tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשיטה זו כלל המשתמשים משדרים על אותו תדר באופן קבוע וההפרדה נעשית באמצעות קידוד על ידי סדרה אקראית של כל מכשיר.
השיטה נמצאת בשימוש בתקשורת סלולרית (ריבוב) בה ישנם ריבוי צדדים משדרים וריבוי צדדים קולטים.
רשתות CDMA נמצאות בשימוש נרחב בארצות הברית.
בישראל, חברת פלאפון תקשורת הפעילה במשך שנים רשת סלולרית בשיטה זו, אם כי השימוש בה הלך ופחת בהדרגה לטובת רשתות בטכנולוגיית UMTS ו-LTE שפלאפון הקימה, והיא סיימה את פעילות רשת ה-CDMA בסוף יוני 2017.
אוורו קנדה CF-105 ארו היה מטוס יירוט קנדי בתצורת כנף דלתא.
המטוס תוכנן החל משנת 1953, ונחשב להישג הנדסי נכבד של התעשייה האווירית הקנדית בעומדו בדרישה למהירות מאך 2 בגובה 50 אלף רגל.
המטוס היה מיועד להיות המיירט העיקרי של חיל האוויר הקנדי בשנות השישים של המאה העשרים ולאחריהן, אך בשל תהפוכות פוליטיות בקנדה וביחסיה עם ארצות הברית, בוטל בשנת 1958 פיתוח הארו והמנוע שלו, מסוג "אורנדה אירוקיז".
גם כיום, כיובל שנים לאחר מכן, ביטול פרויקט הארו הוא נושא שנוי במחלוקת ציבורית בקנדה.
הנעה:Arrow Mk.1:זוג מנעי פראט אנד וויטני J75-3/5 עם מבער אחורי.
Arrow Mk.2:זוג מנעי אוראנדה PS-13 אירקוייס עם מבער אחורי.
דחף יבש: פראט אנד וויטני 47,000 ליברות (209.1 קילו ניוטון) למנוע.
דחף עם מבער אחורי: פראט אנד וויטני 72,000 ליברות (287,000 קילו ניוטון) למנוע.
דחף יבש: אוראנדה PS-13 אירקוייס 56,000 ליברות (249.1 קילו ניוטון) למנוע.
דחף עם מבער אחורי:אוראנדה PS-13 אירקוייס 88,000 ליברות (356,000 קילו ניוטון) למנוע.
טילים: 8 טילי ספארו או 9 טילים מונחי חום.
CERA (ראשי תיבות באנגלית של Continuous Erythropoitin Receptor Activator - מפעיל רציף לקולטני אריתרופויאטין) היא קבוצת תרופות "דור שלישי" המפעילות את קולטני האריתרופויאטין.
התרופה Methoxy polyethylene glycol-epoetin beta (שם מסחרי: Mircera) המיוצרת על ידי חברת התרופות השווייצרית רוש (Roche) נועדה לטיפול באנמיה במקרים של אי ספיקת כליות כרונית, במצב שבו הכליות מפסיקות לייצר את ההורמון אריתרופויאטין.
הורמון זה מעודד יצירת כדוריות דם אדומות במח העצם, ועד לפיתוחה השתמשו לטיפול בחולי הכליות באריתרופויאטין מלאכותי.
התרופה פועלת במנגנון דומה לאריתרופויאטין - גם היא מפעילה את קולטני האריתרופויאטין.
החידוש בתרופה זו היה שהיא קשורה לתרכובת פוליאתילן גליקול (PEG) הגורמת לחומר להישאר בגוף זמן ממושך יותר.
אורך החיים הארוך של תרופה זו, מאפשר להזריק אותה לחולה לעיתים רחוקות יותר - פעם ב-3-4 שבועות.
באוגוסט 2007 קיבלה התרופה את אישור האיחוד האירופי ובינואר 2008 את אישור מנהל המזון והתרופות האמריקאי.
בדומה לדורות הקודמים של האריתרופויטין, גם ב-Mircera נעשה שימוש בלתי חוקי בספורט, ובמרוץ האופניים טור דה פראנס 2008, התגלו שלושה רוכבים שנטלו תרופה זו.
בעקבות זאת הודיע הוועד האולימפי הבינלאומי, שישה שבועות לאחר סיום אולימפיאדת בייג'ינג (2008), כי כל 5,000 דגימות השתן שנלקחו מהספורטאים במהלך האולימפיאדה - תישלחנה לבדיקה מחודשת, כדי לאתר שרידי CERA.
חברת רוש, מפתחת התרופה, היא זו שסייעה לסוכנות העולמית נגד סמים בספורט לפתח בדיקה לגילוי שימוש ב-Mircera.
CDI בע"מ היא חברה תעשייתית המייצרת תקליטורי CD ו-DVD ועוסקת בתחומים משיקים כהגנה מפני העתקה והפצת מוצרי מיקרוסופט.
החברה הוקמה בשנת 1987 כמפעל לייצור תקליטורים בכרמיאל, הראשון בישראל ומהראשונים בעולם.
החברה הוקמה על ידי משפחת אשכנזי והלל אשכנזי היה היו"ר הפעיל שלה.
בשנת 1993 הונפקה החברה בבורסה של תל אביב.
כעבור עשור, ב-2003, שבה החברה להיות פרטית.
לחברה מפעל בכרמיאל וכן שותפות במפעלים לייצור תקליטורים בניו יורק ובפלורידה.
כשהחלה לפעול בסוף 1987, הייתה CDI החברה הראשונה בעולם שייצרה תקליטורים בקו יצור אוטומטי.
הקו כלל את הזרקת חומר הגלם, תהליכי הציפוי, הדפסת התווית על גבי התקליטור ובקרת איכות לכל מוצר על קו הייצור.
עד אז, כל התקליטורים בעולם יוצרו במודולים נפרדים, כשכל תהליך נעשה במכונה נפרדת וכל המכונות נמצאות בתוך חדר נקי גדול.
תהליך הייצור במפעל מתחיל בשלב המאסטרינג בו יוצרים תבנית ממנה ישועתקו התקליטורים בהזרקת פלסטיק.
במקביל, מבוצע תהליך קדם דפוס והכנת רשתות להדפסה בשיטת דפוס משי של התמונה שתופיע על גבי התקליטור.
לאחר מכן מבוצעים תהליכי הייצור עצמם בשני מסלולים – CD או DVD: הזרקה, ציפוי, בקרת איכות, הדפסה ואריזה.
ייצור תקליטור בשיטה זו שונה מתהליך צריבת תקליטורים ביתי על גבי CD-R או DVD-R (אשר לרוב מיוצרים במזרח אסיה).
שכפול תקליטורים בהליך התעשייתי (replication) נעשה על פי הזמנה והקלטה מראש.
התוכן מוטבע על התקליטור ברגע שצורתו מעוצבת מגרגרי פוליקרבונט, וכך מופק תוצר איכותי יותר שיישמר זמן רב יותר.
בנוסף לייצור תקליטורים, עם רכישת "וקטור הנדסה" ב-2007, הפכה CDI ליצרן מורשה (AR – Authorized Replicator) של מוצרי מיקרוסופט העולמית.
סידיאי מקדמת נושאים הקשורים לתחום עיסוקה העיקרי באמצעות מספר חברות בנות העוסקות בדפוס דיגיטלי, הגנה על זכויות יוצרים ומניעת העתקות, ביניהן חברת הקסאלוק.
CD Baby היא חנות מוזיקה מקוונת, המתמחה במוזיקה עצמאית.
האתר הוקם בשנת 1998 על ידי דרק סילברס, מוזיקאי וסוכן נדל"ן, על-מנת למכור את הדיסקים שלו באינטרנט, ועם הזמן החל למכור אלבומים של חברים ולהקות מקומית.
הוא הרחיב את החנות ותוך מספר שנים נהפכה לאתר המוביל במכירת מוזיקה עצמאית.
ארבעה העקרונות שהובילו את סילברס בניהול החנות הם:
האמנים יקבלו תשלום כל שבוע.
האמנים יקבלו את שמם וכתובתם של כי מי שקנה את המוזיקה (אלא אם כן הרוכש סירב לכך).
האמנים לעולם לא יוצאו מהחנות אם הם לא מכרו מספיק.
החנות לא תאפשר פרסום אמנים מסוימים.
בשנת 2001 החברה עברה לפורטלנד וזה היה מיקום המטה של החברה בכל שנות פעילותה.
בשנת 2008 אתר החברה היה המקור העיקרי להורדת מוזיקה של אפליקציה שפותחה על ידי חברת דידיום.
בשנת 2008 חברת "Disc Makers" רכשה את האתר תמורת 22 מיליון דולר.
נכון לשנת 2010 יש יותר מ-250,000 אלבומים למכירה באתר.
בשנת 2018 החברה שילמה לאמנים שמיוצגים באתר מעל ל-100 מיליון $, ובכך סך הכל התשלומים הגיוע ל-700 מיליון דולר.
בין האמנים המיוצגים באתר נמנים אינגריד מייקלסון, Twenty One Pilots, אלו בלאק, בון איבר ונוספים.
בשנת 2019 באתר היו יצירות של כ-650 אמנים ובסך הכל כ-9 מיליון יצירות.
בשנת 2019 האתר נמכר לחברת Downtown תמוכת 200 מיליון $.
במרץ 2020 הוכרז על סגירת האתר.
Consumer Electronics Show (בראשי תיבות: CES; או International Consumer Electronics Show - התערוכה הבינלאומית של אלקטרוניקה ביתית) היא תערוכה מסחרית בתחום הטכנולוגיה שמתקיימת מדי שנה בחודש ינואר במרכז הכנסים בלאס וגאס, נבדה, ארצות הברית.
לצד התערוכה המרכזית מתקיימת תערוכה שאינה פתוחה לציבור, במימון איגוד מוצרי הטכנולוגיה לצרכנים (Consumer Technology Association) (לשעבר, איגוד מוצרי האלקטרוניקה לצרכנים (Consumer Electronics Association)), שבה ניתנת למשל הצצה מוקדמת על מוצרים מתוכננים וניתנות הכרזות רשמיות על מוצרים חדשים.
כוכבה של תערוכת CES דרך לאחר ביטולה של תערוכת COMDEX.
תערוכת CES הראשונה התקיימה ביוני 1967 בניו יורק.
היא היוותה תחליף לאירוע Chicago Music Show (אירוע המוזיקה של שיקגו), שעד אז שימש כאירוע המרכזי שבו הוצגו מוצרי אלקטרוניקה לשימוש צרכני.
