tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הספרייה נמנית עם המכונים הלאומיים לבריאות של ארצות הברית וממוקמת במדינת מרילנד, בסמוך מאוד לוושינגטון הבירה, והיא גם הספרייה הגדולה ביותר בעולם המוקדשת לרפואה.
הספרייה הוקמה בשנת 1836 על ידי קצין הרפואה הראשי של צבא ארצות הברית.
בשנת 1862 נפתחו בסמוך אליה המוזיאון לפתולוגיה והמוזיאון הלאומי לרפואה.
בשנת 1956 עברה הספרייה מידי משרד ההגנה של ארצות הברית לידי משרד הבריאות האמריקאי.
בשנת 1962 עברה הספרייה אל המכון הלאומי לרפואה במרילנד והוגדרה כספרייה לאומית.
הספרייה כוללת אוספים הכוללים מעל שבעה מיליון ספרים, כתבי עת, דו"חות טכניים, כתבי יד רפואיים, מיקרופילמים, תצלומים ותמונות במדעי הרפואה וגם מספר יצירות עתיקות ונדירות ביותר.
הספרייה הלאומית לחקלאות של ארצות הברית היא ספרייה לאומית המוקדשת לחקלאות ואחת מספריות המחקר הגדולות בעולם.
הספרייה היא אחת מחמש הספריות הלאומיות של ארצות הברית.
היא ממוקמת בבלטסוויל, במדינת מרילנד על יד וושינגטון הבירה.
הספרייה נוסדה בשנת 1862 על ידי הנשיא אברהם לינקולן ויש בה למעלה מ-4 מיליון ספרים.
בנוסף, הספרייה משמשת גם בתור מרכז מידע לאומי לחקלאות וגינון.
בשנת 1962 עברה הספרייה אל המכון למחקר חקלאי של ארצות הברית במרילנד והוגדרה בתור "ספרייה לאומית" על ידי שר החקלאות דאז אורוויל פרימן.
בשנת 2000 הוחלט לקרוא לספרייה על שם הנשיא לינקולן, מייסדה.
הספרייה הלאומית והארכיון הלאומי של מצרים , השוכנת בקהיר, היא הספרייה הגדולה ביותר במצרים, ואחריה מבחינת סדר גודל באות ספריית אוניברסיטת אל-אזהר וביבליותיקה אלכסנדרינה.
מבנה הספרייה משמש בתור הספרייה הלאומית וכן מהווה את ספריית הממשלה הישנה.
בספרייה מיליון כותרים במגוון רחב של נושאים, והיא מכילה את מאגר הפריטים העתיקים הגדולים בעולם.
היא מכילה גם מגוון עצום של כתבי-יד בערבית ובשפות מזרחיות אחרות.
הספרייה המרכזית היא בניין בן שבע קומות.
הארכיון הלאומי המצרי נמצא באגף נפרד ליד הבניין.
הבניין הוקם בשנת 1870 על ידי צו שליט מהח'דיב איסמעיל פאשה באמצעות יוזמה של עלי פאשה מובארכ, שהיה שר החינוך של מצרים באותה התקופה.
בעשורים הראשונים של הספרייה נערכו ונוהלו הספרים על ידי מזרחנים גרמנים.
הספרייה הלאומית והארכיון הלאומי של עיראק היא הספרייה הלאומית וגם הארכיון הלאומי של עיראק, הממוקמת בבגדאד.
תחילתה של הספרייה הלאומית בשוק העירהעה בגדאד המכונה גם: "העיר העגולה של בגדאד", המכונים לעיתים גם הספרייה הכללית.
הספרייה הוקמה בשנת 1920 על ידי השלטון הבריטי בעיראק ביוזמתו של מיוריאל ג'סי פורבס בעזרת הסיוע של גרטרוד בל, ולאחר מכן על ידי המזכיר לנציב העליון הבריטי.
בתחילה הייתה זו ספרייה פרטית שנתמכה על ידי תרומות כספים ותרומות של ספרים.
במהלך השנים נתרמו גם אוספים פרטיים בארכיונים שהצטברו בספרייה.
בשנת 1963 נחקק חוק הספרייה הלאומית של עיראק שקבע כ יש לאגור בספרייה את כל המסמכים הלאומיים.
בשנת 1977 עברה הספרייה אל בניין חדש במרכז בגדאד.
לאחר מלחמת המפרץ השנייה בשנת 2003 שבה הופל משטרו של סדאם חוסיין נשרף הבניין על ידי בוזזים וכמויות אדירות של ספרים נשדדו.
לאחר מכן עברו רוב הארכיונים לידי אוניברסיטת בגדאד.
הספרייה הלאומית של איראן (בפרסית: سازمان اسناد و کتابخانه ملی ایران) היא ספרייה לאומית הממוקמת בטהראן, בירת איראן.
הספרייה הוקמה ב-1937 ואגפים שלה פזורים ברחבי העיר טהראן.
בשנת 1979 צורף לה "המרכז לפיתוח הספר" ובשנת 1999 נכנס גם "ארגון התיעוד התרבותי" תחת חסות הספרייה.
בשנת 2002 התווסף גם "הארכיון הלאומי של איראן".
לפני פתיחתה היו קיימות ספריות אחרות שמלאו תפקיד דומה אך באופן בלתי רשמי.
כך למשל פעלה ספריית "מכללת דאר אל-פונון" החל משנת 1851. בשנת 1899 הוקמה ספרייה נוספת שנקראת בשם "הספרייה של האומה" בטהראן.
משנת 2004 מקיימת הספרייה הלאומית של איראן קשרי חליפין עם ספריית הקונגרס בארצות הברית: הספריות מעניקות זו לזו ספרים שראו אור באיראן ובארצות הברית כדי להגדיל ולשפר את אוספיהן.
בראש הספרייה עומד, החל משנת 2021, עלי רזא מוח'תארפור קהרודי.
הספרייה הלאומית לתחבורה של ארצות הברית היא ספרייה לאומית המוקדשת לתחבורה.
הספרייה היא אחת מתוך 4 ספריות לאומיות בארצות הברית המוקדשות לנושאים שונים, בנוסף לספריית הקונגרס המשמשת הספרייה הלאומית הראשית של ארצות הברית.
הספרייה ממוקמת בוושינגטון הבירה - בירת ארצות הברית תחת חסותם של הלשכה לסטטיסטיקה של תחבורה (BTS) שהוא חלק ממנהל המחקר וחדשנות בטכנולוגיה (RITA).
הספרייה הוקמה בשנת 1998, ומוזגה עם ספריית משרד התחבורה ב-2008.
הספרייה כוללת למעלה מ-200,000 כותרי דפוס, 500 כתבי עת ועוד 100 מאגרי מידע מקוונים באינטרנט.
בין אוספי הספרייה מידע על תחבורה קרקעית וימית, ומגוון רחב של נושאי אוספים מיוחדים על דרכי תחבורה.
בספרייה ישנו גם אוסף דיגיטלי רחב בנושא ייעוץ משפטי הקשור לנושאי תחבורה.
הספרייה הלאומית לחינוך של ארצות הברית היא ספרייה לאומית המוקדשת לנושאי החינוך ומשמשת גם בתור ספרייה ציבורית ומרכז מידע למשאב עיקרי החינוך.
הספרייה הוקמה בשנת 1994, אך ראשיתו של האוסף שלה הייתה כבר בשנת 1872.
הספרייה מספקת אוספי דפוס ושירותי מידע לציבור, כמו גם לקהילת החינוך וגופים ממשלתיים אחרים על התוכניות הנוכחיות וההיסטוריות בחינוך.
בנוסף ישנם בספרייה גם פעילויות ופרסומים של משרד החינוך האמריקאי.
אוסף הספרייה כולל מסמכים ורשומות של ממשלת ארצות הברית בנושאי החינוך וכולל מסמכים בתחומים הקשורים לכך כגון: חוקים, מדיניות ציבורית, עניינים עירוניים, סוציולוגיה, היסטוריה, פילוסופיה, פסיכולוגיה, ומידענות.
הספרייה ממוקמת במשרדי מחלקת החינוך של ארצות הברית בוושינגטון הבירה.
הספרייה הלאומית המרכזית של רומא (באיטלקית: Biblioteca Nazionale Centrale di Roma, תעתיק: ביבליוטקה נציונלה צ'נטרלה די רומא) היא אחת מתוך שלושת הספריות לאומיות של איטליה, ביחד עם הספריות הלאומיות בפירנצה ונאפולי.
הספרייה הוקמה ברומא בתאריך 14 במרץ 1876, ועברה אל בניין חדש בשנת 1975 במלאת 100 שנה להקמתה.
משימתה של הספרייה היא לאסוף, לתעד, ולשמר את כל הפרסומים באיטליה, כולל פרסומים בשפה האיטלקית במדינות אחרות או אלה הקשורות אל איטליה ולהפוך אותם לזמינות לציבור.
בספריה ממוקם המכון המרכזי לקטלוג אחיד (ICCU).
הספרייה הלאומית של שם סצ'ני (בהונגרית: Országos Széchényi Könyvtár) היא ספרייה בבודפשט, אחת משתי ההספריות הלאומיות של הונגריה.
השנייה היא ספריית האוניברסיטה של דברצן.
הספרייה פתוחה לציבור וניתן לבקר בה כתיירים בסיורים מאורגנים קבועים היוצאים מהכניסה אליה.
הספרייה נוסדה ב 1802 על ידי הרוזן ההונגרי פרנץ סצ'ני, אביו של אישטוון סצ'ני.
פרנץ סצ'ני נסע בעולם ורכש ספרים בהונגרית שאותם אסף ותרם לספרייה הלאומית.
בעקבותיו נוצר גל של רכישת ותרומת ספרים בהונגרית לספרייה על ידי ציבור רחב.
ב-1803 נפתחה הספרייה לציבור בפשט.
ב-1808 הקימה האספה הלאומית ההונגרית, הדיאט, את המוזיאון הלאומי של הונגריה שמטרתו איסוף ושימור נכנסי תרבות היסטוריים, ארכאולוגיים וטבעיים של הונגריה.
המוזיאון והספרייה שולבו יחד והופרדו רק ב 1949. הספרייה עברה ב 1985 לארמון בודה שם היא ממוקמת בימינו.
