקים ברוסיה.
האולפנים הוקמו במרץ 1914 מתוך המחלקה לקולנוע צבאי של ועדת סְקוֹבֶּלֵב, גוף חברתי שמטרתו הייתה לסייע לשיקום הפצועים של מלחמת יפן-רוסיה.
לנפילם הוקמה מתוך מחלקת ההסרטה של החטיבה לקולנוע צבאי של ועדת סְקוֹבֶּלֵב במרץ 1914. ועדת סְקוֹבֶּלֵב הוקמה בנובמבר 1904 ביוזמת אחותו של הגנרל מיכאיל סקובלב, נדז'דה בלוסלסקאיה-בלוזרסקאיה, בתור גוף חברתי שמטרתו לסייע לשיקום הפצועים של מלחמת יפן-רוסיה.
מחלקת ההסרטה של החטיבה לקולנוע צבאי של "ועדת סְקוֹבֶּלֵב" היוותה את הגרעין להקמת אולפני לנפילם.
במרץ 1918 הולאם אולפן הסרטים, וב-30 באפריל 1918 הוקמה הוועדה לקולנוע של פטרוגרד (Петроградский кинокомитет), שהייתה לגוף העיקרי שעסק בהפקת סרטי קולנוע בעיר פטרוגרד.
משנת 1920 ועד 1935 האולפנים שינו את שמם פעמים רבות.
לאחר מותו של ולדימיר לנין ושינוי שמה של העיר פטרוגרד ללנינגרד, הוצמד לאולפנים השם "לנפילם" והוענק להם עיטור לנין.
בשנת 1993 העיר שינתה את שמה בחזרה לסנקט פטרבורג.
אף על פי כן, הוחלט לא לשנות את שם האולפנים ולהותירם כמות שהם.
בשנת 1976 הוענק לאולפנים עיטור הדגל האדום של העמל.
בשנת 1996 הפכו האולפנים לחברה ציבורית בבעלות עיריית סנקט פטרבורג אך מצבם הכלכלי הלך והורע ובשנת 2003, בניסיון לשפר את מצבם הכלכלי, הפכו לחברה פדרלית וכעבור שנה הפכו אולפני לנפילם לחברת מניות פתוחה שנסחרה בבורסה לניירות ערך של מוסקבה.
עם זאת פריון העבודה והפקת סרטי קולנוע היה ירוד ומעט מאוד הפקות מקור יצאו לדרך מאז תחילת העשור הראשון של המאה ה-21.
בשנת 2012 משרד התרבות של רוסיה החליט לערוך שדרוג ורפורמה באופן הניהול והמימון של אולפני לנפילם ולתפקיד יושב ראש מועצת המנהלים של האולפנים מונה הבמאי פיודור בונדרצ'וק, בנו של
באותה שנה ממשלת רוסיה בהנחיית נשיא רוסיה ולדימיר פוטין העניקה אשראי על סך 1.5 מיליארד רובלים לצורך שיקום האולפנים.
ביוני 2013 במהלך פורום סנקט פטרבורג הבינלאומי לכלכלה, בנק VTB חתם על הסכם עם אולפני לנפילם להענקת אשראי על סך 1.53 מיליארד רובלים למשך עשר שנים.
ההסכם נחתם בין יו"ר דירקטוריון הבנק יורי סולובייב ומנכ"ל לנפילם אדוארד פיצ'וגין..
בשנים 2020-2024 מנכ"ל היה פיודור שצ'רבקוב שנמלט בפברואר 2024.
מאז 1935 הפיקו אולפני לנפילם למעלה מ-1,500 סרטי קולנוע שונים.
לנצ'יה ארדאה (באיטלקית: Lancia Ardea) היא מכונית משפחתית שיוצרה על ידי יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה בין השנים 1939–1953.
בנוסף לדגם המשפחתי יוצר דגם סדאן מוארך (ברובו נמכר כמוניות ברומא), ודגם טנדר (ואן).
לאחר מלחמת העולם השנייה יוצרו כ-8,500 יחידות של דגם הואן.
בינואר 1940 היה מחירה של ה"לנצ'יה ארדאה" 26,500 לירות איטלקיות.
4 דלתות - סדאן (4 חלונות צד)
4 דלתות - סדאן מוארך (6 חלונות צד), (מוניות ברומא), יוצרו כ-500 יחידות.
2 דלתות - ואן (טנדר)
לנצ'יה מונטה קרלו (באיטלקית: Lancia Montecarlo) היא מכונית ספורט, בעלת מנוע מרכזי, 2 מושבים, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה בין השנים 1975–1978 ו-1980–1981.
יוצרו 7,798 יחידות: 3,203 בדגמי קופה, ו-4,375 בדגמי ספיידר (הגג נפתח בחלקו הקדמי בלבד).
לנצ'יה היא חטיבה בתאגיד פיאט, מאז שנת 1969.
2 דלתות - גג נפתח בחלקו הקדמי בלבד (דגם: ספיידר)
לנצ'יה 140 (באיטלקית Lancia 140) הוא אוטובוס דו קומתי חשמלי, מסוג טרוליבוס אשר יוצר על ידי יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה בין השנים 1967–1968.
ה"לנצ'יה 140" מונע באמצעות רשת חשמל, מושך חשמל באמצעות כבל בתקרה המחובר לרשת המספקת חשמל.
בכל קומה של האוטובוס נבנו 20 מקומות ישיבה.
לדגם 2 דלתות צד (צד ימין).
דגם ה"לנצ'יה 140" יוצא ל-פורטוגל, ושירת את תושבי העיר פורטו.
הדגם היה קרוי בפורטו "פורטו 140"
לנצ'יה ליברה (באיטלקית: Lancia Lybra) היא מכונית סלון אשר יוצרה על ידי חברת לנצ'יה האיטלקית בין השנים 1998–2005 בנוסף, יוצרה ה"לנצ'יה ליברה" בתצורת סטיישן.
דגם ה"לנצ'יה ליברה" התבסס על דגם "אלפא רומיאו 156".
לנצ'יה היא חטיבה בתאגיד פיאט מאז שנת 1969.
לנצ'יה אלפא (באיטלקית: Lancia Alfa) היא מכונית בסגנון מכונית עידן פליז בתצורת קבריולה, (תצורת הדגם הייתה קרויה באיטלקית "Phaeton" כפול: דגם קבריולה, 4 מושבים), שיוצרה על ידי יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה בשנת 1908. הדגם "לנצ'יה אלפא" היה "הדגם הראשון של מכונית שיוצר על ידי חברת לנצ'יה.
הדגם "לנצ'יה אלפא" יוצר במספר תצורות נוספות: לנדולט, לימוזינה וקופה.
הדגם הוצג לראשונה בתערוכת הרכב בטורינו ב-18 בינואר 1907.
מערכת ההיגוי הורכבה בצד ימין של הרכב.
סך הכול יוצרו 137 יחידות.
מחירי "לנצ'יה אלפא בשנת 1908 באיטליה
10,000 לירה איטלקית - מחיר בסיס לדגם ערום
12,000 לירה איטלקית - דגם "Phaeton" כפול (קבריולה - 4 מושבים) (באיטלקית: "doppio phaeton")
13,750 לירה איטלקית - דגם לנדולט
14,000 לירה איטלקית - דגם לימוזינה
לנצ'יה Omicron (באיטלקית: Lancia Omicron) הוא אוטובוס מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית "לנצ'יה" אשר יוצר בין השנים 1927–1936.
דגם ה"לנצ'יה Omicron" יוצר על ידי חטיבת "לנצ'יה כלי רכב תעשייתיים" (Lancia Veicoli Industriali) .
סך הכול יוצרו 601 יחידות.
מנוע בנזין - 6 צילינדרים
286 יחידות שירתו את העיר רומא
לנצ'יה Esagamma (באיטלקית: Lancia Esagamma) הם סדרות של משאיות כבדות ואוטובוסים מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית "לנצ'יה" אשר יוצרו בין השנים 1962–1973.
