tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ההפקה הייתה מועמדת לשישה פרסי לורנס אוליבייה, וזכתה בפרס המחזמר החדש הטוב ביותר לשנת 1991, כשהיא גוברת על אל תוך היער, שיתוף פעולה נוסף בין סונדהיים ולפיין.
קואסט זכה בפרס השחקן הטוב ביותר במחזמר.
ההפקה עברה מאוחר יותר לתיאטרון ווינדהאם בווסט אנד של לונדון, שם נפתחה ב-23 במאי 2006 ונסגרה ב-2 בספטמבר 2006. ג'נה ראסל החליפה את קייסי שלא הייתה זמינה.
החידוש היה מועמד לשישה פרסי אוליבייה – וזכה בחמישה מתוכם, כולל הפקה מוזיקלית יוצאת מן הכלל, השחקן הטוב ביותר במחזמר והשחקנית הטובה ביותר במחזמר*.
ההפקה הלונדונית מ-2005 עברה לברודווי בשנת 2008, בהפקת Roundabout Theatre Company בתיאטרון סטודיו 54. ההפקה עלתה לזמן מוגבל, עם הצגות טרום-בכורה שהחלו ב-25 בינואר 2008, ובכורה רשמית ב-21 בפברואר.
ההצגה רצה עד ה-29 ביוני, לאחר שלוש הארכות.
דניאל אוונס וג'נה ראסל (שכיכבו בהפקת 2005–2006 בלונדון) שבו לגלם את תפקידיהם, עם סם באנטרוק כבמאי.
כוריאוגרפיה בימתית בוצעה על ידי כריסטופר גטללי, עיצוב תפאורה ותלבושות – דייוויד פארלי, עיצוב הקרנה – טימותי בירד ורשת Knifedge Creative, עיצוב תאורה – קן בילינגטון, פיקוח מוזיקלי – קרוליין האמפריס, תזמורים – ג'ייסון קאר, ועיצוב סאונד – סבסטיאן פרוסט.
צוות השחקנים כלל גם את מייקל קומפסטי (ז'ול/בוב), ג'סיקה מולאסקי (איוואן/נעמי), אד דיקסון (מר/צ'ארלס רדמונד), מרי בת' פייל (הזקנה/בלייר), אלכסנדר ג'מינאני (מלח/דניס), ודיוויד טרנר (פרנץ/לי רנדולף).
הביקורות שיבחו את הליברית, המוזיקה, העיצוב החדשני ואת צוות השחקנים כולו.
בן ברנטלי כתב ב־ניו יורק טיימס: "מתנתה הגדולה של ההפקה הזו, שהועלתה לראשונה בלונדון לפני שנתיים, היא ההתעקשות השקטה שלה על כך שהמבט — הוא האמנות שבאמצעותה אנשים מעצבים את חייהם...
מחזמר מוכר מקבל הומאניות חדשה ובהירות שגורמות לצופים לראות אותו בעיניים חדשות.
ועם זאת, סאנדיי נשאר יצירה לא מאוזנת — עם מערכה ראשונה כמעט מושלמת, סגורה היטב, מול מערכה שנייה מגומגמת ובטוחה פחות בעצמה — אך הפקה זו מצליחה יותר מכל קודמותיה להצדיק את קיומה של המערכה השנייה".
בעיתון תיארו את ההפקה כך: "בגרסה האינטימית של באנטרוק, שחקנים חיים מדברים עם הקרנות, התאורה מחשיכה ככל שהיום הופך ללילה, והאנימציה משתלבת ברקע באופן חלק.
בזכות אנימציית תלת-ממד, הציור – 'התכשיט שבכתר' של מכון האמנות של שיקגו – נבנה בהדרגה על הבמה: סקיצה מופיעה, ואז מתווספים צבעים, והכול מתגבש שלב אחר שלב."
ההפקה בברודווי הייתה מועמדת לחמישה פרסי Outer Critics Circle, לשלושה פרסי ליגת הדרמה ולשבעה פרסי דרמה דסק, כולל: המחזמר המחודש הטוב ביותר, שחקן ושחקנית מצטיינים במחזמר, ובמאי מצטיין במחזמר.
ג'נה ראסל ודניאל אוונס היו מועמדים גם לפרס טוני על הופעותיהם.
בטקס פרסי הטוני, הם ביצעו יחד את השיר "Move On".
המחזמר הועלה בגרסת קונצרט בת ארבע הופעות במסגרת גאלת 2016 של New York City Center, שהתקיימה בין 24 ל-26 באוקטובר 2016. ג'ייק ג'ילנהול כיכב בתפקיד ג'ורג' יחד עם אנלי אשפורד בתפקיד דוט/מארי.
בעקבות ההצלחה והתגובות החיוביות לקונצרט, הועלתה הפקה מחודשת ומוגבלת בברודווי בתיאטרון הדסון.
הצגות טרום-בכורה החלו ב-11 בפברואר 2017, והבכורה הרשמית נערכה ב-23 בפברואר וזכתה לשבחים רבים.
לצד ג'ילנהול ואשפורד, השתתפו גם: ברוקס אשמנסקס (מר/צ'ארלס), פיליפ בויקין (הספן/לי), קלייבורן אלדר (החייל/אלכס), ליז מקארטני (גברת/הרייט), רותי אן מיילס (פרידה/בטי), דייוויד טרנר (פרנץ/דניס), ג'ורדן גלבר (לואי/בילי), ארין דייווי (איוואן/נעמי), פני פולר (גברת קשישה/בלייר), ורוברט שון לנארד (ז'ול/בוב).
צוות ההפקה כלל את סרנה לפיין (אחייניתו של ג'יימס לפיין) כבמאית, אן יי בעיצוב התנועה הבימתית, ביולף בוריט בעיצוב התפאורה, קלינט ראמוס בעיצוב התלבושות, וקן בילינגטון בעיצוב התאורה.
ההפקה לא הוגשה למועמדות לפרסי טוני לעונת 2016–2017, בעקבות היותה הפקה מוגבלת, שנסגרה ב־23 באפריל.
הייתה תוכנית להעביר את ההפקה לווסט אנד, לתיאטרון סבוי, בשנת 2021 – בכיכובם המחודש של ג'ילנהול ואשפורד ובבימויו של לפין – אך היא נדחתה עקב מגפת הקורונה.
גם לאחר מכן נדחתה שוב, ולפי תחילת 2025 ההפקה טרם התקיימה ולא נקבע לה מועד חדש.
ההפקה המחודשת השנייה בלונדון תעלה בבכורה בתיאטרון ברביקן בקיץ 2027. בהפקה יככבו ג'ונתן ביילי ואריאנה גרנדה, בבכורה שלה על הבמה בלונדון, בבימויה של מריאן אליוט ובעיצוב של טום סקוט.
ברוב ההפקות, השחקנים מגלמים שני תפקידים שונים במערכה הראשונה ובמערכה השנייה.
פורסטאלאסדייר הארווי מערכה שנייה: דניסאלכסנדר גמינגני מערכה שנייה: דניספיליפ בויקין מערכה שנייה: לי רנדולףאחותג'ודית מורמערכה שנייה: הרייט פולינגנואלה ויליסמערכה שנייה: הרייט פולינגג'ודית מורמערכה שנייה: הרייט פולינגדונה מיגילציוג'ואן רדמןמערכה שנייה: הרייט פולינגאן ל.
הפקה מחודשת ראשונה בברודוויי (2008)
ז'ורז' סרה/ ז'ורז': סנטינו פונטנה.
הפקה מחודשת שנייה בברודוויי (2017)
ז'ורז' סרה/ ז'ורז': קלייבורן אלדר.
שנהפרסקטגוריהמועמדתוצאההערות שוליים1991פרס אוליבייההמחזמר החדש הטוב ביותרבמאי המחזמר הטוב ביותרסטיבן פימלוטעיצוב הבמה הטוב ביותרטום קיירנסעיצוב התלבושות הטוב ביותרהשחקן הטוב ביותר במחזמרפיליפ קוואסטהשחקנית הטובה ביותר במחזמרמריה פרידמן
שנהפרסקטגוריהמועמדתוצאההערות שוליים2007פרס אוליבייההפקת המחזמר הטובה ביותרהשחקנית הטובה ביותר במחזמרג'נה ראסלהשחקן הטוב ביותר במחזמרדניאל אוונסבמאי המחזמר הטוב ביותרסם בנטרוקעיצוב התאורה הטוב ביותרנטשה צ'ייברס, מייק רוברטסוןעיצוב הבמה הטוב ביותרדייוויד פארלי, טימותי בירד
"יום ראשון אחר הצהריים על גדות האי לה גראנד ז'אט" הוא ציור משנת 1884 של הצייר הצרפתי ז'ורז' סרה.
בציור נראים פריזאים בפארק על גדת נהר הסיין.
הציור מוצג במכון האמנות של שיקגו.
הציור צויר בין מאי 1884 למרץ 1885 ובין אוקטובר 1885 למאי 1886. בשלב הראשון של יצירת הציור, צייר סרה את הציור באמצעות טכניקות אימפרסיוניסטיות ובשלב השני הוא הוסיף את הנקודות, אשר היו טכניקה חדשנית באותה עת ונקראה אז .
בתמונה, שבה נראה האי לה גראנד ז'אט שבנהר הסיין, מוצגים 48 אנשים, 8 סירות, 3 כלבים, קוף, וסוס שמושך עגלה ברקע.
היצירה הוצגה לראשונה ב־1886 באולם "" וזיכה את סרה בתואר נאו־אימפרסיוניסט.
הציור התפרסם ונתן השראה לציירים פוסט-אימפרסיוניסטים רבים ובהם וינסנט ואן גוך וקלוד מונה.
יש המשווים את "נשים בגינה" של קלוד מונה לציור זה של סרה, כשתי יצירות העוסקות בבילוי בורגני בטבע, אך מציגות גישות אמנותיות מנוגדות.
מונה מצייר סצנה חופשית ותזזיתית, המדגישה את הרגע החולף דרך אור, צל ומשיחות מכחול חיות.
לעומתו, סרה יוצר קומפוזיציה נוקשה ומדויקת, בה הדמויות עומדות דוממות כמעט כפסלים, תוך שימוש בטכניקת הפונטיליזם המעניקה לציור אופי שיטתי ומחושב.
בעוד מונה שואף לתפוס את התחושה והרגע, סרה מייצר ייצוג קר ומרוחק של אותה מציאות חברתית.
המחזמר של סטיבן סונדהיים "יום ראשון בפארק עם ג'ורג'" מבוסס על הציור.
