tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כיום, ההנחה הרווחת בקרב חוקרי העפיפונים, היא כי מתקנים אלו שימשו כמלכודות ציד המוני, של עדרי בר, בעיקר של צבאים.
בעיה נוספת שלא נפתרה לגמרי עד עצם היום הזה היא תיארוך העפיפונים.
בעיה זו נובעת בעיקר ממחסור בממצאים אינדיקטיביים, כמו גם ממצאים אורגניים לתיארוך בפחמן 14. העפיפון, אשר נכון להיום תוארך למוקדם ביותר, נמצא במזרח ירדן, ותוארך לתקופה הנאוליתית הקדם קרמית ב' (כ-9,000 שנה לפני זמננו).
ההנחה כיום היא כי רוב העפיפונים של הלבנט הוקמו ופעלו, לכל המאוחר, החל מהאלף החמישי-השלישי לפנה"ס.
תיארוך העפיפונים מתבצע לאורך כל תקופת המחקר, כדי לקבל מספר תאריכים גדול יותר, ובכך לחזק את ההערכות על גילם של המתקנים.
כיום, מוסכם בקרב החוקרים כי תופעת עפיפוני המדבר היא תופעה של אחרי התקופה הנאוליתית.
מחסור החומרים האורגניים נובע, על פי ההשערה, בעיקר מכך שהביאו את הטרף שנתפס במלכודת לשחיטה בכפרים הסמוכים, שם ככל הנראה היו משחטות מומחות.
כל זאת ניתן להניח בעקבות ממצאים מהאתרים הכפריים הסמוכים לאתרי הציד.
ממצא נוסף, הנמצא בסמוך למספר עפיפונים, במגוון מקומות במזרח התיכון הם ציורי קיר.
הציורים מתארים סצנה של ציד חיה בעזרת עפיפוני מדבר.
הציורים הם יחסית סכמטיים, וללא הרבה פרטים, אך ברור, לפחות בחלקם, הקשר הישיר אל העפיפונים והציד בהם.
ציורים אלו היו משמעותיים ביותר בחיפוש אחר התשובה לשאלת מטרתם של העפיפונים.
ציד חיות בר בעת החדשה
את ציד חיות הבר ניתן למצוא בעדויות אתנוגרפיות, מסוף המאה התשע עשרה ועד תחילת המאה העשרים.
כיום, ישנן שלוש עדויות עיקריות המתארות את הימצאות המתקנים הללו ברחבי המזרח התיכון, כמו גם שימושם על ידי התרבויות המסורתיות היושבות במקום.
יחד עם זאת מלכודות ציד וטכניקות תפיסה דומות ידועות מאזורים רבים בעולם, כולל צפון אירופה, מרכז אסיה, צפון אמריקה ודרום אפריקה.
עדויות אלו נתנו חיזוק נוסף למטרתם של עפיפוני המדבר הפרוסים במזרח התיכון, והיא תפיסת עדרי חיות בר.
את עדותו כתב יוהאן לודוויג בורקהרדט במהלך טיול במזרח התיכון, בתחילת המאה התשע עשרה ובה כתב:
אלואיס מוסיל חקר את המזרח התיכון בתחילת המאה העשרים.
במהלך מחקרו הוא תיעד את הפעילות של תפיסת חיות בר באמצעות העפיפונים, וכתב:
בתיאור נוסף של הפעולה, מוסיף מוסיל את תיאורו של מלכודת הציד בכותבו:
עָפְנִי, או הָעָפְנִי הייתה עיר בתקופת המקרא.
בספר יהושע מסופר כי השתייכה לנחלת שבט בנימין:
על פי ההיסטוריון יוסף בן מתתיהו, עשירים ומיוחסים אשר נמלטו מירושלים בתקופת המרד הגדול, הועברו אליה על ידי שלטונות הצבא הרומאים בארץ ישראל בראשותו של טיטוס.
במאה ה-20 הוצע לזהותה עם העיר גופנה או בית גופנין מתקופת בית שני (היא ג'יפנה של היום ליד רמאללה).
אולם זיהוי זה אינו ודאי.
עַפְיָנִיִּים (שם מדעי: Engraulidae) היא משפחה של דגי גרם מסדרת הסרדינאים.
המשפחה כוללת 17 סוגים, שהבולט בהם הוא הסוג עפיין (אנשובי, Engraulis).
העפייניים הם דגים החיים בכל האוקיינוסים בלהקות גדולות וניזונים מפלנקטון.
אורכם יכול להגיע ל-2–40 סנטימטר.
הם בעלי קשקשים כסופים-כחולים, ראש קטן אך פה גדול, היכול לשאוב פלנקטון, וזנב מפוצל.
הם חיים בשכבה הראשית של המים ומושכים אליהם מגוון טורפים וכן דייגים אנושיים.
עפיפון תבערה הוא עפיפון הנושא חומרי הצתה ובעירה, דוגמת בקבוק תבערה וחומרים דליקים או מטען חבלה, שמטרתו להצית שרפה ואף לגרום לנפגעים בנפש.
זהו אמצעי לחימה מאולתר שנמצא בשימוש ארגוני טרור ומיליציות לא-סדירות.
בהיותו כלי אווירי, יש לו יתרון על פני מחבלים הנעים קרקעית, שכן הוא יכול לעבור בקלות מעל גדרות, חומות, מחסומים ומכשולי גבול, המשמשים להגנה ואבטחת תשתיות ויישובים.
אמצעי דומה באפקט ובשימוש שלו הוא בלון תבערה, בו מטען חבלה וחומרי תבערה נישאים על גבי בלון.
הראשונים להשתמש בעפיפונים בלוחמה היו הסינים.
בשושלת סונג פותח "עורב האש", עפיפון נושא אבקת תבערה, נתיך ומקל בערה מקטורת, ככלי נשק.
במסה של ולטר דה מילמט "האצולה, חוכמה והבנה של מלכים" מ-1326 מתוארת קבוצה של אבירים מטיסה עפיפון תבערה ועליו אבק שרפה עם פצצת תבערה מעל החומה של העיר.
על פי הסמגוק סאגי , המתאר את ההיסטוריה של שלוש הממלכות של קוריאה, במאה השביעית הגנרל גים יו-חין שיגר עפיפון ועליו דחליל בוער במטרה להפחיד את הכוחות שמולו.
שימוש בולט בעפיפוני תבערה נעשה ברצועת עזה במהלך העימותים בגבול ישראל-רצועת עזה ב-2018. בעימותים אלה, שילחו מחבלים פלסטינים עפיפוני תבערה, כ-250 עפיפונים (נכון למאי 2018), שעל חלקם ציירו הפלסטינים צלב קרס והצמידו כרזות, על מנת להצית שדות חקלאיים ותשתיות הסמוכות לגדר המערכת סביב רצועת עזה.
השימוש הנרחב בעפיפוני תבערה לביצוע הצתות ופיגועי טרור זכה בתקשורת לשם "טרור העפיפונים" ו"טרור ההצתות", שהתקשר גם ל"טרור החקלאי" שעלה אף הוא בתקופה זו.
עפיפוני התבערה היוו במידה רבה חלופה פשוטה אך אפקטיבית לרקטות, אשר מיורטים בהצלחה רבה יחסית על ידי מערכת "כיפת ברזל".
על אף שהיו ברשותם אמצעי לחימה רבים נוספים, מצאו ארגוני הטרור כי לשימוש בנשק התבערה יתרונות הן באפקטיביות שלו, והן בחוסר הנחישות הישראלי לפעול נגדו.
השימוש בעפיפוני תבערה גרם לשריפות רבות.
על פי נתוני כבאות והצלה, מתחילת 2018 ועד יולי באותה שנה פרצו באזור עוטף עזה כ-270 שריפות, שכילו כ-250 אלף דונם.
לפי ישראל היום, במהלך שלושה חדשים של טרור העפיפונים הוצתו למעלה מ-1,000 שריפות שכילו יותר מ-30,000 דונם של שמורות טבע בישראל.
מקרים בולטים של שריפות גדולות וטרור הצתות באמצעות עפיפוני ובלוני תבערה ב-2018:
ב-2 במאי גרם עפיפון תבערה לשרפת יער ביער בארי.
במאי 2018 רן כרמי בוזגלו ניסה להעיף עפיפון תבערה בעוטף עזה במסגרת סרטון היתולי על טרור העפיפונים וגרם לשריפת קוצים ליד קיבוץ נחל עוז.
הוא ושני אנשים שהיו עימו עוכבו לחקירה.
ב-3 ביוני שילחו פלסטינים עפיפון אליו חובר מטען חבלה.
העפיפון נפל בשטח ישראל אך לא התפוצץ, ונוטרל על ידי כוחות הנדסה קרבית.
ב-5 ביוני פרצו 9 שריפות גדולות, אחת מהן ליד מכללת ספיר, כתוצאה מעפיפוני תבערה.
ב-11 ביוני נחת בלון תבערה על חממה בעוטף עזה וגרם לנזק.
ב-16 ביולי אותר בסמוך לגדר המערכת בז תבערה מת, שאליו נקשרו מתקן הצתה וחומרי תבערה.
ב-20 ביולי נחת בלון תבערה בחצר בית בשכונת גילה בירושלים.
הבלון נשלח ככל הנראה מעיירת בית ג'אלא הסמוכה.
באמצע יוני וביולי פחת השימוש בעפיפוני תבערה וגבר השימוש בבלוני תבערה ונפץ.
פתרונות נגד עפיפוני ובלוני התבערה
צה"ל פיתח שיטה של שימוש ברחפני מרוצים על מנת ליירט עפיפוני תבערה.
ב-11 במאי הפיל הרחפן המיירט כ-40 עפיפוני תבערה בגבול רצועת עזה במהלך עימותי "צעדת השיבה הגדולה".
ביוני 2018 פרש צה"ל מערכת של רפאל - מערכות לחימה מתקדמות לאיתור ואיכון עפיפוני ובלוני התבערה.
אורכו של דג העפיין 10–20 סנטימטרים והוא בעל קשקשים כסופים.
הוא מתבגר תוך שלוש שנים לגודלו המלא ואז משייט בנחילים גדולים בטווח של 80 קילומטרים מהחופים.
דג זה ניזון בעזרת סינון מזון פלנקטוני כמו פיטופלנקטון ובעיקר מזואופלנקטון שמורכב מסרטני קריל ומשטרגליים.
בעזרת הלסתות הרחבות הוא לוכד את הטרף ומסנן את המים החוצה.
