tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מוּוַתַלִי או מוּוַתַלִיש הראשון היה מלך החתים בתקופת האופל בסוף תקופת הממלכה החתית הקדומה במאה ה-15 לפנה"ס אשר נמשכה כ-100 שנים בלבד והייתה מעין גשר בין האימפריה החתית לממלכה הקדומה.
מעט מאוד ידוע לנו כיום על מוותלי הראשון מפני שהוא לא הותיר אחריו כמעט ממצאים ארכאולוגים.
קודמו של מוותליש הראשון היה חוזיה השני, ויורשו היה תודחליה הראשון מייסדה של הממלכה החתית החדשה בשנת 1430 לפנה"ס.
מוּוַתַלִי או מוּוַתַלִיש השני היה מלך האימפריה החתית בין השנים 1295–1272 לפנה"ס.
הוא היה בנו הבכור של מורשילי השני וזכור בעיקר הודות לקרב המפורסם שאותו ניהל יחד עם אחיו חתושילי השלישי נגד פרעה מצרים רעמסס השני על השליטה בסוריה בסמוך לעיר קדש אשר נודע בשם קרב קדש, בסביבות 1274 לפנה"ס.
כשהתמנה למלך העביר את בירתו לתַרְחוּנְתַשַּה (העיר טרם נחשפה) עקב פלישת שבטי הכַּשכַּש .
במקביל מינה את אחיו למושל העיר חתושה.
חוקרי מצרים מאמינים שמוותלי השני הגיע בסופו של הדבר להסכם הבנה עם רעמסס השני על אזור המחלוקת מסביב לקדש כדי להימנע מעימות אפשרי נוסף.
הסכם זה גרם להדלדלות ההשפעה המצרית באזור למשך השנים הקרובות עקב מרידות פנים-מצריות ובעיות מבית, דבר שאפשר לחתים להשתלט על אזור קדש וסוריה ללא מאמץ רב.
למוותלי השני היו לפחות שני בנים, ושניהם נקראו על שם אל הסערה תֶשוּב.
אחד מבניו, אורחי-תשוב, ירש אותו, ושינה את שמו למורשילי השלישי.
מוות מרוב צחוק הוא שם אפשרי למוות נדיר הנגרם מדום לב או מחנק, הבאים בעקבות התקף של צחוק ממושך ובלתי נשלט.
השם באנגלית, fatal hilarity, תועד לראשונה בכתובים ב-1596, ופירושו המילולי הוא "צחוק קטלני".
על פי כמה מסורות כתובות, חוזה-העתידות היווני המיתולוגי קלכס (Κάλχας) מת מצחוק ביום שנועד, על פי הנבואה, להיות יום מותו; הוא קיבל התקף צחוק ומת כאשר אותו יום הגיע והוא חשב שהנבואה לא מתגשמת.
במאה השלישית לפני הספירה מת הפילוסוף היווני כריסיפוס מסולי מרוב צחוק, לאחר שהשקה את חמורו ביין וצפה בו כשניסה לאכול תאנים.
מרטין הראשון, מלך אראגון, מת משילוב קטלני של קשיי עיכול וצחוק בלתי נשלט.
על פי המסופר, נאנדה באיין, מלך בורמה, מת מצחוק ב-1599 לאחר ששמע מפי סוחר איטלקי כי ונציה היא מדינה חופשית שאין לה מלך.
תומאס ארקארט (Urquhart), אציל סקוטי ואיש אשכולות שהיה הראשון שתרגם לאנגלית את פרנסואה רבלה, מת מצחוק בשנת 1660, על פי המסופר, מששמע כי צ'ארלס השני עלה לכס המלכות.
ב-1782 דווח על אישה בשם פיצהרברט, שסבלה מהתקף צחוק בעת שצפתה בהצגה "אופרת הקבצנים" של ג'ון גיי.
כשהופיע השחקן צ'ארלס באניסטר על הבמה בתפקיד פיצ'ם, היא פרצה בצחוק בלתי נשלט ורם כל-כך עד שנאלצו לגרשה מהתיאטרון.
היא צחקה ללא הפסק כל אותו הלילה והיום שלמחרת, ומתה לבסוף בבוקר היום הבא.
ב-24 במרץ 1975 מת מצחוק אלכס מיצ'ל, בנאי בן חמישים מאנגליה, כשצפה בפרק של סדרת הטלוויזיה The Goodies, שנראה בה סקוטי לבוש חצאית הנלחם בנקניק דם מרושע באמצעות חמת-החלילים שלו.
לאחר עשרים וחמש דקות רצופות של צחוק, מיצ'ל גלש מטה על הספה ומת מדום לב.
אלמנתו שלחה מאוחר יותר מכתב לצוות התוכנית והודתה להם על שהנעימו כל-כך את רגעיו האחרונים של בעלה.
ב-1989 מת רופא-אוזניים דני, אולה בנצן, בעת שצפה בסרט "דג ושמו וונדה".
ב-2003 מת מוכר גלידה תאילנדי בן 52 לאחר שצחק מתוך שינה.
אשתו ניסתה להעיר אותו, אך לא הצליחה, וכעבור שתי דקות של צחוק רצוף הוא הפסיק לנשום; סיבת המוות הייתה כנראה דום לב או חנק.
אף כי מוות מרוב צחוק הוא אירוע נדיר ביותר, הרי שהרעיון שבה את דמיונם של סופרים ויוצרים לאורך השנים: אפשר לומר כי מוות מצחוק נפוץ בספרים הרבה יותר מאשר במציאות.
סדרת הטלוויזיה "הקרקס המעופף" של מונטי פייתון הציגה מערכון המספר על אדם שכתב בדיחה כה מצחיקה, עד שהיא קטלנית לכל מי ששומע אותה, והוא מת מרוב צחוק בשולחן הכתיבה שלו.
במערכון, שנודע כ"הבדיחה המצחיקה בעולם" (שהופיע גם בסרט "ועכשיו למשהו שונה לגמרי") החליטו בצבא הבריטי להשתמש בבדיחה הזו על מנת להילחם באויב הנאצי.
לאחר מבצע מיוחד של תרגום הבדיחה לגרמנית, (על ידי מספר מתרגמים שכל אחד תרגם מילה אחת, כדי להימנע ממותם) הפכו הבריטים את הבדיחה למבצעית וכרזו אותה בפני החיילים הגרמנים בשדה הקרב.
המערכון הציג את הלחימה מול הגרמנים, בה הבדיחה מוקראת על ידי החיילים הבריטים המתקדמים בעוד החיילים השומעים את הבדיחה ומבינים אותה נופלים בזה אחר זה, מתים מרוב צחוק.
בשנת 1945, עם תום המלחמה, הופסק השימוש בבדיחה ו"לוחמת בדיחות" נאסרה בוועידת ז'נבה, וב-1950 העותק האחרון של הבדיחה נקבר בברקשייר, תחת מצבה עם הכיתוב "יד לבדיחה האלמונית".
בסרט הקולנוע "מי הפליל את רוג'ר ראביט" מהווה מוות מרוב צחוק גורם מכריע בעלילה.
בסצנת הסיום, כאשר רוג'ר ראביט ורעייתו ג'סיקה ראביט כמעט נהרגים בידי השופט דום ועוזריו הסמורים, דואגים רוג'ר וידידו הבלש אדי וליאנט להצחיק את הסמורים עד שהם מתים מרוב צחוק.
אחד הפרקים בסדרת הטלוויזיה "החברים של נאור" נפתח בכך שאדם מת מצחוק בהופעתו של נאור ציון, וממשיך בניסיון ההתמודדות שלו עם הסיטואציה.
מוזאומפליין (בהולנדית: Museumplein - "כיכר המוזיאון" או "כיכר המוזיאונים") היא כיכר באמסטרדם שבהולנד, הקרויה על שם המוזיאונים המצויים סביבה: הרייקסמוזאום, מוזיאון ואן גוך, מוזיאון סטדלייק ומוזיאון היהלומים.
הכיכר כוללת שטח ירוק נרחב המשמש למופעים, הפגנות, ירידים, ואירועים ציבוריים.
בשנת 1999 שופצה הכיכר על פי תוכניתו של אדריכל הנוף השוודי-דני סוון-אינגוואר אנדרסון והוקם בה חניון תת-קרקעי, וסופרמרקט תת-קרקעי.
בכיכר בריכה אשר בחודשי החורף הופכת לאתר החלקה על הקרח.
מוז'ן מארנו היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית, אשר ידועה בעיקר בשל תפקידה בתור סוראיה בסרט "סקילתה של סוראיה M" ובזכות הופעתה בתור סאמאר נוואבי בסדרה "הרשימה השחורה" ברשת NBC; מארנו ידועה גם תודות לפעילותה למען זכויות נשים ברחבי העולם בכלל, ובאיראן בפרט.
מארנו נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה, לזוג הורים ילידי איראן שהכירו בקליפורניה.
היא התחנכה באקדמיית פיליפס , אנדובר, מסצ'וסטס.
היא בוגרת תואר ראשון בספרות השוואתית צרפתית וגרמנית במכללת ברנרד לאמנויות באוניברסיטת קולומביה ולאחר מכן למדה לתואר שני במשחק מבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל.
לאחר השתתפותה בסרט "סקילתה של סוראיה M" החליטה להצטרף למסע הסברה למען זכויות נשים ברחבי העולם.
בשנת 2009 כיכבה בסרט הדרמה "סקילתה של סוראיה M" בתור סוראיה, אישה אשר בעלה מאשים אותה האשמת שווא בניאוף, דבר המביא להוצאתה להורג.
הסרט, מבוסס על ספרו של העיתונאי הצרפתי ממוצא איראני פריידון סאהבג'אם, ומגולל את סיפורה האמיתי של סוראיה מנוצ'הרי (אנ'),
בשנים 2014–2015 התפרסמה בשל תפקידיה בסדרה הדרמה הפוליטית של נטפליקס "בית הקלפים" בתור העיתונאית איילה סייאד.
בנוסף, השתתפה מארנו במספר סרטים ידועים, כמו הטרילוגיה "בגידה" בתפקיד ליילה ובסרט "מלחמתו של צ'ארלי וילסון", בהשתתפות אנסמבל שחקנים הכולל את ג'וליה רוברטס ואמילי בלאנט.
החל משנת 2014 משתתפת בסדרת הדרמת-פשע של ג'ון בוקנקאמפ "הרשימה השחורה" ברשת NBC, בתור סמאר נוואבי, סוכנת מוסד.
בנוסף לכך, השתתפה כמדבבת במשחק הווידאו פופולרי "סקיירים".