המחזמר זכה בפרס פוליצר לתיאטרון ב־1985.
הציור מופיע בסרט הקולנוע "שמתי ברז למורה" משנת 1986.
הציור מופיע באחד הקטעים שמופיעים במהלך הצגת הקרדיטים בסוף הסרט "אחי הדוב" בתור ציור קיר של הדובון קודה.
הציור היווה השראה לתמונת הנושא של סדרת הקומדיה האמריקאית "המשרד".
שרבוט גוגל של הציור נעשה ב-2 בפברואר 2021, לציון 162 שנים להולדתו של סרה.
יום קורבן עצים הוא יום שבו היו תורמים עצים ללשכת העצים שממנה לקחו עצים למזבח העולה.
במשנה מצוינים תשעה תאריכים המפוזרים על פני השנה (אבל רובם בחודש אב), שבכל אחד מהם הביאה משפחה אחרת את העצים.
במגילות מדבר יהודה מועד העצים חל סמוך לראש השנה ונמשך שישה ימים רצופים.
במגילת תענית מופיע ט"ו באב שהוא יום קורבן עצים לכל העם.
קורבן העצים מוזכר לראשונה ב: הוא מוזכר שנית בסיום הספר, ב:
התקנה הוסברה בתוספתא : .
הלכה זו מובאת בתלמוד הבבלי, כברייתא: ()
באחת ממגילות מדבר יהודה החג מופיע כחג מדאורייתא לאחר המצווה לקיום חג הסוכות ברשימת החגים שבפרשת אמור ():
יום קורבן העצים היה יום חג לאותה משפחה שהביאה את העצים: יחד עם העצים הביאו קרבנות נוספים.
במגילת המקדש יש רשימת קרבנות ציבור המוקרבים בימי קרבן העצים ואילו הרמב"ם כותב שמקריבים נדבות: חמישה עשר באב היה יום קורבן עצים כללי, ויום חג לכל עם ישראל, מעבר לחג פרטי של כל אדם שמביא קורבן.
לדעת כנה ורמן, מועד העצים של כת קומראן הוא האחרון בסדרת מועדי הביכורים וממנו ואילך אסור על פי היהדות להעלות למזבח עצים ישנים.
ימי קורבן העצים מפורטים במגילת תענית וב:
רוב המשפחות המוזכרות במשנה מופיעות ברשימת עולי בבל ב ו.
על פי מגילת מקצת מעשי התורה, מועד השמן חל ביום ראשון, בעשרים ושנים בחודש החמישי בלוח השנה במגילות קומראן, ואחריו קורבן העצים מיום שני 23 בחודש.
מכיוון שבשבת לא מקריבים, נדחה היום השישי ליום ראשון 29 בחודש.
יוסף בן מתתיהו כתב כי חג קורבן העצים חל בי"ד באב, ויש שטענו שזו טעות סופר.
יום קומיקס חינם הוא מהלך פרסום שיווקי וקידום מכירות של תעשיית הקומיקס שמקורה באמריקה הצפונית.
ביום זה, חנויות הקומיקס ברחבי העולם מכריזות על מכירה חינמית של חוברות קומיקס מוסכמות מראש כדי לעודד קוראים חדשים.
המועד נוצר לראשונה בארצות הברית בשנת 2002 ומאז התפשט ברחבי העולם למדינות באירופה, אמריקה הדרומית, אסיה ואוקיאניה.
המועד מצוין כל שנה ברחבי העולם.
יום זה התקיים במקור ביום שבת הראשון של חודש מאי, אולם בשנת 2020 הוארך יום הקומיקס בכל העולם לתאריכים 15 ביולי - 9 באוגוסט בעקבות מגפת הקורונה.
פעמים רבות נוצרים תורים ארוכים מאוד בדרך לחנויות הקומיקס, ונרשמו מקומות בעולם שבהם אנשים ישנו באוהלים מחוץ לחנויות הקומיקס כדי להגיע עם פתיחת החנות.
את המועד מארגנת חברת "Free Comic Book Day", וקבעה חוקים שלפיהם פועלות חנויות הקמיקס: לכל קונה מותר לקחת רק 2 חוברות מתוך רשימה של חוברות מסוימות.
לרוב חברות הקומיקס הגדולות כמו DC קומיקס ומארוול קומיקס מוציאות חוברות מיוחדות (ולרוב זולות יותר) שיינתנו בחינם.
ביום הקומיקס חינם אמנים רבים יוצאים כדי לחתום על ספריהם כחלק מהמהלך הפרסומי.
את יום הקומיקס בחינם הגה ג'ו פילד, קמעונאי קומיקס מקליפורניה ואחד ממייסדי פסטיבל WonderCon.
באוגוסט 2001 הציע פילד במדור הקבוע שלו ב"מגזין קומיקס ומשחקים" את יום הקומיקס בחינם, בהשראת רשת הגלידות בסקין-רובינס.
הטור זכה לתגובות ופידבקים תומכים מצד עורכי קומיקס ומוכרי קומיקס ובעיקר מצד קוראים וג'ים ולנטינו, אחד המייסדים של אימג' קומיקס, הציע לקיים יום קומיקס חינם במקביל ליציאת הסרט "ספיידרמן" משנת 2002, כדי להגביר את חגיגת הקומיקס באותו יום.
הצעתו קיבלה תמיכה גורפת מצד חנויות קומיקס רבות בארצות הברית, והאירוע הראשון נערך ב־4 במאי 2002, יום לאחר יציאת הסרט.
מאז הרעיון תפס תאוצה, והחג מתרחש כל שנה בסוף השבוע הראשון של חודש מאי, ופעמים רבות חברות הסרטים מוציאות סרטי קומיקס בתאריך זה, כדי לקדם את החגיגה.
על פי חברת Diamond Comic Distributors, שמקדמת את האירוע, ביום הקומיקס החינמי הראשון השתתפו יותר מ-2,000 חנויות קומיקס ברחבי ארצות הברית שחילקו בחינם יותר מ-2 מיליון חוברות קומיקס שהוציאו ארבע חברות קומיקס.
בשנה שלאחר מכן נמכרו חוברות של 29 חברות.
ב-2012 יום הקומיקס בחינם שבר שיאים וכמות חנויות הקומיקס שהשתתפו עלתה על מיליון (במדינות ארצות הברית, קנדה, מדינות באירופה, אסיה, אוסטרליה ואף ישראל), כאשר למעלה מ-3.5 מיליון חוברות קומיקס נמסרו.
בשנת 2015, הוזמנו ברחבי העולם 5.6 מיליון חוברות קומיקס עבור המועד.
לרוב, באווירת החגיגה, חנויות הקומיקס עושות פעולות נוספות מלבד חלוקת חוברות בחינם.
פעמים רבות החנויות מוכרות בהנחה מוצרים שונים, משיקות חוברות ופריטי אספנות, אמנים מהתחום מגיעים כדי לחתום על ספריהם בחנויות, הגרלות נושאות פרסים, תחרויות קוספליי, קריוקי ואף תערוכות אמנות.
המועד הפך במהרה לחגיגה הגדולה של תרבות הקומיקס העולמית (לצד פסטיבל קומיק-קון) ומועדוני מעריצים רבים תורמים כסף לחנויות קומיקס קטנות על מנת שיוכלו לספק את הסחורה ביום הקומיקס חינם.
שחקני קוספליי רבים מגיעים מדי שנה אל חנויות קומיקס גדולות ברחבי העולם כדי להתחפש ולבדר את האנשים שמחכים בתורי הארוכים שמחוץ לחנות.
בחלק מרשתות הקומיקס הגדולות בעולם יום הקומיקס חינם הוא חגיגה לכל דבר.
קמעונאית הקומיקס הענקית "הופ שופ" שכוללת סניפים רבים בלונדון ואונטריו, מעודדת אנשים להיכנס לסניפים השונים כדי להשתתף בהגרלה נושאת פרסים בחינם, ובחלק מהסניפים מגיעים יוצרים רבים כל כך לחתום עד כי הדוכנים חולשים על הרחוב הסמוך.
בערים מסה (אריזונה) ופורטסמות' (אנגליה), חובבי הקומיקס החליטו ליצור כנסי קומיקס גדולים שנמשכים יומיים מדי שנה (שישי-שבת).
בשנת 2020, עקב התפרצות נגיף הקורונה בארצות הברית, מועד האירוע נדחה.
בסוף השבוע של האירוע שבוטל, כנס Alt Free Comics Days נערך באופן מקוון, בעזרת שידור של ראיונות עם יוצרים שונים אונליין.
ב-15 במאי, כאשר בארצות הברית אושר לבסוף לקמעונאים לייצא משלוחים, נקבע כי יום הקומיקס חינם יתנהל מרחוק, במשלוחים, מה-15 ביולי ועד ה-9 בספטמבר.
בתחילת יוני הודיעה חברת מארוול כי תוציא שתי חוברות למכירה בחינם בחודש יולי.
גיליון אחד של האקס-מן, כדי לקדם את הסרט "X of Swords" שעלה לאקרנים בארצות הברית באותו הזמן וגיליון אחד של ספיידרמן שגם סרט העוסק בדמותו היה אמור לעלות לאקרנים ב-22 ביולי.
ב־18 ביוני 2020 הוכרז על "יום הקומיקס חינם 2020" כ"קיץ קומיקס חינם" במדינות רבות, בהן גם ישראל.
יום הקומיקס חינם משמש גם ככלי לפרסום ושיווק של סרטי קומיקס, וחברת סרטי הקומיקס הגדולה אולפני מארוול דואגת להוציא ביום האירוע סרטים שונים.
העלאת הסרטים לאקרנים ביום האירוע תורמים לאווירת חגיגת הקומיקס וגם לקידום הסרטים עצמם.
הסרטים שיצאו עד כה לאקרנים ביום הקומיקס חינם הם:
יום קומיקס חינם צוין בישראל פעם בשנה מאז 2004 במקביל ליום קומיקס חינם הבינלאומי.
עקב הצורך בשמירת שבת, בישראל האירוע התקיים בתחילה בימי שישי, יום לפני המועד הבינלאומי.
שתי חנויות משתתפות ביום זה, קומיקאזה וקומיקס וירקות.
עד שנת 2007 חולקו בחינם בישראל רק חוברות בלועזית, אך בשנת 2007 נכנסה לרשימת החוברות הנמסרות גם החוברת "החוברת המסריחה הזאת - גיליון 1.5" שנכתבה בשיתוף של אמני קומיקס ישראלים בהם אריאל ויסמן, טדי גולדנברג, חגי גילר, יונתן משורר, תום אנגלר, אביב איצקוביץ וי' רבינוביץ.
