tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מלבד צפייה בחיות הבר בספארי סירות, המבקרים מבקרים גם במגדל התצפית סודהאניאקאלי, מגדל התצפית של דובנקי, מגדל התצפית של בורירדברי, מגדל התצפית של נטידהופני, שמורת הציפורים סאג'נקאלי, פרויקט התנינים בהאגבטפור (חוות גידול תנינים), האי סאגר, האי ג'מבודוויפ, האי האלידיי, והאי קנאקדיי.
אוויר: הפארק הלאומי סונדרבאן ממוקם 140 קילומטרים מנמל התעופה הבין-לאומי Netaji Subhas Chandra Bose, אשר מפעיל טיסות בין-לאומיות ברחבי העולם.
רכבת: תחנת הרכבת הקרובה ביותר לפארק הלאומי סונדרבנס היא תחנת הרכבת קנינג שנמצאת 29 ק"מ מדרך השער של Sundarban (כלומר Godhkhali).
יבשה: ניתן לגשת לפארק הלאומי מקולקטה דרך הכביש המהיר 3 של מערב בנגל.
הפארק הלאומי עסיר ;בערבית: متنزه عسير الوطني תעתיק: מֻתַנַזַّה עַסִיר אל-וַטַנִיّ) הוא פארק לאומי ושמורת טבע במחוז עסיר שבערב הסעודית.
הפארק הוקם בשנת 1981 וזוהי שמורת הטבע הראשונה שהוקמה בערב הסעודית.
שמורת הטבע עסיר שוכנת בדרום-מערב ערב הסעודית, בתחומי מחוז עסיר ומשתרעת על פני שטח של כ-6,491 קמ"ר.
הגבול המערבי של השמורה הוא חוף ים סוף ובמזרח הוא רכס הרי עסיר.
בשמורה ניתן למצוא מדרונות תלולים, ואדיות עמוקים, ופסגות הרים וביניהן הנקודה הגבוהה ביותר במדינה – ג'בל סוּדַה (Jabal Sawda), שגובהו כ־3,133 מטרים.
הפארק מתאפיין ביערות עבותים, ואקלים ממוזג, המבדילים אותו מאזורים מדבריים אחרים בממלכה.
העיר אבהא, בירת מחוז עסיר, נמצאת במרחק של כ-5 קילומטרים מהכניסות הראשיות לפארק.
הפארק כולל מגוון בתי גידול, כמו:
יערות ערער (Juniperus procera) בגבהים מעל 1,600 מטרים, יחד עם עצי זית בר.
ברחבי הפארק נמצאים גם מינים נדירים של צמחים, כולל עצים רב-שנתיים כמו אל-תלקה, שקמה, סידר, אל-רקעה, אל-חמר (תמרהינדי), אל-דחיאן, אל-עת'אב, אל-עדנה, אל-סומל, צפצפה, אל-ג'וז (המכונה קקאע), אל-ע'רב, פיקוס, ואל-איברה.
בסך הכול, קיימים בשמורה כ-237 מיני עצים.
הפארק מהווה בית למגוון רחב של בעלי חיים, כמו:
יונקים: זאב ערבי, יעל נובי, קרקל, קופי בבון, צבוע מפוספס.
עופות: עיט זהוב, נשר מצרי, "עורב עסיר" (Pica asirensis).
הר סודה (Jabal Sawda): הפסגה הגבוהה ביותר בערב הסעודית, עם נופים פנורמיים ואקלים קריר.
נקודת תצפית "אל-חבלה "(Al-Habala): מציעה נופים מרהיבים של עמק עסיר.
"שביל עמק אבּהא" (Abha Valley Trail): מסלול הליכה פופולרי דרך אזורים מיוערים ועמקים ציוריים.
הפארק מציע מגוון פעילויות כגון טיולים רגליים, צלילה בשוניות האלמוגים בים, צפייה בציפורים, קמפינג, וצילום טבע.
שמורת הטבע עסיר מהווה גם מוקד ללימוד על מסורות מקומיות.
השבטים באזור, כמו שבט קחטאן ושבט עסירי, מתגוררים באזור זה במשך מאות שנים, ושימרו רבות ממסורותיהם ואורח חייהם הייחודיים.
הם ידועים בנדיבותם ואירוחם ובאדריכלות הייחודית, המתאפיינת בבתים עשויים בוץ ואבן עם דגמים גאומטריים מורכבים.
האקלים משתנה בהתאם לגובה האזור בפארק.
באזור החוף יורדים פחות מ-100 מ"מ משקעים בשנה והטמפרטורה השנתית הממוצעת היא כ-29 מעלות צלזיוס.
הגשמים יורדים בעיקר בסוף החורף-תחילת האביב ובקיץ.
בחלקים הגבוהים יותר של הפארק יורדים כ-250 מ"מ של גשם שנתי, והטמפרטורה השנתית הממוצעת היא כ-19מעלות צלזיוס.
הפארק הלאומי מפוטו (בפורטוגזית: Parque Nacional de Maputo) הוא פארק לאומי במוזמביק, הממוקם על , כ-100 קילומטרים דרומית-מזרחית לעיר מפוטו.
הפארק הלאומי מפוטו הוכרז במקור בשנת 1932 כ"שמורת ציד" (Reserva de caça).
ב-1960 שונתה ההגדרה ל"שמורה להגנה על פילים" (Reserva de proteção de Elefantes) כדי להגן על אוכלוסייה קטנה של פילים חופיים שחיו באזור.
הוא כונה "שמורת הטבע המיוחדת מפוטו" בשנת 1969.
הפארק ניזוק בצורה קשה במהלך מלחמת האזרחים במוזמביק, אשר דיללה באופן דרסטי את אוכלוסיית בעלי החיים שבו.
בשנת 2006, הממשלה חתמה על מזכר הבנות עם קבוצת השימור " ("קרן פארקי שלום") מדרום אפריקה, במטרה לשקם את הפארק, מה שהוביל להשבת מינים מרובים החל משנת 2010.
בשנת 2018, חתמה קבוצת השימור "Peace Parks Foundation" מדרום אפריקה הסמוכה על הסכם שותפות עם ממשלת מוזמביק לתמיכה בניהול ובפיתוח שמורת הטבע המיוחדת מפוטו ו"השמורה הימית החלקית פונטה דו אורו" (Reserva Marinha Parcial da Ponta do Ouro) הסמוכה.
הסכם זה כלל תרומה בסך 16 מיליון דולר אמריקאי ממספר תורמים, ובהם קרן ריינט (Reinet Foundation), קרן וייס (Wyss Foundation) ותוכנית MozBio הממומנת על ידי הבנק העולמי.
תשתית התיירות אקולוגית בשמורה כוללת את אתר הנופש "אנביל ביי" (Anvil Bay), שנפתח בשנת 2015.
בשנת 2025, האתר הוכרז כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו כחלק מהרחבה של פארק הביצות איסימנגליסו בדרום אפריקה השכנה.
שטח הפארק 1,718 קמ"ר לאחר מיזוג של "שמורת הטבע המיוחדת מפוטו" (1,040 קמ"ר) ושמורת פונטה דו אורו הימית החלקית (678 קמ"ר).
השמורה משלבת אגמים, שטחי ביצה, יערות ביצה, שטחי עשב ויערות מנגרובים עם קו חוף הנמצא ב"מרכז האנדמיות של מפוטאלנד" (Maputaland Centre of Endemism).
השמורה תיצור בסופו של דבר חלק מ"אזור השימור חוצה הגבולות לובומבו" (Lubombo Transfrontier Conservation Area), הכולל פארקים לאומיים מדרום אפריקה, מוזמביק ואסוואטיני.
כיום היא מהווה חלק מ"אזור השימור חוצה הגבולות אוסותו-טמבה-פוטי" (Usuthu-Tembe-Futi Transfrontier Conservation Area).
בפארק הלאומי מפוטו נמנו 4,935 מינים של צמחים ובעלי חיים.
הפארק מכיל 5,000 פרטים מ-16 מיני יונקים, הכוללים בין היתר קודו גמלוני, אימפלה, אילנד מצוי, ג'ירף, תאו אפריקני, גנו וזברה.
בשנים 2023 ו-2024 הושבו לפארק צבועים מנומרים כחלק מתוכנית העתקה מ"פארק סאבי" (Sabie Game Park) שבדרום אפריקה.
אוכלוסיית הפילים האפריקנים הקבועה בפארק, המונה 400 פרטים, תוגברה גם היא על ידי העברת עדרים מ שבדרום אפריקה מאז שנת 2014, בעקבות פתיחתו מחדש של הגבול בין מוזמביק לדרום אפריקה.
החופים הם אתרי קינון והזדווגות של צבים מהמינים צב ים גלדי וצב ים חום.
מבחינת גודל האוכלוסייה, בתי גידול אלה תומכים באוכלוסיית הקינון השנייה בחשיבותה באוקיינוס ההודי.
אוכלוסיית תחש המשכן היחידה ששרדה במפרץ מפוטו שוכנת בחוף המערבי של האי קניאקה (Ilha de KaNyaka).
הפארק הלאומי פינדוס , הידוע גם בשם ואליה קלדה (במשמעות "העמק החם" בארומנית), הוא פארק לאומי ביוון, השוכן באזור הררי מבודד בקצה מערב מקדוניה ואפירוס, בחלק הצפון-מזרחי של רכס ההרים פינדוס.
אזור הליבה של הפארק ששטחו 33,600 דונם מכסה את רובו של עמק ואליה קלדה והמדרונות של הפסגות שמסביב.
פארק הלאומי משתרע בטווח גובה פני הים של 1,076 מטר עד 2,177 מטר ומאופיין ביערות עבותים של אורן שחור אירופי והדס מצוי, רכסי סלעים, מספר פסגות מעל 2,000 מטר, נחלים זורמים וימאות הרים.
האזור נמצא בתוך אזור אקולוגי של יערות מעורבים בהרי פינדוס, והוא חלק מרכס הרי פינדוס.
בנוסף, הוא נכלל ברשת האקולוגית המוגנת Natura 2000 והוא אחד משלושת המקומות ביוון המארחים אוכלוסיית דובים חומים.
הפארק שוכן על גבולות מחוז גרבנה ומחוז יואנינה, צפונית לעיר מצובו וקרוב לכפרים בובוסה, פריבולי ומיליאה.
