tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מופע "ילדות יפה"- מופע ריקודי ילדים לשירי הילדים של כלת פרס ישראל - הזמרת יפה ירקוני ובהשתתפותה.
מופע "ללכת שבי אחריה" - ערב הצדעה למלחינה נורית הירש ובהשתתפותה.
ריקודים, שירים, ושירה בציבור עם הקהל למי שהפכה לאחת המלחינות הבולטות ולאבן דרך מרכזית בשירה העברית.
מופע "משה - הסיפור האמיתי!!!" - ריקודים, שירים ולחנים מקוריים, המציגים את סיפורו של משה רבנו.
המופע בעל מסרים עמוקים לשאלה מיהו מנהיג אמיתי ומהן תכונותיו.
המופע עלה במשך שבוע בתיאטרון חולון ופעם אחת בהיכל התרבות בתל אביב וזכה לתגובות וביקורות אוהדות.
ביוני 2012 נערך מופע בתיאטרון חולון שנקרא "באלה הידיים" שבו השתתפו כל הלהקות.
בשנת 2013 התקיים מופע בתיאטרון חולון בשם "בין מזרח למערב", בו השתתפו כל הלהקות קטקטים, ניצנים, עלומים, נעורים, בוגרת ומחולות.
בשנת 2014, הלהקות קיימו מופע בשם "אור גדול", לזכר בנייה רובל שרקד בלהקות במשך 8 שנים ונהרג במבצע "צוק איתן".
בהלך המופע, הלהקה הבוגרת ביצעה ריקוד לשיר "בניה" שיר שנכתב על ידי אורי שכיב שהוא בן הדוד של בניה.
הכוריאוגרף והמנהל האומנותי: ליאור תבורי.
תבורי הוא הכוריאוגרף של הלהקות "עתודה", "ניצנים", "עלומים", "נעורים", "בוגרת" ו"מחולות".
החלה את דרכה כרקדנית בלהקת "הורה רעים" הראשונה בין השנים 1986–1990.
אורן הללי: יוזם ומייסד הלהקות בכפר סבא, תל מונד, הרצליה, לוד, ורעננה וכן בלהקות המחול של הטכניון, נתניה, תל אביב וחולון.
הללי זכה בפרסים על עבודותיו בארץ ובעולם על כוריאוגרפיות ייחודיות לבמה ובהן: בפסטיבל הלאומי לילדים במוסקבה ובפסטיבל כרמיאל.
הללי נבחר מטעם ההסתדרות הציונית העולמית ומכבי עולמי לשמש כשליח ריקודים לקהילות היהודיות בדרום אמריקה שם הקים וניהל פסטיבלים, ערך סמינרים לכוריאוגרפים ובנוסף ניהל אמנותית את להקת המחול הייצוגית של הקהילות היהודיות בגרמניה.
באנגולה, הפיק הללי מטעם משרד החוץ את המיצג הישראלי לקרנבל במשך שנתיים, בשתי הפעמים זכו המייצגים במקום הראשון.
הורדת ידיים הוא ספורט תחרותי בו שני מתחרים מחזיקים זה את כף ידו של האחר, כשמרפקיהם צמודים למשטח כלשהו, בדרך כלל שולחן הורדות ידיים, עליו נערכת ההתמודדות.
מטרת המתחרים היא לנסות להצמיד את הזרוע של היריב למשטח.
זהו ספורט עתיק יומין, נטול אלימות, תחרותי, ואין בו מגע פיזי מלא בין המתמודדים, למעט לחיצת יד טקסית המסמלת ידידות וכבוד.
התחרויות נערכות לפי קטגוריות משקל.
לבן סגינשווילי זכה 7 פעמים בתואר אלוף העולם בקטגוריה "סופרכבד" ו-"105+".
תחרות הפסד כפול - 2 הפסדים ויציאה מהתחרות
נוק אאוט - הפסד ויציאה מהתחרות
המתחרים יוכלו להניח את המרפק היכן שירצו במשטח הנחת המרפק שלהם.
ניצחון / נגיעה - היא כאשר כל חלק מהמרפק עד קצות האצבעות, נוגע או עובר מתחת לכרית הנגיעה
המתמודדים יאחזו את כף יד המתחרה - יש להם 30 שניות להסתדר ביניהם
אי הופעה לאחר 30 שניות - פסילה
מפרק האגודל חייב להיות גלוי
היד החופשית - (הלא מורידה) חייבת לגעת כל הזמן בידית האחיזה
תחילת הקרב יהיה על ידי השופט שיאמר " "READY… GO"
יש להסתכל תמיד אל היד המורידה
רגל או 2 רגליו של מתחרה יכולות להיות כרוכות סביב רגל השולחן או להישען על רגל השולחן שמולו לפני תחילת התחרות
שתי אזהרות שוות לעבירה בודדת
שתי עבירות, המתחרה יפסיד בקרב הספציפי שהתחרה בו
למתחרים יש 30 שניות כדי שיוכלו להגיע לאחיזה מתאימה, אם בזמן הזה, לא הצליחו לאחוז כראוי, השופט יכריז על "אחיזת שופט".
כל תנועה של כל מתחרה, ואפילו הקלה ביותר תגרור עבירה
תינתן עבירה כאשר מרפק של מתחרה מתנתק מכרית המרפק
החלקה - כאשר הידיים נפרדו ששני המתחרים איבדו אחיזה אחד עם השני
החלקה מכוונת - בעמדת הפסד במצב של 2/3 כלפי כרית ההורדה, לאחר החלקה השופט ישתמש ברצועת שיפוט לקשירת ידי המתחרים למניעת החלקה חוזרת
תנועת מוקדמת של הזזת הכתפיים, היד או אצבעות
ניתוק רגעי של היד מידית האחיזה
הכתפיים של המתחרים לא יעברו את קו האמצע הנמצא בין ידיות האחיזה במהלך קרב
מתחרה לא יכול להשתמש בכל חלק אחר של גופו כדי לנצח את היריב כגון; כתף, סנטר, ראש או רגל.
תינתן עבירה אם נעשה שימוש כזה
מתחרה לא יוכל להגיע עם הכתף מתחת לגובה של משטח כרית המרפק בעמדה נטרלית או במצב של עמדת הפסד
טופ רול (Top Roll): טכניקה שבה יוצרים לחץ על אצבעותיו בחלקו העליון של היריב ובכך "שוברים" את האחיזה שלו.
טכניקה זו יעלה כנגד יריבים בעלי הוק חזק, בכך ש"מציבים" אותם באחיזה שלא נוחה להם.
בטכניקה זו השריר העיקרי הוא השריר האחראי על תנועת הסיבוב "פרונציה" (סיבוב כלפי חוץ) וכמו כן אצבעות חזקות במיוחד.
הוק (Hook): בטכניקה זאת אנו יוצרים לחץ על פרק כף היד של היריב.
זאת טכניקה של כיפוף כף יד היריב שרוב הכוח המופעל הוא מהיד הקדמית והאמה.
משיכה לצד (Side Pressure): טכניקה שמשתמשת במבנהו הייחודי של המרפק ובכוח שרירי הגב.
המפרק של הפרק לא מאפשר תנועה לצדדים רק קדימה ואחורה, ולמעשה כאשר המרפק מכופף 45–90 מעלות באחיזת הורדות ידיים רגילה כשמפעילים כוח כנגד היד של היריב ניתן להרגיש כי המרפק עצמו לא זז אלא יחד עם הכתף, וכאן נשאר רק הכוח של שריר הגב שתומך בקשר בין הכתף ליד.
כאשר הכתף מתקדמת הזרוע מתקדמת בהתאם.
בטכניקה זו יש להשתמש בתבונה כי היא יכולה להוביל את הזרוע למצבים מסוכנים.
ספורט הורדת הידיים פעיל בישראל משנת 1987.
בספורט זה עוסקים אלפי אנשים בצורה חובבנית, וחלקם הקטן עוסקים בו בצורה מקצוענית, משתתפים באימונים קבוצתיים ומגיעים לתחרויות שנערכות מידי תקופה.
איגוד הורדת הידיים בישראל היא עמותה רשומה לקידום והפצת ספורט הורדת הידיים בישראל, ומונה מאות ספורטאים פעילים.
בין חבריה נמנים מספר אלופי עולם ישראלים אשר זכו בתחרויות בדרג הגבוה בעולם, וכן שופטים בינלאומיים בכירים.
העמותה מפעילה חוג מקצועי להורדת ידיים בעיר פתח תקווה, בהדרכתם של צוות מאמנים מוסמך בתחום מטעם מכללת וינגייט.
האימונים מתקיימים אחת לשבוע בימי שישי בצהריים ובהם נלמדים כל היסודות בהורדת ידיים.
העמותה עורכת מספר תחרויות בשנה, בין היתר גם אליפות ישראל בהורדת ידיים, שנערכה (נכון ל-2020) בדימונה בינואר, כבר שמונה שנים ברציפות.
בשנים האחרונות אליפות ישראל מתקיימת בפתח תקווה.
התחרות מחולקת לקטגוריות גיל, משקל, מין, יד ימין ויד שמאל.
