tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ההצבעה נעשית על דף בו מסמנים 12 מועמדים נבחרים שמקבלים תמיכה זהה.
בפועל, חברי הכנסת שנבחרים במקומות נמוכים ברשימה הארצית מוצאים עצמם מחוץ לכנסת שכן תוספת מקומות למחוזות, למשוריינים ולהבטחות הייצוג דוחקים אותם לאחור גם כאשר הליכוד זוכה במספר מנדטים רב לעומת המספר שזכה בו בכנסת היוצאת.
על מנת לחבר את הליכוד עם המחוזות השונים ולהכניס חברים חדשים, הליכוד שומר מקומות ברשימתו עבור נציגי המחוזות.
בתחילה הבוחרים במחוזות היו צריכים להיות כלל חברי מרכז הליכוד, לאחר עתירה לבית הדין של הליכוד הכללים שונו והמצביעים למחוז הם חברי הליכוד בעלי זכות ההצבעה לרשימה הארצית.
מלבד הפריימריז על הרכב רשימת המועמדים לכהן כחברי כנסת מטעם המפלגה, נערכת גם מערכת בחירות מקדימות לראשות הפלגה בין המועמדים שהציעו עצמם להתמודדות על תפקיד זה.
קבוצות הצבעה בתוך מתפקדי הליכוד
רוב המצביעים בבחירות המקדימות אינם משוייכים לקבוצה.
עם זאת קיימות מספר קבוצות המאוגדות סביב מטרה משותפת.
ועדי עובדים – ועדי עובדים במקומות עבודה שונים עודדו את העובדים להתפקד לליכוד על מנת להשיג הישגים פוליטיים לטובת העובדים.
הוועד הידוע ביותר בשיטת פעולה זו הוא ועד העובדים של התעשייה האווירית אשר יושב הראש שלו, חיים כץ, מתמודד בהצלחה בבחירות המקדימות מאז 2003.
הליכוד שלי – קבוצת מתפקדים תושבי יהודה ושומרון ותומכי ההתיישבות שם, בראשות ראש מועצה אזורית שומרון יוסי דגן.
נכון לבחירות 2022 קבוצה זו מנתה את מספר החברים הגדול ביותר: כ-9,000, והיא הצליחה להכניס ל-15 המקומות הראשונים את כל 12 הח"כים שפעלה לקידומם.
פורום מלוכדים (בעבר: המטה הלאומי בליכוד) – קבוצה נוספת שמטרתה להשפיע על חברי הכנסת והשרים של המפלגה לפעול לחיזוק ההתיישבות ביהודה ושומרון.
הליכודניקים החדשים – קבוצה פוליטית המגדירה את עצמה כקבוצה ליברלית הפועלת כסיעה פנים-מפלגתית בליכוד.
הליכודניקים החדשים – הקבוצה הדמוקרטית – קבוצה שהתפצלה מהליכודניקים החדשים, ומקדמת אג'נדה ליברלית-דמוקרטית.
נתיב בליכוד – קבוצה העוסקת בחקיקה לאומית-ליברלית.
הליברלים בליכוד – קבוצה העוסקת בקידום מדיניות כלכלית חברתית הנשענת על עקרונות הליברליזם הקלאסי
גאווה בליכוד – קבוצה העוסקת בקידום נושאים הקשורים לקהילת הלהט"ב.
קבלה לעם – קבוצה המקדמת חיים על פי חכמת הקבלה ופעילה בעיקר באזור פתח תקווה.
התעשייה האווירית, רשות שדות התעופה וההסתדרות, הנמלים, אגד, נהגי המוניות וכו'
הבחירות המקדימות במפלגת הציונות הדתית (השם שבו מציגה עצמה מפלגת האיחוד הלאומי – תקומה) התקיימו ב-23 באוגוסט 2022 בהצבעה אלקטרונית ובארבעה אתרי הצבעה פיזית, ובהן בחרו מתפקדי המפלגה את הרכב המפלגה בבחירות לכנסת ה-25. בבחירות הצביעו 19,465 בוחרים מתוך 23,924 בעלי זכות הצבעה, כ-81% מבעלי זכות הבחירה.
הבחירות התקיימו ב-23 באוגוסט 2022 בהצבעה אלקטרונית ובארבעה אתרי הצבעה פיזית.
בבחירות הצביעו 19,465 בוחרים מתוך 23,924 בעלי זכות הצבעה, כ-81% מבעלי זכות הבחירה.
הבחירות כללו גם את התמודדות על תפקיד היו"ר, אך היו"ר המכהן, בצלאל סמוטריץ, נבחר באופן אוטומטי כמועמד יחיד לאחר ששני מועמדים פוטנציאליים שהכריזו על התמודדות לתפקיד, אלי יוסף ודב הלברטל, פרשו מהמירוץ והמפלגה בטענה שהתקנון יוצר מצב המאבד את סיכוייהם לנצח.
בנוסף, המקום העשירי ברשימה הוקצה לבחירה על ידי חברי מרכז המפלגה וכיוון שהמועמדת היחידה הייתה דבורה גונן היא נבחרה אוטומטית למקום זה.
סכום ההוצאה המקסימלי למועמד הוא כ-150,000 ש"ח בהתאם לחוק המפלגות, חברי כנסת מכהנים מקבלים החזר הוצאות עד לסכום זה מקופת המדינה ואינם יכולים לקבל תרומות.
חברי המפלגה יכלו לסמן בהצבעתם עד 8 מועמדים שהם מחצית ממספר המועמדים.
היו"ר נבחר באופן נפרד מהרשימה, את המקום העשירי בוחרים חברי המרכז בלבד.
כתוצאה מריצה משותפת עם עוצמה יהודית ונעם ומשריונים של יו"ר המפלגה הידרדרו חלק מהמועמדים לאחור ברשימה לכנסת.
הבחירות לראשות הליכוד נערכו על ידי מפלגת הליכוד ב־31 בדצמבר 2014 לקראת הבחירות לכנסת העשרים.
יו"ר הליכוד וראש הממשלה המכהן בנימין נתניהו היה צפוי מלכתחילה להתמודד לבחירה מחדש, אך בשל עמידתו בראשות קואליציה שברירית ביותר, רצה ראש הממשלה לחזק את תמיכתו הפנימית על ידי קיום פריימריז מוקדם ביותר בתאריך ה-6 בינואר, שנים לפני המועד המחייב של בחירות אפשריות.
עם זאת, הממשלה קרסה בדצמבר 2014, והוחלט על בחירות מוקדמות ל-17 במרץ 2015, יותר משנתיים מוקדם מהנדרש.
סקר מוקדם הראה שראש הממשלה יפסיד לגדעון סער בפריימריז; לכן, נתניהו ביקש ממרכז הליכוד להקדים את הבחירות המקדימות מתאריך ה-6 בינואר ל-31 בדצמבר, כדי לוודא שלסער אין זמן להקים קמפיין.
ההצעה הועלתה למרכז הליכוד, שהצביעה במיני משאל עם בהצבעה חשאית בעשר קלפיות ברחבי הארץ ב-10 בדצמבר 2014. 1,567 מתוך 3,700 חברי המרכז הזכאים בעד הצעד, ו-835 התנגדו, היו שראו בו מבחן לקמוס לפופולריות של ראש הממשלה במפלגה.
לאחר אישור חברי מרכז הליכוד, בית הדין של הליכוד הותיר את מועד הבחירות ל-6 בינואר 2015 מכיוון שלהצעה חסרה רוב של שני שלישים.
חבר שופטים קיבל את הערעור ב-17 בדצמבר 2014, ואפשר לפריימריז להתקיים ב-31 בדצמבר 2014.
בנימין נתניהו, יו"ר מכהן וראש ממשלת ישראל.
דני דנון, יו"ר הליכוד העולמי.
גדעון סער היה מועמד פוטנציאלי, אך הוא הודיע ב-11 בדצמבר 2014 כי לא יתמודד לראשות המפלגה.
ח"כ משה פייגלין הסיר את מועמדותו ב-18 בדצמבר 2014, לאחר שבית הדין של הליכוד קבע כי הפריימריז לראשות המפלגה ולרשימת הבחירות של הליכוד יתקיימו במקביל.
מבקר המפלגה, שי גלילי, קרא לקיים שימוע חקירה שיתמקד בשימוש של נתניהו ב"משאבים מפלגתיים" כדי לקדם את מועמדותו במהלך הפריימריז בליכוד; הדיון הביא לפסילתו של נתניהו כמועמד הן ליו"ר והן למקום ברשימת הבחירות.
אך בית הדין של הליכוד אישר לנתניהו להתמודד.
רשימת הליכוד לכנסת נבחרה באופן הבא:
יואב קיש (מחוז תל אביב רבתי)
איוב קרא (שריון לנציג הדרוזים)
הבחירות המקדימות ביש עתיד בשנת 2024 הן הבחירות המקדימות הראשונות במפלגת יש עתיד.
מאז הוקמה מפלגת יש עתיד בשנת 2012 לא נערכו בה בחירות מקדימות.
בספטמבר 2020 קרא חבר הכנסת עפר שלח לקיום בחירות במפלגה, בהם ירוץ מול יו"ר המפלגה, יאיר לפיד.
לאחר סירובו של לפיד פרש שלח מהמפלגה.
ב-4 בינואר 2022 הודיעה המפלגה על קיום בחירות מקדימות בוועידת המפלגה הראשונה.
איש לא הגיש מועמדות מלבד יו"ר המפלגה יאיר לפיד והוא הוכרז כזוכה.
בינואר 2024 הודיעה המפלגה על בחירות מקדימות שיערכו עד ל-31 במרץ 2024.
בבחירות ב-2024 רשאים להצביע 723 חברי הוועידה.
יאיר לפיד ורם בן ברק הגישו מועמדות.
הבחירות הן ממוחשבות, ונערכות בוועידת המפלגה במוזיאון ארץ ישראל בתל אביב.
יאיר לפיד ניצח ברוב דחוק של 308 קולות אל מול 279 הקולות שקיבל רם בן ברק.
הבחירות הכלליות בממלכה המאוחדת התקיימו ביום חמישי, 4 ביולי 2024. נציגי המפלגות השונות התמודדו על 650 מושבי בית הנבחרים הבריטי.
הבחירות הסתיימו בניצחון מוחץ של מפלגת הלייבור בראשות קיר סטארמר עם 412 מושבים, הישג שהתקרב מאוד לזה של טוני בלייר בבחירות הכלליות של 1997, הפעם האחרונה בה מפלגת הלייבור הדיחה ממשלה שמרנית.
