tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תכונה זו הופכת את תגובות השרשרת ליעילות במיוחד, אך במקרים מסוימים הן עלולות להפוך לצאת משליטה ולגרום לתופעות לא רצויות, כמו תגובות נפיצות או פירוק לא מבוקר של חומרים.
התאוריה הבסיסית של גידול שרשרת
גידול שרשרת מבוסס על רצף של שלבים, שבהם חלקיק ריאקטיבי מגיב עם מולקולה נייטרלית, וכתוצאה מכך נוצר תוצר יציב וחלקיק ריאקטיבי חדש.
מנגנון מחזורי זה מבטיח את המשך התגובה ללא צורך באנרגיה התחלתית נוספת.
שלב הייזום (אינטיאציה), בשלב זה נוצר הרדיקל החופשי הראשון בתהליך, לרוב באמצעות פירוק מולקולה על ידי מקור אנרגיה חיצוני כמו חימום, קרינה אולטרה-סגולה או זרז כימי.
שלב הגידול (פרופגציה), שלב זה כולל תגובות עוקבות שבהן רדיקל מגיב עם מולקולות נייטרליות ויוצר תוצרים ורדיקלים חדשים הממשיכים את השרשרת.
שלב הסיום (טרמינציה), שלב שבו שני רדיקלים מגיבים זה עם זה ויוצרים תוצר יציב, מה שמביא להפסקת התגובה השרשרתית.
1.2 דוגמה לתהליך שרשרת שלם – פולימריזציה רדיקלית של אתילן
1.3 קינטיקה של גידול שרשרת
קצב גידול השרשרת נקבע על פי ריכוז המגיבים וקבוע הקצב של שלב הגידול:
כאשר הוא קבוע קצב הריאקציה בשלב הגידול (פרופגציה).
גורמים מרכזיים המשפיעים על Rp:
טמפרטורה- טמפרטורה גבוהה יותר בדרך כלל מגדילה את kp, ומאיצה את התגובה.
ריכוז- ריכוז גבוה יותר של M או R• מגביר את תדירות ההתנגשויות, ובכך מעלה את Rp.
יציבות התוצרים הביניים- משך החיים והפעילות הריאקטיבית של R• משפיעים על יעילות גידול השרשרת.
1.4 אורך השרשרת ויעילות התגובה
אורך השרשרת (ν) מודד את מספר מחזורי הגידול הממוצע לכל חלקיק שמתחיל את השרשרת:
ערכי ν גבוהים מעידים על תגובה יעילה יותר, שכן מתרחשות יותר תגובות בכל שלב ייזום.
עם זאת, אורכי שרשרת גבוהים במיוחד עלולים לגרום לאי-יציבות בתגובה, למשל, בבעירה.
פילמור רדיקלי הוא אחת הדוגמאות הבולטות לפרופגציית השרשרת.
תהליך זה מסתמך על צמיחה מחזורית של שרשראות פולימר באמצעות תגובות עוקבות בין רדיקל ומונומרים.
דוגמה לשלבים בצמיחת שרשרת פולימרים
דרגת הפילמור הממוצעת (X̄n) משקפת את מספר המונומרים המשולבים בשרשרת הפולימר:
דוגמה לפרופגציה פולימרית מפורסמת היא: ייצור פוליאתילן
בפילמור של אתילן (CH2=CH2), רדיקלים הנוצרים במהלך ההתחלה מגיבים עם מונומרים אתילן, וכתוצאה מכך שרשראות פולימר ארוכות:
3. אי יציבות של שלב הפרופגציה ותגובה
במערכות מסוימות, התפשטות השרשרת יכולה להסלים ללא שליטה, מה שמוביל לפיצוץ תגובה.
הצטברות ריכוזים רדיקליים: כאשר קצב שלב הטרמינציה לא מספיק מאפשר להצטברות של רדיקלים, מה שמאיץ את התגובה באופן אקספוננציאלי.
בריחה תרמית: האופי האקסותרמי של התפשטות השרשרת מייצר חום, מה שמגביר את קבוע קצב התגובה (k) באופן אספוננטציאלי לפי משוואת ארהניוס .
3.2 דוגמה תעשייתית: אסון מפעל BASF, לודוויגסהאפן, גרמניה (1921)
אחד מהאירועים החמורים ביותר בהיסטוריה התעשייתית התרחש ב-21 בספטמבר 1921 במפעל BASF בלודוויגסהאפן, גרמניה, כאשר תגובה לא מבוקרת במכל אמוניום ניטראט הובילה לפיצוץ אדיר, הרס המפעל וגרימת מאות הרוגים ופצועים.
כאשר החומר המרכזי שהשתתף באירוע היה אמוניום ניטראט, המשמש כדשן חקלאי וכחומר גלם לחומרי נפץ.
במצב תקין, אמוניום ניטראט הוא חומר יציב יחסית, אך בתנאים מסוימים הוא יכול להפוך למגיב מסוכן בתגובת שרשרת רדיקלית.
השלבים העיקריים שהובילו לפיצוץ כללו:
1. התפרקות תרמית של אמוניום ניטראט
בטמפרטורות גבוהות, החומר עובר פירוק לא יציב, המוביל ליצירת גזים חמים:
תגובה זו אקסותרמית מאוד, ולכן מגבירה את הטמפרטורה של המערכת.
בטמפרטורות גבוהות, אמוניום ניטראט יוצר רדיקלים חנקתיים (⋅NO2 ו ⋅NO ), המשתתפים בשלבי הפצה רדיקליים המעצימים את התגובה:
מכאן נוצר תהליך שרשרת המחמיר את קצב הפירוק.
3. בריחה תרמית (Thermal Runaway) ותגובת דטונציה:
כתוצאה מהחום שנוצר, החומר המשיך להתפרק באופן אקספוננציאלי.
לפי משוואת ארהניוס, עלייה בטמפרטורה הגבירה את קבוע קצב הפירוק (k), מה שהאיץ את קצב התגובה עוד יותר.
וכאשר הלחץ הגיע לנקודה הקריטית, התרכובת התפוצצה, וגל ההדף שנוצר גרם לפיצוץ משני במכלים סמוכים.
4. פרופגצית שרשרת בתחום הכימיה הסביבתית
למשל: דלדול שכבת האוזון-חור האוזון-בסטרטוספירה, התפשטות השרשרת היא מרכזית בהרס מולקולות האוזון.
תוצרי ביניים תגובתיים כמו חמצן ורדיקלי הידרוקסיל משתתפים במנגנון מחזורי4:
ייצור פולימרים: התפשטות השרשרת בפילמור רדיקלי עומדת בבסיס הייצור של חומרים כמו פוליאתילן, PVC ופוליסטירן.
חמצון דלק: התפשטות השרשרת שולטת בחמצון של פחמימנים במנועים, ומשפיעה על היעילות והפליטות.
מטבוליזם תאי: מיני חמצן תגובתיים (ROS) בתאים עוברים התפשטות שרשרת, וממלאים תפקידים הן באיתות והן בעקה חמצונית.
גדעון (גידי) אפרים גוב (נולד ב-4 באוגוסט 1950, כ"א באב ה'תש"י) הוא זמר, שחקן, קומיקאי ומנחה טלוויזיה ישראלי.
התפרסם בראשית דרכו כאחד מכוכבי להקת הנח"ל לצד ירדנה ארזי, לאחר מכן היה חבר בלהקות "כוורת", "גזוז" ו"דודה".
הוציא אלבומים ולהיטים רבים וכן הופיע כסולן, עם הלהקות השונות, ובשיתוף פעולה עם זמרים נוספים; בין היתר השתתף בהקלטת האלבום "הכבש השישה עשר".
השתתף בסרטים ובתוכניות טלוויזיה, לרבות התוכנית הסאטירית "זהו זה!".
גוב נולד ברחובות, בנם של ציפורה (ציפה) לבית כץ, עובדת משרד התיירות ודניאל (דני) גוב (שם משפחתם במקור: לנגר) ששימש כשליש של הרמטכ"ל השני יגאל ידין, ונפטר כאשר גוב היה בן 7. מצד אמו, גוב הוא נכדו של איש המִנהל ומבקר האמנות יצחק כץ ונינו של אפרים חרל"פ ממייסדי רחובות.
מצד אביו הוא נינו של הרופא הראשון של תל אביב, חיים חיסין.
אביו הוא דודנה של אשת הבמה נעמי פולני.
אחיו הוא מיכי גוב, מפיק מוזיקלי של פסטיבל ישראל ופסטיבלי ג'אז בים האדום.
בילדותו סבל גוב ממחלת האסתמה, ומשום כך, בחרה אימו לעבור עם ילדיה להתגורר באילת כשהיה בן 13, בתקווה שהאקלים שם ייטיב את מצבו.
באילת גדל גוב והתחנך וגם היה פעיל בשבט הצופים בעיר.
לאימו של גוב היו קשרים עם יאיר רוזנבלום, מה שהביא אותו לבחינות ללהקת הנח"ל.
כנער לא תכנן גוב להיות זמר, ורק כאשר התגייס לצה"ל בשנת 1969 נבחן, בהמלצתו של יאיר רוזנבלום, ללהקת הנח"ל.
הוא התקבל ללהקה, ובה החלה קריירת השירה והמשחק שלו.
התוכנית הראשונה של הלהקה שבה שירת עלתה בשנת 1969 בבימויו של דני ליטאי ובניהולו המוזיקלי של רוזנבלום נקראה "בהיאחזות הנח"ל בסיני".
השתתפו בה מירי אלוני, דני סנדרסון, ירדנה ארזי, אפרים שמיר, לאה לופטין (שהייתה בת זוגו של גוב בתקופה זו), אלון אולארצ'יק, רותי הולצמן, עמוס טל שיר, תמי עזריה, מאיר פניגשטיין ועוד.
בתוכניתה הבאה של הלהקה, "הפלנ"חניק", שעלתה בשנת 1972, בבימויו של דני ליטאי ובניהולו המוזיקלי של בני נגרי היה גוב בין הסולנים הבולטים בלהקה, בין השאר בשירים "נאום תשובה לרב-חובלים איטלקי", "הפרוטה והירח", "מעבר לנהר" ו"בלדה על יצחק שדה".
בתוכנית זו שירת עם ירדנה ארזי, אפרים שמיר, יהודה עדר, דורית פן (שדה), ראובן גבירץ, איציק בן מלך, ומי שעתידה להיות אשתו של גוב, ענת מיבר.
