tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2008, אצר נוימן יחד עם עמיתו יעקב יאשה גרובמן את התערוכה "פרפורמליזם" (הלחם של המילים "פרפורמנס" ו"פורמליזם") בביתן הלנה רובינשטיין של מוזיאון תל אביב.
בשנת 2013, שימש כחבר בוועדת פרס ישראל.
הוועדה החליטה להעניק את הפרס לפרופ' אדם מזור.
בשנת 2014, אצר נוימן את התערוכה "דוד ינאי: אדריכלות וגנטיקה".
התערוכה מבוססת על מחקר שנוימן ערך על ינאי.
התערוכה הוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות.
נוימן גם ערך ספר מקיף על עבודותיו של ינאי שיצא לאור במקביל לתערוכה.
בשנת 2015, אצר נוימן את התערוכה "מרכז הנגב: מברוטליזם לפוסט-מודרניזם".
התערוכה הציגה את הגלגולים השונים של בניין מרכז הנגב בתכנונו של רם כרמי.
בשנת 2016, אצר נוימן יחד עם פרופ' נורית ליסובסקי את התערוכה "נופי זיכרון".
בינואר 2017, נבחר נוימן לשמש בתפקיד מנכ"ל מוזיאון ישראל אך החליט שלא לקחת על עצמו את התפקיד.
בפברואר 2017, אצר נוימן את התערוכה "ישראל בתצוגה: אקספו 67'".
התערוכה הציגה את הביתן הישראלי לתערוכה הבין לאומית שהתקיימה במונטריאול בשנת 1967. הביתן תוכנן על ידי אריה שרון, דוד רזניק ואלדר שרון.
בדצמבר 2017, אצר נוימן את התערוכה "בית המשפט העליון: רישומים".
התערוכה הציגה את תהליך התכנון של הבניין על ידי רם כרמי ועדה כרמי מלמד.
באפריל 2018, נפתחה בביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון תל אביב לאמנות תערוכה באוצרתו של נוימן על האדריכל אריה שרון.
התערוכה הרטרוספקטיבית המקיפה, "אריה שרון: אדריכל המדינה", הציגה את מכלול עבודתו של שרון.
ביוני 2018, אצר נוימן את התערוכה "אטריום: שרון אדריכלים – דור שלישי".
התערוכה מציגה בארכיון עזריאלי לאדריכלות את עבודות משרד שרון בהובלתו של ארד שרון.
התערוכה היא המשך לתערוכה "אריה שרון: אדריכל המדינה".
בדצמבר 2018, נבחר נוימן לתפקיד דקאן הפקולטה לאמנויות ע"ש יולנדה ודוד כץ, אוניברסיטת תל אביב.
נוימן נכנס לתפקיד באוקטובר 2019.
בפברואר 2019, אצר נוימן את התערוכה "אקלקטיק-מודרן: עבודות מאוסף סם ברקאי".
התערוכה הציגה בארכיון עזריאלי לאדריכלות את המעבר של ברקאי מהסגנון האקלקטי למודרני במהלך המחצית הראשונה של המאה העשרים.
בין יוני ואוגוסט 2019, ערך נוימן מחקר על האדריכל ההונגרי-צרפתי יונה פרידמן במכון המחקר של גטי (Getty Research Institute) בלוס אנג'לס.
בינואר 2020, אצר נוימן את התערוכה "תבנית, אדם: עבודות מאוסף נחום זולוטוב".
התערוכה הציגה עבודות נבחרות מתוך אוסף זולוטוב.
ביוני 2021, אצר נוימן את התערוכה "הבניין: 50 שנה".
התערוכה הציגה את התחרות לבניין המרכזי של מוזיאון תל אביב לאמנות ודנה בהצעה הזוכה של יצחק ישר ודן איתן.
היא הוצגה בארכיון עזריאלי לאדריכלות.
בנובמבר 2022, אצר נוימן את התערוכה "חורבות פוסטמודרניות: כיכר דיזנגוף והדולפינריום".
התערוכה העלתה שאלות על אודות עתיד האדריכלות הפוסט-מודרנית בתל אביב.
בנובמבר 2023, יצא לאור ספרו האקדמי של נוימן על האדריכל אריה שרון "Arieh Sharon and Modern Architecture in Israel" בהוצאת Routledge.
במרץ 2024, אצר נוימן את התערוכה "לבנות את הים: ורנר יוסף ויטקובר ותכנון חוף הים של תל אביב".
התערוכה מתמקדת בתכנון ועיצוב רצועת החוף של תל אביב במאה שנים האחרונות.
נוימן הוא בן זוגו של התסריטאי אבנר ברנהיימר, ואב לשני בנים.
ערן מור סיקוּרל (נולד ב-9 בספטמבר 1974) הוא עיתונאי ישראלי איטלקי, מגיש התוכנית "השעה הבינלאומית" ברדיו כאן ב', עורך חדשות החוץ של תחום הרדיו בתאגיד השידור הישראלי כאן.
ערן סיקורל נולד בחיפה וגדל ביבנה.
למד בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי, בוגר בית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים, בעל תואר שני מאוניברסיטת בר-אילן ביחסים בין-לאומיים (2011).
בשנת 1993 התגייס לנח"ל ושירת כחובש קרבי, כבן גרעין בקיבוץ מצר וכשליח השומר הצעיר לערד.
לאחר לימודי משחק בבית צבי, החל בלימודי עבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית.
במהלכם החל לערוך ולהגיש תוכניות ברדיו הר הצופים, ביניהן ייסד תוכנית לקהילה הגאה, "החוג לגאווה".
נוסף לכך, היה חבר בוועד תא "העשירון האחר".
הוא הצטרף לקול ישראל ב-2002, ושימש קריין במוקד התנועה ברשת ב'.
בשנת 2003 החל לשמש כתב בדסק החוץ של קול ישראל תחת גדעון רמז, ובשנת 2004 התמנה לכתב לענייני חינוך של קול ישראל.
בשנת 2006 מונה לעורך חדשות החוץ של רשת ב', תפקיד בו הוא משמש גם בכאן ב'.
סיקורל סיקר את כל אירועי החוץ המרכזיים מאז, בהם אסון הצונאמי, בחירות בארצות הברית ורעידת האדמה ביפן.
הוא חשף את דבר שירותה של הישראלית ג'יל רוזנברג במחתרת הכורדית בסוריה ואת פרשת היעלמותו של מיכאל פלקוב יועצו לשעבר של אביגדור ליברמן.
על עבודתו זכה בפרס קול ישראל לכתב המצטיין על שם אילן רועה.
מאז שנת 2007 שימש סיקורל כתב חוץ בערוץ 1, עורך בחדר החדשות של קול ישראל, עורך יומן החוץ היומי ברשת ב' של קול ישראל - התוכנית "השעה הבינלאומית", ועורך יומני חדשות ומגיש לצד אורן נהרי.
מאז שנת 2015 הגיש את "השעה הבינלאומית" בקול ישראל.
בשנת 2017, עם סגירת רשות השידור, עבר לשמש ככתב ועורך בדסק החוץ של חטיבת החדשות המאוחדת בתאגיד השידור הישראלי, כשתפקידיו העיקריים הם עורך חדשות החוץ ברדיו, ומגיש יומן החוץ היומי של כאן ב'.
בשנת 2020 הוא פרסם לראשונה פרטי מידע על תוכנית פרגוואי משנת 1969.
סיקורל חי עם בן זוגו מאז שנת 1999 ונשוי מאז שנת 2002, אז שינה את שמו הרשמי לערן מור-סיקורל.
בשנת 2013 הובילו בני הזוג מאבק שבעקבותיו התאפשר לבני זוג חד-מיניים לבחור מי מהם יקבל את נקודות הזיכוי ממס בגין כל ילד גם אם אינו ילדו הביולוגי.
ערן לאור (ד' בסיוון תר"ס, 1 ביוני 1900, צִיפֶר, הונגריה – כ"ד בסיון תש"ן, יוני 1990) היה משורר, הוגה דעות, איש הסוכנות היהודית ואספן מפות.
אוסף המפות שלו הוא בסיסו ועיקרו של אוסף המפות של הספרייה הלאומית בירושלים.
לאור נולד בשם אריך ישראל לאנדשטיין (Erich Landstein) בעיירה צִיפֶר (Ciffer, כיום Cífer) שבחלק ההונגרי של האימפריה האוסטרו-הונגרית, לימים בצ'כוסלובקיה וכיום בסלובקיה.
אביו, מאיר, היה רופא והמשפחה המתבוללת חיה ברווחה.
אולם בהיותו בן 14 נפטר אביו והמשפחה עברה לעיר ברטיסלאבה והחלה לחיות בדוחק.
בברטיסלאבה למד בבית ספר לעסקים, עד שנת 1918. בשנים 1920–1925 למד פילוסופיה וספרות בווינה וכן למד סחר בינלאומי.
בשנת 1925, בהיותו בן 24 עבר לאיסטנבול לעבוד בעסק המשפחתי.
באיסטנבול נפגש עם המזרח, שקסם לו, ועם הקהילה היהודית במקום, והחל לחזור לשורשיו.
מאז 1926 היה חבר בלשכת הבונים החופשיים דוברי הגרמנית.
אחד מחבריו שם, בעל סוכנות אניות החליט לפתוח סניף לסוכנותו בחיפה, והציע ללאור לנהל סניף זה.
לאור נענה, הוא למד עברית, ובשנת 1934 עלה לארץ ישראל - שם גם כיהן כנשיא הראשון של לשכת "לבנון" של הבונים החופשיים בחיפה - לשכה דוברת גרמנית, בין השנים 1938 עד 1940. עיסוקו בתעבורה ימית המשיך עד תחילת מלחמת העולם השנייה.
משנת 1940 עד סוף 1943 פעל בשירות החשאי של בעלות הברית.
בשנים 1945–1946 שהה במשך 11 חודשים בפרס בשליחות הסוכנות.
באותה עת החל לאסוף תחילה חומר היסטורי-גאוגרפי על פרס והקהילה היהודית שלה ולאחר מכן על ארץ ישראל.
בחנויות עתיקות בטהראן רכש מפות עתיקות, ספרי מסע ומדריכים של המזרח התיכון.
