tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הניקס לא חוו הצלחות בין השנים 1960–1966. בכל השנים האלו הם סיימו במקום האחרון באזור המזרחי.
כמה מההפסדים הגדולים בהיסטוריה של הניקס היו בתקופה הזו.
אחד המשחקים המפורסמים התקיים ב-2 במרץ 1962, בו הניקס שיחקו מול פילדלפיה ווריורס של וילט צ'מברלין.
במשחק זה צ'מברלין קלע 100 נקודות - שיא NBA בכל הזמנים.
ב-1964 הניקס בחרו בדראפט את ויליס ריד והוא זכה באותה שנה בתואר רוקי השנה ב-NBA.
בדראפט 1965 הניקס זכו בבחירה נוספת בעקבות טרייד, ובחרו את השחקן ביל בראדלי ששיחק בניקס במשך עשר שנים ונבחר להיכל התהילה.
ב-1968 הניקס הגיעו לפלייאוף לראשונה מאז 1959. מאמן הקבוצה היה רד הולצמן וכוכביה היו השחקנים הצעירים ביל בראדלי ווולט "קלייד" פרייז'ר (שכמו בראדלי הגיע להיכל התהילה).
בעונה הבאה הניקס רכשו את דייב דבושר (עוד שחקן מהיכל התהילה) מדטרויט פיסטונס.
בעונת 1968/1969 הם הגיעו למאזן 27–55. בפלייאוף של אותה עונה הניקס עברו את הסיבוב הראשון בפעם הראשונה מאז 1953, כשהדיחו את הבולטימור בולטס ב.
לאחר מכן הניקס הפסידו לבוסטון סלטיקס בגמר המזרח.
במהלך עונת 1969/1970 הניקס השיגו רצף של 18 ניצחונות.
באותה עונה הם השיגו מאזן 22–60, המאזן הטוב ביותר מבין כל קבוצות ה-NBA באותה עונה, והמאזן הטוב ביותר של הניקס בהיסטוריה של המועדון.
אחרי שהניקס ניצחו את בולטימור בולטס 4-3 בחצי גמר המזרח ואת מילווקי באקס בגמר המזרח 1–4, הם פגשו את לוס אנג'לס לייקרס בגמר.
בארבעת המשחקים הראשונים הסדרה הייתה בשוויון 2–2. במהלך הרבע השני של המשחק החמישי אחד מכוכבי הקבוצה, ויליס ריד נפצע בשריר ברגלו הימנית ולא חזר לשחק באותו משחק.
למרות היעדרותו הניקס ניצחו ב-16 נקודות הפרש.
ללא ריד הפצוע הניקס הפסידו במשחק השישי, והגיעו למשחק מכריע ואחרון בסדרה מול הלייקרס.
בתחילת המשחק ריד צלע לכיוון הפרקט, כשהוא מראה את נחישותו לשחק למרות כאביו.
ריד קלע את שני הסלים הראשונים של ניו יורק במשחק, ולא קלע יותר בהמשכו.
למרות הופעתו החלשה על המגרש, העלה ריד את המורל של קבוצתו בעזרת הרוח ההירואית שלו.
הניקס ניצחו במשחק 99–113, וזכו באליפות NBA הראשונה בהיסטוריה של המועדון אחרי סדרה מותחת שהסתיימה ב-3–4.
כל מספרי החולצות של החמישייה הפותחת מעונת 1969/1970 ניתלו על תקרת האולם של הניקס, המדיסון סקוור גארדן, ומאז לא השתמשו במספרים אלו.
ההצלחה של הניקס המשיכה בשנים לאחר מכן.
לאחר שהפסידו בגמר המזרח ב-1971 לבולטימור בולטס, הניקס רכשו את ג'רי לוקאס וארל מונרו, שני שחקנים שיגיעו בעתיד להיכל התהילה.
בעזרתם הם חזרו לגמר ה-NBA, אך הפסידו ללייקרס בחמישה משחקים.
בשנה לאחר מכן הגיעו שוב שתי הקבוצות לגמר, אך הפעם ניצחו הניקס בחמישה משחקים וזכו באליפות שנייה בתולדות המועדון בתוך ארבע שנים.
שנה לאחר מכן, בעונת 1973/1974, הגיעה הניקס לגמר המזרח והפסידה לבוסטון סלטיקס בחמישה משחקים.
לאחר עונה זו הודיע ריד על פרישה.
אחד משחקני ההגנה והספסל הטובים ביותר בניקס במשך שנות ה-70 היה לא אחר מאשר פיל ג'קסון, המאמן המצליח ביותר בהיסטוריה של ה-NBA מבחינת מספר האליפויות שזכה בהן.
הוא שיחק בניקס בין השנים 1967–1978 אחרי שנבחר בדראפט במקום ה-17. בעונת 1974/1975 הוא אף הוביל את הליגה בעבירות, כשביצע 330 כאלו.
אחרי שפרש, ג'קסון אימן בשיקגו בולס ובלוס אנג'לס לייקרס.
בעונת 1974/1975 הניקס השיגו מאזן שלילי של 40–42, זו הפעם הראשונה מזה 8 עונות.
למרות זאת הניקס הצליחו להגיע לפלייאוף, אך הפסידו בסיבוב הראשון ליוסטון רוקטס.
אחרי עוד שתי עונות עם מאזנים שליליים, המאמן רד הולצמן הוחלף על ידי השחקן עד לא מזמן בניקס, ויליס ריד.
תחת ריד הניקס השיגו מאזן 39–43, ועלו לפלייאוף.
בחצי גמר המזרח הם הודחו בסוויפ על ידי הפילדלפיה 76'.
בעונה הבאה הניקס התחילו במאזן 6–8, וריד הוחלף על ידי הולצמן שחזר לאמן בקבוצה.
למרות המינוי של הולצמן הניקס השיגו מאזן 31–51, הגרוע ביותר שלהם מזה 13 שנים.
בעונת 1979/1980 הניקס שיפרו את מאזנם והשיגו 39–43. בעונת 1980/1981 השיפור נמשך כשהניקס השיגו מאזן 30–52. למרות ההצלחה בעונה הסדירה הודחו הניקס ב-2 משחקים בידי השיקגו בולס כבר בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
הולצמן פרש אחרי עונה זו וסיים את הקריירה כאחד מהמאמנים בעלי הכי הרבה ניצחונות ב-NBA.
בעונה שלאחר פרישתו הידרדר מאזנם של הניקס ל-33–49.
אחרי פרישתו של הולצמן החליף אותו המאמן יובי בראון.
תחת בראון הניקס השיגו מאזן 38–44 והעפילו לפלייאוף.
בחצי גמר המזרח הניקס הודחו בסוויפ על ידי פילדלפיה 76'.
בעונה הבאה הניקס רכשו את ברנרד קינג ושיפרו את מאזנם כשהשיגו 35–47 והמשיכו להופיע בפלייאוף.
בסיבוב הראשון הם ניצחו את דטרויט פיסטונס בסדרה של 5 משחקים, כשבמשחק ה-5, המכריע, הם ניצחו בהארכה.
בחצי הגמר הם הפסידו לבוסטון סלטיקס בסדרה בת 7 משחקים.
בעונה הבאה מזלם של הניקס שוב התהפך כשהם "השיגו" מאזן 24–58, כשמתוך 12 המשחקים האחרונים של הקבוצה הם לא ניצחו אפילו במשחק אחד.
ב-23 במרץ 1985, במשחק הראשון מתוך הרצף הניקס איבדו את ברנרד קינג שנפצע בברכו.
הפציעה גרמה לו להיות מחוץ למגרשים למשך השנתיים הבאות, שבהן הוא אמור היה להשתקם.
בניקס סברו שקינג סיים את הקריירה שלו, אך הוא הוכיח את טעותם כשחזר למגרשים בעונת 1986/1987.
אחרי עונת 1984/1985 החלשה התמודדו הניקס על בחירת דראפט גבוהה בדראפט 1985. הניקס זכו בבחירה הראשונה בדראפט.
הם בחרו בסנטר פטריק יואינג מאוניברסיטת ג'ורג'טאון, שבעתיד יהפוך לכוכב הקבוצה ויזכה במקום בהיכל התהילה.
בשנתו הראשונה של יואינג בליגה הוא הוביל את שחקני השנה הראשונה בנקודות (20 בממוצע) וריבאונדים (9 בממוצע).
בסיומה של העונה הוא זכה בתואר רוקי השנה ב-NBA.
הקבוצה, לעומת יואינג, לא הצליחה והשיגה מאזן לא טוב של 23–59, ובעונה הבאה 24–58.
בעונת 1987/1988 הניקס השתפרו כשמינו את ריק פיטינו לעמדת המאמן ובחרו את מארק ג'קסון במקום ה-18 בדראפט.
יואינג המשיך להפגין יכולת טובה, והניקס סיימו את העונה עם מאזן 38–44 ועלייה לפלייאוף.
בסיבוב הראשון הם הפסידו לבוסטון סלטיקס.
בעונה הבאה הניקס הצליחו הרבה יותר, כשבתחילת העונה הם העבירו את ביל קארטרייט לשיקגו בולס בתמורה לפאוור פורוורד צ'ארלס אוקלי.
הניקס השיגו מאזן 30–52, וזכו לראשונה מזה 20 שנה בערך באליפות הבית האטלנטי.
בסיבוב הראשון הם הדיחו את פילדלפיה 76', ובחצי גמר המזרח הפסידו לשיקגו בולס.
לקראת עונת 1989/1990 חלו מספר שינויים בניקס.
המאמן פיטינו עזב ובמקומו מונה סטו ג'קסון.
הניקס השיגו מאזן 37–45 בסיום העונה ועלו לפלייאוף.
בסיבוב הראשון הם ניצחו את הסלטיקס 2–3, אחרי שהפסידו בשני המשחקים הראשונים וניצחו את שלושת הבאים.
בחצי הגמר המזרח הם הפסידו לדטרויט פיסטונס, שהשיגה את האליפות באותה עונה.
בעונת 1990/1991 הוחלף ג'קסון ובמקומו מונה לתפקיד המאמן ג'ון מקלאוד.
הניקס השיגו מאזן 39–43, והודחו בסיבוב הראשון של הפלייאוף בידי שיקגו בולס שזכו באליפות.
לפני עונת 1991/1992 הניקס מינו את פט ריילי לעמדת המאמן הראשי.
ריילי, שאימן את לוס אנג'לס לייקרס וזכה איתם באליפויות בשנות ה-80, הנחיל לשחקניו את שיטת המשחק הדוגלת בהגנה חזקה ופיזית במיוחד.