שיעור המצביעים ללייבור עלה אך בכ-2% ביחס לתבוסה ההיסטורית שנחלה ב-2019, ל-33.7% מכלל בעלי הזכות לבחור, אך ירידה חדה בהצבעה לשמרנים והופעתן של מפלגות אחרות הטילו שני שלישים מהמחוזות לפתחה.
המפלגה השמרנית המכהנת בראשות ראש הממשלה רישי סונאק איבדה יותר מ-240 מושבים
, וסיימה תקופת כהונה של 14 שנים כמפלגת השלטון העיקרית.
המפלגה הליברלית-דמוקרטית ומפלגת Reform UK , בהנהגת נייג'ל פרג' השיגו הישגים משמעותיים, בעוד המפלגה הלאומית הסקוטית איבדה יותר ממחצית מושביה לטובת הלייבור.
הרכב בית הנבחרים לפני הבחירות
מפלגהחברים20192024 (ערב הבחירות)שינויהמפלגה השמרנית36534421מפלגת הלייבור2032052המפלגה הלאומית הסקוטית48435המפלגה הליברל-דמוקרטית11154המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית871אחרים153620סה"כ650
בבחירות שהתקיימו ב-2019 ניצחה המפלגה השמרנית בראשות בוריס ג'ונסון ברוב עצום, הגדול ביותר מאז 1987. בחירות אלו, שהתקיימו על רקע הברקזיט, נתנו גושפנקה למפלגה השמרנית להוציא לפועל את מדיניות היציאה שלה מהאיחוד האירופי, וג'ונסון נהנה מרוב יציב בפרלמנט.
ואולם, על רקע מגפת הקורונה, ההתנהלות של ג'ונסון במהלכה, והמשבר הכלכלי שהחל בעקבותיה, חלה ירידה משמעותית בפופולריות של המפלגה השמרנית, שהחליפה שלושה יושבי ראש מאז 2020.
ג'ונסון התפטר בעקבות שערורייה ציבורית בעניין התנהלותו בתקופת ההגבלות החמורות על התקהלות בתקופת המגפה.
במקומו מינתה המפלגה השמרנית את ליז טראס, שממשלתה שלה קרסה כעבור 50 ימים בלבד, בעקבות כישלונה להעביר תוכנית כלכלית דרסטית.
לאחר התפטרותה של טראס מתפקיד יושבת הראש, מינתה המפלגה את רישי סונאק, מי שהגיע למקום השני בבחירות הפנימיות בהן ניצחה טראס.
סונאק עשה מאמצים לייצב את המשק בממלכה, אך התמיכה הציבורית לה קיווה לא הגיעה.
במקומם של חברי המפלגה השמרנית שהתפטרו מן הפרלמנט נבחרו אנשי מפלגת העבודה, המפלגה השמרנית ספגה הפסדים משמעותיים בבחירות המקומיות שהתקיימו בראשית 2024, והסקרים המשיכו להכות במפלגה ולהצביע על אי-אמון חמור בה ובממשלה.
הכול ציפו להקדמת הבחירות למחצית השנייה של 2024, לקרת החורף; אך סונאק, בחששו מהתדרדרות נוספת במצב מפלגתו, החליט לקבוע את הבחירות ביולי, ולאחר שקיבל לכך את הסכמת המלך - הודיע על פיזור הפרלמנט.
שיטת הבחירות בממלכה המאוחדת כוללת 650 מערכות בחירות נפרדות למעשה, אחת בכל אזור בחירה.
על אזורי הבחירה להיות שווים ככל האפשר במספר הבוחרים הרשומים בכל אחד מהם, כך שיתקיים שוויון בין קולותיהם של כל הנתינים.
כל אזור בחירה בוחר נציג אחד לפרלמנט, בבחירות בשיטה הרובית - המועמד הזוכה במספר הקולות הגבוה ביותר - הוא הנבחר.
כאמור, בשנת 2023 בוצעה רפורמה במפת אזורי הבחירה, כך שתתאים לפיזור האוכלוסייה בעת הזו, לאחר שלא בוצעה כזו מאז שנת 2007. אדם יכול להיבחר לפרלמנט רק מטעם אזור הבחירה שבו הוא רשום כתושב.
המפלגות המרכזיות נוהגות שלא להעמיד מועמד באזור הבחירה של יושב-ראש הבית, כך שייבחר שוב לפרלמנט, שכן נהוג שאין מדיחים את יושב-הראש, אלא בהתפטרותו, כך שלמעשה ייבחרו 649 חברים מפלגתיים, ויושב-הראש שאינו משתייך לאף מפלגה למן הרגע שמתמנה לתפקיד.
מאחר שהפרלמנט הוא של המלך, הוא והמשפחה המלכותית לא נוהגים להצביע.
22 במאי - ראש הממשלה רישי סונאק ביקש מהמלך לפזר את הפרלמנט, ונענה בחיוב.
24 במאי - יום העבודה האחרון של הפרלמנט המפוזר.
30 במאי - פיזור הפרלמנט באופן רשמי, הוצאת צו מלכותי הקובע את פיזור הפרלמנט ה-58 ואת מועד התכנסותו של הפרלמנט ה-59; תחילת תקופת הקמפיין.
7 ביוני - המועד האחרון להגשת מועמדות לפרלמנט.
13 ביוני - המועד האחרון להרשמה להצבעה בצפון אירלנד.
18 ביוני - המועד האחרון להרשמה להצבעה בבריטניה הגדולה.
19 ביוני - המועד האחרון להרשמה להצבעה בדואר.
26 ביוני - המועד האחרון להרשמה להצבעה באמצעות שליח, למעט במקרי חירום.
9 ביולי - מועד התכנסות הפרלמנט ה-59.
17 ביולי - הנאום מן הכס בטקס פתיחת הפרלמנט.
הבחירות הכלליות נערכו בלבנון ב-6 במאי 2018. הבחירות תוכננו במקור ל-2013, אך הן נדחו שלוש פעמים ב-2013, 2014 ו-2017 מסיבות שונות ובכללן: המצב הביטחוני, כישלון הפרלמנט לבחור נשיא חדש ודרישות טכניות לקיום בחירות.
ב-2017 אומץ חוק בחירות חדש המספק, לראשונה, מערכת משולבת של ייצוג עדתי ובחירות בשיטה היחסית.
בבחירות לפרלמנט ב-2009, נדרשו מספר חודשים להרכיב ממשלה חדשה, בראשות סעד חרירי בקואליציה עם מחנה 14 במרץ.
כשנה לאחר מכן, המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית (PSP), מפלגתו של וליד ג'ונבלאט עזבה את הקואליציה והממשלה נפלה בהצבעה על סוגיית בית הדין המיוחד ללבנון היה אמור לחקור את רצח רפיק אל-חרירי בשנת 2005.
נג'יב מיקאתי הצליח להקים ממשלה חדשה על בסיס מחנה 8 במרץ והמפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית.
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה, גדלו הפערים בין "מחנה 14 במרץ" שתמכו באופוזיציה הסורית, לבין "מחנה 8 במרץ" שתמכו בבשאר אל-אסד.
כאשר זלגה מלחמת האזרחים בסוריה ללבנון, נוצרה בעיה של פליטים שהשפיעו על הכלכלה ועל הדמוגרפיה של לבנון, והמתחים בין המחנות גברו, עד כדי חטיפות עדתיות, איומים ורציחות.
ב-22 במרץ 2013 התפטר מיקאתי מתפקידו ונימק את ההתפטרות באווירה השלילית שנוצרה סביב מינוי ועדה שתפקח על הבחירות, והעובדה ש מפקד כוחות ביטחון הפנים של לבנון, המשיך בתפקידו על אף שכבר היה אמור לפרוש.
ב-5 באפריל נבחר תמאם סלאם לתפקיד ראש הממשלה.
כהונתו של נשיא לבנון מישל סלימאן הייתה אמורה להסתיים, לפני קיום הבחירות לפרלמנט, אך מאחר בפרלמנט לא הצליחו להגיע להסכמות (במהלך 14 ניסיונות בחירה), הוחלט ב-5 בנובמבר 2014 להאריך את כהונת הנשיא בשנתיים ושבעה חודשים ובכך נדחו הבחירות לפרלמנט.
בפרלמנט הלבנוני ישנם 128 חברים.
ב-2017 עברה לבנון לשיטה בחירות חדשה המשלבת את שיטת הייצוג יחסי עם הקצאת מושבים בפרלמנט לפי מפתח עדתי.
בעבר, כל מועמד נבחר לפי מספר הקולות שהוא קיבל במערכת של מחוזות גדולים והשיטה החדשה חילקה את המדינה ל-15 מחוזות גדולים, שבהן חלוקת המושבים היא בהתאם לחלק היחסי של כל רשימה מהקולות ובנוסף, 7 מתוך 15 המחוזות חולקו לתת-מחוזות ("מחוזות משנה"), המאפשרים למועמדים להיבחר בתוך תת-המחוז הספציפי.
נקבע שמועמדים יוכלו להציג את מועמדותם עד חצות ה-6 במרץ 2018 ובמועד זה היו רשומים 976 מועמדים, מתוכם 111 נשים.
המועמדים חויבו להצטרף למפלגות קיימות, או להקים חדשות, עד 26 במרץ 2018.
מחוזות הבחירה החל משנת 2017
השוואת מחוזות הבחירה 2017 לעומת 2008
מחוזות בחירה על פי חוק הבחירות 2008מחוזות בחירה על פי חוק הבחירות 2017 הערות ביירות 1 ביירות 1אזור הבחירה לשעבר ביירות 2 חולק בין מחוזות הבחירה לשעבר של ביירות 1 וביירות 3 (שנקרא כעת "ביירות 2").
ציבור הבוחרים השיעים היווה את רוב המצביעים הרשומים בבקאע 3, דרום לבנון 2 ודרום לבנון 3, המהווים 79% מכלל הבוחרים השיעים.
ציבור הבוחרים הסונים היו רוב המצביעים הרשומים בשלושה מחוזות בחירה: ביירות 1', צפון לבנון 1 וצפון לבנון 2. בשלושת המחוזות האלו רשומים כשני שלישים מכלל ציבור הבוחרים הסוני.
63% מכלל המצביעים הדרוזים בלבנון היו רשומים במחוז הבחירות הר לבנון 4, שבחר ארבעה מתוך שמונת חברי הפרלמנט הדרוזים.
97% מהמצביעים הדרוזים נרשמו במחוזות מהם נבחרו חברי פרלמנט דרוזים.
נוצרים מארונים היו את רוב המצביעים בהר לבנון 1 וצפון לבנון 3. שני מחוזות הללו ייצגו 42% מציבור הבוחרים המרונים.
