tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במסגרת עסקיו היה מעורב בתוכנית בניית תעלת ההטייה הסורית שנועדה לנשל מישראל 50% ממי הירדן, בשנים 1963‐1966. ידוע כי נפגש עם אלי כהן, שהצליח לדלות ממנו פרטים על התוכנית.
מוחמד הוליד 56 ילדים מ-22 נשים.
למוחמד מעולם לא היו יותר מארבע נשים בכל פעם - הוא התגרש מנשים מבוגרות והתחתן עם נשים חדשות לפי הצורך כדי להגביל את מספר הנשים הנוכחיות לארבע ולהישאר במסגרת חוק הנישואין של האסלאם הסוני.
לדברי כרמן בן לאדן, מוחמד תכנן להינשא לאישה ה-23 בליל מותו והיה בדרכו לשם כשמטוסו התרסק.
בנו הידוע ביותר הוא אוסאמה בן לאדן, מייסד אל-קאעידה, ארגון הטרור הסוני המיליטנטי.
אמו של אוסאמה בן לאדן, חמידה אל-עטאס, נולדה וגדלה בסוריה לפני שהתחתנה עם בן לאדן ועברה לסעודיה.
היא הייתה אשתו ה-11 של מוחמד.
ב-3 בספטמבר 1967 נהרג מוחמד בן-לאדן כאשר מטוס הביצ'קראפט, התרסק במהלך נחיתה בעום, מחוז עסיר, בדרום מערב ערב הסעודית.
בעקבות מותו של מוחמד בן לאדן, בניו הגדולים, בעיקר סאלם בן לאדן, שינו את שם החברה ל"האחים בן לאדן לחוזה ותעשייה" והמשיכו להרחיב את החברה של אביהם המנוח עד שהעסיקו יותר מ-40,000 עובדים.
סאלם בן לאדן נהרג בארצות הברית בשנת 1988 כשמטוסו התנגש בקווי מתח.
רבים מבני משפחת בן לאדן התרחקו מסעודיה והתיישבו באירופה ובארצות הברית.
במאי 1990, שונה שם החברה לקבוצת בן לאדן הסעודית בראשותו של בכר בן לאדן.
קבוצת בן לאדן הסעודית, עוסקת בבנייה, הנדסה, ייצור וטלקומוניקציה.
פרויקטים של בנייה כוללים שדות תעופה, מתחמי דיור, מנהרות וגשרים.
הקבוצה עוסקת גם בתכנון ערים ופיתוח נדל"ן והיא החברה הזרה הפרטית הגדולה ביותר במצרים וניהלה משא ומתן עם ממשלת לבנון לבנות מחדש חלק ממרכז ביירות במסגרת חוזה בשווי 50 מיליון דולר.
בשנת 2009, משפחת בן לאדן נרשמה בתור המשפחה הסעודית החמישית בעושרה על ידי מגזין פורבס, עם שווי נטו של 7 מיליארד דולר.
סאלם בן לאדן (1946–1988) התחתן עם קרוליין קארי
אבו בכר מוחמד אבן סירין אל-בצרי , הידוע כאבן סירין , היה מיסטיקן מוסלמי, פרשן חלומות, ואחד מהתאבעון המפורסמים ביותר.
אבן סירין נולד בבצרה, בשנת 653, השנה ה-33 להג'רה, כשנתיים לפני ששלטונו של עו'תמאן בן עפאן הגיע לקצו.
אביו של אבן סירין היה קדר נחושת, ואחד האנשים שנלקחו בשבי על ידי צבאו של ח'אלד בן אל-וליד בקרב עין אל-תמר.
לאחר שהוא נלקח בשבי, הוא הועבר לבעלותו של אנס בן מאליק.
אמו של אבן סירין, שנקרא ספיה, הייתה בעברה בבעלותו של אבו בכר, אך בהמשך הוא שחרר אותה.
הוא היה חבר קרוב של חסן אל-בסרי, שניהם התגוררו באותה עיר.
עם זאת, מסיבה לא ידועה, החברות ביניהם נקלעה לבעיות, ואף יש הטוענים שהוא לא השתתף בהלווייתו של אל-בסרי.
נתון מעניין נוסף הוא ששניהם מתו באותה שנה, הוא מת בדיוק מאה יום אחרי חסן.
ספרו העיקרי הוא מדריך תמציתי לפירוש חלומות שנחשב למקור מידע חשוב עד היום.
עם זאת, ההתייחסויות של אבן סירין בפרשנות עדיין מעורפלות עד היום ולא נבדקו מספיק באמצעות מחקרים כדי לשפוך אור על כישרונותיו בתחום זה.
מה שברור הוא שהוא פירש חלומות על בסיס משמעויות סמנטיות ישירות.
הוא שילב את הפרשנות עם קריאת השכל האנושי.
הוא נהג לפרש ישירות את חלומותיהם של אנשים בשווקים ובאספות.
הוא היה נועז לפרש חלומות אפילו לשליטים, מה שגרם לו צרות רבות, אם כי לא היה אכפת לו.
אבן סירין לא ביקש להשיג הון מהאינסטינקטים המולדים שלו ובפירוש חלומות.
במהלך חייו הוא סבל מעוני רב ועבר עימותים רבים עם השלטונות האסלאמיים, מכיוון שהוא סירב למתנותיהם והם אף הכניסו אותו לכלא.
הוא נהג לעבוד בשוק במשך היום ובילה את הלילה בתפילה ולימוד.
הוא עבד בעסקי הטקסטיל בגלל הידע המקיף שלו בבגדים, צבעים וסחר.
שייח' מוחמד בן זָאיִד בן סולטאן בן זאיד בן ח'ליפה בן שח'בוט בן ד'יאב בן עיסא אָאל נַהְיָאן אל-פלאחי הוא נשיא איחוד האמירויות הערביות, האמיר של אבו דאבי והמפקד העליון של הכוחות המזוינים של איחוד האמירויות הערביות.
בן זאיד נתפס כגורם המניע מאחורי מדיניות החוץ של איחוד האמירויות, ומנהיג קמפיין נגד תנועות פרו-דמוקרטיות בעולם הערבי.
בשל מצבו הבריאותי הרעוע של אחיו נשיא איחוד האמירויות, השייח' ח'ליפה בן זאיד, מ-2015 ועד מות האח בשנת 2022, הוטל על מוחמד בן זאיד לקבל את רוב החלטות היום-יום של האיחוד והוא תואר לעיתים כשליט דה פקטו של איחוד האמירויות.
בשנת 2019, "הניו יורק טיימס" הגדיר אותו בתור השליט הערבי החזק ביותר.
בשנת 2020 כינה אותו הניו יורק טיימס "אחד הגברים החזקים ביותר בכדור הארץ." והוא גם נבחר לאחד ממאה האנשים המשפיעים ביותר של שנת 2019 על ידי המגזין "טיים".
בתפקידו כיורש העצר, בשנת 2020, הוסכם על הסכם נרמול היחסים עם ישראל.
במאי 2022, כיממה לאחר מות אחיו, השייח' ח'ליפה בן זאיד, המועצה הפדרלית העליונה של איחוד האמירויות בחרה בו לתפקיד נשיא איחוד האמירויות הערביות.
בדצמבר 2023 פרסם בלומברג כי הונה של משפחת אאל נהיאן מוערך ב-305 מיליארד דולר, והיא המשפחה העשירה בעולם.
אביו, השייח' זאיד, שלח אותו למרוקו מתוך כוונה שזו תהיה חוויה מעצבת בתחום המשמעת העצמית.
הוא נתן לו דרכון עם שם משפחה אחר בכדי שיקבל יחס כאחד האדם – ולא כבן מלוכה.
מוחמד בילה מספר חודשים כמלצר במסעדה מקומית.
הוא הכין את הארוחות שלו ועשה כביסה בעצמו, ולעיתים קרובות הרגיש בודד.
מוחמד תיאר את חייו אז באומרו "תהיה קערת סלט טאבולה במקרר, ואני אמשיך לאכול ממנה יום אחר יום גם אם סוג של פטרייה תיווצר מלמעלה".
השייח' מוחמד בן זאיד התחנך גם בבתי ספר באל-עין, אבו דאבי ובית ספר קיץ בגורדונסטון עד גיל 18. בזמן ששהה באמירויות, אביו מינה חוקר של האחים המוסלמים, יליד מצרים בשם עז א-דין איבראהים, כאחראי על חינוכו.
ב-1979, הוא הצטרף לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט עד שסיים את לימודיו באפריל 1979. בזמן לימודיו בסנדהרסט סיים קורס שריון, קורס טיסה, קורס צנחנים והכשרה על מטוסים טקטיים ומסוקים, כולל טייסת הצבאים.
במהלך שהותו בסנדהרסט, הוא פגש את עבדאללה מפהנג, שהפך בהמשך למלך מלזיה, והתיידד עימו.
בשנות ה-80 כקצין צבאי צעיר בחופשה בטנזניה, פגש בן זאיד את שבט המסאי וראה את מנהגיהם ואת מידת העוני במדינה.
הלך לפגוש את אביו ולספר לו אודות אשר ראה.
אביו שאל אותו מה הוא עשה כדי לעזור לאנשים בהם נתקל.
בן זאיד משך בכתפיו, ואמר שהאנשים שפגש אינם מוסלמים.
בן זאיד אמר שאביו "אחז בזרועי, והביט בעיניי בחומרה רבה.
הוא אמר, 'כולנו היצירות של אלוהים'".
הוא הגדיר את האירוע הזה כאירוע מעצב באישיותו.
לאחר מכן חזר בן זאיד הביתה לאיחוד האמירויות כדי להצטרף לקורס הכשרת קצינים בשארג'ה.
הוא מילא מספר תפקידים בצבא איחוד האמירויות, מזה של קצין במשמר האמירותי (שנקרא כיום המשמר הנשיאותי) ועד לשירות כטייס בחיל האוויר של איחוד האמירויות.
מהשלטון באבו דאבי ועד לנשיאות האמירויות
בנובמבר 2003, שייח' זאיד מינה את בנו מוחמד בן זאיד לסגן יורש העצר של אבו דאבי.
עם מות אביו, הפך שייח' בן זאיד לנסיך הכתר של אבו דאבי בנובמבר 2004 ומונה לסגן המפקד העליון של הכוחות המזוינים של איחוד האמירויות בינואר 2005. מאוחר יותר באותו החודש, הוא הועלה לדרגת גנרל.
מאז דצמבר 2004 הוא גם יושב ראש המועצה המבצעת של אבו דאבי, האחראית לפיתוח ותכנון האמירות של אבו דאבי, וחבר במועצת הנפט העליונה.
