tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תרגומים של הקוראן לעברית נעשו כבר בימי הביניים, אולם הללו לא היו תרגומים משפת המקור, אלא משפות אירופאיות כגון איטלקית או הולנדית, תרגומים אלה מצויים בכתבי יד.
התרגום המודפס הראשון מערבית נעשה על ידי צבי הרמן רקנדורף והופיע ב-1857 בלייפציג.
התרגום השני נעשה על ידי יוסף יואל ריבלין והופיע בהוצאת דביר של ביאליק ב-1937. ב-1971 הופיע תרגומו של אהרן בן-שמש.
תרגומו של אורי רובין לקוראן שהופיע ב-2005 היווה ניסיון להציע לקורא טקסט עברי מדויק ככל האפשר אבל גם קריא ושוטף ככל הניתן, והוא השתדל לשקף את הפרשנות המקובלת על הזרם הסוני באסלאם.
רובין הוסיף הערות שוליים על משמעויות שונות שלא באו לידי ביטוי בגוף התרגום, וכן נספחים על סדר התגלות הקוראן, ומפתח עניינים מפורט.
מהדורה חדשה, מעודכנת ומורחבת של תרגום הקוראן של אורי רובין הופיעה בשנת 2016, בהוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב.
בפרסומיו האחרונים הוא עסק בחקר היבטים חדשים של הרקע המקראי והמדרשי של הקוראן.
אורי צייג (נולד ב-14 באוגוסט 1965) הוא סופר ואמן וידאו ארט ישראלי.
בין השנים 1987-1990 למד בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים.
יצירתו של צייג עוסקת ביחס שבין הדימוי החזותי לבין אופן בניית משמעות חברתית ופוליטית.
רוב יצירותיו עשויות בטכניקות אמנות דיגיטליות כגון וידאו ארט, מיצבים וכדומה.
בשנת 1995 השתתף בתצוגת הביתן הישראלי בביאנלה של ונציה.
במסגרת התערוכה הציג צייג מתקנים לגלויות ובהם דימויים שונים כגון "יער", "כדור" או "כתיבה מופשטת".
עבודתו "הכיכר העולמית/הסרט" (1996), שהוצגה במסגרת "ארטפוקוס" הראשון במוזיאון ישראל, הציגה תיעוד של משחק כדורגל שהתקיים בעיר לוד ובו השתמשו השחקנים בשני כדורים במקביל.
הסטה זו של חוקי המשחק יצרה אופן התנהלות שונה מן השחקנים והצביעה על אופן הייצוג על ידי יצירת נראטיבים מקבילים.
עבודה דומה, "Infinite" ("אינסוף"; 1998), התרחשה במעין זירה בה "שיחקו" רקדנים בכדורים בהתאם לחוקים שקבע עבורם צייג.
בשנת 2005 יצר צייג עבודה לתצוגת קבע במוזיאון לתולדות השואה ביד ושם.
העבודה, שמוצגת בחלל בסופו של מסלול הביקור במוזיאון, מציגה ציטוטים מכתבי יד, שירים ספרים וחומרים אחרים שנכתבו בזמן השואה וכתגובה לאחריה.
טקסטים אלו "מגיחים" מתוך משטח של אותיות ומספרים.
בפינה נוספת של החלל מוקרנים במפגש בין שני קירות תצלומים של ספרים וכתבי יד.
בשנת 2008 מונה צייג לראש המחלקה לעיצוב טקסטיל של בית הספר הגבוה ללימודי עיצוב ברמת גן, שנקר.
אורי קוקיה (נולד ב-14 במאי 1981 ביבנה) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר וכיום משמש כמאמן.
קוקיה הוא הכדורסלן הישראלי הפעיל הראשון והשלישי אחרי ברק עטר וג'ניה דודוצקין בין הספורטאים מקצוענים-פעילים אשר יצא מהארון כהומוסקסואל.
קוקיה נולד וגדל ביבנה, בנו של פרופ' אהוד קוקיה, רופא.
בילדותו שיחק קוקיה במכבי רחובות.
בגיל 16 עבר למחלקת הנוער של הפועל תל אביב ובעונת ערך את הופעת הבכורה בקבוצת הבוגרים (בליגה הלאומית) נגד אליצור ראשון לציון.
בעונה שלאחר מכן עבר לעירוני נהריה, בה מיעט לקבל דקות משחק, אולם סייע לקבוצה להעפיל לליגת העל.
בעונת עבר להפועל גליל עליון ואף על פי ששיחק רק כ-14.8 דקות בממוצע למשחק קבע ממוצעים נאים של 4.2 נקודות, 4.4 ריבאונדים ו-1.1 חטיפות למשחק.
לאחר מכן חזר לנהריה והגיע עימה לרבע גמר היורופליג בעונת .
בעונה שלאחר מכן שיחק בבני השרון, ואחר כך חזר שוב לנהריה ושיחק בה במשך שלוש שנים.
במהלך עונת עבר למכבי חיפה מהליגה הלאומית, בה היה לראשונה לשחקן מרכזי, תוך כדי שהוא מעמיד ממוצעים של 9 נקודות, 9.5 ריבאונדים, 1.2 אסיסטים ו-2.3 חטיפות בכ-29 דקות למשחק.
הוא הוביל את קבוצתו לזכייה באליפות הליגה ולעלייה לליגת העל.
בעונת חתם קוקיה בהפועל חולון והמשיך במגמת העלייה שלו כשקלע 6.6 נקודות והוריד 7.1 ריבאונדים בממוצע למשחק וזכה עם קבוצתו בגביע המדינה, כאשר הוא קלע בגמר 4 נקודות.
כמו כן, זכה בתואר השחקן המשתפר של העונה בליגת העל.
בעקבות יכולתו בחולון, נכלל קוקיה בסגל המורחב של נבחרת ישראל לאליפות אירופה 2009, אך נופה לפני תחילת הטורניר.
לקראת תחילת עונת חתם בקבוצת הפועל ירושלים.
בקיץ 2013 חתם במכבי חיפה לשנתיים.
בקיץ 2014 פרש מכדורסל ומונה כעוזר מאמן שני לדני פרנקו בהפועל ירושלים וזכה עימה באליפות המדינה.
בקיץ 2015 חזר קוקיה מפרישה, וחתם בהפועל רמת גן מהליגה הלאומית, ובאמצע העונה חתם בעירוני נהריה.
בקיץ 2016, חתם במכבי קריית גת.
בהמשך שנת 2016, חזר קוקיה להפועל רמת גן.
בקיץ 2018, חתם באליצור יבנה אך בינואר 2019 שב להפועל רמת גן.
בקיץ 2019 הודיע כי החליט לפרוש ממשחק פעיל בפעם השנייה ומונה כמאמן ראשי במכבי עירוני רמת גן, בעונתו הראשונה הוביל את הקבוצה לליגה הלאומית.
במרץ 2021 פוטר מאימון הקבוצה והחולף בשמוליק ברנר.
ב-5 במאי 2021 פורסם כי ימונה למאמן ראשי באליצור יבנה במקום יניב בורגר.
בעונתו הראשונה ביבנה הוביל קוקיה את הקבוצה למקום ה-2 עם מאזן של 21 ניצחונות ו-3 הפסדים, לאחר מכן בשלב הפלייאוף הוביל את הקבוצה לרצף ניצחונות ברבע הגמר על הפועל כפר קאסם ובחצי הגמר על מכבי אשדוד והעפיל עמה לגמר הליגה בו הפסידה למכבי רחובות.
במאי 2021 חתם קוקיה כמאמן הראשי של אליצור יבנה מהליגה הלאומית, והחליף את יניב בורגר.
לקראת עונת 2024/25 מונה למאמן מכבי מעלה אדומים שירדה מהליגה הלאומית ותשתתף במחוז הדרומי של הליגה הארצית.
בנובמבר 2017 יצא קוקיה מהארון בכתבה לספורט 5 ובכך היה לכדורסלן הפעיל הראשון בישראל שיצא מהארון כהומוסקסואל.
הוא חי עם בן זוגו ג'ואי, רקדן במקצועו, והשניים מגדלים את שתי בנותיהם.
אורי קיין , פסנתרן ומלחין ג'אז ומוזיקה קלאסית בת זמננו יהודי-אמריקאי, יוצר מרכזי בדור השני של "הזרם השלישי".
קיין ידוע בחיבוריו בין סגנונות מוזיקליים שונים תוך שיתופי פעולה החוצים את גבולות הסוגות המוזיקליות.
קיין נולד למשפחה יהודית בפילדלפיה, בבית דובר עברית.
בילדותו נחשף לג'אז, רגטיים ומוזיקה קלאסית כמו גם למוזיקת נשמה של ג'יימס בראון ומוזיקה יהודית ומנגינות ופיוטים של יהודי תימן ועיראק.
קיין למד באוניברסיטת פנסילבניה אצל המלחין האוואנגארדי ג'ורג' קראמב שם נחשף למוזיקה קלאסית בת זמננו.
ב-1980 עבר לניו-יורק, ניגן פסנתר באופן מקצועי ושיתף פעולה עם מוזיקאי ג'אז ניו-יורקים כמיקי כץ, דון ביירון ודייב דאגלס.
בשנות השמונים החל להלחין ויצר יצירות כ"מדרכות ניו-יורק - פנטסיה בצלילים על דמותה של ניו יורק בתחילת המאה ה-20", "Blue Wail" ועוד.
פריצתו הגדולה של קיין הייתה בשנת 1997 כאשר החל להוציא את ההקלטות של "פרויקט גוסטב מאהלר", פרויקט שראשיתו בחקירותיו של קיין אחר מקורות המוזיקה של מאהלר במוזיקה יהודית ובו מנגנן האנסמבל של קיין פרשנות מודרנית (לדברי קיין - "מדרשים מוזיקליים") למוזיקה של מאהלר ויוצא ממנה להרפתקאות ג'אז, פיוטים ו אלתורים.
התקליט הראשון היה Gustav Mahler/Primal Light, אשר זכה לפרס "אלבום מאהלר הטוב ביותר לשנת 1997" על ידי אגודת מאהלר הגרמנית (Die Gustav Mahler Gesellschaft).
מחד, זכה הקונצרט בו הוענק הפרס לעשר דקות של תשואות בעמידה, מאידך, עורר עליו את זעמם של מספר מבקרים שראו במעלליו של קיין "חילול הקודש".
בפרויקט מאהלר יצאו גם התקליטים Gustav Mahler in Toblach, ששיאו הוא קטע משירים על מות ילדים המוליך לתפילת אל מלא רחמים ו-Gustav Mahler: Dark Flame.
