tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1972 הוציא הממשל הצבאי היתר כללי, שאיפשר למעשה כניסה חופשית לישראל לכל התושבים הפלסטינים שעמדו בתנאי הצו (ללא לינה בישראל ובמזרח ירושלים).
החל מ-1989 נדרשו תושבי הגדה ורצועת עזה להצטייד בכרטיס מגנטי ואישור ביטחוני פרטני על מנת לצאת לישראל.
ההיתר הכללי בוטל ב-1991 בעקבות מלחמת המפרץ, והיציאה מהאזור הותרה רק בהיתר אישי.
ההיתרים האישיים הושעו מפעם לפעם, בעיקר בעקבות פיגועים חמורים, וב־24 בינואר 1995, לאחר הפיגוע בצומת בית ליד בוטלו כל ההיתרים.
משמעות הסגר היא התליית כל ההיתרים הקיימים.
בעקבות התלות ההדדית שנוצרה במשך עשרות שנות השליטה הישראלית על השטחים, הסגר גרם ללחץ כלכלי ניכר בשני הצדדים, ולכן חזרה הממשלה לאשר הנפקה מצומצמת של היתרי כניסה לפלסטינים לצורכי עבודה בישראל.
מניעת כניסת עובדים פלסטינים לישראל היא אחת הסיבות העיקריות להגעתם של מאות אלפי עובדים זרים לישראל, לצורך מתן מענה לצורכי תעשיות הבנייה והחקלאות בישראל רבתי.
ההיתרים הונפקו בתחילה על ידי נפות הממשל השונות בערים הפלסטיניות, ולאחר הסכמי אוסלו בידי המנהל האזרחי ומנהלות התיאום והקישור בתיאום מול הרשות הפלסטינית או התושבים עצמם.
ההיתרים מונפקים על ידי מנהלות התיאום והקישור הנפתיות.
בנוסף לכרטיס המגנטי, הנפקת היתרים תלויה במדיניות מכסות שמפעיל המנהל האזרחי בשיתוף משרדי הממשלה.
כיום כ-150,000 פועלים פלסטינים נכנסים מדי יום לעבודה בישראל, זאת משום שמשרד העבודה מאפשר הנפקת מספר מוגבל של היתרי תעסוקה לתושבי האזור בישראל בכל שנה, זאת גם אם מצא התושב מעסיק בישראל המעוניין להעסיקו.
כדי להיכנס ישראל לתקופה ממושכת (לצורכי עבודה או מסחר כדוגמה), נדרש התושב הפלסטיני לפנות בבקשה לכרטיס זיהוי ביומטרי המנגיש את פרטי המחזיק, תצלום שלו ופריטי זיהוי ביומטריים.
בכרטיס עצמו, עם הנפקתו, מוזנים נתוניו האישיים של בעל הכרטיס.
זאת לצורך ביסוס מאגר מידע ביומטרי על כלל תושבי איו"ש הנכנסים לישראל באופן קבוע ולאפשר כניסה מהירה וזיהוי ודאי של הנכנסים לישראל.
כרטיס זה הוא כרטיס נלווה להיתר כניסה, ואותו נדרש להחזיק כל תושב פלסטיני המחזיק בהיתר כניסה לישראל.
הכרטיס המגנטי אינו מהווה כשלעצמו היתר מסוג כלשהו, ותושבים המבקשים להיכנס לישראל באופן חד פעמי או לימים ספורים בלבד, אינם נדרשים להחזיק בו.
הנפקת כרטיס מגנטי איננה ערובה לאישור בקשתו להיתר של מחזיק הכרטיס.
קיימים מספר סוגים של היתרי כניסה לישראל, בין העיקריים בניהם ניתן למנות את הרשומים מטה:
היתר כניסה לישראל לצורכי תעסוקה: מונפק לפלסטינים המבקשים לעבוד בישראל, ואשר יש מעסיק ישראלי המעוניין בהעסקתם.
ההיתר מונפק לרוב לתקופה של שלושה חודשים, ולאחריו נדרש מעסיקו של התושב לפנות בבקשה לחידושו.
היתר כניסה לישראל לצורכי מסחר: מונפק לסוחרים המקיימים קשרי מסחר אל מול מוסדות וסוחרים ישראלים.
גם היתר זה מונפק לרוב לתקופה של שלושה חודשים.
היתר כניסה לישראל לצורך רפואי/ליווי חולה: מונפק עבור פלסטינים הנדרשים לקבל טיפול רפואי בבתי חולים הממוקמים בישראל, וכן עבור מלוויהם.
היתר כניסה לישראל לצורך משפטי: מונפק עבור פלסטינים הנדרשים להיכנס לישראל כחלק מהליכים משפטיים (מתן עדות בבית משפט, בדיקות רפואיות בתביעות נזיקין וכו').
על פי דוח ועדת סגן הרמטכ"ל מינואר 1996 מספר הפלסטינים בעלי היתר עבודה הסתכם בכ־21,950 ואילו בפועל מספר המועסקים היה כפול, כאשר שוהים בלתי חוקיים מהווים את ההפרש.
על פי תשובתו הרשמית של מתאם פעולות הממשלה בשטחים לבקשת חופש מידע של "אם תרצו", בין השנים 2014 ועד אמצע שנת 2019 ניתנו 2,645,696 היתרי כניסה לישראל לתושבי הרשות הפלסטינית מיהודה ושומרון ובנוסף עוד 335,807 היתרי כניסה לתושבי רצועת עזה.
על פי עיקרי המסמך, התפלגות היתרי הכניסה מיהודה ושומרון היא 310,506 היתרי העבודה, 263,815 היתרי ליווי חולים, 239,705 היתרים לצרכים רפואיים, 236,875 לשם טיולים ו־196,965 היתרים לשם ביקורי משפחה בחגים.
היתרים נוספים שניתנו: 53,596 היתרי ביקורי אסירים, 21,410 היתרי יציאה לחו"ל, 16,542 היתרי איחוד משפחות, היתרים לתפילות יום שישי בלבד ניתנו 46,469 היתרים, לביקור האפיפיור פרנציסקוס בישראל ב־2014 ניתנו 22,691 היתרים.
לאנשי עסקים בכירים BMC) 9,836) היתרים ולמשפחות אנשי העסקים הבכירים 28,544 היתרים נוספים.
לתושבי רצועת עזה, מספר ההיתרים הגדול ביותר ניתן למטרות אשפוז - 62,642 היתרים ובנוסף לכך 57,925 היתרים לליווי חולים או קטינים.
28,227 היתרים ניתנו למטרות מסחר, 26,560 היתרים לצורך יציאה לטיפול אמבולטורי ו-24,335 היתרים למלווה לטיפול אמבולטורי ובנוסף 21,394 היתרים לצורך יציאה לחו"ל.
בנוסף, ניתנו 2,501 היתרים לאנשי עסקים בכירים BMC), 1,067) היתרים לחתונות, 19,511 היתרי תפילה בהר הבית ו-7,410 היתרי תפילות ביום שישי 7,738 היתרים לחגים נוצרים, 663 היתרים לביקורי האפיפיור פרנציסקוס בישראל בשנת 2014, 800 היתרים להשתלמות רפואית, 7,485 היתרים לטובת השתתפות בכנסים, 9,501 היתרים לארגוני סיוע בינלאומיים.
פלסטינים רבים המבקשים היתר כניסה לישראל לצורכי תעסוקה/מסחר, כמו גם חידוש היתר ישן, נענים בשלילה בעקבות מניעה ביטחונית, המוזנת על ידי גורמי שירות הביטחון הכללי, או לחלופין, מניעה משטרתית המוזנת על ידי משטרת ישראל.
במקרה שבקשת התושב להיתר תעסוקה מסורבת עקב מניעה ביטחונית, יש באפשרות מעסיקו הישראלי של התושב לפנות בבקשה להסרת המניעה לגורמי המנהל האזרחי.
במקרה שבקשת התושב להיתר מסחר מסורבת עקב מניעה ביטחונית, יש באפשרותו של התושב לפנות למנהלת התיאום והקישור הנפתית בבקשה להסרת המניעה.
אם בקשת התושב להיתר מסורבת עקב מניעה משטרתית, יש באפשרות התושב לפנות לגורמי המשטרה לצורך הסבר מהי סיבת המניעה, וכן על הדרך להסרתה.
על פי ההערכות של מחסום Watch ב־2007 ישנם מעל ל-180,000 פלסטינים מנועי שב"כ ומעל ל-500,000 מנועי כניסה של שירותי הביטחון, המשטרה והמנהל האזרחי.
רובם אינם יודעים מה הסיבה למניעת כניסתם.
מניעה ביטחונית היא הוראה של שירות הביטחון הכללי לגוף המנפיק למנוע או להתנות הנפקת היתרים לתושב לאור היותו סכנה או סכנה פוטנציאלית לביטחון המדינה.
תושב שבקשתו להיתר סורבה יקבל את הודעת הסירוב ואת סיבת הסרוב שיכולה להיות מניעה ביטחונית, משטרתית או מנהלתית.
פרט לכך לא ניתנים נימוקים נוספים על ידי מנהלת התאום והקישור בה מבקשים להנפיק את היתר הכניסה.
ישנם שני סוגים של מניעות ביטחוניות: מניעה ביטחונית עקב קריטריונים כלליים ומניעה ביטחונית עקב מידע מודיעיני חסוי.
הראשונה יכולה להיות מוטלת גם על תושב שאין בידי השב"כ מידע מוחשי לאמוד את מסוכנותו, אך הוא נופל תחת תבחינים שנועדו לצמצם את הסכנה לביטחון המדינה מכניסת תושבים פלסטינים לשטחי ישראל.
אם הבקשה להסרת המניעה מסורבת אף היא, ניתן לערער על ידי פניה לבית המשפט המינהלי ולבג"ץ (במקרים מסוימים).
לפלסטינים שידם משגת אמצעים משפטיים, נמצא כי רק ב-37% מהמקרים העתירה מתקבלת והמבקש מקבל אישור לעבוד בישראל.
ארגוני זכויות אדם ועורכי דין פרטיים מגישים עתירות לבג"ץ בשמם של פלסטינים המנועים ביטחונית מכניסה לישראל.
ביניהם, ארגון "מחסום Watch", ארגון רופאים לזכויות אדם אשר מטפל בפניות של חולים וסגל רפואי, עמותת גישה מתמקדת בעיקר בזכויות המעבר מרצועת עזה לגדה המערבית, המוקד להגנת הפרט מתמקד בעתירות הנוגעות למנועים ביטחוניים שנמנע מהם לצאת לחו"ל והאגודה לזכויות האזרח הגישה מספר עתירות עקרוניות בסוגיות של מנועים ביטחוניים ומנועי משטרה.