אין יישובים או מתקנים בתוך גבולות האזור המוגן.
הרכבים הסלעיים הבסיסיים הם בעיקר ספנטין והם תומכים בטווח מיוחד של צמחים.
אקלים הפארק הוא הררי ומשתנה לפי הגובה והמיקום.
משקעים שנתיים נעים בין 1,000 ל-1,800 מ"מ, בעוד טמפרטורות חודשיות ממוצעות משתנות בין 0.9 מעלות צלזיוס עד 21.4 מעלות צלזיוס.
הפארק הוקם ב-1966 ונחשב לאחד האזורים המוגנים החשובים ביותר לשמירה על המגוון הביולוגי ההררי ועל שלמות המערכת האקולוגית ברמה הלאומית.
יערות של אורן שחור אירופי והדס מצוי מכסים את הגבהים התחתונים והבינוניים של הפארק 1,000 עד 1,600 מטר, כאשר חלק מהעצים בני יותר מ-700 שנה.
בגבהים גבוהים יותר 1,600 מטר עד 1,900 מטר יערות אורן בוסני דומיננטיים, בעוד שבגבהים הגבוהים ביותר 1,900 מטר עד 2,177 מטר, נמצאים רק סוגים מסוימים של שיחים במרעה אלפיני ללא עצים.
בנוסף, המקומות היבשים והחלקים התחתונים של העמק מאופיינים בדומיננטיות של Buxus sempervirens, בעוד שפרטים של Abies borisii-regis מפוזרים בין יערות האורן השחור וההדס.
בסך הכל, תועדו באזור 415 סוגי צמחים ו-86 מיני פטריות.
מספר סוגי פרחים מקומיים נחשבים אנדמיים לבלקן, כמו Dianthus deltoides ו-Allium breviradum.
מצד שני, צמחים אנדמיים רבים של מרכז וצפון יוון גדלים גם בפארק, כמו Centaurea vlachorum.
בנוסף, מינים נדירים של יערות הרי פינדוס, טיפוסיים לשכבות הגאולוגיות התחתונות, הם Minuartia baldacci, Bornmuellera tymphaea, פעמונית, סיגל ו-Silene pindicola.
המקומות החשובים ביותר לאיסוף צמחים נדירים הם המדרונות הצפוניים של פסגות אפטיה, פלגה וקפטן קלידי.
כל המקומות הללו תלולים מאוד וקשים לגישה של בעלי חיים רועים ולכן התחדשות טבעית של היער באזור מתקדמת כרגיל ורבים מצמחים הנדירים נשמרים.
אדמת סרפנטין, הדומיננטית באזור פארק הלאומי פינדוס, גם תורמת לצמיחתם של מינים נדירים של צמחים אנדמיים.
פארק הלאומי הוא אחד משלושה אזורים ביוון המארחים אוכלוסיית דוב חום אירופיים, המהווה מין בעל עדיפות שימור.
האזור עצמו מכונה גם "פארק הדובים".
יונקים גדולים נוספים החיים בפארק הם שונר, אייל הכרמל וחתולי בר, כאשר האחרונים נמצאים באזור יער פלגה.
בנוסף, זאבים, דלק הסלעים, חזיר ברים וסנאים אדומים נוכחים באזור לאורך כל השנה.
מצד שני, הצפיר האלפים, מין אנדמי בלקני, נמצא בחלקים התלולים והסלעיים של הפארק, וכן באזורים עם יערות הדס.
צפיפות אוכלוסייתו משתנה בין 3–5 ואף 20 פרטים לכל 1,000 דונם, תלוי בתפוקת בית הגידול.
שלושת הנחלים הקטנים החוצים את אזור הפארק בעלי מים צלולים מאוד והם בית גידול משומר היטב ללוטרה.
באזור הפארק הלאומי דווחו על עד חמישה סוגי עטלפים, כאשר הנפוץ ביותר הוא רמשן לילי.
בנוסף, הוא מספק מחסה ליותר מ-80 מיני ציפורים, כגון 10 סוגי ציפורים נדירות כולל עיט שמש, עיט זהוב, נץ קצר-אצבעות והבז צוקים, מה שמעיד על חשיבותו האורניתולוגית של האזור.
אחת הציפורים הנדירות שנמצאות בפארק היא צחיחנית החרמון הנמצאת במרבצים האלפיניים, והחנקן גדול, המהגר בקיץ מאפריקה.
היערות הצפופים והבוגרים של האזור מארחים שמונה סוגי דרורים, כולל נקר שחור.
מאז 2003, הפארק נמצא תחת סמכות הניהול של 'גוף ניהול פינדוס הצפונית'.
גוף זה אחראי לניהול האקולוגי של אזור גדול בהרבה הכולל שמונה אזורים מוגנים ביוון, גם חלק מ-Natura 2000, יוזמה של ממשלות האיחוד האירופי שמטרתה להגן על בתי גידול ומינים מאוימים ביותר ברחבי אירופה.
'גוף ניהול פינדוס הצפונית', יחד עם שירות היערות המקומי, אחראים לוויסות פעילויות אנושיות ושמירה על הערך האקולוגי של האזור המוגן.
עם זאת, מטרה זו לא הושגה עקב חוסר במומחיות ותוכנית ניהול מבוססת מדע.
קיים צורך גדול לבצע מחקר מכוון לשימור שיכול להתורגם ישירות להצעות ניהול מעשיות.
הליבה של הפארק הלאומי הוכרזה כאזור 'מילואה ביוגנטית' על ידי מועצת אירופה שבו אסורות פעילויות אנושיות כמו כריתת עצים, רעייה, ציד, דיג וגישה ברכב.
באזור החיץ של הפארק הפעילויות גם כן נשלטות בדרך כלל.
הסכנה החמורה ביותר שפארק זה עמד בפניה בעבר היו שרפות נרחבות שנגרמו על ידי מגדלי בקר ליצירת מרעה.
השרפות הללו הרסו חלקים גדולים של יערות האורן השחור.
עם זאת, מאז 1960 לא אירעה שרפה בשל שיפור באמצעי ההגנה על ידי פתיחת דרכים רבות ביער.
בנוסף, נבנה עמדת תצפית ליד פסגת אבגו.
איום פוטנציאלי על הפארק הוא יוזמה ממשלתית להסטת נהר ארקודורמה לבניית תחנת כוח הידרואלקטרית.
יוזמה זו תשפיע לרעה על הפארק שכן חלק גדול משטח היער הקיים יכוסה במים, מה שיוביל להפחתת אזור הליבה.
סכנה נוספת היא הלחץ הגבוה של רעייה באזור הליבה, בעוד שמספר יחידות ייצור פחם קטנות בקצוות הפארק עוררו חששות רבים.
פארק הלאומי פינדוס נחשב לאחד הפארקים הלאומיים הפחות מבוקרים וידועים באירופה והוא אינו מסומן מהכבישים הראשיים של האזור.
האזור מציע הזדמנויות לטיולים רגליים עם דרכי עפר במצב טוב למעט בחורף.
הפארק נגיש ביותר מהצפון, מכפר פריבולי, ויש גם מסלול מהצד המערבי, ליד מיליאה.
אתר טיפוס ממוקם ליד פסגת מברובוני, בגובה 1,950 מטר, המשמש כבסיס אידיאלי לטיולים באזור הפארק.
על פי החקיקה המקומית, איסוף כל סוג של אורגניזם אסור, בעוד שהתמקמות ושהייה באזור הליבה של הפארק לאחר שקיעת השמש אסורים.
מגבלות נוספות כוללות הדלקת אש, בעוד שפעילויות כמו קיאק וראפטינג דורשות אישור מיוחד משירות היערות המקומי.
הפארק הלאומי זאיון (באנגלית Zion National Park), הוא פארק לאומי ושמורת טבע המשתרע על שטח בן 594 קילומטרים רבועים סמוך לעיירה ספרינגדייל (Springdale) בדרום-מערב מדינת יוטה שבארצות הברית.
תוואי הנוף הבולט בפארק הוא קניון ציון (Zion Canyon), שאורכו 24 קילומטרים ועומקו עד 800 מטרים.
קירות הקניון בנויים מאבן חול נאוואחו האדמדמה עד חומה בהירה, שעברה סחיפה בשל פעילות הערוץ הצפוני של הנהר וירג'ין.
המקום הנמוך ביותר בפארק הוא "קואלפיטס ואש" (Coalpits Wash), בגובה 1,117 מטרים מעל פני הים, והגבוה ביותר היא פסגת הר הורס ראנץ' (Horse Ranch Mountain), בגובה 2,660 מטרים.
הפארק שוכן בנקודת המפגש בין האזורים הפיזיוגרפיים של רמת קולורדו, האגן הגדול ומדבר מוהאבי, והוא מאופיין בגאוגרפיה ייחודית ומגוון של אזורי חיים המקיימים מגוון יוצא דופן של צמחים ובעלי חיים.
מספר רב של מיני צמחים, כמו גם 289 מיני עופות, 75 מיני יונקים (כולל 19 מינים של עטלפים) ו-32 מינים של זוחלים שוכנים בארבעת אזורי החיים בפארק: מדבר, גדות הנחלים, חורש פתוח ויערות מחטניים.
תוואיי הנוף בפארק כוללים הרים, קניונים, הרי כפתור, הרי שולחן, מונוליתים, נהרות, קניוני חריץ וקשתות טבעיות.
הגאולוגיה של אזור הקניונים ציון וקולוב (Kolob) כוללת תשע תצורות המייצגות יחדיו 150 מיליון שנים של השקעה מעידן המזוזואיקון.
בתקופות שונות במהלך עידן זה כיסו את האזור ימים רדודים וחמימים, פלגים, אגמים, מדבריות נרחבים וסביבות צחיחות הקרובות לחוף.
האזור התרומם לגובה 3,000 מטרים לפני 13 מיליון שנים כתוצאה מתהליך הטקטוני שגרם גם להיווצרות רמת קולורדו.
ההתיישבות האנושית באזור הפארק החלה לפני כ-8,000 שנים, אז, לפי הממצאים ארכאולוגיים, חיו בו מספר קבוצות שבטיות-משפחתיות של ילידים בני המקום, בהם בני תרבות קולעי הסלים הנוודים למחצה (סביב שנת 300 לספירה).