באירוע הציגו מעל 100 חברות וביקרו בו כ-17,500 מבקרים.
הנאום הפותח של התערוכה ניתן על ידי יו"ר מוטורולה בוב גלווין (Bob Galvin).
מ-1978 עד 1994 נערכה תערוכת CES פעמיים בשנה, כאשר בינואר מתקיים אירוע ה-Winter Consumer Electorincs Show (WCES; תערוכת החורף לאלקטרוניקה לצרכנים) בלאס וגאס, וביוני מתקיים אירוע ה-Summer Consumer Electronics Show (SCES; תערוכת הקיץ לאלקטרוניקה לצרכנים) בשיקגו.
בשנת 1995 התקיימה תערוכת הקיץ בלאס וגאס, כמתוכנן.
אך, בעקבות דעיכת הפופולריות של תערוכות הקיץ בשיקגו, החליטו המארגנים לנסות להפוך את התערוכה לתערוכה נודדת שתבקר בכמה ערים שונות, החל מ-1995, כאשר התערוכה הראשונה במסע התערוכות תוכננה להתקיים במרכז הכנסים של פנסילבניה (Pennsylvania Convention Center) בפילדלפיה.
אולם, תערוכת המשחקים E3 שהתקיימה בשנה זו בפעם הראשונה, תוכננה להתקיים בחוף המערבי באותו סוף-שבוע ורבים מהמציגים בתערוכת ה-CES הביעו את מחאתם בפני מארגני תערוכת הקיץ בפילדלפיה, מה שהביא לביטולה.
תערוכת החורף של 1996 התקיימה שוב בלאס וגאס בחודש ינואר, ולאחריה התקיימה תערוכת קיץ באורלנדו, פלורידה, אולם בתערוכת קיץ זו רק חלק קטן מהמציגים הקבועים בתערוכה לקחו בה חלק.
ב-1997 נחלה שוב תערוכת החורף בלאס וגאס הצלחה רבה.
תערוכת ה"קיץ" הבא תוכננה יחד עם תערוכת האביב של COMDEX באטלנטה, אך כאשר רק כעשרים חברות התכוונו להשתתף בתצוגה של CES, חלקה של CES בתערוכה משותפת זו בוטל.
ב-1998 התערוכה החלה להתקיים על בסיס שנתי, בלאס וגאס בלבד.
הקמת מבנה התערוכה בלאס וגאס ופירוקו אורכים 18 ימים לערך.
בתאריך 7.10.2013 התערוכה הגיעה לישראל, בפעם הראשונה.
ב-2015 הציגה חברת ZUtA Labs מישראל את המדפסת רובוטית הניידת הראשונה בעולם וזכתה בתואר ה־Best of Innovation בקטגוריית ה־Computer Accessories.
להלן כמה מהמוצרים החשובים שהוצגו בתערוכה:
קונסולת פונג ביתית, של חברת אטארי, 1975
CD+G (ידוע גם בתור CD+Graphics) הוא סוג מיוחד של תקליטור אודיו שמסוגל להציג גרפיקה ברזולוציה נמוכה בנוסף להשמעה של רצועות האודיו המאוחסנות על גבי התקליטור, במידה שהתקליטורים מהסוג הזה מנוגנים בנגן שתומך בהתקן זה.
תקליטורים מהסוג CD+G נמצאים בעיקר בשימוש במכונות קריוקי אשר מסתמכות רק על כך שהתקליטורים המנוגנים בהם יהיו בפורמט זה על מנת להציג על המסך את מילות השירים הכלולים בתקליטור.
ניתן לנגן גם את התקליטורים מסוג CD+G בנגני תקליטורים אודיו סטנדרטיים, אך רק כאשר מנגנים אותם בנגני תקליטור מיוחדים התומכים בהתקן CD+G, ניתן לצפות גם באלמנטים הגרפיים המאוחסנים על גבי התקליטורים (לרוב נגני התקליטורים התומכים בהתקן CD+G מחוברים למסך טלוויזיה או צג מחשב).
על אף שלרוב נעשה שימוש בתקליטורים מסוג CD+G במכונות קריוקי לאורך השנים יצאו לשווקים מכשירים אחרים התומכים גם בפורמט זה.
מבין המכשירים הבולטים שמסוגלים להציג את המידע הגרפי המאוחסן בתקליטורי ה-CD+G ניתן למנות מספר מכשירים בולטים שיצאו לשווקים במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 בהם נגן התקליטורים CD-i מבית פיליפס, קונסולת משחקי הווידאו Sega Saturn וקונסולת המשחקים 3DO.
מתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 ועד היום חברות שונות מייצרות נגני DVD התומכים בפורמט זה.
כמו כן, החל מתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 ישנם גם תוכנות מחשב שונות המסוגלות לנגן תקליטורים בפורמט זה במחשבים הביתיים.
תקליטורי CD+G מכילים גרפיקה צבעונית בעלת 16 צבעים בלבד (4-ביט) המוצגת ברזולוציה של 300 x 216 פיקסלים.
בדומה לתקליטורי אודיו סטנדרטיים, גם תקליטורי CD+G מכילים בסביבות 15–20 שירים בכל תקליטור.
תקליטור ה-CD+G המסחרי הראשון בהיסטוריה שיצא לשווקים, היה "Eat or Be Eaten" מאת The Firesign Theatre שיצא לשווקים במהלך שנת 1985.
קיימים תוכנות מחשב שונות המאפשרות למשתמשים בהם לייצר תקליטורים מסוג CD+G ולגרום לכך שהמילים של השירים יוצגו על גבי המסך במקביל להשמעת השירים שבתקליטור.
אלבומים בולטים שפורסמו בפורמט CD+G
Silvertone – אלבום הבכורה של זמר הרוק האמריקני כריס אייזק אשר יצא לשווקים בשנת 1985.
Smash Hits – אלבום האוסף של להקת הרוק האמריקנית-בריטית The Jimi Hendrix Experience, בהנהגתו של הגיטריסט ג'ימי הנדריקס, אשר יצא לשווקים בשנת 1988.
Naked - אלבום האולפן ה-8 והאחרון של להקת הגל החדש האמריקנית Talking Heads שיצא לשווקים בשנת 1988.
The Breathtaking Blue – אלבום האולפן השלישי של להקת הסינת'פופ הגרמנית המצליחה אלפאוויל שיצא לשווקים בשנת 1989.
Behind the Mask - אלבום האולפן ה-15 של להקת הרוק האמריקנית-בריטית פליטווד מק שיצא לשווקים בשנת 1990.
CD Projekt (IPA: , בתעתיק לעברית: צֶדֶה פְרוֹיֵקְט, בעבר הייתה ידועה בתור Optimus SA), אשר גם ידועה בתור CD Projekt Capital Group, היא חברה פולנית אשר מתמקדת בפיתוח והפצה של משחקי וידאו דרך חברות הבת שלה.
שם מיקום מטה החברה שנת הקמה שנת רכישה הערות GOG.com ורשה, פולין 2008 חנות דיגיטלית להפצת משחקי וידאו נטולי DRM.
CD Projekt RED 2002 מפתחת משחקי וידאו, ידועה בסדרת משחקי The Witcher.
CD Projekt RED North America בוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית 2022 The Molasses Flood ורשה, פולין 2014 2021 Spokko בוסטון, מסצ'וסטס, ארצות הברית 2018
cdp.pl - חברת הפצת משחקי וידאו, סרטים וספרים דיגיטליים פולנית.
Metropolis Software - חברת פיתוח משחקי וידאו פולנית.
CD Projekt RED (נהגה צה דה פרויקט רט) היא חברת פיתוח משחקי וידאו פולנית שהוקמה בשנת 2002 בתור סטודיו פיתוח של CD Projekt.
החברה ידועה בעקבות פיתוח סדרת The Witcher, אשר מבוססת על סדרת ספרים בעלת אותו שם מאת הסופר הפולני אנדז'יי ספקובסקי.
לאחר יציאתו של The Witcher ב-2007, ל-CD Projekt RED היו מספר פרויקטים בפיתוח.
רובם הגדול של המשחקים בוטלו, כתוצאה מבעיות כלכליות גדולות שהיה לחברת האם שלה, CD Projekt במהלך המשבר הכלכלי של 2009-2010. בפברואר 2008, חברת האם של CD Projekt RED, CD Projekt רכשה את חברת Metropolis Software אשר מוזגה לאחר מכן עם CD Projekt RED.
במהלך הזמן הזה, Metropolis Software עבדה על משחק יריות בגוף ראשון בשם They.
המשחק נכנס למצב המתנה ב-2009 עם מיזוגו של הסטודיו, כש-CD Projekt נאבקה עם בעיות כלכליות.
לאחר מכן נחשף שלאחר המיזוג עם CD Projekt RED, They היה אמור להיות שונה מהחזון המקורי של Metropolis Software והיה אמור להיות יותר מרוכז בפיתוח העלילה תוך שאיפה מהמשחקים ביושוק ו-Half-Life 2. CD Projekt RED הצהירה כי They זהו רק שם זמני וכי המשחק אמור לצאת לאור תחת שם שונה.
השם הסופי שנקבע, על פי שמועות, הוא Interference.
כמו כן, CD Projekt RED מתכננת להוציא לאור שתי חבילות הרחבה למשחק The Witcher הראשון.
שתי ההרחבות התמקדו באופן רופף על הסיפור ובוטלו לפני שבכלל הוכרז עליהם רשמית.
CD Projekt התעניינה ביצירת תוכן נוסף ל-The Witcher באותה דרך שבה מודים בתשלום נוצרים במשחק נוורווינטר נייטס וכן יצרה קשר עם שני מפתחים שחברת BioWare המליצה עליהם.
חבילת ההרחבה השנייה נקראה The Witcher: Outcast ופותחה על ידי roXidy, המפתחת של מוד הפרמיום של נוורווינטר נייטס בשם "Wyvern Crown of Cormyr".
הסיפור מתרחש באי פראו (Faroe) שבקבוצת איי סקליג (Skellige Islands), אחד מהמקומות שנכללו ב-The Witcher 3: Wild Hunt.
כמו כן, CD Projekt RED עובדת על המשחק Cyberpunk 2077, משחק תפקידים מסוג עולם פתוח המבוסס על משחק מערכת לוח שולחן בשם Cyberpunk 2020 שנוצרה על ידי מייק פונדסמית'.
