tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אגדה ופרשה – אגדות חז"ל על סדר פרשת השבוע.
אגדה וטבע – אגדות חז"ל על מגוון מושגים מהחי ומהצומח.
אגדות ומידות – אגדות חז"ל על מידות שונות.
על הראשונים – טרילוגיה על ספרי נביאים ראשונים.
כרך ראשון על ספר יהושע וספר שופטים, הכרך השני הוא על ספר שמואל, והשלישי הוא על ספר מלכים.
אבות – על מסכת אבות, העוסקת בענייני מוסר ומידות.
אדמו"רים ועגלונים – על סיפורי חסידים.
למנצח – על ספר תהלים
כל הספרים יצאו לאור בהוצאת הספרים ספריית בית אל.
נעם יעקובסון (נולד בי"ט באב תשל"ה, 27 ביולי 1975) הוא מוזיקאי, שחקן, חקיין וקומיקאי ישראלי.
יעקובסון נולד וגדל בפתח תקווה לאב שעסק במחשבים ולאם פסיכולוגית.
למד בישיבת נחלים, באמי"ת גוש דן, בישיבת הר עציון ובישיבת עתניאל.
שירת בגולני במסגרת ישיבת הסדר.
בתום השירות עסק בהדרכת טיולים.
למד בבית ספר רימון, ובמקביל לתואר ראשון במוזיקולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.
במהלך הלימודים שיתף פעולה עם מורתו ריקי גל והם כתבו יחדיו את השיר "בסוף היום אני צריכה אותך" שיצא כסינגל ב-2008 ובמסגרת אלבומה רואים את השנים ב-2009. מאוחר יותר השתתפה באלבום הסולו הראשון של יעקובסון.
יעקובסון הוא סולן ומנהל להקת החתונות "עניין אחר", שהקים עם חברים מבית הספר רימון בשנת 2000. החתונה הראשונה שבה ניגנה הלהקה הייתה חתונת בתו של הרב מנחם פרומן, לצד אהוד בנאי.
בשנת 2012 הוציא אלבום סולו ראשון בשם "ארבעים יום".
בסוף שנת 2012 התחיל להגיש ברדיו גלי ישראל תוכנית רדיו שבועית בשם "משחק הכיסאות" עם מתן צור, חבר ההרכב אנדרדוס.
משנת 2014 מגיש ברדיו גלי ישראל את התוכנית "מ'מצב?" עם גדי וייסברט.
היה שחקן ראשי במהדורת החדשות הסאטירית של לאטמה "מהדורת השבט".
בשנת 2013 הגיש פינה יומית על ספירת העומר ששודרה מדי ערב בערוץ הראשון, במסגרת פרויקט המחלקה למורשת ישראל של הערוץ.
בשנת 2014 הגיש את התוכנית "בשביל ישראל" בערוץ מאיר, שעסקה במפגשים עם מקומות ואנשים בארץ ישראל בבימויו של נעם דמסקי.
ב-2015 שיחק בסדרת הטלוויזיה "הכל שפיט" ששודרה בערוץ הראשון.
ב-2017 שיחק בסדרה מעמול בערוץ מאיר לילדים.
ב-2022 שיחק את נועם אבא של איתמר בסדרה "רצים לגמרא" של הרב רימון.
לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הופיע בתשדירים של מפלגת ימינה.
בשנת 2023 התחיל להפיק סרטונים על פרשת השבוע ועל נושאים שעל סדר היום.
באחד הסרטונים טען כי הדור השלישי עלול לאבד את הישגי הדורות הקודמים, תופעה שהתרחשה לדבריו בעבר עם חורבן בית ראשון, אובדן העצמאות של ממלכת החשמונאים וחורבן בית שני.
בשבעה באוקטובר 2024 הוציא שיר בשם "כמה שיש לנו להפסיד" ליום הזיכרון לשבעה באוקטובר 2023. באותה שנה שיחק בסרט הקצר המוסד: ברית ואף מילה בתור ליצן שנלחם בסוכן מוסד.
2009 - עניין אחר לגמרי (עם להקת "עניין אחר")
נעם ניסן (נולד ב-20 ביוני 1961) הוא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטה העברית בירושלים העוסק בתורת המשחקים האלגוריתמית.
