tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במרכז היער מתנשא רכס צרעה, שנקודת השיא שלו מגיע ל-401 מטרים מעל פני הים.
בנוסף לצמחייה טבעית יש ביער צרעה אתרים ארכאולוגיים, פסלים סביבתיים ונקודות תצפית.
שני שבילים החוצים את היער לאורכו, מצפון לדרום, והם מתאימים להולכי רגל, אופניים ורכב.
השביל המסומן ירוק מתאים לכל כלי רכב, השביל המסומן אדום מתאים רק לרכבי שטח.
במרץ 2024 פרסמה הקרן הקיימת לישראל נתונים, על פיהם יער צרעה הוא השני בדירוג היערות הפופולריים ביותר בישראל, אחרי יער בן שמן.
על פי המתואר בתנ"ך, ניטשו בשפלת יהודה קרבות רבים בין הפלשתים לבני ישראל.
יער צרעה נמצא בעיר מולדתו של שמשון.
הוא נולד בצרעה שבלב היער, ומכאן יצא לפעולותיו רבות.
מבנה האבן הנושא את המצפה שוכן באתר בו עמד בעבר ביתו של מוכתר הכפר הערבי סרעה, שנחרב במהלך מלחמת העצמאות, וששרידיו עוד ניכרים בשטח ואשר שמר על שמו של היישוב הקדום.
חלק מהאבנים שהרכיבו את בית המוכתאר מרכיבים את בסיס המצפה.
בשנת 1948, במלחמת העצמאות נכבש הכפר, והבית שימש מפקדה זמנית לחטיבת הפלמ"ח - הראל.
אחר כך שימש המבנה את ראשוני חברי קיבוץ צרעה, שניצלו אותו למגורים, למזכירות ולמחסנים - עד שעברו למקום הקבע.
בשנת 1993 טיפחה קק"ל את היער במבצע תעסוקה בו הועסקו עולים חדשים בעבודות ייעור ובהכשרת חניונים לפיקניקים ושבילי הליכה.
דרך הפסלים - חוצה את יער צרעה לכל אורכו, מתפתלת בין אתרי היער לאורך כתשעה ק"מ.
הפסלים גולפו על ידי אמנים, שקק"ל סיפקה להם גושי סלעים.
היצירות הוצבו לאורך הדרך והפכו למכלול מיוחד של פיסול סביבתי.
יצירות אחדות מדגישות את השתלבותן בנוף ואחרות את עברו של האזור.
כך למשל מתאר פסל אחד את גבורתו של שמשון, ובמקום אחר מוצב סלע שמתאר את יער צרעה.
שביל נוף רכס צרעה - בחורף ובאביב מתמלא היער שפע של פרחים ומרבדי רקפות מכסים שטחים מוצלים תחת לעצי הארון.
בראשית החורף מבצבצים הנרקיסים והסתווניות מכיסי הקרקע הרבים שבין הסלעים.
מאוחר יותר מחליפות אותם הרקפות, וכלניות, נוריות ועוד פרחים רבים.
בסתיו פורחים אלפי חצבים על הצלע הדרומית-מערבית של יער צרעה.
פטריית מאכל לבנה, שצורתה מזכירה אוזן.
היא גדלה, על פי רוב, סמוך לכלך, צמח גבוה ממשפחת הסוככיים הפורח בתפרחות צהובות.
בדרומו של יער צרעה פילסה קק"ל נתיב מיוחד לטיולים רגליים - שביל נוף רכס צרעה.
השביל מסתעף מדרך הפסלים לכיוון דרום (קיבוץ צרעה), מטפס לגב הרכס ועובר בנקודות הגבוהות שבו - מהן ניתן להשקיף על הנוף מזוויות שונות.
הוא נמשך לאורך קילומטר וחצי, אך אפשר לפצל את ההליכה לשני קטעים מעגליים.
באמצעו יורד השביל לחניון קטן.
לקראת סופו עולה ממנו שביל לנקודת גובה 401, שמשם יש נוף המשקיף על עמק שורק (בית שמש ומסילת הרכבת).
תל צרעה - התל נמצא בליבו של יער צרעה.
כאן, על פי הזיהוי המקובל, שכנה צרעה המקראית.
במורדות התל נמצאו מערות, קברים, בורות מים וגתות עתיקות המעידות שייצור יין היה אחד הענפים החקלאיים החשובים בצרעה הקדומה.
במרומי התל מוצבים ציונים של קבר שמשון ומנוח אביו.
המצבות דמויות שני קמרונות חבית.
באתר ספרי קודש, כיסאות ושולחנות, ומים לשתייה לטובת המבקרים.
מרחבת ציון הבקרים תצפית מרשימה לכיוון מזרח, אל מורדות הרי ירושלים, העיר בית שמש ונחל כסלון.
מצפון לתל צרעה הקימה קק"ל מרפסת עץ לתצפית, הקרויה "מצפה צרעה", דמוית חרטום של סירה.
ממנה נשקפים הנופים של עמק נחל שורק והרי יהודה.
למרגלות המצפה גת קדומה ובורות מים קדומים.
בדרום יער צרעה שני אתרי תצפית נהדרים לכיוון דרום ומערב.
באתרים שולחנות פיקניק, מתקנים, וחנייה מסודרת.
מהתצפיות צופים אל העיר בית שמש, אגן נחל שורק ורכבת נחל שורק, מרחבי שפלת יהודה, מישור החוף הדרומי והים התיכון.
היציאה מיער צרעה, בירידה לאזור התעשייה של בית שמש נמצא סלע עתיק חצוב בצורת מזבח ומכונה בשם מזבח מנוח.
האגדה מספרת כי סלע זה הוא אותו צור מזבח שעליו התגלה מלאך האלוהים אל מנוח ואל אשתו ובישר להם על הולדת בנם שמשון, כפי שמובא בספר שופטים.
ביער מצוי מבנה קבר עתיק שלפי רבים משויך לדן בן יעקב, במבנה המכונה "שייח ע'ריב".
בשנות ה-80 הוקמו במקום, ללא אישור בית כנסת וישיבה.
בשנת 2017 הרסה רשות מקרקעי ישראל את המבנים שהוקמו ליד "שייח ע'ריב", ומבנה הקבר נאטם.
ביער ניצבת גם אנדרטת גדוד 184.
יער עמינדב הקרוי גם יער שלמון הוא יער נטוע על ידי קק"ל ממערב לירושלים ולמושבים אורה ועמינדב.
שטח היער כ-7,000 דונם, והוא מכסה כמעט את כל שטחי מדרונות הרכס הבולט (רכס שורק) שבין שני הוואדיות הגדולים בהרי ירושלים – נחל שורק ונחל רפאים.
בדרום תוחם את היער נחל רפאים, בו עוברת מסילת הרכבת מירושלים לתל אביב, בצפון - נחל שורק וכביש 386 העובר בו, במערב מפגש שני הנחלים, ובמזרח – הדסה עין כרם, המושבים אורה ועמינדב והשכונות הדרום-מערביות של ירושלים.
בשל הקרבה שלו לעיר ובשל אתרי הטבע ומסלולי הטיול הרבים שבו, יער עמינדב הוא יעד טיולים פופולרי לתושבי ירושלים והיישובים סביב לה.
ביער כמות גדולה מאוד של דרכי עפר מסומנות לג'יפים, שבילי אופניים בדרגות קושי שונות, ומסלולי טיול ברגל (שהידוע ביניהם הוא שביל המעיינות שבין חרבת סעדים לעין חנדק).
היער עלה לכותרות בשנת 2002 כאשר אלי פימשטיין רצח את בתו הודיה קדם וקבר אותה בתחום היער.
בתום החקירה נמצאה גופתה בבור שחפר.
השריפה בערה במשך כל צהרי אותו היום, חרף מאמצי הכיבוי הרבים.
מעל ל-1,000 דונמים של חורש כולו בשריפה.
חרבת סעדים – שרידים מהתקופה הביזנטית, בקרבת מושב עמינדב.
במקום מספר גדול של מסלולי טיול, שולחנות פיקניק ואף גן פסלים.
יד קנדי – אנדרטה לזכר הנשיא האמריקני קנדי, מעוצבת בצורת עץ גדוע וממוקמת בראש פסגה החולשת על היער.
מצפה רובינשטיין – תצפית על כל היער וההרים סביב לו בקרבת יד קנדי.
במקום נטמן אפרו של הפסנתרן ארתור רובינשטיין.
שביל המעיינות – שביל באורך 2 ק"מ היוצר מחרבת סעדים, עובר דרך מספר רב של מעיינות שכבה עד שמגיע לבסוף לעין חנדק – מעיין יפה שלו אחת הנקבות הארוכות בהרי ירושלים.
חוות הגתות – שרידים של גתות ובתי בד מהתקופה הביזנטית, בראש הפסגה המערבית של הרכס.
יער עזרא הוא יער נטוע בסמוך לקיבוץ שעלבים בעמק איילון.
שטח היער הוא כמה אלפי דונם.
היער נחנך בחודש אב תשס"ח אוגוסט 2008, על ידי קק"ל ו-400 חניכי תנועת "עזרא העולמי" ממדינות גרמניה, רוסיה, אנגליה וארצות הברית, ושטח היער הוקדש לפעילות תנועת הנוער עזרא.
המטרה היא שהיער יחבר את בני הנוער לפעילות לפי ערכי קק"ל, לאקולוגיה, לשמירה על הסביבה, לאהבת הארץ והאדמה, מורשת ישראל ועיצוב נופה של הארץ.
בשל הקרבה שלו ליישובי עמק איילון, כביש 1 ויישובי חבל מודיעין והסביבה, ובשל אתרי הטבע ומסלולי הטיול הרבים שמסביביו, יער עזרא הוא יעד טיולים פופולרי לתושבי האזור.
ביער כמות גדולה מאוד של דרכי עפר מסומנות לג'יפים, ומסלולי טיול ברגל.
יער עננים, הידוע גם כיער ערפל או יער מועב, הוא יער גשם טרופי או סובטרופי, השוכן בדרך כלל באזורים הרריים, והמתאפיין בלחות גבוהה ובעננות נמוכת-גובה המופיעה באופן תדיר, בדרך כלל בגובה צמרות העצים.
ליערות העננים שמות מקומיים רבים, דוגמת הלאוריסילבה במדיירה או היונגאס בפרו.
היקפם של יערות העננים קטן יחסית, בשל כך שרק ברצועה קטנה משני צדדיו של קו המשווה מתקיימים התנאים הטופוגרפיים, האקלימיים והסביבתיים להופעתם.