בתי הוצאה לאור ובתי דפוס בהונגריה מחויבים לספק לספרייה העתק מכל דבר דפוס שיוצא לאור במדינה.
כמו כן כוללים אוספי הספרייה חומר בהונגרית שמודפס ויוצא לאור מחוץ להונגריה, וחומר שאיננו מודפס (הקלטות, סרטי וידאו וכו').
נכון ל 2014 האוספים כוללים למעלה משמונה מיליון פריטים, בתוכם 2.5 מיליון ספרים, 385,000 כרכים של פרסומים סדרתיים (עיתונים, פרסומים רשמיים), מיליון כתבי יד, כולל מפות עתיקות של הונגריה, 320,000 תמונות ורישומים, למעלה משלושה מיליון פוסטרים ודברי דפוס קטנים ועוד.
לספרייה אוסף מיוחד של ספרים עתיקים הכוללים את:
הספר הראשון שהודפס בהונגריה ב-1473 "הכרוניקה של ההונגרים".
1,814 אינקונבלות, שהודפסו במאה הראשונה לקיום הדפוס
8,600 עותקים של ספרים שהודפסו לפני 1711
הטקסט העתיק ביותר הקיים שכולו בהונגרית - תפילה וטקס אשכבה מהמאה ה-12 (זהו הטקסט הקדום ביותר באיזושהיא שפה אוראלית)
השיר הראשון בהונגרית (קינה על מרים הבתולה)
הספרייה הדיגיטלית של קטר (Qatar Digital Library - QDL) היא ספרייה דיגיטלית דו-לשונית פרי יוזמה משותפת של קרן קטר, הספרייה הלאומית של קטר והספרייה הבריטית.
הספרייה הוקמה באוקטובר 2014 ומכילה את האוסף המקוון הגדול ביותר של נתונים היסטוריים אודות מדינות המפרץ הפרסי.
עד סוף 2018 מתוכנן לסרוק למעלה ממיליון מסמכים היסטוריים נוספים.
הספרייה מכילה 500,000 דפים השייכים לספרייה הבריטית, ובהם מספר רב של צילומים, מפות ורישומים.
מתוכם 475,000 מתוארכים למאתיים השנים המסתיימות במחצית המאה העשרים ומקורם במשרד התיעוד ההודי (India Office Records and Private Papers) בו נשמרים מסמכים של חברת הודו המזרחית הבריטית.
בנוסף נגישים 25,000 כתבי-יד ערביים מימי הביניים בנושאים מדעיים.
בתום המיזם המשותף האחריות לספרייה תימסר לידיה הבלעדיות של הספרייה הלאומית הקטרית (QNL).
הספרייה הלאומית של אוסטרליה היא ספרייה לאומית והספרייה הגדולה באוסטרליה.
הספרייה הוקמה על פי "חוק הספרייה הלאומי של אוסטרליה" (National Library Act), והיא אחראית מכוחו:
נכון לשנת 2017 באוספי הספרייה הלאומית האוסטרלית 6,928,238 פריטים.
הספרייה הלאומית הוקמה רשמית עם חקיקתו וקבלתו של חוק הספרייה הלאומית, 1960, ועם הקמתה החלה לפעול כספרייה לאומית, נוסף על היותה ספרייה של הפרלמנט האוסטרלי.
ספריית הפרלמנט האוסטרלי הוקמה בשנת 1901 על מנת לשמש את הממשל הפדרלי האוסטרלי החדש.
מאז הקמתה שאפה הספרייה לפתח אוסף ספרים לאומי.
בשנת 1907 הוקמה ועדה פרלמנטרית משותפת בראשות יו"ר בית הנבחרים של אוסטרליה, סר פרדריק הולדר שהגדירה את מטרות הספרייה, ושאף כי היא תפעל בעיר הבירה הפדרלית ותהיה ספרייה ציבורית גדולה בדומה לספריית הקונגרס שבוושינגטון די.
סי., ותאסוף מידע לא רק עבור הפרלמנט והאומה האוסטרלית, אלא עבור כל תושבי העולם.
בניין הספרייה הלאומי הנוכחי נפתח בשנת 1968. המבנה תוכנן על ידי משרד האדריכלים בנינג ומאדן, ועוטר בויטראז'ים מעשה ידי האמן לנרד פרנץ' ובשטחי קיר מעשה ידי האמן מתיו מאטגו.
נכון לסוף שנת 2016, בספרייה 6,928,238 פריטים, על גבי מדפים שאורכם הכללי נאמד ב-15 ק"מ.
אוספי הספרייה נחשבים לאוסף החשוב ביותר של מידע אודות התרבות של אוסטרליה, ושל הספרות האוסטרלית.
אוספי הספרייה כוללים ספרים, כתבי עת, אתרי אינטרנט, תמונות, תצלומים, מפות, קובצי קול, הקלטות של מידע היסטורי ורבלי שאינו מצוי בכתובים (oral history recordings) ואפמרה.
קטלוג הספרייה מכיל כ-92% מהפריטים המצויים באוספיה.
כמו כן הספרייה הנגישה באמצעות דיגיטיזציה כ-174,000 פריטים מאוספיה.
הספרייה היא מהספריות המובילות בעולם בשימוש בדיגטיזציה לשימור הפריטים.
הספרייה אוספת ספרים ומידע שנכתב על ידי אוסטרלים, למען אוסטרלים או הנוגע לאוסטרליה בכל פורמט מפורסם (ספרים, כתבי עת, עיתונות, מפות, פוסטרים, מוזיקה וכן וידאו).
האוסף מבוסס על האוסף של ג'ון אלכסנדר פרגוסון.
לספרייה אוסף גדול הנוגע לאמנויות הבמה ובייחוד למחול.
בספרייה מצוי האוסף הלאומי האוסטרלי של ספרים בכתב ברייל.
בספרייה אוסף גדול של מידע ומקורות מחקר הנוגעים לאסיה, והיא מהווה את האוסף הגדול ביותר בשפות אסייתיות בחצי הכדור הדרומי, ובה למעלה מחצי מיליון ספרים בנושאים אלה.
הספרייה מתמחה באיסוף ספרים בשפות האסייתיות: בורמזית, פרסית, אינדונזית, יפנית, קמרית, קוראנית, מנצ'ו, מונגולית, תאילנדית ווייטנאמית.
האוספים בנושא זה כוללים אוספים ומחקר בנושא בודהיזם.
אוסף כתבי היד כולל כ-26 מיליון פריטים שונים, על פני מדפים שאורכם הכולל למעלה מ-10,492 מטרים.
כתבי היד עוסקים ברובם באוסטרליה, אך גם בפפואה גינאה החדשה, ניו זילנד ואיי האוקיינוס השקט.
אוסף כתבי היד מכיל כתבי יד אירופאים העוסקים בתקופה של יישוב אוסטרליה ניו זילנד, החל מראשית המאה ה-18 ועד ימינו, וכולל יומנים של ימאים אירופאים שהפליגו באזור, ובהם יומנו של ג'יימס קוק, רוברט אוהרמה בורק, ויליאם ג'ון מילס וצ'ארלס קינגספורד סמית'.
בחדר הקריאה הראשי המצוי בקומת הקרקע של המבנה, נמצאים מחשבים המאפשרים גישה לאוספים המקוונים של הספרייה, וכן דלפקי השאלה ויעץ.
הספרייה הלאומית של אוסטריה היא הספרייה הגדולה ביותר באוסטריה (כוללת כ-7.4 מיליון ספרים) וספריית ההפקדה שלה.
הבניין המרכזי של הספרייה נמצא בארמון הופבורג בווינה, עם סניף בארמון מולרד-קלרי (Palais Mollard-Clary) הסמוך.
הספרייה נוסדה על ידי אלברכט השלישי, דוכס אוסטריה באמצע המאה ה-14, שריכז בה גנזך של ספרים, כתבי יד מאוירים ויצירות אמנות.
כ-שמינית מהנדוניה של מארי, דוכסית בורגונדיה עם נישואיה למקסימיליאן הראשון ניתן בספרים.
גם חלק מהנדוניה של רעייתו השנייה, ביאנקה מריה ספורצה, ניתן בספרים, שהועברו לספריות הקיסריות ששכנו באותה עת בווינה, בוינר נוישטאדט ובאינסברוק.
ב-1575 מינה מקסימיליאן השני את המלומד ההולנדי הוגו בלוטיוס (Hugo Blotius) לספרן הקיסרי הראשון.
ב-1624 הוציא פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה צו הפקדה שחייב העברת עותק מכל פרסום לספרייה ובכך הפך אותה לספרייה קיסרית (Hof-Bibliothek).
כן נתרמו לספרייה ספריות פרטיות של מלומדים ובוצעו רכישות ייעודיות לאוספים, בהם בעיקר אטלסים וגלובוסים.
ב-1722 חנך קרל השישי את בניין הספרייה בהופבורג, בתכנונו של יוהאן ברנהרד פישר פון ארלך.
המאפיין המרכזי של המבנה הוא האולם המרכזי (Prunksaal) באורך 77.7 מטרים, רוחב 14.2 מטרים וגובה של 19.6 מטרים, עם כיפה מרכזית המתנשאת לגובה של 29.2, המעוטר בעיטורים בארוקיים, ציורי קיר ופסלים.
על מדפי האולם רוכזו 200,000 ספרי הספרייה.
אחד האוספים החשובים שנכללו בספרייה באותה עת היה אוספו בן 15 אלף הספרים של הנסיך אויגן מסבויה.
אחת הדמויות החשובות בהתפתחות הספרייה באותה עת היה הברון גוטפריד ואן סוויטן (Gottfried van Swieten), שכיהן כראש המוסד מ-1777 ועד 1803 שתרם לה אוסף ספרות מדעית וכן ספרייה מוזיקלית חשובה (הוא היה פטרונם של היידן, מוצרט ובטהובן והחזיק בספרייתו יצירות מאת הנדל ובאך).
כמו כן שיכלל ואן סוויטן את הקטלוג הספרייתי מבוסס-כרטיסיות (על בסיס קטלוג הכרטיסיות שהמציא קארל לינאוס ב-1760), קטלוג המאפשר עדכון שוטף ומדויק של המצאי הספרייתי, תוך שמירה על יכולת חיפוש מהיר (בניגוד לחוברות שהיו נהוגות עד אז לשם קיטלוג המצאי).
