tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מבין אלה האחרונים, כ-20,000 היו אפריקאנרים ששמרו על נאמנותם לממשלה, אשר, במידת מה, הפעילה אותם במתכוון כדי שדיכוי המרד לא ייראה כמאבק בין דוברי האנגלית לאפריקאנרים.
יתרה מזו, חלק ממפקדי הקומנדו הבורי במלחמת הבורים השנייה היו בין ראשי צבא הממשלה, כמו שר ההגנה יאן סמאטס, ראש הממשלה לואי בותה עצמו, יאקוב ון דבנטר (Van Deventer), דניס רייץ ואחרים.
הן מפקדי המורדים, הן מפקדי צבא הממשלה, הסתמכו רבות על הנאמנות של חייליהם לשעבר ובהווה, עת פנו אליהם בכוונה לגייסם למאבק.
וכך, אחים לנשק לשעבר, ולעיתים ידידים אישיים, פנו כעת זה כנגד זה.
כוחות הממשלה, עם בותה, שלמרות תפקידו פקד על כוחותיו בשדה, וסמאטס כשר ההגנה, דיכאו את המרד תוך מספר חודשים.
כוח בראשות ון דבנטר התגבר על המורדים שבראשות מאריץ באזור אפינגטון כבר באוקטובר, ואלה נמלטו לדרום-מערב אפריקה הגרמנית.
מרידת מאריץ גרמה לאיחור ניכר בהצטרפותם של כוחות דרום אפריקניים לצבאות האימפריה הבריטית ולסיוע למדינות ההסכמה במלחמה.
לאחר דיכוי המרד מאריץ נמלט לאירופה, ומצא מקלט אצל הגרמנים.
לעיתים נראה מצולם עוטה מדי גנרל גרמני, אלא שלא ידוע אם נלווה לכך תפקיד ביצועי או שהמדובר בדרגת כבוד בלבד.
מאריץ חזר למולדתו ב-1923, שם נשפט בעוון בגידה, ונידון לשלוש שנות מאסר.
אלא שהוא שוחרר ב-1924, לאחר כשלושה חודשים, עם עליית המפלגה הלאומית, בראשות ג'יימס ברי מוניק הרצוג, לשלטון.
בשנות השלושים מאריץ עמד בראש תנועה לאומנית קיצונית, בעלת אופי פשיסטי, ואנטישמית.
בהמשך לכך, תמכו מאריץ ומפלגתו ברעיונות גזעניים, שעלו בקנה אחד עם התעמולה הנאצית.
לאווירה שיצרה מפלגתו היה חלק בכך שדרום אפריקה הגבילה מאוד כניסת יהודים לתחומיה בתקופת הרדיפות של הנאצים באירופה.
בשנת 1939 פרסם את ספר זיכרונותיו.
בשל דברי ההשמצה האנטישמיים שהפיץ באותו ספר, מאריץ נתבע, הורשע ונקנס בסכום השווה ל-75 פאונד דרום אפריקני.
מאריץ נהרג בתאונת דרכים בפרטוריה, שם גם נקבר, ב-1940.
מאניפולוס הוא שמה של יחידה טקטית שהייתה בשימוש בצבא הרומי.
על פי פוליביוס המאניפולים חולקו לארבעה סוגי חיל רגלים:
וליטים - 1,200 חיילים, חמושים בכידונים, חרב ומגן.
האסטאטים - 1,200 חיילים אמידים יותר, שהצטיידו במגן גדול בצורת מלבן מקומר (scutum), בחרב ובשני כידונים להטלה.
פרינקיפים - חיילים מבוגרים יותר מההאסטאטים, שהיו חמושים בצורה דומה ומנו גם כן 1,200 איש.
טריאריים - החיילים המבוגרים והמנוסים ביותר (וגם העשירים ביותר).
הם מנו 600 איש, ונשאו חניתות דקירה במקום כידונים להטלה.
בתחילת הקרב, הלגיון כולו היה מורכב משורת וליטים רציפה בחזית, ומאחוריה 3 שורות, של 10 מאניפולים כל אחת, העומדים זה מלצד זה עם רווחים ביניהם.
כאשר הלגיון הגיע לטווח מגע, נפתח הקרב.
לדעת חלק מהחוקרים, לאחר הטלת הכידונים, נסוגו הווליטים לאגפים.
לפיכך פיתחו הרומאים את המאניפולוס, שיושם במהלך המלחמות נגד הסמניטים ומלחמת פירוס.
מאז המאה הרביעית לפני הספירה, גבר הלגיון הרומי על כל אויביו, והמבנה המניפולארי הוכיח את עצמו במשך מעל למאתיים שנה.
בזמן המלחמה הפונית השנייה, הצליח חניבעל להביס את הצבא הרומי בזכות שימוש יעיל בחיל פרשים, טקטיקות לחימה חדשניות וניצול מדויק של החולשות במבנה המניפולארי.
שכן כאשר התמוטטו הפרשים שהגנו על האגפים בידי פרשי העילית של חניבעל, התברר שהמאניפולוס אינו גמיש דיו, והמאניפולים בקו השני והשלישי לא הצליחו לרוב לבצע תפנית מהירה מספיק כדי להתגונן.
עדיפותו של המאניפולוס על הפלנקס היווני המיושן הוכחה במהלך קרב קינוסקאפאלאי בשנת 197 לפנה"ס.
בקרב זה לחם הצבא הרומי נגד הצבא המוקדוני שהיה מאורגן במסגרת פלנקס.
בקרב זה, כאשר הטילו שני הצדדים למערכה את כל כוחותיהם, שלחו הרומאים מתקפה מוחצת על האגף השמאלי המוקדוני, שהתנהל בכבדות בגלל הגבעות, ופוררו אותו.
ההתפוררות אפשרה למפקד הרומאי טיטוס קווינטיוס פלמיניניוס להזרים 4,000 לגיונרים רומאים אל מאחורי האגף הימני המוקדוני.
הפלנקס המוקדוני שהיה מסורבל בהרבה, לא הצליח להתמקם בזמן ולהדוף את ההתקפה.
וכך גם האגף הימני התפורר והמוקדונים נסוגו.
הקרב היווה הוכחה מוחצת לעדיפות המאניפלוס הרומאי הגמיש והמהיר, על פני הפלנקס המוקדוני המגושם והכבד.
ויש אף המרחיקים לכת ומשווים אותו לקרב יינה-אאורשטדט במהלכו הביסו הטקטיקות החדשניות של הגרנד ארמה את הצבא הפרוסי המיושן.
מאנל ויק אי סאנצ'ס (בקטלאנית-ספרדית: Manel Vich i Sánchez; 12 במרץ 1938 בברצלונה שבספרד - 29 באפריל 2016 בברצלונה) היה קריין ספרדי-קטלאני, שמ-1956 ועד 2016 היה הקריין הרשמי של קבוצת הכדורגל ברצלונה.
עיקר תפקידו היה בירוך קהל האורחים, הקראת הרכבי הקבוצות והכרזה על החילופים.
במשך כמעט שישה עשורים נעדר מארבעה משחקים בלבד: אחד בשל חתונת בתו, שניים בשל ניתוח בכליה והאחרון זמן קצר לפני מותו.
במקצועו המקורי היה סוחר טקסטיל.
ב-7 במאי 1953 הפך לחבר מועדון (סוסיו) בברצלונה, קבוצתו האהובה.
עיסוקו המשני היה שידור רדיו ומדי פעם סיקר את משחקיה של ברצלונה בתוכנית "La Veu de Catalunya" ברדיו הוספיטלט.
ב-1956 הציע ריקרד גומבאס, אחד מאנשי הנהלת ברצלונה, לוויק לעבוד עבור המועדון בתפקיד הקריין באצטדיונה של ברצלונה, תחילה בלס קורטס ומאוחר יותר בקאמפ נואו.
ויק נענה להצעה, ומאז ועד מותו ב-2016 אייש את תפקיד זה.
ויק, שהיה תומך נלהב בשפה הקטלאנית, נאלץ במשך שנים להשתמש בשפה הספרדית, בגלל האילוצים של השלטון הפאשיסטי של הגנרל פרנקו.
ב-3 בספטמבר 1972, בזמן משחק של ברצלונה מול דפורטיבו לה קורוניה, קרא לראשונה בשפה הקטלאנית במערכת הכריזה, על כך שילד שהלך לאיבוד.
הדבר הכעיס את תומאס גרסיאנו גוניי, אחד מאנשי משרד הפנים שנכח במשחק.
רק ב-1975, לאחר נפילת שלטונו של פרנקו, החל לקרוא בקטלאנית, מה שעשה עד סיום תפקידו ב-2016.
מאניוס אקיליוס גלבריו היה מגיסטראט רומאי אשר שימש כקונסול בשנת 191 לפנה"ס.
הוא נזכר לראשונה כטריבון הפלבאים בשנת 201 לפנה"ס, וכמי שהתנגד לקונסול של אותה שנה גנאיוס קורנליוס לנטולוס, אשר ביקש לשלול מסקיפיו אפריקנוס את הפיקוד על הכוחות הרומאיים בצפון אפריקה.
בשנה שלאחר מכן הוא מונה לאחראי על המשחקים המקודשים (decemvir sacrorum).
הוא היה פראיטור במהלך שנת 197 לפנה"ס, ובמסגרת תפקידו זה בנה פסלים בדמותם של קרס, ליבר וליברה.
כמו כן אותה שנה הוא דיכא באכזריות, בראש לגיון שלם, התקוממות של עבדים שפרצה באטרוריה, והורה לצלוב את מנהיגי המרד.
הוא התמודד על משרת הקונסול בשנת 193 לפנה"ס, אולם נכשל.
הוא השיג את המשרה בסופו של דבר בשנת 191 לפנה"ס, יחד עם פובליוס קורנליוס סקיפיו נאסיקה.
אותה שנה הכריזה רומא מלחמה על אנטיוכוס השלישי מלך הממלכה הסלאוקית.
מלחמה זו זכתה לכינוי "מלחמת אנטיוכוס".
אנטיוכוס פלש ליוון, ובתגובה נשלח אקיליוס לשם עם 10,000 רגליים, 2,000 פרשים ו-15 פילים.
הוא נחת באפולוניה וקבע את מפקדתו בלאריסה שבתסליה.
