tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2009 קיבלה את מדליית טקסס לאומנויות בתחום התיאטרון.
בשנת 2010 השתתפה בתפקיד מריון לקי בפרק "Home" בסדרת הטלוויזיה "The Pacific".
בין השנים 2011–2013 הופיעה בתפקיד רג'ינה מרין בשני פרקים בסדרת הטלוויזיה "שקרניות קטנות".
בשנת 2012 נכנסה להיכל התהילה של התיאטרון האמריקאי.
בשנת 2014 הופיעה בתפקיד דוטי לוי בפרק "Is Soap a Hazardous Substance?" בסדרת הטלוויזיה "מחזיקות מעמד".
ב-17 בנובמבר באותה שנה, השתתפה בקונצרט "Everybody, Rise!
בשנת 2015 גילמה את קרלוטה קמפיון בקונצרט של המחזמר "פוליס" אשר הועלה באלברט הול.
בנוסף, הופיעה בתפקיד ג'יין בפרק "Ten Thirteen" בסדרת הטלוויזיה "הנותרים".
בשנת 2016, היא הופיעה בתפקיד ד"ר קארן פלטשר בסרט "ספליט", לצד היילי לו ריצ'רדסון, אניה טיילור-ג'וי וג'יימס מקאבוי.
באותה שנה השתתפה בתפקיד אולגה ברלו בפרק "Extreme Measures" בסדרת הטלוויזיה "שיקגו MED".
בין השנים 2017–2020 השתתפה בתפקיד פטרישיה אריאס בארבעה פרקים בסדרת הטלוויזיה "סופרגירל".
בשנת 2018 גילמה את דמותה של סבתא בעשרה פרקים בסדרת הטלוויזיה "פריצ'ר".
בין השנים 2018–2019, היא גילמה את דולי גאלגר לוי בסיבוב ההופעות בארצות הברית של המחזמר "הלו, דולי!".
בין השנים 2021–2023 הופיעה בתפקיד לוריין מקסוול בשבעה פרקים של סדרת הטלוויזיה "חוק וסדר: מדור מיוחד".
בשנת 2024 השתתפה בתפקיד גלוריה בסרט "דמיוני".
באקלי הייתה נשואה לפיטר פלוד בין השנים 1972–1979.
בעלת תואר דוקטור לשם כבוד מהאקדמיה למוזיקה של בוסטון , ומקולג' מרימאונט מנהטן .
שנהשםתפקידהערותהערות שוליים1976קאריגברת קולינס—1983Tender Merciesדיקסי1987Wild Thingלאה1988פרנטיקסונדרה ווקראישה אחרתקאתי1992Rain Without Thunderבוורלי גולדרינג1994Last Time Outמקסין בלאקואייט ארפוירג'יניה ארפ1998Of Love & Fantasyד"ר טניה בראנדטוידאו1999פשוט מקסימהדודה סטלה—2002Noon Blue Applesרוס קרוס2004Mummy an' the Armadilloלט2008ביום שזה יקרהגברת ג'ונס2011Five Time Championפראן2016ספליטד"ר קארן פלטשר2024דמיוניגלוריהThe Mayflyמספרתסרט קצר2025By Designסינתיה—לנצח נצחים (אנ')ג'ואן בבגרותה
Monk Goes to the Theater"2004חבר המושבעיםקרלה קולרפרק: "Last Rites"2006ללא עקבותקתרין ריידרפרק: "Expectations"חוק וסדר: מדור מיוחדעורכת הדין וולש2 פרקים2010The Pacificמריון לקיפרק: "Home"2011–2013שקרניות קטנותרג'ינה מרין2 פרקים2014מחזיקות מעמדדוטי לויפרק: "Is Soap a Hazardous Substance?"2015הנותריםג'ייןפרק: "Ten Thirteen"2016שיקגו MEDאולגה ברלופרק: "Extreme Measures"2017–2020סופרגירלפטרישיה אריאס4 פרקים2018פריצ'רסבתא10 פרקים2021סופרגירלאוולדיבוב; פרק: "Dream Weaver"2021–2023חוק וסדר: מדור מיוחדלוריין מקסוול7 פרקים
מודגש – הפקת ברודוויי או וסט אנד
שנהפרויקטהערותהערות שוליים19691776צוות השחקנים המקורי בברודווייהבטחות, הבטחותצוות השחקנים המקורי בלונדון1979שיערפסקול הסרט1982קאטסצוות השחקנים המקורי בברודוויי1985תעלומת אדווין דרוד1997Prom Queens Unchainedצוות אולפןניצחון האהבהצוות השחקנים המקורי בברודוויי1998מלחמת האזרחיםאלבום קונספט
אליזבת "בטי" דובאל ווב הייתה מרגלת של הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית.
אליזבת "בטי" דובאל תושבת וושינגטון די.סי., הייתה בתם של אלי דובאל האב ושרה (לבית תומפסון) דובאל.
למרגלת רוז אוניל גרינהאו הייתה רשת של אנשים שפעלו עבורה.
דובאל, בת ה-16, הייתה אחת מהם.
גרינהאו נתנה לדובאל פתק מקודד על תוכנית האיחוד לקרב מנאסס (או בול ראן) הראשון.
דובאל הייתה אמורה למסור אותו לגנרל פ.ג.ט.
ב-9 ביולי 1861 היא התחפשה לנערת שוק כפרית, עזבה את העיר, לבדה, על עגלת חווה ולנה לילה באחד המטעים בדרך.
למחרת המשיכה ברכיבה על סוס לבית המשפט בכפר פיירפקס שם ישב הפיקוד הבכיר של הקונפדרציה.
דובאל פגשה את עוזרו של בורגארד ומסרה לו את ההודעה שאותה נשאה בתוך שערה האסוף.
מההודעה נודע לבורגארד כי התקיפה תתבצע תוך שבוע.
האזהרה המוקדמת הובילה לניצחון הקונפדרציה בקרב הראשון של בול ראן.
מאוחר יותר דובאל המשיכה לרגל למען הקונפדרציה, ולאחת ממשימותיה הביאה את בן דודה.
היא נישאה לג'ון קונברס ווב ונולדו להם שלושה ילדים.
דובאל נפטרה ב-3 ביולי 1891. היא נקברה בבית הקברות אוק היל בוושינגטון די.סי.
אליזבת פולן גילפין היא שחקנית אמריקאית.
היא ידועה בעיקר בשל גילום דבי "ליברטי בל" אייגן בסדרה הקומית של נטפליקס "GLOW", עליה הייתה מועמדת לשלושה פרסי אמי בפריים טיים לשחקנית המשנה המצטיינת בסדרה קומית.
היא גם כיכבה בתור ד"ר קארי רומן בסדרת הדרמה הקומית של שואוטיים, "האחות ג'קי".
בשנת 2020, גילפין כיכבה בסרט האימה "הטינה", מותחן האקשן הסאטירי "The Hunt", ובקומדיית הפעולה .
ב-2023 החלה לככב בסדרה "גברת דייוויס".
ב-2025 כיכבה בסדרה "אדמה סוררת".
גילפין נולדה בעיר ניו יורק ב-21 ביולי 1986, בתם של השחקנים ג'ק גילפין ואן מקדונו.
סבא רבא שלה הוא לורנס טייסון.
אביה, כומר אפיסקופלי, הוא בן דודה של דרו גילפין פאוסט, נשיאת אוניברסיטת הרווארד לשעבר.
היא גדלה במנהטן, שם היא מספרת כי בית משפחתה היה "אחד הבניינים המאוכלסים היחידים בשכונה".
גילפין היא בוגרת בית הספר לומיש קפי ב-2004 ואוניברסיטת פורדהם ב-2008. במהלך תקופתה בפורדהם, היא למדה משחק אצל דיאן ויסט.
גילפין החלה את קריירת המשחק שלה בתפקידי אורח בסדרות טלוויזיה רבות, כולל "חוק וסדר: כוונה פלילית", "פרינג'", "מדיום", "חוק וסדר: מדור מיוחד" ו"אלמנטרי".
היא קיבלה הכרה נוספת על תפקידה כד"ר קארי רומן בסדרת הדרמה הקומית "האחות ג'קי", בה שיחקה מ-2013 ועד לסיום הסדרה ב-2015. היא גם הופיעה בהפקות והצגות אוף ברודוויי.
היא זכתה לשבחי הביקורת ומועמדויות רבות לפרסים על הופעתה, כולל שני פרסי בחירת המבקרים לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרה קומית ושלושה פרסי אמי בפריים טיים לשחקנית המשנה המצטיינת בסדרה קומית.
ב- 2019 גילפין הופיעה בסרט הקומדיה הרומנטית הפנטסטית "כמה רומנטי", בכיכובה של רבל וילסון.
בסרט הדרמה הקומית "מסעו של כלב".
ב-2020 הופיעה בסרט "הטינה", ובסרט האימה "המצוד" וכן בסרט .
בשנת 2021, היא הופיעה בסרט הפעולה-מדע בדיוני "מלחמת המחר".
בשנת 2022, גילפין הופיעה בתור מו דין בסדרה "גזלייט".
היא קיבלה הכרה על תפקידה כאשר הייתה מועמדת לפרס בחירת מבקרי הטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרה או בסרט טלוויזיה.
בספטמבר 2022 פרסמה גילפין את ספרה הראשון, אוסף של 20 חיבורים שכותרתם "כל הנשים במוח שלי: ודאגות אחרות".
ב-2023 החלה לככב בסדרת המתח מדע בדיוני של פיקוק "גברת דייוויס".
בתור הנזירה סימון, לשעבר אליזבת, נזירה הנאבקת בבינה מלאכותית.
ב-2025 כיכבה בסדרה של נטפליקס "אדמה סוררת" בתור אשה נמלטת המבוקשת בגין רצח ושוד בעלה העשיר.
בזמן שלמדה בתיכון בבית הספר לומיס צ'פי, גילפין יצאה עם השחקן והמוזיקאי דיימון דאונו.
ב-2016 היא נישאה לשחקן קוזמו פייל.
היא ילדה את בתם בנובמבר 2020.