עם כינון האימפריה האוסטרית נאספו לספרייה, בנוסף לספרים בגרמנית גם יצירות בהונגרית ובשפות סלאביות וכין יצירות מן העולם העתיק כאוסף פפירוסים חשוב, מתנת המדינאי ואספן האגיפטולוגיה תיאודור גראף.
במסגרת הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867 הועבר החלק ההונגרי של הספרייה לבודפשט.
בד בבד הפכה הספרייה למרכז המוני לקריאה בעיתונים ועיון "לא רציני", דבר שהוביל לסגירתה לקהל החוקרים הרציניים בלבד.
ב-1906 נפתחה הספרייה מחדש לציבור הכללי עם חנוכתו של חדר קריאה וחשיפת אוצרותיה לציבור הקוראים הכללי.
ב-1920, עם כינונה של הרפובליקה האוסטרית הראשונה, הפכה הספרייה לספרייה לאומית.
לאחר האנשלוס (סיפוח אוסטריה לגרמניה הנאצית ב-1938) ובהמשך מלחמת העולם השנייה הובאו לספרייה הלאומית אוספים רבים אשר נשדדו ונבזזו מיהודים שהובלו לגטאות ומחנות ריכוז.
ביוני 1950 דיווח נציג ארגון "ועד אוצרות הגולה" שנועד לאיתור רכוש יהודי גנוב, על "250,000 ספרים ללא יורשים שנמצאו בארמון ההופבורג" ושיער כי מספרם האמיתי של הספרים מגיע ל-400,000. תגובת ממשלת אוסטריה הייתה ש"שהרכוש ללא יורשים יועבר לבעלות המדינה, שהרי זו נגררה לתוך המלחמה".
לדברי חוקר השואה איתמר לוין, "הספרייה הלאומית קיבלה 470 ספרי יהדות וכן ספרים בנושאים אלה: גאוגרפיה, מלחמת העולם הראשונה, תרבות, קולוניאליזם, אגודות חשאיות, מזרחנות, אמנות פלסטית, תיאטרון, מחול, מוזיקה ומדריכי טיולים.
נוסף על כך, הועברו לספרייה הלאומית כ-4,500 ספרים מספריית הגסטאפו בווינה.
סביר להניח שגם אלו היו ספרים שדודים." בסך הכל כ-100,000 ספרים.
ספרים אחרים חולקו על ידי משרד החינוך לספריות ציבוריות ברחבי המדינה.
ב-1955 סיכם מנהל בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי של ישראל, קורט וורמן, עם עמיתיו על החזרת חלק מהספרים.
מתוכם, לפי מחקרו של לוין, הועברו ככל הנראה כ-80,000 ספרים לבית הספרים הלאומי.{{הערה|איתמר לוין, רכוש קורבנות השואה באוסטריה, יד ושם}}
רק בשנת 1998 הצליחה ועדת היסטוריונים להביא לחקיקת חוק בפרלמנט האוסטרי להשבת הרכוש לבעליו.
החל מ-2002 קיבלה הספרייה מעמד עצמאי, חלק מתקציבה הוא עדיין ממשלתי, אך עליה להשלים את היתרה מתרומות ומיזמים שונים.
ב-2005 נפתח סניף של הספרייה ובו חדרי קריאה נוספים ומודרניים.
כתב יד של התוספתא (Heb 20) - כתב היד השלם היחיד של התוספתא.
ספר בראשית (כתב יד וינה) מן המאה השישית
Vienna Dioscurides כתב יד ביזנטי מאויר ביוונית עתיקה מן המאה השישית של ספרו של פדניוס דיוסקורידס "על עניינים רפואיים".
נכלל ב-1997 כחלק מתוכנית זיכרון עולם של אונסק"ו
Codex Vindobonensis 387 או כתב יד אאכן 809 - כתב יד אסטרונומי מאויר מן התקופה הקרולינגית
Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum (לטינית: "מעשי הבישופים של כנסיית המבורג") - כתב יד מאת אדם מברמן שנערך בין השנים 1073 ל-1076
Vienna Boniface Codex - קובץ הכולל ארבע התכתבויות של בוניפציוס הקדוש שנשמר בקתדרלת קלן והוענק ב-1554 למקסימיליאן השני
ספר השעות השחור של גלאצו מריה ספורצה, חלק מהנדוניה של בתו, ביאנקה מריה ספורצה
ספר השעות של מארי, דוכסית בורגונדיה
ספר השעות של ג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד, נרכש על ידי לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
Codex Vindobonensis Mexicanus I - קטע מספר אצטקי שנלקח ממקסיקו על ידי הכובשים הספרדים וניתן במתנה לקארל החמישי ב-1519
Mainz Psalter - הספר השני שהודפס (לאחר תנ"ך גוטנברג).
נכלל ב-2011 כחלק מתוכנית זיכרון עולם של אונסק"ו
אוסף חשוב של 150,000 פפירוסים שהקדום בהם מתוארך ל, מבוסס על אוספו הפרטי של ריינר יוזף, ארכידוכס אוסטריה.
נכלל ב-2001 כחלק מתוכנית זיכרון עולם של אונסק"ו
ב-1999 נפתח במסגרת הספרייה מוזיאון הפפירוסים, המציג בתצוגה קבועה כ-200 פריטים מהאוסף.
אוסף המפות והאטלסים הייעודי, אחד הגדולים והחשובים בעולם, החל במאה ה-16 וכולל למעלה מ-275,000 מפות, 75,000 אטלסים ו-570 גלובוסים.
האטלס החשוב והמפואר ביותר באוסף הוא אטלס בלאו-ון דר הם (Atlas Blaeu-Van der Hem) שנערך עבור חברת הודו המזרחית ההולנדית באמצע המאה ה-17 ובו 2,400 מפות, איורים צבעוניים ורישומים.
נכלל ב-2003 כחלק מתוכנית זיכרון עולם של אונסק"ו אוצר נוסף באוסף היא מפת פויטינגר (Tabula Peutingeriana), מפת הדרכים והמחוזות של האימפריה הרומית, אשר נוצרה במאה ה-4 או ראשית מאה ה-5 לספירה.
ב-1956 נפתח במסגרת הספרייה מוזיאון הגלובוסים הראשון והיחיד בעולם.
מאז 1995 מנוהל האוסף כיחידה עצמאית.
בנוסף כלולים באוסף זה הדפסים נדירים מ-1501 ועד 1850.ארכיון התצלומים הלאומי''' (Bildarchiv Austria)
הספרייה הלאומית והאוניברסיטאית בזאגרב (בקרואטית: Nacionalna i sveučilišna knjižnica u Zagrebu) היא הספרייה הלאומית של קרואטיה והספרייה המרכזית של אוניברסיטת זאגרב.
הספרייה נוסדה בשנת 1607 ומטרתה העיקרית הייתה לפתח ולשמר את המורשת הכתובה הקרואטית, היא מכילה בין היתר אוסף כתבי יד וספרי עתיקים, ארכיון מוזיקלי, יצירות אומנות של אומנות קרואטים.
בין שירותי הספרייה הן השאלות בין ספרייתיות ותערוכות שונות.
מאז 1995 היא נמצאת במשכנה הנוכחי במבנה בצורת קובייה הממוקם במרכז זגרב.
הספרייה הלאומית ע"ש קירילוס ומתודיוס הקדושים (בבולגרית: Национална библиотека „Свети Свети Кирил и Методий") היא הספרייה הלאומית של בולגריה.
הרעיון להקמת הספרייה הועלה בשנת 1878 על ידי מורה ועובד עיריית סופיה וזאת על מנת לשרת את הצרכים החינוכיים והתרבותיים של העיר.
באותה שנה נפתחה הספרייה, וב-1900 קיבלה בניין משלה.
ב-1939 החל להיבנות בניין חדש עבור הספרייה, אך ב-1944 שני הבניינים, הן הישן והן החדש, נהרסו בהפצצה בסופיה.
ב-1953 הספרייה חודשה ונפתחה מחדש.
הספרייה מכילה אוסף של כתבים מקוריים נדירים מהמאה ה-11 ועד המאה ה-19, ארכיון היסטורי של בולגריה, ואוסף של ציורי דיוקן ותצלומים.
הספרייה היהודית הפופולרית (בהונגרית: Népszerű Zsidó Könyvtár) הייתה סדרת ספרים בהונגרית בשנות העשרים של המאה העשרים.
הספרייה נערכה על ידי יוז'ף באנוצי ואיגנץ גאבור.
1. הברון יוז'ף אטווש : שחרור היהודים.
2. יצחק יהודה גולדציהר : המהות וההתפתחות של היהדות.
3. לאיוש בלאו : התלמוד.
4. ארנולד קיש : על שלמה איבן גבירול .
5. דב ברנאט הלר : הסיפור העברי.
הסיפור העברי במזרח ובארצות האסלאם.
6. איגנץ גאבור : חייו ושירתו של מנואלו .
7.יהודה יצחק גולדציהר : המהות וההתפתחות של היהדות.
8.קארוי שבשטין : אמיל מקאי .
9. משה רוביני : יוז'ף קיש.
חלק 1. לאיוש ונטיאנר, לאופולד לעף, דיולה פישר, גאבור ריסר, לאיוש בלאו, ליפוט צונץ.
11. ברנאט אלכסנדר : שפינוזה.
תרגם מיוונית וליווה אותו בהערות: מוריץ דרצ'ני.
מבוא על ידי שמעון הבשי.
13. אדוארד מאהלר : לימודי מזרח.
מתי עזבו בני ישראל את מצרים?
לוח השנה של עמי המזרח הקדום .
14. דב ברנאט הלר: הסיפור העברי.
הסיפור העברי במערב, סיפורים שגילם ומולדתם אינם בטוחים.
15. פרנץ מזאי: תמונות מהחיים היהודים בהונגריה.
16. אברהם גייגר: מכתבים על המרת דת.
17–18. פילון האלכסנדרוני: חיי משה .
דב ברנאט הלר: וילמוש באכר.
20. ארנולד קיש: שמואל הנגיד
21. מקס נורדאו: כתבים על ציונות .
תרגום ומבוא על ידי ינה מוהאצ'י.
