tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2007 דיבבה ניב בסרטים ובתוכניות המצוירות "משפחת סימפסון – הסרט" (את מארג' סימפסון), "מועדון ווינX: סוד הממלכה האבודה", "הדג שלי שטן" ו"ג'ים על הירח".
בשנת 2009 דיבבה ניב בסרטי האנימציה "עידן הקרח 3: עלייתם של הדינוזאורים", "למעלה", "הנסיכה והעדשה", "מדברים אנגלית עם נאדי" "הרפתקאות נאדי באי", ו"מוסטי".
בשנת 2010 תרמה ניב את קולה לסרטים ולתוכניות המצוירות "משפחת קדמוני", "לו!", "ג'רונימו סטילטון", "אליס בארץ הפלאות", "לילי המכשפה – הדרקון וספר הקסמים", "מסובבים", "אי-שרדות", "אי-שרדות אקשן", "אי-שרדות מסביב לעולם" ו"אי-שרדות אקשן – איחוד מחדש".
בשנת 2011 דיבבה ניב בסרטים ובתוכניות "שומר גן החיות", "המפלצות שלי", "צעצוע של סיפור בקיצור: פעמיים באז בבקשה" ו"מועדון ווינX: ספיישלים" (שוב את פרגונדה).
בשנת 2012 תרמה ניב את קולה לסרטים ולתוכניות המצוירות "טרה דאנקן", "עידן הקרח 4: יבשת בתנועה", "הלוני טונס", "הנטיק" ו"בייבי לוני טונס".
באותה השנה גם דיבבה את שונטל במשחק המחשב "המירוץ לארנונה".
בשנת 2014 דיבבה את שילה בסדרת ההנפשה "שיזאו".
בשנת 2019 החלה לדבב בסדרה "פולי פוקט" את פנלופי פוקט, סבתא של הדמות הראשית.
בשנת 2020 החלה לדבב בסדרה "בית הינשוף" את אידה גברת ינשוף, את ננסי גרין בסדרה "הגרינים בעיר הגדולה" ואת גברת מרמלדה בסדרה "קפה אפונית".
בשנת 2022 דיבבה בסדרת הטלוויזיה "סופר תוכים" ובסרט "סינדרלה 3: אהבת אמת", וביימה את הדיבוב של הסרט "אדומה אש".
בהמשך השנה ביימה את הדיבוב של ההפקות "קלאופטרה בחלל", "צוות תרנגול" ו"המחנה הקסום", שגם לקחה חלק בדיבוב שלהן.
בשנת 2023 דיבבה בסרטים "לירוי וסטיץ'", "קים פוסיבול: כה הדרמה" ו"יומנו של חנון בכריסמס: מכת קור".
בשנת 2024 דיבבה בסדרה "הגורים הבנאים" את ראשת העיר גילמור, ובסדרה "ז-ו-מ-ב-י-ם: סדרת האנימציה" את המנהלת לי.
ניב היא אלמנתו של ירון ניסימוב, טייס בישראייר.
לפני פטירתו שינה ירון ניסימוב את שם משפחתו לניב.
היא אם לרועי ויהלי שכמו אמם, עוסקים בדיבוב.
ענת מאירי (נולדה ב-22 בספטמבר 1961) היא אתלטית ישראלית בעבר.
אלופת ישראל בריצות למרחקים בינוניים, שיאנית ישראל הנוכחית בריצת מייל (4:46.1 דקות), אלופת המכביה (1981), בעלת 3 מדליות זהב ושיאנית המכביה הנוכחית בריצת 1500 מטר ובריצת 3000 מטר.
בעבר החזיקה בשיאי ישראל בריצת 1500 מטר ובריצת 3000 מטר.
מאירי התאמנה בקבוצת אס"א תל אביב בהדרכתו של נתנאל פנטילט.
בתחרות שנערכה בינואר 1977 קבעה מאירי בריצת 2000 מטר תוצאה של 6:29.5 דקות.
בתחרות האתלטיקה של המכביה העשירית ביולי היא זכתה במדליית כסף בריצת 1500 מטר תוצאה של 4:35.42 דקות, אחרי זהבה שמואלי (4:34.96 דקות) ולפני רחל הלה (4:38.90 דקות), שתיהן מישראל.
בתחרות בינלאומית בין נבחרת ישראל לנבחרת יוון שנערכה במכון וינגייט בתחילת מאי 1978 ניצחה מאירי בריצת 1500 מטר בשיא נערות חדש של 4:32.2 דקות.
חודשיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בבון שבגרמניה ב-29 ביוני היא זכתה במדליית כסף בריצת 800 מטר בשיא ישראלי חדש לנערות בתוצאה של 2:07.7 דקות.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בלוזאן שבשווייץ היא זכתה במדליית ארד בריצת 1500 מטר, בשיא ישראלי חדש של 4:22.63 דקות, שיפור לשיא בן ה-7 שנים של חנה שזיפי (4:25.0 דקות).
בתחרות שנערכה באורהוס שבדנמרק ב-21 ביוני 1979 זכתה מאירי בריצת 3000 מטר בשיא ישראל חדש של 9:22.3 דקות, שיפור לשיאה הקודם (9:31.8 דקות), לפני זהבה שמואלי (9:24.4 דקות), שאף היא שיפרה את השיא הישראלי.
חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בדבלין שבאירלנד ב-25 ביולי היא זכתה במדליית כסף בריצת 3000 מטר בשיא ישראלי חדש של 9:22.15 דקות, אחרי דאפי מאירלנד (9.22.11 דקות).
בתחרות שנערכה באודינה שבצפון איטליה ב-16 במאי 1980 סיימה מאירי במקום רביעי בריצת 1500 מטר, בשיא ישראלי חדש של 4:15.01 דקות.
חודשיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בווינה שבאוסטריה ב-17 ביולי היא זכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא נוער חדש של 2:06.89 דקות, התוצאה השלישית בטיבה בכל הזמנים של אתלטית ישראלית באותה העת.
שבוע לאחר מכן, בתחרות שנערכה במינכן שבגרמניה ב-22 ביולי היא קבעה בריצת 3000 מטר תוצאה עדיפה על השיא הישראלי 9:18.4 דקות, אך תוצאה זו לא מוכרת מאחר שהיא רצה עם גבר.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בהדר יוסף ב-5 באוגוסט היא קבעה בריצת מייל שיא ישראלי חדש של 4:46.1 דקות (הנוכחי, 2013), שיפור לשיא הטרי בן שבועיים של זהבה שמואלי (4:52.4 דקות).
שבוע לאחר מכן, באליפות העולם בריצת 3000 מטר, שנערכה בסיטארד שבהולנד ב-14 באוגוסט היא סיימה במקום 15 מתוך 22 רצות בתוצאה של 9:26.70 דקות.
שבוע לאחר מכן, בתחרות האתלטיקה של המכביה ה-11 שנערכה בתל אביב היא זכתה ב-3 מדליות זהב הייתה לאתלטית המצטיינת של המשחקים.
בשנת 1984 פרשה מאירי מספורט תחרותי.
מאירי נישאה למארק כהן, יהודי קנדי, ועברה לגור יחד איתו בקנדה.
הזוג התגרש והיא חזרה לארץ.
היא נישאה בשנית, לדן פלמר, מנישואים אלו נולדו לזוג שני ילדים, גיא ושלי.
בשנת 1978 זכתה מאירי בתואר ספורטאית המצטיינת הצעירה של השנה של ישראל ב"עיר הנוער".
ענת פבריקנט-קרייז (נולדה ב-14 בספטמבר 1975) היא שייטת ישראלית בעבר.
ייצגה את ישראל בשתי אולימפיאדות (אטלנטה 1996 וסידני 2000) במפרשית מדגם 470 וסיימה במקום רביעי בסידני.
דורגה בשיאה במקום שני בעולם.
כל הישגיה אלו התקיימו ביחד עם שני קדמי.
היא התאמנה במועדון הימי של הפועל תל אביב והחלה להשתתף בתחרויות בגיל 12.
באליפות אירופה שנערכה בשנת 1995 סיימה פבריקנט ביחד עם שני קדמי במקום שמיני.
שנה לאחר מכן, באליפות העולם הצמד סיים במקום 18.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) סיימה פבריקנט במקום 12 עם שותפתה קדמי בשיט מפרשיות מדגם 470. את השיוט האחרון הן סיימו במקום השלישי, הטוב יותר שלהן.
בשנת 1997 סיימה פבריקנט ביחד עם קדמי במקום חמישי באליפות העולם שנערכה באוגוסט בתל אביב ובמקום רביעי באליפות אירופה.
בשנת 1998 סיימה פבריקנט ביחד עם קדמי במקום שמיני באליפות העולם.
בשנת 1999 סיימה פבריקנט ביחד עם קדמי במקום שישי באליפות אירופה ובמקום רביעי באליפות העולם ודורגו במהלך השנה במקום שני בעולם.
בשנת 2000 סיימה פבריקנט ביחד עם קדמי במקום שמיני באליפות העולם.
באולימפיאדת סידני (2000) סיימה פבריקנט במקום רביעי עם שותפתה קדמי בשיט מפרשיות מדגם 470. הן ניצחו את השיוט השלישי, בשיוט העשירי והלפני האחרון הן סיימו במקום שני ובשני שיוטים הן סיימו במקום שלישי, שיוט חמישי ושיוט שביעי.
באליפות העולם בשיט מפרשיות מדגם 470 שנערכה בסלובניה בסוף אוגוסט 2001 סיימה פבריקנט עם שותפתה קדמי במקום חמישי.
פבריקנט-קרייז מתגוררת בארצות הברית עם בעלה איש העסקים ינון קרייז ולהם ארבעה ילדים.
היא בעלת תואר שני בתקשורת פוליטית.
ענת לוין (נולדה ב-22 ביוני 1973) היא משוררת וסופרת, זוכת פרסי שר המדע, התרבות והספורט למשוררים בראשית דרכם ולספר ביכורים ופרס אקו"ם לעידוד פרסום יצירה ספרותית ע"ש שלמה טנאי.
ענת לוין נולדה וגדלה בראשון לציון.
לוין למדה בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים והשלימה לימודיה במכללת האנטר בניו יורק.
