tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בפריז שבצרפת באפריל 1992 זכתה ליסנקו במדליית ארד בתרגיל קרקע ביחד עם מריה נקוליטה מרומניה (9.887 נק') אחרי קים זמסקל מארצות הברית (9.937 נק') והנריאטה הונודי (9.912 נק').
נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי בתרגיל הקורה ובמקום תשיעי בתרגיל על מקבילים המדורגים.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד.
מדליית ארד בתרגיל על סוס קפיצות (9.912 נק'), אחרי לוויניה מילושוביץ' מרומניה והנרייטה אונודי שזכו ביחד במדליית זהב (9.925 נק').
נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי בתחרות קרב-רב אישי (39.537 נק').
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בברמינגהאם שבבריטניה בשנת 1993 זכתה ליסנקו במדליית ארד בתחרות קרב-רב אישי (39.011 נק'), אחרי שאנון מילר (39.062 נק') וג'ינה גוגן מרומניה (39.055 נק').
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בתרגיל על מקבילים המדורגים.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בבריזביין שבאוסטרליה בשנת 1994 סיימה ליסנקו במקום רביעי בתרגיל על סוס הקפיצות ובמקום 18 בתחרות קרב-רב אישי.
שנתיים לאחר סיום הקריירה הספורטיבית שלה, בשנת 1996 היגרה ליסנקו לקליפורניה שבארצות הברית.
בשנת 2002 החלה ליסנקו ללמוד משפטים באוניברסיטת סן פרנסיסקו וסיימה את לימודיה בשנת 2005. היא החלה לעבוד כעורכת דין.
היא נישאה ליוגש ולזוג נולדה בת, סופיה.
טטובו (במקדונית: Тетово, באלבנית: Tetova, בטורקית: Kalkandelen) היא עיר בצפון-מערב מקדוניה הצפונית, הממוקמת לצד הרי שר פלנינה ומחולקת על ידי נהר הפנה.
העיר משתרעת על שטח של 1080 קמ"ר, ברום 468 מטרים מעל פני הים.
אוכלוסיית העיר מונה נכון לשנת 2002 כ-53,000 תושבים.
העיר היא בירת מחוז טטובו.
ממצאים ארכאולוגיים אשר נמצאו העידו כי ההתיישבות באזור החלה כבר בשנים 1200–2200 לפני הספירה.
בימי קדם, המקום כונה בשם "אוהנום" בו התיישבו שבטים אילירים.
המקום היווה נקודה אסטרטגית אשר אפשרה מעבר בין איליריה למקדוניה.
בתקופה שבין 500–850 לפני הספירה הדרדנים פלשו לאזור, וגרשו שבטים מקדונים מקומיים.
בשנת 171 לפני הספירה, חבר מלך איליריה האחרון גנטיוס לרפובליקה הרומית וביחד כבשו את אוהנום.
שנתיים מאוחר יותר, גנטיוס בגד ברומאים, חבר לפרסאוס והם הצליחו להוביל את צבאותיהם לניצחון על הרומאים.
העיר לא החזיקה מעמד בשליטתם זמן רב ונכבשה שוב על ידי הרומאים.
מאוחר יותר, פרסאוס פלש לעיר, בזז אותה, וטבח באנשיה.
בשנת 168 לפני הספירה, הרומאים הביסו סופית את גנטיוס ואת פרסאוס והקימו את הפרובינציה איליריקום.
בעקבות הפלישות של הקלטים של האוסטרוגותים בהנהגת תיאודריך הגדול ושל ההונים הרומים בנו ערים מבוצרות באזור.
הנצרות התפשטה בשלב מוקדם יחסית באוהנום על ידי פאולוס.
במאה ה-4 לספירה האזור הפך לחלק מהאימפריה הביזנטית.
לאחר התקפות סלאביות על האזור במאה ה-6, רוב המבצרים ננטשו והוחרבו.
בסוף המאה ה-10, האזור הפך לחלק מהאימפריה הבולגרית הראשונה.
לאחר עשרות שנים של מאבק ולחימה, חזר האזור להוות חלק מביזנטיון שוב ב-1018. במהלך המאות ה-13 וה-14 האזור נשלט מספר פעמים על ידי משטר סרבי או בולגרי אך לא לאורך זמן ממושך.
לאחר שנות שליטה עות'מאנית מועטות, סקנדרבג וכוחותיו האלבנים כבשו את העיר.
בסוף המאה ה-14 ולאחר מותו של סקנדרבג, האימפריה העות'מאנית כבשה את העיר בחזרה.
בשנות השליטה העות'מאנית, העיר נודעה בשם קלקאנדלן (Kalkandelen) אשר בתרגום לעברית פירושו הוא חודר-שריון, כהוקרה לנפחי הנשק המקומיים.
לאחר נפילת האימפריה העות'מאנית העיר נשלטה על ידי אלבניה.
במהלך מלחמת הבלקן הראשונה (1913-1915) נכבשה העיר על ידי סרביה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה בולגריה וסרביה נאבקו על שטח המקום, בתום המלחמה, לאחר ניצחון סרבי, האזור נכלל בשטח יוגוסלביה.
לאחר משאל העם בשנת 1991, מקדוניה פרשה מיוגוסלביה והפכה למדינה עצמאית.
במהלך מלחמת קוסובו, טטובו הפך לבית לכ-100 אלף פליטים.
בשנת 2013, העיר היא אחת מהבירות הכלכליות החינוכיות התרבותיות התיירותיות והספורטיביות של מקדוניה.
במאה ה-21 החלה העיר סובלת מתהליכי פרבור, נכון לנתונים משנת 2009 יש בה אחוזי פשע מהגבוהים במדינה.
נכון לשנת 2002 מרכיביה האתניים של העיר הם:
טטיאנה ואסילייבנה דורונינה היא שחקנית תיאטרון וקולנוע סובייטית ורוסיה.
היא זכתה במספר פרסים ובשנת 1981 הוענק לה תואר האמן העממי של ברית המועצות.
החל משנת 1987 היא מכהנת כמנהלת האומנותית של התיאטרון האמנותי על שם גורקי במוסקבה.
בעלת כל ארבע דרגות של עיטור ההצטיינות למען המולדת.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה אביה גויס לצבא ומשפחתה נמלטה לעיירה באזור ירוסלבל.
עוד לפני סיום בית הספר דורונינה ניסתה להתקבל ללימודי משחק, אך בהיעדר תעודת בגרות לא התקבלה.
בשנת 1956 היא סיימה את קורס לימודי משחק בבית הספר ליד התיאטרון האמנותי של מוסקבה.
ביחד עם בעלה אולג בסילשווילי הם התקבלו להרכב של תיאטרון בעיר וולגוגרד.
כבר לאחר שנה הם הצליחו לעבור ללנינגרד והחלו לשחק באחד מתיאטראות של העיר.
בשנת 1959 גאורגי טובסטונוגוב הזמין את דורונינה ובעלה לתיאטרון הדרמה הגדול ודורוניה הייתה בין השחקניות הבולטות של התיאטרון.
בשנת 1966 בעקבות בעלה החדש דורונינה עברה למוסקבה והתקבלה להתיאטרון האמנותי של מוסקבה.
על במת תיאטרון זה דורונינה שיחקה עד לשנת 1971. בשנת 1971 השחקנית עברה לתיאטרון מאיאקובסקי.
בשנת 1983, לפי הזמנת אולג יפרמוב דורונינה חזרה לתיאטרון האמנותי.
בעקבות משבר חריף בתיאטרון זה בשנת 1987 התיאטרון התפצל ודורונינה מונתה למנהל אמנותי של התיאטרון החדש - התיאטרון האמנותי על שם גורקי.
בתפקיד זה היא מכהנת עד היום.
במקביל להשתתפות בהצגות תיאטרון דורונינה הצטלמה בסרטים רבים.
סרטו הראשון בהשתתפותה צולם עוד בשנת 1955. מספר פעמים (1967, 1968, 1973) דורונינה נבחרה לשחקנית השנה בברית המועצות.
בסרטים המפורסמים שלה "שלוש צפצפות על פליושצ'יכה" ו"עוד פעם על אהבה" של גאורגי נתנסון היא גילמה את התפקיד הראשי לצד אולג יפרמוב.
בשנת 1998 דורונינה פרסמה ספר אוטוביוגרפי, מהדורה שנייה יצאה לאור בשנת 2005.
דורונינה הייתה נשואה חמש פעמים והתגרשה מבעלה האחרון בשנת 1993.
טטיאנה דה רונֶה היא עיתונאית, סופרת ותסריטאית צרפתייה.
מחברת רב-המכר "המפתח של שרה".
אביה הוא ז'ואל דה רונֶה , מדען ממוצא צרפתי-רוסי.
סבה היה הצייר גאטן דה רונֶה , וסבתו של אביה הייתה השחקנית הרוסייה נטליה רחווסקיה, שניהלה את התיאטרון ע"ש פושקין בלנינגרד בין השנים 1925–1949. אמה של דה רונה היא סטלה לבית ג'ב, אנגלייה, בתו של מזכ"ל האו"ם הראשון (והזמני) גלאדווין ג'ב ונינתו של המהנדס הבריטי הנודע איזמבארד קינגדום ברונל.
טטיאנה גדלה בפריז, וכאשר נסע אביה ללמד באוניברסיטת MIT בשנות ה-70, המשיכה את לימודיה היסודיים בבוסטון.
היא עברה לאנגליה בראשית 1980 וקיבלה תואר ראשון בספרות אנגלית באוניברסיטה של מזרח אנגליה בנוריץ'.
בשנת 1984 חזרה לפריז ועבדה כעיתונאית ומבקרת ספרות.
החל משנת 1992 פרסמה דה רונֶה עשרה ספרים בצרפתית ושלושה באנגלית.
במקביל כתבה תסריטים לסדרת טלוויזיה צרפתית.
ב-2006 פרסמה את הרומן הפופולרי, על רקע היסטורי, "המפתח של שרה"; עלילת הרומן נטווית סביב אירועי מצוד ול ד'איב.
הוא תורגם למספר שפות ונמכר במיליוני עותקים.
בשנת 2009 עובד הספר לסרט הצרפתי "המפתח של שרה".
המפתח של שרה, מאנגלית: אביגיל בורשטיין.
אור יהודה: כנרת זמורה-ביתן, 2008
אור יהודה: כנרת זמורה-ביתן, 2012
הבית אשר אהבתי, מאנגלית: אורטל אריכה, כנרת זמורה ביתן, 2015.