מפות רבות רכש בחנויות הגדה השמאלית בפריז וכן ברחוב ראסל בלונדון.
מתום מלחמת העולם פעל במסגרת הסוכנות למען העלייה ובין השאר בעניין האניה אקסודוס.
משנת 1949, למשך 25 שנים שירת כנציג המוסדות הציוניים בחו"ל במגוון תפקידים, וכל העת הגדיל את אוסף המפות ואף לא זנח את הכתיבה היוצרת.
הוא חיבר ספרי שירה, הגות ואוטוביוגרפיה.
לאור הלך לעולמו בשנת 1990, בן 90 במותו.
פסל לזכרו הוצב ב-2013 בכניסה הצפונית לפארק טדי ברחוב יצחק קריב, מול חניון קרתא ושער יפו.
בבסיסו מפת התלתן, היא מפת בינטינג, ומעליה מבנה בצורת כדור הארץ.
הפסל, "מרכז העולם", יצירת האמן דוד ברויר-וייל (David Breuer-Weil), נתרם על ידי אלמנתו של לאור, הלן סטון לאור, באמצעות "הקרן לירושלים".
עם שובו ארצה מאירופה בשנת 1974, הצטרף לחבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית.
בשנת 1975 תרם לאור את אוסף המפות שלו לספרייה הלאומית, שהקימה חדר מיוחד עבורו (בבנין הספרייה ע"ש ליידי דייוויס כאשר שכנה בגבעת רם).
הרכב האוסף, לדברי לאור, .
באוסף מצויות 200 מפות שונות של ירושלים וכ-1,100 מפות של ארץ ישראל והוא אחד האוספים החשובים בעולם בתחומים אלה.
כן כללה התרומה כ-4,500 מפות עתיקות נוספות, אטלסים, ספרי מסעות, בעיקר בארץ ישראל וסביבתה אך גם ברחבי העולם, מדריכי טיולים, דוחות של משלחות חקר לארץ ישראל מהמאה ה-19 וספרי תנ"ך והברית החדשה הכוללים מפות.
האוסף נקרא רשמית "אוסף הקרטוגרפיה על שם ערן לאור".
הוא כולל בין היתר מפת תלמיד הגר"א ומפת ארץ ישראל של אברהם בר יעקב משנת 1695.
ערן לאור, גמר חשבון עם המערב (תורגם מגרמנית על ידי יצחק עקביהו), ירושלים: סטון, תשמ"ח.
השמים קורסים העולם שוקע (תרגום: זאב וייס), [ירושלים : חמו"ל, 198-?] – שירה; תרגום של "Der Himmel stuerzt ein, die Welt geht unter"; עברית וגרמנית עמוד מול עמוד.
האחדות העליונה: הרהורים על תיקון הנפש ותיקון העולם (תרגום עברי על ידי אפרים שמואלי; יעקב אורלנד תרגם את השירים המנוקדים), ירושלים: אוניברסיטס, תשכ"ב.
בשבילי האתמול: זיכרונות מחיי יהדות סלובאקיה-הונגריה (תרגם מגרמנית: זאב וייס; ערך, הקדים מבוא והביא לדפוס: אשר וילכר), ירושלים: כרמל, תש"ס 2000.
חיים למען ישראל (תרגם מגרמנית: זאב וייס; ערך, הקדים מבוא והביא לדפוס: אשר וילכר), תל אביב: וילנסקי הוצאה לאור, תשס"ז 2007.
עמוד ענן – עמוד אש: שיבה לארץ הבחירה (תרגם מגרמנית: זאב וייס; ערך, הקדים מבוא והביא לדפוס: אשר וילכר), ירושלים: כרמל, תשנ"ג 1992.
ערן סלע (נולד ב-19 במרץ 1985) הוא שייט ישראלי, המתחרה במפרשית מדגם 470. סלע מתחרה לצדו של גידי קליגר, וב-2012 הוא זכה במדליית כסף באליפות העולם בשיט.
סלע הוא חבר מועדון השייט שדות-ים.
בגיל 14 הוא החל לשוט ב-מפרשית 420 ובהמשך עבר ל-מפרשית 470. באליפות אירופה בשיט לנוער שהתקיימה בהונגריה ב-2004 זכה במדליית ארד.
היה אלוף ישראל פעמיים, וסגן-אלוף שלוש פעמים.
שותפו הראשון היה אביב בן חורין, ולאחריו יוגב יוסף, שניהם מקיבוץ שדות ים.
עם יוסף התחרה בשנת 2009, על הכרטיס לאולימפיאדת לונדון מול הצמד אודי גל וגידי קליגר, בו סיימו במקום נמוך.
סלע כבר פרש משייט לטובת אימון בשל בעיות מימון, ועסק בתחום במשך שנה וחצי, אולם בשנת 2009 אודי גל וגידי קליגר נפרדו מהשותפות במפרשית 470, לאחר שגל פרש, וסלע חַבָר לקליגר.
לאחר חודש של אימונים, סיימו השניים במקום השלישי בגביע רולקס במיאמי.
במרץ 2010 הגיעו למקום הראשון באליפות ישראל, וזכו במדליית כסף באליפות אירופה באיסטנבול באותה השנה.
ב-2011 זכו סלע וקליגר במדליית הארד באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי.
באולימפיאדת לונדון לא הצליחו קליגר וסלע לשחזר את הישגיהם, וסיימו במקום ה-15.
סלע יליד חדרה, ומתגורר בקיבוץ שדות ים.
אביו עוסק בתחזוקת כלי שיט ומעניק שירותים ימיים), ואמו עובדת בחברה שאמצה אותו אבן קיסר.
יש לו שני אחים, רועי שפועל בפרויקט הקשור לספינות, ועופרי שעבדה כעוזרת "סקיפר".
בצבא שירת בבסיס השייטת בעתלית במעמד של ספורטאי מצטיין.
ערן לרמן (נולד ב-21 במרץ 1957) הוא סגן נשיא מכון ירושלים לאסטרטגיה וביטחון.
לרמן היה סגן למדיניות חוץ ועניינים בינלאומיים במועצה לביטחון לאומי.
מילא תפקידים בצה"ל במשך כעשרים שנה והשתחרר בדרגת אלוף-משנה.
הוא שימש במשך שמונה שנים כמנהל המשרד לישראל והמזרח תיכון של הוועד היהודי האמריקני.
לרמן נולד ב-1957 והתגייס לצה"ל בשנת 1975 לחיל המודיעין.
במסגרת שירותו הצבאי, למד תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב בהיסטוריה כללית והיסטוריה של המזרח התיכון.
הוא סיים את לימודיו בשנת 1979 בהצטיינות יתרה.
לרמן מלמד בתוכנית ללימודי אסטרטגיה, דיפלומטיה וביטחון במרכז האקדמי שלם בירושלים, ובתוכניות לתואר שני באוניברסיטת תל אביב, לצד היותו סגן נשיא מכון ירושלים לאסטרטגיה ולביטחון (JISS).
הוא מומחה ליחסי החוץ של ישראל ולמזרח התיכון.
בשנת 1982 סיים לרמן את עבודת הדוקטורט שלו בבית הספר לכלכלה של לונדון בנושא היחסים האנגלו-מצריים בשנים 1942–1947. מאוחר יותר גם סיים תואר שני במנהל ציבורי בבית הספר על שם קנדי באוניברסיטת הרווארד במסגרת תוכנית קרן וקסנר.
בשנת 1989 החל להרצות בחוג למדע המדינה באוניברסיטת חיפה ובתום אותה שנה חזר לחטיבת המחקר באגף המודיעין ושירת כחוקר בכיר עד פרישתו ב-2001. בשנים 2001 עד 2009 כיהן כמנהל המשרד לישראל והמזרח תיכון של הוועד היהודי-האמריקאי.
בשנים 2009 עד 2015 כיהן כסגן למדיניות חוץ ועניינים בינלאומיים במטה לביטחון לאומי.
במהלך שיחות השלום הרב צדדיות בעקבות ועידת מדריד היה לרמן חבר במשלחת המשא ומתן הישראלית.
"העוצמה והאתגר: יהדות ארצות-הברית וישראל", מפנה, ספטמבר 2002.
"הסביבה האסטרטגית של ישראל בעידן המלחמה הקרה", חגי גולן (עורך), מרקם הביטחון: סוגיות בביטחון ישראל בעשור הששי לקיומה, תל אביב: מערכות, 2001.
עמדות אש"ף כלפי ארצות הברית, 1973-1979, אוניברסיטת תל אביב: מכון שילוח, סקירה מס.
"מנהיג דמוקרטי במבחן מלחמה: ווינסטון צ'רצ'יל, 1940 – 1945", הרבעון למחקר חברתי, אוניברסיטת חיפה, גיליון 9/10/11, 1975.
ערן זינגר (נולד ב-8 בינואר 1977 בחיפה) הוא עיתונאי וכתב רדיו ישראלי.
למד ערבית באוניברסיטת חיפה ובאוניברסיטת בר-אילן.
את עבודתו בקול ישראל החל בשנות ה-90, ככתב רשת ב' בחיפה.
היה ממונה על סיקור אירועים מיוחדים, בהם הנסיגה מדרום לבנון בשנת 2000, אירועי הטרור באינתיפאדה השנייה וכן סיקור שוטף מהשטח במהלך מלחמת לבנון השנייה.
באמצע שנות האלפיים שידר מוזיקה ב-88FM, ובמשך כמה שנים ערך לפרקים את חדשות קול ישראל מירושלים.
משמש כתב לענייני ערבים בכאן 11 מחטיבת כאן חדשות ומגיש התוכנית "מרחאבית" ברדיו כאן ב' ומשמש מגיש מחליף בתוכנית "העולם היום" המשודרת בכאן 11. מסקר את העולם הערבי ואת ערביי ישראל בסיועם של קשבי רדיו מכאן.
ערן מינהר (נולד ב-27 בספטמבר 1977) הוא עיתונאי, משורר, פובליציסט, וקופירייטר ישראלי.
בפברואר 1999 הצטרף ל"מעריב" והחל לשמש כעורך לשוני במקומון "בעיר חיפה" מרשת המקומונים של "מעריב".
הוא ערך את מדור האירועים ולאחר מכן את מדור התרבות בעיתונים "בעיר חיפה" ו"זמן קריות".
