tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קוראים "חכמים למחצה" – מכשירים שמתקשרים עם מרכז בקרה.
מרכז הבקרה יכול לעדכן לקורא את רשימות מורשי הכניסה, הקורא מדווח אירועים למרכז הבקרה וכדומה.
קוראים חכמים – כאלו שיש להן מעבד מחשב משל עצמם, זיכרון מקומי ובנוסף לכך, הם מדווחים למרכז בקרה ויכולים לקבל ממנו עדכונים.
לקוראים רבים יש נורית משוב.
יש קוראים המצוידים בשעון מקומי שמאפשר להם לשמור "לוגים".
קיימים קוראים שבצמוד להם יש מערכת אינטרקום (מיקרופון, רמקול, תקשורת מתאימה) המאפשרת לדבר עם מישהו במרכז הבקרה.
חלוקה נוספת של הקוראים היא לפי התכונה שבאמצעותה מתבצעת ההזדהות.
הדרך הפשוטה לעקיפת בקרת גישה, היא כניסה "זריזה" בצמוד למישהו שנכנס לפניך, עם או בלי עזרתו של הנכנס ראשון.
דרך התמודדות אפשרית עם תופעה זו היא על ידי יצירת "תא יחיד" כמו מה שממומש, למשל, במחסום דלת מסתובבת.
דרך נוספת לעקיפת בקרת גישה, היא על ידי חסימת היכולת של המחסום הפיזי להיסגר עד הסוף, "לשים רגל בדלת".
במערכות מודרניות נוהג להתקין מערכת אזעקה המופעלת אם הדלת נשארת פתוחה יותר מזמן מוגדר מראש.
נושא שלישי המהווה סיכון הוא תפקוד המערכת בזמן אסונות טבע כמו שרפה או הצפה.
המענה העיקרי לסוגיה זו הוא תכנון מראש ותרגול חרומים מסוגים שונים.
דרך פריצה נוספת היא פריצה בכוח על ידי עקירת משקוף הדלת.
פעמים רבות, ניתן לשבש את אמצעי ההזדהות: על ידי שכפול המספר הסידורי של כרטיס כניסה מגנטי, "להקפיץ" באחד את המספר הסידורי שלו ואז להיכנס "בצורה חוקית", למשל.
במערכות עם בקרה מרכזית ו"רשימות מורשי כניסה", אפשר לבצע תקיפות סייבר שתכליתן להכניס לרשימת מורשי הכניסה את הפורץ המיועד וכדומה.
במערכות בקרת גישה הכוללות מנעול מכני לגיבוי, אפשר להיעזר בסוג של מפתח מאסטר שעלול לאפשר כניסה לכל הדלתות, ללא צורך באמצעי הזדהות.
העיקרון של "גישה על בסיס הצורך לדעת" – מידור
קיימות שתי גישות עקרוניות לבקרת גישה בתחום המחשוב:
גישה מבוססת על אמצעים הנמצאים בידי המשתמש.
גישה המבוססת על "רשימות מורשי גישה".
במודל הראשון, המשתמש מחזיק באמצעי שאינו ניתן לזיוף ואמצעי זה שהוא שמאפשר את הגישה למערכת (או לאפליקציה) שלגביה מפעילים את בקרת הגישה.
גישה זו דומה, בעולם הפיזי, למצב בו הכניסה סגורה בדלת נעולה ולמשתמש יש את המפתחות הפיזיים לפתיחתה.
בגישה זו, העברת ההרשאה מתבצעת על ידי העברת האמצעי בתווך מאובטח.
במודל "רשימת מורשים", הגישה ניתנת למשתמשים שזהותם מופיעה ברשימה.
שינויים בזכויות הגישה מתבצעים על ידי עדכון רשימת המורשים.
בגישה זו יש חשיבות רבה לגורם שמוסמך לאשר את רשימות המשתמשים ולעדכנן.
בשני המודלים, יש אפשרות לתת הרשאות קבוצתיות במספר מנגנונים שונים.
אחת הדרכים הנפוצות לניהול בקרת גישה ברשתות מחשבים גדולות היא גישת Active Directory של חברת מיקרוסופט.
מערכות בקרת גישה מספקות את השירותים החיוניים ובכלל זה הרשאות, הזדהות ואימות, אישורי גישה ושיוך משתמשים לפעילויות (אחריותיות)
הרשאות – פרוט של מה כל משתמש מוסמך לעשות.
הזדהות ואימות – מנגנונים שנועדו להבטיח שרק משתמשים לגיטימיים יכולים להתחבר למערכת או לאפליקציה
אישורי גישה – מתייחס לניהול דינמי של שיוך משאבים למשתמשים כך שהמשתמשים יוכלו לגשת רק למשאבים המסוימים שאליהם יש להם הרשאה.
שיוך (אחריותיות) – מנגנונים המבטיחים שניתן יהיה לשחזר אירועים שונים במערכת – כולל שיוך של כל פעולה או אירוע למשתמש שעשה את הפעולה ("לוגים").
ניתן לאכוף בקרת גישה באמצעות סוגים רבים של בקרות, לדוגמה:
בקרת גישה מבוססת תכונות: כלומר, ההרשאות ניתנות לפי תכונות של המשתמשים או המשאב אליו רוצים לגשת.
בקרת גישה מבוססת היררכיית מידע (סיווג ומידור): בגישה זו, ה"בעלים" של כל קובץ (לדוגמה), מגדיר מה הסיווג שלו והאדמיניסטרטור אוכף מדיניות ולפיה רק לאנשים שיש להם סיווג "סודי" נניח, מותר לגשת לקבצים שה"בעלים" שלהם סווגו אותם ככאלה.
בקרת גישה מבוססת הזדהות משתמשים: גישה ולפיה מתן ההרשאות הוא אישי לכל משתמש
בקרת גישה מבוססת שיוך ארגוני
לדוגמה – אין סיבה שלאיש כוח אדם תהיה גישה ליכולת ניהול רכיבי תקשורת ברשת.
לדוגמה – לסטודנטים בשנה א' באוניברסיטה גדולה, ניתן להגביל את הגישה למחשבי המעבדות רק לשעות מסוימות, בימים שבהם האוניברסיטה פתוחה וכדומה.
בקרוב הוא סינגל של הפרויקט של עידן רייכל אשר הוקלט על ידי הזמר הישראלי שי צברי, מתוך האלבום "רבע לשש".
השיר יצא לאור ב-9 בדצמבר 2013, על ידי חברת התקליטים הליקון, כסינגל השישי מתוך האלבום.
בדומה לשאר שירי האלבום, השיר נכתב והולחן על ידי עידן רייכל, והופק על ידי רייכל וגלעד שמואלי.
השיר הוא בסגנון העולם, המאפיין את שאר שירי האלבום.
בסמוך לצאת האלבום, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור למעלה מ-729 אלף השמעות.
ב-9 בדצמבר 2013, בסמוך לצאת הסינגל, עלה לערוץ היוטיוב הרשמי של רייכל האודיו הרשמי של השיר, המציג בתוכו את עטיפת הסינגל ואף את מילותיו של השיר.
נכון לספטמבר 2025, לשיר יש למעלה מ-2.1 מיליון צפיות ביוטיוב.
בקרה אווירית קדמית היא תחום מקצועי בחילות אוויר, אשר מתמקד בבקרה אווירית בצמוד לחזית הלחימה, תיאום בין כוחות האוויר והקרקע למניעת ירי דו-צדדי ומודיעין זירה בזמן סיוע אוויר קרוב או בעת תקיפה טקטית בסמוך לכוחות.
בקר אווירי קדמי הוא קצין, לעיתים איש צוות אוויר בהכשרתו, האחראי על הסדרת המרחב האווירי מעל אזור הקרבות, בניית ושמירת תמונת מצב עדכנית, חלוקת מטרות למטוסי התקיפה והכוונתם לעברם.
בקרי אוויר קדמיים יכולים להיות מוצבים במפקדות שדה, בצמוד לכוחות הקרקע באופן רגלי או על גבי כלי רכב, או בכלי טיס בשמי הזירה.
הכישורים והניסיון הנדרשים לבקרי אוויר קדמיים ומפעלי מצייני לייזר מוגדרים בתקן נאט"ו 3797 STANAG.
הם עשויים להוות חלק מצוות מאמץ אש או מחוליית בקרת אוויר טקטית, הם עשויים להיות קרקעיים, מוטסים או מוסקים.
הם מאומנים לתכנן, לתאם ולכוון סיוע אוויר קרוב.
הכשרתם כוללת לוחמה אלקטרונית, דיכוי הגנה אווירית של האויב, פיקוד ושליטה אווירית, שיטות התקפה, טקטיקות, חימוש ואמצעי לחימה.
ה-FACs בכוחות המזוינים של בריטניה מהווים חלק מצוותי מאמץ אש, כמו גם TACPs המסוגלים לכוון מגוון רחב של תקיפות.
הבקרים מגיעים מחיל נחתים המלכותי ומרגימנט חיל האוויר המלכותי.
חיל האוויר של הצבא מספק בקרי אוויר קדמיים מוטסים.
מאז 2003 משתמשים הכוחות המזוינים של ארצות הברית במונח "בקר מסוף התקפה משולב" .
בחיל נחתים מוקצה FAC או JTAC לכל פלוגה.
מטלה כזו (שמוגדרת כ-"B-Billet") ניתנת לטייסי הצי לעיתים קרובות מכיוון שהם בקיאים ביותר בנושאי סיוע אוויר קרוב ותורת עליונות אווירית.
בחיל האוויר צוותי בקרת קרב הם כוחות טקטיים מיוחדים המצוותים לכוחות המבצעים המיוחדים לתמיכה בהשתלבות הממד האווירי במבצע.
תפקידם כולל תפעול מנחתים ושדות תעופה קדמיים, פיקוח טיסה, בקרת הסיוע האווירי ויכולות תקשורת קרקע-אוויר-חלל.
בצה"ל פועלים צוותי "סופ"ה" (סיוע ותקיפה), צוותי לוחמים ייעודיים המשותפים לזרוע היבשה ולחיל האוויר.
הם כוללים חמישה לוחמים: קצין סיוע אווירי (קס"א), קצין שיתוף ארטילרי (קש"א) ושלושה לוחמים בעלי הכשרת מש"ק תקיפה.
תפקידם לאתר ולמפות מטרות, ולתאם ולכוון אש ארטילרית, ירי טילים וכלי טיס תוקפים.
