tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מאוחר יותר הקים את 'ספרים, הוצאה לאור' ובה הוציא לאור גם את ספריהם של סופרים נוספים, וכן את תיאורי-המקרים של פרויד.
גרין חיבר כעשרים ספרי ילדים, לגיל הרך, לילדים ולנוער.
סדרת הספרים המלווים באיורי הפלסטלינה של רוני אורן הפכו לרבי-מכר, וכך גם הספר 'פרפר הזהב והאפונית' אותו אייר, אשר כתבה גיצה פרידמן-גרייבסקי.
גם הסדרה 'הקוסמת הקטנה', אודות ילדה הקוראת מחשבות ומשמשת כפסיכולוגית קטנה, יצאה לאור במהדורות רבות.
איוריו הוצגו בתערוכות מאיירים בגלריה העירונית ב'בית יד לבנים' ברעננה.
הוא חיבר גם את הספר 'פרופסור גולדמיינד וחבורות המוחות', המשלב סיפור והיכרות עם שיטות חשיבה שונות, עבור משרד החינוך.
ספרי הפרוזה של גרין משתייכים לז'אנרים שונים, ובהם נובלה ('הסתלקותו של, פטירתו של, אחריתו של, מותו'), רומן ('צוות 4'), סיפורים קצרים ('מסיבת הריקודים של קסיופיאה'), אגדות וספרות פוליטית.
בשנת 1989 יצא לאור ספרו 'אגדות האינתיפאדה', הספר הראשון בנושא זה, שעורר מהומה תקשורתית, ואף הוחרם על ידי רשת סטימצקי; הספר תורגם לערבית על ידי סלמאן מצאלחה, אך הממשל הצבאי אסר על הפצתו בשטחים.
ספריו 'פרות קדושות', אודות הגזענות בתרבות הישראלית, ו'אחד-העם וחזון המדינה הדו-לאומית', יצאו לאור בשנת 2005 והוחרמו על ידי התקשורת בישראל.
בשנת 1982 הקים גרין כתב-עת חדש לשירה, שהיה מבוסס על שיר יחיד מאת משורר עברי שנשלח למאות מנויים במעטפה, באמצעות הדואר, מדי שבוע.
במערכת 'פיוט - דפשיר שבועי לשירה עברית' השתתפו יונה וולך, ס.
יזהר, אריאל הירשפלד, עודד שור, אורה לב-רון ואילנה צוקרמן.
כדי לאפשר לקוראים רבים להתוודע אל השירה העברית החדשה, מימן גרין את רוב ההוצאות מכספו, והמשיך להוציא את כתב-העת במשך שבע שנים.
משנת 2007 הוא שב לשלוח את השיר למנויים באמצעות האינטרנט, באתר psychom.com, במתכונת חדשה.
מדי שבוע הוא שולח לארבעת-אלפים מנויים שיר מתוך הקלאסיקה של השירה העברית והעולמית, אליו מצורף הרהור שאינו פירוש של השיר אלא התבוננות המציגה את תורת האימון הרגשי שפיתח, המניחה שהמניע המרכזי בחיי האדם הוא החיפוש אחרי תחושה של מקום בטוח.
ב'ספרית פיוט', סדרת ספרי שירה שערך, הוציא לאור את ספריהם של יונה וולך, בנימין שבילי, שלי אלקיים, גבריאלה אלישע, אילן בשם, ותרגומים מאת משה זינגר.
גרין חיבר ספרים בנושא טיפול נפשי המיועדים לאנשי המקצוע וגם לקהל הרחב.
בספר 'פרויד נגד דורה והמודל השקוף של תיאור-המקרה' הציג את המחקר שלו אודות תיאורי-המקרים של פרויד.
בספר 'פסיכותרפיה ממבט אחר' הציג גישה חדשה לכתיבת תיאורי-מקרים והתבוננות חדשה על הפסיכותרפיה.
ספרו 'טיפול נפשי, מדריך למשתמש' הוא המדריך הראשון המאפשר לקהל הרחב למצוא את הטיפול הנפשי המתאים ואת המטפל המתאים, וגם להתוודע אל הסכנות שבטיפול הנפשי.
גרין ערך את סדרת 'הספרייה לפסיכותרפיה', ובה תיאורי-המקרים של פרויד בתרגומם הראשון לעברית, וכן את ספריהם של פרופסור חיים עומר, נחי אלון, אורה גבריאלי, ברורית לאוב ושניאור הופמן.
גרין תרגם וערך את ספרו של חיים עומר, 'שיקום הסמכות ההורית'; את ספרו של פרנק באום 'השליט הקסום של ממלכת מו'; ואת ספרו של רוברט נדלר 'המלך והצל'.
כמו כן ערך את סדרת 'גלריה מודפסת', בה יצאו לאור ספרי התערוכות של יוסף הירש ושל יעקב פינס, בשיתוף עם הגלריה לאמנות של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב ושל מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית.
בתקופת לימודיו בלונדון התמחה גרין בפסיכותרפיה אינטגרטיבית, בפסיכותרפיה אקזיסטנציאלית והומניסטית ובפסיכואנליזה קומוניקטיבית, ורכש התמחות מיוחדת בתיאורי-המקרים של פרויד.
לאחר ששב לישראל הקים את 'קוגיטו, בית-ספר לפסיכותרפיה', ניהל קליניקה פרטית, לימד והדריך מטפלים, הרצה במרכזים טיפוליים ולקהל הרחב, פרסם מאמרים מקצועיים ופיתח את הגישה הנרטיבית 'סטוריטיילורינג' ובעקבותיה את תורת 'האימון הרגשי'.
את עבודת התזה בסיום לימודי התואר השני בפסיכותרפיה בלונדון הקדיש גרין לתיאור-המקרה הידוע של 'דורה' מאת זיגמונד פרויד, ובאמצעותו גילה את 'מודל העבודה' שהשפיע על התייחסותו של פרויד למטופליו עוד לפני שפגש אותם, ובהמשך השפיע על דורות רבים של מטפלים.
הספר תורגם לעברית ויצא לאור בשתי מהדורות.
גרין המשיך להתמחות בכתביו של פרויד, ערך את תיאורי-המקרים של פרויד שיצאו לאור לראשונה בעברית, והכין סמינר על תיאורי-המקרים של פרויד לפסיכולוגים, פסיכיאטרים ומטפלים בבתי-ספר לפסיכותרפיה.
בנוסף פיתח גרין קורס ראשון מסוגו למטפלים, בכתיבת תיאורי-מקרים, אותו לימד בבתי-ספר לפסיכותרפיה.
לכך מוקדש חלקו הראשון של ספרו 'פסיכותרפיה ממבט אחר'.
יחסים טיפוליים וכללי-היסוד של הפסיכותרפיה
בעבודת הדוקטורט שלו חקר גרין את מה שיוצר את הקשר המיוחד בין מטפל למטופל, ביותר מארבע-מאות הגישות הקיימות לטיפול נפשי, והגדיר את המאפיינים היוצרים את 'כללי-היסוד' הטיפוליים.
בכך המשיך את עבודתו של פרופסור רוברט לנגס (Robert Langs), שחקר והגדיר את 'כללי-היסוד של הפסיכואנליזה'.
המחקר של גרין מציג את המכנה המשותף לכל הגישות לטיפול נפשי, מעבר להנחות התאורטיות השונות ואף מנוגדות שלהן.
לטענתו, ההגדרה המדויקת של כללי-היסוד הטיפוליים מעניקה לכל מטפל כלים מעשיים ליצירת המקום הבטוח הטיפולי, שבלעדיו לא ייתכן כל תהליך טיפולי.
גרין הוא אחד מחלוצי הטיפול הנפשי באינטרנט, ומשנת 1999 הוא מטפל באמצעות האינטרנט וחוקר תחום טיפולי חדש זה.
בעבודת הדוקטורט שלו בדק מאות אתרים לטיפול נפשי באינטרנט, והגדיר את התנאים ליצירת יחסים טיפוליים בסביבה הטיפולית החדשה.
המחקר סייע לו לפתח את הקליניקה הווירטואלית הראשונה, והיחידה עד כה, המשלבת את כל אמצעי התקשורת הקיימים באינטרנט במרחב טיפולי סגור ומוגן (באתר psychom.com).
מה שמייחד את הקליניקה הווירטואלית הוא התיעוד של התהליך הטיפולי, המאפשר לחקור באופן אובייקטיבי תהליך זה ולמנוע שימוש לא אתי בהבדלי הכוחות שבין המטפל לבין המטופל.
באתר מטפל גרין באמצעות הקליניקה הווירטואלית, וגם מקיים תוכניות הכשרה והדרכה למטפלים באמצעות האינטרנט.
בשנת 2011 יצא לאור ספרו של גרין, 'אימון רגשי: שיפור המיומנויות הרגשיות ליצירת תחושה של מקום בטוח בעולם משתנה'.
גישת האימון הרגשי (Emotional Training) מבוססת על תפיסה חדשנית של טבע האדם, השוללת את ההפרדה בין גוף לנפש, המקובלת בתרבות המערבית באלפיים השנים האחרונות.
על פי גרין, האימון הרגשי אינו טיפול אלא דרך-חיים המבוססת על תרגול יומיומי של יצירת תחושה של מקום בטוח, שהיא המניע המרכזי בחייו של כל אדם.
כמו הרפואה המונעת, גישת האימון הרגשי אינה 'מרפאת' אלא מונעת את המשברים הצפויים למי שאינו מתאים את עצמו לשינויים המהירים בחיים במאה ה-21.
במכון לאימון רגשי בבולגריה מקיים גרין סדנאות לזוגות, להורים ולמנהלים, וגם מכשיר מאמנים רגשיים.
הוא פיתח תוכנית מיוחדת לתמיכה בהלומי-קרב, המבוססת גם על ניסיונו האישי כהלום-קרב ממלחמת יום הכיפורים, ועל ההתמודדות שלו עם התסמינים הפוסט-טראומטיים.
בספרו טוען גרין שהאימון הרגשי אינו רק מתודה מעשית, אלא גם דרך חדשה להבין את המערכות המרכיבות את התרבות האנושית, את האמנות, את הפוליטיקה, את החשיבה והמחקר ואת היחסים הבינאישיים.
הסתלקותו של, פטירתו של, אחריתו של, מותו, נובלה, הוצאת שוקן (1992).
מסיבת הריקודים של קסיופיאה, סיפורים, 'ספרים, הוצאה לאור' (1993).
אגדות האינתיפאדה, אגדות, 'הוצאת איכות' (1989).
