tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1986 סיימה את לימודי המשפטים באוניברסיטת תל אביב וב-1988 קיבלה רישיון מלשכת עורכי הדין.
היא התקבלה לעבודה במשרד עורכי הדין של אורי סלונים, והשתתפה בין היתר בייצוגם של "האופנובנק" רוני ליבוביץ', של ראש אגף האבטחה בשב"כ בפני ועדת שמגר שהוקמה לאחר רצח רבין, ושל בנק לאומי במשפט הבנקאים ב-1993 בעקבות משבר מניות הבנקים.
לאחר שעבדה במשרדו של סלונים במשך כעשור, פנתה הרצוג לתחום הנדבנות והפילנתרופיה.
בין היתר שימשה כיושבת ראש קרן וואהל בישראל, מנהלת הפרויקטים בקרן הצדקה של איש העסקים מארק ריץ', וכיהנה בוועד המנהל של "מעלה", ארגון הפועל לקידום נושאים של אחריות תאגידית ולפיתוח הסטנדרטים של ניהול אחראי בישראל.
כיהנה כדירקטורית בחברת "פולאר השקעות" וכדירקטורית חיצונית בחברת "פרידנזון שירותים לוגיסטיים".
בשנת 2010 יזמה את הקמתו של ארגון בוגרים של הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, ועמדה בראשו עד 2014, אז הוחלפה על ידי צבי האוזר.
דודה היה תת-אלוף ארלוזור לב, שנהרג במלחמת יום הכיפורים.
בן-דודה מצד אביה הוא שרון אפק, המשנה ליועצת המשפטית לממשלה הממונה על מערך הייעוץ והחקיקה במשרד המשפטים.
מיכל ויץ (נולדה ב-27 ביוני 1982) היא יוצרת, במאית ומפיקת קולנוע ישראלית.
היא בתו של שדרן הכדורגל רמי וייץ ונינתו של יוסף ויץ, איש הקרן הקיימת לישראל.
ויץ היא בוגרת בית הספר סם שפיגל בירושלים, גדלה במושב גבעת יערים.
בשנת 2009 הפיקה את הסרט הקצר אליגטור שביימה דנה גולדברג.
בשנת 2010 החלה לעבוד בתור המפיקה של ערוץ 8 ב-HOT (הערוץ הדוקומנטרי).
במסגרת תפקידה, הפיקה מטעם הערוץ סרטים וסדרות תעודה רבות, ביניהם: "החיים כשמועה"- על חייו של אסי דיין ובהשתתפותו, בבימוי של עדי ארבל ומויש גולדברג, "חמש מצלמות שבורות" של גיא דוידי, "האלבומים", "הקיבוץ" של מודי בר-און וענת זלצר, "המקוללים" של חגי לוי ועוד רבים.
בשנת 2012 ניהלה את מערך ההפצה הישראלי של הסרט התיעודי "שומרי הסף" (בימוי: דרור מורה)
בשנת 2014 הפיקה את סדרת הטלוויזיה החיים כשמועה על חייו של אסי דיין ובהשתתפותו, בבימוי עדי ארבל ומויש גולדברג.
ויץ נטלה חלק בהפקת חמישה סרטים במסגרת המיזם התיעודי העברים של היוצר יאיר קדר.
בשנת 2015 הפיקה, יחד עם גילי נדב, את הסרט שיר ידידות – ר' דוד בוזגלו שביים רפאל בלולו ואת הסרט אשה פשוטה, זלדה יחד עם יאיר קדר וגילי נדב.
כמו כן השתתפה בשנה זו בהפקת הסרט המעורר, י.ח ברנר על חיי יוסף חיים ברנר ובעריכת הסרט העורב: זאב ז'בוטינסקי (בימוי: איילת עופרים) ואת הסרט "העלמה בלובשטיין - רחל" על המשוררת רחל (בימוי: סיון ארבל).
בשנת 2017 הפיקה, יחד עם מורן איפרגן, את הסרט התיעודי הקיר.
הסרט הוקרן בבכורה בינלאומית בפסטיבל CINEMA DU REEL בפריז וזכה בפרס הסרט הטוב ביותר בתחרות הישראלית של פסטיבל דוקאביב 2017.
ב-2021 יצא סרטה קופסה כחולה בו היא מתחקה אחר יומניו של הסבא-רבא שלה, יוסף ויץ, שמתארים בפירוט את שגרת יומו ברכישת אדמות בארץ ישראל ואת פינוי הערבים מאדמות אלה.
אדמות אלה והכשרתן שימשו להקמת יישובים עבריים.
הסרט מעלה את השאלות בין הסיפור שנהגו לספר אודותיו במשפחתה לבין המצטייר מהיומנים.
קופסה כחולה הוקרן והשתתף בפסטיבל דוקאביב 2021 וזכה בפרס התחקיר..
בשנת באוגוסט 2024 ויץ מונתה למנהלת האמנותית של פסטיבל דוקאביב היא הייתה המפיקה הראשית של ערוץ 8 ויוצרת דוקו בפני עצמה.
פסטיבל דוקאביב, הוא מפסטיבלי הקולנוע התיעודי המוערכים בעולם.
בתפקידה האחרון ניהלה ויץ את המחלקה הדוקומנטרית בחברת ההפקה סלוצקי אפיקי תקשורת.
מיכל הרמן (נולדה ב-11 באוקטובר 1974, כ"ה בתשרי ה'תשל"ה) היא רקדנית ויוצרת עצמאית, מורה למחול ומטפלת בתנועה.
נולדה ביפו בשנת 1974 לרבקה ומשה הרמן.
את שנות התיכון עשתה תיכון תלמה ילין במגמת מחול.
הרמן היא בוגרת סמינר הקיבוצים במסלול מורים בפועל (B.Ed) ובעלת תואר שני (M.A.A.T) בטיפול בתנועה מאותו מוסד.
החלה את דרכה כרקדנית מקצועית בלהקות המחול אנסמבל בת שבע, ליאת דרור וניר בן גל, NND Galili Dance, תיאטרון קליפה ובפרויקטים רבים נוספים כגון ג'ון מורן בניו יורק, לארה ברסק באמסטרדם, נועה דר, ניב שינפלד, ענת דניאלי ועוד.
השתתפה כשחקנית/רקדנית בהצגות תיאטרון ביניהן "נשיקת אשת העכביש", תיאטרון הבימה (2000), "בדנהיים 1939", התיאטרון הקאמרי (2007).
הרמן שיתפה פעולה עם היוצרות ענת גריגוריו ורותם וולק.
בשנת 2016 הקימה את מסלול ההכשרה "גופיה" (גוף/פרפורמנס/יצירה/השראה) לנוער וילדים, הפועלת עבור תלמידים שהם רקדנים מנוסים, וכאלו ללא הכשרה בתחום.
בשנת 2007, הצטרפה לעמותת הכוריאוגרפים, והיא חברה בעמותת תפס"ן (תחנה פסיכואנליטית לנוער).
בשנת 2016 הקימה מיכל מסלול ההכשרה, 'גופיה' (גוף/פרפורמנס/יצירה) לילדים ולבני נוער.
בשנתיים שלפני כן עסקה בלימוד מחול ותנועה ב"סטודיו אנקורי", בי"ס תיכון וחטיבת ביניים לחשיבה יצירתית ויזמות.
בשנים 2008–2009 לימדה מחול ותנועה באקדמיה לאמנות ועיצוב "בצלאל" – ירושלים (רב-מחלקתי) וכן לימדה קומפוזיציה והנחיית יצירה כוריאוגרפית לבחינות בגרות בבית הספר התיכון לאומנויות "אלון", רמת השרון.
מיכל אף עסקה רבות בהוראת קומפוזיציה ויצירת עבודה קבוצתית לבנות מגמת מחול בבית הספר התיכון "הרצוג", כפר סבא ובבנית מגמת המחול בתיכון לאומנויות ע"ש "אלון, יבנה, לבנות מגמת המחול בתיכון לאומנויות "ברנר", פתח תקווה, יצירת עבודת מחול ללהקת הנוער אלפי מנשה.
מוקדם יותר עסקה כם בהוראת כוריאוגרפיה והנחיית עבודות לבגרות במחול בסדנת המחול בכוכב יאיר לכיתות ז' – יב", הוראת מחול ב"בית חינוך אביב" ביפו מחול עכשווי ויצירה לכיתות א'-ד'.
"אותי" - עמותה ישראלית לאוטיזם"(2023) - טיפול בתנועה
המרכז לבריאות הנפש "שלוותה" (2023) - מרפאת ילדים ונוער.
המרכז לבריאות הנפש "שלוותה" (2022) – המועדונית.
"מרכז תמר" (2021) – אבחון ייעוץ וטיפול בילד ובמשפחה בתל אביב.
הרמן היא זוכת פרס שר המדע התרבות והספורט ליוצרים צעירים בתחום המחול בראשית דרכם בתחום המחול לשנת 2003, וליוצרים צעירים בשנים 2007 ו-2012.
הרמן היא בת זוגו של דן פורת ואמא לשניים.
"החבורה" (2009) יצירה המבוססת על סיפור קצר של פרנץ קפקא עלתה במסגרת פסטיבל ישראל בשיתוף תיאטרון קליפה.
"PLAN B" (2012) עלתה במסגרת פסטיבל 'תמונע'.
יצירה בשיתוף עם ענת גריגוריו
"מתברברות" (2021) – אינטימדאנס, תיאטרון תמונע תל אביב.
"שרופות" (2019) – אינטימדאנס תיאטרון תמונע תל אביב, בשיתוף עם היוצרת רותם וולק
"עד בלי די" (2018) – הפקה עצמאית, עלתה בבכורה בתיאטרון קליפה תל אביב
"הפרעה במקום תפס"ן" (2017) – עבודת מחול מוזיקה דיבור וציור בבית תפס"ן (תחנה פסיכואנליטית לנוער) בהשתתפות אומנים ותלמידות מסלול ההכשרה "גופיה"
"המארחת" (2016) - הפקה עצמאית; מיכל הרמן מארחת יוצרים על הבמה
"יוצר אוצר" (2015) 11 מחסן 2 נמל יפו - ניהול אומנותי ואוצרות
"מעשה בקוץ" (2013) – הפקת ילדים בשיתוף פעולה עם היוצר עירד מצליח, הופקה במסגרת פרויקט עפים של מפעל הפיס.
