tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר מסע של 15 ימים, החזזיות הושבו לכדור הארץ ונמצאו ללא שינוי ביכולת הפוטוסינתזה שלהן.
חזזיות רבות מתרבות באופן א-מיני, בין אם על ידי פיסת מתנתקת וגדלה מעצמה-רבייה וגטטיבית או באמצעות פיזור של חלקיקים המכילים כמה תאי אצות המוקפים בתאי פטרייה.
בגלל חוסר הבידול היחסי בתאלוס, הגבול בין היווצרות התפוצה לבין רבייה וגטטיבית מטושטש לעיתים קרובות.
חזזיות פרוטיקוז יכולות בקלותלהשבר וחזזיות חדשות יכולות לצמוח מהשבר.
חזזיות רבות מתפרקות לרסיסים כשהן מתייבשות ומתפזרות על ידי פעולת הרוח, ולחדש את הצמיחה כאשר הלחות חוזרת.
סורדיה הן קבוצות קטנות של תאי אצות המוקפות בחוטים פטרייתיים הנוצרים במבנים הנקראים סורליה, שמהם ניתן לפזר את הסורדיה ברוח.
איזידיה (ביחיד: "איזידיום") הן בליטות מסועפות, קוצניות, מוארכות, מהתלוס המאפשרות פיזור מכני.
חזזיות המכילות בדרך כלל תאים משני בני הזוג, אם כי המרכיבים הפטרייתיים של מה שנקרא "מיני שוליים" מסתמכים במקום זאת על תאי אצות המפוזרים על ידי "מיני הליבה".
קיימות חזזיות שאיבדו את היכולת להתרבות בהתרבות מינית, אך ממשיכות להתמיין.
ניתן לראות בהם מערכות אקולוגיות מיניאטוריות עצמאיות יחסית, שבהן לפטריות, לאצות או לציאנובקטריה יש פוטנציאל להתחבר עם מיקרואורגניזמים אחרים במערכת מתפקדת שעשויה להתפתח כאורגניזם מורכב יותר.
חזזיות עשויות להיות מאריכות חיים, כאשר חלקן נחשב בין היצורים החיים העתיקים ביותר.
הן בין היצורים החיים הראשונים שגדלו על סלע טרי שנחשף לאחר מפולת.
תוחלת החיים הארוכה וקצב הצמיחה האיטי והסדיר של מינים מסוימים יכולים לשמש לתארוך אירועים הקרוי על שמם ליכנומטרה במדעי הארכאולוגיה, הפלאונטולוגיה והגאומורפולוגיה.
ישנן חזזיות המתרבות גם בצורה מינית בדומה לפטריות, כשהחלק הפטרייתי והאצתי פוגשים שותף מתאים להתרבות ברבייה מינית על מנת ליצור דור חדש של חזזיות.
מבנים המעורבים ברבייה מינית מופיעים לעיתים קרובות כדיסקים, בליטות או קווים מתפתלים על פני התאלוס.
קימות ראיות לפעילות לרבייה מינית באצה הירוקה Trebouxia המצויה בחזזיות.
אצה חד תאית זו היא הפוטוביונט הנפוץ ביותר בחזזיות.
פטריות חזזיות רבות מתרבות מינית כמו פטריות אחרות, ומייצרות נבגים שנוצרו על ידי מיוזה והיתוך גמטות.
לאחר פיזור, נבגי פטרייה כאלה חייבים להיפגש עם שותף אצות תואם לפני שחזזית פונקציונלית יכולה להיווצר.
חלק מפטריות החזזיות שייכות ל-Basidiomycota ומייצרות מבני רבייה דמויי פטריות הדומים לאלו של קרוביהם הלא-חזזניים.
רוב פטריות החזזיות שייכות ל-Ascomycetes, ומיצרות נבגים.
ו-perithecioum הם בדרך כלל דמויי כוסיות או דיסקים דמויי צלחת הממוקמים על המשטח העליון של החזזית, או צלוחיות המונחות ברקמת התלוס של החזזית, ובו חור קטן שבו הנבגים יוכלו לצאת מהבקבוק.
גופי הפרי נראים כמו נקודות שחורות על פני החזזית.
רוב החזזיות מייצרות מבנים מיניים בשפע.
נראה כי מינים רבים מתפזרים רק על ידי נבגים מיניים חזזיות
ו- אינן מתפשטות באופן וגטטיבי.
הפטריות של החזזיות הללו מתרבות מינית על ידי הפריה עצמית.
מערכת רבייה זו עשויה לאפשר רבייה מוצלחת בסביבות קשות.
מינים רבים מתפזרים רק על ידי נבגים מיניים.
לדוגמה, חזזיות הקרסטוס Graphis scripta ו-Ochrolechia parella לא מייצרות התפשטות וגטטיבית סימביוטית.
במקום זאת, הפטריות יוצרות החזזיות של מינים אלה מתרבות מינית על ידי הפריה עצמית.
מערכת רבייה זו עשויה לאפשר רבייה מוצלחת בסביבות קיצוניות
חזזיות מסווגות לפי המרכיב הפטרייתי.
מיני חזזיות מקבלים את אותו שם מדעי כמו מיני הפטריות בחזזית.
האצה נושאת את השם המדעי שלה, ואין לו קשר לזה של החזזית או הפטרייה.
כמעט 20% ממיני הפטרייתיים הידועים קשורים לחזזיות..
"פטרייה חזזית" עשויה להתייחס לכל החזזית, או רק לפטרייה.
מין פטרייה מסוים עשוי ליצור חזזיות עם מיני אצות שונים, תהליכים אשר יובילו ליצירת מיני חזזיות שונות, אך עדיין מסווגות כאותו מין חזזית.
בעבר, כמה טקסונומי חזזיות הציבו חזזיות בקבוצה משלה המכונה – Mycophycophyta, אך נוהג זה אינו מקובל עוד.
המרכיב הפטרייתי של חזזית נקרא מיקוביונט שמוצאו מ-Ascomycete או Basidiomycete.
החזזיות הקשורות נקראות פטריות שק או פטריות בסיס בהתאמה.
החיים כסימביונט בחזזית הם דרך מוצלחת עבור הפטרייה כדי להפיק חומרי הזנה חיוניים, שכן כ-20% מכל מיני הפטריות רכשו את אופן החיים הזה.
קרומיות: דמויות שכבת צבע כמו ה-Caloplaca flavescens.
עלעליות: דמויות עלה כמו ה-Hypogymnia physodes.
מסתעפות, שיחיות, כמו ה-Cladina evensii, C.
מורכבות ממבנים זעירים חסרי קליפה תחתית כמו Normandina pulchella.
חזזיות ג'לטיניות, המורכבת מציאנובקטריה מפיקה פוליסכריד הקושר ואוגר מים.
ישפית זהובה היא בין החזזיות הנפוצות בישראל.
זיהוי החזזיות מבוצע בשלוש שיטות מעבדתיות: צורת הגידול, מיקרוסקופיה ותגובות לבדיקות כימיות.
השיטה הכימית מבוססת על התגובה לחומצה פרה-פניל-דיאמין.
אם הנחת טיפת ראגנט Pd אזור צהוב של החזזית, הצבע הופך לכתום עז, המאפשר לשייכה לסוג או לסוג .
תיעוד המאובנים של חזזיות אינו טוב כי בתי הגידול הקיצוניים שבהם שולטות החזזיות, כמו טונדרה, הרים ומדבריות, אינם מתאימים בדרך כלל להיווצרות של מאובנים.
ישנן חזזיות מאובנות המשובצות בענבר.
חזזית האנזיה המאובן מצוי בחתיכות ענבר בצפון אירופה ומתוארכת ל-40 מיליון שנה בערך.
שברי חזזיות מצויים גם בערוגות עלים מאובנים, כגון לובריה ממחוז טריניטי בצפון קליפורניה, ארצות הברית, המתוארכת לתחילת המיוקן המוקדמת עד המיוקן האמצעית.
חזון עזרא (עזרא הרביעי) הוא אחד מן הספרים החיצוניים לתנ"ך המיוחס לעזרא הסופר.
הספר לא נכלל בתנ"ך, נמצא בוולגטה, אך לא בקאנון של אף אחת מהכנסיות הנוצריות.
הספר זכה לכמה וכמה שמות.
בוולגטה הוא מכונה עזרא ד' (או עזרא הרביעי), כהמשך לספרי עזרא ונחמיה המקראיים וספר עזרא החיצוני.
יש המכנים אותו ספר עזרא השני, אך השם הנפוץ שלו בלעז הוא עזרא הרביעי.
בתרגומים אחרים הוא מכונה ספר עזרא הראשון, בתרגומים הסורי והערבי ספר עזרא, אצל איש הדת קלימינס מאלכסנדריה עזרא הנביא, אהרן קמינקא מכנה אותו בשם "ספר חזונות אַסִּר שאלתיאל", ואילו אברהם כהנא מכנה אותו חזון עזרא.
יש המכנים אותו, על שום תוכנו, "אפוקליפסה של עזרא".
בנוסחו הלטיני מונה הספר שישה-עשר פרקים, כאשר שני הראשונים בהם ושני האחרונים בהם הם ממקור נוצרי.
לכן החליט אברהם כהנא, בתרגומו לעברית, בעקבות קמינקא, להשמיט את ארבעת הפרקים הללו, שמופיעים בתרגום ללטינית שנשתמר.
גם במהדורת ליכט הושמטו הפרקים הללו.
תוכנו של הספר אפוקליפטי, והוא מתאר את חזון אחרית הימים.
שפת המקור, זמן חיבורו וזהות המחבר
החוקרים סבורים כי רוב הספר - פרקים ג-יד - נכתב במקורו בעברית.
חלקים קטנים מפרקים אלה נכתבו אולי ביוונית.
פרקים א-ב ופרקים טו-טז נכתבו כנראה במקורם בלטינית, ואינם חלק מהחיבור המקורי.
בכל מקרה, המקור העברי אבד.
זהות מחבר הספר אינה ידועה.
אברהם כהנא סבור כי היה זה יהודי שחי בתקופת חורבן הבית השני.
הוא היה כנראה מבכירי הקהילה, אדם משכיל ביותר שהכיר את כל כתבי הקודש וגם את הספרים החיצוניים.
נראה שהיה סופר במקצועו, ובחר לייחס את ספרו לעזרא מאימת הצנזורה הרומית.
שמו האמיתי היה, לדעתו, שאלתיאל - שם שנוסף לספר כשלא היה חשש מן הרומים.