העננות התדירה בגובה נמוך מפחיתה את אור השמש הישיר ביער, ועימה קטנה גם ההתאיידות.
העצים ביערות אלה נמוכים יותר וצמרותיהם מפותחות מאלה של עצים דומים ביערות הסמוכים להם, והלחות מביאה לעושר באפיפיטים וסקולריים ולשפע של שרכים וטחבי עלים המכסים את הקרקע ואת הצמחים האחרים.
האדמה ביער בוצית והיא עשירה בכבול ובהומוס.
חלק ניכר מהמשקעים ביערות העננים מופיע בצורת טיפות ערפל שמתעבה על עלי העצים, ונוטפות אל האדמה.
קיימים גם יערות גשם ממוזגים שלהם מאפיינים דומים לאלה של יערות העננים הטרופיים והסובטרופיים.
יער נחשונים הוא יער נטוע בידי אדם המעורב בחורש ים תיכוני טבעי גדול.
היער משתרע מצפון לעיר אלעד, מדרום לקיבוץ נחשונים ולראש העין וממזרח לכביש 444, בגבהים הנעים בין 70 ל-140 מטרים מעל פני הים.
אחד מיובלי נחל מזור הקרוי בשם הלא רשמי נחל נחשונים זורם דרך היער לכיוון הירקון.
בגבעה במרכז היער יש שרידי בונקרים ותעלות קשר מתקופת מלחמת העצמאות.
בכניסה ליער שרידי מחצבה בה נחצבו אבני גיר שהזינו את משרפת הסיד הסמוכה.
יער ראשוני, או יער בתולי, הוא יער עתיק שמפגין מאפיינים אקולוגיים ייחודיים ושבו התפתח קלימקס מסוים.
בדרך כלל מוגדר יער ראשוני כיער שלא הושפע מפעילות האדם ושבו לא התפתח קיטוע בתי גידול, אבל כיום ידוע כי קיימת השפעה של בני-האדם גם על כ-10% מיערות העד באזור האמזונאס, שנחשבים ל"יערות ראשוניים", וכן במקרים רבים אחרים.
עם זאת, קיים הבדל בין "יער ראשוני" ל"יער עתיק", שהוא יער שהושפע מפעילות האדם (ולעיתים אף ניטע בתקופות קדומות על ידי בני אדם).
העצים המתים באופן טבעי ביער ראשוני יוצרים פערים בחופה שנוצרת על ידי העצים החיים; בכך הם מאפשרים חדירת קרני השמש ופוטוסינתזה בצמחיית השכבה העליונה.
בגלל פעילות אנושית, שטחי יער ראשוני ברחבי העולם הפכו לנדירים.
יער משני הוא יער שמושפע מתהליכים כמו בינוי, דילול מכוון, אקופרקמינג או דילול בשיטת "חתוך ושרוף".
יער קומפיין הוא יער בחבל או-דה-פראנס שבצרפת.
הוא ממוקם ליד העיר קומפיין, כ-60 קילומטרים מצפון לפריז.
שטחו של היער הוא עגול בקירוב והוא משתרע על פני שטח של כ-144 קילומטרים מרובעים.
גובה שטחו מעל פני הים הוא 30 עד 148 מטר.
בצפונו ובמערבו הוא סמוך לנהרות האואז והאן (Aisne).
בצפון-מערב מגיע היער אל שולי העיר קומפיין, ובגבול ביניהם ניצבת טירת קומפיין, אשר שימשה כטירה מלכותית במאה השמונה עשרה ובראשית המאה התשע עשרה.
דרך נופית - Avenue de Beaux Monts (מילולית: שדירת ההרים היפים) - משתרעת ממנה אל תוך היער.
היער ידוע בנופים המרשימים המצויים בו.
פני הקרקע בו הם מגוונים – גבעות, נקיקים, עמקים ומישורים.
מיני העצים העיקריים הצומחים בו הם אלון, אשור ואלה לבנה.
ביער משגשגים מרבדי פרחים רבים ומצויים בו אגמים קטנים, פלגים וזרמי מים רבים.
מינים רבים של בעלי חיים מתקיימים בתוך היער ובהם איילים, ארנבות וחזירי בר.
בשל כל אלה שימש היער במשך מאות שנים כאתר נחשב למסעות ציד עבור כל מלכי צרפת.
ביער משתרעים מאות דרכים ושבילים באורך כולל של כ-960 קילומטרים.
שלטי דרך מסוגננים ניצבים ברוב צומתי הדרכים ביער.
היער הוא אתר תיירות פופולרי, במיוחד לפעילויות של רכיבה על אופניים ורכיבה על סוסים.
בשוליי האתר נמצא שאטו דה פיירפונדס.
קיימות ראיות לקיומו של היער למן שלהי ימי האימפריה הרומית, וכן נמצאו בו ראיות למגורי אדם בשטחו למן תקופת הפרהיסטוריה.
נמצאו בו מבנים מן התקופה הרומית-גאלית, ובשוליו המזרחיים והדרומיים עוברת דרך רומית.
בימי המלחמות הגאליות נחל יוליוס קיסר ניצחון בשטח היער כאשר הביס שם את אחד השבטים הגאליים הגדולים.
ממצאים ארכאולוגיים רבים שאותרו בשטח היער מוצגים במוזיאון שבטירת קומפיין.
היער שימש כאתר ציד כבר עבור המלכים הפרנקיים הראשונים.
המלך קלוטאר הגדול הקים בו במאה השביעית ארמון מגורים קטן.
בשנת 715 התחולל ביער קרב בין ממלכת אוסטרזיה לבין השושלת המרובינגית.
במאה השש עשרה נפרצו ביער בפקודת המלך פרנסואה הראשון שמונה דרכים סלולות, המתלכדות כולן בנקודה אחת, הקרויה מאז באר המלך (Puits du Roi).
נפוליאון בונפרטה חנך ביער את שדירת ההרים היפים.
קודם למהפכה התעשייתית שימשו עצי היער תעשיית עץ משגשגת שהתקיימה ביישובים שבשוליו.
בימי הקיסרות השנייה חידש נפוליאון השלישי את מעמדו של היער כאתר ציד, והתקיימו בו גם מסיבות וקבלות פנים מפוארות ומופעי תיאטרון.
ב-11 בנובמבר 1918 נחתם בקרון הרכבת של קומפיין שחנה בלב היער הסכם שביתת הנשק בין גרמניה לבין מעצמות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה.
הקרון נבנה ב-1913 ושימש במקור כקרון מסעדה.
היער נבחר לאתר לשיחות שביתת הנשק על ידי המרשל פוש במטרה לשמור על חשאיותן ולהסתירן מעיני העיתונאים וכן על מנת למנוע הפגנות של אזרחים מקומיים נגד המשלחת הגרמנית.
המשלחת הגרמנית הובאה למקום בקרון רכבת שהיה שייך בשעתו לנפוליאון השלישי (תזכורת לתבוסת צרפת לפרוסיה במלחמת 1870) וקושט בסמלים המזכירים את תפארת האימפריה הצרפתית.
במלחמת העולם השנייה, ב-22 ביוני 1940, נחתם באתר הסכם שביתת הנשק בין גרמניה הנאצית לבין צרפת לאחר תבוסת האחרונה במערכה על צרפת.
הפיהרר אדולף היטלר הורה על חתימת ההסכם באותו אתר ובאותו קרון רכבת ששימש לכך ב-1918 על מנת לנקום בצרפתים על ההשפלה שנגרמה לגרמניה בשל ההסכם הראשון.
אנדרטת קרחת היער של שביתת הנשק
כיום ניצבת אנדרטה בקרחת היער בה נחתמו שני הסכמי שביתת הנשק ().
היא כוללת לוח זיכרון לחתימת הסכם 1918, הניצב בנקודה בה עמד קרון הרכבת שבו נחתמו ההסכמים.
הלוח המקורי נהרס על ידי הנאצים והוקם מחדש לאחר מלחמת העולם השנייה.
בקרבתה ניצבים פסל של מרשל פוש וכן אנדרטת אלזס-לורן, הכוללת את חרב בעלות הברית הנעוצה בגופו של הנשר האימפריאלי הגרמני.
במוזיאון שבמקום מוצג העתק של קרון הרכבת בו נחתמו שני הסכמי שביתת הנשק (הקרון המקורי הועבר במהלך המלחמה לגרמניה ונהרס שם - לא ידוע אם במתכוון).
יער נורווגי (ביפנית: ノルウェイの森) הוא סרט דרמה יפני משנת 2010 בבימויו של טראן אן הונג המבוסס על הרומן "יער נורווגי" מאת הסופר הארוקי מורקמי.
הסרט עוסק בנושאים של שכול, מיניות, אהבה וחוסן נפשי.
הסרט מתרחש ביפן בשלהי שנות ה-60 של המאה העשרים.
טורו ואטנבה (קניצ'י מצויאמה) הוא צעיר שקט ורציני, המיודד עם בן גילו קיזוקו וחברתו נאוקו (רינקו קיקוצ'י).
התאבדותו הבלתי מוסברת של קיזוקו גורמת לטורו לסערת רגשות, וכדי להתרחק מהאירועים הוא עובר ללמוד באוניברסיטה בטוקיו.
כעבור זמן מה הוא פוגש שם באקראי את נאוקו והקשר ביניהם מתהדק.
נאוקו מדוכדכת מאובדנו של קיזוקו, ושוקעת בדיכאון.
טורו ונאוקו חוגגים יחדיו בדירתה של נאוקו את יום הולדתה ה-20, ובמהלך המסיבה מקיימים יחסי מין.
טורו מופתע לגלות שנאוקו בתולה, ושואל אותה מדוע לא שכבה עם קיזוקו.
שאלה זו פוגעת מאוד בנאוקו, והיא לא משיבה עליה.
היא עוזבת את טוקיו, וכעבור זמן מה מקבל טורו מכתב ממנה, שבו היא מודיעה לו שהתאשפזה בסנטוריום ביער הסמוך לקיוטו.
טורו, שבלבו רגשות חמים כלפי נאוקו, מיוסר ממצב זה.
טורו ממשיך בלימודיו, ופוגש סטודנטית נאה בשם מידורי (קיקו מיזוהארה).
למידורי יש חבר, אך נקשר קשר הדוק בינה ובין טורו.
כן מקיים טורו קשרי ידידות עם נגאסווה וחצומי, הנמצאים בזוגיות שבה נגאסווה הנהנתן בוגד בחצומי, אך היא מבליגה עקב אהבתה אותו.
