tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2009 שיחק בסרט "Al final del camino" המתאר מסע של זוגות העוברים טיפול זוגי תוך כדי הליכה בדרך סנטיאגו.
טחרו מגלם בסדרה את פרמין טרוחיו, בן-זוגהּ לשעבר של הדמות אסטלה ריינולדס, המגולמת על ידי השחקנית אנטוניה סן חואן.
בשנת 2022 שיחק בדרמה ההיסטורית "הבריחה מכלא 77", בדמותו של מרבלה, ועוקב אחר בחור צעיר אשר נכנס לכלא על לא עוול בכפו ומנסה להילחם ולשמור על זכויותיהם של האסירים.
בשנת 2023 שיחק לצד אדריאנה אוגרטה במותחן הפשע "Lobo feroz" של הבמאי האורווגאי גוסטבו הרננדס איבנז (אנ').
באותה שנה שיחק בסדרת המותחן של אמזון פריים וידאו, "פאראד" (אנ') בדמותו של מנואל.
בשנת 2025 שיחק בסרטו של אלחנדרו אמנבר, "El cautivo"
בדצמבר 2013 יצא מהארון וסיפר על מערכת היחסים שלו עם בן זוגו.
Al final del camino, במאי: רוברטו סנטיאגו (2009)
Días de cine, במאי: דויד סראנו (2007)
Volando voy, במאי: מיגל אלבלדחו (2005)
Cachorro, במאי: מיגל אלבלדחו (2005)
Crimen ferpecto, במאי: אלקס דה לה איגלסיה (2004)
Torremolinos 73, במאי: פאבלו ברגר (2003)
Días de fútbol, במאי: דויד סראנו (2003)
Los lunes al sol, במאי: פרננדו לאון דה ארנואה (2002)
2008: מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר ("Fuera de carta").
2003: זוכה פרס תגלית השנה ("Días de Fútbol").
פרס איגוד השחקנים הספרדי (Unión de Actores):
2004: זוכה פרס השחקן הראשי הטוב ביותר ("Aquí no hay quien viva").
2004: מועמד לפרס שחקן הקולנוע המשני הטוב ביותר ("Días de Fútbol").
2004: מועמד לפרס תגלית השנה ("Días de Fútbol").
2004: זוכה פרס שחקן הטלוויזיה הטוב ביותר ("Aquí no hay quien viva").
2003: מועמד לפרס שחקן הטלוויזיה הטוב ביותר ("Aquí no hay quien viva").
2004: מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר ("Aquí no hay quien viva").
2003: מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר ("Aquí no hay quien viva").
פרס פסטיבל הקולנוע הספרדי של מאלגה:
2010: זוכה פרס השחקן הטוב ביותר ("Cinco Metros Cuadrados").
2011: זוכה פרס העיר אליקנטה.
פרננדו השלישי (5 באוגוסט 1199 - 30 במאי 1252) היה מלך קסטיליה משנת 1217, ומלך לאון משנת 1230, ובכך החל את תהליך האיחוד של ספרד.
פרננדו השלישי נולד ב-5 באוגוסט 1199 להוריו אלפונסו התשיעי, מלך לאון ובֶּרֶנְגֶלַה, מלכת קסטיליה.
פרננדו ירש את ממלכת קסטיליה מאימו ברנגלה, מלכת קסטיליה בשנת 1217, ולחם באביו שניסה לכבוש את נחלתו.
בשנת 1230 מת אביו אלפונסו התשיעי, מלך לאון, ופרננדו ירש אף את ממלכת לאון.
מעתה ואילך שתי הממלכות היו מאוחדות תחת השם ממלכת לאון וקסטיליה או בפשטות הכתר של קסטיליה.
לאחר מכן כבש פרננדו השלישי את עמק נהר הגואדלכביר כולל העיר סביליה.
פרננדו נהג לשבת בכיכר זוקודובר בטולדו להאזין לעם ולחרוץ משפט.
ב-30 במאי 1252 מת פרננדו השלישי, ובנו אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1671 הוכרז קדוש על ידי הכנסייה.
בשנת 1219 התחתן פרננדו עם אליזבת הוהנשטאופן, בתם של פיליפ משוואביה, מלך גרמניה ואירנה אנגלינה, ממנה נולדו לו 10 ילדים:
בשנת 1237 התחתן אלפונסו עם ז'אן, רוזנת פונתייה, בתם של סימון, רוזן פונתייה ומארי, רוזנת פונתייה, ממנה נולדו לו 5 ילדים:
לאונור מקסטיליה, רוזנת פונתייה (1241–1290)
פרננדו ורדאסקו קרמונה (ספרדית: Fernando Verdasco Carmona; נולד ב-15 בנובמבר 1983) הוא טניסאי עבר ספרדי שדורג בשיאו במקום השביעי בעולם.
וראדסקו, יליד מדריד, התחיל לשחק טניס בגיל ארבע והיה לו מאמן במשרה מלאה כבר בגיל שמונה.
מ-2009, ורדאסקו התאמן בלאס וגאס אצל אנדרה אגאסי וצוותו שכלל את דארן קייהיל (המאמן לשעבר של אגאסי) וגיל רייס (מאמן הכושר של אגאסי).
ורדאסקו עזר לנבחרת ספרד לזכות בשני גביעי דייוויס בכך שניצח במשחק המכריע בגמר גם ב-2008 וגם ב-2009. ההופעה הטובה ביותר שלו בטורניר גראנד סלאם הייתה באליפות אוסטרליה הפתוחה 2009 שם הפסיד בחצי הגמר לבן-ארצו ולאלוף העתידי רפאל נדאל בחמש מערכות, במה שהיה למשחק הארוך ביותר בהיסטוריה של אליפות אוסטרליה הפתוחה.
ורדאסקו הפך למקצוען בשנת 2001 אותה סיים במקום ה-464. 2002 הייתה שנה טובה עבורו, הוא זכה בטורניר הפיוצ'ר Spain F1 והגיע לגמר ב- Spain F3. הוא שיחק בטורניר הצלנג'ר השני שלו בקריירה בסגוייה, שם הגיע לגמר אחרי שניצח את הבלארוסי ולדימיר וולצקוב בחצי הגמר.
בהמשך הגיע לחצי הגמר בשני טורנירי צלנג'ר נוספים, קייב ואקנטל וסיים את העונה בתוך הטופ 200, במקום 173.
ב-2003 ורדאסקו שיחק בטורניר הראשון שלו מסדרת המאסטרס (מיאמי).
הוא עלה מהמוקדמות להגרלה הראשית ואחרי שני ניצחונות על קרול קוסרה ומקס מירני הוא הפסיד לבן-ארצו קרלוס מויה בסיבוב השלישי.
אחרי ההופעה הטובה הזו הייתה לו עונת חימר רעה ובהמשך הוא הפסיד גם בסיבוב הראשון של ווימבלדון לפיני ירקו ניימינן בחמש מערכות.
בסינסינטי הוא הפסיד בסיבוב הראשון לאנדי רודיק בשתי מערכות ובאליפות ארצות הברית הפתוחה הוא נעצר בסיבוב השלישי על ידי טאי פרדרון סריצ'פן אחרי שניצח בסיבוב הראשון את בן-ארצו טומי רוברדו ובסיבוב השני את דווידה סנגוונטי.
את השנה הוא סיים במקום ה-109 בעולם (עם מאזן של 15-8 בצאלנג'רים).
ב-2004 זכה ורדאסקו בתואר ה-ATP הראשון שלו בטורניר ולנסיה, כאשר בדרך לתואר גבר בחצי הגמר על האלוף המכהן חואן קרלוס פררו ובגמר על אלברט מונטנייס, שניהם בני-ארצו.
הוא גם הגיע לרבעי הגמר בהאלה ובדן-בוש על דשא ובהמשך הגיע גם עד לסיבוב השלישי בשני טורנירי מאסטרס: המבורג ומדריד.
בסוף אותה שנה, הוא הגיע לרבע הגמר בסטוקהולם ואף זכה שם בזוגות (עם בן-ארצו פליסיאנו לופז) ונעצר רק בחצי הגמר בקיצביהל, בכך סיים את השנה במקום ה-36 בעולם.
ב-2005 הוא הביס את אנדי רודיק פעמיים, במיאמי וברומא.
המשחק ברומא זכור בזכות הסיום המוזר שלו: לרודיק הייתה נק' משחק על ההגשה של וראדסקו וורדאסקו ביצע טעות כפולה לפי קריאת הכוון כך שהשופט קבע שהמשחק הסתיים ורודיק ניצח.
אלא שאז, רודיק טען שהכדור של ורדאסקו לא היה בחוץ והמשחק המשיך; ורדאסקו יצא עם היד על העליונה בסופו של דבר.
הוא גם הגיע לרבע הגמר בוולנסיה, רומא וניו-הייבן, לחצי הגמר בסנט-פטרסבורג ולגמר בקיצהיבל שם הפסיד לארגנטינאי גסטון גאודיו.
באותה שנה, ורדאסקו הגיע גם בפעם הראשונה לשמינית הגמר בטורניר סלאם, באליפות ארצות הברית הפתוחה שם הפסיד לירקו נימינן אחרי שהדיח את נובאק ג'וקוביץ'.
דירוג סוף השנה שלו השתפר במעט ביחס לשנה הקודמת והוא סיים במקום ה-32 בעולם.
ורדאסקו הגיע לשמינית הגמר בווימבלדון אחרי שניצח את האמריקאי וינסנט ספדאה והגרמני בנג'מין בקר ואף הפתיע את המדורג שלישי דוד נלבנדיאן והביס אותו בשלוש מערכות חלקות בסיבוב השלישי.
בשמינית הגמר הוא הפסיד לצ'כי ראדק סטפאנק בחמש מערכות.
באליפות ארצות הברית הפתוחה הוא הגיע לסיבוב השלישי אחרי ניצחונות על פבריס סנטורו וטיאגו אלבס, ושם הפסיד בסופו של דבר לאנדי רודיק בחמש מערכות (רודיק עצמו המשיך והגיע עד לגמר).
בהמשך הגיע ורדאסקו לרבע הגמר בפלמרו והפסיד שם לרובן רמירז הידלגו; שבוע לאחר מכן הוא שוב פגש את הידלגו בסיבוב הראשון במץ' ושוב הפסיד לו.
הוא לא ניצח עוד משחק עד סוף השנה וסיים אותה במקום ה-35.
ב-2007 ורדאסקו הפסיד בסיבוב הראשון של כל שלושת טורנירי המאסטרס על חימר.