הוא גם שימש כיועץ מיוחד לאחיו למחצה הבכור ח'ליפה בן זאיד, נשיא איחוד האמירויות דאז.
כתוצאה מבריאותו הרופפת של שייח' ח'ליפה, הפך מוחמד לשליט בפועל של אבו דאבי בינואר 2014 והיה אחראי על קבלת הפנים של נכבדים זרים במחוז הבירה של איחוד האמירויות הערביות בעיר אבו דאבי.
ב-13 במאי 2022, הוא הפך לשליט הרשמי של אבו דאבי, בעקבות מותו של אחיו ח'ליפה.
ב-14 במאי 2022, הוא נבחר לנשיא איחוד האמירויות הערביות.
מדיניות החוץ של איחוד האמירויות
בשנת 2018 נסע בן זאיד לאתיופיה כדי לפגוש את ראש הממשלה האתיופי, אבי אחמד, לקראת התשלום הראשון של תרומת ענק בסך שלושה מיליארד דולר מאיחוד האמירויות לאתיופיה, שנועדה לצמצם את המחסור שלה במט"ח.
בעידודו וביוזמתו של שייח' מוחמד, איחוד האמירויות גייסה כספים כדי לספק סיוע לסומליה בתקופות של בצורת.
מוחמד בן זאיד הוא תומך של ממשלת תימן שקיבלה הכרה בין-לאומית לאחר מלחמת האזרחים בתימן ותמך בהתערבות בהנהגת סעודיה, בתמיכת המערב, בתוך שטחה של תימן כדי לגרש את החמושים החות'ים לאחר השתלטות החות'ים בתימן.
במהלך ביקורו של שייח' מוחמד בן זאיד בצרפת בנובמבר 2018, קבוצה של פעילי זכויות הגישה תביעה נגד נסיך הכתר והאשימה אותו ב"פשעי מלחמה ושותפות לעינויים ויחס בלתי אנושי בתימן".
בתלונה שהוגשה מטעם ארגון הזכויות הצרפתי AIDL נאמר: "במסגרת זו הוא הורה על הפצצות על שטח תימן."
מוחמד בן זאיד רואה בארצות הברית את בת בריתו הראשית ויש לו קשר חזק עם הממשל בארצות הברית, כולל שר ההגנה האמריקני לשעבר ג'ים מאטיס והיועץ לביטחון לאומי לשעבר של ארצות הברית והמומחה למלחמה בטרור ריצ'רד א.
כיועצים ללא שכר, בן זאיד מתייעץ איתם ופועל על פי עצתם במאבק בטרור וחיזוק הכוח הצבאי והמודיעין של איחוד האמירויות.
לבן זאיד היו יחסים טובים בתחילה עם ממשל אובמה, אך היחסים הידרדרו כאשר אובמה לא התייעץ איתו כלל לקראת הסכם הגרעין עם איראן ולא הכין אותו להסכם.
לדברי יועץ בכיר באמירויות, "הוד מעלתו חש שאיחוד האמירויות הקריבה קורבנות ולאחר מכן הודחה".
מוחמד בן זאיד המשיך לדבר עם אובמה בקביעות והציע לו עצות.
הוא הזהיר אותו בזמן מלחמת האזרחים בסוריה שעלייתם של המורדים איסלאמיסטים עלולה להיות גרועה מהעריצות של בשאר אל-אסד ולא צריך להתעקש על הדחתו.
הוא גם דחק באובמה לדבר עם הרוסים על שיתוף פעולה בסוריה.
מערכת היחסים התדרדרה עוד יותר כאשר אובמה העיר הערות מזלזלות בראיון ב-2016 ב"אטלנטיק", שתיאר את שליטי המפרץ כ"רוכבים חופשיים" ש"אין להם את היכולת לכבות את הלהבות בעצמם".
לאחר בחירתו של דונלד טראמפ, מוחמד טס לניו יורק כדי לפגוש את צוות הנשיא הנבחר וביטל בהפגנתיות את ארוחת הפרידה עם הנשיא היוצא אובמה.
בן זאיד חלק גישה זהה עם הנשיא טראמפ לגבי איראן והאחים המוסלמים, שכן טראמפ ביקש לפעול בתקיפות נגד שניהם.
"אני ערבי, אני מוסלמי ואני מתפלל.
ובשנות ה-70 ועד לתחילת שנות ה-80 הייתי אחד מהם", אמר לדיפלומטים אמריקאים שערכו ביקור ב-2007 כדי להסביר את חוסר האמון שלו באחים המוסלמים, כפי שדיווחו בהודעה מסווגת שהודלפה בפרשת ויקיליקס.
באוגוסט 2020 הכריזו טראמפ, ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ושייח' בן זאיד במשותף על כינון יחסי ישראל–איחוד האמירויות הערביות במסגרת הסכמי אברהם, אשר נחתמו עם מספר מדינות ובכללן איחוד האמירויות.
לאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, ה"וול סטריט ג'ורנל" דיווח כי בן זאיד סירב לקבל שיחות טלפון מנשיא ארצות הברית ג'ו ביידן, כאשר ביידן ביקש להגדיל את תפוקת הנפט מסעודיה ומאיחוד האמירויות, וזאת בשל ביקורת על מדיניותו של ביידן במפרץ הפרסי.
ב-22 במרץ 2022 נפגש בן זאיד עם נשיא מצרים עבד אל-פתאח א-סיסי ועם ראש ממשלת ישראל דאז נפתלי בנט במצרים.
הם דנו ביחסים המשולשים, במלחמת רוסיה–אוקראינה, ובהסכם הגרעין עם איראן.
נשיא רוסיה ולדימיר פוטין נפגש עם שייח' מוחמד בן זאיד בסנקט פטרבורג ב-11 באוקטובר 2022.
בן זאיד מקיים מערכת יחסים חזקה עם רוסיה ונשיאה ולדימיר פוטין, ותיווך בשיחות בין רוסיה לממשל טראמפ.
בשנת 2016, בן זאיד נמצא מעורב בהתערבות הרוסית בבחירות לנשיאות ארצות הברית, שם ארגן יועצו ג'ור גה נאדר פגישה עבורו ועבור יורש העצר הסעודי מוחמד בן סלמאן בסיישל עם נציגים אמריקאים ורוסים, כולל אריק פרינס וקיריל דמיטרייב.
שמו של מוחמד נקרא בדו"ח הסופי של היועץ המיוחד רוברט מולר על ההתנגשות לכאורה בין קמפיין טראמפ לרוסיה, שבו צוין שוועדת החקירה הגיעה מאוחר יותר למסקנה כי לא הייתה התנגשות בין הפגישה שהתרחשה עם מוחמד.
מערכת היחסים החזקה של בן זאיד עם רוסיה וארצות הברית, כמו גם ההשפעה שהוא מפעיל בשתי המדינות, הובילה את הניו יורק טיימס לתיוג אותו בתור "השליט החזק ביותר של העולם הערבי".
פוטין קורא למוחמד בן זאיד "חבר ותיק" ו"חבר גדול של ארצנו, ידיד גדול של רוסיה".
שני המנהיגים משוחחים ביניהם בטלפון בקביעות.
בביקור ממלכתי רשמי באמירויות, פוטין העניק לבן זאיד במתנה בז ארקטי רוסי.
איחוד האמירויות גם אימנה את שני האסטרונאוטים האמירותים הראשונים הזאע אל-מנסורי וסולטאן א-ניאדי, ושיגרה בהצלחה את האסטרונאוט האמירותי הראשון והערבי הראשון הזאע אל-מנסורי לתחנת החלל הבין-לאומית בעזרת רוסיה.
ב-11 באוקטובר 2022, נפגש שייח' בן זאיד עם פוטין בסנקט פטרבורג, ימים לאחר ש-OPEC+ צמצמה את ייצור הנפט.
ביוני 2023, פגש שייח' בן זאיד את פוטין בפורום הכלכלי הבין-לאומי של סנקט פטרבורג (SPIEF), ואמר כי האמירויות מעוניינות לחזק את הקשרים עם רוסיה.
שייח' מוחמד הפך למשתתף הבולט ביותר, שכן איחוד האמירויות הייתה מדינה אורחת מיוחדת באירוע.
כמה פוליטיקאים ומשקיעים גדולים בארצות הברית ובאירופה נהגו להשתתף בפורום לפני הפלישה הרוסית לאוקראינה, אך מדינות המערב נעדרו במחאה מהאירוע.
היועץ הדיפלומטי של שייח' בן זאיד, אנוואר גרגאש, אמר שזהו "סיכון מחושב" שאיחוד האמירויות הייתה מוכנה לקחת להסלמה בעולם יותר ויותר מקוטב.
איחוד האמירויות ספגה ביקורת על כך שהיא תמכה במלחמתה של רוסיה באוקראינה, שם הפכו האמירויות גם למתווך בשליחת נשק סיני לרוסיה.
באוגוסט 2021, ניהל בן זאיד שיחות עם נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן כדי לדון בחיזוק היחסים בין שתי מדינותיהם.
זה בא לאחר שנים שבהן כל מדינה תמכה בצדדים מנוגדים בסכסוכים אזוריים.
מערכת היחסים החלה להשתפר בין שתי היריבות האזוריות – איחוד האמירויות וטורקיה – בעקבות נפילת אפגניסטן לידי הטליבאן ונסיגת החיילים האמריקנים, והצורך לחזק בריתות צבאיות ומדיניות.
תחת הנהגתו של מוחמד, איחוד האמירויות בנתה את כור הכוח הגרעיני הראשון אי פעם באזור, תחנת הכוח הגרעינית בראכּה .
איחוד האמירויות וארצות הברית חתמו על הסכם דו-צדדי לשיתוף פעולה גרעיני בדרכי שלום המשפר את הסטנדרטים הבין-לאומיים של אי הפצת נשק גרעיני.
בן זאיד ייצג את האמירויות בוועידות הפסגה לביטחון גרעיני של 2012 ו-2014, שנערכו בדרום קוריאה ובהולנד (בהתאמה).
האסלאם היא הדת הרשמית של איחוד האמירויות, ויש חוקים נגד חילול הקודש, נגד הפצת דתות שאינן אסלאם, ונגד המרת דת של מוסלמים לדת אחרת.
החוקה של איחוד האמירויות הערביות מבטיחה את חופש הפולחן, אלא אם היא סותרת את תקנת הציבור או המוסר.
ממשלת איחוד האמירויות שולטת ומפקחת באופן הדוק על קיום המצוות והמנהגים המוסלמיים.