מצב שימור העפיין הוא "ללא חשש", אם כי חלה ירידה מסוימת בתפוצתו עקב דיג יתר רחב ועקב תופעות אל ניניו הפורצות כעבור כמה שנים וגורמות להפסקת ייצור הפלנקטון, מה שממוטט את המערכת האקולוגית.
הדג עצמו מכלכל מינים רבים של דגים טורפים, כרישים, עופות ימיים ואריות ים המתבססים עליו ומושפעים מהיעלמותו, מה שגורם להם להיפגע גם כתוצאה מדיג או אל ניניו.
העפיין הוא המקור העיקרי של הגואנו הנוצר מלשלשת של העופות הימיים הנוהגים לקנן באיים הצחיחים שמול חופי פרו.
כיום משתמשים בדג זה בעיקר לייצור של מנת דגים אותו מייצרת ממשלת פרו בכמות הגדולה ביותר.
מעט מאוד מהסחורה שנידוגה משמשת למאכל ישיר לאנשים.
עף אלייך הוא אלבומו הראשון של הזמר טל סונדק.
האלבום יצא לאור בשנת 2005 לאחר עבודה של 4 שנים עליו.
האלבום הופק מוזיקלית ואומנותית על ידי יאיר קלינגר והעיבודים של אמיתי פריינטא.
בין הכותבים לאלבום מלבד טל ניתן למצוא את אהוד מנור, עוזי חיטמן, רחל שפירא, לאה שבת, נחום מוכיח, עדית פאנק, טל שגב ויאיר קלינגר.
באלבום כלולים "לקום ליום הבא" ו"עוד ועוד" שהושמעו רבות בתחנות הרדיו וכן "איזה ילד" שהפך להמנון של עמותת חיים.
+שיראורךמיליםלחןעף אלייך3:30טל שגבטל שגבעוד ועוד3:31אהוד מנוריאיר קלינגרלילה בשנחאי4:31יאיר קלינגרמצב זמני4:10נחום מוכיחלקום ליום הבא3:43עוזי חיטמןהזית4:33יאיר קלינגרסיפור שלא נגמר5:13עדית פאנקסימן כחול3:48עדית פאנקלאה שבתכמו יונה בודדה5:14רחל שפיראיאיר קלינגראישה מוכה4:28יאיר קלינגראיזה ילד4:30עדית פאנקטל סונדקילדה של אפריקה3:55יאיר קלינגריאיר קלינגראם רק תסכימי4:07טל סונדקטל סונדק
עפיף עבד הוא פוליטיקאי דרוזי ישראלי המכהן כחבר הכנסת העשרים וחמש, מטעם מפלגת הליכוד, נציג המגזר הלא יהודי.
עבד נולד לאמין וכאמלה בשנת 1974 בכפר הדרוזי ירכא.
הוא האח הבכור מבין חמישה אחים.
שירת בצה"ל במשך פחות משנה, בשל מצבו הרפואי של אביו שהיה מרותק למיטתו בשל תאונת דרכים.
בשנת 1998 החל לעבוד במועצת כפר ירכא כמנהל מחלקת רישוי עסקים.
בשנים 1998 עד 2004 היה יו"ר עמותת בני ירכא בכדורסל.
עבד פעיל מתחילת המאה ה-21 במפלגת הליכוד.
בשנת 2001 הפך לחבר מרכז הליכוד.
בשנת 2010 הפך סגן יו"ר תנועת צעירי הליכוד הארצית.
בשנת 2012 נבחר למזכירות הליכוד וזכה בתמיכה רחבה של 2,700 קולות, פער משמעותי מול המתמודדים.
באותה שנה התמודד על המקום המשוריין לדרוזים בבחירות המקדימות במפלגת הליכוד, אך הפסיד לאיוב קרא בהפרש של כ-7,000 קולות, והוצב במקום 66 הלא ריאלי ברשימת הליכוד - ישראל ביתנו בבחירות לכנסת התשע עשרה.
ב־2022 התמודד שוב על המקום המשוריין למיעוטים בבחירות מקדימות לרשימת הליכוד והפסיד שוב לאיוב קרא.
ערעור של קרא לבית המשפט העליון נמשך על ידי קרא בהמלצת השופטים ועבד שובץ במקום ה-43 ברשימת הליכוד לכנסת.
בבחירות זכה הליכוד ב־32 מושבים.
ב-5 בינואר 2025 החל עבד לכהן כחבר הכנסת העשרים וחמש במסגרת החוק הנורווגי, בעקבות התפטרותו של חבר הכנסת יואב גלנט מהכנסת.
עבד נחשב לאחראי על תחום האוכלוסייה הלא-יהודית בליכוד ומקיים קשר עם מנהיגי העדה הדרוזית וראשי הרשויות הדרוזים.
עבד יזם עשרות פגישות ומיזמים לקידום היישובים הלא-יהודיים, תחזוקת אתרים קדושים, שימור בתי תפילה, קידום צעירים לתפקידים ציבוריים, ותיווך מול משרדי ממשלה בנושאי תעסוקה, תשתיות, חינוך ורווחה.
במהלך העימותים בין הדרוזים לסונים בסוריה באפריל-מאי 2025 נפרצה גדר הגבול באזור מג'דל שמס על ידי אזרחים ישראלים דרוזים שנכנסו לסוריה.
חבר הכנסת עבד נכנס לכפר חדר בסוריה כדי לשכנעם לשוב לשטח מדינת ישראל בהקדם.
עבד נשוי לראניה וגר בירכא.
עפולה עלית היא שכונה בחלקה הצפוני של העיר עפולה, לרגלי גבעת המורה וממערב לשכונת גבעת המורה.
נוסדה בשנת 1950. עד שנות ה-70 של המאה ה-20 הייתה עפולה עילית קבוצת מעברות (ביחד עם גבעת המורה), ששימשו כבית זמני להמוני העולים שהגיעו לארץ, בעיקר ממדינות ערב.
בעפולה עלית עצמה ישנם מספר שכונות:
עפולה הצעירה - שכונה הנמצאת מערבית לעפולה עילית.
עפולה הירוקה - שכונה חדשה של וילות פרטיות ובניינים נמוכים.
הרחובות הראשים בשכונה הם רחוב יצחק שמיר וכביש החורשה, וב־2023 נפתח מקטע בעוקף עפולה המחבר את השכונה לכביש 65.
בשנת תשפ"ה (2025) נפתחה בשכונה ישיבת "אהבת שלום" של חסידות ויז'ניץ.
במהלך קיץ תשע"א בהוראת הרב שטיינמן נפתחה בשכונה "הישיבה הגדולה עפולה".
עפעופי, מצמוצי והנהון הוא סרט קצר מונפש אמריקאי, אשר מבוסס על שיר הערש "Wynken, Blynken, and Nod" מאת יוג'ין פילד.
הסרט, אשר משמש כסרט ה-69 בסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות", בוים על ידי גרהם הייד, נכתב על ידי מריל דה מריס וורנון סטלינגס, הופק על ידי וולט דיסני והולחן על ידי לי הרליין.
הסרט הופק על ידי אולפני ההנפשה של וולט דיסני והופץ על ידי RKO בארצות הברית ב-27 במאי 1938. אורך הסרט הוא כ-8 דקות.
סרט זה הוא השני בסדרה שמבוסס על שיר מאת פילד, לאחר הסרט "ארץ ערש" משנת 1933 שמבוסס על אוסף השירים שלו "Lullaby-Land: Songs Of Childhood".
הפקת הסרט תוכננה להתחיל בינואר 1934, אך כתיבת התסריט החלה רק שנה לאחר מכן.
הסיבה לכך היא הפקת הסרט המונפש העלילתי באורך מלא "שלגיה ושבעת הגמדים" שיצא לאקרנים בשנת 1937. לשלושת התינוקות שמככבים בסרט יש קווי דמיון לדמותו של מייקל דרלינג, אחיה הקטן של וונדי מהסרט "פיטר פן" משנת 1953.
מאז יציאת הסרט לאקרנים, הוא הופץ במדיות נוספות, ביניהן הפרק העשרים של סדרת הטלוויזיה "Sing Me a Story with Belle" ובכרך השני של סדרת התקליטורים "אגדות דיסני".
הכרך השני הופץ בישראל בדיבוב עברי בשנת 2005 על ידי פורום פילם, כשהסרט נכלל בו.
ב-6 באוקטובר 2023 הסרט עלה לשירות הסטרימינג דיסני+.
הסרט עוקב אחר שלושה תינוקות, ווינקן, בלינקן ונוד, אשר שטים בירח בתוך נעל עץ כדי לצוד כוכבים.
הסרט מתחיל ומסתיים עם שיר הערש "Wynken, Blynken, and Nod" מאת יוג'ין פילד, אשר בוצע בגרסת המקור על ידי מרי מודר.
בדיבוב העברי השיר מבוצע על ידי לימור שפירא בבימויה של שפרירה זכאי.
לינדזי מאייר כתב על הסרט באתר "DVDizzy" שהוא "אלגנטי למדי", ושניתן לראות שהוא "משלב טכניקות רבות שנלמדו ושוכללו על ידי אמני דיסני".
עֲפִיפוֹנִית (שם מדעי: Sympetrum) היא סוג של שפירית ממשפחת הטיסניתיים בגודל קטן עד בינוני.
בסוג יותר מ-50 מינים החיים בעיקר באזור הממוזג של חצי הכדור הצפוני; 15 מהמינים הם מצויים בצפון אמריקה, אך אין נציגים מהסוג באוסטרליה.
הן מוכרות כ-Darters בבריטניה או כ-Meadowhawks בצפון אמריקה.
בישראל מצויים חמישה מיני עפיפונית.
העפיפוניות הן שפיריות קטנות יחסית, בדרך כלל באורך של פחות מ-4 ס"מ, ולרוב צבען אדום.
הגדרת המאפיינים המייחדים של הסוג נחשבת לבלתי מספקת; כלומר, אין סינפומורפיה מורפולוגית (morphological synapomorphy) המגדירה את הסוג.
הטלת הביצים מתבצעת כמעט תמיד במצומד תוך כדי תעופה, כאשר הזכר מוביל את הנקבה המחוברת למיקום מתאים.
בעת הטלת ביצים, הנקבה מטבילה במים את קצה בטנה, ומטילה ביצה אחת או יותר.
הטלת הביצים יכולה להתבצע גם ליד הגדה וגם במים עמוקים יותר.
סחף אצות או צמחיית מים צפה משמשים לעיתים קרובות גם הם כאתרי הטלה.
הביצים חורפות ואינן בוקעות עד האביב הבא.