האיגוד מפרסם בדף הפייסבוק תחת השם "הורדת ידיים ישראל"
ישראלים שזכו באליפות העולם ואליפות אירופה
110+ ק"ג - מקום 2: אלי ספיאשווילי (Eli Sappiaschwili)
עד 70 ק"ג - מקום 4: בני גואטה (Beni Guetta)
עד 70 ק"ג - מקום 2: שמעון ביטון (Shimon Biton)
עד 90 ק"ג - מקום 1: שרון רמז (Sharon Remez)
עד 110 ק"ג - מקום 1: אלי ספיאשווילי (Eli Sappiaschwili)
עד 55 ק"ג - מקום 3: ניסים אלקיים (Elkayam Nissim)
עד 65 ק"ג - מקום 3: שמעון ביטון (Shimon Biton)
עד 70 ק"ג - מקום 3: שמעון שלוש (Shimon Shlush)
עד 100 ק"ג - מקום 3: פליקס שפרינסיס (Felix Shprincis)
מעל 110 ק"ג - מקום 3: גיל שמואלי (Gil Shmueli)
עד 110 ק"ג - מקום 3: אלי ספיאשווילי (Eli Sappiaschwili)
עד 70 ק"ג - מקום 2: רומן מדבדסקי (Roman Medvedsky) (יד שמאל) (Master Men)
עד 80 ק"ג - מקום 4: אריק פרסדנוב (Eric Parsadanov) (יד ימין) (JUNIOR 18)
עד 60 ק"ג - מקום 1: נדב שלוש (Nadav Shlush) (יד ימין) (Sub-Junior)
עד 60 ק"ג - מקום 1: נדב שלוש (Nadav Shlush) (יד שמאל) (Sub-Junior)
עד 65 ק"ג - מקום 1: עידו בן דוד (Ido Ben David) (יד שמאל) (Youth Men)
עד 70 ק"ג - מקום 2: רומן מדבדסקי (Roman Medvedsky) (יד שמאל) (Master)
עד 70 ק"ג - מקום 3: רומן מדבדסקי (Roman Medvedsky) (יד שמאל) (Senior)
עד 80 ק"ג - מקום 3: ארטיום רויזמן (Artiom Roizman) (יד ימין) (Master)
עד 80 ק"ג - מקום 2: יאיר מור (Yair Mor) (יד שמאל) (Junior Boys)
עד 65 ק"ג - מקום 3: נדב שלוש (Nadav Shlush) (יד שמאל) (Junior)
עד 65 ק"ג - מקום 4: נדב שלוש (Nadav Shlush) (יד ימין) (Junior)
עד 70 ק"ג - מקום 1: רומן מדבדסקי (Roman Medvedsky) (יד שמאל) (Master)
להקות הורה אביב פרדס חנה מייצגות את היישוב פרדס חנה-כרכור מאז סוף שנות ה-80. הלהקות בעלות רפרטואר עשיר ומגוון של יצירות מחול ופולקלור ישראלי.
הן משתתפות במגוון רב של מופעים, פסטיבלים ואירועים בארץ ובעולם.
הלהקות נתמכות על ידי מתנ"ס פרדס חנה ופועלות במבנה שלו.
המנהלת האמנותית והכוריאוגרפית של הלהקות היא רוני רובינשטיין-גלפרט, בוגרת סמינר הקיבוצים.
בפסטיבל כרמיאל 2009 הגיעה הלהקה למקום שלישי בתחרות הכוריאוגרפיה, בריקוד "אחרי שנסעת", ב-2012 הגיעה למקום שני בריקוד "האר את עיניו" וב-2014 הגיעה שוב למקום השלישי בריקוד "באר בשדה", בשנת 2017 הגיעה הלהקה למקום השלישי בתחרות המחול העכשווי עם הריקוד "בתוך".
השכבה הצעירה מחולקת לארבע קבוצות גיל ועובדת במהלך השנה בעיקר בתחום "שעשועי המחול", תוך התייחסות מקצועית לצד הטכני וכהכנה ללהקות הייצוגיות בהמשך השנים.
תלמידי השכבה הצעירה משתתפים במופע המתקיים מדי שנה בסמוך לחג השבועות.
להקות המחול בשכבה הבוגרת מחולקת לארבע שכבות גיל.
במהלך השנה משתתפות במגוון רחב של הופעות, אירועים ופסטיבלים.
הוא אלבומם השלישי של להקת הבילויים, שיצא לאור ב-1 במאי 2013. את האלבום הפיק תמיר מוסקט שהפיק את אלבומם הקודם, שכול וכישלון.
האלבום יצא ללא חברת תקליטים, כאשר האלבום מומן על ידי מכירה מוקדמת דרך אתר האינטרנט של הלהקה.
ב-2012 שבה הלהקה להופיע לאחר פגרה של 5 שנים.
ב-14 בדצמבר 2012 הכריזו הבילויים בעמוד הפייסבוק שלהם על התחלת מכירתו המוקדמת של אלבומם השלישי.
כדי לתמוך בפרויקט הקימו אתר אינטרנט מיוחד שבו היה אפשר לתרום למען הפקת האלבום החל מ-65 שקלים, כל תורם קיבל את האלבום במהדורה מיוחדת הכוללת דיסק בונוס ומכתב הוקרה.
בדיסק הבונוס יש סקיצות מוקדמות של חמישה שירים ביניהם שיר שלא נכנס לאלבום בשם "שניים סובלין".
המהדורה המיוחדת נשלחה לתורמים בדואר כמה ימים לפני תאריך היציאה הרשמי.
נועם ענבר – שירה, בס חשמלי, אקורדיון, סינט-בס
ימי ויסלר – גיטרה חשמלית, גיטרה קלאסית, שואב אבק, שירה
מאיה דוניץ – אורגן האמונד, פסנתר, חליל צד, שירה
תמיר מוסקט – תופים, כלי הקשה
שיקו סיני – כלי הקשה
יונתן קרן – כינור, ויולה, מנדולינה
איגור קרוטוגולוב – מסור, זמבורה
גרשון וייסרפירר – חצטרומבון, אופוניום
אסף יוריה – סקסופון טנור
"הוֹרָה הֵיאחזות" הוא שיר עברי מאת הפזמונאי יחיאל מוהר, שהולחן על ידי המלחין דובי זלצר.
זהו אחד ממספר שירים שכתב מוהר תחת הכותרת "הורה", בהם "הורה נתגבר", "הורה אש", הורה אילת" ו"הורה ממטרה".
השיר מקביל בין העבודה החקלאית לבין אימוני הצבא, ובכך מבטא את שני פניו של הנח"ל (נוער חלוצי לוחם) - התיישבות ולחימה.
השיר בוצע במקור ב-1953 על ידי להקת הנח"ל בתוכניתה "טעות לעולם חוזרת", אך הוא מזוהה בעיקר בגרסת הכיסוי שביצעה להקת כוורת לראשונה בשנת 1973 בערב מחווה לשירי להקת הנח"ל (שחמישה מחברי להקת "כוורת": סנדרסון, גוב, אולארצ'יק, שמיר ופניגשטיין, הם בוגריה).
לאורך השיר מתוארת עבודת האדמה במונחים ובדימויים הלקוחים מהעולם הצבאי.
רעיון זה מוצג בפתיחת השיר:
הבית השני מתאר את עבודת החקלאי כשהיא נעזרת בכלים צבאיים-מלחמתיים:
התיאור מרמז לסמל הפלמ"ח, שבו שתי שיבולים וחרב.
הפלמ"ח שילב אף הוא הגנה והתיישבות והיה הבסיס להקמת הנח"ל מאוחר יותר.
כמו כן יש בביטויים אלו הֶרְמֵז לנבואת השלום המקראית, המנבאת כי באחרית הימים יוסבו כלי הנשק למטרות שלום: ().
"חמרה, חמרה המערבולת" פירושו "תססה המערבולת", "געשה המערבולת".
מתייחס כנראה ליציאת הנח"ל לשדות.
הפזמון ממשיך את המגמה הזו:
הבתים השלישי והרביעי מתארים את חריצותם של החיילים החקלאים:
כלומר הנחל מטבע הדברים זורם במורד ההר, אך חיילי הנח"ל יכולים לעלות במעלה ההר כדי להשקות את הגידולים.
בשורה זו יש שימוש בלשון נופל על לשון בין המילה 'נחל' במשמעותה הפיזית לבין שם הפיקוד הצבאי 'נח"ל'.
אמצעי זה חוזר גם בבית הבא:
הבתים החמישי והשישי מתארים את תוצאות העבודה, תוך שימוש בהשאלה של מושגים צבאיים לטובת המחשת היבולים המוצלחים:
"חמש חמש" הוא אישור שהתנאים לביצוע משימה טובים או ביטוי של שביעות רצון.
בשיר מופיעים שמותיהם של עשרה ירקות, בהם כרוב, חסה, עגבנייה, בצל ותות שדה.
השיר נכתב במקור לתוכניתה הרביעית של להקת הנח"ל, "טעות לעולם חוזרת", משנת 1953.
אריק איינשטיין, אף הוא בוגר להקת הנח"ל, ביצע את השיר באלבומו קצת לקחת חזרה משנת 1996 בו הופיעו שירים ששר בהרכבים מוקדמים יותר.
לרגל חגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל הופיעה הזמרת נטע ברזילי בטקס הדלקת המשואות וביצעה את השיר בעיבוד חדשני עם מכשיר הלופר.
בתחילת אוקטובר 1973 נערך ערב מחווה לשירי להקת הנח"ל, "להקה שכזאת...", שבו ביצעה להקת כוורת, שרוב חבריה היו יוצאי הלהקה, גרסת כיסוי לשיר בעיבודו של דני סנדרסון.
בגרסה זו שולבו אלמנטים רוקיסטיים והומוריסטיים, בהתאם לסגנונה המוזיקלי של כוורת.
על אף שכוורת הוקמה כאנטיתזה לשירי הלהקות הצבאיות, גרסתה הפכה לביצוע המזוהה ביותר עם השיר, והשיר עצמו הפך לאחד מלהיטיה הגדולים ואף הופיע באלבומה "פוגי בפיתה" ב-1974.
בגרסה של כוורת מופיעים מספר ציטוטים ומחוות:
הפתיח המוזיקלי של השיר כולל ציטוט מסוף המנון הנח"ל נחל היכון (השורות המושרות "נחל נחל היכונה ליום, נחל נחל היכון").
המשך הפתיח הוא ציטוט מתחילת "הורה נרקודה".
הבית האחרון הנפתח במילים "כאן שיבולים עומדות במתח", מדוקלם בחיקוי של קיבוצניק או חקלאי.
החזרות בסופי הבתים שונו: "רק אל תעשה לי ברוך" במקום "כן, כן, לזמן ארוך" (בסוף הבית השני), ו-"יוכיח החמש" במקום "כן, כן, חמש חמש" (בסוף הבית השלישי).
הסיום הבומבסטי והדרמטי של השיר עומדים בניגוד מוחלט לאופייה החקלאי של ההורה הזו.
הורודוק (באוקראינית: Городок; בפולנית: Gródek Jagielloński, גרודק יגיילונסקי; ביידיש: גריידינג) היא עיר במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
הורודוק נזכרת עוד בכרוניקה הרוסית הראשונה, ובסוף המאה ה-14 קיבלה זכויות עיר מידי המלך ולדיסלב השני יגיילו, שעל שמו נקראה.
במהלך המאה ה-17 נהרסה העיר כתוצאה מפלישות הקוזקים והטטרים.
במאה ה-19 הוקמו בעיר מפעלים שונים.