"השיר של לולה" (2013)– כוריאוגרפיה להצגת הילדים בשיתוף עם תיאטרון קליפה
"Flick Flack" (2013) – פסטיבל מחול חדש, הזירה הבין תחומית ירושלים
"PLAN B" (2012) - פסטיבל תמונע, תיאטרון תמונע תל אביב
"TOP GUN" (2011) - פסטיבל אינטימדנס תיאטרון תמונע תל אביב
"Glory Monster" (2010) - פסטיבל קליפה אדומה, תיאטרון קליפה תל אביב
"אגדת השמש הנעלמת" (2010) - פסטיבל חיפה הבינלאומי ה– 20 להצגות ילדים
"החבורה" (2009) - פסטיבל ישראל, ירושלים
"מה קורה עם שבתאי" (2008) – הצגת ילדים, תיאטרון קליפה תל אביב
"ג'ון מורן פוגש את מיכל הרמן" (2008) - שיתוף פעולה עם היוצר והמלחין הניו-יורקי ג'ון מורן תיאטרון קליפה, תל אביב
"תנשמת" (2007)– הפקה עצמאית בשילוב מוזיקה חיה, תיאטרון קליפה תל אביב
"חתונה" (2006) - פסטיבל זירת מחול, הזירה הבין-תחומית ירושלים
"חבר צעצוע" (2006) - הצגת ילדים, תיאטרון קליפה תל אביב
"IN A MINUTE"- פסטיבל אינטימדאנס, תיאטרון תמונע תל אביב (2005)
"מרחקים קצרים" (2003) – פסטיבל גוונים במחול, סוזן דלל תל אביב
"ליברה" (2001) – פסטיבל אינטימדאנס, תיאטרון תמונע תל אביב
ה מִיכַל גֵדֵאוֹן הִיֵרוֹנִים רַדְזִיוִיל (בפולנית: Michał Gedeon Hieronim Radziwiłł; ), היה אציל פולני וגנרל פולני-ליטאי.
לאחר מרד נובמבר נגד האימפריה הרוסית ב-1831, הוא פיקד לזמן קצר על הצבא הפולני.
מיכל גדאון רדזיוויל נולד ב-24 בספטמבר 1778 בוורשה ל (1744–1831) ול (1753–1821) כבן למשפחת רדזיוויל מניאסוויז', ואחיו של אנטון היינריך רדזיוויל.
רדזיוויל השתתף במרד קושצ'ושקו שנכשל (1794).
הוא השתתף ב נגד פרוסיה ב-1806. בינואר 1807 הוא היה קולונל ומפקד בלגיון-דו-נורד, חלק מצבא נפוליאון, ולאחר מכן הגדוד החמישי של הרגלים (דוכסות ורשה).
הוא השתתף במצור על גדנסק, ולאחר מכן הוצב עם הגדוד שלו בגדנסק.
בשנת 1811 הוא מונה לגנרל-דה-בריגד.
במלחמת רוסיה–צרפת (1812) פיקד על חטיבת הרגלים ב"דיוויזיה הפולנית" של הגנרל גראנדז'אן בקורפוס הארמייה העשירית של .
הוא התבלט בקרב סמולנסק ואחר כך במצור על גדנסק ב-1813 (תחת הגנרל ז'אן ראפ), וכאשר המבצר נכנע הוא נפל בשבי.
לאחר הקמת ממלכת פולין בשליטת רוסיה הוא שוחרר מהצבא ב-1815 בדרגת מפקד דיוויזיה, והתיישב ב.
באותה שנה נישא לרוזנת אלכסנדרה סטצקה (1796–1864).
במרד נובמבר בשנים 1830–1831 הוא היה לזמן מה המפקד העליון של הכוחות הפולניים והמפקד הפולני ב שהסתיים ללא הכרעה.
לאחריו הוא התחנן לשווא להסכם שלום, ולאחר שלא קיבלו את דעתו הוא התפטר מתפקידו ושירת בצבא הפולני כחייל פשוט.
לאחר כישלון המרד הוגלה לירוסלבל ברוסיה.
מיכל היין (נולדה ב-11 בפברואר 1968) היא גולשת רוח ישראלית אולימפית, לשעבר.
היין החלה בגיל 17 גלישת גלים ובגיל 21 גלישת רוח.
גלשה במסגרת מועדון הפועל תל אביב.
היא הייתה אלופת הארץ 12 שנים ברציפות.
באליפות אירופה במאי 2000 הגיעה למקום ה-7. באליפות העולם בפברואר 2000 היא סיימה במקום ה-10. באולימפיאדת סידני 2000 היין התחרתה עבור ישראל, בגיל 32, בסידני, אוסטרליה, בשייט גלישת רוח נשים בגלשן מסוג מיסטרל 1, והגיעה למקום ה-14. כשהתחרתה באולימפיאדה הייתה בגובה 175 סנטימטר ובמשקל 59 קילוגרם.
בשנת 2003, בגיל 35 פרשה מתחרויות.
בשנת 2019 חזרה למועדון הפועל תל אביב בתפקיד מאמנת תחום גלשני הרוח.
היין הייתה נשואה למנתח ד"ר אריק בראל.
הזוג התגרש ב 2024. לשניים שני ילדים גולשים.
ביתם מאיה בראל, גולשת תחרותית בגלשן רוח מסוג פויל.
מיכל גולדמן (נולדה ב-22 בינואר 1955) היא אמנית שעוסקת בציור, רישום והדפס, שחיה ופועלת בתל אביב.
נולדה בתל אביב למרים (מירה) לבית גולדוובר וישראל גולדמן.
מצד משפחת אביה היא דור שישי בארץ.
לגולדמן אחות אחת, טליה גלעדי, בעלת סטודיו לקדרות ופיסול קרמי, שחיה במושב בית הלל.
למדה בבית הספר היסודי ע"ש דוד שמעוני בגבעתיים, ובהמשך בתיכון עירוני ט' בתל אביב (סיימה ב-1973).
התחילה לצייר מגיל צעיר ובגיל 15 החלה ללמוד ציור ברמת גן אצל הצייר שמעון אבני.
בשנים 1975–1979 למדה בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים, וסיימה תואר BFA (Bachelor of Fine Arts).
לאחר סיום לימודיה התמחתה כדפסת ליתוגרפיה בסדנת ההדפס בירושלים.
בשנת 1982, חזרה להתגורר בתל אביב ומאז היא חיה ופועלת שם.
במקביל לעבודתה בסטודיו לימדה גולדמן, במשך יותר מ-35 שנה, ציור, רישום, תחריט וליתוגרפיה בסדנת ההדפס ירושלים, בסדנה לאמנות יבנה, במרכז מאירהוף במוזיאון תל אביב לאמנות, בוִיטָל מרכז לימודֵי עיצוב, במכללה למינהל מסלול אקדמי, במכון אבני ובמכללת שנקר ברמת גן.
סבה (אבי אביה), יעקב גולדמן, היה חבר ההגנה ובעל בית המלאכה, שבו בין היתר, הוא הרכיב יחד עם הממציא דוד ליבוביץ, את מרגמת הדוידקה וייצר שם גם את התחמושת להפעלתה.
סבא רבא שלה (אביה של סָבָתָה רחל, אשתו של יעקב גולדמן), ישראל רובינשטיין, איש העלייה הראשונה, התגורר לאחר עלייתו לארץ ישראל בעזה, ובהמשך למד מכונאות, עבר ליפו, ועבד בטחנת הקמח בשכונת נווה שלום.
גולדמן החלה להציג כאמנית בשנות ה-80. בשנים 1985–1986 הייתה ממקימי קבוצת רגע, יחד עם האמנים דוד ריב, יצחק ליבנה, ראובן זהבי ואסד עזי.
גולדמן מציירת בעיקר מתוך התבוננות בסביבתה הקרובה.
נושאי ציוריה הם ז'אנרים מסורתיים, שהיוו אלטרנטיבה למה שהיה מקובל בשנות ה-70 וה-80 באמנות הישראלית, כאשר הדגש הושם על אמנות מושגית ועל "דלות החומר".
בין הנושאים שבהם התמקדה בציוריה: תפנימי הסטודיו, דיוקנאות, טבע דומם, נופים תל אביביים, חלונות, אנשים עובדים, מסכי מחשב וצמחים.
שלא כמו בזרם הפיגורטיבי שהופיע בישראל בשנות ה-90 ציוריה של גולדמן שואפים לליריות ולעבודה חופשית.
מאירה פרי להמן כתבה עליה כך: "לגולדמן המציירת מהטבע, מהתבוננות, תוך למידה, חשוב מצב הפעולה של "לצייר", שהוא לדבריה, משימה, מצב של מודעות, והתייחסות למציאות כמורכבת ורבת פנים.
היא מתייחסת לפעולת הציור כאל מצב זני, ראשוני, המתמקד ב"כאן ועכשיו" וב"זרימת השינויים המתרחשים".
בשנים 1982–1986 ציירה בגלריה בחצר המוסך של אביה במזרח תל אביב.
במקום זה ציירה פורטרטים, מבטים על המוסך מלמעלה נופים מהמוסך ופועלים בעבודתם.
עבודות אלו הוצגו בגלריה גורדון, בתערוכות "רגע 1" ו"רגע 2", ב"גלריית אחד העם 90", ב"גלריה רדיוס" ובגלריה גימל.
בשנת 1983 קיבלה מלגת שהות אמן בקליפורניה, שם ציירה בעיקר נופים.
הציורים הוצגו בתערוכות יחיד בגלריה גורדון (1984, 1987) ובגלריית הסדנה לאמנות ביבנה (1086).
בשנים 1992–2009 שהתה בסטודיו בשכונת פלורנטין, מקום בו ציירה נופים מהחלון המשקיפים על תל אביב, פורטרטים של חברים, ציורי פרחי גדרות, סדרת ההדסים וסדרת ההשתקפויות, והכדים שהוצגו בתערוכה זוגית עם דוד ריב בגלריה המומחה (1999).
בשנת 2000 השתתפה בפרויקט סדנת אמן עם האמן ג'ים דיין בסדנת ההדפס ע"ש גוטסמן בקיבוץ כברי.
בשנת 2006 הציגה את התערוכה "עשב לימון" בבית האמנים בתל אביב, באוצרותה של אפרת נתן.
הציורים צוירו בטמפרה על נייר והוצבו בחלל התערוכה בסידור המשחזר את כיווני הסטודיו ואת חלונותיו.
בשנים 2009–2019 עברה לצייר בסטודיו ברחוב לבנדה, על יד התחנה המרכזית החדשה.
החוץ בציוריה בסטודיו זה מתגלה כחצרות אחוריות של בניינים המאכלסים מהגרי עבודה ופליטים.
עבודות אלה שצוירו על גזרי עץ ובדים, הוצגו בתערוכה "הארץ מובטחת" בגלריה צדיק (2010) ובתערוכה "לבנדה" במועדון הגדה השמאלית בתל אביב (2018).