מסע המלחמה של אקיליוס הגיע לשיאו בקרב תרמופילאי, אשר בסופו הובס אנטיוכוס ונאלץ לסגת מיוון.
לאחר הניצחון בתרמופילאי, פנה אקיליוס לטהר את יוון מהכוחות הפרו-סלאוקיים האחרונים.
הוא תקף את הליגה האיטולית, והטיל מצור על הירקליאה.
כיבוש העיר גרם לאיטולים לבקש הפסקת אש בת עשרה ימים, שבמהלכם הבהיר נציגו של אקיליוס לאיטולים את תנאי הכניעה.
כאשר האיטולים שיגרו שליח שהודיע שהם מוכנים לקבל את התנאים ו"להימסר אל אמון הרומאים", הפתיע אותו אקיליוס בדרישה חדשה: למסור לידיהם את מנהיגיהם של בני בריתם.
הנציג האיטולי מחה נמרצות כנגד הדרישה, שנתפסה בעיניו כהפרה של "מוסר היוונים".
אקיליוס הסכים להאריך את שביתת הנשק בעוד עשרה ימים, וכשהאיטולים סירבו לתנאים, פתח במצור על נאופקטוס.
עם זאת, בעצתו של טיטוס קווינקטיוס פלמינינוס, הסכים להניח את המצור ולקבל את כניעתם המחודשת של האיטולים.
עם סוף השנה הוא הוחלף בלוקיוס קורנליוס סקיפיו אסיאטיקוס.
בשנת 189 לפנה"ס הוא הציג את מועמדותו למשרת הקנסור.
היו לו סיכויים רבים לזכות בתפקיד, אולם דווקא בשל כך החל נגדו גל של השמצות.
הוא הואשם בין היתר שגנב חלק מהשלל שלקח במלחמה.
בשל כך, הוא פרש בסופו של דבר ולא ניגש לבחירות.
מאנל נבארו קסאדה (בספרדית: Manel Navarro Quesada; נולד ב-7 במרץ 1996) הוא זמר, גיטריסט ומלחין ספרדי אשר ייצג את ספרד באירוויזיון 2017.
נבארו נולד בעיר סבאדל הממוקמת במחוז ברצלונה בחבל הארץ קטלוניה שבספרד.
מגיל צעיר החל להתעניין במוזיקה ובגיל ארבע עשרה קנה לו אביו את הגיטרה הראשונה שלו.
לאחר זכייתו בתחרות מוזיקלית מקומית ב-2014 המיועדת לבני נוער בשירו של הראפר הקנדי דרייק, "Hold On, We're Going Home", מספר חודשים לאחר מכן הוא נחתם בחברת בתקליטים TeenStarRecords והוציא באותה שנה את הסינגל הראשון שלו "Brand New Day".
נבארו נחתם בשנת 2016 בחברת התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט ושחרר את הסינגל הראשון בחברת התקליטים Candle.
לאחר מכן בינואר 2017 שחרר את הסינגל השני, Do It for Your Lover, אתו התמודד בגמר הלאומי של ספרד לאירוויזיון בשנת 2017 אשר נכתב על ידיו ואנטוניו ראיו.
ב-11 בינואר זכה בגמר והוכרז בידי רשות השידור הספרדית (TVE), לייצג את מדינתו בתחרות האירוויזיון של אותה שנה אשר תתקיים בקייב שבאוקראינה.
שירו שובץ אוטומטית בגמר כיוון שספרד אחת מן חמש המדינות המממנות העיקריות של התחרות.
השיר סיים במקום ה-26 והאחרון בגמר.
מאני (נורדית עתיקה: Máni "ירח") הוא האנשת הירח במיתולוגיה הנורדית.
מאני מוזכר באדה הפואטית, שליקטה במאה ה-13 מקורות יותר מוקדמים, ובאדה הפרוזאית, שנכתבה במאה ה-13 על ידי סנורי סטורלוסון.
שני המקורות כותבים שמאני הוא אחיה של האנשת השמש, סול, ושהוא הבן של מונדילפארי.
האדה הפרוזאית מוסיפה שבניו יוקי וביל רוכבים בעקבותיו בשמיים.
כשם עצם פרטי, מאני מופיע ברחבי הספרות הנורדית העתיקה.
חוקרים הציעו תאוריות ששורשיו של מאני הם אולי בדמות האנושית בירח שנראתה על ידי הצפון אירופאים, ושאולי יש רמיזה למאני בסיפור אחר שיש לו מקור אחד.
בשיר "חזון הנבואה" (Völuspá) וולוה מתה (völva - נביאה ומוטיב חוזר במיתולוגיה הנורדית) מספרת על ההיסטוריה של היקום ומנבאת את העתיד לאל המוסווה אודין.
חלק ממה שהיא מספרת הוא על הימים המוקדמים של היקום:
בסטנזה ה-23 של "הבלדה של ואפת'רודניר" (Vafþrúðnismá) האל אודין, המוסווה כגאגנראד'ר (Gagnráðr), שואל את היוטון (או ענק - ישות מסוימת ששונה מישויות אחרות כגון גמדים) Vafþrúðnir שאלה על מקור השמש והירח, שאותם הוא מתאר כמשוטטים מעל האנושות.
Vafþrúðnir עונה לו שמונדילפארי הוא האב של סול ומאני, ושהם חייבים לחצות השמיים כל יום בשביל לספור את השנים בשביל האנושות:
בסטנזה ה-39 של השיר "הבלדה של גרימניר" (Grímnismál), אודין, המוסווה כגרימניר (Grímnir) אומר שגם הירח וגם השמש נרדפים ברחבי השמיים על ידי זאבים; השמש, שמצוינת כ"אלה הזורחת" נרדפת על ידי סקול אל ה"יערות המגנים", ועוד הירח נרדף על ידי האטי.
בסטנזה ה-13 של השיר דברי החכם מכול (Alvíssmál), האל ת'ור מתשאל את הגמד אלביס על הירח, ושואל אותו איך הירח נקרא בכל אחד מהעולמות.
אלביס משיב בכך שהאנושות קוראת לו "ירח", האלים קוראים לו "האחד הלוהט", בהל שמו הוא "הגלגל המסתובב", הענקים קוראים לו "המזרז", הגמדים קוראים לו "הזוהר", והאלפים קוראים לו "סופר השנים".
בספר מן האדה הפרוזאית "ההטעיה של גילבי" (Gylfaginning), מזכירים את מאני בשלושה פרקים שונים.
בפרק השמיני, דמות מומלכת בשם האר מצטטת את הסטנזה החמישית של חזון הנבואה, ודמות מומלכת אחרת מוסיפה שכל זה קרה לפני שכדור הארץ נוצר.
בפרק ה-11 של ההטעיה של גילבי, האר אומר שמאני ואחותו סול הם הילדים של אדם בשם מונדילפארי.
הילדים היו כל כך יפים שהוא קרא להם "שמש" ו"ירח".
האלים קיבלו זו כיהירות וזעמו עד כדי כך שהם הציבו את האח והאחות ברקיע.
שם, מאני "שולט על דעיכתו ועל גדילתו של הירח".
בנוסף, מאני נרדף ברחבי הרקיע על ידי האח והאחות יוקי וביל "כפי שניתן לראות מהארץ", שאותם לקח מהארץ כאשר הם לקחו מים מבאר.
בפרק ה-51, האר מנבא את אירועי ראגנאנוק, הכוללים את זה שמאני יאכל על ידי אחד משני הזאבים הרודפים אחרי הגופים השמימיים.
בספר "שפת השירה" (Skáldskaparmál) מן האדה הפרוזאית מתייחסים לסול בפרק ה-26 כ"אחותו של מאני".
בפרק ה-56 ניתנים שמות למאני - "חצי סהר", "מגדיל (הירח)", "דועך (הירח)", "סופר השנים", "הפוזל", "המבריק" ו"הזוהר".
בקורפוס סקאלדי של ענקיות נמצאים צירופים כבולים (לדוגמה - "האשה הנחשקת על ידי מאני" - ששומש על ידי סקאלד במאה ה-10) שזוהו ככאלה שאולי מצביעים על חתונה (או ברית מינית כלשהי) בין מאני לבין יוטון כלשהי.
ג'ון לינדואו מציין שאם היה קיים סיפור שכזה, "אין לו עדות באף מקור אחר".
רודולף זימק מציין שבשני צירופים כבולים סקאלדיים "מסתבר שמאני הוא ישות עצומה שחוץ מבמקור הזה אנחנו לא יודעים עליה כלום".
ג'ון לינואו מעלה תאוריה על דינו של מאני באירועי ראגנארוק ש"כחלק מיצירת האייסיר, דהיינו, היקום, מאני חייב להיות מושמד בראגנארוק, אך לא מוצהר על כך מפורשות, חוץ מאולי סנורי, שמספר על האטי שיבלע דמות שמימית שהיא אולי הירח".
רודולף זימק מחבר בין העדות על מאני ועל יוקי וביל, (הכוללים, כמו שזמיק מצהיר, "גבר עם מוט ואישה עם בוּשל") הנמאים בפרק ה-11 של ההטעיה של גילבי לבין הסיפורים של דמות אדם הנראה בירח שנמצא בסיפורים עממיים מודרניים באנגליה, סקנדינביה וצפון גרמניה.
זימק מוסיף שסטנזה שמופיעה מוקדם בשיר "חזון הנבואה" מצהירה שהאייסיר סידר את הירח ככה ש"יוכל לאמוד מה השנה", שזימק מקשר לכך שלוח השנה הגרמאני היה מבוסס על מחזורי הירח (בדומה ללוח השנה המוסלמי), ושבילו פחות זמן בלילה מאשר ביום.
מאניק GT היא מכונית ספורט מתוצרת יצרנית הרכב הקנדית Automobiles Manic אשר יוצרה בין השנים 1969–1971 בקנדה.
הפרויקט הראשון של החברה "Automobiles Manic" היה מכונית מרוץ "Manic GRAC".
הפרויקט השני של החברה "Automobiles Manic" הייתה מכונית קומפקטית של שני נוסעים, הנקראת "Manic GT".
בניסיון ליצור זהות חזותית קנדית ייחודית.