נדרש אישור ממשלתי לקיים הרצאות על הקוראן או להפצת תוכן הקשור לאסלאם, וזאת במאמץ להילחם בהטפה מבוזרת של קבוצות איסלאמיסטיות.
כל האימאמים חייבים לקבל את משכורתם מממשלת איחוד האמירויות.
בן זאיד ביקר את האפיפיור פרנציסקוס ב-2016, ובפברואר 2019, הוא קיבל את פניו של פרנציסקוס לאיחוד האמירויות, בסימן ביקור האפיפיור הראשון בחצי האי ערב.
הגעתו של האפיפיור פרנציסקוס חלה במקביל לוועידה שכותרתה "ועידה גלובלית לאחווה אנושית".
הכנס כלל שיחות וסדנאות על איך לטפח סובלנות דתית.
במסגרת ביקור זה ערך האפיפיור פרנציסקוס את המיסה האפיפיורית הראשונה שנחגגה בחצי האי ערב בעיר הספורט זאיד בה נכחו 180,000 מתפללים מ-100 מדינות, כולל 4,000 מוסלמים.
במהלך השנים האחרונות, ממשלת האמירויות מקדמת את ההינדואיזם ובנתה כמה מקדשים הינדיים ברחבי המדינה.
בן זאיד שירת כקצין במשמר האמירותי (הידוע כיום כמשמר הנשיאותי), כטייס בחיל האוויר של איחוד האמירויות, כמפקד חיל האוויר וההגנה האווירית של איחוד האמירויות, וכסגן הרמטכ"ל של הכוחות המזוינים.
בשנת 2005 מונה לסגן המפקד העליון של הכוחות המזוינים של איחוד האמירויות, ובהתאם הועלה לדרגת סגן גנרל.
בתחילת שנות ה-90, בן זאיד אמר לריצ'רד קלארק, אז עוזר מזכיר המדינה, שהוא רוצה לקנות את מטוס הקרב F-16. קלארק השיב שהוא בוודאי מתכוון ל-F-16A, הדגם שהפנטגון מכר לבעלות ברית אמריקאיות.
בן זאיד אמר שבמקום זאת הוא רוצה דגם חדש יותר שקרא עליו בשבוע התעופה, עם מערכת מכ"ם ונשק מתקדמת.
קלארק אמר לו שהמודל הזה עדיין לא קיים; הצבא לא ביצע את המחקר והפיתוח הדרושים.
בן זאיד אמר שאיחוד האמירויות תשלם עבור המחקר והפיתוח.
המשא ומתן שלאחר מכן נמשך שנים, ולפי קלארק "בסופו של דבר הוא קיבל F-16 טוב יותר ממה שהיה לחיל האוויר האמריקני".
בן זאיד הפך את הג'יוג'יטסו לחובה בבתי הספר.
בשנת 2014, הוא הקים את תנועת גיוס החובה לצבא, וגייס צעירים אמירויות להשתתף בשנה של מחנה אימונים.
בתחילה, ניהל פיילוט בתוך משפחתו הגרעינית כאשר בנותיומשמשות דוגמה אישית להצטרפות למחנה.
הוא הזמין את האלוף בדימוס מייק הינדמרש, לשעבר ראש פיקוד המבצעים המיוחדים של אוסטרליה, לסייע בארגון מחדש של צבא האמירויות.
על פי ה"ניו יורק טיימס", כתוצאה מהחזון של בן זאיד, הכוחות המזוינים של איחוד האמירויות הערביות הפכו לצבא המצויד והמאומן הטוב ביותר באזור מלבד ישראל.
תחת הנהגתו של בן זאיד, הכוחות המזוינים של איחוד האמירויות הערביות זכו לכינוי הנפוץ כ"ספרטה הקטנה" על ידי גנרל הכוחות המזוינים של ארצות הברית ושר ההגנה האמריקני לשעבר, ג'יימס מאטיס, כתוצאה מהיכולות הצבאיות הפעילות והיעילות, למרות סדרי כוח האדם הקטנים שלהם.
בן זאיד העניק במתנה 55 מיליון דירהם ליוזמה העולמית של האו"ם למלחמה בסחר בבני אדם, התחייב לגייס 100 מיליון דולר לקרן RLM - Reaching the Last Mile, התחייב ל־50 מיליון דולר לטובת מאמצי חיסונים לילדים באפגניסטן ופקיסטן, ותרם 30 מיליון דולר ל־Roll Back Malaria Partnership.
הקתדרה לידע מדעי ורפואי במחקר הסרטן באוניברסיטת טקסס נקראת על שמו של בן זאיד לאחר תרומה למענק מימון ל־MD Anderson Cancer Center.
הוא מארגן את מרתון הצדקה של בן זאיד בניו יורק מאז חנוכתו בשנת 2005. המירוץ מעלה את המודעות למחלות כליה, וההכנסות עוברות לקרן הלאומית לכליות של ארצות הברית.
מוחמד בן זאיד היה מעורב בהקמת מוזיאונים לאמנות, כמו הלובר אבו דאבי ב־2017 והגוגנהיים אבו דאבי ב־2012, וכן אתרי מורשת תרבותית כמו קַסְ֗ר אל-חוּסְ֗ן .
בן זאיד היה מעורב במאמצים להגן על בזי בר, עופות חובתיים ועל הראם הערבי.
הוא תרם מיליון דולר ליוזמה שמטרתה למנוע מקרי מוות של ציפורי בר הקשורות לקו מתח, כחלק מהשקת קרן שייח' מוחמד בין זאיד לשימור עופות דורסים בשווי 20 מיליון דולר.
הוא עומד בראש הקרן לשימור מינים של מוחמד בן זאיד.
זן של לטאת עצים – Enyalioides binzayedi – נקרא על שמו של בן זאיד לאחר שייסד את הקרן לשימור מינים על שמו, שסיפקה תמיכה כספית למשלחות שהובילו לגילוי המין בפארק הלאומי Cordillera Azul בפרו.
בשנת 2017 נקרא על שמו Acer binzayedii, זן נדיר של עץ מייפל שנמצא ביער העננים ההררי של Jalisco שבמערב מקסיקו.
השייח' מוחמד בן זאיד נולד באל-עין ב-11 במרץ 1961, במה שהייתה אז חבר המדינות הטריטוריאליות.
הוא בנו השלישי של זאיד בן סולטאן אאל נהיאן, הנשיא הראשון של איחוד האמירויות הערביות ושליט אבו דאבי, ושל אשתו השלישית, שייח'ה פאטמה בנת מובארכ אל-כתבי .
לבן זאיד יש 16 אחים: חמדאן, הַזַּ֫אע, סעיד, עיסא, נהיאן, סייף, טחנון, מנצור, פלאח, ד'יאב, עומר, ח'אלד, ח'ליפה, סולטאן, נאצר ואחמד.
בנוסף לאלה, יש לו כמה אחיות.
יש לו חמישה אחים מלאים צעירים יותר: חמדאן, הַזַּ֫אע, טחנון, מנצור ועבדאללה.
הם מכונים בני פאטמה, על שם אימם.
נשוי ואב לתשעה, ביניהם ח'אלד, נסיך הכתר של אמירות אבו דאבי.
השייח' מוחמד בן מובארכ בן חמד אאל ח'ליפה הוא פוליטיקאי בחרייני וחבר משפחת המלוכה של בחריין.
הוא כיהן בין השנים 1970 ל-2005 כשר החוץ של בחריין, ומ-2005 עד 2022 שימש כסגן ראש ממשלת בחריין.
ח'ליפה רכש את השכלתו התיכונית בבית הספר הבינלאומי של האוניברסיטה האמריקאית בביירות.
הוא בעל תואר ראשון ביחסים בינלאומיים ומשפטים מאוניברסיטת לונדון.
הוא החל את דרכו כשופט ובהמשך היה למנהל יחסי ציבור ותקשורת וראש שירות החוץ הבחרייני במהלך הקמתה של בחריין בשנת 1969. הוא כיהן כשר חוץ במשך כמעט 35 שנה, עוד בטרם עצמאותה של בחריין בשנת 1971 עד להחלפת הממשלה ב-29 בספטמבר 2005, אז החליפו בתפקידו, ח'אלד בן אחמד אאל ח'ליפה.
מוחמד מונה במקום זאת כאחד משלושה סגניו של ראש הממשלה.
באותה תקופה כיהן גם כשר המידע.
תוארו הרשמי הוא סגן ראש הממשלה בוועדות השרים.
מוחמד בן אל-חסן בן מוחמד בן אל-כרים אל-כאתב אל-בגדאדי , היה מחבר של ספר הבישולים הערביים של התקופה העבאסית "כיתאב א-טביח'" , שנכתב על ידו בשנת 1226. הספר המקורי הכיל 160 מתכונים, ובהמשך נוספו אליהם על ידי מעתיקי הספר עוד 260 מתכונים.
כתב היד המקורי היחיד של ספרו של אל-בגדאדי שרד בספריית סולימניה באיסטנבול, טורקיה.
לדברי צ'ארלס פרי, היסטוריון של אוכל, "במשך מאות שנים היה זה ספר הבישול האהוב על הטורקים".
מתכונים נוספים התווספו למקור על ידי מעתיקים טורקים בתאריך לא ידוע אך כותרתו נשארה "Kitâbü'l-Vasfi'l-Et'ime el-Mu'tâde", עם שניים משלושת העותקים הידועים נמצאים בספריית ארמון טופקאפי.
בסופו של דבר, מוחמד איבן מחמוד אל-שירוואני, הרופא של מוראט השני, הכין תרגום טורקי של הספר והוסיף כ-70 מתכונים בני זמנו.
תרגום זה פורסם בטורקית המודרנית בשנת 2005 ואילו התרגום הטורקי המודרני לספר המקורי (בעריכה משותפת עם צ'ארלס פרי) פורסם בשנת 2009.
מוחמד בזום הוא פוליטיקאי ניז'רי, אשר כיהן בתפקיד נשיא ניז'ר מאז 2 באפריל 2021 ועד הדחתו בהפיכה הצבאית ב-26 ביולי 2023.
טרם התמנה לנשיא, כיהן כנשיא המפלגה הניז'רית לדמוקרטיה וסוציאליזם.
הוא כיהן גם כשר החוץ בין השנים 1995–1996 ובין השנים 2011–2015. הוא היה שר המדינה בין השנים 2015–2016, והיה שר המדינה לענייני פנים בין 2016 לקיץ 2020, אז התפטר מתפקידו והתמקד במערכת הבחירות לנשיאות ניז'ר.