שנהסרטתפקידהערות2008Death in Loveדוגמנית צעירהGhost Townאחות ממלחמת העולם השנייה2009The Northern Kingdomקאריסה2014Beach PillowsקרלהTake Careג'ודי2015True Storyשריל פרנק2017Future '38באנקי2019כמה רומנטיוויטניA Dog's Journeyגלוריה מיטשלשוטר על הדרךבקה2020הטינהנינה ספנסרThe Huntקריסטל קריסיהבלשית לינדה וואטס2021מלחמת המחראמי פורסטר2026החשבון החברתיבצילומיםOffice Romanceפוסט פרודקשןTBAAlone at Dawn בצילומים
"בטי בם" הוא שיר שהוקלט על ידי הגשש החיוור בשנת 1971. הוא יצא לאור ביולי באותה השנה ונכתב, הולחן והופק על ידי המוזיקאי אריאל זילבר.
השיר זכה להצלחה נאה כאשר דורג במקום התשיעי במצעד העברי השבועי של רשת ג', ושהה במצעד במשך ארבעה שבועות בסך הכול.
במצעד העברי השבועי של גלי צה"ל דורג "בטי בם" במקום השמיני ושהה בו במשך שבעה שבועות בסך הכול.
חמש שנים לאחר מכן, זילבר הקליט גרסה משלו, שנכללה באלבומו הראשון "רוצי שמוליק", וזאת הגרסה המוכרת של השיר כיום.
בסוף שנות ה-60 נסע אריאל זילבר הצעיר, בעידודה של אמו הזמרת ברכה צפירה (כוכבת שנות ה-30 וה-40) לאנגליה ואחר כך לצרפת בכדי לנסות ולטפח קריירה בינלאומית.
הוא התפרנס ככותב זמרירים (ג'ינגלים) לפרסומות לטלוויזיה ולרדיו הצרפתי וניסה לעניין אמנים מקומיים בשיריו.
רג'ין, זמרת פופ צרפתייה, ששמעה לחן קליט של אותו צבר ישראלי אנונימי, החליטה לתת לו צ'אנס והקליטה בשנת 1969 בצרפתית את לחנו לשיר – Sur Le Toboggan ("על המגלשה").
השיר, בגרסה הצרפתית, לא נחל הצלחה רבה, ובראשית שנות ה-70 חזר זילבר לישראל.
בארץ ניסה להשתלב בתעשיית המוזיקה המקומית וניסה לתת את הלחן לזמרים בארץ.
הזמרת רבקה זהר הקליטה את השיר עם מילים עבריות שכתב השחקן דודיק סמדר בתקליטה השני – "סבתא רבקה" (1971).
השיר נקרא "סיפורי סבתא" והוא יצא כמעין פרודיה שובבה על סיפורי הילדים.
גרסה זו אף היא לא זכתה להצלחה רבה, אך זילבר, הנחוש החליט באותה שנה, לכתוב טקסט משלו והציע אותו לאברהם "דשא" פשנל (פשה), אמרגנה של שלישית "הגשש החיוור", שהחליט לאמץ את השיר.
השיר, שנקרא בגלגולו השלישי "בטי בם" הוקלט על ידי הגששים והגיע בשיאו למקום התשיעי במצעד הפזמונים של רשת ג' ב-19 ביולי 1971.
הזמרת-יוצרת הישראלית איגי וקסמן הקליטה את השיר בשנת 1996 לאחר שסיימה להוציא סינגלים מתוך אלבום הבכורה שלה, אדום (1995).
השיר הוקלט מחדש לפי מילים ולחן של אריאל זילבר, היוצר המקורי שלו.
גרסת הכיסוי של וקסמן זכתה להצלחה ארצית ודורגה בשיאה במקום השני במצעד העברי השבועי של רשת ג'.
על אף הצלחתה של הגרסה, היא לא נכללה באדום או באלבום העוקב, לא מחכה יותר לדוור (1997).
כבר ביציאתה, זכתה גרסת הכיסוי של וקסמן להצלחה כאשר דורג היישר במקום ה-11 במצעד העברי השבועי של רשת ג' וזכתה בתואר "הכניסה הגבוהה".
בהמשך, עלתה למקום הרביעי וזכתה בתואר "העלייה הגבוהה".
לאחר מכן, הגיעה למקום השני, אך נחסמה מלהגיע לראש המצעד בידי "תמיד זה בינתיים" מאת רונית שחר ו"לא יודע" מאת יהודה פוליקר.
בסך הכול, שהתה גרסתה של וקסמן במשך שמונה שבועות במצעד.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולםיולי 1996תקליטורהד ארצי
בטטה ואדה (במראטהית: बटाटा वडा, מילולית: פריטר תפוח אדמה) היא מאכל פופולרי ממדינת מהאראשטרה בהודו.
המנה מורכבת מקציצת מחית תפוחי אדמה מצופה בקמח חומוס, לאחר מכן מטוגנת בשמן עמוק ומוגשת חמה עם צ'אטני.
קוטר הוואדה הוא בדרך כלל בסביבות שניים או שלושה סנטימטרים.
באזורים אחרים של הודו, מנה זו ידועה גם בשמות אלו: בונדה, אלו ואדה, בטטה בונדה, תפוחי אדמה בונדה ותפוחי אדמה ואדה.
בטטה ואדה פופולרית גם בשאר הודו.
מילוי תפוחי האדמה והבלילה המשמשת לציפוי המילוי הם שני המרכיבים היחידים של בטטה ואדה.
את תפוחי האדמה מבשלים, מועכים גס ומניחים בצד.
התיבול הוא זרעי חרדל, צ'ילי, בצל ועלי קארי מטוגנים במחבת עם משחת שום-זנגביל, כורכום ומלח, ואז מבשלים אותם עם המחית.
מכינים בלילה סמיכה באמצעות קמח חומוס, מתובל במלח, כורכום ואבקת צ'ילי אדום.
לפעמים מוסיפים גם כמות קטנה של אבקת אפייה כדי שהבלילה תהיה אוורירית יותר.
להכנת הלביבות, הכדורים הקטנים מתערובת תפוחי האדמה מצופים בבלילה ומטגנים בשמן צמחי חם.
אפשר להשתמש במשחת צ'ילי אדום כדי להפוך את הוואדה לחריף.
בטטה ואדות בדרך כלל מלווים בצ'אטני ירוק או בצ'אטני יבש, כמו שנגדאנה צ'אטני (צ'אטני באבקה יבשה עשוי מאגוזי אדמה כתושים) וצ'אטני שום-קוקוס.
לעיתים קרובות, מתכוני ג'אין בטטה ואדה הם וריאציה המחליפה תפוחי האדמה בבננות לא בשלות עדיין.
בטטה ואדה מוגש בדרך כלל חם מאוד עם צ'ילי ירוק וצ'אטני מסוגים שונים.
הדרך הנפוצה ביותר לאכול את המנה הזו היא בצורת ואדה פאב.
בטי טיילור הייתה שחקנית, זמרת ורקדנית אמריקאית.
היא זכורה בעיקר בתור גילומה של סלו-פוט סו בסלון פרסת הזהב הממוקם בארץ המערב הפרוע שבדיסנילנד.
בין השנים 1956–1986 היא גילמה תפקיד זה כ-45,000 פעמים, ובזכותו היא הוכרה כאגדת דיסני בשנת 1995.
טיילור נולדה ב-7 באוקטובר 1919 בסיאטל, וושינגטון, ארצות הברית.
החלה ללמוד ריקוד בגיל שלוש, ובמהלך ילדותה והתבגרותה היא הופיעה בהפקות בימתיות מקצועיות ושרה ורקדה במועדני לילה.
בגיל 18 היא הקימה את הלהקה "Betty and Her Beaus" ("בטי והמחזרים שלה"), אשר כללה, בנוסף אליה, 16 מוזיקאים, כולם גברים, איתם הופיעה בקביעות ב-Trianon Ballrooms.
בהמשך השתתפה בתוכנית רדיו של להקת סונס אוף דה פיונרס, ואף הופיעה במספר מופעים עם זמרי הג'אז לס בראון, הנרי בוסי, רד ניקולס ופרנק סינטרה.
טיילר שיחקה גם בסרטי הקולנוע "דפוק על כל דלת", "הנקמה היא שלי" ו"איסט סייד, ווסט סייד" שיצאו לאקרנים בשנת 1949, ובסרט "הרוכב העליז" שיצא לאקרנים בשנת 1950.
ב-17 ביולי 1955 עלה המופע "Golden Horseshoe Revue" ("רווי פרסת הזהב") בסלון פרסת הזהב הממוקם בארץ המערב הפרוע שבדיסנילנד.
במופע כיכבו הדמויות פקוס ביל וסלו-פוט סו, זוג הבוקרים המאוהבים מסרט ההנפשה של אולפני ההנפשה של וולט דיסני "עת הזמיר" משנת 1948. תחילה ג'ודי מארש גילמה את סלו-פוט סו, אך בשנת 1956 הוחלט שצריך לעצב מחדש את הדמות, לכן החלו אודישנים לגילומה.
טיילור נבחנה באודישן ובסופו התקבלה לגילום הדמות למשך ארבעה שבועות.
וולט דיסני העריץ את עבודתה של טיילור, והיא נשארה בתפקיד במשך שלושים שנה, עד שנת 1986, בה החליטו להוריד את המופע.
ברוב המופעים בהם הופיעה טיילור, גילם את פקוס ביל השחקן וולי בוג.
מדי פעם המופע הוצג מחוץ לסלון.
בשנת 1968 הופק סיבוב הופעות למופע ברחבי גרינלנד וניופאונדלנד.
בשנת 1970 המופע נעשה בבית הלבן עבור נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון ומשפחתו.
טיילור הופיעה בתור הדמות כ-45,000 פעמים, כאשר המופע זכה בשיא גינס עבור מספר ההצגות הגדול ביותר.
ההופעה ה-10,000 צולמה עבור פרק הבכורה של העונה התשיעית של "עולמו המופלא של דיסני".
בנוסף להשתתפות של טיילור במופע, היא גם לקחה חלק באירועי צדקה של חברת וולט דיסני, כמו כן קולה נשמה באטרקציה "אמריקה שרה", שגם נמצאת בדיסנילנד.
בשנת 1995 הוכרה טיילור כאגדת דיסני, כאשר באותה שנה הוכר גם בוג בתואר.
בשנותיה האחרונות טיילור המשיכה לשיר, ומדי פעם הייתה עושה הופעות שירה בבית האבות בו התגוררה.
ב-4 ביוני 2011, בהיותה בת 91, נפטרה טיילור בביתה.
היא נקברה בפארק ההנצחה של וואשלי אוורגרין.
יום לפני פטירתה של טיילור, נפטר בוג ממחלת אלצהיימר.