דגם ה-"מאניק GT" תוכנן על ידי סרג סומיל (Serge Soumille) ונבנה בסיוע המכונאי הראשי מוריס גריס (Maurice Gris), ששניהם, היו במקור מצרפת.
אב-הטיפוס השתמש בחלקים רבים מהרנו R8. המכונית נבנתה על שלדת רנו R8 עם מבנה גלגול פלדה שנוסף כדי לשפר את הבטיחות ולהוסיף נוקשות למסגרת.
מאחורי קו הציר האחורי הורכב מנוע 1,108 סמ"ק מסדרת מנועי קלון-פונטה של רנו.
מנוע הארבעה צילינדרים המוטבע היה בעל בלוק ברזל יצוק מרופד עם חמש מיסבים עיקריים וראש צילינדר סגסוגת.
גוף הפיברגלס המעוצב היה מחובר למרכב, ולא בורג כדי להקשיח עוד יותר את המבנה מה שהקשה על התיקונים.
רבים מרכיביה האחרים של המכונית וגימורם הגיעו מ"רנו".
אב הטיפוס הוצג באפריל 1969 בתערוכת המכוניות הבינלאומית במונטריאול.
ייצור ה-"מאניק GT" התחיל במפעל ב"Terrebonne" בפרובינציה קוויבק באוקטובר 1969.
נפח המנוע הוגדל ל-1,289 סמ"ק, ממנוע שנלקח מדגם ה-"רנו 10".
שם הדגם המלא היה ה-"Manic GT PAI".
גם הפלטפורמה של דגם ה-"מאניק GT" נלקחה מדגם ה"רנו 10".
בשנת 1970 החברה אורגנה מחדש, שם החברה שונה ל-"Les Automobiles Manic", ועברה למפעל בעיר "Granby, Quebec" בקוויבק, המפעל נפתח ב -1 בינואר 1971 עם 40 עובדים.
הייצור היה צפוי להיות 2,000 מכוניות בשנה.
המפעל נתקל במהרה בבעיות בהשגת חלקים מרנו.
מפעל גרנבי נסגר במאי 1971, וב-8 ביוני 1971 הפסיקה רשמית "Les Automobiles Manic" את פעילותה.
השלדה של דגם "מאניק GT" נלקחה מדגם רנו R8 מתוצרת יצרנית הרכב הצרפתית רנו.
רבים מרכיביה האחרים של המכונית וגימורם הגיעו מחברת "רנו".
הבלמים היו דיסקים בכל ארבעת הגלגלים.
דמריו דוויין וייט ג'וניור , ידוע בשם הבמה מאניבאג יו (Moneybagg Yo), הוא ראפר ופזמונאי אמריקאי.
המיקסטייפים הראשונים של מאניבאג יו הופקו בשנת 2012; From Da Block 2 Da Booth ו-October 20th.
בשנת 2016 הוציא שלושה מיקסטייפים נוספים, שאחד מהם, Federal Reloaded, זכה בפרס ההיפ הופ של ממפיס למיקסטייפ השנה.
מאז, המשיך מאניבאג יו להוציא מיקסטייפים שונים אשר זכו להצלחה נאה ולשבחים ממבקרי המוזיקה.
ב-2018 הוציא את אלבום הבכורה שלו, Reset.
האלבום כולל הופעות אורח של ג'יי קול, פיוצ'ר, YG, ואמנים נוספים.
האלבום הגיע למקום ה-13 במצעד הבילבורד 200, ולמקום ה-8 במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ.
ב-2019 הוציא את אלבום האולפן השני שלו, 43va Heartless.
האלבום הגיע למקום הרביעי במצעד הבילבורד 200, ובכך הפך לאלבום הראשון של הראפר שנכנס לחמישייה הפותחת של מצעד זה.
בהמשך השנה, הוציא את הסינגל הראשון מתוך אלבומו הבא, "All Dat", בהשתתפותה של בת זוגו דאז, הראפרית מייגן די סטליון.
השיר זכה להצלחה נאה, כאשר הגיע למקום ה-34 במצעד שירי ה-R&B\היפ הופ.
כמו כן, לשיר צולמו מילוני סרטונים ברשת החברתית טיקטוק.
ב-2020 הוציא את אלבום האולפן השלישי שלו, Time Served.
האלבום כולל הופעות אורח של דה-בייבי, מייגן די סטליון, פיוצ'ר וסאמר ווקר, בין היתר.
האלבום הגיע בשיאו למקום ה-3 במצעד הבילבורד 200 וזכה לשבחים רבים ממבקרי המוזיקה.
ב-2021 יצא אלבומו הרביעי, A Gangsta's Pain.
מאניש פאטל , הידוע יותר בשם מאניש דאיאל, הוא שחקן אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידיו בסדרת הנעורים "90210", בסרט "מסע של מאה צעדים".
בשנים 2018–2023 הוא כיכב בסדרת הדרמה הרפואית "המתמחה" בתור אחד התפקידים הראשיים.
דאיאל נולד כמאני פאטל למשפחה הודית באורנגבורג שבקרוליינה הדרומית.
הוריו חימה וסודהיר פאטל הם מגוג'ראט.
הוא משתמש בשם הפרטי של סבו, דאיאל, כשם הבמה שלו.
הוא למד בבית הספר היסודי מרשל ומאוחר יותר למד בהיטלווד הול בקולומביה, קרוליינה הדרומית.
לאחר מכן למד לתואר במנהל עסקים מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
לאחר שסיים את לימודיו בשנת 2005, עבר לניו יורק כדי להמשיך בקריירה שלו בקולנוע טלוויזיה, וחמש שנים אחר כך עבר לגור בלוס אנג'לס שם הוא מתגורר כיום.
דאיאל נשוי עם שני ילדים.
דאיאל התחיל את הקריירה שלו בהופעות פרסומות לאומיות עבור מקדונלד'ס, נינטנדו ודומינו'ס פיצה.
שיחק במספר הצגות באוף ברודוויי ומילא תפקיד קטן "שוליית הקוסם" ובסרט אפקט הדומינו של פאולה ואן דר אוסט.
לאחר שהתארח ב-"CSI: לאס וגאס", דאיאל המשיך לשחק את האל, אנליסט מחשבים, בסדרת הטלוויזיה "רוביקון".
דאיאל כיכב גם בקומדיה הרומנטית "Walkaway" בשנים 2010 ו-2011 שיחק את ראווי, ב-"Outsourced", סדרה קומית של NBC.
הוא שיחק גם סטודנט חוץ במכללה המחלים מסרטן, בעונה השלישית והרביעית של "90210".
הוא כיכב בתפקיד ראשי בסרט "מסע של מאה צעדים" לצד הלן מירן משנת 2014. משנת 2018 עד 2023 הוא כיכב בסדרת הטלוויזיה של פוקס, "המתמחה".
ויג'יי נאדייר 3 פרקים 2018–2023 המתמחה ד"ר דבון פרבש תפקיד ראשי, 6 עונות; כבמאי: 2 פרקים 2021-2019 מהיר ועצבני: מרוצי מרגליםשאשי דהאר (קול) עונות 1 ו-5 2024המתים המהלכים: דאריל דיקסוןאש פטאל4 פרקים2025שיקגו MEDד"ר ת'או רברי2 פרקים
מנואל לואיס ג'סינטו הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי-פיליפיני, אשר ידוע בעיקר בתפקידו כג'ייסון מנדוזה בסדרה הקומית "המקום הטוב" (2020-2016).
ג'סינטו נולד במנילה שבפיליפינים למשפחה ממוצא סיני-פיליפיני.
משפחתו היגרה לקנדה בשנת 1990, כשהיה כבן שלוש.
הוא גדל בריצ'מונד שבקולומביה הבריטית.
ג'סינטו שיחק בילדותו בייסבול וכדורסל, ולמד בתיכון קתולי לבנים, במכללת ונקובר.
הוא קיבל תואר ראשון בהנדסה אזרחית מאוניברסיטת קולומביה הבריטית.
במהלך ההתמחות בזמן לימודיו השתתף ג'סינטו בתחרויות ריקוד היפ הופ ובסופו של דבר עבר להתמקד במשחק כקריירה.
הוא היה מתוסכל מהיעדרם של שחקנים ממוצא אסייתי אחרים בוונקובר ועבר להתגורר בלוס אנג'לס.
לאחר תפקידים קטנים בסדרות בהן "עד עצם היום הזה", "על טבעי" ו"איי זומבי", לוהק ג'סינטו בשנת 2015 כמנהיג "טריאדה" וינג ליי בדרמת הריגול הקנדית "The Romeo Section".
התפקיד זיכה אותו במועמדות לפרס ליאו בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה דרמטית.
בשנת 2016 לוהק ג'סינטו לתפקיד ג'יאניו לי / ג'ייסון מנדוזה בקומדיה של NBC "המקום הטוב".
בספטמבר 2018 לוהק ג'סינטו לסרט ההמשך של "אהבה בשחקים", "אהבה בשחקים: מאווריק", בכיכובו של טום קרוז.
בסוף שנת 2022 הוא לוהק לתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "The Acolyte" כחלק מזיכיון מלחמת הכוכבים, שעלתה בשירות הזרמת המדיה של דיסני+ ביוני 2024.
באוקטובר 2024, ג'קינטו לוהק לקומדיה הרומנטית "Love Language" בבימוי וכתיבה של ג'ואי פאוור.
באוגוסט 2025 צפוי לככב בסרט "שישי הפוך 2".
בנובמבר 2019 הודיע ג'סינטו כי הוא התארס לשחקנית הקנדית דיאן דואן.
השניים מתגוררים יחד בלוס אנג'לס.
שנה פרס קטגוריה סרט/סדרה תוצאה 2016 פרסי ליאו הביצוע הטוב לשחקן משנה בסרט או סדרת טלוויזיה The Romeo Section 2018 Gold Derby אנסמבל השחקנים הטוב ביותר של השנה המקום הטוב
הרב מאניס פרידמן (שם מלא: מנחם מאניס הכהן פרידמן) הוא חסיד, רב, סופר, פילוסוף חברתי ונואם ציבור.
הוא גם דיקן המכון למדעי היהדות בית חנה.
היה משלוחי חב"ד הראשונים במינסוטה, ומייסד ומנהל גם בהווה את מכון 'בית חנה העולמי'.