בזום ניצח בסיבוב השני בבחירות לנשיאות עם 55.67% מהקולות נגד הנשיא לשעבר מוחאמן אוסמנה.
בזום הוא נשיאה הראשון של ניז'ר שמוצאו משבטי הנוודים הערבים במזרח המדינה.
בזום למד פילוסופיה באוניברסיטת שייח אנטה דיופ בדקר, בירת סנגל.
עם סיום לימודיו שב לניז'ר ועבד כמורה בבית ספר.
הוא היה פעיל באיגוד עובדים ובשנות ה-90 חבר למהמדואו איסופו להקמת המפלגה הניז'רית לדמוקרטיה וסוציאליזם, בראשה הוא עומד.
בדצמבר 2022, מוחמד בזום מונה לנשיא הנוכחי של האיחוד הכלכלי והמוניטרי של מערב אפריקה (UEMOA), במהלך הפסגה הרגילה ה-23 של ראשי המדינות והממשלות של הארגון באבידג'אן.
ב-26 ביולי 2023 הודח מתפקיד נשיא ניז'ר לאחר הפיכה צבאית.
ב-13 באוגוסט 2023 הודיעה ממשלת ניז'ר כי היא מתכוונת "להעמיד לדין בפני הרשויות הלאומיות והבינלאומיות המוסמכות את מוחמד בזום ושותפיו המקומיים והזרים, בגין בגידה חמורה וערעור הביטחון הפנימי והחיצוני של ניז'ר".
ב-30 בנובמבר 2023, הודיעה משפחתו של מוחמד בזום כי נותק עמו הקשר, מאז 18 באוקטובר 2023, לאחר שהוחזק במעצר בית במעון הנשיאותי, עם אשתו ובנו, מאז ההפיכה בחודש יולי..
מוחמד עבדאללה עלי בארוויס הוא כדורגלן תימני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אל-וחדה עדן מליגת העל התימנית ובנבחרת תימן.
בארוויס משחק באל-וחדה עדן מאז שנת 2009, ושיחק עמה בליגת העל התימנית ובליגת המשנה התימנית לסירוגין.
בשנת 2018 הושאל לאום סלאל מליגת העל הקטרית למשך חצי עונה, וערך הופעה אחת במדי המועדון.
ב-23 ביוני 2012 ערך בארוויס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת תימן, בהפסד 3-1 לנבחרת לוב במסגרת הגביע הערבי .
ב-26 ביוני, בהופעתו השנייה בנבחרת, הבקיע את שער הבכורה שלו, בניצחון 2-0 על נבחרת בחריין במסגרת אותו טורניר.
הוא היה חלק מסגל נבחרת תימן בטורניר גביע אסיה 2019.
מוחמד בן סוליים הוא נהג מרוצי ראלי אמירתי לשעבר, המשמש כנשיא הפדרציה הבין-לאומית לרכב.
בן סוליים זכה 14 פעמים באליפות המזרח התיכון בראלי בין השנים 1984–2002. מאז שנת 2006 משמש כנשיא מועדון הרכב והתיור של איחוד האמירויות.
בשנת 2008 מונה לסגן הנשיא הערבי הראשון של הפדרציה הבין-לאמית לרכב, ובדצמבר 2021 נבחר למחליפו של ז'אן טוד בנשיאות הארגון.
בן סוליים למד מנהל עסקים באמריקן יוניברסיטי בוושינגטון די.
ביולי 2012 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד במדעים מאוניברסיטת אלסטר על תרומתו לספורט, מנהיגות אזרחית ופעילות צדקה.
ב-7 במרץ 2023 נהרג בנו, סייף, בתאונת דרכים שאירעה בדובאי.
מוחמד חוסייני בֶּהֶשתי (בפרסית: سیّد محمد حسینی بهشتی, תעתיק מדויק: סיד מחמד חסיני בהשתי, 24 באוקטובר 1928 – 28 ביוני 1981) היה משפטן, פילוסוף, איש דת ופוליטיקאי איראני שהיה ידוע כאדם השני בהיררכיה הפוליטית של איראן לאחר המהפכה.
הוא נחשב לאדריכל העיקרי של החוקה של איראן לאחר המהפכה, כמו גם של המבנה המנהלי של הרפובליקה האסלאמית.
כמו כן, הוא בחר והכשיר כמה פוליטיקאים בולטים ברפובליקה האסלאמית, כגון הנשיאים לשעבר חסן רוחאני ומוחמד ח'אתמי, עלי אכבר ולאיתי, מוחמד ג'וואד לאריג'אני, עלי פלאחיאן ומוסטפא פורמוחמדי.
בהשתי שימש גם כמזכיר הכללי של מפלגת הרפובליקה האסלאמית, והיה ראש מערכת המשפט האיראנית.
עוד כיהן כיושב ראש מועצת המהפכה האסלאמית ואספת המומחים.
הוא סיים דוקטורט בפילוסופיה, ושלט באנגלית, גרמנית וערבית.
בהשתי נהרג ב-28 ביוני 1981 בפיצוץ שמיוחס לארגון מוג'אהדין ח'לק (MEK), יחד עם יותר מ-70 חברי מפלגת הרפובליקה האסלאמית, שביניהם 4 שרי ממשלה ו-23 חברי פרלמנט.
ממשלת איראן האשימה את מוחמד רזא כולאהי כפעיל מוג'אהדין ח'לק המעורב בתקרית.
בהשתי נולד באספהאן בשנת 1928. הוא למד הן באוניברסיטת טהראן והן אצל מוחמד חוסיין טבאטאבאי בקום.
בין 1965 ל-1970, הוא הוביל את המרכז האסלאמי בהמבורג, שם היה אחראי על המנהיגות הרוחנית של סטודנטים איראנים דתיים בגרמניה ובמערב אירופה.
בהמבורג עבד גם עם מוחמד חתאמי.
מתחילת שנות ה-60 היה מעורב בפעילות נגד השאה ונעצר מספר פעמים על ידי המשטרה החשאית של השאה, ה-SAVAK.
בהשתי הצטרף לאייתוללה חומייני בנג'ף, עיראק.
בעקבות המהפכה האסלאמית הפך בהשתי לאחד החברים במועצת המהפכה של איראן ולאחר זמן מה היה למזכיר המועצה.
במחצית השנייה של 1979 נתמנה בהשתי לסגן נשיא מועצת המומחים עליה הוטלה המשימה ליצור חוקה חדשה לאיראן.
כסגן נשיא, הוא מילא תפקיד חשוב במיוחד בקידום העיקרון של שלטון חכם ההלכה כבסיס לחוקה החדשה.
בהשתי היה ממקימי מפלגת הרפובליקה האסלאמית יחד עם עלי ח'אמנאי ומוחמד-ג'וואד באהונר, והיה המזכיר הכללי הראשון של המפלגה וחבר הוועד המרכזי שלה.
בהשתי תכנן להתמודד על הנשיאות בבחירות הראשונות לנשיאות בתחילת 1980, אך פרש לאחר שהאייתוללה ח'ומייני אמר למשלחת של רפסנג'אני וחמינאי כי הוא מעדיף שהנשיא לא יהיה איש דת.
בהשתי הוביל את מפלגתו לניצחון בבחירות למג'לס במרץ 1980 ונחשב לאיש החזק במג'לס.
ביולי 1980 נתמנה בהשתי ליו"ר בית המשפט העליון של איראן.
ב-28 ביוני 1981 נהרג בהשתי בהפצצת האפט טיר במהלך ועידת המפלגה.
דובר משמרות המהפכה של איראן אמר בראיון שחבר ה"מוג'אהדין ח'לק" מוחמד רזא כולאהי היה אחראי.
הוא נקבר ב-1 ביולי 1981, לאחר מספר ימים בהם ניתן להמונים לעבור על פני ארונו.
לפי ג'יימס ביוקאן, הרפובליקה האסלאמית של איראן האשימה בתחילה את מפלגת תודה, SAVAK ואת המשטר העיראקי.
יומיים לאחר מכן, רוחאללה ח'ומייני האשים את ה-MEK.
כמה שנים לאחר מכן הוצאו להורג באיראן ארבעה "סוכנים עיראקים" בגין התקרית.
בית דין אחר בטהראן הוציא להורג את מהדי תפארי בגין אותה תקרית.
ב-1985 הודיע ראש המודיעין הצבאי לעיתונות שזו הייתה עבודתם של קציני צבא נאמני השאה.
כוחות הביטחון של איראן האשימו את ארצות הברית ו"שכירי חרב פנימיים".
יחד עם בהשתי מתו גם אנשי דת, שרים ופקידים רבים.
על פי הדיווחים, המנהיג העליון, רוחאללה ח'ומייני, התרגש מאוד ממותו של בהשתי.
מדי שנה נערך באיראן טקס זיכרון ביום הרצח של בהשתי.
אוניברסיטת שהיד בהשתי קרויה על שמו.
השייח' מוחמד בן עבד א-רחמן בן ג'אסם אאל ת'אני הוא דיפלומט, כלכלן ופוליטיקאי קטרי המכהן כראש ממשלת קטר מאז 7 במרץ 2023, וכשר החוץ מאז 2016.
מכהן גם כיו"ר קרן קטר לפיתוח (QFFD) מאז 2014, וחבר במועצה העליונה של קטר לענייני כלכלה והשקעות (SCEAI) מאז 2014.
כיהן בעבר כסגן ראש הממשלה בין השנים 2017–2023 ויו"ר רשות ההשקעות של קטר בין השנים 2018–2023.
הוא חלק ממשפחת המלוכה הקטרית מבית ת'אני.
הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים מהמכללה לעסקים וכלכלה באוניברסיטת קטר (2003).
בתחילת הקריירה שלו, ב-2003, עבד כחוקר כלכלי במועצת המשפחה השלטת, שם שימש מאוחר יותר כמנהל לענייני כספים בין השנים 2005–2009.
בשנת 2009 מונה למנהל המחלקה לשותפות במגזר הציבורי והפרטי במשרד העסקים והמסחר והשיק את "Enterprise Katar" – ארגון המעניק תמיכה טכנית ופיננסית לעסקים קטנים ובינוניים.
משנת 2010 עד 2011, שימש כמזכיר הנציג האישי של האמיר חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני בדיוואן האמירי.
בשנת 2013, שייח' מוחמד הצטרף למשרד החוץ של קטר כעוזר שר החוץ לענייני שיתוף פעולה בינלאומי.
מדיניותו התמקדה בקידום שיתוף פעולה רב-צדדי, יישום מדיניות פיתוח החוץ של קטר ויישום אסטרטגיות שיתוף פעולה בינלאומי המבוססות על החזון הלאומי של קטר 2030.
