tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תורפין סיגורסון, בנו של סיגורד, ונכדו של מלקולם השני, מלך סקוטלנד שלט באיים במחצית הראשונה של המאה ה-11. תורפין נפטר בשנת 1065 ובניו, פול וארלנד נאבקו על השליטה באיים בקרב גשר סטמפורד בשנת 1066.
מתקופה זו הביעו רוזני האיים נאמנות הן לנורווגיה והן לסקוטלנד.
בשנת 1468 היו איי אורקני ושטלנד בשליטת כריסטיאן הראשון, מלך דנמרק, אשר היה גם מלך נורווגיה.
כריסטיאן העניק את האיים כנדוניה לג'יימס השלישי, מלך סקוטלנד, בעת נישואיו למרגרט, בתו של כריסטיאן.
האיים למעשה מושכנו בתמורה ל-50,000 גילדרים (והדבר בוצע בלא הסכמת מועצת המדינה הנורווגית).
החוזה כלל סעיף שאפשר למלכים הנורווגים לפדות את המשכון תמורת סכום קבוע של 210 ק"ג זהב.
ניסיונות במהלך המאה ה-17 והמאה ה-18 לפדות את המשכון לא נענו על ידי השלטונות הבריטיים.
בשנת 1471 העניק ג'יימס את ריוונסקרייג בפייף לוויליאם, רוזן אורקני בתמורה לכך שיוותר על רוזנות אורקני לטובת הכתר הסקוטי.
ב-1669 הועבר חוק בפרלמנט הסקוטי המספח את איי אורקני ושטלנד וקובע כי האיים הם נכסי הכתר הסקוטי.
במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה נעשה שימוש רב בבסיס הצי המלכותי הממוקם בסקאפה פלו.
בתום מלחמת העולם הראשונה הועבר צי הים הפתוח הגרמני כולו לסקאפה פלו בעת שדנו בעתידו, אולם רבי החובלים הגרמנים הטביעו את ספינותיהם בנמל.
חלק מהספינות הועלו מקרקעית הים, אולם חלקן נותרו על הקרקעית ומשמשות כיום כאתרי צלילה.
בעקבות הטבעת אונית הוד מלכותו רויאל אוק בשנת 1939 על ידי צוללת גרמנית נבנו מחסומי צ'רצ'יל במטרה לסגור את המעברים בין האיים, ולמנוע כניסת צוללות גרמניות למרחב הימי שבין האיים.
מחסומים אלה אפשרו קישור האיים בכבישים אשר נבנו על ידי שבויי מלחמה איטלקיים שהוחזקו באיים.
אוכלוסיית האיים הגיע לשיא של 26,000 תושבים באמצע המאה ה-19 וירדה ל-17,000 תושבים בשנות ה-70 של המאה ה-20 בשל המצב הכלכלי הקשה ומעבר תושבים לסקוטלנד.
מאז שנות ה-70 חלה עלייה קלה במספר התושבים.
בין האיים לבין סקוטלנד מפריד מצר ים הנקרא פנטלנד פירת'.
רוחבו של המצר 10 ק"מ בנקודה הצרה ביותר (בין ברו נס שבאי דרום רונלדסיי לבין ראש דנקנסבי שבקיית'נס).
המרחק בין הקצה הצפוני של האיים לקצה הדרומי שלהם הוא 80 ק"מ ובין הקצה המערבי לקצה המזרחי שלהם הוא 47 ק"מ.
שטחם הכולל של האיים 975 קמ"ר (כולל שטחי ים).
האיים הם איים נמוכים ברובם, למעט מספר גבעות עשויות אבן חול באיים הוי, מיינלנד ורוסיי.
כמעט בכל האיים מצויים עמקים הדומים ללוכים הסקוטיים.
אלה נגרמו של סחיפה של גבעות החול הנגרמת על ידי הפלגים המקומיים, וכן כתוצאה משרידי תנועת קרחונים בעידן הקרח.
האי מיינלנד ("האי הראשי" – שיבוש של השם הנורדי: "מגינלנד" – 'Meginland') הוא הגדול באיי אורקני.
באי שוכנות שתי הערים העיקריות של האי: קירקוול וסטרומנס.
כמו כן האי מהווה לבה של מערכת התחבורה של האיים – ממנו יוצאות המעבורות ליתר האיים, וממנו יוצאות הטיסות לאיים.
האי עצמו מקשר בין קבוצת האיים לסקוטלנד ולאתרים מחוץ לאיים.
באי מתגוררים 75% מתושביי איי אורקני, וצפיפות האוכלוסין בו היא הגבוהה ביותר בין האיים.
העיר קירקוול ממוקמת על מצר יבשה צר בין החלק המערבי של האי, הקרוי מערב המיינלנד (West Mainland) – חלקו הגדול של האי, לבין החלק המזרחי שלו, הקרוי מזרח המיינלנד (East Mainland).
האי היה מיושב החל מהתקופה הפיקטית ואף קודם לכן, והתגלו בו שרידים מהתקופה הנאוליתית וכן מבנים פיקטיים ומבנים ויקינגים.
בין המבנים הנאוליתיים שנתגלו ניתן למנות את טבעת ברודגאר, את מיס האו ואת סקארה ברי המהווים אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
האי מיינלנד ממוקם במרכז קבוצת האיים ומפריד בין האיים הצפוניים לבין האיים הדרומיים.
קבוצת האיים הצפוניים היא הגדולה שבין שתי קבוצות האיים המרכיבים את איי אורקני.
איים אלה מקושרים לאי מיינלנד במעבורות ובשירותי תעבורה אווירית.
כלכלת האיים הצפוניים מבוססת על החקלאות, הדייג והתיירות.
הצפוני שבאיים הצפוניים הוא האי צפון רונלדסיי הממוקם 4 ק"מ מהאי סנדיי הדרומי לו.
ממערב סנדיי ממוקם האי וסטריי ובו מתגוררים כ-500 תושבים.
במרכז האיים הצפוניים ממוקמים האיים פאפא וסטריי, אידיי, ודרומית לאיים אלה (צפונית למיינלנד) ממוקמים האיים רוסיי, איגילסיי, וגיירסיי (בינם לבין האי מיינלנד מפריד מצר איינהלו.
מצפון מזרח לאי מיילנד ממוקמים האיים וייר, אוסקרי, שפינסיי (בו ממוקמת טירת בלפור), סטרונסיי ופאפא סטרונסיי.
האיים הצפוניים כוללים מספר איים בלתי מיושבים: דאמסיי, איינהאלו, פאריי, הלייר הולם, הולם פאריי, הולם הויפ, הולם אוף פאפא, הולם סקוקנס, קילי הולם, לינגה הולם, מקל גרין הולם, ראסק הולם וסויין הולם.
קבוצת האיים הדרומית מקיפה את סקאפה פלו.
הוי הוא האי השני בגודלו באיי אורקני, וגבעת וורד הממוקמת בחלקו הצפוני של האי, היא הנקודה הגבוהה ביותר בקבוצת האיים.
באי הוי ממוקמת תצורת הנוף הידועה "האיש הזקן מהוי".
מזרחית לסקאפה פלו ממוקם האי בוריי, המקושר בכביש לדרום רונלדסיי, בו ממוקם "קבר הנשרים" הנאוליתי.
האיים גראמסיי ופלוטה מקושרים בשירותי מעבורות לאיים מיינלנד והוי.
באי פלוטה ממוקם מסוף נפט נרחב.
האיים דרום רונאלדסיי, בוריי ולם הולם מקושרים בכביש לאי מיילנד.
באיים הדרומיים מספר איים בלתי מיושבים ובהם: קאלף פלוטה, קאבה, קופינסיי, קורן הולם, פארה, גלימס הולם, הונדה, לם הולם, ריסה הקטן, סויית'ה וסוונה.
אקלים האיים ממוזג, וזאת בשל זרם הגולף המשפיע על האקלים ומחמם אותו (וזאת על אף מיקומם הצפוני של האיים).
הטמפרטורה הממוצעת של האיים היא C° 8 (הטמפרטורה הממוצעת לחודשי החורף היא C° 4, ובחודשי הקיץ היא C° 12).
כמות הגשמים הממוצעת נעה בין 850 מ"מ גשם בשנה ל-940 מ"מ גשם בשנה.
בשל מיקומם הצפוני של האיים, האיים ידועים ב"לילות הלבנים שבהם".
ביום הארוך ביותר בשנה זורחת השמש ב-3:00 לפנות בוקר, ושוקעת ב-21:30 בערב, אולם גם לאחר שקיעת השמש מוארים האיים.
ביום הקצר בשנה זורחת השמש ב-9:05 בבוקר לערך ושוקעת ב-15:15 אחרי הצהריים.
סלע הבסיס של האיים הוא אבן חול שנוצר בתור הדבון.
סלעים אלה ניצבים על שכבת סלעים מותמרים.
תנאי הסביבה שבאיים (הרוחות העזות, המשקעים וגלי הים) שוחקים את אבני החול ויוצרים תצורות נוף ייחודיות (כגון הסלע הקרוי האיש הזקן מהוי, ראו בתמונה).
באיים מצויות גם תצורות נוף רבות, אשר נוצרו בעקבות תנועות של קרחונים.
אורקני מיוצגת בבית הנבחרים הבריטי במסגרת מחוז הבחירה של איי אורקני ושטלנד הבוחר חבר פרלמנט אחד כנציג האיים.
בפרלמנט הסקוטי מיוצגים האיים במסגרת מחוז הבחירה אורקני הבוחר חבר פרלמנט אחד לפרלמנט זה.
מועצת איי אורקני מורכבת מ-21 חברים, שאינם שייכים למפלגה פוליטית כלשהי.
אדמת האיים פורייה ביותר, ושטחים רבים באיים הם שטחי חקלאות.
החקלאות מהווה אחד מענפי הכלכלה העיקריים של האיים, ורבע מכוח העבודה של האיים מועסק בחקלאות.
80% משטחי האיים הם שטחי חקלאות ומרעה (כאשר 90% משטחים אלה משמשים כשטחי מרעה לצאן ובקר, ו-4% כשטחי גידול דגנים).
בשלהי המאה ה-20 ירדה חשיבותו של הדיג כענף כלכלי עיקרי.
נכון לשנת 2001 רק כ-345 מתושבים האיים עסקו בדייג, בעיקר דיג סרטנים, וגידול סלמון בחוות.
במקביל, בתקופה זה עלתה חשיבות ענף התיירות לכלכלת האיים, ובהתאם החלו לייצר באי מוצרים תיירותיים כגון תכשיטים מסורתיים, סריגים, ומשקאות חריפים לייצוא.
