tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נחל עמירם לא תוחזק והוא הפך לאתר פסולת עד שבשנת 2015 שולב מסלול הנחל בשביל ההליכה החדש בגיאיות העיר חיפה.
בגדה הצפונית של הנחל נמצאים שרידי מחצבה.
בנחל נמצאו ממצאים מהתקופות הפלאוליתית התיכונה, הנאוליתית, הכלקוליתית, הברונזה התיכונה ב', הברונזה המאוחרת, הברזל, הפרסית, וההלניסטית.
הפרחים השולטים בנחל ובגדותיו הם עכנאי יהודה, תגית ארץ ישראלית, צברים וחרצית עטורה.
לקראת סוף האביב פורח הלבנה הרפואי לאורך הנחל.
ברוב הנחל מדובר על הליכה בחורש מוצל, ער אציל.
ניתן לראות לאורך המסלול גם את צמחי עצבונית החורש.
נחל עין גב I הוא אתר ארכאולוגי פרהיסטורי.
האתר מתוארך לתקופה הפלאוליתית העליונה, לפני יותר מ-23,000 שנים.
האתר מצוי בגובה 140 מטר מתחת פני הים, ונחשף בתוך תעלה שנחשפה על ידי טרקטור.
האתר נחפר על ידי עופר בר יוסף, והתגלו בו מאות ממצאים מהתרבות העתליתית, בהם כלי אבן רבים כגון כלי קיצוץ, נקרים, מגרדים, שקערוריות ומיקרוליתים.
ממצא ייחודי שהתגלה באתר הוא שלד אדם שנקבר בתנוחה מכווצת.
בקבר התגלו קרני צבאים שכנראה שימשו ככלי חפירה או מנחה.
נחל עין גב II הוא אתר ארכאולוגי פרהיסטורי בצפון ישראל, בו נחשף כפר משלהי התרבות הנאטופית.
האתר ממוקם בטרסה הצפונית של נחל עין גב, כשני ק"מ ממזרח לכנרת, על השיפולים הדרומיים של רמת הגולן.
החפירות באתר חשפו כפר נאטופי הכולל מבנה בית קברות גדול ומורכב, מספר גדול של מבני אבן ומתקנים ייחודיים.
לפי שלושה תאריכי פחמן-14, האתר מתוארך לתקופה שבין 12,550 ו-12,000 שנה לפני זמננו (תאריכים מכוילים).
תיארוך זה מעיד על שיוך האתר לתרבות הנאטופית המאוחרת, כפי שעולה גם ממחקר כלי הצור וממאפיינים נוספים של התרבות החומרית באתר.
חשיבותו של האתר הוא באופי הממצא הארכאולוגי ובמיקום הגאוגרפי שלו.
הממצא שנחשף באתר מעיד על סממנים נאטופיים מובהקים, אך גם יש בו אלמנטים המזכירים את תרבויות ראשית התקופה הנאוליתית של הלבנט.
בבקע הירדן אתרים נאטופיים אחרים בני אותה התקופה, שייתכן ומשקפים אוכלוסייה מקומית בבקע לקראת סוף הנאטופית ותחילת התקופה הנאוליתית.
בשל כך נחל עין גב II הוא אתר מפתח לחקר המעבר מאורח חיים של ציד ולקט שמאפיין את התקופה האפיפלאוליתית לחיים של חקלאות וגידול בעלי חיים שמאפיינים את התקופה הנאוליתית.
פרויקט החפירות והמחקר באתר נמשך בימים אלו על ידי משלחת חפירות מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
האתר התגלה לראשונה על ידי דודי בן-עמי מקיבוץ עין גב, שהרבה לטייל באזור והיה אחראי לגילוי של אתרים רבים.
האתר נחשף בשל חפירתה של עמדה צבאית שפנתה לגבול הסורי, ויצרה חתך עמוק שבו התגלו ממצאים רבים.
בשנת 1973 בוצעה חפירת בדיקה על ידי עופר בר-יוסף.
תוצאות בדיקה זו פורסמו במאמר בשנת 2000.
החפירות בנחל עין גב II חודשו בשנת 2010 על ידי ליאור גרוסמן מהאוניברסיטה העברית בירושלים, בשיתוף פעולה עם חוקרים מישראל ומחוצה לה ותלמידי מחקר.
החפירות באתר חשפו שרידים אדריכליים מרובים שמשקפים תוכנית יישובית מורכבת.
השרידים הארכיטקטוניים הם ברובם של מבנים מעוגלים גדולים, המגיעים לכ-5 מטר בקוטרם ובנויים משילוב של אבן גיר ובזלת.
במקרים רבים המבנים נבנו עם שני קירות חיצוניים מקבילים, ובמקרים אחדים אבנים שטוחות הונחו בצורה אופקית על ראש הקיר הפנימי על מנת ליצור ספסל.
עד כה נחפרו כשישה מבנים, וידועים מעל עשרה בשטח האתר.
חומרי הגלם לסיתות כלי הצור הם בעיקר חלוקי נחל שמקורם בוואדי ובחופי הכנרת.
מכלול הצור כולל עדויות לכל שלבי הסיתות.
מרבית תוצרי הסיתות באתר הם , דבר המאפיין את התרבות הנאטופית והתרבויות של הנאולית הקדם-קראמי א' באזור.
אחוזי הלהבים והלהבונים שווים בתדירותם, מאפיין טיפוסי יותר לתעשיות הנאולית הקדם-קראמי א' מאשר לאפיפלאולית.
כלי הצור השכיחים ביותר הם כלי הקידוח (מקדחים ומרצעים).
אחריהם הכלים השכיחים ביותר הם המיקרוליתים, והלהבונים המשובררים ובעלי הגב.
יתר הכלים כוללים נקרים, שקערוריות וכלים משוננים, קטימות ומגרדים.
לא התגלו באתר כלים טיפוסיים לנאולית הקדם-קראמי א'.
באתר התגלו מכלולים עשירים של פריטי אמנות ומלאכות ייחודיות, למשל תכשיטים, כלי אבן מגיר וכן כלי אבן ועצם בעלי חריטות.
כמות החרוזים, יחד עם מכלול כלי הקידוח ופריטים קדוחים נוספים, מראים על תעשייה נרחבת של ייצור תכשיטים.
רבים מהתכשיטים הם חרוזי דיסק או חרוזים בעלי צורה גלילית העשויים ממגוון רחב של חומרים, אך רובם עשוי מצדפים.
חרוזי הדיסק עשויים לרוב מצדפי Cardium שמקורם מן הים התיכון וממחשוף גאולוגי בסמוך לאתר.
באתר התגלו פסולות ייצור וחרוזים בשלבים שונים של ייצור ועיבוד, מה שמעיד על כך שייצרו את החרוזים באופן מקומי.
מכלולים דומים של חרוזי-דיסק התגלו בעינן ובחוזוק מוסא, גם הם אתרים מהנאטופית המאוחרת בעמק הירדן.
מעל 20 פריטי אמנות שלמים ושבורים התגלו באתר.
מכלול פריטי האמנות כולל פריטי עצם בעלי חריטות, פריטי אבן עם חריטות ייחודיות וכן ממצא נדיר: פנים אנושיות מפוסלות בחלוק אבן.
התכשיטים ופריטי האמנות שהתגלו בנחל עין גב II משקפים סגנונות מקומיים, עם היבטים ייחודיים לאתר.
פריטי האמנות חולקים מאפיינים רבים עם ממצאים מהתרבות הנאטופית הקדומה, אך יש להם גם מאפיינים סגנוניים המשותפים להם ולאמנות של תרבויות הנאולית הקדום.
בנובמבר 2025 פורסם על תגלית משמעותית מהאתר: צלמית חימר בגובה כ-3.7 ס"מ המתארת אישה ועוף (כנראה אווז), מתוארכת לכ-12,000 שנים לפני זמננו.
הדמות הופקה בטכניקה מתקדמת מחימר.
על שני האלמנטים נמצאו שאריות של פיגמנט אדום (אוכרה).
הצלמית נמצאה במבנה חצי־מעגלי, ששימש ככל הנראה לאזור טקסי או אתר קבורה, על כן החוקרים מציעים כי הדמות משקפת סצנה טקסית או מיתולוגית של קשר בין אדם לחיה, כנראה מתוך תפיסת עולם אנימיסטית.
לדעתם, זהו אחד הייצוגים המוקדמים ביותר באזור לקשר כזה, וגם אחד המקרים הראשונים שבהם מופיעה דמות אישה מעוצבת באופן טבעי בתקופה הנאטופית המאוחרת.
התגלית מצטרפת אל מכלול ממצאי האתר וממחישה כי כבר בתרבות הנאטופית המאוחרת התקיימה מורכבות סימבולית ואמנותית שקדמה למעבר המלא לחקלאות.
החפירות בנחל עין גב II חשפו מופע מוקדם של פיתוח טכנולוגי חדשני: ייצור של טיח גיר באיכות מעולה ובכמות גדולה.
טיח הגיר, באיכויות ושיטות הפקה שונות, ידוע בדרך כלל מהתקופה הנאוליתית הקדם-קירמית ב' בלבנט.
לאחר מחקר במספר שיטות גאו-ארכאולוגיות (מינרלוגיות ומיקרומורפולוגיות), שוחזר רצף הייצור של הטיח באתר.
מכלול עצמות בעלי-החיים בנחל עין גב II משקף ניצול מוגבר של הסביבות הטבעיות בעמק הירדן ודרום הגולן.
שיטות הציד האינטנסיביות משתקפות בניצול מגוון רחב של מינים, שפע של מיני בעלי-חיים קטנים (צבים וארנבות) ודגש על ציד צבאים צעירים.
באתר ישנם גם שפע של עדויות לניצול של בעלי-חיים ממקורות המים הקרובים (דגים ועופות מים).
קבורות נמצאו במספר אזורים באתר, אך ריכוז הקבורות המשמעותי ביותר נמצא בצפון האתר, במבנה 5.
במבנה 3 נמצאה קבורה יחידה של אישה, מתחת לקיר המבנה, שכנראה היה כבר נטוש בעת הטמנתה.
מקום הקבורה נבחר בקפידה, וכלל את פירוק קיר האבן, הנחת הגופה ובניית הקיר מחדש.
מנח הקבורה של האישה היה מכווץ עד מאוד, מה שמעלה את האפשרות כי הגוף נכבל או נעטף בחומר אורגני בעת ההטמנה.
במבנה 5 התגלה בית קברות גדול ומורכב.
לפחות ארבעה נקברים נחשפו בבור קבורה שנחפר בחתך הבדיקה.
בבסיס הבור נקברה אישה צעירה במנח מכווץ.