טורו שומר אמונים לנאוקו, ואף נוסע לבקרה בסנטוריום שבו היא מאושפזת, שם משגיחה עליהם רייקו, מורה למוזיקה שאף היא מאושפזת שם.
בביקורו מספרת לו נאוקו על הקושי הנפשי והפיזי שלא אפשר לה לקיים יחסי מין מלאים עם קיזוקו.
בהמשך מחמיר מצבה הנפשי של נאוקו, והיא מתאבדת.
רייקו וטורו מתאבלים יחדיו על מותה של נאוקו, וכשהם בדירתו של טורו מבקשת ממנו רייקו שישכב אתה, קודם שהיא נוסעת לעיר שבה תפתח חיים חדשים.
השניים עושים זאת, ורייקו מספרת לטורו שזו הפעם הראשונה שלה לאחר הפסקה של שבע שנים שבהן הייתה מאושפזת.
רייקו נוסעת לדרכה, וטורו מטלפן למידורי, שבינתיים נפרדה מחברהּ והציעה לטורו להדק את הקשרים ביניהם, ומציע לה לממש את הצעתה זו, שאותה סירב לממש כל זמן שנאמנותו הייתה נתונה לנאוקו.
את פסקול הסרט חיבר ג'וני גרינווד, הגיטריסט המוביל של להקת רדיוהד.
הפצתו של דיסק ובו פסקול הסרט החלה ב-10 בנובמבר 2010.
כסרט המבוסס על רומן מצליח, נטו המבקרים להשוות בין השניים.
רוי שוורץ כתב בעניין זה:
ניתן לומר כי יצירתו של טראן עומדת בפני עצמה כיצירה יפנית אמיתית ובלתי פולשנית, שאינה מתיימרת לייצג את המניפסט החניכתי-מודרניסטי של הרומן.
אך בהשוואה ליצירה המקורית חל על הסרט הפסד כפול: מעבר לכך שהבמאי ויתר על מהות מעשה הכתיבה של מורקמי, הוא גם גזר החוצה אפיונים חשובים של דמויות המופיעות במקור.
ביקורתו של יאיר רוה חריפה יותר:
"יער נורווגי" נפל קורבן לתסמונת עיבודים קולנועיים כושלים.
ספרו האהוב של הרוקי מורקמי הפך בידיו של הבמאי הווייטנאמי טראן אן האנג ("ריח הפאפאיה הירוקה"), לסרט שמזכיר רגעים לא נעימים של עיבודי ספרים ישראליים לסרטים.
זה מה שקורה: לוקחים ספר שהוא מונולג פנימי, שיטוט בזכרונות, מסע פיוטי של מילים ותחושות, וזורקים החוצה את כל הפיוט ומעבירים למסך רק תפניות עלילתיות מרכזיות.
או אם לדייק: סקס ומוות.
אמנם זה תמיד מפתה לראות את הגיבורים הספרותיים האהובים מתגלמים על המסך באנשים בשר ודם, אבל שום דבר לא שווה את החוויה המייסרת והמיותרת שאתם הולכים לעבור בשביל זה בקולנוע.
יער מאכל היא שיטה חקלאית, סביבתית של מערכת אקולוגית בת-קיימא המדמה יער טבעי ומורכבת בעיקרה מצמחים מניבי תוצרת לאדם: עצי פרי, אגוזים, ירקות רב-שנתיים, קטניות, צמחי תבלין ומרפא ועוד.
המטרה היא ליצור מערכת חקלאית עצמאית, מגוונת ויציבה, שמספקת מזון, תומכת במגוון ביולוגי, תורמת לאקלים ומאפשרת שיקום קרקעות.
מערכת זו מסייעת לשימור מגוון מינים, קליטת פחמן, שיקום מחזור המים, מניעת סחף, יצירת אקלים נקי ושרותי מערכת נוספים לגידול מזון מצמחים, שמשלבת עצי פרי מגוונים, שיחי מאכל, עשבי תיבול ומרפא, צמחים מטפסים וירקות רב שנתיים אשר מפיקים תועלת ישירה לבני אדם, לצד תועלת לסביבה.
בשיטה זו, נשתלים מספר סוגי צמחים באופן שמייצר אזור מיוער המפיק מזון תוך שמירה על איזון בר קיימא בין מרכיבי הקרקע.
יער מאכל הוא מודל חקלאי-אקולוגי מתחדש, הצובר תאוצה בארץ ובעולם.
בארץ פועלים עשרות יערות מאכל, חלקם קהילתיים וחינוכיים, וחלקם פרטיים או מסחריים.
בעולם קיימים יערות מאכל ותיקים לצד פרויקטים חדשניים, כאשר הדגש הוא על קיימות, שיקום קרקעות, חיזוק קהילות ותרומה לאקלים.
גינון יערות היא שיטה פרהיסטורית להבטחת מזון באזורים טרופיים.
בחצי השני של המאה העשרים הותאמה השיטה לאקלים ממוזג ויערות מאכל הוקמו בארצות רבות באירופה, ארצות הברית, קנדה, אוסטרליה, יפן ועוד.
טיפוח יערות מאכל היא אחת משיטות עיבוד הקרקעות הוותיקות ביותר.
השיטה התפתחה ככל הנראה בתקופות פרהיסטוריות באזורים טרופיים ובעלי מונסון.
בתהליך בו שיפרו קבוצות אנשים את צורת החיים שלהם באופן מיידי, זוהו סוגי צמחים יעילים והורבו בידי האנשים, וצמחים לא יעילים הושמדו.
טיפוח יערות מאכל עדיין נפוץ באזורים טרופיים וידוע בשמות שונים, כגון: "גינות בית" בדרום הודו, נפאל, זמביה, זימבבואה וטנזניה; "גינות יער קנדניות" בסרי לנקה ו"הגינות של העיצוב המושלם" בג'אווה.
יערות מאכל הוכחו כמקור אוכל גדול במיוחד לאוכלוסיות מקומיות.
בשנות ה-80, חלוץ יערות המאכל האנגלי רוברט הארט, יצר גן מאכל בשטח של 500 מ"ר באקלים ממוזג בשרופשייר, אנגליה, כך שיתאים לאקלים הממוזג של בריטניה.
גן זה היה מקור השראה לרבים ואחד ממבשרי תנועת יערות המאכל של ימינו.הוא התנסה בגידול צמחים, עצים ושיחים אכילים רבים בגינתו ועיצב את אחד מיערות המאכל הראשונים בבריטניה לפי תאוריה שפיתח מרטין קרוופורד שהיה מנהל קרן המחקר החקלאית והיערנית באנגליה.
רוברט הארט ביסס את השיטה שלו על העובדה כי ניתן לחלק את היער הטבעי לשכבות נפרדות, המבוססת על השכבות הבאות:
החופה – השכבה בנויה מהעצים הבוגרים של היער
עצים נמוכים – שכבה זאת כוללת עצים לא בוגרים ועצים ננסים
שיחים – שכבה זאת מורכבת משיחי מאכל, כגון: פירות יער
צמחים נמוכים – שכבה המורכבת מעשבים וירקות
תת קרקעי – צמחים אשר מגודלים בשביל השורשים שלהם, כגון תפוחי אדמה
כיסוי קרקע – שכבה זאת מורכבת מצמחים המתפשטים על הקרקע, כגון אבטיחים
משתנה – שכבות של צמחים מטפסים וגפנים
אחד המפתחות להצלחת השיטה היא בחירת הצמחים.
הארט בחר צמחים שמשגשגים בצל, כך שהחוסר בשמש לא היה בעייתי.
מרבית הצמחים אשר מגודלים היום, כגון גזרים, לא היו שורדים בשיטה זאת מחוסר בשמש.
יער המאכל הראשון בישראל הוקם בשנת 2011 במושב קדרון.
שטח היער 17 דונם, ומעבר לגידולים החקלאיים מתקיימים במקום סיורים וסדנאות ומתוחזק על ידי מתנדבים, חוקי היסוד של היער הם לפי שיטת הפרמקלצ'ר במטרה להעניק הגנה לכדור הארץ ושמירה על זכותם של כל היצורים החיים בהווה ובעתיד להשתמש במשאבי הטבע..
מאז הוקמו יערות מאכל בשטחים ציבוריים ופרטיים במגוון סוגי התארגנות.
מלבד אופי ההתארגנות, היערות שונים זה מזה בגודלם ובתנאים הפיזיים, בתשתיות ובבחירות האישיות של המתכנן/המתחזק על-פי התועלות הרצויות וצרכי השימוש, ברמת האינטנסיביות של התחזוקה והחקלאות, וכן באופי ההתנהלות הכלכלית והקהילתית.
ב מתרחבת תופעת יערות המאכל בישראלובמספר ערים הוקמו יערות מאכל בשיתוף פעולה עם העירייה לרווחת התושבים לדוגמה: הרצליה, אשדוד, יער מאכל בדרום תל אביב, יער מאכל ברעננה,, קריית אונו, פתח תקווה, בית הכרם בירושלים ועוד.
יערות מאכל בארץ משמשים גם כמרחב קהילתי, לחינוך סביבתי ומספקים תוצרת מגוונת לצד תרומה לשיקום הקרקע, הפחתת פסולת, שמירה על שטחים פתוחים, חיזוק הביטחון התזונתי ושמירה על המגוון הביולוגי בטבע העירוני.
בישראל קיימת קהילה פעילה בשם "הפורום הארצי ליערות מאכל" המספקת מידע ומאפשרת יוזמות חדשות בנושא.
בקהילה זו ניתן לקבל מידע מעודכן על הקמה ופיתוח של יערות מאכל נוספים.
מתוך אותה קהילה קמה ב-2020 חברה לתכנון והקמת יערות מאכל (ריפורסט), המקימה מאז יערות מאכל קהילתיים ופרטיים ברחבי ישראל.
נכון ל-2023 ישנם כ-100 יערות מאכל בישראל והמגמה בעלייה מתמשכת.
יערות המאכל בעולם מציגים את הכוח הטרנספורמטיבי של פרמקלצ'ר וחקלאות רגנרטיבית העוסקת בהחייאת האדמה, מציגה לנו כיצד לכולנו יש את היכולת ליצור מערכות אקולוגיות משגשגות המתקיימות בהרמוניה עם הטבע.
דוגמאות למספר יערות מאכל במספר יבשות.
יער מאכל "אינרארן" במרוקו - יער מאכל עתיק, המשתרע על פני 65 דונם, נחשב כבעל שורשים בני מאות שנים.