בעקבות מאהלר ערך קיין פרשנויות גם לווריאציות גולדברג מאת יוהאן סבסטיאן באך ווריאציות דיאבלי מאת לודוויג ון בטהובן וכן למוזיקה של ואגנר, שומאן ומוצארט.
בהמשך שיתף קיין פעולה עם מוזיקאי רוק, היפ הופ, כליזמר ומוזיקה אלקטרונית.
ב-2006 הקליט במסגרת פרויקט "מצדה" של ידידו ג'ון זורן תקליט בשם Moloch: Book of Angels Volume 6, אשר מכיל קטעים שהולחנו לפי שמות המלאכים במיסטיקה העברית.
הרב אורי רגב (נולד ב-19 באוגוסט 1951) הוא רב רפורמי ומשפטן, לשעבר נשיא האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת.
מנכ"ל עמותת "חדו"ש – לחופש דת ושוויון" ויו"ר עמותת "מנוחה נכונה".
רגב נולד ב-1951 בתל אביב למשפחה חילונית.
הוא התוודע ליהדות הרפורמית בגיל 16 כשהיה במשלחת של תלמידי תיכון לקהילות היהודיות בארצות הברית, וכשחזר החל לפקוד את בית הכנסת הרפורמי בתל אביב.
למד משפטים במסגרת העתודה האקדמית, שירת בפרקליטות הצבאית ובין היתר היה עוזר היועץ המשפטי של רצועת עזה וסיני והתובע הצבאי של חיל הים.
השתחרר בדרגת סא"ל ואחרי שחרורו עבד כעורך דין.
בשנת 1986 סיים לימודי רבנות ותואר שני במדעי היהדות בהיברו יוניון קולג' בירושלים.
שלושה נושאים מרכזיים שקודמו על ידו בבג"ץ:
הכרה בגיורים לא-אורתודוקסיים על ידי מדינת ישראל לצורך הכרה בגרים על פי חוק השבות ורישומם כיהודים במרשם האוכלוסין.
המאבק ב"כספים הייחודיים" ובהקצאת קרקעות על בסיס שיקולים פוליטיים ובלתי ענייניים, וחיוב המדינה לסייע בתקציבים למוסדות דת לא-אורתודוקסיים על פי קריטריונים שוויוניים ואחידים.
פסילת המדיניות שלפיה סירבו רשויות מקומיות למנות רפורמים וקונסרבטיבים למועצות הדתיות.
רגב היה מבין מנסחי אמנת כנרת השואפת ליצור מכנה משותף לזרמים והמחנות השונים ציבור היהודי (ימין-שמאל, דתיים-חילוניים וכו') ואף חתם עליה ביחד עם שורה של אנשי ציבור מהימין והשמאל.
בשנים 2002 – 2009 כיהן כנשיא האיגוד העולמי ליהדות מתקדמת – ובכך היה הישראלי הראשון שעומד בראש ארגון הגג של הקהילות הרפורמיות בעולם.
ב-2009 ייסד יחד עם סטנלי גולד את עמותת "חדו"ש – לחופש דת ושוויון" שפועלת למען חופש דת לכל הזרמים בישראל ולשוויון בנטל בתחום השירות הצבאי וההשתתפות בשוק העבודה.
משנת 2010 מכהן הרב רגב כיו"ר עמותת "מנוחה נכונה".
במשך השנים רגב כיהן גם במועצות המנהלים של האגודה לזכויות האזרח בישראל, חמד"ת (המועצה לחופש מדע, דת ותרבות בישראל), ושומרי משפט - רבנים למען זכויות האדם ובחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית, היה חבר מייסד של "בצלם" וחבר הפורום לאחריות לאומית.
רגב נשוי ואב לשניים ומתגורר בירושלים.
אורי צדוק (נולד ב-7 במאי 1984) הוא זמר, פזמונאי ומלחין ישראלי.
צדוק למד בישיבה התיכונית "אדרת".
הפיץ את שיריו באמצעות עמודו האישי באתר Myspace ובאתר YouTube.
במרץ 2010 הוציא בהוצאה עצמית את תקליטו הראשון, "גבוה מכאן" בו כתב והלחין את כל שירי האלבום, למעט השיר Eventually שאת מילותיו כתבה שרי גבעתי.
את האלבום הפיק ועיבד מוזיקלית צדוק בעצמו, ביחד עם קלידן להקת היהודים, אדם פרי.
אורי רווח (נולד בי"א בטבת ה'תשל"א, 8 בינואר 1971) הוא עיתונאי ואיש תקשורת ישראלי, חסיד חב"ד.
נולד בנהריה לאם מתוניס ואב ממרוקו.
גדל בעכו עד גיל 6 אז עבר לשכונה ד' בבאר שבע.
אביו נפטר כשהיה בן 14. למד בבית הספר החקלאי "אשל הנשיא".
אל עולם העיתונות נכנס בעקבות ספר של דבורה עומר שהכיר, בו מסופר על הרצל, שהיה עיתונאי, ובהשראתו התחיל להוציא עיתון בבית הספר שבו למד.
בצעירותו היה כתב במקומון "שבע" וב"מעריב לנוער".
בשנת 1990 החל לשרת בגלי צה"ל, שם היה כתב לענייני עבודה ורווחה.
בשנת 1994 עבר לחברת החדשות, אף שם שימש כתב לענייני עבודה ורווחה ותחומי כיסוי נוספים.
בסוף שנות ה-90, במהלך עבודתו בערוץ 2, החל בתהליך של חזרה בתשובה ולמד במכון מאיר.
בשנת 2001 פרש מערוץ 2 כדי לשמש יועץ תקשורת של שר הדתות אשר אוחנה.
עם סיום עבודתו במשרד הדתות התקבל לעבודה בערוץ 1, שם הוא הועסק במחלקת המורשת של הערוץ וככתב במהדורה המרכזית "מבט לחדשות" המסקר תחומי דת ויהדות ופרש משם לאחרי כמה שנים.
כמו כן הגיש תוכניות ב"רשת מורשת".
בשנת 2007 יזם הכנסת ספר תורה לבית הכנסת בבניין רשות השידור.
רווח הגיש את תוכנית "פנימה" בימי ראשון עד רביעי ואת "מלווה מלכה" במוצאי שבת, בתאגיד השידור הציבורי כאן מורשת.
באפריל 2021 הצטרף לרדיו "קול ברמה" למשך חודש.
הוא אב לשישה ילדים מנישואיו הראשונים עם אשתו דקלה, ולבת מהנישואים השניים.
אורי (אוריאל) רוזנטל (בהולנדית: Uriël "Uri" Rosenthal; נולד ב-19 ביולי 1945) הוא פוליטיקאי יהודי-הולנדי, חבר במפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה (VVD), שהיא מפלגת ימין - מרכז הולנדית.
שימש כשר החוץ של הולנד מ-14 באוקטובר 2010 ועד 5 בנובמבר 2012.
נולד במונטרה שבשווייץ למשפחה יהודית שנמלטה במהלך מלחמת העולם השנייה מהולנד, כשלישי מבין ארבעה אחים (2 אחים ו-2 אחיות).
זמן קצר לאחר סיום מלחמת העולם השנייה המשפחה חזרה להולנד.
בשנת 1970 הוא סיים את לימודי תואר שני באוניברסיטת אמסטרדם ובשנת 1978 סיים את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם.
עד לשנת 1987 הוא היה פרופסור באוניברסיטה זו ואחר כך באוניברסיטת ליידן.
בשנת 1999 הוא נבחר לפרלמנט של הולנד.
הוא היה חבר בפרלמנט עד למינויו לשר החוץ.
בשנת 1973 הוא התחתן עם דינה, ילידת חיפה.
לרוזנטל יש 2 אחיות, (אח אחד נפטר), שתיהן מתגוררות בישראל.
אורי קושניר (נולד בשנת 1943) הוא חוקר במכון למדעי הצמח במכון וולקני.
מתמחה בגנטיקה של צמחים ופיתוח זנים של חיטה.
זכה ב"אות הוקרה למפעל חיים" לשנת 2009 מטעם מכון וולקני וב"אות קנט" לחקלאות פורצת דרך לשנת 2011. כמו כן הוא יו"ר עמותת הל"ה של משפחות חללי מחלקת הל"ה.
אביו היה הסופר שמעון קושניר, ואימו לאה הייתה אחותו של הווטרינר פרופ' אברהם קמרון.
אחותו הייתה מיכל אורון, ואחיו מצד אביו היו הבוטנאי טוביה קושניר שנהרג במלחמת העצמאות בהיותו חלק ממחלקת הל"ה ודוד קושניר,
קושניר הוא בעל תואר PhD בגנטיקה של צמחים מטעם מכון ויצמן.
הוא התמחה בגנטיקה ובטיפוח חיטה באוניברסיטת מלבורן ובמכון וולקני.
כיום, הוא עוסק במחקר ופיתוח של חיטת לחם לתעשיית האפייה, חיטת דורום לתעשיית הפסטה, חיטת לחם למספוא וביות צמח הספלריה למספוא.
קושניר פיתח מספר זנים חדשים של חיטה:
נוצר על ידי הכלאות והעברות גנים מחיטת הבר "אם החיטה"- שנתגלתה בארץ ישראל על ידי אהרון אהרונסון - אל חיטות דורום מדבריות אמריקאיות מאריזונה.
זן זה מניב יבול גבוה, ועמיד למחלת החילדון.
במכון וולקני הוחלט לקרוא לזן החדש על שם שלום שמחון, כאות הערכה לשר החקלאות לשעבר.
זן חיטת דורום - גבתי.
נבחן בהצלחה על ידי חברת הפסטה האיטלקית "פסטה גרופאלו" לקראת יצורו באופן מסחרי באיטליה.
זן חיטה על שם האפיפיור בנדיקטוס ה-16, לרגל ביקורו בישראל במאי 2009. הזן נוצר על ידי הכלאה בין זן ישראלי של חיטת לחם, לבין מין הבר הישראלי בן חיטה קטוע.
זן חיטה זה, הנקרא בישראל גם "בנימין", עמיד למחלות, מניב יבולים גבוהים ובעל עמידות לעקת חום.
זהו זן חיטת הלחם המסחרי הראשון שפותח בהנדסה תאית.
הזן אומץ על ידי טחנות קמח גדולות בישראל- שטיבל ומאפיות אנג'ל.
בשנת 2010, פיתח קושניר גידול מספוא חדש לחקלאות, על ידי ביות של מין הבר שלמון יפואי Cephalaria joppensis.