הניקס שהביאו את ג'ון סטארקס, שהפך במהרה לחביב הקהל, שיפרו את המאזן שלהם כשסיימו את העונה עם מאזן 31–51, מאזן מספיק טוב כדי לזכות בראשות הבית האטלנטי בשוויון עם קבוצה נוספת.
בסיבוב הראשון של הפלייאוף הניקס ניצחו את דטרויט פיסטונס, ובחצי גמר המזרח הם הודחו שוב בידי שיקגו בולס, הפעם ב-7 משחקים.
בעונת 1992/1993 הניקס המשיכו במגמת השיפור, כשסיימו את העונה עם מאזן טוב של 22–60. לפני תחילת העונה הניקס העבירו בטרייד את מארק ג'קסון ללוס אנג'לס קליפרס בתמורה לצ'ארלס סמית', דוק ריברס ובו קימבל.
בנוסף הם רכשו את רולנדו בלאקמן מדאלאס מאבריקס.
בפלייאוף של אותה עונה הניקס הגיעו לגמר המזרח, שם נפגשו שוב עם הבולס.
הם ניצחו בשני המשחקים הראשונים, אך הפסידו בארבעת המשחקים הבאים והודחו.
אחרי ששחקן שיקגו בולס, מייקל ג'ורדן, פרש את פרישתו הראשונה מהכדורסל, הרבה פרשנים חשבו שזו הזדמנות מצוינת לניקס לעלות לגמר ה-NBA.
הבולס הדיחו בעצמם את הניקס בשלוש השנים הקודמות, ובכולן הם זכו באליפות.
הניקס קיבלו את דריק הרפר בטרייד באמצע העונה מדאלאס מאבריקס.
הם סיימו את העונה במאזן 25–57, וזכו באליפות הבית האטלנטי.
משחקם של הניקס באותה עונה התאפיין בעיקר בהגנה חזקה ובקצב משחק איטי.
בפלייאוף של אותה עונה שיחקו הניקס ב-25 משחקים, שיא NBA, שישבר רק ב-2008 על ידי בוסטון סלטיקס.
בסיבוב הראשון הם הדיחו את ניו ג'רזי נטס.
בחצי גמר המזרח הניקס שיחקו נגד הבולס, ולאחר שלוש שנים שהבולס ניצחו, היה הפעם תורם של הניקס לעשות זאת בסדרה בת 7 משחקים.
בגמר המזרח הניקס שיחקו נגד אינדיאנה פייסרס.
בזכות הופעותיו המצוינות של כוכב אינדיאנה, רג'י מילר, הפייסרס הובילו בסדרה 2–3. הניקס ניצחו בשני המשחקים הבאים ועלו לגמר NBA ראשון מאז 1973. בגמר ה-NBA הניקס שיחקו נגד יוסטון רוקטס.
שני המשחקים הראשונים שוחקו במגרשה של יוסטון רוקטס והתוצאה הייתה 1-1, שלושת המשחקים הבאים שוחקו במדיסון סקוור גארדן כאשר יוסטון רוקטס ניצחו גם במשחק השלישי, והניקס ניצחו בשני המשחקים הבאים ועלו ליתרון 3–2 בסדרה, כשרק ניצחון אחד מפריד בינם לבין זכייה באליפות.
הרוקטס ניצחו במשחק השישי, וכפו משחק שביעי ומכריע.
במשחק האחרון הניקס הפסידו 84–90, כשהמאפיין הבולט של המשחק היה ערב הקליעה הנוראי של סטארקס, אשר קלע רק 2 מתוך 18 זריקות מהשדה, כולל 0 מ-11 מהשלוש.
בעונה הבאה הניקס השיגו מאזן 27–55 וסיימו במקום השני בבית האטלנטי.
אחרי שהדיחו את קליבלנד קאבלירס בסיבוב הראשון של הפלייאוף הם נפגשו עם אינדיאנה פייסרס בחצי גמר המזרח.
במשחק הראשון כוכב הפייסרס רג'י מילר קלע 8 נקודות ב-8 השניות האחרונות, והכריע את המשחק לטובת קבוצתו, 107-105. הסדרה הגיעה למשחק שביעי, ובמשחק זה הייתה לפטריק יואינג הזדמנות לקבוע הארכה עם הבאזר, אך הוא החטיא ליי-אפ והניקס הפסידו 95–97. ריילי התפטר יום לאחר מכן ובמקומו מינו הניקס את דון נלסון.
הגעתו של נלסון שינתה את סגנון המשחק של הניקס מהגנתי להתקפי, אך אחרי 59 משחקים בלבד בעונת 1995/1996 הוא פוטר.
הניקס לא חיפשו להחתים במקומו מאמן ידוע ובעל קבלות, ובמקום זאת הם החתימו את ג'ף ואן גנדי חסר הניסיון, שלא היה בתפקיד מאמן ראשי לפני כן.
הניקס השיגו מאזן של 35–47 ועלו לפלייאוף.
בסיבוב הראשון הם הדיחו את קליבלנד קאבלירס בסוויפ.
בחצי גמר המזרח הם הודחו על ידי שיקגו בולס, שחזרו להיות דומיננטיים עם חזרתו של מייקל ג'ורדן, בסדרה בת 5 משחקים.
הבולס חוו את העונה הטובה בהיסטוריה של ה-NBA עד אז, עם 72 ניצחונות וזכייה באליפות.
בתחילת עונת 1996/1997 צירפו הניקס את לארי ג'ונסון ואלן יוסטון.
ביחד עם התוספות המשמעותיות האלו הם השיגו מאזן 25–57. בסיבוב הראשון הניקס הדיחו בסוויפ את שארלוט הורנטס.
בחצי גמר המזרח הם פגשו את מיאמי היט שאומנה על ידי פט ריילי, שהתפטר מהניקס שנים מספר לפני כן.
בארבעת המשחקים הראשונים הניקס הובילו 1–3. במשחק החמישי התרחשה קטטה שגרמה להרחקתם של מספר שחקני מפתח.
לאחר שיואינג ויוסטון הורחקו מהמשחק השישי, וג'ונסון וסטארקס הורחקו מהמשחק השביעי הניקס הפסידו בסדרה.
עונת 1997/1998 אופיינה בעיקר בחסרונו של פטריק יואינג, שנפצע ב-22 בדצמבר ולא חזר לשחק לא בעונה הסדירה ולא בחלק ממשחקי הפלייאוף.
הניקס השיגו מאזן 39–43, שהקנה להם מקום בפלייאוף.
בסיבוב הראשון הם הדיחו את מיאמי היט, ובחצי הגמר הם נפגשו עם אינדיאנה פייסרס.
הניקס הפסידו לפייסרס בסדרה בת 5 משחקים, למרות חזרתו של יואינג למגרשים במשחק השני.
זו הייתה השנה הרביעית ברציפות שהניקס הודחו בחצי גמר המזרח.
עונת 1998/1999 הייתה מקוצרת בשל שביתת השחקנים.
לפני תחילתה הניקס העבירו את סטארקס בטרייד בתמורה ללטרל ספריוול, וצ'ארלס אוקלי הועבר לטורונטו ראפטורס בתמורה למרכוס קמבי.
אחרי שבקושי הגיעו לפלייאוף עם מאזן 23–27, הניקס התחילו בסיפור ה"סינדרלה" שלהם.
בסיבוב הראשון הם הדיחו את מיאמי היט, שסיימו את העונה במקום הראשון במזרח.
מקרה זה היה השני בהיסטוריה של ה-NBA שהמדורגת השמינית מדיחה את הראשונה, והמקרה הראשון והיחידי באזור המזרחי עד אז.
אחרי שהניקס הדיחו את אטלנטה הוקס בחצי גמר המזרח בסוויפ הם פגשו את אינדיאנה פייסרס בגמר המזרח.
אף על פי שיואינג סבל מפציעה החל מהמשחק השלישי, הניקס ניצחו את הפייסרס, והפכו לקבוצה הראשונה בהיסטוריה של ה-NBA שעלו לגמר מהמקום השמיני.
למרות הישג זה, הניקס, שחסרו את יואינג, פגשו את סן אנטוניו ספרס שכללה את האולסטארים דייוויד רובינסון וטים דאנקן, והפסידו ב-5 משחקים.
עונת 1999/2000 הפכה לעונה האחרונה שבה השתתף פטריק יואינג, והייתה למעשה סיומה של תקופה בניקס.
הניקס הגיעו למאזן 30–52 בעונה זו ועלו לפלייאוף.
בסיבוב הראשון הם הדיחו את מיאמי היט בעוד סדרה מותחת, שהסתיימה אחרי 7 משחקים, כשבמשחק השביעי יואינג הטביע דאנק ניצחון.
הניקס הפסידו בגמר המזרח לאינדיאנה פייסרס בסדרה בת 6 משחקים.
לאחר סיום העונה הם שלחו את יואינג בטרייד לסיאטל סופרסוניקס, וכך בעצם הסתיים עידן יואינג, עם הרבה עליות לפלייאוף, שתי הופעות בגמר וללא זכייה באליפות.
2000–2010: הצניחה שלאחר עידן יואינג
בעונת 2000/2001, העונה הראשונה באלף השלישי, הניקס השיגו מאזן טוב של 34–48 למרות עזיבתו של יואינג.
למרות ההצלחה היחסית בעונה הסדירה, בסיבוב הראשון של הפלייאוף הניקס הפסידו בחמישה משחקים לטורונטו ראפטורס.
את עונת 2001/2002 הניקס התחילו במאזן 9–10, מה שגרם לג'ף ואן גנדי להתפטר ב-8 בדצמבר 2001 (כשסיבתו הרשמית הייתה לפנות זמן להיות עם משפחתו).
הניקס מינו את עוזר המאמן דון צ'ייני לעמדת המאמן, וסיימו את העונה עם מאזן 30–52. זו הייתה הפעם הראשונה מאז עונת 1986/1987 שהניקס לא העפילו לפלייאוף.
במשך אותה עונה הניקס ניסו להתחזק, כשהשתמשו במספר טריידים.
הם הביאו את שאנון אנדרסון והאוורד איסלי, אשר לשניהם הייתה משכורת גבוהה וחוזה להרבה שנים.
אוהדי הניקס והרבה פרשנים לא אהבו את המהלכים האלו, מפני שאיסלי ואנדרסון לא תרמו לקבוצה יחסית לגובה המשכורת שלהם, שבינתיים לא איפשרה לניקס לקנות שחקנים חדשים.
בעונת 2002/2003 היה שיפור קל בקבוצה, והם הגיעו למאזן 37–45. למרות השיפור הם לא העפילו לפלייאוף שנה שנייה ברציפות.
בתחילתה של עונת 2003/2004 המאזן של הניקס היה 15–24, מה שגרם לראשי הקבוצה לחשוב על שינויים מהותיים.
