tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא נוסדה על ידי קבוצת משקיעים, בהם ג'ובאני אניילי ב-1889. הדגם הראשון שיוצר על ידי חברת פיאט בשנת 1899 היה פיאט 4 HP.
בשנת 1921 נבנו 6 יחידות מדגם הפאר פיאט 520 סופר פיאט.
נכדו של אניילי, ג'אני אניילי, היה יו"ר פיאט מ-1966 ועד מותו ב-24 בינואר 2003. לאחר מותו, חלו שינויי הנהלה רבים בפיאט, עד שסרג'ו מרקיונה נתמנה למנכ"ל ב-1 ביוני 2004.
פיאט מחזיקה ב-58% ממניות יצרן הרכב האמריקאי קרייזלר.
בינואר 2021 הוקם תאגיד "סטלנטיס" שפיאט היא חלק ממנו.
פעילויות תאגיד פיאט היו בתחילה מרוכזות סביב יצור כלי רכב לנוסעים, לחקלאות ומכונות לתעשייה.
עם הזמן התפתחו תחומי הפעילות של הקונצרן וכיום הוא מנהל גם פעילויות פיננסיות.
פיאט הוא התאגיד האיטלקי הגדול ביותר ופועל ב-61 מדינות נוספות.
סה"כ מספר המועסקים בו הוא מעל 223,000 איש.
החל משנות ה-60 של המאה ה-20 רכש תאגיד פיאט מגוון חברות.
כיום מרכז התאגיד את המותגים והתחומים הבאים:
מותגי רכב נוסעים - מותגים אלו מכונסים תחת "פיאט אוטו" ו"פרארי".
בפיאט אוטו נכללים המותגים לנצ'יה, אלפא רומיאו, פיאט, אינוצ'נטי (כיום אינה פעילה), אבארט (כיום משמש ככינוי לדגמים ספורטיביים של מותג פיאט).
פיאט אוטו מחזיקה גם במותגי רכב מסחרי כ-OM ואיווקו.
פרארי ומזראטי שייכות לתאגיד פיאט אך מנוהלות שתיהן על ידי פרארי.
מכירות המכוניות היוו 46.8% מסך ההכנסות של התאגיד בשנת 2004, 3.2% מאלו היו של פרארי.
באפריל 2009 הושג הסכם בין פיאט לחברת קרייזלר פושטת הרגל, על העברת 20% מהבעלות לפיאט, עם אופציה לנתח נוסף.
ב-2011 הפכה פיאט להיות הבעלים של קרייזלר בשליטה של 58.5%.
בין המותגים שהתווספו לקונצרן נמצאים קרייזלר, ג'יפ ודודג'.
כלי צמ"ה וחקלאות - תאגיד פיאט הוא הבעלים של CNH Global, חברה המאגדת יצרנים שונים ובהם Case, שטייר, ניו-הולנד ואחרים וכן של פיאט-היטאצ'י, שותפות לייצור כלי צמ"ה לבניין.
CNH היא יצרנית המיכון החקלאי השנייה בגודלה בעולם, לאחר Deere & co.
בכלים מכניים לבניין והנדסה היא שלישית לאחר קטרפילר וקומאטסו.
CNH אחראית ליותר מ-20% מרווחי תאגיד פיאט ונחשבת לחטיבה צומחת ורווחית ביותר.
אוטובוסים - מיוצרים תחת מוצגי פיאט, איווקו ואיריסבוס.
טרוליבוסים - דגם פיאט 2470
תעופה - מטוסים וחלקיהם יוצרו על ידי פיאט-אוויאו, כיום חברה עצמאית המייצרת גם לתעשיית החלל.
כלי רכב צבאיים - הטנק Ariete המודרני וכן ייצור בעבר של טנקים קלים ובינוניים.
מכללים לתעשיית הרכב - מאגנטי מרלי, יצרנית מכללים איטלקית גדולה, היא בבעלות פיאט.
תעשיית פלדה - פיאט היא הבעלים של חברת הפלדה Teskid המייצרת מוצרי פלדה, מיכון לתעשייה וקווי יצור של מכוניות.
הוצאה לאור - פיאט שולטת במספר עיתונים ובתי הוצאה לאור חשובים כ"לה סטמפה" המוציא עיתון מפורסם משנת 1926. Publikompass היא חברה של פיאט העוסקת בפרסום בעיתונות ובמדיה האלקטרונית.
מרכז טכני וניסויים - בשנת 1975 ייסדה פיאט את מסלול נרדו (אנ') (Pista di Nardò), או "הטבעת של נרדו", מרכז ניסויים לכל סוגי כלי הרכב לרבות משאיות ורכב דו גלגלי.
בצורת מעגל, שאורכו 12.6 ק"מ., ששינה מאוחר יותר את שמו ל"מרכז הטכני של נרדו".
במרכז החלו להשתמש גם חברות אחרות לייצור כלי רכב, פורשה, פולקסווגן, הונדה, מרצדס-בנץ וחברות נוספות.
מכוניות של קונצרן פיאט זכו 12 פעמים בתואר "מכונית השנה באירופה", יותר מכל יצרן אחר.
1996: פיאט בראבו, פיאט בראבה
פיאט החליפה מספר פעמים את סמליל החברה לאורך שנות קיומה.
500E - מיני חשמלית, הושקה ב-2021 כגרסה מעודכנת לדגם ה-500 הקלאסי עם מראה מעודכן, מנוע חשמלי, מסך מולטימדיה גדול ועוד.
ה-500E מגיעה ב-3 דגמים, האצבק (3 דלתות), 3+1 הכוללת דלת קטנה בצד ימין לכניסה קלה לנוסעים מאחור וגרסת קבריולה עם גג בד נפתח, שלושת הדגמים מגיעים במספר רמות גימור.
טיפו - משפחתית קומפקטית, מתחרה בעיקר בסקודה ראפיד ויונדאי i25. מוצעת גם בגרסת סטיישן והאצ'בק, בשונה מרוב מתחריה.
500 - מיני, ממשיכת הדרך של ה-500 היסטורית ששווקה עד שנות ה-70. דומה בצורתה לרנו טווינגו החדשה ומתחרה בה.
500X - קרוסאובר המבוסס על ה-500 ובעל מידות גדולות יותר ממנה.
מתחרה בעיקר ברנו קפצ'ור וסיאט ארונה.
500L - מיקרוואן, מבוסס גם הוא על ה-500 ומתחרה ברכבים כגון פולקסווגן גולף ספורטסוואן וקיה קארנס.
500L LIVING - מיניוואן, למעשה גרסה מוארכת של ה-500L בעלת שבעה מקומות ישיבה, ומוצע עם מנוע 1.3 ל' דיזל או 1.4 ל' בנזין.
פנדה - האצ'בק, ממשיכת הדרך של האונו.
במדינות אחרות מוצעת גם עם הגבהת מרכב והנעה לכל הגלגלים.
קובו - מסחרית קטנה עם 5 מקומות ישיבה.
124 ספיידר - קבריולה קטנה.
מבוססת באופן מלא (חוץ מהמנוע) על מאזדה MX-5. ישנה לה גם גרסה ספורטיבית עם מנוע מחוזק של אבארט.
פאלס - קרוסאובר לברזיל, אינה משווקת בישראל (נכון ל-2021).
פיאט דאון טאון (שנת 1993)
פיאט מפיסטופלה - יוצרה בשנת 1923
מולטיפלה - מיניוואן שיוצר בין השנים 1998–2010
התכונה הפיאזואלקטרית היא דו כיוונית: גבישים פיאזואלקטריים יכולים לשנות קלות את צורתם כתוצאה מהפעלת מתח חשמלי גבוה עליהם.
לדוגמה, גביש PZT שיועבר בו מתח גבוה ישנה את נפחו ב-0.1% ביחס לגודלו המקורי).
ייצור תדר מדויק לכל מערכת אלקטרונית: למטרות תדר שעון או מדידת זמן אמת .
הפיכת קול לאות אלקטרוני (מיקרופון) או להפך - (רמקול או מתמר אולטראסוני), בשימוש גם בהדמיה אולטראסונית וסונאר.
מנועים זעירים - למשל למיקוד עדין ומדויק של עדשות.
ייצור מתח גבוה - למשל במצת גז ביתי.
הפקת חשמל - למשל גבישים מתחת לאספלט המפיקים חשמל מתנועת מכוניות בכביש.
מדידת מסות זעירות של חומרים בשיטה אלקטרוכימית (eQCM)
מרעומי הקשה לרקטות וטילים (בעיקר מתוצרת רוסיה).
פיאט 127 היא מכונית סופרמיני מבית היצרן "פיאט" האיטלקי.
הרכב יוצר בין 1971 ל-1987 והחליף את פיאט 850. המכונית נמכרה בישראל עד 1987 למרות כניסת דגם חדש בשם פיאט אונו בשנת 1983.
הדגם הראשון יוצר עם שתי דלתות בלבד בשנת 1971 וגרסת סטיישן עם שלוש דלתות הושקה בשנה שלאחר מכן.
דגם ה-127 היה חדשני בהציגו (בעקבות הפיאט 128) מבנה של מנוע רוחבי, הנעה קדמית וקפיץ עלים רוחבי במתלה האחורי שחסך מקום רב במכונית.
המכונית צוידה במנוע שסתומים עיליים ותיק ומוכח בנפח של 903 סמ"ק.
פיאט 127 הייתה אחת ממכוניות המיני הראשונות בעולם וזכתה בפרס על ניצול טוב של הנפח ואחיזת כביש.
80% משטח הרצפה היה נגיש לנוסעים ולמטען.
ה-127 הייתה להצלחה מיידית, זכתה בפרס "מכונית השנה" ב-1972 והייתה לאחת המכוניות הנמכרות ביותר באירופה במשך שנים אחדות.
משנת 1971 הועברו מנועי ה"פיאט 127" לדגם המסחרי פיאט 850T.
הדגם השני יצא בשנת 1977 והופיע עם חזית מעוצבת מחדש, חלונות גדולים יותר, חלק אחורי מעוצב מחדש ואפשרות לבחור במנוע גדול יותר בן 1,049 סמ"ק.
הדגם השלישי יצא בשנת 1982 והציג שינויים קוסמטיים, מנוע 1301 סמ"ק חדש ועיצוב פנים חדיש יותר.
בשנת 2013 הציג מעצב רכב עצמאי עיצוב מודרני המבוסס על ה-127, בתקווה שחברת פיאט תיצור דגם רטרו למכונית המקורית, בדומה למה שעשתה עבור פיאט 500.
דגמי מכוניות אשר התבססו על "פיאט 127"
על בסיס ה-127 יוצר גם טנדרון בשם "פיורינו" עד שנת 1988, אז הוחלף בפיורינו על בסיס פיאט אונו.