הזן החדש, "ראשון", נמצא כבעל יבול גבוה של חומר יבש לתחמיצים, ויכול לשמש כמחליף לחיטה הן בהזנת בעלי חיים והן במחזור הזרעים בחקלאות.
המספוא מגודל בישראל, ושווק גם לדרום אפריקה.
בשנת 2009 זכה ד"ר קושניר ב"אות הוקרה למפעל חיים" מטעם מנהל המחקר החקלאי – מכון וולקני.
בנימוקי הוועדה האקדמית נכתב כי הפרס מוענק "על עבודתו רבת השנים ותרומתו המדעית הייחודית והחדשנית בפיתוח המצבור העצום של זנים ותת-זנים של חיטה בארץ, על החזון של פיתוח טיפוסי חיטה ייחודיים לייצוא, ועל כושר הביצוע המעולה בהפיכת החזון לזנים רשומים.
פיתוחים אלה תרמו לשינוי ענף החיטה בישראל כנגד כל הסיכויים וכמעט ללא תמיכה, תוך עבודה מדעית איכותית ועבודה שיווקית ועסקית יוצאת מן הכלל".
בשנת 2010 נבחר על ידי מגזין העסקים של ישראל, TheMarker, בין 101 המשפיעים לטובה בישראל.
בנימוקי צוות המגזין נכתב: "קרוב ל-100 שנים לא ייצאה ישראל חיטת דורום וד"ר קושניר הצליח לפתח זן חיטה איכותי ומבוקש המשמש בתעשיית הפסטה והקוסקוס כענף חדש של ייצוא חיטת דורום - אפילו לאיטליה".
בשנת 2011 זכה קושניר ב"אות קנט לחקלאות פורצת דרך".
בנימוקי הוועדה נכתב כי "ד"ר אורי קושניר תרם רבות לפיתוח זן של גרעיני חיטת דורום, ולמעשה יצר ענף חדש של ייצוא בחקלאות הישראלית".
אחיו (מנישואיו הראשונים של אביו), טוביה קושניר, שהיה בוטנאי, נהרג במלחמת העצמאות עם מחלקת הל"ה בדרך להגנת גוש עציון.
אורי קושניר הוא יו"ר עמותת הל"ה, העוסקת בהנצחת זכרם של החללים ושימור מורשת הקרב שבו נפלו.
בשנת 2007 פרסם ד"ר קושניר את הספר "בנתיב הל"ה: דפי עדות ויצירה", בהוצאת משרד הביטחון.
אורי רום (יוני 1926 – מרץ 2009) היה תת-אלוף בצה"ל, מפקד גדוד במבצע סיני, מפקד עוצבת ראם במלחמת ששת הימים וראש הג"א במלחמת יום הכיפורים.
רום, בנם של אהרן ומלכה רוזנבלום, נולד בכפר גלעדי.
בגיל 4 עבר עם משפחתו לבאר טוביה.
כנער היה פעיל כקשר בארגון ההגנה, בוגר קורס מכ"ים וקורס מפקדי מחלקות (י"ט) של הארגון.
במלחמת העצמאות לחם בקרבות במע'אר, משטרת עיראק סווידאן והמערכה על נגבה.
שימש קצין מבצעים במחוז הנגב ומפקד פלוגה בחטיבת גבעתי.
ב-1950 השתחרר מהצבא אך חזר כעבור זמן מה לשירות.
שירת כמ"פ וסמג"ד בגדוד 9, מראשוני יחידות חיל השריון.
בוגר המחזור הראשון של המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ב-1954 ולאחריו מונה למפקד גדוד 9. במסגרת ההכנות לקראת מבצע קדש השתתף הגדוד בפיקודו במבצע יונה, מבצע חשאי לפריקת תחמושת שהובאה מצרפת.
פלוגה ג' מהגדוד זכתה על חלקה במבצע בצל"ש יחידתי.
באוקטובר 1956 מונה למפקד גדוד 52, גדוד חרמ"ש שעבר מחטיבת גבעתי לחטיבה 7 ועל רום הוטל להסב את לוחמיו לחיילי חרמ"ש.
הגדוד בפיקודו לחם בקרב על מתחם אום כתף-אום שיחאן, במהלכו נסוג לאחר שנתקל בהתנגדות חזקה ובאש מדויקת של תותחים נגד-טנקים.
הגדוד המשיך בלחימה, כבש את ביר גפגפה והתקדם בציר המרכזי של סיני עד קרבת תעלת סואץ.
רום יצא לקורס שריון מתקדם של צבא ארצות הברית, והוא בוגר המחזור הראשון של המכללה לביטחון לאומי.
ב-1964 מונה למפקד בית הספר לשריון ובמינוי חירום שימש מפקד חטיבה 37. בפרוץ מלחמת ששת הימים פקד לארגן מקורסי בית הספר שני גדודים לוחמים שהצטרפו לכוחות בחזית המצרית.
רום עצמו פיקד על חטיבה 37, חטיבת מילואים שהורכבה מגדוד טנקי סופר שרמן, גדוד טנקים AMX-13, גדוד חרמ"ש, פלוגת סיור ויחידות חטיבתיות.
החטיבה התייצבה בחזית הסורית כחלק מאוגדה 36. היא הצטוותה לתקוף את צפון השומרון באיגוף מכיוון צפון מזרח וכבשה את העיר שכם.
בהמשך המלחמה צורף אליה גדוד 13 מחטיבת גולני והחטיבה השתתפה במערכה לכיבוש רמת הגולן.
לאחר המלחמה נשלח לסינגפור כראש המשלחת הצבאית הישראלית שסייעה בהקמה והסדרת הצבא המקומי.
בשובו התמנה לעוזרו של ישראל טל בפרויקט פיתוח טנק המרכבה.
ביוני 1972 קודם לדרגת תא"ל ומונה לראש הג"א, תפקיד בו כיהן במהלך מלחמת יום הכיפורים ועד מאי 1974. בשירות המילואים שירת כמפקד בית הספר לשריון בחירום.
לאחר שחרורו ניהל חברה בתחום הבנייה.
אורי רום נפטר במרץ 2009.
נולד לחנה ומאיר בארץ ישראל.
למד בבית-ספר "אחד-העם" בחדרה ולאחר מכן בתיכון חדרה.
הוא שירת באפיקים ובאשדות יעקב במסגרת הכשרת "מעוז" יגור-אפיקים של הנוער העובד.
השתתף בהעלאת עולים מלבנון לישראל; בסיס היציאה היה כפר גלעדי.
במלחמת העצמאות שירת בחטיבת אלכסנדרוני ובמלחמת סיני בחטיבה 9 שירדה לשארם א-שייח'.
במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים שרת בהג"א.
צאן למד במחלקה לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב בהדרכת פרופסור היינריך מנדלסון.
ב-1956 היה פקח הציד הלאומי הראשון במדינה.
הוא היה כפוף ל"מדור לשמירת הטבע" במשרד החקלאות.
בהמשך תפקד כעוזר ראשי לאלוף אברהם יפה ברשות שמורות הטבע.
ב-1960 יזם והקים עם יפה את אגודת החי-בר; מטרת האגודה הייתה להשיב לארץ ישראל את חיות הבר התנ"כיות שחיו בה בימי קדם.
ב-1986, לאחר פרישתו מהרשות, פעל להקמת ה"טכנודע" בחדרה והיה מנהלו הראשון.
צאן כתב ארבעה ספרים: "חלום שהתגשם", המספר על הקמת שמורת חי-בר בנגב; "היצרים להטו והצבי שאג"; "הצועני"; ו"עולם אכזר הסוואנה".
אורי צאן היה נשוי למלכה (לבית גולדפיין) ונולדו להם שתי בנות.
הוא התגורר בחדרה עד לפטירתו ב-1996, והובא למנוחות בבית העלמין החדש בעיר.
אוֹרי פפר (נולד ב-28 ביולי 1975) הוא שחקן ישראלי בעל קריירה בין-לאומית.
פפר נולד בירושלים וגדל בשכונת הגבעה הצרפתית.
למד בבית הספר הניסויי ירושלים.
את שירותו בצה"ל עשה תחילה בגולני ובהמשך בגלי צה"ל.
לאחר שחרורו מצה"ל טס לניו יורק ללמוד משחק בסטודיו של לי סטרסברג.
בראשית דרכו כשחקן, שיחק פפר ב"חמישייה על הגג" (1991), ששודרה בערוץ 1, ובסדרה "אולי הפעם" (2007) ששודרה ב-yes.
בהמשך שיחק פפר בסרט הקולנוע "החזקים שורדים" ובסדרת הנוער "האי" ששודרה בערוץ הילדים.
בין השנים 2007–2009 השתתף בתוכנית המערכונים "לא לפני הילדים" בערוץ 10. בשנת 2009 שיחק בסדרת הדרמה "מעורב ירושלמי" ששודרה בערוץ 2.
ב-2010 קיבל תפקיד מרכזי בסדרת הדרמה "גירושים נפלאים" ובסדרת הטלוויזיה "אבודים באפריקה".
בשנים 2012 ו-2015 השתתף פפר בקומדיית המצבים "נשואים פלוס".
ב-2012 השתתף בסדרת הדרמה היומית "נויורק".
באוקטובר אותה שנה עלתה לשידור העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "חטופים", ובפרק הבכורה של עונה זאת הופיע פפר בתפקיד אורח.
מדצמבר 2013 עד יולי 2014 גילם את דמותו של "רוי הקסטר" בטלנובלה הישראלית "אניגמה" ששודרה ב-Yes .
בשנת 2014 שיחק בעונה הראשונה של סדרת הנעורים "שוברי גלים", ששודרה בערוץ הילדים ללקוחות yes.
בשנת 2014 שיחק בסרטו של רפאל נג'ארי, "מעל הגבעה", לצדם של מוני מושונוב ומיכאלה עשת.
הסרט הוקרן גם בפסטיבל קאן במסגרת "שבועיים של במאים".
בשנת 2016 שיחק בסדרה "מלאך של אמא", המשודרת ב-Yes.
באותה שנה החל לשחק בסדרה הקומית "מפלצות קטנות", בזכיינית ערוץ 2, רשת.
בשנת 2017 שיחק בעונה השנייה של הסדרה "להיות איתה", המשודרת בשידורי קשת של ערוץ 2. בשנת 2018 הופיע בתפקיד הראשי בסרטו של עמיחי גרינברג "העדות".
בשנת 2018 פפר שיחק בסדרת הדרמה "פמת"א" בכאן 11.