ייסד וערך את "פארטי Time", המדור הראשון בזירת העיתונות המקומית בחיפה והצפון שעסק בסיקור סצנת המועדונים והבילוי.
הוא ערך את מדור המגזין ושימש כסגן עורך ועורך גרפי.
במסגרת עבודתו סיקר את תחומי האמנות, התרבות והבילוי במטרופולין חיפה ופרסם עשרות טורי דעה בנושאי תרבות, אמנות, בילוי ופנאי וגם מאמרי ביקורת רבים בשנים 1999–2006.
בשנים 2004–2006 שימש כעורך המקומונים "זמן חיפה" ו"זמן קריות".
בשנים 2017–2022 ערך והגיש את הפודקאסט ותוכנית הרדיו "מינהר הזמן" בכאן הסכתים ובשנת 2022 עבר לרשת "עושים היסטוריה" והחל להגיש את הפודקאסט "עושים מינהר".
שימש כפרסומאי במשרד הפרסום "לם מרגלית-שפי" הגדול בצפון.
מרצה בנושאי תקשורת, כתיבה, פרסום ושיווק.
בשנת 2010 הצטרף למשרד הפרסום "פרסום שפי", כרעיונאי, כותב תסריטים ותוכן, ומנהל מחלקת האינטראקטיב של המשרד.
בין השאר יזם קמפיינים פרסומיים והיה אחראי על שורה של מהלכים פרסומיים ושיווקיים.
ב-2014 התאחד פרסום "שפי" עם משרד הפרסום "לם-מרגלית", שם היה אסטרטג וקופירייטר בכיר במשרד הפרסום החדש, "לם מרגלית-שפי".
פרסם את טרילוגיית ספרי השירה "נקודות | קווים | כתמים", המורכבת משלושה ספרי שירה ואיור דיגיטליים: נקודות, קווים וכתמים ואת הספר "רחל ולאה".
יצירתו כוללת ספקטרום רחב של דיסציפלינות מעולם הכתיבה, וספרי שיריו מלווים ברישומי דיו פרי עטו.
דרכו היצירתית הבוגרת החלה בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, אז החל בכתיבה בז'אנר הסיפור הקצר, בעיקר סיפורים ללא פואנטה.
במקביל החל לכתוב שירה מודרנית, המאופיינת בשבירת המוסכמות הקלאסיות של השירה.
שירתו המודרנית עוסקת בעיקר בתחום האפור שבין המודע ללא-מודע.
על שיריו כתב האמן ומבקר האמנות רפי לביא: "מקורי ומשעשע, בניגוד גמור לרוב הדברים שמנסים להיות ולא מצליחים… כבר מזמן שלא התרגשתי כך משיר… יופי!
מתפעל במלוא מובן, ומוחה דמעה קטנה בהיחבא… יישר כוח!
הפואמות ביצירתו מאופיינות גם הן בדואליות הנעה בין הומור וקדרות, בין אהבה ושחיטה, והן עוסקות ברגעים קטנים בחיים, המועצמים לרוב על ידי התמקדות וניפוח של זווית הראייה.
בספטמבר 2013 פרסם את ספרו "נקודות", ובו פואמות ורישומים פרי עטו.
בדצמבר 2013 ראה אור ספרו "קווים", שהוא ספר המשך ל"נקודות".
במאי 2014 ראה אור ספרו "כתמים", ספרו האחרון בסדרה "נקודות | קווים | כתמים".
הספר "כְּתָמִים" משלים את הטרילוגיה.
כמו בספרים המקדימים אותו, גם ב"כְּתָמִים" מלווים את השירים איורים פרי עטו של המחבר, המשמשים כהשלמה לשירים.
"כְּתָמִים" מספר את סיפורו של אדם, העובר מסע ייסורים במשך תקופה לא מוגדרת.
הוא מיטלטל בין אהבה עזה ליקירתו, אהובתו, דרך התרחקותה ממנו ועד קבלתו מחדש בחייה.
השירים בעלילה רקומים בעדינות ובתשומת לב, כמעין מחזה, כשבהפוגות מתבונן הגיבור בטבע ובחברה שסובבים אותו.
שלושת הספרים ראו אור בפורמט דיגיטלי בלבד.
עם זאת, שירים מתוך הטרילוגיה ראו אור ב"גלריה", מוסף התרבות של העיתון "הארץ", וב"מעריב".
ב-2014 פורסם ספרו "רחל ולאה", סיפור בפורמט דיגיטלי.
הרב ערן טמיר (נולד ב-10 באפריל 1968) הוא ראש הישיבה הגבוהה 'אורות אשקלון' ומרצה ליהדות במדרשות שונות ברחבי הארץ.
למד בישיבת שילה אצל הרב מיכאל ברום.
הרב ערן טמיר למד תוכנית הוראה וסמיכה לרבנות בישיבת שילה.
התגורר ביישוב שבות רחל, ולאחר מכן בשכונת קריית משה בירושלים, ושימש כר"מ במכון מאיר ובמכון טל.
הוא גיסם של אלחנן אתאלי ושל עמיחי אתאלי.
משנת 2017 תשע"ז מתגורר באשקלון בשכונת אפרידר ומכהן כראש 'הישיבה הגבוהה אורות אשקלון' שעובד במקביל עם הגרעין התורני שבעיר.
המקום משלב את למודי הגמרא וההלכה עם תוכנית אמונה שמתאימה למסכת הנלמדת.
העביר ומעביר שיעורים לנשים וגברים כאחד, במגוון מקומות, בהם: מכון מאיר, ישיבת שעלבים, ישיבת אפיקי דעת, מדרשת הרובע, מכון אורה, מדרשת אוריה, מדרשת ממעמקים, מדרשת מעיין שדרות ובניין שלם (מרכז להעצמת הזוגיות וההורות).
הוא מוזמן דרך קבע לימי עיון שונים ברחבי הארץ בעיקר לקראת חגים ואירועים.
בדרך כלל שיעוריו הם מתוך ספריו ומשנתו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
הרב טמיר מרבה להזכיר את מושג ה"כלליות" – ראיית האדם את עצמו כחלק מכלל העם היהודי והעולם כולו, ובהתייחסות לשיבת ציון כ'אתחלתא דגאולה'.
תוכן הספר: דרך הופעת הגאולה על אורותיה וצלליה על פי המקורות.
מהלכי הגאולה המופיעים לנגד עינינו בדורות האחרונים ובפרט בשנים האחרונות על אורותיהם וצלליהם, מעוררים לא פעם סימני שאלה גדולים בקשר לתהליך כולו ולהתגלותו לפרטיו ולצדדיו השונים, מכל הזרמים ביהדות: הדתית הלאומית והחרדית מחד והחילונית מאידך.
בספר מובאים מקורות רבים מהתנ"ך, חז"ל במדרש ובתלמוד, ראשונים ואחרונים עד ימינו אנו, ובפרט מכתבי הראי"ה.
כמו כן הרב חיבר סדרת ספרים על פרשת שבוע ומועדים הנקראת "בניין אמונה – בין אידיאל למציאות" הספרים מכילים בתוכם מאמרים השוזרים את משנתו האמונית והרעיונית דרך המפגש עם פרשות התורה ומועדי ישראל.
ערן יהב (נולד ב-1 באוקטובר 1973) הוא מדען מחשב ישראלי המתמחה בהנדסת תוכנה.
יהב הוא פרופסור בפקולטה למדעי המחשב בטכניון, ויועץ בכיר בחברת הסטארטאפ הישראלית Codota.
יהב נולד ב-1973. בשנת 1996 סיים את לימודי התואר הראשון בפקולטה למדעי המחשב בטכניון.
עם סיום התואר התגייס כמהנדס תוכנה לצה"ל, שם שירת עד שנת 2001. בשנה זו גם התחיל את לימודי הדוקטורט שלו במדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב, אותם סיים בשנת 2004.
בין השנים 2004–2011 עבד במעבדות המחקר של IBM.
בשנת 2011 הצטרף כמרצה בכיר לסגל ההוראה של הפקולטה למדעי המחשב בטכניון, ומשנת 2020 מכהן כפרופסור מן המניין בסגל הפקולטה.
תואר ראשון (Bsc) במדעי המחשב מהטכניון.
תואר שלישי (PhD) במדעי המחשב מאוניברסיטת תל אביב
תחומי המחקר בהם יהב עוסק הם:
ניתוח תוכניות, אינטרפרטציה אבסטרקטית, אימות תוכנה, סינתזה של תוכנה, מערכות מקביליות ומבוזרות, שפות תכנות והנדסת תוכנה.
במהלך השנים הוא השתתף בכתיבה של מעל 100 מאמרים, שצוטטו למעלה מ-1900 פעמים במאמרים שונים.
מדד h-index שלו הוא 25, ומדד ה-i10-index שלו הוא 42.
כחלק ממחקריו בתחום התוכנה, עוסק יהב בשימוש בדוגמאות קיימות של קוד בתהליך של כתיבת תוכנה.
השימוש בדוגמאות קיימות מיועד להכוונת המתכנת בכתיבת הקוד ולהקלה עליו בהתמודדות עם ממשקים (APIs) מורכבים, על ידי כך שבתהליך כתיבת הקוד המתכנת ישלים את התוכנית אותה הוא כותב בעזרת חיפוש במאגרי קוד קיימים.
על מנת לאפשר את החיפוש, מתבצעת הצגה סמנטית של קוד (למשל באמצעות אוטומטים) עבור הקוד אותו המתכנת רוצה להשלים, וכן עבור הקוד הקיים במאגר הנתונים בו מתבצע החיפוש.
במהלך החיפוש במאגר מתבצעת התאמת הקשר (context matching) בין הקוד החלקי שהוכנס כשאילתה לחיפוש לבין דוגמאות הקוד הקיימות במאגר, ובסופו מוחזרות למתכנת התוצאות המתאימות ביותר.
תוצאות החיפוש הן דוגמאות של קוד המהוות השלמות אפשריות לשאילתה.
במסגרת עבודתו בחברת IBM פיתח יהב את הפרויקט "SAFE", תוכנה לבדיקת נכונות של תוכניות שנכתבו ב-Java.
בהינתן תוכנית, "SAFE" בודקת אם היא עומדת במפרט דרישות מסוים באמצעות אנליזה סטטית של קוד המקור שלה וללא צורך בהרצתה.