קובץ השירים הראשון שכתבה לוין, "אנה מסתובבת לאט", זיכה אותה בשנת 2002 בפרס שר התרבות למשוררים בראשית דרכם ובשנת 2006 במקום הראשון בתחרות "שירה על הדרך" של עיריית תל אביב-יפו.
הספר יצא לאור בשנת 2007 וזכה בפרס שר המדע, התרבות והספורט לספר ביכורים לשנת תשס"ח.
ספר שיריה השני, "מפה לפה", אשר יצא לאור בשנת 2013, זיכה אותה בפרס אקו"ם לשנת 2011 ובמלגת קרן רבינוביץ לשנת 2010. הספר הוא מחזור של שירי אהבה של בת לאמה, שגדלה בצילם של הורים נוקשים ומצייר בעדינות את הקשר המורכב בין אם ובתה.
בעשור השני של המאה ה-21 לוין מלמדת כתיבת שירה בבית הספר לכתיבה יוצרת של "הליקון" ובמסגרות נוספות.
נוסף על כך, היא עורכת ספרי שירה ופרוזה ומלווה כותבים בתהליכי כתיבה.
בשנת 2015 יצא ספר פרוזה ראשון פרי עטה, "האריכברית", בהוצאת אפיק.
הרומן זכה טרם פרסומו בפרס אקו"ם על שם אהרון אשמן ליצירה המוגשת בעילום שם לשנת 2014, בפרס לסופרים בראשית דרכם, 2014 וכן במלגת תרגום לאנגלית של קרן עם הספר.
שיריה התפרסמו באנתולוגיות וכתבי עת בארץ וברחבי העולם ותורגמו לאנגלית, גרמנית, ספרדית, רומנית וערבית.
פרס שר התרבות למשוררים בראשית דרכם, 2002
פרס ראשון בתחרות "שירה על הדרך" מטעם עיריית תל אביב, 2006
פרס ספרי ביכורים, משרד החינוך והתרבות, 2008
סיפור מומלץ תחרות הסיפור הקצר של "הארץ", 2011
פרס אקו"ם על שם שלמה טנאי לעידוד פרסום היצירה ("מפה לפה"), 2012
מלגת "חדר משלך" - סטודיו לכתיבה - מטעם עיריית ת"א, 2013
מלגת כתיבה ב-Vermont Studio Center, ארצות הברית, 2013
פרס שר התרבות לסופרים בראשית דרכם, 2014
פרס אקו"ם על שם אהרון אשמן ליצירה המוגשת בעילום שם ("הארכיברית"), 2014
מלגת פרדס של הספרייה הלאומית 2018
רק רגע גוף, שירים, ספרית פועלים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2021
אנה מסתובבת לאט, קובץ שירים בעריכת דרור בורשטיין, הוצאת אחוזת בית, 2007
מפה לפה, מחזור שירים, הוצאת קשב לשירה, 2013
הארכיברית, רומן בעריכת דרור בורשטיין, הוצאת אפיק - ספרות ישראלית, 2015
שחרחורת, איריס אליה כהן, הוצאה עצמית, 2014
שירים לאסירי בתי הסוהר, אלמוג בהר, הוצאת אינדיבוק, 2016
הזכות לשלמות הגוף, טלי לטוביצקי, הוצאת פרדס, 2019
מה אני עושה, סיגל בן יאיר, הוצאת פרדס, 2020
רצח בהסכמה, איריס אליה כהן, הוצאת פעם, 2021
על החיק ועל החלב, שרית עיני ריץ', הוצאת משיב הרוח, 2021 (מלגת קרן גולדברג; מלגת קרן בני להמן, 2020)
מרחוק אני שומעת ילדה, נירה קמחי עוזרד, הוצאת צבעונים, 2021 (מלגת עמק יזרעאל, 2021)
חיוך מספר 8, בלה אלכסנדרוב, הוצאת פרדס, 2022 (פרס ברנשטיין לספרי ביכורים, 2022)
עושה מקום, עדיאל שושני, הוצאה עצמית, 2022
בדין ודברים, רונית שחר בכר, הוצאת פרדס, 2022
ים מתוק מלוח, ענת קרייטר, הוצאת דריה הלנה, 2022
להרף עין ירוק, בתיה פלומבו, הוצאת עולם חדש, 2022
ואת כלה, רוית ליכטנברג יקותיאל, הוצאת האם הגדולה, 2022
שם, שם, יוני יחיאלי, הוצאת עולם חדש, 2023
העין היא דלת (ספר אמן), ניצן מינץ, הוצאה עצמית, 2023 (מלגת קרן רבינוביץ, 2023)
זוגי ואי וילד, רן שייט, הוצאת עיתון 77, 2023 (ציון לשבח בתחרות "פריחה מאוחרת", אונ' בן-גוריון, 2023)
בן ממשיך, יניב פרידלר, הוצאת לוקוס, 2023 (מלגת מרכז הספר והספריות; 2023; נבחר לאחד מספרי השנה של עיתון 'ישראל היום', 2023)
לנקוש על השקוף, דפנה שמשוני, הוצאת עיתון 77, 2023
בשרנו רך מנשוא, עפרה שילה, הוצאת פרדס, 2024 (עריכה משותפת עם נמרוד שיין)
ולפעמים אישה (מבחר), איריס אליה כהן, הוצאת פעם, 2024
ערד 95 (רומן גרפי) גלעד סליקטר, הוצאת כפולה, 2024 (פרס נבון, פסטיבל אנימיקס 2024)
קרוב לשפתי העולם, נועם דרומי, הוצאת עולם חדש, 2024 (מלגת קרן גולדברג, 2023)
אפר ויהלום, רות קרא-איוונוב קניאל, הוצאת פרדס, 2024 (מלגת מרכז הספר והספריות, 2023)
שיחה, חצי שיחה, אייל קמינקא, הוצאת עיתון 77, 2024
הרווח בין החולף לנמוג, חיותה סופר, הוצאת פרדס, 2024
מאובן, יעל בן-צבי מורד, הוצאת פרדס, 2024 (מלגת קרן רבינוביץ', 2024)
חיינו בגופים, אוסי נויק, הוצאת משיב הרוח, 2024 (מלגת קרן גולדברג, 2023)
כל הפרחים, אבא, אילה קיטה, הוצאת עיתון 77, 2024
חמישים דקות, גיא עינת, הוצאת קתרזיס, 2025
מבעד לעצב השקוף, יעל רן, הוצאת פרדס, 2025 (מלגת קרן רבינוביץ', 2024)
לוין מתגוררת בתל אביב, נשואה למשורר עדי עסיס ואם לבת.
ענת לב-אדלר (נולדה ב-18 במרץ 1968, ברמת גן) היא עיתונאית, עורכת, סופרת ופובליציסטית ישראלית.
סופרת, מחברת רבי המכר "כותבת ומוחקת אהבה" ו"אישה בעונת מעבר", וכן ספר הילדים "עוגיות התמרים של ננה ג'ולייט", ראשון בסדרת "ילדות לדוגמה", מנטורית ומרצה מובילה לנשים במסע אמצע החיים, בעלת מותג מוצרי השראה ותוכן לנשים, כותבת יומני תוכן לנשים, מחברת סדרת ספרי מתנה מצליחה הכוללת עשרה מדריכים .
פזמונאית, בעבר, מגישה ברדיו ובטלוויזיה, בנושאי לייף סטייל, נשים ומשפחה.
את דרכה העיתונאית החלה ב"העיר" ולימים ערכה את שבועון הנוער "ראש 1" מבית "ידיעות אחרונות".
משנת 1997 עורכת בכירה של תחום הלייף סטייל ב"ידיעות אחרונות", במוסף "24 שעות", לצד כתיבת מאמרים במוספי העיתון.
במשך שנים הייתה בעלת הטור "סודות של אמהות עובדות" באתר ynet.
בעבר, כתבה את הבלוג "ענתי אייג'ינג" שהמתפרסם באתר הלייף סטייל Xnet מבית "ידיעות אחרונות" ועסק בסוגיות מחייהן של נשים ואמהות עובדות.
הייתה שותפה לכתיבת "שיגעון הסודוקו" ו"שיגעון הקאקורו", יחד עם החידונאי ומחבר התשבצים דקל בנו.
בעבר אף עסקה בכתיבת תוכן ושעשועונים לטלוויזיה.
הרומן "כותבת ומוחקת אהבה" ראה אור באוגוסט 2013 והופיע ברשימות רבי המכר במשך כ-15 שבועות.
בפברואר 2015 זכה למעמד של "ספר פלטינה" על מכירה של למעלה מ-40 אלף עותקים.
הרומן עוסק במשבר אמצע החיים של יעל אלדר, עיתונאית שחוקרת את סוד הזוגיות ארוכת השנים ונסחפת לסיפור אהבה אסור עם יבואן יין נשוי ותאב תענוגות.
גיבורת הספר נסחפת למסע של פירוק והרכבה שמערער את יסודות עולמה ושולח אותה להתעמת עם שאלות של מוסר, נאמנות ובגידה כאשר ברקע מלווה הגיבורה סבתא רבתא שלה, ננה ג'ולייט, בעלת סיפור אישי טראגי במיוחד.
"כותבת ומוחקת אהבה" הוא סיפור על כוחה של שושלת נשית וחשיבותה של אהבה.
"הספר דוהר בעיניים, הוא קצבי מרתק ויש בו סיפור.
אני בטוח שרבים יתחברו אליו ואני מרגיש שהוא נכתב בדם הלב", כתב המשורר רוני סומק בגב העטיפה.
הסופר אשכול נבו הוסיף: "חלמתי על כותבת ומוחקת אהבה בלילה, כיוון שזה ספר מטריד שעוסק בבעיה שמעסיקה את כולנו וזה משבר אמצע החיים".
הרומן זכה לביקורות חיוביות בעיתונות האלקטרונית והמודפסת, בתוכניות הרדיו ובטלוויזיה.
בעקבות הצלחת הרומן מקיימת ענת לב-אדלר מפגשים והרצאות במסגרות שונות, בנוסף לסדנאות בתחומי הלייף סטייל השונים (נשים ויין, ניהול זמן, מזל ושפע וכיוצא בזה).
