tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לטענתה, הפופולריות של חרושת התרבות מדכאת ומחסלת את התודעה בדרכי נועם.
קהל הצרכנים מקבל אמנם מה שהוא רוצה, אך תוצרים אלה הופכים אותו לגוף צייתן וסתגלני, שבוי באידאולוגיות של בידור והנאה, ועומד חסר אונים מול אי הצדק, אי השוויון והניצול שיוצרים המבנים החברתיים הקיימים.
אנשי אסכולת פרנקפורט וממשיכיהם מאופיינים בגישה הביקורתית שלהם.
גישה זו היא אופציה פוליטית שאינה משתפת פעולה עם מנגנוני הזהות היציבים של המערכת החברתית, הצרכנית והתרבותית.
בשנת 1964 הוקם באוניברסיטת בירמינגהם שבאנגליה "המרכז ללימודי תרבות עכשווית" (Centre of Contemporary Cultural Studies - CCCSׂׂ) .
מקימי המרכז היו ארבעה חוקרים בריטיים: ריצ'רד הוגארט , ריימונד ויליאמס, א.פ.
הארבעה לא היו אנשי רוח שצמחו מתוך האקדמיה, אלא הגיעו מתחומי העשייה החברתית והחינוכית, וביקשו לשלב במרכז ללימודי תרבות הגות ופרקטיקה יחד עם אקטיביזם חברתי.
ארבעתם צמחו מרקע של מעמד הפועלים והתעניינו בשאלת התרבות מזווית מעמדית.
מחקריהם בחנו את התרבות הפופולרית של מעמד הפועלים התעשייתיים - כגון הרגלי בילוי, מוזיקה ותיאטרון קהילתי - תוך ניסיון להתחקות אחר האופנים בהם פרקטיקות אלה עיצבו את דמותה התרבותית של בריטניה לאחר מלחמת העולם השנייה.
עבודתם של חוקרי המרכז בבירמינגהם מאופיינת על ידי שני חידושים מתודיים שהיו מרעישים לזמנם.
הראשון הוא עירוב התחומים בין תרבות גבוהה לנמוכה, והאופן שבו אפשר לחקור את שתיהן באותה מידה של אחריות ורצינות ואף להפיק מהן תובנות משמעותיות שיש להם ערך ללא קשר למקורן התרבותי.
הם התמקדו באופן שבו התרבות הגבוהה ותרבות ההמונים נמהלות זו בזו ומשפיעות זו על זו.
החידוש המתודי השני התבטא בעירוב תחומי המחקר - מחקר אינטרדיסציפלינרי, המתבונן בתופעה תרבותית עכשווית באמצעות סינרגיה של תחומי דעת שונים - סוציולוגיה, אנתרופולוגיה, היסטוריה, פסיכולוגיה ועוד.
בעקבות חידושים אלה הפקעת תחומי מחקר מרשותה של דיסציפלינה בלעדית מזוהה עד היום עם הפרקטיקה אקדמית של לימודי תרבות.
חוקרי אסכולת בירמינגהם עיצבו לא רק את המתודולוגיה של לימודי התרבות, אלא גם את הפוליטיקה שלה.
התרבות נתפסה בעיניהם כאוסף של פרקטיקות שמתקיימות בזירת מאבק.
הם תיארו את האופן שבו קבוצות שונות ומעמדות שונים יוצרים פרקטיקות תרבותיות, על מנת להיאבק על דומיננטיות תרבותית ולגיטימציה אזרחית, כלכלית ומעמדית.
אל מול מאבק זה תפקידו של החוקר אינו רק להיות מתבונן מהצד - עליו ליטול חלק פעיל בעיצובה ובתיקונה של התרבות שבה הוא שותף.
הם התבססו כאמור על החשיבה המרקסיסטית, בתחילה על התפיסה הסטרוקטורליסטית של לואי אלתוסר, ובהמשך, בשנות ה-70 המאוחרות, בעיקר על המשגת "ההגמוניה" של אנטוניו גרמשי.
במקביל, הם הרחיבו את תחומי מחקריהם לבחינת הקשר בין תרבות לזהות - מגדרית, מעמדית, ועוד.
לצורך מחקרים אלה אנשי אסכולת בירמינגהם הרחיבו את ההגדרה של "מהו טקסט" באופן שזו תכלול לא רק תוכני מדיה, אלא כל פעילות אנושית שניתן לחקור אותה למצוא בה משמעות, כגון טקסים חברתיים, מודעות פרסומת, אופנה ועוד.
הם ראו בטקסטים שיקוף להלכי הרוח החברה, אותם בחנו גם מתוך קשרי הגומלין בין טקסטים שונים, וכל זאת תמיד בהקשרים של מקום וזמן.
לימודי תרבות לקראת סוף המאה ה-20
לימודי התרבות כיום עומדים בסימנן של תופעות כגון טשטוש הגבולות בין תרבות גבוהה לפופולרית, השתכללות אמצעי הייצוג לכדי מצב בו הקשר בינם לבין המציאות הממשית נעשה סבוך ובלתי ישיר, ופריחה של ריבוי אמיתויות וריבוי תפיסות עולם אסתטיות.
יש הרואים במצב זה אפשרות להגשמה נרחבת של התבטאויות ביקורתיות, ויש הרואים בו הכפפה טוטלית וגורפת של העשייה התרבותית לאינטרסים אידאולוגיים של הקפיטליזם המאוחר ואובדן היכולת הביקורתית.
היסטורית ניתן לראות תהליך ליניארי של הרחבה ושכלול בכל הקשור לייחוס של ביקורתיות לחלקים של התרבות הפופולריים, וכן להתמקדות בסוגיות חברתיות המהוות מוקד של תהליכי שעתוק או ביקורתיות.
אנשי אסכולת פרנקפורט הטילו ספק ביכולתה של התרבות הפופולרית להיות ביקורתית כלפי הקפיטליזם.
לעומתם אנשי אסכולת בירמינגהם פיתחו מידה לא מבוטלת של גמישות ופתיחות לאפשרות קיומה של ביקורתיות בתרבות הפופולרית, וכן מיקדו את הדיון בשעתוק וביקורתיות לסוגיות הקשורות לתרבויות של צעירים ולמעמד חברתי.
בהמשך, לימודי התרבות הוסיפו והרחיבו גמישות זו עד לכדי ייחוס ביקורתיות כמעט לכל התופעות של התרבות הפופולרית; אתניות ומיגדר נוספו בהמשך גם הם לרשימת ההקשרים הנחקרים, כמוקדים של שעתוק או ביקורתיות.
לימודי התרבות במתכונתם הרחבה התפשטו בשנות ה-80 לאוניברסיטאות בארצות הברית, שם יושמו בשדות מחקר שונים, כגון לימודי תקשורת, חינוך, סוציולוגיה וספרות.
Cultural Studies, הביטאון המרכזי בתחום, יוצא לאור מאז שנת 1987 בארצות הברית.
בישראל יש מגוון תוכניות ללימודי תרבות במוסדות אקדמיים שונים.
מכללת ספיר מציעה תוכנית לימודים לתואר ראשון בלימודי תרבות ותוכנית לתואר שני בלימודי תרבות, בעוד שהאוניברסיטה העברית, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת חיפה והאוניברסיטה הפתוחה מציעות תוכניות ללימודי תואר שני.
לימודיים שֵמיים (בלועזית: סֵמיטולוגיה) הוא תחום מחקר בבלשנות היסטורית אשר עוסק בהיסטוריה, הארכאולוגיה והלשון של העמים השמיים העתיקים, לרבות חקר השפות השמיות והניסיון לשחזר את השפה הפרוטו-שמית שהן חלק מהשפות האפרו-אסייתיות.
על פי חוקרי הבלשנות, הנחת המוצא היא שהשפות השמיות התפתחו מבסיס שפתי זהה שנקרא פרוטו-שמית והתפתחו בתהליכים לשוניים כמעתק הגאים, יצירת אנלוגיות והדקדקות (grammaticalization שבה שמות עצם ופעלים הופכים למילות יחס ומוספיות).
הוא כולל בתוכו בין היתר אשורולוגיה והבראיזם (Hebraism).
חקר השפות האירופיות נחשב כתחום בעל היסטוריה ארוכה כאשר פילולוגים בראשית ימי הביניים ביצעו מחקרים רבים על תחביר השפות עברית, ערבית וארמית.
המטרה הראשונית הייתה בחינת כתבי קודש בכדי להבין את הספרות הדתית.
כך נחקרו כתבי המשוררים הערבים מהמאה ה-8 סיבויה, אל-ח'ליל בן אחמד, אל-אצמעי מהמאה ה-9 ועוד.
ההיסטוריון הגרמני אוגוסט לודוויג פון שלצר טבע את המונח "שמיות" כבר בשנת 1781. בעקבות מחקרם המקיף ב, החוקרים הגרמנים תיאודור נלדקה וקרל ברוקלמן נחשבים אבות הלימודים השמיים כדיסציפלינת לימודים מודרנית.
ממצאים ארכאולוגיים המגיעים בעיקר מאפיגרפיה מסייעים גם הם, כפי שהתגלתה השפה האבלאית.
בסוף המאה, נפרדו לימודי האשורולוגיה ולימודי הערבית לענפים נפרדים ולימודים שמיים נחשבו כמדעי עזר ללימודי תנ"ך.
בין חוקרי התקופה ניתן למנות גם את סילבסטר דה סאסי הצרפתי, רודולף קיטל (תנ"ך) ויוליוס ולהאוזן.
בתחילת המאה ה-20 התפתח המחקר בעקבות גילוי ממצאים חדשים.
בשנת 1928 עם גילוי כתבי אוגרית ובשנת 1947, חלה תפנית משמעותית כשנמצאו מגילות מדבר יהודה.
בין הבלשנים בתקופה היו פאול קאלה, מרסל כהן ואליעזר בן-יהודה.
הלימודים כוללים מחקר טקסטים בשפות אלו, בהנחה שלא נלמדים בתחומים משיקים כמו הברית החדשה, התנ"ך, לימודי ערבית ושפות אחרות.
סרקול סאן-פייר דה לימוז' , היא קבוצת כדורסל צרפתית מהעיר לימוז', המתמודדת בפרו A.
הקבוצה הוקמה בשנת 1929. והגיעה לשיאה בשנות ה-80 ושנות ה-90, כשהייתה לקבוצה הראשונה מצרפת הזוכה בתואר ליגה האירופית של פיב"א עם המאמן הסרבי בוז'ידאר מליקוביץ', בשנת 1993, עם ניצחון בגמר מול קבוצת בנטון טרוויזו 55-59.
