tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנוסף להיותו סופר, היה טראנסטרמר גם פסיכולוג במקצועו בטרם נפגע משבץ.
הוא עבד עם בני נוער אסירים, ועם נכים, פושעים ומכורים לסמים.
הוא נחשב גם כפסנתרן מוכשר, מה שלעיתים עלה בידו להמשיך לאחר השבץ, אם כי ביד אחת בלבד.
תומאס טראנסטרמר, נוסחאות החורף, תרגמה משוודית: גלית חזן-רוקם; הוצאת קשב לשירה, תשס"ג 2003.
כל השירים - תומאס טראנסטרמר, תרגמה משוודית: גלית חזן-רוקם; הוצאת קשב לשירה, 2013.
תומאס ורמאלן (בהולנדית: Thomas Vermaelen; נולד ב-14 בנובמבר 1985 בקאפלן) הוא כדורגלן עבר בלגי ששיחק בעמדת הבלם, וצבר 85 הופעות במדי נבחרת בלגיה.
ורמאלן החל את הקריירה שלו כנער במחלקת הנוער של בירסחוט , וכשהיה בן 15 עבר למחלקת הנוער של המועדון ההולנדי אייאקס אמסטרדם.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אייאקס ערך ב-5 בפברואר 2004, בניצחון 0–2 נגד פולנדם.
היה זה המשחק היחיד בו שיחק באותה העונה, בה אייאקס זכתה באליפות ליגת העל ההולנדית.
לקראת עונת נשלח ורמאלן בהשאלה למועדון ואלבייק.
אך גם שם לא זכה למעמד של שחקן הרכב, אך שיחק בתקופת ההשאלה שלו בקבוצה ב-13 משחקים, בהם כבש 2 שערים.
פריצת הדרך שלו הגיעה כאשר חזר לסגלה של אייאקס, בה נאבק על מקום בהרכב הקבוצה, וסייע לה לזכות בגביע ההולנדי בשנת 2006. היכולת הטובה שלו הובילה לזימונו לסגל הנבחרת הבלגית.
בעונה שלאחר מכן, זכה ורמאלן עם אייאקס שוב בגביע ההולנדי, ובנוסף זכה עם הקבוצה פעמיים בסופר קאפ.
ב-19 ביוני 2009 חתם ורמאלן בארסנל, ששילמה תמורתו 10 מיליון לירות שטרלינג.
ורמאלן שותף במרבית משחקי ההכנה לקראת עונת , ואף זכה עם ארסנל בגביע האמירויות.
ב-15 באוגוסט ערך ורמאלן את הופעת הבכורה בפרמייר ליג, בניצחון 1–6 על אברטון בגודיסון פארק, ואף הבקיע בו את אחד השערים אחרי בישול של רובין ואן פרסי.
כעבור שלושה ימים ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת ליגת האלופות, במשחק החוץ מול סלטיק.
לאור הופעותיו המרשימות בחודש אוגוסט נבחר ורמאלן לשחקן המצטיין של חודש אוגוסט כאשר קיבל 35 אחוז מהקולות.
ב-19 בספטמבר 2009 כבש ורמאלן צמד בניצחון 0–4 מול וויגאן אתלטיק ונבחר לשחקן המצטיין במשחק.
ב-20 במאי 2009 ורמאלן קיבל את האדום הראשון שלו בקריירה בארסנל, במשחק הליגה מול וסטהאם יונייטד, ואת העונה סיים עם 45 הופעות ושמונה שערים בכל המסגרות.
בתחילת עונת נפצע ורמאלן, ונעדר מהמגרשים למשך שמונה חודשים.
לקראת עונת , בעקבות עזיבתו של רובין ואן פרסי, מונה ורמאלן לקפטן ארסנל.
בעונת זכה עם הקבוצה בגביע האנגלי.
ב-9 באוגוסט 2014 חתם בקבוצת ברצלונה, ששילמה עבורו 19 מיליון אירו.
ורמאלן היה פצוע במשך רוב עונתו הראשונה בקבוצה וערך הופעה בודדת בליגה, במחזור האחרון של העונה.
ב-29 באוגוסט 2015 הבקיע את שערו הראשון במדי ברצלונה, השער היחיד בניצחון 0–1 על מאלגה.
ב-8 באוגוסט 2016 הושאל לעונה לרומא האיטלקית.
בתום עונת ההשאלה עבר בהעברה חופשית לוויסל קובה.
ב-21 בינואר 2022 הכריז על פרישה ממשחק פעיל.
ורמאלן השתתף עם הנבחרת הצעירה של בלגיה בטורניר אליפות אירופה לנבחרות צעירות בשנת 2007. שנה קודם לכן, במרץ 2006, כבר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלגיה הבוגרת, במשחק מול נבחרת לוקסמבורג.
בשנת 2008 הגיע עם הנבחרת למקום הרביעי באולימפיאדת בייג'ינג.
ב-14 בנובמבר 2009 כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת הונגריה.
ורמאלן היה חלק מסגל הנבחרת למונדיאל 2014, אך כבר במשחק הראשון מול אלג'יריה נפצע במשחק ולא שיחק עוד בטורניר.
ב-2012 החל לצאת עם הדוגמנית ומנחת הטלוויזיה פולי פרסונס.
לזוג שני בנים, הבכור נולד בספטמבר 2013 והשני ביולי 2015. ביוני 2017 הם התחתנו.
תומאס טומקינס היה מלחין יליד ויילס שמוצא משפחתו בקורנוול מסוף תקופת הרנסאנס ותחילת תקופת הבארוק.
נוסף להיותו חבר חשוב באסכולת המדריגל האנגלי, היה טומקינס מלחין מוכשר של מוזיקה לכלי מקלדת ולהרכבים אינסטרומנטליים.
טומקינס נולד בסנט דייוויד בפמברוקשייר.
גם אביו היה מוזיקאי, מנצח המקהלה ונגן העוגב בקתדרלת סנט דייוויד; שלושת אחיו-למחצה היו גם הם מוזיקאים, אך איש מהם לא הגיע לתהילה שתומאס זכה לה.
ב-1596 התמנה למדריך מקהלה בקתדרלת ווסטר.
נראה שלמד במשך זמן מה אצל ויליאם בירד בלונדון, שכן מדריגל שחיבר מוקדש לבירד כמורו.
בתקופת שהותו בלונדון פגש כפי הנראה את תומאס מורלי, כי מורלי כלל אחד מן המדריגלים של טומקינס באוסף החשוב שלו "ניצחונות אוריאנה" ב-1601.
מוזיקה, בעיני הצד המנצח, הייתה משהו שיש להכחידו בכל הכנסיות (להוציא שירת מזמורי תהילים שקולים; העוגב של קתדרלת ווסטר (שטומקינס הזמין בשנת 1614) נהרס והמקהלה פוזרה.
טומקינס עבר לגור עם בנו ונשאר עמו עד מותו.
טומקינס כתב מדריגלים, מוזיקה לכלי מקלדת, מוזיקה להרכבים אינסטרומנטליים, מזמורי תפילה ומוזיקה ליטורגית.
סגנונו היה שמרני עד קיצוניות, אפילו אנכרוניסטי: הוא התעלם כנראה לחלוטין מן השינויים והחידושים שהביא עמו הבארוק בהשראת המוזיקה האיטלקית, וגם נמנע מכתיבה ברוב הצורות הפופולריות של זמנו, כמו שירים ללאוטה או לירה.
שפתו הפוליפונית גם בעשור הרביעי של המאה ה-17, הייתה בפירוש ובמובהק השפה המוזיקלית של תקופת הרנסאנס.
כמה מן המדריגלים שלו עתירי רגש, ובציורי המילים והכרומטיות שבהם אינם נופלים מאלה של מלחיני המדריגלים האיטלקים כמו לוקה מרנציו או לוצאסקו לוצאסקי.
טומקינס היה גם מלחין פורה של מזמורי תפילה וחיבר מהם יותר מכל מלחין אנגלי אחר במאה ה-17 מלבד ויליאם צ'יילד.
יצירות אלה נהנו מהערכה גבוהה בשעתן וניתן להן ייצוג נכבד באוספים של כתבי-יד בני התקופה.
שפר גורלה של המוזיקה של טומקינס, כי בנו נתניאל ערך את רובה והוציא אוסף ענקי של יצירותיו (בשם "מוזיקה דאו סאקרה") בשנת 1668, אחרי מותו; אלמלא כן, היה חלק גדול ממנה הולך לאיבוד בתקופת מלחמת האזרחים.
תומאס טולמאץ' , או תומאס טאלמאש (Thomas Talmash), היה איש צבא אנגלי.
טולמאץ' נולד לסר ליונל טולמאץ' מאחוזת הלמינגהאם שבסאפוק, ולאשתו אליזבת', הרוזנת השנייה מדייסארט.
ב-1678 הוא התמנה לקפטן בצבא, ושירת בטנג'יר.
ב-1685 מונה ללוטננט-קולונל ברגימנט רובאים, אך ויתר על התפקיד לאחר עלייתו לשלטון של המלך ג'יימס השני.
טולמאץ' נטש את המלך ג'יימס לטובת ויליאם מאוראנז' הפרוטסטנטי, שב-1688 הצליח להדיח את ג'יימס במהלך המהפכה המהוללת.
תמורת שירותיו העניק לו ויליאם, שנקרא כעת המלך ויליאם השלישי, את משרת מושל העיר פורטסמות', וקולונל במשמר קולדסטרים; ב-1689 הוא נבחר לכהונה בבית הנבחרים הבריטי מטעם מחוז הבחירה מלמסברי, וכיהן במשך שנה אחת.
הוא שירת עם הרגימנט שלו במלחמת הברית הגדולה, ונלחם לראשונה בקרב וולקורט שנערך באוגוסט 1689. ב-1691 הוא שירת באירלנד בדרגת מייג'ור גנרל, וזכה לתהילה בקרב אקרוים ובמצורים על את'לון, גולוויי ולימריק.
המוניטין שלו התחזק עוד יותר בעקבות ביצועיו המוצלחים בארצות השפלה בקרבות סטינקרק ונירווינדן.
בין 1691 ל-1694 כיהן בפעם השנייה והאחרונה בחייו בבית הנבחרים הבריטי, הפעם מטעם מחוז הבחירה צ'יפנהאם.
בשנתו האחרונה בבית הנבחרים הוא הציע לתקוף את הנמל הצרפתי בברסט, ואף הוביל את המתקפה.