באליפות צרפת הפתוחה, לאחר ניצחונות על ג'רמי היינל, דימיטרי טורסנוב ודוד פרר, הוא פגש את נובאק ג'וקוביץ' בשמינית הגמר והפסיד לו.
בעונת הדשא הוא הפסיד בסיבוב הראשון של קווינס והגיע לסיבוב השלישי בווימבלדון שם הפסיד לאנדי רודיק אחרי ניצחונות על בובי ריינולדס ואנדראה ספי בסיבובים הקודמים.
בטורניר המאסטרס במדריד הוא ניצח בסיבוב הראשון את אלברט מונטניאס בקלות בשתי מערכות, אך בסיבוב השני הוא פגש שוב את נובאק ג'וקוביץ' המדורג שלישי ולמרות ניצחון במערכה הראשונה, הפסיד לו בסופו של דבר בשלוש מערכות.
בסנט פטרסבורג ורדאסקו הציג טניס מבריק והגיע עד לגמר בלי להשמיט אפילו מערכה אחת, כאשר בחצי הגמר הוא מנצח את מרין צ'יליץ' שהביס את ניקולאי דוידנקו המקומי בשלב מוקדם יותר של הטורניר.
המסע שלו הסתיים בגמר שם הובס בשתי מערכות בידי הסקוטי אנדי מארי.
בסופו של דבר, הוא סיים את השנה במקום ה-35 בעולם.
בתחילת השנה הוא הגיע לסיבוב השני באליפות אוסטרליה הפתוחה והפסיד שם לינקו טיפסרביץ' ובדובאי הוא שוב הפסיד כבר בסיבוב השני, הפעם לאנדי מארי.
בהמשך הוא הפסיד בסיבוב הראשון של טורניר המאסטרס במונטה-קרלו לגאל מונפיס ובסיבוב הראשון בברצלונה לניקולס לפנטי.
הוא התאושש מהר מהפסדים אלו וכבר ברומא הציג יכולת משופרת בהרבה והגיע עד לסיבוב השלישי לאחר ניצחונות על קרלוס מויה וניקולס לפנטי (לו הפסיד רק שבוע קודם לכן).
בסיבוב השלישי הוא הפסיד בסיום משחק מותח לג'יימס בלייק.
הוא המשיך להציג את היכולת הזו גם בטורניר המאסטרס בהמבורג והביס בשתי מערכות את כל שלושת יריביו בסיבובים הראשונים: מיכאל יוז'ני, מיכאל לודרה ובן-ארצו דויד פרר.
הריצה היפה שלו הסתיימה ברבע הגמר על ידי המדורג ראשון בעולם דאז רוג'ר פדרר שניצח אותו בשתי מערכות.
באליפות צרפת הפתוחה, ורדאסקו הגיע עד לשמינית הגמר שם הפסיד לרפאל נדאל.
בהמשך הוא הגיע לגמר בטורניר נוטינגהאם והפסיד בשמינית הגמר בווימבלדון למריו אנציץ' במותחן של חמש מערכות בו המערכה החמישית לקחה מעל 90 דקות והסתיימה בתוצאה 13-11. בסוף השנה הוא זכה באומג לאחר ניצחון על איגור אנדרייב בגמר והגיע עד לסיבוב השלישי באליפות ארצות הברית הפתוחה שם הפסיד לאותו אנדרייב.
ורדאסקו התחיל את השנה בהעפלה לגמר בבריסביין שם הפסיד לראדק סטפאנק בשלוש מערכות וביחד עם מישה זברב הוא הגיע גם לגמר הזוגות שם.
באליפות אוסטרליה הפתוחה, בהופעה הראשונה שלו ברבע גמר של טורניר גראנד-סלאם הוא הביס את ג'ו-ווילפריד צונגה בארבע מערכות.
בחצי הגמר הוא פגש את המדורג ראשון בעולם דאז רפאל נדאל והפסיד לו 6-7 6-4 7-6 6-7 6-4 במשחק הארוך ביותר בהיסטוריה של הטורניר שנמשך 5 שעות ו-14 דקות.
הריצה שלו עד לחצי הגמר העניקה לו את המקום ה-9 בעולם והעלתה אותו בפעם הראשונה לתוך הטופ 10. אחרי שהושבת לתקופה קצרה כתוצאה מפציעה, הגיע ורדאסקו עד לרבע הגמר באינדיאן וולס שם הפסיד לרוג'ר פדרר.
בטורניר הבא במיאמי הוא הגיע שוב עד לשלב רבע הגמר שם הובס בקלות על ידי אנדי מארי בשתי מערכות חד-צדדיות.
ורדאסקו הצליח יפה בעונת החימר והגיע לשלב רבע הגמר בארבעה טורנירים עוקבים: במונטה-קרלו שם הפסיד לנובאק ג'וקוביץ', בברצלונה שם הפסיד בשלב זה לפרננדו גונזאלס ובשני טורנירי המאסטרס ברומא ובמדריד שם הגיע עד לרבע הגמר רק כדי להפסיד לרפאל נדאל בשתי מערכות בשתי הפעמים.
באליפות צרפת הפתוחה הוא הגיע עד לשלב שמינית הגמר והפסיד שם לניקולאי דוידנקו.
בעונת הדשא הוא הצליח פחות יפה כשהפסיד כבר בסיבוב הראשון בהאלה ובסיבוב השני בדן-בוש.
בווימבלדון הוא הגיע עד לשמינית הגמר שם הוא הודח על ידי הקרואטי איבו קרלוביץ'.
בהמשך העונה, ורדאסקו הגיע לרבע הגמר בבאסטד ונאלץ לפרוש מול חואן מונקו.
אחרי הפסקה קצרה הוא שיחק במונטריאל והפסיד בסיבוב השלישי לאנדי רודיק ובטורניר העוקב בסינסינטי הוא הודח במפתיע כבר בסיבוב הראשון על ידי בן-ארצו גיירמו גרסיה-לופז.
בניו-הייבן ורדאסקו ניצח בחצי הגמר את איגור אנדרייב ובשל הפסקות הגשם שחלו בימים הקודמים, הוא נאלץ לחזור באותו יום למגרש כדי לשחק בגמר מול סאם קוורי; ורדאסקו ניצח אותו בשתי מערכות וזכה בתואר בלי להשמיט אפילו מערכה אחת בדרך.
משם הוא המשיך בגראנד-סלאם האחרון של העונה, אליפות ארצות הברית הפתוחה, והגיע עד לשלב רבע הגמר המכובד שם הפסיד לנובאק ג'וקוביץ' בארבע מערכות.
את עונת האולמות פתח ורדאסקו בקואלה לומפור שם הפסיד בגמר בשתי מערכות לניקולאי דוידנקו.
בבייג'ינג הוא הפסיד בשלב רבע הגמר לנובאק ג'וקוביץ' בפעם השלישית ובפריס הוא הפסיד בסיבוב השלישי למרין צ'יליץ'.
את אותה שנה ורדאסקו הצליח לסיים בין שמונת הראשונים ובכך העפיל לראשונה בקריירה שלו לאליפות סוף השנה בלונדון.
בטורניר זה הוא הפסיד בכל שלושת משחקיו בשלב הבתים מול רוג'ר פדרר, אנדי מארי וחואן מרטין דל פוטרו בשלוש מערכות ובכך סיים את דרכו בטורניר.
ורדאסקו סיים את שנת 2009 בפעם הראשונה בתוך הטופ 10, במקום ה-9, עם מאזן ניצחונות/הפסדים של 52-25, הטוב ביותר שלו עד היום.
בפתיחת העונה הגיע ורדאסקו עד לשלב שמינית הגמר באליפות אוסטרליה הפתוחה שם הפסיד לניקולאי דוידנקו בחמש מערכות.
בטורניר הבא בסאן חוזה הוא ניצח בגמר את אנדי רודיק וזכה בתואר ה-ATP הרביעי שלו.
באקפולקו הגיע לרבע הגמר והפסיד לחואן מונקו ובטורנירי המאסטרס באינדיאן וולס ומיאמי הוא הגיע לסיבוב השלישי ולרבע הגמר בהתאמה והפסיד בשתי הפעמים לתומאס ברדיך.
עונת החימר של ורדאסקו הייתה מוצלחת ביותר.
הוא הגיע לגמר ראשון בקריירה בטורניר מאסטרס 1000 במונטה קרלו אחרי ניצחון מרשים על המדורג מס' 1 נובאק ג'וקוביץ' בתוצאה 2-6 2-6 אך הובס בגמר על ידי אלוף חמש השנים האחרונות רפאל נדאל בתוצאה 0-6 1-6. בברצלונה הוא זכה בתואר לאחר ניצחון על רובין סודרלינג בשלוש מערכות.
ברומא הוא הגיע עד לחצי הגמר והפסיד לדויד פרר ובמדריד הוא הגיע עד לשלב שמינית הגמר שם הפסיד ליורגן מלצר.
בטורניר הבא בניס הוא הגיע לגמר והובס שם על ידי רישאר גאסקה; במהלך המערכה השלישית הוא נתפס על ידי מיקרופון מקלל את הקהל ובהמשך אף נופף לקהל בלגלגניות, מה שגרם לקהל לפתוח בקריאות בוז לעברו.
הוא התנצל לאחר המשחק בפני הקהל הצרפתי ובפני כולם וטען ששני אוהדים בקהל התגרו בו.
באליפות צרפת הפתוחה הוא הפסיד בשלב שמינית הגמר על ידי ניקולס אלמגרו ובווימבלדון הוא הופתע כבר בסיבוב הראשון על ידי פאביו פוגניני שהדיח אותו בארבע מערכות.
בהמשך העונה הוא הפסיד ברבע הגמר בבאסטד ובסיבוב השני בוושינגטון.
באליפות ארצות הברית הפתוחה הוא הפסיד לרפאל נדאל בשלב רבע הגמר בשלוש מערכות חלקות והפסד זה העלה את מאזן הניצחונות/הפסדים של נדאל עליו ל-11:0. בטורנירים הבאים הוא לא נחל הצלחה מרובה והפסיד כבר בסיבוב הראשון או השני.
את השנה הוא סיים באותו מקום בו סיים את שנת 2009, המקום ה-9.
את השנה פתח ורדאסקו בהפסד כבר בסיבוב הראשון בבריסביין ובאליפות אוסטרליה הפתוחה הוא הפסיד בשמינית הגמר לתומאס ברדיך בשלוש מערכות.
לאחר המשחק הוא טען שהוא סובל מפציעה ברגל אותה הוא סוחב עוד מסוף שנת 2009 וסריקות ה-MRI שעבר אכן הראו שיש לו שבר ברגל.
