tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עקב כך, התחרות נערכה בבלגרד ארנה שבבלגרד, בירת סרביה.
הבלגרד ארנה הוא מהאולמות הגדולים ביותר באירופה, ויכול להכיל 20,000 צופים.
ב-14 בספטמבר 2007, ראש עיריית הלסינקי העניק את "מפתח האירוויזיון" לבלגרד.
טקס זה הוא מסורת שהחלה מאותה השנה, שמייצגת את מעבר התחרות מעיר לעיר (כך ב-2009 הועברו ה"מפתחות" מבלגרד למוסקבה, שנה לאחר מכן ממוסקבה לאוסלו וכך הלאה).
עקב בעיות ומהומות בבלגרד לאחר הכרזת העצמאות של קוסובו ב-22 בפברואר 2008, איגוד השידור האירופאי שקל להעביר את התחרות למדינה אחרת.
בין ההצעות הועלתה אוקראינה, שהגיעה למקום השני באירוויזיון 2007. עוד הצעה הייתה פינלנד, מארחת התחרות משנה שעברה.
גם יוון הציעה לארח את התחרות.
לאחר זמן מה הוחלט שבלגרד תישאר מארחת התחרות.
רשות השידור הסרבית התחייבה לספק שמירה אבטחה מוגברת לכל המבקרים ומשתתפי התחרות.
למשלחות אלבניה, קרואטיה וישראל הוגברה השמירה.
רשות השידור הסרבית פתחה בתחרות שמטרתה הייתה למצוא את הלוגו, הנושא ועיצוב הבמה של התחרות ב-2008. לבסוף הוכרז נושא התחרות: "התמזגות הצלילים", שהושרה ממיקומה של העיר בלגרד, ששוררת בין שני נהרות - סאווה ו-דנובה.
הלוגו הנבחר היה מפתח סול בצבעי כחול והאדום (צבעי הדגל הסרבי) במרקם של צבעי גואש, ועוצב על ידי בוריס מילקוביץ'.
סרטוני המעבר בין שיר לשיר (סלנג אירוויזיוני: "הגלויות") הוצגו כגלויות.
בסרטונים היה ניתן לראות את תהליך יצירת הדגל של המדינה שעומדת להופיע.
בכל גלויה הוצג סיפור קצר שמתייחס לבלגרד ותושביה.
במשך כל סרטון נכתב מכתב קצר על ידי המוזיקאי של המדינה.
כל המכתבים נכתבו בשפה של המדינה ממנה הוא מגיע, ולבסוף צורפו אליהן ברכות "ברוכים הבאים לבלגרד" ו-"ברוכים הבאים לסרביה" במספר שפות שנות.
לשיר הבלגי, שהושר בשפה דמיונית, צורף הכיתוב גם הוא בתחביר דמיוני.
הגלויות הסתיימו עם בול וחתימה של לוגו האירוויזיון.
על פי רשות השידור הסרבית, הבמה ייצגה זהויות טבעיות, נושאים היסטוריים ומודרניים, סמלים והודעות מוכרות וכלל עולמיות.
הבמה (בעיצובה ה'ממוזג') גם הכילה מספר מסכי טלוויזיה ו-LCD.
הבמה הכילה אפשרויות חדשות וטכנולוגיות, חלקים ממנה היו ניתנים להזזה.
עיצב אותה האמן האמריקאי דייוויד קאשינג.
חצי הגמר הראשון נע סביב נושא העיר.
התחרות נפתחה עם סרטון פנורמה של העיר, כשתפאורת הבמה הייתה שני גלים נשברים ונפגשים במרכז הבמה - במיזוג - נושא התחרות.
חצי הגמר השני התנהל סביב נושא המים, וניתן היה להבחין בכך בעיקר במופע הביניים, כשגווני המים היו הצבעים העיקריים על הבמה.
הגמר נע סביב נושא ההתמזגות.
הקמת הבמה ארכה ימים רבים והיא הורכבה על ידי צוותים שונים מאירופה.
נעשה שימוש בפירוטכניקה פעמים רבות (בין היתר בהופעות של ארמניה, גרמניה, טורקיה ובולגריה).
הבמה קיבלה תגובות חיוביות מהתקשורת והמעריצים, שתיארו אותה כ"אחת הבמות המרהיבות ביותר בהיסטוריית התחרות".
במסיבת עיתונאים בהלסינקי שנערכה בחודש מאי 2007, סוואנטה סטוקסליוס, המפקח הרשמי לתחרות מטעם איגוד השידור האירופאי, הודיע שפורמט התחרות עלול להשתנות בשנה הבאה, ויכלול שני חצאי גמר במקום חצי גמר אחד.
ב-28 בספטמבר 2007 הדבר נהפך רשמי.
משתתפי חצאי הגמר חולקו לשתי קבוצות לאחר הגרלה שמיינה אותם ל-6 "סלים" שונים בעקבות מקורות ההצבעות וההיסטוריה הסמלית של כל מדינה.
על כל מדינה היה לשדר את חצי הגמר שבו תשתתף, אך שידור חצי הגמר השני היה אופציונלי.
ההגרלה נערכה ביום שני, 28 בינואר 2008 בעיריית בלגרד בשעה 14:00 (שעון ישראל), בליווי רקדנים מאנסמבל סרבי מפורסם.
בהתחלה, שתי מעטפות עם הכיתובים "חצי גמר 1" ו-"חצי גמר 2" הוגרלו.
לאחר מכן, שלוש מדינות משישה סלים נבחרו באקראיות לקחת חלק בחצי הגמר הראשון, ועוד שלוש מדינות נבחרו לקחת חלק בחצי הגמר השני.
המדינה שהוצאה מהסל החמישי (שלא הוגרל) נבחרה להיות המדינה הראשונה שתוגרל לחצי הגמר הראשון.
המדינה מסל שש נבחרה להשתתף בחצי הגמר השני.
משתתפי הגמר האוטומטיים (צרפת, ספרד, בריטניה, גרמניה וסרביה) חויבו להצביע בחצי הגמר אליו הוגרלו.
בסופו של דבר נקבע שפרט ל-5 המדינות שממילא ישתתפו בגמר, יצטרפו אליהן עוד 20 מדינות - 10 מכל חצי גמר.
ב-28 בספטמבר 2008 נערכה החלוקה לחצאי הגמר ע"פ סלים.
בכל סל נמצאו קבוצת מדינות שמויינו על-פי מיקומים בתחרויות שעברו ויחסים היסטוריים.
סל ראשוןסל שניסל שלישיסל רביעיסל חמישיסל שישי
סדר ההופעות בתחרות נקבע בפגישת המשלחות בבלגרד שנערכה ב-17 במרץ 2008.
ב-21 בדצמבר 2007, איגוד השידור האירופאי אישר ש-43 מדינות ישתתפו בתחרות בבלגרד.
סן מרינו ואזרבייג'ן, מתוקף היותן מדינות חדשות באיגוד, ישתתפו בתחרות בפעם הראשונה.
אוסטריה פרשה מהתחרות; רשות השידור האוסטרית טענה: "נוכחנו לדעת ב-2007 שלא איכות השיר קובעת, אלא מדינת המקור".
איטליה, שלא התחרתה מאז אירוויזיון 1997, והייתה יכולה להיות אוטומטית בגמר, נעדרה שוב.
סלובקיה שהביעה את רצונה לחזור לא עשתה זאת לבסוף עקב בעיות תקציב.
תחרות הגמר כללה שירים של 25 מדינות: 4 המממנות העיקריות של התחרות - צרפת, ספרד, בריטניה וגרמניה; המדינה המארחת - סרביה; 9 המקומות הראשונים בחצי הגמר הראשון + שיר אחד שהיווה את בחירת השופטים; 9 המקומות הראשונים בחצי הגמר השני + שיר אחד שהיווה את בחירת השופטים.
ההצבעה באירוויזיון זה הייתה הארוכה ביותר בכל שנות התחרות, עקב מספר השיא של השתתפות המדינות (43 מדינות).
נערך ב-20 במאי 2008. כאמור, האירוויזיון חולק לשני חצאי גמר.
בכל חצי גמר התמודדו 19 מדינות, כאשר בכל חצי גמר היו רשאיות להצביע רק המדינות שהשתתפו בו ושתיים או שלוש מהמדינות שבגמר.
לחצי גמר זה הצביעו 21 מדינות - מלבד המדינות המשתתפות, התקבלו גם הצבעות מגרמניה וספרד.
נערך ב-22 במאי 2008. כאמור, האירוויזיון חולק לשני חצאי גמר.
לחצי גמר זה הצביעו 22 מדינות - מלבד המדינות המשתתפות נתקבלו גם הצבעות מבריטניה, צרפת וסרביה.
הוחלט שהמקום ה-10 שיעלה לגמר יהיה על פי החלטת השופטים, כך יצא ששוודיה עלתה לגמר על חשבון מקדוניה.
מדינות שקיבלו מספר זהה של נקודות דורגו לפי מספר המדינות שנתנו להם נקודות.
כשמספר המדינות שנתנו נקודות היה זהה, דירגו לפי מספר הפעמים שקיבלו 12 נקודות, לאחר מכן מספר הפעמים שקיבלו 10 נקודות וכן הלאה.
אירוויזיון 1996 הייתה ההפקה ה-41 של תחרות הזמר הנערכת מדי שנה מטעם רשת השידור "אירוויזיון" של איגוד השידור האירופי.
התחרות נערכה בתאריך 18 במאי 1996 באוסלו בירת נורווגיה, באולם "Oslo Spectrum" שהכיל קהל של 10,000 צופים, בעקבות זכייתה של נורווגיה שנה קודם לכן באירוויזיון 1995 עם השיר "Nocturne" בביצועה של להקת Secret Garden, בתחרות זו לפני כל שיר הופיע סרטון בו הזמר קיבל איחול להצלחה מפוליטיקאי מארצו.
הזוכה בתחרות זו הייתה אירלנד עם השיר "הקול" בביצועה של הזמרת איימר קווין.
הייתה זו זכייתה הרביעית של אירלנד ב-5 שנים, והשביעית והאחרונה של אירלנד עד היום בתולדות התחרות.
למרות שלא זכתה מאז, ממשיכה אירלנד להחזיק בתואר שיאנית הזכיות (יחד עם שוודיה).
למקום השני הגיעה נורווגיה בשיר "I Evighet" בביצועה של אליזבת אנדריאסן, אחת מצמד הזמרת שייצגו את נורווגיה באירוויזיון 1985 וזכתה אז במקום הראשון.