בצפון לבנון 3 נמצא הריכוז הגדול ביותר של מצביעים נוצרים יוונים-אורתודוקסים, המייצגים כחמישית מכלל המצביעים היוונים-אורתודוקסים ברחבי המדינה.
במחוז בחירה בקאע 1 נמצא הריכוז הגדול ביותר של מצביעים יוונים-קתולים, כחמישית מהקולות היוונים-קתולים ברחבי הארץ.
במחוז ביירות 1 נמצא הריכוז הגדול ביותר של ארמנים, הן אורתודוקסים והן קתולים, שבחרו 4 מתוך 6 חברי הפרלמנט הארמנים.
מושב המיעוטים (סורי אורתודוקסי, סורי קתולי, הכנסייה האשורית קופטים ואחרים) היו רשומים בביירות 1.
המצביעים היהודים היו רשומים בעיקר בביירות 2, (1.31%) מכלל הבוחרים.
מנהיג תנועת אמל ויו"ר הפרלמנט, נביה ברי, ערך מסיבת עיתונאים ב-19 בפברואר 2018, כדי להציג את מצע הבחירות ואת 16 המועמדים של התנועה.
ברי הדגיש את פרויקט חיפושי הנפט המתמשך, וקרא להקים חברת נפט לאומית וקרן נפט ריבונית וכן אישר מחדש את המחויבות של תנועת אמל לסיסמה של אמל מיום היווסדו: "אנשים, צבא, התנגדות".
גוש אמל-חזבאללה הציב רשימות משותפות של "תקווה ונאמנות" במחוזות הבחירות בקעא 3, דרום 2 ודרום 3. דרכיהן של אמל והזרם הפטריוטי החופשי (FPM) נפרדו ברמה הלאומית, אך הן יצרו בריתות בהר לבנון 3 ובביירות 2. בהר לבנון 3 (בעאבדא) רצה הרשימה המשותפת תחת השם "פיוס לאומי".
בביירות 2 נוצרה רשימה משותפת של אמל, חזבאללה, FPM ו תחת השם "אחדות ביירות".
בבקאע 2, אמל תמכה ברשימת "המחר הטוב ביותר".
סיסמת הבחירות של הזרם הפטריוטי החופשי הייתה 'FPM חזקה ללבנון חזקה".
המפלגה הקימה מספר קואליציות מקומיות עם מערך רחב של שותפים ברחבי לבנון.
בצפון 3 הם הקימו את רשימת "הצפון החזק" בראשות ג'בראן בסיל, יחד עם ו"זרם העתיד".
בהר הלבנון 1 הציגה FPM את רשימת "לבנון חזקה" בראשות .
בהר לבנון 2 (נפת אל-מתן), FPM הציגה את רשימת "מתן החזקה", יחד עם הרשימות SSNP ודשנאק.
לאחר הפילוג בין "זרם העתיד" לכוחות הלבנוניים, נוצרה רשימה משותפת לביירות 1 של FPM ודשנאק בתמיכת "זרם העתיד".
בבקאע 1, FPM יחד עם "זרם העתיד", דשנאק ורשימה עצמאית הציגו רשימה משותפת.
בצפון 1 ובדרום 2 יצרה FPM בריתות עם אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה.
בצפון 2 הציגה FPM רשימה יחד עם כמאל ח'יר.
FPM וקואליציית אמל-חזבאללה נפרדו ברמה הלאומית, אך הציגו רשימות משותפות בביירות 2 ובהר לבנון 3.
בבקאע 3 ניסתה FPM להקים רשימה יחד עם יושב ראש הפרלמנט לשעבר , אך הוא פרש מהליך הבחירות ומועמדי התנועה הצטרפו לרשימה מקומית.
בדרום 3 תמכו "זרם העתיד", "הזרם הפטריוטי החופשי" ו"המפלגה הדמוקרטית הלבנונית" ברשימה משותפת בשם "הדרום שווה את זה".
זרם העתיד בראשות סעד חרירי הציגה ב-11 במרץ 2018 את מצע הבחירות ו-37 מועמדים, מתוכם 21 חדשים.
סיסמת הבחירות של המפלגה הייתה .
מנהיג המפלגה, סעד חרירי, הסביר כי "זרם העתיד היא קמע (חרוז כחול) שאתה שם בקלפי, כדי להגן על המדינה.
מסיבה זו, הסיסמה שלנו היא ההגנה על לבנון והסמל הוא הקמע.
אתה תמשוך את הקמע עם הפעילות שלך, עם האנרגיה שלך, עם התרומות היומיות הקטנות והגדולות שלך למכונת הבחירות, בדיאלוג שלך עם אנשים, בעבודה עבור כל מועמד ברשימות העתיד".
זרם העתיד והכוחות הלבנוניים ניהלו במשך שבועות משא ומתן על יצירת ברית, אך המאמץ נכשל כאשר היחסים בין סעד חרירי וסמיר ג'עג'ע הידרדרו בנושאים הקשורים לביקורו של חרירי בסעודיה.
ב-19 בפברואר 2018 הציג חסן נסראללה את שמותיהם של 13 מועמדי חזבאללה וביניהם חמש פנים חדשות.
ב-22 במרץ 2018, פרסם נסראללה את ראש סדר העדיפויות של הגוש הפרלמנטרי של המפלגה "נאמנות להתנגדות" (Loyalty to the Resistance): השרשת השחיתות.
את היחסים עם FPM הוא תיאר כנורמליים, וטען כי מתנגדי גוש אמל-חזבאללה בבקאע 3 הם תומכי 'קבוצות טרור'.
סיסמת הבחירות של המפלגה הייתה 'נבנה ונגן'.
בבחירות אלו חזבאללה זכתה לעלייה ניכרת במספר הקולות.
הפלנגות הנוצריות ניסו למתג מחדש את המפלגה ככוח פוליטי רפורמי, הרחק מהמורשת השמרנית הימנית שלה.
סיסמת הבחירות של המפלגה הייתה "פעימה לשינוי".
במצע הבחירות נכללו 131 נקודות, כולל שורה של רפורמות מבוקשות.
המפלגה איבדה בבחירות שניים ממושבי הפרלמנט שלה וזכתה רק בשלושה מושבים, שניים מהם לראשי המפלגה סאמי ג'ומאייל (בנו של אמין ג'ומאייל) ונדים ג'ומאייל (בנו של הנשיא המנוח בשיר גמאייל).
לכוחות הלבנוניים היו 19 מועמדים ובנוסף הם תמכו ב-20 בעלי ברית ברשימות שונות.
ב-14 במרץ 2018 (יום השנה לייסוד תנועת ה-14 במרץ) חזר סמיר ג'עג'ע על מחויבות המפלגה למטרות תנועת ה-14 במרץ.
סיסמת הבחירות של המפלגה הייתה "זה הפך להיות הכרחי".
בטקס לציון 40 שנה להריגתו של מייסד המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית, כמאל ג'ונבלאט, באל-מוח'תארה ב-19 בפברואר 2017, וואליד ג'ונבלאט נתן באופן סמלי את ה-כאפייה שלו לבנו תיימור, ובכך סימן את חילופי הדורות בהנהגת המפלגה.
הגוש הפרלמנטרי של המפלגה נקרא "גוש הכינוס הדמוקרטי" והוא כלל 9 מועמדים ברחבי המדינה.
בבחירות הקודמות, ב-2009, זכה הגוש ב-11 מושבים.
לראשונה מאז 1992 וליד ג'ונבלאט לא הוצג כמועמד ובנו ירש את מקומו.
בהר לבנון 4 המפלגה הציגה מועמדים רק לשלושה מתוך ארבעת המושבים לדרוזים, כשמירת המסורת של השארת מושב לטלאל ארסלאן.
ב-29 באפריל 2018 קרא יושב ראש לחסידיו, להצביע למועמדים העלאווים חוסיין סאלום בצפון 1 ואחמד עומרן בצפון 2.
רשימת "כולנו פטריוטים" היא רשימה חילונית שהושקה בבירות ב-9 באפריל.
הברית התכנסה עם מפלגה פוליטית חדשה, סבעה (سبعة), ועוד 10 קבוצות שונות, רובן קשורות לתנועות המחאה של 2015 או לבחירות המוניציפליות ב-2016 ועסקו באלטרנטיבה לשחיתות בפוליטיקה הלבנונית.
מועמדי רמגאבר (Ramgavar) שיתפו פעולה עם רשימת הכוחות הלבנוניים במחוז ביירות 1 וכן במתן.
, שהיה בעל ברית של חרירי, נפרד ממנו ב-2016 ובבחירות המוניציפליות בטריפולי 2016 הוא ניצח את מועמדיו של חרירי וזכה ב-22 מתוך 24 מושבים.
בבחירות לפרלמנט, הוא הציג מועמדים משלו והציג את עצמו כ"נץ", שלא מוכן להיכנס למגעים עם חזבאללה.
מפלגת ריפי הציגה רשימות בשלושה מחוזות; ביירות 2, צפון 1 וצפון 2.
(SSNP) הציגה 7 מועמדים, ביניהם: בהר לבנון 2 יחד עם רשימת הזרם הפטריוטי החופשי; בהר לבנון 4 יחד עם רשימתו של טלאל ארסלאן; בבקאע 1 יחד עם רשימה מקומית; ובבקאע 3 ובדרום לבנון 3 נכללו מועמדי ה-SSNP ברשימות אמל-חזבאללה.
ב-22 במרץ 2018 הפדרציה המהפכנית הארמנית (דשנאק) הציגה את מועמדיה בביירות 1 (3 מושבים) והר הלבנון 2 (מושב אחד).
בשני המחוזות המפלגה יצרה בריתות עם גורמים פוליטיים אחרים.
עם תום המועד האחרון להגשת המועמדות, (26 במרץ 2018) הודיע משרד הפנים שנרשמו 77 רשימות, שבהן היו 583 מועמדים.
בביירות 2 נרשמו תשע רשימות.
מספר הרשימות הגבוה ביותר בין המחוזות.
לבחירות 2018 נרשם מספר שיא של נשים לבנוניות המתמודדות על מושב בפרלמנט, 111 מועמדות.
בבחירות 2009 התמודדו 12 נשים בלבד.
לקראת הבחירות נרשמו 82,965 אנשים, מחוץ ללבנון, כדי להשתתף בבחירות.
בהצהרה שפורסמה בערב ה-7 במאי, הבטיח שר הפנים לפרסם את תוצאות הבחירות בתוך 36–48 שעות.
