tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המשט כלל שש ספינות שמקורן במדינות שונות, שיצאו יחדיו מטורקיה אל עבר שטח הרצועה.
על הספינות שטו פעילים פרו-פלסטינים ממדינות רבות, פוליטיקאים וחברי ארגונים אסלאמיים.
הספינות, שהכריזו על עצמן כנושאות ציוד הומניטרי, סירבו לבקשת ישראל לפרוק את מטענן ולהעביר אותו דרך המעברים היבשתיים של ישראל ומצריים עם רצועת עזה, ודרשו להיכנס לפרוק את המכולות בנמל הרצועה בעצמם.
לצורך שמירה על הסגר הימי השתלטו לוחמי שייטת 13 על ספינות המשט במבצע שנקרא "רוחות שמיים 7".
זאת כאשר חמש מתוך שש הספינות התנגדו בצורה פסיבית בלבד ואיש לא נפגע באירועים.
הספינה הגדולה במשט, ה"מאווי מרמרה", (Mavi Marmara), שהפליגה תחת דגל קומורו, סירבה להוראות לפנות לאשדוד.
כוח חיל הים במקום נדרש להשתלט עליה.
כוח לוחמים משייטת 13 שהובל במסוקים ירד לאנייה.
במהלך ההשתלטות נתקלו הלוחמים בהתנגדות אלימה שלא היו מוכנים לקראתה.
קבוצת מפליגים מאנשי ארגון מוסלמי קיצוני טורקי הצטיידו במוטות ברזל כבדים, והכו נמרצות ביורדים.
נשק קל שנגנב מהלוחמים עצמם כוון לעבר לוחמי השייטת שנאלצו להגיב בהתגוננות בירי חי.
על אף ההתנגדות האלימה, הושלמה ההשתלטות.
האנייה הוכנסה לנמל אשדוד ומטענה נפרק ממנה.
המטען תוכנן להיות מועבר דרך המעברים היבשתיים.
התברר שהמטען היה סמלי ולא היה צורך בו, וחמאס סירב לקבלו.
בסיום המבצע נספרו תשעה הרוגים מנוסעי הספינה, 10 לוחמים פצועים ומעל לשלושים נוסעים פצועים ברמות שונות.
נוסעי הספינה הוחזרו למדינות מוצאם לאחר חקירה ואיסוף עדויות.
המבצע הובל בראשות מפקד זרוע הים, אלוף אליעזר (צ'ייני) מרום, הרמטכ"ל גבי אשכנזי ושר הביטחון אהוד ברק.
ב-2011 עצר חיל הים משט נוסף שניסה להגיע לעזה.
מבצע לכידת אוניית הנשק "ויקטוריה" (Victoria), הנקרא בצה"ל 'חוק הברזל', הוא מבצע צבאי חשאי שנועד למנוע מהאנייה 'ויקטוריה' להעביר נשק מאיראן לידי ארגון הטרור חמאס ברצועת עזה.
הספינה נתפסה בעודה עושה את דרכה מסוריה דרך טורקיה למצרים, כאשר בכוונתה להבריח את אמצעי הלחימה בהם רקטות קרקע-קרקע ארוכות טווח מדגם M-302, לארגוני הטרור ברצועת עזה.
הנשק המוברח שנתפס היה מתוצרת איראן, ויעדו היה ארגון הטרור חמאס השולט ברצועת עזה.
ב-15 במרץ 2011 השתלטו לוחמי הקומנדו הימי על האנייה, במרחק של 200 קילומטר מחופי ישראל, בלב הים התיכון.
ההשתלטות על האנייה נעשתה ללא התנגדות, והושלמה תוך זמן קצר.
לאחר הבאתה של האנייה לנמל אשדוד וחיפוש במכולותיה, נמצאו עליה ארבע מכולות שהכילו אמצעי לחימה שונים.
על הספינה נמצאו בין היתר 6 טילי חוף ים מתקדמים מדגם C-704 למעלה מ-2,000 פצצות מרגמה ו-66,960 כדורים לקלצ'ניקוב.
הוראות ההפעלה לאמצעי הלחימה נכתבו בפרסית, כאשר כל ארגזי אמצעי הלחימה הוחבאו בין הסחורה הרגילה שהובילה האנייה.
את המבצע הוביל מפקד זרוע הים, אלוף אליעזר (צ'ייני) מרום, לצד הרמטכ"ל, רא"ל בנימין בני גנץ ושר הביטחון, אהוד ברק.
מבצע 'עמוד ענן' היה מבצע צבאי ברצועת עזה שנמשך כשבוע, בין 14 בנובמבר 2012 ל-21 בנובמבר 2012. הלחימה החלה עם חיסולו של מפקד הזרוע הצבאית של חמאס, אחמד ג'עברי, בעקבות הסלמה בגזרה הדרומית שכללה ירי מוגבר של טילים ופצצות מרגמה אל עבר יישובי עוטף עזה.
הסלמה זו התבטאה בירי מאות טילים באופן שדמה רק למצב שקדם למבצע עופרת יצוקה ארבע שנים קודם לכן.
שמו של המבצע ניתן לו על שם עמוד הענן שהוביל והגן על בני ישראל ביציאתם ממצרים, המופיע בסיפור הנדודים במדבר בתורה.
את המבצע הובילו הרמטכ"ל, רא"ל בני גנץ ושר הביטחון אהוד ברק, כאשר מפקד זרוע הים, אלוף רם רוטברג, הוביל את הכוחות הימיים.
בשבוע שלפני המבצע חלה הידרדרות נוספת בגבול הרצועה, החל מירי נ"ט (טיל נגד-טנקים) לעבר ג'יפ של צה"ל ועד להפעלת מטען חבלה כנגד כוח צה"ל.
לאחר שבוע של חילופי אש הוחלט על יציאה למבצע, כאשר במקביל לחיסולו של ג'עברי הוחלט על פגיעה בתשתיות ארגון הטרור חמאס ברצועת עזה ופגיעה במאגרי התחמושת של הארגון.
הלחימה החלה בארבע בצהריים, בתקיפה משותפת של זרוע הים וזרוע האוויר.
בין השאר נפגעו בכירי חמאס ורוב מלאי טילי הפג'ר 5, שאיימו על ערי מרכז הארץ.
במשך שמונת ימי הלחימה פעלו זרוע הים, זרוע האוויר, תותחנים ויחידות נוספות להשמדת מטרות בעומק שטח הרצועה.
זאת כאשר חיילות היבשה לא שולבו בלחימה, אלא רק נערכו והתכוננו לקראת מהלך קרקעי.
הלחימה התמקדה בהשמדת מטרות נקודתיות בשטח הרצועה, בדגש על פגיעה במחסני אמצעי-לחימה, בכירי חמאס ותשתיות הארגון.
ספינות זרוע הים שהו אל מול חופי הרצועה לאורך כל ימי הלחימה ברצועה.
בין היתר תקפו הלוחמים הימיים מחנות של חמאס ברצועה, ותשתיות.
במהלכה אף חסלו את פעיל הג'יהאד העולמי, אחמד נאחל, באמצעות טיל מונחה ששוגר מהים.
הלוחמים הימיים פעלו אל מול זרוע האוויר ואגף המודיעין על מנת לתקוף ביעדים מזוויות תקיפה מאתגרות וכדי להשמיד מטרות.
בלחימה לקחו חלק שייטת ספינות הטילים, פלגה 916 וכוחות של הקומנדו הימי.
הלחימה שיקפה את השילוביות של זרוע הים עם זרוע האוויר ופיקוד הדרום.
השפעת זרוע הים על הלחימה היבשתית התעצמה באופן משמעותי.
מבצע "חשיפה מלאה" היה מבצע של זרוע הים לתפיסת אוניית הנשק "קלוס סי" (Klos-C) בניסיונה להבריח נשק מאיראן דרך סודאן לרצועת עזה, אשר התקיים ב-5 במרץ 2014. המבצע נערך במימי הים האדום, אל מול קו החוף שבין סודאן לאריתריאה, במרחק 1,500 ק"מ מישראל.
את עצירת האונייה, שהפליגה תחת דגל פנמה, ביצעו לוחמי שייטת ספינות הטילים מאח"י חץ (סער 4.5) ואח"י חנית, ולוחמי הקומנדו הימי.
על המבצע פיקד מפקד זרוע הים, האלוף רם רוטברג, מעמדת הפיקוד על קורבטת הטילים אח"י חנית בלב הים האדום.
על גבי אניית המשא התגלו מכולות, אשר בהן הוסתר נשק, שנשלח מאיראן והוסתר תחת שקי מלט.
נשק זה יועד להגיע לארגוני טרור ברצועת עזה.
בין אמצעי הלחימה שנמצאו בספינה היו רקטות מסוג M-302, המגיעות לטווח של 100 ק"מ, פצצות מרגמה וכמות עצומה של כדורים לנשק קל.
צוות הספינה הניח לזרוע הים להשתלט על הספינה ללא כל התנגדות ולא היה מודע לסוג הסחורה שהוביל.
מרגע ההשתלטות על האנייה הכחישה איראן כל קשר אליה או לסחורה שעליה, אך על השקים בהם הוחבאו אמצעי הלחימה נכתב שארץ ייצור התכולה היא איראן.
לאחר ההשתלטות הובלה האוניה לנמל אילת על מנת לפרוק את הנשק שנמצא עליה.
מניעת הברחת נשק לרצועת עזה
ב-26 במרץ 2014 הטביעה דבורה שתי סירות פלסטיניות שעסקו בהברחת אמצעי לחימה לרצועת עזה.
הפלסטינים פתחו באש לעבר כלי השיט של זרוע הים אך לא פגעו בה.
הפגיעות בסירות גרמו לפיצוצי משנה של התחמושת וחומר הנפץ שהוברחו בסירות ולבסוף גם נהרגו המבריחים שעל הסירות.
ב-8 ביולי 2014 יצא צה"ל למבצע צבאי נרחב ברצועת עזה.
המבצע החל בעקבות ירי מתגבר של רקטות ופצצות מרגמה לעבר יישובים ישראליים בדרום הארץ, שהיווה תגובת חמאס ל"מבצע שובו אחים" שנערך ביהודה ובשומרון.
המבצע נפתח בתקיפות נרחבות של זרוע הים וזרוע האוויר, כאשר בהמשך הצטרפו כוחות היבשה ויחידות נוספות אל הלחימה.
במהלך המבצע פעלו כוחות הקומנדו הימי יחד עם היחידות המיוחדות, לוחמי חיל רגלים וסוללות של חיל תותחנים, זאת במקביל לפעילות ימית ואווירית של זרוע הים וזרוע האוויר.
לוחמי זרוע הים פעלו בכל ימי הלחימה, בפעילות אינטנסיבית שהחלה טרם הכניסה הקרקעית והסתיימה לאחר שאחרון הלוחמים היבשתיים יצא משטח הרצועה.
