tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שועל-מעופף ליילי (שם מדעי: Pteropus lylei), המכונה גם עטלף השועל המעופף, הוא עטלף השייך לתת-סדרה עטלפים גדולים, שמוטת כנפיהם מגיעה עד ל-1.70 מטר.
משפחה עטלפי פרי תת-משפחה עטלפי פירות אמיתיים.
העטלף חי בקמבודיה, וייטנאם, דרום סין ותאילנד.
עטלף השועל המעופף צמחוני וניזון בעיקר מפירות, עלים, צוף ואבקת פרחים.
העטלף חי על עצים גבוהים עליהם הוא מקים את מושבותיו.
גובה העצים מאפשר לעטלף לצנוח כלפי מטה ולפרוש את כנפיו הגדולות לתעופה.
השועל המעופף פעיל בשעות היום ובעל ראייה חדה.
העטלף משמש כמאביק של למעלה מ-300 מיני צמחים ובכך הוא ממלא תפקיד אקולוגי חשוב בהתחדשות היערות הטרופיים.
עטלף זה משמש כמזון ונאכל על ידי האוכלוסייה המקומית הצדה אותו.
סכנה נוספת הנשקפת לעטלף הוא איבוד בתי גידול בעקבות תמותת עצים מתאימים ואי החלפתם באחרים.
העטלף נזקק לעצים עם ענפים חשופים.
בתאילנד זוהו 11 מושבות, מושבת העטלפים הגדולה ביותר בתאילנד כוללת 3,000 פרטים.
שוּעל (שם מדעי: Vulpini) הוא שבט טקסונומי של יונקים טורפים ממשפחת הכלביים.
בשבט זה 3 סוגים של שועלים: הסוג שועל המכיל 12 מינים של שועלים אמיתיים, ו-2 סוגים אחרים של דמויי-שועל: הסוג שועל-רקון ובו 2 מינים, והסוג בעל המין היחיד שועל אוזנן.
הדמיון עליו מבוסס שבט טקסונומי זה, על אף שוני גנטי בין הסוגים השונים, הוא במבנה מערכת השיניים ובסיס הגולגולת.
קיימים מספר סוגי כלביים אחרים המכונים שועלים, כולם דמויי-שועל שאינם שועלים אמיתיים, והם אינם קרובים טקסונומית לשבט, ביניהם: שועל אפור, שועל זאבי, שועל הסרטנים, שועל דרום-אמריקאי ושועל קטן-אוזן.
שועל בֶּנְגָּלִי (שם מדעי: Vulpes bengalensis) הוא מין של שועל קטן יחסית, החי באזורי מזרח אסיה, בתת-היבשת ההודית ואזור ההימלאיה.
זהו שועל קטן יחסית בעל פרצוף מוארך עם אוזניים כהות מעט.
זנבו השחור ארוך ביותר יחסית לגופו וקצהו שחור.
צבעו הכללי הוא בין אפור לחום בהיר.
השועל הבנגלי הוא אוכל-כול, בדומה לרוב השועלים, וניזון בעיקר ממכרסמים, כמו גם עופות, זוחלים קטנים, סרטנים, חרקים ואף פירות.
את הגורים הוא יאכיל בעכברים.
השועל הבנגלי מצוי לאורך תת-היבשת ההודית במגוון אזורי מחיה, לבד מהיערות הצחיחים של דרום הודו.
הם מעדיפים כרי עשב הרריים או ערבות פתוחות וגם יערות.
השועל נפוץ במדינות הבאות: הודו, בנגלדש, נפאל ופקיסטן.
שועל דרווין (שם מדעי: Lycalopex fulvipes) הוא מין של שועל דרום-אמריקני המצוי בסכנת הכחדה.
בעבר נחשב לתת-מין של שועל ארגנטינאי אפור, אך כיום מוגדר כמין שונה בעל רגליים ולסתות קצרות יותר.
דמוי-שועל זה נמצא על ידי צ'ארלס דרווין בשנת 1834 ועל כן קרוי על שמו.
בעל מבנה גוף קטן יחסית ובעל צבע פרווה כהה מאוד.
אינו מתרבה עם שאר מיני השועלים הארגנטינאים.
חי רק בכמה מקומות מצומצמים בדרום צ'ילה בחבל אראוקניה ובאי צ'ילואה.
הוא חי בעיקר ביערות גשם ממוזגים, שם הוא ניזון מעכברים, פודואים דרומיים, ביצים, ציפורים, חסרי חוליות ופירות.
כיום יש בטבע עד מ-200 פרטים בוגרים ואוכלוסייתם מצטמצמת משנה לשנה.
שועל-מעופף ענק (שם מדעי: Pteropus vampyrus) הוא מין של עטלף ממשפחת עטלפי הפירות החי בדרום-מזרח אסיה והוא אחד ממיני העטלפים הגדולים בעולם.
זהו המין הגדול ביותר של עטלפים לאחר המין עטלף פירות זהוב-כיפה (Acerodon jubatus).
הוא בעל פרווה שחורה לרבות בכנפיו והבטן זהובה.
עטלף זה מצוי בין הענפים ביערות של דרום-מזרח אסיה ממלזיה עד לאי טימור ולבורנאו שבאינדונזיה ומצפין עד הפיליפינים.
העטלף מחפש עצי פרי ביער ומעופף בקבוצות של עד 2,000 פרטים.
העטלף נתלה הפוך על הענף, מעופף ונוחת לצד ענף המכיל פרי ובולע או לועס אותו באוויר.
הוא מחבב במיוחד עצי מנגו, בננה, פיקוס ופרי הדוריאן וכן פרחים וצוף.
העטלפים מושכים אליהם טורפים כגון עיטים ועיטמים.
שועל-מעופף רודריג (שם מדעי: Pteropus rodricensis) הוא מין של עטלף ממשפחת עטלפי פרי החי אך ורק באי הקטן רודריג שבאי מאוריציוס, באוקיינוס ההודי, מעט מזרחה ממדגסקר.
עטלף זה זה הוא עטלף גדול עם מוטת כנפיים באורך 90 ס"מ ומשקל 350 גרם.
העטלף פעיל בלילות, אז הוא עף בלהקות המונות זכרים ונקבות לעבר עצי פרי שונים כמו פיקוס, תמרינדי, תפוח ורד, מנגו ודקלים ואוכל מפירותיהם הבשלים ואת המיץ הנוזל מתוכם.
עטלפים אלה נמצאים בסכנת הכחדה בבית גידולם עקב ציד של ילידי המקום למאכל ועקב פגיעה ביערות בהם הם מוצאים מזון.
כיום ישנם רק כמה מאות עטלפים כאלה בטבע ורובם מטופלים בשבי ובגני חיות בגרעיני רבייה.
ב-2013 הארגון "Bat Conservation International" הגדיר את הטלף כאחד מתוך 35 המינים הצריכים ביותר הצלה.
כיום תהליך השימור שלהם מתבצע בצורה טובה, כך שמספרם אמור לעלות תוך כמה שנים והם יצאו מסכנה.
שועל-מעופף וולאסי (שם מדעי: Styloctenium wallacei) הוא מין של עטלף פירות גדול המצוי בטבע ביערות גשם לאורך האי סולאווסי שבאינדונזיה ומצוי גם באיי טוגיאם .
עטלף זה קיבל את שמו מהחוקר המפורסם אלפרד ראסל וולאס, אשר חקר את החיים ברחבי אינדונזיה.השועל המעופף מאכלס יערות בגבהים של עד כ-1,100 מ'.
כאשר הוא נראה מדי פעם באזורים פתוחים יותר, הוא כנראה נע בין חלקי יער שונים.
העטלף בעל פרווה אפרפרה, כנפיים חומות-כהות וכן זנב ורגליים בצבע דומה וחזה ובטן אדמוניות.
הוא בעל ראש מוארך עם כתמים לבנים לאורך הפנים ובעיקר מעל הגבות ולצידי הלסתות.
העטלף בעל אוזניים ארוכות ערומות משיער ולסת בעלת שיניים חדות וניבים גדולים, אף שתזונתו מורכבת בעיקר מפירות.
העיניים גדולות וחומות והחוטם מוארך וורוד.
עטלף זה מצוי ביערות לחים לאורך סולאווסי והוא פעיל בלילות אז הוא יוצא לחפש מיני פירות טרופיים.
ביום הוא ישן הפוך על הענפים.
העטלף מצוי בסיכון עקב הפגיעה ביערות שנכרתים להקמת גידולי קקאו או קפה.
במערות בצפון אוסטרליה נמצאו ציורים המזכירים עטלף זה אך אין הוכחות לכך שחי אי-פעם באוסטרליה.
שועל-מעופף פסיפי (שם מדעי: Pteropus tonganus) הוא מין של עטלף מהסוג שועל-מעופף, החי רק בכמה מאיי האוקיינוס השקט של אוקיאניה, לרבות בסמואה האמריקנית, איי קוק, פיג'י, קלדוניה החדשה, ניואה, סמואה, איי שלמה, טונגה וונואטו.
עטלף זה גדול יחסית, באורך ממוצע של 231 מילימטרים, משקל ממוצע של 565 גרם וכנף באורך 12 עד 16 סנטימטרים.
שני הזוויגים דומים בגודלם ומראם.
העטלף בעל פרווה שחורה עם פנים חומות-כהות, אוזניים מחודדות שחורות וחזה צהוב-זהוב.
העטלף יכול לעופף במשך זמן רב באמצעות כנפי העור החזקות שלו.
עטלפים אלה הם פעילי לילה החיים במושבות ומעופפים בלילות אל בין העצים.
הם אוכלי פירות בתוספת צוף ואבקת פרחים.
הם המאביקים העיקריים של מין העץ Ceiba pentandra ושל עוד כמה עצים.
העטלפים יכולים לנדוד בין האיים ולרוב מתקהלים באזורי יער, מטעים או ביצות מנגרובים, בהם הרבה צמחים פוריים.
שועל-מעופף ממושקף (שם מדעי: Pteropus conspicillatus) הוא מין של עטלף גדול מסוג שועל-מעופף, שמצוי ביבשת אוקיאניה.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1850 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון גולד ויש לו 2 תת-מינים.
המין מתאפיין בפרווה כהה עם גלימה צהובה על הכתף והעורף, וידוע במשקפיים הבהירים שעל פניו.
השועל המעופף חי ביערות גשם, כיסי סבך חופיים וסוואנה טרופית ופעיל בדמדומים ובלילה.