חודשיים לאחר פיטרתם של השניים, ב-18 באוגוסט, עלה בדיסנילנד מופע לזכרם בשם "The True Legends of the Golden Horseshoe" ("האגדות האמיתיות של פרסת הזהב").
באותו אירוע נתרם על ידי ג'ורג' קלוגרידיס עבור בית הספר לאמנויות אורנג' קאונטי 10,000 דולר לכבודם של השניים.
בטי לואיז טרטל (20 במאי 1941 - 29 בספטמבר 1990) הייתה אסטרונומית ופיזיקאית אוסטרלית.
ב-1971, יחד עם עמיתה פול מרדין, היא זיהתה את מקור קרני הרנטגן Cygnus X-1 כמועמד הברור הראשון לחור שחור.
היא למדה לתואר ראשון באוניברסיטת אדלייד והמשיכה את לימודיה לדוקטורט באוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה.
היא קיבלה דוקטורט בשנת 1967 בנושא ערפיליות פלנטריות דרומיות תוך כדי עבודה עם האסטרונום השוודי בנגט וסטרלונד.
היא עברה לאוניברסיטת ויסקונסין לפני שנכנסה לתפקיד במצפה הכוכבים המלכותי של גריניץ', כמדעית ראשית.
היא הייתה האישה השנייה בתפקיד בכיר זה.
היא עבדה עם ריצ'רד וולי, האסטרונום המלכותי, ולאחר מכן עם פול מרדין, איתו נבחרה לחברה המלכותית לאסטרונומיה באותו זמן ב-1963.
במאמר "Cygnus X-1 — a Spectroscopic Binary with a Heavy Companion?" המתאר את תגליתם, אותו הגישו לכתב העת Nature, הקפידו טרטל ומרדין על כתיבה זהירה, וסיימו במילים: "...
יכול להיות שזה חור שחור." זהירות זאת השתקפה בדברי עמיתים שונים, אם כי אחרים (בעיקר צ'ארלס תומאס בולטון) הסכימו איתם.
עבודתה של טרטל בסאסקס הובילה ישירות לתפקיד במצפה הכוכבים האסטרונומי של דרום אפריקה, שם הפך וולי למנהל משנת 1972. לאחר מכן עבדה בטלסקופ האנגלו-אוסטרלי החדש באורך 3.9 מטר.
ב-1978 התחילה לעבוד באוניברסיטת ניו סאות' ויילס בפקולטה לפיזיקה; בנובמבר אותה שנה היא נישאה לטוני טרטל.
היא הייתה הכוח המניע של טלסקופ הסיור האוטומטי במצפה הכוכבים של סידינג ספרינג, יזמה קורס מתקדם לאסטרונומים, כיהנה או השתתפה בראשות ועדות רבות וקידמה את האסטרונומיה באופן פעיל באמצעות האיגוד האסטרונומי הבינלאומי והאגודה האסטרונומית של אוסטרליה.
היא מתה לאחר מחלה ממושכת בביתה בפדינגטון, סידני .
פרס בוק, המוענק מדי שנה לבוגרי תואר ראשון עבור מצוינות במחקר, הוקם בעיקר ביוזמתה של טרטל, והוא ממומן על ידי החברה האסטרונומית של אוסטרליה והאקדמיה האוסטרלית למדע.
לכבוד תרומתה לאסטרונומיה, פרס לואיז וובסטר מוענק מדי שנה מאז 2009 על ידי האגודה האסטרונומית של אוסטרליה כדי לתגמל מחקר פוסט-דוקטורט מצטיין בתחילת הקריירה של מדען.
בטי דייוויס (נולדה בשם בטי גריי מאברי; 26 ביולי 1944 – 9 בפברואר 2022) הייתה זמרת, משוררת ודוגמנית אמריקאית.
היא הייתה ידועה בטקסטים מיניים ובסגנון הלירי שלה שהיו דחויים ובלתי נסבלים בתקופתה.
היא הייתה אשתו השנייה של החצוצרן מיילס דייוויס.
הפרופיל שלה באתר AllMusic מתאר אותה כ"דיוות פאנק ראוותנית ששילבה את הריאליזם הרגשי החריף של טינה טרנר, את חוש האופנה העתידני של דייוויד בואי ואת הכישרון של מיילס דייוויס".
ב-26 ביולי 1944, בטי גריי מאברי נולדה בדורהם, צפון קרוליינה.
היא פיתחה עניין במוזיקה כבר בגיל עשר.
סבתה הפגישה אותה עם מוזיקאיי בלוז שונים, בזמן ששהתה בחווה שלה שבעיר ריידסוויל .
בגיל 12 היא כתבה את אחד השירים הראשונים שלה, "I'm Going to Bake That Cake of Love".
המשפחה עברה להומסטד, פנסילבניה , שם אביה, הנרי מאברי, עבד במפעל פלדה.
דייוויס למדה וסיימה את בית הספר התיכון.
בתום לימודי התיכון, לאחר שראתה את אביה רוקד כמו אלביס פרסלי, היא החליטה להתחיל בקריירה בעולם הבידור
כשהייתה בת 16, בטי עזבה את הומסטד לניו יורק, גרה עם דודתה ונרשמה למכון האופנה הטכנולוגי (FIT).
בניו יורק היא ספגה את התרבות והמוזיקה העממית של גריניץ' וילג' מתחילת שנות ה-60. היא קשרה את עצמה עם מבקרים של מועדון "המרתף" האופנתי בעיר, בו היא ניגנה תקליטים והתחברה למבלים.
במועדון "המרתף" התכנסו סטייליסטים צעירים, קהל רב-גזעי, אנשי אומנות, דוגמניות, סטודנטים לעיצוב, שחקנים וזמרים.
ב-FIT היא הכירה והייתה חברה של מעצב האופנה סטיבן בורוז , שגם למד במכון באותה תקופה.
במקביל היא עבדה גם כדוגמנית, ובמכירת תמונות בעגלות שבקניונים.
בניו יורק היא פגשה מוזיקאים רבים כולל את ג'ימי הנדריקס וסלי סטון.
ראשית הקריירה המוזיקלית שלה החלה כתוצאה ידידותה עם המשוררת וזמרת הנשמה לו קורטני , שהפיקה את הסינגל הראשון שלה בשם "המרתף", (קיומו של תקליט זה הוטל בספק).
בטי דייוויס חתמה על חוזה עם האמרגן מגלה הכישרונות ומפיק התקליטים דון קוסטה , שהיה האמרגן של פרנק סינטרה.
באותה תקופה, היא הקליטה סינגל שנקרא, "I'll Be There", עם רוי ארלינגטון עבור חברת התקליטים Safice Records, תחת השם המשותף "Roy and Betty".
ההופעה המקצועית הראשונה שלה, הגיעה לאחר שכתבה את "Uptown (to Harlem)" עבור להקת The Chambers Brothers ששרה שירי נשמה מסוגת פאנק פסיכדלי.
אלבומם משנת 1967 זכה להצלחה גדולה, באותה תקופה בטי מאברי התמקדה יותר בקריירת הדוגמנות שלה.
היא הצליחה כדוגמנית אבל הרגישה משועממת מהעבודה.
היא אמרה "לא אהבתי לדגמן כי לא הייתי צריכה שכל כדי לעשות את זה.
זה יחזיק מעמד רק כל עוד אני נראית טוב".
ב-1968, כשהייתה במערכת יחסים עם המוזיקאי יו מסקלה, היא הקליטה כמה שירים עבור חברת התקליטים קולומביה רקורדס, כשמסקלה כתב את העיבודים.
מערכת היחסים שלה עם מיילס דייוויס החלה זמן קצר לאחר הפרידה שלה מיו מסקלה.
היא הופיעה על עטיפת אלבומו של מיילס דייוויס, Filles de Kilimanjaro, שכלל את המחווה שלו עבורה בשם, "Mademoiselle Mabry", בו היא הציגה רוק הפסיכדלי ואת סגנונות הלבוש הראוותניים של התקופה.
באביב 1969, בטי חזרה לאולפני.52nd St של חברת התקליטים קולומביה כדי להקליט סדרה של רצועות הדגמה (Demo), כשהמפיקים הם מיילס ותיאו מסרו.
לפחות חמישה שירים הוקלטו במהלך אותם מפגשים, שלושה מהם היו מקוריים של Mabry, שניים מהם היו קאברים של להקת Cream ולהקת Creedence Clearwater Revival.
מיילס ניסה להשתמש בשירי ההדגמה האלה כדי להבטיח לבטי הפקת אלבום משלה, אבל לא קולומביה ולא אטלנטיק התעניינו והם הועברו לארכיון עד 2016. באותה שנה, הם יצאו לאור באוסף שנקרא, The Columbia Years, 1968–1969 על ידי חברת התקליטים Seattle's Light in the Attic Records.
בשנת 1971 לאחר שנישואיה עם מיילס הסתיימו, עברה בטי ללונדון כדי להמשיך בקריירת הדוגמנות שלה.
במקביל היא גם כתבה מוזיקה.
לאחר כשנה בבריטניה, בטי חזרה לארצות הברית מתוך כוונה להקליט שירים עם להקת סנטנה.
במקום זאת היא הקליטה שירים משלה שהיא כתבה ועיבדה בלעדית, עם קבוצה של מוזיקאי פאנק מהחוף המערבי, כולל לארי גרהאם, גרג ארריקו, האחיות פוינטר וחברי מגדל הכוח.
בשנת 1973 היא הפיקה את התקליט הראשון שלה שנקרא, Betty Davis.
היא הוציאה שני אלבומי אולפן נוספים בשם, They Say I'm Different (1974) וב - 1975 את הופעת הבכורה שלה Nasty Gal בחברת התקליטים Island Records.
אף אחד משלושת האלבומים לא זכה להצלחה מסחרית.
היו לה שני להיטים קטנים במצעד ה-R&B של בילבורד: "If I'm in Luck I Might Get Picked Up", שהגיע למקום ה-66 ב-1973, ו-"Shut Off the Lights", שהגיע למקום ה-97 ב-1975.
דייוויס נותרה דמות קאלט ממגנטת ופולחנית כזמרת.
בין היתר בשל המילים לשירים והסגנון המיני שלה שהיה "ללא בושה".
שניהם היו דחויים ובלתי נסבלים באותה תקופה.
היא זכתה להצלחה באירופה, אבל בארצות הברית נאסר עליה להופיע בטלוויזיה בגלל הדמות הבימתית התוקפנית שלה מבחינה מינית.