בתוך כך הוא הכריז על תוצאות רשמיות "סופיות, אך לא שלמות", ופרסם את שמות חברי הפרלמנט הנבחרים ב-14 מתוך 15 מחוזות בחירות.
ב-8 במאי הודיע משנוק את שמות המועמדים שנבחרו במחוז הנותר - עכאר.
לאחר ההכרזה על התוצאות, ג'בראן בסיל הצהיר כי FPM יהווה את הגוש הגדול ביותר בפרלמנט (תפקיד שמילאה בעבר זרם העתיד).
באסיל הצהיר כי ה-FPM יצליח לחבר לקואליציה עוד 30 חברי פרלמנט.
להלן התוצאות, על פי הרשימות בגושים.
תוצאות הבחירות בתפוצות, לפי מפלגות
הדו"ח מצא שהמדינות שבהן רשומים הכי הרבה מצביעים, אלה בצפון אמריקה, אוסטרליה, צרפת ואיחוד האמירויות הערביות, תמכו בעיקר ברשימות ובמועמדים של הכוחות הלבנוניים, מרדה והזרם הפטריוטי החופשי.
מנגד, אמל וחזבאללה קיבלו את מרב הקולות בגרמניה ובאפריקה.
הדו"ח מצא גם תמיכה גדולה בזרם העתיד בסעודיה.
עצמאיהכוחות הלבנוניםהזרם הפטריוטי החופשיאמלחזבאללהזרם העתיד19%19%16%11%9%7%
ראש הממשלה סעד חרירי הודה כי תנועתו איבדה שליש מהמושבים שלה בפרלמנט ואמר: "מי שניצח בבחירות לפרלמנט הם השותפים שלנו לעקרון היציבות" וכי הוא היה מרוצה מהתוצאה.
מזכ"ל חזבאללה, חסן נסראללה אמר שארגונו ובעלי בריתם השיגו "ניצחון" והישגים אלו מבטיחים את ההגנה מפני התוקפנות של ישראל.
יושב ראש הפרלמנט האיראני (עלי לאריג'אני) בירך על תוצאות הבחירות, ציין שהעם הלבנוני דחה את ניסיונות ההשפעה של ארצות הברית וישראל.
יועץ בכיר למנהיג איראן (עלי אכבר ולאיתי): הגדיר את תוצאות הבחירות כ"ניצחון מוחלט של חזבאללה", שיבח את תפקידו של נסראללה וגם הוא ציין לשלילה את הניסיונות של סעודיה וישראל להתערב בבחירות.
נפתלי בנט (שר החינוך, חבר הקבינט הביטחוני) כתב שההישגים של חזבאללה בבחירות בלבנון מלמדים שלא ניתן לעשות הבחנה מדינת לבנון לבין הקבוצה השיעית הנתמכת על ידי איראן וכך צריכה ישראל לנהוג בכל מלחמה עתידית, "לבנון =חזבאללה".
שגריר איחוד האמירויות והממונה על השגרירות הסעודית בביירות פרסמו הודעה משותפת ובה ברכו את סמיר ג'עג'ע על ניצחונו בבחירות.
היעדר היציבות הפוליטית נמשך בלבנון.
להלן רשימת ראשי הממשלה, מאז הבחירות ב-2018:
סעד חרירי המשיך בתפקיד ראש הממשלה, עד 29 באוקטובר 2019 והתפטר בעקבות הפגנות ארוכות ומשבר פוליטי בלבנון.
בין ינואר לאוגוסט 2020 כיהן חסאן דיאב כראש ממשלה.
הוא התפטר בעקבות הפיצוץ בנמל ביירות.
את מקומו תפס מוסטפא אדיב שהרכיב ממשלה שכיהנה 27 ימים בלבד.
סעד חרירי מונה שוב למלא את תפקיד ראש הממשלה, אך לא הצליח להרכיב ממשלה ולאחר שלושה חודשים (אוקטובר 2020 עד ינואר 2021), הודיע על פרישתו מהחיים הפוליטיים.
חסאן דיאב התמנה שוב, אך לא הצליח להקים ממשלה והתפטר
נג'יב מיקאתי מכהן כראש ממשלה, מאז 10 בספטמבר 2021.
הבחירות בלבנון נערכו מ־23 באוגוסט עד 11 באוקטובר 1992, בהן נבחר הפרלמנט הלבנוני ה־19. היו אלו הבחירות הראשונות במדינה מ־1972, כאשר מלחמת האזרחים בלבנון גרמה להתמוטטות הסדר במדינה.
על פי חוקת לבנון נועדו להתקיים בחירות לפרלמנט הלבנוני מדי ארבע שנים.
הבחירות הקודמות במדינה התקיימו באפריל 1972 ונועדו להתקיים ב־1976. פריצת מלחמת האזרחים בלבנון ב־1975 והתמוטטות הסדר במדינה מנעו את קיומם של בחירות, והפרלמנט הלבנוני הכריז על עצמו כהפרלמנט ה־14 ב־1976. המשכות המלחמה גרמה להכרזתו כפרלמנט ה־15 (1980), ה־16 (1984) וה־17 (1988).
באוקטובר 1989 נחתם הסכם טאיף שאושרר על ידי 58 מתוך 68 חברי הפרלמנט הנותרים, שנועד להביא לסיומה של מלחמת האזרחים.
ההסכם קבע בין היתר שינוי של המבנה הפוליטי בלבנון על ידי העברת חלק מסמכויות נשיא לבנון לידי ראש ממשלת לבנון וכן נקבע כי חלוקת המושבים בפרלמנט תעשה במפתח של 1:1 בין הנוצרים למוסלמים, לעומת מפתח של 5:6 שנהג עד אז.
מספר המושבים בבחירות הועלה ל־128, 54 למוסלמים ו־54 לנוצרים.
ערב הבחירות נעשה ניסיון לבטל את ההכרזה על קיומם, אך לא התכנס קוורום הנדרש לקיום הישיבה.
בבחירות השתתפו לראשונה נציגי חזבאללה ואמל המתואליים שהוקמו במהלך מלחמת האזרחים ושיקפו את התחזקות כוחה הפוליטי של העדה המתואלית בלבנון.
גם אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה הסוני, המזוהה עם האחים המוסלמים התחזק בבחירות.
לעומת זאת, מרבית המנהיגים הנוצרים היו בגלות או במאסר ונבצר מהם להשתתף בבחירות, כאשר הכמורה משמשת כגוף היציג הנוצרי העיקרי.
גם תמורות דמוגרפיות שנגרמו עקב המלחמה השפיעו על הבחירות, ובמרבית מחוזות הבחירה השמורים לנוצרים החזיקו מוסלמים ברוב מספיק כדי להכריע בין המועמדים.
מפלגהמושביםחזבאללה8המפלגה הסורית הסוציאלית-לאומית6אמל5המפלגה הסוציאליסטית הפרוגרסיבית5אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה3בעת' (פלג פרו־סורי)2הפדרציה המהפכנית הארמנית1המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הנצ'אק1111110המפלגה הקומוניסטית הלבנונית0עצמאיים92סה"כ128
מתוך 92 העצמאים שנבחרו, 68 היו מזוהים כסיעות.
בחירות כלליות נערכו בספרד ביום ראשון, 23 ביולי 2023, לבחירת חברי הקורטס חנרלס ה-15. כל 350 המושבים בקונגרס הנציגים עמדו לבחירה, כמו גם 208 מתוך 266 המושבים בסנאט.
שהוקמה לאחר נשענה על קואליציית שמאל בין מפלגת הפועלים הסוציאליסטית הספרדית (PSOE) לבין .
על כהונת הממשלה העיבה התפרצות מגפת הקורונה במרץ 2020, על השלכותיה הפוליטיות והכלכליות, ובעיקר המיתון הכלכלי שנבע מהסגרים הנרחבים שהוטלו כדי לבלום את התפשטות הנגיף.
כמו גם ההשפעה הכלכלית של מלחמת אוקראינה–רוסיה.
בימין, המפלגה העממית (PP) עברה חילופי הנהגה באפריל 2022, כאשר אלברטו נונייס פייחו החליף את המנהיג הקודם של המפלגה, פבלו קאסדו.
בעקבות כך, המפלגה התחזקה בסקרים ובמהלך הבחירות המקומיות במדינה, ב-28 במאי 2023, סיימה במקום הראשון.
מפלגת הימין הלאומנית ווקס הסכימה עקרונית לתמוך בממשלה בראשות PP במצב של פרלמנט תלוי בתמורה להשתתפות בממשלה והגעה להסכמות בכמה נושאים.
מפלגת האזרחים הליברלית, שאיבדה את רוב תמיכתה מאז 2019, החליטה לא להתמודד בבחירות, ומיקדה את מאמציה בבחירות לפרלמנט האירופי ב-2024.
למרות ספקולציות על הקדמת הבחירות, ראש ממשלת ספרד פדרו סאנצ'ס הביע בעקביות את כוונתו להשלים את כהונת בית המחוקקים כמתוכנן ב-2023. הוא קבע בתחילה תאריך בחירות זמני לדצמבר 2023, סמוך לסיום הנשיאות הספרדית של מועצת האיחוד האירופי.
התוצאות הגרועות שהשיג גוש השמאל בבחירות המקומיות במאי 2023, עם הפסדים בכל האזורים מלבד שלושה, הובילו לפיזור מוקדם ומפתיע של הפרלמנט במה שתואר כהימור של סאנצ'ס במטרה להכשיל את האופוזיציה הימנית.
בבחירות הצמודות ביותר מאז 1996, ה-PP רשמה את העלייה הגדולה ביותר שלה והשיגה 137 מושבים בקונגרס, אך לא עמדה בציפיות המקוריות שהציבו אותה על הטווח של 150 עד 160 מושבים.
ה-PSOE הגיעה למקום השני והשיגה את התוצאה הטובה ביותר שלה מאז 2008 במונחים של קולות ואחוז קולות.
ווקס איבדה מכוחה, בעוד מפלגת סומאר זכתה ב-31 מושבים בקונגרס, ירידה בקולות ובמושבים של המפלגות המרכיבות אותה.
אף אחד מהגושים לא השיג רוב, ולמרות היחלשות , מפלגת (Junts) של נשיא קטלוניה לשעבר הנמלט קרלס פוג'דמון הייתה לשון המאזניים הפוליטית.
לאחר ניסיון כושל של פייחו להרכיב ממשלה, סאנצ'ס הצליח להקים קואליציה של 179 חברים.