בעונת 1990/91, אימן את הקבוצה המאמן הרוסי הבכיר אלכסנדר גומלסקי והגיע עימה עד לגמר הפלייאוף הצרפתי.
בעונת 1999/00 השלימה הקבוצה זכייה בשלושה תארים.
אליפות צרפת, גביע צרפתי וגביע קוראץ'.
בתחילת עונת 2000/01, הורדה הקבוצה לליגה השנייה (פרו B) עקב בעיות כלכליות, אך חזרה לאחר עונה אחת לפרו A.
בתחילת עונת 2004/05 שוב הורדה הקבוצה, והפעם עד לליגה השלישית (N1) עקב בעיות כלכליות קשות.
בסיום עונת 2009/10 העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה ובמקביל הגיעה עד לחצי גמר הגביע.
ובסיום עונת 2010/11, סיימה במקום ה-16 וירדה חזרה לליגה השנייה.
במקביל הקבוצה הגיעה עד לגמר הגביע הצרפתי והפסידה לקבוצת אלאן שאלון.
בסיום עונת 2011/12 העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה.
במקביל הגיעה שוב לגמר הגביע ושוב הפסידה לקבוצת אלאן שאלון.
בתחילת עונת 2012/13, החתימה הקבוצה את שחקן העבר היווני פנאיוטיס יאנאקיס כמאמן ראשי.
בהמשך העונה זכתה הקבוצה בסופרקאפ הצרפתי לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת אלאן שאלון.
בעונת 2013/14, עם המאמן ז'אן מארק דופרא, זכתה הקבוצה באליפות העשירית שלה, לאחר ניצחון בסדרת הגמר 0-3 מול קבוצת שטרסבורג IG.
בשנים 1929-1992 שיחקה הקבוצה בצבעים: ירוק ולבן.
ובשנים 1992-2004 שיחקה בצבעים: צהוב ושחור.
ומאז 2004 בצבעים ירוק ולבן.
לימונד מאות' הוא סרט טלוויזיוני מוזיקלי, המבוסס על ספר בעל אותו השם.
הסרט נכתב על ידי אפריל בלייר ובוים על ידי פטרישה ריגן, ומככבים בו ברידג'יט מנדלר, אדם היקס, היילי קיוקו, נעמי סקוט ובלייק מייקל.
הסרט מספר את סיפורם של חמישה ילדים הנפגשים בריתוק בבית הספר ויוצרים להקה כדי להגן על האמונות שלהם ולהתגבר על מאבקים אישיים וקבוצתיים.
הסרט זכה לביקורות חיוביות, עם דגש על הנושאים החיוביים הרבים של יושר, כנות וביטוי עצמי, וכן על ההדגשה שלו לגבי החשיבות של אומנות, משפחה וידידות.
ביקורות אחרות תיארו אותו כ"סרט תמים אופייני של ערוץ דיסני".
במשך הריתוק הם מנגנים בכלים שונים: תופים, גיטרה, קונטרבס, קלידים, ושירה.
במהלך הריתוק, אוליביה שרה שיר בשם Turn Up the Music.
מיס רזניק (טישה קמפבל מרטין), המורה לנגינה, אומרת כי הם יוכלו להרכיב יחד להקה מעולה.
היא גם מזכירה תוכנית מוזיקה בשם "כוכב עולה" שבו המנצחים זוכים בחוזה הקלטות ורגע בטלוויזיה, אולם בתוכנית זו משתתפת גם להקה מצליחה מאוד בשם מדסלייד קראש, כך שאין להם כמעט סיכוי.
למחרת, יושבת החבורה בפיצרייה של דנטה ומשוחחת על דבריה של מיס רזניק.
הלהקה נוצרת, כאשר אוליביה היא סולנית הלהקה, סטלה היא הגיטריסטית הראשית, מו היא הבסיסטית, וון מנגן בכלי קלידים וצ'ארלי הוא המתופף.
הם מתקשים במציאת שם ללהקה.
בבית הספר, אוליביה נדחקת לפינה על ידי ריי ביץ' (כריס ברושו), סולנית הלהקה היריבה מדסלייד קראש, המתחילה לתשאל אותה ולהציק לה.
שאר הלהקה מתערבת וסטלה מתיזה לימונדה על ריי.
ריי מטיח בה כי היא 'פה לימונדה', "וכך," מספרת אוליביה, "מצאנו שם ללהקה שלנו".
אוליביה וויט (ברידג'יט מנדלר) - זמרת הלהקה.
אוליביה גרה עם סבתה, בעקבות מות אמה וכליאתו של אביה, מאוהבת בוון.
וונדל "וון" גיפורד (אדם היקס) - הקלידן של הלהקה.
לאחר עזיבת אימו, אביו מוצא חברה חדשה בשם סידני, יחסים שאליהם וון מתנגד.
סטלה יאמדה (היילי קיוקו) - גיטריסטית הלהקה.
צמחונית, אמיצה ואקטיביסטית, בת למשפחה גאונה ומרגישה שהיא מאכזבת את הורים שלה.
מוהיני "מו" בנג'רי (נעמי סקוט) - מנגנת בכינור.
אביה דואג לעתידה, אך בסוף הסרט היא אומרת לו מה היא מרגישה, מאוהבת בסקוט.
צ'ארלי דלגדו (בלייק מייקל) - מתופף.
הוריו רוצים שיהיה תלמיד וכדורגלן מצטיין כמו אחיו, למרות שהוא שונא כדורגל.
הלהקה התארחה בסדרה "לגמרי במקרה".
לימוזינה אקספרס הוא הרכב מוזיקה אלקטרונית ישראלי.
ההרכב הוקם בשנת 2006 על ידי מייקל בנסון.
בשנת 2007 פגש מייקל את DJ אסף אלמוג (כיום ידוע בשם DJ ASYA) והשניים החלו לעבוד ביחד.
בשנת 2008 הצטרף לפרויקט אבנר חודורוב.
בשנת 2009 יצא האלבום הראשון של לימוזינה בניהולו של שוקי וייס בחברת פונוקול.
האלבום הורכב מחומר מקורי באנגלית וכמה גרסאות לשירים בעברית, בהן גם חידושים לשירי להקת משינה.
ההרכב כלל את שי ברוך ואיריס בנסון והופיע תחילה במועדונים קטנים.
בניסיון להמשיך ולהתפתח הצטרפו להופעות הזמרת אודליה אילוז-אלמוג והגיטריסט נאור דיין, שגם השתתפו באלבום.
ההרכב הגיע למקומות רבים כמו הזאפה, מועדון 8, רידינג 3, האנגר 11, איניגו מונטויה ועוד.
בשנת 2010 נפגשו מייקל ואבנר עם יניב גולד DJ, יוצר ומפיק, המוכר בשם אוניקס.
ההכרות נוצרה לראשונה דרך הפייסבוק.
שלושתם החלו לעבוד על מופע חדש הכולל גרסאות כיסוי בעברית ובאנגלית בעיקר משנות ה-80 וה-90 וגם על חומר מקורי.
הם החלו לשתף פעולה עם יוצרי מוזיקה אלקטרונית ישראלים שגם מוכרים ברחבי העולם כדוגמת, אבי אלגרנטי (Space Cat) גולן אהרוני (sub6) בניסיון ליצור סאונד חדש להרכב.
ההרכב יצא לראשונה להופעה בחו"ל, בקאן, במסגרת פסטיבל תוכניות טלוויזיה.
כשחזרו מקאן עבר ההרכב שינוי כששי ברוך, איריס בנסון, אודליה אלמוג ונאור דיין עזבו.
ינאי אסיף החל לנהל ולשווק את ההרכב ובהמשך גם להופיע עם ההרכב.
כמו כן החל להופיע עם ההרכב נגן כלי ההקשה ירון רוזנברג.
ב-2011 הוזמן ההרכב על ידי שוקי וויס להופיע כמופע פותח ללהקת Roxette לפני 18 אלף איש בגני התערוכה.
מיי, שהייתה בהריון בחודש התשיעי, הסכימה להופיע וישירות מהבמה נסעה לביה"ח ללדת את בתה.
מאז היא מופיעה באופן קבוע עם לימוזינה אקספרס.
בסוף 2011 יניב ועקנין הצטרף להרכב.
מייקל בנסון – שירה, גיטרה בס, גיטרות
אבנר חודורוב – קלידים, סקסופון, אקורדיון, שירה
יניב וקנין – כלי הקשה
אבי אלגרנטי / ינאי אסיף – DJ
אסף אלמוג (DJ ASYA) - תקלוט והפקה מוזיקלית
אודליה אילוז אלמוג - שירה
יניב גולד - תקלוט והפקה מוזיקלית
לימון מתוק (שם מדעי: Citrus limetta; בפרסית: لیمو شیرین), הוא זן של לימון השייך לסוג הדרים.
פרי הלימון המתוק דומה לפרי לימון רגיל, אך טעמו של הפרי מתוק ועסיסי.
לימון מתוק צומח על עץ המגיע עד לגובה של 8 מטרים.
הענפים של העץ בעלי קוצים חדים וארוכים, צבעם חום-אפור ואורכם 1.5 - 7.5 ס"מ.
הפטוטרת צרה ואורכה 8 - 29 מ"מ.
יש לעץ יותר עלעלים מאשר עלים.
פרח העץ הוא בצבע לבן ורוחבו הוא בין 2 ל-3 ס"מ.
פרי העץ דומה לפרי של לימון רגיל אך טעמו מאוד מתוק ומאוד עסיסי.
פרי הלימון המתוק ניתן לאכילה לאחר קילופו או לשתייה לאחר סחיטת המיץ.
באיראן הוא משמש בעיקר לטיפול בשפעת והצטננות.
פוארטו לימון (בספרדית: Puerto Limón), או בקיצור לימון, היא בירת מחוז לימון בקוסטה ריקה.
העיר נמצאת בחוף הים הקריבי, במרחק של 152 קילומטרים מבירת קוסטה ריקה סן חוסה.
נמל לימון הוא הגדול והחשוב ביותר בקוסטה ריקה.
העיר נוסדה ב-1854 על ידי חוקר הארצות ממוצא גרמני פיליפ ולנטיני בעידוד ממשלת קוסטה ריקה.
העיר ניזוקה קשות ברעידת אדמה ב-1991.
מול נמל העיר ממקום אי קטן אוביטה.
כריסטופר קולומבוס עגן בו לצוריך ביצוע תיקונים בספינותיו.
בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות פרטיות וגם קמפוס של אוניברסיטת קוסטה ריקה.
נמל התעופה הבינלאומי של לימון משרת את העיר, ומציע בעיקר טיסות בתוך קוסטה ריקה.
בעיר שוכן אצטדיון חואן גובאן שאירח כמה קבוצות כדורגל לאורך שנות קיומו: את לימוננסה עד סגירתה ב-2009, את לימון מ-2009 ועד סגירתה ב-2022 ואת לימון בלאק סטאר מאז 2022.
תעודת בגרות היא דרישה נפוצה לקבלת אדם ללימודי תואר ראשון בישראל.
עם זאת חלק מהמוסדות האקדמיים מאפשרים קבלה ללימודים לתואר ראשון גם למי שאינם מחזיקים בתעודת בגרות.
בחלק מהמסלולים נדרשת השלמה חלקית בלבד של בחינות ממערך בחינות הבגרות, ובחלקם האחר לא נדרשת השלמת מבחני בגרות כלל ומוצבים תנאים חילופיים (אם בכלל) כמו בחינות קבלה ישירות שמציע המוסד הרלוונטי, מכינה קדם אקדמית, לימודים קודמים שלא בהכרח במסגרת אקדמית ועוד.
קיימות פילוסופיות חינוכיות התומכות בהפצת ידע ומסלולי הסמכה לציבור הרחב כמו חינוך פתוח (open education), ובמבט מסוים גם חינוך דמוקרטי.
קיימת ביקורת על מערכי בחינות בגרות המיועדות להעניק תעודת בגרות הן מכך שהן מכריחות אדם ללמוד חומר שלא בהכרח רלוונטי למסלול לימודיו או חומר שאינו בהכרח מעניין אותו.
האפשרויות המרכזיות בקבלה ללימודים ללא תעודת בגרות:
באופן כללי האוניברסיטה הפתוחה איננה מעמידה תנאי קבלה לתואר ראשון למעט לקורסים מסוימים המצריכים הצלחה בבחינות שונות באנגלית או בבחינה פסיכומטרית.
מכינה קדם אקדמית היא מסלול הכנה ללימודי תואר ראשון.
במקרים מסוימים מכינה זו מקדימה מכינה נוספת הנקראת מכינה אקדמית.
לאחר עמידה מוצלחת בתנאי המכינה הקדם אקדמית לפחות, ניתן להתקבל למוסד האקדמי ללא תעודת בגרות.
יש מכינות קדם אקדמיות המיועדות לציבורים ספציפיים ומותאמות לרוח הלימוד הנפוצה בהם, למשל תוכניות לתארים במדעים לדתיים ובפרט לחרדים, יוצאים בשאלה ובני מיעוטים.
גיל או תרומה חברתית ניכרת
על פי החלטת המועצה להשכלה גבוהה מוסד להשכלה גבוהה יכול לקבל מועמד שהוא מעל גיל 30 ואין לו תעודת בגרות, בתנאי שעמד
בהצלחה בקורסי הכנה ללימודים אקדמיים שהמוסד יערוך.
יש מוסדות שמציעים קבלה בהתאם.
עמידה מוצלחת ב"מבחן התאמה": אפשרות זו קיימת במוסדות אקדמיים המעוניינים לקבל לשורותיהם אנשים שרכשו ידע באותו תחום לימוד, ולפחות במידה רבה באופן אוטודידקטי (כלומר בלמידה עצמאית).
עמידה בהצלחה במבחן זה מאפשרת התחלת לימודי תואר ראשון רלוונטי באותו מוסד.
אחד ממוסדות ההשכלה הגבוהה הישראליים אשר מציע מבחני התאמה למגוון אוכלוסיות, ובמגוון תנאים, הוא הטכניון בחיפה.
ישנם מסלולים בהם לימודי תעודה, תעודת הנדסאי, או לימודים אקדמיים קודמים במסלולים עוקפי-בגרות עשויים לבסס קבלה לתואר במסלול הדורש תעודת בגרות.
אדם שהשיג גיליון ציונים עם ציונים מספיק גבוהים, או תואר ראשון, במסלול עוקף תעודת בגרות, עשוי להתקבל למסלול תואר ראשון שאחרת היה מותנה בתעודת בגרות, לדוגמה מן האוניברסיטה הפתוחה לאוניברסיטת תל אביב.
לימון (בספרדית: Limón) הוא מחוז בקוסטה ריקה.
המחוז, הנמצא במזרח קוסטה ריקה, גובל בים הקריבי בצפון ובמזרח, בפנמה בדרום מזרח, בפונטרנס בדרום, בסן חוסה בדרום-מערב, בקרטגו, חלק נוסף של סן חוסה ובארדיה במערב ובניקרגואה בצפון-מערב.
מבחינה מנהלית מחוז לימון מחולק ל-6 קנטונים.
שם הקנטון שם בספרדית בירת הקנטון אוכלוסייה(נכון ל-2011) לימון Limón לימון 94,415 פוקוסי Pococí גואפילס 125,962 סיקירס Siquirres סיקירס 56,786 טלמנקה Talamanca בריברי 30,712 מטינה Matina מטינה 37,721 גואסימו Guácimo גואסימו 41,266
לימודים אזוריים הם שדה מחקר בינתחומי שמתמקדים באזור גאוגרפי, לאומי או תרבותי.
במונח זה מתוארים בדרך כלל לימודים משולבים הכוללים הן את מדעי הטבע ומדעי הסביבה של האזור הנחקר והן את מדעי הרוח ומדעי החברה שלו.
תוכניות לימודים אזוריים אופייניות כוללות עיסוק בהיסטוריה, מדע המדינה, אנתרופולוגיה, סוציולוגיה, לימודי תרבות, שפות, ספרות ותחומים קרובים.
בניגוד למקובל בלימודי תרבות, לימודים אזוריים כוללים גם את חקר הפזורה של יוצאי האזור הנחקר ואת חקר ההגירה ממנו.
הגדרת שדות המחקר לפי אזורים משתנה מאוניברסיטה לאוניברסיטה ולעיתים גם בתוך אותו מוסד מסיבות של ביקוש ולצורך נוחות סידור הקורסים, אולם מקובל לחלק את הלימודים האזוריים לפי חלוקה גסה של כדור הארץ, ולחלוקות משנה בתוך החלוקה הרחבה:
לימוזה (שם מדעי: Limosa) הוא סוג של עוף ממשפחת החרטומניים הקרובה לדוויצ'ר.
ניצוי הצעירים מזכיר את החרמשונים, אך המקור ישר ומופנה מעט מעלה.
מקורם מסייע להם בלכידת רכיכות ותולעים בחוף הים.
לִימוֹנִי אֵּירוֹפִי (שם מדעי: Gonepteryx rhamni; נקרא בעבר: לימונית אירופית) הוא פרפר ממשפחת הלבניניים.
הוא נפוץ באירופה, צפון אפריקה, ואסיה.
בישראל הוא נפוץ בחרמון ובגליל העליון בחודשים אפריל עד אוגוסט.
זה הוא מין יחיד בסוגו.
קיימת סברה שמקור השם האנגלי "butterfly" (מעופף חמאה) הגיע ממין זה, שכונה על ידי חוקרי טבע בריטים "מעופף בצבע חמאתי".
בצדו העליון הזכר הוא בצבע צהוב גופרתי והנקבה בצבע לבן עם גוון ירקרק, אבל לשניהם נקודה כתומה במרכז כל כנף.
הם אף פעם לא נחים בעוד כנפיהם נשארות פתוחות וקשה להבדיל בין נקבות לזכרים לפי חלקם התחתון, למרות שנקבות בהירות יותר.
צורת כנפיהן ייחודית בקרב פרפרים הנפוצים בבריטניה (למרות שישנם מינים דומים וקרובים מאוד בדרום ומזרח אירופה) ונועדו לשמש כהסוואה בזמן שהם נחים ובתקופת תרדמת החורף.
הלימוני האירופי חי באירופה, צפון אפריקה, אמריקה הדרומית, ואסיה (כאשר גבול תפוצתה המזרחי הוא מונגוליה).
הוא נפוץ מאוד באורך כל חלקה הדרומי של הממלכה המאוחדת ומעלה בקצב הדרגתי את הטווח שלה בצפון אנגליה, אך מוגבל עקב הצורך שלו בצמח ממנו ניזונים הזחלים, וסביר להניח שכבר קרוב להגיע לאזור תפוצתה המקסימלי, אלא אם כן גם הצמחים הללו ירחיבו את אזור תפוצתם.
באירלנד, יש לו אזור תפוצה מקומי יותר.
בישראל נפוץ הפרפר בצפון הארץ, בעיקר בחרמון ובגליל העליון.
לימוני אירופי הוא אחד מהפרפרים בעלי תוחלת החיים הארוכה ביותר, המגיעה עד כשלושה עשר חודשים, למרות שרוב זמנו הוא מבלה בתרדמת החורף.
לרוב פרפר זה נראה לראשונה בתחילת האביב, לפעמים הוא מתעורר אף בתחילת ינואר בימים שמשיים במיוחד.
הביצים מוטלות ביחידה אחת כל פעם על עלי צמח האשחר הקתרטי (Rhamnus cathartica) או על האשחר המצוי (Rhamnus frangula), שני הצמחים היחידים מהם ניזונים הזחלים, הנקבות ינדדו מרחקים רבים במטרה למצוא שיחים אלו.
הזחלים בוקעים לאחר כעשרה ימים וכחודש לאחר מכן תהליך יצירת הגולם מתחיל.
הזחלים והגלמים שניהם בצבע ירוק ומוסווים היטב כך שיהיה קשה לאתר אותם בטבע.
עם יציאתה מהגולם, מבלה הלימוני האירופי את הקיץ ביניקת צוף כדי להכין את עצמו לתרדמת החורף הארוכה שמתחילה לרוב בתחילת אוגוסט.
הם מחפשים צמחייה נמוכה ירוקת עד, עקב היותה דחוסה, צמיחת קיסוס ישנה.
הלימוני האירופי מתחבא בדרך כלל עד תחילת האביב, למרות שגם יום חמים בינואר יכול להעיר זכר להוט.
הפרפר מקים רק דור אחד בשנה.
לימוזה חומת-בטן (שם מדעי: Limosa lapponica) היא עוף מים מהסוג לימוזה שבמשפחת החרטומניים.
מקור השם המדעי של הסוג, Limosa, מגיע מלטינית ופירושו "בוצי".
שם המין, lapponica, מתייחס ללפלנד.
