tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בהמשך מונה לכתב הדסק לענייני ערבים בערוץ 2, לימים ערוץ 12.
בין השנים 2015–2018 שימש גם כמגיש אורח בתוכנית "רצועת הביטחון" של גלי צה"ל בענייני המזרח התיכון והעולם הערבי.
במהלך השנים סיקר את מבצע עמוד ענן, מבצע צוק איתן, מבצע חומת מגן, מלחמת חרבות ברזל, וכן את האירועים החדשותיים בעולם הערבי ובאיראן.
עבודתו במכון למחקרי ביטחון לאומי
בשנת 2017, בעת לימודיו לתואר השלישי, התקבל שניידר לתוכנית מלגות המחקר לסטודנטים מצטיינים על שם ניובאואר.
תוכנית זו מעניקה לסטודנטים לתואר שלישי הזדמנות להשתלב בעבודת המחקר של המכון, תוך כדי השלמת הדוקטורט.
במסגרת זו הצטרף שניידר לתוכנית המחקר בענייני ישראל והפלסטינים.
מאז קבלת הדוקטורט בשנת 2020 הוא עוסק במחקר במסגרת המכון וכן מעביר הרצאות וקורסים ביחסים בינלאומיים ובנושא המזרח התיכון.
בשנת 2018 היה שותף לצוות ההקמה של תוכנית הפודקאסט השבועית של המכון והוא מגיש אותה מאז השקתה.
התוכנית נקראת 'פודקאסטרטגי' ותכליתה לאפשר לקהל הרחב "להאזין לשיחה מקצועית ומעמיקה עם חוקרי המכון על רבדים שונים של המתרחש בתחום הביטחון הלאומי – בישראל, במזרח התיכון ובכפר הגלובלי".
הפוליטיקה של המזרח התיכון בעקבות "האביב הערבי"
אזורי הגבול של מדינת ישראל במבט השוואתי
סידורי ביטחון ושחקנים לא מדינתיים ביחסים הבינלאומיים
ירון רוזנטל (נולד ב-11 ביוני 1977) הוא פוליטיקאי ומנהל ישראלי המכהן כראש מועצה אזורית גוש עציון.
למד תואר ראשון בלימודי ארץ ישראל באוניברסיטת בר-אילן.
לאחר מכן למד תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן בשיתוף אוניברסיטת בוסטון.
ניהל את בית ספר שדה כפר עציון משנת 2002–2020. במסגרת זו נאבק נגד הקמת גדר ההפרדה.
ביוני 2014 יצא יחד עם צוות בית ספר השדה לחיפושים אחר שלושת הנערים שנחטפו והם תרמו לחיפושים מהיכרותם את השטח.
בשנים 2020–2024 היה מנהל קיבוץ כפר עציון.
בשנת 2016 זכה בפרס זכויות אדם של תנועת הימין אם תרצו.
בבחירות ב-2018 התמודד על ראשות מועצת גוש עציון ולא העפיל לסיבוב השני.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2024 גבר בסיבוב הראשון על ראש המועצה המכהן שלמה נאמן.
ירוניסוס או ג'רוניסוס הוא אי קטן השוכן מול החוף המערבי של קפריסין, כ-18 קילומטרים צפונית לפאפוס.
האי אינו מיושב מאז המאה ה-15, חפירות אחרונות חשפו שהוא כלל בעבר מקדש שהוקדש לאפולו בשלהי התקופה ההלניסטית .
האי השוכן 280 מטרים מהחוף של מערב קפריסין לא מיושב מאז המאה ה-14 או ה-15. שטחו 26,000 מ"ר והוא מתנשא לגובה של 21.65 מטרים מעל פני הים.
מבחינה גאולוגית האי מורכב מקרום קלקרניט קשה של טרסות ימיות פליסטוקן המונחות מעל ליבת חוואר רכה.
הכינוי "האי הקדוש" הוא כינוי עתיק.
פליניוס הזקן מדבר על אי שנקרא "Hiera", ליד פאפוס, וסטראבון מזכיר מקום שנקרא "Hierocepis" בקרבת פאפוס ואקאמאס.
סביר להניח שהשם מתייחס למקדש אפולו שעמד שם במאה ה-1 לפני הספירה.
האי נחפר לראשונה בשנת 1982 על ידי סופוקלס הדג'יסאבוס בעקבות הצעה לבנות מלון באי.
הוא הוכיח במהירות את נוכחותם של שרידים הלניסטיים על האי, מה שעצר את כל הניסיונות הנוספים לבנות על האי.
בשנת 1989, ג'ואן ברטון קונלי מאוניברסיטת ניו יורק שמעה על העבודה והתרשמה ממגוון החומרים והצטרפה לחפירות שנמשכות מאז.
בחפירות נקבעו שלוש תקופות שליטה בירוניסוס.
האינטנסיבית ביותר היא התקופה ההלניסטית המאוחרת בתקופה שבה קלאופטרה שלטה בקפריסין.
חפצי אמנות שנמצאו באי כוללים מטבעות, כלי חרס, זכוכית וכתובות.
קמיעות אבן גיר, זהים לאלו המשמשים במקדשים קפריסאים של אפולו, מצביעים על פעילות פולחנית ופולחן לאפולו.
האי ננטש ככל הנראה בעקבות רעידת אדמה הרסנית במאה ה-1 לפנה"ס/לספירה.
התיישבות מועטה על האי מתחילה שוב במאה ה-6 לספירה כאשר נבנו מבנים לבעלי חיים.
ירוסלב דרובני (בצ'כית: Jaroslav Drobný; 12 באוקטובר 1921 – 13 בספטמבר 2001) היה טניסאי צ'כי שאחרי שעזב את המולדת ייצג את מצרים והממלכה המאוחדת.
הוא זכה במקום ראשון באליפות וימבלדון ובאליפות צרפת הפתוחה בטניס ובסך הכול זכה ב-5 ניצחונות התחרויות גראנד סלאם.
בנוסף לכך הוא היה שחקן הוקי קרח בולט וזכה עם נבחרת צ'כוסלוביקה במדליית כסף באולימפיאדת סנט מוריץ (1948) ובמדליית זהב באליפות העולם בשנת 1947.
דרובני היה שחקן טניס יחיד שניצח בתחרויות גראנד סלאם תוך שימוש במשקפיים.
ירוסלב דרובני נולד בפראג בשנת 1921. הוא החל לשחק טניס בגיל חמש.
באליפות וימבלדון 1938 הוא השתתף בתחרות הגברים אך הודח בסיבוב הראשון.
לאחר חידוש התחרויות בעקבות סיום מלחמת העולם השנייה בשנת 1946 דרובני הגיע לחצי הגמר בתחרויות גברים.
בשנת 1949 הוא הפסיד בגמר לטד שרודר ובשנת 1952 לפרנק סג'מן.
בסופו של דבר הוא ניצח בשנת 1954 תוך ניצחון על קן רוזוול.
בתחרויות זוגות גברים הוא הגיע לגמר תחרויות זוגות בשנת 1951.
באליפות צרפת הפתוחה 1946 דרובני הפסיד בגמר תחרויות גברים וחזר לאותה תוצאה בשנת 1948 ו-1950. בסופו של דבר הוא ניצח בתחרות זו בשנים 1951 ו-1952. בתחרות זוגות גברים דרובני זכה בתואר בשנת 1948 והפסיד בגמר בשנת 1950. בשנת 1948 דרובני ניצח בתחרות זוגות מעורבים.
באליפות אוסטרליה הפתוחה דרובני הפסיד בגמר תחרות זוגות גברים בשנת 1950.
דרובני היה חבר נבחרת גביע דייוויס של צ'כוסלובקיה בשנת 1947/1948. הם הגיע לחצי גמר התחרות.
לאחר שמפלגה הקומוניסטית הגיע לשלטון במדינתו דרובני ערק מהמדינה ביולי 1949 בהיותו בתחרות בשווייץ.
החל משנת 1950 דרובני שיחק בתחרויות תחת דגל מצרים.
הוא היה חבר נבחרת גביע דייוויס של מצרים בשנים 1950/1959.
בשנת 1959 דרובני קיבל אזרחות בריטית.
תחת דגל בריטניה הוא השתתף בתחרות וימבלדון של שנת 1960.
בשנת 1955 דרובני פרסם ספר אוטוביוגרפיה Champion in Exile.
הוא היה נשוי לטניסאית בריטית.
דרובני נפטר בשנת 2001 בלונדון.
בנוסף לטניס דרובני בלט בהוקי קרח.
הוא שיחק בליגה מקומית החל משנת 1938. בשנת 1948 הוא זכה עם נבחרתו במדליית כסף באולימפיאדת סנט מוריץ (1948).
הוא גם זכה במדליית זהב באליפות העולם בשנת 1947.
בשנת 1949 הוא קיבל הזמנה מקבוצת NHL בוסטון ברואינס.
הוא סירב כי לא רצה לאבד מעמד של "חובב" ורצה להמשיך להשתתף בתחרויות טניס.
ירון שביט (נולד ב-21 במאי 1958) הוא איש ציבור ישראלי, שמכהן כנשיא הקונגרס הציוני העולמי וכסגן יושב ראש הסוכנות היהודית.
כיהן בעבר כיושב ראש התנועה הרפורמית והיה ממקימי בית הכנסת הרפורמי במבשרת ציון.
שביט גדל ברמתיים, הוד השרון.
הוא היה חניך הנוער העובד והלומד, ושימש כמרכז שכבה צעירה בקן רמתיים.
בשנים 1967–1969 נסע עם המשפחה למלאווי, במסגרת שליחות עבודה של אביו שנשלח להקים רשת של תחנות מטאורולוגיות.
במסגרת שירותו הצבאי שירת בחיל שריון, שימש כמפקד פלוגה והשתחרר בדרגת סגן.
בשירות המילואים הוא שימש כמפקד פלוגה, סגן מפקד גדוד ורמ"ט חטיבה.
שימש כרמ"ט אוגדה גם במלחמת לבנון השנייה וגם במבצע עופרת יצוקה.
הקים את מרכז התודעה בפיקוד המרכז, וממשיך בשירות מילואים פעיל במסגרת פיקוד מרכז.
שביט הוא בעל תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית ובעל תואר שני במשפט מסחרי מאוניברסיטת בר-אילן.
נשוי למיכל ואב לשלושה ילדים, אליהם הצטרפו צעיר מנעל"ה וחיילת בודדה בוגרת מכינת קול עמי מצרפת.
