tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אם המחלה מזוהה לפני הלידה, ניתן להתמודד עמה באמצעות דיאטה קפדנית, נטולת חומצת האמינו פנילאלנין.
לחולים בפנילקטונוריה אסור, בין השאר, לשתות משקאות דלי-קלוריות המכילים את הממתיק המלאכותי אספרטיים שמתפרק לשתי החומצות האמיניות אספרטט ופנילאלנין.
עליהם להימנע מאכילת מזונות עתירי חלבונים, כגון בשר, מוצרי חלב וקטניות.
לרוב מותר להם לאכול מזונות עתירי עמילן, כגון תפוחי אדמה ותירס – אבל בכמויות מוגבלות, ותוך פיקוח על כמות הפנילאלנין הנצרכת ממזונות אלה.
החולים נוטלים תוספי מזון וויטמינים כדי לחפות על החוסר שנוצר מהדיאטה.
פנילקטונוריה מופיעה בממוצע אחת ל-15,000 לידות, אך ההבדלים המקומיים גדולים: באירלנד, למשל, תדירות הופעת המחלה היא אחת ל-4,500 לידות, ואילו בפינלנד התדירות היא אחת ל-100,000 בלבד.
המחלה התגלתה ב-1934 על ידי הרופא הנורווגי איוור אסביורן פלינג (Ivar Asbjørn Følling).
פלינג היה הראשון שהבחין בקשר בין היפרפנילאלנינמיה ובין מוגבלות שכלית התפתחותית.
נשאות סמויה למחלה ניתנת לגילוי באמצעות בדיקת סקר גנטית, אך הבדיקה אינה בין הבדיקות המומלצות על ידי משרד הבריאות ואיגוד הגנטיקאים הישראלים.
פנילאלנין (Phenylalanine) היא אחת מ-20 חומצות האמינו הנפוצות בטבע והמרכיבות את החלבונים.
תאי גוף האדם אינם מסוגלים לסנתז פנילאלנין, ולכן היא מהווה חומצת אמינו חיונית שיש לקבל אותה דרך המזון.
כפי שמעיד שמה, פנילאלנין היא נגזרת של חומצת אמינו אחרת: אלאנין.
שתי החומצות זהות בהרכבן, אלא שלפנילאלנין מתווספת קבוצת פניל (טבעת בנזן פחות אטום מימן אחד, C6H5).
השייר של פנילאלנין מורכב מקבוצת מתילן (CH2) אליה מחוברת קבוצת פניל.
פנילאלנין היא, אם כן, אחת משלוש חומצות האמינו הארומטיות, ומביניהן היא ההידרופובית ביותר, שכן בשייר שלה אין קבוצת הידרוקסיל (כמו בטירוזין) ואין אטום חנקן (כמו בטריפטופן).
הממתיק המלאכותי אספרטיים מורכב מפנילאלנין ומחומצה אספרטית.
פנילאלנין, כמו כל חומצת אמינו חיונית, קיימת כמעט בכל מזון, וכמו כל חומצת אמינו חיונית, המקורות המשמעותיים ביותר שלה הם מזונות עשירים בחלבון, כגון בשר בקר, דגים ועוף, חלב, ביצים, קטניות (כגון פולי תורמוס, פולי סויה, עדשה תרבותית, שעועית, חומוס, פול ואפונה) וגרעינים מסוימים.
מקור נוסף לפנילאלנין הוא הממתיק המלאכותי אספרטיים, שקיים במשקאות ומאכלים דיאטטיים רבים.
האספרטיים מתפרק בגוף למספר תוצרים, שפניאלנין הוא אחד מהם.
המחלה התורשתית פנילקטונוריה (Phenylketonuria - PKU) נגרמת כתוצאה מחוסר גנטי באנזים פנילאלנין הידרוקסילאז, המזרז את הפיכת הפנילאלנין בגוף לחומצת האמינו טירוזין.
כתוצאה מכך מצטבר פנילאלנין במקומות שונים בגוף, ובעיקר במוח; הדבר גורם לפיגור שכלי מגיל צעיר ולתופעות אחרות.
אם המחלה מזוהה בגיל צעיר, ניתן למונעה בקלות יחסית על ידי שמירה על דיאטה קפדנית נטולת פנילאלנין.
PKU היא אחת המחלות התורשתיות הראשונות שנתגלו.
פנים אל פנים הוא שבועון לציבור הדתי שהחל לצאת לאור בישראל בשנות החמישים, ויצא לאור במשך 18 שנה.
את השבועון יסד, ערך והוציא לאור הרב שמואל אבידור הכהן, יחד עם אחיו, פינחס פלאי.
תחילה נקרא "עין בעין" ואחר כך שינה את שמו ל"פנים אל פנים".
חלק ניכר מתוכנו נכתב על ידי הכהן עצמו, בשמות בדויים, אחד מהם היה השם אבידור (אבי יעקב-דוד ורינה), שהפך לחלק משמו המלא.
כמו כן הרבו לכתוב בו האח פינחס פלאי, האחות טובה (גיתית) הכהן (לימים וכטפוגל), ואביהם הרב מרדכי הכהן.
השבועון נחשב לביקורתי ונשכני כלפי הממסד הדתי.
תכניו הושפעו מתכני "העולם הזה", בו כתב אבידור הכהן בעילום שם, ואף שימש בו חבר מערכת.
אבידור הביא אל השבועון את הגישה הביקורתית ברוח המוטו של "העולם הזה" - "ללא מורא וללא משוא פנים" תוך כדי התאמתה לציבור הדתי.
גישה זו נחשבה מהפכנית בעיתונות הדתית.
עם זאת ועל אף שהתעוררה ביקורת מצד הממסד הדתי והחרדי, זכה השבועון לפופולריות רבה.
המאמר הפותח של הגיליון הוקדש למאמר הגותי מאת גדולי ההוגים הדתיים, ובהם הרב יוסף דב סולובייצ'יק מבוסטון ופרופ' אברהם יהושע השל.
הפנים הן החלק הקדמי של הראש.
פני האדם משתרעות בין המצח לסנטר.
הפנים כוללות עור, שיער, מצח, גבות, עיניים, אף, לחיים, אוזניים, פה, שפתיים, שיניים וסנטר.
באמצעות הפנים מובעות הבעות הפנים.
הפנים מהוות מרכיב חשוב בהופעת האדם ובזהותו.
המילה "פנים" נגזרת מן השורש פ-נ-י/ה משום שהן פונות קדימה.
הפנים הן מאפיין המאפשר הבחנה בין אנשים וזיהויים, בדרך כלל ממבט ראשון (למעט הבחנה בין תאומים זהים).
לדוגמה, תמונת פנים על רישיון הנהיגה מאפשרת לשוטר לאמת את זהות הנהג.
אנשים שאינם יכולים לזהות אנשים אחרים על פי הפנים לוקים בפרוסופאגנוזיה.
בכימיה, קבוצת פניל, או טבעת פניל (מקוצר לעיתים ל־Ph) היא קבוצה פונקציונלית עם הנוסחה C6H5, כשששת אטומי הפחמן מסודרים בצורה טבעתית.
זהו פחמימן ארומטי הנמצא בתרכובות אורגניות רבות.
ניתן לומר שקבוצת הפניל נגזרת מבנזן C6H6, למעשה בספרות הכימית מתייחסים פעמים רבות לבנזן כ־Ph.
לקבוצות הפניל חשיבות רבה בתעשייה הכימית.
כך למשל, הפולימר פוליסטירן (פלסטיק) מכיל יחידות חוזרניות רבות של קבוצת הפניל.
בתהליכים כימיים רבים ובכימיה תרופתית משמשות נגזרות של קבוצות פניל, כגון פנולים ופוליפנולים, כנוגדי חמצון רבי עצמה.
קבוצת הפניל נבדלת מקבוצת הבנזיל בכך שבבנזיל קיימת קבוצה מתילנית (CH2) נוספת הקשורה לפניל.
אם כי לעיתים קרובות מכלילים את הקבוצה המתילנית הנוספת בשלד המולקולה הראשית ומכנים קבוצות בנזיליות כקבוצות פניליות (לדוגמה בחומצת האמינו פנילאלנין).
לקבוצת הפניל בליעה בספקטרוסקופיית תהודה מגנטית גרעינית של גרעיני מימן (1H-NMR), בשדה נמוך של 7.7ppm.
פנים מצחיקות הוא סרט קולנוע מוזיקלי אמריקאי שיצא לאקרנים בשנת 1957. הסרט, בבימויו של סטנלי דונן כולל שירים רבים של ג'ורג' ואיירה גרשווין.
ג'ו סטוקטון (המגולמת על ידי אודרי הפבורן) היא מוכרת ספרים ביישנית המתגלה על ידי צלם אופנה מפורסם (מגולם על ידי פרד אסטר).
סטוקטון נלקחת לפריז ושם היא מתאהבת בצלם.
הפבורן שרה במהלך המחזמר שלושה שירים בקולה-שלה (בניגוד לסרט גבירתי הנאווה, בו שרה מארני ניקסון את תפקידי השירה של הפבורן), וכן היא רוקדת בדואט עם אסטר.
חברת האופנה גאפ השתמשה בקטעים מהסרט בפרסומותיה.
בפרק S'Wonderful S'Marvelous עונה 7, של הסדרה בנות גילמור, במהלך ערב רומנטי צופים לורליי גילמור וכריסטופר היידן בסרט.
בשנת 1990 קטע מהסרט מופיע בווידאו-קליפ של ויטני יוסטון - "I'm Your Baby Tonight".
פְּנִימִיָּה היא מוסד חינוכי שכולל גם מגורים במקום.
המושג "פנימי" מציין כי המגורים והכלכלה הם פנימיים בתוך המוסד הבית-ספרי.
תלמידי הפנימיות מבלים את שנות התחנכותם בפנימייה, הרחק מהוריהם, אך בדרך כלל בסופי שבוע, חגים וחופשות הם חוזרים לביתם הקבוע.
בחלק גדול מהשפות האירופאיות נקראת הפנימייה "אינטרנַאט" (internat), ומילה זו שימשה אף בשפה העברית במחצית הראשונה של המאה העשרים (לצד המילה המחודשת "פנימייה").
לפי מילון Petit Robert הופיעה המילה בצרפתית לראשונה ב-1829, ופירושה "בית ספר שהתלמידים לא רק לומדים בו אלא מתגוררים בו".
המילה העברית פנימייה, היא כנראה תרגום מושאל, ייתכן שנעשה על ידי אליעזר בן-יהודה עצמו, שהשתמש לעיתים קרובות בסיומת –ייה".
