tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במשחקים הפאן אמריקאיים שנערכו בלימה, פרו ב-10 באוגוסט 2019 זכתה מקגרגור במדליית ארד בריצת שליחות 4x400 מטר, ביחד עם סטפני אן מקפירסון, נתויה גול וטיפאני ג'יימס בתוצאה של 3:27.61 דקות, אחרי ארצות הברית (3.26.46 דקות) וקנדה (3.27.01 דקות).
מדליית כסף בריצת שליחים 4x400 מטר משולבת ביחד עם נייתון אלן, טיפאני ג'יימס וג'בון פרנסיס בתוצאה של 3:11.78 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:09.34 דקות ולפני בחריין (3:11.82 דקות) ומדליית ארד בריצת שליחות 4x400 מטר לאחר שרצה בשלב המוקדמות.
רונית יוכל חיטין (נולדה ב־1 בנובמבר 1942) היא משוררת וסופרת ישראלית.
נולדה בקיבוץ עמיר לירחמיאל וריבה, ממייסדי הקיבוץ.
בת בכורה מתוך שלוש בנות.
ב-1947 עזבה המשפחה את הקיבוץ ועברה ל"קריית שטנד" (כיום חלק מקריית אתא), וב-1953 עברה לרמת גן.
לאחר סיום התיכון בעיר למדה יוכל חיטין בסמינר הקיבוצים והוסמכה להוראה.
לאחר מכן למדה מקרא וספרות באוניברסיטאות ירושלים ובאר שבע, וכן לימודי מקורות ישראל בסמינר אורנים.
בזמן לימודיה בסמינר נישאה לאיזק לוי וילדה את בנה הבכור.
לאחר כמה שנים התגרשה ועברה עם בנה לקיבוץ בית קמה.
נישאה בשנית לזאב חיטין, ובבית קמה נולדו לזוג שלושה ילדים.
יוכל חיטין עבדה כמורה בבית הספר היסודי של הקיבוץ וגם כמורה ומחנכת בתיכון האזורי מבואות הנגב.
כמו כן שימשה כמה שנים כגזברית הקיבוץ.
בשנת 1988 עזבה המשפחה את הקיבוץ ועברה ללהבים.
יוכל חיטין עבדה כגזברית המועצה האזורית להבים וכגזברית המושב נצר חזני.
לאחר מכן חזרה לתחום החינוך ועבדה כמורה ומחנכת בבית הספר האזורי "משאבים" בקיבוץ משאבי שדה, שם פיתחה שיטת לימוד ייחודית לתלמידים לקויי למידה.
מ-2001 מנחה יוכל חיטין סדנה לכתיבה יוצרת בבית הספר ללימודי חוץ באוניברסיטת בן-גוריון, וסדנת ספרות בבית האבות משען בבאר שבע.
בת למשפחה של אמנים ויוצרים.
דודו של אביה היה ארנו נאדל, מוזיקאי, משורר וצייר, שנספה בשואה.
בן דודה מצד אביה הוא הצייר שמואל בק.
יוכל חיטין פרסמה שלושה קובצי שירה ושני ספרי פרוזה.
שירים מספרים אלה התפרסמו לפני כן בעיתונים וכתבי עת רבים: "מעריב", "ידיעות אחרונות", "על המשמר", "דבר", "הדים", "סימן קריאה", "עלי שיח" ואחרים.
על יצירתה כתב הסופר אלכסנדר סנד: "קול מקורי, שדה דימויים מדהים, תמונות קשות וחדות - תחושה, דמיון יוצר חריף ותוסס.
שירה שכוחה באיפוק בביטוי, הנובע דווקא מן השפע המוצנע בישותה".
המשורר נתן יונתן כתב בחתימתו על כריכת ספרה "בדרך אליך רוברט": "...מיתופואטיקה; שירה כמעשה בריאה.
מיתוס שבמוקד שלו הנפש הפועלת, נציגת המשוררת, המטפורה שלה, אופן קיומה הנפשי-רוחני עלי אדמות...".
יוכל חיטין היא אם לארבעה וסבתא.
"והצבע של חייה הוא שמיים".
"אצבעות אשה שורטות בלחייה אותיות של זמר".
רונית ורד (נולדה ב-6 באוקטובר 1973) היא עיתונאית וחוקרת אוכל ישראלית.
נולדה בכפר הס וכיום מתגוררת בתל אביב.
למדה היסטוריה וצרפתית באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1999–2006 עבדה בהוצאת "מפה", בה הייתה עורכת ראשית של אתר "מפה" וחלק מצוות שסיקר מסעדות ויצרני מזון בישראל.
בין הספרים שהיא נמנית עם כותביהם: "מדריך מפה למסעדות בישראל" (2003); "מדריך מפה לסיני" (2004); "רק ימים טובים – 101 מקומות שתרצו לחזור אליהם" (2005); "מדריך מפה למסעדות" (2006); ועוד.
החל משנת 2007 כותבת את המדור "פינת אוכל" במוסף הארץ.
המדור השבועי, המלווה בצילומיו של הצלם דן פרץ ודור קדמי, עוסק בתיעוד תרבות האוכל המקומית, בהיסטוריה קולינרית ובמסעות אוכל בישראל ובעולם.
בין הנושאים עליהם היא מרבה לכתוב נמנים המטבח הישראלי, המטבח היהודי, המטבח הפלסטיני, אוכל וזהות, אוכל ומקומיות, חקלאות, יצרני מזון קטנים ושימור מלאכות ומסורות קדומות.
ב-2008–2011 הייתה עורכת ראשית של אתר "מבשלים" שהקימו דוקטור אלי לנדאו והשף חיים כהן.
ב-2013–2014 נמנתה על מייסדי ועורכי התוכן של "שבוע האוכל הפולני", פסטיבל שעסק בהיסטוריה ובהווה של המטבח היהודי-מזרח אירופאי.
בשנים 2014–2015 אצרה תוכנית קולינרית "לפסטיבל הקולנוע היהודי" בסינמטק ירושלים.
ב-2022 אצרה את "לא רק אוכל: עיצוב הזהות הלאומית דרך המטבח": אסופת סרטונים דוקומנטריים וקטעי יומני חדשות מארכיון הסרטים הישראלי, שהפכו במהלך ימי הפסטיבל לתערוכה של הקרנות ומיצגים.
ב-2018 שימשה כיועצת קולינרית לסדרה "מעורב ישראלי" (ערוץ 8, בימוי: איילת הלר).
הסדרה, בהגשתו של טל פרידמן, עוסקת בתהליך יצירת זהות ישראלית דרך המטבח.
בנוסף, הייתה האוצרת הקולינרית של פרויקט "נימוסי שולחן" בגלריה האוניברסיטאית בתל אביב (אוצרים ראשיים – דוקטור ספי הנדלר ודוקטור שרון אהרונסון-להבי).
במסגרת הפרויקט אצרה את "התפריט – ממזנון פועלים למטבח ישראלי חדש", תערוכת תפריטים ממאה שנות מסעדנות בארץ ישראל.
החל משנת 2019 מלמדת במחלקה לתרבות חזותית וחומרית בבצלאל קורס העוסק בתרבות הישראלית דרך הזווית הקולינרית ("קווים לדמותו של המטבח בארץ ישראל").
ב-2021 ראה אור הספר "מחשבות על אוכל" (הוצאת רסלינג) שערכה יחד עם פרופסור אורי ברטל ומיכל איתן.
שימשה כיועצת בכירה ואוצרת חלל התצוגה של "אסיף – המרכז לתרבות אוכל בישראל".
"נחמה ריבלין: מטבח משלה", התערוכה הראשונה שאצרה במקום, עסקה במטבח המקומי דרך אוספים שהשאירה אחריה רעיית הנשיא העשירי של ישראל.
"עיר, חיטה, לחם: אפייה בירושלים במאה ה-17", התערוכה השנייה שאצרה, הציגה את מגוון סוגי הלחם והמאפים שהיו נפוצים בירושלים במאה ה-17.
מאמרים פרי עטה התפרסמו במגזינים ובספרים ברחבי העולם, ביניהם "Gastronomica" (אוניברסיטת קליפורניה) Seeds – Oxford symposium" of food and cookery 2018"; "Tablet"; "Divine food"(גשטלטן); ועוד.
אחותו של העיתונאי איתי ורד.
רוני שכנאי (21 במרץ 1944 – 25 בספטמבר 2017) היה מראשוני הקוסמים בישראל, אשר הקים את אגודת הקוסמים הישראלית וכיהן בה בתפקיד "הנשיא הגדול" עד מותו.
רוני שכנאי החל את דרכו האמנותית כמוזיקאי.
הוא ניגן בגיטרה בס, כתב והלחין, ועיקר פעילותו המוזיקלית הייתה במסגרת להקת "המתקוממים", יחד עם נפתלי אלטר ואחרים, בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20. שכנאי כתב והלחין את כל שירי הלהקה, אשר עסקו בחלקם הגדול במחאה על רקע מלחמת ששת הימים.
לאחר פירוק הלהקה עבר שכנאי להתגורר בלונדון, שם עסק בלימודי אמנות הקסמים, בין היתר אצל הקוסם קן ברוק .
שכנאי חזר לישראל בשנת 1979, והביא עימו לישראל סגנון הגשה חדש של מופעי קסמים, עם שימת דגש על היות המופע מוקפד ואלגנטי.
הוא גם התארח בפרק של "פרפר נחמד".
במקביל לפעילותו כקוסם מקצועי ולהופעותיו בכל רחבי הארץ, היה שכנאי הרוח החיה מאחורי הקמת "האגודה לקידום אמנות הקסמים בישראל".
הוא שימש כנשיאה הראשון של האגודה, ולאחר סיום כהונתו הוענק לו תואר ייחודי - "הנשיא הגדול" – בו החזיק עד יום מותו.
בין תלמידיו של שכנאי ניתן למנות את דליה פלד וליאור מנור.
לקראת פרישתו, החליט שכנאי לעבור שוב לאנגליה, והתגורר יחד עם אשתו לוריין בעיר הולדתה סקרבורו, עד מותו בשנת 2017. עם פטירתו החליטו חברי אגודת הקוסמים לכבד את זכרו ולקרוא את אגודת הקוסמים על שמו.
ההכרזה על כך התקיימה באירוע רב-משתתפים לזכרו שנערך בתל אביב ב-8 בינואר 2018, שם נערך לכבודו טקס "שרביט שבור" - טקס אשכבה ייחודי לאמני קסמים.
רונית בוגלר היא פרופסור אמריטה לחינוך במחלקה לחינוך ופסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה.
