tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אדריכלי סגנון התחייה היוונית ראו בעצמם אנשי מקצוע מעולים, והרבו בהשתלמויות ובלימוד ארכאולוגי של סגנון הבניה והעיצוב האדריכלי בתקופת יוון העתיקה.
הגילוי מחדש של יוון הקלאסית
למרות ההערכה העצומה שנרכשה ליוון העתיקה ולתרבותה בקרב שכבת המשכילים באירופה, הרי שכמות המידע האמיתי שבידם עד לאמצע המאה ה-18 הייתה מועטה.
המידע אודות המבנים השונים התבסס בעיקר על כתבים היסטוריים ולא כלל מחקר ארכאולוגי מעשי.
הביקור באתרים היה קשה וכרוך בסכנות רבות.
למעשה, עד לתקופה זו, רק מעטים הגיעו לאתונה וסיירו באתרי העתיקות שלה, בלי שנערך בהם כל מחקר מדעי מוסדר.
בשנת 1762 פורסם ספר המחקר הראשון אודות עתיקות יוון פרי עבודתה של משלחת פרטית בריטית.
בריטניה – המבנה הראשון בסגנון של יוון העתיקה נבנה בשנת 1758, אולם רק בתחילת המאה ה-19עם עלייתה של הלאומיות בחוק האיחוד של 1800, הפך הסגנון למאפיין עיקרי בבניית מבני ציבור.
כמה מהמבנים המפורסמים של לונדון כגון: בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, המוזיאון הבריטי, הגלריה הלאומית (לונדון) ואחרים נבנו בתקופה זו, וקבעו את הדומיננטיות של הסגנון.
גם בסקוטלנד התרחבה הבנייה בסגנון יוון העתיקה, ובעיקר בעיר החדשה באדינבורו שזכתה לכינוי "אתונה של הצפון".
גרמניה – השפעת סגנון האדריכלות של התחייה היוונית באה לידי ביטוי בעיקר בערים ברלין ומינכן, בתמיכת פרידריך וילהלם השני ולודוויג הראשון.
המבנה הראשון שנבנה בסגנון זה היה שער ברנדנבורג בברלין בשנת 1788 אולם את הדחיפה הגדולה ביותר לבניה בסגנון של יוון העתיקה בגרמניה העניקו עבודותיהם של האדריכלים קארל פרידריך שינקל ולאו פון קלנצה.
שינקל פעל בהשפעת הכיבוש הצרפתי שהסתיים ב- 1813 ועיצב למעשה מחדש את ברלין שלאחר הכיבוש.
פון קלנצה עיצב באופן דומה את מינכן לאור חזון הסדר והמוסר הגרמני האידיאליים.
צרפת – סגנון הבניה של יוון העתיקה לא נחשב לפופולרי במיוחד בצרפת הן כמבני ציבור והן כארמונות וטירות פרטיות, ומבנים מעטים בלבד נבנו בסגנון זה בעיקר בתקופת הקיסרות השנייה.
סקנדינביה – מוטיבים שונים הקשורים לסגנון התחייה היוונית שולבו במבנים שרובם נבנו בסגנון הבארוק.
ארצות הברית – אדריכלות בסגנון התחייה היוונית הוצגה בארצות הברית בעיקר בזכותו של תומאס ג'פרסון.
בשנת 1803 מינה את האדריכל בנג'מין הנרי לטרוב כמפקח על הבנייה הציבורית בארצות הברית.
המבנה המפורסם ביותר שלו הוא הקפיטול בוושינגטון הבירה, אך בנוסף אליו תכנן מבני ציבור נוספים בסגנון זה.
תלמידי לטרוב המשיכו את דרכו האדריכלית כשתכננו את רוב המבנים הממשלתיים בארצות הברית, שנבנו במאה ה-19.
קנדה – הושפעה גם היא מן הבנייה המאסיבית בסגנון התחייה היוונית של שכנתה מדרום, אם כי במידה צנועה יותר ופחות ראוותנית.
בניגוד לרושם המתקבל מן המבנים המאוחרים שנבנו בסגנון האדריכלי של התחייה היוונית, ולפיו כל המבנים היו בגוונים של לבן, הרי שממצאים בחפירות ארכאולוגיות העלו כי ייתכן וחלק מן המבנים היו צבועים גם בצבעים אחרים.
האדריכל הצרפתי ז'ק איגנס היטורף טען כי המקדשים ביוון העתיקה היו צבועים בגוון של אוכרה, ואילו הפיתוחים והקישוטים של המבנה הודגשו באדום, כחול, ירוק, וזהב.
רעיונות אלה עוררו חילוקי דעות עזים בקרב אנשי המקצוע, מכיוון שאצרו בתוכם קריאת תיגר מהותית על הרעיון האוטופי הטבעי והנקי של העבר הקלאסי.
התחלה הוא מותחן מדע בדיוני אמריקאי-בריטי שיצא לאקרנים ב-16 ביולי 2010, שנכתב, הופק ובוים על ידי כריסטופר נולאן.
בסרט מככבים השחקנים לאונרדו דיקפריו, קן ואטאנבה, ג'וזף גורדון-לוויט, טום הארדי, מריון קוטיאר, אליוט פייג' (אז אלן פייג'), קיליאן מרפי ומייקל קיין.
הסרט יצא לאקרנים בפורמט IMAX בשנת 2010.
בסרט מגלם דיקפריו את דמותו של דום קוב, שעוסק בגנבת מחשבות ורעיונות ממוחם של בני-אדם בזמן שהם במצב לא-מודע ושרויים בתוך חלום.
הכישרון המיוחד של קוב הופך אותו לגנב מבוקש בריגול תעשייתי, אבל באותו זמן לפושע מבוקש ולאדם ששילם מחיר אישי ואיבד את הדברים החשובים לו בחייו.
במשימתו האחרונה מקבל קוב הזדמנות לקבל חזרה את מה שאיבד, ולשם כך עליו ליצור את פעולת ה"השתלה": במקום לגנוב רעיון, עליו לשתול רעיון בתוך מוחו של אדם אחר.
הסרט גרף יותר מ-290 מיליון דולר בארצות הברית בלבד ויותר מ-820 מיליון דולר בכל העולם.
הוא זכה בארבעה פרסי אוסקר, בקטגוריות משניות יחסית: הצילום, האפקטים החזותיים, מיקס הסאונד ועריכת הסאונד ובשלושה פרסי באפטא לקולנוע בקטגוריות משניות יחסית: עיצוב ההפקה הטוב ביותר, האפקטים החזותיים הטובים ביותר, הסאונד הטוב ביותר.
בסצנת הפתיחה של הסרט, נסחף הגיבור דומיניק "דום" קוב לחוף ים, ומשם נלקח בידי אנשים חמושים לחדר קטן שבו נמצא גבר ישיש, אשר נזכר כי כשהיה צעיר הכיר אדם הדומה לקוב.
במהלך הסרט החלומות תמיד מתחילים מאמצעם כיוון שחלומות מתחילים באמצע.
הסצנה נקטעת ועוברת לחלומו של סאיטו, בו קוב ושני גנבים נוספים, ארתור ונאש, מנסים להוציא ממוחו של סאיטו מידע חשוב על חברת הענק שלו.
הגנבים משתמשים במכשיר מיוחד המאפשר להם לחדור לעולם החלום ולשלוט בו, וכך לגרום לסאיטו להאמין שעולם החלום הוא בעצם העולם האמיתי.
בחלום אפשר לחוש כאב, אבל מוות הוא בלתי אפשרי; מוות בחלום גורם להתעוררות מן החלום לתוך העולם האמיתי.
קוב נושא עמו תמיד מעין "טוטם" - סביבון מתכת קטן, שבאמצעותו הוא יכול לדעת אם הוא ער או חולם.
קוב מצליח לפרוץ לביתו של סאיטו בעולם החלום, ולגנוב מסמכים מכספת התודעה שלו.
אך הוא מגלה שחלק מן המסמכים חסרים, דבר המעיד על כך שסאיטו מודע לכך שהוא נמצא בעולם החלום, וגם על כך שהוא מאומן בהגנה על מוחו מפולשים, אותם הוא מנסה להרוג כדי לאלץ אותם לעזוב את החלום.
אנשיו של סאיטו לוכדים את ארתור, שנמצא בחלום יחד עם קוב, אבל קוב יורה בארתור על מנת לעורר אותו.
ארתור מתעורר בבית קטן, שהוא בית נוסף של סאיטו.
בבית הזה נמצא גם נאש, שתפקידו הוא ליצור את עולם החלום.
בתוך החלום, מתרחשת רעידת אדמה הרסנית שגורמת למותו של סאיטו (בעולם החלום) - מה שמעיר אותו.
כאשר סאיטו מתעורר הוא מנסה להרוג את ארתור ונאש, אבל נאש מצליח להעיר את קוב מעולם החלום, וביחד הם מנטרלים את סאיטו.
קוב חוקר את סאיטו, אבל סאיטו מגלה שהשטיח שנמצא על רצפת ביתו הוא לא השטיח שלו, וכך מתברר שהם עדיין נמצאים בעולם החלום וכי העולם שממנו התעוררו זה עתה הוא רק רובד עמוק יותר של החלום.
לאחר שהבין כי נכשל, מחסל קוב את המשימה, וצוות הגנבים מתעורר מעולם החלום וחוזר לעולם האמיתי, כשהם למעשה על רכבת מהירה ביפן.
קוב וארתור מאשימים את נאש בכך שלא הצליח ליצור חלום מוחשי מספיק, ולוודא שכל פרט בחלום נמצא במקומו הנכון.
הגנבים חוששים שהאנשים ששכרו אותם כדי לחדור למוחו של סאיטו ירצו לנקום בהם על כישלונם.
קוב וארתור מגיעים למלון בטוקיו, ומתכננים לברוח באמצעות מסוק.
אולם הם מגלים שסאיטו חטף את נאש, וכי נאש בגד בהם וחשף בפני סאיטו את זהותם האמיתית ואת מקום המחבוא שלהם בתמורה לחייו.
סאיטו פוקד על אנשיו לקחת את נאש, וכנראה גם להרוג אותו.
אף על פי שהגנבים ניסו לשדוד את מוחו, סאיטו דווקא מציע להם עבודה: הוא מבקש מקוב לבצע פעולה ההפוכה מגנבת רעיון - שתילת רעיון במוחו של אדם, פעולה שנחשבת לקשה משום שהמוח מזהה שמדובר ברעיון "זר".
