tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2011, כיכבה סומרוויל בסרט חג המולד של ערוץ הולמרק "A Holiday Engagement", שבו היא שרה את השיר "Angels We Have Heard on High".
ב-2013 שיחקה את הבלשית מקנזי בסדרה "Golden Boy", ששודרה במשך עונה אחת.
ב-2018 שיחקה בסרטו של בראדלי קופר "כוכב נולד".
סאמרוויל היא זמרת בלהקת Band from TV, לצד גרג גרונברג, בוב גיני, ג'יימס דנטון, יו לורי, ג'סי ספנסר, בארי סרנה, בראד סאווג', ריץ' ויינר וכריס קלי.
בוני מקאלבין האנטר היא אשת עסקים ודיפלומטית אמריקאית.
האנטר נולדה בקולומביה שבדרום קרוליינה, אמה הייתה מורה ואביה היה טייס בצבא ארצות הברית, בילדותה עברה לגור במספר מקומות ולבסוף סיימה תיכון בנברסקה, ב-1970 נבחרה למיס נברסקה והתמודדה בתחרות מיס ארצות הברית
היא הלכה ללמוד עיצוב אופנה במכללה לנשים במיזורי אך לבסוף עברה ללימודי שיווק ודיני תאגידים, ב-1972 היא עברה לצפון קרוליינה על מנת לעבוד עבור חבר הקונגרס האמריקאי, ב-1973 ייסדה את הארגון "Pace Communications, Inc", בנוסף היא גם שימשה בצוות ההנהלה של המוזיאון הלאומי של ארצות הברית לנשים באומנות.
ב-2001 מונתה על ידי ג'ורג' ווקר בוש לשגרירת ארצות הברית בפינלנד, במהלך כהונתה ארגנה את ועידת הפסגה למנהיגות נשים, היא גם קיבלה אות מטעם נשיאת פינלנד טריה הלונן.
בוניטזאורה (שם מדעי: Bonitasaura) הוא סוג של דינוזאור זאורפוד מקבוצת הטיטאנוזאורים אשר חי בארגנטינה בסוף הקרטיקון, לפני 85 מיליון שנה.
הוא קרוי על שם תצורות "לה בוניטה", בהם נמצא.
הוא היה קרוב משפחה אפשרי של הדינוזאור העצום ארגנטינוזאורוס, שחי באותו אזור.
מאובניו, שנתגלו בשנת 2004, כללו בעיקר לסת תחתונה, שיניים וכמה חוליות.
הבוניטזאורה הגיע לאורך עשרה מטרים והיה בעל צוואר בינוני באורכו, אך ראשו היה קטן ובעל לסתות חלשות שכוסו במקור קרני.
שיניו הזכירו במראם את שיני הניז'רזאורוס והם היו דקות ועדינות, שימשו כנראה לתלישה חזקה של עלים מהעצים.
לעומת הראש, היה לבוניטזאורה זנב ארוך אשר שימש, ככל הנראה, כהגנה מפני טורפים.
דינוזאור זה הופיע במשחק המחשב עולם היורה: המשחק.
בוניטו אטלנטי (שם מדעי: Sarda Sarda) הוא מין של דג טורף מהסוג בוניטו ממשפחת הקולייסיים ששייכת לסדרת הדקראים והחי באוקיינוס האטלנטי וכן למימי הים התיכון והים השחור.
דג זה הוא טורף הניזון מדגים כמו עפיין, מקרל, צלופחוליים, אידרונאים, סרדיניים וחסילונים.
לעיתים הוא נצפה לצד קרובו - בוניטו מזרחי.
אורכו של הבוניטו יכול להגיע לאורך 70 ס"מ ולמשקל 5–6 ק"ג.
הדגי הגדול ביותר שנמדד הגיע למשקל 8.3 ק"ג והוא אותר ליד האיים האזוריים.
לבוניטו שני סנפירי גב גבוהים דמויי-מפרש העוזרים לו לנוע במהירות במים, בדומה לקרוביו - דגי הטונה.
צבעו כסוף בצידיים והסנפירים כחולים.
החלק העליון של צידיו כהה יותר ובעל פסים אופקיים, המהווים סימן זיהוי.
כמו רוב דגי הבוניטו זהו דג מאכל פופולרי הנידוג לצד הטונות.
הוא פופולרי ביותר לדיג בחופי הים התיכון.
ווטסון קולמן היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-12 של מדינת ניו ג'רזי.
טרם היבחרה לקונגרס בבחירות 2014, הייתה ווטסון קולמן חברת בית המחוקקים המדינתי בניו ג'רזי.
ווטסון קולמן נולדה בקמדן שבניו ג'רזי, וסיימה את לימודיה התיכוניים בתיכון יואינג.
בשנת 1974 הקימה ווטסון קולמן את המשרד הראשון לענייני זכויות אזרח, ציות לחוזה והעדפה מתקנת במחלקת התחבורה של מדינת ניו ג'רזי, ובמשך שש שנים ניהלה משרד זה.
ב-1980 הצטרפה למחלקת העניינים הקהליתיים, שם איישה שורה של תפקידים בהם עוזרת נציב המחלקה.
בשנת 1985 השלימה לימודי תואר ראשון באוניברסיטת המדינה ע"ש תומאס אדיסון בטרנטון, לאחר שלמדה זמן קצר באוניברסיטת ראטגרס.
בשנים 1987–1998 הייתה ווטסון קולמן חברה באגודת המועצות המנהלות של המכללות המדינתיות, וב-1991 אף הייתה יושבת ראש האגודה, עד 1993. בין השנים 1996–1997 הייתה חברה במועצת התכנון העירונית של העיר יואינג.
ב-13 בינואר 1998 החלה לייצג את מחוז הבחירה ה-15 באספה הכללית של ניו ג'רזי.
ב-12 במרץ 2001 הודו שני בניה של ווטסון קולמן כי שדדו חנות-בת של טויס אר אס באיומי רובה לקראת סגירת החנות.
באפריל הם נידונו לשבע שנות מאסר, ולבסוף ריצו חמש וחצי שנים בבית הסוהר.
ווטסון קולמן הייתה לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שעמדה בראש המפלגה הדמוקרטית בניו ג'רזי כאשר נבחרה ליו"ר הוועדה הדמוקרטית המדינתית של ניו ג'רזי ב-4 בפברואר 2002. בינואר 2006 הייתה מנהיגת הרוב באספה הכללית, עד 12 בינואר 2010.
לאחר שחבר הקונגרס ראש הולט הודיע על פרישתו מהחיים הפוליטיים לקראת בחירות 2014, הכריזה ווטסון קולמן על התמודדותה אל בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-12 של מדינת ניו ג'רזי.
ב-3 ביוני 2014 זכתה במועמדות מפלגתה, וב-4 בנובמבר אותה שנה נבחרה אל הקונגרס האמריקאי עם כ-61% מקולות הבוחרים.
ווטסון קולמן החלה את כהונתה עם התכנסות הקונגרס ה-114 של ארצות הברית בינואר 2015. ב-3 במרץ 2015 נמנתה בין חברי המפלגה הדמוקרטית שהחרימו את נאום בנימין נתניהו בפני הקונגרס האמריקאי.
במרץ 2016 ייסדה ווטסון קולמן, לצד עמיתותיה רובין קלי ואיבט קלארק, את השדולה בקונגרס לנשים ונערות שחורות".
ביולי 2019 הצביעה נגד החלטה שיזם בראד שניידר מאילינוי הקוראת לבית הנבחרים לגנות את תנועת ה-BDS המחרימה את מדינת ישראל.
באוקטובר 2020 חתמה ווטסון קולמן על מכתב למזכיר המדינה של ארצות הברית מייק פומפאו שגינה את התקיפות של אזרבייג'ן בנגורנו-קרבאך נגד ארמניה, ושהוקיע את חלקה של טורקיה במלחמת נגורנו קרבאך באותה השנה.
ב-10 בנובמבר 2025 הכריזה ווטסון קולמן כי אין בכוונתה להתמודד לתקופת כהונה נוספת בבחירות 2026.
בוניטן ערטילאי (שם מדעי: Gymnosarda unicolor) היא מין של דג טונה ממשפחת הקולייסיים, החי ברחבי האוקיינוסים לאורך האזור האינדו-פסיפי.
דג זה קשור לדגי הבוניטו אך הוא מין יחידי בסוגו.
הוא בעל סנפירים גבוהים וחדים, בעל סנפיר גבי גבוה ואונות זנב גבוהות בצורת מגל המתאימות לתנועה מהירה במים.
הוא בעל גב ירוק-כחול, צידיים כסופים ובטן לבנבנה.
הוא שוחה דרך קבע עם הלסתות פתוחות.
דג זה נפוץ באוקיינוסים הטרופיים שממזרח אפריקה לרבות ים סוף עד לפולינזיה הצרפתית ואיי מערב האוקיינוס השקט (למעט הוואי) צפונה עד יפן ודרומה עד אוסטרליה.
דג זה הוא טורף של דיונונים ולהקות דגים קטנות בקרבת שוניות כמו כחליים, צניניתיים ושפתוניים.
לדג עצמו ישנם טורפים מועטים הכוללים בעיקר כרישים, דגי מקור ולווייתני שיניים.
הדג עצמו נידוג בידי אנשים המשמרים את בשרו משומר וכן נידוג לספורט.
עם זאת הדג קשה לתפיסה ונדיר באופן יחסי, כך שהוא לא מהווה דג מאכל מסחרי.
בנוסף בשרו יכול להיות רעיל לעיתים, כתוצאה מתזונתו.
בוניה היא עיר הבירה של מחוז איטורי Ituri ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו (DRC).
העיר שוכנת על רמה בגובה של 1,275 מטרים במרחק של 30 קילומטרים מערבית לאגם אלברט הנמצא לאורך השבר הסורי-אפריקני, וכ־25 קילומטרים ממזרח ליער הגשם איטורי.
העיר נמצאת במרכז אזור הסכסוך באיטורי בין השבטים לנדו ולחמה .
במלחמת קונגו השנייה העיר והמחוז היו זירת לחימה רבת הרוגים והתנגשויות בין מיליציות לכוחות הסדירים של אוגנדה.
כתוצאה מכך, הוקם בעיר אחד הבסיסים הגדולים של הכוחות לשמירת השלום של או"ם באפריקה, ומפקדתו בצפון מזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
מקורות הטבע של האזור כוללים מכרות זהב עליהם נלחמו המיליציות והכוחות הזרים.
כבישי העפר הראשיים מחברים את צפון-מזרחי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו עם קיסנגני ממערב, Butembo וגומה מדרומה.