ב-2021 שיחק בסדרת הנוער מבית yes "פלמ"ח", בתור האנטגוניסט הבריטי העיקרי של העונה השנייה.
בשנת 2023 השתתף בסרטם של גיתית כבירי ויהל כבירי, "גרגירי חול", בתפקיד מיכאל.
בשנת 2024 השתתף בסרט שבוים על ידי די.
קארוסו המופץ בשירות נטפליקס, "מרים (סרט, 2024)" בתפקיד אבא של מרים יהויקים הקדוש.
במקביל לקריירת המשחק בארץ מטפח פפר קריירה גם בחו"ל הן בטלוויזיה והן בקולנוע.
בשנת 2005 שיחק בסרט "מינכן", בבימויו של סטיבן ספילברג.
בשנת 2008 שיחק בסרט "אל תתעסקו עם הזוהן", בכיכובו של אדם סנדלר.
בשנת 2010 שיחק בסרט "הולי רולרס", שביים קווין אש וכתב אנטוניו מאקיה.
בשנת 2013 שיחק בסרט האמריקאי "מלחמת העולם Z" בכיכובו של בראד פיט.
ב-2015 גילם את דמותו של הבלש גולן כהן בסדרה האמריקאית שחלקה צולם בארץ, "דיג" פרי יצירתו של גידי רף.
בספטמבר 2015 הצטלם לסרט "הסרבן", בבימויו של מל גיבסון, בו שיחק דמות בשם אירב שכטר, חובש במלחמה.
בשנת 2017 שיחק בסרט "שומר הראש והמתנקש", בבימויו של פטריק יוז על פי תסריט של טום או'קונור, ושיחק בסרט הפשע האמריקאי-בולגרי "ראש קליע" לצידם של אדריאן ברודי, אנטוניו בנדרס וג'ון מלקוביץ'.
בשנת 2018 שיחק בסרט הפעולה "קוד 211", לצד ניקולס קייג'.
בשנת 2019 שיחק בסרט "המטרה: שומר הראש", ובסרט המלחמה "ג'ארהד: חוק השבות" שצולם חלקו בישראל.
בשנת 2020 גילם את אלון בסדרת המותחן "איש הניסים" של נטפליקס.
בשנת 2021 שיחק בסרט הקומדיה והפעולה של פריים וידאו "מחשמלת".
בהמשך השנה שיחק בסרט הפעולה "הנוקמת".
בשנת 2024 גילם את סטן במותחן הפעולה האמריקאי "הקבלן" (אנ') שביים רני הרלין ובכיכובו של ארון אקהרט.
פפר נשוי לדוגמנית והמנחה יעל גולדמן, ולהם שתי בנות ובן.
אחיו הוא ערן פפר, שהיה בן זוג של מיה דגן.
בן דודו הוא ארי פפר, המפעיל את הבובה רד אורבך מלהקת רד בנד.
בדצמבר 2019 דווח כי פפר נעצר לחקירה עקב רכישת קוקאין.
אוּרי רוזן (נולד ב-9 באוקטובר 1975) הוא עיתונאי ואיש תקשורת ישראלי, המנכ"ל והעורך הראשי של קבוצת mako מבית שידורי קשת.
כיהן כמנכ"ל חדשות 10 ועבד כעיתונאי בעיתון "מעריב".
לפני היותו איש תקשורת היה איש היי-טק.
למד בתיכון על-שם פנחס אילון בחולון.
את שירותו בצה"ל עשה ביחידה 8200 של חיל המודיעין.
עם שחרורו מצה"ל ב-1997 הצטרף לחברת סטארט-אפ בשם "אפיקס טכנולוגיות", שהפכה מאוחר יותר ל"ויאון" (Veon) ופיתחה יישום מקורי בתחום הווידאו הדיגיטלי האינטראקטיבי.
בשנת 2001 נמכרה ויאון לחברת פיליפס, והתמזגה לזרוע הווידאו הסלולרי שלה.
תפקידו האחרון בפיליפס היה ראש קבוצת פיתוח.
בשנת 2001 עזב רוזן את עולם ההיי-טק והצטרף לעיתון "מעריב" כמשכתב במוסף "עסקים" תחת העורך משה פרל.
מאוחר יותר שימש כראש דסק במוסף "עסקים" ובשנת 2002 עבר למערכת החדשות שבראשה עמד באותה תקופה העיתונאי והסופר רון לשם.
בהמשך שימש ראש דסק בחירות 2003, רכז כתבים, ראש דסק, וסגן ראש מערכת החדשות.
בין השאר כתב את מדור הסקרים במוסף הפוליטי של "מעריב".
בשנת 2006 מונה לראש מערכת החדשות של העיתון, תפקיד אותו מילא עד סוף שנת 2007 תחת העורך אמנון דנקנר.
בשנת 2008 הצטרף לחדשות 10 תחת המנכ"ל גלעד עדין, בתפקיד מנהל הפיתוח והאסטרטגיה.
מאוחר יותר באותה שנה, עם מינויו של ראודור בנזימן למנכ"ל החברה, החליף אותו רוזן בתפקיד סמנכ"ל התוכן.
בין השאר לקח רוזן חלק בפיתוח רצועת הלילה של ערוץ 10, והפקת התוכניות "לילה כלכלי", "צינור לילה" ו"המקור".
המאבק הציבורי של ערוץ 10 כלל הפגנות של אנשי הערוץ מול לשכת ראש הממשלה ומול ביתו, ובין היתר טענו אנשי הערוץ כי קיים קשר בין התביעה לבין איומי סגירת הערוץ.
בסוף שנת 2012 התפטר רוזן מתפקידו, זמן קצר לאחר שהושגה פשרה בין הערוץ לבין משפחת נתניהו על משיכת התביעה.
באוגוסט 2013 הצטרף לזכיינית ערוץ 2 קשת ומונה למנהל והעורך הראשי של קבוצת mako, במקום יובל נתן.
בינואר 2015 יצא לאור ספרו "העורך העירום" בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, על הקשר בין עולם התקשורת לתורת המשחקים.
רוזן הוא בוגר לימודי פילוסופיה ומדע המדינה, ובעל תואר שני בתקשורת פוליטית, שניהם מאוניברסיטת תל אביב.
מאז שנת 2006 הוא מרצה לעיתונאות במרכז הבינתחומי הרצליה.
היה בזוגיות עם עיתונאי "הארץ" הילו גלזר וב-2018 נולדו לשניים תאומים.
מאז 2022 נמצא בזוגיות עם עמית בן ישי שור, רקדן בלהקת הבלט הישראלי.
אורי פרוסט קוסטמן (נולד ב-22 בדצמבר 1962) הוא נגן גיטרה רוק ישראלי, מפיק ומנהל אמנותי.
את שנות ילדותו המוקדמות בילה במעברים בין מדינות שונות יחד עם משפחתו.
ב-1964 עברה משפחתו לבריסל שבבלגיה, ב-1966 לריו דה ז'ניירו בברזיל וב-1969 לווינה באוסטריה.
בגיל 10 עלה יחד עם משפחתו לישראל, מספר חודשים לפני מלחמת יום הכיפורים בשנת 1973. בנעוריו ניגן על גיטרה מסוג גיבסון SG שאותה רכש במחיר של 150 דולרים, שעליה מנגן עד עצם היום הזה.
ב-1984 חזר פרוסט לריו דה ז'ניירו בכוונה להשתקע שם.
בברזיל פגש את פליפה המדו שניגן על סינתיסייזר מסוג Moog.
מאוחר יותר הצטרפה לצמד אדריאנה דולבלה שאותה פרוסט לימד נגינה על גיטרת בס.
ההרכב הופיע תחת השם "קאסבה".
הלהקה הייתה חלק מסצנת המוזיקה המחתרתית של ריו דה ז'ניירו של אמצע שנות ה-80. הם הקליטו את שיריהם על קלטות ארבעה ערוצים ושחררו מספר שירי פופ, מתוכם אחד הפך ללהיט רדיו מקומי.
ב-1988 שב פרוסט לישראל ויחד עם חבר ילדות, יואב "שושו" שעיה, הקימו את להקת הפליז.
לאחר מכן הצטרף אליהם שחר לוי כנגן בס ומתופף המכונה "ניס".
הפליז ניגנו רוק משולב יחד עם השפעות מזרח-תיכוניות.
מבקר המוזיקה יורם בר תיאר את הפליז כלהקה שהקדימה את זמנה והכינה את הקרקע ללהקות הרוק של מועדון ה"רוקסן" לשנים שלאחר מכן.
בר תיאר את אלבומם "בהשפעת הכישוף" כמערך של שירים הבנוי בצורה מבריקה, שמראה את הפליז ברגעי השיא שלהם.
את הופעתם בתיאטרון פרגוד תיאר כהופעת הרוק הטובה ביותר שהיה בה אי פעם בחייו.
בתחילת שנות ה-90 היה פרוסט גיטריסט להקת "כרמלה גרוס ואגנר", שבה היו חברים ערן צור (גיטרה בס ושירה), אורי בלק (תופים) ואבשלום כספי (קלידים).
ב-1991 הקליטו את אלבומם הראשון יחד, "פרח שחור", שזכה לתשומת לב רחבה אך לא הצליח מסחרית.
מאוחר יותר עזב פרוסט את הלהקה אך הופיע כנגן ומפיק אורח במספר הזדמנויות.
ב-1992 החל פרוסט בלימודי קולנוע בבית הספר ע"ש סם שפיגל.
ב-1995 עזב את לימודיו לאחר מחלוקת עם ראש בית הספר.
במהלך תקופת לימודיו השלים פרוסט פרויקט של שנה שנייה בשם 22/D שהיה סרט מדע בדיוני פוליטי המגולל כמה אפיזודות בחייו של אדם שעולה לארץ ומתמודד עם קונספירציות ציוניות.
ב-1995 הסרט זכה כסרט הניסיוני הקצר הטוב ביותר בידי הקרן הישראלית לקולנוע.
במקביל ללימודיו ב-1994 חבר יחד עם המתופף אריק חיות להרכב בשם "פאלומה-טוויסט".
ההרכב שחרר שיר יחיד שהיה גרסת קאבר ל"שיר החייל" של שלמה ארצי.
בין השנים 1992–1995 היה פרוסט חבר בלהקת ריר.
בלהקה היו חברים אריק חיות, רן סלוין ואדם הורוביץ (מ"נושאי המגבעת").
בין השנים 1996–2000 חי פרוסט בלונדון ועסק בהלחנה של קטעים מוזיקליים עבור התיאטרון המקומי.
במסגרת עבודתו כתב מוזיקה עבור שבעה מחזות שונים.