ב-7 במרץ 2023, בחילופי קבינט, באמצעות צו אמירי מס' (2) משנת 2023, הוא מונה לראש ממשלת קטר.
במסגרת תפקידו כראש ממשלה הוא עוסק בייעוץ לאמיר של מדינת קטר, שייח' תמים בן חמד אאל ת'אני.
הוא עומד גם בראש ישיבות מועצת השרים, ועוסק בפיקוח על תיאום העבודה בין המשרדים השונים.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, נפגש השייח' מוחמד עם ראש ה-CIA ויליאם ברנס וראש המוסד דוד ברנע בקטר בנובמבר.
הם הגיעו להארכת הפסקת האש ביומיים ולחלופין של יותר מ-100 חטופים ישראלים ב-240 מחבלים פלסטינים.
תפקיד כשר חוץ וראש ממשלה
תחומי האחריות של שייח' מוחמד כשר החוץ כוללים תכנון ויישום מדיניות החוץ של קטר, שמירה והרחבה של היחסים האסטרטגיים הבילטרליים והרב-צדדיים של המדינה, הובלת מאמצי תיווך וגיבוש שלום וביטחון בינלאומיים.
ב-7 באוקטובר 2023, עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל, החלה קטר בהובלתו שיחות דחופות בניסיון לשחרר חטופים ישראלים בתמורה למחבלים פלסטינים.
קטר מילאה תפקיד קריטי במשא ומתן באמצעות שיתוף פעולה עם ארצות הברית וישראל, וכן דחפה לשחרור חטופים אמריקאים.
ב-1 בנובמבר 2023 תיווכה קטר בהסכם בין מצרים, ישראל וחמאס.
הסכם זה, שתואם עם ארצות הברית, יאפשר פינוי אזרחים מעזה.בנוסף, בינואר 2024 תיווך בניסיון להעביר תרופות לחטופים ישראלים.
פעילותם של ראש הממשלה והאמיר זכו לשבחים על ידי מנהיגים שונים כמו אנתוני בלינקן, ג'סטין טרודו, ג'ו ביידן וז'וזפ בורל.
ב-24 במאי 2023, נשיא פרגוואי, מריו אבדו בניטס, העניק את מסדר ההצטיינות הלאומי (פרגוואי) לשייח' מוחמד כהוקרה על תפקידו בחיזוק היחסים בין שתי המדינות.
שר החוץ של קטר, הסולטאן בן סעד אל-מורייח'י קיבל את הפרס בשמו.
ב-19 בינואר 2021, יום לפני שג'ו ביידן הפך לנשיא, ארצות הברית, המיוצגת על ידי מחלקת ההגנה של ארצות הברית, העניקה לשייח' מוחמד את מדליית מחלקת ההגנה עבור שירות ציבורי.
היועץ לביטחון לאומי של ארצות הברית רוברט אובריאן, העניק את המדליה לשגריר קטר השייח' משעל בן חמד אאל ת'אני, עבור השייח' מוחמד.
מוחמד במבה הוא כדורגלן איבוארי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת לוריאן מליגת העל הצרפתית.
במבה גדל במחלקת הנוער של בואקה.
הוא ערך 78 הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל של חוף השנהב, בהן הבקיע 13 שערים.
ב-18 בינואר 2020 חתם במבה בהפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית.
הוא שיחק במועדון במשך שלוש שנים וחצי, בהן ערך 98 הופעות ליגה והבקיע 30 שערים.
בעונת 2022/2023 סיים כמלך השערים של הליגה הלאומית, עם 20 שערי ליגה ב-36 הופעות.
ב-28 ביולי 2023 חתם במבה על חוזה לשלוש שנים בוולפסברג מהבונדסליגה האוסטרית.
הוא ערך 15 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ששה שערים.
ב-26 בינואר 2024 חתם במבה על חוזה לארבע שנים וחצי בלוריאן מליגת העל הצרפתית.
מוחמד באקרי (1960 – 13 ביוני 2025) היה ראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים של איראן, התפקיד הצבאי הבכיר ביותר הקיים באיראן, בדרגת מייג'ור גנרל בצבא האיראני.
נהרג בתקיפה ישראלית במבצע עם כלביא.
באקרי היה מומחה למודיעין צבאי עוד מימי מלחמת איראן–עיראק.
מוחמד באקרי, כמו מפקדים אחרים, כולל מוחמד עלי ג'עפרי, עלי פאדאווי וגולאם עלי רשיד, היה חבר בקבוצה שזוהתה על ידי המכון האמריקאי לארגונים (AEI) כרשת הפיקוד של משמרות המהפכה.
על פי פרויקט האיומים הקריטיים של AEI, הקבוצה "חולשת על הדרגים הגבוהים של הצבא האיראני ושולטת בתכנון, מבצעים, מודיעין, פעולות לוחמה חשאיות ובלתי סדירות ובביטחון הפנים".
הוא קודם מתפקידו הקודם כסגן הרמטכ"ל למודיעין ומבצעים במטכ"ל ב-28 ביוני 2016, במקום חסן פירוזאבאדי.
באוקטובר 2017 ביקר כוחות איראניים במחוז חלב בצפון סוריה.
בפברואר 2022, לפי "רויטרס", הודיע באקרי כי איראן תמשיך לקדם את תוכנית הטילים הבליסטיים שלה, הן "מבחינת כמות והן מבחינת איכות".
על פי הודעה לעיתונות של הבית הלבן ב-21 באוקטובר 2022, חיילים איראנים נמצאים בקרים ומסייעים לרוסיה בשיגור התקפות מל"טים.
באקרי היה המפקד שפיקח על שלוחות הצבא האיראני שסיפקו מל"טים לרוסיה.
ב-3 בדצמבר 2023 רמז ראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים האירניים, מייג'ור גנרל מוחמד באקרי, במהלך פגישות בבגדאד, שאיראן עשויה להיות מעורבת ישירות בהסלמה זו עם ארצות הברית כדי לתמוך במאמץ לגרש את כוחות ארצות הברית.
באפריל 2024, לאחר תקיפת הקונסוליה האיראנית בדמשק והריגת מוחמד רזא זאהדי, שבוצעו על ידי חיל האוויר הישראלי ב-1 באפריל, יצא באקרי באיומים נגד ישראל, ואמר "נקבע את התזמון לתקיפה על ישראל".
ב-13 ביוני 2025, במכת הפתיחה של מבצע עם כלביא, נהרג באקרי בתקיפה של חיל האוויר הישראלי.
היה בעל תואר דוקטור בגאוגרפיה פוליטית ולימד באוניברסיטה העליונה להגנה לאומית של איראן.
אחיו הבכור, חסן באקרי, היה מפקד במלחמת איראן–עיראק.
ב-8 באפריל 2019 הגדירה ארצות הברית את משמרות המהפכה של איראן כארגון טרור זר.
ראש הממשלה בנימין נתניהו מישראל הודה מיד לטראמפ בטוויטר.
"אנחנו מחשיבים את חיילי ארצות הברית במערב אסיה כטרוריסטים ואם הם יעשו דבר ארור, נתעמת איתם במרץ", אמר מוחמד באקרי.
אושר על ידי ממשלת בריטניה בשנת 2022 ביחס למלחמת רוסיה–אוקראינה.
בספטמבר 2022, בעקבות דיכוי חריף של מפגינים במהלך הפגנות מהסה אמיני, הוטלה סנקציה על מוחמד באקרי על ידי ארצות הברית וקנדה.
נולד ב-23 באוגוסט 1961 בטורקבה, עיירה קטנה ליד העיר משהד, לאם ממוצא פרסי ולאב כורדי.
כסטודנט סיים קאליבאף תואר ראשון בגאוגרפיה אנושית מאוניברסיטת טהראן, תואר שני בגאוגרפיה אנושית מאוניברסיטת אזאד האסלאמית, ודוקטורט בגאוגרפיה פוליטית מאוניברסיטת תרביאת מודרס.
בגיל 19 שירת בצבא כמפקד במהלך מלחמת איראן-עיראק ולאחר מכן מונה למפקד דיוויזיית ראסולוללה.
כשהיה בן 22 כבר מונה לפקד על גדודי נאסר, ולאחר המלחמה הוא נבחר לשרת כסגן מפקד כוח הבסיג'.
קאליבאף קיבל דרגת גנרל בשנת 1996 לאחר שסיים תואר שני בגאוגרפיה פוליטית.
בשנת 1998 מונה למפקד חיל האוויר של משמרות המהפכה.
בעת שירותו ארוך השנים במשמרות המהפכה יצר חברות קרובה עם המפקד העולה דאז, גנרל קאסם סולימאני.
מאוחר יותר, בבחירות לנשיאות איראן ב-2013, דווח כי סולימאני הצביע בעד קאליבאף, שייצג את האינטרסים של ותיקי משמרות המהפכה, נגד המועמד המתון חסן רוחאני, שבסופו של דבר ניצח.
במהלך הפגנות הסטודנטים בשנת 1999, כמפקד חיל האוויר, קאליבאף היה אחד מ-24 מפקדי משמרות המהפכה ששלחו מכתב איום לנשיא הרפורמיסטי מוחמד ח'אתמי, לפיו אם יאפשרו להפגנות להימשך, הם ייקחו את העניינים לידיהם.
בעקבות ההפגנות ב-1999, הוא מונה למפקד כוחות המשטרה האיראניים על ידי המנהיג העליון של איראן, עלי ח'אמנאי, במקום המפקד הקודם, שהודח במהלך ההפגנות.
לאחר שהפך למפקד המשטרה, יזם רפורמות ותהליכי מודרניזציה במשטרה, במטרה להנגיש את המשטרה לציבור הרחב.
באפריל 2005 התפטר מכל תפקידי הצבא והמשטרה בשל כוונתו לרוץ בבחירות לנשיאות איראן.
כאחד מהמועמדים בבחירות לנשיאות איראן בשנת 2005, הוא נחשב כמי שזוכה לפופולריות בקרב כמה פלגים מהשמרנים.
עם זאת, הוא הפסיד בבחירות למחמוד אחמדינז'אד, והצליח להגיע רק למקום הרביעי.
לאחר שהפסיד במרוץ לנשיאות, הוא התמודד לראשות עיריית טהראן.
ב-4 בספטמבר 2005, הוא נבחר לכהן כראש העיר הבא על ידי מועצת העיר של טהראן, ובכך ירש בתפקיד את מחמוד אחמדינז'אד.