תחומי מחקרה העיקריים הם: מנהיגות חינוכית, התנהגות אזרחית ארגונית, מחויבות ארגונית ופרופסיונלית והעצמת עובדים.
בשנים 1976–1979 למדה לתואר ראשון דו-חוגי בסוציולוגיה וחינוך באוניברסיטת חיפה.
בשנים 1980–1983 למדה לתואר שני (M.Sc) במדעי ההתנהגות והניהול בפקולטה להנדסת תעשייה וניהול בטכניון - מכון טכנולוגי לישראל בחיפה.
את עבודת הגמר שלה כתבה בנושא המשפחה המורחבת ומשמעותה בארגון הפורמלי בתקופה המודרנית בהדרכת פרופ' אלברט גולדברג.
בשנת 1983 נסעה לאוניברסיטת סטנפורד ללימודי תואר שלישי, ושהתה שם עד שנת 1990. השלימה תואר שני בסוציולוגיה ותואר שלישי בחינוך.
את עבודת הדוקטור, שעסקה בניתוח מקורות המימון של חוקרים אקדמיים, כתבה בהנחיית פרופ' ברנרד פ.
כהן, פרופ' , ופרופ' סימור מרטין ליפסט.
משנת 2002 החלה לשמש כמרצה באוניברסיטה הפתוחה.
בשנת 2019 התמנתה לפרופסור מן המניין.
במהלך השנים הייתה חוקרת אורחת באוניברסיטת פורדהם בניו יורק ובאוניברסיטת ברנדייס בבוסטון.
בוגלר עמדה בראש הצוות שעיצב את תוכנית התואר השני במינהל, מדיניות ומנהיגות בחינוך וכיהנה כראש תוכנית זו בשנים 2013–2021. במסגרת תפקידיה באוניברסיטה הפתוחה, כיהנה כראשת תחום החינוך, ראשת המחלקה לחינוך ולפסיכולוגיה, חברה במועצת האוניברסיטה ויו"ר מועצת הסגל האקדמי.
בוגלר חברה בוועד המנהל של "בשער - קהילה אקדמית למען החברה בישראל".
בוגלר חוקרת את התחום של מִינהַל החינוך.
מחקריה עוסקים במנהיגות, במחויבות מקצועית ומחויבות לארגון, בהעצמת עובדים, בהתנהגות אזרחית ארגונית (organizational citizenship behavior - OCB), כלומר התנהגות וולונטרית שהיא מעבר להגדרת התפקיד, לחץ להתנהגות זו (citizenship pressure) ואסטרטגיות להתמודדות עם לחץ להתנהגות אזרחית ארגונית.
היא בוחנת כיצד סגנונות מנהיגות שונים משפיעים על תוצרים ארגוניים, כגון שביעות רצון של מורות ומורים או מחויבותם למקצוע ההוראה ולבית הספר, ומהן תפיסות מורים לגבי התנהגות אזרחית ארגונית בזמן שגרה ובזמן מגפת הקורונה.
מחקריה עוסקים גם בהשפעות של מדיניות החינוך על מנהיגות בית ספרית, ובהשפעות של האוטונומיה הבית ספרית על פדגוגיה של המאה ה-21.
במהלך השנים הייתה חברה בקבוצות מחקר בינלאומיות בנושא מפקחים (superintendents), מנהיגות חינוכית והכשרת מנהלים והקשר בין אוטונומיה בית ספרית ופדגוגיה של המאה ה-21.
(עם אורלי טנא-גזית), מנהיגות בחינוך, רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, 2021.
(עם יצחק ברקוביץ ועמרי רוזנקרנץ), סוציולוגיה של החינוך, רעננה, האוניברסיטה הפתוחה, 2021.
בחירה בחינוך: בתי ספר ותהליכים חלופיים, תל אביב, האוניברסיטה הפתוחה 2003 (גרסה מעודכנת 2017).
(עם ורדה וסרמן ואורלי טנא-גזית), מנהיגות בארגונים, תל אביב, האוניברסיטה הפתוחה, 2002 (נוסח חדש 2014).
מנהיגות ויישומיה בחינוך, תל אביב, האוניברסיטה הפתוחה ,1999 (גרסה מעודכנת 2011).
בוגלר כתבה עשרות מאמרים ופרקים בספרים ערוכים.
(מאמר זה קיבל פרס מצוינות לשנת 2006 מטעם Emerald Literati Network).
רונילסון דה סילבה ברבוזה (נולד ב-11 במאי 1995), הידוע בשם רוני, הוא כדורגלן ברזילאי שמשחק בעמדת החלוץ בקבוצת אתלטיקו מיניירו ובנבחרת ברזיל.
ב-26 במרץ 2014, רוני עשה את הופעת הבכורה שלו במועדון קלוב דה רמו במשחק נגד סאו פרנסיסקו באליפות הפראנזה.
בשנת 2015, לאחר שזכה עם רמו בתואר אלופת האזור, נרכש רוני על ידי קרוזיירו ב-22 באפריל 2015.
ב-6 בינואר 2016, ללא הופעה אחת בקבוצה הבוגרת של קרוזיירו, הושאל רוני לנאוטיקו.
בסוף 2016, עבר לשחק ביפן וחתם על חוזה עם אלבירקס ניגאטה.
במדיה כבש שבעה שערים בליגת העל היפנית בשנת 2017.
לאחר חווייתו ביפן, חזר לברזיל וחתם במועדון אתלטיקו פרנאאנסה.
עם אתלטיקו פרנאאנסה, זכה בגביע סודאמריקנה בשנת 2018. הוא אף זכה עם המועדון בגביע הברזילאי בשנת 2019 ואפילו כבש שער במשחק הגמר נגד אינטרנסיונל.
עקב ההצלחות הללו, רוני הצטרף לפלמיירס, אצלם זכה בגביע ליברטדורס בשנת 2020.
עונה לאחר מכן (2021), הוא זכה עם פלמיירס בגביע ליברטדורס בפעם השנייה ברציפות.
בפברואר 2025 חתם באתלטיקו מיניירו.
ב-3 במרץ 2023, רוני זומן לראשונה לנבחרת ברזיל על ידי המאמן רמון מנזס, למשחק ידידות נגד נבחרת מרוקו שהתקיים ב-25 במרץ 2023.
רונית זיו (נולדה ב-13 באוקטובר 1970, י"ג בתשרי ה'תשל"א) היא כוריאוגרפית ורקדנית ישראלית, וכן מרצה וחוקרת מחול.
רונית זיו נולדה וגדלה ברמת השרון ולמדה בתיכון הארצי לאומנויות ע"ש תלמה-ילין בגבעתיים.
בילדותה למדה בלט קלאסי בקונסבטוריון רמת-השרון ורקדה בלהקת התנועתרון, ולאחר מכן רקדה אצל היוצרת רות זיו אייל בתל אביב.
בשנת 1989 התגייסה לצה"ל ושרתה כמדריכת חי"ר.
בתום שרותה הצבאי למדה משחק בביה"ס לאומנויות הבמה בית-צבי.
זיו פרצה לתודעת המחול הישראלי עם הדואט "רוז לא מחכה", אתו זכתה במקום הראשון בתחרות "גוונים במחול" 1999.
לאחר זכייתה, הוזמנה ליצור עבור אנסמבל בת שבע את הטריו "זה ייגמר רע", שעלה במסגרת פסטיבל הרמת מסך בניהולו האמנותי של עירן בניאל.
בהמשך הוזמנה למרכז המחול אנז'ה Angers שבצרפת (CNDC l'ESQUISSE), בכדי ליצור עבור רקדני בית הספר שבמקום וללמד שיעורי מחול.
שם העלתה את המופע "Apres Midi" שהוצג בפורטו, באנז'ה ובפסטיבל מרסיי בצרפת.
זיו הצטרפה כחברה בעמותת הכוריאוגרפים בשנת 2002. באותה שנה הוזמנה להעלות את היצירה "Undress" עבור להקת המחול קומפניה אינסטבל Compani Instavel בעיר פורטו שבפורטוגל.
בשנת 2004 הוזמנה לתקופת שהות אמן במרכז Pact-Zollverein בעיר אסן בגרמניה, ולהופעה במסגרת פסטיבל Drei Wochen Mit Pina Bausch בניהולה האמנותי של הכוריאוגרפית פינה באוש, שם הופיעה עם הדואט "רוז לא מחכה".
באותה שנה יצרה מופע בשם "כלולות" בפסטיבל בסאנו דל גראפה, בניהולו האמנותי של רוברטו קסרוטו.
בין השנים 2010–2013 הייתה מנהלת אמנותית שותפה בפסטיבל הרמת מסך מיסודו של המדור למחול במשרד התרבות.
זיו הופיעה בפסטיבלים למחול באיטליה, הולנד, גרמניה, קייב ומוסקבה, והעבירה סדנאות אמן באיטליה ובברצלונה.
בתמיכה של קרן התרבות אמריקה-ישראל, הוזמנה כמרצה אורחת לאוניברסיטאות האמריקאיות UCLA, Pomona College,Scripps College, CDSU ו־Tulane University.
ביצירותיה זיו בודקת את המעבר מהמרחב היומיומי אל הבמה, וכיצד מילה וטקסט כתוב מתרגמים לדימוי גופני.
עבודותיה האחרונות עסקו באלימות מגדרית.
יצירת הווידאו "כתרנגולת" נוצרה במהלך שנת 2020 כמחאה כנגד אלימות נגד נשים והשתתפו בה למעלה מ-40 רקדניות.
זיו היא דוקטורנטית בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב, וכותבת את עבודת המחקר שלה בנושא הופעת הגוף העירום במחול הישראלי, בהנחייתו של ד"ר דרור הררי.
בחודש יולי 2023 הוזמנה להרצות בכנס "אמניות בישראל" באוניברסיטת תל אביב על נושא הופעת העירום ביצירות מחול של כוריאוגרפיות בישראל.
משמשת כחברת מערכת וכותבת מאמרים במגזין "מחול עכשיו" בעריכת ד"ר רות אשל.
2023 – Sex & Suits - יצירת סולו בהשראת חיבור מאת מבקרת האמנות אן הולנדר, הועלתה לראשונה בבית הנסן בירושלים במסגרת פסטיבל הסולו הבינלאומי.
2022 - Cassandra Machine – נוצר עבור ללהקת המחול Newcomb, הוצג ב-Dixon Hall בניו אורלינס, ארה"ב.
2022 – אחת ועוד אחת – במסגרת דאנס תל אביב באולם זהבה במרכז סוזן דלל.