סביב כל גופה, ובמיוחד מתחת לראשה, היה חומר לבן קשה, שמעיד כי בעת הטמנתה כוסתה בטיח גיר.
עצמותיהם של שני נקברים אחרים נמצאו מפוזרות מסביב לקבורה.
נקברים רבים נוספים נמצאו בבורות קבורה שנחפרו אל תוך שכבת הטיח המכסה את כל שטח בית הקברות.
בורות אלה מהווים את השלב השני של קבורות במבנה.
עד כה, החפירות אפשרו להגדיר את גבולות שכבת הטיח שמכסה את כל אזור הקבורה וניגשת לקיר המונומנטלי של מבנה 5. ההיקף המלא של בית הקברות ועומק השכבות בו טרם ידועים בשלמותם.
נחל עקרון הוא נחל באורך כ-12 ק"מ, הנמצא במישור החוף הדרומי.
הנחל הוא נחל איתן, אחרי גשמים משמעותיים באזור הנחל זורם, כמות המים השנתית בנחל מסתכמת בכחמישה מיליון קוב מים.
בהמשכו הוא נשפך לנחל שורק, ומשם הוא ממשיך ונשפך לים.
ראשיתו של הנחל ממזרח למושב פדיה ומשם הוא יורד מערבה בערוץ רדוד דרך שמורת עינות גיבתון ומזכרת בתיה.
הוא עובר מדרום לקריית עקרון וחוצה את בית אלעזרי.
מעט מצפון לצומת בסיס תל נוף פונה הנחל לכיוון צפון־מערב, וקצת לאחר מכן הוא מתפצל אל נחל גמליאל.
הנחל נקרא על שם עקרון הקדומה, שייתכן ששמה השתמר בכפר הערבי עקיר.
כיום מזכרת בתיה מתאמצת לשמר ולשקם את הנחל.
בנוסף החל פרויקט לבניית פארק אקולוגי על שטח של כ 120 דונם.
הנחל שוקם לאורך שני הקילומטרים שבתוך היישוב והורחב כך שיזרום טוב יותר וימנע שיטפונות.
הנחל הונגש לציבור ונסללו שבילים לכל אורכו הכוללים פינות ישיבה, עצים ומסלעות.
כמו כן, החלה תוכנית לשילוב ילדי גן ובית ספר, מבוגרים וגמלאים בתהליך שיקום הנחל.
נחל עבדת הוא נחל באורך 11 ק"מ ונמצא ברמת עבדת.
נחל עבדת נקרא על שם עבדת הקדומה הסמוכה לשפכו.
נחל עבדת מתחיל בשוליה הדרומיים של רמת מטרד, משם הוא ממשיך לכיוון צפון מזרח עד מפגשו עם נחל צין הנמצא קילומטר ממערב לעבדת הקדומה.
באפיק הנחל נובעים שלושה מעיינות סמוכים – עין מעריץ, עין עבדת ועין מור.
לכל אורך הנחל נמצאים טרסות, שרידי תעלות, סלעים וחריתות ומספר בורות.
סמוך למפגש נחל מטרד עם נחל עבדת נמצאו שרידים מחווה ישנה וקרוב אלייה חציבות בצלע הנחל.
ליד בורות רמלייה, על הגדה המערבית של נחל עבדת, יש חוות ניסיונות שהקימו חוקרים מהאוניברסיטה העברית ובה שיחזור של שיטות החקלאות הנבטית, שהיא חקלאות אשר היטיבה לנצל את תנאי האזור לשם גידול חקלאי.
נחל סַלוּקי או ואדי סאלוכּי הוא נחל במחוז אל-נבטיה בלבנון, הנשפך לליטני.
אפיק הנחל עובר סמוך למבצר דובייה ולכפרים , מג'דל סלם, טַלּ֫וּסַה, קבריח'א, קנטרה, ע'נדוריה ולאחר מכן נשפך לנהר הליטני סמוך לגשר עקיה.
ב-28 באוגוסט 1997 אירע אסון השרפה בוואדי סלוקי, במפגש הנחלים ואדי אל-בריך עם ח'לת-צלח-סעד וח'לת אל-עוג'א כ-800 מטרים מזרחית לנחל סלוקי, במהלכה נספו חמישה לוחמים מחטיבת גולני ונפצעו חמישה נוספים.
ב-16 באוגוסט 1999 התבצע באזור מבצר דובייה סמוך לנחל סלוקי מבצע שבר ענן שבוצע על ידי גדוד 51 של חטיבת גולני.
שני חיילי צה"ל נהרגו בקרב ושלושה מחבלים של חזבאללה שהיו בדרכם לפיגוע נהרגו.
ב-11 באוגוסט 2006 התנהל הקרב בסלוקי במסגרת "מבצע שינוי כיוון 11" שהתנהל בסופה של מלחמת לבנון השנייה בין כוחות המשוריינים של אוגדה 162, חטיבה 401, וכוחות רגלים של חטיבת הנח"ל וחיל ההנדסה הקרבית ובין חמושים מארגון החזבאללה, באזור נחל סלוקי והכפר ע'נדוריה.
ב-16 בינואר 2024 תקף צה"ל, בירי ארטילרי ובהפצצה אווירית, עשרות מטרות של חזבללה בנחל סלוקי, כחלק מזירת לבנון במלחמת חרבות ברזל.
נחל סמר הוא נחל בצפון מדבר יהודה בתחום שמורת קנה וסמר.
מקור שמו בא מהשפה הערבית ואדי א-תראבה (בעברית: "נחל העפר"), ומקור שמו העברי הוא צמח הסמר.
צמח זה גדל במעיינות סמר (עין א-תראבה), הזורמים דרך הנחל לים המלח.
הנחל מתחיל ליד הקצה הצפוני-מערבי של עין א-תראבה, צפונית מערבית למצוקי דרגות.
ערוצו של הנחל יורד לכיוון מזרח ממצוקי דרגות לכיוונם של מצוק ההעתקים במדבר יהודה.
הנחל חוצה את אפיקו במזרחו של מדבר יהודה, ממצוקי דרגות אל ראש צוקים ואל ג'בל חרמון.
כ-100 מטר מזרחית מגיע הנחל אל מצוק העתקים ושם ניתן לצפות במפלים גבוהים אך צרים.
מניפת הסחף שהנחל יוצר קטנה לאורכה מעיינות מים (עין א-תוראבה).
מעיינות סמר, הם מעיינות העתק.
זרימת המים מרובה לאורך כל השנה.
זרימת המים נאמדת בכמה מיליוני מ"ק בשנה.
במקום נמצא מתקן קידוח ומכון שאיבה, אשר מנצל את מימי המעיינות.
מעיינות המים המתוקים מרוכזות דרומית למכון השאיבה.
בשנת 1935 גילה הארכאולוג ג.ס.
בלייק את מצודה בסמוך לנחל.
הארכאולוג פסח בר אדון חפר שוב בשנות ה-60 של המאה ה-20. המבנה שהתגלה מתוארך למאה השמינית-שביעית לפני הספירה.
בסביבת הנחל ניתן לחזות בקנה מצוי שעל שמו נקראת קבוצת הנביעות הצפונית.
בנוסף צומחים באזור הנחל עצי אשל אברהם, עבקנה וצמח הסמר ליד עינות סמר.
כמו כן, בתחום השמורה נמצאת האוכלוסייה הגדולה בישראל של הסחלב בן-חורש גדול.
נחל סעדיה הוא נחל איתן הזורם למרגלות הכרמל.
נחל זה הוא אחד מיובליו של נחל הקישון ומקורו במעיין סעדיה (עין סעדיה) ובמעיינות קטנים יותר לאורכו של העתק יגור, בין צומת הקריות לבית חרושת "הזרע" (שנהרס ב-2010).
הנחל נשפך לים התיכון במלחת הקישון.
הנחל, גדותיו ושטחי אחו לחים סביבו, מקיימים מערכת אקולוגית ייחודית עתירת מיני חי וצומח.
תוואי הנחל עובר במרכזו של צומת מסחר ואזור תעשייה של מפרץ חיפה ומהווה פינת חמד בלב האזור הסואן אך גם המחשה למערכת אקולוגית ייחודית שנקברה תחת פיתוח שאינו בר קיימא.
מקורו של השם הוא בשמו הערבי של המעין שנקרא עיון אל סעדה (), כלומר מעיינות המאושרת או מעיינות בת המזל.
בערבית היה נקרא המשכו של הנחל ואדי סלמאן ().
מקורותיו של נחל סעדיה הם מעיינות הנובעים לאורך המפגש שבין הכרמל לעמק זבולון, הגדול שבהם הוא עין סעדיה.
זרימת המים בנחל יוצרת גרדיאנט מליחות המתחיל במים כמעט מתוקים ומסתיים במליחות מי הים, גרדיאנט מליחות זה מאפשר גיוון בצמחייה הצומחת לאורכו ויוצר מגוון של בתי גידול.
עין סעדיה הוא מעיין העתק הנובע למרגלות הכרמל סמוך לצומת הצ'ק פוסט מתוך סלעי תצורת יגור.
המעיין נובע מניקבה ארוכה הנמצאת מדרום-מערב לכביש 58.
הניקבה נחצבה בשנות ה-20 של המאה ה-20 בפיקוחו של הגאולוג ג'.
בלייק על מנת להעלות את שפיעת המעיין.
בתקופת המנדט הותקנה משאבה בקצה הנקבה ונשאבו כמויות של כ-80 מ"ק/שעה (כ-22 ליטר/שנייה), במליחות של עד כ-400 מ"ג כלוריד/ליטר למערכת הספקת מי השתייה של חיפה.
עקב המלחת המים הופסקה שאיבת המים בשנות ה-90 של המאה ה-20 והם שבו לזרום לנחל סעדיה.
המים הזורמים לנחל מוגדרים כמים מליחים באיכות טובה.
ריכוזי הכלורידים שנמדדו במי המעיין השתנו מאז 1996 בתחום רחב של 225 עד 811 מ"ג/ליטר והיו לרוב מעל ל-450 מ"ג/ליטר.
ריכוזי החנקות השתנו באותן שנים בתחום של 16–43 מ"ג/ליטר.
מקור המים בעין סעדיה הם מי גשמים היורדים באזור שבין הטכניון לנווה שאנן ומקור המלחים שבנחל סעדיה הם כנראה מי תמלחות עתיקות הכלואות בשכבות מוליכות מים בתוך מילוי העמק.
בשנים 2009-2011 התייבש עין סעדיה, ככל הנראה בעקבות רצף של שנים שחונות והנמכה יזומה של מפלס מי התהום עקב בניית היסודות של המבנה החדש ברמב"ם.