דגמי "לנצ'יה Esagamma" יוצרו על ידי "חטיבת לנצ'יה רכבים כבדים" (Lancia Veicoli Industriali) .
סך הכול יוצרו 6,648 יחידות (משאיות).
דגמי "לנצ'יה Esagamma" יוצאו לצרפת, בריטניה, גרמניה, אוסטריה, בלגיה, יון, הולנד, סלובניה ואיראן.
703-08 - האוטובוס האיטלקי הראשון שנבנה מאלומיניום (יוצר בין השנים 1973-1980),
לנצ'יה דיקאפה (באיטלקית: Lancia Dikappa) היא מכונית משפחתית בתצורות: פתוחה ולנדולט, מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה אשר יוצרה בין השנים 1921–1922.
במהלך תקופת הייצור, יוצרו 160 יחידות.
מנוע סוג 66 (Motore: Tipo 66), מנוע קדמי אורכי
מתלים - קדמי קשיח חצי אליפטי, קפיץ עלים, אחורי נוקשה חצי אליפטי קפיץ עלים
בלמים - בלם (מכני) עם דוושה פועל על הילוכים, בלם יד (מכני) עם תוף, פועל על הגלגלים האחוריים
לנצ'יה גאמא 20HP (באיטלקית: Lancia Gamma 20HP, קרויה גם: Lancia tipo 55 Gamma ויותר מאוחר Lancia Gamma) היא מכונית משפחתית, אשר יוצרה גם בתצורת ספורט (רודסטר), בסגנון מכונית עידן פליז מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה אשר יוצרה בין השנים 1910–1911.
סך הכול יוצרו 258 יחידות.
מכונית משפחתית - 4 מושבים
מכונית רודסטר - 2 מושבים
2 מושבים (דגם ספורט רודסטר)
4 מושבים (דגם משפחתי) - 2 מושבים קדמיים ללא דלתות וללא חלונות צד, הפרדה מלאה בין המושבים הקדמיים והאחוריים (תא סגור הגובל בחלון קדמי, חלון אחורי ו-2 חלונות צד)
מערכת היגוי - בצד ימין
דגם רודסטר - מכונית פתוחה לחלוטין (ללא חלונות)
גלגל רזרבי - בדגם הספורט ממוקם מאחור, בדגם המשפחתי 2 גלגלים רזרביים (קשורים), ממוקמים מימין לנהג
מחיר היחידה בשנת 1910 - 12,000 לירה איטלקית (מחיר בסיס)
לנצ'יה אפסילון (1911) (באיטלקית: Lancia Epsilon) היא מכונית נוסעים בסגנון מכונית עידן פליז שיוצרה במספר תצורות כולל תצורת "טורפדו" ("Torpedo car" ) מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה אשר יוצרה בין השנים 1911–1912.
"Type A" - דגמי לנדולט, דגמי קופה, דגמי "phaetons" ולימוזינה (בסיס גלגלים נורמלי של 2,932 מ"מ)
"Type B" - דגמי "phaetons", לנדולט ולימוזינה (בסיס גלגלים ארוך)
"Type C" - דגמי 2 עד 3 נוסעים (בסיס גלגלים קצר)
"Type E" - דגמי טורפדו ודגמי קבריולה (בסיס גלגלים ארוך)
לנצ'יה טריקאפה (באיטלקית: Lancia Trikappa) היא מכונית סלון בסגנונות: "טורפדו" ("Torpedo (car)" ו-"Coupe de Ville" ) מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה אשר יוצרה בין השנים 1922–1925.
יוצרו 847 יחידות (לאחר ייצור 50 יחידות יוצרה סדרה ראשונה מספר (1922/23), יוצרו 450 יחידות.
מחיר היחידה "לנצ'יה טריקאפה" (דגם טורפדו): 69,000 לירה איטלקית (שנת 1922)
לנצ'יה D24 (באיטלקית: Lancia D24) היא מכונית מרוץ מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה אשר יוצרה בין השנים 1953–1954.
המהנדס, התעשיין וחובב מכוניות המרוץ, בנו של מייסד "לנצ'יה", ג'אני לנצ'יה ייסד את קבוצת המרוץ של היצרן לנצ'יה - Scuderia Lancia.
עבור קבוצת המרוץ פותחה ונבנתה סדרת רכבי המרוץ "D", שפעלה בין השנים 1949 - 1955.
דגמי "לנצ'יה D24" התחרו במרוצי מכוניות בין השנים 1953–1954.
3 מאיידים מסוג "Weber 46 DCF3".
קיבולת מכל דלק - 110 ליטר, ממוקם בחלק האחורי של הרכב, אליו מחובר מכל דלק נוסף, עם קיבולת של 50 ליטר.
1. מספר רישוי: TO151241, אושרה לתנועה מ-20 באוגוסט 1953, התחרתה במרוץ 6 השעות של נורבורגרינג ומרוץ 12 השעות של סברינג.
2. מספר רישוי: TO151240, אושרה לתנועה מ-20 באוגוסט 1953, התחרתה במרוץ 6 השעות של נורבורגרינג ומרוץ "Carrera Panamericana" .
3. מספר רישוי: TO151544, אושרה לתנועה מ-6 בספטמבר 1953, התחרתה במרוץ 12 השעות של סברינג, מרוץ "Carrera Panamericana" ומרוץ "Coppa della Toscana" .
4. מספר רישוי: TO 152974, אושרה לתנועה מ-6 באוקטובר 1953, התחרתה במרוץ "Carrera Panamericana" , מרוץ 12 השעות של סברינג ומרוץ מילה מילייה.
5. מספר רישוי: TO 157846, אושרה לתנועה משנת 1954, התחרתה במרוץ "Carrera Panamericana" , בשנת 1955 ניתנה לנשיא ארגנטינה חואן דומינגו פרון.
6. מספר רישוי: TO162250, אושרה לתנועה משנת 1954, התחרתה במרוץ מילה מילייה.
7. מספר רישוי: TO162251, אושרה לתנועה משנת 1954, התחרתה במרוץ מילה מילייה נהוגה על ידי "Piero Taruffi" .
8. מספר רישוי: TO162249, אושרה לתנועה משנת 1954, התחרתה במרוץ מילה מילייה נהוגה על ידי "Eugenio Castellotti" .
9. מספר רישוי: TO162249, אושרה לתנועה משנת 1954, התחרתה במרוץ מילה מילייה.
לנצ'יה אפריליה (באיטלקית: Lancia Aprilia) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה אשר יוצרה בין השנים 1937–1949.
סדרה שנייה קבריולה, יוצר בין השנים 1939–1949, יוצרו 2,252 יחידות.
5 נוסעים (דגם סדאן, 4 דלתות).
דלת אחורית - "דלתות התאבדות" (ציר פתיחת הדלת מנוגד לכיוון הנסיעה).
לנצ'יה אוגוסטה (באיטלקית: Lancia Augusta) היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה אשר יוצרה בין השנים 1933–1936 באיטליה ובצרפת.
דגם "לנצ'יה אוגוסטה" הוצג לראשונה בצרפת בתערוכת הרכב של פריז ב-5 באוקטובר 1932. באיטליה דגם ה"לנצ'יה אוגוסטה" הוצג בתערוכת המכוניות הבינלאומית במילאנו באפריל 1933.
2 דלתות, 2 מושבים - קבריולה (דגם "Lancia Belna Eclipse").
2 דלתות, 2+2 מושבים - קבריולה (דגם "Lancia Belna-Cabriolet").
יוצרו 14,107 יחידות דגם 4 דלתות סדאן (באיטליה).
מנוע בנזין, מנוע קירור מים.
קיבולת מכל דלק - 42 ליטר.
לנצ'יה בטא 15/20HP (באיטלקית: Lancia Beta-15/20HP, קרויה גם: Lancia tipo 54 Beta) היא מכונית משפחתית בסגנון מכונית עידן פליז מסוג "Torpedo (car)" מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה אשר יוצרה בשנת 1909 באיטליה.