אם מדובר במניעה משטרתית, התושב יכול לפנות לשוטר המת"ק, ואם לא הועיל רשאי הוא לפנות לבג"ץ.
לפי עורכי דין וארגוני זכויות אדם, ישנן ארבעה סוגי מניעות פליליות הנקבעות על ידי משטרת ישראל:
תיקים פתוחים במשטרה – ניתן להסירה באמצעות פניית עורך דין למחלקת החקירות בתחנת המשטרה או לפרקליטות הצבאית (אם הומלץ להגיש כתב אישום) ולבקש לסגור את התיק עקב חוסר עניין לציבור.
תנאים שקבע בית המשפט – לרוב מדובר במניעה של שלושה עד שישה חודשים בלבד הנקבעת לאחר שבית המשפט קבע שעל התושב לא לחזור על שהייה בלתי חוקית לתקופה של עד שישה חודשים.
לאחר שתמה תקופת התנאי ניתן לחדש את היתרי הכניסה, אלא אם המשטרה קובעת תנאים נוספים.
תנאי על גבי תנאי – במניעה שנקבעה ביוזמת משטרת ישראל לאחר שהסתיימה תקופת התנאי שקבע בית המשפט, כפי שהוסבר בסעיף הקודם.
במקרה הזה התנאי הוא לתקופה ארוכה של שלוש עד חמש שנים.
קריטריונים חסויים של מפכ"ל המשטרה – פורסמו ב־2006 בעקבות עתירה שהגישה האגודה לזכויות האזרח, הוצג חלקית מסמך הקרוי "טיוטה לקריטריונים", בהם מפורטים קריטריונים כלליים ביותר בהם צריך לעמוד תושב שטחים כדי לא להיות מנוע קריטריונים.
לדוגמה אם יש לתושב השטחים עבר פלילי מסוים או חובות כספיים לישראלים.
עם זאת, גם הפלסטינים אשר אין להם עבר פלילי ועומדים בקריטריונים של המפכ"ל מסווגים כמנועי קריטריונים.
הית' אנדרו לדג'ר היה שחקן קולנוע ובמאי וידאו קליפים אוסטרלי.
הוא התפרסם לראשונה לאחר כיכובו בקומדיה הרומנטית "10 דברים שאני שונאת אצלך", והגיע לשיא פרסומו כאשר היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט "הר ברוקבק".
נוסף על כך, הוא זכה לאחר פטירתו בפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בתור הג'וקר בסרט "האביר האפל".
לדג'ר נולד בפרת', אוסטרליה המערבית שבאוסטרליה.
הוריו הם סאלי לדג'ר (לבית רמשואו), מורה לצרפתית, וקים לדג'ר, נהג מרוצים ומהנדס מכרות.
לדג'ר למד בבית הספר היסודי מריס מאונט שבגוסברי היל, ולאחר מכן בבית הספר התיכון גילדפורד.
בגיל 17 עזב לדג'ר את לימודי התיכון כדי להפוך לשחקן.
לדג'ר עבר לסידני אולם שב לפרת' על מנת לשחק בסדרת הטלוויזיה "Sweat" בה גילם תפקיד של רוכב אופניים הומוסקסואל.
בשנת 1997 הופיע בסרט האוסטרלי "Blackrock" ובסדרת הפנטזיה הטלוויזיונית "Roar".
בשנת 1999 השתתף בקומדיה "10 דברים שאני הכי שונאת אצלך" ובסרט הדרמה "Two Hands".
בשנים 2000–2001 שיחק בסרטים "הפטריוט", "מונסטר בול" ו"סיפורו של אביר".
בשנת 2001 זכה בפרס ShoWest על תפקידו בסרטים "הפטריוט" ו"סיפורו של אביר".
בשנת 2005 זכה לדג'ר בפרס גלובוס הזהב, בפרס מעגל המבקרים של ניו יורק ובפרס מעגל המבקרים של סן פרנסיסקו על משחקו בסרט "הר ברוקבק", שבו גילם את אניס דל מאר - בוקר הומוסקסואל, כמו כן היה מועמד לפרס האוסקר על תפקיד זה.
בנוסף על כך, בשנה זו שיחק גם בתפקידים ראשיים בסרטים "קזנובה" ו"האחים גרים".
ב-2007 שיחק בסרט "אני לא שם" לצד כריסטיאן בייל ושארלוט גינסבורג.
בנוסף ב-2007, לוהק לדג'ר לתפקיד הנבל הג'וקר בסרט "האביר האפל" (סרט ההמשך של "באטמן מתחיל").
עם ליהוקו עלו ביקורות כנגד הליהוק שבאותה עת נחשב לחריג, אך עם זאת ב-2008 השתתף לדג'ר בצילומי הסרט ואף זכה לשבחים.
בשנים 2004–2007 היה בזוגיות עם השחקנית האמריקאית מישל ויליאמס, שאותה פגש בצילומי "הר ברוקבק".
הם אף התארסו, וב-2005 נולדה להם בת משותפת בשם מטילדה רוז.
לאחר פטירתו, צצו טענות שלדג'ר הותיר אחריו גם בת סודית מקשר רומנטי שהיה לו בגיל 17. אולם טענות אלו הופרכו בכתבי העת על ידי דודיו של לדג'ר ועל ידי הוריה של הנערה.
ב-22 בינואר 2008, סמוך לסיום צילומי הסרט "האביר האפל", נמצא לדג'ר בדירתו בסוהו ללא רוח חיים, עקב הרעלה משילוב של תרופות מרשם וכדורי שינה.
לאחר פטירתו זכה משחקו של לדג'ר לשבחי הביקורת על גילום דמות "הג'וקר" ב"האביר האפל", וב-11 בינואר 2009 זכה לדג'ר על תפקידו זה בפרס גלובוס הזהב.
במאי הסרט, כריסטופר נולאן, קיבל את הפרס בשמו.
ב-22 בפברואר 2009 לדג'ר זכה בפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקיד הג'וקר.
אמו, אביו ואחותו עלו לבמה לקבל את הפרס בשמו.
הג'וקר של לדג'ר נרשם ברשימת הנבלים הקולנועיים הגדולים ביותר בכל הזמנים.
התשבחות שקיבל על תפקיד זה היו הודות למשחקו ועל הפיכת הדמות לכל כך מרושעת.
מספר שבועות לפני פטירתו החל לדג'ר להצטלם לסרטו של טרי גיליאם, "מופע הפלאים של דוקטור פרנסוס".
מאחר שהסרט מתרחש בעולם פנטזיה, לאחר פטירתו הפתאומית הוחלט ללהק מספר שחקנים נוספים לתפקיד שגילם (ג'וני דפ, ג'וד לאו וקולין פארל), ולהוסיף לדמות את היכולת לשנות את צורתה.
הסרט יצא לאקרנים במהלך שנת 2009.
לאחר פטירתו נשרפה גופתו ואפרו פוזר סמוך לקברי סביו בבית העלמין קראקאטה שבמערב אוסטרליה.
שנהסדרהתפקידהערות1991Clowning Aroundליצן יתום1993 - 1994Ship to Shoreרוכב אופניים3 פרקים1996Sweatסנווי בולסתפקיד ראשי; 26 פרקים 1997 קרוב רחוק סקוט אירווין10 פרקים Roar קונורתפקיד ראשי; 13 פרקים
בהלכה היתר מאה רבנים הוא היתר לחרוג מתקנות חרם דרבינו גרשום, אם הסכימו על כך מאה רבנים.
ההיתר נזכר בעיקר בקשר לחרם דרבינו גרשום, אולם יש שעשו בו שימוש גם עבור חרמים שאדם קבל על עצמו.
על פי דין תורה, גבר רשאי לשאת מספר נשים במקביל אם הוא מסוגל לספק את חובותיו כלפיהן, והוא יכול לגרש את אשתו כשרוצה בכך.
לרבנו גרשום מיוחסות מספר תקנות הנוגעות לנישואים וביניהן האיסור לשאת יותר מאישה אחת בעת ובעונה אחת, והאיסור לגרש אישה ללא הסכמתה.
תקנות רבנו גרשם פשטו בקהילות אשכנז.
הרבנות הראשית לישראל, אימצה את התקנות, וכיום במדינת ישראל, בתי הדין אינם מסדרים גט ללא הסכמת שני בני הזוג, ופרט למקרים חריגים, לא ניתן על פי החוק לשאת יותר מאישה אחת.
במקרים חריגים, הותר לשאת יותר מאישה אחת, בתנאים מסוים, וביניהם היתר מאה רבנים משלוש ארצות שונות.
רבי מאיר מרוטנבורג (מהר"ם) כתב בתשובה:
בתשובתו הזכיר מהר"ם "מאה אנשים" ולא הזכיר רבנים, אך כבר ציינו ראשונים שנדרשים מאה תלמידי חכמים לשם כך:
בהגהות אשרי ציין שבמקרה של אישה שנשטתה ואי אפשר לתת לה גט, ניתן לשאת אישה על פניה, בהיתר מאה תלמידי חכמים גם אם ממלכות אחת.
כיום נעשה שימוש באמצעי זה בעיקר בנושא איסור נשיאת אישה שנייה, התקנה שתוקנה על ידי רבי גרשום מאור הגולה מצרפת, במסגרת שורה של תקנות ("חרם דרבנו גרשום").
כיום, על פי החוק הישראלי, ניתן לשאת אישה שנייה לאחר היתר מאה רבנים שמגובה בהיתר מיוחד של הרבנים הראשיים לישראל.
על פי הרבנות הראשית היתר כזה יינתן רק במקרים מיוחדים (כגון שגעון) ולאחר שמיעת ערעורה של האישה.
האמצעי מופעל גם במצבים של עגינות הגבר, כשאישה מסרבת לחיוב גט שפסק עליה בית הדין.
לדברי הרב אלי בן דהן שהיה מנהל בתי הדין הרבניים בישראל, מדובר בנוהל המתבצע בממוצע כ-11 פעמים בשנה.
רבי מאיר מרוטנבורג מציין שהיתר מאה רבנים נוגע גם ל"חרם שמקבל החתן עליו", כלומר התחייבות אישית של החתן, שמקבל עליו בחרם, שהייתה נהוגה בעבר.
במקרה זה אין צורך שמאה המתירים יהיו מארצות שונות, אך יש צורך בטעם מבורר להתיר.
בניגוד לפסיקה המקובלת בזמננו, מדברי המרדכי משתמע שהיה אף היתר לגרש אישה ללא הסכמתה בהיתר מאה אנשים בהוראת שעה על פי גדולים.
המרדכי מציין למחלוקת ראשונים אם בכל תקנות רבנו גרשום יש צורך בהיתר מאה.
הסיבה שהצריכו מאה רבנים, ולא התירו בבית דין רגיל, היא כדי להטמיע לדורות את חשיבות ההימנעות מנשיאת שתי נשים: "כדי שלא יהא דבר קל בעיני הדורות הבאים לישא אשה על אשתו" ומפני שהדרישה למאה רבנים גורמת למקרה להתפרסם, ומונעות מאנשים להקל בדבר.
לפי דבריו אלה, כלל אין מדובר ב"היתר" מיוחד, אלא שרבנו גרשום אפשר פתח מילוט מן התקנה אם הדבר יזכה לאישור של מאה רבנים.
רבי יעקב לורברבוים, בעל נתיבות המשפט, לעומת זאת, סובר שההיתר מאוחר ואינו חלק מן החרם עצמו, ומביא מכאן ראיה לכך שהקביעה שלא ניתן לבטל פסיקת בית דין גדול בחכמה מתייחסת רק לביטול התקנה אך לא להיתר נקודתי שלה תוך שמירה על סייגים.
מהר"ם שיק הוסיף, שהכלל שבמסכת עדיות תקף במלואו רק כשלא בטל טעם התקנה, אבל במקרים חריגים שבהם טעם התקנה אינו מתקיים, אין דרישה שבית הדין יהיה גדול בחכמה ודי בכך שהמניין גדול, יכולים מאה רבנים כדי להתיר את התקנה לצורך שעה.
היתומה הוא סרט אימה משנת 2009, אשר בוים על ידי ז'אומה קולייט-סרה, נכתב על ידי דייוויד לסלי ג'ונסון והופק על ידי לאונרדו דיקפריו.
קייט וג'ון קולמן חווים מתחים בנישואיהם לאחר שילדתה השלישית של קייט, ג'סיקה, נולדת ללא רוח חיים.
האובדן קשה במיוחד לקייט, המתמודדת עם אלכוהוליזם אשר עלה לה במשרתה.
במהלך ביקורם בבית יתומים מקומי, הם מחליטים לאמץ את אסתר, ילדה רוסיה בת תשע.
בעוד שבתם של קייט וג'ון, מקס, ילדה חרשת שמתקשרת בעזרת שפת הסימנים, מקבלת בשמחה את אסתר למשפחה, בנם דניאל מקבל אותה קצת פחות ולא מתחבר אליה.
זמן לא רב לאחר שאסתר מגיעה, היא דוחפת חברה לספסל הלימודים בבית-הספר אשר הציקה לה, ממגלשה במגרש המשחקים, וזו שוברת את קרסולה.
מקסי ראתה את אסתר דוחפת את הילדה, אך מחפה עליה באומרה כי הילדה החליקה.
בארוחת הערב, דניאל כועס על אסתר, בעיקר בגלל חבריו שחושבים שהיא מוזרה.
קייט נבהלת עוד יותר כאשר האחות אביגיל, ראש בית היתומים, מזהירה אותה ואת ג'ון על הנטייה של אסתר להיות מעורבת במצבים בעייתיים.
אסתר שומעת זאת, ומאוחר יותר רוצחת את האחות אביגיל על ידי הכאת ראשה עם פטיש.
היא מכריחה את מקס לעזור לה להחביא את הגופה ואת הפטיש, ומספרת לה שהיא יכולה להסתבך בצרות ממילא על כך שעזרה לה.
דניאל מסתתר מאחורי סלע ורואה את אסתר ומקס יורדות מבית העץ שלו, מבלי לדעת שהן החביאו את הפטיש שם.
מאוחר יותר באותו לילה, אסתר מחזיקה תער על הצוואר והמפשעה של דניאל, ומאיימת לחתוך את איבר מינו אם יאמר למישהו את מה שראה.
לאחר מכן הוא משתין על עצמו ואסתר הולכת.
לקייט מסופר שבבית היתומים הרוסי, מהיכן שאסתר הגיעה, אין שום רשומות לשהותה שם.
עם זאת, למרות התנהגותה המאיימת של אסתר, ג'ון לא מאמין לה.
בשלב מסוים, אסתר שוברת את זרועה במלחצים של ג'ון ומשכנעת אותו שקייט שברה אותה לאחר שאסתר חוללה את הגן באתר הקבר של האפר של הילדה המתה שלה.
כאשר ג'ון מציע שקייט תבלה את הלילה למטה בזמן שאסתר נשארת בחדר השינה שלהם, קייט יוצאת החוצה וקונה שני בקבוקי יין.
אחרי מאבק, היא שופכת את הבקבוק הפתוח של היין לתוך הכיור.
ביום הראשון של אסתר בחזרה לבית הספר, היא מפעילה את הרכב של קייט בהילוך סרק, גורמת להידרדרותו במורד הכביש וכמעט הורגת את מקס.
לאחר מכן, ג'ון והפסיכיאטרית של קייט, ד"ר בראונינג, מתעמתים איתה ומציגים לפניה את הבקבוק הסגור של היין שאסתר מצאה.
הם מאשימים אותה בחוסר האכפתיות שלה בגלל החמרמורת שלה.
קייט מגלה כי אסתר שכנה במוסד בבית חולים פסיכיאטרי באסטוניה הנקרא "מכון סרנה", אבל כאשר היא מביעה את חששותיה אל ג'ון, הוא סבור כי היא מתדרדרת בחזרה לאלכוהול ומאיים לעזוב אותה ולקחת את ילדיו.
דניאל מגלה על הפטיש ממקס ומחליט לקחת אותו וללכת למשטרה, אך אסתר מציתה את בית העץ כשדניאל נעול בתוכו.
דניאל נופל מבית העץ, נפצע קשות ונותר מחוסר הכרה.
אסתר מנסה לרצוח אותו על ידי ניפוץ סלע על ראשו, אך מקס דוחפת אותה ועוצרת אותה בדיוק בזמן.
דניאל מובל לבית החולים, שם אסתר מנסה שוב לרצוח אותו על ידי כך שהיא חונקת אותו עם כרית.
היא מצליחה להפסיק את קצב לבו, אך הרופאים מגיעים בזמן להציל אותו.
בחוץ, קייט, אשר משוכנעת כי אסתר עשתה זאת, סוטרת לאסתר אשר נופלת לרצפה, וקייט נעצרת על ידי הרופאים שנותנים לה זריקת הרגעה.
היא מתעוררת מאוחר יותר וג'ון אומר לה שדניאל יהיה בסדר וכנראה יחזור הביתה בעוד מספר ימים.
לאחר מכן הוא עוזב עם אסתר ומקס הביתה.
באותו לילה, אסתר מנסה לפתות את ג'ון השיכור וההמום, אשר שתה את בקבוק היין של קייט.
ג'ון מבין שקייט אמרה את האמת כל הזמן ומאיים לקרוא לאחראים מבית היתומים, ואומר לה להפסיק את ההתנהגות שלה וללכת לחדר שלה.
בינתיים, בבית החולים, קייט מקבלת שיחת טלפון ממנהל "מכון סרנה", ד"ר וראוה, אשר מגלה סוד מפחיד.
מתברר כי אסתר אינה ילדה בת תשע אלא אישה בת 33 בשם לינה קלאמר, אשר חווה תת-פעילות של בלוטת יותרת המוח, הפרעה העוצרת את הצמיחה הגופנית שלה וכתוצאה מכך לינה בילתה את רוב חייה בהתחזות לילדה קטנה.
ללינה יש הרגל להיכנס לתוך משפחות בתור "ילדה" מאומצת ובסופו של דבר מנסה לפתות את אב המשפחה, שאותו היא רוצחת (יחד עם שאר בני המשפחה) אחרי הדחייה הבלתי נמנעת שלו.
בזמן השיחה בין קייט לבין ד"ר וראוה, אסתר, שעכשיו התגלתה בתור לינה, עולה במדרגות לחדרה, פורצת בבכי, מסירה את כיסוי הילדה הקטנה שלה ומבלגנת את חדרה.
ג'ון עולה מאוחר יותר לבקש סליחה ומגלה שבחושך, יצירות האומנות היפיפיות שלה, נראות הרסניות ביותר (ציור של בית שלינה ציירה, למשל, נראה בחושך כבית העולה באש, ובתוכו אנשים נטבחים).
בנוסף, כאשר הוא מוריד את היצירות, הוא מגלה שלינה ציירה ציור על הקיר (שנראה רק באור אולטרה-סגול) שלו ושלה מתנשקים, ערומים, וציור נוסף שלהם, בו הם מקיימים יחסי-מין.
זמן קצר לאחר מכן החשמל בבית מופסק.
כאשר ג'ון יורד למטה בכדי לתקן את הבעיה, לינה (שגרמה להפסקת החשמל) תופסת אותו מאחור ודוקרת אותו מספר פעמים.
היא מבחינה במקס צופה בראש המדרגות והולכת אחריה, ומשאירה את ג'ון מת.
קייט חוזרת הביתה, מוצאת את גופתו של ג'ון והולכת לחפש אחר מקס, אך היא נורית על ידי לינה עם האקדח שמצאה בבית.
קייט מוצאת לבסוף את מקס בזמן שהיא על הגג של הגן, אשר עשוי מזכוכית.
היא שוברת את הזכוכית ונופלת על לינה, שניסתה לירות במקס.
לינה נותרת ללא הכרה וקייט לוקחת את מקס ובורחת מהבית.
כשהשוטרים מגיעים לבית, לינה נעלמת.
לינה רצה אחרי קייט ומנסה לרצוח אותה ואת מקס.
המרדף שלהן לוקח אותן לאגם קפוא, שבו קייט ולינה מנהלות מאבק על הקרח.
מקס לוקחת את האקדח של לינה ומנסה לירות בה אך מפספסת, וגורמת לקרח להישבר.
קייט ולינה נופלות לתוך המים הקפואים.
לבסוף קייט מצליחה לזחול החוצה מתוך המים, ולינה בעקבותיה.
לינה מתחננת על חייה ופונה אל קייט כאל אמא שלה בעוד מסתירה סכין מאחורי הגב שלה.
קייט לא נופלת לתכסיס שלה, מגיבה בכעס ואומרת כי היא לא אמא שלה ובאכזריות בועטת בפניה.
עוצמת המכה שוברת את צווארה של לינה, והיא שוקעת למעמקי האגם.
הסרט מסתיים בכך שקייט ומקס עוזבות את האגם בליווי השוטרים.
ורה פרמיגה - קייט קולמן
פיטר סארסגארד - ג'ון קולמן
איזבל פורמן - אסתר קולמן/לינה קלאמר
סי-סי-אייץ' פאונדר - האחות אביגיל
ג'ימי בנט - דניאל קולמן
מרגו מרטינדייל - ד"ר בראונינג
קארל רודן - ד"ר וראוה
אריאנה אנגינר - מקסין (מקס) קולמן
היתוך מתכת הוא חלק מתהליך הפקת מתכת, אשר מטרתו להפיק מתכת גולמית מעפרה.
כך מתבצעת הפקת ברזל מתוך עפרת ברזל, נחושת מעפרת נחושת ומתכות אחרות מתוך עפרותיהן.
בתהליך ההיתוך נעשה שימוש בחום ובחומר כימי מחזר, בדרך כלל דלק שהוא מקור לפחמן כגון קוק, ובעבר פחם, כדי ליצור תגובת חיזור בעפרת המתכת.
הפחמן נקשר כימית לחמצן שבעפרה ומותיר מתכת לא מחומצנת.
הפחמן מתחמצן בשני שלבים: ראשית, נוצר פחמן חד-חמצני ואחר כך פחמן דו-חמצני.
כיוון שרוב עפרות המתכת אינן טהורות, לרוב יש צורך להשתמש אף בתלחים ("פלוקס") , בדרך כלל חומרים המכילים סידן פחמתי כגון אבן גיר, כדי להסיר סיגים.
מבחינה כמותית, רוב המתכות הנמצאות בשימוש האדם מופקות בתהליך היתוך.
עם זאת, היתוך אינו מתאים להפקת מתכות מסוימות, בהן: אלומיניום, כספית, ליתיום, ועוד.
תהליך ההיתוך אינו מתמצה רק ב"התכת המתכת מתוך העפרה", כפי שלעיתים טועים לחשוב.
רוב העפרות מכילות תרכובות שבהן המתכת קשורה ליסודות כימיים אחרים, כגון חמצן (היוצר תחמוצת), או גופרית (היוצרת סולפה).
כדי להפיק מתכת יש לסלק יסודות אלה ביצירת תגובה כימית שבה הם נקשרים לפחמן.
מכאן שתהליך ההיתוך מורכב משימוש בחומרים מחזרים אשר יקשרו עם אותם יסודות מחמצנים כדי לשחרר את המתכת.
כיוון שרוב עפרות המתכת אינן מורכבות ממינרל טהור, יש צורך גם בשימוש בתלחים (כגון סיד) כדי ליצור תגובה כימית עם הפסולת ולהסירה כסיגים.
באופן היסטורי, בתהליכי ההיתוך הקדומים נעשה שימוש בפחמן (שבפחם) כדי לגרום לחיזור בבדיל (מתוך המינרל קסיטריט SnO2), נחושת (מתוך קופריט Cu2O, מלכיט Cu2CO3(OH)2, ומינרלים אחרים), עופרת (מתוך תחמוצת עופרת PbO), ולבסוף ברזל (מתוך המטיט Fe2O3 ומינרלים אחרים), כדי ליצור את התגובות הכימיות הבאות:
בכל התגובות הכימיות הללו הגורם המחזר היה פחמן חד-חמצני, כיוון שהפחם והתחמוצות נותרו מוצקים ולכן לא יכלו להגיב ישירות זה עם זה.
הרשימה מעלה היא בסדר עולה של טמפרטורה הנדרשת להליך ההיתוך.
לאור זאת ניתן להבין מדוע בתולדות הציוויליזציה האנושית תקופת הנחושת קדמה לתקופת הברונזה וזו קדמה לתקופת הברזל.
תגובת חיזור יכולה להתרחש גם בטמפרטורה הנמוכה מטמפרטורת ההתכה של המתכת.
תהליך זה נמצא בשימוש בכבשני ברזל וניתן להפיק ממנו גושי מתכת ספוגיים (מחוררים) שיש צורך בעיבוד נוסף כדי להביא לדחיסתם.
בימי קדם, המקור העיקרי לבדיל היה בתחמוצת SnO2 (קסיטריט).
המקור העיקרי לנחושת ועופרת היה בתרכובות גופריתיות (סולפות), Cu2S (קלקוסיט), ו-PbS (גלנה); כדי להפיק את המתכת ממינרלים אלה היה צורך קודם לחמצנם, על ידי קלייה באוויר, בתגובות הכימיות הבאות:
כסף נמצא בטבע בדרך כלל במינרלים סולפידיים המעורבים יחד עם גלנה, לכן הותך תחילה עם עופרת ואחר כך הופרד ממנה בצריפה.
היתר מצטרף לאיסור הוא סטטוס הלכתי בשיעורים ההלכתיים, האומר שכאשר היתר ואיסור מעורבים יחד בחתיכה אחת שיש בה שיעור כזית, ואדם אוכל אותה, נחשבת האכילה לאכילת איסור, ולמרות שבחלק האיסור לבדו אין כזית, נחשבת האכילה לאכילה הלכתית שיש בה כזית מכיוון שבכל החתיכה יש כזית.
רבי יוחנן, פוסק, כי למרות שבכל התורה כולה אין היתר מצטרף לאיסור, בהלכות נזיר היתר מצטרף לאיסור.
היתלום (בקווניה: היסילומה) היא ארץ בצפון מערב הארץ התיכונה, בעולם הפנטזיה המתואר בלגנדריום של ג'ון רונלד רעואל טולקין.
ארץ היתלום שוכנת מצפון לארצות בלריאנד.
היא אינה חלק מבלריאנד עצמה, אבל נכללת יחד עם ארצות בלריאנד ככל הארצות שממערב לארד לוין - ההרים הכחולים.
היא שוכנת בצפון ועל כן היא קרירה.
שמה בא לה בגלל האובך והעננים הרבים המכסים אותה בדרך כלל.
היתלום מתוארת כארץ נאה, ברובה מישורית עם התגבעויות קלילות, עד להרים התוחמים אותה מכל עבר.
היתלום כוללת שני מחוזות גדולים המסונפים אליה: מיתרים ודור לומין.
את גבולותיה של היתלום במזרח ובדרום, מתווים הרי ארד ותרין.
פשר שמם הוא "הרי הצל", כי ממזרח ומצפון להם שוכנת ארצו של מורגות' שר האופל.
במערב תוחמים את היתלום הרי ארד לומין.
פשר שמם הוא "הרי ההדים" כי הם מתרוממים במזרחו של עמק למות והם חלק מהגורם להדים המתעוררים בו.
ארץ מיתרים היא שלוחה דרומית-מזרחית של היתלום.
ארץ מיתרים היא כעמק בין הרי ארד ותרין ממזרח ומדרום, ובין הרי מיתרים ממערב.
בצפונה שוכן אגם מיתרים ובזכותו הארץ מלאה בעופות ממינים שונים, בעיקר עופות מים.
רוב אוכלוסיית הנולדור בהיתלום שוכנת לחופי אגם מיתרים, שם גם היה משכנו של פינגולפין, מלך עליון על כל הנולדור.
ארץ דור לומין היא שלוחה דרומית של היתלום.
ארץ דור לומין היא כעמק בין הרי מיתרים במזרח, ארד ותרין בדרום וארד לומין במערב.
דור לומין הייתה מקום מושבו וממלכתו של פינגון בן פינגולפין, שם גם התגוררו אנשי בית הדור, הגדול מבין שלושת בתי האדין.
בזמן העידן הראשון יצאו האלדר במסע הגדול מערבה מקווינן לארץ אמן.
לא כולם חצו את הים מערבה והחלק שנשאר לחיות בארצות בלריאנד נקראו הסינדר.
בהיתלום ישבו מעטים מבני הסינדר, עד שגלו הנולדור ושבו לארץ התיכונה.
אז התיישבו נולדור רבים במחוזות שמצפון לבלריאנד.
פינגולפין ובניו נטלו להם לנחלה את הארצות שבין ארד ותרין לבלגיר הים הגדול.
עם בוא האדם לבלריאנד, עברו אנשי מרך לחיות בדור לומין, שם קיבלו להם נחלות וארצות באוטונומיה משלהם, תחת שלטון בית פינגולפין.
לאחר קרב נירנית ארנוידיאד, השתנתה לבלי הכר האוכלוסייה בדור לומין.
רוב העלפים ובני האדם שהתגוררו שם נספו במלחמה.
אלה שלא נספו, הצטרפו לממלכות וקהילות אחרות ואיש מהם לא שב לביתו.
את הנשים והילדים שנשארו בלא מגן, שיעבדו בני המזרח - אנשי מורגות' שפלשו לארץ ההיא לאחר ניצחונו בקרב.
אנשי בית הדור ששרדו לאחר הנירנית, חוללו מעשים גדולים והניעו את רוב ההתרחשויות הגדולות בבלריאנד עד תומו של העידן הראשון.
את העידן הראשון סיימה מלחמת החרון בה הביסו צבאות הולאר את מורגות' ומשרתיו.
תהפוכות המלחמה העזות ריסקו את ארצות בלריאנד והמחוזות הנלווים אליה והים הציף את כולן.
כך שבעידן השני ארץ היתלום הייתה קיימת אך בזיכרון.
היתוך בכליאה מגנטית (באנגלית בראשי-תיבות MCF) הוא שיטה להפקת אנרגיה גרעינית בתהליך היתוך גרעיני מבוקר באמצעות שדה מגנטי.
השדה המגנטי משמש לכליאה של הדלק הגרעיני, הנמצא במצב פלזמה.
כליאה מגנטית היא אחת משתי השיטות העיקריות הנחשבות כפוטנציאליות להפקת חשמל בכורי היתוך, כאשר השיטה השנייה היא היתוך בכליאה אינרציאלית.
השיטה המגנטית מפותחת מאוד, ונחשבת כמבטיחה יותר עבור הפקת חשמל, אולם עדיין אין בנמצא שיטה מוכחת להפקת חשמל בצורה יעילה מהיתוך גרעיני.
בתהליך היתוך גרעיני מתמזגים גרעינים קלים לגרעינים כבדים יותר, ואנרגיה רבה נפלטת מכיוון שסכום מסות הגרעינים הקלים גבוה מסכום מסות הגרעינים הכבדים.
הפרש המסה הופך לאנרגיה על-פי הנוסחה e=mc2, כאשר e האנרגיה, m הפרש המסה, ו-c מהירות האור.
תהליך ההיתוך יחל כאשר הגרעינים יימצאו בקרבה גבוהה מאוד זה לזה, כלומר יש להתגבר על הדחייה החשמלית ביניהם, ולכן יש להביא את החומר לטמפרטורה גבוהה מאוד של עשרות מיליוני מעלות.
בטמפרטורות אלו החומר יימצא במצב פלזמה.
בנוסף, יש לשמור על צפיפות חלקיקים גבוהה לזמן ארוך מספיק, כך שההיתוך יתקיים.
השילוב בין תנאי הטמפרטורה, הצפיפות והזמן נקבע על-פי קריטריון לאוסון.
בשיטת הכליאה המגנטית, התנאים לתהליך ההיתוך מתקבלים על ידי שימוש במוליכות החשמלית של הפלזמה על-מנת לכלוא אותה באמצעות שדות מגנטיים.
בשיטה זו ניתן להגיע ללחץ מסדר-גודל של 1 בר לפרק זמן של מספר שניות, והפלזמה הכלואה תמצא במצב יציב.
זאת בניגוד לשיטת הכליאה האינרציאלית, בה הלחץ גבוה הרבה יותר, אולם זמן הכליאה קצר מאוד והפלזמה איננה יציבה עקב השימוש בעקרון ההספק המתפרץ.
הכליאה המגנטית מבוססת על סולנואיד שקווי השדה המגנטי ממוקמים לאורך צירו.
על-מנת למנוע מהפלזמה "לברוח" מהקצוות ניתן ללפף את קווי השדה כך שיסגרו מעין מעגל, למשל בצורת טורוס.
האתגר בשיטה זו הוא להתגבר על הגרדיאנטים הרדיאליים בשדה המגנטי, שגורמים לבריחה של הפלזמה מהמרכז.
במהלך השנים נוסו מספר תצורות של כליאה מגנטית, אולם החל משנות ה-70 של המאה ה-20, התצורה השלטת והמבטיחה ביותר היא הטוקמאק (מרוסית, ראשי-תיבות של "תא בצורה טורואידלית עם שדה מגנטי לאורך הציר").
הרעיון פותח ברוסיה בצורה חשאית, והתפרסם לראשונה בשנת 1968. בתצורה זו מייצרים בפלזמה זרם מחזורי, המשרה שדה מגנטי סביב השדה הטורואידלי, כך שגרעיני הפלזמה מתקרבים ומתרחקים מדפנות התא במהלך תנועתם הסיבובית.
בשנת 1991 נבנה טוקמאק גדול בשם START (ראשי תיבות באנגלית של "טוקמאק קטן בעל יחס הדוק") בעיר קולהם שבאוקספורדשייר באנגליה.
התאוריה גורסת שהגדלה פיזית של המכשירים תגרור עמה שיפור ביעילות הפקת האנרגיה, ולכן מכשירים גדולים יותר ויותר נבנו בעולם.
הטוקמאק הפעיל הגדול ביותר בעולם נכון לשנת 2014 הוא הטורוס האירופאי המשותף (JET) בקולהם, הפעיל משנת 1984. הטוקמאק בעל רדיוס ראשי של כ-3 מ', רדיוס משני של 1.25-2.1 מ' (בתצורות שונות), ונפח פלזמה של 100 מ"ק.
טוקמאק גדול אף יותר נמצא בבנייה בצרפת, ואמור להיות שלב ביניים בין כורי היתוך מדעיים להוכחת היתכנות ולמחקר (כמו JET), וכור היתוך תעשייתי ליצור חשמל.
כינויו הוא פרויקט איטר (ITER), ומטרתו המוצהרת היא להיות כור ההיתוך הראשון שיפיק יותר אנרגיה, כתוצאה מתהליכי היתוך, מהאנרגיה שהושקעה.
בניית המתקן החלה ב-2007, והפעלתו נדחתה מספר פעמים וצפויה כעת בשנת 2025.
אף על פי ש-ITER עדיין איננו פעיל, כור ההיתוך הבא אחריו כבר נמצא בתהליכי תכנון, ומכונה DEMO.
כור זה אמור להיות כור ההיתוך התעשייתי לייצור חשמל הראשון בעולם, שיתבסס על הצלחתו המצופה של ITER.
היתוך בכליאה אינרציאלית הוא שיטה להפקת אנרגיה גרעינית בתהליך היתוך גרעיני מבוקר באמצעות חימום ודחיסה של הדלק הגרעיני.
האנרגיה נאגרת בתנע או בהתמד (אינרציה) של החלקיקים הנדחסים, וכאשר הם מתנגשים במרכז המטרה, האנרגיה הקינטית הופכת לאנרגיה תרמית, והחומר מגיע לטמפרטורה גבוהה מאוד של עשרות ואף מאות מיליוני מעלות.
בטמפרטורה כה גבוהה, החומר נמצא במצב פלזמה.
שיטת הכליאה האינרציאלית הוצעה לראשונה בשנות ה-70 של המאה ה-20, וזכתה להכרה רבה כאפשרות מעשית להפקת חשמל מהיתוך גרעיני.
אולם, ניסויים שנערכו באותן שנים הראו שהיעילות של המתקנים הללו הייתה נמוכה הרבה יותר מהמצופה, בעיקר בגלל אי-יציבויות במהלך הקריסה, והגעה לתנאים של היתוך תהיה קשה מאוד.
בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 נערכו ניסויים רבים על-מנת להבין את האינטראקציות המורכבות המתרחשות בצפיפות אנרגיה כה גבוהה.
בנייתם של מתקנים גדולים הרבה יותר אפשרה לראשונה להגיע לתנאים הדרושים, ולהצתה גרעינית של הדלק.
כליאה אינרציאלית היא אחת משתי השיטות העיקריות הנחשבות כפוטנציאליות להפקת חשמל בכורי היתוך, כאשר השיטה השנייה היא היתוך בכליאה מגנטית.
יש לציין כי עדיין אין בנמצא שיטה מוכחת להפקת חשמל בצורה יעילה מהיתוך גרעיני.
בנוסף, יש לשמור על צפיפות גבוהה לזמן ארוך מספיק, כך שההיתוך יתקיים.
התצורה המבטיחה ביותר להגעה לתנאים הדרושים להיתוך גרעיני בכליאה אינרציאלית היא באמצעות לייזרים רבי עצמה, והמתקן הגדול ביותר המשתמש בכליאה אינרציאלית הוא מתקן ההצתה הלאומי (National Ignition Facility - NIF) אשר במעבדה הלאומית לורנס ליברמור בקליפורניה, שבארצות הברית.
הדלק הגרעיני מוחזק לרוב בכדוריות המכילות דאוטריום וטריטיום.
על-מנת לדחוס ולחמם את הדלק, אנרגיה רבה מוענקת לשכבה החיצונית של המטרה באמצעות לייזרים רבי עצמה.
השכבה החיצונית מתפוצצת, ומפעילה כוח רב גם פנימה, לכיוון המרכז, ומביאה לקריסה מהירה של המטרה.
המערכת מתוכננת כך שייווצרו גלי הלם רבי עצמה, שיגרמו לדחיסה, ולכן לחימום, של הדלק על-מנת להביאו לתנאים הדרושים להיתוך גרעיני.
מטרת התהליך היא הגעה לתנאים של "הצתה", כלומר תחילתה של תגובת שרשרת גרעינית שבמהלכה חלק ניכר מהדלק יעבור היתוך.
גודלן הטיפוסי של כדוריות דלק הוא כגודל ראש של סיכה, והן מכילות כ-10 מיליגרם של דלק.
רק חלק קטן מהדלק עובר היתוך, אולם בגלל האנרגיה הרבה המשתחררת מהיתוך בודד, כמות זו שקולה לשריפה של חבית נפט.
ניתן גם להשתמש בשיטה "עקיפה", בה קרני הלייזר פוגעות בהולוראם (Hohlraum), מטרה בצורת גליל העשויה לרוב מזהב, ומחממות אותו לטמפרטורות גבוהות מאוד.
בתצורה זו, כדוריות הדלק הגרעיני נמצאות בתוך ההולוראם.
כתוצאה מהחימום, ההולוראם פולט קרינת רנטגן בהתפלגות חלקה, והן שגורמות לדחיסה של כדורית הדלק.
ב-5 דצמבר 2022, חוקרי מתקן ההצתה הלאומי השתמשו בהצלחה ב-2.05 מגה-ג'אול של אנרגיית לייזר להצתת היתוך גרעיני של כדורית דיאוטריום-טריטיום קפוא שהוצבה בתוך הולוראם.
ההיתוך הגרעיני שנוצר הפיק 3.15 מגה-ג'אול, יותר מאנרגיית הלייזר שהציתה את ההיתוך.
תצורה נוספת לשימוש בהיתוך בכליאה אינרציאלית הוא ה-Pinch (מלשון צביטה או מעיכה).
בתצורה זו, שדה חשמלי עוצמתי מופעל על מטרה כלשהי וגורם ליינון ולהפיכתה לפלזמה.
כתוצאה מהשדה ומהמוליכות החשמלית הגבוהה של הפלזמה, זרם חשמלי חזק זורם בפלזמה בזמן קצר.
כתוצאה מהזרם, מושרה שדה מגנטי חזק, וכוח לורנץ דוחס את החלקיקים הטעונים כלפי המרכז.
בתור מטרה ניתן להשתמש בגז או בחוטים דקיקים של מתכת.
מקור השם נעוץ בעובדה שהכיווץ מתרחש כלפי ציר ה-Z הווירטואלי של המערכת, ובסיומו מתקבלת פלזמה חמה וצפופה על הציר.
התחום נמצא בפיתוח בשנות ה-50 של המאה ה-20, ונחשב בעבר למבטיח ביותר לשם השגת היתוך גרעיני מבוקר.
אי-יציבויות במבנה הפלזמה שנתגלו במהלך המחקר הראשוני, ובעיקר אי-יציבות ריילי-טיילור, מקשות מאוד על התפתחות תנאים הדרושים להשגת היתוך גרעיני, ולכן התחום ננטש לשנים רבות.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 בוצעה קפיצת דרך על ידי מדעני המעבדות הלאומיות סנדיה אשר בניו מקסיקו בארצות הברית, בהן נמצא מתקן ה-Z-Pinch הגדול בעולם.
הית'רו אקספרס הוא קו רכבת המקשר בין נמל התעופה לונדון הית'רו לתחנת הרכבת פדינגטון בלונדון.
הקו נפתח בשנת 1998 ומפעילה אותו "חברת התפעול הית'רו אקספרס", השייכת לנמל התעופה הית'רו.
הית'רו אקספרס פועל באופן עצמאי ואיננו כפוף לחוקים של זיכיונות רכבות בבריטניה.
הית'רו אקספרס תוכנן כמיזם משותף בין נמל תעופה הית'רו לחברת הרכבות הבריטית, אך עבר במלואו לידי המחזיק הראשון בעקבות ההפרטה.
בניית הקו החלה בשנת 1993. העבודות העיקריות כללו 8 ק"מ של מנהרות של נתיב יחיד (לרבות שמונה ארובות חילוץ) ותחנות תת-קרקעיות בהית'רו מרכז ובטרמינל 4 של הית'רו.
היה צורך גם בחישמול המסילות של הקו הראשי המערבי (GWML) בין פדינגטון לצומת נמל התעופה, שם התפצל הקו החדש מן הקו הראשי.
צומת מרחף, שנודע בשם "סטוקלי פלייאובר" נבנה לשם חיבור המנהרה לקווים המהירים של GWML.
החל בינואר 1998 החל לפעול קו שירות פנימי בשם "הרכבת המהירה של הית'רו" (Heathrow Fasttrain) אל תחנה זמנית, שנקראה "צומת הית'רו", משם הסיע אוטובוס מיוחד את הנוסעים בשארית הדרך.
השירות המלא החל לפעול ב-23 ביוני 1998, עם ארבע רכבות לשעה בכל כיוון.
בשנת 2005 החל לפעול שירות שנקרא "קשר הית'רו" (Heathrow Connectֻׂׂ), שירות שעצר פעמיים בשעה בתחנות לאורך המסלול.
ב-2008 הוסט הית'רו אקספרס לשרת את טרמינל 5 במקום את טרמינל 4.
ויליאם הית רובינסון היה מאייר אנגלי שהתפרסם מאוד בעיקר בשל ציורי מכונות מסובכות עד כדי גיחוך להשגת מטרות פשוטות.
באנגליה, היה המונח "הית רובינסון" רווח כל כך, שנכנס לשפת הדיבור היומיומית בתקופת מלחמת העולם הראשונה כסמל לדרך מסובכת להשגת דברים.
מקבילה אנגלית של מכונת רוב גולדברג של הקריקטוריסט היהודי-אמריקאי רוב גולדברג, שהייתה למושג דומה בארצות הברית.
היתקליף היא סדרת הנפשה צרפתית-קנדית-אמריקאית, שמבוססת על רצועת קומיקס בעלת אותו שם שנוצרה על ידי ג'ורג' גייטלי.
הסדרה מספרת על היתקליף, חתול כתום שעובר הרפתקאות שונות יחד עם חבריו בכל פרק.
הסדרה שודרה בארצות הברית ב-First-run syndication ובצרפת בערוץ France 3 החל מ-17 בספטמבר 1984 עד 7 באוקטובר 1985, והסתיימה לאחר שתי עונות ו-86 פרקים (כל אחד מהם באורך 22 דקות), כאשר כל פרק מחולק לשני פרקים משניים.
בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בערוץ הילדים בשנת 1996, ולאחר מכן שודרה בשידורים חוזרים בערוץ ג'וניור.
זוהי הסדרה השנייה שמבוססת על רצועת הקומיקס "היתקליף", לאחר סדרה בעלת אותו שם ששודרה לראשונה במקור בשנת 1980. לסדרה הופק סרט בשם "היתקליף: החתול השובב" שכלל אוסף של קטעים מתוכה.
על פי דונה כריסטי, המדבבת המקורית של איגי וקליאו, הסדרה לא המשיכה בעקבות בריאותו הכושלת של מל בלאנק, המדבב המקורי של היתקליף.
כל פרק בסדרה מחולק לשני פרקים משניים.
החלק הראשון עוסק בהרפתקאות של היתקליף, חתול כתום שאוהב לעשות שטויות בשכונה יחד עם חבריו.
החלק השני עוסק בחבורת חתולים המנסים להתעשר ולהשיג אוכל.
במאית ומפיקת הדיבוב של הסדרה בעברית הייתה יסמין גמליאל יחד עם הפקתו של עוזי פוקס.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתהיתקליףמל בלאנקשי זורניצרריפראףסטאן ג'ונסגדי פוראיגידונה כריסטיסיון שביטקליאוסוניהמרילין ליגטסטוןיסמין גמליאלסבתאהקטורדני מןמוטי דיכנהחלבןסטאן ג'ונסספייקדרק מקראת'מוטי דיכנה (קול ראשון)ניר פרידמן (קול שני)עמי מנדלמן (קול שלישי)שלונסקי יהויכין פרידלנדרסבאטד צייגלרמונגוניר פרידמן
בנוסף דיבבו בדיבוב האנגלי פיטר קאלן, ג'יני אליאס, מרילין שרפלר ודני וולס.
עונהמספר פרקיםתקופת שידור מקוריתשידור ראשוןשידור אחרון16517 בספטמבר 198414 בדצמבר 19842219 בספטמבר 19857 באוקטובר 1985
לסדרה הופק סרט בשם "היתקליף: החתול השובב" אשר כולל שבעה קטעים מתוכה.
הסרט הוקרן לראשונה בבתי הקולנוע ב-17 בינואר 1986, ולאחר מכן הופץ ב-VHS בשנת 1988 על ידי Paramount Video.
הסרט אינו דובב לעברית, אך נמכר בארץ על ידי האוזן השלישית.
היתקליף היא רצועת קומיקס אמריקאית שנוצרה על ידי ג'ורג גייטלי בשנת 1973, הכוללת את דמות הכותרת, שהוא חתול ג'ינג'י.
נכון להיום הקומיקס נכתב ומצויר על ידי אחיינו של גייטלי, פיטר גאלגר, והוא מופץ ביותר מאלף עיתונים.
הרצועה מוצגת בדרך כלל במסגרות איסור פרסום עם פאנלים בודדים בימי חול.
אולם בימי ראשון הרצועה מורחבת למספר פאנלים וכותרתה "יום ראשון עם היתקליף".
תכונה קבועה ברצועות יום ראשון היא "קיטי קורנר", שם מתוארים חתולים לא שגרתיים בעולם האמיתי.
הרצועה מתרחשת בעיירת נמל בשם Westfinster.
היתקליף כפי שנראה ברצועה נוטה מראש להרגיז את מר שולץ, מנהל חנות הדגים המקומית, חברתו של היתקליף היא חתולה בשם סוניה.
הבעלים של סוניה, ג'בלונסקי, רואה את הית'קליף כמטרד במיוחד כשהוא מחזיר את סוניה הביתה מאוחר אך אשתו של ג'בלונסקי רואה את הית'ליף כחתול שאוהב באמת את סוניה ומתייחס אליה כאל מלכה.
היתקליף מעורב גם במערכת יחסים קשה עם מר מושקט, הבעלים של הבית בו הוא גר.
עם זאת, הוא אהוב על הנכד הצעיר.
החל משנת 1985, מארוול קומיקס, החלה לייצר ספרי קומיקס בשם "Heathcliff".
הופקו שתי סדרות טלוויזיה מונפשות המבוססות על הרצועה.
הסדרה הראשונה, "היתקליף", שודרה לראשונה בשנת 1980, והסדרה השנייה, "היתקליף", שודרה לראשונה בשנת 1984. אף על פי שהיתקליף לא דיבר בקומיקס, שתי הגרסאות המונפשות שלו דובבו על ידי מל בלאנק.
היתקליף הייתה אחת הדמויות המקוריות האחרונות שבלאנק דיבב לפני מותו ב -1989.
סרט קולנוע בשם "היתקליף: החתול השובב" הופץ בבתי הקולנוע בארצות הברית בשנת 1986.
הית' וולאס מילר הידוע יותר בשם הבמה שלו, הית' הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות Impact Wrestling.
הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה הית' סלייטר.
בשנת 2016, סלייטר היה מעורב בעלילה עם ריינו, שיחדיו הם היו אלופי הזוגות הראשונים של סמאקדאון.
הוא המתאבק הראשון שהחזיק גם באליפות הזוגות של Raw וגם באליפות הזוגות של סמאקדאון.
בנוסף לארבע זכיות באליפויות הזוגות השונות, הוא פעם אחת אלוף 24/7 של ה-WWE.
מילר החל להתאמן בבית הספר להיאבקות World Wrestling Alliance (WWA4) והחל להתאבק במופעי הארגון בנוסף למספר ארגוני היאבקות שהתבססו בג'ורג'יה.
בדצמבר 2006, מילר חתם על חוזה פיתוח ב-WWE ומיד נשלח לארגון הפיתוח שלו, Deep South Wrestling (DSW).
כשארגון ה-WWE סיים את מערכת היחסים שלו עם DSW בעונת האביב של שנת 2007, מילר היה אחד מעשרים ומעלה ומתאבקים שנשלחו להתאמן בארגון פיתוח אחר מטעם ה-WWE בשם Florida Championship Wrestling (FCW).
ביוני 2007, מילר הופיע תחת שם הבמה הית' וואלאס מילר כמנג'ר של מתאבק הפיתוח, שון מקגארת'.
לעומת זאת, הוא השתמש לאחר מכן בשמו האמיתי כשם הבמה שלו, כשבאותו זמן ששימש כמנג'ר של מקגארת', הוא פתח בקריירת יחידים.
בינואר 2008, מילר החל להגן על האליפות הדרומית במשקל כבד של FCW בשמו של האלוף הפצוע, טד דיביאסי ג'וניור.
דיבאסי ויתר על התואר ומילר הוכתר באופן רשמי לאלוף.
מילר ושותפו, סטיב לווינגטון, הפסידו לג'ון מוריסון והמיז בקרב על אליפות הזוגות של ה-WWE ב-15 בפברואר 2008 במהלך מופע של FCW.
באותו החודש, השניים הגיעו עד לשלב הגמר של טורניר אשר קבע את אלופי הזוגות הראשונים של FCW.
עם זאת, ב-23 בפברואר, מילר ולווינגטון הפסידו לפוארטו ריקן נייטמרס (אדי קולון ואריק פרז) בגמר.
ב-11 בספטמבר, מילר החל להצטוות יחדיו עם ג'ו הניג, כאשר השניים זכו באליפות הזוגות של FCW.
כאלוף, הוא שינה את שם הבמה שלו לסבסטיאן סלייטר.
ב-30 באוקטובר, סלייטר והניג הפסידו את חגורות האליפות לניו הארט פאונדיישן (הארי סמית' ו-TJ וילסון).
במסגרת הקלטות התוכנית מספר 50 של FCW, ב-13 באוגוסט 2009, מילר ניצח את טיילר רקס והפך לאלוף במשקל כבד של FCW.
סלייטר הפסיד את תואר זה לג'סטין גבריאל בקרב 2 מתוך 3 הכרעות בהקלטות התוכנית ב-24 בספטמבר.
ב-16 בפברואר 2010, מילר, שעתה הופיע תחת שם הבמה הית' סלייטר, היה אחד משמונת מתאבקי FCW אשר לקחו חלק בעונה הראשונה של התוכנית NXT, כשכריסטיאן היה המנטור שלו.
בפרק הבכורה של התוכנית, סלייטר הציג את דמותו כחביב הקהל וביחד עם כריסטיאן הם ניצחו את קרליטו ומייקל טארבר.
שבועיים לאחר מכן, סלייטר ניצח בקרב יחידים את קרליטו, והפך לטירון הראשון של NXT אשר ניצח מתאבק מנוסה מה-WWE.
ב-30 במרץ בפרק של התוכנית NXT, הוא הגיע למקום הרביעי במשאל הראשון של המתאבקים המנוסים.
ב-6 באפריל בתוכנית, סלייטר ניצח בתחרות סחיבת חבית בירה את כל שאר הטירונים.
זכייה זו הובילה אותו להשתתף בקרב המרכזי באותו הערב, כשהפסיד בו לקיין.
ב-20 באפריל בפרק של התוכנית NXT, סלייטר רשם ניצחון מפתיע על כריס ג'ריקו במסגרת הקרב המרכזי של התוכנית.
לעומת זאת, הוא הגיע למקום הרביעי פעם נוספת במשאל השני של המתאבקים המנוסים.
לבסוף, הוא הודח מהתחרות ב-25 במאי, כשהגיע למקום האחרון במשאל.
מילר נשוי לסטפני ג'ין מאז שנת 2011. לשניים יש שתי ילדות.
אליפות הזוגות של FCW (פעם אחת) - עם ג'ו הניג
אליפות קולומבוס של GCW (פעם אחת)
PWI דירג אותו במקום ה-66 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2011
פיוד השנה (2010) - עם הנקסוס נגד ה-WWE
אליפות הזוגות של ה-WWE (3 פעמים) - עם ג'סטין גבריאל
אליפות הזוגות של סמאקדאון (פעם אחת, האלופים הראשונים) - עם ריינו
טורניר אליפות הזוגות של סמאקדאון (2016) - עם ריינו
הרגע המדהים של השנה (2010) - הבכורה של הנקסוס
הית היא עיר בעיראק במחוז אל-אנבאר, על שפתו הדרומית מערבית של הפרת, שבקרבתו נמצאים מחצבי מלח ואספלט.
בימי התלמוד נקראה הית "איהי דקירא".
השומרים, השתמשו באספלט שנבע באזור הית לבניית בתים וזיקורת, כמו גם לצורך ציפוי סירות.
סרגון מאכד הקים בהית עיר שנקראה טוטול.
בסביבות 1850 לפני הספירה נכבשה טוטול על ידי ממלכת אשנונה.
בהמשך עבר האזור לשליטת הבבלים ולאחר מכן לידי האשורים.
תגלת-פלאסר הראשון קבע את שם העיר כ"ארו" (Eru).
לוחות מימי תוכולתי-נינורתה השני מתייחסות לעיר בשם "אטום" או "היטום" שמשמעותה אספלט.
ההיסטוריון היווני הקדום הרודוטוס (המאה ה-5 לפנה"ס, בתקופה הפרסית) קורא לעיר "איס".
במאות הראשונות לספירה נקראה הית בשם דקירא.
שם זה מופיע ברשימה של ערים בספר הגאוגרפיה של תלמי.
בתלמוד מוזכרת איהי דקירא בדברי רבי יוחנן כמציינת את הגבול שבין בבל ומסופוטמיה:
במקום אחר מוזכרת איהי דקירא כנקודה שממנה וצפונה זורם הפרת במסלולו הטבעי ולכן אפשר לברך עליה את ברכת עושה מעשה בראשית.
אזכור נוסף, הפעם בשם "האי דקרא" כולל פסיקה של שמואל שחבית הנמצאת על נהר פרת אסורה [בהנאה] אפילו אם נמצאה מול יישוב יהודי, מכיוון שייתכן שהגיעה עם זרימת הנהר מ"האי דקרא" במעלה הנהר.
ההיסטוריונים אמיאנוס מרקלינוס במאה הרביעית וזוסימוס במאה החמישית מזכירים את איהי דקירא כמקום עם שפע של תבואה שלידו נמצאים מחצבי מלח ואספלט.
בשנת 363 במהלך המלחמה יוליאנוס הכופר הרס את העיר ששוקמה תוך זמן קצר.
היט הייתה העיר בה חיו כל היהודים הקראים בעיראק עד לעלייה לישראל בשנות ה-50.
הית'ר מקדונלד היא סטנדאפיסטית, שחקנית וסופרת אמריקאית.
נולדה וגדלה בדרום קליפורניה, היא ידועה בהופעותיה בתוכנית הטוק שואו "Chelsea Lately" ב.
היא הייתה אחת משמונת הכותבים בתוכנית והשתתפה במערכונים וקטעים.
היא המנחה של הפודקאסט העוסק בתרבות הפופ "Juicy Scoop with Heather McDonald".
ספרה הראשון, ספר זיכרונות משנת 2010 של שנותיה בקולג' בשם "You'll Never Blue Ball in This Town Again: One Woman's Painfully Funny Quest to Give It Up", נכנס לרשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס.
בשנת 2015 היא הייתה מנחת תוכנית טלוויזיה All About Sex ביחד עם מריסה ג'ארט וינוקור.
ב-5 בפברואר 2022, מקדונלד התמוטטה על הבמה במהלך הופעה חיה בטמפה, אריזונה.
היא פונתה לבית חולים וטופלה בשל שבר בגולגולת.
כאשר התמוטטה הקהל בהופעה צחק משחשב שמדובר בחלק מהמופע ומשום שהתמוטטה בדיוק לאחר שאמרה שהיא "מחוסנת שלוש פעמים ושלא קרה לה כלום ושישו כנראה אוהב אותה הכי הרבה".
היתר אכילת פועל היא מצוות עשה מתוך תרי"ג מצוות המחייבת כל חקלאי שמעסיק פועלים לתת להם לאכול מהדבר שבו הם עוסקים בשעת העבודה.
בתלמוד הבבלי מבואר כי פסוקים אלו עוסקים בפועל שעובד בחקלאות, שמותר באכילת הפירות המחוברים לקרקע בזמן עבודתו.
בטעם המצווה כתב ספר החינוך:
מעיקר הדין פועל יכול לאכול רק בשעת העבודה, אך לא בזמנים אחרים ואפילו לא בהפסקות, אמנם על מנת שלא יבטל ממלאכתו בשעה שאוכל, תיקנו חז"ל שמותר לפועל לאכול בזמן המנוחה בין פעולה לפעולה.
בתלמוד נאמרו כמה הגבלות על היתר אכילת הפועל:
מותר לפועל לאכול רק מאותו המין בו הוא מתעסק ולא מדברים אחרים.
גם לגבי עץ אחר מאותו המין, הרמב"ם פוסק שהפועל העושה בגפן אחת אינו רשאי לאכול מפירות גפן אחרת.
השולחן ערוך מוסיף, שאם הפועל כבר אכל מהגפן האחרת אין מוציאים ממנו.
היתר האכילה הוא רק לדברים שהם גידולי קרקע ורק כאשר עוסק בקטיפת הפירות.
הפועל יכול לאכול רק במקום העבודה, אך נאסר עליו לקחת את האוכל לביתו, וכמשמעות הפסוק:
לשיטת רבי אלעזר בן חסמא האכילה מוגבלת עד לשווי המשכורת של הפועל.
אולם לדעת חכמים אין הגבלה על כמות האכילה והפועל יכול לאכול כמה שירצה, אך חכמים ממליצים לפועל לא לאכול יותר מידי כדי שיהיה משתלם להעסיק אותו.
אדם שמעסיק פועלים בפירות של נטע רבעי שאסורים באכילה, חייב לפדות אותם בכדי לאפשר לפעולים לאכול מהם בשעת העבודה, אלא אם כן הוא הודיע להם מראש שהם הולכים לעסוק בנטע רבעי, שאז הוא לא חייב לפדותו.
במשנה במסכת בבא מציעא מובא שהמנהג הוא ששומרי פירות תלושים, אוכלים מהפירות, אך אין זו חובה מן התורה.
בניגוד לשומרי פרדסים שאינם אוכלים אפילו מכח המנהג.
אחד מתנאי החיוב של תרומות ומעשרות הוא שפירות שנגמרה מלאכתם אינם חייבים במעשרות אלא רק אחרי שיחול עליהם אחד הדברים הקובעים למעשר.
אחת האפשרויות היא שהפירות נמכרו.
המשנה במעשרות קובעת שכל עוד הפועל אוכל ממה שזיכתה לו התורה ולא מכוח עסק שערך עם המעביד, הפירות נחשבים כפירות שלא נמכרו, ומותר לו לאכול מהם מבלי לעשר.
היתומים של מיקי הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1931 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי סרטי קולומביה.
הסרט מתרחש בתקופת חג המולד ומככבים בו מיקי מאוס, מיני מאוס ופלוטו, שקולטים לביתם קבוצת חתלתולים מעוללי נזקים ושובבים.
הוא בוים על ידי ברט גילט וכולל דיבוב של וולט דיסני כמיקי ומרסלייט גארנר כמיני.
זהו הסרט ה-36 בסדרת "מיקי מאוס" שיצא לאקרנים וה-12 באותה השנה.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי האוסקר ה-5 בשנת 1932, השנה הראשונה של הפרס.
הוא הפסיד לסרט אחר של דיסני, "פרחים ועצים", הסרט הראשון של דיסני עם צבע.
"היתומים של מיקי" הוא גרסה מחודשת לסרט המצויר של אוסוולד הארנב משנת 1927, "גרביים ריקים", הסרט המצויר הוותיק ביותר של דיסני עם נושא על חג המולד.
האחרון נחשב כסרט אבוד, אך עותק כמעט שלם, עם חוסר של כדקה אחת, נמצא בספרייה הלאומית של נורווגיה בדצמבר 2014.
בלילה מושלג, דמות עם ברדס נושאת סל מכוסה חולפת על פני כנסייה.
מזמור חג המולד "לילה שקט, לילה קדוש" נשמע מתוך הכנסייה.
הדמות מתקרבת לביתו של מיקי מאוס ומציצה בחלון: מיני מנגנת "לילה שקט, לילה קדוש" על עוגב, מיקי מקשט את עץ חג המולד, ופלוטו ישן בשלווה ליד הקמין.
לאחר מכן הדמות משאירה את הסל על מפתן דלתו של מיקי, מצלצלת בפעמון והולכת.
פלוטו נושא את הסל פנימה ומגלה שהוא עמוס בגורי חתולים, כנראה יתומים.
מיקי ומיני מוקסמים מהם בהתחלה, אבל החתלתולים מתגלים במהרה כמטרד.
עם זאת, מיקי ומיני נחושים לתת לגורים תחושה טובה.
מיקי עוזב לרגע את החדר ועד מהרה חוזר לבוש כסנטה קלאוס עם שק מלא צעצועים.
החתלתולים במהרה חוטפים את תכולת השק, שרובם אמצעים שונים להשחתה כמו מסורים, פטישים וצעצועי כלי נשק.
החתלתולים יוצאים לעבודה והורסים את הפסנתר ושאר הרהיטים.
לבסוף מיקי ומיני חושפים את עץ חג המולד שלהם, אבל החתלתולים מסירים את כל הקישוטים והעלווה.
חתלתולים יתומים – לא ידוע
ב-19 בדצמבר 1931, כתב העת "Motion Picture News" פרסם: "מיני ומיקי מוצאים סלסלה על מפתן הדלת בערב חג המולד.
החוצה קופצים אינספור מיקים קטנטנים, שממשיכים לפרק את הרהיטים באופן מסודר ושגרתי, לצלילי נעימה רגילה של רהיטים מונפשים.
כאשר מיקי ומיני חושפים את עץ חג המולד, העוללים המונפשים מפשיטים אותו ללא אובדן זמן.
הצעירים יקבלו התענגות אמיתית מסרט זה, והמבוגרים יקבלו קצת הנאה".
הוא מתייחס באופן שגוי לחתלתולים כגרסאות קטנות יותר של מיקי.
ב-20 בדצמבר 1931, גם עיתון חדשות הקולנוע "The Film Daily" שיבח את הסרט על אווירת חג המולד שבו ועל היכולת להצחיק את הקהל הצעיר ועם זאת לגרום למבוגרים הנאה.
הית' פרימן היה שחקן אמריקאי.
הוא נודע בזכות תפקידו בדרמה המשפטית "Raising the Bar" וגם בתור הרוצח הסדרתי הווארד אפס בסדרה "בונז".
כמו כן הופיע בסדרה "NCIS" ובסרטים "סקייטלנד" ו"אימה בערבה".
פרימן מת מהרעלה של שילוב סמים ב-14 נובמבר 2021, בגיל 41.
+קולנועשנהכותרתדמותהערות2001חייל של שינוירנדי בארינגטון (בן ה-18)2010סקייטלנדברנט ברוקהאםמשמש גם כתסריטאי ומפיק2011Coffeesגוסטוסרט קצר2013All American Christmas Carolג'ייק מרלי2014Dark Was the Nightג'ים2015אין כמו בגיהנוםבנג'יהרוע שביננוהאב פטריק2016Warrior Roadראסטי2019Why Not Choose Love: A Mary Pickford Manifestoוולטר2020Softשומרסרט קצר2021היום השביעימר מילר12 יתומים חזקיםהמאמן קוקסThe Outlaw Johnny Blackשחקן2022אימה בערבהפרנק "שיני זהב"לאחר מותו
+טלוויזיהשנהכותרתדמותהערות2001ERקוויןהשתתפות מיוחדת2002עולמו המופלא של דיסניפטריק דאלי2003מרוץ לאתמולקאמרוןNCISבנג'מין פרנק2005Medical Investigationג'וש2005–2007בונזהווארד אפסדמות חוזרת2007המפענחתרוג'ר סטימפלהשתתפות מיוחדת2008–2009Raising the Barגווין דילוןראשי2009סמוך עלייאנדרו האנטרהשתתפות מיוחדתללא עקבותקית' בולדווין2009–2010ספרטקוסאלביניוס/גלאבר/קריקסוסראשי2011Torchwood: Web of Liesהסוכן ג'והשתתפות מיוחדת
היתר כללי () הוא הסדר רגולטורי בתחום התקשורת האלקטרונית.
הסדר זה מאפשר לנותני שירות בזק חדשים להיכנס לשוק בקלות ובמהירות.
נותני שירותי הבזק הם גופים וחברות המספקות שירותים בתחום התקשורת האלקטרונית.
הכניסה לשוק מתבצעת באמצעות הודעה לגוף הרגולטורי המוסמך מטעם המדינה, ללא צורך בקבלת רישיון פרטני, זאת בכפוף לעמידה בתנאים ובדרישות שנקבעו בחוק המקומי.
כתוצאה מכך, ההסדר מעודד תחרות, מפחית מחירים ומנגיש בצורה רחבה ויעילה יותר את שירותי התקשורת.
ההיתר הכללי מהווה חלק מרכזי ממדיניות הרגולציה של האיחוד האירופי בתחום התקשורת האלקטרונית.
הפרלמנט האירופי והמועצה האירופית אמצו את ההיתר הכללי במסגרת ה-Directive 2002/20/EC, אשר נכנסה לתוקף ב-7 במרץ 2002. הדירקטיבה יצרה את המסגרת הראשונית לאישור והסדרת מפעילי רשתות ושירותי תקשורת אלקטרונית ברחבי האיחוד, תוך הדגשת חופש מתן השירותים והפחתת חסמים רגולטוריים.
כמו כן, מדובר בנחיה הכוללת בתוכה חמש הנחיות רגולטוריות מרכזיות: "הנחיית האישור", "הנחיית המסגרת", "הנחיית הגישה", "הנחיית השירות האוניברסלי" ו"הנחיית פרטיות התקשורת האלקטרונית".
יחד הם פועלים להגביר את התחרותיות בתחום רשתות התקשורת האלקטרונית.
ההסדר של ההיתר הכללי הוא חלק מ"הנחית האישור".
בשנת 2009, חבילת התקשורת הזו עודכנה באמצעות הנחיות שעסקו ברגולציה משופרת תוך מתן דגש על זכויות האזרחים, וזאת באמצעות הקמת הגוף האירופי לרגולציה של תקשורת אלקטרונית – BEREC .
בשנת 2018, הפרלמנט האירופי פיתח דירקטיבה מעודכנת, אשר הרחיבה ועדכנה את מודל ההיתר הכללי.
בעוד שהדירקטיבה משנת 2002 התמקדה בעיקר בפישוט הליכי הרישוי והסרת חסמים רגולטוריים לכניסת מפעילים חדשים לשוק התקשורת האלקטרונית, דירקטיבה זו הוסיפה התייחסות מקיפה להתפתחויות הטכנולוגיות החדשות, כגון שירותי אינטרנט G5, ושירותים דיגיטליים מתקדמים.
בנוסף, היא הגדירה סטנדרטים מחייבים להעברת מידע, חיזקה את זכויות המשתמשים, הרחיבה את חובות השירות האוניברסלי, קבעה סטנדרטים אחידים לאכיפה ופיקוח, וחזקה את מעמדו של הרגולטור האירופי BEREC.
בכך יצרה הדירקטיבה מסגרת רגולטורית אחידה המותאמת לצרכים הטכנולוגיים ולמציאות הדיגיטלית של העשור הנוכחי.
לפי "הנחיית האישור" של האיחוד האירופי, כל מפעיל רשאי להתחיל לפעול לאחר מתן הודעה רגולטורית בלבד (notification), ללא צורך ברישיון פרטני, כל עוד הוא עומד בתנאים כלליים הקבועים ברמה הלאומית והאירופית.
הנחיה זו אינה פוגעת בעצמאות של כל מדינה חברה לנקוט באמצעים הנדרשים על מנת להבטיח את ההגנה על האינטרסים החיוניים לביטחונה, לשמור על הסדר הציבורי והביטחון הציבורי, ולאפשר את החקירה, הגילוי והעמדה לדין של עבירות פליליות.
יתר על כן, ההסדר כולל גם חובות בסיסיות כגון אבטחת שירותי חירום, שמירה על פרטיות המשתמשים ועמידה בכללי התחרות.
פיקוח על יישום ההנחיות מתבצע על ידי גוף הרגולטורים האירופי לתקשורת אלקטרונית ו-BEREC.
גוף זה מוסמך להתערב במהלכים של מדינות האיחוד, לבטל צעדים רגולטוריים הפוגעים בתחרות, ואף להטיל סנקציות, כולל קנסות ועיצומים כספיים על חברות אשר אינן עומדות בתנאי ההיתר או מפרות הוראות רגולציה.
במקרים מסוימים, הוא יכול להפעיל אמצעים של הגבלת פעילות ואף העברת מקרים כבדים לאחריות פלילית ברמה הלאומית.
BEREC פועל גם לצורך הפיקוח השוטף על איכות השירותים והגנה על זכויות המשתמשים.
טרם קבלת החלטות או המלצות מסוג זה, מחויבת הנציבות האירופית להיוועץ ב-BEREC, שהיא בעלת מומחיות בניתוח השוק.
הנחיית המסגרת (Framework Directive) – מסדירה את עקרונות הרגולציה הכלליים ואת תפקידי הרשויות הרגולטוריות הלאומיות בתחום התקשורת האלקטרונית.
הנחיית הגישה (Access Directive) – עוסקת בגישה הדדית בין רשתות תקשורת אלקטרונית והסדרת שיתוף פעולה בין ספקים.
הנחיית השירות האוניברסלי (Universal Service Directive) – מבטיחה זמינות של שירותי תקשורת בסיסיים לכלל הציבור.
הנחיית הפרטיות והתקשורת האלקטרונית (Privacy Directive) – מסדירה את הגנת הפרטיות בשירותי תקשורת אלקטרונית.