מקורו של נחל סעדיה בעין סעדיה, מעיין הנובע למרגלות הר הכרמל וממעיינות קטנים בסמוך אליו מצפון ובצמוד לצומת מחלף הקריות העמוס.
ממקום זה ממשיך הנחל בתעלה פתוחה מתחת לגשר מנהרות הכרמל צפונה, עובר מתחת למסילת הברזל המוליכה לתחנת הרכבת מרכזית המפרץ ותחנת הרכבת לב המפרץ שם מצטרף אליו ערוץ המנקז את חלקו הדרומי של "הר הזבל" ששימש כמזבלה המרכזית של חיפה וגורם לזיהום המים בעת שיטפונות.
לאחר חציית מסילת הרכבת ממשיך הנחל צפונה עובר מתחת לגשר גדוד 21 את כביש 22, ממשיך מצפון למחלף חוף שמן ובמקביל לערוץ הקישון עד לנקודה הנמצאת מול פתח מעגנת הקישון (מעגנת שביט) שם הוא חוצה בתעלה מתחת למגרש חניה ונשפך לשפך הקישון.
על פי מפת ה-PEF בעבר היו המים הנובעים בעיון אל סעדה נשפכים ישירות אל הקישון בעוד שהמעיינות מצפון לו עד תל אבו הואם, (כשלושה מעיינות עיקריים), חלק ממימיהם היו נשפכים לקישון וחלק היו יוצרים גוף מים שהיה נקרא ואדי סלמן.
ואדי סלמן שהיה חלק ממלחת הקישון הוא ככל הנראה ערוץ נטוש של הקישון ומתואר על ידי סוקרי ה-PEF כך:"
כיום ואדי סלמן הוא חלק הנחל שמצפון לכביש 22.
בסקר אקולוגי מקיף, שנערך בנחל קישון ב-2016, תואר נחל סעדיה כך:
איכות המים בנחל אופיינה כטובה, מימיו היו צלולים, אם כי מליחים במידת מה.
נחל סעדיה מקיים מערכת אקולוגית המורכבת מצומח של מלחה, גדות נחלים וצמחיית מים, שעקב הפיתוח המואץ, זיהום נחלים וניצול מי התהום הולכות ונעשות נדירות בארץ.
למרות היות האתר מופר בחלקו השתמרו בו מספר מיני צומח ובעלי חיים מוגנים ונדירים, כולל מינים "אדומים" (מינים בסיכון):
מהצומח בולטים אשל מרובע, קנה מצוי, סוף מצוי, סמר חד, סמר ימי, גומא דל-שיבולים והמינים ה""אדומים": אגמון החוף, קרנן טבוע ונימפאה תכולה, הנימפאה התכולה מעין סעדיה שימשה כמקור לאכלוס מחדש של הנימפאה בשמורת עין אפק.
מבין בעלי החיים התקיימו בנחל וסביבתו למעלה מ-60 מיני בעלי חיים.
ביניהם צב ביצות, פשוש, שלדג לבן-חזה וצטיה.
במינים ה"אדומים" ניתן למנות את: חתול הביצות (עתידו בסכנה), צפרדע הנחלים (בסיכון), צב יבשה (עתידו בסכנה) ושני מיני עטלפים: אשמן גדול (בסכנת הכחדה) ונשפון פגום אוזן (בסכנת הכחדה חמורה).
במיני הדגים ניתן לציין נאווית, סרטני נחלים וחסרי חוליות רבים.
במין של חלזון שחור בשם שחריר הנחלים נעשתה פעולת הצלה מיוחדת: החלזון נכחד בנחל עצמו אך כמה מאות פרטים הועתקו מבעוד מועד לעין אלרואי באזור טבעון, ונקלטו שם.
לאחר מכן, בשנת 2016, הושבו צאצאיהם על ידי רשות הקישון לעין סעדיה.
בחלקו התחתון של הנחל, מתקיימת מושבת קינון ולינה של אנפות ומגלנים.
בסביבות הנחל שטחי אחו רבים הגדלים על קרקע לחה.
לרשות ההולך בדרך הים עומד מספר מועט של נתיבים לחציית רכס הכרמל.
במוצאם של אותם נתיבים התפתחו ערי מסחר ראשיות.
אחד מאותם נתיבים עובר במפגש שבין ראש הכרמל לים.
הנע מדרום צפונה לאורך חוף הכרמל בהגיעו למרגלות תל אבו הואם עליו להחליט האם להמשיך לאורך החוף, לחצות את מעברת הקישון בשפכו ולהמשיך צפונה לכיוון צור, צידון וגבל או לפנות מזרחה ובמקביל לקישון לכיוון יוקנעם, מגידו ומשם לכיוון חצור, דמשק, חמת וחלב.
מפרץ חיפה בכלל ושפך הקישון למרגלות תל אבו הואם פרט, סיפקו מעגן נוח והתל עצמו היה מוגן ממערב על ידי הים, מצפון על ידי ערוץ הקישון וממערב על ידי ואדי סלמן, לדעת החופרת של התל בתקופות קדומות היה התל אי בפתח הנחל ובכל אופן היה נמל.
נתונים גאוגרפים אלו, בשילוב שפע המים שסיפק נחל סעדיה יצרו מקום להתפתחות עיר נמל בתל אבו הואם, עיר שהתקיימה החל מתקופת הברונזה המאוחרת ועד התקופה ההלניסטית למעלה מאלף שנה.
גם לאחר מיכן המשיך האזור לשמש עורק תחבורה וצומת דרכים חשוב, רכבת העמק שהגיעה עד דרעא והתחברה לרכבת החיג'אזית שנסללה ממכה ועד דמשק עברה דרכה וב-1913 נסלל סעיף גם לעכו שהומשך מאוחר יותר לאורך החוף הלבנוני עד לטריפולי.
גם צומת הצ'ק פוסט (מחלף הקריות) שהנחל נחבא תחתיו היה אחד הצמתים העמוסים בארץ.
שפע המים המשיכו למשוך את בני האדם ועם התפתחות העיר חיפה חצבו בסביבות 1920 ניקבה להגדלת שפיעת עין סעדיה והוקם מכון שאיבה אשר סיפק מים למגדל המים לנווה שאנן עד שנות התשעים.
עקב המלחת המים הפסיקה עריית חיפה את שאיבת המים ובמקביל נחצבו מנהרות הכרמל, נבנו מחלפים ועין סעדיה ונחל סעדיה נשכחו וזוהמו.
במלחמת העולם הראשונה התרחש הקרב המכריע לכיבוש חיפה סביב גשר הרכבת החוצה את נחל סלמן.
הטורקים זיהו את המעבר הצר שבין נחל סלמן ומורדות ההר כנקודת מפתח שבה יוכלו לבלום את הכוחות הבריטיים המגיעים מכיוון מגידו ומיקמו מכונות ירייה על מורדות ההר מעל מה שהיום הוא צומת הצ'ק פוסט וחיפוי ארטילרי בכרמלהיים.
ההסתערות הבריטית בוצעה על ידי שהובלה על ידי פלגת נושאי הרומח מג'דפור () ובמקביל כוח אחר נשלח באיגוף רחב לשתק את התותחים המוצבים על הכרמל.
בתחילת ההסתערות בלמה האש הטורקית את ההסתערות ההודית-בריטית, שני פרשים שפעלו באגף הדרומי של הכוח שקעו על ציודם בבוץ ואילו האגף הצפוני היה חשוף לאש הטורקית.
רק הסתערות רכובה של הפרשים, כאשר הרומחים בידיהם, ובראשם רוכב מפקדם על העמדות הטורקיות הביאה להשתקת המקלעים הטורקיים ולפתיחת הדרך לחיפה.
בהסתערות נפל מפקדם מייג'ור טהאקור דלפט סינג אשר זכה לתואר "גיבור חיפה".
הסתערות זו נחשבת כאחת מהסתערויות הפרשים האחרונות שבוצעו על ידי הצבא הבריטי ואחת האמיצות שבהן ונחגגת עד היום בהודו כ"יום חיפה"
בשנת 2016 דווח לרשות נחל הקישון על אירוע זיהום בנחל סעדיה כתוצאה מהזרמת מי ביוב לנחל.
לאחר גילוי הזיהום החל מבצע ניקיון ובניית סכר שמטרתו הייתה למנוע מהמים המזוהמים להגיע אל הנחל.
בשנת 2020 הפעיל הסביבתי אריק דרובוט החל בפעולות לשיקום הנחל לאחר שהוא וקבוצת פעילים ראו כי המאבק שהחל בשנת 2016 לא נשא פרי.
במסגרת הפעילות קמה קבוצת פייסבוק המנסה להעלות מודעות לשיקום הנחל, אזורו וקיומו ולהניע את הרשויות לפעול לשיקומו של הנחל.
הגישה למעיין דרך רחוב טופז העובר מתחת לכביש הגישה למנהרות הכרמל.
ישנם שני מסלולי טיול אפשריים – אזור הנביעה ותחילת הנחל.
ניתן להחנות בצומת הצ'ק פוסט או בחנייה של משרדי מנהרות הכרמל.
הולכים לתחילת שביל אופניים בהצטלבות הרחובות בר יהודה וההסתדרות ומתחילים ללכת לכיוון מערב (חיפה).
לאחר 10 מטר בגשר טורקי שם מתחילה הנביעה ומשם עם שביל האופניים לאורך 100 מטר אפיק הנחל.
ניתן להחנות בחניית משרד מנהרות הכרמל ומשם צועדים לכיוון צפון מערב על הכביש עד הירידה שמאלה לכביש כורכר שמוביל לכיוון מערב.
לאחר כ-100 מטר יש צומת ובו פונים שמאלה ומגיעים לנחל, יש שביל לאורך הנחל.
נַחַל עובדיה הוא נחל אכזב היורד במדרונו המערבי של הר הכרמל.
אורכו של הנחל הוא כ-3.2 ק"מ.
נחל זה הוא הארוך מבין הנחלים בעיר חיפה.
נחל עובדיה הוא הארוך בגיאיות המערביים היורדים מרכס הכרמל לים בתחום חיפה, הוא מתחיל ממול לבית בירם בכניסה לשכונת רמת גולדה, ובהמשך מתפתל בין השכונות דניה ורמת בגין ויוצא לעיר טירת הכרמל ומשם נשפך לים.
שמו של נחל עובדיה הוא תרגום השם הערבי (ואדי עבדאללה), אך ניתן למצוא קשר גם ל"עובדיהו אשר על הבית", בכיר בממשל אחאב מלך ישראל המוזכר בתחילת פרשיית אליהו ונביאי הבעל – שהתרחשה בכרמל (מלכים א' פרק י"ח).