בשנת 2001 שב לישראל והשתתף בשתי הופעות איחוד של "כרמלה גרוס ואגנר", כמו כן החל לעסק בכתיבת מוזיקה לקטעי מחול של הכוריאוגרפית נעה דר.
בין השנים 2002–2004 היה חבר בצמד בשם "SuBo" ביחד עם רן סלווין שיצר מיצגים של מוזיקה אלקטרונית מאולתרת בשילוב עם קטעי וידאו.
הצמד הופיע באוסטריה, סלובניה וישראל.
ב-2002 כתב את הפסקול לסרט התיעודי "גן" של עדי ברש ורותי שץ המגולל את סיפורם של שני צעירים ערבים העוסקים בזנות בדרום תל אביב.
ב-2005 הפיק את אלבומה הראשון של הלהקה "קטאמין", בשם Lag שהוכתר באותה שנה כאלבום השנה על ידי עיתון "העיר" של תל אביב.
ב-2010 הפיק יחד עם אליסף קובנר אלבום מוזיקלי בשם "רסק זר" בחסות חברת התקליטים "היי-פידליטי" שכלל תשעה קטעים מוזיקליים שנעו במגוון סגנונות בין שירי עם לשירי רוק עם נגיעות פסיכדאליות וקלאסיות.
האלבום תואר על ידי מבקר המוזיקה של nrg-מעריב ירין כץ כ"אמנות טהורה בהתגלמותה.
קובנר ופרוסט נמצאים בחיפוש מתמיד ומקנים למאזין תחושה של הליכה למוזיאון לאמנות מודרנית.
גבוה, נמוך, נעים, צורם, אנגלית ועברית, כולם משתלבים ביחד לכדי חוויה אחת מעניינת".
ב-2024 הפיק את אלבומה הראשון של הלהקה "פילגש" שיצא לאור ב-1 בינואר 2025.
סיגנונו האמנותי האפל והאינטלקטואלי של פרוסט מתאפיין בתחושת זרות וניכור.
כאמן מסתגר סירב לעיתים קרובות להתראיין לעיתונות.
מבקר מוזיקת הרוק והעורך המוזיקלי יואב קוטנר כתב עליו: "אורי פרוסט יצר לעצמו שם של גיטריסט ייחודי ושונה ברוק הישראלי של שנות התשעים.
בכל ההרכבים בהם השתתף בלטה נגינתו מלאת העוצמה, חסרת המנוחה ועמוסת הפידבקים, שבה בא לידי ביטוי יותר מאשר בכתיבת שירים".
1988 – הפליז - בהשפעת הכישוף, האוזן השלישית
1991 - כרמלה גרוס ואגנר - פרח שחור, הד ארצי
אורי קופר (נולד ב-12 באוגוסט 1980 בגבעת שמואל) הוא עיתונאי ופרשן ספורט ישראלי.
כיום משמש כעיתונאי במוספי הכדורגל של ידיעות אחרונות ו-ynet, בתור פרשן וכתב בערוץ one, ובנוסף שימש כפרשן במשחקי ליגת האלופות המשודרים בערוצי הטלוויזיה של ספורט 5. עבד בעבר בחברת הסקאוטינג הבינלאומית IMScouting.
לקופר פודקאסט אישי בשם "הקול מקצועי" המשודר מדי שבוע בפלטפורמות השונות, ועמוד פייסבוק עם שם דומה (באות כ'), בו הוא מעלה טורים וטקטיקות.
את דרכו המקצועית החל בשנת 2001, לאחר סיום שירותו הצבאי, כאחראי סטטיסטיקה בליגות הכדורגל והכדורסל בישראל במוסף הספורט של עיתון "מעריב", בו הייתה לו גם פינה קבועה בשם "המספר הנוסף".
בשנת 2004 עבר ל"ידיעות אחרונות" לתפקיד ראש דסק עולם במדור הספורט של העיתון.
במסגרת התפקיד היה אחראי לסיקור הספורט, בייחוד כדורגל, ברחבי העולם.
קופר זכה בפרס "עיתונאי השנה" של העיתון ב-2004 וב-2005, ושימש כשליח העיתון למונדיאל 2006. ב-22 במרץ 2007, יומיים לפני משחק של נבחרת ישראל מול אנגליה, פורסם ב"ידיעות אחרונות" ראיון של קופר עם סוכן השחקנים פיני זהבי.
זהבי, ידידו של סוון גורן אריקסון (מאמן נבחרת אנגליה בשנים 2001 - 2006), הציג תמונה בעייתית של חדר ההלבשה של הנבחרת האנגלית וטען שכישלונה במונדיאל 2006 נגרם לאחר ששחקנים קינאו בבקהאם ונתנו רק 30% מיכולתם.
הדברים של זהבי עוררו עניין באנגליה והריאיון סוקר באמצעי התקשורת שם.
קופר עצמו רואיין בתקשורת האנגלית בעקבות הכתבה.
ביולי 2007, לאחר שלוש שנים ב"ידיעות אחרונות," עזב קופר את העיתון ובסוף אותה השנה החל לעבוד ב-IMScouting, חברת סקאוטינג מהגדולות בעולם, המספקת שירות וייעוץ מקצועי למועדוני כדורגל באירופה (בתוכם בורוסיה דורטמונד, באייר לברקוזן, אספניול, צסק"א מוסקבה, בולטון ואברטון) ולאנשי מקצוע ברחבי העולם.
באפריל 2008 מונה לתפקיד מנהל מחלקת המידע של החברה, ובתחילת 2010 קודם לתפקיד מנהל מערך הסקאוטינג.
בשנת 2011 עזב קופר את IMScouting וחזר ל"ידיעות אחרונות".
הוא החל לשמש כפרשן הכדורגל של העיתון, ולצד תחקירים וכתבות, מתפרסם מדי שבוע מדורו "הכל מקצועי" בעיתון ובאתר ynet.
המדור עוסק בעניינים מקצועיים בכדורגל בעולם ובישראל בפרט.
קופר שימש גם כשליח העיתון ליורו 2012, מונדיאל 2014, יורו 2016 ומונדיאל 2018. כתבות נוספות של קופר, בענייני ספורט ובעניינים אחרים, מתפרסמות במוספים אחרים של העיתון.
ב-2015 החל לשמש קופר, בנוסף לתפקידיו ב"ידיעות אחרונות", כפרשן במשחקי הליגה הספרדית - ובהמשך גם במשחקי הליגה האיטלקית - בערוץ ONE.
קופר משמש לעיתים תכופות כפרשן בתוכניות ספורט בתחנות רדיו שונות, ומתראיין גם לכלי תקשורת ברחבי העולם בתור מקור מידע על הכדורגל הישראלי ובשל היכרותו עם תחום הסקאוטינג.
כמו כן הוא מרצה על סקאוטינג בכדורגל בישראל ובעולם, בין היתר הרצה באוניברסיטת ליברפול.
ב-2018 התמנה למנהל המקצועי של קורס סקאוטינג ואנליסט כדורגל מטעם מכללת ספורט פאנל.
ב-2021 החל להגיש את הפודקאסט האישי שלו "הקול מקצועי" העוסק בכדורגל ישראלי ועולמי.
לקופר יש עמוד פייסבוק בשם "אורי קופר / הכל מקצועי" בו הוא נוהג להעלות טורי דעה, לרוב בנושאי טקטיקה או סקאוטינג.
קופר גדל כדתי לאומי, לאב מורה ולאם מעצבת אופנה.
בוגר ישיבת בני עקיבא כפר הרא"ה.
בעל תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה מאוניברסיטת בר-אילן.
מתגורר בפסגות אפק בראש העין.
אביו זכה בתואר המורה של המדינה.
אורי קצנשטיין (17 בפברואר 1951 - 24 באוגוסט 2018) היה פסל, אמן מופע, מוזיקאי, בונה כלי נגינה ומכונות סאונד ויוצר סרטים ישראלי.
זוכה פרס דן סנדל לפיסול (2014).
אורי קצנשטיין נולד בתל אביב בשנת 1951 והיה בן יחיד להוריו שעלו לישראל מגרמניה לפני השואה.
בנעוריו עסק במוזיקה וניגן במספר להקות רוק.
בשנת 1969 התגייס לצה"ל ולחם במלחמת יום הכיפורים.
בסוף שנות ה-70 של המאה העשרים, למד במכון לאומנות של סן פרנסיסקו, קליפורניה שבארצות הברית.
לאחר שהשלים תואר שני באומנות עבר לניו יורק שם גר במשך שנות השמונים.
יצירתו המוקדמת, החל מסוף שנות השבעים של המאה העשרים, שילבה טכניקות אוונגרדיות שונות כגון מיצגים, מוזיקה ואמנות סאונד.
במחצית שנות השמונים החל ליצור גם פסלים פיגורטיביים, אובייקטים ומכונות סאונד ששימשו כפריטים במיצגים לצד יצירות אמנות עצמאיות.
לאחר שובו לישראל יצר, יחד עם נעם הלוי, את המופע "מידאס".
בשנת 1993 השתתף באופרת הרוק "סמארה" של הלל מיטלפונקט ולהקת "נקמת הטרקטור".
בשנת 1999 הוציא, יחד עם אוהד פישוף, את אלבום המוזיקה "Skin O Daayba", שהיווה גם בסיס למופע.
בשנת 2001 יצר את המופע "Home", יחד עם רננה רז ואוהד פישוף.
בתחילת המאה ה-21 החל ליצור וידאו ארט ובו התרחשויות סוריאליסטיות המדגישות נושאים כזהות עצמית.
בין יצירותיו הידועות המיצב "פתשגן" (1993 ,"Patʹshegen"), והווידאו "משפחת האחים" (2000).
עבודות המיצג המוקדמות שלו הועלו דרך קבע באתרי מיצג אגדתיים כגון הקיטשן, BC8, No-Se-No ודנסֶטֶריה.
עבודות הפיסול, הווידאו והמיצב שלו הוצגו במוזיאונים דוגמת המוזיאון הממלכתי הרוסי, סנט פטרסבורג; מוזיאון צ'לסי לאמנות, ניו יורק; קונסטהאלה בדיסלדורף; מוזיאון ישראל, ירושלים והמוזיאון לאמנות של אוניברסיטת דיוק, צפון קרוליינה.
קצנשטיין השתתף בביאנלה של סאו פאולו (1991), הביתן הישראלי בביאנלה של ונציה (2001); הביאנלה של בואנוס איירס (פרס ראשון, 2002) והביאנלה ה-9 באיסטנבול (2005).