2021 – 380.379.378 – הועלה לראשונה בסטודיו אורה מרכז סוזן דלל ובבכורה בפסטיבל אינטימדנס בתיאטרון תמונע.
2021 – כתרנגולת – יצירת ווידאו כמחאה נגד רצח נשים, הוצג בתערוכת 'עדות מקומית' ו'עדות למחאה'.
2018 – חחח.דוט.קום - הועלה בתיאטרון הבית, ניסן נתיב ביפו.
2018 – רונית זיו: מצב הדברים - הועלה לראשונה בתיאטרון הבית, ניסן נתיב ביפו.2017 – מה שאתה אומר אל תגיד פעמיים - שתי יצירות מאת רונית זיו - היצירה הראשונה היא עיבוד ל'קסנדרה' בביצוע שני רקדנים גברים.
והיצירה השנייה היא דואט לגבר ואישה.
2015 – שלוש אחיות – יצירה בעקבות סיפור קצר מאת ש"י עגנון.
הועלתה בתמיכת קרן ביסטריצקי לתמיכה באומנות.
2013 – שמאל מרכז - הועלתה לראשונה במסגרת פסטיבל א-ז'אנר בתיאטרון תמונע.
2013- מרתון 40 - ערב הפורס מניפה מיצירותיה של זיו, החל מיצירתה הראשונה עטורת הפרסים 'רוז לא מחכה' ועד ליצירתה האחרונה 'קסנדרה'.
2011- עם כתוביות - יצירה חדשה באורך מלא בבכורה במרכז סוזן דלל.
2009- גאות – יצירת מחול בשלוש מערכות, הועלתה לראשונה במסגרת פסטיבל מחול לוהט במרכז סוזן דלל.
2008 - אישה א' אישה ב' - הועלתה לראשונה בתיאטרון תמונע.
2007- ראי - הועלה בבכורה בהרמת מסך במרכז סוזן דלל.
Older - שיתוף פעולה עם הכוריאוגרפית יאנה ראסל, הועלה בתיאטרון תמונע בתל אביב, בדרזדן ובלייפציג.
2006 - עשר דקות - הועלה בבכורה בהרמת מסך במרכז סוזן דלל.2005 - לפרק ת'צורה - הועלה בבכורה בהרמת מסך במרכז סוזן דלל.
2004 - ביוטי פרי - הועלה בבכורה בהרמת מסך במרכז סוזן דלל.
2004 - כלולות - יצירה מיוחדת לעשרה רקדנים שהתקיימה המרחב של מבצר עתיק בבאסנו דל גראפה באיטליה.
2003 – Steam - הועלה בבכורה בהרמת מסך במרכז סוזן דלל.
2002 – בוץ - הועלה בבכורה בהרמת מסך במרכז סוזן דלל.
2002 - Undress - ערב שלם עבור להקת קומפניה אינסטבל בפורטו, פורטוגל.
1999-2001 - זה ייגמר רע, הלילה של מרילין ו-תוריד תורידי – שלוש יצירות עבור 'אנסמבל בת-שבע'.
1999 – רוז לא מחכה - יצירה עטורת פרסים שזכתה בפרס גוונים במחול והופיעה בפסטיבלים רבים ברחבי העולם.
2012 – "גן ריקי" מאת דויד גרוסמן, בבימוי שלמה פלסנר.
2011 – "מאויב לאוהב" על פי סיפור מאת ש"י עגנון, בבימויה של גילי שנית.
עלתה בבכורה בתיאטרון הערבי עברי ביפו ובפסטיבל ישראל.
2011- "כלבים" מאת עידו בורנשטיין, בבימוי שלמה פלסנר.
2011 – "אדיקטד" מאת נאוה צוקרמן, עלתה בבכורה בתיאטרון תמונע במסגרת פסטיבל א ז'אנר.
בהצגה זו השתתפה זיו כשחקנית ורקדנית לצידה של השחקנית שרה פון שוורצה.
2010 – "הטוחן ובעל הריחיים" על פי סיפורו של ש"י עגנון, בבימוי גילי שנית, עלתה בבכורה בזירה הבינתחומית בירושלים.
2002- "הסרפד של השכן" מאת רביד דברה ובבימויה.
1999 – "ז'וזפין" מאת רביד דברה ובבימויה, ההצגה זכתה במקום הראשון בפסטיבל תיאטרונטו.
2021 - מלגת קרן ארדיטי ליצירה ולמחקר רב תרבותי מטעם קרן ארדיטי והחוג לתיאטרון, אוניברסיטת תל אביב.
2020 - פרס רוזנבלום לאומנויות הבמה, עיריית תל אביב.
2018 - פרס היצירה בשבוע המחול, תיאטרון הפרינג', באר שבע.
2005, 20202 - פרס שרת החינוך והתרבות לכוריאוגרף צעיר.
2004 - מלגת השתלמות מקרן תרבות אמריקה-ישראל.
2000 - מקום ראשון בתחרות כוריאוגרפיה על שם חסיה לוי אגרון בירושלים
1999 - מקום ראשון בתחרות לכוריאוגרפיה 'גוונים במחול' במרכז סוזן דלל.
רוניה בת השודד (ביפנית: 山賊の娘ローニャ) היא סדרת טלוויזיה מונפשת יפנית, המבוססת על רומן בעל אותו שם מאת הסופרת השוודית אסטריד לינדגרן.
הסדרה הופקה על ידי Polygon Pictures, סטודיו ג'יבלי, NHK Enterprises ו-Dwango ובוימה על ידי גורו מיאזאקי.
זוהי סדרת הטלוויזיה הראשונה שהפיק סטודיו ג'יבלי.
עלילת הסדרה מתרחשת בסקנדינביה בתחילת ימי הביניים, ומתמקדת ברוניה שהיא הבת היחידה של ראש שבט שודדים המתגוררים בטירה בלב יער קסום המכונה מאטיסבורגן.
כשמלאו לרוניה 11 שנים, שחררו אותה הוריה אל היער ומאז היא מבלה ימים שלמים באוויר הפתוח.
עם זאת, חייה של רוניה משתנים באופן דרמטי כאשר היא נתקלת ביער בנער בן גילה שהיינו הבן של ראש השבט היריב.
רוניה היא נערה צעירה והרפתקנית.
בירק – בנו של ראש השבט היריב.
הידידות של עם רוניה מהווה מרכיב מרכזי בסיפור.
מאטיס ולוביס – הוריה של רוניה.
רונית ויסמן היא חוקרת בתחום הביולוגיה המולקולרית ומכהנת כפרופ' חבר במחלקה למדעי הטבע והחיים באוניברסיטה הפתוחה.
נולדה בחיפה ללאה לבית פרידמן ולדוד ויסמן, שניהם ילידי הארץ.
למדה ביסודי ובתיכון בבית הספר הריאלי (סיימה בשנת 1984).
בשנים 1987-1990 למדה לתואר ראשון במדעי החיים באוניברסיטת תל אביב וסיימה את לימודיה בהצטיינות.
בשנים 1991-1995 למדה במסלול ישיר לדוקטורט באוניברסיטת אדינבורו בסקוטלנד.
את עבודת הדוקטורט, שעסקה באפיון גנטי ומולקולרי של הגן +wis2 בשמר החלוקה, כתבה בהנחיית פרופ' פיטר פאנטס (Peter Fantes).
עם חזרתה לארץ עסקה במחקר במחלקה למיקרוביולוגיה מולקולרית וביוטכנולוגיה באוניברסיטת תל אביב, תחילה כפוסט דוקטורנטית בקבוצות מחקר של פרופ' יגאל קולטין (1995-1996), אחר כך בקבוצת המחקר של פרופ' מרדכי חודר (בשנים 1997-2000), ובהמשך כעמיתת מחקר בקבוצת מחקר של פרופ' מרטין קופייק (בשנים 2000-2008).
בשנת 2008 החלה לעבוד במחלקה למדע הטבע והחיים באוניברסיטה הפתוחה כמרצה בכירה אורחת, בשנת 2010 התמנתה למרצה בכירה, ובשנת 2017 התמנתה לפרופ' חבר.
ויסמן נשואה למרדכי עמבר, עורך דין במקצועו, ולהם שתי בנות.
ויסמן מתמקדת במחקריה במסלול מעבר האותות תלוי הגן TOR, שהוא מסלול מרכזי בבקרה של חילוף חומרים (מטבוליזם), גידול וחלוקת תאים.
מוטציות במסלול זה יכולות לגרום להתפתחות סרטנית, למחלות מטבוליות כגון סוכרת ולמחלות של מערכת העצבים.
מסלול זה ממלא תפקיד מרכזי גם בתהליכים של הזדקנות והארכת חיים.
הגן TOR זוהה ואופיין לראשונה ב-1993 בשמר האפייה (S.
cerevisiae) בעזרת מוטציות בגן TOR המקנות עמידות לתרופה רפמיצין, ומכאן שמו, Target Of Rapamycin.
שנה מאוחר מאוחר יותר זוהה גן דומה באדם.
הגן TOR מקודד לחלבון השייך לקבוצת הקינאזות.
התרופה רפמיצין, הידועה גם בשם סירולימוס, נקשרת לחלבון TOR ומעכבת את פעילותו והיא נמצאת היום בשימוש קליני, בין היתר כתרופה אימונוספרסורית, למניעת דחיה של שתלים וכתרופה אנטי-סרטנית.
ויסמן הייתה הראשונה לזהות ולאפיין בשנת 2001 את שני הגנים שמקודדים לחלבון TOR בשמר החלוקה S.
שמרים מהווים מערכת מחקרית אידיאלית משום שקל לגדל אותם, הם מאפשרים שימוש בכלים גנטיים מתוחכמים, ועם זאת קיים דמיון רב בינם ובין תאים איקריוטים עילאיים, כמו תאי אדם.
היתרון של מחקר בשמר החלוקה הוא הדמיון בין שמר החלוקה לבין תאי האדם במספר מנגנונים תאיים, שאינם קיימים בשמר האפייה.
החלבון TOR נמצא בשני סוגי קומפלקסים (מבנים המכילים מספר חלבונים), הידועים בשמות TORC1 ו-TORC2. ויסמן וקבוצת המחקר שלה הראו כי רמת הפעילות של TORC2 רגישה לרמות הגלוקוז במצע הגידול, ממצא שמחזק את ההשערה כי ל-TORC2 תפקיד בבקרה על מטבוליזם של גלוקוז.
בנוסף, מחקריה של ויסמן הצביעו על ההשפעה של TORC2 על היציבות הגנומית ועל היכולת של תאים להתמודד עם נזקים ל־DNA.
ממצאים אלו מרחיבים את הידע שלנו לגבי התפקידים התאיים שממלא הגן TOR ויכולים להיות בעלי השלכה לטיפול בתאים הסרטניים.