מחיר היחידה בשנת 1909 באיטליה עמד על 10,500 לירה איטלקית.
לנצ'יה ג'וטה (באיטלקית: Lancia Jota) הם סדרות משאיות, וסדרת אוטובוסים מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה, אשר יוצרו בין השנים 1915–1935.
"Jota" – יוצר בין השנים 1915–1920, יוצרו 2,131 יחידות, עבור הצבא המלכותי האיטלקי, לעזור למאמץ המלחמתי במלחמת העולם הראשונה.
דגמי "Jota" אשר יוצרו במהלך מלחמת העולם הראשונה, היוו כ-2/3 מכל ייצור כלי הרכב של "לנצ'יה" לתקופה.
"Pentajota normale" – יוצר בין השנים 1924–1929, יוצרו 2,191 יחידות כולל הדגם הקצר.
"Eptajota normale" – יוצר בין השנים 1927–1935, יוצרו 1,985 יחידות, כולל הדגם הארוך.
לנצ'יה 1Z / 1ZM (באיטלקית: Lancia 1Z / 1ZM) היו כלי רכב משוריינים מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה אשר יוצרו באמצעות חברת ההנדסה האיטלקית "Gio.
דגמי "לנצ'יה 1Z / 1ZM" נטלו חלק במלחמת העולם הראשונה, המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, מלחמת האזרחים בספרד, מלחמת העולם השנייה.
במלחמת העולם הראשונה הופעלו דגמי "לנצ'יה 1Z / 1ZM" על ידי הצבא המלכותי האיטלקי כנגד הצבא האוסטרו-הונגרי.
במלחמת העולם השנייה הופעלו דגמי "לנצ'יה 1Z / 1ZM" בצפון אפריקה, מזרח אפריקה, ממלכת אלבניה, במערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה.
חלק מדגמי "לנצ'יה 1Z / 1ZM" אשר היו במצב תקין, הופעלו על ידי מדינות הציר כולל גרמניה הנאצית לאחר הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה שנחתם בספטמבר 1943.
לנצ'יה גמא (באיטלקית: Lancia Gamma) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה אשר יוצרה בין השנים 1976–1984.
4 דלתות - פסטבק סלון.
5 נוסעים (דגם 4 דלתות).
מכונית הקונספט לנצ'יה מגגמה מסוג מיניוואן קומפקטי שהוצגה בשנת 1978 מבוססת על הפלטפורמה של "לנצ'יה גמא".
לנצ'יה 2000 (באיטלקית: Lancia 2000) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה אשר יוצרה בין השנים 1971–1975.
לנצ'יה דדרה (באיטלקית: Lancia Dedra) היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה אשר יוצרה בין השנים 1989–1999 באיטליה וספרד.
bialbero" - יוצר בין השנים
לנצ'יה דילאמבדה (באיטלקית: Lancia Dilambda) היא מכונית סלון, בסגנון "טורפדו" אשר נבנתה במספר תצורות, מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה אשר יוצרה בין השנים 1928–1935 באיטליה.
5 נוסעים (דגם סלון), 6 נוסעים (דגם סלון, בסיס גלגלים מאורך).
סדרה שלישית - יוצרה בין השנים 1933 - 1935, יוצרו 281 יחידות (דגם "232"), התאפיינה בסגנון אווירודינמי, ובסיס גלגלים ארוך יותר.
לנצ'יה אורליה (באיטלקית: Lancia Aurelia) היא מכונית סלון אשר יוצרה במספר תצורות, מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה אשר יוצרה בין השנים 1950–1958 באיטליה.
2 דלתות - ספיידר (רודסטר).
מנועים אשר הורכבו בדגמי "לנצ'יה אורליה"
דגם ה"לנצ'יה אורליה" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב של טורינו בשנת 1950.
"לנצ'יה אורליה" על שם דרך ברומא "Via Aurelia" .
5 נוסעים (דגם סלון, 4 דלתות).
דגמי "לנצ'יה אורליה" נבנו עם מתלים אחוריים נפרדים בתצורת זרוע עוקבת.
בשנה הראשונה (1950) לייצור דגמי "לנצ'יה אורליה" נבנו 1,296 יחידות.
לנצ'יה בטא (באיטלקית: Lancia Beta) היא מכונית סלון אשר יוצרה במספר תצורות, ומוגדרת כמכונית קומפקטית, מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה אשר יוצרה בין השנים 1972–1984.
3 דלתות – דגם HPE בתצורת "Shooting-brake" (יוצרו 71,257 יחידות).
לנצ'יה דלתא (באיטלקית: Lancia Delta) היא מכונית משפחתית (דור ראשון, דור שני) מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה אשר יוצרה בין השנים 1979–1999, ומכונית סלון (דור שלישי) אשר יוצרה בין השנים 2008–2014.
הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית בפרנקפורט בשנת 1979.
מנועים: מנועי בנזין, מנועי דיזל.
3 דלתות האצ'בק (דגם HPE).
לנצ'יה דיאלוגוס (באיטלקית: Lancia Dialogos) היא מכונית קונספט בתצורה מכונית סלון מהודרת אשר הוצגה על ידי יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה האיטלקית בשנת 1998.
"לנצ'יה דיאלוגוס" הוצגה לראשונה בסלון המכוניות ("Turin Auto Show") של טורינו בשנת 1998.
סגנון קדמי שנשלט על ידי סורג גדול.
2 דלתות אחוריות - "דלתות התאבדות" ("Suicide door" ) (נפתחות בכיוון הפוך לציר התנועה).
היעדר עמודים מרכזיים צדדיים בין הדלתות האחוריות והדלתות הקדמיות
הצירים מורכבים על קשתות הצד הקדמיות של עבודת-הגוף, באותה צורה שבה נבנתה לנצ'יה אורליה בשנות ה-50 של המאה ה-20.
דיפרנציאל ומונע תנועה מתכוונן לשני הסרנים וכן מתלים רב קישוריים ("Multi-link suspension" ) מתקדמים.
המתלה הקדמי משתמש בציר היגוי וירטואלי, כאשר הציר האמור עובר במרכז הגלגלים הקדמיים, התוצאה היא מהמורות או משטחים לא אחידים שלא גורמים לגלגל לרטוט או להסתובב.
המתלה האחורי משתמש גם במרכז המגרש הווירטואלי כך שכאשר הרכב רוכב על מכשול, הגלגל נע אחורה כדי להפחית הפרעות המועברות לגוף.
פנסים אדפטיביים לחלוטין המגיבים לתנאי הנהיגה.
שליטה קולית עבור מערכות רבות.
מפתח אלקטרוני אישי (קרוי: "Ego Card") המאפשר למכונית להסתגל לצרכיו של האדם הקשור לתנוחת מושב, הגדרות בקרת אקלים מרובת אזורים, הגה ודוושת הדוושה, פותח את דלת הנהג אוטומטית עם התקרבות לרכב
המושבים הקדמיים של הדגם מסתובבים ב-90° מעלות כדי לעזור לגישה לתא הנוסעים, וב-180° מעלות ליצירת ספה הפונה למושבים האחוריים.
הגה ולוח מכשירים הממוקם במרכז כדי להקל על הגישה אך שיכולים להחליק משני הצדדים בהתאם לכיוון הנהיגה.
שני מסכים המותאמים בחלק האחורי של המושבים הקדמיים.
לנצ'יה מדוזה (באיטלקית: Lancia Medusa) היא מכונית קונספט בתצורה מכונית משפחתית גדולה אשר הוצגה על ידי יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה האיטלקית בשנת 1980.
4 דלתות - סדאן האצ'בק.
דגם "לנצ'יה מדוזה" התבסס על דגם לנצ'יה מונטה קרלו (שלדת רכב ומכלולים מכניים).
מנוע בנזין מתוצרת פיאט / לנצ'יה, סדרה "Fiat Twin Cam engine"
עיצוב: ג'ורג'טו ג'וג'ארו מחברת הנדסת ועיצוב הרכב "Italdesign Giugiaro" .