אולם ייתכן שנוצרה בשלבים שלאחר בן יהודה.
רבות מהפנימיות בעולם המערבי בנויות לפי העקרונות של הפנימייה האנגלית הטיפוסית.
לפנימייה מודרנית טיפוסית יש מספר מבני מגורים במספר רחובות או בשטח סגור השייך לפנימייה.
החניכים בדרך כלל זקוקים לאישור לעזוב את שטח הפנימייה.
לרוב המגורים מופרדים לפי מין החניכים.
מספר אנשי סגל משמשים כאב בית ומתפקדים למעשה כהורה למחצה לכ-50 חניכים ברוב הזמן ובמיוחד מחוץ לשעות הלימוד.
לעיתים אב הבית גם מסייע בתחומי הלימוד ובעיקר מנהל את משק בית המגורים ודואג לכל צורכיהם של החניכים.
חניכים בוגרים יותר זוכים ליותר עצמאות ומסייעים לחבריהם הצעירים יותר.
לעיתים מתקיימת תחרותיות בין הבתים השונים בפנימייה, ותחרות זו מעודדת על ידי סגל הפנימייה כשמדובר בתחומים כגון ספורט.
הפנימיות הראשונות הוקמו בארץ ישראל בסוף המאה ה-19 עם ראשית התנועה הציונית.
הפנימיות הראשונות שהוקמו פעלו ככפרי נוער שהדגישו את החינוך החקלאי והציוני.
פנימיות נוספות הוקמו עם תום מלחמת העצמאות וקלטו נערים עולים רבים, חלקם יתומים, כגון חוות הנוער הציוני שהייתה בין הראשונות לשלב פנימייה עם בית ספר אזורי.
כיום ישנן עשרות פנימיות בישראל אשר מספר המתחנכים בכל אחת מהן נע בין 15–300 ילדים ובחלקן קיימים מעונות משפחתיים המאכלסים בין 7–12 חניכים.
הפנימיות בישראל נותנות שירות לכל המגזרים- ממלכתי-חילוני או דתי, חרדי וערבי.
בפנימיות מטופלים ילדים ובני נוער.
הגדלים בקבוצות גיל שונות או רב גילאיות, בהתאם למודל הטיפול.
הילדים מטופלים על ידי מדריכים חינוכיים ומטפלות או זוגות.
בשנים האחרונות נושא הטיפול בילדים בסיכון בפנימיות עלה על סדר היום הציבורי, ותשומת לב מיוחד ניתנה לסוגיית פיתוח ושימור הצוות החינוכי והטיפולי.
בפנימיות מועסק צוות טיפולי רב מקצועי, הכולל פסיכיאטר, פסיכולוג, עובד סוציאלי ומטפלים בתחומים שונים (דוגמת אומנויות), בהתאם לסוג הפנימייה ולצורכי הילדים בה.
כמו כן מתבצעת בפנימיות פעילות העשרה מגוונת.
פנימיות בישראל נפוצות פחות מאשר בארצות הברית ואירופה.
בישראל ישנה קשת רחבה של פנימיות המותאמות למגוון צורכיהם של הילדים ובני הנוער; החל מפנימיות הנשענות על מוסדות החינוך הבית-ספרי ושרותי הקהילה בה הן נמצאות, ועד פנימיות המקיימות חלק ניכר מהמענים הנדרשים בתוך המתחם הפיזי של המסגרת.
הפנימיות בישראל מסווגות למספר סוגים בהתאם לאוכלוסיות המטופלות בהן:
פנימיות חינוכיות - מסגרת חוץ ביתית לבני נוער אליה מגיעים החניכים מבחירה שלהם ושל משפחתם.
הפנימייה היא סביבה חינוכית המאפשרת לכל פרט לגדול ולהתפתח יחד עם קבוצת השווים, בשדה המרחיב את המיומנויות החברתיות וכישורי החיים בכלים בלתי פורמליים.
פנימיות שיקומיות - לחניכים עם ליקויי למידה ו/או פער לימודי ניכר ו/או חסכים רגשיים, שאובחנו כבעלי פוטנציאל התפתחות תקין.
פנימיות טיפוליות - לחניכים בעלי תפקוד לקוי בתחומים רבים עקב ליקוי אורגאני, התנהגותי, נפשי-רגשי או שילוב ביניהם וצורך במסגרות חינוך מיוחד.
פנימיות פוסט אשפוזיות - לחניכים לאחר אשפוז פסיכיאטרי או כחלופה לאשפוז ומניעתו.
קולטות גם אוכלוסיות קצה, עם בעיות מורכבות והפרעות התנהגות קשות שאינן נקלטות בפנימיות הטיפוליות.
פנימיות חסות הנוער - מיועדות לבני נוער, שכל ניסיונות הטיפול הקודמים בהם, במסגרות השונות לא נשאו פרי.
פנימיות אלה שייכות לרשות חסות הנוער, האחראית על טיפול חוץ ביתי סמכותי- כופה, במתבגרים המצויים במצבים של עבריינות וסטייה חברתית.
בני הנוער מופנים לפנימיות באמצעות צווי בתי משפט לנוער.
אמצעי הטיפול מגוונים ומשפיעים גם על אופי המסגרות, לדוגמה- הוסטל ימי, חוות פנימייתיות המדגישות את הטיפול באמצעות בעלי חיים ועוד.
פנימיות המפעילות מרחב "מגן" (נעול) – המרחב הנעול הוא המסגרת הקיצונית ביותר מבחינת ההרחקה מהחברה.
זוהי יחידה טוטאלית שמאפשרת שליטה מרבית לחוסים ולצוות.
הפעילות החינוכית-טיפולית אינטנסיבית מאוד, ומאפשרת התארגנות וסוציאליזציה.
מטרה נוספת היא ליצור רגיעה, ולאפשר למתבגר להיחשף וללמוד דרכים חדשות.
מרחב זה מנותק מהקהילה הסובבת את המעון.
המתבגר יועבר למרחב הקידום, שהוא שלב מתקדם יותר, כאשר הוא בשל לחיים בקהילה פתוחה, הפנים גבולות וסיגל מנגנוני ריסון בסיסיים.
פנימיות בישיבות חרדיות - בישיבות גדולות לבני המגזר החרדי מקובל שכלל תלמידי הישיבה מתגוררים בפנימייה גם אם בית הוריהם אינו במרחק רב ואף כאשר הוא במרחק הליכה, בישיבות הקטנות לעומת זאת הפנימייה פחות מקובלת ובדרך כלל התלמידים מתגוררים בבית הוריהם.
פנימיות המפעילות מרחב "קידום" (סגור) -מרחב המהווה קהילה טיפולית בה תנאי החיים אינם מבוססים על הסביבה הפתוחה, אך נגזרים ממנה ונמצאים בזיקה אליה.
המתבגרים במסגרת זו זקוקים להתערבות אינטנסיבית, אך הם בעלי מוטיבציה בסיסית לשתף פעולה במהלך הטיפול.
המרחב הפיזי אינו מוגן כמו ב"מגן" (חומות, נעילה, בידוד וכו'), אך כל צורכי המחייה וההעשרה מצויים בתוך המרחב כגון: בית ספר, הכשרה מקצועית ופעילות חברתית.
הקשר עם הקהילה קיים, אך מבוקר.
פנימייה צבאית - מטרתה להעניק חינוך צבאי אשר יאפשר לחניכים להגיע לשירות הצבאי מוכשרים לתפקיד מסוים.
ישיבות תיכוניות ואולפנות - בציבור הדתי-לאומי נפוצות ישיבות תיכוניות (לבנים) ואולפנות (לבנות), בהן נהוגות פנימיות בצורה מלאה או חלקית.
בישראל לעיתים משתמשים גם במושג כפר נוער וחברת נוער.
אחת הפנימיות הוותיקות והמפורסמות היא הפנימייה בבית הספר החקלאי כדורי, שבין בוגריה כלולים רבים מראשי המדינה.
בארץ קיימות כמה מאות פנימיות נוער.
כן קיימות שתי פנימיות צבאיות ומספר פנימיות חקלאיות.
כיום, יש בישראל חמש חברות נעורים- צפית, מבואות עירון, שומריה, חברת הנוער אשבל וחברת הנוער מצפה רמון.
פנילטריאזינים הם סוג של מולקולות המכילות את קבוצת פניל וקבוצת טריאזין.
מולקולות אלה חשובות מבחינה פרמקולוגית.
למוטריג'ין היא נגזרת של פנילטריאזין ומשתמשים בה כתרופה נוגדת פרכוסים.
הוכח שהיא מקלה על אפילפסיה ועל הפרעה דו-קוטבית.
פנים חדשות באו לכאן הוא כלל הלכתי הקובע כי דבר שנאסר, והתבטל ממצבו הראשון לרגע מסוים, אם חזר למצבו הראשון לא חוזר האיסור הראשון לחול כבתחילה, מכיוון ש"פנים חדשות באו לכאן" ואין זה נחשב כאותו חפץ.
הכלל תקף דווקא אם האיסור תלוי בחפץ עצמו, וכך למשל אם אסר אדם את הנאתו מבית מסוים ונפל הבית מותר לו ליהנות מהבית אם חזר ונבנה, אך אם נדר את הנאתו בלשון "ביתך אסור עלי" אסור לו ליהנות מהדירה בבית גם אם נפל וחזר ונבנה או אם מכרו וחזר וקנאו.
המקור הראשוני לכלל הוא בברייתא אודות דיני טומאה וטהרה.
בברייתא זה נפסק, כי הדין "פנים חדשות באו לכאן" קיים גם בחפץ שהשתנה בהדרגתיות, כך למשל סנדל שנקרעה אחת מסוליותיו, וחזר ותפרה, ולאחר מכן נקרעה הסולייה השנייה ותפרה, הסנדל טהור, כי "פנים חדשות באו לכאן".
בדור האמוראים דנו בהלכה זו, ואמר רבי יוחנן לחזקיה כי ניתן להסמיך להלכה זו שאלה אחרת בהלכות ערובין העוסקת באדם שפרץ חלק ממחיצת הקרפף וחזר וגדרה, פרץ חלק אחר וחזר וגדרו, עד שפרץ את כל המחיצה.
כאשר שמע זאת חזקיה הוא התבטא על רבי יוחנן בהתפעלות "אין זה בן אדם, אלא מלאך!".