פרידמן נולד בפראג, צ'כוסלובקיה ב-1946, והיגר עם משפחתו לארצות הברית ב-1951. הוא קיבל את הסמכתו לרבנות בקולג' הרבני של קנדה ב-1969.
בשנת 1971, בהשראת תורתו של הרבי מליובאוויטש, הקים פרידמן כשליח את "Bais Chana Women International", מכון ללימודי יהדות במינסוטה לנשים בעלות השכלה יהודית פורמלית מועטה או ללא השכלה יהודית פורמלית כלל.
הוא שימש כדיקן בית הספר מאז הקמתו.
בשנים 1984 עד 1990 שימש כמתרגם סימולטני לסדרת שיחות בטלוויזיה של הרבי מליובאוויטש.
הרב פרידמן שימש לזמן קצר כמתרגם בכיר עבור Jewish Educational Media, Inc.
הרב פרידמן הרצה בערים ברחבי ארצות הברית, כמו גם בלונדון, הונג קונג, קייפטאון ויוהנסבורג בדרום אפריקה, מלבורן וסידני באוסטרליה, ובמספר ערים בדרום ומרכז אמריקה.
בעקבות אסונות הטבע ב-2004 ו-2005, חיבר פרידמן מדריך מעשי שיסייע לעובדי ההצלה והסיוע להבין ולהתמודד כראוי עם הצרכים של ניצולים יהודים.
הרב פרידמן הוא הרב הפופולרי ביותר ביוטיוב, עם למעלה מ-524,000 מנויים נכון לינואר 2023.
הרב מאניס פרידמן הוא כהן, הוא אחיו של הזמר היהודי אברהם פריד ואביו של זמר המוזיקה הדתית היהודית העכשווית בני פרידמן.
"לא ביקשתי לבוא לעולם: להבין את תכלית בריאת האדם", הרב מאניס פרידמן, ד"ר אלעד בן אלול, ידיעות ספרים ינואר 2022
"בחזרה לתמימות: להבין מחדש זוגיות, מגדר ואינטימיות", הרב מאניס פרידמן, ד"ר אלעד בן אלול, ידיעות ספרים מרץ 2024
בנוסף מספר סופרים הביאו דברים בשם הרב פרידמן כמו למשל:
שמולי בוטיץ ', האדם הפרטי (2005) וסודות ההיכרויות של עשרת הדיברות (2001)
ברברה בקר הולשטיין, עצמי קסום: טיפול חיובי (1997)
אנג'לה פיין, לחיות כל רגע ורגע: לחבק את המטרה שלך עכשיו (2004)
סילביה ברק פישמן, נשימה של חיים: פמיניזם בקהילה היהודית האמריקאית (1995)
באוטוביוגרפיות שלהם, משחק באש: האודיסאה המדהימה של אישה אחת מאת טובה מרדכי (1991) ושנדה: יצירתו ושבירתו של יהודי המתעב את עצמו מאת ניל קרלן (2004), מייחסים המחברים לפרידמן תפקיד בהתגברות הדתיות שלהם.
מאסאווה (באמהרית: ምጽዋዕ, בתיגרנית: ምጽዋ, בערבית: مصوّع או باضع) היא עיר נמל בים האדום לחוף אריתריאה, ששימשה נמל חשוב במשך מאות שנים.
בעבר היא נכבשה על ידי פורטוגל, האימפריה העות'מאנית, מצרים, בריטניה ואיטליה.
מאסאווה הייתה לבירת הקולוניה האיטלקית של אריתריאה עד שעיר הבירה הועברה לאסמרה בשנת 1900. בתקופת השלטון האיטלקי, העיר הייתה בסיס הבית של שייטת הים האדום האיטלקית.
העיר נכבשה מידי האיטלקים על ידי בריטניה ב-8 באפריל 1941, כחלק מהמערכה במזרח אפריקה, ובכך סייעה לשיט בטוח מהאוקיינוס ההודי אל הים התיכון במהלך מלחמת העולם השנייה.
האיום על כלי השיט של בעלות הברית קטן, עם זאת, הציים לא יכלו ליהנות מהנמל שנכבש-בשבוע שקדם לכיבוש העיר, מפקד הכוח האיטלקי ניהל מבצע של הטבעת כלי שיט ומתקנים ימיים אחרים במבואות הנמל באופן שמנע שימוש בו.
פעולות ההנצלה של בעלות הברית נשאו פירות רק שנה מאוחר יותר ורק לאחריהן התאפשרה תנועה בין הנמל לים.
העיר נכללה בשטחי אתיופיה עד זכייתה של אריתריאה בעצמאותה בשנת 1991.
מאנקו קאפאק (בקצ'ואה: Manqu Qhapaq, "בסיס נהדר") הוא, על פי המיתולוגיה של האינקה, מייסדה האגדי של השושלת הראשונה של ממלכת קוסקו שממנה התפתחה קיסרות האינקה.
כל הידיעות על אודותיו מקורן באגדות עם הקיימות בכמה גרסאות ועברו מפה לאוזן.
על פי אגדה אחת הובא מאנקו קאפאק ממעמקי אגם טיטיקקה בידי אל השמש אינטי או שנולד לאל השמש.
עם זאת, לא הותר לפשוטי העם לומר את שמו של ויראקוצ'ה, דבר המסביר את הצורך באגדות.
על פי מיתוס אחד נולדו מאנקו קאפאק ואחיו פאצ'אקמק לאל השמש אינטי, הידוע גם בשם "אָפּוּ פּוּנְצָ'אוּ".
במהלך המסע הפך אחד מאחיו (וייתכן שמדובר באחת מאחיותיו) לאבן ("הוּאקה" כינוי לחפץ קדוש בדת האינקה).
הוא ואחיו "אָיָיאר אינקה", "אייאר קאצ'י" ו"אייאר אוּצ'וּ" ואחיותיו "מאמה אוֹקיוֹ", "מאמה הוּאקוֹ", "מאמה ראאוּה" ו"מאמה קוּרה" (שהתחתנה מאוחר יותר עם סינצ'י רוקה) חיו בקרבת קוסקו ואיחדו את עמם ואת עשרת ה"איילו" (קהילה המורכבת מכמה משפחות) שפגשם במסעם על מנת לנצח את השבטים של עמק קוסקו.
מאנקו קאפאק שלט בממלכת קוסקו בתוארו כסאפה אינקה כ-40 שנה.
במהלך תקופה זו חוקק חוקים ונחשב כמי שביטל את פולחן קורבנות האדם.
החוקים כללו איסור נישואים לאחות, אך חוקים אלה לא חלו על האצולה של האינקה והוא נישא לאחותו מאמא אוקלו שילדה לו בן - סינצ'י רוקה, שהיה קיסר אינקה אחריו.
משערים כי מאנקו קאפאק מלך עד 1230, אם כי יש כאלה הקובעים שמת בשנת 1107.
מאנקן פיס (בהולנדית: Manneken Pis, "הברנש הקטן המשתין"), הידוע גם בכינוי "פסל הילד המשתין" הוא אחד מסמליה המוכרים של העיר בריסל.
זוהי מזרקה קטנה עשויה ארד המציגה ילד קטן עירום המשתין אל בסיס המזרקה.
פסלים דומים ניתן למצוא בערים בלגיות אחרות כגון האסלט (Hasselt).
הפסל נמצא מדרום לכיכר גראן פלאס.
אזכורה ההיסטורי הראשון של המזרקה הוא משנת 1388 אולם אזכור הילד המשתין כחלק בלתי נפרד מהמזרקה עצמה הוא מאוחר יותר ומופיע לראשונה בטקסט שנשמר בארכיון העיר בריסל משנת 1451. הפסל הנוכחי אינו הפסל המוזכר ברשומות והוא למעשה נבנה בשנת 1618 בהזמנת עיריית בריסל מהפסל ז'רום דיקנואה (Jerome Duquesnoy).
86 שנים מאוחר יותר הוכנס הילד למחסה על מנת שלא יפגע בהפצצות שספגה העיר מצבאו של לואי ה-14. נישת האבן המאכלסת את הפסל היום הוספה בשנת 1770 ועוצבה בסגנון רוקוקו, סגנון אשר אפיין את תקופת הבארוק המאוחרת.
במקור, הוצב הפסל על עמוד בגובה 1.8 מטר שנחתך והותאם על ידי סתת האבן דניאל ראיסנס (Daniel Raessens).
ב-1 במאי 1698, מקסימיליאן עמנואל, הנסיך הבוחר של בוואריה ומושל הולנד הספרדית, הלביש לראשונה את הפסל בתלבושת בווארית מסורתית (Bavarian blue) ומאז החל מנהג הלבשת הפסל.
עד היום, לבש ה"ילד" למעלה מ-800 מלבושים שונים.
התלבושות כולן מוצגות במוזיאון ייחודי העוסק כולו במנהג.
מה שהחל כמזרקה ציבורית שתפקידה אספקת מים הפך לסמל היסטורי של העיר בריסל.
"הילד המשתין" הוא אייקון חשוב של העיר בריסל.
השפעתו על חיי העיר היא רבה והוא נחשב לאחד הגורמים להלך הרוח חסר הדאגות והנהנתן של תושבי העיר.
חשיבותו של הפסל באה לידי ביטוי גם בהשפעה על האמנות בעיר והיותו מקור השראה ליצירות רבות בתחום התיאטרון והשירה.
מעמדו הרם של הילד הנמוך קיבל חותמת רשמית כאשר נבחר להיות "השגריר הראשון של פשוטי העם".
עם הכתרתו של הילד המשתין לשגריר הוקם בשנת 1954 ארגון הפועל ללא מטרות רווח אשר מקדם את מימוש תפקידו כשגריר ומנהל את לוח זמני הפסקת פעילות המזרקה לשם החלפת הבגדים, בטקסים מפוארים המלווים בתזמורות.
לעיתים, זרם המים של הילד מופעל בשנית לאחר שהולבש, וזרם המים שהצטבר עשוי ליצור התזה ארוכת טווח אל עבר הצופים, דבר המהווה אטרקציה מעניינת מלבד תלבושתו החדשה של הילד המשתין.
מספר אגדות נקשרו לפסל, אולם הידועה מכולן היא אודות גודפרי, דוכס לוון.
לפיה, מת אביו בהיותו עולל, והתינוק היה ליורש הדוכסות.