אגדות האינתיפאדה, תרגום לערבית: סלמאן מצאלחה, 'הוצאת איכות' (1990).
נהר האהבה, שירי אהבה סיניים 'ספריית פיוט' (1990).
הספר יצא לראשונה בשם בדוי, ושמו של דרור גרין הופיע כמתרגם, ורק בשנת 2007 הופיע מחדש בשמו האמיתי של המחבר.
רצח בקליניקה הווירטואלית רומן מתח פסיכולוגי, 'ספרים, הוצאה לאור', (2004).
פרות קדושות, 100 מושגים כוזבים בתרבות הישראלית, מילון של מושגים גזעניים, 'ספרים, הוצאה לאור' (2005) (התרגום לאנגלית, על ידי יובל ליבליך, יצא לאור באמזון קינדל, 2012).
ספר אלקטרוני בהוצאת מנדלי מוכר ספרים ברשת, 2014.
אחד-העם וחזון המדינה הדו-לאומית, מסה, 'ספרים, הוצאה לאור' (2005).
בחזרה לצוות 4, מהדורה מחודשת של הספר 'צוות 4', בתוספת פרק שנכתב לאחר מלחמת לבנון השנייה, 'ספרים, הוצאה לאור' (2006).
ובדמעה ההיא הרותחת, 52 הרהורים על השירה כחלון פתוח, 'ספרים, הוצאה לאור' (2015).
בחלוף ירח יוני ורד נובל, 52 הרהורים על השירה כמקום בטוח, 'ספרים, הוצאה לאור' (2015).
השאון הפעוט הזה, 52 הרהורים על הקול הסמוי של השירה, 'ספרים, הוצאה לאור' (2015).
שורה רבת יופי, 52 הרהורים על השירה ועל החיים, 'ספרים, הוצאה לאור' (2015).
ואת אומרת שירה, 53 הרהורים על המלים שמאחורי השירים, 'ספרים, הוצאה לאור' (2016).
זה השיר, 52 הרהורים על שירה ומשוררים, 'ספרים, הוצאה לאור' (2017).
שיר הלל, שירים, משוררים והרהורים, 'ספרים, הוצאה לאור' (2017).
צליל חצוצרות המלאכים, 84 תרגומי שירה והרהורי כפירה, 'ספרים, הוצאה לאור' (2017).
אור מן ההפקר, הרהורים על שירה ועל טבע האדם, 'ספרים, הוצאה לאור' (2022).
ויש שאדם שר, הרהורים על שירה כמערבל חשיבה, 'ספרים, הוצאה לאור' (2022).
פרויד נגד דורה, והמודל השקוף של תיאור המקרה, מודן הוצאה לאור (1998).
טיפול נפשי, מדריך למשתמש, מדריך לקהל הרחב, 'ספרים, הוצאה לאור' (2003).
פסיכותרפיה ממבט אחר 'ספרים, הוצאה לאור' (2007).
אימון רגשי, שיפור המיומנויות הרגשיות ליצירת תחושה של מקום בטוח בעולם משתנה, 'המכון לאימון רגשי' (2011).
(המהדורה באנגלית יצא לאור באמזון קינדל, 2012).
תיאורי-המקרים של פרויד 'ספרים, הוצאה לאור' (2014).
שיחות עם הנסיך הקטן 'ספרים, הוצאה לאור' (2014).
גן-חיות מפלסטלינה, איורים: רוני אורן, סטימצקי (1987).
גן-ירק מפלסטלינה, איורים: רוני אורן, כתר ספרים (1987).
התזמורת של הארנב, איורים: רוני אורן, מודן הוצאה לאור (1987).
בעלי-כנף מפלסטלינה, איורים: רוני אורן, כתר ספרים (1987).
פרפר הזהב והאפונית, מאת גיצה פרידמן-גרייבסקי, איורים: דרור גרין, כתר ספרים (1987).
אלף בית של מקצועות, איורים: מיכל פורת, 'הוצאת כנרת' (1987).
אלף בית של פירות וירקות, צילומים: דרור גרין, 'הוצאת כנרת' (1987).
אלף בית של בעלי-חיים, צילומים: דרור גרין, 'הוצאת כנרת' (1987).
אלף בית של דברים קטנים, צילומים: דרור גרין, 'הוצאת כנרת' (1987).
אני משחק שחמט, 'מודן הוצאה לאור' (1988).
אני אוסף בולים, 'מודן הוצאה לאור' (1988).
אני אוסף מטבעות ומדליות, החברה הישראלית למדליות ולמטבעות (1990).
גרפיטי, מודן הוצאה לאור (1990).
13 אגדות מוזיקליות, מודן הוצאה לאור (1993).
לונדון (מתחת לירושלים יש עיר), מודן הוצאה לאור (1993).
איך קוטפים פילים, 'ספרים, הוצאה לאור' (1993).
פרופסור גולדמיינד וחבורות המוחות, ספר להוראת החשיבה, 'האגף לתוכניות לימודים, משרד החינוך והתרבות' (1994).
טריקסי, ספר הפאזלים, 'ספרים, הוצאה לאור' (1994).
הקוסמת הקטנה, מודן הוצאה לאור (1998).
הקוסמת הקטנה והבלש המהולל, מודן הוצאה לאור (1998).
הקוסמת הקטנה ונסיך החלומות, מודן הוצאה לאור (1998).
הקוסמת הקטנה ועדן הרזה, מודן הוצאה לאור (1998).
יונה וולך, אור פרא, עריכה: דרור גרין, 'ספרית פיוט לשירה' (1983).
שלי אלקיים, ניצת הלימון, עריכה: דרור גרין, 'ספרית פיוט לשירה' (1983).
גבריאלה אלישע, מוזיקה אחרת, עריכה: דרור גרין, 'ספרית פיוט לשירה' (1983).
בנימין שבילי, ילד מעיף עפיפון במאה הי"ז, עריכה: דרור גרין, 'ספרית פיוט לשירה' (1988).
אילן בושם, שירים, עריכה: דרור גרין, 'ספרית פיוט לשירה' (1988).
משה זינגר: תרגום, היא בשנתה אומרת אהבה, שירי אהבה קלאסיים.
איורים ועריכה: דרור גרין, 'ספרית פיוט לשירה' (1988).
התנ"ך, מבחר פרקי פרוזה, עריכה: דרור גרין, 'ספרים, הוצאה לאור' (1993).
רוברט נדלר, המלך והצל, תרגום מאנגלית: דרור גרין, הוצאת ביתן (1998).
זיגמונד פרויד, איש הזאבים, (תרגום: ערן רולניק), עריכה והקדמה: דרור גרין, מודן הוצאה לאור (1999).
חיים עומר, שיקום הסמכות ההורית, עריכה ותרגום מאנגלית: דרור גרין, מודן הוצאה לאור (2000).
זיגמונד פרויד, הנס הקטן, (תרגום: מרים רון), עריכה, הקדמה ומאמר: דרור גרין, מודן הוצאה לאור (2003).
זיגמונד פרויד ויוזף ברויאר, מחקרים בהיסטריה, (תרגום: מרים קראוס), עריכה והקדמה: דרור גרין, 'ספרים, הוצאה לאור' (2004).
זיגמונד פרויד, איש העכברושים, (תרגום: מרים קראוס), עריכה, הקדמה ומאמר: דרור גרין, מודן הוצאה לאור (2004).
חיים עומר ונחי אלון, השטן שבינינו, עריכה: דרור גרין, 'ספרים, הוצאה לאור' (2005).
פרנק באום, השליט הקסום של ממלכת מו, תרגום מאנגלית: דרור גרין, 'ספרים, הוצאה לאור' (2006).
אורה גבריאלי, השד, הנזירה והילד הקסום, עריכה: דרור גרין, 'ספרים, הוצאה לאור' (2006).
זיגמונד פרויד, שרבר, (תרגום: מרים קראוס), עריכה, מבוא ומאמר: דרור גרין, מודן הוצאה לאור (2006).
ברורית לאוב ושניאור הופמן, התערבויות חדשניות בפסיכותרפיה, עריכה ומבוא: דרור גרין, 'ספרים, הוצאה לאור' (2007).
חיים עומר ואלי ליבוביץ, פחדים של ילדים, עריכה: דרור גרין, 'ספרים, הוצאה לאור' (2007).
יונה וולך, שירים אחרונים, עריכה: דרור גרין, 'ספרים, הוצאה לאור' (2007).
אנטואן דה סנט-אכזופרי, הנסיך הקטן, תרגום מצרפתית: דרור גרין, 'ספרים, הוצאה לאור' (2014).
צליל חצוצרות המלאכים, 84 תרגומי שירה מאת דרור גרין, 'ספרים, הוצאה לאור' (217).
תרגם לעברית את מסותיו של מישל דה מונטן.
בעל תואר דוקטור לפילוסופיה מטעם ניו סקול בניו יורק.
שימש מרצה לכלכלה באוניברסיטת סירקיוז שבמדינת ניו יורק.
בשנת 1996, לאחר שאיבד את כושר שמיעתו, החל להתמקד בתרגום מסותיו של מישל דה מונטן.
הוא הוציא לאור שני ספרים ובהם מסות נבחרות של מונטן, וכן תרגם את המסה של מונטן "סנגוריה על רמון סבונד".
הספר "מסות" מאת מישל דה מונטן תורגם גם בידי אחרים:
המסות, ספר ראשון, תרגמה אביבה ברק (הומי), מבוא: נדין קופרטי-צור, הוצאת שוקן, תל אביב 2007, ספר שני 2011
מסות, תרגום ישורון קשת, הוצאת שוקן, ירושלים ותל אביב 1963.
דורי נפטר בגיל 80 ונקבר בבית העלמין הדרום.
מישל דה מונטן - מסות נבחרות, הוצאת באר, 2003
מישל דה מונטן - מבחר מסות הוצאת אוריון, 2007
סנגוריה על רמון סבונד מאת דה מונטן, הוצאת אוריון, 2011
דרור בר-נור (נולד ב-12 בינואר 1948) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ישראלי.
בר-נור הצטרף למחלקת הנוער של מכבי תל אביב בגיל 10, אך בגיל 14 עזב בשל לימודיו בפנימייה הצבאית.
בגיל 17 חזר ישירות לקבוצה הבוגרת, וכבר במשחקו הראשון כבש שלושער בניצחון 0–4 על שמשון תל אביב.
בר-נור כבש את שער הניצחון במהלך תוספת הזמן במשחק גמר ליגת האלופות האסיאתית ב-1969 נגד קבוצת יאנגצ'י הדרום קוריאנית.