נחלקו הראשונים בדין משקה שנטמא, קרש ונחשב לאוכל, וחזר להיות משקה, לפי הר"ש הוא טמא עדיין בטומאת שני לטומאה, ולפי הרמב"ם הוא טהור לגמרי, מכיוון שאין קשר בין משקה זה למשקה לפני הקרישה, ו"פנים חדשות באו לכאן".
פנים אחרות הוא סיפור קצר עברי, בן ארבעה פרקים, מאת ש"י עגנון.
הסיפור נכלל בכרך "על כפות המנעול", שכותרת המשנה שלו היא "סיפורי אהבים".
הסיפור עוסק בטוני ומיכאל הרטמן, בשעות הראשונות לאחר שהתגרשו.
טוני הרטמן יצאה מבית הדין לאחר שקיבלה גט מבעלה, ומיד קפצו לקראתה שני מחזריה, סווירש הבלונדיני ודוקטור טנצר.
כעבור זמן מה יצא הרטמן מבית הדין ואמר לטוני: "אל תלכי עמהם", ושני המחזרים הסתלקו לדרכם.
טוני והרטמן עמדו נרגשים ונבוכים בעקבות הגירושים.
הם החלו ללכת יחדיו, והרטמן זכר את בנותיהם, בת 9 ובת 7, שנשלחו אל דודתה של טוני שבכפר.
טוני, שהבינה מדברי הרטמן שיש קשיים בעסקיו, נתנה לו הזדמנות לתאר את קשייו אלה, והבינה "שכל כעסו הוא תולדה של עסקיו הרעים" וכאילו אמר: "עכשיו יודעת את על שום מה שרוי הייתי בכעס, עכשיו יודעת את על שום מה באנו לידי כך, כלומר לידי גירושין".
הרטמן הביע באוזני טוני את סלידתו מסווירש ודוקטור טנצר.
"טוני הגביהה עיניה כנגד מיכאל.
אותה שעה לילה היה ולא ראה את עיניה, אבל הרגיש שהן מודות לו, כאילו הקנה לה חכמה ודעת שאינה יכולה לקנות מעצמה.
הרטמן הציע שילכו לנוח ולאכול בפונדק שאורו נראה במרחק, וכך עשו.
במהלך הסעודה חשב הרטמן: "מיום שנכנסתי עם טוני לחופה לא הייתה שעה שנהגתי עמה כהוגן כבשעת נתינת הגט".
בסוף הסעודה סיפר הרטמן לטוני חלום שחלם.
בחלומו ישב בברלין וזיסנשטיין, שחזר מאפריקה, בא לבקרו.
זיסנשטיין ביקש את עזרתו במציאת דירה, והם הלכו לראות דירה שהרטמן המליץ עליה.
אף שהדירה הייתה נאה, אמר זיסנשטיין להרטמן: "דירה זו איני מייעץ לך לשכור".
התפלא הרטמן, שהרי זיסנשטיין הוא המבקש לשכור דירה, ולא הוא.
זיסנשטיין התלונן שאין תנור בדירה, והרטמן חש צינה עזה.
"הקיצותי וראיתי שנשמטה השמיכה מן המיטה", סיים הרטמן את סיפור חלומו.
הם יצאו מהמסעדה והחלו ללכת חזרה לעיר, אך טוני חשה עייפות, ולכן הציע הרטמן שיחזרו למסעדה, אולי ימצאו בה מיטה לנוח.
ואכן, מצאו שם חדר אחד פנוי, שניתן לטוני, ולהרטמן הוצעה מיטה על שולחן הביליארד.
על מיטתו הרהר הרטמן בטוני, והמספר מתאר: "הרהורי בקורת כלפי טוני שהיו בלבו כל הימים לא נסתלקו ממנו גם בשעה זו, אבל הרגיש שכל החסרונות הללו אין גורעים ממנה כלום".
תוך כדי מחשבות אלה נרדם הרטמן.
הָרַי גולומב דן במשמעות שמו של הסיפור, ומוצא קושי בתרגום שם זה לשפה אחרת, עקב ריבוי המשמעויות שיש בעברית למילה "פנים" ולצירופי הלשון שלה.
הוא מציין, בין השאר, כי "במהלך הסיפור מגלה הרטמן פנים אחרות וחדשות בו עצמו, בטוני, בחייהם – מתוך מבט לאחור – ובתינוקת מוכרת פרחים, בבחור ובתולה, בתלולית ובחלום, ולמעשה בכל הנקרה בדרכם בסיפור.
יש דברים המשתמעים לשתי פנים, שטוני מגלה בהם פנים לכאן, והרטמן – לכאן; אבל אפשר לראות ממהלך הסיפור – במפורש ובמרומז – כי הרטמן גילה בעצמו את היכולת להסביר פנים, להדור פנים ולחלות פנים, והעיקר – לעמוד מול טוני ומול עצמו ומול חייו פנים אל פנים.
פרשנים אחדים עסקו במשמעות חלומו של הרטמן.
בתפקיד של אספקלריה, המראה במרוכז את כל פרשת הנישואין, מופיע החלום של הרטמן.
הדירה היא בבואה לנישואין והתנור – לחיי קרבה.
הבעיה היא היכן להציב את התנור: בחדר המיטות, או בחדר העבודה?
בבעיה זו משתקפת שאלת היסוד של חיי הרטמן וטוני.
הסיפור מסתיים בסיום פתוח, המושך את הקורא לתהות על המשך קורותיהם של טוני והרטמן: האם לאחר אפיזודה זו ישובו לחיות יחדיו, או ילכו איש לדרכו?
לאה גולדברג ראתה את הגירושים כצעד שאין ממנו חזרה: "מעשה בזוג שנתגרשו, וכמעט מיד אחרי הגירושין תפס שמעשה הגט היה מיותר לחלוטין, ואין להשיב".
באופן דומה התייחס לסיפור דוד צימרמן.
הלל ברזל, לעומתם, מציין: "הסיפור על כל מרכיביו מוקדש לתיאורו של מסע מתקן, מחזיר דברים לקדמותם".
שרה הלפרין מצטרפת לפרשנותו של ברזל.
בועז שרוני מצטרף אליהם באומרו: "הסיפור מכוון לתאר את מיכאל וטוני השבים למצב של נישואים, תיקון שצלח.
העלילה נשארת פתוחה אך ברור כי מיכאל מוצא מחדש בלבו את אהבתו לטוני, ומה שנדרש ממנו כעת הוא הכוח להחזירה."
מנחם פרי ומאיר שטרנברג מציגים גישה שלישית: "בניגוד לתשובות חד-משמעיות, לכאן או לכאן, שהשיבו מבקרים שונים, אפשר להראות כיצד מקפיד עגנון לפזר במהלך הסיפור פרטים השולחים לכאן ולכאן כאחד, וכיצד נזהר הוא מפני חיזוק יתר של אחד משני הכיוונים", ומוסיפים: "תשובה מדויקת על השאלה: מה יקרה לאחר סיום סיפור זה?
אינה מעניינו של קורא הספרות, אלא מעניינו של הרכלן צמא הסנסאציות".
הָרַי גולומב הצטרף לגישה זו וציין:
שאלה זו לא זו בלבד שהיא חורגת מגבולות הסיפור, אלא שההתעניינות בה שולית ל"דרך המלך" שלו.
שהרי מבחינת אותן תבניות, שהכותרת ומבנה הסיפור גם יחד מצביעים על מרכזיותן – הסיום סגור: התהליך, שבו מגלה הגיבור פנים אחרות בעולם הסובב אותו ומתוך כך גם פניו הוא נעשות אחרות – תהליך זה מתרחש בתוך גבולות הסיפור עד תום.
גרסה מוקדמת של הסיפור הופיעה בעיתון "דבר" בשנת 1932. גרסה נוספת של הסיפור, קרובה לגרסתו הסופית, הופיעה בכתב העת "גליונות" בשנת 1941.
בקיץ 1941 יצא לאור "אלו ואלו", הכרך השמיני בסדרת כל סיפורי עגנון, ובו 47 סיפורים, ובהם הסיפורים "פנים אחרות" ו"הרופא וגרושתו" שהופיעו תחת הכותרת המשותפת "אנשים ונשים".
במהדורת 1953 של "כל סיפוריו של שמואל יוסף עגנון", הועברו שני סיפורים אלה לכרך "על כפות המנעול", למקבץ הקרוי "סיפורים קטנים" ובו שלושה סיפורים נוספים: "אחות", "עובדיה בעל מום" ו"חופת דודים".
בגרסה המוקדמת של הסיפור, לאחר שמיכאל סיפר לטוני את חלומו, מופיע המשפט: "מיכאל הכיר לה טובה שלא פרשה את חלומו על פי פרויד וסייעתו".
בגרסה שהופיעה ב"אלו ואלו" נעלם אזכור זה של פרויד, בהתאם לגישתו של עגנון שלא להזכיר בכתביו ספרות שאינה יהודית-מסורתית.
ברומן "אורח נטה ללון" מספר עגנון לקוראיו את המשך קורותיהם של הרטמן וטוני.
המספר ברומן זה מספר לקובה, שהוא הרופא מהסיפור "הרופא וגרושתו": "אדם אחד יש הרטמן שמו, יום אחד נתן גט לאשתו, כשיצאו מבית הרב נכנסה בו אהבתה והחזירה".
"הסיפור "פנים אחרות" נכלל בכרך "על כפות המנעול", ומיד אחריו נכלל בכרך זה הסיפור "הרופא וגרושתו".
הלל ברזל מייחס משמעות לסמיכות זו:
כך נודעת חשיבות גדולה להסמכה שהסמיך עגנון את "פנים אחרות" ל"הרופא וגרושתו".
ניתן לומר כי המחבר יוצר תקבולת ניגודית בין שני סיפוריו.
האחד עניינו כרת מוגמר ושני – שיבה ותיקון.
הקבלת שני הסיפורים עשויה על כן לסייע בפירוש של כל אחד מהם.
הסיפור "פנים אחרות" עובד למחזה על ידי אנה בניאל ואביה ערן בניאל, והועלה באוקטובר 2013 בתיאטרון "תמונע" בבימויה של בניאל.
רן בגנו מגלם במחזה את הרטמן, ואייר וולפה מגלמת את טוני הרטמן.
פנים אמיתיות (נקראת לרוב הפנים האמיתיות של לצד נושא הפרק העיקרי - לדוגמה, גנגסטרים: "הפנים האמיתיות של הגנגסטרים") היא תוכנית ראיונות, תחקירים ודוקו בהנחיית העיתונאי אמנון לוי.
