tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא הופיע על השער של גיליון 10 בנובמבר 2004 של וראייטי.
בשנת 2005, ברוס קיבל את תפקידו הראשון כסוכן יחידת הלוחמה בטרור בסדרת הטלוויזיה "24: Conspiracy", ספין-אוף של סדרת הטלוויזיה "24".
באותה שנה, הוא התארח בשני פרקים באופרת הסבון של NBC בשעות היום "תשוקות" והופיע כמלצר בקומדיית המצבים, "ג'ואי".
בשנת 2006 הופיע ב"סופרנוס" ובסדרת הריאליטי "Breaking Up with Shannen Doherty".
שנה לאחר מכן הוא הופיע כמזכיר של סם מרקז (ונסה מרסיל), אנתוני, בסדרת הטלוויזיה "לאס וגאס".
בשנת 2007, ברוס קיבל את תפקידו הבולט ביותר של כריס יוז באופרת הסבון של CBS בשעות היום "כשהעולם מסתובב".
ברוס הפך לשחקן השמיני שגילם את התפקיד, וירש את ביילי צ'ייס, שגילם את התפקיד מ-29 בינואר 2003 עד 20 בינואר 2005. ברוס ערך את הופעת הבכורה שלו ב-25 באוקטובר 2007. באוגוסט 2008, פורסם כי תפקידו הורד למעמד של תפקיד חוזר.
הוא הופיע בסדרה בפעם האחרונה ב-15 באוקטובר 2008.
ברוס ערך את הופעת הבכורה שלו על המסך הגדול במותחן של דנזל וושינגטון, "לא ניתנת לעצירה".
בשנת 2011, ברוס כיכב בסרט המקורי של ערוץ הולמרק "Love's Christmas Journey".
בשנה שלאחר מכן, שיחק בתפקיד של מארק הנסון בסרט המתח "Willed to Kill".
החל משנת 2013, ברוס משחק בסדרת המדע הבדיוני "אורפן בלאק", בהפקה משותפת של "Space" ו-"BBC אמריקה".
הוא גם משחק בתור אדם דונר בסדרת "החץ".
בשנת 2014, ברוס שיחק בתפקיד ראשי בגרסה המחודשת המודרנית של "פרחים בעליית הגג" של ו.
אנדרוז, ובהמשך שלו, עלי כותרת עפים ברוח.
בינואר 2015, ברוס כיכב בסרט הטלוויזיה "A Novel Romance".
באוקטובר 2015, ברוס הופיע בסדרת הטלוויזיה "גיבורים: התחייה" בתור קפטן ג'יימס דירינג בתפקיד חוזר.
בשנת 2016, ברוס כיכב בסרט קומדיית הפעולה "First Round Down".
בשנת 2017 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "מידנייט טקסס", שם הוא מגלם את בובו וינתרופ.
בשנת 2019 שיחק בתפקיד ראשי בסדרה "The Murders".
שנה סרט תפקיד הערות 2010 לא ניתנת לעצירה מייקל קולסון 2016 First Round Down טים טאקר
דילמה מנזס דה סילבה (נולדה ב-16 ביוני 1965) היא פרופסורית, חוקרת תוכנת מערכות אמריקאית ילידת ברזיל הידועה בעבודתה בתחום מחשוב ענן.
היא מחזיקה בקתדרה II על שם חברת פורד באוניברסיטת טקסס A&M ומכהנת בתפקיד ראש המחלקה למדעי המחשב והנדסה באוניברסיטה זו.
דה סילבה קיבלה תואר ראשון ושני מאוניברסיטת סאו פאולו ב-1987 וב-1990 בהתאמה.
היא סיימה את הדוקטורט שלה ב-1997 במכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה בהנחייתו של קרסטן שוואן.
היא חזרה לאוניברסיטת סאו פאולו כמרצה בכירה ב-1995, ועם סיום הדוקטורט התמנתה כפרופסורית זוטרה שם.
בשנת 2000 הצטרפה לחטיבת המחקר של חברת IBM, במרכז המחקר תומאס ג'יי ווטסון בניו יורק, שם עבדה כחברת מחקר בקבוצת מערכות ההפעלה המתקדמות של החברה.
ב-IBM, תרומותיה כללו עבודה על מערכת הקבצים של מערכת ההפעלה הניסיונית K42 .
ב-2012 היא עברה למרכז המחקר של חברת קוואלקום בעמק הסיליקון, שם התמקדה עבודתה במחשוב ענן.
בשנת 2014 היא חזרה לאקדמיה כפרופסורית פורד בטקסס A&M, וכראש המחלקה החדשה למדעי המחשב והנדסת המחשב.
החל מיוני 2022 דה סילבה מנהלת החטיבה ליסודות מחשוב ותקשורת בקרן הלאומית למדע של ארצות הברית.
בדצמבר 2023 מונתה כסגנית בפועל למנהל המחשוב, מדעי המידע וההנדסה (CISE) ב NSF.
דה סילבה הוכרה כחברה מוערכת באיגוד למכונות מחשוב (ACM) בשנת 2011.
באוגוסט 2024 הוכרה כפרופסור רג'נטס.
דילן טבארש דוס סנטוש (בפורטוגזית: Dylan Tavares dos Santos; נולד ב-30 באוגוסט 1996) הוא כדורגלן מכף ורדה בעל אזרחות שווייצרית המשחק בעמדת המגן השמאלי.
התחיל את הקריירה שלו באטואל קארוג'.
בהמשך שיחק בסטאד ניון, סרבט ז'נבה U21, איוורדון מהליגות הנמוכות של שווייץ.
בשנת חתם בסטאד לוזאן עמה עלה בסיום העונה הראשונה לליגת האתגר השנייה.
ב-23 ביולי 2021 חתם לעונה בנשאטל גזמאקס.
ב-29 במאי 2022 הצטרף לבסטיה מהליגה הצרפתית השנייה.
בשנת זומן לסגל נבחרת כף ורדה ממנה היגרה משפחתו לשווייץ.
ב-7 באוקטובר של אותה שנה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 נגד .
השתתף עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2021 וגביע אפריקה לאומות 2023.
דילמת ההליכה או ההמתנה מתארת את ההתלבטות שעומדת בפני אדם הממתין בתחנת אוטובוס, כאשר משך ההמתנה עשוי לעלות על הזמן שיידרש להגיע ליעד באמצעי תחבורה אחר, ובפרט בהליכה.
הדילמה נחקרה במסגרת מחקר שפורסם בשנת 2008 וזכה להתייחסות בגיליון "הרעיונות של השנה" של מגזין הניו יורק טיימס.
הדילמה נחקרה בדו"ח שלא פורסם בשם "ללכת או לחכות: המתמטיקאי העצל מנצח".
המאמר של אנתוני בי מורטון "הערה על הליכה לעומת המתנה" מחזק את תוצאות המחקר של צ'ן וחבריו.
המאמר של רמניק ארורה "הערה על ללכת או לחכות: המתמטיקאי העצל מנצח" דן במה שלדעתו היו שגיאות בטיעון של צ'ן וחבריו; עם זאת, תוצאת המאמר של צ'ן וחבריו עדיין תקפה לאחר התיקונים לכאורה של ארורה.
כבר בשנת 1990, הסופר טום פארקר ציין כי "הליכה מהירה יותר מהמתנה לאוטובוס אם הולכים פחות מקילומטר וחצי".
כסטודנט לתואר ראשון במתמטיקה בהרווארד, סקוט די קומינרס החל לראשונה להתמקד בבעיה בזמן שהלך מ-MIT להרווארד, המרוחקות יותר מקילומטר וחצי זו מזו בקיימברידג', מסצ'וסטס, לאורך קו האוטובוס 1 של MBTA.
הוא גייס את עזרתו של ג'סטין ג'י צ'ן, סטודנט לפיזיקה ב-Caltech, ורוברט וו.
סינוט, סטודנט לסטטיסטיקה בהרווארד, כדי לבצע את ניתוח הנתונים.
המסקנה של המאמר שלהם היא שבדרך כלל מהיר יותר מבחינה מתמטית לחכות לאוטובוס, לפחות לזמן מה.
אבל ברגע שהתקבלה ההחלטה ללכת, היא צריכה להיות סופית במקום לחכות שוב בתחנות הבאות.
המאמר גם הראה יישומים פוטנציאליים לתחום ההצפנה.
הבעיה המקבילה במסע בין-כוכבי נקראת "חישוב ההמתנה" .
היא מנסה לקבוע את הזמן האופטימלי להמתין להתקדמות טכנולוגית שתשפר את מהירות החלליות, לפני שמתחייבים למסע.
דילן סילבן קלי אליסלדה דמוינק (בהולנדית ובפיליפינית: Dylan Sylvaan Kelly Elizalde Demuynck; נולד ב-6 במאי 2004 בוורכם שבבלגיה) הוא כדורגלן בלגי-פיליפיני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת זולטה ורכם מליגת המשנה הבלגית ובנבחרת הפיליפינים.
דמוינק גדל במחלקות הנוער של אנזכם וזולטה ורכם.
בחודש יוני 2022 חתם על חוזה מקצועני ראשון לשלוש שנים בזולטה ורכם.
ב-23 ביולי 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2-0 על סראינג במסגרת המחזור הראשון בליגת העל הבלגית לעונת .
דמוינק נולד בבלגיה לאב בלגי ולאם פיליפינית.
הוא שיחק בנבחרת בלגיה עד גיל 15 ובנבחרת בלגיה עד גיל 20.
בשנת 2024 קיבל דמוינק פנייה ממאמן נבחרת הפיליפינים תום סיינטפיט על-מנת לייצג את הנבחרת.
בחודש מאי 2024 נכלל בסגל הנבחרת לקראת משחקי מוקדמות מונדיאל 2026 נגד נבחרות וייטנאם ואינדונזיה, וב-6 ביוני 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 3-2 לנבחרת וייטנאם.
דילן יוסף שטרית (נולד ב-6 באפריל 1999) הוא במאי קולנוע, תסריטאי ומפיק ישראלי.
בנם של אסיה, עובדת שגרירות קנדה, ואלי, קבלן בניין.
שטרית נולד וגדל בתל אביב, ולמד בבית הספר לאמנויות.
כשהיה בן 12, יצר, הגיש וערך את תוכנית היוטיוב "דה טוק" בה נהג לבקר סרטונים ויראליים מרחבי המרשתת.