מערכת אקולוגית מרתקת זו נותרה בלתי מתועדת, מה שמוסיף אווירת מסתורין למקורותיה.
יער המאכל "פינדהורן" שבסקוטלנד, המכונה "גן החורש האכיל", הוא דוגמה ליער מאכל משגשג בסביבה קרירה ורטובה יותר.
שהוקם מאז 2013, ומידותיו הצנועות של 20x30 מטר, הוא חלק מפרויקט שימור היערות של קרן פינדהורן Findhorn Hinterland Trust .
הרשת הרחבה יותר של פרויקטים של חקלאות ביו-דינמית משרתת את מטבחי הקרן וכן למעלה ממאה משקי בית בקהילה.
יער המאכל של אגודת הסביבה של החוף הדרומי, ניו זילנד, אוסטרליה, היער כולל מגוון רחב של צמחים אכילים, כולל עצי פרי, אגוזים וירקות רב שנתיים, מקדם גם שימוש בר-קיימא בקרקע ומספר יוזמות קהילתיות וסביבתיות באזור סאות'לנד בניו זילנד.
יער המאכל "גן עדן לוט" בהוליוק, מסצ'וסטס, מדגים את האפשרויות של ניצול שטח מוגבל ליצירת מערכות אקולוגיות אכילות מגוונות ופרודוקטיביות.
יער המאכל בבראון מיל באטלנטה, ארצות הברית, המשתרע על פני 7.1 דונם, מסייע להזין את הקהילה המקומית ומייצר מגוון רחב של אגוזים, פירות, ירקות, עשבי תיבול ופטריות, שכולם זמינים לצריכה ציבורית.
שכנים מקומיים לומדים על ייצור מזון בר-קיימא באמצעות סדנאות ועבודות התנדבות של הקהילה ברחבי היער.
אוניברסיטת Wageningen בהולנד עוסקת במחקר ופיתוח יערות מאכל, בוחנת תרומתם לייצור מזון, שיפור המגוון הביולוגי, אגירת פחמן והתמודדות עם שינויי אקלים.
יער קהילתי (מכונה גם "יער עירוני") הוא אזור יחסית מצומצם של חורש טבעי או מיוער, אשר נמצא בסמוך לשטח בנוי, ושתושביו מעורבים באופן פעיל בטיפוחו, בפעילויות בתחומי היער ולעיתים אף בתכנונו.
התושבים המעורבים בפעילויות היער הקהילתי נקראים "נאמני יער" ועוסקים בכך בהתנדבות.
המינוח "יער קהילתי" החל להופיע בשנות ה-70 של המאה ה-20, והתופעה צברה תאוצה באופן מתמשך עד היום, במקומות רבים בעולם.
נאמני היער בשיתוף עם המועצה המקומית וקק"ל מקדמים פעילויות קהילתיות בתחומים מגוונים כגון תרבות, ספורט, אומנות.
כמו כן, הנאמנים מדריכים סיורי ניקיון ביער, בהם גם לומדים על בעלי החיים והצומח ביער, על מיחזור, קיימות ושמירה על הטבע.
בעוד שהחוק בישראל מתייחס ליערות במסגרת "פקודת היערות (1936)", לא קיימת התייחסות מסודרת ליערות קהילתיים.
מתן מעמד רשמי של יער קהילתי ניתן כיום על ידי הקרן הקיימת לישראל, בשיתוף המועצה המקומית והתושבים של אותו אזור.
ישנם מספר יערות קהילתיים אשר מוכרים על ידי קק"ל והמועצה המקומית של אותו אזור:
יער נווה אילן נמצא על רכס בגובה כ־500 מטר מערבית לנווה אילן.
מצפון לרכס נמצא נחל יתלה ומדרום - נחל אילן.
שתי דרכי עפר מקיפות את היער: דרך מעל נחל יתלה מסומנת באדום ודרך מעל נחל אילן המסומנת בשחור.
דרך נוספת מסומנת בירוק חוצה את היער לאורכו.
כל הדרכים מתאחדות בקצה המערבי של היער בו נמצא "יער המכללות".
אתר זיכרון ליהודי בלגיה, נמצא בקצה המזרחי של היער ובו טבלת זיכרון ל-29,000 יהודי בלגיה שנטבחו על ידי הגרמנים ושותפיהם בשנים 1940–1945 ולבלגים, הפלמים והוואלונים שסיכנו את חייהם לעזרתם ולהצלתם של היהודים.
הכתובת היא בעברית, צרפתית, ופלמית.
מצפור על שם ז'אק לוקי, נמצא בפסגת הרכס והדרך המרכזית של היער מגיעה אליו.
במצפור הצופה על נחל אילן, דרך דיפנבייקר ומושב שורש יש מספר ספסלי עץ מוצלים.
יער המכללות או בשמו המלא - יער הסמינרים והמכללות לחינוך - נמצא בחלקו המערבי של יער נווה אילן.
היער ניטע ב-1992 בשיתוף הגף להכשרת עובדי הוראה במשרד החינוך והתרבות ביוזמת מנהלו דב אייזן.
כל מכללה תרמה 1,000 עצים ושמות המכללות חרוטות בשער הכניסה ליער.
ב-1998 הוקם בו גן פסלים פרי שיתוף בין האגף לחינוך של הקרן הקיימת לישראל עם איגוד המורים לחינוך ואמנות בהסתדרות המורים.
בגן יש כיום חמישה פסלים.
מיער המכללות ממשיכה דרך עפר 4*4 מערבה מסומנת באדום שהיא למעשה הדרך הרומית ירושלים - אמאוס.
הדרך עוברת בחורבת מצד, בריכוז אבני מיל ומסתיימת בשער הגיא.
יער לַהַב הוא יער נטוע בדרום ישראל הממוקם בין הנגב הצפוני לדרום שפלת יהודה ודרום הרי חברון, שטחו כ-30,000 דונם.
היישובים הסמוכים אליו הם דביר, להב, להבים, לקייה ואשכולות.
חלקו הראשון של היער ניטע בשנת 1952 על ידי הקרן הקיימת לישראל.
ב-1979 ניטעו ביער כ-3,000 עצים, תרומה של יהודים להט"בים שהשתתפו בכנס הבינלאומי הרביעי של הומוסקסואלים ולסביות יהודים.
הקרן הקיימת לישראל סירבה להציב במקום שלט שמעיד על זהות התורמים.
ב-1992 החלה להתארגן מחאה כנגד ההעלמה של זהות התורמים.
ליאורה מוריאל שכיהנה באותה תקופה כיושבת ראש אגודת הלהט"ב פרסמה בג'רוזלם פוסט מכתב למערכת בו כתבה שאם הקרן הקיימת לא תציב שלט במקום, האגודה תקיים הפגנות ועצומות עד שיעשה צדק.
לאחר מחאה, ב-1994 הוצב במקום שלט.
במהלך השנים הורחב היער וניטעו בו עצים שונים.
בכלל זה, בשנות ה-90 ניטע גם יער דביר, החלק הצפוני ביותר בגוש היערות, על פני שטח של 17 דונם.
ובשנות ה-2000 ניטע "יער מדינות גרמניה", מצפון וממזרח ליישוב להבים.
היער ממוקם בגובה 400–550 מטר מעל פני הים ושורר בו אקלים ערבתי, כמות המשקעים השנתית הממוצעת בו היא כ-250 מ"מ.
רוב העצים בו הם עצי מחט (אורן ירושלים, אורן הצנובר, ברושים), אקליפטוסים, שיטים ואשלים.
בנוסף מצויים ביער עצים רחבי עלים (אלה אטלנטית, שיזף מצוי, חרוב מצוי, אלת הבוטנה – פיסטוק) ועצי בוסתן (זית ותאנה), המתאימים לאקלים המדברי.
בתחילת הסתיו פורחת ביער החלמונית, ובעונת האביב פורחים בו כלניות, נרקיסים וצבעונים.
גוש יערות להב מקשר בין הרי יהודה והנגב לבין אזור השפלה והאזור הים תיכוני.
על כן, הוא משמש בית גידול לבעלי חיים רבים כגון: מכרסמים, שועלים, תנים, צבאים, צבועים, דרבנים, חרדונים וזאבים.
בנוסף, היער ממוקם על אחד מצירי נדידת הציפורים החולפות בישראל.
עצי היער מספקים לציפורים מזון ומחסה.
השיטה בה ניטע יער דביר מכונה "סוואניזציה".
בשיטה זו יוצרים מדרגות, תלמים ותלוליות באדמה.
מבנים אלו מאטים את הזרימה של מי הגשמים על גבי הקרקע ומאפשרים להם לחלחל ולהיאגר בעומק הקרקע.
מרכז ג'ו אלון: אתר העוסק בתרבות הבדואים בישראל.
במרכז היער ישנו חניון לשימוש המטיילים והנופשים במקום.
החניון קרוי על שם חברת התרופות טבע, שתרמה את הכספים להקמתו.
חורבות מגדלית: אתר ארכאולוגי מהתקופה הביזנטית.
באתר נמצאו מערה ששימשה למגורים, יסודות מבנים, חצר סגורה מוקפת גדר אבנים לכינוס הצאן ובורות מים.
חורבת זעק: אתר ארכאולוגי רב תקופתי, בו נתגלו שרידים המתוארכים החל מתקופת הברונזה (לפני כ-4,000 שנים) ועד לתקופה הערבית המאוחרת.
באתר מערכת מערות מסתור מימי מרד בר כוכבא.
חורבת רימון: מדרום לקיבוץ להב, שרידי כפר ובית כנסת מן התקופה הביזנטית, הנושאים את שמו של כפר יהודי שהתקיים באזור דרומא בתקופה הביזנטית, המוזכר באונומסטיקון של אאוזביוס: "ועתה היא חרמון, כפר גדול מאוד של יהודים טז' מילין מבית גוברין לדרום בדרומא"
דרך נוף נחל שקמה: דרך רכב העוברת לאורכו של נחל שקמה, מהגדולים שבנחלי מישור החוף.
לאורך גדות הנחל ניטעו עם השנים עצים רבים על ידי קק"ל .
חרבת אבו חוף: תל ובו בארות, שרידי כנסיות ויישוב מבוסס מערות-מגורים מן התקופה הביזנטית.
סביב התל הוכשר שביל טיול בשם "דרך הזהב".
באר תילה: באר מים גדולה הנושאת את שמו של כפר יהודי שהתקיים באזור דרומא בתקופה הביזנטית, המוזכר באונומסטיקון של אאוזביוס: "בנחלת שמעון, עכשיו נקרא תלה.