לימוזה חומת-הבטן מקננת בחופים הארקטיים ובטונדרה בעיקר בעולם הישן, וחורפת על חופים באזורים טרופיים ממוזגים של העולם הישן של אוסטרליה וניו זילנד.
נדידתה כוללת את המסע הידוע הארוך ביותר של תעופה ללא הפסקה מבין כל העופות והמסע הארוך ביותר מבלי לעצור כדי לאכול מבין כל בעלי החיים.
בישראל היא חולפת נדירה, באזורי החוף, גם בים התיכון וגם באילת.
היא נדירה ביותר במהלך החורף.
בשנת 2022, נקבע שיא עולמי חדש ללימוזה חומת-בטן צעירה שטובעה באלסקה כאפרוח ב-13 באוקטובר, ובמעוף ישיר ללא עצירה נחתה בצפון מזרח טזמניה במפרץ אנסוס ב-28 באוקטובר, לאחר 13,560 ק"מ ב-11 ימים ו-60 דקות בלבד (השיא הקודם היה ב-2021 על ידי זכר בוגר שעשה מסלול של כ-13,050 ק"מ ללא עצירה).
לימוזה חומת-בטן היא בעלת רגליים קצרות יחסים לרגליהם של מינים אחרים של לימוזה.
זכרים קטנים בממוצע מנקבות; זכרים שוקלים 190–400 גרם ואילו נקבות שוקלות 260–630 גרם.
לפרטים בוגרים יש רגליים כחולות-אפורות רגליים ומקור ורוד בבסיסו ושחור לקראת קצהו, המקור מעוקל מעט מטה.
נוצות הצוואר, החזה והבטן הן אדומות באופן רציף בעונת ברבייה, ובצבע לבן קרמי בחורף.
הגב הוא בצבע אפור עם כתמים.
מין זה נבדל מלימוזה מצויה בפסים שעל זנבו, בשונה מזנב שחור לגמרי, ובהיעדר פסים לבנים על כנפיו.
המין הדומה ביותר הוא דוויצ'ר אסייתי.
ישנם שלושה תת-מינים, הנפוצים באזורי תפוצה שונים (מופיעים ברשימה ממערב למזרח):
Limosa lapponica lapponica (ליניאוס, 1758) - מקנן מצפון סקנדינביה מזרחה עד חצי האי טיימיר; חורף בחופים המערביים של אירופה ואפריקה מהאיים הבריטיים והולנד דרומה עד דרום אפריקה, וליד המפרץ הפרסי.
תת-המין הקטן ביותר, זכרים מגיעים עד 360 גרם ונקבות עד 450 גרם.
Limosa lapponica menzbieri (פורטנקו, 1936) - מקנן בצפון אסיה מחצי האי טיימיר עד נהר קולימה; חורף בדרום-מזרח אסיה ואוסטרליה.
Limosa lapponica baueri (נאומן, 1836) - מקנן בצפון מזרח אסיה מזרחית לנהר הקולימה, ומערבית לאלסקה; חורף באוסטרליה וניו זילנד.
לימוזה חומת-הבטן מחפשת מזון באמצעות גישוש בעזרת מקורה באדמות בוציות וביצות.
היא עשויה למצוא חרקים על ידי ראייה בצמחייה נמוכה.
היא ניזונה בעיקר מחרקים וסרטנים, אך גם מצמחי מים.
לימוזה חומת-בטן מקננת בסקנדינביה, מזרח אסיה ואלסקה.
הקן הוא בצורת כוס חלולה בטחב או לעיתים בצמחייה.
שני הזוויגים דוגרים על הביצים ושומרים על הגוזלים.
לימוזה חומת-הבטן נודדת בלהקות לחופי מזרח אסיה, אלסקה, אוסטרליה, אפריקה, מערב אירופה וניו זילנד.
בשנת 2007 הוכח כי לימוזה חומת-הבטן היא העוף העף את המסלול הארוך ביותר ללא הפסקה.
לימוזות בניו זילנד סומנו ונעקבו על ידי לווין עד הים הצהוב בסין.
לדברי ד"ר קלייב מינטון (מקבוצת המחקר של אוסטרלאסיה לחופמאים): "המרחק בין שני המקומות הוא 9,575 ק"מ, אך בפועל המסלול שהציפור עפה הוא 11,026 ק"מ.
זה הוא המסלול הידוע הארוך ביותר שעוף עף ללא הפסקה.
נקבה אחת מהלהקה, הכונתה "E7", עפה הלאה מסין לאלסקה ונשארה שם במשך עונת הרבייה.
ב-29 באוגוסט 2007 היא חזרה בתעופה ללא הפסקה, טיסה מחצי האי אבינוף במערב אלסקה עד נהר פיאקו ליד התמזה, ניו זילנד, ושברה שיא חדש 11,680 ק"מ של תעופה ללא הפסקה שעברה עוף.
בשנת 2020 לימוזה חומת-בטן, יצאה לדרך הארוכה מדרום אלסקה ב-16 בספטמבר והגיעה למפרץ ליד אוקלנד שבניו זילנד 11 ימים לאחר מכן, כשהיא עפה בדרך במהירות של עד 90 קמ"ש.
הציפור שברה את שיא העולם בנדידה ועברה מרחק של 12,854 ק"מ מנקודה לנקודה, אבל המדענים ציינו כי לאחר שלוקחים בחשבון טעויות מדידה המרחק היה כ-12,200 ק"מ.
לימוזה חומת-הבטן היא אחת העופות שהסכם השימור על עופות המים האפריקאים-אירואסיים הנודדים תקף לגביו.
לימונה פיימונטה (באיטלקית: Limone Piemonte, בניב המקומי לימון - Limon) היא עיירה וקומונה באלפים הימיים, בנפת קונאו במחוז פיימונטה באיטליה.
היא ממוקמת כמאה קילומטרים דרומית לעיר טורינו, בסמוך לגבול של איטליה עם צרפת.
נכון לספטמבר 2017, אוכלוסיית העיירה היא 1,476. שטח השיפוט של העיירה הוא כ-71 קמ"ר והיא מפורסמת בהיותה אחד מאתרי הסקי הוותיקים ביותר באיטליה.
היא משמשת כאתר סקי החל מ-1907 כיום כולל אתר הסקי מסלולי סקי באורך של כ-80 ק"מ (כולל מסלולים לסקי נורדי) ומופעלות בו 15 מעליות.
"Limón limonero" (בעברית: "לימון", "עץ לימון", "לימון פורח") הוא פסודובלה ספרדי, שהוקלט בשנת 1936, וזכה גם לנוסח עברי בשנת 1952.
ב-1938 נכלל ביצוע של השיר בפי אסטרלייטה קאסטרו (Estrellita Castro 1912-1983) בסרט בשם Mariquilla Terremoto (מריקיליה רעידת אדמה).
הסרט אבד במהלך מלחמת האזרחים הספרדית והוקלט מחדש בפי הזמרת ב-1963
לשיר יש ביצועים נוספים שחלקם מושרים כמו הגרסה המקורית בגוף ראשון, וחלקם בשינויים המתבקשים - בגוף שלישי.
הנוסח העברי נכתב בידי אברהם ברושי.
לילית נגר ביצעה אותו לראשונה בשנת 1952. גם גבי ברלין ביצע אותו.
שם השיר מוזכר בשיר "תל אביב רומנסרו" (מילים: יורם טהרלב, לחן: נורית הירש) ששר חיים משה.
ריקוד הזוגות המקובל בהרקדות בארץ חובר בידי ספי אביב בשנת 1994
לימודים עירוניים ואזוריים הוא תחום לימודי ומחקרי, המבוסס על חקר ההתפתחות העירונית של ערים או של היישוביים החקלאיים.
זה תחום הכולל גם את הלימוד ההיסטוריה של פיתוח עירוני ואזורי מבחינה אדריכלית, ועד להשפעת העיצוב העירוני על מאמצי פיתוח הקהילה.
מחקרים עירוניים ואזוריים עוזרים להבנת הפעילות והערכים האנושיים, ההתפתחות והאינטראקציות שיש להם עם הסביבה שלהם.
התחום מגיע במקורו בעיקר מבריטניה וארצות הברית והתפשט למחקר בו כיצד ערים בינלאומיות מיישמות מחקר זה.
תחום זה הוא מדעי מכיוון שהוא משתמש בתאוריות ממגוון תחומים אקדמיים שונים וממקם אותן בהקשר עירוני.
גוון רחב של תחומים אקדמיים מתייחס לסביבה העירונית כמיקום שנחקר, כמו לימודי סביבה, כלכלה, גאוגרפיה, בריאות הציבור וסוציולוגיה.
עם זאת חוקרים בתחום זה חוקרים כיצד אלמנטים ספציפיים תורמים לאופן פעולתה של העיר כמו למשל כיצד שינויי הדיור והתחבורה.
בנוסף החוקרים חוקרים כיצד התושבים מתקשרים בתוך העיר כמו כיצד הבדלים בין גזע ומין מובילים לחוסר שוויון חברתי או לחיסרון מרוכז באזורים עירוניים.
חוקרים נאבקים גם עם האופן בו נוצרים מונחים ומשתמשים בשדה ומחוצה לו ואפילו נאבקים כיצד להגדיר מונחים בסיסיים במדויק כגון כיצד להגדיר את אופן ההגדרה של עיר בגלל האופן בו תפקידי הערים משתנים במהלך ההיסטוריה.
בדרך כלל רוב החוקרים משתדלים להקפיד כיצד הם מתארים אזורים עירוניים ואזוריים שכן ניתן לתפעל את עבודתם כאלמנטים חיוביים עבור מקדמי ערים המבקשים לקדם עיר מסוימת.
לימודי תכנון ערים ואזורים בישראל
מקצוע הלימוד של תכנון ערים בישראל נלמד כיום החל מתואר שני אף על פי שישנם מדינות בהם הלימודים מתחילים כבר החל מתואר ראשון.
בישראל ישנם ארבעה מוסדות אקדמאיים המלמדים את מקצוע תכנון הערים והאזורים: הטכניון, אוניברסיטת חיפה האוניברסיטה העברית בירושלים ואוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
לימודים בישראל הוא אתר אינטרנט ישראלי, שהוקם בשנת 2000, ומשמש כפורטל בתחום החינוך וההשכלה בישראל.
האתר "לימודים בישראל" הוקם על ידי ד"ר מוטי פרידמן מהמחלקה לחינוך יהודי ב, והחל לפעול בשנת 2000. האתר נותן הכוונה וייעוץ למבקשים לרכוש השכלה או מקצוע, בישראל ומחוצה לה.