משנת 1997 שביט חבר בקהילה הרפורמית במבשרת ציון, היה ממקימי בית הכנסת הרפורמי במבשרת ציון ושימש כיושב ראש הקהילה בין השנים 2002-2006. הוא היה חבר בהנהלת התנועה הרפורמית בישראל, וכיהן בין השנים 2010-2014 כיושב ראש התנועה הרפורמית בישראל.
משנת 2006 משמש כנציג התנועה הרפורמית העולמית במוסדות הלאומים, כחבר ההנהלה הציונית וכחבר בחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית.
משנת 2010 משמש כיושב ראש "ארצנו" ישראל – הזרוע הפוליטית של התנועה הרפורמית במוסדות הציוניים.
באוקטובר 2020 נבחר לתפקיד נשיא הקונגרס הציוני ה-38, שהתקיים לראשונה באופן וירטואלי בשל מגפת הקורונה.
באפריל 2023 כיהן גם כנשיא הקונגרס הציוני שלא מן המניין, שהתקיים בירושלים כהמשך פיזי לקונגרס הווירטואלי.
בפברואר 2021 נבחר שביט לסגן יושב ראש ההנהלה של הסוכנות היהודית.
בתקופת כהונתו הוביל מבצעים הומניטריים, בהם מבצע "תורנו" להטסת ציוד לפליטי אוקראינה לאירופה ואוקראינה ומבצע לאספקת ציוד ליישובי עוטף עזה עבור צוותי החירום היישוביים, בהיקף של 2.8 מיליון דולר.
שביט חבר בדירקטוריון קרן פינקוס לחינוך בתפוצות ובחברת נתיב – המרכז הלאומי ללימודי יהדות, זהות וגיור.
הוא היה חבר דירקטוריון בחברה הממשלתית למפעלי תיירות בים המלח.
עם סיום לימודיו, החל שביט התמחות במשפטים בבית המשפט המחוזי בירושלים ובפרקליטות מחוז ירושלים.
לאחר מכן עבד במשרד עורכי דין אזרחי בתל אביב ושימש כשותף מנהל במשך 15 שנה.
הוא בוגר קורס הגישור הראשון של הנהלת בתי משפט עם לשכת עורכי הדין ושימש כמגשר בתיקי זכויות יוצרים.
ירון שב-טל (נולד ב-11 בספטמבר 1969) הוא מדען ישראלי, פרופסור מן המניין בפקולטה למדעי החיים ובמכון לננוטכנולוגיה וחומרים מתקדמים (BINA) באוניברסיטת בר-אילן, לשעבר דקאן הפקולטה למדעי החיים.
משמש כסגן נשיא למחקר באוניברסיטת בר-אילן.
קבוצת המחקר שלו מתמקדת בחקר הקינטיקה של מסלול ביטוי הגנים ובמחזור החיים של מולקולות ה-mRNA בתאים חיים בודדים.
נולד בקייפטאון שבדרום אפריקה, וגדל בפתח תקווה.
למד ביוטכנולוגיה בתיכון אמי"ת גוש דן, שהיה ממוקם באותם ימים בתוך קמפוס אוניברסיטת בר-אילן.
נשוי לדינה, לזוג שלושה ילדים.
שב-טל השלים את לימודי התואר הראשון (BSc) בביולוגיה, עם התמחות בהצטיינות בביוכימיה, באוניברסיטת בר-אילן בשנת 1993. לאחר מכן, המשיך ללימודי תואר שני (MSc) ודוקטורט (PhD) במכון ויצמן למדע, אשר השלים בשנת 2000. עבודת הדוקטורט שלו, בהנחיית פרופ' דב ציפורי, עסקה בארגון ומבנה הגרעין בתא.
לאחר קבלת הדוקטורט ביצע שב-טל פוסטדוקטורט במכון ויצמן למדע, בשנים 2001–2002, ולאחר מכן בבית הספר לרפואה ע"ש אלברט איינשטיין בניו יורק, בשנים 2002–2005. במעבדתו של רוברט סינגר בניו יורק חשף את הדינמיקה של תנועת מולקולות mRNA בגרעין התא.
בשנת 2005 הצטרף שב-טל לסגל אוניברסיטת בר-אילן כמרצה בכיר בפקולטה למדעי החיים.
הוא קודם לפרופסור חבר ב-2010, ומאז 2016 מכהן כפרופסור מן המניין ומחזיק בקתדרה ע"ש פישר.
בשנת 2012 שימש פרופסור אורח בבית הספר לרפואה ע"ש אלברט איינשטיין בניו יורק.
כמו כן, הוא חבר סגל במכון לננוטכנולוגיה וחומרים מתקדמים (BINA) באוניברסיטה החל משנת 2008.
2008 - חבר סגל במכון לננוטכנולוגיה וחומרים מתקדמים (BINA)
2012-2011 - ראש המחלקה לביולוגיה התפתחותית ופיזיולוגיה
2019-2013 - ראש המחלקה למיקרוביולוגיה ומדעי הסביבה
2022-2019 - סגן דקאן הפקולטה למדעי החיים
2024 ואילך - סגן נשיא למחקר
קבוצת המחקר של שב-טל חוקרת כיצד החומר הגנטי (DNA) השוכן בגרעין התא מפקד על התא לבצע את פעולותיו.
בדומה למתג חשמלי, גן יכול להימצא באחד משני מצבים: מצב "כבוי" (שבו הגן אינו פעיל) או מצב "דלוק", שבו נבנות לפי הגן מולקולות mRNA, הנשלחות לגוף התא, ושם נוצר החלבון הספציפי שהגן מקודד.
המחקר מתמקד בניתוח הקינטיקה של מסלול ביטוי הגנים בתאים חיים בודדים, תוך שימוש במיקרוסקופיה פלואורסצנטית בתאים חיים ותיוג מולקולות DNA ו-mRNA.
שיטות אלו מאפשרות לעקוב בזמן אמת אחר פעילות גן בודד בתא חי, ואחר מולקולות ה-RNA הנוצרות מגנים פעילים, באמצעות סימון פלואורסצנטי וטכנולוגיות מיקרוסקופיות חדשות ורגישות.
מחקרים מסוג זה תורמים להבנת פעילות הגנים במצבים רגילים ובמצבי מחלה, ולחקור תהליכים המשתבשים במצבים פתולוגיים.
שב-טל מתמקד בחקר תהליך ביטוי גנים ויצירת ה-RNA, תוך פיתוח שיטות חדשות למדידה וזיהוי, ובייחוד בתחום הובלת ה-RNA מגרעין התא שם נוצר, החוצה אל גוף התא, תוך כדי מעקב באמצעות מיקרוסקופים.
שב-טל ביצע מיפוי ראשון מסוגו של תהליך מעבר ה-RNA דרך שוערי הגרעין בזמן אמת בתאים אנושיים חיים.
שב-טל פרסם למעלה מ-100 מאמרים מדעיים, וזכה במענקי מחקר, כולל מענקי ERC, NIH, ISF, NSF-BSF, DIP, ICRF, טבע, GIF ועוד.
פרס החוקר הפוסט-דוקטורט המצטיין של מכון בלפר (Albert Einstein College of Medicine, 2004)
Robert Feulgen Prize מהאגודה להיסטוכימיה (2013)
פרס החדשנות המדעית של הרקטור (2018)
שב-טל מכהן כחבר בוועדות מערכת של כמה כתבי עת מדעיים, ביניהן "Journal of Cell Science" ו-"Nucleus".
שימש כיושב ראש וכחבר בוועדות הערכה למענקי מחקר בישראל ובאירופה.
היה חבר בוועדות מארגנות של כנסים מדעיים, כולל הכנס השנתי של האגודה הישראלית למיקרוסקופיה וכנסי אגודת ה-RNA הישראלית.
שימש כגזבר הפדרציה של האגודות הישראליות לביולוגיה ניסיונית (ILANIT/FISEB).
ירוק הוא צבע המתקבל על ידי אור בתחום אורכי גל מקורב של 520–570 ננומטר (תדירות מקורבת בין 525 ל-575 טרה-הרץ) בספקטרום הנראה לעין.
רגישותם של התאים קולטי האור לאחר הסתגלות לחשיכה (העקומה הסקוטופית) היא מרבית באורך גל של 507 ננומטר, בקירוב, המתאים לצבע כחול-ירוק, בעוד שלאחר הסתגלות לתנאי אור (העקומה הפוטופית), שיא הרגישות הוא באורך גל של כ-555 ננומטר, המתאים לירוק-צהבהב.
צבע ירוק נחשב אחד מצבעי היסוד החיבוריים, יחד עם אדום וכחול.
לעומת זאת, בתערובות צבעים חיסוריות מתקבל ירוק על ידי ערבוב של צבענים צהובים וציאנים.
המילה "יָרֹק" דומה מאוד למילה waraq, שלפי מודל השפה הפרוטו-שמית תיארה הן את הצבע הירוק ואת הצבע הצהוב באם השפות השמיות.
היא גם דומה למילה הערבית, המתארת עלה.
הקשר בין המלים העבריות "יָרֹק" ו"ירקות", דומה ליחס האנלוגי בין המילים הערביות המתארות את הצבע הירוק ואת הירקות.
הצבע הירוק מסמל את הטבע משום שלמרבית הצמחים צבע ירוק, הנובע מתכונות בליעת האור של מולקולות הכלורופיל שבתאי עליהם בעיקר.
ירוק הוא צבעה של דת האסלאם:
בקוראן הצבע ירוק מסמל את גנות העדן (בתאולוגיה האסלאמית יש שני גני עדן, אחד על הקרקע ואחד שמיימי).
ירוק הוא צבעו של דגל ערב הסעודית, מולדת האסלאם.
ירוק מופיע בכמעט בכל דגלי מדינות האסלאם.
ביהדות, הצבע הירוק מסמל את שבט שמעון.
ירוק בהיר ופסטלי נתפס גם כצבע מרגיע ולכן הוא משמש לצביעת בגדי הצוות והציוד בבתי חולים.
עליות בשערי המניות בבורסה מסומנות בצבע ירוק.
"ירוקים" הוא כינוי נפוץ בישראל ובארצות הברית לשטרות הדולר האמריקאי.
אור ירוק ברמזור משמעותו: מותר להתקדם.
מקור השימוש בצבע הוא בנוהג שבימאות, לסימון צד ימין של כלי שיט.
אור צד ירוק בכלי שיט או בכלי טיס מציין את צידו הימני (ירוק ימין, אדום שמאל).
ירוק הוא צבעם של האוטובוסים של חברת אגד.
ירוק זית הוא צבע המדים והציוד של כוחות היבשה בצה"ל.
כתוצאה מכך, כוחות היבשה מכונים "הירוקים" בניגוד לאנשי חיל האוויר וחיל הים שמדיהם בצבע חאקי-בז'.