כפר גדול של יהודים בדרום, 16 מיל מבית גוברין"
מגדל תצפית ברום 500 מ' מעל פני הים המשמש לתצפית מפני שריפת יער
משרדי "גוש להב" של הקרן הקיימת
יער לנדוי (המוכר גם בשם "יער השומרים") הוא יער השוכן בפאתי קריית טבעון שבאזור הגליל המערבי.
היער קרוי שמו של שמואל חיים לנדוי, הוגה דעות ומראשי תנועת הפועל המזרחי.
היער הוקם בשנת 1931 על ידי קק"ל בשיתוף חברי מושב שדה יעקב.
היער, אשר שוכן בצמוד לבית הקברות של קריית טבעון, ממוקם על גבעה הנושאת שרידים מבית שערים הקדומה, בעיקר חציבות של מתקנים לעיבוד תוצרת חקלאית.
מיקומו של היער נמצא בסמוך למקום הירצחו של אלכסנדר זייד, חלוץ מאנשי העלייה השנייה.
יער רודניקי (בליטאית: Rūdninkų giria; בפולנית: Puszcza Rudnicka) הוא היער החמישי בגודלו בליטא.
הוא משתרע על חלקים ממחוזות המשנה שיילצ'נינקי ווריאנה במחוזות וילנה ואליטא בהתאמה, כ-25 ק"מ מדרום לווילנה.
העיר בלטויי ווקה גובלת ביער מצפון לו.
רוחבו של היער ממזרח למערב הוא 26 ק"מ.
מצפון וממערב ליער זורם הנהר מרקיס וכן יובליו, שלצ'יה וויסינצ'יה .
כשני-שלישים מעצי היער הם אורנים והיתר הם בעיקר שדרים ואשוחיות.
ביער יש יונקים רבים, בהם איילים קוראים, חזירי בר, איילי הכרמל, זאבים, שועלים, שונרים צפוניים, שועלי ראקון, ארנבות, סנאים אדומים, דלקים, גיריות, בונים, לוטרות ואונדטרות, וכן עופות רבים, בהם שכווים שחורים, שכווים ענקים, שכווי היערות וחרטומני יערות.
במאה ה-15 היה יער רודניקי חלק מיער גדול שהתמשך מדרום וילנה על פני רוב דרום-מזרח ליטא, בתחומי האיחוד הפולני-ליטאי.
ביער היו מחצבי ברזל קטנים שנכרו לאורך מאות שנים.
עד היום ניכרים מקומות החציבה באתרים שונים ביער.
בתקופה זו הנהיג קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, ציד ביזונים, שוורים ודובים ביער זה.
מינים אלה נכחדו מיער זה (הדוב באחרון נורה ב-1885), אך בעשרות השנים האחרונות נעשים ניסיונות להשיב את הביזון האירופי לאזור.
בעת חלוקת פולין השלישית, ב-1795, הועבר האזור ובו היער לשליטתה של האימפריה הרוסית.
בשנת 1863 היה היער אחד מאתרי ההתקוממות של מרד ינואר נגד השלטון הרוסי, וכיום ניצבת בו אנדרטה לזכר המרד.
בתקופת השואה ברחו מאות צעירים יהודים מגטו וילנה ליער רודניקי ושם פעלו ביחידות פרטיזנים.
יער נאליבוקי (בבלארוסית: Налібоцкая пушча: יער בר, יער קדמון) הוא יער גדול בצפון־מערב בלארוס (מערב מחוז מינסק ומזרח מחוז הורדנה), על הגדה הימנית של נהר ניימן, על הרכס הבלארוסי .
היער נקרא על שם העיירה נאליבקי (או נאליבוקי) השוכנת באמצעו, אם כי התואר "בירתו הבלתי רשמית של היער" שייך לעיר איוויינייץ (איבניץ).
יער נאליבוקי מפורסם בחיי הטבע שבו ובהיסטוריה העשירה שלו, שהיא לעיתים טרגית.
יער נאליבוקי וסביבתו הוא אחד האזורים הבודדים בבלארוס שהשתמרו בו תכונות שהתקיימו ביערות הסביבה לפני השלטון הסובייטי.
קמפיין ארוך טווח מבקש לגבש זהות אזורית זו, המשלימה את התרבות ה"בלארוסית".
ברוב השטח יערות אורן וביצות, וחלקים מיער נאליבוקי הם הרריים.
ביער בעלי חיים רבים, בהם חזירי בר, איילים, בונים, דובים, ביזונים, שכווי שחור, חרטומניים ועוד.
מהמאה העשירית עד המאה ה-11 היה היער הגדול על הגדה הימנית של נהר ניימן העליון מאוכלס בדלילות, אך עדיין היה נכס אסטרטגי חשוב עבור השבטים בליטא הפגאנית.
הערים הרותניות החשובות מינסק וזסלאוויה נוסדו בשולי היער כמבצרים כדי להגן על הגבול הרותני נגד פשיטות ליטאיות.
באמצע המאה ה-13 הגן היער על הדוכסות הגדולה של ליטא בדרום מפני התקפות אורדת הזהב והאומה הווסלית שלה, נסיכות האליץ'-וולין.
כתוצאה מקרבות אלה קמה ליטא, והוקם גבול בינה לבין רותניה שנשארה תחת שלטון טטרי.
וליטא שהוקמה כתוצאה מהתנגשות זו, הותיר עקבות באגדות המקומיות על הקרבות עם הטטארים במאהילנה ובקידנאבה ויצר חלוקה בין הדוכסות הגדולה של ליטא ורוסיה.
כתוצאה מאיחוד קרבו (1385) והתנצרות ליטא בשנת 1387, הפכו עובדי האלילים המקומיים לקתולים, והאזור נשאר קתולי ברובו עד היום.
התנגשות הזהויות הרוסית-אורתודוקסית והפולנית-ליטאית-קתולית ביער נאליבוקי נמשכה תקופה ארוכה, והודגמה בדמויות בולטות כמו פליקס דזרז'ינסקי וגיבורים של התנגדות קתולית למשטר הנאצי ולמשטר הסובייטי.
במחצית השנייה של המאה ה-16 רוב יער נאליבוקי השתייך למשפחת רדזיוויל, ושימש שטח ציד ומקור לעץ ועופרת ברזל, יציקה תעשייתית שיועדה בעיקר לייצוא.
במאה ה-18 הקימה חנה רדזיוויל (לבית סנגושקו) מפעל זכוכית בעיר נאליבוקי ומפעל חרסינה בסוורז'אן (Sverzhan), וכן קיימה סדנאות קרמיקה ברקאו.
קהילות דוברות ליטאית התקיימו ביער עד תחילת המאה ה-19, אך באמצע המאה הפך האזור לבלארוסי ברובו.
במחצית השנייה של המאה ה-19 הפך אזור זה, עם שטחי ליטא הסמוכים, לערש המסורת הספרותית החדשה של בלארוס.
חלוץ המסורת הזו, וינצנט דונין-מרצ'ינקייביץ היה בעל כפר קטן ביער נאליבוקי, שם התגוררה לצמיתות כבר בתחילת שנות השישים של המאה ה-19, וכאן נכתבו רוב יצירותיו הספרותיות.
הדור הישן של תושבי אזור נאליבוקי עדיין מדבר בלארוסית ספרותית, אם כי רבים מהם רואים את עצמם פולנים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, היה רק כומר קתולי אחד שדיבר בלארוסית באזור, שישב בווישנבה.
במלחמת העולם השנייה פעלו ביער נאליבוקי 10,000 עד 25,000 איש שברחו מהטרור הנאצי והקימו כוחות פרטיזנים - סובייטים, יהודים ופולנים, כמו גם עבריינים.
יהודים רבים לחמו בנאציזם ביער נאליבוקי, בהם הפרטיזנים היהודים הסובייטיים טוביה בלסקי ושלום זורין וכן הנזיר הכרמליטי אוסוולד רופאייזן.
ב-8 במאי 1943 התרחש טבח נאליבוקי, וכ-128 אזרחים מקומיים נהרגו בידי פרטיזנים סובייטים.
מסתיו 1943, לאחר טבח נאליבוקי, נוצרה עוינות בין הפרטיזנים הפולנים והסובייטים.
ביוני 1943 שוחררה העיר איוויינייץ לזמן קצר מידי הנאצים על ידי פרטיזנים של "צבא הבית הפולני", שנתמכו על ידי פרטיזנים סובייטים.
בפעולת הנקמה הנאצית בתגובה (מבצע הרמן), ביולי 1943, פעלו כ-52,000 חיילים שהרסו את רוב היישובים והיערות באזור.
מאות אלפי מקומיים נהרגו או גורשו לגרמניה לעבודות כפייה.
מבצע הרמן היה ממוקד בהתנגדות הקתולית, ונזירים פרנציסקנים (שהפכו לקדושים על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני בשנת 1999) עונו למוות בידי הנאצים.
רוב הפרטיזנים הצליחו להימלט מן המצור הנאצי.
הקהילה היהודית לשעבר ביער נאליבוקי ידועה בכמה נציגים מפורסמים המגיעים מהאזור.
שמעון פרס נולד בשנת 1923 בווישנבה.
מייסד אגודת ישראל, יצחק אייזיק הלוי, נולד באיוויינייץ (איבניץ).
רבנים מפורסמים רבים הוכשרו בישיבת וולוז'ין, שנוסדה בשנת 1803 על ידי רבי חיים מוולוז'ין (חיים בן יצחק).
מנהיגים יהודיים בולטים אחרים שנולדו באזור הם נחום גולדמן, מייסד ונשיא הקונגרס היהודי העולמי, ומאיר ברלין (בר-אילן), הרב האורתודוקסי ומנהיג הציונות הדתית, תנועת המזרחי.
יער רמות הוא יער הממוקם בירושלים, סביב תוואי נחל צופים - לאורך 2.5 ק"מ, וסביב השפך של נחל זה אל נחל שורק, ובין שכונת רמות אלון ושכונת רמת שלמה.
הפארק משתרע על פני כ-750 דונם, לאורך תוואי נחל צופים, בין תחנת הרכבת הקלה של גבעת המבתר, במזרח, למעט מעבר לכביש גולדה מאיר במערב, למרגלות שכונת רמות אלון ב'.
בפארק מצויים מתקני נופש, כמו שולחנות פיקניק, ברזי שתייה ומגרשי משחקים לילדים.
יש שם גם שבילי אופניים.