במשך השנים מארחת גולדמן בסטודיו שלה חברים היושבים לציור פורטרט במשך כמה מפגשים.
חלק מציורים אלו הוצגו בתערוכת דיוקנאות שנערכה בבית האמנים, תל אביב (2011) וכללו פורטרטים של תמרה ריקמן, שוני ריבנאי, יוני שור, ג'ניפר בר-לב, אלון אבן פז ועוד.
בשנת 2018 הציגה תערוכה "יוטיוב והשולחן הכחול" בבית האמנים, תל אביב, שבה הוצג פנים סטודיו עם מסכי מחשב בטכניקת טמפרה שעווה על בדים.
ג'ניפר בר-לב, כתבה בקטלוג התערוכה:
"...פנים הסטודיו הוא אחד הנושאים החוזרים בציוריה של גולדמן.
המראה הנשקף מחלון הסטודיו גם הוא נושא שהיא מתמקדת בו בסדרות שונות.
בסדרה חדשה המוצגת בתערוכה ממלא מסך המחשב את מקום החלון, או משמש כחלון למציאות אחרת.
מבעד לחלון ממשי רואים את הנוף "שם בחוץ".
כדי להגיע אל חוץ זה יש לעזוב את הסטודיו, והמבט מבעד לחלון מייצג געגוע או תשוקה לכך.
מסכים, לעומת זאת, מביאים את ייצוגי העולם אלינו.
לדברי גולדמן, היא מותחת את גבולות המציאות שהיא מציירת.
לצד ההנאה ההנאה המתמדת שלה מתיאור חפצים שכיחים ומראות מחיי היומיום ומסביבתה המיידית, רעיונות שונים מוצאים את דרכם אל העבודות והופכים לאלמנטים ציוריים על גבי רקעים מופשטים; אובייקטים דמיוניים וצבעים שלא מן העולם הזה פולשים אל תוך תיאור המרחב הממשי של הסטודיו.
הקיום התמונתי של האובייקטים הופך לקיום האמיתי שלהם.
כוס התה, המכחול, השולחן, הכיסא, המנורה, החלון – האינטרנט מאפשר לראות מיליוני אובייקטים כאלה, מהבהבים".
"ציוריה של גולדמן חתרו מאז ומתמיד, בשקט, תחת המוסכמות של שדה האמנות הישראלי.
הם שמרו אמונים לפיגורטיביות גם כשכולם עשו אמנות מושגית, הם אינטימיים גם כשהכול פוליטי, ונותרים צנועים גם כשהנטייה הרווחת היא הפרזה.
מרד חרישי, פצצת עקשנות"..."גולדמן מפנה את מבטה החוצה, אל נופים ואנשים, אל טבע דומם ופרחים, אבל יש בכל עבודותיה גם משהו מופנם.
דומה שהן ניצבות, בשיווי משקל, על המסגרת שבין העולם הפנימי וזה החיצוני".
גולדמן מציירת מאז שנות ה-70, ומציגה החל משנת 1980. היא קיימה כ-15 תערוכות יחיד והשתתפה בכ-40 תערוכות קבוצתיות.
1977, 1979 – מלגה מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל לאמנים צעירים
1984 – מלגת השתלמות, קרן ג'רסי (Djerassi Foundation), קליפורניה, ארצות הברית
1997 – פרס שר החינוך והתרבות
2008 – השתתפות בסדנת אמן עם האמן ג'ים דיין במרכז גוטסמן לתחריט
1999 - קטלוג ציורים לרגל תערוכה בגלריית המומחה, תל אביב.
בקטלוג מופיעים שני מאמרים: מאמר של מאירה פרי-להמן, "לא רק מה שאני רואה", ומאמר של רות גולן, "וכשאני לעצמי מה אני, על השתקפות וזהות".
2008 - ספר אמן, מראה, ספר עם 12 תחריטים, סדנת ההדפס ע"ש דב גוטסמן, קיבוץ כברי.
2018 - קטלוג לרגל התערוכה "יוטיוב והשולחן הכחול", בית האמנים תל אביב.
בקטלוג מופיע המאמר של ג'ניפר בר-לב, "ים סרגסו הכחול".
מיכל ינאי-מוסקל (נולדה ב-18 ביוני 1972) היא שחקנית, זמרת, מנחת טלוויזיה, כוכבת ילדים ישראלית, אשת עסקים ומפתחת את אפליקציית המיינדפולנס המובילה בישראל MyMedi.
ינאי מכונה "מלכת הילדים" בשל הפופולריות הרבה שלה כמנחה בערוץ הילדים ובמחזות זמר לילדים בשנות התשעים.
מיכל ינאי נולדה, גדלה והתחנכה ברמת גן, לעדנה ומשה ינאי ולה אח צעיר בשם אייל.
כבר בילדותה שיחקה בהצגות ילדים כמו "חנה'לה ושמלת השבת", "גוליבר בארץ הגמדים" ו"כנר על הגג".
ב-1983, כשהייתה בת 11, הופיעה בפסטיבל שירי הילדים בתור ילדת הפסטיבל ושרה את השיר "אתה לא לבד" שביצעה במקור בפסטיבל להקת "קסם".
אחר כך פנתה לקהל הילדים, מעבר לשעות הלימודים התפרנסה מהנחיית מסיבות יום הולדת שבהם הפעילה את הילדים במשחקים, שרה וליוותה את עצמה בגיטרה ואף ערכה מופע קסמים.
ב-1989 בגיל 17 שיחקה בהצגה "האב" מאת יוהאן אוגוסט סטרינדברג ב"תיאטרון הבימה", שבה גילמה את דמותה של ברטה, עם הצגה זו גם נסעה להופיע בתיאטרון המלכותי השוודי.
באותה השנה ביצעה ב"תחרות קולות וכלי זמר" את השיר "פשטות".
כמו כן השתתפה בתשדירי שירות: תשדיר של משרד החינוך לרישום בזמן לגני הילדים ולבתי הספר שבו גילמה ילדה כמורה בכיתה וההורים היו התלמידים, ותשדיר לבית הספר הטכני של חיל האוויר שבו גילמה תלמידה מצודדת (לצלילי השיר "המסלול שלך", גרסה עברית ל־, שיר הנושא של הסרט "אהבה בשחקים") לצד עודד מנשה.
בין השנים 1989–1990 הגישה לראשונה תוכנית טלוויזיה לילדים בשם "קשרים מצוירים" בערוץ הראשון לצד בובת דינוזאור ענקית בשם זאורוס (עמי ויינברג).
ב-1990 שיחקה לראשונה בסרט קולנוע, "נשיקה במצ"ח", לצידם של יהודה ברקן, רמי דנון ואריה מוסקונה.
ינאי גילמה בסרט חיילת, אף שבאותה העת הייתה עדיין תלמידת תיכון.
בתיכון למדה במגמת התיאטרון בבית הספר "תלמה ילין".
ב-1991, במהלך השירות הצבאי, שיחקה בתפקיד-משנה בסרט הצרפתי שצולם בישראל בשם "אהבנו את לורה".
לאחר שירותה הצבאי למדה משחק בבית הספר "בית צבי".
ינאי הצטרפה לצוות מנחי "ערוץ הילדים" במהלך לימודיה בבית צבי.
ינאי הנחתה בערוץ הילדים מ-1991 עד 2000, והגישה בין היתר את התוכניות "תיבת ההפתעות" ומאוחר יותר את "גינת ההפתעות" שיועדו לילדים קטנים ולסירוגין הנחתה גם בתוכנית "הכיתה המעופפת".
בשנת 1994 נסעה לאמסטרדם, מטעם ערוץ הילדים, כדי לעשות סרט על קורותיה של אנה פרנק שהוקרן בערוץ באפריל באותה השנה ושנקרא "בדרכה של אנה".
עוד באותה שנה השתתפה ינאי בפרק מהעונה השנייה של הסדרה האמריקאית "מייטי מורפין פאוור ריינג'רס", בתפקיד שגרירת ישראל תמרה, והיא דיבבה את אותה דמות לאחת מקלטות הווידאו בדיבוב לעברית, ובה היא אף הציגה את "מאחורי הקלעים" של ההפקה בתוספות שלאחר הפרק.
כשקיבלה הזכיינית טלעד את שידורי יום שבת בערוץ 2 נקראה ינאי להגיש בה את תוכנית הדגל של שידורי הילדים בשבת בבוקר, והיא קיבלה תוכנית משלה בשם "הקרנבל של מיכל".
עם החלפת ימי השידורים של זכייניות ערוץ 2, עברה ינאי להגיש תוכנית עם אותן הדמויות בשם "קצפת" בערוץ הילדים.
ינאי הגדירה את התכנית: "מעין גרסה ישראלית לילדים של המופע של לארי סנדרס", המציגה במקביל לתוכנית עצמה, גם גרסה מבוימת למה שקורה לכאורה מאחורי הקלעים.
לימים הגישה בערוץ 2 גם את תוכנית הכישרונות לילדים "בראבו".
בשנות האלפיים שידרה גם בערוץ הנוער של "yes".
ינאי שיחקה ושרה במחזות הזמר לילדים "הקוסם!" בתפקיד דורותי, "הכל אגדה" בתפקיד הנסיכה מאמי, "המלך ארתור" בתפקיד גווינביר ו"פיטר פן" (הגרסה השלישית) בתפקיד ונדי.
ינאי כתבה טור שבועי שנקרא "שירת המיכל" בשבועון הילדים "כולנו".
ינאי נבחרה פעמיים לאשת השנה של הילדים וזכתה חמש שנים רצופות ב"פרס מסך הזהב".
היא דיבבה את פלין בסרט "במבי".
בפסטיגל זכתה פעמיים, ב-1993 עם השיר "שלום היא מילה שימושית" וב-1995 עם השיר "לדבר עם חיות".
בשנת 1992 הופיעה ינאי בקלטת לילדים "הילדה הכי יפה בגן", שהתבססה על שירי הילדים של יהונתן גפן.
בשנת 1993 הופיעה בפסטיגל וזכתה במקום הראשון עם השיר "שלום היא מילה שימושית".
בשנת 1994 היא צולמה סרט "בדרכה של אנה פרנק".
בשנת 1995 הושקו חמש בובות בדמותה תחת השמות "מיכל בראש טוב", "מיכל משחקת דורותי", "מיכל מכייפת בקניון", "מיכל יוצאת לבלות" ו"מיכל חכמה בשמש".
באותה שנה השתתפה בשנית בפסטיגל, וזכתה שוב במקום הראשון עם השיר "לדבר עם חיות".