בזמן מלחמת העולם הראשונה נפגעה העיר במהלך הכיבוש הרוסי, וכן בקרבות שהתנהלו בסביבתה בשנים 1918 ו-1919 בין צבא פולין ובין כוחות הרפובליקה המערב אוקראינית.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בהורודוק הוא מאמצע המאה ה-15. בשנת 1550 נאסר על ישיבת יהודים בעיר, ורק מעטים המשיכו להתגורר בה.
בשנת 1684 אישר יאן סובייסקי ליהודים לשוב ולהתגורר בעיר, אך ברובע נפרד.
במחצית הראשונה של המאה ה-18 התנתקה הקהילה בעיר מקהילת לבוב, ונעשתה לעצמאית.
במהלך המאה ה-19 התפשטה בעיר החסידות, ורבים מיהודיה נמנו על חסידות בלז.
מראשית המאה ה-20 התקיימה בעיר פעילות ציונית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, במהלכה התעמרו ביהודי העיר החיילים הפולנים והאוקראינים, עזבו את העיר כ-1,300 יהודים.
עם התגברות הפעילות הציונית בעיר, עלו כ-80 מיהודיה כחלוצים לארץ, ופעלו במקום תנועות נוער ציוניות.
כמו כן, הוקם בעיר בית ספר עברי מרשת תרבות.
בשנים אלה ניהל בעיר הרב יהודה זונדל רוקח משושלת בעלז חצר אדמו"רות.
בשנים שלפני מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר כ-3,300 יהודים, כשליש מתושביה.
עם כיבוש העיר בספטמבר 1939 בידי הגרמנים, החלו אלו להתעלל בתושביה היהודים, תוך ירי לבית הכנסת בעיר במהלך תפילה בראש השנה.
לאחר 10 ימים הועברה העיר לשלטון הסובייטים במסגרת הסכם ריבנטרופ מולטוב.
בתקופה זו נסגרו המוסדות היהודיים בעיר, וכ-1,500 פליטים יהודים הגיעו אליה משטחי הכיבוש הגרמני בפולין.
ב-29 ביוני 1941, במסגרת מבצע ברברוסה, שבו הגרמנים לעיר, והתירו לאוקראינים מקומיים לפרוע ביהודי העיר משך יום שלם, ולשדוד את רכושם, תוך רצח משכילים יהודים.
עד מהרה הוקם בעיר יודנראט, בראשות אברהם פרידמן, אשר נצטווה לספק לגרמנים כוח אדם יהודי לעבודות כפייה, ולהעביר לגרמנים רכוש וכסף.
כמו כן, בוצעו ביהודי העיר מעשי התעללות שונים, בתי התפילה היהודיים בעיר חוללו, ויהודי העיר צוו לשאת סרט עם מגן דוד על זרועם, ונאסר עליהם להימצא במרכז העיר.
בד בבד, החלו הגרמנים להעביר לעיר יהודים שגורשו מיישובי הסביבה, ועד ספטמבר 1941 הגיע מספר היהודים בעיר לכ-6,400 איש.
באוקטובר 1941 הוקם בעיר גטו, אליו הועברו בהדרגה כל יהודי העיר, ואשר רבים מיושביו מתו מרעב וממגפות.
מסוף שנת 1941 החלו יהודים מהעיר להילקח למחנות עבודה בסביבתה.
מפברואר 1942 החל חיסולם של יהודי הורודוק, כאשר אנשי המשטרה הגרמנית החלו לרצוח קבוצות יהודים מהגטו בבית העלמין היהודי בעיר, ושילחו רבים מהם למחנות עבודה, ובהם ינובסקה, מהם לא שבו.
בחודש מאי לבדו שולחו כ-1,900 יהודים מהגטו למחנות עבודה.
ביולי 1942 נרצחו כ-400 יהודים מהגטו בבית העלמין היהודי, ובאוגוסט נשלחו כ-1,300 יהודים, ובכללם יו"ר היודנראט, פרידמן, למחנה ההשמדה בלז'ץ.
לאחר מכן, שטח הגטו בעיר צומצם, והוא נסגר לחלוטין, תוך שהובאו אליו כ-2,000 יהודים נוספים מהסביבה.
באותה עת מונה בגטו יודנראט חדש, בראשות אפרים רצקין.
סגניו היו שמריהו צוקרמן ונחמן סבירסקי.
רצקין וצוקרמן שיחדו את הזקיפים הגרמניים ששמרו על הגטו ואפשרו לאנשי הגטו להימלט.
ב-26 בדצמבר 1942 נערכה בגטו אקציה במסגרתה נרצחו בקבר אחים מחצית מיושביו, כ-1,300 יהודים.
ב-27 בינואר 1943 חוסל הגטו בעיר סופית, כאשר הגרמנים והאוקראינים הציתו את בתיו, והיוצאים מהם נורו למוות.
כעבור כמה ימים שבו הגרמנים לעיר, ורצחו עוד כ-800 יהודים שנתפסו על ידם.
מספר יהודים שנדרשו לגרמנים לשם עבודה הועברו למחנות עבודה בסביבת העיר.
בין 160 ל-300 גברים יהודים שהובאו לעיר לשם עבודות כפייה, והוחזקו בבניין אחד, נשרפו למוות בידי הגרמנים.
לאחר שחרור העיר בידי הצבא האדום ב-25 ביולי 1944, שבו אליה כ-20 יהודים בלבד, אשר הצליחו להסתתר בסביבתה.
במהלך המלחמה הושמדו שני בתי העלמין היהודיים בעיר, והוסבו לגנים, ומצבותיהם שימשו לריצוף רחובות העיר.
הורודלו (בפולנית: Horodło, חורודלו; ביידיש: האראדלא) הוא כפר במחוז הרוביישוב שבפרובינציית לובלין בפולין, על גדת נהר בוג ועל גבול אוקראינה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
אזכורו הראשון של הורודלו הוא מהמאה ה-13, ובשל מיקומו על נהר בוג, שימש כתחנת מעבר של סחורות.
בשנת 1413 נחתם ביישוב הסכם איחוד פולין וליטא, ובשנת 1462 עבר לידי ממלכת פולין.
במשך השנים נהרס היישוב בידי הטטרים, הקוזקים והשוודים.
בשנת 1850 פרצה בכפר שרפה גדולה.
משנת 1815 היה היישוב בתחום פולין הקונגרסאית.
יישוב יהודי בהורודלו מתועד מהמאה ה-16, אך בפרעות ת"ח ות"ט נרצחו רוב בני הקהילה.
בתחילת המאה ה-18 שבה הקהילה לגדול, והתקיימו ביישוב בית כנסת, בית מדרש ובתי עלמין.
צביון היישוב לאורך השנים היה חסידי, כאשר החסידות הבולטת במקום הייתה חסידות ראדזין.
לקהילה בכפר השתייכו גם יהודים מכפרי הסביבה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי הכפר מנטל מיסים כבד שהוטל עליהם, ורבים מהם הגיעו עד פת לחם.
בין מלחמות העולם התקיימה בכפר פעילות ציונית, ונוסד בה בית ספר מרשת תרבות.
בשנים אלה נמנו בכפר כ-1,000 יהודים, רוב תושביו.
ב-26 בספטמבר 1939 נכבש היישוב בידי הגרמנים, וחיילי הוורמאכט פרצו מיד לחנויות היהודים במקום.
כעבור מספר ימים עבר היישוב לשליטת הצבא האדום, אך בהתאם להסכם ריבנטרופ–מולוטוב, נסוגו הסובייטים מזרחה, מעבר לנהר בוג.
עם שובם של הגרמנים לכפר, החלו במעשי התעללות ביהודיו, וחטפו רבים מהם לעבודות כפייה.
על יהודי הכפר הוטל עוצר בשעות הערב והלילה, תוך עונש מוות על המפרים איסור זה.
כמו כן, חויבו היהודים בענידת סרט זרוע עם מגן דוד, ויהודים שגרו בדירות גדולות פונו מהן.
בד בבד, הוקם בכפר יודנרט.
באביב 1941 הרסו פולנים מקומיים בהכוונת הגרמנים את בית הכנסת ביישוב, ובית העלמין היהודי בו הוסב לשדה מרעה.
בקיץ 1941 החלו הגרמנים לגרש מהכפר יהודים שלא היו להם אישורי עבודה.
כאשר ניסו חברי היודנרט להביא לביטול הגזירה, הוצא להורג אחד מהם, פתחיה בלאט.
מספר ימים לאחר פסח תש"ב גורשו 680 יהודים מהכפר לאוחניה הסמוכה, כאשר מספר יהודים שהסתתרו, הוצאו להורג.
בתיהם של היהודים המגורשים נמסרו לאיכרים מקומיים.
ימים אחדים לאחר חג שבועות תש"ב גורשו יתר יהודי הכפר לאוחניה.
משם שולחו כל יהודי הורודלו, יחד עם יתר יהודי המקום, בקרונות משא למחנה ההשמדה סוביבור, והיו שנרצחו בדרך ובמחנה העבודה סטז'ין.
מעט היהודים שהצליחו להימלט מהורודלו, הוסגרו ברובם לגרמנים בידי איכרי הסביבה, או נרצחו במקום.
הורודנו (בבלארוסית: Гарадна́я, הרדנאיה; בפולנית: Horodno) היא עיירה במחוז ברסט שבמערב בלארוס, כ-25 ק"מ מערבית לסטולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
הורודנו היא עיירה עתיקה, שנכללה תחילה בנפת פינסק, ובזמן השלטון הרוסי בנפת מינסק.
העיירה הייתה ידועה בעבר בתעשיית הקדרות וכלי החרס שבה, שיוצאו לווהלין, לפולין ולליטא.
בעקבות חלוקת פולין בשנת 1792 היא סופחה לאימפריה הרוסית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה היא הייתה חלק של פולין והעברה לברית המועצות בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
לא ידוע מתי יהודים החלו לשבת בהורודנו.
בפרעות ת"ח ות"ט פרעו ביהודי היישוב תושביו הנוצרים לצד גייסות חמלניצקי.
בין מלחמות העולם חיו בעיירה כ-250 משפחות יהודיות, והתקיימו בה שני בתי כנסת, האחד של חסידות ברזנה, והשני של חסידות סטולין.
כמו כן, נפתחו ביישוב סניפים של המפלגות הציוניות.
בתקופת השואה נרצחו כל יהודי העיירה.