בשנת 2013 חידשה חברת פיאט את השם פיורינו בטנדרון קטנטן, לאחר שהדגם שהחליף את הפיורינו המקורי גדל עם השנים וקיבל את השם דובלו.
יצרנית כלי הרכב הספרדית סיאט הרכיבה את הדגם סיאט פורה (1981–1986), אשר התבסס על דגם ה-"פיאט 127".
דגם ה"פיאט פנורמה" קרוי גם "פיאט 147 פנורמה" (Fiat 147 Panorama), התבסס על "פיאט 147" שיוצרה בברזיל (גרסת סטיישן במקום גרסת ההצ'בק), אשר התבססה על גרסת פיאט 127 אשר יוצרה באיטליה
4 דלתות - סלון (יוצר בספרד)
5 דלתות - האצ'בק (יוצר בספרד)
3 דלתות - סטיישן (יוצר בברזיל)
וילסון דה סילבה פיאזה (בפורטוגזית: Wilson da Silva Piazza; נולד ב-25 בפברואר 1943 בריבייראו דאס נבס), הידוע בשם פיאזה, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדות הבלם והקשר ההגנתי, וידוע במיוחד בשל הופעותיו במדי קרוזיירו ונבחרת ברזיל.
פיאזה החל את הקריירה שלו ב-1961, בקבוצת רנאסנסה (Renasença) ממדינת מינאס ז'ראיס.
בתחילת דרכו שיחק דווקא כחלוץ, אך בהמשך הוסט לתפקידו ההגנתי.
ב-1964 הוא עבר לקרוזיירו, מבכירי המועדונים במדינה זו.
במהלך 15 שנותיו בקבוצה שיחק פיאזה ב-559 משחקים, ומלבד יכולתו היציבה במשחק ההגנה תרם לקבוצה גם מבחינה התקפית עם 39 שערים בסך הכל, זכר לתפקיד ההתקפי שבו החל את הקריירה.
פיאזה היה מהשחקנים הבולטים של קרוזיירו באותה תקופה, לצדם של טוסטאו ודירסאו לופז, ושותף לעשר זכיות באליפות מינאס ז'ראיס, לזכייה בטאסה ברזיל ב-1966 ולזכייה בגביע ליברטדורס ב-1976, לאחר ניצחון על ריבר פלייט הארגנטינאית במשחק הגמר.
פיאזה החל לשחק בנבחרת הלאומית של ברזיל ב-1969, וערך במדיה 47 הופעות.
הוא היה שותף לזכיית הנבחרת במונדיאל 1970, תוך שהוא משמש אחד משחקני המפתח בהגנת הנבחרת, לצדם של שחקנים כמו קרלוס אלברטו.
הוא השתתף עם ברזיל גם במונדיאל 1974, שבו הודח עמה בסיבוב השני.
פיאז (בטורקית: Piyaz, מפרסית پیاز, בצל) הוא סלט מהמטבח הטורקי המוגש בראשית הארוחה כמזה.
הסלט עשוי משעועית, ביצה קשה וירקות ומתובל בבצל, פטרוזיליה ואוג הבורסקאים (סומאק).
באנטליה נהוג להוסיף לסלט שמן שומשום, והסלט מוגש כמנה עיקרית.
באדנה הסלט עשוי מבצל וסומק בלבד.
גרסאות שונות של הסלט עשויות לכלול ארטישוק, אפונה, ותפוח אדמה.
פיאג'יו P.149 היה מטוס קל לקישור ותובלה קלה, שיוצר באיטליה בשנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי חברת פיאג'יו.
המטוס יוצר גם בגרמניה המערבית ברישיון על ידי חברת פוקה וולף, שם סומן כ-FWP.149D.
ה-P.149 פותח מהדגם שקדם לו, P.148, שהיה מטוס אימון בעל שני מושבים.
ה-P.149 היה בעל ארבעה מושבים, בעל כנף יחידה נמוכה, הנתמכת בקורה מרכזית.
למטוס היה כן נסע מתכנס בעל שלושה גלגלים.
אב הטיפוס המריא לראשונה ב-19 ביוני 1953.
רק מטוסים מועטים נמכרו עד שהלופטוואפה גילה עניין במטוס למטרות אימון ותובלה קלה.
פיאג'יו מכרה 72 מטוסים לגרמניה המערבית, ו-190 נוספים נבנו ברישיון בגרמניה על ידי חברת פוקה-וולף, תחת הסימול FWP.149D.
הלופטוואפה הפעיל את המטוס בשנים 1957–1990. חמישה מטוסים הופעלו על ידי חברת סוויסאייר, שם שימשו כמטוסי אימון ראשוני בבית הספר לטיסה של החברה.
באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 היו יחסי אוגנדה–ישראל בשיאם, והתבטאו גם בהקמת חיל האוויר האוגנדי ובמסגרתו הקמת בית ספר לטיסה, בראשו עמד קצין ישראלי, אלוף-משנה ברוך בר-לב ("בורקה").
ישראל המליצה לאוגנדה לרכוש ארבעה מטוסי פיאג'יו P.149, כדי שישמשו כמטוסי הדרכה, וכך נעשה; המטוסים היו מעודפי הלופטוואפה, ומטוסים נוספים נמכרו גם לניגריה וטנזניה.
ואולם, לאחר כמה שנים בשירות באוגנדה הסתבר כי מנועי המטוסים סובלים מתקלות רבות בשל חוסר התאמה לאקלים באוגנדה.
ב-1968 הופסקה פעילות המדריכים הישראליים וארבעת המטוסים הועברו לישראל.
המטוסים הוכנסו לשירות בטייסת 100 ("הגמל המעופף") בעודם צבועים בסכמת הצביעה של חיל האוויר של אוגנדה, ושימשו לטיסות קישור.
מטוס אחד נפגע בתאונה ויצא משירות, ושאר המטוסים נמכרו לאחר כשנתיים.
חיל האוויר האוסטרי (מטוס אחד)
חיל האוויר האיטלקי (הופעלו שני מטוסים בין השנים 1953–1955)
זרוע האוויר של הדויטשה מרינה
בית הספר לטיסה של חברת סוויסאייר
נוסעים: 3 - 4 או חניך אחד
הנעה: מנוע בוכנה לייקומינג GO-480, 270 כוח סוס
פיאט 124 ספיידר היא מכונית רודסטר דו-מושבית המיוצרת על ידי פיאט-קרייזלר.
הדגם הוצג לראשונה בתערוכת הרכב של לוס אנג'לס בשנת 2015.
הדגם נושא את שמו של הרכב שיוצר בעבר על ידי פיאט, אך מבוסס במידה על הדור הרביעי של מאזדה MX-5 מיאטה ומיוצר במפעלי מאזדה הנמצאים בהירושימה.
הדגם נמכר לראשונה בשנת 2016.
בשנת 2012 הכריזו מאזדה ואלפא רומיאו, שהייתה חלק מקבוצת פיאט, על מיזם משותף לפיתוח רכב ספורטיבי מעוצב וקל במשקל, כאשר המנועים לרכבים יפותחו על ידי כל אחת מהחברות בנפרד.
במהלך שנת 2014 הכריז סרג'יו מרצ'יונה, מנכ"ל פיאט-קרייזלר, כי אלפא רומיאו תייצר את כל דגמיה רק באיטליה והוחלט שהפרויקט המשותף יתבצע תחת המיתוג של פיאט
דגם ה-124 ספיידר בעל ההנעה האחורית מצויד במנוע טורבו (מולטי-אייר) בנפח 1.4 ליטר בעל הספק של 160 כוח סוס ומומנט של 25.4 קג"מ.
תיבת ההילוכים היא בעלת 6 הילוכים ידניים או אוטומטיים.
למרות הדמיון למאזדה מיאטה, ה-124 ארוך יותר בכ-10 סנטימטר, דבר המעניק יותר מרווח אחסון בתא המטען, אך גם מעלה את משקל הרכב ב-50 ק"ג.
בתערוכת הרכב בז'נבה בשנת 2016 חשפה פיאט 2 דגמים תחת המיתוג של אבארט, החטיבה הספורטיבית של החברה: אבארט 124 ספיידר ואבארט 124 ספיידר ראלי.
מנוע האבארט מפיק 170 כוח סוס ומגיע למהירות מרבית של 232 קמ"ש.
זמן ההאצה מ-0 ל-100 קמ"ש עומד על 6.8 שניות, לעומת 7.3 שניות בדגמים הרגילים.
בנובמבר 2016 הוחל בשיווק אבארט 124 ספיידר בישראל.
פיאט 126 היא מכונית עירונית קטנה שיוצרה על ידי חברת פיאט האיטלקית בשנים 1972–1979, ובשנים 1973–2000 על ידי פיאט פולסקי, (FSM) בפולין, (בשמה המסחרי: Zastava 126 וכן: פולסקי פיאט 126p).
יוצרו 4,673,655 יחידות בכל קווי היצור באיטליה ובפולין.
דגם כמעט זהה שהתבסס על ה"פיאט 126" יוצר בספרד על ידי חברת סיאט, בין השנים 1974–1982, והיה קרוי סיאט 133. במקביל יוצר הדגם בארגנטינה, בין השנים 1977–1982, והיה קרוי "Fiat 133B".
בשנת 1980 הייתה למכונית הפופולרית ביותר בפולין.
גודלה הקטן מאוד נתן לה את הכינוי maluch (ילד קטן).
הייצור הסתיים ב-22 בספטמבר שנת 2000.
ארצות שהפיאט 126 יוצאה אליהן
עיצוב על ידי סרג'יו סרטורלי
פיאט 125 (איטלקית: Fiat 125) מכונית משפחתית גדולה שיוצרה על ידי קונצרן הרכב פיאט באיטליה בין השנים 1967–1972. יוצרו 606,877 יחידות.
גוף הפיאט 125 התארך מעט משל דגם הפיאט 124, שני הדגמים חלקו את אותו תא הנוסעים והדלתות, אבל המושב האחורי של ה"פיאט 125" נקבע מעט יותר מאחור.
125 קופה (ספורט), יוצר בארגנטינה בלבד
ארצות שבהן יוצרה פיאט 125
יוצרו 3 גרסאות: 4 דלתות סדאן, 5 דלתות סטיישן וטנדר
– עד שנת 1982. יוצרו 4 גרסאות: 4 דלתות סדאן, 5 דלתות סטיישן, טנדר – (Multicarga), ודגם קופה (ספורט) המבוסס על דגם הויניאלה 1500 קופה של פיאט.
הדגם היה קרוי pz 125.