שימש כדיקן בית הספר להנדסה ומדעי המחשב באוניברסיטה העברית.
חבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
בשנת 1984 סיים בהצטיינות יתרה תואר ראשון במתמטיקה ומדעי המחשב באוניברסיטה העברית.
בשנת 1988 סיים את עבודת הדוקטורט שלו באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בהנחייתו של ריצ'רד קארפ.
הדוקטורט עסק בשימוש בבעיות קשות ליצירת מחוללים פסבדו-אקראיים, זכה בפרס התזה המצטיינת של ה-ACM, ויצא בגרסה מורחבת בהוצאת MIT.
לאחר פוסט-דוקטורט ב-MIT, הצטרף בשנת 1990 לסגל האוניברסיטה העברית.
ניסן עוסק בתורת המשחקים האלגוריתמית, וערך יחד עם טים ראפגרדן, אווה טרדוש וויג'אי וזירני, את הספר Algorithmic Game Theory, בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג'.
תחום נוסף שבו עוסק ניסן הוא הוראת מדעי המחשב.
יחד עם שמעון שוקן כתב ספר קורס בשם "The Elements of Computing Systems", ובו מתנסה הסטודנט בבניית מחשב על כל שלביו, החל מהרכיבים הבסיסיים ביותר (שערים לוגיים) ועד לכתיבת מערכת הפעלה ותוכנות בשפה עילית.
בשנת 2012 הוענק לו פרס גדל יחד עם אליאס קוטסופיאס, כריסטוס פאפאדימיטריו, טים ראפגרדן, אווה טרדוש ואמיר רונן, על הנחת היסודות בתחום תורת המשחקים האלגוריתמית.
הפרס ניתן בפרט על מאמר משנת 2001 שפרסם ניסן יחד עם אמיר רונן, ובו טבעו את המונח תכנון מנגנונים אלגוריתמי, והציגו מגוון שימושים לתאוריות של תכנון מנגנונים במדעי המחשב, כולל היבטים אלגוריתמיים וסיבוכיים.
בשנת 2004 הוענק לניסן פרס מיכאל ברונו מטעם קרן יד הנדיב.
בשנת 2016 זכה בפרס קנות'.
בשנת 2019 זכה בפרס FOCS על תרומה משמעותית ומתמשכת בתחום מדעי המחשב התאורטיים.
נשוי למיכל שטייניץ, אחותו של ד"ר יובל שטייניץ.
שני אחיו גם הם פרופסורים באוניברסיטה העברית: איתי ניסן-רוזן בחוג לפילוסופיה ואודי ניסן בבית הספר ע"ש פדרמן למדיניות ציבורית וממשל.
נעמה ארמון (נולדה ב-20 באוקטובר 1981) היא שחקנית ישראלית.
המשפחה יצאה עם האב שהיה בשליחות לארצות הברית וקנדה למשך שלוש שנים וחזרו לנשר.
אביה, רוברט ארמון, הוא פרופסור למיקרוביולוגיה בטכניון.
אמה, אילנה ארמון, עובדת מעבדה במכון הציטולוגי בבית החולים רמב"ם.
נעמה למדה בבתי הספר היסודיים בחיפה: אילנות, גלילות ורמות יצחק א', בחטיבת הביניים א' נשר קריית חינוך ע"ש יצחק רבין ובתיכון המקיף נשר.
בתקופת לימודיה בתיכון השתתפה במשך ארבע שנים בסדנה למשחק בהדרכתו של מאיר גן-אור.
גן-אור הוא האדם שהשפיע עליה יותר מכל, נטע בה אמונה ועיצב אותה כשחקנית.
ארמון הייתה בת גרעין בקיבוץ שדה בוקר במשך שנה ואחר-כך שירתה בפלוגת קרקל, יחידה קרבית המשותפת לבנים ולבנות שיצאה מהנח"ל.
בתום שירותה הצבאי הקריאה מחזה של מאיר גן-אור בתיאטרון חיפה, שם פגש אותה הבמאי סיני פתר והזמין אותה ללמוד בסמינר הקיבוצים.
היא בוגרת בית הספר לאמנויות הבמה בסמינר הקיבוצים, עם לימודי תעודה (2008-2005).
בשנה השלישית ללימודיה שיחקה בהצגה "ביאטריצ'ה" בבימויו של שי פיטובסקי, שהמשיכה לרוץ בצוותא.