פורטוגל הגיעה להישג הגבוה ביותר שלה בתולדות התחרות עד אז, כאשר סיימה במקום השישי.
השיר הבולט של התחרות היה של בריטניה בשיר "Ooh Aah ...
Just A Little Bit " של הזמרת ג'ינה ג'י שלבשה בתחרות שמלת מראות נוצצת שחשפה את תחתוניה.
היא נחשבה למועמדת לזכות בתחרות אך סיימה בסוף במקום השמיני.
בניגוד לשנתיים הקודמות בהן נערך ניפוי, ומדינות שסיימו במקומות האחרונים נאלצו להיעדר מהתחרות, החליטו הפעם באיגוד השידור האירופי לאפשר לכל מדינה להגיש מועמדות להשתתף באירוויזיון.
29 מדינות שלחו את שיריהן בחודש מרץ 1996, כחודשיים לפני האירוויזיון, קודם-כל לשלב סינון.
בכל אחת מהמדינות התכנסה ועדת שיפוט שהאזינה להקלטות אודיו של השירים וניקדה אותם, ושבעת השירים שקיבלו את הניקוד המצטבר הנמוך ביותר הודחו מהתחרות.
המדינה היחידה שהייתה פטורה משלב סינון זה הייתה נורווגיה, מאחר שאירחה את התחרות.
בין 7 השירים שהודחו מהתחרות היה שירה של גלית בל מישראל "שלום עולם" שזכתה בקדם האירוויזיון.
השיר זכה במקום ה-28 מתוך ה-29 עם 12 נקודות בלבד, ולפיכך ישראל לא השתתפה בתחרות עצמה.
שש המדינות הנוספות שלא עברו את הסינון היו: דנמרק, רוסיה, גרמניה, רומניה, הונגריה ומקדוניה, שניסתה להשתתף בתחרות בפעם הראשונה באותה שנה ולא הצליחה להיכנס אליה.
הקמת "ארבע הגדולות" בעקבות כישלון גרמניה
גרמניה לא השתתפה בתחרות באותה שנה, לאור כישלונה בשלב הסינון.
המדינות המשתתפות בתחרות משלמות לאיגוד השידור האירופי בעבור השתתפותן, לפי מפתח של מספר תושבים ונתונים סוציו-אקונומיים שונים.
גרמניה, אחת המדינות שמשלמות את דמי ההשתתפות הגבוהים ביותר למימון התחרות, הייתה פטורה מדמי ההשתתפות לאור הדחתה המוקדמת מהתחרות.
יצא שהיעדרותה של גרמניה גרמה לקשיים כלכליים לאירוויזיון באותה תחרות.
בעקבות כך, הוחלט שארבע המדינות המשלמות את הסכומים הגבוהים ביותר למימון התחרות, גרמניה, ספרד, בריטניה וצרפת, תוכלנה להשתתף בכל אירוויזיון עתידי ולא תודחנה משום תחרות גם אם תגענה למקומות האחרונים.
כך למשל צרפת סיימה במקום הלפני-אחרון באירוויזיון 1998 והשתתפה בכל זאת בתחרות בשנה שלאחר מכן.
ספרד שסיימה אחרונה בתחרות לשנת 1999 השתתפה באירוויזיון 2000. ב-2004 החלה שיטת חצאי הגמר ומאז מקומן של "ארבע הגדולות" בגמר משוריין ללא צורך בהשתתפות בחצי גמר.
עם חזרתה של איטליה לתחרות ב-2011 היא זכתה באותו מעמד לאור דמי ההשתתפות הגבוהים שהיא משלמת, ובכך הפכו "ארבע הגדולות" ל"חמש הגדולות".
סדר מדינה שפה שם המבצע שם השיר תרגום מיקום ניקוד1 טורקיהטורקיתשבנם פאקרBeşinci mevsimהעונה החמישית12572 בריטניהאנגליתג'ינה ג'יOoh Aah...
מדינה שפה שם המבצע שם השיר תרגום דנמרקדניתמרטין לופט ודורותי אנדרסןKun med digרק איתך גרמניהגרמניתלאוןPlanet of blueהכוכב הכחול הונגריההונגריתגיאון דלהושהFortunaפורטונה ישראלעבריתגלית בלשלום עולם— מקדוניהמקדוניתקליופיSamo tiרק אתה רומניהרומניתמוניקה אנגל וסינקרוןRugă pentru pacea lumiiתפילה לשלום העולם רוסיהרוסיתאנדריי קוסינסקיЯ это я (Ya eta ya)אני מה שאני
אירוויזיון 1997 (תחרות האירוויזיון ה-42 במספר) נערך ב-3 במאי 1997 בדבלין, בירת אירלנד.
את התחרות הנחו הזמר רונאן קיטינג וקארי קראולי.
בניגוד לשנים קודמות, בשנה זו הוחלט לפסול את השתתפותן של 7 המדינות בעלות ממוצע התוצאות הנמוך ביותר ב5 השנים האחרונות של השתתפותן, וכך לנהוג בכל שנה.
אירוויזיון זה היה הראשון בו החלו להשתמש בהצבעות של הצופים בבית, אם כי רק בחמש מדינות (שוודיה, בריטניה, גרמניה, אוסטריה ושווייץ).
היה זה גם האירוויזיון האחרון בו הצביע חבר שופטים (עד לאירוויזיון 2009 בו שונו כללי ההצבעה שוב) (באירוויזיון 1998 המנצחת נקבעה בשיטת ה- Televoting בלבד).
השיר המנצח היה "Love Shine a Light" של להקת הגל החדש קתרינה והגלים.
השיר קיבל 227 נקודות - 70 נקודות יותר מהמקום השני, שיא שנשבר רק לאחר 7 שנים באירוויזיון 2004.
בתחרות זו שתי מדינות לא קיבלו כלל נקודות: פורטוגל ונורווגיה.
בתחרות זו ניתן היה להבחין במגוון של סגנונות: דנמרק שלחה שיר ראפ, קרואטיה שלחה להקת בנות והונגריה שלחה להקת בנים.
באירוויזיון זה השתתפה איטליה בפעם האחרונה בטרם גזרה על עצמה תקופת היעדרות ארוכה מהתחרות, היא חזרה באותה שנה לתחרות לאחר היעדרות של ארבע שנים וסיימה במקום הרביעי, אך למרות זאת החליטה לפרוש מהתחרות.
סיבת הפרישה של איטליה מהאירוויזיון הייתה חוסר עניין בתחרות והעדפה להשקיע בפסטיבל סן רמו המסורתי.
איטליה חזרה לתחרות בשנת 2011.
ישראל נעדרה מהתחרות באותה שנה, בפעם השנייה ברציפות.
בעקבות החוק יכולה הייתה ישראל להשתתף באירוויזיון 1997 ורשות השידור הגישה בקשה לחזור בה מהודעת הפרישה ולהשתתף בתחרות, אלא שהדבר כבר לא היה אפשרי, כיוון שהרשימה לתחרות כבר נסגרה.
בגלל ממוצע נמוך, בוסניה והרצגובינה נפסלה מלהשתתף בתחרות, אך בעקבות פרישתה של ישראל, היא לבסוף נטלה חלק בתחרות.
סדר מדינה שפה שם המבצע שם השיר תרגום מיקום ניקוד1 קפריסיןיווניתחארה ואנדראס קונסטדינו Μάνα μου (Mana mou)מולדתי5982 טורקיהטורקיתשבנם פאקר וגרופ אתניקDinleהקשב31213 נורווגיהנורווגיתטור אנדרסןSan Franciscoסן פרנסיסקו2404 אוסטריהגרמניתבטינה זוריאטOne stepצעד אחד21125 אירלנדאנגליתמרק רוברטסMysterious Womanאישה מסתורית21576 סלובניהסלובניתטניה ריביץ'Zbudi seהתעורר10607 שווייץאיטלקיתברברה ברטהDentro di meבתוכי2258 הולנדהולנדיתMrs.
אירוויזיון 1991 נערך ב-4 במאי 1991 באולפני צ'ינצ'יטה שברומא, בעקבות זכייתה של איטליה באירוויזיון 1990 שנה קודם לכן.
את התחרות הנחו שני הזמרים האיטלקיים היחידים - נכון למועד התחרות - שהביאו לאיטליה את המקום הראשון, ג'יליולה צ'ינקווטי שזכתה באירוויזיון 1964 וטוטו קוטוניו שזכה באירוויזיון 1990. מאז זכתה איטליה פעם נוספת ב-2021 עם להקת מונסקין.
את ישראל ייצגו זוכי הקדם אירוויזיון, הצמד אורנה ומשה דץ, עם השיר "כאן", שכתב והלחין עוזי חיטמן.
הצמד, שהגיש הופעה סוחפת עם זמרי הליווי שלו, הוביל כבר מעמדת השיפוט הראשונה של יוגוסלביה וקיבל 12 נקודות גם מעמדות השיפוט של טורקיה וספרד.
לאחר מכן הוביל השיר השוודי של קרולה.
בסיום ההצבעה התברר שדווקא השיר הצרפתי של אמינה זכה באותו מספר נקודות שהשיג השיר השוודי - 146 נקודות.
הבעיה נפתרה בזכות סעיף תקנוני (לקח מאירועי אירוויזיון 1969), ושוודיה הוכרזה כמנצחת.
שוודיה וצרפת זכו לאותו מספר פעמים של "דוז פואה" - ארבע פעמים כל אחת, אולם שוודיה זכתה יותר פעמים ב-10 נקודות (שוודיה זכתה לקבל 10 נקודות חמש פעמים ואילו צרפת רק פעמיים, ולכן שוודיה הוכרזה כמנצחת).
ישראל סיימה במקום השלישי עם 139 נקודות, 7 נקודות פחות משוודיה וצרפת.
בתחרות הזאת חזרה להשתתף מלטה אחרי 16 שנות ההיעדרות השתתפותה הקודמת של מלטה עד לאותו אירוויזיון הייתה באירוויזיון 1975.
בכך שברה מלטה את השיא של דנמרק שחזרה ב 1978 לאירוויזיון אחרי 12 שנות היעדרות.
השיא הזה היה עתיד להישבר בשנת 2004 על ידי מונקו שחזרה באותה שנה לתחרות האירוויזיון אחרי 25 שנים של היעדרות.
השיא הזה גם כן עתיד להישבר על ידי לוקסמבורג שעתידה לחזור באירוויזיון 2024 אחרי 31 שנים.
הולנד נעדרה מהתחרות בפעם השנייה בתולדותיה (והפעם הראשונה מאז אירוויזיון 1985) משום שתאריך האירוויזיון נקבע ליום הזיכרון של הולנד שמצוין מדי שנה בתאריך 4 במאי.