אולם, הצרפתים קיבלו מודיעין מוקדם על ההתקפה המתוכננת, ותגברו את חיל המצב ואת ביצורי הנמל.
למרות שהוביל באומץ את החיילים האנגליים, הם ניגפו בקרב ונסוגו עם אבדות כבדות.
טולמאץ' נפצע גם כן, נכנע לפציעותיו, ומת בפלימות' ביוני 1694. הוא נקבר בכנסיית סנט מרי שבכפר הלמינגהאם, סאפוק.
סר תומאס לורנס היה צייר אנגלי הידוע בשל ציורי הדיוקנאות והנושאים הנרטיביים השאפתניים שלו.
לורנס נולד בבריסטול שבדרום-מערב אנגליה.
אביו היה בעל פונדק, תחילה בבריסטול ולאחר מכן בדוויזס, וכבר בגיל 6 הוצג לורנס בפני אורחי הפאב של הפונדק כעילוי צעיר היכול לצייר את הדיוקנות שלהם ולדקלם קטעים מכתביו של המשורר ג'ון מילטון.
ב-1779 נאלץ אביו לעזוב את דוויזס בעקבות כישלון העסק שלו, וכישרונו של תומאס הצעיר הפך למקור ההכנסה הראשי של המשפחה, והוא זכה למוניטין רב באזור העיר באת'.
הבכורה שלו כצייר עם עיפרון צבעוני הייתה באוקספורד, בה התקבלה בזלזול, וב-1782 עברה המשפחה לבאת', בה מצא לורנס עסוק מאוד בציור בעיפרון צבעוני של דיוקנאות האנשים האופנתיים ביותר תמורת גינאה או גינאה וחצי לציור.
ב-1784 זכה בפרס מטעם האגודה לאמנויות עבור דיוקן שצייר לפי הציור Transfiguration של רפאל, וזמן קצר לאחר מכן החל לצייר ציורי שמן.
ב-1787 עבר לורנס ללונדון לאחר ששקל והחליט לא לפתוח בקריירת תיאטרון, התקבל על ידי סר ג'ושוע ריינולדס, והתקבל ללימודים באקדמיה המלכותית לאמנויות.
כמעט מיד הוא החל להציג בתערוכות, והמוניטין שלו גדל במהירות כה רבה עד שב-1791 הוא החל לכהן כעמית באקדמיה.
מותו של סר ג'ושוע ב-1792 סימן את תחילת הדרך להצלחות נוספות.
לורנס מונה מיד לצייר באגודה הדילטנטית, ולציירו הראשי של המלך ג'ורג' השלישי במקום ריינולדס.
ב-1794 הוא כבר היה אחד מציירי הדיוקנאות הפופולריים ביותר באותה תקופה, ומושאי הציורים שלו נמנו עם האנשים הידועים ביותר באנגליה, ולבסוף רבים ממשפחות המלוכה של אירופה.
קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל, אשתו של המלך ג'ורג' הרביעי, הייתה אחת ממושאי הציור המועדפים שלו, ואף נטען כי השניים היו בני זוג.
ב-1796 קיבל מלורד סיפורת', אחד מפטרוניו, מענק בסך 1,000 לירות שטרלינג (שווה כיום ל-77,000 לירות שטרלינג בקירוב), על מנת לפתור את בעיותיו הכלכליות.
לורנס צייר דיוקנאות אחדים של לורד סיפורת', בהם דיוקן באורך מלא של בתו מרי.
ב-1815 קיבל לורנס תואר אבירות; ב-1818 נסע לאאכן על מנת לצייר את השליטים והדיפלומטים שהתאספו שם לצורך הקונגרס השלישי, וכשביקר לאחר מכן בווינה וברומא זכה למחמאות רבות.
לאחר 18 חדשים חזר לורנס לאנגליה, וכבר ביום הגעתו נבחר לנשיא האקדמיה במקום בנג'מין וסט שהלך לעולמו ימים אחדים קודם לכן.
הוא כיהן בתפקיד זה מ-1820 עד יום מותו.
Lawrence, שנכתב על ידי ד"א ויליאמס.
באולם ווטרלו שבווינדזור יש תצוגה נרחבת של עבודותיו של לורנס, ביחד עם הציור המפורסם שלו בו מופיע ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון.
הציור Master Charles William Lambton, שנוצר עבור לורד דרהאם, נחשב אחד מציוריו הטובים ביותר.
עבודותיו מוצגות במוזיאונים בריטיים אחרים, בעיקר בגלריית האמנות גילדהול, הגלריה הלאומית בלונדון ומוזיאון טייט בריטניה, כשבמאה ה-20 יוצאו ציוריו למוזיאונים בארצות הברית.
תומאס טוּכֵל הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הבלם ומאמן כדורגל אשר משמש כמאמנה של נבחרת אנגליה.
הוא שיחק בקבוצת הנוער של מועדון העיר קרומבאך, ולאחר מכן עבר לקבוצת הנוער של אאוגסבורג שבבוואריה, המדינה בה גדל.
ב-1992 עבר לשחק בקבוצת הבוגרים של שטוטגרטר קיקרס ששיחקה באותה עת בליגה השנייה, ושיחק כשמונה משחקים בלבד בעונתו הראשונה.
בעונה שלאחר מכן לא שיחק כלל.
לאחר מכן הצטרף לקבוצה של העיר אולם מהליגה השלישית ושיחק שם ארבע עונות עד שנפצע בברך ופרש.
טוכל התחיל את קריירת האימון שלו בגיל 26 כמאמן שטוטגרט עד גיל 19, ולאחר חמש שנות אימון עבר לקבוצת הנעורים שלו, בתור מאמן אאוגסבורג ב' וכמנהל מקצועי של קבוצות הנוער של המועדון הבאוורי למשך שלוש שנים.
ב-3 באוגוסט 2009 חתם במיינץ 05 ושימש מאמן קבוצת הנוער.
עם הקבוצה זכה טוכל באליפות, ולאחר שנה החליף את המאמן יורן אנדרסן בקבוצת הבוגרים.
אנדרסן כיהן בתפקיד שנה אחת בלבד, לאחר עזיבתו של יורגן קלופ.
בתחילת עונת 2010/11 הוביל טוכל את מיינץ לשבעה ניצחונות רצופים בשבעת המחזורים הראשונים של העונה, רצף שכלל ניצחון חוץ על באיירן מינכן.
בסיום אותה עונה סיימה מיינץ במקום החמישי, שהובילה אותה לאירופה.
בעונת 2013/14 הוביל את הקבוצה למקום השביעי אחרי שהקבוצה לא הייתה רחוקה מהמקום שמוביל לליגת האלופות.
למרות ההצלחה ביקש טוכל להשתחרר מחוזהו במיינץ באופן מיידי ועזב את הקבוצה ב-11 במאי 2014, אף על פי שמיינץ סירבה לשחרר אותו מחוזהו.
מאזנו במיינץ 72 ניצחונות, 46 תוצאות תיקו ו-64 הפסדים.
ב-19 באפריל 2015, במהלך שנת השבתון של טוכל, הודיעה בורוסיה דורטמונד על החתמתו כמאמן הקבוצה בעונת 2015/16 לאחר הודעת יורגן קלופ שהודיע שיעזוב את הקבוצה בסוף העונה לאחר שבע שנים.
ב-27 במאי 2017 זכה טוכל עם בורוסיה דורטמונד בגביע הגרמני לאחר ניצחון על איינטרכט פרנקפורט.
לאחר שלושה ימים פוטר טוכל מתפקידו כמאמן דורטמונד, ובמקומו מונה פיטר בוס.
ב-14 במאי 2018 טוכל מונה למאמן פריז סן-ז'רמן מהליגה הצרפתית.
עם פריז סן ז'רמן הגיע טוכל לגמר ליגת האלופות בעונת 2019/20 בו הפסידה הקבוצה לבאיירן מינכן.
בנוסף תחת אימונו זכתה הקבוצה ב-2 אליפויות מקומיות רצופות ב-2018/19 וב-2019/20, ב-2 סופרקאפ צרפתים רצופים ובעונת 2019/20 זכתה גם בגביע הצרפתי וגם בגביע הליגה הצרפתית.
ב-24 בדצמבר 2020 פוטר מאימון פריז לאחר פתיחת עונה חלשה יחסית וחילוקי דעות עם המנהל הספורטיבי של הקבוצה, לאונרדו.
טוכל עזב את פריז סן ז'רמן עם שיא של 95 ניצחונות, 13 תוצאות תיקו ו-19 הפסדים ב-127 משחקים, עם אחוזי הניצחון הטובים ביותר בהיסטוריה של הליגה (75.6%) והממוצע הגבוה ביותר של נקודות למשחק (2.37, בדומה לקודמו בתפקיד, אונאי אמרי).
ב-26 בינואר 2021 מונה למאמנה של צ'לסי מהפרמייר ליג לאחר פיטורי פרנק למפארד.
כבר למחרת עמד על הקווים בתיקו 0-0 של צ'לסי מול וולברהמפטון וונדררס.
ב-29 במאי 2021 זכה לראשונה בליגת האלופות לאחר ניצחון צ'לסי במשחק הגמר 0–1 על מנצ'סטר סיטי.
טוכל הוא המאמן הראשון שמעפיל שנתיים ברציפות לגמר ליגת האלופות עם שני מועדונים שונים.
לאחר הזכייה הוארך חוזהו של טוכל במועדון עד 2024. ב-11 באוגוסט 2021 הוסיף וזכה עם צ'לסי גם בסופר קאפ האירופי לאחר ניצחון על ויאריאל בדו-קרב פנדלים.
לאחר פתיחת עונה לא טובה בפרמייר ליג, והפסד 0–1 לדינמו זאגרב במחזור הפתיחה של ליגת האלופות, פוטר טוכל מתפקידו ב-7 בספטמבר 2022.
לאחר שיוליאן נגלסמן פוטר מבאיירן מינכן ב-23 במרץ 2023, מונה טוכל במקומו לתפקיד מאמן הקבוצה וזכה עמה באליפות בתום העונה.
בעונת 2023/2024 הפסיד את תואר האליפות לבאייר לברקוזן וסיים את תפקידו בתום העונה.
טוכל נישא לסיסי בשנת 2009. לזוג שתי בנות.
הוא דובר אנגלית, צרפתית, גרמנית ואיטלקית.
כילד, טוכל היה אוהד של טוטנהאם הוטספר ושל בורוסיה מנשנגלדבאך.