ב-22 בדצמבר 2003 מונה שחקן העבר של הדטרויט פיסטונס וסגן נשיא טורונטו רפטורס, אייזיאה תומאס, לנשיאה של הקבוצה.
תומאס החליף את מאמן הניקס בלני וילקינס.
הטרייד הראשון שתומאס ביצע הביא לניקס את האולסטאר סטפון מרבורי, ששיחק בעמדת הרכז.
המורל של הקבוצה עלה עוד יותר כשצורפו קית' ואן הורן ומייקל דוליק.
ואן הורן הועבר מאוחר יותר למילווקי באקס בתמורה לטים תומאס ונאזי מוחמד.
הניקס עלו לפלייאוף עם מאזן 39–43, אבל הודחו בסוויפ בסיבוב הראשון בידי הניו ג'רזי נטס.
במשך עונת 2004/2005 המאמן ווילקינס התפטר, ובמקומו מונה הרב ויליאמס.
הניקס סיימו את העונה עם מאזן 33–49, ולא עלו לפלייאוף.
אחרי סיומה של העונה הניקס החתימו את לארי בראון למאמן הקבוצה.
בראון קיבל חוזה גדול לחמש שנים ששוויו 50 מיליון $, כשהניקס מקווים שהוא יוביל אותם לפלייאוף.
לפני העונה הבאה הניקס החתימו שני סנטרים.
הראשון, ג'רום ג'יימס, והשני הוא אדי קרי אותו הם רכשו משיקגו בולס.
קרי הגיע ביחד עם אנטוניו דייוויס, והבולס קיבלו בתמורה את תומאס ומייקל סוויטני.
למרות הצטרפותם לקבוצה של השחקנים החדשים והמאמן, הניקס "השיגו" מאזן 23–59, המאזן הלפני אחרון בליגה רק אחרי פורטלנד טרייל בלייזרס.
בראון פוטר בסיומה של העונה.
בשנתיים האחרונות בוצעו הרבה טריידים ומהלכים של אייזיאה תומאס שגרמו לאי הסכמה מצד האוהדים והפרשנים.
ראשית, הבאת הרבה שחקנים יקרים במיוחד כמו מרבורי, ג'מאל קרופורד, ג'יימס, מאליק רוז, ג'יילן רוז וסטיב פרנסיס.
שנית הוא קיבל שחקנים שלא תרמו לו הרבה כמו פני הארדוויי, ג'רום ויליאמס ומוריס טיילור בתמורה לבחירות דראפט.
למרות זאת ההחלטות של תומאס בדראפט עצמו נחשבו לטובות כשהוא בחר בשחקנים כמו דייוויד לי, טרבור אריזה, נייט רובינסון ו-וילסון צ'נדלר.
בעונת 2006/2007 שיפרו הניקס את מאזנם ב-10 ניצחונות, כשהשיגו מאזן 33–49. בערב דראפט 2007 שלח תומאס את צ'אנינג פריי ואת פרנסיס לפורטלנד טרייל בלייזרס בתמורה לזאק רנדולף, דן דיקאו ופרד ג'ונס.
דיקאו הועבר מעט מאוחר יותר ללוס אנג'לס קליפרס בתמורה לג'ארד ג'ורדן.
את עונת 2007/2008 החלו הניקס במאזן 1–9, וסיימו אותה במאזן 23–59, ובכך השוו את השיא השלילי של המועדון.
ב-29 בנובמבר 2007 הניקס הפסידו את הפסדם הגדול ביותר בהיסטוריה של המועדון והשלישי בהיסטוריה של ה-NBA, 104-59 לבוסטון סלטיקס.
ב-2 באפריל 2008 פוטר תומאס ובמקומו מונה דוני וולש.
ב-13 במאי באותה שנה וולש מינה את המאמן לשעבר של פיניקס סאנס, מייק ד'אנטוני, לעמדת המאמן.
שבוע לאחר מכן הניקס בחרו בדראפט 2008 את דנילו גלינארי האיטלקי בבחירה ה-6. הניקס החתימו גם את הרכז כריס דוהון.
ב-21 בנובמבר הניקס שלחו את ג'מאל קרופורד לגולדן סטייט ווריורס בתמורה לאל הרינגטון.
מעט מאוחר יותר הם העבירו את זאק רנדולף ומרדי קולינס ללוס אנג'לס קליפרס בתמורה לקטינו מובלי וטים תומאס.
מטרתם של הניקס הייתה לחסוך בשכר שחקניה העכשוויים כדי לשחרר הרבה כסף לקנייה עתידית של אחד מהאולסטארים לברון ג'יימס, דוויין וייד, כריס בוש או אמארה סטודמאייר שאמורים היו להשתחרר מחוזיהם ב-2010. ב-2009 הניקס העבירו את תומאס ג'יימס ואנתוני רוברסון לשיקגו בולס בתמורה ללארי יוז.
בנוסף הם שלחו את מאליק רוז לאוקלהומה סיטי ת'אנדר וקיבלו את כריס וילקוקס.
מרבורי סיים את חוזהו בניקס באותה שנה.
באותה שנה לי השיג 65 פעמים דאבל דאבל, אך הניקס שיפרו את מאזנם רק ב-9 משחקים.
בדראפט 2009 בחרו הניקס את ג'ורדן היל, והתאכזבו כשג'וני פלין, סטפן קרי וריקי רוביו נבחרו לפניו.
בנוסף הם בחרו בבחירה ה-29 את טוני דאגלס.
מעט מאוחר יותר הניקס קיבלו את דארקו מיליצ'יץ' מממפיס גריזליס בתמורה לקוונטין ריצ'רדסון.
הניקס התחילו את העונה בצורה לא טובה במאזן 1–9, אך בהמשך הם השיגו מאזן 6–9. לאחר מכן הניקס העבירו את מיליצ'יץ' למינסוטה טימברוולבס וקיבלו את בראיין קרדינל.
מאוחר יותר הם העבירו את נייט רובינסון לבוסטון סלטיקס בתמורה לאדי האוס.
בנוסף, הם קיבלו את טרייסי מקגריידי וסרחיו רודריגס בטרייד משולש.
הניקס סיימו את העונה מחוץ לפלייאוף, וכל הציפיות שלהם כוונו לקיץ 2010.
2010–2011: הגעתם של אמארה סטודמאייר, טייסון צ'נדלר וכרמלו אנתוני
ב-5 ביולי 2010 החתימו הניקס את הפורוורד לשעבר של פיניקס סאנס, אמארה סטודמאייר.
שוויו של החוזה היה 99.7 מיליון $ לחמש השנים הבאות.
אחר כן הניקס העבירו את דייוויד לי לגולדן סטייט ווריורס בתמורה לקלנה אזובוקי, רוני טוריאף ואנתוני רנדולף.
מאוחר יותר הגארד ריימונד פלטון משארלוט בובקאטס חתם בקבוצה.
אחר כך הם החתימו את רוג'ר מייסון.
הניקס שברו שיא, כשהם הקבוצה בעלת השווי הכספי הגבוה ביותר בהיסטוריה של ה-NBA, שווי של 655 מיליון $.
ב-22 בפברואר 2011 הניקס ביצעו טרייד משמעותי ביותר.
בטרייד הזה הם קיבלו את האולסטאר כרמלו אנתוני מדנוור נאגטס, ביחד עם צ'אנסי בילאפס (אולסטאר בעברו ואף MVP בסדרת הגמר של 2004), שלדן ויליאמס, אנתוני קרטר ורנלדו בולקמן.
בתמורה הם נתנו לנאגטס את ריימונד פלטון, דנילו גלינארי, וילסון צ'נדלר, טימופיי מוזגוב ובחירת דראפט מ-2014. בנוסף הם מסרו את אנתוני רנדולף ואדי קרי למינסוטה טימברוולבס בתמורה לקורי ברואר.
את עונת 2010/2011 סיימו הניקס במאזן 40–42, ועלו לפלייאוף מהמקום ה-6 במזרח.
בסיבוב הראשון הם פגשו את בוסטון סלטיקס, והודחו ב של 0–4 .
לקראת עונת 2011/2012 קנו הניקס את טייסון צ'נדלר, הסנטר של דאלאס מאבריקס, והחתימו אותו לארבע שנים תמורת 58 מיליון דולר.
זו הייתה העונה הטובה ביותר בקריירה שלו: הוא תרם 11.3 נקודות למשחק וקלע כ-67.9 אחוזים מהשדה, ובכך קבע שיא חדש של אחוזי קליעה בניו יורק ואף הוביל את הליגה בנקודות מהצבע.
בנוסף, בסיום העונה נבחר כסנטר השלישי של נבחרת העונה ב-NBA והוכתר לתואר שחקן ההגנה של העונה, הראשון שעשה זאת במדי הניקס.
ב 27 בדצמבר 2011 החתימו הניקס את ג'רמי לין כגיבוי לטוני דאגלס ומייק ביבי.
בפברואר 2012 לין הוביל את הניקס לסדרת ניצחונות מפתיעה, שכונתה על ידי התקשורת 'ליסניטי'.
תופעת ה'לינסניטי' הביאה להתעניינות רבה בניקס.
משחקם של הניקס נגד לוס אנג'לס לייקרס, במסגרת אותה סדרת ניצחונות, היה לנצפה ביותר עד אז באותה עונה.
במשחק זה קלע לין 38 נקודות.
2012–2013: הגעתם של ג'ייסון קיד, ריימונד פלטון וג'יי.אר סמית'
שבוע לאחר מכן חתמו הניקס עם הרכז של דאלאס מאבריקס ג'ייסון קיד כדי שיחליף את ג'רמי לין.
לאחר מכן בוצע טרייד בין הניקס ליוסטון רוקטס ובו נתנו הניקס לרוקטס את ג'וש הארלסון תמורת מרכוס קמבי.
הטרייד הגדול ביותר של הניקס היה ריימונד פלטון וקורט תומאס של פורטלנד תמורת ג'ארד ג'פריס ודן גדזוריק.
הם החתימו את הגארד ג'יי.אר.
סמית', שהפך לבורג חשוב בקבוצה, ואת סטיב נובאק שייצג את הקבוצה ואת קונפדרציית המזרח בתחרות השלשות של אולסטאר 2013. הם החתימו עוד שלושה גארדים: ג'יימס ווייט, כריס כופלנד ואת פבלו פריגיוני.
לקראת פתיחת עונת 2012/2013 הם החתימו את רוני ברוור, כריס סמית ואת קניון מרטין.
ימים ספורים לפני תחילת העונה נפצעו שחקן המפתח אמארה סטודמאייר והשחקן השישי של הקבוצה אימן שאמפרט, והשאירו את הקבוצה במצב קשה שהוביל לחמישה הפסדים רצופים בפתיחת העונה.