הוא ניזון בעיקר מפירות ולן בשעות היום על צמרות העצים במושבות גדולות.
הוא נתון בסכנת הכחדה כתוצאה מאיומים רבים, ביניהם אובדן בית גידול, שינויי אקלים וציד.
לשועל המעופף גוף כבד וארוך, ראש גדול דמוי שועל וחרטום בינוני מחודד.
הלוע רחב וחרוטי, והאוזניים גדולות, רחבות ועגולות עם קצה מחודד.
העיניים גדולות ושחורות, האף גדול ורחב עם נחיריים נפוחים.
נוסחת השיניים אופיינית לסוג: 34 שיניים.
אורך ראשו וגופו של השועל המעופף הממושקף 22–25 ס"מ, אורך הזרוע 16–18 ס"מ, ומשקלו 400 גרם עד ק"ג אחד.
משקל הזכרים כמעט כפול ממשקל הנקבות, והשיער שלהם נוקשה ושומני יותר.
מוטת הכנפיים שלו מגיעה למטר אחד.
בדומה למינים אחרים בסוג, השועל המעופף הממושקף נטול זנב ובעל כנף-זנב צרה.
הפרווה של השועל המעופף הממושקף קצרה, וצפופה, כשהיא נוטה להיות שטוחה על הגב ומדובללת וצמרירית בכתף ובעורף.
צבעה הכללי שחור מבריק אחיד, חום שוקולד כהה או חום ביסטר, כאשר סביב העורף, הכתפיים והצוואר יש גלימה בולטת בצבע צהבהב, קש או זהב.
הראש שחור או חום כהה, וסביב העיניים יש טבעות שחורות צרות שמוקפות במשקפיים צהובים גדולים שהעניקו למין את שמו.
המשקפיים עשויים להיות צבועים באפרפר או בבז', עם נקודות שחורות מעל העיניים.
על החרטום יש פס שחור והצדדים שלו צהבהבים בדרך כלל.
הכנפיים בצבע שחור מבריק או שחור-כחלחל עם פסים כהים שנראים בעיקר כשהוא מתעופף בשעות היום.
האוזניים, האמות, השוקיים, האף והטפרים שחורים גם הם.
בית הגידול שלו מורכב מיער גשם טרופי, יער מנגרובים, יער ביצות, סוואנה טרופית ובתה בשפלה ובחופים לצד יער עננים ברום 1,000-750 מעל פני הים.
הוא מופיע גם ביערות משניים עם הפרעה אנושית או באזורים מעובדים ועירוניים.
באוסטרליה, הצמחייה הדומיננטית בבית הגידול היא אקליפטוס, הדס דבשי ומיני גפניים.
השועל המעופף הממושקף פעיל בשעות הדמדומים והלילה ומבלה את שעות היום בשינה על עצים.
הוא חי בקבוצות גדולות או במושבות של אלפי פרטים שנתונות לתנודות חדות.
המושבות בדרך כלל הומוגניות, אך מדי פעם ניתן למצוא מושבות משותפות לו ולמינים: שועל-מעופף קטן ושועל-מעופף אדום קטן.
עם דמדומי ערב, השועלים המעופפים עוזבים את מקום הלינה בהמוניהם ותרים אחרי מזון.
העטלפים חוזרים למקום הלינה הקבוע שלהם עם הזריחה.
בדומה למינים אחרים בסוג, כ-90% מהתזונה של השועל המעופף הממושקף מורכבת בעיקר מפירות בהירים, אותם הוא מאתר באמצעות חוש הראיה והריח.
מלבד פירות בר דוגמת תאנים ומינים ממשפחת ההדסיים (סיזיגיום למשל), להקות של השועל המעופף פושטות לעיתים קרובות על מטעים של פירות הדר, מנגו, ליצ'י ותפוח וגורמות מדי שנה לנזקים כבדים לחקלאות.
יתר מזונו של השועל המעופף מורכב מפרחים, צוף ואבקנים.
הוא שותה מים לעיתים קרובות תוך כדי טיסה נמוכה על מקורות מים.
בצפון אוסטרליה, השועלים המעופפים באזורים ההרריים מבצעים מדי שנה נדידה עונתית בין יערות הגשם של רמת אתרטון לאזורי החוף החמים והנמוכים יותר.
הנדידה נגרמת בעקבות עונת הגשמים הכבדה בין מאי לאוגוסט שבמהלכה הפירות פחות נפוצים, בניגוד לאזור החוף שבו זמינות הפירות אינה מושפעת כל כך מחילופי העונות.
מושבות העטלפים באזורי החוף נשארות במקומן במשך כל השנה, כך שיש להם עדיפות בגישה למזון על פני עטלפים נודדים שהגיעו מהמושבות ההרריות.
הטורפים הטבעיים של השועל המעופף כוללים את העיטם לבן הגחון ופיתון השטיחים, ולעיתים גם תניני ים שלוכדים אותו כשהוא מתעופף צמוד למים.
הם ניצודים למזון גם על ידי אבוריג'ינים ותושבים באוסטרליה, וילידים פפואנים ואינדונזים.
הארגון החברתי של השועל המעופף הממושקף אינו קבוע; במשך השנה, הזכרים והנקבות שוכנים במושבות נפרדות.
לפני עונת הרבייה, הנקבות מגיעות לאתר קבוע שמשמש לרבייה ולהמלטה והזכרים מגיעים זמן קצר לאחר מכן.
עונת הרבייה עצמה משתנה מאזור לאזור ונמשכת מספר חודשים.
נקבות שהיו בהיריון והמליטו כבר נמצאות בקשר מונוגמי עם זכר אחד, בעוד שנקבות צעירות או כאלו שאינן בהיריון מתרבות עם מספר זכרים.
במהלך עונת הרבייה הזכרים נלחמים זה עם זה על גישה לנקבות.
ההיריון נמשך כ-7 חודשים ולאחריהם הנקבה ממליטה גור יחיד.
הגור נגמל לאחר 4 חודשים ומגיע לבגרות בגיל שנה או שנתיים.
לאחר הגמילה, הגורים יוצאים בהדרגה בערב עם שאר המושבה, אולם בשל חוסר הסיבולת שלהם הם עוצרים לנוח לאחר טיסה של מספר קילומטרים, וממתינים עד הזריחה לבוגרים וחוזרים איתם יחדיו למקום הלינה הקבוע.
טווח הטיסה של המתבגרים הולך וגודל משבוע לשבוע, עד שהם מסוגלים לעמוד בקצב של השאר.
הנקבה יכולה להתרבות כבר בגיל שנה, אולם הזכר לא ירבה לפני גיל 3–4 בשל התחרות עם זכרים אחרים.
תוחלת החיים של השועל המעופף בטבע 12–17 שנים, ובשבי הוא עשוי להאריך ימים עד גיל 30. מלבד טורפים וירי על ידי חקלאים, גורמי תמותה נפוצים בטבע הם התחשמלות, הסתבכות בגדירות תיל, ושיתוק קרציות.
השועל המעופף הממושקף מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN, במצב השימור סכנת הכחדה (EN), בשל ירידה דרסטית במספריו במהלך העשור הראשון והשני של המאה ה-21 כתוצאה ממגוון איומים, כשההערכה היא שבין 2004 ל-2019 האוכלוסייה שלו צנחה בלא פחות מ-70%.
מלבד קצב הרבייה הנמוך, השועל המעופף הממושקף פגיע יותר ממינים אחרים בשל העובדה שהוא חי בסמוך לקו החוף שמתאפיין בריכוז גבוה של התיישבות אנושית.
בתחילת המאה ה-21, האוכלוסייה העולמית כללה למעלה מחצי מיליון פרטים (250,000 באוסטרליה לבדה).
לאחר הירידות החדות בין 2004 ל-2019, גודלה של האוכלוסייה העולמית עשוי להיות רבע מיליון פרטים או אף פחות מכך (בהתחשב בכך שבאוסטרליה יש כ-100,000 פרטים).
שועל-מעופף מריאנה (שם מדעי: Pteropus mariannus) המכונה גם פאניהי, הוא מין של עטלף בינוני נדיר בסוג שועל-מעופף שאנדמי לאיי מריאנה באוקיינוס השקט.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1822 על ידי הזואולוג הצרפתי אנסלם גאייטאן דמארה ויש לו 3 תת-מינים.
המין נתון בסכנת הכחדה עקב אובדן בית גידול מתמשך וציד לבשרו, והוא רשום כמין מאוים על ידי שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית.
השועל המעופף המריאני מתאפיין בגוף מוארך, בראש גדול דמוי-שועל ובלוע גדול, ארוך ומחודד.
האף רחב ובעל נחיריים גדולים, העיניים גדולות והאוזניים קצרות ועגולות.
אורך ראשו וגופו של שועל-מעופף מריאנה 19–24 ס"מ, אורך הזרוע 13–15 ס"מ, ומשקלו עשוי לעלות על חצי ק"ג (577-330 גרם).
מוטת הכנפיים נעה בין 86 ס"מ עד מטר וקצת.
הזכרים גדולים מן הנקבות ופרוותם נוקשה ושומנית יותר.
לשועל-מעופף מריאנה פרווה צפופה וצמרירית.
צבעה הכללי שחור מבריק, שחור מפוחם או חום שוקולד כהה, והיא שזורה בשיער כסוף ובז'.
סביב הצוואר והכתפיים יש טבעת עבה וצמרירית בצבע זהוב, צהוב עז, אוכרה או בז', והיא החלק הבהיר היחיד בגוף העטלף.
הראש גם הוא שחור או חום כהה ושזור בשיער כסוף ובז'.
כנפיו של העטלף שחורות לחלוטין, והן מתמזגות היטב עם הגוף השחור.
האוזניים, הפנים, השוקיים, הזרועות והרגליים - שחורים כולם.
כפי שמרמז שמו, שועל-מעופף מריאנה מצוי בעיקר באיי מריאנה שנמצאים בשליטת ארצות הברית, ומופיע ב-14 איים מתוך איי מריאנה הצפוניים וכן בגואם.
הוא מצוי גם על אטול אוליטי מאיי קרוליין ששייכים למדינת מיקרונזיה, ואולי גם באטולים הסמוכים: פייס, וולאיי וסאטאוול.
הן איי מריאנה והן איי קרוליין נמצאים בתוך האזור המכונה מיקרונזיה במערב האוקיינוס השקט - מזרחית לפיליפינים וצפונית לאינדונזיה.