בשנת 2007, הוא נבחר מחדש לכהונה שנייה לאחר שקיבל במועצת העיר 12 קולות וללא מתנגדים.
לפי חברת החדשות בלומברג, הוא ניצל את תפקידו כראש עיר "כדי לטפח מוניטין של פוליטיקאי ביצועיסט".
בשנת 2008, הוא הכריז על תמיכתו בדיאלוג עם ארצות הברית כפי שהציע ברק אובמה.
וטען כי, "הקהילה העולמית, החברה האיראנית והחברה האמריקנית ירוויחו משיחות מסוג זה".
בספטמבר 2013 הוא נבחר לראשות העיר לקדנציה נוספת לאחר שניצח את האשמי בסיבוב שני עם 51.6% מהקולות.
בבחירות לנשיאות איראן בשנת 2013 הוא הגיע למקום השני עם 16% מהקולות והפסיד לחסן רוחאני.
בבחירות לנשיאות שנערכו בשנת 2017 הוא פרש מהמירוץ ימים לפני הבחירות ולא התמודד לבסוף.
קאליבאף נחשב למנהיג הרוחני של מפלגת הקידמה והצדק של איראן, ומכהן כחבר בפרלמנט האיראני וכיו"ר הפרלמנט משנת 2020.
בשנת 2024 לאחר מותו של נשיא איראן אבראהים ראיסי בהתרסקות מסוק, הכריז קאליבאף על התמודדותו לנשיאות, ומועמדותו אושרה על ידי מועצת שומרי החוקה.
במהלך קמפיין הבחירות קאליבאף הציג את עצמו כמנהל חזק עם רקורד מוכח.
הוא הדגיש את מעמדה האזורי והבינלאומי של איראן, עמידותה בפני מלחמות וסנקציות, והתקדמותה בתחומים שונים.
הוא תיאר את הישגיו בעבר בתחומי הביטחון, תחבורה, תשתיות ורפורמות, ואת כוונתו להמשיך ולפתור בעיות כלכליות, חברתיות ובריאותיות, והבטיח לפעול בתוקף ובכוח לשיפור מצב המדינה.
בבחירות שנערכו ב-28 ביוני 2024 הצליח לקבל רק כ-14 אחוזים מקולות הבוחרים, השיג את המקום השלישי בלבד, ולא עלה לסיבוב השני.
במהלך כהונתו כראש עיריית טהראן הואשם בשימוש בקשריו כמפקד לשעבר במשמרות המהפכה כדי לכסות על פרשיות שחיתות שהתרחשו בטהראן במהלך כהונתו.
אסחאק, בנו של קאליבאף, ניסה להשיג תושבות קבע קנדית.
כאשר נודע הדבר לציבור, קמה מחאה בקרב מתנגדי משטר איראנים, שהצטרפו לעצומה המבקשת מממשלת קנדה לא להעניק את האשרה.
בפברואר 2024 נדחתה בקשת התושבות הקבועה של אסחאק קאליבאף.
על פי ההודעה לתקשורת, בקשתו נדחתה מכיוון ש"המשטר האיראני עוסק בפעולות טרור והפרות של זכויות אדם, ואנו עומדים לצד העם האיראני".
בנוסף, מואשם קאליבאף בהתאכזרות ושימוש באש חיה נגד מפגינים מתנגדי המשטר האיראני, במהלך שירותו כמפקד המשטרה וכהונתו כראש עיריית טהראן.
בשנת 1982 התחתן עם זהרה סאדאת מושיר, ולהם שלושה ילדים.
כאשר כיהן כראש עיריית טהראן, מושיר הצטרפה לבעלה כיועצת וממונה על ענייני הנשים בעירייה.
מוחמד איבראהים ברגותי הוא פוליטיקאי פלסטיני שכיהן כשר העבודה בממשלת הנייה הראשונה וכשר האחראי על השלטון המקומי בממשלת הנייה השנייה.
ברגותי נולד בעיירה כובאר שבמחוז רמאללה ואל-בירה.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת אל-קודס עם תואר ראשון במתמטיקה ומחשבים ונבחר לכהן כנשיא מועצת הסטודנטים למשך שתי קדנציות רצופות, בהמשך קיבל תואר שני בניהול מאוניברסיטת א-נג'אח.
הוא עבד כנשיא אגודת הצדקה האסלאמית באל-בירה.
הוא קרוב משפחה של מרואן ברגותי.
ברגותי נאסר על ידי ישראל מספר פעמים וישב בכלא יותר מ-5 שנים במצטבר.
הוא נפצע בעת שהשתתף באינתיפאדה הראשונה.
ברגותי הושבע על ידי אבו מאזן לתפקיד שר העבודה ב-30 במרץ 2006 בממשלה העשירית של הרשות הפלסטינית בראשות אסמאעיל הנייה, ולאחר מכן כיהן כשר לענייני השלטון המקומי ב-18 במרץ 2007 בממשלתו השנייה של הנייה.
למרות הזדהותו כעצמאי, הוא נעצר על ידי ישראל גם בעת כהונתו כשר, בעקבות חטיפתו של גלעד שליט.
מוחמד בן חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני ( ערבית: محمد بن حمد بن خليفة آل ثاني; נולד ב-18 באפריל 1988) הוא חבר בבית ת'אני.
הוא אחיו של אמיר קטר, שייח תמים בן חמד אאל ת'אני, ובנו של אמיר קטר לשעבר, שייח חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, עם אשתו השנייה, שייח'ה מוזא בנת נאסר אל-מסנד.
לשייח' מוחמד תואר ראשון בפוליטיקה בינלאומית מבית הספר לשירות חוץ של אוניברסיטת ג'ורג'טאון ב קטר בשנת 2009 ותואר שני במנהל ציבורי מבית הספר לממשל ע"ש קנדי באוניברסיטת הרווארד.
השייח' מוחמד הוא קפטן לשעבר של נבחרת קטר ברכיבה, וככזה הדליק את הלפיד בקדרה הטקסית של משחקי אסיה 2006 בדוחה כשהוא רכוב על סוס.
בשנת 2010 הוביל שייח' מוחמד את מועמדותה הזוכה של קטר לארח את מונדיאל 2022, והביא את הטורניר למזרח התיכון בפעם הראשונה.
שייח' מוחמד הוא כיום המנהל הכללי, חבר דירקטוריון ויו"ר משותף של הוועדה המבצעת של הוועדה העליונה של מדינת קטר לענייני אספקה ומורשת (לשעבר הוועדה העליונה של קטר 2022), הגוף האחראי על פיקוח ואספקת אצטדיונים ותשתיות נלוות עבור מונדיאל 2022 בקטר.
בשנת 2017, מונה שייח' מוחמד לתפקיד מזכיר הוד מעלתו האמיר לענייני השקעות, בתפקידו מייצג את אמיר קטר בדיונים אסטרטגיים והשקעות ברמה גבוהה, בדגש מיוחד על השוק האמריקאי.
שייח' מוחמד הוא סגן יו"ר מועצת המנהלים של רשות ההשקעות של קטר.
הוא חבר מועצת הנאמנים של קרן קטר.
מוחמד דיאב אבראהים אל־מַסְרִי , שהיה מוכר בכינוי מוחמד דֵף (محمد الضيف, בתעתיק מדויק: מחמד אלצ'יף), וגם בכינוי אבו ח'אלד, היה טרוריסט פלסטיני שפיקד על גדודי עז א-דין אל-קסאם, הזרוע הצבאית של חמאס.
הכינוי "דֵף", שפירושו "אורח", ניתן לו ככל הנראה מכיוון שנהג להחליף באופן מתמיד את מיקומו.
דף, לצד יחיא סינוואר, הוביל את חמאס בטבח שבעה באוקטובר במהלכו התבצעו פשעים נגד האנושות ופשעי מלחמה כדוגמת אונס, רצח המוני, ביזה וחטיפת אזרחים.
במהלך שנות פעילותו ביצע צה"ל מספר ניסיונות לחסל את דף, מרובם חמק.
בסופו של דבר חוסל דף במסגרת מלחמת חרבות ברזל, בפאתי אל-מוואסי שליד ח'אן יונס ב-13 ביולי 2024.
מוחמד דף נולד בשנת 1965 במחנה הפליטים ח'אן יונס שברצועת עזה.
מוצא משפחתו מהכפר אל קובייבה (שננטש במלחמת העצמאות), שלימים הוקם במקומו כפר גבירול.
דווח כי היה חבר ילדות של יחיא סינוואר.
בנעוריו הצטרף לתנועת האחים המוסלמים.
במהלך לימודיו באוניברסיטה האסלאמית בעזה היה פעיל בגוש האסלאמי והיה נציג רשימת הגוש במועצת הסטודנטים של האוניברסיטה.
דף הצטרף למנגנון הצבאי של חמאס בראשית האינתיפאדה הראשונה.
במאי 1989 נעצר בידי ישראל, בעקבות מעצרו של יחיא סינוואר באותה שנה, וישב בכלא ישראלי בח'אן יונס במשך כ־16 חודשים.
הוא השתחרר בנסיבות שלא פורסמו ביחד עם עימאד עקל.
בשנת 1991 הצטרף דף לגדודי עז א-דין אל-קסאם.
החל את דרכו כתלמידו של הטרוריסט הפלסטיני יחיא עיאש ("המהנדס"), ראש הזרוע הצבאית של חמאס.
ב־1992 פיקד על החוליה שחטפה ושיספה את גרונו של החייל אלון קרוואני.
בעקבות הריגתו של עימאד עקל בנובמבר 1993, מונה דף למפקד הזרוע הצבאית של הארגון ברצועת עזה.
בתפקידו זה ארגן פעולות טרור רבות, תוך שהוא מתאם פעולות יחד עם עיאש, מפקד הזרוע הצבאית בגדה המערבית.
בשנת 1994 היה דף אחראי על הפעלת החוליות שחטפו ורצחו את החיילים נחשון וקסמן, ו.
לאחר החטיפה של נחשון וקסמן הוציא דף סרטון בו הוא דורש את שחרור אחמד יאסין על מנת לשחרר את וקסמן.
לאחר הריגתו של עיאש בשנת 1996 המשיך דף את התיאום עם חסן סלאמה, שהחליף את עיאש.
דף בחר לנקום את מותו של עיאש בשורת פיגועי טרור רצחניים שהתרחשו בתחומי הקו הירוק בחודשים פברואר–מרץ 1996. בין הפעולות שיזם: שיגור שני מחבלים מתאבדים לפיגועים בקו 18 בירושלים בשתי הזדמנויות שונות; וכן תכנון הפיגוע בצומת אשקלון.