כלי הרכב של צה"ל והרק"ם נעים בגוונים בין ירוק-זית לבין חאקי.
צבעים אלו מהווים גם הסוואה צבאית.
בזרוע היבשה של צה"ל, ירוק-כהה הוא גם צבע הכומתה של חיל המודיעין, ואילו ירוק-בהיר הוא צבע הכומתה של חטיבת הנח"ל.
במשטרת ישראל, ירוק-כהה הוא צבע הכומתה של משמר הגבול כשמדיהם של כוחות מג"ב הוא בצבע אפור.
זאת בניגוד למדים כחולים-כהים ובגווני תכלת של שאר השוטרים "הכחולים".
מאחר שירוק מסמל את הטבע הבריא עקב צבעם של הצמחים, הצבע והכינוי "ירוק" מסמלים דאגה לאיכות הסביבה ומצב האקולוגיה.
בפוליטיקה מסמל הצבע הירוק והכינוי "ירוקים" מפלגות ששמו להן למטרה לשמר את איכות הסביבה.
אנרגיה ירוקה היא אנרגיה שלא מזהמת, או בעלת זיהום מינימלי, בניגוד לשריפת דלק מאובנים.
מכונית ירוקה הוא כינוי למכונית "ידידותית לסביבה" הצורכת כמות מועטה של דלק או שצורכת דלק המזהם את הסביבה פחות מהדלק המקובל במכוניות רגילות או שמכילה מקור אנרגיה מתחדש.
ירוק היה צבעה של מפלגת מרצ.
הקו הירוק הוא קו שביתת-הנשק של מדינת ישראל עם מצרים, עם ירדן, עם סוריה ועם לבנון, כפי שנקבע בהסכמי שביתת הנשק שנחתמו בשנת 1949, לאחר מלחמת העצמאות, ועד לפריצת מלחמת ששת הימים בשנת 1967. שמו ניתן לו מכיוון שצויר בעיפרון ירוק על המפה שנעשה בה שימוש בדיונים.
בישראל, ירוק הוא צבע המדים של קבוצות הספורט של מכבי חיפה ובפרט מועדון הכדורגל מכבי חיפה הידוע גם בכינוי "הירוקים".
קבוצות נוספות שמדיהן ירוקים הן הפועל כפר סבא ומכבי אחי נצרת.
בבריטניה הצבע הירוק בספורט מזוהה עם מועדון הכדורגל סלטיק הסקוטי.
ירוק הוא צבעה של קבוצת הכדורסל בוסטון סלטיקס והמילווקי באקס מליגת ה-NBA.
ביוון הצבע הירוק מזוהה עם אגודת הספורט פנאתינאיקוס.
ירוק הוא צבעם של עלי המריחואנה, ולכן מסמל את התרבות ההיפית ואת תרבות הרגאי, המעודדות עישון מריחואנה.
הביטוי "ירוק מקנאה" מבטא זאת.
"ירוק" הוא כינוי בינלאומי לאדם חסר ניסיון בתחום כלשהו, אחד המתנהג כטירון.
ירוק זרחני הוא צבעה של הקהילה הטרנסג'נדרית בישראל.
הצבע נבחר ב-2008 כי הוא בולט גם במקומות צבעוניים כמו מצעד הגאווה.
ב"לגנדריום של טולקין", בקרב האלפים מסמל הירוק את צבע החיים, ולכן בהלוויות של אלפים נהוג ללבוש בגדים ירוקים.
הצבע הירוק הוא הדומיננטי בחוברות הקומיקס של גרין לנטרן (הפקח הירוק) ושל חיל הפקחים הירוקים מבית DC קומיקס.
הוא מסמל את כוח הרצון לפי הספקטרום הרגשי, שמעניק לעונדי טבעות הכוח הירוקות יכולת ליצור את כל העולה בדמיונם.
ירוסלב האשק (בצ'כית: Jaroslav Hašek; 30 באפריל 1883 – 3 בינואר 1923) היה סאטיריקן, סופר ועיתונאי צ'כי, שהתפרסם בעיקר בזכות ספרו "החייל האמיץ שווֵייק", שתורגם לכשישים שפות.
הוא גם כתב כ-1,500 סיפורים אחרים והיה עיתונאי ואיש הבוהמה.
תקופת חייו הקצרה חפפה את זו של הסופר הצ'כי היהודי הנודע פרנץ קפקא (1883–1924).
האשק נולד בפראג שהייתה אז בירת בוהמיה, באימפריה האוסטרו- הונגרית, לאמו קתרינה ולאביו יוזף שהיה מורה למתמטיקה.
המשפחה הייתה מטופלת בשלושה ילדים: בוהוסלב הבכור, ירוסלב הצעיר ממנו בשלוש שנים והאחיינית היתומה מריה.
עוניים אילץ אותם לעבור תכופות ממקום למקום בחיפוש אחר פרנסה, דבר שהטביע את חותמו על ירוסלב הצעיר.
בגיל 13 מת אביו, ואימו לא הייתה מסוגלת לפרנס את המשפחה לבדה.
הוא נשר מבית הספר בגיל 15 אך בסופו של דבר הצליח לסיים את לימודיו ומצא עבודה לתקופה קצרה בבנק.
לאחר מכן העדיף עיסוק בכתיבה.
האשק מצא את המצחיק והנלעג בכל דבר - גם בעצמו.
הוא בז לסגנונות מקובלים ונורמות של כתיבה, וראה את כתיבתו כעבודה ולא כאמנות.
הוא אהב בדיחות ומתיחות גם בחיים ולא רק בכתיבה, מה שהכעיס אנשים רבים סביבו שראו בו עצלן, חסר אחריות, נווד ושתיין.
בשנת 1910 הוא נישא לירמילה מאיירובה, שהייתה גם היא סופרת, שגם ילדה לו את בנו היחיד.
בעת שביו ברוסיה, במלחמת העולם הראשונה, הוא נישא לאישה אחרת, לאלכסנדרה לבובה.
לאחר המהפכה הבולשביקית הוא הצטרף לצבא האדום והיה לקומיסר, אך חזר לבסוף לפראג עירו.
הוא לא הועמד למשפט על ביגמיה רק משום שבצ'כוסלובקיה לא הכירו בתקפות הנישואים האזרחיים שנערכו בברית המועצות.
עוד לפני המלחמה, בשנת 1911, הוא כתב את סיפורו הראשון על שוייק, אך רק לאחר המלחמה זכה גיבורו העליז והתמים (על גבול הטיפשות) לתהילה.
באותה תקופה היה כבר האשק חולה וסבל מעודף משקל מסוכן.
הוא לא כתב את סיפורי "שווייק" הנוספים, אלא הכתיב אותם ממיטת חוליו בליפניצה, שם מת ב-1923, בטרם מלאו לו 40.
סיפורי שווייק זכו להצלחה רבה לאחר שמקס ברוד (שפרסם בין השאר גם את כתביו של קפקא) הכריז עליהם כעל יצירת מופת, וקבע כי האשק אינו נופל בכתיבתו האירונית מענקים כמו סרוואנטס.
לאחר מותו קובצו סיפורי שווייק הרבים לספר.
החייל האמיץ שווייק, תרגום מצ'כית: רות בונדי וחיים איזק, הוצאת זמורה ביתן 1980. מכיל "אחרית דבר" ובה מידע רב על חייו של האשק.
מפקד העיר בוגולמה, תרגום מצ'כית ודברי קישור: רות בונדי, הוצאת גוונים 2002
היהירות האנושית: חמישה סיפורים, תרגום מצ'כית: פאר פרידמן, הוצאת תשע נשמות 2021.
ירוסלב קצ'ינסקי (; נולד ב-18 ביוני 1949) הוא פוליטיקאי פולני שכיהן כראש ממשלת פולין בין 14 ביולי 2006 ל-21 באוקטובר 2007. מנהיג מפלגת חוק וצדק.
הוא אחיו התאום של נשיא פולין לשעבר לך קצ'ינסקי.
ירוסלב נולד בוורשה כתאום הבכור.
הוריו, פטריוטים פולנים מן המעמד הבינוני, פעלו בצעירותם בארמייה קריובה, האם כחובשת וקשרית, והאב בתפקידים אחרים.
ב-1961, בהיותם בני 12, כיכבו התאומים בסרט "השניים שרצו לגנוב את הירח", המבוסס על ספרו של סופר הילדים קורנל מקושינסקי.
לאחר סיום בית ספר התיכון למד משפטים באוניברסיטת ורשה אצל פרופסור סטניסלב ארליך (Stanisław Ehrlich), והוא בעל תואר דוקטור למשפטים בתאוריה משפטית.
בתקופת לימודיו היה פעיל בתנועת "קור" באופוזיציה, וכיהן כיועצו של הנשיא לך ואלנסה.
בבחירות שנערכו ב-21 באוקטובר 2007 הפסידה מפלגתו של קצ'ינסקי, "חוק וצדק", בהפרש גדול, ומאז כיהן קצ'ינסקי כראש האופוזיציה.
בבחירות לנשיאות פולין שנערכו ב-20 ביוני 2010 לאחר מותו של לך, אחיו של ירוסלב בהתרסקות מטוס, הכריז ירוסלב על התמודדותו.
הוא זכה ב-36.46% מקולות המצביעים בסיבוב הראשון, אך בסיבוב השני, שנערך ב-4 ביולי, הפסיד ליריבו ברוניסלב קומורובסקי.
החל מ-6 באוקטובר 2020 ועד ל-21 ביוני 2022 כיהן כסגן ראש הממשלה בממשלתו של מטאוש מורבייצקי, אז פרש בכדי להתמקד בהנהגת מפלגתו.
ירוסלב לא נישא מעולם והתגורר עם אמו, ידוויגה.
הוא ידוע כאוהב חיות ומגדל חתולים וכלבים.
צמח יְרוֹק-עַד הוא צמח המחליף את עליו בהדרגה במשך כל השנה, להבדיל מצמחים נשירים, המשירים את כל עליהם בעונת שנה מסוימת.
כל עלה של צמח ירוק-עד חי בין שנה לחמש שנים.
עם זאת תועדו מקרים של עלים שחיו שנים רבות, עד 45 שנים.
באזורים טרופיים חמים רוב הצמחים הם יְרֻקֵּי-עַד.
אזורים בעלי אקלים יבש מתאפיינים באוכלוסייה הטרוגנית של צמחים ירוקי-עד ונשירים.
באזורים קרים רוב הצמחים הם נשירים.
מחוז יָרוסלבל הוא סובייקט בפדרציה הרוסית.
המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי המרכזי במרחק של כ-300 ק"מ ממוסקבה.
בשטח המחוז עובר נהר וולגה.
הרוסים מהווים את האוכלוסייה המקורית של האזור.
העיר רוסטוב מוזכרת בשנת 862. לאחר הקמת רוס של קייב רוסטוב היה מרכז שלטוני של צפון-מזרח.
בשנת 1010 הנסיך ירוסלב הקים את העיר ירוסלבל.
במהלך המאה ה-12 הנסיך המקומי היה יורי דולגורוקי שהעיבר את מרכז הנסיכות לסוזדל ומאז חשיבותה של עיר רוסטוב הלכה ופחתה.
בשנת 1155 אנדרי בוגולובסקי העביר את מרכז נסיכות לעיר ולדימיר.
במהשך היה פיצול של נסיכויות ובכך הוקמה לראשונה נסיכות ירוסלבל.
בשנת 1238 לאזור הגיעו מונגולים.
מצור על ירוסלבל נמשך מספר ימים ובסופו של דבר העיר נכבשה ונהרסה.
סרגיי מראדונז' שהיה בין תומכי מאבק מזוין נגד הכובשים נולד באזור.
בשנת 1463 האזור סופח לנסיכות מוסקבה.
בשנת 1702 ברוסטוב נפתח מוסד להשכלה גבוהה השני ברוסיה הצארית והוא פעל עד לשנת 1742. בשנת 1750 בירוסלבל הוקם התיאטרון הראשון ברוסיה.
לאחר הקמת גוברניות האזור חולק בין הגוברניות עד שבשנת 1777 הוקמה גוברניית ירוסלבל.
בשנת 1918 בירוסלבל ובריבינסק התרחש מרד נגד השלטון הסובייטי אך בהמשך לא היו באזור קברות של ממש.
בשנת 1929 גוברניית ירוסלבל בוטלה ושטח נכלל ביידות מנהליות שונות.
בשנת 1936 הוקם מחוז ירוסלבל.
בשנת 1944 ממנו פוצל מחוז קוסטרומה ומאז לא היו שינויים בגבולות המחוז.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 בשטח המחוז הוקמו מספר מחנות גולאג.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה בגבולות המחוז הוקמו קווי ביצורים, אך כוחות גרמנים לא הגיעו לאזור.
בשנת 1946 בעקבות הקמת תחנת כוח הידרואלקטרית הוקם מאגר מים גדול שכלל שטחים שיו מאוכלסים ופונו.
בין היתר פונתה עיירה שכללה כ-5 אלף תושבים.
הרשות המחוקקת היא "דומה של מחוז ירוסלבל" שכוללת 46 חברים.
בספטמבר 2022 לתפקיד נבחר מיכאיל יברייב.
מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-17 ראיונים ו-6 ערים בעלי חשיבות מחוזית.
זאת לעומת כ-1.5 מיליון בשנת 1991. כ-82% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים.
בעיר הגדולה – ירוסלבל מתגוררים כ-613 אלף תושבים.
בין הערים הנוספות ניתן לציין ריבינסק (כ-180 אלף תושבים).
הרוסים מהווים כ-83% מאוכלוסיית המחוז.
המחוז הוא אחד האזורים התעשייתיים של רוסיה.
במהלך המאה ה-19 באזור הוקמו מספר מפעלים.
בשנת 1870 הופעלה מסילת ברזל עד למוסקבה.
בשנת 1879 הוקם בית זיקוק.
בשנת 1916 הוקם מפעל לייצור מנועים למכוניות.
מפותחים מאוד ענפי תעשייה כמו בניית מכונות, כימיה, עיבוד עץ, נייר ועוד.
מוצרים של תעשיית כימיה ונפט מהווים כ-20% מכלל התוצר של המחוז.
עוד כ-30% המוצרים של מפעלים לבניית מכונות ומנועם.
מרכז העיר ירוסלבל קיבל הכרה כאתר מורשת עולמית.
כמו רוסטוב הם חלק של טבעת הזהב של רוסיה ומהווה אטרקציה תיירותית.
מסילת ברזל ראשונה הופעלה בשנת 1870 והיא קישרה את ירוסלבל עם מוסקבה.
מאז נבנתה רשת מסילות ברזל מפותחת.
דך המחוז עובר כביש ארצי M8 מוסקבה-ארכנגלסק.
במחוז פועלים מספר נמלים על נהר וולגה שמעבירים סחורות.
בירוסלבל פועל נמל התעופה טונושנה בעל מעמד בין-לאומי.
יָרוסלבל היא עיר ברוסיה, בירת מחוז ירוסלבל.
העיר ממוקמת באזור מפגש הנהרות וולגה וקוטורוסל כ-250 ק"מ צפונית-מזרחית למוסקבה.
מרכז העיר שוכן על הגדה הצפונית של נהר קוטורוסל.
העיר מהווה חלק של טבעת הזהב של רוסיה ומוכרזת כאתר מורשת עולמית מאז שנת 2005.
המאה ה-17 הייתה תקופת הזוהר של העיר והיא נחשבה לשנייה בחשיבותה בכל רוסיה.
בתקופות מתיחות, היו אוצרות הצארים מועברים למשמורת בירוסלבל, ובה אף הוחזקו מתנגדי השלטון.
בזמן כיבוש מוסקבה על ידי כוחות הפולנים בשנת 1612 העיר הייתה לבירה הזמנית של המדינה.
עם הקמת סנקט פטרבורג איבדה ירוסלבל את חשיבותה בהדרגה, והנמל הימי של סנקט פטרבורג נישל אותה ממעמדה כנקודה ראשית במסחר בין רוסיה למערב.
כתחליף, החלו להתפתח בעיר תעשיות טקסטיל שונות.
המבנה הנוכחי של העיר מבוסס על הרפורמה של יקתרינה השנייה משנת 1763. תכנון העיר אשר אושר בשנת 1769 ושונה בשנת 1778, התבסס על המבנה הרדיאלי של מרכז העיר והמבנה הריבועי סביב למרכז.
בסוף המאה ה-19 פקדה את העיר תנופת פיתוח ובין השנים 1887 ועד 1913 גדל מספר תושביה מ-52,000 ל-113,000. בשנת 1918 העיר הייתה מרכזו של המרד נגד השלטון הסובייטי שנודע כמרד ירוסלבל.
ב-1991 מונה וויקטור וולונצ'ונס לראש העיר וכיהן בתפקיד במשך למעלה מעשרים שנה.
באפריל 2012, מונה במקומו יבגני אורלאשוב, אשר נעצר ביולי 2013 בחשד לשחיתות.
העיר היא מרכז תעשייתי חשוב בקנה מידה ארצי, ושוכנים בה מפעלים לתעשייה פטרו-כימית, לבניית מכונות, צמיגים, קטרים ולטקסטיל.
כמו כן, קיימות מספר מפעלים בתחום המזון והרהוט.
העיר יושבת בצומת של מספר כבישים ארציים, מסילות ברזל ונתיבי מים.
על נהר הוולגה הוקמו שני גשרים למכוניות וגשר רכבת.
בעיר פועלים מספר רב של מוסדות חינוך להשכלה גבוהה.
דזרז'ינסקי (Дзержинский) - נמצא בצפון העיר וכולל בניה סובייטית למגורים.
זוולז'סקי (Заволжский) - נמצא על הגדה השמאלית של הוולגה.
זה האזור הגדול של העיר - שטחו 644,000 דונם והוא משתרע לאורך 25 ק"מ על גדת הוולגה ומתגוררים בו 118,000 איש.
אזור זה הוא חלקה השקט של העיר ובנייניו נבנו לצד אזורי יער ירוקים.
קירובסקי (Кировский) - מהווה את לב עיר ההיסטורי, הכלכלי והתרבותי.
באזור זה ממוקמות אתרים היסטוריים, מוסדות שלטון ותרבות.
קרסנופרקופסקי (Красноперекопский) - אזור מעורב של תעשייה ובניה חדשה וישנה.
חלק מהכנסיות הישנות של העיר נמצאות באזור זה.
לנינסקי (Ленинский) - מרכז העי הנוכחי.
בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 נבנו בשטח זה מפעלים פטרו-כימיים ולייצור מכונות, והוקמו בו שכונות מגורים לפועליהם.
פרונזנסקי (Фрунзенский) - אזור של בנייה חדשה יחסית מאז שנות ה-50 של המאה ה-20, שקם סביב אזורים ישנים יותר ומספר כנסיות מהמאה ה-17. שטח אזור זה כ-36,400 דונם ומתגוררים בו 120,000 אלף נפש.
המרכז ההיסטורי של העיר שצורתו חצי עיגול הנחצה על ידי רחובות רדיאליים מוכרז כאתר מורשת עולמית מאז שנת 2005. רוב הבתים בני 2 - 3 קומות ובמתחם מספר רב של כנסיות עם מגדלונים הנושאים כיפות "בצל" ומנזרים מהמאה ה-16 ומהמאה ה-17.
המתחם משתרע לאורך כ-2 ק"מ על הגדה המערבית של הוולגה ולאורך 1.5 ק"מ על הגדה הצפונית של נהר קוטורוסל.
הרחוב הראשי מקביל לוולגה וחוצה מצפון לדרום את כיכר "סובייטי" שצורתה כשל טרפז.
הכיכר היא לב ליבו של המרכז ההיסטורי, ובה ניצבים כנסיית אליהו הנביא ומספר בנייני ממשל.
המרכז מוקף בשדרות אושינסקי המקיפות אותו בצורת חצי-עיגול, ואלה נסללו במאה ה-17 לאורך תוואי ביצוריה של העיר.
השדרה חוצה את כיכר וולקוב ממנה יוצאת הדרך לעיר אוגליץ' שבמערב.
כיכר וולקוב שימשה במקור למסחר, אך בתחילת המאה ה-19 נבנה בה בניין תיאטרון, תחילה מעץ ואחר כך מאבן.
בשנת 1911 נבנה בכיכר בניין תיאטרון חדש בסגנון הנאו-קלאסי.
בכיכר זו נמצא גם אחד ממגדלי ההגנה ששרדו עד היום - מגדל בזילי הקדוש.
במרכז העיר מספר מבנים בעלי חשיבות אדריכלית והיסטורית:
מנזר ספסקי-פראוברז'נסקי (Спасо-Преображенский собор) - המנזר היה מוקד להתקוממות נגד הפולנים ולשחרור מוסקבה בשנת 1612. אורך החומות סביב המנזר הוא 820 מטר, גובהן כ-10.5 מטר ועוביין 2.8 עד 3 מטר.