בתוך הטווח, שטח התפוסה הכולל הוא 485 קמ"ר לכל היותר.
בית הגידול שלו מורכב מיער גשם טרופי, יער מנגרובים, סוואנה טרופית, יער ביצות, בתה חופית ומטעי קוקוס.
שועל-מעופף מריאנה חלק ככל הנראה ספציאציה אלופטרית עם המין הנכחד שועל-מעופף גואם.
השועלים המעופפים המריאנים פעילים בלילה ובדמדומים וחיים במושבות או בבדידות.
למרות שהם נוטים להישאר במקום קבוע, העטלפים דווקא מסוגלים לטוס למרחקים ארוכים בין האיים כשהשיא המתועד הוא 90 ק"מ.
בדרך כלל, מדי לילה הם טסים בסביבות 10–12 ק"מ בדרכם לאתרי האכלה מועדפים.
רוב שעות היום מנוצלות לשינה, אך גם לטיפוח, רבייה, סימון שטחים ותקשורת.
העטלפים מבלים את היום בשינה על צמרות העצים, לעיתים קרובות על מורדות צוקים שבהם יש הגנה מפני רוחות והפרעה אנושית מינימלית.
כרבים מבני משפחתו, השועל המעופף המריאני ניזון בעיקר מפירות; פריטי המזון המועדפים עליו הם פפאיה, פרי עץ הלחם, צ'יקס, קוקוס, פנדן, שקד טרופי, מנגו ומינים מקומיים של תאנה ובננה.
הוא מגוון מדי פעם את תזונתו בפרחים, צוף ועלים.
הרגלי המזון והניידות של המין, הופכים למאביק בולט באיי מריאנה.
הטורף העיקרי של המין הוא הנחש הפולש בויגה עצים חום ואולי גם דורסי לילה.
לשועל המעופף המריאני התנהגות רבייה פוליגמית.
הזכרים הבוגרים מקימים לעצמם בתוך המושבה טריטוריה עם הרמון שמכיל 2–15 נקבות, ומגינים עליו מפני זכרים פולשים.
הזכרים המתבגרים מתקבצים בקבוצות רווקים עד שיהיו חזקים מספיק כדי להילחם ולהקים הרמון משלהם.
הנקבות עוברות מהרמון להרמון כשהן חפצות.
הנקבה ממליטה גור יחיד לאחר היריון של 6-4.5 חודשים, והוא מגיע לבגרות בסביבות 6–18 חודשים.
השועלה המעופפת נושאת את הגור עד שמשקלו כבד מדי עבורה, ואז מטמינה אותו בעלווה הצפופה כשהיא יוצאת לתור אחר מזון.
תוחלת החיים של המין הספציפי איננה ידועה, אך סביר להניח שהיא עומדת על לפחות 10 שנים בטבע.
שועל-מעופף מריאנה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN, במצב השימור סכנת הכחדה (EN), בהתבסס על טווח התפוצה המצומצם, מגמת האוכלוסייה ובית גידול המקוטע.
האיומים הטבעיים על המין כוללים התפרצויות הרי געש שעלולות לחנוק מושבות שלמות, ופגיעות של טייפונים מהירים באיים שמובילים להרס בית הגידול, לשבירת עצי פרי ולרעב.
איומים מעשי ידי אדם הם רבים.
השועל המעופף נחשב למעדן מקומי באיי מריאנה וניצוד במשך שנים רבות לבשרו על ידי הילידים המקומיים.
בשנות ה-80 של המאה ה-20, רשויות השימור האמריקניות אסרו ציד עטלפים, אך ציד לא חוקי מתרחש עדיין לעיתים קרובות באיים המבודדים.
הכנסת מינים פולשים דוגמת אייל פיליפיני, חזיר בר, עז הבית הובילה לירידה מתמשכת באיכות בית הגידול עקב רעיית יתר, בעוד שהכנסתו של הנחש הפולש בוגיה עצים חום הפכה לאיום משמעותי על הישרדות המין בשל תאבונו הגדול והיותו חסר טורפים טבעיים באיים.
המין גם איבד שטחי בית גידול ניכרים לטובת בסיסים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
השועל המעופף המריאני מופיע בנספח א' של אמנת CITES האוסרת מסחר במין ובמוצריו.
מכיוון שהאיים מהווים שטח חסות של ארצות הברית, המין מוגן תחת חוק שימור מינים בסכנת הכחדה מ-1973. שירות הדגה וחיות הבר של ארצות הברית הקים תוכנית התאוששות עבור המין, והניהול שלה מתבצע בתוך בסיס חיל האוויר האמריקני אנדרסן באי גואם.
ברחבי האיים נערכים מחקרים שוטפים על גודל האוכלוסייה, התפוצה, התזונה והנדידה.
אומדן האוכלוסייה של שועל-מעופף מריאנה מוערך בסביבות 8,000-5,000 פרטים, ונתון לתנועות חדות בהתאם לאקלים.
שועל-מעופף מנומר-כנף או שועל-מעופף לבן-כנף (שם מדעי: Desmalopex) הוא סוג של עטלף ססגוני במשפחת עטלפי הפירות, בו 2 או 3 מינים שאנדמיים לאיי הפיליפינים.
הסוג הוקם במקור בשנת 1907 על ידי הזואולוג האמריקני גריט סמית מילר, אולם דעתו של מילר לא התקבלה בתחילה והעטלף נחשב לחלק מהסוג שועל-מעופף במשך 100 השנים הבאות; בשנת 2008, מחקר גנטי ומורפולוגי העלה שהוא זכאי לסוג בפני עצמו, ואגב כך התגלה מין נוסף.
מבחינה פילוגנטית, הוא קרוב יותר לסוגים אקרודון וקוף-מעופף מאשר לסוג שועל המעופף.
לשועל המעופף המנומר גוף גדול למדי, ראש חרוטי דמוי שועל, וחרטום צר וארוך.
אוזניו המשולשות קטנות למדי, ועיניו ואפו גדולים.
הסוג פוצל בעיקר על בסיס מאפיינים אנטומיים בגולגולת ומורפולוגיה שונה של נוסחת השיניים.
כך למשל, הוא נבדל מהסוג שועל-מעופף בכך שחרטומו רחב יותר וארובות העין פונות מעט מעלה; החותכות העליונות שלו גדולות ומופרדות זו מזו, והניבים קצרים יחסית.
הקדם-טוחנות שלו מפותחות היטב, ולטוחנות יש צורה מרובעת ולא מלבנית.
אורך הראש והגוף של השועל המעופף המנומר 13–24 ס"מ, אורך הזרוע 9–14 ס"מ ואורך האוזן 2–3 ס"מ.
כפי שאופייני לשועלים המעופפים, הסוג חסר זנב וקרום התעופה האחורי קצר ביותר ומסתכם בזוג רצועות בצידי הרגליים.
המינים בסוג נבדלים זה מזה במידות הגוף.
הפרווה של המינים בסוג ארוכה, צפופה וצמרירית.
הצבע הכללי של השועל המעופף המנומר בהיר למדי ונע בין צהבהב חיוור לזהב עד אוכרה או חום בהיר.
הרגליים שעירות בצידן העליון וכמעט חשופות בצידן התחתון.
אוזניו של העטלף שחורות, חוטמו ורוד ועיניו חומות.
כפי שמרמז שמו, סוג זה בולט בעיקר בצביעה הייחודית של כנפיו; הצבע הבסיסי שלהן ערמוני-אדמדם או חום-בהיר כשהקצוות לעיתים קרובות לבנות לחלוטין.
נוסף על כך, הכנפיים מנומרות בכתמים וחברבורות לבנות, ורודות ואדמדמות שהופכות אותו לססגוני במיוחד.
מיני השועל המעופף אנדמיים לאיי פיליפינים ואין ביניהם חפיפה.
האיים שבהם הם מצויים כוללים את לוזון, מינדורו, דינאגאט ופולילו.
בית הגידול שלהם מורכב מיער עננים, יער גשם טרופי שפלתי, מטעים ושטחי מרעה מנוקדים בכיסי יער, כשהם נמצאים הן בשפלות והן ברכסים הרריים עד רום 1,480 מטר מעל פני הים.
אין מידע רב על האקולוגיה של הסוג; השועלים המעופפים פעילים בלילה, ניזונים מתאנים ובננות ומבלים את שעות היום בשינה בחללי עצים בבדידות או בקבוצות קטנות.
המינים בסוג נוטים לעוף בגובה רב יותר מעטלפים אחרים, ונודדים מדי פעם בהתאם לזמינות המזון.
הם מתרבים אחת לשנה, והנקבה ממליטה גור אחד או תאומים.
השועלים המעופפים המנומרים סובלים במיוחד מבירוא יערות שפלה וציד לבשר שמוביל לירידה באוכלוסייה שלהם, והם נתפסים בטבע לעיתים רחוקות.
מין אחד מסווג כפגיע (VU) ומין אחד בסכנת הכחדה (EN), ואצל שניהם מגמת האוכלוסייה בירידה.
המינים נמצאים במספר אזורים מוגנים, אך ברובם אין פיקוח או הגנה משמעותית.
בסוג זה 2 מינים מוכרים:
שועל-מעופף מנומר-כנף גדול (Desmalopex leucopterus) - מצוי בלוזון ופולילו.
שועל-מעופף מנומר-כנף קטן (Desmalopex microleucopterus) - אנדמי למינדורו.
על פי מספר חוקרי טבע, האוכלוסייה המבודדת באי דינאגאט ליד מינדנאו מייצגת בסבירות גבוהה מין שלישי שטרם תואר מדעית.
שועל-מעופף מפוספס-פנים (שם מדעי: Styloctenium) הוא סוג של עטלף ססגוני דמוי שועל במשפחת עטלפי הפירות, בו 2 מינים שאנדמיים לאיים בדרום-מזרח אסיה.
הסוג הוקם במקור בשנת 1899 על ידי הזואולוג הגרמני פאול מטשי לאחר שסווג קודם לכן בסוג שועל-מעופף, והוא נחשב במשך 100 השנים הבאות לטקסון מונוטיפי עד לגילויו של מין נוסף בתחילת המאה ה-21.
לשועל המעופף המפוספס גוף קומפקטי, ראש שועלי מוארך, ולוע צר ומחודד.
אוזניו קצרות, קירחות ומשולשות, והעיניים גדולות במיוחד ובעלות אישונים אדמדמים.