בטורניר הבא שלו בסאן חוזה הוא הגיע עד לגמר בלי להשמיט מערכה אחת בדרך אך הפסיד בסופו של דבר למילוש ראוניץ' הקנדי הצעיר (לו זה היה גמר ATP ראשון) בשני שוברי שוויון.
בסיבוב הראשון בממפיס הוא שוב פגש את ראוניץ' והפסיד לו שוב בשובר שוויון במערכה השלישית.
משם הוא המשיך למקסיקו לטורניר אקפולקו שם שוב הפסיד בסיבוב הראשון, הפעם לברזילאי תומאס בלוצ'י.
בטורנירי המאסטרס באינדיאן וולס, מיאמי ומונטה קרלו הוא השיג רק ניצחון אחד כאשר יריבו באינדיאן וולס ריצ'רד ברנקיס פרש באמצע המשחק.
באסטוריל הוא הגיע עד לגמר שם הפסיד בשתי מערכות לחואן מרטין דל פוטרו ובמדריד הוא חזר להפסיד, הפעם ליאן סן עבורו לו ניצחון זה היה השני בלבד בקריירה על משטח חימר.
באליפות צרפת הפתוחה הוא הצליח קצת יותר והגיע עד לסיבוב השלישי שם הובס על ידי איבן ליוביצ'יץ'.
את עונת הדשא הוא פתח בקווינס שם הפסיד ברבע הגמר לאנדי רודיק ובווימבלדון הוא הפסיד כבר בסיבוב השני להולנדי רובין האסה.
בהמשך העונה הוא הגיע עד לחצי הגמר בהמבורג שם הפסיד לניקולס אלמגרו ולגמר בגשטאד שם הפסיד למרסל גרנולרס.
בוושינגטון הוא הפסיד ברבע הגמר לראדק סטפאנק ובטורנירי המאסטרס במונטריאל וסינסינטי הוא לא הגיע רחוק והפסיד כבר בסיבוב השני ובשמינית הגמר בהתאמה, לינקו טיפסרביץ' ולרפאל נדאל.
בטורניר הגראנד סלאם האחרון של השנה בארצות הברית הוא הפסיד בסיבוב השלישי לג'ו ווילפריד צונגה בשלוש מערכות ובבייג'ינג הוא הגיע עד לשלב רבע הגמר והפסיד בו לתומאס ברדיך.
בטורניר המאסטרס בשנגחאי הוא הפסיד בסיבוב שני לחואן קרלוס פררו ובטורניר המאסטרס האחרון של העונה בפריס הוא שוב הפסיד בסיבוב השני, הפעם לברדיך.
את השנה הוא סיים במקום ה-24 בעולם.
את שנת 2012 פתח ורדאסקו בטורניר אוקלנד שם נעצר בחצי הגמר על ידי בן-ארצו דוד פרר.
באליפות אוסטרליה הפתוחה, הוא הפסיד כבר בסיבוב הראשון לברנרד טומיק המקומי בחמש מערכות, 4-6 6-7(3) 6-4 6-2 7-5 (לאחר שכבר הוביל 2-0 במערכות).
בסאו פאולו הוא הפסיד בשלב רבע הגמר לבן-ארצו אלברט ראמוס ובבואנוס איירס הוא הפסיד כבר בשלב שמינית הגמר לאיגור אנדרייב הרוסי.
באקפולקלו הוא הגיע עד לגמר, שם הובס 6-1 6-2 על ידי פרר.
בטורנירי המאסטרס באמריקה הוא לא זכה להצלחה מרובה והפסיד גם באינדיאן וולס וגם במיאמי כבר בסיבוב השלישי לחואן מרטין דל פוטרו הארגנטינאי ולבן-ארצו ניקולס אלמגרו, בהתאמה.
בסוף נובמבר 2008, ורדאסקו ייצג את נבחרתו ספרד בגמר מול ארגנטינה וסיפק לה שני ניצחונות: הראשון ביחד עם שותפו לזוגות פליסיאנו לופז והשני במשחק הרביעי של ההתמודדות, במשחק היחידים שלו מול חוזה אקסוסו, ניצחון שהבטיח את הזכייה של ספרד בתואר.
בסוף 2009, בגמר מול נבחרת צ'כיה, ורדאסקו שוב שיתף פעולה עם פליסיאנו לופז בזוגות וביחד הם השיגו ניצחון על ראדק סטפאנק ותומאס ברדיך, ניצחון שהשאיר את התואר אצל ספרד.
ב-2011 ורדאסקו ניצח בשני משחקיו, ביחידים ובזוגות, בהתמודדות מול בלגיה בסיבוב הראשון ובכך תרם לניצחון של נבחרת ספרד.
ורדאסקו היה שחקן קו אחורי התקפי שידע לשחק היטב על כל סוגי המשטחים והצטיין במיוחד על משטחים קשים מהירים.
ורדאקו החשיב את הפורהאנד שלו כחבטה הטובה ביותר שלו והפרשן בראד גילברט אף קרא לה לעיתים תכופות ה- "Fearhand" שלו.
הסרב שלו היה אופייני לזה של שחקן שמאלי, הוא השתמש בעיקר בסלייס על מנת ליצור ספין והוא היה מסוגל להגיע למהירויות של מעל 230 קמ"ש.
הוא גם היה ידוע כשחקן שיכול להתחרות ברפאל נדאל בכמות הטופספין שהוא יכל לשים על הכדור.
על הלבוש וההנעלה שלו הייתה אחראית חברת אדידס, הספונסרית שלו, והמחבטים שלו היו תוצרת דונלופ ספורטס אחרי שבמשך רוב הקריירה השתמש במחבטים של חברת Tecnifibre.
ודאסקו החל לשחק טניס בגיל 4 והתאמן עם אביו על שני המשטחים הקשים בחצר האחורית של ביתם.
הוא הפסיק את לימודיו בבית הספר בגיל 11 ועבר ללמוד באקדמיה לטניס.
ההורים שלו חוזה ואולגה הם ממוצא לטיני-אמריקאי ובבעלותם מסעדה במדריד ויש לו גם שתי אחיות שצעירות ממנו, שרה ואנה.
ורדאסקו הובחן כילד כסובל ממחלת ADHD אבל הוא לא קיבל טיפול כדי שלא יהיו לו בעיות עם בדיקות הסמים שנערכות לכל שחקן טניס מקצוען.
בשנים האחרונות ורדאסקו עסק בזמנו הפנוי בדוגמנות ואף דגמן תחתוני גברים עבור קלווין קליין.
ורדאסקו עדיין רווק ובמשך השנים הוא יצא עם לא מעט נשים, אחת מהן היא שחקנית הטניס המפורסמת אנה איבנוביץ' הסרבית איתה הוא יצא במשך תקופה קצרה בסוף שנת 2008.
נכון ליום ה - 22 באוגוסט 2011. המידע מבוסס על המידע באתר ה - ATP.
| colspan="14" | אליפות הסבב העולמי של ה - ATP|-
| colspan="14" | טורנירים מסבב המאסטרס העולמי 1000 של ה - ATP|-
נסטור פרננדו מוסלרה מיקול (בספרדית: Néstor Fernando Muslera Micol, נולד ב-16 ביוני 1986) הוא כדורגלן ארגנטינטאי-אורוגוואי המשחק בעמדת השוער באסטודיאנטס לה פלאטה.
בשנת 2011 נבחר מוסלרה לשוער השישי הטוב בעולם על פי הפדרציה הבין-לאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של הכדורגל.
בשנת 2004 החל מוסלרה את הופעתו הראשונה בקבוצת הבוגרים של מונטווידאו וונדררס.
בשתי העונות בהן שהה בקבוצה ספג 44 שערים.
בשנת 2006 הושאל ממונטווידאו וונדררס לנסיונל.
באוגוסט 2007 חתם בלאציו מהסרייה א', ששילמה עבורו שילמה שלושה מיליון אירו.
ביולי 2011 חתם לחמש שנים בגלטאסראיי מליגת העל הטורקית.
ביוני 2025 עבר לארגנטינה וחתם באסטודיאנטס לה פלאטה.
פרננדו לופס דוס סנטוס וארלה (נולד ב-26 בנובמבר 1987) הוא כדורגלן מכף ורדה המשחק באלברקה מליגת העל הפורטוגלית.
וארלה התחיל את הקריירה שלו באשטוריל ששיחקה אז בליגה השנייה, כאשר העביר עונה אחת בריו מאיור על מנת שיצבור דקות משחק.
ב-28 בינואר 2012 הבקיע את שער זכות ושער עצמי בהפסד 1–2 נגד בנפיקה ליסבון.
ב-29 במאי 2012, וארלה חתם לשלוש שנים בואסלוי.
ב-3 בספטמבר 2013 חתם בסטיאווה בוקרשט, לשלוש שנים תמורת 1,250,000 אירו.
ב-7 ביולי 2022 חזר לפורטוגל כאשר הצטרף לקאסה פיה מליגת העל הפורטוגלית.
וארלה אמנם נולד בפורטוגל, אך העדיף לייצג את כף ורדה, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-.
וארלה קיבל כרטיס אדום נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014, אך שותף במשחק נגד אף על פי לא סיים את עונש ההשעיה שלו, ולכן הנבחרת יצאה מהטורניר.
פרננדו נבארו אי קורבצ'ו (בקטלאנית: Fernando Navarro i Corbacho; נולד ב-25 ביוני 1982 בברצלונה שבקטלוניה, ספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי-קטלאני ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
נבארו גדל במחלקת הנוער של ברצלונה ושיחק במדי הקבוצה הבוגרת בשנים הראשונות של העשור הראשון של המאה ה-21. נבארו עבר מברצלונה למיורקה, שם שיחק במשך 3 עונות, לפני שהצטרף לסביליה ב-2008, ואת הקריירה שלו סיים בדפורטיבו לה קורוניה.
נבארו היה חלק מסגל נבחרת ספרד שזכתה ביורו 2008.
נבארו הצטרף בילדותו למחלקת הנוער של ברצלונה.
לאחר שעבר בדרגים השונים של מערכת הנוער, קודם נבארו לקבוצת המילואים של המועדון, ברצלונה אתלטיק, בעונת 2000/01. ברצלונה ב' שיחקה באותה עונה בליגה השלישית והוא היה חבר קבוע בהרכב הקבוצה, עם 25 הופעות בעונתו הראשונה.
נבארו נקרא פעמיים לסגל הקבוצה הבוגרת, אך הוא לא ערך את הופעת הבכורה עדיין.
בעונת 2001/02 עזר נבארו לברצלונה ב' לסיים את הליגה במקום הראשון, אך במשחקי פלייאוף ההעפלה לליגה השנייה כשלה הקבוצה והיא נותרה בליגה השלישית.