חלק מהתוכניות שלה הוחרמו, ושיריה לא הושמעו ברדיו עקב לחץ של קבוצות דתיות וה - NAACP.
הזמר קרלוס סנטנה הזכיר את בטי כשאמר, "היא בלתי ניתנת לשליטה - אי אפשר היה לאלף אותה.
מוזיקלית, פילוסופית ופיזית, היא הייתה קיצונית ומושכת".
בשנת 1976, דייוויס השלימה אלבום נוסף עבור חברת התקליטים איילנד רקורדס שנגנז ולא יצא למדפים במשך 33 שנים, עד שהוסר לחלוטין על ידי חברת התקליטים.
לאחר הפקת האלבום, היא בילתה שנה ביפן, עם נזירים "שתקנים".
אביה של בטי מת ב-1980, דבר שגרם לה לחזור לארצות הברית כדי לגור עם אמה בהומסטד, פנסילבניה.
דייוויס נאבקה בדיכאון לאחר מותו של אביה ובמחלת הנפש שלקתה לאחר מכן.
מחלה זו גרמה להפסקת הקריירה שלה.
היא נשארה בהומסטד, השלימה עם סוף הקריירה וחייתה חיים שקטים.
בשנת 2017 כשבמאי הקולנוע פיל קוקס איתר את דייוויס להפקת סרט על חייה, הוא מצא אותה גרה במרתף של בית דירות ללא אינטרנט, טלפון סלולרי או מכונית.
הוא אמר: "זו לא הייתה אישה עם עושר או מותרות.
היא חיה על בסיס הדברים החיוניים בלבד".
הרצועות מההקלטות האחרונות של דייוויס משנת 1979, הופצו לאוהדים של בטי, בשני אלבומי בוטלג מחתרתיים Crashin' From Passion (1995) ו־Hangin' Out in Hollywood (1996).
אלבום הלהיטים הגדולים שלה, Anti Love: The Best of Betty Davis, יצא גם הוא ב-1995.
בשנת 2009, חברת התקליטים הוציאה מחדש את Nasty Gal ואת אלבום האולפן הרביעי שלה שלא הוצא לאור, אך הוקלט מחדש ב-1976, בשם מחודש Is It Love or Desire?
שתי ההוצאות המחודשות הכילו הערות רחבות של חברי להקתה האחרונה (הרבי הנקוק, צ'אק רייני ואלפונס מוזון), השופכות מעט אור על המסתורין מדוע אלבומה הרביעי, שנחשב אולי לעבודתה הטובה ביותר, נגנז ולא יצא לאור במשך 33 שנים.
ב-2017, הופק סרט תיעודי עצמאי בבימויו של פיל קוקס בשם Betty: They Say I'm Different יצא לאקרנים.
סרט זה חידש את התעניינות בחייה ובקריירה המוזיקלית שלה.
בשנת 2019, דייוויס הוציאה את "A Little Bit Hot Tonight", זה היה השיר החדש הראשון שלה לאחר למעלה מ-40 שנה.
אותו ביצעה ושרה דניאלה מאג'יו, אתנומוזיקולוגית שהייתה חברה קרובה של בטי ומפיקה שותפה ב־Betty: They Say I'm Different.
ב-2023, לציון יום השנה ה-50 להופעת הבכורה של בטי דייוויס, חברת התקליטים Light in the Attic Records הוציאה מחדש שלושה מאלבומיה: ?Betty Davis, They Say I'm Different,Is It Love Or Desire, כמו גם את ההפקה הרשמית הראשונה של הרצועות של דייוויס מ-1979, Crashin' From Passion.
ב-1966, כדוגמנית בטי פגשה את מוזיקאי הג'אז מיילס דייוויס, שהיה מבוגר ממנה ב-18 שנים.
הוא התגרש מאשתו הראשונה, הרקדנית פרנסס דייוויס ובילה עם השחקנית סיסלי טייסון.
בטי החלה לבלות עם מיילס בתחילת 1968, והם נישאו בספטמבר באותה שנה.
במהלך שנות נישואיהם, היא הכירה לו את המגמות בתעשיית האופנה ובמוזיקה הפופולרית של התקופה, שהשפיעו על המוזיקה שכתב והלחין.
באוטוביוגרפיה שלו, מיילס שיבח את בטי שעזרה לו להתפתח בתחום החקירה המוזיקלית שלו.
תוך הצגת החצוצרן לגיטריסט הרוק הפסיכדלי ג'ימי הנדריקס ולממציא הפאנק סליי סטון.
האלבום של מיילס דייוויס Filles de Kilimanjaro (1968) מציג את בטי על העטיפה וכלל גם שיר שנקרא על שמה.
באוטוביוגרפיה שלו כתב מיילס, שבטי הייתה "צעירה ופרועה מדי".
הוא האשים אותה בקשר עם ג'ימי הנדריקס, קשר שהחיש את סיום נישואיהם.
בטי הכחישה את הפרשה וכתבה, "כל כך כעסתי על מיילס על הדברים שהוא כתב.
זה היה חסר כבוד לג'ימי ולי.
מיילס ואני נפרדנו בגלל המזג האלים שלו".
לאחר שהאשים אותה בניאוף, בשנת 1969 הוא הגיש תביעת גירושין.
מיילס אמר למגזין Jet כי הגירושים נגרמו באשמת "טמפרמנט".
הוא הוסיף, "אני פשוט לא מסוג החתולים להתחתן".
הנדריקס ובטי נשארו קרובים, עד מותו של הנדריקס.
ההשפעה של הנדריקס ובמיוחד של סליי סטון על מיילס דייוויס הייתה ברורה באלבום Bitches Brew (1970), שפתח את עידן הפיוז'ן ג'אז .
סופר שדייוויס רצה לקרוא לאלבום Witches Brew אך בטי שכנעה אותו לשנות את השם.
דייוויס בילתה לזמן קצר עם המוזיקאי אריק קלפטון, אבל היא סירבה לשתף איתו פעולה.
בשנת 1975, אהובה של בטי דייוויס, רוברט פאלמר, עזר לה להפיק הקלטות עם חברת התקליטים איילנד רקורדס.
זמן קצר לאחר מכן היא הוציאה את אלבומה Nasty Gal.
בטי דייוויס, מתה מסרטן בביתה בהומסטד, פנסילבניה, ב-9 בפברואר 2022, בגיל 77.
סדרת הטלוויזיה Mike Judge Presents: Tales from the Tour Bus סיימה את עונת 2018 בפרק שהמתמקד ביצירתה ופועלה של בטי דייוויס.
שנה אלבום חברת התקליטים המפיקה מקום
בקנט מיוזיק רפורט האוסטרלי הערות 1973 בטי דייוויס
(מהדורה מחודשת ב-2007) - הופק על ידי גרג ארריקו 1974 הם אומרים שאני שונה
(מהדורה מחודשת ב-2007) 46 - הפקה על ידי בטי דייוויס 1975 בחורה מופקרת
Light in the Attic(מהדורה מחודשת ב-2009) 54 96 הפקה על ידי בטי דייוויס 2009 האם זו אהבה או תשוקה?
Desire Light in the Attic - הוקלט ב-1976 ויצא ב-2009 2023 מתרסק מתשוקה
Crashin' from Passion Light in the Attic - הוקלט בשנת 1979, שוחרר לראשונה באופן לא רשמי בשנת 1995 על ידי Razor & Tie, שוחרר באופן רשמי בשנת 2023 על ידי Light in the Attic
שנה סינגל חברת התקליטים המפיקה מקום
במצעד שירי ה-R&B הערות 1963?
"The Cellar" הפקה עצמאית הופק על ידי לו קורטני 1964 "התכוננו לבטי" / "אני אקבל את התינוק שלי בחזרה"
"It's My Life" / "Live, Love, Learn" קולומביה הופק על ידי ג'רי פולר 1973 "אם יהיה לי מזל אולי יאסוף אותי" / "סטפין מילר"
Miller Shoes" Just Sunshine 66 הופק על ידי גרג ארריקו 1973 "אוי כן" / "בינתיים"
שנה אלבום חברת התקליטים המפיקה הערות 2016 שנות קולומביה 1968–1969 Light in the Attic רצועות שהוקלטו בשנים 1968–1969 ויצאו ב-2016;הופק על ידי מיילס דייוויס ותאו מאקרו
בטי נאטהול הייתה טניסאית בריטית.
היא זכתה במקום ראשון בתחרות הנשים באליפות ארצות הברית הפתוחה ובמספר תחרויות זוגות נשים וזוגות מעורבים.
בטי נאטהול נולדה בפרבר של לונדון בשנת 1911. אביה היה עובד רכבת וכמו אשתו היה חובב טניס.
הוא לימד את ביתו לשחק ובשנת 1924 בגיל 13 היא זכתה באליפות בריטניה לגילה.
בשנת 1927 בגיל 16 נאטהול הגיעה לגמר אליפות ארצות הברית בתחרות הנשים.
בשנת 1930 היא הייתה טניסאית זרה ראשונה מאז 1892 שזכתה בתחרות נשים.
בשנת 1931 היא הגיעה לגמר אליפות צרפת הפתוחה.
בשנת 1931 נאטהול ניצחה 4 תחרויות גראנד סלאם בתחרויות זוגות נשים וזוגות מעורבים בארצות הברית ובצרפת.
בתחרויות זוגות נשים באליפות ארצות הברית הפתוחה היא זכתה גם בשנים 1930 ו-1933. בתחרות זוגות מעורבים היא זכתה באליפות צרפת הפתוחה בשנת 1932 ובאליפות ארצות הברית פתוחה בשנת 1929.
בחלק מהמשחקים של זוגות מעורבים נאטהול שיחקה לצד בן זוגה פט ספנס ובשנת 1931 הם זכו באליפות צרפת הפתוחה.
נאטהול המשיכה לשחק עד לשנת 1939 אך ללא הצלחות גדולות.
בטי נאטהול נפטרה בשנת 1983 בניו יורק.
שנהיריבה בגמרתוצאהאליפות ארצות הברית הפתוחה 1927 הלן וילס1–6, 4–6אליפות ארצות הברית הפתוחה 1930 אנה הרפר6–1, 6–4 אליפות צרפת הפתוחה 1931 סילי אאוסם6–8, 1–6
בטיחות היא שם כללי לתחום של ההגנה מפני פגיעות גוף או נזק מתמשך בבני אדם.