זהו עיבוד של פיטובסקי לספר הילדים של נחום גוטמן "מעשה שתחילתו חמור וסופו ארי דורס".
בנוסף שיחקה במחזה "התקלה" על פי ספרו של פרידריך דירנמאט שגם ביים פיטובסקי ב"צוותא.
אחר-כך קיבל פיטובסקי את בימוי קבוצת הצעירים של הבימה וצירף אליה את ארמון.
הקבוצה מונה גם את לאה גלפנשטיין, אלינור פלקסמן, אייל רדושיצקי, יובל שלומוביץ', הראל מוראד, שחר רז ועודד אהרליך, רובם יוצאי סמינר הקיבוצים.
במסגרת זו שיחקה ארמון בהצגה "ארץ חדשה", הצגה חברתית-פוליטית שנעשתה אחרי מפגשים שבועיים עם נוער פליטים מדארפור, בעקבות עבודה של משחקי תיאטרון איתם.
במסגרת צעירי הבימה שיחקה גם בהצגות "החוטם" ו"מיסיה דה פורסיניאק".
ארמון שיחקה גם בהצגה "עניין של גברים" המספרת על קצבית ופועל בניין שמתאהבים.
יוצרת ההצגה והבמאית היא עמית זרקא ולצידה של ארמון שיחק רוי קלדרון.
ב-2012 שיחקה בהצגה "איש עומד מאחורי אישה יושבת" בהבימה.
פרי עטו של חנוך לוין, בבימויו של בנו, אהרון לוין.
ערב לשניים, בו שיחקה ביחד עם דניאל סבג, לצלילי נגינת פסנתר של איתמר גרוס.
ב-2013 שיחקה ב"הבימה" בהצגה "אדם לא מת סתם" מאת שחר פנקס, בבימוי שיר גולדברג.
ב-2015 שיחקה בהצגה עשר דקות מהבית, מחזה פרי עטה של מאיה ערד יסעור.
ההצגה מתמקדת בשלושה ימים שעברו על יצחק רבין במהלך אוקטובר 1994; ביום שבו נודע שהוא עומד לזכות יחד עם ערפאת בפרס נובל לשלום, נחטף החייל נחשון וקסמן ועל פי מידע שנמסר לשב"כ הוא הוחזק בעזה, שנמסרה לפלסטינים.
באותה שנה גם שיחקה במחזה "אלוהים מחכה בתחנה" ב"הבימה".
ב-2016 שיחקה בהצגה "ירמה לאור ירח" בתיאטרון אלעד, ובמחזה "הזקן והים", עיבוד של הספר מאת ארנסט המינגוויי בבימוי שי פיטובסקי.
תיאטרון אלעד נוסד ב-2014 כגלעד זיכרון על-ידי השחקנים בעז דן, יליד קיבוץ אילות, וזוגתו דנה יצחקי, לזכרו של אלעד דן, אחיו הבכור של בעז, שנפל חלל במלחמת לבנון השנייה.
נעמה ארמון נשואה לרוי קלדרון, שחקן תיאטרון וטלוויזיה, מדריך קבוצות ומאמן אישי.
נעמה היא דמות שֵׁדָה במיתולוגיה היהודית, המקושרת לפעמים עם נעמה, אחות תובל-קין, המוזכרת בספר בראשית.
היא נחשבת לאחת מעוזרותיה של לילית, ולאחת מארבע אימהות השדים, ואף מוזכרת כ"אם כל השדים" וכאימו של אשמדאי, מלך השדים.
בדומה ללילית, היא נחשבת שדה פתיינית, המפעילה את קסמיה על גברים.
מספר הסברים שונים, ואף סותרים, ניתנו לשם נעמה.
הוא מופיע בכמה מקומות במקורות, עבור נשים שונות.
לכן ניתן לשער שלא כל המשמעויות יתאימו לכל אחת מהדמויות.
הסבר אחד לשם נעמה מתקשר לנועם ונעימות, במובן 'מי שמעשיה נעימים'.
הסבר אחר קושר את השם עם נגינה, שהנעימה במנגינות לכוכבים, כלומר מציע שעסקה בעבודת אלילים.
