tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לייב הוכיח כי חורים שחורים זעירים שנוצרו בשחר היקום לא יכולים להוות את כל החומר האפל ביקום, כי אז היו חודרים לתוך כוכבי נייטרונים והורסים אותם, בעוד שכוכבי נייטרונים יציבים נצפים כיום.
דבר זה מוכיח שלא התקיימו בסביבתם חורים שחורים כאלה.
המסקנה היא כי לא כל החומר האפל ביקום הוא חורים שחורים זעירים.
לייב הוכיח גם שכאשר שתי גלקסיות מתנגשות ושני החורים השחורים שהיו במרכזן מתחברים, זוג החורים השחורים יכולים להעיף כוכבים מסביבתם כמעט במהירות האור.
מציאת כוכבים כאלה יכולה ללמד הרבה על החורים השחורים בקצה היקום.
בנוסף, כששני החורים השחורים האלה מתמזגים, הכבידה גורמת לגופים לנוע רחוק ממקומם.
ב-26 באוקטובר 2018 פרסמו לייב ועמיתו ד"ר שמואל ביאלי מאמר שבו טענו שיש אפשרות שגרם השמיים אומואמואה הוא גוף מלאכותי שנוצר על ידי ציויליזציה חוצנית, ושייתכן שהוא מפרש סולארי שנשלח במכוון למערכת השמש שלנו.
זאת כשנה לאחר התבטאותו הראשונה של לייב בנושא, שבה ציין את צורתו החריגה של העצם כאחת הסיבות להצעתו לכוון את שבמערב וירג'יניה לכיוון אומואמואה על מנת לבדוק נוכחות של אותות רדיו לא צפויים שיהיו עשויים להעיד על מקור מלאכותי של העצם.
חוקרים רבים ביקרו את השערותיו של לייב בטענות שאין מספיק ראיות בשביל לתת תוקף להשערה מסוג זה, ושמפרש סולארי המסתובב סביב עצמו לא היה מסוגל להאיץ כך.
בתגובה פרסם לייב מאמר שבו הוא מפרט שישה מאפיינים אנומליים של אומואמואה "שהופכים אותו לגוף חריג, שלא כמו אף אסטרואיד או שביט שנצפו אי פעם".
ב-2023 פרסם ממצאי חקירה של מאות כדוריות בגודל של כמילימטר כל אחת, משרידים מותכים של המטאור IM1 המעלות סבירות כי הוא ממערכת שמש אחרת.
החוקרים בדקו את הרכב איזוטופי הברזל בכדוריות.
הם מצאו שהיחסים בין איזוטופי ברזל שונים (54, 56, ו-57) בכדוריות היו שונים משמעותית מאלו שבחומרים מכדור הארץ או ממטאוריטים ממערכת השמש.
החיפוש התמקד בשרידי מטאור שצוותו של לייב זיהה כמהיר מכדי שיהיה ממערכת השמש שלנו, ופיקוד החלל של ארצות הברית אישר ב-2022 כי גם להערכתם המטאור הוא עצם בין־כוכבי ברמת ודאות של 99.999%.
למרות שמבקריו טוענים כי ההוכחות אינן מוצקות מספיק כדי לטעון זאת, לייב מתכנן משלחת נוספת ב-2025, לחיפוש פיסות גדולות יותר.
אבי לייב נשוי, אב לשתי בנות ומתגורר בלקסינגטון, מסצ'וסטס.
אבי לובין (נולד ב-31 ביולי 1977) הוא אוצר וחוקר ישראלי בתחום האמנות העכשווית.
ביולי 2023 מונה לאוצר המשכן לאמנות בעין חרוד.
לפני כן שימש במשך חמש שנים האוצר של גלריית המדרשה הירקון 19. עורך מייסד שותף של מגזין האמנות תוהו.
לובין אצר תערוכות יחיד וקבוצתיות רבות בחללים ציבוריים ופרטיים, במוזיאונים ובחללים אלטרנטיביים בישראל ומחוצה לה, בין היתר במוזיאון תל אביב, בגלריה האוניברסיטאית ע"ש שרייבר באוניברסיטת תל אביב, ב-apexart, ניו יורק, בגלריה הלאומית של קוסובו, ב-Kunstverein Kunsthaus בפוטסדאם, בגלריית ת (א)עשייה בסדנאות האמנים ירושלים, בגלריה שלוש ובזומר אמנות עכשווית.
בשנת 2014 הקים יחד עם לאה אביר את מגזין האמנות "נמל" במוזיאון חיפה לאמנות, אך המגזין נסגר בסמוך להשקתו.
ב-2015 הקים עם אביר את מגזין האמנות המקוון "תוהו", הרואה אור בשלוש שפות: עברית, ערבית ואנגלית.
ביוני 2018 מונה לאוצר גלריית המדרשה – הירקון 19.ביולי באותה שנה נבחר יחד עם האמנית איה בן רון לייצג את ישראל בביתן הישראלי בביאנלה ה-58 בוונציה, 2019, שם הציגו את התערוכה "בית חולים שדה X".
לובין סיים את לימודי התואר השני באוניברסיטת תל אביב בשנת 2009. בין השנים 2013–2018 שימש כמרכז הלימודים העיוניים בתוכנית ללימודי המשך באמנות בפקולטה לאמנויות – המדרשה, המכללה האקדמית בית ברל.
מאמריו התפרסמו בכתבי עת אקדמיים, מגזינים, מונוגרפיות וקטלוגים בהם The American Journal of Psychoanalysis, "עת לאקאן", "מטעם" ו-NY Arts Magazine.
כן שימש לובין מרצה אורח במוסדות אקדמיים בעולם, כמו בית הספר לאמנות חזותית (SVA) בניו יורק ובאוניברסיטת פוטסדאם למדעים שימושיים (Fachhochschule Potsdam) בגרמניה.
בן זוגו של לובין הוא האמן תומר ספיר.
אוצר המשכן לאמנות עין חרוד
2025 – ביאנקה אשל-גרשוני: רטרוספקטיבה (קטלוג)
2025 - דעת נחש הקדמוני - תערוכת יחיד לאמן אסי משולם
אוצר גלריית המדרשה - הירקון 19
2023 - עבודת שטח - תערוכת יחיד לאמן יוסף קריספל
2023 - מקום תחת השמש - תערוכה זוגית לנוי ותמיר
2022 - הלוויה של פטריסיה נאדי - תערוכת יחיד לאמנית זויה צ'רקסקי
2022 - אביב - תערוכת יחיד לאמן טל אנגלשטיין
2022 - תשואות - תערוכת יחיד לאמנית נילבר גורס
2022 - הצפה - תערוכת יחיד לאמנית עאישה עראר
2021 - I-Be Area - תערוכת יחיד לאמן ריאן טרקרטין
2021 - פרהוד – חלק ראשון: פואד - תערוכת יחיד לאמן מאיר טאטי
2021 - פצצות יעופו מעל המלך העירום ולב כבד ייפול מטה - תערוכת יחיד לאמנית רותי הלביץ כהן
2020 - תערוכה מיוחדת - תערוכת יחיד לאמן יהושע נוישטיין
2020 - מקדש האהבה – ייסורים - תערוכת יחיד לאמנית גאל שואן
2020 - מרסיי ג'מילה - תערוכה זוגית לאמנים רועי רוזן ורותי סלע
2020 - My Two Families - תערוכת יחיד לקולנוען והאמן יונאס מקאס
2019 - וונדרלנד - תערוכת יחיד לאמן ארקאן אוזגן
2019 - טרנסנדר - תערוכת יחיד לאמן אורי הולבן
2019 - שומר - תערוכת יחיד לאמן דור זליכה לוי
2019 - ועדת קבלה - תערוכת יחיד לאמן יונתן גולד
2019 - אמריקה - תערוכה קבוצתית בהשתתפות: נטליה זורבובה, אנה לוקשבסקי, אולגה קונדינה (הברביזון החדש)
2018 – חקירות - שלוש תערוכות יחיד: דוד ריב, עידו גורדון ואיגנס קרונגלביציוס
2018 – סאקרום, עָצֶה - תערוכת יחיד לאמנית תמר גטר
2018 – שבעה טקסים לשינוי מצב הרוח - תערוכה קבוצתית בהשתתפות הדסה גולדויכט, שרון גלזברג, האני ח'טיב, אסי משולם, כרם נאטור ואיה צייגר, אנריקה רמירז, ותנועה ציבורית
"שמיים פתוחים", התערוכה המרכזית במסגרת אירועי "אוהבים אמנות.
2019 – בית חולים שדה X – של האמנית איה בן רון בביתן הישראלי, הבינאלה ה-58 של ונציה
2018 – הממלכה הקסומה - תערוכה קבוצתית בהשתתפות: בת חן אברמוביץ', מירוסלב בלקה, גיא גולדשטיין, חמודי ג'נאם, מארק דיון, אורי הולבן, אתי יעקובי, אורית ישי, ארז ישראלי, פול מקארתי, מיכל נאמן, רועי רוזן, נטעלי שלוסר.
מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן
2018 – Mixed Chromosome – תערוכה קבוצתית ובה עבודות העוסקות בתאומים בהשתתפות: גיא און וג'קלין פערל, כרם נאטור, תומר ספיר.
MOM ART SPACE, המבורג, גרמניה
הגלריה הלאומית של קוסובו, פרישטינה
2018 – משהו קרה לנו, אבא – תערוכת יחיד לתומר ספיר, גלריה שלוש, תל אביב
2017 – ספק חשיכה, ספק אינה חשיכה - תערוכת יחיד לאמן אודי צ'רקה.
ביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון תל אביב לאמנות
2016 – Circular Movements – תערוכה קבוצתית בהשתתפות: מירוסלב בלקה, ג'ני ברוקמן, רועי ויקטוריה חפץ, תומאס הירשהורן, רגנאר קיארטנסון ותומר ספיר.
2015 – חצי ירח חצי שמש - תערוכת יחיד לאמנית אורית ישי, גלריה ת (א)עשייה, סדנאות האמנים תלפיות, ירושלים (קטלוג)
2014 – The Hidden Passengers – תערוכה קבוצתית בהשתתפות: מארק דיון (Dion), מיכאל הופפל (Hoepfel) וג'ני מישל (Michel), פייר וויג (Huygue), רוקסי פיין (Paine), תומר ספיר וגווידו ון דר ורווה (Van der Werve).
2014 – ימים אפלים – תערוכה קבוצתית בהשתתפות מירוסלב בלקה, ג'ני ברוקמן, נועה גיניגר, רועי ויקטוריה חפץ, ריאן טרקרטין, מיכל נאמן, תומר ספיר (קטלוג: ).