סאיטו מבקש מקוב לשתול רעיון במוחו של רוברט פישר, בנו של מוריס פישר, המתחרה של סאיטו.
זאת כדי לגרום לכך שרוברט יפרק את האימפריה העסקית של אביו, השוכב על ערש דווי, וכך תימנע המשך ההשתלטות של החברה של פישר על שוק האנרגיה העולמי, והחברה של סאיטו תוכל להתחרות בו.
קוב מסכים לעשות זאת רק אם, בתמורה, סאיטו יעזור לו לחזור לביתו בארצות הברית, שם הוא מוכרז כפושע נמלט.
קוב וארתור מתחילים לארגן צוות חדש.
הם מצרפים את איימס, גנב שיכול לשנות את המראה שלו בעולם החלום; את יוסוף, מדען שפיתח סמים שגורמים לנוטלים אותם להיכנס לעולם החלום; ואת אריאדנה, "יוצרת חלום" חדשה.
אריאדנה מגלה שכשקוב נמצא במצב של חלום, ההשתקפות של אשתו המתה, מל, בתת-המודע שלו, רודפת אותו בחלום.
קוב מגלה לאריאדנה שהוא ואשתו מל הצליחו לחדור לשכבת החלום העמוקה ביותר, הלימבו, בה הם בילו עשרות שנים (הזמן בחלום עובר יותר לאט, כך שעשרות שנים בעולם החלום הן רק כמה שעות בעולם האמיתי).
בעולם הלימבו יצרו קוב ומל עולם משלהם, אך בסופו של דבר שכנע קוב את מל להתאבד ביחד על מנת להתעורר מהלימבו, וכך הם עשו.
אולם מל שהתרגלה לחיים הקודמים בחלום הלימבו, החלה להאמין כי החיים האמיתיים הם בעצם חלום, והיא ביקשה מקוב להתאבד יחדיו כדי לחזור "לעולם האמיתי".
בסופו של דבר, ביום הנישואין שלהם, העמידה מל את קוב במצב בלתי אפשרי: היא הודיעה לו כי היא החליטה להתאבד (על מנת לחזור לעולם האמיתי לפי דעתה) וכי אין לו ברירה אלא להצטרף אליה שכן היא השאירה מכתב המאשים אותו ברציחתה.
קוב מסרב לכך, והיא מתאבדת לבדה בנפילה מהחלון.
קוב הופך לחשוד העיקרי במותה של מל, ולכן נאלץ לברוח מארצות הברית כשהוא נוטש את ילדיו, ג'יימס ופליפה, שנשארים לגדול אצל סבם.
המשימה של צוות הגנבים מסתבכת, כאשר מתגלה שמוות בעולם החלום כבר איננו הדרך לברוח מהחלום, בשל השפעת הסם החזק, אלא הוא גורם לנפילה אל שכבת הלימבו, שבה החולם נתקע ללא יכולת להתעורר, אלא רק אחרי שסם ההרדמה חדל מלהשפיע (דבר שעלול להימשך עשרות שנים בתוך שכבות חלום רבות).
לאחר מותו של מוריס פישר, מצטרף צוות הגנבים לבנו רוברט בעת שהוא טס ללוס אנג'לס כדי לקבור את אביו, כדי לנצל את זמן הטיסה הארוכה ולהרדימו בעזרת סם ההרדמה.
הם מצליחים להכניס את פישר לעולם החלום שהם בנו, שנראה כמו עיר רגילה.
הם מתחזים לחוטפים שרוצים לשדוד אותו.
פישר לא מודע לעובדה שהוא נמצא בעולם החלום, ומאמין שהוא באמת נחטף.
אז מתגלה שפישר אומן להגן על התודעה שלו, והתת-מודע שלו לובש צורה של גברים חמושים שמנסים להרוג את הגנבים ולמנוע את חטיפתו.
בזמן הבריחה מתת-המודע של פישר, נורה סאיטו בחזהו.
הגנבים מצליחים לחמוק מהתת-מודע ולהביא את פישר למחסן ישן, בו הם מתחילים בתרגיל העוקץ שלהם.
איימס לובש את דמות אחיו של אביו של פישר, פיטר בראונינג, במטרה "לגנוב" מפישר מידע שיעזור לגנבים לשתול את הרעיון.
הגנבים נכנסים למכונית מסחרית לבנה, ובזמן הנסיעה כולם, חוץ מיוסוף, נכנסים לשכבת חלום עמוקה יותר במטרה לבצע את תרגיל "ההתחלה".
הגנבים ופישר מגיעים למלון, וקוב מתחזה ל"מאבטח התודעה" של פישר ומצליח לגרום לפישר להאמין שבראונינג הוא האדם מאחורי החטיפה.
קוב מגלה לפישר שהם נמצאים בתוך עולם החלום, ומשכנע אותו לחדור לתודעה של בראונינג במטרה לגלות מה החוטפים רוצים לגנוב, אבל בעצם בכך הם חודרים לשכבה עמוקה יותר של החלום, ולתודעה העמוקה של פישר.
השכבה השלישית של החלום היא אזור מושלג, שבמרכזו מבצר אשר לתוכו פישר חייב לחדור כדי לגלות מה החוטפים מתכננים.
כאשר קוב שוקע עמוק בחלום, מופיעה דמותה של אשתו מל, הורגת את פישר ושולחת אותו לעולם הלימבו.
קוב ואריאדנה נכנסים עמוק יותר לעולם החלום ומגיעים לעולם הלימבו שקוב ומל יצרו לפני שנים.
כעת עולם הלימבו נמצא במצב של קריסה ואסון.
מל מנסה לשכנע את קוב להישאר איתה בעולם הלימבו, אבל קוב מסרב; מל מנסה לתקוף אותו, אבל אריאדנה יורה בה והורגת את מה שנותר מההשתקפות שלה.
אריאדנה מוצאת את פישר והשניים חוזרים לשכבה השלישית של החלום, בעולם החלום המושלג.
שם פישר נכנס לכספת התודעה של עצמו, ופוגש את ההשתקפות של אביו.
פישר מגלה שכל מה שאביו רצה הוא שפישר יהיה אדם לעצמו, שזה בעצם הרעיון שהגנבים השותלים מצליחים לשתול במוחו, וכך הם מצליחים לבצע את פעולת "ההתחלה".
הפעולה בוצעה כך שבכל שכבה נותר חבר צוות אחד, כדי להגן על אלה שנמצאים בשכבה הבאה בתת-המודע של פישר.
כדי להתעורר מכל שכבה בחלום צריכים חברי הצוות לחוות פעולה שנקראת "נפילה".
הגנבים נמצאים בשלוש שכבות שונות של החלום, ולכן התזמון חייב להיות מדויק, אחרת החולמים לא יצליחו לצאת מעולם החלום.
התוכניות משתבשות כאשר יוסוף נמצא במילכוד בתוך מכונית מסחרית בשכבה הראשונה, ונאלץ להתחיל בתהליך ה"נפילה" מוקדם מדי, ולכן לחולמים יש פחות זמן לבצע את התוכניות שלהם בתוך השכבות של עולם החלום.
כאשר המכונית של יוסוף מתחילה להתהפך, הוא משפיע על שאר החולמים: כל רעידה קטנה או חוסר איזון יוצרים רעידת אדמה חזקה בתוך החלום, וכאשר שיווי המשקל והכבידה בעולם החלום משתבשים בשל התהפכות המכונית, נאלץ ארתור להילחם נגד התת-מודע בשכבה השנייה בזמן שבעולם החלום אין בכלל כבידה.
יוסוף נאלץ לבסוף לפרוץ דרך מחסום בגשר, והמכונית נופלת מהגשר.
דבר זה מתחיל בתהליך "נפילה" בשכבה הראשונה.
בשל חוסר הכבידה, ארתור מתקשה לפעול לפי התוכנית ולהניח חומרי נפץ בתוך המלון כדי לגרום לו לרעוד ובכך לבצע "נפילה" בשכבה שלו, והוא נאלץ לאלתר: הוא מכניס את חבריו ואת פישר לתוך מעלית, ומניח סביבה חומרי נפץ.
בשכבה השלישית, איימס וסאיטו ממלכדים את המבצר המושלג בחומרי נפץ משלהם, כדי לגרום שם ל"נפילה".
מכיוון שסאיטו נורה בחזה בשכבה הראשונה, הוא גוסס לאט יותר ככל שהוא מעמיק לתוך עולם החלום, אבל לבסוף הוא מדמם למוות בשכבה השלישית, ועובר לשלב הלימבו.
אז מתרחשת הסצנה אשר פתחה את הסרט, בה קוב נסחף לחוף ונלקח לחדר קטן שבו נמצא גבר מבוגר.
מתגלה שהגבר הוא בעצם סאיטו, שבגלל חוסר האיזון בין העולם האמיתי ועולם הלימבו, חי כבר עשרות שנים בתוך השכבה העמוקה ביותר, ומאמין שהעולם שסביבו הוא העולם האמיתי.
קוב מצליח להזכיר לסאיטו שהוא נמצא בעולם החלום, ואחרי שכל "הנפילות" מתקיימות כהלכה, חברי הצוות מתעוררים מכל שכבות עולם החלום, ומוצאים את עצמם עדיין בטיסה ללוס אנג'לס.
סאיטו עומד במילתו, וקוב חוזר לביתו בארצות הברית ומתאחד עם ילדיו.
קוב החשדן מסובב את הטוטם שלו במטרה לבדוק האם הוא נמצא במציאות, אבל בתשוקתו לגשת לילדיו הוא לא מחכה לראות אם הסביבון נופל או לא.
הסרט עוקב אחר תנועתו של הטוטם, המתחיל לנטות, ומסתיים באופן פתאומי ללא הכרעה בשאלה האם זהו חלום או מציאות.
עיקר האתגר בסרט הוא להבין מתי קוב חולם ומהי המציאות שלו, ובעקבות כך להכריע האם איחודו עם ילדיו בסיום הסרט הוא אמיתי או חלום.
מצד אחד, קוב השלים את המשימה ואין סיבה שתמנע ממנו לחזור לביתו; מצד שני, תנועת הטוטם שלו במכוון לא ברורה (בסוף הסרט הקהל לא רואה האם הטוטם נופל או ממשיך להסתובב).