יוצרה בין השנים 1979–1983 על ידי נסר (יצרן רכב מצרי)
הילוכים אוטומטיים 3 מהירויות (1968–1970)
פיאט 124 היא מכונית משפחתית שיוצרה על ידי קונצרן הרכב האיטלקי פיאט, בין השנים 1966–1974. פיאט 124 זכתה בתואר מכונית השנה באירופה בשנת 1967. בברית המועצות יוצרו 17,332,954 יחידות.
המיתלים של דגם ה"זגאטו זאל" נלקחו מדגמי פיאט 500 ו"פיאט 124".
פיאט 124 5 דלתות, Familiare (סטיישן)
ארצות ייצור של הפיאט 124
הפיאט 124 הורכבה באיטליה, מלזיה ומרוקו
ברית המועצות - המפעל הפיק גרסה מותאמת 124R של 124, המכונה ""ז'יגולי"" Vaz-2101 .
פיאט 124 מכונית השנה באירופה בשנת 1967
בשנת 1967 זכתה הפיאט 124 בתחרות מכונית השנה באירופה לשנת 1967.
פיאט 1100 היא מכונית משפחתית מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית פיאט אשר יוצרה בין השנים 1953–1965. בהודו יוצרה הפיאט 1100 עד שנת 2000 (ברישיון פיאט).
פיאט 1100 הוצגה לראשונה בשנת 1937 כגרסה מעודכנת של פיאט 508 באלילה, בעוד שכלפי חוץ המכונית, הייתה דומה לפיאט 500 טופולינו והייתה גדולה יותר בהיקפה מאשר הפיאט 1500. בשנת 1949, המכונית הוצגה בגוף חדש שנקרא 1100E.
הגרסה החדשה של הפיאט 1100 הוצגה באוקטובר 1953 בתערוכת הרכב של פריז.
המחיר בהצגתה היה 1,225,000 לירטות איטלקיות.
הפיאט 1100 הורכבה באיטליה, ארגנטינה, אוסטרליה, הודו, איראן ומרוקו.
פיאט 1100 שווקה בישראל, מאמצע שנות החמישים של המאה ה-20 ועד אמצע שנות הששים.
4 דלתות - גרסת «economica» - (זול), וגרסת נורמל (סטנדרט).
עד 1962 הדלתות הקדמיות היו תלויות במרכז העמוד
משנת 1962 - מודל הדור השלישי היה קרוי "פיאט 1100D"
5 דלתות Familiare - סטיישן (פמייליאר)
הילוכים ידניים - 4 מהירויות, (ידית הגיר על מוט ההגה)
בלמים הידראוליים - 4 גלגלים, דיסקים בחזית, תופים מאחור
פיאט 1100 (באיטלקית: Fiat 1100) היא מכונית משפחתית קטנה שיוצרה על ידי חברת פיאט האיטלקית בשנים 1937-1953.
הפיאט 1100, החל משנת המודל 1937 הוצגה כתחליף עבור פיאט 508 באלילה.
מנוע הסימקה 8 של חברת סימקה הצרפתית נלקח מדגם הפיאט 1100 (ברישיון פיאט).
מחירו של דגם מתחרה ה-לנצ'יה ארדאה היה 26,500 לירטות איטלקיות.
2 דלתות קופה (מודל s ומודל זאגאטו)
בשנת 1938 שווקה הפיאט 1100 בארץ ישראל המנדטורית על ידי "פיאט סוכנות ארץ-ישראל בע"מ".
דגמים נוספים ששווקו על ידי פיאט היו: פיאט 1500, פיאט 508 באלילה והפיאט 500 טופולינו שמחירה היה 130 לירות א"י לגרסת גג סגור ו-140 לירות א"י לגרסת גג מתקפל.
פיאג'ו צ'או (באיטלקית: Piaggio Ciao) היה הדגם הראשון של משפחת אופניים עם מנוע עזר (טוסטוס) מתוצרת חברת פיאג'ו האיטלקית שיוצר בגרסאות שונות במשך כ-40 שנה בין השנים 1967 – 2006. פיאג'ו צ'או תוכנן במטרה להשיג בראש ובראשונה עלויות ייצור ואחזקה נמוכות ביותר, ולכן התאפיין במכניקה בסיסית ופשוטה במיוחד.
מטרת העל של העיצוב הפשטני הייתה השגת משקל נמוך וחיסכון מרבי בעלויות.
המבנה של פיאג'ו צ'או דומה מאוד לזה של אופניים, והשילדה היא מסגרת קשיחה ללא שיכוך בגלגל האחורי, כלומר הגלגל מחובר ישירות לשילדה.
במתלה הקדמי ניתנה אפשרות לבחור במזלג מסוג מחבר מוביל (leading-link), שבו ציר החיבור ממוקם לפני ציר הגלגל, או לבחור במזלג קשיח.
המושב אינו חלק מן השלדה אלא כיסא אוכף יחיד כשל אופניים.
איכות ונוחות הישיבה של הרוכב התבססה על קפיצי המושב בלבד.
המנוע ויחידת ההנעה מכוסים ואינם גלויים לעין פרט לצלעות הקירור שבראש הצילינדר.
ההנעה מתבצעת באמצעות רצועה אשר מחברת בין המנוע ליחידת ההינע הסופי המחוברת לגלגל האחורי מצד שמאל, בניגוד לשימוש המקובל בכלי רכב דו גלגליים, באמצעות שרשרת מצד שמאל.
הפדלים מחוברים לגלגל האחורי באמצעות שרשרת מצד ימין.
בעת הצורך ניתן היה לנתק את חיבור המצמד לגלגל האחורי באמצעות כפתור לחיצה, ולהשתמש בכלי כאופניים לכל דבר.
מכל הדלק מהווה חלק מן השילדה והוא בן 2.8 ליטר בלבד.
מכסה מכל הדלק עוצב כך שישמש מדיד לכמות השמן שיש להוסיף לתערובת במכל מלא.
המשקל הכולל של פיאג'ו צ'או הוא כ-40 קילוגרם בלבד, וצריכת הדלק המוצהרת שלו כ-70 קילומטר לליטר ומעשית כ-50 ק"מ לליטר.
הגלגלים בדגם המקורי היו בקוטר 16 אינץ' ובדגמים מאוחרים יותר 17 ואף 19 אינץ', בעלי צמיגים בחתך גבוה מאוד כלומר גבוהים וצרים, בדומה לאופניים.
מנוע – שתי פעימות קירור אוויר בנפח 49.77 סמ"ק המפיק 1.41 כוחות סוס ב-4,500 סל"ד המונח במצג אופקי.
מצמד – צנטריפוגלי כפול המשמש הן לצורך הנעה והן לנסיעה, מקשר בין כל מכלולי ההינע הסופי.
בדגמים הראשונים היה בן מהירות אחת בלבד ובחלק מן הדגמים המאוחרים יותר, נעשה שימוש בהנעה באמצעות מערכת תיבת הילוכים רציפה.
ההנעה עצמה מתבצעת באמצעות רצועה בחתך V.
בלמים – בלמי תוף קדמי ואחורי.
בדגמים הראשונים אף נעשה שימוש במעצור קדמי הפועל על החישוק עצמו בדומה לזה של אופניים.
חשמל – אספקת החשמל לתאורה לצופר ולהצתה התבססה על מגנטו וללא מצבר.
לצורך הנעה ראשונית של המנוע נעשה שימוש בדוושות, ולצורך כיבוי הותקנה ידית המחוברת בכבל למנוע לצורך יצירת דקומפרסיה.
בדגמים מאוחרים יותר, שכללו גם פנסי איתות, הורכב מצבר 6 וולט.
במשך 40 שנות יצורו של פיאג'ו צ'או יוצרו ממנו כ-3.5 מיליון יחידות והוא נחשב לכלי הנמכר ביותר מתוצרת החברה.
לאורך השנים הרבות שבהן יוצר כמעט ולא נערכו שינויים במבנה ובאבזור של הכלי.
מספר שינויים מינוריים נעשו בעיצוב, ובמטרה לשפר את ביצועי המנוע כמו החלפת המאייד ושיפורים במערכת ההצתה על מנת לעמוד בתקני זיהום האוויר האירופאים שהוכנסו במהלך השנים.
ההצלחה הגדולה של פיאג'ו צ'או ברחבי אירופה, גרמה לחברות שונות לייצר תוספים עיצוביים לשיפור חוויית הרכיבה.
כך בין היתר הוצעו תוספות להתקנת תיקי צד וסלים קדמיים, מגן רוח, מראות, ופנס ראשי הכולל מד מהירות שנעדר מן הדגם המקורי.
במשך השנים יוצרו דגמים נוספים של טילונים מתוצרת פיאג'ו שהתבססו על המערכות הבסיסיות של הצ'או.
ברובם מהות השינויים הייתה עיצובית או לנוחות השימוש:
בוקסר - יוצר בין השנים 1969–1983. הבוקסר מהווה את קפיצת המדרגה המשמעותית ביותר לשיפור איכות הרכיבה לעומת הכלי המקורי כאשר הותקן קפיץ כבולם זעזועים אחורי שחיבר בין השילדה האחודה ליחידת ההנעה והותקן בולם זעזועים קדמי במבנה של מזלג טלסקופי.
נוספו שיפורים במערכת החשמל וההצתה.
מכסה מכל הדלק הועבר מתחת למושב, וניתן היה לבחור במושב יחיד או אוכף מוארך.
בראבו - יוצר בין השנים 1973–2001. הותקן בולם זעזועים אחורי במבנה של מזלג טלסקופי כפול, וחישוקי הגלגלים הורכבו מחישורים או יציקה קשיחה.
בדגמים המאוחרים נוספו מחווני איתות.
סי - יוצר בין השנים 1979–2001. חזרה לעיצוב של קפיץ מרכזי כבולם זעזועים אחורי.
חישוקי גלגלים ביציקה קשיחה, נוספו מחווני איתות ומושב מוארך.
בחלק מן הדגמים המאוחרים הותקנה הצתה אלקטרונית.
בחלק מן הדגמים הותקן בולם זעזועים אחורי טלסקופי כפול.
בוס - יוצר בין השנים 1988–1989. כלל שינויי עיצוב קלים של דגם סי.
גרילו - יוצר בין השנים 1989–1996. כלל בעיקר שינויי עיצוב, אך חישוקי הגלגלים הוקטנו ל-14 אינץ' לשיפור כושר התמרון.
פיאט 10 HP (באיטלקית: Fiat 10 HP) היא מכונית משפחתית, בתצורת קבריולה, 4 מושבים, מתוצרת קונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצרה בין השנים 1900–1901.
עקב אורכו, מוגדר הדגם "פיאט 10 HP" כ מכונית מיקרו.