הספרייה הלאומית של אזרבייג'ן על שם מירזה פתאלי אחונדוב (אזרית: Azərbaycan Milli Kitabxanası) היא הספרייה הלאומית של אזרבייג'ן, הממוקמת בבאקו.
הספרייה נוסדה בשנת 1922, פתיחתה הרשמית התקיימה ב-23 במאי 1923. האוסף הראשוני של הספרייה, עם פתיחתה, מנה 5,000 כרכים.
האינדקסים הביבליוגרפיים הראשונים נכתבו על ידי הספרייה בשנת 1927, היו אלו אינדקסים בנושא מזרח, הראשון על "מאמרים על המזרח" והשני "הספרות הסובייטית על המזרח אשר יצאה לאור בשנת 1927".
באותו זמן נפתח בספרייה אולם קריאה ראשון ועבדו בה 13 אנשים.
הספרייה הייתה ממוקמת במספר משרדים של בניין האקדמיה למדעים של אזרבייג'ן.
החל משנת 1939 הספרייה נקראת על שמו של הסופר האזרי המפורסם מירזה פתאלי אחונדוב.
בשנת 1961 הספרייה עברה למשכנה הנוכחי במרכז באקו.
בשנת 2000 בספרייה נפתח אולם האינטרנט.
שנה לאחר מכן, בשנת 2001 נפתח מרכז לימודי בספרייה.
בשנת 2004 ממשלת אזרבייג'ן החליטה להעניק לספרייה מעמד של ספרייה לאומית.
בשנת 2020, בעקבות משבר קורונה נסגרה הספרייה בפני קהל המבקרים.
הספרייה עברה לפעילות רשת, היא הקימה ספרייה דיגיטלית עם 40,000 כותרים אשר נקראו על ידי 3,000,000 קוראים.
בנייתו של משכן הספרייה החדש הושלמה בשנת 1960 לפי תכנונו של מיכאל אוסיינוב, ושנה לאחר מכן הספרייה השתכנה במבנה.
חזיתות המבנה מעוטרים בפסליהם של סופרים ומשוררים אזריים ועולמיים מפורסמים, ביניהם המשורר הגאורגי שותא רוסתוולי, מדען רוסי דמיטרי מנדלייב, סופר רוסי וסובייטי מקסים גורקי, משורר רוסי אלכסנדר פושקין, מלחין אזרי אוזייר חאג'יביוב.
הפסלים הם מעשה ידיהם של פסלים שונים.
מבנה הספרייה הוא בעל ארבע קומות.
הספרייה הלאומית של איי פארו היא ספרייה ציבורית ומחקרית של איי פארו.
בספרייה נמצא אוסף גדול של ספרים בשפה הפארואזית, עבודות של סופרים ומתרגמים פארואזיים ועבודות בנושא איי פארו.
ראשיתה של הספרייה הלאומית בשנת 1828. ב-1828 המושל הדני של איי פארו כריסטיאן לודוויג טיליש ומבקר המחוז שלו ינס דודסן הקימו ספריית קריאה של טורסהאבן בהשראתו של קרל כריסטיאן ראפן.
יותר מאוחר הפכה ספרייה זו לספריית איי פאר ואשר בסופו של דבר הפכה לספרייה הלאומית של איי פארו.
האוסף הראשוני של ספרים נתרם על ידי קרל כריסטיאן ראפן עצמו וחבריו מרחבי אירופה.
הספרייה רכשה מבנה משלה ועברה אליו בשנת 1830. ינס דודסן עבד בתור ספרן בספרייה זו עד יום מותו בשנת 1878. עד 1850 היו בספרייה 5,000 כרכים.
בין 1878 - 1905 פרויקט הספרייה קרטע בגלל מחסור בכספים, אך ב-1905 פרלמנט איי פארו, לוגטינג, החליט לתמוך כספית בספרייה.
פריחתה של הספרייה החלה בשנת 1921 תחת ניהולו של בלשן מדס יעקובסן.
בתקופת מאבק שפות, בין דנית לפארואזית שימשה הספרייה כמקום מפגש בין סופרים ופוליטיקאים פארואזיים.
הספרייה עברה למבנה חדש בשנת 1931.
לאחר כינון שלטון עצמאי באיי פארו בשנת 1948 לוגטינג הגדיל את התמיכה הכספית ושמה שונה, באופן רשמי, לשפה הפארואזית.
ב-1952 התקבל חוק, לפיו הספרייה הפכה לספריית הפקדה, המו"לים מחויבים להפקיד ארבעה עותקים.
ב-24 בספטמבר 1981 הספרייה שוב עברה למבנה חדש בתכנונו של אדריכל פארואיזי יעקופ ראולי גרגוריסן.
ב-2011 כדי לחסוך בעלויות התפעול אוחדה הספרייה הלאומית עם הארכיון הלאומי של איי פארו, המוזיאון הלאומי של איי פארו, מוזיאון הטבע של איי פארו ומעבדה ביולוגית ימית קלדבק, איחוד זה יצר את המורשת הלאומית הפארואזית (פארואזית: Søvn Landsins).
הספרייה הלאומית והאוניברסיטאית על שם הקדוש קלמנט מאוחריד (במקדונית: Национална и универзитетска библиотека Св.
Климент Охридски) היא ספרייה בסקופיה, בירת מקדוניה הצפונית שמשמשת כספרייה לאומית של מקדוניה הצפונית וכספריית אוניברסיטת סקופיה.
הספרייה הוקמה ב-23 בנובמבר 1944 בהתאם להחלטת האספה האנטי פשיסטית של השחרור הלאומי של מקדוניה.
האוסף הראשוני של הספרייה מנה 150,000 פריטים, בעיקר פרסומים מחקריים ולימודיים במדעי הרוח והחברה, כמו כן, אוסף זה מנה גם ספרי יעץ (אנציקלופדיות, מילונים וביבליוגרפיות).
בשנת 1945 הספרייה הפכה לספריית הפקדה, הוחלט כי הספרייה תקבל עותק מכל פרסום היוצא לאור במקדוניה ויוגוסלביה לשעבר.
ספרייה זו הייתה אחת משמונה ספריות הפקדה של יוגוסלביה לשעבר, לאחר פירוקה של יוגוסלביה היא הפכה לספריית הפקדה של רפובליקת מקדוניה העצמאית.
בניין הספרייה והאוסף שלה ניזוקו בשיטפון בשנת 1962 וברעידת אדמה בסקופיה בשנת 1963. ב-1964 הספרייה עברה למבנה זמני, ב-1972 נבנה מבנה חדש עבור הספרייה.
ב-2008 הונחה אבן פינה למבנה חדש של הספרייה אשר פתח את שעריו ב-24 במאי 2009.
באוסף זה 218 כותרים, 196 מתוכם קשורים להיסטוריה ותרבות מקדונית.
כמו כן, ישנם אלפי ספרים מודפסים בשפות אלו.
אוסף זה כולל מפות, אטלסים וגלובוסים.
אוסף זה כולל עבודות תיזה ועבודות דוקטורט.
הספרייה הלאומית של אלבניה (באלבנית: Biblioteka Kombëtare e Shqipërisë) היא ספרייה לאומית של רפובליקת אלבניה הממוקמת בבירתה טירנה.
בשנת 1916 בעיר שקודר הוקמה ועדה ספרותית.
בפגישתה של הוועדה ב-16 באפריל 1917 הוחלט להקים ספרייה.
בספרייה זו בשנת הקמתה היו כ-3,000 כרכים והיו אלו בעיקר ספרים בנושא אלבניה.
ספרייה זו הייתה לגרעין הראשוני של הספרייה הלאומית של אלבניה.
בהוראתו של משרד התרבות האלבני ב-1920 האוסף הועבר משקודר לטירנה.
באותה שנה היו בספרייה כ-6,000 כרכים והיא הועברה למבנהו של משרד החינוך.
לתאריך ההקמה הרשמי של הספרייה הלאומית נחשב 10 בדצמבר 1922 אז חוקק חוק הפקדה.
במהלך שנותיה הראשונות הספרייה נדדה בין מספר מבנים.
בסוף מלחמת העולם השנייה הספרייה עברה למבנה חדש אשר עד היום משמש אותה כ"נספח".
ב-1966 הספרייה שוכנה במבנה חדש ובו הספרייה שוכנת גם כיום.
היום הספרייה ממוקמת באותם שני מבנים.
בשנת 1959 בספרייה החלה לפעול מחלקה לביבליוגרפיה אשר מאז משמשת כמרכז הביבליוגרפיה הלאומית של אלבניה.
כיום הספרייה שוכנת בשני מבנים והיא נמצאת תחת סמכותו של משרד התרבות.
הספרייה פועלת, מאז 1998, כמרכז למתן מסת"ב, והמרכז הלאומי היחיד לשימור ושיחזור של אוספים נדירים.
ב-1998 הספרייה חוברה לרשת האינטרנט.
השינויים הדמוקרטיים שעברו על אלבניה בשנות ה-90 הביאו גם לשינויי המדיניות של הספרייה הלאומית.
החלו תהליכים להסרת הגבלות של הספקת מידע ומעבר לחופש מידע מוחלט למשתמשים.
הספרייה היהודית הדיגיטלית (בסרבית: Јеврејска дигитална библиотека) הוא מלכ"ר מגזר שלישי אשר נוסד ב-2019 בבלגרד, ונועד על מנת לאסוף, לשמר, לבצע דיגיטציה ולהציג במקוון, חמרים הקשורים בעיקר ליהדות סרביה בכלל ויהדות בלגרד בפרט, ועוסק גם בסוגיות הקשורות ליהדות בוסניה והרצגובינה, יהדות קרואטיה ויהדות מקדוניה.
הספרייה היהודית הדיגיטלית מכילה למעלה מ-1,000 פריטים ועשרות אלפי דפי ספרים, עיתונים, אנתולוגיות, קובצי קול וקובצי וידאו, העוסקים במורשת היהודית בסרביה, לימוד והנצחת השואה.
התצוגות והחמרים הם במספר שפות: סרבית, אנגלית, הונגרית, ספרדית, גרמנית, לאדינו, ועברית.
מרבית המסמכים שמורים בתצורת PDF אשר נסרקו ממקורות קשיחים באמצעות זיהוי תווים אופטי, המאפשר חיפוש בחומר הסרוק, והם מקוטלגים לפי מגוון נושאי מפתח כגון מחבר, נושא, שנת הוצאה, סוג המסמך ומילות מפתח.