במקביל באותה עונה, החל נבארו לקבל הזדמנויות ראשונות בקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-6 באוקטובר 2001 ערך נבארו את הופעת הבכורה שלו בברצלונה, כשנכנס כמחליף בהפסד לדפורטיבו לה קורוניה.
ב-7 בנובמבר היה נבארו בהרכב הפותח לראשונה, במשחק גביע המלך מול פיגרס מהליגה השלישית, בסיומו הודחה ברצלונה מהטורניר לאחר הפסד בדו-קרב בעיטות עונשין.
בהמשך העונה נכנס נבארו כמחליף בשני משחקים נוספים, במחזוריה האחרונים של הליגה.
בעונת 2002/03, לאחר עזיבתו של סרג'י ברז'ואן המגן השמאלי הקבוע של ברצלונה, הפך נבארו לחבר סגל של הקבוצה הבוגרת.
נבארו השתתף במרבית משחקי הקבוצה, הן בליגה והן בליגת האלופות.
ב-3 בנובמבר 2002 הבקיע נבארו את שערו הראשון והיחיד במדי ברצלונה, בתיקו 1 עם ראסינג סנטאנדר.
התקדמותו בקבוצה הבוגרת נקטעה כשקרע את הרצועה הצולבת בברכו הימנית בהפסד 3-0 לסביליה ב-17 בדצמבר.
פציעה זו השביתה את נבארו ממשחק במשך חצי שנה, עד מעבר לתום העונה.
עד הפציעה הספיק נבארו לקחת חלק ב-23 משחקים בכל המסגרות.
בקיץ 2003 הצטרף לברצלונה המגן השמאלי ג'ובאני ואן ברונקהורסט, שתפס את מקומו של נבארו בהרכב הקבוצה.
נבארו הוחזר לברצלונה ב' על מנת להתאושש בהדרגה מהפציעה.
הוא השתתף ב-8 משחקים בליגה השלישית עד ינואר 2004, אז הושאל נבארו לאלבסטה ששיחקה אז בליגה הראשונה.
עד סוף העונה שיחק נבארו ב-7 משחקים במדי אלבסטה.
בעונת 2004/05 היה נבארו גיבוי לוואן ברוקנהורסט, והוא מיעט להשתתף במשחקי הקבוצה.
הוא פתח ב-4 משחקים בלבד ונכנס כמחליף ב-4 נוספים.
ברצלונה זכתה באליפות ספרד, אך חלקו של נבארו בתואר, כאמור, היה מצומצם.
בעונת 2005/06 הושאל נבארו למיורקה מברצלונה.
במיורקה היה נבארו שחקן הרכב קבוע והוא לקח חלק במרבית משחקי הקבוצה.
את שערו הראשון והיחיד לאותה עונה כבש נבארו ב-21 בספטמבר 2005, במשחק מול חטאפה שהסתיים בתוצאה 1-1. נבארו הורחק פעמיים בכרטיס אדום באותה עונה, במשחקים מול סביליה ואתלטיקו מדריד.
נבארו שיחק ב-33 משחקי ליגה מתוך 38, והוא עזר לקבוצה לסיים במקום ה-13. בתום ההשאלה רכשה מיורקה את כרטיס שחקנו של נבארו מברצלונה בתמורה ל-6 מיליון אירו, ונבארו חתם על חוזה ל-4 שנים במועדון.
בעונת 2006/07 המשיך נבארו להיות המגן השמאלי הקבוע של מיורקה.
כמו כן, נבארו סייע לקבוצה להגיע לרבע גמר גביע המלך, לאחר שגברה על ריאל מדריד בשמינית הגמר.
בסוף עונת 2007/08 עבר נבארו ממיורקה לסביליה בתמורה לכ-5 מיליון אירו.
נבארו היה המגן השמאלי הקבוע גם של סביליה.
בעונת 2008/09, בה השתתף נבארו ב-31 משחקי ליגה, סיימה סביליה במקום השלישי ובזכות כך העפילה לליגת האלופות.
בגביע אופ"א הודחה סביליה כבר בשלב הבתים.
נבארו השתתף ב-5 ממשחקי הקבוצה במפעל.
בעונה הבאה עזר נבארו לסביליה לסיים את שלב הבתים בליגת האלופות במקום הראשון ולהעפיל לשמינית הגמר, בו הודחה על ידי צסק"א מוסקבה.
בליגה סיימה סביליה במקום הרביעי, ממנו מגיעה הקבוצה למוקדמות ליגת האלופות.
בגביע המלך סייע נבארו לסביליה להגיע לגמר, אך בשל צבירת כרטיסים צהובים הוא הושעה ממשחק הגמר מול אתלטיקו מדריד, אותו ניצחה סביליה 2-0 וזכתה בתואר.
עונת 2010/11 החלה בסימן רע עבור סביליה.
היא כשלה להעפיל לשלב הבתים של ליגת האלופות, לאחר שספורטינג בראגה גברה עליה בתוצאה מצטברת 5-3, ואת הסופר קאפ הספרדי הפסידה לברצלונה בתוצאה מצטברת זהה.
נבארו המשיך להיות שחקן קבוע בסביליה.
נבארו לקח חלק בהגעתה של הקבוצה לחצי גמר גביע המלך, לשלב 32 האחרונות בליגה האירופית ולמקום ה-5 בליגה.
נבארו הורחק פעמיים באותה עונה, פעם אחת בכרטיס צהוב שני בניצחון על אתלטיק בילבאו ב-24 באוקטובר 2010, ובכרטיס אדום ישיר ב-14 בנובמבר בניצחון על ריאל סרגוסה.
בעונת 2011/12 מצבה של סביליה נהיה רעוע אף יותר.
על אף שסיימה במקום ה-9 בלבד בעונה שעברה, השתתפה סביליה בעונת 2013/14 בליגה האירופית.
מעמדו של נבארו דעך בשל עלייתו של המגן השמאלי הצעיר אלברטו מורנו, ולעיתים הוסט נבארו לעמדת הבלם.
נבארו שיחק ברוב משחקיה של הקבוצה בליגה האירופית והיה לו חלק משמעותי בזכייתה בטורניר, אם כי הוא לא השתתף במשחק הגמר מול בנפיקה ליסבון בו סביליה ניצחה בדו-קרב בעיטות עונשין.
באותה עונה רשם נבארו את מספר הופעות הליגה הנמוך ביותר מאז עבר למיורקה ב-2005: 24 בלבד.
בעונת 2014/15, למרות עזיבתו של מורנו, מעמדו של נבארו לא שב לקדמותו.
נבארו פתח ב-15 משחקי ליגה ונכנס כמחליף ב-4 נוספים, בכולם שיחק כמגן שמאלי.
המאמן אונאי אמרי העדיף את בנואה טרמולינאס במקומו ברוב המשחקים.
סביליה זכתה בפעם השנייה ברציפות בליגה האירופית, הודות לניצחון 3-2 במשחק הגמר על דניפרו דניפרופטרובסק, אך גם בגמר זה לא שותף נבארו.
בתום 7 עונות בסביליה חתם נבארו ב-19 ביוני 2015 בדפורטיבו לה קורוניה על חוזה לשנתיים.
נבארו ייצג את מדינתו במדי נבחרת ספרד עד גיל 21. הוא השתתף עמה במשחק ידידות ב-20 באוגוסט 2002 מול ובשני משחקי מוקדמות אליפות אירופה לנוער בהמשך השנה, אך בשל הפציעה שסבל ממנה בסוף 2002 נגדע חלקו בנבחרת הצעירה.
זימונו הראשון של נבארו לנבחרת ספרד היה על ידי המאמן לואיס אראגונס, למשחק ידידות ב-6 בפברואר 2008, אך נבארו לא נטל בו חלק.
את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת ערך נבארו ב-4 ביוני במשחק ידידות מול , כהכנה ליורו 2008. נבארו נכלל בסגל הנבחרת לטורניר והשתתף במשחק האחרון של שלב הבתים, בו ניצחה ספרד את 2-1. נבארו לא שיחק ביתר משחקיה של הנבחרת, שזכתה בו בסיומו הודות לניצחון 1-0 בגמר על .
פרננדו מוניוס גארסיה (בספרדית: Fernando Muñoz García, נולד ב-30 באוקטובר 1967 בסביליה שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הבלם ונודע בכינוי ננדו.
מוניוס שיחק החל מסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 עד תחילת המאה ה-21 במדי סביליה, ברצלונה, ריאל מדריד ואספניול.
במקביל ייצג מוניוס את נבחרת ספרד, במדיה הופיע 8 פעמים.
מוניוס היה שותף עם ברצלונה לזכייה בשתי אליפויות ובגביע אירופה, תחת אימונו של יוהאן קרויף ההולנדי.
מוניוס נולד וגדל בסביליה ובנעוריו הצטרף למחלקת הנוער של הקבוצה המקומית סביליה.
במהלך עונת 1986/87, כשהיה בן 19, החל לקבל הזדמנויות בקבוצה הבוגרת של המועדון.
מוניוס ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הספרדית ב-22 בפברואר 1987, כשפתח בהרכב הקבוצה עת ניצחה 0–1 את אתלטיק בילבאו.
עד סוף העונה נכנס מוניוס פעמיים כמחליף ופתח בהרכב בשלושה משחקים נוספים.
בעונת 1987/88 המשיך תהליך ההשתלבות של מוניוס, הוא פתח בשלושה משחקים ונכנס כמחליף ב-7 נוספים.
בעונה הבאה, על אף שמאמן הקבוצה התחלף פעמיים במהלכה, התבסס מעמדו של מוניוס, ובליגה הוא ערך 15 הופעות בהרכב הקבוצה לצד 2 הופעות כמחליף.
בתום עונה הפכפכה סיימה סביליה את הליגה במקום ה-9. בעונת 1989/90 הפך מוניוס לשחקן קבע בהרכב הקבוצה, הוא פתח בהרכב ב-37 מתוך 38 מחזורי הליגה וסייע לקבוצתו לסיים במקום ה-6.
בקיץ 1990 חתם מוניוס בברצלונה, אותה אימן יוהאן קרויף ההולנדי, והוא חבר לחברו מימיו בסביליה, ריקרדו סרנה.
מוניוס היה לשחקן הרכב החל מהרגע הראשון בו הצטרף למועדון, והוא היה חלק משמעותי בזכייתה באליפות ראשונה מזה 6 שנים.
כמו כן, הגיע מוניוס עם הקבוצה לגמר גביע מחזיקות הגביע, שם פגשו את מנצ'סטר יונייטד.