בשנת 1142, כך מספרת האגדה, יצאו חייליו של הדוכס בן השנתיים לקרב מול חייליה של גרימברגן.
החיילים תלו על עץ סל ובו הדוכס התינוק, כדי לשאוב ממנו עידוד.
ממקום מושבו השתין התינוק הצעיר על חיילי האויב, אשר לבסוף הפסידו בקרב.
אגדה נוספת נקשרה לפסל: במאה ה-14, הטיל כוח זר מצור על בריסל.
במשך זמן מה החזיקה העיר מעמד.
חיילי האויב העלו תוכנית להטמין פצצות תחת חומות העיר.
ילד קטן בבריסל גילה במקרה את ההכנות של מזימתם.
הוא השתין על הפתיל הבוער, וכך הציל את העיר.
פסל דומה, עשוי אבן, היה קיים כבר באמצע המאה ה-15. פסל זה נגנב מספר פעמים.
תמונות תקריב של הפסל עשויות ליצור רושם מוטעה לגבי גודלו.
תיירים רבים מתאכזבים לגלות כי הפסל קטן מכפי שנדמה על פי התמונות.
בארצות רבות נפוצים העתקים של הפסל כפסל נוי לגן או בריכה וישנם אף פותחני בקבוקים בדמותו.
מאז 1987 קיימת לפסל מקבילה בדמות ילדה – יאנקה פיס (Jeanneke Pis).
מאסאקי האצומי (ביפנית: 初見良昭; נולד ב-2 בדצמבר 1931) הוא המייסד וראש ארגון אמנויות הלחימה בוג'ינקאן של שיטת הנינג'יטסו.
האצומי למד בילדות רבות מן אמנויות הלחימה הפופולריות ביותר, בהן ג'ודו, קראטה, ואגרוף מערבי.
בעודו מדריך חיילים אמריקניים באומנות הג'ודו, הבחין האצומי כי בשל גודלם וכוחם, האמריקנים יכלו לאחר חודשים בודדים להתמודד עם מתאמנים יפניים בעלי ניסיון של שנים.
כתוצאה מכך, החל לפקפק ביעילות אימוני אמנויות הלחימה המודרניים.
לאחר זמן זה, בשעה שלמד לחימת כלי נשק יפניים עתיקים, שמע על נינג'יטסו ועל אמן לחימה בשם טושיטסוגו טקמצו שידע אותן.
ב-1957 החל האצומי להתאמן דרך קבע אצל מורהו החדש, שהתגורר באותה עת בקשיואבארה, נארה, מרחק של חמש עשרה שעות נסיעה ברכבת מעיר הולדתו נודה שבצ'יבה.
האימונים האישיים הללו נמשכו במהלכם של חמש עשרה שנים עד למותו של טושיטסוגו טקמצו בשנת 1972.
נפת מאסה-קרארה (באיטלקית: Provincia di Massa-Carrara) היא נפה במחוז טוסקנה שבאיטליה.
בירתה של הנפה בעיר מאסה, עיר חשובה נוספת בנפה היא קרארה, המפורסמת בשיש האיכותי שבה.
הנפה גובלת בנפת לה ספציה במחוז ליגוריה במערב, בנפת פארמה ובנפת רג'ו אמיליה במחוז אמיליה-רומאניה בצפון, בנפת לוקה במחוז טוסקנה במזרח.
בין מחצית המאה ה-15 וראשית המאה ה-19 הייתה הנפה דוכסות מאסה וקרארה, תחת שליטת משפחת סיבו-מלספינה (Cybo Malaspina; שצאצאה הנודע ביותר הוא האפיפיור אינוקנטיוס השמיני) ומ-1738 משפחת ד'אסטה (d'Este), כחלק מדוכסות מודנה ורג'ו, למעט פרק זמן קצר בו שלטה באזור אליזה בונפרטה, שארת בשרו של נפוליאון.
מאס ותד היא דיאטנית קלינית ישראלית, מנכ"לית ובעלים של רשת מרפאות לתזונה קלינית ודיאטה הפונה לציבור של ערביי ישראל.
מאס ותד, בוגרת האוניברסיטה העברית בירושלים, סיימה בנוסף קורס ניהול עסקים בבית הספר לניהול מייסודו של סטף ורטהיימר.
החל משנת 2003 עוסקת ותד בתחום התזונה והדיאטה ומתמקדת בערביי ישראל.
המרפאה הראשונה ברשת המרפאות נפתחה בכפר ג'ת שבמשולש, ונכון לשנת 2008 כוללת הרשת כ-20 מרפאות.
ותד הגתה שיטת תזונה המיועדת לסקטור הערבי בפרט ולאוכלי האוכל המזרחי בכלל.
שיטת הטיפול המרכזית שלה בשם "דאוסאת" (دوسات), אשר פירושה בעברית "לעיסות".
יתר על כן, ותד פועלת למען הגברת המודעות לנושא ההשמנה והמחלות הנגרמות כתוצאה מהשמנה בקרב הציבור הערבי בישראל.
מדי שנה מקיימת ותד כנס מקצועי בנושא בריאות ותזונה.
בשיעוריה משלבת ותד גם נושאים הקשורים לדת האסלאם.
לוותד טור שבועי בעיתונים "כל אל-ערב" ו"א-סינארה", מהנפוצים בשפה הערבית בארץ.
כמו כן, היא מוציאה לאור כתב עת מקצועי בשם "דאוסאת", העוסק בתזונה נכונה ובריאות.
אלוף אולימפי בעל שתי מדליות.
קבע שיא עולם ב-400 מטר גב משחה שלא קיים באולימפיאדה.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכה קיוקאווה במדליית זהב, ב-100 מטר גב בתוצאה של 1:08.6 דקות, לפני חבריו לנבחרת טושיו אירי (1:09.8 דקות) וקנטרו קאווצו (1:10.0 דקות).
בגמר שחו שלושה שחיינים מיפן, שני שחיינים מארצות הברית ושחיין מגרמניה.
באולימפיאדת ברלין (1936) לא הצליח קיוקאווה להגן על תוארו וזכה במדליית ארד, ב-100 מטר גב בתוצאה של 1:08.4 דקות, אחרי השחיינים מארצות הברית, אדולף קיפר שקבע שיא אולימפי שלישי במשחה זה (1:05.9 דקות) ואל ואנד ווג (1:07.7 דקות).
בגמר שחו שלושה שחיינים מארצות הברית, שני שחיינים מיפן ושחיין מאוסטרליה.
בשלב המוקדמות שחה קיוקאווה תוצאה של 1:07.2 דקות, אך סיים שני אחרי קיפר (1:06.9 דקות).
קיפר שיפר פעם נוספת את השיא האולימפי בשלב חצי הגמר (1:06.8 דקות).
הופעתו המוצלחת במשחקים האולימפיים של לוס אנג'לס וברלין וכן של חבריו לנבחרת השחייה, הראתה את השליטה היפנית בשחייה בשנות ה-30 של המאה ה-20 עד למלחמת העולם השנייה.
הוא סיים את לימודיו בקולג' למסחר של טוקיו (נקרא כעת אוניברסיטת היטוצובאשי).
בשנת 1976 כיהן קיוקאווה כמנכ"ל חברת קנמצו.
בשנת 1979 כיהן קיוקאווה כסגן נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי.
בשנת 1978 זכה קיוקאווה להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
מאנש הוא מחוז בצרפת בחבל נורמנדי תחתית, הנמצא בצפון צרפת המטרופולינית ונקרא על שם תעלת למאנש (השרוול).
עד 1796 הייתה בירת המחוז קוטנס (Coutances), והיא חזרה לתפקד כבירת מאנש לאחר מלחמת העולם השנייה, בגלל ההרס הכמעט מוחלט של בירתה החדשה סן-לו (Saint-Lô) במהלך הפלישה לנורמנדי.
לאחר שהאחרונה נבנתה מחדש, היא חזרה לתפקד כבירה.
מאסאיצ'י נימי או מאסאיצ'י ניאימי (ביפנית: 新見 政一 - נימי מאסאיצ'י; 4 בפברואר 1887 - 2 באפריל 1993) היה אדמירל בצי הקיסרי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה, והשתתף בכיבוש הונג קונג.
נימי נולד בהירושימה והיה בנה השני של משפחת חקלאים אשר גידלה סויה.
הוא סיים את לימודיו במחזור ה-36 של האקדמיה הימית הקיסרית בשנת 1908, ושירת על משחתת של הצי הקיסרי היפני.
בשנת 1910 למד בבית הספר לארטילריה ימית, ובתום לימודיו שב לשרת על משחתת.
בשנת 1914 קיבל דרגת סגן, ובשנת 1917 שב למכללת המלחמה של הצי של יפן והתמחה בארטילריה ימית.
בשנת 1919 שב לשרת כקצין ארטילריה ראשי על משחתת, וב-1923 נשלח לבריטניה כנספח הימייה בשגרירות יפן, וכיהן בתפקיד עד 1925.
עם שובו ליפן שב לשרת על משחתת יפנית, ומונה לדרגת רב חובל בשנת 1929. ב-1 באפריל 1931 החל לפקד על המשחתת היפנית "אוי" ולאחר מכן פיקד על המשחתות ה"יאקומו" וה"מאיה".
ב-15 בנובמבר 1935 מונה לדרגת אדמירל וב-1937 ליווה את הנסיך צ'יצ'יבו לבריטניה לטקסי הכתרת המלך ג'ורג' השישי, ולאחר מכן לביקור בצרפת, בגרמניה ובארצות הברית.
ב-15 בנובמבר 1939 מונה למפקד הצי הקיסרי היפני.
ב-4 באפריל 1941 פיקד על צי הפלישה לסין וסייע בכיבוש הונג קונג, תוך שהוא מפקד על המצור הימי על המושבה.
לאחר כיבוש המושבה פיקד בפועל על שטחי המים של המושבה (בעוד שטאקאשי סאקאי פיקד על המושבה).
במרץ 1943 פרש מתפקידו הצבאי.
מאסטה (באיטלקית: Maestà) מושג באמנות המתאר תמונה של המדונה עם ישו התינוק כשהיא ישובה בכס מלכות מוקפת במלאכים ובקדושים.
ציורי מאסטה הפכו לנפוצים בסוף המאה ה-12 ובתחילת המאה ה-13, בעיקר בטוסקנה שבאיטליה.