לסוג שני טפרים גדולים על האגודל והאצבע המורה.
השועל המעופף המפוספס הוכר כסוג נפרד על בסיס מורפולוגיה שונה של החותכות והטוחנות הגדולות והמסיביות שלו; הטוחנות האחוריות אצל המינים בסוג בולטות בצבען האדמדם-כהה.
אורך הראש והגוף של השועל המעופף המפוספס 14–20 ס"מ, אורך הזרוע 9–11 ס"מ ואורך האוזן 1–2 ס"מ.
הסוג נטול זנב וקרום התעופה האחורי שלו מפותח היטב.
באופן חריג לשועלים מעופפים, הנקבות של סוג זה גדולות יותר מן הזכרים.
הפרווה של השועל המעופף קצרה וצפופה.
הצביעה של הפרווה חריגה אצל עטלפים ומתחלקת בין הצד החזיתי (הפנים, החזה והגחון) הכהה והססגוני לצד האחורי (הראש, הגב והצלעות) הדהוי יותר.
בצד החזיתי, הפרווה מתאפיינת בצבעים חזקים ורבגוניים שנעים בין כתום תפוז בוהק לכתום אפרסק, ערמון, חום אדמדם כהה, זהוב, אוכרה או קפה עמוק; בניגוד מובהק לצד החזיתי, הצד האחורי מתאפיין בצבע חיוור בהרבה שנע בין בז'-צהבהב לאפרפר או חום דהוי.
מעבר לחלוקת הצבעים הייחודית, הסוג מפורסם בסימוני הפנים הבולטים שלו: גבות לבנות עבות מעל העיניים, פס לבן על החרטום וסינר לבן רחב סביב השפתיים והסנטר.
צבעי פנים כגון אלו נדירים יחסית אצל עטלפי הפירות, ונמצאים מלבד סוג זה רק אצל שועל-מעופף קטן-שן, שועל-מעופף מסיכתי ושועל-מעופף ביסמרק.
סימוני הפנים החריגים תפסו את תשומת ליבם של חוקרי הטבע הראשונים שנתקלו בו; כך למשל, הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי שקיבל את הדגימה הראשונה של המין מאלפרד וולאס, ציין שבגלל צבעי הפנים החריגים ברור לו שמדובר במין נפרד על אף שהדגימה הייתה של פרט צעיר עם שיניים לא מפותחות.
הכנפיים של הסוג צבועות בתערובת של חום אדמדם ושחרחר, עם קצוות לבנות או ורודות.
מיני השועל המעופף מצויים בדרום-מזרח אסיה; מין אחד אנדמי לאי סולאווסי ואיי טוגיאן באינדונזיה, ומין שני אנדמי לאי מינדורו בפיליפינים כשבין תפוצת השניים מפריד מרחק של 1,200 קילומטרים ימיים.
בית הגידול שלהם מורכב מיער גשם טרופי ראשוני בשפלות, ולעיתים גם יער משני מקוטע, שברי יערות, מטעי קקאו וקפה שטחי מרעה מנוקדים בכיסי יער ורכסים הרריים ברום 1,000 מטר מעל פני הים.
השועלים המעופפים המפוספסים פעילים בשעות הלילה ומבלים את שעות היום תלויים על ענפים או בחללי עצים.
הם חיים בדרך כלל בגפם או בקבוצות קטנות, ועשויים להיות מונגומיים.
התזונה שלהם מורכבת מתאנים, בננות וגויאבות, והטוחנות הגדולות שלהן מאפשרות להן ללעוס את פירות הפנדן ופראיסינטיה הקשים ללעיסה.
ההיריון נמשך מספר חודשים ולאחריהם נולד גור אחד או תאומים.
השועלים המעופפים המפוספסים מאוימים מצד אובדן בית גידול מתמשך בדמות בירוא יערות לטובת חקלאות, תעשיית העץ וסלילת כבישים, כמו גם על ידי ציד לבשר.
מין אחד מסווג כקרוב לסיכון (NT) ומין אחד בסכנת הכחדה (EN).
המינים נמצאים במספר אזורים מוגנים, ונדרשים מחקרים נוספים אודות האקולוגיה והביולוגיה שלהם כדי להעריך טוב יותר את האיומים עליהם ואת הפעולות הנדרשות לשימורם.
שועל-מעופף וולאסי (Styloctenium wallacei) - המין הכהה, המוכר והנפוץ.
מצוי באינדונזיה באי סולאווסי ואיי טוגיאן.
שועל-מעופף מינדורו (Styloctenium mindorensis) - המין הבהיר והנדיר.
נתגלה בשנת 2006 ומצוי בפיליפינים באי מינדורו ושני איים קטנים הסמוכים אליו אילין ואמבולונג.
שועל-מעופף חד-שן או אקרודון (שם מדעי: Acerodon) הוא סוג של עטלף בינוני-גדול במשפחת עטלפי הפירות, שכולל 5 מינים שמצויים באיי דרום-מזרח אסיה.
הסוג הוקם בשנת 1837 על ידי הזואולוג הצרפתי קלוד ז'ורדן על בסיס מורפולוגיה שונה של השיניים, והמינים שבו קשורים באופן הדוק לסוג שועל-מעופף אליו השתייכו קודם לכן.
הסוג מכיל את מין העטלף הגדול בעולם.
השועל המעופף חד השן מתאפיין בגוף מוארך וצר, ראש חרוטי דמוי שועל ועיניים גדולות וכתומות.
הלוע מחודד וארוך והאף רחב עם נחיריים גדולים.
הגולגולת דומה מאוד לסוג שועל-מעופף, ונבדלת ממנה בעיקר במורפולוגיה של השיניים: כך למשל החותכות העליונות ארוכות וחדות יותר, הניבים קטנים יותר, הטוחנות מחורצות וגדולות ועל הקדם-טוחנות וחלק מהטוחנות גבשושיות בולטות וחדות.
השועל המעופף חד השן הוא סוג עטלף גדול למדי: אורך הראש והגוף 19–30 ס"מ, אורך הזרוע 13–20 ס"מ, ומוטת הכנפיים מגיע ל-1.7 מטר אצל המין הגדול בסוג.
המשקל משתנה בחדות בין המינים ונע בין 374 גרם ל-1.2 ק"ג.
כרבים מהשועלים המעופפים, גם לסוג זה אין זנב, וכנף הזנב מסתכמת בקרומים דקים לאורך פנים הרגליים.
הפרווה של השועל המעופף קצרה וחלקה, כשהשוקיים חסרי שיער והצוואר מוקף בשיער נוקשה.
צבע הגוף הכללי משתנה בין חום אדמדם לחום צהבהב, אוכרה, אפרפר או חום שוקולדי-שחרחר, כשבדרך כלל יש צווארון אדמוני או כתום סביב הצוואר והכתף.
העיניים והחרטום מוקפים בכתמים שחורים ולעיתים יש מסיכה שחורה על כל הפנים.
הכנפיים שחורות, אדמדמות, חומות, זהובות או כתמתמות והאוזניים והאף שחורים.
מיני השועל המעופף חד השן מצויים ברחבי האיים של דרום-מזרח אסיה באזור העולם המלאי.
הם מצויים בעיקר באינדונזיה, בפיליפינים ובמזרח טימור.
בין האיים שבהם הסוג נוכח ניתן למנות את סולאווסי, איי סונדה הקטנים, איי טלאוד, מינדנאו, לוזון, ויסאיאס ופלאוואן.
בית הגידול של המינים בסוג מורכב מיער עננים, יער גשם טרופי, יער מנגרובים, יער במבוק, ולעיתים קרובות גם יערות משניים וכיסי יער בשטחי מרעה וסוואנה.
מיני השועל המעופף מגלים העדפה ליער שפלתי, אולם נוכחים גם ברכסים הרריים עד רום 1,500 מטר מעל פני הים.
המינים בסוג פעילים בלילה ומבלים את שעות היום תלויים על ענפים וחללי עצים גבוהים - לרוב במושבות ענקיות.
הם אינם מסוגלים לבצע איכון-הד, ומאתרים את מזונם באמצעות חוש הראייה המצוין.
העטלפים ניזונים בעיקר מפירות (בפרט מתאנים, קוקוסים, גויאבות, בננות ופירות עצי הלחם), ומבצעים מדי לילה טיסות למרחק של 10–15 ק"מ בדרכם לאזורי האכלה.
במהלך הטיסות הללו השועלים המעופפים מתקבצים בקבוצות קטנות, אולם הם מתפזרים לאחר מכן ומנסים למנוע זה מזה גישה לעצים מניבי פירות.
הנקבות מגיעות לבגרות לאחר שנתיים וממליטות צאצא אחד בכל פעם.
כל המינים בסוג מאוימים מפני ציד לבשר ובירוא יערות מתמשך שמוביל לאובדן בית גידול - בפרט ביערות השפלה המועדפים עליהם.
שני מינים מסווגים בסכנת הכחדה (EN) ושלושה מינים במצב פגיע (VU).
שועל-מעופף קטן-שן (שם מדעי: Neopteryx frosti) הוא סוג של עטלף נדיר במשפחת עטלפי הפירות, שאנדמי לאינדונזיה ומהווה מין יחיד בסוגו.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1978 על ידי הזואולוג הבריטי רוברט ויליאם היימן.
מאז גילויו של המין נלכדו רק שבעה פרטים שלו.
לשועל המעופף גוף קטן וגוצי, ראש גדול ומוארך, וחרטום מחודד יחסית לקרוביו.
אוזניו קצרות, רחבות ועגולות, ועיניו ואפו גדולים ושחורים.
יש לו טופר מפותח על האגודל, אך הוא חסר טופר על האצבע המורה.
הכנפיים מתחברות סמוך לאמצע הגב ונותנות רושם של גב חשוף.
מין זה ידוע בשיניו הקטנות, כשגם הניבים זהים בגודלם לשאר.
אורך ראשו וגופו של השועל המעופף כ-5 ס"מ, אורך זרועו 10–11 ס"מ ומשקלו 190–250 גרם.
הוא חסר זנב, וקרום התעופה האחורי שלו קצר ודק.
צבעה הכללי חום אפרורי כאשר הכתפיים בצבע חום בהיר והגחון בצבע חום אוכרה.
המאפיין הייחודי השני, הוא שכנפיו החומות-כהות מעוטרות בקווים גדולים שחורים בצורה אנכית ואופקית שמחוברים זה לזה ויוצרים יחד מראה של סורגים.
