tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המוזיאון של גרגור מנדל, המוזיאון שוכן במנזר עתיק בו עבד ופיתח מנדל את הגנטיקה.
וילה טוגנדהאט (Villa Tugendhat) - נחשבת אחת הדוגמאות היפות לאדריכלות המודרנית, נבנתה על ידי האדריכל הגרמני לודוויג מיס ואן דר רוהה בשביל משפחה יהודית עשירה בשם זה בשנת 1930. המשפחה ברחה לוונצואלה בשנת 1938 עם עליית הנאצים לשלטון.
הווילה הוכרה בשנת 2001 כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
טירת שפִילבֶּרק (Špilberk) - טירה בסגנון בארוק ששמשה שנים רבות המבצר המגן של העיר ומקום מושבם של מלכים ומארקגרפים משושלות פשֵימִסל ולוקסמבורג.
מאוחר יותר הפכה הטירה לבית כלא.
מגדל AZ - הבניין הגבוה בצ'כיה, נבנה בשנת 2013.
ברנהרד רוגה (גרמנית: Bernhard Rogge; 4 בנובמבר 1899 – 29 ביוני 1982), היה אדמירל גרמני במלחמת העולם השנייה ובבונדסמרינה.
רוגה נולד בשלזוויג ב-4 בנובמבר 1899, הוא התנדב לשירות בצי הקיסרי הגרמני בשנת 1915 ושירת במלחמת העולם הראשונה על מספר ספינות מלחמה.
לאחר המלחמה ועם התפרקותו של הצבא הגרמני רוגה פרש משירות פעיל.
בשנת 1920 התגייס מחדש לצי המצומצם של גרמניה שנקרא עכשיו הרייכסמרינה, ושירת בתפקידים שונים על מספר ספינות מלחמה וכמדריך עד להעלתו לדרגת קפטן בשנת 1939.
מכיוון שלפי חוקי הגזע הנאצים רוגה נחשב רבע-יהודי הוא הפך למטרה להטרדות מצד אנשי המפלגה הנאצית כדי לפתור בעיה זו, פנה בעזרת מפקד הקריגסמרינה אריך רדר אל אדולף היטלר בבקשה שיכריז עליו כבעל דם גרמני, אחרי שהיטלר בדק את בקשתו הוא הכריז עליו כארי בשנת 1939.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה רוגה היה מפקדה של סיירת העזר "אטלנטיס".
האטלנטיס יצאה להפלגתה הראשונה ב-11 במרץ 1940, הוא נהג לתקוף ספינות סוחר על ידי התחזות לספינת סוחר ממדינה נייטרלית או מדינת בעלות הברית ואז לבקש את כניעתם ואם סירבו, לתקוף אותם עד הטבעתם.
רוגה תפס את תוכניות ההגנה של הבריטים במזרח הרחוק והעביר אותם לידי היפנים, מה שכנראה סייע ליפנים בהשגת ניצחונותיהם הראשונים נגד בריטניה.
כאות תודה הוענקה לו חרב סמוראי מקיסר יפן.
האטלנטיס הוטבעה על ידי ספינת הצי המלכותי הבריטי "אה"מ דבונשיר" ב-22 בנובמבר 1941 בשעה שנפגשה עם הצוללת הגרמנית U-126 למטרות תדלוק.
למזלו של רוגה הצליחה הצוללת להבריח את הבריטים, לחלץ אותו ואת צוותו ובסופו של דבר להחזירם לגרמניה בביטחון.
רוגה היה מפקד סיירת העזר המצליח ביותר בזמן המלחמה והיה אחראי ללכידתן או הטבעתן של 22 ספינות של בעלות הברית בנפח כולל של 145,697 טון.
על פעולותיו עוטר בצלב האבירים עם עלי אלון, אחד מן העיטורים הגבוהים ביותר של גרמניה הנאצית.
עם שובו לגרמניה מונה למפקד השייטת "רוגה" שנקראה על שמו, והיה אחד האחראים מטעם הקריגסמרינה על תכנון מבצע קרברוס, מבצע שבמהלכו הועברה קבוצת ספינות מלחמה גרמניות מצרפת לנורווגיה דרך התעלה האנגלית, השייטת שלו סיפקה תמיכה לחיילים הגרמנים בקורלנד וחיפוי על מיליוני הפליטים שנמלטו ממזרח פרוסיה בעקבות התקדמותו של הצבא האדום.
רוגה הועלה לדרגת קונטר-אדמירל בשנת 1943 ולדרגת ויצה-אדמירל בשנת 1945, בסופה של המלחמה הורה על הוצאתם להורג של מספר חיילים גרמנים שערקו מן הצבא.
רוגה היה מן הקצינים המעטים שלא נעצרו על ידי בעלות הברית בתום המלחמה - דבר זה היה תוצאה של היחס הטוב שהוא נתן לשבויי המלחמה שנפלו ברשותו - אולם הוא נשפט וזוכה על ידי בית משפט גרמני באשמת ההוצאות להורג של עריקים בפקודתו.
בשנת 1957 הוא התגייס לבונדסוור בדרגת קונטר-אדמירל ומילה תפקיד חיוני בבניית הצי של גרמניה המערבית, הבונדסמרינה.
רוגה היה מפקד כוחות נאט"ו בשלזוויג-הולשטיין, משנת 1958 עד פרישתו מהצבא בשנת 1962.
לאחר מכן התגורר רוגה ברינבק, עד מותו ב-29 ביוני 1982.
רובע בְּרֵנְט של העיר לונדון הוא אחד מרובעי לונדון הנמצא בצפון מערבה של העיר לונדון.
רובע ברנט גובל ברובע הארו בצפון מערבו, ברובע בארנט בצפון מזרחו, ברובע קמדן במזרחו, וברבעים אילינג, האמרסמית' ופולהאם, וסטמינסטר וקנזינגטון וצ'לסי בדרומו.
רובע ברנט הוקם בשנת 1965 מכוח חוק השלטון בלונדון 1963 על ידי איחוד הרובע המוניציפלי ומבלי, והרובע המוניציפלי וילסדן שהיו קודם לכן חלק ממחוז מידלסקס.
הרובע נקרא על שם נהר ברנט העובר בו.
על פי מדגם שנערך בשנת 2001 רובע ברנט הוא הרובע בו אחוז המהגרים הגדול ביותר בממלכה המאוחדת - 46.53%.
פארק רויאל (Park Royal) - חלק משכונה זו נמצאת ברובע אילינג
קילברן (Kilburn) - שכונה זו נמצאת בחלקה ברובע קמדן
קנטון (Kenton) - שכונה זו נמצאת בחלקה ברובע הארו
רובע ברנט מחולק לשלושה אזורי בחירה לפרלמנט הבריטי: צפון ברנט (Brent North), מזרח ברנט (Brent East), ודרום ברנט (Brent South), אולם קיימת תוכנית לשינוי חלוקת הרובע לשני אזורי בחירה פרלמנטריים: מרכז ברנט וצפון ברנט, וחלק מהרובע יצורף לאזור הבחירה המפסטד וקילבורן (Hampstead and Kilburn) הנמצא ברובו ברובע קמדן.
חלוקה זו צפויה להיכנס לתוקף בשנת 2009.
ברנווארד מהילדסהיים (Bernward, נולד בשנת 960 לערך - 20 בנובמבר 1022) הוא קדוש נוצרי שהיה הבישוף של הילדסהיים בשנים 993–1022. משמעות שמו בגרמנית עילית עתיקה הוא "המגן מפני הדב".
ברנווארד היה בן למשפחת אצולה סקסונית וסבו היה אדלברו מסקסוניה.
החל מ-977 הוא שימש כלבלר וכהיסטוריון החצר של אוטו השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ורעייתו תאופאנו; והחל מ-987 ועד 993 היו ברנוורד והאפיפיור העתידי סילבסטר השני חונכיו של המלך הצעיר אוטו השלישי.
השושלת הדומיננטית בתקופתו הייתה השושלת האוטונית, שהיו קרובים רחוקים שלו ושורשיהם היו באזור הילדסהיים.
העיר הייתה בתקופה זו מרכז כוח באימפריה הרומית הקדושה וברנווארד התאמץ להקנות לעיר תדמית מתאימה למעמדה.
בין היתר בנה את "דלתות ברנווארד" בקתדרלת מריה הקדושה בהילדסהיים, דלתות ברונזה שמתארות את ההיסטוריה הנוצרית, במחווה לדלתות העץ של סנטה סבינה ברומא; את "עמוד ישו" (שמתאר את חיי ישו ומושפע מעמודי טראיאנוס ומרקוס אורליוס לכבוד הקיסרים הרומים) ואת כנסיית מיכאל הקדוש (שבנייתה הסתיימה לאחר מותו).
כנסיית מיכאל הקדוש הייתה אמורה להוות חזון של ירושלים של מעלה ושם קבור ברנווארד.
יצירות אלו נחשבות כיום לאתרי מורשת עולמית.
ברנהרד פלייסיג Fleissig; 1853, הונגריה – 7 במרץ 1931, וינה) היה שחמטאי יהודי-הונגרי-אוסטרי.
פלייסיג הגיע למקום ה-18 בתחרות וינה 1882 (ניצחו: וילהלם שטייניץ ושמעון אברמוביץ וינוור) .להלן ניצחונו בתחרות זו על יוהנס צוקרטורט , על מיכאל צ'יגורין , על הנרי בירד
כמו כן הגיע למקום השני, אחרי וינסנז חרובי, בתחרות נוספת שהתקיימה בווינה באותה שנה.
בתחרות וינה 1890 חלק מקום 2–3 עם יוהאן הרמן באואר אך הפסיד לו במשחקי פלייאוף 2-0. בתחרות עצמה ניצח מקס וייס .
להלן ניצחונו בתחרות זו על יוהאן הרמן באואר
פלייסיג הוא אחיו הצעיר של מקס פלייסיג.
ברנהרד שלינק הוא סופר, היסטוריון, משפטן ושופט גרמני, המתגורר בברלין.
שלינק למד משפטים באוניברסיטת היידלברג ובאוניברסיטה החופשית של ברלין.
הוא מכהן משנת 1988 כשופט בבית המשפט החוקתי של נורדריין-וסטפאליה ומשנת 2006 כפרופסור למשפט ציבורי ופילוסופיה של המשפט באוניברסיטת הומבולדט בברלין.
הוא מחלק את זמנו בין ברלין לניו יורק.