האיים מייצאים בשר בקר, גבינות, ויסקי, בירה, דגים ומאכלי ים.
החל משלהי המאה ה-20 החלה העלייה בשימוש באנרגיית רוח ואנרגיית גלים באיים.
באיים נבנה מרכז האנרגיה הימית האירופאי (European Marine Energy Centre) – תחנת מחקר לחקר ניצול אנרגיית הגלים, ביוזמת הממשלה הסקוטית.
שדה התעופה העיקרי של האיים הוא שדה התעופה קירקוול המנוהל על ידי חברת שדות התעופה היילנדס והאיים (Highlands and Islands Airports Limited).
עיקר הטיסות בין אורקני לבין סקוטלנד מבוצעות על ידי חברת לוגאנאייר, המקשרת בין האיים לשדות התעופה אברדין, אדינבורו, גלאזגו ואינוורנס.
כמו כן מבוצעות טיסות ישירות בין אורקני לבין שדה התעופה סמבורג שבאיי שטלנד.
התעבורה האווירית בין האיים מתבצעת בין שדות תעופה המצויים באיים סטרונסיי, אידיי, רולדנסיי, ווסרטיי וסאנדיי.
שדות תעופה אלה מנוהלים על ידי המועצה המקומית של אורקני.
קווי מעבורות מקשרים בין האיים לבין עצמם, ובין האיים לבין סקוטלנד.
באורקני יוצאים לאור שני יומונים: "האורקדיאן" (The Orcadian) ו"אורקני היום" (Orkney Today).
באיים פועלת תחנת מקומית של רשת ה-BBC הנקראת "BBC רדיו אורקני", המשדרת חדשות מקומיות פעמיים ביום.
באיים פועלת תחנה רדיו מסחרית מקומית הנקראת "תחנת העל של אורקני" (The Superstation Orkney).
בחלק המערבי של אורקני נמצא האזור המכונה "לב אורקני הנאוליתי", שזכה למעמד של אתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו.
אתר זה מורכב מקבוצה של מונומנטים נאוליתיים שהם חדר גדול המכיל קבר שנקרא מיס האו, שני מעגלי אבן טקסיים (האבנים הניצבות בסטנס וטבעת ברודגאר) ויישוב בשם סקארה ברי, ביחד עם מספר אתרי קבורה, טקסים והתיישבות שטרם נחקרו.
קבוצת מונומנטים זו מהווה נוף תרבותי פרהיסטורי חשוב, שממנו ניתן ללמוד כיצד נראו החיים בארכיפלג המרוחק הזה בחלקה הצפוני של סקוטלנד לפני כ-5,000 שנים.
מתיישבים ויקינגים כבשו את אורקני, והאיים עברו לחזקתה של נורווגיה עד שהוענקו לסקוטלנד במהלך המאה ה-15 כחלק מהתיישבות דווריי.
העדויות לנוכחותם של הוויקינגים פזורות על פני שטח נרחב, והן כוללות יישוב באזור בירסיי, ומספר כתובות באותיות הרונים במיס האו ואתרים ארכאולוגיים אחרים.
המתיישבים הראשוניים באיים היו מתיישבים פיקטים אשר שפתם הייתה ברטונית.
עם השנים הושפעה השפה מאירית עתיקה ונוספו מילים בודדות פרוטו קלטיות.
לאחר הכיבוש הנורדי של האיים, הפכה שפת האיים לנורדית מערבית אשר הושפעה מהשפעה המקומית.
השימוש בשפה זו נמשך עד שלהי המאה ה-18, עת, בהשפעת הסקוטית הוחלפה השפה המדוברת באיים בעגה אורקדיאנית.
כיום נעשים מאמצים לשמר עגה מקומית זו, אשר השימוש בה הולך ופוחת בהשפעת השפה האנגלית.
באיים פולקלור מקומי עשיר, המבוסס על התרבות הנורדית.
האגדות המקומיות מספרות על יצורים המכונים "טרווים" (trow) – גרסה מקומית של הטרול הנורדי.
כחלק מהמסורות המקומיות נערכים טקסי הנישואים לצד אבני עדות כגון "אבן אודין".
בין הסופרים המקומיים המשמרים את הפולקלור וההיסטוריה של האיים ניתן למנות את ג'ורג' מקיי בראון, אריק לינקלייטר והמשורר אדווין מוייר.
אורפיזם היא כת מסתורין יוונית פילוסופית-דתית אשר בלטה במאה השישית לפנה"ס והשפיעה על התרבות היוונית בתקופתה, ולאחר מכן על המיסטיקה והאוקולטיזם בכלל.
הכת הוקמה בהתאם לסיפור המיתולוגי העוסק באורפיאוס אשר היה מחבר הפיוטים הקדושים מהם נשאבו הדוקטרינות האורפיאיות.
האמונה המרכזית של כת זו היא גלגול הנשמות, כנראה בעקבות הסיפור המיתולוגי בו אורפיאוס יורד להשיב את אהובתו מהשאול בו מולך האדס.
חסידי כת האורפיזם כונו אורפים.
הם תיארו את מוצא העולם באופן מופשט ופילוסופי יותר ברוחו, לעומת תיאורו של הסיודוס המשורר האפי היווני המוקדם, שחי במאה השמינית לפנה"ס וכתב את התאוגוניה.
כיוון שתיאורם של חסידי הכת היה פילוסופי יותר, הוא פנה לקהל מצומצם יחסית, מה שמנע מן הכת לגדול באופן משמעותי.
בריאת העולם על פי האורפיזם
חסידי הכת האמינו כי מוצא העולם מתחיל בכרונוס ("זמן"), שנלוותה אליו אדרסטאה ("הכרח").
מחלציו של כרונוס יוצאים אתר ("מרומי האוויר"), ארבוס ("חושך") וכאוס ("תוהו ובוהו").
בתוך אתר, יצר כרונוס ביצה, וממנה נולד פנס, בורא הכול, אלוהות דו-מינית עם כנפי זהב וארבע עיניים.
לפנס יש שמות רבים, ביניהם ארוס.
בתו ניקס ("לילה") הופכת בהמשך לרעייתו ויולדת את גאיה ואת אורנוס.
לבסוף משתלט זאוס ובורא את הכול מחדש, בולע את פנס ומזדווג עם קורה (פרספונה).
הטקסים הפולחניים של האורפים מתבססים על המיתוס של זגראוס-דיוניסוס.
כאשר זאוס הציע לזגראוס להיות שליט העולם, הטיטנים כעסו כל-כך עד אשר החליטו לבתר ולטרוף את הנער.
האלה אתנה התערבה, והצליחה להציל את לבו של זגראוס.
לאחר מכן הביאה אותו לזאוס אשר באותו רגע בלע אותו.
כך נולד זגראוס-דיוניסוס השני שהצליח להביס את הטיטנים באמצעות ברק.
לפי המיתולוגיה היוונית, מתוך אפר הטיטנים צמח הגזע האנושי שחולק לשניים, חלק אלוהי ושמימי בעקבות דיוניסוס וחלק רשעי ומושחת בעקבות הטיטנים.
האספקט הכפול הזה של הגזע האנושי חיוני להבנת האורפיזם.
הדוקטרינה האורפית מאשרת כי המקור השמימי של האדם הוא הנשמה.
על החברים בכת זו להאמין בגלגול הנשמות, כאשר נשמתו של אדם מסוגלת לעבור מהפן הטיטני שלה לפן האלוהי שלה ובכך לזכות בברכה נצחית ולחיים טובים יותר לאחר המוות.
האורפיזם מציב סטנדרטים נוקשים למאמיניו הדוגלים בהתנהגות אתית ומוסרית.
על המצטרפים החדשים לכת לטהר את עצמם ולאמץ הרגלים סגפנים כגון הימנעות מאכילת בשר חיות, זאת במטרה להסיר את החלק המושחת ולפתח את החלק האלוהי של דיוניסוס בתכונותיו של האדם.
בנוסף לכך, האורפיזם נשען על האמונה כי הגוף כולא בתוכו את הנשמה, בעלי-חיים לא נועדו להיהרג או להיאכל על ידי הרשע והשחיתות שצריכים להיענש בעולם התחתון, ואילו הטוב והשמימי מוכרחים לזכות בגמול.
כת זו מלמדת כי יש צורך בהכחשה-עצמית, רצינות והשקעה בכללים הדתיים.
כחלק מהשאיפה להיות טהורים, מנעו עצמם האורפיסטים בנוסף לבשר גם מסוגים שונים של קטניות שנאכלו בטקסי העלאת קורבנות למתים ומביצים הכוללות את גרעין החיים.
העדויות לגבי כת האורפיזם מתאמתות באמצעות נקודות המבט של ההיסטוריון היווני הרודוטוס, אוריפידס (שהיה לאחד משלושת מחברי הטרגדיות המפורסמים באתונה הקלאסית) ואפלטון, הפילוסוף והמתמטיקאי היווני שייסד את האקדמיה הראשונה באתונה.
העדויות לגבי מקורותיה העתיקים של הכת מאוחרות ומעורפלות וכמה חוקרים טוענים כי ראשית האורפיזם מתוארך לשנים מאוחרות יותר מאשר המאה השישית לפני הספירה.
למרות זאת, לאחרונה התגלה פפירוס יווני עתיק המכונה Derveni" Papyrus" ולפיו המיתולוגיה האורפית מתוארכת למאה הרביעית לפני הספירה, וייתכן שאף לשנים קדומות יותר.
הקדשות שנמצאו באזורים שונים ביוון מעידות על קיומה של תנועה בעלת אמונות עיקריות הדומות לאלו של הכת, וחלק מהחוקרים קשרו תנועה זו עם שמה של האורפיזם.
אורציון ישי (1936, ירושלים, ארץ ישראל המנדטורית - 5 באוקטובר 2013, ישראל) היה סופר ישראלי.
ישי הוא בן להורים יוצאי ביטולה (מונסטיר), שבחבל מקדוניה, אשר אבות אבותיהם התיישבו בה אחרי גירוש ספרד.
את השכלתו היסודית רכש בתלמוד תורה "בית אהרון" בירושלים.
את לימודיו התיכוניים השלים במסגרת אקסטרנית.
בוגר האוניברסיטה העברית במקצועות ספרות ומקרא ומוסמך לתואר שני לחינוך.
עסק בהוראה בבתי-ספר תיכוניים בירושלים, ובהם: הגימנסיה העברית רחביה ובית הספר רנה קסין.