"דה טוק" נחשבת לאחת מתוכניות הרשת הראשונות בישראל וזכתה להצלחה בקרב ילדים ובני נוער.
לאחר מכן למד שטרית במגמת הקולנוע בתיכון תלמה ילין.
שטרית התגייס לצה"ל ושירת כלוחם בגדוד 101 של חטיבת הצנחנים.
בשנת 2020 סיים את שירותו הצבאי.
בשנת 2021 יצר שטרית את "שמש זורחת למטה", סרט קצר שכתב וביים אשר נעשה בהפקת גרילה.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע ירושלים וזכה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר.
בן 22 באותה עת, שטרית היה לבמאי הצעיר ביותר לזכות בפרס זה.
שנתיים לאחר מכן יצר את "מולדת", סרט קצר שצולם ב־16 מ"מ והוקרן גם כן בפסטיבל ירושלים, בתחרות הקולנוע הניסיוני.
בשנת 2024 הוציא שטרית את סרטו הקצר השלישי "פרנצ'" העוסק בנקודת מפנה ביחסיהן של מניקוריסטית והלקוחה שלה.
הסרט, בהשתתפותן של הדס ירון ורונה לי שמעון ערך את בכורתו בפסטיבל פאלם ספרינגס בקליפורניה, היה מועמד לפרס אופיר בקטגוריית הסרט הקצר הטוב ביותר, זיכה את הדס ירון בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל צ'לסי בניו יורק, וזכה בפרס הסרט הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים בערבה ובציון לשבח בפסטיבל ירושלים.
באותה שנה יצר שטרית יחד עם הראפר רביד פלוטניק את הסרט הדוקומנטרי "תוך כדי תנועה" אשר מלווה את תהליך יצירת אלבומו של פלוטניק, בעל אותו שם.
דילן הרפר הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הרכז והקלע בסן אנטוניו ספרס מליגת ה-NBA.
הרפר גדל בפרנקלין לייקס, ניו ג'רזי, ולמד בתיכון דון בוסקו.
במהלך עונתו השנייה בדון בוסקו איירונמן, קבוצת הכדורסל של התיכון, הוא קלע בממוצע 15.2 נקודות למשחק, ובעונה הבאה נבחר לשחקן השנה במדינה על ידי NJ.com לאחר שהעמיד ממוצעים של 24.9 נקודות, 6 ריבאונדים, 3 אסיסטים ושתי חטיפות למשחק.
בעונתו האחרונה רשם הרפר 22.4 נקודות, 5.7 ריבאונדים ו-2.7 אסיסטים בממוצע למשחק, והוביל את הקבוצה למאזן 29–3 ולזכייה באליפות המדינה.
במהלך לימודיו בתיכון שיחק הרפר גם במדי קבוצת ניו יורק רנסאנס באיגוד האתלטים החובבים.
במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן נבחר הרפר ל-MVP במשותף עם דריק קווין, ושיחק גם בג'ורדן ברנד קלאסיק ובנייקי הופ סאמיט.
הרפר נחשב לאחד השחקנים המובילים בגיוס למכללות ב-2024, ודורג שלישי על ידי 247Sports ורביעי על ידי ESPN.
ב-6 בדצמבר 2023 התחייב לשחק כדורסל מכללות באוניברסיטת ראטגרס, בה שיחק אחיו רון הרפר הבן, למרות הצעות מאוניברסיטת דיוק, אוניברסיטת אינדיאנה ואוניברסיטת אובורן.
הרפר פתח את קריירת המכללות שלו בראטגרס בצורה טובה, והעמיד ממוצעים של 22.8 נקודות, 5.3 ריבאונדים, 4.8 אסיסטים ו-1.2 חטיפות ב-13 משחקיו הראשונים לפני שמחלה השביתה אותו לכחודש.
בעשרת המשחקים האחרונים לאחר שחזר רשם הרפר 21.0 נקודות, 4.1 ריבאונדים, 4 אסיסטים ו-2.2 חטיפות בממוצע למשחק.
בסך הכל העמיד הרפר בעונתו היחידה במכללות ממוצעים של 19.4 נקודות, 4.6 ריבאונדים, 4 אסיסטים ו-1.4 חטיפות למשחק, ונבחר לחמישיית העונה השלישית ולחמישיית ה באזור הביג טן.
ב-25 ביוני 2025 נבחר הרפר בבחירה השנייה בדראפט ה-NBA 2025 על ידי סן אנטוניו ספרס.
ב-2023 שיחק הרפר במדי נבחרת ארצות הברית בגביע העולם בכדורסל עד גיל 19, והעמיד ממוצעים של 9.3 נקודות ו-4.6 ריבאונדים למשחק כשנבחרתו סיימה במקום הרביעי בטורניר.
אביו של הרפר, רון הרפר, היה כדורסלן ששיחק 15 עונות ב-NBA וזכה בחמש אליפויות ה-NBA עם שיקגו בולס ולוס אנג'לס לייקרס.
אימו מריה נולדה בפיליפינים, שיחקה כדורסל מכללות באוניברסיטת ניו אורלינס ומשמשת עוזרת מאמן בתיכון דון בוסקו, בו שיחק הרפר.
סבו של הרפר מצד אימו ייצג את הפיליפינים בפלוטה בסקית (חאי אלאי), ששוחק כספורט הדגמה באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968).
אחיו הבכור של הרפר, רון הרפר הבן, שיחק גם הוא כדורסל מכללות בראטגרס וכיום משחק בדטרויט פיסטונס ובקבוצת ליגת הפיתוח שלה מוטור סיטי קרוז.
ניקולס דילן הריסון אפרון הוא אישיות טלוויזיה, מפיק ומתאם הפקות אמריקאי.
הוא אחיו הצעיר של השחקן זאק אפרון.
אפרון נולד בסן לואיס אוביספו, קליפורניה.
הוא נקרא על שם הזמר בוב דילן.
בנוסף לאחיו הגדול זאק, יש לו גם אחות ואח צעירים יותר.
הוא למד באוניברסיטת הפוליטכנית של מדינת קליפורניה וסיים את לימודיו בשנת 2013, שם קיבל תואר ראשון בכלכלה.
אפרון הוא משפיען ברשתות החברתיות, במיוחד באינסטגרם.
כרכז הפקה, הוא עבד על סרטים כמו "שחקן מספר אחת", "רואה החשבון", "חי בלילה" ו"צלף אמריקאי".
הוא שימש גם כמפיק בסדרה התיעודית "Down to Earth with Zac Efron" סרט תיעודי זוכה פרס אמי, בכיכובו של אחיו.
אחיו של אפרון, השחקן המפורסם, זאק, הודיע על השקת ערוץ יוטיוב במרץ 2019. הפלטפורמה כוללת שתי סדרות שבועיות.
הסדרה "Off the Grid" עוקבת אחר זאק ודילן כשהם יוצאים לפעילויות וטיולים בחיק הטבע ללא מכשירים אלקטרוניים – למעט מצלמת וידאו על מנת לתעד את חוויותיהם.
ב-5 ביוני 2024, הוכרז כי אפרון ישתתף בעונה השלישית של תוכנית הריאליטי של "הבוגדים".
העונה עלתה לראשונה בינואר 2025. דילן, יחד עם לורד אייבר מאונטבאטן, דולורס קטניה וגבי ווינדי, הוכרזו כמנצחים כנאמנים.
ב-3 בספטמבר 2025, הוכרז כי דילן ישתתף כמתמודד בעונה ה-34 של תוכנית הריאליטי "רוקדים עם כוכבים" של ABC.
אפרון משתף פעולה עם הרקדנית המקצועית דניאלה קראגאץ' בתחרות.
שנה פרויקט תפקיד הערות 2025 הבוגדים מתחרה מנצח; עונה 3 The Tonight Show Starring Jimmy Fallon עצמו אורח; פרק 1 Watch What Happens Live with Andy Cohen עצמו אורח; פרק 1 The Kelly Clarkson Show עצמו אורח; פרק 1 רוקדים עם כוכבים מתחרה עונה 34
דילמת השומרוני היא מושג מתחום הכלכלה ותורת המשחקים, המתאר מצב פרדוקסלי שבו הרצון הטוב לסייע לאחרים מוביל לתוצאות שליליות בכך שהוא מעודד אצלם תלות וחוסר אחריות.
המושג נטבע על ידי הכלכלן זוכה פרס נובל ג'יימס מ.
ביוקנן ב-1975. הדילמה מנתחת את היחסים בין "השומרוני" (התורם/האלטרואיסט) לבין הנזקק.
מקור שם הדילמה הוא משל השומרוני הטוב שבברית החדשה.
בשנת 1970 ציין ביוקנן כי הביטוי "דילמת השומרוני" שימש כלכלנים כדי לתאר כיצד נדבן או מוסד סיוע מעביר את מה שנועד להיות צדקה לטווח קצר לנזקקים, רק כדי לגלות שהצד המקבל אינו משתמש בסיוע כדי לשפר את עצמו, אלא הופך תלוי בסיוע מה שמרע את מצבו בטווח הארוך.
זה היה חלק ממאמר שכותרתו "היעילות החברתית של החינוך", בו סיכם מנקודת מבט כלכלית את המשבר בהשכלה הגבוהה.
הוא אמר שהסיבה למשבר נובעת בחלקה מהשפע הכלכלי של החברות המודרניות, שהוביל ל"אופציה הטפילית", המהווה מקרה פרטי של "דילמת השומרוני" הכללית יותר.
דוגמאות לתופעות שליליות הקשורות לדילמת השומרוני
נזק פוליטי: דמביסה מויו, כלכלנית זמבית שכתבה את אחד הספרים המפורסמים והביקורתיים ביותר בנושא, טוענת שהסיוע הפך את ממשלות אפריקה לתלויות בתרומות במקום במיסים מהאזרחים, מה שניתק את הקשר הדמוקרטי בין הממשל לאזרח.
פגיעה בחקלאות המקומית עקב משלוחי מזון: משלוחי מזון הנשלחים כסיוע מובילים לירידת מחירים שפוגעת בחקלאים המקומיים באפריקה וכן לירידה בתפוקה החקלאית בעקבות סיוע במזון.
תמריץ לממשלות להזניח את אחריותן לכלכלת המדינה: ממשלות מסיטות תקציבים לצרכים אחרים (כגון צבא או ארמונות) בידיעה שהסיוע יכסה את הצרכים הבסיסיים של האוכלוסייה.