ספרו המפורסם ביותר, "נער קריאה", תורגם ליותר מ-50 שפות ועובד בשנת 2008 לסרט קולנוע בכיכובה של קייט וינסלט, שזכתה בפרס אוסקר על משחקה בו.
(עם ולטר פופ), זלב: חוק(ר) פרטי (1987), תרגמה קטיה מנור, הקיבוץ המאוחד, 2008 (בסדרת "הבלש זלב" פורסמו שני ספרים נוספים שטרם יצאו לאור בעברית: ההונאה של זלב ומותו של זלב).
נער קריאה (1995), תרגמה רוני לוביאניקר, זמורה ביתן, 1998
אהבות מוברחות (2000), תרגמה רוני לוביאניקר, זמורה ביתן, 2001
סוף שבוע אחד (2008), תרגמה חנה לבנת, הוצאת מחברות לספרות, 2010.
שקרים של קיץ (2010), תרגמה חנה לבנת, הוצאת מחברות לספרות, 2013.
ברנהרד קריגר (Bernhard Krüger) (26 בנובמבר 1904 – 1989) היה קצין אס אס בדרגת שטורמבאנפיהרר (המקבילה לדרגת מיור בוורמכט), אשר במהלך מלחמת העולם השנייה היה אחראי על מבצע ברנהרד להצפת בריטניה בשטרי כסף מזויפים בסכום כולל של מיליוני לירות שטרלינג לשם ערעור כלכלת בריטניה.
מבצע ברנהרד היה פרי יוזמת האס אס וביצועו הוטל על ברנהרד קריגר ונשא את שמו.
קריגר היה כבר בעל ניסיון כזייפן בשורות האס אס.
הוא הדפיס בולי דואר בריטיים שהוכנסו בהם סמלים יהודיים וסובייטיים, בניסיון לערער את אמונתם של הבריטים בצדקת מלחמתם ולהראות להם שמלחמתה של בריטניה הייתה למען היהודים וברית המועצות.
כאן הייתה טמונה תעמולה אנטישמית ואנטי סובייטית, כאילו בריטניה פועלת למען כוחות האופל (מבחינת הנאצים), היהדות הבינלאומית והבולשביקים.
את הבולים זייף קריגר באמצעות אסירים מעמי אירופה הכבושה, לרבות יהודים.
שטרי הכסף המזויפים הודפסו, במסגרת מבצע ברנהרד, במחנה הריכוז זקסנהאוזן, ששכן 25 ק"מ מצפון מזרח לברלין.
קריגר הרכיב צוות של 142 אנשים, חלקם מבין אסירי המחנה, שהיה להם ידע וניסיון בדפוס, רבים מהם יהודים, ובאמצעותם זייף שטרות בערכים של 5, 10, 20 ו-50 לירות שטרלינג.
בשנת 1945, כשכוחות בעלות הברית התקרבו למחנה זקסנהאוזן, הועבר צוות הזייפנים למחנה הריכוז באוסטריה.
לקראת התבוסה הסופית במאי 1945, תכננו הנאצים לרצוח את אנשי הצוות, אך כוחות בעלות הברית הקדימו אותם וכל אנשי הצוות שוחררו ב-5 במאי 1945 על ידי הצבא האמריקאי.
ברנהרד קריגר נתפס בתום המלחמה על ידי הצרפתים, שהעסיקו אותו בזיוף מסמכים עבור השרות החשאי הצרפתי.
בשנת 1950 הועמד קריגר לדין בפני בית דין מערב גרמני לדה-נאציפיקציה (בית דין שנועד לקבוע אם אנשי רשות גרמניים היו מעורבים מרצון בפשעי הנאצים) וזוכה, לאחר שהוצגו בפני בית הדין תצהירים של אחדים מהאסירים מצוות הזייפנים שנותרו בחיים, בהם העידו כי הציל את חייהם.
לאחר מכן הועסק קריגר בחברה שייצרה בעת המלחמה את הנייר עליו זויפו הכספים במבצע ברנהרד.
בשנת 2007 הופק באוסטריה הסרט "הזייפנים", (Die Faelscher).
הסרט עוסק במבצע ברנהרד ומתבסס על זכרונותיו של אחד האסירים שנאלצו להשתתף במבצע.
בסרט מופיעה דמותו של קצין האס אס שטורמבאנפיהרר הרצוג, האחראי על המבצע, שהוא בן דמותו של ברנהרד קריגר.
הסרט זכה בפרס אוסקר לשנת 2007, בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר.
ברנהרד פון בריידנבאך (Bernhard von Breidenbach/Breydenbach; בסביבות 1440 – 5 במאי 1497, במיינץ, גרמניה) היה אחד מן הפקידים והפוליטיקאים המובילים של הארכידיוקסיה של מיינץ.
הוא ידוע כנוסע מפורסם בארץ ישראל, כמחבר ספר מסעות נודע, כרופא, וכעורך המדריך הראשון לצמחי מרפא בשפה הגרמנית.
ברנהרד פון בריידנבאך היה בן למשפחת אצולה עשירה מהסן, שמקורה בעיר מרבורג של היום.
הוא התחנך לכמורה ואחרי כן קיבל תואר דוקטור במשפטים באוניברסיטת ארפורט.
הוא החזיק בשלל משרות כנסייתיות ואזרחיות בעיר מיינץ, ובכללן קאנון בקתדרלת העיר, ורופא.
בשנים 1483–1484 ערך מסע לארץ הקודש ומיד עם שובו, בשנת 1484, התמנה לדיאקון הקתדרלה במיינץ.
בשנים שלאחר מכן מונה בריידנבאך לרופאו של הארכיהגמון, וכן פרסם מדריך מעוטר לצמחי מרפא.
עד מותו המשיך לשרת במשרות ציבוריות שונות, בין השאר כראש בית המשפט האזרחי של מיינץ וכשגריר הארכיבישוף של מיינץ לוותיקן.
פון בריידנבאך נפטר בגיל 57 ונקבר בקתדרלת מיינץ.
בשנים 1483–1484, בימי הסולטאן הממלוכי קאיתבאי, ערך בריידנבאך מסע צליינות לארץ הקודש.
המסע הקשה והיקר התאפשר בתקופה זו רק לעשירים, והיווה מפתח לקידום חברתי באירופה הקתולית.
התיירות האירופית לארץ ישראל התפתחה בתקופה הממלוכית ושימשה מקור הכנסה משמעותי לתושבי הארץ.
ההערכות הן כי כ-300 עד 500 צליינים אירופים ערכו את המסע מדי שנה בסוף המאה ה-15.
בחבורתו של בריידנבאך, שיצאה ברכיבה ממיינץ, היו שני אצילים נוספים, האביר פיליפ פון ביקן והרוזן הצעיר יוהאן מסולמס.
את שלושת האצילים שירתו טבח ומתרגם בשם יוהאן קנוס, והתלווה אליהם המאייר ההולנדי ארהרד רויוויך שרשם את נופי המסע.
פון בריידנבאך היה הנוסע הראשון שצירף צייר למסעו.
הנוסעים יצאו ברכיבה לוונציה, אליה הגיעו בתום שבועיים.
שם הצטרפו אליהם צליינים נוספים - רבים מהם אצילים אירופים ואנשי כמורה, ובהם הנזירים פאול ולטר ופליקס פברי, שכתבו גם הם ספרים על מסעם.
הם עלו על ספינה ונציאנית והפליגו דרך הנמלים הוונציאניים קורפו מודון ורודוס, דרך הרקליון שבכרתים.
הספינה הגיעה לארץ ישראל בתום כחודשיים של הפלגה ועגנה בנמל יפו.
העולים לרגל נאלצו להמתין מספר ימים בספינה בטרם ניתן להם אישור מן השלטונות הממלוכיים לעלות ליבשה.
את מסע הצליינות בארץ ישראל ארגנו נזירים פרנציסקנים שהתגוררו בארץ ישראל.
בהדרכתם עלו הנוסעים לירושלים, כדי לבקר באתרים הקדושים לנצרות בעיר עצמה ובבית לחם הסמוכה.
בירושלים נפרדה חבורתו של בריידנבאך מן המדריכים הפרנציסקנים ומרוב הצליינים האירופים והמשיכה דרומה לחברון ולעזה.
הם הצטרפו לשיירות ערביות בדרך לסיני וביקרו במנזר סנטה קתרינה ובג'בל מוסא.
משם המשיכו ברכיבה לקהיר והפליגו במורד הנילוס לרוזטה.
בריידנבאך וחבורתו שבו לאירופה בספינה ונציאנית עליה עלו בנמל אלכסנדריה, שם גם מת הרוזן מסולמס מדיזנטריה.
אחרי שובו למיינץ פרסם בריידנבאך את רשמיו בשפה הלטינית בספר "מסע לארץ הקודש" (Peregrinatio in Terram Sanctam).
את הטקסט עצמו כתב, על סמך תיאורי בריידנבאך, הנזיר הדומיניקני מרטין רות', שלא השתתף במסע, אך שלט בלטינית.
את הספר ליוו תחריטי עץ של רויוויך, שגם הדפיס את הספר בבית הדפוס שלו, בשיטה שהומצאה כ-30 שנה לפני כן על ידי יוהאן גוטנברג במיינץ.
הספר, שפורסם לראשונה ב-1486, הפך לרב-מכר, לא במעט הודות לאיורים, ותורגם על ידי בריידנבאך גם לסאקסונית תחתית.
בשנים הבאות הוא תורגם גם לשפות אירופיות נוספות.
בהתאם למוסכמה התקופתית, גינה הספר את האסלאם ונביאו מוחמד ואת תושבי הארץ המוסלמים, אותם הוא מכנה "סרצנים".
תיאורה של ירושלים מתמקד בעיקר במקומות הקדושים לנצרות כוויה דולורוזה וכנסיית הקבר, אך תיאורה של הבירה הממלוכית קהיר, על ארמונותיה ומרחצאותיה, מלא רושם.
הספר מתאר את יושבי הארץ על עיסוקיהם ומלבושיהם.
בנוסף כולל הספר טבלאות ובהן תרגום של סוגי הכתב הנפוצים בארץ ישראל, ובהם הכתב העברי, הערבי, היווני, הסורי הקופטי והארמני.
האיורים בספר כוללים תיאור שצויר מן הספינה של שש ערי נמל בדרך לארץ הקודש, של אתרים בארץ ישראל ובסיני, ושל יושבי הארץ.