תחום הבטיחות מלווה כיום את האדם בכל אשר ילך: בבית, בדרך, במקומות העבודה והבילוי.
לעיתים מוגדרת כך: "קיום רמת סיכונים סבירה לאור המטרה".
על אף שהבטיחות נמצאת בכל אספקט של החיים, כמעט אף פעם הבטיחות אינה מטרה בפני עצמה, אלא אלמנט שנלווה לתחומים האחרים.
הבטיחות מהווה מרכיב חיוני במגוון תחומי חיים מהמרחב הפרטי ועד המרחב הציבורי.
לכל תחום מאפיינים, אתגרים ופתרונות ייחודיים משלו.
יציאת חירום - פתח במבנה, שטח פתוח מגודר או כלי תחבורה, אשר מיועד לאפשר לאנשים השוהים בו לפנות את המקום במהירות במקרה של סכנת חיים
הגנה בפני נפילות מגובה - כמו התקנת מעקה
תחום קרוב, אך לא זהה, לבטיחות במבנים הוא בטיחות בבית.
בטיחות בתחבורה הוא שם כולל למאמצים להקטנת הסיכון לחיי אדם, בעלי חיים או רכוש, הנגרם או עלול להיגרם כתוצאה משימוש באמצעי התחבורה השונים בין אם בשוגג, ברשלנות פושעת, או כתוצאה מליקוי טכני מכל סוג ברכב או בתשתיות.
הבטיחות בתחבורה, נחלקת לשלוש תחומים עיקריים:
בטיחות וגיהות בתעסוקה מתייחסת לשימור בריאות העובדים ומניעה או מזעור של נזקים כלכליים.
תחום זה כולל: מחקר בסיסי ויישומי, חקיקה ותקינה, הרחבת ידע ופיתוח מודעות, תכנון, ייצור ושיווק של אמצעים ואביזרים, בדיקות של ציוד, סביבתיות, ייעוץ ותכנון.
בהקשר זה, אקלים בטיחות היא גישה שעל פיה הנהלת ארגון צריכה לעודד את העובדים לדווח על אירועי בטיחות, ולתגמל אותם על יזום תהליכים לשיפור הבטיחות.
טיפול בחומרים מסוכנים (רעילים, דליקים, נפיצים)
בטיחות באתרי רחצה המיועדים לפעילות במים
אתרי רחצה המיועדים לפעילות במים כוללים: חוף הים ובבריכת שחייה
סיכון - אזור או מצב לא בטוח, כאשר הסכנה אינה ניתנת לסילוק.
לדוגמה: גובה גגו של בית הוא מצב נתון, ולכן סיכון.
סיכון בטיחותי - שילוב מצב הסיכון עם ההסתברות להתרחשות אירוע, ופוטנציאל הנזק באירוע.
מפגע - ליקוי או מחדל העלול לגרום נזק, אשר ניתן לסלקו.
אמצעי בטיחות - כלל השיטות, הטכניקות, המערכות, הציוד וההתקנים המיועדים להגברת הבטיחות.
סקר מפגעים - תהליך יזום המיועד לאיתור מפגעים.
סקר סיכונים - תהליך לאיתור סיכונים.
הערכת סיכונים - חישוב של רמת הסיכון הבטיחותי.
תוכנית בטיחות - תוכנית המפרטת את אמצעי הבטיחות הנדרשים.
מערכת בטיחות - מערכת המיועדת למנוע או לצמצם את הנזק הפוטנציאלי של סיכון בטיחותי.
ציוד בטיחות - ציוד המיועד לשימוש במהלך משימה על מנת למנוע או לצמצם את הסיכונים הכרוכים בה.
התקן בטיחות - רכיב או מנגנון בתוך כלי או מערכת המיועד למנוע או לצמצם סיכון בטיחותי.
בטי נעמי גולדשטיין פרידן הייתה פמיניסטית יהודייה-אמריקאית, פעילה חברתית וסופרת.
פרידן נחשבת לאחת הפמיניסטיות המשפיעות ביותר במחצית השנייה של המאה ה-20.
פרידן נולדה בפאוריה שבמדינת אילינוי.
בצעירותה הייתה פעילה בחוגים מרקסיסטיים ויהודיים.
למדה במכללת סמית', שם ערכה את עיתון הקמפוס וסיימה את לימודיה בהצטיינות יתרה בשנת 1942.
לאחר סיום לימודיה למדה פרידן תואר שני בפסיכולוגיה באוניברסיטת ברקלי, אך סירבה לקבל מלגה ללימודי המשך, ועזבה את ברקלי לטובת עבודה עיתונאית בעיתונים שמאלניים ושל איגודי עובדים.
בשנת 1947 היא נישאה לקרל פרידמן ויחד השמיטו את ה"מ" ושינו את שם המשפחה לפרידן.
נישואים אלה נמשכו עשרים שנה, וסופם בהאשמות הדדיות באלימות פיזית.
בשנת 1952 פוטרה פרידן מה-UE News בעודה בהיריון עם ילדה השני.
במהלך העשור הבא של חייה הייתה פרידן עקרת בית.
למפגש המחזורים החמישה עשר של הקולג' שלה, ערכה פרידן סקר על בוגרות מכללת סמית', אשר התמקד בתקופת לימודיהן, החוויות שלאחר סיום לימודיהן ומידת שביעות הרצון שלהן מחייהן באותה עת.
המאמר על מחקרה זה, אשר הצביע על הפוטנציאל האבוד של חברותיה ללימודים ושל סטודנטיות בקולג' באותה עת, הוגש לעיתון נשים בשנת 1958, אך עורכי העיתון טענו שהמאמר כתוב מנקודת מבט פמיניסטית מדי ואיימו לדחות אותו מסיבה זו.
בטי פרידן סירבה להכניס שינויים במאמרה, משכה את מאמרה וניסתה להרחיבו לכדי ספר.
ספר זה, "המסתורין הנשי" (The Feminine Mystique), פורסם בשנת 1963. הוא תיאר את תפקידן של הנשים בחברות תעשייתיות בכלל ותפקידן כעקרות בית במשרה מלאה בפרט, אותו ראתה פרידן כתפקיד חונק.
הספר היה לרב-מכר פמיניסטי, עד 2002 נמכר ביותר מתשעה מיליון עותקים ברחבי העולם.
עם ספריה האחרים נמנים "השלב השני (The Second Stage)", אותו כתבה בנימה פחות רדיקלית, "זה שינה את חיי" (It Changed My Life) והאחרון "התחדשות: המעבר לגיל השלישי (The Fountain of Age)" שראה אור בעברית.
ביחד עם פולי מארי, אשת הכמורה האפרו-אמריקאית האפיסקופלית הראשונה, ועוד כמה עשרות נשים, הקימה פרידן את ארגון נשים לאומי (NOW) והייתה נשיאתו הראשונה (בין השנים 1970-1966).
הארגון פעל לשוויון הזדמנויות לנשים, הן בתחומי התעסוקה והן בתחומי הפוליטיקה.
בטים מוצ'ו (באלבנית: Betim Muço; 21 בינואר 1947 – 15 בינואר 2015) היה משורר, סופר וגאולוג אלבני.
בטים מוצ'ו נולד בטירנה וסיים את לימודיו באוניברסיטת טרינה ועבר מספר שנים כמורה לפיזיקה.
לאחר קבלת התמחות בסייסמולוגיה בטים מוצ'ו החל לעבוד במכון לסייסמולוגיה בטירנה והתקדם עד שמונה למנהל המכון.
הוא היה מנהל המכון עד לשמת 2001 כאשר עבר לארצות הברית.
מאז הוא היה מועסק במכון לסיימולוגיה בוושינגטון די.סי.
בשנים 1990/1991 הוא היה ביפן לסיום עבודת פוסט דוקטורט.
לאחר סיום העבודה הוא חזר לאלבניה ופרסם ספר ראשון של הייקו באלבנית.
הוא פרסם עד 2005 שמונה ספרי שירה, חמישה קבצים של סיפורים קצרים, שלושה רומנים וקובץ מסות.
בטים מוצ'ו תרגם יצירות רבות לאלבנית.
בטי קרטר הייתה מוזיקאית וזמרת ג'אז אמריקאית.
היא לא הייתה פופולרית בקרב הקהל הרחב, אך הייתה דמות מוכרת בקרב חובבי הג'אז.
קרטר נולדה בשם לילי מה ג'ונס (Lillie Mae Jones) בעיר פלינט שבמישיגן.
בגיל צעיר החלה קרטר בלימודי פסנתר בקונסרבטוריון של דטרויט, ובעודה נערה החלה להופיע עם צ'ארלי פארקר ומוזיקאים נוספים.
ב-1948 קרטר חברה לתזמורת של ליינול המפטון והוא היה זה שנתן לה את הכינוי Betty Be Bop.
בגיל 21 נסעה לניו יורק עם התזמורת.
במהלך שנות ה-50 פעלה במסגרת קבוצות שונות, והופיעה עם מוזיקאים כמו מקס רוואץ' ודיזי גילספי.
ב-1958 ו-1959 השתתפה עם מיילס דייוויס בסיבוב הופעות.
התקליט הראשון שלה יצא בשנת 1955 עם נגן הפסנתר ריי בריינט ונקרא "Meet Betty Carter And Ray Bryant".
בשנת 1956 יצא האלבום השני שלה עם הלהקה של גיגי גרייס.
ב-1958 הוציאה אלבום נוסף, שנקרא "I Can Help It".
ב-1960 הוציאה קרטר אלבום בשם "The Modern Sound Of Betty Carter" שבעקבות אי הצלחתו החליטה להתחיל בכיוון אחר במוזיקה, בעזרתו של ריי צ'ארלס.
ב-1961 הם הוציאו אלבום משותף שהפך פופולרי.
השיר "Baby Its Cold Outside" היה הצלחה גדולה והפך ללהיט.
ב-1963 הקליטה בטי קרטר את האלבום "Round Midnight" שהראה צד שונה שלה.
זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1964, היא הוציאה אלבום בשם "Inside Betty Carter".
למעשה, בין 1961 ל-1968 קרטר לא הקליטה שום אלבום מלבד שני האלבומים הללו ואף שהמשיכה להופיע במועדוני ניו יורק, שמה נשכח.
קרטר ילדה שני בנים (מיילס וקגל רדינג), והתרכזה במשפחה שלה על חשבון הקריירה.