רוב החומר שמור תחת גישה פתוחה.
הספרייה היהודית הדיגיטלית מכילה 14 נדבכים:
לימוד תרבות, מורשת ומסורת של יהודי סרביה
היסטוריה של יהודי המדינות שהרכיבו את יוגוסלביה
בתי עלמין יהודייםספרות, מנהגים והמטבח היהודי
בתי ספר, ארגונים, חברות ומועדונים יהודים
ספרים, מאמרים, קובצי קול וקובצי וידאו שאינם בסרבית
קובצי קול, קובצי וידאו וסרטים בסרבית
הספרייה הלאומית של ארמניה (בארמנית: Հայաստանի Ազգային Գրադարան (Hayastani Azgayin Gradaran)) - היא ספרייה לאומית של רפובליקת ארמניה, היא ממוקמת בבירתה של ארמניה ירוואן.
הבסיס לספרייה הייתה הספרייה של בית ספר לבנים בירוואן אשר הוקם בשנת 1832. אוסף ספריית בית הספר ובו 18,000 כרכים היה לאוסף הראשוני של הספרייה הלאומית.
ב-4 ביוני 1919 ועידת השרים של ארמניה קיבלה חוק על "מאגר הספרים לאומי", תאריך הייסוד של הספרייה הלאומית הוא 4 ביולי.
מנהלה הראשון של הספרייה בין השנים 1919 - 1921 היה סטפן קנריאן.
החל משנת 1924 הספרייה הפכה לספריית הפקדה של כלל הפרסומים אשר יצאו לאור בארמניה.
בין השנים 1925–1990 הספרייה נקראה על שמו של אלכסנדר מיאסניקיאן, פעיל קומוניסטי ממוצא ארמני, משנת 1990 היא נקראת הספרייה הלאומית של ארמניה.
הספרייה פרוסה בין ארבעה מבנים ברובע קנטרון בירוואן.
המבנה הישן מביניהם, משמש כבניין הראשי של הספרייה נבנה בשנת 1939 לפי תכנונו של אדריכל אלכסנדר טמניאן והיה אמור לאחסן 7 מיליון ספרים.
ב-2012 החל תהליך דיגיטציה של חומרים מיוחדים בספרייה במטרה להנגיש לכול את הספרים וכתבי-עת ארמניים.
עד היום 10 מיליון דפים עברו תהליך זה.
אוסף הספרייה כולל את הספר הראשון אשר הודפס בשפה הארמנית בוונציה בשנת 1512, את המפה המודפסת הראשונה בשפה הארמנית אשר הודפסה באמסטרדם בשנת 1695 ואת הכתב העת הראשון בשפה הארמנית שיצא לאור בין השנים 1794–1796 במדראס בהודו.
באוסף ישנם 6.6 מיליון ספרים.
ב-25 בספטמבר 2017 נפתח בספרייה מוזיאון הדפוס.
התצוגה של המוזיאון ממוקמת בשישה אולמות המציגים את ההיסטוריה של הדפוס:
הספרייה היהודית-הונגרית (בהונגרית: Magyar–Zsidó Könyvtár) הייתה סדרה של ספרים בהונגריה (האימפריה האוסטרו-הונגרית) מתחילת המאה ה-20 בנושאי יהדות ושל יוצרים יהודים.
הכרכים הבודדים פורסמו בבודפשט בשנת 1906 על יד המוציא לאור בשם Magyar–Zsidó Könyvtár Kiadóvállalat, דהיינו ההוצאה לאור של הספרייה היהודית-הונגרית.
4. סיפורים של ישראל זנגוויל.
תורגם על ידי אנדור גאבור.
ד"ר שמעון הבשי, ד"ר ארנולד קיש, ד"ר.
שאנדור פלקי, ד"ר מיקלוש היידו, ד"ר ינה מולנאר, ד"ר ינה פהר, ד"ר דיולה וייסבורג, ד"ר אדולף שטראוס, דייזה גרגיי, שאמו הבר ועוד
קוסמים יהודים מהתקופה הקדומה ועד היום
תרגם והוסיף הקדמה מאת משה בולגאר
הספרייה הלאומית של אוקראינה על שם ולדימיר ורנדסקי (באוקראינית: Національна бібліотека України імені В.
Вернадського, או בקיצור, VNLU) היא הספרייה האקדמית הראשית ומרכז המידע המדעי הראשי באוקראינה, ואחת מהספריות הלאומיות הגדולות בעולם.
הבניין הראשי שלה ממוקם בשכונת דמייבקה שבבירת המדינה - קייב.
הספרייה מכילה כ-15 מיליון פריטים.
בספרייה יש את האוסף השלם ביותר של כתבים בסלאבית כנסייתית עתיקה.
בנוסף על כך, בספרייה יש ארכיונים של מדענים ואנשי תרבות מצטיינים מהעולם ומאוקראינה בפרט.
ישנם גם אוספים של נשיאי אוקראינה ואת הארכיון של האקדמיה הלאומית למדעים של אוקראינה.
הספרייה הלאומית היא המאגר המוביל בעולם של מוזיקת עם יהודית שהוקלטה על גלילי שעווה של אדיסון.
רבות מההקלטות הן הקלטות שטח שנעשו במהלך התקופה הסובייטית או הטרום-סובייטית על ידי אתנולוגים כמו זוסמן קיסלגוף, משה ברגובסקי וסופיה מגיד.
אוסף הפולקלור המוזיקלי היהודי נרשם בתוכנית זיכרון עולם של אונסק"ו ב-2005.
הספרייה הלאומית הוקמה ב-2 באוגוסט 1918 על ידי הטמאן פבלו סקורופדסקי כ"הספרייה הלאומית של המדינה האוקראינית" ( Natsionalna biblioteka Ukrayinskoyi Derzhavy).
ב-23 באוגוסט 1918 הוקמה הוועדה הזמנית להקמת הספרייה הלאומית שבראשה עמד ולדימיר ורנדסקי.
באוגוסט 1941 פונתה הספרייה לאופה, בירת בשקורטוסטן.
במאי 1944 חזרה הספרייה לקייב.
הבניין הנוכחי נבנה בשנים 1975-1989. יש בבניין זה כ-27 קומות ושטח של 35,700 מטרים רבועים.
גובה הבניין הוא כ-78.6 מטרים, ביחד עם האנטנה.
שמה הנוכחי של הספרייה הוכרז ב-1996.
הספרייה הלאומית של אנדורה (בקטלאנית: Biblioteca Nacional d'Andorra) היא הספרייה הלאומית של נסיכות אנדורה.
היא משמשת כספריית הפקדה של אנדורה.
החל משנת 2020 היא שוכנת במבנה בית מלון רוזלדה לשעבר בעיר אנקאם.
הספרייה הלאומית של נוסדה ב-8 בספטמבר 1930 במטרה לספק שירותי השאלת ספרים לתושבי עמקיה של אנדורה.
תחילה הספרייה שכנה בקאזה דה לה ואל (המקום בו שוכנת המועצה הכללית של העמקים).
ספרייה חדשה נוסדה בשנת 1974 וקיבלה מעמד של ספרייה לאומית בסיועה של לידיה ארמנגול אי וילה , היסטוריונית אנדורית אשר קידמה את השיקום של השפה והתרבות של אנדורה.
האוסף הראשוני כלל 2,500 פריטים אשר הגיעו בעיקר מהספרייה שהייתה ממוקמת בקאזה דה לה ואל וכן תרומות ויצירות שנרכשו על ידי המועצה הכללית של אנדורה.
בשנת 1986, לאחר שהספרייה שכנה במספר מבנים שונים, הספרייה עברה למבנה אשר נקרא פרדה קסדה (Prada Casadet).
בו-זמנית שכנה במבנה זה גם הספרייה הלאומית וגם הספרייה הציבורית של ממשלת אנדורה, חדר קטן הוקדש במלואו באוסף הלאומי בלבד.
החל משנת 1987 עוסקת הספרייה במתן מספרי מסת"ב לפריטים המופקדים כחלק מעותקי חובה.
ב-1996, עם צמיחת אוסף הספרייה, היא עברה למבנה החדש קאזה באורו הממוקפ באנדורה לה ולה.
בשנת 2020 הספרייה הלאומית עברה למשכנה הנוכחי במבנה בית מלון רוזלדה בעיר אנקאם.
המעבר למבנה החדש והגדול יותר מאפשר צמיחה עתידית של אוסף הספרייה.
משרד התרבות של אנדורה שוכן גם הוא באותו מבנה.
שימור מורשת הספרים של אנדורה למען הדורות הבאים.
איסוף ושימור של חומרים אשר יוצאים לאור באנדורה.
מתן גישה למידע וידע למדענים ולקהל הרחב.
עריכה והפצה של חומרים ביבליוגרפיים על פרסומים היוצאים לאור באנדורה.
חקר מורשת הספרים של המדינה, חיפוש ורכישה של ספרים עתיקים ונדירים.
הספרייה הלאומית אל-אסד היא הספרייה הלאומית של סוריה הממוקמת בכיכר אומיה במרכז דמשק.
הספרייה קרויה על שמו של חאפז אל-אסד ונחשבת לגוף הלאומי המופקד על שמירת האוצרות המודפסים של המדינה.
בשנת 1976, משרד התרבות של סוריה הכריז על החלטה רשמית להקים ספרייה לאומית במדינה במטרה לאסוף את כל הספרים, העיתונים והיצירות הספרותיות הקשורות למורשת התרבותית של סוריה.
בשנת 1983, הושלמה בניית הספרייה, אך היא נפתחה באופן רשמי רק כשנה לאחר מכן.
כיום, הספרייה מהווה מרכז תרבותי ומשמשת מקום כינוס לכנסים, תערוכות ואירועי תרבות נוספים.
הספרייה כוללת מספר מחלקות, בהן אולמות קריאה ואגף מיוחד לעיוורים:
מחלקת התיעוד הצילומי – מספקת שירותי מיקרופילם, מיקרופיש וצילום מסמכים.
מחלקת החומרים האודיו-ויזואליים – מכילה גרסאות מוקלטות של ספרים.
מחלקת הסרטים התיעודיים – אחראית על איסוף ושימור סרטים.
מחלקת האמנויות – מכילה יצירות של אמנים סורים.