נראה שהתופעה קשורה בהתעצמות פולחן מרים במאה ה-13.
המילה מאסטה באיטלקית פרושה 'מַלְכוּת' או 'תפארת'.
השתמשו במושג לראשונה ב-1311 עם חנוכתה של המאסטה של דוצ'ו, שהתיאור הזה אכן התאים לה מאוד.
זאת למרות שמאסטות של צ'ימבואה צוירו כבר כ-30 שנה קודם לכן.
המאסטות, בחלקן, נעשו על קירות בטכניקת הפרסקו ובחלקן בטמפרה על לוח עץ.
ממדיהם היו, בדרך כלל, גדולים מאוד.
ממדי הגדולה שבהן, זו של סימונה מרטיני, היו 970X763 ס"מ.
הבזיליקה של פרנציסקוס הקדוש מאסיזי, הכנסייה התחתונה.
מאסטה של השילוש הקדוש (Santa Trinita Maestà), צ'ימבואה, צבע על לוח עץ (תארוך משוער 1280).
מאסטה של צ'ימבואה, טמפרה ועלי זהב על לוח עץ.
בכנסיית סנטה מריה די סרבי בבולוניה.
המאסטה של דוצ'ו, ציור בטמפרה ועלי זהב על לוח עץ.
צוירה במקור עבור קתדרלת סיינה.
מאסטת "כל הקדושים" (Maestà di Ognissanti) של ג'וטו טמפרה ועלי זהב על לוח עץ.
מאסטה של סימונה מרטיני, פרסקו.
בית העירייה (palazzo pubblico), סיינה.
מאסטה של ליפו ממי ואביו ממו די פיליפוצ'ו, פרסקו.
בית העירייה של סן ג'ימיניאנו.
מאסטה של אמברוג'ו לורנצטי, טמפרה ועלי זהב על לוח עץ.
במוזיאון di arte sacra בעיירה מסה מריטימה (Massa Marittima ) שבנפת גרוסטו, טוסקנה.
מאסטה של אמברוג'ו לורנצטי, פרסקו.
בכנסיית אוגסטינוס (chiesa di Sant'Agostino), סיינה.
מאסטה של מזאצ'ו, טמפרה על לוח עץ.
מאסטה של פרה אנג'ליקו, טמפרה על לוח עץ.
המוזיאון הלאומי של סן-מרקו (Museo nazionale di San Marco), פירנצה.
מאסאקי קובאיאשי היה במאי קולנוע יפני מפורסם מתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה.
הוא זכה לאהדה בעולם המערבי ובמספר פרסים (בפסטיבל ונציה ועוד).
הוא זכור פחות בגלל הטכניקה של סרטיו ויותר בגלל שביקר באופן חסר רחמים את הצד האפל של החברה היפנית במיוחד כפי שהתבטא במלחמה.
מאסאקי נולד ב-1916 באי הוקאידו.
למד באקדמיה היסטוריה של אומנות מזרחית ואסייתית החל משנת 1933, הוא הצטיין בלימודיו ונלקח תחת חסותו של פרופסור בכיר בשם יאיצ'י אייזו.
כשמלחמת העולם השנייה אימה לפרוץ, מאסאקי הרגיש שבתקופה כזאת לימודים אקדמיים הם טפלים.
רצונו היה להשאיר את חותמו בהיסטוריה, לכן פנה לתעשיית הקולנוע.
עם תחילת המלחמה נשלח לחזית הקרב במנצ'וריה וב-1944 הועבר לריוקיו שם חווה את סופה של המלחמה.
שלא כמו הסנטימנטים של בני עמו באותה תקופה, קובאיאשי היה פציפיסט והתנגד למלחמה גם במהלכה, אותה ראה כמיותרת וחסרת טעם.
לאורך כל המלחמה סירב קובאיאשי להתקדם מעל לדרגת טוראי.
לאחר תבוסת יפן קובאיאשי נתפס על ידי האמריקאים ושהה במחנה ריכוז באוקינאווה.
ב-1946 עם סיום המלחמה חזר לתעשיית הקולנוע ועבד תחת המנטור הקולנועי שלו קייסוקה קינושיטה.
תמימות וטוהר, הם נושאים שמאסאקי הרבה לעסוק בהם לאורך כל הקריירה שלו.
הסרט הראשון שבו מאסאקי התרחק מקינושיטה הוא "החדר בעל הקירות העבים", הסרט דיבר גלויות על מחשבות של פושעי מלחמה, מה שהדאיג את הסטודיו שבו הופק הסרט ולכן יציאתו של הסרט לאקרנים נדחתה במספר שנים עד שיצא לאור בשנת 1956 וזכה ב"פרס השלום התרבותי".
בסרטיו הבאים קובאיאשי דשדש בין סגנונו שלו לבין זה של קינושיטה עד יציאתה לאקרנים של טרילוגיית המצב האנושי (The Human Condition) שזיכה אותו בפרס יוקרתי בפסטיבל ונציה של 1960 והעלה אותו לרשימת הבמאים החשובים בקולנוע של המאה העשרים.
הטרילוגיה המבוססת על הנובלה של ג'אמפיי גומיקאווה ומבוססת על המצב ש"הדרך לגיהנום רצופה בכוונות טובות", מספרת על פציפיסט בעל כורחו שנאלץ להתגייס לצבא ולהתאכזר לכפופים לו ולאסירים סינים, ולבסוף מקבל מוניטין של פושע מלחמה כשנתפס על ידי הסובייטים.
בטרילוגיה זו מככב השחקן טאטסויה נאקאדאי ששיתף פעולה עם קובאיאשי ברבים מסרטיו.
קובאיאשי נעשה יותר ויותר מינימליסטי בסרטים שבאו אחר כך, הידועים שבהם הם ספוקו (1962), קוואידאן (1964) (שני הסרטים זכו בפרס חבר השופטים של פסטיבל קאן), ומרד הסמוראים (1967).
החל משנות השבעים ביים פחות ופחות סרטים עד שלבסוף פרש.
קובאיאשי מת מהתקף לב ב-1996.
מאס גלסנר (בדנית: Mads Glæsner; נולד ב-18 באוקטובר 1988) הוא שחיין דני, אלוף העולם (בריכת 25 מטר) במשחה ל-1500 מטר חופשי.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בהלסינקי, פינלנד בדצמבר 2006 סיים גלסנר במקום 12 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:02.25 דקות ובמקום 15 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:47.38 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007 סיים גלסנר במקום 14 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:59.43 דקות, במקום 17 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:12.10 דקות ובמקום 26 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:52.98 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בדברצן, הונגריה בדצמבר 2007 סיים גלסנר במקום שישי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:53.86 דקות ובמקום 12 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:44.91 דקות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים גלסנר במקום 12 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:45.38 דקות ובמקום 14 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:03.33 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה ברייקה, קרואטיה בדצמבר 2008 זכה גלסנר במדליית ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:39.77 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:39.70 דקות ובמקום 19 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.63 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009 סיים גלסנר במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:44.40 דקות, במקום עשירי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:01.80 דקות ובמקום 11 במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 7:52.18 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול, טורקיה בדצמבר 2009 זכה גלסנר בשתי מדליות ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:36.82 דקות ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 14:26.74 דקות.
תוך כדי המשחה הוא שיפר את שיאו גם במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:39.45 דקות.
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בדובאי בדצמבר 2010 זכה גלסנר במדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:29.52 דקות, אחרי אוסאמה מלולי מתוניסיה (14:24.16 דקות) ולפני גרגיי גיורטה מהונגריה (14:31.47 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:38.56 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 סיים גלסנר במקום 11 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:54.57 דקות, במקום 12 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:48.41 דקות ובמקום 13 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:12.52 דקות
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בשצ'צ'ין, פולין בדצמבר 2011 זכה גלסנר בשתי מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:39.30 דקות ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:29.88 דקות.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיים גלסנר במקום 12 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:48.27 דקות ובמקום 13 במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:15.04 דקות.
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באיסטנבול בדצמבר 2012 זכה גלסנר בשתי מדליות, זהב וארד.
מאסאשי טאשירו (ביפנית: 田代 まさし, שמו האמיתי נהגה זהה אך נכתב כ-田代 政; נולד ב-31 באוגוסט 1956) הוא בדרן טלוויזיה יפני לשעבר ומייסד להקת Rats & Star.
טאשירו היה סולן טנור בלהקה ומאוחר יותר נודע כבדרן טלוויזיה ביפן.
כמו כן, ביים סרט לאחר שלהקתו התפרקה.
מעצרו בשנת 2000, לאחר שהציץ מתחת לשמלתה של אישה, סימן את תחילת הסתבכותו של טאשירו עם החוק.
מאסאשי טאשירו נולד במחוז סאגה ב-31 באוגוסט 1956. הוריו של טאשירו התגרשו בילדותו לאחר שאביו, מנהל רשת קברט, ברח מביתו יחד עם אישה אחרת.
כתוצאה מכך, גדל טאשירו בשנותיו הראשונות עם אימו בלבד.
בשנת 1961, כאשר טאשירו היה בן שש, הוא ואימו עברו לטוקיו, שם למד בגן ילדים מיסיונרי.
בשנת 1963, החל את לימודיו בבית ספר יסודי בשינג'וקו.
בגיל 13, כאשר היה תלמיד בחטיבת ביניים, אימו נישאה מחדש והוא בחר להשתלב בכיתה גבוהה יותר בבית ספר תיכון ולחיות עם אביו כדי לא להיות תלוי כלכלית בבעל החדש של אימו.
בשנת 1972, החל ללמוד מכונאות במכון הטכנולוגי של תיכון שיבאורה לאחר שסיים את לימודיו בחטיבת הביניים נאקסה בחודש מרץ של אותה שנה.
בשיבאורה, הכיר את מאסיוקי סוזוקי.
מאוחר יותר הקימו את הלהקה The Chanels.
באותה תקופה, השניים נודעו כעברייני נוער.
טאשירו היה מעורב לכאורה בקטטות, כנופיות אופנוענים (בוסוזוקו) ו"ציד-בנות" (נאנפה) במסיבות דיסקו בכל יום במהלך שהותו בבית הספר.
הוא נעצר על ידי המשטרה בחשד לתקיפה.