רימייק של The Witcher TBA רימייק למשחק הראשון בסדרת המכשף, מפותח על ידי Fool's Theory Cyberpunk 2 (בעבר פרויקט אוריון) משחק ההמשך ל-Cyberpunk 2077 פרויקט סיריוס (המכשף) TBA משחק המתרחש ביקום של המכשף.
מפותח בשיתוף עם The Molasses Flood פרויקט הדר IP חדש של CD Projekt שלא מבוסס על אף יצירה קיימת.
CD Projekt RED לא מסתירה את התנגדותה להכללת טכנולוגיית DRM במשחקי וידאו ותוכנות.
החברה מאמינה כי DRM לא אפקטיבי מספיק בשביל לעצור פיראטיות תוכנה.
טענות אלו מתבססות על מידע המכירות של The Witcher 2: Assassins of Kings.
CD Projekt RED מצאו שהמהדורה הראשונית שלהם, שכללה טכנולוגיית DRM הורדה באופן פיראטי כ-4.5 מיליון פעמים בעוד שהשחרור מחדש ללא DRM הורדה באופן פיראטי פי כמה וכמה פחות פעמים מאשר הגרסה עם ה-DRM.
כתוצאה מכך, CD Projekt RED הוציאה לאור את The Witcher 3: Wild Hunt ללא כל טכנולוגיית DRM כבר מההתחלה.
CDS (ראשי תיבות של Credit Default Swap, בתרגום חופשי: חוזה החלף לסיכוני אשראי) הוא נגזר אשראי נפוץ המאפשר העברת חשיפת אשראי בין צדדים בעסקה.
ה-CDS הוא חוזה בין שני צדדים שמשמש כביטוח מחדלות פירעון של מנפיק פרטי או מדינה.
גופים גדולים בשוק ההון הגלובלי כגון קרנות גידור, בנקי השקעות ומשקיעים מתוחכמים גדולים משתמשים בהם גם להימור על מצבן של חברות.
החוזה הוא הסכם כי מוכר ה-CDS יפצה את הקונה בתשלום במקרה של פשיטת רגל של בעל החוב או בהתקיים אירוע אשראי מהותי אחר שעליו הוסכם, בתמורה קונה החוזה משלם סדרה של תשלומים (הנקראים מרווח או עלות) למוכר.
במהלך המשבר הפיננסי של 2008 חוסר השקיפות בשוק העצום הזה הפך לדאגה לרגולטורים מכיוון והוא היווה סיכון מערכתי לכל המערכת הפיננסית.
טווח החוזים נע בין שנה ל-10 שנים כשהטווח הרווח ביותר הוא 5 שנים.
המצב הרווח ל-"אירוע אשראי" הוא דיפולט אך יכול גם להיות אירועים כמו אי תשלום, ארגון חוב מחדש ופשיטת רגל כוללת, או אפילו ירידה בדירוג האשראי של הלווה.
במקרים של חוזי CDS על חובות ריבוניים של מדינות אירועי אשראי יכולים לכלול ביטוח מפני התכחשות המדינה לחובה, הקפאת חוב.
משקיע או ספקולנט יכול "לקנות הגנה" על מנת לגדר את הסיכון של דיפולט באג"ח או במכשיר חוב אחר, ללא קשר לשאלה אם המשקיע הנ"ל מחזיק או בעל עניין או נושא כל סיכון להפסד בגלל מכשיר החוב עליו הונפק חוזה ה-CDS.
מרווח ה-CDS הוא הסכום השנתי אותו קונה ההגנה חייב לשלם למוכר ההגנה לאורכו של החוזה והוא מבוטא באחוזים של הסכום.
לדוגמה, אם מרווח ה- CDS של איגרת חוב קונצרנית מסוכנת הוא 50 נקודות בסיס, או 0.5% (1 נקודת בסיס = 0.01%), והמשקיע קונה הגנה מבנק בדירוג AAA בשווי של $10,000,000 עליו יהיה לשלם לבנק 50,000$.
תשלומים ישולמו בדרך כלל על בסיס רבעוני ויימשכו עד שחוזה CDS יפקע או עד לאירוע אשראי בנייר.
חוזי ה-CDS מזכירים מאוד את מאפייני הביטוח, משום שהקונה משלם פרמיה ובתמורה מקבל סכום כסף אם אירוע חריג מתרחש.
עם זאת יש גם הבדלים רבים, ההבדל החשוב ביותר הוא שפוליסת ביטוח מספקת שיפוי כנגד ההפסדים שנגרמו בפועל לבעל הפוליסה על נכס שבו הוא מחזיק עניין ביטוחי.
לעומת זאת CDS מספק תשלום שווה לכל המחזיקים המחושב באמצעות שיטה נפוצה ומוסכמת.
בעל החוזה לא צריך להיות בעלים של נכס הבסיס ואפילו לא צריך לסבול הפסד מאירוע האשראי, ולכן יכולים לשמש חוזי ההחלף הללו לביצוע ספקולציות על מכשירי חוב.
כאשר שני צדדים נכנסים לחוזה CDS, הקונה והמוכר של חוזה ההגנה חשופים כל אחד לסיכון הנגדי של הצד השני.
CCleaner (במקור נקראה Crap Cleaner) היא תוכנת מחשב שפותחה על ידי חברת Piriform, לניקוי המחשב מקבצים לא חשובים כמו קובצי אינטרנט זמניים, וערכי רישום לא תקפים.
פעולת התוכנה איננה מאיצה את פעולת המחשב ומערכת ההפעלה, ואיננה מוחקת וירוסים ונוזקות, אלא מפנה מקום בדיסק הקשיח.
מחיקת קבצים מיותרים, כגון עוגיות דפדפן, קבצים זמניים של Windows, קובצי אינטרנט זמניים וקבצים שנשארו מתוכנות שהוסרו.
בשימוש לא זהיר, התוכנה תמחק גם נתונים אישיים לא מגובים בדפדפנים ובתוכנות אחרות.
הסרת תוכנות ויישומים מהמחשב כולל מחיקה מלאה של נתונים
ביכולתה לקבוע אילו יישומים יפעלו עם הפעלת המערכת.
CEH (ראשי תיבות באנגלית של Certified Ethical Hacker, תרגום: האקר אתי מוסמך) היא הסמכה המתקבלת על ידי הוכחת הידע הדרוש להערכת רמת האבטחה של מערכות ממוחשבת, תוך מענה על שאלות הקשורות לטכניקות בדיקות חדירוּת.
הקוד של בחינת CEH הוא 312-50. למרות שההסמכה (והקורס) המכונים Version 10 (גרסה 10), המבחן לא השתנה מאז v8, ולכן קוד הבחינה נשאר 312-50.
בדיקות חדירות מוזמנות על ידי ארגונים השוכרים מוסמך לפריצה אתית כדי לחדור לרשתות ולמערכות המחשב במטרה למצוא ולתקן פגיעויות אבטחה.
ה-EC-Council מציעה עוד הסמכה, המכונה CNDA (אדריכל הגנת רשת מוסמך).
אישור זה נועד עבור סוכנויות של ממשלת ארצות הברית וזמין רק לחברים של סוכנויות ממשלתיות מסוימות, כולל כמה קבלנים פרטיים של הממשלה, בעיקר תוך עמידה בהנחיית משרד ההגנה 8570.01-M.
מועדון דפורטיבו לוגרונייס SAD (בספרדית: Club Deportivo Logroñés, S.A.D.) היה מועדון כדורגל ספרדי מהעיר לוגרוניו, הממוקמת בלה ריוחה שבספרד.
ב-2009 הורד המועדון לליגה הספרדית החמישית וחדל מלהתקיים.
לאחר שמועדון הכדורגל CD לוגרוניו הפסיק את פעולתו עקב מלחמת האזרחים בספרד, ב-30 במאי 1940 הוקם המועדון "CD לוגרונייס".
הוא החל את דרכו בליגה הספרדית הרביעית, ובסוף עונת 1949/1950 כבר עלה לליגה הספרדית השנייה.
במהלך השנים הבאות נדד המועדון בין הליגות הנמוכות, וב-14 ביוני 1987 עלה המועדון לראשונה בתולדותיו ללה ליגה.
בעונת 1989/1990 הגיע המועדון לעונת השיא שלו, כשהקבוצה סיימה במקום השביעי בליגה, במרחק שתי נקודות בלבד מהשתתפות בליגה האירופית.
את עונת 1994/1995 סיימה הקבוצה עם 13 נקודות בלבד, וירדה לליגה השנייה.
בעונה שלאחריה עלתה הקבוצה חזרה ללה ליגה, אך ירדה שוב בתום עונת 1996/1997, בה סיימה שוב במקום האחרון בטבלה.
הייתה זו העונה האחרונה של המועדון בלה ליגה.
בתום עונת 1999/2000 ירדה הקבוצה מהליגה השנייה לליגה הרביעית בעקבות קשיים פיננסיים.
בתום העונה סיימה הקבוצה במקום הראשון ועלתה לליגה השלישית.
בתום עונת 2003/2004 ירדה שוב הקבוצה ליגה עקב בעיות כספיות, אך חזרה לליגה השלישית לאחר שתי עונות.
בתום עונת 2007/2008 שוב ירדה לליגה הרביעית בשל בעיות תקציביות.
ב-4 בינואר 2009 עלו למגרש רק תשעה שחקנים למשחק נגד דפורטיבו ארנדו, במחאה על אי קבלת משכורתם.
למשחק הבא לא עלו כלל שחקנים, ובשל כך הורידה פדרציית הכדורגל הספרדית המלכותית את המועדון לליגה החמישית, והמועדון פסק מלהתקיים, כשבמקומו הוקמו שני מועדוני כדורגל: SD לוגרונייס ו-UD לוגרונייס.
בסך הכל שיחקה הקבוצה 9 עונות בלה ליגה, 18 עונות בליגה הספרדית השנייה, 11 עונות בליגה הספרדית השלישית ו-29 עונות בליגה הספרדית הרביעית.
CEO (ראשי תיבות בלועזית למילה מנכ"לית) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית נטע ברזילי, והשיר הראשון שיצא לאור בהוצאת חברת התקליטים דיסני מיוזיק גרופ.
את מילות השיר חיברו ברזילי לצד איתי שמעוני ואבשלום אריאל, שגם הפיק את השיר בשיתוף עם בועז ואן דה ביטס.
הוא פורסם בשירותי המדיה השונים ב-13 באוקטובר 2021.