ההכוונה מתבצעת באופן ישיר, באמצעים טכנולוגיים ובאמצעות מערכות שליטה ובקרה משותפות ליבשה ולאוויר.
הצוות אחראי על תכנון והפעלת האש בקרב ועל הקשר בין הכוחות המתמרנים לכוחות סיוע האש.
הצוות עתיד להשתלב בכל גדוד מתמרן בצה"ל, ויהיה מוכשר להפעלת כלל יכולות האש במרחב האוגדתי מהיבשה והאוויר.
שיתוף הפעולה בין חיל האוויר לכוחות הקרקע מרוכז במסגרת היחידה לשיתוף פעולה.
בשדה הקרב המשולב טייסים מהיחידה משמשים בתפקיד קצין סיוע אווירי (קס"א) לכוחות היבשה מרמת הגיס ועד רמת החטיבה.
בקרות אבטחה הן אמצעי אבטחה או אמצעי מנע, לגילוי, נטרול או מזעור סיכוני אבטחה לרכוש פיזי, למידע, למערכות מחשב או לנכסים אחרים.
בתחום אבטחת המידע, בקרות כאלה מגנות על "משולש CIA" (באנגלית CIA Triad): סודיות, תקינות וזמינות המידע.
ניתן לכנות מערכות בקרות כמסגרות (Frameworks) או תקנים.
מסגרות יכולות לאפשר לארגון לנהל בקרות אבטחה על פני סוגים שונים של נכסים באופן עקבי.
ניתן לסווג את בקרות האבטחה לפי מספר קריטריונים.
לדוגמה, על פי זמן פעולתם, ביחס לאירוע ביטחוני:
לפני אירוע ייעוד בקרות מניעה למנוע אירוע למשל על ידי נעילת פולשים בלתי מורשים
במהלך אירוע, בקרות בילוש מטרתן לזהות ולאפיין אירוע בעיצומו, למשל על ידי השמעת אזעקת הפורץ והתרעת המאבטחים או המשטרה
לאחר אירוע, בקרות מתקנות נועדו להגביל את היקף הנזק שנגרם כתוצאה מהאירוע, למשל על ידי השבת הארגון למצב עבודה רגיל בצורה היעילה ביותר האפשרית
ניתן גם לסווג אותם לפי טבעם, למשל:
בקרות פיזיות כגון גדרות, דלתות, מנעולים ומטפים
בקרות פרוצדורליות כגון תהליכי תגובה לאירועים, פיקוח על ניהול, מודעות אבטחה והדרכה
בקרות טכניות כגון אימות משתמשים (כניסה) ובקרות גישה לוגיות, תוכנת אנטי-וירוס, חומות אש
בקרות משפטיות ורגולציה או תאימות כגון חוקים, ומדיניות בנושא פרטיות מידע
תקני אבטחת מידע ומסגרות בקרה
תקני אבטחת מידע רבים מקדמים נוהלי אבטחה טובים ומגדירים מסגרות או מערכות לבניית הניתוח והתכנון לניהול בקרות אבטחת המידע.
FIPS 200 מזהה 17 משפחות בקרה רחבות
בטלקומוניקציה, בקרות האבטחה מוגדרות כשירותי אבטחה כחלק ממודל ה-OSI
מודל זה זוכה להכרה רחבה.
יש מגוון רחב של מסגרות וסטנדרטים המתייחסים לעסקים פנימיים ולבקרות בין עסקיות, כולל:
PCI DSS - תקן אבטחת נתונים בתעשיית כרטיסי התשלום
מסגרת אבטחת הסייבר של NIST
באבטחת מחשבים, בקרת גישה מנדטורית (MAC, ראשי תיבות של: Mandatory Access Control) מתייחסת לסוג של בקרת גישה, שבאמצעותה מערכת ההפעלה או מסד הנתונים מגבילים את יכולתו של "נושא" או "יוזם" לגשת או לבצע פעולה כלשהי על "אובייקט".
במקרה של מערכות הפעלה, "נושא" הוא בדרך כלל תהליך או תהליכון ו"אובייקט" הם מבנה כגון קבצים, ספריות (folder), יציאות TCP/UDP, קטעי זיכרון משותפים, התקני IO וכן הלאה.
לכל הנושאים והאובייקטים קבוצה של תכונות אבטחה.
בכל פעם שנבדק מנסה לגשת לאובייקט, כלל הרשאה שנאכף על ידי ליבת מערכת ההפעלה בוחן את מאפייני האבטחה הללו ומחליט אם הגישה מותרת.
כל פעולה של נושא כלשהו על אובייקט כלשהו נבדקת על פי קבוצת כללי ההרשאה (authorization rules), המכונה "מדיניות" (policy), כדי לקבוע אם הפעולה מותרת.
מערכת ניהול מסדי נתונים, במנגנון בקרת הגישה שלה, יכולה גם להחיל בקרת גישה מנדטורית.
במקרה זה, האובייקטים הם טבלאות, תצוגות, פרוצדורות.
עם MAC, מדיניות האבטחה נשלטת באופן מרכזי על ידי מנהל מדיניות אבטחה; למשתמשים אין את היכולת לעקוף את המדיניות, למשל, להעניק גישה לקבצים שאחרת היו מוגבלים.
לעומת זאת, בקרת גישה דיסקרטית (DAC), השולטת גם ביכולתם של נושאים לגשת לאובייקטים, מאפשרת למשתמשים לקבל החלטות מדיניות או להקצות תכונות אבטחה.
(מערכת יוניקס המסורתית של משתמשים, קבוצות והרשאות קריאה-כתיבה-ביצוע היא דוגמה ל- DAC) מערכות המותאמות ל-MAC מאפשרות למנהלי מדיניות ליישם מדיניות אבטחה רחבה בארגון.
תחת MAC (ובניגוד ל- DAC), משתמשים אינם יכולים לעקוף או לשנות מדיניות זו, בטעות או בכוונה.
זה מאפשר למנהלי אבטחה להגדיר מדיניות מרכזית המובטחת (באופן עקרוני) לאכוף עבור כל המשתמשים.
היסטורית, MAC נקשר באופן הדוק עם אבטחה רב-שכבתית (MLS) ומערכות צבאיות מיוחדות.
בהקשר זה, MAC מרמז על מידה רבה של קפדנות כדי לספק את האילוצים של מערכות MLS.
לאחרונה, לעומת זאת, MAC חרג מהנישה של ה-MLS והחל להפוך למיינסטרים יותר.
היישומים האחרונים של MAC, כגון SELinux ו- AppArmor for Linux ו- Mandatory Integrity Control עבור Windows, מאפשרים למנהלים להתמקד בנושאים כמו התקפות רשת ותוכנות זדוניות ללא הקפדה או אילוצים של MLS.
באבטחת מחשבים, בקרת גישה מבוססת תפקידים (Role-based access control) או RBAC היא גישה לניהול הרשאות משתמשים.
גישה זו יכולה ליישם בקרת גישה מנדטורית (MAC) או בקרת גישה דיסקרטית (DAC).
בגישת RBAC אנחנו יוצרים תפקידים ועבור כל תפקיד אנו מגדירים את ההרשאות המתאימות לו.
לאחר מכן ניתן לשייך כל משתמש במערכת לתפקיד מסוים (או יותר), וכך כל משתמש מקבל את ההרשאות הרצויות לו.
יתרונות של RBAC לעומת מודלים אחרים
ל-RBAC יש מספר יתרונות בולטים:
ב-RBAC ניתן להגדיר בקלות את ההרשאות עבור כל משתמש.
אם יש הרשאות דומות להרבה משתמשים, אפשר ליצור תפקיד שיאגד את כל ההרשאות האלו, וכך לשייך את המשתמשים הללו לתפקיד הזה במקום להגדיר עבור כל משתמש את ההרשאות האלו.
ניתן לשנות את ההרשאות של מספר משתמשים במהירות, על ידי שינוי של ההרשאות של התפקיד שלהם.
ניתן להגדיר תפקידים והרשאות ספציפיים שמותאמים לצרכים של כל ארגון.
לדוגמה, במערכת מידע עבור אוניברסיטה במקום להגדיר הרשאות "קריאה" או "כתיבה" לקבצים מסוימים, אפשר ליצור הרשאת "רישום לקורס" או "הזנת ציון".
ל-RBAC ישנם מספר מודלים שמרחיבים את המודל הבסיסי.
מודל זה הוא המודל הבסיסי והפשוט ביותר.
הוא פועל בצורה הבסיסית שתיארנו (יצירת תפקידים, הגדרת הרשאות עבורם ושיוך משתמשים לתפקידים).
במודל הזה התפקידים מוגדרים במבנה היררכי, כך שלכל תפקיד יש את כל ההרשאות שיש לתפקידים שמתחתיו בהיררכיה.
למשל, נניח שכדי ליצור מערכת עבור אוניברסיטה אנחנו מגדירים שלושה תפקידים: סטודנט, מתרגל ומרצה.
את הסטודנט נגדיר בתחתית ההיררכיה, את המתרגל באמצעה ואת המרצה בראשה.
כעת אם נגדיר עבור התפקיד "סטודנט" הרשאה לצפות בציונים, גם לתפקיד "מתרגל" ולתפקיד "מרצה" תהיה ההרשאה הזו.
אם בנוסף נגדיר שהמתרגל יכול להזין ציון, גם המרצה יקבל את ההרשאה הזו.
אם נוסיף למרצה הרשאה להרחיק סטודנט מהקורס, רק לו תהיה ההרשאה הזו.
היתרון במודל הזה הוא שלא תמיד צריך להגדיר מחדש את כל ההרשאות עבור תפקיד חדש, אלא ניתן להציב את התפקיד החדש במקום המתאים בהיררכיה, וממילא הוא יקבל את ההרשאות המתאימות.
במודל הזה אנו מטילים אילוצים על תפקידים, כאשר האילוצים מגדירים יחסים בין התפקידים.
לדוגמה, ניתן להגדיר תפקידים סותרים, כך שאם משתמש משויך לאחד מהתפקידים הוא לא יכול להיות משויך לתפקיד סותר.
למשל, במערכת גישה של אוניברסיטה ניתן להגדיר סתירה בין התפקידים "סטודנט" ו"ראש חוג", כך שאם משתמש מסוים הוא סטודנט הוא לא יכול להיות משויך גם לתפקיד של ראש חוג.
היתרון במודל הזה הוא שהוא מממש את עיקרון הפרדת הרשויות.