כמו-כן שימש במשך שנים אחדות כמדריך למורים מטעם בית-ספר לחינוך של האוניברסיטה העברית.
בשנים 1972–1974 היה שליח מטעם הסוכנות היהודית, המחלקה לשיגור מורים, בסנטיאגו דה צ'ילה שם ניהל את בית-הספר היהודי על שם חיים ויצמן.
סיפוריו התפרסמו בפורומים ספרותיים שונים.
סיפורו הראשון "פרחים על קברו של המורה לתנ"ך" התפרסם במוסף הספרותי של העיתון דבר בשנת 1967. אורציון ישי זכה בפרסים ספרותיים שונים: ב-1978 זכה בפרס על-שם פרננדו חנו לספרות ארץ-ישראלית חדשה מטעם יהדות מקסיקו, סיפורו "צבעונים" זכה בפרס מיוחד מטעם משרד החינוך והתרבות.
בנוסף על סיפוריו פרסם אורציון ישי ספרי עזר ללימוד התנ"ך לבחינות הבגרות אותו חיבר בעזרת ניסיונו כמורה לתנ"ך בבית הספר רנה קסין בירושלים, שם היה מוכר בשם ישי אורציון (במקום אורציון ישי).
בריאיון להרצל חקק באתר האינטרנט e mago לגבי מקורות זיקתו לעבר אמר אורציון:
הכל באותו יום: סיפורים (ירושלים: שי, תשל"ו 1976)
על החוטים ועל לאורה: סיפורים (תל אביב: הדר, (תשל"ט 1979)
צבעונים: סיפורים (תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשמ"ב 1982)
סגורה לרגל שיפוצים: סיפורים (ירושלים: כרמל, תשנ"ה 1995)
עידן השמש החמישית: רומן (תל אביב: גוונים, תשנ"ט 1999)
חבצלות לקצין צעיר: סיפורים (הוד-השרון: אסטרולוג, 2001)
לשתוק עם פרננדו: סיפורים (ירושלים: כרמל, תשס"ה 2005)
אורציו וקי (באיטלקית: Orazio Vecchi; הוטבל ב-6 בדצמבר 1550 - 19 בפברואר 1605) היה מלחין איטלקי משלהי הרנסאנס.
הוא נודע בעיקר בקומדיות המדריגל שלו, בייחוד "ל'אמפיפארנאסו".
וקי נולד במודנה ולמד בתקופת חניכות אצל נזיר בשם סלבטורה אסנגה.
נוסף לכך הכין עצמו לשרת בקודש בלימודים מגיל צעיר במנזר בנדיקטי וקיבל הסמכה לכמורה בשנים שלפני 1577.
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-16 היה בקשר קרוב עם מלחיני האסכולה הוונציאנית (ביניהם קלאודיו מרולו וג'ובאני גבריאלי), כיוון ששיתף עמם פעולה בכתיבת ססטינה לכלולות בבית הדוכס.
במהלך תקופה זו ליווה את הרוזן בלדאסארה ראנגוני במסעותיו אל ברגמו ואל ברשה.
לבסוף ניסה לפתור את הבעיה בחזרה למודנה, שם קיבל דרגת מנסיונאריו (כומר הממונה גם על המקהלה).
נראה שנתקל בתקופה זו בקשיים כספיים בלתי מבוטלים, עובדה שהוא מזכיר במכתביו ומדי פעם גם בחיבוריו המוזיקליים.
בשנת 1597 ביקר בוונציה, שם הוציא לאור קובץ קאנצונטות.
נוסף לכך הוציא מספר רב של יצירות אחרות באותה שנה, כנראה מכלול יצירתו ב-16 השנים האחרונות בקורג'ו ובשאר הערים ששהה בהן.
אחת היצירות שהוציא לאור הייתה "ל'אמפיפארנאסו", החיבור המפורסם ביותר שלו.
בשנת 1598 שכר הדוכס צ'זארה ד'אסטה את וקי, לכהן כמאסטרו די קורטה, כלומר, הממונה על המוזיקה בחצרו, ווקי נלווה אליו לרומא ולפירנצה בשנת 1600; בעת שהותו בפירנצה שמע את האופרה "אורידיצ'ה" של יאקופו פרי.
אחר חזר למודנה, שם המשיך לשרת בקתדרלה עד מותו בשנת 1605.
וקי נודע במדריגלים שלו, בייחוד בקיבוצם יחדיו לצורה חדשה, שנקראה "קומדיית מדריגל", צורת בידור דרמטית קלילה ופופולרית של שלהי המאה ה-16, הנחשבת לעיתים כאחת ממבשרות האופרה.
נוסף לכך, הוציא לאור ספרי קאנצונטות, חלופה קלה יותר למדריגל, בחצי הדרך, מבחינת מורכבות ורצינות, בינו לבין הווילאנלה.
כמו כן חיבר מדריגלים רציניים, אף כי לא הרבה בכך כמו מלחינים אחרים, כדוגמת לוקה מארנציו וגם מוזיקת קודש, שבה ניכרת במיוחד השפעת האסכולה הוונציאנית, בכתיבה פוליכוראלית כמו גם בקטעים של מקצבים כפולים ומשולשים זה כנגד זה.
הערך "אורציו וקי" במילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים, עורך סטנלי סיידי, כרך 20, לונדון, מקמילן, 1980.
יצחק ברוך פַרבָּרוֹביץ' (ביידיש: פֿאַרבעראָוויטש), הידוע יותר בשמו הספרותי אוּרקֶה נָחַלניק (ביידיש: אורקע נאכאלניק, לעיתים נאחאלניק; בפולנית: Urke Nachalnik; 1897 – 11 בנובמבר 1939) היה סופר יהודי פולני.
יצחק ברוך פרברוביץ' נולד בעיירה ויזנה שעל יד העיר לומז'ה בפולין.
אביו היה טוחן ומשפחתו הייתה אמידה ומכובדת בוויזנה.
בצעירותו היה תלמיד ישיבה מצטיין, אך כשבגר הפך לעבריין ולאחר מכן היה לסופר מפורסם.
את עבודתו הספרותית החל בעת שריצה עונשי מאסר, לאחר שקרא בימי מאסרו את ספריהם של סופרים פולנים בולטים.
הוא פרסם את כתביו הראשונים ב-Głos Więźnia, ביטאון הכלא בו ריצה מאסרו בוורשה.
בשנת 1920 החליט לשלוח לבית ההוצאה לאור Rój, בניהולו של מלכיאור וונקוביץ', כתב יד מודפס במכונת כתיבה לרומן הראשון שלו 'אהבת הפושעים'.
וונקוביץ 'לא היה מרוצה מהיצירה, אך שכנע את נחלניק לכתוב אוטוביוגרפיה.
בשנת 1930 פורסמה האוטוביוגרפיה שלו, אשר לא זכתה בתקופתה לפרסום רב.
באותה התקופה כתב נחלניק גם סיפורי יידיש קצרים, שפורסמו בעיתונים היהודיים בארצות הברית.
לאחר שהשתחרר מהכלא בגיל 35, החליט אורקה נחלניק לעסוק בספרות באופן קבוע.
קשריו עם המו"לים באמריקה אפשרו לו להמשיך לפרסם סיפורים ביידיש, והוא התפרנס באופן הגון מהעמלות.
בשנת 1934 פורסם החלק השני של האוטוביוגרפיה שלו, אשר נמכר טוב יותר מספרו הראשון.
אורקה נחלניק התפרסם, במיוחד בשל תיאור נאמן של אופי החיים בעולם התחתון.
הרומנים הבאים שלו הופיעו בשנת 1937. מאותה תקופה צברה הקריירה הספרותית שלו תאוצה, אך בשנת 1939 היא נקטעה עם פרוץ מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1932 התחתן עם שרה, אחות מבית חולים יהודי בווילנה.
הזוג הנשוי עבר לאוטבוצק שם נולד בשנת 1933 בנם שמואל.
בשנת 1937 עברה המשפחה לבית הארחה בעיר, שם התגוררו בעת שפרצה מלחמת העולם.
באוקטובר 1939 הוציאו נחלניק ושכנו גרזון רדונינסקי שני ספרי תורה מבית הכנסת הבוער ליד ביתו וקברו אותם ביער ברודוב.
אולם בשל הלשנה נלכדו במהרה על ידי הנאצים.
ב-11 בנובמבר 1939 הועברו שלושתם ליער בעיר ורודבורוב, שם הורו להם לחפור לעצמם קברים וירו בהם.
משפחות המוצאים להורג הורשו באופן חריג להוציא אחר כך את הגוויות ולקבור אותן ככל הנראה בבית העלמין היהודי באניאלין.
עם זאת, מקום קבורתו הסופי של נחלניק אינו ידוע.
ספריו וסיפוריו ראו אור במספר שפות וחלקם הומחזו והתפרסמו כסיפורים בהמשכים בעיתונות היידית בפולין ובארצות הברית בשנות ה-30.
ידוע בעיקר בספרו האוטוביוגרפי "מיין לעבנסוועג".
מיין לעבנסוועג – פיר בענדער זכרונות (דרך חיי - זכרונות בארבע כרכים)
פון דער ישיבה און תפיסה ביז צו דער ליטעראטור (מהישיבה והכלא עד הספרות)
דער לעצטער קלאפ (המכה האחרונה)
ווידערלעבונג אדער דער אויסגעלייזטער (תחיה או הניצול) - קם לתחייה, חזר להיות בן אדם רגיל, ניצול מעולם הפשע, מהחיים המכוערים והמסוכנים
מענטשן אן מארגן-ראמאן (אנשים ללא מחר-רומן)
דער לוסטיקער פעסימיסט-דערציילונג (הפסימיסט העליז-סיפור)
אלץ צוליב פרויען-דערציילונג (הכל מפני נשים-סיפור)
דין תורה, שפאנענדיקער ראמאן פון א גנב (דין תורה, מותחן של גנב)
אהבה ונקמה (יצא לאור בישראל בשנת תש"ט בהוצאת ספרים "דן", תורגם לעברית על ידי י.
אהבה גנובה ונקמה תרגם, ערך ועיבד אחיינו יוחנן אקרמן.
אוֹרַצְיוֹ בֶּנֶווֹלי או אורציו בנבולי (באיטלקית: Orazio Benevoli; ) היה מלחין איטלקי.
בנוולי, מלחין איטלקי יליד רומא ממוצא צרפתי חיבר יצירות קודש פוליכוראליות גדולות.
באחת מיצירותיו היו 48 תפקידים אינסטרומנטליים וווקאליים.