מאז נמסרות כל שנה חוברות קומיקס ישראליות נוספות.
המארגנת העיקרית של יום הקומיקס חינם היא "דיימונד קומיקס" יחד עם ועדה שכוללת מוציאים לאור, עיתונאים מהתחום, קמעונאים וההנהלה של "Free Comic Book Day".
הוועדה בוחרת יחד עם חברות הקומיקס את השיווק, הפיתוח ואילו חוברות ייבחרו בהתאם לבקשות הקוראים והאינטרס של החברות.
לפני התאריך המיועד נערך מכרז בין מוציאים לאור ומכרז נוסף בין קמעונאים המעוניינים לקנות כמה שיותר חוברות קומיקס עבור האירוע.
הגליונות הנבחרים נמכרים לחנויות השונות תוך שקלול הביקוש, התשלום והמחיר באזור; קמעונאים משתתפים מחויבים לשלם לא רק עבור החוברות החינמיות אלא גם על חוברות נוספות, שאותן יימכרו בנפרד בתשלום.
בשנת 2007 העלויות לקמעונאים נעו בין 12–24 סנט לעותק.
המינימום המותר לרכישה הוא כ-50 דולר.
המטרה העיקרית של האירוע היא לגרום לאנשים שלא היו קוראים קומיקס אלמלא היה חינם לקרוא ולגלות את השפע הרב של הענף, ובנוסף לגרום לחובבי קומיקס מז'אנר אחד להיפתח לז'אנרים נוספים.
בין 2015 ל-2018 נרשמו יותר מ-50 ז'אנרים שונים שנמכרו בחינם ביום האירוע.
הרוב הגדול של החוברות והספרים שמחולקים בחינם מיוצרים במיוחד עבור אירוע זה ולא יוצאים שוב לעולם, מה שהופך אותם במקרים רבים לפרטי אספנות.
במקרים מסוימים קמעונאים התחברו בשיתוף פעולה כדי ליצור מהדורה מיוחדת לקומיקס שנמכר בעבר בחינם כדי להפוך אותו לבלעדי לחנות שלהם.
כמעט כל החוברות שנמכרו חינם באירוע עד היום הכילו 32 עמודים והיוו מעיין "פרק מבוא" לקוראים חדשים, כך שלא צריך ידע מוקדם בשביל להבין את העלילה.
לעיתים הספרים שנמכרים הופכים לספרי הקדמה עבור עלילה חדשה שתפורסם באופן רגיל.
לפעמים חלק מהחוברות מציגות שני סיפורים שקשורים אחד לשני.
מלבד זאת נמכרו בארצות מסוימות גם ספרי עיון על אמנות, מדריכי אספנים, ביוגרפיות של יוצרים בולטים והיסטוריה של הקומיקס.
בשנת 2020 נוספו הגבלות גיל כדי להתאים את החוברות שמחולקות חינם לגיל המתאים לתוכן.
חנויות רבות מוכרות באותו היום עוד סחורה, כולל פוסטרים ובובות פעולה.
לטענת המארגנים, ב-2010 הגיע יותר ממיליון איש לחנויות הקומיקס בארצות הברית ונמסרו יותר מ-5 מיליון חוברות קומיקס.
מארק ניקס מחברת IGN אמר על האירוע שהוא "חופשת חנונים קומית נפלאה" ופ' אנדרו טיילור מעיתון "Las Vegas Review-Journal" אמר שהאירוע נראה כמו "שילוב של חג המולד, ליל כל הקדושים וברנינג מן" עבור המעריצים.
סקוט ת'יל ממגזין Wired כתב כי "תרבות חופשית משתלמת לעיתים רחוקות עבור מעריצים ומפרסמים רבים כל כך".
דיימונד קומיקס, מהחברות המארגנות של האירוע, דיווחה כי הסיקור התקשורתי שקיבל האירוע ב-2014 היה שווה ערך לפרסום של 3.2 מיליון דולר.
האירוע קיבל גם ביקורת, והיו שטענו כי מבצעים ממוקדים של חברות גדולות וקמעונאים הם לא הדרך הנכונה לחשוף אנשים למדיום, מכיוון שהאירוע עוסק בעיקר בפרסום ושיווק.
ביקורות אחרות מתמקדות בבחירה של החוברות הנבחרות והמחיר שלהן לקמעונאים.
חנויות רבות חוששות לרכוש כותרים חדשים מכיוון שלא בטוח שיוכלו למכור אותם לאורך השנה, והתוצאה היא קידום של אותם כותרים שהקוראים כבר מכירים במקום לחשוף אותם לכותרים חדשים, כפי שהמארגנים מציבים לעצמם כמטרה.
האירוע Gratis Comic Tag הושק בשנת 2010 בחנויות קומיקס שונות בגרמניה, אוסטריה ושווייץ ומהווה אלטרנטיבה אירופית ליום קומיקס חינם בו מחולקים בחינם יותר מ-35 ספרי קומיקס שונים כל פעם.
בהולנד ובחלקים מבלגיה מקיימים גרסה מקומית ליום הקומיקס חינם מאז 2012. חברת דיימונד קומיקס, מלבד היותה המקדמת העיקרית של יום הקומיקס חינם, מארגנת גם את אירוע ה-Halloween ComicFest שמתקיים כל שנה בחג המולד בארצות הברית, ובו מחולקים ספרי קומיקס בחינם שהמכנה המשותף ביניהם הוא שכולם עוסקים ב"פחד" ברוח החג.
בשבוע ספרי הילדים (CBW), שמאורגן על ידי העמותה ללא כוונת הרווח "כל ילד קורא", הועבר לחודש מאי כדי להיות מסונכרן עם יום הקומיקס חינם.
בשנת 2015, אחד הספרים שנבחרו למועד היום קומיקס חינם הוא הספר "!Raising a Reader" שנוצר במימון העמותה, ופונה להורים כדי להסביר להם שרומנים גרפיים יכולים לעודד את ילדיהם לקרוא.
בהשראת יום הקומיקס החינמי, חברות שעוסקות במשחקי תפקידים שיתפו פעולה ויצרו את יום משחקי התפקידים חינם ב־15 ביוני 2007.
יום ראשון של המתים (טוטנסונטאג), הנקרא גם Ewigkeitssonntag (יום ראשון הנצחי) או טוטנפסט, הוא חג דתי פרוטסטנטי שנחגג בצפון גרמניה והולנד, המנציח את המתים.
הוא מתקיים ביום ראשון האחרון שלפני הציפייה (כלומר, תמיד על או בין ה-20–26 בנובמבר), וזהו יום ראשון האחרון של השנה הליטורגית של הכנסייה האוונגלית הגרמנית והכנסייה הפרוטסטנטית בהולנד.
בברלין לדוגמה, הוא מחליף את יום כל הנשמות.
בשנת 1816, המלך פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה העביר לקבינט שלו צו שקבע כי כל הכנסיות הלותרניות באזורים שתחת שלטון פרוסיה, ייאלצו לקיים את היום הזה "לזכר הנפטרים".
כנסיות לותרניות אחרות בשאר גרמניה עשו כך גם כן, בסופו של דבר.
בארצות הברית, כמה כנסיות פרוטסטנטיות מציינות את היום הזה גם כן, אך בשמו האחר, "טוטנפסט".
טוטנסונטאג הוא חג מוגן בכל מדינות גרמניה.
בחוקי החג של כל המדינות הפדרליות, למעט המבורג, יש הוראות מיוחדות, המסווגות את טוטנסונטאג גם כיום זיכרון או כ"יום שקט" שמכיל ומרמז על מגבלות מיוחדות.
בהתאם למדינה, ייתכן שמוזיקה לא תושמע במקומות ציבוריים או רק בשעות מסוימות וגם ריקודים יהיו אסורים.
יום קרונין היה שחקן קולנוע, תיאטרון, טלוויזיה ותסריטאי קנדי שהקריירה שלו השתרעה על פני 67 שנים בהן הופיע ב-40 סרטים, 34 תוכניות טלוויזיה ו-30 הצגות.
קרונין החל ללמוד משפטים באוניברסיטת מקגיל במונטריאול.
הוא היה מתאגרף חובב במשקל נוצה וב-1932 השתתף באולימפיאדת לוס אנג'לס.
הוא עבר לארצות הברית ולמד באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה בניו יורק.
ב-1934 החל להופיע בהצגות בברודוויי.
ההופעה הראשונה שלו בקולנוע הייתה בסרט צל של ספק בבימויו של אלפרד היצ'קוק (1943), ובסירת הצלה (1944) גם הוא בבימויו של היצ'קוק.
הוא שיתף פעולה עם היצ'קוק בכתיבת התסריטים לסרטים "החבל" (1948) ו"מתחת לחוג הגדי" (1949).
ב-1944 שיחק בסרט הצלב השביעי והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-1964 זכה בפרס טוני על הופעתו על הבמה בהצגת המלט בתפקיד פולוניוס.
ב-1991 פרסם את החלק הראשון של האוטוביוגרפיה שלו בשם "A Terrible Liar".
הוא מת בגיל 92 מסרטן הערמונית.
ב-1986 הוענק לו פרס מרכז קנדי.
ב-1988 הוענק לו אות מסדר קנדה בדרגת קצין של כבוד.
ב-1990 הוענקה לו ולאשתו המדליה הלאומית לאמנויות.
ב-1934 נישא לנדבנית אמילי וודרוף.
היא הייתה לסבית והם חיו בדירות נפרדות במה שכונה אז בהוליווד "נישואי לבנדר", נישואי נוחות שנועדו להסתיר הומוסקסואליות של אחד מבני הזוג או של שניהם.
ב-1942 נישא לג'סיקה טנדי עמה חי עד מותה מסרטן השחלות ב-1992. הם הופיעו יחד בסרטי קולנוע וטלוויזיה.
נולדו להם בת – טנדי ובן – כריסטופר.
ב-1996 נישא לסופרת ולתסריטאית סוזן קופר.
הדוור תמיד מצלצל פעמיים (1946)
יום ראשון העקוב מדם של 1921 הוא כינויו של יום רווי אלימות ב-24 באפריל 1921, בו תקפו פשיסטים איטלקים את משתתפי תהלוכת תלבושות מסורתית בבולצנו שבנפת דרום טירול, איטליה, שרוב תושביה הם ממוצא גרמני.