הסבר נוסף מדבר על יופייה הרב, וכאן נכנס גם מובן שדי, כיוון שיש שזיהו את נעמה עם אותן נשים יפיפיות שבפרק בראשית ו', גרמו למלאכים לבחור לרדת לארץ ולחיות איתן: "וַיִּרְאוּ בְנֵי-הָאֱלֹהִים אֶת-בְּנוֹת הָאָדָם, כִּי טֹבֹת הֵנָּה; וַיִּקְחוּ לָהֶם נָשִׁים, מִכֹּל אֲשֶׁר בָּחָרוּ".
נעמה מופיעה בספר הזוהר כאחת מארבע אימהות השדים, בנוסף ללילית, מחלת ואגרת, ומוזכרת ספציפית כאמו של מלך השדים אשמדאי.
היא מצומדת פעמים רבות עם לילית, ושתיהן מתוארת כשדות פתייניות, המובילות גברים לחטא, וכן כסכנה לתינוקות כיוון שהן יכולות לגרום מוות עריסה.
אמצעי הפיתוי המזוהה עם נעמה הוא חלומות.
היא מופיעה בחלומותיהם של גברים וגורמת להם עוררות מינית.
העוררות יכולה להתבטא במחשבות מיניות, המוגדרות בהלכה כהרהורי עבירה ולגרום לקרי לילה או אוננות ובכך להוצאת זרע לבטלה, שנתפסת כחטא ביהדות.
בנוסף, העוררות המינית יכולה לגרום לגבר לחוש תשוקה כלפי אשתו ולשכב עימה, וכיוון שנעמה היא שעוררה את התשוקה, הילד הנולד יהיה תחת שליטתה ושליטת לילית.
במקרים אחרים, נעמה נוקטת גישה ישירה יותר, מפתה גברים ויולדת שדים לעולם בעצמה.
במדרשים תלמודיים מוזכרת נעמה כפילגשו של אדם הראשון לפני בריאת חוה (אם כי במקורות אחרים תפקיד זה מיוחס ללילית).
נעמה ארז (לוין-לביא; נולדה ב-1952) היא משוררת, סופרת ואשת חינוך ישראלית.
נולדה בירושלים בשם נעמה לוין לשלום ודימונה לוין, דור שלישי בעיר מצד אימה.
גדלה בתל אביב מגיל שלוש.
למדה בבית החינוך לילדי עובדים ע"ש א.ד.
גורדון שבתל אביב ולאחר מכן בגימנסיה הרצליה.
בצה"ל שירתה בענף הווי ובידור וכתבה בעיתון "איגרת למש"ק חינוך".
בחלקו השני של השירות עבדה בספריית צה"ל.
בשנים 1970–1971 פרסמה סיפורים לילדים ב"דבר לילדים".
כמו כן פרסמה שירים במוספים הספרותיים "משא" (דבר) ו"על המשמר" בשנות ה-70 וה-80.
נעמה ארז היא בעלת תואר ראשון בספרות וחינוך, עם השלמות בפילוסופיה, ותואר שני ב"מחקר חינוכי", שניהם מאוניברסיטת תל אביב.
למדה גם ייעוץ חינוכי לתואר שני.
עבודת התזה נעשתה אצל פרופסור מיכאל חן בנושא "תיוג של ילדים במעבר מבית הספר לחטיבת הביניים".
בתקופת לימודיה לתואר השני שימשה בין היתר רכזת השתלמויות מורים של נט"ע (ניסוי טיפוח על-יסודי) בראשותו של פרופ' משה סמילנסקי והייתה חברת צוות כתיבת תוכניות לימודים וניסויין בשטח.
אחר-כך עבדה כרכזת צוות וחשיבה לחינוך בשכונות בבית ברל, ניהלה פרויקטים מחקריים בחוגים לחינוך באוניברסיטאות תל אביב והעברית, עבדה בעריכה לשונית בהוצאת זב"מ ובהוראת אנגלית.
הדריכה מורים בחטיבה העליונה בלימוד לשון עברית ובלימוד על פי סגנונות חשיבה.
עסקה בייעוץ חינוכי בתל אביב (עם חבורות רחוב ונערות במצוקה), יפו (שם יזמה ויישמה תוכנית למניעת אלימות) וערד (עם הקהילה האתיופית).