לאחר גל פיגועי הנקמה של אביב 1996, שבמהלכו נרצחו 58 ישראלים בתוך שבוע, ירד מוחמד דף למחתרת, והסברה הייתה שברח למצרים.
ואולם כעבור שנתיים שב לפעילות נוכח מצבה הקשה של תשתית חמאס ביהודה והשומרון: מוחי א-דין א-שריף נהרג בתאונה ברמאללה במרץ 1998, ואת האחים עוודאללה הרגה ישראל ליד חברון באוגוסט של אותה שנה.
אבדות אלה, יחד עם מעצרם של עשרות פעילים וחשיפת מעבדות לייצור חומרי חבלה ומטענים, פגעו קשות ביכולתו של הארגון לייצר פיגועים משטחי יהודה ושומרון.
בעקבות זאת, אנשי "המחלקה המדינית" של חמאס, ששכנו בסוריה, הורו לדף ולאנשיו בעזה לשוב ולתכנן פיגועים.
כך, עמד דף מאחורי פעולותיה של "חוליית טייבה", שמטרתה הייתה ביצוע פיגועי התאבדות בטרמפיאדות במרכז הארץ (אך כשלה בפעולותיה).
דף נעצר בידי כוחות הביטחון של הרשות הפלסטינית במאי 2000 עד ראשית שנת 2001.
הריגת האחים עוודאללה יצרה ריק מנהיגותי בקרב פעילי הזרוע הצבאית ביהודה ושומרון.
מחמוד אבו הנוד תפס בסופו של דבר את הפיקוד וכיוון את פעולתם באינתיפאדה השנייה, עד להריגתו בידי צה"ל בנובמבר 2001. בעקבות מותו של אבו הנוד גברה השפעתו של מוחמד דף וכללה גם את פעילי חמאס ביהודה ושומרון.
עוד בפרוץ האינתיפאדה מונה סלאח שחאדה למפקד הזרוע הצבאית של חמאס, ודף מונה לסגנו.
מתחילת שנת 2002 עסק דף בבניית מנגנון פיגועים עצמאי של עז א־דין אל־קסאם.
הוא נחשב כאחראי על כמה מפיגועי הירי ומפיגועי ההתאבדות הגדולים שאירעו ברצועת עזה במהלך האינתיפאדה.
ידוע כי השתתף באורח פעיל בפרויקט ייצור רקטות קסאם, עם סגנו עדנאן אל-ע'ול (נהרג באוקטובר 2004), שנחשב ל"מדען הראשי" של חמאס.
מנגנוני הביטחון הפלסטיניים עצרו את דף מספר פעמים, אולם הוא שוחרר בתום תקופות קצרות.
המפקד הכללי של הזרוע הצבאית
לאחר ההתנקשות בסלאח שחאדה ביולי 2002 קיבל דף לידיו את הנהגת גדודי עז א־דין אל-קסאם.
באופן רשמי, מוחמד דף היה מפקד הזרוע הצבאית של חמאס.
בכלי התקשורת של חמאס הוא כונה "המפקד הכללי של גדודי עז א־דין אל־קסאם".
לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות ב-2005 פרסמה הזרוע הצבאית של חמאס עיתון בשם "שער הניצחון", בו נחשפו מפקדי הזרוע הצבאית.
בעיתון הובא ראיון עם דף, שנשא את התואר "המפקד הכללי של גדודי עז א-דין אל-קסאם".
כמו כן דף התראיין בווידאו לסרט תיעודי של אל-ג'זירה שעסק בזרוע הצבאית ויצא באותה שנה, ויצא בהצהרות מוקלטות נוספות.
בשנת 2012, בתחילת מבצע עמוד ענן, פורסמה הקלטה של דף, בה אמר בין היתר כי "ישראל עשתה טעות טיפשית בכך שהיא חיסלה את אחמד ג'עברי" וכן כי "התמרון הקרקעי שישראל מאיימת בו יהיה התקווה הגדולה לשחרור האסירים שלנו".
במהלך מבצע צוק איתן ב-2014 פרסם דף שוב הקלטה בה אמר כי "לא תופסק האש בלי הסרת המצור" וכי "הבסנו את הצבא הציוני, הצלחנו לנצח אותו גם במהלך המתקפה הקרקעית".
לציון 16 שנים לתוכנית ההתנתקות, בספטמבר 2021 פרסם חמאס הקלטה של דף מזמן התכנית ובה אמר כי "היום אתם יוצאים מעזה מפני שהיא גיהנום - ומחר נהפוך לכם את כל פלסטין לגיהנום".
באפריל 2016 אמר עמוס גלעד, ראש האגף המדיני־ביטחוני במשרד הביטחון: "לדרג המדיני (בעזה) יש בכורה ועדיפות על דרג הטרור, אבל למוחמד דף לא אכפת מהמדיניות המדינית, עושה מה שהוא רוצה".
בזמן טבח שבעה באוקטובר, היה דף מפקד הזרוע הצבאית של החמאס, והוא נחשב כמי שתכנן את המתקפה ואת הטבח ביישובי עוטף עזה.
ביום הראשון של המלחמה, פרסם דף הודעה מוקלטת שבה קרא למחבלים: "בצעו את התקפותיכם על ההתנחלויות בכל האמצעים והכלים העומדים לרשותכם...
היום כל מי שיש לו רובה צריך להוציא אותו.
זה הזמן שלו, וכל אחד מכם צריך לצאת עם המשאית, הרכב או הגרזן שלו.
היום, היסטוריה חדשה נפתחה, היסטוריה מבריקה ומכובדת יותר".
הוא הוסיף כי המתקפה היא בתגובה לעליית יהודים להר הבית, מה שהוא כינה "חילול מסגד אל-אקצא", והוא כינה את המתקפה "מבול אל-אקצא".
כמו כן קרא לערביי ישראל להצטרף למלחמה.
ב-20 במאי 2024 התובע הראשי בבית הדין הפלילי הבין-לאומי בהאג ביקש להוציא צו מעצר לדף, במסגרת חקירת בית הדין הפלילי על מספר סעיפים של פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות במהלך מלחמת חרבות ברזל.
בקשה לצווי מעצר בחשדות דומים הוגשה גם נגד יחיא סינוואר ואסמאעיל הנייה, ובמקביל הוגשה בקשה לצווי מעצר בגין חשד לפשעים נגד האנושות גם עבור ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ושר הביטחון יואב גלנט.
ב-21 בנובמבר 2024 הוציא בית הדין את הצווים המבוקשים.
הצו נגד דף הוא בגין רצח, השמדה, אונס ואלימות מינית, עינויים, לקיחת בני ערובה, פגיעה בכבוד האדם, ופשעים נוספים.
אף על פי שצה"ל הודיע שדף נהרג בהפצצה של חיל האוויר ב-13 ביולי, לשכת בית הדין ציינה כי אין ביכולתה לקבוע אם דף נהרג או נותר בחיים.
ישראל ניסתה מספר פעמים לחסל את דף, ללא הצלחה.
ביולי 1998, בעת ניסיון לחציית ציר פילדלפי למצרים, חמק מכוח מגדוד 50 של הנח"ל, שסופח לצוות של שייטת 13, ששהה במארב עשרות מטרים ממנו.
ב־22 באוגוסט 2001 ניסתה ישראל לראשונה לחסל את דף, לצד סגנו עדנאן אל-ע'ול, סלאח שחאדה ובכירים נוספים, אך אלו הצליחו לחמוק.
ב־26 בספטמבר 2002 ירה מסוק אפאצ'י של צה"ל שני טילים מסוג "הלפייר" לעבר מכוניתו של דף, שהיה בדרכו חזרה מביקור אבלים בשכונת שיח' רדואן בעזה.
לאחר מספר שעות התברר כי הוא נפצע.
כשלושים פלסטינים שהיו בסביבתו נפגעו מעוצמת הפיצוץ, בכלל זאת שניים משומריו של דף.
מחשש לניסיון נוסף, דף לא נלקח לבית החולים שיפא אלא למקום מסתור, שם טיפל בו בתחילה עבד אל-עזיז א-רנתיסי, מבכירי חמאס, שהיה רופא ילדים בהכשרתו.
לאחר מכן עבר דף שיקום אורתופדי על ידי רופאים שהוברחו ממצרים לרצועה, אם כי פציעתו גרמה לו לקשיים בדיבור ובתנועות גפיים.
למרות הפציעה ותהליך השיקום שב דף לפעילות בראשית 2003.
בספטמבר 2003 יצאה ישראל למבצע קטיף כלניות לחיסול הצמרת הצבאית של חמאס בדירה בעזה.
על פי המודיעין הכינוס היה אמור להתקיים בקומה העליונה, ולכן חיל האוויר השתמש בפצצה קטנה יחסית, כדי למנוע נזק אגבי לחפים מפשע.
בפועל הבכירים נפגשו בקומה הראשונה ולא נפגעו.
בנאום טלפוני שנשא בכנס לציון 15 שנים להיווסדה של חמאס הכריז דף: "אללה רצה להרגיז את היהודים והוא הציל אותי.
על כל פנים, אני מאמין שרק מה שאללה רוצה – זה מה שיקרה".
ב־12 ביולי 2006 נפצע מוחמד דף קשה בתקיפת חיל האוויר על הבית שבו שהה.
לאחר הפציעה הועבר לטיפול רפואי במצרים וחזר לרצועה כעבור שלושה חודשים.
בהיעדרו, אחמד ג'עברי נטל את הפיקוד על הזרוע הצבאית של חמאס, אף שהתואר הרשמי נשמר לדף.
נטען כי דף איבד את ידיו ורגליו ורותק לכיסא גלגלים, ואף ראש השב"כ לשעבר אבי דיכטר טען כי דף הפך לנכה ומשותק חלקית.
טענה זו הוזמה רק בשנת 2023 כשבמלחמת חרבות ברזל נמצאו סרטונים שבהם יש לו שני ידיים והוא הולך (בצליעה) ללא עזרים מיוחדים.
במהלך מבצע צוק איתן המשיך מוחמד דף לפקד על הזרוע הצבאית של חמאס.
ב־22 ביולי 2014 דיווחה התקשורת הזרה כי צה"ל הפציץ את ביתו בח'אן יונס, בתקיפה שבה נהרגו אשתו ובנו, אך דף לא שהה במקום.
במהלך המבצע פרסם חמאס קלטת שבה טען דף שישראל הובסה, וכי האש תיפסק רק עם הסרת המצור על עזה.