ההצבעה לקורטס חנרלס היא על בסיס זכות בחירה כללית לכל האזרחים מעל גיל 18. תיקונים לחוק הבחירות בשנת 2022 ביטלו את שיטת ההצבעה לפיה ספרדים ששהו מחוץ למדינה נדרשו להגיש בקשה לרישום בוחרים לפני שיורשו להצביע.
עבור קונגרס הנציגים, 348 מושבים נבחרו בשיטת ג'פרסון על פי רשימה סגורה, במודל של ייצוג יחסי, עם אחוז חסימה של שלושה אחוזים מהקולות הכשרים - כולל פתקים ריקים - בכל מחוז בחירה.
המושבים הוקצו ל-50 מחוזות בחירה, המקבילים למחוזות ספרד, כאשר לכל מחוז הוקצו מינימום של שני מושבים ו-248 הנותרים חולקו באופן יחסי לאוכלוסייה.
שני המושבים הנוספים ניתנו לסאוטה ומלייה.
כתוצאה מכללי ההקצאה, כל מחוז בחירה של הקונגרס היה זכאי למושבים הבאים:
בסנאט, 208 מושבים נבחרו בשיטת , כאשר הבוחרים מצביעים למועמדים בודדים במקום למפלגות.
במחוזות בחירה הבוחרים ארבעה מושבים, הבוחרים יכלו להצביע כל אחד עבור עד שלושה מועמדים; במחוזות עם שניים או שלושה מושבים, הבוחרים הצביעו עבור עד שני מועמדים; ולמועמד אחד במחוזות של חבר יחיד.
הערים האוטונומיות סאוטה ומלייה בחרו לסנאט שני מושבים לכל אחת.
בנוסף, קהילות אוטונומיות יכלו למנות לפחות סנאטור אחד לכל אחת והן זכאיות לסנאטור אחד נוסף לכל מיליון תושבים.
החוק לא קבע עריכת בחירות ביניים לאיוש המושבים שהתפנו; במקום זאת, כל מקום שהתפנה לאחר הכרזת הנבחרים לאורך כהונתו של המחוקק, היה אמור להיתפס על ידי המועמדים הבאים ברשימה, ובמידת הצורך, על ידי המחליפים המיועדים, כאשר כל רשימה יכולה לכלול עד עשרה מחליפים כאלו.
תקופת כהונתם של כל אחד מבתי הקורטס הסתיימה לאחר ארבע שנים ממועד בחירתם הקודמת, אלא אם כן הם פוזרו מוקדם יותר.
צו הבחירות נדרש להתפרסם לא יאוחר מהיום ה-25 שלפני מועד פקיעת הפרלמנט ולהופיע למחרת במסגרת (BOE), כאשר יום הבחירות חל ביום החמישים וארבעה מיום הפרסום.
הבחירות הקודמות נערכו ב-10 בנובמבר 2019, כך שהכהונה של הנבחרים הייתה מסתיימת ב-10 בנובמבר 2023. צו הבחירות נדרש להתפרסם ב-BOE לא יאוחר מ-17 באוקטובר 2023, כאשר הבחירות התקיימו ביום החמישים וארבעה מהפרסום, וקבעו את מועד הבחירות המאוחר ביותר האפשרי לקורטס חנרלס ביום ראשון, 10 בדצמבר 2023.
לראש הממשלה יש אפשרות להציע למונרך לפזר את שני הבתים בכל זמן נתון - ביחד או בנפרד - ולהכריז על בחירות בזק, בתנאי שלא הייתה הצעת אי-אמון, לא היה מצב חירום בתוקף ושהפירוק לא התרחש לפני שחלפה שנה מאז הפעם הקודמת.
בנוסף, שני הבתים אמורים להתפרק וללכת לבחירות אם לא הצליחו לבחור ראש ממשלה בתוך תקופה של חודשיים מההצבעה הראשונה.
למעט חריג זה, אין דרישה חוקתית לבחירות בו-זמנית לקונגרס ולסנאט.
ובכל זאת, נכון לשנת 2025, לא היה תקדים בו נערכו בחירות נפרדות על פי חוקת 1978.
למחרת הבחירות האזוריות והמקומיות ב-28 במאי 2023, הודיע סאנצ'ס כי הבחירות הכלליות יתקיימו ב-23 ביולי, כאשר צו הבחירות פורסם ב-BOE יום לאחר מכן.
מכיוון שרק המעגל הפנימי של סאנצ'ס ידע מראש על ההכרזה לפני שפורסמה, המפלגות מכל הקשת הפוליטית הופתעו.
על פי הדיווחים, מנהיגי ה-PP זעמו במיוחד, שכן הקדמת הבחירות נועדה למנוע מהם ניצול מלא של המומנטום שצברו.
הקורטס חנרלס פוזר רשמית ב-30 במאי 2023 לאחר פרסום צו הפירוק ב-BOE, נקבע תאריך הבחירות ל-23 ביולי ומועד לכינוס מחדש של שני הבתים ב-17 באוגוסט.
הייתה זו הפעם הראשונה שבחירות כאלה נערכו ביולי מאז .
גם שורה ארוכה של בעלי תפקידים, ממשפחת המלוכה ועד פקידים בכירים, מנועים מלהתמודד לבית הנבחרים.
חוק הבחירות אפשר למפלגות ולסיעות הרשומות ב להציג רשימות מועמדים.
מפלגות שהתכוונו להקים רשימה משותפת לפני הבחירות, נדרשו להודיע לוועדת הבחירות הרלוונטית תוך עשרה ימים ממועד היציאה לבחירות, בעוד ש המעוניינות להציג רשימה, נדרשו להבטיח את חתימתם של לפחות אחוז אחד מהבוחרים במחוזות הבחירה בהם ביקשו להיבחר, כשבוחרים מנועים מלחתום תמיכה ליותר מרשימת מועמדים אחת.
במקביל, מפלגות, פדרציות או קואליציות שלא קיבלו מנדט באף אחד מבתי הקורטס בבחירות הקודמות, נדרשו להבטיח את חתימתם של לפחות 0.1 אחוז מהבוחרים במחוזות הבחירה.
חוק הבחירות קבע תהליך מיוחד ופשוט לבחירות חוזרות, כולל קיצור מועדי בחירות, קמפיין בחירות, הסרת דרישות החתימה אם אלה כבר התקיימו בבחירות הקודמות ואפשרות לשמור על הרשימות מבלי לעבור שוב את כל ההליכים.
בנוסף, נדרש הרכב מאוזן של גברים ונשים ברשימות המועמדים, כך שמועמדים משני המינים יהיו לפחות 40 אחוזים מהרשימה.
להלן רשימה של המפלגות והבריתות האלקטורליות העיקריות שהתמודדו בבחירות:
מחלוקות פנימיות התגלעו בתוך מפלגת העם (PP) לאחר ניצחונה הסוחף של איסבל דיאס איוסו בבחירות במדריד ב-2021, הסכסוך הגיע לשיאו בספטמבר 2021 כאשר שני הצדדים נאבקו על השליטה במפלגה.
המשבר עלה מדרגה ב-16 בפברואר 2022 כאשר נחשפה מזימה לכאורה של ההנהגה הארצית של המפלגה לחקור את משפחתה של איוסו בחיפוש אחר חומר פוגעני.
לאחר מספר ימים של מאבקים פנימיים, דווח כי אלברטו נונייז פייחו, יהפוך למנהיג החדש של המפלגה ויחליף את קסאדו.
בפברואר הוכרז על התפטרותו של קסאדו לאחר שננטש על ידי רוב הנהגת המפלגה.
ב-30 במאי 2023 הודיעה ההנהלה הלאומית של מפלגת האזרחים (CS), שזכתה ב-10 מושבים ב-2019, כי המפלגה לא תתמודד בבחירות הכלליות בעקבות התוצאות הגרועות בבחירות האזוריות והמקומיות.
ב-8 ביוני 2023, לאור התוצאה הגרועה שקיבלה (PRC) בבחירות האזוריות בקנטבריה ב-2023, הודיע מנהיג המפלגה כי המפלגה לא תתמודד בבחירות הכלליות, כפי שהוחלט על ידי הוועד המנהל שלה.
תאריכי המפתח בתקופת קמפיין הבחירות:
29 במאי: צו הבחירות יוצא עם חתימת ראש הממשלה לאחר דיון במועצת השרים, ואישור על ידי המלך.
30 במאי: פירוק רשמי של הקורטס חנרלס.
2 ביוני: הקמה ראשונית של ועדות בחירות מחוזיות ואזוריות.
9 ביוני: מועד אחרון למפלגות ופדרציות המתכוונות לרוץ יחד, ליידע את ועדת הבחירות הרלוונטית.
19 ביוני: מועד אחרון למפלגות, פדרציות, קואליציות וקבוצות בוחרים להגיש רשימות מועמדים לוועדת הבחירות הרלוונטית.
21 ביוני: רשימות המועמדים שהוגשו מתפרסמות בעיתון הרשמי של המדינה (BOE).
24 ביוני: המועד האחרון לאזרחים שנרשמו במרשם הבוחרים המתגוררים בחו"ל (CERA) ולאזרחים שנעדרו זמנית מספרד להגיש בקשה להצבעה.
25 ביוני: מועד אחרון לתיקון אי-סדרים ברשימות.
26 ביוני: הכרזה רשמית על רשימות מועמדים תקפות שהוגשו.
27 ביוני: רשימות מוכרזות מתפרסמות ב-BOE.
7 ביולי: התחלה רשמית של קמפיין הבחירות.
13 ביולי: המועד האחרון להגשת בקשה להצבעה בדואר.
18 ביולי: התחלה רשמית של איסור חוקי על פרסום, הפצה או שכפול של סקרי דעת קהל ותאריך יעד להצביע בדואר.
19 ביולי: מועד אחרון למצביעים בדואר.
21 ביולי: היום האחרון של קמפיין הבחירות הרשמי והמועד האחרון להצביע בקלפי במשרד הקונסולרי הרלוונטי או במחלקה הקונסולרית
22 ביולי: איסור רשמי של 24 שעות על קמפיינים פוליטיים לפני הבחירות הכלליות (דממת בחירות).
23 ביולי: יום ההצבעה (הקלפיות נפתחות בשעה 9:00 ונסגרות בשעה 20:00 או לאחר שהמצביעים הנוכחים בתור בקלפי או מחוצה לה בשעה 20:00 הצביעו).
הספירה הזמנית של הקולות מתחילה מיד.
26 ביולי: ספירה כללית של הקולות.
29 ביולי: מועד אחרון לספירה כללית של הקולות שתבוצע על ידי ועדת הבחירות הרלוונטית.
7 באוגוסט: המועד האחרון להכרזה על החברים הנבחרים על ידי ועדת הבחירות הרלוונטית.