נפת דרום טירול סופחה לאיטליה אחרי מלחמת העולם הראשונה, ורוב תושביה הם ממוצא גרמני.
ב-24 באפריל 1921 נערך במדינת טירול (השייכת לאוסטריה) משאל עם לגבי אנשלוס לרייך הגרמני.
הפשיסטים, שהיו באותה תקופה כוח צבאי למחצה שהיה מעורב במקרי אלימות ברחבי איטליה, ראו את הפתיחה המקרית של יריד האביב בבולצנו באותו יום כפרובוקציה הקשורה במשאל העם, והחליטו לשבש את מצעד התלבושות המסורתי שנערך במהלך היריד.
למרות האזהרות, השלטונות האיטלקיים לא נקטו באמצעי אבטחה כדי להגן על האוכלוסייה המקומית.
בבוקר 24 באפריל 1921 הגיעו לתחנת הרכבת בבולצנו כ-290 פשיסטים, והצטרפו לכ-120 תומכי התנועה הפשיסטית מקומיים.
במהלך תהלוכת התלבושות המסורתית תקפו הפשיסטים את המשתתפים והצופים באלות, אקדחים ורימוני יד.
כ-50 אזרחים נפצעו, חלקם באורח קשה.
פרנץ אינרהופר, מורה מעיירה סמוכה, נורה למוות בעת שניסה להגן על ילד.
הצבא האיטלקי התערב רק כדי ללוות את התוקפים לתחנת הרכבת, שם הם הצליחו לצאת ללא פגע.
בקשתו של ראש ממשלת איטליה ג'ובאני ג'וליטי לעצור לאלתר את העבריינים ולהעמידם לדין הביאה למעצרם של שני פשיסטים מקומיים, אך השניים שוחררו ב-1 במאי לאחר שבניטו מוסוליני איים כי יגיע עם 2,000 פשיסטים ויכפה את שחרורם בכח.
במקום בו נורה למוות אינרהופר הוצב לוח הנצחה המתעד את מאורעות אותו יום.
ב-25 באפריל 2011, 90 שנים לאחר מותו, נקראה על שמו כיכר במרכז העיר.
יום ראשון של הנשים הייתה עצרת סופרג'יסטית שהתקיימה בלונדון בתאריך 21 ביוני 1908. הפגנה זו נחשבה לגדולה ביותר בבריטניה באותה עת.
את האירוע יזם איגוד הנשים החברתי והפוליטי, מארגני האירוע היו אמלין פתיק-לורנס, גזברית האיגוד, ובעלה פרדריק.
ההפגנה נהגתה בתגובה להתנגדותו של ראש הממשלה הרברט אסקווית' לפעול לקידום זכות ההצבעה לנשים.
כאשר נשאל בנושא סירב אסקווית' להתחייב כי יפעל בנושא או לנקוב בנקודת זמן שבה יעשה זאת.
נאום של מזכיר הפנים, הרברט גלדסטון, היה בין הגורמים שהעלו את רעיון הפגנת הענק אצל הסופרג'יסטיות.
כפי שתיארה אמלין פנקהרסט באוטוביוגרפיה שלה, "הסיפור שלי", גלדסטון תמך בזכות הפגנה לנשים, אולם היה פסימי בנוגע לאפשרות להעברת צעד זה על ידי הממשלה.
הוא טען כי על מאבקן של הנשים לפעול בדומה למאבקי גברים בעבר ולקדם את מטרותיו דרך מחאה ציבורית רחבת היקף, בקנה מידה ארצי.
גלדסטון פקפק ביכולתן של הנשים לארגן מחאה בקנה מידה כזה.
הסופרג'יסטיות שאפו לקרוא תיגר על דבריו של גלדסטון ולהוכיח כי באפשרותן להקים מחאה גדולה ויעילה מזו של הגברים.
המארגנות שאפו להציג מספרים גדולים במיוחד של תומכות ותומכים בזכות ההצבעה לנשים, וכך להגביר את אהדת הציבור ואת תמיכתו במטרה זו, וכן להפעיל לחץ על הממשלה כדי לפעול בנידון.
בעת ארגון המחאה, בני הזוג לורנס שאבו השראה מהפגנה שנערכה שבוע קודם לכן, ב-13 ביוני 1908, על ידי ארגון NUWSS (The National Union of Women's Suffrage Societies), שבמסגרתה התקיימה צעדה גדולה ללונדון שמטרתה להראות את נחישותן של הסופרג'יסטיות ודבקותן במטרותיהן.
אחד המוקדים המרכזיים בפעילותן של הסופרג'יסטיות הבריטיות באיגוד הנשים החברתי והפוליטי היו אירועים באוויר הפתוח.
אירועים אלה החלו בשנת 1906 בהפגנה בהייד פארק, שבה חברות הארגון הניפו דגלים ושלטים ונשאו נאומים.
המארגנים בחרו לערוך את האירוע ביום ראשון, כדי להקל על אנשים עובדים להגיע וכך להעלות את הנוכחות בהפגנה.
כ-30,000 נשים מכל רחבי בריטניה צעדו ברחובות לונדון בשבע תהלוכות, התהלוכות יצאו ממיקומים מרכזיים שונים ברחבי העיר לונדון בהובלתן של פעילות מרכזיות בתנועה הסופרג'יסטית.
אמלין פנקהרסט ואליזבת וולסטנהולם-אלמי הובילו את התהלוכה שיצאה מדרך יוסטון, אנני קני הובילה את התהלוכה שיצאה מפדינגטון, בעוד כריסטבל פנקהרסט ואמלין פתיק-לורנס הובילו את הצעדה שיצאה מרציף ויקטוריה.
הצעדות סיימו את דרכן בהייד פארק.
משהגיעו לפארק הנשים הצועדות הניפו שלטים שבהן קראו לקדם את זכות ההצבעה לנשים.
בהייד פארק הוצבו עשרים במות ועליהן נשאו 80 נשים וגברים נאומים, שעיקרם היה נושא זכות ההצבעה לנשים.
בין הנואמים בעצרת היו אמלין פנקהרסט, קיר הארדי, הסופר ישראל זנגוויל והמחזאי ג'ורג' ברנרד שו.
ההפגנה הייתה האירוע הראשון שבו הציגו חברות איגוד הנשים החברתי והפוליטי את הצבעים הרשמיים של האיגוד- סגול, ירוק ולבן - בפומבי.
שלושת הצבעים שאומצו על ידי האיגוד נבחרו על ידי הפעילה אמלין פתיק-לורנס, שהסבירה כי הצבע הסגול מסמל את אצילותן של הסופרג'יסטיות, לבן מסמל את הטוהר בחיים האישיים והציבוריים, וירוק מסמל תקווה ואת האביב.
שלושת הצבעים באו לידי ביטוי גם בלבושן של הנשים בעצרת.
הנשים הונחו ללבוש שמלות לבנות, ועליהן להוסיף אביזרים בצבעים סגול וירוק, כגון צעיפים, תכשיטים או גרביים.
באיגוד שאפו להפוך את שלושת הצבעים למוכרים בציבור, ובאמצעות סמליות זו להעלות את המודעות לפעילות האיגוד ולמטרות הסופרג'יזם בקרב קהלים רחבים יותר.
לאחר שראש הממשלה הרברט הנרי אסקווית' לא הגיב לאירועי העצרת, ניפצו פעילות סופרג'יסטיות את חלונות רחוב דאונינג 10 במחאה, הן השתמשו באבנים עליהן כתבו כתובות מחאה שקרא לראש הממשלה לפעול למען זכויות הנשים.
יום פקודה: מלחמת יום הכיפורים – להביט לאמת בעיניים, הוא ספר שראה אור בספטמבר 2023, במלאת 50 שנה למלחמת יום הכיפורים והוא אסופת מאמרים, סקירות וטורים אישיים המופיעים לראשונה בספר זה.
הספר נכתב כמיזם של המרכז למלחמת יום הכיפורים - עמותה שהוקמה על ידי בוגרי המלחמה, ששמו לעצמם מטרה לחקור את קורותיה, להנציח את חלליה, לתת כבוד ללוחמיה ולהנחיל לדורות הבאים את סיפורה ולקחיה.
ד"ר גדעון אביטל-אפשטיין יזם את הרעיון וערך את הספר, בעידוד ועדת התיעוד והמחקר של העמותה של המרכז למלחמת יום הכיפורים, בראשות פרופסור אורי בר-יוסף, בהוצאת ידיעות ספרים.
הקדמה שנכתבה על ידי רמי סווט, יו"ר העמותה של המרכז למלחמת יום הכיפורים, שלחם בקרבות רמת הגולן במלחמה.
מבוא שנכתב על ידי ד"ר גדעון אביטל-אפשטיין, שהיה קצין המודיעין של גדוד הצנחנים 890 בחטיבה 35 ולחם בקרב החווה הסינית
אירועים מרכזיים בציר הזמן הקשורים למלחמה מ-1970 עד יוני 1974.
לב הספר מחולק לשישה חלקים.
בכל חלק 6–12 מאמרי דעה לצד טורים אישיים.
חלק ראשון: מגעים מדיניים, פוליטיקה ישראלית וממשלה במלחמה
חלק שני: דור המלחמה, זיכרון כואב ופוסט טראומה
חלק שלישי: לפני הכול, אחרי הכול ונשק יום הדין
חלק חמישי: ה"בור", החזית, האוויר והים
מפתח מושגים, קיצורים ראשי תיבות וכן הערות.
הכריכה בחזית הספר בצבעי אות מלחמת יום הכפורים ובגב הספר פירוט על תוכנו של ספר זה.
הספר בנוי ממאמרים שנכתבו על ידי כותבים מתחומי המחקר האקדמי, סופרים, במאים, רופאים, מטפלים ומטופלים.
להלן רשימת המאמרים והכותבים בציון הקשר שלהם למלחמת יום הכיפורים והעשייה שלהם בכלל, כפי שמופיע בספר בראש כל פרק:
+שםפרקמאמרפירוטגדעון אביטל-אפשטיין2עבר שאינו עוברקמ"ן גדוד 890 ב"חווה הסינית" במלחמת יום הכיפורים ולימים קמ"ן חטיבה והיחידה לאיתור נעדרים.
הוגה ועורך ספר זה.אורי אור5להאמין באנשים, להביט בעינייםאלוף, במלחמת יום הכיפורים מח"ט 679 בקרבות רמת הגולן.עמירם אזוב5חזית הדרום: קו בר-לב, משאלת לב ו"אבירי לב"ד"ר, בעבר מרצה להיסטוריה של העת העתיקה ולהיסטוריה צבאית של העת החדשה במכללת "אורנים".