מחקריה זכו למימון של הקרן הלאומית למדע ישראל (ISF) והקרן הבין-לאומית לחקר הסרטן בבריטניה (AICR, UK).
ויסמן פרסמה יותר מ-20 מאמרים ופרקים בספרים מדעיים ערוכים.
ויסמן פיתחה, בשיתוף עם עמיתיה לעבודה, מספר קורסים בתחום הביולוגיה ובהם:
מעבדה בביולוגיה של התא, רונית ויסמן, אדי פצ'ניוק, 2011
התא: מבנה ופעילות, רונית ויסמן (עריכה מדעית וריכוז הפיתוח), ד"ר שירה הירש (עריכה מדעית), 2013
מעבדת מבוא בביולוגיה תאית ומולקולרית, רונית ויסמן, ישראלה תורג'מן גרוט, נטע אלטמן, 2021
רונית טסלר עדן (נולדה בחיפה ב-1958) - היא אמנית ישראלית רב-תחומית העוסקת במקביל ובאמצעות עבודתה כמטפלת רב תחומית גם בפיסול, במיצב, בעיצוב תכשיטים, וכותבת ספרים.
רונית עוסקת בעיקר בדמות האישה המשתקפת במרבית עבודותיה.
עבודותיה הוזמנו להצגה בתערוכות ובגלריות בארץ ובעולם.
רונית נולדה בחיפה בשנת 1958, לאם סימה חלף, מיילדת בבית חולים רמב"ם, ולאב אבי חלף, אזרח עובד צה"ל.
אחותה הגדולה, שולמית נוס, אוצרת האמנות בבנק דיסקונט, ואחיה שאולי חלף, פנסיונר, חיל אויר .
למדה הוראת חינוך גופני והוסמכה כמורה בכירה.
שירתה בצה"ל כמדריכת כושר קרבי, בבסיס ההדרכה של חיל הים.
עם השחרור השלימה במכון וינגייט את התואר הראשון (חינוך גופני למוגבלים בגופם, ספורט טיפולי ושיקומי הוראת שחיה כולל הידרותרפיה לנכים) והחלה לעבוד בבית הלוחם חיפה ובמקביל עבדה באחוזת בריאות וספא- יערות הכרמל כמטפלת רב תחומית.
בעלת תעודות רפלקסולוג מוסמך ורפלקסולוג בכיר, רייקי מאסטר, שיאצו- דרגת מומחה, טווינה, סוטאי ונשימה מעגלית.
מרצה בכירה במדיקולג'- במסגרת המכללה למנהל.
לימדה עיסוי תאילנדי-ב"תמורות" בגליל, בקתדרה העממית בכרמיאל, עסקה בהוראת רפלקסולוגיה בבית הספר לסיעוד בי"ח בני ציון, דרך מכללת מדיסין.
רונית עוסקת בהנחיית סדנאות לקהל הרחב, לקבוצות של נשים ולזוגות בארץ ובחו"ל במגע, תוך חיבור אל ה"אני הפנימי" והעצמה אישית ובמתן דגש על אינטגרציה בין הגוף והנפש במסע חוויתי לתהליכי התפתחות, שינוי וצמיחה.
הנחתה סדנאות בעמותת הפרקינסון, הנחתה חטיבת "נשים במעגלי החיים", לרפלקסולוגים שנה ג', במכללת רידמן, וסדנאות מודעות והתפתחות לתלמידי י' ויב', מרכז חינוך לאובק, חיפה.
בהמשך השלימה את התואר השני בחברה ואמנויות מהמכללה האקדמית לחברה ואמנות, נתניה.
החל משנת 2006 החלה רונית לשלב במסגרת עבודתה הטיפולית גם את תחומי האומנות השונים שמהווים היום חלק חשוב מפעילותה.
משיכה פנימית, תכנים אישיים וחיפוש אחר הצורה - מאפיינים את עבודתה.
רונית למדה פיסול אצל האמנים סולומון לבייב בכרמיאל, צביקה אלטמן בגבעת חביבה ובקציר, רחל צמיר בחיפה, שלומית אברבוך בתל אביב, ענת לוטן בתל אביב ושי אבידן בתל אביב.
כמו כן, השתתפה בסדנת פיסול באבן שיש פורטוגזית בהדרכת Moises Preto Paulo, בסינטרה, פורטוגל.
סיימה שתי שנות לימוד ב בית הספר לאמנות הסולם, בהדרכת דורון דהן כפרי בתחום הפיסול.
נשואה בשנית לעפר עדן, נכה צה"ל, תעשיין ויזם.
לרונית 3 בנות מנישואיה הראשונים ו-8 נכדים.
רונית מנהלת קליניקה וסטודיו לתהליכי שינוי והעצמה דרך הגוף והנפש בזיכרון יעקב.
יצירתה - עיצוב תכשיטים ופיסול בשיטת פיוזינג
2024, סוף מרץ, תערוכת יחיד, "לגעת בחומר לדבר את הנפש", רוני"ס אריחים, אוצרת שולמית נוס, זכרון יעקב.
2024 מרץ, "השיבה הביתה", גלריה we art, כרמיאל, אוצרת מיכל סדן.
2023 יולי, מוזיאון ראלי מיסודו של רקאנטי, תערוכת סוף שנה "הסולם" בית הספר לאמנות, אוצרות דורון כפרי דהן, אורלי אהרוני, קיסריה
2022 דצמבר, Exposition Paris, הרובע ה-9, בניין העירייה.
תערוכה קבוצתית, מפיק שוקי כהן.
2022 "בתנועה מתמדת", תערוכת חוצות במרכז העיצוב, דיסיטי, אוצרת איילת אמוראי בירן, ירושלים.
2022 "עוצמת הרכות", תערוכה קבוצתית לרגל יום האישה, אוצר שוקי כהן, בית חיל האוויר, הרצליה.
2022 שדרת ממילא, תערוכה שנתית, אוצרת ציפי ויטל, ירושלים.
2021 בית פתוח, תערוכת מכירה, "הידיים שמפסלות ריפוי", זכרון יעקב
2021 "יוצרים מקום", תערוכה קבוצתית, אוצרת רויטל סילברמן גרין, עמותת זאמרין, זכרון יעקב
2019 "תערוכת מכירה של אמנות ישראלית עכשווית למען האגודה לסכרת נעורים בישראל ", מוזיאון נחום גוטמן, אוצרות מיטל מנור ודריה קאופמן, ת"א.
2019 "נקודת זכות – למען ילדים ובני נוער בסיכון", גלריה למון פריים, נמל ת"א, אוצרות שולמית נוס וורה פלפול.
2019 "חצרות יוצרים", חצר גרד, מדרחוב זכרון יעקב .
2019 "חיפה 51", תערוכה קבוצתית, בית האמנים ע"ש שאגאל, חיפה, אוצרת ויטלינה מוחין.
2019 "נשים" תערוכה קבוצתית לרגל יום האישה הבינלאומי, ZOA, בית ציוני אמריקה, ת"א.
2019 " עולם האישה -חומר ורוח", תערוכת יחיד, גלריה מגדל W, ת"א.
2018 "רגשות", בית האמנים ע"ש שאגל, חיפה.
אוצרות שולמית נוס, ורה פלפול.
2018 " תמונת מיצג " גלריה SPACE, גן העיר, תל אביב.
2018 " אות העיצוב 2018 למעצבים ולאדריכלים", מוזיאון תל אביב, בשיתוף מגזין דומוס ישראל, D&A DOMUS
2018 "צבע ורגש – גוף ונפש", תערוכה בינלאומית, Der Kunstraum gallery, וינה, אוסטריה.
2018 במה לאמן, בנק דיסקונט, "ברוך שעשני אישה", תערוכת יחיד, אוצרת שולמית נוס.
2018 "שתיים", תערוכה ומכירה, בית פתוח, בשיתוף עם הציירת מיכל רוטמן לאור.
2017 חדר לידה, בית חולים רמב"ם, חיפה.
תרומת פסל האגס לזכרה של אמה, המיילדת סימה חלף.
2017 גלריה ART NOVA, קיסריה, תצוגת פסלי ברונזה.
2017 "נקודת זכות", הרוח הישראלית בשיתוף שנקר.
אוצרות שולמית נוס וורה פלפול.
2017 מלון לה קאפלה, חיפה, תצוגה .
2017 תערוכת הומאז' לגדולי האמנים הווירטואוזים, גלריה על האגם, רעננה.
2017 'אות העיצוב 2017', מוזיאון תל אביב, בשיתוף מגזין D&A DOMUS.
2017 תערוכה קבוצתית לרגל יום האישה הבינלאומי, גלריה תירוש, הרצליה פיתוח.
2017 תערוכה קבוצתית, סלון יפו בשיתוף עם גלריה מונטיפיורי.
2017 תערוכת התרמה למען המלחמה באיידס, בנק הפועלים.
2017 תערוכה קבוצתית בפיסול באבן בנושא "נשיות, משפחה, זוגיות", שלומית אברבוך, בית הלוחם, ת"א.
2016 'לדעת אישה', גלריה רונית – בית חם לאמנות, מרכז שוסטר, ת"א.
2016 תערוכת התרמה לעמותת 'הרוח הישראלית', תל אביב
2015 תערוכה קבוצתית, "ויהי אור", אוצרת: יעל ניצן.
2015 תערוכה שנתית, פיסול בחומר ובנייר, בית הלוחם, חיפה.
2012 תערוכה קבוצתית, פיסול רב תחומי, גבעת חביבה.
2010 "קסם של קלף", תערוכת בובות אמנותיות, אתו"ס, בית הכט, חיפה.
2010 בית פתוח, בית האמנית, אחוזה, חיפה.
2009 תערוכה קבוצתית "חלוקים ישראליים בפריז" גלריה MEMOIR DE LAVENR פריז, צרפת
2009 תערוכה קבוצתית, סדנת ציור ורישום, רונית נוביק, חיפה.
2009 פסטיבל "קסם הבובות", אתו"ס, בית הכט, חיפה.
2008 תערוכה קבוצתית, "צבע ומרקם" בהפקת I.C.U חיפה- עכו.
2007 תערוכה קבוצתית, סולומון לבייב, בית העירייה, כרמיאל.
2006 תערוכת יחיד, ציור ופיסול, גלריה עמליה ערבל, ת"א
2006 תערוכת התרמה עבור עמותת סוכרת נעורים, בנק הפועלים, ת"א.