שנהסרטתפקידהערות2007מלחמתו של צ'ארלי וילסוןמתרגמת במחנה פליטים2008הבוגדליילהאוגוסטאשלי2009סקילתה של סוראיה Mסוראיה2012Incomingסרט קצר; במאית ותסריטאית2014A Girl Walks Home Alone at Nightאט'י2019וונדר וומן: קווי דםד"ר סייבר (אנ')דיבוב2021iGilbertהבלשית ריביירה
שנהסדרהתפקידהערות2006היחידהמנהלתפרק: "Security"בקו העימותאגנאסיהפרק: "Life Support"2007שארק (אנ')מריה לוטרובהפרק: "Gangster Movies"קיי-ווילג'ודי מצטהפרק: "Ride Along"2009בונזאזיטה ג'אבאריפרק: "A Night at the Bones Museum"מדיוםרייצ'לפרק: "The Devil Inside, Part 2"2009, 2011המנטליסטניקי ווימאוט'2 פרקים2010הגליידסרנה לה-פלאורפרק: "Cassadaga"מצוידסאמארהפרק: "The Middle East is Complicated"2011המופע של פול רייזרזבא2 פרקים2012שומרת סודשרלוטפרק: "Sacrificial Lamb"מתחזהמרגריטהפרק: "P.S.
You're an Idiot"2014 - 2015בית הקלפיםאיילה סייאד11 פרקים2014, 2019מזכירת המדינהרוקסן מג'ידי2 פרקים2014 - 2019; 2022הרשימה השחורהסאמאר נוואביתפקיד ראשי (עונות 6-2)
תפקיד אורח (עונה 9); 104 פרקים2019הרומןפטרה3 פרקים2020ראמינאג'להפרק: "Uncle Naseem"2021עוזרת ביתטארהמיני-סדרה2022פאם וטומיגייל צ'וואצקימיני-סדרהפליישמן בצרותנהאידמיני-סדרה2025יום אפסמליסה קורנבלו5 פרקים
השייח'ה מוזא בנת נאסר אל-מסנד היא פעילה פוליטית קטרית.
היא אשתו השנייה, מתוך שלוש, של אמיר קטר לשעבר, השייח' חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, ואמו של אמיר קטר המכהן, השייח' תמים בן חמד אאל ת'אני.
מוזא בנת נאסר אל-מסנד נולדה ב-8 באוגוסט 1959 בעיר אל-ח'ור שבקטר.
ב-1964 בהיותה בת 5 הוגלתה משפחתה מקטר לכווית, שם חיה במשך 13 שנים, בשל סכסוך של אביה נאסר אל-מסנד עם שליט קטר באותה התקופה האמיר ח'ליפה בן חמד.
השניים החליטו ליישב את הסכסוך באמצעות קשרי נישואים, וב-1977 כאשר הייתה בת 18 נישאה מוזא לחמד בן ח'ליפה אאל ת'אני כאשר היה יורש העצר.
ב-1986 קיבלה תואר ראשון בסוציולוגיה מאוניברסיטת קטר ובשנת 2003 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת וירג'יניה.
שיח'ה מוזא היא יושבת הראש של הקרן הקטרית לפיתוח החינוך, המדע והקהילה משנת 1995, יושבת הראש של חברת סילאטק משנת 2008 ויושבת הראש של הקרן הדמוקרטית הערבית .
בנוסף, היא מכהנת כנשיאת המועצה העליונה לענייני משפחה מאז שנת 1998.
משנת 2002 היא סגנית נשיא המועצה העליונה לחינוך ובשנת 2003 שימשה כשליחה מיוחדת מטעם אונסק"ו בנושא חינוך יסודי וגבוה.
נכון לשנת 2016 היא חברה בחבר הנאמנים של הקולג' לרפואה ויל קורנל בקטר.
בנוסף, היא יושבת הראש של המרכז הרפואי סידרא בדוחא.
שיח'ה מוזא פעילה מאוד בפוליטיקה ובחברה של קטר, ומעורבת באופן פעיל בענייני הממשל.
היא הייתה הכוח המניע מאחורי עיר החינוך וערוץ הילדים של אל-ג'זירה .
שיח'ה מוזא ידועה גם בזכות סגנון הלבוש המיוחד שלה, המשלב אופנת עילית עם קוד הצניעות המקובל בקטר.
בשנת 2011 הוכרזה שיח'ה מוזא כאחת הנשים המשפיעות ביותר מטעם מגזין פורבס (מס' 75).
שיח'ה מוזא מקורבת מאד לתנועת האחים המוסלמים אשר סייעו להמליך את בנה, השייח' תמים בן חמד אאל ת'אני לאמיר קטר.
הקרנות בניהולה עוזרות לממן מוסדות חינוך ואקדמיה אשר בראשם יושבים גורמים שונים המזוהים עם האחים המוסלמים.
בנוסף היא ומשפחתה תומכים בארגון "האיחוד העולמי של חכמי הדת המוסלמים", שמייסדו הוא השיח' יוסוף אל-קרדאוי אשר ידוע בעידוד טרור ואלימות נגד המערב ונגד ישראל.
פעילותה המקוונת של שייח'ה מוזה בת נאסר, אמו של האמיר הקטרי, ממוקדת באופן גלוי בנושא הסכסוך הישראלי-פלסטיני ומיישרת קו עם המדיניות הקטרית, המבקרת את ישראל בחריפות, במיוחד את סוגיית הקורבנות בקרב ילדים.
לאחר מתקפת חמאס ב-7 באוקטובר 2023, היא הביעה את תמיכתה בפלסטינים באמצעות פרסום תמונה של הרס עם הכיתוב: "אללה, אנו מפקידים בידיך את פלסטין".
מאז, היא מרבה לפרסם בחשבונותיה ברשתות החברתיות, במיוחד באינסטגרם, תוכן המבקר את ישראל ומתמקד בהדגשת ההרס והמחיר ההומניטרי בעזה, ובפרט מספר הילדים ההרוגים.
גישתה משתרעת גם לעולם הפרסום, כפי שהודגם על ידי מאמר דעה שפרסמה בכתב העת "Le Point" בספטמבר 2024 תחת הכותרת "המחיר האנושי של המלחמה".
בנוסף, ב-18 באוקטובר 2024, היא התייחסה למותו של מנהיג חמאס יחיא סנוואר (שנהרג יומיים קודם לכן), וכתבה בטוויטר כי "כפי ששמו יחיא משמעו 'האחד שחי', זכרו ימשיך לחיות".
במרץ 2024 שיגרה שרה נתניהו, אשת ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, מכתב אישי לשיח'ה מוזא לכבוד חודש הרמדאן.
במכתב קראה לקטר למנף את השפעתה כדי לפעול למען שחרור החטופים והחטופות הישראלים.
מוות על הנילוס הוא סרט בלשי בריטי עתיר כוכבים משנת 1978 בבימויו של ג'ון גילרמין ובהפקתם של ג'ון ברבורן וריצ'רד ב.
גודווין, המבוסס על ספר באותו השם משנת 1937 מאת אגתה כריסטי.
פיטר יוסטינוב משחק בסרט בתפקיד הבלש הבלגי המפורסם הרקול פוארו, גיבור ספריה של כריסטי.
הוא שיחק בתפקיד פוארו בעוד חמש הפקות קולנוע וטלוויזיה.
רוב הצילומים נעשו במצרים, באתרי צילום בקהיר, לוקסור, אסואן, הפירמידות במצרים, ובמקדשי אבו סימבל וכרנך.
השיט על הנילוס נערך באוניית המשוטה "כרנך".
תבנית העלילה היא כמו ברוב ספריה של כריסטי: חבורה אנשים זרים לכאורה מתכנסת במקום אחד שבמקרה נמצא בו גם הרקול פוארו.
מבוצע רצח ופוארו נוטל עליו לחקור אותו.
תוך זמן קצר הוא מגלה שיש קשר בין האנשים והנרצח ולבסוף הוא מכנס את כולם בחדר ומגלה להם מי רצח.
הסרט זכה בפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר וכן בפרס באפט"א לקולנוע באותה קטגוריה.
אנג'לה לנסבורי זכתה בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר ב-National Board of Review.
ב-2004 הופק סרט טלוויזיה בריטי בשם זה עם דייוויד סושה בתפקיד פוארו.
ב-2022 יצא לאקרנים סרט קולנוע באותו שם בבימויו של קנת בראנה, שגם גילם בו את דמותו של הרקול פוארו, ולצידו משחקת בין היתר גל גדות.
לינט רידג'ווי (לואיס צ'ילס) היא יורשת עשירה.
היא נפגשת בבית האחוזה שלה עם חברתה ג'קלין ("ג'קי") בלפור (מיה פארו) המציגה בפניה את ארוסה סימון דויל (סימון מק'קורקינדייל).
לינט מתאהבת בסימון ותוך זמן קצר הם נישאים למגינת ליבה של ג'קי.
הזוג הצעיר יוצא לירח דבש במצרים הכולל סיור בעתיקות המפורסמות שלה ושייט על הנילוס.
קבוצת תיירים מטיילת עם הזוג בארמונות אבו סימבל וכרנך ולאחר מכן עולים כולם לספינת הנהר "כרנך" לשייט על הנילוס.
בקבוצה נמצאים הבלש הרקול פוארו (פיטר יוסטינוב) וידידו, קולונל רייס (דייוויד ניבן).
גם ג'קי מצטרפת לקבוצה ומטרידה את בני הזוג דויל.
באחת הפעמים היא רבה עם סימון ויורה בו ברגלו.
למחרת נמצאת לינט ירויה בראשה ופוארו ורייס מתחילים לחקור את הרצח.
עד מהרה מגלה פוארו כי לכל אחד מהחבורה יש סיבה לשנוא את לינט: מיס ון סקיילר (בטי דייוויס) - אמריקאית קשישה החומדת את תכשיטיה והאחות הצמודה אליה (מגי סמית') שמשפחתה רוששה על ידי משפחתה של לינט.
אנדרו פדינגטון (ג'ורג' קנדי) - עורך הדין של משפחת לינט שמעל בכספים ורצה להשתלט על כספי היורשת.
לואיז ברז'ה (ג'יין בירקין) היא המשרתת של לינט וכועסת עליה כי אינה רוצה לתמוך בה כספית לקראת נישואיה.
ד"ר בסנר (ג'ק וורדן) שלינט מתווכחת איתו בלהט על שיטות טיפוליו וג'ים פרגוסון (ג'ון פינץ'), צעיר קומוניסט שרואה בלינט ובכל העשירים טפילים.