טטיאנה בוריסובנה יומשבה היא פוליטיקאית רוסיה, בתו של נשיא רוסיה הראשון בוריס ילצין.
טטיאנה ילצין נולדה לנאינה יאוסיפנה גרינה ולבוריס ילצין בברית המועצות.
סיימה את לימודיה בפקולטה למתמטיקה חישובית וקיברנטיקה של אוניברסיטת מוסקבה בשנת 1983, ואחר כך עבדה כמהנדסת בתוכנית סאליוט ומאוחר יותר במרכז הלאומי לחקר החלל , בו עבדה עד 1994. היא נישאה לאלכסיי דיאצ'נקו, איש עסקים (לעתיד, מנכ"ל חברת אוראל אנרג'י).
אביה, בוריס ילצין, מינה אותה ליועצת האישית שלו במהלך קמפיין הבחירות לנשיאות רוסיה ב-1996, ובכך הייתה טטיאנה דיאצ'נקו לבעלת השפעה גדולה במיוחד על הפוליטיקה הרוסית החדשה שלאחר נפילת מסך הברזל.
כוחה הגיעה לשיאו לאחר התקף הלב שעבר ילצין ב-1996, אז עמדה בראש פורום יועצים מצומצם שכונה "המשפחה", שניהל הלכה למעשה את מהלכיו של הנשיא ילצין.
אלכסנדר קורז'קוב מיועציו של ילצין טען שדיאצ'נקו קיבלה טובות הנאה מהאוליגרך, המקורב לפורום "המשפחה", בוריס ברזובסקי, אך טענותיו הוכחשו בידי דיאצ'נקו.
באוגוסט 1999, העיתון האיטלקי "קוריירה דלה סרה" דיווח, שתובעים שווייציים ורוסיים המעורבים בחקירה על המאפיה הרוסית, גילו שלנשיא רוסיה בוריס ילצין ולבנותיו, שולם שוחד של יותר ממיליון דולר.
הכסף הגיע מקבלן יליד אלבניה אותו שכר ילצין לבצע עבודות בקרמלין ובבית הפרלמנט הרוסי.
בספטמבר 1999 הודה מנכ"ל "בנק אוף ניו יורק", תומאס רניי, שעמד במרכז חקירת חשד להלבנת כספי פשע רוסיים בארצות הברית, שבסניף של הבנק באיי קיימן מנוהלים שני חשבונות בנק, הקשורים לליאוניד וטטיאנה דיאצ'נקו.
ושבחשבונות הצטבר סכום של 2.7 מיליון דולר.
בשנת 2000 נחקרה דיאצ'נקו במהלך חקירת שחיתות, אך לא הוגש נגדה כתב אישום.
היא המשיכה לשתף פעולה עם יורשו של אביה ולדימיר פוטין והייתה חברה בצוות מסע הבחירות שלו ב-2000 כיועצת, אך הוא פיטר אותה עוד באותה שנה.
בשנת 2001 נישאה לוולנטין יומשב , שהיה חבר פורום היועצים לשעבר של אביה ואף עמד בראש הסגל הנשיאותי של רוסיה בשנים 1997–1998. בני הזוג עקרו ללונדון ולהם ילד.
הם מחזיקים בבעלות מחצית ממתחם אימפריה טאוור במוסקבה סיטי.
בתו של יומשב נשואה לאוליגרך אולג דריפסקה.
החל מ-2009 מחזיקים בני הזוג יומשב באזרחות אוסטרית.
בינואר 2010, אחרי עשור של שתיקה חזרה יומשבה לכותרות העיתונאים ברוסיה, לאחר שכתבה מאמר בו תקפה את פוטין.
בין השאר כתבה שפוטין היה למעשה פקיד אלמוני וחסר ביטחון עד שאביה סימן אותו כיורשו.
"ראיתי שפוטין התקשה להשלים עם הרעיון שהאחריות על המדינה כולה תונח על כתפיו", כתבה.
היא גם כתבה "שאביה לא היה מרוצה משלטון פוטין בשנותיו האחרונות לפני מותו.
אני יודעת בוודאות שאבי אמר לי פעמים רבות, שהוא חושב שהנשיא הבא צריך להיות פוליטיקאי מדור חדש, המחזיק בעמדות דמוקרטיות".
בספטמבר 2016, לקראת הבחירות לנשיאות ברוסיה, השיק האוליגרך הגולה ויריבו של פוטין, מיכאיל חודורקובסקי, יוזמה שמטרתה למצוא אלטרנטיבה לפוטין שתהיה מקובלת על העם הרוסי.
הוא השיק אתר אינטרנט בשם "במקום פוטין", בו היו יכולים הרוסים להצביע בעד אחת מ-12 דמויות בולטות בפוליטיקה הרוסית.
בין המועמדים נכללה טטיאנה יומשבה.
במרץ 2022, בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה בתה מריה יומשבה, בת ה-19, שיתפה תמונה של דגל אוקראינה עם 16 אלף העוקבים שלה, בליווי הכיתוב "לא למלחמה".
לפי עיתון "הגארדיאן" הבריטי טטיאנה יומשבה עצמה שלחה את התמונה יום לאחר הפלישה.
טטויים (שם מדעי: Dasypodidae) היא משפחה של דלשינאים מסדרת הארמדילאים שכולם חיים ביבשת אמריקה ומין אחד ארמדיל טטו חי גם באמריקה הצפונית והוא הדלשינאי היחיד החי בה, לא כולל את אמריקה המרכזית.
המשפחה כוללת שני סוגים - הסוג הנכחד Stegotherium והסוג טטו (Dasypus).
משפחה זו נחשבה זמן רב לחברה במשפחת הארמדיליים (Chlamyphoridae), אך בשנים האחרונות מסווגת כמשפחה עצמאית.
המשפחה כוללת את המינים הבאים:
מין ארמדיל ארוך-אף דרומי (Dasypus hybridus)
מין ארמדיל ארוך-אף גדול (Dasypus kappleri)
מין ארמדיל טאטו (נקרא גם "ארמדיל תשע החגורות" – Dasypus novemcinctus)
מין ארמדיל ארוך-אף שעיר (Dasypus pilosus)
מין ארמדיל ארוך-אף יאנוסי (Dasypus sabanicola)
מין ארמדיל בלוס (Dasypus bellus) - נכחד
טטיאנה יעקובלבנה זטולובסקיה – 2 ביולי 2017 אשקלון) הייתה שחמטאית סובייטית-רוסיה-ישראלית, ממוצא יהודי, בדרגת רב-אמן לנשים.
הייתה אלופת ברית המועצות בשנת 1962. בשיאה, ביולי 1972, דורגה במקום ה-11 בעולם לנשים לפי מד כושר.
בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 העפילה מספר פעמים לתחרויות הבינאזוריות ולתחרות המועמדות לאליפות העולם לנשים.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 זכתה פעמיים באליפות העולם לסניוריות.
טטיאנה זטולובסקיה החלה לשחק שחמט לאחר גיל 14 (שנחשב למאוחר יחסית).
בשנת 2000 עלתה לישראל, התגוררה באשקלון ושיחקה במועדון אשדוד.
בשנים 1963 ו-1966 הייתה שותפה לזכיית ברית המועצות באולימפיאדת הנשים, עם תוצאות (בהתאמה) של 8 מ-10 (מדליית כסף אישית) על הלוח השני ו-8.5 מ-9 (זהב אישי) על לוח המילואים, ובשנת 2002, בגיל 66, ייצגה את ישראל.
בשנת 1980 סיימה בתיקו במשחק סימולטני שערך גארי קספרוב מולה ומול שני שחקנים נוספים.
קספרוב היה בן 17 באותה עת וזכה באותה שנה בתואר אלוף העולם לנוער.
ב-2 ביולי 2017, בגיל 81, טבעה למוות בחוף אשקלון.
היא נקברה בבית העלמין "גבעת ציון" באשקלון.
1960 - חלקה את המקום הראשון באליפות ברית המועצות לנשים, ולאחר התרת שוויון נקודות דורגה במקום השני.
1962 - זכתה באליפות ברית המועצות לנשים.
1963 - חלקה את המקום הראשון באליפות ברית המועצות לנשים, ולאחר התרת שוויון נקודות דורגה במקום השני אחרי לריסה וולפרט.
1993 - זכתה באליפות העולם לסניוריות, לאחר שצברה 10 נקודות מ-11 אפשריות (ללא הפסד).
1997 - זכתה בשנית באליפות העולם לסניוריות.
1961 - אמן בינלאומי לנשים
טטיאנה נורה מריה, נסיכת ליכטנשטיין ורוזנת ריטברג , היא בתו של הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין.
טטיאנה נולדה בעיר סנט גאלן שבשווייץ ב-10 באפריל 1973. אביה הוא הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין ואמה היא מריה קינסקי, רוזנת וצ'יניץ וטטאו.
שלושת אחיה הגדולים הם אלויס, מקסימיליאן וקונסטנטין.
היא למדה בבית ספר יסודי בוואדוץ וב-1983 נכנסה ללימודים בגימנסיית ליכטנשטיין.
היא סיימה את לימודיה ב-1992 והחלה ללמוד בבית הספר האירופי לעסקים במדריד.
היא דוברת גרמנית, אנגלית, צרפתית וספרדית.
בזמנו היא נחשבה כמועמדת לנישואים לפליפה השישי, מלך ספרד אולם בסופו של דבר ב-5 ביוני 1999 היא נישאה בוואדוץ לפיליפ פון לאטורף (נולד בגראץ ב-25 במרץ 1968) יש להם שבעה ילדים:
לוקאס מריה פון לאטורף (נולד ב-13 במאי 2000, ויסבאדן)
אליזבת מריה אנגלה טטיאנה פון לאטורף (נולדה ב-25 בינואר 2002, גראבס)
מריה תרזה פון לאטורף (נולד ב-18 בינואר 2004, גראבס)
קמילה מריה קתרינה פון לאטורף (נולדה ב-4 בנובמבר 2005, מונצה)
אנה פיה תרזה מריה פון לאטורף (נולדה ב-3 באוגוסט 2007, גולדגבן)
סופיה קתרינה מריה פון לאטורף (30 באוקטובר 2009, גולדגבן)
מקסימיליאן מריה פון לאטורף (17 בדצמבר 2011, גולדגבן)
מטאוס קרדוזו למוש מרטינש (בפורטוגזית: Mateus Cardoso Lemos Martins ידוע בכינויו טטה (Tetê); נולד ב-15 בפברואר 2000) הוא כדורגלן ברזילאי, המשחק בעמדת הקשר בפנאתינאיקוס.