מעניין במיוחד הוא ציור הפאונה של ארץ ישראל, הכולל ג'ירף, תנין, עזים הודיות, סלמנדרה, קוף אדם בלתי מזוהה, גמל, וחד-קרן - כולם צוירו "כפי שנחזו באמת".
חשיבות מיוחדת נודעת למפת הארץ (מפת בריידנבאך) המופיעה בספר.
רוב שטח המפה מוקדש לירושלים, והיא משמשת עדות מרכזית למבנים בעיר בסוף המאה ה-15.
לספר נודעה חשיבות היסטורית מכמה סיבות:
היה זה יומן המסע המאויר הראשון שהודפס, והוא היה חדשני בצורתו ובתכניו לזמנו.
הוא פורסם במימון עצמי ולא מטעם הכנסייה, והחזיר את ההשקעה בו ממכירות - מודל חדש שהפך אפשרי רק עם המצאת הדפוס והתאמתו לשכפול המוני של תחריטי עץ.
הוא כלל לראשונה דפים מתקפלים שאפשרו להציג איורי נוף רחבים באופן שימושי.
בטקסט ניכרים ניצנים ראשונים של גישה הומניסטית בסקרנות שהוא מפגין כלפי המקומיים, שפתם ומנהגיהם.
הציורים בספר היוו מודל להעתקה ולהשראה בציורי ארץ הקודש בעשורים הבאים.
ברנט רוברט בארי הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
במהלך הקריירה שלו שיחק בארי בשש קבוצות שונות בליגת ה-NBA, וזכה בשתי אליפויות עם סן אנטוניו ספרס (ב-2005 ו-2007).
הוא זכה גם בתחרות ההטבעות ב-1996. בארי הוא בנו של כדורסלן העבר המפורסם ריק בארי, ונחשב לשחקן הטוב ביותר מבין ארבעת בניו.
בצעירותו שיחק בארי כדורסל במסגרת "בית ספר תיכון דה לה סייל" מקונקורד שבקליפורניה, ומאוחר יותר הצטרף לקבוצתה של אוניברסיטת המדינה של אורגון, במדיה שיחק במשך כל ארבע שנות הלימוד שלו באוניברסיטה.
בעונה הראשונה שלו בקבוצה מיעט בארי לקבל דקות משחק, אך בשנים הבאות ביסס את מעמדו כאחד משחקניה המובילים.
בעונתו האחרונה בליגת המכללות הוא העמיד ממוצעים של 21 נקודות, 6 ריבאונדים ו-4 אסיסטים, ונבחר לחמישיית המצטיינים הראשונה של התאחדות ה"פאסיפיק-10" במסגרתה שיחקה נבחרת האוניברסיטה.
בארי נבחר במקום ה-15 בדראפט ה-NBA ב-1995 על ידי קבוצת דנוור נאגטס, אך הועבר מיד לאחר הדראפט ללוס אנג'לס קליפרס.
בארי הפגין יכולת מרשימה בעונתו הראשונה בקליפרס.
הוא העמיד ממוצעים של 10.1 נקודות ו-2.9 אסיסטים למשחק, ובין היתר קלע 123 שלשות - שיא כמות השלשות לרוקי באותו זמן.
בארי גם זכה בתחרות ההטבעות של ה-NBA שהתקיימה במסגרת "סוף-שבוע האולסטאר", ונבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
בעונת העפיל בארי עם הקליפרס לראשונה למשחקי הפלייאוף.
הוא קלע 11.7 נקודות בממוצע בפלייאוף, אך קבוצתו הודחה כבר בסיבוב הראשון, לאחר הפסד ליוטה ג'אז בשלושה משחקים.
שלושת משחקים אלו היו ההופעות היחיד של בארי בפלייאוף בתקופתו בקליפרס.
בעונה שלאחר מכן, בפברואר 1998, הוא הועבר לקבוצת מיאמי היט.
בארי מיעט לקבל דקות משחק במדי מיאמי ושותף ב-17 משחקים בלבד עד לסיום העונה.
בפתיחת עונת , שקוצרה בשל שביתת ארגון השחקנים בליגה, חתם בארי בשיקגו בולס.
על אף שסבל מפציעה במהלך אותה עונה, הוא פתח בחמישיית קבוצתו ב-30 מתוך 37 משחקיו, והשיג ממוצעים של 11.1 נקודות ו-3.1 אסיסטים למשחק.
בארי לא הצליח למלא בהצלחה את מקומו של מייקל ג'ורדן שפרש מהקבוצה לפני אותה עונה, ושיקגו העבירה אותו לקבוצת סיאטל סופרסוניקס באוגוסט 1999, בעסקה במסגרתה עברו הרסי הוקינס וג'יימס קוטון לשיקגו.
בשתי העונות הראשונות שלו בסיאטל סופרסוניקס שימש בארי בעיקר כמחליפו של גארי פייטון.
עם זאת, מאוחר יותר הוא החל לשחק יותר בעמדת הרכז, ולעיתים אף שיחק כסמול פורוורד בהתאם לצורכי קבוצתו.
עונת הייתה הטובה ביותר בתקופתו של בארי בסיאטל - הוא פתח בחמישייה בכל 81 משחקיו, והשיג ממוצעים של 14.4 נקודות, 5.4 ריבאונדים ו-5.3 אסיסטים למשחק.
גם בשתי העונות הבאות המשיך בארי להוות שחקן חמישייה קבוע וקלע בממוצעי נקודות דו-ספרתיים.
אף על פי כן, הוא העפיל עם סיאטל פעמיים בלבד לפלייאוף במשך חמש עונותיו בה, ולא הצליח לעבור את הסיבוב הראשון.
לפני עונת חתם בארי בהעברה חופשית בקבוצת סן אנטוניו ספרס, במדיה שימש בעיקר שחקן מחליף.
בארי היה חשוב במיוחד עבור סן אנטוניו במשחקי הפלייאוף של אותה עונה - לאחר שהקבוצה הפסידה לדנוור נאגטס את המשחק הפותח של סדרת הסיבוב הראשון, קודם בארי לחמישיית הקבוצה הראשית, וסייע לה לעבור את דנבר.
בהמשך אותו פלייאוף זכה בארי עם סן אנטוניו באליפות הראשונה בקריירה שלו, לאחר ניצחון על דטרויט פיסטונס בסדרת הגמר.
עונת היוותה שיפור אישי גדול מבחינתו של בארי - הוא הפך לחלק חשוב בסן אנטוניו ופתח ב-28 ממשחקי הקבוצה, והעמיד ממוצעים של 8.5 נקודות ו-2.1 ריבאונדים למשחק.
בסיום אותה עונה הוא היה שותף לזכייה נוספת של סן אנטוניו באליפות, לאחר ניצחון על קליבלנד קאבלירס.
ביולי 2008 הועבר בארי לקבוצת יוסטון רוקטס, אך לאחר שמיעט לקבל בה דקות משחק, שוחרר ממנה באוקטובר 2009 וכעבור זמן קצר הודיע על פרישה מכדורסל.
בָּרָנוֹביצ'י (בבלארוסית: Баранавiчы, ברוסית: Барановичи, בפולנית: Baranowicze, ביידיש: באראנאָװיטש) היא עיר במחוז ברסט בבלארוס.
הכפר ברנוביץ' נזכר לראשונה כרכוש פרטי של משפחה פולנית בשנת 1706. בסוף המאה ה-18 בעקבות חלוקת פולין הפך היישוב לחלק מהאימפריה הרוסית.
ב־1870 עלתה חשיבות העיר בשל מיקומה בסמוך למסילות הרכבת וילנה-לבוב ומוסקבה-ורשה, ומאז הלך וגדל מספר תושביה.
ב־1883 נמנו בעיר כאלפיים איש.
בשנים 1921–1939 הייתה העיר בשטח פולין, ואוכלוסייתה הורכבה מרוב יהודי וממיעוט פולני.
מספטמבר 1939 הייתה העיר חלק מברית המועצות, וב-27 ביוני 1941 נכבשה בידי הגרמנים עד ליולי 1944, אז חזרה לידי הרוסים.
בשנת 1991 הפכה העיר לחלק מבלארוס העצמאית.
יהודים התיישבו בברנוביץ' מסוף המאה ה-19. באותם ימים חל איסור רשמי על מגורי יהודים בכפר, ורק בשנת 1903 ניתן היתר לכך.
בעת הכיבוש הפולני היו בעיר 6,600 יהודים.
במהלך כל שנות קיום היישוב היהודי בברנוביץ' שימשו בו שני רבנים: הרב חיים יהודה ליב לובצ'נסקי (מ-1887 עד פטירתו ב-1906) וחתנו רבי דוד וייצל שכיהן בתפקיד מאז פטירת חמיו ועד חיסול היישוב בשואת יהודי אירופה.
אשתו וילדיו נרצחו והוא עלה לארץ ישראל לאחר המלחמה.
בראשית המאה ה-20 הוקמה בעיר ישיבת ברנוביץ', בראשה עמד הרב אלחנן וסרמן, שהייתה פעילה עד השואה.
כמו כן, החל משנת 1928 ועד השואה שימשה ברנוביץ' כמרכז לחסידות סלונים ולישיבתה, "ישיבת תורת חסד", ושניים מאדמו"ריה גרו בה (רבי אברהם וינברג השני ובנו רבי שלמה דוד יהושע שנספה בשואה).
במהלך מלחמת העולם הראשונה נפגעה האוכלוסייה היהודית בעיר מהגייסות השונים שעברו בה, צבאות רוסיה, אוסטרו-הונגריה ולבסוף פולין.
בתקופה שבין מלחמות העולם היו בעיר בצד שתי ישיבות גדולות בתי ספר ביידיש ובעברית מרשת תרבות, מרשת יבנה, מרשת בית יעקב ומרשת ציש"אָ.
בעיר פעלו מפלגות ציוניות, בהן פועלי ציון והמזרחי, וכן תנועות נוער ציוניות, בהן השומר הצעיר, השומר הדתי ובית"ר, ומרכז ההכשרה "שחריה" מטעם החלוץ.
בברנוביץ' יצאו לאור באותה תקופה שישה עיתונים שבועיים ביידיש.
בשנת 1931 ביקרו בעיר זאב ז'בוטינסקי, והמשורר חיים נחמן ביאליק, כל אחד בנפרד.
ערב מלחמת העולם השנייה חיו בעיר כ־12,000 יהודים, שהיוו יותר ממחצית אוכלוסייתה.
עם כניסת הסובייטים פוזרו מוסדות הקהילה היהודית למעט בית הספר התיכון שהמשיך להתקיים כמוסד יהודי.