מינים מסוימים, כמו עפיפונית אדמונית, מטילים את ביציהם בשקעים יבשים במרחק מה מהמים, שיהיו מוצפים רק באביב, מה שמאפשר לאחר מכן לשלב הפגית הראשוני (prolarva) לבקוע.
עֲפִיפוֹנִית מְשׁוֹטֶטֶת (שם מדעי: Sympetrum fonscolombii) היא מין של שפירית ממשפחת הטיסניתיים.
בישראל נצפית בכל רחבי הארץ, בנדידה ניתן לצפותה אפילו באזורים צחיחים.
בעונת הרבייה ניתן לצפות במאות ואף אלפי פרטים בבריכות.
קיימות עדויות גנטיות והתנהגותיות מסוימות לכך שמין זה אינו קשור קשר הדוק לשאר חברות הסוג עפיפוניות וייתכן כי היא תוסר בעתיד מהסוג.
תחילה תואר המין תחת השם Libellula fonscolombii על ידי האנטומולוג הבלגי אדמונד דה סליס לונגשאמפ בשנת 1840, לכבודו של האנטומולוג הצרפתי אטיין דה פונסקולומב (מכאן שם המין הספציפי fonscolombii).
העפיפונית המשוטטת יכולה להגיע לאורך גוף של 38–40 מ"מ.
היא דומה לעפיפוניות אחרות, אך תצפית טובה עם משקפת אמורה לאפשר זיהוי מספק, במיוחד של זכרים.
לזכרים יש בטן אדומה, עם יותר אדום בהשוואה לעפיפוניות אחרות.
המצח ובית החזה בגוון אדום-חום.
העיניים חומות בחציין העליון וכחולות-אפורות בתחתון.
לכנפיים עורקים אדומים ובסיסי הכנפיים האחוריות צהובים.
הפטרוסטיגמה גדולה צהובה ומתוחמת בעורקים שחורים, ובניגוד לעפיפוניות אחרות נשארת בהירה גם עם הגיל.
הנקבות דומות אך הבטן בגוון צהובה אוכרה, ולא אדומה, עם שני קווים שחורים לאורך כל צד.
לכנפיים יש עורקים צהובים בקוסטה (העורק בשפת ההתקפה), ולא אדומים כמו אצל הזכרים.
הרגליים של שני הזוויגים שחורות ברובן עם קצת צהוב.
זכרים תת-בוגרים דומים לנקבות, אבל לרוב עם יותר אדום וקו בודד לאורך כל צד של הבטן.
ניתן לטעות בזכר עפיפונית משוטטת בתור דלגנית אדומה, שכן שתיהן שפיריות אדומות מאוד עם בסיסים צהובים לכנפיים, עורקים אדומים ופטרוסטיגמות בהירות; אך לדלגנית אין שחור על הרגליים, הבטן רחבה יותר ואין שחור על הראש.
כמו כן הנקבות אינן מטילות במקביל.
הרושם הכללי של שני המינים הללו שונה ועם קצת ניסיון קל להבחין ביניהם.
ניתן לראות עפיפוניות משוטטות בתעופה לאורך כל השנה סביב הים התיכון ובדרום תפוצתן, אך עונת התעופה העיקרית שלהן היא מאי עד אוקטובר, והיא נדירה בחודשי החורף.
זהו מין טריטוריאלי כאשר הזכרים יושבים לרוב על עמדה חשופה.
העפיפונית המשוטטת היא מין נפוץ בחלק גדול ממרכז ודרום אירופה, כולל רוב איי הים התיכון, צפון אפריקה, המזרח התיכון, מונגוליה, דרום-מערב אסיה, כולל תת היבשת ההודית, איי האוקיינוס ההודי וסרי לנקה.
באירופה היא יציבה בדרום תפוצתה, אך בשנים מסוימות היא נודדת צפונה.
משנות ה-90 ואילך נצפית יותר ויותר בצפון מערב אירופה, כולל בלגיה, שוודיה, פינלנד, פולין, בריטניה ואירלנד.
היא הנציגה היחידה ממשפחת הטיסניתיים באיים האזוריים והיא נמצאת גם באיים הקנריים ובמדירה.
היא מתרבה במגוון רחב של בתי גידול כולל ביצות, אגמים, בריכות, נהרות קבועים ועונתיים.
היא מסוגלת גם להתיישב מחדש באזורים יבשים לאחר אירועי גשם.
ככלל היא מעדיפה בתי גידול של מים עומדים, מבריכות זמניות ועד מאגרים.
לאחר ההזדווגות הזוג נשאר ביחד להטלת ביצים וניתן לראות זוגות על פני מים פתוחים כאשר הנקבה טובלת את בטנה במים ומטילה ביצים.
ידוע כי זוגות צמודים עפים מעל הים ומטילים מבים המלוחים, שם הביצים מתות במהרה.
הביצים והזחלים מתפתחים תוך מספר חודשים.
בניגוד לרוב השפיריות האירופיות האחרות, למין זה יש יותר ממחזור רבייה אחד בשנה.
עֲפִיפוֹנִית כְּתֻמָּה (שם מדעי: Sympetrum meridionale) היא מין של שפירית ממשפחת הטיסניתיים.
היא נפוצה בישראל, ובנדידה ניתן לצפות בהן גם הרחק מאזורי מים באזורי חורש הררי כמו רכס הכרמל והרי הגולן והגליל.
הזכרים של העפיפונית הכתומה חומים עם רמז לאדום בהיר ויש להם רק משולשים שחורים קטנים מאוד בפרק השמיני והתשיעי של הבטן.
הכנפיים שקופות והפטרוסטיגמה אפורה כהה אצל צעירים, והופכת לאדום בוהק מתוחם בשחור עם התבגרותם.
הרגליים כתמתמות עם פסים שחורים.
קווי התפר הכהים בין חלקי החזה הקיימים אצל עפיפוניות אחרות נעדרים כמעט לחלוטין, מה שמקנה לחזה מראה חלק כמעט לגמרי; למעט שתי נקודות שחורות קטנות בצדדים.
הנקבות צהובות-כתומות עם סימנים שחורים בפרקים S7–S9, ועיניהן חומות בחציין העליון וירקרקות בתחתון.
ניתן לטעות בזיהויה עם מינים אחרים מהסוג כמו עפיפונית צהובת-פסים, אך העפיפונית הכתומה נבדלת ממנה בהיעדר קווי התפר על החזה.
מכיוון שפרטים בודדים של העפיפונית הכתומה מתערבבים לעיתים קרובות עם פרטים רבים של מיני עפיפונית אחרים, הם בדרך כלל "נעלמים" ביניהם ולכן קשה לזהותם.
תפוצת העפיפונית הכתומה משתרעת מדרום אירופה, טורקיה, הלבנט, ומזרחה דרך מרכז אסיה, איראן, עד מונגוליה ודרום-מזרח סיביר.
בשנים האחרונות נצפית מצפינה יותר ויותר בעקבות שינויי אקלים.
נוהגת לבצע נדידה עונתית לאזורים גבוהים יותר וחזרה מטה לצורכי רבייה, לאחר הגעה לבגרות מינית.
באירופה, ניתן לצפות בשפיריות מיולי עד ספטמבר.
באזור הים התיכון, לעומת זאת, ניתן לראות אותן גם מאפריל עד אוקטובר.
מאכלסת בעיקר בריכות ומאגרים רדודים עם מים מתוקים ומליחים, וחובבת אזורים חצי-מוצלים.
כמו כל העפיפוניות, עם הבקיעה הבוגרים מרחיקים מהמים ואז נצפים בכל בתי הגידול, ואפילו בתוככי ערים; וחוזרים למים רק כדי להטיל ביצים.
הביצים מוטלות בתעופה כשבטן הזכר מחוברת לראש הנקבה והם עפים במצומד.
הנימפות מעדיפות גופי מים עם מים עומדים או עם מהירויות זרימה נמוכות כבית הגידול.
באופן כללי, גופי המים המאוכלסים על ידי המין הם בדרך כלל קטנים יחסית ולעיתים קרובות עונתיים.
שטחי מים רדודים עם מפלסי מים משתנים המתייבשים זמנית חיוניים להתבססות המין.
בעת רבייה בגופי מים גדולים יותר, הנימפות בדרך כלל נסוגות למפרצונים או לאזורי שוליים רדודים על מנת לנצל את המים החמימים יותר להתפתחות מהירה.
הבקיעה מתרחשת בדרך כלל בעומק של כעשרה עד 50 סנטימטרים.
העפיפוניות הכתומות מטילות את ביציהן במצומד, כשהזכר והנקבה אוחזים זה בזו, כמקובל אצל עפיפוניות.
גודל התטולה הטיפוסי הוא 500 ביצים.
לאחר ההטלה, הביצים חורפות בדיאפאוזה, מה שאומר שאפילו ביצים שהוטלו בגופי מים יבשים או בסביבות מים מצליחות לבקוע באביב כאשר המים חוזרים.
שלב הנימפה נמשך כ-22 ימים.
העפיפונית הכתומה תוארה לראשונה בשנת 1841 על ידי אדמון דה סליס לונשאן בהתבסס על פרט מסרדיניה בשם Libelulla meridionale .
שם המין הספציפי Meridionale נגזר מהמילה הלטינית meridies, שפירושה דרומי.
התיאור הבא נערך בשנת 1842 על ידי רמבור, שתיאר זכר מקורסיקה כ-Libellula hybrida.
עֲפִיפוֹנִית אַדְמוֹנִית (שם מדעי: Sympetrum sanguineum) היא מין של שפירית ממשפחת הטיסניתיים.
בישראל היא נדירה מאוד ולא נצפתה עשרות שנים.
העפיפונית האדמונית יכולה להגיע לאורך גוף של 34–36 מ"מ ולמוטת כנפיים של עד 6 ס"מ.
הן קטנות יותר מעפיפונית צהובת-פסים.
יש להן רגליים שחורות, צבע כתום בבסיס הכנפיים, ופטרוסטיגמה חומה.
שני סימונים שחורים ברורים מוצגים על פרקי הבטן S8 ו-S9.
הראש, החזה והבטן של הזכר הבוגר בצבע אדום עז, בעוד הנקבה קטנה מעט יותר, וצבעה צהוב-זהוב עם סימונים שחורים.
צבעם האדום-דם של הזכרים מתפתח עם הבגרות, יחד עם פרונס (Frons) אדום וחזה אדום-חום.
הבטן מתרחבת בשליש האחרון של אורכה ובעלת היצרות בקרבת החיבור לחזה.