גדליה אלון סבור כי "ספר עזרא הרביעי[---] נכתב בארץ ישראל כשלושים שנה לאחר החורבן ואוצר בתוכו יסודות שנתרקמו ונהגו או אף נרשמו בימים הסמוכים לחורבן ספר שכל עצמו הועלה ממצוקת הפרובלמטיקה [---] שתקפה את הלבבות עם חורבן הבית ונכתב בידי [---] מן הקרובים לחכמים.
שני הפרקים הראשונים - הוכחת יושבי יהודה על חטאיהם ו"נבואה" (בדיעבד) על בואו של המשיח הוא בן אלוהים.
פרקים אלה הם כאמור תוספות נוצריות לחיבור המקורי, והם הושמטו מתרגומי הספר לעברית.
החיזיון הראשון - שאלת חורבן ציון והצלחת בבל.
אוריאל המלאך מסביר את האותות שיבשרו את סוף העולם הזה ותחילת העולם הבא, זאת רק לאחר שהנהגת העולם תהיה כתיקונה ותתמלא מכסת הצדיקים.
החיזיון השני - מה יהיה גורלם של המתים?
המלאך מסביר שגורלם יהיה זהה לזה של החיים, וחוזר ומתאר את אותות הקץ.
החיזיון השלישי - השאלה על מספרם הקטן של הניצולים ביום הדין וגורל הצדיקים והרשעים.
החיזיון הרביעי - החוזה מקונן על חורבן ירושלים של מעלה וחורבן ירושלים של מטה.
החיזיון החמישי - נשר עולה מן הים ולו שלושה ראשים, שתים עשרה כנפיים ושמונה כנפיים זעירות.
אריה יוצא מן היער ושואג אל הנשר.
כנפי הנשר וראשיו נעלמים וגופו נשרף.
- הנשר הוא המלכות הרביעית שבחזון דניאל והאריה הוא מלך המשיח.
העם בא לעזרא ומבקשו לא לעזבו.
החיזיון הששי - בן אדם יצא מן הים, אויביו באו להילחם איתו והוא ניצחם, אחר כך באו אליו המון אנשי שלום.
אותו אדם הוא מלך המשיח, אויביו הם הגויים ואנשי השלום הם עשרת השבטים.
החיזיון השביעי - עזרא שומע מתוך הסנה מצווה לכתוב תשעים וארבעה ספרים, ומהם לפרסם עשרים וארבעה ולמסור את היתר בסתר לחכמי העם.
הכוונה לעשרים וארבעה ספרי התנ"ך ולשבעים ספרים חיצוניים.
פרקים ט"ו וט"ז - נבואות נוצריות מאוחרות שהתווספו לספר, כנראה במאה השלישית לספירה.
הן, נחשבות על ידי החוקרים לזיוף מאוחר ואינן מובאות בתרגום לעברית..
הספר זכה לכמה תרגומים לעברית.
הוא תורגם על ידי קמינקא, על ידי אברהם כהנא, כחלק מהמפעל של הספרים החיצוניים שלו, ובשנת תשכ"ח על ידי יעקב ליכט.
חזון הצמחונות והשלום מבחינה תורנית הוא מאמר העוסק במקומה של הצמחונות ביהדות.
המאמר נערך על ידי הרב דוד כהן (ה"נזיר") על בסיס שני מאמרים של הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
המאמרים הם "אפיקים בנגב" שפורסם בכתב העת הפלס בשנים ה'תרס"ג-ה'תרס"ד, ו"טללי אורות" שפורסם בקובץ "תחכמוני" בשנת ה'תר"ע.
בקובץ מובאים בין היתר דברי הרב קוק שאכילת בשר בעלי חיים לא נאסרה בתורה מכיוון שבמצב הנוכחי של האנושות צמחונות עלולה להזיק יותר מאשר להועיל, למשל על ידי כך שתגרום להשוואה מסוכנת בין האדם לבעלי חיים, ולטשטוש מעלתו הרוחנית הגבוהה של האדם.
עם זאת, לפי הרב קוק מצוות רבות בתורה מחנכות למוסריות כלפי בעלי חיים, כדי להכשיר את האנושות לקראת מימוש חזון הצמחונות בעתיד.
רובו של החיבור מבסס את הטענה הזו, על ידי ביאור מעמיק ל הנוגעות לשימוש האדם בבעלי החיים, כגון כיסוי הדם, בשר בחלב, שעטנז, ועוד.
סיבה נוספת להימנעות מצמחונות שמוזכרת בחיבור, היא הטענה שבשר מספק לאדם כוח גופני שמאפשר לו לעסוק בתורה ולזכך את שכלו ומוסריותו, להגיע בסוף אל החזון המוסרי הנעלה של הצמחונות.
נימוק זה שולי יחסית ב'חזון הצמחונות והשלום', אך בספר עין איה, הרב קוק השתמש בנימוק זה בלבד כשהצדיק את היתר אכילת בשר, תוך התבססות על הדעה שהייתה מקובלת בזמנו, שאין מזון אחר שמספק לאדם את התזונה שמספק בשר בעלי חיים.
למשל, הוא כתב: "אם היה איזה מאכל שימלא מקום הבשר בהזנה, הייתה נחשבת טביחת בעלי חיים לאכול בשרם לדבר בלתי הגון, כיוון שיוכל האדם להניח בעלי החיים בחיותם ולהספיק מזונו הראוי לו מדברים זולתם".
עורך המאמר, הרב דוד כהן (הנזיר), שהיה מתלמידיו המובהקים של הרב קוק, היה צמחוני בעצמו.
בנו של הרב הנזיר, הרב שאר ישוב כהן שגדל במחיצתו של הרב קוק, העיד שהרב קוק נמנע מאכילת בשר ועוף מלבד בשבתות ובחגים, והטעם להימנעות היה חזון הצמחונות והשלום.
הליקוט יצא לראשונה בתוך הספר לַחַי רֹאִי, קובץ זיכרון לאברהם יצחק רענן-קוק, בנו של הרב שלום נתן רענן-קוק וצמחוני בעצמו, בהוצאת ישיבת מרכז הרב, דפוס קריית נוער, ירושלים ה'תשכ"א.
הוא הודפס מחדש בהוצאת מכון נזר דוד, ירושלים ה'תשמ"ג.
בשנת ה'תשע"ח נדפס חלקו הראשון של הליקוט בספר "חי רואי - היחס לבעלי החיים על פי משנת הרב קוק".
בספר זה נקבצו עשרות פסקאות ומאמרים נוספים של הרב קוק בנושא הצמחונות, שלא פורסמו ב'חזון הצמחונות והשלום'.
החלק הראשון של המאמר מבסס את הטענה שבעולם אידיאלי ומתוקן אין היתר לאדם להרוג בעלי חיים לצרכיו ולהנאותיו, ושהתנהגות זו היא פגם מוסרי שלא ייתכן שיישאר לנצח בעולמו של ה', עליו נאמר .
הרב קוק טוען שה' הטביע באדם שאיפה מוסרית ליושר וצדק עם בעלי החיים, ומבקר את הפילוסופים שניסו לחנוק את הרגש האנושי הזה ולעשות אידיאליזציה משימוש בבעלי חיים.
לעומתם, מציג הרב קוק את מדרש חז"ל המספר שרבי יהודה הנשיא נענש בייסורים קשים כיוון שאמר לעגל שהובל לשחיטה "לך!
לכך נוצרת", ואת פרשנותם לפסוקי פרשת בראשית, על פיה לאדם הראשון לא הותר לאכול בשר אלא רק מזון מן הצומח, ורק לאחר המבול הותר לבני האדם לאכול בשר.
הרב קוק מבאר שאדם הראשון לא אכל בשר כיוון שהוא היה במדרגה מוסרית נעלה, ואף על פי שלאחר המבול הותרה אכילת בשר בעקבות נפילת האנושות ממעלתה, אין ספק שאידיאל הצמחונות יתממש בעתיד.
הראיה לכך היא, שמהניסוח של היתר אכילת בשר בתורה, אפשר לשמוע גערה נסתרת על תאוות האדם לאכול בשר - ; וניתן לדייק מהפסוק, שכאשר יקוץ האדם באכילת בשר מבחינה מוסרית, הבשר יאסר עליו, כיוון שנפשו כבר לא תאווה לאכול בשר.
לפי הרב קוק, בעתיד האנושות תשיג בחזרה את המעלה המוסרית הזו, על ידי "הארת השכל" – מושג שמקורו בספר חובת הלבבות, ומתאר השגה של עקרונות מוסריים בכוח השכל, תוך התבססות על עקרונות המוסר הקיימים כבר בתורה.
הזמן המדויק בו תתרחש התעלות מוסרית זו אינו ברור, והוא כלול במושג המעורפל 'לעתיד לבוא'.
כאמור, לדעת הרב קוק האנושות נמצאת כיום במצב מוסרי נמוך, ולכן היא לא יכולה לממש את אידיאל הצמחונות.
הרב קוק מוסיף לטעון שבמצב הנוכחי של האנושות אימוץ הצמחונות יגרום לבעיות מהותיות שדווקא יכשילו את תהליך ההתעלות המוסרית, ומונה מספר סיבות לכך:
הנפילה המוסרית של האדם גרמה לו גם לחולשה פיזית ונפשית, והוא מוכרח לאכול בשר מזין כדי להתגבר על חולשה זו; הבשר נותן לאדם כוח ללימוד תורה ו"עבודה שכלית", שבאמצעותן הוא יתעלה למדרגה המוסרית שבה הוא ימנע מאכילת בשר.
למעשה, אכילת בשר בעלי החיים גורמת לכך שהאדם יגיע למדרגה שבו הוא לא יתאווה לאוכלם, ובעלי החיים מוכרחים לשלם את "מס המעבר" הזה, כדי להגיע לעולם העתידי האידיאלי.
כמו כן, ההשוואה בין אדם לבעל חיים הייתה גורם לאדם שלא לראות באכילת בשר אדם בעיה מוסרית גדולה יותר מאכילת בשר בעל חיים, וכיוון שעדיין קיימת באדם התאווה החזקה לאכול בשר - הוא היה ממשיך לאכול בשר בעלי חיים, אדם ובהמה כאחד.
מצוות המראות הסתייגות מאכילת חי
על פי הרב קוק, המצוות הקשורות לאכילת בעלי חיים קשורות להסתייגות שיש לתורה מאכילת בשר בעלי חיים, ונועדו להטביע בלב בני האדם הסתייגות מניצול בעלי חיים, כדי להכין את האנושות לקראת העתיד הנעלה שבו לא ישתמשו בבעלי חיים.