חקר במחלקת היסטוריה של צה"ל את "חזית הדרום במלחמת יום הכיפורים".
מחבר: "צליחה", "משמר העמק לא תיפול - נקודת מפנה בתש"ח", "הכרעה", "בלימה", ו"מגננה".גיורא איילנד3ללמוד לקח, להפיק לקחיםאלוף, קמב"ץ גדוד 890 במלחמת יום הכיפורים.עמי איילון3בחינה מחודשת של המדיניותאלוף, מפקד שייטת 13 מפקד חיל הים, ראש השב"כ, חבר הכנסת, שר וחבר בקבינט המדיני-ביטחוני.בנימין ארבל6הארטילריה - מלכת הקרב או בת חורגת?שופט מחוזי בדימוס.
במלחמת יום הכיפורים שירת כקצין קשר בגדוד ארטילריה באוגדת שרון, צלח את התעלה ולחם באוגדת ברן.אלכס אשל6דוקטור - אני אחיה?ד"ר, רופא גדודי בגדוד 77 במלחמת יום הכיפורים.
בעל צל"ש הרמטכ"ל.דן אשר4העיראקים באים: הפתעה, לא הפתעה, הפתעהד"ר, תת-אלוף, שירת במודיעין פיקוד דרום במלחמת ההתשה ולאחריה.
במלחמת יום הכיפורים היה קמ"ן החטיבה הירושלמית.חיים באר1אנשים בודדים מול ים של מוותסופר, פרופסור לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון.ניצה בן-דב2מלחמת יום הכיפורים - מבט אישי מאודפרופסור לספרות עברית והשוואתית באוניברסיטת חיפה.איל בן-ראובן6לזכור ולהזכיראלוף, נהג טנק במלחמת יום הכיפורים.אורי בר-יוסף1מלחמה או לא מלחמה?
מורה דרך, סופר וחוקר מלחמת יום הכיפורים.
ספריו: "על בלימה", "בשם שמיים", "משק כנפי הטעות", "מעשה שלא היה", "פתאום היה מלחמה", וגם "אנחנו על השחור", על מלחמת שלום הגליל/לבנון הראשונה.שלמה גואטה5הזירה הימיתאלוף-משנה, שירת בסדיר ובמילואים במשך כ-50 שנה.
שירת במחלקת המודיעין של חיל הים משנת 1971. במלחמת יום הכיפורים הוצב בחמ"ל מודיעין חיל הים ובזירת ים סוף.שמעון גולן5הבור - מוצב הפיקוד העליוןד"ר, אלוף-משנה, כיהן עד 2020 כראש התחום לחקר הרמה האסטרטגית במחלקה להיסטוריה בצה"ל.
כתב עשרות מחקרים על קבלת החלטות במלחמות ישראל ובמערכות הגדולות, 11 מהם פורסמו כספרים לקהל הרחב.
מחבר: "מלחמה ביום הכיפורים", שעליו זכה בפרס צ'צ'יק מטעם המכון למחקרי ביטחון לאומי וקיבל פרס מפעל חיים על כלל פרסומיו מטעם מפעל מולדובן.מוטי גלוסקה1מלחמה או לא מלחמה?
(בשיתוף אורי בר-יוסף)ד"ר, אלוף-משנה, ניהל במשך כ-40 שנה משרד עורכי דין בתחום המשפט המסחרי והנדל"ן.
עבודת הדוקטורט שלו עסקה בנושא "בין אגרנט לוינוגרד, סוגיות ביישום המלצות של ועדות חקירה".3מה שכחה ועדת אגרנטערן דולב6להקדים רפואה למלחמהפרופסור, תת-אלוף, קצין רפואה של חטיבה 35 במלחמת ששת הימים.
קצין רפואה של סיירת מטכ"ל במלחמת ההתשה.
מפקד רפואה פיקודי דרום במלחמת יום הכיפורים.עמיקם דורון6מבצע הצליחהאלוף-משנה, במלחמת ששת הימים לחם כחייל חי"ר באום כתף.
במלחמת יום הכיפורים היה סגן מפקד גדוד התמסחים שצלח ראשון את תעלת סואץ.ישי דותן6חיל ההנדסהתת-אלוף, מג"ד צליחה במלחמת יום הכיפורים.רחל דקל2ממצוקה לתקווה אצל לוחמים: התערבות זוגית
(בשיתוף יעל שובל-צוקרמן)פרופסור בבית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש לואיס וגבי וייספלד, וראש (אקדמי) בית הספר הבינלאומי באוניברסיטת בר-אילן.
חוקרת בתחום ההתמודדות עם אירועים טראומטיים.
יזמה והקימה באוניברסיטת בר-אילן את הקליניקה להתערבות זוגית כשאחד מבני הזוג סובל ממצוקה פוסט טראומטית.גרשון הכהן3טלטלת יום הכיפוריםאלוף, התגייס ביולי 1973 ובמלחמת יום הכיפורים השתתף בלחימה בסיני ובמערב התעלה.יהודה וגמן5חזית הצפון: על חוט השערהאלוף-משנה.
במלחמת ששת הימים שירת בחיל השריון.
במלחמת יום הכיפורים שירת כממלא מקום מג"ד טנקים ברמת הגולן.
התמחה בתורת הלחימה, הפיקוד, השליטה והתחקיר.
חוקר את מלחמת יום הכיפורים בדגש על רמת הגולן.יחיעם ויץ1המערכת הפוליטית בשנים 1969 - 1973פרופסור בחוג ללימודי ישראל באוניברסיטת חיפה ובאוניברסיטת בר-אילן.דני ורטה2מכתב השמיניסטיםבמאי קולנוען וצלם.
לימד וחקר בשורת אוניברסיטאות ומכוני מחקר בישראל ובארצות הברית.
מחבר: "ישראל והפצצה" (אנגלית, עברית, צרפתית), "הטאבו האחרון", וכן עשרות מאמרים ואסופות מסמכים.אסא כשר1שיקולים מדיניים בדבר פעילות צבאיתפרופסור לאתיקה מקצועית ולפילוסופיה של הפרקטיקה באוניברסיטת תל אביב.
מחבר: "אתיקה ישראלית", "עוד על אתיקה ישראלית", "רוח איש" ו"ספר קטן על משמעות החיים" ו"דרך ליבוביץ" (עם נעמי כשר), וכן מאות מאמרים ועשרות קודים אתיים, בהם הקוד האתי של צה"ל והקוד האתי של משרד הביטחון.רון כתרי4שלוש שאלות, שלוש אלומות אורתת-אלוף, שימש כקמ"ן חטיבה, אוגדה, גיס ופיקוד.
ראש מחלקת תורה והדרכה בחיל המודיעין ומפקד בית הספר למודיעין.אריה מזרחי6הרומן שלי עם מלכת הקרבתת-אלוף, התגייס לחיל התותחנים ב-1960 וסיים את שירותו כקצין תותחנים ראשי.בני מיכלסון6השריון והחי"ר - "רכב ישראל ופרשיו"ד"ר, אלוף-משנה, מומחה בהיסטוריה צבאית.
במלחמת יום הכיפורים שימש כמ"פ טנקים ברמת הגולן.
מילא מגוון תפקידים בצה"ל, וסיים את שירותו כראש מחלקת היסטוריה של צה"ל.פסח מלובני4המלחמה בעיני האויבאלוף-משנה, שירת ביחידה 8200 בחטיבת המחקר באמ"ן ובאגף המחקר והמודיעין ב"מוסד".
היסטוריון וחוקר היסטוריה צבאית של צבאות ערב, והמעורבות הסובייטית והאיראנית.
פרסם ספרים ומאמרים בנושאים הקשורים למלחמות ישראל ומלחמות אחרות באזור.
בהם: "מלחמות בבל החדשה - עלייתו ונפילתו של הצבא העיראקי", "מצפון תפתח הרעה: צבא סוריה - עלילותיו ומלחמותיו - מבט מדמשק", "דגל אדום מעל המזרח התיכון", "'מלחמת השחרור' של אוקטובר 1973 בחזית הסורית".יוני נוקד6חיילים, חללים, פצועים ונעדריםד"ר, החל דרכו בצבא כלוחם חרמ"ש בתקופת מלחמת ההתשה.
במלחמת יום הכיפורים היה שליש גדוד 409.
מחבר: "לגעת בעצב החי", ו"איך בארץ ישראל אדמה נגאלת".מנחם סטודנט2פוסט-טראומה - על מה לא מדברים?ד"ר, יליד תש"ח, ממושב גת רימון, לוחם בסיירת שקד, בוגר ארבע מלחמות ופסיכולוג קליני.
למד ולימד באוניברסיטת תל אביב.
מגלם מודל ייחודי של לוחם-מטפל, המשלב ידע אישי עם ניסיון מקצועי רב-שנים בטיפול בפוסט-טראומה.
התמחותו בעבודה עם חיילים שלקו בהלם קרב הובילה לכתיבת ספרו "טיפול בצל מלחמה"דודו צור4כשל מערכתי, לא סתם תקלה (בשיתוף שלמה קשי)תת-אלוף, התגייס לצנחנים ב-1970. שירת 31 שנים בצה"ל, מרביתן בתפקידי מודיעין שדה ומחקר.חגי צורף1ממשלת גולדה מאיר במלחמת יום הכיפוריםד"ר, בוגר החוג ללימודי ארץ ישראל באוניברסיטת חיפה).
ראש תחום תיעוד והנצחה בארכיון המדינה.
מחבר: "יבוא יום ויפתחו את הארכיונים - ממשלת גולדה מאיר ומלחמת יום הכיפורים" (בשיתוף מאיר בוימפלד).יגאל קיפניס1המפנה, המתווה והכאוסד"ר, חוקר את ההיסטוריה המדינית והגאוגרפיה היישובית של ישראל.
שירת 31 שנים כטייס בחיל האוויר, מהן 26 שנים כטייס פעיל במילואים.
מחבר: "ההר שהיה כמפלצת, הגולן בין סוריה וישראל", "1973 הדרך למלחמה", ו"1982 - לבנון, הדרך למלחמה".
המפנה, המתווה והכאוס.שלמה קשי4כשל מערכתי, לא סתם תקלה (בשיתוף דודו צור)אלוף-משנה, טנקיסט במלחמת יום הכיפורים.
שירת 33 שנים באמ"ן ו-12 שנים במשרד ראש הממשלה.