בנוסף, נראה כי ילדיו של קוב אינם גדלים במהלך הסרט (אם כי לצופים לא נמסרת מסגרת זמן בין מותה של מל לבין האירועים מול סאיטו), ונדמה שהם לובשים את אותם בגדים לאורך כל הסרט (אם כי אחראי התלבושות של הסרט טען כי הדבר אינו נכון).
גם היעדרות אימו של קוב מהאיחוד המשפחתי היא בעייתית.
לכן הוצע שאיחודו של קוב עם ילדיו הוא בעצם חלום, וכן הוצע כי ייתכן כי כלל הסרט הוא חלום.
לכאורה על מנת לפתור את הבעיה הצופים נדרשים ל"טוטם" משל עצמם: ישנה תאוריה המניחה שהטוטם של הצופים הוא טבעת הנישואין של קוב, שנמצאת על ידו השמאלית כל אימת שהוא חולם, אך בפרקי המציאות היא נעדרת.
הטבעת לא מופיעה באיחודו של קוב עם ילדיו, ולפיכך ניתן לומר כי חזרתו לביתו מתרחשת במציאות של הסרט.
נוסף על כך שחקן הסרט מייקל קיין סיפר בראיון שבמאי הסרט (כריסטופר נולאן) אמר לו בקריאה הראשונית של התסריט שכל קטע שהוא נמצא בו הוא אמיתי.
בסוף הסרט הוא זה שמפגיש בין קוב לילדיו ולכן ניתן להסיק שזוהי המציאות.
משמעות השם דומיניק (שמו הפרטי של קוב) היא "של האלוהים" בלטינית, ו-to dom משמעותו לברוא.
קוב היא תערובת חרסית, חול או אדמה, מים וקש המשמשת לבנייה באדמה.
בכך מבטא השם את פעולותיו של קוב כבורא ובונה עולמות שלמים (בתוך חלום), ושולט על מחשבות האנשים.
שמה של אריאדנה מקורו במיתולוגיה היוונית: אריאדנה הייתה זו שאיפשרה לתסאוס לצאת מהלבירינת בעזרת פקעת חוטים.
בדומה לסיפור במיתולוגיה, אריאדנה מלווה את קוב במהלך הסרט ומסייעת לו הן ביציאה מהרבדים העמוקים ביותר של החלום, והן בהתמודדות עם מל.
שמו של יוסוף מרמז על דמותו המקראית של יוסף, שמכונה בספר בראשית "בעל החלומות".
משמעות התחילית "מאל" באנגלית מבטאת משהו מקולקל, לא טוב.
מל, אשתו של קוב, פוגעת בתוכניותיו בחלומות, מותה במציאות מונע ממנו לראות את ילדיו, ובאופן כללי היא מבטאת דרך מחשבה שגויה.
שמות ילדיו של קוב ג'יימס ופליפה, מרמזים על שניים משנים עשר השליחים, ממשיכי דרכו של ישו.
לכל גונב חלומות בסרט יש פריט הנקרא טוטם, המסייע לו לזהות האם הוא נמצא במציאות או בחלום.
אבי הפסיכואנליזה, זיגמונד פרויד, עסק רבות בטוטם, ולטענתו תפקיד הטוטם בחברות השבטיות נועד לסמן גבולות חברתיים.
בסרט משמש הטוטם כדי לסמן גבולות של תודעה, בין החלום למציאות.
לאונרדו דיקפריו - דומיניק "דום" קוב, גנב חלומות מיומן.
קן ואטאנבה - סאיטו, בעל תאגיד גדול, שוכר את קוב וצוותו למשימת ההשתלה.
ג'וזף גורדון-לוויט - ארתור, שותפו של קוב.
מריון קוטיאר - מל, אשתו של קוב.
אליוט פייג' - אריאדנה, סטודנטית לאדריכלות ובונת חלומות שצורפה לצוותו של קוב.
טום הארדי - אימס, צורף לצוותו של קוב בתור מהנדס המשימה.
קיליאן מרפי - רוברט פישר, בנו של מוריס פישר.
דיליפ ראו - יוסוף, רוקח הסמים, צורף לצוותו של קוב.
מייקל קיין - פרופ' מיילס, חמיו של קוב.
טום ברנג'ר - פיטר בראונינג, דודו של רוברט ויד ימינו של מוריס אביו.
פיט פוסלתווייט - מוריס פישר, אביו של רוברט ומתחרהו של סאיטו.
במאי הסרט, כריסטופר נולאן, ראה בסרט זה דרך לחקור את עולם החלום, וניסה לעסוק בו באפשרות שאדם יוכל לחדור לאזור הלא-מודע של אדם אחר.
בניגוד לטענה הידועה שכל דבר בעולם ניתן לגנבה, חוץ מהמוח והרעיון, מנסה נולאן להפוך את הדבר לאפשרי בסרט.
נולאן עבד על התסריט במשך 10 שנים.
הוא הושפע מסרטים כמו "המטריקס", "עיר אפלה", "הקומה השלוש עשרה" וכן סרטו "ממנטו", שתרמו לו בביסוס המימד בו מתרחש הסרט.
לאונרדו דיקפריו היה השחקן הראשון שלוהק, והיה גם הבחירה הראשונה של נולאן לתפקיד של דום קוב.
נולאן ודיקפריו דנו בתסריט במשך חודשים רבים.
ב-11 בפברואר 2009, אישרו האחים וורנר את ההפקה לסרט שכתב נולאן.
ב-19 ביוני החלו הצילומים בטוקיו.
מקומות צילום נוספים הוקמו בלוס אנג'לס, לונדון, פריז, טנג'יר וקלגרי.
ביולי 2009 התקיימו צילומים ביוניברסיטי קולג' לונדון.
חלקים מהסרט צולמו בסוגי מצלמות שונות.
נולאן, הממעט להשתמש באפקטים מיוחדים, השתמש בהם בכל זאת בחלק מהסצנות, אך אחרות צולמו באמצעים ריאליסטיים.
לצורך סצנת המסדרון המפורסמת, שבה ארתור נאבק בשומרים וכוח המשיכה משתנה, נבנה מבנה צנטריפוגלי בעל שבע טבעות ברזל עגולות, ובתוכן נבנה סט המסדרון באורך שלושים מטרים.
ג'וזף גורדון לוויט התעקש לבצע את הסצנה בעצמו, ולא לתת לפעלולנים להחליף אותו, והתאמן עליה במשך כשבועיים.
את המוזיקה לסרט הלחין וכתב הנס צימר, אשר כתב והלחין מוזיקה לסרטיו הקודמים של נולאן כגון: "באטמן מתחיל" ו"האביר האפל".
מנגינת הנושא של הסרט נקראת "Time" (זמן) והפכה לאחת מבין נעימות הפסקול המפורסמות ביותר של צימר.
הסרט זכה לשיווק נרחב באינטרנט.
הטריילר הראשון של הסרט הוקרן בצמידות להקרנות הסרט "ממזרים חסרי כבוד".
הטריילר השני הוצמד לסרט "שרלוק הולמס", והשלישי הוצמד ל"איירון מן 2".
הסרט יצא ב-DVD וב-Blu-ray ב-7 בדצמבר 2010.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות מצד רוב מבקרי הקולנוע.
נטען כי הסרט הוא "מדהים", אבל יכול להיות שהוא יהיה "מסובך מדי" עבור קהל הצופים.
הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר, אך בקטגוריות משניות יחסית: הצילום, האפקטים, מיקס הסאונד ועריכת הסאונד הטובים ביותר.
הסרט היה מועמד לארבעה פרסי אוסקר נוספים: הסרט, התסריט המקורי, הפסקול והתפאורה הטובים ביותר.
בנוסף זכה הסרט בשלושה פרסי באפט"א והיה מועמד לארבעה פרסי גלובוס הזהב.
הסרט גרף 21.6 מיליון דולר ביום הראשון שבו יצא לאקרנים, ב-16 ביולי 2010, כאשר הוא נצפה ב-6,700 אולמות שונים, מהם 1,600 הקרנות חצות (הסרט הקודם של נולאן, "האביר האפל", הכניס סכום קטן יותר ביום הראשון להקרנתו, 18.5 מיליון דולר).
בסוף-השבוע הראשון של הסרט, הוא הצליח לגרוף 60.4 מיליון דולר.
בסך הכול גרף הסרט למעלה מ-870 מיליון דולר בכל העולם, והוא מדורג במקום הרביעי בהכנסות סרטים בשנת 2010.
התחייבות הנתינה (מאנגלית: The Giving Pledge) הוא מיזם הפונה למיליארדרים בארצות הברית וברחיב העולם, ומבקש מהם להתחייב לתרום את רוב הונם (מעל 50%) למטרות צדקה בעודם בחיים.
את המיזם ייסדו המיליארדרים וורן באפט וביל גייטס.
בשנת 2006 החליט באפט כי יתרום את רוב הונו לקרן הצדקה של ביל ומלינדה גייטס.
כתוצאה מכך חשבו גייטס ובאפט על הרעיון לגייס בעלי ממון נוספים שיתרמו את כספם לצדקה.
ההתחייבות אינה מסמך משפטי מחייב אלא הצהרה מוסרית.
תרומת ההון יכולה להתרחש במהלך חייו של התורם או לאחר מותו.
בין החותמים על ההתחייבות (בנוסף לגייטס ובאפט): פול אלן, מייקל בלומברג, לארי אליסון, אלי ברוד, בריאן ארמסטרונג, ג'ורג' לוקאס, מייקל מילקן, ג'יימס האריס סימונס, טד טרנר, בריאן צ'סקי, מארק צוקרברג, דיאן פון פירסטנברג, סילבן אדמס ומקנזי סקוט.
בתחום החשבונאות, התחייבויות שוטפות הם ערכים כספיים המוצגים במאזן החברה וכוללים את כל אותן התחייבויות שהחברה מחויבת לשלם בתקופה הקרובה (לרוב עד שנה).
באנלוגיה פשוטה למשק בית או למשפחה, בעוד המשכנתה על הבית היא למעשה התחייבות לזמן ארוך, ההלוואה הקצרה לכיסוי שיפוץ או מסיבה אשר צריכה להיות משולמת תוך 12 חודש היא התחייבות שוטפת.
במסגרת ההתחייבויות לזמן קצר כלולות בדרך כלל יתרות חובה לספקים ונותני שירות, מקדמות מלקוחות, הלוואות לזמן קצר (או החלק מהלוואות לזמן ארוך שצפוי להיפרע בשנה הבאה) ויתרות זכאים אחרים (כגון עובדים, רשויות המס ועוד).