במקור כללו החומות שישה מגדלים, אך רק שניים מהם (מגדל הבתולה ומגדל אוגליץ') שרדו עד היום.
בתוך החומות נבנו שני שערים - "השער הקדוש" נפתח רק באירועים מיוחדים ו"שער המים" פתוח כעניין שבשגרה.
המנזר נבנה במקום בו שכן מקדש פגאני במהלך המאה ה-12, אך המבנים הישנים ביותר שקיימים כיום הם מהמאה ה-16. במנזר ספרייה עשירה, ובשנת 1790 התגלה בה שיר עתיק "סלובו או פולקה איגורבה".
הקתדרלה של מנזר ספסקי (1506–1516) נבנתה על בסיס כנסייה מהמאה ה-13, והיא הבניין הגדול במתחם ודוגמה קלאסית לאדריכלות רוסית מאותה תקופה.
בקתדרלה נקברו נסיכי ירוסלבל ועשירי העיר במאות ה-17 וה-18. בתוך הקתדרלה ציורים של ציירים מקומיים, מהשנים 1563 - 1564. מגדל הפעמונים, המבנה הגבוה במתחם המנזר, נבנה כמבנה דו-שלבי שכולל כנסייה וחדרי הפעמון.
בשנת 1808 נוספה לבניין רוטונדה בסגנון גותי, והוא משמש גם כנקודת תצפית אל העיר.
כנסיית אליהו הנביא (церковь Ильи Пророка) מ-1647 נבנתה מכספי תרומה של הסוחר המקומי סקריפין.
לכנסייה חמש כיפות-בצל, וכל החלל הפנימי מכוסה בפרסקות מהשנים 1680–1681 שבוצעו על ידי ציירים מקוסטרומה וציירים מקומיים.
הפרסקות ערוכות בארבע קומות, והמרכזית מתארת את אליהו הנביא ואת תלמידו אלישע.
מספר פרסקות מתארות את חיי היום-יום במאה ה-17.
כנסיית אפיפני (1684–1693) - הבניין נושא חמש כיפות ולו חזית לבנים אדומים.
השטח הפנימי של הכנסייה מעוטר בציורים מהשנים 1692–1693.
שפת נהר וולגה כוללת מספר מבנים חשובים בסגנון הנאו-קלאסי, ביניהם בניין המטרופוליטן, כנסיית אליהו וטישן (1825–1831), מגדל וולגה (מגדל הגנה משנת 1685), שער וולגה ומכלול בית המושל.
מכלול קורובניצקי - כולל מספר כנסיות מהמאה ה-17 ומגדל פעמונים בגובה של 37 מטר.
כנסיית יוחנן המטביל (Церковь Иоанна Предтечи) עם 15 מגדלונים ופרסקות רבות שבוצעו בשנים 1694–1695. ליד הכנסייה נמצא מגדל הפעמון בגובה 45 מטר.
במנזר טולגסקי (Толгского монастыря) מבנים מהמאות ה-17 עד ה-19. המנזר, בין הוותיקים ברוסיה, הוקם בתחילת המאה ה-14 כמנזר גברים, אך כיום הוא מתפקד כמנזר לנשים.
ירוסלב סייפרט (בצ'כית: Jaroslav Seifert; 23 בספטמבר 1901 – 10 בינואר 1986), משורר וסופר צ'כי.
חתן פרס נובל לספרות לשנת 1984.
סייפרט נולד בז'יז'קוב, פרבר של העיר פראג באוסטרו-הונגריה.
אוסף שיריו הראשון התפרסם בשנת 1921 ובמהלך שנות העשרים הוא נחשב לדמות מובילה באוונגרד של צ'כוסלובקיה.
סייפרט היה בין מייסדי העיתון "Devětsil" לצד ויטסלב נזוול.
כחבר המפלגה הקומוניסטית היה עורכם של מספר עיתונים מפלגתיים ("Rovnost", "Srsatec" ו-"Reflektor") ועבד בבית דפוס.
בשנת 1929 עזב סייפרט עם קבוצת חברים את המפלגה הקומוניסטית והיה בין החותמים על המצע שהתנגד לסממנים הבולשביקיים שפשטו בקרב הנהגת המפלגה.
לאורך שנות השלושים והארבעים הוא עבד כעיתונאי בקרב חוגים סוציאל-דמוקרטיים.
בשנת 1949 פסק מעיסוקו בעיתונאות והתמסר לכתיבה.
עבודתו זכתה להכרה בקבלתו פרסים ממלכתיים בשנים 1936, 1955 ו-1968 ובשנת 1967 הוא הוכרז כאמן הלאומי של צ'כוסלובקיה.
בשנים 1968–1970 עמד סייפרט בראש התאחדות הסופרים הצ'כוסלובקים.
בשנת 1977 הוא היה בין החותמים על "אמנת 77" שהתנגדה לשלטון במדינה.
בשנת 1984 הוענק לסייפרט פרס נובל לספרות.
בשל מצבו הבריאותי הוא נעדר מטקס קבלת הפרס ובתו נכחה בטקס בשמו, אם כי יש הטוענים שגורמים בממשל מנעו ממנו לקבל את הפרס בעצמו.
זכייתו בפרס לא זכתה לפרסום נרחב בתקשורת הלאומית.
גם במותו, כעבור שנתיים, מנעו כוחות הביטחון התקהלות וגילויי אבל ביום הבאתו לקבורה.
כמה עשרות משיריו תורגמו לעברית ויצאו לאור בכמה קבצים בהוצאה עצמית של המתרגם שמעון א.
בשנת 2021, לציון 120 שנה להולדת המשורר, ראה אור מבחר ראשון משיריו בהוצאה ממוסדת - הקובץ "רק הנהר לא מזדקן" בתרגום פאר פרידמן, בהוצאת קשב לשירה.
ירוק-העד הוא כינויו של משחק שחמט מפורסם בין אדולף אנדרסן לבין ז'אן דיפרן.
על המשחק הזה נאמר שכל חובב שחמט צריך להכירו בעל פה, ואכן הוא מופיע באנתולוגיות שחמט רבות.
אדולף אנדרסן היה אמן שחמט גרמני, ומן הבולטים שבשחקנים בתקופה הקלאסית של השחמט במאה התשע עשרה.
במהלך הקריירה הארוכה שלו נחשב בין השנים 1861–1870 לשחקן הטוב בעולם, למעט בשלוש השנים בהן זרח כוכבו של פול מורפי.
ז'אן דיפרן היה שחמטאי יהודי-גרמני שהיה מדורג במקום השישי בעולם בשנים 1855–1856 ואשר התפרסם בעיקר בזכות ספרו Kleines Lehrbuch des Schachspiels שדורות של שחמטאים גדלו עליו.
המשחק מצטיין בסדרת מסעים כפויים, החל במסע ה-20, והקרבות מרהיבות של הצריח והמלכה הלבנים.
שחור: ז'אן דיפרן, המשחק התקיים בברלין בשנת 1852, גמביט אבנס.
מה:ו3 לאחר מסע זה ההמשך כפוי.
ירוסלב יעקוּבּוֹביץ' (נולד ב-27 ביוני 1947) הוא סקסופוניסט, מוזיקאי מלחין ומעבד ישראלי-צ'כי.
החל לנגן בסקסופון בגיל 11. הוא עלה לישראל ב-1968, לאחר שערק מן הצבא הצ'כי, השתלב בסצנת הג'אז המקומית וזכה להכרה כנגן ליווי בהרכב המוזיקלי של יוסי בנאי.
לאחר מכן שהה מספר שנים בארצות הברית, שם ניגן עם אומנים מפורסמים כמו פול סיימון, חמישיית הג'קסונים, בט מידלר, ריי צ'ארלס, ליונל המפטון ובאדי ריץ'.
בסוף שנות ה-70 חזר לישראל והיה בין המוזיקאים המשפיעים ביותר על יצירת צליל הרוק הישראלי של התקופה כמעבד, מפיק, מלחין ונגן.
הוא שיתף פעולה עם אמנים רבים, בהם שלמה ארצי, שלום חנוך, צביקה פיק, חוה אלברשטיין, יהודית רביץ ואריק איינשטיין.
באלבומים מאותה תקופה (למשל "חמוש במשקפיים" של אריק איינשטיין, "גלוי ונעלם" של יהודית רביץ, ו"חצות" של שלמה ארצי) הוא קיבל קרדיט בשמו המעוברת "ירון יעקובוביץ'".
בחלקם גם ניגן בסקסופון ,ובעיקר בסקסופון טנור.
החל מאמצע שנות ה-80 הרחיב יעקובוביץ' את אופקיו המוזיקליים ויצר והפיק בכל תחומי המוזיקה הישראלית.
ב-1981, יעקובוביץ' עיבד והפיק מוזיקלית כמעט במקביל ארבעה אלבומים: "קח אותי הביתה" של גלי עטרי, "רוק תל אביב" - אלבום הבכורה של מני בגר, "יצחק" - אלבום הסולו הראשון של יצחק קלפטר ו"חתונה לבנה" של שלום חנוך.
ב-1982 היה שותף כמפיק מוזיקלי במרבית שירי האלבום "עכשיו" של צביקה פיק, וניגן בו בסקסופון בשירים: "מבעד לזגוגית המכונית", "מישהו אחר", ו"מוקדם בבוקר".
עוד באותה שנה הפיק מוזיקלית, עיבד והלחין כמחצית משירי אלבומה של שרי "פסיעה אחת קדימה".
בין עיבודיו באלבום בלטו: "אני והוא על ענן" ו"לילות לבד".
כמו כן, הפיק מוזיקלית את האלבום היחיד של להקת "פרמיירה", וניגן בהקלטות בסקסופונים ובליריקון, וכן השתתף בהקלטות אלבומו של אריק איינשטיין "יושב על הגדר".
ב-1983 הפיק מוזיקלית וניגן בסקסופון, חליל וליריקון באלבומה של ירדנה ארזי, מה נשמע.
בין עיבודיו בלטו השירים: "הביתה" ו"חפץ חיים ברוח הגוברת".
עוד באותה שנה לאלבום האוסף של צביקה פיק "אוסף פרטי" הלחין (יחד עם פיק) את "במחצית הדרך", וניגן בהקלטות אלבומו של אריק איינשטיין "שביר".
בשנת 1984 עיבד והפיק מוזיקלית את אלבומה המצליח של ירדנה ארזי "אתה לי ארץ", בו בלטו לחניו ועיבודיו לשיר הנושא, "ההצגה הגדולה" ('באנו לכאן'), ו"יש ונדמה".
כמו כן הלחין יעקובוביץ' שלושה משירי האלבום.