הגלריה האוניברסיטאית לאמנות, אוניברסיטת תל אביב
2013 – שריד – תערוכה זוגית לגדעון גכטמן ומירי סגל (קטלוג), הכוללת עבודה משותפת לשניים שנוצרה חמש שנים לאחר מותו של גכטמן.
2012 – טרה אינקוגניטה - תערוכת יחיד לאמן תומר ספיר.
2012 – אנטרופיה – תערוכה משולשת לגיא גולדשטיין, רועי ויקטוריה חפץ והילה טוני נבוק (קטלוג).
גלריית ת (א)עשייה, סדנאות האמנים ירושלים
2011 – The End of History – תערוכה קבוצתית בהשתתפות אלונה רודה, דגמר ראוואלד (Rauwald), גסטון צבי איצקוביץ, גיא גולדשטיין, האנס שטוצר (Stuetzer), ג'ני מישל (Michel), מיכאל הופפל (Hoepfel), ניר אלון, נועה גיניגר, רועי ויקטוריה חפץ, תומאס באלדשווילר ותומר ספיר.
2011 – עבודת הכנה – תערוכה קבוצתית בהשתתפות גדעון גכטמן, משה גרשוני, מיכל הלפמן, שחר יהלום, שחר פרדי כסלו, אוהד מרומי ותומר ספיר.
זומר אמנות עכשווית, תל אביב
2010 – פרדוקס הסבא – תערוכה קבוצתית בהשתתפות גסטון צבי איצקוביץ, גיא גולדשטיין, נועה גיניגר ותומר ספיר.
הוצגה בגלריה שלוש, תל אביב ואז ב־On-Off Art Projects, המבורג
"משחק חברתי, קצת חענדלך, קצת מיניות" בתוך רג'ואן שטאנג, סיון וחזן, נועה, "תרבות חזותית בישראל".
תל אביב: הקיבוץ המאוחד ורמת גן: מכללת שנקר, .
תל אביב: הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר ויד מישל קיקואין, אוניברסיטת תל אביב, 2014, 130 עמ'.
אבי כהן סקלי (נולד ב-19 במרץ 1979) הוא מנהל ישראלי, המכהן כמנכ"ל משרד התפוצות והמאבק באנטישמיות.
קודם לכן כיהן כמנכ"ל משרד ירושלים ומורשת, כמ"מ מנכ"ל משרד המודיעין, כמנכ"ל המשרד לשוויון חברתי, כראש מנהל אזורי תעשייה במשרד הכלכלה, וכראש אגף בכיר לפיתוח כלכלי וקשרי ממשלה במשרד ראש הממשלה.
אבי כהן-סקלי נולד בירושלים ב־19 במרץ 1979 (כ' אדר תשל"ט) לדוד ונעמי.
דוד, צאצא למשפחת כהן-סקלי, עלה ממרוקו, ונעמי נולדה בארץ לעולי תימן.
שירת בצה"ל בחיל הטכנולוגיה והאחזקה כקצין בגדוד מורן באגד 214 וכקצין בגדוד 196 בשיזפון.
משרת מילואים בדרגת סא"ל באוגדת יהודה ושומרון כקצין אספקה של אוגדת איו"ש.
לאחר שחרורו מצה"ל בשנת 2001 החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים בחוג לחשבונאות ובחוג לכלכלה.
בשנת 2003 הצטרף למחזור הראשון של תוכנית "עתידים – לשירות הציבורי" ובמקביל ללימודי התואר הראשון למד חטיבת לימודים במדיניות ציבורית בבית הספר למדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית.
עם סיום לימודי התואר, בנובמבר 2005 החל לעבוד כמבקר ביחידת הביקורת של החשב הכללי.
במסגרת תפקידו ביצע כהן-סקלי את ההתמחות הנדרשת במקצוע ראיית החשבון.
בין היתר, הוביל את פרויקט "מודיעין אזרחי".
זהו מפרויקטי הדגל של החשב הכללי ומטרתו הייתה להסדיר הפרות שכר למאבטחים ועובדי ניקיון העובדים במגזר הציבורי.
במרץ 2006 מונה לראש צוות ביקורת ביחידת הביקורת של החשב הכללי ובספטמבר 2007 מונה לסגן מנהל יחידת הביקורת של החשב הכללי.
בינואר 2009 מונה לראש תחום כלכלי -חברתי באגף הכלכלי במשרד ראש הממשלה.
במקביל כיהן גם כיועץ באגף כלכלה ותשתיות בלשכת מנכ"ל במשרד ראש הממשלה.
התפקיד כלל ייעוץ למנכ"ל בתחומים הכלכליים, ניהול והובלת פרויקטים, תהליכים ויוזמות.
ביולי 2012 מונה לראש אגף בכיר לפיתוח כלכלי וקשרי ממשל במשרד ראש הממשלה, תחת ניהולו של אלוף במיל' דורון אלמוג.
במסגרת תפקידו כהן הוביל תוכנית כלכלית ופיתוח צמיחה ברשויות הבדואיות בדרום וכן פעל ליישום תוכנית הפיתוח הכלכלית שכוננה על ידי הממשלה (החלטת ממשלה 3708) בהיקף כספי של 1.2 מיליארד ₪.
ביולי 2014 מונה לראש מנהל אזורי תעשייה במשרד הכלכלה.
במסגרת תפקיד זה היה כהן אמון על תכנון, פיתוח ושיווק של כלל אזורי התעשייה הממוקמים באזורי עדיפות לאומית במדינת ישראל.
ביולי 2015 מונה על ידי השרה לשוויון חברתי, ח"כ גילה גמליאל, למנכ"ל המשרד לשוויון חברתי.
המשרד לשוויון חברתי מורכב ממספר יחידות ממשלתיות : המיזם הלאומי ישראל דיגיטלית, אגף לאזרחים ותיקים (המשרד לאזרחים ותיקים לשעבר), רשות הצעירים הממשלתית, הרשות לפיתוח כלכלי של החברה הערבית והרשות לקידום מעמד האישה.
במסגרת זו הוביל כהן,תחת השרה לשוויון חברתי מספר תוכניות לאומיות משמעותיות:
תוכנית חומש לפיתוח כלכלי של החברה הערבית – החלטת ממשלה 922
תוכנית חומש לפיתוח כלכלי של החברה הבדואית בצפון – החלטת ממשלה 1480
הובלת פרויקט לאומי לתיעוד קהילות יהודיות יוצאי מדינות ערב
הקמת מתחם ייעודי לקידום אנשים עם מוגבלות ביחד עם אנשים ללא מוגבלות
קידום תוכנית לאומית להתמודדות עם הזדקנות האוכלוסייה – שילוב אזרחים ותיקים בשוק העבודה
ביולי 2020 עם כניסתו של רפי פרץ לתפקיד השר לענייני ירושלים ומורשת, מונה כהן על ידו למנכ"ל המשרד.
בפברואר 2023, לאחר הקמת ממשלת ישראל ה-37, מונה על ידי השר עמיחי שיקלי למנכ"ל משרד התפוצות והמאבק באנטישמיות.
באוגוסט אותה שנה מונה גם לממלא מקום מנכ"ל משרד המודיעין.
סיים את תפקידו כממלא מקום בדצמבר 2023.
כמנכ"ל משרד התפוצות והמאבק באנטישמיות הוביל במסגרת מלחמת "חרבות ברזל" את הסיוע של ממשלת ישראל לארגוני החברה האזרחית אשר עוסקים בתחומי ההסברה, תודעה והשפעה על דעת קהל בינ"ל.
באוקטובר 2005 סיים כהן תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות באוניברסיטה העברית בירושלים.
באותה שנה סיים בהצטיינות את תוכנית "עתידים: רוחות של שינוי", צוערים למנהל הציבורי בבית הספר למדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית.
התוכנית שמה דגש על לימודי חטיבה אקדמאית במדיניות ציבורית, בין היתר בארצות הברית.
בינואר 2007 הוסמך כרואה חשבון.
בדצמבר 2011 סיים תואר מוסמך בהצטיינות במנהיגות ציבורית ופוליטית בחוג למדעי המדינה באוניברסיטת תל אביב.
ב-2005 הוסמך כ"מגשר מוסמך" על ידי מרכז גבים לגישור וב-2013 סיים את תוכנית "מעוז": רשת מנהיגים ומנהיגות מכל החברה הישראלית שמקדמת תרבות ממלכתית ופעולות לחיזוק החוסן החברתי-כלכלי של מדינת ישראל.
בפברואר 2015 מונה כדירקטור במכון הישראלי לייצוא ושיתוף פעולה בינלאומי.
ביוני 2009–יולי 2014 כיהן כדירקטור במנהלת מרכז ההשקעות במשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.
בינואר 2011 מונה כדירקטור במועצה להנצחת גוש קטיף.
כהן סקלי נשוי לרינת ואב לשבעה.
אבי מאור (נולד ב-20 באוקטובר 1960) הוא כדורסלן עבר ישראלי בגובה 1.98 מטר, ששיחק בעמדת הפורוורד בהפועל חולון, מכבי ראשון לציון ובנבחרת ישראל.
בגיל 12 החל לשחק כדורסל בבית הספר לכדורסל של הפועל חולון, יחד עם מוטי דניאל, ישראל אלימלך וניב בוגין.
למד באורט חולון במגמת אלקטרוניקה, והמשיך ללמוד בכיתות י"ג וי"ד באורט סינגאלובסקי.
התגייס לצה"ל ושירת ביחידה 8200 בלי להיות ספורטאי מצטיין, לדבריו, כי היה חשוב לו לרוץ בשני המסלולים במקביל.
במקביל, לאורך השנים שיחק כדורסל בנבחרות הצעירות של ישראל: נוער, קדטים, עתודה, ובהמשך גם בנבחרת הבוגרת.
בעונת 1978/1979 הועלה מאור לבוגרים של הפועל חולון על ידי המאמן פיני גרשון.
כבר בעונתו הראשונה הפך מאור לשחקן חמישייה וקלע בממוצע 10.5 נקודות למשחק.
סך הכל שיחק מאור במשך 11 עונות בחולון עד עונת 1988/1989. הישג השיא של מאור מבחינה קבוצתית היה הגעה לגמר גביע המדינה בכדורסל 1985/1986, שם הפסידה קבוצתו למכבי תל אביב.
בשנת 1988 שיחק מאור במדי נבחרת ישראל בטורניר הקדם אולימפי לקראת אולימפיאדת סיאול תחת המאמן רלף קליין.