חשיבותן של ההתחייבויות השוטפות (ובמיוחד תוך שילוב בנכסים שוטפים) היא בהערכת יכולתה של הפירמה לעמוד בלחצים קצרי טווח ומעידות למעשה על יכולת השרידות של הפירמה בטווח הקצר.
על פי התקינה הבינלאומית לחשבונאות
על פי התקינה הבינלאומית התחייבות תסווג כשוטפת כאשר היא מקיימת אחד מהקריטריונים הבאים:
חזוי שהיא תסולק במהלך המחזור התפעולי הרגיל של הישות.
תקופת המחזור התפעולי של חברה היא הזמן שחולף בין הרכישה של נכסים לצורך עיבוד לבין המימוש שלהם למזומנים או לשווי מזומנים.
כאשר לא ניתן לזהות בבירור את מחזור התפעול הרגיל של הישות, ההנחה היא שמדובר בתקופה של 12 חודש;
היא מוחזקת בעיקר לצורך מסחר;
מועד הסילוק שלה יחול במהלך 12 חודש לאחר תאריך המאזן; או
אין לישות זכות בלתי מותנית לדחות את הסילוק של ההתחייבות למשך לפחות 12 חודש לאחר תאריך המאזן.
כל ההתחייבויות האחרות יסווגו כלא שוטפות, משמע כהתחייבויות לזמן ארוך.
התחדשות יהודית הוא מונח בו מכנים המשתתפים בחלק מהתופעות התרבותיות והדתיות שמטרתן המוצהרת היא קשירת המורשת, המסורת והמנהגים של היהדות, עם התרבות והחברה בישראל, בלי קשר הכרחי לדת.
כיום, לפי נציגי 'ההתחדשות היהודית בישראל', ישנה הבחנה בין חזרה בתשובה והתקרבות דתית, לבין התופעה של התחדשות התרבות היהודית, ללא כל כוונה לשמור מצוות.
ניצני התופעות המכונות כך הסתמנו בסוף שנות השמונים של המאה ה-20, עם הקמת בתי המדרש הפלורליסטיים הראשונים, ובאמצע שנות התשעים היא זכתה להד בקרב קהלים רחבים יותר.
תופעת ההתחדשות היהודית מזוהה, בין השאר, עם בתי מדרש ובתי תפילה פלורליסטיים ועם פיוטים הנאמרים בהם.
עד לשלהי המאה ה־18, הזהות היהודית הייתה כמעט בלתי ניתנת לניתוק מהדת היהודית.
החל מהמאה ה־18, בעקבות התהליך ההדרגתי של מתן האמנציפציה ליהודים, הקהילתיות היהודית כמעט וקרסה.
להשתלבות הגוברת בתוך החברה האירופאית נלוותה שאלת הזהות בסדר היום החדש.
במרכז ומערב אירופה, היהודים עלו במעמד האזרחי וכתוצאה מכך ראו את עצמם בתור חלק מהלאום של המדינה בה חיו.
עיקר הפילוג היהודי שנוצר כתוצאה מהאמנציפציה (מאורתודוקסים ועד רפורמים, וכלה ביהודים חילוניים) נבע מהשאלות, האם ועד כמה צריך להתאים את הדת היהודית לחברה האירופית, והאם לשמור על מנהגי הדת או לזנוח אותה כליל.
במזרח אירופה קיבוץ יהודי גדול, צפוף וקדם-מודרני, שהחזיק עדיין בשפת היידיש ובתרבות ייחודית לו.
יהודים רבים שעזבו את הדת בעקבות מתן האמנציפציה, פיתחו תפיסות אתניות או לאומיות הקשורות ליהדות, בעיקר אוטונומיזם וציונות.
בין פלגי התנועה הציונית נמנו קבוצות בעלי מודלים שונים של יחס אל המסורת, בהם בלטו בשונותם שני מודלים מרכזיים.
המודל האחד מחויב מצד אחד למסורת היהודית בכללותה, ומצד שני אינו מחויב להלכה.
עם מודל זה מזוהים אנשים חשובים כגון אחד העם, חיים נחמן ביאליק, א.
המודל השני מבטא מרידה במסורת היהודית ושלילתה, בד בבד עם שלילת הגלות וזהות יהודית גלותית.
הוא בא לידי ביטוי בדרכם של יחידים וקבוצות ניתקו את עצמם באופן מודע מהתרבות היהודית.
חלק נכבד מאנשי העלייה השלישית דיברו על זהות חדשה, על יצירת "אדם חדש" ו"יהודי חדש" כניגוד ושלילה של הזהות היהודית הקודמת.
מודל זה (השני) הוא שהיה רווח ביישוב המתחדש בארץ ישראל, והוא שהוביל לנתק של הדורות הבאים מהתרבות היהודית.
ההתחדשות היהודית בישראל הושפעה, בין היתר, מעלייתם ארצה של הוגים מארצות הברית שהביאו עמם תפיסת עולם פלורליסטית.
בין אלו בולט מקומו של דוד הרטמן, שייסד בשנת 1976 את מכון הרטמן בירושלים.
בית המדרש הפלורליסטי של המכון שימש מאז ועד היום כמרכז התחדשות יהודית המשלב מחקר, כתיבה הגותית, חינוך והכשרת מנהיגות ציבורית.
רבים מיוצאי המכון מעורבים ביוזמות פורצות דרך של התחדשות יהודית בפתיחת בתי מדרש ומקומות תפילה פלורליסטיים, מנהיגות פמיניסטית-דתית ומנהיגות פוליטית.
ב-1978 נוסדה הסדנה הבינתחומית בסמינר אפעל, במטרה להכשיר מדריכים חילוניים בעלי ידע בתחומי הזהות היהודית עבור המכון לחינוך ציוני של התנועה הקיבוצית, שהוקם כשנה קודם לכן.
בסדנה תוגברה היהדות כחלק מהמודעות העצמית והחברתית של המשתתפים.
בסוף שנות השמונים, אל מול המתח בין דתיים וחילוניים, הבשיל בקרב אנשי החינוך בקיבוץ הדתי הרעיון לקיים סדרת פגישות עם אנשי מרכזי ההשכלה בתנועות הקיבוציות ללימוד משותף של מקורות ולדיאלוג סביב נושאים של זהות יהודית.
המפגשים התקיימו פעם בחודש או חודשיים, כאשר האירוח מתקיים בכל פעם במרכז אחר.
בעקבות מפגשים אלה הוקמו גם תוכניות של תלמוד תורה פלורליסטי של חילוניים עם דתיים, ככלי המאפשר ליבון סוגיות הנוגעות לזהות יהודית וככלי המאפשר דיאלוג בין עמדות שונות בחברה היהודית בישראל.
בעקבות התנסות זו הוחלט בקיבוץ הדתי להקים את מרכז יעקב הרצוג, שמטרתו ללמוד יהדות מנקודת מבט פלורליסטית.
במקביל, בשנת 1989 הוקמו שני בתי המדרש הפלורליסטיים הראשונים במרחב החילוני: בית המדרש הפלורליסטי באורנים של התנועה הקיבוצית הוקם על ידי שמונה בוגרים של סמינר אפעל והמלי"ץ ובית המדרש אלול, המשותף לדתיים וחילוניים הוקם בירושלים על ידי רות קלדרון ומוטי בר אור.
באותה שנה נודעה גם יוזמה של אנשי אקדמיה מהאוניברסיטה העברית להקים תנועה ליהדות הומניסטית פלורליסטית – יוזמה שמטרתה לעסוק בחינוך ליהדות כתרבות.
עם היוזמים נמנו פרופ' יהודה באואר, ד"ר זאב כץ והשופט חיים כהן.
בעקבות פעילות זו הוקמה ב-1992 תנועת תחיל"ה.
ארבעת ארגונים אלה היו הארגונים הממוסדים הראשונים שסללו את הדרך לפני הפריצה הגדולה של ההתחדשות היהודית באמצע שנות התשעים; בתקופה זו ההתחדשות היהודית זכתה להד ציבורי ולכינויים שונים כגון "השיבה אל ארון הספרים היהודי" ו"הרנסאנס היהודי".
בין הגורמים לפריחה של ההתחדשות היהודית היו ועדת שנהר, שמונתה ב-1991 על ידי שר החינוך זבולון המר במטרה לבדוק את לימודי היהדות במערכת החינוך הממלכתית, והגישה את המלצותיה בשנת 1994, ועליית תופעות הניו אייג'.
אולם הקטליזטור העיקרי לפריצתה של ההתחדשות היהודית לקהלים נרחבים בישראל היה רצח יצחק רבין בסוף שנת 1995.
לאחר הרצח הוקמו בתי מדרש פלורליסטיים חדשים, שפנו לקהל חילוני ולקהל מעורב של חילוניים ודתיים, מתוך מטרה לאחות את השסע הדתי והלאומי בחברה הישראלית.
סקרים שנערכו בראשית העשור הראשון של המאה ה-21 מיפו עשרות ארגונים שעוסקים בזהות יהודית מתוך השקפת עולם פלורליסטית.
בבית המדרש אלול והמדרשה באורנים החלו להתגבש אופני הלימוד שמזוהים עם בתי המדרש הפלורליסטיים.
בתי מדרש אלה מתייחדים בכך שעיקר הלימוד בהם נעשה בקבוצות מעורבות של נשים וגברים הלומדים ביחד מקורות טקסטואליים יהודיים וישראליים מגוונים.
הלימוד מתקיים בקבוצה, ומובל על ידי מנחה בית המדרש או מספר מנחים שתפקידם לתווך את החומר הלימודי ולהוביל את הדיון הקבוצתי מחד ולבנות את הקבוצה ולהפעיל אותה מאידך.
בשל האופי הקבוצתי, הלימוד מתקיים במעגל או בכל צורת ישיבה אחרת המאפשרת יצירת קשר עין בין כל הנוכחים בלימוד.
המפגש נחלק לשלוש: המליאה – בה מוצגים הטקסטים והשאלות שיש להתייחס אליהם במהלך הלימוד; חברותות – התפצלות של הקבוצה לקבוצות קטנות הלומדות את הטקסטים ודנות בשאלות; אסיף – התכנסות מחודשת של הקבוצה הגדולה לשיתוף בתוצרי הלימוד בחברותות והמשך דיון.רבים מבין בתי המדרש הפלורליסטיים חברו יחד ליצירת רשת בתי המדרש.