מיצגיו הוצגו בתיאטראות וגלריות בלונדון, ברלין, סן פרנסיסקו, קארדיף (ויילס), סנטיאגו דה קומפוסטלה, ספרד, ניו יורק ותל אביב.
הציג בשנת 2015 את התערוכה "Backyard" במוזאון תל אביב לרגל זכייתו בפרס סנדל לפיסול (2014).
בשנותיו האחרונות היה מרצה בחוג לאמנות ויצירה בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת חיפה.
אורי קצנשטיין נפטר ב-24 באוגוסט 2018 בגיל 67 בעקבות אירוע מוחי.
הובא למנוחות בבית העלמין מנוחת עולם בנתניה.
בחודש ספטמבר 2018, לאחר מותו, נפתחה תערוכה, עליה עבד, בשם "The Institute of Ongoing Things" (המכון לדברים מתמשכים) והיא מוצגת במוזיאון ההיסטוריה היהודית באמסטרדם.
בחודש ינואר 2019, נפתחה תערוכה נוספת עליה עבד בשם "You Never Know" המוצגת ב-ZAZ10TS כמיזם אמנות בכיכר טיימס שבניו יורק.
באוקטובר 2021, שלוש שנים לאחר מותו, התקיים אירוע, ברוח עבודתו הרב תחומית של קצנשטיין שנקרא "מי בא אחרינו?", במרכז לאמנות דיגיטלית בחולון.
באירוע הוצגו כ-20 מופעים ומיצגים שונים וכן הושק אלבום הכולל הקלטות סאונד של קצנשטיין.
בפברואר 2025, נפתחה תערוכה במוזיאון רמת גן לאמנות ישראלית בה הוצגו עבודות של אורי קצנשטיין לצד עבודות נוספות של אמנים נוספים בהשראת יצירותיו של קצנשטיין.
1982 - פרס עידוד היצירה, משרד החינוך והתרבות
1989 - פרס להשלמת עבודה, משרד החינוך והתרבות
1992 - מלגת, קרן התרבות אמריקה-ישראל
1998 - מלגה ליוצרים בתחומי האמנויות הפלסטיות, משרד החינוך והתרבות
2000 - פרס ישראכרט, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2002 - פרס ראשון, הביאנלה לאמנות, בואנוס איירס, ארגנטינה
2014 - פרס דן סנדל וקרן משפחת סנדל לפיסול, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
מאת נורית דוד, יהושע בורקובסקי, ישראל רבינוביץ, אורי קצנשטיין - OCLC
מאת אורי קצנשטיין - OCLC
מאת אורי קצנשטיין, יגאל צלמונה, ישי אדר, ביניה רכס - OCLC
מאת אורי קצנשטיין; המרכז לאמנות עכשווית (תל אביב, ישראל) - OCLC
Backyard (2015) מאת אורי קצנשטיין; מוזיאון תל אביב לאומנות -
אוֹרי קוֹבּוֹ (נולד ב-24 באפריל 1997) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת רב-אמן.
מצעירי רבי-האמנים בישראל והירושלמי הראשון שהשיג דרגה זו.
לשעבר סגן אלוף ישראל עד גיל 20. מאמן שחמט.
נכון לאוקטובר 2025, קובו מדורג במקום ה-24 בישראל לפי מד כושר.
אורי קובו הוא בנם של גיל וליאורה קובו.
הוא משחק בליגה הלאומית בשורות מועדון הפועל באר שבע.
קובו יליד ירושלים והוא בוגר התיכון ליד האוניברסיטה.
קובו מאמן שתיים מחברות נבחרת ישראל לנשים, נגה אורין ודנה כוכבי.
2011 – זכה בסגנות אליפות מועדון השחמט הירושלמי, ירושחמט, לאחר שצבר 7.5 נקודות מ-9 אפשריות.
2012 – זכה במקום ראשון באליפות ישראל עד גיל 16, שנערכה בפתח תקווה, לאחר שצבר 7 נקודות מ-9 אפשריות.
2013 – זכה במקום ראשון באליפות ישראל עד גיל 16, שנערכה בפתח תקווה, לאחר שצבר 8 נקודות מ-9 אפשריות.
2013 – סיים במקום רביעי באליפות אירופה עד גיל 16, שנערכה במונטנגרו, לאחר שצבר 7 נקודות מ-9 אפשריות.
2014 – זכה במקום ראשון באליפות ישראל עד גיל 18, שנערכה באלקנה, לאחר שצבר 7.5 נקודות מ-9 אפשריות.
2015 – זכה לציון שלישי ואחרון לדרגת אמן בינלאומי באליפות אירופה בשחמט, לאחר שצבר 5.5 נקודות מ-11 אפשריות.
קובו צבר בלוח השלישי 3.5 נקודות מ-7 אפשריות.
2016 – זכה בסגנות "תחרות הכתר" במריאנסקה לאזנה, צ'כיה לאחר שצבר 6.5 נקודות מ-9 אפשריות.
הישגו זה זיכה את קובו בציון ראשון לדרגת רב-אמן.
2017 – נמנה עם מצטייניה הליגה הלאומית, לאחר שצבר 5.5 מ-7 נקודות אפשריות.
ניצח, בין היתר, את רב-אמן אמיל סוטובסקי, מבכירי שחמטאי ישראל.
2017 – זכה בסגנות אליפות ישראל עד גיל 20, לאחר שצבר 5 נקודות מ-7 אפשריות.
2018 – חלק מקום ראשון בתחרות "אתגר סטוקהולם" לאחר שצבר 6.5 נקודות מ-9 אפשריות.
2023 – השתתף בגביע העולם בשחמט, והודח בסיבוב הראשון לאחר הפסד 0.5-1.5 ליריב אוסטרי.
אוּרי קָרִיב (נולד ב-26 במאי 1949) הוא מלחין, מנצח, מעבד מוזיקלי ומנהל מוזיקלי ישראלי, מהבולטים בתחום המוזיקה הקלה, פסטיבלי הזמר והלהקות הצבאיות.
קריב נולד בפולין, ובגיל שבע עלה לישראל והחל ללמוד נגינה בפסנתר.
הוא בוגר הקונסרבטוריון העירוני באר שבע ובוגר האקדמיה הישראלית למוזיקה ע"ש סמואל רובין בתל אביב.
את שירותו הצבאי עשה בלהקת פיקוד דרום.
לאחר מכן, שימש שנים רבות מנהל מוזיקלי קבוע בלהקות הצבאיות.
מהבולטים בלחניו במסגרת זאת היו השירים "את עיניך שא מזרחה", "ילדי 67", "נגן אקורדיאון" (יורם טהרלב / אורי קריב).
קריב עבד עם גדולי הזמרים בישראל כגון עפרה חזה, יהורם גאון, אילנית, הראל סקעת, דודו פישר, אבי טולדנו, הכל עובר חביבי וירדנה ארזי.
בשנת 1994 הופיע עם הזמר יהורם גאון בשיר "ימי סליחה וחסד" (תלמה אליגון) בטקס הענקת פרס נובל לשלום אשר הוענק ליצחק רבין, שמעון פרס ויאסר ערפאת.
בשנות התשעים היה מנהלה המוזיקלי של התוכנית בשידור חי עם דן שילון אשר שודרה בערוץ 2.
בשנים האחרונות משמש קריב כמעבד המוזיקלי הקבוע של מופע ערב יום העצמאות אשר משודר בערוץ הראשון.
אורי-ישראל פרַנד (19 בנובמבר 1937 – 24 באוקטובר 1973) היה רופא ישראלי בעל עיטור המופת ממלחמת ששת הימים, נהרג בתפקידו כרופא במלחמת יום הכיפורים.
אורי פרנד היה בן יחיד לחוה וד"ר יעקב פרנד.
למד בבית הספר אחד העם ובתיכון עירוני א בתל אביב.
גויס לצה"ל ב-1954 במסגרת העתודה האקדמית אך במהלך הטירונות שוחרר בגלל סיבות רפואיות.
החל ללמוד רפואה בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים וסיים בשנת 1960. בתקופת מלחמת סיני התנדב לשרת בצבא, אף על פי שהיה פטור, ופעל במסגרת חיל הרפואה בעזה.
ב-1960 נישא לחברתו לספסל הלימודים, מירה, (קרדיולוגית ילדים) ונולדו להם בן ובת.
ב-1962, לאחר השתדלויות רבות, ניאות צה"ל לגייסו.
הוא שירת שנתיים כקצין רפואה של גדוד חה"ן 601.
במלחמת ששת הימים שימש ד"ר פרנד מפקד תאג"ד של גדוד 66 בחטיבה 55. תחנת האיסוף בפיקודו קלטה וטיפלה ביותר מ-100 נפגעים מהקרב על גבעת התחמושת.
הוא טיפל בנפגעים תחת אש והצליח לדלג את התאג"ד תחת אש לפי התפתחות הקרב.
כאשר חדרו הצנחנים לעיר העתיקה התנדב תחת אש לסייע ליולדת מקומית, שלאחר מעשה שהתברר שהיא יהודייה שהתאסלמה.
הוא כונה על ידי החיילים: "רופא הצנחנים" ו"הדוקטור מגבעת התחמושת".
על תפקודו במלחמה זו קיבל צל"ש ממפקד החטיבה, מוטה גור.
באפריל 1973 עוטר בעיטור המופת על תפקודו זה בקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים.
עבד בבית החולים תל השומר.
ב-1969 יצא להשתלמות בארצות הברית במחלות ריאה.
ב-1971 התמנה לסמנכ"ל משרד הבריאות.
ד"ר פרנד יצא מרצונו לשירות מילואים במלחמת יום הכיפורים למרות בריאותו הלקויה.
הוא פיקד על הפלוגה הכירורגית של גר"פ (גדוד רפואה) 283 באוגדה 162.
ב-19 באוקטובר 1973 צלח עם אנשיו את תעלת סואץ והצטרף לבית החולים הצבאי בפאיד.
בית החולים מוקם בהאנגרים של שדה התעופה פאיד שננטש על ידי הצבא המצרי.
ב-24 באוקטובר 1973 נקרא ד"ר פרנד וצוותו לטפל בנפגעים הרבים מקרב העיר סואץ.
לאחר טיפול פונו הפצועים על מסוק יסעור.
המסוק נורה מהקרקע, נפגע והתרסק בקרבת הקילומטר ה-101 בכביש סואץ-קהיר.
שמונה לוחמים - צוות אוויר וצוות רפואי בפיקודו של ד"ר פרנד, נהרגו.
בית החולים בפאיד בו נערכו הדרכות והשתלמויות לצוותים הרפואיים נקרא עד לפינויו: "בית הספר לרפואה גושן על שם אורי פרנד".