בעונת הגשמים תכופים, דרכי העפר כמעט בלתי עבירות בגלל הבוץ המציף אותם.
בוניה נמצאת 40 קילומטרים מגבול עם אוגנדה העובר לאורך אמצע אגם אלברט.
אין דרכי עפר ואו כבישים החוצים את השבר הסורי אפריקאי לעיירות שבאוגנדה הקרובות טורו ופורט פורטל .
מאידך כביש העפר היוצא מבוניה לכיוון צפונה-מזרח מגיע לערים ארואה וגולו שמצפון לאגם אלברט הנמצאות באוגנדה.
לפני שהמלחמה הפכה את הנתיב לבלתי עביר, הוא היה דרך המסחר העיקרית בין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו לאוגנדה, כמו גם בין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו לג'ובה בדרום סודאן.
באותה תקופה בוניה הייתה עיר מסחר חשובה, לסחר חוצה גבולות כמו גם לסחר פנימי.
התוואי של הכביש המהיר, הרב לאומי, מספר 8, החוצה את אפריקה ממזרח למערב כביש לגוס-מומבסה עתיד לעבור דרומית לבוניה.
הקטע המזרחי של הכביש כבר נסלל ממובסה שבקניה וחוצה את אוגנדה עד לאגם אלברט.
ממערב לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הכביש כבר סלול מהריפובליקה המרכז אפריקנית ועד לאגוס בירת ניגריה לשעבר.
כשהכביש ייסלל מדרום לבוניה תתחזק עוד יותר החשיבות של העיר כמרכז מסחרי.
בוניה מקושרת לנמל הקטן קאסניי Kasenyi שעל אגם אלברט בדרך עפר באורך של כ־60 קילומטרים דרך בוגורו.
הדרך עוברת במסלול תלול ומסוכן היורד מגובה של 600 מטרים בצד המערבי של השבר הסורי אפריקאי.
בנמל קאסניי יש מזח באורך 155 מטרים שממנו מתקיימת התחבורה בסירות לנמל מהגי - Mahagi-Port הנמצא בקצה הצפון מערבי של האגם ובצד של אוגנדה עם Butiaba ו- Pakwach על הנילוס הלבן ( הנודע בשם נילוס האלברט ).
בהתחשב במצב הגרוע של הכבישים ובמחסור התחבורתי הכולל, יש חשיבות ראשונה במעלה לשדה התעופה של בוניה.
ההר הויו Mount Hoyo נמצא במרחק 35 קילומטרים דרומית מערבית לבוניה.
הנהר שרי זורם בפאתי צפון מערב העיר.
הנהר Ituri זורם במרחק 35 קילומטרים מערבית לבוניה.
מפגש הנהרות שרי ואיתורי נמצא במרחק של כ־45 קילומטרים דרומית-דרום-מערבית לבוניה.
בין השנים 2005–2008, אוכלוסיית בוניה כמעט שולשה.
הסיבות העיקריות לצמיחה זו יהיו:
חזרתם של אלה שברחו מהמלחמה.
בשנת 2015 חיו בעיר ובמחנות הפליטים הסמוכים לעיר 900,666 נפש.
בבוניה ישנן מספר אוניברסיטאות, הגדולה ביותר היא אוניברסיטת בוניה (UNIBU) ואחריה האוניברסיטה הפרטית שלום דה בוניה (USB) המציעה את הספרייה הגדולה ביותר בבוניה (כ־40,000 כרכים) וקטלוג מקוון .
בבוניה האקלים מאופיין כאקלים יערות גשם טרופי ( Köppen Af ) חם, לח ורטוב מאוד, השורר כל השנה.
אף על פי שהגשמים מצטמצמים באופן משמעותי בין דצמבר לפברואר, לממוצע גשמים שמעל ל־130 מילימטרים של גשם.
בשאר ימות השנה, הגשמים כבדים מאוד עד כדי 230 מילמטרים לחודש במשך תשעה חודשים בשנה.
בוניפאס אלכסנדר היה פוליטיקאי ושופט מהאיטי, שכיהן כנשיא בית המשפט העליון וכנשיאה הזמני של המדינה בין השנים 2004–2006, עקב המשרה שהתפנתה.
אלכסנדר נולד בשנת 1936 בגאנטייה, למשפחה בת 11 ילדים, בה היה הבכור.
למד משפטים ולאחר לימודיו, עבד במשך עשרים וחמש שנים כעורך דין לחוזים עסקיים וגירושין.
בשנות התשעים הוא מונה לשופט בבית המשפט העליון של האיטי וב-2002 מונה לנשיאו במקום קלוזל דברוס, על ידי ז'אן-ברטראן אריסטיד.
בד בבד לימד באוניברסיטת האיטי.
ב-29 בפברואר 2004 לאחר הפלת משטרו של אריסטיד, מונה אלכסנדר לנשיאה הזמני של האיטי, על פי סעיף 149 בחוקה.
הוא הושבע במהלך טקס קצר במעונו של ראש הממשלה איבון נפטון.
אחת הפעולות הראשונות שנקט כנשיא, הייתה לשלוח בקשה רשמית למועצת הביטחון של האו"ם בבקשה לכוח בינלאומי שיעזור להחזיר את הסדר בהאיטי.
מועצת הביטחון אישרה את הבקשה במהירות.
בתקופת נשיאותו, ארגון אמנסטי אינטרנשיונל דיווח כי שוטרים השתמשו בכוח מופרז, כארבעים אסירים הושמו בכלא ללא האשמה או משפט, בוצעו הוצאות להורג ללא משפט וכי אלימות רבה הופנתה נגד נשים.
ב-10 במרץ 2004 הוא מינה את ג'רארד לטורט לראש הממשלה, במקום נפטון.
הוא התפטר מהנשיאות ב-14 במאי 2006, לאחר שרנה פרבאל נבחר.
אלכסנדר נפטר ב-4 באוגוסט 2023. הותיר אחריו אישה, סלימה דורסלי, וארבעה ילדים.
הוא היה אחיינו של מרסיאל סליסטין, ראש ממשלת האיטי הראשון.
בונים בניין הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1933 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי יונייטד ארטיסטס.
רימייק לסרט "גורדי שחקים" של אוסוולד הארנב משנת 1928, הסרט מציג את מיקי מאוס עובד באתר בנייה תחת פיקוחו של פיט רגל-עץ בזמן שמיני מאוס מוכרת ארוחות צהריים בקופסאות לעובדים.
הסרט בוים על ידי דייוויד הנד, תפקיד הבימוי הראשון שלו בדיסני, וכולל את קולותיהם של וולט דיסני בתור מיקי, מרסלייט גארנר בתור מיני ופינטו קולביג בתור פיט.
זהו הסרט ה-51 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" והראשון שיצא באותה השנה.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-6, אך הפסיד ל"שלושה חזירים קטנים", גם הוא של דיסני.
זאת הייתה הפעם השנייה שסרט של מיקי מאוס היה מועמד לאוסקר, לאחר הסרט "היתומים של מיקי".
מיקי מתפעל מחפר קיטור באתר בנייה.
מיני מגיעה עם עגלה הרתומה לפלוטו; ומוכרת ארוחות צהריים בקופסאות לעובדים.
לאחר שהוא משתמש בזרוע של המחפר כדי להחזיר למיני את כובעה (שהרוח העיפה והנחיתה על ידו), מיקי משליך בטעות לכלוך מהזרוע של המחפר היישר אל מנהל העבודה, פיט רגל-עץ (שרגל העץ שלו נמצאת ברגל שמאל ולא בימין), דבר אשר גורם לאחרון לכעוס ולצעוק.
מיקי המבועת ממהר להעלות מטען של לבנים במריצה, ובינתיים, פיט מבחין במיני ומפלרטט איתה, למרות שהיא לא מעוניינת.
מיקי, מוסח על ידי מיני, מפיל בטעות את הלבנים על פיט, שממש צועק בחרון אף ומגדף את מיקי.
לבסוף, מיקי עצמו נופל דרך השרטוט שפיט מחזיק.
לפיט נמאס כבר ומתחיל לחנוק את מיקי, אבל בדיוק אז מגיעה שעת צהריים ומשרוקית הקיטור המואנשת קוראת להפסקת ארוחת צהריים.
מיקי מתיישב לאכול כריך דג, אבל הוא נגנב על ידי פיט ומיני מציעה לתת לו קופסת ארוחת צהריים בחינם.
בזמן שמיקי אוכל את ארוחת הצהריים, פיט חוטף את מיני מלמעלה עם מנוף.
מיקי רודף אחרי פיט ונאבק עימו גבוה בבניין.
מיני תופסת מחבת מלאה במסמרות לוהטות ומפילה אותם לתוך מכנסיו של פיט.
זה נותן לזוג העכברים מספיק זמן לברוח כשפיט שופך מים במכנסיו.
במהלך המרדף אחרי מיקי ומיני, נופל סדן על ראשו של פיט שמיד פוצח בירי מסמרות לעברם באמצעות פטיש אוויר ידני.
אך הקערה התהפכה על פיה, כאשר הפטיש נופל לתוך מכנסיו ונצמד לרגל העץ שלו.
מיקי ומיני נמלטים במורד המגלשה רכובים על מריצה, בעוד פיט נופל לתוך מערבל בטון ומפרק חלק גדול מהבניין בתהליך.
ברגע שהוא פוגע בקרקע, פיט מכריז למיקי שהוא מפוטר לפני שקורה נופלת על ראשו.
מיני משתמשת בתכולת הפאי ומוסיפה את שמו של מיקי על עגלתה והשניים מתנשקים.
מיקי מאוס – וולט דיסני
מיני מאוס – מרסלייט גארנר
פיוטר בורוביץ אמר שלסרט זה יש הנפשה טובה יותר, קווי עלילה חזקים יותר וצחקיקים טובים יותר מקודמיו.
מורה לאמנות הסטודיו, דון גרהם, לימד כיתה שבה התלמידים למדו על סרטי לייב אקשן והשוו אותם לסרטים מצוירים של דיסני.
בשיעור, התלמידים השוו בין "אלמר הפיל" לבין סרט זה.
התלמידים אמרו ש"בונים בניין" יותר טוב.
היסטוריון ההנפשה מייקל ברייר לא הסכים עם החלטתם, אבל הוא אמר שלתלמידים אכן יש נקודה.
הסרט כנראה מהווה מחווה לתצלום המפורסם "ארוחת צהריים על גורד שחקים" שצולם מספר חודשים לפני צאת הסרט.