בשנת 1996 הופיעה בפעם השלישית בפסטיגל בתור אמנית אורחת וכך גם.
בשנת 1999 השתתפה בסרט הילדים "הכבש השישה עשר" שהתבסס גם הוא על שירים של יהונתן גפן ולצידם של כוכבי ערוץ הילדים.
בשנת 2000 השתתפה בקלטת הילדים "צופי פרצופי - מסע הרפתקאות בעולם הרגשות", והשתתפה בפעם החמישית בפסטיגל, וזכתה במקום השלישי עם השיר "החייל שלי".
בשנת 2005 השתתפה גם בספיישל הפרידה "לעודד באהבה" בערוץ הילדים.
בשנים 2005–2007 השתתפה בתור תמר זהבי, אחותה של יעל (אסיה) (הילה סורג'ון פישר) בתפקיד אורח בכמה פרקים בסדרת הילדים
היא השתתפה בשנת 2009 עיר ערוץ הילדים עם המנחים הקודמים של הערוץ
דן תורן, נתן ברנד, עינת ארליך, אפרת רייטן, איתי שגב, נמרוד רשף, וסופי צדקה.
בשנת 2012 החלה לשחק בסדרה היומית "יומני החופש הגדול" בערוץ דיסני.
באותה שנה החלה לככב גם בסדרה לילדים לגיל הרך "מיכל ינאי בחדר החלומות" בשיתוף yes, שאותה גם יצרה והפיקה.
בשנת 2013 השתתפה ב"מותק של פסטיבל" ושנה לאחר מכן בשנית בשנת 2014, ושוב ב-2017.
בשנת 2015 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "שוברי גלים" בתפקיד ניצה.
באותה השנה שיחקה בסרט "דץ הבלץ".
בשנת 2016 השתתפה בפסטיגל "היי סקול פסטיגל 2 הגמר הגדול", בתפקיד מיכל המורה לתנ"ך.
זוהי הייתה חזרתה של ינאי אל הפקת הפסטיגל לאחר 15 שנות היעדרות.
בשנת 2017 השתתפה במחזמר "הברווזון המכוער" וכמו כן, השתתפה בסדרה "צוות הצלה" בערוץ ניק ג'וניור, לצד בתה אלכס, בתפקיד הגברת מלי קרה לי.
אף שצברה פופולריות גבוהה בקרב הילדים וכונתה לא פעם "מלכת הילדים", היו פעמים שינאי ביקשה להשתחרר מתדמית הילדה הטובה.
אחת מהן הייתה בתוכנית הסאטירה הפרועה "נייס גיא", ששודרה בראשית שנות התשעים בערוץ 2 הניסיוני.
ינאי שיחקה ב-1993 בתפקיד משני של אסירה במותחן הארוטי "כלא הנשים" ("Prison Heat"), סרט דובר אנגלית שביים יואל זילברג, וצולם בישראל באולפני אולפני ג.ג., בכיכובם של גיליה שטרן ואורי גבריאל.
ב-1997 שיחקה בסרט הטלוויזיה "בחצות הלילה" בבימויה של רותי פרס.
בשנת 1998 השתתפה ינאי במופע "פעמוני היובל", המופע המרכזי במסגרת חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 שינתה ינאי את המיקוד ועברה יותר לפנות לקהל המבוגרים.
היא החליפה זמנית את עינת ארליך בתוכנית "שישי וחצי" בערוץ 2. תוכניות טלוויזיה נוספות שהגישה כללו את "על הדרך" ו"מזל טוב".
ב-2001 השתתפה במחזה "תשוקה", ואחר כך במחזה "דצמבר" בתיאטרון בית ליסין.
ב-2002 השתתפה בסרט "תמונה קבוצתית עם אישה".
ב-2003 נבחרה לסקר את "טקס האוסקר" באותה השנה מטעם ערוץ !E הישראלי, ונבחרה להנחות את ספיישל "המורדים" בערוץ פוקס קידס.
באותה שנה היא דיבבה את קייט האוטון (תפקיד שאותו שיחקה במקור הת'ר לוקליר) בגרסה העברית של הסרט "לוני טונס: חוזרים לאקשן" והנחתה בערוץ 2 את תחרות הדוגמנות טופ מודל 2003 וטסה עם שתי הזוכות במקומות הראשונים לתחרות הבין־לאומית שנערכה בסינגפור כנציגת טלעד.
היא הנחתה את התוכנית "האודישן הגדול" במסגרתה שחקנים מתחילים מתחרים על תפקיד בטלנובלה מיכאלה.
בשנת 2003 שוב ביקשה להשתחרר מתדמית הילדה הטובה, והסכימה להפיק סדרה המבוססת על קלטות אינטימיות שלה, בהן דובר על אורגיות, שימוש בקוקאין, גניבות ועוד.
היא חזרה בה מהסכמתה בלחץ חתנה המיועד עופר רסלס, ונקלעה לסכסוך משפטי עם חברת ההפקה.
לבסוף חויבה לשלם לחברת ההפקה פיצוי של מאות אלפי שקלים.
ב-2005 שיחקה בסרט מוכרחים להיות שמח.
ינאי שיחקה גם בין היתר בסדרות הטלוויזיה "אולי הפעם" בערוץ yes ישראלי של "yes", "משמורת", "טיפול נמרץ" בערוץ 2 ו"המקום" בערוץ 10. כמו כן הופיעה בתפקיד עצמה בפרק בסדרה "בת ים - ניו יורק" בשנת 1995.
ב-2006 הופיעה בתפקיד משני בעונה השלישית של "השיר שלנו".
באותה שנה שיחקה בתפקיד קטן בסרט הטלוויזיה האמריקאי "Kraken: Tentacles of the Deep" של ערוץ Syfy בתור סאלי.
ב-2007 שיחקה לראשונה בתפקיד הראשי בעיבוד הקולנועי של הספר "כשניטשה בכה" מאת הפסיכיאטר ארווין יאלום, סרט דובר אנגלית של הבמאי והמפיק הישראלי-אמריקאי פנחס פרי.
באותה שנה שיחקה בתפקיד שולי בסרט "88 דקות", לצידו של אל פצ'ינו, היא התגוררה תקופה מסוימת בלוס אנג'לס ובעקבות כך התראיינה לתוכנית "חלום הוליוודי" העוסקת בשחקנים ישראלים המנסים את מזלם בהוליווד, היא גם התגוררה תקופה בלונדון.
בסוף 2007 השתתפה בתפקיד עצמה, כבעלת הבניין במחזמר "אבניו Q" שהועלה בתיאטרון בית ליסין, בשנה זו גם שימשה שופטת בתחרות מלכת היופי, כמו כן שיחקה בסרט מתוק ומר.
ב-2008 עלתה סדרת הדרמה "רביעיית רן" בהשתתפותה בערוץ yes stars ישראלי, שלאחר מכן שודרה בערוץ 2.
בשנים 2008–2010 הנחתה את שעשועון הידע "קרב מוחות" ב"חינוכית 23".
בשנת 2010 הנחתה את גמר התוכנית "לרדת בגדול" לאחר שמנחת התוכנית הקבועה ציפי שביט שברה את רגלה.
באותה שנה השתתפה בתוכנית "מי אתה חושב שאתה?", שבה עקבה אחר חייה של סבתה מצד אמהּ שנטשה את האם כשהייתה בת ארבע, לאחר גירושיה מן הסב, ושמעולם לא דובר בה בבית.
במהלך הסדרה גילתה ינאי שסבתה התאבדה.
בשנת 2011 השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "החברים של נאור" בתור איילה, אשתו של עמית חבר ילדות של נאור.
וכן שיחקה בהצגה "בעל למופת" מאת יהושוע סובול בהפקת תיאטרון הקאמרי.
בשנת 2012 יצא לאקרנים סרטו של דובר קוסאשווילי "רווקה פלוס" בו שיחקה.
אני לא יודע לבשל" של שידורי קשת, ששודרה בערוץ 2.
בשנת 2015 כתבה והפיקה את הסרט הקצר "אמא שלי ואני", בו גם שיחקה בתפקיד הראשי.
ב-2016 הגישה לצד מיכאל אלוני את "כשהיינו ילדים", מופע הצדעה לתוכניות הילדים והנוער של רשות השידור
ב-2017 השתתפה ינאי בסדרה "פולמון" ששודרה ב-HOT.
ב-2018 הגישה סרט אודות תיכון תלמה ילין בו למדה.
ב-2019 השקיעה ינאי בפיתוח אפליקציה למדיטציות מודרכות בעברית, בסגנון מיינדפולנס, "מיי מדי - my medi".
בשנת 2020 החלה לשחק לסירוגין עם נתי קלוגר במחזה "הנשים של ג'ייק" בתיאטרון חיפה מאת ניל סיימון בתרגום של דורי פרנס ובבימויו של אלון אופיר.
בשנת 2021 נבחרה לייצג את חברת פרוקטר אנד גמבל כפרזנטורית של מותג Always.
ב-2023 השתתפה בעונה השלישית של תוכנית המציאות "הזמר במסכה" בתחפושת מלכת השחמט, לצדו של טל מוסרי, מלך השחמט.
ינאי נשואה בשנית, לאיש הפרסום בן מוסקל, ולשניים בת ושני בנים.
ב-2021 עברה עם משפחתה לגור באתונה שביוון.
מיכל זְמוֹרָה-כהן (1926 – 19 בינואר 2015) הייתה פסנתרנית ומוזיקולוגית ישראלית.
מנהלת חטיבת המוזיקה בקול ישראל.
זוכת אות יקירת ירושלים לשנת 1998.
מיכל זמורה נולדה בירושלים, בתם של אסתר (אֶמָה) זמורה לבית הורביץ, מראשי הסתדרות נשים עבריות, וד"ר משה זמורה, משפטן, לימים נשיא בית המשפט העליון הראשון של מדינת ישראל.
זמורה למדה בבית הספר היסודי של דבורה קָלֶן, ובשנת 1942 סיימה את לימודיה בתיכון ליד האוניברסיטה.
לאחר מכן למדה באקדמיה למוזיקה בירושלים פסנתר ותולדות המוזיקה.
בהמשך למדה בסמינריון הגבוה למוזיקה באוניברסיטת אופסלה בשוודיה וקיבלה תואר דוקטור למוזיקולוגיה.
זמורה-כהן ייסדה וערכה את כתב העת למוזיקה "בת קול".
היא ניהלה את התזמורת הסימפונית חיפה והייתה ממקימי החוג למוזיקולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1968 התמנתה למנהלת חטיבת המוזיקה בקול ישראל ובתפקיד זה כיהנה 23 שנים.