במהלך האנליזה מתבצעת בדיקה דקדקנית של מצב האובייקטים שבה, אפילו כאשר בתוכנית נעשה שימוש ב-aliasing
המטרה בביצוע הבדיקה של מצב האובייקטים בתוכנית נתונה היא לזהות באופן סטטי (ללא הרצה של התוכנית) אם הרצתה עשויה לגרום לביצוע פעולה אסורה על אובייקט כתלות במצבו.
SAFE מאפשר רמות שונות של דיוק בבדיקת הנכונות.
רמות אלו תלויות בעיקר באופן בו נעשית ההתמודדות עם aliasing.
Maus Excellence Award- מאוניברסיטת תל אביב, אפריל 2004
ערן מקוב (נולד בשנת 1972) הוא קצין בדרגת תת-אלוף במילואים, המשמש מפקד הפנימייה הצבאית לפיקוד בחיפה.
בעברו שימש מפקד מחוז צפון בפיקוד העורף, סגן מפקד אוגדת איו"ש וכמפקד חטיבת עציון.
נולד בישראל למשה ואילנה מקוב, צאצא לבתיה מקוב, ממייסדי רחובות.
מקוב גרוש ולו שלושה ילדים.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1990 שובץ בחטיבת הנח"ל בגדוד 50 (בזלת).
בנח"ל עבר מקוב הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
מקוב שימש במספר תפקידי פיקוד בחטיבה.
לאחר מכן שימש כמפקד פלנ"ט נח"ל בשנים 1999–2000, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון.
לאחר שהועלה לדרגת סא"ל, שימש מקוב כמפקד גדוד 931 בין השנים 2003–2005, והוביל אותו בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה.
לאחר מכן שימש כמפקד גדוד בבה"ד 1, ובהמשך מונה לקצין המבצעים של פיקוד דרום, בין היתר במבצע עופרת יצוקה.
בשנת 2009 הועלה מקוב לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עציון תפקיד אותו סיים בשנת 2011, ולאחר לימודים, מונה בשנת 2012 לשמש כסגן מפקד אוגדת איו"ש, בתפקידו שימש עד 2014. ב-2014 מונה למפקד מחוז צפון בפיקוד העורף ושימש בתפקידו עד אוגוסט 2016. בסיום תפקידו פרש מצה"ל.
ב-2 באוגוסט 2020 נכנס לתפקיד מפקד הפנימייה הצבאית לפיקוד בחיפה.
ב-3 באפריל 2022 הועלה לדרגת תא"ל.
ערן פריאון (נולד 18 באפריל 1974) הוא מוזיקאי, מלחין ומפיק מוזיקלי ישראלי המוכר במיוחד בשנים האחרונות עבור הלחנת נעימת הנושא והפקת הפסקול המלא לגרסה הישראלית של האח הגדול.
פריאון עומד בראש חברת ההפקה 'פריאון מיוזיק' בתל אביב שהפיקה את הלחנים למספר פרסומות, סרטים וסדרות טלוויזיה ישראליות ובינלאומיות, כגון הסרט 'מלחמתו של צ'ארלי וילסון', הסדרה לעוף על המיליון (כולל הגרסאות הבינלאומיות שלה), הכוכב הבא (כולל גרסאות בינלאומיות), כלוב הזהב, בום וארץ נהדרת, כמו גם הפקת מוזיקה למספר פרסומות.
פריאון נולד בתל אביב בשנת 1974, בגיל 16 החל לנגן עם להקת הפאנק-מטאל 'סקאפולד' (Scaffold).
במהלך שנת 2004 החל פריאון לעבוד עם האולפן הניו-יורקי 'סאונדטראק' (Soundtrack), שם החל לעבוד על הפקות של פסי-קול למספר סרטים וסדרות.
ב-2006 חזר פריאון לישראל והקים את חברת ההפקות 'פריאון מיוזיק', אשר הפיקה והלחינה פסי-קול ומנגינות בעיקר לסדרות ופרסומות מקומיות ובינלאומיות.
בחברה משתף פעולה פריאון עם אחיו, עופר פריאון ועם יקיר בן טוב, שניהם שותפים לכתיבה והפקת פסקול האח הגדול ופרויקטים נוספים.
בין החברות להן הפיקה החברה את מנגינות הפרסומות ניתן למנות את סיטרואן, טבע, בראץ, מוטורולה, לוי שטראוס, תנובה ושטראוס.
יום אחד מצא את עצמו משתתף בהפקה מוזיקלית לתוכנית בערוץ הילדים לצד ירון ארזי.
לאחר סיום העבודה, פנתה חברת ההפקה אל ארזי והתעניינה בפרויקט אחר, שם התעניינה במיוחד במוזיקה – ומשם נוצר הקשר אל פריאון.
האירוע הזה עורר בפריאון את הרעיון לפנות מיוזמתו לחברות הפקה בבקשה להשתלב בעבודה.
כך התגלגל לבסוף לעבודה על התכנית החדשה "האח הגדול".
לדבריו, את נעימת הנושא של התכנית הלחין יחד עם שותפיו, תוך ניסיון להעביר תחושה של מוזיקת חדשות – בהשראת אופייה המתועד של התכנית, המשודרת 24 שעות ביממה.
עם זאת, כאמור, החברה מוכרת במיוחד עבור ההפקה המוזיקלית של מספר סדרות ישראליות ובינלאומיות, בהן; ארץ נהדרת, האח הגדול (בגרסתה הישראלית), הכוכב הבא (כולל גרסאות בינלאומיות), לעוף על המיליון (כולל מספר גרסאות בינלאומיות), כלוב הזהב והסדרה בום!.
הסדרות הבינלאומיות כוללות בין היתר את הוליווד הילס (רשת MTV), NCIS (רשת CBS) וללא עקבות (רשת CBS).
ערן סורוקה (נולד ב-12 באפריל 1981) הוא פרשן ומגיש בערוץ הספורט ומנהל שיווק מוצר בחברת WSC Sports.
בעבר היה ראש מחלקת הרדיו של חדשות 10, העורך הראשי של אתר nana10 בשלהי קריסתו וסגירתו ומנהל מחלקת השיווק בחברת הבינה השיחתית AI Research.
סורוקה נולד וגדל בחולון ולמד בכיתת המחוננים של תיכון אילון בעיר.
עוד במהלך לימודיו התיכונים, בגיל 15, הצטרף למדור הספורט של "מעריב" ככתב וסטטיסטיקאי.
את שירותו הצבאי עשה בגלי צה"ל, שם שימש כעורך חדשות וכתב ספורט ואקטואליה.
עם שחרורו מהצבא, שב ל"מעריב", תחילה כעורך עמודים ובהמשך כסגן עורך מדור הספורט.
בשנת 2008 נשלח מטעם העיתון לסקר את אולימפיאדת בייג'ינג.
ב-2012 מונה לעורך מדור הספורט של "מעריב".
ב-2013 עבר לערוץ 10, עת מונה לראש מחלקת החדשות של אתר האינטרנט "nana10" ובהמשך קיבל לידיו גם את ניהול מחלקת הרדיו של הערוץ ואת עריכת האתר כולו.
זמן קצר לאחר מכן האתר נסגר.
לצד תפקידי העריכה והניהול המשיך סורוקה לסקר את ענף הכדורסל ומשמש פרשן של ליגת ה-NBA.
בעבר היה חלק מצוות תוכנית הרדיו "צעד וחצי" ששודרה בגלי צה"ל, ובעשור השני של המאה ה-21, הוא משמש כפרשן ומגיש בשידורי ה-NBA של ערוץ הספורט.
הוא גם מגיש בפודקאסט עושים NBA.
סורוקה בעל תואר ראשון בתקשורת ומדע המדינה ותואר שני בהצטיינות בתקשורת פוליטית מאוניברסיטת תל אביב.
בוגר תוכנית המנהיגות של מחלקת המדינה האמריקאית.
בשנת 2020 מונה למנהל מחלקת השיווק בחברת הבינה השיחתית AI Research, בראשות יקי דוניץ.
בשנת 2024 החל לעבוד בחברת WSC Sports כמנהל שיווק מוצר.
ערן מור (נולד ב-7 ביולי 1980) הוא שחקן תיאטרון ומדבב ישראלי.
ב-2004 למד בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
בין השנים 2005–2007 סיים לימודי משחק בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי".
ב-2006 שיחק בהצגה "עד התביעה" מאת אגאתה כריסטי שביים מיטקו בוזקוב שתיאטרון חיפה בשיתוף עם בית צבי.
בתיאטרון המדיטק שיחק בהצגה "אמיל והבלשים" שכתב עידו ריקלין (על פי אריך קסטנר) וביים רפי ניב.
בתיאטרון ארצי לילדים ונוער: ב-2008 שיחק בהצגה "המפוזר מכפר אז"ר" שכתבה אורלי ישועה-שוורצברג וביימו רענן פררה ומשה בן שושן, ובהצגה "עניין של מידה" שביים ארז שפריר.
תיאטרון הספרייה: ב-2007 גילם את ריצ'מונד בהצגה "ריצ'רד השלישי" מאת שייקספיר שביים ארתור קוגן, וגילם את קפטן המחנה בהצגה "עקומים" מאת מרטין שרמן שביים עידו ריקלין.
ב-2008 גילם את פיליאס פוג ב"אובססיה" שכתב וביים עידו ריקלין על פי ז'ול ורן; גילם 7 דמויות שונות בהצגה "פנטזיה" שכתב וביים עידו ריקלין על פי סיפורי אלף לילה ולילה; גילם את בופי בהצגה "כמו שתרצו אותי" מאת לואיג'י פיראנדלו שביים מיטקו בוזקוב.
משנת 2008 מור משחק בתיאטרון הקאמרי, תיאטרון הבית שלו.
ב-2008 שיחק בהצגה "אמדאוס" מאת פיטר שאפר שביים עמרי ניצן, וגילם את נועם בהצגה "הגיל הנכון לאהבה" מאת יאיר לפיד שביים רוני פינקוביץ'.
ב-2010 גילם את לייב גרוז'נסקי בהצגה "גטו" מאת יהושע סובול שביים עמרי ניצן ושיחק בהצגה "וויצק" מאת גאורג ביכנר שביים איתי טיראן.