על האוזניים יש פסים שחורים בקצוות.
השועל המעופף קטן השן אנדמי לאי סולאווסי במרכז אינדונזיה.
בתוך האי, הוא ידוע רק משני מקומות בלבד שמופרדים זה מזה: האוכלוסייה הצפונית הגדולה יותר בגבול המחוזות צפון סולאווסי וגורונטאלו, והאוכלוסייה המרכזית הקטנה בגבול המחוזות מרכז סולאווסי ומערב סולאווסי.
מאז -1991, ניסיונות לצפות או ללכוד את המין באזורים הללו העלו חרס וייתכן שהאוכלוסייה במרכז האי נכחדה בעקבות בירוא יערות.
בית הגידול של השועל המעופף מורכב מיער עננים יער סובטרופי יבש ויער גשם טרופי ראשוני (ללא הפרעה אנושית וקיטוע צמחייה) בשפלות או ברכסים הרריים ברום 1,000 מטר מעל פני הים.
מתוך 6 הדגימות הידועות, 4 נאספו בשוקי בשר, ו-2 נלכדו בטבע בסמוך לנהרות.
בהתחשב בנדירותו של המין, אין שום מידע על האקולוגיה שלו.
הוא ניזון מפירות והשיניים הייחודיות שלו מותאמות כנראה לתזונה מסוגים ספציפיים של פירות.
נקבות בהיריון נלכדו בין ינואר למאי.
השועל המעופף קטן השן מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה (EN), בשל העובדה שהאוכלוסייה שלו כוללת פחות מ-2,500 פרטים, עם ירידה מתמשכת במספריו כתוצאה מציד ואובדן בית גידול מתמשך.
בירוא יערות מהווה איום חמור על המין בשל דרישות בית הגידול הבררניות שלו והעדפת יער ראשוני ללא הפרעה אנושית וקיטוע צמחייה.
מאז תחילת המאה ה-21, ניסיונות של חוקרי טבע ללכוד את המין באמצעות רשתות ערפל לא הצליחו להעלות מאומה, ולא ברור האם זה משקף את נדירותו או בשל אי הבנה מספקת של האקולוגיה שלו.
השועל המעופף נוכח בבירור באזור מוגן אחד: הפארק הלאומי בוגני נאני וורטבון בצפון סולאווסי.
שועל-מעופף סיישל (שם מדעי: Pteropus seychellensis) הוא מין של עטלף נדיר בסוג שועל-מעופף החי בטבע באיי סיישל שבאוקיינוס ההודי בעיקר בקומורו ובמאפיה כשאוכלוסייה גדולה שלו חיה על האי סילווט (Silhouette Island).
אף על פי שהוא ניצוד במספר איים, האוכלוסייה שלו יציבה ומצב שימורו הוא ללא חשש.
העטלף בעל פרווה זהובה עם כנפיים וזנב שחורים והפנים אפורות כהות.
החוטם שלו ארוך יחסית והלסתות בעלות שיניים חדות העוזרות לקלף קליפות פירות.
העטלפים ישנים יחדיו בקבוצות גדולות.
לרוב הם מזדווגים בין נובמבר לדצמבר וממליטים ולד אחד.
העטלף הוא מפיץ פירות החשוב ליערות בהם הוא חי ולמרות אוכלוסייתו היציבה הוא אינו מזיק גדול לחקלאות.
לעיתים הוא גם מופיע ביישובים וכפרים או ביערות עד גובה 1,000 מטר בסמוך לחופי איי סיישל.
לעטלף מספר טורפים הכוללים בעיקר נחשים ועופות דורסים.
שועל רקון יפני (שם מדעי: Nyctereutes viverrinus) הוא מין של כלב בר דמוי-שועל, והוא קרובו לסוג של שועל-רקון מצוי, כשבעבר נחשב לתת-מין שלו וישנה מחלוקת על סיווגו.
הוא מצוי בטבע רק ביפן אך הוכנס בידי האדם למזרח אירופה.
ביפן הוא מכונה "טנוקי", שם המבלבל לעיתים בינו לבין גיריות או ראקוניים.
שועל הראקון היפני דומה למין המצוי אך בעל פרווה בהירה יותר ולעיתים קטן ממנו במשקלו.
הוא דומה במראהו לשועל אך פניו מזכירות רקון, ממנו קיבל את שמו.
השועל חי 7 עד 8 שנים בטבע ויכול לשרוד 13 שנה בשבי.
שועל זה הוא אחד הכלבים היחידים המסוגלים לטפס על עצים, לרוב כדי להגיע לפירות יער או חרקים.
השועל פעיל לילה ברובו והוא אוכל כל הניזון מפירות, גרגרים, חרקים, זוחלים קטנים, עופות, ביצים ומכרסמים.
השועל אוגר מזון לחורף בצורת שומן.
מין זה מונוגמי וחי עם בן זוג קבוע לכל חייו.
השועלים נפוצים באופן רחב ללא סכנה, אף שהם נדרסים לעיתים קרובות בכבישים.
שועל-רקון (שם מדעי: Nyctereutes) הוא סוג של כלביים קטנים החיים בצפון ומזרח אסיה ונפוצו גם לאירופה.
בסוג פרימיטיבי זה נכללים 2 מינים, לאחר שמינים נוספים נכחדו.
מאפייני בסיס גולגולתו ומבנה שיניו הביאו לשיוכו לשבט הטקסונומי שועל, אך הסוג עצמו איננו שועל אמיתי אלא דמוי-שועל.
כינויו "רקון" נובע מדמיונו לבעל החיים דביבון ("רקון").
באנגלית, לשם השוואה, הוא נקרא Raccoon dog, כלומר "כלב רקון".
הסוג התפתח מסוף המיוקן כסוג טורף החי ביערות וניזון מטרף קטן ומפירות.
רוב מיני הסוג נכחדו עד הפליסטוקן, כשבעבר נפוצו גם באירופה, דרום אסיה ומרוקו.
שועלים אלה הם בין הכלביים היחידים המטפסים על עצים (לצד שועל אפור) והם אוכלי כל קטנים האוגרים שומן לחורף בו הם נחים במאורות.
שועל המדבר: סיפורו של רומל הוא סרט מלחמה ביוגרפי אמריקאי בשחור-לבן משנת 1951 בבימויו של הנרי האת'וויי, עם ג'יימס מייסון וג'סיקה טנדי בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הספר "רומל: שועל המדבר", מאת דזמונד יאנג משנת 1950. יאנג שירת כקצין במערכה בצפון אפריקה, נפל בשבי הגרמני ונפגש לזמן קצר עם ארווין רומל שלדבריו פקד על פקודיו להתייחס אליו בהתאם לשבוי מלחמה.
לאחר המלחמה הוא החל במחקר על רומל שמציג אותו באופן חיובי.
גם בסרט מוצגים רומל וחברו ד"ר קארל סטרולין כמתנגדי הנאצים.
בפועל הם החלו להתנגד רק כשאדולף היטלר החל להפסיד במלחמה.
מייסון גילם את רומל גם בסרט חולדות המדבר משנת 1953. בסרט קטעים דוקומנטריים מהקרבות בצפון אפריקה ובאירופה במלחמת העולם השנייה.
נובמבר 1941, חוליית קומנדו בריטית נוחתת בחוף לוב כדי להתקיף את המפקדה של ארווין רומל ולפגוע בו או לשבותו (מבצע פליפר).
הפעולה נכשלת, רומל נמצא בטיפול בגרמניה.
1942 - כוחותיו של רומל מתקדמים לעבר מצרים.
הבריטים נסוגים וחלק מהם נשבים ובהם דזמונד יאנג (בתפקיד עצמו).
הגרמנים רוצים לכפות על יאנג להודיע לשאר היחידות הבריטיות להיכנע, אך לפתע מגיע למקום גנרל ארווין רומל (ג'יימס מייסון) ומבטל את הפקודה שהיא בניגוד לזכויותיו כשבוי.
גנרל מונטגומרי מתחיל במתקפה באל עלמיין בשעה שרומל בגרמניה מחלים מדיפטריה אפית.
הוא נסוג למרות הוראותיו של היטלר לא לסגת אלא להישאר ולמות (ניצחון או מוות).
בגלל מחלתו הוא שב לאירופה ולא חזה בחייליו נשבים.
בבית החולים מבקר אותו ידידו ד"ר קארל סטרולין (סדריק הרדוויק) ראש עיריית שטוטגרט ומנסה לשכנע אותו להצטרף לניסיון להרוג את היטלר.
רומל שומע אך לא משיב לו.
רומל מתמנה למפקד החומה האטלנטית ומתווכח עם מפקד הכוחות בצרפת גרד פון רונדשטט (לאו ג.
קרול) ומנסה לשכנע אותו כי החומה הזאת חדירה וכי לא בטוח שהפלישה תיערך בפה דה קאלה כפי שחזה היטלר באסטרולוגיה שלו.
רונדשטט אומר שהוא ממלא פקודות ואינו משתתף בקשר נגד היטלר.
לאחר הפלישה לנורמנדי המצב נעשה קשה.
היטלר (לות'ר אדלר) מבקר במפקדתו של רומל ומטיח בו האשמות קשות.
ב-20 ביולי 1944 ניצל היטלר מהתנקשות בחייו.
רומל נפגע קשות מהפצצה ב-17 ביולי 1944 ומחלים בביתו.
וילהלם קייטל (ג'ון הויט) אוסף ידיעות על קשר של רומל עם הקושרים נגד היטלר ושולח את גנרל וילהלם בורגדורף (אוורט סלואן) לביתו של רומל.
בוגדורף מסביר לרומל את המצב ומציע לו להתאבד ואז יישמר כבודו וזכויות משפחתו או לעמוד למשפט שסופו ידוע וכבודו וזכויות משפחתו ייפגעו.
רומל מסביר את המצב לאשתו לוציה (ג'סיקה טנדי) ונפרד מבנו מנפרד (ויליאם ריינולדס) ומודיע לו שהוא בדרך לתפקיד חדש.
לבסוף מצטט הקריין (מייקל רני) את הערכתו של צ'רצ'יל לרומל.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותג'יימס מייסוןארווין רומלג'סיקה טנדילוציה רומללאו ג.