בית ספר "תרבות" הפך למוסד רוסי, ונאסרה כל פעילות מפלגתית וציונית.
צעירים רבים הסתננו לווילנה (אז חלק מליטא) וחלקם הצליחו לעלות משם לארץ ישראל.
בסוף יוני 1941 נכבשה ברנוביץ' בידי הגרמנים, ועד מהרה הוטלו על יהודיה תשלומי כופר, והם חויבו לענוד טלאי צהוב.
במהלך חודש יולי נרצחו בעיר כ-500 צעירים יהודים.
בספטמבר 1941 הוקם בעיר יודנרט, בראשות יהושע אייזיקסון, שנצטווה לספק לגרמנים יהודים לעבודות כפייה.
ב- 12 בדצמבר 1941 רוכזו יהודי העיר בגטו שהוקם בדרומה, אשר גודר ונסגר.
במרץ 1942 דרשו הנאצים לאסוף מספר גדול של יהודים להוצאה מהגטו, ומאחר שראש היודנרט לא מילא את המכסה, הוא ואנשיו נרצחו יחד עם יותר מ-3,000 יהודים באקציה שערכו הגרמנים בגטו בסיוע שוטרים בלארוסים, ליטאים ולטבים.
לאחר האקציה מונה שמואל יענקלביץ' לעמוד בראש היודנרט, ולגטו הגיעו מאות יהודים נוספים מיישובי הסביבה, וכאלף יהודים נוספים מטרזיינשטט, אשר נרצחו זמן קצר לאחר הגעתם במשאיות גז בסמוך לעיר.
מאות יהודים מהגטו הועברו בתקופה זו למחנות עבודה.
באביב 1942 התארגנה בגטו קבוצת מחתרת יהודית, אשר אנשיה אמנם הצליחו להימלט מהגטו, אך רובם נרצחו בידי פרטיזנים אנטישמיים.
בספטמבר 1942 החלה אקציה שנייה בגטו, במהלכה נרצחו כ-6,000 יהודים, חלקם במשאיות גז, לאחר שנלקחו מהגטו בידי שוטרים בלארוסים ולטבים, ותוך עריכת מצוד אחר יהודים שהסתתרו בו.
במהלך האקציה הצליחו להימלט ליערות כ-200 יהודים.
לאחר אקציה זו מונה לראש היודנרט בגטו מנדל גולדברג, פליט מסובאלק.
באקציה שלישית, ב-17 בדצמבר 1942, חוסל הגטו בעיר.
כ-3,000 היהודים שנותרו בו נרצחו ביער סמוך בידי שוטרים אוקראינים, בלארוסים ולטבים, והעיר הוכרזה "נקייה מיהודים".
כ-250 עובדי כפייה יהודים שנותרו בבסיס חיל אוויר ליד העיר נרצחו בינואר 1943.
ב-1944, כאשר שבה העיר לידי הרוסים, יצאו מן היערות בסביבה 150 מיהודי המקום שלחמו בשורות הפרטיזנים.
מספר יהודי העיר הצליחו לשרוד הודות פעילות של הוגו ארמן ששירת בעיר.
ברנהרד קוסמן היה צ'לן ומלחין גרמני.
קוסמן נולד בדסאו והחל את לימודי הצ'לו אצל תאודור מולר.
במהלך חייו ניגן באופרה של פריז בפריז והתוודע אל פרנץ ליסט, עמו נסע לוויימאר.
ב-1866 התמנה קוסמן לפרופסור ללימודי צ'לו בקונסרבטוריון של מוסקבה.
ב-1878 עזר קוסמן לייסד את הקונסרבטוריון הגבוה בפרנקפורט, שם כיהן במשרת מורה לצ'לו.
לצד הקריירה שלו כסולן ונגן ברביעיית מיתרים, עסק קוסמן בהלחנה.
יצירותיו כוללות שלוש פנטזיות על מוטיבים מתוך אופרות כגון "הקלע החופשי", "טֳל", "אוריאנטה" ומספר רב של יצירות סולו לכלים שונים.
כמו כן חיבר אטיודים ותרגילים רבים לצ'לו, שרבים מהם עודם בשימוש גם כיום.
ב-1890 עיבד קוסמן את שר היער של פרנץ שוברט לצ'לו סולו ומסר אותו בכתב-ידו לשימוש בלעדי של תלמידו היינריך קיפר שכבר קיבל ממנו לפני כן את יצירתו "חמישה אטיודים קונצרטיים חדשים".
קוסמן סבר, שבכישרון גדול כשלו יוכל קיפר לחקור את האפשרויות הטמונות ביצירה ולהוציאן מן הכוח אל הפועל; קיפר אכן למד את העיבוד של מורו ל"שר היער" ויצר עותק נוסף, בשינויים רבים.
עותק זה שמור כיום באוסף פרטי.
ברנום בראון היה פלאונטולוג וצייד מאובנים אמריקאי.
בראון ידוע בכך שגילה את המאובן השני של טירנוזאורוס רקס וכן גולגולת שלמה של טריצרטופס, וביחד עם קריירה עשירה הפך לאחד מציידי המאובנים הידועים ביותר בסוף התקופה הוויקטוריאנית והמאה ה-20.
בראון נתמך על ידי המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע (AMNH) ובאמצעות תמיכה זו עסק הן בחפירת מאובנים והן בקניית מאובנים שהתגלו בחפירות של אחרים.
בראון לא רק אסף מאובני דינוזאורים אלא כל פריט בעל מדעי כלשהו.
לעיתים קרובות אף שילם כדי שמאובנים ישלחו למוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע, וכל גילוי מין חדש לווה בהחלפת מכתבים בין בראון למגלה.
לאחר שעבד מספר משמעותי של שנים בויומינג עבור המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19, בראון הוביל משלחת מחקר לתצורת הל קריק בדרום-מזרח מונטנה.
שם, ב-1902, חפר וגילה את השרידים המתועדים הראשונים של טירנוזאורוס רקס.
תצורת הל קריק הניבה מספר רב של מאובנים שיכלו למלא בקלות קרון רכבת שלם.
הצוות של בראון נהג אף הוא לפוצץ שכבות סלע כבדות שהסתירו מאובנים באמצעות דינמיט כפי שהיה נהוג אז.
המאובנים שנתגלו הובלו באמצעות עגלה רתומה לסוסים וסבלים שנעזרו במנופי עץ וגלגלות בהרמת המאובנים.
רק לעיתים קרובות תועד גם אזור גילוי המאובנים.
אחרי עשור במונטנה בראון עבר לאלברטה בקנדה וחיפש מאובנים בנהר רד דיר שליד דרומהלר.
באזור זה בילו בראון וצוותו במהלך אמצע העשור השני של המאה ה-20. הם שטו בנהר בסירה בעל תחתית שטוחה (flatboat) ועצרו מדי פעם לחפש מאובנים באזורים מבטיחים.
מתחריהם היו בני משפחת שטרנברג אך למרות היריבות המדעית הם ובראון היו ידידים.
אחת מתגליותיו החשובות של בראון הייתה רגליים אחוריות של אלברטוזאורוס שנתגלו ב-Dry Island Buffalo Jump Provincial Park בשנת 1910. מאובנים אלה נשכחו ושכבו במשך שנים במחסן של המוזיאון האמריקאי להיסטוריה של הטבע בניו יורק.
מאוחר יותר ד"ר פיל קרי, שהיה ראש מחלקת מחקר הדינוזאורים במוזיאון טירל המלכותי בשנות ה-90 של המאה ה-20, איתר מחדש את האתר בו נמצאו העצמות בעזרת תצלום ישן ששימש כמדריך, ופתח את האתר לחפירות ב-1998.
בראון חי בסוף עידן של תגליות מדעיות חסרות תקדים והיה אחד מהמדענים המרתקים וה"צבעוניים" של התקופה.
Bones" ("מר עצמות") על ידי מעריציו.
באתרי חפירות בקנדה בראון צולם לעיתים קרובות לובש מעיל פרווה גדול.
מאוחר יותר, בזמן מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה, הוא עבד כ"נכס מודיעיני".
במהלך מסעותיו הרבים מחוץ לארצות הברית שימש כמרגל תעשייתי עבור חברות נפט תמורת תשלום.
אשתו השנייה של בראון, ליליאן בראון, כתב ספר זכרונות I Married a Dinosaur (הוצאת Dodd Mead, 1950 ) המתאר את המשלחות שהשתתפה בהם יחד עם בעלה, ברנום בראון.
בראון נקבר באוקספורד, ניו יורק, העיר שבה גדלה אשתו הראשונה.
סרט ה-IMAX מ-1998: טי-רקס: בחזרה לקרטיקון ערך מחווה לבראון, שגולם על ידי לורי מרדוק.
ברנז (Berneuse או la Berneuse) הוא הר במערב האלפים הברניים המתנשא לגובה של 2,045 מטר מעל פני הים, וממוקם בקנטון וו בשווייץ.
ההר הוא חלק מאחד מרכסי טרום האלפים הברניים המתחיל בהר גרוס ואן מעל העיירה מוזס ומעבר לה מוזס וממשיך בהרים מון ד'אור, וטור דה מאיה ומסתיים מעל עמק הרון בהרים וטור ד'אאי וברנז עצמו.
על צלעו הדרומית של ההר שוכנת העיירה לזאן ומצפונו הפסגות טור ד'אאי וטור דה מאיה.
בפסגתו נמצא אגם יאקה (Lac Yaka) ובסמוך לפסגה נמצא אגם ד'אאי (Lac d'Aï).
ניתן להגיע עד לפסגת ההר במעלית גונדולה היוצאת מהעיירה לזאן.
קיימות תוכניות שעדיין לא אושרו להאריך את קו הרכבת אגל-לזאן שיגיע עד הפסגה וכך יוכלו להגיע ישירות לפסגת ההר ללא צורך במעבר רגלי בין הרכבת לרכבל כפי שצריך היום.
בימי החורף ההר הוא חלק מאתר הסקי של העיירה וניתן להמשיך ממנו ברכבלים נוספים לפסגות הסמוכות טור ד'אאי וטור דה מאיה.
בקיץ ישנם מסלולי הליכה רבים בהם ניתן להגיע מפסגת ההר לאגמים הרבים הפזורים סביב, וכן לרדת לעיירה לזאן.