פריצתו הגדולה הראשונה של גוב לתודעת הקהל הישראלי התרחשה על במת "פסטיבל הזמר והפזמון" 1973 בשיר "יעלה ויבוא" (מילים: יורם טהרלב; לחן: בני נגרי).
השיר הגיע למקום השמיני בלבד בתחרות, אך הפך לאחד השירים המזוהים ביותר עם הפסטיבל לדורותיו.
באותה שנה הקים גוב יחד עם כמה מחבריו ללהקת הנח"ל (אפרים שמיר, דני סנדרסון, אלון אולארצ'יק ומאיר פניגשטיין) ושניים נוספים (יוני רכטר ויצחק קלפטר) את להקת כוורת.
הלהקה הוציאה שלושה אלבומים, ייצגה את ישראל באירוויזיון 1974 עם "נתתי לה חיי" וזכתה ארבע פעמים ברצף בתואר "להקת השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל.
במקביל הקליט גוב שירים כסולן במסגרת שני פרויקטים של קול ישראל – "משירי תנועות הנוער" ו"משירי ארץ ישראל הישנה" – בהנחיית הבמאית נעמי פולני שיצאה בתוכנית רדיו בשם "דו רה מי" בליווי גיל אלדמע באקורדיון.
שגם יצא על גבי תקליט בשם "משירי תנועות הנוער", שם שרו איתו אריק לביא, אילנה רובינא, חנן יובל ורבקה זהר.
בין השירים שהקליט היו "בין שלוש ובין ארבע", סורו מני ו"זמר לספינה", שהופיעו באלבומי הסולו שלו מאוחר יותר.
באותה שנה, שודרה תוכנית הטלוויזיה "כל המנגינות" בהנחייתו של המנצח נעם שריף לשירי סשה ארגוב, גם הם בעיבודה של נעמי פולני.
לצידו שרו: חנן יובל, עליזה רוזן, דבורה דותן ונתנאלה (יונה עטרי כזמרת אורחת).
את השיר "זמר לספינה" (שקיעה נוגה) בלבד, ביצע בתוכנית נוספת של "כל המנגינות" שהוקדשה למלחין דוד זהבי, אף היא בעיבודה של נעמי פולני.
בשנת 1975 השתתף בתוכניות רדיו שונות האחת, במאי, בתוכנית "פגישות מוזיקליות" בהפקת "קול ישראל", בה אירחה שלישיית קצת אחרת, שם טוב לוי, שלמה יידוב ושלמה גרוניך את גוב (יחד איתו התארחו: מירי אלוני, מתי כספי ואפרים שמיר).
שם ביצע את "שירי סוף הדרך" (זהו הביצוע הראשון לשיר אשר הופיע שנה מאוחר יותר באלבום הבכורה של שם טוב לוי) ואת השיר על "שפת האגם" יחד עם השלישייה.
באותה שנה בחודש אוקטובר התארח במופע "הכל זורם" שהופק על ידי גלי צה"ל.
במופע זה ליוו אותו בקולות, אפרים שמיר ושלמה יידוב ויצחק קלפטר בגיטרה, בשיר "המוות בקצות מחשבותיי".
במופע זה גם השתתפו חבריו לכוורת יוני רכטר, אפרים שמיר ויצחק קלפטר.
המופע הוצג פעמיים במוזיאון תל אביב.
באותה שנה ביצע והקליט את שירו של נתן זך "כשצלצלת רעד קולך" בלחנו של אבנר קנר (לימים יזכה השיר לפרסום רב בביצועה של נורית גלרון בלחן שחובר בידי חנן יובל).
באותה שנה השתתף גוב בליווי קולות באלבומו הראשון של דורי בן זאב "הכיוון מערב" ואצל אסתר שמיר באלבומה הראשון בשיר "עברתי רק כדי לראות".
בשנת 1976 השתתף גוב ב"פסטיבל הזמר והפזמון בסגנון עדות המזרח"-תשל"ז.שם ביצע את "נשבעתי עיני" של נתן אלתרמן שהולחן ועובד בידי שם טוב לוי.
בשנת 1977, לאחר פירוקה של כוורת, היה גוב חבר בלהקת "פרנסה טובה" יחד עם יהודית רביץ ושמוליק בילו.
הלהקה הקליטה גרסאות כיסוי לשירים ישנים, אך לא הגיעה לכדי הוצאת אלבום אולפן.
באותה שנה השתתף בתוכנית רדיו נוספת בהפקת גלי צה"ל ונחום היימן שהוקדשה לשירי נתן יונתן ונתן אלתרמן.
עם שירם "פנס הזיכרונות" ועם לחנו של היימן.
בין היתר, השתתף גוב בשנה זו בסרט סטודנטים בשם בלוז להאזנה קלה של הבמאי ערן ריקליס.
עוד השתתפו בסרט זה: שם טוב לוי וסנדרה שדה.
בשנת 1978 הצטרף גוב ללהקתו של דני סנדרסון, גזוז, ואיתה הקליט את שני אלבומיה, "גזוז" ו"גלגול שני".
באותה שנה ביצע גוב את השיר "שלוש בלילה בעיר" (דן מינסטר/יוני רכטר) בפסטיבל הזמר והפזמון, והגיע למקום האחרון בתחרות.
השיר נכלל באלבומו הראשון כסולן, שיצא באותה השנה ונשא את השם "תקליט ראשון".
לצד סורו מני וזמר לספינה הוותיקים, הופיעו באלבום גם שירים חדשים כ"העיקר זה הרומנטיקה" (עלי מוהר/יוני רכטר), "בואי נשאר" (יעקב גלעד/יצחק קלפטר) ו"בלעדייך" (דן מינסטר/יוני רכטר).
את האלבום הפיק מוזיקלית יוני רכטר.
באותה שנה הצטרף למופע "הכבש השישה עשר" יחד עם רכטר, דויד ברוזה ויהודית רביץ.
בשנת 1980 הקימו גוב וסנדרסון את להקתם השלישית, להקת דודה, שהצליחה פחות מכוורת ומגזוז.
לכבוד סיבוב ההופעות שליווה את אלבומה היחיד של הלהקה, הקליטו חבריה את השיר "אלף כבאים", שגוב השתתף בכתיבתו.
השיר הוא המוכר ביותר של הלהקה.
בשנות השמונים הרבה גוב להופיע בפסטיבל שירי הילדים.
בשנת 1981 הוא הנחה את הפסטיבל לצד ציפי שביט והתחרה עם השיר "תנו לגדול בשקט" ("אפונה וגזר..."), שהגיע למקום האחרון.
בשנת 1982 הוא הנחה לצד תיקי דיין והתחרה עם השיר "חורף" שזכה במקום השלישי.
בשנת 1983 שר את השיר "הופה היי" וזכה במקום השני.
בשנת 1984 הנחה לצד רבקה מיכאלי והתחרה עם השיר "אין לי כסף", שזכה במקום השני, ובשנת 1985 עם השיר "עם כל החבר'ה" שזכה במקום השלישי.
בשנת 1983 הוציא גוב את אלבום הסולו השני שלו, "40:06", שנקרא על שם אורכו הכולל.
גם באלבום זה היה אחראי רכטר על ההפקה המוזיקלית, העיבודים והלחנת מרבית השירים, בהם "כלים שלובים" (מילים: אהוד מנור), "עד הבוקר" (מנור), "יש אי שם" (ענת גוב ורכטר), "טוב שבאת" (עלי מוהר) ו"שטח ההפקר" (מוהר/רכטר ואלון נדל).
ב-1984 השתתף באיחוד הראשון של להקת כוורת.
בשנת 1985 הוציא גוב את אלבומו השלישי, "תנו לגדול בשקט", שכלל בעיקר שירי ילדים.
לצד השירים "תנו לגדול בשקט", "אין לי כסף" ו"חורף" מפסטיבלי הילדים, נכללו באלבום גם גרסאות כיסוי לשירי "הכבש השישה עשר" "גן סגור" ו"איך שיר נולד".
לאחר יציאת האלבום יצא גוב במופע סולו, ותוך כדי השתתף במופע "קולות שלובים" בשנת 1986 עם יהודית רביץ, אריאל זילבר, שלמה גרוניך, יצחק קלפטר, שם טוב לוי ואלון אולארצ'יק.
המופע התפרסם בזכות גרסת הכיסוי שהוקלטה לשירו של חיים נחמן ביאליק "שיר העבודה והמלאכה" (לחן: נחום נרדי).
בשנת 1986 התארח גוב בהופה היי.
בשנים 1986–1992 השתתף גוב באופן כמעט קבוע בפסטיגל, וגם הנחה אותו, בשנת 1986 יחד עם שולה חן, שרי צוריאל ואברי גלעד, בשנת 1987 עם שלמה בראבא, מוני מושונוב, נתן דטנר, אבי קושניר ועירית ענבי, ובשנת 1991 עם חני נחמיאס.
גוב החליט על שינוי כיוון מוזיקלי ובאביב יצא אלבומו הרביעי, שבלט בסגנון רוק – "דרך ארץ", בהפקתו המוזיקלית של לואי להב.
את רוב השירים באלבום הלחין יהודה פוליקר, וכמעט כולם זכו להצלחה: "פרח", "דרך ארץ", "יורם", "כמעט סתיו", "לוליטה" והלהיט הגדול "שלל שרב" למילותיו של מאיר אריאל, שהיה לאחד משיריו המפורסמים ביותר של גוב.
הנגנים באלבום היו ארז נץ, משה לוי, אוהד אינגר וז'אן פול זימבריס, שהיו אחראים גם על העיבודים.
האלבום זכה להצלחה גדולה ומכר יותר מ-50,000 עותקים – הנמכר ביותר של גוב עד אז.
בעקבות ההצלחה יצא גוב בסיבוב הופעות, והוא הוקלט על גבי אלבום, "דרך ארץ - ההופעה".
בהופעות היה אחראי רמי קלינשטיין על העיבודים, וגם שר מספר שירים, חלקם לבד וחלקם עם גוב.
ב-1989 הקליט את השיר "מה אתה בכלל יודע על אהבה" (אהוד מנור/אילן וירצברג) עבור הסרט "אחד משלנו", וכן יצא לסיבוב הופעות משותף עם יהודה פוליקר שהתבסס על שירי "דרך ארץ" שהלחין פוליקר לצד השירים האישיים של כל אחד.
בקיץ 1990 הצטרף גוב לסיבוב האיחוד השני של להקת כוורת.
ביוני 1991 יצא האלבום המצליח ביותר של גוב, "אין עוד יום".