17 באוגוסט: המועד האחרון לכינוס מחדש של שני בתי הקורטס חנרלס.
16 בספטמבר: מועד אחרון סופי לפרסום תוצאות סופיות ב-BOE.
במהלך תקופת הקמפיין, ווקס ניהלה קמפיין להורדת מס הכנסה, צמצום ההוצאה הציבורית והעברת חוקים נוקשים יותר נגד הגירה.
המפלגה תמכה גם בהפחתת סמכויות הקהילות האוטונומיות בספרד, צמצום זכויות בנושאים כמו הפלות ולהט"ב, ופרישה מהסכם פריז.
ה-PP ניהלה קמפיין להורדת מיסים והצגת מדיניות שתגביר את ההשקעות הזרות, כשפייחו מציג את עצמו כמתון.
PP וווקס גם ניהלו קמפיין לסיום סנצ'יזמו, מדיניות שהונהגה על ידי סאנצ'ס והקואליציה שלו.
שתי המפלגות גם האשימו את סאנצ'ס בהסתמכות מופרזת על מפלגות בדלניות כדי להעביר חקיקה חשובה ולהעניק חנינה למנהיגים הקטלונים שהיו במעצר.
סאנצ'ס מ-PSOE תיאר את הבחירות כ"עימות בין כוחות הקדמה לכוחות השמרנות הריאקציונית".
הוא מתח ביקורת על היחסים בין מפלגות הימין.
תוצאות הבחירות הראו כי ה-PP זכתה ב-33.1 אחוזים מהקולות וב-137 מושבים בקונגרס הנציגים, בעוד ש-PSOE זכתה ב-31.7 אחוזים מהקולות וב-121 מושבים בקונגרס הנציגים.
ווקס זכתה ב-33 מושבים, ואיבדה 19 מושבים בהם זכתה בבחירות הקודמות, בעוד שסומאר זכתה ב-31 מושבים.
בעקבות קמפיין של האספה הלאומית של קטלוניה שעודד מצביעים תומכי עצמאות קטלוניה להחרים את הבחירות, המפלגות התומכות בעצמאות איבדו 46% מהקולות ביחס לנובמבר 2019, מה שהביא לאובדן של 9 מושבים וסילוק האנטי-קפיטליסטים של מועמדות האחדות העממית (CUP) מהקונגרס.
לאור התוצאות עלתה האפשרות שלא תוקם ממשלה וייערכו בחירות בזק.
מפלגת בהנהגת נשיא קטלוניה לשעבר והעבריין הנמלט קרלס פוג'דמון נתפסה בעיני רבים כממליכת המלכים, כאשר שני הגושים נאלצו להסתמך על הצבעתם החיובית כדי להקים ממשלה, ככל הנראה יחד עם ויתורים בנושא עצמאות קטלוניה.
בבחירת נשיא לקונגרס הנציגים ב-17 באוגוסט ניצחה מועמדת המפלגה הסוציאליסטית בהצבעה שנתפסה כמחזקת את סיכוייו של סאנצ'ס להיבחר מחדש.
המלך פליפה השישי זימן את נציגי המפלגות לסבב שיחות ב-21 וב-22 באוגוסט כדי להציע מועמד לתפקיד.
המלך עמד בפני בחירה קשה, שכן לראשונה בעידן הדמוקרטי, שני מועמדים - סאנצ'ס ופייחו - היו נחושים באותה מידה לקבל את התפקיד.
למרות הכישלון הפרלמנטרי במינוי נשיא הקונגרס וקריאות מצד כמה פלגים במפלגתו שביקשו ממנו "לעזוב את הפיקציה" ולהפסיק להתעקש שיש לו את התמיכה הנדרשת לכהונתו, פייחו הוצג על ידי המלך כמועמד ב-22 באוגוסט.
הוא הצדיק את החלטתו בכך שה-PP זכתה ברוב המושבים וכי מאחר שלא הוכח רוב ברור אחר לנשיאות במהלך סבב השיחות, יש להמשיך במסורת של מינוי מנהיג המפלגה הגדולה ביותר, תוך מתן אפשרות למועמדים אחרים במקרה של כישלון של פייחו.
לאחר תבוסתו של פייחו, זימן המלך את כל הצדדים לסבב שיחות חדש ב-2 וב-3 באוקטובר, ולאחר מכן מינה את פדרו סאנצ'ס כמועמד, והוא הרכיב את הממשלה.
הבחירות הכלליות במקסיקו נערכו ב-2 ביוני 2024. הבוחרים בחרו נשיא חדש לכהונה של שש שנים, את כל 500 חברי ואת כל 128 חברי .
על מקומו של הנשיא היוצא, אנדרס מנואל לופס אוברדור, התמודדו: קלאודיה שיינבאום, חברת מפלגת השמאל ; מטעמה של ; ו מטעם .
שיינבאום ניצחה בפער גדול והפכה לאישה הראשונה והראשונה ממוצא יהודי שנבחרה לנשיאות מקסיקו.
היא גם הייתה האישה היהודייה הראשונה שנבחרה לראשות מדינה באמריקה הלטינית, תוך שהיא מקבלת את מספר הקולות הגבוה ביותר שנרשם אי פעם למועמד בהיסטוריה של מקסיקו.
שיינבאום הושבעה רשמית לתפקיד ב-1 באוקטובר 2024.
בבחירות לפרלמנט זכתה ברית המפלגות ברוב מוחלט בבית הנבחרים, והבטיחה 73% מהמושבים, השיעור הגבוה ביותר למפלגה או ברית מפלגות מאז 1982. היא חסרה שלושה מושבים כדי להשיג רוב מוחלט של שני שלישים בסנאט, אך עריקות של שלושה סנאטורים, שניים מהם ב-28 באוגוסט ואחת ב-12 בנובמבר השלימו את המספר הדרוש.
במערכת , אנדרס מנואל לופס אוברדור, מועמד שלוש פעמים לנשיאות ומייסד תנועת ההתחדשות הלאומית (מורנה), התמודד כמועמד מטעם ברית המפלגות , שכללה את מורנה, (PT) ו (PES).
הוא ניצח עם 54.71% מהקולות והשיג רוב בבית הנבחרים ובסנאט.
כנשיא, לופס אוברדור הרחיב את מדינת הרווחה המקסיקנית עם תוכניות לקשישים ולסטודנטים בעלי הכנסה נמוכה, העלה את שכר המינימום באופן משמעותי והשקיע רבות בפרויקטים של תשתיות.
הוא נלחם בשחיתות על ידי יישום צעדי צנע, כולל תקרות שכר, קיצוצים בתקציב ופיטורין של עובדי ממשלה רבים.
עם זאת, עלו נגדו טענות על שחיקה דמוקרטית במדינה.
כהונתו סומנה גם כאחת העקובות מדם בהיסטוריה של מקסיקו - למרות ששיעור מקרי הרצח ירד, המספר הכולל של מקרי המוות עלה על אלה שתועדו תחת כל ממשל קודם.
במהלך , הבריתות המפלגתיות השתנו באופן משמעותי.
(PAN), המפלגה המוסדית המהפכנית (PRI) ו (PRD) הקימו קואליציה כדי לקרוא תיגר על הדומיננטיות הגוברת של מורנה.
הם הצליחו להחליש את כוחה והיא איבדה את הרוב המוחלט בבתי הנבחרים.
האלימות הפוליטית במקסיקו מסלימה בדרך כלל בעונת הבחירות, כאשר המועמדים מתמודדים לעיתים קרובות עם איומים, חטיפות, תקיפות או התנקשויות.
בבחירות 2021 נהרגו 102 פוליטיקאים, בהם 36 שהיו מועמדים שונים.
עד ינואר 2024, לפני תחילת הקמפיין, נהרגו מספר מועמדים.
הממשלה סיפקה מאבטחים לכ-560 מועמדים ופקידי בחירות.
כ-27,000 אנשי צבא ומשמר לאומי נפרסו כדי לאבטח את תהליך הבחירות.
(INE) מפקח על הבחירות הפדרליות במקסיקו.
תחומי האחריות שלו כוללים ארגון לוגיסטי של יום הבחירות, הפקה והפצה של חומרי בחירות, ספירת קולות ואישור תוצאות הבחירות.
על המצביעים להציג את תעודת הבוחר שלהם בקלפיות כדי להצביע.
מצביעים עם מגבלות פיזיות או מוגבלות ומצביעים הנמצאים במעצר מונע יכולים להצביע מראש, עם חומרי ההצבעה שנשלחים לבוחר.
אזרחים מקסיקנים המתגוררים מחוץ למדינה ושומרים על זכויותיהם הפוליטיות יכולים להצביע באמצעות רישום ברשימת הבוחרים לאזרחים המתגוררים בחו"ל והצבעה בשגרירות, באופן אלקטרוני או בדואר.
ב-30 באפריל 2024 הודיע ה-INE כי ישנם 98,329,591 מצביעים רשומים במקסיקו, 187,388 מצביעים רשומים בחו"ל, 30,391 מצביעים רשומים במעצר מונע ו-4,002 רשומים להצבעה מוקדמת.
הנשיא נבחר ברוב קולות בסיבוב אחד.
סעיף 83 בחוקת מקסיקו מגביל את כהונת הנשיא לתקופת כהונה אחת של שש שנים, הנקראת ; אף אדם שכיהן כנשיא, אפילו על בסיס זמני, אינו רשאי להתמודד או לכהן שוב בתפקיד.
500 חברי בית הנבחרים נבחרים בשתי דרכים: 300 נבחרים ב בהם נבחר מתמודד ברוב קולות, ו-200 הנותרים נבחרים על ידי ייצוג יחסי לפי חמשת , כאשר המושבים מחולקים על פי .
אף מפלגה אינה רשאית להחזיק ביותר מ-300 מושבים.
הצירים נבחרים לתקופה של שלוש שנים והם יכהנו בקונגרס ה-66.
128 חברי הסנאט נבחרים גם הם בשתי דרכים: 96 נבחרים ב-32 מחוזות בחירה בני שלושה מושבים על בסיס מדינות מקסיקו, ו-32 הנותרים במחוז בחירה ארצי אחד על פי ייצוג יחסי.
במחוזות הבחירה בני שלושה מושבים, שני מושבים ניתנים למפלגה שקיבלה את מרב הקולות ומושב אחד למפלגה שקיבלה את מספר הקולות השני בגודלו.
הסנאטורים נבחרים לתקופות כהונה של שש שנים והם יכהנו בקונגרס ה-66 וה-67.
בדצמבר 2022, ה-INE חילק מחדש את 300 מחוזות הבחירה במדינה.