בפסגת ההר ישנה מסעדה מסתובבת (Restaurant tournant de la Berneuse) ממנה ניתן לראות את רכסי האלפים הברניים והאלפים השבליים הסמוכים וכן את אגם ז'נבה.
ברנוב (בפולנית: Baranów Sandomierski, "ברנוב סנדומיירסקי") היא עיירה במחוז טרנובז'ג שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, בסמוך לעיר טרנובז'ג ולנהר ויסלה, בה שכנה עד השואה קהילה יהודית.
ברנוב נזכרת לראשונה בשנת 1135 כיישוב מבוצר, ובשנת 1354 העניק לה קז'ימייז' השלישי, מלך פולין, זכויות עיר.
כלכלת העיירה התבססה על סחר דרך נהר ויסלה, והיא שימשה כמקום קיט למשפחות אצולה מפולין.
בראשית המאה ה-17 היוותה העיירה מוקד לפעילות קלוויניסטים, ובאמצע המאה ה-17 נהרסה מפלישת השוודים, שהחריבו גם את המצודה בה.
מ-1772 ועד 1918 נכללה העיירה במחוז גליציה של אוסטרו הונגריה.
במחצית השנייה של המאה ה-19 ירד מעמדה של העיירה, ובשנות ה-90 של המאה ה-19 היא נפגעה משתי שריפות גדולות.
בשנת 1896 נלקח מהיישוב מעמדו העירוני, וזה הושב לו רק בשנת 1934.
תיעוד ראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמאה ה-14, אך נראה שהיישוב היהודי במקום חדל מלהתקיים בעת פלישות הקוזקים והשוודים לאזור.
ב-1765 מנתה הקהילה היהודית ביישוב כ-300 נפש, וכן 135 יהודים בכפרי הסביבה.
באותה עת התקיימו ביישוב בית כנסת מעץ ובית עלמין, אשר שימש גם את קהילת אושייק הסמוכה.
בשנת 1890 נמנו בעיירה 1,491 יהודים, כשני שלישים מסך תושביה.
בעיירה פעלה שושלת רבנים-אדמו"רים, שהוקמה על ידי רבי ישראל הורוביץ בנו של רבי אליעזר מדז'יקוב.
ב-1931 נוסדו בעיירה בית ספר וגן ילדים עבריים, והוקם בה המועדון הציוני "בית יהודה".
בבית הספר הכללי בעיירה סבלו היהודים מגילויי אנטישמיות מצד המורים והתלמידים.
בעיירה התגוררו באותה עת כ-750 יהודים, קרוב למחצית מסך תושביה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטו מהעיירה יהודים רבים.
עם כניסת הגרמנים אליה, מונה בה יודנרט, בראשות מרדכי גרוס, אשר נצטווה לספק יהודים לעבודות כפייה, ולהעביר לגרמנים תשלומי כופר וסחורות.
בתחילת 1942 נשלחו צעירים יהודים רבים מהעיירה למחנה העבודה בייאשדקה שליד מיילץ.
ביוני 1942 הוקם בעיירה גטו, אליו הועברו גם יהודים רבים מיישובי הסביבה, ובהם טרנובז'ג.
בגטו שררו תנאי צפיפות ורעב, ומספר תושביו הגיע ללמעלה מ-2,000.
ב-20 ביולי 1942 חוסל הגטו בסיוע המשטרה הפולנית, ותושביו רוכזו בכיכר השוק של העיירה.
מספר בורחים שנתפסו הוצאו להורג, וכ-30 קשישים הועברו לבית העלמין היהודי בעיירה, ונרצחו שם.
הנותרים הוכנסו לקרונות משא, והועברו לדמביצה, שם צורפו ליהודי עיירות הסביבה, ועברו סלקציה.
הכשירים לעבודה הועברו למחנות עבודה, והיתר הועברו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
לאחר הגירוש, חולק רכושם של יהודי העיירה בקרב האוכלוסייה המקומית, ובית המדרש בעיירה פורק.
לאחר השואה שב לעיירה יהודי אחד, אשר נאלץ לעזבה במהרה בשל גילויי עוינות מצד הפולנים תושבי המקום.
ברנוב (בפולנית: Baranów) הוא כפר במחוז פולאווי שבפרובינציית לובלין בפולין, בו שכנה עד השואה קהילה יהודית.
היישוב נוסד כעיירה, עם קבלת זכויות מגדבורג, בשנת 1544. מעמד זה נלקח מהיישוב בשנת 1870, ומאז דעך כלכלית.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בברנוב הוא משנת 1621. בשנת 1930 מנתה הקהילה היהודית ביישוב 1,092 איש, למעלה ממחצית מסך תושבי הכפר.
עם הכיבוש הגרמני של האזור במלחמת העולם השנייה הוקם בכפר גטו בשנת 1942, ולאחר זמן לא רב הועברו כל יושביו למחנה ההשמדה סוביבור.
כ-25 מיהודי הכפר שרדו את השואה, וכיום אין ביישוב זכר לעברו היהודי, למעט שרידי בית העלמין היהודי בו.
ברנו ויניסיוס רודריגז בורז'ס (בפורטוגזית: Breno Vinicius Rodrigues Borges, נולד ב-13 באוקטובר 1989 בקרוזיירו שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בסאו פאולו בעמדת הבלם.
ברנו התפרסם בכך שנעצר ונאסר בעוון הצתה מכוונת של ביתו במינכן כאשר שיחק בבאיירן מינכן.
לברנו מדליית ארד מאולימפיאדת בייג'ינג (2008), בה זכה עם הנבחרת האולימפית של ברזיל.
ברנו גדל במועדון הכדורגל סאו פאולו, העביר בו את שנות נעוריו, ונחשב אז לאחד מבלמי העתיד של הכדורגל הברזילאי.
בשנת 2007 זכה באליפות עם סאו פאולו, לאחר שהיה אחד מעמודי התווך בהגנת הקבוצה.
כמו כן, זכה ברנו בתואר כדור הזהב הברזילאי, בתואר תגלית השנה בברזיל, ונכלל בנבחרת העונה של ליגת העל הברזילאית.
בדצמבר 2007 חתם ברנו בבאיירן מינכן, שזכתה בשירותיו תמורת 12 מיליון אירו ששולמו לסאו פאולו, לאחר שגברה על קבוצות אחרות כריאל מדריד, יובנטוס, מילאן ופיורנטינה.
ברנו בחר בבאיירן מינכן מאחר שסירב לבצע בדיקת עצמות לאימות גילו הצעיר כפי שנדרש על ידי ריאל מדריד, ולאחר שבאיירן מינכן קיבלה המלצות עליו מכדורגלן העבר הברזילאי שלה, ג'ובאני אלבר.
את הופעת הבכורה שלו במשחק תחרותי בבאיירן מינכן ערך ברנו בהפסד של באיירן מינכן 2-1 לאנדרלכט בגביע אופ"א 2008, במשחק שהיה חסר חשיבות לאור ניצחונה של באיירן מינכן בתוצאה 5-0 במשחק הראשון.
בתום אותה עונה זכה ברנו עם באיירן מינכן בדאבל בגרמניה.
על אף הפוטנציאל הגדול, ברנו לא קיבל הזדמנויות רבות בהרכב של באיירן מינכן, ובפגרת החורף של עונת 2009/10 נשלח לחצי עונת השאלה בנירנברג, שם שיחק שמונה משחקים ונפצע לתקופה ארוכה, והחמיץ את חלקה הראשון של עונת 2010/11, אותה החל שוב בבאיירן מינכן לאחר סיום ההשאלה לנירנברג.
בנובמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה המחודשת בבאיירן מינכן בניצחון 3-0 על נירנברג, אך המשיך לשחק באותה עונה בעיקר כמחליף להולגר באדשטובר.
ברנו קיבל הזדמנות ממאמנו לואי ואן חאל בליגת האלופות של עונת 2010/11 בשמינית הגמר מול אינטר מילאנו, כאשר החליף במשחק הראשון בסן סירו, בו ניצחה באיירן מינכן בתוצאה 1-0, את דניאל פראניץ' שנפצע בדקה ה-38, ופתח בהרכב בגומלין, בו נוצחה באיירן מינכן 2-3 והודחה בשערי חוץ.
ברנו ספג ביקורות רבות על הופעתו במשחק זה.
ב-20 בספטמבר 2011 אושפז ברנו בבית חולים במינכן בגין שאיפת עשן, לאחר שדירתו נשרפה כליל, כשלמרבה המזל, אשתו ושלושת ילדיו לא היו בדירה.
חקירה משטרתית העלתה שברנו הצית באופן מכוון את הדירה, וניסה לרמות את חברת הביטוח כאשר טען שלא הוא הצית את הדירה, ובכך לזכות בפיצויים גבוהים.
במהלך המשפט התברר כי ברנו היה נוהג לשתות כמויות אלכוהול גדולות וסבל מבעיות נפשיות שנגרמו לטענת גורמים רבים כתוצאה מחוסר הצלחתו וריבוי הפציעות שסבל מהן כשחקן באיירן מינכן, וכך הצית ברנו את ביתו כאשר היה בגילופין.
ביולי 2012 החל לרצות את עונשו, 45 חודשי מאסר.
עונשו של ברנו קוצר, וביולי 2013 שוחרר ברנו מהכלא.
לאחר שחרורו מהכלא, ברנו החל לעבוד בבאיירן מינכן כעוזר מאמן באחת מקבוצות הנוער, תפקיד אותו מילא כשנה.
בדצמבר 2014 שב ברנו לברזיל, למועדון נעוריו סאו פאולו, שם חזר לשחק כדורגל.
ברנו השתתף עם נבחרת ברזיל האולימפית באולימפיאדת בייג'ינג (2008), וזכה עם הנבחרת במדליית ארד, לאחר הפסד בחצי הגמר לנבחרת ארגנטינה בתוצאה 3-0, וניצחון באותה תוצאה מול נבחרת בלגיה בקרב על מדליית הארד.
עם זאת, ברנו לא שיחק ולו משחק אחד בנבחרת ברזיל הבוגרת.
אליפות ליגת העל הברזילאית: 2007
אולימפיאדת בייג'ינג (2008): מדליית ארד
נבחרת העונה של ליגת העל הברזילאית: 2007
גנרל לוטננט ברנהרד יוזף מריה פון הארץ (; 12 באפריל 1862 – 20 באוגוסט 1944) היה גנרל גרמני שפיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
הארץ נולד ב-12 באפריל 1862 בעיר רגנסבורג, שהשתייכה אז לממלכת בוואריה.