נכון ל-2022, האתר מנוהל על ידי חברה פרטית.
בצוות הפדגוגי של האתר נמצאות ד"ר ענת רפופורט, פסיכולוגית תעסוקתית, וד"ר תמר אמיר, המנהלת כעשרים שנה את המרכז לייעוץ לימודי של אוניברסיטת תל אביב.
האתר מפעיל גם ערוץ בפייסבוק וערוץ ביוטיוב.
ביוני 2022 הוחלף הדומיין של האתר, כחלק ממיתוג מחדש.
האתר מספק מידע, ייעוץ והכוונה בנוגע למוסדות בתחום הלימודים.
באתר מצויים מספר מקורות מידע, ובהם:
יותר מ-8,000 מסלולים לתואר ראשון, שני ושלישי ולימודי תעודה, בגרויות ופסיכומטרי.
סקירות על יותר מ-600 אוניברסיטאות, מכללות ובתי ספר בישראל.
עשרות פורומים בהם ניתן מענה על שאלות בנושאי מוסדות ותחומי לימוד, תנאי קבלה, וכדומה.
לוחות המסייעים לסטודנטים: דירות להשכרה, החלפת ספרים, דרושים ומלגות.
מעל ל־28,000 המלצות סטודנטים – סקר חוות דעת על המכללות והאוניברסיטאות בהן הם לומדים, ועל התחום אותו בחרו ללמוד.
בחירת לימודים – שאלוני התאמה למקצועות הלימוד השונים.
סקר מקצועות רווחיים: גובה משכורות לפי מקצוע.
כלים נוספים: מחשבון בגרויות, מחשבון תנאי קבלה, מחשבון פסיכומטרי וכלי קבלת החלטות בשיטת WSM .
לימוזה מצויה (שם מדעי: Limosa limosa) היא עוף מים מהסוג לימוזה שבמשפחת החרטומניים.
אזורי הדגירה של מין זה מאיסלנד דרך אירופה עד מרכז אסיה, אזורי החריפה בתת היבשת ההודית, אוסטרליה, ניו זילנד, מערב אירופה ומערב אפריקה.
המין דוגר בביצות עשב וכבול, אחו מוצף ושפכי נהרות.
בנדידה תמצא גם לאורך החופים ובאזורים לחים שונים.
האוכלוסייה העולמית המשוערת היא בין 634,000 ל-805,000 פריטים.
הלימוזה היא הציפור הלאומית של הולנד.
לימון כבוש, או לימון משומר (בערבית יהודית לים בלדי) הוא קונדימנט הנפוץ במטבחי תת-היבשת ההודית וצפון אפריקה, והגיע גם למטבח האנגלי במאה ה-18, דרך השפעת הקולוניאליזם הבריטי.
להכנת המאכל, כובשים לימונים חתוכים לקוביות, לרבעים, לחצאים או שלמים בתמיסת מי מלח ומיץ לימון, שמן ותבלינים כגון פפריקה חריפה או מתוקה, פלפל צ'ילי, עלי דפנה, פלפל אנגלי ואחרים.
אם משתמשים בלימונים חתוכים, ניתן לגלען או להותיר את הגרעינים על מקומם.
את התערובת משאירים, לרוב בצנצנת, לתסוס בטמפרטורת החדר במשך שבועות או חודשים.
בבקבוקוני הלימון הכבוש ("בשר הפרי") אפשר להשתמש בתבשילים וברטבים, אבל הקליפה (הגרד והשכבה הלבנה יחד) היא החלק החשוב יותר.
החמיצות הסופית נמוכה יחסית ללימון טרי, אך הטעם עדיין מאוד לימוני.
דרך אחרת לשמר לימון היא לייבש אותו, לקבלת לימון מיובש, הידוע גם כלימון פרסי, שחור או לבן.
לימון מיובש משתמר בקלות זמן ארוך יותר, וניתן לשימוש בתבשילים, לדוגמה המנה הפרסית חורשט סבזי.
את הלימונים הכבושים ניתן לפרוס או לקצוץ גס לאכילה כמו שהם, כתוספת לצד המנה או עליה.
לחלופין ניתן לקצוץ אותם דק או לטחון אותם לשימוש כמרכיב במתכון אחר, למשל בממרח לימון כבוש.
במטבח הישראלי, לעיתים קרובות משמש הלימון הכבוש כתוספת למנות כמו פלאפל, שווארמה, סביח, פריקסה תוניסאי וסנדביץ' תוניסאי.
הוא מרכיב מפתח במנות רבות במטבח המרוקאי, כמו טאג'ין.
במטבח הקמבודי הוא משמש במנות כגון נְגאם נְגוּב, שהיא מרק עוף עם לימונים שלמים.
ברחבי העולם הוא לעיתים משולב בדרכים שונות עם זיתים כבושים, ארטישוק, פירות ים, עגל, עוף ואורז.
ניתן להשתמש בבקבוקוני הפרי ובנוזל הכבישה בבלאדי מרי ובקוקטיילים אחרים המצריכים לימון ומלח.
במטבח האיורוודי, לימון כבוש הוא תרופה ביתית להפרעות עיכול, וערכו עולה ככל שהוא מתיישן.
ברפואה המסורתית במזרח אפריקה ניתן לימון כבוש כמרפא לטחול מוגדל.
גם ליים, אשכולית ופירות הדר אחרים ניתנים לכבישה בדרך זו.
כבישה תמיד הייתה שיטה מעשית ויעילה כספית לשימור לימונים לזמן ארוך לאחר עונתם, ואִפשֵרה גם לשלוח אותם הרחק ממקום גידולם.
ספרי בישול אנגליים, אמריקאים והודיים (מתורגמים) בתחילת המאה ה-19 רשמו מתכונים ללימון כבוש ("lemon pickle") והזכירו את השימוש בקונדימנט ברטבים לסלמון, עגל ועוד,
מנות שבימינו ישתמשו בגרד לימון טרי או מיץ לימון.
מתכון מוקדם מהמאה ה-19, מובא כאן, מתוך הספר "A New System of Domestic Cookery" ("שיטה חדשה לבישול ביתי", ):
מתכונים דומים מופיעים בספרי בישול קודמים, כמו זה מהמאה ה-18 של אליזבת ראפלד "The experienced English housekeeper", ושל מרי רנדולף מ-1824. חלק מהמתכונים כוללים גרד קליפה או קילוף דק של הלימונים, וייבוש הגרד לשימוש מאוחר יותר.
בניגוד לערכים התזונתיים בלימון בלתי קלוף, בלימון כבוש כמות הוויטמינים והמינרלים יורדת, יחד עם פחמימות פשוטות כגון סוכר ועמילן.
התסיסה היא תהליך מורכב שגורם לשינויים רבים בלימון, חיצונית ופנימית.
כל השינויים החיצוניים הידועים ניכרים לעין וכוללים התקמטות הקליפה החיצונית, במקביל להפיכת החלק הפנימי לחום במקצת (אם הוא פרוס), עקב התחמצנות.
אף על פי שאין מחקר רב על התגובות הכימיות המתרחשות בתוך הלימון בתהליך התסיסה, באמצעות שימוש במחקר שנעשה על פירות אחרים ותצפיות, ניתן להסיק שהסוכר והעמילן בתוך הלימון מתפרקים כימית במהלך התסיסה.
בהסתמך על ממצאי הערכים התזונתיים, שלפיהם יש חלבון בלימון טרי, אך אין חלבון בלימון שעבר תסיסה, ניתן לשער שהחלבון מתפרק או שמתרחשת הידרוליזה.
קיימים גם כמה גורמים שיכולים להשפיע על אחוזי ההצלחה ועל רמת הבטיחות הבריאותית של תהליך התסיסה.
התסיסה יכולה להיות מושפעת מאוד מגורמים בפרי כמו רמת החומציות (pH) ותכולת הסוכר לפני ההתססה.
גודל הפרי גם הוא משפיע על גורמים אלה.
גם חומרי הדברה יכולים להשפיע על תוצאות התסיסה: אם משאירים חומרי הדברה בכמויות גדולות על פני הפירות, הכבישה מגבירה את עוצמת החומרים המסוכנים בתוך חומרי ההדברה.
מועדון הכדורגל לימון (בספרדית: Limón Fútbol Club), הידוע בכינויו לימון, היה מועדון כדורגל מקצועי שבסיסו במחוז לימון, קוסטה ריקה.
המועדון שיחק לאחרונה בליגת העל של קוסטה ריקה.
הקבוצה שיחקה את משחקי הבית שלה באצטדיון חואן גובאן בעיר לימון.
בשנת 2009, איש העסקים המקומי קרלוס האודן פסקל החליט להשקיע בקבוצת הכדורגל המקומית בליגה השנייה.
בעלי המניות הסכימו להעביר לידיו את הקבוצה ושמה שונה ל"מועדון הכדורגל לימון".
בשנת 2010, הקבוצה עלתה לליגה הראשונה במדינה.
ביוני 2011, קרלוס פסקל נעצר וחשבונות הבנק שלו הוקפאו.
הדבר פגע במצב הכלכלי של הקבוצה.
פסקל שוחרר ב-2013 אך חשבונות הבנק שלו עדיין היו בהקפאה.
שחקנים רבים נאלצו לעבוד בעבודות שונות, בעיקר בנמל המקומי, על מנת להתפרנס.
בפברואר 2022 פורקה הקבוצה בעקבות חובות כספיים כבדים.
לימון פרסי או ליים מיובש, (בפרסית: لیمو امانی; הידוע גם בשם: ליים שחור; נומי בסרה (בעיראק) לימו אמאני (באיראן); ולומי (בעומאן), הוא ליים שאיבד את תכולת המים שלו, בדרך כלל לאחר ששהה את רוב זמן הייבוש שלו בשמש.
הם משמשים שלמים, פרוסים או טחונים, כתבלין במנות המטבח המזרח-תיכוני.
מקורו במפרץ הפרסי – מכאן השם האיראני limoo amani והשם העיראקי noomi basra (לימון בצרה) – לימון פרסי מיובש פופולרי בבישול ברחבי המזרח התיכון.
ליים מיובש משמש להוספת עומק וטעם חמצמץ למנות, בתהליך המכונה החמצה.
במטבח הפרסי משתמשים בהם לתבל נזידים ומרקים.
ברחבי המזרח התיכון, הם משמשים מבושלים עם דגים, ואילו בעיראק, הם מתווספים כמעט לכל המאכלים והמלית שלהם.
ניתן להשתמש בהם גם להכנת תה ליים מיובש.