פיאוריה הוא מצב שבו השתן מכיל תאי דם לבנים או מוגלה.
פיאוריה מוגדרת כנוכחות 10 תאים לבנים ומעלה לכל ממ"ק, שלושה תאים לבנים ומעלה בשדה בעוצמה-גבוהה של שתן לא-מעורבב, תוצאה חיובית של צביעת גראם בשתן לא-מעורבב, או בדיקת סטיק שתן חיובית ללויקוציט-אסטראז.
פיאוריה בשתן עשויה להוות סימן לזיהום חיידקי בבדרכי השתן.
פיאוריה סטרילית מוגדרת בנוכחות תאי דם לבנים אך ללא הופעת חיידקים בלקיחת תרביות חוזרות.
במקרים רבים תופעה זו מתרחשת בעקבות חשיפה לזיהומים המועברים במגע מיני, כמו זיבה, שלו התפתחו לתרביות חיידקים.
היא עשויה להופיע במחלות מסוימות כמו מחלת קווסאקי או שחפת אורו-גניטלית, מחלות זיהומיות, פתולוגיות במבנה הכליה ותרופות שונות, כמו אקמול.
פיאוריה סטרילית היא תופעה נפוצה.
על פי מחקרים, שכיחותה באוכלוסייה היא 13.9% בנשים ו-2.6% בגברים.
פיאט 125p פולסקי (בפולנית: Polski Fiat 125p) היא מכונית משפחתית אשר נבנתה בין השנים 1967–1991, על ידי יצרנית המכוניות הפולנית Fabryka Samochodów Osobowych (FSO) ברישיון קונצרן פיאט האיטלקית.
דגם ה"פיאט 125p פולסקי" היה כמעט זהה לדגם פיאט 125.
יצרנית הרכב המצרית נאסר" ייצרה את דגם "נסר 125" שהיה זהה ל"פיאט 125p פולסקי".
סטיישן – 5 דלתות (בפולנית: "Polski Fiat 125p Kombi")
דגם ה"פיאט 125p פולסקי" יוצא לארבעים מדינות, ברחבי העולם.
פיאט 124 ספורט ספיידר (באיטלקית: Fiat 124 Sport Spider) היא מכונית רודסטר, 2 מושבים מתוצרת קונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצרה בין השנים 1966–1982.
בין השנים 1983–1985 דגם ה"פיאט 124 ספורט ספיידר" יוצר על ידי פינינפארינה.
"פיאט 124 ספורט ספיידר 1800 Abarth"
"פיאט 124 ספורט ספיידר 1800i" (ארצות הברית)
"פיאט 124 ספורט ספיידר 2000i" (ארצות הברית)
"פיאט 124 ספורט ספיידר VX" (מנוע 1,998 סמ"ק "Forced induction" )
פיאג'ו וספה סילורו (באיטלקית: Piaggio Vespa Siluro) היה אב טיפוס של קטנוע שובר שיאים מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו, ממשפחת המותג וספה, אשר יוצר בשנת 1951 כדי לשבור את שיא המהירות עבור וספות בקטגוריה של 125 סמ"ק.
לאחר מלחמת העולם השנייה שבירת שיאי מהירות היו דרך להשיג השפעת פרסומת רחבה.
יצרנית הרכב אינוצ'נטי הייתה הראשונה שהחלה לנסות לשבור שיאי מהירויות, ופיאג'ו ניסתה ללכת בעקבותיה.
הווספה "פיאג'ו וספה סילורו" תוכננה ונבנתה כדי ליצור אינטרס פרסומי חזק על המוצר החדש של פיאג'יו מאותן שנים: המותג וספה.
היריבה הטכנולוגית והמסחרית עליה ניתן היה להתגבר הייתה "למברטה" מקבוצת "אינוצ'נטי", שכבר לפני פברואר 1951 שברה 13 שיאים מהירים שהושגו במסלול האיטלקי רומא-אוסטיה ו-36 רשומות במסלול המרוצים של העיר הצרפתית מונטלהרי .
פרוש "סילורו" (מאיטלקית לעברית) - "טורפדו".
שיא המהירות נשבר ב-9 בפברואר 1951 על ידי האופנוען דינו מזונצ'יני, בכביש המהיר בין רומא לאוסטיה בקילומטר 10–11.
בראש הפרויקט של תכנון ובניית 2 דגמי "פיאג'ו וספה סילורו" עמדו קוראדינו ד'אסקניו (היה המנהל הטכני של פיאג'יו) וויטוריו קסיני (Vittorio Casini) (היה האחראי על השירותים הטכניים והבדיקות ב"פיאג'יו" ובנוסף עיצב את דגם "פיאג'ו וספה סילורו").
בבוקר ה-9 בפברואר 1951, האופנוען האיטלקי דינו מזונצ'יני מהעיר אמפולי עם קסדה אווירודינמית מוארכת מאוד, הגיע למהירות ממוצעת של 171.02 קמ"ש (דרך אחת 174.418 קמ"ש ו-169.910 קמ"ש חזרה), עם זמן נסיעה של 21.4 שניות.
לאחר חודשיים השיא נשבר על ידי דגם "למברטה סילורו" מתוצרת "Lambretta".
שני אב טיפוס נבנו כדי להתגבר על שיא המהירות בקילומטר המשוגר.
האב-טיפוס ששימש להקלטה שונה מהדגם הראשון בגלל נוכחותו של ספוילר קדמי קטן וחצי-עיגול ונוכחות שתי צריכות אוויר קטנות אחוריות.
מנהלי הפרויקט קורדינו ד'אסקניו, וויטוריו קסיני האחראי ניצלו עבור חלק המנוע את הטכנולוגיה של מנוע הבוכנות המנוגדות בהתאם לתוכנית של מנועי המטוסים של "ג'ונקר ג'ומו 205" עם בוכנות הפוכות וגל ארכובה מחובר לשרשרת הילוכים.
סוג זה של מנוע בתחום האופנוע פותח בעבר רק על ידי חברת המכוניות והאופנועים הגרמנית "DKW" בדגם אופנוע שיוצר לפני מלחמת העולם השנייה: "DKW KS-1".
בתוכנית ההנדסית של המנוע היו שני גלגלים ארוכים המחוברים על ידי שתי תיבות הילוכים ושני מאיידים נפרדים.
המנוע נבנה בברזל יצוק בקירור נוזלי והוצב רדיאטור משמאל למנוע עם כניסת אוויר באותו הצד.
באב-טיפוס ראשון של המנוע, סיפק קירור אוויר, אך לטמפרטורות הגבוהות שפותחו על ידי מנוע מסוג זה, העדיף פתרון של קירור נוזלי.
המנוע הונע על ידי שני מאיידים מתוצרת "Dell'Orto" דגם "Dell'Orto SSI 23", שתוכננו באופן מכוון ל-"פיאג'ו וספה סילורו", אחד לכל תא הארכובה.
נעשה שימוש בתערובת שמן-בנזין עם חומר סיכה 12% מתוצרת אקסון מוביל.
המתלים היו קפיצי סליל מלפנים ומאחור עם מיסב גומי ובולמי זעזועים.
צמיגי פירלי גודל 3.00x10 נבדקו בקפדנות לצורך אב-הטיפוס.
ללוח המחוונים היה רק טכומטר שעולה מ-10 על 1,000 סל"ד.
האופנוען נאלץ לנהוג בדגם כשהוא כרוע ברך בתוך מושב הנהיגה הצר, אליו הורכבו שתי דלתות שנסגרו והשלימו את פתיחת הרכב.
למסגרת הדגם הייתה קורה מרכזית, עם גוף אלומיניום אווירודינאמי ועוטף מאוד, מאחור נבנה סנפיר מייצב רוחבי עם טביעת רגל מלבנית שהשתרעה מעבר לגלגל האחורי.
מקדימה היה ספוילר קטן וחצי- עיגול מול השמשה הקדמית, מאחור נבנו שני פתחי אוורור, אחת לקירור הבלם האחורי מצד ימין ואחת גדולה יותר משמאל לקירור רדיאטור המים.
פיאג'ו וספה 125–300 GTS סופר (באיטלקית: Piaggio Vespa GTS 125 Super, Piaggio Vespa GTS 300 Super) הן סדרות של קטנועים מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו, ממשפחת המותג וספה.
דגם פיאג'ו וספה 300 GTS סופר מיוצר משנת 2008, דגם פיאג'ו וספה 150 GTS סופר מיוצר משנת 2009 באיטליה.
שלדה: מעטפת יריעת פלדה עם חיזוקים מבניים מרותכים.
מצמד - אוטומטי, צנטריפוגה יבשה.
מתלים: מלפנים: זרוע יחידה עם בולם זעזועים הידראולי בתא כפול עם קפיץ קואקסיאלי / אחורי: קפיצי סליל עם טעינה מקדימה מתכווננת ו-2 בולמי זעזועים הידראוליים בעלי אפקט כפול.
פיאג'ו גרילו (באיטלקית: Piaggio Grillo) הוא טוסטוס מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו, אשר יוצר באיטליה בין השנים 1996–1989.
"SM" – הילוכים יחידים עם אוכף קצר.
"SL" – הילוכים יחידים עם אוכף וגלגלי סגסוגת קצרים.
"SK" – דגם עם אוכף וקיקסטארטר (kickstarter) קצרים.
"LM" – הילוכים יחידים עם אוכף ארוך, גלגלי סגסוגת ומגבר.
"LV" – דגם עם אוכף ארוך, ומגבר.
"LK" – דגם עם אוכף ארוך, מגבר וקיקסטארטר.
שלדה – קורת יחיד פתוחה במתכת לוחית ולחוצה.
מנוע – 1 צילינדרים, מנוע שתי פעימות, עם חלוקה מסתובבת.
תמסורת – גלגלות מרחיבות עם שליטה אוטומטית (גרסאות SK, LV, LK) או גלגלת קבועה (גרסאות SM, SL, LM).
מצמד – מסוג צנטריפוגה (הפרדת המנוע מהאביזר שהוא מניע).
מתלים – מלפנים: זרועות מתנדנדות / אחורי: סוג שלוחה.
בלמים – מלפנים: תוף מרכזי 90 מ"מ / אחורי: תוף מרכזי 136 מ"מ.
פיאג'ו בראבו (באיטלקית: Piaggio Bravo) הוא טוסטוס מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו, אשר יוצר באיטליה בין השנים 2001–1973.
תמסורת אוטומטית מסוג "CVT" (העברת הילוכים במהירות אחת)
מתלים מלפנים: מזלג טלסקופי / אחורי: בולם זעזועים כפול, נוכחות המתלה האחורי, שנעשה באמצעות סיבוב מתנודד ובולמי זעזועים טלסקופים-הידראוליים, כמו גם המזלג הקדמי הטלסקופי.