התאמות קלות נעשו גם בחמשת אזורי הבחירה, שהשפיעו על המדינות אידלגו וקרטרו.
במסגרת זו, בוטלו 7 מחוזות ישנים ונוצרו 7 מחוזות חדשים.
שבע מפלגות פוליטיות נרשמו ב-INE והיו זכאיות להשתתף בבחירות הפדרליות: (PAN), המפלגה המוסדית המהפכנית (PRI), (PRD), (PT), (PVEM), (MC) ו.
לפי חוק המפלגות הכללי, מפלגות יכולות להקים בריתות לריצה משותפת בבחירות על ידי הגשת הסכם קואליציוני.
עם זאת, רק מפלגות קיימות יכולות להצטרף לברית.
בבחירות הללו, כל המפלגות היו זכאיות להצטרף לברית.
מפלגות שלא יצליחו להגיע ל-3% מהקולות בבחירות לנשיאות או לפרלמנט יאבדו את מעמדן כמפלגה פוליטית לאומית.
הוקמה ב-19 בנובמבר 2023 כהמשך ישיר של , והיא כללה את מורנה, מפלגת הלייבור (PT) ומפלגת הירוקים האקולוגית של מקסיקו (PVEM).
הוקמה ב-26 ביוני 2023 והיא כללה את מפלגת הפעולה הלאומית (PAN), המפלגה המוסדית המהפכנית (PRI) ומפלגת המהפכה הדמוקרטית (PRD).
ב-29 באוגוסט 2023, דנטה דלגדו, מנהיג התנועה האזרחית, פסל את האפשרות להצטרף לחזית הרחבה.
בשתי הבריתות הגדולות ערכו בחירות מקדימות למועמדים לנשיאות.
ערכה סדרת סקרים בין ה-28 באוגוסט ל-4 בספטמבר ובאמצעותם בחרה את מועמדיה, תוך שקלול הקולות שקיבל כל מועמד.
קלאודיה שיינבאום הובילה עם 39.38% וקיבלה את המועמדות.
דרשה מהמועמדים הפוטנציאליים לאסוף 150,000 חתימות, כולל לפחות 1,000 חתימות פר מדינה ב-17 מתוך 32 המדינות המרכיבות את מקסיקו.
לאחר מכן נערכה סדרת סקרים כדי לצמצם את מספר המועמדים, כאשר הראשון, שנערך בין ה-11 ל-14 באוגוסט, נועד לזהות את שלושת המועמדים המובילים.
סקר שני נקבע ל-27–30 באוגוסט, והשקלול שלו היה חצי מהנקודות הדרושות למועמדות, כאשר 50% הנותרים נקבעו באמצעות סקר מקוון ב-3 בספטמבר.
שלושים ושלושה אנשים נרשמו למרוץ, אך רק שלושה עשר אושרו.
מתוכם, ארבעה מועמדים הצליחו לאסוף את החתימות הנדרשות.
אחד מהם הודח בסקר הראשון, מועמד נוסף פרש, ובסקר האחרון ניצחה עם 57.58%.
במסגרת התנועה האזרחית נרשמו שמונה מועמדים לנשיאות, שבעה מהם פרשו ונותר רק .
עם זאת, ב-2 בדצמבר השעה גרסיה את מסע הבחירות שלו עקב משבר פוליטי במדינתו - נואבו לאון - בשאלת מינוי מושל זמני במקומו.
ב-9 בינואר 2024, מונה כמחליפו והוכרז כמועמד לנשיאות.
עד 7 בספטמבר 2023 יכלו להירשם גם מועמדים עצמאיים לנשיאות.
המועמדות מאושרת אחרי הגשת חתימות הבוחרים התומכים בהם בסכום השווה ל-1% מכלל הבוחרים במדינה - בסך הכול 961,405 חתימות - כך שיכללו לפחות אחוז אחד בכל אחת מלפחות 17 ממדינות מקסיקו, בתוך 120 יום.
27 אנשים הודיעו ל-INE על רצונם לרוץ לנשיאות כמועמדים עצמאיים לפני המועד האחרון.
ב-7 בספטמבר הורשו שישה מהם להתחיל לאסוף חתימות, ואילו ל-21 הנותרים ניתנו 48 שעות לתקן ליקויים במסמכים שהביאו, ושלושה מתוכם הצליחו לעשות זאת.
לאחר המועד האחרון של 120 הימים לאיסוף החתימות, הודיע ה-INE כי אף מועמד עצמאי פוטנציאלי לא הצליח לאסוף את החתימות הנדרשות.
ה-INE קבע שתקופת הקמפיין לנשיאות, לסנאטורים ולנציגים פדרליים תתחיל רשמית ב-1 במרץ ותסתיים ב-29 במאי, שלושה ימים לפני הבחירות.
מ-30 במאי ועד לסגירת הקלפיות ב-2 ביוני נאסרה תעמולת בחירות.
סקרים הצביעו על כך שמיגור הפשע והאלימות דורגו גבוה ברשימת העדיפויות של המצביעים.
בתקופת נשיאותו היוצאת של אנדרס מנואל לופס אוברדור, מקסיקו חוותה את אחת התקופות העקובות מדם בתולדותיה.
עם זאת, מאז שנת 2020, שיעורי הרצח ירדו.
גאלבס הדגישה כי הביטחון יהיה בראש סדר העדיפויות של ממשלתה.
היא הציעה מספר צעדים לחיזוק כוחות המשטרה ברחבי המדינה, כולל העלאת שכרם ל-20,000 פסו מקסיקני לחודש, בניית אוניברסיטה לקציני משטרה ומתן משאבים כלכליים מוגברים לממשלות המדינות וטכנולוגיה מתקדמת למלחמה בפשיעה.
היא גם הציעה להכפיל את מספר התובעים והשופטים ואת גודלו של המשמר הלאומי, להסיט את המיקוד של מזכירות ההגנה הלאומית (SEDENA) מעבודות ציבוריות בחזרה לביטחון הלאומי, והבטיחה לעבוד בשיתוף פעולה הדוק עם ארצות הברית כדי להתעמת עם קרטלי הסמים ולבנות בית סוהר חדש באבטחה מקסימלית.
שיינבאום הביעה את מחויבותה לשחזר את הצלחתה כראש ממשלת מקסיקו סיטי, שם, בשנת 2023, המדיניות שלה הורידה את מקרי הרצח לרמתם הנמוכה ביותר מאז 1989. תוך שימת דגש על אפס פטור מעונש על ידי חיזוק התיאום בין המשמר הלאומי, כוחות המשטרה והתובעים ושיפור שירותי המודיעין והחקירה.
שיינבאום גם הודיעה על תוכניות להגביר את יכולות המשמר הלאומי, היא גם הדגישה את תפקידה של הרשות השופטת בהבאת פושעים לדין, ותמכה בבחירת שופטים בהצבעה עממית ובהקמת בית דין משמעתי כדי להעניש שופטים מושחתים.
שתי המועמדות הביעו את תמיכתן בתוכניות החברתיות של הממשל היוצא והתחייבו לא לבטל אותן.
גאלבס הציעה להפחית את גיל הזכאות לפנסיה מ-65 ל-60. שיינבאום התחייבה להבטיח שכל העלאה בפנסיות תהיה תמיד מעל שיעור האינפלציה.
שיינבאום הציעה גם שתי תוכניות חברתיות חדשות: האחת מיועדת לתלמידים מגיל הגן ועד התיכון והשנייה מכוונת לנשים בגילאי 60 עד 64, שתקבלנה מחצית מהסכום הניתן כפנסיה.
לופס אוברדור נקט במדיניות ריבונות אנרגטית, וביקש למנוע מתאגיד הנפט המקסיקני לייצא נפט גולמי, ובמקום זאת הוא דרש לזקק אותו במקסיקו.
לשם כך הוא חנך בית זיקוק חדש ב שבטבסקו, ביטל מכירות פומביות של נפט, מימן את חובותיה של פמקס והשתמש בסוכנויות רגולטוריות כדי להרחיק חברות פרטיות מהשוק.
שיינבאום התחייבה להמשיך את גישתו של לופס אוברדור, והיא מאמינה שמדיניות האנרגיה של המדינה צריכה להיות בעלת שיעור נמוך של יבוא אנרגיה, ובנוסף, שימת דגש על גיוון האנרגיה של מקסיקו, במיוחד באמצעות אנרגיות מתחדשות.
גאלבס תמכה בגישת מודל שוק חופשי למגזר האנרגיה של מקסיקו, והציעה רפורמות בפמקס על ידי פתיחתה להשקעות פרטיות והחזרתם של מכרזי נפט ומיזמים משותפים, תוך שימוש בפטרוברז כדוגמה.
היא הצהירה כי תשתמש בנפט שנקדח על ידי חברות פרטיות לתעשייה הפטרוכימית ותייצר חשמל באנרגיות מתחדשות.
בנוסף, הדגישה את תפקידו של הגז הטבעי כדלק מעבר והתכוונה להגדיל את ההשקעות במימן ובאנרגיה סולארית.
לופס אוברדור ניסה ללא הצלחה להעביר רפורמות אלקטורליות מספר פעמים במהלך כהונתו.
הצעתו האחרונה, שנחשפה ב-5 בפברואר 2024 כאחת מעשרים הרפורמות החוקתיות המוצעות, נועדה לארגן מחדש את ה-INE על ידי צמצום מספר היועצים ודרישה ששופטי הבחירות ייבחרו בהצבעה עממית.
בנוסף, הוא רצה לבטל את כל המושבים שהוקצו לייצוג יחסי, ולהפחית את בית הנבחרים מ-500 ל-300 מושבים ואת הסנאט מ-128 ל-64 מושבים.
האופוזיציה הצליחה לבלום את ניסיונותיו לבצע רפורמות, בטענה שהן פוגעות בדמוקרטיה.
במהלך הקמפיין, ב-18 בפברואר 2024, נערכו הפגנות ברחבי המדינה במה שכונה "הצעדה למען הדמוקרטיה".
לפי הממשלה היו 90,000 מפגינים, אך לפי המארגנים השתתפו בהן כ-700,000 איש.
שיינבאום תמכה בקידום הרפורמות, וגם הציעה תיקון לחוקה כדי למנוע בחירה חוזרת לכל תפקיד שנבחר על ידי העם.
יתר על כן, היא הודיעה על נכונותה להכפיף את עצמה לבחירות חוזרות או משאל עם.
ההצבעה המוקדמת עבור מצביעים בעלי מוגבלויות או מוגבלות בניידות גופנית ואלה שהוחזקו במעצר מונע נערכה בין ה-6 ל-20 במאי.