הוא למד בגימנסיה סימפרט-קרמר וגיבש אסטרטגיות טקטיות בשיעור כדורעף.
הוא סיים את לימודיו במנהל עסקים באוניברסיטה השיתופית של מדינת באדן-וירטמברג בשטוטגרט, ועבד כברמן ברדיו בשטוטגרט בעודו סטודנט.
הוא מעיד על עצמו כקורא נלהב של מותחני פשע, רומנים, אדריכלות ועיצוב, וחובב מושבע של טניס, ומוזיקת רוק והיפ הופ.
מאמן החודש בפרמייר ליג: מרץ 2021
תומאס כריסטיאנסן טארין (בדנית: Thomas Christiansen Tarín, נולד ב-11 במרץ 1973 בהדסונד שבדנמרק) הוא כדורגלן עבר דני-ספרדי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן נבחרת פנמה.
כריסטיאנסן הוכתר כמלך השערים של הבונדסליגה לעונת 2002/03, ביחד עם ג'ובאני אלבר, לאחר שהבקיע באותה עונה 21 שערי ליגה.
כריסטיאנסן נולד בדנמרק לאב דני ואם ספרדייה.
והחל לשחק בגיל תשע במועדון הדני אבדורה.
לאחר מספר שנים במועדונים שונים בדנמרק, ביניהם מועדון הפאר ברונדבי, החל כריסטיאנסן להתאמן עם ריאל מדריד, אך אמו אסרה עליו לעבור למועדון זה.
מסיבה זו, חתם בשנת 1991 במועדון הדני בי 93, ובמשחק נוער הבקיע שישה שערים מול המועדון קופנהגן בולדקלוב.
באותה שנה, חתם כריסטיאנסן בברצלונה, שם חלם לשחק בצוותא עם בן ארצו מיכאל לאודרופ, אותו העריץ.
כריסטיאנסן, עם חתימתו בברצלונה, החל לשחק מיד בברצלונה אתלטיק, והתאמן לעיתים קרובות עם שחקני הקבוצה הבכירה.
כריסטיאנסן אף הסכים לסעיף בחוזהו המחייב אותו לקבל אזרחות ספרדית, על מנת שלא ייחשב כשחקן זר.
כתוצאה מכך, שיחק בנבחרותיה של ספרד, ולא ייצג את מולדתו דנמרק.
במהלך תקופתו בברצלונה ערך כריסטיאנסן 60 הופעות בברצלונה ב' במשך חמש שנים, בהן הבקיע 28 שערים.
בפברואר 1993 ערך כריסטיאנסן את הופעת הבכורה בקבוצה הבכירה של ברצלונה, כאשר החליף בדקה ה-83 את חוליו סלינס במשחק הראשון של הסופר קאפ האירופי מול ורדר ברמן, שהסתיים בתוצאה 1-1. ברצלונה ניצחה בגומלין 1–2 וזכתה בתואר.
כריסטיאנסן ערך הופעה נוספת ומלאה במשחק גביע המלך מול אתלטיקו מדריד, אך לא ערך בחמש שנותיו בברצלונה ולו הופעת ליגה אחת.
כריסטיאנסן לא שיחק בברצלונה באופן רציף, ויצא לתקופות קצרות של השאלה בספורטינג חיחון, אוסאסונה וראסינג סנטנדר, אך סבל מפציעות רבות במהלך תקופות ההשאלה.
בפגרת החורף של עונת 1995/96, לאחר שלוש שנים בהשאלות שונות, ברצלונה ידעה כי חוקי אופ"א מחייבים אותה לפצות את כריסטיאנסן כספית במידה והקבוצה מסרבת להצעות עבורו.
מסיבה זו, נמכר כריסטיאנסן תחילה למנצ'סטר סיטי, אך הוא רצה להישאר בספרד, ועבר לבסוף לריאל אוביידו תמורת 4.6 מיליון כתר דני.
בתום עונה זו, לאחר שנשאר בלי קבוצה, כריסטיאנסן עבר לטראסה ששיחקה אז בליגה הספרדית השלישית, ובהמשך לפאניוניוס היוונית ולהרפולגה הדנית.
בשלושת המועדונים הללו, כריסטיאנסן שיחק תקופה קצרה, אך בהרפולגה חזר להציג יכולת גבוהה, ואף הבקיע צמד מול ברונדבי שסיימה שנייה בליגת העל הדנית.
בינואר 2001 חתם כריסטיאנסן בבוכום מהבונדסליגה.
בתום עונת 2000/01 נשרו כריסטיאנסן ובוכום אל הבונדסליגה השנייה.
הקבוצה חזרה לבונדסליגה תוך עונה אחת בלבד, כשכריסטיאנסן הבקיע 17 שערים, תוך שיתוף פעולה התקפי עם ואחיד האשמיאן, דלרון באקלי, פאול פרייר ודריוש ווש.
בעונת 2002/03 הפתיעה בוכום כשסיימה במקום התשיעי בבונדסליגה.
כריסטיאנסן הבקיע 21 שערי ליגה בעונה זו, והוכתר כמלך השערים, בצוותא עם ג'ובאני אלבר מבאיירן מינכן שהבקיע כמות זהה.
בתום עונה זו, עזב כריסטיאנסן את בוכום, וחתם בהנובר 96, במקומו של פרדי בוביץ' שעזב.
בעונתו הראשונה בקבוצה, 2003/04, הבקיע כריסטיאנסן תשעה שערי ליגה, ושיתף פעולה בהתקפת הקבוצה עם תומאס ברדריץ' ומוהמדו אידריסו.
האנובר סיימה עונה זו בתחתית הטבלה, אך נשארה בליגה.
כריסטיאנסן נשאר בהאנובר שתי עונות נוספות, בהן הקבוצה הייתה במרכז הטבלה, אך לא הצליח לחזור ליכולתו הקודמת בגין פציעות רבות.
בקיץ 2006 פרש כריסטיאנסן ממשחק פעיל בגיל 34, לאחר שהאנובר לא האריכה את חוזהו.
כריסטיאנסן היה כאמור רשאי לבחור אם לייצג את מולדתו דנמרק, או את ספרד עקב מוצאה של אמו.
כריסטיאנסן בחר לייצג את ספרד, בעיקר עקב התחייבותו החוזית לברצלונה שיקבל אזרחות ספרדית על מנת שלא ייחשב כשחקן זר.
כריסטיאנסן ערך 11 הופעות והבקיע שלושה שערים במדי נבחרת ספרד בכדורגל עד גיל 21 בין השנים 1992 ו-1995. עם נבחרת זו, כריסטיאנסן השתתף באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 1994, בה הבקיע צמד בניצחון 2–4 על הנבחרת המקבילה של יוון ברבע הגמר.
ספרד הגיעה בטורניר זה לחצי הגמר בו הפסידה לפורטוגל בתוצאה 0–2, ובמשחק על המקום השלישי ניצחה 1–2 את צרפת.
בינואר 1993 ערך כריסטיאנסן את הופעת הבכורה בנבחרת ספרד הבכירה, כאשר זומן על ידי המאמן חאבייר קלמנטה למשחק ידידות מול נבחרת מקסיקו.
כעבור חודש, ערך כריסטיאנסן את ההופעה השנייה והאחרונה שלו במדי נבחרת ספרד הבוגרת, והבקיע את השער הרביעי בניצחון 0–5 על נבחרת ליטא במוקדמות מונדיאל 1994, עם זאת, כריסטיאנסן המשיך כאמור לשחק בנבחרת הצעירה.
בפברואר 2013 החל כריסטיאנסן בקריירת אימון, כאשר מונה כעוזרו של לואיס מייה באימון קבוצת אל ג'זירה קלאב מאיחוד האמירויות הערביות.
באוקטובר באותה שנה פוטר מייה, וכריסטיאנסן עזב את תפקידו מיד.
באפריל 2014 מונה כריסטיאנסן כמאמן א.א.ק.
לרנקה מליגת העל הקפריסאית, בעצתו של חאבייר רוקה, שהיה המנהל הספורטיבי של הקבוצה, ושיחק עמו בברצלונה אתלטיק.
כריסטיאנסן אימן בלרנקה בהצלחה יחסית במשך שנתיים.
בעקבות הצלחתו בלרנקה, חתם כריסטיאנסן במאי 2016 על חוזה לעונה אחת באפואל ניקוסיה הקפריסאית.
כריסטיאנסן ואפואל הודחו בפלייאוף ההעפלה לליגת האלופות, אך המשיכו לשלב הבתים של הליגה האירופית לעונת 2016/17, אותו סיימו במקום הראשון.
בשלב 32 הגדולות הדיחה הקבוצה את אתלטיק בילבאו, ובשמינית הגמר הודחה על ידי אנדרלכט.
על אף זאת, עונה זו נחשבה לאחת הטובות ביותר בהיסטוריה של אפואל ניקוסיה באירופה.
באותה עונה זכו כריסטיאנסן ואפואל ניקוסיה באליפות ליגת העל הקפריסאית, כשהקבוצה מציגה את ההגנה הטובה ביותר בליגה וסופגת שני שערים בלבד.
הקבוצה הגיעה באותה עונה לגמר הגביע הקפריסאי, אך הפסידה לאפולון לימסול.
ביוני 2017 מונה כריסטיאנסן כמאמנה של לידס יונייטד.
בפברואר 2018 פוטר כריסטיאנסן מלידס בעקבות רצף תוצאות חלשות.
ביולי 2019 מונה כריסטיאנסן למאמנה של רויאל אוניון סן-ז'ילואז, ושוחרר במאי 2020.
ב-23 ביולי 2020 מונה כריסטיאנסן למאמנה של נבחרת פנמה, כשהוא מחליף בתפקיד את אמריקו גאז'גו.
מלך השערים של הבונדסליגה: 2002/03
טראסק הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית.
בתפקידו האחרון שירת כסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים.
טראסק עוטר בכוכב הכסף על גבורתו כטייס מסוק במהלך מלחמת המפרץ.
טראסק גדל בבוסטון בנה של קרולין לואיס ובנו החורג של מאסטר סרג'נט רוברט לואיס.
הוא למד לתואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה באוניברסיטת אמברי-רידל בפרסקוט שבאריזונה, במסגרת תוכנית הכשרת קציני המילואים של חיל האוויר של ארצות הברית.
הוא סיים לימודיו בפברואר 1984 ושירת כקצין בכוחות המילואים.