ארז הייתה בעלת טור חינוכי בעיתון "לאישה" ובעלת טור בייעוץ וטור באסטרולוגיה בעיתון הילדים "ראש גדול".
הייתה עיתונאית מערכת במקומון בערד.
היא לימדה תקשורת בין אישית באוניברסיטת בן-גוריון.
החלה ללמוד לדוקטורט במחלקה לחינוך באוניברסיטת בן-גוריון, בהדרכתו של פרופ' דוד גורדון, אולם לא סיימה, ולימדה במחלקה קריאת טקסט מחקרי.
ארז למדה פסיכותרפיה-קוגניטיבית-התנהגותית בתוכנית הישראלית להכשרה בפסיכותרפיה קוגניטיבית בחסות אוניברסיטת בר-אילן (2007-2005).
מאז 2007 עובדת כפסיכותרפיסטית קוגניטיבית התנהגותית בקליניקה פרטית.
עד היום (2014) התפרסמו שישה ספרים פרי עטה של נעמה ארז.
שלושת ספריה הראשונים כתבה בשם ל.
נעמה ושלושת האחרונים תחת השם נעמה ארז.
שיריה וסיפוריה התפרסמו לאחרונה בכתבי העת "עתון 77", "מטען","מאזניים" "המוסך" "שבילים" ו"ביטאון שירה".
עמנואל בר קדמא, הצייר ומבקר האומנות של העיתון ידיעות אחרונות הזכיר אותה ב-1979 כחלק מקבוצת משוררים נוספים וביניהם מאיה בז'רנו ורוני סומק שלדעתו כותבים שירה מצוינת בארץ.
החל משנת 2013 עורכת את כתב העת המקוון "נתיבים – כתב עת ליצירה ועיון" (יחד עם שמעון רוזנברג).
נעמה ארז נשואה מאז 1991 לפאול ארז, פרופסור נלווה בחוג להנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת בן-גוריון ולהם בת אחת.
על הספר כתב בני ציפר בעיתון "הארץ":
נעמה מסתתרת בחורה רגישה ואמביציוזית...
אהבתי את ההעזה של ל.
נעמה לנסות כוחה בכל כך הרבה ז'אנרים בספר צנום אחד: שירה בפרוזה, שירים ליריים, פואמות דראמאטיות ומה לא ?
ספר אישי ויוצא דופן בנוף ההשתפכויות המילוליות של נערות מתבגרות, הגודש את היוצא לאור בהוצאת "אלף"'.
הספר מטיף לחיים של כאן ועכשיו, מכיוון שהכול אפשרי ושום דבר אינו ברור מאליו.
אבי-שלמה כתב על הספר בעיתון "על המשמר":
'מבקשים אנשים צעירים משני המינים לחשוף רגשות ומחשבות על המתרחש בתוכם ועל הנגלה לעיניהם.
המציאות בזרימה ובשינוי, עלולה להפתיע וליצור סיטואציות חדשות.'
אנשים צעירים אחרי מלחמה שמחפשים את עצמם.
מעין 'רשומון' שבו כל דמות מספרת במונולוג מה קורה לה בסיטואציה מסוימת.
העברה נגדית : שירים (תל אביב : גוונים, תשס"ז 2007)
הספר בנוי מעגלים מעגלים של האישי, הציבורי והרעיוני החופפים ואף חותכים אלה את אלה.
הספר מחולק למספר שערים: בשער "בטיפול" שירים העוקצים את הנושא הטיפולי מכל מיני זוויות.
השער "מכשפה לא תחיה" עוסק בחריפות בהבטים פמיניסטים.
איפה הכובע של מר נחליאלי?
(רמת גן : רימונים, תשע"א 2011) <איורים - שלי ארז ; עריכה וניקוד - יעל שכנאי>
ספר ילדים העוסק במשמעותה של חברות, הכנסת אורחים ונתינה.
המאמץ להתעוררות (תל אביב : ספרי עתון 77, תשע"ג 2012)
המונח "התעוררות" בשמו של הספר לקוח מהבודהיזם ומהיהדות ומתייחס למשהו הנשגב מהחיים השגרתיים.
השער הראשון בספר עוסק במדיטציה.
השער השני עוסק בהוויה הישראלית האישית.