קיבולת מכל דלק - 3 ליטר (מכל חיצוני למסגרת).
גרסאות מסוימות בשם "Superbravo", "Superbravo3" ו- "Bravo 3" יוצרו ללא הצלחה מסחרית, חלקן מצוידות באפשרות כמו תיבת הילוכים ידנית עם 3 הילוכים.
"Terza Serie" (פירוש באיטלקית: "סדרה שלישית), דגמים: "Bravo PX", "Bravo P".
פיאג'ו בוקסר (באיטלקית: Piaggio Boxer) הוא טוסטוס מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו, אשר יוצר באיטליה בין השנים 1970–1983.
מנוע – 1 צילינדרים, מנוע שתי פעימות.
תיבת הילוכים בשתי גרסאות: עם משתנה מהירות עם גלגלות הניתנות להרחבה ומצמד צנטריפוגלי אוטומטי (גרסת B2V), או עם המצמד הצנטריפוגלי בלבד והגלגלת הסופית (גרסאות B1M ו-B3M).
המשתנה הבטיח ביצועים טובים יותר במיוחד בתחילת הנסיעה ובעלייה.
מתלים: מלפנים: מזלג הידראולי או זרועות נדנדה / אחורי: סוג שלוחה ותושבת האוכף (רק לאוכף קטן).
קיבולת מכל דלק – 2.8 ליטר (כולל 0.5 ליטר רזרבה).
דגמי "פיאג'ו בוקסר" צולמו למספר סרטים וסדרות טלוויזיה.
פיאג'ו ליברטי(באיטלקית: Piaggio Liberty), הם סדרות של קטנועים מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו אשר מיוצרים באיטליה משנת 1997
שלדה - מסגרת פלדה צינורית.
מנוע - 1 צילינדרים, מנוע שתי פעימות, עם חלוקה מסתובבת.
מתלים - מתלה קדמי: מזלג טלסקופי 32 מ"מ, מתלה אחורי: זרוע עם בולם בודד.
קיבולת מכל דלק - 6.0 ליטר.
משנת 2006 משווק דגם "Liberty S".
פיאג'יו זיפ (באיטלקית: Piaggio Zip) הם סדרות של קטנועים מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו אשר מיוצרים באיטליה משנת 1992.
"Zip", יוצר משנת 1995, מנוע קירור אוויר מסוג "Hi-PER 1".
"Zip SP", מנוע קירור מים מסוג "Hi-PER 1".
"Zip Cat/2t", יוצר משנת 2000, מנוע קירור אוויר מסוג "Hi-PER 2".
דגמי "פיאג'ו זיפ" מהסדרה הראשונה שווקו ברוב מדינות אירופה.
בשנת 1996 הרחיב היצרן את מגוון הדגמים כולל ייצור הדגם: "Zip SP", והדגם היוקרתי יותר: "Zip Fast Rider" אשר עברו שינוי משמעותי במבנה ובעיצוב.
בוצע שינוי משמעותי שהציג חזית עיצובית שונה לחלוטין לעומת הגרסה הקודמת.
בין השנים 1995–1999 שווקו מספר דגמים בשם המסחרי "Easy Moving".
בשנת 2001 הוצגו מגוון דגמים שעוצבו לחלוטין מחדש.
מלבד לדגם 50 סמ"ק מנוע שתי פעימות, יוצרו דגמים 100 סמ"ק ו-125 סמ"ק עם מנוע מחזור ארבע פעימות.
הסדרה השנייה "Piaggio Zip 2 Cat II" מיוצרת משנת 1999.
מנוע - 1 צילינדרים, מנועים: שתי פעימות, ארבע פעימות
מנוע קירור אוויר (סדרה ראשונה).
בלמים: 2 בלמי תוף, החל משנת 1993 בלם דיסק קדמי לדגם "Zip Fast Rider".
מתלים - מתלה קדמי: מזלג טלסקופי.
פיאג'ו פפרינו (באיטלקית: Piaggio Paperino, קרוי גם: MP5, MP5 Paperino, Moto Piaggio 5) הוא אב טיפוס של קטנוע קונספט מתוצרת יצרנית הרכב הדו-גלגלי פיאג'ו.
התכנון ובניית אב-הטיפוס היו בין השנים 1944 – 1943 לאחר שאנריקו פיאג'יו החליט לחזור לייצור וספות לקראת סוף מלחמת העולם השנייה במגמה לייצור מוצר עממי וזריז בעלות נמוכה שיכול להיות בעל שימוש נרחב ומענה לדרישה לניידות פרטנית שהביעו האיטלקים בעקבות הסכסוך המלחמתי.
היסטוריה אב טיפוס "פיאג'ו פפרינו"
עם זאת, בשנת 1945, לאחר מלחמת העולם השנייה, נבנה לאחר ייצור האב-טיפוס של "פיאג'ו פפרינו" דגם דומה וחדשני יותר ה- "MP6" - ששווק החל ממאי שנת 1946 תחת השם וספה.
הדגם "פיאג'ו פפרינו" תוכנן החל משנת 1943 כ- "Moto Piaggio 5" או "MP5" - תחת פיקוחו של המהנדס רנצו ספולטי (Renzo Spolti), שיחד עם עמיתו ויטוריו קסיני (Vittorio Casini) קיבלו את המשימה להקים בית מלאכה במפעל של מפעל אריגה לשעבר בעיר ביאלה, אשר צויד במכונות מעטות.
כמומחה למנועים, הרוזן ונהג המרוצים קרלו פליס טרוסי () שיתף איתם פעולה.
היצירה הרעיונית של טרוסי - שעל פי אגדה אורבנית קיבלה השראה ממאפייני העיצוב של מטוסי "Piaggio P.108" הופנתה מייד לכיוון יצירת רכב עם פתיחה מוחלטת עם גוף תומך בעצמו ממתכת לוחצת ומגן קדמי גדול, עם משענות רגליים.
משענת כף הרגל כוסתה במזרני גומי (חדשנות אותנטית לתקופה ההיא), ובגלגלים בקוטר קטן המצוידים בצמיגי "Superga".
הרכב היה אמור להיות מצויד במנוע "Sachs M32" בנפח 98 סמ"ק עם תיבת הילוכים אוטומטית.
הפקדים הצטמצמו לעיקר: בלם והמצמד.
גובה הרכב, היה שווה לגובה האופניים לנשים, היה לאפשר גישה נוחה.
בסופו של דבר, נוכחותה של המנהרה המרכזית, שהפכה את הגישה לקטנוע לא נוחה, גרמה לביטול הייצור המוני של האב-הטיפוס, עד כדי כך שהיה צריך לאפיין את דגם האב-טיפוס כמו אופנוע מסורתי.
למרות שהפרויקט החליף לאחר מכן ידיים, והופקד על קורדינו ד'אסקניו , המשיך המהנדס ספולטי לעסוק בתכנון ובניית וספות ארגון וייצור סדרתי של דגמים אחרים.
דגם ה"פיאג'ו פפרינו" כונה על ידי הטכנאים והמהנדסים שעסקו בפיתוחו "דונלד דאק" בגלל צורתו המשונה.
מנוע 1 צילינדרים, 98 סמ"ק.
מתלים: שני מכשולים צינוריים עם מוט.
תיבת הילוכים אוטומטית עם משתנה מהירות רציף.
פנס קדמי מוקם על קדמת כנף גלגל קדמי.
פיאוני הוא רומן היסטורי מאת פרל בק שיצא לאור ב-1948. הספר עוסק בימיה האחרונים של קהילת יהודי קאיפנג מנקודת מבטה של משרתת סינית העובדת בביתה של משפחה יהודית.
הקהילה היהודית בקאיפנג התקיימה מאז המאה ה-12, ולמרות ניתוקה משאר העולם היהודי, הצליחה לשמור על מנהגיה ולא להיטמע בתוך התרבות הסינית.
שיעור נישואי התערובת בין יהודים לסינים גדל בהדרגה.
הקהילה התפוררה בהדרגה במהלך המאה ה-18. הספר מתמקד בדור האחרון של הקהילה ומתאר את ההתפוררות ההדרגתית שלו.
הספר מסופר מנקודת מבטה של פיאוני, נערה סינית שנמכרה בילדותה כשפחה לבית משפחת עזרא - משפחה יהודית המתגוררת בקאיפנג.
פיאוני גדלה בבית יחד עם בנו של אדונה, דוד.
כאשר היא מתבגרת, היא מתאהבת בדוד, אולם הוא אינו מסוגל לראות בה יותר מאשר אחות קטנה.
דוד עצמו עומד בפני דילמה באשר לנישואיו הקרבים.
בעוד שאמו מעוניינת שיתחתן עם בתו של רב הקהילה, אביו מעוניין שיינשא לבתו של סוחר סיני עשיר.
ההתלבטות של דוד מייצגת את הדילמה העומדת בפני כל שארית הקהילה בקאיפנג: שמירת המסורת היהודית, או היטמעות בתרבות הסינית.
פיאד בן אחמד בן רפיד אל-רוואילי הוא מרשל בחיל האוויר המלכותי הסעודי המשמש כיושב ראש המטה הכללי (מקביל לרמטכ"ל) של הצבא הסעודי.
רוואילי נולד ב-27 באפריל 1958 למשפחת סוחרים בעיר טורייף שבמחוז אל-חודוד א-שמאליה בערב הסעודית.
הוא למד בבית ספר יסודי בעיר הולדתו, ולאחר מכן בתיכון בעיר ערער.
לאחר סיום לימודיו התגייס לחיל האוויר המלכותי הסעודי ולמד בבית הספר האווירי על שם המלך פייסל.
הוא סיים את לימודיו כקצין זוטר ונשלח להשלים את הכשרת הטייס שלו בארצות הברית.
הוא טיפס בסולם הדרגות ומונה למפקד בסיס חיל האוויר המלך פהד.
ב-10 במאי 2013 הוא מונה למפקד חיל האוויר הסעודי, וב-14 במאי 2014 מונה לסגן יושב ראש המטה הכללי.
ב-26 בפברואר 2018 הדיח סלמאן, מלך ערב הסעודית במפתיע את יו"ר המטכ"ל עבדולראמאן אל-בוניאן ומינה את ראווילי כמחליפו.
ליידי פיאודורה גליכן הייתה פסלת דמויות ודיוקנאות בריטית ומעצבת חפצי נוי.