הורודנקה (באוקראינית: Городенка; בפולנית: Horodenka; ביידיש: האראדענקע) היא עיר במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
הורודנקה נזכרת לראשונה במאה ה-12, ובמאה ה-17 הוענקו לה זכויות עיר, והיא עברה לבעלות משפחת פוטוצקי.
בשנת 1739 נהרסה העיר מפלישת הרוסים.
בחלוקת פולין בשנת 1772 סופחה העיר לגליציה האוסטרית, ונעשתה למרכז פלך.
במחצית השנייה של המאה ה-19 הוקמו בעיר מפעלים שונים, שהביאו להתפתחותה הכלכלית.
יהודים ישבו בהורודנקה מהמאה ה-16, ובשנת 1743 הוענק ליהודי המקום כתב זכויות, שהתיר להם רשמית לשבת בעיר, ולעסוק במלאכה ובמסחר.
בתקופה זו התגבשה בעיר קהילה עצמאית, שפרשה חסותה גם על יהודי 14 כפרים סמוכים.
במהלך המאה ה-18 פעלו בעיר חסידים של שבתאי צבי ויעקב פרנק.
בתקופה זו פעל בעיר גם תלמיד הבעש"ט רבי נחמן מהורדנקא, סבו של רבי נחמן מברסלב, אשר עלה לארץ ישראל בשנת 1764.
במהלך שנות השלטון האוסטרי בעיר הוטלו על יהודי המקום מיסים כבדים, פי חמישה מאלו שהוטלו על התושבים האוקראינים.
בשנת תרכ"ו (1866) נתמנה הרב משה תאומים לרב המקום, וכיהן בתפקיד זה עד פטירתו בשנת תרמ"ח (1888).
פעילות ציונית החלה בהורודנקה בסוף המאה ה-19, ובשנת 1907 הוקם בה בית ספר עברי.
בראשית המאה ה-20 קבע את מקומו בעיר האדמו"ר יחיאל מיכל הגר משושלת ויז'ניץ.
במהלך הכיבושים הרוסיים במלחמת העולם הראשונה סבלו יהודי העיר ממעשי שוד ואונס, רבים מבתיהם נשרפו, ו-9 מהם נתלו ברחוב הראשי בעיר.
כתוצאה מכך, רוב יהודי העיר נמלטו ממנה.
עם הגעת גדוד חיילים אוסטרו-הונגרים לעיר בנובמבר 1918, התעמרו ופגעו גם הם ביהודיה, וכך גם השלטון האוקראיני הזמני שבא אחריהם.
לאחר תום מלחמת העולם הראשונה וסיפוח האזור לרפובליקה הפולנית השנייה, השתקמה הקהילה בעיר בסיוע הג'וינט וארגוני עזרה הדדית, והתגברה בה הפעילות הציונית, תוך קיום תנועות נוער ואיגודי ספורט ציוניים.
בין מלחמות העולם עלו ארצה מהורודנקה כ-250 איש.
בשנים אלה נמנו בעיר 3,256 יהודים, כשליש מתושביה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו לעיר פליטים יהודים רבים ממערב פולין, והקהילה המקומית התגייסה לעזרתם.
עם כניסת הצבא האדום לעיר, נסגרו המוסדות היהודיים בה, והולאמו בה מפעלים שונים בבעלות יהודית.
בתקופה זו ניסו מספר מחברי תנועות הנוער הציוניות בעיר לעבור את הגבול לרומניה, כדי לעלות לארץ, אך רובם נתפסו, והוגלו לעומק ברית המועצות.
ב-2 ביולי 1941, לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכנסו לעיר כוחות הצבא ההונגרי, ומיד החלו תושבי המקום האוקראינים לפגוע ביהודי העיר.
בהמשך, הטילה מועצת העיר האוקראינית גזירות שונות על יהודי העיר, ובהן חובת ענידת טלאי צהוב, הגבלות תנועה וחובת עבודות כפייה.
בתקופה זו הגיעו לעיר כמה מאות פליטים יהודים מבוקובינה, אך אלו גורשו בחזרה לגבול, ונורו ברובם על ידי משמר הגבול הרומני.
כמו כן, הגיעו לעיירה פליטים יהודים מאזור הקרפטים שבהונגריה.
בספטמבר 1941 עברה העיר לידי הגרמנים, ומיד הוטלו על יהודיה תשלומי כופר, תוך חיוב במסירת דברי ערך ותכשיטים, והוצאה להורג של בני ערובה.
כמו כן, יהודים מגיל 14 עד 60 חויבו בעבודות כפייה.
תוך מספר שבועות הועברו יהודי העיר לגטו שהוקם ברובע עני בצדה המערבי, ואת הקשר מול הגרמנים ביצע היודנרט שהוקם בעיר.
ב-4–5 בדצמבר 1941 בוצעה בגטו שבעיר אקציה בפיקודו של השוטר הגרמני פטר ליידריץ, בה רוכזו למעלה מ-2,500 יהודים, ובהם כ-1,000 ילדים, בבית הכנסת המקומי, תוך סריקת בתי הגטו.
בבית הכנסת הושארו היהודים כלואים בצפיפות יומיים ללא מזון ושתייה.
למעט בעלי מלאכה בודדים ששוחררו, הועמסו כל היהודים על מכוניות משא, והוסעו לאזור הכפר סיימקובצה (Siemkowce), שם נרצחו בבורות ירי באמצעות מכונות ירייה.
בתחילת אפריל 1942 הועברו לגטו בעיר כ-1,400 יהודים מכפרי הסביבה דוגמת אוברטין, ובגטו פשטו רעב ומגפות.
ב-13 באפריל 1942 בוצעה בגטו אקציה שנייה, בה ריכזו גרמנים ואוקראינים כ-1,400 יהודים, ושילחו אותם למחנה ההשמדה בלז'ץ.
כ-60 יהודים שנתפסו מסתתרים בגטו, נרצחו בבית העלמין היהודי בעיר.
לאחר האקציה השנייה נותרו בגטו כ-1,800 יהודים, ומעת לעת נרצחו בו יהודים בידי הגרמנים, או שהועברו לגטאות אחרים.
ב-6 בספטמבר 1942 החל חיסולו הסופי של הגטו.
יהודי הגטו רוכזו במחסן תבואה סמוך לתחנת הרכבת, ושם נערכה בהם סלקציה.
כ-1,500 יהודים שולחו לבלז'ץ, והכשירים לעבודה הועברו למחנה ינובסקה.
בזמן האקציות, הצליחו כמה עשרות מיהודי העיר להימלט ליערות הסביבה.
שם רובם נרצחו בידי אוקראינים וגרמנים, ומיעוטם הצליחו לחבור לקבוצות פרטיזנים סובייטיות.
ב-27 במרץ 1944 שוחררה הורודנקה בידי הצבא האדום.
מיהודיה שרדו במחבואים ובברית המועצות כ-40 איש, ואלו לא שבו להתגורר בה.
הורודץ (בבלארוסית: Гарадзе́ц, האראדזייץ; בפולנית: Horodec; ביידיש: האראדעץ) היא עיירה במחוז ברסט שבמערב בלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
הורודץ נזכרת לראשונה בשנת 1287 ככפר בבעלות נסיכים.
בשנת 1589 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
בשנת 1784 נחפרה ליד העיירה תעלה המחברת בין הנהרות בוג ודנייפר.
מימי שלטון האימפריה הרוסית השתייכה העיירה לנפת קוברין.
בשנות השמונים של המאה ה-19 חוברה העיר לקו מסילת הברזל בריסק-פינסק.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בהורודץ הוא מאמצע המאה ה-16, ובשנת 1623 נזכרה הקהילה בעיירה ככפופה לקהילת בריסק.
בתחילת המאה ה-20 פעלו בהורודץ ארבעה בתי כנסת, בית מדרש ושני שטיבלים, האחד של חסידות סטולין והשני של חסידות קוברין.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נהרסו רוב בתי העיירה, ורוב יהודיה נמלטו ממנה.
היהודים שנותרו בעיירה גויסו לעבודות כפייה על ידי הגרמנים, ומעת לעת ביצעו בהם כנופיות איכרים ("בלחובצים") מעשי התעללות.
בין מלחמות העולם היגרו רבים מיהודי העיירה לצפון אמריקה ולדרום אמריקה, וחלקם עלו לארץ ישראל, עד שבעיירה נותרו כ-50 משפחות יהודיות, פחות ממחצית מתושביה.
בתקופה זו התגברה בהורודץ הפעילות הציונית.
לאחר שליטה סובייטית מספטמבר 1939, נכנסו הגרמנים לעיירה ב-24 ביוני 1941, וכעבור זמן קצר הוציאו בה להורג ארבעה יהודים באשמת קומוניזם.
על יהודי העיירה הוטלו גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע וחיוב בעבודות כפייה.
במאי 1942 רוכזו יהודי העיירה בגטו סגור, אליו הובאו גם יהודים מכפרי הסביבה.
ב-26 ביולי 1942 נלקחו יהודי הגטו לתחנת הרכבת המקומית, והוסעו ממנה לאתר ההרג ברונה גורה, שם נרצחו כולם.
15 בעלי מקצוע יהודים שהושארו בחיים הועברו לגטו אנטופול, ושולחו להשמדה עם חיסול המקום.
הורוכוב (באוקראינית: Горохів, הורוכיב; בפולנית: Horochów; ביידיש: הארחוב - ארכעוו) היא עיירה במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
הורוכוב נזכרת לראשונה בשנת 1450, כאשר קז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, מסר אותה לידי משפחת אצולה.
במאה ה-16 הוענקו ליישוב זכויות עיר, אשר אושרו בידי זיגמונט השלישי ואזה בשנת 1601.
לאחר חלוקת פולין השנייה, בשנת 1793, נקבע הגבול בין האימפריה הרוסית ואוסטריה בסמוך לעיירה, והדבר הביא לפיתוחה המסחרי.
בתקופת הרפובליקה הפולנית השנייה הפכה הורוכוב לבירת נפה, והיא פותחה בקצב מהיר.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1536, ובזכויות העיר שאושרו ליישוב הותר ליהודים לשבת בה ברחוב מסוים.
במהלך פרעות ת"ח ות"ט נפגעו יהודי היישוב, אך הקהילה במקום השתקמה, ובשנת 1700 נערכה בה ישיבת גליל ווהלין של ועד ארבע הארצות.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נפגעה הורוכוב מהפצצות, וחלק מבתיה נשרפו בידי החיילים הרוסים הנסוגים.