התוכנית עלתה לאוויר ב-10 בפברואר 2011. בעבר שודרה בערוץ עשר והחל מ-2019 משודרת בערוץ 13. במסגרת התוכנית, משודרים ראיונות עם דמויות מפתח בחברה הישראלית לצד תחקירים, כתבות דוקומנטריות וסיפורים אישיים.
בשנת 2013 הייתה התוכנית הנצפית ביותר מבין כל תוכניות ערוץ עשר.
ב-4 במאי 2023 פורסם כי התוכנית תחזור למסך ברשת 13 בעקבות שינויים ברצועות הפרה-טיים.
התוכנית מציגה מדי שבוע את הפנים האמיתיות של נושאים המוכרים לנו.
אמנון לוי נכנס מאחורי הקלעים של הנושאים המוכרים, וחושף מחדלים ופרשיות ואת האנשים מאחוריהם.
בינואר 2012, עסק פרק של הסדרה בתיעוד של בחורה הסובלת מהפרעת זהות דיסוציאטיבית ("פיצול אישיות").
הפרק זכה לרייטינג של כ-22%.
חודש אחר כך הקודש פרק לסיקור וריאיון עם ראש עיריית בת ים שלמה לחיאני.
בנובמבר 2014, הוקדש פרק לתיעוד מאבקם של תושבי גבעת עמל.
תחקיר פתיחת עונת 2015, עסק במצב הקשה של החינוך המקצועי בישראל.
במרץ 2015, הוקדש פרק לחובשים הקרביים, שתיעד את הצלקות שהותירה המלחמה.
בפרק רופאים וחובשים נפגשו לראשונה עם הפצועים שאת חייהם הצילו.
ביוני 2016, הוקדש פרק בסדרה לריאיון עם שרת התרבות מירי רגב.
תחקיר פתיחת עונת 2017, עסק במושבת הגברים הישראלים באפריקה.
גברים ישראלים מבוגרים הנישאים לילדות בקניה.
הפרק זכה לרייטינג של 19.6% צפייה.
באוקטובר 2017 עלה תחקיר בו נחשפו עדויות קשות על הטרדות ותקיפות מיניות של נשים דיירות דיור ציבורי.
הפנים האמיתיות של השד העדתי
"הפנים האמיתיות של השד העדתי" הייתה סדרה דוקומנטרית בת ארבעה פרקים, אשר שודרה באוגוסט 2013 במסגרת התוכנית ועסקה בשסע העדתי בישראל בין אשכנזים ומזרחים.
באפריל - מאי 2012 שודרה בערוץ 10 סדרת ספין אוף של "פנים אמיתיות" בשם "חרדים", שאותה ערך לוי יחד עם איתי דנקנר.
בהמשך הופקו עוד מספר תוכניות שתיעדו את הקהילה החרדית.
באוגוסט 2012 שודרה תוכנית על חרדים אנוסים.
בנובמבר 2012, שודר תחקיר של צוות "פנים אמיתיות" על קהילת "לב טהור".
הפרק הראשון של עונת 2014 של "פנים אמיתיות" הביא את סיפורם של חיילים חרדים שמתגייסים לצה"ל, במחיר נידוי ממשפחותיהם.
הפרק הראשון בעונת קיץ 2015 עסק בסקירת חיי המין של החרדים.
פרק נוסף באותה עונה נקרא "הפנים האמיתיות של הגרושות החרדיות".
במאי 2016 הופקה סדרה בת שני פרקים ,"החרדיות", שחושף את עולמה ואת מעמדה של האישה בחברה החרדית.
פנילאפרין (Phenylephrine) הוא אגוניסט אלפא-1-אדרנרגי.
משמש בעיקר להפחתת גודש באף, אך גם עבור הרחבת אישונים והעלאת לחץ דם.
פנילאפרין משמשת כתחליף לתרופה פסאודואפדרין שמכירתה אינה חוקית במדינות מסוימות כיוון ששימשה לייצור לא חוקי של מתאמפטמין, אך בישראל נמכרת במגוון תכשירים לייבוש אף (נגד נזלת, נגד שיעול), כגון אפלפי, היסטאפד, היסטאדקס, סינופד ורבות אחרות.
פנילאפרין משמש גם כחומר פעיל בתרופות שונות לטיפול בטחורים, הנגרמים על ידי צבירים גדולים של דם על פני פי הטבעת.
כיוון שפנילאפרין גורם לווזוקונסטריקציה (היצרות כלי דם), כלי הדם באזור פי הטבעת מוצרים וכך מופחת הכאב שנגרם בעקבות הטחורים.
שימוש נוסף של פנילאפרין הוא עבור הרחבת אישונים בבדיקות עיניים ובניתוחי עיניים.
גלאוקומה צרת-זווית היא התווית נגד לשימוש בתרופה זו.
פנילאפרין נמצא בשימוש כווזופרסור להעלאת לחץ דם בחולים לא יציבים עם תת-לחץ דם, בייחוד כזה שנגרם בעקבות הלם ספטי.
חוסר היעילות נגד גודש באף
מאז שנות ה-60 של המאה ה-20 שווקה פנילאפרין עבור הפחתת גודש, ונמכרה כתרופה אוראלית או כתרסיס לאף.
והפכה המרכיב הנפוץ בתרופות הנמכרות נגד גודש באף.
ב-1993 רופא בשם לסלי הנדלס פרסם מחקר בו טען כי פנילאפרין אמור היה לכווץ כלי דם ולהסיר גודש באף, אך הוא טען כי התרופה מושמדת בבטן ולכן לא מגיעה ברובה לזרם הדם, ובוודאי לא לאף.
הנדלס יחד עם רופא נוסף מצא כי תזכירים של המנהל המזון והתרופות האמריקאי משנות ה-60 וה-70 מעידים כי מחקרים לגבי התרופה לא עברו ביקורת עמיתים.
הם הריצו את נתוני המחקרים בתוכנת ניתוח מודרנית והגיעו למסקנה שהתרופה אינה יעילה יותר מפלצבו.
הנדלס ניסה להתריע על כך בפני מנהל המזון והתרופות, אך לא קיבל תשובה.
בינואר 2007 פרסם אזהרה רשמית מפני השימוש בתרופות נגד גודש המכילות פסודואפדרין, פנילאפרין או אפדרין לפעוטות.
אחר כך גם בילדים, אך שיווק פנילאפרין לטיפול בגודש במבוגרים נמשך.
בעקבות מגפת הקורונה, נכנסה לתוקף חקיקה שהגדילה את כוח האדם במנהל המזון והתרופות ושינתה את הנהלים לגבי תרופות ללא מרשם.
בעקבות זאת צוות של המנהל ערך סקירה וכתב דו"ח שאישר את הממצאים של הנדלס ועמיתיו, וכן ציין הטיה, לכאורה, בחלק מהנתונים משנות ה-70 שהובילו לאישור הראשוני של התרופה.
תופעת הלוואי העיקרית של התרופה היא יתר לחץ דם.
לפיכך, היא לא תומלץ לשימוש בחולים עם לחץ דם גבוה.
תסמינים של הגדלה שפירה של הערמונית (קושי בהטלת שתן ואף אצירת שתן) יכולים להחמיר בעקבות השימוש בתרופה.
תרופה זו אינה ניתנת לחולים עם היסטוריה של חרדה או התקפי בהלה, או כאלה הנוטלים תרופות נוגדות פרכוסים לאפילפסיה.
האינטראקציה עם התרופה עלולה לגרום להתקפים.
השימוש בתרופה זו יכול לגרום להגברת קצב הלב (טכיקרדיה).
תופעת לוואי שכיחה במתן תרופה זו דרך IV הוא רפלקס קושינג.
פנייה אל הטבע היא טיעון או טקטיקה רטורית המתבססים על ההנחה כי דבר מה הוא טוב או ראוי משום שהוא טבעי, או שדבר מה הוא רע או אינו ראוי משום שהוא אינו טבעי.
באופן כללי הדבר נחשב לכשל לוגי.
המבנה הכללי של טיעון זה:.
לכן, לאכול בשר זה טוב".
"לטוס במטוס זה לא טבעי.
לכן, לטוס במטוס זה לא טוב".
לכן, השתלת איברים אינה ראויה".
בהקשרים מסוימים, שימוש במושג 'טבעי' עשוי להיות מעורפל ולהוביל לאסוציאציות קונספטואליות אחרות.
דוגמה פופולרית לכך ניתן למצוא בטכניקות שיווק ירוק בהן נעשה לעיתים שימוש במושג 'טבעי' בתיוג מוצרי מזון, על מנת לשוות להם תדמית של מזון אורגני, בריא או סביבתני.
דוגמה מרכזית לשימושים היסטווריים בפנייה אל הטבע כוללת:
תמיכה בעבדות, במיוחד עבדות של שחורים, מתוך טיעון כי שחורים הם מעצם טבעם עצלנים, טיפשים ולא מוסריים וכי ה"יעוד" הטבעי שלהם הוא להיות עבדים.
תמיכה במלוכנות מתוך טענה כי האל ברא את העולם ובחר נביאים, כוהנים או מלכים כדי שאלו ישלטו בעמים ויובילו אותם לפי כוונות האל, שהוא גם יודע כל ורואה כל.
תמיכה במלוכנות, באי שוויוון חברתי, בזכויות יתר לבני אצולה ולכמרים, בטענה כי המלוכה והאצולה היא הסדר הטבעי וכי אנשים מסוימים הם מעצם טבעם חכמים ואציליים יותר ולכן גם נועדו לשלוט באנשים אחרים נחותים יותר, בדומה לדרך שבה גברים שולטים בנשים ובילדים ובדומה לכך שבני אדם שולטים בבעלי חיים "נחותים" יותר.
אמונה ב"סולם התפתחות" היררכי לפיו האדם הוא "נזר הבריאה", הוא עליון בצורות שונות על בעלי חיים אחרים ו"נועד" לשלוט בהם.
אמונה כי גברים הם חכמים, נועזים ונעלים יותר על נשים וכי לנשים יש מעצם טבען נטייה לטפל בילדים, ולכן הן "נועדו" לתפקידים חברתיים מסוימים - בדגש על אי שילובן בחיי הכלכלה, התרבות והפוליטיקה
אמונות גזעניות לפיהן יש גזעי בני אדם חכמים, יפים, מוסריים, בריאים ונעלים יותר ולעומתן גזעים טיפשים, עצלנים ובלתי מוסריים שנועדו לשרת ולהיות עבדים או לפחות להיות תחת מרותן של בני האדם הנעלים יותר.
פנים ושמות הוא האלבום השני של הזמר דני רובס, שיצא ב־1987.