למשל בדוגמה של האוניברסיטה, סטודנט שיש לו הרשאה להגיש בקשה מיוחדת מראש החוג, לא יכול לקבל את ההרשאה של ראש החוג לאשר את הבקשה.
בקרוב אצלכם הוא סרט קומדיה רומנטית בהפקה הודית-אמריקאית משנת 2022 בבימויו של טום דיי לתסריט שכתב שיבאני סריבסטווה.
לאחר שביטלה את אירוסיה, השאירה מאחור קריירת בנקאות מצליחה בעיר, ועברה לניו ג'רזי להתחלה חדשה, אשה (פאלאווי שרדה) לא יכלה להרגיש טוב יותר.
אמה, לעומת זאת, חושבת שבתה הבכורה עומדת להחמיץ חיים שלמים של אושר, אם היא לא תתמקד במציאת בעל במקום להתרכז בקריירה.
אמה לוקחת את העניינים לידיים, ויוצרת פרופיל היכרויות מקוון על מנת להגדיר לאשה התאמה "מושלמת".
ראבי (סוראג' שארמה) – או ליתר דיוק הוריו של ראבי – שיש להם את אותו רעיון בדיוק עבור בנם נרתמים אף הם לשידוך.
בדייט הראשון, אשה וראבי מגלים במהירות, שכל אחד נמצא במקום אחר לכאורה בחייהם כרגע.
לאחר שהבינה שאמה לא מפסיקה לנדנד ולא תוותר, אשה מציעה לראבי תוכנית שתהיה win-win עבור שניהם: מערכת יחסים בהם יעמידו פנים שהם יוצאים ביחד, כדי לעבור את עונת החתונות הקרובה.
באמצעות אינספור הזמנות, ריקודים ושמלות בשלושת החודשים הקרובים.
אשה ורבי מגלים אט אט שאולי יש להם יותר במשותף ממה שהם חושבים.
אולי ההורים שלהם בכל זאת עלו על משהו.
במרץ 2021, פורסם שסוראג' שארמה ופאלאווי שרדה לוהקו לתסריט שנכתב על ידי שיבאני שריסטאבה וביים טום דיי עבור נטפליקס.
מאוחר יותר באותו חודש לוהקו ריזוואן מאנג'י וארי אפסר.
ב-15 באפריל 2021 לוהק שון קלייר לתפקיד ניק בן זוגה של אחותה של אשה.
שלב הצילומים החל ב-19 באפריל והסתיים ב-31 במאי 2021 בטורונטו, קנדה.
הסרט כלל סצנות חוצות ומסעדות שצולמו באזור הבזאר ההודי בטורונטו.
מערכת בקרת אש ימית מורכבת ממספר רכיבים הפועלים יחד, והיא כוללת בדרך כלל מחשב נתוני תותח, (Director - Military) ומכ"ם, אשר נועד לסייע למערכת נשק בבחירת המטרה ובביצוע טיווח, עקיבה אחר הירי על המטרה עד לפגיעה בה.
המערכת מבצעת את אותה משימה כמו מפעיל תותח אנושי (תותחן) המכוון ידנית את זוויות הכיוון וההגבהה (ביחס למישור האופקי) לתותח ויורה בנשק, אך תפקידה לעשות זאת מהר יותר ומדויק יותר.
מערכות בקרת האש המקוריות בעבר פותחו עבור ספינות.
ההיסטוריה המוקדמת של בקרת האש הימית נשלטה על ידי העסקה באש תותחים של מטרות בטווח ראייה (המכונה גם אש ישירה).
למעשה, רוב ההעסקות הימיות באש תותחים לפני 1800 נערכו בטווחים של .
אפילו במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית, הקרב המפורסם בין ספינת הצפון - USS מוניטור וספינת הדרום - נערך לעיתים קרובות בטווח של פחות מ - .
שיפורים טכניים מהירים בסוף המאה ה-19 הגדילו מאוד את הטווח שבו היה אפשרי ירי יעיל.
רובים עם קוטר גדול הרבה יותר גדול שיורים פגזי נפץ בעלי משקל יחסי קל יותר (בהשוואה לכדורי מתכת) הגדילו במידה רבה את טווח התותחים עד שהבעיה העיקרית הפכה לכוון אותם בזמן שהספינה נעה על הגלים.
בעיה זו נפתרה עם הכנסת הגירוסקופ, שתיקן את התנועה הזו וסיפק דיוק של חלקי מעלה (בזוויות של , גלגול, ועילרוד).
תותחים היו כעת חופשיים לגדול לכל גודל, ובמהירות עלו בקוטר מעל עד תחילת המאה.
תותחים אלו היו מסוגלים לירות לטווח כה גדול עד שהמגבלה העיקרית הייתה ראיית המטרה, מה שהוביל לשימוש בציוד המותקן על גבי תרנים גבוהים על ספינות להכוונת האש.
שיפור טכני נוסף היה הכנסת טורבינת הקיטור שהגדילה מאוד את ביצועי הספינות.
ספינות מוקדמות יותר המונעות בבורג היו מסוגלות להגיע למהירות של 16 קשר, אבל ספינות הטורבינה הגדולות הראשונות היו מסוגלות להגיע ל-20 קשר.
בשילוב עם הטווח הארוך של התותחים, משמעות הדבר היא שספינת המטרה יכלה לנוע מרחק ניכר, עד כדי מספר אורכי ספינה, בין מועד ירי הפגזים לנפילתם על או ליד המטרה.
אי אפשר היה עוד לכוון עם העין (בראיה) אל המטרה עם שום תקווה לדיוק בפגיעה.
יתרה מכך, בהעסקות ימיות יש צורך גם לשלוט בירי של כמה תותחים בו זמנית (מטח).
בקרת אש בתותחים ימיים עשויה להיות כרוכה בשלוש רמות מורכבות.
הרמה הראשונה היא, שליטה מקומית אשר מקורה בנשק של תותחים פרימיטיביים שכוונו על ידי צוותי התותחים הבודדים.
ברמה השנייה, מכוון מרכזי - מנהל ומכוון את כל התותחים על הספינה למטרה אחת.
ברמה השלישית, מבוצע ירי מתואם ממערך של ספינות לעבר מטרה בודדת - היה מוקד של פעולות צי ספינות הקרב.
תוצאת החישוב עם כל הנתונים המתקבלים עבור חישוב נקודת העתיד אליה יש לבצע את הירי, הידועה גם כפתרון משוואת הירי, יוזרמו בחזרה כנתונים פרטניים אל כל הצריחים לצורך הנחיה בדיוק הנדרש לפגיעה במטרה.
אם הפגזים החמיצו את המטרה, צופה יכול לחשב כמה רחוק הוא החטיא ולאיזה כיוון, והמידע הזה יכול להיות מוזן חזרה למחשב יחד עם כל שינוי ביתר המידע לפני ניסיון ירייה נוספת.
בתחילה כוונו התותחים בטכניקה של איתור ארטילריה.
זהו כלל ירי בתותח לעבר המטרה, התבוננות בנקודת הפגיעה של הקליע (נפילת ירייה) ותיקון המטרה בהתבסס על המקום בו נצפתה הנחיתה של הפגז, דבר אשר הפך קשה יותר ויותר ככל שטווח התותח גדל.
בין מלחמת האזרחים האמריקאית ל-1905, נעשו שיפורים קטנים רבים, כגון כוונות טלסקופיות ומדי טווח אופטיים, במערכת בקרת האש.
היו גם שיפורים נוהליים, כמו שימוש בלוחות או תנועת ומיקום הספינות המעסיקות באש והמטרה/ות, כדי לחזות ידנית את מיקומה של כל ספינה בכל מהלך ההעסקה.
לאחר מכן הופעלו מחשבונים מכניים מתוחכמים יותר ויותר להנחיית התותח מתאימה, בדרך כלל עם מבחנים שונים ואיתור מיקום (כיוון בעיקר) ומרחק שנשלחו לשולחן סימון ותכנון מרכזי עמוק בתוך הספינה.
שם צוות בקרי האש הזינו את המיקום, המהירות והכיוון של הספינה והמטרה שלה, וכן התאמות שונות לאפקט קוריוליס, השפעות מזג האוויר באוויר והתאמות נוספות.
בסביבות 1905 החלו להיות זמינים עזרי בקרת אש מכניים, כגון , (שהיה גם חלק משולחן דרייר), ושעון ארגו, אך למכשירים אלה נדרשו מספר שנים עד שנפרסו לשימוש באופן נרחב.
מכשירים אלה היו תצורות מוקדמות של עוקביי טווח.
וסר פיתחו באופן עצמאי את המערכות הראשונות מסוג זה.
פולן התכוון לייצר מחשב מכני משולב ורישום אוטומטי של טווחים וקצבים לשימוש בבקרת אש מרכזית.
כדי לקבל נתונים מדויקים של מיקום המטרה והתנועה היחסית, פולן פיתח יחידת רישום (או שרטוט) כדי ללכוד נתונים אלה.
לכך הוא הוסיף גירוסקופ כדי לאפשר את התיקון עבור הסיבסוב של הספינה היורה.
כמו יחידת הרישום, גם הגירוסקופ הפרימיטיבי של אותה תקופה דרש פיתוח משמעותי כדי לספק תפוקה רציפה ואמינה של הנתונים שלו.
למרות שהניסויים ב-1905 וב-1906 לא צלחו, הם הראו הבטחה.
פולן זכה לעידוד במאמציו על ידי דמותם העולה במהירות של אדמירל ג'קי פישר, אדמירל ומנהל החימוש הימי של תותחים והטורפדות (DNO), ג'ון ג'ליקו.
פולן המשיך בעבודתו, כאשר מדי פעם בוצעו בדיקות בספינות מלחמה של הצי המלכותי.
בינתיים, קבוצה בראשות דרייר תכננה מערכת דומה.
למרות ששתי המערכות הוזמנו עבור ספינות חדשות וקיימות של הצי המלכותי הבריטי, מערכת דרייר נמצאה בסופו של דבר מתאימה ביותר עבור הצי המלכותי עם דגם סימן IV* של המערכת.
התוספת של בקרת מכוון הקלה על הפיכתה למערכת בקרת אש מלאה ומעשית עבור ספינות מלחמת העולם הראשונה, ורוב הספינות העקריות של הצי המלכות הותקנו כך עד אמצע 1916. המכוון היה גבוה מעל הספינה, שם למפעילים הייתה ראות מעולה על פני כל ציוד אשר בצריח או עליו.