סלומה אוטובורן (אנג'לה לאנסבורי) סופרת, שלינט תבעה בעבר מפני שאחת שהדמויות השליליות בספרה דומה ללינט.
אתה נמצאת גם בתה רוזלי (אוליביה האסי) התומכת בה נגד לינט.
בהמשך נרצחות גם לואיז בורז'ה וסלומה אוטובורן, ופוארו מניח שהרציחות הן בגלל שהן ראו את הרוצח.
פוארו מזמן את כולם לסלון של הספינה ולאחר נאום מקיף הוא מגיע לפתרון תעלומת הרציחות והוא - שהרוצח של לינט היה סימון בשיתוף פעולה עם ג'קי.
סימון בעצם נישא ללינט כדי לרצוח אותה ולהשתלט על רכושה ואז להתחתן עם ג'קי.
ג'קי ביצעה את שתי הרציחות הנוספות.
פוארו מסביר כי סימון לא נפגע כאשר ג'קי ירתה בו בהתחלה, אלא רק העמיד פנים.
כשחשבו שסימון לא היה מסוגל לזוז כלל, סימון רץ לחדרה של לינט וירה בה.
לאחר מכן, הוא ירה ברגל של עצמו, כדי שהרופא אכן יאשר שסימון לא מסוגל לזוז.
במהלך החקירה, סיפרה לואיז בורז'ה שהיא ראתה את הרוצח יוצא מהחדר של לינט (ודרשה כסף מהרוצח).
סימון סיפר זאת לג'קי מכיוון שלא היה ביכולתיו לזוז, וג'קי רצחה את לואיז במטרה להשתיקה.
אך כשג'קי יצאה מהחדר בה נרצחה לואיז, זיהתה אותה סלומה.
סלומה הגיעה לספר לפוארו ולסימון כי היא יודעת מי הרוצח, אך מספר רגעים לפני שסיפרה - נורתה (ע"י ג'קי).
סימון וג'קי מכחישים כל קשר לרציחות.
פוארו לא נסוג בו מקביעתו.
פוארו מציע לסימון לערוך לו מבחן שיראה אם יש סימני אבק שרפה על אצבעותיו.
סימון נשבר ומתחיל להתוודות, אבל ג'קי ניגשת אליו, מחבקת אותו ויורה בראשו, ולאחר מכן בראשה.
בסצנת הסיום, עומדים פוארו ורייס על סיפון הספינה, ומתכננים לרדת מהאונייה.
רוזלי ופרגוסון ניגשים אליהם ומספרים להם כי בכוונתם להינשא.
מוז'גה (ברוסית ובאודמורטית: Можга) היא עיר ברפובליקת אודמורטיה ברוסיה.
ייסודו של היישוב קשורה להקמת מפעל זכוכית ב-1835 על נהר סיוגה.
המפעל הוקם על ידי סוחר מקומי ויצר כלי זכוכית שונים.
שמו הראשון של היישוב היה סיוגינסקי זאבוד (המפעל על סיוגה).
ב-1859 היו ביישוב 34 בתי אב אשר כללו 290 תושבים, בנוסף למפעל זכוכית הייתה במקום גם טחנת מים.
ב-1916 נבנתה כאן תחנת רכבת.
ב-3 באפריל 1924 שונה השם של סיוגינסקי זאבוד לקרסני (אדום), ב-26 באוקטובר 1926 הוא קיבל מעמד של עיר וב-11 במרץ 1927 הוא קיבל את שמו הנוכחי.
מוות על הנילוס הוא סרט בלשי אמריקאי-בריטי עתיר כוכבים משנת 2022 המהווה סרט המשך ל"רצח באוריינט אקספרס" מ-2017. עלילת הסרט מבוססת על ספר באותו השם משנת 1937 מאת אגתה כריסטי.
את הסרט ביים קנת בראנה, שאף מככב בסרט בתפקיד הבלש הבלגי הרקול פוארו, גיבור ספריה של כריסטי.
לצדו של בראנה מככבים ארמי האמר וגל גדות.
במרכז העלילה, מסוגת "מי עשה את זה?", המתרחשת בקהיר שבמצרים ובעיקר באזור נהר הנילוס, נמצא פוארו, שנוסע לשיט תענוגות על הנילוס במצרים וחוקר את הרצח של לינט רידג'וויי דויל, יורשת עשירה שנרצחה במהלך ירח הדבש שלה, על רקע משולש אהבה.
פיתוח הסרט החל בנובמבר 2017, כשמייקל גרין נשכר לכתוב את התסריט.
מועד עלייתו לאקרנים של הסרט נקבע בתחילה ל-20 בדצמבר 2019, אך בשל מגפת הקורונה נדחתה הפצת הסרט מספר פעמים.
בסופו של דבר, הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בפברואר 2022.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, הרקול פוארו הצעיר מתכנן תמרון אסטרטגי כדי לקדם את הקו של פלוגת הרגלים הבלגית שלו, התמרון מצליח, אבל מטען חבלה הורג את מפקדו ופוצע את הרקול בפניו.
בבית החולים ארוסתו קתרין לא נרתעת מהפציעה ומציעה לו לגדל שפם כדי להסתיר את הפציעה.
מספר שנים לאחר מכן, בשנת 1937, במועדון לונדוני, פוארו צופה בהופעה של זמרת הבלוז סלומה אוטרבורן ורואה את ג'קלין "ג'קי" דה בלפורט רוקדת בלהט עם ארוסה, סיימון דויל.
חברת ילדות של ג'קי, לינט רידג'ווי, נכנסת ופוגשת את סיימון.
ג'קי מבקשת מלינט לשכור את סיימון כסוכן עבור האחוזה החדשה שלה, לינט מסכימה.
שישה שבועות לאחר מכן, במצרים, פוארו נתקל בחברו בוק ואמו האמנית, יופימיה.
באק מזמין את פוארו להצטרף אליהם למלון ולאחר מכן לטיול ירח דבש של זוג מפתיע - לינט וסיימון.
לטיול מצטרפים גם המשרתת של לינט לואיז בורז'ה; סאלומה ואחייניתה/מנהלתה רוזלי, חברתה של לינט לבית הספר; הסנדקית של לינט, מארי ואן סקיילר, המלווה באחותה גברת באוורס; בן דודה של לינט אנדרו קצ'דוריאן, שמנהל את חשבונותיה; וד"ר לינוס ווינדלשם.
ג'קי רודפת אחרי הזוג למצרים ולינט מבקשת מפוארו שיגן עליהם ומתוודה בפניו שהיא לא סומכת על האורחים שלה.
פוארו מנסה לדבר עם ג'קי אך היא מסרבת להרפות מתקוותיה לקשר עם סיימון ואף מראה לפוארו אקדח שהיא נושאת עימה.
כדי לברוח מג'קי, הקבוצה עולה על ספינת התענוגות Karnak במטרה לסייר לאורך נהר הנילוס.
במהלך עצירה באבו סימבל, בוק מתוודה שהוא יוצא עם רוזלי, למרות אי הסכמתה של אמו.
העצירה מסתיימת אחרי שסלע ענק כמעט ומוחץ את לינט וסיימון.
האורחים חוזרים לספינה ומגלים שג'קי נמצאת שם.
פוארו, שהוכרע על ידי שמפניה מתוודה בפני ג'קי שהוא ויתר על רומנטיקה לאחר שקתרין ארוסתו נהרגה מפצצת מרגמה לפני שהשתחרר מבית החולים.
לינט הולכת לישון וסיימון מתעמת עם ג'קי, שיורה בו ברגלו ומנסה לירות בעצמה.
רוזלי ובוק מתערבים ועוצרים אותה לפני שהיא מצליחה לפגוע בעצמה.
ג'קי נלקחת לחדרה וגברת באוורס משגיחה עליה כל הלילה.
בוק הולך להביא את ד"ר ווינדלשאם, שמגיע ומטפל בסיימון.
למחרת בבוקר, לואיז מגלה שלינט נורתה בראשה, והמחרוזת היקרה שלה נגנבה.
פוארו, בסיוע סיימון ובוק, חוקר את האורחים, שכל אחד מהם נוטר טינה ללינט או עשוי להרוויח ממותה:
לואיז הייתה אמורה לסיים את עבודה אצל לינט כדי להינשא, אבל לינט ביטלה לה את האירוסין.
ווינדלשאם היה מאורס ללינט עד שעזבה אותו בשביל סיימון.
אנדרו מעל בכספים של לינט.
משפחתה העשירה של באוורס נהרסה על ידי אביו של לינט בתקופת השפל הגדול.
ואן סקיילר היא היורשת בצוואתה של לינט.
סאלומה סבלה מהתבטאויות גזעניות של לינט לפני שנים.
יופימיה מוצאת את השרשרת של לינט בחדרה.
פוארו חושד שהיא כעסה על לינט על שהציגה את בוק לרוזלי.
ג'קי הייתה ארוסתו של סיימון לפני שנטש אותה לטובת לינט.
האקדח של ג'קי נמצא לבסוף בנילוס, כשהוא עטוף בצעיפה של ואן סקיילר ובמטפחת מוכתמת בדם.
פוארו מתוודה בפני בוק, יופימיה, רוזלי וסאלומה שיופימיה שכרה אותו כדי לבדוק את רוזלי.
הוא מסכם ליופימיה שהגיע למסקנה שרוזלי ראויה לחיבתו של בנה.
רוזלי, כועסת על עצם הבדיקה, בורחת החוצה ומגלה את גופתה של לואיז.
היא נמצאת כשגרונה חתוך ויש ברשותה כסף.
פוארו חושד שהיא הייתה עדה לרצח של לינט וסחטה את הרוצח שרצח גם אותה.
הוא מסיק מקווי המתאר של נתזי הדם שאחד מהנוסעים היה עד לרצח.
הוא מתחקר את בוק יחד עם סיימון ומסיק שבוק מצא את לינט מתה, נבהל וגנב את הענק.
כשהוא חוקר את בוק עם סיימון, פוארו מסיק שבוק מצא את לינט מתה וגנב את השרשרת שלה כדי לזכות בחופש כלכלי מאמו, אבל נבהל והכניס אותה לחפצים של אמו.
בוק היה עד לרצח של לואיז, אבל לפני שהוא מספיק לחשוף את שם הרוצח, הוא נורה למוות; פוארו רודף אחרי הרוצח, אבל מוצא רק את האקדח הנטוש.
פוארו מכנס את האורחים שנשארו בחיים בסלון הספינה, פוארו חושף בפניהם את פתרון התעלומה - סיימון הרג את לינט, כאשר ג'קי משמשת בתור ה"מוח" לתוכנית.