עמדה בראש מדור המוזיקה במועצה לתרבות ואמנות במשרד החינוך ובראש האקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, וכן כיהנה כראש חבר השופטים בתחרות הפסנתר הבינלאומית על שם רובינשטיין.
בנוסף לפעילותה זו, הייתה זמורה-כהן פעילה בארגוני ציבור שונים, בהם ויצו, מועצת ארגוני הנשים ותנועת "סובלנות", שהייתה בין מקימיה.
בשנים 1987–1988 הייתה יו"ר מועצת ארגוני נשים בישראל.
ב-2006 העניקה לה האוניברסיטה העברית בירושלים תואר דוקטור לפילוסופיה לשם כבוד "בהוקרה עמוקה על עשייתה המקיפה ורבת השנים להאדרת המוזיקה האמנותית בישראל ובהערכה רבה על הישגיה המקצועיים ותרומתה לחיים הציבוריים".
בעלה הראשון היה הכנר אלי גורן.
בעלה השני היה הוויולן גדעון רהר, אבי בתה תמי.
בעלה השלישי היה יצחק רול, מייסד המרכז לתערוכות וירידים ולשניים נולד בן, גדי רול.
בעלה הרביעי היה חיים כהן לו נישאה בשנת 1966 בחתונה קונסרבטיבית בניו יורק, והייתה נשואה לו עד למותו בשנת 2002. נישואים אלה עוררו סערה, משום שהיו נישואי כהן וגרושה, האסורים על פי ההלכה.
את ספרו "המשפט", שיצא לאור בשנת 1991, הקדיש לה כהן במילים: "למיכל עטרת ביתי, שתורת המשפט לא תהא לה עוד כתורת הנסתר".
המוסיקה: מבוא היסטורי, תל אביב: תרבות וחינוך; בשיתוף עם האוניברסיטה של ת"א – האקדמיה הישראלית למוסיקה ע"ש רובין, 1966. (מהדורה ב, כריכה רכה: 1980)
משמעויות במוסיקה: שיחות שביני לביני, תל אביב: ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ-ישראל – תרבות וחינוך ('הספריה למוסיקה על-שם נסימוב'), 1982.
רפרטואר אישי, תל אביב: דביר, תשנ"ז 1997. (אוטוביוגרפיה)
גארי ברתיני בחיי המוסיקה בישראל; עורך: אברהם יבין, ירושלים: כרמל; בהשתתפות מרכז הספר והספריות בישראל – המפעל לספרות מוסיקה, בסיוע משרד התרבות והספורט, תשע"ב 2012.
מסע מוזיקלי עם שופנהאואר, דביר, 2014
"בת קול": כתב עת למוסיקה.
"יסודות מזרחיים ומערביים במוסיקה בישראל", תל אביב: מכון למוסיקה ישראלית, 1968.
"שיחות על מוסיקה: פרנק פלג", הוצאת המרכז לתרבות 1974.
"המוסיקה פנים רבות לה", 20 תוכניות 1974.
"המוסיקה תשובות רבות לה" 15 תוכניות 1975.
"הרהורים במוסיקה", 18 שיחות שבויות, 1976.
"מילון מוסיקלי – הגדרת מושגים ומוחנים על רגל אחת", 311 שיחות יומיות מודגמות בנות 5 דקות כל אחת 1985–1986.
"מעמד המוסיקה בתרבות" חמש שיחות עם ריקה בר-סלע.
"חמישים שנה לאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים", 1998.
מיכל זמורה-כהן (הביאה לבית הדפוס והקדימה פתח דבר והקדמה), "נשים עבריות ציוניות: סיפורה של הסתדרות נשים עבריות, מיום היווסדה, בשנת 1920 ועד הפיכתה לפדרציה הישראלית של ויצו בשנת 1933"; כפי שהועלתה על הכתב בידי אסתר זמורה, תל אביב: ויצו וגוונים, תשס"ב 2002.
"מוסיקה בזמן: רב סגנוניות ורב תרבותיות במוסיקה ובמחול", ירושלים: האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ('עתים למוסיקה'), תשס"ח 2007.
חיים כהן, "מבוא אישי: אוטוביוגרפיה"; פתח דבר: יצחק זמיר; אחרית דבר: מיכל זמורה-כהן, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, תשס"ה 2005.
מיכל טל (נולדה ב-11 באפריל 1962) היא פסנתרנית, פדגוגית, ומרצה בינלאומית.
כלת פרס מפעל חיים ע"ש פרנק פלג על תרומה אמנותית רבת שנים ברמה גבוהה מטעם משרד התרבות (2024).
מייסדת ומנהלת אמנותית את פסטיבל הפסנתר הבינלאומי בערד Pianofest Arad ומיזם "תו הנגב" (2022).מרצה בבית הספר למוסיקה בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב .
מופיעה, מרצה, מלמדת ושופטת בתחרויות במרכזים מובילים בארץ ובעולם.
מיכל טל נולדה בתל אביב.
היא בתם של הכנר אלכסנדר טל ואהובה פנקס לבית קפלן (1936–2017), שניהלה את "גלריה אהובה פנקס" ברחוב פרוג בתל אביב בשנות השבעים.
אמה נישאה למשורר ישראל פנקס, שגידל אותה כאב מגיל שלוש.
היא החלה ללמוד נגינה בפסנתר בגיל חמש בכיתתה של הגב' מדלן אופהויזר.
בגיל 15 החלה ללמוד בתיכון "תלמה ילין" ולמדה אצל הפרופ' אריה ורדי, איתו המשיכה את לימודיה באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב, לאחר שירותה הצבאי.
בשנת 1978 השתתפה בכיתת אמן עם הפסנתרן הדגול ארתור רובינשטיין במרכז למוזיקה ירושלים
ב-1985 סיימה תואר Artist Diploma באוניברסיטת אינדיאנה.
ב-1987 קיבלה תואר ראשון במוזיקה בבית הספר ג'וליארד בניו יורק, וב-1988 סיימה תואר שני במוזיקה באוניברסיטת ניו יורק.
בקיצים של 1986 ו-1987, השתתפה בפסטיבל "טנגלווד" במסצ'וסטס וזכתה להופיע בקונצרטים רבים, להשתלם ולחוות כיתות אמן וקונצרטים עם ליאונרד ברנשטיין, אוליבר קנוסן, לואי קרזנר, סייג'י אוזאווה ורבים אחרים.
בפסטיבל זה זכתה בפרס ג'קסון ב-1987.בין מוריה ומדריכיה בשנים אלו, היו ליאון פליישר, פיטר סרקין, יוזף גינגולד, יאנוש סטארקר, ג'וליוס לוין, ג'ואל קרוזניק, ג'יימס באסוול וגילברט קאליש.
בשנת 1988, חזרה מלימודיה בחו"ל לישראל.
בשנת 2005 סיימה את הדוקטורט שלה בחוג למוזיקולוגיה של האוניברסיטה העברית בירושלים, בהדרכתו של פרופ' יהואש הירשברג; עבודת הדוקטור שלה עסקה במלחין הצרפתי אריק סאטי, ונושאה היה: "אריק סאטי: מקומו במוזיקה הצרפתית בתחילת המאה העשרים".
בגיל 16 ניגנה לראשונה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של נועם שריף ובהמשך הופיעה עם תזמורות רבות בארץ ותזמורות מובילות בעולם.
ניגנה כסולנית עם כל התזמורות בארץ, בהן התזמורת הסימפונית ירושלים, התזמורת הסימפונית חיפה והתזמורת הקאמרית הישראלית.
כן ניגנה עם התזמורת הפילהרמונית של שטרסבורג (בביצוע הקונצ'רטו לפסנתר מס 2 מאת לוצ'יאנו בריו, בניצוחו של המלחין), התזמורת הסימפונית של דאלאס, הסימפונית של וירג'יניה, תזמורת הרדיו ההולנדית, והתזמורות הסימפוניות של מינסטר, קלרמון-פראן ולאס פאלמס.
ניגנה תחת שרביטיהם של המנצחים ליאונרד סלטקין, ואדוארדו מאטה.
היא השתתפה בפסטיבלים יוקרתיים רבים, בהם פסטיבל "פוקוס" בלינקולן סנטר, פסטיבל מוזיקה ישראלית ויהודית בקלן, פסטיבל ישראל ופסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון.
ניגנה רסיטלים וקונצרטים קאמריים רבים בקרנגי הול בניו יורק, אולם רחמנינוב במוסקבה, וכן בביג'ין, גואנז'ו וגולאנגיו (פסטיבל שיאמן)
מיכל טל שיתפה פעולה עם האנסמבלים "מוזיקה נובה" ו "אנסמבל המאה העשרים ואחת", עמם ניגנה כסולנית בביצוע בכורה בארץ את הקונצ'רטו מאת ליגטי (1994) ו"ציפורים אקזוטיות" מאת מסייאן.
כן שיתפה פעולה עם מלחינים רבים והקליטה מיצירותיהם בבכורות רבות כאנדרה היידו, אריק שפירא, בטי אוליברו, אייל באט, עודד זהבי, ורחל גלעין.
הקליטה בקביעות בשידורים חיים ובהקלטות ל"קול המוסיקה" ובקונצרטי "אתנחתא".
בשנת 2011 ביצעה לראשונה בארץ את הקונצ'רטו לפסנתר מס.
1 מאת המלחין היהודי ארווין שולהוף, בניצוחו של ישראל ינון עם התזמורת הסימפונית ירושלים רשות השידור.
שלוש שנים לאחר מכן הקליטה אלבום שלם מיצירותיו של שולהוף בלייבל "צנטאור"
מיכל טל מרבה לשלב נגינה קאמרית בצד נגינה סולנית.
בשנת 2003 הקימה ביחד עם הכנר נתאי צרי והצ'לן הלל צרי את "המועדון הקאמרי הישראלי", שפעל כעשר שנים.
בתקופת פעילותו, ביצע המועדון יותר משישים יצירות מאת מלחינים ישראליים, ועיקר פעילותו הייתה בחינוך לאהבת היצירה הישראלית ושילוב תלמידים מצטיינים בנגינה קאמרית.
משנת 2013 טל חברה בהרכב "שלישיית אלכסנדר", עם הכנר נתאי צרי והצ'לנית אלה טובי.
בשנת 2009, יזמה וניהלה את קורס "פסנתר צעיר" במרכז למוזיקה ירושלים.
בשנים 2014–2020 ניהלה את תוכנית הפסנתרנים הצעירים המצטיינים במרכז למוזיקה ירושלים.כן היא ממייסדי IPTA, ארגון מורי הפסנתר הארצי (שלוחה של EPTA).