לאחר מותו הועלה לדרגת רב-סרן.
ד"ר פרנד נקבר בחלקה הצבאית בבית הקברות נחלת יצחק.
אורי צבי בן נון (נולד ב-5 ביוני 1942, כ' בסיוון ה'תש"ב) הוא איש עסקים ישראלי, ששימש כיו"ר ומנכ"ל מפעלי ים המלח ומנכ"ל חברת החשמל.
בן נון נולד בשנת 1942 ברעננה.
אביו, הרב אלכסנדר (זוסיא) בן נון (בונין), נולד ברוסיה הלבנה, היה תלמידו של הפדגוג הנודע אנטון סמיונוביץ' מקרנקו ושימש בארץ כמפקח הראשון של רשת החינוך של חב"ד.
אימו ציפורה נולדה בפולין, והייתה תלמידתה של מייסדת "בית יעקב" שרה שנירר, והייתה בין המורות הראשונות של בית יעקב בארץ.
הוריו הקימו וניהלו מוסד חינוכי לילדי עליית הנוער בשם ביתנו, שנקרא על שם המוסד של יאנוש קורצ'אק.
בן נון למד בישיבת מרום ציון בירושלים, ובכיתה י"א עבר ללמוד בישיבת בני עקיבא בכפר הרא"ה.
עם סיום לימודיו התיכוניים פנה ללימודים בישיבת כרם ביבנה ונמנה עם המחזור השני של המשלבים לימוד בישיבה ושירות בצבא – תוכנית שלאחר מכן נודעה כישיבת הסדר.
בן נון שירת במסגרת גדוד 50 של הנח"ל המוצנח.
במילואים נמנה עם חטיבת הצנחנים משחררי ירושלים וצולחי התעלה (חטיבות 55 ו-247), חטיבות שלחמו במלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה, מלחמת יום הכיפורים ומלחמת שלום הגליל.
בתפקידו האחרון שימש בן נון מ"פ פלוגת אספקה.
לאחר תום לימודיו בישיבת כרם ביבנה, פנה בן נון ללימודי כלכלה בבית הספר הגבוה למשפט וכלכלה בתל אביב, והיה תלמידו של הפרופסור דן פטנקין.
בסוף השנה השנייה ללימודיו, עבר בן נון לגור בירושלים וסיים את לימודיו בקמפוס האוניברסיטה העברית בגבעת רם.
בן נון החל את פעילותו בתעשייה בשנת 1967 ככלכלן וחבר הנהלה בחברת מפעלי תובלה.
בשנת 1970 התמנה לכלכלן במפעלי ליילנד בחברת אוטוקרס, ובשנת 1971 החל לעבוד במפעלי ים המלח.
בן נון עבד במפעלי ים המלח במגוון תפקידים, הבולט שבהם סמנכ"ל למסחר.
עם פרישתו בשנת 1984 ממפעלי ים המלח, עבד בן נון תקופה קצרה בחברה לישראל, שהייתה אז בבעלותו של שאול אייזנברג.
בשנת 1985 נקרא על ידי מרדכי יונה, הבעלים של חברת הבנייה חפציבה, לנהל את פרויקט הקמת התחנה המרכזית החדשה בתל אביב.
בין השנים 1991–1998, ניהל בן נון את מפעלי ים המלח מקבוצת כימיקלים לישראל.
עם כניסתו לתפקיד הציב לעצמו יעד לנצל את חומר הגלם לייצור אשלג, הקרנליט, לייצור מגנזיום מתכתי.
אבן הפינה להקמת המפעל הונחה בחודש אוקטובר 1993 בנוכחות ראש ממשלת ישראל, יצחק רבין, ובשנת 1995 נכנסה כשותפה במפעל המגנזיום חברת המכוניות הגרמנית פולקסווגן.
בשנת 1996 החל מפעל המגנזיום לפעול.
בשנת 1997 רכשה החברה לישראל בבעלות שאול אייזנברג את השליטה בכי"ל ובן נון מונה גם ליו"ר מועצת המנהלים של מפעלי ים המלח.
פטירתו של הפתאומית של שאול אייזנברג, והעברת השליטה בחברה לבנו ארווין הביאה לסיום תפקידו של בן נון בחברה.
בין השנים 1998–2005 פעל בן נון בשוק הפרטי בתחום האנרגיה הירוקה.
בתחילת 2006 מונה בן נון למנכ"ל חברת החשמל.
בתפקידו זה, יזם הכנסת עובדים לא יהודים לעבודה בחדרי הפיקוד של תחנות הכוח ומרכזי השליטה כדי לאפשר ייצור חשמל "כשר" בשבת, אשר ימנע מחרדים להשתמש בגנרטורים פרטיים.
לצורך כך נפגש עם שורה של רבנים חרדיים שחיזקו את ידיו, אולם לא הספיק להשלים את המהלך.
ביולי 2007 הודיע בן נון במפתיע על התפטרותו, בנימוק שלא זכה לשיתוף פעולה ממשרד האוצר בכל הקשור לרפורמות הדרושות להבראת החברה.
עם פרישתו מחברת החשמל חזר בן נון לעסקים פרטיים וייזום פרויקטים של אנרגיה ירוקה ברחבי העולם.
בן נון משמש חבר במועצת המנהלים של בית החולים שערי צדק.
כבר בשנתו הראשונה בישיבת כרם ביבנה התבלט בן נון כעילוי ועבר ללמוד בשיעורו של ראש הישיבה הרב חיים יעקב גולדוויכט.
בהיותו סטודנט לכלכלה למד בבקרים בכולל חזון איש בבני ברק.
בשנת 1984 עבר בן נון להתגורר במבשרת ציון, שם התוודע לרב שלמה פישר, ראש ישיבת איתרי, והפך לתלמידו המובהק.
בכולל מר"ץ, שנוסד על ידי חבריו של בן נון מישיבת כרם ביבנה, העביר בן נון שיעורים רבים שהיוו את התשתית לסדרת ספריו "עומק הפשט".
השיעורים, הקרויים בלשון הישיבות "חבורות", מיועדים לתלמידי חכמים ותיקים ומיומנים ועוסקים ביישוב קושיות בסוגיות תלמודיות סבוכות, עד להבהרתן.
בסדרת "עומק הפשט" הוסיף בן נון חידוש יוצא דופן – הבטחת פרס כספי למי שיפרוך את הרעיון העיקרי של אחת החבורות שבספר (כרכים א' וב') או למי שיצליח להביא ראיה חדשה להוכחת חידושיו של המחבר בכל פרק מפרקיו (כרך ג').
מִשרפות מים – סיפורו של מפעל המגנזיום בים המלח, הוצאת טובגו, ירושלים, 1999.
משל אבי וקצת משלי – רעיונות יהודיים, הוצאת תנא קמא, ירושלים, תשס"ו.
חדש מקנקן ישן – התפישה הכלכלית בהלכה בהשוואה לתורה הכלכלית בת ימינו, מחבר שותף אריק אכמון, הוצאת תנא קמא, ירושלים, 2014.
חלק א' – חידושים וביאורי סוגיות בפרקים "הזהב" ו"איזהו נשך" ובסוגיות שונות בדיני ממונות.
הוצאת תנא קמא, ירושלים, תשס"ט.
חלק ב' – חידושים וביאורי סוגיות במסכתות גיטין וקידושין, קונטרס "רווחא שמעתתא".
הוצאת תנא קמא, ירושלים, תשע"א.
חלק ג' – חידושים וביאורי סוגיות על מצוות התלויות בארץ, מסכת כתובות, נושאים שונים, דרשות.
הוצאת תנא קמא, ירושלים, תשע"ב.
מאמר בעניין מלח סדומית באתר רמבי"ש
בן נון נשוי למנוחה לבית בן צבי (פשקוס), אשת חינוך וציירת, אב לחמישה ילדים.
גיסו הוא פרופסור אליאב שוחטמן.
אורי רדליך (נולד ב-27 בנובמבר 1946) הוא שחיין עבר ישראלי, שיאן ישראל, שחיין נבחרת ישראל ובעל מדליית כסף מהמכביה השביעית (1965).
רדליך גדל בקיבוץ שער העמקים והתאמן בקבוצת הפועל גוש זבולון בהדרכתו של יוסף טלקי.
באליפות ישראל שנערכה בקריית טבעון בסוף ספטמבר 1964 זכה רדליך בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.9 דקות, אחרי משה גרטל (59.5 שניות) ועמית לובן, חבריו לאגודה ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 5:00.4 דקות, אחרי משה גרטל (4:39.3 דקות) ועמית לובן (4:59.1 דקות).
בתחרויות השחייה של המכביה השביעית שנערכו בבריכת גלית ביד אליהו בתל אביב באוגוסט 1965 זכה רדליך במדליית כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ביחד עם עמית לובן, גרשון שפע ומשה גרטל בשיא ישראלי חדש של 3:58.7 דקות, אחרי ארצות הברית (3:48.3 דקות) ולפני אוסטרליה (4:00.3 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.7 שניות, אחרי 3 שחיינים אמריקאיים והיה השחיין הישראלי הראשון במשחה זה.
חודש לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה בסוף ספטמבר אותה שנה זכה רדליך במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 59.5 שניות, אחרי אברהם מלמד (58.9 שניות) ומשה גרטל (59.3 שניות), כולם מהפועל גוש זבולון.
אורי רוזנווקס (נולד בשנת 1965) הוא במאי, מפיק ותסריטאי ישראלי.
רוזנווקס נולד בירושלים לברוריה ולזלמן רוזנווקס וגדל בבאר שבע.
את שירותו בצה"ל עשה כמפקד טנק.
הוא בוגר אוניברסיטת תל אביב בקולנוע וטלוויזיה ומוסמך אותה אוניברסיטה בחקר המזרח התיכון.
מאז תחילת הקריירה הקולנועית שלו ב-1991 יצר רוזנווקס סדרות טלוויזיה, סרטים דוקומנטריים ודוקו-אקטיביסטיים במגוון נושאים.
בנוסף, היה תחקירן בתוכנית "עובדה" בין השנים 1993–2007, שם כתב והפיק עשרות דיווחים דוקומנטריים.
כיהן בין השנים 2010–2013 כיו"ר פורום יוצרי הסרטים הדוקומנטריים בישראל.
רוזנווקס היה מעורב בפרויקט חינוכי בעיר הבדואית רהט, אשר במסגרתו הוא פתח כיתה ללימודי קולנוע לנשים.
מתוך הפרויקט הזה יצא סרט תיעודי קצר.