הם עדיין אוהבים, וסידרו את הרומן של סיימון עם לינט כדי לרשת את עושרה.
ג'קי סיממה את השמפניה של פוארו כדי שלא יהיה נוכח בליל הרצח, והעמידה פנים שהיא יורה בסיימון באמצעות כדור סרק.
סיימון השתמש בצבע אדום שנגנב מיופימיה כדי לזייף את הפציעה שלו.
בזמן שג'קי הסיחה את דעתם של בוק ורוזלי, סיימון רץ לבקתה של לינט, הרג אותה, חזר אל הסלון, ירה ברגלו שלו כאשר רעש היריה עומעם על ידי הצעיף של ואן סקיילר.
ג'קי הרגה את לואיז שניסתה לסחוט אותם עם האזמל של ווינדלשאם, ואת בוק עם האקדח של אנדרו.
מול ההוכחה הנחרצת של המטפחת המוכתמת בצבע של סיימון, ג'קי - ביודעה שאין מנוס - מחבקת את סיימון יורה דרך גבו, והורגת את שניהם.
כשהנוסעים יורדים, פוארו אינו מסוגל להביע את רגשותיו בפני סאלומה.
שישה חודשים לאחר מכן, פוארו המגולח למשעי מבקר במועדון שלה כדי לראות אותה מתאמנת.
שם השחקן/נית שם הדמות אודות הדמות קנת בראנה הרקול פוארו בלש בלגי גל גדות לינט רידג'וויי דויל יורשת עשירה אנט בנינג יופימיה בוק אמו של מ.
בוק ראסל בראנד דוקטור ליינוס ווינדלשאם דון פרנץ' גברת בוארס רוז לזלי לואיז בורז'ה העוזרת של לינט ארמי האמר סיימון דויל בעלה של לינט אמה מקי ז'קלין דה בלפור ארוסתו לשעבר של סיימון סופי אוקונדו סאלומה אוטרבורן ג'ניפר סונדרס מארי ואן סקיילר לטישה רייט רוזלי אוטרבורן טום בייטמן מ.
בוק בן לווייה עלי פאזל אנדרו קצ'דוריאן
ההפקה יצאה לדרך באוקטובר 2019 והצילומים לסרט התרחשו בלונדון ומצרים והושלמו בדצמבר אותה שנה.
מוז'אייסקי הוא נפה של המחוז המערבי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה.
בשטחה יש 13 בתי ספר תיכוניים, 2 מרפאות לילדים ושלושה למבוגרים ובית חולים קליני.
בשטח יש הרבה מפעלי תעשייה, המרוכזים בשני חלקים בנפה.
קיבלה את שמה מהכביש הראשי - כביש מוז'אייסקי .
בית העלמין קונצבסקויה, אחד מבתי העלמין הישנים ביותר במוסקבה.
היכל הספורט קריליה סובייטוב, אולמה הביתי של קבוצת הוקי קרח קריליה סובייטוב
מוות תאי הוא תהליך ביולוגי בו התא הביולוגי מפסיק לתפקד.
מוות תאי יכול להיגרם כתוצאה מתהליך ביולוגי של החלפת תאים, כלומר התחדשות של תאים ישנים בתאים חדשים.
מצב זה יכול לנבוע מגורמים כגון: מחלות, פציעות מקומיות או מוות של האורגניזם שהתאים הם חלק ממנו.
אפופטוזה – מוות של תאים מסוג I, ואוטופגיה – מוות של תאים מסוג II, הן שתי צורות של מוות מתוכנת של תאים, ואילו נקרוזה הוא תהליך לא טבעי המתרחש כתוצאה מזיהום או פציעה של התא.
מוות תאי מתוכנת (Programmed cell death) הוא מוות של תאים המתוכנת על ידי תוכנית תוך תאית .
מוות תאי מתוכנת בדרך כלל מקנה יתרון במהלך מחזור החיים של האורגניזם.
לדוגמה, ההבחנה בין אצבעות הרגליים בעובר אנושי מתפתח מתרחשת מפני שתאים בין האצבעות מבצעים אפופטוזה.
מוות תאי מתוכנת משרת פונקציות בסיסיות במהלך התפתחותה של הרקמה אצל אורגניזמים רב תאיים ואצל צמחים.
אפופטוזה הוא תהליך של מוות תאי מתוכנת אשר עשוי להתרחש באורגניזמים רב-תאיים.
האפופטוזה עשויה להתרחש כאשר ישנם שינויים בתוך גוף האורגניזם אשר מצריכים את הסרת התא כגון מצב של נזק לתא; היווצרות בועיות בקרום התא, הצטמקות תאים, פיצול גרעיני התא, עיבוי כרומטין ופיצול די אן איי כרומוזומלי.
מנגד, אפופטוזה עשויה להתרחש לאו דווקא במצבי מצוקה, אלא גם כאשר מוות התאים יגרום לייצור מחודש ומהיר יותר של תאים אחרים.
הסברה הרווחת היא שנטייתם של התאים היא לשמור על הומיאוסטזיס ובשל כך מבצעים הרס תאי עצמי.
נראה שיש הבדל במבנה ובביוכימיה של מסלולי הרס עצמי אלו; חלקם מתרחשים בצורת אפופטוזה, ואחרים עוקבים אחר מסלול כללי יותר.
בדרך כלל שניהם מונעים מסיבות גנטיות וסינתטיות.
ישנן עדויות לכך שתסמינים מסוימים של אפופטוזה כגון הפעלת אנדונוקלאז, שהוא אנזים בגוף החי, יכולים להיגרם באופן מלאכותי מבלי קבלת אותות גנטיים.
אולם, ככל הנראה אפופטוזה אותנטית ומוות מתוכנן של תאים כן חייבים להסתמך על אותות גנטיים.
בנוסף, נראה כי מיטוזה ואפופטוזה קשורים אחד לשני בצורה כלשהי וכי האיזון המתקבל תלוי באותות המתקבלים מגורמי גדילה או הישרדות מתאימים בגוף האורזגניזם.
אוטופגיה, או ביוונית אוטופגוציטוזיס ("אוכל את עצמו"), הוא המנגנון הטבעי והמווסת של התא המסיר רכיבים מיותרים או לא מתפקדים.
התהליך הוא תהליך קטבולי המביא להידרדרות אוטופגוזומית-ליזוזומלית של תוכן ציטופלזמי בכמויות גדולות, צירוף חלבונים לא תקין ואברונים עודפים או פגומים.
האוטופגיה מתרחשת באמצעות ציטופלזמה המאופיינת בהיווצרותן של בועיות גדולות אשר מכלות אברונים ברצף מסוים עד להרס הגרעין.
אוטופגיה נגרמת בדרך כלל בעקבות מצבים של מחסור בחומרים מזינים, אך קשורה גם לתהליכים פיזיולוגיים ופתולוגיים וממלאת תפקיד מרכזי בהומאוסטזיס.
גרסאות נוספות של מוות תאי מתוכנת
נתגלו דרכים נוספות למוות מתוכנת של תאים.
דרכים חלופיות אלה להרס התא יעילות כמו אפופטוזה ויכולות לתפקד כמנגנוני גיבוי או כסוג העיקרי של מוות מתוכנת.
צורה אחת של הרס תאי מתוכנת נקראת אנויקיזיס.
אנויקיזיס היא סוג של מוות תאי מתוכנת המתרחש בתאים תלויי עיגון (תאים אשר יכולים להתקיים רק בסביבה אינרטית, כלומר אדישה ולא ריאקטיבית), כאשר אלו מתנתקים מהמטריקס – הנוזל החוץ-תאי שמסביב.
סוג נוסף הוא "מוות תאי המושרה על ידי הפעלה" (Activation-induced cell death).
מוות זה הוא מוות מתוכנת של תאים הנגרם על ידי אינטראקציה בין קולטן (Fas (Fas, CD95 ו-(Fas ligand (FasL, CD95 ligand.
דבר זה קורה כתוצאה מגירוי חוזר של קולטני תאי T ספציפיים (TCR).
גירוי זה עוזר לשמור על סבילות חיסונית כוללת.
שינוי בתהליך עלול להוביל למחלות אוטואימוניות.
במילים אחרות, מוות תאי המושרה על ידי הפעלה (AICD) הוא הווסת השלילי של לימפוציטי T מופעלים.
סוג נוסף הוא מוות של תאים איסכמיים, או אונקוזיס.
זהו סוג של מוות מקרי או פסיבי של תאים אשר נחשב לרוב לפגיעה קטלנית.
התהליך מאופיין בנפיחות מיטוכונדריאלית (תוך תאית), בהיווצרות בועיות ובנפיחות של הגרעין והציטופלזמה.
אסון מיטוטי הוא סוג של מוות תאי מתוכנת הנובע מכניסה מוקדמת או לא נכונה של תאים למיטוזה.
זהו האופן הנפוץ ביותר למוות של תאים סרטניים שנחשפים לקרינה מייננת ולטיפולים רבים אחרים כנגד סרטן.
מוות של תאים אימונוגניים הוא כל סוג של מוות של תאים המעורר תגובה חיסונית.
מוות תאים אימונוגניים מנוגד לצורות האחרות של מוות תאי מתוכנת (אפופטוזה, אוטופגיה...) אשר אינן מעוררות תגובה חיסונית כלשהי ואפילו ידועות כיוצרות עמידות חיסונית.
פירופטוזיס היא הצורה הדלקתית ביותר של מוות תאי מתוכנת, אשר מתרחשת בתדירות הגבוהה ביותר לאחר הדבקה בפתוגנים (מחוללי מחלות) תוך תאיים, ועשויה להוות חלק מהתגובה האנטי חיידקית.
תהליך זה מקדם סילוק של זיהומים חיידקיים, נגיפיים, פטרייתיים וחד תאיים שונים על ידי הסרת גומחות תוך תאיות ושיפור התגובות ההגנתיות של הגוף
נקרוזה (נמק) הוא מוות של תאים לאחר שתא נפגע קשות באמצעות כוחות חיצוניים כמו: טראומה, זיהום חיצוני או פנימי ועשוי להתרחש בכמה צורות שונות.
הנמק, אותו תא אשר עובר טראומה, מתחיל להתנפח ולעבור קרע בלתי מבוקר של קרום התא עם סילוק תוכן התא.
תוכני תאים אלה ממשיכים לעיתים קרובות לגרום לדלקת בתאים הסמוכים.
צורה של נקרוזה מתוכננת מכונה נקרופטוזיס.