הסרט הוא אזור בעולם הנהר חסר-הזמן במשחק הווידאו "Kingdom Hearts II" משנת 2005. סרטים קצרים נוספים שמוצגים כאזורים בעולם זה הם "ספינת הקיטור וילי", "גוליבר מיקי", "לוחמי האש" ו-"היתומים של מיקי".
מחפר הקיטור שמיקי מתפעל בסרט מופיע שוב במשחק הווידאו "Epic Mickey" מ-2010, בעוד שהסרט עצמו מופיע כשלב במשחק ההמשך "Epic Mickey 2: The Power of Two" שיצא בשנת 2012.
בוני פו הייתה שחקנית ומדבבת אמריקאית, הידועה בעיקר בזכות דיבוב הדמות המונפשת של אולפני פליישר, בטי בופ, החל מסדרת "פופאי המלח" (1933) והופעות בתריסר סרטי הנפשה.
בשנת 1933, הייתה פו המדבבת של בטי בופ, כולל דיבובה בכמה פרקים של ספיישל רדיו של NBC בשם "Betty Boop Fables", פו הייתה המדבבת הראשונה של הדמות אוליב אויל בסדרה של פופאי.
פו גם גילמה את בטי בופ בלייב אקשן בסרט הקצר "Hollywood on Parade No.
A-8", כשביצעה מערכון עם בלה לוגוסי אשר גילם את דמותו של הרוזן דרקולה.
פו הייתה חברה בהרכב המוזיקלי הווקאלי "The Rhythmettes", שכלל גם את דורותי קומפטון, מיי קווסטל ומרי מודר.
ב-16 באוקטובר 1993, יום לאחר יום הולדתה ה-81, נפטרה פו מסיבוכים הקשורים לדלקת ריאות.
בונים סירה הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1938 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי RKO Radio Pictures.
הסרט בוים על ידי בן שרפסטין ומציג את מיקי מאוס, דונלד דאק וגופי (בדיבובם של וולט דיסני, קלרנס נאש ופינטו קולביג, בהתאמה) הבונים סירה מתוך ערכת עשה זאת בעצמך.
זהו הסרט הקצר ה-99 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" שיצאו לאקרנים והראשון באותה השנה.
בשנת 2007, הסרט ליווה את יציאת "לפגוש את הרובינסונים" לבתי הקולנוע.
מיקי מאוס יחד עם חבריו דונלד דאק וגופי מנסים לבנות סירה, לה הם קוראים המלכה מיני, שעשויה מחלקים מתקפלים (ההוראות פשוט אומרות "כדי לבנות סירה צריך רק לחבר את החלקים" דבר ש"כל ילד יכול").
למרות שהם נתקלים בבעיות תוך כדי; דונלד נאבק לצבוע את הגה הכיוון תוך שמיקי (ללא ידיעה) ממשיך לסובב אותו וגופי שחושב בטיפשותו ש בדמוי הבת ים הוא אישה אמיתית.
הפלגת הבכורה שלהם מתבררת גם כאחרונה, כאשר הסירה קורסת ומתפרקת כשהיא יוצאת להפלגתה, הודות למיני מאוס שכדי להשיק את הסירה, היא הכתה בדופן באמצעות בקבוק שמפניה קצת יותר מדי חזק.
דונלד דאק – קלרנס נאש
הסרט הופץ בישראל בדיבוב עברי, כשעל מלאכת הדיבוב הייתה אחראית שפרירה זכאי.
בוניפאטיוס (או בוניפאקיוס; ידוע גם בשם הרוזן בוניפאטיוס; נפטר בשנת 432) היה גנרל רומי ומושל של דיוקסיית אפריקה.
הוא ערך מסע נגד הוויזיגותים בגאליה והוונדלים בצפון אפריקה.
בוניפאטיוס, בעל בריתה של גאלא פלקידיה, אמו ויועצה של ולנטיניאנוס השלישי, השתתף במלחמות אזרחים רומיות בשמה נגד הגנרלים פליקס בשנים 427–429 ואאטיוס ב-432. למרות שהביס את האחרון בקרב רימיני, בוניפאטיוס סבל מפצע קטלני והוחלף על ידי חתנו סבסטינוס כפטריקי של האימפריה הרומית המערבית.
בוניפאטיוס מופיע לראשונה כגנרל של קונסטנטיוס השלישי בשנת 413, שם הביס את הוויזיגותים של אתאולף במסיליה; על פי החשד הוא זרק נשק ופצע את המלך הגותי בעצמו.
מאוחר יותר באותו עשור, בוניפאטיוס נודע כטריבונוס שפיקד על גדוד גותי של פוידראטים בצפון אפריקה במערכה נגד המאורי, והייתה לו ידידות עם אוגוסטינוס הקדוש מהיפו, איתו דן בעניינים תאולוגיים.
בשנת 422 הוא ככל הנראה הוחזר לבית המלוכה המערבי ברוונה, שם נשא כנראה לאישה את אשתו הגותית פלאגיה, בתו של ברמודוס, וירש את ה-bucellarii של אביה.
בוניפאטיוס וקסטינוס התכוננו אז לפתוח במערכה נגד הוונדלים והאלאנים בספרד, אך כוחותיו של בוניפאטיוס מעולם לא הגיעו מכיוון ששני המפקדים רבו ללא הרף מאז הקמתו.
גאלא פלקידיה ביקשה למנוע מקסטינוס לקבל את עמדתו של סטיליצ'ו לפניו, וכתוצאה מכך ניסה קסטינוס להדיח את בוניפאטיוס מהשלטון.
בוניפאטיוס נסוג לצפון אפריקה שם רכש את הפיקוד על Comes אפריקה בנסיבות מפוקפקות והמשיך במסעותיו נגד שבטי המאורי.
לאחר מותו של הקיסר הונוריוס הועלה הפרימיסריום נוטריורום יואנסוס לכס המלכות על ידי קסטינוס בשנת 424, ובוניפאטיוס הגיב בניתוק אספקת התבואה מצפון אפריקה, והראה את תמיכתו בתאודוסיאנים (פלקידיה ותאודוסיוס השני).
פרוספר קובע שכוחותיו של יואנסוס נחלשו מכיוון שהם ניהלו מערכה נגד בוניפאטיוס בצפון אפריקה, אך לא הצליחו להדיח אותו כמו במסעות נגד גילדו וטוענים לכתר צפון אפריקאים אחרים.
לאחר מרד בגאליה ומסע צבאי תחת הגנרלים המזרחיים ארדאבור ואספאר שנשלחו על ידי תאודוסיוס השני, הודח יואנסוס, וולנטיניאנוס השלישי, אחיינו למחצה של הונוריוס, מונה לקיסר המערבי על ידי המגיסטר אופיסיורום הליון.
בוניפאטיוס תמך בו, וחידש את משלוחי התבואה לרומא, כשהוא מתוגמל לתפקיד קומס דומסטיקורום בתמורה.
בשנת 427, בוניפאטיוס הוחזר לרוונה על ידי פלקידיה, אך סירב לזימון.
בוניפאטיוס הואשם בניסיון להקים אימפריה משלו באפריקה הרומית על רקע האשמתו של פלביוס קונסטנטיוס פליקס, שהיה גם תומך נלהב של פלקידיה ומונה כ-magister utriusque של המערב על ידי תאודוסיוס השני.
פלקידיה הורתה לפליקס לשלוח צבא כדי להחזיר את המחוז החיוני בתגובה.
הגנרלים של פליקס למשלחת כללו את מאבורטיוס, גאליו וסאנוקס.
מאבורטיוס וגאליו הובילו את הכוחות הרומיים, בעוד שסאנוקס פיקד על חיילי הפוידראטי ההונים.
יחד שלושת הגנרלים הטילו מצור על בוניפאטיוס בקרתגו.
אולם שלושת הגנרלים פנו זה אל זה, וסאנוקס וההונים שלו הרגו את הרומאים לפני שהוא נהרג בעצמו, מה שהסיר את המצור.
כשהחדשות הגיעו לרוונה, פליקס שלח את Comes זיגיסוולטוס נגד בוניפאטיוס, שערך מסע עם הגותים שלו באפריקה במשך שנתיים.
זיגיסוולטוס כבש את קרתגו, אך בוניפאטיוס והבוקלאריוס הגותיים שלו המשיכו במערכה בנומידיה, שם הורשו להם לבזוז את המחוז.
בוניפאטיוס גם הטביל את בתו על ידי כומר אריאני, מה שגרם לעימות בינו לבין אוגוסטינוס הקדוש.
עם זאת, פלקידיה שלחה שליח לבוניפאטיוס בשנת 429, ממנו נודע לה שזויף מכתב המורה לו לא לחזור לרוונה אם יזומן.
אדם בשם דריוס נשלח לנהל משא ומתן על שביתת נשק בין בוניפאטיוס וזיגיסוולטוס, וכתוצאה מכך הוחזר בוניפאטיוס לצד פלקידיה ומלחמת האזרחים הסתיימה בזמן כדי להתמודד עם האיום הוונדלי.
כמה מקורות מדווחים כי בוניפאטיוס הזמין את הוונדלים לאפריקה, אם כי הוטל בכך ספק בשנים האחרונות.
הוונדלים חצו ליד טינגיס הרומית, וכתובת באלטבה מתוארכת לשנת 429 מזכירה שהמנוח נפצע על ידי "ברברי" במהלך התקדמות הונדלים ברחבי אפריקה.
המערכה שלהם נעצרה לזמן קצר על ידי דריוס, אשר ניהל משא ומתן להפוגה קצרה, אך גאיזריק חידש את המערכה במהירות.
בוניפאטיוס, הצבא האפריקאי ויחידה של פוידראטים גותיים תומכים התעמתו והובסו על ידי גאיזריק ליד העיר קלמה בשנת 430, ולאחר מכן נסוג בוניפאטיוס לעיר היפו רגיוס.
במאי או יוני 430, גאיזריק הטיל מצור על העיר, ואוגוסטינוס הקדוש מת במהלך המצור, שהוסר לבסוף ביולי או באוגוסט של 431. בוניפאטיוס השאיר אותה נתונה לחסדי גאיזריק, ונסוג אל מחוץ לעיר כדי לחבור לכוחותיו עם הגנרל המזרחי הרומי אספאר, שנשלח לתגבר את אפריקה על ידי תאודוסיוס השני.
בתחילת 432, בוניפאטיוס ואספאר התמודדו עם גאיזריק בקרב, אך הובסו שוב.
לכאורה, הקיסר לעתיד מרסיאנוס נלכד בקרב זה, אך שוחרר לאחר שגאיזריק צפה שהוא יהפוך לקיסר.