נולדה לרוזנת פיאודורה ג'ורג'ינה מוד פון גליכן, היא הייתה בתם הבכורה של הנסיך ויקטור מהוהנלוה-לנגנבורג (קצין ופסל הצי הבריטי, ואחיין למחצה של המלכה ויקטוריה) ואשתו לורה סימור, בתו של האדמירל סר ג'ורג' סימור, אחיינו של המלך הנרי החמישי.
בתוך משפחתה קראו לה Feo.
אביה נושל מירושה בזמן נישואיו, הוא אימץ בתחילה את התואר של אשתו.
המשפחה נקלטה על ידי המלכה בארמון סנט ג'יימס.
אחיה, לורד אדוארד גליכן, הפך לקצין צבא וסופר.
אחותה, ליידי הלנה גליכן, הפכה לציירת פורטרטים.
ב-15 בדצמבר 1885, הארמון נתן את אישור המלכה לאמה של פיאודורה לחלוק את דרגת אביה בחצר סנט ג'יימס, ומכאן ואילך הם היו ידועים בתור TSH הנסיך והנסיכה ויקטור מהוהנלוהה-לנגנבורג.
אבל המלכה לא הרחיבה את הפריבילגיה הזו לארבעת ילדיהם, אף שהיא אישרה את השימוש בסגנון התואר הגרמני שלהם כרוזן ורוזנות.
ב-12 ביוני 1913 פיאודורה ואחיותיה קיבלו עדיפות לפני בנותיהם של דוכסים בתקופת אנגליה על ידי ג'ורג' החמישי .
גליכן למדה אמנות בסטודיו של אביה בסנט ג'יימס ואחר כך אצל אלפונס לגרוס בבית הספר לאמנות סלייד.
בעודה מחזיקה בסטודיו של אביה, היא התחברה לאמנים מובילים כמו סר ג'ורג' פרמפטון, פסל הפסל של פיטר פן בגני קנסינגטון.
היא השלימה את לימודיה ברומא ב-1891 והציגה באופן קבוע באקדמיה המלכותית משנת 1892 ובגלריה החדשה של דאדלי.
לאחר מות אביה ב-1891, היא השתלטה על הסטודיו שלו בתוך ארמון סנט ג'יימס.
גליכן הייתה אמנית רב תחומית, שיצרה פסלים גדולים עבור מקומות ציבוריים וכן חפצים קטנים יותר, פסלי דיוקן , רישומים, ברונזה קטנים ותבליטים.
היא ייצרה חפצים דקורטיביים רבים כמו מסגרות, גביעים ופסלים קטנים, לפעמים לשימוש משפחת המלוכה.
היא גם עזרה באיורים למשלחת לטיבט ב-1904.
מזרקת דיאנה, הייד פארק, לונדון
פסל המלכה ויקטוריה מוקפת בילדים, בית החולים המלכותי ויקטוריה, מונטריאול, קוויבק, קנדה, 1895.
תבליט, גלריה לאמנות של ניו סאות' ויילס, סידני, אוסטרליה, 1906.
אנדרטת המלך אדוארד השביעי, בית החולים המלך אדוארד השביעי, ווינדזור, בריטניה, 1912
פסל של פלורנס נייטינגייל, בית החולים המלכותי דרבישייר, 1914.
אנדרטת הדיוויזיה ה-37 (בריטית), Monchy-le-Preux, צרפת, 1921.
במהלך מלחמת העולם הראשונה היא זנחה את תאריה הגרמניים, וקיבלה הורדה על ידי המלך לסגנון ולדרגה של בתה של מרקיזה, על ידי צו קדימות מלכותי, בהתאם לרפורמה השושלת של המלך בתארים ושמות במהלך הקמת בית וינדזור ב-1917.
לאחר ניתוח לדלקת התוספתן בשנת 1922, היא מתה בדירתה בארמון סנט ג'יימס.
זמן קצר לפני מותה, היא זכתה בתואר לגיון הכבוד בשנת 1922, ולאחר מכן הוכתרה לאחר מותה לאישה הראשונה בחברה המלכותית הבריטית של פסלים.
האגודה יצרה לאחר מכן פרס על שמה.
עיצובה של המכונית הושפע מהחיפושית של פולקסווגן.
דגם הסטיישן, שתי דלתות, שיוצר בשנים 1960–1977 נקרא פיאט 500 ג'רדיניירה.
המיתלים של דגם הזגאטו זאל נלקחו מדגמי פיאט 500 ופיאט 124.
על בסיס "פיאט 500" יוצר בגרמניה בשנים 1959–1963 דגם NSU / פיאט וינסברג 500 על ידי יצרנית הרכב הגרמנית "NSU-Fiat" שייצרה ברישיון "פיאט".
מפעל הייצור בעיר היילברון נרכש על ידי "פיאט" מחברת NSU בשנת 1929.
פיאט 500 החדשה - מכונית רטרו
במרץ 2007 הציגה פיאט דגם חדש שגם כונה "500", בדיוק 50 שנים אחרי הצגת הדגם המקורי.
עיצוב ה-500 החדשה מבוסס על פיאט 'טרפיונו' קונספט, משנת 2004, שכלל אלמנטים עיצוביים שהזכירו את דגם ה-500 המקורי.
במרץ 2020 הוצגה הפיאט 500 החשמלית בישראל.
מרחק הנסיעה עם סוללה טעונה במלואה מתחיל ב-195 ק"מ ויכול להגיע עד 320 ק"מ, תלוי בדגם.
הדגם החשמלי נושא את השם פיאט 500e כדי להבדילו מגרסאות המונעות במנוע בנזין או במנוע דיזל.
פיאט 500e מתאפיינת בעיצוב הקומפקטי שמוכר מהפיאט 500, אך כוללת טכנולוגיות מתקדמות יותר והתמקדות ביעילות אנרגטית ובשמירה על הסביבה.
פיאט 500e זכתה בשנת 2023 בשני פרסים יוקרתיים של מגזין "" עבור " המכונית החשמלית הקטנה הטובה ביותר לעיר" ו"מכונית הקבריולה הטובה ביותר ברמת המחיר שלה", ובכך הפכה למכונית האיטלקית עם מספר הפרסים הגבוה ביותר בהיסטוריה.
מאז השקתה בשנת 2020 נמכרו כ-120,000 יחידות של הדגם, מה שהופך אותה למכונית החשמלית הנמכרת ביותר באיטליה בשנת 2022 ולאחת משלוש המכוניות החשמליות הנמכרות ביותר בספרד ובגרמניה.
הפיאט 500e, שמיוצרת בטורינו, זמינה ביותר מ-38 מדינות וזוכה לפופולריות גוברת בשווקים הבינלאומיים.
פיאט 500 טופולינו (Topolino) הוא דגם של מכונית מיני איטלקית קטנה שיוצרה על ידי יצרנית הרכב האיטלקית פיאט בין השנים 1936–1955. יוצרו כ-520,000 יחידות.
מקור המילה טופולינו הוא באיטלקית ופירושו "עכבר קטן".
דגם ה-סימקה 5 מתוצרת סימקה הצרפתית נבנה על בסיס ה"פיאט 500 טופולינו".
בשנת 2023 הודיעה פיאט כי בכוונתה לחדש את הדגם, אך הפעם חשמלי ועם מזגן.
דגם B - מנוע 16 כ"ס, מנוע בעל שסתומים עיליים, 3 דלתות, דגם מסחרי שהיה קרוי באיטליה: "500 B Giardinetta".
מתכנן הטופולינו היה המהנדס דנטה ג'קוזה.
מחירה של פיאט טופולינו בהשקה היה כ-9,750 לירות איטלקיות.
מנוע קדמי 569 סמ"ק, ארבעה צילינדרים, מקורר מים, בהספק של 13 כ"ס, שבהמשך ההספק הוגדל ל-16 כ"ס
בשנת 1938 שווקה הפיאט 500 טופולינו בארץ ישראל המנדטורית על ידי "פיאט סוכנות ארץ-ישראל בע"מ".
מחירה של ה-פיאט 500 טופולינו היה 130 לירות א"י לגרסת גג סגור ו-140 לירות א"י לגרסת גג מתקפל.
פיאט 131, "Mirafiori" היא מכונית משפחתית שיוצרה על ידי חברת פיאט האיטלקית משנת 1974–1984. יוצרו 1,513,800 יחידות באיטליה.
בדגם Supermirafiori מנוע 1,585 סמ"ק, בהספק של 71 כ"ס ו־95 כ"ס
מנוע 1,800 בהספק 64 כ"ס, ו-86 כ"ס - לשוק האמריקאי עם תיבת הילוכים אוטומטית שלוש מהירויות GM,
משנת 1978 עד 1981 פותחו גרסאות נוספות:
הילוכים ידניים 5 מהירויות במנועי 1,585 סמ"ק בלבד
הילוכים אוטומטיים 3 מהירויות במנועי 1,585 סמ"ק
הבלמים הקדמיים בלמי דיסק, והבלמים האחורים בלמי תוף
דגם זהה לדגם "פיאט 131"
טופאש שאהין (בטורקית: Tofaş Şahin) יוצרה במצרים על ידי יצרנית הרכב המצרית נסר, (שם מלא: "El Nasr Automotive Manufacturing Company", בערבית: "النصر"), בין השנים 1991–2009.
פיאט 128 מכונית סדאן תוצרת חברת פיאט האיטלקית.
בשנת 1970 זכתה "פיאט 128" בתואר מכונית השנה באירופה.
חברת פיאט בנתה מפעל חדש ברייולטה, (Rivalta), בצפון-מערב טורינו כדי לייצר את ה-128. הנדסת הרכב הופקדה בידי דנטה ג'יאקוזה.
הפיאט 128 הורכבה ב ארגנטינה, מצרים, מרוקו, קולומביה, דרום אפריקה וסרי לנקה.
במצרים יוצר הדגם זסטבה סקאלה על ידי יצרנית הרכב המצרית נאסר, ברישיון יצרנית הרכב הסרבית Zastava (בסרבית "Застава Аутомобили") בין השנים 1971–2008. הדגם היה ברישיון קונצרן הרכב פיאט, והיה זהה ל"פיאט 128", דגם "128 GLS".
פיאט 128 סטיישן, (Familiare), 3 דלתות
פיאט 128 סטיישן, 5 דלתות
פיאט 128 2 דלתות קופה - ספורט
פיאט 128 3 דלתות קופה
מפרט טכני ומידות עבור פיאט 128 סדאן
מנוע הנעה קדמית, גל זיזים עילי יחיד, 4 צילינדר, 1,116 סמ"ק, הספק של 49 כ"ס
תמסורת 4 מהירויות - ידנית
פיאט 128 3P Berlinetta (3 דלתות קופה)
מפרט טכני ומידות עבור פיאט 128 קופה
בלמים: דיסקים מקדימה ותופים מאחור
פיאט 508 באלילה (Fiat 508 Balilla) הוא מכונית נוסעים קומפקטית שיוצרה על ידי פיאט בשנים 1932–1939. באיטליה יוצרו 170,176 יחידות, בצרפת 26,472 יחידות, ובגרמניה כ-11,000 יחידות.