בסוף המסלול נמצאות גם "מערות עובדיה" מעל טירת הכרמל מהן ניתן לראות את הים ואת העיר וגם את חוף הכרמל ומערב חיפה, במערות אלו התגלו שרידים פרה-היסטוריים לפיהם ניתן לראות כי חי בהם האדם הקדמון.
עד 2013 היה הנחל מוזנח ובעל אשפה רבה, באותה שנה התנדבו תלמידי בית הספר הריאלי העברי בחיפה ואנשי העירייה לטפל בו והוא שוקם בהדרגה.
החל משנת 2015, השביל העובר בנחל הוא חלק מתוואי שביל ואדיות חיפה.
בנחל צומחים פטל, חרוב מצוי, כליל החורש, לבנה רפואי ועוד.
בסוף הנחל הוא נפגש עם נחל עמירם ונחל נדר מהשכונות השכנות בחיפה.
נחל סנונית הוא נחל ברמות מנשה הנשפך אל נחל תנינים.
בערבית שמו של הנחל הוא ואדי א-סינדיאנה - "נחל אלוני התבור", על שם יער אלוני התבור בסביבתו.
ראשיתו של הנחל כ-4 ק"מ דרומית מזרחית למושבה זכרון יעקב.
הוא חובר לנחל תנינים מזרחית למחצבות בנימינה.
בשולי הנחל נחצב פיר אלכסנדרוני בסלע קירטון ובו מדרגות היורדות אל מנהרה תת-קרקעית שנחצבה בסלע שאורכה כ-200 מטרים.
בתוך המנהרה נחצבו כמה פירים וגומחות קטנות ששימשו להדלקת נרות חרס.
בתוך הנקבה זורמים מים מתוקים.
מערכת זו נועדה לאגירת מים מהאקויפרים בסביבה, עבור השדות בסביבה.
ככל הנראה נחצבו הנקבות בתקופה הרומית.
נחל עזגד הוא נחל קניוני בנגב, ישראל.
עזגד הוא שם פרטי של אב משפחה המופיע במקרא בספר עזרא ובספר נחמיה.
השם מורכב מהלחם המילים עַז וגד.
הנחל ממוקם בדרום מדבר יהודה ונשפך לנחל עמיעז.
נתחם על ידי מעלה עזגד מצפון, נחל אשלים מדרום, מישור עמיעז והר סדום ממזרח.
הנחל יורד מרום 50+ מטר גובה מעל פני הים עד 170- מטר.
הנחל מורכב משכבות סלעי צור וקירטון.
הנחל רווי בפורסקליאה שבירה, עצי שיטה ושיזף.
חלקו של הנחל עזגד, כ-5 קילומטר, מסומן בסימון שבילים ירוק, והוא מתחבר לנחל אשלים לעוד כ-5 קילומטר המסומן בסימון שבילים כחול.
בתחילת המסלול, במפגש עם נחל אשלים, אזור מגודר החשוד בסחף מוקשים.
נחל עלמון הוא נחל אכזב קצר בגליל העליון.
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־675 מטרים מעל פני הים בסמוך לקבר רבי אלעזר בן עזריה, כחצי קילומטרים מהכפר ריחאניה וכ־700 מטרים מהמושב עלמה.
הנחל חולף בסמכות לשמורת נחל דישון.
במרחק של כשני קילומטרים מזרחית לקיבוץ יראון ובגובה של כ־440 מטרים מעל פני הים, הנחל נשפך אל נחל דישון (שנשפך לנהר הירדן).
נחל עוזיהו הוא נחל אכזב בהרי אילת.
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־750 מטרים מעל פני הים, במורדות הר עוזיהו, כ־2.5 קילומטרים מדרום־מזרח לקניון האדום הוא זורם מזרחה ויורד כ־350 מטרים עד שנשפך לנחל רחם בגובה של כ־400 מטרים מעל פני הים, כשני קילומטרים מצפון־מערב לעמודי עמרם.
נחל סנסנה הוא נחל אכזב היורד מהר חברון לנגב הצפוני.
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־520 מטרים מעל פני הים בסמוך לבתי הכפר הפלסטיני רמאדין.
הוא זורם דרומה וחולף מתחת לגדר ההפרדה ולכביש 3253, מדרום־מזרח ליישוב סנסנה.
לאחר מכן עובר תוואי הנחל ליד חורבת סנסנה וממשיך בין קיבוץ כרמים ליישוב כרמית.
הנחל חולף מתחת לכביש הגישה לכרמית ולאחר מכן גם מתחת לכביש 31 בקטע שבין מחלף שוקת למחלף מיתר.
בהמשך חולף הנחל מתחת לכביש 60 ומייד לאחר מכן, בגובה של כ־340 מטרים מעל פני הים ובגבול הכפר הבלתי מוכר אעצם עם אום בטין, הנחל נשפך לנחל חברון.
נחל עדרים הוא נחל אכזב בבקעת ערד.
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־590 מטרים מעל פני הים בהרי דימונה, כ־3.8 קילומטרים מדרום־מזרח לערערה בנגב וכ־5.5 קילומטרים מצפון־מזרח לשכונות הצפוניות בדימונה.
בתחילה זורם הנחל צפונה וחולף ממזרח למועצה המקומית ערערה בנגב ומתחת לכביש 80. לאחר מכן הנחל פונה לצפון־מזרח ונכנס לתחומי בסיס נבטים.
בגובה של כ־340 מטרים מעל פני הים, צפונית לכפר הבלתי מוכר אלזרנוג–אבו קוידר בפזורה הבדואית וכ־1.35 קילומטר מתל משוש, נשפך נחל עדרים לנחל באר שבע.
נחל סנאים הוא נחל קצר הנמצא על הר סנאים, הממוקם בשמורת נחל הבניאס ברמת הגולן שבישראל.
ניתן להגיע לנחל סנאים מנחל שיאון באזור מורד נחל, או מדרום להר כחל.
הנחל מתחיל בשיפוע מתון אך מתרחב לאחר 800 מטרים.
בנחל גודלים עצי אלון התולע, אלון מצוי, אלה ארצישראלית, אגס סורי, שזיף הדב ולבנה רפואי.
מקור שמו של נחל סנאים מגיע מהעובדה שבנחל מסתובבים סנאים זהובים, אשר בישראל נחשבים לפחות נפוצים.
נחל סתר הוא אחד מיובליו של נחל עמוד בגליל העליון.
נחל סתר מתחיל בגובה של כ-620 מטרים מעל פני הים, בין הר מצפה הימים שמצפון למושב אמירים לבין המושב כפר שמאי.
הנחל קצר יחסית (קילומטר וחצי) ותלול מאוד בשיפוע ממוצע של 30%.
באזור החיבור של נחל סתר עם נחל עמוד יש מעיין בשם "עין סתר", המעיין שנמצא בין שני מפלים, מתחת לשביל השחור יוצר מניפת טרוורטין שמתחתיה כעין גג טרוורטין של נטיפים ומשקעים מגוונים.
המעיין נובע בעיקר בעונת החורף.
לאורך הנחל יש עצי אלון ועצי דולב וכן צמחייה סבוכה ונמוכה.
ישראלים מטיילים בנחל כהכנה לקראת טיולים בהרי האלפים.
נחל עיזים הוא נחל אכזב בנגב הצפוני.
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־600 מטרים מעל פני הים, כ־5.5 קילומטרים מצפון־מזרח לדימונה.
כיוון זרימתו הכללי הוא לצפון־מערב.
הנחל חולף בשטחי הפזורה הבדואית ואז מתחת לכביש 80, כשני קילומטרים מזרחית לערערה בנגב.
בגובה של כ־440 מטרים מעל פני הים, בסמוך לכניסה הדרומית לבסיס נבטים, נשפך נחל עיזים לנחל עדרים.
נחל עַפְרָן (מערבית: وادي عفران, תעתיק מדויק: ואדי עפראן) הוא נחל אכזב במורדות הדרומיים של רכס חתירה בנגב הצפוני.
בנחל ערוץ קניוני תלול ובו מפלים, גבים ומעוק מרשים.
ראשיתו של נחל עפרן ליד האנדרטה שבראש מעלה אברהם, בפינתו הדרומית-מערבית של המכתש הגדול.
מכאן יורד הנחל דרומה בעמק מתון, אך בין קירות זקופים של סלעי גיר מגיל הקנומן.
בהמשך מתקרב הנחל אל הכפיפה הגאולוגית החריפה של הרכס לעבר בקעת צין, והוא מעמיק את ערוצו בין מצלעות הסלע המרשימות שבמורדות הרכס.
בערוצו זורם מפל בגובה 6–7 מ', ולאחריו נבלע הנחל במעוק צר ביותר ותלול, שגושי סלע ענקיים תקועים בין קירותיו.
בקרקעיתו של המעוק הזה יש מכתשות עמוקות ומדרגות מפל.
בדרגשי הסלע שמשני עברי המעוק יש ריכוזים מרשימים של מאובני מגדלונים מצוררים וכהים.
קטע המעוק של הנחל מסתיים בתחתית הכפיפה הגדולה בשתי מכתשות גדולות ומפל קטן ביניהן.
לאחריו עובר הנחל מתחום הסלע הקשה של מורדות רכס חתירה אל סלעי הקירטון הרכים של בקעת צין.
בבקעת צין עובר הנחל ממערב לגבעת מדור, באפיק שטוח ורחב, עד נקודת חיבורו אל נחל מדור, שאף הוא יורד מקמר חתירה לבקעת צין, כ-2 ק"מ מצפון לגשר הרכבת הגדול בנחל צין.
שביל הטיול המסומן העובר בנחל עפרן נקבע כחלק משביל ישראל.
השביל תלול, עובר דרך גבי נחל עפרן, ובכמה מקומות הותקנו בו מאחזי יד ומדרגות ברזל.
נחל עצבונית הוא אחד מיובליו של נחל עכברה שהוא אחד מיובליו של נחל עמוד.
מוצא הנחל הוא בגובה 450 מטרים מעל פני הים, במורדות הדרומיים של "יער נחל לימונים" על רכס רמת פשחור, שדרום מערבית לשכונת עכברה בצפת.
הנחל זורם דרום מזרחית, עובר את מעיין "עין עצבונית" שבתוכו ונשפך לנחל עכברה בגובה 130 מטרים מעל פני הים, בסמוך לעין סלע.
הנחל הוא חלק ממסלולי טיולים רגליים וטיולי רכיבה.
נחל עֳפָאיִם הוא נחל אכזב בגליל העליון, אחד מיובליו של נחל כזיב.
אורכו של הנחל הוא כ-4.5 קילומטרים.