בפרט, התניית הסיוע בצעדים ורפורמות של הממשלה נכשלת משום שהאיום להפסיק את הסיוע אינו אמין (התורמים רוצים לתרום לא פחות משהמקבלים רוצים לקבל).
נזקים בהיערכות לאסונות: מחקר שפורסם בשנת 2016 בחן 5089 אסונות טבע גדולים ב-81 מדינות מתפתחות במשך תקופה של 33 שנים.
התוצאות הראו כי למדינות שקיבלו סיוע במקרים של אסונות טבע היו פחות תמריצים לספק הגנה משלהן מפני אסונות כאלה.
השפעה זו מחמירה ככל שהמדינה המקבלת את הסיוע ענייה ופחות מפותחת.
הספרות המחקרית בתחומי הכלכלה הפוליטית והפיתוח הבינלאומי מציעה מספר אסטרטגיות להתמודדות עם דילמת השומרוני, שמטרתן לשמר את הסיוע ההומניטרי תוך מזעור הסיכון המוסרי והתלות הנוצרת בקרב מקבלי הסיוע:
מנגנוני מחויבות: כדי לפתור את בעיית חוסר האמינות של התורם (המתקשה להפסיק סיוע בעת משבר), מוצע להאציל את סמכויות הניהול לגופים בינלאומיים נוקשים או לקרנות הפועלות תחת חוקים בירוקרטיים מחייבים.
מנגנון זה "קושר את ידי" התורם והופך את האיום בהפסקת הסיוע לאמין אם לא ימולאו התנאים.
מדיניות סלקטיבית: מעבר מגישת של התניות, המבטיחה סיוע עתידי תמורת רפורמות, לגישה סלקטיבית המעניקה סיוע בדיעבד רק למדינות שכבר הוכיחו התנהלות כלכלית וממשלית תקינה.
גישה זו מתבססת על ההנחה כי סיוע אפקטיבי רק בסביבה של מדיניות טובה.
ביזור ועקיפת הממשל: במקרים של שחיתות שלטונית, האסטרטגיה דוגלת בהעברת המשאבים ישירות לאזרחים (באמצעות העברות כספיות ישירות) או דרך ארגונים לא-ממשלתיים (NGOs), תוך עקיפת תקציב המדינה המרכזי.
מהלך זה נועד למנוע מהממשלה להסיט תקציבים למטרות לא-חיוניות על חשבון הרווחה.
מעבר למודל עסקי: המרת מענקים בהלוואות, עידוד השקעות זרות ופתיחת שווקים לסחר.
הצורך בהחזר הלוואות או עמידה בתחרות יוצר תמריץ להשקעה במיזמים יצרניים במקום בצריכה שוטפת, ומקטין את התלות בתרומות.
חיזוק מוסדות, עידוד בעלות מקומית: התמקדות בחיזוק המוסדות הפנימיים במדינה המקבלת (מערכת משפט, תקשורת חופשית) כדי לאפשר לאזרחים לדרוש דין וחשבון ממשלתם.
כמו כן, מודגש הצורך ביצירת תחושת "בעלות" מקומית על הפרויקטים כדי להבטיח את תחזוקתם לטווח ארוך.
דימוי הוא אמצעי פיגורטיבי הבא לתאר מושג כלשהו באמצעות השוואה למושג משדה סמנטי (שדה משמעות) אחר/מקביל.
ההשוואה מתבצעת על פי רוב באמצעות תכונה (אטריביוּט) או תכונות המשותפות לשניהם ומתווכות ביניהן תסמיכית.
ככל אמצעי פיגורטיבי, הדימוי שכיח להמחשת רגשות ותחושות המבוססות על תפיסה אישית או מושגים מופשטים באמצעות תמונה ממשית.
משתמשים בדימוי פעמים רבות כטכניקה באמנות השכנוע.
הדימוי מאופיין בדרך-כלל על ידי מילה או מילית המתארת הקבלה ("כ", "כמו" - למשל "צדיק כתמר יפרח") או השוואה ("מ", "יותר מ" - למשל "אני ירוקה מעשב"), אך לעיתים מופיע בהשמטת מילים אלו כאשר הן מובנות מתוך התחביר, כך למשל בביטוי "יששכר - חמור גרם" (ספר בראשית).
הדימוי נבדל מהמטפורה בכך שהוא רק משווה או מדמה בין שני האלמנטים, אך אינו מאפשר מימוש של העברת המשמעות ביניהם.
להמחשה: אם נאמר כי "דוד הוא ים" ניתן בשורה הבאה להמשיך ולומר ש"גליו של דוד מתנפצים אל חוף גופי".
פעולה כזו לא תהיה אפשרית אם נשתמש בדימוי ונאמר "דוד הוא כמו ים".
עם זאת, ישנם חוקרים המתנגדים לחלוקה זו, ורואים בדימוי סוג מסוים של מטפורה, המציינת במפורש שבין חלקיה יש קשר של דמיון.
בנוסף, דימוי יכול להיות השוואה באמצעות הדמיון, או באמצעות מילת הקישור "כמו", בין שתי תופעות או שני עצמים על פי תכונה המשותפת לשניהם.
דוגמאות: "יפה כלבנה" "הוי עז כנמר,קל כנשר, רץ כצבי, וגיבור כארי"
נוהגים להבדיל בין דימוי סגור, שבו מופיעה במפורש התכונה (או התכונות) אותם חולקים שני הגורמים המושווים (למשל "דויד מהיר כברק") ודימוי פתוח שבו לא מופיעה כל תכונה מפורשת, ומישור ההשוואה נותר לקורא.
למשל, בדימוי "שפתותיך כמו שושנה", מוצגת השוואה בין השפתיים הנשיות לבין הפרח, אך לא מובהר האם ההשוואה נוגעת לצבע האדום, לריח, למרקם או לתכונה אחרת.
במקרה זה, הדימוי הפתוח נוגע במספר חושים בו זמנית ומאפשר ליצור מספר השוואות בדימוי יחיד.
יצירת דימוי בעיצוב (Image Making)
החשיבות של יצירת דימויים מקוריים עלתה מאוד בשנים האחרונות עקב הנגישות לדימויים ברשת.
איור מוכר כשיטה מקובלת להמחשת טקסט באופן חזותי.
לעומת זאת יצירת דימוי בעולם העיצוב הוא המרחב של מעצב התקשורת החזותית להעברת מסר.
הבדל נוסף בין שני התחומים הוא שאיור מחויב בנוכחות של טקסט, לעומת דימוי בתקשורת חזותית היכול להכיל את המסר במלואו.
העברת מסר באופן חזותי מאפשרת יצירת רבדים ותקשורת מורכבת עם הצופה כמו יצירת רגש, יצירת הקשר, יצירת חוויה והנעה לפעולה.
"והיה כעץ שתול על פלגי מים אשר פריו יתן בעיתו ועלהו לא יבול וכל אשר יעשה יצליח" ()
"כחומץ לשיניים וכעשן לעיניים כן העצל לשולחיו" ()
"כל זמן שהיינו יחדיו, היינו כמספריים טובים ומועילים" (יהודה עמיחי)
"תמונותי שקופות כחלונות בכנסייה" (לאה גולדברג)
"האהבה הושחלה כמו גומי לתחתונים" (רוני סומק)
"לחוות דעתה של יחימוביץ' על אתיקה עיתונאית יש בערך אותו תוקף מוסרי שיש לחוות דעתו של אלחנן טננבאום על אהבת מולדת" (נחום ברנע.)
קשר בין הדימוי ובין המשך הדיון
בכתיבה עיונית, שימוש בדימוי יכול להועיל בבניית הפתיחה למאמר או לפרק בספר עיון.
משפט הפתיחה יכול להעביר את הקורא מעולמו שלו לעולם המאמר, וכך לגשר על הפער ביניהם.
עם זאת, לא די בדימוי מבריק כדי לבנות גשר זה; יש גם ליצור קשר הדוק בין הדימוי ובין המשך הדיון.
לנקודה זו מתייחס חיים גנז במסגרת דברי ביקורת על כתיבתו של אהרן ברק בספר "שיקול דעת שיפוטי".
בהתייחס לאחד הדימויים בהם השתמש ברק, כותב גנז:
הדימוי האחרון של ברק, זה של היצירה השיפוטית כספר הנכתב בהמשכים, שאול מדוורקין.
כשדוורקין משתמש בדימוי זה, הוא מפתח את פרטיו על-פני עמודים רבים ואורג אותם אל סבך מורכב של טענות תאורטיות.
ברק אינו מפתח את דימוייו.
הוא לא מעשיר אותם בפרטים.
הוא לא קושר אותם למערכת מורכבת יותר של המושג התאורטי שאותו הם אמורים להסביר.
פסקי דין נכתבים בדרך כלל תוך הקפדה על לשון נקייה, אך לא כך קרה בפסק דין שבו קבע השופט כי כלל לא היה מקום להגשת כתב אישום, והוסיף כי מדובר בבלון: "שכל מה שיש בו באותו בלון, זה מעט אוויר חם ותו לא.
אוויר זה שמילא את הבלון והגביהו אל על לשמחת הצופים ולהשתאותם, השתחרר בסופו של דבר ויצא בנפיחה יגעה, שלא זו בלבד שלא נשמעה כלל לאוזניהם הכרויות של הצופים, אלא שלא הניבה אפילו במעט ריח רע לרפואה".
בערעור על פסק דין זה ציינה השופטת י' שטופמן "אכן, אין הצדקה לכך שעולם הדימויים העשיר של בית משפט קמא יעסיק את ערכאת הערעור, שהרי, איש איש וסגנונו, איש איש ודימויו.
עם זאת, לא אוכל להימנע מלהעיר כי זכאים המתדיינים כולם, תובעים ונאשמים כאחד, גם אלה שטענותיהם נדחות על ידי בית משפט, כי בית המשפט ינהג בהם בכבוד ובנימוס, ומוטב היה לו לבית משפט קמא להימנע מאותה הערה בוטה ומיותרת לחלוטין".
דילן מרלאיס תומאס היה משורר וסופר ולשי.
נחשב לאחד מהמשוררים הוולשים הידועים ביותר ולאחד מהמשוררים החשובים ביותר במאה ה-20. שירו הנודע הוא "ולא תהא למוות ממשלה".
תומאס נולד בעיר סוונסי שבדרום ויילס.