ב-1969 בטי הייתה מוכנה לחזור למוזיקה והתחילה להקליט אלבום עם הקלטות חיות בשם "Finally-Betty Carter".
האלבום נחשב לאחת העבודות הטובות שלה למרות שבזמנו הוא לא עורר הרבה עניין, כך גם ההקלטה החיה השנייה שנקראה "Round Midnight".
כשבטי לא הצליחה לעורר עניין בקהל היעד והתעייפה מלהשביע רצון את חברות התקליטים שלה היא מצאה פתרון - להקים חברת תקליטים משל עצמה.
החברה שהוקמה ב-1971 נקראה Bat Car ושם עשתה בטי קרטר את ההקלטות שלה עד לשנת 1988 אז חתמה עם חברת ההקלטות החדשה שלה Verve.
בחברת הקלטות זו היא הוציאה כמה מהאלבומים הטובים שלה ( The Betty Carter Album,
ב-1979 ההקלטה "The Audience With Betty Carter" נחשבה לאחת מהקלטות הג'אז הווקליות הטובות שנעשו.
הופעותיה בפסטיבל הג'אז בשנים 1977 ו-1978 עזרו לה להגיע למקום מכובד בעולם הג'אז, לא רק מבחינה ווקלית אלא גם כמגלה כישרונות חדשים כמו John Hicks, Mark Shim ועוד.
בשנות השמונים היא הקליטה ב-Bet Car את "Whatever Happenend To Love?" בנגינה משותפת עם אגדת הג'אז Carman McRae שהוקלט חי בסדרה של פגישות בסן פרנסיסקו ב-1987.
ב-1988 חברת Verve שחיפשה אחר זמרי ג'אז שלא הוערכו כהלכה מצאה בה עניין.
החברה החתימה את בטי קרטר על חוזה ומיד התחילה להוציא מחדש את מרבית החומר החדש שלה.
באותה שנה היא פרצה בחזרה לסצנת הג'אז הפופולרית עם האלבום "Look What I Got" – האלבום עליו קיבלה את פרס גראמי היחיד שלה.
בעשור הבא בטי קרטר הקליטה מספר הקלטות שהתאפיינו בצליל יותר בוגר.
היא המשיכה לשתף צעירים במרבית האלבומים שלה חוץ מהאלבום "Feed The Fire", שנחשב על ידי רבים כעבודה הכי טובה שלה מאז Audience.
קרטר המשיכה לפתח מוזיקאים חדשים בתוכנית Jazz Ahead שנוסדה ב-1993 שהביאה מוזיקאי ג'אז לא ידועים לניו-יורק על מנת לעבוד איתם.
הופיעה בבית הלבן ב-1994 והייתה כוכב הערב בחגיגת יובל ה-50 של חברת Verve ב-קרנגי הול.
המשיכה ללמד עד למותה מסרטן בלבלב ב-26 בספטמבר 1998.
בטי (ברוכה) רוקאווי (נולדה ב-21 בפברואר 1954) היא אשת אופנה ישראלית.
רוקאווי נולדה בהודו למשפחה שומרת מצוות בת שמונה נפשות.
אביה הגיע להודו מבוכרה ושם משפחתה היה "מירזיוף".
המשפחה עלתה לישראל כשהייתה בת 3 ונקלטה בפתח תקווה.
רוקאווי למדה בבית הספר הדתי "ישורון" בפתח תקווה.
לאחר שירותה הצבאי, למדה איפור ואופנה ב-"F.I.T" שבסן דייגו.
עם שובה לישראל שמשה כמאפרת בהצגותיו של חנוך לוין בתיאטרון הקאמרי.
בשנת 1983 התמנתה לעורכת מדור איפור וטיפוח של המגזין עולם האישה, ובשנת 1985 יסדה את סוכנות הדוגמנות "אימג'".
החל משנת 1993 היא בעלת המניות היחידה של הסוכנות, שייצגה במהלך השנים את יעל אבקסיס, מילי אביטל, דודי בלסר, יעל בר זוהר, איילת זורר, שירז טל, מלי לוי, אסתי ממו, אנסטסיה מיכאלי, רנא רסלאן, נינה ברוש, שיר אלמליח, ימית סול, רונית אלקבץ ואחרים.
בין השנים 2005–2006 השתתפה רוקאווי בתוכנית המציאות של ערוץ 10 "הדוגמניות", כשופטת, לצד מיקי בוגנים וגלית גוטמן.
ב-2015 השתתפה רוקאווי בתוכנית המציאות "מאסטר שף VIP" והייתה המודחת התשיעית והאחרונה (בחצי גמר).
רוקאווי הייתה נשואה לפרופסור רוברט רוקאווי, השניים חיו ביחד 18 שנים עד שהתגרשו באמצע שנות התשעים של המאה ה-20, לאחר תקופה בה חיו בנפרד בשנת 2000 חזרו לחיות יחד, בשנת 2017 חתמו על תעודת זוגיות דרך ארגון משפחה חדשה ובתחילת שנת 2023 התחתנו שוב.
לזוג יש שני ילדים, בן ובת.
בטיחות וגיהות בתעסוקה (בראשי תיבות: בג"ת; באנגלית: Workplace Safety and Health או Occupational Safety and Health) מהווה תחום תורה ופעילות שמטרתו שימור בריאות העובדים, וכן מניעת נזקים כלכליים ומזעורם.
בטיחות וגיהות בתעסוקה הן פרי פעילות רב-תחומית של מספר שדות: מחקר (בסיסי ויישומי), חקיקה ותקינה; הרחבת ידע ופיתוח מודעות; תכנון, ייצור ושיווק של אמצעים ואביזרים; בדיקות: ציוד, סביבתיות ואישיות; ייעוץ ותכנון.
ב-1991 עבר בקנדה חוק המציין את יום ה-28 באפריל כיום האבל לאנשים שנפצעו או נהרגו במקום עבודתם.
במהלך 2001 ארגון העבודה הבינלאומי הכריז על מועד זה כיום הבינלאומי לבטיחות וגהות בעבודה.
הפעילות בכל שדה קשורה ומשפיעה על השדות האחרים, כשהקשר הוא קשר סינרגטי.
המחוקק הטיל את האחריות לשמירה על בריאות העובדים על "מחזיק במקום העבודה" ומאחר והניסיון מראה שהשיקולים המוסריים והכלכליים המצביעים על הצורך בשמירה על בריאות כלל העובדים, אינם דומיננטיים דיים, מופעלת מערכת אכיפה יחד עם אמצעי ענישה, הן במישור הפלילי והן במישור האזרחי.
מאחר שהבסיס לפעילות עצמאית במקומות העבודה לקידום הבטיחות והגיהות הוא ידע ומודעות, פועל במימון המדינה מערך שמטרתו להביא המידע אל מקומות העבודה באשר הם, בתעשייה, בבנייה, בחקלאות, בשירותים וכן לציבור הרחב.
דרכי פעילותו מגוונות ועיקר הפעילות מתבצעת במקומות העבודה.
בטיחות: שליטה בסיכונים וצמצום (הפחתה) של סיכונים באתר או בתהליך מסוים.
גיהות תעסוקתית: חיזוי, הכרה, הערכה, בקרה ומניעה של גורמי סיכון בסביבת העבודה ושל תנאי חשיפה המשפיעים על בריאות העובד.
בריאות: מצב של רווחה גופנית, נפשית וחברתית שלמה (לא רק יכולת תפקודית תקינה או היעדר מחלה).
בישראל, כהשלמה למגוון הפעילות בתחומי בטיחות וגיהות פועל באמצעות קופות החולים (שירותי בריאות כללית, מכבי שירותי בריאות, לאומית שירותי בריאות) מערך הרפואה התעסוקתית.
פעילותו של מערך זה כוללת: הכרה והערכת ההיבט הרפואי של גורמי סיכון תעסוקתיים, המלצות למניעת חשיפה של עובדים לגורמי סיכון אלה, מעקב רפואי תקופתי אחר עובדים החשופים לגורמי סיכון תעסוקתיים, אבחון מחלת מקצוע, המלצות לשיבוץ העובד בעבודה המתאימה למצבו הרפואי והמלצות לשיקום העובד בעבודה כאשר מדובר במחלה מגבילה.
כאשר המערכות כולן לא מונעות תאונות או מחלות מקצוע, המוסד לביטוח לאומי באמצעות "ענף נפגעי עבודה" נכנס לפעולה, קרי – מממן לנפגעים בתאונות העבודה ומחלות מקצוע טיפולים רפואיים ומשפה הנפגעים על פגיעות בגוף ובנפש וכן נזקים כלכליים.
מעבר לקשר עם רפואה תעסוקתית ומערך ביטוח נפגעי עבודה יש לתחום של בטיחות וגיהות בתעסוקה קשרי גומלין עם התחומים הבאים: בריאות הציבור, הנדסת בטיחות, ארגונומיה, טוקסיקולוגיה, אפידמיולוגיה, יחסי עבודה, סוציולוגיה ופסיכולוגיה.
התחומים/קבוצות הסיכון שעוסקים בהן במסגרות הבטיחות והגיהות
עשן, זיהום אוויר ותסמונת הבניין החולה
גורמי סיכון או אי-נוחות, השייכים לתחום הארגונומיה.
תחום מניעת אש במקומות עבודה נכלל לעיתים מזומנות במסגרת הפעילות של העוסקים בתחום של בטיחות וגיהות בתעסוקה.
במטרה לבטל או לפחות למזער הסיכונים הבטיחותיים והבריאותיים במקומות העבודה יש לנהל את הסיכונים, ניהול זה מתבצע בתהליך רב שלבי ושיטתי לזיהוי, להערכה ובקרה של סיכונים.
תהליך ניהול הסיכונים כולל זיהוי גורמי הסיכון שפירושו חיזוי, איתור ותיעוד גורמי סיכון ומפגעים הקיימים באתר או בתהליך קיים או כזה שמתכננים להפעילו.