הוא שירת כמנצח מקהלה בכנסיות שונות ברומא משנת 1624 עד 1653. משנת 1643 עד 1645 שירת בנוולי בחצר האוסטרית.
לפנים גרסו, ששם חיבר את ה"מיסה סליסבורגנסיס" ל-53 קולות, יצירה המיוחסת כיום להיינריך איגנץ ביבר או לאנדריאס הופר, מתקופה מאוחרת יותר במאה ה-17.
בשנת 1646 חזר אורציו בנוולי לרומא, שם שימש מנצח מקהלת הוותיקן.
יצירות הקודש של בנוולי כתובות במקרים רבים לארבע מקהלות או יותר.
רבות מיצירותיו כבדות משקל ואפשר לשייך אותן לסגנון הבארוק הקולוסאלי.
בנוולי הלך לעולמו ב-1672 ברומא.
מעט מאוד מן המוזיקה של אורציו בנוולי זוכה לביצוע או להקלטה בימינו.
האורפיזם, או קוביזם אורפי, הוא זרם באמנות המודרנית שנולד כהתפתחות של הקוביזם.
המונח נטבע בשנת 1912 על ידי המשורר הצרפתי גיום אפולינר, ותיאר מגמה שהתמקדה בהפשטה טהורה ובשימוש בצבעים עזים, בהשפעת הפוביזם, כתביהם התאורטיים של פול סיניאק ושארל אנרי, וכן מחקריו של כימאי הצבעים מישל אז'ן שברול.
זרם זה נתפס כאחת החוליות המרכזיות במעבר מקוביזם לאמנות מופשטת, ונחשב לפרי יצירתם של פרנטישק קופקה, רובר דלונה וסוניה דלונה - שהשיבו את הצבעוניות אל שדה האמנות בזמן שלביה המונוכרומטיים של הקוביזם.
עם זאת, משמעותו של המונח "אורפיזם" לא הייתה ברורה בעת שטבע אפולינר את השם, ונותרה מעורפלת במידה מסוימת גם בהמשך.
האורפיסטים צמחו מתוך הקוביזם, אך נטו לעבר הפשטה לירית טהורה.
הם ראו באמנות מיזוג של תחושה וצבע.
מתוך עיסוק בתחושת החוויה החזותית, הם החלו לעיתים בדימויים ניתנים לזיהוי אך עיבדו אותם למבנים מופשטים.
מטרת האורפיזם הייתה להתרחק מתוכן מזוהה, ולהתמקד באופן בלעדי בצורה ובצבע.
התנועה שאפה גם לאידיאלים של סימולטאניזם – מצב של קיום אינסופי שבו כל האלמנטים מקושרים זה בזה ומשפיעים זה על זה.
תורת הצבע של הנאו-אימפרסיוניסטים, שהתבססה על פירוק האור הספקטרלי, כפי שפותחה על ידי פול סיניאק ושארל אנרי, מילאה תפקיד מרכזי בהתפתחות האורפיזם.
רובר דלונה, אלבר גלז וג'ינו סבריני הכירו את אנרי אישית.
אנרי, שהיה מתמטיקאי, ממציא ואסתטיקן, היה חבר קרוב של סופרי הסימבוליזם פליקס פנה ואוגוסט קאאן, והכיר גם את סרה, סיניאק ופיסארו, אותם פגש בתערוכה האימפרסיוניסטית האחרונה בשנת 1886. אנרי הכניס לאמנות תיאוריה רגשית-אסוציאטיבית, שהשפיעה על הנאו-אימפרסיוניסטים.
הוא וסרה סברו כי המרכיבים הבסיסיים של האמנות – קו, צבע וצורה – יכולים להתקיים באופן עצמאי או בשילוב, בהתאם לכוונת האמן.
"סרה יודע היטב," כתב פנה בשנת 1889, "שהקו, מעבר למשמעותו הגאוגרפית, נושא ערך מופשט מדיד" – בנוסף לחלקיקי הצבע ולקשר בינם לבין התחושות שמעוררים בצופה.
תיאוריה זו השפיעה לאורך זמן על יצירתו של דלונה.
הנאו-אימפרסיוניסטים הצליחו לבסס בסיס מדעי אובייקטיבי לציוריהם בתחום התאוריה של האור, גם אם לא לגמרי בתחום הפיגמנטים.
הקוביסטים אימצו חלק מהעקרונות הללו בשימוש בצבע, צורה ודינמיקה.
הסימבוליסטים ראו באורפאוס מן המיתולוגיה היוונית את התגלמות האמן האידיאלי.
בשנת 1907 כתב גיום אפולינר את Bestiaire ou cortège d'Orphée, שבו הציג את אורפאוס כדמות מיסטית של משורר ואמן, בהתאם להשקפת עולמם של הסימבוליסטים.
"קול האור" שהוזכר בשיריו של אפולינר שימש מטפורה לחוויות פנימיות עמוקות.
רובר דלונה ואשתו סוניה טרק דלונה נותרו הדמויות המרכזיות בתנועת האורפיזם.
יצירותיהם המוקדמות התמקדו בצבעוניות פוביסטית, ולעיתים נטו להפשטה - למשל, הנערה הפינית (1907) של סוניה, שהתבססה על צבעים טהורים, ו-"נוף עם דיסק" (1906) של רובר, שהשתמש בצבע ובמשיחות מכחול דמויות פסיפס, בהשפעת ז'אן מצינגר, שגם הוא היה אז נאו-אימפרסיוניסט (עם מרכיבים ברורים של דיוויזיוניזם ופוביזם).
דלונה ניתק את קשריו עם הקוביזם באופן רשמי בשנת 1912, כשהאשים את פיקאסו בהגבלת פלטת הצבעים של טבעי הדומם שלו לגוונים עמומים וסגפניים של חום ואפור, ובשימור עקבות של דימויים פיגורטיביים.
בבדיקות תוכנה, אורקל הוא כלי לניבוי תוצאות של מבחנים על מנת להשוות אותם עם התוצאות שהתקבלו בפועל מהתוכנה אותה בודקים.
ישנם דרכים רבות לניבוי התוצאות
אורקל אנושי - הזנה ידנית של התוצאות הצפויות לפי חישוב של אדם
שימוש בגרסאות קודמות של מוצר זה
שימוש באלגוריתמים אחרים ידועים שעושים אותה פעולה
אסטרטגיה לבניית היוריסטיקה לבדיקת אורקל
מספר דברים שצריך לקחת בחשבון:
לתוצאות שונות לא תמיד המשמעות זהה – אם אוציא את ידי מהחלון וארטב, האם יורד גשם או שמא השכן מלמעלה שוטף?
לא כל הנוצץ זהב הוא – חלב יכול להריח ולהיראות טוב אך הטעימה הראשונה עלולה להיות לא נעימה.
עומק המידע צריך להיות גם כללי וגם ספציפי:
מאפיינים כלליים – משקל ממוצע לשקית חלב, מרקם חלב נורמלי, כמות קרטוני חלב.
מאפיינים סטטיסטיים – ההסתברות ל-X קרטוני חלב מקולקלים במשלוח, הסיכוי לתנאי קירור טובים במקום האחסון
שימוש בטווחים, שימוש בקבוצות בעלות מאפיינים דומים\זהים
המוטיבציה להפוך את התהליך לאוטומטי
נשתמש בדוגמה על מנת להמחיש את הצורך באוטומציה - אנו רוצים לזהות חלב מקולקל,
האוטומציה שלנו באה לבדוק בהינתן חלב ובהינתן אבחנה של מצב החלב (מקולקל/לא מקולקל), האם האבחנה נכונה.
בדיקה חיצונית של צבע ומרקם
רושם המקום שממנו נקנה החלב, האם נשמר בתנאים טובים?
נרתיח אותו ונראה האם גולש
האם החברה המייצרת חברה אמינה?
ניתן לבחון כלים חדשים - תרבית חלב
נמצא אמצעי עזר כמו חושים של בעלי חיים?
נפעל על פי תחושת בטן ואינסטינקטים -"משהו לא בסדר כאן..."
נחלוק את הבעיה - מציאת רפתנים מומחים לזיהוי חלב
כל אלו עוזרים לנו בעצם להגיע לתוצאה שהחלב עלול להיות מקולקל או לא מקולקל ועוד אחרות רבות,
פעולות אלו קל לעשות במידות הקטנות אך כאשר צריך לבדוק מאות ואלפי שקיות/קרטוני חלב, אפשר לראות את הצורך בתהליך אוטומטי
קטגוריות של "אוטומציות לבדיקות אורקל"
במפרט המערכת קיים הידע של "איך המערכת צריכה לפעול" ולכן ניתן לבדוק האם הפעילות מוגדרת כ"נכונה" או "לא נכונה"
בדיקות יחס מטמורפי (יחסים מותמרים)
גם אם ביצענו בדיקה ותוצאתה הייתה שאין כישלון, הבדיקות הבאות אחריה צריכות להיות מובנות כדי לבדוק אם התוכנה עונה על כמה תנאים הכרחיים של פתרון היעד של הבעיה.
תנאים אלה הנדרשים ידועים בשם יחסים מותמרים.
בדיקות מבוססות רשתות נוירונים -
ניתן להתייחס אל רשתות נוירונים כאל אורקל אשר ישערך את נכונות הפתרון – "הפתרון נכון ב-70%" כלומר 70 אחוז מהקישורים ברשת אמרו "פתרון נכון".
שימוש בגרסאות קודמות כעזר לאבחון נכונות התשובה בגרסה הנוכחית
אוֹרְקוּס היה אל שאול ומעניש על שבועות שקר במיתולוגיה האטרוסקית ובמיתולוגיה הרומית.
כמו במקרה של האדס, שמו של האל משמש גם ככינויו של השאול עצמו.
על פי מסורת מאוחרת יותר התמזג אורקוס עם פלוטו, המקביל הרומי של האדס.
אורקוס מתואר בציורים בקברים אטרוסקים כענק מזוקן ושעיר.
מקדש לאורקוס היה קיים כנראה בגבעת הפאלאטיום ברומא.
קרוב לוודאי שהשם אורקוס הוא תעתיק שמו של הדיימון היווני הורקוס; אורקוס הוא התגלמות השבועות ובנה של אלת המריבה אריס.
אוּרֵקי (בגאורגית: ურეკი) היא עיירה במחוז גוריה שבמערב גאורגיה; העיירה נמצאת בנפת אוזורגתי שבדרום-מערב המחוז.