ערוץ הנחל מתחיל סמוך לחניון שביל הפסגה בפסגת הר מירון והר בר יוחאי בגובה של כ-1,100 מטרים מעל גובה פני הים, הנחל זורם מערבה על צלע הר מירון, באמצעו יש את "עין עפאים" ובסופו הוא נשפך לנחל כזיב, בגובה של כ-680 מטרים מעל פני הים.
השם עפאים מופיע בספר תהילים, פרק ק"ד, פסוק י"ב ופירושו ענפים או עלים:
נחל עלקת הוא נחל אכזב בנגב הצפוני.
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־460 מטרים מעל פני הים בגבעות להב, בדרום יער להב, כקילומטר מכביש 6, בין המועצות המקומיות להבים ולקייה.
כיוון זרימת הנחל הוא מערבה.
הנחל זורם לאורך הגבול הדרומי של להבים, וכקילומטר מזרחית למסילת הדרום, בגובה של כ־280 מטרים מעל פני הים, נשפך נחל עלקת לנחל פחר.
נחל עמוס הוא נחל אכזב במדבר יהודה שבישראל.
הנחל מתחיל בלב העיירה תוקוע שבמזרח גוש עציון, סמוך הנחל נשפך לנחל חצצון ולנחל תקוע באמצע מדבר יהודה בכביש 3698. על שמו ועל שם עמוס הנביא נקרא היישוב מעלה עמוס.
הנחל יוצא מלב העיירה הערבית תוקוע לכיוון מורדות הר זערור שבגבול מדבר יהודה עם גוש עציון, בין תקוע ליישוב מעלה עמוס, השותפה לקריאת השם עם הנחל על שם עמוס הנביא שחי באזור תקוע המקראית וקבור בתוקוע הערבית.
הנחל נפגש עם נחל חצצון ונחל תקוע לאורך כביש 3698 באמצע מדבר יהודה לאחר הכפר הבדואי ערב אל ראשידיה.
נחל סלקה הוא נחל במערב הנגב הנשפך אל הים התיכון.
הנחל מתחיל סמוך לנירים ונשפך בקצה הצפוני של גוש קטיף, סמוך לדיר אל-בלח.
הנחל מתחיל בגובה של כ-100 מטרים מערבית לכפרים נירים ועין השלושה, בין שדות יישובי הפרסה של מערב הנגב.
לאחר מכן הוא פונה לכיוון צפון־מערב ונכנס לשטח רצועת עזה, שם הוא פונה צפונה וממשיך במקביל לגדר המערכת.
בזורמו צפונה הוא מקבל אליו את נחל עדי, את נחל גדור ואת נחל סעיד, כולל יובלו נחל חילף, והוא עובר את ציר כיסופים.
לאחר מכן הוא פונה מערבה, וחולף ליד ואדי א-סלקא ובסמוך לשרידי כפר דרום, ובהמשך עובר מעליו דרך סלאח א-דין בגשר נחל סלקה.
הנחל נשפך לים התיכון בקצה הצפוני של גוש קטיף, סמוך לדיר אל-בלח.
נַחַל פֶּרַע (ואדי פרעוּן, ואדי חֻ'רַיָן), הוא נחל קטן המנקז שטח מצומצם בצפון רמת הגולן, באזור הכפרים הנטושים זעורה ועין פית.
נחל פרע נשפך לנחל חרמון מדרום.
הנחל לא חצב לעצמו ערוץ עמוק, ולכן בהגיעו לשפת הערוץ העמוק של נחל חרמון – הוא נופל אליו ממרומי הכתף במפל-מדרגות גבוה, היורד במדרון התלול של הצלע הדרומית של נחל חרמון, ונשפך אליו במרחק של כשני ק"מ מעין בניאס (כמה מטרים מה"טנק הסורי" ההפוך במימי הבניאס).
זרימתו מתחילה שעות ספורות אחרי גשם חזק, ודועכת תוך ימים עד שבועות מעטים.
גם בקיץ קיר-המפל לח, וזאת בזכות מי מעיין זעיר המזרזפים במורדו.
נַחַל צִין הוא אחד מנחלי האכזב הארוכים בישראל (שני רק לנחל פארן), ומקובל לראות בו גבול בין הנגב הצפוני למרכזי.
הנחל זורם ממישור הרוחות שמצפון למכתש רמון, עובר מדרום ולמרגלות מדרשת בן-גוריון, וממשיך משם ל.
בצפון הערבה נסכר הנחל על ידי סוללת עפר, נשפך למערכות ניקוז המים של מפעלי ים המלח ומוסט אל האגן הצפוני של ים המלח.
אורך הנחל כ-120 קילומטר, והוא נחל האכזב השני באורכו בישראל אחרי נחל פארן.
לנחל צין כמה שמות בערבית, שם אחר לכל קטע.
הראשון, ואדי נפח, זורם מאזור הר הנגב הגבוה, עד לנקודת הפנייה של הוואדי 90 מעלות מזרחה (אחרי העיר הנבטית עבדת).
החלק השני נקרא ואדי מורה על שם עין מורה (המעיין המר על שם מימיו המליחים), המעיין התחתון בסדרת המעיינות של המעוק של הוואדי (אחרי עין מעריף ועין עבדת).
החלק השלישי הוא ואדי פוקרה, שזורם מהקניון של עין עבדת, עד לים המלח (משמעות השם היא הנחל העני, בגלל מיעוט המזון למרעה, ומיעוט עצי השיטה שבוואדי).
כ-2 ק"מ צפונית לכניסה לגן הלאומי עין עבדת, יוצר נחל צין 'ברך' בה פונה הנחל בזווית ישרה מצפון למזרח.
ה'ברך' נוצרה בפעילות שביית נחלים קדומה, בה שבה נחל צין את מימיו של נחל קדום וגדול, שזרם לפני התהוות הבקע הסורי-אפריקאי מהרי אדום לכיוון מערב אל הים התיכון.
בנחל צין מתרחשים בממוצע כארבעה שיטפונות בזק מדי שנה, אשר חובבי טבע רבים אוהבים לצפות בהם ממרפסת השיטפונות או במרפסת העליונה יותר שליד עין עבדת.
בשנת 2004 נמדדה בנחל ספיקת שיא בישראל של 1,280 מטר מעוקב לשנייה.
בינואר 2010 נשבר שיא זה בנחל ניצנה, בו נמדדה ספיקה בשיעור של 1,420 מ"ק לשנייה.
בשנת 2007 הוכרז חלק מאפיק נחל צין ומצוקי הסחיפה בשתי גדותיו כגן לאומי בשם "גן הפסלים".
בין פרשני המקרא קיים ויכוח באשר למיקומו של נחל צין המקראי, אחד הפירושים גורס שנחל צין היה ממוקם באזור חלוצה, שבטה וניצנה, אזור המהווה את אגן הניקוז של נחל צין בן ימינו.
קיים בלבול בין נחל צין לנחל סין המוזכר בספר שמות כנמצא "בֵּין אֵילִם וּבֵין סִינָי".
באופן טבעי, מזרים הנחל מי שיטפונות בממוצע ארבע פעמים בשנה.
הוא חוצה את הנגב, יורד לבקעת הערבה ושם מתפצל למניפת סחף ענקית שבמשך מיליוני שנה זרמה למלחת סדום.
בעשרות השנים האחרונות מסתיים נחל צין בסכר עפר רחב שבנו מפעלי ים המלח על מנת להגן על בריכות האידוי משיטפונות.
תחת לזרום למלחה, נשפך הנחל למערכת ניקוז המים של המפעלים ומוסט אל הירדן ונחל הערבה.
בשל כך, ובשל הפעילות החקלאית של שני ישובי כיכר סדום, הצטמצם שטחה של המלחה בכ-90%.
בתחומי נחל צין עובר קו צינור אילת-אשקלון, צינור נפט בקוטר 42 אינץ' ובאורך 254 קילומטר.
קו זה שימש להעברת דלק סילוני בין הים התיכון למפרץ אילת.
לאחר שהתגלו תקלות במעטפת הצינור והוא לא עמד בדרישות המשרד להגנת הסביבה הופסקה הזרימה בצינור והחברה המפעילה החלה בעבודות שדרוג של הקו.
ביוני 2011, במהלך עבודות השדרוג, פגע מחפרון בצינור הדלק וגרם לדליפה של דלק סילוני בשמורת הטבע.
על פי ההערכה, מעל מיליון וחצי ליטרים של דלק זרמו באפיק נחל צין.
תוואי השטח לא אפשר כניסה מיידית אל אזור הדליפה.
כדי למזער את הנזק ננקטו פעולות ראשוניות כגון: מגופים נסגרו ידנית, האזור נסגר למטיילים, נבנה חציץ במורד הנחל כדי לעצור את זרימת הדלק, ונחפרו בורות אגירה לאיסוף הדלק הנוזלי.
ההשלכות האקולוגיות של הדליפה היו קשות: צמחים התייבשו ומתו, בעלי החיים המתבססים על צמחים אלו נפגעו, בנוסף היה חשש כבד כי הזיהום יסחף למי התהום ולנאות המדבר במורד הנחל עקב גשמים והשטפונות האופייניים למקום.
פקחים העידו שגם חודשים אחרי המקרה הנחל הצחין מדלק.
בית משפט השלום הרשיע את חברת קצא"א וכמה בכירים לשעבר בחברה בזיהום כבד של נחל צין וסביבותיו בעקבות שני מקרים של דליפה, בספטמבר וביוני.
הגאולוגיה של הנחל הכתיבה את אופן הטיפול בזיהום והוחלט על ידי המומחים כי הפעולה הנדרשת היא טיפול ביולוגי ex situ, כלומר חפירה ופינוי של הקרקע אל אתרים מורשים בהם יתבצע הטיפול.
אסטרטגיה זו נבחרה כדי למנוע את הישארות הזיהום ודליפת המזהמים האורגניים אל מי התהום.
עומק החפירות הוגבל ל–5 מטר או עד למסלע קרקעית הנחל, וזאת בשל חשש להתמוטטות גדות הנחל.
חשיבות עליונה ניתנה לסיום החפירות ולכיסוי הנחל בחומר זהה לזה שהוצא ממנו בחפירות לפני תחילת עונת הגשמים.
הקרקע שנחפרה הועברה בין היתר לאתר אפעה, האתר מקבל קרקעות מזוהמות בדלקים ומפחית את ריכוז המזהם עד לרמה בה ניתן להשתמש בה שוב כקרקע לכיסוי במטמנות.
הטיפול נעשה באמצעות טיפול ביולוגי בו השתמשו בחיידקים "זוללי" נפט שהורידו את רמת הזיהום בדרך ידידותית לסביבה.