משפחתו קיבלה מעמד של משפחת אצולה בשנת 1825. אביו לאונרד פון הארץ היה אוברסט לויטננט בצבא הבווארי.
הארץ למד באקדמיה הצבאית במינכן, וב-1884 התגייס לצבא הבווארי כצוער.
ב-1895 הועלה לדרגת לויטננט, ובמרץ 1897 הועלה לדרגת האופטמן.
הוא שרת במטכ"ל הגרמני ומילא תפקידי פיקוד ומטה.
בשנת 1899 מונה לקצין במטה הכללי של הקורפוס הבווארי הראשון.
וב-1903 הועבר למטה הדיוויזיה הבווארית ה-5. ב-1904 הועלה לדרגת מיור.
ב-1906 מונה למפקד גדוד, ועוד באותה שנה הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט.
ב-1911 הוענק לו צלב מסדר הקדוש מיכאל.
ב-30 בספטמבר 1912 מונה למפקד חטיבת הרגלים הבווארית ה-2, וזמן קצר לאחר מכן הועלה לדרגת גנרל מיור.
הוא פיקד על החטיבה עד 27 במרץ 1913, עת נקרא שוב למטה הכללי בברלין.
הארץ היה אחד מאנשי הצבא הבווארים היחידים ששרתו שוב ושוב במטכ"ל בברלין (שאויש ברובו בפרוסים).
הוא זכה לתשבחות מפי לודוויג השלישי, מלך בוואריה, שהעניק לו את צלב ההצטיינות של מסדר הכתר של בוואריה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, מונה הארץ לראש אגף האפסנאות של הארמייה השישית בפיקודו של רופרכט, נסיך הכתר מבוואריה.
הארמייה השישית נפרסה בחזית המערבית, והשתתפה בקרב לורן.
על חלקו בקרב הוענק לו ב-7 בספטמבר של אותה שנה עיטור הפור לה מריט עם חרבות, ובאוקטובר עוטר בצלב הברזל דרגה שנייה.
במאי 1915 הועלה לדרגת גנרל לויטננט ומונה למפקד הדיוויזיה הבווארית ה-2. הארץ פיקד על הדיוויזיה שלו במהלך קרב ורדן והקרב על הסום.
ב-25 בינואר 1917 נבחר לייצג את בוואריה במטכ"ל הקיסרי.
במקביל הוענק לו אות מסדר הנשר האדום עם חרבות.
ב-7 באפריל 1918 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-57 ופיקד עליו עד סוף המלחמה.
לאחר המלחמה פרש הארץ מהצבא.
ברנהרד "ברנד" קולמן הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק לאורך כל הקריירה בפ.צ.
לקולמן 40 הופעות ושישה שערים במדי נבחרת גרמניה המערבית, עמה זכה במונדיאל 1974 וביורו 1980, והשתתף גם במונדיאל 1978.
קולמן החל את הקריירה בקבוצת פורץ, ובשנת 1970 חתם בפ.צ.
קלן, כאשר היה בן 21. עונת הבכורה שלו בקבוצה הייתה 1970/71. בעונה זו ערך קולמן 19 הופעות, והבקיע את שער הבכורה בקבוצה במחזור השני בניצחון 3-1 על איינטרכט בראונשווייג.
את העונה סיימה קלן במקום ה-11. בסיום העונה הגיעו קלן וקולמן לגמר הגביע הגרמני, בו הפסידו 2-1 לבאיירן מינכן לאחר הארכה.
קולמן נכנס כמחליף בדקה ה-99 בגמר זה.
בעונת 1971/72 סיימו קלן וקולמן במקום הרביעי בבונדסליגה, והודחו בסיבוב השני של גביע אופ"א על ידי דנדי הסקוטית.
בעונת 1972/73 סיים קולמן עם קלן במקום השני בבונדסליגה לאחר שהבקיע שישה שערי ליגה, והיה שותף לניצחון 9-1 על וייקינג הנורווגית בתוצאה 9-1 בסיבוב השני של גביע אופ"א, במשחק בו הבקיע קולמן שער.
קלן הודחה בסיבוב השלישי על ידי בורוסיה מנשנגלדבך לאחר תבוסה 5-0 במשחק הגומלין.
באותה עונה קלן הפסידה לבורוסיה מנשנגלדבך גם בגמר הגביע הגרמני, בתוצאה 2-1 לאחר הארכה.
קולמן שיחק 120 דקות בגמר זה.
בעונת 1973/74 קולמן וקלן סיימו רק במקום החמישי בליגה, אך רשמו עונה נאה בגביע אופ"א, בה הודחו ברבע הגמר על ידי טוטנהאם הוטספר, כאשר לפני כן השיגו ניצחונות בתוצאות 6-0 על אולימפיק מרסיי ו-4-0 על ניס.
בעונת 1974/75 שוב סיימו קלן וקולמן במקום החמישי בבונדסליגה, ובגביע אופ"א הגיעו עד לחצי הגמר, בו הודחו על ידי בורוסיה מנשנגלדבך.
בעונת 1975/76 סיימו קלן וקולמן במקום הרביעי בבונדסליגה, אך הופעת הקבוצה בגביע אופ"א הסתיימה כבר בסיבוב השני לאחר הדחה מול ספרטק מוסקבה.
בעונת 1976/77 קולמן החמיץ חלק ניכר מהמשחקים בגין פציעה, וקלן סיימה במקום החמישי בליגה.
עם זאת, קולמן זכה בעונה זו בתואר הראשון שלו עם קלן, כאשר הקבוצה ניצחה בגמר את הרטה ברלין.
באותו זמן נהוג היה שאם גמר הגביע מסתיים ללא הכרעה, ממשיכים להארכה, ואם אין הכרעה בהארכה מתקיים משחק חוזר.
המשחק הראשון הסתיים בתיקו 1-1 בו קולמן לא שותף.
בגומלין, קולמן נכנס כחילוף הגנתי בדקה ה-77 כאשר קלן הובילה 1-0, והתוצאה נשמרה עד הסיום.
בעונת 1977/78 קולמן חזר לשחק בליגה באופן קבוע והבקיע שישה שערים.
בעונה זו שיתף קולמן פעולה בהגנה עם הרברט צימרמן, רולאנד גרבר, הראלד קונופקה וגרהארד שטראק, והיה חלק מזכיית הקבוצה באליפות הבונדסליגה, לראשונה בקריירה שלו, בזכות הפרש שערים טוב יותר מבורוסיה מנשנגלדבך, לה נקטע רצף של שלוש אליפויות.
באותה עונה השלים קולמן דאבל, לאחר שבגמר הגביע ניצחה קלן את יריבתה המושבעת פורטונה דיסלדורף בתוצאה 2-0, כשקולמן הבקיע את השער הראשון.
למרות ההצלחה בעונה זו, בגביע אירופה למחזיקות גביע נחלו קולמן וקלן כישלון, כשהודחו כבר בסיבוב הראשון על ידי פורטו.
בעונת 1978/79 סיימו קלן וקולמן רק במקום השישי, ונשארו לראשונה מזה שנים רבות מחוץ למפעלים האירופיים לעונה העוקבת.
בגביע אירופה לאלופות רשמו קלן וקולמן הישג נאה, כאשר הגיעו לחצי הגמר והוציאו תיקו 3-3 בחוץ מול נוטינגהאם פורסט, אך הפסידו 1-0 בגומלין והודחו.
בעונת 1979/80 סיימו קלן וקולמן במקום החמישי בבונדסליגה, ובעונת 1980/81 הסתפקו במקום השמיני.
בעונה זו, הגיעו קלן וקולמן לחצי גמר גביע אופ"א, בו הודחו על ידי איפסוויץ' טאון שזכתה לבסוף בתואר.
בדרך לחצי הגמר, ניצחה קלן את ברצלונה בתוצאה 4-0 בקמפ נואו, הישג לו קולמן היה שותף.
בעונת 1981/82 סיימו קלן וקולמן במקום השני בבונדסליגה, מרחק שלוש נקודות מהאלופה המבורג.
הייתה זו העונה האחרונה בה קולמן היה שחקן הרכב קבוע.
בעונת 1982/83 קולמן ערך תשע הופעות ליגה בלבד, ברובן נכנס כמחליף.
בגביע אופ"א הודחו קלן וקולמן בסיבוב השלישי על ידי רומא.
באותה עונה זכה קולמן עם קלן בגביע הגרמני בפעם השלישית בקריירה, כשהקבוצה ניצחה 1-0 בגמר את יריבתה העירונית פורטונה קלן.
קולמן לא שותף בגמר זה.
בעונת 1983/84 נכלל קולמן בסגל הקבוצה, אך לא שותף כלל.
בעונה זו פרש קולמן ממשחק פעיל לאחר 14 עונות רצופות בפ.צ.
קלן, בהן ערך 341 הופעות ליגה בהן הבקיע 29 שערים.
קולמן ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת גרמניה המערבית בפברואר 1973, בהפסד 3-2 לנבחרת ארגנטינה.
באותו משחק הבקיע קולמן את הגול השני עבור גרמניה המערבית.
בשנת 1974 נכלל קולמן בסגל של גרמניה המערבית למונדיאל 1974. קולמן פתח בכל משחקיה של גרמניה המערבית בשלב הבתים, והבקיע את השער השני בניצחון 3-0 על נבחרת אוסטרליה.
בשלב הבתים השני ובמשחק הגמר, בו ניצחה גרמניה המערבית את נבחרת הולנד בתוצאה 2-1, לא שותף קולמן.
קולמן לא זומן לסגל של גרמניה המערבית ליורו 1976, אך חזר לסגל לקראת מונדיאל 1978, בו הודחה גרמניה המערבית בשלב הבתים השני.
קולמן לא שותף במונדיאל 1978 כלל.
בשנת 1980 קולמן זומן לסגל של גרמניה המערבית ליורו 1980. קולמן פתח בשני משחקים בשלב הבתים.
באחד מהם, תיקו 0-0 מול נבחרת יוון, שימש קפטן במקומו של ברנרד דיץ שזכה למנוחה.
במשחק הגמר, בו ניצחה גרמניה המערבית את נבחרת בלגיה בתוצאה 2-1, נכנס קולמן כמחליף בדקה ה-55 במקומו של הנס-פטר בריגל.
הופעה זו הייתה ה-40 והאחרונה של קולמן במדי נבחרת גרמניה המערבית, בהם הבקיע שישה שערים וזכה בשני תארים בינלאומיים.