במשחק הגמר הורחק מוניוס בכרטיס אדום בדקה ה-84, וקבוצתו הפסידה 1–2. בעונה הבאה, עונת 1991/92, המשיך מוניוס להופיע בדרך קבע בהרכב ברצלונה.
הוא סייע לקבוצה לזכות בסופר קאפ הספרדי הודות לניצחון בתוצאה מצטברת 1–2 על אתלטיקו מדריד.
בתום העונה זכתה ברצלונה באליפות שנייה ברציפות.
בנוסף, הצליחה ברצלונה לזכות לראשונה בתולדותיה בגביע אירופה, לאחר שגברה במשחק הגמר 1-0 בהארכה על סמפדוריה משער של רונאלד קומאן.
מוניוס, שהופיע 25 פעמים בליגה ו-8 פעמים נוספות בגביע אירופה, שיחק בגמר בכל 120 הדקות.
במחזור לפני האחרון בליגה הורחק מוניוס בכרטיס אדום בדרבי מול אספניול.
בתום העונה שב מוניוס לסביליה, אך תוך זמן קצר שילמה ריאל מדריד את סעיף השחרור שלו, התירה את חוזהו בסביליה והחתימה אותו במדיה ל-4 שנים.
בעונתו הראשונה במדריד, עונת 1992/93, היה מוניוס שחקן הרכב והוא הופיע במדיה 32 פעמים בליגה, אך נאלץ לראות את קבוצתו הקודמת זוכה באליפות שלישית ברציפות.
אף על פי כן, זכתה ריאל מדריד בגביע המלך, כשניצחה את ריאל סרגוסה 2-0 במשחק הגמר, עם מוניוס בהרכבה.
בעונה הבאה הידרדר מעמדו והוא מיעט לשחק כבעונה הקודמת.
הוא הופיע 14 פעמים בליגה, 8 פעמים מתוכן כמחליף.
הוא נכנס כמחליף בשני משחקי הסופר קאפ הספרדי מול ברצלונה, אז זכתה מדריד בתואר בתוצאה המצטברת 2–4. ריאל מדריד סיימה את הליגה במקום ה-4 בלבד, בעוד ברצלונה זוכה באליפות פעם נוספת.
בשתי העונות הבאות נדחק מוניוס לקצה הספסל של מדריד והוא הופיע ב-6 משחקים בלבד בכל המסגרות.
הקבוצה אמנם זכתה באליפות בעונת 1994/95 אך חלקו של מוניוס היה מזערי.
בחלון ההעברות באמצע עונת 1995/96, בינואר 1996, עזב מוניוס את ריאל מדריד והצטרף לאספניול שבברצלונה, אותה אימן חוסה אנטוניו קמאצ'ו.
שם הפך מוניוס לשחקן הרכב באופן מידי ועד תום העונה השתתף ב-15 משחקי ליגה, תוך שהוא מסייע לקבוצתו לסיים במקום ה-4 בליגה.
בעונה הבאה היה מוניוס ברוטציה בהרכב הקבוצה, והוא ערך 24 הופעות, 17 מתוכן בהרכב, עת סיימה הקבוצה במקום ה-13 בליגה.
בעונת 1997/98 היה מוניוס הבלם העיקרי בהרכב הקבוצה לצדו של מאוריסיו פוצ'טינו והוא ערך 25 הופעות.
אספניול ניצחה בגמר את אתלטיקו מדריד בתוצאה 1–2, אף על פי שמוניוס הורחק בכרטיס אדום בדקה ה-76. בתום העונה הבאה, בה צומצם חלקו של מוניוס ל-12 הופעות בליגה, פרש מוניוס ממשחק.
מוניוס סייע לנבחרת ספרד הצעירה להעפיל לאליפות אירופה לנוער 1990 לאחר שסיימה במקום הראשון בביתה בשלב המוקדמות.
בטורניר עצמו השתתף מוניוס בגומלין רבע הגמר מול , בו ניצחה ספרד 0–1 אך הודחה מכיוון שהפסידה במשחק הראשון 1–3.
ב-12 בספטמבר 1990 ערך מוניוס את הופעת הבכורה בנבחרת ספרד הבוגרת, במשחק ידידות מול בו ניצחה ספרד 0–3. מוניוס השתתף עם הנבחרת במוקדמות יורו 1992, אליו לא הצליחו להעפיל, שכן סיימו במקום השלישי בלבד בביתם.
בהמשך שותף מוניוס במשחק אחד במהלך מוקדמות מונדיאל 1994, בניצחון 0–3 על ב-22 באפריל 1992. אולם, הייתה זו הופעתו השמינית והאחרונה במדי הנבחרת הספרדית.
פרננדו השני, מלך פורטוגל (בפורטוגזית: Fernando II de Portugal; 29 באוקטובר 1816 - 15 בדצמבר 1885) היה מלך פורטוגל בזכות אשתו מריה השנייה, מלכת פורטוגל.
פרננדו עלה לשלטון עם לידת בנם המשותף הראשון בשנת 1837, ושלט עד מותה של מריה השנייה בשנת 1853. עם זאת, גם לאחר מכן הוא המשיך לשמש כעוצר עבור בנו פדרו החמישי במשך שנתיים נוספות.
פרננדו נולד כנסיך גרמני בשם פרדיננד.
הוא נולד ב-29 באוקטובר 1816 בווינה בירת האימפריה האוסטרית.
אביו היה פרדיננד, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה ואמו הייתה מריה אנטוניה קוהארי דה צ'אבראג.
ב-1 בינואר 1836 התחתן פרדיננד עם מריה השנייה, מלכת פורטוגל, ובשנת 1837 נולד בנם הראשון, מה שעל פי החוק הפורטוגזי זיכה את פרדיננד בתואר "מלך פורטוגל".
עם זאת, הוא המשיך לשלוט כעוצר עבור בנו פדרו החמישי, מלך פורטוגל במשך שנתיים נוספות.
בשנת 1869 הציע לו חואן פרים את כתר ספרד, אולם פרננדו דחה את ההצעה, והמליץ לפרים במקום זה על חתנו, לאופולד פון הוהנצולרן.
האירוע גרם בסופו של דבר לפריצת מלחמת צרפת–פרוסיה, ולהקמת הרייך השני.
פרננדו נחשב לאדם אינטליגנטי, רחב אופקים, חובב אומנות ובעל רעיונות מודרניים וליברליים.
ב-1 בינואר 1836 התחתן פרננדו עם מריה השנייה, מלכת פורטוגל, והיא ילדה לו 11 ילדים:
לואיש הראשון, מלך פורטוגל (31 באוקטובר 1838- 19 באוקטובר 1889), ירש את הכס לאחר מותו של פדרו.
מריה אנה, נסיכת פורטוגל (21 באוגוסט 1843 – 5 בפברואר 1884), התחתנה עם גאורג, מלך סקסוניה.
הנסיך אאוז'ניו (15 בנובמבר 1853, מת בלידה.
ב-10 ביוני 1869 נישא בליסבון לשחקנית אליזה הנסלר, שלה העניק תואר רוזנת.
היא לא ילדה לו ילדים.
פרננדו השישי נולד במדריד ב-23 בספטמבר 1713, והיה בנו השני של פליפה החמישי, מלך ספרד, מאשתו הראשונה, מריה לואיזה, נסיכת סבויה.
בשנת 1729 נשא לאישה את ברברה מפורטוגל, בתו של ז'ואאו החמישי, מלך פורטוגל ומריה אנה, ארכידוכסית אוסטריה, אך לא היו להם ילדים.
ב-9 ביולי 1746 נפטר אביו, פליפה החמישי, ופרננדו ירש את כס המלוכה הספרדי.
ב-10 באוגוסט 1759 מת פרננדו השישי, ואחיו קרלוס השלישי, מלך ספרד עלה לשלטון במקומו.
שלטי האצולה של פרננדו השישי, מלך ספרד שלט האצולה של פרננדו כאינפנטה ספרד(1713–1724)שלט האצולה של פליפה כנסיך אסטוריאס(1724–1746)שלט האצולה של פליפה כמלך ספרד(1746–1759)
פרננדו השביעי, מלך ספרד (בספרדית: Fernando VII de Borbón, שכונה El Deseado; 14 באוקטובר 1784 - 29 בספטמבר 1833) היה מלך ספרד לתקופה קצרה בשנת 1808, ולאחר מכן בין השנים 1813–1833.
פרננדו השביעי נולד ב-14 באוקטובר 1784 בסן לורנסו דה אל אסקוריאל, לקרלוס הרביעי, מלך ספרד ולמריה לואיסה מפארמה, בתם של פליפה, דוכס פארמה ולואיז אליזבת, נסיכת צרפת.
פרננדו חונך בילדותו אצל האצילים סן קרלוס, המרקיז מסאנטה קרוז והכומר אסקואיקיס, שהיו אצילים נאורים, ובשל כך עורר תקוות רבות לשינוי בקרב העם הספרדי.
בשנת 1807 הסכים קרלוס הרביעי, מלך ספרד עם נפוליאון לחלק את פורטוגל ביניהם, אולם משכבשה צרפת את צפון ספרד, נמלט קרלוס הרביעי לדרום על מנת לברוח לאמריקה הלטינית.
אולם, בהגיעו לארנחואס אילצה אותו התקוממות עממית להתפטר ב-19 במרץ 1808 לטובת בנו פרננדו השביעי, שהוכתר מיד למלך ספרד.
פרננדו נאלץ להתפטר, ונפוליאון שם אותו תחת משמר בטירת ולנסיי (Valençay), למשך מספר שנים.
כתרו הועבר לטובת קרלוס הרביעי, וקרלוס התפטר שוב לטובת ז'וזף בונפרטה.
בין ספטמבר 1810 לספטמבר 1813 התכנס הקורטס של קדיס שבסופו נחקקה החוקה של חודש מרץ 1812, וכן חוקים רבים אחרים שהפכו את המשטר ממשטר אבסולוטי למשטר של מונרכיה פרלמנטרית.
אולם, עם חזרתו של פרננדו השביעי לספרד, ביטל פרננדו במאי 1814 את תיקוני הקורטס, ואף הקים מחדש את האינקוויזיציה.
ב-28 בינואר 1823 הכריז המלך הצרפתי לואי ה-18 על הקמת צבא של "מאה אלף בני לואי הקדוש" שיפלוש לספרד.
המונרכיה האבסולוטית הוחזרה ב-1 באוקטובר 1823, תוך נקמה אכזרית בליברלים, שמאות מהם הוצאו להורג בדרכים איומות, ואלפים אחרים נאסרו או הוגלו.
בשנת 1830 נולדה לפרננדו בתו הבכורה איזבלה, וכיוון שלא היו לו בנים, ביקש פרננדו להוריש לה את המלוכה.