את האלבום הפיק נתן כהן.
הוא הצליח יותר מקודמו והגיע למעמד אלבום פלטינה כאשר נמכר בכ-40 אלף עותקים, למרות התנאים הקשים שבהם הוקלט – קשיי מימון הכתיבו צוות מצומצם של נגנים.
השירים הבולטים מהאלבום הם "פנים ושמות", "לא נרדמת תל אביב", "זה לא אני", "מחר הוא יחזור" (שהקליטה קודם לכן להקת פיקוד המרכז) ו"קטע מסוכן".
בעקבות הצלחת האלבום יצא רובס למסע הופעות עם "להקתו" – הקלידן דובי אנגלר.
האלבום הפך לקלסיקה ברבות השנים.
רבים מלהיטיו זכו לקאברים, כדוגמת "לא נרדמת תל אביב", שבשנת 2006 ביצעה עדי כהן בפסקול הסדרה "החברים של נאור" עם נאור ציון בערוץ 10.
השיר "מחר הוא יחזור" נכתב לזכר אחיו של רובס, יואב, ושנים אחר כך הקדיש רובס בהופעותיו את השיר לחייל החטוף גלעד שליט, בתקווה שיום אחד ייעשה השיר אקטואלי מתמיד.
רובס כתב בעמוד הפייסבוק שלו על האלבום כך:
עיבודים: נתן כהן ודני רובס.
דני רובס: גיטרות (אקוסטיות, קלאסיות וחשמליות).
נתן כהן: תכנות מכונת תופים (מסדרת RX של Yamaha), גיטרה בס, קלידים, כלי נשיפה, כלי מיתר, כלי הקשה, תכנות סקוונסר (מסדרת QX של Yamaha), סינטיסייזר (Yamaha DX7),
אבנר קנר: פסנתר אקוסטי וחשמלי.
יוסי בוזין: העלאות תופים אלקטרוניים של "Simmons".
יורם צדוק: סולו מפוחית פה על סינטיסייזר Yamaha DX7 (ב"אל תעזבי אותי עכשיו").
יורם לב: קונגוס (ב"עיר אחרת").
קולות רקע: דני רובס, הראלה בר, נתן כהן, שירלי ושני.
אפקטים מיוחדים: שי דניאלי וספריית האפקטים של "גג".
טכנאי הקלטה ומיקס: נתן כהן.
עוזרי טכנאי: אודי קומרן, רינה קסם וחיליק הדר.
פנים רבות לאמת הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 2019, בבימויו של הבמאי הניגרי ג'וליוס אונה, מתוך תסריט מאת אנה וג'יי.סי לי.
בסרט מככבים נעמי ווטס, אוקטביה ספנסר, קלווין הריסון ג'וניור, נורברט ליאו בוץ וטים רות'.
הקרנת הבכורה העולמית נערכה בפסטיבל הסרטים סאנדנס ב-27 בינואר 2019 ויצא להקרנות מסחריות ב-2 באוגוסט 2019, על ידי NEON ו-Topic Studios.
הסרט זכה לביקורות חיוביות ממבקרים ששיבחו את הופעות השחקנים ובימויו של אונה.
לוס הוא כוכב אתלטי בקבוצת הספורט של התיכון, שאומץ על ידי פיטר ואיימי מאריתריאה כנער צעיר.
לוס נואם בפני חבריו לכיתה, תוך שהוא משבח את הוריו ואת כל מוריו.
אחר כך, הוריו פוגשים את המורה להיסטוריה של לוס, הרייט וילסון, המכנה את לוס דוגמה חשובה לבית הספר.
בנסיעה הביתה, לוס מביע סלידה מהרייט.
בשיעור של הרייט היא נוזפת בתלמיד בשם דשון על כך שלא הקשיב במהלך השיעור שלה בנושא חוקי גזע, מכנה את הנושא "חיים או מוות" עבור מישהו כמוהו.
דשון עוזב בכעס את הכיתה ולוס לא מצליח לנחם אותו.
הרייט מתקשרת לאיימי ומבקשת ממנה להיפגש בבית הספר.
היא מראה לאיימי מאמר שלוס כתב למשימה בה התבקש בכיתה לכתוב מנקודת מבט של דמות היסטורית.
היא מגלה דאגה שלוס בחר בפרנץ פאנון, מהפכן פוליטי שטען כי ניתן להתגבר על קולוניאליזם באמצעות אלימות.
הרייט רואה בזה דגל אדום מאחר שלוס היה ילד חייל לפני שהגיע לאמריקה, ומישהו כמוהו שכותב את זה יכול לגרום לצרות.
הרייט גם אומרת לאיימי שהיא עברה בארון הבגדים של לוס ומצאה תיק מלא זיקוקים לא חוקיים.
בחדר ההלבשה תופס לוס את חברו קורי ונכנס לקטטה עם חבר צוות אחר בשם קני, על כך שקני כביכול מפיץ סוד.
כאשר הקרב מופסק, קורי מזהיר את לוס שהמצב תלוי בו.
איימי מציגה לפיטר את הנייר ואת שק הזיקוקים, אך מסכימה שלא להתעמת עם לוס בתקווה שיצליח להתקדם.
במהלך ארוחת הערב המשפחה משוחחת שוב על הרייט.
לוס מאשים אותה בכך שהיא מייחדת סטודנטים כדי להבהיר נקודה.
לדוגמה, לכאורה, חברתה לכיתה, סטפני קים, עברה התעללות מינית במסיבה בזמן שהייתה שיכורה, והרייט לעיתים קרובות משתמשת בסטפני כדוגמה לאישה שהיא קורבן.
במקרה של לוס, הוא הדוגמה המבהיקה של הרייט לתלמיד שחור כוכב, שזה לא איך שהוא רוצה להיראות, בטענה שהוא לא רוצה להיות סמל להמונים.
פיטר מנסה להעלות רמזים על פעילותו החשודה של לוס, אך נראה שלוס אינו יודע על מה פיטר מדבר.
מאוחר יותר, לוס מוצא את הנייר והזיקוקים הנסתרים.
כשהוא חושד שהרייט זוממת משהו, הוא מוצא אותה בפייסבוק ורואה שיש לה אחות.
הרייט ומנהל בית הספר טאוסון מגיעים לתרגול דיבייט בו לוס פועל כתובע.
במהלך התרגול, לוס מנהל דיון מתוח עם הרייט על זכותו של התלמיד לפרטיות.
לאחר הדיבייט לוס משוחח עם קורי על הסדרת הדברים עם סטפני, המעורבת בכל מה שקורי וקני התווכחו עליו.
לאחר מכן הם מבחינים בדשון מעשן ג'וינט בחוץ, והם מזכירים כיצד הרייט גרמה לסילוקו של דשון חיפוש אחרי חיפוש בארונו ובמציאת מריחואנה.
לוס נפגש עם הרייט בכיתה שלה בנושא הכתיבה שלו.
הוא מכיר בנוסחו אך אומר שהוא פשוט עשה את מה שהמשימה ביקשה, וביטל כל אמונה אמיתית באלימות.
לפני שהוא יוצא, לוס שואל את הרייט מה החג האהוב עליה, והוא אומר שהוא אוהב את יום העצמאות בגלל משמעותו, אבל כשהוא מזכיר זיקוקים, הרייט לוקחת את זה כאיום ומודיעה לפיטר על כך.
פיטר ואיימי מתעמתים עם לוס על ההערה שהשמיע, בתוספת הזיקוקים שהיו בארון הבגדים שלו.
הוא מסביר שחברי הקבוצה חולקים את אותם תאים, כך שהזיקוקים לא שייכים לו.
פיטר חושב שלוס משקר להם, בעוד שאיימי אינה בטוחה במה להאמין.
בהמשך יוצא לוס בריצה ובסופו של דבר הולך לביתו של קני.
הם מדברים על המצב עם קורי וסטפני, וקני מעיר כי לוס ודשון הם שני סוגים שונים של גברים שחורים.
לוס חוזר הביתה לאיימי שמתנצלת ומגנה את מעשיה של הרייט שרק מתנכלת ללוס.
הרייט מסייעת לאחותה רוזמרי, הסובלת מהפרעת אישיות.
השתיים יוצאות לקניות במכולת והם נתקלים בלוס.
הוא מציג את עצמו בפני רוזמרי ונחמד כלפיה, אף כי להרייט לא נוח מזה שהוא מדבר איתה.
מאוחר יותר באותו לילה, הרייט מוצאת את ביתה מלא זבל.
במהלך שטיפת מכוניות דשון מתעמת עם לוס ואומר שאם לוס היה נתפס עם עשב במקומו, לוס עדיין היה בקבוצה בגלל מעמדו, בטענה שלוס מהווה סמל חיובי לבית הספר.
איימי נפגשת עם סטפני קים בבית קפה.
סטפני מעלה שהיא ולוס נהגו לצאת לדייט, משהו שאיימי מעולם לא ידעה.
סטפני מתארת באי נוחות את התקיפה המינית במסיבה על ידי כמה נערים, אך מכחישה את מעורבותו של לוס.
פיטר מתעקש שהוא לא יכול להתעלם מכך שלוס מסתיר משהו.
בינתיים לוס הולך לבית הספר כדי לתרגל נאום ושומע מסטפני שהיא נפגשה עם אמו.
הרייט מעבירה שיעור כאשר היא נקראת על ידי טאוסון לצאת החוצה.
רוזמרי בבית הספר ושוב יש לה התקף, היא צועקת בטירוף על הרייט.
בשל התקרית, רוזמרי נלקחת למעצר על ידי המשטרה ונפתח לה תיק.
לוס והוריו צופים באירוע בווידאו בבית ומבועתים מדרך הטיפול ברוזמרי.
היא עוברת בביתה ומוצאת שחיה הותזה על חלונה בגרפיטי.
סטפני מגיעה לביתה כדי לומר לה שלוס תקף אותה מינית.
הרייט מדווחת על כך לטאוסון, ואיימי ופיטר מתבשרים על כך.
איימי מתעמתת עם לוס עם מה שעשה אולי לסטפני.
שלושתם הולכים לבית הספר להיפגש עם הרייט וטאוסון.
הרייט שואלת היכן לוס היה בלילה הקודם.
הוא אומר שהוא היה עם חברים ויש לו סרטון בטלפון שלו כדי להוכיח את זה, אף על פי שהוא מהסס להראות מכיוון שרואים בו את חבריו מעשנים סמים.
לאחר מכן, הרייט חושבת שלוס שלח את סטפני לביתה כדי לספר לה על ההאשמה.