ה"לנצ'יה מדוזה" הציגה אלמנטים עיצוביים רבים המותאמים כדי לעזור לה להשיג אווירודינמיקה טובה יותר.
תכונות כמו פנסים קופצים, ידיות דלתות וזיגוג חלונות היושבים התוך גוף הרכב, דלתות שנעטפו בגג, משחזרי אותות ופניות, כל אלה סייעו למדוזה להיות אווירודינמית ככל האפשר.
לנסקי הוא סרט דרמה ביוגרפי אמריקאי משנת 2021 שעוסק בגנגסטר האמריקאי המפורסם מאיר לנסקי, אותו כתב וביים איתן רוקאווי.
בסרט מככבים הארווי קייטל, סם וורת'ינגטון, אנה-סופיה רוב, ג'קי קרוז, ג'ון מגארו, דייוויד קייד, דייוויד ג'יימס אליוט, אלון אבוטבול ומינקה קלי.
הסרט יצא לאקרנים בבתי קולנוע נבחרים ב-25 ביוני 2021.
כאשר מאייר לנסקי המזדקן נחקר בפעם האחרונה על ידי ה-FBI, שחושד שהוא החביא מיליוני דולרים במשך כחצי מאה, הגנגסטר בדימוס מסתובב חושף את האמת הבלתי מסופרת על חייו כבוס הידוע לשמצה של "רצח בע"מ" וארגון הפשע הלאומי.
הארווי קייטל בתפקיד מאיר לנסקי
ג'ון מגארו בתפקיד מאיר לנסקי הצעיר
סם וורת'ינגטון בתפקיד דייוויד סטון
אנה-סופיה רוב בתפקיד אן לנסקי
דייוויד קייד בתפקיד בן סיגל
דייוויד ג'יימס אליוט בתפקיד פרנק ריברס
אלון אבוטבול בתפקיד יורם אלרואי
שיין מקריי בתפקיד צ'רלי לוצ'יאנו
ג'יימס מוזס בלק בתפקיד אר.ג'יי קמפבל
קלאודיו בלנטה בתפקיד ג'ו בוננו
במאי 2019 פורסם כי הארווי קייטל, סם וורת'ינגטון, אמורי כהן ואוסטין סטוול הצטרפו לצוות השחקנים, כאשר אלכסנדרה דדריו וטוני דנזה היו במשא ומתן להצטרף להפקה של איתן רוקאווי אשר ביים וכתב את התסריט.
בפברואר 2020 הוכרז כי אנה-סופיה רוב, ג'קי קרוז, ג'ון מגארו, דייוויד קייד, דייוויד ג'יימס אליוט, אלון אבוטבול ומינקה קלי הצטרפו לצוות השחקנים של הסרט.
עוד פורסם כי כהן, סטאוול, דדריו ודנזה לא ישתתפו בסרט.
במאי 2021 רכשה חברת "Vertical Entertainment" את הזכויות להפצת הסרט.
סר לנסלוט אוליפנט (8 באוקטובר 1881 – 2 באוקטובר 1965) היה דיפלומט בריטי, שכיהן כשגריר בריטניה בבריסל והשר הממונה על לוקסמבורג.
לנסלוט אוליפנט היה הצעיר מבין שלושת בניהם של ארתור קרייגי אוליפנט ואגנס מרי, בתם של סגן האדמירל ויליאם הורטון ונכדתו של האדמירל ג'ושוע סידני הורטון.
סבו של לנסלוט היה סא"ל ג'יימס אוליפנט, יו"ר חברת הודו המזרחית, שהיה אחיו הצעיר של לורנס אוליפנט, השמיני מקונדי, חבר הפרלמנט של פרת'.
לנסלוט היה נשוי לכריסטין מקריי סינקלייר.
אחד מאחיו של סר לנסלוט היה האדמירל לורנס ריצ'רד אוליפנט.
לנסלוט הצטרף למשרד החוץ ב-25 באוגוסט 1903 כפקיד.
הוא עבר את הבחינה במקום השני מתוך שישה עשר.
בספטמבר 1905 הוא מונה למזכיר בקושטא.
באוגוסט 1906 חזר לנסלוט למשרד החוץ ועבד במחלקה המזרחית.
בין מרץ 1909 לאוקטובר 1911 היה מזכיר בטהראן.
לאחר מכן שב למחלקה המזרחית במשרד החוץ.
במהלך מלחמת העולם הראשונה עבד אוליפנט במחלקת משרד המלחמה ועסק בעניינים פוליטיים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה היה עוזר מזכיר במחלקה המרכזית של משרד החוץ, וממלא מקום יועץ מדצמבר 1920. בספטמבר 1923 הועלה ליועץ וחזר למחלקה המזרחית.
בפברואר 1928 הועלה אוליפנט לעוזר ממלא מקום מזכיר המדינה ואחר כך באפריל 1929, למזכיר משנה מהותי.
בסביבות 9/10 במאי 1932 קיבל אוליפנט את ההחלטה בעקבותיה זכה לכינוי "הדיפלומט שאמר 'לא' לנפט הסעודי".
הוא קיבל את הנסיך פייסל הסעודי, בנו של מלך אבן סעוד הסעודי, במשרד החוץ בלונדון.
באותה תקופה, ערב הסעודית הייתה מדינה ענייה ללא מאגרי נפט ידועים.
יועצו של הנסיך ביקש הלוואה בסך 500,000 ליש"ט לחקירה ופיתוח של תעשיית הנפט הסעודית.
אף על פי שאמריקני הפיק דו"ח על עושר הנפט הפוטנציאלי של ערב, אבן סעוד "תמיד העדיף להתמודד עם הבריטים, ויהיה מברך על סיוע של חברות בריטיות בניצול משאבי המינרלים של ארצו".
אוליפנט השיב כי "חברות בריטיות עשויות להסס לקבל דוח שלא נערך על ידי מומחה בריטי", והביע ספק "באשר למוכנותן של חברות בריטיות להטביע הון במדינה מעט ידועה כיום".
כתוצאה מסירובו של אוליפנט הסעודים פיתחו קשרים עם ארצות הברית, וב-31 במאי צוות אמריקני פגע בנפט.
במרץ 1936 הועלה אוליפנט לסגן תת-מזכיר המדינה (שנמשך עד 1939).
בין 1908 ל-1939 אוליפנט נקשר במישרין או בעקיפין לעניינים פרסיים.
גם כאשר הועבר למחלקה המרכזית, היה צריך להכריז על פרס כחלק ממרכז אירופה כדי שימשיך להיות מעורב.
בתפקידו כסגנו כמזכיר המדינה לקראת מלחמת העולם השנייה, עמד אוליפנט במרכז הפעילות הפוליטית כאשר לורד הליפקס ונוויל צ'מברלין ניסו לנהל משא ומתן להסכם שלום עם אדולף היטלר.
לנסלוט אוליפנט מונה לשגריר בבריסל ולשר הממונה על לוקסמבורג בדצמבר 1939. הוא נכלא בידי הנאצים בין 1940 ל-1941. לאחר מכן שב לבריטניה שם המשיך בתפקידיו לשגרירות מול ממשלות בלגיה ולוקסמבורג הגולה.
אוליפנט פרש משגריר בספטמבר 1944 ובנובמבר אותה שנה פרש ממשרד החוץ.
לנסלוט תומאס הוגבן היה זואולוג וסטטיסטיקאי אנגלי.
הוא פיתח את הצפרדע הרפואית המצויה (שם מדעי: Xenopus laevis) כאורגניזם מודל למחקר ביולוגי, ופרסם מספר רבי מכר על מדע, מתמטיקה ושפות בערוב ימיו.
הוגבן נולד וגדל באזור פורטסמות' שבמחוז המפשייר, אנגליה.
הוריו היו חברים בכנסייה האוונגליסטית אך הוגבן פיתח בצעירותו דעות חופשיות והתרחק מהדת.