את אשתו הנוכחית, שכעת הוא פרוד ממנה בעקבות מספר שערוריות ומאסר, פגש בסוף השנה הראשונה ללימודים בתיכון.
במרץ 1975, סיים את לימודיו במכון הטכנולוגי של תיכון שיבאורה.
באותה עת החל לנהוג במכוניות.
מכוניתו הראשונה הייתה של חברת ניסאן סאני.
מכוניותיו הבאות היו ניסאן גלוריה, שברולט קמארו, פורד, הונדה פרלוד ומרצדס-בנץ.
העיסוק במכוניות נהיה עבורו לאובססיה.
לאחר סיום הלימודים ב-1975, הקים מאסאיוקי סוזוקי את להקת הדו-וופ The Chanels יחד עם טאשירו, נובויושי קוואנו ואחרים באותה שנה.
סוזוקי היה הסולן הראשי, קוואנו היה חצוצרן וטאשירו היה בריטון.
ביוני 1975, ברח טאשירו מביתו לאחר שהתקוטט עם אביו.
מאוחר יותר, הועסק על ידי חבר הלהקה הירויוקי קובוקי ועבד אצלו כפקיד בתחנת דלק.
הוא גר בחדר השנה של החברה במשך שנתיים.
לאחר מכן, נהיה נהג משאית והועסק על ידי הנשיא של חברת משאיות, שהיה לקוח בתחנת הדלק של קובוקי בשנת 1978. למרות שהקים את הלהקה, הוא המשיך לכאורה לעבוד כנהג משאית מכיוון שחשב כי "עולם הבידור מפחיד".
להקת The Chanels נוסדה בשנת 1975 והחלה להופיע כלהקת חובבים בשנת 1976. הם נבחרו להיות "להקה מספר אחת" בתוכנית טלוויזיה יפנית בשם "Ginza Now" (ギンザNOW) וזכו בפרס בתחרות מוזיקלית תחת חסותה של חברת ימאהה.
הופעת הבכורה של טאשירו בלהקה הייתה בשנת 1980. מאז הצטרפותו, נודעה הלהקה בשל סגנון הרית'ם אנד בלוז.
ארבעת הסולנים של הלהקה, בתוכם טאשירו, השחירו בהופעות את פניהם באמצעות משחת נעליים ונהיו מפורסמים ופופולריים.
הסינגל הראשון שלהם, "Runaway", מכר מעל למיליון עותקים.
הסינגל של הלהקה משנת 1981, "Hurricane", זכה לגרסת כיסוי על ידי הצמד פאפי.
בשנת 1983, שינתה את הלהקה את שמה ל-Rats & Stars עקב הדמיון למותג הצרפתי Chanel.
לאחר התפרקות הלהקה בפועל בשנת 1986, שחרר טאשירו אריך-נגן בשם "The Legend of Niijima" (新島の伝説 Niijima no densetsu) כאומן סולו.
במרץ 1996, התאחדו חברי הלהקה Rats & Star למשך שישה חודשים והכינו גרסת כיסוי לשיר "If I Could Meet You in a Dream" (夢で逢えたら Yume de Aetara)" של הזמר אליצ'י אוטאקי מלהקת Happy End באפריל של אותה שנה.
הם הופיעו בסילבסטר של אותה שנה.
בשנים 1993 -1996 הוא הופיע בתוכנית טלוויזיה ביחד עם קן שימורה.
חברים של להקת Rats & Star
מאסה (באיטלקית: Massa) היא עיר הבירה של נפת מאסה-קרארה שבמחוז טוסקנה שבאיטליה.
העיר שוכנת בעמק הנהר פריגידו (Frigido), ליד שלוחה של הרי האפנינים ובמרחק של 5 ק"מ מחוף הים הטירני.
מאסה מוזכרת לראשונה במפת פויטינגר מהמאה ה-4 לספירה תחת השם "אד טאברנס פריגידס" (ad Tabernas frigidas) שככל הנראה הכוונה לקטע על דרך אמיליה סקאורי (Via Aemilia Scauri) בין פיזה לבין לוני (Luni).
החל מהמאה ה-15 ועד למאה ה-19, הייתה מאסה בירתה של הנסיכות העצמאית (לאחר מכן דוכסות) של מאסה וקרארה (Ducato di Massa e Carrara), שהייתה בשליטתן של משפחות מאלאספינה (Malaspina) וסייבו-מאלאספינה (Cybo-Malaspina).
מאסה היא העיר הראשונה באירופה שבה נעשה שימוש במצפן לצורך מיפוי מכרות כדי לבצע עבודות מדידה של המכרות.
ב-1829 הועברה העיר לידי אוסטריה.
ב-1859, במהלך איחוד איטליה הצטרפה העיר לממלכת סרדיניה.
האתרים החשובים בעיר הם: מצודה מהמאה ה-15 השוכנת על גבעה והמשקיפה על העיר, ארמון מתקופת הרנסאנס, קתדרלה, שתי כיכרות חשובות ומעגן.
מאסאליט (במאסאליט: מאסארה; בערבית: ماساليت) הם עם היושב במערב סודאן, בעיקר בחבל דארפור ובמזרח צ'אד.
בני מאסאליט דוברים , שפה נילו-סהרית.
בני המאסאליט הם חקלאים המגדלים דורה, בוטנים, דוחן ובמיה.
המאסליט ידועים באדיקותם הדתית ובייחודיותו של האסלאם שלהם, אשר לא מתקבל על מרבית המוסלמים האדוקים הערבים.
בטקסים ובחגים הם נוטים לשלב מאפיינים רבים מהמסורת האפריקאית לצד האסלאם.
בין היתר הגברים נוהגים לקפוץ במקום, קפיצות גבוהות במיוחד ולאחוז בידם מקלות עץ בצורת "ך".
בין השנים 1884 ל- 1921 חיו רוב המאסאליט בממלכה עצמאית בשם "דאר מאסאליט".
לאחר הכיבוש הבריטי-ערבי הפכה ממלכתם להיות חלק מסודאן.
בני המאסאליט הופלו לרעה תחת השלטון הערבי בסודאן, ויחד עם עמים נוספים בדארפור יצאו למרד בסוף שנות התשעים, שהוביל את ממשלת סודאן לפתוח ברצח העם בדארפור בו ניסו להשמיד בין היתר גם את המאסאליט.
מאז ראשית שנות האלפיים, חיים מרבית המאסאליט במחנות עקורים בצ'אד ובסודאן.
קאזוהיקו קאטו (ביפנית: 加藤一彦; 26 במאי 1936 – 11 באפריל 2019) הוא אמן מאנגה (מאנגקה) יפני שידוע בשם עט "מאנקי פאנץ'".
קאטו נולד בעיר חמנאקו בהוקאידו.
כבר בגיל צעיר הוא התחיל לצייר.
לאחר סיום בית הספר הוא עבר לטוקיו והחל ללמוד אלקטרוניקה.
קאטו התחיל לצייר באופן מקצועי תחת שמות עט שונות.
בשנת 1965 הוא אימץ את השם מאנקי פאנץ'.
לטענת האמן הוא לא אהב את השם, אך זה היה רצונו של המנהל והוא נאלץ להסכים.
אחרי שסדרת לופן השלישי זכתה להצלחה, הוא המשיך לצייר תחת שם עט זה בלבד.
במהלך עבודתו השתתף מאנקי פאנץ' ביצירת סדרות מאנגה רבות כולל המשכים של לופן השלישי ומוסאשי גאנדו.
בשנת 2005 הוא התמנה לפרופסור באוניברסיטה בפקולטה לאמנויות.
על יצירותיו הוא קיבל פרסים בשנת 1981 וב-2015.
רוב חייו הוא התגורר בעיר סאקורה בצ'יבה ונפטר שם מדלקת ריאות.
מחוז מאסאקה (באנגלית, בסוואהילי: Masaka) הוא אחד ממחוזותיו האדמיניסטרטיביים של האזור המרכזי במדינת אוגנדה.
בדומה למחוזות נוספים במדינה, המחוז נקרא על שם העיר הראשית שלו, מאסאקה.
המחוז גובל במחוז קלונגו מצפון, במחוז קלנגלה מדרום מזרח, במחוז ראקאי מדרום מערב, במחוז לוואנגו ממערב ובמחוז בוקומנסימבי מצפון מערב.
עיר הבירה והעיר הגדולה של המחוז היא מאסאקה.
המחוז הוקם בשנות ה-20 של המאה ה-20, ממספר מחוזות בממלכת בוגנדה.
מועצת המחוז היא הסמכות הפוליטית הגבוהה ביותר.
המועצה כוללת את יושב ראש המחוז ו-43 חברים.
מחלקות המועצה הן: חינוך וספורט, בריאות וסביבה, עבודות ושירותים טכניים, ייצור ושיווק, מימון ותכנון, שירותי תמיכה בניהול, מגדר ושירותים קהילתיים.
מאנק הוא סרט דרמה ביוגרפי אמריקאי המבוסס על חייו של התסריטאי הרמן ג'יי.
הסרט מבוים על ידי הבמאי דייוויד פינצ'ר, על פי תסריט שנכתב על ידי אביו, ג'ק, שמת בשנת 2003; ומככבים בו גארי אולדמן, אמנדה סייפריד, לילי קולינס, ארליס האוורד, טום פלפרי, טופנס מידלטון, טום ברק וצ'ארלס דאנס.
הסרט עלה לאקרנים במהדורה מוגבלת בבתי קולנוע נבחרים בנובמבר 2020, לפני שעלה לשידור בכל הפלטפורמות של שירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-4 בדצמבר 2020.
עלילת הסרט מתמקדת בחייו של התסריטאי הרמן ג'יי.
מנקייביץ' בתקופה בה הוא כתב את התסריט עבור הסרט "האזרח קיין", ובבעיות שהוא נקלע אליהן בקרב על קרדיט בכתיבת התסריט מול הבמאי אורסון וולס במהלך הפקת הסרט ולקראת יציאתו לאקרנים.
גארי אולדמן – הרמן ג'יי.
אמנדה סייפריד – מריון דייוויס
לילי קולינס – ריטה אלכסנדר
ארליס האוורד – לואי ב.
טום פלפרי – ג'וזף ל.