הרומן השני "אישה בעונת מעבר" יצא בשנת 2021, נמכר ביותר מ-20 אלף עותקים וזכה באות ספר הזהב, זכה בביקורות משבחות מאוד והוכתר ה"תנ"ך של הנשים בגיל המעבר" בעקבותיו נולדו הרצאות בכל הארץ וכן הפאנל "תגבירו את המזגן אני בוערת" שמביא את סוגיות גיל המעבר לנשים בגילאי אמצע החיים בכל הארץ.
ספר הילדים "עוגיות התמרים של ננה ג'ולייט" ראה אור בשנת 2023, זכה לביקורות משבחות ולאהדת הקהל.
עוד מספריה שראו אור בהוצאת "ידיעות ספרים":
סודות של חברות טובות (שנת 2002)
סודות של אמהות עובדות (שנת 2003)
בארכה – הספר לברכת הבית (שנת 2004, ספר פלטינה)
סודות של בוקר טוב (שנת 2005)
סודות של משפחות מאושרות (שנת 2008, חותם איכות של מכון אדלר)
משפחה ירוקה (שנת 2009, חותם איכות של המשרד להגנת הסביבה)
נשים ויין, סיפור אהבה (שנת 2012)
היומן השבועי לחיים טובים של ענת לב-אדלר (עיצוב: מיכל נגרין)
ענת פלג (נולדה ב-2 באוקטובר 1957) היא חוקרת ישראלית בתחום התקשורת והמשפט, אתיקה עיתונאית, ומשפטים ציבוריים ברשתות החברתיות.
בעבר הייתה כתבת רדיו לענייני משפט בקול ישראל.
ייסדה וכיהנה כמנהלת המרכז לתקשורת ומשפט באוניברסיטת בר-אילן, ומרצה בנושא יחסי המשפט באוניברסיטת בר-אילן ואוניברסיטת תל אביב.
פלג מכהנת כחברת נשיאות מועצת העיתונות בישראל, וכיהנה כחברה בוועדה הציבורית, בראשות שופטת בית-המשפט העליון בדימוס, עדנה ארבל, להגנה על הציבור מפני פרסומים פוגעניים ברשת.
בעבר כיהנה כיו"ר תא כתבי המשפט באגודת העיתונאים בתל אביב.
במסגרת תפקידה פעלה רבות להרחבת האפשרויות לסקר הליכים משפטיים בתקשורת.
היא מרצה בהשתלמויות שופטים, עורכי-דין ובכנסים בינלאומיים בנושא משפט ותקשורת ומשפט הרשתות החברתיות.
כיהנה כיו"ר ועדת האתיקה הפנימית של תאגיד השידור הציבורי כאן 11, בשנת 2025 נבחרה כחברה בועדת האיתור למועצת תאגיד השידור הציבורי.
בשנים 1978-1981 למדה לתואר ראשון בספרות אנגלית ומדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-2004 חזרה לספסל הלימודים באוניברסיטת בר-אילן, והשלימה תואר שני ב-2006 ודוקטורט בתקשורת בשנת 2010, על מחקר ראשון על חדירת התקשורת להליך המשפטי.
במסגרת שירותה הצבאי בשנים 1978-1975, שימשה כעורכת תוכניות דוקומנטריות בתחנת הרדיו הצבאית גלי צה"ל ובעלת טור קבוע בנושאי נשים בצה"ל.
עם שחרורה עברה לעבוד בקול ישראל ובטלוויזיה הישראלית.
עבדה במשרה מלאה בקול ישראל בין השנים 2011-1983.
במשך 17 שנים, בין השנים 1993-2010, התפרסמה ככתבת קול ישראל לענייני משפט בתל אביב.
במסגרת תפקידה סיקרה משפטים מפורסמים רבים שבמרכזם אישי ציבור, ידוענים וראשי ארגוני פשע.
במקביל הייתה פרשנית בתוכנית "ערב חדש" בטלוויזיה החינוכית.
המרכז לתקשורת ומשפט באוניברסיטת בר-אילן
פלג יזמה והקימה את המרכז לתקשורת ומשפט באוניברסיטת בר-אילן, בראשות פרופ' אריאל בנדור.
המרכז עוסק בקידום וטיפוח מחקר בינתחומי של ההשלכות החברתיות, המשפטיות והתקשורתיות של סיקור המשפט בתקשורת הישראלית והשינויים המתחוללים בו.
הספר "דלתיים פתוחות" ומחקרי המשפט הציבורי ברשתות החברתיות
ספרה של פלג "דלתיים פתוחות: השפעת התקשורת על המשפט בישראל" יצא ב-2012 בהוצאת מטר.
הספר מבוסס על עבודת דוקטורט בנושא זה באוניברסיטת בר-אילן.
מול תפיסת המשפט כהליך אובייקטיבי, חסר פניות וחסין מפני השפעה חיצונית, שאלה פלג בעבודתה 92 שופטים, תובעים, עורכי-דין פרטיים בכירים ועיתונאים ידועים, אם לחציה של התקשורת מאפשרים לקיים בישראל הליך משפטי הוגן ואובייקטיבי, ועד כמה הם עצמם בהתנהלותם המקצועית "משוחררים" מהשפעת התקשורת.
הספר מתאר שינויים שחלו בסגנון סיקור תחום המשפט בתקשורת הישראלית המסחרית, ובשינויים שחלו בפסקי-דין שבהם נדרשים השופטים להגיב לסגנון סיקור זה ולשימוש הגובר שעושים עורכי-הדין בתקשורת.
בהתבסס על ניתוח הפסיקה שניתנה בישראל, ועוסקת ביחסים שבין המשפט לתקשורת, וניתוח סיקורם העיתונאי של 8 משפטים פליליים, שזכו לפרסום רב (משנות השישים ועד למשפט נשיא המדינה משה קצב), הספר דן בשאלה כיצד משפיעה התקשורת הממוסדת על ההליכים המשפטיים.
לאחר פרסום הספר, הייתה פלג הראשונה לחקור את המשפטים שעורכות נפגעות תקיפה מינית ברשתות החברתיות לתוקפיהן.
פלג הייתה הראשונה לחקור את "תרבות הביטול" בישראל.
בשנת 2026 יצא לאור בהוצאת מטר, ספרה השני "רשת שופטת" על משפט הרשתות החברתיות.
נולדה ב-1957, בתם של דליה גותן (לבית ציזלינג), שהייתה יו"ר מועצת ארגוני נשים בישראל ומראשי תנועת הנשים ויצו בישראל, ושל עורך הדין יעקב גותן.
פלג היא נינתם של לאה ודוד איזמוז'יק, ממייסדי תל אביב.
בשנים 1978-1983 למדה לתואר ראשון בספרות אנגלית ומדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-2004 חזרה לספסל הלימודים באוניברסיטת בר-אילן, והשלימה תואר שני ב-2006 ודוקטורט בתקשורת בשנת 2010.
נשואה לד"ר ישראל פלג, ואם לשניים.
"הפרקליט כדובר": השינוי ביחסם של עורכי-הדין הפליליים לתקשורת בישראל.
"דמעה אחת שווה אלף מילים – הזיקה בין התנהלותם התקשורתית של נפגעי עבירות למעמדם בהליך המשפטי".
"חולשת העוצמה" - האוטונומיה של כתבי המשפט בישראל.
מעברים ספר לכבוד פרישתו של פרופ' דן כספי.
"משולש האינטרסים –לקוח, עורך דין, ויועץ התקשורת".שערי משפט,
(2020)." #גם_אני משפיעה על המשפט?: נקודת המבט של נפגעות עבירות-מין בשאלת השפעת התקשורת הממוסדת והרשתות החברתיות על המשפט".משפטים אל-אתר
"Post ופוסט-טראומה": תהליכי עיבוד הרגשות של נפגעות תקיפה מינית בהליך הפלילי ובמרחב המקוון".משפט, חברה ותרבות
Naming, Blaming, Shaming: עמדותיהן של נפגעות עבירות מין שנחשפו בפייסבוק כלפי ביוש התוקפים.
ופוגץ', ד'.(2020)."לצאת מהפיקסלים"- הוויתור על הפרטיות של נפגעות עבירות מין–בראי המשפט והתקשורת".
הסיקור התקשורתי ושיח הביטול בפרשת הזמר אייל גולן".
ענת לוברסקי (נולדה ב-19 בנובמבר 1942) היא עורכת קולנוע ישראלית.
זוכת פרס אופיר 1991 על עריכת הסרט "מעבר לים".
במהלך השנים ערכה לוברסקי מספר סרטי קולנוע.
בשנת 1970 ערכה את תסריט הסרט "שבלול", בכיכובם של "חבורת לול".
בשנת 1972 ערכה את הסרטים "סלומוניקו" ו"עזית הכלבה הצנחנית" ובשנת 1976 את הסרט "קשר הדבש".
בשנת 1980 שימשה כעורכת הסרט "המשחק האמיתי".
בשנת 1982 ערכה את הסרט "מתחת לאף", בכיכובם של אורי גבריאל ומשה איבגי.
בשנת 1984 ערכה את הסרט "מגש הכסף".
בשנת 1985 ערכה את הסרט "רומן בהמשכים".
בשנת 1986 שימשה כעורכת הסרט "הקרב על הוועד", בכיכובם של חברי "הגשש החיוור".
בשנת 1987 ערכה את הסרט "אבא גנוב", בכיכובם של יהודה ברקן ואלונה קמחי.
באותה שנה שימשה כעורכת הסרט "פוטו רומן".
בשנת 1991 שימשה כעורכת הסרט "גמר גביע".
באותה שנה ערכה את הסרט "מעבר לים", על עריכת הסרט זכתה בפרס אופיר בקטגוריית העריכה הטובה ביותר.
בשנת 1993 ערכה את הסרט "סיפור שמתחיל בלוויה של נחש".
בשנת 1994 שימשה כעורכת הסרט "מקס ומוריס", שהיה סרט המשך של "מתחת לאף", אותו ערכה לוברסקי גם כן.
בשנת 1997 שימשה כעורכת הסרט "אין שמות על הדלתות".
באותה שנה ערכה את הסרט "ביפ".
בשנת 2000 שימשה כעורכת הסרט "פרא" וערכה את הסרט "הבולשת חוקרת".
בשנת 2001 שימשה כעורכת הסרט "חוצלארץ".
בשנת 2006 ערכה את הסרט "נוזהת אל-פואד".