המערכת גם הצליחה לתאם את אש הצריחים כך שהאש המשולבת שלהם עבדה יחד.
זה שיפר את הכיוון ויחד עם מדי טווח אופטיים גדולים יותר שיפרו את הערכת מיקומו של האויב בזמן הירי.
המערכת הוחלפה בסופו של דבר ב- " המשופר עבור ספינות שנבנו לאחר 1927.
במהלך חיי השירות הארוכים שלהם, עוקבי הטווח עודכנו לעיתים קרובות ככל שהטכנולוגיה מתקדמת, ובמלחמת העולם השנייה הם היו חלק קריטי ממערכת בקרת אש משולבת.
שילוב המכ"ם במערכת בקרת האש בתחילת מלחמת העולם השנייה סיפק לספינות את היכולת לבצע פעולות ירי יעילות לטווח ארוך במזג אוויר גרוע ובלילה.
למערכות בקרת אש של חיל הים האמריקני, ראה מערכות בקרת אש של תותחים לספינות.
השימוש בירי מבוקר מכוון, יחד עם מחשב בקרת האש, הוציא את השליטה על הנחיית התותח מהצריחים הבודדים למיקום מרכזי; אם כי מוצבי תותחים בודדים וצריחים מרובי-תותחים נשמרת בהם אפשרות שליטה מקומית כאשר נזקי קרב מגבילים העברת מידע של מכוון (אלה יהיו גרסאות פשוטות יותר המכונות "טבלאות צריחים" בצי המלכותי).
תותחים יכולים לירות במטחים מתוכננים, כאשר כל תותח נותן מסלול מעט שונה.
פיזור הירי שנגרם על ידי הבדלים בין תותחים בודדים, קליעים בודדים, רצפי זמן הצתת אבקה ועיוות חולף של מבנה הספינה משפיעים בצורה בלתי רצויה על דיוק הירי בטווחי העסקה ימיים טיפוסיים.
למכוונים גבוהים, המותקנים במבנה העילי של הספינה הייתה ראות טובה יותר של האויב מאשר כוונת אשר מותקנת על גבי הצריח, והצוות שהפעיל את המכוונים היה מרוחק מהקול וההלם של התותחים.
המכוונים של התותחים היו בראש ובראשונה בחשיבותם עבור מערכת בקרת האש, וקצוות מודדי הטווח האופטיים שלהם בלטו מצידיהם, והעניקו להם מראה ייחודי.
גורמים בליסטיים בלתי מדודים ובלתי נשלטים, כמו טמפרטורת בגובה רב, לחות, לחץ ברומטרי, כיוון רוח ומהירות, דרשו התאמה סופית באמצעות התבוננות במיקום נפילת הירייה.
מדידת טווח ראייה (של מטרה וגם של נתזי מים מנפילות הפגז) היה קשה לפני זמינות המכ"ם.
הבריטים העדיפו בעוד שהגרמנים העדיפו את הסוג הסטריאוסקופי.
הסוג הראשון היו מסוגל פחות לטווח על מטרה לא ברורה, אך קל יותר למפעיל לאורך תקופת שימוש ארוכה, הסוג השני הופך בתכונותיו.
גם צוללות צוידו במחשבי בקרת אש מאותן סיבות, אך הבעיה שלהן הייתה בולטת אף יותר; ב"ירייה" טיפוסית, ייקח לטורפדו דקה עד שתיים להגיע ליעדו.
חישוב ה"נקודת עתיד" הנכונה בהתחשב בתנועה היחסית של שני הכלים היה קשה מאוד, ולכן בצוללות נוספו מחשבי נתונים ירי טורפדו כדי לשפר באופן דרמטי את מהירות החישובים הללו.
בספינה בריטית טיפוסית למלחמת העולם השנייה מערכת בקרת האש חיברה את צריחי התותחים הבודדים למגדל המכוון (שם היו מכשירי הראייה) והמחשב האנלוגי בלב הספינה.
במגדל המכוון, מפעילים צודדו את הטלסקופים שלהם לעבר הכיוון של המטרה; טלסקופ אחד מדד גובה והשני כיוון.
טלסקופים של מודדי טווח על מתקן נפרד מדדו את המרחק למטרה.
מדידות אלה הומרו על ידי טבלת בקרת האש לכיוון והגבהה עבור ירי של התותחים על המטרה.
בצריחים, צוותות מפעילי התותחים התאימו את הגובה של התותחים שלהם כך שיתאים למחוון לגובה המשודר משולחן טבלת בקרת האש יחד עם אותו הנתון עבור הכיוון.
כאשר התותחים היו על נתוני המטרה כולם קיבלו פקודת ירי.
אפילו עם מיכון רב של התהליך, הוא עדיין דרש אלמנט אנושי גדול; תחנת שידור נתוני הירי (החדר ששיכן את שולחן דרייר) עבור התותחים הראשיים של אה"מ הוד הייתה מאוישת על ידי 27 אנשי צוות.
המכוונים לא היו מוגנים במידה רבה מאש האויב.
היה קשה לשים משקל רב של שריון כל כך גבוה על הספינה, וגם אם השריון אכן יעצור ירייה, כנראה שהפגיעה לבדה תגרום להרס או לכל הפחות ליציאה מאיפוס של המכשירים מהפילוס שלהם.
שריון קל יותר, אשר מספיק כדי להגן מפני פגזים ורסיסים קטנים יותר מפגיעות בחלקים אחרים של הספינה היו הגבול של המיגון שניתן היה לבצע במכוון.
הביצועים של המחשב האנלוגי היו מרשימים.
ספינת הקרב USS צפון קרולינה במהלך ניסוי ב-1945 הצליחה לשמור על פתרון ירי מדויק על מטרה במהלך סדרה של פניות במהירות גבוהה.
זה יתרון גדול לספינת מלחמה להיות מסוגלת לתמרן תוך כדי העסקת המטרה.
העסקות לילה ימיות לטווחים ארוכים הפכו לאפשריות כאשר ניתן היה להזין נתוני מכ"ם לעוקב הטווח.
היעילות של שילוב זה הוכחה בנובמבר 1942 בקרב השלישי על האי סאבו כאשר USS וושינגטון העסיקה את ספינת הקרב היפנית Kirishima בטווח של בלילה.
קירישימה הוצתה, ספגה מספר פיצוצים, והצוות שלה הטביעה על ידי פתיחת שסתומי הצפה.
היא נפגעה על ידי לפחות תשעה קליעים של מתוך 75 אשר נורו (שיעור פגיעה של 12%).
ההריסות של קירישימה התגלו ב-1992 והראו שכל קטע החרטום של הספינה חסר.
היפנים במהלך מלחמת העולם השנייה לא פיתחו מכ"ם או בקרת אש אוטומטית לרמת הצי האמריקאי והיו בעמדת נחיתות משמעותית.
עד שנות ה-50 צריחי תותחים היו יותר ויותר בלתי מאוישים, כאשר הנחיית הנשק נשלטת מרחוק ממרכז הבקרה של הספינה באמצעות נתוני מכ"ם ומקורות אחרים.
פעולת הלחימה האחרונה עבור עוקבי הטווח האנלוגיים, לפחות עבור הצי האמריקני, הייתה במלחמת המפרץ הפרסי ב-1991 כאשר עוקבי הטווח בספינת המערכה איווה כיוונו בפעם האחרונה את הקליעים האחרונים שלהם בקרב.
בקרת אש של ארטילריה חופית
ב, החלו להתפתח בסוף המאה ה-19 והתקדמו לאורך מלחמת העולם השנייה.
מערכות מוקדמות עשו שימוש במספר (ראה איור 1) כדי למצוא ולעקוב אחר מטרות אשר תוקפות נמלים אמריקאים.
נתונים מתחנות אלה הועברו לאחר מכן לחדרי רישום וסימון, שם נעשה שימוש במכשירים מכניים אנלוגיים, כגון לוח הרישום, כדי להעריך את מיקומי המטרות ולהפיק נתוני ירי עבור סוללות של תותחי חוף שהוקצו להעסיק אותן.
בקרת האש בתותחי החופים השתכללה יותר ויותר במונחים של שימוש ב אשר ביצעה תיקון נתוני ירי עבור גורמים כמו תנאי מטאורולוגיה, מצב האבקה בשימוש או סיבוב כדור הארץ.
כמו כן, נקבעו הוראות טיווח להתאמת נתוני הירי לתצפית של נפילת הפגזים.
כפי שמוצג באיור 2, כל הנתונים הללו הוחזרו לחדרי הרישום והסימון בלוח זמנים מתוזמן היטב שנשלט על ידי מערכת של פעמוני מרווחי זמן שצלצלו בכל מערכת הגנת הנמל.
רק מאוחר יותר במלחמת העולם השנייה החלו , המחוברים למכ"מים להגנת החוף, להחליף את שיטות התצפית האופטית והרישום הידני בשליטה בארטילריית החוף.
גם אז, השיטות הידניות נשמרו כגיבוי עד סוף המלחמה.
מערכות בקרת אש ישירה ועקיפה
מערכות בקרת אש יבשתיות יכולות לשמש כדי לסייע הן בהפעלת והן בהפעלת נשק אש עקיפה.
ניתן למצוא מערכות אלו על כלי נשק החל מאקדחים קטנים ועד כלי נשק ארטילריים גדולים.
מחשבי בקרת אש מודרניים, כמו כל המחשבים בעלי הביצועים הגבוהים, הם ספרתיים.
הביצועים הנוספים מאפשרים בעצם להוסיף כל קלט, מצפיפות אוויר ורוח, ועד לבלאי של קני התותח ועיוותים עקב חימום.
תופעות מסוג זה מורגשות עבור כל סוג של כלי נשק, ומחשבי בקרת אש החלו להופיע בפלטפורמות קטנות יותר ויותר.
טנקים היו אחד השימושים המוקדמים שהיה להנחיית תותחים אוטומטית, באמצעות מד טווח לייזר ומד עיוות קנה.
מחשבי בקרת אש אינם שימושיים רק עבור תותחים גדולים.
ניתן להשתמש בהם לכוון מקלעים, תותחים קטנים, טילים מונחים, רובים, רימונים, רקטות - כל סוג של נשק שנתוני השיגור ומסלול הירי שלהם יכולים להשתנות עד לפגיעה במטרה.
כיום במערכות בקרת אש יש בדרך כלל ממספר מחשבים זהים או שונים, לפי הצרכי העיבוד, הבנויים בטכנולוגיה של "מחשב על גבי כרטיס יחיד" או לעיתים ממיני-מחשבים מוקשחים לרמה צבאית.