ב-2 ביוני נפתחו הקלפיות בשעה 8:00 ונסגרו בשעה 18:00. 170,182 קלפיות אושרו ברחבי המדינה.
בתום יום הבחירות הוכרז כי 23 לא הותקנו.
ב-1 ביוני הורו הרשויות על השעיית ההצבעה במועצות האזוריות ו בצ'יאפס, בשל שריפת פתקי הבחירות בעיר על ידי אלמונים ב-31 במאי ואיומים של כנופיות על עובדי הקלפיות.
ביום הבחירות, שני בני אדם נהרגו בירי בקלפיות ב וסן רפאל טלנלפן בפואבלה.
ביום הבחירות, ה-INE משתמש בשני תהליכים כדי לדווח על התוצאות.
תוכנית תוצאות הבחירות הראשוניות (PREP) סופרת בהדרגה קולות מגיליונות הספירה בקלפיות, מבצעת דיגיטציה ומתעדת אותם באופן מקוון לאחר מסירתם למשרדי המחוז.
הספירה המהירה היא תהליך סטטיסטי שבוחר באופן אקראי מדגם של קולות כדי להעריך את שיעור ההצבעה ואת התוצאות, ומספק אינדיקציה ראשונית לתוצאות הבחירות.
ספירת המחוזות היא התהליך הרשמי לרישום תוצאות הבחירות.
גיליונות הספירה נרשמים ידנית, וכל חבילת בחירות מאושרת ב-300 משרדי המחוזות ברחבי המדינה, כאשר מועצות אזרחים ונציגי המפלגות מפקחים על התהליך.
החבילות האלה עשויות להיפתח מחדש לספירה חוזרת של הקולות במידת הצורך.
הליך זה קובע את תוצאת הבחירות הסופית, ולאחר מכן מונפקת תעודת רוב, המכריזה על המועמד שקיבל את מרב הקולות כמנצח.
לאחר ספירת המחוזות, אימות התוצאות והכרזת הנשיא הנבחר עוברים לאחריותו הבלעדית של .
כ-60 מיליון איש הצביעו בבחירות, שיעור הצבעה נמוך יותר מאשר בבחירות לנשיאות ב-2012 וב-2018. שיינבאום קיבלה 35.9 מיליון קולות, היא זכתה ב-31 מתוך 32 מדינות, כאשר אגואסקליינטס הייתה המדינה היחידה שבה הצביעו הרוב עבור גאלבס.
שיינבאום הפכה את גואנחואטו - מדינת הולדתו של הנשיא לשעבר ויסנטה פוקס וכזו שנחשבת מעוז של מפלגת הפעולה הלאומית מאז שנת 2000 - לטובתה.
זו הייתה המדינה היחידה שלא הצביעה עבור לופס אוברדור ב-2018.
מלבד אגואסקליינטס, גאלבס דורגה שנייה בכל המדינות מלבד קמפצ'ה, שם מאינס ניצח אותה.
מאינס עצמו השיג את התוצאה הטובה ביותר עבור התנועה האזרחית בתולדותיה.
המפלגה קיבלה 5.2 מיליון קולות יותר בהשוואה ל-2018, אז קיבלה כמיליון קולות.
+תוצאות הבחירות לסנאטמפלגה ובריתמחוזות בחירהרשימות ארציותסה"כ
+תוצאות הבחירות לבית הנבחריםמפלגה ובריתמחוז בחירהרשימה ארציתסה"כ
ב-2 ביוני בשעה 23:50 לפי שעון החוף המערבי של ארצות הברית, הכריז נשיא ה-INE, גואדלופה טדי, כי על פי הספירה המהירה של ה-INE, קלאודיה שיינבאום היא המנצחת במרוץ לנשיאות.
הספירה המהירה גם חזתה כי תשמור על שליטתה בפרלמנט, עם רוב מוחלט בבית הנבחרים ורוב בסנאט.
שני יריביה התקשרו לברך אותה על הניצחון.
ספירת המחוזות החלה ב-5 ביוני.
ה-INE הודיע כי יספור מחדש את הקולות מ-60% מהקלפיות, ירידה מ-75% שנספרו מחדש בבחירות 2018. גאלבס ביקשה לספור מחדש 80% מהקולות, בטענה שהיו אי סדרים בחלק מהקלפיות.
ב-6 ביוני הסתיימה הספירה ללא שינוי מהותי.
ב-9 ביוני פרסמה ה-INE את המושבים במחוזות הבחירה ואת התוצאות הסופיות של ספירת הקולות עבור כל מחוז.
ב-15 באוגוסט אושר ניצחונה של שיינבאום באופן רשמי, והיא קיבלה את התעודה המייעדת אותה לתפקיד הנשיאה הנבחרת.
ב-21 באוגוסט אישרה הוועדה למפלגות פוליטיות של ה-INE פה אחד טיוטה להקצאת צירים וסנאטורים לפי רשימות המפלגות.
ב-10 ביוני, לראשונה בהיסטוריה בת שלושת העשורים של המפלגה, הודיעה ה-INE למפלגת המהפכה הדמוקרטית (PRD) כי היא לא הצליחה לעמוד ב-3% מהקולות כדי לשמור על רישומה כמפלגה פוליטית לאומית.
ב-19 ביוני נבחר מבקר שיפקח על פירוק המפלגה וב-19 בספטמבר הכריז ה-INE כי ה-PRD איבדה את הרישום שלה.
לאחר הבחירות, מפלגת הפעולה הלאומית (PAN), המפלגה המוסדית המהפכנית (PRI), מפלגת המהפכה הדמוקרטית (PRD) והתנועה האזרחית (MC) הגישו יחד 240 ערעורים על תוצאות הבחירות לנשיאות.
ה-PRD הובילה את רוב הערעורים, שביקשו לבטל מיליוני פתקי הצבעה כדי לעמוד ברף של 3% הנדרש כדי לשמור על רישומה כמפלגה פוליטית לאומית.
עם זאת, עד 8 באוגוסט, בית הדין לבחירות של הרשות השופטת הפדרלית דחה את כל הערעורים.
בבחירות לפרלמנט, כל המפלגות ערערו על התוצאות, בטענות על חריגה ממגבלות הוצאות הקמפיין, קניית קולות, הפחדת מצביעים ואי סדרים שונים בספירת הקולות.
רוב הערעורים נדחו, ובכל מקרה לא נרשם שינוי בתוצאות.
היוצא מן הכלל היחיד היה במחוז ה-23 של מדינת מקסיקו, שם בוטלה תעודת הניצחון של לואיס אלברטו קרבאיו גוטיירס עקב אי כשירותו, וכתוצאה מכך המחליף שלו קיבל את התפקיד במקומו.
על רקע החששות שרוב מוחלט בשני בתי הקונגרס יוביל לרפורמות נגד השוק, הפסו ירד בכמעט 4% מול הדולר האמריקאי לאחר הדיווח הראשוני; בסוף השבוע, הוא ירד ב-10% מרמתו לפני הבחירות.
ב-3 ביוני, שתי תעודות הסל הגדולות המתמקדות במקסיקו (iShares MSCI Mexico ETF EWW ו-Franklin FTSE Mexico ETF FLMX) ירדו ביותר מ-10%, הירידה היומית הגדולה ביותר מזה ארבע שנים.
סיימה את יום המסחר ב-3 ביוני בירידה של 6.1%, בעוד שמדד מקסיקו ירד ב-8.8%.
ב-24 ביוני 2023 נערכו בחירות כלליות בסיירה לאון לבחירת הנשיא וחברי .
הנשיא המכהן ג'וליוס מאדה ביו נבחר מחדש עם 56% מהקולות ו זכתה ב-81 מושבים בפרלמנט לעומת מפלגת האופוזיציה העיקרית, , שזכתה ב-54 מושבים וערערה על התוצאה, בטענה ל"אי סדרים בולטים".
משקיפי בחירות אירופיים הצהירו כי היה "חוסר עקביות סטטיסטי" בתוצאות הבחירות לנשיאות שפורסמו, ודרשו מועדת הבחירות "לפרסם נתוני תוצאות לכל קלפי כדי לאפשר ביקורת ציבורית על התוצאות".
מרכז קרטר פרסם גם הוא את הטענות, וכך גם ארצות הברית, בריטניה, אירלנד, גרמניה, צרפת והאיחוד האירופי.
נשיא סיירה לאון נבחר באמצעות גרסה שונה של הצבעה בשני סיבובים, כאשר מועמד צריך לקבל יותר מ-55% מהקולות בסיבוב הראשון כדי להיבחר.
אם אף מועמד לא הגיע ליעד, יש לקיים סיבוב שני שבועיים לאחר ההכרזה על תוצאות הסיבוב הראשון.
מועמדים עצמאיים זכאים להתמודד ולזכות במושבים אם הם משיגים במחוז מסוים את המכסה הנדרשת לנציג.
14 מושבים נוספים (אחד לכל מחוז, לא כולל שני המחוזות של ) אינם נבחרים, ושמורים ל.
מחוזמושביםצ'יףבו121בומבאלי81בונטה51פאלאבה41קאילהון101קמביה61קארן51קנמה121קוינדוגו41קונו101מוימבה61פורט לוקו101פוג'הון71טונקולילי101אזור כפרי מערבי100אזור עירוני מערבי160סיכום13514סך הכל149
+הבחירות לנשיאותמועמדתמפלגהקולות%ג'וליוס מאדה ביו1,566,93256.171,148,26241.16מוחמד באחהברית הדמוקרטית הלאומית21,6200.77צ'ארלס מרגאיהתנועה העממית לשינוי דמוקרטי16,0120.57נביו קמארהמפלגת השלום והשחרור7,7170.28עבדולאהי סאקוהחזית המאוחדת המהפכנית6,7960.24פרינס קוקרמפלגת העם הדמוקרטית5,9810.21איי קאקייהמפלגה הדמוקרטית של הברית4,3360.16סאא קבוטהמפלגת העם הלאומית המאוחדת4,0590.15ברספורד וויליאמסהמפלגה הרפובליקנית הלאומית העצמאית2,6920.10מוחמד ג'ונג'והמפלגה הדמוקרטית של האזרחים2,3670.08מוחמד סואה-טורייהתנועה הדמוקרטית המאוחדת1,6650.06ג'ונתן סנדימפלגת האחדות והפיוס הלאומית1,3690.05סך הכל2,789,808100.00הצבעות כשרות2,789,80899.61הצבעות פסולות/ריקות10,8830.39סה"כ הצבעות2,800,691100.00מצביעים רשומים/אחוזי הצבעה3,374,25883.00