ברנהרד קולמן הוא אביו של קארסטן קולמן, אף הוא היה כדורגלן בפ.צ.
קלן וכיום מאמן קבוצות נוער במועדון.
מועדון הכדורסל ברנו היא קבוצת כדורסל צ'כית מהעיר ברנו, המשחקת בליגת העל הצ'כית בכדורסל.
הקבוצה מחזיקה בשיא אליפויות צ'כוסלובקיה (21).
בתקופת הזהר שלה היא הופיעה תחת השם "ספרטק ברנו".
כיום הקבוצה נמצאת בבעלות ישראלית משותפת של חברת "שחקן אמיתי" (עידן אבשלום וכנרת בלאט) וידידיה רפפורט.
הקבוצה הגיע 3 פעמים לגמרים בתחרויות אירופיות ובין-יבשתיות:
הגביע הבין-יבשתי בכדורסל – 1969
ברנהרד שטיינמץ היה גנרל בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
שטיינמץ נולד ב-13 באוגוסט 1896 בנויינקירכן, ובשנת 1914 הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה.
על פעולותיו בקרבות קיבל שטיינמץ את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה.
לאחר המלחמה הצטרף שטיינמץ לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה, וב-1 באוקטובר 1938 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט.
בפרוץ המלחמה מונה שטיינמץ לקצין אג"ם הקורפוס ה-8, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין.
ב-5 בנובמבר 1939 הוא מונה לראש מטה הקורפוס ה-8, ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת, וב-1 באוקטובר 1940 הוא הועלה לדרגת אוברסט.
במהלך מבצע ברברוסה לחם שטיינמץ עם הקורפוס ה-8, וב-26 בפברואר 1942 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב.
ב-1 בנובמבר 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-305, ופיקד עליה בקרב סטלינגרד, וב-1 בינואר 1943 הוא הועלה לדרגת גנרל-מיור.
זמן קצר לפני כניעת הכוחות בסטלינגרד הוטס שטיינמץ אל מחוץ לכיתור, ולאחר מכן מילא תפקידי מטה שונים.
ב-2 בינואר 1944 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-94, וב-1 ביוני אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט.
שטיינמץ פיקד על הדיוויזיה בקרבות השונים בחזית האיטלקית, ובסוף המלחמה נפל בשבי יחד עם כל כוחות קבוצת ארמיות C.
לאחר שחרורו מהשבי התגורר שטיינמץ במינדן, עד למותו ב-22 בינואר 1981.
מחוז משנה ברנוביץ' (בבלארוסית: Баранавіцкі раён) הוא אחד מ-16 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז ברסט בבלארוס.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה ברנוביץ' 41,902 בני אדם.
ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 86.9% בלארוסים, 5.9% פולנים, 5.2% רוסים ו-1.1% אוקראינים.
ברנהרד קלודט היה כדורגלן גרמני, ששיחק בעמדת החלוץ.
קלודט נולד ב-26 באוקטובר 1926 בגלזנקירכן שבגרמניה.
אחיו, האנס קלודט, היה כדורגלן ששיחק בעמדת השוער.
במשך קריירת הקבוצות הוא שיחק בעיקר בשאלקה 04 וגם לזמן קצר ב-TSV הורסט-אמשר.
הופעת הבכורה הרשמית שלו עם שאלקה 04 הייתה ב-17 בינואר 1943 כשהוא בן 16, בה כבש בניצחון 2–6 על ווסטפליה הרן.
למשך כל הקדנציה השנייה שלו במועדון הם שיחקו בליגה המערבית הבכירה בגרמניה.
קלודט כבש בליגה זו 129 שערים ב-330 הופעות, ואף זכה בעונת 1957/58 לעלות עם שאלקה 04 לליגה הגרמנית בניסיון לזכות בה לאחר וסיימו במקום הראשון.
בגמר הליגה הגרמנית קלודט כבש צמד בניצחון 0–3 על המבורג וגם סיים כמלך שערי הטורניר עם 5 שערים.
כשהוא בן 36 ערך את הופעת הפרישה שלו עם פתיחת הבונדסליגה בשנת 1963, והוא זכה לכבוש את שער הניצחון במשחק ב-0–1 נגד בולגריה.
במדי נבחרת גרמניה המערבית קלודט ערך 19 הופעות וכבש 3 שערים.
הוא לקח חלק בזכייתה במונדיאל 1954, בו שיחק תחילה על חשבון הלמוט ראן.
בשני משחקי שלב הבתים נגד טורקיה היה שותף וכבש גם בראשון מביניהם בניצחון 1–4. מאמן הנבחרת, זפ הרברגר, החליט להכניס במשחק נגד יוגוסלביה ברבע הגמר את ראן על פניו ודבר זה התקבל לא טוב מצד העיתונות.
אך משום שראן כבש באותו משחק הוא תפס את מקומו של קלודט עד סיום הטורניר.
במונדיאל 1958 גם שיחק והגרמנים סיימו במקום הרביעי.
קלודט ערך את הופעתו האחרונה במדיה ב-20 במאי 1959 נגד פולין בהמבורג.
לאחר שפרש מכדורגל הוא אימן בין היתר את קבוצת הנוער של שאלקה 04. לאחר שסבל מהתקף לב ושבץ מוחי בשנת 1990 הצד הימני של גופו היה משותק.
קלודט נפטר ב-23 במאי 1996 בגרמיש-פרטנקירכן שבגרמניה בגיל 69.
מקום רביעי בגביע העולם: 1958
מלך השערים בליגה הגרמנית: 1958
ברנהרד פלוקהורסט ( גרמנית: Bernhard Plockhorst; 2 במרץ 1825 – 18 במאי 1907) היה צייר וגרפיקאי גרמני.
תמונותיו עדיין פופולריות בארצות הברית ואת העתקיהן ניתן למצוא בבתים וכנסיות אמריקאיות רבות.
פלוקהורסט נולד בבראונשווייג, גרמניה, שם עבר 5 שנות לימוד בליטוגרפיה בקולג'יום קרולינום, ולאחר מכן התאמן להיות צייר אצל יוליוס שנור פון קרולספלד בדרזדן בשנת 1848, עם קארל פון פילוטי בלייפציג ובמינכן, ולבסוף עם תומאס קוטו בפריז בשנת 1853.
במינכן העתיק פלוקהורסט את ציוריהם של רובנס וטיציאן.
הוא גם יצא ללמוד בבלגיה, הולנד ואיטליה לפני שהתיישב בברלין שם החל לצייר דיוקנאות, אך הוא הוכיח את כישרונו לנושאים דתיים בציור גדול ("מרי וג'ון חוזרים מקברו של ישו").
בין השנים 1866–1869 היה פרופסור בבית הספר לאמנות סכסוניה הגדולה בויימאר, שם הצייר אוטו פילץ היה אחד מתלמידיו.
פלוקהורסט חזר לברלין ושם נפטר ב -1907.
פלוקהורסט היה חבר בתנועה הנצרתיים, שדגלו באמנות רומנטית גרמנית בהשפעת האחווה הפרה-רפאליטית בבריטניה, שפנו לנושאי אמנות מימי הביניים ונושאים דתיים.
בשנת 1872 הציג פלוקהורסט ציור שנחשב במהרה ליצירתו הראשית, "קרב המלאך מיכאל עם השטן על גופתו של משה" (במוזיאון סטאטיס, קלן).
עבודתו העיקרית הבאה הייתה ציור המזבח "תחייתו של ישו" לקתדרלת מרינבורג, שצויר על פי הזמנת משרד החינוך והתרבות הפרוסי.
ציורים נוספים: "ישו נפרד אמו", "ישו בדרכו לאמאוס", "ישו ומריה מגדלנה", "מציאת משה", "ישו מברך את הילדים", "לותר בערב חג המולד" (1887) ועוד.
ציורו של פלוקהורסט "המלאך השומר" (1886), מציג מלאך ושני ילדים קטנים קרוב לתהום, שוחזר כליטוגרפיה צבעונית באלפי עותקים והשפיע רבות על תמונותיהם המאוחרות של מלאכי השרת.
פלוקהורסט צייר דיוקן של המוזיקאי פרנץ ליסט (1857) ויצר דיוקנאות של אנשים חשובים אחרים כמו אזרח הכבוד של לייפציג קרל למפה, דייוויד הנסמן וילדי משפחה פלצמן.
הוא צייר את אנשי האצולה הגרמנית כמו הקיסר וילהלם הראשון ואשתו אוגוסטה (1888).
ברנהרד פריז היה צייר נוף גרמני.
ברנהרד פריז נולד בהיידלברג כבן של הבנקאי העשיר, תעשיין ואספן ציורים כריסטיאן אדם פריז.
בניגוד לעמיתיו, מצבה הכלכלי של משפחתו אפשר לו לצייר ולנסוע ללא דאגות כלכליות.
לאביו, היה אוסף אמנות בעל ערך רב.
האוסף כלל ציורים הולנדים מהמאה ה-17.
אחיו הבכור היה הצייר ארנסט פריז.
הוא קיבל את שיעוריו הראשונים מצייר ההיסטוריה קרל קופמן בקרלסרוהה.
בשנים 1840 עד 1843, הוא היה תלמיד כיתת ציור הנוף של יוהאן וילהלם שירמר באקדמיה של דיסלדורף.
הוא חזר לאיטליה בשנים 1843 עד סתיו 1846. בשנת 1845 הוא השתתף ב"פסטיבל סרווארו "של התאחדות האמנות הגרמנית.
עבודתו החשובה ביותר היא מחזור 40 הנופים האיטלקיים, שחלקם השוו את מחזור הנופים שצייר קרל רוטמן, הנחשב למודל החשוב ביותר.
לאחר השלמתו בשנת 1866 הוא יצר נופים איטלקיים של פלרמו ודיממלן, אגם גארדה ועוד, כמו גם נופים של היידלברג ומוטיבים מסביבתה.
הנופים האיטלקיים של פריז מראים קומפוזיציה נהדרת ורחבה, ואילו הנופים הגרמניים האחרונים מראים ביצוע זהיר מאוד.
אוסף עשיר של רישומים וספרי שרטוטים נמצא בבעלות פרטית של צאצא בגרמניה.
ציוריו מיוצגים במוזיאונים שונים: גלריות התמונות הגדולות וחריטות הנחושת בדרמשטאדט, האלה, קרלסרוהה, מינכן, שטוטגרט וציריך.
במוזיאון בהיידלברג אוסף מקיף של יצירות מאת ברנהרד פריז.