לאחר עבודה קשה של הצוות המקצועי בנו מאמני הקבוצה הרכב ושיטת משחק מיוחדים בשביל הקבוצה הפגועה, ולאחר ישיבה קבוצתית לגבי ההרכב והשיטה המיוחדת ניצחו הניקס כ-18 משחקים רצופים, כאשר בארבעת הניצחונות הראשונים קלעו לפחות 100 נקודות, מה שהוביל את הקבוצה למקום השני בקונפדרציית המזרח.
אחרי שלושה הפסדים לממפיס גריזליס, דאלאס מאבריקס ויוסטון רוקטס חזר אימן שאמפרט והחליף את מקומו של אמארה סטודמאייר שנותר פצוע עד סוף העונה.
ב-9 באפריל 2013 ניצחו הניקס את וושינגטון ויזארדס והבטיחו את מקומם במשחקי הפלייאוף של 2013. ב-20 באפריל 2013 החלו משחקי הפלייאוף, ובסדרת רבע הגמר התמודדו מול בוסטון סלטיקס שהדיחה אותם בסוויפ בעונה שעברה.
במשחק הראשון ניצחו הניקס 78–85 את בוסטון באולם הבית.
במשחק השני הביסו הניקס את הסלטיקס 71–87 בניקס ארנה.
במשחק השלישי ניצחו הניקס 76–90 את בוסטון בבוסטון גארדן.
במשחק הבא ניצחו בוסטון את הניקס 90–97 ובמשחק שלאחריו גברה בוסטון 86–92 על הניקס.
ב-3 במאי התקיים המשחק השישי בסדרה כאשר הניקס ניצחו בשלושה משחקים מתוך חמשת משחקי הסדרה האחרונים.
בסיום המשחק ניצחו הניקס, ועלו לחצי גמר המזרח נגד אינדיאנה פייסרס, בו הודחו הניקס כשהפסידו 2–4 לאינדיאנה פייסרס.
ב-25 בינואר 2014, במשחק בין הניקס לשארלוט בובקטס, קלע כרמלו אנתוני 62 נקודות, שיא קריירה עבורו.
במשחק זה שבר אנתוני שיא נוסף, שיא נקודות במדיסון סקוור גארדן, השיא הקודם היה של קובי בראיינט 61 נקודות.
היה זה גם שיא נקודות לשחקן בעונה זו.
בתחילתה של עונת 2014/2015 הניקס הביאה את המאמן דרק פישר, ובאמצע העונה, בטרייד משולש עם קליבלנד ואוקלהומה, קיבלה הקבוצה את אלכס קירק ולו אמונדסון.
קליבלנד קיבלה בתמורה את ג'יי.
סמית' ואימאן שאמפרט, ואוקלהומה את דיון וייטרס.
בעונה זו הניקס שברו שיא הפסדים רצופים של המועדון בעונה הסדירה כשהגיעו ל-14 הפסדים רצופים, עד שרצף ההפסדים נקטע על ידי ניצחון על ניו אורלינס פליקנס.
אחרי שהניקס בחרו בקריסטפס פורזינגיס בדראפט ה-NBA 2015 והלה הצליח לבסס את עצמו ככוכב עתידי של הניקס, הקבוצה החליטה להעביר את כוכבה כרמלו אנתוני לפני תחילת עונת 2017/2018 לאוקלהומה סיטי תאנדר עבור השחקנים אנס קאנטר, דאג מקדרמוט ובחירת דראפט סיבוב שני של שיקגו בולס.
בפברואר 2019 סיים פורזינגיס את תקופתו בניקס מוקדם מהצפוי והועבר בטרייד לדאלאס מאבריקס.
לאחר העברתו של קריסטפס פורזינגיס בטרייד, לא הצליחו הניקס לנצח משחקים וסיימה את העונה במקום האחרון בטבלת המזרח, עם מאזן 17–65.
בדראפט 2019, זכו הניקס בבחירה השלישית בסיבוב הראשון, ובחרו את אר.
באותו קיץ חתם בקבוצה ג'וליוס רנדל.
בעונת 2019/2020 הניקס הגיעו למאזן 21–45, ולא העפילו לפלייאוף וסיימו את העונה המקוצרת (בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בארצות הברית) במקום ה-12 בלבד במזרח.
בקיץ 2020, התמנה טום ת'יבודו למאמן החדש של הניקס.
למרבה ההפתעה, עם תחילתה של עונת 2020/2021, הצליחו הניקס להשיג רצף ניצחונות תחת הובלתו של ג'וליוס רנדל, שחווה עונת פריצה בגיל מבוגר יחסית, לאחר שבמשך שנים נחשב לשחקן די אפור בליגה.
בהמשך העונה, העבירו הניקס בטרייד את דניס סמית', בתמורה לדריק רוז מדטרויט פיסטונס.
הקבוצה המפתיעה של הניקס הצליחה לסיים במקום הרביעי במזרח עם מאזן 41–31. בסיום העונה, זכה רנדל בתואר השחקן המשתפר של העונה ב-NBA, ומאמן הקבוצה טים ת'יבודו נבחר למאמן השנה ב-NBA.
בסיבוב הראשון של הפלייאוף נוצחו הניקס על ידי אטלנטה הוקס 4:1.
עונת 2021/2022 לא הייתה מוצלחת והיא הסתיימה במאזן שלילי, 45:37, מה שהקנה לניקס את המקום ה-11 בלבד.
לעומת זאת, עונת 2022/2023 הייתה מוצלחת הרבה יותר, הרבה בעקבות הצטרפותו של ג'יילן ברונסון בקיץ 2022 לאחר שסיים את חוזהו עם דאלאס מאבריקס, כאשר הניקס סיימו במאזן חיובי 35:47 והגיעה למקום ה-5 במזרח.
לקראת עונת 2024/2025 הצטרף קארל אנתוני טאונס לניקס ובמקומו נשלחו אל מינסוטה טימברוולבס ג'וליוס רנדל ודונטה דיוויצ'נזו.
טאונס הוסיף הרבה עומק לקו הקדמי, והניקס סיימו את העונה במקום השלישי במזרח עם מאזן 31:51. בהמשך הם הצליחו להעפיל לגמר האזור המזרחי לראשונה מאז שנת 2000, כשניצחו בסיבוב הראשון של הפלייאוף את דטרויט פיסטונס 2:4, ובסיבוב השני, חצי גמר האזור המזרחי, את בוסטון סלטיקס, האלופה היוצאת, בתוצאה זהה.
בגמר המזרח פגשו הניקס את אינדיאנה פייסרס, הקבוצה אותה פגשו בגמר האזור המזרחי בשנת 2000. המשחק הראשון, שהתקיים במדיסון סקוור גארדן, שהיה ברובו בשליטת הניקס, הפך למשחק דרמטי, כאשר הניקס הובילו בהפרש של 14 נקודות כשנותרו פחות מ-3 דקות לסיום המשחק.
הפייסרס ביצעו קאמבק, כולל קליעה של טייריס הליברטון בשניית הסיום, אשר הביאה לשוויון.
בהארכה ניצחו הפייסרס 135:138, והעבירו אליהם את יתרון הביתיות.
במשחק השני אשר התקיים בביתם נוצחו שוב הניקס.
גם במשחק שה ההפרשים במהלך המשחק, לטובת כל אחת מהקבוצות, היו קטנים והמשחק הסתיים בתוצאה 114:109. המשחק השלישי נגמר בניצחון אחריי קאמבאק של הניקס ונגמר בתוצאה 106:100 לניקס את המשחק החמישי הניקס ניצחו
הפירוש המילולי של המילה "ניקרבוקרס" הוא מכנסיים קצרים שמגיעים עד מתחת לברך.
מכנסיים אלו הפכו מזוהים עם המתיישבים ההולנדים הראשונים, שהגיעו לניו יורק (אז ניו אמסטרדם) במאה ה-17 ודבקו באופנה המיושנת, גם כשעלה קרנם של המכנסיים הארוכים והלא מגולגלים.
ב-1809 פרסם הסופר וושינגטון אירווינג ספר סאטירי בשם "היסטוריה של ניו-יורק" תחת שם העט "דיטריך ניקרבוקר" (Diedrich Knickerbocker).
בעקבות הספר החל הכינוי "ניקרבוקר" לשמש לציון תושבי ניו-יורק ששורשיהם מהמתיישבים ההולנדים הראשונים, ומאוחר יותר לציון תושבי ניו יורק בכלל.
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 הכינוי הוצג בצורה חזותית באמצעות הדמות "אבא ניקרבוקר", שגם היה הסמל הראשון של הקבוצה.
למרות זיהויה המוחלט של קבוצת הכדורסל עם השם, כ־100 שנה לפני שהוקמו ה"ניקס" של היום, הוקמה קבוצת בייסבול בעלת שם זהה.
קבוצה זו, ששיחקה במנהטן ועברה לאחר שנה לניו ג'רזי, הייתה קבוצת הבייסבול המאורגנת הראשונה אי פעם.
נקודות: 62, כרמלו אנתוני מול שארלוט בובקאטס, 24 בינואר 2014.
ריבאונדים: 33, ויליס ריד מול סינסינטי רויאלס, 2 בפברואר 1971.
אסיסטים: 22, כריס דוהון מול גולדן סטייט ווריורס, 29 בנובמבר 2008.
חטיפות: 8, כריס מקנילי מול וושינגטון בולטס, 4 במרץ 1986, וסרחיו רודריגס מול מילווקי באקס, 22 בפברואר 2010.
חסימות: 10, דיקמבה מוטומבו מול ניו ג'רזי נטס, 4 בינואר 2004.
"מספר החולצה" של המאמן רד הולצמן, 613, מייצג את מספר הניצחונות שהשיג כמאמן הקבוצה
ניו יורק פוסט הוא העיתון ה-13 שפורסם בארצות הברית והראשון שפורסם באופן קבוע כעיתון יומי.
מאז 1976, העיתון נמצא בבעלות חברת ניוז קורפ שבשליטתו של איל התקשורת האוסטרלי רופרט מרדוק, ונכון לתחילת 2021 תפוצתו היא 149,614 עותקים ליום, במקום השישי מבין העיתונים היומיים בארצות הברית.
העיתון נוסד ב-1801 על ידי אלכסנדר המילטון עם כ-10,000 דולר (שווה ערך ל-155,540 דולר ב-2020) שגייס מקבוצת, בשם "ניו יורק איבנינג פוסט" בפורמט ברודשיט.
המשקיעים השותפים של המילטון כללו במפלגה הפדרליסטית, כמו רוברט טרופ ואוליבר וולקוט, שנרתעו מהבחירה של תומאס ג'פרסון לנשיא ארצות הברית ומהעלייה בפופולריות של המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית.