אביו, שהיה סופר במקצועו ובעל תואר באנגלית, חינך את בנו לדבר אנגלית ולאו דווקא בשפת אמו, ולשית.
שמו האמצעי, מרלאיס, בא משמו של דודו, גווילים מרלס (במקור תומאס).
עיקר ילדותו של תומאס עברה עליו בסוונסי עם טיולים קבועים בתקופת הקיץ לבקר את משפחתה של אמו באזור הכפרי של קארמרתן (Carmarthen).
הניגוד בין האזור הכפרי של תקופות הקיץ לחיים בעיר השפיע רבות על יצירתו של תומאס.
בגיל 11 החל את לימודיו בבית הספר היסודי בו לימד אביו אנגלית.
אביו גם היה האחראי על עיתון בית הספר ועד מהרה הגיש תומאס עבודות לפרסום ושירו הראשון פורסם בעיתון זה.
בגיל 13 כבר מכר את אחד משיריו לעיתון מקומי.
ביולי 1931 הפסיק את לימודיו בבית הספר והחל לעבוד ככתב בעיתון הוולשי ""וולס איבנינג פוסט".
בדצמבר בשנה שלאחר מכן פוטר מעבודתו משום שדיווח על ביטולו של אירוע ספורט, זאת בזמן שישב בפאב.
ב-1933 פורסמו כמה משיריו במספר כתבי עת ואחד משיריו אף הוקרא במסגרת תחרות של רדיו ה-BBC.
ב-1934, כאשר היה בן 20, עזב את בית המשפחה ועבר ללונדון, שם פרסם את ספר השירים הראשון שלו "18 שירים".
הספר מיצב אותו כאחד המשוררים הצעירים המבטיחים ביותר בשירה האנגלית.
למרות פרסומו כמשורר נודע תומאס באותם ימים יותר כשתיין.
ב-1937 נישא תומאס לקייטלין מקנמרה.
הזוגיות של השניים ידעה עליות ומורדות וידוע ששניהם ניהלו במהלך נישואיהם מספר רומנים מחוץ לנישואים לרוב אף בידיעת בן הזוג.
לזוג נולדו שלושה ילדים, שני בנים ובת.
כדי להימלט מחיי הנישואים וכן כדי להרוויח כסף ממכירת ספריו תומאס נסע תכופות לארצות הברית על מנת לקדם את עסקיו שם.
ב-9 בנובמבר 1953 התמוטט ומת לאחר שתייה מרובה במלון צ'לסי שבניו יורק, שבו שהה במהלך מסע לקידום מכירות.
סיבת המוות העיקרית הייתה דלקת ריאות כשלחץ על המוח וכבד מורחב מהווים גורמים תורמים.
לתומאס גם הייתה סוכרת, שבה לא הקפיד לטפל כהלכה והוחמרה עוד יותר בשל השתייה הכבדה שלו.
לאחר מותו הובאה גופתו לוויילס והוא נקבר בחצר הכנסייה בעיירה לוכארן (Laugharne) שבה גר עם אשתו, קייטלין, מ-1949. ב-1994 נפטרה אלמנתו ונקברה לצדו.
ביתם בעיירה הפך למוזיאון לזכרם.
תומאס נחשב לאחד מגדולי המשוררים של המאה ה-20 לצד רוברט פרוסט, ויליאם בטלר ייטס ותומאס סטרנס אליוט ולדמות מובילה בספרות האנגלו-ולשית.
תומאס נחשב לרומנטיקן בצורת כתיבתו, כשהוא בוחר להתעסק ביצירותיו בחומרים אישיים יותר, ברגשות ובתחושות, זאת בניגוד לזרם המוביל באותה תקופה שיצירותיו נגעו בנושאים פוליטיים וחברתיים.
צורת ביטוי זו באה לידי ביטוי בשיריו בדימויים הציוריים והעשירים בהם תומאס משתמש.
יצירותיו מכילות גם מהפולקלור והמיתולוגיה הוולשית והקלטית.
יצירותיו הידועות ביותר כוללות את "בצל חורש חלב" (Under Milk Wood), תסכית רדיו המביא את סיפורו של כפר ולשי על דייריו המשונים.
היצירה נכתבה בהשראת העיירה לוכארן שבה גר תומאס בשנותיו האחרונות.
כמו כן ידוע תומאס בשל שירו "Do Not Go Gentle Into That Good Night" ("אל תלך אל הלילה") שאותו כתב לאביו בערוב ימיו ובו הוא מבקש ממנו לא ללכת למותו ללא מאבק ולהמשיך ולהאחז בחיים.
באוטוביוגרפיה "כרוניקות" שיצאה בשנת 2007 מספר בוב דילן ששינה את שם משפחתו מצימרמן לדילן בעקבות דילן תומאס.
מילקווד או תחת חורש חלב או בצל חורש חלב (Under Milkwood), 1953 - תורגם לעברית על ידי אריה אהרוני (1965); על ידי שולמית הראבן (1987) וע"י ערן צלגוב (2015).
תהליך במזג הלב, אוסף מיצירותיו של תומאס שתורגמו לעברית על ידי אליעזרה איג-זקוב (2004)
דיוקן האמן ככלב צעיר, 1940. תורגם לעברית על ידי עודד פלד ויצא בהוצאת רסלינג (2004)
(מאנגלית: יהודה ויזן), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ד', 2014
דימוּ בּוֹרגיר (באיסלנדית: Dimmu Borgir, "טירות חשוכות") היא להקת מטאל נורווגית מאוסלו, מסוגת בלאק מטאל סימפוני.
הלהקה הוקמה ב־1993, על ידי שאגרת', סולן הלהקה; וסילנוז, כותב השירים העיקרי ואחד מהגיטריסטים בה.
סילנוז ושאגרת' הם החברים המייסדים היחידים שנותרו.
הכלי המוביל בלהקת בדימו בורגיר הוא הקלידים.
שאגרת' אף ניגן בעצמו בקלידים באלבומים הראשונים של הלהקה.
המוזיקה שבשני האלבומים הראשונים הייתה קליטה יחסית ללהקות שפעלו באותן שנים בנורווגיה, ועם זאת בעלת שמע פשוט יחסית לאלבומים העוקבים.
בלהקה נמצאים אף סממנים שטניים בליריקה, בסמלילהּ ובעטיפות הדיסקים, כמקובל בסוגה זו.
בשני הדיסקים הראשונים שלהם, For All Tid ו־Stormblåst מילות השיר נכתבו בשוודית עתיקה, שפת אימו של הסולן.
מאז, השירים הם באנגלית בלבד.
Nagash – גיטרה בס, קול רקע
ICS Vortex – גיטרה בס, שירה נקייה
דים סאם (בסינית: 点心, פין-יין: Diǎnxīn, יוטפנג: dim² sam¹, מילולית: נגיעות קטנות בלב) הוא שמם הקנטונזי של מגוון רחב של מאכלים סיניים המאופיינים בכך שהם מוגשים במנות קטנות לצד תה, חלקן מאודות בכלי ייעודי וחלקן מטוגנות או מוקפצות.
מסעדות הדים סאם החלו כבתי תה ששכנו לאורך דרך המשי.
במאה העשירית לספירה עיר הנמל הדרומית גואנגג'ואו ראתה גדילה פתאומית במספר המבקרים בקרבה, ובעיקרם סוחרים ואנשי עסקים.
בתקופה זו החלו בתי התה להגיש שתי מנות אוכל קטנות ומעוצבות בקפידה לצד התה, בדומה לטאפס הספרדי.
במאה השלוש עשרה, עם פלישת המונגולים לסין, החצר הקיסרית הדרימה למחוז גואנגדונג כדי להתרחק מהחזית.
שם האליטה הפוליטית של סין נחשפה למנהגי המזון המקומיים והפיצו אותם ברחבי סין.
נהוג להגיש דים סאם בארוחת יָם–צַ'ה (סינית: 饮茶, יוטפנג: jam2 caa4, מילולית מקנטונזית: "לשתות תה"), הדומה לארוחת בוהריים או ארוחת מנחה ומקורה בגואנגדונג.
מסעדות דים סאם לעיתים מוגדרות כבית תה, ומקורן, כמו מקור רוב המנות המוגשות בהן, במחוז גואנגדונג שבסין, אך כיום נפוצות בכל רחבי המדינה ומדינות נוספות בהם יש אוכלוסייה סינית גדולה.
במסעדות דים סאם נהוגה שיטת הגשה לפיה המלצר עובר עם עגלה עמוסה כלי אידוי ובהן מנות שונות, הסועד בוחר את המנות אותן הוא רוצה והמלצר ממשיך הלאה.
בתום הארוחה משלם הסועד לפי כמות כלי האידוי על שולחנו.
מסעדות דים סאם במערב בדרך כלל מגישות רק את הכיסונים והלחמניות ולא את שאר המנות.
ג'יאוֹזי – כיסונים מבצק חיטה ממולאים, המבושלים במגוון דרכים הכוללות אידוי, הרתחה או טיגון שלאחריו בא אידוי.
בדרך כלל יוגש מגוון כיסונים במילויים שונים – בשר, עוף, פירות ים, טופו וירקות שונים, ולצידם מטבלים.
מנה זו מפורסמת גם בשמה היפני גיוזה ובשמה הקוריאני מאנדוּ.
במערב נפוצה הטעות של לקרוא למנה זו "דים סאם", כשם סגנון הארוחה.
שומאי – כיסונים קטנים מבצק חיטה דקיק ושקוף במילוי בשר חזיר וחסילונים.
האר גאו – כיסונים ממולאים בחסילונים העשויים מבצק דק וכמעט שקוף עשוי קמח ועמילן טפיוקה.
נהוג לומר שמנה זו היא המנה בה נמדד שף דים סאם.
פאן גוּאוֹ – כיסונים עשויים בצק הדומה לבצק של האר גאו, אך עבה ובמילוי בוטנים, פטריות שיטאקה וחסילונים מיובשים.
לעיתים מכונה צ'יוּ צ'או במערב על שם העיר ממנה הם מגיעים בגואנדונג.
וונטון – כיסונים הדומים לג'יאוזי, אך מבצק דק יותר ומוגשים לרוב במרק.
גם הם מבושלים במספר דרכים ובמגוון מילויים.
באוזי – לחמניות שמרים מאודות או אפויות מגוון מליות, הנפוצים בהם הם:
צ'אר שיו באו – באוזי מאודה או אפוי במילוי חזיר ברוטב אדום ומתוק.