ב-29 בספטמבר 1833 מת פרננדו השביעי, ובתו איזבלה השנייה, מלכת ספרד עלתה לשלטון במקומו, אך הסכסוך עם תומכי האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה גרם לפריצת המלחמה הקרליסטית הראשונה.
בשנת 1802 התחתן פרננדו עם מריה אנטוניה, נסיכת נאפולי וסיציליה, בתם של פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קרולינה מאוסטריה, אך לא היו לו ממנה ילדים.
בשנת 1816 התחתן פרננדו עם מריה איזבל, נסיכת פורטוגל, בתם של ז'ואאו השישי, מלך פורטוגל ואחותו קרלוטה ז'ואקינה מספרד, שילדה לו שתי בנות, אך שתיהן מתו בילדותן.
בשנת 1819 התחתן פרננדו עם מריה יוזפה אמליה, נסיכת סקסוניה, בתם של מקסימיליאן, נסיך הכתר של סקסוניה וקרולינה, נסיכת פארמה, אך לא היו לו ממנה ילדים.
בשנת 1829 התחתן פרננדו עם מריה כריסטינה, נסיכת נאפולי וסיציליה, בתם של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ואחותו מריה איזבלה מספרד, ממנה היו לו 2 בנות:
פרננדו השני נולד בשנת 1137 לאלפונסו השביעי, מלך לאון וברנגלה מברצלונה, בתם של רמון ברנגר השלישי, רוזן ברצלונה ודוס הראשונה, רוזנת פרובנס.
בשנת 1157 מת אביו אלפונסו השביעי, ופרננדו ירש את ממלכת לאון וממלכת גליסיה, בעוד אחיו סנצ'ו השלישי, מלך קסטיליה קיבל את ממלכת קסטיליה וטולדו.
במהלך אותה שנה מת סנצ'ו השלישי, מלך קסטיליה, ובנו אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה עלה לשלטון במקומו, ובעקבות כך סיפח פרננדו חלקים מקסטיליה.
במהלך שלטונו לחם פרננדו גם נגד המוסלמים, וגם נגד חמיו אפונסו הראשון, מלך פורטוגל, ובמהלך אחד הקרבות שבר את רגלו מנפילה מסוסו.
בשנת 1175 בוטלו נישואיו לאורקה מפורטוגל על ידי האפיפיור אלכסנדר השלישי, ופרננדו התחתן עם תרסה פרנאנדס דה טראבה, ולאחריה עם אורקה לופס דה הארו.
ב-22 בינואר 1188 מת פרננדו השני, ובנו אלפונסו התשיעי, מלך לאון עלה לשלטון במקומו.
כ-40 שנה לאחר מותו, איחד נכדו פרננדו השלישי, מלך קסטיליה את קסטיליה ולאון לצמיתות.
בשנת 1165 התחתן פרננדו עם אורקה מפורטוגל, בתם של אפונסו הראשון, מלך פורטוגל ומפאלדה מסבויה, מלכת פורטוגל, ממנה היה לו ילד אחד:
שנת 1179 התחתן פרננדו עם תרסה פרנאנדס דה טראבה, בתו של פרננדו פרס דה טראבה, ממנה היו לו שני ילדים:
בשנת 1187 התחתן פרננדו עם אורקה לופס דה הארו, בתו של הרוזן לופה דיאס דה הארו, לורד ביסקאיה, ממנה היו לו שלושה ילדים:
פרננדו הרביעי נולד ב-6 בדצמבר 1285 לסנצ'ו הרביעי, מלך קסטיליה ומריה דה מולינה, בתם של אלפונסו דה מולינה ומיור אלפונסו דה מנסס.
בשנת 1295 מת אביו סנצ'ו הרביעי, ופרננדו עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1296 פרץ נגדו מרד של האצולה וחואן מקסטיליה, לורד ולנסיה דה קמפוס הוכתר למלך לאון.
עד לשנת 1301, הצליח פרננדו לדכא את המרד בהצלחה, בין היתר על ידי סיוע מאמו.
פרננדו לחם כנגד המוסלמים, והצליח לכבוש את רוב ספרד במהלך שלטונו.
בשנת 1309 תפס פרננדו את גיברלטר מהמורים, וב-7 בספטמבר 1312 מת במפתיע בזמן שתכנן פשיטה לאמירות גרנדה, ובנו אלפונסו האחד עשר, מלך קסטיליה עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1302 התחתן פרננדו עם קונסטנסה מפורטוגל, בתם של דיניש, מלך פורטוגל ואיזבל מאראגון, ממנה היה לו 3 ילדים:
פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות (פרננדו קרלו לבית בורבון; 12 בינואר 1810 – 22 במאי 1859) היה מלך בממלכת שתי הסיציליות מ-1830 ועד מותו.
פרננדו נולד ב-12 בינואר 1810 בפאלרמו, להוריו פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה איזבלה מספרד, בתם של קרלוס הרביעי, מלך ספרד ומריה לואיסה מפארמה.
בשנת 1830 מת אביו פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות, ופרננדו עלה לשלטון במקומו.
בתגובה להפגנות, פרננדו העניק חוקה לממלכה, עם שני בתי נבחרים, עיתונות חופשית וערובות לחופש הפרט.
בשנת 1832 התחתן פרננדו עם מריה כריסטינה, נסיכת סבויה, בתם של ויטוריו אמנואלה הראשון, מלך סרדיניה ומריה תרזה מאוסטריה-אסטה, מלכת סרדיניה, ממנה היה לו בן אחד:
בשנת 1837 התחתן פרננדו עם מריה תרזה מאוסטריה, בתם של הארכידוכס קרל, דוכס טשן והנרייטה, נסיכת נסאו-ויילבורג, ממנה היו לו 12 ילדים:
פרננדו ז'וזה דה סילבה פרייטס מיירה (בפורטוגזית: Fernando José da Silva Freitas Meira, נולד ב-5 ביוני 1978 בגימארייש שבפורטוגל) הוא כדורגלן עבר פורטוגלי ששיחק בעמדת הבלם, וזוהה בעיקר עם שטוטגרט מהבונדסליגה, בה שימש קפטן בעונת האליפות של 2006/07. למיירה 54 הופעות במדי נבחרת פורטוגל.
מיירה נולד בגימארייש שבפורטוגל, והחל את הקריירה כילד במועדון המקומי ויטוריה גימארייש.
בשנת 1996 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, אך בעיקר עלה כמחליף.
בעונת 1998/99 הושאל מיירה לפלגייראס ששיחקה אז בליגת המשנה הפורטוגלית, ומיצב עצמו כשחקן הגנה חשוב, במועדון שסיים במקום החמישי והחמיץ את העלייה לליגת העל הפורטוגלית במחזורי הסיום.
בעונת 1999/00 חזר מיירה לוויטוריה גימארייש, והפך לשחקן הרכב, והציג יכולת הגנתית טובה מאוד, שעוררה עניין בקבוצות גדולות יותר.
בקיץ 2000 חתם מיירה בבנפיקה ליסבון תמורת דמי העברה של ארבעה מיליון אירו ושחקן נוסף.
מיירה השלים את עונת 2000/01 בבנפיקה ליסבון ואף מונה כקפטן הקבוצה, אך בנפיקה לא זכתה בתארים בעונה זו.
את עונת 2001/02 החל מיירה בבנפיקה, ועד למחצית העונה ערך 14 הופעות.
בינואר 2002 חתם מיירה בשטוטגרט, ששילמה עבורו 7.5 מיליון אירו לבנפיקה, סכום שהיווה שיא עבור שטוטגרט באותם ימים, ונשבר רק בשנת 2007 כאשר חתם בקבוצה ציפריאן מאריצה תמורת 8 מיליון אירו.
את הופעת הבכורה ערך מיירה בניצחון 3-0 על המבורג במסגרת הבונדסליגה.
בפברואר 2002 הבקיע מיירה את שערו הראשון בקבוצה, בתיקו 1-1 מול הנזה רוסטוק.
באותו משחק גרם מיירה פנדל, שתורגם לשער עבור הנזה רוסטוק.
באותה עונה הבקיע שער נוסף בניצחון 2-0 על פרייבורג, וערך בסך הכל 14 הופעות במחצית עונה, שבסיומה סיימה שטוטגרט במקום השמיני בבונדסליגה.
בעונת 2002/2003 בבונדסליגה, מיירה שיחק ב-33 משחקי ליגה ופתח ב-31 מהם, וסייע לשטוטגרט לסיים במקום השני לאחר האלופה באיירן מינכן.
גם בעונת 2003/04 היה מיירה שחקן הרכב וסייע לשטוטגרט לסיים רביעית, אך בעונת 2004/05 סבל מפציעה והחמיץ חלק ניכר מהעונה.
בעונת 2005/06 חזר מיירה לשחק בקביעות בהרכב, אך שטוטגרט סיימה רק במקום התשיעי.
בעונת 2006/07 היה מיירה חלק מעונה היסטורית, בה זכתה שטוטגרט באליפות הבונדסליגה.
מיירה שימש קפטן בעונה זו, ואמנם ערך רק 20 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים, אך שיתוף הפעולה שלו עם שחקני הגנה כארתור בוקה, סרדר טשצ'י, ריקרדו אוסוריו, מתייה דלפייר ולודוביק מאנין, סייע לשטוטגרט לספוג 37 שערים בלבד ולסיים את העונה עם אחת ההגנות הטובות בליגה.
מיירה החמיץ הזדמנות לזכות עם שטוטגרט בדאבל, כאשר הקבוצה הפסידה 3-2 לנירנברג בגמר הגביע הגרמני, בו שיחק מיירה 90 דקות.
עונת 2007/08 הייתה האחרונה של מיירה בשטוטגרט.
בעונה זו ערך 28 הופעות ליגה וסיים עם שטוטגרט במקום השישי, אך נכשל עם הקבוצה בליגת האלופות, בה סיימה הקבוצה במקום האחרון את שלב הבתים, עם שלוש נקודות בלבד.
בתום העונה, עזב מיירה את שטוטגרט לאחר שש עונות וחצי, בהן ערך 173 הופעות ליגה והבקיע 11 שערים, לאחר שנושל מתפקיד הקפטן והצהרות הקבוצה כי בכוונתה למכור אותו.
ביולי 2008 חתם מיירה בגלאטסראיי לארבע שנים, תמורת דמי העברה של 4.5 מיליון אירו.