התוכנית היא לחבר את הפארק בשבילי האופניים אל עמק הארזים, ומשם לפארקים נוספים, וליצור רצף פארקים של 15,000 דונם.
יער רמות הוא אחד השרידים ליערות הגדולים שניטעו מסביב לירושלים.
בעבר היער היה נרחב יותר, והכיל גם את השטח, עליו בנויה כיום שכונת רמת שלמה, כמו גם השטח עליו בנוי הכביש על שם יגאל ידין.
חלק קטן מהיער ניטע עוד לפני מלחמת ששת הימים.
חלק זה נושק ל, שעבר אז מעט מצפון ל"גן הקיפוד" (הקצה הדרומי של שכונת רמות אלון ב').
לאחר מלחמת ששת הימים הוחל בבנייה מהירה של שכונות משני צדי הנחל, וסביב הנחל נטעו עצי אורן וברוש בעיקר.
ליד כביש גולדה הוקמה תחנת משנה של חברת החשמל, ומעל גדתו הצפונית של הנחל נסללה דרך יגאל ידין, המקשרת בין השכונות הצפוניות של ירושלים.
הפיתוח המהיר הביא לטשטוש חלקים מן האפיק, והכחדה מהירה של החי, כמו של הצומח המקורי באזור.
עדרי צבאים, שנראו תדיר בנחל, הלכו ונעלמו בהדרגה, עד שנותרו בו פרטים בודדים.
מרבית העדר נסוג אל הר מצפה נפתוח הסמוך
במהלך שנות ה-90 אירעו שני מקרי רצח ביער.
ביוני 1990 נרצח אבי אדרי.
בפברואר 1998, אירע רצח נועה אייל.
במאי 2016, היער ניזוק לאחר שאלמוני שלא כיבה את מדורת ל"ג בעומר גרם לשריפה שהשמידה חלק גדול מהחי והצומח.
ביער, למרגלות רמת שלמה ומול נחל צופים ורמת אשכול מצויה מערת קבורה גדולה, מערת אום אל עמד.
החוקרים שעסקו בחקר המערה נטו לתארך אותה, על פי ניתוח תוכניתה האדריכלית, חזיתה ועיטוריה, למחצית הראשונה של המאה ה-1 לפנה"ס.
הארכאולוג נחמן אביגד הציע שנחצבה בראשית ימי הורדוס.
בקטע של נחל שורק, בין בית איכסא ורמות אלון מצויים שרידים של מערת קבורה נוספת, ושל מבנים רבים נוספים.
שרידים אלו תוארכו לתקופת בית ראשון, ושטחם קרוי "פארק ארץ התנ"ך".
בכל רחבי היער נערכו במהלך השנים מספר חפירות וסקרים ארכאולוגים, בהם נמצאו ממצאים החל מתקופת הברזל בארץ ישראל ועד התקופה הצלבנית.
שתי החורבות המרכזיות הן ח'רבת אל-מצאנע, שבתחומה תועדו שרידי כנסייה חצובה, מבנים ומתקנים חקלאיים מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל, וח'רבת א-ראס, שבתחומה מערת קבורה חצובה ומפוארת למדי, ומערכת גדולה של מחצבות מהתקופה ההלניסטית בארץ ישראל והתקופה הרומית בארץ ישראל.
בראשית שנות ה-2000, לקראת סלילת דרך יצחק שמיר בחלקו המערבי של היער, נחשפו ארבעה מבני ארבעה מרחבים מתקופת הברזל.
יער משמר איילון הוא יער קטן, הממוקם מדרום מזרח למושב משמר איילון שבשפלת יהודה, ממזרח לכביש 424.
היער ניטע על שטחו של הכפר אל קובאב, שננטש ונהרס במלחמת העצמאות.
לחלקים מן היער ניתנו שמות נפרדים:
יער ההתנדבות - משתרע בחלקו הדרומי של יער משמר איילון ומוקדש למתנדבים מארץ ישראל לכוחות המזוינים הבריטים בשתי מלחמות העולם.
ביער זה ניצבת אנדרטה לכבוד המתנדבים.
כמו כן, חלקים מהיער מוקדשים לכמה מיחידות המתנדבים:
חורשה לזכר חללי הגדוד העברי השני ברגימנט הארץ-ישראלי
חורשת פלוגה 2 (סמל) - פלוגת חיל הרגלים העברית הראשונה במלחמת העולם השנייה
חורשת חיילי פלוגת מכבי 18 - פלוגה של מתנדבים חברי הסתדרות מכבי ישראל ששירתה בגדוד השני של הרגימנט הארץ-ישראלי
יער לח"י - משתרע בחלקו הצפוני של יער משמר איילון ומוקדש לכבוד מחתרת לח"י וחלליה.
ביער ניצבת אנדרטת חללי לח"י.
יער סודי (בקוריאנית: 비밀의 숲) היא סדרת טלוויזיה דרום קוריאנית מסוגת הדרמה ומותחן פשע.
הסדרה הופקה על ידי Signal Entertainment ו-IOK Media, הסדרה נוצרה על ידי לי סו-יון ושודרה ברשת tvN החל מ-10 ביוני 2017. הסדרה חודשה לעונה שנייה, שהוקרנה בבכורה ב-15 באוגוסט 2020.
הסדרה הייתה להיט בקרב צופים מקומיים ובינלאומיים כאחד וזכתה לביקורות חיוביות על עלילתה המהודקת, על הרצפים המרתקים וההופעות החזקות של השחקנים.
הסדרה הוכנסה לרשימת תוכניות הטלוויזיה הטובות ביותר של ניו יורק טיימס לשנת 2017 וזכתה במספר פרסים כולל הפרס הגדול לטלוויזיה בטקס פרסי האמנויות של באקסנג.
בעונה הראשונה, הוואנג סי-מוק הוא תובע למופת שסבל מרגישות יתר לתדרים מסוימים של צליל.
לאחר שעבר ניתוח מתקן במוח שאילץ הסרת אונה הוא איבד את תחושת האמפתיה וחסר כישורים חברתיים.
תוך כדי חקירת מקרה רצח הוא פוגש את סגנית המשטרה האן ייאו-ג'ין, המסייעת לו לפתור אותו.
כשהם מתחילים לפענח את המסתורין שעומד מאחורי הרצח, הם גם מגלים שמאמציהם נסחפים ללא הרף מכיוון שהפרשה תביא גם לחשיפת תוכנית שחיתות גדולה בין הפרקליטות לקונגלומרט פרטי.
בעונה השנייה, שמתרחשת שנתיים לאחר מכן, מתגלע סכסוך אתי במשרד התובע וסוכנות המשטרה הלאומית, כשהראשון רוצה כוח ושיקול דעת בכל הליכי החקירה ואילו האחרונה מבקשת סמכות אוטונומית.
בעיצומו של סכסוך בין הסוכנויות שלהם, הוואנג סי-מוק והאן-יאו-ג'ין חוברים כדי לנהל באופן עצמאי חקירה משלהם.
צ'ו סונג-וו בתפקיד הוואנג סי-מוק
ביי דונה בתפקיד האן יאו-ג'ין
לי ג'ון-הייוק בתפקיד סו דונג-ג'ה
יו ג'ה-מיונג בתפקיד לי צ'אנג-ג'ון (עונה 1; תפקיד אורח בעונה 2)
Shin Hye-sun בתור Young Eun-soo (עונה 1; תפקיד אורח בעונה 2)
יון סה-אה בתפקיד לי יון-ג'ה (עונה 2; דמות משנית בעונה 1)
ג'און היי-ג'ין בתפקיד צ'וי ביט (עונה 2)
צ'וי מו-סונג בתור וו טאה-הא (עונה 2)
יער פסגת זאב – נווה יעקב (מכונה גם יער מיר) הוא יער קהילתי הנמצא בפתחו של ספר המדבר בצדה הצפון-מזרחי של ירושלים, בסמוך לשכונות פסגת זאב ונווה יעקב.
שטח היער תחום בין השכונות פסגת זאב במערב ונווה יעקב בצפון.
ממזרח תחום על ידי גדר ההפרדה ומדרום על ידי כביש 437 ושדרות סיירת דוכיפת מעל מחסום חיזמא.
שטח היער נמצא ממזרח לקו פרשת המים, ומהווה חלק ממערכת גאיות בצפון מזרח העיר ירושלים.
שטחו של היער הוא כ-1,000 דונם, אורכו כקילומטר וחצי ורוחבו מאות מטרים בודדים והוא מאפשר קיום מגוון גדול של בעלי חיים וצמחים האופייניים לספר המדבר.
בשטח היער, ניתן לעבור שלל תקופות היסטוריות ומאורעות שעיצבו את החיים בירושלים וארץ ישראל בכללותה.
שרידים מצביעים על החיים מתקופת קדומות באזור והשימוש החקלאי של האדמות ועד לאירועי ההתיישבות היהודית ומלחמת יום העצמאות.
שטח היער בעל ערכיות אקולוגית גבוהה ומאופיין ברובו בבית גידול של בתה עשבונית וגריגה של ספר מדבר על פני ואדיות והרים.
בתה עשבונית ובפרט בתת-ספר מדבר הוא בית גידול שהולך ונעלם בארץ, בשל לחצי פיתוח, בנייה, שימושים חקלאיים וייעור.
אזור הבתה מתקיים בטווח קטן ושונות רבה של מספר מטרים ומספקת מגוון של נישות, משאבים, מחסה, מזון ותנאים אקלימיים מקומיים.
בתה היא בית גידול מועדף למינים רבים, ביניהם מינים נדירים וכאלו שנמצאים בסכנת הכחדה, אשר חלקם הם "מתמחי בתה" (מתוך חוות דעת אקולוגית יער מיר של החברה להגנת הטבע).
נטיעת היער החלה בשנת 1982 על ידי הקרן הקיימת.
היער ניטע ממזרח לקו פרשת המים הארצי, בגבול מדבר יהודה והוא מאגף את פסגת זאב מצפון ואת נווה יעקב מדרום וממזרח.
אורכו הכולל של היער כקילומטר וחצי ורוחבו כמה מאות מטרים.
ואדי חאפי, הערוץ העיקרי ביער, נמצא באגן הניקוז של נחל פרת (ואדי קלט), החוצה את המדבר ונשפך לירדן ליד יריחו.
ניטע בו מגוון רחב של עצים ובהם אורן ירושלים, אורן הגלעין ואורן קפריסאי, ברוש מצוי וברוש אריזוני, אלה אטלנטית.