התקיפות בוצעו על ידי פלגה 916 הפועלת בזירה הדרומית של הים התיכון, לוחמי ספינות הטילים ולוחמי הקומנדו הימי.
הכוחות פעלו בתיאום עם כוחות האוויר על מנת לחסל מטרות ולהשיג את יעדי המבצע.
עם כניסת הכוחות הקרקעיים, התחזק ערך השילוביות ויכולתה של זרוע הים להשתלב ולקחת חלק משמעותי בקרב היבשה, דבר אשר בא לידי ביטוי בסיוע מסיבי באש ובתצפית לכוחות המתמרנים ברצועה.
במהלך המבצע פעל מערך השליטה הימית באופן אינטנסיבי בבניית התמונה הימית, אשר כללה גורמי מעקב מאתגר והשתנתה במהירות לאורך כל ימי המבצע.
בקריות השליטה אף סייעו בסיכול חדירת מחבלים סמוך לקיבוץ זיקים על ידי כך שעקבו והכווינו כוחות לוחמים אל המחבלים, בניסיונם לחדור לישראל דרך המרחב הימי קרוב לגבול עם רצועת עזה.
על אירוע חסימת חדירת המחבלים מהים במבצע צוק איתן, זכה מפקד סיירת כריש, סרן אורי ניסים, בצל"ש הרמטכ"ל ובקרית השליטה, רב"ט נועה טייטל, זכתה בתעודת הערכה ממפקד זרוע הים.
במהלך מבצע שומר החומות, כוחות של חיל הים תקפו מטרות של הקומנדו הימי של חמאס, בהם כלי שיט, מוצבים, מרכזי שליטה ופיקוד, מחסני אמל"ח ועוד.
זרוע הים תקפה גם מטרות טרור נוספות באש תותחים וטילים, וכן באמצעות שייטת 13. בנוסף הוצבה ספינת טילים עם C-Dome (כיפת ברזל הימית) וטילי ברק כדי להגן על אסדת הגז שמול אשקלון.
ב-9 במאי 2023, פתח צה"ל יחד עם השב"כ במבצע "מגן וחץ", שתכליתו פעולה ממוקדת ופגיעה בבכירי ארגון הטרור הג'יהאד האסלאמי בעזה שהיוו גורם מערער ליציבות הביטחונית.
במהלך היום השלישי למבצע 11 במאי, כלי שיט של חיל-הים תקף מתחם צבאי שבו ממקומות עמדות בשימוש הכוח הימי של הגא"פ במרכז רצועת עזה.
ב-7 באוקטובר 2023 פתח חמאס במתקפת הפתע על ישראל, שבה נהרגו מאות חיילים ואזרחים ישראלים.
לוחמי פלגה 916 בלמו את המחבלים שניסו לחדור לישראל דרך הים בזמן מתקפת הפתע לחוף זיקים.
מתוך 7 כלים ימיים שעליהם ניסו 38 מחבלים לחדור מרצועת עזה, הכוח הימי פגע ב-5 כלי שיט וחיסל 22 מחבלים.
הנותרים ביצעו את הטבח בחוף זיקים.
בהמשך המלחמה הרגו לוחמי הפלגה עשרות מחבלים בים וביבשה, וסייעו לכוחות המתמרנים באש ובתצפית.
לאחר ניסיון שיגור מלט"ים וטילים ארוכי טווח בחזית התימנית, ספינות טילים של החיל הגיעו לים סוף, כחלק מההגנה מפני טילים וכלי טיס המשוגרים מתימן.
סטי"לים מדגם "סער 6" של שייטת ספינות הטילים תקפו לראשונה מאז שהפכו למבצעיים, מתקן לייצור אמצעי לחימה ברצועה, והשתתפו בתקיפה של יעדים ברצועת עזה במהלך המלחמה.
כלי השיט החדשים, בהם אח"י עוז ואח"י מגן, נכנסו לפעולות כבר מיומה הראשון של המלחמה, ושתיים מהן רשמו את התקיפה המוצלחת הראשונה - ברצועת עזה.
כחלק ממאמץ שיתוף הפעולה הרב זרועי הוצבו קצינים בכירים מחטיבות היבשה במוצבי השליטה של הזירה הימית הדרומית והובילו יחדיו תקיפות מדויקות בהכוונת כוחות חי"ר ושריון.
בחלק מהמקרים נתקפו מהים איומים שהביאו לחיסול מחבלים והגנה על כוחות היבשה.
במהלך הקרב בצפון הרצועה והעיר עזה תקפו כוחות חיל הים מבנים המשמשים את ארגון הטרור חמאס כנגד כוחות צה"ל.
כמו כן, נתקפו מחסני אמל"ח בהם נמצא ציוד של הקומנדו הימי של חמאס.
בהכוונת כוחות חי"ר בשטח הרצועה אשר זיהו מטרות צבאיות בתוך מבנים באזור מחנה שאטי, כוחות זרוע הים תקפו מבנים בשירות חמאס.
בחזית הצפונית ספינות טילים של חיל הים תקפו ב-17 בספטמבר 2024 את היחידה הימית של חזבאללה, טיבעו עשרות כלי שיט קטנים והרגו עשרות לוחמים.
החיל סיפק מודיעין להשמדת הצי הסורי בנמליו בידי חיל האוויר הישראלי.
במסגרת מבצע חץ הבשן, ב-9 בדצמבר 2024, הושמד רוב הצי הסורי על ידי ספינות הצי וכן מטוסי חיל האוויר.
במהלך המלחמה יירטה אח"י עצמאות (סער 6) כלי טיס בלתי מאוישים ששיגרו החות'ים מתימן באמצעות מערכת כיפת מגן (כיפת ברזל הימית) ובמהלך מבצע עם כלביא יירטה כ-30 כלי טיס בלתי מאוישים ששיגרה איראן באמצעות מערכת ברק מגן (הגרסה הימית של ברק MX).
זרוע הים מהווה גוף נוח לפיתוח יחסים עם ציים אחרים.
בשנת 1994 ייסדה ברית נאט"ו את תוכנית הדו-שיח הים-תיכוני שבה נכללה ישראל.
תוכנית שבמסגרתה בוצעו בין היתר ביקורים בנמלים ותרגילים משותפים בין חילות ים של ישראל ומדינות אירופה.
ב-2009 ביקר בישראל כוח SNMG-2 של נאט"ו.
ב-27 בדצמבר 2017 דווח כי חיל הים השתתף בתרגיל בן שבועיים של ברית נאט"ו באזור כרתים.
התרגיל אורח על ידי הצי היווני והשתתפו בו כוחות ים מארצות הברית, בריטניה, בולגריה, רומניה ואיטליה.
ב-8 ביולי 2018 בוצע תרגיל בין כוחות מחיל הים הישראלי עם כוחות מהצי הצרפתי.
באפריל 2019 התקיים תרגיל Novel Dyna בנושא איתור צוללות בהשתתפות יחד עם כלי שיט של הצי היווני וצי ארצות הברית.
ב-7 בדצמבר 2020 התקיים עם כוח נאט"ו תרגיל הרפואה הימי המשותף - "מים צלולים".
ב-6 באוגוסט 2021 דווח כי חיל הים ערך מפגש ותרגיל בשנית עם כוח המשימה הימי ללוחמה במיקוש SNMCMG-2 של ברית נאט"ו שפועל באזור הים התיכון לאורך כל ימות השנה.
ב-31 באוגוסט 2021 דווח כי חיל הים הישראלי ערך לראשונה תרגיל משותף עם הצי החמישי של ארצות הברית בים האדום.
ב-10 בנובמבר 2021 נערך בים האדום תרגיל משותף בן 5 ימים בין ישראל, איחוד האמירויות, בחריין ופיקוד המרכז של הצבא האמריקני.
ב-17 בפברואר 2022 דווח כי חיל הים הישראלי השתתף לראשונה בתרגיל IMX.
התרגיל הימי הגדול בעולם שהתקיים במרחבים הימיים של בחריין וים סוף, והשתתפו בו כ-60 ציים וארגונים בינלאומיים, בהובלת הצי החמישי של ארצות הברית.
במרץ 2022 השתתף חיל הים בתרגיל הימי "נובל דינה 2022", ביחד עם יוון, קפריסין, צרפת וארצות הברית.
לקחו חלק בתרגיל מטעם חיל הים ספינות הטילים אח"י חנית, אח"י כידון ואח"י רומח, וכן, הצוללת אח"י תנין.
בין ה-27 במרץ ל-5 באפריל 2022 הצי החמישי האמריקני וחיל הים ביצעו תרגיל משותף במרחב ים סוף בשם Intrinsic Defender ("שומר חיוני") שבו השתתפו כ-300 חיילים מחיל הים הישראלי.
בתרגיל השתתפה ספינה מדגם סער 6.
ב-22 בספטמבר 2022 הסתיים תרגיל "מגן דיגיטלי", של זרוע הים והצי החמישי שהתקיים בזירת ים סוף.
בתרגיל השתתפו כלים מאוישים מזרוע הים וכלים לא מאוישים של "צוות 59" מהצי החמישי של צבא ארצות הברית.
בסך הכל דיווח צה"ל על 14 שיתופי פעולה עם צבאות זרים שנערכו בשנת 2022.
בסוף ינואר 2023 בוצע תרגיל "אלוני בזלת" (Juniper Oak) בין ארצות הברית לישראל, שבמהלכו בוצעו תמרונים משותפים בין כלי שיט ישראליים לנושאת מטוסים אמריקאית.
במרץ 2023 השתתף חיל הים בתרגיל הבינלאומי "נובל דינה".
התרגיל התרחש במשך שבועיים בים התיכון באזור שבין כרתים לישראל והשתתפו בו כוחות מיוון, קפריסין איטליה, צרפת, ישראל וארצות הברית.
לראשונה השתתפה ספינת סער 6 בתרגיל בינלאומי.
מפקד חיל הים (בראשי תיבות: מח"י), שתוארו הצה"לי הפורמלי הוא מפקד זרוע הים, בהתאם לשמו החדש של החיל, הוא קצין בדרגת אלוף.
מקימו של הצי הצבאי הישראלי, שנקרא אז "השירות הימי", וראשו הראשון, היה גרשון זק.
עם זאת, המינוי הראשון ל"מפקד חיל הים" היה מינויו של פול שולמן, שנשא דרגת קברניט (מקבילה לדרגת אלוף), כאשר השירות הימי הפך לחיל.
תקופה מסוימת שניהם חלקו בסמכויותיהם כאשר זק משמש יותר בתפקידי המטה ושולמן בתפקיד הביצועי.
עד אמצע שנות ה-70 שרתו נשים בחיל הים רק בתפקידי תמיכה על החוף ולא שרתו על כלי שיט כלל.