נחשבת אחת מהמנות האהובות בהמטבח הסיני אמריקאי ונפוצה גם ביפן, קוריאה ובפיליפינים.
שיאלונג באו – באוזי דק ממולא במרק בשר עשיר.
על מנת להכין אותם יש להכין ציר עשיר בג'לטין, כדי שיתקרש כשיתקרר.
לאחר הקירור המסה נחתכת לקוביות ומעורבבת עם בשר וירקות להכנת המלית.
בזמן האידוי הציר חוזר למצב נוזלי בגלל החימום.
זונגזי – כיסוני אורז ממולאים ומאודים, עטופים בעלי במבוק.
האורז המשמש למנה זו תמיד יהיה מהסוג הדביק אך את עלי הבמבוק מחליפים לעיתים עלי לוטוס או בננה.
צ'אנג פן – גלילי אטריות אורז, לעיתים עם בשר, המאודים ומוגשים ברוטב סויה כהה.
צ'אר שיו סו – כיסני בצק במילוי חזיר ובצל בציפוי שומשום ודבש.
לו באק גאו – מעין "עוגות" עשויות צנון סיני מרוסק ומעורבב עם פיסות חסילונים או חזיר, מאודות, חתוכות ומטוגנות.
קונג'י – דייסת אורז מלוחה שלרוב מכילה חסילונים.
הקונג'י מוגשת בעיקר כאשר ארוחת הדים סאם היא ארוחת הבוקר.
ספרינג רול – מוגש לרוב מטוגן בארוחת דים סאם.
בשרים צלויים – במיוחד מוכרים במערב הספייריבס שהן צלעות חזיר צלויות במרינדה סינית.
טופו פה – טופו רך מוגש בסירופ ג'ינג'ר מתוק.
דילן תומאס ספראוּס הוא שחקן אמריקאי, אחיו התאום של קול ספראוס.
מוכר בזכות הופעתו בתור זאק מרטין לצד אחיו בסדרות הטלוויזיה "החיים היפים של זאק וקודי" ו"החיים היפים על הסיפון" בערוץ דיסני.
דילן תומאס ספראוס נולד בעיר ארֶצו, איטליה, להורים אמריקאים, מת'יו ספראוס ומלאני רייט, בזמן שלימדו אנגלית בבית ספר בטוסקנה.
דילן נולד 15 דקות לפני אחיו התאום הצעיר קול; ארבעה חודשים לאחר לידתם, דילן וקול ספראוס עברו עם משפחתם להתגורר בלונג ביץ', קליפורניה; הוא נקרא על שמו של המשורר הוולשי דילן תומאס.
בצעירותו, התגרשו הוריו, והוא ואחיו קול ספראוס עברו לגור עם אביהם.
לאחר שהסדרה "החיים היפים על הסיפון" הסתיימה בשנת 2011, הוא החל ללמוד לתואר ראשון בעיצוב משחקי וידאו באוניברסיטת ניו יורק, וסיים את לימודיו ב-2015. לאחר מכן פתח את העסק האישי שלו, "All Wise Meadery" בברוקלין, ניו יורק.
ספראוס התחיל את הקריירה שלו בשנת 1993 בטלוויזיה, ביחד עם אחיו התאום קול ספראוס, כשהם את חולקים את התפקיד של התינוק פטריק קלי בסדרה "גרייס על הכוונת" עד 1998. בשנים שלאחר מכן, הוא המשיך להופיע במספר סרטים ותוכניות טלוויזיות עם אחיו.
ב-2017, הוא לוהק למותחן בשם "משוחרר" בתור התפקיד הראשי של לוקאס וורד.
באותה השנה, הוא השתתף בסרט הקצר "קארט בלאנש" (ייפוי כוח מלא) ולוהק לקומדיה "בננה ספליט" בתור ניק.
בשנה שלאחר מכן הוא הצטרף לסרט הקצר "דדי" בתור פול ולסרט סיני "טורנדוט" עם גואן אקסיאטונג בתור הדמות קלף.
בשנת 2019 לוהק לסרט "אחרי שהתנגשנו" בתפקיד טרבור.
החל מיוני 2018, ספראוס נמצא במערכת יחסים עם הדוגמנית ההונגרייה ברברה פלווין.
הם התגוררו במשך שנתיים בברוקלין, עד שעברו ללוס אנג'לס ב-2021. ביולי 2023 השניים התחתנו.
דימה בילאן הוא שחקן וזמר רוסי ממוצא קאראצ'אי, זוכה אירוויזיון 2008.
ייצג את רוסיה פעמיים בתחרות האירוויזיון: פעם אחת באירוויזיון 2006 עם השיר "Never Let You Go", שזכה במקום השני בהפרש של 44 נקודות מהמנצח הפיני לורדי, ופעם נוספת בשנת 2008 עם השיר "Believe", שזכה במקום הראשון בהפרש של 42 נקודות מאני לוראק האוקראינית, זוכת המקום השני.
ב-2016 שיחק בסרט הקולנוע הראשון שלו, "גיבור".
ב-2019 השתתף בצילומי הסרט "צוערי הצי 4".
במאי 2019 התראיין בילאן למספר רשתות תקשורת וסיפר כי הוא מעוניין לשוב להתמודד בתחרות האירוויזיון, בפעם השלישית.
השיר הרוסי לאירוויזיון נבחר בבחירה פנימית על ידי הטלוויזיה הרוסית ולכן מודה הזמר כי השתתפות נוספת באירוויזיון אינה תלויה רק בו אלא גם בטלוויזיה הרוסית אשר תבחר את הנציג הרוסי לאירוויזיון 2020.
באוקטובר 2020 הודיע כי ידובב את דמותו של קרוקודיל גנה, בסרט אנימציה חדש של סויוזמולטפילם אודות צ'בורשקה.
דימה לייפמן (נולד ב-12 באפריל 1985) הוא שופט טניס בינלאומי, בעל תואר ראשון בכלכלה וניהול ובעל שני תארים שניים ב-Sport Management ו-Global Management באוניברסיטת IE Business School שבמדריד (אחד ממוסדות החינוך המובילים בעולם בתחום בניהול והפיננסיים).
הוא שופט הטניס הבכיר בישראל בעל תג זהב (התג הגבוה ביותר לשופט בינלאומי) דימה נכלל גם בין השופטים הבכירים בעולם .
לייפמן יליד קורוסטן, עלה לישראל מברית המועצות בשנת 1991 עם משפחתו וגדל והתחנך באשקלון.
עוד מגיל צעיר החל לשחק טניס בעידוד הוריו והתאמן במרכז הטניס אשקלון.
בשנת 1997 בגיל 12, עבר לייפמן קורס קוונים לאומי והחל לעבוד כקוון בתחרויות בינלאומיות שהתקיימו אז ברחבי הארץ.
את הקורס סיים בהצלחה והוענק לו תג ארד בינלאומי בכיר.
במהלך 2008–2012 שפט לייפמן חמש פעמים ברציפות בגמר אליפות ישראל בוגרים לעיני למעלה מ-2000 צופים נלהבים במועדון הטניס שברעננה.
כמו כן יצג לייפמן את ישראל במפגשי גביע הדייוויס בקפריסין, יוון ומונקו בהם שימש כשופט כיסא נייטרלי.
במהלך השנים הללו שפט לייפמן וייצג את מדינת ישראל במספר בלתי מבוטל של תחרויות טניס בינלאומיות ברחבי העולם: בפינלנד, רומניה, הולנד, יוון, קפריסין, סרביה, שווייץ, איטליה, אוקראינה, רוסיה, ליטא, לטביה, מקסיקו, אנגליה, גאורגיה, ארמניה ועוד.
בנובמבר 2010 נבחר לייפמן לייצג את ישראל בקורס בינלאומי נוסף, הפעם לשופטים הראשיים שהתקיים בווימבלדון שבלונדון, את הקורס סיים לייפמן בהצלחה והפך לשופט ראשי בעל תג כסף הצעיר ביותר בעולם.
בנובמבר 2011 נבחר לייפמן לייצג את ישראל במשחקים האולימפיים שבלונדון (קיץ 2012), לייפמן היה השופט הישראלי היחיד בתחרות יוקרתית זו.
ב-2013 ייצג לייפמן את ישראל בתחרות Mone Carlo מסדרת מסטרס 1000. משנת 2013- 2018 התמקד לייפמן בעבודת השופט הראשי וייצג את ישראל באין ספור תחרויות גדולות ברחבי העולם (סין, תאילנד, סלובניה, דרום אפריקה, אירלנד, פורטוגל, שוודיה, טורקיה, בולגריה, קזחסטן, רוסיה, אוקראינה, בלרוס, לטביה).
בשנת 2015 נכנס לייפמן לקבוצת פיתוח של גביע דייוויס / גביע פדרציה (מועדון שמשתייכים אליו מספר מצומצם של שופטים).
בדצמבר 2018 קודם לייפמן על ידי איגוד הטניס הבינלאומי לתג זהב היוקרתי (התג הגבוה ביותר לשופט טניס) והפך לשופט הטניס הבכיר ביותר בתולדות מדינת ישראל (בעידן המודרני).
בתחילת 2019 שובץ לייפמן לשמש כאחד מתוך צוות מצומצם של שופטים ראשיים שינהלו את המשחקים הפארלימפיים - Tokyo 2020 - התפקיד הבכיר ביותר לשופט טניס ישראלי אי פעם.
'''לייפמן משתייך גם למספר ועדות:
יור' ועדת שיפוט - תחת איגוד הטניס בישראל
חבר ועדת הטניס - ההתאחדות הישראלית לספורט נכים
חבר ועדת טניס לכיסאות גלגלים - איגוד הטניס בישראל.
חבר ועדת נוער - TennisEurope (איגוד הטניס האירופאי)
דִימוֹ קָזַאסוֹב (בבולגרית: Димо Казасов; 17 בספטמבר 1886, טריאבנה, מחוז גברובו, נסיכות בולגריה – 28 ביולי 1980, סופיה, הרפובליקה העממית הבולגרית) היה מהפכן, עיתונאי וסופר בולגרי שכיהן גם כחבר פרלמנט ושר בממשלות בולגריה במשך 28 שנים.
קזאסוב הוא חסיד אומות העולם, על חלקו בהצלת יהודי בולגריה מגירוש אל מחנות ההשמדה הנאציים בעת מלחמת העולם השנייה.