בניסיון לפתח את קריירת המוזיקה שלה ולהתפרסם ברחבי אירופה וארצות הברית, עזבה ברזילי את חברת התקליטים טדי הפקות, שהפיקה את שיריה הקודמים דוגמת "אפס מאמץ" ו-"Bassa Sababa".
היא חתמה חוזה הקלטות חדש עם דיסני מיוזיק גרופ, שנוסדה לאחרונה.
בריאיון לגופי תקשורת שונים סיפרה כי מאז צאת השיר "Moustache", התקשתה לקחת החלטות שישפיעו על קריירת המוזיקה שלה בעצמה.
לצד "CEO" פורסם השיר "DUM", שמספר על תקופת הדייטים של ברזילי.
אזורתאריך יציאהפורמטחברות תקליטיםעולם13 באוקטובר 2021הורדה דיגיטלית • סטרימינגדיסני מיוזיק גרופ
CDC 6600 היה מחשב של חברת קונטרול דאטה בפיתוחו של סימור קריי שהוצג ב-1964, והיה המחשב המהיר בעולם עד 1969, אז הוצג יורשו וממשיך דרכו, CDC 7600 , גם הוא בפיתוחו של קריי.
הוא נחשב בדרך כלל מחשב העל המוצלח הראשון, וביצועיו עלו פי שלושה על המחשב שקדם לו, IBM 7030 Stretch .
ה-6600 הוא הדגם הראשון והמרכזי בסדרת 6000 של החברה.
6600 היה הצלחה מסחרית, ומעל מאה מחשבים נמכרו, אף על פי שהיה אחד המחשבים היקרים, עם תג מחיר של עד 9 מיליון דולר.
הוא סימן את תחילת שליטתה של CDC בשוק מחשבי העל, שנמשכה עם ממשיך דרכו, CDC 7600.
המחשב תוכנן על ידי צוות קטן בהנהגת סימור קריי, שהגה ומימש את הרעיונות המרכזיים.
CDC איבדה את ההגמוניה בשוק מחשבי העל כתריסר שנים אחר כך, עם הצגת המחשב קריי 1 , גם הוא בתכנון סימור קריי שעזב את CDC ופתח חברה משלו.
תכנון המחשב נחשב פורץ דרך בתחומים רבים.
הוא נחשב בדרך כלל למעבד הראשון בארכיטקטורת RISC, שנים לפני שהמושג והשם RISC נוצרו, היה אחד המחשבים הראשונים שנבנו בעזרת טרנזיסטורי סיליקון, אחד הראשונים עם ריבוי מעבדים, והציג חדשנות בעיצוב הפיזי ובטכנולוגית קירור מתוחכמת.
כל אלו נועדו למטרה אחת אותה הציב קריי - ליצור את "המחשב הגדול בעולם", המושג המקובל אז למחשב המהיר בעולם.
קריי וצוותו עמדו במשימתם בהצלחה מרשימה, המחשב היה הצלחה מסחרית, והשפיע על עיצוב מחשבים בדורות הבאים.
במלחמת העולם השנייה הפעיל הצי האמריקאי קבוצה שפיתחה ציוד אלקטרוני לפענוח צפנים.
בתום המלחמה, הדרג הבכיר בצי חשש מהאפשרות שחברי הצוות יתפזרו בחברות שונות בשוק הפרטי, ונמצא פתרון בדמות הקמת חברה דרך יצרן ציוד תעופה ומטוסים בשם צ'ייס איירקראפט .
החברה החדשה המשיכה לבצע פרויקטים עבור הצי ופעלה ישירות מול הצי בלי שקיפות כלפי חברת האם שלה, צ'ייס איירקראפט, משום שבכירי ומנהלי צ'ייס חסרו את הסיווג הביטחוני שהיה נחוץ לשם כך.
בעקבות דיון ומחלוקת בבית הנבחרים של ארצות הברית, בשאלה האם ראוי שהצי יחזיק למעשה בבעלותו חברה פרטית, נמכרה ERA לחברת רמינגטון ראנד שהייתה אז אחת מחברות המחשבים המובילות.
בהמשך התמזגה רמינגטון ראנד עם חברת ספרי , והצוות המשיך לעבוד במסגרת ספרי, והיה אחראי לתכנון מספר מחשבים.
לקראת 1957, חברי הצוות שהיו מורגלים בעצמאות, חשו שהתערבות ההנהלה הבכירה בהחלטות שונות בפרויקטים עליהם עבדו גורמת לעיכובים ומפריעה לעבודה.
מרבית חברי הצוות פרשו והקימו חברה חדשה בשם קונטרול דאטה, או CDC.
הם השאירו מאחור חבר צוות מרכזי, סימור קריי, כדי לכבד התחייבות שקיבלו לסיים את העבודה על מערכת שהזמין הצי.
קריי סיים את העבודה והצטרף לחבריו ב-1960. הוא פיתח בחברה מספר מחשבים, בהם ה-CDC-1604, אחד המחשבים הראשונים שהיו מבוססים על טרנזיסטורים ולא שפופרות ריק, ובין המחשבים המהירים בעולם כשהוצג ב-1960. מחשב נוסף שתכנן היה CDC 160, ובגרסה מעודכנת 160A, מחשב 12 סיביות שנחשב אחד ממחשבי המיני הראשונים.
החברה הגיעה להצלחה מסחרית וטכנית, ופיתחה מספר קווי מוצרים, בהם סדרת 3000, שהייתה המשך טבעי של 1604. עם זאת, קריי חש תסכול גובר והולך מהאילוצים שהוטלו עליו מכיוון מחלקות השיווק והמכירות, ומהתערבות מנהלים אחרים בפעילות מחלקת המחקר והפיתוח שעמד בראשה, והודיע למנכ"ל שאם משהו לא ישתנה, הוא יעזוב.
הנהלת החברה חשה שקריי חשוב מדי מכדי לאבדו, והסכימה לתנאיו.
ב-1962 קריי שכנע את החברה לפתוח מרכז פיתוח הרחק ממרכז החברה במיניאפוליס.
הוא רכש חלקה בעיר הולדתו, צ'יפווה פולס , ומעבדת פיתוח חדשה נבנתה עליה.
אף על פי שהצורך להמתין לסיום הבינוי עיכב את המהלך, הוא התברר כמוצלח.
קריי וצוותו עברו למעבדה החדשה, שמנהלי החברה, ואפילו המנכ"ל, ויליאם נוריס לא הורשו לבקר בה בלי הזמנה מפורשת, והצוות עבד ללא הפרעות חיצוניות.
מטרתו של קריי הייתה ברורה ונועזת: לבנות את המחשב המהיר בעולם.
תוך זמן קצר התברר שטרנזיסטורי הגרמניום עליהם היו מבוססים המחשבים הקודמים לא יצלחו, ואי אפשר להגיע בעזרתם לזמני המיתוג הדרושים, וקריי פנה לטרנזיסטורי סיליקון, שחברת פיירצ'יילד החלה למכור זמן קצר לפני כן, ולתצורה חדשנית, שנועדה לקיצור המוליכים בין היחידות השונות ככל הניתן.
כל אלו נועדו לתמוך בחידוש העיקרי: הארכיטקטורה, שממוקדת לחלוטין במטרה אחת: ביצועים, ובפרט ביצועי נקודה צפה.
התכנון הציג עקרונות רבים שניתן למצוא ב"אילן היוחסין" של פרטים סטנדרטיים בכל מעבד מודרני, והשיגה את מטרתה בהצלחה מרשימה.
המחשב תוכנן רובו ככולו על ידי קריי וג'ים תורנטון, "הגאון הנסתר" של ה-6600.
מחשבי התקופה התבססו על מעבד מרכזי יחיד, שטיפל בנוסף לחישובים גם בקלט/פלט ובמשימות נוספות, כמו ניהול המשימות.
קריי נקט בגישה שונה, וב-6600 כלל מעבד מרכזי פשוט ומהיר, שמטפל בחישובים בלבד (מחשבים אחרים בסדרה צוידו בשני מעבדים מרכזיים), ובמקביל עשרה "מעבדים היקפיים" שטיפלו בקלט/פלט, ניהול העבודה, ומטלות נוספות שאינן חישוב.
המעבד המרכזי נבנה בארכיטקטורה שלימים נקראה בשם RISC, או מחשוב עם סט פקודות מצומצם.
גם העיצוב הפיזי של המחשב כוון כולו להגדלת הביצועים, שמשמעותה שימוש בנתיבים קצרים ככל האפשר עבור האותות.
כדי לאפשר זאת, נבנה המחשב בצורת +, כשרכיבי החישוב נמצאים בחלקיהן הפנימיים של ארבע הזרועות.
המעבר לסיליקון וזמני המיתוג המהירים חייבו גישה חדשה לפיזור החום, והמחשב מקורר בעזרת פריאון, כאשר יחידות הקירור וספקי הכוח מאכלסים את חלקן החיצוני של הזרועות.
המחשב הוצג ב-1964, ולמרות תג המחיר הגבוה היה הצלחה מסחרית, ומעל 100 מחשבי 6600 נמכרו.
הראשונים סופקו למוסדות ממשלה ומשרד ההגנה האמריקאי, ובהמשך לגופים נוספים, רבים מהם אוניברסיטאות.
כשהמחשב יצא הוא היה מהיר פי שלושה מהמחשב המהיר ביותר עד אז, של חברת IBM.
מנכ"ל IBM, תומאס ווטסון הבן, הפיץ מזכר לחברה בה הביע מורת רוח מכישלונה של חברתו לשמור על מעמדה.
מחשב ה-Stretch של IBM אמנם השיג את המעמד, והיה המהיר ביותר עד אז, אך לא עמד בציפיות, וביצועיו נפלו בהרבה מהיעד, בעוד שזמן ועלות הפיתוח שלו תפחו ועלו, והחברה למעשה זנחה את הפרויקט ווטסון הוציא מזכר בו כתב:
כשהמזכר הוצג לקריי הוא הגיב, לא בלי שמץ לגלוג, "נראה שווטסון ענה בעצמו לשאלתו".
כמענה להצלחתו של CDC 6600 החלה חברת IBM במיזם לפיתוחו של מחשב מהיר יותר.
המיזם הניב חידושים בארכיטקטורה ובטכנולוגיה, אך לא תאם את ספינת הדגל של החברה, IBM System/360, ובשנת 1969 בוטל קודם שעבר לייצור.