מלחמת אזרחים עם אאטיוס ומוות
בשנת 432, לאחר שפלביוס פליקס, אשתו פאדוביה ודיאקון נתלו על ידי הצבא הרומי, לכאורה ביוזמתו של פלביוס אאטיוס שלכוחו ביקשה להתנגד, מינתה פלקידיה את בוניפאטיוס magister utriusque militiae ופטריקי של המערב, למרות כישלונותיו באפריקה.
בוניפאטיוס הוביל את כוחותיו נגד אאטיוס והצבא הגאלי בקרב רימיני ב-432. בוניפאטיוס וחתנו סבסטינוס ניצחו, ואאטיוס הורשה לפרוש לאחוזותיו הפרטיות, למרות שבוניפאטיוס נפצע אנושות מרומח במהלך הסכסוך.
הוא מת מתישהו בין כמה ימים לשלושה חודשים לאחר הקרב.
סבסטינוס, שמונה למלא את מקומו, ניסה להתנקש בחייו של אאטיוס, רק שטאטיוס יברח לחצר ההונים ויחזור בתמיכתם.
לכאורה, סבסטינוס התכונן להילחם באאטיוס על ידי זימון הוויזיגותים לעזרתו, אך ככל הנראה הוא לא היה פופולרי בקרב החיילים ואיפשר להם לעסוק בפיראטיות, ואיבד תמיכה גם בחצר.
סבסטיאנוס הוגלה, וכתוצאה מכך הפך אאטיוס לדמות הדומיננטית באימפריה הרומית המערבית, והתחתן עם אלמנתו של בוניפאטיוס, פלגיה, לכאורה לפי בקשתו.
בוני לין האנט היא שחקנית וקומיקאית אמריקאית.
תפקידיה הקולנועיים כוללים את איש הגשם, קוראים לי בטהובן, בטהובן 2, ג'ומנג'י, ג'רי מגווייר, גרין מייל, 12 במחיר 1 ו-12 במחיר אחד 2.
האנט ביצעה עבודות דיבוב בסרטים באג לייף, זוטרופוליס, וכן בזיכיונות מפלצות בע"מ, מכוניות וצעצוע של סיפור.
היא כיכבה בסדרות הטלוויזיה גרנד וחוקי דייוויס, וכן יצרה, הפיקה, כתבה וכיכבה בסדרות הבניין, בוני וחיים עם בוני.
בוני לין האנט נולדה ב-22 בספטמבר 1961 בשיקגו, אילינוי, לרוברט אדוארד האנט (1927–1981), חשמלאי, ולאליס א.
אביה היה ממוצא אירי ובלגי, ואמה ממוצא פולני.
יש לה שלושה אחים גדולים בשמות פטריק, קווין וטום, שתי אחיות גדולות בשמות קת'י וקרול, ואחות צעירה בשם מרי.
היא התחנכה בבתי ספר קתוליים, למדה בבית הספר סנט פרדיננד ובתיכון לבנות תיכון נוטרדאם לבנות בשיקגו, ועבדה במשרה חלקית כעוזרת סיעודית.
בשנת 1982 עבדה האנט כאחות במחלקה אונקולוגית בבית החולים בית החולים הזיכרון נורת'ווסטרן בשיקגו.
ב-1984 היא ייסדה יחד עם אחרים קבוצת קומדיה אלתורים בשם "דבר אימפולסיבי".
האנט גם הופיעה כחברה בקבוצת הקומדיה המפורסמת של שיקגו, העיר השנייה, והצטרפה לקבוצה ב-1986.
ב-1988, בעודה עובדת כאחות, האנט נבחנה במהלך הפסקת הצהריים שלה לתפקיד המלצרית סאלי דיבס בסרט איש הגשם וזכתה בתפקיד.
בשנת 1990 גילמה האנט את קרול אן סמית'סון בסדרה גרנד.
היא סירבה להצטרף כחברת קבוע בתוכנית סאטרדיי נייט לייב משום שהמפיקים התנגדו לסגנון האימפרוביזציה המועדף עליה.
ב-1991 הצטרפה האנט לצוות השחקנים של חוקי דייוויס בתפקיד גוון דייוויס בעונתה השנייה של הסדרה.
בשנה שלאחר מכן הוצע לה התפקיד של בי.ג'יי פוטיט, דמות מחליפה לדמותה של אליסון שוגרבייקר, אותה גילמה ג'וליה דאפי בסדרה נשים בעיצוב, אך התפקיד ניתן בסופו של דבר לג'ודית' אייבי.
ב-1993 שיתפה האנט פעולה עם חברה הקרוב דייוויד לטרמן כדי להפיק את הסדרה הבניין.
ב-1995 חזרו האנט ולטרמן לשתף פעולה בסדרה תוכנית בוני האנט (ששמה שונה מאוחר יותר ל"בוני"), שכללה רבים מחברי הקאסט של "הבניין" והתאפיינה באותו סגנון חופשי.
הסדרה זכתה לשבחים ממבקרים אך בוטלה לאחר שידור 11 מתוך 13 הפרקים שהופקו.
ב-2002 חזרה האנט לטלוויזיה עם הסדרה חיים עם בוני.
תפקידה בסדרה זיכה אותה במועמדות לפרס אמי ב-2004 (המועמדות הראשונה שלה).
למרות רייטינג סביר, הסדרה בוטלה בעונתה השנייה.
האנט הכריזה בתוכנית לייב עם רג'יס וקלי כי רשת ABC הציעה לה קומדיה נוספת, בה הייתה אמורה לגלם בלשית גרושה.
פיילוט זה, שכונה "Let Go" (או "פשעים ודייטים"), לא נבחר לעונת הסתיו של 2006.
היא ביימה, כתבה יחד עם אחרים וכיכבה בסרט חזרה אליי.
הסרט צולם בשכונת מגוריה בשיקגו וכלל תפקידים קטנים עבור מספר קרובי משפחתה.
הסרט, שזכה לביקורות חיוביות, הושפע רבות מהרקע הקתולי של האנט ממעמד הפועלים בשיקגו.
האנט גילמה את אליס ניוטון בבטהובן ובטהובן 2, את שרה ויטל/מאדאם סרינה בג'ומנג'י, ואת קייט בייקר ב־12 במחיר 1 ו-12 במחיר אחד 2. היא גילמה את אחותה של הדמות של רנה זלווגר בג'רי מגווייר ואת ג'ן אדג'קומב בגרין מייל.
היא גילמה את גרייס בלמי בסרט לוגרהדס.
היא סיפקה את קולה לשמונה סרטי פיקסאר: חיי כחרק בתפקיד רוזי, מפלצות בע"מ בתפקיד מיס פלינט, מכוניות, מכוניות 2 ומכוניות 3 בתפקיד סאלי קאררה, צעצוע של סיפור 3 וצעצוע של סיפור 4 בתפקיד דולי, ובית ספר למפלצות בתפקיד קארן גרייבס.
בנוסף, האנט דיבבה את בוני הופס בסרט זוטרופוליס של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, שסימן את הסרט הראשון שלה שאינו של פיקסאר.
ב-1988 נישאה האנט לבנקאי ההשקעות ג'ון מרפי.
הזוג נפרד ב-2006, וגירושיהם הושלמו רשמית ב-2008.
האנט היא מעריצה מושבעת של קבוצת הבייסבול שיקגו קאבס, ולא החמיצה משחק פתיחת עונה בריגלי פילד מאז 1977. היא נכחה בקליבלנד לניצחון ההיסטורי של הקאבס במשחק 7 בסדרת העולם 2016.
האנט היא תומכת של קרן המחקר למיאלומה נפוצה, שבה היא חברת כבוד במועצת המנהלים.
בוני לו נטלס הייתה אחות אמריקאית שיחד עם מרשל אפלווייט הנהיגה את כת שער גן עדן.
נטלס נפטרה מסיבוכים של מחלת המלנומה ב-1985, כ-12 לפני ההתאבדות ההמונית של הכת במרץ 1997.
בוני נטלס נולדה ב-29 באוגוסט 1927 וגדלה ביוסטון למשפחה בפטיסטית .
לאחר שהפכה לאחות מוסמכת, היא נישאה לאיש העסקים ג'וזף סגל נטלס בדצמבר 1949, איתו נולדו לה ארבעה ילדים.
נישואיהם נותרו יציבים ברובם עד 1972, אז, על פי הניו יורק טיימס, היא החלה לנסות ליצור קשר עם רוחות מתות על ידי עריכת סיאנסים קבועים והאמינה שנזיר מהמאה ה-19 בשם "האח פרנסיס" דיבר איתה לעיתים קרובות ונתן לה הוראות.
היא גם ביקרה מספר מגידי עתידות שלטענתה סיפרו לה שהיא עומדת לפגוש בקרוב גבר מסתורי גבוה עם שיער בהיר, תיאורים שהיו קרובים למדי למראהו של מרשל אפלווייט, אותו אכן תכיר בהמשך.
נטלס התעניינה רבות לאורך תקופה זו באסטרולוגיה ובתורת הנסתר.
היכרותה עם מרשל אפלוויט והקמת שער גן עדן
נטלס פגש את מרשל אפלווייט במרץ 1972. בכתביו, אפלווייט טען כי השניים הכירו לאחר שאפלוויט ביקר חבר שאושפז בבית החולים בו עבדה נטלס.
לעומת זאת, טרי נטלס, בתה הבכורה של בוני, עבדה בתיאטרון שבו אפלווייט הפיק מופעי ילדים בסופי שבוע והצהירה כי "מישהו נפגע בבית הספר לדרמה בתיאטרון שבו הרף [אפלווייט] עבד.
הרף ליווה את הפצוע לבית החולים שם פגש את בוני".
אפלוויט טען לאורך השנים כי הרגיש שהוא מכיר את נטלס הרבה זמן והגיע למסקנה שהם נפגשו ב"חיים קודמים".
נטלס סיפרה לאפלוויט שהיכרותם נובאה על ידי חוצנים ושמוטלת עליהם משימה אלוהית.
במקביל, החל אפלוויט להתעניין יותר ויותר באסטרולוגיה ולזנוח את אמונותו הנוצרית המסורתית.
עד מהרה החלה אפלווייט לחיות יחד עם נטלס באותה דירה, אף על פי שהם התגוררו יחד, מערכת היחסים שלהם לא הייתה מינית ולמעשה הגשימה את משאלתו ארוכת השנים של אפלוויט לקיים מערכת יחסים עמוקה ואוהבת, אך אפלטונית.