הנשים שרתו בעיקר בתפקידי מנהלה, כפקידות, חיילות מודיעין, זקיפות, נהגות, אקונומיות ומפעילות מכ"ם.
באמצע שנות ה-70 נפתחו תפקידי מכ"ם וקשר באניות לנשים.
בספטמבר 1977 הסתיים קורס ראשון של קצינות אג"ם ים שיועד בכללו להכשיר קצינות לתפקידי אג"ם ביבשה, אולם חלק קטן מבוגרותיו שירתו גם כקצינות בים.
חלק מהקורס, שכלל 9 חיילות, התקיים ביחד עם קורס חובלים של הגברים.
במאי 1979, על שלוש ספינות של חיל הים שעברו בתעלת סואץ היו שלוש חיילות, בהן ראש מדור היסטוריה בחיל הים.
בשנת 1998 נפתח קורס החובלים של החיל בפני נשים.
בשנת 2018 סיימו שלוש נשים מתוך שלושים צוערים את קורס חובלים, מספר המסיימות הגבוה ביותר מאז החל שילובן של נשים בקורס.
בשנת 2004 נפתחה היחידה למשימות תת-מימיות לנשים.
יחידת סנפיר שהוקמה בשנת 2006 היא יחידה לוחמת מעורבת בה משרתים נשים וגברים יחדיו.
בשנת 2011 מונתה לתפקיד ראש מספן כוח אדם בחיל אלוף-משנה מיכל תשובה, שהייתה האישה הראשונה בתפקיד ושימשה בתפקיד עד שנת 2015.
נשים אינן משרתות בחיל הים בצוללות.
חוגרים וקציני חוף עד דרגת סגן: מכנסיים וחולצה בצבע חקי בהיר.
נגדים מדרגת רס"ל, קצין שסיים קורס חובלים וקציני חוף מדרגת סרן: מכנסיים בצבע כחול כהה וחולצה לבנה.
דרגות החוגרים הקצינים והנגדים בצבע זהב על רקע כחול.
ביום חיל הים, יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, ויום העצמאות, וכן בטקסים דוגמת טקסי סיום הכשרה, כל חיילי החיל וקציניו לובשים את מדי האירועים של החיל שצבעם לבן.
לקצינים כובע מצחייה לבן עם סרט זהב, לנגדים מדרגת רס"ל כובע מצחייה לבן עם סרט שחור.
קצינים ונגדים מדרגת רס"ל ומעלה לובשים חגורה לבנה בעת לבישת מדי ייצוג לבנים, ונועלים נעליים לבנות (הקצינים מדרגת רס"ן, ונגדים מדרגת רס"ר) בעת לבישת מדי האירועים הלבנים.
פקודות חיל הים מגדירות מספר סוגי מדים לפי האירוע וסוג השירות.
ובחירתם נעשית לפי פקודת מפקד היחידה לפי נוהגי הלבוש המוגדרים.
מדי נספח חורף מדי נספח קיץ, מדי שרד חורף מדי שרד קיץ, מדים לבנים המכונים בעגה הצבאית "מדי אירועים" – מדי א' בשירות קבע למעשה קצינים מדרגת סרן ונגדים מדרגת רס"ל ומעלה – חולצה לבנה ומכנסיים כחולים, מדי א לשאר אנשי הקבע ושירות חובה: דקרון חאקי בהיר.
תוך כדי מלחמת השחרור הורה ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון שחיל הים יצטייד במדים לבנים.
היה זה המשך לכוונתו שחיל הים צריך לייצג את המדינה הצעירה בעולם הגדול.
מדי חיל הים וסימוני הדרגה היו בהתאם למסורת של הצי המלכותי הבריטי והצי האמריקני.
קוד הלבוש הופרד בהתאם למסורת זו לשלוש קטגוריות:
קצינים: כובע קצינים עם סמל ח"י ודרגות שרוול וכתף בהתאם לתקן הצי האמריקאי.
נגדים: כובע קצינים עם סמל ח"י קטן ודרגות יד פרט לסמל ראשון.
חוגרים: בגדי מלחים וחולצת מלחים וכובע מלחים עליו רשום שם האונייה.
כומתת החיל היא בצבע כחול כהה עם סמל חיל הים מוזהב.
הסמל העכשווי מורכב מעוגן, חרב עם עלה של זית, מעוטר באצות ים וכיתוב "חיל הים".
דרגות קציני חיל הים היו שונים מדרגות קצינים בצה"ל עד לשנת 1970. אלוף אברהם בוצר שינה את נוהג המדים כחלק ממדיניות כוללת של הבראת חיל הים ושיוכו לכלל צה"ל.
המטרה הייתה שינוי תדמיתי של החיל שסבל משני אסונות מבצעיים, טיבוע המשחתת אילת וטביעת הצוללת דקר, שגררו התייחסות לחיל זה כחיל בלתי מקצועי.
בתקופה זו מדי החוגרים הוחלפו למדי חאקי רגילים וכומתה כחולה ועליה סמל חיל הים כאשר קציני חיל הים חבשו כובע קצינים ונגדים כובע נגדים.
שינוי משמעותי נוסף היה שבגדי העבודה שודרגו לבגדי דגמ"ח, הימאים והקצינים נעלו נעליים שחורות גבוהות.
בשנת 1978 יחד עם כלל צה"ל בוטלו מדי החורף בחיל הים.
בתחילת שנות השמונים, בהוראת האלוף זאב אלמוג, הכומתה הכחולה לחוגרים הוחלפה בכובע מלחים לבן כבצי האמריקאי ועליו סמל של עוגן.
"כובע פופאי המלח" זכה לקבלת פנים צוננת.
חבישתו בוטלה וכיום כלל חיילי חיל הים, קצינים נגדים וחוגרים חובשים כומתה כחולה.
חידוש נוסף שהוכנס באותה עת הוא תגי כתף בהתאם ליחידות הראשיות של החייל.
תגי הכתף שמרביתם עוצבו על ידי מ.
אריה, התקבלו בברכה והם בתוקף עד היום.
בטקסים ובמפגשים עם ציים זרים נוהג הלבוש הוא כובע קצינים וסימני דרגה ושרוול לקצינים כנהוג בצי האמריקאי.
בתקופת הרמטכ"ל אמנון ליפקין-שחק הותר כי מפקד חיל הים ישא דרגת שרוול המקבילה לדרגת צי אמריקאי של Vice Admiral השקולה לדרגת רב-אלוף בצה"ל ואילו תת-אלוף ישא דרגת שרוול של Rear Admiral Upper Half השקולה לדרגת אלוף בצה"ל במעמד טקסי ייצוג בלבד.
סוגמדי גאלהמדי ייצוגמדי חוגרים א'מדי לוחםמדי ב'
להלן דרגות קצונה וחוגרים בחיל הים בהשוואה לצי ארצות הברית והצי המלכותי הבריטי:
קצינים מוסמכיםסימןחיל הים הישראליאלוףתת-אלוףאלוף-משנהסגן - אלוףרב-סרןסרןסגןסגן-משנה הצי האמריקאיRear-AdmiralUpper HalfRear-AdmiralLower HalfCaptainCommanderLt.
בראשית דרכו היו דרגות הקצונה בחיל הים שונות מאלה של צה"ל הן בצורתן והן בשמן.
משיט – בוגר קורס חובלים (פס כסף אחד על הכותפה).
דרגה זו בוטלה לאחר זמן קצר.
סגן חובל – סגן משנה (שני פסי כסף על הכותפה).
חובל – סגן (שלושה פסי כסף על הכותפה).
חובל ראשון – סרן (פס זהב ועוגן על הכותפה).
רב חובל – רב-סרן (שני פסי זהב ועוגן על הכותפה).
סגן קברניט – סגן-אלוף (שלושה פסי זהב ועוגן על הכותפה).
קברניט – אלוף (ארבעה פסי זהב ועוגן על הכותפה).
בסוף שנת 1949 נוספה בצה"ל דרגת אלוף-משנה.
בחיל הים הוחלט שדרגת אל"ם תהיה "קברניט" (ארבעה פסי זהב ועוגן על הכותפה) ואילו המקבילה לאלוף תהיה "אלוף ים" (פס זהב רחב ועוגן על הכותפה).
בשנת 1951 אוחדו שמות דרגות הקצונה בחיל הים עם אלו של צה"ל וסימניהן השתנו כפי שמופיע בציור שלהלן.
דרגות אלה שימשו בחיל הים עד שנות ה-70 והן משמשות עדיין כדרגות הייצוג למדי שרד של חיל הים.
אלוף (אחרי 1999)תת-אלוףאלוף-משנהסגן אלוףרב-סרןסרןסגןסגן משנה
בראשית חיל הים נשא מפקד חיל הים (שדרגתו הייתה אלוף כבר אז) דרגת כתף עם סימון שרוול של אלוף-משנה.
בשנת 1950 הוכנסה לצה"ל דרגת אלוף-משנה ולכן מפקד חיל הים נשא דרגת שרוול של תת-אלוף.
בשנת 1968 הוכנסה לצה"ל דרגת תת-אלוף ולכן מפקד חיל הים נשא דרגת שרוול של אלוף.
בהיתר מיוחד שהחל בימי הרמטכ"ל ליפקין-שחק מטעמי נוהג בלבד מול ציים זרים, נושא מפקד חיל הים דרגת שרוול השקולה לזו של רב-אלוף ואילו תת-אלוף נושא דרגת שרוול המקבילה לאלוף כמופיע בצידו הימני של האיור.
כך נוצר מצב שמדלגים על דרגת שרוול של תת-אלוף.
בפועל היררכיית הפיקוד הִנה כמצוין בצִדו השמאלי של האיור סגן משנה עד אלוף (Rear Admiral או Rear Admiral Upper Half) כולל תת-אלוף הנקראת Commodore או Rear Admiral Lower Half.
בראשית ימי חיל הים סימון דרגות הקצונה היה מבחין בין קציני מכונה וימאים ברקע מתחת לסרטי הזהב.
קצין מכונה היה עם רקע אדום כנהוג בצי המסחר.
לזרוע הים קיימים שני דגלים: דגל רשמי והדגל הרגיל שאינו רשמי.
הדגל הרשמי הוא דגל ייצוגי המוצג במספר מועדים: במסדרים רשמיים, ביום חיל-הים, ובמסדר החלפת פיקוד.
הדגל הרגיל מוצג בתרנים, בכניסה לבסיסים, לקישוט בטקסים, ובלשכות, ועל כלי השיט השונים, בגודל שונה.
כמו כן, דגל הכבוד של האישיות המכובדת ביותר הנמצאת בכלי השיט מונף במעלן הימני של ניצב התורן הראשי.