במקום זאת, IBM הכריזה על כוונתה לייצר במסגרת System/360 את מודל 92, שיהיה מהיר כמו CDC 6600. אף שהמחשב ש-IBM הכריזה עליו לא היה קיים, ההכרזה עליו פגעה קשות במכירות של CDC 6600, משום שלקוחות פוטנציאליים העדיפו להמתין למחשב המובטח של IBM.
נוריס לא השלים עם צעד זה של IBM, ותביעת הגבלים עסקיים שיזם הובילה להסדר, בתחילת 1973, שהעביר 80 מיליון דולר מ-IBM ל-CDC.
במסגרת ההסדר קיבלה CDC לבעלותה את SBC, חברה בת של IBM שכללה את לשכות השירות של IBM, שפעילותה השתלבה בפעילות לשכות השירות של CDC.
CDC-6600 מבוסס טרנזיסטורי סיליקון, ופועל בקצב שעון של 10MHz.
הזיכרון הוא זיכרון ליבה מגנטית, שמפוזר פיזית בארבע הזרועות.
בחלקן החיצוני של הזרועות ספקי כוח ומחליפי חום מקוררי מים, שמקררים את רכיבי המחשב עצמו בעזרת פריאון.
מהירות הגישה לזיכרון היא 10 מחזורי שעון.
הרכיבים העיקריים מלבד הזיכרון הם המעבד המרכזי ועשרת המעבדים ההיקפיים.
הארכיטקטורה מאפשרת התקנת שני מעבדים מרכזיים, ובכמה מדגמי הסדרה מותקנים שניים (לכל היותר אחד מהם מהסוג המהיר יותר).
המחשב בנוי מקרוב ל-6,000 מודולים (בתמונה), שקוררו במערכת סירקולציה של פריאון נוזלי, על כל אחד מהם כמה עשרות טרנזיסטורים ורכיבים נוספים.
בסך הכל המחשב כולל כ-400,000 טרנזיסטורים, ומאות קילומטרים של כבלים, שמאכלסים בצפיפות את מרכז המחשב ומקשרים בין היחידות בארבע הזרועות.
בכל זרוע ארבע יחידות, הממוספרות מ-1 עד 16, כשבכל יחידה כזו כמה מאות מודולים, זיכרון, ורכיבים נוספים.
יחידה 1 הכילה את עשרת המעבדים ההיקפיים והזיכרון הפרטי שלהם, ומעט חומרת קלט/פלט.
המעבד המרכזי מפוזר במספר יחידות בכל הזרועות, וכמוהו זיכרון המחשב, שגודלו המרבי 128K מילים בנות 60 סיביות, קצת פחות ממגהבייט במינוח מודרני (כמה מחשבים עם פחות זיכרון נבנו עם שלוש זרועות בלבד).
עד 32 יחידות זיכרון ליבה עם 4,096 מילים כל אחת מפוזרות בזרועות המחשב.
אורך המילה הוא 60 סיביות.
מילה יכולה להיות מספר נקודה צפה, שלם "ארוך" (long integer) בשיטת המשלים ל-1, עד עשרה תווים מקודדים בקידוד קנייני של CDC, או הוראות למחשב, כלומר התוכנית המבוצעת.
מהירות הגישה הכוללת לזיכרון היא 10 מחזורי שעון, אך בכל מחזור שעון ניתן להתחיל פעולה חדשה של קריאה או כתיבה.
הזיכרון משותף למעבד המרכזי ולמעבדים ההיקפיים.
בכל מחזור שעון פועל המעבד המרכזי ואחד המעבדים ההיקפיים.
רכיב חומרה מיוחד, שכונה stunt box, או "תיבת הלהטוטים" ניהל את הגישות לזיכרון של המעבדים, וביצוע פעולות נוספות הקשורות לזיכרון ולתעדוף משימות.
בנוסף לזיכרון המרכזי לכל מעבד היקפי יש זיכרון פרטי - 4,096 מילים בנות 12 סיביות.
ניתן להוסיף "זיכרון משני" גדול ואטי יותר, עם מנגנון מהיר להעתקת מקטעי זיכרון בין הראשי למשני, בשליטת חומרה ("תיבת הלהטוטים") בלבד, בלי צורך בהתערבות המעבדים אחרי הכנת הפעולה.
השימוש העיקרי בזיכרון המשני דומה למימוש של חלק קטן ממה שמכונה היום זיכרון וירטואלי.
למעבדים אין גישה ישירה לזיכרון המשני.
למעבד המרכזי שני אוגרים ייעודיים, המחזיקים כתובת וגודל.
הכתובת משמשת "כתובת הבסיס" של המעבד, וכשהמעבד מבקש לקרוא או לכתוב לכתובת מסוימת, הכתובת הפיזית בשימוש היא סכום כתובת הבסיס והכתובת המבוקשת.
בכל גישה לזיכרון מושווית הכתובת עם הגודל המוקצה, ואם התהליך ביקש לקרוא או לכתוב לכתובת מחוץ לבלוק שהוקצה לו, נוצרת שגיאה והתהליך נעצר.
באופן זה יכול המחשב להריץ מספר תהליכים מבודדים כשמערכת ההפעלה מקצה לכל אחד מהם זמן לפי הצורך, כשלכל תהליך מוקצה בלוק זיכרון עם אבטחה שתהליך אחד לא יוכל או "להציץ" בזיכרון שהוקצה לאחר או לשבש אותו.
למעבדים ההיקפיים גישה מלאה לזיכרון כולו, בנוסף לזיכרון הפרטי שיש לכל אחד מהם.
המעבד המרכזי בנוי בארכיטקטורת RISC, עם רוחב מילה של 60 סיביות.
הוא מכיל 10 יחידות עיבוד עצמאיות שאחראיות על פעולות כמו כפל נקודה צפה (שתי יחידות), חיבור וחילוק נקודה צפה (יחידה אחת לכל פעולה), ובדומה יחידות לפעולות במספרים שלמים ופעולות לוגיות.
אין לו גישה לעולם החיצון, כלומר לקלט ופלט, אלא לזיכרון המחשב בלבד.
הוא נשלט על ידי אחד המעבדים ההיקפיים, מספר 0.
דגם חלש יותר של המעבד המרכזי, עם יחידת עיבוד יחידה, הוצג מאוחר יותר, ב-CDC-6400 (בדגמים נוספים שני מעבדים "חלשים" או מעבד "חלש" ומעבד "חזק").
יחידות העיבוד העצמאיות מאפשרות לתוכנה שנכתבת היטב לגרום למספר פעולות להתבצע במקביל: ניתן להתחיל פעולת חיבור או כפל נוספת אחרי פעולת כפל, בלי להמתין לסיום הפעולה הראשונה, בתנאי שתוצאת הפעולה אינה אחד האופרנדים בפעולות הבאות.
בפעולות מסוימות יכולת זו מכפילה או משלשת את עצמתו החישובית של המחשב.
היעד העיקרי של המחשב הוא ביצוע מהיר של פעולות על מספרים המבוטאים בייצוג נקודה צפה, ובהתאם היחידות:
כפל בנקודה צפה - שתי יחידות, 10 מחזורי שעון
חילוק נקודה צפה - 19 מחזורי שעון
חיבור שלמים (60 סיביות), מבוטאים בשיטת משלים ל-1
הוספת 1 (increment), התוצאה נשמרת באוגר ומועתקת לזיכרון
באופן תאורטי, כשהתכנה מצליחה לנצל את כל יחידות העיבוד, המחשב מבצע 3 מיליון FLOPS (או 3 MFLOPS).
מעשית, תוכניות פורטרן הפיקו מהמחשב באופן עקבי , בעזרת מהדרים שהגיעו בהמשך, ובתכנות זהיר בשפת סף ניתן להפיק ביצועים גבוהים מעט יותר.
פקודות המחשב הן בנות 15 או 30 סיביות.
כל מילה יכולה להכיל שתיים, שלוש או ארבע פקודות, עם מספר מגבלות: פקודה של 30 סיביות חייבת לשכון במילה אחת, ופקודה שמהווה יעד של קפיצה, מותנית או לא מותנית, חייבת להופיע בתחילת המילה.
כאשר נוצר "חור", למשל כאשר לא ניתן "למלא" את שארית המילה משום שהפקודה הבאה היא "ארוכה" או שהיא חייבת להופיע בתחילת המילה, ממלאים אותו בפקודה או כמה פקודות NOP, שפירושה "אל תעשה דבר".
גישת המעבד הראשי לזיכרון היא יחסית, ומממשת רמת הגנה, שמאפשרת טעינת והרצת מספר תהליכים שונים, שלכל אחד מהן מוקצה מרחב זיכרון פרטי שלתהליכים האחרים אין גישה אליו.
שני אוגרים ייעודיים מחזיקים את "כתובת הבסיס" וגודל הזיכרון ששייכים לתהליך שרץ בכל רגע נתון.
בגישה לזיכרון מושווית הכתובת ל"תקרה", ואם היא גבוהה ממנה, התוכנית נעצרת עם שגיאה.
הכתובת הפיזית בזיכרון אליה מתבצעת פעולת הכתיבה או הקריאה היא הכתובת באוגר המתאים (A1 עד A7) מחוברת ל"כתובת הבסיס" של התהליך שרץ כעת.
מלבד פקודות, המעבד מזהה עוד שלושה סוגי נתונים, שכולם מורכבים ממילה אחת של 60 סיביות: מספר נקודה צפה, מספר שלם ארוך (המעבד יכול לעבוד עם שלמים באורך עד 48 סיביות) בשיטת משלים ל-1, או עד עשרה תווים בקידוד קנייני של CDC, כשכל תו תופס שש סיביות.
מרחב הזיכרון הוא בן 24 סיביות, אך חומרת המחשב לא תומכת במלואו.
למעבד שמונה אוגרים בני 60 סיביות, המכונים X0 עד X7, ו-16 אוגרים המשמשים לכתובות, בני 24 סיביות, בשתי קבוצות: אוגרים A0 עד A7 מכונים "כתובת", ו-B0 עד B7 מכונים "increment".
לחלק מאוגרי הכתובת תפקיד מיוחד: כתיבה לכתובת A1 עד A5 גורמת כתוצאת לוואי לקריאת תוכן הכתובת לאוגרים X1 עד X5 בהתאמה, וכתיבה ל-A6 או A7 גורמת לכתיבת תוכן X6 או X7 לכתובת המתאימה בזיכרון.
ל-A0 אין תפקיד דומה, והקונוונציה היא שבאוגר X0 נשמר תמיד ערך 0.