טטה שיחק במועדון הנוער של גרמיו.
ב-2019 הצטרף לשחטאר דונצק מאוקראינה ששילמה עבורו כ-15 מיליון אירו.
את הופעת הבכורה שלו בליגת העל האוקראינית ערך באפריל 2019 מול זוריה לוהנסק, הוא כבש לראשונה במאי אותה שנה בתיקו 1-1 מול דינמו קייב.
הוא זכה עם דונצק בדאבל וסיים עם שני שערי ליגה ושני שערים בגביע.
בעונת 2019/2020 זכה עם דונצק באליפות נוספת, הוא כבש 8 שערים בליגה במהלך העונה וכן שיחק עם דונצק בליגת האלופות בה כבש במשחק מול דינמו זאגרב ובליגה האירופית.
בעונת 2020/2021 בליגת האלופות כבש ובישל בניצחון 2–3 על ריאל מדריד.
ב-31 במרץ 2022, לאחר השהתה של הליגה האוקראינית בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, הושאל טטה באולימפיק ליון.
בהופעת הבכורה ב-3 באפריל גם כבש שער בכורה בניצחון 2–3 על אנז'ה.
ב-29 בינואר 2023 הושאל ללסטר סיטי עד לסוף העונה.
ב-8 בפברואר כבש שער בבכורה בניצחון 4-2 על אסטון וילה.
ב-10 באוגוסט 2023 חתם טטה לארבע שנים בגלאטסראיי.
ב-25 ביולי 2024 חתם טטה לארבע שנים בפנאתינאיקוס.
טטה היה חבר נבחרת ברזיל עד גיל 20 במהלך אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20 2019.
טטיאנה ברבקוף (15 באוגוסט 1899 – 6 בפברואר 1944; נולדה כסילי אדלסברג) הייתה רקדנית בלט ורקדנית בסגנון סיני.
יהודייה ממוצא רוסי וסיני, הייתה ברבקוף אייקון קברט, רקדנית בין-לאומית, הידועה בתלבושות בסגנון גותי לוהב, ביופייה ובחוש ההומור החריף שלה.</blockquote> מאז 1924 היא כללה בתוכניתה ריקודים סיניים לצד ריקודים רוסיים ופרודיות.
טטיאנה ברבקוף נולדה כסילי אדלסברג, בהסנפוט, פלך קורלנד, באותה תקופה פרובינציה של האימפריה הרוסית, כיום בלטביה.
היא הייתה בתם של אייזיק, קצב, יליד רוסיה וג'ניה, שנולדה בסין.
היו לה אחות ואח גדול.
לאחר מותה המוקדם של אימה בשנת 1903, נישא אביה בשנית לחיה-שורה איצקוביץ', בשנת 1912. למדה בבית ספר לבלט עד גיל עשר, אך לא הייתה לה הכשרה נוספת במחול בילדותה.
בשנת 1918 נישאה לחייל גרמני, גאורג וולדמן, ששירת באזור המדינות הבלטיות במהלך מלחמת העולם הראשונה.
עם בעלה, שהופיע תחת השם הבדוי מרסל בויסייה, היא ביצעה ריקודים רוסיים וסיניים.
בשנת 1921 היא יצרה מופעי יחיד, בהם התלבושות תוכננו בדרך כלל עבורה, ותוארו כתלבושות ציוריות מפלסטיק.
כמה נשים יהודיות נחשבו כמובילות קברט באותה תקופה.
ברבקוף הופיעה בגרמניה ומחוצה לה.
בגלל הכריזמה שלה, היא היוותה השראה לציירים ואמנים רבים, כולל רודולף הייניש וקאסיה מסאדורסקה, אשר תיארו אותה בתמונות, ציורים ופסלים רבים.
ברבקוף החלה באימוני בלט רשמיים יותר עם הבלרינה הצרפתית קתרין דוויליארס בשנת 1927. באותה שנה היא נפרדה מבעלה.
לאחר הופעה באולם אולם שופן בפריז ב־9 במאי 1933, היא הצליחה לצאת עם כל התלבושות שלה, ולעזוב את ברלין לנסוע לפריז.
עם בן זוגה, גרט היינריך וולהיים שהיה צייר, היא נסעה מזארבריקן לפריז.
בצרפת הולנד ושווייץ החזיקו מעמד זמן מה.
לאחר פלישת הצבא הגרמני לצרפת, היא נשלחה ב-10 במאי 1940 לקמפ דה גורס למעצר.
ביוני היא שוחררה שוב ועברה להתגורר בנאי, ובהמשך התגוררה בגרנובל.
ב־20 באוקטובר 1940 היא כתבה מכתב נואש לחברתה מריה מיי בכפר באזור הפירנאים האטלנטיים, וביקשה שתשלח לה חבילות מזון.
היא מצאה באורח פלא את בן זוגה גרט היינריך וולהיים בכפר זה בפירנאים לאחר חודשים של כליאה.
לאחר נסיגת הכוחות האיטלקיים מההריביירה הצרפתית היא נסעה לניס בשנת 1944, שם הסתתרה בקוט ד'אזור ונתפסה על ידי הגסטפו, היא נכלאה במחנה המעצר דראנסי ליד פריז.
ב־3 בפברואר 1944, גורשה בטרנספורט מספר 67 לאושוויץ, שם נרצחה ב-6 בפברואר 1944 בתאי הגזים.
את ברבקוף ציירו כמה ציירים.
ולדמר פלייג: ציור שמן של טטיאנה ברבקוף משנת 1927 במוזיאון הפרנציסקני בווילינגן-שוונינגן
עפרון וגיר עד 1929 בגלריה ווסנברג העירונית קונסטנץ
רודולף הייניש: ציור שמן של טטיאנה ברבקוף משנת 1929, אוסף פרטי
רודולף הייניש: מחקרים על הרקדנית טטיאנה ברבקוף.
צבע מים, עיפרון וגיר בסביבות 1928, אוסף פרטי
גרט היינריך וולהיים: דיוקן שמן על עץ של טטיאנה ברבקוף משנת 1928 מוצג במוזיאון ישראל בירושלים
אנג'ה הלהמר: דמוי זר כמו המזרח הרחוק: טנג'ה ברבקוף.
בתוך: אמלי סויקה (Hg.): ריקוד וריקוד ותו לא ריקוד.
רקדנית ומוזה, עם טקסטים של קלרה דרנקר-נגלס, הילדגרד ריינהרדט, גונטר גבלס ואנג'ה הלהמר, המועדון אוגוסט מקה האוס בון, בון משנת 2003.
רקדנית ומוזה, ב: אמנות עולמית, גיליון 2 בפברואר 2003.
ג'וליה תרדי-מרקוס, רקדנית שרקדה עם ברבקוף, יזמה את "פרס טטיאנה ברבקוף" בשנת 1986 במטרה לעזור לעודד רקדנים צעירים.
גרט היינריך וולהיים צייר דיוקן שלה בשנת 1928 שתלוי עדיין במוזיאון ישראל בירושלים.
מוזיאון העיר דיסלדורף הציג תערוכה לכבוד טטיאנה ברבקוף.
הוא הכיל תצלומים, וכמה מתלבושות הבמה שלה, וכדורי המשחק שלה.
כמה מתלבושות הבמה של ברבקוף אותם העניקה אלמנתו של גרט וולהיים, מונה לוב (1908–1997) למוזיאון העירוני של דיסלדורף.
טטיאנה מיכאילובנה וליקנובה וליקנובה הייתה מתמטיקאית במקצועה, ופעלה כדיסידנטית.
בהיותה ותיקה בתנועת הזכויות לאדם בברית המועצות, הייתה עורכת של הדו־ירחון "הכרוניקה של האירועים העכשוויים" ברוב שנות פעילותו (1968–1983).
בנוסף לכך הייתה מבין המייסדים של "קבוצת ההגנה של זכויות האדם בברית המועצות" (1969), ארגון זכויות האדם הראשון בברית המועצות מאז 1918. וליקנובה נעצרה ב־1979 ונשפטה ב־1980 למאסר של ארבע שנים ועוד חמש שנים בגלות פנימית.
לאחר שבע שנים ויתרה על האפשרות לחנינה שניתנה לה וריצתה את כל השנים שנשפטה עליהן בגלות.
וליקנובה נולדה ב־3 בפברואר 1932 ב־1954 סיימה ללמוד באוניברסיטת מוסקבה בפקולטה למתמטיקה ומכניקה.
עד 1957 עבדה כמורה בבית ספר באזור הרי אורל.
ב־1957 חזרה למוסקבה ועבדה כמתכנתת.
וליקנובה הייתה נשואה לקונסטנטין בביצקי ונולדו להם בן ושתי בנות.
וליקנובה הפכה לדיסידנטית לאחר שצפתה בהפגנה בכיכר האדומה ב־1968. טטיאנה הלכה לצפות בהפגנה בהשתתפות בעלה, קונסטנטין בביצקי, על מנת לשמש כעדה בבית המשפט בעת הצורך.
כמו המפגינים האחרים, בביצקי נעצר במקום ונשפט לגלות של שלוש שנים.
בבית המשפט, עדותה של וליקנובה עוותה עד כדי ששימשה כנגד בעלה.
לאחר החוויה בבית המשפט וליקנובה החליטה שלעולם לא תשתתף שוב בהליך משפטי.
במאי 1969, הקימה וליקנובה עם 14 דיסידנטים אחרים את קבוצת ההגנה של זכויות האדם בברית המועצות.
קבוצה זו, שלא כמו התנועות הדיסידנטיות האחרות באותה התקופה, ניסתה לפנות לחברה העולמית.
הקבוצה דיברה בשם אותם אנשים אשר עליהם עשו אוול של דיכוי פוליטי בברית המועצות וכתבו לאיחוד העולמי לזכויות האדם.
אותו מכתב תורגם לאנגלית והתפרסם במערב.
ב-1970 התחילה טטיאנה לכתוב ב"כרוניקת האירועים העכשיויים".
הדו־ירחון ליקט כתבות וסיפורים על הפרות של זכויות האזרח על ידי המשטר מכל רחבי ברית המועצות.
בנוסף לכך תיעד את תגובות המשטר לכתבות אלו.