המילטון בחר בוויליאם קולמן כעורך הראשון שלו.
וויליאם קאלן בראיינט הוא העורך המפורסם ביותר של העיתון ב, שהיה גם משורר ידוע.
העיתון תחת עריכתו של בראיינט נחשב למכובד ורציני, והוא זכה לשבחים מהפילוסוף האנגלי ג'ון סטיוארט מיל, ב-1864.
בקיץ 1829, בראיינט הזמין את הסופר והמשורר ויליאם לגט לכתוב בעיתון.
שם, בנוסף לביקורות ספרותיות ודרמה, החל לגט לכתוב מאמרי מערכת פוליטיים.
לגט דגל בהתנגדות חריפה לבנקאות מרכזית ותמך בארגון איגודי עובדים.
הוא היה חבר במפלגת שוויון הזכויות.
לגט הפך לבעלים ועורך משותף של העיתון בשנת 1831, בסופו של דבר עבד כעורך יחיד של העיתון בזמן שבראיינט נסע באירופה בשנים 1834 עד 1835.
בעלים משותף נוסף של העיתון היה ג'ון ביגלו, שנולד במלדן-און-הדסון, ניו יורק.
מ-1849 עד 1861, הוא היה אחד מהעורכים והבעלים המשותפים של ה"איבנינג פוסט".
ב-1881 השתלט הנרי וילארד על ה"איבנינג פוסט", כמו גם על עיתון "The Nation", שהפכה למהדורת סוף השבוע של ה"איבנינג פוסט".
עם רכישה זו, העיתון נוהל על ידי הטריומווירט של קרל שורץ, הוראס ווייט ואדווין ל.
כששורץ עזב את העיתון ב-1883, גודקין הפך לעורך הראשי.
ווייט הפך לעורך הראשי ב-1899, ונשאר בתפקיד זה עד פרישתו ב-1903.
וילארד מכר את העיתון ב-1918, לאחר שהאשמות נרחבות על אהדה פרו-גרמנית של העיתון, במהלך מלחמת העולם הראשונה, פגעו בתפוצתו.
הבעלים החדש היה תומאס למונט, שותף בכיר בבנק ג'יי.פי מורגן ושות'.
אך הוא לא הצליח לעצור את ההפסדים הכספיים של העיתון, ומכר אותו לקונסורציום של 34 אנשי פיננסים ורפורמים פוליטיים, ובראשם אדווין פרנסיס גיי, דיקן מבית הספר לעסקים באוניברסיטת הרווארד.
קרטיס רכשה את העיתון ב-1924 והפכה אותו לזמן קצר לצהובון לא סנסציוני.
ב-1934, ג'יי דייוויד סטרן רכש את העיתון, שינה את שמו ל"ניו יורק פוסט", וחזר לפורמט הברודשיט ולנקודת המבט הליברלית שלו.
ב-1939 רכשה דורותי שיף את העיתון.
בעלה ג'ורג' בקר מונה לעורך ומוציא לאור.
העורך השני ובעלה השלישי טד ת'אקרי הפכו למוציא לאור ועורך משותף עם שיף ב-1942. יחד, הם עיצוב מחדש את העיתון לפורמט הצהובון המודרני שלו.
בשנת 1949, ג'יימס וכסלר הפך לעורך העיתון, וניהל הן את החדשות והן את עמודי המערכת.
ב-1961, הוא העביר את מדור החדשות לפול סאן ונשאר כעורך עמוד המערכת עד 1980.
תחת כהונתו של שיף הפוסט הוקדש לליברליזם, תמיכה באיגודים מקצועיים וברווחה חברתית, והעסיק כמה מכותבי הטורים הפופולריים ביותר באותה תקופה, כמו ג'וזף קוקמן, דרו פירסון, אלינור רוזוולט, מקס לרנר, מורי קמפטון, פיט המיל ואריק סוואריד, בנוסף למבקר התיאטרון ריצ'רד ווטס ג'וניור ולבעל טור הרכילות ארל ווילסון.
בתקופתו של שיף הגיעה העיתון לשיא התפוצה שלו עם מכירות של מעל ל-700,000 עותקים יומיים.
ב-1976 תאגיד "ניוז קורפ", שבשליטת המיליארדר רופרט מרדוק רכש את העיתון בכ-30 מיליון דולר.
בגלל התקנות הפדרליות המגבילות בעלות צולבת בכלי תקשורת, לאחר שמרדוק רכש את ערוץ WNEW-TV וארבע תחנות אחרות מחברת "מטרומדיה" כדי להשיק את רשת טלוויזיה "פוקס", מרדוק נאלץ למכור את העיתון תמורת 37.6 מיליון דולר ב-1988, לפיטר.
ס' קאליקוב, אייל נדל"ן ללא ניסיון חדשותי.
הוא שכר את ג'יין אמסטרדם, העורכת המייסדת של המגזין "Manhattan, inc", כאישה העורכת הראשונה שלו, ותוך שישה חודשים העיתון הפחית את הכותרות הסנסציוניות.
בתוך שנה, אמסטרדם פוטרה על ידי קאליקוב, שלפי הדיווחים אמר לה: "אמין לא מוכר...
הסקופים הגדולים שלך נהדרים, אבל הם לא מוכרים יותר עיתונים".
כשקליקוב הכריז על פשיטת רגל ב-1993, העיתון נוהל באופן זמני על ידי סטיבן הופנברג, איש כספים שלימים הודה באשמה בהונאת ניירות ערך, ובמשך שבועיים על ידי אייב הירשפלד, שעשה את הונו בבניית חניונים.
זמן קצר אחר כך "ניוז קורפ" ומרדוק רכשו שוב את העיתון, לאחר שגורמים פוליטיים שונים, כולל המושל הדמוקרטי של ניו יורק מריו קואומו, שכנעו את רשות התקשורת הפדרלית להעניק למרדוק ויתור קבוע מכללי הבעלות הצולבת, שאילצו אותו למכור את העיתון חמש שנים קודם לכן.
ללא פסיקה זו של רשות התקשורת הפדרלית, העיתון עמד בפני סגירה.
מרדוק שינה את קו המערכת מליברלי לשמרני, בדומה לתחנת החדשות Fox News השייכת גם לו.
וסגנון העיתון הפך לצהובון, בסגנון עיתון "הסאן" הבריטי שגם בבעלות מרדוק.
בתחילת שנות ה-2000 מינה מרדוק את בנו לאכלן מרדוק כמו"ל, עד שהוחלף ב-2005 בידי פול קרלוצ'י.
בספטמבר 2000, הוריד מרדוק את מחיר גיליון יום חול ל-25 סנט מ-50 סנט, במטרה להגדיל את התפוצה על חשבון הצהובון המתחרה "ניו יורק דיילי ניוז".
תחת בעלותו של מרדוק העיתון מעולם לא היה רווחי וסובסד על ידי העסקים האחרים שלו.
בספטמבר 2007, השיק העיתון, בניסיון למשוך מפרסמים בעלות גבוהה יותר, מגזין סוף שבוע יוקרתי בשם "פייג' 6" (עמוד 6), על שם עמוד הרכילויות של העיתון.
בשנת 2009 חתם העיתון על הסכם עם העיתון "ג'רוזלם פוסט", להפקת מוסף שבועי שמתמקד בעיקר בישראל, עם כתבות על פוליטיקה, בריאות, מדע ואמנות.
בעקבות המעבר לקריאת חדשות באינטרנט, סבל העיתון מירידה חדה בתפוצתו מ-כ-500,000 עותקים ב-2009, לכ-150,000 עותקים יומיים ב-2021.
הפוסט ספג ביקורת מאז תחילת הבעלות של מרדוק בשל סנסציוניות, קידום אג'נדות פוליטיות של מקורביו, והטיה שמרנית.
ב-1980, ה-Columbia Journalism Review קבע כי "ניו יורק פוסט הוא כבר לא רק בעיה עיתונאית.
זו בעיה חברתית – כוח של רוע".
הפוסט הואשם בעיוות הסיקור החדשותי שלו כדי להתאים לצרכיו העסקיים של מרדוק, במיוחד הימנעות נושאים שעלולים להיות לא מחמיאים לממשלת הרפובליקה העממית של סין, שם מרדוק השקיע רבות בשירותי טלוויזיה בלוויין.
לפי ה"ניו יורק טיימס", צוות הקמפיין של רונלד רייגן יחס למרדוק והפוסט את ניצחונו בניו יורק, בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1980. מאוחר יותר רייגן "ויתר על איסור להחזיק תחנת טלוויזיה ועיתון באותו שוק", ואיפשר למרדוק להמשיך לשלוט ב"ניו יורק פוסט" וב"בוסטון הראלד" תוך התרחבות לשוק הטלוויזיה במקביל.
באפריל 2003, עורכת לשעבר ב"ניו יורק פוסט" תבעה את העיתון, בטענה שהוא מפלה אמריקאים ונשים.
בתביעתה טענה שהעיתון מחליף את ההנהלה הבכירה בגברים אוסטרלים ובריטים.
התובעת מרלין מאטליק, הייתה האשה הבכירה ביותר בתפקיד עריכה בעיתון, ופוטרה מעבודתה כעורכת מוסף בתחילת 2002.
בסקר משנת 2004, שנערך על ידי אוניברסיטת פייס, העיתון דורג כאמצעי החדשות הכי פחות אמין בניו יורק, וכלי החדשות היחיד שקיבל יותר תגובות שכינו אותו "לא אמין" מאשר אמין (44% לא אמין עד 39% אמין).
במאי 2008, חשף העיתון את זהותו של איש עסקים אמריקאי, שהיה מעורב בפרשת השחיתות של אהוד אולמרט, למרות צו איסור הפרסום בישראל בנוגע לחקירה.
המידע היה זמין אחר כך מיד, בתרגום לעברית, ברשת האינטרנט.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2020 תמך העיתון בדונלד טראמפ.
באוקטובר 2020 פרסם העיתון על מציאת אימיילים שלכאורה מאשרים שהמועמד לנשיאות, ג'ו ביידן, סייע לבנו האנטר לגרוף מיליוני דולרים בעסקים באוקראינה.
הידיעה נחשפה תוך זמן קצר כחסרת בסיס.
כמה שעות לאחר מכן, פייסבוק וטוויטר הודיעו כי מאחר שאין ראיות של ממש מאחורי הסיפור, הן ימנעו את הפצתו.
טוויטר מנעה מהמשתמשים שלה לתת לינקים לסיפור, ופייסבוק הודיעה שהסיפור צריך לעבור בדיקה של בודקי העובדות שלה.