2006 פסטיבל נשים יוצרות, קסטרא, חיפה
2005 תערוכת יחיד, פיסול וציור, "בנגיעה אחת רכה", מרכז קסם המגע, בית לחם הגלילית.
2004 ערב התרמה להקמת מרכז לסוכרת והשמנה בילדים, ביה"ח מאייר, חיפה.
1993 תערוכה קבוצתית, פיסול בחומר, בית הלוחם חיפה
רוני שחם (נולדה ב-9 באוגוסט 2002) היא מרימת משקולות ישראלית.
שחם מייצגת את מועדון מכבי תל אביב.
באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה ברובניימי שבפינלנד בספטמבר-אוקטובר סיימה שחם במקום שמיני כללי בקטגוריית המשקל של עד 55 ק"ג בתוצאה של 152 ק"ג (מקום תשיעי בהנפה בתוצאה של 67 ק"ג ומקום שמיני בדחיקה בתוצאה של 85 ק"ג).
באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה בהרקליון שביוון במאי סיימה במקום 16 כללי בקטגוריית המשקל של עד 55 ק"ג בתוצאה של 160 ק"ג (מקום 15 בהנפה בתוצאה של 72 ק"ג ומקום 17 בדחיקה בתוצאה של 88 ק"ג).
באליפות אירופה שנערכה בטירנה שבאלבניה במאי-יוני סיימה במקום 13 כללי בקטגוריית המשקל של עד 55 ק"ג בתוצאה של 164 ק"ג (מקום 14 בהנפה בתוצאה של 72 ק"ג ומקום 12 בדחיקה בתוצאה של 92 ק"ג).
באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה בדורס שבאלבניה באוקטובר סיימה במקום שמיני בהנפה בקטגוריית המשקל של עד 55 ק"ג בתוצאה של 72 ק"ג, אך לא הצליחה לקבוע תוצאה בדחיקה.
באליפות העולם שנערכה בבוגוטה שבקולומביה בדצמבר סיימה במקום 20 כללי בקטגוריית המשקל של עד 55 ק"ג בתוצאה של 160 ק"ג (מקום 19 בהנפה בתוצאה של 71 ק"ג ומקום 20 בדחיקה בתוצאה של 89 ק"ג).
רונית איבגי (1949 – 8 באפריל 2016) הייתה שחקנית, מורה לתיאטרון ובמאית ישראלית, הייתה מוכרת בעיקר בשל השתתפותה בסדרה "החברים של נאור" בתפקיד חנה ציון, אמא של נאור ציון.
איבגי נולדה במרוקו והגיעה עם משפחתה למעברת מגדל העמק בגיל 4. היא אחותו הגדולה של השחקן משה איבגי ודודתה של הזמרת והשחקנית דאנה איבגי.
איבגי ייסדה את "קבוצת התיאטרון המרוקאי" המעלה בישראל הצגות קלאסיות.
ב-2003 הופיע בסדרת הדרמה של ערוץ 10 "מעורב ירושלמי" בתפקיד מזל חדד.
בשנים 2006–2011 זכתה לחשיפה משמעותית כשהשתתפה בשלוש העונות של הסדרה הקומית של ערוץ 10 "החברים של נאור" בתפקיד חנה ציון אמא של נאור ציון.
ב-2014 שיחקה בסרט "החלון" בתור רונית.
ב-2016 שיחקה בסרט "ישמח חתני" בתור גאולה.
השתתפה בפרסומת "דוד הכי טוב" לצד אחיה משה איבגי.
איבגי ביימה את ההצגה הראשונה שנעשתה בישראל בשפה המרוקאית "אל מיזיריה" (הקמצן ע"פ מולייר), ובהמשך גם את "משרתם של שני אדונים" בשפה המרוקאית.
בשנת 2004, במסגרת פסטיבל אשה שהתקיים בתיאטרון חולון, התקיימה מחווה מיוחדת לפועלה של איבגי.
הועלתה ההצגה בבימויה "משרתם של שני אדונים" מאת גולדוני, בשפה המרוקאית, והוענק לה מקום של כבוד ב"ספר הזהב" של יהדות מרוקו.
איבגי נפטרה ב-8 באפריל 2016 בגיל 67 ונקברה בבית העלמין במגדל העמק.
רוניה בת השודד (בשוודית: Ronja Rövardotter) היא סדרת טלוויזיה שוודית המבוססת על ספר באותו השם מאת אסטריד לינדגרן.
הסדרה עלתה לראשונה לשידור בשירות הסטרימינג נטפליקס ב-28 במרץ 2024. הסדרה מורכבת מ-12 פרקים, המחולקים לשתי עונות.
העונה הראשונה, הכוללת שישה פרקים, עלתה לשידור בנטפליקס ב-28 במרץ 2024. העונה השנייה עלתה לשידור בנטפליקס ב-24 באוקטובר 2024.
עלילת הסדרה מתרחשת בעולם פנטזיה בסגנון ימי הביניים, ומתמקדת בהרפתקאותיה של הנערה רוניה, בתו של מטיאס, מנהיג שבט שודדים.
רוניה גדלה בטירה מפוארת בתוך יער עתיק וקסום מלא ביצורים קסומים.
בלילה בו היא נולדה מכת ברק רבת עוצמה פגעה בטירה ופיצלה אותה לשניים.
בהמשך שבט יריב התיישב בחלק השני של הטירה.
כאשר רוניה מתבגרת היא מבלה חלק גדול מזמנה ברחבי היער העצום והמסתורי.
במהלך אחת הרפתקאות שלה היא פוגשת את בירק, בנו של מנהיג השבט היריב, והילד היחיד שהיא פגשה בחייה.
למרות הסכסוך המתמשך בין השבטים עם הזמן נוצרת ידידות עמוקה בין השניים.
ערב אחד רוניה חוזרת הביתה ומגלה שאביה לקח את בירק בשבי והשודדים מתעללים בו.
רוניה אשר נחושב להציל את בירק מסגירה את עצמה למנהיג השבט היריב על מנת להציל את בירק באמצעות חילופי שבויים.
עם זאת אביה מחליט כי רוניה בגדה בשבט ובעקבות כך הוא מתכחש לה.
רוניה ובירק מחליטים לברוח מהטירה והם מוצאים מחסה במערה נידחת.
אך על פי כן, כאשר החורף האכזר מתקרב הם מבינים שהישרדות ביער הקפוא במהלך החורף היא בלתי אפשרית.
עם זאת, רוניה מסרבת לחזור הביתה.
היא מתכוונת להישאר במערה עם בירק עד ששניהם ימותו.
בירק, אשר לא מוכן לתת לרוניה למות, מחליט לקחת אותה חזרה לטירה.
להפתעתו מתיאס מתרצה ומאפשר גם לבירק להישאר בטירה משום שהוא מבין שחייה של בתו תלויה בכך שבירק יהיה איתה.
ידידותם ואהבתם של שני הילדים גורמת בסופו של דבר לשני השבטים להתאחד מול אויב משותף – חיילים חסרי רחמים ממבצר סמוך אשר נוהגים לצוד את השודדים.
ג'ק ברגנהולץ הנריקסון, בתפקיד בירק
רוני שמאי (נולדה בשנת 2008) היא מתעמלת ישראלית.
באליפות אירופה 2024 שנערכה ברימיני שבאיטליה במאי סיימה במקום 69 בתרגיל הקרקע בתוצאה של 11.833 נקודות, ובמקום 109 בתרגיל הקורה בתוצאה של 10.500 נקודות.
בקרב רב קבוצתי סיימה במקום 18 בציון משוקלל של 144.363 נקודות, יחד עם ליהיא רז, אופיר נצר, יהלי שושני ואלמוג לייזרוביץ'.
רוני שקדי (נולדה ב-1995) היא כתבת חדשות ב"ישראל היום", סופרת ויוצרת תוכן.
מחברת סדרת הספרים "נוודים" ו-"10 דרכים לספר לו שיש עליו ספר", מרצה ופעילה חברתית למען נפגעי הלם קרב בישראל.
בתור סטודנטית לתקשורת ולעיתונות, בתחילת דרכה, ערכה את עיתון הסטודנטים של החוג לתקשורת באוניברסיטה העברית ("הפורום") וייסדה אותו מחדש בגרסתו העדכנית.
בהמשך, כתבה למגזין "ויטרינה" מבית מעריב והפכה לעורכת הראשית הצעירה ביותר של האתר.
בהיותה סטודנטית לתואר ראשון, עבדה על מיתוג מחדש של הפלטפורמה, הובילה תוכנית אסטרטגית-שיווקית וגם תכנים מקוריים ואורגניים.
במקביל, חרטה על דיגלה לקדם את פרויקט "מונופול זה לא משחק ילדים", שמטרתו לסייע לעסקים הקטנים בארץ בתקופה שלאחר מגפת הקורונה.
נולדה בחדרה ולה אחות אחת, להוריה אברהם בעל עסק לגינון ולשרית רופאת שיניים.
שקדי הייתה משקית נפגעים בזמן מלחמת צוק איתן.
שקדי בעלת תואר ראשון בתקשורת ועיתונאות מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני בלימודי המזרח התיכון מאוניברסיטת בר-אילן.
מוכרת ברשתות החברתיות כיוצרת תוכן בשם "סיקורוני", בעלת פינה קבועה להצגת מוצרים חדשים שמושקים.
בעבר כתבה ב-mako, דה מרקר ורשת 13. בתחילת דרכה שימשה כעורכת הראשית של מגזין "ויטרינה" מבית "מעריב".
רוני שקדי, נוודים, ספרי ניב, מרץ 2020 (פרוזה)
רוני שקדי, 10 דרכים לספר לו שיש עליו ספר, אוגוסט 2022 (ספר המשך)
רוני ששון (נולד ב-11 בספטמבר 1975) הוא שחקן, סטנדאפיסט ויוצר ישראלי.
לאחר שירותו הצבאי, השתלב ששון בצוות הבידור של אחד מבתי המלון.
בטרם פנה לקריירה כסטנדאפיסט, בחן את יכולותיו המשחקיות על בימת התיאטרון, כאשר השתתף בהצגה החינוכית "לא לסמים", שהועלתה בפני בני נוער ברחבי הארץ.
את הכשרתו בתחום המשחק רכש במסגרת לימודים אצל השחקן יגאל עדיקא.
ב-2005 הופיע בתוכנית הסטאנדאפ "עובר כל גבול".
ב-2006 הפיק את סדרת הטלוויזיה "באותה קומה".
ב-2011 הופיע בתוכנית הסטאנדאפ "ביפ קומדי-בר".