מנקודת הראות של המעבד הראשי, הזיכרון הוא "יחסי": שני אוגרים מיוחדים מסמנים את כתובת הייחוס, וגודל הזיכרון המוקצה לתהליך.
כל גישה לזיכרון היא יחסית לכתובת הייחוס (כלומר גישה לכתובת 0 משמעה למעשה גישה לכתובת הייחוס, וגישה לכתובת 1 משמעה הכתובת הבאה אחרי כתובת הייחוס).
בכל גישה לזיכרון מושווית הכתובת היחסית לגודל הזיכרון המוקצה, ואם היא גדולה ממנו, כלומר התהליך ניסה לגשת לכתובת מחוץ ל"בלוק" שהוקצה לו, נוצרת שגיאה והתהליך נעצר.
כך ניתן להחזיק מספר תהליכים "חיים", וכאשר בתהליך מסוים המעבד הראשי ממתין לפעולת קלט פלט ארוכה שמבוצעת על ידי מעבד היקפי, ניתן להעביר אותו לביצוע תהליך אחר, שלא זקוק לקלט/פלט, תוך שמירת התהליך הראשון חי ומוגן.
בכך נשמר ניצול מרבי של משאבי המחשב.
כל הפעולות האריתמטיות והלוגיות מבוצעות רק בין אוגרים, בניגוד למחשבי CISC אופייניים, בהם יש אופני מיעון מורכבים (כמו פעולות לוגיות או אריתמטיות בין אוגר ובין תוכן תא בזיכרון).
מעבד היקפי 0 יכול להורות למעבד המרכזי לעבור ממשימה למשימה, על ידי ביצוע פעולת exchange: המעבד המרכזי עוצר את הריצה, ושומר את מצבו, כלומר תוכן האוגרים השונים, ל"בסיס" בלוק הזיכרון.
הערכים של כתובת הייחוס וגודל הבלוק של המשימה הבאה נמעודכנים, המעבד קורא את המצב של המשימה מבסיס בלוק הזיכרון החדש, ומתחיל בביצוע המשימה במקום בו הופסקה בפעם הקודמת.
במחשב 10 מעבדים היקפיים, שמבוססים על מחשב קודם, בן 12 סיביות, שתוכנן גם הוא בידי קריי - CDC-160A.
למעבדים ההיקפיים גישה לערוצי הקלט/פלט, והם מבצעים את משימות מערכת ההפעלה.
החומרה מכילה למעשה CPU אחד שמממש את כל עשרת המחשבים ההיקפיים, אך ללא האוגרים.
יש עשר קבוצות של אוגרים, כשכל קבוצה כזו מייצגת את אחד המחשבים ההיקפיים.
בכל מחזור שעון, המעבד היחיד עובר להשתמש בקבוצת האוגרים הבאה, באופן מעגלי, וכיוון שכל ה"מצב" של המעבד נמצא באוגרים, המשמעות היא מימוש עשרה מחשבים שונים בעזרת חומרת CPU יחיד, כשרק האוגרים "מוכפלים" עבור כל אחד.
קצב השעון של המחשב הוא 10MHz, ולכן אפקטיבית קצב השעון של כל אחד מהמעבדים ההיקפיים הוא מגה הרץ אחד - כל מעבד זוכה ל"נתח" של חומרת ה-CPU פעם אחת כל עשרה מחזורים.
תוצאת לוואי של המבנה הזה היא שהמחשבים ההיקפיים לא צריכים לחכות לפעולת זיכרון, שצורכת 10 מחזורי שעון - כשמחשב היקפי ניגש לזיכרון, בפעם הבאה שהוא יקבל "פרוסת מעבד" הקריאה או הכתיבה התבצעו.
עבור המעבד הראשי, פעולת זיכרון "מוכנה" רק אחרי עשרה מחזורי שעון, עבור המעבדים ההיקפיים פעולת זיכרון היא מיידית.
לכל מחשב היקפי זיכרון פרטי של 4,096 מילים בנות 12 סיביות, וגישה לזיכרון המרכזי, דרכו הם יכולים להשאיר ולקבל בקשות והוראות זה לזה ולמעבד המרכזי.
למעבדים תפקידים מוגדרים: מעבד 0 אחראי על ניהול ה-6600, והוא מקצה משימות למעבד המרכזי ולמעבדים ההיקפיים האחרים.
שאר המעבדים מטפלים בהפעלת הציוד ההיקפי ובביצוע משימות שקיבלו ממעבד 0, כשכל אחד מהם מופקד על תחום מסוים.
כך למשל מעבד 9 אחראי על הקונסול, ומעבדים אחרים אחראים על גישה לקורא כרטיסים מנוקבים, כונן סרטים מגנטיים וכונני דיסקים, מדפסות, וכן הלאה.
בהכללה גסה אפשר לומר שהמחשב המרכזי מריץ את היישום, והמעבדים ההיקפיים את מערכת ההפעלה, או לפחות את רובה.
הזיכרון הפנימי של המחשב הוא זיכרון ליבה מהיר ויקר, הממומש בטבעות שבכל אחת עוברים חמישה תיילים, ומוגבל ל-128K מילים.
ניתן להתקין זיכרון משני כיחידה נפרדת שנמצאת מחוץ למחשב.
זיכרון זה בנוי בטכנולוגיה אטית יותר, ובו רק שני תיילים עוברים בכל טבעת, עם יתרון בצפיפות ובמחיר.
למעבד המרכזי אין גישה לזיכרון המשני, ו"קופסת הלהטוטים" מעתיקה בלוקים של זיכרון בין הזיכרון העיקרי המשני, בשליטת המעבדים ההיקפיים.
נקודת התורפה של המחשב הייתה התוכנה, ובמידה רבה מערכת ההפעלה.
היישומים נכתבו ברובם או כולם על ידי המשתמשים עצמם, גם אם היה שיתוף פעולה מסוים ולקוחות יכלו לפעמים להפיק תועלת מתוכנה שנכתבה על ידי לקוח אחר.
במהלך תקופת שירותו הארוכה של המחשב הגיעו מהדרים לשפות הנפוצות, בפרט COBOL ו-Fortran, שידעו לעשות שימוש בעוצמתו של המחשב.
הלקוחות העיקריים של המחשב היו חברות גדולות, גופים ממשלתיים, חלקם צבאיים, ומכוני מחקר גדולים שגם הם בדרך כלל ממומנים או נתמכים מתקציבים ממשלתיים, ולקוחות אלו המשיכו לפתח תוכנה.
כשהמחשב הוצג, כמעט כל מערכת ההפעלה רצה על המעבדים ההיקפיים, אם כי במשך הזמן נוספו למערכות ההפעלה חלקים שרצו על המעבד המרכזי.
מחשבי התקופה לא הריצו מערכת הפעלה "גנרית", כמו יוניקס ולינוקס בימינו.
המשאבים המצומצמים, ובפרט הזיכרון, דרשו שמערכת הפעלה חדשה תיתפר לכל מחשב חדש, בדרך כלל על ידי עיבוד והתאמה של מערכת הפעלה קיימת עבור מחשב דומה.
מערכת הפעלה ראשונה בשם COS נכתבה בחפזה על בסיס מערכת הפעלה קיימת לדגם 3000, ובמקביל מערכת הפעלה משוכללת יותר בשם SIPROS ( Simultaneous Processing Operating System) פותחה במרכז פיתוח בלוס אנג'לס.
מערכת זו תמכה בתכונות רבות שהמשתמשים היו מעוניינים בהן, אך היא בוששה לבוא, מה שגרם ל-CDC הפסדים רבים בדמות קנסות פיגורים, ובסופו של דבר התוכנית בוטלה, והחברה פתחה במאמץ ליצור מערכת הפעלה על בסיס COS, אותה כינתה SCOPE.
הגרסה הראשונה הייתה לא הרבה יותר מאריזה מחדש של COS, בתוספת מעט כלים, והגרסאות הבאות הוסיפו יכולות שהמשתמשים נזקקו להן, אך לא הצליחו להיפטר מבעיות אמינות.
בהמשך הופיעו מערכות הפעלה שפותחו ב-CDC, גם הן על בסיס COS.
מערכת MACE שפותחה באופן לא רשמי, מבוססת על COS, שיפרה בהרבה את מבנה התוכנה ועשתה אותה מודולרית, באופן שהקל על תיקון בגים והוספת תמיכה בהתקני קלט/פלט חדשים.
חלק מהלקוחות הצליחו לקבל גרסה זו (שלא נחשבה מוצר "רשמי" ולא נמכרה באופן מסודר).
מערכת ההפעלה הרשמית הבאה, Kronos, מבוססת על MACE.
אחרי כן הוציאה CDC מערכת הפעלה בשם NOS, שתומכת גם ב-Time-sharing , ומבוססת גם היא על COS, והייתה אמורה להיות תואמת לאחור לשתי המערכות - SCOPE ו-Kronos.
בפועל התמיכה ב-SCOPE לא הייתה מושלמת, והחברה הוציאה אריזה חדשה של SCOPE אותה כינתה NOS/BE, אחרי שהדגישה ש-NOS תהיה מערכת ההפעלה היחידה.
המחשב תמך במגוון ציוד היקפי.
הקונסול - מקלדת ושני מסכי גרפיקה וקטורית בתצורה שזוהתה עם המחשב, קורא כרטיסים מנוקבים, כונני דיסקים מהירים וכונני סרטים מגנטיים, זיכרון משני (כמתואר לעיל), מדפסות ועוד.
הדגם הבא במשפחה היה CDC-6400, שנבדל מאחיו הגדול במעבד הראשי, בו החליפה יחידת עיבוד אחת את עשר היחידות ב-6600, וביצועיו היו פחותים מעט, אם כי עדיין היה מהיר יותר מכל מחשב אחר בשוק.
אחריו הוצג CDC-6500, עם שני מעבדים מרכזיים, שניהם מסוג "6400", שפעלו במקביל.
המחשב האחרון בסדרה היה CDC-6700, ובו מעבד מרכזי אחד מסוג "6600", ומעבד שני מסוג "6400".
7600 הוצג זמן קצר לפני שזיכרון הליבה החל לפנות את מקומו לזיכרונות מצב מוצק.
לעומת ההתקדמות בהתקני מצב מוצק, שצייתה בעקביות ל"חוק מור", והכפילה את הצפיפות כל 18 חודשים, בערך פי ארבעה בין 1964 ל-1967, הרי שצפיפות ומהירות זיכרון הליבה לא התקדמו באותה מידה, ו-7600 תומך למעשה באותו גודל זיכרון כמו 6600 - עד 128K מילים בנות 60 סיביות.