Thompsonגברת תומפסון171415 ישראלעבריתאורנה ומשה דץכאן—313916 פינלנדפיניתקאייהHullu yöלילה מטורף20617 גרמניהגרמניתאטלנטיס 2000Dieser Traum darf niemals sterbenהחלום הזה לעולם אינו יכול למות181018 בלגיההולנדיתקלוזוGeef het opותרי על זה162319 ספרדספרדיתסרחיו דלמהBailar pegadosלרקוד צמוד411920 בריטניהאנגליתסמנתה ג'אנוסA Message to your Heartמסר לליבך104721 קפריסיןיווניתאלנה פטרוקלוS.O.S.אס.
אס96022 איטליהאיטלקיתפפינו די קאפריComme è ddoce 'o mareכמה מתוק הים789
אירוויזיון 1994 הייתה תחרות האירוויזיון ה-39 והיא נערכה ב-30 באפריל 1994 באירלנד.
המנצחת בתחרות הייתה אירלנד, שהפכה למדינה הראשונה בתולדות התחרות והיחידה עד כה שזכתה בפעם השלישית ברציפות.
הייתה זאת גם הזכייה השישית של אירלנד בתחרות מתוך שבע זכיות שיש לאירלנד עד היום.
אירוויזיון 1994 היה האחרון, נכון לשנת 2024, בו זכתה המדינה המארחת.
זו הייתה התחרות הראשונה שתוצאות ההצבעה הוצגו בה באמצעות הצבעות מצולמות של נציגי המדינות המשתתפות.
השיר הזוכה, Rock'n Roll Kids, היה השיר הראשון בתולדות האירוויזיון שזכה ללא ליווי תזמורתי (עד אירוויזיון 1998 היו משתמשים בתזמורת).
מבצעיו, פול הרינגטון וצ'ארלי מקגטיגן, שרו וניגנו על הבמה בפסנתר ובגיטרה בלבד.
הם זכו לקבל 8 פעמים דוז פואה (12 נקודות) ו-8 פעמים 10 נקודות.
באירוויזיון הזה הופיעו לראשונה שבע מדינות ממזרח אירופה.
שתיים מהן הגיעו להישגים יוצאי דופן: פולין סיימה במקום השני ובכך שברה את שיאיהן של דנמרק מאירוויזיון 1957, נורווגיה מאירוויזיון 1960 וישראל מאירוויזיון 1973 (המיקום הכי גבוה בהופעה ראשונה באירוויזיון, דנמרק זכתה במקום השלישי ונורווגיה וישראל הגיעו למקום הרביעי) והונגריה שסיימה במקום הרביעי.
מדינות נוספות שהופיעו לראשונה באירוויזיון היו: רוסיה (מקום תשיעי), סלובקיה (מקום 19), רומניה (מקום 21), אסטוניה (מקום 24) וליטא (מקום 25 ואחרון עם אפס נקודות).
בעת ההפסקה שבין הופעת השירים ובין ההצבעה הופיעה להקת מחול בסגנון אירי בשם "ריברדאנס", אשר זכתה אחר כך להכרה בינלאומית.
ישראל לא השתתפה בתחרות באותה שנה.
לפי אירוויזיון 1993 הוחלט כי שש המדינות שיסיימו בששת המקומות האחרונים באירוויזיון 1993 לא ישתתפו באירוויזיון 1994, וזאת כדי לפנות מקום למדינות מזרח אירופה החדשות שביקשו להשתתף באירוויזיון, וכדי למנוע מצב בו מספר המדינות המשתתפות יגיע ל-30 מדינות.
ישראל סיימה באירוויזיון 1993 במקום ה-24 והלפני האחרון, ולכן לא השתתפה מאירוויזיון 1994. קפריסין הייתה אמורה לא להשתתף גם היא, אך בעקבות פרישתה של איטליה היא השתתפה.
אירוויזיון 1992 נערך בפעם ה-37 ב-9 במאי 1992 במאלמה שבדרום שוודיה אחרי ניצחון המדינה בשנה שקדמה.
הגישו אותו מנחה הטלוויזיה הארלד טרויטיגר והעיתונאית והמנחה לידיה קפוליקיו.
לינדה מרטין, שייצגה את אירלנד, זכתה בתחרות עם השיר "Why me?".
השיר נכתב על ידי ג'וני לוגן, שזכה באירוויזיון 1980 ויותר מאוחר גם באירוויזיון 1987.
אחרי שהגיעה למקום השני פעמיים ברציפות (1988, 1989) ולאחר תוצאות מביכות פעמיים ברציפות (1990, 1991), בריטניה שלחה את מייקל בול עם הבלדה "צעד אחד מעבר לזמן", שהוחשב כפייבוריט הגדול לניצחון.
אף על פי זאת, האירים שלחו את לינדה מרטין, שכבר השתתפה בעבר באירוויזיון 1984 והגיעה למקום השני, עם שיר מאת ג'וני לוגן שזכה כבר פעמיים בעבר.
בסופו של דבר, אירלנד ניצחה בתחרות כשהיא גוברת ב-16 נקודות על בריטניה שהגיעה למקום השני.
מלטה שלחה את מרי ספיטרי עם השיר "ילד קטן", שהביא למלטה את התוצאה הטובה ביותר שלהם באותם זמנים, מקום שלישי.
שוודיה, המדינה המארחת, הגיעה למקום 22. זה היה המיקום הנמוך ביותר שהמדינה המארחת את התחרות הגיעה אליו עד אז.
את איטליה ייצגה אחת הזמרות המצליחות ביותר באותה תקופה, מיה מרטיני, שגם היא ניסתה את מזלה בעבר באירוויזיון 1977. עד היום שירה, "Rapsodia", הוא מהזכורים והאהובים ביותר בתחרות.
את ישראל ייצגה הזמרת דפנה דקל עם השיר "זה רק ספורט".
דקל גברה בקדם אירוויזיון על ענת עצמון, ששרה את השיר "התקווה", על חודה של נקודה אחת.
עצמון דרשה לפסול את השיר הזוכה, בטענה שהיה ארוך ב-17 שניות מהאורך החוקי של שלוש הדקות.
אף על פי שהטענה הייתה נכונה, דחה בית המשפט את ערעורה של עצמון.
בהופעה באירוויזיון השיר של דקל קוצר לשלוש דקות כנדרש.
אירוויזיון 1992 היה האירוויזיון האחרון בו ניתן היה לסיים במקום האחרון או באחד המקומות האחרונים ובכל זאת להשתתף באירוויזיון שמתקיים שנה אחרי: החל מאירוויזיון 1993 הופעלה שיטת רלגציה- שמשמעותה הדחת מדינות שמסיימות במקומות האחרונים לשנה אחת, כל זאת בשביל לפנות מקום למדינות מזרח אירופה שביקשו גם הן להשתתף באירוויזיון.
שיטת הרלגציה הופעלה עד שנת 2003, ובשנת 2004 נכנסה במקום שיטת חצי הגמר, שנוצרה כדי להתמודד עם מספר מדינות אירופה הגדול שביקש להשתתף באירוויזיון.
התחרות נערכה באולם הקרח של מאלמה, היכן שעיצוב הבמה עוצב בצורת מפרש של ספינת ויקינגים עם דרקון במרכזה וכוכבים בכל צד.
סרטון הפתיחה הציג נשים לבושות בצבעי הדגל השוודי - כחול וצהוב.
סרטוני המעבר בין שיר לשיר ("הגלויות") הפעם התחברו לצד של המדינה המשתתפת ולא המארחת.
זוכת השנה שעברה, קרולה, הופיעה על הבמה עם שמלה לבנה, שרשרת קרנף ושרה את השיר "כל הסיבות לחיות".
אירוויזיון זה האחרון בו השתתפה יוגוסלביה, שזמן קצר לאחר מכן התפרקה למספר מדינות.
חלק מהן ניסו להשתתף באירוויזיון 1993 אך רובם הגדול נכשל.
שווייץ הייתה אמורה להשתתף בהתחלה עם השיר "Soleil, soleil" בביצועה של ז'רלדין אוליבייה, אך השיר לא תאם את חוקי הקדם השווייצרי, ולמרות שזכה, לא נשלח בסוף לתחרות.
אירוויזיון 1981 נערך ב-4 באפריל בדבלין לאחר זכייתה של אירלנד באירוויזיון 1980, והונחה על ידי דורין ני וריאן.
לקראת סיום ההצבעה, הובילה בריטניה עם 116 נקודות.
הצבעתה של קפריסין (הראשונה בתולדותיה) יצרה שוויון בין בריטניה, שווייץ ומערב גרמניה 120 נקודות כל אחת.
הצבעותיהן של שווייץ ושוודיה שינו את המצב (חרף העובדה שהניקוד נותר צמוד מאוד בין השלוש) ולבסוף ניצחה בריטניה עם 136 נקודות, עם השיר הקצבי "Making Your Mind Up" של להקת Bucks Fizz.
את ישראל, אשר חזרה לתחרות לאחר היעדרות בת שנה, ייצגה להקת הכל עובר חביבי עם השיר "הלילה".
סולנית הלהקה שלומית אהרון עלתה לבמה כשהיא בחודשי היריון מתקדמים.
השיר נחשב בעיני רבים כמועמד לזכייה, אך סיים בסוף במקום השביעי עם 56 נקודות.
תחרות האירוויזיון 1982, היא התחרות ה-27 למניין, התקיימה ב-24 באפריל 1982 בעיר הרוגייט הממוקמת בצפון יורקשייר בבריטניה, לאחר שהאחרונה זכתה שנה קודם לכן.
התחרות נפתחה עם הצגת מפת אירופה על מרקע הטלוויזיה, תוך כדי שעולה הכיתובית "היכן נמצאת הרוגייט?" ("Where is Harrogate?").
לאחר מכן התמקדה המצלמה בהרוגייט, והוצגו תמונות של העיר, מלוות בהסברים אודותיה.
מנחת התחרות הייתה ג'אן לימינג.
גרמניה המערבית זכתה בתחרות בפעם הראשונה בתולדותיה.
ישראל סיימה כאמור במקום השני עם 100 נקודות.
"הורה" קיבל "דוז פואה" מפינלנד ומגרמניה, ועשר נקודות מארבע מדינות נוספות, ולא קיבל נקודות כלל מטורקיה ומאירלנד.
שתי מדינות לא השתתפו בתחרות: יוון וצרפת.