באותה שנה ערכה את הסרט "אין לה אלוהים".
1968 השכונה שלנו (עוזרת עריכה)
1994 סיפור שמתחיל בלוויה של נחש
1997 אין שמות על הדלתות
2004 מעורב ירושלמי (סדרת טלוויזיה)
פרס אופיר לעריכה הטובה ביותר
ענת לויט (נולדה בשנת 1972), היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה.
השחיינית הישראלית הראשונה ששחתה 50 מטר חופשי מתחת ל-28 שניות.
לויט נולדה בבאר שבע וגדלה ברעננה.
היא התאמנה בקבוצת הפועל הוד השרון בית ברל בהדרכתו של ד"ר ברוך צ'יש.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1986 זכתה לויט במדליית כסף, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 28.68 שניות, אחרי ענת ישראל ממכבי תל אביב (28.62 שניות) ולפני רותם פורת מהפועל בני שמעון (29.31 שניות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1987 זכתה לויט במדליית כסף, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.70 דקות, אחרי ענת ישראל (1:02.14 דקות) ולפני חברתה לקבוצה תמי לוין.
בתחרות שמונה האומות שנערכה באדינבורו, סקוטלנד ב-3 ביולי 1988 קבעה לויט במשחה ל-50 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 27.75 שניות, שיפור לשיא בן השנתיים של ענת ישראל (28.00 שניות) וכך הייתה לשחיינית הישראלית הראשונה ששחתה משחה זה מתחת ל-28 שניות.
שיאה זה החזיק מעמד 3 שנים ונשבר על ידי קרן רגאל (27.53 שניות).
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט אותה שנה היא זכתה בשתי מדליות אישיות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 28.18 שניות, לפני איריס קומן ממכבי נהריה (28.35 שניות) ורויטל וילנאי מרכז וייסגל (28.43 שניות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.45 דקות, אחרי רויטל וילנאי (1:01.98 דקות) ולפני תמי לוין (1:02.85 דקות).
בתחרויות השחייה של המכביה ה-13 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב בחודש יולי 1989 זכתה לויט במדליית ארד, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 28.18 שניות, אחרי ג'ני זוסר מארצות הברית שקבעה שיא יסוד חדש של 27.00 שניות ואיריס קומן שקבעה שיא אישי חדש של 27.82 שניות.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט באוגוסט 1989 זכתה לויט במדליית זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 28.34 שניות, לפני רויטל וילנאי ממכבי תל אביב (28.72 שניות) וגליה אקר מהפועל ימק"א ירושלים (29.13 שניות).
בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 28.31 שניות.
ענת כהן (נולדה ב־31 באוקטובר 1975) היא מוזיקאית ג'אז, נגנית קלרינט וסקסופון ישראלית.
התחילה לנגן בקלרינט בגיל 12. למדה מוזיקה בקונסרבטוריון ביפו, שם החלה ללמוד על סקסופון טנור וניגנה בתזמורת הביגבנד.
למדה ג'אז בבית הספר תלמה ילין.
את השרות הצבאי עשתה בתזמורת חיל האוויר.
ב-1996 התקבלה ללימודים במכללת ברקלי למוזיקה בבוסטון, מסצ'וסטס.
במקביל, הקליטה עם אחיה, יובל ו-אבישי כהן במסגרת ההרכב "שלושת הכהנים".
כהן עברה לניו יורק ושם הייתה חברה במשך עשור בתזמורת הנשים של שרי מריקל (Sherrie Maricle's all-woman big band) ובהרכבים נוספים.
אלבום הבכורה שלה, "Place & Time", התפרסם ב-2005 בתקליטי Anzic, והשתתפו בו אבישי כהן, ג'ף בלרד (Jeff Ballard), בן סטריט (Ben Street) וגייסון לינדנר (Jason Lindner).
האלבום השישי שלה, "Luminosa", יצא לאור ב-2015 בתקליטי Anzik, והשתתפו בו גייסון לינדנר (Jason Lindner), ג'ו מרטין (Joe Martin), דניאל פרידמן (Daniel Freedman) ועוד מספר אורחים נוספים.
בשנת 2018, היא הייתה מועמדת לשני פרסי גראמי: "אלבום הג'אז הלטיני הטוב ביותר", על האלבום Outra Coisa: The Music Of Moacir Santos, יחד עם מרסלו גונסלבס, ו"אלבום מוזיקת העולם הטוב ביותר", על האלבום Rosa Dos Ventos, יחד עם שלישיית ברסיליירו.
בשנת 2020, הייתה מועמדת לפרס גראמי נוסף: "אלבום אנסמבל הג'אז הטוב ביותר", על האלבום Triple Helix, שהוציאה יחד עם להקתה, The Anat Cohen Tentet.
כהן מופיעה בקביעות ומשתתפת בפסטיבלי ג'אז נודעים, כולל פסטיבל הג'אז בניופורט, פסטיבל הג'אז הבינלאומי במונטריאול ופסטיבל הג'אז של הים הצפוני.
פרסים מטעם מגזין Down Beat:
בשנת 2013 היא קיבלה את פרס פול אקט (Paul Acket Award) מקרן BNP בפסטיבל הג'אז של הים הצפוני
ענת עינהר (נולדה ב-1970, בפתח תקווה) היא סופרת, מעצבת ומאיירת ישראלית.
עינהר, ילידת פתח תקווה, נשואה, אם לשתי בנות, ומתגוררת בתל אביב היא בוגרת לימודי תקשורת חזותית בבית הספר בצלאל וכן לימודי תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
סיפורים פרי עטה פורסמו בכתב העת "קשת החדשה", וספרה הראשון, קובץ הנובלות "טורפים של קיץ", שיצא ב-2008, זכה בפרס ספיר לספר ביכורים לשנת 2010 וכן בפרס טובה ויצחק וינר ליצירה ספרותית מקורית.
הספר תורגם לאיטלקית בשנת 2014.
ב-2013 פרסמה ספר לילדים בשם "פיל מתרחק", וב-2015 יצא לאור ספרה השני למבוגרים, קובץ הנובלות "תמונות עירום".
מזה כמה שנים עינהר מנחה סדנאות כתיבה בשיתוף סופרות אחרות כגון נעה ידלין ומעין בן הגיא.
בעבר פרסמה טורי קומיקס באתר וואלה!
ספרה "תמונות עירום" (הוצאת עם עובד) נכלל ברשימה הקצרה של המועמדים לפרס ספיר לשנת 2015.
בשנת 2025 ניכלל ספרה האחו החריש את אוזני ברשימת המועמדים לפרס ספיר.
טורפים של קיץ, נובלות, תל אביב: עם עובד, 2008.
תמונות עירום, נובלות, תל אביב: עם עובד, 2015.
אף יהודי, סיפורים, הוצאת דביר, 2022.
האחו החריש את אוזניי, אפרסמון הוצאת ספרים, 2025.
2025 - זכתה בציון לשבח בפרס ברנר האחו החריש את אוזני.
ענת מלמוד (נולדה ב-19 באוקטובר 1988) היא זמרת יוצרת ופסנתרנית ישראלית.
זכתה בפרס אקו"ם לעידוד היצירה למלחינה לשנת 2015. ב-2016 יצא לאור אלבום הבכורה שלה, "לפני השינה".
נולדה ברמת מגשימים, מושב של תנועת הפועל המזרחי ברמת הגולן.
גדלה עם שישה אחים, להורים ויקטור ומיכל שעלו לישראל מארגנטינה.
אביה, מהנדס במקצועו, נהג לחשוף אותה ואת אחיה לערבי נגינה ושירה משותפת.
קיבלה חינוך קלאסי, תחילה באורגנית ובגיל עשר החלה לנגן בפסנתר.
את המעבר ליצירה החלה בבית ספר תיכון בליווי שירים, אלתור וכתיבת שירים למגירה.
התנדבה בשירות לאומי במסגרות החינוך המיוחד והוסיפה לעבוד שם כמה שנים, במקביל ללימודים לתואר ראשון בירושלים.
בוגרת המסלול להכשרת מורים באקדמיה למוזיקה בירושלים.
מלמוד כותבת ומלחינה את שיריה ובשנת 2013 החלה להופיע איתם בהופעות סולו ביתיות ברחבי הארץ.
זכתה בפרס אקו"ם לעידוד היצירה למלחינה לשנת 2015.
באפריל 2016 הוציאה את אלבום הבכורה "לפני השינה", בהפקה עצמאית של צח דרורי.
באוגוסט 2017 הוציאה את השיר הראשון מאלבומה השני, השיר נקרא "חי ונושם" בו היא מארחת את היוצר אדם בן אמיתי.
מלמוד רואה בנופי ילדותה, בינות לנחלי הגולן, מקור השפעה על יצירתה.
המוזיקה נתפסת בעיניה כשפה המבטאת את הצורך "לספר, להוציא החוצה", רעיון שבא לידי ביטוי בסינגל הראשון שהוציאה בשנת 2013 "ניגון", שפותח במילים: "יש שדיבור ישנה את כיוון הניגון".
השיר נכתב לאחר חוויה משמעותית במהלכה חשה תלויה בחסדי מילים ובאמונה של אנשים בה שעזרו לה להאמין בעצמה.
הסינגל השני שלה, "מולדת", מביע מחויבות עמוקה לאדמת ארץ ישראל בהחיותו את שירו של אברהם שטרן מ-1934, "הרי את מקודשת לי".
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי תיאר ברשמיו את מלמוד כבעלת "צניעות אותנטית.
התפתלותה של המנגינה, ההרמוניה והעיבוד מעניקים לטקסט יופי ייחודי מפעים".
מבקר המוזיקה גיא טנא כתב בביקורת לאלבום הבכורה כי הוא "הפקה עדינת מגע אך עזת מבע, מתפייט וגדוש רגש".
בין נקודות התורפה שמצא באלבום, מנה המבקר נטייה לחזרתיות, תחושה של "חלושס" וחוסר כוח ותשוקה לעיתים.
בשנת 2015 נישאה למתן סטביסקי, והשניים התגרשו ביוני 2020. בשנים 2021 עד 2023 מלמוד הייתה בזוגיות עם תובל שפיר.
ענת ניר (נולדה ב-3 בנובמבר 1979) היא יזמת תרבות, פעילה חברתית ופוליטית, מרצה ואשת שיווק ישראלית.