כשהרייט מעלה את עניין הזיקוקים לאיימי, איימי משקרת ואומרת שהיא לא יודעת דבר על הזיקוקים, אפילו אומרת לטאוסון שהרייט הלכה אחריה במכוון.
טאוסון מקבל זאת והפגישה מסתיימת לאחר שסטפני עוזבת אף על פי שהרייט רוצה שהיא תדבר עם הוריו של לוס.
בלילה מתפוצץ צרור זיקוקים בתוך הכיתה של הרייט.
הרייט נפגשת עם טאוסון ונאמר לה שהיא מפוטרת בגלל חשד כבד כלפיה.
לאחר שנודע לה על האירוע, איימי רצה הביתה למצוא את הזיקוקים, רק כדי לגלות באימה שהם נעלמו.
פיטר מאמין שלוס היה מעורב, אך איימי מתעקשת נואשות להאמין שזה לא נכון ולשמור על בנה.
לוס הולך לבקר את הרייט בביתה.
ברור שהיא לא שמחה לראות אותו, אבל הוא מגלה לה כיצד הרסה את הקריירה האתלטית של דשון ואיך העלתה את לוס על הגרדום.
הרייט מגנה על עמדתה, אך לוס חושב שכל מה שהיא עשתה זה לייצג סטראוטיפ.
היא מצווה עליו לצאת מביתה.
בחוץ, איימי עוקבת אחר לוס למחבוא בו הוא נפגש עם סטפני לקיים עמה יחסי מין.
סטפני רואה את איימי מחוץ לחלון אך אינה מגיבה.
איימי מבינה באימה ששניהם ככל הנראה קשרו קשר להפיל את הרייט.
כשאיימי חוזרת הביתה למקום בו הסתירה את הזיקוקים, לוס חוזר עם שקית נייר.
בפנים יש דג זהב שהוא רוצה לשמור כחיית מחמד.
הוא מתאר מה היה שמו אחרי שאומץ, כשהוריו בחרו ב"לוס" מכיוון שמשמעותו "אור".
הוא אומר לכולם שהוא בר מזל שיש לו את איימי ופיטר כהורים.
קלווין הריסון ג'וניור בתפקיד לוס אדגר
אוקטביה ספנסר בתפקיד הרייט וילסון
נעמי ווטס בתפקיד איימי אדגר
טים רות' בתפקיד פיטר אדגר
בריאן ברדלי בתפקיד דשון מיקס
אנדראה באנג בתפקיד סטפני קים
נורברט ליאו בוץ בתור דן טאוסון
מרשה סטפני בלייק בתפקיד רוזמרי וילסון
נוח גאינור בתפקיד קני אורליצקי
עומר ברונסון בתפקיד קורי ג'ונסון
כריסטופר מאן בתפקיד המאמן ריבס
בנובמבר 2017 הוכרזו נעמי ווטס, אוקטביה ספנסר, קלווין הריסון ג'וניור טים רות' כחלק מצוות השחקנים של הסרט, כשג'וליוס אונה ביים.
בדצמבר 2017, בריאן בראדלי הידוע גם בשם "סטר" הצטרף לצוות השחקנים.
פנייפה (בהונגרית: Fenyőfő) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בפנייפה מספר התושבים נמצא בירידה.
בפנייפה חיו חמישה יהודים בשנת 1880 ושלושה נרשמו בשנת 1930.
פנים חדשות הוא שמו של נידון הלכתי בהלכות שבע ברכות.
ואשר מהווה אחד מהתנאים הנדרשים כדי שניתן יהיה לברך שבע ברכות בשמחת חתן וכלה.
פרטים רבים בגדר מנהג זה שרויים הן במחלוקת ראשונים, והן במחלוקת פוסקי ההלכה.
בעבר כלל זה היה תקף גם לברכת אבלים, שהייתה נאמרת כל שבעת ימי האבל, אם היו פנים חדשות.
דין שבע ברכות, המכונה ברכת חתנים בלשון חז"ל נלמד כבר במסכת כלה.
ובמשנה במסכת כלה נאמר: "מנין לברכת חתנים מן התורה?
במסכת כתובות מובאת ברייתא הלומדת שברכת חתנים נארכת שבעה ימים, ומסייגת את הנאמר במשנה, שניתן לברך שבע ברכות רק אם באו פנים חדשות: "מברכים ברכת חתנים בעשרה כל שבעה.
אמר רב, והוא שבאו פנים חדשות".
על הברייתא מביאה הגמרא סיפור על רב אשי, שנקלע לביתו של רב כהנא בעת שמחת נישואין.
ביום הראשון ברכו שבע ברכות, אך ממנו ואילך לא בירכו, אלא כאשר היו פנים חדשות: "אם איכא פנים חדשות בריך כולהו (תרגום: אם היו פנים חדשות, בירכו את כולן)".
ישנן שלוש שיטות מרכזיות בראשונים, המסבירות את הסיבה לכך שאם אין פנים חדשות לא מברכים שבע ברכות.
התוספות על הגמרא בכתובות ביארו ש: "פנים חדשות אין קורא אלא בבני אדם שמרבים בשבילם השמחה ביותר".
כלומר תוספות מניחים יסוד שדין פנים חדשות הוא שעל ידם מתרבה השמחה, וכשיש ריבוי שמחה רק אז מברכים שבע ברכות:
הרא"ש מצדד בשיטה זו: "ונראה דלא מיקרי פנים חדשות, אלא בני אדם שמרבים בשבילם שמחה יותר".
הרא"ש אף מוסיף שאפילו אם היה בחופה עצמה, כל עוד לא השתתף בסעודה, ייחשב 'פנים חדשות'.
הב"ח והבית שמואל מבארים שאין צורך שיהיה ריבוי בפועל של מאכל ומשתה, אלא שיהיו בני אדם כאלה, הראויים לריבוי זה.
לעומת התוספות שמדגישים את שמחת הסעודה, הרמב"ן והר"ן נותנים את הדגש על "שמחת לבו של חתן".
הר"ן מבאר שעל שמחת הלב של החתן, נתקנה ברכת חתנים.
לדעת הסוברים שיטה זו, אין חובה לברך ברכת חתנים דווקא בשעת סעודה (כפי שהשתמע משיטת הרא"ש), אלא ניתן לברך אף קודם הסעודה, כמו שהביאו ממסכת סופרים.
וגם הר"ן כותב במפורש: "לפי שהיו רגילים להתאסף בבית החתן בבקר ובערב לשמח החתן וכלה, והיו מברכין אף על פי שאין אוכלין".
הר"ן מוסיף ש: "כל שבא פנים חדשות (ובלבד שהוא כזה שמשמח את החתן) ועומד שם, אף על פי שאינו אוכל שם, מברכים ז' ברכות".
לשיטה זו, אדם שכבר השתתף בשמחה שוב אינו יכול לשמש כפנים חדשות ליום אחר של שבע הברכות, גם אם טרם השתתף בסעודה, כמו שכתב הרשב"א: "ולא נכנס שם כל ימי המשתה".
יוצא לפי כן שפנים חדשות לא חייב להיות דווקא "אדם חשוב" כמו בשיטת התוספות, שעבורו מרבים את הסעודה, אבל עליו להיות מכר של החתן ואשר נוכחותו משמחת את החתן.
להוציא את ה"פנים חדשות" ידי חובה
השיטה השלישית שונה מאוד משתי השיטות הראשונות והיא שיטת הרמב"ם, הקובעת כי ברכת שבע ברכות היא חובה על הנמצאים לברך את החתן.
התוספות רי"ד הגדיר פנים חדשות כ"אדם שלא שמע את הברכות".
ומכיוון שכל מי שנוכח בשמחת חתן וכלה חייב לברך את הברכות, מברכים שוב את הברכות כדי להוציא אותו ידי חובתו.
כלומר שיש לברך רק בנוכחות אדם שעדיין לא שמע את הברכות, וזאת מדין ערבות, כדי להוציאו ידי חובתו.
הרמב"ם מבאר שיטה זו: "במה דברים אמורים, כשהיו האוכלין הם שעמדו בברכת נישואין ושמעו הברכות, אבל אם היו האוכלין אחרים שלא שמעו ברכת נישואין בשעת נישואין, מברכין בשבילם אחר ברכת מזון שבע ברכות כדרך שמברכין בשעת נישואין".
בשיטה זו, הן בדברי הרמב"ם והן בדברי התוספות רי"ד לא נזכר כלל ריבוי השמחה.
הערוך השולחן מבאר שכוונת הרמב"ם היא שיסוד הברכות הוא לברך את הזוג שיצליח בדרכו החדשה, וכל אחד חייב לברכו בכך (ומדין ערבות, יכול אחר לברך ולהוציא אותם ידי חובתם, בתנאי שהם שומעים ומכוונים לצאת ידי חובה).
השולחן ערוך והרמ"א, הזכירו את כל שלוש השיטות שהזכרנו.
באבן העזר מעתיק השולחן ערוך את לשון הרמב"ם בדעת הראשונים, ומוסיף את דעת התוספות: "ויש אומרים שאפילו היו בשעת החופה ושמעו הברכות, אם לא אכלו שם עד עתה, מקרי פנים חדשות ומברכים בשבילם ז' ברכות אחר ברכת המזון", ומוסיף ש"כן פשט המנהג".
בסעיף הבא מסביר שמדובר במי שמרבים עבורו בסעודה, והיא שיטת התוספות, ואם כן, השולחן ערוך לא סובר כדעת הרמב"ם.
הרמ"א מוסיף את דעת הרמב"ן והר"ן: "ויש אומרים דאם היו שם פנים חדשות, אף על פי שאין אוכלין שם, מברך בשבילם לילה ויום".
השולחן ערוך פסק: "ויש אומרים דשבת ויום טוב ראשון ושני הוי כפנים חדשות בסעודת הלילה ושחרית, אבל לא בסעודה שלישית, וכן פשט המנהג".
הלכה זו מתאימה לדעת התוספות והרא"ש, כמו שפסק השולחן ערוך בסעיף קודם, והרמ"א מוסיף שנהגו לברך אפילו בסעודה שלישית: "ועכשיו נהגו במדינות אלו לברך ז' ברכות בסעודה ג'".
הלכה זו, כמו שהעיר בערוך השולחן, מתאימה לשיטת הרמב"ן והר"ן.
אמנם, הרמ"א מציע טעמים אחרים למה מברכים בסעודה שלישית: "ואפשר משום דרגילים לבא פנים חדשות; ויש אומרים מטעם דרגילין לדרוש, והדרשה הוי כפנים חדשות".