קהילת התפילה החילונית הראשונה, "ניגון הלב", הוקמה בינואר 2001 בנהלל על ידי חברי מדרשת אורנים במטרה לגבש קהילה סביב תפילות השבת וקבלת שבת.
עד לינואר 2008 תועדו עוד כשלושים קהילות תפילה נוספות.
מרבית הקהילות מתכנסות כדי לציין במשותף את קבלת השבת, בתדירות הנעה בין הקהילות השונות מפעם בחודש לפעם בשבוע.
ברוב המכריע של הקהילות מובלת התפילה על ידי 2–4 אנשים הנקראים "מובילי תפילה".
רוב מובילי התפילה למדו קורסים שונים של לימודי יהדות והנחיית קבוצות, והם מיוזמי הקמת בית התפילה בקהילה שאליה הם משתייכים.
בין בתי התפילה המובילים במרחב החילוני נמצא בית תפילה ישראלי בתל אביב, שנוסד ב-2004 והפך למודל של קהילה עירונית רחבת היקף בזכות קבלות השבת ההמוניות בנמל תל אביב מדי קיץ, בהם משתתפים כ-800–1000 איש מדי ערב שבת.
בית תפילה ישראלי הצליח להנכיח את התופעה המתפתחת של התחדשות יהודית במרחב הציבורי.
התפילה בבתי התפילה משלבות קטעים מתוך סידור התפילה המסורתי עם פיוטים ושירה עברית מושרת או מוקראת.
רבים מבין בתי התפילה חברו יחד להקמת רשת בתי תפילה.
באזור הגליל המרכזי חברי קהילת "ניגון הלב" הקימו רשת "בתי קהילה" עם קהילות הן במגזר הקיבוצי והן במגזר העירוני.
ב-2011 בית תפילה ישראלי הוציא לאור סידור ערב שבת הכולל שירה עברית, זמר ישראלי, תפילות מסורתיות ופיוטים.
נכון לאוקטובר 2011, הסידור נמצא בשימוש ביותר מ-8 קהילות מרשת הקהילות להתחדשות יהודית והתנועה הרפורמית.
התחייבויות לזמן ארוך הם ערכים כספיים בתחום החשבונאות, המוצגים במאזן של החברה והכוללים את כל אותן התחייבויות שהחברה נטלה על עצמה ומועד פירעונה הצפוי נכון למועד הדיווח הוא מעל 12 חודשים.
באנלוגיה פשוטה למשק בית או למשפחה, ניתן לראות את המשכנתה על הבית כסוג של התחייבות לזמן ארוך.
חשיבותן של ההתחייבויות לזמן ארוך היא בהערכת נטל החוב או ה"משקולת" אותה "סוחב" העסק מעבר לפעילותו השוטפת.
התחייבות הנפרעת לשיעורין תוצג במאזן בשני סעיפים.
החלק אשר צפוי להיפרע בתקופת הדיווח הקרובה יוצג כ"חלות שוטפת" תחת התחייבויות שוטפות ואילו החלק שטרם יפרע עד תום תקופת הדיווח יוצג בהתחייבויות לזמן ארוך.
עתודות לסיום יחסי עובד – מעביד
התחיה-צומת הייתה רשימה שהתמודדה בבחירות לכנסת האחת עשרה.
תנועת צומת והתחיה הופיעו בכנסת ה-11 ברשימה מאוחדת ימנית חילונית.
הרשימה המאוחדת זכתה ל-5 מנדטים.
התנועה למעשה הוקמה מרשימת התחיה שכבר הייתה בכנסת קודם לכן, ומתנועת "צומת" של רפאל איתן שהוקמה לאחר מלחמת לבנון הראשונה, בה שרת רפול כרמטכ"ל.
חברי הכנסת היו יובל נאמן, רפאל איתן, גאולה כהן, אליעזר ולדמן וגרשון שפט.
הרשימה שמיקמה עצמה כאופוזיציה של ממשלת האיחוד הלאומי בראשותו של שמעון פרס לא היוותה גורם משמעותי כנגד הממשלה בעלת רוב עצום.
למרות האיחוד בין התנועות ב-1986 לתנועה אחת בשם "תחיה", רפול עזב את התנועה ב-1987 עקב חילוקי דעות שהיו בקרב הקבוצה.
חילוקי הדעות לא היו ממש על רקע אידאולוגי מאחר שבין גאולה כהן ורפול לא היו חילוקי דעות מהותיים.
גאולה כהן שעוד קודם לכן פרשה ממפלגת הליכוד על רקע אידאולוגי מובהק עקב הסכם השלום עם מצרים.
מאז היא הובילה קו נוקשה והתנגדה למהלכיו של בגין.
הייתה זו גאולה שבעצם הבינה את החשיבות של רפול והעמידה אותו בראש הרשימה המאוחדת כדי למנף את הרשימה הימנית גם בקרב עובדי האדמה וחברי הקיבוצים והמושבים, שאולי הזדהו עם כיווני הרשימה פוליטית ותמכו בממשלה בקו שלה במלחמת לבנון הראשונה אבל לא היו יכולים נפשית להצביע עם הימין.
צירופו של רפול אפשר לאותם אנשים לעשות את הצעד של עזיבת מפלגת העבודה, והצבעה לרשימה ימנית יותר.
בנובמבר 1987 שנה לאחר ייסוד המפלגה המאוחדת שנקראה התחייה, עוזב רפול את התנועה ומקים מחדש את תנועה "צומת" שרצה לכנסת ה-12 באופן עצמאי.
במכתבו בעיתון "על המשמר" ביום 11 בנובמבר 1987, כותב רפול לאחים חקק שהחליטו לעזוב את תנועת התחייה ולחזור לליכוד,
רפול אינו היחידי שעזב את התנועה.
בנה של גאולה כהן צחי הנגבי, החליט לעזוב את התנועה ולחזור לליכוד.
הנגבי, שנלחם כנגד מנחם בגין בפינוי ימית והיה לאחד הסמלים של המלחמה כנגד נטישת היישובים בסיני, אמר כי "בכנסת ה-12 אני לא אהיה עם אמא".
התחייה הלאומית הבולגרית (בבולגרית: Българско национално възраждане, מכונה גם הרנסאנס הבולגרי) היא תקופה בהיסטוריה של בולגריה שהחלה מהמחצית השנייה של המאה ה-18 והסתיימה לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) עם הקמת נסיכות בולגריה.
בתקופה זו התפתחה הלאומיות הבולגרית והונחו יסודות החינוך, התרבות והאמנות של בולגריה המודרנית.
ב-1422 הוכרעה סופית האימפריה הבולגרית השנייה בידי העות'מאנים.
העות'מאנים מיגרו את משפחות האצולה הבולגריות אם על ידי הוצאת בניהן להורג או על ידי הגלייתם.
במקביל ובתהליך מתמשך בוצע טרנספר אוכלוסיות מאזור הבלקנים לאזור אסיה הקטנה ובמקביל יושבו ברחבי בולגריה אלפי מוסלמים ממוצא טורקי, חלק ניכר מהם טטרים.
הנתונים הדמוגרפיים מעידים על ירידה ניכרת בהיקף האוכלוסייה הנוצרית ועליה ניכרת במספר המוסלמים.
החל מהמאה ה-18 איבד בהדרגה השלטון העות'מאני את האחיזה בפועל בבולגריה והיא נוהלה בידי מושלים מושחתים ובעלי אינטרסים כלכליים אישיים.
ב-1762, במנזר המצוי על הר אתוס השלימו נזירים בולגרים את כתיבתו של ספר היסטוריה שנקרא: "ההיסטוריה של הסלאבים הבולגרים" שאיגד לתוכו כרוניקות שונות מההיסטוריה הלאומית הבולגרית שקדמה לכיבוש העות'מאני.
המוטיב הדתי בכרוניקות אלו הועצם, ובחלק מהמקרים אף הוסף נרטיב דתי לכרוניקה.
המשפט המפורסם ביותר מספר זה שהפך לנרטיב הרנסאנס הבולגרי היה: "מדוע הנכם מתביישים במוצאכם הבולגרי?".
פרסומו של ספר זה מציין את תחילת עידן התחייה הלאומית הבולגרית ונודעה לו השפעה רבה על האליטה האינטלקטואלית.
בהמשך, ובמהלך המאה ה-19 הפך אזור בולגריה לזירת קרבות כחלק מתהליך נסיגתה של האימפריה העות'מאנית ובמקביל, באמצע המאה ידעה אירופה גל לאומני שכונה אביב העמים ותוצאותיו בלווי חולשת העות'מאנים האיצו את ההתעוררות הלאומית הבולגרית לכדי מרד גלוי.
הרנסאנס הבולגרי נחלק לשלוש תקופות.
הראשונה מתפרשת על פני המאה ה-18, השנייה נמשכה מראשית המאה ה-19 ועד מלחמת קרים והשלישית, שיא עידן התחייה הלאומית התפרשה ממלחמת קרים ועד המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878).
התקופה הראשונה התבטאה בעיקר בכתובים ועסקה בהבלטת ההיסטוריה של הישויות הבולגריות העצמאיות של ימי הביניים, תוך יצירת קשר אתנוגרפי והיסטוריוגרפי לתושבי בולגריה במאה ה-18. במהלך התקופה השנייה נבנו כנסיות, מבני ציבור ומבני מגורים בסגנון אדריכלי השונה באופן מובהק מהאדריכלות העות'מאנית, והוא זכה מאוחר יותר לשאת את שם התקופה.
התקופה השלישית הייתה הפורה מבין התקופות ובמהלכה התפתחו העיתונות ומערכת החינוך הבולגריים ופורסמו יצירותיהם של סופרים ומשוררים כגון חריסטו בוטב, קלמנט טרנובסקי ואיוואן ואזוב.
נוסדו תנועות מהפכניות שדגלו במרד חמוש נגד העות'מאנים ומבין מנהיגיהן וסיל לבסקי וסטפן סטאמבולוב.
השלטון העות'מאני רדף את ראשי התנועות המהפכניות וב-1873 הוצא להורג וסיל לבסקי בתלייה.
ב-1876 פרץ מרד אפריל הבולגרי שגבה אלפי קורבנות ובאפריל 1877 פרצה המלחמה העות'מאנית-רוסית שהובילה להקמתה של נסיכות בולגריה.