באותה השנה ביים והפיק את סרט הטלוויזיה "לאן שאת נוסעת", שזכה בפרס הדרמה הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, וזכה גם בפרס הסרט העלילתי הקצר בפסטיבל הבינלאומי ה-9 לסרטי נשים ברחובות.
ב-2012 שיחק את סמי הפירט הטוב במחזמר "פיטר פן".
ב-2013 גילם את נפתלי בסדרה הקומית "ישראל" ששודרה בערוץ 10.
ב-2014 התארח בעונה הרביעית של הסדרה הקומית "רמזור" ששודרה בערוץ 2, גילם את גידי.
ב-2015 כיכב בתפקיד ראשי במחזמר "הקוסם!" גילם את טוטו, הכלב של דורותי (רוני דלומי).
ב-2016 שיחק בתפקיד ראשי בסדרה הקומית של ערוץ הילדים למנויי Yes, "סופשלי" גילם את דמותו של דודי שנקל, מוכר בחנות הפריטים "הכל בשנקל".
באותה השנה השתתף בקליפ של רון נשר ושקד קוממי "רומאוהב", מתוך אלבום הבכורה של נשר, "ראש העיינשטיין / אינלונימוס".
ב-2017 יצר וכיכב בתוכנית הרשת "בסלון אצל ששון" גילם את ששון.
באותה השנה התארח בסדרה הקומית של ערוץ הילדים למנויי HOT "המלון של פיני", בתפקיד ליאור השף.
ב-2018 התארח בעונה השנייה של הסדרה הקומית "צומת מילר" ששודרה בקשת 12, גילם את בחשיאן, בחור אירני שרותם (עדי חבשוש) יוצאת איתו.
עופר (גל זייד) לא מרוצה מההקשר בניהם מכיוון שהוא אירני והוא מנסה להפריד בניהם.
באותה השנה התארח בסדרה הקומית של רשת 13 "חיים שלי" בתפקיד נהג מונית.
ב-2023 כתב והופיע בתוכנית הסטאנדאפ "ערב הסטנדאפ הגדול".
רוני שמריך (נולדה ב-15 באוגוסט 1993) היא כדורגלנית ישראלית המשחקת בעמדת הקשר.
שמריך זומנה לנבחרת ישראל בכדורגל נשים, וערכה הופעות במדי הנבחרת במהלך מוקדמות גביע העולם בכדורגל נשים 2019.
ד"ר רונית אלוני היא חוקרת, מטפלת ומרצה ישראלית בתחום המיניות, הסקסולוגיה והשיקום הרפואי, המתמחה בשיקום מיני של אנשים עם מוגבלויות, פגיעות נוירולוגיות ופגיעה מוחית טראומטית (TBI).
הייתה מראשונות העוסקות בשיקום מיני בישראל, ובין החלוצות בפיתוח ויישום טיפול מיני בסיוע סרוגייט במסגרת שיקומית ורפואית.
ד"ר אלוני קיבלה תואר דוקטור (.Ph.D) מה־Union Institute שבסינסינטי בשנת 1996. עבודת הדוקטורט שלה עסקה בשיקום מיני אינטרדיסציפלינרי בקרב אנשים עם פגיעה מוחית טראומטית.
היא בעלת תואר שני (.M.A) בלימודי מיניות אנושית מאוניברסיטת ניו יורק (NYU), שם כתבה תזה בנושא "איפיונים אישיותיים של העוסקים במקצוע הסרוגייט בארצות הברית".
בנוסף, עברה התמחות בטיפול מיני במחלקה הפסיכיאטרית של בית הספר לרפואה של NYU, והתמחות בשיקום מיני ב-Rusk Institute of rehabilitation של אותו מוסד.
אלוני למדה טיפול משפחתי באוניברסיטת תל אביב, והתמחתה בהדרכה לטיפול משפחתי וזוגי בסמינר הקיבוצים.
היא בעלת תואר ראשון מאוניברסיטת בר-אילן.
אלוני נולדה בשנת 1952. היא הבת הבכורה לאביה, יעקב שלמון, שהיה טייס בחיל האויר ולאמה, יפה, נכדתו של הרב עוזיאל, שהיתה גננת.
בשנות ילדותה התגוררה המשפחה בישובים שונים בארץ, בעקבות מקום השירות של אבי המשפחה.
היא סיימה בשנת 1970 את בית הספר התיכון "קלעי" בגבעתיים והתגייסה לחיל האויר.
לאחר שירותה הצבאי למדה גיאוגרפיה באוניברסיטת בר-אילן.
אלוני עבדה כמורה לגיאוגרפיה בבית הספר "עיינות".
בשנת 1983 עברה עם משפחתה לניו-יורק ושם עשתה את ההסבה לתחום הטיפול המיני.
עם חזרת המשפחה לישראל, התחילה לעבוד בבית החולים השיקומי "בית לוינשטיין" ברעננה ושם הקימה את היחידה לשיקום מיני ועמדה בראשה.
אלוני היתה נשואה ליאיר אלוני ונולדו להם שלושה ילדים: הבת רותם והבנים גלעד ויפתח.
בין השנים 1987–2001 עמדה ד"ר אלוני בראש היחידה לשיקום מיני בבית החולים השיקומי בית לוינשטיין, שכלל מרפאות אשפוז ואשפוז יום.
במסגרת זו עסקה בפיתוח מודלים לשיקום מיני, בהדרכת צוותים רב-מקצועיים ובהטמעת התערבויות טיפוליות חדשניות בתחום.
במקביל הקימה את הקורס הראשון שמכשיר אנשי מקצוע ממקצועות הרפואה והפרה-רפואה בטיפול ובשיקום מיני במרכז האקדמי ללימודי המשך ברפואה באוניברסיטת תל אביב.
לאורך השנים פעלה גם כיועצת ומדריכה מקצועית במשרד הביטחון, משרד הרווחה ובביטוח הלאומי, וכן עסקה בפיתוח תוכניות חינוכיות וטיפוליות לאנשים עם מוגבלויות פיזיות, קוגניטיביות והתפתחותיות.
ד"ר אלוני עסקה בהכשרת אנשי מקצוע בישראל ובעולם, בין היתר באירופה, בצפון אמריקה ובאסיה, והעבירה סדנאות והשתלמויות לצוותים רפואיים ושיקומיים.
מאז סוף שנות ה־80 היא מנהלת קליניקה פרטית, ובשנות ה־2020 עוסקת גם בתחום מיניות ואינטימיות בגיל הזקנה.
מתחילת מלחמת רוסיה-אוקראינה בשנת 2022 אלוני מנהלת הדרכות למטפלים אוקראינים לטיפול בנפגעי טראומה ופגיעה מינית באוקראינה.
הפעילות הזאת נעשית בשיתוף הפרוייקט החינוכי "שיקום.
Sexual life), מיסודה של קרן אולנה פינצ'וק.
ד"ר אלוני פרסמה מאמרים מדעיים רבים בכתבי עת בינלאומיים בתחומי השיקום, המיניות והסקסולוגיה.
ר.אלוני :איבחון וטיפול פסיכו סקסואלי בגברים במצב של הפרעת זקפה ממקור פסיכוגני: כתב העת הישראלי לבריאות מינית יוני 2009
אלוני: שיקום מיני: יסודות ועקרונות, ביסודות ברפואה שיקומית, א.עורי, א.
חרותי 2012: סוגיות אתיות בטיפול מיני בסיוע סרוגייט, בעריכת א.
תאודור: אתיקה רפואית בישראל, ההסתדרות הרפואית בישראל – הוצאה לאור, עמ '73-24.
מחקריה עוסקים בהשפעות של פגיעות מוחיות ושבץ על תפקוד מיני, בשיקום מיני בשלבים מוקדמים לאחר פגיעה, ובהיבטים קליניים ואתיים של טיפול מיני בסיוע סרוגייט.
היא שותפה לכתיבת פרקים בספרים מקצועיים בינלאומיים ובספרות הרפואית בישראל, ופרסמה ספר העוסק בקשיים מיניים לאחר פגיעה מוחית טראומטית ודרכי התמודדות טיפוליות.
ד"ר אלוני הוזמנה כמרצה וכמרצה אורחת בכנסים מקצועיים רבים בישראל ובעולם, בהם כנסים של הפדרציה האירופית לסקסולוגיה, האגודה העולמית למיניות (WAS) והאגודה הבינלאומית לשיקום רפואי.
הרצאותיה עסקו בין השאר בשיקום מיני לאחר פגיעות מוחיות, טיפול מיני בסיוע סרוגייט, מיניות בהקשרים תרבותיים, ואתיקה בטיפול מיני.
בעשור הראשון של שנות האלפיים הופיעה אלוני בסדרת הטלוויזיה "דיבור מקדים" שהופקה ע"י הטלוויזיה הלימודית ועסקה בייעוץ מיני.
אלוני מוזמנת להרצות ולהתראיין בתוכניות הסכתים (פודקאסטים) שונות.
מבחר פודקאסטים בהשתתפות ד"ר רונית אלוני
ללמוד מיניות מנשים בתרבות מטרלינית עם ד"ר רונית אלוני
איך עושים אהבה בעידן הנוכחי?
- שיחה עם ד"ר רונית אלוני על אינטימיות ומיניות
על טיפול מיני, פחד במיניות ותרבויות עתיקות.
עבודתה של ד"ר אלוני תרמה להתפתחות תחום השיקום המיני בישראל, לשילוב סוגיות של מיניות ואינטימיות במסגרת השיקום הרפואי, ולהכרה בצרכים המיניים של אנשים עם מוגבלויות כחלק מזכויותיהם ואיכות חייהם.
בשנת 2024 הקימה אלוני עם ד"ר תמר גיטליץ את "מרכז העדנה", העוסק באינטימיות ומיניות בגיל השלישי.
רונית תירוש (נולדה ב-8 בדצמבר 1953) היא אשת חינוך שכיהנה כחברת הכנסת מטעם סיעת "קדימה" והייתה מנכ"לית משרד החינוך.
היא בעלת תואר ראשון בהצטיינות בשפה וספרות ערבית ובפילוסופיה כללית מטעם אוניברסיטת תל אביב.
בעלת תעודת הוראה בשפה הערבית ובעלת תואר שני במינהל החינוך וארגונו מטעם אוניברסיטת תל אביב בהצטיינות יתרה.
תירוש החלה בשנת 2000 לימודי דוקטורט אך הקפיאה את לימודיה עם מינויה למנכ"לית משרד החינוך באותה שנה.
תירוש, מורה במקצועה, הייתה מורה לערבית ומחנכת בתיכון עירוני ט' בת"א, החל משנת 1977. בשנת 1990 קודמה לתפקיד סגנית המנהל.