מערך הבטיחות והגיהות המוסדי בישראל
במערך זה מגוון גורמים ממלכתיים, ציבוריים ומוסדיים, העיקרים שבהם:
המדור לבטיחות – המרכז החקלאי
לשכת ממוני הבטיחות בישראל - מקצוענים זה אנחנו ע.ר
ארגון הממונים על הבטיחות והבריאות התעסוקתית בישראל
רגולציה מחייבת בהתייחס לבטיחות בעבודה
תקנות הבטיחות בעבודה (נוחויות), תשכ"ה-1965
חוק שירות עבודה בשעת-חירום, תשכ"ז-1967
פקודת הבטיחות בעבודה [נוסח חדש], תש"ל-1970
תקנות הבטיחות בעבודה (עזרה ראשונה במקומות עבודה), תשמ"ח-1988
תקנות הבטיחות בעבודה (גיהות תעסוקתית ובריאות העובדים בממיסים פחמיימניים הלוגניים מסוימים), תשנ"א-1990
תקנות הבטיחות בעבודה (גיהות תעסוקתית ובריאות העוסקים בקרינה מיננת), תשנ"ג-1992
תקנות הבטיחות בעבודה (גיהות תעסוקתית ובריאות העובדים בחומרי הדברה שהם זרחנים אורגניים וקרבמטים), תשנ"ג-1992
תקנות הבטיחות בעבודה (גיהות תעסוקתית ובריאות העובדים באיזוציאנאטים), תשנ"ג-1993
תקנות הבטיחות בעבודה (גיהות תעסוקתית ובריאות העובדים בממיסים פחמיימניים ארומטיים מסוימים), תשנ"ג-1993
תקנות הבטיחות בעבודה (גיהות תעסוקתית ובריאות העובדים במתכות מסוימות), תשנ"ג-1993
תקנות הבטיחות בעבודה (התקני בטיחות במיתקן לחץ), תשנ"ו-1995
תקנות הבטיחות בעבודה (בדיקה בלחץ הידרוסטטי של מיתקן לחץ), תשנ"ו-1995
תקנות הבטיחות בעבודה (גיליון בטיחות, סיווג, אריזה, תיווי וסימון של אריזות), תשנ"ח-1998
תקנות הבטיחות בעבודה (בטיחות וגיהות תעסוקתית בעבודה עם גורמים מסוכנים במעבדות רפואיות, כימיות וביולוגיות), תשס"א-2001
תקנות הבטיחות בעבודה (גיהות תעסוקתית ובטיחות העוסקים בקרינת לייזר), תשס"ה-2005
תקנות הבטיחות בעבודה (ניטור סביבתי וניטור ביולוגי של עובדים בגורמים מזיקים), תשע"א-2011
ורגולציה מחייבת בהתייחס לעבודת קבלן בנייה כבטיחות עבודות בנייה
בטיחות לייזר היא מניעת תאונות לייזר, במיוחד אלה הכוללות פגיעות עיניים.
מכיוון שאפילו רמות נמוכות של אור לייזר עלולות לגרום לפגיעה בלתי הפיכה בעיניים, המכירה והשימוש בלייזרים נתונים תחת תקנות.
אדם החשוף לקרינת לייזר, במיוחד אם היא בלתי נראית, יכול להיות בלתי מודע לנזק שנגרם.
יש לייזרים חזקים דיים כדי שאפילו החזרה מפוזרת (דיפוסיבית) שלהם ממשטח עלולה להיות מסוכנת לעיניים.
קרינת לייזר גורמת נזקים לעיניים בעיקר עקב פגיעות טמפרטורה ברשתית.
עליית טמפרטורה פתאומית של 10 מעלות יכולה להשמיד את קולטני האור.
אם הלייזר חזק מספיק, נזק בלתי הפיך ייגרם בחלקיק שנייה, מהר יותר מהמצמוץ.
לייזרים חזקים בתחום הנראה והתת-אדום הקרוב (400-1400nm) יכולים לחדור את עדשת העין ולגרום לחימום הרשתית, קרינת לייזר באורכי גל קצרים מ-400nm או ארוכים מ-1400nm נבלעת ברובה בעדשה ובכדור העין, לכן אינה גורמת נזק לרשתית אלא לקטרקט או לכוויות.
לייזרים בתחום התת-אדום הם מסוכנים במיוחד, מכיוון שרפלקס המצמוץ הטבעי מגיב רק לאור נראה.
למשל, אנשים שנחשפים לקרינת לייזר Nd:YAG שהיא בלתי נראית באורך גל 1.064 מיקרון, עלולים שלא לחוש כאב או להבחין בנזק המידי לעיניהם.
צליל "פופ" או "קליק" עשוי להישמע מכדור העין, כציון היחיד להתחממות הרשתית מעל ל-38 מעלות צלזיוס, היוצר רתיחה מתפוצצת והיווצרות מידית של כתם עיוור.
לייזרים בתחומי תדירות גבוהים יותר (בצבעי הירוק והכחול) עלולים לגרום לעוורון כאשר הפגיעה מתרחשת בתהליך איטי יותר.
כאשר קושי בראייה מובחן רק כשעות לאחר הפגיעה, ולאחר ימים ספורים הגעה למצב עוורון מוחלט.
מידת החשיפה המקסימלית המותרת (Maximum Permissible Exposure = MPE) היא העוצמה או צפיפות האנרגיה המקסימלית (בוואטים לסמ"ר או ג'אולים לסמ"ר) של מקור אור הנחשב בטוח, כלומר שיש לו סיכוי זניח ליצירת נזק.
עצמה זו נקבעה כעשירית מהעצמה שיש לה 50% סיכוי ליצירת נזק בתנאים הגרועים ביותר.
ה-MPE נמדד על עדשת העין או על העור, על פי אורך גל נתון וזמן חשיפה.
חישוב ה-MPE לחשיפה לעיניים לוקח בחשבון את כל הדרכים בהן האור משפיע על העין.
לדוגמה, אור אולטרה-סגול עמוק יוצר נזק מצטבר, גם בעוצמות נמוכות מאוד.
אור תת-אדום באורכי גל של יותר מ-1400 ננומטר נבלע בחלקים השקופים של העין לפני הגיעו לרשתית, והמשמעות היא שה-MPE לאורכי גל אלה הוא גבוה יותר מזה של אור נראה.
בנוסף לאורך הגל וזמן החשיפה, ה-MPE לוקח בחשבון את הפיזור המרחבי של האור (מלייזר או מקור אחר).
אלומות לייזר מקבילות באור נראה או תת-אדום קרוב הן מסוכנות במיוחד בעוצמות נמוכות בגלל שהעדשה מרכזת את האור על נקודה קטנה במיוחד על הרשתית.
מקורות אור בעלי דרגת קוהרנטיות מרחבית נמוכה מאור לייזר מקביל מביאים לפיזור האור על שטח גדול יותר של הרשתית.
למקורות כאלה ה-MPE הוא גדול יותר מאשר לאור לייזר מקביל.
בחישוב ה-MPE נלקחים בחשבון תנאי המצב הגרוע ביותר, בהם העדשה מרכזת את האור על השטח הקטן ביותר של הרשתית והאישון פתוח במלואו.
למרות שה-MPE מוגדר כשטף (אנרגיה ליחידת שטח), הוא מבוסס על האנרגיה היכולה לעבור דרך האישון הפתוח במלואו (0.39 סמ"ר) לאור נראה ותת-אדום קרוב.
גופי תקינה, חוקים ותקנות ממשלתיות שונות מגדירים את סיווגי התקני הלייזר בהתאם לסכנותיהם, וכן את אמצעי הבטיחות הנדרשים ממי שעלול להיחשף ללייזרים אלה.
EN207 מגדיר אמצעי הגנה על העיניים.
EN208 מגדיר דרישות למשקפי הגנה לשימוש בזמן כיול אלומת הלייזר.
אלה מעבירים חלק מאור הלייזר, ומאפשרים למכייל לראות את מקום האלומה, ואינם מגנים באופן מושלם מפני פגיעה ישירה של אור הלייזר.
EN60825 מגדיר צפיפויות אופטיות במצבים קיצוניים.
בארצות הברית, כל ההדרכות בנושא הגנות על העיניים ובטיחות לייזר כללית, ניתנות באוסף התקנים ANSI Z136 והם:
ANSI Z136.1 - שימוש בטוח בלייזרים.
ANSI Z136.2 - שימוש בטוח בלייזרים בתקשורת סיבאופטית.
מערכות העושות שימוש בדיודות לייזר וLED.
ANSI Z136.3 - בטיחות שימוש בלייזרים במערכות רפואיות.
ANSI Z136.5 - בטיחות שימוש בלייזרים במוסדות חינוך.
ANSI Z136.6 - בטיחות שימוש בלייזרים בתנאי חוץ.
סוכנות המזון והתרופות הפדרלית בארצות הברית דורשת שכל הלייזרים מסוג 3B ו-4 הנמכרים בארצות הברית יהיו בעלי 5 אמצעי בטיחות:
השהייה בהפעלה (בדרך כלל 2-3 שניות)
לייזרים המהווים חלק מציוד אחר (למשל ממערכת DVD) פטורים מדרישה זו, אם אור הלייזר אינו יוצא מן המכשיר החוצה.
כמה לייזרים נייחים לא מכילים מפסק בטיחות או השהיית הפעלה, אך מצוידים בלחצן חירום או מתג
1. בדרך כלל לא מסוכן
2. מסכן את העין רק אם זמן החשיפה גדול מ 0.25 שניות
מסוכן לעין אך לא לעור
קיימים מספר אמצעי בטיחות בהפעלת לייזרים בעצמות הגבוהות יותר כגון דרג 4.
מערכות אינטרלוק - מפסקי ביטחון המחוברים לדלתות או מכסים שפתיחתם תפעיל תריס מגן החוסם ומפסיק את פעולת הלזירה.
מערכות הגנה אופטית - כגון משקפי מגן וילונות מגן וזכוכיות מגן - שתפקידם סינון הקרן האקראית הניתזת לכיוונים לא צפויים, לרמות בלתי מזיקות.
מפסקי אתחול - מערכות לייזר מדרג 4 חייבים להיות מופעלים על ידי מפתח הניתן לשליפה ומונע הפעלה לא מאושרת.
נורות ושילוט אזהרה - נורות אזהרה ושילוט המפרט את דרג הלייזר ומזהיר מפני הסכנה הקיימת ודרגתה, חלק מהשלטים הללו אף מוארים כאשר הלייזר בפעולה.
פירוט תקנות בטיחות בשימוש בלייזר חייבות להימצא במקום בולט לעיין מחוץ לחדר הלייזר ובתוכו.
מפעילי הלייזר חייבים לעבור הדרכת בטיחות בשימוש בלייזר טרם תחילת השימוש וריענון תקופתי תוך כדי תקופת השימוש בלייזר.
בדיקות עיניים תקופתיות הבודקות בין השאר גם את שדה הראייה חייבות להתבצע אצל הצוות החשוף לקרינת הלייזר.