הנבחרת הפסידה שני משחקים (לנבחרות יוון ויוגוסלביה), ניצחה את נבחרת נורווגיה ולא הצליחה להעפיל לאולימפיאדה.
מאור קלע 4 נקודות בסך הכל.
בשנת 1989 השתתף מאור במוקדמות אליפות אירופה בכדורסל 1989, במסגרתו ישראל, לראשונה, לא העפילה לטורניר גמר אליפות אירופה.
בעונת 1989/1990 הצטרף למכבי ראשון לציון, ובמדיה שיחק עוד ארבע עונות, ובמהלכן שיחק יחד עם מיקי ברקוביץ'.
בשנת 1994 נפצע מאור, וכתוצאה מכך פרש מכדורסל.
הישג השיא של מאור מבחינה קבוצתית במכבי ראשון לציון היה הגעה לגמר גביע המדינה בכדורסל 1991/1992, בו הפסידה קבוצתו להפועל גליל עליון.
סך הכל שיחק מאור 15 עונות בליגה הראשונה, בהן קלע בממוצע 7.3 נקודות בליגה הסדירה ו-5.7 נקודות בפלייאוף.
בנבחרת ישראל רשם מאור 27 הופעות והשתתף בטורניר הקדם אולימפי סיאול 1988 ובמוקדמות אליפות אירופה בכדורסל 1989.
לאחר הפרישה, אימן מאור כדורסל ילדים ונוער עד שנת 2000, וכיום עוסק בנדל"ן.
בנו, ארד מאור, גם הוא כדורסלן.
אבי כץ (נולד ב-24 בדצמבר 1949) הוא צייר, מאייר, קומיקסאי וקריקטוריסט ישראלי.
מאייר ספרי ילדים ונוער, מדע בדיוני ועיתונים, ממייסדי האגודה הישראלית למדע בדיוני ולפנטסיה.
שמונה מהספרים שאייר זכו בפרס זאב לספרות ילדים ונוער וארבעה ספרים זכו בעיטור אנדרסן של המועצה הבינלאומית לספרים לצעירים.
כץ נולד וגדל בפילדלפיה, פנסילבניה.
בילדותו למד בבית הספר היהודי ובאקדמיה העברית.
בגיל 12 נרשם לשיעורי ציור ורישום מודל בבית הספר לאמנות .
לאחר מכן, למד אמנות באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בזמן הלימודים הציג שתי תערוכות יחיד של עבודותיו מאותה תקופה.
הוא המשיך את הכשרתו בבצלאל, ירושלים, שם למד בהנחית אמנים ותיקים בהם אברהם אופק ויוסף הירש.
לאחר סיום לימודיו נשאר לגור בישראל.
לאחר סיום לימודי האומנות עבד כמורה לאמנות בתלמה ילין.
במקביל המשיך לצייר והציג את עבודותיו בתערוכות יחיד בתל אביב, יפו, ירושלים ורמת גן, ובתערוכות שונות בארצות הברית, מצרים, פורטוגל, צרפת ונורווגיה.
חבר וקריקטוריסט קבוע בארגון הבינלאומי קריקטוריסטים למען שלום.
כץ החל לפרסם איורים וקריקטורות בעיתונים ישראליים רבים, ביניהם "הארץ", "דבר", "העולם הזה" ובמגזינים שונים בהם "אנשים", "עולם הספורט", ורצועת קומיקס שבועית ב"מעריב לילדים" בשם וירטואלה.
בשנת 1990 היה חבר בצוות ההקמה של כתב העת הדו-שבועי "ג'רוזלם ריפורט".
איוריו הרבים הופיעו בכל הגליונות מאז יציאת העיתון לאור, בעמודי השער ולצד כתבות בנושאי פוליטיקה, טכנולוגיה וחברה, כמו גם במדורי ביקורת ספרים וביקורת מסעדות.
מלבד אלו, בהמשך פרסם כץ קריקטורות בטור אישי בעל אופי סאטירי תחת השם From the Sketchbook בעמוד האחורי של העיתון.
במקביל לעבודתו בעיתונות, אייר כץ למעלה מ-200 ספרי ילדים ונוער בעברית ובאנגלית, ספרי לימוד לבתי הספר היסודיים, וספרי מדע בדיוני ופנטזיה.
כץ אייר מגוון סוגות ספרותיות כגון: "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה", "מבחר הסיפורת הבדיונית", "הרוזן ממונטה כריסטו", "שלמה המלך והדבורה", "צ'יקה, הכלבה בגטו", "איזה מן שם זה תאודורה" ועוד.
כץ אייר גם פוסטרים רבים עבור פסטיבל אייקון השנתי ועיצב סדרת בולים בנושא מדע בדיוני עבור דואר ישראל.
ביולי 2018 פרסם הג'רוזלם ריפורט קריקטורה פוליטית שאייר כץ כביקורת על שחיתות שלטונית בפרפרזה ישירה על הספר "חוות החיות" של ג'ורג' אורוול.
בקריקטורה, המבוססת על צילום של אוליבייה פיטוסי, מוצגים ראש הממשלה בנימין נתניהו וחברי קואליציה מן הליכוד כחזירים במהלך צילום סלפי מיד לאחר אישור "חוק הלאום" בכנסת, ומעליהם הציטוט של קבוצת החזירים בספר: "כל החיות שוות, אך יש כאלו ששוות יותר".
בעקבות מחאות של אנשי ארגוני הימין, הוחלט במערכת העיתון לפטר את כץ.
מהלך זה עורר דיון נרחב בנוגע לצנזורה, חופש העיתונות וחופש הביטוי.
כאות מחאה התפטר העיתונאי חיים ווצמן ממערכת ה"ג'רוזלם ריפורט".
באותה שנה הועלתה תערוכה בשם "בין חופש הביטוי לחזירות" במסגרת פסטיבל "אנימיקס" ה-18 בסימן קריקטורה פוליטית.
שלמה המלך והדבורה, אוריאל אופק, עופר, תשל"ה, מהדורה נוספת בשנת 2011.
פרח יום ההֻלדת: סיפורים, שרה אשל, תל אביב: ספרית פועלים; בשיתוף עם "שקמה" אגודה לקידום מפעלי חינוך ותרבות, תשמ"ב 1982. (לילדים)
הילדה רובין הוד, נורית זרחי 1982; עיטור אנדרסן לשנת 1984
חלומו של מולה, מינה איתן, ספריית פועלים, 1984 – עובד לתוכנית ב.
אור בארץ הענקים, רוני גבעתי, תל אביב: ספרית פועלים, תשמ"ד 1984.
אותי לא שאלו, לנוער, שמואל הופרט, ספרית פועלים, תל אביב, 1984.
בקבוק הבושם של אמא, יונה טפר, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 1986.
אל מול הר סירבל, לנוער, שבתאי (שבו) לוי, ספרית פועלים, 1986.
האיש מן הצד האחר, אורי אורלב, ספרי כותרת, סדרת ספרים מקוריים לבני הנעורים, כתר, 1988.
שבועת ה"אדרה", דורית אורגד, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1988.
צ'יקה, הכלבה בגטו (סיפור), בת-שבע דגן, מורשת - בית עדות ע"ש מרדכי אנילביץ', 1992.
שמות מוזרים, שרי דאש גרינספן, ירושלים: אורים, 2003.
קטן, גדול, ג'ון קראולי John Crowley, תרגום: איתמר פארן, הוצאת אודיסאה, 2005.
הרפתקאות דניס, ויקטור דרגונסקי, תרגום: דינה מרקון, הקיבוץ המאוחד, סדרת ניצן לקורא הצעיר, 2010.
יותם הקסם (Kaytek the Wizard), יאנוש קורצ'אק, מהדורה באנגלית 2012
הפסנתר של אדיסו, שירלי קלדרון אינגל, תל אביב: הוצאת סער, 2013.
ילדים של אף אחד, יהודה אטלס, האוניברסיטה העברית בירושלים - מכון חרוב, 2021.
הארנב שלא היה שפן ביחד עם שמואל בנשלום, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1986
2009 - הפרס הלאומי לספרים יהודיים עבור האיורים בספר JPS illustrated children's Bible,
2006 - הפרס הלאומי לספרים יהודיים עם הספר Lilith's Ark: Teenage Tales of Biblical Women, דבורה בודין כהן
1987 - פרס זאב לספרות ילדים ונוער עם הספר הנער מסיביליה, דורית אורגד
1989 - פרס זאב לספרות ילדים ונוער עם הספר וולפיניאה מומי בלום, נורית זרחי
1991 - פרס זאב לספרות ילדים ונוער עם הספר ברבורים מאגם אחר, רוני גבעתי
1993 - פרס זאב לספרות ילדים ונוער עם הספר בן אנוסים, אורית עוזיאל
1995 - פרס זאב לספרות ילדים ונוער עם הספר לעזוב בית, יונה טפר
2000 - פרס זאב לספרות ילדים ונוער עם הספר המסע שלי עם אלכס, רות אלמוג
2000 - עיטור אנדרסן עם הספר המסע שלי עם אלכס, רות אלמוג
1996 - עיטור אנדרסן עם הספר לידיה מלכת ארץ ישראל, אורי אורלב
2002 - עיטור אנדרסן עם הספר ילדת הקשת בענן, נעמי שמואל
1984 - עיטור אנדרסן עם הספר הילדה רובין הוד, נורית זרחי
2010 - פרס סידני טיילור עם הספר The Waiting Wall, לאה בראונסטין לוי
2010 - פרס סידני טיילור עם הספר Naomi's Song, סלמה קריצר סילברברג
2000 - פרס יד ושם עם הספר המסע שלי עם אלכס, רות אלמוג
נשוי לפסלת והקרמיקאית רחל לונדון-כץ, ואב לשלושה בנים.
אבי מאיר הוא עיתונאי ישראלי-אמריקאי, אשר היה העורך הראשי של העיתון ג'רוזלם פוסט בין מרץ-דצמבר 2023.
מאיר נולד בניו יורק ועלה לישראל עם משפחתו בגיל 6 בשנת 1990. מגיל 6 עד גיל 16 גדל בירושלים ובגיל 16 עברה המשפחה למרילנד בארצות הברית, שם סיים את התיכון וסיים תואר ראשון במדע המדינה ומדעי היהדות מאוניברסיטת מרילנד בארצות הברית.
במהלך לימודי התואר (2003–2007) עבד בתור סטודנט בשגרירות ישראל בוושינגטון, בשדולה הפרו-ישראלית איפא"ק, ב ובמקומות אחרים.