כשנכנסו החיילים האוסטרו-הונגרים לעיירה, חייבו את תושביה בעבודות כפייה.
בשנת 1918 נפגעה העיירה בפוגרומים שאירעו באוקראינה, ובעיירה קמה קבוצת הגנה עצמית יהודית.
בין מלחמות העולם פעלו בהורוכוב חוגים ציוניים, לצד חוגים חסידיים, בעיקר מחסידויות אוליקה וטריסק.
בעיר פעל גם אדמו"ר משושלת יאמפולה, רבי יצחק יונגרלייב.
כמו כן פעלו בעיירה בית ספר עברי ומוסדות תרבות יהודיים.
בשנת 1935 התקיימו בעיירה שני קיבוצה הכשרה, האחד של החלוץ, והשני של בית"ר.
בשנות השלושים סבלו יהודי העיירה ממקרים רבים של בריונות אנטישמית.
בשנים אלה נמנו בעיירה 3,120 יהודים, 40% מתושביה.
במהלך מבצע ברברוסה, בסוף יוני 1941, נכבשה הורוכוב בידי הגרמנים, לאחר קרב עם כוחות הצבא האדום ששהו בה.
הגרמנים מסרו תחילה את השליטה בעיירה לאוקראינים, אשר התעללו ביהודי המקום, ביצעו מעשי שוד, ואף רצחו מספר יהודים.
בהמשך, הפעילו הגרמנים ממשל צבאי בעיירה, והטילו על יהודיה גזירות נוספות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, חיוב בעבודות כפייה, וחובת תשלום סכומי כופר תוך פרקי זמן קצרים.
באוגוסט 1941 הגיעה להורוכוב יחידת איינזצגרופן, ובסיוע אוקראינים מקומיים, רצחה כ-300 יהודים בגן העירוני.
בראשית אוקטובר 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו, אליו הובאו בהמשך גם כ-2,000 יהודים מיישובי הסביבה.
גטו זה חולק לגטו ל"יעילים" ולגטו ל"בלתי יעילים", והקצאת המזון בו הייתה מזערית.
באוקטובר 1941 הובאו לגטו יהודי סנקביצ'ובקה.
מעת לעת רצחו הגרמנים יהודים יחידים בגטו.
ב-8 בספטמבר 1942 הובלו כ-5,000 יהודי הגטו לבורות ירי ליד הכפר צ'וייב (Chuyev), ונרצחו שם.
ב-3 באפריל 1944 שוחררה הורוכוב בידי הצבא האדום.
רק בודדים מיהודיה נותרו בחיים.
"הורה" הוא השיר עמו ייצג הזמר אבי טולדנו את ישראל באירוויזיון 1982. את השיר כתב יורם טהרלב, אבי טולדנו, מבצע השיר, הלחין אותו, ועיבד ננסי ברנדס.
לחן השיר נשען על פתיח כלי הנשיפה בשיר "הורה ממטרה" שהלחין משה וילנסקי.
לפי סדר הצגות השירים בתחרות האירוויזיון 1982, השיר הושמע חמישה עשר במספר, וזכה במקום השני.
הייתה זו הפעם הראשונה בה ישראל זכתה במקום השני באירוויזיון.
ב-1982 הזמרת ירדנה ארזי הפסידה בפעם הראשונה בקדם-אירוויזיון כאשר שרה את השיר "מוזיקה נשארת" (שמרית אור-הנרי ברטר) לאבי טולדנו שזכה בקדם עם השיר "הורה".
כאשר זכה טולדנו בקדם, הוא נבחר לייצג את ישראל באירוויזיון 1982.
השיר סיים, כאמור, במקום השני עם 100 נקודות.
"הורה" קיבל "דוז פואה" (שתים עשרה נקודות, שהוא הציון המרבי שכל מדינה יכולה להעניק) מפינלנד ומגרמניה, ועשר נקודות מארבע מדינות נוספות, ולא קיבל נקודות כלל מטורקיה ומאירלנד.
בדיעבד, הסתבר שצוות השופטים הפיני אהב מאוד את טולדנו ששר בקולי קולות "זונה" ("הורה" בשפה הפינית).
את כוריאוגרפיית השיר יצר שלמה רוזמרין.
בסטטיסטיקה, למידת מכונה ותורת האינפורמציה, תהליך הורדת ממד (dimensionality reduction) הוא תהליך של צמצום מספר משתנים מתוך כלל המידע, על מנת לשמר כמה שיותר מהמשמעות של המידע עצמו.
בחירת מאפיינים (Feature selection)- גישה בה ננסה לבחור תת-קבוצה של משתנים מתוך כלל המשתנים, לתת הקבוצה הזאת נקרא מאפיין (feature).
המטרה בגישה זאת היא לבחור את המאפיינים שמייצגים בצורה אופטימלית את המידע.
הטלת מאפיינים (feature projection) - בגישה זו נמיר את המידע על ידי המרה של מידע המאופיין כמרחב בעל ממדים רבים (high-dimensional space) למידע המיוצג במרחב עם פחות ממדים.
ההמרה יכולה להיות המרה ליניארית כמו בשיטת ניתוח גורמים ראשיים (PCA), והיא יכולה להיות גם המרה לא-ליניארית כמו ב-Autoencoders.
במקרים מסוימים, סוגים בסיסיים של ניתוח נתונים, כמו סיווג או רגרסיה יתבצעו בצורה יותר מדויקת על מידע שעבר הורדת ממדים מאשר על המידע המקורי.
הורדת נפח האחסון הנדרש על מנת לאחסן את המידע.
הורדה של מידע עודף גורמת לביצועים טובים יותר באלגוריתמים של למידת מכונה.
קל יותר לייצר ויזואליזציות של מידע כאשר מבטאים אותו במספר מועט של ממדים, כמו בגרף דו-ממדי או תלת-ממדי.
הורה חדרה (ידוע גם במילותיו הראשונות הבה נרננה) הוא פזמון שכתב מרדכי הוניג בשנת 1941 ללחן חסידי עממי.
השיר נכתב במלאת יובל ליסודה של המושבה חדרה.
מקהלת צדיקוב הקליטה את השיר בשנת 1967.
השיר החסידי "מצווה גדולה להיות בשמחה" נכתב לאותו לחן.
חוקר הזמר העברי אליהו הכהן הצביע על דמיון בין לחן השיר "זמר" שהלחין נחום נרדי ל"הורה חדרה".
השיר פופולרי בריקודי עם בישראל.
את הריקוד יצר יענקלה לוי.
הורדת מוזיקה היא העברה דיגיטלית של מוזיקה דרך רשת האינטרנט למכשיר בעל יכולת פענוח וניגון מוזיקה, כגון מחשב אישי, נגן מדיה נייד, נגן MP3 או טלפון חכם.
המונח מתייחס גם להורדת מוזיקה חוקית, וגם להורדת מוזיקה המוגנת בזכויות יוצרים באופן לא חוקי, כלומר ללא הסכמת או ידיעת היוצרים.
ככל שהתקדמה הטכנולוגיה והשימוש בדיסקים ובתקליטים פחת, כך השימוש בהורדת מוזיקה התרחב, בין היתר משום שהורדה מקוונת של מוזיקה מייתרת את הצורך בייצור מאכסני מידה, או בשיווק בחנויות ועל ידי מוכרנים.
לפי דוח נילסן, הורדת מוזיקה היוותה כ-55.9% ממכירות המוזיקה בארצות הברית בשנת 2012. חנות האייטונס של אפל לבדה הרוויחה כ-6 מיליארד דולר בשנת 2011.
הורדות מוזיקה בדרך כלל מקודדות באמצעות טרנספורמציית שינוי קוסינוס בדידה (MDCT) הדוחסת אודיו.
הטכנולוגיה הפכה פופולרית באמצעות האינטרנט ושימוש בטכנולוגית שיתוף קבצים עמית לעמית.
בתחילת שנות ה-2000 עקב הורדות מוזיקה מאסיביות של משתמשים תבעו חברות התקליטים האמריקאיות את חברת נאפסטר, שהפסידה בתביעה ונאלצה לסגור את שירותיה.
"הורה ממטרה" הוא שיר שכתב יחיאל מוהר בשנת 1953 והלחין משה וילנסקי בשנת 1954 עבור להקת הנח"ל.
השיר נכתב לרגל פתיחת קו המים במסגרת מפעל ירקון-נגב.
הוא נקרא "הורה ממטרה" מכיוון שהוא במקצב ההורה.
להקת הנח"ל, בתוכניתה החמישית, הייתה הראשונה לבצע את השיר, אולם לא הקליטה אותו.
נעמי פנקס הייתה הזמרת הראשונה שהקליטה את השיר עם העיבוד של משה וילנסקי לפסנתר.
הביצועים המאוחרים יותר, של שמשון בר-נוי ובמיוחד זה של שושנה דמארי, הם אלה שזכו להצלחה הגדולה בציבור הרחב.
בעקבות הצלחת השיר בביצועה של דמארי, "זכתה" הזמרת לכינוי "גנבת" שנתנו לה חיים טופול ואורי זוהר.
השיר הוקלט גם בביצועים של הגבעטרון ושל דודו זכאי.
לשיר שלושה בתים ופזמון, אולם בכל הביצועים המוקלטים שלו, הושמט הבית השני.
לימים נוצר לשיר גם ריקוד עם, ובמסגרת זו הוקלטו גם ביצועים כליים (ללא שירה).
הורה 79 הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2013 בכתיבה ובימוי של אלי כהן.
להקת מחול מובחרת שהתפרקה בגלל אירוע טראומטי, מוקמת שוב לאחר 33 שנה כדי להופיע חד-פעמית בפסטיבל כרמיאל.
במהלך המפגש צצים ועולים אותם מתחים שהיו מנת חלקם בעבר - מתחים רומנטיים, מתחים מיניים, אהבות, שנאות, קנאות.
כהן בחר ללהק את הסרט ברקדני להקות מחול אותם בחר ממשתתפים בפסטיבל מחול כרמיאל.
הוא התלבט בין ליהוק שחקנים מקצועיים שילמדו לרקוד, או רקדנים מנוסים שיודרכו בתחום המשחק.
בסופו של דבר בחר באופציה השנייה - ולא רק בגלל ההיבטים התקציביים (הרקדנים הופיעו בהתנדבות).