כך למשל, מצוות כיסוי הדם שנוהגת בעוף וחיה, "היא כמו מחאה אלהית לעומת ההיתר התלוי ביסודו במצב בנפש המקולקלת של האדם", ונועדה לגרום לאדם להתבייש ברצח של בעלי חיים.
איסור אכילת חֵלֶב, נועד להגביל את נטילת חיי בעל החי, רק "למטרה הכרחית" של הזנתו, ולא "בשביל שהאדם מתאווה למשמנים כל חלב שור וכשב ועז".
כאשר התורה אוסרת בשר וחלב באומרה , היא מתכוונת ללמד שגם לגדי וגם לחלב יש ייעוד אחר - הגדי אמור לינוק את החלב מאימו, ובישולם זה בזה הוא הפרזה בלתי מוסרית בעליל.
התורה כביכול אומרת לאדם: "תעודת הגדי איננה דווקא להיות לברות לשיניך החדות...
והחלב ממילא לא נועד להיות לתבלין לך, למלאות את תאותך הגסה".
אף איסור שעטנז נועד להבדיל בין הפשתן שנלקח מן הצומח, ולגיטימי להשתמש בו, לבין הצמר שניטל מן החי בכוח.
עוד רואה הרב קוק באיסור אכילת טרפה (בהמה חולה) ונבלה הפגנת חמלה משפטית כלפי בעלי החיים המסכנים - החולים שנשחטו, או כאלה שמתו מאליהן באסון, והרחקת האדם ממנהגי "החיות הדורסות", ו"שלא לחפוץ להשתמש באסון בעלי חיים במקרה מיתתם".
הקרבת קורבנות על פי הרב קוק
במאמר "חזון הצמחונות והשלום" לא מובאות פסקאות בהן הרב קוק עוסק בסוגיית הקרבת קורבנות מבעלי חיים, שלכאורה סותרת את החזון העתידי של דאגה לחייהם של בעלי החיים.
עם זאת, הרב קוק עוסק בנושא במספר מקומות בכתביו.
בהמשך לדבריו ב"אפיקים בנגב" שנערכו ב"חזון הצמחונות והשלום", הרב קוק מציין שכחלק מהאידיאל של עולם מושלם באחרית הימים והתקדמות מוסרית כללית, במקביל להפסקת אכילת הבשר כל העולם יתקדם ובעלי החיים יתעלו ויהיו בעלי שכל, דיבור ובחירה כבני האדם.
דברים אלו מבוססים על דברי המקובלים, ובפרט האר"י שכתב – "מדרגת החי דלעתיד לבא תהיה כבחינת המדבר דעכשיו על ידי עליית העולמות".
בשלב עתידי זה, כך עולה מדבריו, תתבטל הקרבת בעלי חיים, ותישאר רק הקרבת המנחות מן הצומח, כי
אולם לדברי הרב קוק זהו חזון רחוק – "אמנם הזמנים רחבים, שונים וארוכים ועת לכל חפץ" – ועדיין המעמד המוסרי של העולם רחוק ממצב אידיאלי זה.
בפרט מזהיר הרב קוק מפני הסלידה מהקרבת הקורבנות בתקופתנו, בעוד רוב העולם אוכלים בשר ולא סולדים מזה.
הדו־פרצופיות הזו – קבלת אכילה לצורך האדם וסלידה מהקרבה לאל – מעוררת ביקורת נוקבת בדברי הרב קוק:
מכתבים מאוחרים יותר של הרב קוק עולה תמונה אחרת, על פיה גם בעתיד תהיה הקרבת קורבנות מן החי כמתחייב מדין התורה, וכלשונו:
הרב חגי לונדין כתב על מאמר זה שני ספרים שונים:
ביאור המיועד לקהל הקוראים הרחב שאין לו רקע מקדים במשנת הרב קוק ובעולם ההגות היהודי, שיצא בשם על הרמוניה, צמחונות ושלום, בהוצאת ראש יהודי, תל אביב ה'תשס"ט (2009).
ביאור נרחב יותר המכוון ללומדים במסגרת תורניות כגון ישיבה, מדרשה או אולפנה, שיצא בשם חזון הצמחונות והשלום: יחסי האדם ובעלי החיים בימינו ובאחרית הימים, בסדרת "מאמרי ליבה במשנת הרב קוק", מכון בניין התורה, עלי ה'תשס"ט (2008).
שני הספרים עוסקים בביאור הפסקאות המלוקטות מ"אפיקים בנגב" בלבד.
לביאור המאמר "טללי אורות" חיבר הרב לונדין ספר נפרד, שיצא לאור בהוצאת מכון בניין התורה, הר ברכה ה'תשע"א.
בשנת ה'תשפ"א הוציא הרב חיים דרוקמן ביאור נרחב למאמר בשם: חזון הצמחונות והשלום: דרכה החינוכית של התורה הא-לוהית לתיקון האנושות.
בראש הספר הובאה מהדורה חדשה של המאמר מפוסקת מחדש, עם תיקונים, ניקוד וציוני מקורות רבים.
הספר יצא בהוצאת המכון התורני אור עציון.
ספר זה עוסק בעיקר בביאור פסקאות "אפיקים בנגב", וכולל גם ביאור לחלק מפסקאות "טללי אורות".
בוויקיטקסט העברי קיים , הכולל פירוש למילים הקשות ותקצירים לפסקאות המלוקטות מ"אפיקים בנגב".
כרמל שירת בצה"ל כקצין קישור והיה חבר ועדת שביתת הנשק ישראל-סוריה.
סיים את לימודיו האקדמיים במכון למדעי המדינה בפריז בראשית שנות השישים ובמקביל מילא תפקידים שונים במוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים כראש לשכתו של מאיר עמית וראש שלוחת אגף תבל בדרום מזרח אסיה, וכן בשירות החוץ הישראלי, כדיפלומט בשגרירויות ישראל בפריז, באביג'אן, בקינשאסה, בבנגקוק בטוקיו ובסינגפור.
בספטמבר 1970 מונה לקונסול ישראל בלוס אנג'לס ושימש בתפקיד עד-1972.
מיד לאחר מלחמת ששת הימים יזמה תנועת העולם הזה-כוח חדש בראשות אורי אבנרי, שייצג אותה בכנסת, את הקמת "הוועד לפדרציה ישראל - פלסתין", שהיה הראשון לקרוא לשתי מדינות לשני העמים.
כרמל הצטרף לוועד זה, ביחד עם אחרים ובהם אורי אבנרי, שלום כהן, בועז עברון, נתן ילין-מור ואמנון זכרוני.
בניגוד לעמדת חוגים אחרים בשמאל שדרשו להחזיר את השטחים שנכבשו במלחמה לירדן, למצרים ולסוריה, צידד הוועד בחלוקת ארץ ישראל לשתי מדינות: מדינת ישראל ומדינה פלסטינית.
ב-1968 מונה כרמל לכתב לענייני צבא וביטחון בעיתון מעריב, אחר כך שימש כפרשן לענייני ישראל והמזרח התיכון בשבועון הצרפתי "ל'אקספרס", במשך שלושים שנה.
במלחמת יום הכיפורים נלווה כרמל ככתב לכח צנחנים שחצה את תעלת סואץ.
ב-1979 השתתף בתפקיד קטן בסרט "פרשת וינשל" בבימויו של אברהם הפנר.
בשנת 1980 הוביל קבוצה של משקיעים שביקשה להפיק סדרת טלוויזיה על התנ"ך, שבמסגרתה יוקם גם סט צילום בסגנון תנכי שיהפוך אחר כך לאטרקציה תיירותית.
ב-1981 יזם יחד עם האלוף במילואים מאיר עמית את פרויקט לוויין התקשורת הישראלי עמוס.
לצורך כך הקימו יחד עם איש עסקים צרפתי ז'אן פרידמן את "החברה הכללית לשירותי לוויין", וגייסו משקיעים נוספים בישראל ובארצות הברית.
ב-1999 היה שותף להקמת חברת "אינטרטיווי" שביקשה לפתח שירותי טלוויזיה דיגיטליים באמצעות רשת האינטרנט.
בשנת 2000 ראיין כרמל את ולדימיר קריוצ'קוב שהיה ראש הק.ג.ב.
המרואיין ניסה להפריך את הטענה שהושמעה במשפטו של ג'ונתן פולארד כי פגע בביטחון ארצות הברית, משום שהמידע שהעביר לישראל הגיע לידי הק.ג.ב..
כרמל הביע בעקבות הראיון את הסברה כי ה-CIA העלה את הטענה כי המידע שהעביר פולארד לישראל הגיע לידי הרוסים, כדי לחפות על העובדה כי חפרפרת רוסית, בדמותו של אולדריץ' איימס, פעלה באין מפריע בצמרת סוכנות הביון המרכזית וגרמה לארצות הברית נזקים ביטחוניים כבדים.
נפטר ב-22 באפריל 2007 בגיל 70, והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ עין כרמל .
המחדל (ביחד עם עיתונאים נוספים), הוצאה מיוחדת, 1973.
קשר K - היומן הסודי של הסדר הביניים הישראלי - מצרי (ביחד עם ג'ודי קיפר), הוצאת פלג, 1975.
מודיעין לשלום - על תפקידו של המודיעין בעיתות שלום (בעריכתו של חזי כרמל), הוצאת פלג, 1975.
שגרירות (ביחד עם רני כרמל), הוצאת רקע, 1980.
חזון יוחנן, הנקרא לעיתים גם ההתגלות של יוחנן או ספר ההתגלות, הוא הספר האחרון בברית החדשה.
הוא מתאר את אירועי אחרית הימים שיתרחשו לפי האמונה הנוצרית לפני שישו ישוב לעולם וידון את כל החיים והמתים ביום הדין.
משמו היווני של הספר, "אפוקליפסי טו יואני" (Αποκάλυψη του Ιωάννη, "חזון יוחנן" ביוונית), נגזרת המילה המודרנית "אפוקליפסה", המציינת את סוף העולם.
לתוכנו של הספר ולצורת כתיבתו השפעה פרסית.
המחקר המודרני רואה בספר מסר אפוקליפטי מהמאה הראשונה לספירה, אשר נועד להזהיר את הקהילות הנוצריות המוקדמות מפני היטמעות בתרבות הרומית.
לפי המסורת הנוצרית, מחבר הספר הוא יוחנן כותב הבשורה, המזוהה על פי המסורת הנוצרית עם יוחנן בן זבדי, אחד משנים-עשר השליחים, שכתב גם את הבשורה על-פי יוחנן ואת איגרות יוחנן שבברית החדשה.