אורקי ממוקמת במישור קולכתי, לחוף הים השחור שממערבהּ, בין שפכי שני נהרות לים (סופסה מצפון וספה מדרום), בגובה ארבעה מטרים מעל פני הים.
אורקי נמצאת במרחק 26 קילומטרים מבירת מחוז גוריה, אוזורגתי, שמדרום-מזרחהּ.
העיירה מקושרת באמצעות הכביש הבין-מחוזי ס-2 (ს-2) לעיר פותי שבמרחק 22 קילומטרים מצפונהּ ולעיר בתומי שבמרחק 49 קילומטרים מדרומהּ.
אורקי מקושרת לבתומי גם על ידי קו הרכבת סמטרדיה-בתומי; בעיירה ישנה תחנת רכבת בקו זה.
בשנים 1930-1929, כאשר אורקי עוד הייתה כפר, הוקמו סביבה מטעי לימונים ומנדרינות על שטח של 490 הקטאר.
אורקי מוכרת כעיירת נופש בזכות החול השחור של חוף הים שלה; צבע החול נקבע על ידי הריכוז הגבוה של המגנטיט בו - שניים עד שבעה אחוזים.
אורך חוף המגנטיט באורקי הוא כ-1,5 ק"מ ורוחבו 60–80 מטרים (המגנטיט נמצא גם מחוץ לחוף המוסדר - השטח הכולל, שבו המינרל מרוכז, משתרע לאורך כ-2,5 קילומטרים ורוחבו 500–600 מטרים).
לטענת המאמינים במגנטותרפיה, החול עם המגנטיט יוצר שדות מגנטיים בעלי סגולות רפואיות.
בעבור המתרחצים שאינם שוחים, חוף הים באורקי הוא מהבטיחותיים ביותר בין חופי הים השחור בגאורגיה מבחינת מפלס מי הים; באורקי אדם בוגר יכול להיכנס לים עד למרחק של 20–40 מטרים מבלי להתכסות במים.
באורקי פועלים מספר בתי מלון ואכסניות.
אורפן בלאק היא סדרת טלוויזיה קנדית מסוגת מדע בדיוני שעלתה לשידור ב-30 במרץ 2013 והסתיימה ב-12 באוגוסט 2017. הסדרה נוצרה על ידי התסריטאי גריים מנסון ועל ידי הבמאי ג'ון פוסט, ומככבת בה טטיאנה מסלני, שמגלמת מספר דמויות של נשים המתגלות כשיבוטים.
הסדרה מתמקדת בשרה מאנינג, אישה שנוטלת את זהותה של אחד משיבוטיה, אליזבת צ'יילדס, לאחר שהיא רואה את ההתאבדות של צ'יילדס.
הסדרה מעלה סוגיות על ההשלכות המוסריות והאתיות של שיבוט בני אדם והשפעתם על סוגיות של זהות אישית.
ב-2016, זכתה טטיאנה מסלני בפרס אמי לשחקנית ראשית מצטיינת בסדרת דרמה, על משחקה בסדרה.
באותה שנה חודשה הסדרה לעונה חמישית ואחרונה, אשר עלתה לשידור ב-10 ביוני 2017 והסתיימה ב-12 באוגוסט באותה שנה.
הסדרה נפתחת כאשר שרה מאנינג (טטיאנה מסלני) חוזה בהתאבדות של אישה בשם בת' צ'יילדס, שחולקת איתה דמיון פיזי מפעים.
לאחר מותה של בת', שרה גונבת את זהותה ומשתלבת במקום עבודתה כשוטרת.
במהלך העונה הראשונה, מגלה שרה שהיא שיבוט אחד מני רבים, שיש לה 'אחיות' שמפוזרות ברחבי צפון אמריקה ואירופה, ושמישהו זומם להרוג אותה ואותן.
במהרה שרה מוצאת את עצמה לכודה במרכזה של קונספירציה מסתורית, במירוץ אחר תשובות ובמלחמה על חייה.
יחד עם אחיה האומן פליקס, ושתיים מחברותיה השיבוטים, אליסון וקוסימה, שרה מגלה את מקורן כשיבוטים: תנועה מדעית שנקרית "נאוליזם", המאמינה כי בני אדם יכולים להשתמש בידע מדעי כדי לכוון את התפתחותם כמין.
לתנועה אף בסיס מוסדי בתאגיד ביוטכנולוגיה משפיע בשם "מכון דיאד", העוסק במחקר והמקדם את תוכנית השבחת הגזע שלו.
מכון דיאד מנוהל באופן חלקי על ידי אחת מהשיבוטים- רייצ'ל דנקן, תוך חתירה לרווח מטכנולוגיית השיבוט.
לשם כך המכון מציב בהיחבא "משגיחים" בחייהם האישיים של השיבוטים על מנת ללמוד אותם באופן מדעי וכדי לשמור אותם תחת מעקב.
שרה בסופו של דבר מגלה שהיא גם מבוקשת על ידי המשטרה ועל ידי אגודת סתרים דתית בשם "הפרוליטיאנים".
סיעה של הפרוליטיאנים מבצעת את החיסולים של השיבוטים.
הם משתמשים בשיבוט, הלנה, כדי להרוג את השיבוטים האחרים.
עם זאת, שרה והלנה חולקות אם פונדקאית והן תאומות מבחינה גנטית.
הפרוליטיאנים מתנקשים בשיבוטים כי הם מאמינים שהם תועבה.
מכון דיאד והפרוליטיאנים מגלים כי לשרה יש בת, קירה, הצאצא הידוע היחיד של שיבוט, כאשר שאר השיבוטים עקרים מטבע שיבוטם.
קווי העלילה של הסדרה סובבים סביב המאמצים של שרה וקירה להימנע מלכידה על ידי הנאולוטיוניסטים והפרוליטיאנים.
הניסיון לשלוט ביצירה של חיי אדם הוא נושא דומיננטי שמניע עלילות שונות.
נושא מרכזי שני סובב סביב התככים בין קבוצת דיאד והפרוליטיאנים, יחד עם התככים הקודמים בין חברי הפרויקט לדה (מתוך המיתוס היווני לדה והברבור) וגברת ס., אמה האומנת של שרה, והרשת הפוליטית שלה.
שני הנושאים מצטלבים במאמץ לשלוט ביצירה של חיי אדם.
שרה, שמתבגרת בשל מאבקיה, מגנה על הקשר בין הורה וילד נגד הנאולוטיוניסטים והפרוליטיאנים.
טטיאנה מסלני - שרה מנינג/אליזבת' "בת'" צ'יילדס/אליסון הנדריקס/קוסימה ניהאוס/הלנה/רייצ'ל דנקן ודמויות נוספות של שיבוטים של פרויקט "לדה", כולן נולדו ב-1984 לנשים שונות על ידי הפריה חוץ-גופית.
דילן ברוס - פול דירדן, שכיר חרב וחייל לשעבר, בן זוגה והמשגיח של בת' (עונות 1-4).
ג'ורדן גבריס - פליקס "פי" דוקינס, אחיה האומן ואיש הסוד של שרה.
מגדיר את עצמו כאמן מודרני ומשלים הכנסה צדדית בתור זונה.
הוא האדם הראשון ששרה סיפרה לו על קיומם של השיבוטים.
קווין הנצ'ארד - בלש ארתור "ארט" בל, השותף של בת' במשטרה.
מייקל מנדו - ויקטור "ויק" שמידט, סוחר סמים והאקס האלים של שרה (תפקיד ראשי בעונה 1, תפקיד חוזר בעונה 2).
מריה דויל קנדי - שיבון סדלר, אמם האומנת האירית של שרה ופליקס, שממלאת את תפקיד האפוטרופוס לקירה, בתה של שרה, בזמן היעדרותה.
אוולין ברושו - ד"ר דלפין קורמייה, המשגיחה של קוסימה, חברתה, ומדענית עמיתה (תפקיד חוזר בעונות 1, 4-5, תפקיד ראשי בעונות 2-3).
ארי מילן - הפרוליתיאן הרצחני מרק רולינס ואיירה, בנה המאומץ של סוזן דנקן, כמו גם מספר שיבוטים גבריים של פרויקט "קסטור" (תפקיד חוזר בעונה 2, תפקיד ראשי בעונות 3-5).
כריסטיאן ברון - דוני הנדריקס, בעלה של אליסון שמתגלה בהמשך בתור המשגיח שלה (תפקיד חוזר בעונות 1-2, תפקיד ראשי בעונות 3-5).
ג'וש ווקי - סקוט סמית', סטודנט ושותף של קוסימה באוניברסיטת מינסוטה.
מצטרף בהמשך אליה ואל דלפין במכון דיאד (תפקיד חוזר בעונות 1-3, תפקיד ראשי בעונות 4-5).
קירה מאנינג (סקיילר וקסלר): בתם הביולוגית של שרה וקאל שנולדה בצורה טבעית לחלוטין.
היא הילדה היחידה שנולדה לשיבוט, וירשה את יכולת הריפוי המואצת לכאורה שהפגינו שרה והלנה, והוכיחה את היכולת להבדיל בין השיבוטים אפילו כשהן מתחזות אחת לשנייה.
הבלשית אנג'לה "אנג'י" דינגליס (אינגה קדרנל): השותפה החדשה של ארת, שמנסה לחשוף את קונספירציית השיבוטים מאחורי גבו של ארת.
סקוט סמית' (ג'וש ווקיי): עמיתה ללימודים של קוסימה באוניברסיטת מינסוטה, שנדלק עליה ומאוחר יותר מצטרף אליה ולדלפין במכון דיאד.
ד"ר אלדוס ליקי (מתיו פרויר): המנהל של המכון והפנים של תנועת הניאוליזם.
דניאל רוזן (מת'יו בנט): עורך דין מוסמך של מכון דיאד, שהוקצה לעשות של העבודה המלוכלכת של רייצ'ל.
הוא ניהל מערכת יחסים מינית עם רייצ'ל וגם שימש כמשגיח שלה בידיעתה.
תומאס (דניאל קאש): אחראי על החטיפה וההכשרה של הלנה.
קול מוריסון (מיכיל האוסמן): אחד הקורבנות של שרה שביצעה עליו תרגיל עוקץ, אביה של קירה.
מריון בולס (מישל פורבס): בכירה במעמד גבוה בטופסייד – קבוצה השולטת בדיאד, שנמצאת בדרגה גבוהה יותר מליקי ורייצ'ל.
היא יוצרת קשר עם קול וגברת ס' כדי לשחרר את שרה וקירה מדיאד.