רגליה השחורות לגמרי של העפיפונית האדמונית מבדילות אותה מעפיפונית צהובת-פסים ועפיפונית כתומה, אשר לשתיהן פסים צהובים על הרגליים.
תפוצת העפיפונית האדמונית משתרעת מאזורים ממוזגים ברחבי אירופה מזרחה עד סיביר ודרומה עד צפון הסהרה.
מצב השימור שלה מוגדר "ללא חשש", ואכן נראה שהאוכלוסייה הולכת וגדלה במספר מקומות.
עונת תעופת הבוגרים מתרחשת בין החודשים יוני לנובמבר בצפון התפוצה, או מתחילת מאי עד תחילת נובמבר (על פי נתונים מטורקיה).
מין זה נוטה להעדיף גופי מים שקטים כמו בריכות, אגמים, ותעלות, הכוללים צמחיית מים עשירה, כמו חישות קנים.
בדומה למיני עפיפונית אחרים, לאחר הבקיעה הבוגרים עשויים לנדוד הרחק ונצפים בשלל בתי גידול.
ההזדווגות מתבצעת בתעופה, כאשר הזוג הצמוד בטור מבצע תעופת הטלה מעל המים.
הנקבה מפילה את הביצים המופרות שלה על פני המים על ידי תנועות חוזרות של הבטן.
הזכר עשוי לרחף בקרבת מקום בתקופה זו ולהגן על הנקבה על ידי הרחקת כל הזכרים המתקרבים.
הנימפות מעבירות את השנה מתחת לפני המים לפני שהן מגיחות ועוברות גלגול לשפיריות בוגרות.
עֲפִיפוֹנִית סִינַי (שם מדעי: Sympetrum sinaiticum) היא מין של שפירית ממשפחת הטיסניתיים, שתוארה על-ידי דומונט ב-1977. בישראל היא נדירה.
לא נרשמו תצפיות בארץ עשרות רבות של שנים עד 2020, אז נתגלו במפתיע מספר פרטים בדרום הארץ.
זוהי שפירית קטנה, באורך של כ-34–37 מ"מ.
לזכרים חזה בגוון אדום כהה בחלקו העליון ובהיר בצדדיו קווי תפר שחורים בין חלקי החזה.
הבטן בצבע אדום בהיר; צידי הבטן בפרקים הראשון, השני והשלישי בהירים עם פס צד שחור.
כתמי צד שחורים מופיעים גם בפרקים השמיני והתשיעי של הבטן ולעיתים יש גם סימנים שחורים קטנים מאוד בחלק העליון של פרקים אלה.
העיניים אדומות בחלקן העליון וכחולות בחלקן התחתון (בדומה לעפיפונית משוטטת), ואין להם כתמי צבע כתומים בבסיס הכנפיים האחוריות (בשונה מהמשוטטת).
הנקבה דומה במראה לזכר, אך צבעה צהוב.
בצידי החזה יש פס שחור.
בצידי הבטן יש כתמים מוארכים היוצרים מעין פס קטוע.
בנוסף, ישנו פס שחור בצידה התחתון של הבטן, וכתמים שחורים בפרקים השמיני והתשיעי.
על פי נתונים מטורקיה, עונת התעופה של הבוגרים היא מתחילת אפריל ועד סוף נובמבר.
אזור התפוצה שלה משתרע מהמזרח התיכון דרך צפון אפריקה וחופי הים התיכון של חצי האי האיברי; בין השאר, היא נצפית באלג'יריה, מצרים (חצי האי סיני), ישראל, ירדן, ספרד, לוב, מרוקו, פלסטין, ערב הסעודית ותוניסיה.
מטילה כמעט בכל סוגי המים העומדים, בין בשאר היא חובבת נחלים, גבים, תעלות, לגונות, סכרים וביצות באזורים יבשים.
היא מעדיפה גופי מים עומדים שטופי שמש; אך יכולה להימצא גם בתעלות ובחלקים בנחל היוצרים בריכות.
הבוגרים מתרחקים מהמים במהלך הקיץ, וחוזרים בתחילת הסתיו כשהם מזדווגים ומטילים ביצים.
עונת הרבייה שלה מתחילה בשלהי הסתיו, מאוד מאוחר ביחס לשפיריות אחרות, וכך בהיעדרם היא מנצלת את מקווי המים באופן מיטבי.
ההיסטוריה הטקסונומית של "העפיפונית הבהירה" מורכבת.
Dumont, 1977 תואר מתוניסיה והתבסס על פרט חריג (במבנה איברי המין שלו).
tarraconense Jödicke, 1994 נעשה בהמשך לשם נרדף, והטקסון תפס לגבי כל האוכלוסייה שמדרום הלבנט (כולל הצפון הקיצוני של ערב הסעודית) ועד מרוקו ומזרח ספרד.
מקבילו האסייתי, Sympetrum arenicolor Jödicke, 1994, שנחשב בתחילה כתת-מין של S.
sinaiticum, נחשב כיום למין עצמאי בשל הבדלים משמעותיים במאפייני הנימפות והנשלים, ובעקבות כך S.
decoloratum Selys, 1884, מתאר כעת תת-מין אסייתי בהיר של S.
עֲפִיפוֹנִית צְהֻבַּת-פַּסִּים (שם מדעי: Sympetrum striolatum) היא מין של שפירית ממשפחת הטיסניתיים הנפוצה באירואסיה.
זוהי אחת השפיריות הנפוצות ביותר באירופה, המופיעה במגוון רחב של בתי גידול מימיים, אם כי מגלה העדפה לרבייה במים שקטים כגון בריכות ואגמים.
בדרום תפוצתה הבוגרים מעופפים כל השנה.
היא נפוצה בישראל, במיוחד בצפון הארץ.
לא קל להבחין בין מיני עפיפוניות שונים, וברוב האזורים יופיע יותר ממין אחד.
לנקבות ולפרטים טריים יש חזה ובטן צהובים בהירים.
הזכרים הופכים לאדומים כשהם מתבגרים.
הנקבות מתכהות עם הגיל, והופכות לחום שוקולדי כהה, ולפעמים מפתחות צבע כחול בחלק התחתון של הבטן.
הכנפיים מפתחות גם גוון חום עם הגיל.
בכל המופעים יש לרגליים פס שמנת או צהוב על רקע שחור – זהו מאפיין אבחנתי של מין זה.
הפטרוסטיגמה של הנקבות יכולה להיות אדומה, כחולה, כחולה בהירה או חומה.
ניתן לראות בוגרים מעופפים כל השנה בדרום אירופה, אך באזורים הצפוניים הם מעופפים מיוני עד נובמבר.
שפירית קטנה זו נראית במגוון רחב של בתי גידול, כולל אגמים, בריכות, תעלות ונהרות עם זרימה איטית.
הן טורפות במארב, ממתינות בעמדה בולטת עד שהטרף יעבור על פניהן, ואז הן עפות אחריו.
הן טריטוריאליות בבריכות הרבייה, ולעיתים קרובות ינסו לגרש שפיריות הרבה יותר גדולות, כמו שומרנים.
הרגל לחזור שוב ושוב לעמדה שטופת שמש מאפשר לחזות בקלות היכן הן הולכות לנחות, וזו הסיבה שזו אחת השפיריות הקלות ביותר לצילום.
עם זאת, באזורי ציד מתאימים הרחק ממים, הן אינן טריטוריאליות: מספרים גדולים עשויים להתאסף – ישנם תיעודים של קבוצות בנותת כמה מאות בשדה בודד – וניתן לראות שורות של שפיריות לאורך גדרות השדה.
בדומה לשאר העפיפוניות, הביצים לא מוטלות במים, אלא משוגרות מהאוויר: הזכר מחזיק את הנקבה מאחוריו ומניף אותה מטה וקדימה מעל המים.
בנקודה הרחוקה ביותר של הקשת הנקבה משחררת כמה מביציה כדי שייפלו במים.
זוהי אחת השפיריות הנפוצות ביותר באירופה, והאוכלוסיות לא מציגות עדויות לירידה.
עף על הקרנף (בדנית: Otto er et næsehorn) הוא סרט קומדיה מונפש דני משנת 2013, בבימויו של קנת' קיינז על פי תסריט מאת רונה שיוט, המבוסס על ספר ילדים משנת 1972 באותו שם מאת סופר הילדים הדני אולה לונד קירקגור.
זהו הסרט השלישי והאחרון בטרילוגיית סרטי ההנפשה הממוחשבת המבוססים על ספרי ילדים מאת קירקגור, לאחר הסרטים "פרדי שיגועים" משנת 2011 ו"ג'לי טרזן" משנת 2012. מאוחר יותר הסרט דובב לאנגלית ויצא לאקרנים במספר מדינות נוספות ודובב לעוד שפות, ביניהן בעברית.
טופר מוצא עיפרון קסמים, בעזרתו הוא מצייר קרנף שמתעורר לחיים.
עמי מנדלמן - מר הולם
גדי לוי - מר אריה
רונה בקרמן - גברת אריה / אמנדה
יורם יוספסברג - מפקד המשטרה
אמנון וולף - אבא של טופר
מדבבים נוספים: דולב סלע, דן שצברג, תום שוורצברג
הסרט היה מועמד לפרס רוברט לסרט הילדים הטוב ביותר בטקס פרסי רוברט ה-31.
"עפיפונים" הוא שיר מאת הזמר-יוצר הישראלי אמיר דדון, אשר יצא לאור ב-15 בדצמבר 2025 כסינגל ראשון מתוך אלבום חדש שעתיד לצאת לאור.
פרסום השיר התרחש בתקופה ציבורית רגישה, והוא הוצג כיצירה הנוגעת בזיכרון אישי וקולקטיבי גם יחד.
השיר יצא לאחר תקופה שבה, לדברי דדון, נדרש חיבור פנימי עמוק לצורך היצירה, והוא פורסם בצמידות להודעה על מופע מתוכנן בבארבי בתל אביב-יפו.
"עפיפונים" נכתב בשיתוף פעולה בין דדון, אבי אוחיון, עקיבא תורג'מן ומתן דרור, כאשר ההפקה והעיבוד הופקדו בידי דרור.
לפי הודעה שפורסמה בעיתונות, תהליך היצירה התגבש מתוך מפגשים ליליים ממושכים, שבהם שיתפו היוצרים מחשבות, חוויות וזיכרונות אישיים, אשר מצאו את דרכם אל הטקסט והלחן.
דדון תיאר את תהליך העבודה ככזה שנולד בתקופה ארוכה של חושך, ובמהלכו נוצר חיבור מוזיקלי במרתף ברמלה.