בספטמבר 1984 התגייס לשירות סדיר בחיל האוויר, עבר קורס טיס והוכשר כטייס מסוקים.
שירת כטייס UH-1N בטייסת החילוץ וההצלה 40. עבר הסבה למטוסי MH-53 ושירת בטייסת המבצעים המיוחדים 20. הוא השתתף בפלישה האמריקאית לפנמה ובמלחמת המפרץ.
במהלך המלחמה השתתף כקברניט MH-53 במשימת חילוץ של טייס F-14 טומקט שהופל בסמוך לבגדאד.
על משימת החילוץ המורכבת והמסוכנת בתנאי מזג אוויר ושטח קשים ובשטח רווי כוחות אויב, עוטר בכוכב הכסף.
כמו כן הוא וצוות המסוק זכו בפרס מק'קיי המוענק על ידי האגודה הלאומית לאווירונאוטיקה, לטיסה הראויה לשבח לשנת 1991. לאחר המלחמה שימש עוזר לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר בטרם חזר לטייסת המבצעים המיוחדים 20. לאחר תקופת לימודים שירת כקצין תכנון במפקדת כוחות האוויר של נאט"ו בנאפולי שבאיטליה.
בשנים 1998–2001 שימש קצין מבצעים ומפקד טייסת המבצעים המיוחדים 20, הוא השתתף במבצעים בקוסובו.
ב-2001 מונה לראש מחלקת מבצעים מיוחדים בלשכת קצין האג"ם של המטות המשולבים.
באוגוסט 2002 מונה למפקד להק המבצעים 347 שהיה משויך לכנף החילוץ וההצלה 347 בפיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר.
בפברואר 2004 מונה לעוזר למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים.
במאי 2005 מונה למפקד כנף המבצעים המיוחדים 58, בפברואר 2007 מונה למפקד בית הספר לקציני טייסות בבסיס חיל האוויר מקסוול שבאלבמה.
ביולי 2008 מונה למפקד חיל האוויר ה-23 של ארצות הברית וכקצין המבצעים של פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר.
בפברואר 2009 מונה לראש ענף תכנון והערכה בפיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר.
ביולי 2009 מונה לסגן מפקד לענייני תכנון ותיאום בפיקוד מרכז של ארצות הברית.
באוקטובר 2011 מונה לראש ענף בניית הכוח, משאבים, דרישות והערכה אסטרטגית בפיקוד המבצעים המיוחדים.
ביוני 2014 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים, שירת בתפקיד עד יולי 2017 ולאחר מכן פרש מהשירות הצבאי.
במהלך שירותו צבר טראסק למעלה כ-3,200 שעות טיסה, על מסוקי ומטוסי MH-53, HH-60, UH-1, CV-22, MC-130, HC-130 וכלי טיס נוספים למבצעים מיוחדים.
טראסק בעל תואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת המדינה טרוי באלבמה, בעל תואר שני בביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי, בעל תואר שני בלימודי כוח אווירי מבית הספר ללימודים מתקדמים של חיל האוויר, והוא בוגר המכללה לביטחון של נאט"ו ברומא שבאיטליה.
הוא נשוי לקארין והם הורים לבת ובן.
תומאס טאו , המכונה גם שודד רוד איילנד, היה שודד ים אנגלי מהמאה ה-17. הוא יצא לשני מסעות פיראטים גדולים והשני היה המסע הקטלני.
הוא חלוץ המסלול שנודע בכינוי "סבב הפיראטים", שהוביל ממערב האוקיינוס האטלנטי, סביב אפריקה לאוקיינוס ההודי והים הערבי.
שודדי ים רבים הלכו בדרכו, ובהם הנרי אברי ויליאם קיד.
טאו התגורר ברוד איילנד משנת 1640, אך לא ידוע היכן נולד.
ייתכן שהוא נולד בניו אינגלנד.
השערה אחרת עולה כי הוא נולד במיידפורד, נורת'אמפטונשייר, אנגליה לפני שהיגר למושבות האמריקאיות כילד עם משפחתו.
לסברה זאת אין הוכחות מוצקות.
הוא גר בזמן מסוים בניופורט, רוד איילנד.
הוא היה נשוי והיו לו שתי בנות.
על פי מקור אחד, אשתו וילדיו נהנו כולם מאוד מהסצנה החברתית של העיר ניו יורק לאחר שטאו התעשר, אך אין שום ראיות תומכות לכך.
בשנת 1691 עבר טאו לברמודה.
ישנן עדויות לכך שהוא כבר נחשב לפיראט באותה תקופה.
ייתכן שהוא פשוט עסק בפירטיות נגד ספינות צרפתיות וספרדיות.
הוא היה ביחסים קרובים עם עמיתו קפטן ריצ'רד וונט שהיה בעל בריתו.
וונט הפך לבן זוגו הראשון של טאו בשייט הפיראטים הראשון שלו, והפליג בספינתו "דולפין" לצד הספינה "אמיטי", של טאו בשייט הפיראטים השני.
בשנת 1692 השיג תומאס טאו מכתב ממושל ברמודה - רישיון שמתיר לו להיות "פריוואטיר" - "שכיר חרב" ימי, שיכול לתקוף ספינות של ארצות הנמצאות במלחמה עם בריטניה.
בעלי הון מברמודה סיפקו לו את הספינה בת 70 טון, חמושה בשמונה תותחים ומופעלת על ידי 46 אנשים.
טאו וקברניט נוסף השיגו מסגן מושל ברמודה אישור להשמיד מפעל צרפתי מול חופי מערב אפריקה.
טאו הפליג בחודש דצמבר, לכאורה כדי לשמש כפרוואטיר נגד מאחזים צרפתיים בגמביה.
הוא יצא לדרך לצד הפיראט ג'ורג' דיו על סיפון הספינה "איימי".
זמן קצר מחוץ לנמל הם נפרדו בעקבות סערה בים.
הספינה של דיו נפגעה בסערה, אך הצליחה להגיע לבדה למפרץ סלדנה בדרום אפריקה, שם הוא נעצר על ידי ההולנדים.
זמן לא רב אחרי שיצאו מברמודה הודיע טאו לצוות על כוונתו לפנות לפיראטיות, וביקש את תמיכתם מכיוון שהוא לא יכול לאכוף את התוכנית הבלתי חוקית ללא הסכמתם.
על פי הדיווחים, ענה הצוות של טאו בקריאה" "שרשרת זהב או רגל מעץ, נעמוד איתך!" הפיראטים המשיכו לבחור קצין ראשון, מנהג פיראטי מקובל לאזן את כוחו של הקברניט.
טאו הגיע לים האדום ותפס ספינה גדולה בדרך מהודו לאימפריה העות'מאנית בשלהי שנת 1693. הספינה נכנעה ללא התנגדות רצינית, ולא היו נפגעים.
הפיראטים של טאו פשטו על אוצרות האוניה, בשווי של 100,000 ליש"ט בזהב וכסף בלבד, בלי לקחת בחשבון את הערך של שנהב, תבלינים, אבני חן ומשי שנתפסו.
טאו דחק בצוותו לצוד ולשדוד את הספינות האחרות בשיירה ההודית, אך הוא נכנע לדעתו שסגנו, ולא תקף.
הוא חזר לכיוון כף התקווה הטובה, ועצר ביישוב הפיראטים של אדם בלדרידג' בסנט מרי במדגסקר כדי לטפל בספינה.
טאו הגיע חזרה לניופורט באפריל 1694. בנימין פלטשר, מושל מחוז ניו יורק, התיידד איתו ועם משפחתו.
בנובמבר 1694 קנה טאו רישיון "פריוואטיר" חדש מהמושל פלטשר ויצא לשייט נוסף.
הפעם צוותו היה מעט יותר קטן 30–40 איש.
ג'ון אירלנד שימש כנווט בספינה "אמיטי" של טאו במהלך השייט השני שלהם, אם כי טען לאחר לכידתו שגם הוא וגם טאו נאלצו לשרת תחת איומי הצוות של הספינה.
על פי תצהירו, הצוות איים על שניהם במהלך מה שהיה יכולה להיות נסיעה מניו יורק לבוסטון כדי להתכונן למאבק נגד הצרפתים.
עם זאת, כשהגיעו למדגסקר, ככל הנראה טאו הגדיל את כוחו ל-50 או 60 איש.
הם הגיעו למצר באב אל מנדב בפתח ים סוף באוגוסט 1695, שם מצא טאו כמה פיראטים נוספים בתקווה לשכפל את הצלחתו הקודמת, כולל הנרי אברי בספינת המלחמה החמושה בעוצמה שלו.
כמו כן היו גם פיראטים שהכיר, כג'וזף פארו ותומאס ווייק, ויליאם מאי, וריצ'רד וואנט.
טאו ושאר הקברניטים החליטו להפליג בתיאום.
בספטמבר 1695 התקרבה שיירת המלך ההודי המוסלמי המוגול עם 25 ספינותיו למצר מנדב, ועברה על פני הפיראטים במהלך הלילה.
טאו וחבריו הפיראטים רדפו אחריהם.
ה"אמיטי" תקפה את אחת מספינות המוגולים, כנראה הייתה זאת "הפתח מוחמד".
טאו נהרג בקרב זה, שעל פי הדיווחים מירי תותח.
מותו הביא לדמורליזציה, והצוות שלו נכנע מיד.
מאוחר יותר הצוות שוחרר כש"פנסי" של אברי כבשה את ה"פתח מוחמד".
לאחר שיפוצים בחוף, החליפו את שם הספינה "אמיטי" ובזזו אוניות באוקיינוס ההודי בפיקוד הקברניט ריצ'רד בובינגטון.
אתר הקבורה של טאו אינו ידוע, אך אומרים שהוא אביו של אדם שיצר ממלכה בחוף המזרחי של מדגסקר.
בנוסף נטען כי טאו היה ממקימי מושבת הפיראטים המסתורית (ויש הסבורים בדיוני) של ליברטטיה.
המלך ויליאם השלישי הורה לקפטן ויליאם קיד לצוד כמה שודדי ים - תומאס טאו וג'ון אירלנד ביניהם, אך טאו כבר היה מת כשקיד הפליג לחפש אחריו.
הדגל האישי של טאו מתואר לעיתים קרובות כדגל עם זרוע לבנה אוחזת בחרב קצרה על רקע שחור.
תומאס יוז (Thomas Hughes; 1822 – 1896) היה עורך דין, פוליטיקאי וסופר אנגלי.