בסוף 1984-תחילת 1985 השתתף בנגינת סקסופון בהקלטות אלבומו המצליח ביותר של שלום חנוך, מחכים למשיח.
בשנת 1985 כתב את המוזיקה לסרטו של נדב לויתן, "בנות".
ב-1986 השתתף בנגינת סקסופון בהקלטות אלבומו של אריק איינשטיין "אוהב להיות בבית".
באותה שנה שיחק בסרט "כפפות" בבימויו של רפי אדר.
ב-1987 השתתף בנגינת סקסופונים בהקלטות אלבומו של שם טוב לוי, שוחד ובהקלטות אלבומה השני של הראלה בר "קשה בלילה".
ב-1988 השתתף בנגינת סקסופונים באלבומו של שלום חנוך "רק בן אדם".
ב-1989 עיבד והפיק מוזיקלית את אלבומה של מרגלית צנעני "מנטה", בו בלטו שיר הנושא ו"עוד יהיה לי".
באותה שנה עיבד והפיק מוזיקלית גם את אלבומה של חוה אלברשטיין "לונדון", בו בלט במיוחד שיר הנושא וכן את אלבומה של ענת עצמון "בחלום", בו בלט שיר הנושא, שהגיע למקום הרביעי בקדם אירוויזיון 1989.
ב-1990 עיבד והפיק מוזיקלית את אלבומה של מרגלית צנעני "חומות חימר", בו בלטו שיר הנושא, ו"צל על פני העשב" ('השיר על אפריקה').
את רוב לחניו כתב למילים של רחל שפירא.
ב-1991 השתתף בנגינת סקסופנים באלבומו של שלום חנוך "בגלגול הזה".
ב-1992 הפיק והשתתף באלבומה השני של הזמרת והשחקנית ענת עצמון, "לילה כר ודמות עלמה..."
ב-1993 הפיק מוזיקלית את אלבומו הרביעי של יצחק קלפטר "ברחובות ההם".
ב-1995 הלחין ועיבד את שיר הנושא לאלבומה של צנעני ארץ אש וארץ ים.
ב-1996 השתתף בנגינת סקסופונים וכתב את העיבודים לכלי נשיפה בהקלטות אלבומו של חנוך, ערב ערב.
ב-1997 הפיק מוזיקלית את מרבית שירי האלבום חופשי, של צנעני, בו בלטו עיבודיו לשיר הנושא ול"קפה אלהמברה".
ב-1998 הפיק מוזיקלית את אלבומה של להקת הכל עובר חביבי עם הסולנית שרונה נסטוביץ'.
בשנת 2000 עזב יעקובוביץ' את הארץ ועבר לארצות הברית בעקבות בניו.
בניו יורק הקים הרכב ג'אז פולק בשם Skylight, המשלב קטעים מקוריים ועיבודים לשירים ידועים מרחבי העולם והארץ.
בשנת 2009 חזר להופיע בישראל והקליט את "ירוסלב מנגן שלום חנוך" - אלבום אינסטרומנטלי המורכב כולו משיריו הידועים של שלום חנוך איתו שיתף פעולה מתחילת שנות ה-80.
ירוסלב פופוביץ' (באוקראינית: Попович Ярослав; נולד ב-4 בינואר 1980) הוא רוכב אופני כביש (רוכב עבר) אוקראיני.
פופוביץ' נחשב לאחד מרוכבי האופניים הכישרוניים ביותר כאשר רכב במרוצים לנערים ולרוכבים עד גיל 23, והשיג 35 ניצחונות במרוצי אופניים בשנים 2000 ו-2001. הוא ניצח במרוץ הכביש עד גיל 23 באליפות העולם באופניים ב-2001, לאחר שסיים במקום השני במרוץ בשנה שלפני כן.
הוא ניצח גם במרוץ פריז - רובא לרוכבים מתחת לגיל 23. פופוביץ' הפך למקצוען בשנת 2002, כאשר הצטרף לקבוצה הבלגית לנדבוקרדיט-קולנגו.
במדי הקבוצה הוא הפגין כוח רכיבה ויכולות מרשימות.
הצלחותיו הבולטות היו המקום השלישי בג'ירו ד'איטליה ב-2003 והמקום החמישי במרוץ זה ב-2004, שנה שבה לבש גם את החולצה הוורודה למשך שלושה קטעים.
פופוביץ' עבר לקבוצת דיסקברי צ'אנל בשנת 2005, והוזכר כמועמד אפשרי להחליף את לאנס ארמסטרונג בתור מוביל הקבוצה.
באותה שנה השיג פופוביץ' את אחד מניצחונותיו המרשימים ביותר, כאשר ניצח בוולטה אה קטלוניה, מרוץ חשוב הנערך לפני הטור דה פראנס.
יחד עם שאר קבוצת דיסקברי צ'אנל, הוא ניצח בטור דה פראנס של 2005 את הקטע הקבוצתי נגד השעון.
במהלך המרוץ הוא חשף את הפוטנציאל שלו, כשהצליח גם לזכות בחולצה הלבנה של הרוכב המוביל מתחת לגיל 25 וגם לסייע ללאנס ארמסטרונג להשיג את זכייתו השביעית ברציפות בטור, תוך שהוא משמש כפועל האחרון המוביל את ארמסטרונג בקטעים ההרריים המכריעים.
לקראת הטור דה פראנס של 2006, לאחר פרישתו של ארמסטרונג, היה פופוביץ' אחד מארבעת הרוכבים המובילים של דיסקברי צ'אנל, יחד עם ז'וזה אזוודו, פאולו סבולדלי וג'ורג' הינקאפי.
הוא לא הצליח להתמקם גבוה בדירוג הכללי של הטור לאחר הקטעים ההרריים בפירנאים, אך ניצח בקטע ב-12 לאחר שתקף לעיתים קרובות.
במהלך עונת 2006 הוא ניצח קטעים גם במרוצים וואלטה קסטיליה לאון והטור של ג'ורג'יה, שבו הוא סיים במקום השלישי.
פופוביץ' שימש בעיקר כפועל בעונת 2007, וסייע לאלברטו קונטדור לזכות במרוץ פריז - ניס ובטור דה פראנס.
בתחילת השנה, פופוביץ' ניצח בקטע החמישי במרוץ פריז - ניס, בזכות תקיפה 33 קילומטרים לפני קו הסיום.
הוא הוביל את הקבוצה בג'ירו ד'איטליה באותה שנה, אך פרש מהג'ירו בקטע ה-12 לאחר שנפל פעמיים במהלך המרוץ.
בטור דה פראנס של 2007, הוא סיים במקום השמיני, לאחר שעבד עבור חבריו לקבוצה, אלברטו קונטדור ולוי ליפהיימר.
ב-2008, עבר פופוביץ' לקבוצת סילנס-לוטו, לאחר שערוץ דיסקברי הודיע שלא ימשיך לממן את קבוצת האופניים המקצוענית לאחר שנת 2007. פופוביץ' היה חבר בסגל קבוצת סילנס-לוטו בתור פועל, בעיקר על מנת לתמוך ברוכב הקבוצה המוביל קאדל אוונס.
אף על פי כן, שנת 2008 הייתה מאכזבת מאוד עבור פופוביץ', והישגו היחיד היה המקום השלישי במרוץ פריז - ניס.
בסיום השנה, פורסם כי פופוביץ' החליט לעבור לקבוצת אסטנה מקזחסטן בעונת 2009. הוא חבר בקבוצה למנהלו הספורטיבי בדיסקברי צ'אנל, יוהאן ברוינל.
פופוביץ' הצטרף לאסטנה יחד עם לאנס ארמסטרונג שחזר מפרישה, וחבר לרוכבים רבים ולאנשי צוות מקצועי מקבוצת דיסקברי צ'אנל, שעברו לאסטנה יחד עם ברוינל בשנה שלפני כן.
פופוביץ' סייע לאלברטו קונטדור לסיים במקום הרביעי בפריז - ניס, ובעצמו סיים במקום ה-23 הכללי במרוץ.
בטור דה פראנס באותה שנה הוא סייע לקונטדור לזכות גם במרוץ החשוב ביותר.
בפתיחת עונת 2010 עבר פופוביץ', יחד עם ברוינל ועם מרבית מחבריו לאסטנה, לקבוצת רדיושק שהוקמה על ידי לאנס ארמסטרונג.
בשנים שלאחר מכן (2013-2010) תפקידו המרכזי של פופוביץ' בקבוצה היה כפועל.
במרוץ גנט - וולגם ב-2013 סיים במקום ה-9, בדבוקה שסיימה אחרי המנצח פטר סאגאן.
הוא פרש ב-2016 בסיום מרוץ פריז - רובה בו נטל חלק.
פופוביץ' הכחיש את כל ההאשמות הללו.
יָרוֹסְלַב לְיוּבּוֹמִירוֹב קָאלִיצִין (בבולגרית: Ярослав Любомиров Калицин; 3 בספטמבר 1911, שומן, ממלכת בולגריה – סופיה, הרפובליקה העממית הבולגרית) היה פקיד ציבור בולגרי, פעיל בכיר בארגון ראטניק, המשנה לראש הקומיסריון לשאלות יהודיות והממונה על מבצע גירוש יהודי תראקיה במהלכו נעצרו 4,219 יהודים, ובהמשך גורשו רובם למחנה ההשמדה טרבלינקה.
ירוסלב קאליצין נולד בשומן ובהמשך עברה משפחתו לסופיה ובה סיים בית ספר תיכון.
הוא היה מהפעילים המרכזיים של הארגון האנטישמי ראטניק תחת פטר גברובסקי ואלכסנדר בלב.
עם הקמת הקומיסריון לשאלות יהודיות צורף אליו קאליצין ובהמשך התמנה למשנה לראש הקומיסריון אלכסנדר בלב.
בראשית פברואר 1943 הושלמה בקומיסריון עבודת מטה שכללה תוכנית מפורטת לגירושם של יהודי תראקיה ומקדוניה, לקראת חתימת הסכם עם הגרמנים.
במסגרת זו הציע קאליצין חלופות ליישומה של תוכנית הגירוש ובכלל זה הקמתם של 3 מחנות מעבר בבולגריה, בדופניצה, ראדומיר ובלגואבגרד.
ב-22 בפברואר 1943 חתמו אלכסנדר בלב בשם בולגריה ותיאודור דנקר בשם גרמניה הנאצית על הסכם בדבר גירושם של 20,000 יהודים מהשטחים שסופחו לבולגריה - תראקיה ומקדוניה הווארדארית.
שטחים אלו סופחו בתמורה להצטרפות בולגריה להסכם התלת-צדדי.