ההשערה היא כי נקרופטוזיס יכול לשמש גיבוי למוות של תאים לאפופטוזה כאשר איתות האפופטוזה נחסם על ידי גורמים אנדוגנטיים או אקסוגניים כגון נגיפים או מוטציות.
המונח "נקרוביולוגיה של תאים" שימש לתיאור תהליכי החיים הקשורים לשינויים מורפולוגיים, ביוכימיים ומולקולריים המלווים במוות של תאים.
מונח זה מתאר גם את ההשלכות וגם את התגובות של הרקמות למוות של תאים.
המילה נגזרת מיוונית νεκρό שמשמעותה "מוות", βìο שמשמעותה "חיים", ו-λόγος שמשמעותה "חקר".
המונח נטבע בתחילה כדי להגדיר באופן רחב את השינויים הנלווים למוות של תאים, שזוהו ונמדדו על ידי סריקת לייזר – ציטומטריה, אשר שימשה לתיאור השינויים בזמן אמת במהלך מוות של תאים, וזוהו על ידי זרימה ציטומטרית.
מוות על הנילוס היא יצירת ספרות בלשית מאת הסופרת הבריטית אגתה כריסטי, שפורסמה בבריטניה על ידי מועדון הפשע של קולינס ב-1 בנובמבר 1937 ובארצות הברית על ידי Dodd, Mead and Company בשנה שלאחר מכן.
בספר מופיע הבלש הבלגי הרקול פוארו.
העלילה מתרחשת במצרים, בעיקר על נהר הנילוס.
הרומן אינו קשור לסיפור הקצר המוקדם יותר של כריסטי באותו השם, בו הופיעו פרקר פיין כבלש.
בזמן חופשה באסואן, לפני עלייה על אניית הקיטור "כרנך" (הקרויה על שם העיר המצרית העתיקה כרנך), להפלגה לאורך נהר הנילוס משלאל לואדי חלפא, אל הבלש הרקול פוארו פונה לינט דויל (לינט רידג'ווי טרם נישואיה).
היא מבקשת ממנו שינסה לשכנע את חברתה לשעבר ג'קלין דה בלפור מלרדוף אותה: לינט התחתנה לאחרונה עם ארוסה של ג'קלין, סיימון דויל.
פוארו מנסה להניא ללא הצלחה את ג'קלין מלממש את תוכניותיה.
נוסעי האנייה האחרים הם: המשרתת של לינט, לואיז בורז'ה; נציג חברת הנאמנות המטפלת בנכסיה של לינט, אנדרו פנינגטון; הסופרת הרומנטית סלום אוטרבורן ובתה רוזלי; טים אלרטון ואמו; מארי ואן סקיילר; קורנליה רובסון; מיס באוורס; הקומוניסט הבוטה מר פרגוסון; הארכאולוג האיטלקי גידו ריצ'טי; עורך הדין ג'ים פנת'ורפ; והרופא האוסטרי דוקטור בסנר.
בזמן ביקור באבו סימבל כשהאנייה עוצרת שם, לינט ניצלת ממוות כאשר סלע גדול נופל מצוק כמעט עליה.
באופן טבעי, ג'קלין חשודה כמי שדחפה את הסלע מהצוק, אך נמצא שהיא הייתה על סיפון ספינת הקיטור בזמן התקרית.
בוואדי חלפא, חברו של פוארו, קולונל רייס, עולה על ספינת הקיטור לנסיעה חזרה.
רייס אומר לפוארו שהוא מחפש רוצח בין הנוסעים.
בלילה הבא בטרקלין ספינת הקיטור, ג'קלין מתעמתת עם סיימון.
היא יורה בו ברגלו באקדח אך מיד נשברת בחרטה עמוקה ובועטת באקדחה.
היא נלקחת לחדרה על ידי שני האנשים האחרים הנוכחים, פנת'ורפ וקורנליה.
סימון מובא תוך זמן קצר לבקתה של דוקטור בסנר לטיפול בפציעתו.
פנת'ורפ מחפש את האקדח של ג'קלין אבל מדווח שהוא נעלם.
למחרת בבוקר, לינט נמצאה מתה, ירויה בראשה, בעוד שרשרת הפנינים היקרה שלה נעלמה.
האקדח של ג'קלין נמשה מהנילוס; הוא היה עטוף ברדיד קטיפה השייך למיס ואן סקיילר, שלדבריה נגנב ביום הקודם.
מיס באוורס מוסרת לפוארו את שרשרת הפנינים הגנובה של לינט; ומסבירה שהיא נגנבה על ידי מיס ואן סקיילר, הסובלת מקלפטומניה.
עם זאת, פוארו מבין שזה רק חיקוי של השרשרת האמיתית של לינט.
המשרתת לואיז מתגלה בתאה, דקורה למוות.
גברת אוטרבורן נפגשת מאוחר יותר עם פוארו ורייס בתאו של סיימון, בטענה שראתה מי הרג את המשרתת.
לפני שחושפת במי מדובר, היא נורת למוות מחוץ לתאה.
פוארו מתעמת עד מהרה עם פנינגטון על ניסיון הרצח של לינט על ידי דחיפת הסלע מהצוק.
עם זאת, הוא טוען שלא רצח אף אחד, אף על פי שהאקדח שלו שימש ברצח של אוטרבורן.
פוארו מוצא את הפנינים האמתיות של לינט בתאו של טים, שהחליף מחרוזת חיקוי של פנינים בשרשרת המקורית.
רייס מבין שריצ'טי הוא האיש שהוא מחפש.
פוארו מגלה לרייס, בסנר וקורנליה שסיימון הרג את לינט.
הרצח תוכנן על ידי ג'קלין; הזוג עדיין מאוהב.
סיימון התחתן עם לינט כחלק מתוכניתם להשיג את הכסף של לינט.
בליל הרצח, ג'קלין החמיצה בכוונה את סיימון, שזייף את פציעתו ברגלו בדיו אדומה.
בעוד שדעתו של פנת'ורפ וקורנליה הוסחה על ידי ג'קלין, סיימון לקח את האקדח שלה שהיא השליכה בכוונה, ניגש לתא של לינט וירה בה.
הוא הניח את בקבוק הלק, שהכיל את הדיו האדום על מעמד הכביסה של לינט, ואז חזר לטרקלין וירה ברגלו.
סיימון השתמש בגנבה כדי להשתיק את האקדח, טען מחסנית רזרבית כדי להראות שרק שתי יריות נורו והשליך את האקדח מעל הסיפון.
לואיז וגברת אוטרבורן נרצחו על ידי ג'קלין, שהוזהרה על ידי סיימון כשהתוכנית השתבשה – לואיז ראתה את סיימון נכנס לתאה של לינט באותו לילה ורמזה על כך לסיימון; גברת אוטרבורן ראתה את ג'קלין נכנסת לתא של לואיז לפני שדקרה אותה.
פוארו מתעמת עם סיימון, שמתוודה.
הוא נעצר, וכך גם ג'קלין וריצ'טי.
כאשר ספינת הקיטור חוזרת לשלאל והנוסעים יורדים, ג'קלין יורה בסיימון ובעצמה באקדח נוסף שברשותה כדי שיוכלו להימלט מהגרדום.
כשלוחצים עליו, פוארו מגלה שהוא ידע שיש לה אקדח שני אבל בחר לאפשר לה לקחת את חייה בעצמה מתוך אהדה אליה.
אגתה כריסטי עיבדה את הרומן למחזה במה שהוצג בתיאטרון הרפרטוארי של דנדי ב-17 בינואר 1944 תחת השם "אופק נסתר".
הוא הוצג בבכורה בווסט אנד ב-19 במרץ 1946 בשם רצח על הנילוס ובברודוויי ב-19 בספטמבר 1946 באותו שם.
גרסת טלוויזיה של הרומן הוצגה ב-12 ביולי 1950 בארצות הברית בהצגה בת שעה כחלק מהסדרה Kraft Television Theatre.
כיכבו בה גאי ספול ופטרישיה ויל.
הרומן עובד לסרט עלילתי, שיצא לאקרנים ב-1978 ובכיכובו של פיטר יוסטינוב הראשונה מבין שש הופעותיו כפוארו.
בסרט כיכבו גם בטי דייוויס (מיס ואן סקיילר), מיה פארו (ז'קלין דה בלפורט), מגי סמית' (מיס באוורס), לואיס צ'ילס (לינט דויל), סיימון מק'קורקינדייל (סיימון דויל), ג'ון פינץ' (מר.
פרגוסון), אוליביה האסי (רוזלי אוטרבורן), אנג'לה לאנסברי (גברת אוטרבורן), ג'יין בירקין (לואיז), ג'ורג' קנדי (מר פנינגטון), ג'ק וורדן (ד"ר בסנר), ג'והר (מר צ'ודהורי) ודייוויד ניבן (כקולונל רייס).
התסריט שונה במקצת מהספר ונמחקו מספר דמויות, ביניהן קורנליה רובסון, סינור ריצ'טי, ג'ואנה סאות'ווד, משפחת אלרטון ומר פנת'ורפ.
טים אלרטון הוחלף בתור מושא האהבה של רוזלי על ידי פרגוסון.
הרומן עובד כסדרה בת חמישה חלקים עבור BBC Radio 4 ב-1997. ג'ון מופט גילם את פוארו.
הסדרה שודרה מדי שבוע מיום חמישי, 2 בינואר ועד יום חמישי, 30 בינואר בין השעות 10:00–22:30. כל חמשת הפרקים הוקלטו ביום שישי, 12 ביולי 1996, בבית השידור.
הוא עובד על ידי מייקל בייוול וביים אניד ויליאמס.
עיבוד לסדרת הטלוויזיה של רשת ITV בשם פוארו של אגתה כריסטי, נעשה לעונה התשיעית של התוכנית.
כיכב בה דייוויד סושה בתור פוארו.
כוכבי אורח כללו את אמילי בלאנט בתור לינט, ג'יי ג'יי פילד בתור סיימון דויל, אמה גריפית'ס מאלין בתור ג'קלין, ג'יימס פוקס בתור קולונל רייס, פרנסס דה לה טור בתור גברת אוטרבורן, זואי טלפורד בתור רוזלי אוטרבורן ודייוויד סול בתור אנדרו פנינגטון.
הפרק צולם במצרים, כאשר רבות מהסצנות צולמו בספינת הקיטור "סודאן".
גרסה זו נשארה נאמנה במידה רבה לרומן, עם כמה שינויים קלים:
הדמויות של מיס באוורס, ג'ים פנת'ורפ וגידו ריצ'טי הושמטו לגמרי.
עקב השמטתו של ריצ'טי, סיבת העלייה לסירה שונתה.