יתרונות הטיפול בראש ובראשונה הם הפחתת נפח הפסולת המוטמנת, הפחתת רמת הזיהום והאפשרות לשימוש חוזר בקרקע.
כ–65% מהדלק שדלף נאסף בפעולות החפירה שנמשכו מספר חודשים.
בזמן זה חלחל חלק מהדלק לעומק של יותר מ–5 מטר, וחדר אל אקוות החלוקים המזינה את עין עקרב ועין צין שבמורד הנחל.
לאור זאת, הציעה קצא"א, על פי הנחיית המשרד להגנת הסביבה, תוכנית לביצוע ניטור ארוך טווח בקרקעית הנחל, שיאמוד את פוטנציאל הזיהום ואת התפשטותו.
אירוע הדליפה ואסטרטגיית הטיפול עוררו מחלוקות ודיונים רבים בקרב מומחים בתחום איכות הסביבה.
נַחַל עֲרוּגוֹת הוא נחל במרכז מדבר יהודה.
אורכו כ-46 ק"מ, יובליו העליונים מתחילים ממזרח לגוש עציון והר חברון והוא נשפך אל ים המלח מצפון לקיבוץ עין גדי.
הוא נחל איתן במורדו התחתון, עקב מספר נביעות מקומיות בערוצו.
נחל ערוגות הוא נחל גדול בעל אגן ניקוז של יותר מ-230 קמ"ר.
בקטע זה הוא הופך לקניוני עוד יותר ובקילומטרים האחרונים שלו לפני ים המלח הוא נופל אל קניון עצום, שעמקו מעל 500 מטר וזורמים בו מי מעיינות כל השנה.
בערבית יש לנחל ערוגות שמות אחדים לפי הקיטועים הבאים:
חלקו העילי היורד מהר חברון אל רמת המדבר נקרא ואדי ג'חר (وادي جحر) שפירושו- "הנחל הנחבא בחורו"- זהו קטע קניוני עמוק ובו מערות שבהן שרידי פעילות של האדם הקדמון.
חלקו התיכון, החוצה את רמת מדבר יהודה, נקרא ואדי אלע'ר (وادي الغر)-שפירושו "נחל שיח אברהם" ע"ש שיחי אברהם הרבים שגדלים בו.
חלקו האחרון, העמוק ביותר בנחל, נקרא ואדי אלעריג'ה (وادي العريجة) שפירושו "הנחל שסטה מדרכו".
שם זה הוא 'שימור שם' ונקבע על ידי ועדת השמות הממשלתית כנחל ערוגות.
הקטע האחרון בנחל מתחיל בנקיק צר ועמוק הנקטע במפל גבוה (מפל ערוגות).
בהמשך, לרגלי מפל ערוגות, נובע עין ערוגות ומשם ואילך הנחל הוא נחל איתן שלאורכו צומחת צמחיית מים עשירה- הכוללת עצי ערבה, צפצפת הפרת, קנה מצוי, עבקנה, סלוודורה פרסית, עצי שיזף מצוי ועוד.
בחלקו האיתן של הנחל חיים עדרי יעלים, להקות גדולות של שפני סלע.
בקניון האחרון עובר מסלול טיול, שמתחיל מחניון השמורה עד ל"מפל הנסתר" ו"הבריכות העליונות" שבנחל.
כמו כן, מתחברים אל הנחל שני מסלולים אתגריים שיורדים מההרים שמעל: מעלה בני המושבים מצפון ומעלה האיסיים מדרום.
נַחַל פָּארָן הוא נחל האכזב הארוך ביותר בישראל, והשלישי באורכו בין כלל הנחלים אחרי נהר הירדן ונהר הירמוך.
כמו כן, הוא הנחל הרחב ביותר בישראל.
אורכו כ-150 קילומטר, החל ממקורותיו בחצי האי סיני (במדבר פארן) ועד לשפכו בנחל הערבה.
בין יובליו נמנה גם נחל אשל.
בנחל זה קיימת זרימה רק בעת שיטפונות בזק.
אגן הניקוז הגדול של הנחל, ששטחו אלפי קמ"ר, יוצר מישורים רחבים שמפרידים בין הרי הנגב הגבוהים שבצפון, לבין הרי אילת שבדרום.
בעבר, בזמן שיטפונות הציפה הזרימה בנחל פארן הציפה את כביש הערבה, עד הקמתו של גשר מעל הנחל.
ב-6 בנובמבר 1970 נרשמה בנחל פארן הספיקה הגבוהה ביותר עד אז בישראל, בשיעור של 1,150 מ"ק/שנייה, שיא שנשבר ב-2004 (בנחל צין).
קרוב לכניסתו לערבה, מתבצעים קרוב לנחל קידוחי מי תהום שמספקים מים ליישובי הערבה.
המים מלוחים מעט ולכן הם עוברים התפלה.
נַחַל צִיפּוֹרִי הוא נחל איתן הזורם מהרי נצרת לנחל קישון.
הנחל, שאורכו 32 ק"מ, מתחיל את דרכו ביישוב ריינה, עובר בגבעות יער אלונים הסמוכות לשפרעם, ומתנקז אל נחל קישון (שמתנקז בהמשך אל מפרץ חיפה על חוף הים התיכון).
הוא ניזון מעינות ציפורי, עינות יפתחאל ועין יבקע, וממספר רב של מעיינות אכזב כמו עין רני, עין אבינועם, עין מהיל, עין גת חפר, עין אמת אבל, עין לפידות ועין תורעאן.
במפות ישנות כגון במפות ז'אקוטן מ-1799 ומפות PEF נקרא הנחל Nahar wadi melik על שם הוואדי שבו הוא זורם.
כיום השם ואדי מילק מיוחס לוואדי אחר.
הנחל נשפך לקישון בסמוך למתחם בז"ן.
ישנן עדויות מלפני אלפי שנים להתיישבות במקום ולאורך הנחל טחנות קמח ושרידי יישובים עתיקים.
לאורכו של הנחל מתגוררים מספר שבטי בדואים בכפרים זרזיר, כעביה-טבאש-חג'אג'רה, ח'וואלד וחילף.
שביל ישראל עובר בגדה הצפונית של הנחל.
טחנות עליל (טחנות ראס עלי או טחנות מרפוקה), הן שתי טחנות קמח עות'מאניות השוכנות על הגדה הדרומית של הנחל, סמוך ליישוב ראס עלי.
שתי הטחנות הממוקמות זו מעל זו, הונעו על ידי מימיו של מעיין עין יבקע השוכן במעלה הנחל במרחק של כשלושה קילומטרים מהן.
המים הגיעו אל הטחנות באמצעות אמת מים.
לרגלי מבנה הטחנה התחתונה התגלו שרידים צלבניים מוקדמים יותר.
את הטחנות מאפיינת ארובה בגובה של 12 מטר, שהיא הגבוהה בכל טחנות הקמח הידועות בארץ ישראל.
הטחנה העליונה הייתה בשימוש עד שנות ה-30 של המאה ה-20, והתחתונה עד 1946.
טחנת הנזירים שוכנת במרחק של כשני קילומטרים מערבית למעיין עין יבקע, וגם היא נבנתה בתקופה העות'מאנית.
שמה של הטחנה בא לה מהנזירים הכרמליטים להם הייתה שייכת מאז אמצע המאה ה-19. הטחנה פעלה עד סוף שנות ה-20 של המאה ה-20 ולאחר מכן ננטשה.
המקום עדיין שייך לכנסייה הקתולית, אשר החכירה אותו לישראלים.
אלה שפצו את המבנה ופתחו במקום בית הארחה.
ליד הטחנה גשר אבן שלו שתי קשתות הנטוי מעל הנחל.
בשנת 2011 השכיר מנזר הכרמליטים את טחנת הנזירים לרשות ניקוז ונחלים קישון הפועלת לשיקום נחל ציפורי.
רשות ניקוז ונחלים קישון מקדמת תוכנית להפיכת מתחם הטחנה למרכז ההדרכה הראשון בארץ לנושא של שיקום נחלים.
בשנת 2014 הוצתה הטחנה על ידי אלמונים.
נַחַל צֶאֱלִים הוא אחד מנחלי האכזב הגדולים ביותר בנחלי מדבר יהודה היורדים אל ים המלח, אורכו מתחילתו ועד לשפך הוא כ-32 ק"מ.
שטח אגן הניקוז של הנחל, כ-287 קמ"ר.
הנחל מנקז את אזור דרום מזרח הר חברון סמוך ליישוב מעון ממשיך מצפון לערד ונשפך לים המלח צפונית למצדה.
מלבד גֵבֵי מים רבים, המתמלאים מדי שנה לאחר שיטפונות גשמי החורף, נובעים בנחל ארבעה מעיינות.
בערבית מכונה הנחל- "ואדי א-סֵיַאל" שפירושו "הנחל הזורם".
שמו העברי ניתן לו בשנות ה-50 והוא נגזר משם העץ צאל.
עץ הצאלה במקרא הוא עץ מצל, וסבורים שהוא עץ השיטה.
יובליו העליונים של הנחל מתחילים להיאסף מהאזור המזרחי של דרום הר חברון, על "מדרגת הכפיפה העליונה" בשוליו המזרחיים של דרום הר חברון, משם משתפל נחל צאלים מזרחה במתינות יחסית תוך שהוא "אוסף" אליו נחלים נוספים.
בשלב מסוים נכנס נחל צאלים לתוך "במת השוליים המזרחיים", שהיא רצועה צרה לכל אורכו של מדבר יהודה, אשר יורדת במדרגת כפיפה חריפה לעבר ים המלח.
בשלב זה נחל צאלים הופך לקניוני, החל מ"ברכת צפירה", בריכה המתמלאת מים בחורף, שם ישנו גֵב הנשאר מלא רוב השנה.
מתחת לברכת צפירה יש מפל בגובה של כ-80 מטרים.
בלב קניון הנחל נובע כל ימות השנה עין נמר, מעיין מים מתוקים בתוך מערה שפתחה מוסתר על ידי סלעים, ומשם הנחל מתחתר לגיא "בהק", ולערוץ קניוני נוסף החסום כולו בסלעים ועל כן נקרא שם הקטע הזה "גֵיא סלעים".
בסיום הגיא, נשפך נחל צאלים לים המלח כארבעה קילומטרים צפונית למצדה.
ב-1960 משלחת ארכאולוגית בהובלת פרופ' יוחנן אהרוני לנחל צאלים מצאה שרידים משלוש תקופות: הכלקוליתית, הישראלית, ומימי בר כוכבא.
הממצאים השונים נמצאו במערת החצים, במערת המגילות ובמערת הגולגולת המצויות על יד ברכת צפירה וליד עין נמר וכללו כלי חרס, ראשי אלה מנחושת ומהמטיט, גרזן נחושת, לוחיות עצם, צדף ושנהב, בדים, מחצלות, סלים וחרוזים בשקיות בד.