הוא מפורסם בעיקר בזכות הרומן שכתב, "ימי בית הספר של טום בראון" (1857), יצירה חצי-אוטוביוגרפית שהתרחשה בבית הספר ברוגבי שם למד יוז.
ליוז היו פעילויות נוספות - כחבר הפרלמנט הבריטי, וחבר בתנועה הקואופרטיבית הבריטית, וביישוב אוטופיסטי בטנסי, ארצות הברית.
יוז נולד ב-20 באוקטובר 1822, כבנו השני של ג'ון יוז, עורך ספרותי, ברקשייר (אוקספורדשייר).
היו לו שישה אחים, ואחות אחת, ג'יין סניור שהפכה לימים לעובדת המדינה הראשונה בבריטניה.
בגיל שמונה הוא נשלח לבית הספר ליד וינצ'סטר, שם נשאר עד גיל אחת עשרה.
בפברואר 1834 הוא הלך לבית הספר רוגבי, שהיה אז בניהול תומאס ארנולד שלמד עם אביו באוקספורד.
יוז הצטיין בספורט ולא בלימודים, והקריירה שלו בבית הספר הגיעה לשיאה במגרש הקריקט של לורד בלונדון.
בשנת 1842 המשיך ללמוד וסיים את לימודי תואר ראשון באוקספורד.
שם הוא שיחק קריקט בקבוצת האוניברסיטה במשחק השנתי נגד אוניברסיטת קיימברידג'.
יוז הפך לעורך דין, בשנת 1848, ועשרים שנה מאוחר יותר הפך ליועץ המלכה.
הוא מונה להיות שופט במחוז צ'סטר ביולי 1882.
הוא היה מעורב בתנועת הסוציאליזם הנוצרי בראשות פרדריק מוריס, שאליה הצטרף בשנת 1848. בינואר 1854 היה ממקימי מכללת הגברים העובדים, והיה מנהל המכללה משנת 1872 עד 1883.
יוז היה מעורב גם בהקמת כמה איגודים מקצועיים מוקדמים, וסייע במימון הדפסת פרסומים ליברליים.
הוא כיהן כנשיא הראשון של הקונגרס הקואופרטיבי בשנת 1869, וכן במועצה המרכזית הקואופרטיבית.
הוא הציג מועמדות בשנת 1874 מרובע מרילבון בשנת 1874, אך ויתר ממש לפני הבחירות.
סיום הקריירה הפוליטית שלו נבע מחוסר הפופולריות בקרב הבוחרים בגלל תמיכתו בחוק החינוך היסודי 1870.
כחבר פרלמנט יוז עבד על חקיקה בענייני האיגוד המקצועי, אך לא היה מסוגל להעביר שינויים גדולים.
הייתה לו הצלחה גדולה יותר בשיפור מעמדם המשפטי של קואופרטיבים, שבמיוחד הצליחו לפעול כחברה בע"מ.
נושא המכשולים החוקיים להפעלת איגודי עובדים היה אקטואלי, ובשנת 1867 נבחר יוז כחבר בוועדה המלכותית שהוקמה לבדוק את הנושא.
בתחילה הוא היה היחיד בוועדה שאהד את עמדת האיגודים, אבל לאחר שתדלנות מסוימת הצטרף אליו פרדריק הריסון.
התוצאה של ועדה זו הייתה שהריסון, יוז ולורד ליצ'פילד הוציאו דו"ח מיעוט (1869), והמליצו כי יש להוריד את כל המגבלות החוקיות.
ואז העניין עלה שוב בוועדה נוספת, בסוף כהונתו של יוז בפרלמנט.
אבל בסופו של דבר יוז חתם על דו"ח הרוב.
בשנים 9–1878, יוז החל לכתוב את "המדריך לשיתופי פעולה" (1881) עם ונסיטארט נייל, עבור הקונגרס הקואופרטיבי.
כתוצר לוואי הוא פיתח עניין בפיתוח "הכפר לדוגמה", שבהם גרו פועלים וניהלו אותם.
בשנת 1880 הוא רכש את הבעלות על עיירה אמריקאית, שהייזם פרנקלין סמית הקים - רוגבי, בטנסי.
היישוב תוכנן כניסוי באורח חיים אוטופיים עבור דור צעיר מאנגליה.
היה זה חלק מניסיונות להקמת יישובים אוטופיסטיים בארצות הברית באותם ימים.
גם היישוב רוגבי לא החזיק מעמד, אך הוא עדיין מופיע ברישום הלאומי של המקומות ההיסטוריים בארצות הברית.
בעודו מתגורר בוימבלדון, כתב יוז את סיפורו המפורסם של "ימי בית הספר של טום בראון", שפורסם באפריל 1857 .
יוז כתב גם את ספר ההמשך "טום בראון באוקספורד" (1861),"חיי אלפרד הגדול" (1869) וספרים נוספים.
אחיו, ג'ורג' יוז, היה ההשראה לדמותו של טום בראון.
בשנת 1847 התחתן יוז עם פרנסס פורד, בתו של הכומר ג'יימס פורד, ואחייניתו של ריצ'רד פורד, והם התיישבו בשנת 1853 בווימבלדון.
ביתם נבנה על ידי קואופרטיב נוצרי סוציאליסטי.
היו להם חמישה בנים (מוריס, ג'יימס, ג'ורג', ג'ון וארתור) וארבע בנות (ליליאן, אווי, קרוליין ומרי).
ביתו ליליאן יוז נספתה בטביעתה של הטיטניק בשנת 1912.
מלגת יוז נוסדה על ידי במכללת אורייאל באוקספורד.
זה היה פרס שמיועד רק לחברים, או לבני חברים, של כמה ארגונים קואופרטיבים.
פסל של יוז ניצב מחוץ לספריית בית הספר ברוגבי: הפסל היה תומאס ברוק, והפסל הוקם בשנת 1899.
תומאס יואינג האב היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, חבר המפלגה הלאומית הרפובליקנית וחבר המפלגה הוויגית.
הוא כיהן כסנאטור וכן כמזכיר האוצר ה-14 וכמזכיר הפנים הראשון.
הוא גם נודע כמי שהיה האב המאמץ (ובסופו של דבר חתנו) של גיבור מלחמת האזרחים האמריקאית, הגנרל ויליאם שרמן.
תומאס יואינג נולד בווסט ליברטי שבמחוז אוהיו, וירג'יניה (כיום בווירג'יניה המערבית).
הוא היה בנו של ג'ורג' יואינג שלחם במהפכה האמריקאית.
לאחר שלמד באוניברסיטת אוהיו ולמד משפטים באופן עצמאי בהדרכתו של פילמון ביצ'ר, החל יואינג ב-1816 לעסוק בעריכת דין בלנקסטר, אוהיו.
כעורך דין כפרי ססגוני, נבחר יואינג לסנאט של ארצות הברית ב-1830 מטעם המפלגה הוויגית וכיהן תקופת כהונה אחת.
הוא כשל בניסיונו להיבחר פעם נוספת ב-1836. במרץ 1841 מונה יואינג כמזכיר האוצר של ארצות הברית וכיהן בתפקיד זה תחת הנשיא ויליאם הנרי הריסון, ואחרי פטירתו הפתאומית של הריסון הוא המשיך לכהן תחת הנשיא החדש ג'ון טיילר.
בספטמבר אותה שנה הוא התפטר מתפקידו יחד עם כל חברי הקבינט (למעט מזכיר המדינה דניאל ובסטר) כמחאה על הווטו שהטיל טיילר על חוק הבנקאות.
במרץ 1849 מונה יואינג על ידי הנשיא זאכרי טיילור כמזכיר הפנים הראשון של ארצות הברית.
הוא כיהן בתפקיד זה גם תחת יורשו של טיילור, מילרד פילמור עד יולי 1850. כמזכיר הפנים הראשון הוא איחד משרדים ממחלקות שונות של הממשל, כמו משרד הקרקעות שהיה קודם תחת מחלקת האוצר, והמשרד לענייני האינדיאנים שהיה קודם תחת מחלקת המלחמה.
במסגרת תהליך זה "גורשו" משרדים אלו ממחלקותיהם הקודמות כדיירים בלתי רצויים.
למחלקת הפנים לא היה מרחב משרדי משלה, ויואינג שכר מקום.
ב-1852 סודר משכן קבוע למחלקה באגף המזרחי החדש של משרד הפטנטים.
יואינג היה זה שהחל בתרבות המושחתת של המחלקה כאשר החליף באופן סיטוני את פקידי המחלקה בכאלה שנהנו מחסות פוליטית.
בשל כך כינו אותו העיתונים "יואינג הקצב" (Butcher Ewing).
ביולי-1850 מונה יואינג שוב כסנאטור במקומו של תומאס קורווין שהתפטר וכיהן בסנאט עד מרץ 1851, עת כשל שוב בניסיון להיבחר לכהונה נוספות.
ב-1861 שימש יואינג כאחד הנציגים של אוהיו לוועידת השלום בוושינגטון, בה נעשה ניסיון למניעת פריצתה של מלחמת האזרחים.
ב-1868 הציג הנשיא אנדרו ג'ונסון את שמו של יואינג כמועמד למשרה שלישית בקבינט, מזכיר המלחמה.
הסנאט היה עדיין בתחושת זעם על ג'ונסון שפיטר מתפקיד זה את אדווין סטנטון, ועקב כך נוהל נגד הנשיא משפט ההדחה.
הסנאט סירב לאשר את מינויו של יואינג.
יואינג היה חבר המפלגה הוויגית מאז שעבר אליה ב-1833 מהמפלגה הלאומית הרפובליקנית, גם כאשר היא קרסה ואת מקומה במפה הפוליטית תפסה המפלגה הרפובליקנית.
בכך היה יואינג לאחד הפוליטיקאים היחידים ברמה הלאומית שנותר חבר במפלגה הוויגית גם כאשר רוב חבריה העבירו את תמיכתם למפלגות אחרות.
יואינג נשא לאישה את מריה וילס בוייל, קתולית באמונתה, ויחד הם הביאו לעולם וגידלו על פי האמונה הקתולית בת ושלושה בנים.
שלושת בניו, יו בויל יואינג, תומאס יואינג הבן, וצ'ארלס יואינג שירתו כגנרלים בצבא האיחוד במלחמת האזרחים.
תומאס היה גם חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1877–1881. בתו אלן, שהייתה הבכורה, נישאה לגנרל צבא האיחוד המפורסם שלחם במלחמת האזרחים, ויליאם שרמן.