המעבד המוזיקלי באלבום זה היה אלון אולארצ'יק, שגם הלחין חלק מהשירים, בהם "נערה במשקפיים" (מילים: יהונתן גפן) ו"למה ליבך כמו קרח?", שכתב חיים חפר וגוב שר עם קולות רקע של אלי לוזון.
בנוסף לאלה בלטו באלבום השירים "נאחז באוויר" (חנה גולדברג/עובד אפרת), "אין עוד יום" (צוף פילוסוף), "אני שוב מתאהב" (יונה וולך/פילוסוף), "בשדה ירוק" (מאיר אריאל/דני סנדרסון), ו"עדיין מחכה לך" (חפר/קובי אייזנמן).
בעקבות האלבום זכה גוב בתואר "זמר השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'.
האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב, עם מכירת 20,000 עותקים תוך שבוע, ובסך הכל מכר יותר מ-100,000 עותקים.
אלבום זה הוא האלבום הנמכר ביותר של גוב.באותה השנה השתתף גוב יחד עם מזי כהן, חיים צינוביץ' ויהודית רביץ בערב משיריו של יוני רכטר בשם "העיקר זה הרומנטיקה" בפסטיבל ישראל.
כמו כן העלה יחד עם אלון אולארצ'יק, מוני מושונוב, שלמה בראבא ושלמה יידוב את המופע "ערב חד-פעמי קונבנציונלי" שהיווה המשך לשני הערבים הקודמים וזכה להצלחה רבה.
גוב זכה לשיר פרודיה והוקרה בתוכנית העולם הערב.
בין מילות השיר: "כמה טוב להיות גידי גוב".
בשנת 1993 יצא האוסף "שירים שהתפזרו", שהכיל שירים של גוב שהוקלטו בין 1973 ל-1992 ולא הופיעו באלבומיו הקודמים.
בין השירים היו את שיר הנושא של הסדרה "עניין של זמן", "נמה יפו" ו"ציפור המכנסיים הקטנה" ו"עד סוף הלילה" (שיר הנושא של הסרט כשם השיר בכיכובו של אסי דיין).
בשנת 1994 יצא גוב לסיבוב הופעות משותף עם יהודית רביץ ורמי קלינשטיין בשם "מופע משותף מאוד" שנחל הצלחה גדולה.
בשנת 1998 הצטרף גוב פעם נוספת ללהקת כוורת, שהתאחדה למופע חד-פעמי בפארק הירקון לרגל שנת היובל לישראל וחצי היובל לאלבום הבכורה של הלהקה.
המופע תועד באלבום המשולש "כוורת בפארק".
ב־2001 השתתף גוב באלבומו של דני סנדרסון "תולדות המים - שירים לאחרים", שבו ביצע את השיר "רק את".
באותה שנה עלה המופע "דני, גידי וחברים", שרץ שנים רבות לאחר מכן.
במופע השתתף גוב לצד סנדרסון, אפרים שמיר, אלון אולארצ'יק ומזי כהן.
בהופעות אלו שרו החברים משירי כוורת, גזוז ודודה, לצד שירים מאלבומי הסולו של כל אחד מהמשתתפים.
ב־2003, 12 שנים לאחר אלבום האולפן הקודם שלו, הקליט גוב את האלבום "ריקוד ירח", שהכיל ביצועים שלו לשירים מוכרים בסגנון ג'אז, בעיבודים של עדי רנרט.
באלבום נכללו שירים שתרגם עלי מוהר כגון "צמוד צמוד" ("Cheek to Cheek"), "היה או אולי לא היה" ("Manhã de Carnaval") ושיר הנושא ("Moondance"), לצד חידושים לשירים ישנים של גוב ושל כוורת כ"שטח ההפקר", "העיקר זה הרומנטיקה", "שיר הטמבל" ו"נגיעה אחת רכה".
באלבום נכלל גם שיר אחד חדש, "נובמבר", שכתב והלחין אביב גפן.
ב־2004 חזר גוב להקליט חומר מקורי, והקליט את האלבום "בקצה ההר" בעיבודו של אולארצ'יק.
האלבום יצא בתחילת 2005. את רוב השירים באלבום כתב והלחין עמיר בניון, בהם "מי תרצי", "בקצה ההר" (מילים: אסף אטדגי) ו"בית ישן".
ב־2005 השתתף גוב בתוכנית הטלוויזיה "מפגשיר" בערוץ 24, שבה שר יחד עם רונה קינן את השיר "הריקוד המוזר של הלב" שכתבה והלחינה קינן.
השיר זכה להצלחה, ונכלל מאוחר יותר באלבומה של קינן "עיניים זרות".
בחנוכה 2008 השתתף כאמן אורח בפסטיבל שירי הילדים המחודש כמחווה להופעותיו הרבות בפסטיבלים המקוריים.
ב־2009 הוציאה חברת הד ארצי אלבום אוסף משולש לגוב בשם "שלל שיריו".
האלבום הגיע למעמד אלבום זהב.
לאלבום נלווה מופע בעיבודה של רונה קינן, שגם הופיעה בתור גיטריסטית.
ב־2010 נטל גוב חלק במיזם גלי צה"ל "עוד מעט נהפוך לשיר" ובו ביצע את השיר "אני אוהב אותך חזק", שהלחין יהודה פוליקר למילותיו של חלל מערכות ישראל נדב הררי.
בינואר 2012 הצטרף גוב לפאנל השופטים של תוכנית הריאליטי "כוכב נולד" ושימש כשופט בעונתה העשירית.
באותה שנה יצאה מהדורה מחודשת של אלבומו הראשון בסדרת "סימני דרך", שכללה בין השאר גרסאות גנוזות לשירים "סוס עץ" ו"כשצלצלת רעד קולך".
עוד השתתף בפרויקט "עבודה עברית" באלבום משירי שלום חנוך לילדים, בו שר בדואט עם הזמרת רוני אלטר את השיר "אבשלום".
בשנת 2013 השתתף גוב בסיבוב הופעות האיחוד הרביעי של להקת כוורת באוגוסט 2013 יצא לרדיו דואט עם הזמרת איה כורם בשם "לילה טוב".
באוגוסט 2015 הוציא גוב את האלבום "אם היינו", עשור לאחר צאת אלבומו הקודם "בקצה ההר".
את האלבום הפיקו המוזיקאים ערן ויץ ויובל שפריר, חברי להקתו של גוב.
לדברי גוב, הרבה מהשירים שנאספו לאלבום מהדהדים את זכר אשתו שנפטרה ב-2012.
ב-10 ביולי 2023 הוציא את המיני אלבום "תראו מה מצאתי", הכולל שלושה שירים שנגנזו מתוך האלבום "בקצה ההר" שיצא בשנת 2005.
ב-12 בדצמבר 2023, הפרויקט של עידן רייכל הוציא את השיר "כל יום חדש" בביצועו של גוב.
במרץ 2024 הוציא את השיר "מי ישמור עליי", שנכתב על ידי דודו טסה ואלי אליהו מילים וטסה לחן.
ב-2 בדצמבר הוציא עם נונו את השיר "היי את".
זו הייתה מעין סאטירה, על פוליטיקה ושילטון, שלוותה בשירים אותם הלחין יוני רכטר.
לצידו של גוב שיחקו מוני מושונוב, סנדרה שדה ואחרים.
בשנים 1979–1993 הופיע גוב לסירוגין כמנחה וכשחקן בתוכנית הבידור "זהו זה!", ששודרה במסגרת הטלוויזיה החינוכית.בשנת 1981 השתתף גוב בהצגה "התשה" בתיאטרון חיפה, שבה שר ושיחק.
בשנת 1982, במהלך מבצע שלום הגליל, הופיע יחד עם חבריו לתוכנית זהו זה!
מוני מושונוב ושלמה בראבא בפני חיילי צה"ל בלבנון במופע בשם "ערב חד פעמי".
בעקבות הצלחת המופע נערך בשנת 1984 ערב המשך בשם "ערב חד-פעמי משופץ" בו השתתפו גם יוני רכטר ושלמה יידוב, ובוצעו בו מערכונים שנכתבו במיוחד לצד שירים מוכרים של המשתתפים.
ב-1984 הופיע גוב בסרט "מגש הכסף".
בשנת 1989 השתתף גוב בהצגה "הג'יגולו מקונגו" של חנוך לוין ב.
באותה השנה כתב גוב ביחד עם אשתו ענת ספר ילדים בשם "שאול הטרקטור".
ב-1990 השתתף בסרט "דרך הנשר" לצידם של נורית גלרון ואלי דנקר בו שיחק תפקיד של אונקולוג.
עם פתיחת השידורים המסחריים של ערוץ 2 ב-1993 עזב גוב את "זהו זה!" והחל להנחות תוכנית אירוח בטלעד בשם "לילה גוב".
התוכנית זכתה להצלחה רבה ושודרה בין השנים 1993 ל-1998. גוב נהג בתוכנית לשיר יחד עם זמרים אחרים שאירח, ובעקבות כך יצא בשנת 1995 האוסף הכפול "שירים מלילה גוב" ובשנת 1997 האוסף המשולש "שירים מלילה גוב 2".
ב-1998 הגיש גוב יחד עם אורי אורבך את תוכנית הרדיו "המילה האחרונה" בגלי צה"ל.
ב־2000 הנחה גוב תוכנית אוכל בערוץ 8 בשם "גידי גוב הולך לאכול", והופיע שוב עם להקת כוורת למופע מיוחד וחד-פעמי שנועד לגייס כסף עבור ניתוח דחוף של חבר הלהקה יצחק קלפטר.
בשנה זו גם הנחה את טקס פרסי תמוז למוזיקה ישראלית, שהתקיים בפעם הראשונה ושודר בערוץ 2. גוב הנחה את הטקס פעם נוספת בשנה לאחר מכן, אך הוחלט להפסיק לקיימו בסוף 2002.
ב־2002 עלתה התוכנית "לילה גוב 2" (שאינה קשורה לאוסף המשולש משנת 1997), שהייתה במתכונת דומה לזאת של קודמתה, אך לא הצליחה לשחזר את ההצלחה ובוטלה בתום העונה הראשונה.
ב־2006 הנחה גוב את תוכנית הבוקר של זכיינית ערוץ 2 קשת "יום חדש" ביחד עם שירי ארצי ובהמשך עם סיון רהב-מאיר, שנה לאחר מכן עזב והוחלף על ידי דני קושמרו.