קרולגרד פון רונדשטטלות'ר אדלראדולף היטלרסדריק הרדוויקקארל סטרוליןג'ון הויטוילהלם קייטלאוורט סלואןוילהלם בורגדורףדזמונד יאנגדזמונד יאנגבתפקיד עצמוויליאם ריינולדסמנפרד רומל
שועל מעופף קרוליין או שועל מעופף פונפיי (Pteropus molossinus) הוא מין נדיר של עטלף פרי מסוג שועל-מעופף שאנדמי למיקרונזיה.
הסוג הוגדר ב-1853 על ידי הזואולוג ההולנדי קונרד יאקוב טמינק.
בית הגידול הטבעי של העטלף הוא יערות יבשים סובטרופיים או טרופיים.
בעבר הוא ניצוד לייצוא, מה שהיווה איום על קיומו.
כיום הוא סובל מאיום על בתי הגידול שלו עקב התרחבות מטעים.
הוא נכנס לרשימה האדומה של המינים המאוימים של IUCN בשנת 2019.
שועל מעופף קרוליין הוא עטלף בגודל בינוני.
פרוותו ארוכה למדי, רכה, צמרית וזקופה על הכתפיים.
הצבע הכללי של הגוף הוא חום כהה, עם פזור של שערות אפרפרות.
הכתפיים והראש בצבע חום שחור.
הלוע קצר יחסית, בין העיניים יש כתם בהיר של שערות כתומות.
האוזניים קטנות, צרות, מחודדות ומוסתרות חלקית על ידי פרווה.
קרומי הכנפיים מחוברים בגב, קרוב מאוד זה לזה.
אין לו זנב, והוא בעל קרום דק לאורך החלק הפנימי של הגפיים התחתונות.
לזכרים יש שתי קווצות שיער נוקשה וכתום סביב בלוטות הממוקמות בצידי הצוואר.
לרוב הוא מוצא מחסה לבד או בזוגות.
רק לעיתים רחוקות ניתן למצוא אותו בקבוצות של 200–300 פרטים מעל לעצי היער.
פעילויות האכלה מתקיימות הן במהלך היום והן מיד לאחר השקיעה והוא יכול לעבור מספר קילומטרים של ים פתוח כדי להגיע לאיים של שונית האלמוגים.
נפנוף הכנפיים מהיר וחינני יותר מזה של שועלים מעופפים אחרים.
הוא ניזון מפירות הפנדנוס, דקלים מקומיים מהסוג קלינוסטיגמה ופרחי קאפוק.
נקבות ממליטה גור יחיד בכל פעם.
מין זה נפוץ באיי סניאבין אשר הם חלק מאיי קרוליין (משם שמו) בפונפיי, בארכיפלג המיקרונזי.
הוא חי ביערות טרופיים מקומיים.
החל מ-2019 המין נמצא ברשימה האדומה של IUCN, בהתחשב בכך שהאוכלוסייה התייצבה מאז שנות ה-80, אך בכל עת הציד יכול להתחיל מחדש או להאיץ את ההידרדרות של בית הגידול שלה, מסווגת כמין פגיע.
האמנה בדבר הסחר הבינלאומי במינים של בעלי חיים וצמחי בר המצויים בסכנה (CITES) כללה את המין הזה ב-1992 בנספח הראשון של מינים בסכנת הכחדה.
שועל , הידוע גם בשם השועל הכחול-שחור או השועל הכחול, הוא ציור שמן על בד מאת האמן הגרמני פרנץ מארק, משנת 1911. היצירה נמצאת באוסף מוזיאון פון דר היידט בעיר וופרטל, גרמניה.
במרכז הציור מתואר שועל פונה שמאלה, שוכב על הקרקע בתנוחה רגועה ומעוגלת למחצה, תחת עץ.
בצידו הימני של הציור ניתן לראות גזע עץ וכמה עלים.
הרקע מוצג כנוף מופשט בצבעים עזים, תוך שימוש בניגודים משלימים חזקים של כחול/צהוב וכתום/אדום/ירוק, בהשפעת הזרם הפוביסטי הצרפתי ותפיסת הצבעים שלו על האקספרסיוניזם הגרמני.
בתקופה שקדמה למלחמת העולם הראשונה, הרבה מארק לצייר שועלים.
בין יצירותיו הבולטות בנושא זה ניתן למנות את השועלים, המוצגת במוזיאון קונסטפלאסט בדיסלדורף, בסגנון בהשראה קוביסטית, שבו פיתח הפשטה מתקדמת יותר בהשוואה לעבודותיו הקודמות.
הציור נוצר ביולי 1911, בסטודיו של האמן אוגוסט מאקה בבון, לאחר שמארק חזר מביקור באנגליה.
כמה חודשים לאחר מכן, ב-18 בדצמבר 1911, התקיימה במינכן התערוכה הראשונה של קבוצת הפרש הכחול ("Der Blaue Reiter"), שהוקמה על ידי מארק ווסילי קנדינסקי.
מארק צייר במהירות את היצירה "שועל", לצד היצירה "הכלב האדום".
היצירה הוצעה לאוצר של איגוד האמנות בברמן , ריכרט רייכה, שארגן תערוכה ליצירותיו של מארק.
רייכה הצליח למצוא קונה עבור היצירה "הכלב האדום".
שתי יצירות אלו נמנות עם קבוצת ציוריו המוקדמת של מארק בנושא בעלי חיים, שבהן נעשה שימוש בצבעים טהורים כבעלי משמעות סמלית, או במה שמארק כינה "צבעים מהותיים".
בציור זה, מארק התבסס על מערכת הצבעים הספקטרלית, תוך שימוש בצבעים הראשוניים (אדום, צהוב וכחול) ובצבעים המשניים (כתום, ירוק וסגול).
היצירה נחשבת לדוגמה מובהקת להמחשת ניגודי צבעים.
היצירה הגיעה לאוסף מוזיאון פון דר היידט בשנת 1952, בעקבות תרומה של אדוארד פון דר היידט, מתוך אוסף שהחל אביו, אוגוסט פון דר היידט.
שועל שלג (שם מדעי: Vulpes lagopus) הוא מין של טורף מהסוג שועל (בעבר בסוג יחיד Alopex) שבמשפחת הכלביים החי ברחבי האזור הארקטי.
שועל השלג הוא יונק קטן הנפוץ באזורים ארקטיים הקרים של חצי הכדור הצפוני.
הוא נפוץ סביב הקוטב באזורים כמו רוסיה, קנדה, אלסקה, גרינלנד, איסלנד וסבאלברד.
תוחלת חייו נעה בין 5 ל-7 שנים.
שם המין המדעי Lagopus ("רגל ארנב") מתייחס לשיער הצפוף בתחתית כף הרגל, המסייע במניעת איבוד חום ומגביר את יכולת ההליכה בשלג.
אוזניו קטנות ומעוגלות, ושערו צפוף מאוד, כשהוא ארוך יותר בחורף מאשר בקיץ.
שועל השלג ניזון מלמינגים, ציפורים, ביצים, פגרים וצמחים, אך מזונו העיקרי הוא למינגים.
הוא מסוגל לטרוף גם ארנבות שלג, אלקות, אווזים, ואף גורי כלבי ים, הנוהגים להסתתר תחת השלג.
למרות העדפתו ליונקים קטנים, הוא ניזון גם מחרקים, גרגרים ופגרים.
בחודשי הקיץ, כאשר המזון מצוי בשפע, הוא אוסף מזון למאורותיו, שם מאחסן את המזון תחת האבנים, לשימוש מאוחר יותר.
שועלי שלג חיים חיי נוודות, לרוב בלהקות קטנות, שפועלות יחד בחיפוש מזון, ואינם נכנסים לתרדמת חורף.
עונת הרבייה מתרחשת בין אפריל ליולי, וההיריון נמשך 49–57 ימים.
בכל שגר נולדים 5–8 גורים בממוצע, אך המספר עשוי להגיע עד 25, בהתאם לזמינות המזון.
הזכר נשאר עם המשפחה לאחר ההמלטה ומסייע בהאכלת הגורים.
ההורים מטפלים יחד בגורים, לרוב במאורה.
הם יונקים במשך 2–4 שבועות, ומגיעים לבגרות מינית בגיל 10 חודשים.
הזכר מזדווג עם הנקבה רק מספר שבועות לאחר ההמלטה הראשונה.
שועל מצוי או שועל אדום (שם מדעי: Vulpes vulpes), הוא מין בסוג שועל הנפוץ במרבית שטחי חצי הכדור הצפוני.
השועל המצוי הוא ממיני השועל המוכרים ביותר.
בוצעו גם ניסיונות לביית אותו.
מאז ימי קדם חוברו אודות השועל אגדות רבות בזכות עורמתו ופיקחותו הרבה, על אף שבטבע רוב הטורפים האחרים אינם נופלים ממנו בתבונתם.
השועל המצוי נפוץ באירופה, באסיה, בצפון אפריקה, בכל רחבי אמריקה, והובא לאוסטרליה על ידי האדם.
בישראל, השועל המצוי הוא הנפוץ מבין מיני השועלים.
הוא נפוץ לכל אורך ישראל.
בנוסף להיותו טורף הניזון מטרף קטן, ניזון השועל גם מפירות ומשאריות מזון אדם.
אוכלוסיות השועל המצוי נפגעו מאוד מהרעלת התנים הגדולה של שנת 1964, ולאחר חיסול אוכלוסיית התנים הגדולה הפך השועל למעביר העיקרי של מחלת הכלבת בארץ.
השועל חי בשטחים פתוחים, באזורי חולות, ביער, בחורש, במדבר, בנאות מדבר וליד מקווי מים ובערים.
אורך גופו של השועל המצוי 60–70 (עם הראש 80-90) סנטימטרים, אורך זנבו 30–45 סנטימטרים וגובהו 35–50 סנטימטרים.
הוא ניכר בצבע השחור שעל הצד האחורי של אוזניו.
צבע הפרווה בגווני זהוב עד אדום, ומכאן שמו באנגלית.
יש לשועל המצוי גם שתי וריאציות גנטיות הנבדלות בצבע הפרווה: האחת מכונה "שועל כסוף" שהוא בעל פרווה בגוונים כסופים-שחורים, והשנייה "שועל הצלב", שעל גבו שני פסים שחורים היוצרים מעין צלב.
השועל נבדל מהכלב בסימנים אחדים: ממדיו קטנים יותר מאלה של רוב הכלבים, חרטומו מחודד והאישון שלו דמוי חריץ צר ומותאם לראיית לילה.