כשסיים את הלימודים בשנת 2007 עבד שנה כעוזר מיוחד לנשיא ארגון הלל, שמשרת סטודנטים יהודיים ברחבי ארה"ב והעולם.
ועזב כדי לחזור לארץ ולשרת בצה"ל.
בגיל 24 חזר לארץ ושירת בענף תקשורת בינלאומית ביחידת דובר צה"ל.
בשנת 2011, אחרי השירות הצבאי, הצטרף ללסוכנות היהודית ועבד שם שבע שנים וחצי, במהלכן שימש כדובר לתקשורת הבינלאומית וכדוברו של יו"ר הסוכנות, נתן שרנסקי.
בשנת 2018 עזב את הסוכנות והצטרף לארגון AJC, הוועד היהודי האמריקני, שם שימש כסמנכ"ל תקשורת גלובלית וסמנכ"ל ענייני ציבור עד שנת 2022.
בשנת 2013 נבחר על ידי אלגעמיינער כאחד ממאה האנשים המשפיעים לטובה על העם היהודי, יחד עם ראש הממשלה בנימין נתניהו ונשיא ארצות הברית ברק אובמה.
ב-2016 דורג על ידי סוכנות הידיעות JTA במקום השלישי ברשימת היהודים המשפיעים בטוויטר, אחרי ויליאם דארוף וראש הממשלה נתניהו.
בשנת 2017 נבחר על ידי עיתון הג'רוזלם פוסט כאחד מהעולים דוברי האנגלית המשפיעים ביותר בתחום הפוליטי בישראל.
במרץ 2023 מונה לעורך הראשי של עיתון הג'רוזלם פוסט בעקבות פרישתו של יעקב כץ.
אברהם (אבי) לוי (נולד בכ"ד בחשוון ה'תשט"ו, 20 בנובמבר 1954) הוא נשיא שאנן – המכללה האקדמית הדתית לחינוך.
בין השנים 1995–2016 הקים, הרצה, ניהל ושימש כנשיא מכללת חמדת הדרום.
הוא היה לאיש הצעיר ביותר בישראל שעמד בראש מוסד אקדמי.
נולד במרוקו כבכור במשפחה של עשרה ילדים.
אביו הרב יהונתן (ה'תרצ"ה–ה'תשפ"ג) היה חסיד חב"ד שלימד בישיבת חב"ד בצפרו והיה מחותנו של הרב יהושע מאמאן.
אחיו הרב מנחם מנדל לוי (נפטר בשנת ה'תש"ף) היה ראש ישיבה בישיבה גדולה "קול יהודה" בבני ברק.
כשהיה בן 6, עלה עם משפחתו לישראל, והם התגוררו במעברה בקריית היובל בירושלים.
ביסודי למד בבית ספר חב"ד, בישיבה התיכונית עבר לבית הספר 'מרום ציון' בבית וגן, שבהמשך התאחד עם קריית נוער.
כאשר סיים את לימודיו בישיבה תיכונית מרום ציון עדיין לא הגיע לגיל גיוס לצה"ל.
אביו ביקש ממנו ללמוד הוראה עד הגיוס.
בשנת 1973 קיבל תעודת הוראה במדעים מהסמינר למורים על שם הרא"מ ליפשיץ.
לאחר השחרור לימד במשך 3 שנים מדעים בתיכון הימלפרב.
בשנת 1975 התחתן והזוג עבר – מתוך תחושת שליחות – להתגורר בנתיבות, ולוי החל ללמד מדעים בבית הספר התיכון בקרית החינוך עזתה, ובבית הספר האזורי במועצה אזורית מרחבים.
בין השנים 1978–1994 שימש כסגן מנהל סמינר עזתה להכשרת מורים וגננות, ובין השנים 1979–1983 שימש כמורה בסמינר.
בשנת 1984 היה הזוג לוי חלק מהגרעין השני שהקים את היישוב נוה דקלים.
ב-1988 ניהל את בית הספר התיכון בנתיבות.
נשוי לשמחה ולהם 8 ילדים, מתגורר בניצן.
בין השנים 1988–1994 שימש כסגן ראש מכללת אורות ישראל ומנהל השלוחה הדרומית.
בשנת 1994 הקים לבקשת ראש מועצה אזורית שדות נגב, הרב שמעון כלפה, את מכללת חמדת הדרום.
בין השנים 1995–2005 שימש כמרצה ומדריך פדגוגי בשלוחת המכללה האקדמית הרצוג בנוה דקלים.
בשנת 1996 שימש כמרצה לחינוך בבית הספר לחינוך באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנת 2001 קיבל דרגת מרצה בכיר מהמועצה להשכלה גבוהה ובשנת 2012 קיבל דרגת פרופסור.
ב-2016, לאחר שפרש מתפקידו כנשיא מכללת חמדת הדרום, החל לשמש כחוקר במרכז קטיף למחקר ופיתוח מדבריות החוף במועצה אזורית שדות נגב, ועסק (לצד מספר פרופסורים מאוניברסיטת בן-גוריון) במחקר על שימוש בחומרים המופקים מצמח הקנאביס לטיפול בבעיות רפואיות.
בנוסף, שימש באותה עת כמרצה בתחום החינוך והמדעים במכללת שאנן, עד סוף שנת 2020, אז נבחר לתפקיד נשיא שאנן – המכללה האקדמית הדתית לחינוך.
בשנת 1997 היה חבר במשלחת ראשי מכללות להכשרת מורים במערכת החינוך לאנגליה וסקוטלנד, וב-1998 היה חבר במשלחת ראשי מכללות להכשרת מורים במערכת החינוך לסקנדינביה ופינלנד.
בין השנים 2000–2002 שימש כמלווה אקדמי של בית הספר תלמים ומגשר בין קהילות במועצה אזורית לכיש, והקים גן מדעי לילדים במועצה.
בין השנים 2000–2007 היה חבר בוועדת ההיגוי העליונה של "שותפות 2000" קהילת פילדלפיה – מועצה אזורית שדות נגב – נתיבות.
במסגרת זו יצא בשנת 1999 כחבר במשלחת אנשי חינוך ואקדמיה לבחינת קשרי גומלין בין קהילת פילדלפיה והאזור, וב-2001 כחבר במשלחת אנשי חינוך ואקדמיה במערכת החינוך בפילדפיה בהזמנת הפדרציה היהודית של קהילת פילדלפיה.
ב-2001 היה חבר בצוות ארגון ימי עיון לעובדים בתוכנית קרב למעורבות בחינוך.
ב-2002 שימש כיועץ לראש מועצה אזורית חוף עזה בנושאי טיפוח ופיתוח מערכות חינוך, והיה חבר בצוות המועצה הציבורית של "הנגב – חוקה בהסכמה – בונים עתיד ביחד", פרויקט של המכון הישראלי לדמוקרטיה.
ב-1994 היה חבר בוועדה ארצית בנושא לימודי קודש ולימודי חול בחינוך ממלכתי דתי.
בין השנים 1995–1997 היה חבר בצוות לגיבוש קונספציה של ההכשרה לתפקיד חינוך והוראה באגף להכשרת עובדי הוראה.
בין השנים 2001–2008 היה חבר הוועדה העליונה של ההתמחות בהוראה (סטאז').
ב-2002 ייעץ לשרת החינוך לימור לבנת בהרכבת המועצה להשכלה גבוהה העשירית.
ב-2008 היה חבר הוועדה העליונה להטמעת רפורמת אופק חדש.
בין השנים 2010–2014 היה חבר במועצת החמ"ד במשרד החינוך.
ב-2014 היה חבר ועדת היגוי של החופש הגדול, וחבר בוועדת היגוי העוסקת בשותפויות אקדמיה – שדה בתהליכי ההכשרה, הכניסה להוראה והפיתוח המקצועי.
ב-2003 היה חבר בצוות החשיבה "תהליכי חקר ופרויקטים בהכשרה" במכון מופ"ת ובצוות חשיבה "העם היהודי בימינו".
בין השנים 2003–2008 היה חבר חבר בוועדת ההיגוי העליונה של רשות המחקר הבין מכללתי.
בין השנים 2006–2008 היה חבר ועדת ההיגוי של הכנס הבינלאומי החמישי בהכשרת מורים "הכשרת מורים על פרשת דרכים", וב-2008 שימש כמעריך בכנס.
לאורך השנים השתתף בכנסים אקדמיים בארץ ובכנסים בינלאומיים.
בשנת 1989 קיבל מלגת תלמיד מחקר מצטיין מטעם אייסף – הקרן הבינלאומית לחינוך.
ב-1990 קיבל פרס מחקר מטעם הפדרציה העולמית של הקהילות הספרדיות וחבר הנאמנים ב.
ב-1996 קיבל פרס הצטיינות על תרומה לחברה הישראלית מטעם אייסף – הקרן הבינלאומית לחינוך, וב-2012 קיבל את אות אייסף על שם אדמונד ספרא למצוינות ותרומה לחברה הישראלית.
ב-2016 קיבל אות "מחנך למופת" מטעם מכללת ליפשיץ, המכללה האקדמית הרצוג ותנועת "ביחד".
בין השנים 1997–2008 כתב היה חבר מערכת בכתב העת האקדמי "חמדעת" – שנתון שהוציאה לאור מכללת חמדת הדרום.
פרסומים בכתבי עת מדעיים ואחרים
לוי אבי, "מפות מושגים ככלי להוראה והערכה", טללי אורות ב' עמ' 237–256, מכללת אורות ישראל, 1990
לוי אבי, "מקומם של לימודים כלליים בלימודי הקודש", חמדעת א' עמ' 61–69, מכללת חמדת הדרום, 1997
לוי, א', אפללו, א' ואילן, י', "מאפיינים בשילוב מרכז מורים במכללה להכשרת עובדי הוראה", חמדעת ב' עמ' 204–214, מכללת חמדת הדרום, 1999
לוי, א' ודרמון, ד', "תאגיד חינוך כמודל לרישות בתי-ספר", חמדעת ג' עמ' 106–118, מכללת חמדת הדרום, 2001
הופמן, ה' ולוי, א', "פיתוח מודל להגברת התודעה היהודית באמצעות תוכנית אולפן", הד האולפן החדש 87 עמ' 123–127, משרד החינוך, 2005
הופמן, ה' ולוי, א', "אולפן קיץ בישראל: מרכיב חיוני בפיתוח הזהות היהודית", דוד זיסנויין (עורך), חידושים והתחדשות בחינוך היהודי עמ' 211–220, אוניברסיטת תל אביב, 2007
כתיבת ספרי לימוד ופיתוח חומרי למידה
לוי, א', יסודות הכימיה – הוראת פרקים בכימיה בשיטת החקר, קריית החינוך עזתה, 1978
לוי, א' (עורך), מקראה לקורסים מבוא למדע – הוראת המדע א-ב-ג, בית המדרש למורים וגננות עזתה, 1986
לוי, א' (עורך), מבוא למדעים – מקראה, מכללת חמדת הדרום, 1995
לוי, א' (עורך), צומח וצמחים – מקראה מכללת חמדת הדרום, 1995
לוי, א', הדיסציפלינה ומבנה הדעת של המקצוע בהקשר להוראת המדעים, מודל ללימוד עצמי, מכללת חמדת הדרום, 1995
אבי כאכון (נולד ב-1976) הוא מנחה טלוויזיה, שדרן רדיו ומבקר מוזיקה ישראלי.