ב-1904 סיים קזאסוב בית ספר תיכון בעיר רוסצ'וק ובין 1906 ל-1910 הועסק כמורה ברוסצ'וק, טוטראקן ובורגס.
בין 1910 ל-1917 כיהן כמזכיר איגוד המורים הבולגרי וב-1918 הוסמך למשפטים באוניברסיטת סופיה.
ב-1915 יצא לאור ספרו הראשון שתיאר את המשנה והפעילות של ארגוני המורים בממלכת בולגריה.
ב-1919 נבחר לפרלמנט מטעם מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית ובמקביל החל לפרסם מאמרים וסיפורים קצרים בכתבי עת שונים.
ב-21 במאי 1920 לאחר הניצחון הסוחף של אלכסנדר סטמבוליסקי בבחירות, איבד את מקומו בפרלמנט וב-3 השנים הבאות ערך את היומון "האומה".
ב-9 ביוני 1923 השתתף קזאסוב באופן פעיל בהפיכה הצבאית שהובילה להדחתו ורציחתושל סטמבוליסקי ועם מינויו של אלכסנדר צאנקוב לראשות הממשלה התמנה קזאסוב לשר הרכבות, הדואר והטלגרף בממשלתו.
ב-20 בפברואר 1924 התפטר בשל חילוקי דעות עם צאנקוב וממועד זה ועד 1928 כיהן כנשיא איגוד עיתונאי בולגריה.
הוא הצטרף לחוג הרעיוני זוונו.
ב-19 במאי 1934 השתתף בהפיכה הצבאית שהובילה הליגה הצבאית, אך עד מהרה הסתכסך עם מנהיגי ההפיכה בשל דעותיו העצמאיות ונאלץ לגלות לבלגרד, שם שהה עד 1936.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הכריזה רשמית ממלכת בולגריה על נייטרליות, אך נקטה במדיניות פרו גרמנית שליוותה אותה לאורך מרבית שלבי המלחמה.
ממשלת בולגריה אימצה באופן ממסדי מדיניות אנטי יהודית וב-23 בינואר 1941 פורסם החוק להגנת האומה, שדמה במתכונתו לחוקי נירנברג.
קזאסוב היה ממתנגדיו הבולטים של החוק והשתתף במאבק שלא נשא פרי, למניעת החלתו.
21 סופרים בולגרים הפיצו עצומה כנגד החוק והצנזור הממשלתי הבולגרי.
בהנחיית ראש הממשלה הופצו כרוזי נאצה כנגדם בערי בולגריה, שבהם נטען שקיבלו שוחד מבני הקהילה היהודית.
בתגובה לכרוזים, שלח קזאסוב מכתב חריף לראש הממשלה בוגדאן פילוב שבו כתב בין השאר:
ב-1 במרץ 1941, חתם ראש הממשלה הבולגרי הפרופסור בוגדאן פילוב בווינה על ההסכם התלת-צדדי, במסגרתו הפכה בולגריה לבעלות בריתן של מדינות הציר.
ב-22 בפברואר 1943 אישרה הממשלה הבולגרית את גירושם של כל היהודים מהשטחים שסופחו לבולגריה למחנות ההשמדה הגרמנים, בכפוף להסכם שחתם אלכסנדר בלב ראש הקומיסריון לענייני יהודים עם תיאודור דנקר נציגה של גרמניה הנאצית וב-4 במרץ הם נכלאו ובהמשך גורשו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
ב-9 במרץ 1943 נכשל ניסיון הגירוש הראשון של יהודי "בולגריה הישנה" אל מחנות ההשמדה בזכות פעילות מאומצת של פוליטיקאים ואנשי כנסייה.
ב-21 במאי 1943 החליטה הממשלה הבולגרית לגרש את יהודי סופיה לערי השדה, כאשר תוכניתו של אלכסנדר בלב הייתה לראות בגירוש זה שלב ראשון לקראת גירושם אל מחוץ לגבולות הממלכה.
ב-22 במאי כתבו מספר אישי ציבור ובכללם ניקולה מושאנוב ודימו קזאסוב מכתב למלך בוריס השלישי בו נטען שמדובר בצעד בלתי אנושי והמלך ישא אישית באחריות לתוצאותיו של המהלך הנפשע.
המכתב נמסר אישית על ידי קזאסוב וצביאטקו בובושבסקי לארמון המלך.
הייתה זו הפעם הראשונה בה שוגרה אזהרה למלך עצמו להפסיק את רדיפות היהודים.
בגבור המחאות הורה בלב לעצור את כל מנהיגי הקהילה היהודית בסופיה וב-24 במאי נעצרו 412 יהודים ונשלחו למחנה הריכוז סומוביט שבמחוז פלבן.
ראשי הקהילה היהודית בסופיה ובכללם נשיא הקהילה יוסף גירון וד"ר יצחק קלמי, מצאו מחבוא בביתו של קזאסוב והתחמקו ממעצר.
ב-25 במאי יצא הגירוש אל הפועל.
ב-9 בספטמבר 1944 בוצעה הפיכה בבולגריה בסיוע כוחות הצבא האדום אשר ניצבו בפאתי סופיה.
ראש הממשלה קונסטנטין מוראבייב הודח ובמקומו תפס את השלטון הגנרל קימון גאורגייב.
ב-10 בספטמבר מינה גאורגייב את קזאסוב ידידו הקרוב לשר התעמולה בממשלת חזית המולדת הבולגרית.
פעולתו הראשונה של השר קזאסוב הייתה פניה מעל גלי האתר לתושבי בולגריה, במסגרתה נתבקשו לסייע לצבא האדום לסלק את הכוחות הגרמניים ואת תומכיהם הפאשיסטים מכל אדמת בולגריה.
קזאסוב הודיע בשם ממשלת בולגריה על החזרת כל הזכויות למיעוטים ובכלל זה ביטולו המוחלט של החוק להגנת האומה.
בסוף ספטמבר פורסמה בעיתונות וברדיו הבולגרים הצהרה נוספת מטעם קזאסוב ובה הובעה אהדתו של השלטון הבולגרי להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל.
ב-22 בנובמבר 1946 סיים קזאסוב את כהונתו כשר התעמולה ומונה לשר המידע והאמנויות בממשלתו של גאורגי דימיטרוב, תפקיד בו כיהן עד ה-11 בדצמבר 1947. בראשית 1953 פרש קזאסוב מפעילות ציבורית והתמסר לכתיבת זיכרונותיו.
ב-1966 הוכר על ידי ארגון יד ושם כחסיד אומות העולם.
ב-1979 פרסם את ספרו ה-32 והאחרון שנקרא "ניצוצות משנים סוערות".
קזאסוב הלך לעולמו ב-1980 והוא בן 94 שנים.
דילן מקדרמוט הוא שחקן אמריקאי, זוכה פרס גלובוס הזהב לשנת 1998 על תפקידו בסדרה "הפרקליטים".
אמו הייתה בת 15 ואביו היה בן 17 כאשר הוא נולד.
הוא גדל לצד אמו לאחר גירושי הוריו, ואיבד את אמו בגיל חמש כשנורתה בשוגג על ידי חברה.
בשל הטרגדיה עבר להתגורר יחד עם אחותו אצל סבתו.
המחזאית איב אנסלר, אמו החורגת, שאימצה אותו כאשר הייתה בת 23 והוא היה בן 15, דרבנה אותו להפוך לשחקן ונתנה לו תפקידים במחזותיה.
לאחר שאנסלר הפילה, הוא קיבל לעצמו את השם דילן, השם שיועד לבן שלא נולד.
זוכי האוסקר מרלון ברנדו והמפרי בוגרט היוו עבורו דוגמה.
הוא למד משחק ב"אוניברסיטת פורדהאם" שבניו יורק סיטי ובבית ספר למשחק "בית הבובות השכונתי".
מקדרמוט עשה את הופעת הפריצה שלו ב-1987 בדרמת המלחמה "גבעת האמיצים", שם שיחק בתפקיד סמל אדם פרנץ' באחד הקרבות הקשים ביותר של מלחמת וייטנאם.
ב-1989 השתתף בדרמה הקומית "מגנוליות מפלדה" בתור ג'קסון בעלה של שלבי לטצ'ייר (ג'וליה רוברטס).
ב-1993 שיחק במותחן שובר הקופות "בקו האש" בתפקיד אל ד'אנדריאה, שותפו של סוכן השירות החשאי פרנק הוריגן (קלינט איסטווד).
ב-1994 שיחק בפנטזיית חג המולד "נס ברחוב 34".
ב-1999 הופיע בקומדיה הרומנטית "צריך שלושה לטנגו" בתור טייקון העסקים צ'ארלס ניומן.
ב-2003 שיחק בדרמת הפשע "וונדרלנד" בתפקיד חבר הכנופיה הארית דייוויד לינד.
התפרסם לאחרונה בסרט האימה "השליחים" בתפקיד רוי, אב משפחת סולומון העוברת להתגורר בבית רדוף.
ב-2009 כיכב בתפקיד הראשי של קארטר שואו, המנהל של יחידת שוטרים סמויה בסדרת הפעולה בהפקת ג'רי ברוקהיימר "כחול עמוק".
ב-2010 גילם את דניס מארקס בדרמה הקומית "דקלים בוערים" של הבמאי כריסטופר ב.
ב-2011 כיכב בסדרת הדרמת אימה "אימה אמריקאית".
ב-2012 גילם את אבא של צ'רלי בסרט "כמה טוב להיות פרח קיר".
בשנת 2013 שיחק לצדה של טוני קולט בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה של CBS - "בני ערובה", הגרסה האמריקאית לסדרת הישראלית באותו שם ששודרה בערוץ עשר.
ב-2014 שיחק בקומדיה "משתוללת" בכיכובה של סלינה גומז.
ב-2015 שיחק בסרט הריגול הבריטי-אמריקאי "סוכנת תחת אש" לצד פירס ברוסנן ומילה יובוביץ'.
ב-2021 הופיע בשתי עונות של סדרת הספין אוף של חוק וסדר חוק וסדר:פשע מאורגן בתפקיד ריצ'רד וויטלי.
ב-2021 החל להופיע בתפקיד הראשי בסדרה FBI: המבוקשים ביותר בתפקיד רמי סקוט.
שיא הקריירה המקצועית של מקדרמוט היה התפקיד הראשי שקיבל מדייוויד אי קלי ב-1997 בסדרת הדרמה המשפטית של "הפרקליטים".