מחלקת כתבי העת – מאגדת ומאגרת פרסומים תקופתיים מכל התחומים.
מחלקת העיוורים – מספקת חומרי קריאה בכתב ברייל.
מחלקת המידע – מסייעת לקוראים לאתר מידע, תוך שימוש באינדקסים מקומיים ובמערכות מידע בינלאומיות.
אולמות ההרצאות – אולם מרכזי המכיל 308 מקומות ישיבה, המשמש להקרנות סרטים, הרצאות וכנסים.
אולמות קריאה – שלושה אולמות קריאה ראשיים וארבעה חדרי קריאה משניים, עם קיבולת כוללת של עד 1,000 קוראים.
חדרי קריאה פרטיים – 21 חדרים אישיים לקוראים.
חדרי תצוגה – משמשים לתערוכות אמנות והצגת ספרים.
הספרייה הלאומית של צרפת היא ספרייה לאומית וגם הספרייה החשובה ביותר בצרפת.
יש לה מעמד חוקי של מוסד ציבורי.
פעילותה נעשית במספר אתרים, שהמרכזי בהם הוא "אתר פרנסואה-מיטראן" שנמצא בגדה השמאלית, ברובע ה-13 של פריז.
אוסף הספרייה מוערך ב-13 מיליון פריטי דפוס וספרים.
הספרייה מוכרת גם הודות לספריות המקוונות שלה, בעיקר ספריית גאליקה וכן אירופיאנה.
המסמכים שמועלים לאתרים הם בצורת תמונות, על פי רוב, אולם הם טקסטואליים בעיקרם, במיוחד באתר אירופיאנה.
זוהי אחת הספריות החשובות ביותר בעולם.
מקורה של הספרייה הלאומית של צרפת בספרייתו של המלך, שנוסדה בארמון הלובר במאה ה-14, בתקופת שלטונו של שארל החמישי.
הספרן הראשי של המלך היה ז'יל מלה (Gilles Mallet).
ספרייה זו פוזרה לאחר מותו של שארל השישי (1422).
בתקופת מלכותו של נכדו לואי ה-11 הוקמה ספרייה חדשה שעברה בירושה ממלך לבא אחריו, אולם רק מאז תקופתו של שארל השמיני, בסוף המאה ה-15, החלה להישמר רציפות כלשהי באוספי הספרייה, מבלי שחלקים מהם ייעלמו מעת לעת.
שארל השמיני היה הראשון להכניס לאוספים דברי דפוס.
הספרייה הועברה לאמבואז ומאוחר יותר פוצלה, על ידי המלך פרנסואה הראשון, לספרייה מלכותית נוספת בבלואה שבפונטנבלו.
ב-1544 אוחדו שתי הספריות בפונטנבלו.
פרנסואה הראשון חוקק את "חוק מונפלייה" בשנת 1537. חוק זה, שחייב מסירת עותקים של מסמכים שנכתבו בצרפת לספרייה, במטרה ליצור אוסף לאומי, היה חוק ההפקדה הראשון בתקופה המודרנית.
הספרייה הוחזרה לפריז בשנת 1568. היא עברה התפתחות משמעותית תחת לואי ה-14, ונפתחה לציבור ב-1692. לאחר מספר מעברים נוספים התמקמה הספרייה בשנת 1720 ברחוב רישלייה, שם נמצא כיום "אתר רישלייה" שלה.
עם שינויי המשטר שעברו על צרפת החל מ-1789, הפך המוסד ל"ספרייה הלאומית", ואחר כך ל"ספרייה הקיסרית", שעברה לשכון במבנה שהוקם על ידי אנרי לברוסט (Henri Labrouste) ב-1868.
השינויים שעברו על המוסד באו לידי ביטוי גם במעברי מיקום, כשהמעבר האחרון, לאתר טולביאק (Tolbiac) היה החשוב ביותר, ואליו נלווה גידול בשטחי השימוש, בנייה חדשה, הרחבת מבנים קיימים, ואחסון האוספים בעומק האדמה (באתר רישלייה) או בגובה (באתר טולביאק).
במרוצת המאות ידעה הספרייה התפתחויות טכניות רבות, אליהן הגיעה לעיתים באיחור מה.
התפתחויות אלו הביאו עמן את הופעתן של תעודות מגוונות יותר.
טכנולוגיות שונות הוכנסו לשימוש עם כינונם של קטלוגים מורכבים יותר ויותר (קטלוגים בכתב יד ובדפוס, ומאז 1987 קטלוגים דיגיטליים).
מעמדה של הספרייה התפתח גם הוא, מספרייה ריבונית לשירות של המדינה ועד למוסד ציבורי אוטונומי.
כמו כן, הספרייה גיוונה מאוד את פעילויותיה, בראש ובראשונה בארגון תערוכות, כנסים ואירועים תרבותיים נוספים.
היא כוננה, בנוסף, שיתוף פעולה עם ספריות נוספות, ראשית עם מקורות צרפתיים ושנית עם מקורות מחוץ לצרפת.
מעל לכל, עיקר ההיסטוריה של הספרייה הוא צמיחה בלתי פוסקת של אוספים.
ההפקדה על-פי חוק הגדילה ברציפות אוספים של מסמכים מסוגים שונים, והיא המקור החשוב ביותר לצבירת האוסף.
הספרייה הלאומית נהנית גם מתרומות רבות, לעיתים תרומות של פריטים בודדים, אך גם של אוספים שלמים.
החלפות ספרים הן מקור נוסף לספרים, במיוחד של פרסומים שמקורם מחוץ לצרפת.
פרסומים מארצות אחרות נרכשים בכסף (מדובר בעיקר בפרסומים חדשים, אך לעיתים גם ברכישה של מסמכים נדירים במכירה פומבית).
על הגדלת האוסף באמצעות רכישה ניתן דגש רב או מועט, בהתאם לתקופה ובתקציב שניתן לספרייה.
הספרייה הלאומית של צרפת מקבלת מדי פעם פריטים שמקורם בהחרמות ועיקולים.
אוספיה התעשרו באופן זה במיוחד בזמן המהפכה הצרפתית.
הספרייה קיבלה, כמו כן, מימון מקיף, במקור בעיקר ממנזרים, מקולז'ים ומאוניברסיטאות שנסגרו או דוכאו, רובם באזור פריז.
בנוסף, קיבלה הספרייה מסמכים שהוחרמו ממדינות שכנות.
משנת 1988 עברה הספרייה הלאומית של צרפת תקופה של שינויים חשובים.
ב-14 ביולי, נשיא צרפת, פרנסואה מיטראן, בעצתו של ז'אק אטלי, הכריז על "הקמתה והסדרתה של אחת הספריות הגדולות והחשובות בעולם...
שתכסה את כל תחומי הידע, תהיה ברשות הכול, תשתמש בטכנולוגיות המודרניות ביותר לשיגור נתונים, בה ניתן יהיה להיוועץ ממרחק, ולה יהיו קשרים עם ספריות אירופאיות אחרות".
האתר שנבחר היה ברובע טולביאק החדש (שברובע השלושה-עשר של פריז) שבגדה השמאלית, אזור שעבר את ההתחדשות העירונית הנרחבת ביותר בעיר.
הפרויקט האדריכלי של דומיניק פרו (Dominique Perrault) נבחר.
הספרייה הלאומית החדשה של צרפת נפתחה לציבור ב-20 בדצמבר 1996, ולאחר העברת האוספים המרכזיים מאתר הספרייה שברחוב רישלייה, נפתח האתר, באוקטובר 1998, בפני חוקרים.
הספרייה הלאומית של צרפת היא מוסד ציבורי בעל אופי אדמיניסטרטיבי (établissement public à caractère administratif) תחת פיקוח משרד התרבות הצרפתי.
כשאר הספריות הלאומיות, תפקידה לבנות אוספים, בעיקר סביב ההפקדה על פי חוק, לדאוג לשימורם ולהנגישם לציבור.
הספרייה מפיקה קטלוג מצאי, משתפת פעולה עם מוסדות לאומיים ובינלאומיים אחרים ומשתתפת בתוכניות מחקר.
היא מארגנת, בנוסף, תערוכות מתחלפות בתחומי הספרות, ההיסטוריה והאמנות (תערוכות בנושאי בולים, הדפסים, צילום, ועוד) שקשורות לכנסים או אירועים נוספים שנערכים בה.
קומת הגן העליונה - או-דה-ז'רדן - שבאתר טולביאק פתוחה בתשלום למבקרים מגיל 16 ומעלה.
תחתית הגן, כמו גם חדרי ההרצאות של שאר האתרים, אינם נגישים ללא אישור למחקר, והכניסה אליהם היא בתשלום.
מאז נובמבר 2005, הספרייה הלאומית של צרפת דואגת להספקת שירותי מקורות וירטואליים, שנקרא סינבד (Sindbad).
הספרייה הלאומית של צרפת מופקדת על איסוף ושימור ההפקדות שהיא מקבלת בתוקף ההפקדה-על-פי-חוק (כוננה בימי פרנסואה הראשון במאה ה-16), בעזרתו של המכון הלאומי האודיו-ויזואלי והמרכז הלאומי לסינמטוגרפיה והמוקדים האזוריים (pôles régionaux) של ההפקדה-על-פי-חוק.
היא מקבלת את מרבית המסמכים ואת מרב הכניסות שמגיעות הודות לחוק זה.
אך בעוד שהספרייה משמשת כאתר להפקדת ספרים ושאר דברי הדפוס, ספריית ההפקדה עבור קומיקס היא במרכז הלאומי לקומיקס ותמונות (CNBDI) שבאנגולם.
לספרייה הלאומית של צרפת מסורת ארוכה של תערוכות סביב תחומי אוספיה השונים, ואולם לעיתים קרובות הן מיובאות במלואן מבחוץ.
מאז הקמתו של המוסד הציבורי החדש, הגבירה הספרייה את פעילותה באירוח אירועים מדעיים, כמו גם קולוקוויום, ועידות ולעיתים נדירות יותר, הקרנות סרטים וקונצרטים.
הספרייה הלאומית משמשת גם כבית הוצאה לאור.
היא מפרסמת בעיקר קטלוגים מאוספיה, קטלוגים של תערוכות ומסמכים לא ערוכים.