חיל הטכנולוגיה והאחזקה (חיל הטנ"א; עד 2016 נקרא "חיל החימוש") הוא חיל תומך לחימה באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל) של צה"ל.
עיקר עיסוקו של החיל הוא באחזקת אמצעי הלחימה (אמל"ח) של כוחות היבשה: נשק קל (נק"ל), תחמושת וטילים, כלי רכב, טנקים, כלי רכב קרביים משוריינים, ציוד מכני הנדסי ואמצעים הנדסיים, טילים נגד טנקים (נ"ט), אמצעי סיוע ללחימה (אמסל"ח) כגון אמצעי חילוץ וגרירה, מנופים, מלגזות, משאיות ומערכות אחרות.
במסגרת החיל פועלות גם יחידות המעורבות בפיתוח אמל"ח בשיתוף עם התעשיות הביטחוניות הישראליות, דוגמת התעשייה הצבאית.
בנוסף, חיל הטכנולוגיה והאחזקה אחראי על תחזוקת כל הגנרטורים ותחנות הכוח המשמשים בפעילות היבשתית של צה"ל, ומספק מענה לכל צורכי אספקת החשמל בזרוע היבשה.
קצין הטכנולוגיה והאחזקה הראשי הנוכחי הוא תא"ל משה ארצי, שנכנס לתפקידו באוגוסט 2025.
בסיס ההדרכה החילי הנמצא בעיר הבה"דים (החל מ-2016).
יחידות אחרות הכפופות מקצועית, אך לא פיקודית, לחיל הן:
חטיבה טכנולוגית ליבשה (חט"ל) - בעבר יחידת הטכנולוגיה (יחט"ל) - היחידה האחראית על הפיתוח ההנדסי של כל אמצעי הלחימה שבשימוש כוחות היבשה של צה"ל.
ובתוכו מרכז השיקום ואחזקה (מש"א) - המרכז העיקרי לאחזקת אמצעי לחימה, ומפעל הייצור של טנק המרכבה.
מרכז הספקה (מרה"ס) - הכולל בתוכו מרכז לניהול מלאי הציוד והחלפים של צה"ל.
לשעבר מצל"ח (מרכז ציוד לחימה וחלפים).
מרכז התחמושת והטילים (מרת"ח) - המרכז האחראי על תחמושת וטילים.
אגד טכנולוגיה ואחזקה מרחבי (אטנא"ם) - בעבר יחידת חימוש מרחבית (יחש"ם) - יחידות אחזקה של חימוש ואמל"ח, הכפופות לשלושת הפיקודים המרחביים.
בהן אטנא"ם המרכז (במרחב פיקוד המרכז, לרבות אזור איו"ש - יהודה ושומרון), אטנא"ם הדרום (במרחב פיקוד הדרום, לרבות רצועת עזה) ואטנא"ם הצפון (במרחב פיקוד הצפון).
כוח אחזקת ציוד מכני הנדסי מטכ"לי (כאצ"ה) - יחידה מטכ"לית הכפופה לחיל הטכנולוגיה והאחזקה ואט"ל ותפקידה הוא אחזקת ותיקון כלי הצמ"ה של צה"ל, כולל הכלים הממוגנים הנמצאים בשירות יחידות חיל ההנדסה הקרבית.
היחידה כוללת חיילים בשירות סדיר וחיילי מילואים שחלקם הגדול משרת באזרחות במקצועות טכנאי וחשמלאי צמ"ה.
בעבר היו יחידות החיל השונות כפופות למפקדת חילות השדה (מפח"ש, שהפכה לזרוע היבשה) או לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל, על גלגוליו השונים) לפי מבצעיותן: מחלקות החימוש בגדודים היו כפופות למפקדות השדה, ואילו יחידות ההכשרה והמרכזים השונים (כגון בה"ד 20, הסדנאות וכו') היו כפופות לאט"ל.
ב-2005, במסגרת שינוי ארגוני במבנה ויעוד זרוע היבשה, הוכפפה אליה מפקדת החיל והוקם אגף הלוגיסטיקה הרפואה והמרכזים (אלר"ם) במקום אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה.
במהלך שנת 2007 הוחלט להעביר את החיל בחזרה לאלר"ם, בתחילת שנת 2008 יושמה ההחלטה.
מפקדת קצין חימוש ראשי (מקחש"ר) הייתה שייכת ביחד עם מפקדת קצין לוגיסטיקה ראשי (מקל"ר) לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה.
בעקבות שינויים ארגוניים בשנת 2006 במהלך כהונתו של הרמטכ"ל דן חלוץ, חילות אלה הועברו לזרוע היבשה ובכך הפכו את אט"ל לאלר"ם (אגף הלוגיסטיקה, רפואה ומרכזים) בנוסף חיילי החיל המשתייכים לחוליות טכניות בפלוגות לוחמות הוכרו כלוחמים והחלו לקבל מענקים של לוחמים כגון תעודת לוחם.
החילות הללו הוחזרו בשנת 2008, במהלך כהונתו של רב-אלוף גבי אשכנזי לאגף, אשר חזר לשמו הקודם - אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל).
בדצמבר 2015 שונה שמו של החיל ל"חיל הטכנולוגיה והאחזקה".
לאחרונה, הפך החיל למפעיל כח נוסף על היותו בונה כח.
זאת לאחר עמ"ט רחב שנעשה בחיל במסגרתו הוקם האגד הארצי בעל חמישה גדודים אשר מחליפים את האגדים שהיו קודם, וכן למחלקת תוא"ם נוספה כעת מחלקת אחזקה.
היחידה ההנדסית הגדולה שהייתה כפופה למפקדת החיל, יחט"ל, הפכה לחטיבת הטכנולוגיה (חט"ל) בזרוע היבשה.
1941 - הוקמה מחלקת החימוש של ההגנה.
המחלקה עסקה ברכישה, הסתרה ושינוע של אמצעי לחימה, בשיתוף פעולה עם התעשייה הצבאית (מפקד המחלקה היה אשר פלד).
בינואר 1948 הפכה מחלקת החימוש ל"שירות החימוש".
מלחמת העצמאות (נובמבר 1947 – ינואר 1949) - הוקמו יחידות ראשונות לשיקום ושיפור רכב (במ"ב - בתי מלאכה בסיסיים).
1951 - שונה שמו של "חיל הטכנאים" בצה"ל לחיל החימוש.
מבצע קדש (אוקטובר 1956) - החיל עסק בחילוץ ובתיקון אמצעי לחימה ובאיסוף שלל.
אחרי המלחמה הוקם גדוד שירותי החימוש הראשון (גש"ח).
מלחמת ששת הימים (יוני 1967) - צורפו יחידות אחזקה לכוחות הלוחמים.
החיל עשה שימוש בסדנאות אזרחיות, שסופחו לצה"ל.
אחרי המלחמה, החיל עסק בהתאמתם של טנקים שנלקחו שלל לצה"ל.
מלחמת יום הכיפורים (אוקטובר 1973) - החיל הצליח לשקם אמצעי לחימה פגועים במהירות, ולהחזירם לקרב (מהירות השיקום במלחמה הייתה קריטית ביותר).
מלחמת לבנון (1982) - הוקמו שתי יחידות חימוש מרחביות בתוך לבנון, ונערכה טבילת האש הראשונה של טנק המרכבה, שפותח על ידי החיל.
1990 - אתר ההנצחה של החיל נחנך בנתניה.
האינתיפאדה השנייה (ספטמבר 2000 – אוגוסט 2005) - פותחו אמצעי מיגון חדשים לרכב קרבי משוריין ואולתרו מספר שדרוגים לכלי הרכב של צה"ל.
ביניהם ניתן לציין צריחים עיליים (כמו של הנגמחו"ן) לפומ"ה ולאכזרית, מיני-צריח לטנקי מרכבה, מיגון "כלוב" לדחפור D9R (עליו זכו המפתחים והמתקינים בפרס מפקד זרוע היבשה ב-2006), פיתוח ה"עקרב" (הסבה של טנק גישור לטנק הנושא פילבוקס נייד) ועוד.
מלחמת לבנון השנייה (2006) - חיל החימוש עסק בחימוש וחילוץ הכוחות הלוחמים בזמן הלחימה.
ולאחר המלחמה, דוח וינוגרד מצא את חיל החימוש כאחד מהחילות המצטיינים בתפקודם במלחמה.
עם זאת, בתחקירי החיל נמצאו פערים במאמץ החילוץ מכלי רכב קרביים משוריינים (רק"ם).
לאור זאת, נכתבו סעיפים חדשים בתחום החילוץ, הוכנסו טכנולוגיות והוראות חדשות לחילוץ כלי רק"ם תחת אש וכעת עוסק החיל באימון מחדש של מערכות החילוץ והמשך הפיתוח של אמצעי מיגון וכלי רק"ם חדשים (כגון נגמ"ש המרכבה).
2007 - חיילי החיל המשתייכים לחט"פ (חוליה טכנית פלוגתית) במסגרת פלוגות לוחמות הוכרו כלוחמים והחלו לקבל תוספת לחימה בשכר החודשי ומענקים של לוחמים כגון תעודת לוחם.
במלחמת חרבות ברזל שפרצה ב-7 באוקטובר 2023 פעל החיל בכוחות מתוגברים על מנת להשמיש, לתקן ולהחזיר לכשירות את הטנקים, הרק"ם והדחפורים של צה"ל, בעיקר כלים שנפגעו תוך כדי לחימה.
החיל הצליח לשמור על רמת כשירות של 90% של הכלים המשוריינים.
במהלך הלחימה נהרגו 8 חיילי טנ"א.
סמלי אגד ארצי וגדודי טנ"א
סמלי אגדי טנ"א מרחביים עד תחילת 2018
אמצעי לחימה, כלי רכב ורק"מ שמפעיל החיל:
"מרום 36" - מנוף על גבי משאית אושקוש
ניידת חימוש על בסיס HMMWV ("האמר")
פר"ג - טנק חילוץ על בסיס תובת מרכבה סימן 3
אמצעי לחימה בולטים שחיל הטנ"א מופקד על אחזקתם:
טנקים: טנק המרכבה (סימן 3 וסימן 4).
בעבר: משפחת טנקי המגח ומשפחת טנקי השוט קל וטנק ומרכבה סימן 1, סימן 2.
נגמ"שים: M-113, נגמ"ש מרכבה, נגמ"ש אכזרית, נגמ"ש פומ"ה, נגמשוט, נגמחון ונקפדון.
כלי צמ"ה כדוגמת דחפורי D9 משוריינים (ביחד עם כאצ"ה).
טילים נגד טנקים: טאו ("עורב") וספייק.
כלי נשק: רובים ממשפחת ה-M16, רובי תבור X-95 פלאט-טופ, מקלעי נגב, מאג ובראונינג 0.5.