בשנת 2020, בעיצומה של מגפת הקורונה, יזמה והקימה את פסטיבל הפסנתר הבינלאומי המקוון Pianowebfest.
פסטיבל זה הפך ב-2022 לפסטיבל הפסנתר הבינלאומי בערד Pianofest Arad, אותו היא מנהלת אמנותית.
הפסטיבל, המתקיים בכל קיץ, מושך מדי שנה פסנתרנים ואמנים בינלאומיים, לצד תלמידים מצטיינים, לפעילות עשירה של קונצרטים, כיתות אמן, שיעורים, הרצאות ועוד.
"הפסטיבל משתף פעולה עם הסינפונייטה הישראלית באר שבע וכן תחרות רובינשטיין .
כחלק ממפעלה להנגשת המוזיקה הקלאסית והחינוך למוזיקה בפריפריה ייסדה טל את מיזם "תו הנגב" להנגשת מוזיקה, טיפוח כישרונות מקומיים, והעצמת קהילות באזור הנגב.
ד"ר מיכל טל מחנכת את דור העתיד של מורות ומורי הפסנתר בבית הספר ע"ש בוכמן-מהטה (אוניברסיטת ת"א) בקורס "מתודיקה להוראת הפסנתר".
תלמידיה הרבים הם זוכי תחרויות ארציות ובינלאומיות.
ממייסדי "פסנתר צעיר" וניהלה את תוכנית הפסנתרנים הצעירים המצטיינים במרכז למוזיקה ירושלים.
מלמדת בכיתות אמן ושופטת בתחרויות ארציות ובינלאומיות במרכזים רבים, ביניהם התחרות הבינלאומית לפסנתרנים במדריד, התחרות הבינלאומית במאיין, צרפת, קונסרבטוריון צ'ייקובסקי במוסקבה, קונסרבטוריון בייג'ינג, האקדמיה למוסיקה בהונג קונג, הקונסרבטוריון בגואנז'ו, הקונסרבטוריון המלכותי בבירמינגהם, בית הספר "מאנס" בניו יורק, בית הספר "אקול נורמאל" בפריז ובפסטיבל הקיץ במנצ'סטר.
מיכל טל מרצה בארץ ובעולם באוניברסיטאות ומרכזי מוזיקה רבים, בנושאי מוזיקה, תרבות ואמנות, מגדר, ויזמות.
טל פעילה בקידום מלחינות ויצירותיהן בביצועים, הקלטות והרצאות.
בין הפרויקטים המרכזיים שלה נמנים האלבומים GEMS, בו הקליטה יצירות מאת מלחינות במאה התשע עשרה והמאה העשרים, והאלבום NOBLESSE בו יצירות מאת המלחינה הצרפתייה אלן דה מונז'רו Helene de Montgeroult .
במחקרה ותגליותיה מופיעות מלחינות רבות שקולן לא נשמע במהלך ההיסטוריה, והן מופיעות בהרצאותיה הרבות ובקונצרטי - השיחה בארץ ובעולם.
פרס מפעל חיים ע"ש פרנק פלג מטעם משרד התרבות, על פעילות אמנותית רבת שנים ברמה גבוהה (2024)
פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה מטעם עיריית תל אביב (2010)
פרס ע"ש עדן פרטוש מטעם משרד התרבות (2005)
פרס ראשון בתחרות הפסנתר הבינלאומית בדאלאס (1985)
פרס ג'קסון בפסטיבל טנגלווד (1987)
פרס ראשון בתחרות "האמן הצעיר" בשיתוף התזמורת הסימפונית ירושלים רשות השידור
2001 - רם דע-עוז - יצירות לפסנתר (הפקה עצמית של המלחין)
2002 - אייל באט - יצירות לפסנתר (הפקה עצמית של המלחין)
2003 - פסנתרין: אנתולוגיה, מוזיקה ישראלית לפסנתר.
דיסק 6 מתוך 9. (איגוד הקומפוזיטורים)
1 - מתוך תקליטור מוזיקה לפסנתר
טל נשואה למוזיקאי שלמה טינטפולבר (מנצח, מורה ומדריך לכלי קשת) (נ.
מיכל טל (נולדה ב-12 באוגוסט 1945) היא זמרת ישראלית.
טל נולדה כמיכל ברקוביץ' בקיבוץ גליל ים, וגדלה בקיבוץ עינת ובשנות חייה הראשונות עסקה רבות במוזיקה ובמחול.
את שירותה הצבאי עשתה בלהקת פיקוד המרכז והשתתפה בשנת 1964 בתוכנית מס.
13 של הלהקה: "לא רוצים טובות".
בתוכנית בהדרכתו המוזיקלית של אריה לבנון השתתפו בין השאר: חדוה עמרני, דוד טל, אריאל פורמן, אושיק לוי ויגאל חרד.
לאחר שחרורה מצה"ל בשנת 1965 השתתפה טל בתוכנית "תשואות ראשונות" של קול ישראל, שם ראה אותה המלחין משה וילנסקי שהזמין אותה להקליט את שיריה הראשונים, ביניהם: "עוד רגע", "חמש אמהות" ועוד.
בהמשך הוזמנה פעמים רבות על ידי משה וילנסקי להקלטות של שירים רבים עם תזמורת רשות השידור.
בשנת 1966 הקליטה טל עם תזמורת ההקלטות של רשות השידור את השירים: "אולי ננסה" בעיבוד שמעון כהן (אריאנה הרן - יאיר קלינגר),"כל ידידי" (אברהם בן זאב - נורית הירש), ו"תודה על קרן אור" (שמשון חלפי - נורית הירש).
בשנת 1967 השתתפה מיכל טל בפסטיבל הזמר והפזמון הישראלי תשכ"ז וביצעה בו את השיר: "כאח לי דודי" (אברהם לוינסון - מוני אמריליו).
בהמשך אותה שנה (1967) נסעה טל עם "להקת כרמון'" למסע הופעות באירופה, ארצות הברית וקנדה.
במסגרת להקת כרמון הוקמה להקת "הכרמלים" שכללה את טל, רותי ביקל, אושיק לוי, לוליק וחנן גולדבלט.
בשנים 1967–1968 הופיעה להקת "הכרמלים" במסגרת להקת כרמון, במשך כ-10 חודשים באולימפיה בפריז, בבלגיה, איטליה, אנגליה, קנדה וארצות הברית.
בניו יורק הופיעה להקת הכרמלים במסגרת להקת כרמון בתיאטרון על הברודוויי.
בין השאר הלהקה שרה בהופעות מבחר משירי נעמי שמר: "החייל שלי חזר", "שלגיה", "מחר", "קרן יער" ועוד.
מקים הלהקה היה יונתן כרמון, והמנצח והמעבד היה יצחק גרציאני שיצא עם הלהקה למסע ההופעות ברחבי העולם.
בשנת 1968 במסגרת ההופעות של להקת כרמון לאחר אחת ההופעות הזדמנה מיכל טל עם בן זוגה מייק בראנט למועדון "קפה תל אביב" בניו יורק.
שם הוזמנו שניהם לעלות לבמה ולשיר ספונטנית את השיר: "טומבללייקה" (אברהם בן זאב - עממי אידי).
שיר זה באורח מוזר נכנס לתקליט בשם: "קפה תל אביב" שיצא באותה השנה.
אחרי שעזבה את הלהקה קיבלה טל הזמנות להופעות בפנמה ובמקסיקו ונשארה במקסיקו שנה שלמה בשל הופעות רבות שנחלו הצלחה רבה, כולל הופעות בטלוויזיה של מקסיקו.
למרות הצעות מקצועיות רבות שהיו לה מעבר לים, החליטה טל בשנת 1970 לחזור לישראל לאחר 3 שנות היעדרות.
בשנת 1970 לוהקה למופע: "השטן ואשת האיכר" על ידי המפיק אמנון ברנזון.
המופע זכה להצלחה רבה ולקהל צופים גדול, והועלה מעל 700 פעמים מעל במות רבות ברחבי ישראל.
השיר "ליושינקה" ששרה במופע הפך ללהיט ענק ובוצע על ידי טל מעל כל במה אפשרית.
בנוסף שרה סולו במופע את השירים: "אנטיה" (דן אלמגור - לידיה ווד), "היי שלום" (דן אלמגור - בוב דילן), וכן את השיר: "אמא לא סיפרה לי דבר" (דן אלמגור - עממי).
עימה במופע השתתפו: רפי גרנות ואמנון ברנזון.
שירים נוספים ששרה הלהקה: "העגורים" (דן אלמגור -אדוארד קולמנובסקי), "השבועה שהופרה" (דן אלמגור - עממי אנגלי), "הגיטרה של פדרו" (דן אלמגור - סינדי ווקר), "אדון צפרדע" (דן אלמגור - עממי אמריקאי), ועוד.
בשנת 1971 השתתפה טל בפסטיבל שירי התנ"ך תשל"א - וביצעה בו את השיר: "ירמיהו" (מילים ולחן: דן זכאי).
בהמשך אותה שנה (1971) הקליטה טל את השיר "וידוי" (אלכסנדר פן - סשה ארגוב) והיא למעשה הזמרת הראשונה שהקליטה שיר זה.
בהמשך השנה (1971) הקליטה באולפני בית המורה בתל אביב בניצוח לסלו רוט את השירים: "הריני כולי לפניך" (רות חשמן - יאיר קלינגר),"חמש אימהות" (רחל שפירא - מוני אמריליו), "עוד רגע" (דן רביב - יאיר קלינגר), "עוף מלאך שלי" (נעמי בן גור - יאיר קלינגר).
בשנת 1972 הקליטה טל את השיר: "אֶם" למילים של אלכסנדר פן וללחן של מוני אמריליו.
בשנת 1973 הופיעה ושרה בסרט התיעודי: "ליברו" על חייו של הכדורגלן האגדי פרנץ בקנבאואר ושרה בו את השיר "הכותל" (יוסי גמזו - דב זלצר).
בעקבות השיר בסרט הוציאה טל תקליטון בגרמניה בחברת פולידור עם השיר: "In Haifa Scheint Immer Die Sonne", גרסה בגרמנית לשיר: "הכותל" ועם השיר: "Darum Sing Ich Dieses Lied", גרסה בגרמנית לשיר: "מה שחלם" (נתן יונתן - גידי קורן).
באותה שנה (1973) אחרי מלחמת יום כיפור, השתתפה גם בתקליט: "המלחמה לשלום" והקליטה מתוכו את "שיר לטייס" (יורם טהרלב - נורית הירש).