הוא למד בתיכון וודסייד בלונדון, ובשנת 1907 משפחתו עברה לסטוק ניוינגטון, שם גדלה אמו.
למד פיזיולוגיה בטריניטי קולג' קיימברידג' וקיבל את התואר בשנת 1915.
במלחמת העולם הראשונה הביע דעות פציפיסטיות.
הוא עבד חצי שנה עם הצלב האדום בצרפת, בחסות שירות הסיוע לקורבנות המלחמה ואז ביחידת האמבולנסים של הצלב האדום.
בשנת 1916 נכלא עקב התנגדותו לשירות צבאי כסרבן מצפון.
לאחר שבריאותו התדרדרה הוא שוחרר ב-1917.
הוגבן התחתן בשנת 1918 עם אניד צ'ארלס מתמטיקאית, סטטיסטיקאית ופמיניסטית, לזוג שני בנים ושתי בנות.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה הוגבן האחראי על הסטטיסטיקה הרפואית של הצבא הבריטי.
לאחר מלחמת העולם הראשונה הירצה באוניברסיטאות שונות בלונדון, וב-1922 עבר לאוניברסיטת אדינבורו, למחלקה למחקר גידול בעלי חיים.
בשנת 1923 נבחר לעמית של החברה המלכותית של אדינבורו.
בשנת 1923 ייסד את האגודה לביולוגיה ניסיונית ושל "כתב העת הבריטי לביולוגיה ניסיונית" (שמו של "כתב העת לביולוגיה ניסיונית" בשנת 1930), יחד עם ג'וליאן האקסלי והגנטיקאי פרנסיס אלברט עלי (1886–1973).
לדברי גארי ורסקי, הוגבן היה היחיד בין המייסדים שלא החזיק ברעיונות אאוגניים כלשהם.
לאחר מכן פנה הוגבן לאוניברסיטת מקגיל שבקנדה, ובשנת 1927 החל לשמש מרצה לזואולוגיה באוניברסיטת קייפטאון שבדרום אפריקה.
הוא עבד באנדוקרינולוגיה וחקר תכונות זיקית של צפרדע הטפרים האפריקאית (Xenopus laevis).
הוגבן מצא את העבודה בדרום אפריקה מתגמלת, אך הרתיעה שלו מהאפרטהייד גרמה לו לעזוב.
בשנת 1930 עבר הוגבן לבית הספר לכלכלה בלונדון, כמרצה לסוציוביולוגיה.
הוגבן מונה כעמית החברה המלכותית בשנת 1936.
המשרה לביולוגיה חברתית בבית הספר לכלכלה של לונדון מומנה על ידי קרן רוקפלר, וכשהמימון פסק ב-1937, עבר לאברדין, כפרופסור לידיעת הטבע באוניברסיטת אברדין בשנת.
הוגבן היה פרופסור לזואולוגיה באוניברסיטת בירמינגהם בין 1941 ל-1947 ופרופסור לסטטיסטיקה רפואית מ-1947 ועד פרישתו לגמלאות ב-1961. בשנת 1963 מונה לסגן הנשיא הראשון של , תפקיד ממנו התפטר ב-1965.
הוגבן היה פציפיסט והחזיק בדעות מרקסיסטיות.
הוא התנגד באופן בולט לאאוגניקה, גזענות ואפרטהייד.
בשל דעות אלו סירב ליטול חלק בלחימה במלחמת העולם הראשונה ועזב את דרום-אפריקה שבה לימד עקב התנגדותו למדיניות האפרטהייד.
הוגבן היה חבר פעיל במפלגת הלייבור העצמאית.
בהמשך חייו העדיף לתאר את עצמו כ"הומניסט מדעי".
בהשראת ספרו של הרברט ג'ורג' ולס, "מתווה ההיסטוריה" , החל הוגבן לעבוד על ספרים בתחומי מתמטיקה ומדע שנועדו לעורר עניין בציבור הרחב.
"מתמטיקה למיליון" זכה לשבחים רבים, הרברט ג'ורג' ולס כתב: .
הספר זכה לשבחים גם ממדענים ואנשים בעלי שם, ביניהם אלברט איינשטיין, ברטראנד ראסל וג'וליאן האקסלי.
"מתמטיקה למיליון" הודפס מחדש לאחר מותו של הוגבן.
באברדין, הוגבן פיתח עניין בשפה.
מלבד עריכת "נול השפה" מאת ידידו פרדריק בודמר, הוא יצר שפה בינלאומית, , כ"טיוטה של עזר לסדר עולמי דמוקרטי".
מהדורה בעברית לספר "מתמטיקה למליון", בתרגומו של דב שליונסקי ובעריכתו של שרגא קלעי יצאה לאור בספרית פועלים ('מענית'), ב-1958. הספר יצא במהדורות נוספות בעברית בשנת 1967 ובשנת תש"ל.
המחקר של הוגבן הותיר חותם על חקר הביולוגיה.
צפרדע הטפרים האפריקאית (Xenopus laevis), שהוגבן פיתח לראשונה כאורגניזם מודל, הוא אחד מהמודלים הנפוצים ביותר במחקר הביולוגי.
המונחים של פרקטיקה מדעית, המחקר המודרני על גמישות פנוטיפית, האינטראקציה בין סביבה גנטית ותיאוריה על מערכות התפתחותיות, הושפעו רבות ממורשתו של הוגבן ותרמו להבנת התורשה, הסביבה והתפתחות האדם.
המחלוקת המדעית, בין הוגבן לבין הביולוג האבולוציוני, רונלד פישר סביב האינטראקציה בין הגן לסביבה הייתה הראשונה מבין דיונים רבים לאחר מכן בנוגע למידה בה ניתן להבין את ראשוניות הגן ללא קשר ליחס ההתפתחותי שלו עם הסביבה.
הוויכוח על אאוגניקה, מלחמות התורשה, החשש מגנטיזציה של תכונות אנושיות מורכבות, והוויכוחים על ההבטחות והסכנות של פרויקט הגנום האנושי, משלבים כולם אלמנט כלשהו של אי-הסכמה על ראשוניות הגן.
לנצ'יה מגגמה (באיטלקית: Lancia Megagamma) היא מכונית קונספט בתצורה של מיניוואן קומפקטי מתוצרת יצרנית הרכב לנצ'יה, חברת בת של פיאט שהוצגה בשנת 1978 באיטליה
"לנצ'יה גמא" מבוססת על הפלטפורמה של מכונית הסלון לנצ'יה גמא.
היה לדגם גוף מסוג מיניוואן קומפקטי.
מבחינה מכנית היא תפסה את אותה מתווה הנעה קדמית של "לנצ'יה גמא", עם מנוע הבוקסר בעל 4 הצילינדרים בעל הציר היחיד בנפח 2.5 ליטר הקדמי עם מערכת הזרקה אלקטרונית של "Bosch L-Jetronic".
הודות לגג שהועלה ב -25 ס"מ בהשוואה ל"לנצ'יה גמא", מגגמה הציעה מרווח רב יותר, גם ביחס למושב הנהג, המאופיין במערך דוושות מתקדם, המאפשר תנוחת נהיגה זקופה וארגונומית יותר תוך הגדלת המרחב לברכיים.
"לנצ'יה מגגמה" הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות של טורינו בשנת 1978
5 דלתות - מיניוואן בעיצוב גוף "One-box design"
מנוע בוקסר, 4 צילינדרים, 2,484 סמ"ק, מנוע מסוג "Lancia Flat-4 engine"
נפח מכל דלק: 59 ליטר
לנסרוטה (בספרדית: Lanzarote) הוא האי הרביעי בגודלו באיים הקנריים שבספרד.
האי ממוקם באוקיינוס האטלנטי מול החוף הצפון מערבי של יבשת אפריקה והוא משתרע על פני 791 קמ"ר.
האי נודע במיוחד בזכות הנופים הגעשיים הדרמטיים שבו והחופים המרהיבים שבו.
נכון לשנת 2019 אוכלוסיית האי מנתה 152,289 תושבים.