לאחר מכן כיהנה בין השנים 1988–1996 כמנהלת התיכון.
בשנת 1997 מונתה לתפקיד מנהלת מינהל החינוך בעיריית תל אביב-יפו על ידי ראש העירייה, רוני מילוא.
בתפקיד זה שימשה עד שנת 2000, אז התפטרה, בגלל יחסיה העכורים עם מי שנבחר בינתיים לשמש כראש עיירית תל אביב, רון חולדאי.
בשנת 2001 מונתה לתפקיד מנכ"לית משרד החינוך על ידי שרת החינוך, לימור לבנת.
בשנות כהונתה כמנכ"לית נולדה היוזמה לרפורמת דו"ח דברת ותירוש הייתה הממונה להוציאו לפועל.
בשנות כהונתה כמנכ"לית בוצעו קיצוצי תקציב גדולים במשרד והיא שימשה כמגשרת בין השרה לבנת לבין ארגוני המורים שהיו מצויים בסכסוכים רבים עם המשרד והשרה.
ביקורת קשה נמתחה עליה מצד המורים וגורמים אחרים לאחר הצהרתה ביחד עם לבנת, כי מורים שפוטרו בגל פיטורים גדול היו מורים לא טובים.
בדצמבר 2005, עם כניסתה של תירוש לפוליטיקה הארצית כחברה במפלגת קדימה, היא נאלצה להתפטר מתפקידה כמנכ"לית משרד החינוך.
עם הקמתה של מפלגת "קדימה", בנובמבר 2005, הצטרפה למפלגה בעקבות הזמנתו של מייסדה, ראש הממשלה אריאל שרון.
בשנת 2006 נבחרה לכנסת ה-17 מטעם "קדימה".
תירוש הייתה חברה בוועדת הכלכלה, הוועדה קידום מעמד האישה וועדת החינוך, התרבות והספורט.
בשנת 2009 נבחרה בשנית לכנסת ה-18. במסגרת תפקידה בוועדת הכלכלה, תירוש הייתה בין המתנגדים הבודדים (יחדיו עם ח"כ אורי אריאל) להחלטות ועדת ששינסקי וביקשה להוסיף שורה של הקלות לחברות האנרגיה.
ב-2009 יזמה חוק לאיסור סחר בפרוות בישראל.
ב-2015 נחשף בתוכנית התחקירים מבט שני נחשף כי ארבעה ח"כים (פאינה קירשנבאום מישראל ביתנו, כרמל שאמה הכהן מהליכוד, אליעזר מנחם מוזס מיהדות התורה ואמנון כהן מש"ס) דיווחו על נסיעה לחוות פרוות בדנמרק כסיור בקהילה היהודית, אף שמומן על ידי תעשיית הפרוות.
הסיבה לפעילות הלוביסטים הייתה החוק, שהיה הופך את ישראל למדינה הראשונה בעולם שתאסור על סחר בפרוות, זכה לסיקור בינלאומי נרחב ותעשיית הפרוות חששה שהחקיקה הישראלית תביא לחקיקת חוקים דומים ברחבי העולם ותוביל לפגיעה בהכנסותיהם.
בבחירות לכנסת ה-19 הוצבה במקום הרביעי ברשימת קדימה ולא נבחרה לכנסת.
בדצמבר 2014 הייתה אמורה להיכנס לכנסת זו עד תום כהונתה לאור מינויו של חבר הכנסת ישראל חסון למנכ"ל רשות העתיקות והתפטרותו מהכנסת, וכיוון שהמוצב במקום שלישי ברשימה, חבר הכנסת לשעבר יוחנן פלסנר, התפטר מהרשימה כבר באוקטובר 2014 לטובת ראשות המכון הישראלי לדמוקרטיה.
לאחר התפטרות חסון הודיעה תירוש שגם היא מוותרת על התפקיד.
החל ממרץ 2019, מונתה להיות יו"ר איגוד שופטי הכדורגל, כשהחליפה את משה קראדי בתפקיד.
תירוש נשואה לאיש העסקים יוחאי תירוש, אם לשלושה ומתגוררת ברמת גן.
בתה היא הדוגמנית רותם תירוש.
רונית שחר (נולדה ב-29 באוקטובר 1968) היא זמרת רוק רך ישראלית.
שחר נולדה ב-1968 בקריית ביאליק.
את לימודי התיכון עשתה באורט קריית ביאליק.
כבר בילדותה שרה וניגנה בגיטרה אקוסטית, והופיעה כבר בגיל 17 בפאבים מקומיים בחיפה והקריות, אולם את הקריירה המקצועית שלה החלה בשנת 1986, כששירתה בלהקת חילות השדה.
ב-1992 שרה שחר קולות באלבומו המצליח של שלמה ארצי, "ירח", ובשנת 1993 הפכה לזמרת הליווי שלו, ולנגנית גיטרה אקוסטית במופע שבעקבות האלבום.
בשנת 1996 הוציאה בחברת התקליטים "הד ארצי" את האלבום הראשון והמצליח ביותר שלה "שלום לתמימות".
שחר כתבה והלחינה את כל השירים, ואחדים מהם היו ללהיטים גדולים: "ועכשיו ניגע", "תמיד זה בינתיים", "אהוב יקר", ושיר הנושא "שלום לתמימות".
אלבום זה הגיע למעמד של "אלבום זהב" ו"אלבום פלטינה" (עם מכירות של מעל ל-40,000 עותקים).
האלבום הופק מוזיקלית על ידי יהודה עדר.
בשנת 1998 הקליטה את השיר "בלילות הקיץ החמים" בעיבוד משותף שלה ושל טל יניב, ובהפקת ערוץ 2. הביצוע שימש לשיר הנושא של הסדרה "לויתן בחוף שרתון", סדרה שעסקה בחייו של אורי זוהר.
במאי 2000 הוציאה שחר את אלבומה השני "ספרי לי הכל".
מתוכו הצליחו השירים: "תירגעי עכשיו", "נורית", ו"שני אנשים נפרדים".
דדי טל הפיק מוזיקלית את שירי האלבום.
באותה שנה השתתפה במופע "עם הגב לים" לזכרו של מאיר אריאל, בו ביצעה את השיר "ערב כחול עמוק" וגם את השיר "בשדה ירוק" בדואט עם דני סנדרסון.
בשנת 2005 הוציאה סינגל ראשון מתוך אלבומה השלישי "להתחיל להמשיך", שיצא במרץ 2006. שיר נוסף מהאלבום שבלט היה דואט עם חמי רודנר בשיר "תבוא קרוב".
בין השירים, גם השיר "רחל" שהלחינה למילותיו של מאיר אריאל.
את האלבום עיבד אלדד גואטה והפיק מוזיקלית לואי להב.
בספטמבר 2011 הוציאה על ידי חברת "התו השמיני" את אלבומה הרביעי "כל העולם", מתוכו בולט שיר הנושא "כל העולם", והשיר "העם הנבחר".
באלבום זה גם 2 שירים שכתבה באנגלית "she owns me now" וגם "tell me a story".
את האלבום עיבדה והפיקה מוזיקלית יחד עם יונתן כנען.
החל מאלבום זה, החלה שחר גם לעבד ולהפיק את יצירותיה.
שיר בולט נוסף באלבום זה הוא "בואי ונתיר", גרסת כיסוי לשירו של שלמה ארצי.
את השיר עיבד משה דעבול, והוא צורף לאלבום בסופו של דבר.
באותה שנה יצא גם השיר "שלחי אותו" שנכתב על ידי בנימין פרנק, והולחן במיוחד על ידי שחר לפרויקט "עוד מעט נהפוך לשיר" של גלי צה"ל, בו אמנים מלחינים ומבצעים שירי נופלים.
את השיר ביצעה רוני דלומי.
בינואר 2015 הוציאה את אלבומה החמישי "אהובתי נהר".
השירים באלבום הם תוצרי פרויקט משותף עם המשוררת לורן מילק.
את שירי האלבום הפיק מוזיקלית אדם שפלן.
בפברואר 2018 הוציאה את האלבום השישי "לרדוף אחרי הרוח".
באלבום זה 11 שירים, שאת רובם כתבה והלחינה למעט "כאן זה לא אמריקה" אותו כתב לירון תמם ושחר הלחינה.
רונית שחר עיבדה והפיקה מוזיקלית את שירי האלבום בשיתוף עם אלון אוחנה.
במאי 2022 הוציאה את אלבומה השביעי "7", שאת כל שיריו כתבה והלחינה, למעט השיר "מי שעוזב" שכתב יהודה עמיחי.
בעשרת שירי האלבום נכלל גם שיר אחד באנגלית שנקרא "new life".
ב-17 באוגוסט הוציא סינגל בשם "לא אני הוא האיש".
ב-27 בספטמבר 2023 הוציאה סינגל בשם "בקעת הירח".
ב-18 במרץ 2024 הוציאה לאור סינגל חדש בשם "צ'ארלי".
בנוסף להופעותיה, שחר גם מנחה סדנאות ומפגשי כתיבה והלחנה, מדריכה יוצרים ועוסקת בעיבוד והפקה מוזיקלית גם לאמנים אחרים.
ב-9 בספטמבר 2011 יצאה מהארון וסיפרה על מערכת היחסים שלה.
לוויתן בחוף שרתון, פסקול הסדרה (1997) - ביצוע גרסת כיסוי ללהיט "בלילות הקיץ החמים"
להתראות מתוק, נורית גלרון (2000) - יצירת השירים "טיפה שזלגה בשבילך" (לחן) ו"תעיר אותי בנשיקה" (מילים ולחן) וקולות רקע
עם הגב לים - מופע לזכרו של מאיר אריאל, אמנים שונים (2000) - ביצוע השירים "ערב כחול עמוק" ו"בשדה ירוק" (בדואט עם דני סנדרסון)
לחיות את עצמם - תוכנית של גלי צה"ל לזכר הנופלים ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, אמנים שונים (2001) - לחן וביצוע לשיר "כמו מלה אחרונה"
שירים באורמלא, אמנים שונים (2002) - לחן וביצוע לשיר "שנה טובה"
מאיר אריאל - חמש שנים, אמנים שונים (2005) - ביצוע לשיר "זרעי קיץ"
שיר ערש פנימי, אורנה דץ (2008) - מילים ולחן לשירים "יפה שלי" ו"כל האמת"
רונית שפירא (נולדה ב-1950) היא מנצחת ישראלית.
משנת 1972 לימדה מוזיקה בבית ספר גורדון בהרצליה וב-1980 יסדה את מקהלת לי-רון בבית הספר גורדון בהרצליה (כיום המקהלה הייצוגית של הרצליה), ומאז היא המנצחת והמנהלת המוזיקלית שלה.