מריון מגדלת את השיבוט הצעירה ביותר של פרויקט לדה, שרלוט, ונלחמת בצבא ובשיבוטים הגבריים שלהם של פרויקט קסטור ומחזיקה באחד השיבוטים בביתה.
בסוף העונה השלישית, מראים כי שרלוט נמצאת בטיפולה של ד"ר סוזן דנקן (אמה המאמצת של רייצ'ל ואחת מהמדענים המובילים של פרויקט לדה) וגורלה אינו ידוע.
איינסלי נוריס (נטלי ליסינסקה): השכנה של אליסון שגם חשודה בלהיות המשגיחה שלה.
הנריק "האנק" ג'והנסן (פיטר אאוטרברידג'): מנהיג את קבוצת הפרוליטיאניזם (מגזר של דתיים קיצוניים המאמינים כי ביולוגיה סינתטית צריכה להיעשות בשם אלוהים וכך ייעשה), שמנסה לשערך את דעתם על מדע ולפרות ולרבות את הגנים המופלאים של הלנה על חשבון כל מי שקרוב אליו.
גרייס ג'והנסן (זואי דה גרנד מייסון): בתם המתבגרת של הנריק ובוני, שבסופו של דבר מורדת באורח החיים הפרוליטיאני שנכפה עליה במהלך כל חייה.
היא מתחתנת עם מרק בטקס רשמי אחרי שברחה מהחווה הפרוליטיאנית.
אדל - (לורן המרסלי) - עורכת דין אלכוהוליסטית אך מתפקדת (עונות 4-5)
בסוף העונה הראשונה, מתגלים עשרה שיבוטים מלאומים ותחומי חיים שונים.
שיבוטים נוספים מופיעים בהדרגה בעונה השנייה, כולל ג'ניפר, שמתה מאותה המחלה בדרכי הנשימה שהדביקה את קטיה וקוסימה.
בסוף העונה השנייה, מוצג שיבוט טרנסג'נדר בשם טוני.
בפרק הסיום של העונה הראשונה, קוסימה מגלה שלכל שיבוט יש תג DNA שונה שמבוסס על זוגות בסיסים המקודדות על ידי ASCII.
בנוסף לקוד הזיהוי מופיע הטקסט "אורגניזם וחומר גנטי נגזר זה הוא קניין רוחני מוגבל" ואחריו סדרה של מספרי פטנט.
שרה מקבלת תמונה עם כיתוב שמצביע על כך שפרויקט השיבוט שיצר אותה נקרא "פרויקט לדה".
בפרק הסיום של העונה השנייה, מוצגת שרלוט, שיבוט בת שמונה עם נכות ברגל.
כמו כן, מתגלה כי הצבא המשיך ביוזמה שיבוט גברית בשם "פרויקט קסטור", שיצרה את השיבוטים מארק הפרוליטאני, רודי או 'פני צלקת', מילר החייל, ואת סת', השיבוט המשופם.
כל השיבוטים של פרויקט קסטור מודעים לטבע שיבוטם וגודלו יחד על ידי ד"ר וירג'ינה קואדי בסביבה צבאית.
באמצע העונה השלישית מוצג השיבוט פרסונס, קורבן של ניסויי מוח אנושיים.
כמו כן, התגלה על ידי שרה שהנריק ג'והנסן ניסה ליצור שיבוט של קסטור ממדגם גנטי גנוב, אך לא הצליח, וכתוצאה מכך גרם למותו של התינוק אייבל.
בפרק הראשון של העונה השלישית, מתגלה כי ב-2006, שישה שיבוטים המודעים לטבע שיבוטם של פרויקט לדה הוצאו להורג באזור הלסינקי.
כמו כן, מתגלה כי קיימת שיבוט שלא מודעת לטבע שיבוטה בשם קריסטל גודריץ', שעובדת בתור מניקוריסטית.
היא מאוחר יותר מופיעה בפרק השמיני, בו מוצג שיבוט פולני בלי שם שמת לא מזמן מהמחלה בדרכי הנשימה.
בפרק השלישי של העונה השלישית, מתגלה כי הדגימות המקורית לפרויקטים קסטור ולדה היו אח ואחות, מה שהופך את כל השיבוטים לאחים ואחיות מבחינה גנטית.
בפרק התשיעי מראים עוד יותר דמיון בין הגנומים של קסטור ולדה.
אישה אחת, קנדל מלון, אמה הביולוגית של שיבון סדלר, היא בעצם המקור של שני קווי השיבוט מכוח היותה כימרה אנושית.
שמות פרקי הסדרה בכל עונותיה מכילים מונחים ידועים מזרם התודעה והפילוסופיה.
שמות פרקי העונה הראשונה הם מונחים ממוצא המינים של צ'ארלס דרווין, חוקר תורת האבולוציה.
שמות פרקי העונה השנייה הם ציטוטים מיצירותיו של הפילוסוף פרנסיס בייקון לחקר המתודולוגיה האינדוקטיבית.
שמות פרקי העונה השלישית הם ציטוטים מנאום הפרידה של דווייט אייזנהאואר.
שמות פרקי העונה הרביעית הם ציטוטים מעבודותיה של חוקרת התודעה דונה הראווי.
שמות פרקי העונה החמישית הם ציטוטים משירהּ "המחאה" של המשוררת אלה וילר וילקוקס.
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות באופן כללי, עם ציון של 73 מתוך 100 לעונה הראשונה באתר Metacritic.
באתר Rotten Tomatoes, קיבלה הסדרה 92% רייטינג ממבקרים, עם ציון ממוצע של 8 מתוך 10 שמבוסס על 26 ביקורות.
הקונצנזוס של האתר ציין: ""אורפן בלאק" היא מסע מדע בדיוני פרוע שמשלבת רגישויות דרמטיות שיכולות להפוך ממותחות לאור בהתראה של רגע".
טטיאנה מסלני זכתה לשבחים רחבים על ביצועיה בתור השיבוטים השונים.
טים גודמן מ-The Hollywood Reporter קרא לביצועיה "פנטסטיים".
אורפן בלאק ממשיכה לקבל ביקורות חיוביות מאוד ממבקרים, עם ציון של 79 מתוך 100 לעונה השנייה באתר Metacritic.
באתר Rotten Tomatoes, קיבלה הסדרה 97% רייטינג ממבקרים, עם ציון ממוצע של 8.3 מתוך 10. הקונצנזוס של האתר ציין: "אורפן בלאק מעוגנת על ידי הביצועים המבריקים של מספר דמויות המגולמות על ידי טטיאנה מסלני, והיא מעוררת מחשבה ומבדרת כתמיד".
מארי מקנמרה מלוס אנג'לס טיימס כתבה כי "מתחת לכל הפיתולים...שוכב הנושא של התגלות העוד יותר בסיסי: איך היית מגיב אם היית מגלה שמה שלמדת להכיר בתור החיים שלך היה מבוסס על מידע שגוי".
אלן ספינוואל מאתר חדשות הבידור HitFix שיבח את הסדרה, וקרא לה "סדרה טובה וסולידית שמבינה את נקודות החוזק שלה וממשיכה להשתמש בהן בעונה השנייה".
העונה השלישית זכתה לביקורות חיוביות של מבקרים.
באתר Metacritic, יש לעונה ציון של 70 מתוך 100 שמבוסס על 12 ביקורות.
באתר Rotten Tomatoes, היא מחזיקה ב-83% רייטינג ממבקרים, עם ציון ממוצע של 7.3 מתוך 10. הקונצנזוס של האתר ציין: "העונה השלישית של אורפן בלאק מפתה את הצופים לתוך סדרת מיתולוגיה מורחבת תוך כדי המשך הדגשת הביצועים הבולטות והמרובות של טטיאנה מסלני".
העונה הרביעית זכתה לביקורות חיוביות מאוד ממבקרים.
באתר Metacritic, יש לעונה ציון של 80 מתוך 100 שמבוסס על 5 ביקורות.
באתר Rotten Tomatoes, היא מחזיקה ב-97% רייטינג ממבקרים, עם ציון ממוצע של 8.1 מתוך 10. הקונצנזוס של האתר ציין: "אורפן בלאק עושה סיבוב של 180 מעלות וחוזרת לשורשיה עם עונה רביעית נסיונית שנוגעת עמוק לתוך ההנחה המוזרה והחדשנית של הסדרה".
העונה החמישית זכתה לביקורות חיוביות מאוד ממבקרים.
באתר Metacritic, יש לעונה ציון של 83 מתוך 100 שמבוסס על 7 ביקורות.
באתר Rotten Tomatoes, היא מחזיקה ב-93% רייטינג ממבקרים, עם ציון ממוצע של 8.13 מתוך 10.
העובדה שמסלני לא קיבלה מועמדות בקטגוריית שחקנית ראשית מצטיינת בסדרת דרמה בטקס פרסי האמי לבידור בפריים טיים בשנים 2013 ו-2014 לא נתפסה בעין טובה על ידי מבקרים.
טים גודמן קרא לזה "טעות שערורייתית".
עם זאת, היא קיבלה את המועמדות ב-2015 וזכתה בקטגוריה ב-2016.
באפריל 2022 הוזמנה סדרת המשך בשם "אורפן בלאק: הדים" שצפויה להיות מושקת במהלך 2024, שעלילתה מתרחשת בשנת 2052.
אורקל ארנה הוא אולם כדורסל הממוקם באוקלנד שבקליפורניה.
האולם שימש כאולמה הביתי של קבוצת גולדן סטייט ווריורס מליגת ה-NBA עד למעברה של הקבוצה לצ'ייס סנטר בשנת 2019.
העבודה על הקמת האולם החלה בשנת 1964 והוא נפתח ב-1966. בעת היווסדו נקרא האולם "קוליסיאום ארנה" (Coliseum Arena), בין 1997 ל-2005 שינה את שמו ל-"ארנה באוקלנד" (The Arena in Oakland) לאחר מכן, לתקופה קצרה, נקרא האולם "אוקלנד ארנה" וב-2006 קיבל את שמו הנוכחי "אורקל ארנה" במסגרת חסות של חברת אורקל.
מאז היווסדו אירח האולם בעיקר משחקי כדורסל ולעיתים הופעות וקונצרטים, אך בתקופות מסוימות שימש גם כאולמה הביתי של קבוצת ההוקי קרח סן חוזה שארקס וקבוצות הוקי נוספות מהאזור.
קיבולת המושבים באולם השתנתה מספר פעמים.
אלו הם הנתונים עבור משחקי כדורסל:
אורקה נולדה באפריל 1079 לאלפונסו השישי, מלך לאון וקונסטנס מבורגונדיה, בתם של רובר הראשון, דוכס בורגונדיה ואלייה מסמור.