ב-1971 היה שותף בזכייה השנייה של מכבי בליגת האלופות האסיאתית.
במהלך התקופה שלו במכבי תל אביב כבש בליגה הראשונה 84 שערים, והוא ממוקם במקום השביעי בטבלת כובשי השערים בכל הזמנים של המועדון.
לזכותו 5 הופעות בנבחרת ישראל, הראשונה שבהן במשחק ידידות נגד נבחרת נורווגיה ב-23 בפברואר 1972 באצטדיון בלומפילד, בה כבש צמד שערים.
בשנות השמונים עסק דרור בר-נור באימון.
בין השנים 1983–1986 אימן את הפועל פתח תקווה, בעת שגיורא שפיגל שימש כמנג'ר.
ב-1986 אימן את הפועל באר שבע וב-1987–1988 אימן את מכבי תל אביב, גם כן בעת שגיורא שפיגל שימש כמנג'ר.
דְּרוֹר הַיַּרְדֵּן (שם מדעי: Passer moabiticus) הוא מין של דרור, שתת-המין הדומיננטי שלו מצוי במזרח התיכון, ותת-המין השני שלו מצוי במערב אפגניסטן ומזרח איראן.
yatii, נחשב לעיתים כמין נפרד.
זהו מין קטן יחסית, אורכו נע בין 12 ל-13 ס"מ.
אצל הזכר הכיפה, הלחיים והעורף אפורים, והסינר שחור.
גבת העין לבנה, וצדי הצוואר צהובים.
הגב חום-אדמדם ועליו פסים שחורים, הבטן אפורה-לבנבנה.
הנקבה דומה לנקבת דרור הבית: על הגב יש פסים חומים, הראש אפרפר והבטן לבנה-צהבהבה; עם זאת, היא קטנה יותר ומקורה קצר יחסית לדרור הבית, ולעיתים בצדי צוארה יש כתמים צהובים.
yatii בעלות גוון חולי ביחס לתת-המין השלט, ונוצות הבטן בעלות גוון צהוב דהוי, דומה לזה שבצדי הצוואר.
עם זאת, שירתו דומה מעט לזו של הדרור הספרדי, אבל היא רכה ממנה.
הקריאה המושמעת בזמן המעוף היא "צ'י-וויט" גבוה.
כמשתמע משמו, תחום תפוצתו של דרור הירדן מתמשך על פני בקעת הירדן ואזור ים המלח, ומשם עד לעיראק, איראן, ומערב אפגניסטן.
פרטים ממין זה נצפו גם בקפריסין, אך האוכלוסייה שם נכחדה ככל הנראה.
דרור הירדן הוא מין נודד, ואוכלוסיות עשויות להימצא הרחק מתחום תפוצתן.
yatii חורף במערב פקיסטן, אך רוב האזורים בהם הוא חורף אינם ידועים.
פרטים מתת-המין הדומיננטי נצפו גם בחלקים דרומיים יותר של המזרח התיכון.
בדומה למיני דרורים אחרים, דרור הירדן ניזון בעיקר מזרעים.
בתי הגידול המועדפים עליו הם שפלות בעלות צמחיית שיחים (בין השאר שיחי אשל) שקרובות למקווי מים.
דרור חריש (נולד ב-27 ביולי 1946) הוא טייס קרב לשעבר בחיל האוויר הישראלי.
שימש גם קברניט באל על וכיום עוסק ביזמות ובפרויקטי בנייה ייחודיים.
חריש הוא אלוף הפלות בעל הישג של הפלת 11 מטוסי אויב.
דרור חריש נולד בתל אביב.
גדל בירושלים ומתגורר כיום במושב בהרי יהודה.
בן לשרה בוכמן ויוסף חריש, לימים שופט מחוזי והיועץ המשפטי לממשלה.
דרור גדל בשכונת רחביה בירושלים ולמד בגימנסיה העברית רחביה.
כבר מנעוריו שאף להיות טייס.
בגיל 12 הצטרף למועדון התעופה, בנה מודלים, הטיס טיסנים, ואז הצטרף לגדנ"ע אוויר שם עבר קורס טיסנאות, קורס דאייה וקורס טיס על מטוס פייפר, עליו צבר שעות טיסה וניסיון לקראת קורס הטיס.
דרור התגייס למחזור 50 של קורס טיס וסיים כטייס קרב.
עם סיום הקורס עבר במשך ארבעה חודשים אימון מבצעי על מטוס אוראגן, ואז שובץ בטייסת מטוסי מיסטר בתל נוף.
כארבעה חודשים לאחר הצבתו בטייסת פרצה מלחמת ששת הימים.
ביומה הראשון של המלחמה, בגיחתו השלישית, המריא חריש כמספר 2 במבנה שהופנה לתקיפת שדה התעופה של רבת עמון.
במהלך התקיפה, במעבר האחרון מעל השדה, נפגע מטוסו וכדור פגע בתא הטייס, פגע בכתפו של חריש, חרץ את קסדתו ויצא דרך החופה.
למרות הפציעה החודרת בכתף, הצליח להשתלט על המטוס והנחיתו בבסיס נחיתת חרום.
על אף הפציעה חזר כבר למחרת לטוס, והמשיך עד לסוף המלחמה.
לאחר מלחמת ששת הימים עבר הסבה למטוסי מיראז' 3 והוצב בבסיס תל נוף בטייסת 119 ("העטלף"), שם שירת עד סוף מלחמת ההתשה.
ב-11 בספטמבר 1969 הוזנק מתל נוף לפטרול בתעלה, ביחד עם רן פקר, אשר שניר וגיורא רום.
לאחר שעה של פטרול הופנה המבנה (שכינויו היה "צבעוני"), למפגש עם מיגים מצריים בעומק מצרים.
בקרב שהתפתח הפילו חריש ושניר כל אחד מיג 21, ואילו גיורא רום הופל ונפל בשבי.
ב-28 באפריל 1970 הוזנק מרפידים אל שני מטוסי סוחוי שתקפו בסיס שריון.
הוא הצליח להפיל את המטוס הראשון ליד תעלת סואץ ואת השני בשטח מצרים, תחת אש כבדה מהקרקע.
ב-3 ביוני 1970, בהיותו מספר שתיים של רן פקר, הפיל שני מטוסי מיג 21 בקרב אוויר מעל הביצות של דלתת הנילוס, דרומית לאלכסנדריה.
במקביל לשירותו כטייס מבצעי במהלך מלחמת ההתשה, למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים וכלכלה בבאר שבע.
בשנים 1969 – 1971 היה מדריך בבית הספר לטיסה של חיל האוויר, רוב הזמן כמפקד שלב מתקדם קרב (השלב הסופי של קורס הטיס).
במקביל היה חבר ב והשתתף במפגנים רבים.
בתום מלחמת ההתשה, בקיץ 1970, הוסבה טייסת 119 למטוסי מקדונל דאגלס F-4 פנטום.
לחריש הוצע לעבור הסבה למטוסים החדשים אולם הוא העדיף להישאר לטוס על המיראז' ובשל כך עבר לבסיס חצור לטייסת 101 ("הקרב הראשונה").
בשנת 1971 פרש מצה"ל ובשנת 1972 סיים בהצלחה את לימודי המשפטים.
במלחמת יום הכיפורים שירת כאיש מילואים תחת פיקודו של סא"ל אבי לניר, מפקד טייסת הקרב הראשונה בחצור.
ב-9 באוקטובר הוביל חריש מבנה באזור קוניטרה, במהלך לחימת שריון עזה שהתנהלה מתחתם.
חריש הבחין בזוג מטוסי אויב התוקף את כוחות צה"ל.
הוא הפיל את שני המיגים כאשר מפקד הטייסת, אבי לניר, העביר אליו את הובלת הגיחה ושמר על הזנב שלו.
במהלך מלחמת יום הכיפורים הפיל חריש שישה מטוסים.
לאחר המלחמה המשיך לטוס כאיש מילואים בטייסת 101 על מטוס הכפיר.
בשנת 1977, במקביל לעבודתו כעורך דין, התחיל חריש לעבוד בחברת אל על ועבד שם עד לפרישתו כקברניט בשנת 2013.
ב-10 ביולי 1981 טס חריש במבנה עם , חברו הקרוב, בטיסת אימונים מעל הים.
בעקבות תקלת מנוע נאלץ קלכמן לנטוש ועקב תקלה בכיסא המפלט נהרג.
חריש ייצג את משפחת קלכמן בתביעתם מול יצרני כיסא המפלט.
במרץ 1990 הושעה מטיסות מסחריות בעקבות תקרית מעל האוקיינוס האטלנטי שבה המטוס שבו שימש כטייס משנה סטה ממסלולו והתקרב בצורה מסוכנת למטוס אחר
דרור הוא חובב ימאות, "טרקים" בישראל ובחו"ל והשתתף במרתונים רבים ברחבי העולם מאז שנת 2006.
נשוי לשרה ולהם שלושה ילדים ונכדים.
דרור אהרונוב (נולד ב-30 באוגוסט 1970) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.
את צעדיו הראשונים ביצע במגרש הפועל חולון בגיל 9 ואחרי הצטיינות בקבוצות הילדים עלה לקבוצת הנוער של המועדון.
מאמנו היה שמעון ברדה ובמסגרת משחקיו בקבוצת הנוער והנערים מצא את הרשת 51 פעמים במסגרת הליגה.
לזכותו של אהרונוב 5 הופעות במדי נבחרת הנערים של ישראל.
בהיותו בן 17 הועלה לראשונה על ידי המאמן מאיר נמני למשחק הבכורה שלו בליגה הלאומית, אז הליגה הבכירה, במדי הקבוצה הבוגרת של הפועל צפרירים חולון מול מכבי חיפה.
את שער הבכורה שלו בקריירה כבש בעונת , ובסך הכל כבש בעונה זו ארבעה שערי ליגה ושער אחד בגביע הטוטו.
בעונת נכנס ל"הסגר" לאחר שלא האריך את חוזהו בקבוצה.
בעונת עבר לשחק במכבי פתח תקווה, במדיה רשם 23 הופעות.
בעונת עבר לשחק בהפועל בת ים מהליגה הארצית, במדיה רשם 30 הופעות ועמה זכה בגביע הטוטו.
לאחר מכן חזר לצפרירים חולון אך בעקבות פציעה בשרירי הבטן כמעט ולא שותף.
את שנותיו האחרונות העביר בקבוצת מכבי לזרוס חולון מליגה א', במדיה כבש 15 שערים בשתי עונות, ובגיל 28 פרש ממשחק פעיל בעקבות פציעה טורדנית.