מנחה התוכנית "כמעט שבת שלום" בימי שישי בערוץ 24 וקשת 12 ותוכנית הרדיו "ציפורי לילה" בימי שני בגל"צ.
אבי כאכון נולד וגדל בפרדס חנה בה הוא מתגורר עד היום.
בשל מצב המשפחה, יצא לעבוד כבר כילד במכולת השכונתית ובמכירת אבטיחים.
בנעוריו למד צילום ועבד כצלם עיתונות בידיעות אחרונות.
לאחר שהנחה שידור חי מקרי כעובר אורח בזירת הפיגוע באולם ארמון דוד, הוצעה לו תוכנית רדיו קבועה בשם "קסם הלילה" ברדיו 90FM.
התכנית שודרה בתחילה בשעות הלילה המאוחרות ובעקבות נתוני האזנה גבוהים הועברה לשעות הפריים טיים בצהריים.
בשנת 2010 הגיש פינת מוזיקה קצרה בתוכנית של ירון אילן בערוץ המוזיקה.
בהמשך הגיש פינות נוספות בתוכניות של אורנה דץ, קותי סבג.
הוא הגיש גם בתוכנית של איציק זוהר ובמקביל להגשת הפינה הזו, כתב טור על תעשיית המוזיקה במאקו.
כאכון החל את דרכו הטלוויזיונית המשמעותית כשהגיש פינה קצרה בשנת 2016, בתוכנית הטלוויזיה של גלית גוטמן ויואב לימור בקשת 12. שנה לאחר מכן, צילם ביוזמת מנכ"ל ערוץ 24 אורי דיקשטיין ומנהלת התוכן נורית ברירו, סדרת תוכניות מיוחדת בת ארבעה פרקים בשם "שיר השירים" לשידור במהלך תקופת החגים.
התוכנית צולמה בבתי כנסת בראש העין ובירושלים וזכתה להצלחה.
באותה השנה הנחה את התוכנית "מתוקים" בימי שישי בערוץ 20 בה שילב קטעי הסבר בין הקליפים השונים.
בעקבות הצלחת העונה הראשונה, רכש ערוץ המוזיקה את זכויות השידור והעונה השנייה כבר שודרה בו.
התוכנית שילבה בין שידור אולפן לקטעי שידור מבסיסי צה"ל שהגישה מגי טביבי.
משנת 2016 מנחה את התוכנית "כמעט שבת שלום" שמשודרת בימי שישי בקשת 12. בתוכנית זו הוא מארח אומנים, זמרים ואישי ציבור מפורסמים באווירה משפחתית-דתית, בדומה לשולחן ערב שבת.
תוכנית זו זכתה להצלחה והיא משודרת מאז גם במקביל בערוץ 24.
בחודש ספטמבר 2023 החליט שר המשפטים יריב לוין למנותו כנציג ציבור בוועדת הערר למיסוי מקרקעין בנצרת.
על המינוי נמתחה ביקורת ציבורית נוקבת משום שלכאכון אין רקע והכשרה משפטיים מתאימים לוועדה המהווה ערכאת ערעור על החלטות רשות המסים בישראל.
כמו כן, נטען כי כאכון מונה לתפקיד רק בשל קשריו וזיקתו הפוליטית למפלגת הליכוד.
בפועל כאכון מונה גם לנציג ציבור בוועדת ערר נוספת בחיפה.
באוקטובר 2023 מינה אותו מפקד גלי צה"ל הזמני דני זקן להגיש רצועת מוזיקה שבועית בגלגלצ בימי חמישי אחרי הצהריים.
כאכון מונה למרות התנגדות גורמי המקצוע בתחנה בהם מנהל גלגלצ נדב רביד שמחו על מינויו הפוליטי, ללא פיילוט וללא דיון על תכנים.
מלבד עיסוקו הטלוויזיוניים כיהן כאכון כחבר מועצת פרדס חנה-כרכור במשך עשר שנים.
בבעלותו שני גני אירועים בחדרה ובפארק התעשייה בקיסריה.
לגן האירועים "יער הפקאן" בחדרה הוצא צו סגירה לאחר שנבנה ללא היתר בנייה.
בספטמבר 2023 העיד בחקירת השוחד של ראש עיריית אור עקיבא לשעבר יעקב אדרי כי פעל לקדם פרויקט בנייה של יזם נדל"ן המקורב אליו.
בשנת 2024 השתתף עם אחותו נינה כזוג בתוכנית הבישול "המטבח המנצח VIP".
כאכון מתגורר בפרדס חנה-כרכור ומנהל אורח חיים דתי.
הוא אב לארבעה ילדים מנישואיו לרלי, דוקטור לחקר הסרטן.
אבי לוי (נולד ב-1965) הוא נשיא בית המשפט המחוזי בחיפה.
בשנת 1982 סיים את לימודיו התיכוניים בתיכון עירוני א' (חשמונאים) בבת ים.
בשנים 1982 עד 2013 שירת בצה"ל במסגרת הפרקליטות הצבאית ויחידת בתי הדין הצבאיים.
לוי סיים בשנת 1986 לימודי תואר ראשון בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב ובשנת 1988 הוסמך כעורך דין.
בשנים 1992 עד 1996 שימש כסגן התובע הצבאי הראשי בפרקליטות הצבאית.
לאחר מכן שימש במשך כשנה כפרקליט פיקוד בפרקליטות חיל הים ופיקוד העורף ובמשך כחמש שנים שימש סגן נשיא בית הדין הצבאי של המטה הכללי.
בשנת 1999 סיים לימודי תואר שני במשפטים באוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2003 עד 2005 שימש כנשיא בבית הדין הצבאי בחיפה ולאחר מכן כנשיא בבית הדין הצבאי ביפו.
בין השנים 2008 ועד 2012 שימש כשופט בבית הדין הצבאי לערעורים.
שימש כיועץ המשפטי של שירות הביטחון הכללי בשנים 2012 עד 2015.
בינואר 2016 מונה לכהונת שופט של בית המשפט המחוזי בחיפה.
במאי 2024 מונה לכהונת סגן נשיא של בית משפט המחוזי חיפה.
ארבעה חודשים לאחר מכן מונה לתפקיד נשיא של בית המשפט המחוזי חיפה.
מינויו יהיה למשך 7 שנים החל מיום 30 באוקטובר 2024.
אביגייל "אבי" מאיירס היא שחקנית כדורסל ישראלית-אמריקאית המשחקת בעמדת הקלעית בקבוצת אבנידה בליגה הספרדית.
מאיירס שיחקה כדורסל מכללות בפרינסטון ובמרילנד.
היא נבחרה במקום ה-11 בדראפט ה-WNBA על-ידי הדאלאס וינגס ושיחקה תקופה קצרה בוושינגטון מיסטיקס.
ב-2023 הצטרפה מאיירס ללונדון ליונס וזכתה עמה באליפות בריטניה וביורוקאפ.
ב-2024 הצטרפה מאיירס למכבי בנות אשדוד וזכתה עמה באליפות ובגביע המדינה ונבחרה לשחקנית המצטיינת של עונת 2024/25.
מאיירס נולדה למשפחה יהודית ושיחקה כדורסל בתיכון וולט וויטמן בבת'סדה מרילנד.
ב-2016 היא זכתה עם קבוצתה באליפות התיכונים של מרילנד.
ב-2017 הצטרפה מאיירס לקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת פרינסטון המתמודדת בליגת הקיסוס, בשורותיה שיחקה שלוש עונות (היא לא שיחקה בעונת 2018/19 ועונת 2020/21 בוטלה בליגת הקיסוס בשל מגפת הקורונה).
ב-2022 נבחרה מאיירס לשחקנית העונה ולחמישיית העונה של ליגת הקיסוס.
ב-2022 עברה מאיירס למרילנד שם הייתה קפטנית-שותפה של הקבוצה ונבחרה לחמישייה השנייה של ליגת הביג טן.
בקיץ 2022 השתתפה מאיירס במכביה וזכתה עם נבחרת ארצות הברית במדליית הזהב.
בדראפט ה-WNBA ב-2023 נבחרה מאיירס במקום ב-11 על-ידי הדאלאס וינגס.
היא נופתה מהקבוצה לפני פתיחת העונה.
ביוני 2023 הצטרפה מאיירס בחוזה זמני לוושינגטון מיסטיקס.
היא שוחררה מהקבוצה לאחר שבועיים וביולי חזרה לקבוצה לשבוע נוסף.
היא שיחקה בתשעה משחקים במדי המיסטיקס בהם קלעה כ-1.5 נקודות למשחק.
בקיץ 2023 הצטרפה מאיירס ללונדון ליונס מהליגה הבריטית.
היא זכתה עם הליונס באליפות הליגה הבריטית ונבחרה לשחקנית השישית של העונה.
מאיירס גם השתתפה עם הקבוצה ביורוקאפ וסייעה לה להיות הקבוצה הבריטית הראשונה אשר זוכה בתואר אירופאי לאחר שגברה בגמר על בשיקטאש.
לקראת עונת 2024/25 הצטרפה מאיירס למכבי בנות אשדוד המתמודדת בליגת העל.
במרץ 2025 זכתה מאיירס עם אשדוד בגביע המדינה לאחר ניצחון במשחק הגמר על הפועל לב ירושלים.
מאיירס הובילה את רשימת הקלעיות של אשדוד במשחק עם 21 נקודות.
בסיום העונה זכתה מאיירס עם אשדוד באליפות המדינה לאחר ניצחון בסדרת הגמר על הפועל ראשון לציון.