השועל הוא אוכל-כול ובתפריטו נכללים מכרסמים, עופות, חרקים, לטאות, ביצים ופירות.
בקרבת מקומות יישוב השועל ניזון גם משאריות מזון של האדם.
השועל חי בטריטוריות שגודלן תלוי בכמות המזון ובמידת פיזורו בשטח.
כשהשועל מכריז על טריטוריה הוא משמיע נביחות.
השועל פעיל בלילה ולעיתים גם בשעות הבוקר המוקדמות, ביום הוא מסתתר במחילות שחפר בעצמו או שנמצאו על ידו בשטח.
השועלים חיים בדרך כלל בזוגות או במשפחות המונות עד שישה פרטים בוגרים, ועל-פי רוב רק נקבה אחת מזדווגת.
עונת הייחום היא לרוב בינואר, למרות שיש ביניהן כאלו שמזדווגות מעט מוקדם או מאוחר יותר.
הריונה של נקבת השועל נמשך 50–63 יום.
לפני ההמלטה מורטת הנקבה פרווה מבטנה ומרפדת בה את מקום ההמלטה שבמחילה שלה.
מספר הגורים נע משניים עד שישה גורים.
הגורים נולדים עיוורים ומשקלם יכול להגיע עד 150 גרם.
לפעמים לא כל הגורים יונקים ביחד, וגור אחד או יותר יושבים או משחקים בצד.
ההנקה נמשכת כארבע דקות ולא תמיד היא רצופה.
בסביבות גיל שבועיים פוקחים הגורים את עיניהם.
לעיתים נוצר מצב של חוסר נוחות במחילה, למשל כאשר המחילה קטנה יחסית למספר הגורים, או שהיא מתמלאת בפרעושים.
במקרה כזה ההורים מעבירים את הגורים מחילה; הם עושים זאת על ידי תפיסת העור החופשי באזור צווארם של הגורים.
פעולה זו מתבצעת רק כאשר הגורים עדיין לא הגיעו לגיל 5–6 שבועות.
מחקרים טוענים שסיבה נוספת להעברת הגורים ממחילה למחילה היא רצון האם שהגורים יכירו את סביבתם.
כאשר הגורים בני 6–12 שבועות הם מתחילים לצאת מן המחילה.
שני ההורים מטפלים בהם ומביאים להם מזון בפיהם, אך ניתן לראות הבדלים מהותיים בין הזכר לנקבה בפעילות זו: הנקבה נמצאת באזור המחילה יותר מהזכר והתנהגות הבאת המזון מפותחת אצלה יותר.
היא מניקה ומנקה את הגורים.
הזכר קשור פחות לגורים ותוקפני יותר ביחס לנקבה.
בגיל חמישה חודשים נעשים הגורים עצמאיים, ובגיל עשרה חודשים מגיעים לבגרות מינית.
תוחלת החיים של שועל בשבי היא 12 שנה, אך בטבע הם חיים בדרך כלל עד שלוש שנים.
השועל המצוי לא נמצא בסכנת הכחדה.
שועל קולפאו (שם מדעי: Lycalopex culpaeus, בעבר - Pseudalopex culpaeus), מין בסוג שועל דרום-אמריקני.
שועל הקולפאו נפוץ בדרום אמריקה.
דמוי שועל זה הוא בן משפחת הכלביים השני בגודלו בדרום אמריקה אחרי זאב הרעמה.
מבחינת מראהו, דומה שועל הקולפאו לשועל.
לו פרווה אפורה, סנטר לבן, רגליים אדמדמות, ורצועה על גבו שעשויה בקושי להראות.
הוא נפוץ מאקוודור ופרו לפטגוניה וארץ האש.
תזונתו כוללת מכרסמים, ארנבים, ציפורים, לטאות, פודו ובמידה פחותה גם צמחים ופגרים.
לעיתים ניצוד או מורעל שועל הקולפאו כיוון שנטען שהוא הורג כבשים.
שועל ערבות פרואני (שם מדעי: Lycalopex sechurae, בעבר Pseudalopex sechurae), מין בסוג שועל דרום-אמריקני.
שועל זה נפוץ בדרום אמריקה והוא הקטן שבדמויי-השועל ביבשת זו.
הוא נפוץ בדרום אקוודור ובצפון פרו.
צבע פרוותו הוא אפור לבן ובחלקיו התחתונים צבעו חיוור יותר.
אורך גופו וראשו 53-59 סנטימטרים, אורך זנבו 25 סנטימטרים ומשקלו 3 קילוגרם.
נקרא לעיתים בטעות "שועל ערבות ארגנטינאי".
שועל זאבי (שם מדעי: Dusicyon) הוא סוג דמוי-שועל נכחד ממשפחת הכלביים שהכיל 3 מינים.
מינים אלה חיו בדרום אמריקה הדרומית, בין אורוגוואי, צ'ילה וארגנטינה עד לארץ האש, והם התקיימו בין סוף הפליוקן ועד להולוקן.
המין הידוע ביותר בסוג הוא שועל פוקלנדי, שהתקיים באיי פוקלנד עד שנכחד לחלוטין ב-1876. בעבר הוא נחשב למין היחיד בסוג עד לגילוי מאובני 2 מינים חדשים בארגנטינה במהלך המאה ה-17.
השועל הזאבי הוא סוג הקרוב לסוג שועל דרום-אמריקני בו מינים החיים לאורך פטגוניה ובסביבות הרי האנדים, וכן לסוגים שועל הסרטנים, שועל קטן-אוזן וזאב היער, אשר כולם משתייכים לתת-השבט (Cerdocyonina).
מספר חוקרים רואים בו קרוב מעט לסוג כלב, אך ישנן מחלוקות משמעותיות לגבי סיווגו.
במראהו הוא נראה דומה לזאב או תן אך קטן בהרבה.
השועלים האחרונים מהסוג נכחדו בידי המתיישבים של איי פוקלנד, אשר הרגו אותם מחשש שיטרפו את חיות המשק שלהם ועקב התפשטות החקלאות על חשבון אזורי המחיה שלהם.
שועל פוקלנדי, שועל מאלוויני או וארה (שם מדעי: Dusicyon australis) הוא מין נכחד של טורף ממשפחת הכלביים מהסוג שועל זאבי.
השועל הפוקלנדי היה נפוץ באיי פוקלנד ונכחד בשנת 1876.
השועל הפוקלנדי נתגלה על ידי צ'ארלס דרווין בשנת 1833. פרוותו הייתה בצבע חום-צהוב וקצה זנבו לבן.
נראה שניזון מעופות ופרוקי רגליים.
המתיישבים הלבנים באי חששו שהשועלים יפגעו בעדרי הכבשים שגידלו ועל כן היו מרעילים אותם או יורים בהם.
בהיעדר יערות באיים, נכחד השועל הפוקלנדי שהיה היונק היחיד שגדל באותה עת באיים.
שועל צוקים (שם מדעי: Vulpes cana) הוא מין בסוג שועל.
מבנה גופו של שועל זה קטן יחסית.
השועל נפוץ באיחוד האמירויות הערביות, איראן, אפגניסטן, טורקמניסטן, ירדן, ישראל, מצרים (בחצי האי סיני), עומאן, ערב הסעודית, פקיסטן ותימן.
שועל הצוקים הוא הנדיר שבשועלי ישראל ושוכן במדבר יהודה, בנגב ובערבה.
זוהה לראשונה בישראל על ידי הזואולוג גיורא אילני ב-1981, ושב ונצפה בחורף 2013 במצוק עין גדי, במפתיע, מאחר שנחשב ליונק שנכחד מהנוף הארצישראלי.
ניצפה ותועד על ידי צוות משולב של מרכז יונקים של החברה להגנת הטבע ופקחי רשות הטבע והגנים בחורף 2017.
כפות רגליו אינן מכוסות בשער.
אורך גופו וראשו כ-42 ס"מ בממוצע.
אורך זנבו כ-30 ס"מ בממוצע, כמעט שווה באורכו לאורך גופו.
פרוותו חומה צהבהבה, עם חלקים תחתונים בצבע לבן וקצה זנבו בצבע שחור.
שועלי צוקים מסוגלים לשרוד הרחק ממקורות מים ולהתקיים לאורך זמן רק מהנוזלים המגיעים ממזונם, שועלי צוקים נצפו שותים רק לעיתים נדירות.
תקופת ההזדווגות היא בין דצמבר לינואר.
משך ההיריון 50-60 יום ובסופו נולדים בדרך כלל 1 עד 3 גורים.
הגורים יונקים במשך כ-60 יום ומגיעים לבגרות מינית בגיל 8–12 חודשים.
אורך חייו של השועל 4–5 שנים.
שועל קוֹרְסַאקִי (שם מדעי: Vulpes corsac), מין בסוג שועל.
השועל הקורסאקי חי בערבות ובספר המדבר במרכז וצפון מזרח אסיה; תחום תפוצתו כולל את טורקסטן, איראן, פקיסטן, מונגוליה, צפון מזרח סין, וחלקים מרוסיה.
צבע פרוותו של השועל הקורסקי אפור עד אפור-אדום.
תחת הסנטר צבע פרוותו לבן.
לו שיניים קטנות יחסית לשועלים אחרים.
השועל הקורסאקי הוא אוכל-כול וניזון הן מבעלי חיים קטנים, ציפורים, זוחלים וחרקים והן מצמחים.
תקופת הרבייה של השועל הקורסאקי היא מינואר ועד מרץ.
ההיריון נמשך שמונה שבועות, ובסופו נולדים בין שניים לשישה גורים.
שועל מַקְרוֹטִיס (שם מדעי: Vulpes macrotis, נקרא גם שועל קִיט) הוא מין בסוג שועל החי בדרום-מערב ארצות הברית ובצפון מקסיקו.
"מקרוטיס", מ-μακρώτις ביוונית, פירושו "גדול-אוזניים".
באנגלית "Kit fox", כינוי שמקורו ב-Kitten, "חתלתול", או ב-Kit, גור שועלים, משום שהוא קטן (שמות דומים קיימים גם בשפות אחרות).
חוקרי יונקים אחדים תמכו במיון שועל המקרוטיס תחת אותו המין עם השועל המהיר (Vulpes velox), ועקב כך בעבר שניהם כונו "שועל קִיט".
אולם, מחקרים מולקולריים מרמזים כי אלו שני מינים נפרדים.
גופו של שועל המקרוטיס אפור ברובו.