דרור בונדי הוא דוקטור למחשבת ישראל, חוקר המתמחה בהגותו של אברהם יהושע השל.
בונדי מלמד הגות יהודית מודרנית בדגש על משנתו של השל במכון שכטר, בעין פרת – המדרשה למנהיגות חברתית, במכינה הקדם-צבאית בית ישראל ובמבוע – בית מדרש ישראלי, וכן עורך ומתרגם של ספריו לעברית ופועל להפיץ את תורתו של השל בישראל ולהנגיש אותה לציבור הישראלי.
בונדי גדל בשבי שומרון, למד בישיבות ההסדר מעלה אדומים ושיח יצחק, ולימד בישיבת מקור חיים שבכפר עציון.
בונדי הגיש את עבודת המאסטר שלו בשנת 2006 באוניברסיטת בר-אילן, בנושא: "תרגום" ב"פילוסופיה של היהדות" לאברהם יהושע השל.
בשנת 2011 הגיש את עבודת הדוקטור שלו בנושא: גישתו הפרשנית של אברהם יהושע השל.
אלוהים, הומניזם ודמוקרטיה במשנתו של אברהם יהושע השל, המכון הישראלי לדמוקרטיה, ירושלים 2017
– שאלתו של אלוהים ותרגום המסורת בהגותו של אברהם יהושע השל, הוצאת מרכז שלם, ירושלים 2008
התפילה: תשוקת האדם לאלוהים (תרגם והוסיף מבוא: דרור בונדי; פתח-דבר מאת סוזנה השל), הוצאת ידיעות ספרים, 2016
קוצק – במאבק למען חיי אמת, אברהם יהושע השל, (עריכה: דרור בונדי) ספרי מגיד – הוצאת קורן, 2015
אלוהים מאמין באדם – היהדות, הצדק החברתי והציונות של אברהם יהושע השל, (ערך ותרגם: דרור בונדי), הוצאת דביר, אור יהודה, 2011
השבת: משמעותה לאדם המודרני, (תרגום: אלכסנדר אבן-חן, עריכה: דרור בונדי), הוצאת ידיעות ספרים, 2004. ובמהדורה מתוקנת ב-2012.
דרור הרים (שם מדעי: Passer montanus) הוא מין ציפור ממשפחת הדרוריים.
מין זה הוא בעל "כיפה" ערמונית (כמו של דרור ספרדי) וסינר קטן.
ניכר בפס שחור על סוככות האוזן.
תפוצה פלארקטית, אוכלוסיות יציבות, מלבד אוכלוסיות מעטות החורפות בבלקן ונודדות מהצפון.
בישראל מזדמן נדיר ביותר, נמצא בעיקר בגולן ובגליל.
התצפית האחרונה בו הייתה ב-22 בדצמבר 2024 בתחנת טיבוע ביצת פולג, שם נצפו שלושה פרטים.
אורך גופו כ-15 סנטימטרים ואורך כנפו כ-6.9 סנטימטרים.
דְּרוֹר חֹטֶר-יִשַי (נולד ב-28 באוקטובר 1946) הוא עורך דין ואיש עסקים ישראלי, אשר כיהן כראש לשכת עורכי הדין בישראל בין השנים 1991–1999.
אביו, אהרן חטר-ישי, היה הפרקליט הצבאי הראשי הראשון.
למד בבית ספר יסודי בחיפה, ולאחר מעבר המשפחה לתל אביב למד בתיכון עירוני א' בעיר.
בשנת 1964 התגייס לצה"ל ושירת בגדוד 50. במקביל לשירותו הצבאי בחטיבת הצנחנים, החל בלימודי משפטים במסלול ערב של השלוחה התל אביבית של האוניברסיטה העברית.
בשנת 1966, עם תום שירותו הסדיר, החל לעבוד כמתמחה במשרדו של אביו "א.
חטר-ישי, ושות'", שם עשה את התמחותו בשנים 1968–1970. בשנת 1969 סיים את לימודי התואר הראשון בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית, וב-30 באוקטובר 1970 קיבל רישיון עריכת דין.
בשנת 1973 קיבל חטר-ישי את ניהול המשרד של אביו לאחר שאביו עבר להתגורר בעין גב.
הוא טיפל בהליכים משפטיים רבים, בהם הליכים פליליים מורכבים, עתירות מינהליות ובג"צים, תביעות נזיקין, ייצוג ועדי עובדים, ערעורי בחירות, הליכי מקרקעין וכיוצא בזה.
ייצג גופים שונים, רשויות מקומיות וגופים פרטיים.
בשנת 1987 הקים רשימה עצמאית בבחירות ללשכת עורכי הדין בישראל שהייתה הגדולה ביותר בלשכה, ונבחר כמ"מ ראש לשכת עורכי הדין.
בשנת 1991 נבחר לתפקיד יו"ר לשכת עורכי הדין בישראל, ובשנת 1995 נבחר שנית לתפקיד כשזכה בכשני שלישים מהקולות.
במהלך כהונתו סגר את גירעון הלשכה ואף הוזיל את דמי החבר, שיפר את רמת השירות לחברים ודאג לקיום משרדים הולמים במחוזות השונים.
בנוסף, חטר-ישי האמין לא רק בקיום ארגון פנימי יעיל אלא בדאגה לקיום חוק וסדר בכל מערכות החיים במדינה, תוך הקפדה על המבנה הדמוקרטי לפיו על כל רשות לבצע את תפקידה.
הוא הוביל קו אידאולוגי תקיף לטיפול בבעיות מערכתיות, הקפיד על הרחבת השקיפות במערכת המשפט, ויזם וקידם תיקוני חקיקה בנושאים מגוונים.
חטר-ישי ייצג בהליכים רבים, אזרחיים ופליליים.
הוא ייצג בתיקים פליליים בהאשמות של רצח, הריגה וגרימת מוות.
הוא ייצג בתיקים אזרחיים בנושאי ירושה, צוואה, מקרקעין, חברות, נזיקין, דיני עבודה ועוד.
בין תיקיו השונים ניתן למנות ייצוג אישי ציבור, אנשי מערכות הביטחון וראשי רשויות מקומיות בהליכים פליליים, אזרחיים ומינהליים שונים, ייצוג ועדי עובדים, תביעות נזיקין עקרוניות, ייצוג גופים בהליכי בג"ץ ועתירות מינהליות שונות וכיוצא בזה.
התיקים המוכרים שבהם טיפל כוללים את פרשת קו 300, שם הגן בהתנדבות על תא"ל יצחק מרדכי, שזוכה באוגוסט 1985 מכל אשמה, לאחר שהואשם כי הכה למוות שני מחבלים שנתפסו חיים.
ייצוג ראשי מועצות שונים בפרשות שוחד אשר יוחסו להם, כך למשל, בפרשת "השוחד במועצת שעב" ייצג את ראש המועצה דאז, עפו פאעור, אשר הואשם ב-13 אישומים שונים, והוביל לזיכויו מהם.
בפרשת "שוד הכספות" טיפל במאות הנפגעים מול הבנקים (מזרחי ודיסקונט) והוביל לפיצויים עקב שוד של כספות מסניפיהם, בהם החזיקו אותם נפגעים חפצי ערך שונים.
בפרשת "הפרטת אל-על" ייצג את ועד העובדים והוביל להסדרת קופות הפיצויים של העובדים ולהקמת תאגיד עובדים שקיבל במסגרת ההפרטה מניות בחברה.
חטר-ישי נחלק אידאולוגית עם נשיא בית המשפט העליון באותה עת, השופט אהרן ברק, וסבר כי "לא הכל שפיט", ואין לבחון החלטות של הרשות המבצעת ושל הרשות המחוקקת במבחנים אישיים של סבירות, או מידתיות.
בנובמבר 1996 פרסם הביטאון יתד נאמן ריאיון עימו באשר להתנגשות בין התפיסות האידאולוגיות שהובילה הלשכה בראשותו לבין אלו של נשיא בית המשפט העליון, השופט אהרן ברק.
עם זאת, הביע התנגדות לרפורמה המשפטית, ואמר כי
בדצמבר 1996 הוגש נגדו כתב אישום בגין מעורבות בעבירות מס, בנימוק כי לא דיווח על הכנסות שהיו לו מנכס וכי ייעץ לשותפו בנכס איך להעלים לגביהן מס.
חטר-ישי כפר בכתב האישום וטען כי מדובר בכתב אישום מופרך.
הוא הדגיש כי הנכס אינו שלו ונרכש על ידי אביו לפני עשרות שנים, וההכנסות החייבות במס ממנו מדווחות על ידי אביו אשר משלם את המס המתחייב בגינן.
השותף בנכס העיד כי לא קיבל מדרור כל ייעוץ וכי לא העלים כל מס.
נגד השותף לא הוגש כתב אישום.
חטר-ישי הודיע על פרישה מתפקידו כחבר בוועדה למינוי שופטים, בנמקו כי לא ראוי שישמש כחבר הוועדה במקביל לניהול הליך פלילי כנגדו (הוא שב אליה לאחר זיכויו).
הניסיונות להדיחו מכהונתו כראש הלשכה לא צלחו.
כעבור שנה הודיעה הפרקליטות כי היא חוזרת בה מהאישומים בגין העלמת מס מצידו של חטר-ישי, אך ביקשה להרשיעו בייעוץ לשותפו של אביו.
בפברואר 1998 הורשע על ידי השופטת זיווה הדסי הרמן מבית המשפט השלום בתל אביב בעבירה של ייעוץ לשותפו של אביו.
ערעור אשר הגיש לבית המשפט המחוזי בתל אביב נדון על ידי הרכב בראשותו השופט אדמונד לוי, אשר כלל גם את השופטת אסתר חיות, ואת השופטת מיכל רובינשטיין, והסתיים בזיכויו.
במקביל לערעור, המשטרה המליצה בפני הפרקליטות להעמיד לדין את חוטר-ישי באשמת זילות בית משפט, בעקבות דבריו נגד הרמן-הדסי לאחר הרשעתו.
בפתיחת הדיון בכתב האישום נגדו, התנצל חוטר-ישי על דבריו.
המדינה הודיעה, כי היא מוכנה למחוק את כתב האישום בהנחה שההתנצלות כנה.
זמן קצר לאחר מכן, בישיבת הוועד המרכזי של הלשכה, שב חוטר-ישי ותקף את הרמן-הדסי, ובעקבות זאת הוגש שוב כתב אישום נגדו באשמת זילות.
בפתיחת משפטו השני טען חוטר-ישי, כי בהגשת כתב האישום, הפרה המדינה התחייבות שלטונית שלא לשוב ולהעמידו לדין לאחר שהתנצל.