עד מהרה נהפך הירחון למקור העיקרי בשפה הרוסית של מידע על דיכוי פוליטי בתקופת כהונתו של ליאוניד ברז'נייב.
וליקנובה הפכה לבסוף לאחת העורכות הראשיות של הדו־ירחון בין השנים 1974 עד שנעצרה בשנת 1979. אחרי מעצרה אלכסנדר לבוט היה העורך הראשי, עד שגם הוא נעצר.
המעצר, המשפט והשנים בכלא ובגלות
ב־1979, היא נעצרה לאחר שהיא ואנשים נוספים ביניהם אנדריי סחרוב, דרשו לערוך משאל באומות הבלטיות לגבי קביעת העתיד הפוליטי באותם האזורים.
היא נעצרה בעוון "תעמולה אנטי-סובייטית".
מעצרה הוביל לגל אדיר (בסביבות 400 איש שכתבו) של כתיבת מכתבים, פרסום מאמרים וכתבות לא אנונימיים המתנגדים למעצרה של טטיאנה וליקאנובה.
אנשים ידעו שהמחיר על פרסום דברים כאלה הוא כבד (בית חולים פסיכיאטרי, הרחקה לגלות, מעצרים…), אבל לא יכלו לסבול עוד כי הרגישו שהיו חייבים לעשות משהו.
וליקנובה סירבה להשתתף במשפט משום שהיא סירבה לשתף פעולה עם הליכים שהיו בעיניה לא לגיטימיים.
נידונה ל־4 שנות מאסר בגולאג שאחריהן יבואו עוד 5 שנות גלות במערב קזחסטן.
בשנת 1987 הוצעה לה חנינה ממיכאיל גורבצ'וב שהיה ראש המפלגה הקומוניסטית באותה התקופה, אך היא דחתה את ההצעה משום שסירבה לשתף פעולה עם המפלגה הקומוניסטית.
אחרי שחרורה אמרה שתתחיל לעבוד כמורה למתמטיקה בכיתות נמוכות בבית הספר מס' 57 במוסקבה.
כי האמינה שמתמטיקה צריך ללמד מגיל צעיר.
הפסיקה לעסוק בפוליטיקה כי הרגישה שעשתה את שלה, ואמרה שתרומתה הפוליטית תהיה פחות משמעותית מאשר תרומתה בבית הספר.
טטיאנה וליקנובה מתה מסרטן בגיל 70 ב־19 בספטמבר 2002.
טטאקי (ביפנית: たたき, בתרגום לעברית: לחבוט או לקצוץ) היא שיטת הכנה של דגים או בשר שמגיעה מהמטבח היפני.
בשיטת הטטאקי, הבשר או הדג נצרבים לזמן קצר מאוד על להבה חמה או במחבת, ולאחר מכן ניתן לכבוש אותם בחומץ, לפרוס אותם לפרוסות דקות ולתבל בג'ינג'ר טחון (קציצתו של הג'ינג'ר היא מקור השם "טטאקי").
אוכל שמבושל בצורה כזו יכול להיות מוגש גם עם רוטב סויה וקישוטים נוספים, בדומה לסשימי.
מקור השיטה במחוז טוסה, כיום חלק ממחוז קוצ'י, שם נעשה בה שימוש כדי לבשל דגי בוניטו.
לפי האגדה, השיטה פותחה על ידי סאקאמוטו ריומה, סמוראי מורד מהמאה ה-19, שלמד מהמתיישבים הזרים בנגסאקי את השיטה האירופאית של צליית בשר.
טטאמאילאו (בטטום: Foho Tatamailau), המכונה לפעמים הר רמלאו, הוא ההר הגבוה ביותר במזרח טימור ובאי טימור כולו.
ההר מגיע לגובה של 2,986 מטרים (לפי מקורות אחרים, גובהו הוא 2,963 מטרים), והוא ההר ה-97 בגובהו בעולם.
ההר נמצא במחוז ארמרה, וממוקם כ-70 קילומטרים מדרום לדילי, בירת מזרח טימור.
בתקופה שבה מזרח טימור הייתה קולוניה פורטוגלית, טטאמאילאו היה נחשב להר הכי גבוה בפורטוגל, מכיוון שההר הגבוה ביותר בפורטוגל עצמה, הר פיקו, נמוך מטטאמאילאו בכ-600 מטרים.
השם "טטאמאילאו" מגיע במקור משפת ממבאי המקומית ומשמעותו "הסבא של הכל".
"רמלאו" הוא שמו של המסיב של ההר.
הר טטאמאילאו מוקדש למרים הבתולה, והוא מוקד לעלייה לרגל שנתית ב-25 במרץ לציון הבשורה למרים.
על פסגת ההר נמצא פסל של מרים הבתולה בגובה שלושה מטרים, שהגיע מאיטליה והוצב במהלך הכיבוש האינדונזי ב-1997.
בתחילת שנות ה-80 ההר היה מכוסה בהרחבה ביער הררי עתיק וסומן על ידי ארגון הצפרות הבינלאומי BirdLife International כאזור ציפורים חשוב, שכן הוא תמך במספר מיני ציפורים אנדמיים ובעלי טווח מוגבל.
מאז חל שינוי סביבתי ניכר, ונותרו מעט מאוד עצים טבעיים על ההר.
כריתת יערות לצורכי מרעה הותירה רק אזורים מעטים שבהם נותר עוד מהיער המקורי, בעיקר ליד פסגות הרים.
המדרונות התחתונים מכוסים בעיקר בדשא, כאשר המדרונות העליונים מאופיינים בצמיחה מחודשת.
טטיאנה ולדימירובנה קים היא אשת עסקים רוסייה, מייסדת ומנכ"לית Wildberries , חנות מקוונת רוסית בינלאומית של ביגוד, הנעלה, מוצרי בית ומוצרים אחרים.
לפי פורבס, נכון לאוגוסט 2021, טטיאנה בקלצ'וק הייתה האישה העשירה ביותר ברוסיה עם הון של 13 מיליארד דולר.
נכון ליולי 2024 הונה הוערך ב-8.1 מיליארד דולר, לפי מדד המיליארדרים של בלומברג, בהתבסס על בעלותה על 99% ממניות ויילדבריז (Wildberries).
טטיאנה בקלצ'וק נולדה למשפחה של קוריאנים סובייטים.
טט דה שיאן הוא צוק בגובה של 550 מטר מעל פני הים, הממוקם ליד הכפר לה טורבי שבחוף הים התיכון הצרפתי.
הצוק ממוקם ממערב לנסיכות מונקו ומראשו נשקף מראה מלא שלה.
הצוק הוא הנקודה הגבוהה ביותר בדרך החוף הנופית הצרפתית באזור זה.
בשנת 1944 היה החייל הגרמני לאופולד בהם (Leopold Bohm) מוצב בראש הצוק ודיווח כי ראה מטוס הנרדף על ידי שני מטוסים אחרים צולל ומתרסק בים התיכון.
כיוון שהתצפית התרחשה ביום שבו נעלם באזור זה מטוסו של הטייס והסופר אנטואן דה סנט-אכזופרי, אפשר שבהם צפה ברגעי חייו האחרונים של סנט-אכזופרי.
טטהאטה (בתעתיק לועזי:Tathātā) הוא מונח בודהיסטי המתורגם באופן שונה כ"כזה" או "ככות" (מלשון "כך": "כך הם הדברים", או "כך הוא הדבר") ומשמעותו הוא המהות האמיתית או הטבע האמיתיים של הדברים לפני כל ביטוי מילולי שלהם או המשגה רעיונית שלהם או עליהם.
זהו מושג מרכזי בבודהיזם המהאיאנה, בעל משמעות מיוחדת גם בחאן בודהיזם.
בעודו בחיים, התייחס הבודהא לעצמו כטטהאגטה (Tathāgata), שפירושו יכול להיות "אחד שהגיע כך" או "אחד שהלך כך", ויכול להתפרש גם כ"אחד שהגיע אל הככות, אל הדברים כפי שהם".
בטהרוואדה, מונח זה מציין את טבע הקיום (bhāva), האמת החלה על הדברים.
לפי הקתוואתו (Kathavatthu), אחד מספרי הטהרוואדה, טטהאטה אינה תופעה בלתי מותנית או בלתי מובנית (asankhata, אסנקהאטה).
התופעה היחידה שאינה מובנית בטהרוואדה היא ניבאנה (Nibbana).
לפי בודהדאסה בהיקהו (Buddhadasa Bhikkhu), טטהאטה היא רק הדברים כפי שהם, האמת של כל הדברים: "כשנראה טטהאטה, נראים שלושת המאפיינים של אניקה [קביעות], דוקהה [סבל], ואנאטה [לא-עצמי], סונאטה [ריקות] נראית ואידאפקאייאטה (idappacayata [סיבתיות ספציפית] נראית.
טטהאטה היא הסיכום של כולם - רק כך, כך בלבד, לא-אחרוּת."
טטהאטה במסורת המהאיאנה המזרח אסייתית נתפסת כמייצגת את המציאות הבסיסית וניתן להשתמש בה כדי להפסיק את השימוש במילים.
כתב מהאיאנה סיני מהמאה החמישית שכותרתו "התעוררות האמונה במהאיאנה" מתאר את המושג בצורה מלאה יותר:
"בעצם מקורה, הככות, היות-הדברים-עצמם, ניחנת כשלעצמה בתכונות נשגבות.
היא מבטאת את החוכמה הגבוהה ביותר שזורחת בכל העולם, יש לה ידע אמיתי ותודעה הנחה בפשטות בהווייתה שלה.
היא נצחית, מאושרת, הווייתה העצמית והפשטות הטהורה ביותר; היא ממריצה, מחיה, בלתי ניתנת לשינוי, חופשייה...
מכיוון שהיא בעלת כל התכונות הללו ואינה משוללת דבר, היא מוגדרת הן כרחם של טטהאגטה והן כגוף הדהרמה של טטהאגטה."
ר"ה רובינסון, בעקבות ד"ט סוזוקי (DT Suzuki), מעביר את האופן שבו הלאנקאוואטארה סוטרה (Laṅkāvatāra Sūtra) תופס את הדהרמה דרך שער השונייטא: "הלאנקאוואטארה תמיד מקפידה לאזן בין שונייטא וטטהאטה או להתעקש שכאשר העולם נראה כשונייטא, ריק, הוא נתפס ב"ככות" שלו, כפי שהוא באמת, בטטהאטה."