לפי המסורת, הוא חיבר את הספר בעת גלותו על האי פטמוס שבים האגאי, בימי הקיסר הרומי דומיטיאנוס, בשנת 95 לערך.
בפרט תומך בגישה זו אירנאיוס, מאבות הכנסייה הקדומים ביותר.
עם זאת, ביקורת המקרא, בהתבסס על ניתוח הכתובים של הבשורה על פי יוחנן מחד וההתגלות מאידך, שוללת את הגישה הנוצרית המסורתית ומבחינה בין מחבר הבשורה על פי יוחנן ובין מחבר חזון יוחנן, הנקרא בביקורת המקרא "יוחנן מפטמוס".
המחבר, נציג כיתה נוצרית מוקדמת אפוקליפטית, כיוון את הניסוחים הקשים המופיעים בטקסט, כמו "הָאֹמְרִים יְהוּדִים אֲנַחְנוּ וְאֵינָם כִּי אִם־כְּנֵסֶת הַשָּׂטָן", כלפי כיתות נוצריות מוקדמות מתחרות.
ככל הנראה התנגד לקבלת נוכרים שלא נימולו ולא קיבלו את שמירת המצוות על ידי הנוצרים הפאולינים כחברים בקהילתם: החיבור נכתב בשלביו המוקדמים ביותר של הפילוג היהודי-נוצרי, והכיתה היוחננית עדיין התקיימה בעולם מושגים יהודי.
חזון יוחנן מתחיל בדבריו של ישו, שנגלה אל המחבר, המכוונים לשבע הכנסיות (קהילות) של אסיה הקטנה: אפסוס, סמירנה, פרגמון, תיאטירה, סרדיס, פילדלפיה ולאודיקה על הליקוס:
דברים אלה מופיעים בשלושת הפרקים הראשונים של הספר.
בשאר הספר מתוארים אירועי אחרית הימים, ארמגדון (הר מגידו), יום הדין ומלכות האל (מלכות שמיים) שתבוא אחריו, והוא רווי שפה ציורית, סמלים ומטאפורות, המקשים על פירושו.
רבים מהסמלים המוזכרים בו מוכרים מאוד בתרבות הפופולרית, וכוללים את:
ארבעת הפרשים, המסמלים – על פי המסורת הנוצרית וכנרמז מהכתוב – מגפה, מלחמה, רעב ומוות;
שבע הקערות של זעמו של האל, המציינות שבע פורענויות שהאל ימטיר על הארץ החוטאת;
בשל אופיו המיסטי של חזון יוחנן, במרוצת השנים התנגדו רבים להכנסתו לקאנון הכתובים הנוצריים.
עוד במאה ה-4 יוחנן כריסוסטומוס טען נגד הכללת הספר בברית החדשה, מחשש שמא לשונו הציורית תשמש קרקע פורייה לפירושים לא-נכונים של הנצרות וקביעותיה.
גם הנוצרים שבסוריה שללו את אלוהיותו של חזון יוחנן, בעיקר משום שהמונטאניסטים הסתמכו עליו.
מאוחר יותר, במאה ה-9, הוא נמנה עם ה"ספרים שבמחלוקת" ב"סטיכומטריה" של ניקפורוס הראשון, פטריארך קונסטנטינופול.
גם כיום, אף שחזון יוחנן הוא חלק מהקאנון הנוצרי, הוא לא נקרא כחלק ממחזור הקריאה בכנסייה האורתודוקסית.
בתקופת הרפורמציה, הן מרטין לותר והן ז'אן קלווין התלבטו בעניין יחסם לספר.
קלווין גרס כי חזון יוחנן הוא אכן ספר אלוהי וקאנוני, אך נמנע מלכתוב עליו פירוש.
לותר סבר בתחילה כי הספר אינו אלוהי ואינו נבואי, אך שינה את דעתו.
יחזקאל "חזי" לוי (נולד ב-31 באוקטובר 1955) הוא פרופסור ישראלי לרפואה ומומחה לכירורגיה.
בעבר כיהן כמנכ"ל משרד הבריאות ומנכ"ל המרכז הרפואי ברזילי קודם לכן שירת בצה"ל כקצין רפואה ראשי בדרגת תת-אלוף.
לוי נולד להורים ילידי עיראק.
בנעוריו למד בתיכון האזורי רמלה-לוד על שם זאב ביסטריצקי.
למד רפואה באוניברסיטה העברית במסגרת העתודה האקדמית.
תוך כדי לימודיו עבר קורס חובשים ושירת כחובש במלחמת יום הכיפורים.
לאחר שסיים את לימודי הרפואה יצא לקורס קציני רפואה בצה"ל ובהמשך שובץ כרופא צבאי בגדוד 931 של הנח"ל אשר פעל תחת פיקוד עוצבת חירם.
לוי השתתף בין היתר במלחמת לבנון הראשונה, במהלכה טיפל בפצועי הפצצת כוחות חטיבה 943 - תקרית ירי דו-צדדי בה הפציצו מטוסי חיל האוויר שיירה ישראלית הכוללת כוחות מגדוד 931 וכוח שריון.
לוי השתתף במהלך שירותו במשלחות רפואיות לסיוע הומניטרי של צה"ל שהגיעו אל זאיר, קניה, מקדוניה וטורקיה.
את התמחותו עשה בכירורגיה כללית, הקים את פלוגת הרפואה של חטיבת הנח"ל החדשה.
שימש קצין רפואה של עוצבת הגליל, סגן ומפקד רפואה של פיקוד הצפון.
במסגרת תפקידו זה היה לוי חבר בשנת 1997 בוועדת חקירה לבדיקת אסון השריפה בוואדי סלוקי, בו נהרגו חמישה מלוחמי חטיבת גולני ונפצעו חמישה נוספים.
במהלך שירותו השתתף במשלחת הרפואית לרואנדה ועמד בראש המשלחת לקוסובו.
האירועים הבולטים שהתרחשו במהלך כהונתו זו הם ההתנתקות מרצועת עזה ומלחמת לבנון השנייה.
במסגרת זו היה אחראי על בנייה מחדש של משק הציוד הרפואי בצה"ל.
לאחר שחרורו מצה"ל מונה בדצמבר 2007 לסמנכ"ל בכיר וראש מינהל רפואה במשרד הבריאות.
כיהן בתפקיד זה עד 2012, עת מונה למנהל בית החולים ברזילי.
בתפקידו כמנהל בית החולים ברזילי, ניהל את פרויקט מיגון בית החולים ובו הקמת חדר מיון, בית חולים קרקעי וחדרי ניתוח הממוגנים של ברזילי הנחשבים כיום לאחד הממוגנים והטכנולוגיים ביותר בעולם.
החשב הכללי, רוני חזקיהו, פרסם דו"ח ביקורת ובו טענות חמורות על התנהלות בית החולים בניהולו של לוי.
בשנת 2018 הוענק לו אות מפעל חיים מטעם שר הבריאות לעוסקים במקצועות הבריאות.
במאי 2020, בחר בו שר הבריאות יולי אדלשטיין כמנכ"ל משרד הבריאות, לאחר התפטרותו של משה בר סימן טוב והוא נכנס לתפקידו ב-14 ביוני.
מיד עם כניסתו לתפקידו נדרש להמשיך בהתמודדות המשרד עם מגפת הקורונה.
ב-27 ביוני 2021 הודיע לוי לשר הבריאות, ניצן הורוביץ, על סיום תפקידו.
ב-11 ביולי 2021, סיים רשמית את תפקידו כמנכ"ל משרד הבריאות עם מינויו של נחמן אש לתפקיד וחזר לתפקידו כמנהל בית החולים ברזילי.
פרופ' חזי לוי פעל רבות לשיפור השרות הרפואי לאוכלוסיית הדרום.
החליף את המיון הישן במיון חדש ממוגן, מחלקות רבות חדשות, חדרי ניתוח חדשים, מכון לב ועוד.
לאור פעילותו הענפה בפיתוח בית החולים, זכה פרופ' לוי לכינוי "הורדוס".
בתחילת מרץ 2025 הודיע פרופ' לוי על כוונתו לפרוש מניהול בית החולים "ברזילי".
חזי לוי הוא בוגר תוכנית המנהיגות הבכירה של קרן וקסנר.
לוי נשוי לרבקה ואב לשלושה ילדים.
חזי (יחזקאל) כָּאלו (נולד ב-18 בינואר 1952) הוא מנהל ישראלי ששימש מנכ"ל בנק ישראל וקודם לכן, ראש האגף היהודי בשירות הביטחון הכללי.
כאלו יליד שכונת מחנה יהודה בירושלים (1952).
עוד בהיותו תינוק עברה המשפחה לשכונת קריית היובל.
כאלו הוא דור שני לעולי פרס.
אביו אברהם היה נגר עבד בסולל בונה, אמו מזל הייתה עקרת בית שעבדה גם כמטפלת ותופרת.
במשפחה נולדו שתי בנות ושני בנים.
הוא בוגר בית הספר היסודי בקרית יובל ותיכון בויאר.
סיים תואר ראשון במדעי המדינה של אוניברסיטת חיפה, אותו קיבל במסגרת לימודים בתוכנית החד-שנתית של המכללה לביטחון לאומי, שאותה סיים בהצטיינות.
לאחר שירותו הצבאי בחטיבת גולני הצטרף לשב"כ בו שירת במשך 25 שנים.
היה ראש לשכתם של ראשי השב"כ אברהם אחיטוב ושל אברהם שלום בתקופת פרשת קו 300.
כאלו מונה בנובמבר 1993 לראש האגף הלא-ערבי (המוכר גם כ"האגף היהודי") בשב"כ וכיהן בתפקיד במשך כשלוש שנים, בזמן טבח מערת המכפלה ורצח רבין.
הוא היה מהאחראים להפעלתו של אבישי רביב כסוכן בקרב פעילי ימין קיצוניים.
בשנת 1999 התפרסם "מסמך רביב" שהוא פרוטוקול של ישיבה שהתקיימה ב-1996 במשרד המשפטים בין בכירי המשרד לאנשי השב"כ (ובהם כאלו), בנוגע להפעלתו של רביב.
על פי המסמך, כאלו, שהיה אחראי הפעלתו של רביב, אמר באותו דיון: "בדיון אצלנו הוחלט שהאיש לא נשלט ואי אפשר להמשיך להפעיל אותו בצורה כזו.
הובהר לו שככה לא נמשיך, ושלא תינתן לו חסינות על עבירות שיבצע".