יוון פרשה כי השיר שהיא בחרה (Sarantapente Kopelies, בביצוע של ת'מיס אדמנטידיס) הוא גרסת כיסוי לשיר אחר.
צרפת פרשה לאחר שרשת הטלוויזיה הלאומית, TF1, סירבה להמשיך את שיתוף הפעולה עם התחרות (בטענה כי התחרות אינה איכותית כבעבר).
הממשלה קיימה מכרז שבו אישרה לתחנות טלוויזיה אחרות להשתתף בתחרות, ובו נבחרה תחנת France Télévisions ("טלוויזיה צרפתית"), אולם התחנה לא הספיקה לבחור שיר עד למועד הרישום ולכן הסתפקה, באותה השנה, בשידור התחרות בלבד.
מבצע מדינה שנים קודמות סטלה בלגיה 1977 (חלק מההרכב "Dream Express" – מקום 7)
וב-1970 (חלק מההרכב "The Hearts of Soul" – מקום 7) כנציגי הולנדאנה וישי קפריסין1980 (כחלק מההרכב "אנה ויסי ושלישיית אפיקורוס" – מקום 13) כנציגי יווןאניטה סקורגן נורווגיה1977 (מקום 14), 1979 (מקום 11)יאן טייגן נורווגיה1978 (מקום 20)
אירוויזיון 1983 נערך ב-23 באפריל 1983 במינכן לאחר זכייתה של גרמניה באירוויזיון 1982. בתחרות ניצחה הזמרת קורין הרמס, שייצגה את לוקסמבורג עם השיר "Si La Vie est Cadeau".
את ישראל ייצגה הזמרת עופרה חזה עם השיר "חי", שכתב אהוד מנור והלחין אבי טולדנו, אשר ייצג את ישראל בשנה שלפני כן.
ישראלים רבים התרגשו לשמוע את עפרה חזה שרה "עם ישראל חי" דווקא על אדמת גרמניה במינכן, 40 שנה בלבד לאחר זוועות השואה.
חזה ומלוויה קיבלו פעמיים "דוז פואה", מהולנד ומאוסטריה, ו-6 פעמים 10 נקודות.
בסך הכול קיבלה ישראל 136 נקודות, והגיעה למקום השני בפעם השנייה ברציפות.
בסוף שלב הקראת הניקוד, 6 נקודות הפרידו בין ישראל לזוכה, נציגת לוקסמבורג לתחרות.
זאת, לאחר שגם ישראל העניקה 12 נקודות לשיר שבסופו של דבר הגיע למקום הראשון.
מבצעמדינהשנים קודמותגי בונה צרפת1970 (מקום 4)יאן טייגן נורווגיה1978 (מקום 20), 1982 (מקום 12)
אירוויזיון 1990 נערך בזאגרב ב-5 במאי 1990 לאחר זכייתה של יוגוסלביה באירוויזיון שנערך שנה קודם לכן.
איטליה זכתה בתחרות בפעם השנייה בתולדותיה עם הזמר טוטו קוטוניו בשיר "Insieme 1992".
למקום השני הגיעה צרפת עם השיר White and Black Blues של הזמרת ז'ואל אורסול עם 132 נקודות ו-17 נקודות פחות מאיטליה, אירלנד סיימה במקום השלישי עם אותו מספר נקודות כמו צרפת, אך צרפת קיבלה 6 פעמים דוז פואה ואירלנד רק פעמיים, לכן צרפת זכתה במקום גבוה יותר.
אירוע מביך קרה בפתיחת התחרות ובו צמד הבנות אסוקר מורנו מספרד שהוגרלו לפתוח את התחרות עלו לבמה כדי להתחיל בשירן, אך הפלייבק של השיר נוגן בטעות מאמצע השיר ולא בתחילתו, ועקב כך הן התחילו מחדש את השיר ולמרות זאת סיימו לבסוף במקום החמישי.
את ישראל ייצגה הזמרת ריטה עם השיר "שרה ברחובות", שכתבה צרויה להב והלחין רמי קלינשטיין.
השיר הגיע למקום ה-18 עם 16 נקודות בלבד.
אירוויזיון 1989 הייתה השנה ה-34 שבה נחוג הפסטיבל האירופאי.
הוא נערך ב-6 במאי 1989 בלוזאן שבמערב שווייץ.
לוזאן מעולם לא אירחה בעבר את התחרות.
למעשה זו הייתה התחרות הראשונה שהתקיימה בשווייץ מאז אירוויזיון 1956, וזאת מאחר שהחל מאירוויזיון 1957 עד לאירוויזיון 1988 נדיר היה למצוא את שווייץ במעלה הרשימה.
שווייץ אירחה את התחרות עקב זכייתה בשנה שעברה בזכות הזמרת סלין דיון שהייתה אז בראשית דרכה.
מנחי התחרות היו הדוגמנית לוליטה מורנה ומנחה הטלוויזיה ז'אק דשנו.
זוכת התחרות, הלהקה הקרואטית ריווה, העניקה ליוגוסלביה את זכייתה הראשונה בתחרות, אך גם האחרונה (כיוון שהמדינה התפרקה ב-1991).
זוכת המקום השני הייתה בריטניה.
סולן הלהקה "Live Report" שייצגה את המדינה, ריי קרואנה, טען שהשיר הזוכה היה פחות ערך משלו.
ההפרש בין המקום הראשון לשני היה 7 נקודות.
בריטניה סיימה במקום השני עם 130 נקודות, שוודיה ודנמרק סיימו במקומות שלישי ורביעי בהתאמה, כשההפרש ביניהם היה נקודה אחת בלבד, שוודיה סיימה עם 110 נקודות ודנמרק סיימה עם 111 נקודות, אוסטריה שבמרבית האירוויזיונים בהם השתתפה הייתה רגילה לראות את עצמה בתחתית הדירוג סיימה הפעם במקום החמישי.
פינלנד הגיעה בתחרות למקום השביעי לאחר רצף של כישלונות.
היה זה מיקום השיא היחיד שלה בעשירייה הראשונה עד לניצחונה באירוויזיון 2006.
זוכת התחרות הקודמת, סלין דיון, פתחה את התחרות עם הופעה חיה של השיר איתו זכתה בשנה שעברה ("אל תעזוב בלעדיי"),
ועם השיר הראשון באנגלית שהוציאה לרדיו באותה השנה הנקרא "היכן ליבי פועם עכשיו?" ("?Where Does My Heart Beat Now").
שניים מהזמרים המשתתפים, נטלי פאק (מצרפת) וגילי נתנאל (מישראל) היו בני 11 ו-12 (בהתאמה) כשהופיעו על הבמה.
עקב פרסום רע שהקיף את ההשתתפות שלהם, איגוד השידור האירופאי הצהיר שהחל מהשנה הבאה, הגיל המותר להשתתפות בתחרות הוא השנה שבה המשתתף יחגוג לפחות 16 שנה.
עוד חוק חדש שנקבע החל מהתחרות הזאת הוא שבמקרה של תיקו במקומות הראשונים, המנצח הוא זה שקיבל הכי הרבה זוגות של "12 נקודות".
אם גם פה מדובר בתיקו, המנצח הוא זה שקיבל יותר "10 נקודות", וכך הלאה.
תקרית כזו אכן קרתה בתיקו בין צרפת לשוודיה באירוויזיון 1991.
איטליה שלחה את הזמרים המצליחים ביותר במדינה באותה עת.
פאוסטו ליאלי ואנה אוקסה שזכו בפסטיבל סן רמו באותה שנה, קיבלו את התואר רק שבועות אחדים לפני האירוויזיון עצמו.
השירים של אוסטריה וגרמניה נכתבו על ידי אותו אדם – דיטר בולן, שהיה מוכר כחצי מהצמד מודרן טוקינג שצעד בפזמונים במשך כל שנות השמונים.
השיר של המדינה המארחת, "Viver senza tei" שביצעה הלהקה Furbaz, היה השיר הראשון להיות מושר ברומאנש, אחת מהשפות הרשמיות של שווייץ, וזיכה את שווייץ במיקום באמצע הטבלה באירוויזיון האחרון שאירחה עד כה.
ה"פייבוריט" המובהק של השופטים היה טומי נילסון משוודיה, שבהופעתו נתמך על ידי זמרי ליווי שהכילו שמות גדולים בתעשיית המוזיקה השוודית.
לבסוף הוא סיים במקום הרביעי.
אירוויזיון 1984 נערך בתאריך 5 במאי 1984 בלוקסמבורג.
שוודיה זכתה בתחרות בפעם השנייה בתולדותיה ו-10 שנים לאחר זכייתה הראשונה בתחרות, השיר נקרא "Diggi-Loo Diggi-Ley" והוא בביצוע של שלישיית אחים שקראו לעצמם "הרייס" הוא סיים כאמור במקום הראשון עם 145 נקודות.
שלישיית האחים ביצעו את השיר המנצח בסופו בגרסתו האנגלית.
למקום השני הגיעה אירלנד עם 137 נקודות בשיר Terminal 3 בביצוע הזמרת לינדה מרטין, שהייתה עתידה לשוב אל במת האירוויזיון בשנת 1992 ואף לזכות בו.
לאחר התחרות, השיר הספרדי הצליח בעיקר במדינות דוברות ספרדית בדרום אמריקה.
אחד השירים הבולטים באותו ערב היה השיר של איטליה בביצוע הזוג Alice & Franco Battiato הוא סיים רק במקום החמישי השיר שייצג את קפריסין, "אנה מריה לנה" (Άννα Μαρία Λένα), הופק על ידי שלישיית ההפקה הבריטית הידועה סטוק אייטקן ווטרמן, כאחד הפרויקטים הראשונים שלהם.
ישראל נעדרה מהתחרות באותה שנה, מאחר שזו נערכה בערב יום הזיכרון לחללי צה"ל.
אירוויזיון 2009 הייתה התחרות ה-54 במניין תחרויות האירוויזיון.
היא נערכה במוסקבה, בירת רוסיה, לאחר זכייתה של רוסיה באירוויזיון 2008 עם השיר "Believe", בביצועו של דימה בילאן.
האירוע התקיים באולם האולימפי "אולימפיסקי" .
לרגל האירוע עבר האולם שיפוץ בעלות של כ-10 מיליון אירו, כך שיכיל כ-25,000 מקומות ישיבה, בכלל זה יותר מ-2,000 מושבים לעיתונאים.
ההשקעה הכוללת של רוסיה באירוח התחרות נאמדה ב-32 מיליון דולר.
המדינה שזכתה בתחרות הייתה נורווגיה עם השיר "Fairytale" (אגדה), שביצע אלכסנדר ריבאק.