כמו כן היא מרצה למתודיקה ולניצוח מקהלות במדרשה למוזיקה שבסמינר לוינסקי.
שפירא היא בוגרת המדרשה הממלכתית למחנכים למוזיקה, האקדמיה למוזיקה באוניברסיטת תל אביב, ובעלת תואר שני במוזיקולוגיה.
היא אם לשלושה וסבתא לשמונה.
בתחרות בינלאומית למקהלות שהתקיימה באיטליה ב-1998 זכתה שפירא בפרס המנצח המצטיין.
הודעה לעיתונות מטעם עיריית הרצליה
על שפירא באתר מקהלת לי-רון
רונלד דבורקין היה תאורטיקן ופילוסוף של המשפט, יהודי-אמריקאי וחתן פרס הולברג לשנת 2007.
רונלד דבורקין נולד למשפחה יהודית במסצ'וסטס שבארצות הברית.
את תחילת דרכו האקדמית עשה באוניברסיטת אוקספורד במסגרת מלגת רודז היוקרתית, והיה פרופסור לתורת המשפט בקולג' האוניברסיטאי של לונדון וכן בבית הספר למשפטים באוניברסיטת ניו יורק.
נבחר לחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים בשנת 1979. מקובל לומר שהיה יורשו של ה.ל.א.
הארט כתאורטיקן המשפטי המוביל של ימיו.
נודע בשל תרומתו הרבה לפילוסופיה המשפטית, ובמיוחד לחקר אופיו של המשפט וטבעו בחברה דמוקרטית.
דבורקין הציע תאוריה משפטית אלטרנטיבית שמהווה את אמצע הדרך בין המשפט הפוזיטיביסטי למשפט הטבע.
לגישתו, סוגיות משפטיות מחייבות פסיקה פרשנית – זו מחייבת שימוש בשיקולים מהעבר (פסיקה קודמת, תקדימים משפטיים) ופרשנות שופטים (היבט "עתידי").
לטענתו, יש צורך לחפש אחר עקרונות של המערכת המשפטית הנתונה כדי לזהות האם ניתן לתת תוקף משפטי לנורמה מסוימת.
חשיבותה של התאוריה של דבורקין היא רבה, גם משום שהוויכוח בינו לבין הארט מתנהל למעלה מיובל.
אף בישראל ניתן לראות שימוש בתאוריה זו.
אהרן ברק (לימים נשיא בית המשפט העליון) היה תלמידו של דבורקין, והושפע מגישתו המשפטית.
דבורקין מבקר את גישת קלזן-הארט, הפוזיטיביסטית, בשלושה טיעונים:
התזות הפוזיטיביסטיות, אשר דוגלות בהפרדת המשפט מן המוסר, מביאות תוצאות שמנוגדות לעקרונות מוסריים ופוליטיים שמאפיינים את גישת החיים שלנו: העיקרון הדמוקרטי והעיקרון האוסר חקיקה רטרואקטיבית (Ex-Post-Facto).
הללו מתעוותים נוכח הגישה הפוזיטיביסטית.
העיקרון הדמוקרטי, לדעתו, שולל כניסה של שיקולים חוץ-משפטיים כדי למלא לקונות.
אין זה דמוקרטי לאפשר לשופטים להכניס שיקולים סובייקטיביים.
בשביל זה יש עקרונות המבוססים על מקורות רשמיים-משפטיים.
התיזות הפוזיטיביסטיות מעוותות את העשייה המשפטית – תאוריית קלזן-הארט מאפשרת פנייה למרכיב חוץ-משפטי, וזהו עיוות המציאות.
לטענת דבורקין, שופט זקוק לעקרונות ולדוקטרינות משפטיים ולא רק לכללים נורמטיביים (שנגזרים מכללי האב של קלזן והארט).
התזות הפוזיטיביסטיות מעוותות את תהליך קבלת ההחלטות במוסדות שיפוטיים – דבורקין אינו פונה רק לעקרונות ולכללים, הוא טוען ומראה שתהליך קבלת ההחלטות של השופטים מונחה על ידי האופי הכללי של המוסד (המדינה) והנחיה זו היא מעבר לכללים.
בכך, הוא מבקר את הפוזיטיביסטים שאינם מכירים באופי הכללי של החברה כמקור משפטי.
כל מערכת או שיטה משפטית מתבססת על מספר עקרונות יסוד.
עקרונות אלו לא חייבים להיות מסמך או דבר-חקיקה, אלא שהם מתקיימים כחוט השני בכל זרועותיו של המשפט ונחשפים מתוכו.
"עקרונות" המערכת הם הרוח החיה שלה, והם הקובעים את גבולותיו של המשפט ומעניקים לנורמות מסוימות תוקף ונפקות משפטיים מחייבים.
מבחן זה דן בתוקפו של העיקרון המשפטי והחלתו על נורמה או על כלל; כאשר דנים בתוקפו של כלל והפיכתו לנורמה משפטית מחייבת, למעשה דנים ב"ייחוסו המשפחתי" (Pedigree).
אותו מבחן ייחוס נותן תוקף משפטי לעיקרון, ובכך מסייע למילוי הלקונה.
"ייחוס משפחתי" מתקבל על ידי פסיקה של שופטים, חקיקה או כל מקור רשמי אחר.
יש להתבסס על מקורות רשמיים.
השופט יגלה את העקרונות מתוך המקורות, ודרך הגילוי היא שתאפשר את האובייקטיביות.
הכללים, בשילוב עם העקרונות האובייקטיביים, יביאו לתוצר המשפטי הטוב ביותר אליו ניתן להגיע.
שולל שימוש בעובדות חברתיות בלבד ומקורות חוץ-משפטיים כדי להגיע להכרעה.
שלושת הקריטריונים לפרשנות נכונה הם: זיהוי, כלל ההתאמה ושיפוט ערכי (ר' על-כך הרחבה בהמשך).
גישתו מנסה להוביל למערכת משפטית שלמה המבוססת על צדק, יושר ואובייקטיביות.
המוסר יכול להיות צמוד לפרשנויות במערכת זו, אך אין הוא יכול להיות "מיובא" ממקורות חוץ-משפטיים.
המערכת המשפטית לא חייבת להתבסס על מוסר.
דבורקין פסל את כלל הזיהוי של הארט הן מבחינה פוליטית אידאולוגית, כיוון שחקיקה שיפוטית נתפסה בעיניו כאקט אנטי-דמוקרטי; והן מבחינה מושגית, שכן כלל הזיהוי של הארט משאיר מחוץ למערכת המשפט עקרונות רבים שהם חלק מההנחיות השיפוטיות.
בשונה מהפוזיטיביסטים המנסים להציג את החוק כמות שהוא (as is) – מבחינת דבורקין אין תשובה פשוטה לשאלה "מהו חוק?".
תהליך הפרשנות של השופט הוא תהליך של ברירה.
בחירה וברירה של העובדות החברתיות.
במקום שבו מסתיימים הכללים והעקרונות המשפטיים יפעילו השופטים קני מידה הנובעים מהאופי של המערכת המשפטית הנתונה (המדינה ומוסדותיה).
המערכת המשפטית מספקת מקורות וקני מידה להכרעות בסכסוכים הבאים בפני בתי-המשפט גם אם לא ניתן לזהותם על ידי כלל-אב כלשהו.
כלומר, שופט לא צריך לצאת מחוץ למערכת המשפטית על מנת לחפש אמות-מידה הולמות כדי לפתור סוגיה שבאה לפתחו.
הצדק והתשובה לסוגיה נמצאים בתוך המערכת עצמה.
הם מגולמים בתוך העקרונות של השיטה הנחשפים מתוך המקורות הרשמיים-משפטיים.
ולכן – לכל בעיה קיימת תשובה נכונה אחת מתוך המערכת.
השיטה הדבורקיאנית מבוססת על הנקודות הבאות:
תאוריה המבוססת על כללים בלבד היא חלקית מאוד, היות שהיא לא פועלת לביסוס העקרונות.
לכל הסוגיות המשפטיות יש תשובה אחת שהיא הטובה ביותר.
ניתן להכניס שיקולים "מוסריים" כדי למלא לאקונה משפטית, אומנם שלא על דרך ה"משפט הטבעי".
הפוזיטיביזם המשפטי, לדעתו, היה לא יותר מריאקציה למשפט הטבעי.
למרות זאת, דבורקין הציג עצמו כפוזיטיביסט, שכן לא דבק במשפט הטבעי.
אך הוא איננו פוזיטיביסט קלאסי מאידך.
ולכן, מקובל לסווג את התאוריה שלו כגישה אמצעית שבין המשפט הטבעי לבין הפוזיטיביזם המשפטי.
ביקורת מאוחרת על התאוריה שלו
עקרונות יכולים להוות גם חלק מהתאוריה הפוזיטיביסטית.
הם שייכים למשפחת החוק, ומעצם קיומם, נוצרת מערכת אחידה של כללים.
מקורמיק למשל מבקר את טענתו של דבורקין כי המשפט הוא חסר פערים ומכיל את כל התשובות בתוכו (Gapless).
נטען כי במשפט אכן יש לאקונות, אשר יש למלא אותן על ידי מתיחת הכללים והעקרונות הקיימים.
אולם לא הכול "פתור" – אלא שיש לבצע תהליך כדי לפתור סוגיות מסוימות.
כמו כן נטען כי שיקול הדעת של השופט אינו חלש.
הביקורת היא בכך שהשופט איננו רק מגלה את העקרונות והכללים מתוך המערכת המשפטית כפי שדבורקין סבור, אלא שמצוי בידי השופטים שיקול דעת חזק יותר מהבעת העקרונות.
הארט עונה על הביקורת של דבורקין:
השופטים לא מנסים לראות את המשפט באור המוסרי הטוב ביותר כפי שדבורקין טוען.
הארט טוען שדבורקין מכניס את המשפט הטבעי לתאוריה שלו.
כמו כן נטען כי השופטים אינם פועלים לפי פרשנות קונסטרוקטיבית – אלא שבפועל הם עושים שימוש בעובדות חברתיות חוץ-משפטיות.
כמו כן, הארט טוען כי דבורקין מתמקד במערכת משפטית אנגלו-אמריקנית, ולא מספק מענה למערכות משפטיות כלליות.
רונית סופר-פרידמן (נולדה ב-24 באוקטובר 1965) היא תסריטאית ישראלית.
סופר יצרה בשנת 2001 את הטלנובלה "לגעת באושר", וב-2002 יצרה את הטלנובלה "לחיי האהבה" ששודרה בערוץ 3.