והשערים האחרים עוסקים בגישור בין תפישתה הרוחנית של ארז לבין מקרים בהם היא נתקלת בתהליך הטיפולי כגון פגיעות נפשית, אלימות במשפחה ועוד העוסק בביקורת חברתית.
אגרוף קטן : שירים ; עורך: מרדכי גלדמן, הוצאת נתיבים, 2016.
דרומה מאשקלון: נובלה, תל אביב, ספרי עיתון 77, 2018.
נעם פרתום (נולדה ב-10 בפברואר 1986) היא משוררת, פרפורמרית, עיתונאית ומנחת סדנאות כתיבה וספוקן וורד.
פרתום נולדה בתל אביב ולמדה בתיכון אליאנס בעיר.
למדה במסלול הכתיבה היוצרת באוניברסיטת תל אביב, אך לא סיימה את לימודיה, ולפני כן למדה בכיתת של הליקון ובית-הספר למוזיקה רימון.
שיריה של פרתום התפרסמו במספר כתבי עת, בהם מעין, העוקץ, הארץ, ynet, מגזין ערב רב ועוד.
בשנת 2010 השיקה את פרויקט השירה המצולמת ברשת, פואטיוב.
בריאיון למיה סלע אמרה פרתום: "בסופו של דבר הכתיבה שלי יותר מחוברת למסורת עתיקות של שירה, שאינן מחפשות לבטא את מה שאינו בר-ביטוי, אלא רוצות לומר את מה שהכי חשוב להגיד ולומר את זה הכי צלול והכי ברור, להדהד בעוצמה.
איכשהו הכתיבה שלי היא מאוד לפרצוף".
ב-2014 הופיעה בתפקיד עצמה בסרט הקולנוע הישראלי "הגננת".
בשנת 2017 היא מנחה את סדנת השירה במסלול הכתיבה היוצרת בחוג לספרות באוניברסיטת תל אביב.
מתגוררת בתל אביב יחד עם בעלה, האמן אלעד רוזן.
בשנת 2023 נולד בנם הבכור.
להבעיר את המים באש, הוצאת חרגול-עם עובד, בעריכת אלי הירש, 2012
הכל בפנוכו, תרגומה לספרו של של סילברסטיין "Every Thing On it", הוצאת מודן, 2014
ביחדנס - שירים, הוצאת עם עובד, 2018
לצאת מהגוף, הוצאת חרגול, 2024
2013 - נכללה ברשימת 100 המשפיעים בתרבות בישראל של עיתון "הארץ".
2014 - נבחרה לכלת פרס רמת גן לספרות לשירת ביכורים על ספרה "להבעיר את המים באש".
2016 - זכתה בעיטור אנדרסן על תרגום ספר השירים של של סילברסטיין "הכל בפנוכו".
נעמה בצלאל (נולדה ב-6 באוקטובר 1966) היא מעצבת אופנה ישראלית, שיצרה קולקציות בצורה קוהרנטית לקו הרומנטי והנוסטלגי, שהפך עם השנים להיות מזוהה עם המותג שלה.
בצלאל מכונה "מלכת הרטרו" בשל היותה מעצבת ישראלית, שבכל שנות יצירתה, מושפעת ויוצרת בהשראת הרטרו ומביאה בעיצוביה את העבר אל ההווה.
היא בעלת סטודיו ומתפקדת כמעצבת עצמאית וכמנהלת החברה הנושאת את שמה.
בצלאל נולדה בירושלים, בגיל 12 עברה עם משפחתה להתגורר בהרצליה.
את כישרונה בעיצוב ואהבתה לאסתטיקה ירשה מאמה, שאהבה את מלאכות התפירה, רקמה וסריגה.
בשנת 1985 התגייסה לצה"ל ובמהלך תקופת שירותה הצבאי, שלבה בזמנה הפנוי לימודי תפירה וגרפיקה אשר תרמו לגיבוש החלטתה ללמוד עיצוב אופנה ובמסגרתם החלה לגבש תיק עבודות ולפתח את כישורי העיצוב.
בשנת 1987, לאחר סיום שירותה הצבאי, נרשמה ללימודים במחלקת עיצוב אופנה בבית הספר הגבוה ללימודי טקסטיל ואופנה – "שנקר" ובשנת 1991, בגיל 25, סיימה את לימודיה שנמשכו ארבע שנים.