ניר היא בתה של ד"ר לילי ניר, פעילה פמיניסטית, מייסדת "פמיננסי - מכללה כלכלית לנשים".
היא גדלה בסביון, למדה בתיכון מקיף יהוד ושירתה בצה"ל כמפקדת מחלקה ובהמשך כקצינת הדרכה בחיל האוויר.
בוגרת תואר ראשון במינהל עסקים עם התמחות בשיווק ותואר שני במגדר ויישוב סכסוכים בינלאומיים של האוניברסיטה למען השלום של האו"ם.
את התזה שלה כתבה בנושא העצמה כלכלית של נשים בישראל.
בגיל 21 הקימה את הבר הלסבי "מקום" בתל אביב והחלה ליזום ולהפיק אירועי תרבות ופסטיבלים, רבים מהם יחד עם דנה זיו.
יחד הן פעלו בשם "דנה וענת".
אחד האירועים הבולטים בהפקתן היה לסבית קטלנית, פסטיבל קולנוע לסבי ישראלי המתקיים אחת לשנה מאז 2008.
בשנת 2015 הצטרפה לחברת "אינטראקטינג טכנולוגיות" כמנהלת השיווק של "Moovz", הרשת החברתית הגדולה בעולם לקהילת הלהט"ב, שם עבדה במשך כשנתיים עד שהחליטה להיכנס לחיים הפוליטיים.
מאז ינואר 2013 מכהנת ניר כיושבת ראש "פמיננסי", מכללה כלכלית לנשים.
בשנים 2015–2017 כיהנה כחברת ועד מנהל באגודה למען הלהט"ב והייתה ממובילי המחאה כנגד משרד התיירות אשר הביאה את משרד האוצר להעביר סכום של 10 מיליון שקלים לטובת פעילות ייעודית של הקהילה הגאה.
ניר שותפה להפקה וניהול התוכן של אירועים רבים.
בהם מצעד הגאווה בתל אביב (2012-2009), אירוע הגאווה השני בבאר שבע (2011) והקמפיין לעידוד תיירות גאה מטעם משרד התיירות והתאחדות המלונות אשר זיכה את העיר תל אביב בתחרות בינלאומית בתואר העיר הגאה הטובה בעולם לשנת 2011. היא הייתה מיוזמי כנס הכלכלה הוורודה הראשון שנערך בישראל.
בדצמבר 2018 הייתה ניר אחת מהמקימות של קואליציית ארגוני הנשים "דגל אדום", ויחד איתה הייתה מיוזמות ומובילות מחאת הנשים שכללה שביתה ביום שלישי, 4 בדצמבר, וסדרת אירועי מחאה שהסתיימו בעצרת מרכזית בכיכר רבין.
ניר נמנתה עם מארגנות העצרת ובה גם נאמה וקראה למאבק משותף "מעבר לסקטורים וחוצה מגזרים, מעמדות, עדות, ולאומים, שישנה את סדר היום הציבורי ויביא את הקול הנשי לכנסת".
על פעילותה זו נבחרה ניר, יחד עם שאר יוזמות מחאת הנשים, לאחת מ-50 הגיבורים החברתיים של שנת 2018, של אתר ynet.
בשנת 2017 מכרה ניר את חלקה בחברת ההפקות בה הייתה שותפה על מנת להתמודד על מקום ברשימת מרצ לכנסת, במסגרת יוזמת "אבוקדו" בתוך המפלגה בה היא שותפה מייסדת.
מטרת היוזמה היא לקדם תפיסת עולם פוליטית שונה שאינה מושתתת על "פוליטיקת זהויות שטחית שבמסגרתה יקנו לנו שריון כלשהו במפלגות הקיימות", אלא מבוססת על קידום פוליטיקה של טוב משותף, וזאת באמצעות גיבושה של הקהילה הגאה סביב ערכים משותפים ולא סביב העדפה מינית במטרה לייצר כוח פוליטי משמעותי.
בדצמבר 2018 הכריזה ניר כי תתמודד על מקום ברשימת מרצ לכנסת ה-21, בבחירת הפנימיות שיערכו בפברואר 2019. בבחירות המקדימות לרשימת מרצ שנערכו ב-14 בפברואר 2019 הגיעה למקום ה-14 ברשימה.
לאחר פיזור הכנסת ה-21 והקדמת הבחירות לכנסת ה-22 נערכו בוועידת מרצ בחירות מקדימות חוזרות בהן התמודדה ניר והתקדמה למקום ה-13 ברשימה, אך לאחר הקמת המחנה הדמוקרטי נדחקה למקום 31. לקראת הבחירות לכנסת ה-24, עם החלטת מרצ לרוץ ללא חיבור למפלגה אחרת, הוצבה במקום ה-11 ברשימה אך לא נבחרה לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש התמודדה שוב במסגרת הבחירות המקדימות במרצ והגיעה למקום ה-18.
ענת ניניו (נולדה ב-10 באוגוסט 1944) היא פרופסור אמריטה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
מתמחה בהקשר האינטראקטיבי של רכישת שפה, פונקציות תקשורתיות של דיבור, התפתחות פרגמטית והתפתחות תחבירית.
ניניו נודעה בעיקר בשל מחקרה על קריאה משותפת של ספרי-תמונות בידי הורים וילדים צעירים, פיתוח טקסונומיות לאקטים תקשורתיים (communicative acts) וכן על עבודתה בתחום ההתפתחות התחבירית, המשלבת תאוריות למידה עם הפרוגרמה המינימליסטית של חומסקי.
היא פרסמה שלושה ספרים, ויותר ממאה מאמרים.
ניניו קיבלה תואר ראשון בסטטיסטיקה ובבלשנות אנגלית מהאוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1965, ותואר ראשון נוסף בפסיכולוגיה בשנת 1969, מאותה האוניברסיטה.
לאחר מכן למדה פסיכולוגיה קוגניטיבית עם דניאל כהנמן, וקבלה תואר שני ב-1970 ותואר דוקטור ב-1974, גם כן מהאוניברסיטה העברית.
ב-1975–1976 עשתה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת אוקספורד עם ג'רום ברונר, והתמקדה בתאוריה אינטראקטיבית חברתית של רכישת שפה.
בשנת 1976 התמנתה כמרצה בפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית, הועלתה לדרגת מרצה בכיר ב-1982, פרופסור חבר בשנת 1989, ופרופסור מן המניין משנת 1994. הייתה גם פרופסור אורח באוניברסיטת דיוק, אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת קוויבק במונטריאול, אוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת מקווארי בסידני ואוניברסיטת פנסילבניה.
היא חברת הוועד המנהל של האגודה הבינלאומית לחקר לשון הילדים (IASCL).
ניניו פרסמה גם שני ספרי שירה, אחד תחת שם העט עדה שמעון.
קריאה משותפת של ספרי-תמונות על ידי הורים וילדים צעירים
עבודתה עם ג'רום ברונר נעשתה על קריאה משותפת של ספרי-תמונות בידי הורים וילדים צעירים, שמהווה הקשר מוקדם וחשוב לרכישת אוצר מילים ומיומנויות אורייניות.
ניניו תיארה את התהליך שבו הורים מספקים מעין "פיגומים" המקלים על למידה בהקשר הזה.
קריאה עם ילדים נחשבת כיום קריטית להצלחה בבית הספר ומשווקת על ידי משרד חינוך האמריקאי, כ"אחד הדברים החשובים ביותר שהורים יכולים לעשות כדי לעזור לילדים שלהם להפוך לקוראים" .
ניניו פיתחה עם פולי ווילר טקסונומיה ושיטת קידוד של אקטים מילוליים-תקשורתיים באינטראקציית אם-ילד, המבחינה בין פעולות דיבור, חילופי דיבור ופונקציות שיח.
הטקסונומיה נסמכת על תאורטיקנים של פעולות דיבור, כגון הפילוסוף ג'ון סירל והסוציולוג ארווינג גופמן, ועל תיאורים שנתנו אימהות שהשתתפו באינטראקציות שצולמו בווידאו.
גרסה מקוצרת של הטקסונומיה (Inventory of Communicative Acts-Abridged, INCA-A), אומצה כשיטת הקידוד הרשמית בפרויקט CHILDES – מאגר של שפת ילדים ושל דיבור המופנה לילדים.
שתי הגרסאות של הטקסונומיה נמצאות בשימוש נרחב בפרויקטים באנגלית, כמו גם בעברית, הולנדית, גרמנית, אירית, איטלקית, ספרדית, קטלאנית, רומנית, טורקית, יפנית, קוריאנית, סינית מנדרינית ועוד.
הן משמשות גם במחקר על לומדי שפה שנייה, אפאזיים, ילדים אוטיסטים, ילדים לקויי ראייה ועוד.
על אף שהיא שמה דגש על למידה וההקשר האינטראקטיבי של רכישת שפה, ניניו משתמשת במסגרת הבלשנית של הפרוגרמה המינימלסטית של חומסקי, כמו גם בדקדוק תלויות.
השימוש ביחסים דקדוקיים כיחידות האטומיות של הניתוח הופך את עבודתה של ניניו על התפתחות תחבירית ליוצאת דופן, בתחום שבו מרבית החוקרים מעדיפים גישות הוליסטיות (כמו דקדוק התבניות) או מוותרים על ניתוחים תחביריים לגמרי לטובת גילוי אוטומטי של דפוסים סטטיסטיים.
בעבודתה האמפירית, ניניו משתמשת בשיטות של בלשנות מאגרים מנת לאפיין את הדיבור המופנה לילד והפקת הדיבור של ילדים צעירים בשלב הרב-מילי המוקדם.
בתיאור ההתפתחות של השפה בילדים, ניניו מאמצת את הרעיונות והשיטות של מערכות מורכבות, ומתארת את תהליך רכישת השפה כתהליך בו ילדים מצטרפים כמשתתפים חדשים לרשת מורכבת של דוברים ושל שפה.
במודל תאורטי זה, ילדים משולים למשתמשים של רשת האינטרנט אשר בעת ובעונה אחת משתמשים בה וגם יוצרים אותה.
השימוש הפרגמטי של דיבור לתקשורת בין דוברים מהווה לא רק את הרקע וההקשר של רכישת השפה אלא את אבני הבניין של הקישוריות במערכת המורכבת של השפה.