האי התגלה במקור בשנת 1312 ידי הנווט האיטלקי לנצ'לוטו מלוצ'לו , ונקרא על שמו.
החל מתחילת המאה ה-15 האי הפך למאחז חשוב אשר שימש למסחר בין אירופה, אפריקה ואמריקה.
בירת האי היא עיר הנמל ארסיפה, אשר נכון לשנת 2023 מנתה 64,826 תושבים.
הענף הכלכלי העיקרי בלנסרוטה הוא ענף התיירות.
האי מהווה מוקד משיכה לתיירים בעיקר משום שהאי מאופיין באקלים מתון לאורך כל ימות השנה, והוא מכיל גם חופים מרהיבים.
האי מכיל את הפארק הלאומי טימנפאיה שממוקם בחלק הדרום מערבי של האי ומשתרע על פני 51 קילומטרים רבועים.
הפארק כולל מכתשים געשיים ופעילות גיאותרמית.
ההתפרצויות הגעשיות האחרונות בפארק התרחשו במהלך המאה ה-18 והמאה ה-19. הפארק הוא אחד מאתרי התיירות המרכזיים באי.
בשנת 1993 הוכרז האי כשמורה ביוספרית על ידי אונסק"ו.
לנצ'יה הייתה פעילה באליפות הפורמולה 1 למשך תקופה קצרה בתחילת שנות החמישים.
הקבוצה לקחה חלק בשלושה מרוצים כקבוצה עצמאית.
בהמשך מכרה את המכונית לקבוצת פרארי, שזכתה עם המכונית באליפות הנהגים בעונת 1957.
ג'אני לנצ'יה, בנו של וינצ'נצו לנצ'יה, מייסד החברה, לקח את האחריות על החברה לאחר מות אביו בשנת 1937. הבן התעניין והיה מעורב בספורט מוטורי והחליט לבנות מכונית שתתחרה במרוצי גרנד פרי.
דגם לנצ'יה D50 ערך את הבכורה באליפות הפורמולה 1 בגרנד פרי ספרד, המרוץ הסוגר של עונת 1954. אלברטו אסקרי זינק עם המכונית מעמדת הפול פוזישן, קבע את זמן ההקפה המהירה, אך לבסוף נאלץ לפרוש מהמרוץ אחרי 10 הקפות בשל בעיה ממצמד.
קבוצת לנצ'יה הכניסה 4 נהגים לאליפות בעונת 1955. כל ארבעת הנהגים נאלצו לפרוש במהלך מרוץ הפתיחה בארגנטינה.
במרוץ הבא, שהתקיים במונקו, זכתה הקבוצה להצלחה - אוג'ניו קסטלוטי עלה על הפודיום לאחר שסיים שני.
לואיג'י וילורסי סיים חמישי וצבר גם הוא נקודות.
אסקרי התרסק עם המכונית לתוך הנמל לאחר שהחליק באחת הפניות.
שבוע לאחר מכן אסקרי נהרג כשנהג במכונית של פרארי במונזה.
מותו של אסקרי יחד עם הבעיות הכלכליות של נ'ציה הובילו את הקבוצה לפרישה מהאליפות.
לאחר הפרישה העבירה לנ'ציה את ה-D50 לקבוצת פרארי, שעשתה שימוש במכונית בשתי העונות הבאות.
חואן מנואל פנג'יו ניצח שלושה מרוצים בעונת 1956 וזכה באליפות.
שנה לאחר מכן פרארי הצליחה להגיע לפודיום שבע פעמים, אך לא זכתה באליפות.
לקראת עונת 1958 הציגה פרארי דגם חדש לחלוטין, מתוצרת עצמית, דבר שסיים למעשה את חלקה של לנצ'יה באליפות.
שנהקבוצהמכוניתמנוענהגים1234567891954לנצ'יהלנצ'יה D50לנצ'יה 2.5 V8 אלברטו אסקריפרש לואיג'י וילורסיפרש1955לנצ'יהלנצ'יה D50לנצ'יה 2.5 V8 אלברטו אסקריפרשפרש לואיג'י וילורסיפרש/פרש†5 לואי שירון6 אוג'ניו קסטלוטיפרש†2פרשפראריDNS ג'וזפה פארינהDNS1956פרארילנצ'יה D50לנצ'יה 2.5 V8 חואן מנואל פנג'יופרש/1†4†/2†פרש4119†/2† לואיג'י מוסו1†פרשפרש†5 אוג'ניו קסטלוטיפרשפרש/4†פרש211†פרש/ פרש†פרש/9† אוליבר גנדביןDNSפרשDNA פיטר קולינס2†11פרש/ 2†פרש/פרש†2† פול פררה2 אנדרה פילט6 אלפונסו דה-פורטגופרש2†/
11†פרש†פרש וולפגנג פון טריפסDNS1957פרארילנצ'יה D50לנצ'יה 2.5 V8 פיטר קולינספרש/6†פרש3פרש/4†3פרש לואיג'י מוסופרש224פרש8 אוג'ניו קסטלוטיפרש מייק הות'ורןפרשפרש/פרש†4326 חוזה פלוריאן גונזלס5† אלפונסו דה-פורטגו5† וולפגנג פון טריפס6†פרש†3 צ'זארה פרדיסה6† מוריס טרינטיגנן5פרש4†DNA
† נהגים שחלקו מכונית במהלך המרוץ
תת אדמירל לנסלוט ארנסט הולנד, CB היה קצין הצי המלכותי שפיקד על הכוח הבריטי בקרב מצר דנמרק במאי 1941 נגד אוניית המערכה הגרמנית ביסמרק.
הולנד טבע כאשר נשאר בעמדתו במהלך טביעת אה"מ הוד.
לנסלוט הולנד היה אחד משישה בנים ובת של רופא שהיה גם מבשל בחברת האנט אדמונדס.
הוא נולד במידלטון צ'ייני וגדל באזור בנברי.
הוא הצטרף לצי המלכותי ב-15 במאי 1902. כשעזב את אה"מ בריטניה בספטמבר 1903, הוא גויס לתחנת סין כדי להצטרף לאה"מ אקליפס.
הוא שירת במזרח הרחוק עד אוגוסט 1905. את החלק האחרון של זמנו שם הוא בילה באה"מ המפשייר.
כשחזר הביתה, הולנד ראה שירות קצר במהלך קיץ 1908 בספינת המדידות של האדמירליות אה"מ ריסרץ'.
עם זאת, שירות המדידות הוכיח כי אינו הצד החזק של הולנד ושלוש שנים לאחר מכן, ב-14 בספטמבר 1911, הצטרף לוטננט הולנד הצעיר לאה"מ אקסלנט, בית הספר לתותחנים של הצי המלכותי באי לוויתן, פורטסמות' כדי להתחיל את 'הקורס הארוך' שיכשיר אותו כלוטננט (G).
לאחר שהוסמך כלוטננט תותחנים והמשיך ללמוד את קורס התותחנים המתקדם בגריניץ', הולנד שירת במהלך מלחמת העולם הראשונה בתפקיד הדרכה על סיפון אה"מ אקסלנט.
לאחר המלחמה הועלה לדרגת קומנדר ב-31 בדצמבר 1919 ולקפטן ב-30 ביוני 1926.
במהלך התקופה מאי 1929 עד פברואר 1931, הולנד היה קפטן הדגל של שייטת הסיירות השנייה, על סיפון אה"מ הוקינס.
ממאי 1931 עד ספטמבר 1932 עמד הולנד בראש הנציגות הימית הבריטית ליוון.
לאחר מכן הוא היה קפטן הדגל על סיפון אוניית המערכה אה"מ רוונג' מיולי 1934 עד יולי 1935.
לאחר תקופה כשליש הצי של המלך ג'ורג' השישי ב-1937, הולנד הפך לעוזר ראש המטה הימי ולאחר מכן, לאחר קידום לדרגת אדמירל משנה, למפקד שייטת אוניות המערכה השנייה בינואר 1939. בספטמבר, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוא מונה לתפקיד מפקד כוח התעלה.