כאלו הכחיש את המיוחס לו וטען כי דבריו בפרוטוקול מתומצתים ולא שיקפו את מה שבאמת אמר.
ועדת שמגר שחקרה את הרצח לא הסיקה מסקנות אישיות בנוגע לכאלו, אך ביקרה את צורת הפעלתו של הסוכן אבישי רביב, שהיה תחת אחריותו.
בתחילת 1996 הוא עבר לתפקיד ראש אגף משאבי אנוש והדרכה, תפקיד בו כיהן כשנתיים ואז סיים את עבודתו בשב"כ.
לאחר פרישתו מהשב"כ מונה לסמנכ"ל תכנון ומידע בשירותי בריאות כללית, ובהמשך עבר לתפקיד סמנכ"ל משאבי אנוש ומידע.
כאלו התמודד על תפקיד מנכ"ל קופת חולים הכללית ומנכ"ל רכבת ישראל, אך לא זכה בתפקידים.
בפברואר 2008 עזב את קופת חולים כללית.
ב-26 באוקטובר 2008 מונה למנכ"ל בנק ישראל על ידי הנגיד סטנלי פישר.
היה אחראי על מחלקת המטבע, חשבות סליקה ותשלומים, טכנולוגיית המידע ומשאבי אנוש ומנהל.
במסגרת תפקידו עמד בראש ועדת ההיגוי הפנימית של הבנק לפרויקט הקמת מאגר נתוני אשראי, בהתאם לחוק נתוני אשראי התשע"ו - 2016, והיה אחראי על שיפוץ מבנה הבנק בירושלים.
בספטמבר 2020 סיים את עבודתו בבנק ישראל.
הוא הצטרף למועצה המייעצת של קרן הון הסיכון sibf ומשמש כדירקטור בחברת פורטפוליו מטעמה.
הוא מתנדב כיו"ר עמותת "טק-קריירה" העוסקת בהכשרה והשמה של צעירים יוצאי אתיופיה בתחום ההיי-טק, ומדצמבר 2024 כיו"ר עמותת הידידים של בית רבקה.
באוקטובר 2021 יצא לאור ספרו "דמו הותר - רצח רבין: עדות מבפנים", בהוצאת "ידיעות ספרים".
הוא נשוי מאז 1973 לעליזה לבית אשכנזי.
עד 1987 הם התגוררו בפתח תקווה.
לבני הזוג שלושה ילדים - אבי ותאומים הילה ומתן - ותשעה נכדים.
בנם אבי היה רמ"ח שבויים ונעדרים באמ"ן.
בתם הילה נשואה לנגן הגיטרה הקלאסית, עודד מלכנר.
חזון עובדיה היא סדרת ספרים בת 22 כרכים שחיבר הרב עובדיה יוסף.
הספרים עוסקים בעיקר בהלכות המועדים.
בשנת תשי"ב (1952) פורסם ספר "שו"ת חזון עובדיה" על הגדה של פסח ועל הלכות הפסח.
הספר זכה להסכמות, בין השאר, משני הרבנים הראשיים, הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל והרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג וכן מהרב עזרא עטייה ראש ישיבת פורת יוסף ולאחר מכן הוציא את חלק ב' העוסק גם הוא בשאלות ותשובות בהלכות פסח.
לאחר שנים רבות החל להוציא סדרה של הלכות על המועדים.
על שם הספר נקראת שכונת "חזון עובדיה" (רמת בית שמש ג'2) בבית שמש.
שו"ת חזון עובדיה פסח חלק א' – שו"ת הלכתי (תשי"ב- כולל חזו"ע פסח, תשנ"א)
שו"ת חזון עובדיה פסח חלק ב' – שו"ת הלכתי (תשי"ב- כולל חזו"ע פסח, תשנ"א) [בשנת תשע"ח יצא שו"ת חזון עובדיה פסח במהדורה חדשה ומתוקנת, בתוספת גליונות וכתבי יד מהרב].
חזון עובדיה פסח חלק א' – הלכות פסח (כלול בתוכו קיצור התשובות משו"ת חזון עובדיה, תשכ"ז, תשל"ט, תש"ס, תשס"ג)
חזון עובדיה פסח חלק ב' – הלכות סדר ליל פסח, ופירוש על ההגדה של פסח (כלול בתוכו קיצור התשובות משו"ת חזון עובדיה, תשכ"ז, תשל"ט, תש"ס, תשס"ג)
פורים – פירוש על מגילת אסתר ופירוש על הפיוט מי כמוך ואין כמוך של רבי יהודה הלוי
יום טוב והלכות חול המועד, ספירת העומר, חג השבועות ועירוב תבשילין וכן פירוש על מגילת רות
חנוכה והלכות ראש חודש וברכת הלבנה
פרוזבול – דיני שמיטת כספים [במהדורת תשע"ה נוסף גם הלכות שמיטת קרקעות מכת"י] [במהדורה תשפ"ב נוספו הלכות שמיטת קרקעות וקונטרס השמיטה]
יצא לאור חודש לאחר פטירתו (כסלו תשע"ד).
תרומות ומעשרות, בשילוב חידושיו מימי צעירותו, כאשר למד ב"מדרש בני ציון".
בשנת תשע"ו יצא לאור הספר 'קיצור חזון עובדיה - הלכות שבת' בשני חלקים, על ידי מכון 'מאור ישראל'.
ובשנת תש"פ יצאה מהדורה שנייה מחודשת עם תוספות בכרך אחד.
חזי בצלאל הוא איש עסקים ישראלי.
פועל בישראל, לונדון, ארצות הברית, אפריקה והודו.
כיהן בעבר כקונסול הכבוד של אוגנדה בישראל ובעשור האחרון כקונסול הכבוד של רואנדה בישראל.
נולד בבצרה שבעיראק, וכשהיה בן חמש עלה לישראל עם משפחתו.
תחילה התגוררו במעברת אור יהודה, אחר כך ברמת גן, ולבסוף עברה המשפחה לרמת אביב.
לאחר שירותו הצבאי נרשם ללימודי כלכלה באוניברסיטת תל אביב, שם סיים בציונים גבוהים.
הוא המשיך כעוזר הוראה ואחר כך קיבל קביעות והחל בקריירה אקדמית.
הוא נחשב לבן טיפוחיו של פרופ' חיים בן-שחר, והיה עוזרו בניסיונותיו להיכנס לפוליטיקה.
בסוף שנות ה-70 יצא ללימודי דוקטורט בלונדון, ובין השנים 1977–1984 שימש כמרצה לכלכלה באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת בן-גוריון.
בד בבד פנה לשוק ההון והחל לעבוד ככלכלן ומנהל אזורי בבנק דיסקונט.
בצלאל עזב את תפקידו בישראל כאשר התמנה מטעם בנק השקעות בריטי להקים בנק השקעות חדש בקניה, והתיישב במדינה עם אשתו ושלושת ילדיו.
במסגרת תפקידו כמנהל הבנק, התקרב אל השלטונות בקניה, אוגנדה ובמדינות מזרח אפריקה האחרות.
הוא התקרב אל נשיא אוגנדה, יוורי מוסווני, שתפס את השלטון ב-1986 והחל בתהליכי ליברליזציה במדינה, בתמיכה וסיוע של אנשי הבנק העולמי.
בשנת 1995 יזם הקמתו מחדש של ה-Nile Bank, בנק מסחרי אפריקאי.
הוא החל את דרכו כשותף זוטר בבנק, ולאורך השנים הרחיב את פעילות הבנק ואת שליטתו, עד להפיכתו לבעל השליטה היחיד.
ה-Nile Bank נמכר לבנק Barclays הבינלאומי בשנת 2008, כמה חודשים לפני פריצת המשבר הכלכלי העולמי ברווח עצום.
בצלאל חבר לחברת "Marathon Corporation Ltd", חברה בינ"ל העוסקת במימון, בנקאות וסחר בינלאומי.
החברה עוסקת בעיקר בתחומי התקשורת הסלולרית, אנרגיה, תשתיות, חקלאות וטכנולוגיה והיא מחזיקה סניפים קבועים בבריטניה, דרום אפריקה, רואנדה, קניה, אתיופיה, אוגנדה, הודו ועוד.
פעילות החברה מתבססת במקרים רבים על העצמת האוכלוסייה המקומית במדינות היעד, ומסייעת בפיתוח המדינה.
בצלאל הוא הבעלים של חברת ההשקעות Carnie Capital, אשר לה השקעות במעל 30 מדינות ברחבי העולם.
בצלאל נחשב למקורב וידיד אישי של נשיא רואנדה, פול קגאמה.
בכתבה שפורסמה בעיתון מעריב נכתב כי "...בצלאל נחשב כל יכול ברואנדה...
[הוא] משמש שער כניסה לחברות ישראליות למדינה ולממשל..."
בצלאל מחזיק גם בחברת סלולר בלונדון, וכן הוא אחד ממייסדי חברת הסלולר טיגו מרואנדה, שבה החזיק ביותר מ–25%.
טיגו חולשת על שליש משוק הסלולר במדינה ופועלת גם במדינות נוספות באפריקה ובדרום אמריקה.
בצלאל היה שותף בחברה זו יחד עם חברת הסלולר הבינלאומית מיליקום.
בשנת 2010 רכש בצלאל את חברת התקשורת אקספון הישראלית.
בשנת 2011 התמודדה החברה על מכרז להפעלת רשת טלפונים סלולריים נוספת בישראל, אולם לאחר שלא הצליחה החברה להעמיד את הערבויות הכספיות, על סך 700 מיליון ש"ח בוטלה זכייתה.
בשנת 2014 זכתה החברה במכרז להפעלת תדרי דור רביעי בשוק הסלולר בישראל.
במהלך שנת 2016 חתמה חברת אקספון על הסכם שיתוף רשתות עם רשת סלקום, והחברה בשליטתו של בצלאל שנקראת אקספון we4g הפכה לספקית השירותים הסלולריים השישית בישראל.
בשבע השנים האחרונות מחזיק בצלאל גם בחברת הפקות בשם Mountaintop Productions, הפועלת בישראל ובארצות הברית ומנוהלת על ידי בנו.
החברה הייתה אחראית על הפקה של סרטים, רובם ישראליים, ובהם "סיפור על אהבה וחושך" שביימה נטלי פורטמן ו"מפריח היונים", המבוסס על ספרו של אלי עמיר.
וכן הסרט "ימים נוראים" על הימים שקדמו לרצח רבין.
חלקם האחר אמריקאיים, בהם לוהקו כוכבים כמו דמי מור, פיליפ סימור הופמן וג'סיקה לאנג.