הוא מתגורר ברמת גן, נשוי לתמי ואב לשלושה.
2007 - החוג לקולנוע - סרט תיעודי קהילת הבדואים השחורים ("אפרו-בדואים") ברהט
2008 - מדינה זבל - סרט תיעודי העוסק בתופעת השלכת פסולת ואשפה במקומות ציבוריים ברחבי ישראל (HOT8)
2008 - על החיים ועל המוות
2010 - ארבעה סיפורים מהנגב - קובץ סרטים קצרים של החוג לקולנוע ברהט, בבימוי ארבעה במאים ובמאיות בדואים, ובהפקת רוזנווקס.
2010 - "דור שלם דרש שלום" - על תנועת דור שלום (yes דוקו)
2013 - לוד בין ייאוש לתקווה - העיר לוד על רקע הבחירות לעירייה (HOT8)
2013 - ליבוביץ – אמונה אדמה אדם - על ישעיהו ליבוביץ (HOT8)
2015 - הנובליסטים - על ישראלים זוכי פרס נובל (yes דוקו)
2018 - זכות הצעקה: פרקים במחאה הישראלית (HOT8)
אורי רונן (נולד ב-18 במאי 1988) הוא מוזיקאי ישראלי, זמר, מלחין, פזמונאי, מפיק, יוצר תוכן, מגיש פודקאסט וסולן להקת אורי רונן והפולק סטונרס.
רונן גדל ביישוב בת חן, שבמועצה האזורית עמק חפר, בן זקונים לצד אח ואחות.
למד בתיכון קריית חינוך ע"ש בן-גוריון שבעמק חפר.
הוא שירת בצה"ל בחיל מודיעין השדה בין השנים 2007–2010. כשהשתחרר מצה"ל יצא רונן למסע חובק עולם, שנמשך כארבע שנים שבמהלכן כתב והלחין את רוב שיריו, שיופיעו בהמשך באלבום הבכורה שלו "Walk & Found".
בשנת 2014 החל את לימודיו במכללת ספיר במסלול תרבות, יצירה והפקה.
בעקבות התואר עבר רונן להתגורר בשדרות והחל בשיתוף פעולה עם מוזיקאים ויוצרים מהמכללה.
כמו כן הוציא באותה שנה את הסינגל הראשון שלו "Colorful Sparks" שזכה להשמעות בתחנת 88FM.
בשנת 2016 הוציא רונן את הסינגל "I Have a Friend" שיצא לאור בקליפ עצמאי שהופק על ידיו וע"י סטודנטים מהמסלול לקולונוע וטלוויזיה במכללת ספיר.
באותה שנה הקים את להקתו "אורי רונן והפולק סטונרס".
בשנת 2017 יצא הסינגל הראשון של הלהקה "The Land of No(r)way" בסגנון קאנטרי פולק.
בשנת 2018 נבחר רונן ביחד עם להקתו לחמם את להקות פול טראנק וג'יין בורדו.
באותו קיץ הופיעה הלהקה בבמה המרכזית בפסטיבל הבלוז הראשון בשדרות שכמעט ובוטל בעקבות המצב הביטחוני.
בסוף אותה השנה הודיע רונן שלהקתו תוציא לאור את אלבום הבכורה שלה בשנה שלאחר מכן.
בשנת 2019 הופיעה הלהקה בבמה המרכזית בפסטיבל סולם יעקב וסיימה בהצלחה קמפיין מימון המונים באתר הדסטארט.
לקראת אותו פסטיבל, פרסמה הלהקה קליפ אנימציה חדש שכתב רונן בשיתוף עם נאור זנא שגם ביים.
הקליפ הציג את הסינגל "Walking Down the Mountain", הראשון מתוך האלבום.
באוקטובר של אותה שנה הוציאו רונן ולהקתו את אלבום הבכורה שלהם "Walk & Found".
רונן הפיק ועיבד את כל שירי האלבום ביחד עם חברי הלהקה שגיא גולן (תופים), יעל מאייר (שירה וכלי הקשה), שי נמני (גיטרות), ליאורה לנדזבאום (שירה וצ'לו) ורותם לוי (בס).
האלבום הוקלט באולפני Tonewood שבמושב גיאה ויצא בהפצה דיגיטלית תחת הלייבל Digistage.
במאי 2024 הוציאה הלהקה את השיר "Burning Out", הראשון שלה מאז שחרור אלבום הבכורה.
השיר נכתב בעקבות אירועי השבעה באוקטובר הקליפ של השיר צולם בחורבות של גלריית בארי בה הלהקה הופיעה מספר פעמים במהלך השנים.
רונן בחר להקדיש את השיר לתושבי העוטף.
באוגוסט 2024 יצא השיר "חלונות פתוחים" מתוך הפרויקט המוזיקלי "מנגינות לשעת חירום 2" בו ביצע רונן דואט עם המוזיקאית והמפיקה אור אדרי, אשר כתבה אותו מתוך קטעים מיומנו האישי לאחר שפונה מקיבוץ אור הנר בעקבות מלחמת חרבות ברזל.
השיר זכה ליחס חם בקרב הקהל ותחנות הרדיו, ולמעשה זהו השיר הראשון בו שר רונן בשפה העברית.
בעקבות אהבתו למוזיקה ולחיי הקהילה בעוטף עזה, פתח רונן ב-2018 עסק עצמאי שבו הוא מייצג מוזיקאים ולהקות דרומיות כגון שביט נוי ומאמא סוטרה, וגם נותן שירותי יח"צ, פגישות ייעוץ ובוקינג לאמני אינדי צעירים.
מסוף שנת 2021 ובמהלך שנת 2022 הוא ניהל וייצג את הזמרת מיקה שדה.
בינואר 2021 השיק רונן בערוץ היוטיוב שלו ובפלטפורמות הסטרימינג את ההסכת "הופעה מהגיהנום".
מוגש ביחד עם התסריטאי והמוזיקאי דניאל סלגניק, השניים מארחים מוזיקאים וקומיקאים שונים שמספרים על ההופעות הכי גרועות שלהם וסיפורים משעשעים שהם חוו במהלך הקריירה.
החל משנת 2023 מגיש רונן את הפודקאסט לצד אביגיל קובארי, אור ליפל ועדי שיפר.
הפרקים מצולמים ומוקלטים במכללת Just Music בתל אביב.
משנת 2024 הפודקאסט משודר בגוף התקשורת רלוונט וביס פלוס.
החל מספטמבר 2024 חזר רונן להפיק את הפודקאסט באופן עצמאי לאחר סגירת גוף התקשורת רלוונט.
הערוץ הנוסטלגי של משפחת רונן
ב-25 באוקטובר 2024 פתח רונן את הערוץ הנוסטלגי של משפחת רונן.
הערוץ עלה לאוויר לאחר שהמיר קלטות וידאו ישנות של משפחתו וגילה עולם תוכן נוסטלגי רחב.
תוכני הערוץ כוללים סרטוני וידאו ותצלומים משנות ה־90 וראשית שנות ה־2000, אשר עוברים דיגיטציה ועריכה יצירתית תוך שמירה על סגנון חזותי המזכיר קלטות VHS ותרבות הפופ הישראלית של אותן שנים.
הערוץ זכה לחשיפה רחבה ברשתות החברתיות, והפך לפלטפורמה המעוררת עניין מחודש בתיעוד משפחתי ובתרבות נוסטלגית ישראלית.
2018 - "Castles in the Air" (גרסת כיסוי לזמר הפולק דון מקלין)
2021 - "Matilda" (גרסת כיסוי להרכב הבריטי אלט-ג'יי)
2024 - "חלונות פתוחים" (מתוך אלבום האוסף "מנגינות לשעת חירום 2" בשיתוף עם המוזיקאית אור אדרי)
אורי קפלן (נולד ב-1 באוקטובר 1969) הוא סקסופוניסט ומפיק מוזיקלי ישראלי.
הלהקה הראשונה שבה ניגן קפלן הייתה DXM.
קפלן שהה בישראל עד 1991, ולאחר מכן ירד לארצות הברית.
לאחר קבלת תואר ממכללת מאן, בשנת 1996 הקים קפלן עם טום אבס וג'וף מאן הרכב בשם "טריו פלוס".
השלישייה הפכה לרביעייה בשנת 1997 כשסטיב סוול הצטרף.
באותה שנה הצטרף קפלן לכמה פרויקטים של ג'אז, הקשורים ל"מפעל הסריגה" (Knitting Factory).
בשנת 1998 הצטרף ללהקת הרוק "פיירווטר" וסייר גם בארצות הברית וגם באירופה.
הוא גם הקים את "אנסמבל כלי ההקשה של אורי קפלן", עם סוזי איברה, ג'וף מאן ואנדרו באמקי.
בשנת 2004 הקים את ההרכב "בלקן ביט בוקס" יחד עם תמיר מוסקט, אליהם הצטרף תומר יוסף.
מאז, הופיעה הלהקה ברחבי העולם.
נכון ל-2020, הוציאה כחמישה אלבומים.
ב-2013 זכה קפלן יחד עם חברי הבלקן ביט בוקס בפרס אקו"ם למעבדי השנה.
צליל הסקסופון של קפלן נשמע ומודגם גם בשני הלהיטים העולמיים המובילים: "Talk Dirty" של זמר ה-R&B האמריקאי ג'ייסון דירולו ו-"Worth It" של להקת הבנות האמריקאית פיפת' הרמוני.
בנוסף, ניתן לשמוע את נגינת הסקסופון של קפלן בסרט האנימציה משנת 2015 "בית".
קפלן הלחין יחד עם מניז'ה ואורי אבני את השיר הרוסי לאירוויזיון 2021, "Russian Woman".
אורי קוׄרְבּ (נולד ב-6 בדצמבר 1967, ד' בכסלו תשכ"ח) הוא עורך דין ישראלי.
שימש בשורת תפקידים בכירים בפרקליטות המדינה.
בין השאר היה התובע במשפטו של ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט ובתיק רצח מוחמד אבו ח'דיר.
אורי קורב נולד בירושלים בשנת 1967 כבן בכור לנעמי ומוריס, רואה חשבון.
גדל במשפחה דתית-לאומית שעלתה ארצה מאנגליה לשכונת בית וגן.
היה חניך בתנועת בני עקיבא ולמד בישיבת נתיב מאיר.
הוא חבר ילדות של הבמאי יוסף סידר, העיתונאי אבישי בן-חיים ומנכ"ל משרד התקשורת לשעבר נתי כהן.
שירת כלוחם בגדוד 890 של חטיבת הצנחנים.