לאחר זכייתו של ג'ו ביידן בבחירות, הפסיק העיתון את תמיכתו בטראמפ.
ב-27 בדצמבר 2020, פרסם מאמר מערכת ובו האשים את טראמפ כי ניסיונותיו לבטל את תוצאות הבחירות שבהן הפסיד, הם בבחינת "עידוד הפיכה בלתי דמוקרטית".
ניו יורק סאן היה עיתון יומי שנדפס בניו יורק בשנים 2002–2008. העיתון שכן ברחוב צ'יימברס 105, לא רחוק מהרחוב בו שכן מרכז הסחר העולמי.
את הקמת העיתון יזם סת ליפסקי, שהיה קודם עורך אתר הדעות של ה"וול סטריט ג'ורנל" ועורך העיתון היהודי "הפורוורד".
העיתון הופיע לראשונה ב-16 באפריל 2002 ואימץ לעצמו את הלוגו של היומון "השמש" (The Sun), שנוסד ב-3 בספטמבר 1833 בניו יורק והופיע עד ב-4 בינואר 1950. העיתון הוקם כדי להציע אלטרנטיבה שמרנית לעיתונות הליברלית של ניו יורק, ולהיות משקל נגד ל"ניו יורק טיימס".
בגיליון הראשון שלו הופיע פתרון של התשבץ שהופיע בגיליון הסגירה של העיתון הישן מ-4 בינואר 1950.
העיתון היה בבעלות קבוצה של 12 אילי הון, ביניהם קונרד בלק, שהיה איל עיתונות ששלט באימפריית תקשורת שכללה גם את ה"ג'רוזלם פוסט", ה"שיקגו סאן טיימס" וה"דיילי טלגרף" הלונדוני, והמשקיע היהודי מייקל שטיינהרדט; מהם גייס עם הקמתו כ-15 מיליון דולר.
בספטמבר 2008 התפרסם כי העיתון עומד על סף סגירה.
החל מ-30 בספטמבר 2008 העיתון הפך לאתר אינטרנט בלבד, בו מתפרסמים בעיקר מאמרי דעה שבועיים.
ניו יורק קוסמוס (שנות פעילות: 1971–1985, 2010–הווה) היא קבוצת כדורגל שמשחקת בליגת ה-NASL ומקורה בניו יורק ובניו ג'רזי.
את הקבוצה ייסדו מייסדי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס, אהמט ונשוהי ארטגון.
קבוצה זו הייתה אחת הקבוצות החזקות ב-NASL ובעולם כולו, הרבה בזכות הכוכבים שרכשה.
בשנים 1977 ו-1978 נקראה הקבוצה קוסמוס.
באותן שנים שיחקו בקבוצה שחקנים כמו: פלה, קרלוס אלברטו, פרנץ בקנבאואר, ג'ורג'ו קינאליה ועוד.
בתחילת עונת 1984/85 עברה הקבוצה לליגת הכדורגל באולמות, ה-MISL, אבל לאחר 33 משחקים פרשה הקבוצה והתפרקה.
הפופולריות של הניו יורק קוסמוס הייתה רבה ביותר בארצות הברית, גם אצל אנשים שאינם חובבי כדורגל מושבעים.
סמל הקבוצה עדיין שייך לבעלים, ג'וזפה פאפה פינטון, שדורש עבור זכויות השימוש בו 2 מיליון דולר.
בשנת 2010 הקבוצה הוקמה מחדש על ידי פלה, שחקן עבר בקבוצה.
בשנת 2013 הקבוצה זכתה באליפות השישית בתולדותיה.
בעונת 2017 שוב נתקלה בקשיים כספיים, לאחר שעונת 2017/2018 בליגת NASL בוטלה.
ניו סקוור או שיכון סקווירא או סקווירה , מוכר כשיכון החסידי הראשון שנבנה בארצות הברית.
הוא נוסד בשנת 1956 (תשי"ז) על ידי רבי יעקב יוסף טברסקי, האדמו"ר מסקווירא, כדי לאפשר לחצרו להתבודד מהשפעות חיצוניות.
השיכון, שבו גרים חסידי סקווירא בלבד, נמצא במחוז רוקלנד במדינת ניו יורק והתגוררו בו בשנת 2022 כ-10,800 תושבים.
השיכון מנוהל בנשיאותו של האדמו"ר מסקווירא, הרב דוד טברסקי.
בתפקיד דומ"ץ (דיין ומורה צדק) של המקום שימש הרב משה ניישלאס, אב"ד סרדאהלי.
כיום משמש הרב יוסף ישראל אייזנברגר.
חברי הבד"ץ הם הרב שלום פולק והרב זאב נחום גולדמינצר.
הגיל החציוני בעיירה הוא 14 שנה, השביעי הנמוך ביותר מבין כל היישובים בארצות הברית.
העיירה היא הענייה ביותר בארצות הברית במונח הכנסה לנפש.
רחובות השיכון ברובם הגדול נושאים את שמם של נשיאי ארצות הברית לדורותיהם.
ניו יורק-רפיח הוא שמו של אלבום הבכורה של להקת הפאנק רוק (Punk rock) הישראלית "שייגעצ".
האלבום יצא ב-2001 בלייבל LA4 בהפקת עופר קורן, שנה לאחר הקמת הלהקה.
האלבום זכה להצלחה רבה ויצאו לאור ממנו כמה מהלהיטים הגדולים של הלהקה: "ניו-יורק-רפיח", "את דומה לכלב" ו"פרח נתתי לנורית" (אשר מתכתב עם השיר "דני גיבור").
באלבום השתתפו חברי ההרכב המקורי: יובל מנדלסון שכתב, שר והלחין את מרבית השירים, שיקו פלדמן, אבי מרקוביץ ודנה רגב.
גם עופר קורן השתתף בעיבודו.
ניו יורק רד בולס היא קבוצת כדורגל ממדינת ניו ג'רזי המשחקת בליגת ה-MLS.
הקבוצה היא אחת הקבוצות הראשונות בליגת ה-MLS, אשר הוקמה בשנת 1994 בשם ניו יורק/ניו ג'רזי מטרוסטארס.
משחק הבית הראשון של הקבוצה היה נגד ניו אינגלנד רבולושן.
שער עצמי של ניקולה קריקולה הוביל את הקבוצה להפסד 0–1, אל מול 46,000 אוהדים.
בתום העונה הראשונה הקבוצה העפילה לפלייאוף, שם הפסידה לאלופה בסופו של דבר, די.סי.
הקבוצה הגיעה לשפל בעונת 1999 עם מאזן של 7 ניצחונות אל מול 25 הפסדים תחת הדרכתו של המאמן בורה מילוטינוביץ'.
בשנת 2000 חתם בקבוצה שחקן נבחרת גרמניה לותר מתאוס.
ב-26 באוגוסט 2000, שחקן הקבוצה קלינט מאת'יס, קבע שיא ב-MLS כשכבש חמישה שערים במשחק אחד נגד דאלאס.
בעונת 2003 הגיעה הקבוצה להשיג השיא שלה, כשהגיעה לגמר גביע ארצות הברית הפתוחה שם הפסידה בגמר ליוסטון דינמו, ולמקום בפלייאוף גביע ה-MLS.
בשנת 2004, הפכה הקבוצה לקבוצת ה-MLS הראשונה שזכתה בגביע מחוץ לאדמת אמריקה הצפונית עם זכייה בגביע לה מנגה.
הם ניצחו את דינמו קייב האוקראינית 3-2 בחצי הגמר לפני שגברו 0–1 על ויקינג מנורווגיה בגמר.
ב-9 במרץ 2006, הקבוצה נמכרה לחברת רד בול יצרנית משקאות אנרגיה.
בעסקה שונו שמה וצבעי מדיה דבר שהוביל למחלוקת בקרב אוהדי הקבוצה המקורית.
בעונת 2007 הגיעה הקבוצה לפלייאוף גביע ה-MLS אך הודחה בסיבוב הראשון על ידי ניו אינגלנד רבולושן.
אף על פי שהיו הקבוצה האחרונה שהבטיחה את מקומה בפלייאוף בעונת 2008, הרד בולס עשו ריצה מרשימה בפלייאוף כשניצחו את האלופה יוסטון דינמו, 4-1 בסיכום שני המשחקים.
בשבוע שלאחר מכן, הם שיחקו נגד ריאל סולט לייק בגמר המערב והצליחו לגבור עליהם גם כן, בתוצאה 0–1. ניצחון זה העלה את הרד בולס לגמר גביע ה-MLS הראשון בתולדות המועדון שם שיחקה נגד קולומבוס קרו.
הרד בולס הפסידו בגמר 1–3. כסגנית אלופת גביע ה-MLS, הקבוצה העפילה גם לליגת האלופות של CONCACAF לעונת 2009/2010 אך הדוחה במוקדמות על ידי קונקשיין מליגת העל של טרינידד וטובגו.
עונת 2009 של המועדון הייתה מאכזבת.
הקבוצה רשמה 16 משחקי ליגה רצופים ללא ניצחון.
ו-23 משחקים ללא ניצחון חוץ, רצף אשר נקטע רק בעונת 2010. במהלך עונת 2010 חתם בקבוצה החלוץ הצרפתי תיירי הנרי.
הייתה זו לבסוף אחת העונות המוצלחות של הקבוצה כאשר לראשונה סיימה הקבוצה במקום הראשון בטבלת המזרח.
למרות זאת העונה הסתיימה באכזבה כאשר הרד בולס הפסידו בחצי הגמר לסן חוזה ארת'קווייקס.
בשתי העונות שלאחר מכן הודחה הקבוצה בשלב הראשון של הפלייאוף.
בעונת 2013 שחזרה הקבוצה את ההשיג שלה מעונת 2010 כאשר סיימה במקום הראשון בטבלת המזרח.
עם זאת שוב הפסידה בשלב הראשון של הפלייאוף, הפעם ליוסטון דינמו.
בעונת 2014 הגיעה הקבוצה לגמר המזרח אך הפסידה במשחק הגמר לניו אינגלנד רבולושן.
בעונת 2015 מונה לאימון הרד בולס ג'סי מארש.
תחתיו זכתה הקבוצה במגן האוהדים השני שלה, העפילה לפלייאוף ה-MLS והגיעה לגמר המזרח, שם הפסידה לקולומבוס קרו.
ב-27 בספטמבר 2016, העפילו הרד בולס לשלב הנוקאאוט הראשון שלה אי פעם בליגת האלופות של CONCACAF עם תיקו 0-0 מול אנטיגואה מגואטמלה.
בליגה הפסידה הקבוצה שוב בשלב הפלייאוף הראשון למונטריאול.