ב-2011 גילם שוטר בהצגה "קומדיה של טעויות" מאת שייקספיר שביים משה קפטן.
ב-2012 גילם את מנשה מנדל בהצגה "סטמפניו" מאת עדנה מזי"א (על פי שלום עליכם) שביימו עדנה מזי"א ויחזקאל לזרוב; גילם את דוכס אומרל, בנו של יורק, בהצגה "ריצ'רד השני" ואת הנרי, רוזן ריצ'מונד ואחר כך המלך הנרי השביעי, בהצגה "ריצ'רד השלישי" - שתיהן מאת שייקספיר שביים ארתור קוגן.
ב-2013 גילם את יוהנס פינברג בהצגה "איש קטן מה עכשיו?" מאת הנס פאלאדה שביים איתי טיראן, וגילם את מלקולם בהצגה "מקבת' מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן.
ב-2014 גילם את מנחם בהצגה "הכיתה שלנו" מאת טדאוש סלובודז'אנק שביים חנן שניר.
ב-2018 גילם את שלוימה בהצגה "אל נקמות" מאת שלום אש שביים איתי טיראן.
מתחילת 2020 משחק במחזה של חנוך לוין "מתאבל ללא קץ" ובימים אלו משחק בהצגה "נרות יום הולדת".
שיחק גם בהצגות "החגיגה" שכתבו תומאס וינטרברג, מוגנס רוקוב ובו הר הנסן וביים חנן שניר - הצגה זו הייתה קופרודוקציה של תיאטרון הבימה ותיאטרון הקאמרי; "הרטיטי את לבי" מאת חנוך לוין שביים אודי בן-משה; בהצגה "המלט" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן, וגילם את מרדכי הפונדקאי במחזמר "כנר על הגג".
ב-2020 החל לשחק בהצגה "לילה בפריז" בבימויו של גלעד קמחי.
ב-2021 החל לשחק במחזמר "עד קצה הקשת" בבימויו של עידו רוזנברג, ובהצגות הילדים "עוץ לי גוץ לי" בבימויו של ארז שפריר בתפקיד המשרת, וב"פיטר פן" בבימויו של גלעד קמחי.
ב-2024 שיחק בקומדיה על שוד הבנק בקאמרי.
ב-2025 שיחק בהצגה חוקים לחיים בקאמרי
בשנת 2017 גילם את סבא של רון בסדרה "רון".
בין השנים 2018–2020 שיחק בתוכנית "אבודים בריבוע" דמויות שונות, ביניהן הקריין הרשע, ארנון, איש הקרח ומנהל העבודה.
בשנת 2022 החל לגלם את הדמות הראשית, חנן הגנן, בסדרה "חנן הגנן וחברים".
בשנה 2023 שיחק את דן, בעלה של מארי בסרט שבע ברכות.
קריין דמות בהצגה "ע' 17" שכתבו שי להב ויוני זיכהולץ וביים נועם שמואל בתיאטרון הקאמרי.
קריין לרדיו קול הים האדום.
ב-2012 דיבב דמויות שונות בסדרות "כוח מילולית", "רגולר שואו" ו"מכוניות מצוירות - הצ'יזבטים של מטור"; דיבב את אמיל בסרט "מפלצת בפריז" ואת סלד בסרט "טינקרבל וסוד הכנפיים"; דיבב את ניל פטריק האריס, שון וייט ולארי קינג בסדרה "פיניאס ופרב מארחים" וגם את דנזל קרוקר בסדרה "קסם של הורים".
בנוסף החל לדבב את אבא בסדרה "זו".
ב-2014 דיבב את הקטור ואת אהרון הגבר בסדרה "סנג'אי וקרייג".
באותה שנה דיבב את ג'וש בסרט "יצאת כוכב".
כמו כן, דיבב בסרטים "לאקי דאק: ברווז בר מזל", "נאמצ'אקס" ו"הסיפור של באטמן".
בשנת 2015, דיבב את סוניק הקיפוד בסדרה "סוניק בום", כמו כן דיבב בסדרות "צ'רלי הולך לגן", "קוסמות קטנות" ו"שיזאו".
בשנת 2016, דיבב את ניק ויילד בסרט "זוטרופוליס" ואת טופי בסדרה "סטאר נגד כוחות הרשע".
והתחיל לדבב ב"המופלאה: הרפתקאות ליידי באג" את פלאג, נינו, גבריאל אגרסט/עש לילה, מקס ודמויות נוספות.
בנוסף, דיבב בסרט מואנה את מאווי האל למחצה, בסדרה "קיקוריקי" את קראש, בסדרה "סקובי-דו קול" את שאגי רוג'רס, בסרט "רובינזון קרוזו" את מל ובסדרת נאמצ'אקס.
בשנת 2017 דיבב את דמותו הבוגרת של טים בסרט "בייבי בוס".
באותה שנה, דיבב את באנסן בסדרה "באנסן הוא מפלצת".
בשנת 2018 דיבב בסרט "הדבורה מאיה - גביע הדבש".
בשנת 2019 דיבב את דמותו של זקן-מתכת בסרט "סרט לגו 2: החלק השני" וכן בסרט "אגלי דולס".
בנוסף דיבב בסרט "הכוכב של אנדרה וטאטי" ובסדרות "ברבי דרימטופיה" ו"קפה אפונית".
משנת 2017 עד שנת 2019 דיבב את דמותו של האנק בסדרה "וולטרון: המגן האגדי" בערוץ הילדים.
בשנת 2020 דיבב בסרט "בובספוג הסרט: מבצע הצלה", את פוני מהסדרה "זה פוני" ואת וולי מ"אמפיביה".
בשנת 2021 דיבב בהפקות "אגדות לופין", "ביט ובוט", "בוא, כלב, בוא!", "מיקי מאוס: כייף של בית", "מיקי מאוס: סיפורן של שתי מכשפות" ו"ספיידי וחבריו המופלאים".
בשנת 2022 דיבב בסדרות הטלוויזיה "קלאופטרה בחלל", "צוות תרנגול", "יטי צהוב ובלתי ניתן לעצירה" ו"בית הספר לוויקינגים", ובסרטים "סינדרלה 3: אהבת אמת", "המחנה הקסום", "הסנדקית הקסומה", "לגו מלחמת הכוכבים: מעשיות מבעיתות" ו"חיי מנורה".
בשנת 2023 דיבב בסרט "המופלאה: הרפתקאות ליידי באג וחתול שחור" את פלאג, נינו, גבריאל אגרסט/עש לילה, ובסרט "המשאלה" את התיש ולנטינו.
כמו כן דיבב בסדרה "משי וצמר" ובסרט "קים פוסיבול: כה הדרמה".
בשנת 2024 דיבב בסרטים "הקאסה-גרנדה: הסרט" את פאקו ו"הרעשנים: ריגול בלתי אפשרי" את טוד, ובסדרה "סיפורם של צבי הנינג'ה" את ספלינטר.
בשנת 2025 דיבב בסרט "צ'יקן מאסטר" והתחיל לדבב את צ'יפ יד של גבר בסדרה סטוגו.
נשוי לשחקנית מונה מור, ואב לבן ובת, מתגורר בגבעתיים.
ערן ליס (נולד ב-2 ביולי 1975) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת רב-אמן, עורך דין וכתב בגלובס בתחום השחמט.
היה אלוף העולם לנוער עד גיל 14 וזכה באליפות ישראל בשחמט לשנת 1998. רב-אמן משנת 1995.
עם מאמניו בעבר נמנה רב-אמן ולרי ביים.
ליס נשוי לעינת ואב לשלוש בנות.
1988 - זכה במדליית זהב באליפות העולם עד גיל 14, שנערכה בטימישוארה, רומניה
1989 - זכה במקום ראשון באליפות ישראל בשחמט לנוער עד גיל 20, בגיל 14 בלבד
1990 - זכה במדליית ארד באליפות העולם לקדטים (עד גיל 16), בהקדימו את וסלין טופאלוב
1993 - זכה, פעם שנייה, במקום ראשון באליפות ישראל בשחמט לנוער עד גיל 20
1995 - זכה במדליית ארד באליפות אירופה עד גיל 20, שהתקיימה בחולון
1998 - זכה במקום ראשון באליפות ישראל בשחמט, שהתקיימה ברמת אביב.
ליס בוגר אוניברסיטת תל אביב במשפטים (בשנת 2000) ובעל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן (בשנת 2003).
מייסד-שותף של משרד עורכי הדין עדין-ליס ומתמחה בקניין רוחני, דיני מחשבים וטכנולוגיות מידע ודיני הגנת הפרטיות ועוסק בליטיגציה.
מוערך על ידי חברות דירוג בינלאומיות וישראליות כעורך דין בולט בתחום הקניין הרוחני.
כתב יחד עם שותפו למשרד, עו"ד דן עדין, ספר בשם "דיני קניין רוחני ופרקטיקה", שיצא לאור בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד.
ליס מרצה, בין היתר, בפני איגוד לשכות המסחר והתאחדות התעשיינים בישראל.
ערן זוסמן (נולד ב-5 באוקטובר 1985), הוא אלוף ישראל במשחה ל-50 מטר חזה.
הוא החל להתאמן בשחייה בגיל 8 בבריכת השחייה בבית ברל.
הוא התאמן כ-11 שנים בקבוצת הפועל הוד השרון בית ברל בהדרכת ערן גורל וזוהר גלילי, אחר כך עבר להתאמן במשך כ-3 שנים בקבוצת בני הרצליה בהדרכת סימון דוידסון, חזר להתאמן כ-3 שנים בהפועל עירוני הוד השרון בהדרכת זוהר גלילי ועבר להתאמן כ-3 שנים בקבוצת הפועל דולפין נתניה בהדרכת עדי ולפמן.
בשנים האחרונות, זוסמן רוקד ומלמד סלסה קובנית במועדון 'האוונה קלאב' הממוקם בתל אביב.
חצי גמר אליפות אירופה לנוער
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה בגלאזגו, סקוטלנד באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום 11 במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.62 שניות.