בסיפורי חאן, הטטהאטה לרוב מתגלה בצורה הכי ארצית או חסרת משמעות, כמו הבחנה בדרך שבה הרוח נושבת דרך דשא, או צפייה בפרצוף אדם מואר כשהוא מחייך.
על פי ההגיוגרפיה של חאן, גאוטמה הבודהה העביר את המודעות לטטהאטה ישירות למאהאקאסיאפה (Mahākāśyapa) במה שזכה לעיבוד באנגלית כדרשת הפרחים.
בסיפור אחר שאל הבודהה את תלמידיו, "כמה זמן הם חיי אדם?" מאחר שאף אחד מהם לא יכול היה להציע את התשובה הנכונה, אמר "החיים הם רק נשימה".
כאן ביטא הבודהה את הטבע הבלתי-נצחי של העולם, שבו כל רגע אינדיבידואלי שונה מקודמו.
מולוי קובע, "אנחנו יודעים שאנחנו חווים את ה'זהות' של המציאות כאשר אנו חווים משהו ואומרים לעצמנו, 'כן, זהו זה; ככה הם הדברים'.
ברגע זה אנו מכירים בכך שהמציאות יפה להפליא, אך גם שהדפוסים שלה שבריריים וחולפים."
מאסטר טהיין (Thiền) טיק ניאט האן, כתב: "אנשים בדרך כלל רואים בהליכה על מים או באוויר דליל נס.
אבל אני חושב שהנס האמיתי הוא לא ללכת על מים או באוויר, אלא ללכת על פני האדמה.
כל יום אנו עסוקים בנס שאנו אפילו לא מזהים: שמיים כחולים, עננים לבנים, עלים ירוקים, עיניים שחורות וסקרניות של ילד - שתי העיניים שלנו.
טטו הוא מגזין להט"בי צרפתי, שנוסד ב-1995. נכון לדצמבר 2012, נמכרים 41,961 עותקים מדי חודש.
המגזין מכיל ראיונות עיתונאיים, וכן מאמרים וביקורות על ספרים, סרטים, מחזות או משחקי וידאו להט"בים.
בנוסף, חלק מהדפים מוקדשים לחדשות על HIV/איידס.
המגזין, שנוסד ב-1995 על ידי דידייה לסטרייד, פסקל לובט ופייר ברגה, הוקם בעקבות סגירתו של המגזין הלהט"בי הצרפתי, Gai Pied .
בינואר 2013, פייר ברגה מכר את המגזין לז'אן ז'אק אוג'יר.
בינואר 2015, המגזין הודיע על פשיטת רגל, והפסיק לפרסם ביולי 2015, לאחר שהפסיד 1.1 מיליון אירו (1.2 מיליון דולר) ב-2014.
בנובמבר 2015, החברה הצרפתית, Idyls, קנתה את המגזין, והחלה לפרסם באופן מקוון בלבד.
ביולי 2011, שחקן הרוגבי הצרפתי, אלכסיס פליסון , הופיע ללא חולצה עם קעקוע מזויף ומחזיק בטאיאהה , שקשורה לתרבות המאורית.
הופעתו של פליסון על גבי כריכת המגזין, גרם למחלוקת בניו זילנד, כאשר מספר מאורים אמרו שפליסון לא מכבד את התרבות שלהם ושצריך היה לבקש רשות כדי לייצג את המאורים.
בסופו של דבר, פליסון נאלץ להתנצל על כך, והדגיש שהוא מכבד את מסורות הקעקועים.
טטהאזה (בהונגרית: Tataháza) הוא כפר בנפת באצ'אלמאש שבמחוז באץ'-קישקון בדרום מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם בטטהאזה אוכלוסיית היישוב נמצאת בירידה.
שמו של הכפר טטהאזה הוזכר לראשונה בשנת 1485 בשטר מכר של אחוזה.
טטיאנה מיכאלובנה לדובסקאיה (בבלארוסית: Тацяна Міхайлаўна Ледаўская; נולדה ב-21 במאי 1966) היא אתלטית סובייטית בעבר, שייצגה עד שנת 1991 את ברית המועצות ואחר כך ייצגה את בלארוס.
היא אלופה אולימפית (סיאול 1988), אלופת עולם (טוקיו 1991) ושיאנית עולם (משנת 1988) בריצת שליחות 4x400 מטר.
לדובסקאיה נולדה וגדלה בשוקינו, מחוז טולה, רוסיה.
באולימפיאדת סיאול זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף.
באליפות אירופה שנערכה בספליט, אז יוגוסלביה בשנת 1990 זכתה בשתי מדתית, זהב וכסף.
מדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 53.62 שניות ומדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:23.34 דקות.
באולימפיאדת ברצלונה סיימה במקום רביעי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 54.31 שניות בתוצאה זהה לזוכה במדליית ארד ג'נין ויקרס מארצות הברית.
ההכרעה הייתה לפי מצלמת הפוטו פיניש.
באליפות העולם שנערכה בשטוטגרט, גרמניה בשנת 1993 סיימה במקום תשיעי בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 54.60 שניות.
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995 היא פסלה בשלב המוקדמות בריצת 400 מטר משוכות (התוצאה שקבעה הייתה 56.03 שניות).
באולימפיאדת אטלנטה סיימה במקום 13 בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 54.99 שניות.
לדובסקאיה זכתה בעיטור אות הכבוד של ברית המועצות.
טֶט דֵה מוּאַן היא גבינה חצי קשה המיוצרת בשווייץ.
היא מסווגת כגבינה שווייצרית או אלפינית, והומצאה ויוצרה בתחילה לפני יותר משמונה מאות שנים על ידי הקנונים של מנזר בלליי, (Bellelay Abbey) הממוקם בקהילה של Saicourt, מחוז Moutier, באזור ההררי שבצפון-מערב שווייץ, באזור הדובר צרפתית של קנטון ברן כמו גם של קנטון ז'ורה.
השם "טט דה מואן" ידוע מאז 1790, אך מקורותיה מגיעים הרחק למאה ה-12. הקנונים במנזר בלליי הוזכרו לראשונה בקשר עם ייצור הטט דה מואן כבר בשנת 1192 (כלומר לפני יותר מ-830 שנים), מאה שנה לפני הקמת הקונפדרציה השווייצרית.
באותם ימים נהגו לשלם את דמי השכירות השנתיים עבור חלקות האדמה השונות בגבינה המיוצרת במנזר, ששימשה אמצעי תשלום יקר ערך.
במשך הזמן, הטט דה מואן שימשה על ידי חקלאים חוכרים כתשלום לבעלי הקרקעות וכן הוצעה כמתנה לנסיך-הבישוף של בזל, ואף שימש כמטבע.
במהלך מאות השנים החלו גם מחלבות אלפיניות מחוץ למנזר לייצר את הגבינה.
בשנת 1797 גורשו הקנונים מהמנזר בעקבות המהפכה הצרפתית, אך הייצור של טט דה מואן נמשך במחלבות הגבינה המבוססות על החוות באזור.
בחלקה הראשון של המאה ה-20 חלה התפתחות במחלבות גבינות כפריות ועלייה בייצור הגבינות.
משנות ה-70 ואילך, התרחשו כמה אירועים חשובים שפתחו פרק חדש בהיסטוריה של טט דה מואן כ-AOP.
על מנת לקדם את המכירות של הגבינה וכדי לשווק אותה, מחלבות הגבינה התאחדו בשנת 1978 והקימו את איגוד יצרני ה-Tête de Moine (VTF).
טט דה מואן AOP מיוצר במחלבות הגבינות באזור בהתאם לשיטה המסורתית ולמתכון המקורי, על פי לדרישות הסמכת AOP.
התיאור הכתוב העתיק ביותר של טט דה מואן הוא משנת 1628. כבר באותם ימים הצביעו על כך שצריך להשתמש להפקתה בחלב שומני באיכות מעולה ממיטב הפרות שרועות בדשאים ובשטחי המרעה.
על מנת להבטיח את איכות הטריות, ייצור חלב ועיבוד חלב טרי מתקיים באזור AOP.
מנת ההזנה של הפרות החולבות חייבת להיות מקורה רק מבסיס המספוא של המשק עצמו או משטחי המרעה הקהילתיים הסמוכים.
עלה יצרני החלב להחזיק את הבקר במשך 120 יום לפחות במרעה בתקופת ההאכלה הירוקה.
רפתנים, יצרני גבינות ומומחים עובדים עם הציוד המודרני ביותר, אך מייצרים בהתאם לאומנות המסורתית.
ההליך המכונה "מיסוי" (בקרת איכות ואישור) מתבצע מדי חודש במרתפי מחלבות הגבינות, במהלכו נבדקת הגבינה על פי ארבעת הקריטריונים הבאים:
הגבינה עשויה מחלב פרה לא מפוסטר, והיא גבינה חצי קשה.
צורתה גלילית, קוטר של 10–15 ס"מ וגובה השווה בדרך כלל ל-70 עד 100% מקוטרה.
המשקל הממוצע של הגבינה הוא 850 גרם, אבל חלק מהבלוקים יכולים לשקול עד 2.5 ק"ג.
הקרום החום-אדמדם שלה מוצק, גרגירי, משומן, לח והפאטה (תוך הגבינה) בצבע צהוב עד שנהב הומוגני, מעט לחה, דביק וגמיש.
תכולת השומן היא בממוצע 525 גרם/ק"ג בחומר היבש ולפחות 315 גרם/ק"ג בגבינה כולה, בעוד שתכולת המלח שלה יכולה להגיע עד 25 גרם/ק"ג.
בגלל המרקם העדין שלה, טט דה מואן אינו נחתך, אלא מחורר לרוזטות עם Girolle® Original או מכשיר דומה.
היא מיושנת לפחות חודשיים וחצי על קרש אשוח קטן, ובדרך כלל נצרכת עם יין לבן יבש.
הייתה מתמטיקאית ופיזיקאית רוסית הולנדית שתרמה לתחום המכניקה הסטטיסטית והתרמודינמיקה הסטטיסטית.
טטיאנה אפנסייבה נולדה בקייב, אוקראינה, שהייתה באותה תקופה חלק מהאימפריה הרוסית.
אביה היה אלכסנדר אפנסייב, מהנדס בכיר במסילות הברזל האימפריאליות.
הוא לקח את טטיאנה לנסיעותיו ברחבי האימפריה אך נפטר כשעוד הייתה צעירה.