ב־2007 השתתף בתוכנית המציאות "פעם בחיים" של חברת yes, שבמסגרתה נשלח יחד עם גיל ריבה לשהייה בת שבועיים בג'ונגלים של קוסטה ריקה בקומונה של טיוהאר למסע רוחני.
ב־2008 השתתף גוב בתוכנית הסאטירה "גם להם מגיע" עם ליאור אשכנזי וענת מגן-שבו.
באותה שנה השתתף גם בתוכנית "הנרגנים" שבערוץ יס ישראלי, שם היה חבר בצוות הנרגנים שהביעו דעתם באופן ביקורתי ונרגן על מגוון נושאים ותופעות בחברה הישראלית.
בין השנים 2008–2023 שימש גוב כפרזנטור הראשי של חברת "בזק" והופיע בסדרת פרסומות שלה.
ביוני 2011 עלתה לשידור בערוץ עשר סדרת האוכל הדוקומנטרית "המסע המופלא" בהשתתפות גוב וישראל אהרוני.
ביולי של אותה השנה עלתה לשידור הסדרה "השנים הכי יפות" בערוץ 2 בה שיחק בתפקיד מנהל בית הספר שנפטר.
בשנת 2014 עלתה לשידור בערוץ 10 עונה שנייה של "המסע המופלא" ועונות נוספות שודרו בשנתיים שלאחר מכן.
החל מ-2016, החל להגיש תוכנית רדיו שבועית ברדיו תל אביב בשם "גידי גוב וחברים" בנושא אקטואליה, בהמשך התוכנית הפכה לתוכנית יומית.
ביולי 2017 עלה לאקרנים הסרט "ואז היא הגיעה" בו השתתף גוב בתפקיד השופט הוותיק לצד השחקנים מיכאל אלוני וחן אמסלם.
ב-2018 הופיע גוב במיני-סדרה "סטוקהולם", יצירה משותפת של "קשת 12" ושל "כאן 11".
בשנה זו הועלה בתיאטרון השעה הישראלי מחזמר משיריו.
החל משנת 2020 מופיע גוב בגרסה המחודשת של תוכנית הבידור "זהו זה!", המשודרת במסגרת כאן 11.
בשנת 2022 זכתה התוכנית "זהו זה" בפרס מפעל חיים מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
במאי 2023 זכו חברי חמישיית "זהו זה" בתואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת בר-אילן, על תרומתם המשותפת לתרבות הישראלית בשנת ה־75 למדינת ישראל, ועל יכולתם לשמח וללכד את הציבור סביב יצירתם.
בשנת 1977 נישא גוב למחזאית והתסריטאית ענת גוב, איתה היה בזוגיות מ-1972 כאשר שירתו ביחד בלהקת הנח"ל.
ב-9 בדצמבר 2012 נפטרה ענת לאחר מאבק במחלת הסרטן.
לגוב שלושה ילדים והוא סב לנכדים.
אחת מנכדותיו נפטרה ממחלת הסרטן בגיל 9 בלבד.
בשנת 2014 החל להיות בזוגיות עם רונית רביץ-בוס, מנהלת תסריטים בתעשיית הקולנוע האמריקאית, והשניים נפרדו כעבור כשנתיים.
בספטמבר 2025 פגע גוב בתשעה כלי רכב ופצע קל חמישה בני אדם.
בבדיקת ינשוף נמצא כי רמת האלכוהול בגופו גבוהה מהמותר בחוק.
כעבור חודשיים, ב-12 בנובמבר, הוגש נגדו כתב אישום בעבירות של נהיגה בשכרות, בקלות ראש וללא ביטוח או רישיון רכב בתוקף.
ב-11 בדצמבר 2025 גזר בית המשפט את דינו במסגרת עסקת טיעון: מאסר על תנאי של שלושה חודשים למשך שלוש שנים, שלילת רישיון לתקופה של שנתיים וקנס של 3,000 שקלים.
חתולים על סירת פדלים (2012)
"גוג ומגוג שואו", תיאטרון חיפה (1977)
"הג'יגולו מקונגו", התיאטרון הקאמרי (1989)
לפי אמונה נפוצה בדתות השונות, גיהנום הוא המקום שאליו נשלחות לאחר המוות או בעולם הבא נשמותיהם של אלה שחטאו בחייהם, ובו הן סובלות ייסורים שונים, הכוללים לדוגמה שרפה באש, מכות וחבלות על ידי מלאכי חבלה ועוד.
לגיהנום גרסאות שונות, המנוסחות בידי הדתות השונות, אך לכולן בסיס זהה: מקום נורא, לפי חלק מהן הוא שוכן מתחת לפני האדמה.
במקביל לאמונה בקיום הגיהנום מתקיימת אמונה בקיומו של גן עדן, אליו מגיעות נשמותיהם של צדיקים (כולל חוטאים שחזרו בתשובה).
"גיהנם" מופיעה לראשונה במשנה כמקום משפט הרשעים.
מקורה של המילה אינו ברור.
בסביבות המאה ה-17 או ה-18 שינו המדקדקים את הכתיב מגיהנָם בקמץ לגיהנום בחולם חסר או מלא, בעקבות השערה הקושרת בין הגיהנום ושם המקום גיא בן הנום, המופיע במקרא בגרסאות שונות (גיא בן הנם, גי-הינום וכו').
גיא בן הנום מוזכר לראשונה בתיאור גבולות שבטי יהודה ובנימין בספר יהושע: .
זהו שמו של אפיק עמוק בגבול המערבי-דרומי של העיר העתיקה של ירושלים.
בימי המלוכה בישראל בנו תושבי ירושלים בגיא זה במות לאל מולך הכנעני, הקריבו לו את ילדיהם הרכים ו"העבירו אותם באש" לפי לשון המקרא.
גם אחדים ממלכי יהודה קיימו מנהג זה, שהרגיז נביאים ומלכים אחרים.
יאשיהו המלך יצא נגד העבודה הזרה שפשתה בישראל: .
הגיא שימש מקום פולחן עבודה זרה סמוך לירושלים בזמנו של הנביא ירמיה, שהתנבא כי למקום זה יקראו גיא ההרגה, כלומר כה רבים יהיו המתים בו בחורבן, עד שימלאו את גיא בן הנום במתים.
והנביא מחמיר עוד יותר, ואומר שהמתים שיהיו שם, יהיו ().
לפי סברה זו, מכיוון שבגיא בן-הינום הייתה העבודה הזרה של הרשעים ועל פי נבואת ירמיהו גם מקום ענישתם, קיבל השם הוראה מיוחדת: מקום הרשעים לאחר מותם, לעומת גן עדן של הצדיקים.
מכאן נולדה האגדה שפתחו של הגיהנום נמצא בירושלים.
בשיפולי גיא בן-הינום הייתה התופת, הנזכרת יחד אתו.
אגדה זו מוזכרת בתלמוד בבלי:
מקור השם בן-הינום אינו ידוע.
לפי סברה אחת, הינום הוא שם אדם.
ההשערה הרואה את גיא בן הינום כמקור למילה "גיהנום" אינה מוסכמת, ויש הרואים בה אטימולוגיה עממית.
בספרות התלמודית והמדרשית מוזכר הגיהנום כמקום שבו נידונים הרשעים אחרי החיים בעולם הזה.
לדוגמה: "וסופו יורש גיהנם" ().
לפי המדרש, ברא הקב"ה את חללו של גיהנום אלפיים שנה קודם לבריאת העולם, כשהוא ריק.
אש הגיהנום עצמה נבראה ביום השני לששת ימי הבריאה.
בגיהנום נידונים הרשעים חצי שנה באש וחצי שנה בברד ובשלג, כאשר מסופר שהצינה קשה מן האש.
לצד אלה, מוזכרים בגמרא (למשל ב) עונשים ספציפיים עבור חטאים מסוימים, כגון צואה רותחת ושכבת זרע רותחת.
על בלעם נאמר (בפירוש רש"י לאותו הקטע) כי הוא נידון בשכבת זרע רותחת על "שבעצתו התחיל העם לזנות אל בנות מואב".
מעשים רעים מחמירים את עונשו של אדם בגיהנום: אמר רבה בר שילא אמר רב חסדא: , ולעומתם מעשים טובים מקלים על עונשו שם: .
גם במסכת שבת ישנו אזכור של הגיהנום בהקשר של חמי טבריה: .
הסבר: בחמי טבריה יש מעיינות שמהן נובעים מים רותחים בחום של כ-60 מעלות, והתלמוד מתייחס אליהן כ-"תולדות האור" מכיוון שהם "התחממו בפתח הגיהנום", ומכאן ניתן להבין שהגיהנום הוא מתחת לאדמה.
המונח "גיהנום" עצמו לא מוזכר בתנ"ך, אבל על פי התלמוד לגיהנום יש שבעה מדורים (), והמדרשים זיהו את שבעת שמות הגיהנום כשמות המדורים השונים:
קיים מנהג של אמירת קדיש במשך אחד עשר חודשים לאחר פטירת קרוב.
אחד ההסברים לכך הוא שלפי חז"ל תקופת שהותם של הרשעים בגיהנום היא שנים עשר חודשים (למשל "משפט רשעים בגיהנם שנים עשר חדש", ).
כדי שהנפטרים לא ייראו כרשעים הזקוקים להצלה כל אותם שנים עשר החודשים, אומרים קדיש רק במשך אחד עשר חודשים.
ממקור זה וממקורות נוספים עולה כי הגיהנום אינו בהכרח עונש נצחי, אלא לפעמים משמש כתחנת מעבר וכעונש זמני.
עם זאת יש חטאים כבדים שעליהם, על פי חז"ל: (תוספתא, סנהדרין, פרק יג, הלכה ה).
הראשונים נחלקו אם הגיהנום הוא מצב פיזי, ייסורים, סבל וכליה בעולם הזה (רמב"ם, הקדמה לפרק חלק), או ענישת הנשמות לאחר המוות (רמב"ן, שער הגמול).
בספר חנוך א', שהוא אחד מהספרים החיצוניים (אפוקריפה), מוזכר מקום דומה בשם דּוּדָאֵל כמקום אליו נשלח ונכלא המלאך המורד עזאזל.
הגיהנום הוא מושג מרכזי בנצרות ומופיע במפורש כבר בברית החדשה.
חלק המופעים במקור היווני הם של המלה Γέεννα (שמתורגמת לאנגלית כ-Gehenna) שהיא תעתיק או תרגום של "גיהנום" בעברית ובארמית, כמקום בו נשפטים המתים.