השחקנים המקצועיים, נתן דטנר, גילה אלמגור ויוסי גרבר, מופיעים בו בתפקידים קטנים כך גם אלי כהן עצמו.
הסרט היה מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר (פרס חג'ג') בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
להקת ריקודי עם "הורה 79", נחשבה כאחת להקות המחול הטובות בישראל.
הלהקה התפרקה בעקבות אירוע טראומטי שקרה בארצות הברית ובו נספו שני חברי הלהקה וחבריה נפוצו לכל עבר.
בשנת 2012, יוזמת הנהלת פסטיבל המחולות בכרמיאל מופע חד-פעמי, מחווה ללהקה המצטיינת.
ברכה (צפי שמעוני) מתמנה למרכזת הלהקה בזכות כשרון ניהול ושליטה.
נחמיה - חמי (טוביה טישלר) שהמשיך לעבוד ככוריאוגרף להקות ריקוד, מתמנה לכוריאוגרף הלהקה שתרקוד בדיוק את אותם המחולות מלפני 33 שנה.
איתן (שי גוטסמן) היה "החתיך של הלהקה", נפגש עם אהובתו שרונה (מירית לויט) ומתחיל ביניהם רומן אך היא מעדיפה לבסוף לחזור לבעלה.
רפי (עמוס קב), עתה הוא הומו מוצהר, מחוץ לארון, אבל אז לא העז להסגיר את סודו.
הסוד כלל אהבה גדולה ונואשת למנחם-מאני (אמנון דוייב).
המפגש מערער את שלוות הנפש של שניהם.
מאני מספר לו על דאגתו לבנו רועי "שיצא מהארון" ובתוכו מתעוררים ספקות לגבי הזהות המינית שלו עצמו.
יוסקי (אלי כהן) הוא חבר הלהקה שבמפגש המחודש איש לא זוכר את קיומו מלבד אווה (תמר גולנדר) המחפשת את קרבתו והם מקיימים יחסים בעת הפסטיבל בכרמיאל.
מיקי (שרגא ברק) טיפוס מוחצן ועליז, היה בעבר חביבן של הנשים.
כעת הוא מרצה עבודות שירות באיכילוב על מרמה ולכולם הוא מספר שהוא מיליונר.
(גילה אלמגור), אישה דעתנית ואסרטיבית, בעלת מחסן תלבושות.
מנדבת תלבושות לחברי "הורה 79" עבור המופע ובכך מצילה את הלהקה.
נחום (נתן דטנר) היה פעם חבר הלהקה ונזרק ממנה.
כעת הוא מנהל הפסטיבל ומנסה לחבל בהצלחת הלהקה.
דורי (יוסי גרבר) מייסד הלהקה.
אדם שנוא על כל חברי הלהקה.
התעמר בהם ובגללו התאבד אחד מחברי הלהקה שנסע עם חברת הלהקה והתנגש בכוונה במשאית בעת מסע הלהקה בדנבר, קולורדו.
לאחר אימונים בבי"ס אלון בגבעתיים ובכפר הירוק הם מגיעים להופעה בכרמיאל אך נחום הנקמני מבטל את הופעתם באמפיתיאטרון ומעביר אותם לאולם קטן.
באולם הריק יושב דורי עם המטפל הסיעודי שלו.
הם נותנים הופעה מצוינת ודורי משבח אותם אך הם מתרחקים ממנו ומביעים בשקט את סלידתם ממנו.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותטוביה טישלרנחמיה (חמי)רקדן/כוריאוגרףשי גוטסמןאיתןרקדןמירית לויטשרונהרקדנית/בת זוג לשעבר של איתןצפי שמעוניברכהרקדנית/מרכזת הלהקהנתן דטנרנחוםרקדן לשעברגילה אלמגורשרה בבעלת מחסן בגדיםיוסי גרברדורימייסד הלהקהאמנון דוייבמאנירקדןעמוס קברפירקדןתמר גולנדראווהרקדנית אלי כהןיוסקירקדןשרגא ברקמיקירקדן
"הורה מדורה" הוא שיר שכתב המשורר נתן אלתרמן והלחין יואל ולבה במחצית הראשונה של שנות ה-30 של המאה ה-20. לשיר נכתב ריקוד עם פופולרי בשנות ה-60. נהוג לשיר אותו בל"ג בעומר.
לחנו של השיר "הורה מדורה" הוא מלחניו הידועים ביותר של יואל ולבה.
ריקוד העם על פי לחן השיר תרם רבות לשמר אותו כשיר ישראלי קאנוני.
השיר הולחן ככל הנראה בשנת 1934, והופיע כבר ב-1935 בשירון מכבי ללא ציון של מחבר או מלחין.
בשנת 1947 נדפס השיר בחוברת "שירים לילדים", בהוצאת המלחין יואל ולבה.
בשנת 1963 יצר יואב אשריאל ריקוד לשיר, שהפך לאחד מהנפוצים ביותר בחוגי ריקודי העם.
מרדכי רוט, אהובה צדוק, משה נתנזון
אפרים די-זהב (גולדשטיין) ונעמי צורי
חבורת שירו-שיר, חבורת אפי נצר, חבורת רננים, הגבעטרון
שלישיית "אף אוזן גרון": עמי מנדלמן, יובל דור, קיקי רוטשטיין
לירון לב, עדי בוסקילה וענת חיטמן
"הורה מחודשת" (ידוע גם בשם "רב הלילה" או בטעות "רד הלילה") הוא שיר חלוצים שכתב יעקב אורלנד בין השנים 1936–1938, ללחן חסידי-עממי.
לשיר הותאם ריקוד הורה שבוצע על ידי להקת כרמון, הדרי רחובות, יובלים חיפה ולהקות מחול ישראליות נוספות.
בריאיון שנתן אורלנד בפברואר 1963, לחוקרת הזמר העברי, ד"ר ציפי פליישר, הוא העיד, כי את המנגינה המקורית שמע בבית אביו בירושלים, והוא התאים לה מילים עוד לפני 25–26 שנים, כלומר בין השנים 1938-1936.
לחן השיר מוכר בחסידות חב"ד לפחות משנת 1959 בשם 'ניגון הרבי שלנו', שמילותיו הן:
הרבי שלנו, הרבי שלנו, צדיק ונשיא דורנו, (פעמיים)
הרבי שלנו, הוא יוליכנו, לקראת משיח צדקנו.
מילותיו של שיר זה, שאותו שרו החסידים בהתוועדויות, וגם בפני הרבי עצמו, הורכבו על שיר ילדים ושמו 'אמר רבי עקיבא':
אמר רבי עקיבא, אמר רבי עקיבא, ואהבת לרעך כמוך (פעמיים)
שלי - שלך, שלך - שלך, שלי - שלך, שלך - שלך, זה כלל גדול בתורה (פעמיים)
בחסידות צאנז-קלויזנבורג (שמקורה בגליציה המערבית) מושר הניגון בשעת הסעודה השלישית למילות הפיוט 'אל מסתתר בשפריר חביון', שחיבר אברהם מימין, תלמידו של רבי משה קורדובירו מצפת, ולאחריו מושר באותו ניגון גם הפזמון 'אין כאלהינו'.
"הורה נעורים" הוא הלחן הראשון שכתב המלחין הישראלי אפי נצר לשיר שחיבר אברהם בן זאב, עבור תחרות ריקודים של השומריה בשנת 1957. השיר נדפס באותה שנה ב"בַּמַּעֲלֶה", עיתון תנועת "הנוער העובד".
בין המבצעות הראשונות של השיר היו הזמרות שולמית לבנת (אימה של הפוליטיקאית לימור לבנת) ושרונה אהרון (אימו של הזמר דויד ברוזה).
בשנת 1958 יצר הכוריאוגרף שלום חרמון, ריקוד זוגות במעגל לשיר, לכבוד המיצג "התקומה", שהתקיים במוצאי יום העצמאות באצטדיון יד אליעזר בחיפה, במסגרת חגיגות העשור למדינה.
הריקוד נרקד בסיום המיצג, כאשר אפי נצר, מלחין השיר, ליווה את הריקוד באקורדיון.
הורה מנכר הוא כינוי להורה הפועל – במודע או שלא במודע – לסכסוך, ניתוק, או לפגיעה משמעותית בקשר שבין צאצא משותף לבין ההורה השני, באמצעות דפוסי התנהגות מתמשכים של מניפולציה, השמצה, הסתה, בידוד ושליטה.
המונח מקושר בדרך-כלל לתופעת ניכור הורי, אך מתמקד בדמות ההורה הפועל (ההורה המנכר), ולא בילד המנוכר או בתסמינים הפסיכולוגיים שלו.
בניגוד למונח הפתולוגי „תסמונת ניכור הורי" שהוצע בשנות ה־80 של המאה ה־20 על ידי הפסיכיאטר ריצ'רד גרדנר, ושזכה לביקורת מדעית נרחבת ואף לסיווג כפסאודו־מדע, השימוש במונח „הורה מנכר" נפוץ בעיקר בשיח המשפטי, הטיפולי והציבורי ככלי תיאורי־התנהגותי, ללא הכרה בו כאבחנה פסיכיאטרית רשמית.
ערך זה עוסק בהורה המנכר כמושג תיאורי־התנהגותי.
לערך על התופעה כפתולוגיה ראו: ניכור הורי.
הורה מנכר מתואר בדרך כלל כהורה שמנסה לצמצם, לפגוע או לנתק את מערכת היחסים בין ילדו לבין ההורה האחר, באמצעים כגון:
השמצה חוזרת ונשנית של ההורה האחר בנוכחות הילד;
הטלת ספק עקבית במסוגלות, באחריות או במוסריות של ההורה האחר;
הפצצת אהבה - הפגנה של תשומת לב קיצונית וחיבה יתרה לילד;
סיכול ישיר או עקיף של מפגשים וזמני שהות;
עידוד גלוי או סמוי של הילד להתנגד לקשר עם ההורה האחר;
שימוש בילד כ"בן ברית" או "שופט" בסכסוך הזוגי;
איום גלוי או סמוי לנטישה כלפי הילד אם יתקרב להורה המנוכר;
הרחבת הניכור גם כלפי בני משפחה נוספים הקשורים להורה המנוכר.
בספרות המקצועית מתוארת לעיתים התנהגות מנכרת כחלק מדפוס רחב יותר של שליטה, אלימות רגשית או אלימות במשפחה, ולא רק כתופעה המופיעה לאחר פרידה או גירושין.