ב־19 באוגוסט 2014 תקף חיל האוויר את ביתו של אחמד יאסין דאלו בשכונת שיח' רדואן בעזה, שם על פי הדיווחים שהה דף.
בתקיפה נהרגו אחת מנשותיו, בתם בת השלוש ובנם בן השבעה חודשים.
חמאס טען שדף לא נפגע, אך בישראל העריכו, באופן לא רשמי, כי הוא חוסל.
כשישה שבועות לאחר מכן אמר הרמטכ"ל בני גנץ כי יש סימנים סותרים באשר למצבו, אך להערכתו דף בחיים.
ב־2015 פורסם כי הוא עדיין חי ומעורב בקבלת ההחלטות בזרוע הצבאית של חמאס.
לפני מבצע שומר החומות הביע דף תמיכה בפלסטינים שבשכונת שייח' ג'ראח בירושלים.
במבצע עצמו ניסה צה"ל פעמיים לחסל את דף, ללא הצלחה.
במהלך מלחמת חרבות ברזל פורסם שדף אינו נכה כפי שחשבו בהתחלה, וכי הוא מהלך על רגליו בכוחות עצמו.
ב-27 בדצמבר 2023 פורסמה תמונה עדכנית של דף משנת 2018 ביחד עם עוזרו, שנמצאה במהלך הפשיטות של כוחות צה"ל, ובה הוא נראה מרכיב משקפיים ובעל שיער שיבה.
כמה ימים לאחר מכן פורסם תיעוד נוסף שלו כאשר הוא משתמש בשתי ידיו בניגוד לטענות העבר כי הוטל באחת מהן מום.
ב-13 ביולי 2024 תקפו כלי טיס של חיל האוויר הישראלי מבנה של חמאס במרחב אל-מוואסי ברצועת עזה שבו לפי המודיעין שהה דף, ביחד עם מח"ט ח'אן יונס ראפע סלאמה ("אבו סלאח").
למחרת התקיפה אושר כי סלאמה חוסל, וב-1 באוגוסט אישר צה"ל כי גם דף חוסל.
בכיר בחמאס, מוחמד מרדאווי, טען מייד לאחר מכן כי דף נותר בחיים וחש בטוב.
ב-30 בינואר 2025 דובר חמאס אבו עוביידה אישר שדף חוסל.
בראיון שנתן במסגרת סרט תיעודי ששודר ברשת "אל-ג'זירה" בשנת 2006, אמר דף כי "כל האדמה שנכבשה בשנת 1948 היא אדמת פלסטין.
לכל מוסלמי בעולם יש את הזכות והחובה להילחם כדי לשחרר את האדמה הזאת כי היא אדמה מוסלמית".
בנוסף אמר באותו ראיון כי "אנו עם שנוצח, קופח וגורש מאדמותינו ואנו פועלים להשיג את מה שמגיע לנו – מה שהיה לנו לפני 1948. אז לא הייתה מדינה ששמה ישראל.
מדינת הכיבוש הזאת קמה בשל החלטת האו"ם.
ניתן לראות עוד שכל החוקים של האו"ם מוחלים על הצד החלש ולא על הישות הישראלית".
דף היה נשוי לשתי נשים לפחות, ומהן היה אב לארבעה ילדים לפחות, אחת שנולדה ב-2009 ושלושה שנולדו ב-2010. אשתו ושניים מילדיו נהרגו בניסיון ההתנקשות בו ב-2014.
מוחמד השישי הוא מלך מרוקו הנוכחי, מ-23 ביולי 1999.
מוחמד נולד ב-21 באוגוסט 1963 בעיר רבאט בירת מרוקו, בן למלך מרוקו חסן השני.
הוא קיבל חינוך דתי ושמרני בבית הספר המלכותי.
סיים את לימודי התיכון בשנת 1981, ובשנת 1985 סיים לימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת רבאט.
בשנת 1988 השלים לימודים מתקדמים במדע המדינה ובמשפט ציבורי.
בשנת 1988 נשלח לבריסל, והתמחה אצל נשיא הנציבות האירופית (הרשות המבצעת של האיחוד האירופי).
בשנת 1993 קיבל דוקטורט במשפטים מאוניברסיטת ניס הצרפתית.
ביולי 1994 קודם לדרגת מייג'ור-גנרל בצבא המרוקני.
הוא דובר ערבית, אנגלית, ספרדית וצרפתית.
מוחמד השישי הוא מלך מכוח המונרכיה החוקתית הנהוגה במרוקו.
הוא הומלך ב-23 ביולי 1999 בעקבות מות אביו, המלך חסן השני.
המלך ה-22 בשושלת העלאווית המולכת במרוקו משנת 1666.
מלכי מרוקו הקודמים השאירו לצאצאיהם את האפשרות להכניס שינויים מודרניים בחוקה של המונרכיה החוקתית הנהוגה במרוקו.
כבר בנאום ההכתרה שלו, ששודר בטלוויזיה, הבטיח להילחם בעוני ובשחיתות, ולשפר את המצב הכלכלי ואת מצב זכויות האדם במרוקו.
בפברואר 2004 נכנסה לתוקף תקנה חדשה הנותנת לנשים אפשרויות רחבות להשתלב בשלטון.
כצעד של רצון טוב ושינוי במדיניות, הקים ועדה שתבדוק את זכויות האדם ותלונות של תושבים שנפגעו בעת שלטון אביו חסן השני כאשר שר הפנים דריס בסרי היה יד ימינו והאיש החזק של המלך.
כשלושה חודשים אחרי שעלה לשלטון, ב-9 בנובמבר 1999, בעקבות תלונות רבות של תושבים שנפגעו מהשלטון ומהשירותים החשאיים, פירק את הגוף שהיה ממונה על חקירות פנימיות בראשותו של בסרי, והדיח אותו מתפקידו, אותו מילא מ-1979. השינוי הזה התקבל על ידי העם כצעד חשוב לכיוון הדמוקרטיה.
בעקבות השינויים, בספטמבר 2000, התיר המלך בצו מיוחד את שובו של היהודי-המרוקאי אברהם צרפתי שהוגלה לצרפת.
ב-21 במרץ 2002, מוחמד השישי נשא לאשה את סלמה בנאני שנקראה עם נישואיה הנסיכה לאלה סלמא, (נולדה ב-1978), מהנדסת מחשבים במקצועה.
בנם הראשון ויורש העצר, הנסיך מולאי חסן, נולד ב-8 במאי 2003. בתם, הנסיכה לאלה ח'דיג'ה, נולדה ב-28 בפברואר 2007.
ב-2018 התגרשו מוחמד השישי וסאלמה .
מוחמד בָּרָכֵּה הוא מנהיג ערבי-ישראלי .
שימש בעבר.כיושב ראש ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל חבר הכנסת מטעם חד"ש, ויו"ר ועדת הכנסת למאבק בנגע הסמים.
מוחמד ברכה נולד בשפרעם לסעיד ברכה, שמוצאו מספוריה.
בגיל 14 הצטרף לנוער הקומוניסטי בשפרעם.
ב-30 במרץ 1976, זמן קצר לפני יום הולדתו ה-21, היה שותף פעיל ב"יום האדמה" הראשון, שהתקיים במחאה על החלטת הממשלה להפקיע 20,000 דונם באזור סח'נין להרחבת שטח כרמיאל במסגרת מדיניות "יהוד הגליל".
ברכה למד לתואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטת תל אביב, ולצד זה שימש יו"ר התאחדות הסטודנטים הערביים באוניברסיטה ובארץ כולה, נוסף על כך היה מהמקימים ומהפעילים הבולטים של תא הסטודנטים הערבי-יהודי "קמפו"ס" (ראשי תיבות של "קבוצה למעורבות פוליטית וחברתית סטודנטיאלית"), שאיחד סטודנטים יהודים וערבים מן השמאל במאבק פוליטי משותף.
ב-1982 היה מיוזמי הקמת "הוועד נגד המלחמה בלבנון".
עם סיום לימודיו באוניברסיטת תל אביב, שב לעיר הולדתו והחל להשתתף בפעילות הסניף המקומי של המפלגה הקומוניסטית הישראלית.
כיום הוא חבר בלשכה הפוליטית של המפלגה הקומוניסטית הישראלית.
חבר מרכז ועד ההגנה על אדמות ערביות בארץ, חבר הנהלת עיתון "אל-איתיחאד", חבר הנהלת מכון אמיל תומא למחקרים וחבר מועצת המרכז הבינלאומי לשלום במזרח התיכון.
בשנת 1999 נבחר לראשונה לכנסת, התמודד על תפקיד יושב ראש הכנסת מול אברהם בורג והפסיד.
בכנסת ה-16 כיהן בתפקיד סגן יושב ראש הכנסת.
כמו כן שימש יו"ר השדולה המוניציפלית בכנסת וחבר השדולה הסביבתית-חברתית בכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-17 גבר על תע'ריד שבייטה בהתמודדות הפנימית במועצת חד"ש על ראשות הרשימה ברוב של 69%.
במחקר שנערך בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית בירושלים במהלך הכנסת ה-16, דורג ברכה כחבר הכנסת הרביעי בעשייה חברתית.
בכנסת ה-17 כיהן ברכה כחבר ועדת הכנסת, ועדת הכספים, הוועדה לפניות הציבור וממלא מקום בוועדת החינוך, התרבות והספורט.
בנוסף לזאת הוא כיהן כיושב ראש סיעת חד"ש.
במהלך כהונתו בכנסת יזם חוק המגן על כספים שמעבירה המדינה לרשויות המקומיות למטרות חינוך מפני עיקול.
כן היה בין יוזמי החוקים לביטול איחודי הרשויות של שגור, עיר הכרמל ובאקה-ג'ת, ובין יוזמי התיקון לחוק גיל פרישה שדחה את ההעלאה המדורגת לגיל הפרישה לנשים מגיל 62 לגיל 64 עד לשנת 2017.
בכנסת ה-18 עמד בראשות הוועדה למאבק בנגע הסמים, בתפקידו זה פעל נגד הפרטת המרכזים לטיפול בנפגעי סמים.
בשנת 2009 החליט היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז להגיש כתב אישום כנגד ברכה באשמת תקיפת שוטר, העלבת עובד ציבור והפרעה לשוטר במילוי תפקידו, בשל מספר תקריות במהלך הפגנות שבהם היה ברכה מעורב.
לקראת הבחירות לכנסת ה-19 נבחר ברכה פעם נוספת לעמוד בראש רשימת חד"ש, אך הודיע כי באמצע הקדנציה יתפטר, כדי לפנות מקום למועמד חדש.