נטלס הייתה נשואה ואם לארבעה ילדים, אך לאחר שהקשר בינה לבין אפלוויט התהדק, התגרשה מבעלה ואיבדה את המשמורת על ילדיה.
במקביל, אפלוויט ניתק לצמיתות את כל קשריו עם בני משפחתו.
באוגוסט 1974, אפלוויט נעצר בהרלינגן שבטקסס על כך שלא החזיר מכונית ששכר במיזורי.
ללאחר שחרורו של אפלוויט, נטלס והוא טענו כי "החליטו ליצור קשר עם חוצנים" והחלו לחפש חסידים בעלי דעות דומות לשלהם.
הם פרסמו מספר פרסומות לפגישות, בהן גייסו תלמידים, אותם כינו ה"צוות".
במפגשים אלה, הם התיימרו לייצג יצורים שבאו מכוכב אחר וטענו שמי שיסכימו לקחת חלק בניסוי יגיע לרמה אבולוציונית גבוהה יותר.
עד 1975, אפלוויט ונטלס קיבלו את השמו "בו" ו"פיפ" ככינויים.
אפלוויט האמין שהפרדה מוחלטת מתשוקות העולם היא תנאי מוקדם להתעלות לרמה הבאה של האבולוציה והדגיש קטעים בברית החדשה שבהם דיבר ישו על נטישת רכוש וממון.
בעקבות דברים אלו, חברי הכת קיבלו הוראה לוותר על קשרים עם חברים ובני משפחה, כמו כן, נאסר עליהם להשתמש בסמים, אלכוהול ותכשיטים ולהביע כל סממן של מיניות.
מלבד זאת, תחילה חברי הכת נאלצו לוותר על שמותיהם תוך אימוץ שמות מקראיים אך עד מהרה החליטו אפלוויט ונטלס כי יש להוסיף לשמות הקיימים "ודי".
השניים בדרך כלל התגוררו עם מאמינהם בחניוני לילה מרוחקים.
באפריל 1975 הפסיקו השניים לקיים מפגשים פומביים בציבור והחלו להתמקד בחיזוק הקשר עם קבוצת החסידים שאספו.
ביוני 1976, הם אספו את חסידיהם ביער הלאומי מדיסין בדרום מזרח ויומינג והבטיחו ביקור של עב"מים אך תוך זמן קצר החליטו על ביטול הביקור.
לאחר מכן, החליטו השניים לפצל את הכת למספר קבצות קטנות, אותם הם כינו "קבוצות כוכבים".
ב-1980 היו לאפלוויט ונטלס כ-80 חסידים, רבים מהם החזיקו בעבודות, לעיתים קרובות בעבודה עם מחשבים או כמכונאי רכב.
ב-1982, הזוג איפשר לתלמידיהם ליצור קשר עם משפחותיהם.
בהמשך הם איפשרו אף לבקר קרובי משפחה במהלך יום האם.
ב-1983, נאלצה נטלס לעבור ניתוח לכריתת עין עקב מחלת סרטן, גם לאחר הניתוח הרופא שלה הודיע לה שהמחלה כבר מתפשטת בשאר גופה.
עם זאת, נטלס הצהירה שהרופא היה בור וטיפש והאמינה יחד עם אפלווייט שהיא לא יכולה למות, שכן עליהם לעלות יחד על החללית שתיקח אותם ל"שלב הבא של האבולוציה".
על אף אמונות אלו, הסרטן שלה המשיך להחמיר עד שהגיע לכבד שלה.
נטלס נפטרה ממחלת הסרטן ב-19 ביוני 1985, בבית החולים פארקלנד ממוריאל בדאלאס שבטקסס.
לאחר מותה, אפלוויט סיפר לחברי הכת כי היא "נסעה לשלב הבא" ו"הייתה לה אנרגיה רבה מדי כדי להישאר על כדור הארץ".
ניסיונו להסביר את מותה במונחי הדוקטרינה של הכת הצליח ומנע את עזיבתו של כל חבר פרט לאחד.
עם השנים, הדיכאון והפרנויות של אפלוויט החמירו עד שהגיעו לשיאן בהתאבדותה ההמונית של הכת ב-1997, בעת הופעת שביט הייל-בופ.
בונסאי (ביפנית: 盆栽; מילולית: "גננות על מגש") היא אמנות גידול עצים בכלים שטוחים בצורה השומרת את הצמח ננסי על ידי גיזום קפדני בשורשיו וענפיו.
פיתוח הבונסאי הוא אמנות יפנית עתיקה שמטרתה ליצור צורות אסתטיות נעימות.
קביעת השם "בונסאי" נעשתה בתחילת המאה ה-19 על ידי קבוצת מלומדים שהתכנסה כדי לדון בסגנונות השונים של גידול עצים מיניאטוריים.
השם נבחר כדרך להבדיל את הסגנון שהתפתח, מהנוהג המקובל על משפחות רבות ביפן, של גידול שיח פורח (בדרך כלל אזיליאה) בקערה, שנקרא "האצ'י נו קי".
מקור ההשראה לבונסאי הוא נופי הטבע ביפן.
בארץ זו ישנם הרים גבוהים ויערות ירוקי עד.
העצים בנקיקי הסלעים או כאלה שענפיהם השתלשלו מעל למצוקים, נתגמדו לעיתים קרובות למידות זעירות, נוכח תנאי גידולם הקשים.
יצירות הבונסאי מחקות, אם כך, את פלאי הטבע.
אמנות הפּנג'ינג הסינית היא אמנות דומה שקדמה לבונסאי היפנית.
אמנות הבונסאי החלה למעשה בסין לפני יותר מ-2,000 שנים.
שמה של אמנות זו היה פֶּנזַאי, והוא נכתב באותן אותיות האנזי שמאוחר יותר שימשו לכתיבת שמו ביפנית באותיות הקאנג'י שמופיעות בפסקה הראשונה.
ליפן הגיעה אמנות הבונסאי בתקופת שושלת סונג הסינית (במאה ה-13 לערך), ובו-בעת היגרה אמנות זו גם לקוריאה, שם היא נקראת בונג'אי.
אמנות הגידול של עצים ננסיים בסין נקראת כיום פנג'ינג וכיוון שייעודם של רוב העצים באמנות זו להיות מוצגים בחוץ, הם לרוב גדולים ועמידים יותר ממקביליהם היפניים.
בארמון הקיסרי של הקיסר היפני ישנו אוסף בונסאי של 350 עצים ננסיים.
אל ארצות המערב הגיעה אמנות הבונסאי בסוף המאה ה-19 ובעיקר לאחר מלחמת העולם השנייה, בעקבות שהיית חיל המצב האמריקאי ביפן, כשהחיילים למדו להכיר ולהעריך אמנות ייחודית זו.
בעשרות השנים האחרונות התפתח מאד תחום הבונסאי בארצות רבות.
על בסיס מסורת הבונסאי היפאני מופיעים במערב כיווני מחשבה ועיצוב אמנותי שנובעים ממחשבה מקורית, מנופים ומסוגי עצים מקומיים.
עץ בונסאי אינו צמח גמדי מבחינה גנטית, ולכן יש לשמור אותו ננסי על ידי טיפוח, עיצוב וגיזום מתמידים.
אמן הבונסאי שואף לעצב עץ שייראה עתיק, רב שנים.
גיזום וקיצור הדרגתי של שורשי העץ אחת לשנה או שנתיים מאפשרים את חיות העץ עם בית שורשים קטן יחסית בכלי שטוח.
ישנה טענה שעץ בונסאי המתוחזק היטב יאריך ימים יותר מעץ רגיל מאותו הזן.
אולם, הבונסאי זקוק לטיפול רב מאוד, וטיפול שגוי אפילו במקצת עלול להביא למותו של הצמח.
אחזקת הבונסאי השוטפת, דורשת משטרי השקיה ודישון קבועים וכן טיפול במזיקים ובמחלות.
מצע הגידול של עץ הבונסאי מאופיין בדרך כלל בכושר ניקוז גבוה, והוא מוחלף אחת למספר שנים בהתאם לצורך.
חורי הניקוז בעציץ בונסאי, גדולים יותר מהמקובל בעציצים רגילים.
עציצי בונסאי מאופיינים גם בהגבהה של תחתית העציץ המאפשרת כניסת אוויר ואור אשר מונעים את הצצת השורשים ויציאתם מתוך חורי הניקוז.
ישנם סגנונות עיצוב רבים לעצי בונסאי, בהם שישה הנחשבים לסגנונות שבבסיסו של העיצוב היפני הקלאסי-מסורתי: זקוף רשמי (chokkan - formal upright), זקוף לא-רשמי (moyogi - informal upright), נטוי (shakkan - slanting), מניפה-מטאטא (hokidach - broom), משתפל (kengai - cascade), חצי משתפל (han kengai - semi cascade).
סגנון זקוף רשמי (ביפנית chokkan): כפי שרומז השם, זהו עץ בעל גזע ישר עם התחדדות מושלמת לכל אורכו וחלוקת הענפים מאוזנת, צורת העיצוב מדמה עץ הגדל בתנאים אופטימליים של אור ובלא צורך להתמודד עם עצים מתחרים.
סגנון זה מתאים בעיקר לעצים מחטניים כמו אורנים וערערים.
סגנון זקוף לא-רשמי (ביפנית moyogi): זהו הסגנון הנפוץ ביותר בבונסאי כמו גם בטבע, והוא קל יחסית לעיצוב.
הגזע הוא בעל תנועה לכל אורכו וכן נשמרת התחדדות עד לצמרת.
סגנון זה מתאים למרבית העצים.
סגנון נטוי (ביפנית shakkan): העיצוב בסגנון זה הוא בדומה לסגנונות האחרים, כאשר הגזע נוטה הצידה לכיוון אחד דומיננטי ובזווית של 60 עד 80 מעלות ביחס לקרקע.
סגנון זה מדמה עץ הגדל במדרון או בתנאי רוח קשים.
בדרך כלל הענף התחתון פונה נגד נטיית הגזע במטרה ליצור איזון וכך גם השורש הדומיננטי שפונה כנגד נטיית העץ.
השתילה בסגנון זה תיעשה בדרך כלל בצידו של העציץ.
סגנון מניפה (ביפנית hokidach): סגנון המיוחד בהסתעפות הענפים העשירה והסימטרית שלו היוצאת מהשליש הראשון של הגזע בצורת מניפה.
הגזע ישר, זקוף ומתחדד במתינות ואינו ממשיך לחלקו העליון של העץ.
סגנון זה מתאים במיוחד לעצים נשירים.