עמדות נשק: מאג רפא"ל וקטלנית.
כלי רכב טקטיים: ההאמר, הזאב, דוד, זיבר, הסופה / סופה 2 והאביר.
אמצעי מיגון לרק"מ, תוספות מיגון לעימות בעצימות נמוכה ולוחמה בשטח בנוי.
תותח מתנייע: M-109 (רוכב, דוהר, דורס).
חיל המודיעין (בראשי תיבות: חמ"ן) בצה"ל הוא גוף המטה של אגף המודיעין (אמ"ן).
החיל אחראי על העניינים הארגוניים ובניין הכוח באגף - החל מאיתור מיועדים לשירות ביטחון (מלש"בים) לשירות באגף ועד לקיום ההכשרות השונות.
על הקמת החיל, שיפעל בנפרד מאגף המודיעין, הוחלט בעקבות המלצות ועדת אגרנט שבדקה את מחדלי מלחמת יום הכיפורים.
הוא הוקם ב-1976 ומפקדו הראשון היה דב תמרי.
בראש החיל עומד קצין מודיעין ראשי (קמנ"ר), קצין בדרגת תת־אלוף המשמש כראש מטה אגף המודיעין וכפוף לראש אגף המודיעין.
יום החיל נקבע ל-5 ביוני מדי שנה, מועד פתיחתה של מלחמת ששת הימים שפרצה ב-5 ביוני 1967.
הקמנ"ר הנוכחי הוא תא"ל אבי קינן.
תכנון: אחראית על ארגון היחידות, לתכנון והקצאת המשאבים הנדרשים לפעילותן (תקציב ותקני כוח אדם) ובקרתן.
מד"ה (מחלקת מדעי ההתנהגות): מערך מדעי ההתנהגות של אמ"ן עוסק בכלל תחומי מדעי ההתנהגות של החיל בהם מיון, אבחון, פיתוח מפקדים במסגרת קורסי הפיקוד וקבוצות מצוינות, כלי הערכה, מחקר וסיקור מדעי ההתנהגות וייעוץ ארגוני לכלל מפקדי החיל.
ב"ם חמ"ן: אחראית לקבוע, לאכוף ולבקר את מדיניות ביטחון המידע באמ"ן, ובכלל זאת אבטחת המידע במערכות התקשוב והאמל"ח, ביטחון הקשר, ההתאמה הביטחונית, איום לוחמת המחשבים וסיכוני דלף המידע במטרה לסכל מאמצי מודיעין אויב לאיסוף מידע אודות אמ"ן ויחידותיו.
בו"ם (ענף ביקורת ומעקב): יחידת הביקורת הפנימית מטעם קמנ"ר.
מטרתה להביא לעלייה ברמת המוכנות התפעולית של יחידות אמ"ן לצורך מתן מענה למשימותיהן.
משא"ן (מחלקת משאבי אנוש): אחראית על איתור, מיון, קליטה, שיבוץ כוח אדם, תכנון הכשרה, ושימור כוח אדם איכותי ופיתוח מקצועי וטיפול בפרט בחמ"ן.
המחלקה מאגדת תחתיה יחידות מטה, בהן יחידת האיתור שאחראית על האיתור, המיון והשיבוץ של מיועדים לשירות ביטחון באגף המודיעין.
מערך תל"ם (תשתיות, לוגיסטיקה ומעבר אמ"ן לנגב): אחראי על פיתוח והובלת פתרונות לוגיסטיים ותפעוליים לאמ"ן, המאפשרים עמידה ביעדים המבצעיים.
לצד זה אחראי המערך על יצירת סביבת עבודה תומכת לפרט ומעטפת שירותים איכותית ברמה גבוהה ומקצועית.
בנוסף, המערך מוביל את פרויקטי אמ"ן בנגב ואת הכנת אמ"ן לקראת המהלך.
ספיר: מתכננת, מקימה, מפעילה ומתחזקת תשתיות תמסורת, רשת ומרכזי מחשוב.
בנוסף, היא מפתחת שירותי ענן ותומכת את כלל משתמשי אמ"ן ביחידות, במערכים ובדרג הנפרש – זאת, על מנת להוביל את אמ"ן לשילוביות זרועית וצה"לית ולהגברת האפקטיביות המבצעית.
יחידת הפיתוח של אמ"ן: אחראית על פיתוח ותחזוקת מערכות מודיעיניות במרחב האמ"ני.
מערך ההדרכה: מערך ההדרכה למודיעין ולסייבר יגדיל את האפקטיביות המודיעינית של חיילי אמ"ן ומפקדיו תוך שיתוף פעולה הדוק עם המערכים.
זאת, באמצעות הנחיה מקצועית, הכשרה, הסמכה, ופיתוח מפקדים לכלל מקצועות המודיעין והסייבר בגישה ובסביבת למידה חדשנית התואמת את הצורך האמ"ני.
כל אלו, תוך הקניית ערכי צה"ל ואמ"ן לעיצוב דמות המשרתים באמ"ן.
מערך מודיעין השדה: (בראשי תיבות: מוד"ש) הוא מערך לוחם שפעל בשטח ועסק באיסוף, ניתוח והעברת מודיעין קרבי מהחזית הקדמית, למען קבלת החלטות בזמן אמת על ידי מפקדים בשטח.
המערך שילב תצפיות, אמצעי איסוף מתקדמים, לוחמים מודיעיניים וקצינים שפעלו בתווך שבין מידע מבצעי לשטח הלחימה.
טירונות – רוב חיילי המודיעין מוסמכים לרמת רובאי 02 טירונות של כ-3 שבועות המתקיימת במחנה "מפרשית" בדרום.
את הטירונות מעביר סגל פיקוד אשר הוכשר במערך מגל ושובץ לחיל המודיעין תחת פרויקט טירונות בסמכות.
בסוף הטירונות החיילים מתפזרים לקורסים השונים ולכלל יחידות אגף המודיעין.
בית הספר למודיעין (מערך ההדרכה למודיעין ולסייבר) – ממוקם במחנה על־שם חיים הרצוג במתחם מחנות גלילות.
בית הספר מרכז תחתיו את רוב הקורסים הצבאיים בחיל: השלמה חילית לצוערים, פיתוח והדרכה של סגלי קורסים וכן השתלמויות שונות בנושאי מודיעין, מחשוב וביטחון מידע.
בית הספר מיועד לעבור לקמפוס רמות בבאר שבע.
קורסים קדם-צבאיים (המכונים "טר"ץ", טרום-צבאיים או "קד"ץ", קדם-צבאיים) המועברים במתקן אזרחי כאשר החניכים נמצאים תחת משמעת צבאית, אך עדין לא נחשבים כחיילים אלא כשוחרים.
תוכנית גמל"א (גשר מצוינות לפיקוד באמ"ן) – תוכנית מצוינות אקדמית.
המסלול מיועד לקציני מודיעין מצטיינים, בוגרי תפקיד שני-שלישי אשר להם אופק שירות ארוך-טווח בחיל המודיעין.
הקצינים המצטיינים יוצאים ללימודי תואר ראשון במימון צבאי מלא ועם סיום לימודיהם חוזרים לשירות בדרגת רס"ן במגוון תפקידי ליבה מרכזיים ומשפיעים באגף המודיעין.
תוכנית חבצלות – תוכנית מצוינות ואחד המסלולים היוקרתיים למתגייסים בצה"ל.
מסלול השירות בתוכנית אורך תשע שנים מתוכן שלוש שנות הכשרת יסוד ולימודים אקדמיים לצד שש שנות שירות קבע בתפקידי קצונה מרכזיים ומשפיעים באגף המודיעין.
שחקים – תוכנית עילית הכוללת 7 תתי מסלולים ו-2 תוכניות לימודים.
בוגרי מסלולים אלו משתלבים בכלל תחומי העשייה המודיעינית – בהפקה, עיבוד ומחקר של מידע מודיעיני בתפקידים הדורשים יכולות עיבוד וניתוח מידע.
בעבר נקראה התכנית "חמ"ן תלפיות".
מרבית מבוגרי שחקים יוצאים לקצונה ומשתלבים בתפקידי מפתח באגף המודיעין.
אע"מ – בתחום איסוף מודיעין
אמ"מ – בתחום מחקר מודיעין
אח"מ – בתחום מחקר טכנולוגי סייבר
מח"א – בתחום מחקר ופיתוח טכנולוגיות
אמנון – בתחום הפעלת סייבר
שובל – בתחום חלל והפעלת לוויינים
שמ"מ – מחקר מודיעין בשילוב תכנים טכנולוגיים
ארזים – מסלול עתודה בתחום מחקר מתמטי-טכנולוגי.
במסגרתו לומדים לתואר ראשון דו-חוגי במתמטיקה ומדעי המחשב
גאמ"א סייבר – מסלולי מחשוב מסווגים העוסקים בין השאר בעיצוב ופיתוח מערכות מודיעין, מתמטיקה וסייבר.
חלק מההכשרות השונות מתבצעות במסגרת קורס קדם צבאי במערך ההדרכה למודיעין וסייבר.
כלל התפקידים במסלול כוללים חתימה לשירות קבע של שלוש שנים ולנשים השלמת שירות החובה ל-32 חודשים.
תולדות התג של גדוד התקשוב להב של החיל
חיל הלוגיסטיקה (בראשי תיבות: חָלָ"ג; בשמו הקודם: חיל התחזוקה - חָתָ"ק עד שנת 2003. בעבר נקרא החייל חיל ההספקה - חַהַ"ס עד שנת 1975) הוא חיל תומך לחימה תחת פיקוד אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה בצבא ההגנה לישראל.
החיל מרכז את פעילות הלוגיסטיקה של צה"ל בחלוקה ל-3 מערכים עיקריים: מערך ההספקה (ציוד, תחמושת, מים, דלק ומזון), מערך התנועות וההיסעים (מרכז ההובלה) ומערך הבינוי.
החיל הוקם בנובמבר 1975 ונקרא "חיל התחזוקה" במסגרת הארגון מחדש של צה"ל בעקבות מלחמת יום הכיפורים.
בשנת 2003 שונה שם החיל ל"חיל הלוגיסטיקה".
בראש החיל עומד תת-אלוף המכונה קצין הלוגיסטיקה הראשי (קַלָּ"ר).
מפקד החיל הנוכחי הוא תא"ל חיים מלכי.
הוא מונה לתפקידו זה ב-23 באוגוסט 2023.
+יחידהתפקידמחלקת הספקהאחראי על תכנון ההספקה לכלל צה"למחלקת תוא"ם (תכנון וארגון)אחראי על תכנון, פיתוח ורכש של אמצעים וכוח אדםבה"ד 6אחראי על כלל ההכשרות, ההסמכות וההדרכות של חיל הלוגיסטיקה
יחידת התובלה הראשונה של היישוב העברי הייתה גדוד נהגי הפרדות של הצבא הבריטי, שהוקם על ידי יוסף טרומפלדור בשנת 1915.