אחריהם התפתחות הקבוצות של בני תרבות האנסאזי (סביב שנת 500 לספירה) ובני תרבות פרימונט לאחר שבני תרבות קולעי הסלים התיישבו ביישובי קבע.
שתי הקבוצות עזבו את האזור סביב שנות 1300 לספירה, ובמקומם באו בני פארוסיט (Parrusit) וכמה תת-שבטים של פאיוט דרומיים.
מורמונים הגיעו לאזור ב-1858 והתיישבו בו בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-19. ב-1909 הכריז הנשיא ויליאם הווארד טאפט על הקמת מונומנט לאומי באזור בשם "המונומנט הלאומי מוקונטוויפ" (Mukuntuweap National Monument, "קניון ישר" בשפת הפאיוט) במטרה להגן על הקניון.
ב-1918 ניסח הוראס מרדן אולברייט (Horace M.
Albright), המנכ"ל בפועל של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית שזה עתה הוקם, הצעה להרחיב את המונומנט ולשנות את שמו ל"מונומנט הלאומי ציון".
ציון (Zion) הוא מונח בשימוש המורמונים.
לטענת ההיסטוריון האל רותמן (Hal Rothman): "שינוי השם נבע מדעה קדומה שכיחה באותה תקופה.
רבים האמינו ששמות ספרדיים ואינדיאניים ירתיעו מבקרים, שלא היו מסוגלים לבטא את שם המקום, מלטרוח להגיע אליו.
השם החדש, ציון, משך תשומת לב רבה יותר לקהלים האתנוצנטריים".
ב-20 בנובמבר 1919 הגדיר הקונגרס של ארצות הברית מחדש את המונומנט כפארק הלאומי ציון, והחוק נחתם על ידי הנשיא וודרו וילסון.
אזור קולוב הנפרד הוכרז כמונומנט הלאומי ציון ב-1937, ושולב בפארק הלאומי ב-1956.
הפארק קרוב מאוד לשני פארקים מפורסמים אחרים, ברייס קניון וגרנד קניון.
הפארק שוכן בדרום-מערב יוטה בתחומי המחוזות וושינגטון, איירון וקיין.
הערים הגדולות הקרובות ביותר הם: מדרום-מערב לפארק, סנט ג'ורג', 70 קילומטרים ולאס וגאס, 250 קילומטרים; מצפון-מזרח, סולט לייק סיטי, 500 קילומטרים; וממזרח, דנוור, למעלה מ-800 קילומטרים.
לפארק אפשר להגיע בכביש 9 של מדינת יוטה ובכביש בין-מדינתי 15. שטח הפארק 594 קילומטרים רבועים, והוא משתרע לאורך 40 קילומטרים מצפון לדרום ורוחבו משתנה בין 5 ל-23 קילומטרים.
החלק הצפוני של הפארק מכונה קטע קניוני קולוב (Kolob Canyons section), וניתן להגיע אליו מכביש בין-מדינתי 15.
מבחינה גאומורפולוגית הפארק שוכן על רמת מרקאגנט ורמת קולוב (Kolob Plateau), במפגש בין שלושה אזורים פיזיוגרפיים: רמת קולורדו, האגן הגדול ומדבר מוהאבי.
המקום הנמוך ביותר בפארק הוא "קואלפיטס ואש" (Coalpits Wash) בגובה 1,117 מטרים מעל פני הים, והגבוה ביותר היא פסגת הר הורס ראנץ' (Horse Ranch Mountain) בגובה 2,660 מטרים, הפרש גבהים של 1,483 מטרים.
הר הורס ראנץ', השוכן בצפון-מזרח הפארק, שייך לרמת קולורדו.
קניון ציון המשתרע בדרום-מזרח הפארק, חתר עמק ברמת מרקאגנט, חלק מרמת קולורדו.
אורכו של הכביש בתוך קניון ציון הוא כ-10 קילומטרים, והוא מסתיים במקדש סינאוואווה (Temple of Sinawava).
סינאוואווה הוא שמו של האל זאב הערבות במיתולוגיה של הפאיוט הדרומיים.
הקניון הולך ונעשה צר סמוך למקדש, ושביל הליכה ממשיך עד לכניסה לנארוס (The Narrows), נקיק ברוחב 6 מטרים בלבד ובגובה 600 מטרים.
כביש קניון ציון שמור לנסיעה של אוטובוס הסעות חינם ממרץ עד שלהי נובמבר ופתוח לרכבים פרטיים בחודשים האחרים.
הכבישים האחרים בפארק פתוחים לנסיעת כלי רכב פרטיים כל השנה.
לצד המזרחי של הפארק אפשר להגיע בכביש 9 של יוטה, המכונה כביש ציון-הר כרמל (Zion-Mount Carmel Highway).
הכביש עובר דרך מנהרת ציון הר כרמל ומסתיים בהר כרמל (Mount Carmel).
תוואיי הנוף הבולטים בחלק המזרחי של הפארק כוללים את צ'קרבורד מסה (Checkerboard Mesa, "הר השולחן לוח השחמט", 2,063 מטרים), הר שולחן שמדרונותיו נחרצו שתי וערב בשל סחיפה בצורת דמקה, ואת "המקדש המזרחי" (East Temple).
תוואיי נוף בולטים בחלק הצפון-מערבי של הפארק המכונה קולוב טרס (Kolob Terrace), כוללים קניון חריץ המכונה "הרכבת התחתית" (The Subway), ונקודת תצפית פנורמית על כל האזור מנקודת לבה (Lava Point).
בקטע קניוני קולוב, רחוק יותר לצפון-מערב בסמוך לסידר סיטי, יש את אחת הקשתות הטבעיות הארוכות ביותר בעולם, קשת קולוב (Kolob Arch).
האקלים בפארק הלאומי ציון הוא תערובת של אקלים יבשתי, אקלים אלפיני, ובעיקר אקלים צחיח קר, BWk בשיטת קפן, הכולל קיצים חמים וחורפים קרים, כשכמות המשקעים מצומצמת במהלך כל השנה.
הטמפרטורות משתנות בין אתרים שונים במידה ניכרת בהתאם לגובה.
הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה בפארק הייתה 18.8°C-, והגבוהה ביותר 46.1°C.
הטמפרטורה יכולה לרדת מתחת לנקודת הקיפאון מאוקטובר עד מאי, אם כי בדרך כלל זה לא קורה בין מרץ לדצמבר.
כמות הגשם, אף שהוא יורד בפארק במהלך כל השנה, קטנה, אם כי היא גבוהה יותר מכמות הגשמים באזורים המדבריים שמערבית לפארק.
האוויר הלח המגיע מהאוקיינוס השקט נעצר ברכס סיירה נבדה שבקליפורניה.
האזורים הנמוכים השוכנים בין הסיירה נבדה לפארק, שהם חלק מהאגן הגדול, הם לכן מדבר צל גשם.
הרמה הגבוהה יותר שעליה שוכן הפארק מקבלת כמות גדולה יותר של משקעים מאזורי המדבר הנמוכים יותר.
התקופה הגשומה ביותר היא בין ינואר לאפריל, והתקופה בין מאי ליוני היא הצחיחה ביותר יחסית.
הגשמים בקיץ הם תופעה של המונסון של אמריקה הצפונית, השונה מהתופעה האסייתית באותו שם, כמות הגשמים קטנה הרבה יותר, אבל הם תדירים יותר בשעות אחר הצהריים של חודש אוגוסט.
מזג האוויר באביב הוא בלתי צפוי.
במהלך האביב יש ימים סוערים וגשומים תדירים, המשולבים מדי פעם בימים של מזג אוויר שמשי וחמים.
כמות המשקעים הגדולה ביותר היא במרץ.
פרחי הבר האביביים פורחים בין אפריל ליוני, כשהשיא במאי.
הימים בקיץ לוהטים (בין 35°C ל-43°C), אבל הטמפרטורה בלילה בדרך נוחה (בין 18°C ל-21°C).
סופות רעמים, שהן תוצאת המונסון של אמריקה הצפונית, מתחוללות לעיתים קרובות בשעות אחר הצהריים מאמצע יולי עד אמצע ספטמבר.
הסופות עשויות לחולל מפלי מים כמו גם שיטפונות בזק בקניונים.
הימים בסתיו הם בדרך כלל בהירים ומתונים, כשהלילות בדרך כלל קרירים.
העלים של העצים משנים את צבעם לקראת השלכת בספטמבר במקומות הגבוהים, כשבקניון ציון שיא צבעי הסתיו הוא בשלהי אוקטובר.
החורף בקניון ציון מתון יחסית.
סופות החורף גורמות לגשם או לשלג קל בקניון ציון ולשלג כבד במקומות הגבוהים.
ימים בהירים יכולים להיות חמימים למדי ומגיעים עד 16°C.
הטמפרטורות הליליות בדרך כלל בין 7°C- עד 4°C.
סופות חורף יכולות לארוך כמה ימים והכבישים מתכסים בשלג.
השלג מפונה מהכבישים של הפארק, למעט כביש קולוב טרס שנסגר כאשר הוא מתכסה בשלג.
תנאי נהיגה חורפיים יכולים להימשך מנובמבר עד מרץ.
לנחלים באזור יש נתיבים ישרים המתעקלים בזוויות ישרות משום שהם עוקבים אחרי מישורי הסידוק בסלעים.
הנהר וירג'ין ויובליו שייכים לאגן הניקוז של הנהר קולורדו.
נחלים ונהרות אלו זורמים משטח הפארק בכיוון מערב ודרום-מערב, לפני שהם נשפכים לקולורדו.
מקורו של הקולורדו בהרי הרוקי והוא זורם לכיוון דרום-מערב במפרץ קליפורניה במקסיקו לאורך של 2,250 קילומטרים.
שני הפלגים מתמזגים על מנת ליצור את הנהר וירג'ין ביציאה מהפארק.
קניוני קולוב נוצרו על ידי פלגים שונים שנשפכים לנהר וירג'ין הרחק מהפארק מערבה ממנו.
שיפוע הנהר וירג'ין נע מ-9.5 ל-15 מטרים לקילומטר (0.9–1.5%), אחד מהשיפועים התלולים ביותר באמריקה הצפונית.