השיפור בטכנולוגיות מוליכים למחצה אפשר להעלות את קצב השעון מ-10MHz ל-36.4, ולהתקין במחשב שני מעבדים מרכזיים מהירים.
שיפור ביצועים של פי 3 או 4 לא סיפק את קריי, והארכיטקטורה הציגה תכונה חדשה, שכיום נפוצה בכל סוגי המחשבים, בשם pipelining.
יחידות העיבוד של ה-7600 מוכנות להתחיל לטפל בהוראה הבאה לפני שסיימו לטפל בקודמת.
זה מתאפשר משום שניתן לחלק את תפקיד כל יחידת עיבוד לחלקים "עצמאיים", כשכל חלק מקבל את "חומר הגלם" מהקודם, ומעביר את התוצרת לבא.
כך למשל יחידת העיבוד שמבצעת חיבור צריכה לקרוא את שני האופרנדים משני אוגרים, לבצע את החיבור, ולכתוב את התוצאה לאוגר שלישי.
בזמן שמתבצעת פעולת החיבור או הכתיבה, ניתן להתחיל את פעולת החיבור הבאה על ידי קריאת שני אופרנדים חדשים.
מבחינה מעשית זה זהה להכפלת או שילוש מספר יחידות העיבוד: יחידת עיבוד שקיבלה פקודה לפעולה שדורשת 10 מחזורי שעון, מתפנה לקבל את הפקודה הבאה אחרי שלושה מחזורי שעון בלבד.
המחשב הציג רעיונות רבים נוספים, ועמד בכבוד ביעד של הכפלת הביצועים ב-10. קוד כתוב ידנית מגיע ל-, עם "ביצועי שיא" של 36.
השוואה נפוצה נעשית בין כוח המחשוב של מחשבים אלו עם הטכנולוגיה המודרנית, ובפרט לטלפון חכם.
ב-2021, לטלפון חכם ממוצע עצמת חישוב גדולה בכמה סדרי גודל מעוצמתו של קריי-1, עם ביצועי נקודה צפה שנמדדים במאות gigaFLOPS, ועומד לרשותו זיכרון גדול ומהיר יותר בכמה סדרי גודל.
מחשבי העל של תחילת העשור השלישי של המאה ה-21 בנויים רובם ככולם ממספר עצום של מעבדים (עד כעשרה מיליון, נכון ל-2025), כשבדרך כלל כל אחד מהם מכיל או שולט על מאות או אלפי "יחידות עיבוד" פשוטות יותר, שבדרך כלל ארוזות בשבבים מסוג GPU.
לעומת מהירות השעון של 6600 ו-7600 שנמדדה במגההרץ, במחשבים מודרניים הקצב נמדד בגיגה-הרץ, כלומר גידול של כשלושה סדרי גודל.
לעומת זאת, הביצועים, ובפרט ביצועי החישוב בנקודה צפה שבמחשבים אלו נמדדו ב"megaFLOPS", כלומר פעולות בשנייה, נמדדים, נכון ל-2025 באלפי petaFLOPS - כלומר פעולות בשנייה, עלייה של 12 סדרי גודל .
עיקר ההבדל נובע ממספר המעבדים העצום במחשבי על מודרניים.
חידושים ורעיונות שהוצגו לראשונה "בצורה עוברית" במחשבים פורצי דרך אלו מופיעים בכל מעבד מודרני.
סי.אי.סי בנק הוא מוסד פיננסי מוביל ברומניה המספק שירותי ביטוח ושירותים פיננסיים לכ-2.7 מיליון לקוחות.
המטה הראשי של הבנק נמצא בעיר בוקרשט ומלבדו מפעיל הבנק מעל ל-1300 סניפים ברחבי רומניה.
נכון לשנת 2020 מעסיק המוסד כ-6,200 ונמצא בבעלות מלאה של ממשלת רומניה.
בנק סי.אי.סי הוקם בשנת 1864 על ידי אלכסנדרו יואן קוזה, כחמש שנים לאחר איחוד נסיכויות הדנובה.
בשנת 1875, החל הבנק בבניית המטה המרכזי בעיר בוקרשט.
בשנת 1900, חנך הבנק את המטה החדש בארמון סי.אי.סי (Palatul CEC).
בזמן מלחמת העולם השנייה, הנהלת הבנק ונכסיה הועברו לעיר יאשי לאחר שבוקרשט נכבשה על ידי הנאצים.
בשנת 2005, החל הבנק לשווק פתרונות אשראי ללקוחותיו.
בשנת 2006, נכשל ניסיון ההפרטה של הבנק לאחר שההצעה בסך 560 מיליון יורו שהציע הבנק הלאומי של יוון לא תאמה את ציפיותיה של ממשלת רומניה.
בחודש 2008, החליפה החברה את שמה לסי.אי.סי בנק (CEC Bank) וכמו כן גם את הלוגו והמיתוג שלה.
בחודש 2013, הפך לבנק הגדול ביותר לאחר שהפעיל כ-1090 סניפים ברחבי רומניה.
שעון הקיץ של מרכז אירופה או באנגלית Central European Summer Time (CEST) לעיתים נקרא גם Central European Daylight Time (CEDT), הוא זמן השעון הסטנדרטי הנצפה במהלך תקופת שעון הקיץ, באותן מדינות אירופה ששומרות על שעון מרכז אירופה (CET; UTC+01:00) במהלך החלק השני של השנה.
שעון זה מתאים את עצמו ל-UTC+02:00, מה שהופך אותו לזהה לשעון מזרח אירופה (EET), שעון מרכז אפריקה (CAT), שעון דרום אפריקאי (SAST), שעון מצרים (EGY) ושעון קלינינגרד שברוסיה.
שמות נוספים שהוחלו על שעון הקיץ של מרכז אירופה הם שעון-קיץ מרכז אירופה (MEST), שעון הקיץ של מרכז אירופה (CEDT), ו-Bravo Time (האות השנייה של האלפבית הפונטי של נאט"ו).
מאז 1996, שעון הקיץ האירופי נשמר בין 01:00 UTC (02:00 של CET ו-03:00 של CEST) ביום ראשון האחרון של מרץ, לבין 01:00 UTC ביום ראשון האחרון של אוקטובר; בעבר הכללים לא היו אחידים בכל האיחוד האירופי.
היו הצעות לנטוש את שעון הקיץ באירופה משנת 2021, על ידי העלאת שעון החורף בשעה ושמירה על הזמן הזה לאורך כל השנה.
המדינות הבאות מחילות את שעון הקיץ של מרכז אירופה כיום:
המדינות הבאות החילו את שעון הקיץ של מרכז אירופה בעבר:
CIA היא סוכנות הריגול המודיעיני של הממשלה הפדרלית של ארצות הברית, הפועלת לאיסוף, עיבוד וניתוח מידע ביטחוני-לאומי מכל רחבי העולם, מחוץ לגבולות ארצות הברית, בעיקר דרך שימוש במודיעין אנושי (HUMINT).
הסוכנות נוסדה ב-1947 על ידי הנשיא הארי טרומן.
המטה שלה נמצא בלאנגלי שבוירג'יניה, בסמוך לבירה וושינגטון די.
כחברה מרכזית בקהילת המודיעין האמריקנית (IC), הסוכנות מדווחת וכפופה לראש המודיעין הלאומי (DNI).
ב-1942 עבר איסוף המודיעין מצבא ארצות הברית לידי סוכנות ה-OSS (המשרד לשירותים אסטרטגיים), אשר עיבדה את המידע והציגה אותו בפני הממשל.
בעקבות מלחמת העולם השנייה החליט נשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט להקים משרד מיוחד לאיסוף מודיעין ממדינות אויב.
בראש המשרד עמד ויליאם ג'יי.
דונובן, ולזכותו נזקפו הצלחות רבות בתחום הריגול, כגון גיוס מדענים העוסקים בפיתוח פצצת האטום.
ה-OSS, שבשיא תקופתו מנה 12,000 עובדים, פורק בתום מלחמת העולם השנייה, ובעקבותיו נוסדה בינואר 1946 "קבוצת המודיעין המרכזית" על ידי הארי טרומן; ב-18 בספטמבר 1947 נכנס לתוקף חוק הביטחון הלאומי, על פיו נוסדו סוכנות הביון המרכזית והמועצה לביטחון לאומי.
ראש הסוכנות החדשה היה האדמירל רוסקו הילנקוטר, כשלצדו היו חלק ממוותיקי ה-OSS.
ב-1949 נחקק חוק סוכנות הביון המרכזית, שהרחיב את סמכויות הסוכנות בצורה משמעותית.
בשנים הראשונות לקיומה, פעלה הסוכנות בעיקר במסגרת המלחמה הקרה נגד ברית המועצות וארגון הביון הסובייטי, הק.ג.ב.
במהלך שנות ה-70, בעקבות ניסיונו של הנשיא ריצ'רד ניקסון להשתמש בסוכנות כדי לשבש את חקירת פרשת ווטרגייט, הידק הקונגרס האמריקני את הפיקוח על הסוכנות, ובין השאר אסר עליה להרוג מנהיגים זרים ולעסוק בביון פנימי.
חלק מאיסורי הקונגרס בוטלו בעקבות פיגועי 11 בספטמבר 2001 והמלחמה בטרור.
עד אפריל 2005, כשהוקם תפקיד ראש המודיעין הלאומי, כיהן ראש הסוכנות גם כראש המודיעין המרכזי (DCI) וכיועץ המודיעין הראשי של הנשיא.
על פי חוק מיוחד שהוגדר על ידי הממשל האמריקאי, תפקיד הארגון הוא איסוף מודיעין ותיאום פעולות שמירת הביטחון הלאומי של ארצות הברית.
מנהל הארגון וסגנו ממונים ישירות על ידי הנשיא.
הפיקוח על פעולות הארגון מבוצע על ידי ועדות שונות של הסנאט ובית הנבחרים, כל פעולות הארגון מבוצעות מחוץ לארצות הברית, אך במקרה הצורך בפעולה פנימית חייב הארגון לתאם את הדבר עם ארגון ה-FBI, האחראי על פעולות הפנים.
מנהל הארגון וסגנו ממונים ישירות על ידי נשיא ארצות הברית.