טטיאנה עברה לגור בסנט פטרסבורג עם דודתה סוניה ודודה פטר אפנסייב, שהיה פרופסור במכון הפוליטכני בסנט פטרסבורג.
טטיאנה למדה בבית ספר להוראה בסנט פטרסבורג עם התמחות במתמטיקה ומדעים.
אחרי שסיימה את לימודיה בבית הספר, התקבלה לאוניברסיטת הנשים של סנט פטרסבורג, שם היא למדה מתמטיקה ופיזיקה תחת אורסט חבולסון.
בשנת 1902 עברה לאוניברסיטת גוטינגן שבגרמניה.
שם היא המשיכה את לימודיה עם פליקס קליין ודייוויד הילברט ופגשה את פאול ארנפסט, בעלה לעתיד.
פאול ארנפסט עבר לגוטינגן בשנת 1901, גם הוא כדי ללמוד תחת קליין והילברט.
שניהם השתתפו בקורסים של קליין והילברט.
באחת מפגישות מועדון המתמטיקה תהה ארנפסט מדוע טטיאנה לא הגיעה לפגישות המועדון וגילה שזה בגלל איסור על השתתפות נשים במועדון.
ארנפסט ערער את החוק והצליח לשנותו, וכך התחילה חברותם שהובילה לנישואיהם ב-1904.
פאול וטטיאנה נשארו בווינה למרות העובדה שפאול היה מובטל.
בתם הראשונה, טטיאנה פבלובנה ארנפסט, נולדה באוקטובר 1905 בווינה.
הם חזרו לגוטינגן בספטמבר 1906 בתקווה שיהיו לפאול אפשרויות תעסוקה, אך לא היו.
בשנת 1907 עברו לסנט פטרסבורג בחיפוש אחרי מקום בו יוכלו להרגיש בבית, עקב הרגשות המעורבים של ארנפסט על האנטישמיות במדינתו.
מכיוון שברוסיה לא הוכרו נישואים בין שתי דתות שונות, טטיאנה ופאול נטשו את דתם רשמית (טטיאנה הייתה נוצריה רוסית אורתודוקסית ופאול היה יהודי).
הם גרו בסנט פטרסבורג חמש שנים ובזמן הזה הקימו קולוקוויום פיזיקה לא פורמלי.
בשנת 1910 נולדה בתם השנייה אנה.
ב-29 בספטמבר 1912 קיבל פאול משרת פרופסור באוניברסיטת ליידן והמשפחה עברה להתגורר שם.
ב-1915 נולד בנם הראשון פאול, וב-1918 נולד בנם השני וסילי, שסבל מתסמונת דאון והתקשה פיזית ומנטלית.
פאול האב סבל מהערכה עצמית נמוכה ואחרי לידתו של וסילי גם מדיכאון ועצב רב על מצבו של בנו הצעיר.
ב-25 בספטמבר 1933 ירה ארנפסט בבנו וסילי בחדר ההמתנה של מכון פרופסור וואטרינג באמסטרדם, שם טופל הבן, ולאחר מכן ירה בעצמו.
בעיתונות ההולנדית דווח רק על מותו הלא צפוי ועל הישגיו.
לאחר האירוע שבה טטיאנה לגור בליידן.
6 שנים אחר כך, בשנת 1939, בנה פאול נהרג במפולת שלגים בזמן שעשה סקי באלפים.
בשנת 1912 פורסם המאמר הגדול "Begriffe Grundlagen der statischen Auffassung in der Mechanik" או "היסודות הרעיוניים של הגישה הסטטיסטית במכניקה".
הגרסה באנגלית פורסמה בשנת 1959.
טטיאנה פעלה לקדם את לימודי המתמטיקה ברוסיה ובהולנד, שם פרסמה מגזין על הדידקטיקה של המתמטיקה שפורסם תחת השם "Euclid".
בנוסף, טטיאנה הייתה הכוח המוביל בקבוצת העבודה במתמטיקה של איגוד החינוך לחדשנות.
קבוצת העבודה תרמה רבות לקידום לימודי המתמטיקה בהולנד במיוחד אחרי מלחמת העולם השנייה.
בנוסף לפעילותה לקידום לימודי המתמטיקה, טטיאנה המשיכה לפרסם מאמרים כמו: "Die Grunglagen der Thermodynamik" (חוקי הבסיס של תרמודינמיקה), " On the use of the notion of 'probability' in physics" (השימוש של הרעיון של הסתברות בפיזיקה) ועוד.
טטיאנה מויסייבנה ליאוזנובה הייתה במאית קולנוע ותסריטאית סובייטית ממוצא יהודי.
בשנת 1984 היא קיבלה תואר אמן העם של ברית המועצות.
טטיאנה ליאוזנובה נולדה בשנת 1923 במוסקבה למשפחה יהודית.
אביה מויסיי היה יליד מושבה חקלאית יהודית בחצי האי קרים וגדל במליטופול.
לאחר פלישת נאצים לברית המועצות הוא גויס לצבא ברית המועצות ונהרג בדצמבר 1941. אשתו אידה גדלה במליטופול.
היא איבדה במלחמה את בעלה ו-3 אחים.
ליאוזנובה כל חייה התגוררה עם אימה שלה.
כאשר כוחות ורמאכט התקרבו למוסקבה ליאוזנובה עם אמה פונו לסברדלובסק.
לאחר סיום לימודי בית ספר היא התקבלה ללימודים במכון לתעופה אך כבר אחרי הסמסטר הראשון עזבה ובשנת 1943 החלה לימודים במכון לקולנוע אצל סרגיי גרסימוב.
לאחר לימודי הסמסטר הראשון מורים רצו להוציא את ליאוזנובה מלימודים אך היא שכנעה אותם והמשיכה בלימודי בימוי.
בשנת 1948 ליאוזנובה הייתה עוזרת במאי בסרטו של גרסימוב.
בשנת 1949 ליאוזנובה סיימה את הלימודים והחלה לעבוד ב"אולפני גורקי" במוסקבה.
תוך זמן קצר כחלק של המאבק נגד קוסמופוליטיות היא פוטרה.
מספר שנים ביחד עם אמה ליאוזנובה עסקה בתפירת בגדים.
בשנת 1952 ביחד עם סרגיי גרסימוב, ביימה מחזה בתיאטרון וכטנגוב.
בשנת 1953 היא הוחזרה ל"אולפני גורקי" ועבדה בהם עד לשנת 1982. את סרט קולנוע הראשון היא ביימה בשנת 1958.
בשנת 1963 ליאוזנובה ביימה סרט קולנוע על פעילות של טייסי ניסוי.
הסרט זכה בפרס בפסטיבל קולנוע לסרטים על תעופה בצרפת.
בשנת 1967 היא סיימה סרט "שלוש צפצפות ברחוב פליושצ'יכה" עם אולג יפרמוב וטטיאנה דורונינה בתפקידים ראשיים.
בשנת 1968 סרט זכה בפרס ראשון בפסטיבל בארגנטינה.
בשנת 1973 סיימה סדרת טלוויזיה "שבעה עשר רגעים של אביב" עם ויאצ'סלב טיכונוב בתפקיד ראשי.
הסדרה זכתה להצלחה גדולה והפכה לנכס ברזל של תרבות סובייטית-רוסית.
הקרנות חוזרות של הסדרה נמשכות גם כיום.
בשנים 1975–1980 לימדה ב בו למדה בצעירותה.
בשנת 1981 ביימה וכתבה תסריט של סרט מוזיקלי "הקרנבל" עם אירינה מורביובה בתפקיד ראשי.
בשנת 1986 סיימה בימוי של סרט טלוויזיה ב-3 פרקים עם עלילה אנטי-אמריקאית מובהקת.
הוא הוקרן רק פעם אחת.
זו הייתה העבודה האחרונה שלה כבמאית.
ליאוזנובה הייתה חברה במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות משנת 1962. בשנת 1992 היא הייתה בין מייסדים של הוועד האנטי-ציוני של הציבור הסובייטי ופעלה בו עד לפירוקה בשנת 1992. לפי עדותה התפרקות ברית המועצות ואיבוד כוחה של המדינה הקומוניסטית גרמו לה כאב גדול.
טטיאנה ליאוזנובה לא התחתנה ולא היו לה ילדים.
כול חייה היא התגוררה ביחד עם אמה.
על פעילותה בתחום הקולנוע לליאוזנובה הוענקו מספר עיטורים ופרסים.
בשנת 1984 הוענק לה תואר אמן העם של ברית המועצות.
לפעילותה הוקדשו מספר סרטים תיעודיים.
נפטרה בשנת 2011 במוסקבה ונטמנה בבית העלמין דונסקויה החדש ביחד עם אימה שלה.
טטווארי (ספרדית Tatewari) הוא אל האש של בני הוויראריקה (Wixárika), המוכרים יותר בשם ויצ'ול , אחת הקבוצות האתניות של מסו-אמריקה, כיום בתחומי מרכז מקסיקו.
משמעות השם בשפת הוויצ'ול הוא "סבא אש".
הוא נחשב גם לשמאן של הזמנים העתיקים והפטרון של כל השמאנים.
עם פעולותיו נמנות שריפת השדות על-מנת שיהיו מוכנים לעיבוד מחדש, הוא מסייע לבני האדם לצוד איילים, ובהיותו מייצג של האש, הוא מבשל מזון.
תפקידו כשמאן הוא ללוות שמאנים בעת שהם מרפאים את החולים.
נוצות משמשות כשליחותיו, ובדרך כלל הן מודבקות על מטה השמאנים.
טטיאנה מיכאילובנה טורנסקאיה היא פוליטיקאית אוקראינית-טרנסניסטרית לשעבר שכיהנה כראש ממשלת טרנסניסטריה בין השנים 2013 ל-2015. לפני כהונתה כראש ממשלה הייתה פעילה בעניינים המקומיים של ריבניצה, שם התקדמה עד לתפקיד ראשת הממשל המקומי.
ב-2019, היא ושבע נשים נוספות המקושרות לנשיא יבגני שבצ'וק נידונו לשמונה שנות מאסר.
טורנסקאיה נולדה בבילחורוד-דניסטרובסקי, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, ברית המועצות, ב-20 בנובמבר 1972. היא אוקראינית.
היא סיימה את לימודיה באוניברסיטה הלאומית לכלכלה באודסה ב-1995.