כ-20 מיני אקליפטוס ניטעו כבר על ידי הבריטים.
ביער ניטעו גם עצי חורש כגון אלה אטלנטית, אלון התבור ואלון מצוי.
חורשה יפה של אלה אטלנטית צומחת בחלקו המזרחי של דרך היער.
ישנם גם צמחים אוסטרליים שיטה, קזוארינות.
יש להניח כי מטעי האקליפטוסים היער ממוקם בערוץ של אחד היובלים העליונים הנשפכים לנחל פרת הזורם לכיוון יריחו ונהר הירדן בהמשך.
בין העצים השתולים ביער ניתן למצוא גם אורן ברוטיה, בוקיצה שעירה, אחירותם החורש, וושינגטוניה, כליל החורש, מילה סורית, פלפלון רך, רימון מצוי ושקד מצוי.
חלקם ניטעו ב-2004 בשיתוף הקהילה ובהם עצי אלה ארץ ישראלית, חרוב מצוי, אורן הצנובר וברוש מצוי.
חלק מהאורנים הנטועים ביער הם בחורשת "מיר".
חורשה זו הייתה תחילתו של היער כולו, נטעו בה 100 עצים לזכרם של היהודים שנרצחו במיר (עיירה) ששכנה בגבולות פולין וכיום בשטחה של בלרוס.
הקרן הקיימת לישראל יחד עם הקהילה הירושלמית בצפון ירושלים בתרומתן של הינדע קרביץ ורוזה צוויק נטעה לזכרו של בעלה, הסופר (מעתיק טקסטים קדושים) ישראל צוויק ויהודי מיר שנרצחו את חלקת יער זו.
רוזה ניצלה בזכות עזרה של הפרטיזנים לאחר שתושבי הגטו עודכנו על ידי שמואל אוסוואלד רופאייזן ("האח דניאל") על מועד האקציה הקרובה ואפשרו ליושבי העיירה להימלט ליערות הסמוכים.
באתר אנדרטה בת שני חלקים בסמוך לאחד מיובלי נחל פרת עם מילותיה של רוזה צוויק.
מאז 2010 הרבה נטיעות חדשות של קק"ל נוספו בשטח.
חלק מהנטיעות נעשות יחד עם אוכלוסיית השכונות הסמוכות.
היער נמצא במעבר שבין החבל הים תיכוני למדבר יהודה.
באזור צמחיית בני-שיח נמוכים, סירה קוצנית ושלהבית קצרת שיניים.
בתחילת החורף פורחים ביער סתוונית ירושלים, כרכום חורפי וסתוונית היורה.
בחורף ובאביב, כלנית מצויה, רקפת מצויה, מגוון רחב של צמחים כגון דרדר כחול, מרוות יהודה, סיפן התבואה, פרגה אדומה, לוע הארי הגדול ועוד מינים אחרים ולפחות תשעה מיני סחלבים.
סקר הצומח האחרון בוצע ביער הקהילתי בשנת 2009 על ידי אבנר רינות.
בין הממצאים המינים הנדירים: פרג מוארך, קערורית שיחנית, פרג זיפני, עפעפית עגולת עלים, לשון-פר איטלקית, עיריוני קצר, חלבלוב מרושת, כדן סגול, דבורנית צהובה, אירוס הסרגל, אכילאה קטנת פרחים, אפון קיפח, בוצין סיני, כפיות שעירות ועיריוני צהוב הנדירים באזור ירושלים ואריסימון תמים באזור ההרים הגבוהים.
מיני הדגל שאותרו בסקר הם סתוונית היורה, כרכום חורפי, סייפן התבואה, פרגה אדומה, לוע-ארי גדול.
נמצאו גם מינים אנדמיים למזרח אגן הים התיכון: אלקנה סמורה, אנדמיים לישראל: בוצין שיחני וסתוונית ירושלים, ומינים אנדמיים לישראל ושכנותיה: שערות-שולמית מצויות, דבקת האפונים, דבקת יהודה, דרדר כחול, זמזומית מצויה, חוחן הקינרס, לוענית גדולה, לוף ארץ-ישראלי, מרוות יהודה, עכנאי יהודה וחרשף מצוייץ.
חוחן ארץ-ישראלי, מין אנדמי לאזור הלבנט, בעל תחום תפוצה קטן וזיקה לחגורת הסְפָר, ופִילָגוֹן אֶרֶץ-יִשְׂרְאֵלִי שצומח באזורי אקלים ים-תיכוני, מדבריות ובתות הספר, אותרו בסקר הצומח והם מינים ברשימת המינים בסכנת הכחדה.
סה"כ תוארו 92 מיני צומח שונים בסקר הנ"ל המעידים על עושרו של תא שטח זה בצמחייה ומגוונה.
ביער בעלי חיים רבים צבי ישראלי, שועל מצוי, שפן הסלע, תן זהוב, חזיר־בר, קיפוד מצוי וחולד יהודה.
רובם פעילי לילה ולכן לקשה לפגוש בהם.
על עצי היער מתקיימים דורסים כמו עקב עיטי, נץ מצוי ובז נודד.
ציפורים רבות כמו פיפיון הרים, מדברון, סבכי ערבות, שחור-זנב, סלעית חורף, עפרוני מצויץ ותפוחית מצויה.
לעיתים נמצאות בו להקת חוגלות, ונקרים .
בסקר שנערך לא ניתן דגש לבעלי החיים בשטח אלא לצמחייה.
אולם הסוקר כן ציין מספר פרטים לגבי החי באזור.
נצפו 7 מיני יונקים: דורבן, חולד, צבי ישראלי, קיפוד, שועל מצוי, שפן הסלע ותן זהוב.
אותרו 40 מיני עופות בשטח, ביניהם בז אדום שהוא מין בסכנת הכחדה, שרקרק מצוי שעתידו בסכנה ומספר מינים בסיכון נמוך בירושלים: תפוחית מצויה, עפרוני מצויץ, עקב חורף, חוגלה, חוגת העצים, כוס החורבות ונחליאלי לבן.
נצפו שני מיני זוחלים שעתידם בסכנה: חומט גמד וצב-יבשה מצוי.
נצפו לטאה זריזה וחרדון מצוי צפוני.
בעמוד היער בפייסבוק פורסם גם תיעוד תושבים משנת 2014 של זַעֲמַן מַטְבְּעוֹת וקרפדה ירוקה.
הממצא השני מחזק את הערכת הסוקר ב-2009 כי ביער מקור מים עונתי, שיכול לשמש מקום מחיה אפשרי לדו - חיים.
ערוץ הנחל הנמצא במרכזו של היער הקהילתי המכונה בעברית 'הנחל הנסתר' ובערבית ואדי אל ח'פי (מקור השם בערבית לא ברור) הוא נחל אכזב.
המים זורמים בו בעוצמה בחורף, זרימה חזקה נצפתה גם בירידה בכמה מדרגות סלע היוצרים מפלים גועשים קרבת שכונת קמיניץ בנווה יעקב.
זרימת החורף אף מותירה אחריה שלוליות חורף, המהוות בית גידול לדו - חיים, והרבה אחרי החורף מקווה מים לשתייה עבור שאר חיות היער.
אף על פי שהצבי בישראל מוגן באופן חוקי ומפוקח על ידי רשות הטבע והגנים האכיפה לא תמיד יעילה וכתוצאה מכך ישנו פיצול באוכלוסייה הגורמת לירידה בגודל העדר.
פיצול בית הגידול הוביל לקיטוע ואזורי כיס קטנים.
באזורי כיס מסוימים, כגון יער מיר, העדרים משגשגים או שומרים על סטטוס קוו.
וזה, חשוב לצמיחת האוכלוסייה של הצבי והמגוון של האוכלוסייה.
כביש 4197 המוביל למחסום חיזמא, קוטע את החיבור בין יער מיר לבין נחל זימרי (שטח נוסף המערכת האקולוגית האזורית, בעל ערכיות אקולוגית גבוהה) השטח הוכר ככזה על ידי עיריית ירושלים והוחלט להקים בו פארק טבע עירוני כדי לשמר שטח זה כשטח פתוח טבעי, בעיקר בשל אוכלוסיית הצבאים הגדולה החיה במקום.
תצורת נוף הבתה היא בית גידול חשוב לצבי הארץ ישראלי, שהוא מין בסכנת הכחדה.
אוכלוסיית הצבאים במקום מונה כ-200 פרטים וישנן תצפיות רבות של הצבאים פעילים בשטח (מתוך סקר יונקים שנעשה באזור על ידי החברה להגנת הטבע בנחל זמרי, 2019) החיים בשטח יער מיר ובנחל זימרי יחד.
היער נמצא בסמוך לקו פרשת המים ומזג האוויר בו כולל תופעות מדבריות כגון שיטפונות בחורף, אך גם לעיתים מושלג בחורף.
היער ממוקם בשכבה הסטרטיגרפית Kun.
חבורת יהודה, נצר – גיר דרגשי רך יחסית.
רוב שטח היער עשוי סלעי גיר קשה, בחלקו המזרחי של היער ניתן למצוא מאובנים.
אלה הם סלעי משקע ימיים מתצורת נצר, והם נוצרו בים שהשתרע באזור בסוף תקופת הטורון לפני כ־90 מיליון שנים.
החניון נמצא ליד מצוק סלע של מחצבה קדומה.
החניון נמצא בין פסגת זאב ונווה יעקב, לצד השביל המסומן אדום.
בקיר מחצבת אבן עתיקה שבצד החניון נקבעו שלטים המנציחים את 37 צנחני היישוב, לוחמי יחידה שגייס הצבא הבריטי בשנת 1942 משורות הפלמ"ח כדי להצניחם באירופה הכבושה בידי הגרמנים.
לפעילות המיוחדת יצאו 37 צנחנים, מצנחני היישוב, שהתנדבו לשרת בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה נגד גרמניה הנאצית.
המשימה שיועדה להם הייתה לספק מידע מודיעני ולסייע בחילוץ צוותי אוויר שמטוסיהם נפגעו.
בשנת 1944 הוצנחו 26 מהם באירופה.
12 נלכדו ושבעה מהם הוצאו להורג: אנצו סרנו, חנה סנש, חביבה רייך, רפאל רייס, פאול גולדשטיין, צבי בן־יעקב ואבא ברדיצ'ב.
פינה זו של הוואדי כונתה על ידי התושבים "פארק הצנחנים".
לפעילות הצנחנים הייתה תרומה למאמץ המלחמתי הכללי וגם לעזרה ליהודים.