תפקידו האחרון באמ"ן - "איפכא מסתברא", אותו מילא בהמשך גם במשרד ראש הממשלה.דניאל רוזן6חיל הקשר והאלקטרוניקה במלחמהאלוף-משנה, שירת בחיל הקשר והתקשוב במגוון תפקידי פיקוד ומטה.
25 שנה בשירות חובה וקבע ו-30 שנה בשירות מילואים.גיורא רום5יוזמה, תחבולה, עוז רוח וחתירה לניצחוןאלוף, שירת בצה"ל מ-1962 ועד 1995.
הטייס הראשון בחיל האוויר שהפיל חמישה מטוסי אויב ("אייס") במלחמת ההתשה.
היה שבוי ופצוע במצרים, אך חזר לשרת בחיל האוויר.
מפקד טייסת במלחמת יום הכיפורים.אורי שגיא5"הכל השתנה פה"אלוף, מפקד פלוגה בגולני במלחמת ששת הימים.יעל שובל-צוקרמן2ממצוקה לתקווה אצל לוחמים: התערבות זוגית
(בשיתוף רחל דקל)ד"ר, מרצה בבית הספר לעבודה סוציאלית ע"ש לואיס וגבי וייספלד, באוניברסיטת בר-אילן.
שירתה כקב"נית במשך 17 שנה.
במילואים מטפלת בחיילים הסובלים מתסמונת פוסט-טראומטית.עמירה שחר6חיל החימוש במלחמההיסטוריונית ומזרחנית.
לשעבר עובדת משרד ראש הממשלה.
מחברת: "ממר"ם - בחזית המחשוב", "יצחק רבין - מבחר תעודות מפרקי חייו", "חיל החימוש כמכפיל כוח", "שומרי החותם, תולדות המערך לביטחון השדה וביטחון המידע", "מל"ן - אנשים וטכנולוגיית המידע במשרד הביטחון", ו"כסופה מרכבותיו, תולדות טנק המרכבה".דב תמרי3הכנות למלחמהד"ר, תת-אלוף, מפקד חטיבת טנקים 401 ומפקד אוגדה 162.
מפקד סיירת מטכ"ל, קצין מודיעין ראשי, מפקד המכללה לפיקוד ולמטה וראש המכון לחקר תורת המערכה של צה"ל.
מודיעין, מבצעים, מדינאות", ו"האומה החמושה".
בעל עיטור העוז ושני ציונים לשבח מאת הרמטכ"ל.
'יום פתוח', הוא משחק וידאו לשחקן יחיד קומי בפיתוח ישראלי.
המשחק פותח על ידי היוטיובר רפאל בן ארי, ועלילת המשחק מתרחשת במוסד האקדמי הפיקטיבי "מכון בוזגלו להנדסה" כשעל פי התיאור הוא "המוסד האקדמי הכי מטורלל בישראל".
המשחק משלב בין מספר סגנונות לרבות: הרפתקה, תפקידים ומשחקי קרבות לפי תור.
יום פתוח שואב השראה מהתרבות הישראלית שהוא מאפשר לשחקנים להילחם במפלצות ויצורים מאיימים בעזרת כיסא קרקע-אוויר, סחוג ועוד אמצעים מטורללים אחרים.
המשחק כולל דיבוב מלא בעברית.
והוא יצא ב-22 ביוני 2022. המשחק מהווה פרודיה למוסדות אקדמיים בישראל.
באוקטובר 2023 מפתח המשחק הודיע כי כל ההכנסות מהמשחק ייתרמו למען נפגעי מלחמת חרבות ברזל.
העלילה עוקבת אחרי טנא שפיצר, בחור לא יוצלח שנדחה מכל מוסד לימודים אקדמי שאליו הוא ניסה להתקבל, מלבד המוסד "מכון בוזגלו להנדסה" והוא הולך להתרשם מהמוסד במסגרת יום פתוח.
במקביל במוסד נרקמות מזימות על ידי פיני זינגר השלישי, סטונדט ששונא את השם המוזר שיצא למוסד הלימודים, הוא חוטף את המנהל פרדי בוזגלו והגזברית צרוריה וגונב את זהותם.
מטרתו היא להראות את כישלון ניהול המוסד כאשר יגיע נציג מטעם המל"ג לביקורת ביום הפתוח, וכך לסגור את המוסד אחת ולתמיד.
לתוך התרחשות זו נוחת גיבור המשחק.
לאט לאט טנא חושף את המזימה והעומדים מאחוריה, וגם חושף ניסויים מטרידים מהעבר, ובלי רצונו הוא ניגש למשימה להצלת המוסד, על מנת שיוכל ללמוד שם.
במשחק אפשר לטייל בחופשיות ברחבי האוניברסיטה, לחקור ולפגוש תלמידים אחרים ולשוחח איתם.
בין לבין ניתן להיתקל ביצורים מוזרים שמשוטטים ברחבי המוסד ולהילחם בהם.
המלחמות ייעשו בתורות כאשר לטנא או לאחד משותפיו יש מספר מתקפות וחפצים להגברת כח או מד החיים.
ניתן גם להשתתף בפעילויות חוץ כמו אליפות זריקת כיסאות.
המשחק מלא בהקשרים קומיים לתרבות הישראלית על כל גווניה ומגיש אותה בצורה הומוריסטית וקלילה.
המשחק משלב בתוכו מיני גיים שונים כמו טקסי רצח.
וכן אפשרות לאסוף שירים מיוחדים שטנא מקליט בקולו, לאחר שהשחקן חושף אותם הוא יכול למצוא אותם בתפריט הראשי.
למשחק יש גם הישגים (achievement) שניתן לקבל על ידי מילוי משימות, חלקם מופיעים רק יום אחד בשנה כמו ב-1 באפריל, או בחג חנוכה.
ערך מוסף שיש למשחק הוא האפשרות להוסיף מודים, ניתן לעצב את השחקן, או את סביבותיו ואף לשנות טקסטים עם מערכת קלה שמובנת בתוך המשחק.
פיתוח המשחק התחיל משנת 2016, זמן הפיתוח היה ארוך מהרגיל בגלל שהמפתח הפעיל במקביל את ערוץ היוטיוב "אולדסקול", ערוץ שעוסק בעיקר ברטרו גיימינג, והפך להיות אחד מהפופולריים ביותר בתחום זה בישראל.
בשנת 2019 פיתוח המשחק הואץ והוא הוכרז לראשונה בפומבי, ואף הוכרז כאחד המשחקים המצופים.
בשנת 2021 נחשף הטריילר הראשון של המשחק, ובשנת 2022 שוחרר הטריילר השני עם חשיפת תאריך ההשקה.
לדברי המפתח: "המשחק הוא לא רק בעברית, הוא משחק לישראלים" גם מבקרים רבים ציינו שהמשחק נועד בעיקר לישראלים כי הוא מושפע מהתרבות המקומית.
זו גם אחת הסיבות שהמשחק לא יצא בשפות נוספות.
רוב דיבוב הדמויות נעשו על ידי רפאל בן ארי, אך ישנם מספר אנשים שדובבו על ידי יוטיוברים ואנשים מתעשיית הגיימינג כמו נמרוד אלדאה, שמדובב דמות משנית.
המפתח לא אישר קיומו של משחק המשך אך גם לא פסל זאת.
המשחק קיבל משוב חיובי מאד בקרב חובבי משחקי המחשב בישראל, והוא זכה לביקורת חיוביות רבות, באתר סטים המשחק קיבל ציון של 100 משלל המבקרים.
יום קובי בראיינט , נקרא גם יום הממבה (Mamba Day), הוא מועד המצוין ב-24 באוגוסט באופן רשמי בלוס אנג'לס ובמחוז אורנג', ומנציח את חייו של שחקן הכדורסל קובי בראיינט.
התאריך נבחר בשל מספרי החולצה שלבש בראיינט במהלך הקריירה שלו בליגת ה-NBA – 8 ו-24, וכמו כן בשל העובדה שיום לפני כן, 23 באוגוסט, הוא יום הולדתו של בראיינט.
ב-27 ביולי 2021, חברת הקונגרס מקליפורניה מישל סטיל, הציגה הצעה להכיר ביום זה כיום המצוין באופן לאומי בכל ארצות הברית.
ב-2016, לאחר פרישתו של בראיינט מכדורסל, הכריזה עיריית לוס אנג'לס על 24 באוגוסט כ"יום קובי בראיינט", מתוך הכרה בפעילות הפילנתרופית של בראיינט במסגרת "קרן קובי וונסה בראיינט", ש"מוקדשת לשיפור חייהם של בני נוער ומשפחות נזקקות ועידוד צעירים לפעילות באמצעות ספורט".
ב-26 בינואר 2020 נהרגו קובי בראיינט ובתו ג'יאנה, יחד עם שבעה נוסעים נוספים, בהתרסקות מסוק בקלבסס, קליפורניה.
לאחר שבעה חודשים, ב-12 באוגוסט 2020, החליטה פה אחד מועצת מחוז אורנג', להכריז על 24 באוגוסט כ"יום קובי בראיינט".
את ההצעה יזמה יושבת הראש של המועצה, מישל סטיל.
ביום קובי בראיינט הראשון, 24 באוגוסט 2020, נשיא מועצת העיר לוס אנג'לס, הרב וסון, הודיע בטוויטר שלו שקטע מרחוב פיגרואה ייקרא "שדרות קובי בראיינט".
בנוסף, במהלך משחק 4 בסיבוב הראשון של פלייאוף ה-NBA 2020, שחקני לוס אנג'לס לייקרס לבשו חולצת "בלאק ממבה" (כינויו של בראיינט) עם המספרים "8" ו-"24" לזכרו, כאשר דמיאן לילארד מקבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס היריבה נועל נעליים הכוללות מספרים אלו מאחור.
בתגובה לניצחון הלייקרס במשחק, כתב לברון ג'יימס ש"[בראיינט] נמצא כאן בבניין" וש"הכוכבים התיישרו".
יום ראשון הארור הוא סרט דרמה בריטי משנת 1971 בבימויו של ג'ון שלזינגר, על פי תסריט מאת פנלופה גיליאט.
בסרט מככבים פיטר פינץ', גלנדה ג'קסון, פגי אשקרופט ומורי הד.
הסרט מתאר משולש אהבה מורכב בין אמן צעיר לשני מאהביו: רופא יהודי וביסקסואל ופקידה גרושה.
הסרט נחשב לפורץ דרך ביחסו לקהילה הגאה.