במלחמת העולם השנייה הוקמו שתי פלוגות תובלה עבריות (יחידה עברית להובלה,יע"ל), וחבריהן עסקו גם בין היתר בארגון ספינות העפלה לישראל.
חיילי התובלה הקימו שירות תובלה בארגון ההגנה, שעל בסיסו הוקם אג"א (אגף אפסנאות) בצה"ל.
1 במאי 1943 – האוניה "ארינפורה", שנשאה על סיפונה את חיילי פלוגת ההובלה 462, טובעה ליד האי מלטה על ידי חיל האוויר הגרמני.
140 מחיילי הפלוגה טבעו בעקבות מתקפה זו.
חלוקת אגף האפסנאות (אג"א) לחמישה שירותים:
אג"א הפעיל שירותים לוגיסטיים שהופקדו על רכישה מרוכזת של שירותי הלוגיסטיקה עבור צה"ל, בהשראת מבנה הצבא הבריטי.
ביולי 1948 נטלו שירותי ההספקה חלק עיקרי בפריצת דרך בורמה לירושלים הנצורה.
בתום המלחמה חולקו השירותים הלוגיסטיים לשלושה חילות: חיל ההספקה וההובלה, חיל החימוש והציוד וחיל הטכנאים.
1949 – העברת מפקדת חיל ההספקה מהמטכ"ל לצריפין.
1950 – פירוק חיל חימוש וציוד.
כל נושא הציוד הוﬠבר לחיל הספקה וכל נושא החימוש הוﬠבר לחיל הטכנאים.
1951 – חיל הספקה ותובלה התפצל לחיל הספקה וחיל הובלה.
1952 – העברת מפקדת החיל מצריפין לתל השומר.
1953 – אחריות ﬠל מﬠרך התובלה חזרה לחיל הספקה.
"חיל חימוש וציוד" הפך לחיל חימוש
מבצע קדש (אוקטובר 1956) – החילות הלוגיסטיים ערכו מבצע רכש מסיבי וחשאי מצרפת, וגייסו כלי רכב רבים מהמשק האזרחי.
1966 – נערכה רפורמה במערך הלוגיסטי של צה"ל והוקמו תשעה מרכזים מקצועיים שריכזו את הפעילות הלוגיסטית באחריות אגף האפסנאות - מרכזי ציוד, דלק, תחמושת, הובלה, ציוד לחימה ומרכזי שיקום ואחזקה (מש"א).
מלחמת ששת הימים (יוני 1967) – חיל ההספקה גייס כלי רכב רבים, והקמת המרכזים הלוגיסטיים הוכיחה יעילות רבה.
מלחמת ההתשה (1968–1970) – החיל ביצע אספקות למוצבי קו בר-לב שספגו אש כבדה, הוקמו בסיסי הספקה בסיני והאחריות לבינוי בצה"ל עברה לאגף האפסנאות.
מלחמת יום הכיפורים (אוקטובר 1973) – חיילי הלוגיסטיקה שולבו בכוחות הלוחמים, גויסו כלי רכב כבדים ששימשו להעברת כוחות בין זירות הלחימה והוקמה שלוחה של מרכז ההספקה ממערב לתעלת סואץ.
2 בנובמבר 1975 – במסגרת הארגון מחדש של צה"ל בעקבות מלחמת יום הכיפורים, הוקם חיל התחזוקה ומפקדו הראשון היה תת-אלוף פנחס להב.
1978 – בסיס ההדרכה של החיל, בה"ד 6, הוקם בצריפין.
מלחמת לבנון הראשונה (1982) – נעשה שימוש נרחב באספקה מוטסת, עקב העומס בצירי התנועה המעטים בלבנון.
תקופת רצועת הביטחון (1985–2000) – מוצבי הרצועה מוגנו על ידי מרכז הבינוי וחיל ההנדסה.
מרכז לוגיסטי שהוקם בתוך הרצועה הפעיל נהגים לבנוניים שביצעו אספקות למוצבים.
בשנת 1999 נערך מבצע למיגון מוצבים משלים, בביצוע קבלן לבנוני ובפיקוח מרכז בינוי.
חלק מהביצורים פוצצו עם פינוי רצועת הביטחון במאי 2000.
מבצע חומת מגן (2002) – הוקמו מרכזי אספקה אזוריים, הוקמו מתקני מעצר בכל החטיבות המרחביות והוקם מתקן מעצר פיקודי.
בשנת 2003 שונה שם החיל לחיל הלוגיסטיקה.
מלחמת לבנון השנייה (2006) – 12 חיילי פלוגת מפקדה מגדוד מילואים 9255 נהרגו באחד מהאירועים הקשים ביותר במלחמה והקשים ביותר של החיל.
בין השנים 2006–2008, בעקבות שינויים ארגוניים, הועבר החיל יחד עם חיל החימוש לסמכות זרוע היבשה.
בשנת 2008 הוחזרו החילות הללו לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל).
שנת 2012 – סגירת מרכז הבינוי, הקמת אגף ההנדסה והבינוי בכפיפות למשרד הביטחון והשארת מרחבי הבינוי תחת אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל)/חיל הלוגיסטיקה.
ב-1 בינואר 2016 אוחדו מרכז הציוד (מר"ץ) ומרכז ציוד רפואי (מצר"פ).
בשנת 2017 הוחלט על ידי ראש אט"ל למזג את מרכז דלק תחת מר"ץ המהלך בוצע ב-1 בינואר 2018.
תגים ישנים ותגי יחידות שנסגרו
ההכשרה בחיל מתבצעת בבית הספר ללוגיסטיקה - בה"ד 6, אשר ממוקם במחנה קריית ההדרכה.
הבה"ד אחראי על הכשרת מקצועות הלוגיסטיקה (נהיגה, מגדנאות, טבחות ובינוי תחת משרד הביטחון וחלקו תחת הפיקודים (אגף ההנדסה והבינוי), ניהול מערכות הזנה ועוד), וכן על כל הקורסים הפיקודיים בחיל (הדרכה, השלמה חילית לצוערי החיל ועוד).
בנוסף להכשרה במסלולים שדומים להם מתקיימים בכל חילות צה"ל (הסבת נגדים לקצונה, הוצאת חיילים סדירים מהחיל לקצונה שלא במסלול ייעודי, הפניית חיילים מיחידות שדה שהחלו במסלול לוחמים לחיל הלוגיסטיקה) נעשית ההכשרה גם בשלושה מסלולים ייעודיים:
בין מגוון התפקידים ומסלולי ההכשרה הקיימים בחיל נמנה מסלול חץ הידוע כמסלול הייעודי לקצונה המיועד לבעלי פרופיל צבאי 72–97. המסלול מכשיר את חניכיו לפקד כקציני לוגיסטיקה בצה"ל אשר באחריותם ניהול כלל המשאבים ביחידה - מים ומזון, ציוד לחימה, דלק ואנרגיה, הובלה ושינוע וניהול תחום הבינוי והתשתיות.
מסלול ההכשרה בן 8 שלבים: טירונות (רובאי 03), קורס יסודות הלוגיסטיקה, סיפוח ליחידות צה"ל, השתלמות פיקודית של הבה"ד, תקופת סיפוח נוספת ביחידות צה"ל, קפ"ל (קורס פיקוד לוגיסטי), קורס קצינים (בה"ד 1) והשלמה חילית בחיל הלוגיסטיקה.
מסלול קשת הוא מסלול ייעודי לקצונה בחיל הלוגיסטיקה המיועד לבעלי פרופיל עורפי.
המסלול מכשיר את חניכיו לפקד כקציני לוגיסטיקה בצה"ל אשר באחריותם ניהול כלל המשאבים ביחידה - מים ומזון, ציוד לחימה, דלק ואנרגיה, הובלה ושינוע וניהול תחום הבינוי והתשתיות.
מסלול ההכשרה בן 6 שלבים: טירונות (רובאי 02), קורס יסודות הלוגיסטיקה, תקופת הצבה באחת מיחידות צה"ל, השתלמות פיקודית של הבה"ד, תקופת הצבה באחת מיחידות צה"ל, קורס פיקוד לוגיסטי, קורס קצינים (בה"ד 1) והשלמה חילית בחיל הלוגיסטיקה.
מסלול העתודה האקדמית כולל לימודי תואר ראשון בלוגיסטיקה וכלכלה באוניברסיטת בר-אילן.
משך הלימודים במסלול הוא כשנתיים ומשך שירות הקבע הנדרש הוא שלוש שנים.
חיל הים הברזילאי (בפורטוגזית: Marinha do Brasil) הוא חיל הים הגדול ביותר באמריקה הלטינית.
חיל הים של ברזיל כולל נושאת מטוסים אחת, מספר פריגטות שנבנו בארצות הברית ובבריטניה, קורבטות שנבנו בברזיל וכן מספר צוללות בעלות הנעת דיזל-חשמל.
כמו כן, חיל הים הברזילאי כולל את כוח הנחתים השני בגודלו בעולם.
ב-21 במרץ 1823 קיבל תומאס קוקרן את הפיקוד על הצי הברזילאי ועל אוניית הדגל שלו "פדרו הראשון".
ברזיל הייתה בעיצומה של מלחמת העצמאות שלה משלטון האימפריה הפורטוגזית.
המורדים שלטו בדרום, והפורטוגלים שלטו בצפון, ובעיר החשובה סאו לואיס.
קוקרן חסם את דרכם של הפורטוגלים בבאהיה ואילץ אותם להתפנות למרניאו בעודו תופס חלק ניכר משיירת הנמלטים.
לאחר מכן מיהר והקדים את המפונים בדרכם למרניאו; על ידי שימוש בתרגיל הונאה גרם קוקרן לפורטוגלים במקום להיכנע.
הוא שלח את אחד מפקודיו לפארה, שם חזר פקודו על אותה הונאה, וגם שם זכה בכניעת הפורטוגלית.
ב-1824, לאחר שזכתה ברזיל בעצמאותה, פרש קוקרן מפיקודו על הצי הברזילאי.
בשנת 1893 פרץ מרד של קצינים מהצי הברזילאי כנגד פלוריאנו פיישוטו, שדיכא את המרד וכן גבר על תנועה צבאית שהסיתה נגדו במדינת ריו גראנדה דו סול.
בתחילת המאה ה-20 ברזיל הזמינה בבריטניה שלוש אוניות דרדנוט, שהיו אמורות להיות חמושות בתותחים הכבדים ביותר שהיו לדרדנוט כלשהו באותה עת, 12 תותחי 12 אינץ'.