כמה מפרסומיה paraisse לאחר עריכה משותפת עם עורכים פרטיים.
שיתוף פעולה עם ספריות צרפתיות אחרות
אחת המשימות של הספרייה הלאומית של צרפת היא לדאוג לשיתוף פעולה עם ספריות צרפתיות אחרות.
היא נמצאת גם כן בקשרים מועדפים עם ספריות שונות שנקראות "מוקדים עמיתים" (pôles associés) של הספרייה הלאומית.
מוקדים אלו הם משני סוגים:
המוקדים האזוריים של ספריית ההפקדה, בכל חבל של פרובינציה או של אזור צרפתי שנמצא מעבר לים, מקבלים ספרים שמופקדים על ידי בתי הדפוס.
למוקדים לשיתוף מסמכים, 47 במספר (25 באזור איל-דה-פראנס ו-22 בפרובינציות) יש הסכם עם הספרייה הלאומית.
הם עוסקים, בעזרתה של הספרייה, ברכישה ושימור של אוספים הנלווים לאלו של הספרייה הלאומית, בתחומים מוגדרים מראש.
לעיתים קרובות, מספר ספריות באותה העיר יוצרות יחדיו מוקד של שיתוף מסמכים.
כך, למשל, בברסט הספרייה העירונית, הספרייה האוניברסיטאית של אוניברסיטת ברטן המערבית ומרכז התיעוד של המכון הצרפתי לחקר ניצול הים (IFREMER) מהווים יחדיו את מוקד המוקדש לאוקיינוגרפיה.
בבזייה (Béziers), המרכז הבין אזורי להתפתחות אוקסיטניה (CIRDOC) משתף פעולה עם הספרייה הלאומית של צרפת בניהול הקרנות וההשאלות הנוגעות לשפה והתרבות של אוקסיטניה.
בנוסף, הספרייה הלאומית של צרפת דואגת לספק הערות ביבליוגרפיות לספריות אחרות.
במקביל, שומרת הספרייה הלאומית על הקטלוג הכללי של צרפת (CCFr), שמאגד את קטלוג אופל פלוס (BN-Opale Plus), את הקטלוג הכללי של הספריות האוניברסיטאיות של צרפת (SUDOC) וכמה קרנות ישנות או ספציפיות של הספריות העירוניות.
הספרייה ממלאת גם תפקיד מקצועי, שמתבטא בעיקר באירוח מתמחים, בארגון ימי עיון מקצועיים ובהפצת סטנדרטים ביבליוגרפיים.
הספרייה הלאומית של צרפת נמצאת בקשר עם ספריות שונות ומוסדות אחרים מחוץ לצרפת.
שיתוף הפעולה הבולט ביותר הוא עם "הספרייה האירופית" , ספרייה וירטואלית המופעלת במשותף בידי מספר ספריות אירופיות, ברובן ספריות לאומיות בעצמן.
שיתוף פעולה זה הוליד את המיזם "הספרייה האירופית המקוונת" (BnuE), פרויקט שמאגד את מרבית הספריות הלאומיות של היבשת, למעט זו של בריטניה.
במסגרת זו, פיתחה הספרייה הלאומית של צרפת מאז קיץ 2006 מודל של "הספרייה האירופית המקוונת" שנחנכה בשם "אירופיאנה" ונפתחה לציבור בחודש מרץ 2007.
הספרייה הלאומית של צרפת מעורבת גם בקשרי שיתוף עם ספריות של מדינות דוברות צרפתית, מתוך שאיפה להקים ספרייה מקוונת פרנקופונית שמתוכננת להיות מוצגת לקהל בקיץ 2008.
בנוסף, הספרייה הלאומית נמצאת בקשר עם ספריות ממדינות אחרות, בעיקר מדינות אפריקאיות שבהן דוברים צרפתית ומדינות מדרום אמריקה.
בתוך הפדרציה משתתפת הספרייה בקבוצות העבודה העוסקות בקביעת נורמות קיטלוג ואחראית בפרט על תיאום תוכנית השימור (PAC-Preservation and conservation), שמוקדשת לשימור ואבטחת מסמכים עתיקים או שבריריים.
בשנת 2009 כאשר ברונו ראסין היה מנהל הספרייה היא יזמה פרויקט רחב של סריקת ספרים במטרה לא להיות תלויה בחברת Google.
הספרייה מנוהלת בידי מועצת מנהלים המורכבת מנציגי משרדי הממשלה השונים: משרד התרבות משמש כאפוטרופוס האדמיניסטרטיבי, אך נמצאים בה גם נציגי משרדי התקשורת, החינוך הגבוה, המחקר, האוצר ומשרד החוץ (בשל קשריה הבינלאומיים של הספרייה).
יושבים במועצה גם נציגי המחקר, נציגי כוח האדם ושני נציגים של מבקרי הספרייה, האחד מייצג את מתחם הגן של הספרייה והשני את ספריית המחקר.
מועצת המנהלים מסתייעת במועצה מדעית, לה תפקיד מייעץ.
בנוסף, לספרייה הלאומית ועדה טכנית משותפת וועדה לניקיון וביטחון.
נשיא הספרייה הלאומית של צרפת, הממונה בצו של המדינה לכהונה בת שלוש שנים אותה ניתן להאריך לכהונה נוספת, מסתייע במנהל כללי ובמספר מנהלים נוספים.
מאז 2 באפריל 2007 מכהן ברונו רסין (Bruno Racine) כנשיא הספרייה הלאומית, לאחר שנבחר לתפקיד על ידי ועדת שרים.
שרותי הספרייה הלאומית של צרפת נחלקים לשלוש מנהלות וארבע משלחות:
מנהלת האוספים (La direction des collections) מטפלת האוספים ודואגת לשירות הציבור.
היא מחולקת למחלקות תיעוד שונות.
מנהלת השירות והרשתות (La direction des services et des réseaux) אחראית על פונקציות רוחביות הנוגעות לכל המחלקות התיעודיות ולפעולות אחרות שקשורות לספרייה.
המשרד הביבליוגרפי הלאומי (Agence bibliographique nationale) שמרכיב את הביבליוגרפיה הלאומית של צרפת, מעשיר את הקטלוג ומתחזק את הרפרטואר המוסמך של החומרים האנציקלופדיים והאלפביתיים המאוחד (Répertoire d'autorité matière encyclopédique et alphabétique unifié).
מחלקת הספרייה הדיגיטלית (Département de la bibliothèque numérique) מכוננת את הספרייה הדיגיטלית שמורכבת מאוספי הספרייה הלאומית ומאוספי המוסדות הקשורים אליה, ועובדת במסגרת פרויקט הספרייה המקוונת האירופית וכן על ארכיב הרשת הכלל עולמית.
מחלקת השימור (Département de la conservation) דואגת לשימור ולשיקום המסמכים; מחלקה זו מנהלת את השירות הטכני של בוסי-סן-ז'ורז' ושל סבלה-סור-סארט.
מחלקת שיתוף הפעולה (Département de la coopération) אחראית על הקשרים עם ספריות צרפתיות אחרות, ומתחזקת את הקטלוג הצרפתי המשותף "גאליקה".
מחלקת חוק ההפקדה (Département du dépôt légal) מקבלת את דברי הדפוס מבתי הדפוס וההוצאה לאור.
מחלקת הרפרודוקציות (Département de la reproduction) אחראית על שעתוק מסמכי הספרייה, בין אם לשם העברת התוכן לפורמט עדין פחות, כגון מיקרופילם או מדיה דיגיטלית, ובין אם כדי לספק את צורכיהם של מרצים או לקוחות מן החוץ (שירות שניתן בתשלום).
מחלקת מערכות המידע (Département des systèmes d'information) מטפלת בתחום הטכני של הקטלוגים, האינטרנט של הספרייה הלאומית, במשרות הציבוריות ובשירותים שניתנים מרחוק.
המנהל האדמיניסטרטיבי של כוח האדם (La direction de l'administration et du personnel) מאגד שירותים הכרחיים של מטלות יומיות בכלל הספרייה (כוח אדם, כספים, חומרים).
האתר ההיסטורי של הספרייה הלאומית של צרפת (שנקרא כיום, לעיתים, "הספרייה הלאומית לפני הבנייה והמעבר של האוספים לאתר טולביאק") מתפרס על פני רובע רישלייה, שגובל ברחובות פּטִי-שָאן (בדרום), רחוב ויוְיאן (במזרח), לובואה (בצפון) ורישלייה (במערב).
הפרט הישן ביותר במתחם זה נבנה עבור הקרדינל מזראן בידי האדריכלים פייר לה מואה (Pierre Le Muet) ופרנסואה מנסר (François Mansart), לו מייחסים את תכנון שתי הגלריות, המשמשות כיום כגלריות לתערוכות.
המבנים עברו שיפוצים ושינויים חדשים החל משנות העשרים של המאה ה-18 תחת ניהולם של רובר דה קוט (Robert de Cotte) ושל האב בינו (Jean-Paul Bignon).
מהמחצית השנייה של המאה ה-18 ועד אמצע המאה ה-19 נוספו שינויים מעטים בלבד.
בשנת 1854 החל שלב שיפוצים גדול חדש תחת אנרי לברוסט: שינוייו המרכזיים היו בחזית החצר ובחדר הגדול שכונה "חדר לברוסט".
חזית המבנה המרכזי עוטרה בפסלים של שארל דז'ורז' (Charles Degeorge) שמציגים את "הגאונים בשירות המדע".
את לברוסט החליף ז'אן-לואי פסקל (Jean-Lois Pascal), שהמשיך את העבודות בחצר ובנה ב-1916 את החדר הסגלגל, שנחנך רק בשנת 1936. בשל המחסור במקום, הספרייה הלאומית נאלצה להתרחב ולחרוג מעבר למתחם רישלייה.
היא תפסה, לפיכך, חלקים מגלריה ויויאן ושיכנה שם את שירותי ספריית ההפקדה, ואולם אתר זה ננטש עם חנוכת אתר פרנסואה מיטראן של הספרייה הלאומית.
עם זאת, הספרייה הלאומית משתמשת עדיין בבית מספר 61 שברחוב רישלייה למטרות אדמיניסטרטיביות, וכן בבית שברחוב לבואה, שנבנה בשנת 1964 בידי אנדרה שטלן (André Chatelin) עבור מחלקת המוזיקה.