למרות שנחל כישלון קופתי באזורים רבים של ארצות הברית, הסרט זכה לשבחי הביקורת עם יציאתו לאקרנים, עם שבחים גדולים שזכו לבימוי של שלזינגר, להופעות של צוות השחקנים (במיוחד של פינץ' וג'קסון), והתסריט שלו.
הסרט זכה לשבחים משמעותיים על התיאור החיובי שלו של הומוסקסואליות בניגוד לסרטו הקודם של שלזינגר קאובוי של חצות (1969), שהציג גברים הומוסקסואלים כיצורים מנוכרים ומתועבים.
בטקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-25, הסרט קיבל שמונה מועמדויות, וזכה בחמישה פרסים מובילים, כולל לסרט הטוב ביותר.
הוא היה מועמד לארבעה פרסים בטקס פרסי האוסקר ה-44 : הבמאי הטוב ביותר, השחקן הטוב ביותר (עבור פינץ'), השחקנית הטובה ביותר (לג'קסון), והתסריט המקורי הטוב ביותר.
הסרט מגולל את סיפורם של ד"ר דניאל הירש, רופא יהודי הומוסקסואל, ואלכס גרוויל, פקידה גרושה, המנהלים במקביל רומן עם בוב אלקין, אמן צעיר וכריזמטי.
שני המאהבים מודעים למצב אך בוחרים להמשיך בקשר, בעוד בוב נע בין שניהם.
הסרט מתמקד במורכבות הרגשית של הדמויות ובחיפוש אחר אהבה ומשמעות בחייהן.
פיטר פינץ' – ד"ר דניאל הירש, רופא יהודי ביסקסואל
גלנדה ג'קסון – אלכס גרוויל, פקידה גרושה.
מורי הד – בוב אלקין, אמן צעיר.
פגי אשקרופט – גברת גרוויל, אמה של אלכס.
באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל ציון של 88% על סמך 24 ביקורות, עם קונצנזוס שהסרט הוא "דיוקן אינטימי ומורכב של מערכות יחסים מודרניות", באתר Metacritic הסרט קיבל ציון של 71 מתוך 100, מבוסס על 10 ביקורות, המעיד על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
יום ראשון הוא ציור שמן על בד מאת הצייר הצרפתי פול סיניאק, שנוצר בין השנים 1888–1890. היצירה נחשבת לאחת מיצירותיו המוקדמות של סיניאק המשתייכות לזרם הנאו-אימפרסיוניסטי.
הציור מתאר רגע של שגרה בורגנית בבית מגורים – גבר ואישה נראים בפעילות יומיומית: האישה עומדת ומתבוננת מבעד לחלון, בעוד הגבר עומד לצד האח ומסדר את האש.
קומפוזיציה זו מבקשת להעביר את אווירת הרוגע והפנאי של יום ראשון, יום המנוחה השבועי.
היצירה משקפת את עקרונות הציור הנאו-אימפרסיוניסטי, ובמיוחד את השפעתו של ז'ורז' סרה, עמיתו של סיניאק.
סיניאק השתמש בטכניקות של נקודתיות (פוינטיליזם) ובצבעוניות עשירה על מנת להעצים את האור והאווירה.
למרות התיאור הביתי והשקט, יש הרואים ביצירה ביקורת חברתית חבויה.
סיניאק, שהזדהה עם רעיונות אנרכיסטיים, מציג את המעמד הבורגני כנהנה מנוחות והפוגה, בעוד מעמדות נמוכים יותר ממשיכים לעמול.
באותה תקופה התעניין סיניאק בפוליטיקה רדיקלית, והשקפת עולמו מצאה ביטוי עקיף גם ביצירתו האמנותית.
הציור הוצג ב"סלון העצמאיים" (Salon des Indépendants) לצד יצירות נוספות של סיניאק, ביניהן הציור הידוע "Sulfur" (גופרית).
הצגת היצירה במסגרת זו מחזקת את הזיקה שבין האמנות של סיניאק לבין עקרונות של חירות יצירתית והתנגדות לממסד האקדמי המסורתי.
יום ערפה הוא היום התשיעי של חודש ד'ו אל-חיג'ה, והוא נחשב לאחד הימים החשובים ביותר עבור מוסלמים.
ביום זה, עולי רגל עומדים על הר ערפאת שבערב הסעודית, דבר הנחשב לאחד מעמודי התווך של החג'.
יום ערפה חל יום לפני עיד אל-אדחא (חג הקורבן).
הר ערפה ממוקם ממזרח למכה, על הכביש המחבר אותה לטאיף, כ-22 ק"מ משם, 10 ק"מ ממינא ו-6 ק"מ ממוזדליפה.
על פי האמונה המוסלמית, על הר ערפאת נשא מוחמד את הדרשה האחרונה לפני מותו.
עמידה בהר ערפאת היא עמוד התווך החשוב ביותר של החג', כפי שאמר מוחמד: "חג' הוא ערפאת, לכן מי שבא לפני תפילת השחר בליל ג'ומוע, החג' שלו שלם".
ישנם כמה חדית'ים נבואיים המדברים על מעלתו של יום זה, כולל: מה שסיפר אבו הורירה בסמכותו של מוחמד, שאמר: "אלוהים מתפאר באנשי ערפאת בפני אנשי השמיים, אומר להם: ראו את עבדיי אשר באו אליי, פרועים ומכוסים באבק".
ומה שסיפרה עאישה: "אין יום שבו אלוהים משחרר יותר עבדים מהאש מאשר ביום ערפאת.
הוא מתקרב, מגלה את עצמו, ואז מתפאר בהם בפני המלאכים, אומר: מה אלה רוצים?
העידו, הו מלאכיי, שסלחתי להם".
עם הזריחה של היום התשיעי של ד'ו אל-חיג'ה, עוזב עולה הרגל את מינה בדרכו להר ערפאת כדי לעמוד שם.
עמידה בהר ערפאת נחשבת בכל אופן של הימצאות העולה לרגל בכל חלק של ערפאת, בין אם בעמידה, ברכיבה או בשכיבה.
עם זאת, אם העולה לרגל אינו עומד ביום זה בתוך הגבולות שצוינו להר ערפאת, החג' שלו אינו תקף.
זמן העמידה בהר ערפאת הוא מהשקיעה בליל יום ערפה ועד עלות השחר של היום שלמחרת, שהוא היום הראשון של עיד אל-אדחא (חג הקורבן).
עולה הרגל מתפלל את תפילות הצהרים והערב בהר ערפאת, ומשלב אותן עם קריאה אחת לתפילה ושתי איקמות.
עולי הרגל מרבים להתפלל ביום ערפה, כפי שאמר מוחמד: "התחינה הטובה ביותר היא התחינה ביום ערפאת, והדבר הטוב ביותר שאני והנביאים שלפניי אמרנו הוא: 'אין אלוהים אלא אלוהים לבדו, ללא שותף.
לו הממלכה ולו השבח, והוא מעל כל הדברים.
העולים לרגל נשארים בהר ערפאת עד השקיעה.
עם שקיעת השמש, עולי הרגל יוצאים מהר ערפאת למוזדליפה כדי ללון שם.
שם, העולה לרגל מתפלל את תפילות השקיעה והערב, והוא מעכב את תפילת השקיעה עד תחילת זמן תפילת הערב.
לאחר מכן עולה הרגל מבלה את הלילה במוזדליפה עד תפילת השחר.
בהמשך הוא פונה למינה כדי לזרוק חלוקי נחל שאסף על ג'אמארת אל-עקבה הגדולה .
יום קיץ הוא ציור שמן על בד מאת הציירת הצרפתייה ברת מוריזו, שצויר סביב שנת 1879. היצירה מתארת סצנת פנאי של שתי נשים בסירה על פני אגם ביער בולון שבמערב פריז, והיא נמנית עם העבודות המזוהות ביותר עם ציור הפנאי האימפרסיוניסטי.
הציור הוצג ככל הנראה בשנת 1880 בתערוכה האימפרסיוניסטית החמישית תחת השם "האגם ביער בולון", לצד ציור נוסף של מוריזו מאותו אתר.
שתי היצירות מציגות את אותן שתי נשים, הלבושות באותם בגדים, דבר המרמז על עבודה מתוכננת ומתמשכת סביב אותו נושא.
במרכז הקומפוזיציה נראות שתי נשים יושבות בסירה קטנה הצפה על פני מים רגועים.
האישה הקרובה לצופה לבושה שמלה בהירה, ואילו בת לווייתה יושבת מולה, פונה מעט הצידה.
פני הדמויות אינן מתוארות בפירוט רב, והדגש מושם על תנוחתן, על לבושן ועל האינטראקציה השקטה ביניהן.
סביבן נפרש נוף של מים וצמחייה, המתואר ברמיזה בלבד, עם קו אופק גבוה ודחוק לשוליים העליונים של הציור.
ברקע הרחוק ניתן להבחין ברמזים לעגלת סוסים ואולי לדמויות נוספות על שפת האגם, אך אלו נטמעות כמעט לחלוטין במרקם הצבע.
הציור מתאר רגע של פנאי בורגני בתוך טבע מתורבת, נושא מרכזי בציור האימפרסיוניסטי.
עם זאת, מוריזו בוחרת להימנע מתיאור ההמון שפקד את יער בולון, וממקדת את תשומת הלב בשתי דמויות בלבד.
הבחירה הזו יוצרת תחושת אינטימיות ומרחק מן ההמולה העירונית, אף שמדובר באתר פופולרי לפעילות חברתית ונופש.
הצופה ממוקם כביכול בתוך הסירה עצמה, מה שמעצים את תחושת הקרבה לדמויות ומטשטש את הגבול בין המתבונן לבין המתרחש בציור.
מוריזו עושה שימוש במכחול חופשי ובתנועות זיגזג אופייניות, היוצרות תחושת תנועה ואור מרצד על פני המים.
משיחות המכחול אינן מגדירות צורה מדויקת אלא יוצרות רשת של צבע ואור, עד שבאזורים מסוימים הדימוי כמעט מתפרק לדפוסים מופשטים.
אותו מרקם ציורי משמש לתיאור הדמויות, המים והצמחייה כאחד, ובכך נטמעות הדמויות בסביבתן ואינן מופרדות ממנה.
פעולת הציור מדגישה את האור המשתקף במים ואת תחושת הרטט והחיות של פני האגם ביום קיץ.
בהשוואה לציורי פנאי בני התקופה, כגון הסקיף של רנואר, שבהם נעשה שימוש בנגיעות צבע קטנות ועדינות, סגנונה של מוריזו בולט בעוצמתו ובאנרגטיות שלו.