השופט הבר קיבל טענה זו ומחק את כתב האישום.
מטעם התביעה נאמר כי הם היו סבורים, כי הסכמתה של המדינה למחוק בזמנו את כתב האישום הייתה הסכמה מינהלתית ולא הסכם מחייב.
לדעת המדינה, התבטאותו של חוטר-ישי בדיון בלשכה יצרה את הרושם לכאורה, כי התנצלותו הקודמת הייתה מן השפה ולחוץ.
עם זאת נאמר, כי הגיע למסקנה שאין ליזום הליך משפטי שלישי נגד חוטר-ישי בנושא הזילות, בדמות ערעור על החלטת בית משפט השלום.
לדעת המדינה, הגשת כתב האישום כבר השיגה את היעד של העברת המסר, לפיו תוענק הגנה לשופטים שאינם יכולים להגיב על טענות נגדם.
ביוני 1998 החליטה ועדת האתיקה של לשכת עורכי הדין להעמיד את חטר-ישי לדין משמעתי, לאחר שהוגשו נגדו כתבי אישום על עבירה של זילות בית משפט.
בבחירות לראשות לשכת עורכי הדין שהתקיימו ב-1999 הפסיד חטר-ישי לעו"ד שלמה כהן.
ב-2001 סגרה הלשכה את התיק המשמעתי נגדו.
לימים, תומכי תאוריית הקשר לתפירת תיקים בישראל ראו במקרה העמדה לדין והזיכוי של חוטר ישי כראיה לקיומה.
תביעה כנגדו על פעילותו כעורך דין
במרץ 2009, דחה בית המשפט המחוזי בתל אביב את ערעורו כנגד פסק דין, אשר חייב אותו להשיב ללקוחותיו כספים שנפסקו להם והוחזקו על ידו בנאמנות, ואשר לא העביר להם בטענה של קיזוז כל הסכום בגין שכר טרחתו.
חטר-ישי הגיש תביעה נגדית בטענת מצג שווא שנדחתה.
בראשית שנות ה-90 היה חטר-ישי פעיל בקידום פעילויות לבנייה והשקעה בנדל"ן.
אחד מהפרויקטים המוכרים שבהם חטר-ישי היה מעורב, תחת חברה בשם "מגדל הזוהר", היה הקמת שכונת גני אביב בלוד.
שכונת גני אביב, כמו פרויקטי דיור נוספים אותה עת, תוכננה וקודמה על ידי המדינה בראשית שנות ה-90, בשנים שלאחר נפילת מסך הברזל וראשית העלייה הגדולה של העולים מרוסיה, במטרה לספק מענה לחוסר הגדול ביחידות דיור, כדי לאפשר פתרונות דיור.
באותה עת, במסגרת החלטה 533 של מינהל מקרקעי ישראל, קידמה המדינה הפשרת קרקעות חקלאיות לבנייה למגורים.
ההחלטה נועדה לאפשר התקשרויות בין יזמים וחוכרי קרקעות חקלאיות לזירוז הקמת פרויקטים למגורים, במטרה לזרז הקמת יחידות מגורים לעלייה הגדולה מרוסיה.
ההחלטה כללה מתן תמריצים כספיים ליזמים השונים ממשרד השיכון לזירוז הבנייה.
חברת "מגדל הזוהר" רכשה זכויות בקרקעות שונות באזור העיר לוד, והקימה בין השנים 1993–1997 כ-5,000 יחידות דיור.
לחברה הייתה מעורבות בפרויקטים נוספים באזורים שונים בישראל, אחד מהם, היה זכייתה בשנת 1998 במכרז לפינוי בינוי בגבעת שמואל.
המכרז לא יצא אל הפועל עקב הליכים משפטיים שונים, בגדרם הוגשו כתבי אישום נגד דוד אפל ונגד עודד טל – בכיר במינהל מקרקעי ישראל אותה עת (אשר הורשעו בהם).
בשנת 2011 נוהל הליך פירוק כנגד חברת מגדל הזוהר על ידי נושה, בשל חוב של 2 מיליון ש"ח.
חטר-ישי ביקש לשלמו בשם החברה, אך בית משפט המחוזי בראשות השופטת ורדה אלשיך מנע אפשרות זו ונתן צו פירוק כנגד החברה.
במהלך השנים שלאחר מכן נמכרו על ידי המפרק זכויות שונות בחברה במאות מיליוני שקלים, ובשנת 2016, במסגרת הסדר נושים, נרכשה יתרת החברה על ידי חברת "הרברט סמואל על הים בע"מ" (על ידי בני משפחת דיין).
חטר ישי הגיש מספר תביעות כנגד כלי התקשורת ובעלי תפקיד בגין הוצאת לשון הרע בעניינו במהלך כהונתו כראש הלשכה.
תביעת דיבה הוגשה כנגד עיתון הארץ וכתבו רונן ברגמן, אשר העדיפו לסיימה בהתנצלות.
כך גם תביעת דיבה אשר הגיש נגד ח"כ דאז יוסי שריד, אשר הודה בטעותו ולאחר פרסום התנצלותו נמחקה התביעה.
שתי תביעות אחרות הוגשו כנגד המו"ל, העורך והכתב של עיתון ידיעות אחרונות (ארנון מוזס, אילון שלו ומרדכי גילת) בגין פרסומי שווא אודותיו.
תביעת דיבה אשר הגיש נגד פרקליטת המדינה דאז, עדנה ארבל, נדחתה על ידי בית המשפט העליון בנימוק כי התייחסויותיה בעניינו נעשו במהלך תפקידה ולכן יש לה חסינות, אפילו לגבי הוצאת לשון הרע בכוונת זדון.
ב-1974 היה ממקימי חוגי סיירות, כמפעל חברתי עם אורי מימון כמקור השראה לאהבת הארץ, ציונות וערכים נוספים רבים.
אורי היה חבר לשירות בנח"ל המוצנח, שנפל במלחמת יום הכיפורים.
ב-1987 זכה חטר-ישי בפרס יו"ר הכנסת לאיכות החיים מידי יו"ר הכנסת, על חלקו בהקמת חוגי הסיירות.
חטר-ישי כיהן כחבר בוועדות ציבוריות ובגופים שונים, ובהם הוועד המנהל במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב.
בנוסף, הוא פעל שנים רבות לקידום פועלן של קרנות ואגודות הקשורות לשירותי הביטחון, ובהן הוועד למען החייל, חטיבת הצנחנים, גבעת התחמושת.
הוא העביר בשנת 2009 לשר המשפטים יעקב נאמן מסמכים בהם הועלו טענות נגד קידומה של שופטת בית המשפט השלום בתל אביב, זיוה הדסי הרמן, לכהונת נשיאת בית משפט השלום בתל אביב.
לפני כן, כשדנה הוועדה לבחירת שופטים בקידומה של הדסי הרמן לבית המשפט המחוזי, העלה חוטר ישי את השגותיו המפורטות נגד קידומה בפני חברי הוועדה.
נשוי לתמר, עורכת דין ונוטריונית במקצועה, לבני הזוג יש תשעה ילדים.
הכח ממכר, כנרת, זמורה - מוציאים לאור, 2021.
חטר ישי מספר בספר על תחנות בחייו, מציג את השקפת עולמו, ומתאר פרשות משפטיות שונות שהיה מעורב בהן.
דרור בן-דויד (3 בפברואר 1939, י"ד בשבט ה'תרצ"ט - 31 באוקטובר 2019, ב' בחשון ה'תש"ף) היה מהנדס, ממציא ויועץ אמריקאי-ישראלי.
זוכה פרס קפלן לשנת 1983. מאבות טכנולוגיית התיב"ם בעולם.
הוגה ומפתח השיטה לחישוב זמני הנץ החמה ההלכתי של "לוח ביכורי יוסף" ו"לוחות חי".
בן-דויד נולד בברוקלין, ניו יורק.
אביו יוסף בן-דויד, יליד ירושלים, נכד הרב נתנאל דוידוף מצד אביו והרב שלמה מוסיוף מצד אמו.
אמו אסתר, ילידת וילנה, בת הרב יחיאל ישראלי.
אביו קרא את שמו דרור לאות חרות ותקומה לאחר ששהה בגרמניה בעת פרעות ליל הבדולח.
בניו יורק למד בישיבת פלטבוש ובישיבת עץ חיים בבורו פארק, בשנת 1953 חזרה משפחתו לישראל והתגוררה בבני ברק.
בעצת מפקד חיל האוויר דן טולקובסקי כיוון ללימודי הנדסת תעופה וחלל.
בשנת 1958 התחיל את לימודיו בטכניון בחיפה בפקולטה להנדסה אווירונאוטית, ולאחר כשנה עבר לארצות הברית להמשיך את הלימודים ב-polytechnic institute of brooklyn שם קיבל תואר ראשון באווירונאוטיקה.
לאחר נישואיו בשנת 1961 עבר לניו הייבן בקונטיקט והשלים תואר שני באווירונאוטיקה באוניברסיטת ייל, ובמקביל הצטרף לצוות שפיתח את רוטור מסוקי סופר פרלון וסיקורסקי C.H.X בחברת סיקורסקי, ועשה לראשונה שימוש בטכנולוגיית תיב"ם שפיתח בעצמו באופן בלתי פורמלי תוך שיתוף פעולה עם חבריו לצוות.
בשנת 1963 הוזמן לנאס"א שם השתתף בפיתוח רכב החלל הראשון בתוכנית אפולו ויישם בה את ראשית השימוש בטכנולוגיית תיב"ם.
בשנת 1965 עבר לסיאטל בוושינגטון ועשה דוקטורט באווירונאוטיקה ומחשבים באוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה בהנחיית פרופ' ניקולס הוף, ובמקביל עבד בחברת בואינג שם הופקד על צוות מצומצם לפיתוח ויישום טכנולוגיית סימולציה וניתוח של מבני תעופה מורכבים באמצעות מחשב, בשיטה הקרויה שיטת האלמנט הסופי.
באותן שנים טכנולוגיה זו הייתה בראשיתה ובעקבות המערכות שפותחו בענקי התעשייה כדוגמת נאס"א ובואינג, היא התפשטה בעולם במהירות במשך השנים הבאות להוות את הכלי המרכזי אם לא הבלעדי לסימולציה הנדסית של מבנים מורכבים בכל תחומי ההנדסה, כמו גם לתנועות מערכות נוזלים וגזים.
בשנת 1969 גויס על ידי משה ארנס לפתח את הטכנולוגיה עבור ישראל בתעשייה האווירית.