בשנים האחרונות הופנתה תשומת לב גדלה והולכת לסיכונים של האביזרים הנקראים סמני לייזר או עטי לייזר.
מכירת סמנים אלה מוגבלת לדרג 3A (עד 5mW) או דרג 2 (עד 1mW), על פי התקנות המקומיות.
בארצות הברית למשל, דרג 3A הוא המקסימלי המותר, ללא אביזרי בטיחות נוספים, ובאוסטרליה ובריטניה הדרג המקסימלי הוא דרג 2. למרות זאת, בגלל חוסר אכיפה מספקת, סמנים מדרג 3A נמכרים גם במדינות שאינן מתירות אותם.
החוקרים ואן נוררן וחבריו (1998) לא מצאו דוגמה אחת בספרות הרפואית של לייזר מדרג 2 שגרם לנזק בקליפת הראייה.
במחקר של מיינסטר וחבריו (2003) הודגם מקרה אחד של ילדה בת 11 שלראייתה נגרם נזק זמני, לאחר שהחזיקה סמן של 5mW קרוב לעינה והסתכלה אל תוך הקרן למשך 10 שניות.
היא סבלה מסקוטומה (כתם עיוור) שנרפא לחלוטין לאחר 3 חודשים.
במחקר של לוטרולה והאליסיי (1999) מתואר מקרה דומה, גבר בן 34 שהסתכל אל תוך הקרן של לייזר אדום מדרג 3A בין 30 ל-60 שניות, כשהוא גורם לכתם עיוור מרכזי זמני ואובדן שדה ראייה.
ראייתו החלימה לחלוטין לאחר יומיים.
בדיקה מדוקדקת של הרשתית מצאה שינוי קל בצבע הגומה המרכזית.
לכן נראה שחשיפה קצרה של 0.25 שניות לסמני הלייזר המצויים בעצמה מתחת ל-5mW לא מהווה סכנה לבריאות העין.
מצד שני, יש סכנה לפציעה אם אדם מסתכל בכוונה לתוך הקרן של לייזר מדרג 3A לכמה שניות או יותר בטווח קרוב.
גם אם יש נזק, הראייה תחלים לחלוטין ברוב המקרים.
אי-נוחות המורגשת מעבר לכך יכולה להיות פסיכולוגית יותר מאשר פיזית.
בסמני לייזר ירוק החשיפה המותרת קצרה יותר, ובלייזרים בעלי עצמה גבוהה יותר צפוי נזק בלתי הפיך באופן מיידי.
מסקנות אלה חייבות אימות עם הבחנות תאורטיות שנוסחו לאחרונה הקושרות תרופות מסוימות עם לייזרים באורכי גל מסוימים כסיבה לרגישות מוגברת.
מעבר לשאלה של פגיעה פיזית בעין מסמן לייזר, תופעות בלתי רצויות אחרות אפשריות.
ביניהן נמצא עיוורון הבזק קצר טווח אם הקרן חודרת לעין בזמן חשכה, למשל בעת נהיגת לילה.
מכאן יכול להיגרם חוסר שליטה זמני על הרכב.
לייזרים המכוונים למטוסים הם סכנה תעופתית.
שוטר המבחין בכתם אדום על חזהו יכול להסיק שצלף מסמן אותו כמטרה, ולנקוט פעולה אלימה.
בנוסף לכך, רפלקס הרתיעה הנגרם בחלק מהמקרים למי שנחשף באופן פתאומי ללייזר מסוג זה גרם בכמה מקרים מדווחים לפציעה עצמית או לאבדן שליטה.
מסיבות אלה ודומות להן, מנהל המזון והתרופות האמריקאי המליץ שסמני לייזר לא ייחשבו לצעצועים ולא יהיו בשימוש של קטינים ללא השגחה צמודה של מבוגר.
מאז נובמבר 2004 אירעו מעל 2,800 אירועים בהם כוון אור לייזר למטוסים בארצות הברית.
הנושא הגיע לחקירה של הקונגרס.
חשיפה ללייזרים ידניים נראית בלתי מזיקה לאור קוצר זמן החשיפה, המרחקים הגדולים ורוחב האלומה המגיע לכמה מטרים.
למרות זאת חשיפה ללייזר יכולה ליצור מצבים מסוכנים כמו עיוורון הבזק.
אם מצב זה קורה בזמן קריטי לפעילות המטוס, המטוס יימצא בסכנה.
בנוסף לכך ל-18%-35% מהאוכלוסייה יש "עיטוש אופטי", תופעה גנטית הגורמת לאנשים להתעטש כשהם נחשפים להבזק אור פתאומי.
בנוסף לסכנה הידועה של פגיעת לייזר בראייה, ישנן סכנות נוספות הקשורות לשימוש בלייזר.
(הפגיעות בעיניים הן כ-70% מכלל תאונות הלייזר).
חומרים נפיצים- עלולים להתפוצץ על ידי לייזר.
חומרים דליקים- לייזר יכול לגרום לשריפה של חומרים כמו אתנול, עץ, נייר וכדומה.
למרות שהלייזר אינו קרינה מייננת, המתח הגבוה המשמש לייזרים מסוימים עלול ליצור קרינה מייננת.
בטיחות בדרכים היא מכלול הצעדים הננקטים לשם מניעת תאונות דרכים, למזעור מספר הנפגעים והפחתת חומרת הפגיעות השונות בתאונות אלו.
תחום זה נועד למנוע את הפגיעות של כלל סוגי כלי הרכב (מכוניות, אופנועים, אופניים, משאיות, אוטובוסים, מוניות) בינם לבין עצמם, ובינם לבין הולכי הרגל.
שיפור הבטיחות בדרכים נעשה באמצעות שיפור הכבישים, שיפור טכנולוגי בכלי הרכב, ופעולות חינוך והסברה שנועדו להשפיע על התנהגות משתמשי הדרך.
מכאן, ככל שהמדדים נמוכים יותר, מצב הבטיחות טוב יותר.
מדדים אלה מאפשרים השוואה של רמת הבטיחות בין מדינות, בין שנים, וכו'.
לדוגמה, בשנת 2022 מדד מספר ההרוגים בתאונות דרכים ביחס לנסועה בישראל היה 5.3 לעומת מדד נמוך מ-3.0 במדינות המובילות בעולם בבטיחות בדרכים (2.6 בנורווגיה, 2.8 בשוודיה).
גם מספר ההרוגים בתאונות דרכים, וכמוהו מספר הפצועים קשה, משמשים לעיתים קרובות להערכת מצב הבטיחות.
כך, בראשית שנות ה-2000 הציב האיחוד האירופי יעד שאפתני של בטיחות בדרכים - הפחתת מספר ההרוגים ב־50% בכל עשור (לדוגמה, מספר ההרוגים בתאונות דרכים ב-2020 צריך להיות מחצית ממספר ההרוגים בתאונות ב-2010), זאת, ללא קשר לשינויים בגודל האוכלוסייה ובמצבת כלי הרכב.
לעשור הנוכחי (2030-2020) הציב האיחוד האירופי יעד נוסף - הפחתה של 50% גם במספר הפצועים קשה.
מטרה זו מהווה אבן דרך משמעותית בהשגת "חזון אפס" - מערכת תחבורה ללא הרוגים ופצועים קשה בשנת 2050. "חזון אפס" מתמקד באחריותה של המדינה ליצירת בטיחות מערכתית על מנת למזער את ההסתברויות להתרחשות תאונות ולצמצם את מידת חומרתן.
הראשונה להגות וליישם את "חזון אפס" הייתה שוודיה, עוד בשנת 1997. היקף התמותה והפציעות בתאונות דרכים צנח באופן משמעותי בעשור הראשון להפעלת "חזון אפס", ומאז 2013 נשאר קבוע ברמה שמציבה את שוודיה כאחת המדינות המובילות בבטיחות בדרכים, לפי כל מדד של בטיחות.
ניהול הבטיחות בדרכים היא סוגיה מורכבת מולטי-דיסיפלינרית בה מעורבים בעלי עניין רבים (למשל: הממשלה, משתמשי הדרך, חברות וארגונים) והיא מושפעת מגורמים רבים (לדוגמה: כלי הרכב, תשתית הכבישים, התנהגות הנהגים ומשתמשי הדרך האחרים, תנאי הסביבה ומזג האוויר ועוד.).
לכן, מודל יעיל של ניהול בטיחות בדרכים מתמקד בגישה מערכתית: תיאום בין בעלי העניין לצורך שיפור מרכיבי מערכת התחבורה באופן שיפחית את הסיכוי לתאונה, ואם תתרחש כזו עוצמתה לא תוביל להיפגעות חמורה.
לכן, ניהול בטיחות מתמקד בהיבטים הבאים:
ערך מורחב - טכנולוגיות בטיחות ברכב
ההתפתחות הטכנולוגית הביאה לשיפור משמעותי בבטיחות כלי רכב ויצרניות הרכב מתקינות מערכות בטיחות בדגמיהם.
מקובל להבחין בין שני סוגים עיקריים של מערכות בטיחות:
מערכות אלו נועדו להפחית את עצמת וחומרת הפגיעה בנוסעי הרכב ומשתמשי דרך אחרים מחוץ לרכב במקרה של תאונה.
בין מערכות אלו ניתן למנות כריות האוויר, חגורות בטיחות, שלדות הסופגות חלק מאנרגיית הפגיעה, ריכוך הפגיעה בהולכי רגל ומשתמשי דרך אחרים ועוד.
מערכות המיועדות למנוע את התאונות שעלולות להתרחש או לכל הפחות להפחית את חומרת התאונה.
יש להבדיל בין שני סוגי מערכות - מערכות מתריעות, ומערכות מתערבות.
הסוג הראשון של המערכות מתריעות לנהג על סכנה ולנהג הישראלי עשויים להיות מוכרים בעיקר הפיתוחים הראשונים של חברת מובילאיי.
לדוגמה, התרעות על קרבת יתר לכלי-הרכב שלפניו, סטייה מנתיב הנסיעה, זיהוי הולכי רגל ורוכבי אופניים, ועוד.
הסוג השני כולל מערכות מתקדמות יותר שמתערבות כאשר הן מזהות סכנה (לדוגמה, בלימה אוטונומית, מערכת תיקון סטייה מנתיב, בקרת שיוט אדפטיבית, ועוד).
מערכות מתקדמות אלה הן חלק ממערך הנהיגה האוטונומית שיצרני הרכב מפתחים.