בעיבוד הוא נפגש עם פוארו לאחר שהיה בשליחות דיפלומטית.
במקום לנסוע על כלי שיט ממשלתי, הוא מחליט לחזור איתו.
פוארו לא נתקל בג'קלין וסימון בלונדון, אלא בזמן חופשה במצרים, כשהראשון מתגרה ומייסר את האחרון ואת אשתו, לינט.
טים ורוזלי לא מתאהבים זה בזה באושר בסוף.
במקום זאת, הוא מסרב בעדינות להתקדמות שלה במשמעות המעורפלת שהוא הומו, מה שמשתמע כעובדה מוטלת בספק.
גופתה של לואיז נמצאה בארון הבגדים שלה במהלך החיפושים של הספינה ולא מתחת למיטתה.
העיבוד משנה מרכיבי סצנה שונים בנוגע לניסיון הראשון להתנקש בחייה של לינט על ידי פנינגטון.
בסצנה המתוקנת, התקרית מתרחשת במקדש ישן.
חלק מהגג נופל וכמעט לוכד את לינט וסיימון.
פוארו מתעמת עם פנינגטון על כך, בידיעה שהוא לא היה במקדש אלא על הגג באותה עת.
הוא מגלה שהוא דפק אותו בטעות, לא בייאוש או מתוך כוונה להרוג.
ג'קלין לא על הסירה כשזה קורה, וגם לא על גג המקדש, אלא ליד לינט וסימון, מתגרה בהם בידע על האלה מצרית עם תווי פנים של פרה.
השחקן מגלם את הרקול פוארו כשהוא מחפש בתאים שונים של האונייה בחיפוש אחר רמזים, ואז חוקר חשודים על סמך מידע שהוא מוצא.
הרומן שוחרר על ידי HarperCollins כעיבוד רומן גרפי ב-16 ביולי 2007, שעיבד פרנסואה ריבייר וסולידור ().
זה תורגם ממהדורה שפורסמה לראשונה בצרפת על ידי מהדורות עמנואל פרוסט ב-2003 תחת הכותרת Mort sur le Nil.
עיבוד קולנועי בבימויו של קנת בראנה יוצא לאקרנים ב-11 בפברואר 2022. מהווה המשך לסרט מ-2017 "רצח באוריינט אקספרס".
בסיפור הקצר של קוני ויליס "מוות על הנילוס", קבוצה של תיירים אמריקאים בדרך לחופשה במצרים.
הגיבורה קוראת את ספרה של אגתה כריסטי ובדיבור עם האחרים מעירה על העלילה שלו ועל הסרט שנעשה על בסיסו.
סדרה של אירועים מוזרים ובלתי מוסברים יותר ויותר גורמת לה להבין שהיא והאחרים מתו ונכנסו לעולם הבא של מצרים העתיקה.
העותק שלה של ספרה של כריסטי הופך לספר המתים המצרי העתיק, והיא עומדת לעמוד בפני גזר דינו של אנוביס.
עם זאת, זה לא בדיוק אותו המוות הבא בו האמינו המצרים הקדמונים.
בגרסה המתוקנת, הרקול פוארו הוא אל למחצה רב עוצמה, וקריאה אליו יכולה לספק הגנה מסוימת לנפש הנאבקת.
מוות של דיו הוא ספר פנטזיה לצעירים פרי עטה של קורנליה פונקה.
הספר יצא לאור בשנת 2007 ובעברית בשנת 2012 בתרגומה של חנה לבנת.
זהו הספר השלישי בטרילוגיית "לב של דיו", והוא ממשיך את הספרים "לב של דיו" ו"כשף של דיו".
העלילה מתחדשת כמה שבועות לאחר הנקודה שבה "כשף של דיו" עצר; במשימה של פאריד ומגי להשיב את אצבע אבק, שמת בסוף "כשף של דיו", בחזרה לחיים.ב"מוות של דיו" אנחנו פוגשים שוב את ראש פתן המושחת, שליט חלקו הדרומי של עולם הדיו, כעת בן אלמוות אך נרקב לאיטו.
אנחנו פוגשים גם את גיסו, השרוך, מלך אומברה, ואת יד ימינו הנאמן, החלילן, השולטים בעיר אומברה ובכפרים הקטנים שמסביבה.
הם מכבידים את המיסים ובוזזים את הכפרים ככל שידם משגת.
שלושת החברים למשפחת פולכארט, מגי, רזה ומורטימר, יחד עם הילד שעתיד להיוולד למשפחתם, מתגוררים במשק שליו ונטוש שמזמן נשכח מעיני אחרים.
פאריד, שוויתר על האש שלו בעקבות המוות של אצבע אבק, עובד בשביל אורפיאוס, שמתעשר מיום ליום.
אורפיאוס, שמתייחס אליו כמו לעבד, מבטיח לקרוא את אצבע אבק המת בחזרה לחיים.
פנוליו, הסופר, מוותר על הכתיבה ובתחילת הספר והופך יותר ויותר שיכור וסנילי.
הוא נרגז מאד לנוכח כל השינויים שאורפיאוס מכניס בספר ומהשאלות הבלתי-פוסקות שלו על הנשים הלבנות.
אומברה נמצאת תחת איום מתמיד מצד אנשיו של ראש פתן, שהרגו כמעט כל זכר בוגר בעיר וחוטפים ילדים על בסיס קבוע על מנת להעביד אותם במכרות.
האדם היחיד שעומד בדרכם הוא העורבני הכחול האגדי, שודד שיצר פנוליו בסדרת שירים שכתב בהשראת דמותו של מו, שעכשיו "תקוע" בתור העורבני הכחול ומסובך בצרות יותר מאי פעם.
בינתיים, אורפיאוס, שכופה על הסיפור שינויים בלי סוף, מצליח לארגן פגישה בבית הקברות של השודדים כדי שהעורבני הכחול יחזיר את אצבע אבק לחיים וימות בתהליך.
מו מסכים ומזמן את הנשים הלבנות, שמביאות אותו אל עולם המתים לפרק זמן לא ידוע שמתברר בהמשך כשלושה ימים.
בזמן הזה, מגי מאמינה שאביה מת ורותחת מכעס הן על פאריד והן על אמה, רזה.
בעולם המתים, מו פוגש את המוות בכבודו ובעצמו, שעושה איתו עסקה: המוות ישחרר מאחיזתו את אצבע אבק וגם את מו, בתנאי שמו יסיים את מה שהתחיל ויכתוב את שלוש המילים בספר הלבן, הספר שעושה את ראש פתן לבן אלמוות.
אם הוא ייכשל, המוות ייקח אותו, את אצבע אבק, ואת מגי, מאחר שהיא הייתה מעורבת חלקית בכריכת הספר הלבן.
מו מתעורר מעולם המתים ומביא איתו את אצבע אבק.
כעת שניהם עשויים כמעט ללא חת, פניו של אצבע אבק אינן מצולקות עוד, ושניהם הפכו לבלתי נפרדים.
מו מוצא את עצמו נהנה מתפקיד העורבני הכחול, ואין לו כוונה לעזוב את עולם הדיו למרות הפצרותיהן של מגי ורזה.
מגי מוצאת את עצמה מתרחקת יותר ויותר מפאריד, ולבה נמשך אחר נער אחר בשם דוריה, חבר במחנה השודדים של הנסיך השחור.
העלילה ממשיכה כשכמעט כל ילדי העיר אומברה נחטפים בידי החלילן, שמאיים לקחת אותם אל המכרות, שם ימותו בוודאות.
מו, שידוע כעת כמעט אך ורק בתור העורבני הכחול, לא יכול לקבל זאת ומשחרר אותם תוך שהוא מסגיר את עצמו בתמורה.
הוא מגלה שבתו של ראש פתן, ויולאנטה, הידועה בתור "המכוערת", דווקא נמצאת בצד שלו.
היא מבריחה אותו בבטחה אל מחנה השודדים בעודה מסתירה את נאמנויותיה מהחלילן ומבנה הצעיר יאקופו, הנאמן לראש פתן ומעריץ את החלילן.
החלילן נשלח לרדוף אחר הילדים.
השרוך רודף אחר להקת השודדים, אך פנוליו מציל אותם כשהוא כותב על קינים ענקיים של בני אדם בצמרות העצים.
מו מתגנב בחשאי עם אצבע אבק ועם ויולאנטה ולגיון החיילים-ילדים שלה אל המצודה שבאגם, שם מוחזק הספר הלבן.
בינתיים, אורפיאוס מעמיד את עצמו לשירותיו של ראש פתן בתקווה שהוא בוחר בצד המנצח, אבל הוא לא, כי למו יש כמה תכסיסים בשרוול.
בנוסף, הוא סובל מביקוריה המעיקים של מורטולה, שאיבדה את שפיותה ועדיין מנסה להשיב לחיים את בנה המת, קפריקורן.
העורבני הכחול ואצבע אבק נתקלים בקשיים במצודה, והתוכניות שלהם משתבשות.
מו, אצבע אבק, ובריאנה – בתו של אצבע אבק – כולם נכלאים בסופו של דבר.
למען שלומה של בריאנה, אצבע אבק בוגד לרגע במו.
בנקודה הזו, רזה מגיעה בצורת סנונית, מצילה את מו מלאבד את שפיותו ומחדשת את נאמנותו של אצבע אבק.
רזה ואצבע אבק מחפשים לשווא אחר הספר הלבן בזמן שהעורבני הכחול, שנלכד שוב בידי החלילן, עובד על יצירת ספר לבן חדש עבור ראש פתן.
יאקופו בוגד בסבו, ראש פתן, ונותן למו את הספר הלבן המקורי כדי שיוכל לכתוב בו את שלוש המילים ובכך להרוג את ראש פתן.
"מוות של דיו" מסתיים כשאורפיאוס, שמוצא את עצמו בצד המפסיד, נס אל ההרים שבצפון, פנוליו חוזר לכתוב שוב, ופאריד מחליט לנדוד עם כוח האש המחודש שלו ושואל את מגי אם תצטרף אליו.
מגי, שכעת מאוהבת בדוריה, נפרדת ממנו לשלום ומאחלת לו בהצלחה בדרכו.
ויולאנטה, שכעת ידועה בכינוי "רבת החסד", הופכת לשליטתה של אומברה, וילד חדש נולד למשפחת פולכארט בעולם הדיו, ילד שמשתוקק לבקר בעולם שבו נולדו הוריו ואחותו, עולם שבו יש כרכרות חסרות סוסים ומכונות מעופפות.
"מוות של דיו" התקבל בביקורות מעורבות עד שליליות.