בעונת 2017 העפילה הקבוצה לגמר גביע ארצות הברית הפתוחה בפעם השנייה בתולדותיה, אך שוב לא הצליחה לזכות בתואר לאחר הפסד לקנזס סיטי.
בנוסף הודחה הקבוצה בשלב הנוקאאוט של ליגת האלופות של CONCACAF כשהפסידה בשמינית הגמר לוונקובר וייטקאפס.
הקבוצה רשמה את עונתה המוצלחת ביותר ב-2018. היא זכתה במגן האוהדים בפעם השלישית והגיעה לחצי גמר פלייאוף גביע ה-MLS וליגת האלופות של CONCACAF.
בתום העונה עזב מארש את תפקידו כמאמן, ונחשב למאמן המצליח ביותר בתולדות המועדון לאחר שזכה עמה במגן האוהדים וסיים במקום השני בגביע ארצות הברית הפתוח ב-2017.
בעונת 2018 הרד בולס זכו במגן האוהדים השלישי שלהם תוך כדי שהם קובעים את מה שהיה אז שיא נקודות בעונה, והבטיחו את ההעפלה לליגת האלופות של CONCACAF 2019. חלוץ הקבוצה, בראדלי רייט-פיליפס, כבש במהלך העונה את שערו ה-100 במועדון, והיה לשחקן ה-MLS שעושה זאת בזמן המהיר ביותר.
בנוסף הפך לשחקן הראשון בליגה שכובש מעל 20 שערים בעונה במשך 3 עונות.
אף על פי כן הפסידה הקבוצה בגמר המזרח לאטלנטה יונייטד.
בליגת האלופות של CONCACAF לשנת 2019 הודחה הקבוצה ברבע הגמר על ידי סנטוס לגונה ממקסיקו.
בליגה סיימה במקום השישי במזרח ואף על פי שהחזיקה ביתרון 1–3 במחצית, הפסידה בסיבוב הראשון של פלייאוף גביע ה-MLS לפילדלפיה יוניון 4-3 לאחר הארכה.
לאחר שהעפילה לפלייאוף ה-MLS בפעם ה-13 ברציפות בעונת 2022, השוותה הקבוצה את שיא הליגה שקבעה סיאטל סאונדרס.
רצף אשר נמשך גם לעונה 14 ברציפות בעונת 2023. בשתי עונות אלו הודחה בשלב רבע גמר הפלייאוף על ידי סינסינטי.
בעונת 2024 הרד בולס העפילו לפלייאוף, והאריכו את רצף העפלות שלהם ל-15. הקבוצה ניצחה בשלב הראשון בפלייאוף את האלופה קולמבוס קרו, בשלב גמר המזרח את ניו יורק סיטי והעפילו לגמר בפעם השנייה בתולדות המועדון.
בגמר נכנעה הקבוצה ללוס אנג'לס גלאקסי בתוצאה 1–2.
ניו יורק ריינג'רס היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית המטרופוליטני שבחטיבה המזרחית.
הריינג'רס זכו ב-4 גביעי סטנלי, האחרון שבהם בעונת 1993/94 לאחר בצורת של 54 עונות.
הקבוצה נוסדה ב-1926 וצורפה לליגה בעונת 1926/27. טקס ריקרד, אמרגן אגרוף ובעלי מדיסון סקוור גארדן, הגה את הקמת הקבוצה בעקבות הצלחת קבוצת NHL אחרת, ניו יורק אמריקנס שנוסדה שנה קודם לכן ושיחקה את משחקיה הביתיים במדיסון סקוור גארדן.
הפופולריות העצומה של האמריקנס שכנעה את ריקרד שיש בסיס להקמת קבוצה נוספת שהוא, בעלי האולם, יהיה גם הבעלים שלה.
הרעיון לשם הקבוצה בא מעיתוני ניו יורק שכינו את הקבוצה החדשה "הריינג'רס של טקס" (Tex's Rangers, משחק מילים על "טקסס ריינג'רס").
על בניית הקבוצה הפקידו ריקרד ונשיא הקבוצה, ג'ון האמונד, את קונסטנטין "קון" סמיית', איש עסקים מטורונטו שהיה בעברו שחקן ומאמן.
עוד לפני המשחק הראשון של הריינג'רס פיטר האמונד את סמיית', שלימים יהפוך לבעלים המיתולוגי של טורונטו מייפל ליפס.
במקומו מונה למאמן לסטר פטריק.
כבר בעונות הראשונות ראו הריינג'רס הצלחה.
בעונת 1926/27, הראשונה שלהם בליגה, זכו הריינג'רס בראשות הבית האמריקאי של הליגה בעונה הרגילה.
בפלייאוף הודחו בידי בוסטון ברואינס.
ב-1927/28, העונה השנייה לקיומם, כבר זכו הריינג'רס בגביע סטנלי בפעם הראשונה, עם ניצחון בסדרת הגמר על מונטריאול מארונס.
זו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה שבגביע סטנלי זוכה קבוצה אמריקאית - עד אז זכו בו רק קבוצות קנדיות.
במשחק השני בסדרת הגמר מתוך חמישה אירע מקרה יוצא דופן, כאשר שוער הריינג'רס, לורן שאבו, נפצע.
מאחר שבאותן שנים לא נכללו בסגלי הקבוצות שוערים מחליפים עלה המאמן, לסטר פטריק, אל הקרח ושיחק בשער הריינג'רס.
פטריק, שהיה אז בן 44, ספג שער בודד וסייע לריינג'רס לנצח במשחק.
כוכב הזכייה היה החלוץ המרכזי פרנק בושה.
עונה לאחר מכן המשיכו הריינג'רס בהצלחותיהם ועלו שוב לגמר גביע סטנלי, אולם הפעם נוצחו על ידי בוסטון ברואינס.
לאחר שלוש עונות בינוניות הגיעו שוב הריינג'רס לגמר גביע סטנלי, והפעם ניצחו בארבעה משחקים את טורונטו מייפל ליפס.
גם בזכייה הזו כיכב פרנק בושה במרכז ההתקפה.
לקראת סוף העשור, לאחר מספר שנים חלשות, פרש פרנק בושה ממשחק והחליף בעמדת המאמן את לסטר פטריק.
ב-1940 הוביל בושה בעמדת המאמן את הריינג'רס לגביע סטנלי שלישי, לאחר ניצחון בחצי הגמר על בוסטון ובגמר על טורונטו.
שארית שנות ה-40, העשור הראשון של תקופת "שש המקוריות", היו תקופה קשה למועדון.
ב-6 עונות מתוך אותו עשור לא עלו הריינג'רס כלל לפלייאוף, כשבדרך הם סופגים תבוסות קשות בהפרשים גבוהים, כולל מספרים דו ספרתיים של שערי חובה בחלק מהן.
בתווך התעוררה שערורייה בין הריינג'רס לנשיא ה-NHL רד דאטון.
דאטון הגיע מהיריבה העירונית, ניו יורק אמריקנס, שהתפרקה ב-1942. לאחר מלחמת העולם השנייה קיווה דאטון לחדש את פעילות הקבוצה, אולם הריינג'רס התנגדו ופעילות האמריקנס לא חודשה.
דאטון התפטר בזעם מנשיאות הליגה ב-1946, תוך אמירה שהריינג'רס לא יזכו עוד בגביע סטנלי במשך שארית חייו.
כיוון שכך אכן היה - הריינג'רס אכן לא זכו בגביע סטנלי עד לאחר מותו של דאטון ב-1987 - נודעה האמירה הזו כ"קללת דאטון" בקרב אוהדי הריינג'רס עם השנים.
רק ב-1950 עלה בידי הריינג'רס לעלות שוב לסדרת גמר גביע סטנלי.
הריינג'רס היו במצב של נחיתות, כיוון שלא יכלו לשחק את משחקיהם הביתיים במדיסון סקוור גארדן שהיה תפוס על ידי קרקס ברנום-ביילי, ונאלצו לארח בטורונטו.
למרות התנאים הצליחו הריינג'רס למתוח את הסדרה מול דטרויט רד וינגס של גורדי האו וטד לינדסי ל-7 משחקים, אך במשחק השביעי והמכריע נוצחו הריינג'רס והחמיצו את הזכייה בגביע.
בשאר תקופת "שש המקוריות" היו הריינג'רס אחת הקבוצות החלשות בליגה.
מאז 1951 ועד התרחבות הליגה ב-1967 עלו הריינג'רס לפלייאוף רק 4 פעמים, ללא הישגים משמעותיים.
בשנות ה-70, עם אולם חדש (מדיסון סקוור גארדן החדש, במיקומו הנוכחי), הרייג'רס היו קבוצה מאוששת ותחרותית.
ב-1972 חזרו הריינג'רס לסדרת הגמר של גביע סטנלי, אולם שיחקו בה ללא כוכבם הפצוע ז'אן רטל, ונוצחו על ידי בוסטון ברואינס וסוללת הכוכבים שלה בראשות בובי אור ופיל אספוזיטו.
באותו הקיץ החלה לפעול ליגה מתחרה ל-NHL - ליגת ה-WHA.
בעיירה יוניונדייל, פרבר של ניו יורק במחוז נסאו שבאי לונג איילנד, נבנה באותו זמן אולם חדש.
כיוון שה-NHL שאפה לתפוס אותו לפני ה-WHA, שרצתה להכניס לאולם קבוצה משלה באזור ניו יורק, העניקה ה-NHL זיכיון להקמת קבוצה נוספת בניו יורק רבתי שתתפוס את האולם, למרות התנגדות הריינג'רס לקבוצה נוספת שתתחרה איתה על השוק הניו יורקי.
לבסוף הושג הסכם עם הריינג'רס, יזמי הקבוצה החדשה שילמו לריינג'רס דמי כניסה של 4 מיליון דולר, ובהסכם הוגבל מיקומה של הקבוצה החדשה באזור ניו יורק לאי לונג איילנד בלבד (אם כי ההסכם התיר להם לעבור, אם יחפצו, לרבעים של העיר ניו יורק עצמה הנמצאים על האי - ברוקלין וקווינס).
הקבוצה החדשה, ניו יורק איילנדרס, החלה לפעול בעונת 1972/73. זו הייתה תחילתה של יריבות בין הקבוצות הנמשכת עד היום.
סדרת פלייאוף ראשונה בין הקבוצות התקיימה בסיבוב הראשון ב-1975, והאיילנדרס הפתיעו את הריינג'רס וניצחו.
בעונת 1978/79, עם החלוצים השוודים אנדרש הדברג ואולף נילסון שהגיעו מה-WHA, ועם פיל אספוזיטו שנרכש בעסקה מבוסטון (תמורתו ויתרו על ז'אן רטל וכוכב נוסף, בראד פארק), הגיעו הריינג'רס שוב לסדרת גמר גביע סטנלי, כאשר בגמר החטיבתי הם מדיחים את יריביהם המרים, האיילנדרס.