ענת מימוני (נולדה ב-5 בפברואר 1982 בירושלים) היא כדורגלנית עבר ישראלית, אשר שיחקה בליגת הנשים הבכירה בישראל מאז הקמתה ב-1998 ועד 2018. שיחקה בנבחרת ישראל בין השנים 2000–2008 ומשמשת כיום כעוזרת מאמן בקבוצת אס"א תל אביב מליגת העל.
מימוני נולדה בירושלים ושיחקה כדורגל מגיל צעיר.
עוד לפני הקמת הליגה בארץ שיחקה במחוז מרכז בליגת המחוזות.
בגיל 16 הצטרפה לקבוצת אס"א תל אביב לקראת הקמת ליגת הנשים בארץ ושיחקה בה לאורך כמעט כל הקריירה שלה.
עד לשנת 2013, זכתה עם הקבוצה בחמש אליפויות ושני גביעים.
לקראת עונת 2013/2014 עברה לשחק במכבי חולון למשך שתי עונות לפני שחזרה לאס"א תל אביב והוסיפה גביע לתאריה בעונת 2016/2017. במהלך עונת 2017/2018 חוותה פציעה קשה שבעקבותיה פרשה ממשחק פעיל.
משנת 2018 עוזרת מאמן באס"א תל אביב כשבעונת 2018/2019 זכתה עם הקבוצה בדאבל.
מימוני השתתפה ב-6 משחקים עם נבחרת הנערות.
משנת 2000 הייתה בסגל הנבחרת כשאת הופעת הבכורה שלה ערכה מול נבחרת בלארוס בחודש יולי 2000. בסך הכל רשמה 26 הופעות בנבחרת עד שנת 2008.
ענת כנפו (נולדה ב-3 בספטמבר 1963) היא אשת חינוך, פעילה ציבורית וחברת הכנסת לשעבר בסיעת יש עתיד – תל"ם, בשלהי ימי הכנסת העשרים ושלוש.
גדלה והתחנכה בשכונת קטמון בירושלים, היא בתם של מיכאל ומרסל אסרף שעלו ממרוקו ולה 2 אחיות.
את שירותה הצבאי ביצעה ענת במסגרת חניכתם של "נערי מקא"ם".
לאחר מכן המשיכה את הפעילות החינוכית בתיכון למחוננים בירושלים.
כאם ל-4 ילדים במערכת החינוך, נבחרה ענת לדוברת ארגון ההורים הארצי, בו כיהנה כשנתיים.
בהמשך, לקחה חלק במיזם "הכל חינוך" של שי פירון ודב לאוטמן.
התמודדה לראשות מועצת הר אדר ב-2008 וב-2013. הייתה חברת מועצת הר אדר בין השנים 2008–2018. כיהנה כסגנית ראש המועצה בהתנדבות.
במקביל, הייתה ראש פורום החינוך של מפלגת "יש עתיד" וגיבשה עם צוות ההיגוי שבראשותה חלק נכבד מחזון החינוך של המפלגה.
בשנת 2018 לא התמודדה והכריזה על פרישה מהחיים הפוליטיים.
בשנת 2018 החלה לעבוד במובילאיי.
כנפו הוצבה במקום ה-44 ברשימת "כחול לבן" מטעם מפלגת "יש עתיד" בבחירות לכנסת העשרים ושלוש.
עם התפטרותה של הילה שי-וזאן מהכנסת, נכנסה כנפו לכנסת ב-2 בפברואר 2021. עם כניסתה לכנסת, החלה לעבוד על הצעת חוק המועצה הלאומית לחינוך בהשראת חוק המטה לביטחון לאומי, כמו כן היא הקימה את התנועה "משפיעים בחינוך" על מנת להוציא את החינוך מהפוליטיקה ולקדם את החינוך בישראל כיעד לאומי ראשון במעלה.
בבחירות לכנסת העשרים וארבע לא נכללה ברשימת "יש עתיד".
בהמשך פעלה במסגרת ארגונים העוסקים בחינוך, הבולט ביניהם הוא "משפיעים בחינוך" אותו ייסדה במטרה לקדם חינוך מצוין מגיל לידה ועד תואר ראשון, והוצאת הפוליטיקה ממערכת החינוך.
היא בעלת תואר ראשון בחינוך, תקשורת ומגדר ממכללת דוד ילין.
ענת כרם (נולדה ב-1964) היא ביוכימאית ודוגמנית-עבר ישראלית.
כרם נולדה בחיפה לאבנר ויהודית כרם ולה אחות.
ב-1982 השתתפה בתחרות מלכת היופי של ישראל וקיבלה את התואר "נערת השנה" לאחר שהגיעה למקום השני.
בהמשך לכך, ייצגה את ישראל בתחרות "מיס עולם".
לאחר מכן החלה בקריירת דוגמנות.
היא הופיעה במסע פרסום של מועצת הפירות.
לאחר סיום קריירת הדוגמנות, עשתה דוקטורט בביוכימיה באוניברסיטת תל אביב, לאחר מכן למדה לימודי פוסט-דוקטורט במכון ויצמן.
היא עוסקת בטיפול בגישת ביוסינתזה.
ב-2008 השתתפה בתצוגה של המעצב ירון מינקובסקי.
ב-2012 הופיעה בתצוגת אופנה של "גולברי" במסגרת מחווה לדוגמניות עבר.
נשואה לאודי אנג'ל ואם לשניים.
ענת ליליאור (נולדה ב־29 באפריל 2000) היא גולשת גלים ישראלית שייצגה את ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020) ובאולימפיאדת פריז (2024).
ליליאור נולדה בתל אביב, לאמה הציירת אתי יעקובי ולאביה יוחאי ליליאור, ולה אח ואחות בשם עידו ונועה.
ליליאור החלה לגלוש בגיל 5 כשאביה היה מוציא אותה לים התיכון בחופי תל אביב.
אחותה הצעירה נועה ליליאור שגולשת גם כן, ביקשה לקחת את המשפחה לתחרויות גלישה בחו"ל במקום לעשות אירוע לבת המצווה ב-2015, ובזכות זאת דחפה גם את אחותה הגדולה ענת לזירת הגדולים.
ליליאן גולשת מועדון הגלישה "גלים", שבבעלות שלומי עיני וענבר.
ליליאור הייתה סגנית אלופת אירופה פרו ג'וניור 2018 בליגת הגלישה העולמית (WSL) .
ליליאור זכתה ב-Deeply Pro Anglet 2019, אירוע 1,500 מסדרת המוקדמות של ה-WSL (QS) בשמברה ד'אמור.
ליליאור הבטיחה השתתפותה במשחקים האולימפיים בתחרות הנשים בגלישה בגלשנים קלאסיים, העפילה לגלישה באולימפיאדת טוקיו 2020, לאחר שסיימה כגולשת המדורגת הגבוהה ביותר מאירופה (ישראל נחשבת לחלק מאירופה, על פי פרוטוקול הוועד האולימפי הבינלאומי) ואחת משלושת הגולשים המובילים בחטיבה הפתוחה הכוללת בשנת 2019 במשחקי הגלישה העולמיים של ISA במיאזאקי, יפן.
המכסות בענף ניתנות לספורטאים בשמם.
ליליאור סיימה במקום ה-17 בתחרות.
בהמשך הייתה פצועה בירך כשנתיים.
עברה ניתוח, נפצעה גם בקרסול, והייתה מושבתת לחצי שנה נוספת.
לאחר פיזיותרפיה ועבודה מנטלית, החלימה בשנת 2023, וחזרה לפעילות.
בשנת 2022 השתתפה במכביה ה-21 בענף גלישת גלים, שהתקיים בחוף פולג נתניה וזכתה במקום הראשון.
זאת הייתה הפעם הראשונה שגלישת גלים היוותה חלק במשחקי המכביה בשל הוספת הענף לאולימפיאדה.
סיימה במקום השישי באליפות העולם בפוארטו ריקו, וזכתה בכרטיס לאולימפיאדת פריז 2024. באולימפיאדה הגיעה עד לשלב שמינית הגמר, שבו הודחה - הישג שיא לגולש ישראלי באולימפיאדה.
ב-2015 השתתפה ביחד עם אחותה נועה ליליאור בסרטון ויראלי בעמוד הפייסבוק העולמי של חברת הגלישה האוסטרלית "Billabong" ובחסותה, שצולם בישראל.
ב-2020 נבחרה כאחת המשתתפות בקמפיין טלוויזיה של חברת "Kotex" בישראל.
ליליאור נמצאת בזוגיות עם בת-זוגה, טופז.
ענת מְיַסֵּד-כנען (נולדה ב-26 בפברואר 1973) היא עורכת דין ישראלית המשמשת מאז ספטמבר 2021 בתפקיד הסניגורית הציבורית הארצית.
נולדה בקריית טבעון, לאסתר לבית טולדנו, וד"ר גבריאל מיסד לבית מיוסט.
בילדותה למדה בבית הספר "Mathilda Marks Kennedy School" בלונדון, ובנעוריה בתיכון "Greengates School" במקסיקו סיטי.
מיסד-כנען היא בעלת תואר ראשון במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת חיפה, שניהם בהצטיינות.
שימשה כחברת מערכת כתב העת משפטים.
התמחתה בבית המשפט העליון בלשכת השופטת טובה שטרסברג-כהן, ולאחר מכן עבדה כשנתיים כפרקליטה במחלקה הפלילית בפרקליטות המדינה במחוז חיפה.
בשנת 2000 פרשה מן הפרקליטות, עבדה כסנגורית בשוק הפרטי, התמחתה בפלילים וניהלה משרד עורכי דין בחיפה במשך 13 שנים.
החל משנת 2011 שימשה כרפרנטית חיצונית של הסניגוריה הציבורית וסייעה בליווי סניגורים אחרים המייצגים בתיקים.
בשנת 2013 הצטרפה כעובדת מן המניין לסניגוריה.
בשנת 2014 נבחרה לכהן כסנגורית הציבורית המחוזית במחוז חיפה, אף שימשה חברה בצוות הבכיר של הסנגוריה הציבורית.
במסגרת תפקידה, יזמה והקימה את הפורום הארצי לראיות פורנזיות וריכזה את הפורום למניעת הרשעות שווא בסנגוריה הציבורית.