בביקורת של ה"פבלישרס ויקלי" נכתב: "השאלות המטא-בדיוניות המעניינות – האם אנחנו יכולים לשנות את ייעודנו?
– נרמסות תחת ההתרחשויות המסוכנות הרודפות זו את זו בקצב מסחרר, ובכל זאת הנבלים לא מממשים את מלוא הפוטנציאל שלהם.
ומה שעוד יותר מאכזב הוא שמגי, שהכרנו בספרים הקודמים כנערה נחושה ולוחמת, שנמצאת ממש בתחילתו של גיל ההתבגרות, לא עושה הרבה חוץ מלבחור בין שני מחזרים.
נראה שפונקה שכחה שהספר הראשון בסדרה יועד במקור לילדים".
הביקורת של "קירקוס ריוויוז" הייתה מעט חיובית יותר ונאמר בה ש"פונקה מספרת את הסיפור בצורה מרתקת כתמיד", אך גם הם הסכימו ש"נראה שהקהל הטבעי של הסאגה המהורהרת הזאת הוא בני נוער ומבוגרים, ולא אותם ילדים שגמעו בשקיקה את 'לב של דיו'".
Liquid Death (מוות נוזלי) היא חברה למכירת מים בפחית שהוקמה על ידי מייק ססאריו.
המוטו של החברה הוא "murder your thirst" (רצח את הצמא שלך).
המשקה נמכר בפחיות של 500 מ"ל.
החל משנת 2023, המים של החברה נארזים בפחיות על ידי Wilderness Asset Holdings LLC בווירג'יניה, ארצות הברית.
המשקה החל להימכר לצרכנים באתר האינטרנט של החברה בינואר 2019. היצרן שלו הוא חברת Supplying Demand, Inc.
המים נמכרים בפחיות של 500 מ"ל מסוג "tallboy".
המים של המוצר הגיעו במקור מהאלפים האוסטריים, שם הם גם נארזו בפחיות על ידי חברת המשקאות האוסטרית Starzinger בעיר פרנקנמרקט שבאוסטריה.
בשנת 2020, המותג הציג גרסה של מים מוגזים.
נכון להיום, היצרן של המוצר הוא Supplying Demand, Inc.
בנוסף למים המבעבעים המקוריים, החברה ייצרה ארבעה משקאות מוגזים בטעמים, כולל "מנגו מסור-שרשרת", "ליים חתוך", "מלון מרושע" ו"תות קבור בחיים" (Berry It Alive).
נכון ל-2023, המים של המותג מגיעים ממחוז בלנד בווירג'יניה.
מייק ססאריו, יליד דלאוור, מעצב גרפי במקצועו קיבל השראה ליצירת המותג לאחר שצפה בפסטיבל ואנס וארפד טור בשנת 2009, בו המשתתפים בהופעות שתו מים שמילאו לתוך פחיות ריקות של משקה האנרגיה מונסטר.
ססאריו סיפר שהוא תהה מדוע אף אחד לא שיווק מים בצורה דומה לאופן בו משווק משקה האנרגיה מונסטר.
החברה נוצרה על ידי ססאריו ושלושה שותפים נוספים, אחד מהם ברמן והשני אמן.
לפני שססאריו ושותפיו בחרו בשם Liquid Death, הם חשבו על שמות שונים לחברה, ובהם "Southern Thunder".
ססאריו הגיש בקשה לסימן מסחרי עבור המונח "liquid death" למשרד הפטנטים והסימנים המסחריים של ארצות הברית ב-6 ביולי 2017. הוא הפיק פרסומת וידאו כדי לאמוד את התעניינות השוק במוצר, שזכתה לשלושה מיליון צפיות לפני שהמוצר היה זמין לרכישה.
בתוך כמה חודשים מיציאת הפרסומת לחברה היו למעלה מ-100,000 "לייקים" בפייסבוק, יותר ממותגים מתחרים וותיקים כמו Aquafina.
בשנת 2019, ססאריו הצהיר כי החברה מתכננת להתרחב לברים, מכוני קעקועים ומספרות בלוס אנג'לס ובפילדלפיה.
ססאריו הצהיר כי המותג שווק בתחילה לחברי תת-תרבות ה-"straight edge" ומעריצים של מוזיקת הבי מטאל ופאנק רוק (Punk rock).
המשקה החל להימכר לצרכנים באתר האינטרנט שלו בינואר 2019. החברה גייסה 1.6 מיליון דולר בסבב סיד בהובלת Science Inc בשנת 2019, 9 מיליון דולר בסבב A בפברואר 2020, ו-23 מיליון דולר בסבב B בספטמבר 2020.
בפברואר 2020, המותג התרחב והחל להיות משווק ברשת הול פודס מרקט בארצות הברית, שם לפי מגזין איטר (Eater) הוא הפך ל"מותג המים הנמכר ביותר על המדפים שלו".
באוגוסט 2020, המותג התרחב למאתיים חנויות סבן אילבן בלוס אנג'לס וסן דייגו.
במאי 2021 גייסה החברה 15 מיליון דולר נוספים בסבב C שהושלם עם לייב ניישן אנטרטיינמנט, שהצהירה שהם ימכרו את המשקה באופן בלעדי באירועים ובמקומות שלהן לתקופה מסוימת.
החל מדצמבר 2021, המשקה נמכר ברשתות סופרמרקטים גדולות כמו חנויות Publix ו-Sprouts.
בינואר 2022 גייסה החברה 75 מיליון דולר בסבב C.
החברה קיבלה אז הערכת שווי של 525 מיליון דולר.
ססאריו הצהיר כי הכנסות החברה עלו ל-45 מיליון דולר ב-2021, עם הכנסה צפויה של 130 מיליון דולר ב-2022. באוקטובר 2022 גייסה החברה סבב בהובלת Science בשווי של 70 מיליון דולר לפי הערכת שווי של 700 מיליון דולר.
מוות רצחני הוא סרט אימה על-טבעי אמריקאי משנת 2013 בבימויו של , שכתב את התסריט יחד עם .
הסרט כונה כ"דמיון מחודש" לסרט "מוות אכזרי" משנת 1981. הסרט הוא הרביעי בסדרת הסרטים "מוות אכזרי".
בסרט מככבים ג'יין לוי, שיילו פרננדז, לו טיילור פוצ'י, ג'סיקה לוקאס, אליזבת בלקמור.
העלילה סובבת סביב קבוצה של חמישה אנשים המותקפים על ידי שד בבקתה נידחת.
שיחות להפקת סרט רביעי של "מוות אכזרי" החלו ב-2004 עם השחקן ברוס קמפבל על האפשרות לסרט חדש בזיכיון, והוכרז ביולי 2011, כאשר חברת ההפקות הפיקו את הסרט.
דיאבלו קודי נבחרה כתסריטאית הסרט ופדה אלוורז נבחר כבמאי.
רוב צוות השחקנים נבחר והצטרף מינואר עד פברואר 2012. צילומי הסרט התרחשו במרץ 2012 בניו זילנד, שנמשכו כחודש.
הסרט הוקרן בפרימיירה ב-South by Southwest ב-8 במרץ 2013, ועלה לאקרנים בארצות הברית ב-5 באפריל 2013 על ידי הפצת "סרטי סוני", ובישראל ב-16 במאי 2013. הסרט קיבל ביקורות חיוביות מהמבקרים והכנסותיו הגיעו ל-97 מיליון דולר ברחבי העולם על תקציב הפקה של 17 מיליון דולר.
סרט המשך וחמישי בשם "להעיר את השד" עלה לאקרנים ב-21 באפריל 2023.
הסרט נפתח כאשר נערה קשורה במרתף בבקתה נידחת ביער, שם אישה זקנה מדקלמת לחשים מספר משונה.
הנערה מתחננת לרחמים מאביה, ולפתע היא חושפת את החוזקה ההדמונית שלה.
הקבוצה מבינה כי נכנס בה שד, ואביה מעלה אותה באש וירה בה למוות.
זמן מה לאחר מכן, דייוויד אלן וחברתו נטלי מגיעים לבקתה עם כלבם גרנדפא, שם הם פוגשים את אחותו הצעירה מיה וחבריה אריק ואוליביה.
הקבוצה מתכננת להישאר בבקתה בזמן שמיה מתגברת ונגמלת על התמכרותה להרואין, ומתחילה לסבול מתסמיני גמילה.
דייוויד מגלה שבמרתף הבקתה יש גופות של בעלי חיים, רובה ציד וספר בשם "נטורום דמונטו".
אריק קורא בלחש מהספר, ומעורר כוח הדמוני.
מיה רואה דופלגנגרית הדמונית של עצמה ביער.
היא גונבת את המכונית של אריק כדי לעזוב, אך נתקלת לתוך בריכה.
הכוח ההדמוני רודף אחריה אל תוך היער, ושם צמחים לוכדים אותה, וכפילתה מחזיקה אותה דרך הצמחים.
דייוויד מוצא את גרנדפא מת ורואה את מיה גוערת בעצמה.
באותו לילה, מיה אחוזת הדיבור פוצעת את דייוויד ברובה הציד ומקיאה דם על פניה של אוליביה לפני שאריק נועל אותה במרתף.
אוליביה אחוזת דיבוק פוצעת את פניה ודוקרת את אריק על ידי מחט לפני שהוא מכה אותה למוות.
מיה מפתה את נטלי למרתף ונושכת את ידה לפני שהיא חותכת לעצמה את לשונה, ודייוויד עוזר לנטלי לברוח.
אריק מסביר שלפי הספר "לוקח הנשמות" חייב להרוג חמש נפשות כדי לשחרר את "התועבה".
זרועה של נטלי מתחזקת והיא כורתת אותה.
יש "לטהר" את מיה על ידי קבורה חיה, ביתור או שריפה.
נטלי המוחזקת כעת תוקפת את השניים הנותרים עם אקדח מסמרים, אך דייוויד יורה בידה, ונטלי מדממת למוות מפציעתה.
דייוויד שופך בנזין בבקתה, ומחליט לקבור את מיה במקום.
הוא חופר קבר אך מיה מנסה להפיל אותו, ואריק נדקר אנושות.
דייוויד מהמם וקובר את מיה, אך לאחר ששמע את פעימות ליבה נעצרות, מחזיר אותה חזרה ומנסה להחיות אותה.
מיה חוזרת לחיים ודייוויד נכנס לבקתה כדי לקחת את המפתחות למכונית שלו, ונדקר על ידי אריק.
דייוויד יורה בפח הבנזין והרג את אריק ואת עצמו.