התחזות למת היא התנהגות של מספר בעלי חיים למטרות הגנה או כסוג של חקיינות אגרסיבית, במהלכה בעל החיים מנסה לדמות את עצמו ליצור מת או לתת רושם כזה לסביבתו.
התנהגות זאת ידועה גם בשמות העמדת פני מת, משחק אופוסום או חיה מהופנטת.
אצל בעלי חיים רבים, ההתחזות למת מתאפיינת במספר תכונות בולטות: שיתוק קטטוני, חוסר תנועה של הגוף המגובה ביציבות נוקשה שמתוחזקת על ידי השרירים, וכן גמישות של הגפיים אשר מאפשרת להם לקפוא זמן רב ללא תזוזה.
בחלק מהמקרים, בעל החיים המבצע זאת מפגין גם חוסר תגובה לגירויים חיצוניים תוך כדי שהוא מודע באופן מלא לנעשה בסביבה.
התחזות למת נעשית על ידי מינים מסוימים של יונקים, עופות, חרקים, זוחלים, דו-חיים ודגים.
גם בני האדם אמנם לעיתים מעמידים פני מת בשעות סכנה (כדוגמת ירי המוני או פיגועי טרור), אך ללא התאמות מיוחדות כפי שקורה אצל אותם בעלי החיים.
ברוב המקרים, ההתחזות למת נעשית במצבים שבהם ישנה סכנה קיצונית לחייו של בעל החיים - לרוב איום ממשי של טריפה, וכן במקרים של גירויים חזקים בעקבות מישוש הקנה כאשר הטורף תפס כבר את בעל החי.
משום כך, ההתחזות נבדלת מתגובת "הקפאה" המתרחשת כאשר הסכנה מזוהה לראשונה ובה בעל החי עומד על מקומו מבלי לזוז.
באופן כללי ההתחזות היא תגובה הגנתית הנעשית לאחר שכל האפשרויות האחרונות כלחימה, התחמקות או בריחה - נכשלו.
הסיבה לביצוע ההתחזות למת, נעוצה בכך שתנועה של בעל החיים מעוררת את יצר הציד וההרג של הטורפים, ועל כן העמדת פני מת עשויה למנוע פציעה או הריגה למשך זמן קצר.
אצל מינים רבים, ההתחזות למת מלווה בפליטת נוזלים מצחינים וביצוע תנוחות מעוותות; הסיבה לכך היא שטורפים רבים נמנעים מאכילת בשר רקוב מאחר שהוא עשוי להפוך לרעיל עקב התפוררותו.
לאחר שהטורף מאבד עניין ומסתלק מהאזור, ה"פגר" קם לתחייה ונמלט בבטחה.
ההתחזות למת עשויה להרתיע טורפים מסוימים על ידי תנוחה מסוימת שמקשה על הטורף ללעוס את הקורבן; המין Criotettix japonicus ממשפחת החגבים הננסיים למשל, מותח את הגוף שלו לשלושה כיוונים שונים בעת ביצוע ההתחזות, ומבליט מספר קוצים באזורים רגישים.
תנוחה זו מגינה במיוחד מפני צפרדעים המוגבלות על ידי אורך הטרף שהן יכולות לבלוע בשלימות; עם זאת, התנוחה הנזכרת אינה יעילה מפני ציפורים.
פרוקי רגליים שמבצעים התחזות למת בבית גידול סבוך, נוהגים פעמים רבות להתקפל בתנוחת מסוימות על מנת להיטמע בסביבה, או אף לאחר שנתפסו בתקווה שיפלו מפיו של הטורף במהלך תנועתו בצמחייה הסבוכה ואז הצורה וחוסר התנועה שלהם תקשה על הטורף למוצאם.
לעיתים רחוקות יותר, ההתחזות למת מיושמת דווקא על ידי הטורפים לרעת הקורבן; השועל אדום למשל, מאמץ זאת כטקטיקה למשוך עורביים: הללו שחושבים שמדובר בפגר ניגשים לעברו, וכאשר הם בהישג ידו הוא מתנפל עליהם.
באופן דומה, דג אמנון אפריקני נוהג לשכב על יד קרקעית הים החולית בצורה המדמה דג מת, על מנת למשוך אוכלי נבילות קטנים.
במהלך ההתחזות למת, בעלי חיים רבים ממשיכים לעקוב אחר הסביבה ומעבדים מידע באופן רציף, כך שמשך זמן ההתחזות נמדד לפי הסיכון המתמשך והאפשרות לברוח.
לטאות מהסוג אנוליס מתחזות למשך זמן קצר כאשר יש מקום מחסה סמוך להם, ואפרוחים של תרנגול עשויים לשקוע במשך זמן רב יותר בהתחזות כאשר נץ מתעופף למעלה הלוך ושוב ותר אחר מזון.
אפרוחים מסוגלים אפילו לבצע הערכה מדורגת של הסכנה, למשל כאשר גבו של הנץ המעופף מופנה אליהם.
השארת העיניים פקוחות עשויה להאריך את ההתחזות כאשר בעל החיים מבין שהסכנה עדיין קיימת.
ההתחזות למת שחוסר התנועה הוא אחד המאפיינים שלה, עשויה להיות מלווה בשינויים פיזיולוגים אחרים; במהלך ההתחזות אצל האופוסום למשל, חלה ירידה בקצב הלב ל-46%, קצב הנשימה יורד ל-31%, וטמפרטורת הגוף פוחתת ב-0.6 מעלות.
אצל בעלי חוליות מסוימים יש לעיתים גם פעולות פנימיות שונות על מנת לשמור על לחץ דם תקין בגוף.
ההתחזות למת עשויה לספק יתרון הישרדותי משמעותי עבור מינים החיים בקבוצות, כאשר לפרט שמתחזה במשך זמן רב יותר, יש את סיכויי ההישרדות הטובים ביותר מאחר שהוא לא מושך את תשומת לבם של הטורפים.
במחקר שנעשה על חתולים, הונחו להם בסביבה זוג שלווים יפנים - שליו אחד פעיל ואחד שנמצא במצב התחזות למת, וב-86% מהמקרים החתולים העדיפו את השליו שזז.
באופן דומה, חיפושיות קמח אדומות (Tribolium castaneum) שהתחזו למת, שרדו טוב יותר כאשר הן היו בחברת חיפושיות נוספות.
בקינים של נמלי אש, הפועלות הצעירות נכנסות מיידית למצב התחזות כאשר הקן מותקף על ידי נמלים מזנים אחרים, בעוד שהפועלות המבוגרות שלהן צבתות חזקות יותר, נותרות להילחם בתוקפים.
מעבר לכך שלבוגרות יש יכולת לחימה משופרת, הסיבה שהצעירות נוטות להתחזות למתות ולא להילחם לצד הבוגרות, היא משום שהן נחוצות יותר לקן בטיפול בביצים ובתחזוק המושבה בשל תוחלת החיים הארוכה שצפויה להן, לעומת הבוגרות שתוחלת החיים שלהן עומדת בלאו הכי בסיומה.
אי-תזוזה קטטונית, היא התנהגות שבה בעלי חיים מסוימים הופכים להיות משותקים באופן זמני ואינם מגיבים לגירויים חיצוניים.
ברוב המקרים, היא מתרחשת בתגובה לאיום קיצוני כגון לכידה על ידי טורף כדי למנוע התעללות בקרבן או טריפה במקרים מסוימים, מאחר שאי תזוזת הטרף מגינה עליו מיצר הציד של הטורף ועשויה אף לגרום לטורף לאבד בו עניין.
למעשה, את התנהגות זאת ניתן להגדיר יותר כמו "התחזות למת כפויה" שכן היא נעשית באופן אינסטינקטי ולאו דווקא מתוך רצונו של הקורבן.
אצל דגי סחוס כמו כרישים וחתולי ים, יש סביב הפה והעיניים אמפולות לורנציני שהם איברי חישה המורכבים מקולטנים חשמליים מיוחדים המקשרים לרשת נקבוביות בעור ומסייעים לדגים לחוש שדות חשמליים במים.
למיני כרישים מסוימים כדוגמת כריש לימוני, כריש שחור-סנפירים, כריש שונית קריבי, כריש שונית אפור, כרישון לבן-קצוות, קוצן, כריש כחול, ועוד, ניתן לגרום לשיתוק קטטוני של הכריש על ידי מישוש אזור הקולטנים.
אצל הכרישים עצמם, ישנן ראיות לכך שהזכר משתמש במגע באזור הקולטנים של הנקבה, על מנת להגביל את התנועות שלה בכך ולהקל על ההזדווגות.
מצב זה נמשך לעיתים עד 15 דקות לפני התאוששות מלאה וחידוש התנהגות פעילה.
מדענים ניצלו את התגובה של הקולטנים לגירוי כדי ללמוד על התנהגות הכריש; חומרים כימיים דוחי כרישים נבדקו ונחקרו על כרישים על מנת לבחון את מידת היעילות שלהם מול כרישים מסוכנים ולהעריך את זמן ההתאוששות הממוצעת של הכריש מהם.
במחקרים על גופם של הכרישים משתמשים לעיתים בשיתוק קטטוני כסוג של הרדמה קלה על מנת לבדוק את הכריש ברוגע.
העמלץ הלבן, הוא בין מיני הכרישים שאינם מושפעים ממישוש אנושי של הקולטנים - מה שמגביר עוד יותר את מידת הסכנה הנשקפת ממנו.
בשנת 1997, נמסר כי סביב איי פאראלון מול חופי קליפורניה, נקבת קטלן נצפתה כשהיא גורמת אי תזוזה קטטונית לעמלץ לבן גדול.
הקטלנית שמרה על מגע תמידי עם הקולטנים של הכריש תוך כדי החזקתו במהופך במשך רבע שעה כדי להמשיך את השיתוק, ולבסוף גרמה לו להיחנק למוות בטרם נגסה בו.
מקרה זה היה התיעוד הראשון מסוגו של טריפת עמלץ לבן גדול בטבע על ידי בעל חיים שאינו אדם.
מקרה נוסף דומה נצפה בניו זילנד; במהלכו, הקטלן הפך טריגונים ולאחר מכן זרק אותם במהירות גבוהה למעלה מה שגרם להם לשיתוק קטטוני, כשלבסוף הוא אכל אותם בקלות וללא חשש מפגיעת קוצי הטריגון.
אצל דג זהב, טרוטה, ראד ועגלסת הירדן (מהקרפיוניים), שפמנון חום, דג אורז יפני, דג גן-עדן, ודג קרב, דווח שהם הופכים ל"צולעים" כאשר הם מוחזקים במהופך על גבם.