סם טרופטון – ג'ון האוסמן
פרדיננד קינגסלי – אירווינג תלברג
טופנס מידלטון – שרה מנקייביץ'
טום ברק - אורסון וולס
ג'וזף קרוס – צ'ארלס לדרר
ג'יימי מקשיין – שלי מטקאלף
טובי לאונרד מור – דייוויד או.
מוניקה גרוסמן – פראולין פרדה
צ'ארלס דאנס – ויליאם רנדולף הרסט
ג'ף הרמס – בן הכט
הפקת הסרט הוכרזה רשמית ביולי 2019, לאחר שדייוויד פינצ'ר אישר שהוא יביים את הסרט בכיכובו של גארי אולדמן.
את התסריט לסרט כתב אביו של פינצ'ר, ג'ק פינצ'ר, לפני מותו בשנת 2003. באוקטובר, הוכרז על ליהוקם של צוות השחקנים המלא, הכולל את אמנדה סייפריד, לילי קולינס, טופנס מידלטון, ארליס הווארד וצ'ארלס דאנס.
עבור הפקת הסרט, פינצ'ר שב לשתף פעולה עם אנשים רבים בתעשיית הקולנוע איתם הוא שיתף פעולה קודם לכן, כולל המלחינים טרנט רזנור ואטיקוס רוס, תוך שימוש בכלי נגינה אותנטיים בלבד, ומעצב ההפקה דונלד גרהאם ברט.
פינצ'ר שכר לעבודה את הצלם אריק מסרשמידט, איתו הוא עבד על הסדרה "מיינד האנטר".
הטיוטה בת 120 העמודים של התסריט הראשוני העלתה כי ג'ק פינצ'ר בחר לבסס את התסריט שלו על טענה שטענה מבקרת הקולנוע פולין קייל בכתבה שלה ב"ניו יורקר" משנת 1971, Raising Kane, לפיה לוולס לא מגיע קרדיט על התסריט.
הכתבה הכעיסה מבקרים רבים, כולל חברו של אורסון ויוצר הקולנוע פיטר בוגדנוביץ' שדחה את טענותיה של קייל אחת אחת בכתבה שכתב באוקטובר 1972 עבור "אסקווייר", The Kane Mutiny.
הטיעון שלה הוכחש על ידי כמה חוקרי קולנוע לאורך השנים, כולל רוברט ל.
קרינגר במחקר שלו על "התסריטים של האזרח קיין".
צילומי הסרט החלו ב-1 בנובמבר 2019 בלוס אנג'לס.
הצילומים התקיימו גם בוויקטורוויל, קליפורניה, והסתיימו ב-4 בפברואר 2020.
אף על פי שנטפליקס טרם אישרה רשמית את תאריך עלייתו של הסרט לשידור, המפיק אריק רות' הצהיר כי הסרט יופץ במהלך אוקטובר 2020.
באוקטובר 2020, דווח שהסרט יעלה לאקרנים בבתי קולנוע נבחרים במהלך נובמבר 2020, לפני שיעלה לשידור ויופץ דיגיטלית על ידי נטפליקס ב-4 בדצמבר 2020.
מאנש יוז'ף אסטרייכר (בהונגרית: Österreicher Manes József, לפעמים גם Oesterreicher אובודה, 17 במאי 1759 – וינה, 14 בדצמבר 1831) היה רופא, דוקטור לרפואה, רופא ראשי בלשכת הרופאים, הרופא הראשון של הספא בבלטונפירד.
הוא היה הרופא היהודי הראשון בהונגריה שעל פי כתב הסובלנות של יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה יכול היה לקבל את הדוקטורט בשנת 1782. אחד החלוצים של הטיפולים בחשמל.
הוא המציא וייצר את המשלשל בשם "Sal mirabilis nativus hungaricus" והחל בייצור מי סודה במכון טכני-רפואי.
מאנש יוז'ף אסטרייכר נולד באובודה להורים יהודים חסרי כל.
לפני הוצאת כתב הסובלנות בשנת 1781, קריירות אקדמיות היו סגורות בפני יהודים בהונגריה ובאוסטריה, אך אסטרייכר בכל זאת המשיך בלימודיו והשלים את אותם תחילה במדעי הרוח.
לאחר שסירב להוריו להמשיך בקריירה כסוחר התכונן לקריירה רפואית וסיים את לימודיו גם ברפואה בשנת 1780. לאחר פרסום כתב הסובלנות הוא הצליח להתקבל לסטאג' ובשנת 1782 קיבל תואר רופא.
בינתיים עבד כרופא בית חולים באובודה.
משם הוזמן לעיר זאלאגרסג כרופא הראשי של מחוז זאלה.
לאחר שכתב בעבודת הדוקטורט שלו על המים המינרליים בבודה גם על אלה שבבלטונפירד, הוא מונה ב--12 בספטמבר 1785 גם לרופא של המרחצאות (ספא) בבלטונפירד.
בין השנים 1785 עד 1806, עבד כרופא ראשי בבלטונפירד ותרם באופן משמעותי לפופולריות של הספא.
לאחר שעבד שם 17 שנה, עבר לווינה בשנת 1802, שם עבד כרופא כללי.
הוא המציא מכשיר לאיתור זיופים של פריטי מזון בתעשיית המזון, אותו הציג בפני פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שהעניק לו כמתנה קופסת טבק מזהב.
בשנת 1818 הוא הגיש לממשלה תוכניות לייצור נתרן פחמתי מנתרן גופרתי שמצוי לרוב בשטחי הונגריה.
מאוחר יותר הפך לרופא ראשי של הלישכה הקיסרית-מלכותית וקיבל מדליית-זהב אזרחית גדולה שהיה מיועד לנשיאה על הצוואר.
לאחר שתוכניתו לבנות בית הבראה לטיפולים בבלאטונפורד עבור החיילים הקיסריים-מלכותיים נכשלה, ב-31 באוגוסט שנת 1823 הקים אסטרייכר קרן של 1,620 פורינט מכסף לכיסוי עלויות הטיפול של החיילים שאושפזו בספא בבלטונפירד.
משנת 1797 היה חבר באגודה הכלכלית של לייפציג ובאגודה להיסטוריה של הטבע של ינה.
אודות המכון לחיסון אבעבועות רוח במים החמצמצים של בלטונפירד.
מסקנותיי הרפואיות על אורך החיים השימושי של המלח ההונגרי הטבעי שזה עתה נמצא (sal mirabilis nativus hungaricus).
מאסארו פורוקאווה (ביפנית: 古川 勝; 6 בינואר 1936 – 21 בנובמבר 1993) היה שחיין יפני.
אלוף אולימפי (מלבורן 1956) ושיאן העולם במשחה ל-200 מטר חזה.
פורוקאווה נולד וגדל בהשימוטו שבמחוז וקאיאמה, ביפן.
בתחרות שנערכה בטוקיו ב-10 באפריל 1954 הוא קבע במשחה ל-200 מטר חזה שיא עולם חדש של 2:36.6 דקות, שיפור לשיא בן השנה של קנוד גליי מדנמרק (2:37.4 דקות).
בהמשך היום שיפר את השיא והעמידו על 2:35.4 דקות.
בתחרות שנערכה בטוקיו ב-5 באוגוסט 1955 החזיר לעצמו את שיא העולם במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:33.7 דקות.
בתחרות נוספת שנערכה בטוקיו ב-1 באוקטובר אותה שנה שיפר את השיא והעמיד אותו על תוצאה של 2:31.0 דקות.
באולימפיאדת מלבורן (1956) זכה פורוקאווה במדליית זהב, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:34.7 דקות, לפני חברו לנבחרת מאסאהירו יושימורה (2:36.7 דקות) וחארס יוניצ'ב מברית המועצות (2:36.8 דקות).
במשחקי אסיה שנערכו בטוקיו בסוף מאי 1958 הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:44.0 דקות.
בשנת 1981 זכה פורוקאווה להיכנס להיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
מאנקיז היא סדרת דרמת אקשן לילדים ונוער, שנוצרה ונכתבה בידי שחר סגל ואורן יעקובי וביים אמיל בן שמעון.
הסדרה עלתה לשידור ב-TeenNick, לצופי HOT, ב-21 באוקטובר 2021.
בועז קוצ'יק עובד כשליח במסעדה יחד עם חברו הטוב אורי.
השניים בטעות מוסרים טאקו בתוכו הטמין הבוס שלהם, העבריין הידוע שלמה ניצחון, טבעת יהלום יקרה שנגנבה משגרירות "שאנשי – יאן".
כדי לפצות אותו הם נשלחים לבצע שוד גדול ולגנוב את הכתר היקר שמוצג במקדש "שאנשי-יאן".
אליהם תצטרף רוני, אחותו של בועז וארבעת חבריה, בלוגרים מצליחים ומוכרים שתקועים יחד בבידוד.
הם מתגייסים למבצע המגלומני שמתרחש בזמן הקורונה, כשהמשטרה בעקבותיהם.
בועז קוצ'יק (לי בירן) – שליח מסעדה.
בסוף הסדרה הופך לבן זוגה של סתיו
אורי (אונה) (תובל שפיר) – גאון מחשבים.
הוא וקוצ'יק חברים עוד משרותם הצבאי.
סתיו חסון (עומר נודלמן) – יוטיוברית, בת זוגו של שון, אשר מעוניינת בסיום יחסיהם המקצועיים והאישיים.
מתאהבת בהמשך בקוצ'יק, ובסוף הסדרה הופכת לזוגתו.
נועלת את נירו בסוף הסדרה לאחר שהוא זייף את הבידוד.
רוני קוצ'יק (רוני דלומי) – וולוגרית של DIY.
גולן קריטי (נוה צור) – שחקן ושותפה של רוני לוולוג.
היה פרה בימי הולדת עד שפוטר בעקבות עימות עם אחד האבות (מגולם על ידי שוקי ראק) שהיה באירוע של יום הולדת.
מחשיב את עצמו לשחקן מוכשר, על אף כולם חושבים שהוא לא.
בוגר "סטודיו למשחק ניסן נתיב".
שון כהנא (בן זיני) – יוטיובר, בן זוגה של סתיו.
גילה דרך הודעה של נירו, על הרצון של סתיו להיפרד ממנו.
נעמי קינג יו (מאיה לבני) – וולגרית ביוטי.