סגנון משתפל (ביפנית kengai): סגנון מיוחד זה מדמה עץ הגדל בצידי צוק תלול ובתנאי טבע קשים כמו מפולות אבנים ושלג נערם, הגורמים לענפיו להשתפל מטה אל עבר המדרון.
חלקו העליון של העץ מעוצב כצמרת הנמצאת מעל שפת העציץ והשתפלות הענפים מטה היא בזווית חדה ותגיע עד מתחת לבסיסו של העציץ הגבוה בו הוא שתול.
הענפים שיוצאים מן הגזע פונים הצידה בצורה אופקית ומאוזנת.
סגנון חצי משתפל (ביפנית han kengai): בדומה לסגנון המשתפל גם סגנון זה מאפיין תנאי גידול קיצוניים.
צמרתו של העץ המשתפל למחצה תהיה מעל בסיס הגזע וענפי עץ המעוצב בסגנון זה לעולם לא ירדו מעבר לתחתית העציץ.
בנוסף לסגנונות אלה ישנם שלל סגנונות עיצוב נוספים:
שורת עצים (raft) – שורת העצים, כפי שרומז השם, היא לקיחת עץ קיים ונטיעתו על הצד כך שמרבית הענפים שלו מתארים שדרת עצים בקו ישר, צורת סינוס או קבוצות עצים.
כל שורות העצים צריכות לתת אשליה של שתילת קבוצת עצים, אך למעשה מדובר בעץ יחיד, וליתר דיוק ענפים של העץ המקורי.
מינימליסטי (literati) – ה"מינימליסטי" הוא הקשה מכולם להגדרה.
בפשטות ניתן לומר כי ה"מינימליסטי" הוא סגנון של יצירת עץ הנותן תחושה שהעץ נאבק עם תנאי הטבע הקשים ובניסיון להגיע אל אור השמש.
וכן סגנון חורש-קבוצת עצים (Forest - Group Planting), סגנון סחוף רוחות (Windswept), סגנון בכותי (Weeping Branch),סגנון חשוף שורשים על סלע (Roots over Rock) ועוד.
בחלק מארצות המזרח הרחוק ובעיקר בסין נפוץ גם הפנג'ינג (Penjing, בסינית: jing נוף Pen בעציץ).
מדובר בעצים המעוצבים בסגנונות הבונסאי השונים אשר שתולים בהרמוניה על גבי תבנית, אבן או עציץ ומתארת נוף מסוים או לעיתים אירוע בטבע.
מקובל לשלב בסגנון זה פסלונים זעירים של דמויות אנושיות, חיות, בקתות ועוד.
בפארק מיני ישראל שבלטרון נטועים 20,000 עצים בעיצובי בונסאי הפזורים בין הדגמים.
המיוחד בעצים שבפארק שהם מייצגים את הצומח הארץ ישראלי.
מארגנים מדי שנה כנס בונסאי שנתי בו מתקיימת תצוגת עצי בונסאי של אמני בונסאי בישראל וכן מתקיימות סדנאות והדגמות בתחום.
בפלנתניה – מרכז חלל, מדע ותרבות בנתניה ישנו גן יפני ובו יש מבחר עצי בונסאי, ביניהם זית אירופי, מילה סורית, חרוב מצוי, אלון התבור ועוד.
בוננזה היא סדרת טלוויזיה אמריקנית בסוגת מערבון, ששודרה ברשת NBC מספטמבר 1959 עד ינואר 1973, והייתה סדרת הטלוויזיה הראשונה שצולמה בצבע.
זירת ההתרחשות שלה היא המערב הפרוע, בשנות ה-60 של המאה ה-19. היוצר והמפיק המקורי של הסדרה היה דייוויד דורטורט.
במשך 14 עונות הסדרה הופקו 430 פרקים.
גיבורי הסדרה הם בני משפחת קרטרייט, שמנהלים חווה גדולה בשם הפונדרוסה בנבדה, בסמוך לאגם טאהו - האב האלמן בן (לורן גרין), והבנים (מאמהות נפרדות) אדם (פרנל רוברטס), הוס (דן בלוקר) וג'ו (מייקל לנדון).
העיר הקרובה ביותר לחוותם היא וירג'יניה סיטי.
בשנים 1967-1964 זכתה הסדרה לרייטינג הגבוה ביותר בארצות הברית, ובשנת 1965 השחקן פרנל רוברטס עזב לטובת הקולנוע ולצוות נוספו שחקנים חדשים.
השחקן מייקל לנדון כתב וביים חלק מהפרקים בעונות האחרונות.
במאי 1972 מת השחקן דן בלוקר, ובינואר 1973 הסדרה בוטלה.
בשנת 2001 צולמו באוסטרליה 20 פרקים של סדרת המשך בשם "פונדרוסה".
אחד מפרקי הסדרה זכה בפרס פרש הברונזה בשנת 1970.
בוניפקיוס השמיני (או "בוניפציוס השמיני" או "בוניפצ'יוס השמיני", בלטינית: Bonifacius VIII; 1235 – 11 באוקטובר 1303) היה אפיפיור מ-24 בדצמבר 1294 עד מותו.
נולד בעיר אנאני בחבל לטיום שבאיטליה (מדרום מזרח לרומא), והוטבל בשם בנדטו גאטאני.
ב-1294 שכנע את קודמו, סלסטינוס החמישי, להתפטר אחרי שכיהן כאפיפיור חמישה חודשים בלבד.
בוניפקיוס נבחר לאפיפיור במקומו וכדי להבטיח שלא יחזור כלא את סלסטינוס בטירת פומון.
באותה שנה נכנס פיליפ הרביעי מלך צרפת עם צבאו לחבל גסקוניה (בדרום מערב צרפת) שהיה בידי האנגלים, ואדוארד הראשון מלך אנגליה הכריז מלחמה על צרפת.
כדי לממן את הוצאות המלחמה הטילו שני המלכים מיסים על רכושה ואנשיה של הכנסייה.
ראשי הכנסייה בצרפת פנו לעזרת בוניפקיוס השמיני שהטיל צו האוסר על מיסוי הכנסייה ללא הסכמתו של האפיפיור (פברואר 1296).
בתגובה, גירש פיליפ הרביעי מצרפת את נציגי האפיפיור.
בספטמבר של אותה שנה ריכך בוניפקיוס השמיני את עמדתו, ושני המלכים הסכימו שישמש בורר בסכסוך ביניהם.
בוניפקיוס השמיני הכריז על 1300 כשנת יובל.
המונים מלאו את רחובותיה של רומא, הכנסייה זכתה בהכנסות ממכירת מזון, והאפיפיור היה בשיאו.
אך ב-1301 פרץ ריב בין עוזריו של פיליפ הרביעי לבין נציג האפיפיור בצרפת, שהועמד למשפט באשמת המרדה ונכלא.
בוניפקיוס דרש לשחררו מיד, והטיל צו האוסר על השלטון החילוני לשפוט איש כנסייה (דצמבר 1301).
המלך זימן לראשונה את אספת המעמדות הצרפתית (האצולה, הכמורה והמעמד הבינוני) שהודיעו לאפיפיור בכתב, כל אחד בנפרד, כי הם תומכים בשלטון החילוני.
בתגובה, פרסם בוניפקיוס השמיני את איגרתו "אחת קדושה" שבה טען לעליונות האפיפיור על כל שלטון חילוני (אוקטובר 1302).
במרץ וביוני 1303 זימן פיליפ הרביעי את מועצתו שהכריזה על בוניפקיוס השמיני כעריץ מושחת, ודרשה את פיטוריו על ידי מועצת הכנסייה ברומא.
האפיפיור טען כי הוא בלבד מוסמך לכנס את מועצת הכנסייה, והוציא צו נידוי נגד מלך צרפת.
אך לפני שסיפק בידו לעשות דבר, בספטמבר 1303 השתלטו אלפיים שכירי חרב של פיליפ הרביעי על ארמון האפיפיור בעיר מולדתו אנאני (בעת ששהה שם, ככל הנראה, לשם חופשה), והחזיקו אותו שם במעצר.
אנשי אנאני, בעזרתם של 400 פרשים, שחררו אותו ממעצר והביאו אותו אל הוותיקן ברומא, שם נפטר כתוצאה ממחלה באוקטובר 1303. לאחר מותו נבחר בנדיקטוס האחד עשר כמחליפו לאפיפיור.
בוניפציוס הקדוש הוא מבשר הנצרות בגרמניה.
בוניפציוס נולד כווינפריד או וינפרית' בעיירה קרדיטון, כיום במחוז דבון שבאנגליה ויצא משם, כחלק מקבוצת הנזירים שליוו את ויליברורד למסע מיסיונרי להפצת הנצרות ברחבי האימפריה הפרנקונית במאה ה-8.
את שמו הרומי "בוניפציוס" קיבל מהאפיפיור גרגוריוס השני.
ב-719 קיבל מינוי לשליחותו מאת האפיפיור, ב-723 קיבל חסות מאת קרל מרטל.
ב-722 קיבל מינוי כבישוף ללא דיוקסיה מוגדרת ועשור לאחר מכן לארכיבישוף בתואר "הארכיבישוף של הגרמנים".
בוניפיציוס דיווח לאפיפיור כי הצליח לנצר כ-100,000 עובדי אלילים גרמאנים.
וכי בהגיעו לבוואריה, מצא שם רק בישוף אחד – את ויוילו.
לכן מינה וקידש עוד שלושה בישופים, וזאת בהסכמתם של דוכס בוואריה אודילו ואצילי הארץ.
וכי חילק את בוואריה לארבע פרוכיות כך שלכל אחד מהבישופים יהיה מחוז משלו.
בשנים 742–747 השתתף כשליחו של האפיפיור בשלוש ועידות כנסייתיות שעסקו בנוהלי חייהם של נזירים, כמרים וחילונים.
ב-742 הציע להחיל על כל המנזרים בממלכה הפרנקית את תקנון הנזורה של בנדיקטוס.
משנת 751 ישב במנזר פולדה שבפרנקוניה ומשם ניהל את פעולתו.
בשנת 753, אחרי מותו של נותן חסותו – קרלומן (Carloman), החליט בוניפציוס לצאת למסע לפריזיה, שם נרצח בידי עובדי אלילים שלפי גרסה אחת זעמו על ניסיונו לבטל את דתם ולפי גרסה אחרת חשבו שהשיירה נושאת איתה חפצי ערך.
בּוּנְקֶר (מאנגלית: Bunker, בעברית: מִבְצוֹר) הוא מבנה מבוצר הממוקם, כולו או בחלקו, מתחת לפני האדמה.