כיום, חברה בוועדה הציבורית למניעת הרשעות שווא ותיקונן בראשות השופט בדימוס פרופ' יורם דנציגר בתור נציגת הסנגוריה הציבורית.
במסגרת התמחותה העבירה קורס בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב תחת הנושא: "עיון מחדש בראיות מדעיות".
מיסד כנען ידועה כמבקרת של נוהלי עבודת פרקליטות המדינה.
לצד זאת, חרף ביקורת ציבורית הביעה תמיכה במינויו של עמית איסמן לתפקיד פרקליט המדינה.
בספטמבר 2021 בחרה בה ועדת הסנגוריה הציבורית, בראשות שר המשפטים גדעון סער, לתפקיד הסניגורית הציבורית הארצית.
בעניין פרשת השימוש ברוגלה במשטרת ישראל, ביקרה מיסד-כנען את החלטתו של היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט להסתפק בבחינת הפרשה בוועדה בראשות עמית מררי, המשנה ליועץ.
כמו כן, מבקרת את המדיניות בתי המשפט המאשרים במרבית המקרים את בקשות צווי החיפוש של משטרת ישראל, את תנאי המעצר בישראל, תפיסת חזקת התקינות בהליך הפלילי המקובלת בישראל, מדיניות הסדרי הטיעון, ועוד.
נשואה לעמיחי כנען, מנהל בחברת השיווק הרפואי גאמידור דיאגנוסטיקה, אם לשלושה ומתגוררת ביישוב נופית.
ענת לוין (נולדה ב-16 באפריל 1978) היא מדענית מחשב ישראלית, פרופסור למדעי המחשב בפקולטה להנדסת חשמל של הטכניון.
בשנת 2000 קיבלה תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב.
בשנת 2006 קיבלה תואר דוקטור על עבודה בהנחיית פרופ' יאיר וייס שכותרתה ""Learning and inference in low level vision".
כל תאריה אלה הם בהצטיינות יתרה, מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 2007–2008 עברה פוסט-דוקטורט ב-MIT בהנחיית פרופ' ויליאם פרימן .
בשנת 2009 הצטרפה כמרצה בכירה במלגת אלון לסגל המחלקה למתמטיקה ומדעי המחשב של מכון ויצמן למדע.
בשנת 2014 מונתה לפרופסור חבר.
בשנת 2016 עברה לפקולטה להנדסת חשמל של הטכניון.
תחומי המחקר שלה הם ראייה ממוחשבת, גרפיקה ממוחשבת, עיבוד תמונה ואופטיקה.
ענת לוין זכתה בפרסים רבים, בהם:
2018: פרס בלווטניק למדענים צעירים.
ענת פירסט (נולדה ב-30 באפריל 1954) היא חוקרת תקשורת וכיהנה כפרופסור מן המניין לתקשורת.
הייתה בצוות ההקמה של בית הספר לתקשורת במכללה האקדמית נתניה וכיהנה במשך שנים כדקאנית בית הספר.
פירסט נולדה בקיבוץ גונן, ללאה (מורה להיסטוריה) ולאלכסנדר (הנדסאי טקסטיל) גולדרט.
גדלה ברמת גן ולמדה בבית ספר אהל שם.
עם סיום שירותה החלה ללמוד לימודים אקדמיים ובשנת 1977 סיימה תואר ראשון במחלקה למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1981 סיימה תואר שני בלימודי עבודה באוניברסיטת תל אביב.
שלה, שנכתבה בהדרכת פרופ' דפנה יזרעאלי, עסקה בהצגת המינים ובסטריאוטיפים מיניים בפרסומות.
בשנת 1995 קיבלה תואר דוקטור לפילוסופיה, במחלקה לתקשורת ועיתונאות, באוניברסיטה העברית ירושלים.
את עבודת הדוקטור שעסקה בתפקידה של הטלוויזיה בפיתוח עמדות של מתבגרים כלפי הסכסוך היהודי-ערבי כתבה בהדרכת פרופ' חנה אדוני.
במהלך לימודיה עבדה כמדריכת חבורות רחוב וכעובדת סוציאלית.
כמו כן לקחה חלק בהקמת האגף למעמד האישה ובמאבקים פמיניסטיים, כמו: שירות שווה והזכות להפלות בשל מצוקה כלכלית.
לאחר סיום התואר השלישי יצאה בשנת 1995 לפוסט-דוקטורט בארצות הברית, באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
בשנים 1994–1998 הייתה מרצה בבית הספר החדש לתקשורת, במכללה למנהל.
בשנת 1998 התמנתה כמרצה במכללה האקדמית נתניה ועסקה בהקמת בית הספר לתקשורת.
בשנת 2001 עלתה לדרגת מרצה בכיר, בשנת 2011 התמנתה כפרופסור חבר, ובשנת 2016 התמנתה כפרופסור מן המניין.
כיהנה בתפקיד דיקנית בית הספר לתקשורת בשנים 2004–2010, ושוב בשנים 2018–2022.
במרוצת השנים שהתה בכמה אוניברסיטאות במעמד של פרופסור אורח: בשנת 2005 באוניברסיטת ראטגרס, בשנת 2010 באוניברסיטת מרילנד, ובשנת 2011 ב בניו זילנד.
מקומה של התקשורת בתהליך הבניית המציאות.
ייצוגן של קבוצות מיעוט, בעיקר נשים וערבים, בתקשורת.
השיח המשפטי לגבי נשים בחברה הישראלית.
ההשתקפות של רב-תרבותיות בסוגות השונות בטלוויזיה (ובעיקר במהדורות חדשות מרכזיות).
ההשתקפות של התרבות הישראלית והזהות הישראלית בעידן של גלובליזציה בעיקר בתוצרי תרבות שונים כמו פרסומות.
לאומיות בחיי היום-יום בישראל, כפי שהיא באה לידי ביטוי בחפצים כמו שקיות סוכר ושטרות כסף.
הדילמות המובנות בחקר התקשורת ובהוראתה.
נשואה ליונתן (תני), מהנדס כימיה טקסטילית.
ענת פירסט ואלי אברהם (2004), ייצוג האוכלוסייה הערבית בתקשורת העברית: השוואה בין סיקור יום האדמה הראשון (1976) לבין סיקור אינתיפאדת אל-אקצא (2000), תל אביב, אוניברסיטת תל אביב, מרכז תמי שטינמץ למחקרי שלום.
חנה אדוני וענת ופירסט (2006), מחקר תקשורת והוראתה: דילמות מובנות ופתרונות משתנים, ירושלים, הוצאת מאגנס והמכון לקומוניקציה ע"ש משפחת סמארט.
עמית קמה וענת פירסט (2015), על ההדרה: ייצוגים תקשורתיים של אחרים, תל אביב, הוצאת רסלינג.
נעמה שפי וענת פירסט (2022), לאומיות בארנק: כסף, לאומיות ואידאולוגיה בישראל, ירושלים, הוצאת מאגנס.
פירסט פרסמה כ-50 מאמרים מדעיים ופרקים בספרים ערוכים.
ענת פירסט וחווי ענבר-לנקרי, הנעדרים והנוכחים בזמן צפיית שיא: מחקר מעקב, מגוון תרבותי בשידורי ערוצי הטלוויזיה המסחריים בישראל, ירושלים, הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, 2013.
שרון רמר-ביאל וענת פירסט, "מה שאתה צריך להיות בחיים זה לא יותר צעיר אלא יותר צודק": ייצוגי הזדקנות גברית בסדרות ישראליות עכשוויות, גרנטולוגיה, מ"ט (4), 2022, עמ' 35–54.
ספרי לימוד שהייתה שותפה לפיתוחם
פירסט הייתה שותפה (יחד עם עמיתיה פרופ' פול פרוש, ד"ר דוד לוין, ופרופ' ערן פישר) לפיתוחם של ספרי לימוד בשני קורסים במסגרת האוניברסיטה הפתוחה:
יריבים או שותפים: יחסי דמוקרטיה ותקשורת
ענת מריל (נולדה ב-2 במרץ 1964) היא פרופסור במחלקה לפסיכולוגיה, ובחוג למדעי הקוגניציה והמוח באוניברסיטה העברית בירושלים.
עיקר מחקרה הוא בנושא זיכרון, ובעיקר הקשר בין זיכרון והמודעות לזיכרון, וההתפתחות הקוגניטיבית והעצבית של זיכרון.
ב-2014 הייתה שותפה למכתב שעליו חתמו מספר רב של פרופסורים שהוגש לבית המשפט העליון, בנוגע להרשעות של עבריני מין בהתבסס על זכרונות ילדות משוחזרים.
מריל נולדה ב-1964, בקיבוץ גבעת השלושה, למיכל (בת קיבוץ גינוסר) ונפתלי (בן גבעת השלושה), ויש לה אח שצעיר ממנה.
בגיל 12 עזבה משפחתה את גבעת השלושה ועברה לכפר סבא.
מריל סיימה תואר ראשון בביולוגיה ובפסיכולוגיה באוניברסיטת מסצ'וסטס בבוסטון, ארצות הברית (1989), ותואר שני MBA בבית הספר למנהל עסקים של אוניברסיטת תל אביב (1996).
מריל למדה לדוקטורט במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת הרווארד בהנחיית פרופסור דניאל שכטר (2003) ולאחר מכן המשיכה לפוסט דוקטורט בבית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד בהנחיית הפרופסור מיכאל ריבקינד (2005).
ב-2005 הייתה מרצה לנוירולוגיה בבית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד.
מריל משמשת כמרצה בכירה במחלקה לפסיכולוגיה ובחוג למדעי הקוגניציה והמוח, באוניברסיטה העברית בירושלים משנת 2006. היא שימשה כראש החוג למדעי הקוגניציה והמוח בין השנים 2016 ל־2019.
חקר הזיכרון לאורך השנים נשלט על ידי חקר הזיכרון האפיזודי - שמתייחס לקידוד ולשליפה של מידע שנחווה לאחרונה.
תשומת לב פחותה בצורה משמעותית ניתנה לזיכרון הסמנטי - רשתות הידע הקיימות של בני האדם.