שבוע לאחר מכן, באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.31 שניות, אחרי דב מלניק מהפועל ירושלים (29.21 שניות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 2004 זכה זוסמן במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.28 שניות, לפני מיקי מלול (29.37 שניות) שבשלב המוקדמות השווה את השיא הישראלי (28.90 שניות) ודב מלניק (29.41 שניות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2005 זכה זוסמן במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.38 שניות, אחרי מיקי מלול (28.97 שניות) ולפני יונתן כהן ממכבי קריית אונו (29.77 שניות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 2006 זכה זוסמן במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.53 שניות, אחרי מיקי מלול (28.48 שניות) ויונתן כהן (29.46 שניות).
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בקריית ביאליק בפברואר 2007 זכה זוסמן במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.70 שניות, לפני תום בארי (29.23 שניות) ואמרי גניאל (30.36 שניות).
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בבית איל, אשדות יעקב מאוחד, בפברואר 2008 זכה זוסמן במדליית זהב, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.90 שניות, לפני תום בארי (29.42 שניות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי אותה שנה זכה זוסמן במדליית כסף במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.41 שניות, אחרי יונתן כהן בשיא אישי חדש של 28.90 שניות, הזמן השני-שלישי בטיבו בהיסטוריה בצוותא עם ואדים אלכסייב ולפני דני מלניק מהפועל ירושלים (29.60 שניות).
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באשדות יעקב בפברואר 2009 זכה זוסמן במדליית זהב, במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 28.64 שניות, לפני אמרי גניאל (28.81 שניות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה זכה זוסמן במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.21 שניות, אחרי מיקי מלול בשיא ישראלי בינלאומי חדש של 27.45 שניות ודני מלניק מהפועל ירושלים שקבע את התוצאה המהירה ביותר בחצי הגמר 28.73 שניות ויהב שחף ממכבי פ.מ.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי אותה שנה הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.26 שניות, אחרי גניאל שקבע שיא ישראלי חדש לגילאי 18 של 29.11 שניות ודני מלניק (29.19 שניות).
בתחרות בינלאומית שנערכה בקוימברה פורטוגל במאי אותה שנה הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חזה בשיא אישי חדש של 28.98 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט אותה שנה הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.37 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי 2012 הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חזה בתוצאה של 29.26 שניות, אחרי גניאל (28.83 שניות) ואיתי דה לה וגה ממכבי חיפה (29.10 שניות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 2013 הוא סיים במקום עשירי בתוצאה של 29.83 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 2014 הוא סיים במקום 11 בתוצאה של 30.32 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 2015 הוא סיים במקום 14 בתוצאה של 30.36 שניות.
בתקופת הצבא החל זוסמן לרקוד סלסה ולקראת סיום שרותו הצבאי החל להדריך.
הוא למד הנדסת מחשבים באוניברסיטת בר-אילן וכיום, הוא עובד באינטל כמהנדס חומרה.
ערן חרמוני (נולד ב-18 באפריל 1980) הוא עורך דין, יזם חברתי ופוליטיקאי ישראלי.
מחבר הספר "מאושוויץ ועד טהראן" העוסק בנושא איום הגרעין האיראני ויחסי ארצות הברית – ישראל.
כיהן כמזכ"ל מפלגת העבודה משנת 2017 עד 2024.
בעודו נער, בתקופת ממשלת רבין והסכמי אוסלו, החל בפעילות פוליטית במפלגת העבודה ושימש כיו"ר נוער העבודה הארצי.
שירת בצה"ל כלוחם ומפקד במערך האב"כ של חיל ההנדסה הקרבית.
לאחר שחרורו נבחר למזכיר סניף מפלגת העבודה בגבעת שמואל.
בשנת 2003 הוביל חרמוני, ביחד עם פעילים נוספים בצעירי מפלגת העבודה, שביתת רעב שארכה 15 ימים במחאה על הקיצוצים בתקציבי הרווחה שיזם שר האוצר, בנימין נתניהו.
בשנת 2004 נבחר לתפקיד יושב ראש המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה.
במהלך כהונתו עבד כמאבטח בבית החולים בילינסון, ובהתאם להבטחת הבחירות שלו, סירב לעבוד כיועץ לשר או לח"כ, כפי שנהגו ראשי המשמרת עד לאותה עת.
כיו"ר המשמרת, יזם והוביל רפורמה ארגונית רחבה להתחדשות ארגון הצעירים של המפלגה.
במסגרת הרפורמה התקיים הליך בחירות דמוקרטי ברחבי ישראל.
בתקופה זו הוביל חרמוני את המשמרת הצעירה למספר מאבקים ציבוריים ובראשם מאבקים חברתיים כנגד הפגיעה בשכבות המוחלשות והעלאת מחירי הלחם, סולידריות כנגד פגיעה בזכויות העובדים, תמיכה ציבורית בתוכנית ההתנתקות ומאבק בתמיכתם של גורמים פוליטיים בסרבנות פוליטית בצה"ל אשר הושמעה על ידי הנהגת הימין בישראל.
כמו כן, הוביל משלחות דיאלוג עם גורמים פלסטינים, דבר אשר עורר סערה ציבורית לאחר שחרמוני פגש באקראי במהלך משלחת המשמרת הצעירה לרמאללה שר מטעם החמאס, שוחח עימו וקרא לו לפעול לשחרורו של החייל השבוי, גלעד שליט.
לאחר תום כהונתו שימש לתקופה קצרה כיועצו הפוליטי של יו"ר מפלגת העבודה ושר הביטחון אהוד ברק, אולם התפטר מתפקידו ביום שבו עזב ברק את מפלגת העבודה לטובת מפלגת העצמאות.
בימי המחאה החברתית בשנת 2011 היה חרמוני ממובילי מאהל המחאה שהוקם בעיר מודיעין, ופעל לייצוג ומתן סיוע משפטי לפעילי המחאה שנעצרו בהפגנות.
חרמוני מזוהה עם המאבק לשוויון זכויות של ישראלים יוצאי אתיופיה.
בשנת 2008 הוא ייצג בהתנדבות את הקהילה בעתירה לבג"ץ אשר הוגשה על ידי אגודת יהודי אתיופיה ויו"ר מטה המאבק לשוויון חברתי ליוצאי אתיופיה, גדי יברקן, שדרשה מהממשלה ליישם את החלטתה להעביר יותר מ-800 מיליון שקלים לצמצום פערים בין יוצאי אתיופיה לישראלים הוותיקים, והעתירה התקבלה.
בנוסף, חרמוני לקח חלק לאורך השנים במאבקים ובהפגנות השונות של יוצאי אתיופיה למען שוויון וכנגד אלימות משטרתית וייצג בהתנדבות עשרות מבני הקהילה בעניינים שונים מול הרשויות, לרבות בנושא עיגון מעמדם של הקייסים.
בשנים 2010–2012 הקים חרמוני את מטה המאבק לביטול חוק ההסדרים במפלגת העבודה.
בשנים 2012–2013 פרסם מאמרים באתר החדשות "וואלה".
חרמוני שימש כמזכיר סניף מודיעין-מכבים-רעות של מפלגת העבודה.
בינואר 2017 נבחר לתפקיד מזכ"ל מפלגת העבודה.
בוועידת המפלגה ב-14 בספטמבר של אותה שנה הועברו סמכויותיו על פי הצעתו של יושב הראש אבי גבאי, שהצהיר בריאיון לחיים לוינסון מעיתון הארץ כי אינו מרוצה מתפקודו של חרמוני.
במסגרת ההחלטה שהועברה, קיבל אבי גבאי לידיו את סמכויות הניהול של המפלגה והשליטה במינויים ובתקציבים, ופגע בכך בתפקידו ומעמדו של המזכ"ל.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 שוריין במקום ה-11 ברשימת מפלגת העבודה, בבחירות לכנסת ה-22 שובץ במקום השמיני ברשימת "העבודה-גשר", בבחירות לכנסת העשרים ושלוש שובץ במקום ה-13 ברשימת העבודה-גשר-מרצ ובבחירות לכנסת העשרים וארבע הוצב במקום ה-11 ברשימה.
כך יצא שבכל מערכות הבחירות האלה לא נבחר חרמוני לכנסת.
עד בחירתו לתפקיד המזכ"ל שימש כמנהל המרכז הרעיוני של קרן ברל כצנלסון.
במסגרת תפקידו בקרן הקים בין היתר את המכינה הקדם צבאית על שם ברל כצנלסון ויזם את הפקת עלוני "שיחת השבת" - עלוני בתי כנסת ברוח תנועת העבודה שמופצים אחת לשבועיים בעשרות אלפי עותקים בבתי כנסת בישראל.
ביולי 2022 התמודד על ראשות מפלגת העבודה בבחירות המקדימות במפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש וזכה ב-16% מהקולות, לעומת 82% ליו"ר המכהנת מרב מיכאלי.
בבחירות אלה הציג חרמוני קו לעומתי למיכאלי, שלדבריו גוררת את המפלגה להיות מפלגת נישה המתחרה ב"קרב פירורים" מול מפלגת מרצ.
לשיטתו, יש ליזום מהלכים לאיחוד כוחות עם מפלגות המרכז.
ב-2 ביולי 2024 הודיע חרמוני על סיום תפקידו לאחר כהונה של 7 וחצי שנים.
לדבריו, עשה זאת על רקע בקשתו מזה זמן רב לקיים בחירות דמוקרטיות לתפקידו ולאור הכוונה המוצהרת של היו"ר הנבחר יאיר גולן להוביל איחוד עם מרצ, בזמן שהוא סבור כי המהלך הנכון למפלגת העבודה הוא איחוד עם מפלגות מרכז.
חרמוני הוא בוגר תואר שני מאוניברסיטת חיפה בתוכנית רודרמן ליהדות ארצות הברית, ותלמיד מחקר.
במאי 2025 כתב את הספר "מאושוויץ ועד טהראן" העוסק בנושא איום הגרעין האיראני ויחסי ארצות הברית – ישראל.
הספר נכתב בהמשך לעבודת מחקר אקדמית שכתב במסגרת התוכנית ומבוסס על ראיונות עם בכירים אמריקאים וישראלים.
ערן ויץ (נולד ב-29 בנובמבר 1970) הוא מוזיקאי, גיטריסט, זמר, מפיק ומעבד מוזיקלי ומלחין ישראלי.