ב'ערוך השולחן' העיר שכיום אין דורשים, ואין מנהג להביא פנים חדשות, ולמרות זאת נוהגים לברך בסעודה שלישית, וביאר שמברכים בשביל ריבוי המאכלים שמביאים לכבוד סעודה שלישית.
במקום שאין מביאים מאכלים מיוחדים, ואין שם פנים חדשות, יש להקפיד לדרוש בתורה, שכן .
במצב (הנפוץ יחסית), שהסעודה השלישית נמשכת לתוך הלילה, ושבת היא היום השביעי לאחר החתונה, בלילה של מוצאי שבת, מדובר כבר ביום השמיני.
בשערי תשובה כתב שכאשר סעודת יום החול נמשכת לתוך הלילה, אין לברך ברכת חתנים.
אולם, בנוגע למוצאי שבת יש אומרים שיש לברך את הברכות, הן בגלל עניין תוספת שבת, והן משום שהולכים אחר תחילת הסעודה.
בפועל, המנהג הרווח הוא שלא לברך ברכת חתנים כאשר הסעודה נמשכה לתוך הלילה, גם במוצאי שבת.
הרמב"ם פסק: "שאין מברכין ברכת חתנים אלא בעשרה גדולים ובני חורין"
גם בדברי הריטב"א הביא "שאין פנים חדשות אלא למי שראוי להימנות בעשרה של ברכת חתנים" ודין זה של עשרה הוא מניין גברים.
מאידך, לפי שיטת התוספות, נראה שאשה וקטן מסוימים שיש בהם תוספת וריבוי שמחה ייחשבו לפנים חדשות מפני שיש יש בנוכחותם ריבוי שמחה.
הפתחי תשובה הביא להלכה את שיטת הריטב"א, בשם ספר זכור לאברהם, ופוסקים אחרים הסכימו עמו.
אולם החתם סופר פסק שקטן ואשה יכולים להיחשב פנים חדשות, בתנאי שמרבים שמחה עבורם, וכן הורה הרב אלישיב.
יוצא אם כן שהדבר שנוי במחלוקת גם בין פוסקי זמננו.
מי שלא נוכח בסעודה - המנהג הנפוץ הוא שמי שלא היה נוכח בסעודה, אפילו אם היה נוכח בחופה, נחשב לפנים חדשות.
מקצת פוסקים כתבו שטוב להחמיר שגם כזה שלא יהיה בחופה, אבל בספר "עזר מקודש" כתב שאין להחמיר בכך, כיון שנהגו כן.
מי שנכח בסעודה אבל לא היה בעת אמירת הברכות (חופה או ברכת המזון), יש אומרים שלא נחשב כבר כפנים חדשות ויש אומרים שעדיין נחשב כפנים חדשות שהקובע אם לא היה בעת הברכות
אדם חשוב - בשאלה כיצד להגדיר 'אדם חשוב' (כשיטת התוספות) שמרבים עבורה בסעודה, ביאר הרב אלישיב שאדם המתארח, והיו מגישים לו אוכל מיוחד, אזי נחשב לאדם חשוב.
בית החתן - הרב עובדיה יוסף פסק כי אין לברך ברכת חתנים אלא בבית החתן, וכמו שאר השיטות, רק אם יש עשרה גברים ושניים שהם פנים חדשות.
מלצר או מקבץ נדבות - הרב שלמה זלמן אוירבך הורה שאין להושיב מלצר ולצרפו כפנים חדשות, וציין מקרה של בתשעה אנשים שסעדו סעודת שבע ברכות, ובסוף הסעודה ביקר קבצן בבית לקבץ נדבות, והורה החזון אי"ש שאין לצרפו כפנים חדשות כיון שבמקרה כזה, אין בסעודה עבורו
השתתפות בסעודה - רוב אחרוני הפוסקים נוטים להקל (שלא כדעת התוספות והרא"ש) שלא חייבים שהפנים חדשות ישתתף בסעודה, אך ש"טוב להחמיר בדבר".
פניישליטקה (בהונגרית: Fényeslitke) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה, על גדות נהר טיסה.
יהודים ראשונים הגיעו לפניישליטקה מקארפאטרוס במאה ה-18. רובם עסקו במסחר, וכמה היו בעלי משקים.
בידי היהודים היו גם טחנת קמח ומפעל לייצור משקאות חריפים.
בזמן הקרע ביהדות הונגריה בעקבות חילוקי דעות בקונגרס יהודי הונגריה (1869,1868) הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי (שסרב לקבל עליו את תקנות הקונגרס), הקהילה היהודית הייתה כפופה לקהילת קישווארדה.
ברשותה היו בית כנסת, "חדר" ובית קברות יהודי.
בית ספר לא היה במקום, והילדים למדו בבית הספר היהודי שבקישווארדה.
בתקופת הטרור הלבן סבלו יהודי המקום מהתעללויות, אחדים נעצרו ונשלחו לקישווארדה, שם הוחזקו כמה שבועות וסבלו מעינויים.
בעקבות חוקי ההפליה של ממשלת הונגריה שנועדו להגביל את היהודים בתחומי הכלכלה והתרבות, התערערה פרנסתם של היהודים והופקעו האחוזות מבעליהן היהודיים.
אחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסו יהודים לעבודות כפייה במסגרת צבאית.
באפריל 1944 הובלו יהודי פניישליטקה לקישווארדה, שם רוכזו כ-7,000 יהודים מהאזור.
משם שולחו כעבור כמה שבועות למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו לכפר יהודים אחדים וחיי הקהילה לא חודשו.
בשנת 1946 ישבו במקום שתי משפחות יהודיות, אך גם הן עזבו תוך זמן קצר.
פנים - איגוד ארגוני יהדות ישראלית הוא ארגון גג של עשרות ארגונים העוסקים בהתחדשות יהודית אשר הוקם בשנת 1998. יושב ראש הוועד המנהל של האיגוד הוא ערן ירקוני והמנכ"ל הוא יותם ברום.
האיגוד מארגן סדנאות, כנסים, ימי עיון ובתי מדרש, וכן מפתח תוכניות לימוד לבתי הספר.
משרדי הארגון שוכנים ברחוב אהרון רבינוביץ 33 שבירושלים.
במשך 20 שנה ערך את "פסטיבל הקהל" בחול המועד סוכות.
עידוד וייזום שיתופי פעולה בין ארגוני יהדות-ישראלית באמצעות שולחנות עגולים, כנסים מקצועיים והשתלמויות מקצועיות.
פיתוח פלטפורמות מקוונות ופיזיות לשיווק, פרסום והגברת קולם של הארגונים במרחב הציבורי בישראל ובעולם.
איסוף נתונים והנגשתם לקובעי מדיניות ומקבלי החלטות בתחום היהדות הישראלית.
הנגשת מידע לציבור הרחב על קהילות, תוכניות לימוד, טקסי חיים, אירועי מעגל שנה, ומוצרים שונים ברוח יהודית ישראלית.
פיתוח משאבים ממקורות חדשים לפרויקטים משותפים של ארגוני יהדות ישראלית.
ב-2022 טען העיתונאי קלמן ליבסקינד כי השר נחמן שי הביא להעברת עשרות מיליוני ש"ח לעמותת "פנים", בלי מכרז ובלי קריטריונים, כנגד כלל המנהל התקין, ובסיועו של ח"כ גלעד קריב, שכיהן באותה עת בוועד המנהל של העמותה.
הטענה נבחנה בעתירה שהוגשה כנגד משרד התפוצות והמאבק באנטישמיות ועמותת פנים ונפסק כי לא נפל פגם בהקמת המיזם והפעלתו, בג"ץ 6274/22.
פנים ושמות הוא שיר שכתב, הלחין וביצע דני רובס.
השיר הוא שיר הנושא של אלבומו של רובס הנושא את אותו השם, שיצא לאור בשנת 1987.
את השיר כתב רובס כששהה במלון בעת סופת שלגים בניו יורק.
רובס היה אז הגיטריסט של שלמה ארצי.
געגועיו היוו את ההשראה לכתיבת השיר והלחן.
הבית הישן המופיע בשיר נהרס ומעל הריסותיו נבנה מגדל מגורים.
זו הייתה דרכו של רובס להנציח את הבית ההרוס ואנשים שליוו אותו בחייו.
אייל כהן, מתמודד העונה השלישית של תוכנית המציאות המוזיקלית The Voice ישראל.
בשנת 2015 חידשו שלמה גרוניך ורובס את השיר.
הזמרת עדי ביטי ששירתה בלהקה צבאית ביצעה את השיר בטקס יום הזיכרון לחללי צה"ל וכוחות הביטחון שהתקיים בהר הרצל בשנת 2021.
במאי 2024 חזר רובס ושר את השיר בליווי תזמורת צה"ל בקליפ שהופק ליום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
בסרטון רובס שר את השיר כשהוא צועד מעוטף עזה אל הר הרצל.
הערה: על עטיפתו של תקליט השדרים הזמר מצולם כשהוא מניף אצבע אחת, זאת לעומת עטיפת "מחר הוא יחזור", שיר אחר מאותו אלבום, בה הוא נראה מניף שתי אצבעות.
פנימור צ'טרטון היה איש עסקים, עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מוויומינג, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמזכיר המדינה של ויומינג בשנים 1899–1907, מתוכם, מתוקף תפקידו כראשון בסדר הירושה, כמושל ויומינג השישי במקומו של המושל דפורסט ריצ'רדס שנפטר במהלך כהונתו, בשנים 1903–1905.
פנימור צ'טרטון נולד במחוז אוסווגו שבמדינת ניו יורק, וגדל בוושינגטון הבירה.
הוא למד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ולאחר מכן בבית הספר להכשרת מורים בלנקסטר שבפנסילבניה.
ב-1878 הוא עבר לשרידן שבטריטוריית ויומינג, שם היה לאיש עסקים.
ב-1892 הוא סיים לימודי תואר במשפטים באוניברסיטת מישיגן.
הוא נשא לאישה את סטלה ויילנד.
ב-1888 החל צ'טרטון את הקריירה הפוליטית שלו כאשר נבחר כגזבר וכשופט השלום של מחוז קרבון.
בשנים 1890–1893 הוא כיהן כחבר בשני בית בית המחוקקים של ויומינג.
לאחר מכן ועד 1894 הוא היה יושב ראש המפלגה הרפובליקנית ביומינג.