השיר קיבל 387 נקודות – שיא הנקודות של כל הזמנים.
בכך גם רשם לעצמו ריבאק עוד הישג יוצא דופן – הפרש של 169 נקודות מהמקום השני, שאליו הגיעה איסלנד – ההפרש הגדול ביותר בין המקום הראשון לשני בתולדות האירוויזיון.
נוסף על כך, במהלך ההצבעה העניקו כל המדינות המשתתפות בתחרות נקודות לנורווגיה: היא קיבלה 12 נקודות 16 פעמים (שיא שהחזיק מעמד עד לאירוויזיון 2012), 10 נקודות 9 פעמים ו-8 נקודות 10 פעמים.
רק 6 מדינות העניקו לשיר הנורווגי פחות מ-8 נקודות.
ריבאק התגלה בתחרות כישרונות בנורווגיה בשנת 2005, ובשל הערכות לגבי סיכוי גבוה שינצח בתחרות הופקה עליו ועל השיר תוכנית דוקומנטרית.
שיטת חצאי הגמר מ-2008, אשר במסגרתה בחרו הצופים ב-9 השירים המועדפים עליהם בחצי הגמר והשיר העשירי נבחר על ידי חבר שופטים, נותרה ללא שינוי.
נוסף על כך נקבע כי חלוקת המדינות לחצאי הגמר תיעשה באמצעות הגרלה, אולם שיטת ההגרלה תתבסס על דפוסי הצבעה בשנים קודמות, כדי למנוע היווצרות של גושי מדינות המעניקות זו לזו את מרב הנקודות.
לצורך ההגרלה חולקו שמות המדינות לשישה "סלים" על פי דפוסי ההצבעה בשנים הקודמות.
שמות המדינות נשלפו מכל "סל" באקראי.
החלוקה ל"סלים" הבטיחה פיזור הוגן יותר של מדינות שכנות או מדינות בעלות קשר מיוחד, מתוך תקווה שכך דפוסי ההצבעה מהשנים שעברו לא יישנו.
חמש המדינות העולות אוטומטית לגמר חויבו לשדר אחד מחצאי הגמר, משום שגם להן ניתנה זכות הצבעה באחד החצאים.
חלוקת המדינות לקביעת הרכב חצאי הגמר
בינואר 2009 חולקו המדינות המשתתפות, על בסיס מיקומן הגאוגרפי ועל סמך האופן שבו חילקו את נקודותיהן בתחרויות האירוויזיון הקודמות, ל"סלים" הבאים:
בשנה זו פרשו סן מרינו וגאורגיה מהאירוויזיון ואילו סלובקיה שבה להשתתף בו.
התקיימו שתי תחרויות חצי גמר, ומהן עלו לגמר 20 מדינות.
אליהן הצטרפו בגמר חמש המדינות שעלו באופן אוטומטי.
חצי הגמר הראשון התקיים ב-12 במאי 2009.
מדינות שעלו אוטומטית לגמר והצביעו בחצי הגמר הזה: ,
חצי הגמר השני התקיים ב-14 במאי 2009.
מדינות שעלו אוטומטית לגמר והצביעו בחצי הגמר הזה: , ,
את ישראל ייצגו בתחרות אחינועם ניני ומירה עווד.
ב-2 במרץ 2009 שודרה בערוץ 1 תחרות "קדם אירוויזיון 2009" בהנחיית עדן הראל, ובו ביצעו השתיים ארבעה שירים שהן עצמן כתבו בשיתוף עם גיל דור: "כל שנייה", "נאמין בחלום", "בואי לרקוד איתי" ו"עינייך".
השירים כללו מילים בעברית, באנגלית ובערבית, וארבעתם נשאו מסר של שלום עולמי.
בתחרות הקדם אירוויזיון הצביעו צופי הטלוויזיה באמצעות מסרונים ובאמצעות אתר האירוויזיון הרשמי של רשות השידור.
נוסף על כך ניתן משקל להצבעה של ועדת שיפוט שמונתה על ידי רשות השידור ולשתי נקודות שיפוט נוספות – בקריית שמונה ובבאר שבע.
בתום ההצבעה נקבע כי השיר "עינייך" ("There Must Be Another Way") ייצג את ישראל באירוויזיון 2009, אף שקהל הצופים העניק את מרב הנקודות שלו לשיר "בואי לרקוד איתי".
להלן הניקוד הסופי של ארבעת השירים:
+סדרשם השירמקוםניקוד1כל שנייה4322נאמין בחלום3723בואי לרקוד איתי2844עינייך1112
ישראל השתתפה בחצי גמר הראשון של אירוויזיון 2009, שהתקיים ב-12 במאי, והצליחה להעפיל לשלב הגמר של התחרות.
בהגרלת סדר הופעת השירים בגמר נקבע כי השיר הישראלי יהיה השני בתחרות.
בהצבעה הגיע השיר למקום ה-16.
הזמר פול מקרטני הגיע לישראל בשנת 2008 מתוך עניין בקידום תהליך השלום בארץ, בנוסף להופעה שקיים בתל אביב, תוך שהיה מודע לפועלן של אחינועם ניני ומירה עווד בארגון למען השלום "קול אחד".
לאחר ששמע מקרטני לראשונה את השיר שייצג את ישראל, התרשם אף יותר מרצונן של השתיים לקדם את השלום דרך הדואט המשותף והמסר שלו לשלום מול כל אירופה ושאר הצופים ברחבי העולם, ואמר כי יתמוך בשיר של ישראל באירוויזיון.
בנוסף, עקב התוודעותו לשיר, החליט להגביר את מעורבותו ופנה לנשיא ארצות-הברית ברק אובמה, על-מנת לצרפו לתמיכה בפועלן.
מלכתחילה לא היה ברור אם גאורגיה תיקח חלק בתחרות העתידה להתקיים במוסקבה.
זאת בעקבות הלחימה בין שתי המדינות בדרום אוסטיה ובאבחזיה.
12 הנקודות אותן קיבלה גאורגיה מרוסיה באירוויזיון הילדים, הביאו את גאורגיה לחזור בה ולהיכנס לשורותיה של התחרות עם השיר "We Don't Wanna Put In" ("אנחנו לא רוצים לשים"), בביצוע ההרכב Stephane & 3G.
ב-11 במרץ 2009, נפסל השיר על ידי הוועדה המרכזית של התחרות.
הטענות לפסילה היו כי השיר מייצג עמדה פוליטית האסורה על פי תקנון התחרות, ולכאורה מרמז על ראש ממשלתה של רוסיה ולדימיר פוטין.
נטען עוד כי השיר הוא משחק מילים שפשוטו כמשמעו: "אנחנו לא רוצים את פוטין".
גאורגיה דחתה את הפסילה בטענה כי השיר מוגש ברוח הומוריסטית ושכל מדינה דמוקרטית הייתה מתייחסת אליו כבדיחה שאינה פוגעת.
היא טענה שהמניע המרכזי לפסילה הוא קנטרני ושרוסיה הפעילה לחץ על מפיקי התחרות על מנת לפסול את השיר.
העובדה שרוסיה היא גם מארחת התחרות לא הקלה על גאורגיה את המצב וזו התבקשה לבחור בתוך 5 ימים שיר חדש במקום הקודם הפסול.
גאורגיה סרבה, החליטה לשאת בתוצאות ולפרוש מהתחרות כחודשיים לפני קיומה.
שתי המדינות מצויות במלחמה ארוכת-שנים סביב מחוז נגורנו קרבאך, השוכן באזרבייג'ן, אך בו רוב אתני ארמני.
דרך בחירת נציגי המדינות והשירים לתחרות: אוקראינה: בחירה לאומית בקייב, בתאריך 8 במרץ 2009.
רשת הטלוויזיה "NTU" מינתה ועדה פנימית אשר צמצמה בתחילה את הרשימה ל-30 שירים עד ל-1 בפברואר, ובתאריך זה בחרה הוועדה 15 מתוך 30 השירים, במתכונת של חצי גמר בדלתיים סגורות.
ב-8 במרץ 2009 שודר הגמר עם 15 השירים הסופיים, מהם נבחר הזוכה בהצבעה מעורבת של הציבור ושל צוות שיפוט.
אזרבייג'ן: "Land of Fire" בבאקו במהלך ינואר-פברואר 2009.
הליהוק לבחירת המתמודדים החל ב-24 באוקטובר והסתיים ב-1 בנובמבר 2008, עם כוונה לבחור 10 מתמודדים לתחרות הציבורית על ידי ועדה פנימית שמינתה רשת "ICTV".
הליך הליהוק היה סגור לתקשורת המקומית.
לאחר-מכן הוחלט שהוועדה תבחר בבחירה פנימית את האמן שייצג את המדינה.
לאחר הבחירה בזמרת, הוחלט לבסוף במהלך פברואר 2009 לצרף לה את יוצר השיר, שהוא גם זמר, כך שיופיעו כצמד באירוויזיון.
התחרות נערכה במספר שלבים, אך בניגוד להליך הבחירה בשנת 2008 שנמשך כ-5 חודשים, כלל הליך בחירה זה פחות שלבים ונמשך כחודשיים.
רשת "RTÉ" ערכה תוכנית מיוחדת במסגרת תוכנית האירוח הפופולרית באירלנד, "The Late Late Show", כפי שנעשה בשנים 2006 ו-2007. בתוכנית בוצעו 6 שירים, כאשר צוות של 3 מבקרים ישב באולפן נתן הערות על השירים.
הצוות כלל אנשים ידועים מתחום הבידור: מרטי וילהן - הפרשן האירי בתחרויות האירוויזיון, לינדה מרטין - זוכת אירוויזיון 1992 בייצוג אירלנד ומנהלת הוועדה שבחרה את 6 השירים המתחרים בשנה זו, וג'רי ספרינגר - המראיין ומנחה התוכניות האמריקאי.
לאחר-מכן הצביע הציבור, ובמקביל הצביעו צוותי שיפוט באזורים שונים באירלנד.
הזוכה נבחר על בסיס שקלול של 50% מהצבעת הציבור עם 50% מסיכום הצבעת צוותי השיפוט האזוריים.
אלבניה: "Festivali i Këngës", בתאריכים 19–21 בדצמבר 2008.
התחרות "Festivali i Këngës" התקיימה במשך 3 ימים מ-19 עד 21 בדצמבר 2008, וכמו לקראת תחרות אירוויזיון 2008, הייתה אלבניה המדינה הראשונה לבחור שיר ונציג לאירוויזיון.
ביום הראשון של הפסטיבל הלאומי הופיעו 20 אמנים עם 20 שירים.