ליים מיובש באבקת משמש גם כמרכיב בבהרט בסגנון מזרח תיכוני (תערובת תבלינים).
זהו מרכיב מסורתי במטבחים של ערב הסעודית, עיראק ומדינות אחרות של המפרץ הפרסי.
טעמו וצבעו של הלימון מושפעים מצורת הייבוש שלו.
לימון צהוב־חיוור, המכונה "לימון פרסי לבן", עובר תחילה ייבוש בשמש באוויר הפתוח, ולאחר מכן חימום בתנור בטמפרטורה נמוכה.
תהליך זה מניב פרי בטעם עדין יחסית.
לימונים שחורים, לעומת זאת, מיובשים בסירי חימום סגורים בחום נמוך עד להשחרה מלאה.
בתהליך זה מתקבלים לימונים מפוחמים, בעלי טעם מרוכז, חמצמץ־מריר, המשפיעים גם על צבע התבשילים שבהם הם משמשים.
בכדי לקבל את טעמי הלימון העזים וריחו החזק, יש לשטוף אותו לפני השימוש, לנקב את קליפתו באמצעות האגודל ולהוסיפו בתחילת הבישול.
לקבלת טעם מעודן, ניתן לחצותו, להסיר את גרעיניו ולהוסיף לקראת סיום הבישול לאידוי קצר בלבד.
אפשר להוסיפם כמעט לכל תבשיל, בהם מרקים, נזידי עוף ובשר, אורז, תפוחי אדמה ולחליטות תה.
ליים מיובש הוא בעל טעם חזק.
טעמו חמצמץ והדרי כמו ליים טרי, אך יש לו טעם אדמתי ומעט מעושן וחסר את המתיקות של הפרי הטרי.
מכיוון שהוא משומר, יש לו גם טעם מעט מריר ומותסס, אך הדגשים המרים מתרכזים בעיקר בקליפתו החיצונית ובזרעים.
תה ליים מיובש הוא סוג של תה צמחים העשוי מליים מיובש והוא משקה פופולרי בעיראק שבו הוא משמש לסיוע בהפרעות עיכול, שלשולים ובחילות.
לימונה סול גארדה (באיטלקית: Limone sul Garda) היא עיירה קטנה בחלק הצפוני של אגם גארדה באיטליה, ממוקמת על הגדה המערבית של האגם.
רוב הסברות הקיימות ביחס למקור השם "לימונה סול גארדה", מניחות שחלקו הראשון של השם לא נגזר מפרי ההדר לימון.
סברה אחת מתייחסת את התפתחות השם למילה הלטינית לִימֵן (limen) שמשמעותה גבול-סף, או מהמילה לִימָה (lima), שפירושה נהר.
סברה מאוחרת יותר מייחסת מקור קלטי לשם, מהמילים לימו-למוס (limo-lemos), כלומר בוּקיצָה (שם מדעי אוּלמוּס-Ulmus), שהוא סוג של עץ נשיר.
חלקו השני של השם הוא "סוּל גארְדׇה", שמשמעותו "אשר על גארדה" כלומר, מקום הבנוי לחופי אגם גארדה.
עד ראשית המאה ה-20 היה שם המקום "לימונה סן ג'ובאני".
בשנת 1904 שונה שם העיירה לשמה הנוכחי, לימונה סול גארדה.
לימונה ממוקמת בצפון איטליה, במחוז לומברדיה, בנפת ברשה, לרגלי הרי האלפים.
העיירה בנויה על גדתו המערבית של אגם גארדה, כשבעה ק"מ דרומית לריווה דל גארדה, המצויה בנקודה הצפונית מערבית ביותר של האגם.
לימונה בנויה על רצועת חוף צרה, בין חופו של האגם לבין רכס גבעי, שבחלק מקטעיו הצמודים לעיירה הוא צוקי, זקוף ותלול.
העיירה רחוקה כ-169 ק"מ ממילאנו בירת המחוז, וכ-70 ק"מ מברשה, העיר המרכזית בנפה.
העיר המרכזית הקרובה ביותר היא טרנטו, הממוקמת צפונית מזרחית ללימונה, במרחק של כ-55 ק"מ.
לימונה סול גארדה נחשבת לקו הצפוני ביותר בכדור הארץ, בו ניתן לגדל לימונים.
לימונה סול גארדה נמצאת באזור גשום למדי, ממוצע הגשם הרב שנתי מסתכם ב-691.5 מ"מ.
לפי הממוצע, אין אף לא חודש אחד בשנה ללא משקעים.
השלג מועט, 50.7 מ"מ בממוצע בשנה.
כמויות השלג העיקריות יורדות בחודשים דצמבר וינואר.
החודש החם ביותר בשנה הוא יולי, במהלכו הטמפרטורה הממוצעת בשעות היום מגיעה עד 28 מעלות צלזיוס, ובלילות הממוצע יורד ל-19 מעלות.
ינואר הוא החודש הקר ביותר, הממוצע ביום במהלכו עומד על 6 מעלות והממוצע בלילות יורד אל מתחת לאפס, עד 1-.
הלחות בעיירה גבוהה במהלך חודשים יולי ואוגוסט ב-21 ביוני, היום הארוך בשנה יש בעיירה 15 שעות ו-42 דקות אור.
ביום הקצר ביותר 21 בדצמבר, שעות האור מצטמצמות לשמונה שעות וארבעים ושתיים דקות בלבד.
בהיותה עיירה קטנה לחופי אגם גארדה, חולקת לימונה סול גארדה היסטוריה משותפת עם חלק מהישובים האחרים סביב האגם, שבעבר נקרא אגם בנאקו (Benaco).
האזור היה מיושב על ידי שבטים קלטים בערך ב-600 לפני הספירה, ונכבש בידיי רומא העתיקה סביב 200 לפני הספירה.
עקב מיקומה על גבול שבין אזורים, הייתה לימונה מידיי פעם לסלע מחלוקת וסיבה לסכסוכים בין ברשה, לרוזנים מבית ארקו (Arco).
במאה ה-15 עברה העיירה לשליטת משפחת ויסקונטי, ומאוחר יותר עברה השליטה לידיי הרפובליקה הוונציאנית (la Serenissima).
בסוף המאה ה-18, השתלטו צבאות נפוליאון בונפרטה על צפון איטליה.
אחרי נפוליאון הגיעה השליטה האוסטרו-הונגרית.
במאה ה-19 לימונה נכללה בתוך מממלכת איטליה המאוחדת, היה זה ב-1861, תחת מלכותו של ויטוריו אמנואלה ה-2. בימיי מלחמת העולם ה-2, עסקו חלק מתושבי לימונה בהברחות של סחורות ואנשים.
לפי האגדה, מאהבתם של האל בנאקו והנימפה פיליס (Phyllis) נולדו זוג תאומים, גרינאו (Grineo) ולימונה (Limone).
כל אחד מהתאומים יועד על ידיי אביהם האל למסלול חיים שונה, גרינאו לדייג ולימונה לחקלאות.
בשונה מהייעוד המקורי, שני התאומים העדיפו צייד במורדות הר הסמוך לגדת האגם המזרחית.
באחד ממסעותיהם, תקף חזיר בר את לימונה והרגו.
האם פיליס התחחנה לבעלה האל, שיחזיר לחיים את לימונה ונתנה לו מרקחת שרקחה מצמחים.
ואכן הנס התרחש, ולימונה חזר לחיים.
לאחר קבלת חייו מחדש, ציית לימונה להחלטתו המקורית של אביו, והתיישב כחקלאי במקום קבוע אחד שהוא לימונה של היום.
לימונה החל לטפח פרדסי לימונים, והפרי נושא עד היום את שמו.
מוזיאון הדייגים- מוזיאון הדייגים בלימונה הוא מוזיאון לא גדול, והמוצגים שבו משקפים את העיירה לימונה, שבעבר הייתה עיירה של דייגים.
במוזיאון מגוון של מוצגים מתולדות הדייג בעיירה.
לימוניה דל קסטל- מוזיאון פתוח לגידול לימונים במעלה צלע ההר.
המתחם צמוד מצד מערב לבתי לימונה סול גארדה.
החלק העליון של האתר מאפשר תצפית פנורמית על העיירה, ועל אגם גארדה.
מסלול אופניים מעל מי האגם- זהו מסלול אופניים ייחודי, הנמתח בגובה של כמה מטרים מעל שפת האגם ומעל מי האגם.
שם המסלול הוא "ציקלופיסטה דל גארדה" (Ciclopista del Garda) כלומר, מסלול רוכבי האופניים של גארדה.
המסלול מאפשר תצפית על האגם, והוא מחבר מספר יישובים.
מוזיאון התיירות- ממוקם לאורך טיילת האגם, ומאפשר הצצה לשינויים שגרם ענף התיירות לחיי היום-יום בעיירה ובאזור.
כנסיית סן רוקו (San Rocco)- בנוסף לחוויית הביקור עצמה, מהכנסייה נשקף נוף פתוח אל אגם גארדה.
יום השוק השבועי- נערך בלימונה בימיי שלישי בכל שבוע.
ביום השוק מוכרים מתוצרת המקום, שמן, לימונים ומוצריהם, מאכלים מקומיים שונים, וכן יצירות של אומנים מהאזור.
חלק מסרט הקולנוע "קוונטום של נחמה" מסדרת סרטי ג'יימס בונד, בהשתתפותו דניאל קרייג הוסרט בלימונה סול גארדה.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 2008.
כלכלת העיירה הייתה מבוססת בעבר על דייג ועל חקלאות, ועל גידול לימונים וזיתים.
עם התפתחות תנועת תיירות ההמונים במאה ה-20, חלה הסטה של מרכז הכובד הכלכלי של העיירה, ובמחצית השנייה של המאה וכן במאה ה-21 עיקר פרנסת התושבים מבוססת על עיסוק ישיר בתיירות, דוגמת אירוח והסעדה, או עיסוק עקיף משיווק ומכירת מוצרים ומזכרות, הסעות, הפעלת בתי מלון, ענפי ספורט וטיולים וכיוצא בהם.
כבישים: עד סלילת הקטע המערבי של ה"גארדזנה" בין השנים 1929-1931 (כביש סובב אגם גארדה, באיטלקית Gardesana החוצה את העיירה), הייתה לימונה מנותקת מעשית מן העולם, והגיעו אליה בשייט בלבד.
מספרו של הכביש SS45BIS, ובשמו המלא Strada Statale 45bis.
הכבישים המהירים הקרובים ביותר הם A22, בכיוון צפון-דרום- במרחק של כ-30 ק"מ מלימונה.