מערכות בקרת אש משולבות לעיתים קרובות עם חיישנים (כגון סונאר, מכ"ם, חיפוש ועקיבה של תמונת אינפרא אדום, מודדי טווח לייזר, מד רוח, שבשבת רוח, מדי חום, ברומטרים וכו') על מנת לצמצם או לבטל את כמות מידע שיש להזין ידנית על מנת לחשב פתרון יעיל.
סונאר, מכ"ם, IRST ומודדי טווח יכולים לתת למערכת את הכיוון ו/או המרחק של המטרה.
חיישן עיקרי של מערכת בקרת האש הוא המכ"ם.
בדור של מלחמת העולם השנייה המכ"ם היה בדרך כלל על המכוון או על צריח התותח במוצב בודד ואז סיפק רק כיוון וטווח למטרה.
מאוחר יותר נעשה שימוש במכ"ם אשר מוקם כך שיהיו לו מעט הפרעות לקו הראייה ככל האפשר.
המכ"ם היה מסוגל עתה גם לחפש, לרכוש ולנעול על המטרה תוך כדי מתן נתוני כיוון, הגבהה וטווח באופן שוטף למערכת החישוב ולמפעילים.
התפתחויות נוספות באנטנות ובעיבוד אותות המכ"ם מאפשר כיום לתת לבקרת האש את כל הנתונים הדרושים לה, ובדיוק כמו מכ"ם עקיבה עצמאי לפחות, לצורך הנחיית טילים ו/או תותחים תוך כדי סריקה של כל המרחב בהסתברות גילוי ודיוק נתונים אשר נדרשים על ידי מערכת הנשק.
מכ"ם חיפוש ועקיבה ומערכת בקרת אש מודרנית פתח אפשרויות חדשות, מעבר להעסקת ים - ים וים - אוויר, נוספה גם יכולת להעסקמדויקת של מטרות בחוף על ידי ספינות, על ידי נעילה על נקודה בחוף אשר עליה ניתן היה לבצע נעילת מכ"ם בקרת האש בקרבת המטרה להעסקה.
במצב זה הוזנו נתוני מיקום המטרה למערכת בקרת האש אשר ביצעה חישוב של נתוני הירי אל המטרה בהתחשב בנתוני נעילת המכ"ם ומיקום המטרה ביחס למיקום המטרה לשם חישוב ההסטה שנדרשה בנתוני הירי לתותחים לעומת נתוני הנעילה של המכ"ם.
שיטה זאת השיגה ירי ארטילרי מדויק יותר מספינה לחוף, מאשר ירי דומה שבוצע על סמך המיקום הגאוגרפי של הספינה ושל המטרה על בסיס של מיקומים גאוגרפיים אשר סבל מאי דיוק גדול יותר מזה של המכ"ם.
לחלופין, ניתן לספק כוונת אופטית שמפעיל יכול פשוט להצביע על המטרה, וזה קל יותר מאשר שמישהו יזין את הטווח בשיטות אחרות ונותן למטרה פחות אזהרה על כך שעוקבים אחריה.
בדרך כלל, כלי נשק הנורים לטווחים ארוכים זקוקים למידע סביבתי - ככל שתחמושת נורתה רחוק יותר, כך הרוח, הטמפרטורה, צפיפות האוויר וכו' ישפיעו על מסלולו, כך שמידע מדויק הוא חיוני לפתרון טוב.
לפעמים, עבור רקטות ארוכות טווח מאוד, יש לקבל נתוני מזג אוויר סביבתיים בגובה רב או בין נקודת השיגור למטרה.
לעיתים קרובות משתמשים בלוויינים או בלונים לאיסוף מידע זה.
לאחר חישוב פתרון הירי, מערכות בקרת אש מודרניות רבות מסוגלות גם לכוון ולירות את הנשק/ים.
שוב, זה לטובת המהירות והדיוק, ובמקרה של רכב כמו מטוס או טנק, על מנת לאפשר לטייס/תותחן/וכו'.
לבצע פעולות אחרות בו-זמנית, כגון עקיבה אחר המטרה או הטסת המטוס.
גם אם המערכת לא מסוגלת לכוון את הנשק עצמו, למשל את התותח הקבוע במטוס, היא מסוגלת לתת למפעיל הוראות כיצד לכוון.
בדרך כלל, התותח מצביע ישר קדימה והטייס חייב לתמרן את המטוס כך שיכוון נכון לנקודת העתיד של המטרה.
ברוב המטוסים הוראת הכוונה לובשת צורה של סמן מוגדר ("פיפר") אשר מוקרן על תצוגה עילית (HUD).
הפיפר מראה לטייס היכן המטרה צריכה להיות ביחס לכלי הטיס כדי לפגוע בה.
ברגע שהטייס מתמרן את המטוס כך שהמטרה והפיפר יהיו מונחים אחד מעל השני, הוא יורה את הנשק, או במטוס כלשהו הנשק יורה אוטומטית בשלב זה, על מנת להתגבר על העיכוב של הטייס.
במקרה של שיגור טיל, מחשב בקרת האש עשוי לתת לטייס משוב לגבי האם המטרה נמצאת בטווח של הטיל ומה הסיכוי שהטיל יפגע אם ישוגר בכל רגע מסוים.
לאחר מכן הטייס ימתין עד שקריאת ההסתברות תהיה גבוהה באופן משביע רצון לפני שיגור הנשק.
מערכת בקרת אש למערכת נשק אוטונומית
מוצב כזה יכול לפעול אוטומטית על סמך נתוני החיישנים שלו או לפי ציון מטרה ממערכת שליטה ובקרה של הפלטפורמה.
בכל מקרה סביר להניח כי מערכת השליטה של הפלטפורמה קובעת את אופן הפעולה של המערכת, כולל הפעלה, כיבוי, אופן הפעולה, מלאי תחמושת/חימוש, בדיקה עצמית והרשאות להעסקה.
המערכת גם מדווחת על מצבה באופן שוטף לפלטפורמה בזמן פעולתה.
הנשק של המערכת בדרך כלל הוא מקלע כבד בקוטר 0.5 אינץ' או אחר הקטן מ־20 מ"מ רגיל או מסוג גאטלינג, או תותח בקוטר 20 עד 57 מ"מ, טילי נ"ט או נ"מ לטווחים קצרים.
החיישנים של המערכת כוללים בדרך כלל חיישני גילוי ועקיבה אחר תנועת המטרה הכוללים את המכ"ם, מערכת תצפית FLIR (ראייה יום ולילה), מד-טווח לייזר, מערכת ייצוב אינרציאלית בשלושה צירים עבור חישובי מערכת הירי של הנשק.
תת-מערכת מחשוב המנהלת את כל המוצב והתקשורות בינו והפלטפורמה, החיישנים, הנשק, והחשוב מכל בקרה, הפעלה והנחיית הנשק אל המטרה יחד עם בדיקה עצמית ברקע בזמן פעולה מבצעית, וכזאת לשם בדיקת תקינות מקיפה באופן פעולה המיוחד, למטרת אימות תקינות המערכת.
אפשר גם להשתמש במערכת זאת לגיבוי מערכת הגילוי והסריקה של הפלטפורמה למטרות בטווחים קרובים העשויות לסכן את בטיחות השיט או ביטחון מפני אויב.
מערכות כאלו שימשו בתחילה, החל משנות ה-70 של המאה העשרים, כמערכות הגנה נקודתית לספינות מכל הסוגים כנגד טילי ים-ים ואוויר-ים שהופעלו כנגד כלי שיט צבאיים, כגון מערכת וולקן-פאלנקס של צי ארצות הברית שכללה תותח גאטלינג 20 מ"מ ומכ"ם בלבד.
כיום מערכות אלו מוחלפות בספינות על ידי מערכות טילים ליירוט טילים.
מערכות אוטונומיות המתוארות לעיל משמשות היום לחימוש כלי שיט צבאיים קטנים עם דחי של 20 עד 100 טון בערך וכן כמוצב נשק משני או סוללה משנית של כלי שיט גדולים יותר כמו קורבטות לפעולה במי חופים ועד לנושאות מטוסים.
התפקיד העיקרי של מוצב נשק בכלי שיט גדולים הוא להגן מפני תקיפות של סירות וכלי שיט קטנים ומהירים מטווחים קצרים (ק"מ בודדים).
דוגמה אופיינית למערכות מסוג זה הוא מוצב הטייפון מתוצרת רפא"ל אשר משרת ציים שונים ובתצורות מגוונות.
מערכות נשק אטומטיות מופיעות בתצורות שונות לפי דרישות המשתמש הסופי מהיצרן שלה.
לכן ניתן למצוא מערכות נשק המצוידות בסוגי נשק שונים יחד עם סוגי חיישנים (יותר מסוג אחד לרוב) מתוך האפשרויות המופיעות לעיל.
מערכות בקרת אש בחיל הים הישראלי
מערכות בקרת אש בחיל הים הישראלי הן חלק בלתי נפרד מכלי השיט שהיו ונמצאים בשירות.
לפיכך הטכנולוגיות והיכולות שלהן היו בהתאם לסוגי כלי השיט והטכנולוגיות אשר היו זמינות בתקופות שירות השונות שלהם כמתואר להלן.
הקמת המדינה ועד מלחמת ששת הימים
הקורבטות והפריגטות שהיו בשירות בחיל הים הישראלי, מהקמת המדינה, מבצע סיני, ועד לאחר מלחמת ששת הימים, היו מצוידות בתותחי שטח בקוטר 102 או - 120 מ"מ שהיו נשקן העיקרי.
הספינות היו מצוידות במערכות בקרת אש מהדור בין מלחמת העולם הראשונה וקרוב יותר לתקופה שלפני פרוץ מלחמת העולם השנייה.
כלומר, המערכות היו מורכבות משולחן רישום/סימון בטכנולוגיה של מחשב בקרה מכני וחשמלי אנלוגי עם העברת הנחיות בקרה לתותחים על יד מצייני כיוון בצידוד והגבהה על ידי מחוון מול מחוון שעון (חשמלי).
למערכות היה מכוון אופטי טלסקופי מכ"ם חיפוש שטח בלבד.
בנוסף היו תותחי 20 ו-40 מ"מ לשטח ונ"מ לטווחים קצרים, עד כ-1000 מטר, אשר השתמשו בכוונת שעון פתוחה.