ביום השני הופיעו שוב אותם אמנים, אך הפעם בביצוע השירים בצמד עם זמר נוסף, כאשר הזמרים המלווים לא נשקלו להישלח לאירוויזיון.
ביום השלישי הופיעו שוב רק האמנים המתחרים באותו ביצוע השירים המקורי שנעשה ביום הראשון.
בסוף המופע השלישי, דירג חבר שופטים שהורכב ממומחים בתחום המוזיקה, את 20 השירים והחליט על השיר הזוכה.
אנדורה: גמר לאומי בתאריך 4 בפברואר 2009.
החל מ-24 באוקטובר 2009 היה יכול כל אמן לשלוח לרשת הטלוויזיה "RTVA" עד 3 שירים, שאחד מהם חייב להיות בקטלאנית.
יותר מ-100 הצעות לשירים נשלחו, מתוכם בחרה הוועדה 3 שירים שהתחרו בתחרות הציבורית, והשיר הזוכה נבחר בהצבעה מעורבת של הצופים ושל חבר שופטים.
אסטוניה: "Eesti Laul", בתאריך 7 במרץ 2009.
השנה שינתה אסטוניה לחלוטין את הליך בחירתה: ועדת הליהוק ידעה את שמות זמרי ויוצרי השירים כבר בשמיעת ההקלטות הראשונה, והתחרות שנקראה במשך שנים "Eurolaul" ("שיר אירופי"), הוחלפה לשם "Eesti Laul" ("שיר אסטוני").
רשת "ETV" אף מינתה מפיקה חדשה לבחירה, אשר הסבירה כי התחרות ושמה שונו לשם עידוד טיפוח זהות הזמרים ושליחת שירים לטעם הקהל האסטוני, ולאו דווקא לטעם האירופי הכללי - במטרה לקדם את מוזיקת הפופ המקומית.
כן גם השנה הוזמנו תושבי אסטוניה בלבד לשלוח שירים, עד ל-8 בדצמבר, אשר מתוכם נבחרו 10 שירים שהוכרזו ב-11 בדצמבר 2008. עד לסוף פברואר 2009 הוצגו האמנים ושיטת ההצבעה בסדרת תוכניות, עד מספר ימים לפני התחרות הציבורית שהתקיימה ב-7 במרץ.
הליך בחירה זה מתוכנן גם לשנים הבאות.
ארמניה: תחרות לאומית בתאריך 14 בפברואר 2009.
21 שירים התחרו בתחרות הגמר.
השיר הזוכה נבחר בהצבעה מעורבת של הציבור וחבר שופטים.
בולגריה: "Be A star", בתאריך 2 באוקטובר 2008 עד לינואר 2009.
התחרות הלאומית נערכה במספר שלבים רב שכלל מספר תוכניות המכונות "להיטים".
כל תוכנית "להיט" הציגה 5 שירים, אשר מתוכם המשיכו 3 לשלב הבא - 2 מהצבעת הציבור ו-1 מהצבעת השופטים.
בחצי הגמר התחרו 18 השירים שעברו את כל שלבי תוכניות הלהיטים - 9 מהצבעת הציבור ו-9 מהצבעת השופטים.
אז מונה צוות שופטים אחר, שבחר להעלות 9 מתוכם לתחרות הגמר, יחד עם עוד 3 שירים שנבחרו מראש לגמר על ידי ועדה פנימית של רשת "BNT".
השיר הזוכה מתוך 12 השירים הסופיים בגמר נבחר על ידי הציבור בלבד.
בוסניה הרצגובינה: בחירה פנימית בתאריך 13 בינואר 2009.
רשת הטלוויזיה "BHRT" מינתה ועדה אשר קיבלה בסך-הכל 79 שירים עד לתאריך 20 בדצמבר 2008, אשר מתוכם בחר צוות שיפוט של הוועדה הפנימית את השיר, והודיע על החלטתו בתאריך 13 בינואר 2009. בלגיה: בחירה פנימית.
לבלגיה שתי רשתות טלוויזיה ראשיות: "RTBF" המשדרת בצרפתית כמייצגת המחוז הוואלוני, ו-"VRT" המשדרת בפלמית כמייצגת המחוז הפלמי בבלגיה.
הזכות לבחירת השיר מועברת בין שתי הרשתות לסירוגין מדי שנה, ובשנה זו היה זה תורה של "RTBF".
פעמים רבות בעבר בחרה רשת זו את השיר והזמר באמצעות ועדה פנימית, וגם השנה לא קיימה תחרות ציבורית.
התחרות נערכה במתכונת של 3 שלבים, כאשר בשלב הראשון בחרה ועדה פנימית 15 שירים.
בשלב השני של חצי הגמר נבחרו 2 או 3 שירים מתוך ה-15 בהצבעה מעורבת של הציבור והשופטים.
בשלב השלישי של הגמר, נבחר הזוכה מתוך 2–3 השירים המתמודדים בהצבעת שופטים בלבד.
לאחר תוצאות נמוכות לבריטניה בשנים שקדמו לתחרות הנוכחית, פנה שדרן ה-BBC למלחין אנדרו לויד ובר בבקשה שיכתוב את השיר וידריך את החיפוש אחר הזמר שיבצע אותו.
לויד וובר וצוותו בחרו מספר זמרים שישירו כל אחד את השיר בתחרות הלאומית, שבה בחר הציבור בג'ייד אוון לבצע את השיר באירוויזיון.
גרמניה: בחירה פנימית בתאריך 9 בפברואר 2009.
רשת הטלוויזיה "NDR" בחרה את הזמר ואת השיר באמצעות ועדה פנימית, שהכריזה על הזמר והשיר שבחרה ב-9 בפברואר 2009. הבחירה הפנימית היוותה שינוי קיצוני לכל השנים הקודמות שבין שנת 1996 ועד שנת 2008, בהן נערכה בגרמניה תחרות ציבורית לבחירת השיר.
רשת NDR החליטה על-שינוי זה עקב המקום האחרון של גרמניה באירוויזיון 2008 עם שיר שנבחר על ידי הציבור, וגם עקב טענת הרשת שאחוזי הצפייה ירדו בתחרות הציבורית שערכה בשנה הקודמת לאירוויזיון 2008, לעומת השנים הקודמות.
אולם NDR אמרה כי הליך בחירה פנימי זה ייעשה רק השנה, כאשר בשנה הבאה יחזרו לקיים תחרות ציבורית.
רשת השידור "DR" ערכה את התחרות הלאומית תחת אותו שם כמו בשנים הקודמות, אולם בשנה זו ערכה רק תחרות גמר ציבורית, לעומת השנים הקודמות שבהן ערכה ושידרה גם תוכניות חצאי גמר.
10 שירים השתתפו בתחרות הגמר, כאשר 6 מהם נבחרו באמצעות הצעות שהוגשו לרשת DR, ו-4 נבחרו מפניות של רשת DR למספר זמרים באופן אישי, בבקשה שיגישו הצעות לשירים.
בסבב הראשון של תחרות הגמר נבחרו 4 שירים על בסיס שקלול 50%-50% של הצבעת צוות שיפוט עם הצבעת הציבור.
בסבב השני התחרו 4 השירים הנותרים בשני זוגות, כאשר מכל זוג עלה שיר אחד לסבב השלישי על בסיס הצבעת הציבור בלבד.
כך בסבב השלישי נותרו 2 שירים סופיים, שמתוכם נבחר המנצח גם על בסיס הצבעת הציבור בלבד.
יוצר השיר הזוכה היה הזמר, הכותב והמלחין האירי רונן קיטינג, שגם הנחה את אירוויזיון 1997 באירלנד.
בשנה זו חלה עלייה במספר ההצעות לשירים שהוגשו לרשת DR, כאשר בסך-הכל הוגשו כ-684 הצעות לשירים, לעומת 443 הצעות לשירים שהוגשו בשנה שלפני לאירוויזיון 2008. הולנד: "Nationaal Songfestival" בתאריך 1 בפברואר 2009.
רשת "NOS" פנתה ללהקת "דה-טופרס", והודיעה כי כל אחד יכול לשלוח לה שיר עד ל-23 בנובמבר 2008, עם עדיפות לשירים באנגלית על-פני הולנדית; מתוכם נבחרו 4 או 6 שירים שביצעה הלהקה בתחרות הציבורית לבחירת השיר הזוכה בהצבעה מעורבת של הציבור וצוות שיפוט.
גם מעצבי אופנה הוזמנו להגיש הצעות לתלבושות הלהקה.
בתחילה נערך משאל בקרב הציבור ההולנדי לזמר שהיה מעוניין בו, והזמרת ההולנדית הידועה ברחבי העולם - אנוק, הייתה הפופולרית ביותר.
הזמרת אמרה כי תשמח ותכתוב מספר שירים לקדם-אירוויזיון משלה.
אולם המשא ומתן עימה הופסק, כאשר לאחר-מכן פנו ל-"דה-טופרס".
הזמרת נבחרה באמצעות ועדה פנימית.
בשנים קודמות בחרה רשת "TRT" את השיר מבין השירים שהציע הזמר שנבחר על-ידה, אך השנה קיבלה הזמרת יד חופשית לבחור בעצמה את הכותב, המלחין, מארגני סידור השיר ושפת השיר.
הדיסה וצוות יוצרי השיר שבחרה גם החליטו לבדם על השיר.
ועדה פנימית בחרה בזמר סאקיס רובאס, שביצע ארבעה שירים בתחרות ציבורית.
ישראל: גמר לאומי בתאריך 2 במרץ 2009.
אחינועם ניני ומירה עווד נבחרו על ידי ועדה פנימית של רשות השידור "IBA", עם ארבעה שירים לבחירת הציבור, הנושאים מסר לשלום.
בתחילה עמדה רשות השידור לבחור בהראל סקעת, אך זה הסיר את מועמדותו בשל הסכסוך עם חברת הד ארצי, ובמרינה מקסימיליאן בלומין שהסירה גם היא את מועמדותה.
לטביה: "Eirodziesma" בתאריך 28 בפברואר 2009.
10 שירים התחרו בתחרות הגמר.
רשת "LRT" ערכה תחרות כישרונות כדי לבחור את הזמר הטוב ביותר, עם השיר שייצג אותה.
המנצח ייבחר על ידי הצבעת הציבור.
בניגוד לשנים קודמות, השנה מוזמנים רק אמנים מליטא להתחרות על ייצוג המדינה, והתחרות השנה אף עודדה שירים בליטאית.
מולדובה: גמר לאומי בתאריך 14 בפברואר 2009.