כמו כן באחת המערות המשלחת מצאה קטעי קלף ופפירוס הכתובים יוונית וארמית ובהם מצוינים שמות עבריים כגון: זכי בן יוסף, חנן בן חנן, ישוע בן יעקב, ישוע בן הלוי ועוד.
בנחל אירעו מספר אירועי טביעה עקב שיטפון בזק: בשנת 2002 טבע למוות בנחל בעת טיול צעיר בן 22 שטייל עם חבריו.
הצעיר ניסה לחצות את ערוץ הנחל עם ג'יפ כשנחשול מים הפך את רכבו וסחף אותו במורד הערוץ.
גופתו נמצאה יממה לאחר מכן, כ-4 ק"מ ממקום ההסחפות.
במהלך סערת דצמבר 2013 טבעו בנחל שני צעירים.
פריחה באגן הנחל: בינואר-פברואר - פריחה של זמזומית המדבר (נפוצה ברמת המדבר).
בפברואר - פריחת מקור החסידה השעיר, ציפורני חתול, מנתור מחוספס, בצלציה ארצישראלית, באשן תמים, כדן סגול, רותם המדבר (פריחת הכדנים נדירה במסלול.
ריכוז נאה נמצא במקטע קטן בין הר נמר לנחל שפן).
באפריל - פריחת דרדר החרחבינה.
נַחַל פּוֹלֵג הוא נחל המנקז שטח באזור השרון בישראל, ונשפך לים התיכון צפונית למכון וינגייט באזור נתניה.
ראשיתו של הנחל בין א-טירה ובין קיבוץ רמת הכובש, ושפכו לים נמצא בתחומי העיר נתניה, ליד אודים צפונית למכון וינגייט.
אורכו של הנחל הוא כ־17 ק"מ, והוא מנקז אליו שטח של כ־135 קמ"ר, ואת יובליו נחל דרור, נחל רעננה, נחל חרות, נחל רשפון ונחל אודים.
מקור שם הנחל בעברית הוא במילה הערבית "פאליק".
הוואדי קרוי כך מכיוון שהוא מפלג (מחלק) את אזור השרון לרוחבו.
הקטע האחרון מלא מים כל השנה.
כביש תל אביב–חיפה חוצה את הנחל.
לצד הנחל נמצאות מספר שמורות טבע, ביניהן שמורת נחל פולג ושמורת שער פולג, וכן אתרי העתיקות תל פולג, תל אל-עשיר וח'רבת זוריקיה.
רכס כורכר מערבית לעמק פולג חסם בעבר את אפיק הנחל, דבר שהביא להצטברות מים והתפתחות ביצות ממזרח לרכס (ביצות פלג).
על-מנת לנקז את הביצות ועל-מנת לשמש כחפיר הגנה לעיר הקדומה בתל פולג, הרכס נפרץ בתקופה הביזנטית.
הפרצה נקראת במספר שמות: על ידי הצלבנים רוש טאי (פרושה בצרפתית חתך סלע), ואילו בעברית נקראת הפרצה "שער פולג" או "השער הרומי", אף שהפרצה קדומה יותר.
הנחל זורם גם ליד בית יהושע ותל יצחק.
בחלק מהיובלים המזינים את הנחל זורמים מי קולחין מיישובי האזור, המגיעים מזה עשרות שנים לאפיק הנחל כך שיש בו זרימת מים כל השנה.
בחלקו האחרון של הנחל בסמוך אל שפכו לים עובר בסמוך אליו שביל ישראל.
ברובו, הנחל הוא נחל אכזב, רק בחלקו האחרון הוא מתחתר בקרקע כך שמי התהום מבצבצים וזורמים בו, נבנה בו מאגר על מנת לנצל להשקיה את מי השיטפונות, את זרימת החורף ואת מי הקולחין.
ויקטור גרן, חוקר צרפתי אשר ביקר בארץ ישראל מספר פעמים במהלך המאה ה-19 וכתב על סיוריו, חצה בסוף אותה מאה כמה פעמים את מימי נחל פולג, שכאמור נקרא אז "ואדי אל-פאליק".
הוא מספר על צבאו של ריצ'רד לב הארי שחצה את הנחל ליד השפך שלו בדרכו לארסוף.
גרן זיהה את נחל פאליק עם נחל קנה המוזכר בספר יהושע (ט"ז, ח).
נחל קנה הפריד בין נחלות השבטים אפרים ומנשה.
נהר אל פאליק נשפך לים לאחר שהוא עובר בריכה הנקראת בסת אל פאליק.
גם זאב וילנאי מקשר בין נחל קנה - נהר אל קצב עם נחל פולג.
במקום היה קרב בין הצלבנים לבין המוסלמים במסעי הצלב ובו נפל אחד הקצינים הטובים של צלאח א-דין שנקבר מזרחית לנחל פולג במקום שנקרא ברכת רמדאן.
נַחַל קֶדֶם הוא מהקטנים בנחלי מדבר יהודה, מבחינת אורכו, כ-7 ק"מ, ומבחינת שטח אגן ההיקוות שלו כ-12 קמ"ר.
הנחל מתחיל את דרכו מצפון לרוג'ום א-נאקה, בעמק מדרום לראס א-שוקאף, ונשפך לים המלח כ-6 ק"מ מצפון לעין גדי.
עד לבמת השוליים המזרחיים של מדבר יהודה הנחל רדוד והוא מתחתר בקירטון.
עם הכניסה לבמת השוליים, הנחל מתחתר לעומק בערוץ גירני, ונוצרה לאורכו שורה של גבים קטנים, ולאחריהם המפל הגדול.
גובהו של המפל כ-330 מטר, הוא הגבוה במפלי הארץ.
המפל בנוי שתי מדרגות, וביניהן גומחה בקיר.
בבסיס המפל מצוי גב גדול, אבל כיום הוא סתום בסחף.
המפל יוצר פרסת מצוקים - מעין מפרץ במצוק ההעתקים, ברוחב של יותר מקילומטר.
הנחל ממשיך לרדת בסדרה של מפלים נוספים (20, 8, 50 ו-30 מטר) אל חוף ים המלח.
ערוצו התחתון של הנחל משופע במספר רב של מאובני אקסוגירה.
בנחל מצויים שני פרטים בוטניים נדירים: אלה אטלנטית באפיק העליון של הנחל, גובהה כ-6 מטרים, והיקפה כמטר אחד.
במדבר יהודה ישנם רק שני עצי אלה אטלנטית.
מעל המפל הגדול צומח עץ תאנה, היחיד במדבר יהודה, מחוץ לנאות מדבר.
שמו הערבי של נחל קדם הוא 'ואדי א-שוקאף', ומשמעותו 'נחל המצוקים'.
נַחַל קְטָלָב הוא נחל אכזב באזור פרוזדור ירושלים.
הנחל נמצא בחלק המזרחי של שמורת נחל שורק, ממערב לפסגת הר גיורא וכ-2 ק"מ מזרחה ממושב בר גיורא.
שמו של הנחל נגזר מעצי הקטלב המצוי הנפוצים בו.
בסמוך למושב בר גיורא ישנו מעיין בשם "עין גיורא" ממנו יורד הנחל בירידה תלולה כשני קילומטר לנחל שורק, שם עוברת מסילת הרכבת לירושלים.
עין קטלב הנמצא במורד הנחל, ועין דיר א-שיח' הנובע במערה בצלעו המערבית של הנחל.
במפגש עם נחל שורק נמצא בניין תחנת הרכבת בר גיורא.
זו תחנה תפעולית בעלת מסילה כפולה למפגש בין רכבות.
בעבר היה במקום מתקן לאספקת מים לקטרי קיטור.
עד למלחמת העצמאות היה שמה של התחנה "תחנת דיר א-שיח'" על שם הכפר דיר א-שיח' ששכן סמוך לתחנה, ומערבית לה.
אוקטובר: פריחת חלמונית גדולה (אמצע עד סוף אוקטובר).
נובמבר: פריחת סתוונית היורה (כשבוע לאחר הגשם המשמעותי הראשון).
אמצע אוקטובר עד אמצע דצמבר: שלכת אלה ארצישראלית ואוג הבורסקאים, ופירות הקטלב.
נובמבר עד דצמבר: פריחת כרכום חורפי וחיננית הבתה.
ינואר: פריחת בוסתני השקדים (סביב דיר א-שייח').
באביב: פריחה של צבעוני ההרים, נורית אסיה, בן-חצב יקינתוני, מגוון סחלבים (בפרט דבורניות, סחלב אנטולי, סחלב הגליל, שנק החורש), דם-המכבים האדום, לוטם מרווני, לוטם שעיר, ועוד.
אמצע אפריל עד תחילת מאי: פריחת אירוס ארם נהריים (בבית הקברות של דיר א-שייח').
צמחיית הנחל כוללת בנוסף עצי אורן, אלון מצוי, שיחי פטל, מרווה משולשת ואזוב מצוי.
נַחַל קוּמְרָאן (ערבית: وادي قمران) הוא נחל אכזב במדבר יהודה, יורד מהר מונטר ברמת המדבר, ונשפך לים המלח בצפונו, מדרום לנחל אוג ומצפון לנחל קדרון, סמוך לקיבוץ קלי"ה.
אורכו של הנחל כ-13 קילומטר, שטח אגן ההיקוות שלו כ-45 קמ"ר.
בתחילת דרכו של נחל קומראן ברמת המדבר, הוא רדוד וזורם לצפון-מזרח.
עם כניסת הנחל לתחום המסלע הקשה של במת השוליים המזרחיים של מדבר יהודה, משנה הנחל את כיוונו לדרום-מזרח, ומתחתר לקניון.
הקניון אינו עמוק, יש בו שלושה מפלים שגובה הגדול שבהם כ-40 מטר.
אורך הקניון כולו כ-2 ק"מ והוא משמש מטיילים רבים בסנפלינג.
לאורך הקניון עוברת אמת מים שהייתה מעבירה מים מהשיטפונות ליישוב שהיה במוצא הנחל.
סמוך למוצא הנחל נתגלו שרידי ישוב עתיק - קומראן.
במערות במצוקי הנחל נמצאו מגילות הידועות בשם מגילות מדבר יהודה.
החפירות במקום בוצעו על ידי הארכאולוג הצרפתי רולאן דה וו בין השנים 1947–1956, ואת הממצאים מקובל לשייך לכת האיסיים שחיה באזור מדבר יהודה.
הנחל נקרא על שם אתר קומראן הסמוך.