אף על פי שמצב הפרויקטים אותם ניהל היו בשיאם, הוא קיבל החלטה לעזוב את בואינג ולקטוע את הקריירה בארצות הברית ועלה עם משפחתו לישראל.
בתעשייה האווירית השתתף בפיתוח מטוסים ומל"טים, והיה מראשי פרויקט מטוס לביא.
הקים את המנהלה לפיתוח טכנולוגיית תיב"ם, ובתוך מספר שנים העביר את כל מערכי התכנון והייצור מהשיטה הקונבנציונלית לשיטה הממוחשבת.
יזם והכין קורס ראשון מסוגו בעולם להנדסת תיב"ם עבור מרכז ההדרכה של התע"א.
כיהן כסמנכ"ל התע"א עד פרישתו בשנת 1985.
במסגרת שירותו במילואים בחיל האוויר היה ממקימי תוכנית תלפיות בצה"ל , ויועץ בתחום התיב"ם והאוטומציה לזרועות ההנדסיים.
במקביל שימש פרופסור אורח באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת בן-גוריון והיה ממקימי המכון הטכנולוגי חולון.
בשנת 1979 יזם והקים את "האיגוד הישראלי לתיב"ם" ועמד בראשו, במטרה לקדם את השימוש בטכנולוגיית תיב"ם בישראל, ובמסגרתו ערך כנסים, תערוכות ומסעי הרצאות בישראל, אירופה וארצות הברית וריכז את כל המידע והחידושים בתחום לחברי האיגוד.
בין חברי האיגוד נמנו חברות גדולות ונציגים מהאקדמיה.
כתב את הערך "תיב"מ" באנציקלופדיה העברית.
בשנת 1985 פרש מתפקידו בתעשייה האווירית ועבר ללמוד בכולל חזון איש בבני ברק, ובמקביל עסק רבות בייעוץ חוצה תחומים עצום במחשוב, טכנולוגיה וחדשנות.
בין היתר לארגונים ומוסדות, גורמים ציבוריים ופרטיים, חברות הייטק, פרויקטים ומיזמים, וועדות שונות בתחומי החינוך, התקשורת, הרפואה והתעשייה.
בשנת 1990 נקרא לייעץ ללשכת המדען הראשי במשרד התמ"ת וכן הופקד על תכנון ובחינת פרויקטים רבים ברחבי המדינה.
המשיך בתפקיד זה עד סמוך לפטירתו.
בשנת 1991 עבר להתגורר בשכונת הר נוף בירושלים והקים את בית הכנסת "שארית יוסף" בשכונת אונסדורף בעיר, בנשיאות הרב בן-ציון אבא-שאול ובראשות בנו הרב אליהו אבא שאול.
במבנה בית הכנסת הקים את "בית מדרש ביכורי יוסף" בו פתח כולל אברכים, הראשון במתכונת "ליבו חפץ".
המערכת שפותחה בתעשייה האווירית התפשטה במהירות לתעשייה האזרחית בישראל ושכללה את מערכי התכנון והייצור, בעקבות אישור הממשלה לשחרר את המערכת לשימוש אזרחי.
בעד המערכת עצמה ובעד שיפור כלל התעשייה בישראל זכה בשנת 1983 בפרס קפלן.
בנימוקי הוועדה להענקת הפרס כתבה הוועדה:
בן-דויד רתם את מומחיותו לפתור את המבוכה בקביעת זמן הנץ החמה ההלכתי, ומהיכרותו עם מערכות טכנולוגיות חדשות בעולם מצא שישנה אפשרות לבנות לוח לחישוב זמן הנץ החמה על בסיס מערכות טכנולוגיות בדיוק חסר תקדים של רבע דקה.
בין השנים 1991–2001 פיתח את השיטה והמערכת לחישוב זמני הנץ החמה של "לוח ביכורי יוסף" ו"לוחות חי" המבוסס על חישובים טכניים בשיטת DTM ו-SRTM.
בשנת 1994 פרסם גרסה ראשונה של הלוח למספר שכונות בירושלים, בשנת 1995 פרסם גרסה לכל העיר, בשנת 1998 פרסם גרסה לכל הארץ ובשנת 2001 פרסם גרסה עולמית.
בין הרבנים שקיבלו את הלוח והסכימו עם השיטה: הרב שלמה זלמן אוירבך, הרב חיים פינחס שיינברג, הרב יוסף שלום אלישיב, הרב עובדיה יוסף והרב מאיר מאזוז.
כיום שיטת החישוב של לוח ביכורי יוסף לזמני הנץ החמה ההלכתי זוכה לקונצנזוס גם בחלק ניכר מהמתנגדים לשעבר, והם משולבים ברוב המכריע של לוחות השנה לזמני היום.
דרור בירנבאום (נולד בדצמבר 1961) הוא איש עסקים, פעיל ציבור וראש העיר החמישי של קריית אונו, בין השנים 1993–2003.
בירנבאום נולד ב-1961 בקריית אונו.
למד בבית הספר "ניר" ובתיכון הנשיא ע"ש יצחק בן-צבי בעירו.
לפני בחירתו עבר קורס בניהול במכללה למינהל.
ב-1980 התגייס לצה"ל ושירת בבסיס תל השומר.
בירנבאום החל בפעילותו הפוליטית כשהיה נער ונבחר ליו"ר נוער המערך.
ב-1984 מונה להיות מזכיר תנועת "הפועל" בקריית אונו.
שנה לאחר מכן, נבחר להיות מזכיר מועצת הפועלים בעירו, והיה לאחד המזכירים הצעירים בארץ.
בירנבאום נבחר לכהונה שנייה כמזכיר בשנת 1988. מטעם תפקידו הקים את אולם מופ"ת בעיר והפך את קן הנוער העובד והלומד בעיר לאחד מהמובילים בארץ.
בבחירות לכנסת ה-13 עמד בראש מערכת הבחירות בקריית אונו מטעם מפלגת העבודה ונבחר ליו"ר הסניף המקומי.
בירנבאום התמודד בשנת 1993 בפריימריז של מפלגת העבודה בקריית אונו מול ראש העיר המכהן באותו ימים, דורון קרפ וניצח.
הוא התמודד מטעם המפלגה לראשות העיר וגם זכה ברוב של 69% מקולות הבוחרים מול ראש העיר המכהן, דורון קרפ שהקים רשימה עצמאית ורץ מטעמה.
בנוסף, הפך לראש העיר הצעיר ביותר בארץ כשהוא רק בן 32. סיעת העבודה במועצת העיר זכתה ב-5 מנדטים ובירנבאום הרכיב קואליציה.
בנובמבר 1998 זכה בפעם השנייה ברוב של 69% ונבחר לכהונה נוספת.
סיעתו הגדילה את כוחה וזכתה ב-6 מנדטים.
סגנו באותן שנים, ישראל גל, שימש כראש העיר בין השנים 2013 ל-2024. בסוף שנת 2002 פרש מראשות העיר והקדים את הבחירות לאפריל 2003 (במקום שיתקיימו כסדרן בחודש אוקטובר באותה שנה).
במקומו נבחר המועמד העצמאי יוסי נשרי.
בירנבאום הוא חבר מרכז מפלגת העבודה לשעבר, והוצב בבחירות לכנסת ה-15 במקום ה-94 ברשימת ישראל אחת.
בבחירות לכנסת ה-16 הוצב במקום ה-65 ברשימת העבודה-מימד.
אחרי הפרישה עבד כאיש עסקים והתגורר בקנדה ובהונגריה במסגרת תפקידו כמנהל הפעילות היזמית של חברה אשר בבעלות סולל בונה אינטרנשיונל (מקבוצת שיכון ובינוי).
בנוסף כיהן כחבר מועצת המנהלים של תיאטרון בית ליסין, חבר הנהלת ההתאחדות לכדורגל בישראל וגם עמד בראש הוועדה הרפואית של ההתאחדות לכדורגל.
דרור דיקר (נולד ב-2 במאי 1962) הוא רופא ישראלי, מומחה לרפואה פנימית, לטיפול בהשמנה מטעם האיגוד האירופאי ללימוד וחקר השמנה, משמש כמנהל המחלקה הפנימית ד' והמרכז הרב תחומי לעודף משקל בבית החולים השרון ומנהל מרכז בריאטי בית חולים הרצליה מדיקה סנטר.
יו"ר החברה הישראלית לחקר וטיפול בהשמנת יתר, פרופסור קליני לרפואה פנימית, הפקולטה לרפואה, באוניברסיטת תל אביב.
ניהל מחלקת קורונה מהראשונות בישראל ב-2020. בעבר שימש כיושב ראש האיגוד הישראלי לרפואה פנימית.
וכנשיא הפדרציה האירופאית לרפואה פנימית מ-2021 ועד מרץ 2023. משיא משואה ביום העצמאות ה-73 למדינת ישראל.
דיקר נולד וגדל בפתח תקווה.
אביו, שמשון, היה מנהל בית החולים השרון במשך 12 שנים, אף שלא היה רופא, ואמו יהודית עבדה במקום כטכנאית אק"ג במכון הלב.
כתלמיד תיכון בן 16 עבד בחופשות כסניטר.
אחרי שנה החל לסייע לאחיות ואף לערוך אק"ג במיון.
לאחר התיכון פנה לעתודה צבאית ללמוד רפואה, אך לא התקבל, ושירת בצבא ברבנות הצבאית.
אחרי השחרור מהצבא, למד דיקר רפואה בפקולטה לרפואה בטכניון.
עם נישואיו בגיל 26, ובמקביל ללימודיו בשנה החמישית, עבד גם בסופי שבוע כאח בבית החולים מאיר בכפר סבא.
הוא החל את עבודתו כרופא בבית החולים שרון בפנימית ג', ב-1999 עבר לפנימית ד' כסגן מנהל מחלקה, ומ-2001 ועד היום משמש כמנהל המחלקה.
דיקר פרופסור קליני לרפואה פנימית, הפקולטה לרפואה, באוניברסיטת תל אביב.
הוא פרסם עשרות מאמרים ומחקרים בנושא השמנה, לחץ דם וסוכרת, ומשמש יו"ר החברה הישראלית לחקר וטיפול בהשמנת יתר, יו"ר משותף של כוח המשימה לטיפול בהשמנה, האיגוד האירופי לחקר וטיפול בהשמנה.
לשעבר מזכיר הפורום למניעת מחלות לב וכלי דם.
ובעבר עורך האתר הרפואי E-MED.
בשנת 2018 נבחר לנשיא הפדרציה האירופאית לרפואה פנימית נכנס לתפקיד באפריל 2021 וסיים את תפקידו במרץ 2023.