כאשר מותו של דייוויד הוא הנפשה החמישית, התועבה תוקפת את מיה בתור דופלגנגרית ההדמונית שלה.
מיה כורתת את רגליה של התועבה עם מסור חשמלי, אך מכוניתו של דייוויד מתהפכת על ידה.
לאחר שידה נכרתה ושחררה את עצמה, היא חוצה את ראשה של התועבה עם מסור חשמלי לפני שגופת התועבה שוקעת בחזרה לאדמה.
מיה מותשת ועוזבת, ולא מודעת לכך שהספר "נטורום דמונטו" עדיין נמצא ושלם.
בסצנה שאחרי הכתוביות, אשלי "אש" ויליאמס (הפרוטגוניסט של שלושת אירועי הסרטים הקודמים) מבוגר יותר בפרופיל מוצל.
ג'יין לוי - מיה אלן, אחותו של דייוויד.
שיילו פרננדז - דייוויד אלן, אחיה של מיה.
לו טיילור פוצ'י - אריק, החבר של מיה.
ג'סיקה לוקאס - אוליביה, החברה של מיה.
אליזבת בלקמור - נטלי, בת-זוגו של אלן.
סיאן דייוויס - אישה זקנה
רנדל וילסון - תועבה, שד.
רופרט דגה - (דיבוב השד)
בנוסף, ברוס קמפבל עושה הופעת קמע בסצנה שאחרי הכתוביות בתור אשלי "אש" ויליאמס.
יתרה מזאת, כשהם חוזרים בקצרה על תפקידיהם מהסרט הראשון "מוות אכזרי" באמצעות הקלטות ארכיון, בוב דוריאן מדבב את פרופסור ריימונד קנובי ואלן סנדווייס מדבבת את שריל ויליאמס, שמזהירה את הדמויות הראשיות שהם ימותו.
לג'ק וולי היה תפקיד קטן בסרט בתור בילי בוב, נהג משאית שמציל את מיה לאחר שהיא נמלטת מהבקתה.
למרות שהסצנה שלו נמחקה, היא שוחזרה בגרסה המורחבת.
פדה אלוורז ורודו סיאגס כתבו יחד את התסריט, ולאחר מכן על ידי דיאבלו קודי במאמץ לאמריקניזציה של הדיאלוג מכיוון שאנגלית לא הייתה השפה הראשונה של הכותבים.
הסרט הופק על ידי סם ריימי, ברוס קמפבל ורוברט ג'י טייפרט, שהם המפיקים של הזיכיון.
ריימי וקמפבל תכננו גרסה מחודשת במשך שנים, אך ב-2009, קמפבל הצהיר שהגרסה המחודשת המוצעת "הולכת לשום מקום" ו"התפרעה" עקב תגובת מעריצים שלילית ביותר.
עם זאת, באפריל 2011, ברוס קמפבל הצהיר בראיון ל-"AskMeAnything" באתר "רדיט": "
השחקן שיילו פרננדז לוהק לתפקיד ראשי כדייוויד.
בתחילה לילי קולינס הייתה אמורה לגלם את התפקיד הראשי כמיה אך פרשה בינואר 2012, כאשר ג'יין לוי החליפה אותה בפברואר 2012. מאוחר יותר הצטרפו לצוות השחקנים לו טיילור פוצ'י, אליזבת בלקמור וג'סיקה לוקאס.
בנובמבר 2018, אלוורז אישר את הקשר של הסרט למקור:
זה ממשיך מאירועי הסרט הראשון.
צירופי המקרים באירועים בין הסרט הראשון לשלי אינם צירופי מקרים, אלא יותר כמו גורל אפל שיצר ספר הדמוני.
אלוורז אישר בראיון כי הסרט אינו משתמש ב-CGI: "לא עשינו שום CGI בסרט...
כל מה שתראו הוא אמיתי, וזה היה ממש תובעני.
זה היה צילום ארוך מאוד, 70 ימים.
יש סיבה שאנשים משתמשים ב-CGI; זה זול ומהיר יותר, אני שונא את זה.
חקרנו הרבה קסמים ותעתועי אשליה".
"סרטי טריסטאר הפיצה את הסרט לבתי הקולנוע ב-5 באפריל 2013, בארצות הברית, [17] כאשר "סרטי סוני" מטפלת בשווקים אחרים.
פדה אלוורז צייץ בטוויטר ב-28 בינואר 2013, כי הסרט קיבל לראשונה דירוג NC-17 (הצפייה מתחת לגיל 17 אסורה), מה שגרם לקיצוץ על מנת להשיג את דירוג ה-R (הצפייה מתחת לגיל 17 מותרת רק בליווי הורה) המחויב חוזית, מכיוון שהסרט מכיל "אלימות עקובת מדם, אימה עילגת ושפה חזקה מאוד".
"StudioCanal" טיפל בעלייה לאקרנים של הסרט בבריטניה.
"מוות רצחני" הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים SXSW באוסטין, טקסס ב-8 במרץ 2013. המוזיקה של "מוות רצחני", שהולחן על ידי Roque Baños, שוחררה על ידי "La-La Land Records" בצורה דיגיטלית של 40 דקות, ב-9 באפריל 2013.
"גרסה מורחבת" הכוללת סוף אלטרנטיבי (סצנת אמצע הקרדיטים שנמחקה) וקטעים שונים ודיאלוגים שנמחקו אחרים, שחלקם הוצגו בטריילר אך לאחר מכן הוסרו מגרסת התיאטרון ששודרה בממלכה המאוחדת בערוץ 4 ב-25 בינואר 2015.
ב-10 באוקטובר 2018, "סרטי סוני" הכריזה על שחרורו של ה-"Unrated Cut ב-Blu-ray Disc" בחבילת ייצור של שני דיסקים לפי דרישה עם גרסת הקולנוע.
הוא יצא לאקרנים ב-23 באוקטובר 2018. הגרסה המורחבת היא 96 דקות לעומת הגזרה התיאטרלית של 91 דקות.
הסרט הכניס 25.8 מיליון דולר בסוף השבוע לעלייתו לאקרנים, וסיים מקום ראשון בקופות.
הוא המשיך להכניס 54.2 מיליון דולר מקומית ו-43.3 מיליון דולר בינלאומית, עם הכנסות של 97.5 מיליון דולר, מול תקציב של 17 מיליון דולר, מה שהופך אותה להצלחה קופתית.
באתר הביקורות "Rotten Tomatoes", הסרט זכה לציון של 63% על בסיס 205 ביקורות ודירוג ממוצע של 6.2/10. הקונצנזוס של המבקרים קובעי: באתר הביקורות המשוקללות "Metacritic", הסרט זכה לציון משוקלל של 57/100 על בסיס 38 ביקורות, דבר המצביע על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
קהל שנשאל על ידי "CinemaScore" העניקו לסרט ציון של "C+" בסולם A+ עד F.
אוון דיקסון מ-"Bloody Disgusting" סיקר את הסרט ב-SXSW והמשיך ואמר: "'מוות רצחני' הוא מדמם ומהנה להפליא" והעניק לסרט 4/5 כוכבים.
כריס טילי מהאתר IGN העניקה לסרט ציון של 9/10 וכינתה אותו כ"סרט חדש ומפחיד, מלהיב ומשעשע ללא הפסקה".
ג'ון דפור מ"הוליווד ריפורטר" גם נתן ביקורת חיובית על הסרט, וכינה אותו כ"רימייק שיכבוש את ליבם של רבים ממעריצי הזיכיון".
אתר ביקורת האימה העצמאי "HorrorTalk" העניק לסרט ארבעה כוכבים מתוך חמישה באומרו שהוא "סרט האימה הבלתי מרפה והעקוב מדם שיצא מאולפן גדול מזה זמן רב מאוד".
אמה סימונדס מ" The List" הגיבה: " לסרט יש הרבה זעזועים זולים ומעט פחדים מקפיאים דם, אבל הוא בונה למשהו כחוצפה נוראית, ואם זה התיק שלך, אתה תצא מרוצה.
עובר זמן עד שמישהו מרים מסור חשמלי, אבל זה שווה את זה כשהם עושים זאת." מאט סינגר כינה את הסרט "התקפה על החושים" ו"הצלחה, כזו שגברה על הסרט המקורי של 'מוות אכזרי' עם עוד יותר עפר, הקאות, דם ואיברים מפורקים.
אולי זה לא יצירתי במיוחד, אבל היא יעילה, ונאמנה הרבה לרוח - ולקו התג - של 'החוויה האולטימטיבית בטרור מפרך'"
ריצ'רד רופר דירג את הסרט כוכב אחד מתוך ארבעה, תוך שהוא מבקר את חוסר המקוריות של הסרט, חוסר האינטליגנציה של הדמויות והסתמכות של הסרט על דליקה בגלל מה שהוא הרגיש שהם הפחדות זולות.
הוא סיכם את הביקורת שלו באומרו: "אני אוהב סרטי אימה שבאמת מזעזעים, מפחידים ומעוררים.
אבל אחרי 30 שנה של הדברים האלה, אני משועמם עד מוות ונמאס לי מסרטים שנראה שיש להם מטרה אחת: איך נוכל להשחית את הקהל על ידי עינויים של כמעט כל דמות מרכזית בסרט?"
באוקטובר 2019, ריימי הכריז בניו יורק קומיק-קון, שסרט חדש של "מוות אכזרי" רשמי ובפיתוח, עם רוברט ג' טייפרט כמפיק, בעוד ריימי וקמפבל שימשו כמפיקים בפועל בלבד, כולם תחת רוחם.
ביוני 2020, לי קרונין נבחר כבמאי עם תסריט שכתב.
הפרויקט, שכותרתו רשמית "להעיר את השד".
אליסה סאתרלנד ולילי סאליבן לוהקו לסרט, והצילומים הסתיימו ב-27 באוקטובר 2021. "להעיר את השד" עלה לאקרנים ב-21 באפריל 2023.
מוות לישראל הוא ביטוי פוליטי אנטי-ציוני הקורא להשמיד את מדינת ישראל.
נפוץ מאוד באיראן ובציר ההתנגדות, מופיע על דגל החות'ים ומושמע בהפגנות ומחאות נגד ישראל.
הביטוי מופיע על כרזות, כלים צבאיים ושלטים באיראן.
אזרחים נושאים שלטים עם הביטוי בהפגנות.
הביטוי מופיע לרוב בפרסית, ערבית, אנגלית ועברית.
עד המהפכה האיראנית של 1979 נהנתה ישראל מיחסי ידידות עם איראן, ואיראן הייתה למדינה המוסלמית הקרובה ביותר של מדינת ישראל.