ב-1898 נבחר צ'טרטון כמזכיר המדינה של ויומינג, אך כהונתו נקטעה עם מותו של מושל ויומינג דפורסט ריצ'רדס ב-28 באפריל 1903. כראשון בסדר הירושה על פי חוקת המדינה, הוא כיהן כמושל מאז ועד 2 בינואר 1905. היה זה במהלך תקופת כהונתו כמושל כשטום הורן נתלה באשמת רצח.
קיימות השערות שכישלונו של צ'טרטון להיבחר לתקופת כהונה שנייה כמושל ב-1905 היה כתוצאה מסירובו להמתיק את עונש המוות של הורן.
בבחירות של 1904 הוא לא היה מועמד מפלגתו לתקופת כהונה שנייה כמושל, אך המשיך לכהן כמזכיר המדינה עד לתום תקופת כהונתו בתפקיד זה ב-1907.
לאחר תום כהונתו כמזכיר המדינה, לא כיהן צ'טרטון במשרה נבחרת שוב.
הוא פתח משרד עורכי דין פרטי, ממנו הוא פרש ב-1932.
לזכותו של צ'טרטון נזקפת הכרזתו על השיר "ויומינג" כשיר הרשמי של המדינה, במהלך ועידה תעשייתית ב-1903. השירו הוכר מאוחר יותר כשיר הרשמי על ידי אגודת העיתונאים, ועידת התעשייה המדינתית ואוניברסיטת המדינה.
פנימור צ'טרטון נפטר בשאיין ב-9 במאי 1958. הוא נטמן בבית הקברות לייקויו שבעיר.
פנייה למסורת או אד אנטיקוויטאטם (לטינית: ad antiquitatem, מילולית: בשם המסורת) היא כשל לוגי הטוען כי יש להתעלם מעובדות משום שיש עמדה מסוימת שהיא מסורת ארוכת שנים.
או שעלינו להמשיך לעשות משהו מאחר שעשינו אותו במשך זמן רב.
כשל הפוך ל"אד אנטיקוויטאטם" הוא "אד נוביטם", בשם החדשנות – כלומר עלינו לעשות משהו או לתמוך ברעיון כלשהו רק מפני שהוא רעיון חדשני.
מבחינת עמדות פוזיטביות, (כיצד עובד העולם) פניה למסורת התגלתה כשגויה פעמים רבות.
לדוגמה הטיעון כי כדור הארץ נמצא במרכז היקום, הוא חלק ממסורות דתיות בנות אלפי שנים, ונשען על התאוריה של תלמי שנראתה הגיונית במשך כ-1,500 שנה.
הפיזיקה של אריסטו שנחשבה נכונה במשך מאות שנים והייתה מקובלת על כל החכמים מתרבויות שונות, התבררה כשגויה במספר רב של אופנים על ידי מכניקה ניוטונית ופיתוחים מאוחרים יותר – לדוגמה עצם לא נוטה להישאר במקומו אלה דווקא לשמר את מהירותו – כל עוד לא מופעל עליו חיכוך.
באופן דומה אנשים רבים האמינו במשך תקופה ארוכה בסוג של לאמארקיזם ביחס לתכונות אנושיות – היינו כי בניו של הנפח הם חזקים יותר משום שאביהם עבד שעות רבות בנפחיה, חיזק את שריריו ולכן העביר להם את התכונה של חוזק.
ההיסטוריה של המדע מלאה דוגמאות רבות נוספות שבהן דעה מסוימת, שנראתה הגיונית ומקובלת במשך מאות או אלפי שנים, ותוארה כשכל ישר, והתבררה כלא נכונה.
מבחינה נורמטיבית (מה צריך לעשות, מה מוסרי לעשות), פנייה למסורת טוענת באופן משתמע או ישיר, כי יש משהו טוב במסורת שגובר על כל טיעון או שיקול אחר.
הכשל בטיעון זה הוא שלמסורת אין בהכרח קשר למוסר.
קל להשתמש במסורת כדי להצדיק כמעט כל התנהגות או מדיניות, החל מלספר לילדים שסנטה קלאוס או פיית השיניים קיימים ועד למניעת הצבעה או זכויות מקבוצות בעלות פחות כוח פוליטי כמו נשים או שחורים.
דוגמה לפניה למסורת כדי להצדיק סדר חברתי מסוים היו טיעוני תמיכה בעבדות.
הגישה המוסלמית בנושא זה הייתה חזקה במיוחד שכן שעבוד של כופרים והפכיתם לעבדים נתפסה כחלק מממצווה דתית למגר את הכופרים כדי לסייע להתפשטות האסאלם.
במקרים רבים יש היגיון בשמירה על מסורת כיוון שהיא שרתה היטב את הדורות הקודמים, ואפשרה להם לשרוד או לשגשג.
עם זאת שמירה על המסורת בכל מחיר היא כשל לוגי מסוג "פניה למסורת" – ההנחה שמאחרי טיעון זה היא כי הסיבה שהובילה לכינון המסורות הישנות עדיין תקפה, משום שהיא שירתה היטב את הדורות הקודמים.
דוגמה לכך מוצגת בספר התמוטטות (ספר) מאת ג'ארד דיימונד ביחס להתיישבות הנורדים בגרינלנד.
דיימונד מציין כי מתיישבים אלה שמרו על מסורות נורדיות מועילות שסייעו להן לשרוד במשך כ-400 שנה בגרינלנד.
הדבר כלל לדוגמה הסתמכות על כלכלת פרות לשם השרדות.
עם זאת מסורת זו הובילה לאט לשינוי בנסיבות – ברוא יערות שגמרו לכך שמוצרי עץ הפכו לדבר נדיר מאוד וכן השלכות נוספות לרעה על החקלאות.
השמירה על המסורת הזו וכן מסורות נוספות במבנה החברתי תרמו לכך שהנורדים בגרינלנד נכחדו לחלוטין.
דוגמה נוספת לכך שמסורת אינה בהכרח דבר מזיק מובאת על ידי דיימונד בהקשר לתרבות האינואטים – לדוגמה מסורות אינואיטיות כמו דיג בקאנו סייעו לאינואטים לשרוד בסביבה הארקטית.
חלק מהמסורת הנורדית היה גם יחס חשדני ומזלזל באינואטים – דבר שגרם לכך שהם הסתכסכו איתם וגם לא רצו ללמוד מהם מסורות מועילות – שני היבטים אלה תרמו גם הם להכחדת ההתיישבות הנורדית.
פנים בית הכנסת הפורטוגזי באמסטרדם הוא יצירה של הצייר ההולנדי מהמאה ה-17, עמנואל דה ויט.
הציור מתאר את פנים בית הכנסת הפורטוגזי באמסטרדם, שנבנה בין השנים 1671–1675 והוקדש בשנת 1675. זהו אחד מציורי הפנים הבודדים של בית הכנסת מתקופה זו, וידוע שהוא היחיד שנעשה במאה ה-17.
דה ויט, שהתפרסם בציורי פנים כנסיות ומבנים ציבוריים באמסטרדם, בחר לתאר את פנים בית הכנסת במהלך תפילה.
בציור נראים מתפללים יהודים, חובשים כובעים ועוטים טליתות בצבע צהוב חיוור.
במרכז, מעט שמאלה, נראית התיבה (הבימה) שממנה קוראים בתורה, ועליה עומדים החזן ופרנס בית הכנסת.
בקיר האחורי נראה ההיכל (ארון קודש).
בית הכנסת הפורטוגזי נבנה עבור קהילת היהודים הספרדים שהתיישבו באמסטרדם בסוף המאה ה-16, וזכו בה לחופש דת יחסי.
בית הכנסת מסמל את הסובלנות הדתית ששררה ברפובליקה ההולנדית באותה תקופה.
מקורות בני הזמן מעידים כי בית הכנסת נחשב לאתר תיירות, דבר המשתקף גם בציור: מרבית הדמויות בקדמת הבמה הן מבקרים לא-יהודים.
הציור יוצא דופן בכך שהוא מציג את פנים בית הכנסת, בעוד שרוב הייצוגים האמנותיים מהתקופה מתמקדים בחזיתות חיצוניות או בציורי נוף עירוניים.
ידוע כי דה ויט צייר לפחות שלוש גרסאות של פנים בית הכנסת.
הציור נבזז במהלך השואה מבעליו נתן כץ מדירן, הולנד, לאחר שזוהה בטעות כ"פנים כנסייה".
הוא יועד להיכלל באוסף האמנות של המוזיאון שאדולף היטלר תכנן להקים בעיר לינץ.
כיום מוצגת היצירה בגלריית הציורים בארמון בקינגהאם ונמצאת באוסף המלכותי הבריטי.
הציור מתאר סצנה עשירה בפרטים בה ניכרת ביקורת חברתית עטופה בהומור גס וקרנבלי.
נגן כינור, שקשת הכינור שלו רפויה – פרט אופייני לאותה תקופה – מפנה את מבטו לאחור לעבר אישה צעירה, כאילו הוא שר לה סרנדה.
לצידו, גבר צוחק היושב סמוך לאח – ככל הנראה דיוקן עצמי של האמן – יושב לצד אישה המחזיקה את כוס היין שלה בצורה מפתה.
ברקע, זקנה מבעירה את האח, דבר המרמז שהיא בעלת המקום.
במרכז הסצנה משחקים שלושה גברים – מכל הגילאים והטיפוסים, החל מזקן תאוותן ועד צעיר מאוהב – קלפים עם אישה שמציגה לראווה את קלף האס יהלום.
מבטה המרומז והבטוח מצביע על כך שהיא זו שמובילה את המשחק – תרתי משמע.
הסצנה מתרחשת מול מיטה מוסתרת בווילון ולידה לאוטה זקורה, המעצימים את הרמזים המיניים שבציור.
מההקשר משתמע כי שלושת הגברים מתחרים על חסדיה, אך התוצאה ברורה מראש – היא זו שתצא כשידה על העליונה.
דמות בולטת נוספת היא של גבר מבוגר ברקע, שבניגוד לאחרים נראה מתמקד בשתייה וריקודים, מבלי להסיח את דעתו לענייני זנות.
מהתקרה תלוי "פעמון כתר" עטור ענפי גפן – לקוחות שמעוניינים בשירות יכולים למשוך חוט ולהצלצל.
על הקיר מאחור תלויה הדפס של פרש לא מזוהה, המהווה עדות לכך שגם בפונדקים הפשוטים ביותר של המאה ה-17 בהולנד ניתן היה למצוא אמנות.
עם זאת, ייתכן שמדובר גם ברמז לנשגבות שאותה שכחו שאר הגברים בציור.