תשע התצורות הגאולוגיות הידועות שנחשפו באזור הפארק מייצגות יחדיו כ-150 מיליון שנים של השקעה בחלק זה של אמריקה הצפונית, בעיקר מעידן המזוזואיקון, אבל תחילתן בפרם.
עובי סך כל התצורות כ-3,000 מטרים, והן חלק מהרצף הכביר של יחידות מסלע המכונה גרם המדרגות הגדול, שחלקו העליון נחשף בפארק הלאומי ברייס קניון, וחלקו התחתון נחשף בגרנד קניון.
התצורות שנחשפו בפארק הלאומי ציון הושקעו כמשקעים בסביבות שונות מאוד:
ים (שלעיתים התקדם ולעיתים נסוג) חמים ורדוד של התצורות אבן גיר קאיבאב ומואנקופי.
נחלים, בריכות ואגמים של התצורות צ'ינלה, מואנאווה וקיינטה
מדבר נרחב של התצורות אבן חול נאוואחו וטמפל קייפ
הסביבה הצחיחה הקרובה לחוף של תצורת כרמל
במשך השנים הפכו שכבות משקע אלו לסלעים.
משקעים ימיים קרבונטיים הפכו לאבן גיר, בעוד שהמשקעים החוליים של המדבריות הפכו לאבן חול.
משקעים אלו בנויים ממינרלים שונים, והסלעים השונים צבועים בהתאם להרכב המינרלי.
לדוגמה הגוון האדמדם מעיד על נוכחות תחמוצות ברזל.
התרוממות פעלה על כל האזור הידוע בכינוי רמת קולורדו, והרימה באיטיות את כל השכבות הללו למעל ל-3,000 מטרים מהמקום בו הושקעו.
התרוממות זו גרמה לגידול ניכר בשיפוע של נהר הווירג'ין הקדמוני ונהרות אחרות ברמה.
הנהרות שזרמו מהר יותר ניצלו את הסדקים הרחבים שנוצרו בסלעים כתוצאה מההתרוממות.
בסוף התהליך נסחפו כל התצורות מהקנוזואיקון וברמות נוצרו נקיקים.
קניון ציון נחצב על ידי המזלג הצפוני של הנהר וירג'ין בדרך זו.
בשלבים המאוחרים של תהליך זה כיסו קילוחי לבה וחרוטי אפר חלקים מהאזור.
שיטפונות בעונות הגשומות אחראיים לרוב ההתחתרות לעומק בקניון הראשי.
אירועי שיטפון אלו אחראיים להובלת מרבית הסחף בן 2.7 מיליון טון סלעים ומשקעים שהנהר וירג'ין נושא כל שנה.
הווירג'ין מתחתר לעומק בקניון שלו מהר יותר מאשר היובלים שלו מתחתרים בקרקעית הנחלים שלהם, ולכן היובלים מסתיימים במפלי מים מעמקים תלויים במפגש עם הווירג'ין.
העמק בין הפסגות של "טווין ברודרס" (Twin Brothers, "האחים התאומים") הוא דוגמה של עמק תלוי בקניון.
הסחיפה יצרה עשרות קשתות טבעיות ברחבי הפארק כולל באבן חול נאוואחו הצבעונית.
אחת הקשתות הידועות ביותר היא קשת קולוב, אחת הקשתות הארוכות ביותר בעולם, אם כי הגישה אליה קשה.
הפארק הלאומי ציון, בהיותו שוכן בנקודת המפגש בין האזורים הפיזיוגרפיים של רמת קולורדו, האגן הגדול ומדבר מוהאבי, הוא משכן למגוון של אזורי חיים המקיימים מגוון יוצא דופן של צמחים ובעלי חיים.
מספר רב של מיני צמחים ובעלי חיים שוכנים באזורי החיים השונים בפארק שהם תוצאה של הגובה המשתנה בין 1,117 ל-2,659 מטרים ולקרבה לנהרות.
ארבעת אזורי החיים הם: מדבר, גדות הנחלים, חורש פתוח ויערות מחטניים.
היובלים של הנהר וירג'ין והאגמים המלאכותיים השונים מאפשרים את קיומם של הצמחים ובעלי החיים המימיים.
בפארק הלאומי ציון יש מגוון של קהילות צמחים, התומכות ביותר מ-1,000 מינים של צמחים וסקולריים.
הבדלי הגובה, טווחי הטמפרטורות והכמויות המשתנות של שמש ומים יוצרים פסיפס של בתי גידול בתוך הפארק.
המינים הנמצאים בפארק מושפעים מהאזורים הסמוכים, כולל רמת קולורדו, האגן הגדול ומדבר מוהאבי.
שרכים – שרכים גדלים בדרך כלל קרוב למקורות מים, אם כי כמה מינים השייכים למשפחת האברתיים הם קסרופיטיים.
מינים אלו מתאפיינים בהתאמות לתנאים הצחיחים, כולל עלים קטנים ומפוצלים המכוסים על ידי קשקשים צפופים או שינוי בגוון המחזיר את אור השמש, עלים המתפתלים לכדורים קומפקטיים, ופלומה על העלים והגבעולים.
תכונות אלה מסייעים בהפחתת האידוי.
כמה מינים הסתגלו בכך שהרשו לעצמם להתייבש לחלוטין במהלך תנאי בצורת, אפילו לכמה שנים, אם יש צורך בכך, ואז הם חוזרים לחיים לאחר סופת גשם.
עשבים – עשבים נמצאים ברוב בתי הגידול בפארק.
בהיותם מואבקים באמצעות הרוח, אין להם פרחים בולטים, ומצד שני הם מותאמים היטב לסביבה המדברית של הפארק ולרוחות הנושבות בה.
הם מספקים מזון חשוב עבור מגוון רחב של חיות בר.
פרחי בר – פרחי בר משגשגים במספרים גדולים בפארק.
בתחילת האביב, מנצלים צמחים רבים את הגשמים העונתיים, על מנת לפרוח ולהתרבות במהירות, לפני שהמים היקרים נעלמים.
פרחים כמו Baileya multiradiata (באנגלית Desert marigold – ציפורן חתול מדברי), או Castilleja scabrida (באנגלית Slickrock Paintbrush) מושכים את העין בפריחה אדומה מרהיבה מתחילת עד אמצע אפריל.
המעיינות הרבים בפארק מייצרים מיקרו-בתי גידול שבהם הטמפרטורות קרירות והמים זמינים כל ימות השנה.
לאורך כל הקיץ, אפשר לפגוש לאורך כמה מהשבילים בפארק "גנים תלויים" שבהם פרחים כדוגמת Dodecatheon pulchellum (באנגלית Shooting star), אקווילגיה צהובה (Aquilegia chrysantha), ולובליה אדומה (Lobelia cardinalis) נצמדים אל קירות הצוק.
פרחים גדולים ועדינים כמו דטורה נאה (Datura wrightii) ההלוצינוגנית ומין נר-הלילה Oenothera longissimi, הכומשים בחום היום, פורחים בלילה בטמפרטורות נמוכות יותר.
לפרחים אחרים דוגמת יוקה נאכלת (Yucca baccata) יש עלי כותרת עם ציפוי שעווה.
ציפוי השעווה, או קוטיקולה, מאפשר לעלי הכותרת לשמור על מים ולהחזיק מעמד ביובש.
צמח נוסף השורד במדבר, כדוגמת Swertia radiata (באנגלית Elkweed), פורח בגובה הרב של הרמות שם הטמפרטורות קרירות יותר והגשמים שכיחים יותר.
צבעי הפרחים נעים מלבן (דטורה נאה) לצהוב (ברברית פרימונט Mahonia fremontii), לאדום (מין החומעה Rumex hymenosepalus), לוורוד (מקור חסידה גזור) ולסגול (מין היהודי הנודד Tradescantia occidentalis).
עצים – כמה מיני עצים בפארק הלאומי ציון גדלים לגובה של 3 עד 6 מטרים בלבד, כדוגמת המינים המרכיבים את היער הננסי, אותו אפשר לראות על המדרונות הסחופים של תצורת קנייטה.
קהילת הצמחים שהם שייכים לה נקראת "ננסית" משום שרוב העצים של חורש זה הם קטנים וישרים, כגון ערער יוטה (Juniperus osteosperma) ואורן הפיניון (Pinus subsection Cembroides).
עצים אחרים בפארק מתנשאים לגובה של למעלה מ-30 מטרים, במיוחד באזורים המוצלים והלחים בקניונים וגבוה על הרמות.
אבל הרבה מהעצים בפארק גדלים בתנאים קשים על צוקים וסלעים חשופים, ובסדקים שבסלעים.
הם גדלים במקומות המקבלים מעט מים, ושם טמפרטורות הקיץ יכולות להמריא מדי יום מעל 38 מעלות.
עצים אלה שולחים את שורשיהם הגדולים לסדקים בסלע, מחפשים מים זמינים ובאיטיות שוברים את הסלעים והופכים אותם לקרקע.
על גדות הנחלים גדלים מין השדר Betula occidentalis (באנגלית Water birch) וצפצפת פרימונט (Populus fremontii).
במקומות הגבוהים גדלים אשוח דאגלס, אורן דו-מחטי (Pinus edulis), אורן הזפת, צפצפה רעדנית ואשוח לבן.
הפרשי הגובה והמפגש בין שלושת האזורים הפיזיוגרפיים מאפשרים קיום של מגוון רחב של בעלי חיים.
בעלי חיים רבים מתחמקים מהחום המדברי באמצעות מציאת מקלט במחילות, או שהם מעדיפים להיות פעילים בלילה שבו הטמפרטורות קרירות יותר.
בפארק יש 9 מיני דגים, 7 מינים של דו-חיים, 30 מינים של זוחלים, 291 מינים של עופות ו-68 מיני יונקים (כולל 17 מינים של עטלפים).
אף שכל בעלי החיים בפארק הלאומי ציון מוגנים באופן אוטומטי עבור חלק מבעלי החיים הפארק הוא בית גידול קריטי, ובהם לילית מנוקדת, המוגדרת בארצות הברית בסכנת הכחדה, כמו גם צב ערבות וטירן ערבות (Empidonax traillii).