בשנת 1087 התחתנה אורקה עם רמון מבורגונדיה, אך הוא מת בשנת 1107 והשאיר אותה עם שני ילדים קטנים.
בשנת 1108, בעקבות מותו של אחיה החורג סנצ'ו אלפונסס בקרב אוקלס, הייתה אורקה ליורשת העצר.
בשנת 1109 השיא אותה אביה לאלפונסו הראשון, מלך אראגון, אולם הנישואין עלו על שרטון עקב דעותיו השמרניות של המלך כלפי נשים, ונסיונותיו להכפיף את אורקה לשליטתו ולגרום לה לוותר על האוטונומיה שלה כיורשת אביה.
אורקה גם שמרה על האינטרסים של בנה מנישואיה הראשונים, ואלפונסו הראשון ראה בכך איום על נישואיהם, והעדיף שבנם המשותף לכשיוולד, הוא שירש את הכס בבוא היום.
כאשר ירשה אורקה את ממלכת לאון מאביה, אלפונסו ניסה לתפוס את השליטה בלאון וקסטיליה, אך אורקה סירבה לאפשר זאת בכל תוקף.
אורקה ובעלה ניהלו מאבק קשה זה בזה, והריב הידרדר למלחמה כוללת שבה נטלו חלק גם הממלכות השכנות שהיו בעלות אינטרסים באזור.
על אף שאלפונסו היה לוחם טוב יותר מאויביו, צבא אראגון לא היה גדול מספיק כדי לשמור על קסטיליה ולאון בתוך ממלכת אראגון.
בסופו של דבר נענה האפיפיור לבקשתה של אורקה וביטל את הנישואים, תחת העילה שהשניים היו קרובי משפחה רחוקים.
ב-8 במרץ 1126 מתה אורקה, ובנה אלפונסו השביעי, מלך לאון עלה לשלטון במקומה.
בשנת 1087 התחתנה אורקה עם רמון מבורגונדיה, ממנו נולדו לה שני ילדים:
בנוסף היו לאורקה ילדים לא חוקיים.
אורקם טכנולוגיות בע"מ היא חברה ישראלית המפתחת ומייצרת התקן מבוסס ראייה ממוחשבת, המסייע לכבדי ראייה, עיוורים ובעלי מוגבלויות נוספות.
בשנת 2013 החלה החברה במכירת מוצריה הראשונים, ובשנת 2015 הציגה בארצות הברית את המוצר העיקרי שלה, הקרוי OrCam MyEye המורכב ממצלמת וידאו זעירה המחוברת למשקפיים של המשתמש, ומחשב זעיר המעבד את התמונה ומקריא למשתמש את הטקסט שעליו הצביע באמצעות רמקול זעיר הממוקם סמוך לאוזן המשתמש.
אורקם נוסדה בשנת 2010 על ידי פרופ' אמנון שעשוע וזיו אבירם במטרה לעשות שימוש בטכנולוגיית בינה מלאכותית (ראיית מחשוב) מתקדמת על מנת לסייע ללקויי ראייה.
מייסדי אורקם הם גם מייסדי חברת מובילאיי שהוקמה בשנת 1999 ומספקת מערכות ממוחשבות למניעת תאונות דרכים.
המכשיר הראשון של אורקם יצא לשוק בשנת 2013 לאחר שנים של פיתוח וניסויים.
בשנותיה הראשונות גייסה החברה 22 מיליון דולר, מהם 6 מיליון דולר מקרן ההשקעות של אינטל (Intel Capital).
במרץ 2017 השלימה החברה גיוס הון של 41 מיליון דולר, המשקף שווי חברה של 600 מיליון דולר.
באפריל 2017 מנתה אורקם כ-130 עובדים, משרדיה הראשיים נמצאים בירושלים ויש לה סניפים בלונדון ובניו-יורק.
באוקטובר 2022, לאחר פיטורי 16% מהעובדים, הועסקו בחברה כ-325 עובדים.
בפברואר 2018 השלימה החברה סבב גיוס של 30.4 מיליון דולר, מה שהפך אותה לחד-קרן.
בינואר 2022 זכתה החברה בפרס החדשנות של תערוכת הטכנולוגיה CES ל-2022, על המוצר MyEye PRO.
ביולי 2024 הודיעה החברה על הפסקת פיתוח עזרי הראייה, לאחר שבתחום זה החלו להינתן עזרים פשוטים יותר מבוססי בינה מלאכותית, והתמקדות בתחום עזרי שמיעה.
בפברואר 2025 הודיעה החברה על סגירת תחום עזרי השמיעה.
המוצר העיקרי של אורקם, OrCam MyEye, מורכב משני מרכיבים עיקריים: יחידה היושבת על הראש ויחידת בסיס.
יחידת הראש מורכבת על גבי משקפיים וכוללת מצלמה זעירה ורמקול.
יחידת הבסיס כוללת סוללה ומחשב קטן המעבד את התמונות הנקלטות במצלמה באמצעות תהליך אלגוריתמי.
את יחידת הבסיס ניתן להצמיד לחגורה באמצעות תפס או להניח בכיס.
מרכיבי המכשיר מחוברים ביניהם באמצעות כבל דק.
דגם מתקדם של המכשיר, OrCam MyEye2, עשוי רק מיחידה המורכבת על גבי המשקפיים.
דגם נוסף של המכשיר קרוי OrCam MyReader והוא דומה למכשיר העיקרי, אך משמש לקריאת טקסטים בלבד ומחירו נמוך יותר.
מכשיר אורקם OrCam MyEye מזהה טקסטים, פנים ומוצרים ומדבר אל האדם המרכיב את המשקפיים באמצעות רמקול זעיר.
באמצעות הצבעה של האדם המרכיב את המכשיר על כיתוב או מוצר כלשהו, המכשיר מגיב באופן אוטומטי ומקריא את הכיתוב.
ניתן ללמד את המכשיר לזהות את פניהם של בני אדם המוכרים למשתמש, מוצרים ושטרות כסף.
בגרסה הישראלית של המכשיר, ההקראה נעשית באנגלית או בעברית.
קריאה- קריאת טקסטים מודפסים כדוגמת עיתון, ספר, תוויות של מוצרי מזון, תפריטים במסעדות ושלטים ברחוב.
מסוגל לקרוא את מרבית הטקסטים הדיגיטליים כדוגמת טקסטים המופיעים על מסך טלוויזיה, מחשב או טלפון חכם.
זיהוי מוצרים- יכולת לזיהוי מוצרים, כמו גם זיהוי מוצרים שכבר נסרקו בעבר במהירות וקלות רבה יותר, על מנת לאפשר זיהוי מהיר של שטרות כסף או כרטיסי אשראי ולהפוך את חוויית הקניה לנוחה יותר.
זיהוי פנים- מזהה פנים של אנשים שכבר צולמו בעבר באמצעות מצלמת המכשיר.
יכולת להתאים את הפנים המזוהות לשם האדם, והקראת השם כאשר המכשיר מזהה את האדם על ידי הזיכרון השמור במכשיר.
המכשיר מתאים לאנשים עם לקויות ראייה בדרגות שונות כמו גם לעיוורים.
המכשיר מתאים גם לבעלי מוגבלות בקריאה, כגון אנשים בעלי דיסלקסיה, קשיי למידה או שעברו אירוע מוחי.
המכשיר ניתן לרכישה בארבעים מדינות והוא פועל ב-25 שפות.
ניתן לקנות את המכשיר גם בישראל עם הגדרות שפה של עברית.
אורקורפטור (שם מדעי: Orkoraptor) הוא סוג של דינוזאור מקבוצת המגרפטוריים, שחי באמריקה הדרומית במשך תור הקרטיקון לפני 100.5 עד 83.6 מיליון שנה מזמננו בקירוב.
המאובנים שלו התגלו בתצורת סרו פורטלסה ובתצורת מטה אמרייה שבדרום פטגוניה, ארגנטינה.
משמעות שמו היא משפת טוולצ'ה, שפת הקבוצה האתנית של הטוולצ'ה שחיו באזור הגילוי ופירושו: "שודד משונן מהנהר", עקב הימצאו בקרבת הנהר לה לאונה.
הסוג הכיל מין אחד - Orkoraptor burkei, על שם החוקר קולמן בורק שתמך בגילוי וסיוע לחפירות.
ממצאי הדינוזאור כללו עצמות שוקה ושאר עצמות רגליים, כמה שיניים וחוליות זנב.
האורקורפטור היה תרופוד בינוני באורך של 6 מטרים ומשקל של 500 קילוגרם, על פי החוקר גרגורי ס.
הוא היה בעל זרועות ארוכות יחסית לתרופוד, בעל מבנה שיניים מחודדות וחוטם רחב אך מעט נמוך.
מבנה גופו עשה אותו דומה לקלורוזאורים, אך הוא היה בעל מאפיינים מעט שונים.
במקור הוא שויך לקבוצה מנירפטורים, אך עקב ממדי גופו ומבנה שיניו הרעיון בוטל.
מספר דינוזאורים דומים חיו באזור באותה תקופה, ביניהם המגרפטור, האירוסטאון והמורוסרפטור (Murusraptor).
האורקורפטור שויך אליהם למשפחת המגרפטוריים, שמספר חוקרים רואים בה משפחה פוליפילטית.
אם ככה הוא נחשב לצעיר ביותר מבין מיני המשפחה, שרובם התקיימו בקרטיקון התחתון.
אורקוט (בהונגרית: Úrkút) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם באורקוט מספר התושבים נמצא בירידה.
באורקוט חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
אורקה סקיוריטי בע"מ היא חברת תוכנה ישראלית העוסקת באבטחת מידע למחשוב ענן.
אורקה סקיוריטי הוקמה בינואר 2019 על ידי שמונה מייסדים, יוצאי צ'ק פוינט: אבי שוע (מנכ"ל החברה), גיל גרון (מנהל מוצר ראשי), מתן בן גור (ארכיטקט ראשי), לירן אנתבי (ארכיטקט ראשי), הדס אמיתי (פרשה מהחברה), שי פילוסוף, ווג'די זאבט ואתי שפיגל־חוברה.
במרץ 2023 מונה גיל גרון למנכ"ל החברה, ואבי שוע מונה למנהל חדשנות ראשי.
תוכנת האבטחה של החברה פועלת "ללא־סוכן" (), ולכן התקנתה נעשית במהירות רבה, ללא צורך בהטמעה ממושכת במשאבי הענן השונים.