נכון לשנת 2014, נעמה בצלאל מתגוררת ברמת אפעל יחד עם בן זוגה ליאור ושלושת ילדיה.
בשנת 1993, החליטה לצאת לדרכה העצמאית וליצור מותג משלה.
בצלאל החלה את ראשית דרכה בעבודה מהבית, היא שכרה שתי תופרות ויצאה לדרכה העצמאית.
כעבור שנתיים, כשהחלה להתבסס בשוק האופנה הישראלי, עברה לסטודיו בנחלת בנימין שבתל אביב, והחלה לסלול את דרכה בזירה המקומית של עיצוב האופנה, כשהיא מקבלת חשיפה באמצעי התקשורת ובהכרה בה כאחת המעצבות המובילות בדור של המעצבים הצעירים שצמחו בארץ.
בשנת 2000, כאשר גיבשה קולקציה רחבה דייה עם סיפור ואמירה מאחוריה, פתחה את חנותה הראשונה ברחוב דיזנגוף שבתל אביב, בתקופה בה מספר החנויות של מעצבים היה מועט ביחס להיום.
כעבור שנים, פתחה שתי חנויות נוספות בתל אביב והחליטה להפסיק את מכירת הסיטונאות ולהתמקד בחנויות שלה בלבד.
החנויות השונות מעוצבות בשפת המותג ומשקפות את תפיסתה העיצובית המזוהה עם הקולקציות: קווים נקיים עם נגיעה אישית וטוויסט נוסטלגי, משנות ה-50, ה-60 וה-70, בדגש על פרטים וצבעוניות.
החנויות מכילות, מלבד הבגדים, פרטי אספנות שונים המזמינים את הלקוחות לחיפוש ולהתנסות.
לקולקציות של בצלאל קו נוסטלגי המושפע מעשורים קודמים של המאה הקודמת, משנות ה-20 ועד שנות ה-70. בצלאל קשובה למגמות השולטות ולטרנדים העולמיים, אך אינה מוכתבת מהם.
היא מעצבת על פי טעמה האישי תוך מתן ביטוי לפרשנות, לשפה ולסגנון הייחודיים לה.
בעיצוביה, היא שואפת להביא את העבר אל ההווה בצורה עדכנית אך עם תזכורת נעימה מפעם.
לצד ההשפעות הנוסטלגיות, בצלאל בוחרת בכל עונה נושא לקולקציה שמעוצב בהשראת עולמה האישי והפנימי: חוויות אישיות, מקומות בהם ביקרה, סיטואציות והתנסויות, קונפליקטים בחייה, ספרים, טיולים בעולם וסרטי קולנוע, כל אלה משאירים חותם על עיצוביה.
דוגמאות להשפעות אלו על הקולקציות השונות:
הקולקציה של חורף 2008: הושפעה ממראות החורף האירופאי.
הקולקציה של חורף 2009: הושפעה מחוויה אישית עם העיסוק הנצחי בנושא 'הזמן'.
הקולקציה של קיץ 2009: הושפעה משנות ה-20 וה- 30 של המאה הקודמת, שאופיינו בקומבינזונים, תחרות ונשיות מתפרצת.
הקולקציה של חורף 2010: הושפעה ממוטיבים של תקופת הארט-דקו, שהתפתחה בין השנים 1920–1930, ולצידם הסרט "קוקו לפני שאנל" על חייה של המעצבת הנערצת על בצלאל.
הקולקציה של קיץ 2010: משלבת השראות מעשורים שונים.
הקולקציה של חורף 2011: הושפעה מחוויות אישיות מנסיעה לברלין.
הקולקציה של חורף 2012: הושפעה מביקור בברצלונה, בהשראת צילומי ארכיטקטורה אורבנית ושלל חוויות אישיות.
הקולקציה של קיץ 2012: הושפעה מחוויות אישיות של המעצבת שגובשו לרעיונות של צורה וצבע.
הקולקציה של קיץ 2013: הושפעה מהיריד השנתי "Fun Fair", המגיע בכל קיץ לעיירות קטנות.
הקולקציה של סתיו/חורף 2013 - 2014: הושפעה מאווירת יער קסומה בעקבות נסיעה לאזור היער השחור שבגרמניה
הקולקציה של קיץ 2014: הושפעה מספרי עיצוב פנים שבצלאל אוספת ומעולם ה-HOME STYLING.