שורשי המושג מצויים בהתפתחות הרעיון של „ניכור הורי" בספרות הפסיכיאטרית והמשפטית משנות ה־80 ואילך.
גרדנר תיאר שילוב של התנהגות מנכרת מצד הורה אחד יחד עם תרומת הילד עצמו לתהליך, והציע את המונח „תסמונת ניכור הורי" (Parental Alienation Syndrome).
לאורך השנים הוטחה במושג ביקורת נוקבת מצד חוקרים, ארגוני זכויות אדם וגופים מקצועיים, בין היתר על היעדר בסיס אמפירי מספק.
בעקבות הביקורת המדעית, הוסט הדגש מתיאורי „תסמונת" אצל הילד אל בחינה התנהגותית של ההורים ושל דפוסי הקשר במשפחה.
בתוך מסגרת זו נעשה שימוש גובר במונח „הורה מנכר" כמונח תיאורי: הורה שמפגין דפוס יציב של פעולות שנועדו ליצור נתק בין הילד לבין ההורה האחר.
בישראל נקלט המונח „הורה מנכר" בשיח המשפטי ובספרות מקצועית של עובדים סוציאליים, פסיכולוגים ועורכי דין העוסקים בדיני משפחה, בין היתר במסמכי מדיניות ובחוות דעת שהוכנו עבור הכנסת.
על פי מדריכים מקצועיים, חוות דעת פסיכו־סוציאליות ופסיקה בתחום דיני המשפחה, מקובל לציין מספר מאפיינים אופייניים של הורה מנכר:
שליטה בקשר עם ההורה האחר – קביעת תנאים נוקשים לקשר, עיכובים חוזרים בהחזרת הילדים, או סיכול עקיף של מפגשים
דה־לגיטימציה של ההורה האחר – תיאורים חוזרים של ההורה האחר כ"מסוכן", "בלתי יציב", "לא אוהב" או "לא מתעניין", גם ללא בסיס עובדתי מספק
שימוש בילד כ"בן ברית" – שיתוף הילד בפרטי הסכסוך, הטלת אחריות עליו לבחור צד, או הצגת הקשר עם ההורה האחר כבגידה בהורה המנכר
עיוות או הסתרת מידע – מסירת מידע חלקי או שקרי לילד, הסתרת מתנות או מסרים מההורה האחר, ופרשנות מוטה של אירועים
הרחבת הניכור – עידוד נתק גם מבני משפחה נוספים הקשורים להורה המנוכר
בספרות המחקרית והקלינית המתארת הורה מנכר מוצעים מספר מניעים אופייניים להתנהגות המנכרת.
לא מדובר ברשימה ממצה, ולא בכל מקרה ניתן לזהות מניע אחד ברור, אך לעיתים ניתן להבחין בתבניות חוזרות:
שימוש בילד ככלי שליטה – שימוש בילדים ככלי לשליטה וכוח כנגד הורה המנוכר
שימוש בילד למטרות כלכליות – כבובות משפטיות להכפשת ההורה המנוכר, וככלי רגשי להתשת ההורה השני במאבקים על רכוש ומשמורת
הפרעות אישיות וקשיי התקשרות – בחלק מן המקרים מתוארים מאפיינים של קשיי ויסות רגשי, חשדנות, תלותיות גבוהה או מאפייני אישיות נרקיסיסטיים/גבוליים, אשר עשויים לתרום להתנהגות מנכרת.
בספרות מודגש כי אין פרופיל אישיותי אחד וכללי להורה מנכר, וכי נדרשת הערכה קלינית זהירה בכל מקרה לגופו.
במקביל, חוקרים וארגוני זכויות אדם התריעו מפני שימוש שרירותי בטענות בדבר "מניעים מנכרים" כדי לערער אמינות של הורים המתלוננים על אלימות או פגיעה מינית, והדגישו את החובה לבחון ברצינות טענות לאלימות ולהבחין בינן לבין ניסיונות ניכור לא מוצדקים.
מנקודת מבט כלכלית סוציולוגית על האינטרסים על פי תורת המשחקים, ניתן לראות החרפת קונפליקט בבעיית הנציג, כאשר בני הזוג במקרה זה הינם קשר כפול דו צדדי של ממנה-סוכן, אשר לאחר קרות אירוע הגירושים נוצר קרע במרחב האינטרסים המשותף, מה שמוביל להחרפה של בעיית הנציג.
ואחד הנציגים (ההורה המנכר) בוחר לבגוד בממנה
השפעות על הילד ועל ההורה המנוכר
הספרות המחקרית והקלינית מתארת מגוון השלכות אפשריות של התנהגות מנכרת על ילדים, בהן קונפליקט נאמנויות חריף, ירידה בתחושת הביטחון, תסמינים חרדתיים או דיכאוניים ותפיסת עצמי פגועה.
בטווח הארוך דווח על סיכון להשלכות על דפוסי קשר זוגיים ומשפחתיים בבגרות, ועל תחושת החמצה או כעס כלפי ההורה המנכר כאשר הילד הבוגר מבין בדיעבד את מה שאירע.
במספר פסקי דין הוגדרה התנהגות מנכרת החוזרת ונשנית כהפרה של חובת תום הלב ההורית, ולעיתים ננקטו צעדים כגון שינוי משמורת, התאמת מזונות או הוראות טיפוליות מיוחדות.
האחריות למצב וההשלכות החמורות בעקבות כך יוטלו על ההורה המסית.
השופט ארז שני אף הגדיר ניכור הורי בתור התעללות: "ניכור הורי הוא ניתוק או הפחתת קשר של קטין עם הורה ללא צידוק נאות, התנהגות אשר הוגדרה בספרות המקצועית כהתעללות בקטין"
בנוסף, הוכנו לכנסת ישראל מסמכי מדיניות העוסקים בזיהוי ניכור הורי ובהתמודדות עמו, בהם נידונים גם דפוסי פעולה של הורה מנכר ושל מערכות הרווחה והמשפט סביבו.
המונחים „ניכור הורי" ו„הורה מנכר" שנויים במחלוקת בזירה הבינלאומית.
דו"חות של גופים בינלאומיים מצביעים על שימוש לרעה בטענות לניכור הורי ובהצגת הורים כמנכרים, במיוחד כנגד אימהות המדווחות על אלימות או פגיעה מינית בילדים.
בדו"ח של הדו"ח המיוחד של האו"ם בנושא אלימות נגד נשים ונגד ילדות הוגדר „ניכור הורי" כ„פסאודו־קונספט לא מבוסס" שעלול לשמש בהליכי משמורת כדי לערער אמינות של מתלוננות על אלימות.
מאמרים אקדמיים ביקורתיים נוספים מגדירים את „ניכור הורי" כפסאודו־מדע, ומזהירים מפני שימוש בו כדי להמעיט בערכן של עדויות ילדים ונשים על אלימות במשפחה.
מנגד, אנשי טיפול וחוקרים אחרים טוענים כי אף שהמושג „תסמונת" שנוי במחלוקת, עצם קיומם של דפוסי התנהגות מנכרים מצד הורים מתועד במחקר ובפרקטיקה הקלינית, וכי התעלמות מוחלטת מהמושג „הורה מנכר" עלולה לפגוע בילדים ובהורים המנוכרים.
הורות היא הפעילות בתוך המשפחה הכרוכה בגידולו של ילד עד להפיכתו לאדם עצמאי.
את המונח חידש, על פי הכתוב במילונו, המתרגם ראובן אלקלעי.
יחסי מין בין הורי הילד.
אימוץ – הליך המקנה לאדם מעמד חוקי של הורה על ילד שנולד להורים אחרים, בין אם בגלל ויתור על זכויות הוריות של הורה ביולוגי או מותו.
הפריה מלאכותית – הפריית הביצית שלא באמצעות קיום יחסי מין.
לעיתים הזרע או הביצית מקורם בתרומה.
פונדקאות – אישה הנושאת ברחמה ילד עבור בני זוג במטרה שיהוו לו הורים, לרוב במקרים בהם האם אינה מסוגלת להרות ולרוב באמצעות הסכם כתוב.
הורות פונקציונלית – הורות הנוצרת בשל טיפול מתמשך בילד.
הורות פסיכולוגית – הורות הנוצרת בשל קשר נפשי עמוק בין הילד וההורה.
הורות משותפת (לפי האקדמיה ללשון העברית: הורות בשיתוף) – הסכם בין יחידים להביא במשותף ילד לעולם, גם אם אינם במערכת יחסים רומנטית.
הרצון בילדים יכול לנבוע מסיבות שונות ומגוונות, בהן:
דחפים ביולוגיים, כגון דחף של אשה להיות בהריון, או של הגבר להפיץ את זרעו ולהמשיך את קיום המין האנושי.
רצון לתחושה של איחוד ו"עוגן" לבן זוג אהוב או כזה המעניק יציבות.
רצון להתאים לנורמות חברתיות וללחץ מצד המשפחה.
רצון להותיר חותם היסטורי ולבנות פרק המשך לסיפור החיים.
רצון להבטיח רמה מסוימת של ביטחון בתמיכה עתידית בגיל הזיקנה או הבטחת קיום יורשים.
אמונה דתית שמעודדת הולדת ילדים.
רצון בהכנסת תוכן נוסף לחיים וחיפוש משמעות.
רצון "לחוות את הילדות מחדש" ולתקן טעויות שבוצעו על ידי ההורים.
רצון לתקן זוגיות במשבר על ידי הכנסת גורם חדש.
השפעה תרבותית על הרצון להורות
בספרות האנתרופולוגית מקובל היה כי הורות (או "העמדת צאצאים") היא אחד המאפיינים של כל משפחה, וכי הרצון להיות הורים הוא תכונה מהותית של כל אדם באשר הוא אדם.
כיום מקובלת העמדה לפיה על אף שיש בסיס ביולוגי ואינסטינקטיבי לרצון להיות הורים, הרי שהפרשנות התרבותית הניתנת לבסיס ביולוגי זה גורמת לו לקבל משמעויות שונות לחלוטין בקהילות שונות.
לחיזוק טענתם מצביעים חוקרים אלו על העובדה שבמדינות צפון אירופה שיעור הזוגות הנשואים שאינם מביאים ילדים לעולם נמצא בעלייה מתמדת בעשורים האחרונים, ומגיע בארצות מסוימות, כמו גרמניה, לכשליש מהאוכלוסייה.