כביש זה מחבר את בולצנו וטרנטו בצפון, עם אוטוסטרדת הרוחב מזרח-מערב E70. המרחק מלימונה ישירות לכביש המהיר E70, מסתכם בכ- 35 ק"מ.
אוטובוס: קו אוטובוס מברשה ללימונה סול גארדה יוצא במרווחים של ארבע שעות.
קיימים קווי אוטובוס נוספים מן הערים המרכזיות באזור לימונה: ורונה, טרנטו, מנטובה.
חלק מקווים אלו מגיעים לעיירות סמוכות ללימונה.
רכבת: לא קיימים פסי רכבת באזור לימונה.
תחנת הרכבת הקרובה ביותר נמצאת בדרום אגם גארדה, דסנזאנו דל גארדה, המרוחקת 54 ק"מ מלימונה סול גארדה.
שייט: הפלגה היא דרך נוחה להגיע לעיירה.
תחנות עיקריות להפלגה אל לימונה נמצאות בדסנזאנו דל גארדה בדרום האגם, ובמלצ'זינה בגדה המזרחית, ממנה יש קו השט ישירות ללימונה.
בנוסף קיים קו סובב גארדה, העוצר בכל היישובים הבנויים לגדות האגם.
נמלי תעופה: שני נמלי התעופה הבין-לאומיים שיחסית קרובים ללימונה הם נמל התעופה אוריו אל סריו בברגמו (כ-120 ק"מ), ונמל התעופה ורונה-וילפרנקה (כ-90 ק"מ).
בעיירה מופעלים ענפי ספורט לתיירים, בעיקר ענפי ספורט מים דוגמת סקי מים, גלשני רוח, מצנחי רחיפה ודומיהם.
באזור הלא רחוק ובעיירות הסמוכות מתנהלים ענפי ספורט נוספים, דוגמת טניס, גולף ומיניגולף.
לימור אהבה לִבְנַת (נולדה ב-22 בספטמבר 1950, י"א בתשרי ה'תשי"א) היא פוליטיקאית ישראלית המשמשת יושבת ראש בהתנדבות ב ויושבת ראש דירקטוריון מוז"א, מוזיאון ארץ ישראל.
בעבר שימשה חברת הכנסת ושרה בממשלות ישראל.
לבנת היא בתם של לוחם הלח"י עזריאל לבנת (וויס) ושל הזמרת ולוחמת הפלמ"ח שולמית לבנת.
אחיה הוא פעיל הימין וראש מטה חומת מגן לשעבר, נעם לבנת.
היא גדלה בחיפה ועברה בהמשך עם משפחתה לרמת גן.
את שנות התיכון החלה ב"אהל שם" ברמת גן, ולאחר מכן עברה לתיכון דביר, בו סיימה את לימודיה התיכוניים.
שירתה כמש"קית ח"ן, חינוך וסעד בחיל השריון.
היא למדה בחוג לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב וכיהנה כסגן יו"ר אגודת הסטודנטים, אך לא סיימה את לימודיה.
הייתה ממלאת מקום יושב-ראש תנועת הליכוד העולמי, חברה בשדולת הנשים וחברה בהנהלת "שורשים".
לבנת נכללה ברשימת "הליכוד" בבחירות לכנסת השתים עשרה, אך נכנסה לכנסת ה-12 רק בשלהי כהונתה (14 באפריל 1992).
כיהנה כחברת הכנסת מאז ועד הכנסת ה-19. לבנת כיהנה כיושבת ראש ועדה לקידום מעמד האישה, ועדת משנה לייצוג נשים וועדת החקירה לבדיקת רצח נשים.
כמו כן הייתה חברה בוועדת החינוך והתרבות, ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, ועדת הכספים וועדת החוץ והביטחון.
שימשה כיושבת ראש מטה ההסברה של הליכוד בבחירות לכנסת הארבע עשרה בשנת 1996, שבהן נבחר בנימין נתניהו לראשות הממשלה.
בשנים 1996–1999 כיהנה לבנת כשרת התקשורת בממשלת נתניהו הראשונה.
בתקופת כהונתה נמשך תהליך פתיחת ענף התקשורת למתחרים נוספים, שהחלו קודמיה.
בפרט התאפשרה תחרות בתחום השיחות הבינלאומיות והכנסת שתי חברות בנוסף ל"בזק" לתחום זה.
כתוצאה ממהלך זה הוזלו משמעותית מחירי שיחות הטלפון אל מחוץ לישראל.
בימי לבנת הוחלט גם על הכנסת מפעיל סלולרי שלישי (פרטנר).
בנוסף פעלה לבנת להכנסת טלוויזיה רב-ערוצית באמצעות לוויין (YES) כתחרות לטלוויזיה בכבלים ולהגדלת מספר הערוצים המשודרים בכבלים באמצעות מפיקים עצמאיים.
לבנת פעלה למציאת הסדר חוקי למניעת סגירתה של תחנת הרדיו "ערוץ שבע" שפעלה באופן פיראטי.
מנהל התחנה יעקב כץ העיד במשפטו שלבנת הזהירה אותו מפני כוונת המשטרה לפשוט על משרדי התחנה ולסגור אותם, על פי מידע ששמעה מהיועץ המשפטי לממשלה במהלך ישיבת הממשלה.
הפרקליטות לא הצליחה למצוא ראיות תומכות לטענה זו, שהוכחשה על ידי לבנת.
אחרי תבוסת הליכוד בבחירות לכנסת ה-15 הייתה לבנת מהפעילות המרכזיות לבחירתו של אריאל שרון ליושב ראש הליכוד.
בשנים 2001–2006, בממשלות בראשות אריאל שרון, כיהנה כשרת החינוך, והחל משנת 2003 גם כשרת התרבות והספורט.
עם כניסתה לתפקיד שרת החינוך היא הפסיקה את השימוש בתוכנית "העברית כמכלול" להוראת הקריאה, בעקבות דוח של "הוועדה להוראת הקריאה" שמצא כי תוכנית זו "מקשה על התלמידים לרכוש את מיומנויות השפה".
כמו כן הפסיקה את השימוש בתוכנית ללימודי חשבון באמצעות בדידים, לנוכח כישלונה של שיטה זו.
לבנת הנהיגה תיקצוב דיפרנציאלי לבתי הספר בהתאם למצב הסוציו-אקונומי של תלמידיו (תוכנית שושני).
יזמה גם הנהגת מבחני מיצ"ב ומועדי ב' למבחני בגרות במתמטיקה ובאנגלית, שמאפשרים לתלמידים לקבל את הגבוה שבשני המבחנים אליהם נגשו.
בשנת 2003 יזמה את חלוקת פנקס זכויות התלמיד ואחריותו לתלמידים.
לבנת יזמה את הקמת ועדת דוברת "במטרה לבצע בחינה מקיפה של מערכת החינוך במדינת ישראל ולהמליץ על תוכנית שינוי כוללת – פדגוגית, מבנית וארגונית – וכן על התוויית דרך ליישומה", לנוכח ההישגים הנמוכים של התלמידים במבחנים בינלאומיים.
לאחר הגשת הדוח ב-2005 ניסתה לבנת ליישם תוכנית רפורמה בבתי הספר המבוססת עליו.
עיקרי הרפורמה כללו: קביעת סולם שכר חדש למורים, הנהגת יום לימודים ארוך והגדלת מספר שעות ההוראה בכיתות, העלאת הדרישות המקצועיות ממורים ומתן אוטונומיה למנהלים.
הפיילוט ליישום הרפורמה ב-34 יישובים זכה להצלחה חלקית.
ארגון המורים העל-יסודיים יצא למאבק נגד הרפורמה, שכללה מתן סמכות למנהלי בתי ספר לפטר מורים והגדלת מספר שעות העבודה של המורים בבתי הספר.
המאבק כלל קמפיין אישי נרחב נגד לבנת בעיתונות ובשלטי חוצות.
בתקופת כהונתה נעשו קיצוצים חוזרים ונשנים בתקציב משרד החינוך, במסגרת הקיצוצים הנרחבים שבוצעו באותה תקופה בתקציב המדינה, למרות מאבקה בהם.
בעקבות קיצוצים אלה נדרש משרד החינוך לפטר כמה מאות מורים.
במהלך כהונתה של לבנת נכשל הניסיון להחליף את בחינות הקבלה הפסיכומטריות לאוניברסיטאות בציון המצרף (ציון המצרף מורכב מציוניהן של ארבע בחינות בגרות), מהלך שהחל בשנת 2000 ביוזמתם של יוסי שריד ואילן גילאון.
המהלך נכשל משום שהאוניברסיטאות לא יכלו לסמוך על ציוני המצרף של תלמידים שלמדו בתוכניות מיוחדות לארבעת מבחני בגרות אלה, בין אם התוכניות כללו את שינוי מבחן הבגרות עצמו ובין אם לא.
כתוצאה מזה, סומנו בכוכבית תעודות הבגרות של מי שלמד בתוכנית מיוחדת ושל מי שקיבל התאמות בחינה בשל לקות, ונוצר חשש לאפליית נכים בקבלה לאוניברסיטאות, ומשרד החינוך גנז את התוכנית.
לבנת חייבה את הנפת הדגל ושירת ההמנון.
היא יזמה תוכנית לימודים של מאה מושגים בציונות, ביהדות ובדמוקרטיה בחטיבות הביניים וטקסי חלוקת תעודות זהות בבתי הספר.
בנוסף פעלה נגד תופעת ההשתמטות משירות צבאי, ויזמה ביקורים של קצינים בכירים בבתי הספר במטרה לשפר את אחוזי הגיוס לצבא.
כשרה חתמה גם על תקנה חדשה "ללימוד המורשת של כוחות המגן והמחתרות" אשר הגדילה את התקציב של גופים ציבוריים רבים שעסקו בנושא.
החל משנת 2003 שימשה גם שרת התרבות והספורט.
לבנת הצליחה למנוע את הקיצוצים שביקש משרד האוצר לבצע בתקציב התרבות, ואף הצליחה להביא לגידול של 15% בתקציב התרבות.
במקביל יישמה את המלצות דו"ח ועדת ניצני להגבלת שכר הבכירים במוסדות התרבות.
מבקר המדינה פתח בסוף שנת 2005 בבדיקה בעקבות פרסומים בנוגע להתקשרויות של אליחי הניג, בעלה באותה עת, עם הרשויות המקומיות.
התחקיר נסב סביב חברת "מילניום" של הניג, ששיווקה תוכניות ממוחשבות למוסדות חינוך שהיו תלויים בתקציבי משרד החינוך.