מאיירס נבחרה לשחקנית המצטיינת של עונת 2024/25. לאחר סיום העונה עברה מאיירס לקבוצת אבנידה התמודדת בליגה הספרדית וביורוקאפ.
במאי 2025 הצטרפה מאיירס לקבוצת אבנידה מהליגה הספרדית.
באוקטובר 2024 הוחלט לזמן את מאיירס לנבחרת ישראל לקראת מוקדמות אליפות אירופה, במקומה של ג'ני סימס שנפצעה.
ישראל ניצחה במשחק בו קלעה מאיירס 21 נקודות.
מאיירס היא בתם של ואלרי וסטיבן מאיירס.
יש לה שתי אחיות: אמילי ואחות תאומה, אוליביה.
היא נהגה לבקר עם משפחתה בבית הכנסת הרפורמי "וושינגטון היברו קונגרגיישן".
היא למדה לתואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטת פרינסטון ותואר שני באוניברסיטת מרילנד.
היא יצאה מהארון כלסבית ב-2019.
אבי (אברהם) מאור מרזוק (נולד ב-1 בנובמבר 1970) הוא יוצר, מפיק, ובמאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
סרטיו התיעודיים עוסקים בתחקירים על החברה הישראלית בתחומים פוליטיים וחברתיים.
מרזוק נולד וגדל באשדוד, בנם הבכור של משה ומוניקה מרזוק.
הוא בעל תואר ראשון בתקשורת וניהול מבית הספר לתקשורת של המכללה למנהל ובוגר לימודי תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע.
בשנת 1999 החל את דרכו בתקשורת כשדרן ומנהל שידורים בתחנה הרדיו האלטרנטיבית "קול הקמפוס", וככתב ספורט ומגזין ב"עיתון תל אביב" של ידיעות תקשורת.
הקריירה הטלוויזיונית שלו החלה בשנת 2001 עם הצטרפותו כתחקירן לצוות התוכנית הדוקומנטרית "שטח פרטי עם יעל דן" עם הקמת ערוץ 10. בהמשך הוא עבד כתחקירן וכתב בתוכניות אקטואליה ותחקיר נוספות של הערוץ: "בין החדשות", "לונדון וקירשנבאום", ו"אורלי וגיא בע"מ".
בהמשך שימש ככתב במאי ועורך תוכן גם בתוכניות אקטואליה ותחקיר גם בערוץ 2: "תוכנית הבוקר" של קשת, "כלבוטק" ו"השורה התחתונה".
בנוסף לעבודתו העיתונאית והדוקומנטרית מרזוק גם עבד כבמאי ועורך תוכן בתוכניות ריאלטי ודוקו-ריאלטי כגון "האח הגדול", "הדור הבא 24/7", "דייט בחשיכה", "MKR המטבח המנצח", ו"קפיצה למחר" עם צופית גרנט.
בשנת 2014 הצטרף לצוות הבמאים של תוכנית התחקירים "המערכת עם מיקי חיימוביץ'" ששודרה ב'רשת', ערוץ 2.
"בוקר טוב ארץ הקבלן" – ניצולם של עובדי הקבלן בישראל.
"בודדים" – מצוקתם של החיילים הבודדים בצה"ל.
"מדינה בחוב" – תעשיית ההלוואות ומכונת הצריכה.
"מחדל התחבורה הציבורית"- עוסק בהזנחת התחבורה הציבורית בישראל.
"כנגד כל הסיכויים"- סיפורים מעוררי השראה על אנשים שניצחו מחלות בעזרת תנועה.
"זהירות פלסטיק"- סכנת הפלסטיק העולמית והשפעתה על איכות הסביבה בישראל.
"זעקה שקטה" – סרט תחקיר שחשף את מצוקתם הקשה של הלומי הקרב בישראל והתמודדתם עם הבירוקרטיה והאטימות של מערכת הביטחון, סרט שבגינו הוזמן לתת עדות בוועדת חוץ וביטחון של הכנסת על הפקרתם של הלומי הקרב בישראל.
הסרט היה גם מועמד לפרס פורום היוצרים הדוקומנטריים..
"עבדים לעבודה"- שחיקה בעבודה בחברה המודרנית והשלכותיה על הבריאות.
"מסך עשן"- סרט תחקיר עבור התוכנית האזרח גואטה על תאגיד הטבק וקשריהם בשלטון.
"הימור מסוכן"- תעשיית ההימורים הבילתי חוקיים בישראל (יחד עם העיתונאי אלי סניור).
2013-"הרהורים על מרפסת"- סרט דוקו קצר על יושבי המרפסות של תל אביב.
2020 – "הילדים של כולנו", סיפורם ההרואי של שלושה חיילים בודדים שנפלו במבצע "צוק איתן".
2021 – "המלחמה האחרונה של נלסון", סיפורו של רפי נלסון שכפר הנופש שלו בטאבה נקלע לסכסוך גבול בין ישראל למצרים על רקע הסכמי השלום.
הסרט הוקרן במסגרת התחרות הישראלית של פסטיבל דוקאביב, ובפסטיבלים ברחבי העולם והיה מועמד לפרס פורום היוצרים הדוקומנטריים בקטגוריית הסרט הארוך.
2021 – "קלון", פרשת השחיתות של אשר ידלין ואברהם עופר והשפעתם על המהפך של 77', הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים של חיפה
2023 – "חושניה סודות מלחמה", במלאת 50 שנה למלחמת יום הכיפורים, חשף פרשת טבח של 17 חיילי החוליות הטכניות של חטיבה 188 ביממה הראשונה של המלחמה.
הסרט הוקרן בפסטיבל הקולנוע של חיפה באוקטובר 2023 והיה מועמד לפרס הסרט הטוב של פורום היוצרים הדוקומנטריים.
2024-"הרהורים על מלחמה"- סרט דוקו קצר על פחדיו של גבר תל אביבי בן 50 עם פרוץ מלחמת ה-7 באוקטובר.
2025 – "לנסקי: הגנגסטר הציוני", סדרה דוקומנטרית על הגנסטר היהודי המפורסם בעולם מאיר לנסקי וקשריו עם מדינת ישראל והציונות.
הפרק הראשון בסדרה הוקרן בהקרנת טרום בכורה עולמית בפסטיבל דוקאביב.
אבי מאור הוא תושב תל אביב נשוי לבמאית נועה אהרוני ואב לשניים.
אבי נִמְנִי (נולד ב-26 באפריל 1972 בעיר חולון) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק שנים רבות כקפטן בקבוצת מכבי תל אביב ובנבחרת ישראל.
נמני שיחק בעמדת הקשר ההתקפי עם המספר 8 על חולצתו.
נמני מחזיק במקום השלישי בטבלת מלכי השערים של ליגת העל בכל הזמנים ובמקום הראשון בטבלת מלך השערים של מכבי תל אביב.
בין השנים 2009–2011 שימש נמני כמאמנה של מכבי תל אביב.
כיום משמש נמני כסוכן שחקנים וכפרשן כדורגל בטלוויזיה, בערוצי ONE וצ'רלטון.
נמני הצטרף בגיל 9 למחלקת הנוער של מכבי תל אביב, וכבר מההתחלה כישרונו בלט והוא השתתף במשחקים של קבוצות גיל הגדולות ממנו במספר שנים.
כשהיה בקבוצת הנוער של מכבי תל אביב זומן נמני לנבחרת האולימפית על ידי צמד המאמנים יצחק שניאור ויעקב גרונדמן (ש"ג).
את הבכורה בקבוצה הבוגרת עשה בעונת 1989/1990 תחת אימונו של ניסים בכר, כשעלה לשחק במשחק הליגה נגד הפועל כפר סבא.
כבר במשחקו הראשון בקבוצה הבוגרת היה נמני רכיב מרכזי בניצחון, כאשר בישל שער ונשרק פנדל לזכות קבוצתו לאחר עבירה עליו.
בעונת 1990/1991 הפך נמני לשחקן הרכב, כאשר צבי רוזן הפקיד בידיו את הקישור ההתקפי של הקבוצה.
במהלך אותה עונה כבש נמני את שערו הראשון במדי מכבי תל אביב במשחק נגד מכבי שעריים במסגרת גביע הטוטו, ואת שערו הראשון בליגה הראשונה במשחק נגד הפועל ירושלים.
שערים אלו היו הראשונים מתוך 174 שערים שכבש נמני במדי מכבי תל אביב, אשר שמים אותו בראש טבלת מלך השערים של הקבוצה בכל הזמנים.
בעונת 1991/1992 השיג נמני את התואר הקבוצתי הראשון שלו, כאשר זכה עם מכבי תל אביב באליפות תחת הדרכתו של אברהם גרנט.
בעונה זו ערך גם את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק נגד נבחרת חבר המדינות העצמאיות, כאשר גם כאן היו אלו הש"ג אשר זימנו אותו.
במהלך עונה זו שותף נמני במשחק הדרבי ההיסטורי ב-23 בנובמבר 1991 בו ניצחה מכבי בתוצאה 4:0, בו כבש שער בדקה ה-42 של המשחק ובנוסף בישל את השער הרביעי לאלי דריקס.
בעונת 1992/1993 זכה נמני בגביע הטוטו, והיה שוב שותף במשחק דרבי בו ניצחה מכבי את הפועל בתוצאה 4:0 בתאריך 10 באוקטובר 1992. בעונת 1993/1994 זכה נמני בגביע המדינה הראשון שלו, לאחר ניצחון בגמר נגד הפועל תל אביב.
בעונת 1994/1995 זכה נמני באליפות השנייה שלו.
עונת 1995/1996 הייתה מוצלחת במיוחד עבור נמני ומכבי תל אביב, כאשר זכה עם הקבוצה בדאבל.
במחזור ה-26 יצאה מכבי תל אביב למשחק חוץ באצטדיון קריית אליעזר נגד מכבי חיפה מולה התמודדה על תואר האליפות.
באותו משחק כבש נמני שער בדקה ה-80, ובכך עזר לקבוצתו להשלים ניצחון 3:1 חשוב בדרך לתואר.
במחזור ה-29 נפגשה מכבי נגד בית"ר ירושלים במשחק שבו נקודה מספיקה לקבוצה כדי להבטיח את האליפות.
בדקה ה-54 קיבל נמני מסירה מניר קלינגר, נכנס לתוך הרחבה ועבר את שוער בית"ר איציק קורנפיין, ומזווית קשה כבש את שער הניצחון (0–1 למכבי תל אביב).
במשחק גמר גביע המדינה נגד עירוני ראשון לציון היה נמני אחד מהכובשים לזכות מכבי.