האוכלוסייה שלהם בריאה משום שזרימת המים בנהרות מעולם לא הופרעה על ידי האדם והדגים התפתחו על מנת להתמודד עם השיטפונות העונתיים, הסחף, השינויים בטמפרטורות ובספיקת המים.
בנוסף יש 5 מינים של דגים שהוחדרו על ידי האדם: טרוטת עין הקשת, טרוטה חומה, טרוטת קלארק (Oncorhynchus clarki), שפמנון תעלות (Ictalurus punctatus) וטרוטת ברוק (Salvelinus fontinalis).
דו-חיים – בתי הגידול האופייניים לדו-חיים בפארק כוללים: כרי דשא, אדמות שיחים, ביצות, אחן, שלוליות, בריכות, נחלים, נהרות ויערות.
בין 7 המינים של דו-חיים בפארק: 3 מינים של קרפדה: קרפדה אריזונית (Anaxyrus microscaphus), Anaxyrus punctatus (באנגלית Red-spotted toad) ו קרפדת וודהאוז (Bufo woodhousii), אילנית הסלעים (Hyla arenicolor), צפרדע האחו (Lithobates pipiens), חפרית האגן הגדול וסלמנדרה מנומרת (Ambystoma tigrinum).
זוחלים – האזור הצחיח מתאים היטב לזוחלים בעלי הדם הקר.
בין 30 מיני הזוחלים: 19 מיני לטאות.
לטאות נוספות כוללות: Phrynosoma hernandesi, מין של איגואנית מקרינה הקרויה באנגלית Greater Short-horned Lizard, הקוצים שעליה מגינים בפני מרבית הטורפים, פרט לקוקייה רצנית, שני מינים של לטאות גדולות: Aspidoscelis tigris (באנגלית Western Whiptail) ו-Crotaphytus bicinctores (באנגלית Great Basin Collared Lizard) ומין ארסי אחד, הלודרמה מרירית.
בפארק יש 16 מינים של נחשים, בהם מין ארסי אחד, עכסן פסיפי.
נחשים נוספים: זעמן מלכותי מצוי וזעמן השוט, ומין אחד של צבים: צב ערבות המצוי בסכנת הכחדה.
עופות – ב-1962 כתבה הזואולוגית רייצ'ל קרסון את ספרה אביב דומם שנחשב למכונן התנועה העולמית לאיכות הסביבה ולבעל השפעה על שינוי המדיניות ביחס להדברת מזיקים בארצות הברית.
הספר הדגיש את ההשפעות המזיקות של חומרי הדברה (כולל DDT) על בז נודד.
ב-1970 נותרו רק בארצות הברית רק 39 זוגות של בז נודד.
בתחילת המאה ה-21, יש כ-4,000 זוגות של עוף דורס זה, כולל כתריסר בפארק.
מצב דומה אירע עם קונדור קליפורני.
ב-1982 נותרו בעולם רק 22 פרטים ותוכנית חירום גרמה להצלת בעל החיים.
אוכלוסיית העופות ממין זה בעולם היא סביב 400 פרטים כשביוטה ובאריזונה יש 70 פרטים כשהפארק הלאומי ציון הוא במרכז בית הגידול שלהם.
עוף מוגן נוסף הוא לילית מנוקדת שמ-1993 מוכרז כעוף בסיכון.
בפארק מקננים לפחות 15 זוגות של לילית מנוקדת.
בין קרוב ל-300 מיני העופות האחרים שנצפו בפארק:
עופות מים ועופות חוף: טבלן בינוני, טבלן עקוד-מקור, אנפה כחולה גדולה, אנפית השלג, מגלן לבן-פנים, ברווז עצים, שרשיר קרוליינה, ברכייה, אגמייה אמריקאית, ברווז קינמון, צולל צוואר-טבעתי (Aythya collaris), עבראש בופאלו, חופמי כפול-צווארון, ביצנית מנוקדת (Actitis macularia) ושחף טבוע-מקור (Larus delawarensis)
עופות דורסים: קתרטס תרנגולי, שלך, Accipiter striatus (באנגלית Sharp-shinned hawk), נץ קופר, עקב אדום-זנב, בז אמריקאי, עיט זהוב, ינשוף צווחן מערבי (Megascops kennicottii), אוח וירג'יניה ומין של ינשוף ננסי Glaucidium californicum (באנגלית Northern pygmy owl)
אחרים: הפסיוניים: שכווי כהה, שליו גמבל ותרנגול הודו מצוי, היוניים: תורית אמריקנית (Zenaida macroura) ותור צווארון, קוקייה רצנית ותחמס נפוץ (Phalaenoptilus nuttallii)
יונקים – בין 68 המינים של יונקים החיים בפארק כלולים:
ארנביים: פיקה אמריקאית, ארנבון אודובון (Sylvilagus audubonii), ארנב כותנה הררי (Sylvilagus nuttallii) וארנבת שחורת-זנב
פרסתנים: אייל קנדי, אייל פרדי שחור-זנב וכבש גדול-קרניים
טורפים: זאב ערבות, שועל אפור מצוי, שונר מצוי, שועל מקרוטיס, שועל מצוי, דוב שחור אמריקני, הרמין, דביבון זנב-טבעת, דביבון מצוי, סמור ארך-זנב, גירית אמריקאית, בואשן מצחין, בואש מפוספס ופומה צפון-אמריקאית
הארכאולוגים מחלקים את התקופה הארוכה של ההיסטוריה האנושית של אזור הפארק לשלוש תקופות תרבותיות: התקופה הארכאית, הפרוטו-היסטורית וההיסטורית.
כל תקופה מאופיינת בהתאמות טכנולוגיות וחברתיות ייחודיות.
הנוכחות האנושית הראשונה באזור מתוארכת לפני 8,000 שנה, כאשר קבוצות של בני משפחה אחת נהגו להתיישב זמנית במקומות שבהם יכלו לצוד או ללקט צמחים וזרעים.
לפני כ-2,000 שנה החלו חלק מהקבוצות לגדל תירס ויבולים אחרים, מה שהוביל לאורח חיים המתבסס יותר ויותר על יישובי קבע.
מאוחר יותר באותה תקופה החלו קבוצות של ילידים לבנות כפרי קבע המכונים פואבלו.
הארכאולוגים מכנים תקופה זו בשם התקופה הארכאית.
מתקופה זו נמצאו ותוארכו סלים קלועים, רשתות חבלים וסנדלים מסיבי יוקה.
הכלים הארכאיים כללו סכיני אבן שנוצרו בשבירה, מקדחות וראשי חניתות מאבן.
ראשי החניתות היו מחוברים למוטות מעץ ושהושלכו תוך שימוש בכלי המכונה אטלאטל (atlatl).
סביב שנת 300 לספירה התפתחו חלק מהקבוצות הארכאיות לענף מוקדם של אנסאזי נוודים למחצה המכונה "קולעי הסלים".
באתרים של קולעי הסלים יש סיסטים מחופים בעשב או באבנים, ומגורים שחלקם חפור באדמה המכונים בתים חפורים.
הם היו ציידים-לקטים שהשלימו את התזונה שלהם באמצעות חקלאות מוגבלת.
צנוברים שנאספו מקומית היוו מקור חשוב למזון ומסחר.
הן האנסאזי של הווירג'ין (Virgin Anasazi) ובני פרימונט של הפארוון (Parowan Fremont) נעלמו מהתיעוד הארכאולוגי של דרום-מערב יוטה סביב שנת 1300. ייתכן שבצורות ממושכות במאות ה-11 וה-12, שלוו מדי פעם בשיטפונות הרסניים, הפכו את החקלאות לבלתי אפשרית באזור צחיח זה.
המסורת והעדויות הארכאולוגיות מעלות שמי שהחליף אותם היו קרובי משפחה של האנסאזי של הווירג'ין דוברי שפה נומית, כדוגמת הפאיוט הדרומיים והיוט.
המהגרים החדשים נדדו על בסיס עונתי במעלה ובמורד העמקים בחיפוש אחר זרעי בר וחיות ציד.
חלקם, בייחוד הפאיוט הדרומיים, שתלו תירס, חמניות ודלעת להשלמת תזונתם.
קבוצות יושבי קבע אלו יצרו כלי חרס חומים ששימשו לאחסון ולבישול.
התקופה ההיסטורית מתחילה בשלהי המאה ה-18 כאשר משלחת בראשות המיסיונרים הפרנציסקנים הספרדים פרנסיסקו אטנסיו דומינגס וסילבסטרה ולס דה אסקלנטה סיירה בדרום יוטה.
המשלחת עברה ליד מה שהוא כיום מרכז המבקרים של קניוני קולוב ב-13 באוקטובר 1776, ובכך היו למבקרים הראשונים ממוצא אירופאי שביקרו באזור.
ב-1825 חקר הסוחר וצייד הפרוות ג'דדיה סמית חלק מהאזורים שבמורד הזרם כאשר הועסק על ידי חברת הפרוות האמריקאית.
ב-1847 היו איכרים מורמונים מאזור סולט לייק סיטי לאנשים הראשונים ממוצא אירופאי שהתיישבו באזור הנהר וירג'ין.
ב-1851 יושבו האזורים של פארוון וסידר סיטי על ידי מורמונים שהשתמשו באזור קניוני קולוב לכריתת עצים לבניה ולמרעה לבקר, כבשים וסוסים.
הם חיפשו מרבצים של מינרלים והיטו את מי הקולוב להשקיית יבולים בעמק שמתחתיו.
המתנחלים המורמונים קראו לאזור "קולוב", שבספרות של המורמונים הוא מקום שמימי קרוב למשכן האל.
בהגיע 1858 התרחבו ההתיישבויות כ-50 קילומטרים דרומה אל חלקו התחתון של הנהר וירג'ין.
באותה שנה הוביל מורה דרך בן הפאיוט הדרומיים מיסיונר ומתורגמן מורמוני צעיר בשם נפי ג'ונסון (Nephi Johnson) אל החלק העליון של הנהר וירג'ין ולקניון ציון.
ג'ונסון כתב דו"ח אוהד על הפוטנציאל החקלאי של אגן הווירג'ין העליון, וחזר מאוחר יותר באותה שנה על מנת לייסד את העיירה וירג'ין.
ב-1861 או ב-1862 ערך ג'וזף בלאק (Joseph Black) מסע מתיש לקניון ציון והתרשם מאוד מיופיו.