שרמן, שהתייתם מאביו בגיל 9, נלקח תחת חסותו של יואינג והוא זה שהמליץ עליו להתקבל לאקדמיה הצבאית.
יואינג נולד כבן לאמונה הפרסביטריאנית, אך במשך שנים רבות הוא נכח בטקסי הדת הקתולית יחד עם משפחתו.
בסופו של דבר הוא הוטבל לנצרות הקתולית בערוב ימיו, בימי מחלתו בה חלה טרם מותו.
תומאס יואינג נפטר ב-26 באוקטובר 1871. הוא נקבר בבית הקברות סנט מרי שבעיר הולדתו, לנקסטר.
אחד מנושאי ארונו היה מושל אוהיו ולימים נשיא ארצות הברית, רתרפורד הייז.
טרם מותו הוא היה אחרון חברי הקבינטים של הריסון וטיילר שנותר בחיים.
תומאס לונד היה צייר נופים אנגלי וחבר בבית הספר לציירים בנוריץ'.
הוא נולד למשפחת מבשלת בירה עשירה, והיה לו את הכספים להיות צלם חובב בתקופה שבה הצילום פותח לראשונה כתחביב.
מתיעוד הקהילה עולה כי תומאס לונד נולד ב־13 ביולי 1801, בנם של תומאס ומרי לונד, והוטבל על ידי הוריו בכנסיית הקהילה סנט אנדרו בסטון ב־9 באוגוסט 1801.
הוא התחתן עם הריוט וותריל בשנת 1821 והיו להם כמה ילדים.
הוא היה אמן חובב, ומעורב בעסקי הבירה של משפחתו בנוריץ', שהיה מקור עושרו.
מאוחר יותר הוא הועסק כסוכן של חברת ביטוח.
הוא חי בנוחות, התגורר לאורך חייו הבוגרים במרכז נוריץ'.
הוא השתמש ביאכטה שלו "קתלין", שעוטרה במספר ציורי שמן, כמקום לאירוח חבריו.
לדברי הסופר ויליאם דיקס, לונד היה תלמידו של האמן ג'ון סל קוטמן.
הוא הציג בלונדון בין השנים 1845 עד 1859, ועם אגודת האמנים נורוויץ' בין השנים 1820 עד 1833, והציג לראשונה את ציורו את מנזר סנט בנט.
הוא היה פופולרי בקרב חבריו, והיה חבר של האמנים רוברט למן, וג'ון מידלטון.
לונד היה אמן בעל תפוקה גבוהה, הוא התמחה בהפקת ציורים על מחוז הולדתו נורפוק, אך ספרי סקיצות שלו ששרדו מראים כי הוא נסע גם לויילס וליורקשייר בסיורי רישום בשנים 1845, 1853 ו-1854.
הוא היה מעתיק מוכשר, והעתיק יצירות כמו "שער סנט מרטין" של קוטמן, נוריץ 'ומזח ירמות' שלו, וכן ציורים של ג'ון כרום ורוברט דיקסון.
תפוקתו האמנותית הושפעה מהטכניקה היבשה של אדוארד תומאס דניאל, שלתחריטים שלו הייתה איכות עשירה.
יצירותיו התבלבלו לעיתים עם אלה של ג'ון סל קוטמן, ג'ון כרום וג'ון ת'ירטל.
בעיתונות המקומית, שיבחו את כישוריו כאמן חובב.
הוא הפך לחבר באגודת האמנים נורוויץ' בגיל 18. הוא הציג בנוריץ' ולונדון בין השנים 1842 – 1862, והציג תמונות הן במוסד הבריטי והן באקדמיה המלכותית לאמנויות.
לונד עזר להקים את האיחוד בין אגודות האמנות של נורפוק ונורוויץ', והיה זמן מה כנשיא.
הוא היה גם צלם נלהב כי היה עשיר מספיק להחזיק ציוד צילום משלו, והיה חבר ועד באגודת הצילום נורוויץ'.
נראה כי מעט מעבודתו כצלם שרדה.
הוא היה מעריץ גדול של אמן נוריץ' ג'ון ת'ירטל, והשתמש בעושרו כדי לרכוש שבעים וחמישה מציוריו של ת'ירטל.
לונד, שסבל מבריאות לקויה כל חייו, נפטר לפתע ב־18 בינואר 1861, בעת שהיה בביתו בנוריץ'.
אשתו האריוט נפטרה שנתיים קודם לכן, בשנת 1859, ובנו הנרי אדווין לונד גם הוא נפטר קודם ומת בשנת 1860.
האוסף הגדול שלו נמכר במרץ 1861, וכלל 39 סקיצות, 215 צבעי מים, 46 ציורי שמן ו-11 תחריטים.
תומאס טאונסנד, ויקונט סידני הראשון היה פוליטיקאי בריטי שכיהן כחבר בית הנבחרים משנת 1754 ועד 1783, כאשר קיבל תואר אצולה כברון סידני.
הוא כיהן במספר משרות חשובות בקבינט ממשלת בריטניה במחצית השנייה של המאה ה-18. הערים סידני שבנובה סקוטיה, קנדה וסידני שבניו סאות' ויילס, אוסטרליה, נקראו על שמו ב-1785 וב-1788, בהתאמה.
תואמס טאונסנד נולד בטירת ריינהאם שבמחוז נורפוק, כבנו של תואמס טאונסנד , בנו השני של צ'ארלס טאונסנד, הוויקונט השני טאונסנד, שנודע בכינוי "טאונסנד לפת" ("Turnip" Townshend) בשל יוזמותיו החקלאיות.
אמו של תומאס טאונסנד הצעיר, אלביניה, הייתה בתו של ג'ון סלווין.
הוא התחנך בקולג' קלייר שבקיימברידג'.
ב-1754 נבחר טאונסנד לבית הנבחרים הבריטי כחבר המפלגה הוויגית מטעם מחוז הבחירה ויטצ'רץ' שבהמפשייר, מושב בו הוא החזיק עד אשר הוענק לו תואר אצולה ב-1783. בתחילה הוא היה מזוהה עם אחי-סבו תומאס פלהם-הוליס, דוכס ניו קאסל, אך מאוחר יותר הוא הצטרף למחנהו של ויליאם פיט האב, כאופוזיציה לג'ורג' גרנוויל.
בשנים 1756–1760 הוא היה פקיד משק הבית של הנסיך מוויילס ובשנים 1761–1762 הוא היה פקיד "הבד הירוק" , תפקיד במשק הבית המלכותי.
ב-1765 הוא מונה ללורד של האוצר בממשלתו הראשונה של רוקינגהם והמשיך לכהן בתפקיד זה בממשלתו של ויליאם פיט האב עד דצמבר 1767, כאשר הוא מונה לחבר המועצה המלכותית וכאחראי על תקציב הצבא .
בתקופת ממשלותיהם של פיט האב ושל דוכס גרפטון הוא תמך בעמדתו של בן-דודו, צ'ארלס טאונסנד בנוגע לתוכנית ההכנסת באמריקה.
טאונסנד נאלץ להתפטר ממשרתו כאחראי על תקציב הצבא ביוני 1768, כאשר גרפטון היה מעוניין בריצ'רד ריגבי כדי לזכות באהדתו של הדוכס מבדפורד.
טאונסנד נשאר באופוזיציה עד לתום כהונתו כראש הממשלה של הלורד נורת' ולעיתים קרובות הוא דיבר בבית הנבחרים נגד המלחמה באמריקה.
אף על פי שהוא לא היה מזוהה באופן מובהק עם מחנה כלשהו במפלגה, הוא נטה לתמוך בחסידיו של ויליאם פיט האב.
בממשלתו השנייה של רוקינגהם הוא מונה למזכיר מלחמה.
כאשר התמנה הלורד שלבורן כראש הממשלה ביולי 1782, ירש אותו טאונסנד כמזכיר הפנים והיה למנהיג בית הנבחרים .
בין העניינים שהוא ירש משלבורן ושהצריכו את תשומת ליבו, הייתה התוכנית לתקוף את נחלותיה של ספרד באמריקה הדרומית.
במזכר שנשלח אליו על ידי שלבורן באותה עת, בו הוא פירט את העניינים הדורשים טיפול דחוף, נאמר: "הכנות ותוכניות להודו המערבית (אמריקה הספרדית).
חיל משלוח שיש לשלוח - למייג'ור דלרימפל יש תוכניות נגד היישובים הספרדים".
לצורך קבלת סיוע בתכנון חיל המשלוח פנה טאונסנד לקפטן ארתור פיליפ.
התוכנית שהוכנה על ידי פיליפ ואושרה על ידי טאונסנד בספטמבר 1782 כללה שליחת פלגה של שלוש אוניות קו ופריגטה שיתקפו ויפשטו על בואנוס איירס ומונטווידאו.
משם הכוח היה אמור להתקדם לחופי צ'ילה, פרו ומקסיקו, כדי לבזוז אותם, ובסופו של דבר לחצות את האוקיינוס השקט ולחבור לפלגת הודו המזרחית הבריטית ולתקוף את מנילה, בירת הפיליפינים הספרדיים.
חיל המשלוח הפליג ב-16 בינואר 1783 בפיקודו של קומודור סר רוברט קינגסמיל.
לפיליפ ניתן הפיקוד על אחת מאוניות הקו, אה"מ "אירופה" .
זמן קצר לאחר הפלגת הכוח הושגה שביתת נשק בין בריטניה לבין ספרד.
פיליפ הפליג עם ה"אירופה" להודו כדי להצטרף לפלגת הודו המזרחית, ולאחר שובו לאנגליה באפריל 1784 הוא נותר בקשר הדוק עם טאונסנד (אז כבר הלורד סידני) ועם תת-מזכיר הפנים, איוון ניפין.
מאוקטובר 1784 ועד ספטמבר 1786 הועסק פיליפ על ידי ניפין, שהיה אחראי על גופי השירות החשאי שהיו קשורים לצרפת ולספרד, כדי לרגל אחר מידע על מאגרי הנשק הימיים בטולון ובנמלים נוספים.
ב-6 במרץ 1783 הוענק לטאונסנד התואר ברון סידני מצ'יזלהרסט והוא נכנס לבית הלורדים.
מלכתחילה הוצע לו התואר ברון סידני לכבודו של אלג'רנון סידני, המתנגד הידוע לשלטונו של המלך צ'ארלס השני, שהיה קרוב משפחה שלו מקרבה רחוקה.