לקראת סוף עונת 1996/1997, במהלך משחק נגד נבחרת בלארוס, כבש נמני את שערו הראשון מתוך 17 במדי נבחרת ישראל.
בעונת 1997/1998 עבר נמני לשחק בקבוצת אתלטיקו מדריד הספרדית, אולם לאחר 7 הופעות בלבד במדי הקבוצה ובעקבות פציעה, חזר נמני למכבי תל אביב עוד במהלך אותה עונה, וזכה איתה בגביע הטוטו השני שלו.
בתחילת שנת 2000 הושאל נמני לקבוצת דרבי קאונטי האנגלית להתרשמות.
לאחר 4 הופעות ואף על פי שכבש שער במדיה, החליטה הקבוצה שלא לרכוש אותו והוא שב למכבי תל אביב.
בתחילת עונת 2000/2001 מונה שלמה שרף למאמן מכבי תל אביב.
בעקבות המשחק במחזור השני נגד הפועל חיפה, פרץ ריב בין נמני לשרף, שבעקבותיו פוטר שרף.
לאחר המהלך חתם ניר לוין בקבוצה, ואיתו זכה נמני בגביע המדינה פעם נוספת לאחר ניצחון על מכבי פתח תקווה שבו כבש נמני את השער השלישי במשחק.
בעונה זו זכה גם בתואר מלך השערים של ליגת העל עם 25 כיבושים.
בעונת 2001/2002 זכה נמני בגביע מדינה נוסף לאחר דו-קרב בעיטות עונשין נגד מכבי חיפה, שבו נמני כבש את הפנדל האחרון שהעניק למכבי את הגביע.
בעונת 2002/2003 התמנה ניר קלינגר למאמן מכבי תל אביב.
במהלך רוב העונה היה נמני לשחקן ספסל שבחלק מהמשחקים אף לא שיחק כמחליף, אך לקראת סוף העונה נפצע ברוך דגו, ונמני חזר להרכב הקבוצה ואף הוביל אותה לאליפות נוספת, הרביעית של נמני תוך כדי שהוא כובש 6 שערים ב-3 מחזורי הסיום של העונה.
למרות האליפות עם מכבי תל אביב, ב-13 באוגוסט 2003 החליט קלינגר להדיח את נמני מהקבוצה יחד עם טל בנין, בטענה שגרמו למחנאות בקבוצה ועקב כך פתח חלק מאוהדי מכבי תל אביב במחאת "החולצות השחורות" (שנמשכה עד לחזרתו של אבי נמני לשורות מכבי תל אביב).
נמני הצטרף לקבוצת בית"ר ירושלים, בה שיחק שתי עונות.
בעונת 2003/2004 כבש נמני שמונה שערים ובישל שישה.
בפברואר 2004 פגש נמני בקבוצת האם שלו במשחק באצטדיון טדי.
ביציעים היו 20 אלף אוהדים שמתוכם כ-5 אלף אוהדי מכבי תל אביב, ולפרקים כלל האוהדים באצטדיון עודד את נמני.
בעונת 2004/2005 הגיע עם בית"ר ירושלים לחצי גמר גביע המדינה, בליגה כבש 12 שערים ובישל אחד, והיה למלך השערים של הקבוצה.
בעונת 2005/2006 חזר נמני למכבי תל אביב ואליו הצטרפו גם אייל ברקוביץ' וג'ובאני רוסו.
את עונה זו סיים בראש טבלת מלך השערים של מכבי תל אביב.
ב-25 באוגוסט 2007 כבש נמני את שערו ה-194 והאחרון בליגה הראשונה במסגרת המחזור השני של ליגת העל בעונת 2007/2008 נגד מכבי פתח תקווה, ובכך עבר את משה (קיש) רומנו במקום השלישי בטבלת מלך השערים של כל הזמנים.
לאחר ששיחק בחמשת המחזורים הראשונים לא נכלל נמני בסגל הקבוצה במשחקים הבאים ואף חדל להתאמן, אולם לאחר שאוהדים רבים הפצירו בו להופיע למשחק פרישה, ב-17 במאי 2008 עלה נמני לשחק בפעם האחרונה כשנכנס בתוספת הזמן מול מכבי פתח תקווה לקול תשואות הקהל.
מאז פרישתו, על אף שהדבר לא הוכרז רשמית על ידי מכבי תל אביב, אף שחקן לא זכה לשחק במדי המועדון עם הספרה 8 על הגב, והלכה למעשה הספרה "הופרשה" יחד עם נמני באותו משחק.
נמני הוא כובש השערים המצטיין של מכבי תל אביב בכל הזמנים עם 174 שערים בליגה הראשונה ב-379 משחקי ליגה.
נמני גם ממוקם במקום השלישי בטבלת מלך השערים של כל הזמנים עם 194 כיבושים ב-429 משחקים.
נמני כבש 17 שערים ב-80 הופעות בנבחרת ישראל, בה שיחק לראשונה בגיל 20. במוקדמות מונדיאל 2006 חלק את תפקיד קפטן הנבחרת יחד עם אריק בנדו וסיים כסגן מלך השערים של הנבחרת עם שער אחד פחות מיוסי בניון.
במהלך הקריירה שלו זכה נמני בארבע אליפויות, ארבעה גביעי מדינה ופעמיים בגביע הטוטו, כולם עם מכבי תל אביב.
בתחילת עונת 2007/2008 שימש נמני בתפקיד ניהולי במכבי תל אביב (ג'נרל מנג'ר) והיה אחראי בין השאר על המשא ומתן עם שחקנים במקביל לקריירת המשחק שלו.
בעונת 2008/2009 מונה נמני למנהל הספורטיבי.
בנובמבר 2008 פוטר המאמן רן בן שמעון, ונמני, 6 חודשים לאחר פרישתו ממשחק פעיל ואף על פי שאין ברשותו תעודת מאמן, מונה למנג'ר הקבוצה, כשתחתיו המאמן מרקו בלבול.
נמני הוליך את מכבי תל אביב לזכייה בגביע הטוטו.
באוקטובר 2009 עזב המאמן מרקו בלבול והחל מחודש נובמבר שימש בתפקיד ניר לוין וזאת על מנת למלא את הוראת אופ"א המחייבות לפחות מאמן אחד עם תעודת פרו.
לקראת תחילת עונת 2010/2011, הוביל אבי נמני שינוי כולל במערכת של מכבי תל אביב.
יחד עם בעלי הקבוצה מיטשל גולדהאר, נמני הרכיב סגל חדש בקבוצה בתקציב שיא של למעלה מ-100 מיליון שקלים.
לצוות המקצועי צורף יוסי מזרחי, ונמני חזר לעמדת המנהל המקצועי של הקבוצה.
ב-4 בינואר 2011 פוטר נמני מתפקידו על ידי גולדהאר.
לאחר עזיבתו את הקבוצה, פתח נמני בקריירה של סוכן שחקנים.
ב-28 במרץ 2011 הקים נמני את חברת "נימ-גרופ ספורט מנג'מנט בע"מ", זאת במקביל לעבודתו כפרשן בכלי תקשורת שונים.
נמני משמש לעיתים קרובות כפרשן גם במשחקים בהם משחקים שחקנים המיוצגים בסוכנותו, פעולה שעוררה ביקורת ודרישה לגילוי נאות.
הוא עובד בסוכנות בשיתוף עם עו"ד גיא פרימור שהוא סוכן מורשה מטעם פיפ"א והם מייצגים שחקנים בכירים רבים בישראל.
נשוי למאיה נמני ואב לשלושה.
דודיו הם כדורגלני העבר מאיר נמני, שהיה גם הוא קפטן מכבי תל אביב, וראובן נמני ששיחק בקבוצות מכבי יפו ובית"ר תל אביב.
מירן, בת דודתו, נשואה לכדורגלן מאור בוזגלו.
מלך השערים של ליגת העל:
חבר היכל התהילה של הכדורגל הישראלי: 2009
אבי סְטרוּל (נולד ב-18 בספטמבר 1980) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
כיום הוא איש עסקים ויזם (בעיקר נדל"ן).
סטרול גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב, ובשנת 1998 החל להשתלב בקבוצה הבוגרת של המועדון.
במהלך עונת פתח סטרול בדרך כלל בהרכב הקבוצה בליגת העל ואף היה קפטן הקבוצה במשחקים רבים.
בשנת 2006 הצטרף סטרול למכבי נתניה, ובמשך השנתיים שבהם שיחק בנתניה סיימה קבוצתו פעמיים במקום השני והגיעה למוקדמות גביע אופ"א.
ב-11 ביוני 2008 חתם סטרול בקבוצה הבלגית לוקרן והצטרף לעומר גולן.
את שערו היחיד בקבוצה כבש בבעיטה מאמצע המגרש.
ב-26 ביוני 2010 חזר סטרול לישראל וחתם על חוזה לשנתיים בקבוצת נעוריו מכבי תל אביב.
בעונת נפצע סטרול בדרבי פציעה קשה ונעדר לזמן ממושך של יותר מעונה שלמה והוא חזר לשחק במחזור האחרון של עונת נגד עירוני קריית שמונה ב-12 במאי 2012, כשעלה כמחליף בדקה ה-80. בעונה שלאחר מכן לא שותף במשחקי הליגה, אך היה חלק מסגל הקבוצה שזכתה באליפות.
ב-17 ביולי 2013 חתם סטרול בהפועל רמת השרון, ובתום העונה ירד עמה לליגה הלאומית ושיחק במדיה עונה נוספת.
בקיץ 2015 עבר להפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית, ושם שיחק עד שפרש ממשחק פעיל ב-2019.
לסטרול 15 הופעות בנבחרת ישראל.
במשחק הבכורה שלו בנבחרת נכנס סטרול כמחליף בניצחון 0-5 על נבחרת לוקסמבורג, ובמשחקי מוקדמות מונדיאל 2010 הוא שותף בחמישה משחקים.
אבי (אברהם) מרגלית (1939–1979) היה מאייר ספרי ילדים, סופר ילדים עברי וגרפיקאי.
מרגלית נולד וגדל בתל אביב ובצעירותו הצטרף לתנועת השומר הצעיר.
אמו נפטרה בצעירותו ואביו, שהיה מגיה בעיתון "על המשמר", שלחו לתיכון בקיבוץ עין החורש.
הוא שירת במסגרת הנח"ל המוצנח ובתום שירותו למד והשתלם בציור, איור ספרים וגרפיקה.
איוריו של אבי מרגלית, מלאי הדמיון והצבע, התחבבו מאוד על הקוראים הצעירים ועל מחברי ספרי הילדים העבריים.