הארגון מחולק לארבעה אגפים ראשיים, המתפקדים כאוספי מידע שטח ומידע לווייני:
אגף המודיעין – העוסק בניתוח מידע מודיעיני ממקורות כגון לוויינים וציתות תקשורתי, יחד עם סוכני שטח.
אגף המבצעים – העוסק במבצעים חשאיים, כגון הקמת חברות קש ברחבי העולם המסוות את פעולות סוכני הארגון.
אגף המדע והטכנולוגיה – החוקר את המודיעין הטכנולוגי והתפתחויות הטכנולוגיה בעולם על מנת לשפר את דרכי פעולות הארגון.
אגף המנהל – העוסק בניהולם השוטף של כל אגפי הארגון ובביטחון הפנים של ארגון ה-CIA בארצות הברית.
להלן מבנה חלקי של הארגון:
הפעלת קצינים ששירתו בצבא גרמניה הנאצית, לרבות קלאוס ברבי (לשעבר מפקד הגסטפו בליון), פרנץ יוזף הובר (לשעבר מפקד הגסטפו בווינה), וריינהרד גהלן (לשעבר מפקד מודיעין הזירה המזרחית), בזירת מזרח אירופה אחרי מלחמת העולם השנייה
תמיכה בתנועות אנטי-קומוניסטיות ובניסיונות הפיכה באירופה, דרום אמריקה ואסיה
ניסיונות להפלת המשטר הקומוניסטי של פידל קסטרו בקובה, לרבות ארגון הפלישה למפרץ החזירים בשנת 1961
פעילות במלחמת וייטנאם, בעיקר בלאוס בשנים 1962–1975
מבצע ציקלון: חימוש לוחמי המוג'אהדין האפגנים במלחמתם נגד ברית המועצות
מבצע שבא – העלאת שאר יהודי אתיופיה שנותרו במחנות סודאן.
פעילות במלחמת אפגניסטן (משנת 2001) ובמלחמת עיראק (משנת 2003)
פעילות במבצע נחרצות מוחלטת בונצואלה- בThe New York Times פורסם כי ה-CIA פרס בחשאי רחפנים חמקניים מעל ונצואלה במשך חודשים שקדמו למבצע.
רחפנים אלו שימשו, על פי הדיווח, למעקב אחר תנועותיו של נשיא ונצואלה ניקולס מדורו, ולבניית תמונה מודיעינית מפורטת של שגרת יומו כהכנה למבצע.
תיאורים של ה-CIA קיימים בספרים, סרטים ומשחקי וידאו רבים, בהם המסתמכים, לפחות בחלקם, על אירועים היסטוריים, ואחרים שהם בדיוניים לחלוטין.
סדרת הטלוויזיה צ'אק (2007), למשל, בדיונית, ובמרכזה אדם שראה בטעות הצפנות CIA סודיות והפך עקב כך לנכס / התחייבות, ובהמשך לסוכן בסוכנות.
הסרט מלחמתו של צ'ארלי וילסון (2007), מבוסס על סיפורם של חבר הקונגרס האמריקני צ'רלי וילסון וסוכן ה-CIA גוסט אברקוטוס, שתמך במוג'אהדין האפגני, והרועה הטוב (2006), סרט ריגול בדיוני שהופק וביים על ידי רוברט דה נירו, מבוסס באופן רופף על פיתוח מודיעין נגדי ב-CIA.
הדמות הבדיונית ג'ק ראיין בספריו של טום קלנסי הוא אנליסט של ה-CIA.
הסרט האמריקאי השקט של גרהאם גרין עוסק בסוכן CIA הפועל בדרום-מזרח אסיה.
בסדרת סרטי ג'יימס בונד, בונד משתף פעולה לעיתים קרובות עם סוכן ה-CIA פליקס לייטר.
סיא"ם (הקונגרס הבין-לאומי לאדריכלות מודרנית; CIAM – Congrès International d'Architecture Moderne) היה ארגון אדריכלים שקם בשנת 1928 ופעל עד 1959. הארגון נוסד ביוזמת 28 אדריכלים אירופאים שבראשם האדריכל השווייצרי לה קורבוזיה.
הארגון פעל לקדם את האדריכלות המודרנית לטובת החברה, הסוציאליסטית בתפיסתה, וניסח את המניפסט של תנועת המודרניזם באדריכלות.
הארגון פעל במקביל וכהמשך לאסכולת הבאוהאוס והייתה לו השפעה רבה על התפתחות האדריכלות של המאה ה-20.
בעיה זו החריפה לאחר ההרס הרב שגרמה מלחמת העולם השנייה לאירופה.
לאחר המלחמה, אדריכלים רבים במדינות שניסו לשקם עצמן אימצו את עקרונות הארגון בכל ההיבטים של התכנון העירוני המחודש וסוג בנייה המתאים לאכלוס מהיר של ההמונים.
אחד עשר קונגרסים נערכו על ידי CIAM:
1928, CIAM I, לה סאראז, שווייץ, יסוד הארגון
1929, CIAM II, פרנקפורט, גרמניה, התמקדות בפרויקט השיכון של ארנסט מיי.
1930, CIAM III, בריסל, בלגיה
1947, CIAM VI, ברידג'ווטר, אנגליה, החלטה מחודשת על עקרונות הארגון
1949, CIAM VII, ברגמו, איטליה
1951, CIAM VIII, הודסדון, אנגליה
1953, CIAM IX, אקס-אן-פרובנס, צרפת
1956, CIAM X, דוברובניק, יוגוסלביה
1959, CIAM XI, אוטרלו, הולנד
אלבר אלטו, אדריכל פיני בולט
הנדריק פטרוס ברלחה, אדריכל הולנדי
פייר ז'נרה, אדריכל שווייצרי, בן דודו של לה קורבוזיה
האנס מאייר, ממנהלי בית הספר הבאוהאוס
חרית ריטבלד, אדריכל הולנדי, ממובילי הדה-סטיל
Common Intermediate Language ובקיצור CIL (נקראה בעבר: MSIL; Microsoft Intermediate Language) היא שפת מחשב בה נעשה שימוש בעת ההידור של שפות תכנות מסוימות.
זוהי שפת ביניים בין שפת NET.
בשפות התכנות המסורתיות, כגון שפת C או C++, כאשר קובץ תוכנית עובר הידור נוצר קובץ הרצה שהוא אוסף פקודות בשפת מכונה.
לעומת זאת, בשפות NET., כגון #C או VB.NET, בזמן ההידור נוצר קובץ בשפת CIL.
רק בזמן ריצת התוכנית, הקובץ מתורגם משפת CIL לשפת המכונה.
טכנולוגיית ה-CIL מקבילה לשפת Just In Time שנועדה לשפר ביצועי תוכנות הנכתבות ב-JAVA.
CICS (מבוטא בישראל "סִי-אַיי-סִי-אֶס") הוא שרת יישומים לניהול תנועות הפועל בעיקר על מחשבים מרכזיים של חברת IBM תחת מערכות ההפעלה z/OS ו-z/VSE לדורותיהן.
השם CICS הוא ראשי תיבות של Customer Information Control System, אך השם המלא כמעט שאינו בשימוש.
שרת היישומים CICS פועל גם על גבי פלטפורמות חומרה ומערכות הפעלה אחרות, בגרסה הנקראת TXSeries.
הגרסה למערכת ההפעלה z/OS היא הפופולרית ביותר מבין גרסאות המוצר.
CICS מאפשר פיתוח יישומים במגוון שפות תכנות:
שפת COBOL היא השפה הנפוצה ביותר לפיתוח תוכנה במערכת זו.
CICS נחשב לאחת ממערכות התוכנה הוותיקות בעולם - גרסתו הראשונה של המוצר הוצגה ב-8 ביולי 1969 ופיתוח המוצר נמשך גם כיום (2013), עם גרסה חדשה פעם בשנתיים בממוצע.
מחזורי הפיתוח הרבים שעבר המוצר הפכו אותו עם השנים לאחד ממוצרי התוכנה היציבים בעולם, ואמינותו היא שם דבר בתעשיית התוכנה.
חידושים רבים בתחום הנדסת תוכנה וארכיטקטורת התוכנה נוסו לראשונה בקנה מידה גדול ב-CICS, ופעמים רבות הצלחתם שימשה לעידוד מגמות אלה בתעשייה.
בין החידושים הבולטים ניתן למנות את השימוש בשיטות פורמליות לאימות תוכנה ובמיוחד השימוש הרחב בשפת המפרט Z.
אנליסטים מעריכים שיותר מ-90% מחברות Fortune 500 עושות שימוש במוצר.
בישראל, המוצר משמש כפלטפורמה העיקרית של כל הבנקים הגדולים, חלק מחברות הביטוח, חברות תעשייתיות גדולות, וחלק ממשרדי הממשלה.
CICS הוא שרת יישומים לניהול תנועות ונחשב כתווכה.
כשרת יישומים, המוצר מתוכנן לשפעול והרצת תוכניות קצרות במקוון ובמקביל, ולניהול משאבי עיבוד ביעילות.
כמערכת לניהול תנועות, המוצר מתוכנן להריץ תנועות בדרך אטומית ומבודדת בהתאם לעקרונות ACID, ולנהל משאבי קלט/פלט (I/O) ביעילות.
ייחודו של CICS הוא במיזוג שני ההיבטים השונים לכדי מערכת ממוטבת אחת בעלת ממשק תכנות יישומים נוח ופשוט לשימוש.
ממשק תכנות היישומים מבוסס על הרחבת שפת התכנות בערכת פקודות המפורשות, קודם להידור, על ידי מפרש-מקדים הממיר אותן לתחביר תקני בשפת התכנות.
לדוגמה, בשפת COBOL תראה קריאה לשירות של CICS כך:
השם CICS מבוטא באופן שונה במדינות שונות:
בישראל ובארצות הברית השם מבוטא כרצף האותיות המרכיבות אותו: "סִי-אַיי-סִי-אֶס" (C-I-C-S).
בבריטניה, קנדה, אוסטרליה, צרפת, בלגיה ומדינות נוספות השם מבוטא "קיקס" (Kicks).
בגרמניה השם מבוטא "זיקס" (Zicks).
בספרד השם מבוטא "ת'יקס" (Thicks).
בברזיל, פרו ומקסיקו השם מבוטא "סיקס" (Sicks).
CHOP הוא ראשי תיבות למשטר טיפולים כימותרפיים במחלת הלימפומה שאינה הודג'קין (NHL).
ראשי התיבות CHOP מייצגות את ארבע התרופות הניתנות כשילוב לחולה: