tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אנשוץ גם קיבלה אופציה לרכוש את התוכנה, להחליף אותה או לחבור לחברת כירטוס אחרת כעבור חמש שנים.
במקביל, נגד החברה הממוזגת הוצא צו בית משפט האוסר עליה במשך 10 שנים לפעול נגד מקומות אירועים שיחליטו לעבוד עם מתחרים.
ביוני 2024 הודיעה חברת הבת טיקטמאסטר על פריצה למאגר הנתונים שלה.
ב-2013, החברה רכשה את חברת וודו (Voodoo Music & Arts Experience) והכריזה על שיתוף פעולה עם אינסומניאק אוונטס (Insomniac Events), המתמחה במוזיקה אלקטרונית ודאנס.
בין 2013–2016 ביצעה החברה מספר רכישות נוספות בארצות הברית וברחבי העולם, כולל C3, Bonnaroo, Founders Entertainment ועוד.
ב-2017, החברה המשיכה להשקיע בחברות אמרגנות ופסטיבלים של מוזיקה, ורכשה את פסטיבל המוזיקה BottleRock בעמק נאפה, חברת יונייטד קונסרטס מסולט לייק סיטי, ו-CT Touring.
באותה שנה, החברה דיווחה על הכנסות של $10.3 מיליארד.
ב-2018 החברה הרחיבה את חטיבת קידום המופעים שלה על ידי רכישת בעלות במספר חברות כולל פרנק הפקות, אמפוריום פרסנטס, ורד מאונטן אנטרטיינמט.
במהלך 2018, משרד המשפטים האמריקאי פתח בחקירה בעקבות תלונה של חברת אנשוץ.
אנשוץ טענה כי לייב ניישן לחצה עליה להשתמש בטיקטמאסטר ונמנעה בכוונה מלקבוע הופעות במקומות השייכים לאנשוץ.
לייב ניישן מצידה טענה כי ההחלטות בקביעת המקומות לאירועים לא התבססו על ענישה או קיפוח, אלא התבססו על גודל המקום והניהול.
לייב ניישן רכשה בעלות בחברת גרוט אירוח (Groot Hospitality) של דייוויד גרוטמן.
הרכישה כוללת את מועדון הלילה LIV הממוקם בתוך מלון פונטנבלו ההיסטורי שאירח את תצוגת האופנה השנתית של חברת ויקטוריה סיקרטס ב-2008. גרוט מחזיקה גם במסעדות ומועדוני לילה שונים.
בשנת 2020 לייב ניישן נפגעה באופן קשה במיוחד ממגפת הקורונה, כשמרבית המופעים ואירועי הספורט בעולם נעצרו.
החברה נתבעה על חוסר הנכונות שלה לספק החזרים מלאים ללקוחות, אם כי מאז היא שינתה את נוהלי ההחזר שלה על מנת לטפל בתלונות הללו.
במהלך 2020, מנית החברה צנחה בכ-40% בעיקר כתוצאה ממגפת הקורונה.
קרן ההשקעות של ממשלת סעודיה רכשה נתח של 5.7% מהחברה, בהשקעה של כ-$500 מיליון.
קרן ההשקעות הסעודית הפכה בעקבות הרכישה לבעלת המניות השלישית בגודלה בחברה.
חברת ליברטי מדיה של ג'ון מאלון נותרה בעלת המניות הגדולה בחברה, עם נתח של 33%.
לייב נַיידוּס (6 באוקטובר 1890 – 23 בדצמבר 1918) היה משורר יידיש, עברית ורוסית.
ניידוס נולד ב-1890 בגרודנה למשפחה של משכילים אמידה.
אביו התעניין בספרות עברית ובצעירותו כתב שירים בעברית.
את שנות ילדותו העביר בקוסטין, חווה לא רחוקה מגרודנה, שהייתה מקום מושבה הקבוע של משפחת ניידוס.
בגיל 10 התחיל ללמוד בבית ספר למסחר בראדום ואחרי כן לבית ספר דומה בביאליסטוק.
ב-1905 גורש מבית הספר משום שהיה פעיל במפלגת הפועלים הציונית-סוציאליסטית.
ב-1908 התחיל ללמוד בגימנסיה הריאלית בווילנה אבל לא הראה רצון רב ללימודים והפסיק ללמוד ב-1911 לפני שסיים אותם באופן רשמי.
ב-1918 התחיל לחוש ברע והרופאים קבעו שהוא סובל מבעיות בלב וציוו עליו לנוח.
אבל הוא המשיך בעבודה ספרותית מאומצת ובמתן הרצאות.
הוא אמר שהוא נותן משקל לא לאורך החיים כי אם לתוכן שלהם.
לשם כך שכר דירה לבד שאף אחד לא ידע את מיקומה.
הבדידות והפרידה מאהובתו שהייתה חולה ונסעה לשווייץ להתרפא הרעו את מצבו.
לחברתו, זו, הייתה עליו השפעה חיובית רבה.
ושירים רבים שלו נכתבו עליה.
היא גם הייתה זו שהשפיעה עליו לכתוב רק ביידיש.
בסוף שנה זו חזר לקוסטין אבל גם שם עבד קשה, במיוחד על תרגום יבגני אונייגין של אלכסנדר פושקין.
כשחזר ממסע ההרצאות האחרון שלו הוא היה מאוד חלש ואחרי התקררות שהחריפה והפכה לדיפתריה הוא נפטר בשל הבעיות בלבו.
ניידוס התחיל לכתוב בגיל 10 ביידיש, עברית ורוסית.
שיריו ברוסית פורסמו בכתבי עת בווילנה ובגרודנה.
ב-1907 פרסם את שירו הראשון ביידיש ומאז זאת הייתה השפה היחידה בה פרסם.
בזמן שהותו בווילנה פרסם מאמרים ושירים בעיתונות המקומית.
ב- 1915 הוציא את ספר שיריו הראשון ליריק בווילנה אבל בגלל הכיבוש הגרמני של העיר בזמן מלחמת העולם הראשונה הספר לא זכה לתפוצה ולהכרה מצד הביקורת.
ב- 1917 יצא בגרודנה מאסף ספרותי בשם ניעמאן בעריכתו של ניידוס.
ניידוס עסק הרבה בתרגום שירה, בעיקר מרוסית וצרפתית.
הוא תרגם יצירות של פושקין, לרמונטוב, מצרפתית תרגם חלקים פרחי הרע של בודלר.
השירה שלו עסקה הרבה בטבע.
למשל בספרו פלייט פון פאן (חלילו של פאן) שיצא בגרודנה.
וכן הפואמה די ערד ערוואכט (האדמה מתעוררת).
כמו כן כתב שירה לירית, מאמרים, פיליטונים.
הוא שאף לייחודיות ושירתו היא אכן ייחודית במסגרת הספרותית הרחבה של שירת יידיש בתקופתו
השפה הפואטית שלו מתאפיינת בשפע של מילים בינלאומיות ומשקפת את אופקיו התרבותיים הרחבים.
יש בשירתו התייחסויות למיתולוגיה היוונית, למוטיבים מזרחיים אזכורים לתרבות האירופית תופסים חלק רב בשירתו.
די פלייט פון פאן: אקווארעלען.
פושקין, א מעשה מיט א טויטער בת-מלכה און זיבן גבורים.
איבערגעזעצט אויף יידיש פון לייב ניידוס.
ווילנא: ליטערארישע קאמיסיע אויפן נאמען פון י"ל פרץ, תרע"ז.
ווארשע: לעווין אפשטיין און שותפים, תרפ"ג 1923.
ווילנע: דער צענטראלער יידישער שול ארגאניזאציע, 1925.
Kuperstein; 30 באוגוסט 1904, י"ט באלול תרס"ד – ט' בתשרי תשנ"ג, 6 באוקטובר 1992) היה סופר, עורך ספרותי, פובליציסט ומתרגם ישראלי יליד בסרביה.
לייב קופרשטיין נולד ב-1904 במושבה החקלאית היהודית מרקולשט (או "מרקולשטי") שבחבל בסרביה, אז חלק מהאימפריה הרוסית.
היה בן יחיד לשרה ושמשון קופרשטיין, נצר למשפחה מסועפת שמחצית בני העיירה השתייכו אליה.
אביו שמשון, מצאצאי הרב שמשון מאוסטרופולי שנספה עם עדתו בימי גזירות ת"ח-ת"ט, היה סוחר בר-אוריין, מראשוני תנועת חובבי ציון ותנועת המזרחי בבסרביה.
כדי לתת לבנו חינוך מסורתי משולב בהשכלה כללית, יסד יחד עם חברו הרב יהודה לייב פישמן מימון (לימים שר הדתות בממשלת ישראל הראשונה) "חדר מתוקן" ראשון בעיירה, בו לימדו גם לשון וספרות עברית.
לאחר לימודיו בחדר בילדותו, למד קופרשטיין בבית ספר הרוסי בניהולו של הסופר שלמה הלל'ס, ובגימנסיה עברית.
בנעוריו היה פעיל בתנועת מכבי, ואחר כך ייסד את הקן המקומי של "השומר הצעיר" ועמד בראשו.
בתקופה זו הוציא עיתוני נוער; באחד מהם פרסם נתן אלתרמן את אחד משיריו הראשונים.
בגיל 19 נסע ללמוד מדעי הטבע וחקלאות בבלגיה ובצרפת והוסמך כאגרונום.
אחר כך למד בסורבון ספרות כללית, פילוסופיה ומדעי החברה.
באותה תקופה העמיק את ידיעותיו בלשון ובתרבות הצרפתית.
תוך כדי לימודיו התמסר גם להפצת הלשון והספרות העברית, היה פעיל במוסדות הציוניים, והשתתף בקונגרס הציוני ה-15 בבזל.
כששב לבסרביה שימש מורה לטבע ולספרות בגימנסיה שבה למד.
בהמשך לימד וניהל מוסדות חינוך, בהם הליצאום (תיכון) העברי "תרבות" בבלצי (1933).
הוא חיבר תוכניות לימוד לבתי ספר עבריים, ספרי לימוד ומקראות, והשקיע מאמצים בחינוך תלמידים לציונות, למרות התנגדות הקומוניזם, שרווח בתקופה זו באזור.
משהתנכלו השלטונות ללימודים העבריים וקיצצו בהם, קיים קופרשטיין עם תלמידיו חוגים קבועים לספרות עברית, מעבר לשעות הלימוד הרגילות.
הוא היה פעיל בתנועה הציונית "פועלי ציון - צעירי ציון", סייע לתנועות נוער ציוניות ולחוות הכשרה חלוציות וניסה לגונן עליהן מהתנכלויות השלטון.
בשנים 1935–1938 הוציא קופרשטיין לאור ירחון ספרותי עברי ראשון באזור, בשם "שורות" ("לספרות, לחינוך ולענייני הצבור היהודי").
הוא שימש בו במרבית התפקידים - עורך, כותב, מוציא לאור, מפיק ומדפיס.
בנוסף גייס מנויים ודאג לתקציב.
ההוצאה לאור הייתה באמצעות דפוס קטן ומיושן שהופעל ידנית, ובהיעדר מכונת סידור הוא רכש עמודי-סדר שנלקטו ידנית.
הוא הוציא לאור במשך שלוש שנים 32 חוברות בעריכתו, בהן כתבו סופרים ועיתונאים מארץ ישראל ומחוצה לה.
אך באביב 1938 הודיע ראש הממשלה הרומני אוקטביאן גוגה על סגירת העיתון, ואסר על כל פרסום יהודי בעברית או ביידיש ברחבי המדינה.
קופרשטיין נסע לארץ ישראל לגייס תמיכה; בסיועם של הרב מיימון, אברהם לוינסון ויצחק גרינבוים, הצליח להוציא לאור בשובו עוד קובץ ספרותי, בשני כרכים (בהיקף גדול יותר מ"שורות"), בשם "אודים".
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה וכניסת הרוסים לבסרביה, נמלט קופרשטיין מהאזור לבוקרשט.
שם נרתם לפעילות הציונית, וניהל את מחלקת העלייה לסטודנטים ולנוער.
זמן קצר לאחר מכן, ב-1940, עלה לארץ ישראל עם משפחתו.
קופרשטיין עבד כממונה על הדוברות, ההסברה ויחסי החוץ של ההסתדרות ומועצת הפועלים בתל אביב, עיר מגוריו.
היה גם יו"ר ההנהלה של בית הספר הגבוה לפועלים.
בארץ ישראל החל לפרסם מאמרים בעיתונים ובכתבי העת "דבר", "אומר", "על המשמר", "מעריב", "גזית", "מאזנים" ועוד.
מדורו הראשון בעיתונות בארץ נקרא "מקרוב" - מיומנו של עולה חדש, שהתפרסם החל מדצמבר 1940 בעיתון הערב "אומר" (העיתון המנוקד לעולים חדשים שהוציאה ההסתדרות).
באותה תקופה ייסד ברל כצנלסון את "עם עובד", ובהוצאה זו ראו אור ספריו של קופרשטיין "מגילת סטרומה", ו"גורל יהודי רומניה".
מאוחר יותר יצאו לאור תרגומיו לספרי הילדים של הסופר הרוסי קורניי צ'וקובסקי, "שמש גנובה" ו"זבובה זהובה", מלווים באיוריה של לאה גרונדיג.
קופרשטיין ערך והוציא כתבי עת, ספרים, אנתולוגיות ספרותיות ופרסומים אחרים, בהם הירחון הפדגוגי "להורים", והעיתון "תל אביב שלנו", שהיה המקומון הראשון בארץ, ועסק בעיקר בענייני חברה ותרבות בתל אביב.
כן היה ממקימי האיגוד הישראלי לעיתונות תקופתית וכתבי עת.
קופרשטיין כיהן כיו"ר המועצה הישראלית של "ברית עברית עולמית", וחבר ההנהלה העולמית.
במסגרת זו ערך עשר שנים את כתב העת "עם וספר", ויזם הוצאתם של ספרי הגות לכינוס היצירה העברית בתפוצות.
בשליחויותיו מטעם הסוכנות היהודית וההסתדרות ברחבי העולם, פעל רבות למען הנחלת הלשון והפצת התרבות העברית.
לאורך השנים פרסם יותר מ-1,000 מאמרים פובליציסטיים וביקורת ספרות, ערך כתבי עת, קבצים, אנתולוגיות ספרותיות, ומוספים בתחומי ההגות, החינוך, החברה והעבודה.
כן פרסם חיבורים על סופרים ומשוררים עבריים.
קופרשטיין התעניין גם בספרות צרפתית, כתב מאמרים על סופרים צרפתים, ותרגם את "דם השמים" מאת פיוטר רביץ ואת "לשכוח את פאלרמו" מאת אדמונד שרל-רו.
כן תרגם והקריא במשדרי רדיו בקול ישראל מיצירותיו של אלבר כהן.
ב-1991 הוענק לו "אות יקיר ההסתדרות", וב-1992 ניתן לו "אות יקיר האיגוד הישראלי לעיתונות תקופתית וכתבי עת" (בעברו כיהן כיו"ר האיגוד).
קופרשטיין היה נשוי לאסתר לבית אלגורט ואב לעיתונאית והשדרנית עדנה פאר.
לייב קופרשטיין מת בערב יום הכיפורים תשנ"ג, 1992, בגיל 88.
הותיר מגוון מונוגרפיות ספרותיות ועבודות שלא הושלמו וטרם ראו אור.
לאחר מותו יצא בהוצאת "תמוז" ספר הביבליוגרפיה של כתביו ומאמריו שפורסמו (כ-1,000 ערכים) בעריכת מרדכי זיסמן.
ל' קופרשטיין (כתב וערך), מגלת סטרומה, תל אביב: התאחדות עולי רומניה בארץ-ישראל, תש"ב.
גורל יהודי רומניה, תל אביב: עם עובד ('מן המוקד'), תש"ד.
קורניי צ'וקובסקי, שמש גנובה; עברית: ל' קופרשטין; צירה: לאה גרונדיג, תל אביב: מסדה, תש"ד.
קורניי צ'וקובסקי, זבובה זהובה; עברית: ל' קופרשטין ; צירה: לאה גרונדיג, תל אביב: מסדה, תש"ד.
א"ס מקרנקו, החנוך בבית ההורים; ליקט, ערך ותרגם: ל' קופרשטיין, תל אביב: לעם ('ספריה להורים'), תש"ז.
(הדפסה נוספת: תל אביב: כפיר, תשי"ד)
הרצל – חוזה המדינה: אלבום; בעריכת י[שעיהו] קלינוב, ג.
לסק – נוסח אנגלי; נ.
מועדי ישראל: אלבום; בעריכת י.
קופרשטיין – סגן עורך ; א.
לפיד – נוסח אנגלי; נ.
ילדי ישראל: אלבום; בעריכת י.
קופרשטיין; נוסח אנגלי – ל.
בר יעקב; נוסח צרפתי – נ.
רפאל; תצלומים מאת בנו רותנברג [ואחרים], תל אביב: לעם, תשי"ב 1952.
קופרשטיין (עורך), מנחה לר' יהודה לייב הכהן מימון בגבורות: מוגשת על ידי איגוד יוצאי בסרביה בישראל, תל אביב: נתיב – נכסי תרבות יהדות בסרביה, תשט"ז.
ל' קופרשטיין (ליקט והקדים מבוא), אסיף: מבחר יצירתו של יעקב פיכמן בשירה ובפרוזה; ילקוט דברים על המשורר ויצירתו, תל אביב: מסדה; בסיוע איגוד יוצאי בסרביה בישראל, תשי"ט.
פיוטר ראביץ', דם השמים; מצרפתית: ל' קופרשטיין, תל אביב: המנורה, תשכ"ג.
קופרשטיין (עורך), אדם ועמלו: סיפורה של ההסתדרות, תל אביב: תרבות וחינוך, 1965.
קופרשטיין (עורך), בית ברנר מארח: תשכ"ח, תל אביב: מועצת פועלי תל אביב יפו – המחלקה לעיתונות וליחסי ציבור, תשכ"ט.
קופרשטיין (עורך), בית ברנר מארח, תל אביב: מועצת פועלי ת"א יפו – המחלקה לעיתונות וליחסי ציבור, תשל"ג.
לייב קופרשטיין, מאיר קוטיק (עורכים), מארקולשטי: יד למושבה יהודית בביסאראביה, תל אביב: אירגון יוצאי מארקולשטי בישראל, תשל"ז 1977. (ספר יזכור)
אדמונד שארל-רו, לשכוח את פלרמו; תרגם מצרפתית: לייב קופרשטיין, תל אביב: עם עובד, תשמ"ד 1984.
בשליחות התנועה העברית : דין וחשבון על שליחות מטעם ברית עברית עולמית בארצות צרפת, אנגליה, בלגיה, הולנד, שווייצריה ואיטליה, תשכ"ה
לייבין קוּרזָאוָוה הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת המגן השמאלי בבואבישטה מליגת העל הפורטוגלית.
כמה ימים לאחר יום הולדתו ה-18, קורזאווה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מונקו ב-22 בספטמבר 2010, במשחק גביע הליגה הצרפתית נגד לאנס באצטדיון לואי השני, אצטדיונה הביתי של מונקו.
קורזאווה פתח בהרכב והוחלף בדקה ה-65 בניצחון 0–1 על לאנס.
שלושה ימים לאחר מכן, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה 1, בהפסד 1–2 ללוריאן.
באותה עונה ערך 6 הופעות בכל המסגרות, ובמקביל שיחק עם קבוצת הנוער של המועדון.
הוא זכה עם קבוצת הנוער בגביע גמברדלה המסורתי לקבוצות נוער בצרפת, אחרי ניצחון בפנדלים נגד סנט אטיין, במשחק הגמר ששוחק בסטאד דה פראנס.
בתום העונה קבוצת הבוגרים של המועדון נשרה לליגת המשנה.
בעונה שלאחר מכן, לא הרבה להופיע במדי הקבוצה הבוגרת אף על פי ששיחקה בליגת המשנה, בשל פציעות רבות.
עם זאת, בפברואר 2012 חתם על החוזה המקצועני הראשון שלו במונקו.
באותה עונה מונקו סיימה במקום ה-8 בליגת המשנה.
בעונת 2012/13, שותף ב-8 משחקי ליגה, והתחרה על עמדת המגן השמאלי עם גיורגוס צבלאס.
קורזאווה כבש את שער הבכורה שלו בסיבוב השביעי של הגביע הצרפתי, בו מונקו גברה 1–3 על טולון.
הוא היה שותף לזכייה של מונקו באליפות ליגת המשנה, והעפלתה בחזרה לליגה 1.
עונת 2013/14, עונת החזרה של מונקו לליגה הראשונה, נפתחה עם הגעתם של שחקני ההגנה אריק אבידל וריקארדו קרבאליו.
עם זאת, קורזאווה ביסס עצמו כשחקן הרכב ופתח בהרכב במשחק הראשון של הליגה, נגד בורדו.
הוא אף בישל את השער הראשון במשחק בניצחון 0–2. ב-14 בדצמבר 2013 כבש את שערו הראשון בליגה 1, נגד גנגאן, כשנגח לרשת מבישול של חאמס רודריגס, במשחק שנגמר בניצחון 0–2. בהמשך העונה כבש שערים מכריעים נגד לוריאן, מונפלייה, טולוז, וריימס.
הופעותיו הטובות סייעו לו להיבחר לנבחרת העונה של ליגה 1, ביחד עם חברו לקבוצה חאמס רודריגס.
מונקו סיימה את העונה במקום ה-2, כסגנית אלופה לפריז סן-ז'רמן.
בעונת 2014/15 הרבה קורזאווה לשחק בעמדת המגן השמאלי.
ב-16 בספטמבר 2014, שיחק בפעם הראשונה במסגרת אירופית במחזור הראשון של שלב הבתים של ליגת האלופות נגד באייר לברקוזן.
מונקו סיימה במקום הראשון בשלב הבתים, והדיחה את ארסנל בשלב שמינית הגמר.
ברבע הגמר הודחה מונקו על ידי יובנטוס.
בעונה זו רשם בסך הכל 39 הופעות.
לאחר שהחל את עונת 2015/16 במדי מונקו ורשם 6 הופעות ו-2 שערים במוקדמות ליגת האלופות, עזב קורזאווה לפריז סן-ז'רמן.
ב-27 באוגוסט 2015, כמה ימים לפני סגירת חלון ההעברות, קורזאווה הצטרף לאלופת צרפת, פריז סן-ז'רמן, בעסקה שמוערכת בכ-23 מיליון אירו.
הוא חתם על חוזה ל-5 שנים, והצטרף למקסוול הברזילאי בעמדת המגן הימני.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-11 בספטמבר, כשנכנס בדקה ה-67 כמחליף במקומו של מקסוול, בתיקו 2-2 נגד בורדו בפארק דה פראנס.
הוא כבש את שערו הראשון במדי פריז ב-25 באוקטובר, כשהרשית את השער הראשון במשחק מבישול של מרקו וראטי בניצחון 1–4 נגד סנט אטיין.
הוא סיים את העונה עם 3 שערים ו-5 בישולים ב-25 הופעות בכל המסגרות, והיה שותף לזכייתה של פריז סן-ז'רמן בטריפל הצרפתי: אליפות, גביע וגביע הליגה.
ב־31 באוקטובר 2017 במסגרת המחזור הרביעי של שלב הבתים של ליגת האלופות כבש שלושער נדיר מעמדת המגן לרשתה של קבוצת אנדרלכט, ובכך הפך לשחקן ההגנה הראשון בתולדות ליגת האלופות שכבש שלושער.
קורזאווה נולד לאב מגוואדלופ ואם ממוצא פולני, וכבר בגיל נוער קיבל הצעה לשחק בנבחרת פולין.
למרות זאת, החליט לשחק בנבחרת צרפת, המדינה בה גדל.
בגיל 18, ב-2010, זומן לנבחרת צרפת עד גיל 19, ועד שנת 2011 ערך 8 הופעות בנבחרת הנוער של צרפת.
לאחר שנתיים של היעדרות מהנבחרות הלאומיות של צרפת, ב-2013 הוזמן על ידי וילי סניול, מאמנה של נבחרת צרפת עד גיל 21, והיה חלק מהסגל של הנבחרת בטורניר טולון.
הוא שותף בשני משחקים מתוך חמישה בטורניר טולון, ונבחרתו סיימה במקום ה-3 בטורניר.
בנובמבר 2013, לאחר שפתח ביכולת טובה את העונה במדי מונקו, הוזמן שוב על ידי סניול לסגל הנבחרת עד גיל 21 למפגשים נגד אלבניה (מוקדמות יורו 2015) והולנד (ידידות).
נגד אלבניה לא שותף, אך רשם את הופעת הבכורה הרשמית שלו בנבחרת עד גיל 21 במשחק הידידות נגד הולנד.
ב-4 בספטמבר 2014, כבש צמד בניצחון 1–5 נגד קזחסטן.
ב-9 בנובמבר 2014, זכה קורזאווה לזימון בכורה לנבחרת צרפת, כשדידייה דשאן זימן אותו בעקבות פציעתו של בנואה טרמולינאס.
חמישה ימים לאחר מכן, ערך את הופעת הבכורה שלו כשנכנס כמחליף במקומו של לוקא דין בדקה ה-70, בתיקו 1-1 במשחק הידידות נגד נבחרת אלבניה, שהתקיים בראן.
כמה ימים לאחר מכן פתח בהרכב צרפת במשחק הידידות נגד שוודיה במרסיי, אך בדקות האחרונות של המשחק נפצע בירך והוחלף על ידי לוקא דין.
ב-1 בספטמבר 2016 כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת צרפת, בניצחון 1–3 במשחק הידידות נגד נבחרת איטליה.
לייב קוניוחובסקי (18 בנובמבר 1910 - 22 בפברואר 2003) היה מראיין, עורך וכותב את סיפוריהם של ניצולי שואת יהדות ליטא, מייד בסיום מלחמת העולם השנייה.
לייב קוניוחובסקי (קאניוכאווסקי) (LEYB KONIUCHOWSKI) נולד באליטא Alytus שבליטא ב-18 בנובמבר 1910. מהנדס במקצועו, הוא התגורר בקובנה.
בתקופת הכיבוש הגרמני התגורר קוניוחובסקי בגטו קובנה ועבד שם עד בריחתו.
הוא מצא מקלט בבונקר בבית איכרים ובו שהה עד לשחרור בידי הצבא האדום ב-1944.
בתום המלחמה יצא קוניוחובסקי, ביוזמתו הפרטית, לתעד את גורל יהדות ליטא בזמן שואת יהודי ליטא.
במשך יותר משנתיים (החל מ-1944) הוא ראיין קרוב ל-170 יהודים ב-23 מחוזות בליטא עצמה ומאוחר יותר במחנות העקורים שארית הפליטה בגרמניה, שם התגורר במשך תקופה זו.
מגרמניה הוא היגר לארצות הברית, בסיוע ארגון היאס.
הוא נפטר בפלורידה ב-22 בפברואר 2003.
קוניוחובסקי אימץ את שיטת הראיון הקבוצתי כדרך היעילה ביותר לבסס את סיפור המעשה, וחלק מראיונותיו היו ראיונות קבוצתיים.
הוא היה מראיין מספר יהודים מעיירה או מאזור מסוים בליטא וכותב ביידיש את הסיפורים ששמע.
הוא הוסיף רשימה של שמות הקורבנות שהוזכרו, ובכך תיעד שמות של אלפי קורבנות השואה.
כמו כן הוא היה מוסיף רשימה של שמות מבצעי הפשעים, מקומיים וגרמנים.
בסיום התהליך הוא היה מחתים את המרואיינים על תצהיר המעיד על כך שהעובדות שהוצגו בסיפור נכונות.
סיפורי הראיונות שלו מסתכמים בכמעט 1700 עמודים.
קוניוחובסקי לא חשש להשתמש בתיאורים ספרותיים בזמן כתיבת הסיפורים.
ההיסטוריון פיליפ פרידמן, שהעריך מאוד את עבודתו של קוניוחובסקי, תיאר את סיפורי הראיונות כרומנים.
ביחד עם יחידי סגולה אחרים, בעצם לקיחת עדויות של ניצולים מייד לאחר המלחמה, טרם קוניוחובסקי לתיעוד מעשי הזוועה של השואה, מפי האנשים שעברו אותה כקורבנות, הרבה לפני שהמונח שואה בכלל הוטבע, או שהייתה לניצולים ההזדמנות להפנים את המאורעות שקרו אותם ולתארם בקונטקסט ההיסטורי והגלובלי שלהם.
בעבודת המחקר שלו באוניברסיטת אינדיאנה כותב ההיסטוריון ת.
במובן מסוים, מאשרים מסמכי קוניוחובסקי את מה שכבר ידענו על השואה של יהדות ליטא, כלומר שהשואה במחוזות ליטא נעשתה בצורה פרימיטיבית, והמרצחים (לעיתים קרובות תושבים מקומיים) ביצעו את מעשיהם בקרבת קורבנותיהם.
אבל במובנים אחרים, העדויות שרשם קוניוחובסקי מספקות תובנות חדשות.
שלא כמו נרטיבים דומיננטיים שהצדיקו את המוטיבציה של המשתתפים המקומיים תחת המיתוס של "בולשביזם-יהודי" או החוויה החדשה שחוו מהכיבוש והדיכוי הסובייטי, מסמכי קוניוחובסקי חושפים ליטא פרובינציאלית, שבה האנטישמיות הנוצרית העזה היא שהניעה את המשתתפים לביצוע רצח עם, תוך ליבוי ההסתה במהלך מאורעות אנטי-יהודיים מבוימים.
בעוד שהרושם המוחץ שמתקבל ממסמכי קוניוחובסקי הוא של אובדן חסר גבולות, העדויות גם מעניקות דבר נוסף: זיכרון שונה בתכלית מהראיונות והדיווחים שנלקחו ממבצעי הפשעים, שהעדיפו להשכיח ולטשטש את האנושיות של קורבנותיהם..."
לייבאך היא להקת אוונגרד סלובנית.
המזוהה עם ז'אנר האינדסטריאל וזרמים נוספים של המוזיקה האלטרנטיבית.
לייבאך היא הלהקה המערבית הראשונה שהופיע בצפון קוריאה הקומוניסטית.
הלהקה נוסדה ב-1980 בעיירת הכורים הסלובנית, טרבוולז' שהייתה אז הייתה חלק מיוגוסלביה.
מקור השם הוא התרגום הגרמני והשם שקיבלה בירת סלובניה, לובליאנה מהמאה ה-14, מאחר שעד שנת 1918 הייתה בתחום בית הבסבורג האוסטרו-הונגרי דובר הגרמנית.
מאז הקמתה ביקשה לייבאך להשיג שבר סמלי ואידאולוגי על ידי איחוד גורמים לאומניים נאציים, סטליניסטים, יוגוסלביים וסלובניים, וכן בשילוב מיומן של אלמנטים מהתעמולה הנאצית ומהריאליזם הסוציאליסטי של ברית המועצות ומסלולה.
ה"פעולה" הראשונה שלהם (מונח ששימש את הלהקה, הן לקונצרטים והן להופעות פומביות אחרות) הוקעה בפני השלטונות על ידי חוגי מעמד הפועלים.
זמן קצר לאחר מכן, התראיינו חברי הלהקה לטלוויזיה הסלובנית ולאחר ראיון זה נאסר על הלהקה להופיע בפומבי.
עם זאת, השלטונות היוגוסלביים לא נקטו צעדים נגד הלהקה מכיוון שלא יכלו לכלוא אותם על גילוח שיערם ועל כך שציטטו את טיטו ואדוארד קרדליי שהגותם הייתה הבסיס האידאולוגי עליו נשענה המערכת הפוליטית של יוגוסלביה.
ב–1984 התאגדה לייבאך יחד עם קבוצת אמנים חזותיים בשם "אירווין" (שהציגו גם רטרוספקטיבה במרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית בחולון ב–2010), כמו גם עם קבוצת תיאטרון, קבוצת מעצבים ועוד להקמת קולקטיב "אמנות סלובנית חדשה" (NSK).
לאחר עצמאותה של סלובניה, בשנת 1991, חזרה הלהקה למולדתה.
במילותיהם של חבריה: "המזרח קרס כי האמין באופן עיוור בהגדרה האוטופית המערבית של חירות הפרט.
המערב שורד רק כי הוא הקים בערמומיות מערכת שטוענת שאנשים חופשיים.
כלומר, תחת הדמוקרטיה מאמינים אנשים.
שפועל על פי רצונו ורצונותיו."
בין 2004 ל-2005 ערכה הלהקה סיבוב הופעות אינטנסיבי באירופה ובארצות הברית.
סרט תיעודי בשם 'מדינות מפוצלות של אמריקה', שיצא ב-9 בספטמבר 2006, יצא מההופעות בארצות הברית.
בשנת 2006 הוציאה לייבאך אלבום של פירושים מחודשים להמנונים לאומיים של מדינות שונות המעורבות בגאופוליטיקה העולמית.
השירים "אמריקה" (ארצות הברית) ו"אנגליה" (אנגליה), כמו גם החוברת הפנימית של האלבום, מציגים ביקורת גלויה נגד העליונות הפוליטית והתרבותית האנגלו-סכסית בעולם.
באלבום ישנה גם ביקורת על מדינות ההגירה של צרפת ואף התייחסות להמנון הישראלי "התקווה".
בשנת 2012 הלהקה כתבה וביצעה מוזיקה עבור סרט "איירון סקיי".
לייבאך היא הלהקה המערבית הראשונה שהופיעה בצפון קוריאה.
ההקלטות הראשונות של לייבאך יצאו בלייבלים צנועים במרכז אירופה.
אך לאחר סיבוב הופעות במזרח אירופה (סיור נאט"ו הכיבוש 1985) הם התגלו על ידי הלייבל Mute.
במקביל קאברים בעלי פרשנות מחודשת לשירי פופ-רוק פופולריים כמו "One Vision" של קווין או האלבום "Let It Be" של הביטלס שביצעה לייבאך הפכו נפוצים.
ב-2003 הוציאה הלקה לאור את האלבום WAT (We Are Time) בהשראת המצב הבינלאומי בעיראק.
הסינגל הראשון שיצא מהאלבום הזה, "Tanz Mit Laibach" מדבר על היחסים בין ארצות הברית לגרמניה.
חברי הלהקה אמרו כי "מאחר שארצות הברית לימדה את גרמניה להתאושש כלכלית באורח פלא לאחר מלחמת העולם השנייה, גרמניה תעניק כעת את יחסה המלחמתי לארצות הברית".
"ואם כן", אמרו, "נרקוד עוד הרבה זמן".
במשך השנים שמרה הלהקה על אמביוולנטיות ועל עמימות בהשפעתה ובשימושה בסמלים של משטרים טוטליטריים.
הפילוסוף הסלובני סלבוי ז'יז'ק, אמר על לייבאך: "בשימושה בסמלים ויזואליים וצליליים המזכירים באופן מכוון משטרים טוטליטריים, היא "לוקחת את ערכי המדינה יותר ברצינות מהמדינה עצמה", וכך, על ידי הבאת האידאולוגיה ההגמונית לידי אבסורד מוקצן, מייצרת ביקורת חריפה ומהותית יותר ממחאה ישירה."
האלבום 'Volk' יצא ב-23 באוקטובר 2006. שיריו הם גרסאות פופ לפזמונים מאומות שונות בעולם.
מוסווית במנגינות יפהפיות ובאווירות עדינות, מסתתרת קריקטורה של "העיירה" במובן הלאומי של המושג.
שם האלבום עצמו משתתף במשחק המושגים, שכן "וולק" בגרמנית פירושו "עם" או "אומה", ואילו "volk" בסלובנית (וברוסית) פירושו "זאב".
לפיכך, הכריכה מציגה ציור של כמה כבשים (העיירה כעדר), בעוד הדימוי המאיים של הזאב מופיע בדפים הפנימיים.
לייב (לוטק) רוטבלאט (בפולנית: Lejb Rotblat; 14 באוקטובר 1918 – 8 במאי 1943) היה פעיל ההתנגדות היהודית בשואה בפולין.
רוטבלאט התגורר ברחוב טוורדה שבוורשה יחד עם אימו שניהלה שם בית יתומים.
הוא ואימו הסתירו קבוצת ילדים יהודים באחד מהבתים בו גרו בזמן הגירוש למחנה ההשמדה טרבלינקה.
אריה וילנר היה אחד מאלה שמצאו מקלט בדירתם.
רוטבלאט גדל כבן יחיד לאימו, שהתאלמנה בגיל צעיר.
כאשר התארגן הקן הוורשאי מחדש, עברו כמה מדריכים מקן "הנוער הציוני" אל "עקיבא".
גם לייב בא מהנוער הציוני, זמן מה עבר עם קבוצות העבודה מטעם היודנראט לצד הארי, אחר כך הלך לעבוד בהנהלת נקודת הפליטים בדזיקה 3, ושם חלה בטיפוס.
לאחר המחלה היה חלש מכדי להמשיך בעבודתו וקיבל הצעה לנהל את אחת החנויות של צרכנית עובדי היודנראט.
בצרכנייה זאת עבדה גם פרידה זיגמן, חברי הפלוגה בנאלבקי 10 היו גם נסגרים שם עם כלב כשומרים בלילות, תמיד היה לוטק לחוץ בתפקידיו השונים, היה עוזר לאימו בבית היתומים, עובד למחייתו והיה מסור לעבודתו החינוכית.
רוטבלאט נקבר בקבר אחים יחד עם לוחמי אי"ל אך מקום קבורתם אינו ידוע.
שמו של רוטבלאט נחרט בשנת 2006 על האובליסק הממוקם באנדרטת מילא 18 ("תל אנילביץ'"), שם נהרג.
זאפה LIVE פארק או לייב פארק הוא מתחם הופעות שמפעילה חברת זאפה ונמצא במערב ראשון לציון.
הפארק כולל מתחם הופעות פתוח תחת כיפת השמיים הנמצא בסמוך למתחם הקולנוע יס פלאנט, פארק השעשועים סופרלנד ולאגמון הסמוך לו.
חלק מההופעות נערכות בתקופת הקיץ, ומלוות בפסטיבלי אוכל.
ב-2026 מותג מחדש כ-MAX פארק ראשון לציון בשיפוץ שכלל הרחבת הבמה ותוספת מסכי לד גדולים.
באמפי פארק בראשון לציון התקיימו הופעות רבות בהן להקת מטאליקה שהופיעה בו בשנת 1999.
בניית המתחם החלה בשנת 2013 כחלק מפיתוח פארק האגם וארכה כשנתיים.
מרכז המתחם כולל אמפיתיאטרון, הגדול בישראל מסוגו ומכיל כ-20 אלף צופים, מתוכם כ-4,000 מקומות בישיבה (אורכסטרה).
הפארק הוקם לאירוח אירועי מוזיקה גדולים ובינלאומיים ומאז הקמתו התארחו בו עשרות הופעות של זמרים, אמנים, פסטיבלים והופעות של אמנים מישראל ומחוצה לה.
בשל מיקום הפארק מחוץ לאזורי המגורים בעיר, קיימת אפשרות להאריך את משך ההופעה ולסיימה מאוחר מהשעה 23 בלילה, כפי שנהוג בפארק הירקון בשל תקנות הרעש.
בלייב פארק קיימים מתחמי דשא נרחבים ובמה מודולרית המשתנה בהתאם לצורכי המופיע, בין זו להקה או הפקת מסיבות.
לתכנון המקום היה שותף האדריכל לב וקסמן.
במתחם הופיעו אמנים רבים בהם הופעה משותפת של אמנים ישראלים כישי ריבו ונתן גושן ורצף מופעי האיחוד של טונה ורביד פלוטניק.
ביוני 2022 הופיעה באמפי להקת שב"ק ס' במופע האיחוד עם כל חברי הלהקה לדורותיה ובספטמבר בשנה לאחר מכן הופיעה הלהקה שוב.
במקום התקיימו גם הופעות של אמנים בינלאומיים בהם קלין בנדיט, אוזונה, הצ'יינסמוקרס, Die Antwoord, אלט ג'יי, אוונג'ד סוונפולד, אוזי אוסבורן וכריסטינה אגילרה.
במתחם צולמו גם אירועים רבים.
בשנת 2021, התקיים במקום גמר העונה השמינית של הכוכב הבא.
ב-25 ביולי 2022, נערך במקום טקס הסיום של המכביה העשרים-ואחת.
"לייב פארק 2023" הוא אלבום ההופעה הראשון באורך מלא של הזמר הישראלי אליעד נחום.
בספטמבר 2023, אליעד נחום חגג עשור לקריירתו המוזיקלית במופע בלייב פארק בראשון לציון.
המופע היה המופע ה-500 בלייב פארק ראשון לציון וכלל כ-30 שירים ונמשך שעתיים וחצי, בליווי תזמורת וכלי נשיפה.
אליעד השיק את אלבומו החדש "בין עולמות" במסגרת המופע, זכה לביקורות נלהבות ושני להיטים מהאלבום, "מאמסיטה" ו"בין עולמות", הפכו לשירים מושמעים ביותר בתחנות הרדיו.
אבי אבורומי הצטרף עם "אין מאושר ממני" ו"ספרי להם הכל".
לייבור חדשה, סכנה חדשה הוא סלוגן שהוטבע על ידי המפלגה השמרנית בבריטניה במהלך הבחירות הכלליות ב-1997, כקונטרה למיתוגה של מפלגת הלייבור בראשותו של טוני בלייר כ"הלייבור החדש" (New Labour).
את הסלוגן ואת המודעה שליוותה אותו יצר מנהל הקריאייטיב מרטין קאסון במשרד הפרסום M&C Saatchi.
הכרזה המרכזית ששימשה את הקמפיין כללה תמונה של מנהיג מפלגת הלייבור טוני בלייר על רקע שחור, עם רצועה של הכרזה שכביכול נתלשה לרוחב עיניו של בלייר.
העיניים הוחלפו בזוג של 'עיני שד' כשהסיסמה "New Labor New Danger" מוצבת מתחת לתמונה בצבע אדום.
גרסה מאוחרת יותר של הקמפיין השתמשה ב'עיני השד' על ארנק וליוותה אותו בסיסמה של "לייבור חדשה, מיסים חדשים".
הפרסומת זכתה לשבחים על המקוריות ומשום שהיא עמדה במשימתה - לפקפק בדמותו של בלייר.
נטען כי החשיפה של הפרסומת והבאזז סביבה הביאו לשמרנים פרסום חינם בשווי 5 מיליון ליש"ט, תמורת הוצאה של 125 אלף ליש"ט בלבד.
עם זאת, למרות שהיא הוכרזה כ"פרסומת הטובה ביותר של השנה", היא לא הייתה יעילה מבחינה פוליטית, וסקר מצא ש-64% לא אהבו את הקמפיין.
במפלגת הלייבור תקפו את הפרסום הנגטיבי, ובספטמבר 1996 הצטרף לביקורת גם ראש הממשלה השמרני לשעבר, אדוארד הית'.
בבחירות עצמן, השמרנים חוות את התבוסה הגרועה ביותר שלהם במשך למעלה מחצי מאה.
ASA (הארגון הפנימי של המפרסמים בבריטניה) קיבל תלונות רבות על הקמפיין, כולל מהבישוף של אוקספורד.
הארגון הורה לשמרנים שלא להשתמש בכרזה, הן משום הרעיון המוצג בה והן משום שלא היה להם אישור להשתמש בתמונתו של בלייר.
ליידי גודייבה (מאנגלית עתיקה: Godgifu - "מתת אל"; נפטרה בין 1067 ל-1086) הייתה אצילה אנגלו-סקסית בת המאה ה-11, אשר התפרסמה בשל אגדת עם אשר נקשרה בשמה ולפיה רכבה עירומה ברחובות העיר קובנטרי על מנת לשכנע את בעלה, שליט העיר, להקל בעול המיסים אשר הטיל על נתיניו.
ליידי גודייבה הייתה אשתו של לאופריק, רוזן מרסיה.
ככל הנראה נישאה לו לאחר שהתאלמנה מבעלה הראשון.
ליאופריק וגודייבה נחשבו בין גדולי התורמים האנגלו-סקסיים בתקופת הזמן שלפני הכיבוש הנורמני של בריטניה.
הם היו מאמינים אדוקים, ותרמו רבות לבניית מוסדות דת.
הידוע מכולם הוא המנזר הבנדיקטיני בעירם קובנטרי, אך בנוסף אליו מימנו ככל הנראה גם את בניית המנזרים בווסטר, בלינקולנשייר ובערים נוספות באזור.
על פי המסופר, תרמה ליידי גודייבה תכשיטי זהב וכסף רבים מרכושה הפרטי, לעיטור פסלי קדושים נוצריים בקתדרלות השונות בקובנטרי ואף לכנסיית סנט פול בלונדון.
לאחר הכיבוש הנורמני של בריטניה, התכשיטים הותכו, או נבזזו והועברו על ידי הבישופים הנורמניים לארצם.
לאחר מותו של בעלה בשנת 1057 המשיכה גודייבה לחיות מספר שנים נוספות תחת הכיבוש הנורמני.
היא מוזכרת כאחת התושבים האנגלו-סקסיים הבודדים, וכאישה היחידה, אשר החזיקה בבעלותה אדמות בתקופה שלאחר הכיבוש.
כאשר בוצע סקר המדידות הגדול של 1086 היא כבר לא הייתה בין החיים.
אדמותיה לשעבר מוזכרות בסקר, אם כי הן כבר היו בידיים אחרות.
על פי אגדה מפורסמת, ריחמה ליידי גודייבה על תושבי עירה קובנטרי, אשר נאנקו תחת עול המיסים הכבד שהוטל עליהם בידי בעלה.
כל פניותיה אליו במטרה להקל על התושבים נענו בשלילה.
לאחר הפצרות רבות מצידה, הודיע כי ייענה לבקשתה רק אם היא תסכים לרכוב עירומה על סוס ברחובות העיר.
להפתעתו של לאופריק, הסכימה ליידי גודייבה האדוקה בדתה להצעה.
היא יצאה בעירום לרכיבה ברחובות העיר, לאחר שלאופריק הוציא צו אשר חייב את התושבים להסתגר בבתיהם בכל אותו הזמן.
על פי האגדה, אדם שהציץ בה (טום המציצן, Peeping Tom) הפך עיוור, אך הרוזן עמד בהבטחתו והפחית את עול המיסים מן התושבים.
בגרסאות אחרות של סיפור האגדה, אנשי העיר התאספו ברחובות כדי לצפות ברוכבת העירומה, או בחרו מרצונם החופשי להסתגר בבתיהם כדי לא לבייש את הגבירה, אשר הקריבה את הקורבן הזה עבורם.
בגרסאות נוספות, הייתה גודייבה לבושה במעין בגדים תחתונים או שקופים-למחצה, ולא עירומה כליל, או אפילו לבושה לחלוטין אך נעדרת תכשיטים, דבר שנחשב כביכול כ"עירום" כי סתר את מעמדה הרם.
לפי גרסה מקובלת, במהלך הרכיבה נעשה לה נס, ושיערה התארך כך שכיסה על מערומיה.
במחקרים מאוחרים שנערכו לא נמצאו הוכחות חד-משמעיות לקיומו של אירוע כמתואר בסיפור המעשה.
יתר על כן, ממדיה הקטנים של קובנטרי ההיסטורית לא אפשרו מעשה אצילי מסוג זה שיהיה בעל השפעה משמעותית כל כך.
בנוסף לכך, על פי הרישומים ההיסטוריים מן התקופה, הוטלו מיסים רק על סוסים, ולכן רוב התושבים שהיו עניים וחסרי רכוש כלל לא שילמו אותם.
המסקנה ההיסטורית אם כן היא כי ספק רב אם אירוע כזה אכן התקיים במציאות, וסביר להניח כי מדובר בהתפתחות של אגדת עם אשר הושפעה ממיתוסים היסטוריים דומים, בהם משפיעה אשתו של השליט על החלטותיו לטובת העם, ואשר המפורסם מכולם הוא סיפור אסתר ואחשוורוש.
על שמה של ליידי גודייבה נקרא מותג שוקולד יוקרתי, שמקורו בבית חרושת בלגי לשוקולד, הפועל בבריסל וכונה בשם "ליידי גודייבה".
תספורת נשים בה השיער צמוד לקודקוד ורק מאחד הצדדים הוא מורם לגל, משוך אחורנית, תספורת שהייתה פופולרית בשנות העשרים של המאה העשרים.
"שרשרת גודייבה" שהיא ענק פנינים בו שזורות לסירוגין, פנינים מקדמת הענק עם פנינים מאחוריו (בדרך כלל קטנות יותר) כשביניהם שרשרות דקות עשויות מחרוזים אף הן.
לפי הפרשנות המקובלת גם התספורת וגם השרשרת קיבלו את שמן מכיוון שהן מדגישות צד מסוים, וליידי גודייבה רכבה על הסוס כמנהג הנשים דאז, ברכיבת צד.
ליידי גודייבה מוזכרת רבות בסרטי הקולנוע, בשירים, וביצירות תרבותיות נוספות.
"ליידי גודייבה" (Lady Godiva) משנת 1911, הסרט הראשון אשר עסק בסיפורה של הגבירה הידועה, בכיכובה של השחקנית ג'וליה סוויין גורדון (Julia Swayne Gordon).
"ליידי גודייבה" (Lady Godiva) משנת 1928, סרט אילם בריטי קצר בכיכובה של השחקנית גלדיס ג'נינגס (Gladys Jennings).
"דיבורי רוחות" (The Ghost Talks) משנת 1949, סרט קצר בכיכובם של "שלושת המוקיונים" (The Three Stooges).
"ליידי גודייבה מקובנטרי" (Lady Godiva of Coventry) משנת 1955, בכיכובה של השחקנית האירית מורין או'הרה.
"ליידי גודייבה" בכיכובה של ג'ינה לולובריג'ידה בסרט גירושין נוסח אמריקה (1965)
ליידי גודייבה מוזכרת בשירם המפורסם של להקת קווין, Don't Stop Me Now, שהוקלט בשנת 1978.
לֵיידָה (בקטלאנית: Lleida) או לֶרִידָה (בספרדית: Lérida) היא עיר בצפון ספרד, בירת הפרובינציה הקרויה על שמה, בקהילה האוטונומית קטלוניה.
היא העיר השנייה בגודלה בקטלוניה, עם כ-119,000 תושבים בעיר עצמה ועוד 176,000 באזור המטרופוליני.
כלכלת העיר מתבססת בעיקר על חקלאות ותיירות.
האתר הבולט בעיר הוא הקתדרלה העתיקה (La Seu Vella), כנסייה בסגנון הרומנסקי מהמאה ה-13. אתרים נוספים הם בית העירייה, גם הוא מהמאה ה-13, כנסיית סן לורנסו מהמאה ה-12, בית החולים על שם מריה הקדושה (המאה ה-15) והקתדרלה החדשה (מסוף המאה ה-18).
תושביה המקוריים היו האילרגטים (Ilergetes).
הם התנגדו התנגדות עזה לכיבוש הרומאי, ומנהיגם אנדובאלס (Andobales, נקרא גם אינדיביליס – Indibilis) כרת לשם כך לסירוגין בריתות עם קרתגו ועם רומא.
שם העיר בפי הרומאים היה אילרדה (Ilerda), על שם תושביה המקוריים.
בשנת 49 לפנה"ס נערך לידה קרב שבו הביס יוליוס קיסר את יריבו פומפיוס.
כמרבית האזורים בספרד נכבשה בידי הוויזיגותים ולאחר מכן בידי המוסלמים.
רמון ברנגר הרביעי, רוזן ברצלונה, כבשה מידי המוסלמים ב-1149. ב-1640 השתתפה במרד הקטלאני נגד פליפה הרביעי ועמדה תחת מצור של הצבא הצרפתי.
ב-1813 הותקפה ונבזזה בידי כוחותיו של נפוליאון.
על פי הידוע, אלפונסו השני, לאחר כיבוש העיר מהערבים מסר ליהודי בשם יחיא בן דוד נכסים בעיר ומינה אותו לגזבר.
כך כותב פרופסור יצחק בער בספרו 'תולדות היהודים בספרד הנוצרית' (עמודים 33–34): "כי בחודש אוקטובר 1149, כבש נסיך ברצלונה, את העיר לרידה.
אחד מבתי הכנסת של היהודים נהפך בשנת 1173 לכנסייה נוצרית.
משנות השמונים ואילך נמצאה שכונת היהודים במקום מבוצר בתוך העיר, ומותר לשער שזה היה מקומה עוד בעת הכיבוש.
חלק מבעלות העיר היה בידי אגודת הטמפלרים, אגודת אבירים נזירים שנוסדה לשם מלחמת הצלב בארץ ישראל, אבל גם בספרד מצאו להם מקום מלחמת הדת ולפעולה פוליטית וארגונית.
גם הם הסתייעו בסוכנים יהודים בענייני כלכלה.
בשנים הראשונות לאחר כיבוש לרידה, נתן פקיד האגודה ליהודים שונים באריסות עולמית קרקעות, שבעליהם הערבים גורשו ונושלו.
בסדרי האדמיניסטרציה של המחוז הנכבש השתתף יחיא jafia בן דוד ממונתשון (monzon) היהודי הראשון המכונה בתעודות בתואר 'baiulus ,baile' גזבר – בתעודות העבריות, הוא הפקיד הממונה על הקניין הפרטי (patrimonum) של המלך.
יחיא שירת בעיקר לפני המלך אלפונסו השני מארגוניה 1162–1196, בנו של ראמון ברנגר הרבעי.
הוא חתם באותיות לטיניות על תעודות בענייני הנהלת מיסים וכספים על כתבי פיטורים ממסים, על תעודות יסוד של כפרים נוצריים חדשים, ונתן את הסכמתו למכירת קרקעות וחכירתן.
שמו חתום על תעודה רשמית, הקובעת את תחומי העיר לרידה בידי שלטון המוסלמים.
מכל האמור יוצא, שיהודי זה מילא תפקיד בחלוקת הארץ לנחלותיה.
הוא עצמו קיבל בסביבת לרידה שטחי קרקע נרחבים.
אלפונסו השני נתן לו בית מלאכה ובית קטן בעיר לרידה על יד הארמון של המלך והתיר לו להחכירם לנוצרים יהודים ומוסלמים.
נוסף לכך היו לו מרתפי יין במבצר היהודים שבלרידה.
סופו – הוסר מעל כנו, לרגל שינויים כלכליים שהמלך הטיל בפקידות שבעיר, פרטי המעשה ונסיבותיו – לא נודעו."
כמו כן ידוע כי חלק ממבצר העיר לרידה נקרא 'מצודת היהודים'.
במרתף בית העירייה בלרידה נמצא מקווה ענק, שעל פי המחקר הוא הקדום באירופה והוקם לפני המקווה המיוחס לרש"י.
על פי אנציקלופדיה יודאיקה, הייתה כנסייה בלרידה שנבנתה בתוך בית כנסת יהודי.
Festa Major – החגיגה המרכזית
חלה בתחילת מאי, במקביל לפסטיבל סאן אנאסטאסיו, הפטרון הקדוש של העיר.
במהלך החגיגות מתבצעות המחזות של קרבות הנוצרים במוסלמים, מופע זיקוקין, ומיצג פרחים.
חגיגה גסטרונומית בה מתאספים תושבי העיר בפארק Camps Elísis ואוכלים מהמאכל המקומית המבוסס על חלזונות.
החגיגות נערכות במהלך סוף שבוע משישי עד ראשון, כשבוע לאחר החג הקודם.
יריד חקלאי הנערך בפארק Camps Elísis בסוף ספטמבר במקביל לחג סן-מיקל, ונחשב ליריד החקלאי החשוב בספרד.
קלודיה אלטה טיילור ג'ונסון הידועה כליידי בירד ג'ונסון (Lady Bird Johnson; 22 בדצמבר 1912 – 11 ביולי 2007) הייתה אשתו של נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון והגברת הראשונה של ארצות הברית בשנים 1963–1969.
קלודיה נולדה בקרנק שבטקסס למיני פאטילו-טיילור (Minnie Patillo-Taylor) ולתומאס ג'פרסון טיילור (Thomas Jefferson Taylor), בעל אדמות אמיד, ולה שני אחים גדולים.
הכינוי "ליידי בירד" ניתן לה עוד בהיותה פעוטה על ידי המטפלת שלה אליס טיטל, שאמרה שהיא "יפה כליידי בירד" (purty as a ladybird במקור).
לא ברור אם הכוונה המקורית הייתה לציפור או למושית השבע, הקרויה בעגה הבריטית והאמריקאית "ליידי בירד".
אבותיה הגיעו לווירג'יניה במהלך המאות ה-17 וה-18, כנראה כמשרתים חוזיים, כמו רוב המהגרים הראשונים למושבה זו.
לאביה, יליד אלבמה, שורשים אנגליים, ולשיים ודניים.
אמה, גם היא ילדת אלבמה, ממוצא אנגלי וסקוטי.
ליידי בירד למדה בבית ספר התיכון מרשל במרשל שבטקסס, ולמדה עיתונות ואמנות בבית הספר האפיסקופלי על שם מרים הקדושה לבנות, ובאוניברסיטת טקסס באוסטין.
ליידי בירד נישאה ללינדון ג'ונסון ב-17 בנובמבר 1934 בכנסייה האפיסקופלית על שם מרקוס הקדוש שבסן אנטוניו טקסס, ולבני הזוג נולדו שתי בנות - לינדה בירד ג'ונסון רוב ולוסי באיינס ג'ונסון.
בשנת 1943 רכשה ג'ונסון תחנת רדיו מקומית באוסטין, הודות לקשרים הפוליטיים של בעלה.
בהמשך קיבלה התחנה מונופול על שידורי טלוויזיה באזור, הודות לעמדה הפוליטית של בעלה.
ליידי בירד הייתה פעילה לאורך השנים למען איכות הסביבה, ואף שכנעה את מדינת טקסס לזרוע פרחי בר לאורך הכבישים במדינה.
בשל חשיבות איכות הסביבה בעיניה, בהיותה הגברת הראשונה של ארצות הברית החלה בפרויקט ייפוי ושיקום בירת ארצות הברית במטרה לשפר את תנאי המגורים בוושינגטון.
בעקבות מאמציה החלו בפרויקטים של שיקום שכונות בכל רחבי ארצות הברית.
כמו כן היא פעלה למען תוכניות ייפוי הדרכים ברחבי המדינה באמצעות קביעת הגבלה על מספר השלטים בצדי הדרכים ונטיעת עצים ופרחים בצדי הדרכים.
לאחר שבני הזוג עזבו את הבית הלבן ושבו להתגורר בטקסס, המשיכה ליידי בירד בקידום פרויקטים של איכות הסביבה.
היא ייסדה את המכון הלאומי לחקר פרחי הבר, הקרוי כיום על שמה - מכון פרחי הבר ליידי בירד ג'ונסון.
ב-1977 העניק לה הנשיא ג'רלד פורד את מדליית החירות הנשיאותית, וב-1984 זכתה במדליית הזהב של הקונגרס.
עד שנות ה-90 המשיכה ליידי בירד להשתתף באירועים רשמיים, אולם בשנת 1993 סבלה משבץ והתעוורה.
ב-2002 עברה שבץ נוסף ולא הייתה מסוגלת לדבר וללכת.
ליידי בירד הייתה האדם שאובטח הכי הרבה שנים על ידי השירות החשאי של ארצות הברית, יותר שנים מכל אדם אחר בהיסטוריה של המדינה.
היא נפטרה בבית חולים באזור מגוריה בטקסס בגיל 95.
על שמה קרוי פארק ליידי בירד ג'ונסון בוושינגטון די.
הלייגר הוא בן-כלאיים של אריה ושל נקבת טיגריס (מקור שמו הוא הלחם של המילים האנגליות ל"אריה" ול"טיגריס" - Lion ו-Tiger).
לייגרים גדלים גופנית עד הגיעם לגיל שש.
בעבר סברו בטעות כי בלייגר מופרש הורמון גדילה כל חייו באופן כזה שאינו חדל לגדול פיזית.
הלייגר יחד עם הטיילייגר הם החתולים הגדולים ביותר, אולם בטבע החתולים הגדולים ביותר הם מתת המין טיגריס סיבירי.
נכון לספטמבר 2013 משקל הלייגר הגדול ביותר שתועד הוא 418.2 ק"ג, אורכו 3.33 מטר וגובהו 1.25 מטר בכתפיים וכונה "הרקולס".
הלייגר הזכר עקר, אך למרות זאת מתבגר מבחינה מינית ומזדווג עם הנקבות.
לייגר ממין נקבה, לעומת זאת, לרוב פורייה, ומסוגלת להעמיד צאצאים.
הלייגר מתאפיין בפסים הדומים לפספוס הטיגריס, ובצבע חום־צהבהב הדומה לאריה.
הגורים נושאים את רעמת האריה, שנעלמת אט אט עם הגיל, כאשר בחלק מהמקרים נשאר רק סימן לכך שהייתה רעמה ובחלק נשארת רעמה קטנה.
ישנן עדויות שונות לאורך ההיסטוריה על קיומם של לייגרים, כגון גילוף של גורי הלייגר שנעשה על ידי G.B.
Whittaker בשנת 1825, ציורים, שני גורים שנולדו בשבי בשנת 1837 והוצגו לוויליאם הרביעי וויקטוריה, ועדויות שונות משנת 1900 ואילך.
משקלו וגודלו של הלייגר אינו מאפשר לו לצוד מחמת חוסר היכולת שלו לרדוף אחרי טרף נמלט, וכך גם אם ירגילו לייגר לטבע, סביר להניח כי הוא ימות מרעב.
הלייגרים יכולים אפוא להתקיים רק בגני חיות.
הלייגר נוטה למות בגיל צעיר בגלל פגמים גנטיים.
ליידיD (קרי: ליידי-די) היא להקת רוק ישראלית שהוקמה באוגוסט 2006. חברות הלהקה הן ליעד שר (גיטרה ושירה), שיר קונקי (בס וקולות) ויעל כהן (תופים ושירה).
ליידי די היא שלישיית רוק אלטרנטיבי הבולטת בעיבודיה המתאפיינים בשימושים אקראיים בתפקידים "לא קונבנציונליים" בכלי הנגינה.
בינואר 2007 יצא לאור אלבום הבכורה של ההרכב, אשר לא זכה לחשיפה רבה באמצעי התקשורת, אך קיבל ביקורות טובות.
האלבום הוקלט באולפני די.בי., על ידי יואב שדמה ששימש גם יועץ מוזיקלי, ויצא בהוצאת "התו השמיני".
לצורך קידום האלבום, פרסמה הלהקה שלושה סינגלים, במקביל לקליפים לערוץ 24. הקליפ לסינגל הראשון שיצא, "פאולינה", היה פרי מוחה של הבמאית עירית שרביט.
הקליפ לסינגל השלישי, "קוצים חלודים", צולם בניצוחו של הבמאי נתן משיח.
שני הקליפים השתתפה השחקנית זיטה יגודייבה, אשר מצולמת גם על שער האלבום.
בשנת 2007 הלהקה הוציאה את האלבום הראשון שלה, ושמו כשם הלהקה - "ליידי D".
סטפני ג'ואן אנג'לינה ג'רמנוטה , הידועה בשם הבמה ליידי גאגא (Lady Gaga), היא זמרת, דוגמנית, אשת עסקים, פזמונאית, רקדנית ושחקנית אמריקאית.
בילדותה, גאגא הופיעה בערבי מיסה ובהצגות בבית הספר, ובגיל 17 החלה ללמוד באוניברסיטת ניו יורק.
מאוחר יותר עזבה כדי להתקדם בקריירת המוזיקה שלה.
לאחר שביטלה את החוזה עם חברת ההקלטות דאף ג'אם עבדה ככותבת שירים לזמרים מפורסמים בחברת "Sony/ATV", בה חתמה על חוזה משותף עם אינטרסקופ רקורדס.
בשנת 2007 החלה להופיע במועדונים ופסטיבלים ושנה לאחר מכן, הפכה לזמרת בין-לאומית עם אלבום הבכורה, The Fame.
מהאלבום יצאו כמה סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, "Just Dance" ו-"Poker Face".
האלבום הוצא מחדש בשנת 2009 במיני-אלבום The Fame Monster שכלל את הסינגלים "Bad Romance", "Telephone" ו-"Alejandro".
שבעת אלבומי האולפן שהוציאה לאחר מכן נכנסו הישר אל פסגת מצעד הבילבורד 200 בארצות הברית.
אלבומה השני משנת 2011, Born This Way, כלל מוזיקת רוק אלקטרוני וסינת'-פופ ובשבוע הראשון לצאתו מכר מעל למיליון עותקים.
הסינגל המוביל שלו הפך לשיר הנמכר ביותר בהיסטוריית אייטונס לאחר שמכר גם הוא מעל למיליון עותקים בפחות משבוע.
בעקבות אלבומה השלישי מ-2013, Artpop, שהושפע ממוזיקת דאנס אלקטרוני שכלל את הסינגל "Applause", גאגא שינתה את ז'אנר המוזיקה שלה והוציאה אלבום ג'אז משותף עם הזמר טוני בנט (2014), Cheek to Cheek, ומאוחר יותר את אלבום הקאנטרי והרוק הקל (2016), Joanne.
גאגא שיחקה תפקידים ראשיים בין השנים 2015–2016 בסדרה "אימה אמריקאית" שבזכותה זכתה בפרס גלובוס הזהב בתואר השחקנית הטובה ביותר ובשנת 2018 בסרט הדרמה המוזיקלי "כוכב נולד".
בפסקול הסרט, A Star Is Born נכלל הסינגל "Shallow" שהפך לשיר עם מספר זכיות הפרסים הרב ביותר בהיסטוריה.
גאגא חזרה לז'אנר הדאנס-פופ שלה עם אלבומה השישי, Chromatica שהוציא את הסינגל החמישי שלה במקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100, "Rain on Me" בשנת 2020.
במשך שנות הקריירה שלה, גאגא מכרה מעל 150 מיליון סינגלים ו-30 מיליון אלבומים ובכך נכללת ברשימת האמנים שיאני המכירות בכל הזמנים ומוכתרת כמוזיקאית הרביעית המרוויחה ביותר בעשור של 2010. הישגיה כוללים 14 שיאי גינס, 14 פרסי גראמי, 2 פרסי גלובוס הזהב, פרס אוסקר, 18 פרסי VMA, ו-3 מועמדויות לפרס אמי.
בשנת 2015 היא הוכרזה כאמנית השנה של בילבורד ובמקום הרביעי ברשימת המוזיקאיות הגדולות ביותר בערוץ VH1 ב-2012. במגזין טיים, הגיעה למקום השני בסקר האנשים המשפיעים ביותר בעשור האחרון.
תרומתה של גאגא לקהילה והאקטיביזם החברתי שלה כוללים עבודה הקשורה למודעות לבריאות הנפש ולזכויות קהילת הלהט"ב.
בשנת 2012, הקימה את הארגון ללא מטרת רווח, "Born This Way Foundation" המתמקד בהעצמת בני נוער, עזרה בבריאות הנפש ומניעת בריונות.
בשנת 2019, הוציאה לאור את מותג הקוסמטיקה הטבעוני שלה, "Haus Laboratories".
סטפני ג'ואן אנג'לינה ג'רמנוטה נולדה ב-28 במרץ 1986 בבית החולים לנוקס היל במנהטן, ניו יורק שבארצות הברית למשפחה קתולית אמידה להורים ממוצא איטלקי.
קיימים אצלה שורשים צרפתיים קנדיים רחוקים יותר בנוסף.
אביה ג'וזף ג'רמנוטה הוא יזם אינטרנט, ואמהּ, סינתיה לואיס (לבית ביסט), היא פילנתרופית ואשת עסקים.
יש לה אחות צעירה בשם נטלי שמאוחר יותר הפכה למעצבת האופנה שלה.
באחד הראיונות שלה אמרה שהיא גאה על המקום הכלכלי של משפחתה וכי הוריה הגיעו ממעמד נמוך ועבדו קשה לכל דבר.
מגיל 11 למדה ב"סייקרט הארט" בית ספר רומי קתולי פרטי לבנות.
היא תיארה את הביטחון העצמי שלה בתקופת התיכון כ"מסור מאוד, ממושמע מאוד, אבל גם קצת חסר ביטחון".
היא ראתה את עצמה כלא שייכת וסיפרה שלעגו לה על היותה "פרובוקטיבית מדי או אקסצנטרית מדי".
גאגא החלה לנגן בפסנתר בגיל ארבע לאחר שאמה התעקשה שתהפוך ל"צעירה תרבותית" ומאז השתתפה בשיעורי פסנתר והתאמנה בילדותה.
הוריה עודדו אותה להמשיך במוזיקה ורשמו אותה למחנה לאומנויות יצירה.
היא שיחקה בתפקיד הראשי של אדלייד במחזמר "ברנשים וחתיכות" וכפיליה ב"דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום" בתיכון רג'יס שבניו יורק.
בנוסף, היא גם למדה משחק מתודי במכון לי שטרסברג לתיאטרון וקולנוע במשך עשר שנים.
גאגא החלה להשתתף באודישנים לתוכניות בניו יורק אך לא התקבלה.
למרות זאת הופיעה בתפקיד משנה כתלמידת תיכון בפרק בסדרה "הסופרנוס" משנת 2001 שכותרתו הייתה "סיפור המוזדל".
מאוחר יותר חשפה את נטייתה למוזיקה:
בשנת 2003 בגיל 17, גאגא התקבלה באופן מוקדם לפרויקט "21 לאומנויות שיתופיות" בבית הספר למוזיקה באוניברסיטת ניו יורק והחלה להתגורר במעונות סטודנטים.
באותה תקופה היא למדה מוזיקה ושיפרה את כישורי כתיבת השירים שלה על ידי כתיבת מאמרים על אומנות, דת, סוגיות חברתיות ופוליטיקה.
בעבודת הגמר שלה כללה את אמני הפופ ספנסר טוניק ודמיאן הירסט.
בשנת 2005 היא עזבה את לימודיה במהלך הסמסטר השני כדי להתמקד בקריירת המוזיקה שלה.
באותה שנה, היא שיחקה תפקיד של לקוחה זועמת בתוכנית מתיחות ריאליטי של MTV.
בריאיון בשנת 2014, סיפרה גאגא שנאנסה בגיל 19 ובעקבות כך עברה מאוחר יותר טיפול נפשי ופיזי.
לאחר האירוע החלה לסבול מהפרעת דחק פוסט-טראומטית ואמרה שתמיכת הרופאים, המשפחה והחברים בזמנו עזרה לה.
בשנת 2005 הקליטה גאגא שני שירים עם זמר ההיפ הופ מלה מל לספר שמע שליווה את רומן הילדים של קריקט קייסי "הפורטל בפארק".
בנוסף היא הקימה להקה בשם "SGBand" עם מספר חברים מניו יורק.
הלהקה הופיעה ברחבי העיר והפכה לחלק מסצנות המועדונים של מרכז העיר.
לאחר התצוגה החדשה של היכל התהילה של כותבי השירים בשנת 2006, גאגא קיבלה המלצה על מפיק המוזיקה רוב פוסארי.
פוסארי שיתף פעולה עם גאגא שנסעה מדי יום לניו ג'רזי לפיתוח שירים ולהלחנת חומרים חדשים במוזיקה שלה.
המפיק סיפר כי היה לאדם הראשון שקרא לה בשם הבמה שלה "ליידי גאגא" שנגזר מהשיר "Radio Ga Ga" של להקת הרוק הבריטית קווין.
פוסארי וגאגא הקימו חברה בשם "Team Lovechild" לקידום הקריירה שלה.
הם הקליטו והפיקו שירי אלקטרופופ ושלחו אותם לבכירים בתעשיית המוזיקה.
ג'ושוע סרובין, ראש האמנים והרפרטואר בחברת התקליטים דאף ג'אם אהב את השירים שהוציאו ולאחר מכן הבוס שלו החתים את גאגא בחברה בספטמבר 2006. היא הוצאה מחברת התקליטים שלושה חודשים מאוחר יותר וחזרה לבית משפחתה לחג המולד.
היא החלה להופיע במופעים ניו-בורלסקיים שלטעמה ייצגו חופש.
במהלך תקופה זו פגשה את האמנית ליידי סטארלייט שעזרה לה לגבש את תדמיתה ואופן לבושה הייחודי על הבמה.
היא החלה להופיע איתה במועדונים במרכז העיר והופעותיהן היו ידועות כ"הרוק שואו האולטימטיבי של הפופ בורלסק" שהיו למחווה לשנות השבעים.
מאוחר יותר באותה שנה, הופיעו בפסטיבל המוזיקה "Lollapalooza" שבו נעצרה גאגא עקב לבושה החשוף.
מאוחר יותר התייחסה לאירוע ואמרה כי "אני אמנית וזו הדרך שלי להביע את עצמי, זו אופנה!".
לאחר שהתמקדה בתחילתה במוזיקת דאנס אלקטרונית, החלה גאגא לשלב בשיריה מנגינות פופ וסגנון רוק של זמרים כמו דייוויד בואי ולהקת קווין.
בזמן שהיא וסטארלייט המשיכו בהופעותיהן, המפיק פוסארי המשיך בפיתוח השירים שיצר איתה ושלח אותם למפיק ומנהל התקליטים וינסנט הרברט.
בנובמבר 2007, החתים הרברט את גאגא בחברת התקליטים שלו סטיירמליין רקורדס.
לאחר ששימשה ככותבת שירים בתקופת ההתמחות שלה בהוצאות המוזיקה, חתמה על עסקת פרסום עם חברת סוני.
כתוצאה מכך, היא החלה לכתוב שירים לזמרים מפורסמים בהם בריטני ספירס, פרגי, ניו קידס און דה בלוק, הפוסיקט דולז, ועוד.
הזמר האמריקאי אקון שגם היה חתום בחברת התקליטים התרשם מיכולות השירה שלה כאשר שמע אותה כזמרת ליוי.
הוא ניסה לשכנע את ג'ימי איובין שהיה יושב הראש והמנכ"ל של חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס ליצור חוזה משותף בכך שגאגא תחתום עם התווית של החברה ובכך תהפוך ל"שחקן הראשי" שלו.
בסוף שנת 2007 נפגשה גאגא עם כותב השירים והמפיק רדוואן ושיתפה איתו פעולה באולפן ההקלטות במשך שבוע לכתיבת אלבום הבכורה שלה, וחתמה בחברה "Cherrytree Records" שהקים המפיק והיוצר מרטין קיזרבאום שאיתו גם כתבה ארבעה שירים.
למרות הבטחת חוזה התקליטים, היא סיפרה שמספר תחנות רדיו הביעו ביקורות שליליות כלפי המוזיקה שלה, והשיבה להם בכך שאמרה "שמי ליידי גאגא הייתי בזירת המוזיקה במשך שנים, ואני אומרת לכם, זה הדבר הבא".
בשנת 2008, גאגא עברה להתגורר בלוס אנג'לס כדי לעבוד עם חברת התקליטים שלה על אלבום הבכורה שלה ובנוסף הקימה צוות מעצבי אופנה משלה, "Haus of Gaga".
ב-19 באוגוסט 2008 יצא האלבום, The Fame, בו הציגה אובססיה מובהקת לחיי העושר והפרסום של הוליווד שהגיע למקומות הראשונים באוסטריה, קנדה, גרמניה, אירלנד, שווייץ והממלכה המאוחדת לצד החמישייה הראשונה במצעדי אוסטרליה וארצות הברית.
במצעד הבילבורד 200, הוכתר במיקום ה-12 ברשימת האלבומים הגדולים של כל הזמנים.
גרסאות רמיקס של השירים מהאלבום הוספו במיני-אלבום השני של גאגא, Hitmixes, באוגוסט 2009. בטקס פרסי גראמי ה-52, זכה אלבום הבכורה ו-"Poker Face" בפרס בקטגוריות אלבום הדאנס הטוב ביותר והקלטת הדאנס הטובה ביותר.
בשנת 2009 החלה גאגא בחימום המופעים של סבב ההופעות השני של להקת הבנות הפוסיקט דולז "Doll Domination Tour" באירופה ואוסטרליה.
לאחר מכן, יצאה לסיבוב ההופעות הראשון שלה לקידום אלבום הבכורה "The Fame Ball Tour", שנמשך מחודש מרץ עד ספטמבר 2009. במהלכו, הופיעה בישראל בחודש אוגוסט בגני התערוכה בתל אביב.
באותה שנה השתתפה בגרסת רמיקס יחד עם הזמרת ביונסה לשירה "Video Phone".
הסינגל השני מהאלבום, "Telephone" בו מתארחת ביונסה הפך לשירה ה-4 של גאגא בראש מצעד הסינגלים הבריטי ונכנס גם הוא לרשימת הסינגלים הנמכרים בכל הזמנים.
הקליפ לשיר מכיל קטעים פרובוקטיביים רבים, דבר שגרם למהומה ברחבי העולם.
העירום והגסות שהציג הובילו להגבלה שלו ביוטיוב כאשר רק מי שמלאו לו 18 שנה רשאי לצפות בו.
מאוחר יותר הוכתר בשיא גינס.
"Alejandro" יצא ב-20 באפריל 2010 כסינגל השלישי.
הקליפ שלו ספג גינויים מצד ליגת הנצרות הקתולית בארצות הברית שטענה כי גאגא מחללת את הדת.
באפריל 2010 הפכה לאדם הראשון שצבר כחצי מיליארד צפיות במצטבר בעמוד היוטיוב שלה.
בטקס פרסי הווידאו קליפים של MTV לשנת 2010, זכתה בכ-8 פרסים מתוך 13 מועמדויות כולל קטגוריית וידאו השנה, בכך שברה שיא חדש לאחר שהפכה לאדם המועמד ביותר בטקס אחד בהיסטוריית הפרס ולזמרת הראשונה שמועמדת עם 2 שירים שונים לפרס וידאו השנה בערב אחד.
בטקס פרסי גראמי ה-53 זכה The Fame Monster בפרס אלבום הפופ הטוב ביותר לצד "Bad Romance" בקטגוריות הווידאו קליפ הטוב ביותר ושיר הפופ הטובה ביותר.
בשנת 2009 גאגא קבעה שיא חדש בכך שהחזיקה כ-150 שבועות במצעד הסינגלים הבריטי והפכה לאמנית עם מספר ההורדות הדיגיטליות הגבוה ביותר בארצות הברית בשנה אחת עם כ-11.1 מיליון הורדות שמכרה, שיא זה נרשם בספר השיאים של גינס.
נכון לשנת 2019, The Fame, בשילוב עם The Fame Monster מכרו כ-15 מיליון עותקים בעולם.
בנובמבר 2009 יצאה גאגא לסיבוב ההופעות השני שלה בשם, "The Monster Ball Tour" שכלל כ-203 הופעות.
באותה תקופה הוציאה את אלבום הרמיקסים הראשון שלה, The Remix, שהגיע למקום הראשון ביוון ורוסיה ומוכתר נכון לאוגוסט 2019 במקום החמישי ברשימת אלבומי הרמיקסים הנמכרים בכל הזמנים.
סבב ההופעות נמשך עד חודש מאי 2011 והרוויח כ-227.4 מיליון דולר מתוך 2.5 מיליון כרטיסים, בכך הוכתר כסבב ההופעות המרוויח ביותר של אמן בכורה.
בטקס פרסי המוזיקה הבריטית בשנת 2010, גאגא הופיעה כמחווה להתאבדותו של מעצב האופנה אלכסנדר מקווין.
לפני מותו של הזמר מייקל ג'קסון, גאגא הייתה אמורה להשתתף בסבב ההופעות הקבוע שלו, "This Is It" בהיכל הספורט O2 ארנה בלונדון.
באותה תקופה, גאגא השתתפה במספר עסקאות בהם, שיתוף פעולה עם חברת המוצרים האלקטרוניים "Monster Cable Products" ליצירת אוזניות בהשראתה, ושיתוף פעולה עם חברת פולארויד בינואר 2010 שבה הפכה למפיקה של מוצרי צילום תמונות בשם, "Gray Label".
שיתוף פעולתה עם המפיק רוב פוסארי הוביל לתביעה כנגד צוות ההפקה שלה, "Mermaid Music LLC".
גאגא אובחנה באותו זמן כחולת זאבת אך אמרה כי היא לא סובלת מתסמינים ושומרת על אורח חיים בריא.
בפברואר 2011, הוצא לאור הסינגל הראשון מאלבום האולפן השני של גאגא, "Born This Way".
השיר קיבל הצלחה עולמית, ונמכר ביותר ממיליון עותקים תוך חמישה ימים, בכך הוכתר בשיא גינס בקטגוריית השיר הנמכר ביותר בפרק הזמן הקצר ביותר בהיסטוריית אייטונס.
במצעד הבילבורד הוט 100, הופיע היישר במקום הראשון לצד כ-25 מצעדי מדינות בנוסף.
נכון לשנת 2012, מכר מעל ל-14 מיליון עותקים ונכלל ברשימת השירים הנמכרים בכל הזמנים.
חודשיים לאחר מכן, יצא הסינגל השני "Judas", ביציאתו זכה לביקורות חריפות מצד קהילות נוצריות שגינו אותו וקראו להחרים אותו, במצעדים צעד בעשרת המובילים במדינות רבות כולל ארצות הברית.
"The Edge of Glory" יצא כסינגל השלישי בחודש מאי.
בניגוד לעבודתה של גאגא, הקליפ לשיר הציג אותה בנקודת מבט פשוטה יותר, כאשר היא רוקדת ומתהלכת ברחוב ללא רקדני גיבוי וכוראוגרפיה מורכבת.
במצעד הבילבורד הוט 100 הגיע בשיאו למקום השלישי.
האלבום, Born This Way, יצא ב-23 במאי 2011. בשבועו הראשון, מכר כ-1.1 מיליון עותקים בארצות הברית ונכנס לראש מצעד הבילבורד 200 כמו כן במצעדי אוסטרליה, ארגנטינה, קנדה, רוסיה, יפן ועוד.
ברחבי העולם מכר כ-8 מיליון עותקים והועמד ל-3 קטגוריות של פרס גראמי, בהן המועמדות השלישית ברצף של גאגא לאלבום השנה.