לפני מבצע סיני חיל הים הישראלי הצטייד בשתי משחתות בריטיות מדגם Z (אח"י יפו ואח"י אילת) ובסיומה נוספה לסדר הכוחות המשחתת המצרית "איברהים אל אוול" (אח"י חיפה, גם מתוצרת בריטית) אשר שופצה לאחר הקרב בו נכנעה בתחילת מבעע סיני וצורפה לחיל הים.
לאחר מבצע סיני נגרעו מסדר הכוחות של חיל הים הפריגטות שהיו עדיין בשירות ונשתיים מהן נמכרו לצי של ציילון, כיום סרי לנקה.
המשחתות יפו, אילת וחיפה היו מצוידות ב ארבעה תותחי 4.5 אינץ' ו-4 אינץ דו-קני בהתאמה.
מערכת בקרת אש שלהן הייתה מדור של אמצע וסוף מלחמת העולם השנייה.
המערכות היו מורכבות משולחן בקרה בטכנולוגיה של מחשב מכני וחשמלי אנלוגי עם העברת הנחיות בקרה לתותחים על ידי מצייני כיוון בצידוד והגבהה על ידי מחוון מול מחוון שעון (חשמלי).
למערכות כבר היה מכוון אופטי עם מכ"ם בקרת אש.
כיוון שמכ"ם בקרת האש לא היה אמין במיוחד, בשנות ה-60 של המאה ה-20, מערכת המכ"ם שודרגה והוחלפה במכ"ם אשר סיפק למערכת הבקרה עבור המטרה טווח שוטף וכן אפשרות לראות ולשערך נפילות לצורך טיווח כאשר הכיוון הוזן מהמכוון.
לספינות הייתה סוללה משנית לשטח ונ"מ של תותחי 40 מ"מ אשר פעלה בלי בקרת אש מרכזית אלא עם כוונות פתוחות שהיו לכל צריח של 40 מ"מ.
בנוסף היו מקלעי 0.5 אינץ' על הסיפון ובמבנה העילי לשטח ונ"מ לטווחים קצרים, של עד כמה מאות מטר, אשר השתמשו בכוונת שעון פתוחה.
לספינות הטורפדו (טרפדת) של חיל הים בתקופה הזאת לא היו מערכות בקרת אש וירי הטורפדו בוצע בעזרת כוונת מכנית פשוטה שהייתה מותקנת בחזית גשר הפיקוד של הספינה והזנה ידנית של נתוני הירי.
נתוני הירי התקבלו באופן בו הטווח למטרה נמדד על ידי מכ"ם הספינה ונתוני התנועה של המטרה חושבו על גבי שולחן סימון ושורטטו ידנית במרכז ידיעות הקרב שלה.
באחת הספינות, ט-204, הותקן מכ"ם תנועה אמיתית אשר חישב את נתוני התנועה של המטרות.
מלחמת ששת הימים ועד מלחמת יום הכיפורים ולאחריה
בקרת האש בספינות סער 1 לתותחי 40 מ"מ כללה מחשב אלקטרו-מכני משולב אשר הוחלף במחשב ספרתי משולב עם מכ"ם בקרת אש ומכוון אופטי.
מערכת בקרת אש זאת שירתה גם את טילי הגבריאל.
בקרת האש בספינות סער 2 לתותחי 40 מ"מ כללה מחשב אלקטרו-מכני משולב אשר הוחלף במחשב ספרתי משולב עם מכ"ם בקרת אש ומכוון אופטי.
בספינות שהוסבו ללוחמת נצ"ל נוספה גם מערכת שיגור ובקרת אש לירי טורפדו נגד צוללות אשר שולבה עם סונר נגרר .
בקרת האש בספינות סער 3 לתותח 76 מ"מ כללה מחשב אלקטרו-מכני משולב אשר הוחלף במחשב ספרתי משולב עם מכ"ם בקרת אש ומכוון אופטי.
בקרת האש בספינות סער 4 לתותחי 76 מ"מ כללה מחשב מחשב ספרתי משולב עם מכ"ם בקרת אש ומכוון אופטי.
ב-1982 תותח החרטום הוחלף במערכת נשק אוטונומית מסוג וולקן פאלנקס.
בקרת האש בספינות סער 4.5 לתותחי 76 מ"מ כוללת מחשב מחשב ספרתי משולב עם מכ"ם בקרת אש ומכוון אופטי.
מערכת וולקן פאלנקס הוחלפה במערכת טילים נגד טילים ברק עם מערכת בקרת אש משלה.
בקרת האש בספינות סער 5 כוללת מערכת נשק אוטונומית מסוג וולקן פאלנקס.
בספינה קיימת גם מערכת לוחמת נצ"ל שכוללת מערכת שיגור ובקרת אש לירי טורפדו נגד צוללות אשר שולבה עם סונר קוער.
ספינות זיוונית (סנפירית), כללו שני אבות-טיפוס אשר לא הגיעו לכלל שירות מבצעי, וכללו מוצב נשק נשלט מרחוק עם תותח 30 מ"מ דו-קני ומערכת נשק שכוללת תת-מערכת בקרת אש ספרתית ומכ"ם.
ספינות סער 6 תכלול כנראה מערכת נשק משולבת אשר תבצע בקרת אש לכל מערכות הנשק אשר יכללו תותח 76 מ"מ, טילי ים-ים וטילי נ"מ (ים-אוויר) ממשפחות הברק, הגרסה הימית של כיפת ברזל, עם מכ"ם 3D כחיישן עיקרי.
כמו כן תהיה סוללה משנית של עמדות טייפון עם תותח אוטומטי 25 מ"מ.
מערכת לוחמת נצ"ל שכוללת מערכת שיגור ובקרת אש לירי טורפדו נגד צוללות אשר משולבת עם סונר קוער.
כל סוגי הספינות שלעיל כוללים מערכת נשק של טילי ים-ים מסוג הרפון מונחי מכ"ם.
יש לה מערכת בקרת אש עצמאית המשולבת עם מערכות הלחימה והחיישנים הישימים עבורה של הספינה.
בקרת מדינת נמל (Port State Control) הוא משטר פיקוח למדינות לבדיקת ספינות רשומות זרות המגיעות לנמל מלבד אלו של המדינה עצמה.
ולנקוט פעולה נגד אוניות שאינן עומדות בדרישות.
פקחי הביקורת נקראים קציני PSC, ונדרשים לבדוק את עמידת האונייה בדרישות של אמנות בינלאומיות, כגון SOLAS, MARPOL ,STCW, ואמנת העבודה הימית.
בדיקות כוללות לאשר שהאונייה מאוישת ומופעלת בהתאם לחוק הבינלאומי.
אימות הכשירות של הקברניט והקצינים של האונייה, מצב האנייה וציודה.
בשנת 1978, הסכימו מספר מדינות אירופיות בהאג על תזכיר לביקורת תנאי העבודה על סיפונה של כלי השיט, האם הם בהתאם לכללי העבודה הבינלאומיים.
לאחר טביעת אמוקו קדיז, והזיהום הרב שנגרם לחופי מערב אירופה באותה שנה, הוחלט לבצע ביקורת גם על נוהלי בטיחות וזיהום.
לשם כך, בשנת 1982 הסכימו 14 מדינות אירופיות על מזכר ההבנות של פריז על בקרת מדינת נמל להקמת פיקוח של מדינת נמל.
כיום 26 מדינות אירופה וקנדה חתומות על מזכר ההבנות של פריז.
הייתה זו תגובה לכישלון של מדינות דגל נוחות שהאצילו את אחריותן לבדיקות והסמכה לחברות סיווג.
בקרת מדינת הנמל עורכת בדיקה של האניות בנמל, שמבוצעת על ידי פקחי בקרת מדינת נמל.
הדוח השנתי של מזכר ההבנות של פריז דיווח כי סך של 74,713 ליקויים נרשמו במהלך בדיקות בקרת מדינת הנמל בשנת 2007. ליקויים אשר הביאו ל-1,250 מעצרי אוניות באותה שנה.
עיכוב האונייה הוא דרך הפעולה האחרונה ש-PSCO ינקוט עם מציאת ליקויים על סיפון האונייה.
הפעולות שאנשי בקרת מדינת הנמל עשויים להטיל על אונייה שהתגלו בה ליקויים הם:
ניתן לתקן ליקויים תוך 14 יום בגין עבירות קלות.
בתנאים מיוחדים ניתן לתקן ליקויים עם הגעת הספינה לנמל הבא.
הוראה לתקן ליקויים לפני שהאונייה תוכל לצאת מהנמל.
מדינות נמל יכולות גם להטיל סנקציות על הפרות הוראות ונהלים מחייבים.
מדינות נמל יכולות גם במקרים מסוימים, למשל אם אונייה הפרה את מגבלת 0.5% גופרית של שמוגדר באמנה נגד זיהום הים נספח VI, לתבוע סמכות שיפוט להפרות כאלה המתרחשות בים הפתוח.
הבסיס השיפוט החוץ-טריטוריאלי לאכיפה וסנקציות כאלה נמצא במסגרת ההוראות המיוחדות של חלק XII של אמנת האומות המאוחדות בנושא חוק הים.
בקרדי היא חברת האלכוהול מזוקק הפרטית הגדולה בעולם בבעלות משפחתית.
ידוע במקור במותג Bacardí של רום לבן, יש לה כעת פורטפוליו של יותר מ-200 מותגים ותוויות.
Bacardi Limited, שנוסדה בקובה בשנת 1862 על ידי Facundo Bacardí Massó (ספרדי-קטלוני), היא בבעלות משפחתית מזה שבעה דורות, ומעסיקה יותר מ-8,000 עובדים עם מכירות בכ-170 מדינות.
Bacardi Limited היא קבוצת תאגידים גדולה מאוד.
מטה בקרדי ממוקם בהמילטון, ברמודה, ויש לה מועצת מנהלים בראשות נכד נכדו של המייסד המקורי, Facundo L.
Facundo Bacardí Massó, סוחר יין ספרדי, נולד בסיטגס, קטלוניה, ספרד, ב-16 באוקטובר 1814, והיגר לסנטיאגו דה קובה, ב-1830. באותה תקופה, רום היה מוצר זול ולא נחשב למשקה לא מעודן, ורק לעיתים רחוקות נמכר בטברנות יוקרתיות או נרכש על ידי מעמד הביניים המתפתח באי.
פאקונדו החל בניסיון "לאלף" רום על ידי בידוד זן שמרים שנקטף מקנה סוכר מקומי שעדיין משמש בייצור בקארדי כיום.