הוא שיחק במשך שבע עונות בתפקיד עורך הדין המיוסר והרגיש בובי דונל.
גרף לזכותו ב-1998 את פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה.
מקדרמוט פוטר על ידי חברת ABC בעונה השביעית של הסדרה, בטענה שצוות שחקני הסדרה זקוק לרענון.
למקדרמוט שתי בנות עם גרושתו השחקנית האמריקאית ממוצא איראני שיבה רוז.
כיום הוא מאורס למגי קיו אשר שיחקה את התפקיד הראשי בסדרה ניקיטה.
דימוי גוף (על פי האקדמיה ללשון העברית: תדמית גוף) הוא האופן בו האדם תופס וחווה את האסתטיקה ומידת המשיכה של גופו.
דימוי גוף כולל את התפיסות (כהערכת גודל הגוף, הערכת האטרקטיביות של הגוף), המחשבות, הרגשות והמשאלות (הקשורות לצורתו וגודלו של הגוף) המתעוררות אצל אדם לגבי גופו.
דימוי הגוף יכול להיות חיובי, שלילי או משתנה ביחס לחלקי גוף שונים, או תקופות במעגל החיים.
נושא דימוי הגוף נחקר במסגרת תחומי עיסוק שונים, בהם פסיכולוגיה, רפואה, פסיכיאטריה, פילוסופיה, אנתרופולוגיה, תקשורת ופמיניזם.
דימוי הגוף של הפרט עשוי להשתנות לאורך החיים ויכול להיות שונה מהאופן בו אחרים תופסים את גופו של אותו פרט.
דימוי גוף עשוי להיות תוצר של חוויותיו של האדם (כיחס של ההורים לאדם וגופו בינקות) ואישיותו וכן של גורמים חברתיים ותרבותיים מגוונים (השפעות הסוציאליזציה כגון השפעת התקשורת ועולם הפרסום).
דימוי גוף לעיתים קשור לסטנדרטים של החברה ולאופן בו מוקנית בה חשיבות למאפיינים שונים בגוף האדם (לרוב בהתאם לאופנות משתנות).
לדימוי הגוף יכולות להיות מגוון השפעות פיזיולוגיות ופסיכולוגיות על הפרט.
אנשים עם דימוי גוף נמוך עשויים לנסות ולשנות מאפיינים של גופם, למשל באמצעות דיאטה ואף ניתוח פלסטי.
על פי דוח של האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה מ-2007, קיימת סקסואליזציה של נערות ונשים בתרבויות רבות, התורמת לחרדה גוברת של נשים המקושרת לדימוי הגוף שלהן; ממצאים דומים עלו גם לגבי סקסואליזציה של ילדים באמצעי התקשורת, בוועדה של הסנאט האוסטרלי.
מחקרים רבים בוחנים את ההשפעות התרבותיות על דימוי גוף תוך התמקדות באידיאליזציה של הרזון בעולם המערבי, בפרט בכל הנוגע לאידיאל היופי הנשי.
אידיאליזציה זו קושרת בין הצלחה, נעורים ופופולריות חברתית, לרזון ולעומת זאת בין עצלנות, היעדר כוח רצון ואף חוסר שליטה לשומן.
המונח נטבע לראשונה על ידי הנוירולוג והפסיכואנליטיקאי האוסטרי פול שילדר , תלמידו של אבי הפסיכואנליזה זיגמונד פרויד.
בכתביו שילב רעיונות של פרויד אודות האגו, שלדבריו הוא כולל בראש ובראשונה את האגו הגופני; רעיונות של קרל ורניקה לגבי סומטיזציה; ושל הנרי הד לגבי מודל סכמת הגוף.
הוא טען כי דימוי הגוף הוא ייצוג מנטלי המשתנה לאורך שלבים שונים בילדות, הכולל עמדות ומשאלות לגבי הגוף, וכי הוא מושפע מההתפתחות הפיזית, הרגשית והקוגניטיבית של האדם, וכן מיחס הסביבה כלפיו.
גישה נוספת ניסתה לשלב בין שתי גישות אלו, וטענה כי קיימות סכמות של הגוף המשתנות באופן תדיר, בהתאם לשינויים בסביבה וללמידה שמתרחשת אצל הפרט, וקיימות אחרות שנשארות יציבות יותר.
לאורך השנים התפתחו רעיונות ותאוריות נוספים לגבי דימוי גוף.
ריצ'רד לרנר כתב אודות התעצבות העצמי הגופני האידיאלי של ילדים על פי תשומת הלב שהם מפתחים לאורך התפתחותם אל מאפיינים מסוימים של גופם, וכן בהתאם לחשיבות שאחרים מייחסים למאפיינים אלו.
הפסיכואנליטיקאית הצרפתיה פרנסואז דולטו פיתחה תאוריה לגבי דימוי גוף לא מודע.
גרוגן הרחיבה את ההמשגה להמשגה רב ממדית שכוללת יותר מדאגות סביב משקל ומבנה הגוף.
חוקרים נוספים כתבו על סוגים שונים של דימוי גוף, כגון תפיסות הפרט לגבי ההופעה החיצונית שלו, גודל הגוף, גבולות הגוף ועוד.
כן קיימת הבחנה בין המרכיב התפיסתי של דימוי הגוף (שמושפע מתפיסה חושית בעיקרה), לבין המרכיב העמדתי (הכולל עמדות רגשיות וקוגניטיביות כלפי הגוף).
דימוי גוף נמדד לרוב במחקרים באמצעות שאלונים בהם נשאלים המשתתפים לגבי האופן בו הם מדרגים ומעריכים את צורת גופם כיום וכן את גופם האידיאלי, תוך שימוש בסדרה של תיאורי גוף נתונים.
ההבדל בין דירוג הגוף העכשווי והאידיאלי מבטא את מידת שביעות הרצון מהגוף.
במחקר שנערך בשנות ה-90 נמצא כי 44% מהנשים הביעו רגשות שליליים כלפי גופן וכן כלפי חלקים בגופן.
בסקר של המגזין "Psychology Today" בקרב ארבעת אלפים משתתפים, נמצא כי 40% מהגברים ו-56% מהנשים שנסקרו הביעו שביעות רצון נמוכה ממראה גופם.
בעקבות התפתחות הטכנולוגיה המחקרית, נערכים בנושא דימוי גוף גם מחקרים המערבים מדידות ישירות יותר על מוח האדם.
במספר מחקרים נמצא כי חלק מהנבדקות שצפו בתמונות של נשים בעלות משקל גוף נמוך, או אף במילים כגון "השמנת יתר" או "כבד", ביטאו שינויים כימיים מיידיים באזורים כמו האמיגדלה, המקושרת לחרדה, והקורטקס הפרה-פרונטלי, המקושר לירידה בערך העצמי.
במחקרים נמצא כי שביעות רצונן של נשים מגופן נמוכה יותר מזו של גברים, אך הנושא משפיע גם על גברים.
גברים מבטאים במחקרים חשיבות גבוהה למראה גופם, גם אם שביעות רצונם מגופם גבוהה יותר מנשים.
במחקר בקרב סטודנטים, נמצא כי דימוי הגוף של הגברים נותר ללא שינוי עם הזמן, בעוד אצל נשים חלה התפתחות והתייצבות בדימוי הגוף כך שהן הביעו יותר שביעות רצון מהמראה שלהן בסיום לימודיהן יחסית לתקופת תחילת הלימודים.
באופן כללי, ככל שעולה הגיל, מעניקים גברים ונשים פחות חשיבות למראה שלהם יחסית לגילאים צעירים, ומדגישים יותר אספקטים של תפקוד הגוף מאשר המראה שלו.
בגיל הזקנה, נשים יותר מרוצות ממראה גופן, וייתכן שהדבר קשור להפחתה בלחץ החברתי ובעמדות שמפגינה הסביבה כלפי המראה של נשים בגיל זה יחסית לגילאים צעירים יותר.
לעומתן, גברים פחות מרוצים מהירידה בתפקוד של הגוף ומבטאים בשל כך דימוי עצמי ומסוגלות עצמית נמוכים יותר.
דימוי הגבר היהודי כאישה הוא דימוי אנטישמי שהיה נפוץ במדינות מערב אירופה בימי הביניים, ומייחס לגברים יהודים מחזור נשי.
לדעת היסטוריונים של תולדות עם ישראל הדימוי מהווה את אחד המוטיבים הביולוגיים-גזעיים הראשונים ששימשו את הנוצרים, כיוון שקודם לכן המקורות האנטי יהודיים התייחסו לשנאת היהודים לרוב בשל סיבות דתיות.
כמרים ומטיפים נוצרים טענו בפני קהליהם ובפני יהודים שאותם רצו לנצר, כי ביום שנצלב ישו ודמו הוקז החליט אלוהים שבני ישראל ישלמו על כך בדמם, וידממו פעם בחודש כמו הווסת הנשי.
כדי לכפר על דימום זה "חוטפים היהודים ילד נוצרי שבאמצעות קורבן דמו הם מנסים להניא את האל מהקללה עליהם".
לדעת חוקרים כמו פרופסור רם בן-שלום מהאוניברסיטה העברית, אפשר שדימוי זה תרם להחלשת תחושת הביטחון של קהילות היהודים במדינות אלה.
הדימוי קישר חולשה פיזית ונשיות לזהות היהודית.
פרופסור בן-שלום מביא במאמריו את דברי יצחק נתן, תלמיד חכם ומלומד יהודי שחי בארל שבדרום צרפת במאה ה-15. יצחק נתן מצטט את דבריו של המטיף הידוע, הנזיר הדומיניקני וינסנט פרר, לאנוסים וליהודים מומרים שרצה לחזק את דבקותם בנצרות אחרי ויכוח טורטוסה.
נתן מציין כי דברי הנזיר נתפסו כ"מגוחכים" באוזני קהל השומעים ממוצא יהודי שבפניהם דרש והטיף.
ארווין רזניק טען שהתסמינים של וסת בימי הביניים הם כשל מלנכוליה וייתכן שזהו המקור של התפיסה.
אלברטוס מגנוס כותב שליהודים יש וסת בשל תזונה כשרה.
דוד כ"ץ טוען שטענה זו היוותה בסיס לעלילת דם.
הוא מצטט את תומאס קלוורט, כומר בן המאה ה-15, שטוען שיהודים השתמשו בדם נוצרי כדי להבריא ממחלת הווסת שלהם.