טורנסקאיה הייתה מפקחת מס בריבניצה מ-1999 עד 2012. היא מונתה כסגנית ראש הממשל לנושאים כלכליים בממשל המקומי בריבניצה ב-2012, לאחר מכן כסגנית ראשונה שבועיים לאחר מכן, כממלאת מקום ראש הממשל ב-29 ביוני, ולאחר מכן כראש הממשל ב-30 באוגוסט.
הנשיא יבגני שבצ'וק מינה את טורנסקאיה כסגנית ראש הממשלה לפיתוח אזורי ב-19 ביוני 2013.
ראש הממשלה פיוטר סטפנוב התפטר ב-2013, וטורנסקאיה מונתה כממלאת מקום ראש הממשלה ב-20 ביוני.
שבצ'וק מינה אותה כראש ממשלה ב-10 ביולי.
מאיה פרנאס נבחרה לרשת אותה כראש הממשלה ב-13 באוקטובר 2015.
ב-2019, טורנסקאיה ושבע נשים נוספות המקושרות לממשלתו של שבצ'וק נידונו לשמונה שנות מאסר בגין עיכוב של 30% מהפנסיות והמשכורות של עובדי המדינה בשנת 2015. גזר הדין ניתן בהיעדרה, אשר בזמנו היא התגוררה באודסה וניהלה עסק.
טטנוס (בלועזית: Tetanus, בעברית: צַפֶּדֶת או פַּלֶּצֶת) היא מחלה קשה ולעיתים קרובות קטלנית הנגרמת מהשפעת הרעלן העצבי המיוצר על ידי החיידק Clostridium tetani.
ההידבקות בדרך כלל באה מפצע מזוהם כגון חתך או דקירה עמוקה.
הסימנים השכיחים הם התכווצויות בשרירי הלסת אשר בעקבותיהן באים קשיי בליעה וצפידה בשרירים אחרים בגוף ומכאן השם העברי.
ניתן למנוע הידבקות על-ידי חיסון מתאים ובטיפול מונע אחרי חשיפה לחיידקים.
התיעוד הראשון לטטנוס נערך על ידי הרופא היווני הקדום היפוקרטס, וכבר במאה החמישית שלפני הספירה רשומים תצפיות קליניות מרובות למחלה.
הגורם לטטנוס נמצא ב-1883 על ידי רופא רוסי, נסטור מונסטירסקי, וב-1884 על ידי הרופא הברלינאי ארתור ניקולאייר.
תרבית טהורה של החיידק יוצרה על ידי הרופא הגרמני, חתן פרס נובל, אמיל אדולף פון בֶּרִינג והרופא היפני שִׁבַּסַבּוּרוֹ קִיטַאסַטוֹ.
חיסון סביל למחלה יושם לראשונה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
חיידקי המחלה נמצאים באדמה, במיוחד חקלאית, וכן במעיים ובצואה של סוסים, כבשים, בקר, עכברושים, חתולים, שרקנים ובתרנגולים.
נבגים נמצאים בקרקע מזובלת, על העור החי, מתחת לציפורניים ובהרואין מזוהם.
ישנן ארבע צורות קליניות לטטנוס:
מקומי – צורה שאינה מתפשטת מעבר לאזור הפגוע ואינה שכיחה.
צֵפָלִי – זיהום המגיע דרך האוזניים; נדיר.
כללי – השכיח ביותר, 80% מכלל המקרים.
יילודים – גורם שכיח למות תינוקות במדינות מתפתחות.
היא נגרמת בין היתר מתנאי היגיינה ירודים בעת הלידה.
תקופת הדגירה של הטטנוס נעה בין שלושה ימים עד כדי 15 ימים, כאשר הממוצע הוא כשמונה ימים.
בילודים תקופת הדגירה נעה בין ארבעה ימים לשבועיים ובממוצע שבוע.
בדרך כלל, תקופת הדגירה ארוכה יותר ככל שהפציעה רחוקה יותר ממערכת העצבים המרכזית.
ככל שתקופת הדגירה גדולה יותר כך הסיכוי למוות קטן.
פצע עמוק ומזוהם התומך בהתרבות החיידקים והגורם במהירות לדלקת תוקפנית, מסוכן הרבה יותר מפצע רדוד ונקי יותר היוצר תסמינים קלים יותר כעבור מספר שבועות.
המחלה נגרמת על ידי רעלן המופרש על ידי החידק Clostridium tetani.
ברוב המקרים, נבגים של החידק חודרים לגוף דרך פצעים חודרים בעור.
לאחר החדירה מתפתח החידק ומתחיל להפריש רעלן המופרש לדם ונוטה להיקשר לרקמת עצב, מכאן שמו באנגלית Tetanus Neurotoxin או טטנוספסמין.
הטוקסין הזה אכן נקשר לסיבי העצב במערכת העצבים הסומטית ועולה דרכם לחוט השידרה.
בחוט השידרה הוא חודר לתאי עצב מעכבים בחומר האפור, וחוסם את מנגנון ההפרשה של GABA וגליצין, שני מוליכים עצביים מעכבים המופרשים על ידי תאים אלה ו"מפקחים" על פעילותם של התאים המוטוריים התחתונים.
בהיעדר עיכוב עליהם, התאים המוטוריים מגבירים מאוד את קצב פעולתם, ואובדת היכולת לשלוט על התאים האלה באופן רצוני.
בכך גורמים התאים המוטוריים להתכווצות קשה של השרירים, ומתרחש שיתוק עוויתי.
שיתוק זה מאופיין בפיזור הלא שווה של התכווצות השרירים, המביא לידי ביטוי את המעגלים האנטומיים בחוט השידרה, ובמנח אופייני של הקשתת הגו, אגרוף כפות הידיים, ופשיטת הרגליים.
הסימן הראשון לטטנוס לעיתים קרובות הוא התכווצות קלה בשריר הלסת ובהמשך "תפיסה" בגב ובצוואר, קושי בבליעה והתכווצות שרירי הבטן.
תהליך זה מתפתח בכל הגוף ועוצמתו היא כה גדולה עד כדי יצירת קרעים בשרירים ואף שברים.
ההתכווצויות נגרמות מפעולת הטטנוספסמין המיוצר על ידי החיידק והחוסמת שחרור GABA וגליצין המרסנות את התכווצות השריר.
הסימנים הטיפוסיים של טטנוס כוללים עליית החום ב-2 עד 4 מעלות צלזיוס, הזעה מוגברת ודופק מהיר בהתקפים.
ההתכווצויות נמשכות שלושה עד ארבעה שבועות והזמן להחלמה מלאה עשוי להיות מספר חודשים.
שיעור התמותה העולמי הוא כ-50%.
הטיפול הראשוני הוא ניקוי הפצע.
בהמשך מסירים רקמה פגועה באמצעים כירורגיים.
ניתנת לנפגע התרופה האנטיביוטית מטרונידאזול (פלאג'יל) לצמצום במספר החיידקים.
יש חשש תאורטי שפניצילין עלול להגביר את ההתכווצויות, ולכן מעדיפים שלא להשתמש בו לטיפול אנטיביוטי בטטנוס.
לאנטיביוטיקה אין השפעה על הטטנוספסמין היוצר את ההתכווצויות ולכן חלק חיוני בטיפול הוא מתן נוגדנים אנושיים לחומר זה.
כל חולי טטנוס יקבלו חיסון או זריקת דחף לפי הנדרש.
מחלת הטטנוס ניתנת למניעה על ידי חיסון טטנוס.
מומלץ לקבל חיסון דחף כל חמש שנים.
במקומות רבים מקובל לתת זריקת דחף לפצוע דקירה שאינו זוכר את מועד החיסון האחרון.
לעיתים קרובות מקשרים בין הטטנוס לחלודה, אך יש בכך מן ההטעיה.
החלודה עצמה אינה גורמת לטטנוס ואינה מכילה יותר חיידקי טטנוס מעצם אחר.
חיידק הטטנוס הוא אנארובי וחי בסביבה ללא חמצן, כך שפצעי דקירה עמוקים הנגרמים ממסמר מאפשרים את התפתחות החיידק.
עצמים הצוברים חלודה נמצאים בחוץ או בסביבה שככלל מכילה יותר חיידקי טטנוס ובמיוחד בסביבה חקלאית כי החיידקים נפוצים בגללי בהמה.
נבגי החיידק נמצאים בכל מקום ועל כן הטטנוס היא בעיה עולמית, במיוחד במדינות הלא-מתועשות.
היא שכיחה יותר במדינות בהן האקלים חם ולח והקרקע עשירה בחומרים אורגניים.
תחלואה מתגלית באוכלוסייה שלא חוסנה או שלא פיתחה נוגדנים.
על פי הערכת ארגון הבריאות העולמי מתו מטטנוס בשנת 2001 קרוב ל-300,000 בני אדם, רובם ילדים מתחת לגיל חמש.
מספר מקרי התחלואה שדווחו ב-2011 בעולם היה כ-14,000.
טטסויה ואקודה הוא שף אוסטרלי ובעל מסעדה בשם "טטסויאס".
כילד גדל בעיר הממאצו הנמצאת במחוז שיזוקה באי הונשו ביפן.
טטסויה היה סטודנט לסוציולוגיה ועבד שלוש שנים במטבחו של מלון בטוקיו ובשנת 1982 בגיל עשרים ושתיים הגיע לסידני שבאוסטרליה כשבפיו אנגלית רצוצה.
עבודתו הראשונה הייתה כשוטף כלים במסעדת דגים ואת קבלת הצ'ק הראשון חגג באכילת המבורגר שהיה אחד מהמאכלים האהובים עליו.
שנה לאחר מכן הוצג בפני השף טוני בילסון בעל מסעדת קינסלא'ס שחיפש טבח יפני שיידע לעשות סושי, שם טטסויה הבין לראשונה כי הוא מיטיב לבשל ואנשים אהבו את המעדנים שהכין.
הוא למד טכניקות בישול צרפתיות קלאסיות.
ב-1983 עזב את קינסלא'ס ופתח ביחד עם רב המלצרים שון דווייר (Sean Dwyer) את מסעדת "אולטימו'ס".
בשנת 1989 פתח את מסעדת Tetsuya's במבנה זעיר של חנות חזיתית בפרבר רוזל (Rozelle).
בנובמבר 2000 העביר את "טטסויאס" ללב סידני ברחוב קנט 529.
מטבחו של טטסויה נשען יותר מכל על פירות ים שהטובים שבהם מובאים מכל רחבי אוסטרליה, אך אינו פוסח גם על בשר, פירות וירקות והוא משלב את המטבח היפני ממנו למד את חשיבותה של הפשטות בבישול עם טכניקות צרפתיות וכן סיניות.