קאליצין מונה לאחראי על מבצע גירוש יהודי תראקיה וקבע את מפקדתו בקסנתי.
בלב אישר את תוכניתו להקמת מחנות המעבר בבולגריה.
הגירוש אמור היה להתנהל כמבצע צבאי וכלל תכנון פרטני לשעות המעצר ואמצעי ההובלה והגירוש של יהודי תראקיה.
ב-4 במרץ לפנות בוקר בוצעה אקציה ברחבי תראקיה ובמהלכה נעצרו 4,219 יהודים, מרביתם מהערים: קוואלה, קומוטיני, קסנתי, דרמה, סרס ואלכסנדרופולי.
הם הובלו למקומות ריכוז בדרך כלל מחסני טבק נטושים ומשם לאחר יממה הועברו ברכבות פתוחות למחנות המעבר בבולגריה.
בהמשך הועברו לעיר לום, הועלו על 4 מעבורות שהובילו אותם לווינה, משם הועברו ברכבות לקטוביץ וממנה לטרבלינקה.
במאי 1943 לאחר גירוש יהודי סופיה, ניהל קאליצין מבצע מעצרים בקרב הנהגת יהדות קיוסטנדיל ושילח את העצורים למחנה הריכוז סומוביט.
ב-9 בספטמבר 1944 התחוללה ברחבי בולגריה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת הבולגרית ונתמכה על ידי הצבא האדום אשר כוחותיו כבשו את סופיה בערבו של אותו היום.
קימון גאורגייב התמנה לראש הממשלה ואנטון יוגוב מהמפלגה הקומוניסטית הבולגרית לשר הפנים.
הוקם בין דין מיוחד לשפיטת משתפי הפעולה עם הנאצים.
ירוסלב קאליצין הועמד לדין וב-7 במרץ 1945, הורשע ונדון ל-15 שנות מאסר, קנס של 500,000 לבות והחרמת רבע מרכושו.
להרשעה נלווה קלון למשך 16 שנים.
הוא היה נשוי ואב לבן אחד בשם ליובומו.
ירוסלב מנגן שלום חנוך הוא אלבום אינסטרומנטלי בו מבצע ירוסלב יעקובוביץ' ביחד עם בנו דניאל 14 גרסאות כיסוי ל-13 שירים של שלום חנוך.
הביצועים נעים מגרסאות ג'אזיות ובלוזיות ועד רוק כבד.
באלבום משתתפים רק ירוסלב יעקובוביץ', שמנגן את המלודיות בסקסופון, ודניאל יעקובוביץ' שאחראי על העיבודים וכמו כן מנגן בגיטרה חשמלית, בס, תופים וקלידים.
ירוק S הוא צבע מאכל סינתטי ירוק, העשוי מזפת הפחם.
מספר ה-E שלו הוא E142. הוא יכול לשמש כצבע מאכל בקינוח, רוטב בשר, סוכרייה, גלידה ואפונה בפחית.
הוא מאושר לשימוש כתוסף מזון באירופה ונמצא בשימוש בישראל, וכן באוסטרליה וניו זילנד.
ירוק S חשוד בגרימת תגובה אלרגית, והוא אחד מצבעי המאכל אשר מומלץ להימנע מצריכתם על ידי ילדים, כך על פי המלצות שפרסמה קבוצת התמיכה בילדים בעלי הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות.
ירוסלב יאך (בפולנית: Jarosław Jach; נולד ב-17 בפברואר 1994) הוא כדורגלן פולני שמשחק בעמדת הבלם בקבוצת פורטונה סיטארד מהליגה ההולנדית בהשאלה מקריסטל פאלאס.
יאך החל להתאמן ככדורגלן בשורות מחלקת הנוער של קבוצת פוגון פייזציסה, אך הפריצה הגדולה שלו הייתה לאחר שנת 2012 כשעבר לשחק במחלקת הנוער של קבוצת לכיה דז'רז'וניוב (Lechia Dzierzoniow) מהליגה השלישית, הרביעית ברמתה בכדורגל הפולני.
יאך סייע למועדון להישאר במקום תשיעי והוא שיחק בקבוצה 20 משחקים, לפני שעבר לקבוצה הבוגרת של זגלבי לובין, שהעפילה בהמשך לליגת העל הפולנית ובה הוא חתום משנת 2013.
בשנת 2014 זומן לנבחרת פולין עד גיל 20 ועשה את הופעת הבכורה שלו ב-4 בספטמבר 2014 במשחק נגד שווייץ שהסתיים בשוויון 1-1.
שנה לאחר מכן זומן לנבחרת פולין עד גיל 21 והופיע לראשונה במשחק ידידות שהתקיים ב-8 בספטמבר 2015 נגד שוודיה והסתיים בשוויון 0-0. את שער הבכורה שלו הבקיע ב-6 בספטמבר 2016 במשחק נגד הונגריה שהסתיים בשוויון 1-1. הוא נכלל גם בסגל הנבחרת לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 שנערך ב-2017.
ירוק-לבן-ירוק הוא סרט קומדיית נעורים ניגרי בבימויו ובהפקתו של אבבא מקמה.
הסרט מספר על שלישיית חברים בוהמיינים בלאגוס המעבירים את זמנם עד לאוניברסיטה במשחקי וידאו, הימורים והתפלספויות שטותיות על עתידם.
הסרט הוקרן לראשונה ב-14 בספטמבר 2016 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, ולאחר מכן יצא בניגריה ב-30 בספטמבר 2016. בישראל הסרט הוקרן בסינמטק תל אביב ובסינמטק ירושלים.
שפת המקור של הסרט היא אנגלית, ואורכו כ-102 דקות.
סרט זה הוא סרטו הראשון של הבמאי אבבא מקמה, והוא היה מועמד למספר פרסים.
הסרט מספר על שלישיית חברים בוהמיינים בלאגוס, העיר הגדולה ביותר בניגריה.
הם מעבירים את זמנם עד לאוניברסיטה במשחקי וידאו, הימורים והתפלספויות שטותיות על עתידם.
הם עמלים במלוא במרץ לקדם את השאיפות האמנותיות שלהם.
הסרט עוסק בדור הצעיר, בחיי העיר הצבעוניים והתוססים של המטרופולין ובחשיבותה של היצירה בכינון זהות ומקום.
איפני דייק ג'וניור - אוזומה
הסרט הופץ גם בנטפליקס בשם "ירוק לבן ירוק (וכל הצבעים היפהפיים בפסיפס השיגעון שלי)".
הסרט זכה לביקורות טובות ותואר כ"מזלזל וחכם" על ידי "Now Toronto", כ"מטה-נוליווד" על ידי "Screen Daily" וכ"נועז, פרוע וכיף לכאורה" על ידי "אינדי ווייר".
פרס תאריך הטקס קטגוריה תוצאהפרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע16 ביולי 2017 הסרט הניגרי הטוב ביותר סרט הבכורה באורך מלא הטוב ביותר של במאי
יְרֹק־כָּנָף טָלוּא (שם מדעי: Euchloe ausonia) הוא מין של פרפר ממשפחת הלבניניים.
צפון ומרכז איטליה, אוקראינה, יוון, בלקנים, רומניה, מולדובה, דרום אוקראינה, דרום ומרכז אירופה רוסיה אסיה, טורקיה, ישראל, ירדן, צפון עיראק, צפון איראן, אפגניסטן, קזחסטן ועד הימלאיה .
הם גרים באזורים חמים ויבשים, באחו ובביוטופים פתוחים אחרים.
לו נקודות ירוקות בכנפיו התחתונות.
נקבת יְרֹק־כָּנָף טָלוּא מטילה ביצים.
הזחל מפרחים ומפירות, ובפרט ממצליבים כדוגמת חרדל השדה.
הם מופיעים בשני דורות - בין סוף פברואר ועד ליוני או תחילת יולי, אולם ברוב תפוצתם הם מופיעים בדור אחד.
ירוק-כנף טלוא הוא קרוב משפחה של המינים Euchloe crameri ו-Euchloe simplonia, וישנם מקורות המתייחסים אליהם כקבוצת מינים אחת.
בשנת 2024 זכתה מהוצ'יך בתואר אתלטית השנה באירופה.
מהוצ'יך זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה באליפות העולם באתלטיקה לנוער שהתקיימה ביולי 2017 בניירובי, לאחר שהשוותה את שיא האליפות של 1.92 מטר שנקבע ב-2003 על ידי בת ארצה אירנה קובלנקו.
בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער (גיור 2017) זכתה במדליית זהב בתוצאה של 1.89 מטר.
באליפות אירופה לנוער 2019 שהתקיימה אף היא בגיור שבהונגריה, זכתה במדליית זהב בשיא אליפות של 1.94 מטר.
באולימפיאדת הנוער בואנוס איירס שהתקיימה באוקטובר 2018, זכתה במדליית זהב לאחר שעברה גובה של 1.92 מטר בחלקה הראשון של התחרות וקבעה שיא אישי של 1.95 מטר בחלקה השני.
בינואר 2019 קבעה שיא אישי באולם של 1.99 מטר, היא השוותה בכך את שיא העולם עד גיל 20 של ושתי קנינגהם.
בתחרות ליגת היהלום שהתקיימה בדוחה במאי 2019 ניצחה בשיא אישי של 1.96 מטר, היא הייתה בכך לספורטאית הצעירה ביותר שזוכה בתחרות ליגת היהלום.
ביוני 2019 שיפרה את שיאה האישי ל-2.00 מטר במהלך תחרות ליגת היהלום בסטנפורד.
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר ב-30 בספטמבר 2019 זכתה במדליית כסף בשיא עולם לנוער של 2.04 מטר, אחרי מריה לאסיצקנה אתלטית הנייטרלית המורשית (2.04 מטר) ולפני ושתי קנינגהם מארצות הברית (2.00 מטר).
למעשה היא החליטה שלא להמשיך לקפוץ ולנסות לסיים בגובה יותר גבוה וסיימה את התחרות עם שיא זה.
על הישגיה זכתה בפרס האתלטית העולה של השנה מטעם התאחדות האתלטיקה הבינלאומית.
בינואר 2020 שיפרה את שיא העולם לנוער באולם כשעברה גובה של 2.01 מטר במהלך תחרות בלבוב, בהמשך החודש שיפרה אותו שוב ל-2.02 מטר במהלך תחרות בקרלסרוהה.
בפברואר 2021 עברה גובה של 2.06 מטר באולם.
במרץ 2021 זכתה במדליית זהב באליפות אירופה באולם בתוצאה של 2.00 מטר.
ביולי 2021 זכתה במדליית זהב באליפות אירופה עד גיל 23 בשיא אליפות של 2.00 מטר.