הוא אייר את ספריהם של: יוסי גמזו, מיכל סנונית, מירה מאיר, אוריאל אופק, ע.
הלל, תקוה שריג, רבקה גורפיין-אוכמני, חנן שדמי, תרצה אתר, דבורה עומר, אברהם חלפי ואלי נצר.
כן כתב ואייר בעצמו כמה ספרי ילדים.
מרגלית אייר את ספרו של קורניי צ'וקובסקי, הטלפון, בתרגומו של בנימין הרשב (הרושובסקי) (ה.
וכן את ההגדה של פסח, שיצאה בהוצאת מסדה, 1972.
מרגלית נפטר בקיבוץ מלכיה, בפסח שנת 1979
צבע בא לעולם, צייר וסיפר אבי מרגלית, תמוז, 1976.
מאלף עד תו, צייר וכתב אבי מרגלית, תל אביב, הוצאת א.
שעשועון הדבקות אלף בית, תל אביב, 1975.
אבי מלר (7 באוגוסט 1953 – 23 בדצמבר 2025) היה עיתונאי, שדרן ופרשן ספורט ישראלי.
מלר נולד וגדל בשכונת נווה שאנן בחיפה, ובמשך תקופה קצרה שיחק כדורגל בקבוצות נוער וילדים בעיר.
למד בבתי הספר בארי והריאלי בחיפה.
שירת בחיל השריון, ואף השתתף בלחימה ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים.
לאחר שחרורו מהצבא גר כעשור באנגליה.
החל מ-1975 שימש ככתב של מעריב ועל המשמר באי הבריטי, לא רק בנושאי ספורט, אלא גם בנושאים פוליטיים.
שב לישראל בשנת 1984 ושימש ככתב ועורך מדור הספורט של מעריב בשנות ה-80 וה-90. למלר הייתה אהדה גדולה לכדורגל הבריטי בכלל ולווטפורד בפרט.
מדי פעם מלר שידר בגלי צה"ל וכתב בעיתון גלובס.
שידר בערוץ הספורט מימיו הראשונים של הערוץ ב-1992 ועד לפטירתו.
מלר היה ידוע כשדר בעל סגנון קליל, הוא לא נטה לדבר על טקטיקה ועל יסודות המשחק והרבה לפרט בסטטיסטיקות וסיפורי צבע.
מלר היה ידוע גם במשחקי המילים שלו, אותם הוא הפגין בשידורים.
מלר מזוהה בעיקר עם שידורי כדורגל אנגלי, אותם הגיש שנים רבות בערוץ הספורט, אך בשנת 2004 הערוץ איבד את זכויות השידור של הפרמייר ליג, ומאז מלר שידר את שידורי משחקי הכדורגל מגרמניה, איטליה, סקוטלנד ולעיתים ספרד.
מלר שידר את משחקי גביע הליגה האנגלית בתקופה שהמשחקים היו משודרים בערוץ הספורט וכן השתתף באולפן ליגת האלופות והגיש את תקצירי המשחקים, ובשנותיו האחרונות שידר משחקים מהליגה הסקוטית והליגה הלאומית.
מלר ערך את ספר הכדורגל "ההולנדי של עכו".
בדצמבר 2009 העלה יחד עם נדב יעקבי בתיאטרון צוותא את המופע "הכדור הוא הגול" בו הם נתנו פרשנויות עומק לכדורגל העולמי.
בשנת 2010 השתתף כנמתח בתוכנית "נראה אותך" בערוץ 2. בשנת 2012 השתתף בעונה הראשונה של סדרת הדוקו-ריאליטי "גולסטאר" המשודרת בערוץ HOT3. בשנת 2013 השתתף פעם נוספת כנמתח, הפעם בתוכנית המתיחות "אמבוש", בערוץ 10.
מלר הרצה באוניברסיטה הפתוחה, במכללת ספיר ובמכון למנהיגות בקורסים לתקשורת ועיתונאות.
מלבד היותו חובב ספורט, מלר גם היה חובב תרבות נלהב בפרט של תיאטרון וקולנוע.
מלר היה גרוש, ואב לבן ובת.
בשנת 2022 חשף מלר כי הוא מתמודד עם סרטן העור.
הוא המשיך לשדר אם כי בתדירות נמוכה, בערוץ הספורט, על אף מחלתו.
ב-23 בדצמבר 2025, שעות ספורות לאחר נחיתתו בישראל מטיול כדורגל באנגליה, מלר נפטר בגיל 72 מדום לב.
הוא הובא לקבורה בבית הקברות כפר נחמן ברעננה.
אבי נשר (נולד ב-13 בדצמבר 1952) הוא במאי, תסריטאי ומפיק קולנוע ישראלי.
בין סרטיו, "הלהקה", "דיזנגוף 99", "סוף העולם שמאלה" ו"פעם הייתי".
נשר וסרטיו זכו בפרסים ובתעודות הוקרה, בהם, זכה נשר בפרס לנדאו לאומנויות הבמה (2010), בפרס מפעל חיים לאומנות הקולנוע מטעם משרד התרבות והספורט (2018), אות "גיבור תרבות" (2021), ובשנת 2019 נבחר נשר להשיא משואה בטקס יום העצמאות.
הוא יוצר הקולנוע הראשון שזכה להכרה זו.
אבי נשר נולד בדצמבר 1952 ללילי ואריה נשר (במקור, "לאון רטר"), ניצולי שואה מרומניה ורוסיה.
אביו היה פסיכולוג, ובין היתר, נבחר ללוות את נבחרת ישראל בכדורגל בעת השתתפותה במונדיאל 1970 במקסיקו.
בשנת 1965, בגיל 13, עבר להתגורר עם משפחתו בארצות הברית.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בגיל שש עשרה ואחר כך, למד יחסים בינלאומיים באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק, ובמקביל למד כמה קורסים לקולנוע.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1971 התנדב לסיירת מטכ"ל אך לאחר כשנה, עזב את מסלול הלוחם ביחידה.
הוא יצא לקורס קצינים והיה לקצין מודיעין בחטיבת המחקר באמ"ן.
בשנת 1977 ביים והפיק את סרטו הראשון, "הלהקה", המתאר להקה צבאית טיפוסית, תואמת להקת הנח"ל.
בסרט כיכבו רבים מהשחקנים והזמרים המצליחים של אותה התקופה, בהם גידי גוב, גלי עטרי, ששי קשת וחלי גולדנברג, שרובם היו חברי להקות צבאיות בעצמם.
שחקנים אלו הצליחו לשחזר את אווירת הלהקה הצבאית.
הפסקול של הסרט כלל ביצועים של שחקני הסרט לשירים פופולריים מתקופת הלהקות הצבאיות בעיבודו של יאיר רוזנבלום.
"הלהקה" נחל הצלחה קופתית גדולה, הפך לאחד הסרטים האהובים בתולדות הקולנוע הישראלי והעניק לנשר תנופה משמעותית לקראת סרטו הבא.
הסרט מספר את סיפורם של שלושה חברים (בגילומם של ענת עצמון, גידי גוב ומאיר סוויסה) המתגוררים ברחוב דיזנגוף, באותה תקופה מרכז חיי הלילה של תל אביב.
הסרט מבוסס על חוויותיו של נשר עצמו, כאשר חי עם שני חבריו בלב תל אביב.
גם הפסקול של סרט זה זכה להצלחה, וכלל בעיקר שירים בסגנון האופייני לשנות ה-70, בביצועם של יהודית רביץ, צ'רצ'יל (יצחק קלפטר), צביקה פיק, ריקי גל, גלי עטרי ולהקות שונות.
גם סרט זה נחל הצלחה והפך לסרט פולחן.
ב-1980 ביים נשר סרט נוסף, שזכה להצלחה מסחרית מתונה, "הפחדנים", בכיכובם של עזרא דגן, חלי גולדנברג ומאיר סוויסה.
בסרטיו אלו פעלה לצדו בת זוגו, שרון הראל, שהייתה שותפה להפקת שלושת הסרטים, אך לאחר הפקת סרטים אלו נפרדו דרכיהם.
ב-1982 יצר נשר סרט פנטזיה ישראלי-אמריקאי, "She" ("היא"), בכיכובה של סנדל ברגמן, אשר עוקב אחר סיפורם של שני אחים המנסים להציל את אחותם החטופה, כשדרכם רצופה מכשולים.
סרט זה לא זכה להצלחה.
בשנת 1984 כתב, ביים והפיק את הסרט "זעם ותהילה", אשר מספר את סיפור ארגון לח"י ומאבקו בבריטים בשנות ה-40. בסרט כיכבו ג'וליאנו מר, חנה אזולאי-הספרי ורוני פינקוביץ'.
בישראל זכה הסרט להצלחה בינונית, אך הוא זיכה את נשר בפרס מיוחד בפסטיבל קולנוע אמריקאי.
בשנת 2005 זכה הסרט להכרה מחודשת כאשר יצא בגרסה דיגיטלית משופרת.
לאחר 22 שנה הסרט קיבל ביקורות נלהבות מהמבקרים הישראלים וסומן כ"אחד הסרטים הישראליים הטובים ביותר של כל הזמנים".
ב-1985 יצר בישראל סרט נוסף בשם "שוברים", המספר את סיפורה של חבורת צעירים המנסה ליצור סרט אופרת-רוק פרודית על סיפור דוד וגוליית התנ"כי, בכיכובם של יאיר ניצני, דודו דותן, גלי עטרי, יזהר אשדות, אריק סיני, אלונה קמחי, נתן דטנר, מאיר בנאי, סי היימן ועוד.
לאחר הכישלונות הקופתיים של זעם ותהילה ושוברים, בעקבות התרשמות מפיקים הוליוודים מזעם ותהילה, עבר נשר להתגורר בהוליווד שבקליפורניה, במטרה לפתח את הקריירה הקולנועית שלו.
במהלך שנות ה-90 יצר קולנוע בארצות הברית, ויצר בעיקר סרטי מתח, מדע בדיוני ואימה.
בשנת 1991 ביים את סרט המדע הבדיוני "פצצת זמן", ובשנת 1993 ביים את הסרט ההוליוודי "דופלגנגר", בכיכובה של דרו ברימור.
סרטים אלו זכו בפרסים מפסטיבל אבוריה – פסטיבל סרטי המדע הבדיוני הגדול בצרפת, שנערך באבוריה – ובתעודות הוקרה ומצוינות מטעם האקדמיה האמריקאית לסרטי מדע בדיוני ופנטזיה.