בסדרת הגמר נוצחו הריינג'רס על ידי מונטריאול קנדיאנס.
במהלך שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 הריינג'רס עלו לפלייאוף בכל עונה למעט אחת, אך בפלייאוף כשלו בסיבובים המוקדמים פעם אחר פעם.
ההצלחה הגדולה ביותר שלהם באותה תקופה הייתה ההגעה לגמר חטיבת נסיך ויילס (כיום החטיבה המזרחית) ב-1986, שוב מול מונטריאול.
בעונת 1991/92 עלו הריינג'רס לפלייאוף עם המאזן הטוב ביותר בליגה בעונה הרגילה, עברו את ניו ג'רזי דווילס בסיבוב הראשון, אך כשלו בסיבוב השני מול האלופה פיטסבורג פינגווינס.
בקבוצה של 1991/92 שסיימה את הליגה הרגילה במאזן הטוב ביותר שיחקו כמה מכוכבי אדמונטון אוילרס ששלטה ב-NHL במחצית השנייה של שנות ה-80, ונחשבת לאחת הקבוצות הטובות בתולדות הליגה.
החלוצים מרק מסיה ואדם גרייבס שהגיעו בתחילת העשור הצטרפו לכוכבים של הריינג'רס במחצית השנייה של שנות ה-80, השוער מייק ריכטר והמגן בריאן ליץ'.
בקיץ 1992 הגיע כוכב נוסף מאדמונטון של שנות ה-80, החלוץ הפיני אסה טיקנן.
זה היה שלד הסגל איתו הגיעה הקבוצה לעונה שסיימה את בצורת גביע סטנלי בת 54 השנים של הריינג'רס, עונת 1993/94.
בעונת 1993/94, בפעם השנייה בשלוש עונות, סיימו הריינג'רס את העונה הרגילה במאזן הטוב בליגה, עם 52 ניצחונות לעומת 24 הפסדים ו-8 תיקו - 112 נקודות בטבלה, המאזן הטוב בתולדות הקבוצה.
בסיבוב הראשון בפלייאוף פגשו שוב את ניו יורק איילנדרס וניצחו אותם בקלות בארבעה משחקים.
גם הסיבוב השני היה קל יחסית עם ניצחון בחמישה משחקים על וושינגטון קפיטלס.
בגמר החטיבה המזרחית פגשו הריינג'רס את ניו ג'רזי דווילס לסדרה קשה בהרבה, שהתבררה כאחת ההפכפכות בתולדות הליגה.
הריינג'רס הפסידו במשחק הראשון במדיסון סקוור גארדן והפסידו את יתרון הביתיות.
לאחר שני ניצחונות רצופים החזירו לעצמם את היתרון, אך שמטו אותו שוב בשני הפסדים רצופים ועמדו בפני עוד הדחה מאכזבת במשחק השישי, שהיה משחק חוץ.
במשחק פיגרו הריינג'רס 2:1 לאחר שני שלישים, אך בשליש השלישי כבש הקפטן מרק מסיה שלושער, והריינג'רס ניצחו 4:2 והעבירו את הסדרה למשחק שביעי ומכריע במדיסון סקוור גארדן.
המשחק השביעי הגיע לשתי הארכות לפני שהריינג'רס הבקיעו שער ניצחון והכריעו את הסדרה.
בסדרת גמר גביע סטנלי פגשו הריינג'רס את אלופת המערב המפתיעה, ונקובר קנאקס.
שוב נוצחו הריינג'רס במשחק הפותח ואיבדו את יתרון הביתיות, אולם ניצחו בשלושת המשחקים הבאים ששניים מהם היו בוונקובר.
עם יתרון 3:1 בסדרה ולפני המשחק החמישי בניו יורק נוצרה הזדמנות לריינג'רס לזכות בגביע סטנלי באולם הביתי שלה, דבר שלא קרה מעולם עד אז - הזכיות הקודמות בגביע היו כולם באולמות של יריבותיה.
התוכניות השתבשו כאשר ונקובר עלתה ליתרון 3:0 ולא נשברה גם כאשר הריינג'רס הישוו ל-3:3. הקנאקס הבקיעו עוד שלושה שערים, ניצחו 6:3, והסדרה עברה למשחק שישי בוונקובר.
גם את המשחק השישי ניצחו הקנאקס, והסדרה חזרה למשחק שביעי ומכריע על גביע סטנלי במדיסון סקוור גארדן.
במשחק השביעי עלו הריינג'רס ליתרון 2:0 ולאחר מכן 3:1. הקנאקס הצליחו רק לצמצם ל-3:2, והריינג'רס ניצחו וזכו בגביע סטנלי היסטורי לאחר 54 שנות בצורת - הבצורת הארוכה ביותר בתולדות ה-NHL עד אז.
מרק מסיה הוא עד היום השחקן היחיד שהיה קפטן של שתי קבוצות שונות שזכו בגביע סטנלי, לאחר שהיה הקפטן של אדמונטון אוילרס בזכייתה בגביע סטנלי ב-1990. המגן בריאן ליץ' זכה בגביע קון סמיית' כ-MVP של הפלייאוף, ובכך היה לשחקן האמריקאי הראשון, והראשון מכל מדינה שאיננה קנדה, שזכה בגביע קון סמיית'.
עשר העונות שאחרי הזכייה בגביע סטנלי היו זמנים קשים לריינג'רס.
המאמן שהוביל את הקבוצה לגביע, מייק קינן, הסתכסך עם הנהלת הקבוצה ופוטר עוד באותו קיץ.
צוות האימון החדש בקבוצה נקט במדיניות של רכש של כוכבים יקרים ומבוגרים ששיאם מאחוריהם.
וויין גרצקי הגיע ב-1996 לריינג'רס, אך גם מי שנחשב שעיני רבים לשחקן הטוב בכל הזמנים היה מעבר לשיאו ולא היה יכול להוביל את הקבוצה להישגים משמעותיים, והישג השיא בתקופתו היה ההגעה לגמר החטיבה המזרחית ב-1997, שם נוצחו הריינג'רס על ידי פילדלפיה פליירס.
גרצקי קיים את משחק הפרישה שלו במדיסון סקוור גארדן במדי הריינג'רס ב-1999.
מרק מסיה, הקפטן וגיבור הזכייה בגביע סטנלי ב-1994, עזב לפני עונת 1997/98. בלעדיו לא הצליחו הריינג'רס לעלות לפלייאוף מאז ועד אחרי העונה המבוטלת של 2004/05, למרות נוכחותם של כוכבים כמו תיאורן פלרי, פאבל בורה, אריק לינדרוס, אלכסיי קובאלב ויארומיר יאגר.
2005 - 2013: התאוששות יחסית ותחילת עידן הנריק לונדקוויסט
אחרי עונת 2004/05 שבוטלה בשל סכסוך עבודה בליגה, חזרו הריינג'רס בכוחות מחודשים.
בעונת 2005/06 עלו לפלייאוף לראשונה מאז 1997, כאשר הכוכב הצ'כי יארומיר יאגר שובר את שיא השערים לעונה אחת שהחזיק אדם גרייבס, ואת שיא הנקודות (שערים + אסיסטים) לעונה, של כוכב שנות ה-70 ז'אן רטל.
השוער השוודי הנריק לונדקוויסט, בעונתו הראשונה בליגה, התגלה כהצלחה גדולה.
הריינג'רס סיימו את הליגה עם המאזן הטוב ביותר שלהם מאז עונת הזכייה ב-1994, אולם נוצחו 4:0 בסיבוב הראשון בפלייאוף על ידי ניו ג'רזי דווילס.
הקבוצה המשיכה להגיע לפלייאוף בשלוש העונות הבאות והגיעה פעמיים לסיבוב השני, אולם ב-2009/10 שוב החמיצה את הפלייאוף, למרות רכישתו של הכוכב הסלובקי מריאן גבוריק.
במשחק האחרון של העונה מול פילדלפיה פליירס, שהיה קרב ישיר על הכרטיס האחרון לפלייאוף, נוצחו הריינג'רס בדו-קרב מכות עונשין.
ב-2010/11 חזרה הקבוצה לפלייאוף לאחר שהגיעה אליו בקושי רב, שם נוצחה בסיבוב הראשון על ידי וושינגטון קפיטלס.
ב-13 במאי 2011 הכתה טרגדיה את הקבוצה כאשר החלוץ דרק בוגרד נמצא מת בדירתו במיניאפוליס.
בוגרד היה בן 28 בלבד במותו.
בעונת 2011/12 סיימו הריינג'רס את העונה הרגילה במאזן מצוין של 109 נקודות, כולל 51 ניצחונות, שהביא להם את המקום הראשון בחטיבה המזרחית, בעיקר בזכות 41 שערים של גבוריק.
בפלייאוף התקשו הריינג'רס ועברו בקושי את שני הסיבובים הראשונים מול אוטווה סנטורס ומול וושינגטון קפיטלס בשבעה משחקים.
הריינג'רס עלו בכך לגמר החטיבה המזרחית לראשונה מאז 1997, אך התקוות הגדולות נכזבו מול ניו ג'רזי דווילס והריינג'רס שמטו יתרון 2:1 בסדרה והודחו בשישה משחקים.
עם סיום העונה ביצעה הקבוצה רכש משמעותי כאשר רכשה את כוכב קולומבוס בלו ג'אקטס ריק נאש, מטובי החלוצים בליגה, תמורת שלושה שחקנים ובחירת דראפט בסיבוב הראשון.
בעונתו הראשונה בקבוצה הגיעו הריינג'רס לסיבוב השני בפלייאוף ונעצרו בו על ידי בוסטון ברואינס.
ריצת הפלייאוף של 2014: גמר ראשון אחרי 20 שנה
כמו בעונה הקודמת, גם בעונת 2013/14 המשיכו הריינג'רס ברכש משמעותי.
הפעם הגיע לקבוצה מרטן סן לואי, כוכב ההתקפה של טמפה ביי לייטנינג.
הריינג'רס עלו לפלייאוף מהמקום השני בבית המטרופוליטני, והדיחו בסיבוב הראשון את פילדלפיה פליירס.
ריצת הפלייאוף נמשכה בשתי סדרות מול קבוצות עדיפות, ללא יתרון ביתיות.
בהנהגתו של השוער הנריק לונדקוויסט, ומאחורי יכולת התקפית משובחת של מרטן סן לואי, עברו הריינג'רס תא פיטסבורג פינגווינס ומונטריאול קנדיאנס והגיעו לסדרת גמר גביע סטנלי, לראשונה מאז הזכייה ההיסטורית ב-1994.