דימוי היהודי במחזה "הסוחר מוונציה"
כ"ץ כותב במאמר "המגדר של שיילוק", שהיהודים באירופה בראשית המאה ה-16 וה-17 נתפסו כשונים לא רק בגלל הדת, אלא גם בגלל מאפיינים פיזיים, וביניהם ריח דוחה, קרניים, זנב, וצבע עור כהה.
הגברים היהודים היו נימולים ושונים מהנוצרים במאפיין פיזיולוגי שקשור למין, והאמונה שלגברים יהודים יש מחזור הייתה נפוצה באירופה ובאנגליה.
ב-1648 חיבר הכומר האנגלי תומאס קלברט (Thomas Calvert) מסה על חטאי היהודים, ובה כתב שהיהודים נענשו בעונש כה משפיל, ש"גברים יהודים, בדומה לנשים, נענשים ב-cursu menstruo sanguinis" .
לדברי כ"ץ, שיילוק היהודי במחזה "הסוחר מוונציה" היה המייצג העיקרי של יהדות אירופה למיליוני אנשים בארבע מאות השנים האחרונות, ובמחזה יש רמז לאמונה במחזור הגברי.
שיילוק פותח את נאומו המפורסם במילים "ואין ליהודי עיניים?", ומנסה לשכנע את הקהל שאין הבדל פיזיולוגי בינו לבין אחרים - "אם תדקרו אותנו - לא נזוב דם?" אבל זה לא מה שהקהל חושב, שיילוק נשא את הסימן המובהק לשוני, אנלוגי לרגליים המפורסות של השטן עצמו.
לדעת כץ בנאום ששייקספיר שם בפי שיילוק יש רמז למיתוס על הדימום מאיבר המין, משום ששייקספיר משתמש במילה prick ("לדקור", אבל בסלנג גם שם לאיבר המין הגברי), ובתקופתו של שייקספיר המילה כבר קיבלה את המובן הוולגרי שלה.
כ"ץ סבור שעצם הרעיון שאדם כה נקלה מנסה לשכנע שהוא לא שונה מאחרים היה קומי, ולכן השימוש במילה prick קרוב לוודאי הצחיק את הקהל שהכיר את הסיפור על המחזור הגברי.
תחת השלטון המוסלמי בתימן הוכרחו היהודים לרכב על חמוריהם (הבהמה היחידה שהותרה להם) עם שתי רגליהם על צד אחד של בעל החיים לפי הכתוב בספר המשפטים של האימאם יחיא אלהאדי הראשון.
זוהי למעשה אותה ההוראה שניתנה גם לנשים מוסלמיות, שכן ישיבה על גב בהמה עם רגליים פשוקות לשני הצדדים נחשב למעשה "לא צנוע" לדעת הפרשנים המוסלמים.
התאוריה על הגבר היהודי כאישה נזכרת בסרט "המאמין" (2001) על ידי הדמות הראשית, דני, בחור יהודי שהפך לנאו-נאצי (השחקן ראיין גוסלינג), הקובע בשיחה עם עיתונאי, בה הוא שוטח את משנתו האנטישמית, כי "היהודי במהותו הוא נקבה".
בסדרת האנימציה, סאות'פארק, הילד האנטישמי והגזען אריק קרטמן נוהג לשאול מדי פעם את הילד היהודי, קייל ברופלובסקי, האם הוא במחזור או לעיתים נדירות יותר (בספיישל "ממלכת הדמיון", למשל) לפנות אליו כאל אישה וחושב שלגופם של היהודים "אין פי טבעת".
לפי אבנר דינור התנועה הציונית המשיכה את מיתוס האנטישמי ומיתגה את יהודי העבר כנשיים (במשמעות של חלשים) בעוד הם עצמם גברים שלקחו את עתידם בידיים.
מספר אישים הפעילים בתנועה הפמיניסטית (ביניהם דניאל בויארין) קיבלו את ההגדרה של היהדות כנשית וכעובדה חיובית.
דמיטרי "דימה" ריבינסקי (נולד ב-1 במאי 1970) הוא אלוף ושיאן ישראל בשחייה בעבר ומאמן בקבוצת הפועל דולפין נתניה.
הוביל ארבעה שחיינים ל: אלכסיי מנז'ולה (סידני 2000), זוהר שיקלר (ריו דה ז'ניירו 2016), מיכאל לייטרובסקי (טוקיו 2020) ומרטין קרטאבי (פריז 2024).
ריבינסקי נולד וגדל בקייב שבאוקראינה הסובייטית, שם החל לשחות בגיל 5, שחה בפנימיית ספורט בעיר הולדתו בהדרכת ארכדי איבצ'נקו.
בצעירותו התאמן בקרב חמש מודרני, באגרוף.
עלה לישראל בשנת 1992 והתאמן בקבוצת הפועל ירושלים בהדרכת לאוניד שייחט.
בתחרות השחייה של המכביה ה-14 שנערכה באוניברסיטת תל אביב ביולי אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ביחד עם עידו מירון, אורי שטיפט ויואב מאירי בשיא ישראלי חדש של 3:53.80 דקות, לפני מקסיקו ודרום אפריקה.
מדליית ארד, בשמחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 52.82 שניות, אחרי נואל שטראוס שקבע שיא מכביה חדש של (52.06 שניות) וברט סטון (52.28 שניות), שניהם מארצות הברית.
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.14 שניות.
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1994 זכה ריבינסקי בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.02 דקות, לפני אורן אזרד מהפועל נס ציונה (24.40 שניות) ואיתן אורבך ממכבי חיפה (24.44 שניות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:59.91 דקות, אחרי מורן זומרפלד (1:56.08 דקות) ואהוד דקטר מהפועל עומר (1:58.04 דקות).
נוסף לכך, הוא פסל בשלב המוקדמות במשחה ל-100 מטר חופשי.
כשבועיים לפני אליפות אירופה שנערכה בווינה אוסטריה בשנת 1995, פרק את כתף שמאל ולמרות כל זאת בחר להשתתף באליפות וסיים במקום 25 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 23.93 שניות.
עקב כך פרש משחייה תחרותית והחל לאמן.
מספר שנים לאחר מכן שחה עם שחייני ירושלים רבתי, איתמר שחר, שלומי אמון ואלכסיי מנז'ולה וביחד שברו את השיא הישראלי לאגודות במשחה ל-4x50 מטר חופשי בתוצאה של 1:36.11 דקות.
משנת 1995 עבד כעוזר מאמן בקבוצתו הפועל ירושלים עד לשנת 1997. משם עבר לאמן בקבוצת ירושלים רבתי כעוזר מאמן של ברי אבנר.
בשנת 2007 חזר לאמן בהפועל ירושלים.
לאחר מכן, עבד כשנתיים בקבוצת הפועל בית שמש בשנים 2012–2014, מ-2014 החל לאמן בהפועל דולפין נתניה ומשנת 2016 כמאמן ראשי של הקבוצה.
בין השחיינים הבולטים שאימן ריבינסקי, נמנים השחיינים האולימפיים: אלכסיי מנז'ולה (סידני 2000), זוהר שיקלר (ריו דה ז'ניירו 2016), מיכאל לייטרובסקי (טוקיו 2020) ומרטין קרטאבי (פריז 2024) ואלופי ישראל נסטיה קורוטקוב, אהוד סגל, גיא ברנע, מרקוס שלזינגר, לימור מרמלשטיין, אולגה צינקר, בועז טלסקי וג'ואן קופטי.
בנו של ריבינסקי, דייוויד ריבינסקי התאמן בהדרכת אביו.
שחיין נבחרת ישראל לנוער וזוכה מדליית ארד באליפות ישראל (2019) במשחה ל-50 מטר חופשי.
דים 652 היא מכונית מיני, 3 דלתות, אשר יוצרה על ידי יצרן הרכב היווני DIM Motor (שם מלא: "D.I.M.
דינמוחמד קנטולי קודאיברגן (בקזחית: Дінмұхаммед Қанатұлы Құдайберген; נולד ב-24 במאי 1994 באקטובה) הידוע בשם הבמה דימאש (בקזחית: Димаш, Dimash) (את שם משפחתו הוא מאיית Kudaibergen) הוא זמר-יוצר ורב-נגן.
דימאש נודע, בין השאר על ידי זמרים ומפתחי-קול מכל רחבי העולם כבעל מנעד קול רחב ביותר המונה לפחות שש אוקטבות.
ביצירותיו, דימאש שילב את מוזיקת הפופ האופראי עם מוזיקת פופ עכשווית ומוזיקה קזחית מסורתית.
בשנת 2016, הוא קיבל הצעת עבודה מבית האופרה בנור-סולטן כסולן, אך הוא סירב.
בשנת 2015, קודאיברגן זכה בתחרות המוזיקה הבלארוסית "סלביאנסקי באזאר" שנערכה בעיר ויטבסק.
עקב זכייתו, קודאיברגן התפרסם בקרב מדינות ברית המועצות לשעבר.
ב-2017 הוא הגיע למקום השני בתחרות המוזיקה הסינית "(Singer (2017" ובכך, זוכה לפרסום גם במדינות המזרח הרחוק.
דימאש נולד לקאנאט קודאיברגן, ממובילי המועצה האזורית לפיתוח התרבות בעיר אקטובה, ולסבטלנה אטבייבה, זמרת סופרן בבית האופרה בנור-סולטן, חברה בוועדה העירוני של העיר אקטובה לפיתוח החברתי-תרבותי בעיר ומנהלת סטודיו הילדים לאומניות "Saz".
הופעתו הראשונה של קודאיברגן על במה התרחשה בגיל שנתיים בתפקיד מינורי בהפקת תיאטרון מקומית.
כשהיה בן שש, בשנת 2000, הוא זכה בתחרות הפסנתר הלאומית של קזחסטן.
קודאיברגן החל ללמוד שיעורי פיתוח קול ופסנתר כבר בגיל חמש, באולפן הילדים של המכללה האקדמאית למוזיקה באקטובה.
בשנת 2009, קודאיברגן שיחק במחזמר, "כיתת אמן".
בשנת 2014, הוא סיים את לימודיו בתחום המוזיקה הקלאסית במכון המוזיקה של אוניברסיטת "K.
Zhubanov" באקטובה, ומשם החל ללמוד ולחקור את המוזיקה העכשווית (בעיקר ג'אז ופופ) באוניברסיטה הלאומית לאומניות בבירה הקזחית, נור-סולטן.