ובהמשך השנה אף ביצעה טל את השיר: "צנח לו זלזל" מתוך ערב שירי משוררים מס' 2 - תשל"ג (חיים נחמן ביאליק - דפנה אילת).
באותה השנה (1973) גם הקליטה ביידיש במסגרת רשות השידור את השיר: "לייג איך מיר דוס קעפעלע" בעיבודו וניצוחו של אריה לבנון.
השיר "עץ הקלינה" בוצע על ידה גם כן באותה שנה במסגרת רשות השידור ובעיבודו של אריה לבנון.
בשנת 1974 השתתפה מיכל טל בפסטיבל הזמר והפזמון תשל"ד וביצעה בו את השיר: "לא אוותר" (אבי קורן - רוני וייס), בהמשך השנה (1974) הקליטה במופע הפונבי: "שבת אחים" ברשות השידור את השיר: "הולו הולו ילדים" (משה סחר - מרדכי גבירטיג).
בהמשך אותה שנה (1974) הוציאה את אריך הנגן הראשון שלה שכלל את השירים "לא אוותר", "מוקדם מדי להיפרד" (רחל שפירא - קובי אושרת), "ציפור קטנה מחפשת קן" (דודו ברק - שייקה פייקוב), "שחר הפציע" (רחל שפירא - קט סטיבנס) ועוד.
בהמשך השנה השתתפה טל בתקליט: "הים - משיריו של המלחין והזמר הברזילאי דוריבאל קאיִימי".
וביצעה את השירים: "געגועים לאיטפואן" ו"מתוק למות בים", שירים שתורגמו שניהם על ידי יעקב שבתאי.
התקליט הופק על ידי רשות השידור מהקלטות תוכנית הרדיו: "התיבה המזמרת".
בין משתתפי התכנית היו: מתי כספי, ניצה שאול, הדודאים ולהקת הפלטינה.
בשנת 1975 השתתפה בתקליט הילדים: "חבריה ברווזיה" וביצעה בו 10 שירי ילדים מלחניה של צלינה לפובסקי.
עימה בהקלטות נטלו חלק גם גליה ישי וגבי שדה.
בהמשך שנה זו (1975) השתתפה טל, במסגרת רשות השידור, בתוכנית טלוויזיה משירי חיים נחמן ביאליק בהנחיית שלמה ארצי בשם: "רסיסי לילה תלויים".
שיריה בתוכנית היו: "למי אבן טובה" (לחן: משה וילנסקי), "יש לי גן" (לחן: נחום נרדי), "אל הציפור".
שירי התכנית יצאו באותה שנה אף בתקליט.
בין משתתפי התכנית היו: חנן יובל, יוני נמרי, צילה דגן, רותי נבון ושלמה ארצי.
בהמשך השנה השתתפה טל בהקלטת האלבום: "אנחנו שרים לך - שירי ארץ ישראל שאהבנו", וביצעה מתוכו את: "שיר ההודיה (ליוית אותי ארצי)" (מילים ולחן: מרדכי זעירא).
מאוחר יותר (1975) הקליטה את השירים: "ילדי פעמונים" (משה בן שאול - גידי קורן), ו"פזמון ליקינטון" (לאה גולדברג - רבקה גוילי ברוידא).
בשנת 1976 ביצעה טל בהופעה את השיר: "אם ציור" שכתב והלחין במקור David Gates.
אהוד מנור כתב את הטקסט בעברית.
בהמשך השנה (1976) הקליטה את השירים: "יערית" (שמרית אור - חנן יובל), "אצלי בדירה" (אליעוז רבין - רוני וייס).
השירים הוקלטו אבל לא נכנסו משיקולים שונים לתקליטה השני של טל.
בשנת 1976 השתתפה טל גם בתוכנית: "המנגינה לעולם נשארת" במסגרת רשות השידור.
בתוכנית הקליטה את השירים: "אלגיה", "שלכת" (אמנון בקר - ינון נאמן).
בהמשך השנה (1977) השתתפה טל בהקלטת האלבום במסגרת רשות השידור: "הוי ארצי מולדתי - משירי שאול טשרניחובסקי", בו ביצעה את השיר: "אלגיה" (שאול טשרניחובסקי - יוסף מילט).
בשנה זו (1977) חתמה טל על חוזה הופעות בברזיל וארגנטינה ויצאה להופעות בדרום אמריקה, בעיקר בריו דה ז'ניירו ובסאו פאולו.
בשנת 1978 הקליטה מיכל טל את השיר: "נומה בן יקיר לי" (אברהם שלונסקי - דב זלצר).
בשנת 1979 השתתפה טל ב"פסטיבל שירי ירושלים - ירושלים שירים סביב לה" וביצעה בו את השיר: "שמחתי באומרים לי" (תהילים קכ"ב - דים ברוך).
בהמשך שנת 1979 השתתפה בפסטיבל הזמר החסידי מספר 11 תש"מ - וביצעה בו את השיר: "על משכבי בלילות" (שיר השירים ג' - נפתלי אלטר).
לאורך שנות ה-70 השתתפה טל במבחר תוכניות במסגרת הערוץ הראשון.
תוכניות מסורת ותוכניות חגים ועוד.
אחת התוכניות המרכזיות נקראה: "מועדון הצועני השורק" בהנחיית דן אלמגור.
בשנת 1981 הקליטה מיכל טל את השיר: "רומנסה לארץ החלומות" (עדה ברודצקי - עממי רוסי), מתוך תקליט שיצא במסגרת רשות השידור בשם: "בדומיה - שירי יהדות ברית המועצות ואסירי ציון".
השיר נמצא ועובד מחדש על ידי תיאודור ביקל ויששכר מירון מתוך סלילי הקלטה שהוברחו מברית המועצות על ידי אסירי ציון והתגלגלו למערב.
באותה שנה (1981) אף לקחה חלק טל בתקליט: "נוסטלגיה 2 - שירים שגם אבא ואמא שרו", והקליטה מתוכו 3 שירים: "תה ואורז יש בסין" (אברהם שלונסקי - עממי אוקראיני) ו"היה זה בשדה" (יוסף אוקסנברג - עממי) עם אמיר גינת, ו"יוכן בבה" כסולו.
בהמשך השנה (1981) הקליטה את השיר: "כוסו של אליהו" (לאה גולדברג - עודד זהבי).
בשנת 1982 הקליטה עבור סרט תעודה על סיני את השיר: "שיר פרידה מסיני" ("עת"), ששודר בערב פינוי סיני וזכה להצלחה רבה.
השיר נכתב במיוחד עבור הסרט שתיעד את מבצע פינוי סיני של חיל האוויר.
הסרט הופק על ידי יחידת ההסרטה של דובר צה"ל בבימויו של מנשה רז.
בשנה זו (1982) אף השתתפה בתקליט משירי נעמי שמר: "על הדבש ועל העוקץ ועוד" ובו ביצעה 5 שירים.
ביניהם: "אנשים טובים", "שלג על עירי", "אסיף" (מילים: איתמר פרת), ו"על כל אלה".
בשנת 1983 השתתפה טל בקדם אירוויזיון - וביצעה בו את השיר: "מדוע זה קשה" (מילים ולחן: אילנה נולמן), בהמשך השנה (1983) הקליטה את השיר: "אלעד ירד אל הירדן" (אברהם זיגמן).
בהמשך השנה (1983) הקליטה את השיר: "כמו אגדה" (איזי מן - נחום היימן), כאשר כמה שנים מאוחר יותר, בשנת 1989, נכתב טקסט אחר ללחן של נחום היימן לשיר שנקרא "קרוב למלאכים" שבוצע על ידי גיתית שובל.
בשנת 1984 הקליטה טל את אלבום הסולו השלישי שלה, אלבום שירי ילדים בשם: "ענן למכירה - משירי הדסה באו" בעיבודו של יגאל חרד.
בתקליט ניגנו בין השאר אבנר קנר, רביב גזית, מאיר ישראל, יוסי פיין, פטר ורטהיימר ועוד.
בשנת 1985 השתתפה מיכל טל בתקליט: "אור ירוק - התפתחות התחבורה מימי קדם ועד לימינו".
שיריה בתקליט: "טרמפ לחייל", "לנו לא יקרה".
בתקליט השתתפו בין היתר: עוזי חיטמן, אמיר גינת ושולמית ליבנת.
התקליט נעשה בחסות המועצה למניעת תאונות ובהמלצת מנהל הבטיחות בדרכים.
בשנת 1986 השתתפה טל בתקליט משיריה של צלינה לפובסקי: "אשרי האיש", ובו ביצעה 5 שירים, ביניהם: "ארץ שכזאת" (מילים: אפרים תלמי), זה התחיל מקטון ציפורן (מילים: פניה ברגשטיין), "מזמור לאור", "נחמתי" ועוד.
בשנת 1993 הקליטה מיכל טל עם בתה אליה את השיר "ניסיון" (לאה גולדברג - שאול בן אמיתי), ושירים נוספים של שאול בן אמיתי: "שקרים כיסו הכל" (מילים: מיכל טל), "גבר בלי חשבון" (מילים: רונן מאיר), "תבכי" (עדית פאנק - חנן יובל).
בהמשך השנה (1993) הוציאה אלבום בהוצאה פרטית ובו 6 שירים.
ביניהם: "לכל איש יש שם" (זלדה מישקובסקי - חנן יובל), "שדמתי" (יצחק שנהר - ידידיה אדמון), "בשדמות בית לחם" (אבא אשר שפירא - חנינא קרצ'בסקי), ועוד.
באותה שנה (1993) הופיעה טל בתוכנית: "בשידור חי עם דן שילון" וביצעה את השירים: "ניסיון", ו"שקרים כיסו הכל" וכן את "ליושינקה" בשני ביצועים: בתחילת התוכנית ובסופה.
עם בתה אליה טל הקליטה טל את השיר: "יש אי שם" (יוני רכטר וענת גוב - יוני רכטר), ומאוחר יותר את השיר: "נוגעים באופק" (אבי רובינשטיין - גידי קורן).
השתיים מופיעות יחד מעת לעת ומבצעות בין השאר ביחד את השיר: "יד ענוגה" (זלמן שניאור - עממי בדואי), בביצוע ייחודי משלהן.
בשנת 1994 הקליטה טל לתוכנית טלוויזיה את השיר: "ישקני" (שיר השירים א' - ניסים שובל).
בשנת 1996 יצא אוסף ובו 21 הלהיטים הגדולים של טל.
בשנת 2000 הקליטה טל את השיר: "כשאין דמעות" (רביב לוי - דנה שפיס אשכנזי).