בנוסף מופיעות מספר מלים יווניות שנראה כי נלקחו מהמיתולוגיה היוונית, למשל המלה ᾅδης (האדס) שמופיעה לרוב בציטוטים מהמקרא כתרגום למונח "שאול", ובמקום אחר מופיעה המלה ταρταρῶ (טרטרוס), כמקום אליו נשלחו המלאכים המורדים.
בגרסאות האנגליות של הברית החדשה שלוש המילים מתורגמות למילה Hell.
בזרמים השונים של הנצרות התפתחו תיאורים שונים של הגיהנום, שהמשותף להם הוא קישורם עם סבל, אומללות ואימה.
קיימות מחלוקות בשאלות רבות כגון האם השהייה בגיהנום היא זמנית או נצחית, האם הגיהנום הוא מקום או מצב רוחני, והאם האל נוכח גם בגיהנום או נעדר ממנו.
שאלות אלה הן חלק מהדיונים בתאולוגיה הנוצרית עד ימינו.
בתרבות המערבית הייתה תהודה רבה לתיאורו הלירי של הגיהנום ביצירתו של דנטה אליגיירי, "הקומדיה האלוהית".
לאיום בגיהנום היה תפקיד חשוב בהשלטת מרותה של הכנסייה על המאמינים בעיקר בימי הביניים, על ידי רעיון המחילה המוענקת עלי ידי הכנסייה כנציגתו של ישו עלי אדמות.
על פי הנצרות הקתולית יש בנוסף לגן עדן וגיהנום מקום הידוע בשם "כור המצרף" (פורגטוריום) שתפקידו לזכך אנשים שחטאו, אך הגיעו לגאולה וטרם שילמו עבור חטאיהם.
בניגוד לגיהנום, שם הסבל הוא נצחי, בכור המצרף הסבל זמני, וניתן אף לקצרו בעזרת האשראי השמימי של הכנסייה.
התאולוגיה הכרוכה בכך אפשרה מתן כתבי מחילה תמורת כסף לצדקה.
זה היה הזרז שהניע את מרטין לותר לפרסם את ביקורתו על הכנסייה, שהניעה את הרפורמציה ועליית הנצרות הפרוטסטנטית.
בקרב תאולוגים ואנשי דת נוצרים הייתה מאז ומתמיד הסתייגות מרעיון הגיהנום בדמותו הנפוצה – בשל הסתירה בינו למושגי אהבת האל והישועה שהבטיח לחוטאים.
אוריגנס, מהחשובים שבאבות הכנסייה הקדומים אך גם אחד השנויים ביותר במחלוקת, החזיק בדעה שהגיהנום הוא מקום אמיתי, המכיל אש בוערת; אך גם שאף אדם לא יסבול עונש נצחי, ושהגאולה היא אוניברסלית ולא מוגבלת לחלק מהאנושות (הוגים אוניברסליים יותר אף הטיפו לכך שגם השטן והמלאכים שנפלו יוושעו בסופו של דבר).
דעות כאלו, אף שאומצו חלקית על ידי תאולוגים משפיעים, נדחו על ידי הקונצנזוס.
במערב הלטיני התקבע רעיון הגיהנום המוכר במאה השביעית לכל המאוחר.
מראשית המאה ה-19, התכרסמה תקפות האמונה המסורתית בעונש נצחי.
תאולוגים קתולים בולטים, כמו קרל רהנר והנס אורס פון בלתזר, נטו לעמדות של ישועה אוניברסלית באופן פרטי, בספריהם.
בנוסף לאימוץ של הגיהנום כמושג דתי ולכינויים השונים שלו, נשמר גם השימוש בשם העברי המקורי - Gehenna.
בין היתר השתמשו בו אזרחי פולין כדי לתאר את הגלות בברית המועצות בתקופת מלחמה"ע השנייה.
"מחברת התופת והעדן" היא המחברת ה-28 בספרו של עמנואל הרומי "מחברות עמנואל", שפורסם בשנת 1320 לערך.
היא כוללת תיאור מפורט של סיור בגיהנום, ובו למשל:
מקום נרחב מוקדש לתיאורם של אלה שבחייהם נחשבו מוסריים ונכבדים, אך בגיהנום נחשפה דמותם האמיתית, כגון .
רעיון דומה מופיע בסאטירה "עמק רפאים" מאת יצחק בר לווינזון - חולה מסוכן המבקר בגיהנום רואה בו "כמה אנשים שהיו מוחזקים אצלנו לאנשים ישרים, ויש מהם שנחשבים אצלנו לצדיקים גדולים וחסידים ועמודי עולם".
בספר "ראשית חכמה" של אליהו וידאש איש צפת (מתלמידיו של הרמ"ק) שהודפס לראשונה בשנת 1578, ניתן תיאור מפורט של שבעת מדורי הגיהנום וסוגי החוטאים המאכלסים אותם.
ספר "שבט מוסר", מאת אליהו הכהן מאיזמיר, שיצא לאור בשנת 1712, כולל אף הוא תיאורים של הגיהנום, שנועדו לקורא "הרוצה לדעת מהו גיהנום כדי לשמוע ולכניע לבבו הערל לשוב אל ה' ולזכות ולנחול חלקו בגן עדן".
בתיאורים: "יש מי שתולין וחונקים אותו ויש מי שהורגים אותו וחונקים אותו ויש מי שנוקרים את עיניהם ויש מי שתולין אותם בקדקדי ראשיהם.
הכל כפי כבדות העבירות שעשה".
תיאור של הגיהנום מופיע גם בסיפורו של ש"י עגנון "המשל והנמשל" (הנכלל בקובץ "עיר ומלואה").
בניגוד לתנאי החום והקור הקיצוניים המופיעים ברבים מתיאורי הגיהנום, מתאר עגנון: "באותו המדור לא חם ולא קר ולא פושר".
בספר Acts of Faith: Explaining the Human Side of Religion, מאת רודני סטארק ורוג'ר פינק נטען כי קבוצות דתיות שמדגישות איומים כמו הגיהנום מצליחות יותר במשיכת מאמינים ובשמירה על מחויבות דתית גבוהה.
הם מציגים את הגיהנום ככלי רטורי רב עוצמה שמעודד מאמינים להישאר נאמנים לדתם, ולדבריהם דתות שמצליחות למשוך מאמינים משתמשות באמצעים שמגבירים את העלות של אי-הציות, כמו הפחד מגיהנום.
כך הן מתחרות בהצלחה רבה יותר מול דתות אחרות שפחות מדגישות עונשים.
כמו כן הם טוענים שמושגים כמו גיהנום ושכר בעולם הבא הם חלק מהמנגנונים של דתות להבטיח מחויבות.
הפחד מהגיהנום יוצר מוטיבציה חזקה לפעול בהתאם לחוקי הדת ולהימנע מעבירות, אפקט זה מוסבר באמצעות הטיית השליליות.
לרוב, בתרבות הפופולרית הגיהנום מתואר ככבשן לוהט או "תופת" (Inferno) עם להבות בכל מקום, הנמצא במעמקי האדמה.
קירות הגיהנום הם בצבעי אדום עזים ובין הסלעים המחודדים זורמים נהרות לבה רותחת.
האנשים בגיהנום עוברים עינויים שונים ואכזריים בידי השטן ומשרתיו.
השטן מתואר לרוב כשד אדום, גדול ובריון בעל קרני תיש גדולות על המצח וקלשון בידו.
סדרת הקומיקס "הלבוי", שיוצאת לאור על ידי חברת ההוצאה לאור Dark Horse Comics ואף עובדה למספר סרטים, מתרכזת סביב דמותו של שד שהובא לכדור הארץ מהגיהנום על ידי הנאצים אך נתפס בידי בעלות הברית וחונך להיות טוב.
גם סדרת הקומיקס "ספון" מתאפיינת כסדרה בעלת מאפיינים דתיים, כאשר היא מעלה סוגיות הקשורות במלחמה בין גן עדן לגיהנום, כאשר בני האדם נלכדים באמצע (כמו גם ניצולו של חייל בן אנוש בידי הגיהנום כדי להוביל צבא כנגד ממלכת גן-עדן).
סגנון תרבותי ומוזיקלי אשר ידוע בהתעסקותו בגיהנום, בשטן ובמוות הוא ההבי מטאל.
שירי המטאל אשר נכתבו על נושא הגיהנום והשטן רבים מספור.
עם המפורסמים שבהם נמנים "Highway to Hell" ("כביש ראשי לגיהנום") ו-"Hells Bells" ("פעמוני הגיהנום") של AC/DC, "The Number of the Beast" ("המספר של החיה") של איירון מיידן, "Burn in Hell" ("להישרף בגיהנום") של טוויסטד סיסטר, "Dante's Inferno" ("התופת של דנטה") של Iced Earth ורבים אחרים .
סרט הקומדיה "שטן על הזמן" ("Little Nicky") מציג באופן הומוריסטי את התעסקותה של תרבות המטאל בנושא הגיהנום והשטן.
הסדרה "לוציפר" עוסקת בשטן שפורש מגיהנום עובר לגור בלוס אנג'לס.
על פי הסדרה (שמבוססת על סדרת קומיקס באותו השם) אדם מגיע לגיהנום רק אם מרגיש אשם על מעשיו בתקופת חייו.
לכל אדם יש מקום מוגדר בגיהנום החתום בדלת לא נעולה.
יש שני סוגי עינויים: פיזי ומנטלי.
אם האדם נידון לעינוי מנטלי – הוא יחווה את הרגע בחיים שעליו הוא מתחרט יותר מכל שוב ושוב, עם שינויים קלים בכל פעם.
שלוש סדרות משחקים בולטות שהגיהנום (ואף מחוזות אחרים של העולם הבא) משחק בהן תפקיד מרכזי הן סדרת Doom, Painkiller, Diablo.
בסדרת Doom הוכנסו אלמנטים רבים מתחום המדע הבדיוני, כאשר השער לגיהנום נפתח בטעות/בכוונה (תלוי במשחק) במהלך ניסויים מדעיים בטלפורטציה, ואף השדים המופיעים בגיהנום משופרים בחלקם בטכנולוגיות של בני אנוש, תוצאה של ניסויים מרושעים ושטניים.
העיצוב של שלבי הגיהנום במשחק תואם, פחות או יותר, את התיאור הנפוץ שהופיע לעיל, יחד עם סמלים שטניסטיים רבים.
סדרת Painkiller לעומתה מתאפיינת במוטיבים דתיים רבים כאשר בנוסף לגיהנום מופיע גם כור המצרף וניתן לפגוש בדמויות מהמיתולוגיות היהודית והנוצרית כמו סמאל, לוציפר, אשמדאי, איב (חווה) ועוד.