הפיאט 508 באלילה שווקה בארץ-ישראל.
סדאן - 2 דלתות, 4 מושבים
טורפדו - 4 דלתות, 4 מושבים
עכביש - 2 דלתות, 2 מושבים, קבריולה
מנוע 4 צילינדרים, 2 שסתומים לצילינדר, 995 סמ"ק שהפיק 20 כ"ס
מהירות מרבית - 80 קמ"ש
מסוף שנת 1933 - גרסת הילוכים ידניים 4 מהירויות
פיאט 508 באלילה שווקה בארץ ישראל המנדטורית על ידי "סוכנות ארץ ישראל בע"מ".
בשנת 1937 נוספה הפיאט 1100. סוכנות ארץ ישראל בע"מ המשיכה בפעילותה עד 1939. משרדה הראשי היה בתל אביב, רחוב החשמל 4.
ב-1946 מונתה "סוכנות מכוניות לים התיכון" כיבואנית פיאט לישראל ולמזרח הקרוב כולו.
הפיאט 1300 יוצרה גם ביוגוסלביה, קולומביה וארגנטינה.
תמסורת ידנית 4 מהירויות, (ידית הגיר במוט ההגה)
בלמי דיסק קדמיים ותופ אחוריים
פיאט 2300 היא מכונית מנהלים בעלת מנוע 6 צילנדרים שיוצרה על ידי יצרנית הרכב האיטלקית פיאט בין השנים 1961–1969.
פיאט 2300 הוא מודל פיאט הראשון שיוצר משנת 1966 עם תיבת הילוכים אוטומטית.
תיבת הילוכים אוטומטית מסוג וורנר-בורג, 3 מהירויות (משנת 1966)
פיאט 1500 הוא דגם של מכונית סלון שיוצרה בין השנים 1935–1950 על ידי חברת פיאט.
מדגם זה יוצרו כ-46,000 יחידות בשלוש תצורות: 4 דלתות, 2 דלתות וספורט-קבריולה.
פיאט 1500 שווקה בארץ ישראל המנדטורית על ידי "סוכנות ארץ ישראל בע"מ".
בשנת 1937 נוספה הפיאט 1100. סוכנות ארץ ישראל בע"מ המשיכה בפעילותה עד 1939.
בשנת 1946 מונתה "סוכנות מכוניות לים התיכון" כיבואנית פיאט לישראל ולמזרח התיכון.
פיאט 132 (Fiat 132) היא מכונית משפחתית גדולה אשר יוצרה על ידי קונצרן הרכב האיטלקי פיאט בין השנים 1972–1981. בספרד הדגם הורכב על ידי סיאט, ונקרא "Seat 132".
בפולין הורכב הדגם על ידי חברת Polski Fiat ונקרא 132p, בקוריאה הדרומית הדגם הורכב על ידי חברת קיה, (בשנת 1977, יוצרו 4,759 יחידות, תחת השם "Kia Fiat 132").
בנוסף הורכב הדגם גם בדרום אפריקה.
פיאט 130 (Fiat 130) היא מכונית מנהלים מפוארת גדולה מתוצרת קונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצרה בין השנים 1969–1977. דגם הפיאט 130 נחשב ל"מכונית הדגל" של חברת פיאט.
מגרסת הסדאן (4 דלתות) - יוצרו 15,093 יחידות, מגרסת הקופה (2 דלתות) יוצרו 4,294 יחידות.
פיאט 500 ג'רדיניירה (באיטלקית: Fiat 500 Giardiniera) היא מכונית מיני בתצורת סטיישן, 2 דלתות צדדיות + דלת אחורית, מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית פיאט אשר יוצרה בין השנים 1960-1977.
בשנת 1960 דגם ה"פיאט 500 ג'רדיניירה" נמכר באיטליה ב-565,000 לירטות איטלקיות.
סך הכול יוצרו 327,000 יחידות מהדגם.
פיאט 521 (באיטלקית: Fiat 521) היא מכונית סלון, אשר יוצרה על ידי חברת פיאט האיטלקית בין השנים 1928–1931. בנוסף, יוצר הדגם גם בגרסאות לימוזינה וקבריולה.
פיאט 520 (באיטלקית: Fiat 520) היא מכונית סלון, בתצורת טורפדו, מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית פיאט אשר יוצרה בין השנים 1927–1931.
בנוסף, יוצר הדגם גם בגרסאות לנדולט, קופה וקבריולה.
יוצרו כ-21,603 יחידות, מהן 600 יחידות בגרסת "Fiat 520 T" אשר יועדו לשמש כמוניות.
2 דלתות קבריולה (2 מושבים)
Fiat 520 T (גרסת מונית)
פיאט 507 (באיטלקית: Fiat 507) היא מכונית סלון, בתצורת טורפדו, מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית פיאט אשר יוצרה בין השנים 1926–1927.
סך הכול יוצרו 3,701 יחידות.
4 דלתות - סדאן (טורפדו)
פיאט 505 (באיטלקית: Fiat 505) היא מכונית סלון, בסגנון טורפדו, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב האיטלקית פיאט בין השנים 1919–1925. בנוסף יוצר הדגם בתצורות קבריולה, ומשאית.
סך הכול יוצרו 30,428 יחידות.
פיאט 2B (באיטלקית: Fiat Tipo 2) היא מכונית משפחתית, (4 מושבים + נהג) אשר יוצרה על ידי חברת פיאט האיטלקית בין השנים 1912–1920. בנוסף, יוצר הדגם בתצורת לנדולט ובתצורת משאית.
סך הכול יוצרו 22,518 יחידות.
פיאט 12 HP (באיטלקית: Fiat 12 HP) היא מכונית משפחתית מתוצרת קונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצרה בין השנים 1901–1902. בנוסף יוצר הדגם בתצורות קבריולה.
דגם ה"פיאט 12 HP" היה הדגם הראשון של חברת פיאט אשר יוצר עם מנוע 4 צילינדרים) מורכב משני בלוקים, ואחד הדגמים הראשונים בעולם אשר צויד במנוע מהסוג הנ"ל.
פיאט 4 HP (באיטלקית: Fiat 4 HP) היא מכונית משפחתית, בתצורת קבריולה, 2 מושבים, מתוצרת קונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצרה בין השנים 1899–1900.
דגם ה"פיאט 4 HP" היה הדגם הראשון של מכונית אשר יוצר על ידי חברת פיאט.
עקב אורכה, מוגדרת "פיאט 4 HP" כמכונית מיקרו.
סך הכול יוצרו 24 יחידות.
פיאט 242 (באיטלקית Fiat 242) הוא רכב מסחרי תוצרת חברת פיאט האיטלקית, שיוצר בין השנים 1974–1987, בשיתוף חברת סיטרואן הצרפתית.
באיטליה יוצרו 2 הדגמים: "פיאט 242" ודגם כמעט זהה "Citroën C35", עד שנת 1987 (הורכבו ב-2 הדגמים מנועי פיאט).
משנת 1987 עד שנת 1992 יוצר בצרפת דגם ה"Citroën C35" על ידי חברת Chausson.
מנועי הדיזל, 2,200 סמ"ק נלקחו מדגם "Citroën CX".
פיאט 241 (באיטלקית: Fiat 241) הוא רכב מסחרי תוצרת חברת פיאט האיטלקית, שיוצר בין השנים 1965–1974. יוצרו מעל 300,000 יחידות.
אופן הנעת המנוע הייתה הנעה קדמית, כלל 2 מושבים בלבד, והמנוע הורכב במרכז הקבינה.
תא המטען יוצר ב-2 תצורות: פתוחה וסגורה.
בתצורה הסגורה גובה כלוב תא המטען היה 2,575 מ"מ.
כושר העמסה המקסימלי היה 1,400 ק"ג.
פיאט 238 (באיטלקית: Fiat 238) הוא רכב מסחרי תוצרת חברת פיאט האיטלקית, שיוצר בין השנים 1967–1983. הדגם יוצר במספר תצורות: רכב מסחרי, טנדר, מיניבוס, אמבולנס.
מנועי ה-1,197 סמ"ק אשר הורכבו בדגם נלקחו מפיאט 124, ומנועי ה-1,438 סמ"ק היו של אוטוביאנקי A111 ו"פיאט 124 ספיישל".
פיאט 2401 קנזה (באיטלקית: Fiat 2401 Cansa) הוא אוטובוס חשמלי מסוג טרוליבוס אשר יוצר על ידי חברת פיאט האיטלקית בין השנים 1953–1958. הדגם מונע באמצעות רשת חשמל, מושך חשמל באמצעות כבל חשמלי תקרה המחובר לרשת המספקת חשמל.
דגם הטרוליבוס "פיאט 2401 קנזה" דומה בחזותו ובמבנהו לאוטובוס רגיל, אך הוא מצויד במנוע חשמלי.
את מרכב הדגם ביצעה חברת "Cansa".
בדגם ה"פיאט 2401 קנזה" נבנו 21 מושבים.
סך הכל הדגם יכול להכיל 70 נוסעים.
ה"פיאט 2401 קנזה" יוצא לברזיל, מקסיקו ומספר ארצות באסיה.
בדרך כלל המתח החשמלי הנפוץ הוא 600 וולט מתח ישר (DC).
מכירות ותפוצת דגם "פיאט 2401 קנזה" באיטליה
פיאט 2411 קנזה (באיטלקית Fiat 2411 Cansa) הוא אוטובוס חשמלי מסוג טרוליבוס אשר יוצר על ידי חברת פיאט האיטלקית בין השנים 1955–1959. הדגם מונע באמצעות רשת חשמל, מושך חשמל באמצעות כבל תקרה המחובר לרשת המספקת חשמל.
דגם הטרוליבוס "פיאט 2411 קנזה" דומה בחזותו ובמבנהו לאוטובוס רגיל, אך הוא מצויד במנוע חשמלי.
סך הכל הדגם יכול להכיל 90 נוסעים.
מכירות ותפוצת דגם "פיאט 2411 קנזה" באיטליה
פיאט 2470 (באיטלקית: Fiat 2470 ) הוא אוטובוס חשמלי מסוג טרוליבוס אשר יוצר על ידי חברת פיאט האיטלקית בין השנים 1979–1986. הדגם מונע באמצעות רשת חשמל, מושך חשמל באמצעות כבל בתקרה המחובר לרשת המספקת חשמל.