רשת השידור "TRM" ערכה את תחרות הגמר שבה השתתפו 20 שירים וערכה 3 סבבי הצבעה במהלך תוכנית הגמר, אשר בוססו על שקלול קולות הודעות SMS של הציבור עם קולות צוות שיפוט.
השיר הזוכה זכה גם ברוב הקולות בכל 3 סבבי ההצבעה, וקיבל מסך-כל ההצבעות רוב מוחלט בהצבעת הציבור- כ-61% מקולות ה-SMS.
מונטנגרו: בחירה פנימית בתאריך 23 בינואר 2009.
רשת השידור "RTCG" בחרה את הזמרת ואת השיר באמצעות ועדה פנימית, כפי שעשתה לקראת אירוויזיון 2009 בשנה שלפני.
צוות השיפוט כלל 7 מומחים מתחום המוזיקה, אשר הסכימו כולם על הבחירה בזמרת אנדראה דמירוביץ.
התחרות נערכה במספר שלבים החל מתחילת נובמבר ועד לאמצע ינואר.
מקדוניה: "Skopje Festival" בתאריך 23 בפברואר 2009.
רשת השידור "MKRTV" תכננה לבחור את השיר הזוכה בתחרות לאומית המכונה "פסטיבל סקופיה", בהשתתפות 21 שירים המבוססים על 15 שירים ומבצעיהם אשר נבחרו על ידי הציבור ועל ידי צוות שיפוט, ו-6 שירים ומבצעים נוספים שהזמינה ועדה של MKRTV באופן אישי.
אולם לאחר מחאות מצד 15 הזמרים שנבחרו על ידי הציבור וצוות השיפוט, יחד עם מחאות איגוד חובבי האירוויזיון במקדוניה, ביטלה הנהלת MKRTV את השתתפות 6 הזמרים.
כך לבסוף התחרו רק 15 השירים הראשונים בפסטיבל.
הפסטיבל כלל מופע אומנותי מושקע ביותר לאחר הצגת השירים, כאשר כלל גם הופעות של מספר זמרים וגם תצוגת אופנה, דבר שטרם נעשה במהלך מופע של תחרות לאומית לקראת האירוויזיון.
השיר הזוכה נבחר באמצעות הצבעה מעורבת של הציבור ושל צוות שיפוט שהורכב ממומחים בתחום המוזיקה.
נורווגיה: "Melodi Grand Prix" בתאריך 21 בפברואר 2009.
התחרות נערכה במתכונת של 4 חצאי גמר וגמר.
סלובניה: "EMA" בתאריך פברואר 2009.
הליך הבחירה כלל הצבעה מעורבת של הציבור ושל חבר שופטים (50%-50%), לאחר שנתיים של הצבעת הציבור בלבד, בשנים 2007–2008. סלובקיה: תחרות לאומית בתאריך 8 במרץ 2009.
רשת הטלוויזיה "STV" ערכה תחרות בשישה שלבים: חמישה חצאי-גמר ותחרות הגמר.
50 שירים, כולם בשפה הסלובקית, הוצגו בחצאי הגמר.
15 שירים עלו לגמר כאשר שלושה שירים עלו מכל חצי-גמר - שניים מהצבעות הצופים ואחד מהצבעת השופטים.
בנוסף, בחרו השופטים שיר נוסף שיעלה לגמר.
וכך השתתפו בתחרות הגמר בסך-הכל 16 שירים.
בגמר הצביע בתחילה הציבור בלבד, ופורסמו שלושת השירים שקיבלו את מספר הקולות הרב ביותר מהציבור מבין 16 השירים.
לאחר-מכן הוערכו שלושת השירים שוב על ידי חבר השופטים, שהסכים עם בחירת הציבור כאשר בחר באופן סופי גם בשיר שקיבל מהציבור את מספר הקולות הרב ביותר.
ספרד הודיעה כבר זמן רב לפני התחרות כי תערוך מספר תוכניות של חצאי גמר וגמר.
גם השנה, כמו גם בשנת 2008, האזין הציבור הספרדי בתחילה למאות השירים שהועלו באתר "פייסבוק", והצביע באתר לשירים, כאשר השירים הפופולריים ביותר המשיכו לחצאי הגמר הטלוויזיוניים.
הזוכה נבחר בהצבעה מעורבת של הציבור ושל חבר שופטים (50%-50%).
לבסוף סיימו שני שירים בתיקו על המקום הראשון, והמנצח נקבע לפי קבלת 12 הנקודות מהציבור, עם 12 הנקודות של השופטים במקום השני.
רשת השידור "RTS" ערכה תחרות חצי גמר ציבורית ב-7 במרץ 2009 שכללה 20 שירים, ומתוכם נבחרו 10 שירים שיתחרו בתחרות הגמר הציבורית.
לאחר ספירה חוזרת של קולות הציבור והשופטים הוסיפו 2 שירים משלב חצי הגמר, כך שבתחרות הגמר התחרו ב-8 במרץ 2009 התחרו 12 שירים.
השיר הזוכה נבחר בהצבעת 50%-50% של הציבור ושל צוות שיפוט.
במהלך המופע האומנותי של תחרות הגמר הופיעו נציגי ארמניה (סירושו), ישראל (בועז מעודה) וסרביה (ילנה טומסביק) מתחרות אירוויזיון 2008, בהופעת בכורה לשיר אשר הקליטו יחד בשם: "Time to pray" ("זמן להתפלל"), אשר נכתב על ידי נשיא מדינת ישראל שמעון פרס והולחן על ידי בועז מעודה ותומר בירן.
בעקבות מיקומה האחרון בתחרות 2008, שקלה רשות השידור "TVP" אם לשלוח נציג לתחרות 2009. רק לאחר לבטים רבים הודיעה כי תשתתף.
פורטוגל: "Festival da Canção" בליסבון, בתאריכים 19–30 בינואר, ו-28 בפברואר 2009.
רשת השידור "RTP" מינתה ועדה אשר בחרה 24 שירים מתוך 393 שירים שהגיעו לרשת.
כל השירים היו חייבים להיות מבוצעים בשפה הפורטוגזית, ויוצרי השירים היו חייבים להיות תושבי פורטוגל.
פינלנד: "Euroviisut" במהלך חודש ינואר עד ל-31 בינואר 2009.
רשת השידור "YLE" ערכה תחרות לאומית במתכונת של 3 חצאי-גמר וגמר.
12 שירים השתתפו בחצאי הגמר, כאשר בכל חצי-גמר השתתפו 4 שירים שמתוכם עלו 2 שירים לשלב הגמר.
לאחר שתמו סדרת תוכניות חצאי הגמר, קיבלו 6 השירים שלא עלו מחצאי הגמר הזמנות שנייה, כאשר 2 שירים נוספים נבחרו מתוכם.
אז התחרו 8 השירים בגמר שנערך ב-31 בינואר והזוכה נבחר על ידי הצבעת הציבור.
צ'כיה: בחירה פנימית למבצעים, גמר לאומי לשירים בתאריכים 1–14 במרץ 2009.
רשת השידור "ČT" בחרה את להקת "Gipsy.cz", ומתוך השירים שהציעה הלהקה לוועדת הרשת, נבחרו 2 שירים לבחירת הציבור אשר הצביע באמצעות שליחת SMS בין 1 עד 14 במרץ.
השיר הזוכה הוצג בטלוויזיה הצ'כית ב-15 במרץ 2009. צרפת: בחירה פנימית.
כבר זמן קצר לאחר תחרות 2008, שבה הושר השיר שייצג את צרפת באנגלית, נקבע שבתחרות 2009 יהיה השיר בצרפתית בלבד.
ועדה פנימית בחרה את אחת הזמרות הפופולריות בצרפת, פטריסיה קאאס.
אז בחרה קאאס לייצג את צרפת עם אחד השירים אשר פורסם לבסוף בדיסק הקברט שהוציאה לאור.
בשבועות שלפני תחרות האירוויזיון נעשו בצרפת וברוסיה סיקורים תקשורתיים נרחבים על ייצוגה.
קפריסין: קרואטיה: "Dora" בתאריכים 27–28 בפברואר 2009.
התחרות נערכה בשני שלבים של חצי גמר וגמר.
רק אמנים מקרואטיה הוזמנו להגיש את שיריהם עד 12 בדצמבר 2008, מתוכם נבחרו 14 שירים לחצי הגמר.
6 שירים מתוכם עלו בהצבעה טלפונית לתחרות הגמר, יחד עם 10 שירי יוצרים שנבחרו מראש לגמר על ידי רשת "HRT".
המנצח בגמר נבחר בהצבעה מעורבת של הציבור ושל חבר שופטים (50%-50%).
התחרות הציבורית נערכה ב-3 שלבים של שני חצאי גמר וגמר.
האמנים שלחו את שיריהם לוועדה בין 15 בנובמבר ל-15 בדצמבר, והוועדה בחרה ב-22–23 בדצמבר 2008. בשנה זו יכלו רק אמנים תושבי רומניה להגיש שירים.
זאת לאחר שעד אז, גם אמנים ממדינות שונות, בעיקר משוודיה וגם מישראל, הגישו שירים לתחרות הלאומית של רומניה.
רוסיה: גמר לאומי בתאריך 7 במרץ 2009.
רשת הטלוויזיה של "הערוץ הראשון" (שגם אירחה את תחרות האירוויזיון), קיבלה הצעות מיותר מ-1,000 זמרים ומלחינים לשירים.
ועדה פנימית בחרה מתוכם 16 שירים שהתחרו היישר בתחרות הגמר הסופית לבחירת השיר ב-7 במרץ 2009, בהצבעה מעורבת של הציבור וחבר שופטים.
בתחרות הגמר הצביע בתחילה הציבור בלבד, ושלושת השירים שקיבלו את מספר הקולות הרב ביותר מהציבור הוערכו לאחר-מכן שוב על ידי חבר השופטים, שהסכים עם בחירת הציבור כאשר בחר באופן סופי גם בשיר שקיבל מהציבור את מספר הקולות הרב ביותר.
כך התנהלה תחרות הגמר כולל הבחירה הסופית בשיר הזוכה, בדיוק כפי שנעשה בתחרות הגמר של סלובקיה.
שוודיה: מלודיפסטיבלן, בתאריכים 7 בפברואר-14 במרץ 2009.
התחרות נערכה במספר שלבים, במתכונת של 5 חצאי-גמר במהלך פברואר ותחילת מרץ, והגמר נערך ב-14 במרץ 2009. בסך הכול הוגשו כ-3,440 שירים לשלב הסינון הראשוני של התחרות.