לאחר מכן הוא הפך לנציג האדמירליות במשרד האווירייה.
הוא הועלה לדרגת תת אדמירל, עד לאוגוסט 1940, לאחר שפיקד על כוח H במהלך קרב קייפ ספרטיבנטו ב-27 בנובמבר.
מנובמבר 1940 פיקד הולנד על שייטת הסיירות ה-18, ששרתה בים התיכון.
במהלך תפקיד זה הוא הוביל את סיירותיו בקרב כף ספרטיבנטו ב-27 בנובמבר 1940. בשלב זה, הולנד ביסס את עצמו כמומחה ירי.
המשימה הבאה של הולנד הייתה הפיקוד על שייטת הקרב.
במאי 1941, אוניית המערכה הגרמנית החדשה ביסמרק ניסתה לפרוץ לצפון האוקיינוס האטלנטי, מלווה בסיירת הכבדה פרינץ אויגן.
המשימה שלהם הייתה לתקוף שיירות של בעלות הברית.
הולנד הניף את דגלו על סיפון הוד, אשר לוותה באוניית המערכה החדשה פרינס אוף ויילס.
ב-22 במאי, קצת אחרי חצות, הפליגו אלקטרה, אצ'טס, אנטילופה, אנתוני, אקו ואיקרוס, בליווי הוד ופרינס אוף ויילס, כדי לחסום את הגישות הצפוניות.
הכוונה הייתה שהכוח יתדלק בהוואלפיורד, איסלנד, ואז יפליג שוב כדי לצפות במצר דנמרק.
בערב ה-23 במאי, מזג האוויר הידרדר.
בשעה 20:55, האדמירל הולנד על סיפון הוד סימן למשחתות "אם אינכם מסוגלים לשמור על המהירות הזו אצטרך להמשיך בלעדיכם.
עליכם לעקוב במהירות הטובה ביותר שלכם".
בשעה 02:15 בבוקר ה-24 במאי, הצטוו המשחתות להתפרס למרחק של 15 מייל (24 ק"מ) לחיפוש צפונה.
בסביבות השעה 05:35 נצפו הכוחות הגרמנים על ידי הוד וזמן קצר לאחר מכן ראו הגרמנים את האוניות הבריטיות.
בקרב מצר דנמרק שנערך לאחר מכן ספגה הוד פיצוץ מחסן תחמושת קטסטרופלי בשעה 06:01 ששבר את האונייה לשניים; האדמירל וכל הצוות שכלל 1,418 איש אבדו פרט לשלושה ניצולים.
אחד הניצולים, טד בריגס, אמר מאוחר יותר כי ראה בפעם האחרונה את הולנד יושב על כיסא האדמירל שלו, בדיכאון מוחלט, ולא ניסה להימלט מהאונייה הטובעת.
פרינס אוף ויילס נמלטה עם נזק מסוים, כולל פגיעה בגשר שלה שהרגה רבים מהקצינים שלה.
אחד הפגזים מפרינס אוף ויילס פגע במכלי הדלק של ביסמרק, וגרם לה לצאת לצרפת הכבושה.
הולנד אוזכר בשדרים לאחר מותו.
הולנד היה נשוי לפיליס והיה לו בן אחד, ג'ון, שמת מפוליו בגיל 18 ב-1936.
הולנד ומשפחתו השתייכו לכנסיית הקהילה האנגליקנית של סנט ג'ון המטביל בבולדר שבניו פורסט, המפשייר.
הם הציבו שם אנדרטה לבנם ומאוחר יותר הוקדשה קפלה לזכר הוד.
טקס זיכרון שנתי מתקיים לזכר אדמירל הולנד והצוות של הוד.
בית ציבורי בבנברי, האדמירל הולנד, נקרא על שמו.
לנקשייר הוא מחוז בצפון-מערב אנגליה.
המחוז קרוי על שם העיר לנקסטר (Lancaster) השוכנת בו.
עיר המחוז היא פרסטון (Preston) והעיר הגדולה בו היא בלקפול (Blackpool).
עד 1974 ליברפול ומנצ'סטר היו חלק מלנקשייר, אבל ב-1974 הן הפכו לשני מחוזות עצמאיים - מרזיסייד ומנצ'סטר רבתי בהתאמה - והערים ברי, רוצ'דייל, אולדהאם, בולטון וויגאן צורפו גם הן למנצ'סטר רבתי.
אוכלוסיית המחוז בשנת 2006 עמדה על כ-1,400,000 איש; זהו המחוז השמיני בגודל אוכלוסייתו באנגליה.
שטחו 3,076 קמ"ר (מקום 17 באנגליה) וצפיפות האוכלוסייה בו עומדת על 466 איש לקמ"ר.
הנקודה הגבוהה בלנקשייר היא גרין היל (Green Hill, "הגבעה הירוקה") - 628 מטרים מעל לגובה פני הים.
לפני הרפורמות המקיפות שנעשו במחוזות אנגליה בשנות ה-70 היה לנקשייר, עם למעלה מ-5 מיליון תושבים, המחוז המאוכלס ביותר באנגליה.
לנקסטר היא עיר ומועצה מקומית במחוז לנקשייר שבצפון-מערב אנגליה.
העיר, השוכנת סמוך לנהר לון, היא עיר מרכזית במחוז לצד הבירה פרסטון, ומשמה נגזר שם המחוז, כמו גם שמו של בית לנקסטר.
מקורה של דוכסות לנקסטר, בראשה עומד צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, הוא באזור זה.
לנצח נשים קטנות (בספרדית: Por Siempre Mujercitas) היא טלנובלה ארגנטינאית בת 379 פרקים שהופקה ושודרה בין השנים 1995-1996 בהפקת ערוץ 9.
הטלנובלה "לנצח נשים קטנות" מגוללת את סיפורן של חמש נשים; גבריאלה מוראלס (וירחיניה לאגו), אלמנתו של איש משטרה, ואמא ל-4 בנות: פאולה, חימנה, אלחנדרה ומריאנה הצעירה.
מריאנה (ולריה בריטוס) היא הבת הצעירה שחווה תהפוכות המאפיינות כל בחורה בגילה: אהבה ראשונה, תשוקה ראשונה, אכזבה ראשונה, וכמובן הרצון לחופש לעשות הכל.
אחיותיה הגדולות, אשר כולן בעלות קריירה משלהן, חיות ביחד באותו בית, ומחזיקות בתוכן מטען עצום של תשוקה, בה הן נחבטות כל יום מחדש.
היא מחליטה בנחישות להטריף את הזוג ככל יכולתה, על מנת למנוע את האושר והאיחוד ביניהם.
מה שאדוארדו לא יודע, זה שקרלה נושאת את ילדו ברחמה, לפני שהם נפרדו, והחליטה להסתיר זאת בהתחלה.
קרלה מחליטה להחזיר לזרועותיה את אדוארדו אהובה, בכל אמצעי שרק תוכל לבצע, ולא משנה לה עד כמה אהבתו לפאולה גדולה ובלתי ניתנת להריסה.
חימנה מוראלס (מגלי מורו) היא עורכת דין ומאוהבת בסבסטיאן אורקיחו (פבלו אלרקון), גבר אשר כפול ממנה בגיל.
חימנה מעריצה מעומק נשמתה את העו"ד, אשר מגן עליה וגורם לה להרגיש בטוחה בכל זמן.
הכל יכול היה להיות מושלם, לולא היה מעורב פה בנו של העו"ד - גסטון אורקיחו (פבלו אצ'ארי).
גסטון מתאהב גם הוא בחימנה היפה, על אף היותה בת הזוג של אביו.
עם הזמן חימנה מוצאת עצמה מאוהבת לחלוטין בגסטון הצעיר והמושך, ומפה הדרך חזרה, בלתי אפשרית.
אלחנדרה (פאולה קרום) היא עיתונאית הנחושה לנקום את מות אביה השוטר אך האתגר האמיתי שלה יהיה כאשר היא תפגוש בדייגו (פבלו ראגו), פרח כמורה צעיר, ותתאהב בו בצורה נואשת.