בונקרים מיועדים להגן על יושביהם מפני תנאים מסוכנים המתקיימים על פני הקרקע, כגון לחימה או תנאי מזג אוויר קשים באופן קיצוני.
עקב זאת, בנוי הבונקר כך שיוכל לספוג פגיעה מבלי לקרוס: קירותיו עבים במיוחד ובנויים בטון מזוין, חלונותיו (אם קיימים) בנויים כחרכים צרים ודלתותיו הן דלתות ברזל כבדות.
באזורי לחימה, משמשים בונקרים להגנה על מפקדות צבאיות, על מאגרי תחמושת והספקה ועל לוחמים המסתתרים בהם בהמתנה ליציאה להתקפה, כשישנם גם בונקרים הבנויים כך שיושביהם יכולים ללחום מתוכם.
בונקר נועד לעמוד במתקפות צבאיות כגון התקפת טילים בליסטיים, התקפת ארטילריה וחלקם אף תוכננו לעמוד בהתקפות נשק להשמדה המונית.
שלא בקוי החזית, משמשים בונקרים להגנה על ראשי ממשל ומקבלי החלטות אחרים, כמו גם על אוכלוסייה אזרחית שאיננה לוחמת, מפני התקפות צבאיות.
במהלך מלחמת העולם הראשונה והשנייה התעצם השימוש בבונקרים כנקודות פיקוד ולמטרות אחסון כלי נשק ואספקה.
בונקר אזרחי-פרטי הוא בונקר שנבנה על ידי גורמים פרטיים לשימושם ולא על ידי המדינה.
בונקר שכזה משמש למעשה כמקלט משודרג, שנועד לספק הגנה לקבוצה קטנה של אזרחים, לאורך זמן.
לכן, בשונה מבונקר לחימה או פיקוד, יינתן בו דגש רב יותר על איכות המחיה והנוחות בזמן השהות בבונקר ועל אחסון של צורכי מחיה ומזון רבים.
בהתאם להשקעה, הבונקר יכול לכלול שירותים ומקלחות, סלון, חדר שינה, חשמל, פינוי שפכים ועוד.
בונקר אזרחי-פרטי ייבנה בדרך כלל בסמוך למגורי היום-יום של בעליו, כדי להקל ולזרז את המעבר לבונקר ביום פקודה, או במיקום נידח ומרוחק, מאחר שבשונה מבונקר לחימה או פיקוד אין הוא חייב להימצא באזורי לחימה או בקרבת מוקדי שליטה.
קיימות בשוק מספר חברות פרטיות המתמחות בנושא תכנון והקמת בונקרים אזרחיים-פרטיים.
בונקר מסחרי ישמש לרוב לאחסון חומרי פסולת, אחסון מזון ושרתי מחשב ומידע.
בונקרים אלה נבנים גם לצורך ביצוע ניסויים מסוכנים, לדוגמה: בדיקת מנועי טילים, ובדיקת חומרים רדיו-אקטיביים.
בשנת 2010 נחשף הבונקר המאחסן את שרתי ויקיליקס.
בונקר זה מתוכנן כך שיוכל לאחסן בבטחה חומרי נפץ, ויעמוד בפני פיצוץ פנימי.
בונקר תחמושת ייבנה כך שכולו מתחת לפני האדמה או שהוא מוקף בסוללת עפר גבוהה ועבה, כדי להגביל את הנזק המשני העלול להיווצר עקב פיצוץ התחמושת שבו.
עמדות ארטילריה נייחת בנויות לעיתים כבונקר.
בונקר שכזה בנוי כך שיגן על הצוות שמפעיל את הנשק, התחמושות וכן על כלי הנשק עצמו, ומאפשר לרוב ירי של כלי הנשק הארטילרי מתוכו, אף על פי שהדבר מצמצם את שדה הירי של הנשק.
ארטילריה נייחת היא לרוב תותח או מרגמה כבדים במיוחד ובעלי קוטר גדול מאוד ולכן קיים הצורך למקמה בתוך בונקר, עקב הקושי להגן עליה באמצעות תמרון ותנועה שלה.
בשדה הקרב הקרקעי נעה חזית הלחימה במהלך הקרבות ואיננה קבועה ומשום כך ארטילריה נייחת משמשת בקוי לחימה שמיקומם אינו משתנה במהלך הקרבות, כגון קווי חוף או מעברים קרקעיים חיוניים (גשרים חיוניים וכדומה).
לכן, ניתן למצוא בונקרים ארטילריים בעיקר בקרבת החוף.
עקב היותם מבנים שנועדו מראש לעמוד בפני מתקפה עזה, מהווים בונקרים אתגר משמעותי בכל האמור בהשמדתם ובפגיעה בתוכנם.
קיימות שתי גישות עקריות להתמודדות עם אתגר זה: הגישה הראשונה מסתמכת בשלב ראשון על הפגזה וירי רציפים על הבונקר, כדי שהנמצאים בו לא יוכלו להימלט ויתקשו להגיב בירי מתוך הבונקר, ובשלב שני על התקפת הבונקר באמצעות כוח קרקעי, במטרה ליצור נקודת פריצה לתוכו ולטהרו.
הגישה השנייה מסתמכת על נשק ייעודי, שפותח במיוחד למטרת השמדת בונקרים, המתבסס על מהירות פגיעה גבוהה במיוחד ועל מבנה קשיח במיוחד כדי לחדור לחלל הבונקר ולהתפוצץ (דוגמה לנשק שכזה היא פצצה מפצחת בונקרים).
מאחר שהבונקר בנוי כחלל סגור בעל קירות עבים ועמידים במיוחד, הרי שלגלי ההדף והחום של פיצוץ המתרחש בתוכו אין מרחב מספיק להתפזר ולהתפוגג.
עובדה זו, שהיא תוצאה של רצון להגן על יושבי הבונקר, הופכת את הבונקר עצמו ואת יושביו לפגיעים במיוחד לפיצוץ המתרחש בתוכו.
לאור זאת, אמצעי חימוש תרמובארי יעילים במיוחד להשמדת בונקרים ולפגיעה בתכולתם, אם הם מצליחים לחדור לתוכם.
בשנת 2002 החלו בבניית בונקר בהרי ירושלים, שבו שוכן המרכז לניהול משברים לאומיים.
הבונקר מכיל חדרי ישיבות ומשרדים, מערכות הגנה מפני לוחמה כימית וביולוגית והוא מאפשר לראשי המדינה להמשיך לנהל אותה במצב חירום.
בשנת 2014 הכריז בנק ישראל כי יבנה בונקר בעלות של 74 מיליון ש"ח.
בבונקר ימוקמו חדרי השליטה והבקרה וחדרי המחשב של הבנק, והם ייבנו מתחת לאדמה בירושלים.
בשנת 2016 פורסם כי בנק ישראל קיבל היתר בנייה לבונקר מעיריית ירושלים, ובנוסף פורסמו בטעות מסמכים סודיים אודות הבונקר באתר העירייה.
האפיפיור בוניפקיוס הראשון היה האפיפיור ה-42 למניין, כיהן בתפקיד מ-29 בדצמבר 418 עד 4 בספטמבר 422, והיה בן זמנו של אוגוסטינוס הקדוש, אשר הקדיש לו כמה מיצירותיו.
מעט ידוע על חייו לפני כהונתו כאפיפיור.
ה"ליבר פונטיפיקליס" מכנה אותו רומאי, ובנו של הכומר ג'וקונדוס.
הוא ככל-הנראה הוסמך לכמורה על-ידי האפיפיור דמסוס הראשון, ושימש כשליחו של אינוקנטיוס הראשון בקונסטנטינופול.
עם מותו של האפיפיור זוסימוס, הציגו שני צדדים מועמד משלהם למשרת האפיפיור.
האחד היה בוניפקיוס והשני אולאליוס.
גאלא פלקידיה, בת זוגו של הקיסר קונסטנטיוס השלישי, קיסר האימפריה הרומית המערבית, ביקשה מאחיה, הקיסר פלביוס אוגוסטוס הונוריוס להתערב, והוא פרסם צו שהורה לשני המועמדים לעזוב את רומא.
בחג הפסחא שלאחר מכן, חזר אולאליוס לעיר כדי לחגוג את החג, וכאשר הקיסר הונוריוס שמע על כך, נלקחה דרגתו של אולאליוס ממנו, וב-28 בדצמבר 418 הפך בוניפקיוס לאפיפיור.
האפיפיור בוניפקיוס הראשון המשיך את ההתנגדות לפלגיאניזם, שכנע את הקיסר תאודוסיוס השני להחזיר את איליריקיום לשלטון הקיסרות המערבית והגן על זכויות הכס הקדוש.
בוניפקיוס השני כיהן כאפיפיור מ-22 בספטמבר 530 ועד מותו.
בוניפקיוס, בנו של סיגיסבולד (Sigisbald), ממשפחה אוסטרוגותית היה האפיפיור הראשון ממוצא גרמאני.
בוניפקיוס מונה לאפיפיור בשל לחץ רב שהפעילו מלך האוסטרוגותים אתאלאריק וקודמו של בוניפקיוס, האפיפיור פליקס הרביעי על החשמנים הבוחרים.
על אף לחץ זה נבחר לתפקיד ב-22 בספטמבר דיוסקורוס.
רק מותו של דיוסקורוס ב-14 באוקטובר באותה שנה הביאה למינויו של בוניפקיוס בו תמך מיעוט מהחשמנים.
בעקבות מינוי זה הפך בוניפקיוס, שהיה עד אז אנטי-אפיפיור לאפיפיור, ואילו דיוסקורוס שנבחר כדין על ידי מרבית החשמנים נחשב לאנטי-אפיפיור.
בוניפקיוס כינס סינוד במסגרתו נודה דיוסקורוס והוצא אל מחוץ לכנסייה, וכן הוכרחו החשמנים שהצביעו נגדו לבטל את הצבעתם ולהפוך את בחירתו לחוקית.
בסינוד שנערך בשנת 531 קבע בוניפקיוס חוקה לפיה יכול אפיפיור לבחור את יורשו.
הכמורה הגבוהה הסכימה לכך, ואף ליורש המוצע - ויגיליוס (שבסוף נהיה אפיפיור אחרי פרישתו של האפיפיור סילבריוס), אולם החוקה ספגה ביקורת בקרב הציבור והשלטון האוסטרוגותי, ובוניפקיוס נאלץ לשרוף את החוקה.