הגיהנום, שמופיע בשלב האחרון במשחק, מעוצב בצורה יוצאת דופן מהמקובל, והוא נראה כמו גרסה מעוותת של שדות קרב שונים ממלחמות שהתרחשו במשך ההיסטוריה, מעין פרפרזה לאמרתו של ויליאם ט.
בסדרת Diablo המשחק הוא ROLE PLAYING GAME או בקיצור RPG, מטרת המשחק היא להביס את השטן שמתהלך לו בארץ באמצעות בחירת דמות מתוך רשימת הדמויות: ברברי, רופא אליל, צייד צללים, נזיר, מכשף ואביר.
לכל דמות יש סט יכולות שונה וחופש הבחירה בין צורת משחק אחת לאחרת גמיש, מפתיע ושונה מכל פעם לפעם מכיוון שעולים רמות (levels) ועם כל רמה מתחזקים
העלילה: השטן שולח את צבאותיו ארצה והנפיל (דמות השחקן) מגיע לעיירה שהמתים בה קמו לתחייה ותקפו, בהמשך העלילה מצטרפות דמויות npc ביניהן בוסים שמספרות את סיפור העולם כשבנוסף לכך ניתן לשחק עם חברים להרפתקה להציל את גן עדן מ-diablo ובכך לשמר את העולם מכוחות הגיהנום שפלשו אליו וגרמו להריגות רבות.
בהשאלה משמשת המילה "גיהנום" לתיאור ייסורים קשים שאדם עובר בחייו, או לתיאור מקום שהשוהים בו עוברים ייסורים קשים.
גדעון (גידי) קוֹרֵן הוא מלחין, פזמונאי, סופר ורופא (רופא ילדים, פרמקולוג קליני וטוקסיקולוג) ישראלי-קנדי.
מחברן של יצירות פופולריות לילדים בעברית.
גידי קורן נולד בתל אביב וגדל בקריית אונו.
אביו היה המהנדס הראשי של תחנת הכוח רדינג של חברת החשמל בתל אביב.
בשנת 1965 סיים את לימודיו בתיכון חדש בתל אביב.
בצבא שירת כחובש קרבי בנח"ל.
בהמשך, לאחר סיום לימודי רפואה ב-1974, הצטרף ליחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669).
קורן הלחין שירים רבים שכתב נתן יונתן, ובהם: "כמו בלדה" ("אם זר קוצים כואב"), "אם העולם", "שני אלונים", ושירים של אמיר גלבע כמו "שיר בבוקר בבוקר" ("פתאום קם אדם", בשיתוף עם שלמה ארצי) הידוע בביצועו של שלמה ארצי.
להקת "האחים והאחיות", שהקים קורן ב-1971, יצרה תקליט מהשירים של נתן יונתן לפי הלחנים של גידי קורן.
סגנון הכתיבה של נתן יונתן הלם את הלהקה.
קורן הלחין גם משיריו של יהודה עמיחי, משורר בעל סגנון שונה לגמרי: "אלוהים מרחם על ילדי הגן", "סונטה בשניים" ("ובלילות חדרנו נאטם").
בפסטיבל הזמר והפזמון 1974 זכה קורן עם השיר שהלחין עם שלמה ארצי "הבלדה על ברוך ג'מילי" למילים של ארצי ובביצועו ובעיבוד של ירון גרשובסקי במקום הראשון.
בפסטיבל הזמר והפזמון 1980 זכה שירו של קורן "פזמון חוזר" בביצוע האחים והאחיות ובעיבודו של אלדד שרים
לקדם אירוויזיון 1981 כתב קורן יחד עם יגאל בשן את המנגינה לשירו של יורם טהר לב "תן לי" ("מה שהיה, תשכח מזה"),
שהפך לאחד השירים המושמעים ביותר של יגאל בשן.
שירו "שובי דובי" בביצוע האחים והאחיות זכה בשנת 1976 במקום הראשון בפסטיבל שירי הילדים.
בין יצירותיו הרבות לילדים (פזמונים, תקליטים ומחזות-זמר): "פיץ העכבר", "הבובה פסטי", "שובי דובי", "טיול לארץ התווים" (קריינות וזמרה: שלמה ארצי) והמחזמר "זלמן יש לו מכנסיים".
בשנת 1974 סיים קורן את לימודי הרפואה באוניברסיטת תל אביב.
התמחה ברפואת ילדים בבית החולים שיבא (1980), ובשנת 1982 נסע להתמחות בפרמקולוגיה קלינית וטוקסיקולוגיה בבית החולים לילדים (SickKids ) ואוניברסיטת טורונטו (1986).
ב-1986 הצטרף לסגל בית החולים ואוניברסיטת טורונטו, עד 2016. מ-2004 החזיק בקתדרה באוניברסיטת אונטריו המערבית.
במהלך הקריירה פרסם 15 ספרי רפואה וכ- 1750 מאמרים מדעיים.
קורן הוא מומחה בעל שם עולמי בתסמונת האלכוהול העוברי.
קורן נאלץ לוותר על רישיון הרופא שלו באונטריו קנדה עקב פרשה של אמינות מעבדתו בנושא זיהוי בשימוש בסמים של הורים.
כיום הוא מדען בכיר בתחום הפרמקולוגיה במכון המחקר של מכבי שרותי בריאות ומשמש פרופסור אורח באוניברסיטת תל אביב ומרצה בפקולטה לרפואה בצפת של אוניברסיטת בר-אילן ובפקולטה לרפואה של אוניברסיטת אריאל בשומרון.
קורן התגורר בטורונטו עד 2016, אז פרש מעבודתו בקנדה ושב לישראל.
חי בתל אביב עם זוגתו ד"ר רחל פסטרנק, ואב לארבעה.
פרוזאק בייבי, הקיבוץ המאוחד וספריית פועלים, 2013
סימני חיים, הוצאת כנרת, זמורה-דביר, 2019
הטיול לארץ התווים, הוצאת ישרא-תו
העיקר הבריאות: לקסיקון רפואי לילדים שרוצים לדעת, הוצאת יבנה, 1993
גידי אורשר (נולד ב-26 ביוני 1950) הוא מורה ומבקר קולנוע.
למד בבית הספר היסודי ע"ש א.ד.
גורדון בתל אביב, ובתיכון עירוני ה' במגמה ריאלית-אלקטרונית.
את השרות הצבאי עשה כטכנאי בגלי צה"ל ובמסגרת זאת החל להכין כתבות על קולנוע לתוכניות השונות.
בשנת 1971 החל את לימודי התיאטרון בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
לאחר שנה כשנפתח באוניברסיטה החוג לקולנוע עבר ללמוד שם, במחזור הראשון, במשך ארבע שנים נוספות.
עד צאתו לגמלאות שימש אורשר במשך למעלה מ 40 שנה כמבקר הקולנוע של גלי צה"ל וממציא המונח "סולם אורשר" לדירוג סרטים.
ייסד את אתר האינטרנט של גלי צה"ל וניהל את המחלקה במשך למעלה מ 15 שנים.
מיזמי וממקימי האקדמיה הישראלית לקולנוע, חבר הוועד המנהל של האקדמיה ונציג מבקרי הקולנוע בה.
הוא מרצה לקולנוע ומיוזמי "יום קולנוע ארוך" לתלמידי בתי הספר בסל תרבות ארצי.
כתב את ערכי הקולנוע באנציקלופדיה "בריטניקה החדשה לנוער".
בעבר הגיש במשך 7 שנים את פינת קולנוע בתוכנית הטלוויזיה "זהו זה!".
במשך שנים ועד יציאתו לגמלאות היה מורה בכיר לקולנוע במרכז האקדמי ויצו בחיפה ולימד קולנוע ורדיו בסמינר הקיבוצים בתל אביב.
ערך והגיש במשך שנים תוכניות על מחשבים ואינטרנט "ג'וקים בראש" בגלי צהל ובערוצי הכבלים והנחה את התוכנית "הפרלמנט של זומביט" בטלוויזיה החינוכית.
ממקימי איגוד הביקורת האירופאי-ים תיכוני "פדאורה" וסגן נשיא של הארגון, חבר בוועדות שיפוט רבות בפסטיבלים בישראל ומחוצה לה.
בעל אתר האינטרנט "סולם אורשר" לצפייה מודרכת, ביקורת קולנוע, טלוויזיה וכל מה שלידם.
ב-9 ביולי 2016 הושעה משידור בגלי צה"ל לחודש, בעקבות דרישת שר הביטחון, שרת התרבות וראש הממשלה אחרי שפרסם פוסט בדף הפייסבוק שלו, שבו יצא כנגד "קבלני הקיפוח" בש"ס וב"קשת המזרחית".
הפוסט הסאטירי תקף את אותם "נציגים" של בני עדות המזרח וייחס להם העדפה של שימור אמונות טפלות על פני מדע.
אורשר מתגורר במושב גת רימון, נשוי, ואב לשני בנים.
גִּהוּק או גיסוּי (בלשון הדיבור נקרא גם גְרֶפְּס או גרפץ, נכתב גם "גרעפץ") הוא שחרור גז האגור בקיבה ובוושט דרך הפה, המלווה בקול אופייני.
גיהוק נגרם בדרך-כלל על ידי אכילה או שתייה מהירה מדי, הגורמים לבליעת אוויר (אירופגיה) ולשחרורו בזמן מאוחר יותר.
גיהוק עלול להיגרם גם על ידי צריכה של משקאות מוגזים כמו בירה, משקאות קלים מוגזים ושמפניה, שמשחררים לאחר שתייתם גז פחמן דו-חמצני.
רפלוקס קיבתי-ושטי עלול אף הוא לגרום לגיהוק בלתי רצוני.
מחלות והפרעות שונות במערכת העיכול יכולות לגרום לגיהוק עם ריח אופייני.
קול הגיהוק נגרם על ידי רטט בסוגר הוושט העליון כשהגז עובר דרכו.
תינוקות נוטים לצבור גז בקיבה בעודם מואכלים, וצבירה זו עלולה לגרום לאי נעימות ניכרת לתינוק אלא אם כן הוא מוגהק.
פעולת הגהקת התינוק כוללת הצבת התינוק בתנוחה הנוטה לגרום לשחרור הגז, למשל על כתף ההורה, או כשבטן התינוק מונחת על חזה ההורה.
לעיתים טפיחה בעדינות על הגב התחתון מעודדת את הגיהוק.