רשת "SF" הזמינה גם אמנים שאינם תושבי שווייץ או אף בעלי אזרחות שווייצרית לשלוח שירים, באיזו שפה שיבחרו, עד 20 באוקטובר 2008, ובחרה את הנציג והשיר באמצעות ועדה פנימית.
אירוויזיון 2010 הוא ההפקה ה-55 של תחרות הזמר השנתית של רשת השידור "אירוויזיון" מטעם איגוד השידור האירופי.
התחרות נערכה בנורווגיה, בעיר בארום הסמוכה לבירה אוסלו, בעקבות זכייתה של נורווגיה באירוויזיון 2009 עם השיר "Fairytale", אשר בוצע על ידי אלכסנדר ריבאק.
התחרות נערכה במתכונת של שני חצאי גמר וגמר.
חצי הגמר הראשון התקיים ב-25 במאי 2010, חצי הגמר השני ב-27 במאי והגמר ב-29 במאי.
הזוכה בתחרות הייתה גרמניה עם השיר "Satellite" ("לוויין"), אשר בוצע על ידי לנה מאייר-לנדרוט.
39 מדינות השתתפו בתחרות זו.
חמש מתוכן ישירות בתחרות הגמר: נורווגיה – המארחת והזוכה משנה שעברה, בריטניה, גרמניה, ספרד וצרפת – המממנות העיקריות של התחרות ושל איגוד השידור האירופי.
בנוסף להן עלו לגמר 20 מתוך 34 המדינות הנותרות שהשתתפו בשני חצאי הגמר, כאשר כל חצי גמר כלל 17 מדינות.
מתוך ה-17 עלו עשר לגמר.
המופע האמנותי, מלבד ביצועי השירים, כלל צירוף קטעי וידאו של מספר רקדנים ואנשים אקראיים, אשר התאספו במרכזי ערים במדינות שונות לצורך פלאש מוב לפי כוריאוגרפיה שהועברה אליהם מראש.
זאת כהמחשה לרעיון תחרות האירוויזיון שבאמצעותה אנשים ברחבי העולם חולקים מוזיקה מתרבויות שונות באותו רגע של צפייה בתחרות בשידור חי.
כך גם עמדה תחרות זו תחת הכותרת "חלוק את הרגע" ("Share the Moment").
המפקח מטעם איגוד השידור האירופי בשנה זאת הוא סבנטה סטוקסליוס משוודיה, אשר בסוף שנה זאת פרש והוחלף על ידי יון אולה סאנד מנורווגיה, שהיה העוזר למפקח בשנה זאת מטעם NRK.
אולה!128219אנגליתפאולה סלינג ואוביPlaying with fireמשחקים באש316220אנגלית פטר נאליץ' וחבריםLost and Forgottenאבוד ונשכח119021אנגליתאווה ריבאסApricot Stone גלעין המשמש7141 22 אנגלית לנה מאייר-לנדרוט Satellite לווין 1 24623פורטוגזיתפיליפה אזבדוHá dias assimיש ימים כאלה184324עבריתהראל סקעתמילים—147125אנגליתכריסטינה שאני ותומס נברגריןIn a Moment Like Thisברגע כזה4149
בשנה זו 15 מתוך 39 השירים בוצעו בשפות אחרות מלבד אנגלית.
זאת לאחר שמחצי הגמר הראשון רק 3 שירים שאינם באנגלית עלו לגמר – של יוון, סרביה ופורטוגל, ומחצי הגמר השני השיר של ישראל היה היחיד שאינו באנגלית אשר עלה לגמר.
שני השירים הנוספים שאינם באנגלית הם של ספרד וצרפת המתחרות היישר בגמר.
כך עלו 16 שירים באנגלית לגמר מתוך 20 השירים שעלו, ו-3 שירים נוספים באנגלית משתתפים היישר בגמר.
בשנה זו גם הייתה עלייה לעומת שנים קודמות במספר השירים השקטים הכוללים בלדות בקצב איטי ושירי פופ שקטים בעלי טון עצוב עם קצב רגוע, בייחוד של מדינות דוגמת שוודיה ובלגיה, שנהגו לשלוח בשנים האחרונות שלפני זו בעיקר שירי פופ קצביים ובשנה זו ביססו את עיקר הלחן בנגינה שקטה על גיטרה.
מנגד, היו מספר שירים אשר בלטו בסגנון של קצב מהיר בעל טון שמח של לחן וכלי נגינה עממיים בשילוב מוזיקת פופ בעיקר ממדינות מזרח ודרום-מזרח אירופה, כסרביה, יוון וסלובקיה.
השיר של צרפת בלט גם הוא במקצבים בהשראת מוזיקה אפריקאית, בניסיון להתאימו גם כשיר קצבי לעונת הקיץ ולקשרו לרוח משחקי המונדיאל שייערכו בקיץ.
גם מספר קטן של שירי רוק היה בשנה זו, כאשר סגנון מוזיקלי זה בלט בעיקר מהמדינות בסביבות אזור הבלקן, בשיריהן של בוסניה והרצגובינה, מקדוניה, טורקיה וסלובניה.
השיר של סלובניה נקרא "רוק עממי" לתיאור השילוב המוזיקלי שבו של רוק ושל מוזיקה עממית כשמילות השיר גם מהללות את שני סגנונות המוזיקה הללו, ולחן השיר מתבטא בשינוי חד ובמספר מעברים במהלך השיר ממקצב איטי ונגינה על אקורדיון למקצב מהיר ונגינה על גיטרות חשמליות.
התפלגות הצבעת הציבור והצבעת השופטים בגמר
התפלגות הצבעת הציבור והצבעת השופטים בחצי הגמר הראשון
מתוך 5 המדינות המשתתפות ישירות בגמר, הצביעו בחלק זה גם:
התפלגות הצבעת הציבור והצבעת השופטים בחצי הגמר השני
מתוך 5 המדינות המשתתפות ישירות בגמר, הצביעו בחלק זה:
איגוד השידור האירופי שם לעצמו למטרה להחזיר לתחרות מדינות אשר פרשו בעבר, בעיקר אוסטריה, איטליה ומונקו, בכך שצמצם את דרישות התקציב מרשתות השידור הלאומיות והאריך את משך הזמן עד למועד הגשת השירים.
על אף זאת, רשתות השידור ORF האוסטרית ו-TMC המונגסקית הודיעו כי לא יחזרו לתחרות עקב בעיות תקציב.
איגוד השידור האירופי גם האריך את היעד לבחירת השירים כדי לאפשר לרשת השידור של ליכטנשטיין 1FLTV שהייתה בשלבי הצטרפות לאיגוד, לסיים את הליך הצטרפותה, כדבר המהווה תנאי להשתתפות בתחרות.
1FLTV הייתה בעלת תקציב להשתתף בתחרות עצמה ואף החלה לתכנן מתכונת לתחרות לאומית, אולם לבסוף לא היה לה תקציב להשלים את הליך הצטרפותה לאיגוד.
כן הוחלט על שינוי שיטת ההצבעה בחצי הגמר בהתאמתה לזו שהייתה נהוגה בשלב הגמר בלבד בתחרות לשנת 2009 - שקלול הכרעת צוותי שופטים מכלל המדינות המשתתפות והצבעת הקהל באופן שווה בניקוד הסופי.
זאת לאחר שבתחרויות בשנים 2004–2008, שכללו גם הן שלבי חצאי-גמר, היה לשופטים משקל קטן בהצבעה או שלא היה משקל כלל.
בכך קיווה האיגוד למצוא דרך נוספת לצירופן ולהחזרתן של מדינות הטוענות להשפעות פופוליסטיות בהצבעת הציבור, וליצור דרך אחידה ויציבה יותר להליך ההצבעה.
נקבע כי חמש המדינות המשתתפות ישירות בגמר יקבלו זכות הצבעה באחד מחצאי הגמר ועל כן רשתות הטלוויזיה שלהן חייבות לשדר גם אותו, בנוסף לשידור הגמר.
כדי למנוע ממדינות המקורבות אחת לשנייה, להצביע האחת לרעותה ממניעים שאינם מוזיקליים טהורים, החליט האיגוד לפעול כמו ב-2008 וב-2009 ולמיין את המדינות המשתתפות ל"סלים", כך שמדינות שקיימים ביניהן קשרים גאוגרפיים, היסטוריים, פוליטיים ותרבותיים יהיו באותו סל, ומסל זה תחולקנה באקראי המדינות שווה בשווה לכל אחד מחצאי הגמר.
סל ראשוןסל שניסל שלישיסל רביעיסל חמישי
רשת השידור הנורווגית "NRK" קבעה את התחרות באולם-אצטדיון "Telenor Arena", שבפרבר בארום (Bærum) הסמוך לעיר אוסלו, אשר נבחר עקב גודלו, חדישותו וסמיכותו לעיר אוסלו.
האולם נמצא בשטח משרדיה של "Telenor Group" ("קבוצת טלנור"), שהיא אחת מקבוצות התקשורת המובילות בעולם, והיא גם נותנת החסות הרשמית של התחרות.
כשותפה רשמית ל-"קבוצת טלנור", נותנת חסות נוספת לתחרות היא חברת הקוסמטיקה "Nivea Visage".
כהיערכות לתחרות, ובהתחשב בכך שלעומת שנים קודמות יש לקחת בחשבון פרמטרים נוספים, הודיעה NRK כי התקציב לתחרות יהיה בסדר גודל של 24 מיליון אירו.
על מנת לשדרג את המופע, קיימה NRK סמינר מיוחד, שכלל מפגש של מפיקים ויוצרים נורווגים בעיקר להעלאת רעיונות חדשניים ומושקעים בעיצוב ובהפקת התחרות.
בנוסף הזמינה NRK גם שלושה יוצרים ידועים ומצליחים שהגיעו במיוחד לנורווגיה: המעצב והמלחין המלטזי ג'רארד ג'יימס בורג, איש התקשורת האמריקאי דייוויד ג'ון סמית', והתסריטאי האמריקאי מת'יו מקגו.
לשם הכנת מופע הביניים, שלחה NRK צוותי צילום למספר ערים באירופה, כגון אוסלו בנורווגיה, לונדון בבריטניה ודבלין באירלנד, להקלטת הריקודים בסגנון פלאש מוב.
קודם-לכן הכינה מספר סרטוני הדרכה המדגימים כיצד לבצע את תנועות הריקוד לכל מי שמעוניין להצטרף בנוסף לרקדנים המקצועיים, ופרסמה את הסרטונים באתר האירוויזיון הרשמי ובמספר אתרים נוספים.