חיבור זה הוליד את השיר כיצירה בעלת אופי מסע, השוזרת בין תחנות שונות בחייו של היוצר, החל מילדותו באילת ועד להווה, תוך שמירה על מסגרת מוזיקלית מאופקת המאפשרת למילים ולרגש להוביל את השיר.
מילות השיר מציגות מסע רגשי ונפשי בין מרחבים פיזיים ונפשיים שונים, ובונות תנועה מתמשכת בין עבר להווה.
הטקסט נפתח בתחושת אי-שקט עירונית, המתוארת כדיסוננס בין הסביבה החיצונית לבין הכמיהה למרחב פתוח, וממשיך בהתבוננות בזיכרונות ילדות ובחוויות מעצבות, המוצגות כמקורות של חופש, משמעות ונשימה.
במרכז השיר מופיעים מוטיבים חוזרים של עפיפונים, מים וזמן.
העפיפונים משמשים דימוי לחופש, זרימה וזיכרון, כשהם מחוברים לקרקע אך שואפים מעלה.
מוטיב המים מתואר כחיפוש אחר אמת ורגש, ואילו הזמן מוצג ככוח שוחק המעורר חשש משכחה, כפי שמשתקף בפזמון החוזר המבקש לשמר את הזיכרון ולא לוותר על התקווה והעמידות.
לשיר הופק קליפ בבימויה של אלה אוזן, שצולם על ידי הצלם יאיר סגרון.
הקליפ מציג שפה חזותית מאופקת, הנשענת על דימויים יומיומיים ותנועת מצלמה מדודה, ומלווה את השיר מבלי להאפיל על הטקסט או הביצוע הקולי.
הבחירות החזותיות בקליפ תואמות את אופיו של השיר כיצירה המתמקדת במסע פנימי.
הדגש מושם על אווירה, קצב ונוכחות, ולא על עלילה מפורשת, ובכך מחוזק הקשר בין המבע המוזיקלי לבין המבע הוויזואלי, כפי שנרמז גם בשיר עצמו.
נכון לדצמבר 2025, צבר הקליפ כ-600 אלף צפיות.
ביקורת מאת יוסי חרסונסקי הציגה את "עפיפונים" כשיר העוסק בהתבגרות רכה ובתנועה מתמדת בין תחנות חיים שונות.
לדבריו, השיר מתרחש על קו תנועה חיצוני ופנימי גם יחד, בין עיר למדבר, בין ילד לאב, ובין עבר להווה, כאשר כל אחד מן המעברים נטען במשמעות רגשית וזיכרונית.
הביקורת הדגישה את דמות האב כעוגן רגשי מרכזי בשיר, ואת הכתיבה כמנגנון של התמודדות ובריחה זמנית מן המציאות.
חרסונסקי ציין כי הלחן המלודי והעיבוד המאופק מאפשרים לטקסט ולקול לשאת את מרכז הכובד, וכי קולו של דדון, הנתפס כאנושי ולא כראוותני, מעניק לשיר אמינות ותחושת ליווי במסע פנימי מתמשך.
עפרה חזה (19 בנובמבר 1957, כ"ה בחשוון ה'תשי"ח – 23 בפברואר 2000, י"ח באדר א' ה'תש"ס) הייתה זמרת ושחקנית קולנוע ותיאטרון ישראלית, שזכתה להצלחה בין-לאומית.
ארבע פעמים ברציפות נבחרה ל"זמרת השנה" בישראל (בשנים 1980–1983), ופעמיים ל"זמרת השנה" בגרמניה (1988–1989).
חזה נחשבת לאחת מהזמרות הגדולות בתולדות הזמר העברי.
בשנת 1990 זכתה בתואר "האמן הישראלי הנמכר ביותר בכל הזמנים" במונטה קרלו.
בשנת 1993 הייתה חזה המועמדת הישראלית הראשונה לפרס גראמי בקטגוריית "אלבום מוזיקת העולם", (ולבסוף זכתה בפרס כבוד בגראמי) בזכות אלבומה המצליח Kirya.
שדורג במשך שבועות רבים במקום הראשון במצעד המכירות של המגזין בילבורד.
בשנת 2023 דורגה במקום ה-186 ברשימת "200 הזמרים הגדולים ביותר בכל הזמנים" של המגזין רולינג סטון וכונתה "מדונה של המזרח התיכון".
אלבומה ה-13, "Shaday", נמכר בלמעלה ממיליון וחצי עותקים בעולם.
הלהיט הבין-לאומי "Im Nin'alu" נמכר בלמעלה משלושה מיליון עותקים והפך לשיר הישראלי הנמכר ביותר בכל הזמנים.
בין להיטיה נמצאים שירים רבים שהפכו לנכסי צאן ברזל בזמר העברי: "יד ביד", "חי", "תפילה", "מישהו הולך תמיד איתי", "גבריאל", "אם ננעלו", "שיר הפרחה" ו"לאורך הים".
חזה נולדה בשם בת שבע חזה כבת זקונים ליפת ושושנה חזה בשכונת התקווה שבתל אביב-יפו.
הוריה היו מסורתיים שעלו מתימן.
הם החליטו לקרוא לה בת שבע, שכן הייתה הבת השביעית במשפחתה, אך השם לא מצא חן בעיני אחיותיה הגדולות ושונה לעפרה.
שם המשפחה – חַזָה – נגזר משמה של העיירה אל-חוטה בתימן, שבה התגוררה משפחתה, שהייתה המשפחה היהודית היחידה שחיה בעיירה.
את האהבה לשירה רכשה מגיל צעיר מאמה, שבתימן הייתה זמרת מבוקשת בחגיגות חינה.
חזה למדה בבית הספר "עוזיאל" ובו התגלה כישרון השירה שלה לראשונה כשצורפה כסולנית למקהלת בית הספר.
בגיל 11 השתתפה במקהלה של מנשה לב-רן, ולשם כך נסעה אחת לשבוע ל"בית ברגר" שמחוץ לשכונתה.
עוד באותה תקופה שרה את השיר "תנו לנו יד ונלך" בתוכנית הרדיו "תשואות ראשונות" של קול ישראל.
בקיץ 1971, בגיל 13, הופיעה חזה בחתונה, ושם שמע אותה משה ערוסי, שהיה חבר בסדנת התיאטרון של שכונת התקווה.
את הסדנה, שהייתה מקום מפגש חברתי לצעירי השכונה ומרכז תרבותי וקהילתי, ניהל בצלאל אלוני.
לאחר שהסכים לבחון ילדה כה צעירה, קיבל אותה אלוני לסדנה.
זאת הייתה תחילתה של דרך משותפת ארוכת שנים בינה לבין אלוני.
בתחילת הקריירה המוזיקלית שלה גילמה חזה בעיקר דמויות משנה בהצגות ושימשה כמחליפה.
בערב הבכורה החגיגי במועדון "צוותא" למחזה בשם "סמבוסק, מתי הבחירות?", נטש השחקן הראשי את הסדנה ואת ההצגה כמה שעות לפני ההופעה.
חזה, אשר ידעה בעל-פה את כל תפקידי הצגות הסדנה מצפייה ומהקשבה, הוזעקה באופן בהול על ידי אלוני, ובאלתור, תוך הפיכת התפקיד הגברי לנשי, כבשה את לב הקהל.
לאחר הופעת הבכורה שלה החלה חזה להופיע במסגרת הסדנה באופן שוטף.
בשנת 1973 נסעה סדנת התיאטרון לסיני להופיע מול החיילים במלחמת יום הכיפורים עם הצגה חדשה בשם "אהבה ראשונה".
זו הייתה ההצגה הראשונה של הסדנה ששיריה הוקלטו, ושירה של חזה, "געגועים", שודר ברדיו והגיע לראש המצעדים.
ההצלחה הראשונית וסוף תקופת הסדנה השכונתית
בשנת 1974 השתתפה חזה ב"פסטיבל הזמר והפזמון בסגנון עדות המזרח", שהתקיים מדי שנה, וזכתה בו במקום השלישי.
לאחר הזכייה החליטה לממש את הפוטנציאל שלה בדרך להיות זמרת סולו, ביחד עם אלוני.
היא החלה ללמוד פיתוח קול, ריקוד ותנועה והמשיכה להופיע ברחבי הארץ.
ב-17 באוקטובר 1974 השתתפה עפרה במסגרת הסדנה באירוע "ולילה כיום יאיר" שאורגן על ידי המגבית היהודית המאוחדת בבית הבימה בתל אביב.
בין האומנים הנוספים שהשתתפו ניתן למנות את אילנית, מירי אלוני, הפרברים, להקת פיקוד המרכז ומקהלת ילדי צפת (בניצוחו של אדם רפס).
התפתחותה המקצועית הביאה להגדלת תפקידיה על הבמות, ובשנת 1975 הופיעה עם חברי הסדנה בפסטיבל הזמר עם השיר "פרשת דרכים".
באותה שנה יצאה חזה להופעות בארצות הברית לצד זמרים נוספים עם המופע "כאן ישראל".
בתקופה זו החליט אלוני לוותר על ניהול הסדנה ולהפוך להיות האמרגן והמנהל האישי הצמוד של חזה.
החלטה זו הביאה בסופו של דבר לסגירת הסדנה, שכן איש לא לקח על עצמו את ניהולה אחריו.
על מנת להרים את קריירת הסולו שלה, ארגן אלוני מופע שהוצג בפני המפיק הידוע אברהם דשא (פָּשָנֶל).
התלהבותו של פשנל הייתה מיידית וחזה חתמה על חוזה לחמש שנים, אולם ב-28 בפברואר 1976, בגיל 18, התגייסה לצה"ל.
לאחר הופעות מזעריות במסגרת להקת הנח"ל עזבה לתפקיד פקידה פלוגתית בסדנת השריון.
לאחר שנה נענתה בקשתה לקיצור שירותה הצבאי, ולאחר סיום השירות המשיכה את הקריירה המוזיקלית שלה תחת ניהולם של דשא ואלוני.
הצעד הראשון של חזה אחרי שחרורה מהצבא היה לחזור למסגרת של הֶרְכֵּב.
באותם ימים פרשה ירדנה ארזי משלישיית "שוקולד מנטה מסטיק", ואחריה גם לאה לופטין.
פשנל החליט ליצור הרכב חדש, ולרותי הולצמן, היחידה שנותרה מההרכב המקורי, הוא צירף את ישראלה קריבושי ואת חזה.
תחילת הקריירה של ההרכב החדש הייתה במסע הופעות בן שישה שבועות בסקנדינביה.