בצלאל הקים יחד עם יצחק ניסן את חברת "מטאור אירוספייס" - חברת טכנולוגיה של סנסורים ושליטה מרחוק בכלים בלתי מאוישים.
בצלאל כיהן בעבר כקונסול הכבוד של אוגנדה בישראל ובעשור האחרון כקונסול הכבוד של רואנדה בישראל.
החל משנת 2004 מכהן כיו"ר הארגון לידידות אתיופיה-ישראל.
באוגוסט 2025 פורסם כי בצלאל מעורב בפרויקט הסיוע ההומניטרי לרצועת עזה.
החברה האמריקאית Arkel International LLC, חברת בינוי ולוגיסטיקה הפועלת כקבלן של הקרן ההומניטרית לעזה, נרשמה בישראל, עם בצלאל כמיופה הכוח שלה.
במסגרת תפקידו הוסמך לנהל את עסקי החברה בישראל ולקבל בשמה מסמכים משפטיים.
החברה אחראית על הפן הלוגיסטי של הובלת הסיוע מנקודת ההעמסה ליד כרם שלום לנקודות החלוקה ברצועת עזה.
יחזקאל (חזי) מזרחי- דין (נולד ב-29 באפריל 1980) הוא קוסם, מנטליסט, מנחה טלוויזיה ושיאן גינס ישראלי.
עוסק במופעיו במגוון קסמים, אשליות, טלפתיה וקסמי "אקסטרים".
אמו ממוצא תימני ועיראקי, אביו ממוצא סורי ומצרי.
הוא החל לעסוק בקסמים מילדותו.
התחיל ללמוד קסמים אצל הקוסם דיקו זוהר, וכבר בגיל 9 החל להופיע.
את שם הבמה חזי דין המציא בגיל 14 בעקבות הופעות בסין ובהמשך שינה אותו לשמו הרשמי.
ב-1995, בגיל 15, זכה בתחרות קוסמים של האגודה לקידום אמנות הקסמים בישראל.
הוא זכה בשנית ב-1998. בשנת 2000 זכה בתואר "קוסם העשור של ישראל" בכנס המילניום של אגודת הקוסמים.
ב-2001 זכה באליפות בריטניה מטעם ארגון הקוסמים העולמי .I.B.M.
ב-2002 הופיע בכנס הארגון האירופאי בלאקפול (Blackpool), וזכה בו בתואר "British Magical Champion of General Magic" (אלוף הקסם הבריטי בקסם כללי, לצד עוד חמישה זוכים בקטגוריות שונות).
דין ידוע באימון וביצוע קסמי "אקסטרים" (קסמים תוך סיכון חיים).
בתחילת דרכו ביצע מופע בו שהה מספר דקות ללא אוויר במכל זכוכית מלא מים ונחלץ ממנו.
בהמשך ביצע קסם קלפים בו מצא קלף נבחר תוך כדי קפיצה ממנוף בגובה 100 מטר.
ב-1 ביולי 2010 נתלה הפוך וקשור בידיו בין מגדלי עזריאלי, באמצעות חבלים שהובערו, והצליח לחלץ את ידיו לפני שהחבלים נקרעו.
ב-19 במאי 2011 שבר שיא גינס כאשר שהה 35 שעות בראש עמוד בגובה 25 מטר שהוכן עבורו בכיכר רבין, ללא רשת ביטחון (גם בתחום זה, שיא גינס הקודם היה שייך לבליין, 34 שעות); בסיום קפץ דין מראש העמוד אל ערימת ארגזי קרטון.
חלק מהפעלולים צולמו ושודרו בטלוויזיה ובאינטרנט, בחדשות ובסדרות הטלוויזיה של דין.
דין הופיע במספר תוכניות וסדרות טלוויזיה משלו: "חזי דין מדהים" בערוץ 10 המתעדת קסמי אקסטרים שביצע (שתי עונות), סדרת הספיישלים "חזי דין עומד למות" בערוץ 10, ו"קסם רחוב עם חזי דין" בערוץ הילדים.
ביולי 2017 עלתה תוכניתו בקשת 12, "קסם אישי עם חזי דין" בה הוא מבצע קסמים וטלפתיה לידוענים, כמנטליסט וקוסם, אליהם הוא מגיע לבית או למקום עבודתם.
נכון לספטמבר 2021, התוכניות משודרת ב"קשת 12", בתוכניות חדשות, ובשידורים חוזרים בשעות הלילה.
בשנת 2024 השתתף בעונה השלישית של רוקדים עם כוכבים בקשת והודח רביעי.
כמו כן, באותה שנה יצר סדרת בת לתוכנית קסם אישי בשם "קסם אישי אקסטרים".
בשנת 2025 הנחה הסכת בשם "מג'יקאסט" שבה הוא מראיין קוסמים ישראלים ביניהם: צביקה טוויק, נמרוד הראל, ליאור מנור וישראל אוקסמן (קליוסטרו).
בשנת 2017 התחתן עם הלן בארי, מנהלת תפעול בתוכנית שחמטק לבתי ספר ולגני ילדים.
להם שני ילדים והם מתגוררים ביבנה.
אחיינו אביעד הלוי נרצח בטבח במסיבה ברעים במתקפת הפתע על ישראל ב-7 באוקטובר 2023.
חזי (יחזקאל) ליפשיץ (נולד ב-4 בנובמבר 1975) הוא עובד ציבור ישראלי, המכהן כמנהל הרשות הממשלתית למים ולביוב.
קודם לכן שימש כמנכ"ל משרד משאבי המים.
ליפשיץ הוא בוגר תואר ראשון במדעי המחשב ומנהל עסקים, וכן מחזיק בתואר שני במנהל עסקים, מימון ושיווק; שני התארים מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
ליפשיץ עבד כרכז ביחידת המונופולים וביחידת ההפרטה ברשות החברות הממשלתיות.
בשנת 2013 מונה לסמנכ"ל תשתיות אנרגיה ומים במשרד האנרגיה.
במסגרת תפקיד זה טיפל ליפשיץ בתחום ההתייעלות האנרגטית והמים והיה חבר במועצת רשות המים.
ב-2 ביוני 2020 מונה ליפשיץ לתפקיד מנכ"ל משרד משאבי המים, תחת השר זאב אלקין.
במאי 2022 מונה למנהל הרשות הממשלתית למים ולביוב, הוא נכנס לתפקידו ביוני 2022.
חזון מצרים 2030 הוא חזון לאומי שהושק בפברואר 2016 על ידי ממשלת מצרים והוצג על ידי הנשיא המצרי, עבד אל-פתאח א-סיסי.
החזון מחולק לשמונה יעדים לאומים עיקריים שאמורים להתממש עד לשנת 2030.
החזון עוסק בעידוד חדשנות, השגת צדק מרחבי, הורדת קצב הילודה, פיתוח עסקים קטנים ובינוניים, עידוד יזמות עסקית והעצמת נשים ובני נוער.
בנוסף לכך, בינואר 2021 הצהיר דוקטור מוחמד נופאל, מומחה טכנולוגי למידע ולתקשורת מצרי כי מצרים נעה בכיוון הנכון לעבר טרנספורמציה דיגיטלית בכל התחומים במדינה, דבר המצביע על כך שחזונה של מצרים בעניינים דיגיטליים עת עתה 2030.
מאז ההכרזה על אסטרטגיית חזון מצרים 2030, נקטה המדינה מאז 2016 צעדים מרובים על ידי מימון מגה-פרויקטים חדשים ברחבי מצרים ולכולם היו יעדים שונים אף שהם חלק מחזון 2030.
בירת מצרים החדשה עיר הבירה החדשה של מצרים היא הפרויקט הגדול ביותר במצרים המודרנית, הכולל רבים מהפרויקטים הגדולים המתוכננים והמצויים של מצרים בהקמה.
פרויקטים עצומים אלה כוללים את המגדל האייקוני, האוקטגון, אובליסק הבירה, פארק הנהר הירוק, מסגד אל-פתאח אל-עלים, קתדרלת המולד של ישו ורובע העסקים המרכזי של העיר, עיר אולימפית ואף נמל תעופה בינלאומי שהוקם במטרה לשרת את העיר.
משרד הייצור הצבאי של מצרים פיתח תוכנית משולבת לפיתוח מערכת הייצור הצבאי במצרים.
בתוכנית תושקע על פי התכנון כ-465,000,000 דולרים והיא נועדה לענות על צורכי צבא מצרים ולכוון את עוקף המערכות שנותרו בידיו לייצוא למדינות בעולם.
קהיר איי הוא גלגל ענק שמתכונן לקום בקהיר ומטרתו תהיה להגביר את התיירות במצרים, זאת לאור העובדה שהגלגל יהיה גלגל הענק הגדול באפריקה ועל פי התכנון כ-2.5 מיליון אנשים יבקרו מדי שנה לאחר פתיחתו ב-2022.
חזון טנוגדלוס (לטינית: Visio Tnugdali) הוא טקסט דתי נוצרי מהמאה ה-12, בו מסופר על חזונו של האביר האירי טנוגדלוס (שלעיתים מכונה גם טונדולוס, טונדלוס או טונדל), שמשמעות שמו באירית עתיקה היא "רצון גבורה" או "גבורה עזה".
טקסט זה נמנה עם אחד מהטקסטים האסכטולוגיים הפופולריים ביותר בימי הביניים, והוא תורגם מלטינית ל-15 שפות עד המאה ה-15, כולל לנורדית עתיקה על ידי המלך הוקון הרביעי.
הסיפור מתרחש בעיר קורק שבאירלנד בשנת 1148. מסופר בו על האביר טנוגדלוס, שחוזר ממסע ציד ומארגן משתה חגיגי.
ברגע שהוא שולח את ידו אל הלחם שעל השולחן (שידוע כאחד מסמליו של ישו), הוא מאבד את הכרתו לשלושה ימים, במהלכם מסייר איתו מלאך בגן העדן ובגיהנום.
טנוגדלוס נחשף לפורגטוריום ולעונשיהם הקשים של החוטאים.
המלאך דורש מטנוגדלוס לספר את אשר ראה לאנשים סביבו, ולאחר שמתעורר מהתרדמת, הוא שב לחיות חיים צנועים ולבסוף מגיע לגן העדן.
חזון קוסמי היא התוכנית השלישית של סוכנות החלל האירופית לחקר החלל.
פעילויות להגדרת התוכנית החלו בשנת 2004 והיא מגדירה את משימות הסוכנות לשנים הבאות החל משנת 2015.