דגי אוסקר, נכנסים להלם בעתות לחץ (ניקוי האקווריום למשל): הם שוכבים על הצד שלהם, מפסיקים לנוע עם הסנפירים, נושמים לאט ועמוק יותר ומאבדים צבע.
התנהגות דומה דווחה אצל נתחן אסיר.
אי תזוזה קטטונית יכולה להיגרם לאיגואנות על ידי שילוב של היפוך ולחץ מתון.
במהלך השיתוק ישנם שינויים ברורים בנשימה, לרבות ירידה בקצב הנשימה ההופך לרגוע וסדיר.
משך הזמן הארוך של השיתוק אצל האיגואנה, עשוי להיות כתוצאה מדיכאון קליפת המוח עקב עלייה בפעילות גזע המוח.
שיתוק כעין זה יכול להיגרם גם ללטאות מזן אנוליס אמריקני ולציפורי סוכר.
בארנבונים, התגובות הפיזיולוגיות וההתנהגויות הקשורות לשיתוק הקטטוני נמצאו כנובעות ממתח או פחד.
אי תזוזה קטטונית נחשבת לניסיון אחרון של הארנב להינצל מאכילה על ידי הטורף בתקווה שהטורף יאבד בו עניין בשל חוסר תזוזה.
מחקר משנת 2006, הגיע למסקנה שארנבים מראים תסמיני לחץ לאחר יציאתם ממצב של שיתוק קטטוני כדוגמת נשימה וקצב לב מהירים.
מחקר זה גם מאשר שחוסר תנועה אצל הארנבים המתפרש כקשר חזק בין הארנב לבעליו יחד עם החזקת הארנב על גבו בטענה שהוא נהנה מכך - שניהם שגויים ונובעים מרמה זו או אחרת של שיתוק.
עם זאת, המחקר מסכם שאצל וטרינרים יש יתרונות לעיתים בגרימת אי תזוזה קטטונית לארנב במהלך טיפול, מאשר הרדמה הנושאת בחובה סיכון גדול יותר.
אי תזוזה קטטונית עשויה להתרחש גם אצל בני אדם שעברו טראומה אינטנסיבית.
אי תזוזה קטטונית שימשה במחקרים רבים להערכת רווחת בעלי חיים - במיוחד בתרנגולות - מאז 1970, על פי מידת הלחץ שהן מפגינות בתום השיתוק.
באופן זה נמצא, שתרנגולות בכלובים קטנים חוששות יותר מאלה שבכלובים גדולים, תרנגולות שבקומות העליונות של הכלובים חוששות יותר מאלו שבקומות הנמוכות, אלו שנישאות ביד חוששות יותר מהנישאות במסוע, ואלו שהובלו בכלי רכב במשך זמן רב חוששות יותר מכאלו שהובלו במשך זמן קצר.
אי תזוזה קטטונית נבדקה גם במחקרים על עכבריים, גרביליים, שרקנים, חולדות, ארנבות, וחזירים.
כדי לגרום שיתוק קטטוני לחיה מסוימת, צריך להטות אותה בעדינות על צידה או אחורנית למשך כ-15 שניות; אצל מכרסמים, ההחלפה למצב של שיתוק נעשית לצד צביטה או הידוק העור בעורף.
התנועות הראשונות בתום השיתוק הן של הזנב, הרגליים, הראש או העין.
אחת השיטות "להיפנוט" העופות, היא על ידי החזקת הראש למטה בצמוד לקרקע, וציור קו ישר על הרצפה שתחילתו במקור באמצעות מקל או אצבע.
לאחר שהעוף נכנס לשיתוק בצורה זו, הוא נשאר נייח בין 15 שניות ל-30 דקות בלי להסב את עיניו מהקו.
את דג הטרוטה ניתן להכניס לשיתוק על ידי שפשוף הבטן באמצעות האצבעות.
אם זה נעשה כראוי, הטרוטה תיכנס למצב של שיתוק אחרי דקה.
את הלובסטר ניתן לשתק על ידי מגע באזורים מסוימים בזנבו.
אצל בעלי חיים, טאנאטוסיס (Thanatosis), מתייחס לתהליך שבו בעל החי מזייף מוות כדי להתחמק מתשומת לב לא רצויה.
זהו למעשה ההתחזות למת האמיתית שנעשית מרצון.
המניעים לכך יכולים להיות התחמקות מטורף, זכר שמנסה להזדווג עם נקבה, וטורף שמנסה לפתות טרף פוטנציאלי להתקרב אליו.
השימוש הנרחב ביותר בהתחזות למת הוא על מנת להתחמק מטורפים, המבוסס על כך שטורפים רבים אוכלים רק מזון חי שהרגו ונמנעים מאכילת פגרים.
מבין הזוחלים, ניתן למנות מספר מיני זעמניים כגון נחש הדשא (Natrix natrix) ומיני דיפסדידיים כנחש אף-חזיר אשר משתמשים בהתחזות למת כאמצעי הגנה; כאשר הנחש חש מאוים הוא שוכב על גבו במהופך כשהבטן למעלה, תוך כדי שהוא פוער את פיו ומשחרר מפתח הביב נוזל מצחין המדמה ריח של פגר.
אם הטורף לא משתכנע מההצגה, הנחש עשוי גם לפלוט זרזיף דם מפיו כדי לחזק את האמינות שלה.
אחת הסיבות לכך, היא שחיות רבות נמנעות מלאכול פגר רקוב כאמצעי זהירות מפני מחלות זיהומיות.
התנהגות דומה נצפתה גם אצל אבקועים צעירים כאשר חולדות ניסו לאכול אותם.
אצל הדו-חיים, ניתן לראות זאת גם אצל מינים רבים: הקרפדה האפריקנית הענקית (Amietophrynus superciliaris) למשל, נשכבת על הגב עם גפיים כפופים כאילו היא חסרת חיים.
התנהגות דומה נצפתה אצל מינים מסוימים באירופה כמו צפרדע אגיל, בני משפחת האילניתיים, ועוד.
צפרדעת עץ אדומה (Leptopelis rufus), נוהגת גם לשחרר ריח דוחה דמוי אמוניה מפיה, וקרפדות ממשפחת הבומביניים (ביחוד קרפדת כרס-אש) חושפות אגב ההתהפכות את בטנם הצבועה בצבעי אזהרה בולטים המתריעים לטורף שהן רעילות.
ההתחזות למת נפוצה מאוד במערכת פרוקי-רגליים מקבוצת חסרי חוליות, במיוחד אצל החרקים והעכבישאים.
מינים בולטים בהקשר זה הם בני משפחות החיפושיות הבאות: ברקניתיים (Buprestidae), זבליות אדמה (Geotrupidae), רפואניתיים (Meloidae) ושחרוריתיים (Tenebrionidae), ומיני צרצריים, צרעות, חגבאים ונמליים.
אצל החיפושיות, נמצא גם שאורך הזמן של ההתחזות למת עשוי לעבור בתורשה ולספק יתרון סלקטיבי על חיפושיות אחרות מאותו המין בנוכחות טורף.
מיני מקלונאים נכנסים לעיתים לטאנאטוסיס, על מנת שתהיה להם הסוואה טובה יותר בסביבה בשל אי תזוזה הגורמת להם להראות כמקל סתמי.
מספר מיני ציפורים מיישמים אף הם את התנהגות זאת; השרירים של השלדג הגמדי נוטים להתכווץ בעת שהוא מפוחד עד שהוא נראה כאחד שמת, ומלכישליו חלודי נוהג להעמיד פני מת אם נתפס על ידי טורף, ואז ברגע של אי שימת לב מתעופף במהירות מהאזור.
עופות רבים כמו כוס החורבות או הסיס נוהגים לשכב על גבם מבלי לזוז ויש כמו הבז שנוהגים לשכב דווקא על בטנם.
האופוסום מתאושש מהתרדמת רק לאחר שהטורף עוזב, כשהאוזניים הן הראשונות שמתחילות לנוע.
ההתנהגות של האופוסום יעילה במיוחד בעת שהוא בא במגע עם כלבים, אך לא תמיד ההתנהגות תשתלם במקומות ישוב: בעת חציית כביש למשל, אופוסום שנבהל מכלי הרכב הדוהרים לעברו ומתחזה למת, עשוי בסופו של דבר להפוך באמת לפגר.
דוגמה מפורסמת אחרת היא עז מתעלפת - זן אמריקאי של עז הבית אשר בעת שהיא נבהלת גופה מתקשח תוך כדי נפילה על הגב והרמת הרגליים למעלה; אצל העז ההתנהגות זאת נובעת ממחלה גנטית.
מינים בולטים אחרים הם הסוריקטות הנוהגות להתחזות למת בקבוצות בעת פחד או אפילו בעת מריבות ביניהם ומינים מסוימים של ראקוניים ומכרסמים.
בקרב מטיילים ביערות, העצה הידועה ביותר לשרוד התקפה של דוב חום היא לשכב עם הפנים כלפי מטה ולכסות אותם עם הידיים/הזרועות/המרפקים, ולהעמיד פני מת - בתקווה שהדוב יאבד עניין באדם ויתרחק משם אחרי זמן מה.
מחקרים מצאו שלזכרים המבצעים בתדירות גבוהה התחזות למת לפני הגישה לנקבה, יש סיכוי גבוה יותר לשרוד את ההזדווגות לעומת זכרים המבצעים זאת בתדירות נמוכה.
ההתחזות למת נעשית לעיתים רחוקות דווקא כפתיון לנטרפים.
האמנון הרדום (Nimbochromis), הוא סוג קטן של דג במשפחת האמנוניים הכולל 6 מינים, שרובם אנדמיים לאגם מלאווי במזרח אפריקה.
הם ידועים בשם אמנון רדום או "קאליגונו" (- "ישן" בשפת המקומיים), בשל התנהגות הציד הייחודית שלהם הנחשבת לסוג של חקיינות אגרסיבית.
האמנונים הללו נהוגים לשכב על צד אחד של גופם בקרקעית הים על מנת שאוכלי נבילות קטנים יתקרבו לחקור את ה"פגר", ואז האמנון יוכל להסתער עליהם במהירות כשאחוזי התפיסה שלו יהיו גבוהים עקב הקרבה הגדולה לקרבן.