המתחם רישלייה/לבואה מורכב ברובו מחדרי הרצאות, חנויות ומשרדים.
ניתן למצוא שם גם שלושה חללי תצוגה: גלריה מזראן - עבור תערוכות נושא, הגלריה לצילום (המוכרת גם כגלריה מנסר) והקריפטה - המיועדת להצגת תערוכות קטנות.
מעבר למצוין בטבלה במחלקות השונות של אתר רישלייה ישנם עוד כ-2,700,000 כרכי דפוס (ספרים, כתבי-עת, אוספים), מהם כ-12,000 הם אינקונבולה.
מאז המעבר של מרבית דברי הדפוס לאתר טולביאק החלה הספרייה הלאומית של צרפת לבצע פרויקט מודרניזציה של אתר רישלייה, לו כמה פנים:
סימון טוב יותר של מסמכי האתר;
שיפוץ נרחב וארגון מחדש של החדרים השונים;
השלבים הראשונים יצאו כבר לדרך.
תוכנית השיפוץ והפריסה החדשה הופקדו בידי ברונו גודן (Gaudin) והן אמורות להתחיל בראשית 2009 ולהסתיים ב-2014.
בטולביאק, אתר פרנסואה מיטראן של הספרייה הלאומית, שנקרא גם "הספרייה הגדולה ביותר", תופסת שטח של 75 דונם ומתפרסת על פני 60,000 מ"ר.
האתר, פרי תכנונו של דומיניק פרו מורכב בעיקר מארבעה מגדלים גבוהים ופתוחים, הדומים ל"מחזיקי ספרים", או לספרים פתוחים.
את מרכז המתחם תופס גן בן 12,000 מ"ר הסגור לקהל, אך בהיותו ממוקם במעלה קומת הגן, מקנה מראה שליו ורגוע במרכז ההמולה והרעש העירוניים שסביבו.
העצים שצומחים בגן הם עצי חורש.
קומה מחולקת לשתי קומות, מהן הנמוכה יותר היא מעין רחוב פנימי שמיועד לתנועת כלי רכב (בעיקר כלי רכב מיוחדים של הספרייה הלאומית וכלי רכב שמביאים את ספרי ההפקדה).
סך השטחים שבנויים מחוץ למגדלים הוא 290,000 מ"ר.
לאחר המעבר לטולביאק עומדים לרשות החוקרים חללי קריאה גדולים יותר והם נהנים מניידות פונקציונלית ומודרנית.
כעת זמן ההמתנה הממוצע עובר לעיתים נדירות את שלושים הדקות.
ואולם, הכניסה לחדרי הקריאה היא בתשלום.
באתר טולביאק ישנם שני חללי תצוגה, "האולם הגדול" ו"האולם הקטן".
בנוסף, תערוכת קבע תלויה במבואה ומציגה את המוסד.
אודיטוריום גדול ואודיטוריום קטן מאפשרים לארגן כנסים מקצועיים, קולקוויום, ועידות, הרצאות וקונצרטים.
אוספי סניף טולביאק של הספרייה הלאומית תופסים שטח מדף בן 385 ק"מ.
האוספים אליהם יש גישה חופשית, שמוצגים לעיתים בקומת הגן העליונה (קומת הספרייה הלימודית) ולעיתים בקומת הגן (קומת ספריית המחקר), מכילים כ-575,000 כרכים בערך.
אוספי המורשת (collections patrimoniales) מפוזרים במחלקות השונות של אתר טולביאק, למעט מחלקת המחקר הביבליוגרפי (DRB).
גם למחלקה האודיו-ויזואלית, יורשת המחלקה הפונוטקית הלאומית (Phonothèque nationale), ישנם אוספים עתיקים, והיא מתייחדת התחזוקה ותמיכה ספציפיים של 900,000 מסמכים קוליים בקירוב, 90,000 קטעי וידאו, 250,000 דימויי סטילס דיגיטליים ו-50,000 מסמכי מולטימדיה.
המחלקה המכובדת והיוקרתית ביותר היא מחלקת שימור הספרים הנדירים, בה מצויים כ-200,000 פריטים בקירוב.
מחלקת השימור כוללת ספרי אינקונבולה, יצירות ייחודיות בפורמט שלהן (גדולות או קטנות במיוחד), מסמכים שמעידים על התפתחויות הטכניות של ייצור הספרים והמסמכים, מסמכים שבריריים ועדינים במיוחד, ספרים שהשתייכו בעבר לאנשים מפורסמים, ולבסוף, ה"גיהנום" של הספרייה, שמורכב מיצירות שהוכרזו כ"מופקרים".
בנוסף ישנם כ-100,000 טקסטים דיגיטליים נגישים.
חלק מהם בלבד מרכיב את אתרי הספרייה המקוונים "גליקה" ו"אירופאנה", משום שאין עוד בעיות חוקיות להציגם שם.
ספריית הארסנל, לשעבר ספרייה ציבורית שאוחדה עם הספרייה הלאומית בשנת 1934, מורכבת כיום ממחלקה אחת בלבד.
היא מתמחה בעיקר בספרות, ובמידה פחותה בהיסטוריה.
כתבי יד, הדפסים, מפות ופרטיטורות מוזיקליות: כ-120,000 פריטים.
לספרייה ניתן להגיע באמצעות תחנת המטרו - סולי-מורלן.
ספריית מוזיאון האופרה, שנמצאת בתוך האופרה גרנייה, מסונפת למחלקת המוזיקה של הספרייה הלאומית של צרפת.
מקורותיה בספריית המוזיקה ובארכיבי האופרה הלאומית של פריז שהוקמה ב-1669. היא כוללת, לפיכך, כמה אוספים עתיקים בעלי חשיבות רבה (פרטיטורות, מודלים, תלבושות).
לספרייה מסמכים רבים בתחום המוזיקה וכן בתחום המחול, אותם הם חולקים עם הארכיב הבין-לאומי למחול.
ספרים, כתבי יד, אוספי הדפסות: 130,000 מסמכים
תצלומים, פרטיטורות, הדפסים, תוכניות, מודלים, תפאורות תלבושות: 240,000 פריטים
לספריית מוזיאון האופרה ניתן להגיע באמצעות תחנת המטרו - אופרה.
"המרכז הלאומי לספרי ילדים" (Centre national du livre pour enfants), שנקרא גם "ההנאה שבספרים" ושוכן ברחוב שטרסבורג מאז שנת 2005, היה מסונף בעבר למנהלת הספרים והקריאה.
ב-1 בינואר 2008 צורף כחלק מהספרייה הלאומית של צרפת.
ואולם, אוספיה ומשרדיה נותרו לעת עתה במקומם.
המרכז מורכב מחדר קריאה אחד בעל 24 מושבים, והוא מכיל כ-20,000 מסמכים אליהם יש גישה חופשית וכן 190,000 עיתונים.
באביניון מחזיקה בבעלותה הספרייה הלאומית של צרפת את בית ז'אן וילאר (Jean Vilar), שמסונף למחלקת האמנויות והמופעים.
ספרייה זו מכילה ארכיבים מהפקות של פסטיבל אביניון.
לספרייה הלאומית של צרפת סניף בעיר ביסי-סן-ז'ורז', במבנה אותו היא חולקת עם המרכז הטכני לספרי השכלה גבוהה.
לרסטורציה הדורשת מקום או חומרים מיוחדים;
מבנה הספרייה הוקם בשנת 2005 בתכנונו של דומיניק פרו.
מ-1996 עד 2006 נשלחו העותקים העודפים שנצברו בהפקדה-על-פי-חוק למרכז הטכני בביסי; עותק אחד נשמר (שם) במטרה ליצור אוסף גיבוי, שבעיקרון לא ייעשה בו שימוש, והאחרים שימשו לחילופי-ספרים בינלאומיים, או נשלחו לספריות אחרות בצרפת בהתאם לזנושא של כל מסמך.
מאז הרפורמה בחוק ההפקדה, שבמסגרתה הוקטן מספר העותקים שמחויבות לספק ההוצאות לאור, נפסקה פעילות זו.
לספרייה הלאומית של צרפת סניף בקומונה סַבְּלֶה-סיר-סָרְטְ (Sablé-sur-Sarthe), המשותף לה ולמרכז ז'ואל לה טול (Joël Le Theule), המוקדש לרסטורציה של מסמכים עדינים.
הספרייה הלאומית של צרפת הקימה את הבניין הראשון שלה שבוורסאי בין השנים 1932–1934, ומבנה שני ב-1954, במטרה להקדישם לשימור כתבי עת ואוספים כפולים.
מאז 1998 אין שימוש במבנים אלו.
המרכז הטכני הישן של פרובן
מרכז לרסטורציה הוקם בקומונה פּרוֹבָן (Provins) במטרה לשקם ולהעביר עיתונים לפורמט של מיקרופילם.
הספרייה הלאומית של צרפת מפתחת אספקת משאבים דיגיטליים המיועדים הן לציבור שמבקר באתרי המוסד והן לציבור המרוחק.
להלן המשאבים העיקריים העומדים לרשות הציבור בנוסף לקטלוגים אחרים שהוזכרו לעיל.
הקטלוג הכללי של הספרייה הלאומית הוא הקטלוג הממוחשב הראשי.
הוא נגזרת של הקטלוג BN-אופל (BN-Opal), ששימש בעיקרון כמרשם של כל אוספי המורשת.
הוא נוצר עבור הספרים שבאו מספריית ההפקדה והרכישות החדשות מאז 1987; לאלו נוספו הרישומים של קטלוג התדפיסים שהומרו מחדש לפורמט דיגיטלי, וכן ההשלמות שלו.
מאוחר יותר הוא קיבל לשמו את התוספת "פלוס" (BN-Opale Plus), כשנוספו לו תרומות אחרות: קודם כל פרטי הרישום של המסמכים שהגישה אליהם חופשית באתר טולביאק, אחר כך אלו מהמחלקה האורקולית (כולל המולטימדיה), ולבסוף תדפיסי המחלקות המתמחות מאתרים אחרים.
BNF - ארכיבים וכתבי יד
BNF - ארכיבים וכתבי יד הוא קטלוג אוספי הארכיב וכתבי-היד של הספרייה הלאומית של צרפת.
מאז אוקטובר 2007 הקטלוג נגיש באופן מקוון.