ברנוביץ' הוא מועדון כדורגל בלארוסי מהעיר ברנוביץ', שבמחוז ברסט.
האצטדיון הביתי הוא אצטדיון לוקומוטיב.
המועדון נוסד בשנת 1945 ושינה את שמו פעמים רבות לאורך ההיסטוריה שלו.
צבעי הקבוצה הם אדום וכחול והוא מתמודד בליגת העל הבלארוסית.
משחקי הבית נערכים באצטדיון לוקומוטיב המכיל 3,749 מקומות ישיבה.
האצטדיון נחנך ב-21 בספטמבר 1944.
מספטמבר 1999 ועד מאי 2004 בוצעה בניית היציע המערבי.
בעתיד יוקמו 3 יציעים נוספים סביב שטח המגרש והאצטדיון יכיל כ-10,000 צופים.
בשנים 1969-1972, 2 קבוצות מברנוביץ' (לוקומוטיב וטקסטילשצ'יק) שיחקו בו זמנית באליפות בלארוס הסובייטית.
אובר-שטורמבאנפיהרר ברנהרד פרנק היה מפקד אס אס באוברסלצברג, שעצר את הרמן גרינג ב-25 באפריל 1945 בהוראת אדולף היטלר, ששוכנע על ידי מרטין בורמן, כי גרינג ניסה לגזול את סמכותו של הפיהרר.
פרנק הכניס את גרינג למעצר בית, אך התעלם מהוראות מאוחרות יותר להוציא להורג את הרייכסמרשל.
על פי הדיווחים, היה פרנק אחד הקצינים הבודדים של האס אס שנכנסו לטקסים בטירת וולסבורג.
פרנק הוא זה שגרם לכניעתה של העיר ברכטסגאדן, בה נהג היטלר לנפוש.
לאחר המלחמה הוא טען שעשה זאת כדי למנוע נזק מיותר.
פרנק בא ממשפחת סוחרים מפרנקפורט.
הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון הלמהולץ שבעיר הולדתו בשנת 1932. לאחר מכן החל ללמוד גרמנית ופילוסופיה באוניברסיטת פרנקפורט, אך עבר לכלכלה לאחר סמסטר אחד.
לאחר שהשלטון בגרמניה הפך לנאצי, הצטרף פרנק לאס אס, ב-30 במאי 1933. ביוני 1934, נבחר פרנק לקורס מנהיגי אס אס.
לכאורה בגלל עבירת ביטחון, הוא הועבר בסתיו 1934 לשרת במחנה הריכוז דכאו.
מדצמבר 1935 הועסק פרנק כעוזר מחקר לפולקלור בטירת וולסבורג.
בתפקיד זה הקים את "משרד ההיסטוריה המקומית" של בית הספר לאס אס.
בסתיו 1936, הוא נרשם לאוניברסיטת מינסטר שם למד גרמנית ופולקלור.
בנובמבר 1938 עבר את בחינת הדוקטורט בעל פה במינסטר.
זמן קצר לפני תחילת מלחמת העולם השנייה, כתב פרנק לראש טירת וולסבורג זיגפריד טאובר וביקש להצטרף לאחת מיחידות האס אס במקרה של מלחמה.
בספטמבר 1939 פיקד פרנק כמנהיג מחלקה בבית הספר למנהיגות של האס אס.
בדצמבר 1940 שהה פרנק שוב מספר חודשים בטירת וולסבורג ועסק בפיתוח העבודה המדעית של בית הספר לאס אס.
באפריל 1941, הועבר פרנק להיות קצין מסודר באחד מצוותי הפיקוד של בית הספר למנהיגות.
בנובמבר 1941 מונה פרנק למפקד פלוגה בלגיון המתנדבים של האס.אס.
בספטמבר 1942, הוא חזר כקצין מטה לצוות הפיקוד של בית הספר למנהיגות, שם עמד בראש מחלקה.
בסוף המלחמה הוא אמר שהוא גרם למעצרו של הרמן גרינג, על פי פקודתו של היטלר, אך התעלם מפקודות מאוחרות יותר להרוג אותו.
בתחילת מאי 1945 נתפס פרנק על ידי חיילים אמריקאים והוכנס לכלא.
לאחר שחרורו בתחילת שנת 1948 הוא עבד כאיש עסקים.
בשנות השמונים הוא פרסם ספרים ביוגרפיים והיסטוריים וכן ספרי שירה.
בשנת 2006, הוא פרסם ספר אוטוביוגרפי.
בדצמבר 2010, אדם בשם מארק גולד הודיע כי הוא בילה מספר שנים בהתיידדות עם פרנק והוציא ממנו את סיפורו, וכי פרנק הודה בפניו על כך שתפקידו ב היה נרחב בהרבה ממה שהיה ידוע.
גולד הקליט את שיחותיהם, ואומר שבאחת מהן פרנק סיפר לו שב-28 ביולי 1941 הוא חתם על צו שהביא לטבח אס אס ביהודים בקורץ, כולל קרובי משפחה של אביו המאמץ של גולד.
גולד פרסם תמצית ערוכה של ההקלטות שלו באינטרנט.
ברנהרד קלרמן היה סופר גרמני, בשנותיו האחרונות חי בגרמניה המזרחית.
כתב בהשפעת הנאו-רומנטיזם (הרומנים "יסטר ולי", "אינגבורג", "המנהרה").
התנגד להשקפות הפאשיזם והנאציזם, שאת דמותם תיאר ברומן "ריקוד המתים".
Japanische Tänze (1911) – סאסה יו סאסה, ריקודים יפניים
Der Krieg im Westen (1915) (המלחמה במערב) – רשמי מלחמה
Der 9. November (1920) (התשעה בנובמבר) – רומן
Die Heiligen (1922) (הקדושים) – רומן
הודו, טיבט הקטנה, סיאם) – רשמי מסע.
Georg Wendlandts Umkehr (1941) (חזרתו של גאורג ונדלאנדט) – רומן
"Wir kommen aus Sowjetrußland"'' (1948) ("אנחנו באים מרוסיה הסובייטית") – רשימות
אינגבורג – כרכים א ו-ב – בתרגום דוד צמח, הוצאת שטיבל, ורשה, שנת תרע"ט ,1919
המנהרה – תרגום ראשון מאת מ.
טמקין - ספריית תרבות, הוצאת מצפה תרפ"ט 1929
ברנט ג'ט הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
ברנט ג'ט נולד בעיירה במישיגן וגדל בפורט לודרדייל שבפלורידה.
בשנת 1981 הוא סיים לימודי תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה באקדמיה הימית של ארצות הברית.
לאחר סיום לימודי תואר הוא קיבל הסמכה כטייס F-14 טומקט והוצב בנושאת מטוסים Saratoga (CV-60).
בשנת 1986 הוא נשלח ללימודי המשך בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים, בה סיים לימודי תואר שני בשנת 1989. בשנת 1990 הוא חזר כטייס ניסוי והיה מעורב במספר פרויקטים של הצי האמריקאי.
בספטמבר 1991 הוא חזר לשרת בנושאת מטוסים.
בסך הכול הוא עשה כ-5000 שעות טיסה ב-30 מטוסים שונים.
בשנת 1992 ג'ט נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א.
הוא ביצע מספר תפקידים במערכות קרקעיות.
בשנת 1996 הוא השתתף במשימת STS-72 כמומחה משימה של מעבורת החלל אנדוור (בריאן דאפי היה מפקד צוות).
במשימת STS-81 בשנת 1997 (מייקל בייקר היה מפקד צוות) הוא היה טייס צוות של מעבורת החלל אטלנטיס.
המעבורת נשאה עימה אל תחנת החלל מיר אספקה ואת האסטרונאוט ג'רי ליננג'ר, שהחליף את האסטרונאוט ג'ון בלאהה, שחזר לכדור הארץ על גבי המעבורת לאחר שהייה בת 4 חודשים במיר.
בשנים 1997/1998 הוא היה נציג נאס"א במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים.
בדצמבר 2000 ג'ט טס לחלל כמפקד צוות של STS-97 על מעבורת החלל אנדוור.
המטרה של המשימה הייתה להמשיך בניית תחנת החלל הבין-לאומית והעברת אספקה לצוות קבוע.
בספטמבר 2006 ג'ט טס לחלל בפעם הרביעית כמפקד צוות של STS-115 על מעבורת החלל אטלנטיס.
המעבורת התחברה לתחנת החלל הבין-לאומית והביאה ציוד להרחבתה.
בשנת 2007 ג'ט עזב את השירות בצי אך המשיך לעבוד בנאס"א בתפקידי ניהול.
ברנוס (בגאלית עתיקה: Brennos; בלטינית: Brennus) היה מצביא וראש שבט מהסנונים, עם גאלי קדום.
בשנת 387 לפנה"ס (או 390 לפנה"ס) הוא הביס את הצבא הרומי בקרב אלייה באמצעות קואליציה צבאית של שבטים גאלים קיסאלפיניים אותה הנהיג, כבש את רוב העיר רומא, ושלט בה במשך מספר חודשים.
לאחר כיבושה של רומא על ידי ברנוס לא נכבשה העיר בשנית במשך כ-800 שנה על ידי צבא שאינו רומי, עד לנפילתה לידי הוויזיגותים בהנהגת אלאריק הראשון ואטהאולף בשנת 410.
משמעות השם "ברנוס" בשפה הגאלית היא "עורב", אשר היווה מילה נרדפת ל"מלך" או "נסיך".
ברנוס כנראה לא היה שמו האמיתי של ראש השבט הגאלי, כי אם תואר אצולה שדבק בו.
לחלופין, ייתכן וברנוס נקרא בדיעבד על שם מנהיג גאלי אחר בשם ברנוס שחי כמאה שנה לאחריו.
אותו ברנוס היה ממנהיגי הפלישה הגאלית לחבל הבלקן ובשל ההרס והחורבן הרב שהמיט הפך לשם נרדף לדמות שנואה ברחבי העולם היווני-רומאי.
הסנונים היו עם גאלי שמקורו באזור בצפון-מרכז גאליה, אשר חופף למחוז הצרפתי המודרני יון ולמחוזות הסמוכים לו.
בהדרגה החלו הסנונים להתפשט דרומה ולכבוש אזורים בדרום גאליה ובצפון איטליה.
בסביבות שנת 400 לפנה"ס שבט סנוני חצה את הרי האלפים, לחם בשבטי האומברים וגירש אותם מאדמותיהם.