האונייה הייתה לקראת השלמה אך ברזיל לא הייתה יכולה לרכוש אותה, והאונייה נמכרה לטורקיה ב-1913. בניית האוניות הברזילאיות הציתה מרוץ חימוש בינה לבין ארגנטינה וצ'ילה, שהשיקו בשנים הבאות סופר דרדנוטים.
ב-1930 הנהיג איזאיאס דה נורוניה, אדמירל בשורות חיל הים הברזילאי, ביחד עם אוגוסטו פרגוזו ומנה ברטו את מהפכת 1930 שהדיחה את וושינגטון לואיס מנשיאות ברזיל והביאה לנפילת הרפובליקה הברזילאית הראשונה והחלפתה בחונטה צבאית שהייתה בשלטון למשך 11 ימים עד אשר מסרה סמכויות שלטון דיקטטוריות לידי הנשיא החדש, ז'טוליו ורגאס.
במלחמת העולם השנייה, ב-7 בדצמבר 1941 תקפו מטוסים יפניים את הבסיס האמריקני בפרל הארבור.
התגברות שיתוף הפעולה עם בעלות הברית הובילה את ממשלת ברזיל לנתק את יחסיה עם מדינות הציר ב-28 בינואר 1942. ביולי 1942 ברזיל הבליגה כאשר שלוש עשרה ספינות סוחר ברזילאיות הותקפו ומאה אנשים נהרגו.
בינואר 1954 ביקרה לראשונה אונייה של חיל הים הברזילאי בישראל והתארחה בבסיס חיפה.
בחורף מאייש את בסיס "רב החובל פראז" באנטארקטיקה הברזילאית צוות של 48 מדענים, טכנאים ועובדי מנהלה, ובקיץ מתוגבר הצוות ל-100 איש.
ב-1997 רכשה ברזיל מכווית 20 מטוסי דאגלס A-4 סקייהוק מדגם A-4KU ושלושה מדגם TA-4KU, בעלות של 70 מיליון דולר.
ב-2001 טבעה צוללת הדגל של החיל.
בהמשבר הביטחוני בריו דה ז'ניירו ב-2010, לקח החיל חלק בהשלטת סדר ובמאבק בסוחרי הסמים.
ב-2011 החיל סייע במהלך השיטפונות בריו דה ז'ניירו.
ב-2014 זכתה חברת אלביט מערכות בחוזה לשדרוג מטוסים של החיל.
נושאת מטוסים אחת, ה-"NAeL São Paulo".
4 צוללות מסדרת "Tupi" (מדגם 209 הגרמני).
צוללת אחת מסוג טיקונה "Tikuna".
חיל הים הלבנוני הוא הזרוע הימית של הכוחות המזוינים הלבנוניים.
חיל הים של לבנון הוקם בשנת 1950 ונמצא בבסיס הימי הראשון של לבנון בביירות.
לחיל אשר סובל ממחסור בציוד, יש קרוב ל-65 כלי שיט.
בשנת 1972 הוקם בסיס ימי חדש בג'וניה, ושנה לאחר מכן נוסדה אקדמיה צבאית.
הבסיס נהרס ב-1990 על ידי מיליטנטים במהלך מלחמת האזרחים הלבנונית, אך נבנה מחדש עד 1991.
סמל החיל מכיל ספינה פיניקית עם עץ ארז הלבנון, אשר נמצאים מעל לעוגן ומתחתיו הכיתוב בערבית של חיל הים.
בשנת 2009 אישרה ממשלת לבנון בקשה לבנייה של בסיס ימי חדש באזור החוף של מחנה הפליטים הפלסטיני נהר אל-בארד אשר בצפון המדינה.
סוגדגםמדינהכמותספינת סיורAMP 14511Avel Gwalarn Class1Class 9051Fassmer FFPB 201Attacker class7יאכטה בינונית (הוחרמה מסוחר סמים)1Watercraft 45 ft4ספינת סיור מהירה10Phenix 55 FPB1נחתתEDIC-III Class2סירת סיוע קרביMK227ספינת תותחים8
לבנון מתכננת לספק הגנה למאגרי גז טבעיים, להמשיך לאכוף את החוק ואת ריבונות המדינה במים הטריטוריאליים של לבנון.
צרפת תשתמש בתקציב הסיוע הצבאי של ערב הסעודית על מנת לספק ללבנון ספינות קרב מהירות מדגם FS56.
חיל הים הלבנוני אחראי על תחנות המכ"ם בחופים.
ב-1992 הוקמו שלוש תחנות בטריפולי, צידון וצור ובהמשך עברו שדרוג ב-1997. במהלך מלחמת לבנון השנייה כל התחנות הופצצו על ידי חיל הים הישראלי.
לאחר סיום המלחמה חתמו לבנון וגרמניה לשיתוף פעולה הדדי, במטרה להקים שרשרת של שבע תחנות מכ"ם לאורך חופי לבנון, ועל מנת לקבל כיסוי מלא של הים התיכון מול לבנון.
שלוש תחנות היו ישנות וצוידו בציוד חדיש, וארבע תחנות הן חדשות לחלוטין.
חיל הים הלבנוני שולח את מפקדיו לאימונים באירופה וארצות הברית.
בארצות הברית לומדים החיילים על לוחמה ימית ומבצעים התנסות מעשית במשמר החופים האמריקאי.
מהנדסי החיל נוסעים לצרפת שם לומדים על שידורים וארטילריה.
הכשרות בנוגע לאכיפה פנימית הכוללות עצירת משלוחי סמים מבוצעות בבריטניה.
יוניפי"ל מסייעים לחיל הים הלבנוני לשפר את מקצועיות ומיומנויות הצוותים הימיים באמצעות תרגילים משותפים, ושיתוף פעולה הדוק.
לפי צה"ל מכ"ם חוף של חיל הים הלבנוני, סייע לחזבאללה לכוון את הטיל שפגע באח"י חנית במלחמת לבנון השנייה, בתגובה פגע צה"ל בכל תחנות מכ"ם החוף הלבנוניות.
צה"ל מקיים שיתוף פעולה מסוים עם חיל הים הלבנוני, שיתוף הפעולה מבוצע כך שכל המסרים בין החיילות מועברים באמצעות צד שלישי.
עיקר שיתוף הפעולה הוא בכך שצה"ל מתריע על סירות לבנוניות המתקרבות לגבול המים של ישראל, ובתגובה חיל הים הלבנוני מרחיק אותן מהגבול הישראלי.
בשנת 2012 טענה לבנון כי עצרה מרגל שעבד בחברת תקשורת לבנונית והעביר לטענתה מידע אודות חיל הים הלבנוני, שכלל מידע על תנועות סירות ואוניות.
חיל המדע (חמ"ד) היה יחידה בארגון "ההגנה", ומאוחר יותר בצה"ל, שהורכבה מאנשי מדע והנדסה ועסקה במגוון נושאים צבאיים המצריכים ידע בתחומי מדע שונים.
בשנת 1946, בהוראתו של מפקד "ההגנה", יצחק שדה, הקים המהנדס מאיר רבינוביץ ("בץ") מחלקה למחקר מדעי בראשותו, כאשר אהרן וקס ("דונגי") שימש כסגנו.
ליחידה הוקצה תקציב בסך 150 לירות ארץ ישראליות לחודש.
בחול המועד פסח תש"ו נערך כינוס ראשון של נציגים מענפי מדע שונים ובעקבותיו הוקמו שלושה תאים באוניברסיטה העברית בירושלים, בטכניון בחיפה ובמכון זיו (לימים מכון ויצמן למדע) ברחובות.
לאחר מספר חודשים אזלו המקורות הכספיים למימון פעילות המחלקה, וזו נפסקה.
בעקבות השתדלותם של יוחנן רטנר ואהרן קציר השתכנע דוד בן-גוריון להקים מחדש מחלקת מדע במסגרת "ההגנה", והחלטה על כך התקבלה ב-10 באוקטובר 1947 על ידי "ועד הביטחון".
ליחידה הוקצה תקציב של 10,000 לירות ארץ ישראליות לשנה, ואת פעילותה ריכזו אהרון וקס, ז'נקה רטנר ושלמה גור.
דוד בן-גוריון היה מעורב רבות בתמיכה ביחידה, והמדענים אהרן קציר וארנסט דוד ברגמן (מנהל מכון זיו) היו פעילים בהקמתה.
בסוף שנת 1947 נדהמו ראשי היישוב מהכמות הדלה של אמצעי לחימה שהייתה ברשות ההגנה.
לכן החליטו ראשי היישוב ובראשם בן-גוריון לנצל את כל כוח האדם שברשותם כדי להגדיל את מאגרי הנשק, לשכללו, ולייצר כלי נשק חדשים.
משימות אלו הוטלו על מחלקת המדע, שתפקידיה היו ביצוע מחקר מדעי בשטח צבאי, טיפול במבחני שדה של תוצאות המחקר הישראלי, הדרכה של יחידות ההגנה בסוגי הנשק, החימוש והציוד החדשים שפותחו והשתתפות בפעולות קרביות המצריכות ידע במערכות נשק שאינן מוכרות לחברי "ההגנה".
בשנת 1948, עם הקמתו של צה"ל, הועברה היחידה לידי אגף המבצעים במטכ"ל וזכתה לשם חמ"ד — "חיל המדע".
ביוני 1948 מונה המדען אפרים קציר (לימים הנשיא הרביעי של מדינת ישראל) למפקדה הראשון של היחידה.
במלחמת העצמאות חמ"ד ייצר כ-125 אלף פצצות, מוקשים ומרגמות.
מספר זה מדבר בעד עצמו וניתן להבין ממנו את גודל ההשפעה שהייתה לחמ"ד על מלחמת העצמאות.
הרמה הטכנולוגית של פיתוחיו הייתה גבוהה מתמיד, חמ"ד נשענו יותר על פיתוח עצמי, ידע מתקדם וניסויים ופחות על חיקויים.
המחלקה לביולוגיה של חמ"ד, בראשות אלכס קינן, הכינה במהלך מלחמת העצמאות את הרעלים למבצע שלח לחמך, שמטרתו הייתה להרעיל בארות מים ולהפיץ מחלות בקרב האוכלוסייה הערבית, צבא מצרים והלגיון הירדני.
מפקד בסיס חמ"ד באוניברסיטה העברית בירושלים היה פרופסור יואל (יוליו) רקח, פיזיקאי מחלוצי פיתוח הפיזיקה הגרעינית.
במסגרת היחידה פעלו קבוצות של כימאים ופיזיקאים שעסקו בניסיונות לפיתוח פצצות תרמיות, גז מדמיע ומטעני נפץ שונים הכוללים פיתוח של מטען חלול.
בין היתר נעשה שימוש במטען חלול שפותח ביחידה (מטען 'קונוס') שמשקלו כ-150 ק"ג ביום הלחימה האחרון לפני ההפוגה השנייה של מלחמת העצמאות, מטען שמטרתו הייתה לבקע את חומת העיר העתיקה ולאפשר את כיבושה, אולם הפעולה לא הצליחה.