התלהבותה הראשונית של חזה מתפקידה החדש החלה להתפוגג כבר בהופעות בסקנדינביה; העבודה בלהקה לא הייתה לרוחה, וההרכב התפרק עוד לפני שהחל להופיע בישראל.
לאחר הפירוק הודיעה חזה לאלוני כי ברצונה לפתוח בקריירת סולו.
ההצלחה הגדולה בישראל בשנות השמונים
בשנת 1977 התארחה בתפקיד עצמה באחד מפרקי הסדרה "הילדים משכונת חיים" ששודרה בטלוויזיה החינוכית.
שנתיים לאחר מכאן התארחה שוב בתפקיד עצמה בתוכנית ההמשך של "הילדים משכונת חיים" שנקראת "מסיפורי השכונה", בה יחזקאל מהמכולת (אריה אליאס) מספר לילדי השכונה סיפורים מן העדות השונות בעלי מוסר השכל.
בשנת 1979 זכתה לטעום לראשונה את טעם ההצלחה, כאשר לוהקה לתפקיד דינה, בתו של פולי בסרטו של אסי דיין "שלאגר", לצִדם של "הגשש החיוור".
בסרט נכללה סצנה שבה דינה יוצאת נגד בן-זוגה שמקניט אותה על רצונה לרקוד כמו "פְרֵחָה", ובתגובה היא מתחילה לרקוד ולשיר במועדון את "שיר הפרחה".
בתוך זמן קצר הפך השיר הפרובוקטיבי ללהיט ונותר חמישה שבועות בראש מצעד השירים של רשת ג', וקטע השירה שלה מהסרט הוקרן בטלוויזיה.
בגלי צה"ל נפסל השיר לשידור במשך חודשים ארוכים, מפני שנחשב לנועז במיוחד בגלל תדמית הפרחה: אישה קלת דעת והמונית, פשוטה, גסה וחסרת השכלה.
צעד זה היה אחד מבין רבים ושונים שפגעו באופן מסוים בקריירה של חזה, מאחר שאיש לא רצה קשר עם תדמית הפרחה, אף שהייתה שונה מאישיותה.
על אף כל אלה, קהל המעריצים של חזה החל לצבור תאוצה והיא הפכה לדמות מוכרת לכול (מאוחר יותר הותר השיר להשמעה בגלי צה"ל וברדיו בכלל).
ההצלחה של "שלאגר" עודדה את פשנל ללהק את חזה לתפקיד ראשי בסרט נוסף, "נערת הפרברים" של הבמאי ג'ורג' עובדיה, לצד מנחם עיני ואבנר דן.
חזה גילמה שם את ורד, רוכלת שהתעוורה בתאונה בילדותה, שבזכות תרומה שמשיגים לה שלושה בטלני רחוב עם לב זהב עוברת ניתוח וזוכה מחדש במאור עיניה; לאחר הניתוח היא פוגשת אמרגן, והופכת לזמרת מצליחה, אולם חוויית הסרט הייתה רחוקה מלהיות חיובית עבור חזה, והיא ויתרה על קריירה קולנועית בהמשך דרכה.
בתחרות השירוויזיון לילדים שנערך בחנוכה 1979, השתתפה עם השיר "פלאש גורדון", וזכתה במקום הראשון.
עוד באותה שנה השתתפה במופע "פסטיבל שירי ירושלים" וביצעה בו את השיר "ישאו הרים שלום", שעובד והולחן על ידי אריה לבנון למילים מתוך ספר תהילים.
גרסת האולפן של השיר הוטבעה באופן בלעדי על גבי התקליט "ירושלים שירים סביב לה", אך הוא זכה לחשיפה מועטה ונותר עלום במשך שנים רבות עד שהועלה לאתר יוטיוב ב-30 ביוני 2025 על ידי חוקר המוזיקה דודי פטימר.
בשלב זה בקריירה שלה ולאור הצלחתה, החליט בצלאל אלוני לסיים את החוזה עם פשנל והחל לנהל את עסקיה באופן עצמאי, דבר שכלל גם כתיבת מרבית שיריה באותה תקופה.
לאור העובדה שמספר להיטים כבר הופקו, השניים החליטו כי יש להוציא אלבום.
על בסיס השירים מ"שלאגר" ומ"נערת הפרברים" הקליטה חזה בשנת 1980 את אלבום הבכורה שלה כסולנית, על אהבות שלנו, במסגרת החוזה שחתמה בחברת "ליטראטון חיפה" (כיום פונוקול), (אלבום אחר שיצא בשנת 1978, "בשיר השירים בשעשועים", הוא אלבום שירי ההצגה באותו שם בכיכובה יחד עם סדנת התיאטרון של שכונת התקווה).
האלבום הניב להיטים רבים, כמו "שיר הפרחה", "כמו ציפור", "הגשם", "על אהבות שלנו" ו"שיר אהבה לחייל".
חזה זכתה לתואר "זמרת השנה" במצעדים של תחנות הרדיו גלי צה"ל ורשת ג' ועל ידי העיתונים ידיעות אחרונות ומעריב.
האלבום מכר כ-20,000 עותקים, וזכה במעמד של אלבום זהב.
באותה שנה השתתפה בפסטיבל הזמר והפזמון עם "על אהבות שלנו" וזכתה במקום השישי.
באותה שנה השתתפה שוב בשירוויזיון עם "סימנים של אוהבים", וזכתה במקום השלישי.
כמו כן, שלחה את השיר "הוא" לוועדת הקדם-אירוויזיון, אך זה נדחה.
לאחר מכן, התבקשה להתמודד עם השיר בפסטיבל "מדיטור" בפורטוגל כנציגת ישראל.
היא הסכימה, ואז גם הוחלף שם השיר ל"תפילה".
במקביל הייתה חזה נציגת ישראל ב"טלתרום" בצ'ילה.
פחות משנה אחר כך יצא תקליטה השני, בוא נדבר, גם הוא בחברת פונוקול.
גם אלבום זה כלל חומרים פרי עטו של בצלאל אלוני, ואף הוא באלבום זהב.
רבים משיריו הפכו גם הם ללהיטים, בהם "אין זמן לתעות", "סימנים של אוהבים", "כשנהיה בני 73" ו"תפילה".
לאותם התארים שאפפו את אלבום הבכורה זכה גם אלבומה השני, וחזה עצמה זכתה בתואר זמרת השנה בשנית.
באותה שנה השתתפה פעם בשירוויזיון לילדים עם השיר "מלכת הקסמים", ושוב זכתה במקום הראשון.
לאחר מספר שנים הפיק יוסי פלג מופע כשם השיר, שזכה להצלחה גדולה.
בשנת 1982 עברה חזה לחברת התקליטים הד ארצי, שם הוציאה את אלבומה השלישי, פיתויים; האלבום הוציא גם הוא מספר להיטים: "כל יום מתחילה שנה", "מלכת הקסמים", "מכתב אהבה" ו"גבריאל".
גם אלבום זה זכה באלבום זהב.
אז גם יצאה לראשונה במופע הנושא את שם האלבום, בהפקה מוזיקלית של אלדד שְרֵים, שם החלה לצבור ניסיון הופעה על הבמה.
באותה השנה התארחה בסדרת הטלוויזיה "פרפר נחמד".
כמו כן באותה השנה השתתפה בשירוויזיון עם השיר "סופרסטאר".
באותה שנה זכתה בפרס כינור דוד וכן שוב בתואר "זמרת השנה" על ידי כל כלי התקשורת בארץ.
באותה שנה הוציאה חזה גם את האלבום עפרה חזה לילדים, שכלל 30 ביצועים שלה לשירי ילדים מפורסמים.
דֶמוֹ מהאלבום שכלל 10 שירים מתוכו, יצא כתקליט גמיש כמתנה של חברת אגפא בשנת 1984.
בשנת 1984 התארחה בסדרת הטלוויזיה "בלי סודות" ששודרה בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 1983 עתיד היה האירוויזיון להתקיים במינכן שבגרמניה.
אהוד מנור חש צורך שדווקא שם יעמוד נציג ישראלי וישיר את המילים: "עם ישראל חי".
הוא כתב את השיר "חי" והציע אותו לירדנה ארזי לקראת הקדם-אירוויזיון, אך ארזי סירבה לקבל את השיר, בטענה שכבר הכינה שיר, "שירו שיר אמן".
מנור פנה לחזה, שמיד הסכימה לבצעו.
האלבום "חי", שיצא מיד לאחר הקדם-אירוויזיון, זכה להצלחה מסחרית ניכרת עם יותר מ-43,000 עותקים, והיה לאלבום הפלטינה הראשון של חזה.
האלבום הפיק מספר להיטים, בהם "חי", "סוף קיץ", "סופרסטאר", "אמן למילים" ו"בלדה למלך", שיר ששרה בימי סדנת תיאטרון שכונת התקווה, וזכה לחידוש.
במהלך ההכנות לתחרות האירוויזיון בגרמניה ביקרו חזה ושאר הצוות הישראלי במחנה הריכוז דכאו, שם אף פגשו ניצולי השואה מישראל, אשר ביקשו מהם להיזכר במראות ממחנה הריכוז טרם ביצוע השיר בתחרות.
גם בגדי ההופעה באירוויזיון של חזה ושל מלוויה עוצבו בהקשר לשואה: דורין פרנקפורט, מעצבת התלבושות, בחרה להלביש את עפרה חזה בחליפה לבנה ואת מלוויה בבגדים צהובים, מתוך מטרה להנציח ואולי להזכיר את הטלאי הצהוב שענדו יהודים על אדמת אירופה.
השיר הישראלי דורג במקום השני בתחרות, בהפרש של שש נקודות בלבד מהשיר הזוכה.
גם בישראל זכה השיר להצלחה מרובה, כאשר נבחר לשיר השנה במצעד הפזמונים השנתי של רשת ג' לשנת תשמ"ג.
חזה זכתה בשנה זו בפעם הרביעית ברציפות בתואר "זמרת השנה".
עוד ב-1983, לאחר החזרה מהאירוויזיון, הוציאה חזה את האלבום "שירי מולדת", שכלל חידושים לקלאסיקות עבריות, וזכה לביקורות משבחות.
מכירות של יותר מ-40 אלף עותקים הפכו את שירי מולדת לנקודת מפנה בקריירה שלה, כאשר הצליחה לפנות בשיריה גם לקהל המבוגר ובו-זמנית לקרב את הדור הצעיר לשירים שלא פנו אליו.
עוד באותה שנה הוצא אלבום שכלל מבחר להיטים של סדנת תיאטרון שכונת התקווה עם חזה.