עם זאת, לטאונסנד היו חששות שלקרובי משפחה אחרים יהיו תביעות על שם זה והוא הציע את השם סידניהאם , שמו של כפר הסמוך לביתו שבקנט, לפני שבסופו של דבר הוא קיבל את ההצעה לשם סידני.
הוא התנגד לקואליציית פוקס-נורת' ושב לכהן כמזכיר הפנים בממשלתו של פיט בשנים 1783–1789.
ב-1785 הוקם היישוב סידני על האי קייפ ברטון, כיום חלק מנובה סקוטיה לכבודו של הברון סידני, שמינה את מקים היישוב, ג'וזף פרדריק וואלט דה ברס, כמושל המושבה החדשה.
בעקבות אובדן שלוש עשרה המושבות, הוטל על סידני, כמזכיר הפנים בממשלתו של פיט, את האחריות על הכנת תוכנית ליישובם של נידונים במפרץ בוטאני.
הוא בחר בארתור פיליפ כמושל המושבה החדשה, שהוביל את הקמתה כמושבת עונשין והנהיג אותה בהצלחה במאבק ברעב בשנותיה הראשונות.
ב-26 בינואר 1788 קרא פיליפ למפרצון סידני על שמו של הברון סידני והיישוב שהוקם שם הפך לימים לעיר סידני.
ב-1789 הוענק לסידני תואר אצולה רם יותר והוא היה לויקונט סידני.
אף על פי שההתיישבות בניו סאות' ויילס הייתה רק' אחת מתחומי אחריותו של סידני כמזכיר הפנים, הוא הוכר כ"מארגן התוכנית ליישוב ניו סאות' ויילס" על ידי דייוויד קולינס, שהקדיש את הדוח "המושבה האנגלית בניו סאות' ויילס" שהוא כתב לסידני.
קולינס כתב ש"נפשו הנדיבה" של סידני הובילה אותו "להעלות על הדעת את הרעיון להציל חיים רבים של אלו שעלולים היו לאבד אותם כתוצאה מהפרת החוקים, ושעל פי התקנות החדשות יהפכו מאוחר יותר למועילים לחברה".
הוא גם שיבח את "הפטריוטיזם של סידני בתכנון תוכנית בעלת סיכויים ליתרונות מסחריים ופוליטיים".
סידני היה אחראי על כינון החוקה למושבה החדשה ולהקמת המערכת המשפטית שלה שהתאימה לאזרחים חופשיים ולאו דווקא כבית כלא.
כתב המינוי של פיליפ הגדיר אותו כמושל המושבה עם ממשלת אזרחית, לא מושבת עונשין תחת ממשלת צבאי.
ב-1760 נשא טאוסנד את אליזבת, בתו של חבר הפרלמנט ריצ'רד פויס.
הלורד סידני נפטר ב-30 ביוני 1800, בגיל 67. הוא נטמן בכנסיית סנט ניקולאס שבצ'יזלהרסט.
את תואר האצולה שלוט ירש בנו ג'ון .
תומאס טוד היה עורך דין אמריקאי, שכיהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
הוא גדל בקולוניית וירג'יניה, למד משפטים ובהמשך השתתף בייסודה של קנטקי, שם הוא שימש כעוזר משפטי וכשופט.
הוא נישא פעמיים ונולדו לו שמונה ילדים בסך הכל.
טוד הצטרף לבית המשפט העליון של ארצות הברית ב-1807 ופסקי הדין הרבים שכתב נגעו בעיקר לזכויות מקרקעין.
תומאס טוד נולד במחוז קינג אנד קווין שבקולוניית וירג'יניה.
הוא היה הצעיר במשפחה של חמישה ילדים.
שני הוריו נפטרו כאשר היה צעיר.
הוא גודל על ברכי האמונה הפרסביטריאנית.
בגיל 16 הוא התגייס לצבא הקונטיננטלי ושירת בדרגת טוראי בפלוגת פרשים ממנצ'סטר וירג'יניה במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
עם שובו לביתו, הוא למד באקדמיית ליברטי הול (כיום אוניברסיטת וושינגטון ולי) בלקסינגטון, וירג'יניה וסיים את לימודיו שם ב-1783.
לאחר סיום לימודיו היה טוד למורה באקדמיית ליברטי הול ובתמורה לעבודתו הוא קיבל מקום מגורים וארוחות והדרכה במשפטים.
לפני שעבר למחוז קנטקי (אז בתחומי וירג'יניה), הוא למד מדידה, כאשר דודנו הארי אינס מונה כשופט במחוז קנטקי של בית המשפט העליון של וירג'יניה.
טוד למד משפטים בקריאה עצמית וב-1786 התקבל ללשכת עורכי הדין של קנטקי, אך השפעתו ניכרה בעיקר כאשר היה לקצרן בבית המשפט.
טוד שימש כעוזר משפטי בחמש ועידות חוקתיות בשנים 1784–1792, כאשר ביקשה קנטקי להתקבל כמדינה.
הוא שימש כמזכיר בית המחוקקים של קנטקי כאשר היא התקבלה לאיחוד ב-1792. ב-1789, כאשר הוקם בית המשפט לעתירות של קנטקי, שהיה אז הערכאה המשפטית העליונה של המדינה, היה טוד לפקיד הראשי שלו.
הוא גם עסק בעריכת דין במגזר הפרטי בדנוויל בשנים 1788–1801 ולאחר מכן מונה כשופט בבית המשפט לעתירות של קנטקי.
ב-1806 הוא מונה כנשיא בית המשפט.
טוד החזיק בבעלותו עבדים ובמפקד האוכלוסין של 1820 נרשמו בבעלותו 26 עבדים.
ב-28 בפברואר 1807 מינה הנשיא תומאס ג'פרסון את טוד כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
מינוי זה התאפשר לאחר שהקונגרס העלה את מספר המושבים בבית המשפט העליון לשבעה.
המינוי אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית ב-2 במרץ וב-4 במאי המחרת הושבע טוד לכהונתו.
טוד כיהן על כס השיפוט תחת נשיאותו של ג'ון מרשל.
מבחינה פוליטית היה טוד איש הסיעה הג'פרסונית.
אף על פי שהשקפותיהם הפוליטיות היו שונות, אימץ טוד את השקפותיו של מרשל על הפרשנות המשפטית, אך הוא לא כתב אף חוות דעת חוקתית.
הוא סומן על ידי השופט פרנק איסטרברוק כשופט הבלתי משמעותי ביותר בהיסטוריה של בית המשפט העליון.
טוד כתב 14 פסקי דין בלבד, 11 דעות רוב, שתי חוות דעת משלימות וחוות דעת מיעוט אחת.
מתוך 11 דעות הרוב שכתב, עשר היו קשורות לסכסוכי קרקעות.
חוות הדעת הראשונה המתועדת של טוד הייתה חוות דעת מיעוט שהתנגדה לחוות דעתו של הנשיא מרשל בפסק הדין "פינלי נגד לין" (Finley v.
הוא כתב חוות דעת משלימה בכל שאחר פסקי הדין שנכתבו על ידי מרשל.
אחת מחוות הדעת הבולטות ביותר מבין אלו הייתה בפסק הדין "פרסטון נגד בראודר" (Preston v.
Browder), שבו פסק בית המשפט שלקרוליינה הצפונית הייתה את הזכות להגביל את תביעות המקרקעין שנעשו בטריטוריה האינדיאנית ושהפרו את הסכם האי הארוך של הולסטון שנחתם על ידי המדינה ב-1777. חוות דעתו בפסק הדין "ווטס נגד יורשי לינזי ואחרים" (.Watts v.
Lindsey's Heirs et al), ביאר זכויות מקרקעין מורכבות שהטרידו את המתיישבים הראשונים של קנטקי.
חוות הדעת היחידה שכתב טוד שלא נגעה לתחום המקרקעין הייתה האחרונה שלו.
בפסק הדין "ריגס נגד טיילור" (Riggs v.
Taylor) פסק בית המשפט את כלל המשפט הפרוצדורלי החשוב, שכיום הוא מובן מאליו, שאם אחד הצדדים במשפט מתכוון לעשות שימוש במסמך כראיה, עליו להגיש את המסמך המקורי.
עם זאת, אם המסמך מצוי ברשותו של הצד השני במשפט, וצד זה מסרב להגישו, או אם המסמך המקורי אבד או הושחת, אזי תתקבל ראיה משנית.
ב-1788 נשא טוד לאישה את אליזבת האריס ולשניים נולדו חמישה ילדים.
בנם הבכור, צ'ארלס סטיוארט טוד, היה לימים איש צבא ושגריר ארצות הברית ברוסיה.
במרץ 1812, שנתיים לאחר פטירת אשתו הראשונה, נישא טוד בשנית ללוסי פיין וושינגטון, אחותה הצעירה של דולי מדיסון ואלמנתו של מייג'ור ג'ורג' סטפטו וושינגטון, אחיינו של הנשיא ג'ורג' וושינגטון.
מקובל לחשוב שהייתה זו החתונה הראשונה שהתקיימה בבית הלבן.
בערוב ימיו היה בבעלותו של טוד רכוש רב, במיוחד בפרנקפורט.
הוא היה חבר בחברת נהר קנטקי, החברה הראשונה שהוקמה כדי לקדם את נתיבי הנהרות במדינה.
בבעלותו היו מניות של כביש האגרה של קנטקי, שהיה הכביש הציבורי המשופר הראשון ממערב להרי האלגיני, ושל גשר האגרה של פרנקפורט שחצה את נהר קנטקי.
בנוסף לביתו היו בבעלותו קרקעות בשטח של 29 קמ"ר בכל רחבי קנטקי ויותר מעשרים מגרשים בתחומי העיר.
שווי רכושו הוערך ביותר מ-70,000 דולר, סכום עצום במונחי הימים הללו.
ב-1820 התקבל טוד כחבר באגודת העתיקות האמריקאית .
תומאס טוד נפטר בפרנקפורט ב-7 בפברואר 1823, בגיל 61. בתחילה הוא נטמן באחוזת הקבר המשפחתית של משפחת אינס.
מאוחר יותר הועברו שרידיו לבית הקברות של פרנקפורט.
תומאס לאם (בפינית: Thomas Lam; נולד ב-18 בדצמבר 1993) הוא כדורגלן פיני, המשחק בעמדת הבלם באפולון לימסול.
לאם, נולד באמסטרדם לאב הולנדי ואם פינית.
לאם, תחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של אמסטרדחה ובגיל 12 הצטרף למחלקת הנוער של אלקמאר.