אסטרטגיה דומה נצפתה גם אצל דג Lamprologus lemairii - מין של אמנון אפריקני מסוג אחר החי באגם טנגניקה, וכן אצל אמנון אחר - Parachromis friedrichsthalii החי במרכז אמריקה.
השימוש בהתחזות למת כאמצעי לפיתיון או תקיפה ידוע גם אצל היונקים: השועל האדום נוהג להתחזות למת על מנת שדורסים קטנים כעורביים יבואו לאכול ממנו ואז יוכל להפתיעם ולתופסם.
אצל ציידי חמשת הגדולים באפריקה, התאו האפריקני ידוע כבעל החי המסוכן ביותר לציד עקב העובדה שהוא עשוי להתחזות למת ולהמתין לצייד שיגש אליו, וברגע המתאים יסתער עליו עם קרניו הגדולות.
"התחום" הוא כינוי לאזור היסטורי באירלנד אשר הקיף את העיר דבלין והיה נתון לשליטתם הישירה של המלך והממשלה האנגלית.
בפנים האי, התחום הגיע לערים נאז וליקסליף שבמחוז קילדייר ולערים טרים וקלס שבמחוז מית'.
המתיישבים האנגליים הביאו עמם לתחום את השפות האנגלית והצרפתית (שפת האצולה האנגלו-נורמנית) ועד היום ניתן למצוא באזורים אלו שמות כפרים ועיירות השאולים מהן.
כמו כן, הייתה האנגלית לשפה הרשמית בתחום.
התחום כלל את שפלת החוף של לנסטר והעיר דבלין ולא כלל בתוכו הרים או יערות על מנת להקל בהגנה ובשמירה עליו.
התחום היה בסיס השלטון האנגלי באירלנד.
הכיבוש הנורמני של אירלנד, שהחל בשנת 1169, הפך לכאורה את מלכי בית פלנטג'נט האנגליים לשליטי האי.
החל מסוף המאה ה-13 החל השלטון הנורמני להתערער, והשליטים והמתיישבים הנורמנים החלו להיטמע באוכלוסייה ובתרבות האירית המקומית.
הלורדים הנורמנים יצרו בריתות עם הממלכות האיריות העצמאיות ועם הזמן הפכו כמוהן - שליטים עצמאיים בטריטוריות בהם ישבו, עם קשר מועט או ללא קשר בכלל לכתר האנגלי.
בעקבות הצטמצמות השטחים שנותרו בשליטתו הישירה של המלך האנגלי, גבולותיו במחוזות מית', לאות', דבלין וקילדייר גודרו או נחפרו לתעלות, ועל כן שם האזור - the Pale או "התחום" בעברית, מילה בעלת שורש לטיני, palus שמשמעה יתד או מוט, סינקדוכה לגדר.
חלקים מגדר זו עוד קיימים במרכז מחוז קילדייר.
בשנת 1366, בעקבות היחלשות הקשר בין השלטון האנגלי למתיישבים הנורמנים באירלנד, הוחלט על יצירת חוקה.
החוקה ציוותה על הפסקת נישואי התערובת בין המתיישבים לבין האירים המקומיים, וכן על הפסקת השימוש בשפה האירית והתרבות ומנהגי הלבוש האיריים, כולם נפוצים מאוד בקרב המתיישבים.
חוקה זו לא הצליחה לצאת אל הפועל, אפילו בתוך התחום, ויחד עם חקיקת חוקי רכוש חדשים על ידי המתיישבים שהרחיקו אותם מהפיאודליזם, אירלנד החלה מתרחקת מהנורמות התרבותיות והשלטוניות של אנגליה.
כוחו הצבאי של הכתר האנגלי נחלש בעקבות מלחמת מאה השנים ומלחמות השושנים ועל כן נחלש גם כוחו הפוליטי.
הפרלמנט האירי הוקם בתחום, וישב תחילה בעיר דרוהדה שבמחוז לאות'.
במעמדים הסוציאליים הגבוהים התרחשו נישואי תערובת נרחבים בין האריסטוקרטיה האירית לבין הלורדים האנגליים.
בסוף המאה ה-15 היה התחום שטח השלטון האחרון של אנגליה באירלנד.
רוב השליטים הנורמנים והאיריים באי הכירו רק בסמליותו של שלטון העל האנגלי או לא בכלל, כנאמר בשירו של המשורר האנגלי ג'ון דייוויס - "מי שגר מערבית לבארו, גר מערבית לחוק".
בעקבות מציאות זו והרצון של בית טיודור להחיל את השלטון האנגלי באירלנד, הם החלו בכיבושו המהיר של האי ובנישולם של האצילים האירים מאדמתם, תהליך שהסתיים בתקופתו של אוליבר קרומוול.
במהלך כיבוש זה, היוו דבלין והתחום את הבסיס העיקרי של הנוכחות האנגלית באירלנד.
הרעיון שעמד מאחורי התחום היה בלתי נפרד מהיותו בעל ממשל ותרבות אנגלית נפרדת מזו האירית.
מאמצע המאה ה-17, ובמיוחד לאחר הרפורמציה באנגליה ויישוב אלסטר, "האנגלים הוותיקים" כבר היו מוטמעים לחלוטין באוכלוסייה המקומית, במיוחד בשל רצונם להמשיך ולהשתייך לנצרות הקתולית.
חלקם אף הפכו למשוררים מפורסים של השפה האירית.
בעקבות כיבוש האי על ידי האנגלים, הפך התחום לחלק מהכתר האירי, שהיה כפוף כעת לחלוטין לממלכת בריטניה הגדולה.
מהכינוי "התחום" הושאל הביטוי האנגלי "Beyond the Pale" שמשמעותו "מחוץ לתחום" או "אסור".
הכינוי הוחל גם על התיישבויות אחרות של הכתר האנגלי, דוגמת "תחום קאלה" שבצרפת.
כמו כן, הכינוי הוחל על "תחום המושב" (Черта оседлости), השטחים שיוחדו ליישוב של העם היהודי במערב רוסיה הצארית.
הביטוי הפך לסלנג באירית בת זמננו, כשמשמעותו התייחסות למחוז דבלין ולמחוזות השכנים לו, לרוב באופן ביקורתי - לדוגמה, אם ירצה אדם לבקר את האופן בו משרד ממשלתי מסוים מתייחס בהעדפה לדבלין - הוא יכנה אותה "התחום".
התחממות סטרטוספרית פתאומית היא תופעה הנצפית בסטרטוספירה, ולפיה מתרחשת עליה של כמה עשרות, ועד כ-50 מעלות צלזיוס בטמפרטורה בתוך מספר ימים.
התופעה מלווית גם בשינוי של זרם הסילון הקוטבי, המתאפיין בדרך כלל בתקופת החורף בהמיספרה הצפונית ברוחות שתנועתן ממערב למזרח, אשר גורם לשינויים גם במשטר מזג האוויר האופייני בשכבות הנמוכות יותר של האטמוספירה.
המדידות הסדירות של הסטרטוספירה בוצעו לראשונה על ידי שרהאג (Richard Scherhag) בשנת 1951 באמצעות מכשירי רדיוסונדה אשר סיפקו מידע אמין מגבהים שמעל 40 ק"מ.
תופעת .ההתחממות נצפתה לראשונה ב-27 בינואר 1952.
שרהאג וצוות המחקר שלו באוניברסיטה החופשית של ברלין, המשיכו בביצוע המדידות ומיפוי ההמיספירה הצפונית במשך שנים רבות תוך שכלול ושיפור של הציוד המשמש אותם.
עם תחילת עידן הלוויינים המטאורולוגיים בשנת 1979 הפכו המדידות לתכופות הרבה יותר.
התחממות סטרטוספרית פתאומית קשורה כאמור בעיקר עם התפרקות המערבולת הקוטבית המאפיינת את תקופת החורף בהמיספירה הצפונית.
מטאורולוגים נוהגים לסווג את התופעה לשלוש קטגוריות עיקריות:
גדולה או עיקרית, המתרחשת כאשר משטר הרוח הקוטבית בקו הרוחב 60 צפון הופך ממערבית למזרחית.
במקרה כזה המערבולת עשויה להתחלק למספר מערבולות משנה או להיות מועתקת ממקומה הקבוע שמעל לקוטב הצפוני.
קטנה או משנית, המתרחשת כאשר גרדיינט הטמפרטורה הקוטבית משתנה בכ-25 מעלות צלזיוס, כוון התנועה נשאר קבוע ממערב למזרח אך מאט למשך תקופה של כשבוע.
במקרה זה מבנה המערבולת נשאר יציב והיא אינה מתפרקת.
סופית, כאשר המערבולת הקוטבית מתפרקת לחלוטין וכוון הזרימה נותר ממזרח למערב כפי שמאפיינת את תקופת הקיץ בהמיספירה הצפונית, ואינו משתנה עד לתקופת החורף הבא.
לעיתים מתוארת גם קטגוריה רביעית המכונה "התחממות קנדית" המתרחשת בתחילת תקופת החורף, והיא ייחודית מבחינת המבנה ואופן ההתפתחות שלה.
את תופעת ההתחממות הסטרטוספרית הפתאומית ניתן לאפיין בשני מרכיבים עיקריים: כאשר המערבות הקוטבית מועתקת ממיקומה הקבוע או כאשר היא מתפצלת למספר מערבולות.
לעיתים נוצר מצב של מיזוג בין שתי התופעות הללו.
בהמיספירה הצפונית נצפות בדרך כלל מספר התרחשויות של התחממות סטרטוספרית פתאומית קטנה, ואילו התחממות גדולה נצפית בדרך כלל מדי שנתיים.
במהלך החורף נוצרת בסטרטוספירה שמעל הקוטב הצפוני מערבולת בהשפעת מאזן הקרינה השלילי.
הרוחות בגובה של כ-20 ק"מ בחלק הדרומי של האזור הקוטבי הופכות חזקות מאוד בכיוון ממערב למזרח, והטמפרטורה יורדת עד ל-70 מעלות צלזיוס מתחת לאפס.
התחממות סטרטוספרית פתאומית גדולה נוצרת בהשפעת גלי רוסבי ארוכים בטרופוספירה כתוצאה מאורוגרפיה והבדלי טמפרטורה בין משטחים ימיים ויבשתיים בעיקר בצפון האוקיינוס האטלנטי.
גלים אלה נעים בכיוון מעלה אל הסטרטוספירה, מתפוגגים שם, מאטים את תנועת הרוחות וגורמים להתחממות באזור שמעל הקוטב הצפוני.