בראשותו של קציר הוקמה בירושלים יחידה משולבת של חמ"ד ושל התעשייה הצבאית שמטרתה הייתה פיתוח וייצור אמצעי לחימה למען העיר הנצורה.
היחידה קיבלה את הכינוי "און" שנגזר משמו של קציר, ועסקה בהכנת מוקשים ופצצות.
בהיעדר חומרי נפץ נאותים השתמשה היחידה בחומר נפץ בשם שדיט שהתבסס על אשלגן כלורטי.
לצורך כך הוקם בסמוך למפעלי חברת אשלג ארץ-ישראלית (לימים מפעלי ים המלח) בצפון ים המלח מתקן להפיכת אשלגן כלורי לאשלגן כלורטי, וכן הוקמו מחסנים ומפעלים נוספים לייצור השדיט בשל החשש שהדרך לים המלח תנותק.
בבסיס היחידה ברחובות, נוסף על מחקר בסוגים שונים של חומרי נפץ, נעשה מחקר בפיתוח טילים ורקטות.
כך לדוגמה פותח ה"כלב" — עגלה עמוסה חומרי נפץ שנווטה באמצעות רדיו, על ידי הפיזיקאי אפרים פריי.
כמו כן פותחו אמצעים תת-אדומים ששימשו את אנשי הקומנדו הימי במסגרת מבצע טיבוע הספינה המצרית "האמיר פארוק".
קבוצות של כימאים עבדו על חומרי נפץ שכללו פיתוח של פצצות תאורה ופצצות תבערה.
קבוצת סטודנטים לפיזיקה של פרופ' רקח, הכוללת את עמוס דה שליט, יגאל תלמי, גדעון יקותיאלי, גבירול גולדרינג, אורי הבר-שיים וישראל פלח, הועברה בשנת 1948 מירושלים לרחובות ועסקה בפיתוח מטענים חלולים וכן תותח ללא רתע שזכה לכינוי "לורטה" על שם השחקנית לורטה יאנג.
לאחר מלחמת השחרור נשלחו חברי הקבוצה למעבדות מובילות בעולם בתחום הפיזיקה הגרעינית ופיזיקת חלקיקים, ולימים היוו את הגרעין המייסד של המחלקה לפיזיקה גרעינית של מכון ויצמן למדע.
לקבוצה הירושלמית השתייך גם ישראל נבות, בעתיד פרופסור בטכניון.
בבסיס ברחובות פעלה גם קבוצה של סטודנטים מהטכניון בהנהגתו של משה (מויה) אפשטיין.
לימים השתלב אפשטיין ברפא"ל וזכה פעמים אחדות בפרס ביטחון ישראל על הובלת פרויקטים שונים.
במסגרת פעילות היחידה יוצרו כ-1,800 מטולי פיאט, כ-13,000 פצצות אוויריות, כחמישים מרגמות כבדות וכ-100,000 בקבוקי מולוטוב.
פעילות היחידה התאפיינה בגיוס אנשים ורעיונות רבים מקרב העולים לישראל, וכן היא התפרסמה בזכות יכולת האלתור של חבריה.
כך לדוגמה, קצב האש של מקלעים נמדד באמצעות הצמדת פס נייר למכשיר פטיפון (אשר התקליטים בו מסתובבים בקצב של 40 סיבובים לדקה) ומדידת המרחקים בין החורים הנוצרים בפס זה מירי דרכו.
בספרו "סיפור חיים" מתאר אפרים קציר רעיון שהגה עמוס חורב להפעלת מטען באמצעות חומצה גופרתית, המונחת בתוך קונדום ומאכלת אותו אט-אט.
ישראל דוסטרובסקי עמד בראשותה של יחידה בשם "חמ"ד ג'", שעסקה בחיפוש אחר מחצבים בנגב.
במסגרת היחידה נשלחו החוקרים יעקב בן-תור ועקיבא פרומן לאסוף נתונים גאולוגיים ומטאולוגיים, שהתפרסמו כסקר גאולוגי של הנגב.
הממצאים שנאספו מהשטח הובאו למעבדה ברחובות לבדיקות.
נמצאו כמויות מזעריות של אורניום, וכמות משמעותיות יותר של פוספטים.
הסקרים של פרומן ובן תור הפכו לבסיס של המחקרים הגאולוגיים שבאו לאחריהם, הועברו למפעל "מחצבים לישראל" כשזה הוקם, וזיכו את השניים בפרס ישראל בשנת 1955. פעילות היחידה נחשבת לתחילתו של מיזם הגרעין הישראלי.
המחלקה לנשק קל ונשק אווירי
בשנת 1950 בחן צה"ל שתי חלופות לתת-מקלע שפותחו בישראל.
החלופה הראשונה הייתה תמ"ק K12 שפותח בחמ"ד על ידי צוות בראשותו של רס"ן חיים קארה, והחלופה השנייה הייתה מקלע שפותח על ידי סגן עוזיאל גל.
ועדה בראשות מפקד בה"ד 3, אל"ם יצחק רבין, בחנה את שתי החלופות וקבעה ש"אין אפשרות לקבוע מבחינה טקטית כלי אחד כעולה על משנהו באופן בולט", ואולם החלופה השנייה, כנראה משום שעלות הייצור שלה הייתה נמוכה ב-3 לירות, נבחרה.
תת-המקלע שפותח, "עוזי", הפך לאחד מתתי-המקלע הנמכרים ביותר בישראל ובעולם ולסמל תרבות ותקופה.
בקיץ 1951 מונה ארנסט דוד ברגמן ליועץ מדעי לשר הביטחון, דוד בן-גוריון.
במכתב מבן-גוריון לברגמן מיולי 1951 נכתב: "בקשתי מראש המטה הכללי למנות אותך למפקד של חמ"ד בדרגה צבאית שתקבע על ידו.
כמו כן אני ממנה מה אותך בזאת ליועץ מדעי לשר הביטחון ומאחל לך בהצלחה בשדה העבודה שאינו חדש לך.
המינוי מקבל תוקף היום י"א תמוז תשי"א - 15 ביולי 1951." ברגמן סירב לקבל תפקיד זה, משום שחשב ששיתוף פעולה עם מדינות העולם ראוי להיות מחוץ לתחומי זירת המלחמה וראוי שיהיה בין מדענים ולא בין צבאות וכשישלח לחוץ לארץ, כדאי שיופיע בבגדים אזרחיים ולא במדי צבא.
ברגמן הוסיף וטען שכדאי להפוך את המחלקה המדעית לאגף מדע במשרד הביטחון.
אולם בן-גוריון לא שמע לעצתו אז.
ב-1952 המליץ גם שלמה גור לבן-גוריון להפוך את חמ"ד לגוף אזרחי, הפעם בן-גוריון שמע לעצה וחיל המדע הפך לגוף אזרחי במשרד הביטחון שנקרא 'אגף מחקר ותכנון' (אמ"ת).
בראש האגף עמד מאיר (מוניה) מרדור ובשנת 1958 עבר האגף התרחבות וארגון מחדש תחת השם רפא"ל.
קשה לאמוד את השפעת היחידה ואת תרומתה לביטחון ישראל.
היחידה הוקמה מתוך גישה נאיבית, שמדענים יכולים תוך זמן קצר ללמוד ולפתח אמצעי לחימה, למרות הקשיים הטכניים והטכנולוגיים הכרוכים בנושא.
אמנם היו ליחידה הצלחות רבות בפיתוח אמצעי לחימה שנעשה בהם שימוש במהלך מלחמת העצמאות אך הצלחה לא פחותה הושגה גם על ידי פיתוחים שנעשו מחוץ ליחידה.
כך לדוגמה, דוד ליבוביץ, מורה מבית הספר החקלאי "מקוה ישראל", פיתח את מרגמת הדוידקה, ששיחקה תפקיד מרכזי בקרב על ירושלים.
מנגד, חזונו של דוד בן-גוריון באשר לכך שמלחמות ישראל יוכרעו בזכות ה"גניוס היהודי", הוכיח את עצמו בטווח הרחוק.
התעשייה הביטחונית עתירת הידע של ישראל, הכוללת את רפא"ל ומפעלים נוספים נחשבת לאחד הגורמים החשובים לחוסנה הביטחוני והכלכלי של מדינת ישראל.
חיל הים הסורי היה הזרוע הימית של צבא סוריה ועד לפרוץ מלחמת האזרחים בסוריה שירתו בו כ-4,000 חיילים בשרות סדיר וקבע וכן כ-2,500 אנשי כוחות מילואים.
חיל הים הסורי היה תחת פיקוד אזור לטקיה של צבא סוריה ולו בסיסים בנמלי לטקיה, בניאס (כ-55 ק"מ מדרום ללטקיה), מינאת אל ביידה וטרטוס.
חיל הים הסורי נוסד בשנת 1948 וכלי השיט הראשונים שלו היו מספר סירות שהושארו על ידי כוחות צרפת שעזבו את המדינה.
אנשי חיל הים הסורי הראשונים היו חיילים בצבא היבשה אשר נשלחו לאקדמיות ימיות בצרפת לשם הכשרתם.
החל בשנות ה-50 של המאה ה-20 החל חיל הים הסורי להצטייד בכלי שיט מתוצרת סובייטית.
בין השאר נמסרו לסוריה ספינות טורפדו, מקשות, שולות מוקשים וספינות טילים.
חיל הים הסורי לא השתתף במלחמת ששת הימים.
בתחילת מלחמת יום הכיפורים ניסה חיל הים הסורי לעצור כוח של חיל הים הישראלי שהתקרב לנמל לטקיה.
בקרב שהתפתח הוטבעו ספינת טורפדו, מקשת ושלוש ספינות טילים.
בהמשך המלחמה אירעו עוד שני קרבות בין ספינות טילים של חיל הים הישראלי וספינות של חיל הים הסורי ובהם נפגעו עוד ארבע ספינות טילים סוריות.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 המשיך חיל הים הסורי להצטייד בכלי שיט מתוצרת ברית המועצות, כולל ספינות נגד צוללות וספינות טילים מתקדמות.
על פי פרסומים בעיתונות בשנים 2007–2008 קיימו סוריה ורוסיה שיחות במטרה לאפשר לרוסיה לפתח ולהרחיב את בסיס חיל הים בטרטוס על מנת שיהווה אף בסיס לחיל הים הרוסי באגן המזרחי של הים התיכון.
במסגרת מגמה זו ביקרה בנמל טרטוס, בחודש אוגוסט 2008 שייטת רוסית, אשר כללה את נושאת המטוסים "אדמירל קוזנצוב", ספינת טילים וארבע צוללות גרעיניות.