עם הגעתו זכה מיירה עם גלאטסראיי בסופר קאפ הטורקי, לאחר ניצחון 2-1 על קייסריספור, אך לא התאקלם, ועזב את הקבוצה עוד לפני תום עונת הבכורה שלו בקבוצה, 2008/09, אותה סיימה גלאטסראיי רק במקום החמישי בליגה.
במרץ 2009 חתם מיירה בזניט סנט פטרסבורג הרוסית, שוב תמורת 4.5 מיליון אירו.
את הופעת הבכורה שלו במועדון ערך מיירה באותו חודש, בתיקו 1-1 מול ספרטק מוסקבה.
באפריל 2009 הבקיע מיירה את שער הבכורה שלו במדי זניט, בניצחון 3-0 על טום טומסק.
את עונת 2009 סיימו מיירה וזניט במקום השלישי בליגה, כשמיירה עורך 22 הופעות.
בעונת 2010 זכה מיירה בדאבל עם זניט, על אף שערך 11 הופעות ליגה בלבד, וישב על הספסל בגמר הגביע הרוסי, בו ניצחה זניט 1-0 את סיביר נובוסיבירסק.
באוגוסט 2011 עזב מיירה את זניט, וחתם בריאל סרגוסה הספרדית.
את הופעת הבכורה ערך מיירה בתבוסה 6-0 לריאל מדריד באותו החודש.
בפברואר 2012 התיר מיירה את חוזהו בסרגוסה, שמוקמה אז במקום האחרון בליגה.
באותה שנה, לאחר שלא מצא מועדון חדש, פרש מיירה ממשחק פעיל
מיירה ערך 20 הופעות במדי נבחרת פורטוגל בכדורגל עד גיל 21, והשתתף עמה באולימפיאדת אתונה (2004), ממנה הודחה פורטוגל כבר בשלב הבתים.
את הופעת הבכורה במדי נבחרת פורטוגל ערך מיירה בשנת 2004. ביוני 2005 הבקיע מיירה את שער הבכורה שלו במדי נבחרת פורטוגל, בניצחון 2-0 על נבחרת סלובקיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006. באותה שנה הבקיע את שערו השני והאחרון במדים הלאומיים, בניצחון 2-0 על נבחרת מצרים.
בשנת 2006 זומן מיירה לסגל הפורטוגלי למונדיאל 2006, בעיקר בגין פציעתו של הבלם הקבוע ז'ורז'ה אנדראדה.
מיירה שיחק בכל משחקיה של פורטוגל במונדיאל זה, והיה חלק מנבחרת איכותית שסיימה במקום הרביעי לאחר הפסדים בחצי הגמר לנבחרת צרפת, ובמשחק על המקום השלישי לנבחרת גרמניה.
לאחר המונדיאל, מיירה המשיך להיות שחקן הרכב קבוע בנבחרת פורטוגל גם במוקדמות יורו 2008, וזומן ליורו 2008 עצמו.
מיירה פתח בכל משחקיה של פורטוגל בשלב הבתים, אך החמיץ את רבע הגמר, בו הפסידה פורטוגל 3-2 לנבחרת גרמניה.
לאחר טורניר זה, מיירה לא שיחק עוד בנבחרת פורטוגל, וערך בסך הכל 54 הופעות בינלאומיות, בהן הבקיע שני שערים.
אליפות ליגת העל הרוסית: 2010
פרננדו סן אמטריו לארה (בספרדית: Fernando San Emeterio Lara; נולד ב-1 בינואר 1984 בסנטנדר, קנטבריה, ספרד) הוא כדורסלן עבר ספרדי ששיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
עונת השיא בקריירה של סן אמטריו הייתה במדי קאחה לבוראל ויטוריה, בעונת , שבה זכה במדי ויטוריה בתואר ה-MVP של הליגה הספרדית, ונכלל בחמישיות הכלל-עונתיות של הליגה ושל היורוליג.
על אף הישגיו האישיים של סן אמטריו באותה עונה, ויטוריה הגיעה רק עד שלב חצי הגמר בליגה ועד שלב רבע הגמר בפלייאוף היורוליג.
סן אמטריו החל לשחק באופן מקצועני בקבוצת ויאדוליד, ששיחקה בליגת העל הספרדית, בעודו בן 17. סן אמטריו שיחק בקבוצה במשך 5 עונות, שבהן הפך אט אט לשחקן מוביל בקבוצה.
בשנת הצטרף סן אמטריו לקבוצת ז'ירונה מהליגה הבכירה, שם שיתף פעולה עם ויקטור סאדה, וזכה עם הקבוצה בעונתו הראשונה בגביע היורוצ'לנג'.
בעונה הבאה השתתף עם ז'ירונה בגביע יול"ב, שבו הפסידה בגמר לקבוצת חובנטוד בדאלונה, שבה הצטיין רודי פרננדס.
אחרי שתי עונות אלו, בהן הגיע עם הקבוצה פעמיים ברציפות לשלב רבע הגמר בפלייאוף הליגה ובגביע המלך, עזב את ז'ירונה ועבר לטאו ויטוריה.
בעונתו הראשונה בקבוצה סיים איתה במקום הראשון בעונה הסדירה בליגה, והגיע איתה עד לגמר, שבו הפסידה לברצלונה.
הקבוצה זכתה בעונה זו בגביע ובסופרקופה והגיעה לשלב ההצלבה ביורוליג.
בעונה הבאה זכה סן אמטריו עם ויטוריה באליפות עם ממוצעים של 10.9 נקודות, 4 ריבאונדים ו-3.2 אסיסטים, כאשר בפלייאוף ממוצעיו היו 10 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-1.9 אסיסטים.
במדי ויטוריה חווה סן אמטריו את התקופה הטובה בקריירה שלו, כאשר עונת הייתה עבורו עונת שיא: הוא זכה בתואר ה-MVP של הליגה ונבחר לחמישיות העונה של הליגה ושל היורוליג.
בעונה זו העמיד ביורוליג מדד יעילות של 19.1 למשחק ב-33.4 דקות בממוצע.
בעונה שלאחר מכן הגיעה קבוצתו לחצי גמר הפלייאוף בליגה ובגביע, ובשלוש העונות שאחריהן הגיעה רק עד סדרת רבע הגמר בליגה.
ביורוליג הישג השיא של הקבוצה בארבע השנים הללו היה הגעה לשלב ההצלבה, בעונת .
אחרי עונת עזב סן אמטריו את ויטוריה, אחרי ששימש בה כקפטן במשך מספר עונות.
מאז עונת משחק סן אמטריו בולנסיה.
בעונתו הראשונה בקבוצה הגיע איתה לחצי גמר הפלייאוף בליגה.
בעונת נבחר לחמישייה השנייה של העונה ביורוקאפ, אחרי שהוביל את קבוצתו לגמר המפעל בו הפסידה למאלגה, כאשר היא מנצחת את הפועל ירושלים בסדרת חצי הגמר בתוצאה 2:1.
ב-1 ביולי 2021 הודיע סאן אמטריו על פרישתו ממשחק פעיל.
סן אמטריו זכה עם הנבחרת הצעירה של ספרד במדליית ארד במשחקי הים התיכון , שנערכו על אדמת מולדתו.
בסך הכל שיחק סן אמטריו במדי נבחרתו 42 פעמים בטורנירים גדולים והעמיד ממוצעים של 3.4 נקודות, 1.2 אסיסטים ו-1.9 ריבאונדים ב-14.2 דקות (נכון ל-2016).
פרננדו הראשון, מלך פורטוגל (בפורטוגזית: Fernando I; 31 באוקטובר 1345 - 22 באוקטובר 1383), היה מלך פורטוגל בין השנים 1367–1383 וטוען לכתר קסטיליה בין השנים 1369–1371.
פרננדו נולד בקוימברה בפורטוגל ב-31 באוקטובר 1345, לפדרו הראשון, מלך פורטוגל וקונסטנסה מנואל, בתם של חואן מנואל, נסיך ויאנה וקונסטנס מאראגון, נסיכת ויאנה.
בשנת 1367 מת אביו פדרו הראשון, מלך פורטוגל, ופרננדו עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1369 מת פדרו, מלך קסטיליה, ובמקומו עלה לשלטון אחיו אנריקה השני, מלך קסטיליה - בנו הלא חוקי של אלפונסו האחד עשר, מלך קסטיליה.
פרננדו ערער על זכותו של אנריקה, ותבע את כתר קסטיליה לעצמו.
בעקבות כך פרצה מלחמה בין קסטיליה לפורטוגל, ובשנת 1371 חתמו השניים על הסכם בתיווכו של האפיפיור גרגוריוס האחד עשר, שאנריקה ישלוט בממלכת קסטיליה, ואילו פרננדו יתחתן עם בתו של אנריקה - לאונור מקסטיליה.
אולם עוד קודם קיום ההסכם התחתן פרננדו עם לאונור טלס, בתם של מרטין אפונסו טלו דה מנסס ואלדונסה אאנס דה ואסקונסלוס.
כעבור זמן קצר התחדשה המלחמה בעקבות תככיו של ג'ון מגונט, דוכס לנקסטר, והיא נמשכה עד לשנת 1373.
לאחר מותו של אנריקה השני, מלך קסטיליה בשנת 1379, שוב התחדשה המלחמה בעקבות תככי ג'ון מגונט, ובשנת 1382 נחתם הסכם בדחוס, ובו הוחלט שבתו של פרננדו - ביאטריש תתחתן עם חואן הראשון, מלך קסטיליה, ולאחר מותו של פרננדו יירשו שניהם את פורטוגל.
ב-14 במאי 1383 התחתנו השניים, וב-22 באוקטובר אותה שנה מת פרננדו, ולפני מותו חתם על הסכם שחואן וביאטריש יירשו אותו.
בעקבות כך פרצה מלחמה בין פורטוגל לקסטיליה, אולם ז'ואאו נשאר בשלטון, והקים את שושלת בית אביש אשר שלטה בשנים הבאות בפורטוגל.
בשנת 1340 התחתן פרננדו עם לאונור טלס, בתם של מרטין אפונסו טלו דה מנסס ואלדונסה אאנס דה ואסקונסלוס, ממנה היו לו 3 ילדים:
פרננדו מרטין אספינה (בספרדית: Fernando Martín Espina; 25 במרץ 1962 – 3 בדצמבר 1989) היה כדורסלן ספרדי, שנחשב לאחד מטובי הכדורסלנים הספרדים אי פעם.
גובהו של מרטין היה 2.06 מטרים, והוא שיחק בעיקר בעמדת הסנטר.
הוא נחשב לאתלט "אול-אראונד" (המסוגל לעשות דברים רבים ברמה טובה) מוכשר.
הוא היה אלוף ספרד בשחייה חמש פעמים, כמו גם אתלט בעל יכולות בענפי הספורט כדוריד, טניס שולחן וג'ודו.