יש לו אזורים עם גוון דהוי יותר, וקצה זנבו הוא שחור.
בניגוד לשועל האפור המצוי (שאינו שועל אמיתי), לשועל המקרוטיס אין פס לאורך הזנב.
שועלי מקרוטיס בדרך-כלל חיים במדבר פתוח או בערבות רחבות ידיים, בהעדיפם אזורים יבשים.
הם חופרים מאורה קטנה, ממנה הם יוצאים למרחקים קצרים, שלרוב אינם עולים על קילומטרים בודדים.
הם פעילי לילה, אף שלעיתים ניתן למצוא אותם יוצאים ממאורתם גם ביום.
הם יוצאים לצוד מעט אחרי השקיעה, והם ניזונים מחיות קטנות כמו עכבר קנגורו (Dipodomys), ארנבות, חרקים, דגים וציפורים קטנות.
קבוצות של שועלי מקרוטיס יכולות לאכלס את אותו אזור מחיה וציד, אך במצב זה הן נוטות לצוד בזמנים שונים.
שועלי המקרוטיס אינם פוחדים מהאדם.
שועלי המקרוטיס מוצאים לעצמם בני זוג בחודשים אוקטובר ונובמבר.
הזוגות יכולים להשתנות משנה לשנה.
הם מזדווגים בין דצמבר לינואר, לרוב במאורות גדולות יותר ממאורות המחיה הרגילות.
הגורים יוצאים לאוויר העולם בסביבות החודשים מרץ ואפריל.
הנקבה ממליטה שלושה עד שבעה גורים בכל פעם.
שועלי המקרוטיס מתחלקים לשלושה תת-מינים מוכרים:
שועל המקרוטיס הסאן חואקיני (Vulpes macrotis mutica) - בעבר חי בעמק סאן חואקין שבקליפורניה.
תפוצתו הצטמצמה וב-1990 נאמדה אוכלוסייתו בכ-7,000 פרטים.
הוא נחשב לתת-מין המאוים בסכנת הכחדה.
שועל המקרוטיס המדברי (Vulpes macrotis arsipus) - נפוץ במדבר מוהאבי, קליפורניה.
שועל המקרוטיס הדרום קליפורני (Vulpes macrotis macrotis) - אוכלוסייה של שועלי מקרוטיס שהייתה נפוצה באזורי המדבר בדרום קליפורניה, אולם היא נכחדה ב-1903.
שועל מהיר (שם מדעי: Vulpes velox) הוא מין בסוג שועל.
השועל נקרא "מהיר" (גם בשפות אחרות) משום שהוא מסוגל לפתח מהירות גבוהה מאוד: מעל 50 קמ"ש ולעיתים אף קרוב ל-60 קמ"ש.
מהירות זו נחוצה הן משום שתחום מחייתו הטבעי הוא בעמקים הגדולים בארצות הברית, והן כדי לחמוק מטורפים מהירים כמו זאבי ערבות ("קויוטים").
השועל המהיר הוא מין קרוב לשועל מקרוטיס (קיימים חוקרים שמתייחסים אליהם כשני תת-מינים של אותו מין), והכינוי "שועל קִיט" (Kit Fox, מ-Kitten, "חתלתול", או מ-Kit, גור שועלים) שימש בעבר לתיאור שניהם, מכיוון ששניהם קטנים (כיום הוא משמש לתיאור שועל מקרוטיס במספר שפות).
השועל המהיר הוא שועל אפור עם פנים קצרות ורחבות.
הפרווה צפופה והזנב קצר ומפואר.
בדרך כלל צבע הפרווה אפור בגב, כתום בצדדים וברגליים ובהיר באזור הבטן.
בקיץ הוא מקבל גוון כתום יותר.
קצה הזנב תמיד שחור, וכך גם שני צדי אפו.
בעבר תחום המחיה של השועל המהיר התפרש מדרום מערב קנדה ועד טקסס, אך כבר בשנות ה-30 הוא נכחד בשטח קנדה.
כיום הוא נפוץ בוויומינג, קולורדו, קנזס וניו מקסיקו.
מצוי גם במנהטן, דקוטה הדרומית והצפונית, נברסקה, אוקלהומה וצפון-מערב טקסס.
נדיר אך קיים גם באיידהו ואורגון.
השועל המהיר מנהל אורח חיים לילי בקיץ, אך בחורף יכול לצאת גם ביום.
את שאר הזמן הוא מבלה במחילות תת-קרקעיות ארוכות, אותן לרוב הוא חופר בעצמו, אך לעיתים יורש אותן מבעלי חיים אחרים כמו גיריות.
תחת בעלות שועל אחד יכולות להיות עד 13 מחילות.
השועלים המהירים אינם יצורים טריטוריאליים, ולכן תחומי הציד שלהם, שגודלם 1.5-5 קמ"ר, יכולים לחפוף, כאשר שטח המחיה מצומצם.
מזונם של שועלים אלו הוא מכרסמים וארנבאים, וכמו כן הם ניזונים מעופות שמקננים באדמה.
בחורף הם אוכלים נבלות משאריות ארוחת הטורפים הגדולים, ובקיץ הם מתכלכלים עד 50% מחרקים.
שועלי שמשון הייתה יחידה ממוכנת על גבי ג'יפים של צה"ל בתקופת מלחמת העצמאות.
השם 'שועלי שמשון' נבחר על ידי אבא קובנר, קצין החינוך של חטיבת גבעתי (תש"ח), והוא שאוב מהתנ"ך.
שמשון הגיבור, שופט שהנהיג את עם ישראל במלחמה מול הפלשתים, שליטי מישור החוף הדרומי והשפלה הפנימית בימי שפוט השופטים, ובתחבולות עשה לו מלחמה: הוא קשר לזנבותיהם של שלוש-מאות שועלים לפידים בוערים והריץ אותם לכיוון השדות והכרמים הפלשתיים שעלו באש.
חטיבת גבעתי הוקמה מיד לאחר הכרזת האומות המאוחדות בכ"ט בנובמבר - מועד תחילתה של מלחמת העצמאות, וגזרה פעולתה חזית הדרום.
פלוגה ב' של גדוד 54 בחטיבה בפיקודו של אריה שפק הוסבה ליחידה ממוכנת כדוגמת היחידות הממוכנות של חטיבת הנגב שכונו "חיות הנגב".
בניגוד ליחידות ההן, שצוידו ברכבים מטעם הצבא, ליחידה זו לא הוקצה תקציב לרכב, והיא השיגה אותו בדרך אחרת: צוות של הפלוגה יצא לתל אביב מצויד בצווים, שנוסחו על ידי המ"פ שפק, והחרימו ג'יפים מידי אזרחים תל אביביים.
ליחידה היה חלק מכריע בכיבוש משלטי חוליקאת.
פעילותה פסקה בתום מלחמת השחרור.
בשנת 2002 אוחדו היחידות החטיבתיות בחטיבת גבעתי המחודשת לגדוד סיור אשר אימץ את שמה של היחידה מתש"ח ונקרא גם הוא "שועלי שמשון".
ב-1 באוגוסט 1948 ביקר המלחין מרדכי זעירא את אנשי היחידה.
אורי אבנרי, מלוחמי היחידה, כתב באותו ערב את מילות השיר וזעירא הלחינו.
השיר התפרסם בביצועה של שושנה דמארי.
שועלון או שועל היא קבוצת כוכבים לא בולטת בשמי הצפון, בתוך משולש הקיץ.
הקבוצה הוגדרה במאה ה-17 על ידי האסטרונום הפולני יוהנס הווליוס ונקראה במקור "שועלון עם אווז" ותיארה שועל קטן המחזיק בפיו אווז.
כפי שקרה עם קבוצות כוכבים נוספות, השם קוצר.
כוכבי הקבוצה עמומים במיוחד ואין בה כלל כוכבים בהירים יותר מדרגה 4.
בשנת 1967 התגלה בקבוצה הפולסאר הראשון על ידי רדיו-טלסקופ באוניברסיטת קיימברידג'.
α בשועלון (אנסר) הוא ענק אדום במרחק של כ-300 שנות אור עם בהירות מדרגה 4.4. והוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצה.
פרוש שמו של הכוכב הוא אווז בלטינית - שריד לשמה המקורי של הקבוצה.
צמוד אליו נמצא הכוכב 8 בשועלון שהוא עמום יותר עם בהירות מדרגה 6 וניתן להבחין בו בעזרת משקפת.
אין קשר בין שני הכוכבים ורק במקרה הם נראים צמודים זה לזה.
M27 היא ערפילית פלנטרית שנקראת גם "ערפילית המשקולת".
הערפילית נמצאת במרחק של כ-1,250 שנות אור, בהירותה היא מדרגה 7.5 וקוטרה הוא כרבע מקוטרו של הירח המלא.
בהירותה וגודלה מאפשרים להבחין בה בקלות באמצעות משקפת.
צילום ארוך חשיפה דרך טלסקופ חושף מבנה בעל שתי אונות המחוברות זו לזו בצורה המזכירה משקולת של אימוני כושר גופני.
מתלה המעילים או הצביר של ברוקי (Brocchi) הוא קבוצה של 10 כוכבים בבהירות מדרגות 5 עד 7 - שישה מהם יוצרים קו ישר וארבעה נוספים צורת אנקול וביחד יוצרים צורה של מתלה מעילים, אותו ניתן לראות באמצעות משקפת.
המתלה נמצא מדרום ל-α בשועלון על הגבול עם קבוצת חץ.
בעבר היה מקובל לחשוב שזהו צביר פתוח, אך בשנות ה-70 של המאה ה-20 התברר שהכוכבים המרכיבים את המתלה נמצאים במרחקים שונים ואינם קשורים זה לזה.
שועפאט היא שכונה ערבית גדולה בצפון ירושלים.
שכונת שועפאט משתרעת לאורך כביש ירושלים-רמאללה הישן, בין גבעת המבתר והגבעה הצרפתית בדרום לבית חנינא בצפון, ובין פסגת זאב ומחנה הפליטים שועפאט ממזרח ובין רמת שלמה ממערב.
קונדר וקיצ'נר, חוקרי הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל, הציעו שמקור השם שועפאט בשם העברי יהושפט, ולטענתם ילידי הכפר טענו כי הכפר נקרא על שם מלך ירושלים.
הם הציעו, כאפשרות נוספת, שמקור השם במילים "מצפה" או "צפה".
לטענתם, ייתכן שהשם שונה בתקופה הצלבנית.