התוכנה מפקחת על כל משאבי הענן ומספקת התראות על חולשות אבטחה, נוזקה, קונפיגורציה לקויה ועוד.
התוכנה תומכת בציות לחקיקה ותקנים בנושאי אבטחת מידע.
התוכנה פועלת בשירותי הענן העיקריים: AWS, Microsoft Azure ו-GCP.
ביוני 2019 גייסה החברה בסבב סיד 6.5 מיליון דולר.
במאי 2020 גייסה החברה 20 מיליון דולר, ובדצמבר 2020 גייסה עוד 55 מיליון דולר.
במרץ 2021 גייסה החברה 210 מיליון דולר, ביולי גייסה 150 מיליון דולר נוספים, ובאוקטובר 2021 השלימה סבב גיוס זה בגיוס של עוד 190 מיליון דולר (חלק מסכום זה הוא מכירת החזקות של משקיעים קודמים), לפי שווי של 1.8 מיליארד דולר.
אורפימנט הוא מלח (מינרל) ארסן-גופרתי כתום-צהוב כהה שנוסחתו הכימית: , המצוי ב]בקעים עשנים געשיים, ובסדקים געשיים של מעיינות חמים, והנוצר במעבר ממוצק ישירות לגז בתהליך המראה (סובלימציה) או כתוצר נלווה של התפרקות ריאלגר - מלח ארסן גופרתי אף הוא.
מקור שמו מלטינית אורום aurum - זהב, ופיגמנטום pigmentum צבע בגלל צבעו הזהוב הכהה.
אורפימנט שימש בסחר חליפין בממלכה הרומית במסגרת הסחר עם סין, אף שהוא רעיל ביותר.
הוא שימש כרעל להמתת זבובים ובקצה חיצים להריגת בני אדם.
בגלל צבעו הזהוב, הוא משך את תשומת לב האלכימאים, הן בסין והן במערב, שחשבו להפכו לזהב.
החומר נמצא כצבען בקבר תות ענח אמון ועל כתובות פפירוס ממלכת מצרים העתיקה, וכן על קירות הטאג' מהאל.
במשך אלפי שנים החומר שימש כצבען וכחומר חתימה, ובסין שימש לייצור חומר למחיקת דיו.
באמנות הציור, שימש כצבען, אך היות שלא ניתן היה לערבו עם צבענים מצויים אחרים שבהם הייתה עופרת או נחושת כמו ורדיגריס ואזוריט, וכן עקב רעילותו הקטלנית, הוא הוחלף ברגע שהחלו לייצר את צבעני הצהוב באמצעות קדמיום וכרום במאה ה-19.
במאה השבע עשרה השתמשו בו ליצירת כדורי עופרת גרגריים לרובים.
כיום האורפימנט משמש בייצור זגוגיות להעברת אור תת-אדום (אינפרה אדום), לייצור מפות שולחן בלתי חדירות למים, בייצור רצפות לינולאום, בתעשיית המוליכים למחצה והאלקטרוניקה, לייצור קולטי אור (בתעשייה הפוטואלקטרית), צבענים, לזיקוקי דינור, ולהסרת שיער בתעשיית העורות.
כיום אורפימנט עדיין משמש בהודו בתערובת עם פי שניים סיד לייצור משחה להסרת שיער אדם לא רצוי.
אורפימנט הוא מלח ארסני גפרתי (מינרל ארסניק-סולפידי).
יש לו קשיות בין 1.5 ל-2 בסולם מוס
הוא נמס בין 300-325°C מעלות צלזיוס.
אוֹרְקוּן קֶקְצִ'י (בטורקית: Orkun Kökçü; נולד ב-29 בדצמבר 2000) הוא כדורגלן טורקי-הולנדי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת בשיקטש ובנבחרת טורקיה.
קקצ'י שיחק במחלקת הנוער של חרונינגן, אליה הגיע לאחר ששיחק במועדונים מקומיים מעיר הולדתו הארלם, עד שעזב לטובת פיינורד ב-2014.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה ההולנדית נגד אמן ב-9 בדצמבר 2018, ותרם שער ובישול לאחר שנכנס כמחליף.
ב-10 ביולי 2025 הושאל לבשיקטש.
קקצ'י שישחק בנבחרות הלאומיות הצעירות של הולנד.
ביולי 2019 הכריז על כוונתו לייצג את נבחרת טורקיה.
הוא ייצג את נבחרת טורקיה עד גיל 21, וערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טורקיה הבוגרת ב-6 בספטמבר 2020 במשחק במסגרת ליגת האומות נגד סרביה שהסתיים בתוצאה 0-0. נכלל בסגל נבחרת טורקיה ליורו 2024.
קקצ'י נולד בהולנד, להורים ממוצא טורקי ואזרי.
הוא אחיו הצעיר של הכדורגלן אוזן קקצ'י המשחק בטלסטאר ספורטקלאב.
אורציו לומי ג'נטילסקי (באיטלקית: Orazio Lomi Gentileschi; הגייה: []; 1563 – 7 בפברואר 1639) היה צייר איטלקי, ואביה של הציירת ארטמיזיה ג'נטילסקי.
הוא נולד בטוסקנה והחל את הקריירה האמנותית שלו ברומא, שם עבד בסגנון המנייריזם.
רבות מיצירותיו בשלב זה כללו ציור דמויות כחלק מסכמות דקורטיביות של אמנים אחרים.
לאחר שנת 1600 הושפע מהסגנון הריאליסטי יותר של קראווג'ו.
הוא קיבל הזמנות חשובות לערים פבריאנו וג'נובה, ולאחר מכן עבר לפריז, שם עבד בחצרה של מארי דה מדיצ'י.
ג'נטילסקי נולד בטוסקנה, בנו של צורף פלורנטיני בשם ג'ובאני בטיסטה לומי, והוטבל בפיזה ב־9 ביולי 1563. מאוחר יותר אימץ את שם המשפחה ג'נטילסקי מדודו, עמו התגורר לאחר שעבר לרומא, ככל הנראה בשנת 1576 או 1578. שניים מאחיו הבוגרים, באצ'ו ואורליו לומי, היו גם הם ציירים.
חלק ניכר מעבודתו המוקדמת של ג'נטילסקי ברומא היה בעל אופי שיתופי.
הוא צייר את הדמויות בנופיו של אגוסטינו טאסי בפלאצו רוספיליוזי, ואולי גם באולם הגדול של ארמון הקווירינאלה, אם כי יש חוקרים המייחסים את הדמויות שם לג'ובאני לנפרנקו.
ג'נטילסקי עבד גם בכנסיות סנטה מריה מג'ורה, סן ניקולה אין קרצ'רה, סנטה מריה דלה פאצ'ה ויוחנן הקדוש בלטראנו.
בסביבות שנת 1600 חל שינוי משמעותי בסגנונו של ג'נטילסקי בעקבות מגעיו עם קאראווג'ו — שהיה צעיר ממנו במספר שנים ופעל אז ברומא.
באוגוסט 1603 הגיש ג'ובאני באליונה תביעה על לשון הרע נגד קראווג'ו, ג'נטילסקי, אוטביו לאוני ופיליפו טריסני, בשל הפצת שירים עוקצניים בקרב קהילת האמנים ברומא במהלך הקיץ שחלף.
עדותו של קראווג'ו במשפט, כפי שנרשמה במסמכי בית המשפט, מהווה אחד המקורות הבודדים לתפיסותיו האישיות בנוגע לאמנות ולבני דורו.
לאחר בריחתו של קראווג'ו מרומא, ג'נטילסקי החל לפתח סגנון אישי יותר בעל ליריות טוסקנית, שהתאפיין בצבעים בהירים יותר ובדיוק רב בפרטים, במעין חזרה אל שורשיו המנייריסטים.
בשנת 1611 שיתף ג'נטילסקי פעולה שוב עם אגוסטינו טאסי, בעבודות שכללו בין היתר את קישוטי קזינו דלה מוזה.
עם זאת, שיתוף הפעולה ביניהם הסתיים בעקבות סכסוך כספי.
בשנת 1612 זומן ג'נטילסקי פעם נוספת לבית הדין של רומא, הפעם כדי להעיד נגד טאסי, שהואשם באונס בתו, הציירת ארטמיזיה ג'נטילסקי.
פרטים על אופן עבודתו הסטודיו של ג'נטילסקי בתקופה זו נשמרו במסמכי משפטו של טאסי.
בהשפעת גישתו של קראווג'ו, נהג לעיתים קרובות לצייר ישירות מן המודל החי.
אחד העדים במשפט, ג'ובאני מולי — צליין בן 73 מפלרמו — העיד כי שימש כמודל למספר ציורים בין השנים 1610–1611, ובכללם ציור בגודל טבעי של הקדוש הירונימוס.
ג'נטילסקי גם נהג לבצע רישומים מהתבוננות לשימוש עתידי: נראה כי דמותו של אברהם בציור עקדת יצחק, שצויר בראשית שנות ה־20 של המאה ה־17, התבססה על רישומים שיצר מראשו של מולי למעלה מעשור קודם לכן.
בין השנים 1613 לערך ועד 1619 פעל ג'נטילסקי בעיקר עבור פטרונים באזור מארקה שברומא, בערים אנקונה ופבריאנו.
בשנת 1621 עבר ג'נטילסקי לג'נובה, בעקבות הזמנתו של ג'ובאני אנטוניו סאולי, אשר הזמין בעבר יצירות מאחיו, אורליו לומי.
עבודותיו של ג'נטילסקי עבור סאולי כללו ציורים של מרים המגדלית, דנאה ולוט ובנותיו.
במהלך שהותו בעיר מצא ג'נטילסקי פטרונים נוספים, ובהם מרקנטוניו דוריה, בעבורו יצר מערך מורכב של פרסקאות בנושאים מהתנ"ך ב"קזינו" - מבנה נפרד בתחומי ארמונו שבסמפיירדרנה, שנהרס מאז.
בקיץ או בסתיו של שנת 1624 עזב ג'נטילסקי את ג'נובה ונסע לפריז, שם פעל בחצרה של אם המלך, מארי דה מדיצ'י.
הוא שהה בפריז במשך כשנתיים, אך רק יצירה אחת מתקופה זו זוהתה בוודאות — דמות אלגורית של "האושר הציבורי" (Public Felicity), שנוצרה עבור ארמון לוקסמבורג וכיום נמצאת באוסף מוזיאון הלובר.
בשנת 1626 עזב ג'נטילסקי את צרפת בדרכו לאנגליה, בליווי שלושת בניו.