עם התפרצות נגיף הקורונה בישראל במרץ 2020, היה אחד מראשי מחלקות הקורונה הראשונות שהוקמו בארץ, כאשר בית החולים השרון, היה הראשון בישראל, שהוסב כולו בגל הראשון לטיפול בחולים אלה.
במרץ 2020, נפטרה אמו, ודיקר החליט שלא לשבת שבעה כמקובל, בחר שלא לעזוב את בית החולים, להישאר במחלקה ולעסוק בהצלת חיי מטופליו.
במרץ 2022, במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה, נמנה דיקר בין רופאים ואחיות מבתי החולים השרון ובלינסון שיצאו בשליחות הסוכנות היהודית לסייע לפליטים אוקראינים שהגיעו לוורשה, פולין, ונזקקו לטיפול רפואי.
דיקר נשוי לדניאלה העוסקת בשיווק נדל"ן, אב לשלושה ומתגורר בפתח תקווה.
הרב דרור טוויל (נולד בי' בתמוז ה'תשכ"ט, 26 ביוני 1969) הוא רב ישראלי, המשמש כרבה הראשי של העיר שדרות.
משמש גם כרב הגרעין התורני "אפיקים בנגב" בעיר מאז הקמתו, ר"מ וראש הכולל בישיבת אפיקי דעת ודיין בבית דין לממונות.
נולד בכפר סבא למנחם ומלכה.
ממקימי ישיבת ההסדר אפיקי דעת בעיר שדרות, ר"מ וראש הכולל בה במשך שנים רבות.
הוא מלמד גם בישיבת ההסדר אור עציון.
שימש גם כרב הגרעין התורני "אפיקים בנגב" בעיר ועמותת "רעות שדרות" מיסודו מאז הקמתו.
החל משנת ה'תשס"ה משמש דיין בבית דין לממונות בעיר שדרות מיסודה של ישיבת ההסדר בעיר, לצד ראש הישיבה הרב דוד פנדל והרב אריאל בראלי.
בעל כושר לרבנות עיר מטעם מועצת הרבנות הראשית.
בשנת 2013, הבחירות לכנסת ה-19, השתתף בכנס שערכה מפלגת הבית היהודי.
בשנת 2015, במערכת הבחירות לכנסת ה-20, הביע מחאה על שימוש בשירת נשים בקמפיין הבית היהודי.
באוגוסט אותה שנה, לצד רבני ישיבת שדרות, הביע התנגדות להקמת בתי דין לגיור שלא במסגרת הרבנות הראשית.
בפברואר 2019 היה בין החותמים על אמנת תנועת חזון.
בינואר 2022 קרא לתושבי העיר שלא להירשם לגני הילדים בשל נוסח טפסי הרשמה המשתמש בביטויים "הורה 1" ו"הורה 2".
לאחר מכן שוחח עם פעילת להט"ב תושבת העיר, והגיע עמה להבנות והסכמות בנושא.
בפברואר 2022 החל הליך בחירת רב עיר לעיר שדרות, משרה שהייתה פנויה כאחת-עשרה שנים מאז פטירת הרב דוד בר חן.
הרב טוויל נחשב למועמדם של שר הדתות מתן כהנא וראש העיר אלון דוידי, ונתמך גם על ידי תנועת ש"ס והרב יצחק יוסף.
ביולי 2022 נבחר לתפקיד ברוב גדול.
בטקס הכתרתו השתתפו בין השאר הרבנים הראשיים לישראל הרב דוד לאו והרב יצחק יוסף, הרב חיים דרוקמן, הרב דוב ליאור, הרב אריה שטרן, ראש העיר אלון דוידי, ועוד.
קניית חפץ לא מסוים בכרטיס אשראי, משפטי ארץ ג' – קניין ומסחר, תש"ע
מערכת המשפט במדינת ישראל – מבט הלכתי תורני, אמונת עתיך 96, תשע"ב
עשיית דין לעצמו בתפיסת ממונו של החייב, אמונת עתיך 104, תשע"ד
'איפור קבוע, האם כתובת קעקע', אפיקי דעה – בבא קמא, נדרים, עמ' 234–240
'טלטול משחקים בשבת', אפיקי דעה – בבא מציעא, שבת, עמ' 217–223
'מקדש במלוה ובהנאת מלוה', אפיקי דעה – קידושין, עמ' 136–151
תוקפו של תנאי להתרת שמושי חול בבית הכנסת', אפיקי דעה – קדושת בית הכנסת ובית המדרש, שדרות תשס"ט, עמ' 151–163
דרור בין (נולד ב-30 בנובמבר 1966) הוא מנכ"ל רשות החדשנות.
כיהן בעבר כנשיא ומנכ"ל חברת RAD ובתפקידים בכירים בחברת קומברס, בקרן ההון סיכון "ויולה ונצ'רס" ובחברת הייעוץ האסטרטגי "שלדור".
את שירותו הצבאי עשה כקצין בחיל האוויר.
השלים תואר BSC בהנדסת מערכות מידע מהטכניון, תואר BSC בתעשייה וניהול מהטכניון ותואר שני MBA במנהל עסקים, בהתמחות שיווק ומימון, באוניברסיטת תל אביב.
משנת 1995 שימש כשותף בחברת הייעוץ האסטרטגי שלדור ועסק בגיבוש אסטרטגיות לחברות במגוון ענפי הייטק, תעשייה, מסחר ושירותים.
בשנת 2002 החל לעבוד בחברת קומברס, שהייתה מהחברות המובילות בעולם בתחומי שירותי הערך המוסף (VAS) וחיוב (Billing) לעולם התקשורת.
בין עסק בפיתוח עסקי, מיזוגים ושיתופי פעולה אסטרטגיים, ובשנת 2003 התמנה לסגן נשיא, וניהל עד לשנת 2008 מגוון של חטיבות עסקיות בחברה.
בשנת 2008 מונה לחבר הנהלה וסגן נשיא בכיר האחראי על הפיתוח והשיווק של כלל מוצרי החברה, בכלל מרכזי הפיתוח של החברה בעולם.
ב-2009 מונה כחבר הנהלה וסמנכ"ל המכירות הגלובליות של החברה, והוביל את הפעילות מול כלל לקוחות החברה בעולם.
בשנת 2011 הצטרף לקרן ההון סיכון ויולה ונצ'רס (כרמל) כשותף עצמאי (Venture Partner) האחראי על הערכה והשקעה בחברות הזנק טכנולוגיות במגוון שווקים.
בהמשך שימש כיו"ר וחבר דירקטוריון במספר חברות פורטפוליו של הקרן.
ב-2012 מונה בין לנשיא ומנכ"ל חברת RAD, המפתחת פתרונות גישה לרשתות תקשורת.
לחברה מטה בתל אביב ומפעל ייצור בירושלים וסניפי שיווק ומכירות ברחבי העולם.
בשנת 2014, הקימה החברה גם מרכז פיתוח בפארק גב ים נגב בבאר שבע.
משנת 2018 ועד 2021 היה חבר בנשיאות איגוד ההייטק הישראלי בהתאחדות התעשיינים.
מ-2019 חבר בוועד המנהל של תגלית.
בשנת 2021 מונה בין למנכ"ל רשות החדשנות.
מאז כניסתו לתפקיד כמנכ"ל רשות החדשנות ב-2021, הוביל בין מגוון יוזמות ותוכניות לשמירה והגברה של היתרון התחרותי של האב החדשנות הישראלי.
הוא נתן דגש להיערכות לגלי הטכנולוגיה הבאים ובניית תשתית מאפשרת להמשך הצמיחה של ענף ההייטק בישראל.
בין היתר בתחומים כמו מימון מחקר ופיתוח (מו"פ) בחברות עתירות ידע בשלבים השונים, יצירה של תשתיות טכנולוגיות מתקדמות לשימוש התעשייה הישראלית, תוכניות למענה לאתגרי ההון האנושי בהייטק, הסדרת רגולציה שנוגעת לחדשנות טכנולוגית ולתעשיית ההייטק ועוד.
בין קידם מאז כניסתו מגוון פרויקטים בתחומי התחבורה האוטונומית, מחשוב קוואנטי, רחפנים, טכנולוגיות מזון (פוד-טק) ועוד.
בין הוביל את בנייתה של התכנית הלאומית לפיתוח אקוסיסטם של טכנולוגיות אקלים (אקלים-טק) בישראל, הכולל מגוון טכנולוגיות המתמודדות עם אתגרי משבר האקלים ופועלות להפחתה של פליטות של גזי חממה או להתמודדות עם השלכות המשבר.
במסגרת זו, הוביל בין ב-2022 את משלחת החדשנות הישראלית לוועידת האקלים של האו"ם בשארם-א-שייח.
בתפקידו, שם בין דגש על הרחבת הגיוון של ההייטק הישראלי בשלושה היבטים - תמטי (תחומי), דמוגרפי וגאוגרפי, והוביל הקמה של מגוון תוכניות, תעסוקה ויזמות הייטק בקרב אוכלוסיות בתת-ייצוג, כגון נשים, ערבים וחרדים, וכן תוכניות הכשרה לתחומים טכנולוגיים מתקדמים.
לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל, הוביל בין עם משרד האוצר תוכנית להזרמת 400 מיליון ש"ח לחברות הזנק שנקלעו לקשיים בתקופת המלחמה.
בפברואר 2024, השיקה הרשות תחת בין את קרן ההזנק להשקעה כחלק מסבבי השקעות בחברות דיפ-טק, משלב הפרה-סיד, הסיד וה-A.
ב-2021 נבחר על ידי המגזין דה מארקר לרשימת 100 המשפיעים בישראל.
בין נשוי לשרית, יועצת משפטית במקצועה, אב לשלושה ילדים, וסב לנכדה ונכד.
דרור הכף (שם מדעי: Passer melanurus) הוא מין של עוף מהסוג דרור שבמשפחת הדרוריים החי באפריקה הדרומית.
מין זה תואר למדע ב-1776 ופירוש שמו הוא: "שחור זנב".
דרור זה מכיל 3 תת-מינים:
דרור זה דומה לדרור הבית והוא מגיע לאורך של 14 עד 16 ס"מ ומשקלו 17 עד 38 גרם בקירוב.
הזכרים גדולים מעט מהנקבות ובעלי נוצות צבעוניות יותר.
הנוצות אפורות לאורך הגוף כשהגב והחלק העליון של הכנפיים חומים-ערמוניים עם נוצות אפורות-כהות מסורטטות בנוצות שחורות על הכנף.