אייסק בהונין (Isaac Behunin) התיישב בקרקעית קניון ציון ב-1863 וגידל תירס, טבק ועצי פירות.
משפחת בהונין התגוררה בקניון ציון סמוך לאכסניית זאיון (Zion Lodge) של ימינו במהלך הקיץ, ובחורף עברה לספרינגדייל.
בהונין הוא שקרא למקום ציון (Zion), כשהוא מתייחס לשם ציון המוזכר בתנ"ך.
שתי משפחות נוספות התיישבו בקניון ציון במהלך השנים הבאות, כשהן מביאות עימן בקר וחיות משק.
קרקעית הקניון המשיכה להיות מעובדת עד שהמקום הפך למונומנט לאומי ב-1909.
משלחת פאוול של שנת 1869 נכנסה לאזור לאחר מסעה הראשון דרך הגרנד קניון.
ג'ון וסלי פאוול ביקר בקניון ציון ב-1872 וכינה אותו "מוקונטוויפ" (Mukuntuweap), משום שחשב שזהו שם המקום בשפת הפאיוט.
הצלמים ממשלחת פאוול, ג'ון הילרס (John K.
Hillers) וג'יימס פנימור (James Fennemore) ביקרו לראשונה בקניון ציון ובאזור רמת קולוב באביב 1872. הילרס שב באפריל 1873 על מנת להוסיף עוד תצלומים ל"סדרת הנהר וירג'ין" של תצלומים וסטריאוגרפים.
הילרס תיאר איך שכשך במי הקניון במשך ארבעה ימים וכמעט קפא למוות במהלך הצילומים.
ב-1896 שיפר חקלאי מקומי בשם ג'ון וינדר (John Winder), שביל שסללו במקור הילידים אל קניון אקו, שהפך אחר-כך לשביל הגדה המזרחית (East Rim Trail).
היזם דייוויד פלניגן (David Flanigan) השתמש בשביל זה ב-1900 על מנת לבנות רכבל שהוריד גזעי עצים שנכרתו בהר קייבל (Cable Mountain) לקניון ציון.
עד 1906 הורדו באופן זה יותר מ-470 מטרים מעוקבים של עץ.
ציורים של הקניון פרי מכחולו של פרדריק דלנבאו (Frederick S.
Dellenbaugh) הוצגו בתערוכת רכישת לואיזיאנה (Louisiana Purchase Exposition), יריד עולמי שנערך בסנט לואיס ב-1904, ושנה אחר כך הופיע מאמר אוהד בכתב העת "Scribner's Magazine".
המאמר והציורים, יחד עם דוחות, תצלומים וציורים קודמים הובילו להכרזה של נשיא ארצות הברית ויליאם הווארד טאפט ב-31 ביולי 1909 על יצירת "המונומנט הלאומי מוקונטוויפ" (Mukuntuweap National Monument).
ב-1917 ביקר בקניון הוראס אולברייט (Horace M.
Albright), המנכ"ל בפועל של שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית שזה עתה הוקם, והציע לשנות את שמו מהשם מוקונטוויפ, שהיה בלתי פופולרי בקרב התושבים המקומיים, לציון, השם שבו השתמשו בני הקהילה המורמונית המקומית.
הקונגרס של ארצות הברית הוסיף עוד שטחי קרקע בחוק שהקים את הפארק הלאומי ציון ב-19 בנובמבר 1919, ושנחתם על ידי הנשיא וודרו וילסון.
ב-22 בינואר 1937 הוקם באזור קניוני קולוב מונומנט לאומי חדש בשם "המונומנט הלאומי ציון", שם זהה לשם בו היה קרוי הפארק בעבר.
המונומנט החדש צורף לשטח הפארק ב-11 ביולי 1956.
מספר המבקרים באזור לפני שהפך לפארק לאומי היה נמוך בשל מיקומו המרוחק, המחסור במקומות לינה, והיעדר כבישים אמיתיים בדרום יוטה.
דרכי עגלות עתיקות שודרגו לראשונה לכבישים המתאימים לכלי רכב ממונעים החל ב-1910, והכביש לתוך קניון ציון נסלל ב-1917 והוביל עד לאתר הגרוטו (Grotto), מרחק קצר מנקודת הסיום של הכביש הנוכחי המוביל למקדש סינאוואווה.
מכוניות של מבקרים היו יכולות להגיע לקניון ציון בקיץ 1917. באותה שנה הוקם בקניון ציון מקום לינה לתיירים באוהלים בשם מחנה ויילי (Wylie Camp).
חברת הפארקים של יוטה (Utah Parks Company), חברת בת של חברת הרכבות יוניון פסיפיק, רכשה את מחנה ויילי ב-1923 והציעה סיור למשך 10 ימים ברכבת ובאוטובוס לפארק הלאומי ציון, הפארק הלאומי ברייס קניון הסמוך, רמת קאיבאב והגדה הצפונית של הגרנד קניון.
מכלול המבנים של אכסניית ציון (Zion Lodge) הוקם ב-1925 באתר של מחנה האוהלים ויילי.
האדריכל גילברט סטנלי אנדרווד (Gilbert Stanley Underwood) תכנן את האכסניה בסגנון כפרי, כאשר חברת הפארקים של יוטה מימנה את הבנייה.
העבודה על כביש ציון-הר כרמל החלה בשנת 1927 על מנת לאפשר גישה אמינה בין ספרינגדייל לבין הצד המזרחי של הפארק.
הכביש נפתח בשנת 1930 וכמות המבקרים בפארק גדלה מאוד.
תוואי הנוף המפורסם ביותר של הכביש הוא מנהרת ציון-הר כרמל שאורכה 1.8 קילומטרים, ולאורכה נחצבו שישה חלונות גדולים בצוק אבן החול המסיבי.
כביש ציון-הר כרמל פתוח כל השנה.
גישה לכלי רכב גדולים במיוחד דורשת אישור מיוחד, ומוגבלת לשעות היום, משום שעל מנת לאפשר מעבר של כלי רכב רחבים במיוחד דרך המנהרה היא חייבת להיות חד-סיטרית.
הכביש הוארך עד למקדש סינאוואווה, והשביל נבנה משם לאורך כקילומטר וחצי עד האזור המכונה "המצר" (Narrows).
שביל אנג'ל לנדינג (Angel's Landing Trail) נסלל ב-1926, ושני גשרים תלויים נבנו מעל הנהר וירג'ין.
שבילים אחרים נסללו על ידי חיל השימור האזרחי במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20.
הפארק הלאומי ציון הופיע במספר גדול של סרטים, כולל הסרטים האילמים: "כרכרת דדווד" (The Deadwood Coach) מ-1924, "הכיוון אריזונה" (Arizona Bound) מ-1927, ו"נבדה" (Nevada) מ-1927; והסרטים המדברים "חוטר" (Ramrod) מ-1947 וקיד וקסידי מ-1969.
ב-12 באפריל 1995 גרמו גשמי זעף למפולת אדמה שחסמה את הנהר וירג'ין בקניון ציון.
למשך כשעתיים הנהר פילס את דרכו החוצה כשהוא סוחף חלק מכביש היציאה היחיד מהקניון ולכד 450 מבקרים ועובדים באכסניית ציון.
כביש זמני ברוחב מסלול אחד נסלל תוך 24 שעות על מנת לאפשר את פינוי האכסניה.
כביש יציב יותר, אם כי זמני, הושלם ב-25 במאי 1995, במטרה לאפשר למבקרי הקיץ גישה לקניון.
כביש זה הוחלף בכביש קבוע במהלך המחצית הראשונה של 1996.
"הכביש הנופי קניון ציון" (Zion Canyon Scenic Drive) מאפשר גישה לעומק הקניון.
פקקי תנועה שנוצרו בקניון הצר הוכרו בשנות ה-90 של המאה ה-20 כבעיה מרכזית ומשנת 2000 הכביש סגור לרכב פרטי ממרץ עד שלהי נובמבר, והתנועה בכביש מתנהלת על ידי אוטובוסים ללא תשלום המונעים בגז.
המערכת המקורית שנועדה להתמודד עם שני מיליון מבקרים בשנה מתקשה להתמודד עם הכמות הנוכחית של מעל ל-4 מיליון מבקרים, ותוכנית להרחבה ולחישמול האוטובוסים טרם נשאו פרי.
כביש קניוני קולוב בן ה-8 קילומטרים נסלל על מנת לאפשר גישה לקטע קניוני קולוב של הפארק.
כביש זה נסגר לעיתים קרובות בחורף.
במרץ 2009 חתם הנשיא ברק אובמה על חוק (Omnibus Public Land Management Act of 2009), שהגדיר והרחיב את ההגנה על אדמות הפארק כאזור טבע בראשיתי ציון (Zion Wilderness) בן 503 קילומטרים רבועים.
בספטמבר 2015 נלכדה קבוצה של שבעה מטיילים בשיטפון בקניון קיהול (Keyhole Canyon), קניון חריץ בפארק.
בשיטפון הבזק נספו כל שבעת חברי הקבוצה, ששרידיהם אותרו לאחר חיפוש שארך כמה ימים.
בפארק, הידוע בשל נופיו הצבעוניים והקניונים המרשימים, מבקרים בממוצע מעל ל-4 מיליון תיירים מדי שנה, מקום 4 בין 60 הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
הפארק מציע מגוון פעילויות למבקרים: סיורים רגליים בשטח הפארק, צפייה בחיות הבר, צפרות, רכיבה על סוסים, טיפוס הרים וטיפוס מצוקים, שיט, גלישת קניונים, רכיבה על אופניים, מחנאות וסיורים מאורגנים בהדרכת שומרי הפארק.
נמל התעופה הבינלאומי הקרוב ביותר שוכן בלאס וגאס, כ-250 קילומטרים מדרום-מערב לפארק.
אין תחבורה ציבורית לפארק והדרך היחידה להגיע לפארק היא בכלי רכב פרטיים.
מלאס וגאס ומסנט ג'ורג', כ-70 קילומטרים מדרום-מערב לפארק אפשר להגיע דרך כביש בין-מדינתי 15 צפון, שמסלולו עובר בסמוך לגבול המערבי של הפארק, ואחר-כך בכביש 9 של מדינת יוטה.