ויץ נולד בתל אביב, בנם של דוקטור שוש וייץ ומרדכי ויץ.
נשוי לכרמי זיסאפל (שותפתו לצמד כרמי וערן) ואב לשלושה ילדים.
בילדותו למד גיטרה קלאסית, סיים את תיכון תלמה ילין במגמת מוזיקה בשנת 1988.
בוגר ניו סקול בניו יורק בשנת 1999. חבר בלהקת היהלומים וערפדי הראגטיים.
כמפיק ומעבד מוזיקלי שיתף פעולה עם שלמה ארצי, חוה אלברשטיין, גידי גוב, חמי רודנר, איפה הילד, רונה קינן.
כרמי זיסאפל, שי צברי, מיקה הרי, ערפדי הראגטיים, היהלומים.
בנוסף ניגן גיטרה עם חוה אלברשטיין, גידי גוב, חמי רודנר, רונה קינן, יהודית רביץ, נורית גלרון, יוני רכטר, רונית שחר, דנה ברגר וירמי קפלן.
הלחין שירים לחוה אלברשטיין, גידי גוב, נורית גלרון, רונה קינן, כרמי זיסאפל, מיקה הרי, ערפדי הראגטיים, היהלומים.
הלחין מוזיקה מקורית לסדרות וסרטים דוקומנטריים רבים, בהם: "הקיבוץ", "תל אביב יפו", "כביש 90", "קפה נגלר", "מי יאהב אותי עכשיו", "בדרך הביתה", "עוד סיפור אחד ודי", "קיץ בערד", "שישים" ו"האזרחית אלוני".
ערן ישיב (נולד ב-5 בספטמבר 1959) הואֿ כלכלן ישראלי, פרופסור מן המניין לכלכלה בבית הספר לכלכלה ע"ש איתן ברגלס באוניברסיטת תל אביב.
ערן ישיב נולד בישראל בשנת 1959. העביר את רוב ילדותו בנסיעות עם משפחתו בעקבות עבודתו של האב, שמילא תפקיד בכיר בחברת אל-על.
בנעוריו היה כתב בעיתון לנוער.
סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה וכלכלה, תואר שני בכלכלה (1986) ודוקטורט (1996) בכלכלה, באוניברסיטה העברית, והתקבל כבתר דוקטורט במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס תחת הנחיתו של פרופ' סטנלי פישר, לימים נגיד בנק ישראל.
ישיב מתמחה במקרו-כלכלה כלכלת עבודה, מדיניות מוניטרית ישראלית ועולמית.
הוא פורץ דרך בחקר היחסים בין חברה לעובדיה וההשפעה על הון החברה, חיפוש והתאמה של עובדים.
הוא חקר את החיתוכים שקיימים בשוקי העבודה, והשפעתם על רמת האבטלה במשק, ועל משתנים מאקרו-כלכליים אחרים.
במסגרת מחקריו בנושא שוק העבודה בישראל מתרכז ישיב, עם ניצה (קלינר) קסיר מבנק ישראל, בבחינת שוק העבודה של נשים וגברים ערבים, ובמיוחד בהיבטים של השתלבותם במשק, דרך שוק העבודה, ליצירת גוף ידע גדול בנושאים אלה, שמשפיע על החלטות מדיניות בנושא.
בין היתר היוו את התשתית, הטריגר והרקע לתוכנית החומש לסיוע לחברה הערבית - החלטת ממשלה 922.
ישיב חבר סגל בבית הספר לכלכלה, אוניברסיטת תל אביב.
הוא היה ראש החוג למדיניות ציבורית באוניברסיטת תל אביב (2012–2013).
בספטמבר 2024 קודם לדרגת פרופסור מן המניין.
ישיב היה ראש תחום מאקרו במרכז טאוב וראש התוכנית לכלכלה ולביטחון לאומי במכון למחקרי ביטחון לאומי (2018-2014), הוא היה יועץ במחלקת המחקר בבנק ישראל ובבנק המרכזי של אנגליה.
ישיב חבר בגופי מחקר בכלכלה כמו IZA, CEP, CfM, CEPR, CReAM.
הוא פרופסור אורח באוניברסיטאות כמו DELTA, Ecole, המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, Normale Superieure (Paris) HEC School of Business (Paris), אוניברסיטת ניו יורק (NYU) Stern School of Business, בית הספר לכלכלה של לונדון (LSE) ויוניברסיטי קולג' לונדון (UCL).
ישיב מתגורר ברמת אביב עם בת זוגו עו"ד ד"ר עידית יורן-רונן, אלמנתו של אהרון יורן, ובתו של ח"כ לשעבר אליעזר רונן.
ערן יעקב (נולד ב-1967) הוא איש ציבור ישראלי ששימש כמנהל רשות המיסים בישראל.
כיהן בעבר גם כממלא מקום מנכ"ל משרד האוצר.
ערן יעקב נולד בשנת 1967 להורים יוצאי עיראק: אלברט, כלכלן ואקטואר שעבד כעובד מדינה ולאחר מכן פתח משרד לייעוץ כלכלי; ודליה, מנהלת חשבונות.
אביו היה פעיל ב"הגנה" בעיראק, נשפט לתלייה, הצליח לברוח ולעלות לישראל.
אחותו, איה אבידור, היא משנה למנכ"ל נשר מפעלי מלט ישראליים.
שירת בצה"ל בגרעין התיישבות במסגרת הנח"ל.
בוגר תואר ראשון בניהול וכלכלה ותואר ראשון במשפטים (בהצטיינות), ותואר שני במשפטים לכלכלנים ורואי חשבון.
את דרכו בשירות הממשלתי החל במסגרת היחידה המיוחדת של המכס בנמל התעופה בן-גוריון.
בהמשך שימש כמנהל תחום תכנון ותקצוב של אגף המכס והמע"מ, וכסגן הממונה על המחלקה לתכנון וכלכלה.
ובמסגרת זו הוביל, בין היתר, את בחינת היבטי המיסוי בהתייעלות האנרגטית.
לאחר מכן, עמד בראש החטיבה לתכנון ולכלכלה.
אחר כך כיהן כמשנה למנהל רשות המיסים (במקביל להמשך תפקידו כראש החטיבה לתכנון וכלכלה) והיה אחראי על קידום תהליכים אסטרטגיים ופרויקטים מרכזיים ברשות, ניהול ועדות וקידום רפורמות:
הוביל את יישום מהפכת המיסוי הירוק, ועמד בראש הוועדה הבין משרדית למיסוי תחליפי דלק
עמד בראש הוועדה לבחינת דרכי הטיפול ביהלומנים, שהמלצותיה סללו את הדרך להסדרת מיסוי הענף
היה פעיל בוועדות שטיפלו ביוקר המחיה, ביניהן: ועדת טרכטנברג, ועדת קדמי לבחינת התחרותיות בענף המזון וועדת לנג
היה שותף לעבודת שתי הוועדות ברשות פרופסור איתן ששינסקי, שבחנו את סוגיית מיסוי משאבי הטבע בישראל.
בפברואר 2017 מונה לממונה על השכר באוצר ושימש בתפקיד במשך כשנה.
במסגרת זו חתם על הסכמים קיבוציים לשיפור שכר עובדי המגזר הציבורי ולחידוד הדגש על הגדלת הפיריון וצמצום הפערים.
יעקב קידם הטמעת טכנולוגיות במגזר הציבורי באמצעות חתימת הסכם קיבוצי מיוחד עם ההסתדרות, וחתם ועל הסתדרות המורים, שהעלה את שכר הבסיס של מורים מתחילים.
הוא קידם את הרפורמה בחברת החשמל בהיבטי יחסי העבודה וקידם תוכנית אסטרטגית לשיפור השירות בבתי המשפט.
במרץ 2018 מונה למנהל רשות המיסים בישראל.
במהלך כהונתו נדרשה רשות המיסים להתמודד עם השלכות מגפת הקורונה בישראל: ירידה בהכנסות ממסים ומתן תמיכות לעסקים שנפגעו.
כיהן בתפקיד זה עד ספטמבר 2023.
באוקטובר 2020 מונה, בנוסף לתפקידו כמנהל רשות המיסים, לממלא מקום מנכ"ל משרד האוצר, בעקבות ההתפטרות של קרן טרנר אייל.
הוא כיהן בתפקיד זה עד חודש ינואר 2021.
יעקב ובת זוגו מיה הם הורים לשתי בנות ומתגוררים ברמת השרון.
ערן סויסה (נולד ב-19 באפריל 1983) הוא עיתונאי ישראלי בהווה ואיש רדיו לשעבר.
סויסה נולד למשפחה מרוקאית-דתית בתל אביב-יפו וגדל בבת ים.
הוא השני מבין שלושה אחים ואחיות.
סויסה היה חניך ומדריך בתנועת הנוער "בני עקיבא".
לאחר תקופת התיכון, בשנת 2001, סויסה הצטרף לגלי צה"ל כמתנדב בארכיון, "הסרטיה".
במסגרת תפקידו קיטלג תוכניות והוציא סרטים של תוכניות ישנות.
בשלב מאוחר יותר התנדב סויסה לקחת חלק בהפקת תוכניות בגלי צה"ל, דוגמת "ציפורי לילה" ותוכניות אחרות, ביניהן: עשור לגלגלצ, מצעד אחד-אחד, המילה האחרונה, היום שהיה וציפורי לילה עם נסים גרמה.
בשנת 2005, מונה סויסה לכתב באתר "Nrg", ולאחר חצי שנה עבר לעיתון מעריב בתפקיד כתב בידור וכותב מדור "מלך הביצה".
במקביל הוא מונה לסגן עורך בשבועון "רייטינג" ועורך ערוץ הברנז'ה באתר "nrg מעריב".
בשנת 2011, עזב סויסה את עבודתו ועבר לעיתון ישראל היום בתפקיד כתב בידור ותקשורת בכיר, כותב הטור "סויסה כבר יודע" וכתב המוסף "שישישבת".
בשנת 2016, המפיק דב ברוך תבע את סויסה על סך של עשרים וחמישה אלף ש"ח, בטענה שבעקבות תחקיר שנכתב על ידי סויסה, אחת מההופעות שהוא הפיק נכשלה.
בית המשפט דחה את תביעתו של ברוך וחייב את ברוך לשלם לסויסה 800 ש"ח על הוצאותיו המשפטיות.