גבריאלה מוראלס (וירחיניה לאגו): אם המשפחה.
התאלמנה מבעלה ומגדלת באהבה רבה את ארבע בנותיה.
פאולה מוראלס (ויויאנה סקונה): הבת הבכורה לבית משפחת מוראלס, מאוהבת בדוקטור אדוארדו, עמו היא עובדת בביה"ח, אך חווה מאורעות קשים עקב רדיפתה של האקסית של אדוארדו – קרלה לוסרו.
חימנה מוראלס (מגאלי מורו): הבת השנייה לבית משפחת מוראלס, מאוהבת עד עמקי נשמתה בעו"ד סבסטיאן אורקיחו, אך בהמשך היא מוצאת עצמה שבויה בקסמו של בנו הצעיר גסטון.
אלחנדרה מוראלס (פאולה קרום): הבת השלישית לבית משפחת מוראלס.
עיתונאית צעירה רודפת אמת, ששמה לה מטרה, לגלות מי הוא רוצח אביה ומי היה מעורב בפשע הגדול.
בן זוגה הוא ריקרדו ניומן.
מריאנה מוראלס (ולריה בריטוס): בת הזקונים לבית משפחת מוראלס.
היא סטודנטית צעירה ויפה, אשר חווה את כל התרחשויות ההתבגרות, בצלן של אחיותיה הגדולות אשר תומכות בה תמיד ומייעצות לה בכל מצב.
ד"ר אדוארדו אלדר (חואן דארטס): בן זוגה של פאולה, אשר עובד איתה בביה"ח.
על מערכת היחסים שלהם מעיבה ללא הפסק האקסית המיתולוגית המרשעת קרלה לוסרו, אשר מנסה להרוס כל אפשרות לקיום הזוג האוהב.
קרלה לוסרו (קרינה זמפיני): האקסית של דר' אדוארדו.
היא רוצה אותו לעצמה בלבד, ושמה לה מטרה, להפריד בין הזוג האוהב פאולה ואדוארדו.
בהריון מאדוארדו, ומסתירה את זה ממנו בהתחלה.
מאבקיה כנגד פאולה לא יודעים גבולות.
סבסטיאן אורקיחו (פבלו אלארקון): בן זוגה של חימנה מוראלס.
הוא כפול ממנה בגיל, אך זה לא מה שמנע את התאהבותם הגדולה.
אך בהמשך, חימנה מוצאת עצמה מאוהבת בבנו הצעיר גסטון.
גסטון אורקיחו (פבלו אצ'ארי): בנו של סבסטיאן, מתאהב בחימנה, חברתו של אביו.
ריקרדו ניומן (פרננדו לופיס): בן זוגה של אלחנדרה מוראלס, אשר למרות אהבתו העזה כלפיה, הוא מרגיש ויודע כי עבודתה ומסירותה לתפקיד מהווים נקודת מפתח בחייה, וכמו כן למציאת רוצחו של אביה.
רמירו : האקס מהעבר הרחוק של פאולה מוראלס.
רודף שמלות מושבע, אך בינו לבין פאולה יש כבוד הדדי וידידות עמוקה וכנה.
מרסלה מוראלס ריברו (קרולינה פפלאו): הבת החמישית לבית משפחת מוראלס מרומן לא חוקי שהיה למרסלו מוראלס עם אישה זרה.
היא מגיעה לפגוש את משפחתה האמיתית, ונחושה בדעתה ללכת בעקבות אביה שהיה שוטר.
מרסלו מוראלס (אנטוניו גרימאו): אביהן של 4 בנות מוראלס, אשר מוצא את מותו כבר בפרק הראשון של הטלנובלה.
חוליו אולסאבל (דייגו אוליביירה): מאפיונר מרושע המחזיק בידו מזוודה מסתורית של כסף.
כשקמילה, בת הדודה של משפחת מוראלס מסתבכת איתו, היא נקלעת מצד אחד לרומן מסעיר ומצד שני לתשוקה להסגיר אותו.
חוליו גם יזם את חטיפה של פאולה מוראלס בהוראת לוקאס בסן.
מתיאס בסן (פביאן פיזורנו): בנו של המאפיונר הנודע לשמצה לוקאס בסן.
בניגוד לאביו, מתיאס הוא אדם רגיש, טוב לב, והוא לא מודע לפשעיו של אביו עד אשר מרסלה מגיעה לביתו.
מתאהב במרסלה אבל היא לא נעתרת לחיזוריו בשל התסבוכת שנוצרה כשהיא מושתלת בביתו של מתיאס בתור משרתת, כדי לרגל אחרי לוקאס בסן וללכוד אותו על מעשיו המרושעים.
לוקאס בסן (חורחה ד'אליה): אביו של מתיאס.
טיפוס מפוקפק החובר לקלרה לוסרו, ומבטיח לעזור לה במזימות כנגד פאולה מוראלס.
סוחר בסמים, מתעלל באשתו השנייה, משפיל את מתיאס, גבר כוחני, עוצמתי, ומלא גאווה עצמית.
לנקסטר היא עיר במחוז לוס אנג'לס, קליפורניה.
העיר ממוקמת 112.5 ק"מ צפונית ללוס אנג'לס, בעמק אנטילופה והיא העיר הצפונית ביותר במחוז לוס אנג'לס.
לנקסטר ושכנתה מדרום, פאלמדייל מופרדות מהשכונות הצפוניות של לוס אנג'לס על ידי רכס הרי סן גבריאל.
לנקסטר היא העיר השמינית בגודלה במחוז לוס אנג'לס והתשיעית בקצב גידול האוכלוסייה בין כל ערי ארצות הברית.
המטרופולין של לנקסטר-פאלמדייל, שכנתה מדרום, כולל כמעט חצי מיליון תושבים.
למרות גודלה של העיר, היא עדיין נחשבת לעיר פרבר של לוס אנג'לס ולמרות התעסוקה הרבה בתחום התעשייה האווירית, תושבים רבים של לנקסטר עובדים בלוס אנג'לס.
הגיל הממוצע בעיר הוא 31.
לאחרונה דורגה לנקסטר כאחת מ-100 הערים המסוכנות של ארצות הברית, כאשר היא ממוקמת במקום ה 80. למרות הופעתה השלילית ברשימה, הפשע כמעט ולא מורגש בעיר.
בגלל תדמיתה ערך הבתים בעיר נמוך מהממוצע בקליפורניה, אך המחירים במגמת עלייה וכך גם תדמית העיר והביטחון.
עם זאת, האוכלוסייה המתגוררת בעיר לא קשת יום ועניה אלא אוכלוסייה מבוססת וכוללת אקדמאים ומהנדסים רבים.
ההכנסה המשפחתית הממוצעת היא מעל הממוצע בקליפורניה.
לנקסטר הוקמה בסוף המאה ה-19 על ידי מ.ל.
ריגס, איש נדל"ן שראה עתיד בשטח המדברי, לצד מסילת רכבת של יוניון פסיפיק ורכש את האדמה.
שמה של העיר ניתן לה על שם לנקסטר, פנסילבניה או לנקסטר (לנקשייר), אנגליה.
בתחילת דרכה היה זה ישוב מנומנם שכלל מספר קטן של בתים, בית מלון אחד ותחנת רכבת קטנה על מסילת הרכבת בין לוס אנג'לס לסן פרנסיסקו.
אוכלוסיית העיר החלה לגדול לאחר שנמצא זהב בהרים סביב עמק אנטילופה.
השמועה התפשטה במהרה, ובתוך זמן קצר החלו לנהור לאזור אנשים מכל רחבי ארצות הברית.
ההתפתחות הגדולה של העיר החלה בשנת 1930 בזכות התעשייה האווירית.
חיל האוויר האמריקאי שעוד היה בתחילת דרכו דאז, בנה בסיס ניסויים בקרבת העיר, דבר שתרם משמעותית לגידול האוכלוסייה.
עד היום תחום התעופה הוא השולט בלנקסטר ושכנתה הדרומית, פאלמדייל.