מסולט לייק סיטי, 500 קילומטרים מצפון-מזרח להגיע בכביש בין-מדינתי 15 דרום.
חלק מהכבישים המובילים אל הפארק צרים לעיתים, במיוחד במנהרת ציון-הר כרמל שהמעבר בה בכלי רכב גדולים מוגבל ודורש אישור מיוחד.
הכביש הנופי של קניון ציון סגור לכלי רכב פרטיים בין מרץ לשלהי נובמבר והתנועה בו מתנהלת באמצעות שירות ההסעות בחינם באוטובוסים המונעים בחינם של הפארק.
בשל מצוקת החניה בפארק אפשר לחנות באחד החניונים בספרינגפילד הסמוכה ולהשתמש בשירות ההסעות חינם אל מרכז המבקרים בפארק שממנו יוצא שירות ההסעות לקניון ציון.
שאר הכבישים בפארק, כולל כביש 9 שחוצה אותו ממזרח למערב פתוחים לתנועת כלי רכב פרטיים.
בפארק פועלים שני מרכזי מבקרים ומוזיאון.
מרכז המבקרים קניון ציון (Zion Canyon Visitor Center) - שוכן בכניסה הדרומית לפארק ומהווה נקודת סיום לשירות ההסעות (שאטל) מספרינגדייל ונקודת התחלה לשירות במעלה קניון ציון.
שומרי הפארק במרכז המבקרים יכולים לסייע למבקרים לתכנן את ביקורם.
חנות ספרים הצמודה למרכז מציעה למכירה ספרים, מפות ומזכרות.
מוזיאון ההיסטוריה האנושית ציון (Zion Human History Museum) – שוכן במרחק קצר ממרכז המבקרים במעלה הקניון (התחנה הראשונה של השאטל).
תערוכות קבע מציגות את ההיסטוריה האנושית העשירה של הפארק הלאומי ציון.
הצגת התרבות האינדיאנית, היישוב ההיסטורי החלוצי והצמיחה של ציון כפארק לאומי.
מוזיאון ההיסטוריה האנושית ממחיש גם את השפעות המים בציון.
אוסף מוזיאון הפארק הלאומי ציון מכיל למעלה מ-300,000 מסמכים, צילומים, היסטוריה בעל פה, מפות ושקופיות הקשורים לנושאים החל מהקמת הפארק דרך הפעילות של חיל השימור האזרחי ועד הפעילות השוטפת של הפארק.
כמו כן, כ-22,500 פריטים שוכנים באוסף היסטוריה של הטבע במוזיאון הפארק הלאומי ציון, כולל פוחלצים של יונקים וציפורים, חרקים, דגימות פלאונטולוגיות וצמחים שעברו שימור.
מרכז המבקרים קניון קולוב (Kolob Canyon Visitor Center) – שוכן בכניסה לאזור קניוני קולוב ביציאה מספר 40 מכביש בין מדינתי 15. שומרי הפארק במרכז המבקרים יכולים לסייע למבקרים לתכנן את ביקורם.
לינה בפארק אפשרית במלון "אכסניית ציון" (Zion Lodge), השוכן כחמישה קילומטרים במעלה קניון ציון.
המלון מציע אירוח בחדרים או בבקתות, כמו כן יש במלון מסעדה ובית קפה.
אפשרויות לינה נוספות בתחומי הפארק כוללות 3 אתרי מחנאות : Watchman ו-South בחלק הדרומי ו-Lava Point, שבו התנאים בסיסיים ביותר והשוכן על כביש Kolob Terrace Road.
מקומות לינה ומסעדות נמצאים בעיירות הקרובות ספרינגדייל וקנאב וכן בעיר הקרובה סנט ג'ורג'.
אזור הגרוטו בקניון ציון, מרכז המבקרים בקניון ציון ונקודת התצפית בקצה של דרך קניוני קולוב הם אתרי הפיקניק היחידים המורשים בפארק.
סיורים מודרכים – טיולים מודרכים של רכיבה על סוסים, סיורים מודרכים בחיק הטבע ותוכניות לטיולי ערב המופעלים על ידי שומרי הפארק זמינים משלהי מרץ עד תחילת נובמבר.
תוכניות מיוחדות לילדים – תוכניות מיוחדות לילדים מגיל 6 עד 12 זמינים מיום הזיכרון עד יום העבודה.
סיורים רגליים יומיים בפארק הלאומי ציון יש 15 שבילי הליכה באזור קניון ציון, ו-3 שבילי הליכה באזור קניוני קולוב.
שבילי ההליכה הם ברמות קושי שונות, בהתאם לאורכם ולגובה הטיפוס בהם.
בין השבילים (כל האורכים הם הלוך ושוב):
Pa'rus Trail – שביל סלול באורך 5.6 קילומטרים ברמת קושי קלה המתאים גם לאופניים ולכיסאות גלגלים לאורך הנהר וירג'ין
Weeping Rock Trail – שביל קצר (800 מטרים), אבל תלול המוביל למעיינות.
Angels Landing via West Rim Trail – שביל ברמת קושי גבוהה, אורכו 8 קילומטרים ובמהלכו מטפסים כ-450 מטרים מעל לנקודת ההתחלה.
קצה השביל אינו מתאים לסובלים מפחד גבהים משום שהוא מתנהל על קצה צוק שמשני צדדיו יש תהום.
The Narrows via Riverside Walk – שביל ברמת קושי גבוהה, הפופולרי בקיץ, אורכו 15 קילומטרים ובמהלכו הולכים בתוך המים של הערוץ, כשבמקרים מסוימים צריך לשחות במים הקרים.
הקטע מעבר לביג ספרינגס (Big Springs) דורש אישור.
אפשרות אחרת הדורשת אישור היא להתחיל בחוות צ'מברלין (Chamberlain's Ranch) שמחוץ לשטח הפארק ולרדת את הערוץ עד מקדש סינאוואווה.
מרחק של 25 קילומטרים, שמומלץ לבצע ביומיים, כשיש מקומות לאורך הערוץ בהם אפשר ללון.
Kolob Arch via La Verkin Creek – שביל שאורכו 22.5 והוא ברמת קושי גבוהה.
השביל מוביל לתצפית על קשת קולוב, קשת טבעית שהיא אחת הגדולות בעולם.
טיפוס מצוקים – קירות אבן החול התלולים בגובה של עד 600 מטרים של המצוקים בפארק הם גן עדן למטפסי מצוקים, אם כי התקופה שבה אפשר לטפס מוגבלת.
אבן החול מתפוררת כשהיא רטובה, ובקיץ הטמפרטורות גבוהות.
מחנאות חופשית – סיורים ולינה בשטח אפשריים, אבל דורשים רישיון מיוחד.
צפרות – בפארק זוהו 291 מינים של עופות, כולל קונדור קליפורני הנדיר.
אתר הפארק מציע מקומות לצפייה בעופות הנדירים.
גלישת קניונים – גלישת קניונים היא פעילות נופש וספורט שבמסגרתה נעים המשתתפים בתוך ערוצו של קניון, תוך מעבר על פני מכשולים שונים הנמצאים בו בתוכם, לרבות הפרשי גובה ומכשולי מים.
פעילות כזו מוצעת בחלקו העליון של ערוץ נחל וירג'ין ובקניוני חריץ אחרים.
שיט – שיט בקיאקים דרך המצר (The Narrows) דורש אישור והשייטים חייבים להיות מקצוענים על מנת לעבור את האשדות.
צפייה בשקיעה ובכוכבים – גובה הפארק ואוויר המדבר היבש, יחד עם האטמוספירה היציבה יחסית בדרום יוטה, וההקפדה של הפארק על האפלה יוצרים לעיתים קרובות תנאי תצפית אסטרונומיים מצוינים.
אתר הפארק מציע מקומות מומלצים לצפייה בכוכבים.
הפארק הלאומי קקדו הוא פארק לאומי השוכן באזור נהרות האליגטור שבטריטוריה הצפונית של אוסטרליה, במרחק 171 קילומטרים מזרחית לדרווין.
שטחו של הפארק הוא 19,804 קמ"ר, אורכו מצפון לדרום הוא 200 קילומטרים, ורוחבו ממזרח למערב מגיע ל־100 קילומטרים.
המאפיינים הטבעיים הבולטים של הפארק הם בארבעת נהרותיו - נהר האליגטור המזרחי שמשמש בחלקו כגבולו המזרחי, נהר האליגטור הדרומי במרכזו שהוא הנהר העיקרי שבו, ונהרות האליגטור המערבי וויילדמן במערב הפארק.
הפארק מחולק לחמישה אזורים גאוגרפיים: מישורי הצפה וקרקעות לחות, ארץ האבן, אזורי השפלה, מפרצים ומישורי בוץ הנוצרים בהשפעת גאות ושפל, הגבעות והאגנים הדרומיים.
הפארק מגוון מבחינה הביולוגית ואקולוגי, ובסך הכל נסקרו בו מעל ל־280 מינים של עופות, 60 מינים של יונקים, 50 מינים של דגים המתקיימים במים מתוקים, 10,000 מינים של חרקים ו־1,600 מינים של צמחים.
האבוריג'ינים מאכלסים את הפארק מזה כ־40,000 שנים, והוא ידוע באתרי התרבות האבוריג'יניים הרבים שברחביו.
עד כה תועדו בפארק למעלה מ־5,000 אתרים אמנותיים המתארים את התרבות האבוריג'ינית לאורך אלפי שנים, ואלה מספקים מידע על אורחות חייהם של האבוריג'ינים באזור.
השם קקדו נגזר משיבוש לשוני של המילה "גאגודג'ו" (Gagudju) שהוא שמה של השפה האבוריג'ינית המדוברת בחלק הצפוני של הפארק.
שם זה מוכר כיום לסוג תוכי נפוץ באזור.
הערכים התרבותיים והטבעיים של הפארק הוכרו מבחינה בינלאומית כאשר הפארק זכה ב־1981 למעמד של אתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו, ושטח ההכרזה הורחב לראשונה ב־1987 ושוב ב־1992, עת הקיפה זו את כל שטח הפארק.
כמחצית משטחו של הפארק הוא שטח אבוריג'יני לפי חוק זכויות האדמה של האבוריג'ינים (הטריטוריה הצפונית) 1976, והאבוריג'ינים טוענים לבעלות גם על שאר הפארק.