המבקר לא מצא ממצאים ולא פרסם כל דוח בנושא.
לקראת משאל המתפקדים בליכוד נענתה לבנת לדרישת אריאל שרון והביעה תמיכה בתוכנית ההתנתקות.
היא הצהירה: "התוכנית עומדת בניגוד לכל מה שהתחנכתי עליו ...
אבל צריך לראות את התמונה הכוללת.
העם מבקש הזדמנות לשינוי, ומה שמוצע כאן נותן תקווה לאופציה שתביא לפריצת דרך במשא ומתן.
במידה ונראה שאכן הפלסטינים ישתלטו וינסו לפגוע בנו, תמיד נוכל לחזור לשם.
הרי אין קושי לצבא לחזור לשם".
עם זאת, אמרה לבנת "יש לי ביקורת על התוכנית ועל דרך ההתנהלות סביבה.
לא אכנס לפעילות אינטנסיבית על-מנת לשווק את התוכנית".
למרות קרבתה לשרון לא עברה לקדימה.
ב-14 בינואר 2006 התפטרה מתפקידה כשרת החינוך, עקב פרישת הליכוד מהקואליציה.
בכנסת ה-17 כיהנה כחברה בוועדת החוץ והביטחון, ועדת החוקה, חוק ומשפט, ועדה למאבק בנגע הסמים, וכן בוועדה לענייני ביקורת המדינה.
במהלך כהונתה בכנסת יזמה, יחד עם מיכאל מלכיאור, את חקיקת חוק המכינות הקדם-צבאיות, לשם הסדרת פעילותן של המכינות הקדם-צבאיות.
בבחירות לכנסת ה-18 הוצבה במקום ה-13 ברשימת הליכוד לכנסת.
לאחר הרכבת הממשלה על ידי בנימין נתניהו קיבלה את תיק התרבות והספורט, שהופרד ממשרד החינוך והתרבות.
בבחירות לכנסת ה-19 הוצבה במקום ה-27 ברשימה המאוחדת הליכוד - ישראל ביתנו.
בזמן הרכבת ממשלה השלושים ושלוש על ידי בנימין נתניהו ביקשה לבנת להמשיך בתפקידה כשרת התרבות והספורט ואכן המשיכה לכהן בתפקיד זה גם בממשלה הזו.
הייתה לאישה היחידה שמונתה לוועדת פרי לבחינת נושא השוויון בנטל.
הייתה חברה בוועדת השרים לענייני חקיקה והשרה הראשונה שפרסמה באופן קבוע את אופי הצבעותיה בוועדה בעמוד הציבורי שלה בפייסבוק.
נקלעה לעימות עם ארגוני שחקנים ואמנים, בעקבות יציאתה החד-משמעית נגד השחקנים שביקשו להחרים מופעים שיתקיימו בהיכל התרבות באריאל, ובמיוחד לאחר שהודיעה בתגובה כי משרדה ישלול תמיכה בכל מי שיסרב להופיע "בכל מקום בארץ", וכן יעניק מענקים מיוחדים ל"יצירות ציוניות".
נאבקה על מנת שיזכירו את רצח הספורטאים באולימפיאדת מינכן באולימפיאדת לונדון 2012 אך מאמציה כשלו.
ב-27 ביולי 2012, בטקס הפתיחה של התחרות, בזמן נאום נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי עמדה לבנת לדקת דומיה כשסרט שחור על ידה.
בשנת 2013 אישרה לראשונה מתן תמיכה שנתית ממשרד התרבות לפסטיבל לבי במזרח, אף השתתפה בטקס הפתיחה שלו והכריזה כי בכוונתה לפעול נגד האפליה של תרבות מזרחית בישראל.
באפריל 2014 צוין, ביוזמתה, טקס הדלקת המשואות השנתי בהר הרצל בערב יום העצמאות בסימן "זמן נשים".
לראשונה בטקס מסורתי זה הדליקו את המשואות נשים בלבד.
בין הנשים שהדליקו משואות בטקס זה: כרמלה מנשה, גאולה אבן, מקסין פסברג, עדינה בר-שלום וקירה רדינסקי.
יזמה חוק שחייב העברה ישירה של כספי הטוטו לאגודות ומועדוני הספורט בכל ענפי הספורט, החוק החדש החליש את כוחם של מרכזי הספורט ששימשו כגופי "צינור" להעברות הכספים לקבוצות.
במאי 2014 חולק לראשונה פרס שרת התרבות והספורט לספרות ילדים ונוער על שם דבורה עומר שייסדה.
יזמה הקמת מועצה לאומית לספורט המונה 18 חברים נציגי ציבור, ספורטאים מענפי ספורט שונים וראשי עמותות לקידום הספורט - שתפקידה היגוי ותכנון יוזמות לאומית בתחום וכן ביקורת שוטפת וייעוץ למשרד.
בנובמבר 2014 נמנעה בהצבעת הממשלה על חוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, בניגוד לעמדת הליכוד שתמכה בחוק.
בדצמבר 2014, לקראת הבחירות לכנסת ה-20, הודיעה על פרישה מהחיים הפוליטיים.
ב-2015 התמנתה בהתנדבות ליושבת ראש הקרן לרווחת נפגעי השואה בישראל, והחליפה בתפקיד זה את אבי דיכטר, שנבחר לכנסת ה-20.
בשנת 2019 נמנתה עם המעטים מבין חברי הליכוד שמתחו ביקורת על התנהלותו של בנימין נתניהו.
למרות זאת, בפברואר 2020 האשימה לימור לבנת את מפלגת כחול לבן בפברוק סרטון מזויף שלה, כאילו היא תומכת בבני גנץ, והצהירה כי היא עדיין תומכת בליכוד.
בפברואר 2021 הודיעה על עזיבתה את הליכוד, בעקבות חתימת הסכם העודפים בין הליכוד לרשימת "הציונות הדתית" והביעה תמיכה במועמד גדעון סער, ראש מפלגת "תקווה חדשה".
בשנת 2022 קיבלה לימור לבנת את אות פורום דבורה למפעל חיים, על "פעילותה ללא לאות לקידומן של נשים ושילובן בחברה הישראלית, למניעת אפליית נשים והדרתן מהמרחב הציבורי ולמען צדק מגדרי וצדק חברתי".
ביולי 2023 הייתה לבנת מעורבת בתאונת שרשרת.
ביולי 2025 פורסם תיעוד שבו נראית לבנת פוגעת עם רכבה בכלי רכב ומסתלקת מהמקום מבלי להשאיר פרטים, תוך שהיא מותירה נהגת שנפצעה קשות בידה.
בנובמבר 2025 הורשעה עקב כך בעבירות תנועה אחדות.
ביוני 2024 יצא לאור, בהוצאת "ידיעות ספרים", ספרה האוטוביוגרפי, "בעלך מרשה לך?
- לימור לבנת ללא מורא".
משנת 2008 היא בזוגיות עם יו"ר תיאטרון אורנה פורת, מיכאל ירושלמי, והם מתגוררים בתל אביב.
לִימָן הוא מושב בגליל המערבי, בצפון ישראל, כ-3 ק"מ מצפון לנהריה, וכ-2.8 ק"מ מדרום ללבנון.
היישוב משתייך לתנועת המושבים והוא נמצא בתחום מועצה אזורית מטה אשר.
היישוב הוקם בשנת 1949 על ידי קבוצת חיילים משוחררים שהתיישבו, זמנית, בבתי הכפר הערבי א-זיב, שתושביו הערביים עזבוהו במהלך מלחמת העצמאות.
הגרעין כונה גרעין כל טוב.
כעבור חודשים ספורים התיישב על אדמות הכפר א-זיב (המזוהה עם היישוב הקדום אכזיב) ועל חלק מאדמות אל-בסה, והקים בהן את היישוב.
המושב החדש נקרא בתחילה "צה"ל", מכיוון שחברי הגרעין היו משוחררי הצבא.
השם יצר בלבול במערכת הדואר, ולכן ב-28 באפריל 1959 הוסב שמו ללימָן על שם הרברט ליהמן, סנאטור יהודי-אמריקאי ומושל מדינת ניו יורק אשר באותה העת ביקר במקום.
במלחמת חרבות ברזל פונה היישוב.
חלק ניכר מהתושבים עוסקים בענפי החקלאות, כגון מטעים, וכן בענפי תיירות כגון מסעדות ולינה כפרית.
ענפים עיקריים: פרדס ומטעי אבוקדו, בננות, גידולי פרחים ולול תרנגולי הודו, חדרי אירוח כפרי ותחנת דלק.
מעונות וגני ילדים במושב, בית הספר היסודי נמצא ברגבה וכיתות ז' ומעלה לומדים בגשר הזיו.
בשעות אחר הצהריים מתקיימים פעילות גדושה לילדי המושב, חוגים, טקסים, עזרה הדדית, אירועי תרבות וספורט.
כמו כן ילדי היישוב נהנים משירותי מתנ"ס מטה אשר ומפעילויות העשרה המאורגנות על ידי המועצה האזורית מטה אשר.
מצפון – שמורת לימן, הנמצאת כקילומטר מהיישוב, וכוללת בתחומה רכס כורכר ובו ריכוזי צבעונים וכמה מיני סחלבים.
ממערב ליישוב משתרע חוף הים, ובו שמורת הטבע ראש הנקרה.
מדרום ליישוב – מדינת אכזיב ואנדרטת יד לי"ד.
ממזרח ליישוב – מנחת בצת.
לימונצ'לו (באיטלקית: Limoncello) הוא ליקר לימונים, שמקורו בדרום איטליה, במיוחד בסורנטו שבדרום מפרץ נאפולי ובחופה של אמאלפי, אך הוא מצוי גם בסיציליה ובסרדיניה.
הליקר מיוצר על ידי השריית גרידת לימון, לרוב מלימונים מזן סורנטו, באלכוהול מזוקק (בין 90% ל-96% אלכוהול בנפח) במשך מספר ימים בכלי אטום, תהליך הממצה את השמן האתרי של הפרי כמו גם את צבעו וריחו לתוך האלכוהול.
לאחר המיצוי מדללים במים ובסירופ לפי הטעם.
לרוב המוצר הסופי מכיל בין 25% ל-35% אלכוהול בנפח.
הלימונצ'לו קל יחסית להכנה מחומרים ביתיים, ורבים באיטליה ובסיציליה נוהגים לכבד את אורחיהם בלימונצ'לו ביתי לאחר הארוחה.
נהוג להגיש את הלימונצ'לו קר עד קר מאוד.