חשיבותה העיקרית של שליחת הצנחנים נשארה בסמליות הגדולה שבה, הסמיכות שבין אתר ההנצחה לצנחני היישוב לאנדרטה לזכר נספי עיירת מיר ביער הקהילתי הוא בעל חשיבות לסיפורה של ארץ ישראל ואנשיה בהיסטורית העם היהודי.
אנדרטה, בדמות מצבה, מוצבת בלב היער ליד מתקן הסנקה של גיחון – חברת המים והביוב של ירושלים.
300 מתוך 2400 יהודי מיר שרדו הודות לפעילות אנשי מחתרת יהודים שסייעה להבריח אותם ליערות הסביבה.
למחתרת סייע שמואל אוסוואלד רופאייזן, שהשיג תעודות של גרמני נוצרי.
לאחר המלחמה הוא התנצר ונעשה נזיר שנודע בשם "האח דניאל".
עם הניצולים נמנו רוזה צוויק והינדע קרביץ, שעלו לירושלים.
השתיים תרמו לנטיעת העצים הראשונים ביער לזכר יהודי מיר שנספו בשואה.
החניון נמצא למרגלותיה המזרחיים של שכונת נווה יעקב ויש בו שולחנות פיקניק בצל עצי אורן, מתקני מנגל, מעגל מדורה ונגישות חלקית לשולחנות.
הגישה לחניון מרחוב שלמה יוסף אליאך.
בשטח היער נערכו מספר סקרים של רשות העתיקות במסגרתן אותרו ממצאים רבים.
19 נקודות בעלות תיעוד באתר הרשות.
מתוכן 4 אתרים המתוארכים לתקופה ההורודוסית, 5 אתרים המתוארכים לתקופה הביזנטית, 3 אתרים המתוארכים לתקופת הברזל ב' ואתר אחד המתוארך לתקופת החשמונאים.
תקופת הברזל באזור ארץ ישראל החלה קודם לתקופת בית ראשון והמשיכה בקירוב עד חורבנו, 1200–586 לפנה"ס.
היא חפפה לשלטונם של ממלכת ישראל וממלכת יהודה האימפריות האשורית, הבבלית, והמצרית.
תקופת הברזל ב' (586–1000 לפני הספירה) כללה מספר אירועים, בניהם:
930 לפנה"ס: פילוג הממלכה בעקבות מרד ירבעם בן נבט, ירושלים חלק מממלכת יהודה.
609 לפנה"ס: ארץ ישראל עובר לשליטת ממלכת מצרים לאחר קרב מגידו.
605 לפנה"ס: ארץ ישראל חוזר לשליטת ממלכת בבל לאחר קרב כרכמיש.
לאחר מכן מתקופת החשמונאים (167 – 37 לפנה"ס) יש לנו עדות נרחבת להתיישבות באזור ממצאי חורבת כעכול הממוקמת מדרום לפסגת זאב מזרח ובה נמצאו מערות קבורה מתקופת החשמונאים (הלניסטי + רומי קדום), גת, תנורים, קולומבריום, מקוואות ובורות מים.
שימשו גם בתקופה החשמונאית וגם תחילה בתקופת הברזל ב'.
בערוץ בקרבת המערות אותרו בור מים רבוע, טוח אפור, ופיר חצוב, סתום בעפר כיום.
בשנת 1981 ערך שי גיבסין, חפירה במערות וגילה מערה אחת בעלת חדר רבוע; בקרקעיתו נחצב בור עמידה, בשלוש מדפנותיו הותקנו אצטבות, גומחת קבורה נחצבה בדפנו הדרומית, כוך קטן, ככל הנראה לליקוט עצמות, נחצב בדפנו הצפונית, ובפינת החדר הדרומית־מזרחית נחצב בור ליקוט מעוגל.
במערה נמצאו בקבוק דמוי כישור ושברי קנקנים מן התקופה החשמונאית (סוף המאה הב' לפני הספירה).
המערה השנייה היא חדר אחד, שאצטבות הותקנו בשלוש מדפנותיו.
על קרקעית המערה נמצאו נר ושברים של סיר בישול, כנראה מן המאה הב' לפני סה''נ; באדמת הסחף, שנצברה במערה, נמצאו שברי מכסה של גלוסקמה ושברים של בקבוק כדורי.
התקופה הביזנטית (638 -395) בתולדות עם ישראל מקבילה תקופה זו לתקופת התלמוד וראשית תקופת הגאונים.
בקרבת מקום — כבשן סיד.
הלאה במורד, בקרבתו של ואדי אל־ח'אפי — מחצבה קדומה.
בנוסף נמצאו שרידי דרך קדומה, הנמשכת מצפון-מערב לדרום־מזרח, ושרידים של שתי מערות, שבשלב מאוחר שימשו למגורים באתר נוסף בשטח היער בתוארך לתקופה הביזנטית (באתר מספר 22, 31.8355555657273, 35.2457214751631).
הגתות שאותרו שימשו לדריכת ענבים ליין ומעידות שבאזור זה היו בעבר כרמים.
כבשני הסיד בהם שרפו אבני גיר לסיד, ששימשו את התושבים הקדומים לבנית בתים וטיוח בורות המים.
הדרכים הקדומות חיברו את אזור קו פרשת המים (כביש ירושלים רמאללה, כביש 466) עם אזור המדבר.
המצאות שני בורות מים בסמוך לדרך אולי שימשו את העוברים והשבים כחלק משרותי הדרכים בתקופות קדומות.
כפי שהטיב לסכם בכתביו יוסי שפנייר בבלוג המאמרים שלו: "התמונה הכללית המתקבלת משלל האתרים שאזור פסגת זאב הקרוב לירושלים הקדומה היה אזור חקלאי בו נבנו חוות ומנזרים שהיו עורף כלכלי חשוב של ירושלים בתקופת הבית השני, המשנה והתלמוד."
בעומק היער ישנו בונקר עשוי בטון כנראה מתקופת הלגיון הירדני באזור בין 1948–1967 (נ.צ.
תחילה כאשר התחילו לישב את האזור כונה היישוב "הכפר העברי נוה-יעקב", התיישבות הנמצאת קילומטרים ספורים צפונית-מזרחית למיקומו המקורי של היישוב נווה יעקב של היום (באזור פסגת זאב צפו, רחוב שמחה הולצברג), מאחר שהייתה תקווה והתחלה להתיישבות ראשונה ליישובים הכפריים שיבואו אחריה.
"נוה-יעקב", על שם יוצר תנועת המזרחי ומנהיגו הראשון, הרב יצחק יעקב ריינס.
המושבה נוסדה בשנת 1924 בידי אגודת ה'כפר העברי' מיסודה של הסתדרות "המזרחי הצעיר הארצ-ישראלי", יושבה לראשונה בשנת 1925 וחרבה במלחמת העצמאות, שכונת נווה יעקב הנוכחית בירושלים הוקמה בשנת תשכ"ז (1967).
ביום ראשון ז' באייר (16.5.1948) הותקף היישוב, בהתקפה היו מאות אנשי כנופיות שהסתערו בליווי שריוניות עם מרגמות.
ישראל פונט ושמוליק הרם פנו למחוז ודרשו מהמג"ד (ישורון שיף) שידאג לתגבור (בין ההרוגים היה מיכאל שטראוס).
ביום ראשון בלילה אור לח' באייר (17.5.1948) נסוג הכוח ובניהם המפקדים ישראל פונט, אברהם וכסלר (לימים תימור) ושמוליק הרם.
בשנת 2002 הוקם "גן הגבורה" בשכונת פסגת זאב במקום בו עמדה המושבה נווה יעקב, ובו לוחות עם 58 שמות מונצחים וסיפור הקרבות על עטרות ונווה יעקב של חיילי חי"ש (חיל שדה של ההגנה) שנפלו בשיירות וקרבות באזור במלחמת העצמאות.
פיתוח שכונות על חשבון שטח היער
שטח היער קטן ופיתוח השכונות השכנות הציב את שטחו וקיומו בסכנה.
ליער חשיבות היסטורית, נופית וקיומית.
מגוון החי והצומח באזור נבנה תוך יחסי גומלין עם היער, הריסתו תוביל גם להעלמות חלק מהמינים הקיימים כיום באזור ייחודי זה של יער במדבר צל־גשם.
ליער ישנה חשיבות נופית סביבתית, שכן פסגת זאב ונווה יעקב מרוחקות מרחק רב מכל שאר משאבי הטבע של ירושלים וליער זה חשיבות כפינת פנאי וריאה ירוקה לאזור צפון ירושלים.
בשנת ה'תש"ס (2000) הוגשה למשרד השיכון תוכנית בנייה על שטח היער שהייתה מביאה לחיסולו.
בשנת 2006 קיבל היער מעמד חוקי כייעוד יער ושטחי נוף פתוח.
תוכניות בניה חדשות ממשיכות לצמצם את שטחו של היער ולפגוע בחי והצומח שבו.
במסמך 5800 תוכנית אב למטרופולין ירושלים נכתב לגבי מערכת השטחים הפתוחים: "כדי לפתח את המודעות לחשיבות היערות העירוניים יש להקים מערך של שימור וטיפוח היערות ברמה השכונתית, ברמה הקהילתית וברמת בתי הספר" (עמוד 41), אולם טרם יושמה תוכנית כזו ביער הקהילתי של נווה יעקב ופסגת זאב.
בשנת 2019 הוגשה תוכנית לוועדה המחוזית ירושלים המייעדת שטח הנמצא בחלקו בתוך תחומי יער מיר ובשטח הנמצא בין יער מיר ממזרח לבין שכונת נווה יעקב ממערב, להקמת מבני ציבור הכוללים תלמודי תורה, בית כנסת, מעון יום ומרכז תעסוקה ומסחר לשכונת נווה יעקב.
יער מיר הוא מאחרוני השטחים הטבעיים בירושלים בהם מערכת האקולוגית של בתת-ספר מדבר הררית.
בית גידול נדיר באיכויותיו לחי ולצומח של בתת-ספר המדבר באזור ירושלים עצומה.
זהו מרחב רגיש מאוד וכל תהליך פיתוח בו עלול לפגוע באוכלוסיות חיות הבר ובפרט בצבאים מתוך חוות דעת אקולוגית יער מיר של החברה להגנת הטבע.
ביער ניתן לסייר בכמה מסלולים: סימון השבילים הוא אדום, כחול, ירוק או שחור: אין משמעות לצבעים מלבד להבדיל בין השבילים השונים באותו אזור, כולם שבילים של עד 10 ק"מ הליכה.