כשבתבשיליו כל מרכיב בא לידי ביטוי ואינו מעפיל על אחר, אלא מוסיף לו והם מתמזגים בהרמוניה.
המקום שוכן היכן שהייתה המסעדה היפנית המפוארת סאנטורי והיא בעלת שני חדרי אירוח גדולים, שני חדרים פרטיים, בר וגן יפני מסורתי.
אין במסעדה תפריט כי אם ארוחת טעימות של כחמש עשרה מנות קטנות, המתחלפת לפי עונות השנה ומצב רוחו של הים ועולה מאה ושמונים דולרים.
במסעדה אחד ממרתפי היין המגוונים בעולם עם 3000 סוגי בקבוקים שונים, טטסויה גם מתמחה במגמה שהנהיג אלן סנדרנס של עיצוב מנה לפי יין.
החל משנת 1992 לטטסויא'ס יש את הניקוד הגבוה ביותר של סידני מורנינג הראלד גוד פוד גייד - שלושה כובעי שף ותשע עשרה נקודות מתוך עשרים.
הארוי סטיינמן עורך הויין ספקטייטור אמר על טטסויה: "הוא אחד מהשפים הגדולים בעולם" וצ'ארלי טרוטר אמר כי: "הוא חלק מקבוצת עילית של שפים בעולם שהשפיע על שפים באמצעות סגנונו האישי וגישתו הייחודית לאוכל.
הפילוסופיה הקולינארית שלו מתבססת על טעמים נקיים, טהורים, שהם מובהקים ועם זאת מעודנים לחלוטין.
הטכניקות המדהימות שלו הנשענות על מסורת אסיאתית, ענווה אמיתית, מסעותיו ברחבי העולם וסקרנות שאינה יודעת שובעה מובילה ליצירתם של תבשילים מדהימים, מלאי נשמה שמרווים תשוקה בכל נגיסה".
בין תבשיליו ניתן למנות את:
טטנורים (שם מדעי: Tetanurae) היא אינפרא-סדרת דינוזאורים המשתייכים לתת-סדרת תרופודה.
פירוש השם הוא "זנב קשיח" ורוב הדינוזאורים בקבוצה זו השתמשו בזנב כדי לאזן את פלג גופם הקדמי בעת הריצה.
טטיאנה קוצ'מבובה (בצ'כית: Taťána Kocembová; נולדה ב-2 במאי 1962) היא אתלטית עבר מצ'כוסלובקיה, בעלת 2 מדליות כסף מאליפות העולם בעלת התוצאה החמישית בטיבה בעולם בריצת 400 מטר בכל הזמנים.
עמדה בצילה של בת ארצה שיאנית העולם ירמילה קרטוכווילובה.
באליפות אירופה באתלטיקה לנוער שנערכה בבידגושץ', פולין בשנת 1979 זכתה קוצ'מבובה במקום השמיני בריצת 400 מטר בתוצאה של 54.02 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה במילאנו, איטליה במרץ 1982 זכתה קוצ'מבובה במקום הרביעי בריצת 400 מטר בתוצאה של 51.62 שניות, המנצחת הייתה בת ארצה קרטוכווילובהשקבעה שיא עולם חדש (49.59 שניות, שיא העולם הנוכחי).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון בשנת 1982 זכתה קוצ'מבובה בשתי מדליות.
מדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.55 שניות, אחרי מריטה קוך ממזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש (48.16 שניות) וקרטוכווילובה (48.85 שניות) ובריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:22.17 דקות, אחרי מזרח גרמניה שקבעה שיא עולם חדש (3:19.05 דקות) ולפני ברית המועצות (3:22.79 דקות).
בתחרות אתלטיקה באולם שנערכה בווינה, אוסטריה בתחילת פברואר 1984 קבעה קוצ'מבובה בריצת 400 מטר שיא אישי של 49.76 שניות.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בגטבורג שוודיה אותה שנה זכתה קוצ'מבובה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.97 שניות.
עקב החרם שהטילו מדינות הגוש המזרחי (ברית ורשה) על אולימפיאדת לוס אנג'לס, נמנע מקוצ'מבובה להשתתף.
4 ימים לאחר המשחקים האולימפיים היא השתתפה בתחרות בפראג בריצת 400 מטר וקבעה את תוצאת השנה בעולם של 48.73 שניות, תוצאה שהייתה מקנה לה מדליית זהב.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה במדריד ספרד בשנת 1986 סיימה קוצ'מבובה במקום הרביעי בריצת 400 מטר.
באליפות אירופה אתלטיקה שנערכה בשטוטגרט מערב גרמניה אותה שנה סיימה קוצ'מבובה במקום השישי בריצת 400 מטר בתוצאה של 51.50 שניות, המנצחת הייתה קוך (48.22 שניות).
טטנקצרטופס (שם מדעי: Tatankaceratops; פירוש השם: ביזון עם פרצוף בעל קרניים) הוא סוג שתקפותו שנויה במחלוקת של דינוזאור צמחוני ממשפחת הצרטופסיים שחי בתקופת הקרטיקון העליון בדקוטה הדרומית, ארצות הברית.
מין זה ידוע רק מגולגולת חלקית אחת שנמצאה מתצורת הל קריק, המתוארכת ללפני 66 מיליון שנה.
טטנקצרטופס נתגלה על ידי כריסטופר אוט ופיטר לארסון ב-2010 והמין שנתגלה נקרא Tatankaceratops sacrisonorum.
ב-2011 ניקולס לונגריץ' מאוניברסיטת ייל פרסם מאמר המעריך מחדש את הטטנקצרטופס וטען שהטטנקצרטופס מערבב באופן מוזר מאפיינים של פרטי טריצרטופס צעירים ובוגרים, ולכן המאובן שנמצא יכול בעצם להיות טריצרטופס גמדי או פרט של טריצרטופס עם הפרעת התפתחות שגרמה לו להפסיק לגדול בטרם עת.
טטיאנה ואסילייבנה קזנקינה-קובלנקו היא אתלטית סובייטית בעבר.
הייתה לאישה הראשונה שרצה 1500 מטר מתחת ל-4 דקות.
שיאה העולמי בריצת 1500 מטר עדיין מהווה את השיא האירופי בריצה זו.
קזנקינה נולדה בפטרובסק שבמחוז סראטוב.
היא בוגרת הפקולטה לכלכלה באוניברסיטת סנקט פטרבורג משנת 1975.
בתחרות שנערכה בפודולסק, שבמחוז מוסקבה ביוני 1976 קבעה קזנקינה בריצת 1500 מטר שיא עולם חדש של 3:56.0 דקות, שיפור ב-5.4 שניות לשיא בן ה-4 שנים של בת ארצה לודמילה ברגינה (4:01.38 דקות) ובכך הייתה לאישה הראשונה שרצה ריצה זו מתחת ל-4 דקות.
בתחרות הגביע הביניבשתי של IAAF שנערכה בדיסלדורף, מערב גרמניה בשנת 1977 זכתה קזנקינה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בתוצאה של 4:12.74 דקות.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכתה קזנקינה במדליית זהב בריצת 1500 מטר בשיא אולימפי חדש של 3:56.56 דקות, לפני כריסטיאנה ורטנברג ממזרח גרמניה (3:57.71 דקות) ובת ארצה נדז'דה אוליזרנקו (3:59.52 דקות) וכך הגנה על תוארה.
בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אולימפי חדש של 3:59.12 דקות.
בתחרות שנערכה בציריך, שווייץ באוגוסט 1980 שיפרה קזנקינה בריצת 1500 מטר את שיאה העולמי והעמידה אותו על 3:52.47 דקות, שיא זה החזיק מעמד 13 שנים ומהווה עד היום שיא אירופה (2012).
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 זכתה קזנקינה במדליית ארד בריצת 3000 מטר בתוצאה של 8:35.13 דקות, אחרי מרי דקר מארצות הברית (8:34.62 דקות) ובריגיט קראוס ממערב גרמניה (8:35.11 דקות).
בתחרות שנערכה בלנינגרד ב-26 באוגוסט 1984 קבעה קזנקינה בריצת 3000 מטר שיא עולם חדש של 8:22.62 דקות.
קזנקינה מתגוררת בסנקט פטרבורג ונשואה לאלכסנדר קובלנקו בעל מדליית ארד אולימפית בקפיצה משולשת מסיאול 1988, בעל שיא אישי של 17.77 מטר (1987).
לאחר שסירבה לעריכת בדיקת סמים בתום ריצת 1500 מטר (3:58.6 דקות) בתחרות שנערכה בפריז בספטמבר 1984, היא הושעתה ל-18 חודשים ופרשה מספורט תחרותי.
קזנקינה קבעה 7 שיאי עולם חדשים.
שיא אחד בריצת 800 מטר שהחזיק מעמד 4 שנים, 3 שיאים בריצת 1500 מטר, החזיקה בשיא העולם בריצת זו במשך 17 שנים, שיא עולם אחד בריצת 2000 מטר, שיא עולם אחד בריצת 3000 מטר, שהחזיק מעמד 9 שנים ושיא עולם אחד בריצת שליחות 4x800 מטר.
בשנת 1976 זכתה קזנקינה בתואר אתלטית השנה בעולם.
טטיאנה סרגייבנה צ'רנובה היא אתלטית רוסייה שהתחרתה בקרב שבע.
היא זכתה באליפות העולם (טגו 2011) ובשתי מדליות ארד אולימפיות (בייג'ינג 2008 ולונדון 2012) אך כל המדליות נשללו ממנה לאחר שהורשעה באימרוץ.
אמה, לודמילה, זכתה במדליית זהב אולימפית (מוסקבה 1980) בריצת שליחות 4x400 מטר לאחר שהשתתפה בשלב המוקדמות ובעלת שיאים אישים בריצת 200 מטר (22.9 שניות) ובריצת 400 מטר (50.91 שניות).
באליפות העולם באתלטיקה לנוער (עד גיל 17) שנערכה במרקש, מרוקו בשנת 2005 זכתה צ'רנובה במדליית זהב בקרב שבע בתוצאה של 5875 נק'.
באליפות העולם באתלטיקה לנוער (עד גיל 19) שנערכה בבייג'ינג, סין בשנת 2006 זכתה צ'רנובה במדליית זהב בקרב שבע 6227 נק'.