יובליו העיקריים של הנחל הם נחל סככה (ואדי אבו שעלה - נחל אבי הלהבה - כינוי לאליהו הנביא) וואדי חשנה (שמצויות בו מאגורות).
ב-17 באוקטובר 1997, נספתה מטיילת ואחרים נפצעו בעת טיול לילי שארגנה חברת "מצוקי דרגות".
הטיול היה טיול סנפלינג, ובמהלכו פקד את האזור שיטפון.
ב-12 במאי 2007, נספו ארבעה מטיילים ישראלים שעסקו בסנפלינג בזמן ששיטפון פקד את המקום.
נַחַל פְּרָת הוא נחל ביהודה ושומרון היורד מאזור נווה יעקב בירושלים, ונשפך לנהר הירדן באזור בקעת יריחו, מזרחית לעיר יריחו.
אורכו של הנחל כ-30 ק"מ, שטח אגן ההיקוות שלו כ-130 קמ"ר.
הנחל עובר בקניונים עמוקים, כשהוא חוצה את מדרגת הכפיפה העליונה של מדבר יהודה, ואת חלקו הצפוני של מצוק ההעתקים.
תופעה ייחודית לנחל, שאינה מצויה בנחלי מדבר יהודה, היא הקטע התחתון של הנחל, העובר בכיוון של ציר הקער (סִינְקְלִינָה) הגאולוגי.
בעבר היה הנחל הגבול בין מדבר יהודה למדבר בנימין.
לאורך הנחל מספר מעיינות, שני מנזרים פעילים ושרידים ארכאולוגיים מתקופות שונות, בהם ארמונות החשמונאים.
רוב הנחל נמצא בתוך שטח המוכרז כשמורת טבע – שמורת הטבע נחל פרת ששטחה כ־28 אלף דונם.
פקחים של רשות הטבע והגנים שוהים באופן קבוע בשני מקומות בשמורה – עין מבוע ועין פרת.
יובלו החשוב ביותר של נחל פרת הוא נחל מכמש (ואדי סווינית), שנשפך אל נחל פרת מצפון לכפר אדומים.
בנחל מכמש זורם ביוב מטוהר חלקית מרמאללה, שלרוב נספג באדמה לפני ההגעה לנחל פרת אך בימי גשם מזהם את מי הנחל.
יובלים נוספים הם ואדי א-סלם, ואדי אבו ד'בע (ייתכן שזה האתר העתיק גיא הצבועים), ואדי שק-א-ד'אבע וואדי מפג'ר.
בנחל פרת נובעים שלושה מעיינות גדולים (ממערב למזרח): עין פרת (עין פארה), עין מבוע (עין פואר) ועין קלט.
ספיקתם המשותפת היא מאות מ"ק בשעה של מים מתוקים.
מי המעיינות זורמים באפיק הנחל, ולכן הוא עשיר מאוד בצמחייה ובבעלי חיים כמו צבאים, ושפני סלעים.
במצוק הנחל מצוי קן של עיט ניצי ובמי הנחל דגי חפף ישראלי וצפרדעים.
מלבד מעיינות אלו נובעים, בהתאם לכמות המשקעים של אותה שנה, מעיינות קטנים בקטע הנחל שבין עין פרת לעין מבוע, עין פג'ירה ועין ג'מיסה.
עין פרת (פארה) הוא מעיין שכבה, שנביעתו היא תוצאה של התחתרות הנחל בשכבות סלע הגיר הקשה של חבורת יהודה.
שפיעת המעיין קבועה והשפעת עונות השנה מעטה ביותר.
הספיקה היומית הרב שנתית היא כ־1,500 קוב ליום בממוצע.
ריכוז כמות גבוהה זו של מים הפך את המעיין לבית גידול ייחודי המרכז מגוון מיני צמחים ובעלי חיים.
החל משנת 1927 סיפק עין פרת מי שתייה לשכונות המזרחיות של ירושלים.
השימוש במי המעיין הופסק לאחר חיבור העיר המזרחית לאספקת המים של ירושלים המערבית.
לצורך שאיבת המים לעיר נבנה בסמוך למעיין בית משאבות, חלקי משאבת המים, נמצאים במקום.
סביבו נשתלה חורשת אקליפטוסים לצורכי נופש.
כיום נמצאים בבניין המשרדים של רשות הטבע והגנים הלאומיים באתר, שירותים ומרכז שרות למטייל.
מעל המעיין נמצא מנזר פרן (דיר פיראן), מנזר עתיק שנבנה בסוף המאה הרביעית על ידי הנזיר חריטון, שעל פי המסורת קבור במנזר.
המנזר נבנה מחדש בסוף המאה התשע עשרה על ידי הכנסייה הרוסית הפרבוסלבית.
מסביב למנזר בורות מים, בוסתנים וטרסות חקלאיות, שרידי אכסניה לעולי רגל ומבנים נוספים המעידים על עברו כמקום צליינות מבוקש.
זהו אחד מאחרוני המנזרים הפעילים במדבר יהודה.
בגדה הצפונית של הנחל, מול המנזר, הוכשר והוכרז חלק מהמצוק כקיר טיפוס מקצועי, הכולל מסלולים שונים בדרגות קושי שונות.
המקום אירח אירועי טיפוס אזוריים גדולים.
בגדה הצפונית מעל שטח הקמפינג המוצל באקליפטוסים, קיימת בריכת בטון, שקולטת אליה מי מעיין.
הבריכה שנמצאת לצד שביל המסומן בשחור, מכונה בשם "בריכת תמר" על שם עץ תמר הצומח לידה.
המעיין האמצעי, "עין מבוע" (המכונה גם עין פואר), הנובע סמוך לכביש אלון, הוא מעיין פועם בו מתרחשת תופעת פעימה ייחודית שהקנתה לו את שמו – המעיין נובע לסירוגין, ובריכת המעיין מתמלאת ומתרוקנת בתדירות משתנה, בשל תכונת המסלע הקרסטי שבמקום, בעקרון פעולה הדומה לעקרון פעולת סיפון.
פעולה זו נובעת מחוק כלים שלובים.
מי הנביעה ממשיכים בזרימה בנחל לאורך מספר קילומטרים ויוצרים ברכות קטנות ומפלים.
גם מי מעיין זה, בדומה למי עין פרת, הוזרמו עד מלחמת ששת הימים לירושלים.
כיום המים זורמים מבריכת המעיין על גבי אמת בטון מודרנית שנבנתה על תוואי אמת המים הקדומה מימי בית שני.
האמה הקדומה עברה על גדתו הדרומית של הנחל והובילה מים לארמונות הורדוס ביריחו ועד היום ניתן לראות את שרידיה לאורכו של הנחל.
בברכות המעיין חיים שוכני מים מסוגים שונים, בהם דגים, סרטנים ואילניתיים.
שפיריות רבות מוצאות במקום מרחב מחיה.
בשנים האחרונות ניכר שינוי במבנה הצמחייה של עין מבוע, כאשר הקנים מתרבים מאוד סביבותיו ותופסים את מקומם של צמחים אחרים.
במסגרת הפיכת המעיין לשמורת טבע של רשות הטבע והגנים נחשפה רצפה של כנסיית מנזר שהיה צמוד למעיין.
שרידי מבנים ומערות בהן התגוררו ככל הנראה הנזירים מפוזרים באזור שסביב המעיין.
הכנסייה נחשפה לראשונה ב-1931 בעת הקמת מתקן השאיבה הבריטי במקום.
לאחר שנסגרה תחנת השאיבה ננטש המבנה למשך שנים ארוכות.
לאחר תחילת ההתיישבות היהודית באזור התמקמה בו מסעדת דגים, שנסגרה בתחילת שנות האלפיים, והמבנה חזר לשיממונו.
הוא חודש במסגרת השיפוץ המקיף במעיין ובשרידים הארכאולוגיים, וכיום הוא מכיל חנות נוחות של רשות הטבע והגנים ושירותים.
כמו כן הופסקה הזרימה בהמשך אמת המים, והמים נשפכים בכמה מפלים קטנים אל הנחל לא רחוק מהמעיין.
הנמוך מבין שלושת מעיינות הנחל.
המעיין הוא למעשה קבוצת נביעות בתוך בריכה טבעית, כאשר המים אל המעיין מוזרמים אליו במפל טבעי היורד מעין מבוע.
יש הרואים בערוץ עין קלט, המזרחי מבין המעיינות, את "נחל כרית" המוזכר בתנ"ך כנחל אליו נשלח אליהו הנביא לאחר קללת הבצורת ושם התגורר במערה על גדותיו:
על קיר סלע בעין קלט כתובה כתובת בערבית:
לאורך ערוץ הנחל עוברת אמת מים קדומה מתקופת הורדוס, שהייתה מעבירה מים למבצר קיפרוס, מעל יציאת הנחל מתחום מצוק ההעתקים.
שריד מרשים שנותר מהאמה הוא גשר מים גדול מעל אחד מיובלי הנחל, על יד עין קלט.
כיום הרוסה אמת המים הזו בחלקה, ומי המעיינות זורמים בערוץ.
אמה נוספת מבטון נבנתה בתקופת הבריטים.
חלקה העליון – מעין מבוע לעין קלט – יבש כיום והרוס בחלקו, חלקה התחתון מעין קלט מזרים מים לשדות ליד יריחו.
בנחל ישנם שרידים של מנזרים מהתקופה הביזנטית בעליליאת א-סיק.
כמו כן, פעילים בנחל שני מנזרים עתיקים – האחד הוא מנזר פרן, המנזר הראשון אותו הקים הנזיר חריטון, על יד עין פרת.
השני הוא מנזר סנט ג'ורג' (שמו בערבית דיר מר ג'ריס) השייך לכנסייה היוונית-אורתודוקסית, השוכן ליד העיר יריחו בשטח הרשות הפלסטינית.
הנזירים מאמינים, כי בתחום המנזר נמצאת המערה בה התגורר אליהו הנביא, בהגיעו לנחל כרית, ובה ניזון בלחם ומים שהביאו לו העורבים.
בחלקו העליון של הנחל, סמוך לגבע בנימין ובצמוד לכביש 437, נמצא אתר עתיקות המכונה בערבית "קובור בני אסראאיל" (קברי בני ישראל).
יש המזהים (שארל קלרמון-גנו, נגה הראובני ואחרים) עם מקום זה את קבר רחל, ומפרשים שהמקום "אפרת" המוזכר בקשר לקבורת רחל מתייחס לעין-פרת.
בספר ירמיהו י"ג מוזכר נחל פרת, כמקום בו נצטווה הנביא ירמיהו, שהתגורר בעיר ענתות הסמוכה (באזור עלמון של ימינו), להטמין את חגורתו.