בעוד שאצל אחרים האור נבנה באמצעות נקודות צבע קטנות, מוריזו יוצרת אפקט של אור ותנועה באמצעות משיחות רחבות ודינמיות.
בכך מתחדדת ייחודיותה בתוך המעגל האימפרסיוניסטי, גם כאשר היא עוסקת בנושא מוכר.
בעת הצגתו בתערוכה האימפרסיוניסטית בשנת 1880 עורר הציור תגובות מעורבות.
מבקרים אחדים ביקרו את מוריזו על מראה שנחווה בעיניהם כבלתי גמור, ותיארו את יצירותיה כ"ערפיליות" או ככאלו שאינן מושלמות עד סופן.
אחרים טענו כי ציוריה אינם אלא הבטחה ליצירה שלא תושלם לעולם.
לצד ביקורות אלו הושמעו גם דברי שבח על העדינות ועל הגוונים הדקים של הציור, אף כי שבחים אלה נטו לעיתים לייחס ליצירה מאפיינים שנתפסו כסטריאוטיפיים ליצירת נשים.
אמנים אחדים בני זמנה, ובראשם מאנה, הכירו באיכויות הסגנון החופשי של מוריזו ובייחודיות גישתה לציור.
הציור היה מעורב במחלוקת בעלות מתמשכת שנודעה כ"עיזבון יו ליין".
לאחר מותו של יו ליין בשנת 1915 התעורר סכסוך בין לונדון לדבלין בדבר ייעוד האוסף, על רקע תוספת מאוחרת לצוואתו.
בשנת 1956 אירע אירוע מתוקשר שבו נטלו שני סטודנטים אירים את היצירה מתצוגתה בגלריית טייט בלונדון והעבירוה לשגרירות אירלנד, כמחאה על סירוב הרשויות הבריטיות להכיר בטענות אירלנד לבעלות.
הרשויות בבריטניה נמנעו מהעמדה לדין, והציור הושב ללא נזק.
עם זאת, המחלוקת הסמלית והמשפטית סביב הבעלות על היצירה והאוסף בכללותו נותרה נושא לדיון ציבורי לאורך שנים.
יום שישי הוא היום השישי מצאת השבת שלפניו, והוא ערב השבת שאחריו.
בחלק ממדינות אירופה ובתקן ISO-8601, זהו היום החמישי בשבוע.
בכל מדינות אירופה ואמריקה זהו היום האחרון בשבוע-העבודה (למעט עסקים שפועלים שישה ימים בשבוע).
באסלאם זהו יום המנוחה השבועי, והוא משמש ככזה במדינות מוסלמיות ברחבי העולם.
בקרב היהודים יום שישי מתאפיין בהכנות לשבת.
שמו של היום מופיע לראשונה בסיפור בריאת העולם בתנ"ך בספר בראשית כיום שבו נבראו בעלי החיים שוכני היבשה והאדם:
בהלכה, יום שישי מתאפיין בהכנות רבות לקראת השבת, המתחילה זמן מה קודם לשקיעת החמה של יום שישי.
בלוח השנה במגילות קומראן, יום הכיפורים חל תמיד ביום שישי על מנת לקיים "שבת שבתון" דהיינו שבת אחר שבת.
עבור הנוצרים, על-פי הברית החדשה, זהו היום שבו נצלב ישו.
אצל הנוצרים הקתולים מקובל לציין את היום במנהג אֵבֶל כלשהו.
רוב הקתולים, לפיכך, נמנעים מאכילת בשר ביום שישי.
בנוסף, יום שישי הטוב, הוא מועד נוצרי מכונן, בו מנציחים נוצריים ברחבי העולם את מותו של ישו על הצלב.
עבור המוסלמים זהו היום המקודש בשבוע (על-פי הקוראן, סורה 62, פסוק 9), יום שבו מתנהלת תפילה המונית במסגדים הכוללת דרשה.
לפיכך הוא מכונה בערבית "יום אל-ג'ומעה", כלומר "יום ההתכנסות" או "יום הקהל" .
על פי שלמה דב גויטיין, הסיבה לבחירת יום השישי היא שבאל מדינה, יום שישי היה יום שוק ומאמינים רבים היו מתקבצים בו מכפרי הסביבה והעיר עצמה.
על כן, הנביא מוחמד ראה ביום זה דרך להפיץ את בשורת האסלאם.
ברוב מדינות האסלאם זהו היום האחרון בשבוע.
במקומות עבודה רבים בישראל, הפועלים חמישה ימים בשבוע, יום שישי הוא יום מנוחה (בנוסף לשבת).
במקומות עבודה הפועלים שישה ימים בשבוע, יום שישי הוא יום עבודה מקוצר.
ביישובים מוסלמיים בישראל זהו יום מנוחה.
המגמה לקבוע את יום שישי כיום מנוחה נוסף על שבת, החלה בישראל בשנות השבעים, ובשנות התשעים הוסדרה בצו הרחבה בדבר הנהגת שבוע עבודה מקוצר במגזר העסקי והפכה לנחלת מרבית מקומות העבודה במשק.
מאפיינים נוספים של יום שישי בישראל, הנובעים מהיותו ערב שבת:
בחנויות המזון נמכרות חלות לשבת.
בחנויות אלו בדרך כלל ישנו עומס רב של לקוחות טרם כניסת השבת.
מסעדות רבות, ובפרט מסעדות פועלים, מציעות ביום זה אוכל מוכן לבית במקום הפעילות הרגילה שלהן.
אנשים רבים מקדישים את יום זה לסידורים, ניקיון הבית, הכנת האוכל לסוף השבוע ולזמן משפחה וחברים.
העיתונים היומיים העיקריים, "ידיעות אחרונות", "מעריב", "הארץ" ו"ישראל היום", יוצאים בגיליונות גדולים מאוד יחסית לגיליונות של יתר ימי השבוע, שכוללים גם מוספים ומגזינים, כולל מוסף שעשועונים ותשבצים.
העיתונים הכלכליים "גלובס" ו"כלכליסט" אינם יוצאים לאור ביום זה.
גם ערוצי הטלוויזיה משדרים תכנים אחרים ביום זה, כגון מהדורות חדשות מורחבות עם כתבות מגזין, ותוכניות בידור או מוזיקה.
גם בתרבות הישראלית, יום שישי קיבל התייחסות שונה, למשל, בשיר "מתנות קטנות" בו תיאר הזמר-היוצר רמי קליינשטיין תיאר את הווי יום שישי ובשיר "יום שישי" של הלהקות הדג נחש ובנזין.
מקובל לקשר את יום שישי לאלה ונוס ולכוכב הלכת נוגה (ונוס), מכאן שמו בחלק מלשונות אירופה.
בשפות הלטיניות הוא נובע מהשם הלטיני "דיאס ונריס" (Dies Veneris, יומה של ונוס).
בצרפתית הוא נקרא vendredi, באיטלקית venerdì ובספרדית viernes.
שיוכה של ונוס ליום שישי הפך אותו בספרות ליום "רומנטי".
כשמבקש צ'וסר, גדול משוררי אנגליה במאה ה-14, לתאר את אהבתו של גיבורו ארקיטה בוחר אף הוא ביום השישי כיום שבו מגיעה סערת הנפש של האוהב לשיאה:
בלשונות הגרמאניות שמו של יום שישי נגזר משמה של האלה הנורדית פריה, אלת האהבה והנישואין.
בגרמנית נקרא יום שישי Freitag, בשוודית ובדנית - fredag, ובהולנדית - vrijdag.
באנגלית השם Friday נובע מהצורה האנגלית העתיקה frigedæg, יומה של פריגה.
בפורטוגזית Sexta-feira פירושו "יום-החג השישי" (כי הימים בפורטוגזית נקראים על שם ימי שבוע הפסחא), וזהו פירוש השם גם בחלק מלשונות המזרח הקרוב, כמו העברית.
ביוונית נקרא היום Παρασκευή (פָּארָסְקֶוִוי, שפירושו "הכנה"; שם זה משמש גם בגאורגית - პარასკევი).
בערבית יום שישי הוא חריג.
השם יום אלג'ומעה (يوم الجمعة) אין פירושו "יום שישי" כבשאר ימי השבוע (למעט השבת) אלא יום ההתאספות (לתפילה).
ברוסית השם הוא Пятница (פיאטניצה) - "חמישי".
בהינדית ובסנסקריט השם הוא שוקראוור, על שם שוקרא, שמו ההודי של הכוכב ונוס.
הקווייקרים נמנעים מלקרוא ליום שישי בשמו הפגאני ומכנים אותו "יום שישי" (Sixth Day).
מיוחס ליום שישי משמעיות שונות.
למשל, האמונה טפלה הגורסת כי יום שישי ב-13 לחודש, מביא מזל רע, אמונה הידועה בשם יום שישי ה-13. מנהג מערבי נוסף המתקשר ליום שישי, התפתח בארצות הברית וידוע בתור יום שישי השחור, המסמל בארצות הברית את ראשית עונת חג המולד.
הכרזת העצמאות של מדינת ישראל הוקדמה לצהרי יום שישי שבשבת, מספר שעות קודם לפקיעתו הרשמית של המנדט (15 במאי בשעה 00:00) בשל כניסת השבת.
יום שישי הטוב , יום שישי הגדול , יום הפסיון של האדון או יום שישי הקדוש הוא חג נוצרי המציין את צליבת ישו ביום שישי, יומיים לפני חג הפסחא.
החג נמנה עם אירועי השבוע הקדוש המובילים לפסחא, ונחוג יום לאחר יום חמישי הקדוש (שבו נערכה הסעודה האחרונה) ויום לפני שבת האור.
חג הפסחא הוא מן החגים העיקריים בשנה הליטורגית הנוצרית.
באנגלית עתיקה המילה "טוב" משמעותה גם "קדוש", וזה פירוש שמו של היום בקרב דוברי האנגלית.
לפי המסורת הנוצרית, ביום זה נצלב ישו בגבעת הגולגולתא שבירושלים, לאחר מסע בוויה דולורוזה ("דרך הייסורים").
צליבתו של ישו ומותו על הצלב, הוא האירוע המכונן בתאולוגיה הנוצרית.
"יום שישי הטוב" הוא יום שבתון ברבות מהארצות הנוצריות.
אצל הקתולים מקובל לאכול רק לחם ומים כביטוי לאבל כבד ואילו האורתודוקסים נוהגים לצום בו.
גם בקרב הפרוטסטנטים יש ליום מעמד מיוחד.
בכנסיות מתנהלת תפילה מיוחדת, אך המיסה אינה מתקיימת.