בשנת 2005 הוציאה מיכל טל אלבום בשם "נגנו לי שירי" ובו שבעה שירים שכתבה רחל שדה חן.
השירים: "נגנו לי שירי", "זה הזמר", "בסימטאות עירו", "אל תגיד", "כל דקה", "אמא" - שאת כולם הלחין: רוברט ניסנזון.
והשיר "אני עדיין כאן", לחנו של יאיר שרגאי.
בשנת 2006 השתתפה בהקלטת אלבום כפול עם אמנון ברנזון וליאור ייני בשם: "הלוך הלכה החבריא לשטן ולאשת האיכר".
בין שירי הסולו של טל: "היי שלום", "האינדיאני", "אנטיה", "הגוזלים", "השבועה שהופרה", "סתיו מאפיל" (מילים: ישראל דושמן), "בין שלוש ובין ארבע" (מילים: נתן אלתרמן), "עלי דון" (מילים: עמנואל לין), "האיגרת" (מילים: אביבה אורשלום ייני), "עומדים אנו במשמרת" (אברהם שלונסקי - מרדכי גבירטיג), ועוד.
בשנת 2013 הקליטה טל את השירים: "השגרה הברוכה" (מילים ולחן: זאב טל), "אם תבוא" (מיכל טל - זאב טל), "אגדה" (ניסן פרידמן - זאב טל).
בשנת 2016 המשיכה טל בהקלטות שירים חדשים.
ביניהם: "אמא רוסיה" (מילים ולחן: דוד אור), ושלושה שירים שכתב לה הרצל גולן והלחין עבורה דני גרנות: "בהולם הלב", שיר לזכרו של יצחק רבין, "גורודיש הוא האיש", לזכרו של שמואל גונן גורודיש, והשיר: "שלך", לזכרם של 69 הרוגי הצוללת אח"י דקר.
בשנת 2016 השיר: "שאנז אליזה" (גידי קורן - מייקל וילשואו ומייקל דייג'ן) שימש בתחילת פרק 6 כחלק מפסקול הסדרה הצרפתית: "Kill Skills" בבימויו של Laurent Abitbol.
בשנת 2017 הקליטה טל את השיר: "מכתב" (רותי ספרוני - עמנואל קרטן).
בשנת 2018 המשיכה והקליטה טל את השירים: "עולם משלנו", עם בתה אליה (יהודית מליק שירן - אלדד שרים), "המלאך שלי דניאל" (חגית פרבר - דוד אור),
בשנת 2019 הקליטה טל את השיר: "להרים את הרוח (המנון המעפילים)" (יהודה ארזי - יהודה לייב מנדל).
בשנת 2021 הוקם ערוץ היוטיוב הרשמי של הזמרת ובו כ-310 הקלטות לשירים שביצעה לאורך הקריירה שלה.
בשנת 2024 השתתפה כאורחת כבוד בפסטיבל "ויוה לאירוויזיון" בניהולו האומנותי של אלי ניסמן וזכתה בתעודת הערכה מיוחדת על תרומתה לתרבות הישראלית.
תקליט אריך הנגן הראשון - 1974 - (Hataklit)
תקליט אריך הנגן השני - 1977 - (Hataklit)
ענן למכירה - מיכל טל שרה משירי הדסה באו - 1984 - (Galton)
שירים שזוכרים - 1993 (הפקה פרטית)
21 משיריה הנבחרים - 1996 (Hataklit)
נגנו לי שירי - משיריה של רחל שדה חן - 2005 (הפקה פרטית)
רגע אחד, ציפור קטנה מחפשת קן - 1974
מיכל טל ואליה - ניסיון, שקרים כיסו הכל - 1993
השטן ואשת האיכר - בלדות ושירי עם - שירים מההצגה - 1971 (Phonodor)
המלחמה לשלום - 1973 (Hataklit)
הים - משיריו של המלחין והזמר הברזילאי דוריוואל קאימי - 1974 (Hed Arzi)
חבריה ברווזיה - שירים לכל השנה - 1975 (Hed Arzi)
רסיסי לילה תלויים - שירי חיים נחמן ביאליק - 1975 (Hed Arzi)
נוסטלגיה - שלושים ושבעה שירי תנועות הנוער - 1975 (Hataklit)
ארץ ישראל יפה - משירי שייקה פייקוב - 1975 (Isradisc)
אנחנו שרים לך - שירי ארץ ישראל שאהבנו - 1975 (Hed Arzi)
הוי ארצי מולדתי - משירי שאול טשרניחובסקי - 1977 (CBS)
בדומיה - שירי יהדות ברית המועצות ואסירי ציון - 1981 (Hed Arzi)
להיט ועוד להיט - הביצועים המקוריים - 1981 (Hataklit)
נוסטלגיה 2 - שירים שגם אבא ואמא שרו - תקליט כפול - 1981 (Hataklit)
שירי נעמי שמר - על הדבש ועל העוקץ ועוד - 1982 (Hataklit)
אור ירוק - התפתחות התחבורה מימי קדם ועד לימינו - 1985 (Galton)
שוב חוזר הזמר - שירים רוסיים - אלבום כפול - 1985 (Hataklit)
מיכל טל, מנשה פטמן וחבורת שירלי - אשרי האיש - שירי צלינה לפובסקי - 1986 (Galton)
מיטב שירי ארץ ישראל היפה - 1988
תחת שמי מוסקבה - שירים רוסיים בעברית - 1990
הבה נשירה את שירי הארץ היפים - 1991
הלכה החבריא לשטן ואשת האיכר - בלדות ושירי עמים - 1993
ארצי מולדתי - שיריה היפים של נעמי שמר - 1994
מיטב שירי ארץ ישראל היפה - השירים היפים - חלק ג' - 1994
הזמרות המפורסמות - אוסף משולש - 1998
66 הלהיטים הגדולים מכל התקופות - 4 אלבומים - 1998
לילה לילה - השירים היפים של מרדכי זעירא - אלבום כפול - 1998
ארץ שנאהב - משיריו היפים של שייקה פייקוב - אלבום כפול - 1999
זר של נרקיסים - השירים המפורסמים של המלחין אפי נצר - 2000
זמרת הארץ - משירי דודו ברק - 2001
לילות מוסקבה - הרגעים הגדולים של הזמר הרוסי - 2002
שרות לאה גולדברג - אלבום כפול - 2003
תחת שמי מוסקבה - הקופסה - 4 אלבומים - 2005 (מדיה דיירקט)
חוץ מזה הכל בסדר - משירי דן אלמגור - אלבום כפול - 2006
ליאור ייני מיכל טל ואמנון ברנזון - הבלדות והשירים הנפלאים - אלבום כפול - 2006
כלניות וזמר - משירי משה וילנסקי - 3 אלבומים - 2007
לך עוד אשיר אלפיים - משיריו היפים של דודו ברק - אלבום כפול - 2007
למרחקים מפליגות הספינות - אוסף שירי נמל וים - 3 אלבומים - 2008
לי ולך - שירי אהבה נוסטלגיים - אלבום כפול - 2008
פה בארץ חמדת אבות - שירי המדינה שבדרך - 2010
שירים שאוהבים לשיר בקיבוץ - 100 שנים לתנועה הקיבוצית - אלבום כפול - 2010
נפשי כלתה לחרוזים - מבחר שירי משוררים - אלבום כפול - 2011
עברי לפני שבת 2 - מיטב שירי ארץ ישראל הישנה והטובה - אלבום כפול - 2012
שירים מתוך פסטיבלים ותחרויות זמר
פסטיבל הזמר והפזמון הישראלי תשכ"ז - 1967 / השיר: "כאח לי דודי" (אברהם לוינסון - מוני אמריליו)
פסטיבל שירי התנ"ך תשל"א - 1971 / השיר: "ירמיהו" (מילים ולחן: דן זכאי)
ערב שירי משוררים מס' 2 - תשל"ג - 1973 / השיר: "צנח לו זלזל" (חיים נחמן ביאליק - דפנה אילת)
פסטיבל הזמר והפזמון תשל"ד - 1974 / השיר: "לא אוותר" (אבי קורן - רוני וייס)
פסטיבל שירי ירושלים - ירושלים שירים סביב לה - 1979 / השיר: "שמחתי באומרים לי" (תהילים קכ"ב - דים ברוך)
פסטיבל הזמר החסידי מספר 11 תש"מ - 1979 / השיר: "על משכבי בלילות" (שיר השירים ג' - נפתלי אלטר)
לקראת אירוויזיון 1983 - השירים שהתחרו על ייצוג ישראל - 1983 / השיר: "מדוע זה קשה" (מילים ולחן: אילנה נולמן)
מיכל מודעי (28 ביולי 1931 – 2 במרץ 2012) הייתה פעילה חברתית בתחום מעמד האישה ונשיאת כבוד של ארגון ויצו העולמי.
מודעי הייתה מלכת היופי של ישראל לשנת 1951 ורעייתו של הפוליטיקאי ושר האוצר יצחק מודעי.
נולדה בירושלים לאשר שמואל וציפורה הריסון (הראל), משפחה ציונית ודתית ותיקה בארץ ישראל.
שני הוריה היו צאצאי הראש"ז צורף – אבי משפחת סלומון בארץ ישראל.
לאביה הייתה חנות סידקית בשכונת מאה שערים בירושלים.
היא למדה בבית הספר אוולינה דה רוטשילד, ואחר כך הוכשרה כגננת במכללת דוד ילין, ועבדה במקצועה במעברת זכרון יעקב.
בגיל 20 נבחרה למלכת היופי השנייה של ישראל.
לאחר בחירתה, נשלחה לשנה של הרצאות וגיוס כספים ברחבי העולם.
אז הכירה את יצחק מודעי, מי שעתיד להיות בעלה, ששרת כנספח צבאי בלונדון.
היא התחילה את פעילותה בוויצו בשנת 1968 במסגרת סניף הרצליה.
בשנת 1979 נבחרה לתפקיד יושבת ראש ויצו ישראל.
בתקופה זו יזמה את הקמת המקלט הראשון של ויצו לנשים מוכות בשנת 1983. בשנת 1984 נבחרה ליושבת ראש הנהלת ויצו העולמית.
בשנת 1992 נבחרה לסגנית נשיאת ויצו העולמית, ובשנים 1996–2004 הייתה נשיאת ויצו העולמית.
מאז היא נשאה בתואר נשיאת כבוד של ויצו העולמית.
במסגרת ובנוסף לתפקידיה בוויצו, מילאה מודעי תפקידים ציבוריים שונים.
היא הייתה חברה בהנהלה הציונית ובוועדת סל הבריאות.
היא כיהנה כיושבת ראש מועצת ארגוני הנשים.