מאותה שנה ובמשך שנתיים כתבה חזה טור בעיתון מעריב בשם "אקורד נוסף", שבו כתבה על דברים שקרו לה, על יחסי דת ומדינה, על הקונפליקטים בין העדות, על עניינים המעסיקים את אנשי שכונת התקווה ועוד.
הטור הופיע מדי יום שישי במדור הפובליציסטיקה של מעריב, לצד טורים של אנשי ציבור.
באביב 1984 הוציאה חזה את האלבום "בית חם".
זו הייתה תקופה שבה נערות רבות עזבו את בית הוריהן, ובתקשורת התגוללו סיפורים על נערות שלא מצאו בביתן בית חם.
חזה ביקשה מבצלאל אלוני שיכתוב שיר בנושא, והוא נענה.
השיר, הנושא גם את שם התקליט, סיפר על חלום ילדות נושן של חזה שלפיו, אם יהיה לה יום אחד "הרבה הרבה כסף", היא תייסד מעון לילדים נזקקים, שיהיה בית חם.
מהאלבום יצאו להיטים רבים כגון: "יד ביד", "עזור לי", "בן פרבר" ו"איתך הלילה".
גם אלבום זה הוגדר כאלבום זהב.
בשנת 1984 החלו חזה ואלוני בפרויקט שאפתני: אלבום שכל שיריו יהיו שירי עם תימניים, שאותם תבצע חזה כמחווה למורשתה.
תחילה הקליטה שני שירים לניסיון: "גלבי", שנכתב והולחן על ידי אהרן עמרם, ו"אסאלק", למילותיו של רבי שלום שבזי עם לחן מאת עמרם.
בהמשך בחר אלוני את שאר השירים, ואף לימד אותה כיצד לקרוא את הטקסט בהטעמה תימנית.
חזה הקדישה חצי שנה להקלטות, כשדגש רב מושם על איכות קולית וטכנית.
האלבום, שירי תימן, יצא בדצמבר 1984 וחזה חידשה בו שירים תימניים ישנים ממגוון של תקופות ומקורות, מסוף המאה ה-17 (של רבי שלום שבזי), ומתקופות מאוחרות יותר, בעיבודים חדשים של בני נגרי.
שלושה משירי התקליט הושרו בערבית וכל השאר היו בעברית, בנעימה תימנית, והעיבודים שנעשו לתקליט כללו שילוב מקורי של צלילים ומקצב עממי תימני עם כלים ותזמור קלאסיים.
כשיצא האלבום, שהיה אחר כך לפריצת הדרך של חזה מחוץ לישראל, הוא הושמע רק בתוכניות הזמר המזרחי; באף תוכנית רדיו אחרת לא גילו עניין בשירי האלבום, שהיה שונה באופיו מהמוזיקה שהייתה מקובלת אז בזרם המרכזי.
אלוני פנה ליאיר ניצני לצורך הכנת רמיקסים, וניצני היפנה אותו ליזהר אשדות, שהכין את הרמיקס לשיר "גלבי".
לאחר אי-ההתעניינות המתמשכת נשלח השיר לאנגליה על ידי צעיר אנגלי בשם גרנט אשר גילה בו עניין.
מספר עותקים של התקליט ושל הסינגלים המחודשים הגיעו אל חברת התקליטים האנגלית אייס רקורדס.
בחברה התרשמו מאוד, קנו את זכויות התקליט מהד ארצי ושיווקו אותו בשם Fifty Gates of Wisdom (חמישים שערי חוכמה).
התקליט נמכר באנגליה, זכה לשבחי הביקורת של עיתוני המוזיקה המרכזיים והחל את הצלחתה הבין-לאומית של חזה.
ב-1984, לראשונה מזה ארבע שנים, הפסידה חזה את תואר "זמרת השנה" לירדנה ארזי, שהייתה יריבתה התקשורתית.
האחרונה ניסתה במשך מספר שנים לפרוץ אל השוק המקומי כזמרת סולו לאחר פרידתה משוקולד מנטה מסטיק, ובשנה זו הצליחה להעפיל לפסגה.
מנקודה זו החל מאבק ממושך בין מועדוני המעריצות של שתי הזמרות, ששיאו היה בהופעה של ארזי באמפיתיאטרון וואהל בתל אביב, כשמעריצה של חזה ירתה על שמלתה דיו מתוך אקדח צעצוע.
מלחמה תקשורתית התחילה בין שתי הזמרות, אשר לובתה בידי מעריצותיהן, והגיעה לסופה כאשר השתיים הודיעו כי התחרות אינה ביניהן אלא בין המעריצות.
באפריל 1985 יצא האלבום "אדמה".
האלבום, שבמקור תוכנן לכלול שירים שכולם פרי שיתוף פעולה בין חזה ונעמי שמר ולהיקרא "התחדשות", כלל לבסוף שירים של יוצרים ותיקים כגון: סשה ארגוב, יעקב אורלנד, משה וילנסקי ואפי נצר, לצד היוצרים הצעירים של התקופה, כדוגמת אהוד מנור ונורית הירש.
להיטי האלבום היו שיר הנושא, "גורל אחד", "מישהו הולך תמיד איתי", "רחמים" ו"רוח צפונית רוח דרומית".
מתוך התכנון המקורי נותר רק שיר אחד, "התחדשות".
האלבום נמכר ב-40 אלף עותקים והגיע למעמד של אלבום פלטינה.
עוד באותה שנה הוציאה חזה את "שירי מולדת ב'", שהיווה המשך לקודמו; אלבום זה נמכר גם הוא ב-40 אלף עותקים.
הסינגל "הנערים הספנים" מתוכו הצליח ודורג במצעד העברי השנתי של רשת ג' של אותה שנה.
באותה השנה הושקה בובת שעווה בדמותה במוזיאון השעווה הישראלי.
ב-1986 הוציאה חזה אלבום אוסף ראשון, אלבום הזהב, שכלל את להיטיה הגדולים עד אותה עת.
בנוסף כלל האוסף גם גרסה באנגלית לשיר "איתך הלילה" וגרסאות בצרפתית לשירים "גבריאל" ו"מנגינת הלב".
כמו כן, האלבום כלל שירים חדשים באנגלית שהופיעו בקלטת הווידאו שיצאה גם היא באותה שנה, "פנטזיה".
באותה שנה ניסתה חזה לעדכן את הסאונד המוזיקלי בסגנונה וחברה עם יזהר אשדות להפקת האלבום ימים נשברים שכלל צלילים ואפקטים עדכניים וסגנון מעט יותר רוקיסטי משירי הפופ ששרה.
כמעט כל המילים והלחנים באלבום נכתבו על ידי חזה עצמה.
מסע הופעות בבימויו של צדי צרפתי ובהפקתו של יוסי פלג קידם את האלבום, והוא הניב להיטים כמו שיר הנושא, "הכאב הזה", "בוא ונגן אותי", "להמשיך לצעוד" ו"כל הקלפים" / "ליידי".
כ-30 אלף עותקים נמכרו מהאלבום והוא הגיע לאלבום זהב.
בהמשך השתתפה חזה בחידון הגבורה היהודית במלחמת העולם השנייה כזמרת אורחת, וביצעה את שירה של מריאן כהן "מחר אני אבגוד".
בשנת 1987 הקליטה חזה את האלבום "שירי מולדת ג'", שיצא לרגל חגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל.
ב-3 בפברואר אותה שנה שרדה התרסקות מטוס ססנה.
המטוס, שהיה אמור להחזיר אותה מהופעה בבסיס חיל האוויר נבטים לתל אביב, התרסק באזור הר חברון.
באותה שנה השתתפה בפרק מיוחד לפורים של התוכנית "זהו זה!" וכן בפסטיגל, שבו זכתה במקום השני עם השיר "ארבעים".
מאז ההצלחה באירוויזיון והצלחת האלבום שירי תימן (Yemenite Songs) מחוץ לישראל נעשתה חזה לזמרת מבוקשת גם מחוץ לישראל, בעיקר באירופה.
מעמדה מחוץ לישראל הלך והתחזק ואיתו גם הביקושים להופעות.
הגרסה המחודשת של "גלבי" כבשה את המצעדים.
חזה התראיינה בתוכניות אירוח הפופולריות ובעיתונים נחשבים, וקמו לה מעריצים גם מחוץ לישראל.
כדי לקדם את הקריירה הבין-לאומית היא הקליטה אלבום שלם בצרפתית בשם Aime Moi ("אהוב אותי"), שכלל גם חידושים בצרפתית לשירים עבריים שהצליחו.
לבסוף יצאו מספר סינגלים מן האלבום, אך הוא לא יצא במלואו.
במקביל היא לא זנחה את הקריירה בישראל והמשיכה לקיים הופעות, ואף לשחק במחזמר "עוץ לי גוץ לי".
ב-1987 תבעה חזה צמד ראפרים אמריקאים בשם אריק B וראקים אשר דגמו את קולה מהשיר "Im Nin'alu" לשירם "Paid in Full".
אלוני, שראה את ההצלחה האדירה של הדגימה, החליט לקחת את אותה גרסה מחודשת של "Im Nin'alu" מ-1984, לערוך אותה מעט ולשלב בה קטעים באנגלית שכתב, שיושרו על ידי חזה.
הדבר נעשה והתוצאות לא אכזבו: ביוני 1988 הגיע השיר לראש מצעד הפזמונים בגרמניה ושהה שם תשעה שבועות רצופים.
הסינגל נמכר ביותר משלושה מיליון עותקים.
חזה התפרסמה לא רק באירופה ובאמריקה, אלא גם במזרח הרחוק ואפילו בארצות ערביות כמו תימן.
בשנת 1988 יצא אלבומה Shaday, שכלל את השירים "גלבי" ו-"Im Nin'alu" בתוספת שני תרגומים לשירים מתוך האלבום ימים נשברים ועוד שירי דאנס עממיים.
אלבום זה נמכר עד סוף השנה בלמעלה ממיליון עותקים באירופה ובעשרות אלפי עותקים בארצות הברית.
מלבד הגרסאות המחודשות והמצליחות ל-"Im Nin'alu" ו"גלבי", בלטה רצועה נוספת מתוך התקליט – "עזה כמוות" (שהוצג בשם האנגלי: "Love Song").
השיר, שהוא בעצם חידוש לשיר של חזה מאלבום הסולו הראשון שלה, מכיל קטע משיר השירים המדגיש את עוצמתה ואת ייחודה של האהבה.