בשנת 2007 פורסם פנייה להצעות בתחום אסטרופיזיקה, פיזיקה וחקר מערכת השמש.
הוחלט לסווג את הפרויקטים ל-4 קבוצות.
פרויקטים קטנים (Small class) כוללים פרויקטים שעלותם לסוכנות תהיה פחות מ-50 מיליון יורו.
הפניה הרשמית פורסמה במרץ 2012 והתקבלו 70 הצעות.
ההצעה הראשונה נבחרה בשנת 2012.
S1 - טלסקופ חלל CHEOPS לחקר כוכבי לכת חוץ-שמשיים.
פרויקט משותף עם סוכנות החלל השווייצרית.
S2 - חללית לחקר השדה המגנטי של השמש.
פרויקט משותף עם האקדמיה הסינית למדעים.
פרויקטים בינוניים (Medium class) כוללים פרויקטים שעלותם לסוכנות תהיה פחות מ-500 מיליון יורו.
ההצעה הראשונה נבחרה בשנת 2011.
M1 - חללית Solar Orbiter לחקר השמש.
M2 - אוקלידס טלסקופ בתחום אופטי ותת-אדום.
M3 - טלסקופ החלל PLATO.
M4 - טלסקופ החלל ARIEL.
M5 - גשושית EnVision לחקר נוגה.
M7 - הפרויקט נמצא בשלב בחירה
פרוקיטים בינוניים (Large class) כוללים פרויקטים שעלותם לסוכנות תהיה פחות מ-900 מיליון יורו.
פרויקט משותף עם סוכנות החלל היפנית.
שיגור מתוכנן לשנת 2029 (ביחד עם M4).
L2 - טלסקופ החלל ATHENA בתחום קרני רנטגן.
L3 - גשושית LISA לחקר כבידה.
פרויקטים אלו ישוגרו לחלל ביחד עם פרויקטים בינוניים החל מ-M4. קבוצה זו הוגדרה לראשונה בשנת 2018.
F1 - גשושית JUICE לחקר צדק וסביבתו.
F2 - גשושית ARRAKIHS לחקר גלקסיה.
השיגור מתוכנן לשנות ה-30 של המאה ה-21
חזון לאומי הוא ארגון ישראלי הפועל בארץ ובעולם בהפעלת פעילויות ותוכניות הכשרה והעשרה בנושאי ציונות, מאבק באנטישמיות, מורשת יהודית וגישות שמרניות בתחומי הכלכלה, המשפט והחברה.
עיקר פעילויות הארגון הן תוכניות שנתיות לקבוצות צעירים וסטודנטים הנפגשים מדי שבוע להרצאות, סדנאות וסיורים.
התוכנית למנהיגות ציבורית של הארגון כוללת הרצאות שעוסקות בבירור ערכי היסוד של המחשבה המדינית, כלכלית, חברתית, בהגות ציונית-יהודית, ליברלית, ושמרנית.
בשנת 2013 קבוצת פעילים, בהובלת איש הימין הדתי אריאל קלנר, הקימו יחד את הארגון אשר שם לו מטרה לעצב את מנהיגות דור העתיד ברוח יהודית-ציונית-לאומית.
לאחר בחירתו לכנסת העשרים ואחת פרש קלנר מהארגון ובמקומו נכנס דור חרלפ כיו"ר הארגון.
פעילות הארגון מתמקדת בהעמקת התודעה הציונית מתוך ערכים ציוניים ושמרניים, באמצעות שיחות, הרצאות, סדנאות וסיורים, מתוך מטרה לעודד את הסטודנטים בהמשך לעשייה ציבורית וחברתית.
מדי שנה מקיים הארגון סיורים עבור קבוצות הסטודנטים וסיורים פתוחים לציבור, הסיורים מתקיימים בדרום תל אביב (בהובלת שפי פז), בשומרון, בהר חברון ובירושלים.
ומדי שבוע מתקיימות הרצאות ב'תוכנית למנהיגות ציבורית' בה מרצים באופן קבוע ד"ר מרדכי קידר, האלוף במיל' עוזי דיין, ד"ר גדי טאוב, פרופ' גוסטבו פרדניק, יורם אטינגר, ערן ברטל, הרב חיים נבון, יהודה יפרח, וזיו מאור.
הארגון מארגן טקס שנתי לציון הטבעת האלטלנה.
בשנת 2017, טענה חברת הכנסת סתיו שפיר כי הארגון "הוא ארגון רודף אקדמאים" וכן כי "הוא זרוע של הקרן להנחלת העצמאות" בעקבות זאת פנה יו"ר הארגון בזמנו, אריאל קלנר ליו"ר ועדת האתיקה בבקשה שיורה לח"כ סתיו שפיר להתנצל על "הטענות השקריות".
במלחמת חרבות ברזל עסק הארגון בקמפיינים שונים של הסברה למען ישראל, בארץ ובעולם.
בשנת 2025, בעקבות מלחמת חרבות ברזל וכחלק ממאמצי הסברה לאומיים, החל ארגון חזון לאומי להוציא משלחות הסברה ליהדות התפוצות בהם רומא משלחות שכללו סיורי מורשת, פעילות הסברה ומאבק באנטישמיות, מפגשים עם סטודנטים, פעילים ומנהיגים מקומיים.
המשלחת הייתה בהובלת ד"ר דרור אידר, לשעבר שגריר ישראל באיטליה.
באוגוסט 2025, קיים הארגון את כנס הגליל בשיתוף קק"ל, בו לקחו חלק חבר הכנסת אריאל קלנר, סמנכ"לית קדמה נרקיס גנוט, אילן רובין, מנכ"ל לב בגליל והעיתונאים יאיר קראוס ובת אל בנימין.
סטודנט במלגת חזון לאומי נהנה ממגוון חוויות חינוכיות ופיתוחיות שמטרתן לטפח מנהיגות, אחריות חברתית ומעורבות קהילתית.
במסגרת המלגה, הסטודנט משתתף בסדנאות, סמינרים ותכניות שטח שמלמדים כישורי מנהיגות, עבודת צוות, חשיבה ביקורתית ויכולת קבלת החלטות, תוך חשיפה למגוון רחב של אוכלוסיות בישראל והבנת הצרכים השונים שלהן.
בנוסף, המלגה מדגישה את חשיבות הזהות היהודית ומאפשרת לסטודנט לחוות ולהעמיק את ההיכרות עם המורשת, הערכים והתרבות של המדינה.
החוויה כוללת גם חיבור עם קהילה של מלגאים אחרים והזדמנות לתרום תרומה ממשית למדינה ולחברה.
פאנל בנושא ועדת חקירה לאומית
חזון ופגיון – האסלאם ומלחמתו בכופרים הוא ספר רב-מכר מאת ד"ר מיכאל בן ארי, העוסק בניתוח היסטורי, תרבותי ופוליטי של האסלאם והשפעותיו על העולם היהודי והמערבי.
הספר מציג סקירה של תולדות האסלאם מראשיתו ועד לטבח שבעה באוקטובר, תוך התמקדות בערכים, שיטות הפעולה ותפיסות עולם, לצד ניפוץ מיתוסים ואשליות רווחות בנושא.
בן ארי מגדיר את הספר כספר שבא לשנות את התודעה בישראל לגבי האסלאם, המכוון לקהל רחב – אנשי מודיעין, חוקרים, אנשי ממשל, מחנכים ומבקשי דעת.
הוא מדגיש את חשיבות הלמידה על האויב לשם הישרדות, ומבקר את ההשפעה ההרסנית של תקינות פוליטית ועיוורון תודעתי.
הספר, שכתיבתו נמשכה כארבע שנים, מחולק לארבעה שערים, העוסקים בהתפתחות האסלאם, תנועת האחים המוסלמים, הלאומיות הפלסטינית, ותהליך ההתעוררות האסלאמית מול מדינת ישראל.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 שובץ בן ארי במקום ה-5 ברשימת איחוד מפלגות הימין.
מספר מפלגות שמאל הגישו לוועדת הבחירות המרכזית עתירות נגד התמודדותו.
העתירות נדחו 15-16. בעקבות זאת הגיש המרכז הרפורמי לדת ומדינה ערעור לבית המשפט העליון, ובית המשפט העליון החליט לפסול את מועמדותו בנימוק ש"יש במעשיו ובהתבטאויותיו של ד"ר בן ארי משום הסתה לגזענות כמטרה דומיננטית ומרכזית של משנתו".
בנוסף בין 2018–2023 התנהלו חקירות נגד בן ארי בטענה ל"הסתה לגזענות", עקב דברים שאמר על האומה הערבית, כמו: "אומה רצחנית", "עזה היא מטען צד שיתפוצץ עלינו...
זה 64 קילומטר של גבול...
לכפר עזה, לנחל עוז, לבארי, לעלומים...
הערבים שורפים להם את השדות, מנסים לשרוף להם את הבתים, וחולמים לבוא ולרצוח אותם" ועוד.
ב-2024 הוגש כתב אישום נגד בן ארי.
בן ארי שחש שהתודעה הישראלית לא מבינה את הלך הרוח בעולם הערבי, ולא באמת מבינה "ערבים", החל לשקוד על כתיבת הספר ועבד עליו בין השנים 2019–2024, וטענתו היא שהספר הוא כתב ההגנה הכי טוב נגד כתב האישום.
פרולוג: המערב מול האסלאם – מלכוד מנטלי ותרבותי
הפרולוג מציג את המסגרת הרעיונית של הספר, תוך שהוא מתמקד במאבק התרבותי והאידאולוגי בין העולם המערבי לאסלאם.
בפרולוג ישנה ביקורת על ההתנהלות המערבית, שלטענתו עיוורת לעובדות ומקדמת "תקינות פוליטית" על פני מודיעין מבוסס.
הכותב מדגיש שההתעלמות מהמציאות הקשה ומהשיטות של האסלאם, לצד סתימת הפיות שמוצגת כ"מלחמה בגזענות", מאפשרת לאויב נחוש וממוקד להצליח במשימתו.
בנוסף, הפרולוג מבקש להאיר על החשיבות של קרב התודעה – המאבק לשחרר את החברה מהחזיונות השגויים של רב-תרבותיות והומניזם עיוור.
הוא קורא לקוראים להעמיק בלמידה ולהבין את הקודים, הערכים והיעדים של האסלאם.
שער ראשון: חרב האסלאם, היסטוריה ערכים ומושגים
השער הראשון עוסק בראשית האסלאם והשפעותיו על יחסי היהודים והמוסלמים לאורך ההיסטוריה.