מחקריה של פרופסור מריל נמצאים בממשק בין שתי הגישות הללו, כלומר עוסקים בשאלה כיצד ידע המופעל (במרומז או במפורש) במהלך פרק זמן משפיע על הזיכרון.
כדי לבחון שאלה זו, חוקרים כיצד הידע הקיים מאורגן ומאוחסן במוח.
ב-2015 הייתה שותפה במספר מחקרים שאותם הובילה, הגדירה בהם תנאי גבול לקיום אפקט התאימות, וחקרה את המערכות המוחיות המעורבות בעיבוד מידע בהשפעת ידע קיים, תואם ובלתי תואם.
המחקרים נערכו הן במוח מפותח (מבוגרים) והן במוח מתפתח (ילדים ובני נוער).
אפקט התאימות הוא אפקט שבו הנבדקים זוכרים טוב יותר פריטי מידע המתאימים לידע הקיים שלהם מאשר פריטים שאינם מתאימים לו.
זאת בנוסף לנטייה לזכור דווקא מידע יוצא דופן שאינו תואם את הידע שלנו (למשל: זברה ורודה).
ב-2016 זכתה במענק מחקר מטעם הקרן הלאומית למדע למחקר בנושא דינמיקה של למידה נתמכת סכימה.
ב-2018 הייתה חלק מצוות חוקרים שמצא כי קיים רפלקס קוגניטיבי הגורם לאדם להתייחס באופן שונה להצהרות שהוא מסכים איתן ולכאלו המנוגדות לתפיסת עולמו.
המחקר, שנערך בשיתוף פעולה בין חוקרים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב והאוניברסיטה העברית בירושלים ופורסם בכתב-העת Social Psychological and Personality Science, הראה כיצד הנטייה של אנשים להישאר מושרשים בתפיסת עולמם נתמכת באמצעות "רפלקסים" קוגניטיביים אוטומטיים.
צוות המחקר כלל את ד"ר מיכאל גלעד, ראש המעבדה לחקר חברה, קוגניציה ומוח באוניברסיטת בן-גוריון בנגב; מורן סלע, דוקטורנטית במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים ופרופ' ענת מריל.
החוקרים מצאו כי הנבדקים אישרו את הדיוק הדקדוקי של הצהרות פוליטיות, טעמים אישיים ונושאים חברתיים מהר יותר כאשר המשפטים תאמו את דעתם האישית וזאת על אף שהדעה של הנבדקים הייתה לא רלוונטית כלל לביצוע המטלה עצמה.
מריל בזוגיות ואם לשתי בנות תאומות.
ענת לבנשטיין (נולדה ב-4 ביולי 1959) היא רופאת עיניים בכירה, מנהלת מערך העיניים במרכז הרפואי תל אביב (בית החולים איכילוב), פרופסור ויושבת ראש האיגוד לרפואת עיניים בהסתדרות הרפואית בישראל.
לבנשטיין היא מומחית בינלאומית בתחום הטיפול ברשתית וזגוגית העין, ראשת הוועדה לניסויים קליניים באגף אמצעים ומכשור רפואי (אמ"ר) במשרד הבריאות.
ב-2023 נבחרה לאחת מעשר רופאות העיניים הטובות בעולם על ידי המגזין The ophthalmologist.
נולדה ב־1959 בתל אביב, לפנחס ואסתר שפירא.
הוריה היו רופאים, אביה רופא שיניים ואמה קרדיולוגית סבה היה רופא בפולין ובצבא האדום שעבד אחרי שעלה לישראל כרופא במחלקות פנימיות וניהל את בית החולים ליולדות רמת מרפא וסבתה הייתה אחות.
מאז ילדותה שאפה לבנשטיין לעסוק ברפואה.
לבנשטיין סיימה את בית הספר לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים (1984) כעתודאית.
לאחר מכן שירתה כקצינת רפואה בצה"ל.
סיימה תואר שני באופתלמולוגיה באוניברסיטת תל אביב בהצטיינות (1993), עבודת הגמר שלה נקראה "הרעילות לרשתית של אזקטם ומרכיביו".
במסגרת פוסט דוקטורט, היא השתלמה במשך שנתיים במכון ווילמר, באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, בבולטימור, ארצות הברית (1997) שם התמחתה במחלות זגוגית ורשתית, וכן בטיפול תרופתי וניתוחי למחלות הללו.
סיימה לימודי מנהל מערכות בריאות בבית הספר למנהל עסקים רקנאטי של אוניברסיטת תל אביב (2003).
בשנת 1993 הצטרפה לסגל של הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2007 הוכרה כפרופסור מן המניין.
בשנת 2012 החלה לנהל את קתדרת סידני א.
מכהנת כסגנית-דקאן הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
לבנשטיין מרצה גם בבית הספר האירופי ללימודים מתקדמים ברפואת עיניים (ESASO) בלוגאנו, שווייץ.
עם סיום התמחותה בארצות הברית, במקביל לעבודתה באוניברסיטה, שימשה לבנשטיין רופאה ומנתחת עיניים, מומחית לרשתית וזגוגית העין במרכז הרפואי תל אביב.
החל משנת 2000 היא משמשת כמנהלת מערך העיניים במרכז הרפואי תל אביב.
ב-2020 הייתה האישה הראשונה שנבחרה ליושבת ראש איגוד העיניים בישראל.
בנוסף פועלת לבנשטיין לייצוג שוויוני של נשים רופאות עיניים צעירות על מנת לקדם שוויון מגדרי בעולם הרפואה.
כחלק מתפקידיה כמזכירה הכללית של ארגון יורטינה (EURETINA), הארגון הגדול ביותר של מומחי רשתית בעולם, היא פיתחה תוכנית בשם "נשים ביורטינה".
"מטרת התוכנית היא לטפח גיוון על ידי מתן הזדמנות שווה בכל הרמות בתחום הרשתית, לחנך את הקהילה האופטלמולוגית להסיר מכשולים לא הוגנים להתפתחות המקצועית של נשים מבטיחות העובדות במדע וטיפול ברשתית".
ב-2023 חתמה, עם רופאים בכירים נוספים, על מכתב של חברי האקדמיה הלאומית לרפואה מדעית, בו הם מביעים דאגה מכך שהחקיקה המתוכננת תיפגע בחופש האקדמי וכתוצאה מכך גם במחקר ובשיתופי פעולה בינלאומיים, החיוניים לקידום המחקר בישראל.
בנוסף, הביעו חשש מאפליה בין מטופלים וקושי להגן בבג"ץ על אוכלוסיות מוחלשות.
נשואה לסטיבן לבנשטיין, עורך דין ואיש עסקים.
במחקריה ובעבודתה הקלינית, היא מתמחה בגילוי וטיפול מוקדם של ניוון מקולרי, חסימת ורידים ברשתית, בדיקת רעילות תרופתית ברשתית, בצקת מקולרית סוכרתית, היפרדות רשתית וחור מקולרי.
לבנשטיין הובילה פיתוח טכנולוגיה חדישה לגילוי מוקדם של ניוון מקולרי, וכן הובילה פיתוח טכנולוגיה אוטומטית לגילוי מחלות רשתית.
לבנשטיין חוקרת בעיקר מחלות מקולריות אשר גורמות לאובדן הראייה המרכזית ופוגעות בחדות הראייה.
המחקרים הם בשלושה מסלולים עיקריים: (1) זיהוי מוקדם ככל האפשר של המחלה, ובמיוחד השלב הפעיל שלה על מנת לטפל לפני שנגרם נזק בלתי הפיך (2) חקר רעילות לרשתית של תרופות חדשות המוצעות לטיפול במחלות.
(3) חקר יעילות טיפולים חדשים.
לבנשטיין פרסמה עד היום כ-300 מאמרים מדעיים.
בנוסף חיברה יותר מ-25 פרקים בספרים שונים.
היא אחת העורכות של הספר על בצקת מקולרית שזכה בפרס החברה הרפואית הבריטית.
ב-2010 ייסדה את כתב העת Case Reports in Ophthalmology והפכה לעורכת ראשית.
ב-2016 נבחרה בין 100 רופאות ורופאי העיניים הטובים בעולם.
ב-2018 קיבלה את פרס מייקלסון של ה-Society Macula, פרס הניתן בהערכה לתרומה ייחודית ומתמשכת בתחום מחלות הרשתית.
ב-2021 נבחרה לאחת מ-100 רופאות העיניים המובילות של מגזין The ophthalmologist
ב-2023 נבחרה בין 10 רופאות ורופאי העיניים הטובים בעולם מטעם מגזין The ophthalmologist.
היא נבחרה בעקבות תרומתה יוצאת הדופן להתפתחות רפואת העיניים בישראל, פיתוח טכנולוגיות עולמיות ומנהיגות.
ענת סטלינסקי (נולדה ב-11 בינואר 1983) היא במאית, יוצרת, עורכת ומפתחת תוכן בטלוויזיה ישראלית.
סטלינסקי נולדה ב-1983 בחרקוב, אוקראינה.
ב-1991 בגיל שמונה וחצי עלתה מאוקראינה עם אמה וסבתה.
אמה ילנה הייתה מורה לפסנתר.
בגיל 13 עברה המשפחה להתגורר בהוד השרון.
סטלינסקי היא בוגרת הפקולטה לאמנויות ע"ש יולנדה ודוד כץ באוניברסיטת תל אביב.
ב-2003 הצטרפה לערוץ 9 שרק הוקם, והחלה את הקריירה ככתבת בערוץ.
ב-2011 הייתה עורכת תוכן בכירה בערוץ הילדים.
ב-2014 יצרה וערכה את התוכנית "עניין אישי".
בהמשך השנה ערכה את התוכניות "סדר יום חדש" ו"שיהיה במזל".
ב-2015 ערכה את התוכנית "חשבון משותף".
ב-2017 ביימה וערכה את התוכנית "המתמחים".
ב-2018 ערכה את התוכנית "הקופסה".
ב-2019 ביימה את הסרט "אהוד אולמרט ראיון ראשון" ששודר בקשת.
עוד ב-2019 ביימה את הסרט "השוטרים הנוקמים" המבוסס על פרשת השוטרים הנוקמים שהתרחשה ב-2006. הסרט היווה את הבסיס לסדרה "השוטרים".
ב-2021 הייתה הבמאית והעורכת הראשית של העונה השלישית של "חתונה ממבט ראשון".