כיוון שגיהוק עלול להיות מלווה בפליטת חלק מהמזון, "מטלית פליטה" (חיתול בד) לעיתים מונחת על כתף ההורה על מנת להגן על בגדיו.
ניתן להניע גיהוק בצורה רצונית על ידי בליעת אוויר ואז שחרורו, ועל ידי תפעול מערכת הקול ניתן להפיק דיבור ושטי.
בעוד שלעיתים קרובות הדיבור הוושטי מבוצע על ידי ילדים כאמצעי לבידור או לתחרות, זה יכול גם לשמש בתור אמצעי חלופי לדיבור עבור אנשים שעברו ניתוח כריתת בית הדיבור, כשגיהוק מחליף את הוצאת הקול מבית הדיבור כאשר הרטט של חלקו העליון של הוושט מחליף את הרטט של מיתרי הקול.
יונקים נוספים כגון פרות, כלבים וכבשים מגהקים גם הם.
במקרים אלו, הגז המשוחרר הוא מתאן, תוצר לוואי מתהליך העיכול בגופם.
גורמים לכך יצורים אל-אווירנים במערכת העיכול, כגון אי קולי וחיידקים קדמונים מייצרי מתאן.
פליטת המתאן היומית של פרה מוערכת בכ-300-350 גרם או כ-20 גרם לקילוגרם מזון יבש, מתוכם כ-95% בגיהוקים.
דגים מסוימים ידועים גם כפולטים אוויר מהזימים שלהם.
כאן הגיהוק מיוצר על ידי גז המשוחרר משלפוחית אוויר.
בעלי חיים אחרים, כגון סוסים ועכברושים, חסרים לגמרי את היכולת לגהק.
גידי קליגר (נולד ב-30 במרץ 1980 בתל אביב) הוא שייט עבר ישראלי, אשר התחרה במפרשית מדגם 470. קליגר זכה בשלוש מדליות ארד מאליפויות עולם בשנים 2006, 2007 ו-2008 וייצג את ישראל שלוש פעמים במשחקים האולימפיים באתונה 2004, בייג'ינג 2008 ולונדון 2012.
החל מ-2013 החל קליגר לאמן שייטים, בין היתר את הזוג נועה לסרי וניתאי חסון לקראת אולימפיאדת פריז 2024.
קליגר פרץ לצמרת השייט העולמית כבר בגיל צעיר במסגרת אגודת הפועל תל אביב, והתחרה במפרשיות מדגם 420. בשנת 1993 זכה (ביחד עם סער בר) באליפות ישראל והיה לשייט הצעיר ביותר אשר זכה בתואר זה.
ב-1996 חבר לאודי גל וזכה עמו באליפות אירופה לנוער, ובמקום השני באליפות העולם.
לאחר מכן עברו השניים להתחרות בדגם 470, והמשיכו להגיע להישגים: אליפות אירופה לנוער ב-1998 ו-1999, מקום שני באליפות העולם לנוער ב-1999 ובמקום הראשון באליפות העולם לנוער בשנת 2000. באותה שנה התמודדו לראשונה גם באליפות העולם לבוגרים, והגיעו למקום השמיני.
בעשור הראשון של המאה ה-21, המשיכו קליגר וגל להתבלט בתחרויות השונות.
בשנת 2009 החליטו קליגר וגל להפסיק את שיתוף הפעולה, ולהתחרות עם בני זוג אחרים.
קליגר חבר לערן סלע והמשיך להצליח.
הוא זכה ביחד עם סלע במדליית ארד בתחרות במיאמי בראשית 2010 ובהמשך השנה זכו השניים במדליית הכסף באליפות אירופה שנערכה באיסטנבול.
ב-2011 זכו קליגר וסלע במדליית הארד באליפות אירופה שנערכה בהלסינקי.
בהמשך השנה זכו במדליית ארד בתחרות הקדם-אולימפית שנערכה בויימות', האתר שאירח שנה לאחר מכן את תחרויות השייט באולימפיאדת לונדון (2012).
הישג זה הקנה להם את הקריטריון האולימפי הישראלי.
באליפות העולם בפרת' ב-2011 סיימו במקום הרביעי שהקנה להם את הקריטריון הבינלאומי והבטיחו את השתתפותם, באולימפיאדת לונדון.
באפריל 2012 הגיעו קליגר וסלע למקום ה-6 בתחרות גביע העולם שנערכה בפלמה דה מיורקה.
באולימפיאדת לונדון לא הצליחו קליגר וסלע לשחזר את הישגיהם, וסיימו במקום ה-15. לאחר המשחקים הועמד קליגר לדין בפני ועדת המשמעת של הוועד האולימפי, לאחר שלא שב לישראל במועד שנקבע לו.
הוא נדון להרחקה על תנאי מהנבחרת למשך שנתיים, ולקנס של 15 אלף שקל.
אחרי אולימפיאדת לונדון 2012, פרש קליגר משייט תחרותי ובשנת 2013 החל לאמן את נבחרת שייטי ה-470 בסינגפור לקראת משחקי דרום-מזרח אסיה.
שנה לאחר מכן חתם קליגר באיגוד השיט השוודי ואימן את נבחרת הגברים השוודית ב-470. תחת הדרכתו, סיים הצמד השוודי אנטון דלברג ופרדריק ברגסטרום במקום השישי בתחרויות ה-470 באולימפיאדת ריו 2016.
קליגר למד בתיכון עירוני ה' בתל אביב, ושירת בצה"ל במעמד של ספורטאי מצטיין.
קליגר הוא בנם של אילן ואילנה קליגר, העוסקים בהוראת שייט.
קליגר הוא אחיה של לינור קליגר, אף היא שייטת בעלת הישגים ומאמנת.
קליגר נשוי לקאמיל לקוואנטר, שייטת צרפתייה.
בשנת 2017 נולד לזוג בן.
גידי אביבי (נולד ב-11 ביולי 1961) הוא מפיק סרטים ואיש תקשורת ישראלי.
אביבי הוא בעל תואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, ובעל תואר שני בלימודי קולנוע בניו יורק ב-NYU.
אביבי פעיל בתקשורת הישראלית משנת 1979. אביבי היה מבקר המוזיקה הפופולרית והישראלית של העיתון "הארץ" בשנים 1994 עד 2006. לפני כן כתב וערך אביבי בעיתונים ובשבועונים: "כותרת ראשית", "ווליום", "העיר", "כל העיר" ו"חדשות".
בתחום הרדיו, היה אביבי עורך מוזיקלי, מבקר, מפיק ומנהל מחלקת המוזיקה בגלי צה"ל.
בשנת 2001 שימש יועץ לוועדת המכרזים של המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין בהכנת המכרז להקמת ערוץ מוזיקה ייעודי בישראל.
בשנת 2006 עזב אביבי את עיתון "הארץ", בו היה מבקר המוזיקה של המוסף התרבותי היומי של העיתון.
גידי אביבי פרש לאחר 12 שנים בתפקיד.
החל משנת 1994 יצר אביבי יחד עם יואב קוטנר, גבי ביבליוביץ, עמי אמיר ואריק ברנשטיין את "סוף עונת התפוזים - סיפורו של הרוק הישראלי", סדרה בת 12 חלקים שתיעדה את סיפורו של הרוק הישראלי.
הסדרה, שאביבי היה הכותב הראשי שלה, שודרה בערוץ 1 בשנת 1998.
בשנים 2001 עד 2002 היה אביבי (יחד עם יצחק לבני) היועץ המקצועי של המועצה לשידורי כבלים ושידורי לוויין במכרז להקמתו של ערוץ המוזיקה הישראלי.
סרטיו של אביבי כמפיק כוללים את "בקומרניס" (במאי ומפיק שותף: אידו סלע), שהוצג לראשונה בשנת 2006 במסגרת התחרות הרשמית של פסטיבל דוקאביב והופק בתמיכת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה ואת "האחיות כהנא" (מפיק שותף: אמיר הראל, במאי ומפיק שותף: גלעד מלצר) שהוקרן לראשונה באותה השנה במסגרת ערוץ יס דוקו.
בשנת 2008 הפיק אביבי, יחד עם יעל בירון ודרור נחום, את הסרט התיעודי "חייב לזוז", בבימויו של אבידע ליבני, שתיאר את תחילת דרכו של אהוד בנאי ואת סיפור שיתוף הפעולה החד פעמי שלו במסגרת להקת "הפליטים" עם יוסי אלפנט, ז'אן ז'ק גולדברג, נעם הלוי וגיל סמטנה.
הסרט הוקרן לראשונה במסגרת תחרות וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים וזכה לביקורות נלהבות.
בשנת 2011 הפיק אביבי את "לאן נעלם משה גז", סרט תיעודי נוסף בבימויו של אבידע ליבני, שבו הוא יוצא לאתר סרט אימה בשם "המלאך היה שטן" שראה בילדותו ונעלם יחד עם יוצרו, הבמאי משה גז.
הקרנת הבכורה של "לאן נעלם משה גז" נערכה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
הסרט הופק בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב – פרויקט קולנוע והוקרן בערוץ 8 ב-HOT.
בשנת 2011 אביבי הפיק גם את "סרט רץ", בבימויו של עומר פלד, על רץ המרתון האולימפי המבוגר בעולם, היילה סטאין.
הסרט הופק, בתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי עבור רשת; הקרנת הבכורה של "סרט רץ" נערכה בפסטיבל ה-13 לקולנוע יהודי בירושלים.
בשנת 2013 "סרט רץ" הוקרן לראשונה באדיס אבבה, בנוכחות גיבור הסרט.
בשנת 2012 אביבי הפיק את "מרק עוף עם סכינים" (שם עבודה: "זה לא סרט שואה"), בבימויה של ליאורה איזנשטיין, בתמיכת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
הבכורה הבינלאומית של הסרט נערכה בשנת 2013 בפסטיבל סינימה דייוורס, בארצות הברית.
בשנת 2012 אביבי החל בהפקת מספר פרויקטים תיעודיים, ביניהם "לעולם בעקבות ספארקס" בבימויו של פיני שץ, בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב – פרויקט קולנוע ו"East Jerusalem/West Jerusalem" בעקבות אלבום באותו שם של דויד ברוזה, בבימוים של הנריקה צימרמן וארז מילר, בתמיכת קרן מרק ריץ'.
בשנת 2012 החל אביבי, יחד עם ערן ריקליס, בפיתוח פרויקטים עלילתיים בבימויה של דינה צבי ריקליס: "אשת השגריר" (שם עבודה) ו"ג'י-פי-אס" (שם עבודה) על פי תסריטים וסיפורים של עלמה גניהר, ו"לפעמים מותר לחטוא" (שם עבודה, "אללוף לא לוזר"), על פי תסריט של דיתה גרי, המבוסס על סיפור של מיכאל לב-טוב.