ב-13 באפריל 2012, לאם חתם על חוזה לארבע שנים במועדון.
ב-16 בספטמבר 2012, לאם ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-4 נגד רודה.
ב-31 במרץ 2013, הורחק בניצחון 1-2 נגד הראקלס אלמלו בדקה ה-31. במהלך עונת , לאם רשם רק הופעה אחת, בתיקו 2-2 נגד פאוק סלוניקי.
לאם, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 4–1 נגד אייאקס במסגרת מגן יוהאן קרויף.
ב-29 באוקטובר 2014, לאם כבש את השלושער הראשון שלו בקריירה בניצחון 6–1 נגד הארדנברג במסגרת הסיבוב השלישי של הגביע ההולנדי.
ב-8 ביולי 2016, לאם חתם לשנתיים בנוטינגהאם פורסט.
ב-6 באוגוסט 2016, לאם ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 3-4 נגד בורטון אלביון, בו גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה.
ב-22 באוקטובר 2016, לאם הורחק בהפסד 2-1 לקארדיף סיטי.
ב-30 באוגוסט 2017, לאם הושאל לטוונטה עד לסיום העונה.
ב-10 בספטמבר 2017, לאם ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1-0 לספרטה רוטרדם.
ב-29 באוגוסט 2018, לאם חזר לקדנציה שנייה בזוולה, כאשר חתם בה לשנתיים.
ב-16 באוגוסט 2021 לאם חתם בצסק"א סופיה מליגת העל הבולגרית וכעבור שנה בדיוק חתם במלבורן סיטי.
ללאם היו שתי אופציות לייצוג בזירה הלאומית, הולנד ופינלנד.
בצעירותו, לאם הצטרף לנבחרות הצעירות של פינלנד.
ב-9 ביוני 2015, לאם ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 2-0 ל.
לאם, נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2020.
הכדורגלן הפיני המבטיח של השנה:
תומאס לאורי יאנג היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אוהיו ה-33 ממרץ 1877 ועד ינואר 1878, ולאחר מכן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
תומאס יאנג נולד בקילילה שבמחוז דאון, שבאירלנד, באותה עת חלק מהממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד.
באותה עת עבד אביו כגנן באחוזותו של .
בגיל 12 היגר יאנג עם משפחתו לארצות הברית וגדל בניו יורק.
ב-1848 התגייס יאנג לצבא ארצות הברית, מלכתחילה כנגן.
הוא התקדם בסולם הדרגות של חיל התותחנים והיה לסמל ראשון ברגימנט הארטילרי השלישי בפיקודו של ג'ון ריינולדס.
לאחר תום שירותו בינואר 1858 עבר יאנג לפנסילבניה ושנה מאוחר יותר לסינסינטי, שם הוא שימש כעוזר מפקח ראשי במוסד לעבריינים צעירים.
במרץ 1861, בהבינו שהמלחמה ממשמשת ובאה, כתב יאנג לגנרל וינפילד סקוט שהוא מתנדב לשרת תחתיו.
חודש לאחר מכן הוא התגייס רשמית לשירות במלחמת האזרחים.
בחודשים אוגוסט עד דצמבר אותה שנה הוא שירת תחת ג'ון פרימונט כקפטן והוצב במיזורי.
בראשית 1862 פורקה היחידה בה שירת, ויאנג עזב את השירות.
לאחר מכן הוא עבד עבור עיתון של המפלגה הדמוקרטית בסידני שבאוהיו, ודיבר נגד ממשלו של הנשיא אברהם לינקולן, בהאמינו שעד אז הוא לא היה החלטי דיו.
בספטמבר אותה שנה התגייס יאנג שוב והוצב כמייג'ור ברגימנט הרגלים ה-118 של אוהיו, שם הוא נשאר עד תום שירותו.
בפברואר 1863 הוא קודם לדרגת לוטננט קולונל ובאפריל 1864 לדרגת קולונל.
ב במאי אותה שנה, הוביל יאנג תקיפה נגד האויב שהובס עד מהרה.
בקרב נהרגו 116 מתוך 270 החיילים שבפיקודו בתוך דקות ספורות.
במהלך הוא חלה, ובסיומה בחודש ספטמבר 1864 הוא פרש מהשירות.
עבור שירותו העניק לו הנשיא לינקולן ב-13 במרץ 1865 דרגת ייצוג של בריגדיר גנרל.
לאחר פרישתו מהשירות, שב יאנג לסינסינטי, שם הוא סיים ב-1865 את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת סינסינטי.
זמן קצר לאחר מכן הוא החל בקריירה הפוליטית שלו כאשר מונה לעוזר מבקר העיר, משרה בה הוא שימש עד סוף אותה שנה.
באותה עת הוא נחשב לדמות מרכזית במפלגה הרפובליקנית, וכאשר הוא נבחר לסנאט, הוא זכה ביותר קולות מכל שאר הרפובליקנים באוהיו.
ב-1875 נבחר יאנג למשרת סגן מושל אוהיו ה-12, לאחר שניצח בבחירות את סמואל קארי, וב-1876 החל לכהן בתפקידו.
בהמשך אותה שנה, כאשר המושל רתרפורד הייז התפטר כדי לכהן כנשיא ארצות הברית, הושבע יאנג במקומו כמושל אוהיו וכיהן בתפקיד עד תום כהונתו המתוכננת של הייז בינואר 1878.
בסיום כהונתו כמושל, נבחר יאנג לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בו שתי תקופות כהונה של שנתיים עד שב-1882 נוצח בבחירות לכהונה שלישית.
תומאס יאנג נפטר בסינסינטי ב-20 ביולי 1888 בעת שהחזיק בתפקיד בעיריית סינסינטי.
הוא נטמן בבית הקברות ספרינג גרוב שבעיר.
תומאס טיילור היה מתרגם אנגלי שהיה הראשון שתרגם יצירות רבות של אפלטון ואריסטו.
תומאס טיילור נולד בלונדון למשפחת חייט.
לאחר סיום הלימודים הוא הקדיש את עצמו ללימודים קלאסיים ומתמטיקה.
בנוסף ליצירות רבות של אפלטון ואריסטו, טיילור תרגם יצירות של פרוקלוס, פורפיריוס, אפוליוס, אוקלוס לוקאנוס ופילוסופים נוספים מזרם נאופלטוניזם והאסכולה הפיתגוראית.
מטרתו הייתה להגיע לכך שכל היצירות של פילוסופים יוונים שטרם תורגמו לאנגלית יתורגמו.
הוא היה מעריץ של יאמבליכוס ותרגם רבות מיצירותיו.
תילור התחיל לתרגם בשנת 1780 ותרגומים אחרונים פורסמו בשנת 1834.
לאור אהבתו ליוון העתיקה הוא דיבר עם אשתו ביוונית עתיקה בלבד.
הוא ביקר בחריפות את הכמורה הנוצרית של ימיו ולכן רכש לא מעט אויבים.
תרגומים של טיילור השפיעו על הדעות של ויליאם בלייק, פרסי ביש שלי וויליאם וורדסוורת'.
הם הודפסו גם בארצות הברית.
בנוסף לתרגומים, טיילור פרסם כמה יצירות בתחום הפילוסופיה ומתמטיקה.
תומאס זיסלי (Thomas Süssli; נולד ב-24 בספטמבר 1966) הוא ראש הכוחות המזוינים (מקביל לרמטכ"ל) הנוכחי של צבא שווייץ.
זיסלי נולד בציריך ב-24 בספטמבר 1966. הוא שירת בחיל הרפואה ונכנס לקורס קצינים.
במקביל החל ללמוד תכנות ומנהל עסקים.
מאז הוא פיתח את הקריירה העסקית שלו במקביל לקריירה הצבאית.
ב-1989 הוא החל למלא תפקידים מנהליים בסניף UBS בבזל, בציריך ובלונדון.
ב-1995 הוא הועלה לדרגת האופטמן, וב-2000 הועלה לדרגת מאיור.
שנה לאחר מכן הפך לשותף בבנק IFBS AG בציריך.
ב-2004 הוא הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט.
ב-2008 החל ללמוד מנהל עסקים באוניברסיטה למדעים יישומיים בכור, ובמקביל הפך לסגן ראש אגף הלוגיסטיקה.
ב-2010 סיים את התואר והחל למלא תפקידים בכירים בחברת קרדיט סוויס.
ב-2012 הועלה לדרגת אוברסט, וב-2014 הפך למנכ"ל וונטובל מוצרים פיננסיים בסינגפור.
ב-2015 הוא הועלה לדרגת בריגדיר ומונה למפקד הבריגדה הלוגיסטית ה-1. באותה שנה החליט לעזוב לחלוטין את העולם העסקי ולהתמקד בקריירה הצבאית בלבד.
ב-2018 הוא הועלה לדרגת דיוויזיונר ומונה למפקד בסיס התמיכה לפיקוד.
ב-1 בינואר 2020 הוא הועלה לדרגת קורפוסקומנדנט ומונה לראש הכוחות המזוינים (מקביל לרמטכ"ל) בידי ממשלת שווייץ.
בחירתו ספגה ביקורת רבה בשל הקריירה הלא שגרתית שלו.
תומאס זנדקילר הוא היסטוריון גרמני.
זנדקילר למד הוראת היסטוריה, לימודים גרמניים (Germanistik) ופדגוגיה באוניברסיטת בוכום ובאוניברסיטת פרייבורג, שם קיבל תעודת הוראה ב-1988. לאחר מכן הרצה באוניברסיטת בילפלד ושם קיבל את תואר הדוקטור בזכות הדיסרטציה שהגיש על רצח היהודים במזרח גליציה בין השנים 1941–1944, בתקופת השואה, לאחר מבצע ברברוסה.
מ-1944 עד 2002 היה יועץ מדעי בפקולטה להיסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטת בילפלד.
מ-1997 עד 1999 היה מנהל צוות המחקר הגרמני שהשתתף בוועדת ברז'ייה שהתכנסה בברן לשם חקר התנהלותה של שווייץ במלחמת העולם השנייה.
ב-2002 היה זנדקילר עמית מחקר במוזיאון ארצות הברית לזכר השואה.
ב-2003 וב-2004 עבר בחינות הוראה ולימד בגימנסיה את מקצועות הגרמנית וההיסטוריה.
מ-2009 הוא יושב בראש הקתדרה לדידקטיקה היסטורית (Geschichtsdidaktik) באוניברסיטת הומבולדט של ברלין.