שמרים אלה נותנים לרום בקרדי את פרופיל הטעם שלו.
לאחר התנסות במספר טכניקות במשך קרוב לעשר שנים, היה פאקונדו חלוץ בסינון רום דרך פחם, שהסיר זיהומים מהרום שלו.
לאחר מכן יצר פאקונדו שני תזקיקים נפרדים שיכל למזג יחדיו, לאזן בין מגוון טעמים: אגוארדיינטה (תזקיק חזק ומלא טעם) ו-Redestillado (תזקיק מעודן ובעל טעם עדין).
ברגע שפאקונדו השיג את האיזון המושלם של הטעמים על ידי "נישואים" של שני התזקיקים יחדיו, הוא יישן בכוונה את הרום בחביות עץ אלון לבן כדי לפתח טעמים ומאפיינים עדינים תוך הרגעת אלו שלא היו רצויים.
התוצר הסופי היה הרום ה"לבן" הצלול, קל הגוף והניתן לערבוב בקוקטיילים הראשון בעולם.
מעבר משלב הניסוי למאמץ מסחרי יותר כשהמכירות המקומיות החלו לצמוח, פאקונדו ואחיו חוסה רכשו מזקקה בסנטיאגו דה קובה ב-16 באוקטובר 1862, שבה נמצאה סטיל (מכל גדול) עשוי מנחושת וברזל יצוק.
בקורות הבניין חיו עטלפי פירות – ההשראה ללוגו העטלף של בקרדי.
זה היה הרעיון של דוניה עמליה, אשתו של פאקונדו, לאמץ את העטלף לבקבוק הרום כאשר זיהתה את הסמליות שלו של אחדות משפחתית, בריאות טובה ומזל טוב למולדת של בעלה, ספרד.
הלוגו הזה היה פרגמטי בהתחשב בשיעור האנאלפביתיות הגבוה במאה ה-19, מה שאיפשר ללקוחות לזהות בקלות את המוצר.
שנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19 היו זמנים סוערים עבור קובה והחברה.
אמיליו בקארדי, בנו הבכור של דון פאקונדו, הידוע בחשיבה קדימה בחייו המקצועיים והאישיים כאחד והיה תומך נלהב לעצמאות קובה, נכלא פעמיים על שלחם בצבא המורדים נגד ספרד במלחמת העצמאות של קובה.
בשנת 1922 השלימה המשפחה את ההרחבה והשיפוץ של המזקקה המקורית בסנטיאגו, והגדילה את כושר ייצור הרום באתר.
בשנת 1930 אחד מהצאצאים, שואג, פיקח על בנייתו ופתיחתו של Edificio Bacardí בהוואנה, שנחשב לאחד מבנייני האר דקו המשובחים באמריקה הלטינית, כאשר הדור השלישי של משפחת בקרדי נכנס לעסק.
בשנת 1927 יצא בקרדי אל מחוץ לממלכת האלכוהול בפעם הראשונה, עם הצגתה של בירה קובנית מאלט אותנטית: בירה האטוי (Hatuey).
במהלך מלחמת העולם השנייה, החברה הובלה על ידי חתנו של שואג, חוסה "פפין" בוֹש.
פפין הקים את Bacardi Imports בעיר ניו יורק, והפך לשר האוצר של קובה ב-1949.
במהלך המהפכה הקובנית ב-1959, משפחת בקארדי (וגם החברה) תמכה וסייעה למורדים.
עם זאת, בשל חששות מהמנהיג הקובני הקודם, פולחנסיו בטיסטה, החברה הקימה סניפים זרים כמה שנים לפני המהפכה; החברה העבירה את הבעלות על הסימנים המסחריים, הנכסים והנוסחאות הקנייניות שלה מהמדינה לאיי בהאמה לפני המהפכה וכבר ייצרה רום בקארדי באתרי מזקקה אחרים בפוארטו ריקו ובמקסיקו.
זה עזר לחברה לשרוד לאחר שממשלת קובה החרימה את כל נכסי בקרדי במדינה ללא כל פיצוי.
בשנת 1964, בקארדי פתח משרדים חדשים בארצות הברית במיאמי, פלורידה.
האדריכל הקובני הגולה אנריקה גוטיירז יצר בניין עמיד בפני הוריקן, באמצעות מערכת של כבלי פלדה וגלגלות המאפשרות לבניין לנוע קלות במקרה של זעזוע חזק.
כבלי הפלדה מעוגנים לתוך הסלע ונמשכים דרך פירים מצופים בשיש עד לקומה העליונה, שם הם מובלים על גלגלות גדולות.
בחוץ, משני צידי הבניין בן שמונה הקומות, הונחו על הקירות יותר מ-28,000 אריחים שצוירו ויוצרו על ידי האמן הברזילאי פרנסיסקו ברננד, המתארים פרחים כחולים מופשטים, לפי המפרט המדויק של האמן.
Bacardi Limited ביצעה מספר רב של רכישות כדי לגוון הרחק ממותג הרום המכונה Bacardí.
בשנת 1993 התמזגה בקרדי עם Martini & Rossi, היצרנית האיטלקית של מרטיני ורמוט ויינות מבעבעים, ויצרה את קבוצת בקרדי-מרטיני.
מותגים קשורים אחרים כוללים את Real Havana Club, ליקר הוויסקי הסקוטי דרמבואי, אמרטו די סארונו, וודקה Eristoff, טקילה Cazadores, וליקר בנדיקטין.
מותגי המשקאות של בקרדי כוללים:
קוניאק : ברון אוטארד, ד'וסה
רום : בקרדי, בנקס, קסטילו, פאקונדו, הוואנה קלאב (ארצות הברית בלבד), פיראט, סנטה תרזה, אחוזת קנה בודדת
יין מבעבע : מרטיני אלטה לנגה, מרטיני אסטי, מרטיני גרנדי אוגור, מרטיני מג'יקי איסטנטי, מרטיני פרוסקו, מרטיני ריזרבה די מונטלרה.
טקילה: קמינו ריאל, קזדורס, קורזו, פטרון
ורמוט : מרטיני, נולי פראט
סינגל מאלט וויסקי סקוטי: אברפלדי, אולטמור, קרייגלאצ'י, דוורן, רויאל ברקלה
וויסקי סקוטי בלנדד: דיואר, ויליאם לוסון
בקר צלוי הוא מנה של בשר בקר שנצלה, המוגש בדרך כלל כמנה העיקרית של הארוחה.
באנגלוספירה, בקר צלוי הוא אחד מהבשרים המוגשים לעיתים קרובות בארוחת צוהריים או כצלי יום ראשון.
פודינג יורקשייר הוא תוספת סטנדרטית.
בקר צלוי פרוס המכונה בעברית רוסטביף נמכר גם כנתח קר ומשמש למילוי כריך.
ניתן לטחון שאריות בקר צלוי ולהפוך אותן למנת האש .
הבקר הצלוי הוא מאכל לאומי אופייני של אנגליה ויש לו משמעות תרבותית עבור האנגלים עוד מהבלדה משנת 1731 "The Roast Beef of Old England".
המנה היא כל כך שם נרדף לאנגליה ולשיטות הבישול שלה מהמאה ה-18, עד כי הכינוי הצרפתי לאנגלים הוא "les Rosbifs".
הבקר הצלוי לא נאכל בדרך כלל באנגליה של ימי הביניים: "אף חג בימי הביניים לא כלל...
כריך של בשר בקר "ביף און וק" (Beef on weck) הוא מסורת במערב ניו יורק מתחילת המאה ה-19. צלי בקר מוגש לפעמים עם רוטב חזרת או חזרת.
בדנמרק משתמשים בו בעיקר בכריכים פתוחים, הנקראים סמרברד.
כריך הרוסטביף כולל בדרך כלל רוסטביף קר, חסה, עגבניות וחרדל.
לפעמים מוסיפים גבינה, חזרת, פלפל צ'ילי טרי/אבקה ובצל סגול.
בקרוב אצלי היא סדרת קומדיה רומנטית ישראלית שנוצרה על ידי אורי גרוס, טמירה ירדני, יואב צפיר, תמר מרום ותמרה סלם ובבימויו של איתן צור.
הסדרה מגוללת את סיפורה של דסי טולדנו, מפיקת חתונות המחפשת אהבה, שבעקבות כישוף כושל נקלעת לחיזורם של ארבעה גברים שונים.
הסדרה משודרת החל מ-25 בנובמבר 2024 בקשת 12.
ב-25 בדצמבר 2024 הסדרה חודשה לעונה שנייה עוד לפני סיום העונה הראשונה.
במאי 2025 עלתה הסדרה בנטפליקס ישראל.
דסי טולדנו היא מפיקת חתונות בת 36 שטרם מצאה את אהבתה.
ככל שהזמן מתקדם היא מתחילה להתייאש ולוותר על החלום, אך לפתע, בעקבות כישוף שגוי אשר רקחה סבתהּ, היא מתחילה להיות מחוזרת על ידי ארבעה גברים, חברה הטוב מהתיכון (אסי) שעתיד להתחתן עם האויבת של דסי מהתיכון (מאיה), אהבת נעוריה מהתיכון (חן), האקס האל הורי שלה (יוראי) ונסיך יהודי מליכטנשטיין (אלכס).
הדס "דסי" תקווה טולדנו (עדי חבשוש) – מפיקת חתונות המחפשת אהבה.
אסף (אסי) שלמה בן-טובים (תומר קאפון) – חבר ילדות של דסי.
חוזר לקשר עמה לאחר מספר שנות נתק.
חן רחמים פיטוסי (אושרי כהן) – מלך הנשף מהתיכון בו למד עם דסי וחקלאי בהווה.
גרוש ואב לילדה בשם שירה.
בתיכון היה בן זוגה של מאיה.
יוראי (תמיר בר) – אמן מיוסר ובן זוגה לשעבר של דסי.
אלכסנדר (אלכס) סבסטיאן פון ליכטנשטיין (רוני הרמן) – בחור יהודי מליכטנשטיין אשר מתגלה כי הוא הנסיך ויורש העצר של הממלכה.
אמה של דסי רכשה ממנו תרומת זרע עבורה.
מגיע לארץ על מנת להכיר את דסי.
מאיה חדווה ברגר (שירה נאור) – האויבת של דסי מהתיכון.
ליאל בן עמי (בן יוסיפוביץ') – למד עם דסי, אסי, חן ומאיה בבית הספר התיכון.