דגם הטרוליבוס "פיאט 2470" דומה בחזותו ובמבנהו לאוטובוס רגיל, אך הוא מצויד במנוע חשמלי.
סך הכל הדגם יכול להכיל 110 נוסעים.
לדגם 2 דלתות צדדיות, (יוצרו מספר יחידות עם 3 דלתות צדדיות).
מכירות ותפוצת דגם "פיאט 2470 באיטליה
ברוב הערים הגדולות כולל מילאנו
פיאט 2405F (באיטלקית: Fiat 2405F) הוא אוטובוס חשמלי מסוג טרוליבוס אשר יוצר על ידי חברת פיאט האיטלקית בין השנים 1955–1964. הדגם מונע באמצעות רשת חשמל, מושך חשמל באמצעות כבל חשמלי בתקרה המחובר לרשת המספקת חשמל.
אוטובוס קצר (מצויד במנוע חשמלי)
אוטובוס ארוך (מצויד במנוע חשמלי)
הדגם יוצר ב-2 תצורות : "אוטובוס קצר" ו"אוטובוס ארוך".
הדגם הארוך - דגם הטרוליבוס "פיאט 2405F" דומה בחזותו ובמבנהו לאוטובוס ארוך.
חלקו הקדמי של האוטובוס הארוך גדול יותר מחלקו האחורי.
הדגם מורכב מ-2 קרוניות מחוברות.
הדגם אופיין ב-4 דלתות צד (מצד ימין של הטרוליבוס).
מקום מושב הנהג - צד שמאל.
הדגם נתמך ב-10 צמיגים (2 בחזית הקרונית הראשונה, 2 כפולים בכל צד בחלק האחורי של הקרונית הראשונה, 2 כפולים בכל צד בחלק האחורי של הקרונית השנייה).
לדגם ה"פיאט 2405F" הורכבו 2 מנועים חשמליים מסוג : Тibb, המספקים כח של 1200 וולט.
פיאט 411 (באיטלקית Fiat 411 ) הוא אוטובוס עירוני אשר יוצר על ידי חטיבת כלי הרכב המסחריים של פיאט ("Fiat Veicoli Industriali" ) מקונצרן פיאט האיטלקית בחטיבת "Fiat Bus" בין השנים 1956–1964. הדגם מונע באמצעות מנוע דיזל.
מיקומו של מושב הנהג בצד ימין של האוטובוס.
הערה: יש להבדיל בין דגם "FIAT 411-R" (דגם של טרקטור שיוצר על ידי חברת פיאט), לדגם האוטובוס "פיאט 411".
פיאט 306 (באיטלקית: Fiat 306 ) הוא אוטובוס עירוני מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצר על ידי חטיבת ייצור האוטובוסים של "פיאט" "Fiat Bus" השנים 1956–1982.
דגם ה"פיאט 306" מונע באמצעות 2 סוגי מנוע 6 צילינדר.
דגם ה"פיאט 306" יוצר על ידי חברת הבת של פיאט, חברת "CANSA".
פיאט 320 (באיטלקית: Fiat 320 ) הוא אוטובוס עירוני אשר יוצר על ידי חטיבת כלי הרכב המסחריים של פיאט ("Fiat Veicoli Industriali" ) מחברת פיאט האיטלקית על ידי חברת הבת "פיאט ארגנטינה" (Fiat V.I.
Argentina) בארגנטינה בין השנים 1963–1971.
דגם ה"פיאט 320" יוצר בקורדובה, ארגנטינה.
בדגם "פיאט 320" הורכב מנוע דיזל מנוע 6 צילינדר.
מארז ה"פיאט 320" נבנה על בסיס המארז של המשאית "פיאט 619" שיוצרה על ידי חברת פיאט בארגנטינה בין השנים 1964-1980.
חברת אגד הישראלית רכשה בשנת 1970, 8 יחידות מהדגם "פיאט 320".
בדגם נבנו 28 מושבים, מנוע הדיזל הפיק 140 כ"ס.
הדגם יצא משרות לאחר 10 שנות פעילות.
דגם ה"פיאט 320" פעל ברחובות הצרים של העיר העתיקה בירושלים.
פיאט 128 מוראטי רודסטר (באיטלקית: Fiat 128 Moretti Roadster) היא מכונית קופה אשר יוצרה על ידי חברת "מוראטי" האיטלקית בין השנים 1969–1972), ובגרסה המשופרת בין השנים 1974–1975. מן הדגם יוצרו כ-100 יחידות.
מנוע דגם ה"פיאט 128 מוראטי רודסטר" נלקח מדגם פיאט 128 של חברת פיאט.
הגג החיצוני הקשיח של הדגם נשלף בחלקו, מעל המושבים הקדמיים.
החברה התמקדה בייצור מכוניות בתצורות, 2 דלתות: קופה וספורט.
דגמי החברה התבססו על דגמי חברת פיאט, אלפא רומיאו ו מזראטי.
שטח המפעל בטורינו השתרע על כ-9,000 מ"ר, לחברה היו 145 עובדים (120 פועלי ייצור ו-25 אנשי מנהלה).
פיאט 520 סופר פיאט (באיטלקית: Fiat 520 Super Fiat, קרויה גם: Fiat Super Fiat) היא מכונית סלון אשר הוגדרה כסוג של מכונית "Torpedo" מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית פיאט אשר יוצרה בין השנים 1921–1923.
דגמי "פיאט 520 סופר פיאט" תוכננו ל: 4-5-6 נוסעים
בלמים בכל 4 הגלגלים מסוג "Vacuum servo" , הידראולי המגיבים בעת ובעונה אחת
מתלים מסוג "Leaf spring" , מתלים אחוריים מסוג "Cantilever" עם בולם זעזועים
לוח מחוונים משוכלל מאוד לתקופה הכולל
מנומטר (מכשיר מדידה למדידת לחץ במנוע)
מד גובה (מכשיר המשמש למדידת גובה של אובייקט ביחס לגובה אחר קבוע)
מד-מהירות (ספידומטר) לצורך מדידת מהירות
סופר קילומטרים מצטברים "Contachilometri" (במבנה שעון)
מחוג המראה כמות הדלק במכל (באמצעות חיבור למצוף במכל הדלק, במבנה שעון)
פיאט 2800 (באיטלקית: Fiat 2800) הוגדרה כמכונית סלון, בתצורות: מכונית סגורה, ומכונית קבריולה, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב האיטלקית פיאט בין השנים 1938–1943.
דגמי "פיאט 2800" שימשו כמכונית שרד של ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה ושל האפיפיור פיוס השנים עשר.
4 דלתות - סלון (גג סגור)
4 דלתות - סלון קבריולה
4 דלתות - טורפדו (דגם "2800 CMC", היה בשירות הצבא האיטלקי)
פיאט 418 (באיטלקית: Fiat 418) הוא אוטובוס מתוצרת חטיבת כלי הרכב המסחריים של פיאט ("Fiat Veicoli Industriali" ) מקונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצר בין השנים 1972–1982.
פיאט 343 (באיטלקית: Fiat 343) הוא אוטובוס מתוצרת חטיבת כלי הרכב המסחריים של פיאט ("Fiat Veicoli Industriali" ) מקונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצר בין השנים 1966–1978.
דגם "פיאט 343" (Fiat 343 L Barbi Mirage) צולם בסרט האיטלקי "Le guignolo" בשנת 1980.
עד 76 נוסעים + נהג + מדריך תיירים (בדגם אוטובוס תיירים)
דגם "GALILEO HDm" אורך: 10.80 מטר
פיאט 314 (באיטלקית: Fiat 314) הוא אוטובוס בינוני, עירוני, מתוצרת חטיבת כלי הרכב המסחריים של פיאט ("Fiat Veicoli Industriali" ) מקונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצר בין השנים 1960–1978.
דגם "פיאט 314" הופיע בסרט האיטלקי "La vida sigue igual" שיצא לאקרנים בשנת 1969.
שלדות רכב – פיאט 314 תוצרת "Dalla Via" באורך 7.37–7.46 מטר עליה מורכב מנוע דיזל – 6 צילינדרים
פיאט 470 (באיטלקית: Fiat 470) הוא אוטובוס מתוצרת חטיבת כלי הרכב המסחריים של פיאט ("Fiat Veicoli Industriali" ) מקונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצר בין השנים 1979–1986.
דגם "פיאט 470" השתתף בצילומי המיני־סדרה "La piovra" שצולמה באיטליה בשנת 1984.
פיאט 24-32 HP (באיטלקית: Fiat 24-32 HP) היא מכונית סלון, מסוג "טורפדו" , מתוצרת קונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצרה בין השנים 1903–1905.
דגם "פיאט 24-32 HP" שימש כמכונית שרד של ויטוריו אמנואלה השלישי, מלך איטליה.
סדרה ראשונה - יוצרה בשנת 1903.
סדרה שנייה - יוצרה בשנת 1904.
סדרה שלישית - יוצרה בשנת 1905.
פיאט 502 (באיטלקית: Fiat 502) היא מכונית סלון מסוג "טורפדו" מתוצרת קונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצרה בין השנים 1923–1926 באיטליה.
מנוע דגם פיאט 503 התבסס על מנוע מדגמי פיאט 501 ו-"פיאט 502".
פיאט 512 (באיטלקית: Fiat 512) היא מכונית סלון מסוג "טורפדו" מתוצרת קונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצרה בין השנים 1926–1928 באיטליה.
פיאט 16–20 HP (באיטלקית: Fiat 16-20 HP) היא מכונית פתוחה מתוצרת קונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצרה בין השנים 1903–1906.
סדרה ראשונה - יוצרה בשנת 1903. יוצרו 100 יחידות.
סדרה שנייה - יוצרה בשנת 1904. יוצרו 130 יחידות.
סדרה שלישית - יוצרה בשנת 1905. יוצרו 171 יחידות.
סדרה רביעית - יוצרה בשנת 1906. יוצרו 290 יחידות.
פיאט 509 (באיטלקית: Fiat 509) היא מכונית משפחתית בסגנון גוף "Torpedo (car)" , אשר נבנתה במספר תצורות, מתוצרת קונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצרה בין השנים 1924–1929.
מנוע קירור מים באמצעות משאבה צנטריפוגלית.
דינמו מסוג "Fiat da 75 W".
מאייד מתוצרת "Zenith" מסוג "Zenith 22 K4" או מאייד מתוצרת "Solex" מסוג "Solex MVD".
פיאט 501 (באיטלקית: Fiat 501) היא מכונית משפחתית בסגנון גוף "Torpedo (car)" , מתוצרת קונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצרה בין השנים 1924–1929.