אלהורות היא מצב בו בני זוג או יחידים בוחרים שלא להיות הורים.
קיימות מספר מסגרות לקיומה של הורות:
בדרך כלל נוצרת ומתקיימת הורות במסגרת הזוגיות של חיי הנישואין.
בשנים האחרונות גוברת בעולם ובישראל המגמה של זוגיות והורות גם ללא נישואין.
משפחה חד-הורית, עקב גירושין, התאלמנות, או החלטה מלכתחילה של ההורה לגדל ילד לבדו, למשל במקרה של אימוץ של הורה יחידני או במקרה של היריון ללא בן זוג.
הורות אחרת, בה אישה וגבר שאינם בני זוג חוברים יחד על מנת להביא ילד לעולם ולגדל אותו יחדיו.
השפעת ההורים על התפתחות ילדיהם
השפעת הורים על ילדיהם היא תהליך מורכב המתרחש במגוון נתיבים ביולוגיים, ריגשיים, חברתיים וקוגניטיביים.
הורים מעצבים את התפתחות ילדיהם הן ישירות, דרך אינטראקציה יום־יומית ויחסי הורה-ילד והן בעקיפין, באמצעות העברה בין־דורית של גורמי סיכון וחוסן על ידי מנגנונים גנטיים והשפעות סביבתיות.
מודלים שונים מתארים כיצד האופי והאיכות של יחסי הורה-ילד מעצבים את התפתחות הילד.
אחד המרכזיים בהם הוא "מודל הגורמים הקובעים של ההורות" של בלסקי, לפיו איכות ההורות מושפעת ממספר גורמים עיקריים: מאפייני ההורה (כגון אישיות, מצב רגשי והיסטוריה התפתחותית), מאפייני הילד (לדוגמה, מזג הילד) ומקורות תמיכה ולחץ סביבתיים (כגון מערכת היחסים הזוגית, תמיכה חברתית ותנאי עבודה).
האינטראקציה המתמשכת בין כלל הגורמים הללו מעצבת את סגנון ההורות בדרכים ישירות ועקיפות, ומשפיעה בתורה על התפתחות הילד.
דרך מודל זה ניתן להבין גם העברה בין-דורית של גורמי סיכון.
הורים שבילדותם היו בעלי הפרעות התנהגות משמעותיות היו חשופים ליותר גורמי סיכון, מה שמעלה את הסבירות שגם ילדיהם יחשפו למצוקה משמעותית יותר בעתיד.
אחת התופעות המדגימות העברה בין-דורית זו היא פרנטיפיקציה, מצב שבו הורים שחוו חסך בילדותם משחזרים את הדפוס ומצפים מילדיהם לשמש עבורם כדמות מטפלת.
גרסה עדכנית של המודל פורטת בצורה מעמיקה יותר את תתי-הגורמים הנכללים בכל תחום.
תחת מאפייני ההורים נכללים אישיות, דיכאון, מגדר, היסטוריה התפתחותית וקוגניציות ואפקט רגשי; תחת מאפייני הילד נכללים רגשיות שלילית, תגובתיות לדחק או מצבי מצוקה (סטרס), גנטיקה וויסות רגשי; ותחת השפעות הסביבה המשפחתית-חברתית נכללים איכות הזוגיות, תמיכה חברתית, תרבות ומבנה המשפחה.
כל אלו פועלים בתוך הקשר סוציו-אקונומי רחב, המשפיע גם הוא על התהליכים במודל.
מכלול הגורמים הללו מעצבים את ההורות, שבתורה משפיעה חזרה על הסביבה ועל התפתחות הילד בפרט.
מודל משפיע נוסף המתאר את השפעת יחסי הורה־ילד על התפתחות הילד הוא המודל הטרנזקציונלי של סמרוף.
מודל זה מדגיש את השינוי ההדדי והמתמיד בין הפרט לסביבתו ככוח המניע את התפתחות הילד.
כלומר, כפי שההורה משפיע על הילד, גם הילד מעצב באופן פעיל את סגנון ההורות של ההורה.
הילד הוא שותף בתהליך, והתפתחותו נובעת מהתארגנות והסתגלות לאינטראקציות קודמות עם ההורה.
נתיב משמעותי בהשפעת ההורה על התפתחות הילד הוא דרך תורשה.
מכיוון שכלל התכונות האנושיות נושאות רכיב תורשתי מסוים, תורשה מהווה בסיס משמעותי בעיצוב התכונות הפיזיות, הקוגניטיביות והרגשיות של ילדים.
למשל, לקוגניציה רכיב תורשתי משמעותי, כך שכ־50% מהשונות ביכולת הקוגניטיבית הכללית מוסברת על ידי גורמים גנטיים.
גם בתחום הרגשי, לתורשה השפעה ישירה על מזג הילד ועל הנטייה להתפתחות בעיות נפשיות והתנהגותיות.
תורשה משפיעה על התפתחות הילד לא רק באופן ישיר, אלא גם דרך מסלולים עקיפים הכוללים אינטראקציה בין הגנטיקה ההורית לסביבת הגידול של הילד.
בקצרה, ניתן להתייחס לאופן בו אינטראקציה בין תורשה לסביבה משפיעה על ההתפתחות של הילד דרך מספר מנגנונים:
אפיגנטיקה - שינוי בביטוי הגנים כתוצאה מגורמים סביבתיים, על ידי מתילציה של ה־DNA.
מודל רגישות־דחק (דיאתזה־דחק) - תורשה משפיעה על הבדלים בין־אישיים ברגישות לתנאי סביבה לא־מיטיבה.
כלומר, נטייה גנטית עלולה להגביר את מידת הפגיעות לאירועי חיים משמעותיים, ובכך להעלות סיכון להתפתחות פסיכופתולוגיות שונות.
מודל הרגישות המיטיבה (Vantage Sensitivity) - תורשה משפיעה על הבדלים בין־אישיים ברגישות לתנאי סביבה מיטיבה.
כלומר, נטייה גנטית קשורה למידה בה אנשים יתרמו מתנאי סביבה תומכים ומעשירים.
רגישות דיפרנציאלית (Differential Susceptibility) - קיימת שונות בין־אישית ברגישות של הפרט הן להשפעות סביבתיות שליליות של סביבה לא־מיטיבה והן להשפעות חיוביות של סביבה מיטיבה.
כלומר, ישנם אנשים שעשויים להיות פגיעים יותר בסביבה שאינה מיטיבה, אך גם להיתרם יותר מסביבה תומכת ומעשירה.
מלבד האינטראקציה בין סביבה לתורשה, המודל הביו־פסיכו־חברתי (המודל הביופסיכוסוציאלי) מציע הסתכלות מורכבת על נתיבי העברה בין־דורית המתייחסים להשפעות ההדדיות של גורמים ביולוגיים, פסיכולוגיים וחברתיים על ההתפתחות.
נתיב אחד מתייחס לכך שההעברה הבין־דורית של חסמים ביולוגיים משפיעה על עמידות בפני שינויים סביבתיים, וזו בתורה משפיעה על יכולתו של הפרט לייצר פנוטיפים חדשים (צורת הביטוי של הגן).
כלומר, מגבלות ביולוגיות עשויות לעבור מדור לדור ובכך לתווך את רמת העמידות של תכונה לשינויים סביבתיים.
נתיב נוסף מתאר אינטראקציה בין העברה בין־דורית של גורמי סיכון גנטיים לבין הסביבה, כך שגורמים גנטיים לא רק משפיעים ישירות על הנטייה להתפתחות קשיים פיזיים, רגשיים או נפשיים, אלא גם מגיבים לתנאי הסביבה ומשתלבים עימם ליצירת דפוסי התפתחות שונים.
לדוגמה, ילד להורה עם פגיעות גנטית לדיכאון עשוי לפתח סימפטומים שונים בהתאם לחוויות התמיכה החברתית שסביבו: מערכות יחסים מיטיבות יכולות לסייע בצמצום השפעת הפגיעות הגנטית, בעוד בידוד חברתי עלול להעצים אותה.
השפעות של הורות על התפתחות רגשית־חברתית
אחת ההשפעות הריגשיות המרכזיות והבסיסיות ביותר של הורים על ילדיהם היא דרך דפוס ההתקשרות הנוצר ביניהם.
על פי תאוריית ההיקשרות, ילדים נולדים עם צורך מולד בקשר עם דמות מטפלת, שתספק לא רק את צורכיהם הפיזיים אלא גם תעניק תחושת קרבה, ביטחון והגנה.
המענה הרגיש והעיקבי של ההורה לצורכי הילד משפיע ישירות על דפוס ההתקשרות שנוצר ביניהם.
כאשר ההורה מגיב בעיקביות וברגישות, מתפתח דפוס התקשרות בטוח, המספק לילד תחושת ביטחון וקרקע יציבה לחקירה וללמידה.
לעומת זאת, מענה שאינו עיקבי או מותאם לצורכי הילד, עלול להוביל לדפוסי התקשרות לא בטוחים, שעלול להגביר את פגיעות הילד במצבי סיכון.
בהמשך ההתפתחות, הקשר בין הילד להוריו מהווה בסיס להיווצרות מודלי עבודה פנימיים, ייצוגים מנטליים שהילד מפתח לגבי העצמי, האחר והסביבה.
מודלים אלו מכווינים את האופן בו הילד מפרש מצבים חברתיים, מנהל אינטראקציות ומייצר ציפיות לגבי התנהגותם של אחרים.
כל אלו מעצבים את התפתחותן של מערכות יחסים לאורך חייו.
כאשר לילד בסיס של התקשרות בטוחה, הוא מפתח מודלי עבודה פנימיים חיוביים: הוא תופס את עצמו כראוי לאהבה, את הסביבה כנגישה ותומכת, ואת העולם כמקום בטוח וצפוי.
לעומת זאת, כשבילדות מתפתחת התקשרות לא בטוחה, מתגבשים מודלי עבודה פנימיים שליליים: הילד עשוי לתפוס את עצמו כפגיע או חלש, את האחרים כלא אמינים או לא זמינים רגשית עבורו, ואת העולם כמקום מאיים, מה שמוביל לדפוסי קשר פחות יציבים ואף מעלה סיכוי להמשיך ולפתח מערכות יחסים לא בטוחות לאורך חייו.
חיברות הוא תהליך התפתחותי באמצעותו הילד מפנים את המוסכמות, הערכים והנורמות של החברה בה הוא גדל.