בוניפקיוס הורה על שינוי שיטת ספירת השנים בלוח השנה מ"Ab urbe condita" ("ייסוד העיר רומי") ל"Anno Domini" - "שנת הולדת האל".
בוניפקיוס השלישי כיהן כאפיפיור מ-19 בפברואר 607 ועד פטירתו באותה שנה.
על אף תקופת כהונתו הקצרה, הייתה לפעולותיו השפעה רבה על מעמד האפיפיורות בדורות הבאים.
בוניפקיוס היה בנו של יוחנן קאטאאדיוק, רומאי ממוצא יווני.
בעת שכיהן כדיאקון הרשים בוניפקיוס את האפיפיור גרגוריוס הראשון, אשר בשנת 603 מינה אותו לתפקיד האפוקריסיאריוס (הנונציו לחצר הקיסרית של האימפריה הביזנטית), תפקיד בו כיהן עד שנת 606. בתפקיד זה יצר בוניפקיוס קשרים עם הקיסר פוקאס וזכה להערכה רבה של הקיסר.
לאחר מותו של האפיפיור סאביניאנוס בפברואר 606 נבחר בוניפקיוס לתפקיד האפיפיור, אולם שב לרומא מקונסטנטינופול רק שנה לאחר מכן.
לא ברורה סיבת האינטרגנום הארוך.
ישנה סברה כי המתנה זו נבעה ממחלוקות אודות בחירתו - לפי סברה זו בוניפקיוס סירב לקבל את התפקיד כל עוד התקיימו מחלוקות אלה.
בהגיעו לרומא הוציא בוניפקיוס צו האוסר על דיון במינוי יורש לאפיפיור במהלך כהונתו של אפיפיור מכהן.
על פי צו זה, העובר על הצו יוחרם.
צו נוסף שהוציא קבע כי לא יבחר אפיפיור חדש קודם לחלוף שלושה ימים ממותו של האפיפיור הקודם - וזאת במטרה שהבחירות לכהונה יתקיימו באופן חופשי מלחצים.
שני צווים אלה קבעו את אופן בחירת האפיפיור ופועלים לפיהם גם כיום.
בשל יחסיו הקרובים עם הקיסר הביזנטי, קיבל בוניפקיוס הכרזה מהקיסר הקובע כי האפיפיור היושב ברומא עומד מעל כל הכנסיות האחרות (הכרזה הדומה לזו שהוציא הקיסר יוסטיניאנוס הראשון שמונים שנה קודם לכן).
ההכרזה העניקה את התואר "ההגמון העולמי" להגמון של רומא - צו אשר בפועל סיכל את מאמציו של ההגמון קיריאקוס מקונסטנטינופול לשאת בתואר זה.
בוניפקיוס נפטר ב-12 בנובמבר 607 ונקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש ברומא.
בוניפקיוס הרביעי היה האפיפיור מ-25 בספטמבר 608 ועד פטירתו.
בוניפקיוס היה בנו של יוחנן, רופא מל'אקווילה.
בתקופת כהונתו של האפיפיור גרגוריוס הראשון כיהן בוניפקיוס כדיאקון.
בוניפקיוס קיבל את רשותו של קיסר האימפריה הביזנטית פוקאס להפוך את הפנתאון ברומא, מקדש אשר נבנה על ידי מרקוס ויפסניוס אגריפה לאלים הרומיים יופיטר, ונוס ומארס, לכנסייה נוצרית.
ב-1 בנובמבר באותה שונה הוקדש הפנתאון כ"כנסיית מרים הקדושה של הקדושים המעונים" (Santa Maria ad Martyres).
היה זה המקרה הראשון בו מקדש פגני ברומא הפך לכנסייה נוצרית.
בוניפקיוס נבחר לתפקיד האפיפיור לאחר אינטרגנום של תשעה חודשים, לאחר מותו של בוניפקיוס השלישי.
בדה ונרביליס מציין כי מליטוס, ההגמון הראשון של לונדון נסע לרומא להתייעץ עם בוניפיקיוס על דרכה של הנצרות באנגליה.
בוניפקיוס נקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש, ולימים הוכרז כקדוש נוצרי.
יום חגו הוא 25 במאי.
עצמותיו הועברו מספר פעמים בתוך הבזיליקה: במהלך המאה התשיעית או העשירית, במהלך המאה ה-13, בהוראתו של בוניפקיוס השמיני וב-21 באוקטובר 1603 עם יסוד הבזיליקה החדשה.
בוניפקיוס החמישי כיהן כאפיפיור מ-23 בדצמבר 619 ועד מותו.
הוא פעל רבות להתנצרותה של אנגליה, וכן קבע בצו שכנסיות יהוו מקום מקלט.
בוניפקיוס נולד בנאפולי ושם אביו היה יוחנן.
לא ידוע רבות אודותיו לפני מינויו לאפיפיור.
הוא נבחר כאפיפיור לאחר שנה של אינטרגנום מאז מותו של קודמו אדאודטוס הראשון, וזאת בשל מלחמת אזרחים שאירעה באיטליה עת שליט רוונה אלאותריוס ניסה לכבוש את רומא (הוא נרצח על ידי צבאו שלו בטרם כבש את העיר).
בדה ונרביליס מציין כי בתקופת כהונתו פעל בוניפקיוס לניצורה של אנגליה, ובמסגרת פעילות אלה הוציא צו המורה שהכנסיות באנגליה יהוו מקום מפלט לפושעים (אם אלה יתנצרו).
בנוסף התכתב בוניפקיוס עם מליטוס ארכיבישוף קנטרברי עם יוסטוס בישוף רוצ'סטר.
בוניפקיוס כתב לאדווין מלך ממלכת נורת'מבריה וניסה לשכנע אותו להתנצר, וכן כתב לרעייתו, הנסיכה אתלבור, נסיכת קנט הנוצרייה, על מנת שזו תפעיל השפעתה על בעלה.
בוניפקיוס מת ב-25 באוקטובר 625 ונקבר בבזיליקת פטרוס הקדוש, ברומא.
בוניפקיוס התשיעי היה האפיפיור ה-203, שכיהן מ-2 בנובמבר 1389 עד מותו.
בוניפקיוס התשיעי נולד בשם פיירו טומצ'לי בממלכת נאפולי.
באוקטובר 1389 מת ברומא אורבנוס השישי, האפיפיור שקדם לו, כתוצאה מנפילה (יש אומרים כתוצאה מהרעלה), ובמקומו נבחר לאפיפיור בוניפקיוס התשיעי.
שלט האצולה שלו היה בדוגמת לוח שחמט.
בשנת 1391 הקים באיזיט הראשון מבצר סמוך לקונסטנטינופול בצד האסייתי של מצר בוספורוס, שכונה אנאדולו היסארי.
בוניפקיוס התשיעי תמך בהקמתן של אוניברסיטת פרארה ואוניברסיטת פאביה.
בוניפיקה הול הוא אחד ממתקני הספורט ברובע בוניפיקה הסמוך לחוף הים של עיר הנמל קופר בסלובניה ולרובע העתיק של העיר.
ברובע בוניפיקה מתחם מלונות וטיילת חוף ולצידם קריית ספורט.
קריית הספורט בקופר כוללת אצטדיון כדורגל קומפקטי שמכיל 4,047 מקומות, מרכז שחייה, מגרשי טניס והיכל ספורט רב תכליתי למשחקי כדורעף, כדוריד ועוד שלצידו גם חדרי סטודיו לאימונים ועוד.
היכל הספורט של העיר נפתח ב-1999 והכיל בתחילה כ-4,500 מקומות לצופים (כולל מקומות עמידה) אך בהמשך נקבע מספר המקומות הקבועים בו ל-2,475 מקומות, חלקם ביציעים מתקפלים.
במופעי מוזיקה האולם יכול לארח עד 6,000 איש.
ב-2004 היה אחד מהאולמות בסלובניה בהם נערכה אליפות אירופה בכדוריד.
במסגרת התוכנית לארח בקופר את אחד הבתים בשלב הראשון של אליפות אירופה בכדורסל 2013, תוכנן להיבנות בקריית הספורט בקופר היכל ספורט חדש בשם "ארנה בוניפיקה" שנועד להכיל 8,000 מקומות.
אך בהמשך הוחלט להסתפק בהרחבת היכל הספורט הישן לכ-5,000 מקומות.
במסגרת השיפוץ שנמשך כחודשיים הוחלפו המושבים באולם, שודרגה מערכת מיזוג האוויר באולם ונבנו יציעי עיתונות ומכובדים חדשים וגם היציעים המתקפלים סביב לפרקט הוחלפו במושבים קבועים.
על פי התוכניות חלק מיציעי העיתונות נבנו למעשה מחוץ לאולם וחוברו במסכים לאולם.
גם סביב לאולם נעשו עבודות גימור חיצוניות למבנה ולשטחים סביבו.
בונסקור (צרפתית: Bonsecours) היא קומונה במחוז סן-מריטים שבחבל נורמנדי שבצרפת.
שטח הקומונה ואוכלוסייתו עומדת (נכון ל-2011) על 6,469 תושבים.
בשטח הקומונה נמצאת כנסיית נוטרדאם דה בונסקור, מהמאה ה-19 (היא נבנתה על יסודות כנסייה בעלת שם זהה מהמאה ה-14).
בונקר הקרב על בריטניה היה חדר מבצעים תת-קרקעי בשטחו של בסיס של חיל האוויר המלכותי בלונדון.
הוא שימש את החיל לניהול ההגנה האווירית על דרום-מזרח בריטניה במהלך מלחמת העולם השנייה, לרבות במהלך הקרב על בריטניה.
כיום משמש הבונקר כאתר מורשת ומוזיאון.
הבונקר הוקם בשנים 1938–1939, במסגרת הכנותיה של בריטניה למלחמה המתקרבת באירופה.
הוא הוקם על ידי קבלן אזרחי, אך בתנאי סודיות, בתחומי בסיס חיל האוויר המלכותי אוקסברידג' (Uxbridge) ברובע הילינגדון שבמערב לונדון.
בבסיס זה שכנה מפקדת להק 11 של פיקוד מטוסי הקרב, שהיה אחראי על ההגנה האווירית של דרום-מזרח בריטניה, לרבות מטרופולין לונדון.
חדר המבצעים של הלהק (למעשה צירוף של חדרים בעלי תפקידים שונים) נמצא במבנה מעל פני הקרקע והוא הועתק אל הבונקר, שהפך למבצעי ב-25 באוגוסט 1939 - ימים מעטים לפני פרוץ המלחמה.
המפלס התחתון של הבונקר נמצא בעומק של 18 מטרים מתחת לפני הקרקע.