בפרקים הראשונים נפרשת סקירה של התקופה המוקדמת של האסלאם, תוך התמקדות ברקע ההיסטורי של מוחמד וביחסו ליהודים.
התיאור כולל את מסעות הרצח, הביזה והאונס שזוהו עם עליית האסלאם, וכן את טקטיקות ההונאה והשימוש בכוח כמכשיר אידאולוגי.
בהמשך, השער מתעמק בשנאת ישראל האסלאמית, שלטענת המחבר קיימת לדורותיה, ובפירותיה הרצחניים לאורך ההיסטוריה.
פרקים נוספים מנתחים את המונחים הבסיסיים והחשובים במלחמת הקודש של האסלאם, לרבות מושגים כמו ג'יהאד וחדוות המוות, שמוצגים כחלק אינהרנטי מהאידאולוגיה הדתית.
הפרקים מתייחסים גם לתפיסות הדתיות והחברתיות של האסלאם, המקדשות את מות הקדושים, ואת הקוד המוסרי שעליו מבוססת אידאולוגיית מלחמת הקודש.
הפרקים הסוגרים של השער בוחנים את השפעתה של האידאולוגיה האסלאמית על המציאות הפוליטית והחברתית בזירה הגלובלית והישראלית.
שער שני: האחים המוסלמים – "הג'יהאד הוא דרכנו"
השער השני של הספר עוסק בתנועת האחים המוסלמים ובשיטות הפעולה שלה כבסיס אידאולוגי וארגוני לג'יהאד העולמי.
הספר מתאר את שורשיה האידאולוגיים של התנועה, מנהיגיה המרכזיים וענפיה השונים ברחבי העולם.
פרק מרכזי בשער זה סוקר את המבנה הארגוני של התנועה ומפרט את הקוד התפעולי שלה, תוך התמקדות במושגים ובשיטות הפעולה המשמשים אותה כדי להשיג את יעדיה.
התוכן כולל גם התייחסות לתנועת חמאס, שמהווה את הזרוע הצבאית והאידאולוגית של האחים המוסלמים מול מדינת ישראל.
הספר מתאר את אמנת חמאס, מטרותיה ואנשיה, וכן את הדינמיקות הפוליטיות, החברתיות והדתיות שמניעות את פעילותה.
בנוסף, השער מתעמק במבנה ובפעילות הפנימית של האחים המוסלמים, החל מהתארגנויות מקומיות ועד השפעתם בזירה הבין-לאומית.
פרקים נוספים עוסקים בקשרים בין התנועה לבין קבוצות אחרות המשתייכות לאסלאם הרדיקלי.
בסיום השער, הספר עוסק בהשפעת האחים המוסלמים על ערבים תושבי ישראל ועל יחסם למדינה.
הוא מראה כיצד תנועת האחים המוסלמים, באמצעות שלוחותיה, פועלת במערכות השלטון הישראליות ומתכננת את השמדת מדינת ישראל מבפנים.
השער השני מהווה מקור משמעותי להבנת התנועה האסלאמית הרדיקלית והשפעתה ההרסנית על מאבקי הכוח במזרח התיכון ובזירה הבין-לאומית.
שער שלישי: התנועה הלאומית הפלסטינית אל מול התנועה הציונית
השער השלישי מתמקד בלידתה והתפתחותה של התנועה הלאומית הפלסטינית.
הפרקים הראשונים עוסקים במנהיגיה המוקדמים, כולל דמותו המרכזית של עז א-דין אל-קסאם ותפקידו במאבק הערבי-פלסטיני.
השער מציג את הקשרים ההיסטוריים בין המרד הערבי הגדול לבין ההתעוררות האידאולוגית של הפלסטינים בתקופה זו.
פרקים נוספים סוקרים את דמותו ופועלו של המופתי חאג' אמין אל-חוסייני, שתואר כאחד האישים המרכזיים שהובילו את התנועה הפלסטינית במאה ה-20. המופתי מוצג כבעל קשרים הדוקים עם גרמניה הנאצית, והשפעתו על הקצנת המאבק האידאולוגי של הפלסטינים מוצגת בצורה נרחבת.
הספר דן בתפקידו בהובלת הפרעות והמרד, ובשיתוף הפעולה בין התנועה הלאומית הפלסטינית לבין התנועה הנאצית.
חלקו השני של השער מתמקד באירועים שהובילו ל"נכבה" של 1948. הפרקים מנתחים את החלטות ההנהגה הערבית, כולל עמדותיה ביחס ליהודים ולתנועה הציונית, ואת התוצאות ההרסניות של פעולותיהם.
הספר מתאר את המאבקים הפנימיים בתוך החברה הערבית, לצד הדהירה לעבר השמדת היישוב היהודי.
בפרקים האחרונים הספר מתעמק בכישלון התנועה הפלסטינית, תוך הדגשת האסונות שנגרמו להם בעקבות מנהיגותם השגויה.
תהליך זה מתואר כנקודת מפנה שבה השתנו מאבקים צבאיים לתודעתיים.
הספר מנתח את האופן שבו התנועה הפלסטינית השתנתה מתנועה לאומית לתנועה המתבססת על תודעה היסטורית, מיתוסים ומאבק אידאולוגי בזירה הבין-לאומית.
השער מספק תיאור של התפתחות התנועה הלאומית הפלסטינית, תוך הדגשת קשריה האידאולוגיים עם כוחות אחרים בעולם הערבי והמערבי, והשפעתם על המציאות הביטחונית והפוליטית של מדינת ישראל.
שער רביעי: ערביי ישראל - מהנכבה אל הנהדה
השער הרביעי עוסק בתהליך ההתעוררות האסלאמית אל מול מדינת ישראל, תוך התמקדות בהשלכות ההיסטוריות והאידאולוגיות של האירועים המרכזיים במאה ה-20 וה-21. הפרקים הראשונים סוקרים את השפעת הנכבה (1948) על החברה הערבית, ומתארים כיצד הפכה התבוסה הצבאית למוטיבציה אידאולוגית להתחדשות האסלאמית.
הספר מציג את העמדה הערבית כלפי הציונות ואת המאבק על המשמעות ההיסטורית של ההתרחשויות הללו.
הפרקים עוסקים גם בניתוח תהליך ההתמודדות עם מדינת ישראל, תוך הדגשת היכולת של האסלאם הרדיקלי לפעול באמצעות מערכות מדינה וחברה במקביל ללחימה צבאית.
ניתוחים אלה כוללים את השפעת תנועות אסלאמיות בתוך מדינת ישראל, במיוחד התנועה האסלאמית הישראלית, ואת אופן פעולתה כחלק מזרועות האחים המוסלמים.
הפרקים השלישי והרביעי בשער מתמקדים בתנועה האסלאמית בישראל ומציגים אותה כגיס חמישי הפועל לחיסול מדינת ישראל מבפנים.
הספר מתאר את האסטרטגיה המכונה "בבטן הלווייתן", שבה התנועה פועלת מתוך מערכות השלטון והמוסדות של המדינה כדי לערער על עצם קיומה.
נוסף לכך, הספר מציג את המושג "הערפול הקונסטרוקטיבי", שמטרתו להסוות את כוונותיה האמיתיות של התנועה תוך שימוש בכפל לשון ובפעילות תעמולתית מחושבת.
בפרקים אלו נידונה גם פרשת "אוסרת אל-ג'יהאד", המוצגת כנקודת מפנה משמעותית בפעילות התנועה האסלאמית בישראל.
המחבר מתאר את חשיפת התנועה כחלק ממערכת רדיקלית חתרנית, ואת האופן שבו פרשה זו הדגישה את הקשרים העמוקים בין התנועה האסלאמית המקומית לבין אידאולוגיות של האחים המוסלמים.
הספר מתאר את המאבק הפנימי והחיצוני המתקיים בזירה הבין-לאומית, תוך בחינת השפעתם של מאבקי הכוח העולמיים על תהליך ההקצנה.
הפרקים כוללים דיון במושגים ג'יהאד ושהיד, ותפקידם כחלק מהמאבק הכולל.
לקראת סוף השער, מוקדשים פרקים לדיון על תופעת הכחשת השואה בעולם הערבי והשפעתה על התפיסות במערכת השלטון הישראלית והעולמית.
בנוסף, הספר עוסק בהשתלטות האידאולוגיה האסלאמית על המרחב הציבורי והמדיני, ובקשר הישיר שלה לחורבן מדינת ישראל כיעד מרכזי.
בנספח המצורף לספר, דן המחבר במיתוסים המרכזיים שהתפתחו לאורך השנים ומשמשים כלי לערעור הלגיטימציה של מדינת ישראל.
הפרקים מנתחים את האופן שבו נעשה שימוש במיתוסים אלו כדי לטשטש את המציאות ולהשפיע על דעת הקהל הגלובלית.
בהשילוח נכתב "כמובן אפשר לטעון שאין להדביק לאומה כינויים רק על סמך התנהגות עקבית ותורה עקבית של רוב מנהיגיה; ובוודאי שרבים בתוכה היחידים החריגים שוחרי השלום...
אך כדי שלא ניפול שוב בפח שהתנועה האסלאמית לגווניה טומנת לנו, חיוני להכיר את העובדות הקשות שבן ארי מציג.
גם את אלו שלרגל הצגתן הוא נרדף.
הוא מציג אותן בבהירות, ברהיטות ובצורה מסודרת, בספר קריא מאוד לכל עוביו."
חזון יחזקאל (באיטלקית: Visione di Ezechiele) הוא ציור שמן על לוח עץ המיוחס לרפאל, אשר נוצר בין השנים 1517–1518. היצירה מבוססת על תיאור מתוך ספר יחזקאל, ומתארת חזון אלוהי בו מופיע האל מוקף במלאכים ובסמלי ארבעת המבשרים.
הציור נחשב לאחד מהיצירות המורכבות והמונומנטליות של רפאל, למרות גודלו הקטן.
במרכז היצירה מופיע האל האב, ידיו מורמות לברכה, והוא מוחזק על ידי שני מלאכים.
סביבו מופיעים הנשר, השור והאריה - סמליהם של המבשרים יוחנן לוקאס ומרקוס.
לעומתם, מתי מתואר כמלאך הלבוש בגלימה כחלחלה-סגולה.
רקע השמיים מצויר בגוונים אדמדמים, בהם נראים ראשי מלאכים היוצרים תחושת תנועה ודינמיות.
מתחת לעננים מתואר נוף רחב ידיים של יבשה וים, הנמתח אל האופק בין הבזקי אור וצללים דרמטיים.