האזורים השייכים לאבוריג'ינים מושכרים על ידיהם למנהלת הפארקים הלאומיים האוסטרלית כך שזו תנהל אותם כפארק לאומי.
השטח הנותר מצוי בבעלותה של המנהלת.
קקדו כולו הוכרז כפארק לאומי לפי חוק שימור המגוון הביולוגי והגנת הסביבה 1999.
הבעלים האבוריג'יניים של אדמות הפארק הם צאצאים של קבוצות שבטיות מגוונות מאזור קקדו ויש להם נאמנות ארוכת שנים למדינה.
סגנון החיים שלהם השתנה במהלך השנים האחרונות, אך הביגוד והאמונות המסורתיים שלהם עדיין זוכים לחשיבות רבה.
בפארק מתגוררים כ־500 אבוריג'ינים; רובם בעלי האדמות.
כל קקדו מנוהל בשיתוף פעולה של הבעלים האבוריג'יניים המקוריים וממשלת אוסטרליה באמצעות מחלקת הפארקים המסונפת למשרד הסביבה ומשאבי המים.
בראשות הנהלת הפארק עומד חבר המנהלים של קקדו.
הפארק הלאומי קקדו הוקם בתקופה שבה המגמה באוסטרליה הייתה להכריז על פארקים לאומיים למטרות שימור טבע והכרה באינטרסים ובנכסים של האבוריג'ינים.
בשנת 1965 הוצע להכריז על האזור של נהר אליגטור כפארק לאומי, אך רק ב־1978 הממשלה האוסטרלית הסדירה את רכישת הקרקעות לצורך הקמת הפארק.
ההכרזה על הקמת הפארק התבצעה בשלושה שלבים בין 1979 ל־1991, והיא התבססה על חוק שימור הפארקים הלאומיים וחיי הטבע - 1975 (NPWC), שהוחלף בשנת 2000 על ידי חוק אחר.
כל שלב בהקמת הפארק כולל אדמות השייכות לאבוריג'ינים לפי חוק הזכויות בקרקע, והן מושכרות למנהל הפארקים הלאומיים, או שהן קרקעות שנטען לגביהן כי הן בבעלות פרטית לפי חוק הזכויות בקרקע:
רוב הקרקע בשלב התיחום הראשוני הוענקה לאבוריג'ינים באוגוסט 1978, ושלושה חודשים לאחר מכן חתמו נאמני הקרקע ומנהל הפארקים הלאומיים על חוזה שלפיו הקרקע תנוהל כפארק לאומי.
ההכרזה על סיום השלב הראשון של הקמת הפארק התבצעה ב־5 באפריל 1979.
השלב השני בתיחום הפארק הוכרז ב־28 בפברואר 1984. במרץ 1978 נטענה טענת בעלות על הקרקע של חלק זה לפי חוק הזכויות בקרקע.
תביעת הבעלות הצליחה באופן חלקי, וב־1986 הוענקו שלושה אזורים בחלק המזרחי של השלב השני לקרן נאמנות הקרקע האבוריג'ינית של הג'אבילוקה.
במרץ 1991 נחתם חוזה בין מנהל הפארקים הלאומיים לבעלי הקרקע.
השלב השלישי של הפארק, מלבד כמה אזורים בגודפארלה שלגביהם שררה מחלוקת הקשורה בזכויות כרייה, הוענק ב־1996 לקרן גאנלום האבוריג'ינית והושכר למנהל הפארקים הלאומיים על מנת שינוהל כחלק מהפארק הלאומי קקדו.
בפארק יש שש תצורות קרקע, כאשר לכל תצורת קרקע יש את סוגי בתי הגידול המיוחדים לה.
מתחם הצוק והמישור בארץ ארנהם הידוע בשם ארץ האבן.
מפרצים ומישורי בוץ הנוצרים בהשפעת גאות ושפל.
ההערכה היא שלפני כ־140 מיליוני שנים רוב שטחו של הפארק הלאומי קקדו שכן מתחת לים רדוד.
קיר המתלול הבולט גרם ליצירתם של צוקים ימיים, ואילו מישור ארץ ארנהם נוצר כאזור שטוח מעל לגובה פני הים.
כיום, המתלול מתנשא לגובה של 330 מטרים מעל המישורים ומשתרע לאורך 500 ק"מ בצידו המזרחי של הפארק, והוא חודר לתוך ארץ ארנהם.
המבנה של המתלול משתנה מצוקים אנכיים באזור מפלי ג'ים ג'ים לצוקים מדורגים ובליטות קרקע מבודדות בחלקו הצפוני של הפארק.
מישורי הסלע של הרמה מבותרים על ידי רשת של תהומות וערוצים.
החלק העליון של הרמה הוא אזור קשה למחיה ויבש, והמים מתייבשים בו במהירות.
ברוב האזורים הללו כמעט ואין אדמה, והאדמה המעטה שקיימת מורכבת מחול גס ומפסולת צמחית הלכודה בבקעים בסלע ובשקעי קרקע רדודים.
באזורים הללו התפתחו "כיסים" של קרקע מיוערת.
יובלי הנהרות חרצו עמקים במתלולים, ובמקומות אלה התפתחו יערות גשם.
המים ואדמות הסחף הזורמים מקירות הסלע ההווים מיקרו־סביבה טבעית חשובה עבור צמחים ובעלי חיים.
בעלי חיים רבים מנצלים את האזורים האלה כמקום מקלט בחודשי השנה השחונים.
הצמח הדומיננטי באזור הוא המין Allosyncarpia ternata ממשפחת ההדסיים.
צמח זה הוא עץ גדול, מתפשט ומוצל, הנמצא רק באזור קקדו ובאזור ארץ ארנהם.
האזורים החיצוניים של הפארק הם למעשה חלק מרמת ארץ ארנהם, והם נפרדו מהרמה לאחר תהליך בליה מורכב, והיו איים בימות עתיקות שכיסו את רוב שטחו.
מישורי השפלה הגלית משתרעים על פני רוב השטח של טופ אנד, והם מהווים כ־70% משטחו של הפארק.
שכבדת האדמה רדודה, ולעיתים קרובות היא מכסה שכבות קרקע לטריטית וסלעים מסננים.
בעונת הגשמים מציפים המים הזורמים מרמת ארץ ארנהם את השקעים והנהרות במישורי ההצפה הסמוכים לה.
אדמות סחף הנסחפות עם מי השיטפונות גוררות איתן נוטריינטים, ומישורי ההצפה הופכים לאזור פורה במיוחד עבור החי והצומח, בשכות נוריינטים אלה, ושפע אור השמש.
בעונה היבשה נסוגים המים אל נהרות, עמקים ובורות מים מבודדים או אל בילבונגים.
אזורי הקרקע הלחה של קקדו זכו להכרה בינלאומית בזכות מאפייניהם האקולוגיים, בוטניים, זואולוגיים והידרולוגיים.
הגבעות והאגנים הדרומיים משתרעים על פני שטח גדול בדרום הפארק, ממנו זורם נהר אליגטור הדרומי.
הסלעים שנחשפו מתחת למדרונות הנסוגים הם ממוצא געשי, וגילם הוא כ־2.5 מיליארדי שנים.
תצורת הקרקע הזו מאופיינת ברכסים נמוכים המופרדים על ידי מישורי אדמת סחף.
החוף של קקדו ומערכת הנהרות והיובלים מהווים תצורת קרקע נוספת, המשתרעת עד למרחק של 100 ק"מ מקו החוף.
צורת המפרץ ומישורי הגאות ושפל משתנה באופן משמעותי בין העונה היבשה לעונה הגשומה.
בזמן העונה היבשה פעילות הגאות והשפל גורמת לפיזור טין לאורך גדות הנהרות.
בעונה הגשומה גורמים מי השיטפונות לבליית גדות הנהר.
כמויות טין גדולות נסחפות אל הים, וחלק ממנו מצטבר על קרקעית הים כשכבה נוטריינטית עבה, דבר התורם למראה הקרקע הבוצי המאפיין את קו החוף של קקדו.
מישורי המפרץ והגאות והשפל הם בית הגידול של מגוון צמחים ובעלי חיים שהסתגלו לחיים בקרקע הבוצית וחסרת החמצן.
בית הגידול הנפוץ ביותר הוא ביצת מנגרובים ומישורי הקריתמון (כינוי לקבוצה של עצים הגדלים באזורי חוף).
באזורים לאורך החופים וגדות הנהרות שבהם בוקעים מעיינות מים מתוקים מתוך הקרקע נוצרים כיסים של יערות גשם מונסוניים.
הפארק הלאומי קקדו הוא אזור טרופי, והוא שוכן בין קווי הרוחב 12° ו־14° דרום.
האקלים הוא מונוסוני ורוב הלא־אבוריג'ינים מחלקים את השנה לשתי העונות - יבשה וגשומה:
במהלך העונה היבשה, בין אפריל/מאי לספטמבר, נושבות רוחות חזקות מכיוון דרום למזרח.
הלחות נמוכה בדרך כלל וכמעט ולא יורד גשם, והטמפרטורה יכולה להגיע עד ל־32°C.
בחודשים אוקטובר עד דצמבר הטמפרטורות והלחות עולות ותנאי המחיה הופכים קשים יותר.
אולם בתקופה זו מתחוללות סופות רבות ומכות ברק.
הטמפרטורה המרבית באזור ג'אבירו באוקטובר היא 37.5°C.
העונה הגשומה (ינואר עד מרץ/אפריל) מאופיינת בטמפרטורות גבוהות ובכמויות משקעים גדולות.
רוב הגשם קשור לשקעים ברומטריים הנוצרים מעל דרום־מזרח אסיה, אם כי סופות הציקלון המתרחשות מדי פעם גורמות לירידת כמויות גשמים גדולות מהממוצע.
הטמפרטורה המרבית בג'אבירו בינואר היא 33°C.
האבוריג'ינים לעומת זאת מתייחסים לשש עונות, שבכל אחת מהן יש לפארק מראה אופייני:
גונומלנג (Gunumeleng) מאמצע אוקטובר עד שלהי דצמבר - סופות קדם־מונוסוניות, מזג אוויר חם, סופות רעמים בשעות אחר הצהריים.