"אשת השגריר" הושלם בשנת 2016 כסרט עלילתי קצר בתמיכת קרן מקור לסרטי קולנוע וטלוויזיה, עם אסתר רדא בתפקיד הראשי והוקרן בבכורה ישראלית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
בשנת 2013 אביבי החל בהפקת סרט תיעודי בבימויו של אבידע ליבני, שמתמקד ביצירתו של האמן והמעצב הנודע רון ארד.
הסרט הושלם בשנת 2017 והקרנת הבכורה נערכה בחודש מאי 2017 בפסטיבל דוקאביב.
בשנת 2013 השלים אביבי את הפקתו של סרט תיעודי בבימויה של טל שפי, "לא החיים שלך", שמתמקד בשאלות של זהות וביחסיהן של אם ובת, שנפרשים במהלך ביקור חוזר שלהן בגואה.
הסרט, שהופק בתמיכת יס דוקו, הוקרן במסגרת התחרות הרשמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה והתחרות הרשמית של הפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים, רחובות.
על מעריצי להקתם של צמד האחים המסתוריים מלוס אנג'לס.
עם טוני ויסקונטי, יזהר אשדות, יאיר ניצני ויונתן בר גיורא, שהיה שותף בכתיבת התסריט.
הסדרה שודרה לראשונה בערוץ 1 בחודש מרץ 2016.
בשנת 2016 אביבי הפיק את "רצים לחופש", סרט תיעודי בבימויו של דוד וקסמן שהופק עבור ערוץ 10 בתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
הסרט עוקב אחר מאבקיהם של מורה בקמפוס ביאליק-רוגוזין ושל תלמידיו, פליטים ומחפשי מקלט מאפריקה החיים בדרום תל אביב, למצוא באמצעות הריצה מקום משלהם מחוץ לשוליה של החברה הישראלית.
רבים מגיבורי הסרט נכחו בבכורה הישראלית בפסטיבל סרטי ילדים ונוער בסינמטק תל אביב.
הבכורה הבינלאומית של הסרט נערכה בפסטיבל הקולנוע של וודסטוק.
בשנת 2017 הפיק אביבי סרט נוסף שעוסק בפליטים ומחפשי מקלט: "לילה חסר שחר", סרטה הקצר של שרה בוזקוב, שהופק בשיתוף מכללת מנשר לאמנות.
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה בחודש יוני 2017 בפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים, והוא זכה בפרס "הסרט הטוב ביותר" במסגרת התחרות הישראלית.
צוות השופטים קבע כי "לא רק שהסרט מהפנט לצפייה, הוא גם בעל חשיבות חברתית עמוקה".
בשנת 2018 הוקרן סרט תיעודי בבימויה של עירית שמגר, "אלוהים רוצה בית", שאביבי הפיק עבור HOT8 בתמיכת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה.
בשנת 2019 הוקרנה בערוץ מכאן 33 סדרה תיעודית בארבעה פרקים בהגשתו של מכרם ח'ורי, בבימויו של עדי עדואן ובהפקתו של אביבי בשם "התנגשות הציביליזציות".
בשנת 2020 נערכה הקרנת הבכורה של סרט תיעודי בינלאומי (גרמניה-בלגיה-ישראל) בשם "התזמורת האדומה" בבימוי של קרל-לודוויג רטינגר ובהפקתו של אביבי.
בשנת 2021 הסרט נרכש להקרנה על ידי סלקום טי.וי.
בשנת 2021 הוקרנה בערוץ רשת 13 סדרה תיעודית בארבעה פרקים בהגשתו של גברי בנאי, בבימויו של יואב שמיר ובהפקתו של אביבי בשם "למי קראת זקן?!".
פסטיבל סולידריות לקולנוע וזכויות אדם
משנת 2016 ועד שנת 2017 אביבי מייעץ לפסטיבל סולידריות לקולנוע, אקטיביזם וזכויות אדם.
המהדורה הרביעית של הפסטיבל נערכה באפריל 2016 בסינמטק תל אביב וכללה סרטים ואירועים, ביניהם מחווה לאייבי נתן לציון 50 שנה לטיסתו ההיסטורית למצרים והקרנת בכורה ישראלית של "האיידול", סרטו של האני אבו אסעד.
המהדורה החמישית של הפסטיבל נערכה בסינמטק תל אביב בחודש מאי 2017 וכללה הקרנות של למעלה מ-20 סרטים ישראלים ובינלאומיים, ביניהם "ספיד סיסטרס" ו"ג'נקשן 48".
סרט הפתיחה של הפסטיבל היה "הנערה האלמונית" של האחים דארדן.
בשנת 2018 מונה אביבי לתפקיד המנהל האמנותי של פסטיבל סולידריות.
הפסטיבל נערך בסינמטק תל אביב בשנים 2018 ו-2019, ובמהדורה מקוונת בשנת 2020 עקב מגפת הקורונה.
המהדורה הבאה של הפסטיבל תיערך בחודש דצמבר, 2021.
פסטיבל אפוס לסרטי תרבות ואמנות
בשנת 2009 יזם אביבי, יחד עם מיקי לרון, את הקמתו של "אפוס", הפסטיבל הבינלאומי לסרטי תרבות ואמנות.
זהו למעשה פסטיבל הסרטים הראשון בישראל שמוקדש כולו למפגשים בין האמנויות השונות לבין אמנות הקולנוע.
הסרטים שמוצגים בפסטיבל, תיעודיים ועלילתיים, עוסקים ביוצרים ובתחומי אמנות מגוונים: שירה וספרות, מחול, מוזיקה לסוגיה, תיאטרון, אמנות פלסטית וקולנוע כאמנות.
אביבי ניהל את הפסטיבל עד שנת 2015.
בשנת 2010 הורחב היקף הפסטיבל.
"אפוס 2" נערך בסינמטק תל אביב וסרטים מתוכו הוקרנו בכל ברחבי ישראל.
"אפוס 3" נערך במוזיאון תל אביב לאמנות בשנת 2012, וסרטים מתוכו הוקרנו בסינמטק חיפה, מוזיאון חיפה לאמנות, סינמטק ירושלים, סינמטק הרצליה ומרכז המחול עמק המעיינות.
במסגרת הפסטיבל נערך מופע מחווה לדייב ברובק בהשתתפות בנו, דאריוס ברובק, אחרי סרט תיעודי על פסנתרן הג'אז הגדול בהשתתפות קלינט איסטווד.
בין אורחי הפסטיבל: ארנצ'יה אגירה, ג'ון ברדיקט, קווין הוד, לך מאייבסקי, אגנס שוש, איוון שומאכר, פיליפ שטולצל וויקטוריה שימנסקה.
"אפוס 4" נערך במוזיאון תל אביב לאמנות בשנת 2013, וסרטים מתוכו הוקרנו בסינמטקים ובמרכזי תרבות בכל רחבי הארץ.
הפסטיבל נפתח בסרט "יוסי בנאי – אלבום פרידה", שהופק בתמיכת אפוס, ערוץ 8 בהוט וקרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, וננעל במופע הבכורה של יונתן בר גיורא, "גרסת המלחין".
"אפוס 5" נערך במוזיאון תל אביב לאמנות בשנת 2014 במהדורה מורחבת בת 10 ימים.
סרט הפתיחה של הפסטיבל היה "מפריח היונים", בבימויו של ניסים דיין על פי ספרו של אלי עמיר.
סרטי הפסטיבל הוקרנו בסינמטקים של תל אביב, ירושלים וחיפה.
הפסטיבל כלל אירועים מיוחדים שהוקדשו לאדריכלות וקולנוע, לסרטים תיעודיים על תרבות ערבית ולקולנוע ניסיוני.
"אפוס 6" נערך במוזיאון תל אביב לאמנות בשנת 2015. סרט הפתיחה של הפסטיבל היה "גיבור העל העברי" של שאול בצר ואסף גלאי.
במסגרת הפסטיבל נערכו אירועים מיוחדים שהוקדשו לסרטים קצרים על תרבות ואמנות.
אביבי, יליד רחובות, מתגורר בתל אביב, גרוש ואב לבת ובן.
גידי (גידיש) שפרוט (נולד ב-24 במרץ 1976) הוא עיתונאי ושדרן רדיו ישראלי.
שפרוט נולד בכפר הנוער הדסים להורים עובדי המקום.
כשהיה בן שנתיים עברה משפחתו לגור במכללת בית ברל, שם התחנך ולמד בתיכון המקיף האזורי ע"ש "עמי אסף" במגמת אומנות.
עם סיום לימודיו הצטרף לשורותיו של "גרעין עודד", התגורר במושב נתיב העשרה ועסק בפעילות קידום נוער בתחומי המועצה האזורית חוף אשקלון.
בין השנים 1998–2004 פיתח ושידר את תוכנית הלילה "שתיקת הכבישים" בתחנת הרדיו גלגלצ.
כמו כן שידר תוכניות צהריים בגלי צה"ל, ופיתח את השעשועון "המשחק שלא נגמר" ששודר בלילות שבת בגלי צה"ל ובגלגלצ.
מ-2006 הגיש שפרוט בגלגלצ את התוכנית היומית "נעים", וב-2011 עבר להגשת התוכנית "הצתה מאוחרת" בתחנה זו.
בנוסף, הוא כותב במגזין בלייזר ובמוסף "24 שעות" של ידיעות אחרונות, משמש כקריין פרסומות של מספר חברות, ומפתח פורמטים לטלוויזיה.
במרץ 2017 סיים את תפקידו כשדר בגלגלצ.
גדעון (גידי) רף (נולד ב-10 בספטמבר 1972) הוא במאי קולנוע וטלוויזיה, תסריטאי וסופר ישראלי.
הוא זוכה פרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית הבימוי הטוב ביותר בסדרת דרמה לשנת 2010, על בימוי סדרת הטלוויזיה "חטופים", זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר לשנת 2010, וזוכה בפרס גלובוס הזהב ובפרס אמי לסדרת הדרמה הטובה ביותר לשנת 2012, כיוצר הגרסה האמריקאית שלה, "הומלנד".
רף נולד וגדל בשכונת הגבעה הצרפתית בירושלים.
הוא בנו של איתן רף, החשב הכללי של ישראל ויו"ר בנק לאומי בעבר.