בגרסה המחודשת אין שום כלי נגינה (א-קפלה) ויש רק אפקט הד קל ברקע.
יכולתה הקולית של חזה מודגשת ביותר בשיר הזה, ומסיבה זו השתמשו יוצרים בעולם בשיר זה ליצירותיהם.
באותה שנה זכתה חזה במקום הראשון בטקס "אריה הזהב" בגרמניה.
ההצלחה מחוץ לישראל לא אפשרה לחזה להמשיך ולהוציא תקליטים גם בישראל, ועל כן היא נעדרה למספר שנים בעודה מתרכזת בקריירה מחוץ לישראל.
ב-1989 הוציאה את האלבום Desert Wind, שזכה להצלחה רבה כאשר נמכר בכחצי מיליון עותקים.
מספר שירים ממנו, כמו "Ya Ba Ye" ו-"Wish Me Luck", היו ללהיטים.
בנוסף, סיבוב ההופעות של האלבום זכה להצלחה מרובה וכלל שני הישגים חסרי-תקדים עבורה: ריאיון והופעה בתוכניתו של מלך הטוק שואו האמריקאי ג'וני קרסון, וריאיון בתוכנית הבוקר האמריקאית The Today Show.
שיר זה הפך ללהיט באירופה ובארצות הברית.
באותה שנה (1989) ייצגה חזה את ישראל עם השיר "Im Nin'alu" בפסטיבל המוזיקה הבין-לאומי של טוקיו שביפן וזכתה במקום הראשון.
באותה עת סירבה חזה, ממניעים דתיים, לבקשת הוותיקן לשיר בפני האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
חזה הפכה לזמרת מוערכת במחוץ לישראל עם הסגנון המוזיקלי החדש שלה ולסמל גאווה לישראל.
מומחים לנושא מחוץ לישראל טענו שחזה היא בעצם הראשונה שהביאה לעולם מוזיקה אתנית בשילוב סגנון מערבי, ואחת היוצרות הראשונות בז'אנר מוזיקת העולם.
בשנת 1990 זכתה חזה בתואר "הזמרת הישראלית הנמכרת ביותר בכל הזמנים" במונטה קרלו, וסירבה להצעתו של מייקל ג'קסון להצטרף אליו לסיבוב הופעות עולמי.
באותה שנה הופיעה בפסטיבל הג'אז במונטרה שבשווייץ, והופעתה המצליחה גם הופצה על גבי תקליט בשנת 1997. באותה שנה גם השתתפה שלוש פעמים בפסטיבל סן רמו שבאיטליה.
בשנת 1992 השתתפה בהקלטת הרמיקס לשיר "מקדש האהבה 1992" של להקת סיסטרס אוף מרסי.
השיר בוצע בסגנון רוק כבד, והיא תרמה את קולה בסלסולי רקע.
בשנת 1993 הייתה חזה למועמדת הישראלית הראשונה לפרס גראמי כזמרת מוזיקת עולם, בזכות אלבומה המצליח Kirya, שצעד שבועות רבים במקום הראשון במצעד המכירות של המגזין בילבורד.
האלבום כלל בין היתר שיר המבכה את גורלה של האישה בעולם השוביניסטי-שמרני ("Daw Da Hiya") וכן שני שירי חתונה מסורתיים של יהודי תימן.
באותה השנה השתתפה חזה בתחרות "מלכת היופי" כשופטת ואף שרה בתחרות את השירים "מחרוזת שירי רועים" ו"תפילה", וכן כתבה לזמר אורי פיינמן את השיר "האור" לקדם-אירוויזיון 1992.
באותה תקופה שיתפה פעולה עם גדולי הזמרים כמו איגי פופ, פול אנקה, סיסטרס אוף מרסי ופאולה עבדול.
מלבד זאת, השתתפה בתוכניות אירוח נחשבות מחוץ לישראל, וגם שרה את שירי הנושא לסרטים "סחלב פראי" "האומנת" ו"המלכה מרגו" ביחד עם המוזיקאי היוגוסלבי גוראן ברגוביץ'.
בשנת 1994 הקליטה חזה מספר שירים לרגל הוצאת אלבומה הבין-לאומי החדש, Queen in Exile.
הסינגל הראשון והיחיד מהאלבום "Mata Hari" הפך ללהיט דאנס אתני קצבי, ובחלק משירי האלבום היא שיתפה פעולה עם יזהר אשדות, מי שהקפיץ אותה לצמרת הבין-לאומית.
אלבום זה הביא לוויכוחים אמנותיים רבים עם חברת ההקלטה, והאלבום נגנז; רוב שירי האלבום הופיעו רק לאחר מותה באוסף מנגינת הלב 2. באותה שנה היא ניצלה בשנית ממכת ברק במטוס הג'מבו שהחזיר אותה לארץ מלונדון.
באותה תקופה החלה לשדר בתחנת הרדיו רדיוס 100FM שתי תוכניות שבועיות – "החוש השישי" ו"אהבה פלוס".
עם הצלחתה מחוץ לישראל, החליטה חזה לחזור לארץ ולהקליט אלבום ראשון בעברית מזה שבע שנים: כל הנשמה.
האלבום הצליח מאוד ומתוכו בלט במיוחד השיר "לאורך הים".
מהאלבום יצאו הסינגלים "ליד באר מולדתי", "כל הנשמה", "לאורך הים", "זה יבוא פתאום", "מיליון" ו"רוח האדם".
ב-1994 הופיעה באוסלו שבנורווגיה בטקס קבלת פרס נובל לשלום שהוענק ליצחק רבין, שמעון פרס ויאסר ערפאת.
בשנת 1995 ביצעה את השיר "לאורך הים" בעצרת הזיכרון במלאת 30 יום להירצחו של רבין, בשילוב קטעים משירה "כל הנשמה".
ביצוע זה הושמע גם בתחנות הרדיו השונות, נכנס לקלאסיקה הישראלית ומרבים להשמיעו ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
באותה שנה החלה להתכונן להופעה ראשונה בישראל מזה 7 שנים במסגרת פסטיבל ערד.
לצורך המופע תורגמו שיריה מאנגלית, ובנוסף הייתה אמורה לכלול מחרוזת מהאלבום שירי תימן ושיריה משנות ה-80; אולם אסון פסטיבל ערד גרם לה לבטל את הופעתה.
עם התחממות היחסים בין ישראל וארצות ערב לאחר הסכמי אוסלו, יצר שגריר תימן באו"ם, עבדאללה סאלח אל-שטאל , קשר עם חזה ואמרגנה בצלאל אלוני, והזמין אותם לטיול שורשים בתימן באישור מיוחד מהשלטונות.
למסע, שתוכנן לצאת לדרך ביום הולדתה ה-38, בנובמבר 1995, תכננה חזה לצרף את הוריה.
עם זאת, הדבר לא יצא אל הפועל עקב רצח יצחק רבין בתחילת אותו החודש.
בשנת 1997 הוציאה חזה את אלבומה האחרון, Ofra Haza, שהופק על ידי פרנק פיטרסון (מי שאחראי בין השאר על להקת אניגמה).
באלבום זה גם הקליטה את השיר "אם ננעלו" בגרסה חדשה בשם, "Im Nin'alu".
רוב השירים באלבום הם באנגלית, ללא תוספת תימנית כפי שעשתה בשנים קודמות, ובנוסף יש מעט עברית וצרפתית.
עם השירים הבולטים של האלבום ניתן למנות את השיר "Show Me" (הסינגל הראשון של האלבום, אשר זכה למספר חידושים מצד זמרים מרחבי העולם), השיר "Give Me a Sign" והחידוש לשירה של קרול קינג "You've Got a Friend".
בין האלבומים הבין-לאומיים שהקליטה חזה היא השתדלה להראות את הצד היהודי והתימני שבה.
היא שרה שירים על ההיסטוריה היהודית, שהבולטים שבהם הוא שיר קינה לזכר היהודים שנרצחו בשואה ("Trains of No Return"), שהופיע באלבום Kirya, והשיר "Mm'mma", על הקושי של יהודי תימן ואתיופיה לעלות לארץ, שהופיע באלבום Desert Wind.
ב-15 ביולי 1997 נישאה חזה לאיש העסקים דורון אשכנזי, גרוש ואב לשניים.
לאחר החתונה ניתקה חזה את קשריה עם בצלאל אלוני, ככל הנראה בשל לחצו של בעלה, והוא הפך למנהלה האישי.
בשנת 1998 הופיעה ב"פעמוני היובל", הטקס המרכזי של חגיגות שנת ה-50 למדינת ישראל, ובו חידשה את השיר "ירושלים של זהב".
באותה שנה השתתפה בפרויקט עבודה עברית, שבו חידשה את השיר "לתת" של בעז שרעבי, ונטלה חלק בעשיית הסרט המונפש של אולפני דרימוורקס, "נסיך מצרים", שבו שרה את השיר "Deliver Us" (הושיע-נא) ב-17 שפות שונות, וכן דיבבה את קולה של יוכבד בגרסה העברית והאנגלית.
הסרט זכה להצלחה בכל המדינות שבהן הוקרן והוסיף להכרתה העולמית.
באותה שנה שיחקה בסרט "צדק מוחלט", שעסק בפרשת ילדי תימן, וביצעה בתוכניתו של דן שילון את השיר "במזרח שלנו", אותו כתב אהוד מנור והלחין בעז שרעבי.
עוד בשנה זו הוציאה עם הלהקה הבריטית "The Black Dog" את השיר "Babylon" המבוסס על מזמור תהילים קל"ז.
ב-1999 דיבבה חזה לעברית את הסרט המצויר "המלך ואני", שם שרה גם חמישה שירים.
באותה שנה החלה לעבוד על אלבום אוסף שלבסוף יצא לבסוף לאחר מותה, מנגינת הלב.
באותה השנה חצי שנה לפני מותה הוזמנה להתארח במשדר מיוחד לקראת אירוויזיון 1999 בירושלים, בהנחייתו של יואב גינאי, בערוץ הראשון, אך בעקבות מצבה הרפואי לא הגיעה פיזית לתוכנית, אלא רואיינה מרחוק.
זו הייתה להופעה האחרונה שלה בטלוויזיה.
חזה ביקשה מההפקה להגיד שהיא בהקלטות בלונדון, על אף ששהתה בביתה בהרצליה.
בשנים האחרונות לחייה, חזה המעיטה בהופעות, אך המשיכה את עשייתה המוזיקלית.
בחודשים שקדמו למותה החלה לשתף פעולה עם חברת "הד ארצי" ולהוציא אלבום אוסף עדכני משיריה.