באולימפיאדת טוקיו זכתה במדליית ארד בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.00 מטר, אחרי מריה לאסיצקנה מהוועד האולימפי הרוסי (2.04 מטר) וניקולה מקדרמוט מאוסטרליה (2.02 מטר).
באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד, סרביה במרץ 2022 היא זכתה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.02 מטר, לפני אלינור פטרסון מאוסטרליה (2.00 מטר) ונדז'דה דובוביצקאיה מקזחסטן (1.98 מטר).
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בתוצאה של 2.02 מטר, אחרי אלינור פטרסון (2.02 מטר) ולפני אלנה ולורטיגארה מאיטליה (2.00 מטר).
באליפות אירופה שנערכה במינכן, גרמניה באוגוסט זכתה במדליית זהב בתוצאה של 1.95 מטר, לפני מריה ווקוביץ' ממונטנגרו (1.95 מטר) ואנג'לינה טופיץ' מסרביה (1.93 מטר).
באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו, הממלכה המאוחדת, במרץ 2024 האי זכתה במדליית כסף בתוצאה של 1.97 מטר, אחרי ניקולה אוליסלאגרס מאוסטרליה (1.99 מטר) וליה אפוסטולובסקי מסלובניה (1.95 מטר).
באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה ביוני היא זכתה במדליית זהב בפעם השנייה ברציפות, בתוצאה של 2.01 מטר, לפני אנג'לינה טופיץ' (1.97 מטר) ובת ארצה אירינה גראשצ'נקו (1.95 מטר).
במסגרת ליגת היהלום שנערכה בפריז ב-7 ביולי אותה שנה קבעה שיא עולם חדש של 2.10 מטר, שיפור לשיא הוותיק בן 37 השנים של סטפקה קוסטדינובה מבולגריה (2.09 מטר).
באולימפיאדת פריז שנערכה ב-4 באוגוסט זכתה במדליית זהב בתוצאה של 2.00 מטר, לפני ניקולה אוליסלאגרס מאוסטרליה (2.00 מטר) ואירינה גראשצ'נקו מאוקראינה ואלינור פטרסון מאוסטרליה (1.95 מטר).
בשנת 2024 זכתה בתואר אתלטית השנה באירופה.
ירוסלב ניקולייביץ' שצ'אפוב היה היסטוריון סובייטי ורוסי, היסטוריון כנסיות, דוקטור למדעי ההיסטוריה, פרופסור חבר מקביל באקדמיה הרוסית למדעים; חבר מקביל באקדמיה למדעים של ברית המועצות, יועץ האקדמיה הרוסית למדעים.
מחבר העבודות על תולדות רוסיה העתיקה במאות ה-IX - XIV.
(מדינה וחוק, תרבות, יחסים עם מדינות ביזנטיון ומדינות סלאביות) ומפרסם מקורות.
יו"ר וחבר כבוד בחברה הארץ-ישראלית הפרבוסלבית הקיסרית, יו"ר המועצה המדעית "תפקיד הדתות בהיסטוריה" של האקדמיה הרוסית למדעים, יו"ר הוועדה הדו צדדית של היסטוריונים מרוסיה ופולין, ראש מחלקת המדעים של האספה האצולה הרוסית ומדור ההיסטוריה של בית המדענים המרכזי (מוסקבה).
נולד במשפחתו של מדען הידרוטכני, הפרופסור ניקולאי שצ'אפוב.
סיים את לימודיו באוניברסיטת מוסקבה בשנת 1952. בשנים 1952 – 1957 היה עובד במחלקת כתב היד בספריית לנין.
בשנת 1957 הוא קיבל את הצעתו של לב צ'רפנין והצטרף לקבוצה לחקר רוס של קייב במגזר ההיסטוריה של המכון להיסטוריה של האקדמיה הסובייטית למדעים (מאז 1968 - המכון להיסטוריה של ברית המועצות, מאז 1992 - המכון להיסטוריה רוסית של האקדמיה הרוסית למדעים).
הוא כתב עבודות אודות "הכנסייה כארגון פיאודלי ברוס העתיקה" וכן את עבודת הדוקטורט "מורשת חוקית ביזנטית ודרום סלאבית ברוסיה במאות ה-13 וה-14" (1975).
בשנת 1989 הוא הפך למייסד והמנהיג הראשון של המרכז לתולדות הדת והכנסייה במכון להיסטוריה של האקדמיה למדעים של ברית המועצות (IRI RAS).
ירוסלב שצ'אפוב נבחר ב-1987 לחבר באקדמיה למדעים של ברית המועצות, מאז 1991 - האקדמיה הרוסית למדעים.
יו"ר המועצה המדעית "תפקיד הדתות בהיסטוריה" של האקדמיה הרוסית למדעים, יו"ר הוועדה הדו-צדדית של היסטוריונים מרוסיה ופולין, בנוסף, בשנים 2003–2007 כיהן כחבר כבוד בחברה הארץ-ישראלית הקיסרית האורתודוקסית, ראש מחלקת המדע של "אספת האצולה הרוסית" והמחלקה להיסטוריה של המרכז המוסקבאי למדענים.
אזרח כבוד של מחוז פודולסק.
הוא מחברם של 10 מונוגרפיות ולמעלה מ-400 מאמרים מדעיים.
בשנת 2005 פרסם מרכז העלייה לרגל של הפטריארכיה במוסקבה אוסף יובל שהוקדש לחבר האקדמיה הרוסית למדעים ירוסלב שצ'אפוב "מרוסיה העתיקה לרוסיה החדשה", שכלל מאמרים של ארבעים מחברים - חברים ועמיתים של שצ'אפוב.
ירוסלב עבד במשך תקופה ארוכה כמנהל "המוזיאון העירוני להיסטוריה של אחוזת שצ'אפובו" (הוא עזב את תפקידו בשנת 2008).
ממשלת מחוז פודולסק סיפקה לו ולרעייתו את אחד הבתים במתחם מוזיאון שצ'אפוב לשימוש אישי.
הוא מת בקיץ 2011 ונקבר בבית העלמין וודנסקי במוסקבה (חלקה מספר 7).
בת זוגו הייתה הארכאולוגית יוליה ליאונידובנה סינלניקובה-שצ'אפובה (נולדה ב-1930 - מתה ב-2019).
הייתה פרופסור מכובדת באוניברסיטת מוסקבה, כלת פרס לומונוסוב, דוקטור למדעים היסטוריים, מומחית בתחום הארכאולוגיה הסלאבית-רוסית, היסטוריה של זכוכית ויצירות קדומות, מורפולוגיה של עתיקות ותורת המדע הארכאולוגי.
ירוסלבה לויצקה (בפולנית: Jaroslawa Lewicka; נולדה ב-21 בינואר 1935) ילידת העיר זלוצ'ב, פולין, חסידת אומות העולם, שעזרה להציל יהודים במלחמת העולם השנייה על ידי אספקת מזון והבאת תרופות ליהודים.
ירוסלבה לביצקי נולדה ב-21 בינואר 1935 בעיר זלוצ'ב, פולין.
היא גדלה במשפחה פולניה עם אמה וסבה.
לסבה, אלכסנדר לויצקי, היו חברים יהודים להם עזר בזמן השואה.
ירוסלבה עזרה לסבה להציל יהודים בתקופת השואה על ידי אספקת מזון והבאת תרופות.
בזמן תקופת השואה התגוררה משפחתה של ירוסלבה בעיר זלוצ'ב בפולין.
ביולי 1941, עת נכבש מחוז טרנופול בו נמצאת העיר והתחילו הגבלות התנועה, איסור רכישת מזון על היהודים והחרמת דירותיהם.
התחיל הסב לספק לחבריו היהודים מזון ותרופות.
בהמשך כאשר הוקם גטו זולצ'ב בדצמבר 1942, הוברחו האוכל והתרופות לתוך הגטו.
הוא עשה זאת באמצעות נכדתו ירוסלבה ששימשה כשליחתו והבריחה את המזון הרב והתרופות מבלי לעורר את חשדם של השומרים האוקראינים.
במעשים אלה סיכנה את עצמה ואת משפחתה.
בנוסף לאחר חיסול הקהילה היהודית של זולוצ'ב בשנת 1943 הסתירה המשפחה שני ניצולים יהודיים ודאגה לכלכלת בונקר בו שהתה קבוצה של 25, יהודים אשר שרדו את הרצח.
היהודים התגוררו במרתף של בית הרוס במרחק של 2 קילומטרים מהם, על ידי הבאת מזון בכמויות גדולות.
על פי מכתבו של אחד מהילדים היהודים שחייו ניצלו על ידי משפחת לביצקי והתגורר אצל המשפחה לאחר החיסול ועד 1944 הסב אלכסנדר היה מעביר אותו ממקום מגורים אחד לשני ומחביא אותו מהנאצים.
ירוסלבה לביצקי, נכדתו, הייתה משחקת עמו כאילו הייתה אחותו.
במכתבו כתב "בכדי לא להביא חשד בפני אוקראינים וגרמנים היה הולך אלכסנדר לויצקי עם נכדתו ירוסלבה והיה מביא מדי כמה ימים מצרכי מזון ליושבי הבונקר".
כמו כן, יורם הדגיש את התדירות והמשך הרב של פעולות האספקה של אלכסנדר לויצקי יחד עם ירוסלבה - כל שבוע במשך עשרה חודשים.
שני ניצולים נוספים אשר התגוררו במרתף (בונקר), העידו: "ברצוננו להעיד על חלקה של הנכדה של מר לויצקי אלכסנדר - ירוסלבה לויצקה, כי בהיותה ילדה, הייתה מתגנבת לתוך הגטו בזלוצ'ב עם תיק בית הספר ובתוכו מצרכי מזון וכך הצילה מרעב כמה משפחות.
העברת אוכל לגטו הייתה כרוכה בסיכון רב והמרחק מביתה לגטו היה כ-2 קילומטרים."
כמו כן, בביתם של הלוויצקים התגוררו שני ילדים יהודים, רישרד פיירינג ויורם (יורי) מרון (שנקר) אשר שרדו את השואה.
לאחר המלחמה, בשנת 1952, סיימה ירוסלבה את לימודיה בתיכון.
לאחר מכן, היא למדה במכללה בתחום הרפואה ועבדה כאחות במתן שירותי רפואה בקהילה.
בהמשך, היא עבדה במרכז האזורי לבקרת מחלות כאחראית למניעת זיהומים.
בשנת 1989 הוזמנה ירוסלבה לישראל ביוזמתו של אברהם שפירא, אחד מהיהודים הניצולים להם היא עזרה.