קצוות הכנפיים והזנב שחורים והראש, הצוואר והחזה גם שחורים, אך אחורי הראש, צידי הראש והחלק הפנימי של הגרון והחזה לבנים.
המקור אפור ועבה, מותאם לפיצוח זרעים.
הנקבות יותר בהירות מהזכרים וללא ראש וחזה שחורים, כשבמקום ישנו "צווארון" לבן.
דרור זה מצוי בטבע לאורך אפריקה הדרומית שמדרום אפריקה מסביב לכף התקווה הטובה, צפונה עד לדרום אנגולה ונמיביה ללא מדבר נמיב ומזרחה עד לאסווטיני.
מספר אוכלוסיות חיות גם בבוטסואנה כולל לאורך הקלהרי ובזימבבואה.
התפוצה העיקרית של הדרור היא בערבות עשב וסוואנות שופעות וכן בשיחיות, אם כי הוא חי גם ביערות פתוחים שונים וכן בערים לאורך דרום אפריקה.
הדרור מתקהל בחבורות של מעל 200 פרטים, לעיתים בשילוב עם אורגיים והוא ניזון בעיקר מעשבים, נבטים וזרעים.
כמו כן הם ניזונים מפרחי האלווי ולעיתים גם מצוף אך בכמויות קטנות מאוד.
הגוזלים ניזונים בעיקר מזחלים שהוריהם מלקטים עבורם.
דרור זיו הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
זיו התפרסם בעיקר מתפקידו בסדרה "הילדים מגבעת נפוליאון" בתור תומר, ובסדרה "דאוס" בתור קינג, וגם בסרט "הדילרים" בתור איציק הספורטאי.
זיו התגייס לגבעתי בגדוד צבר והיה חייל קרבי.
בשנים 2001-2004 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הנוער "הילדים מגבעת נפוליאון" ששודרה בערוץ הילדים במשך שלוש עונות גילם את תומר.
בשנת 2003 השתתף בסרט הטלוויזיה "הדמעות של אמסלם" גילם את איתמר אמסלם בנו של אלי.
באותה השנה השתתף בסדרת הדרמה של ערוץ 10 "תיק סגור" שיחק את צ'יקו.
בשנת 2009 הופיע בסרט "הזמן שנותר" בתור חייל בדייג.
בשנת 2010 שיחק בסדרת הטלוויזיה "דאוס" ששודרה בערוץ הילדים בחברת yes גילם את דמותו של קינג.
בשנת 2012 השתתף בסרט "הדילרים" בתפקיד איציק הספורטאי.
בשנת 2015 השתתף בפרסומת של חברת "URBAN" לצידם של יניב סוויסה, ושולה זקן.
בשנת 2016 הופיע בסדרת דרמת המתח של HOT "עקרון ההחלפה" גילם את אליאס.
נשוי להדס זיו העוסקת בהתפתחות אישית, תודעת שפע, ואורח חיים בריא, אב לארבעה, ומקיים אורח חיים דתי.
בשנת 2019 קיים הפעלות לילדים והוא קרא לעצמו "דרור הגיבור".
זיו שיתף בסרטון שאשתו העלתה לאינסטגרם ולטיקטוק שפרש מעולם המשחק בגלל שהתגייס ליחידה קרבית וגם מפני שזה היה חשוב לאביו שיתגייס ושלא יוותר על הגיוס שלו, וגם שיתף שכיום עולם המשחק פחות מדבר אליו כקריירה אלה כתחביב מכיוון שהתחזק ונהיה דתי.
דרור בלאזאדה (נולד ב-4 בדצמבר 1998, ט"ו בכסלו ה'תשנ"ט) הוא עיתונאי, מגיש, וכתב לענייני איראן בערוץ עכשיו 14.
דרור בלאזאדה נולד וגדל בשכונת פסגת זאב שבירושלים.
הוריו נולדו באיראן ועלו לישראל בעקבות המהפכה האיראנית.
בלאזאדה למד בבית הספר רנה קסין בירושלים במגמות תיאטרון ותנ"ך.
את שירותו בצה"ל עשה בחיל המודיעין.
ב-2021 החל לעבוד כתחקירן בערוץ 20. בהמשך קודם לתפקיד עורך תוכניות ושימש עורך משנה במהדורה המרכזית.
במהלך עבודתו החל להגיש פינות בנושא המזרח התיכון ואיראן.
בשנת 2022 ראיין את מחמוד מורדח'אני, אחיינו של מנהיג איראן עלי ח'אמנאי.
באותה שנה תמונתו נתלתה על גשר באהווז, כאות תודה על כך שהושמע קולם בכתבה שהכין.
באוקטובר 2023, עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל, מונה לכתב לענייני איראן.
במרץ 2025 יצר את הסרט הדוקומנטרי "ג'אסוס: המרגל מטהרן", המבוסס על תיעודים שקיבל מאיראני שפעל באיראן.
ביולי 2025 דיווח שרויטרס סיפקה תכנים לערוץ תעמולה איראני של רשות השידור האיראנית.
בלאזאדה הוא בוגר המכללה האקדמית הדסה ירושלים בפוליטיקה ותקשורת.
בשנת 2018, במהלך שירותו הצבאי, נפטרה אמו ממחלת הסרטן.
בעקבות פטירת אמו, בלאזאדה כתב והלחין שיר לזכרה בשם "לאט לאט".
דרור טפליצקי (נולד ב-12 בנובמבר 1954) הוא שחקן ומדבב ישראלי.
טפליצקי הוא בוגר בית הספר לאמנות הבמה בית צבי של שנת 1980. טפליצקי ניהל את הסטודיו לאמנויות הבמה - תיאטרון חולון משנת 2004 עד 2013.
שנהסדרהתפקיד1984בלי סודותמוכר סוכריות1991מסיבת גןאיש מהתנ"ך1993הופה הייקופיקואיש קופת חולים / אבא של טל מכיתה ד'נייס גיאמשמרת לילה - לתפארת מדינת ישראלאבאסופי לעת עתהדמויות שונות1995לאן יהודים לאןדמויות שונות (קול)1998זבנג!2001החיים זה לא הכלירון2009לאהוב את אנהזוהרפולישוקאלכסנדר פולישוק2011זהירות, טלוויזיהפסיכיאטר2015בנות הזהבשרגא2018הרמון
חוף אילתפאצ'ו, עוזרו של גרשון1997ז'נטילהמזנונאי1999שחרר את הנסיכהגיורא2010מאיהחולה בבית החולים
שנהפרויקטתפקיד1984–1985הפנתר הוורוד ובניוניקו1993לשחרר את ווילי1993–1994מייטי מקסדמויות שונות1999רחוב סומסום - שארע סימסיםשף-תאום פיצריית ת'ניןהתזמורת של אוסקראדי המשולש2009למעלהאח ג'ורג'2010ארתור 3: מלחמת שני העולמותפרנסיס2013ארץ אוזקולות רקע2015הדוב פדינגטוןמר קאריהמיניוניםוולטר2017אמוג'י: הסרט2018פדינגטון 2מר קארי
בתיאטרון לילדים ולנוער: ב"מתי ומילי", "חופשה שכזו"."משלי קרילוב"
בתיאטרון החאן: "צהרים קסומים", "צוואתו של כלב".
בתיאטרון הקאמרי: "קולי קולות קלים", "אורזי המזוודות", "כולם רוצים לחיות", "תעלולי סקפן", "מידה כנגד מידה", "מעגל הגיר הקווקזי", "חוות החיות", "טוב", "רולטה צרפתית", "גם הוא באצילים".
בתיאטרון נווה צדק: "החייל האמיץ שוויק", "נעורי ורדל`ה", "המלך הלך לישון", "הירושה".
בתיאטרון באר שבע: "סוחרי התהילה", "סיד", "אשת האופה", "התאומים מוונציה" (בשיתוף תיאטרון בית לסין), "מפתח לשניים", "אנה פרנק".
בתיאטרון בית לסין: "הזוג המוזר", אלטלנה", "רק אתמול נולדה", "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה מאוחרת", "שעה של שקט".
דרור גלר (נולד ב-11 בינואר 1970) הוא אזרח ישראלי שהואשם והורשע בהונאה, התחזות למומחה בשוק ההון וגניבת מיליוני שקלים ממשקיעים תוך ניצול שיטתי של אנשים במצוקה כלכלית.
בשנים 2005–2009 הציג גלר את עצמו כמומחה לשוק ההון וכלוחם קומנדו ימי לשעבר.
על פי כתב האישום שהוגש נגדו בבית המשפט המחוזי בחיפה, הוא שכנע משקיעים להשקיע כספים בהבטחה לתשואה חודשית גבוהה של 3%-10% בחודש, תוך הצגת מצג שווא של מומחיות פיננסית.
על פי האישום, גלר השתמש בזהות בדויה ("יניב אסולין") כדי לפתוח חשבונות בנק, הקים חברה פיקטיבית, ושכנע משקיעים להעביר לו צ'קים ולפתוח עבורו חשבונות בנק, תוך הצגת סיפורי כיסוי שונים, בהם טענה שהוא מצוי בהליכי גירושים שאינם מאפשרים לו להחזיק בנכסים על שמו.
בתחילה שילם למשקיעים ריביות כפי שהבטיח, אך בהמשך הפסיק להעביר תשלומים, ואף לא השיב את הקרן.
גלר הואשם בגניבה, מרמה בנסיבות מחמירות והלבנת הון.
את התיק ניהלה פרקליטות מחוז צפון באמצעות עורכות הדין דורית אלון-כשר ושרית מזרחי.
הוא הורשע ב-2011 ונידון לשש וחצי שנות מאסר בפועל.
גם לאחר שחרורו מהכלא, המשיך גלר במעשי ההונאה.
הוא נעצר שוב ב-2021 בעקבות תלונות חדשות, כאשר על פי החשד הוא עקץ מיליוני שקלים מנשים תוך שהוא משתמש בשיטות דומות.
גלר אף איים על חלק מקורבנותיו.
מעשיו של גלר גרמו לנזקים כלכליים ונפשיים קשים לקורבנותיו, אשר איבדו את חסכונותיהם ואת אמונם באנשים.
1999: דרור גלר מתחיל את פעילות ההונאה שלו.
הוא מפרסם מודעה בעיתון ומקבל שיקים במרמה מאזרחים בתואנה של מתן הלוואה לרכישת רכב.
2002: גלר נחשף לראשונה בתוכנית "כלבוטק" עם רפי גינת כנוכל שהונה אנשים רבים באופן שיטתי, תוך שימוש במגוון שיטות מרמה ושיטות פעולה מתוחכמות.