מרטין לבש את חולצה מספר 10, שאותה הפרישה ריאל מדריד לאחר מותו.
בשנת 1991 נבחר לרשימת 50 השחקנים הגדולים של פיב"א , ובשנת 2007 הוא נבחר לחבר היכל התהילה של פיב"א.
מרטין היה שחקן הכדורסל הספרדי הראשון ששיחק בליגת ה-NBA, ליגת הכדורסל המקצוענית האמריקאית הנחשבת לטובה בעולם בתחומה, וכן השחקן האירופאי השני ששיחק בליגת ה-NBA.
ב-1986 החל מרטין לשחק עבור קבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס, מוקדם יותר בקריירה שלו שיחק בספרד עבור אסטודיאנטס מדריד ועבור ריאל מדריד.
הוא שיחק ב-24 משחקים בלבד בעונת 1986/1987 עבור הבלייזרס, ולאחר מכן נפצע ולא שיחק במשך חודשיים.
בסופה של אותה העונה, הוא חזר לספרד על מנת לשוב ולשחק עבור ריאל מדריד.
מרטין שיחק גם עבור נבחרת ספרד בכדורסל, והיה שחקן בולט בנבחרת הספרדית שזכתה במדליית כסף באולימפיאדת לוס אנג'לס ב-1984. מרטין ייצג את מדינתו גם בטורניר היורובאסקט בשנים 1981, 1983, 1985, ובאחרון הטורנירים שבהם השתתף הוא נבחר לחמישיית האליפות.
מרטין נהרג בתאונת דרכים בשנת 1989. מותו גרם להלם רב בעולם הכדורסל הספרדי.
אחיו של מרטין, אנטוניו מרטין , גם הוא שיחק כדורסל באופן מקצועני.
בנו של פרננדו מרטין, יאן מרטין, שיחק גם הוא בליגת הכדורסל הבכירה של ספרד, ליגת העל הספרדית בכדורסל (ACB), עם אסטודיאנטס מדריד בעונת 2002/2003, וכן שיחק גם בנבחרות הנוער הלאומיות של ספרד.
האחיין שלו, דומיניק מרטין, שיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת ייל, וכן שיחק באופן מקצועני בספרד.
בהטבעתו הראשונה בתחרות ההטבעות של ה-NBA לשנת 2009, לבש שחקנה הספרדי של פורטלנד טרייל בלייזרס רודי פרננדס את חולצתו של מרטין, מספר עשר, לזכרו.
פרננדו מארקל אוליביירה (בפורטוגזית: Fernando Marçal Oliveira; נולד ב-19 בפברואר 1989) או בשמו המקוצר מרקאל הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת המגן השמאלי בבוטפוגו.
לאחר שהיה חלק ממחלקת הנוער של גרמיו ושיחק עונה אחת בקריירה הבוגרת שלו בגוארנטינגוואטה המקומית, מארקל יצא אל מעבר לגבולות המדינה ועבר לפורטוגל.
בשנת 2010, הוא חתם בטורינסה מליגת המשנה הפורטוגלית, כשבמדיה ערך 40 הופעות ואף זכה לכבוש שלושה שערים.
מנגד, הוא עבר לאחר עונה אחת בלבד במועדון לנסיונל מדיירה, שבה רשם למעלה מתשעים הופעות בארבע שנים.
במשך הזמן, מארקל משך את עיניה של ענקית הזכיות בפורטוגל, בנפיקה ליסבון, כשלבסוף חתם אצלה בשנת 2015 בחוזה לחמש שנים.
במהלך עונתו הראשונה בקבוצה הוא הושאל לגזיאנטפספור מהליגה הטורקית.
מכיוון שלא התאים לתוכניות של הקבוצה מליסבון, הוא הושאל לעונה נוספת, הפעם לגנגאן מהליגה הצרפתית.
למרות עונה טובה בגנגאן, בנפיקה החליטה שלא להשאירו בסגל שלה ומכרה אותו ב-16 ביוני 2017 לאולימפיק ליון לאחר שלא רשם ולו הופעה אחת במדי הפורטוגזים.
המעבר שלו לליון הוערך בכארבעה מיליון וחצי אירו.
אף על פי שהוא החל את עונת 18–2017 כמגן הפותח של הקבוצה, אור הזרקורים נלקח ממנו על ידי פרלאן מנדי.
לאחר ששומש כמגן שמאלי ובלם במערך ארבעת שחקני ההגנה, בעונת 20–2019 הוא הפך לבלם השמאלי בשיטת שלושת הבלמים של המאמן, רודי גרסיה.
בעמדה זו הוא הצטיין במסגרת ליגת האלופות, שבה הצליחו לגבור על יובנטוס ומנצ'סטר סיטי עד לשלב חצי הגמר, שבו הודחה על ידי באיירן מינכן.
ב-6 בספטמבר 2020 חתם בוולברהמפטון וונדררס מהפרמייר ליג תמורת שני מיליון אירו בחוזה לשנתיים.
ב-17 ביוני 2022 חזר לאחר 12 שנה לברזיל וחתם בבוטפוגו.
פרננדו חבייר סנדרה (בספרדית: Fernando Javier Sendra; נולד ב-1949 במאר דל פלאטה, ארגנטינה) הוא קריקטוריסט ארגנטינאי.
הוא ידוע בעיקר כיוצר הסרט המצויר יו, מטיאס ("אני, מטיאס").
הוא מחברם של למעלה מ-20 ספרים, כולל 10 מסדרת יו, מטיאס.
יש לו שני בנים ושתי בנות.
הוא החל את הקריירה שלו כקריקטוריסט בשנת 1973 בעבודה אצל סייטה דיאס.
מאז הוא צייר דמויות מצוירות לכמה כתבי עת ארגנטינאים, כמו פארה טי, ג'וקר ולה סמנה, כמו גם את העיתונים טיימפו ארחנטינו ולה רסון (בואנוס איירס).
בשנת 1990, הקומיקס שלו פרודנסיו החל להופיע בחלק האחורי של קלארין, העיתון היומי הפופולרי ביותר בארגנטינה.
בשנת 1993 שמו של הקומיקס שונה ל-Yo, Matías.
הוא ייצר גם קומיקס בשם קלודומירו וצ'אצ'ו קפיטן בשנות השבעים.
דום פרננדו השני, דוכס ברגנסה (בפורטוגזית: Fernando II, Duque de Bragança; 1430 - 20 ביוני 1483) היה הדוכס השלישי מברגנסה והדוכס הראשון מגימרייש.
הוא ידוע בהוצאתו להורג בגין בגידה נגד המלך.
פרננדו נולד בשנת 1430, לפרננדו הראשון, דוכס ברגנסה ולחואנה דה קסטרו, בתם של ז'ואאו דה קסטרו, לורד קדאבל השני ולאונור דה קונה.
הוא היה צעיר מצליח והיה פופולרי מאוד בקרב האצולה הפורטוגזית.
הוא זכה להערכה רבה ביותר על ידי אפונסו החמישי, מלך פורטוגל, ותמיד ליווה את המלך בפלישותיו השונות למרוקו, שם השתתף בכמה כיבושים ומסעות.
בהיותו מועדף על ידי המלך אפונסו החמישי, קיבל פרננדו את תואר רוזן גימרייש בשנת 1464. עד מהרה הוא שודרג לתואר דוכס גימרייש בשנת 1475.
פרננדו השני השתתף במלחמת הירושה הקסטיליאנית .
בעקבות מות אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה, הוכרזה בת המלך ויורשתו, חואנה, נסיכת קסטיליה, אשר הייתה נשואה למלך אפונסו החמישי, כמלכת קסטיליה, אך מאידך דודתה למחצה (המלכה לעתיד איזבלה הראשונה מקסטיליה) טענה לזכותה על הכתר.
הפורטוגזים פלשו לקסטיליה, ובמהלך קרב טורו היה פרננדו אחראי לשלומה של המלכה חואנה.
כשאביו, פרננדו הראשון, דוכס ברגנסה השני, נפטר בשנת 1478, ירש פרננדו השני את התארים השונים של אביו, החשוב והראוי לציון היה תואר דוכס ברגנסה.
באותה תקופה, בית ברגנסה היה בית האצולה החזק ביותר בממלכת פורטוגל ואחד החזקים ביותר בכל הממלכות האיבריות.
באותה תקופה התגוררו דוכסי ברגנסה בטירת וילה ויצ'וזה.
כאשר ז'ואאו השני, מלך פורטוגל ירש את מקומו של אביו, אפונסו החמישי, הוא ביקש להפיל את כוח האצולה הפורטוגלית, שפרחה מאוד בתקופת שלטונו של אביו.
המלך התמקד בכבדות בהפחתת סמכויותיהם של שני הבתים האצילים החזקים ביותר בממלכה, בית בז'ה ויזאו ובית ברגנסה.
המלך ז'ואאו השני האשים את בן דודו הראשון, דיוגו הראשון, דוכס בז'ה וויזאו (גיסו של פרננדו השני), בבגידה והוציא אותו להורג באכזריות.
זמן קצר לאחר מכן האשים המלך גם את בן דודו השני למחצה, פרננדו השני, דוכס ברגנסה, בבגידה והוציא אף אותו להורג באבורה בשנת 1483. לאחר מכן הוחרמו נכסי בית ברגנסה והמשפחה ברחה לקסטיליה.
המשפחה חזרה בשנת 1498 וכל רכושה הוחזר.
פרננדו השני, דוכס ברגנסה התחתן פעמיים.
נישואיו הראשונים היו עם לאונור דה מנסש, אולם לא נולדו להם ילדים.
מאוחר יותר הוא התחתן עם איזבלה מוויזאו, בתם של הנסיך פרננדו, דוכס ויזאו וביאטריש מפורטוגל, דוכסית ויזאו ואחותו של מנואל הראשון, מלך פורטוגל בשנת 1472, ממנה נולדו לו ארבעה ילדים, אם כי רק שניים הגיעו לבגרות.
לואיס פרננדו לאון ברמאו (בספרדית: Luis Fernando León Bermeo; נולד ב-11 באפריל 1993 בלוס ריוס שבאקוודור) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אמלק מליגת העל האקוודורית ובנבחרת אקוודור.
בשנת החל לשחק בקבוצה הבוגרת של אינדפנדיינטה דל ואיה במסגרת ליגת העל האקוודורית, ובסך הכל ערך 278 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 12 שערים.
ב-1 בינואר 2020 חתם לאון באתלטיקו סן לואיס מליגת העל המקסיקנית.
ב-11 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד טיגרס במסגרת עונת .