שותף במשרד הפקת החתונות של דסי.
מלי טולדנו (אורנה בנאי) – אמה של דסי.
ירדנה טולדנו (שושה גורן) – סבתה של דסי.
פרחיה (תקווה עזיז) – חברה של ירדנה.
חביבה (יפה לוי) – חברה של ירדנה.
דרורה (נירה רבינוביץ') – סבתו של אסי.
איתן בן-טובים (דליק ווליניץ) – אביו של אסי.
גילת בן-טובים (ליליאן ברטו) – אמו של אסי.
צבי ברגר (שי אביבי) – אביה של מאיה.
צילה ברגר (רונה ליפז-מיכאל) – אמה של מאיה.
שירה פיטוסי (עדי פלד) – הבת של חן.
תמר (יעל שרוני) – הפסיכולוגית של דסי, ובהמשך גם של יוראי.
תהילה (נועה יהודאי) – המזכירה במשרד של דסי.
שרון (ענבר דנון)– עובדת במשרד של דסי.
ב-4 בינואר 2024 פורסם שעדי חבשוש תיקח חלק בסדרת קומדיה רומנטית בה היא תשחק בתפקיד הראשי שנכתב בהתאמה עבורה.
ב-13 בפברואר 2024 פורסם שהעלילה תעסוק במפיקת חתונות בשם דסי טולדנו המחפשת אהבה ולפתע מחוזרת על ידי ארבעה גברים שונים.
עוד פורסם שתומר קאפון יגלם חבר ילדות של דסי שחוזר לקשר עימה לאחר מספר שנות נתק.
במרץ 2024 התפרסמו ליהוקים נוספים לסדרה.
לצד קאפון, לוהקו גם אושרי כהן, תמיר בר ורוני הרמן לשלושת הגברים הנוספים המחזרים אחר דמותה של חבשוש.
כהן נבחר לגלם את מלך הנשף מהתיכון ותמיר בר את החבר לשעבר שלה.
בנוסף פורסם על ליהוקם של אורנה בנאי לתפקיד אימה של דסי, שירה נאור לתפקידה האויבת של דסי ושי אביבי לתפקיד אביה של נאור.
צילומי הסדרה התקיימו בין אמצע אפריל עד תחילת יוני 2024 וכללו 31 ימי צילום.
הסדרה הייתה אמורה לעלות לאוויר ב-2 בספטמבר 2024, אך עלייתה לאוויר נדחתה בעקבות איתורן של גופות של שישה ישראלים שנחטפו במתקפת הפתע על ישראל.
שנה טקס קטגוריה מועמדות תוצאה2025
במאי 2025 פורסם שהסדרה תשודר בשידור בינלאומי תחת השם "Save The Date" ב-13 מדינות ביניהן אוזבקיסטן, אוקראינה, אזרבייג'ן, ארמניה, גיאורגיה, מולדובה וקזחסטן.
בנוסף פורסם שזכויות הסדרה נמכרו להפקת מחדשים של הסדרה: אחד מהם בגרסה יוונית-קפריסאית והשני בגרסה גרמנית.
ב-3 בדצמבר 2025 פורסם על הסכם שנחתם עם תאגיד "סרטי סוני", שבמסגרתו יופק מחדש לסדרה בשפה האנגלית בהובלת דנה פוקס.
ברשת האינטרנט ובהנדסת רשתות מחשבים, מסמכי בקשה להערות הם סדרה של מזכרים בתחום טכנולוגיות אינטרנט שונות.
לרוב, המזכרים מתארים מחקר חדש, חדשנות טכנולוגית או מתודולוגיה המרחיבים באופן כלשהו את טכנולוגיות האינטרנט הקיימות.
מסמכי RFC נכתבים בדרך כלל על ידי מהנדסים וחוקרים בתחום מדעי המחשב לשם ביקורת עמיתים או לשם הפצת תפיסות חדשות, מידע ולעיתים הומור הנדסי.
המסמכים מפורסמים לציבור הרחב על ידי ארגון Internet Society (ISOC).
בהמשך, כוח המשימה להנדסת האינטרנט (IETF) עשוי לאמץ את מסמכי ה-RFC כתקני אינטרנט.
במדעי המחשב, ובתחום מסדי הנתונים בפרט, בקרת מקביליות אופטימית היא שיטה לבקרת מקביליות במסדי נתונים יחסיים ללא שימוש במנעול.
בקרת מקביליות אופטימית שימושית במקרים בהם רוב התנועות במסד הנתונים לא מעדכנות את אותם הנתונים.
במקרה כזה, אין צורך ליצור מנעולים ולאכוף גישה בלעדית לנתונים, ורמת המקביליות של המערכת גוברת.
תנועות בשיטה זו פועלות באופן הבא:
קריאה: הלקוח קורא ערכים ממסד הנתונים ומאחסן אותם בארגז חול פרטי או במטמון כלשהו.
הלקוח עורך את הנתונים כשהם ברשותו.
וידוא: הערכים נשלחים לעדכון במסד הנתונים.
אלגוריתם כלשהו בודק אם השינויים שנעשו מתנגשים בשינויים אחרים, כדלקמן:
תנועות שקובעו, במקרה של מנגנון וידוא לאחור, או
תנועות הרצות כרגע, במקרה של מנגנון וידוא לפנים
אם קיימות התנגשויות, נעשה שימוש באלגוריתם לפתרון התנגשויות.
במקרה המיטבי, מספר השינויים שנעשו על ידי הלקוח מוקטן למינימום האפשרי.
במקרה הגרוע, התנועה מוסגת, וכל השינויים שנעשו על ידי הלקוח מתבטלים.
כתיבה: אם אין חשש להתנגשויות, הערכים נרשמים והתנועה מקובעת.
במדעי המחשב, לרבות בתכנות, מערכות הפעלה, מסדי נתונים ומעבדים, בקרת מקביליות (באנגלית Concurrency control) הוא מנגנון המבטיח תוצאות נכונות לפעולות שנעשות בעת ובעונה אחת על ידי גורמים או משתמשים שונים.
המנגנון - כמו רמזור בצומת כבישים - מסדיר את פעולתם של הגורמים השונים באופן שאמור להגן עליהם מגרימת נזק זה לזה או לאובייקט שעליו הם פועלים.
בקרת מקביליות במערכות לניהול מסדי נתונים מבטיחה שתנועות (Transactions) יוכלו להתבצע במסד הנתונים בו זמנית מבלי לפגוע בנכונות ועקביות הנתונים.
תנועה היא אבסטרקציה של אוסף פעולות קריאה וכתיבה אטומיות לאובייקטים במסד הנתונים.
כאשר שתי תנועות שונות ניגשות לאותו אובייקט, התנגשות עלולה לצור מצב של חוסר עקביות.
מנגנון בקרת המקביליות דואג שביצוע התנועות יהיה נכון ושקוף למשתמש, על ידי שמירה שכל הפעולות המבוצעות במסד הנתונים עונות על כללי ACID.
מנגנוני בקרת המקביליות מתחלקים לשני סוגים עיקריים:
בקרת מקביליות פסימית - חסום פעולות של תנועות שעלולות להפר כללי סנכרון.
בקרת מקביליות אופטימית - השהה סנכרון של תנועה עד שתסתיים ללא פעולות חוסמות, ורק אז בטל תנועות שמפרות כללי סנכרון.
קיימות שיטות רבות ומגוונות לבקרת מקביליות, בהן:
מנגנון נעילה בשני שלבים (2PL, Two Phase Locking)
מנגנון לסידור תנועות לפי חותם זמן
מנגנון לסידור תנועות לפי סדר התחייבות
זיהוי קונפליקטים על ידי גרף
מקביליות היא עקרון יסודי במערכות הפעלה מודרניות אשר מכוונות ליעל את ניצול משאבי המחשב הזמינים בכל יחידת זמן.
המקביליות מאפשרת למערכת לטפל במספר משימות, תהליכים ותהליכונים בו זמנית (לפחות לכאורה, למשל באמצעות החלפת הקשר).
עם זאת, ניהול עבודה במקביל מציב למערכת אתגרים משמעותיים, כגון מניעת פעולות סותרות, שמירה על שלמות הנתונים ותיאום הגישה למשאבים.
מערכת ההפעלה מתמודדת עם אתגרים אלו באמצעות מנגנונים של בקרת מקביליות.
חלק מהפתרונות כוללים שימוש במנעולים, בעוד שפתרונות אחרים מציעים שימוש בפעולות אטומיות ובאלגוריתמים חסרי נעילות.
בקרת שיוט היא מערכת המאפשרת לכלי רכב ממונעים לנסוע במהירות אשר אותה מתכנת הנהג ללא צורך בלחיצה על דוושת ההאצה.
באפשרותו של הנהג לקבוע מהירות נסיעה רצויה על ידי לחיצה על דוושת ההאצה ובאותה נקודה להורות למערכת בקרת שיוט להמשיך באופן עצמאי את הנסיעה באותה המהירות.
כמו כן ניתן להורות למערכת להאיץ או להאט את מהירות הנסיעה או לשמור על מהירות קבועה על ידי לחצני הבקרה.
מערכת בקרת השיוט תבוטל בצורה אוטומטית כאשר הנהג ילחץ על דוושת הבלם או על דוושת המצמד ובמשאיות גם כאשר יפעיל הנהג את אחד מסייעני הבלימה כגון ריטארדר בלם מנוע (אגזוז ברקס) וכו'.
במקרה כזה לא תחדש מערכת בקרת השיוט את מהירות הנסיעה באופן עצמאי אלא אם תתקבל פקודה כזאת על ידי הנהג.
מערכת בקרת השיוט תזכור את מהירות הנסיעה האחרונה שנקבעה לה גם לאחר שנתבטלה.
בשנת 1974 הורכבה מערכת "בקרת שיוט" בדגמי מכוניות סלון בתצורת קופה, פורד Elite, אשר יוצרה על ידי קונצרן הרכב פורד בארצות הברית.
הרכבת מערכת "בקרת שיוט" בשנת 1974, במכוניות נוסעים, נחשב לצעד חדשני ומהפכני לתקופה.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, כתוצאה מתפוצה גוברת של התקנת מערכות רדאר במכוניות, הפכו מערכות בקרת השיוט להסתגלותיות (אדפטיביות), כלומר כאלה המסוגלות (באמצעות הרדאר) לזהות קירבה מלפנים לרכב אחר ולהתאים לכך את מהירות הנסיעה.