בשנת 2021 עמד סויסה מאחורי כמה מחאות אינטרנטיות, שקיבלו סיקורים מצד גופי תקשורת רבים ברחבי ישראל.
תחילה, פעל למען קיצור מהדורות החדשות לשעה (כיום אורך מהדורה ממוצעת עומד על שעה וחצי).
לאחר שהוגשו ל כ-3,000 תלונות, היא פרסמה סקר אנונימי, שינפה את דעת הציבור הישראלי בנושא.
ב-9 בינואר 2021, התקבלה החלטה ברשות השנייה לקצר את מהדורות החדשות לשעה.
הוא פרסם בעמוד האינסטגרם שלו פינה חדשה בשם "פינת הפוטושופ", בה העלה תמונות של ידוענים ישראלים שעברו ריטוש מלאכותי.
לטענתו של סויסה, מטרת הפינה היא להעלות את המודעות לתופעת הפוטושופ, שגורעת את דימוי גופם של בני נוער.
רבים מהידוענים שתמונותיהם פורסמו במסגרת הפינה התנגדו לה, ומתחו ביקורת על העיתונאי.
ב-2021 השתתף בתוכנית הדוקו-ריאליטי "יס מן" ששודרה ב-yes, בה חשף שעבר טיפולי המרה.
באוגוסט 2022 חשף הקלטות של הזמר בן-אל תבורי בהן הוא נשמע מאיים ומקלל את בת זוגו לשעבר אורטל עמר ואת בנם המשותף.
ההקלטות עוררו סערה ולאחר מכן התפרק הצמד המוזיקלי המשותף שכלל את הזמר סטטיק.
באוגוסט 2024 הקים אתר רכילות בשם "ForReal" בשותפות עם "ישראל היום".
ל-"ForReal" פלטפורמות שונות לפרסום, כמו אינסטגרם, הסכת בשם "סויסה + 1", שדורג בראש טבלת הפודקאסטים של ישראל בספוטיפיי ובאפל מיוזיק וחשבון טיקטוק.
בשנת 2004 סויסה יצא בשאלה, וב-2008 יצא מהארון כהומו.
כיום סויסה מתגורר בעיר תל אביב-יפו.
הוא ובן זוגו נפרדו ב־2023 אחרי 5 שנים יחד.
ערן סגל (נולד ב-15 בנובמבר 1973) הוא פרופסור לביולוגיה חישובית במחלקה למדעי המחשב במכון ויצמן למדע.
בשנת 2007 זכה בפרס אוברטון , המוענק מטעם האגודה הבינלאומית לביואינפורמטיקה (ISCB) .
הפרס מוענק מדי שנה לחוקר יחיד בתחום הביולוגיה החישובית, וסגל היה לישראלי השני שזכה בפרס זה.
בין השנים 2012–2016 כיהן כחבר האקדמיה הצעירה הישראלית.
בשנת 2015 זכה בפרס מיכאל ברונו בתחום ביולוגיה חישובית ומערכתית.
תחום העיסוק העיקרי של סגל הוא בפיתוח מודלים כמותיים של ביטוי ובקרת גנים.
עם התפרצות נגיף הקורונה בישראל, פיתח, יחד עם עמיתים במכון ויצמן, מודל המנבא את מספר החולים הקשים על בסיס קצב התחלואה בנגיף.
מודל זה חזה בקירוב את העלייה במספר החולים הקשים בגל השני לאורך חודש ספטמבר.
ב-1 בפברואר 2021 כתב בטוויטר: "אנו אומרים זאת בזהירות, הקסם התחיל", וצירף גרף המתאר כיצד החלה ירידה משמעותית בתחלואת הקורונה בקרב הגילאים המבוגרים.
המידע המחיש שהחיסון לקורונה, שניתן קודם כל לקבוצת הגילאים המבוגרים בישראל במסגרת מבצע "לתת כתף", החל להשפיע על רמות התחלואה.
ציוץ זה זכה לתהודה רחבה ברחבי העולם וצוטט בניו יורק טיימס, ב ובכלי תקשורת נוספים, וענה לציפייה הכלל-עולמית לסימן ראשון לכך שניתן למגר את הקורונה באמצעות חיסון.
לאורך השנים פרסם סגל למעלה מ-140 מאמרים בכתבי עת מדעיים ורפואיים בעולם, מהם כ-20 בכתב העת "Nature Cell Biology".
נכון לשנת 2021 היה סגל נשוי ואב לשלושה ילדים.
ערן פיין (נולד ב-15 בינואר 1968) הוא יוצר, במאי, תסריטאי, ממציא ויזם ישראלי.
ידוע בעיקר בזכות עבודות הטלוויזיה שלו: "הרצועה" (בתור יוצר ועורך ראשי); "אחורי החדשות" (בתור יוצר ועורך ראשי); "עם סגולה" (בתור יוצא ועורך ראשי) ועוד.
כמו כן, הקים וניהל מגוון חברות היי-טק, שחלקן נמכרו לתאגידים בין-לאומיים, והיום הוא מכהן כמנכ"ל ושותף בחברת הסייבר "NanoLock Security".
בשנים האחרונות, פיין כותב ומגיש פינה בגלי צה"ל וכותב קטעים קומיים עבור קומיקאים ישראליים כגון יאיר ניצני ויעל לבנטל.
בעברו, ערן ייעץ למרכז הננו-טכנולוגיות של אוניברסיטת תל אביב, וכן של אוניברסיטת צינגהואה שבבייג'ינג.
פיין נולד בהרצליה ובין השנים 1986–1989 למד ערן קולנוע בבית הספר "בית צבי", שם זכה שלוש פעמים ברציפות במלגת הצטיינות של קרן שרת, וביים בסרט הגמר שלו את הסרט הקצר "ברברים", המבוסס על ספרו של ג'.מ קוטזי "מחכים לברברים".
מיד לאחר לימודיו, ביים ערן וידאו קליפ עבור השיר "משחק של דמעות" של להקת "נקמת הטרקטור".
הקליפ זכה לתשבחות, והוביל את ערן לקריירה משגשגת בתחום הפרסומות.
בין הפרסומות שביים: "IBM", מוצרי "AHAVA" מים המלח, בזק, קודאק ועוד.
פרסומת שביים עבור חברת "פליק" זכתה בפרס בפסטיבל חיפה.
כמו כן, תשדיר שירות שביים עבור המשרד להגנת הסביבה זכה בפרס בפסטיבל ניו-יורק.
בין השנים 2003–2005 ערן יצר, כתב והיה העורך הראשי של העונה השנייה של התוכנית "אחורי החדשות" בכיכובו של יאיר ניצני ששודרה בערוץ 10. לאחר מכן, ערן זכה להצלחה עם התכנית "הרצועה".
התכנית, אותה יצר והיה העורך הראשי שלה במשך 197 פרקים וזכתה לאהדת המבקרים והצופים, ונחשבה פורצת דרך בתחום הטלוויזיה.
בתוכנית עבד ערן יחד עם קומיקאים ושחקנים מהשורה הראשונה, כגון ליאור אשכנזי, יובל סמו, אורי גוטליב, נתי קלוגר והתסריטאי עוזי וייל.
לאחר מכן, יצר ערן את התכנית "גם להם מגיע" ששודרה בערוץ 10, שזכתה לביקורות מעורבות והורדה לאחר עונה אחת.
כמו כן, ערן היה העורך הראשי בסדרה המצליחה "אולי הפעם" ש-100 פרקיה שודרה ב"יס".
ערן חזר לטלוויזיה בשנת 2011 כעורך הראשי ואחד מיוצריה של הקומדיה "עם סגולה", בה כיכבה שלישיית "מה קשור", וששודרה ב"קשת".
היום, ערן מגיש פינה קומית בגלי צה"ל, וכותב תכנים קומיים להנאתו.
ערן הקים את החברות "On-Eden", אשר נמכרה בשנת 1999 ו-"Mobile Spear" שפעלה בין השנים 2000–2007. בנוסף, ערן הקים את החברה "Oree" - שהייתה חלוצת טכנולוגיית התאורה המשטחית.
כמו כן, ערן היה חתום על הפטנטים הראשונים של החברה.
לאחר מכירתה של החברה, ערן ישב בוועדה המייעצת של החברה הישראלית "Cimagine" שנמכרה אף היא לחברת "Snap".
בשנת 2017, ערן ושותפיו שלמה אורן ז"ל וארז קריינר הקימו את החברה "NanoLock Security", חברה אותה ערן מנהל כיום.
החברה זכתה להכרה עולמית בעקבות שורה של פרסי חדשנות שהוענקו לה.
בשנת 2020, ערן זכה בהוקרה אישית, שכן הוענק לו פרס "Personality of the Year" במסגרת "American Cyber Awards".
ערן מתגורר כיום בתל אביב, יחד עם אשתו עורכת הווידאו לימור פיין, ושני ילדיהם איילה ותומר.
ערן זילברברג (נולד ב-1 בנובמבר 1969) הוא בסיסט, יוצר ומפיק ישראלי.
זילברברג החל את הכשרתו כמוזיקאי בשנת 1978 בקונסרבטוריון גבעתיים, שם למד עד שנת 1985. בין השאר למד כינור ממורים כמו ולריה (ולי) בלוטנר וורה ויידמן, תאוריה של המוזיקה מצבי צרי ועוד.
בין השנים 1983–1987 במגמת מוזיקה בבית הספר התיכון תלמה ילין והתמחה ככנר.
במהלך לימודיו ביקש להחליף את תחום התמחותו לבס, כלי אותו למד אצל המורה קרלוס בן ארי.
הבקשה נחשבה יוצאת דופן, אך זכתה לתמיכת צוות בית הספר.
זילברברג היה התלמיד השני בהיסטוריה של בית הספר שניגש לרסיטל ג'אז לבגרות (הראשון היה אריה וולניץ, לימים ראש מגמת הבס בבית הספר רימון), מה שהוביל בהמשך להקמת מגמת הג'אז בתלמה ילין.
כשנה לאחר המעבר לבס, ובעקבות מחסור בנגן קונטרבס בתזמורת הסימפונית של בית הספר, החל זילברברג לנגן גם בכלי זה, וחזר לנגן מוזיקה קלאסית.