כאדם נוסטלגי המושפע מצבעים, רהיטים, מוזיקה, תצלומים וריחות מן העבר, בצלאל שואבת השראה מטיולים בשוקי פשפשים ויש ברשותה אוסף גדול של חפצים אותם היא מחלקת בין החנויות, הסטודיו וביתה.
האוספים שברשותה כוללים קופסאות פח בגדלים שונים, צעצועים (בעיקר בובות), תכשיטים (סיכות ראש, טבעות, עגילים ושרשראות), בורדות משנות ה-50 עד שנות ה-70, כלים מזכוכית מוראנו (מנורות, מאפירות, אגרטלים וקערות צבעוניות), אוסף תיקים שאת חלקם קבלה משתי סבתותיה, אוסף של ספרי ילדים, גלויות וברכות שנה טובה.
כל אלה תורמים לאווירה הנוסטלגית של המקום בו היא מעצבת ומוכרת את עיצוביה ומהווים מקור נוסף להשראתה.
השפעות העבר באות לידי ביטוי בגזרות, בחיתוכים, בסילואטות, בבחירת הבדים ובאווירה הכללית העולה מהקולקציה.
חלק גדול מהקולקציות כולל קו קז'ואל לכל שעות היום, ובמקביל קיים קו ערב זוהר ודרמטי יותר.
הפריטים ניתנים לערבוב אחד עם השני, באינסוף אפשרויות ובעיקרון ה-Mix & Match.
בצלאל יצרה מותג עם זהות מוגדרת: גזרות רטרו שברובן קרובות ומדויקות על הגוף ולצידן גזרות משוחררות יותר, המאופיינות בוולנים בחצאיות, קפלים, קשירות מעודנות בצווארון החולצות, שרוולים תפוחים, עיטורי תחרה, טקסטילים דמויי גובלנים ושמלות קלאסיות קלילות עם כיווצים.
כמו כן, היא משתמשת במוטיבים נאיביים שחלקם לקוחים מעולם הילדות: צווארוני בייבי ופפיונים.
האלמנטים הללו בשילוב צבעים, שימוש רב בהדפסים של נקודות ודפוסים קטנים כמו פרחים, פירות וצורות גאומטריות בשילוב בדים רכים, משדרים נאיביות ושבריריות לצד עוצמה, רכות ועדינות, לצד חוזק ואסרטיביות.
בצלאל טוענת כי ניגודים אלו בעיצוביה, משקפים את האישה המודרנית הנדרשת לעדינות ורכות מחד, ולחוזק ואסרטיביות מאידך.
זהו ניגוד בין ציפיות החברה אל מול הציפיות של נשים מעצמן.
היא מגדירה את הסגנון שלה כפונה לכל אוכלוסיית הנשים המודרניות, בעלות מודעות לעצמן ולסביבה, עצמאיות, דעתניות ואינטליגנטיות, המחפשות בגד נינוח ומחמיא שתוכלנה לבטא את אישיותן באמצעותו.
הדגמים המגוונים פונים לנשים צעירות ומבוגרות כאחד, משנות ה-20 ועד שנות ה-70 לחייהן, רזות ומלאות כאחד, בטווח רחב של מידות 36–44. הגזרות השונות מתחשבות בגוף הנשי, מבליטות ומסתירות אי שלמויות בו זמנית.
מלבד בגדי נשים הכוללים גם ליין של שמלות כלה שעשויות מבדי סאטן ותחרה וקו הלבשה לילדות הנקרא "נעמונת", נעמה בצלאל עיצבה קו של מוצרי נייר המעוצבים בנקודות, נגיעות של אדום וסרטי בד קטנים, סדרת טיפוח הנקראת "פרפומריה" עם ניחוח נוסטלגי ואביזרים משלימים כמו צעיפים ותיקים.
בקמפיינים שונים מצולמות דוגמניות הלובשות את העיצובים של בצלאל, כאשר חלקן הגדול התפרסמו מספר שנים אחרי שדגמנו עבורה.
כך היה למשל במקרים של יעל גולדמן, יוליה פלוטקין, פולינה אלברשטיין.
בגדיה מיוצגים בפרסומות שונות, סרטים, סדרות ותוכניות בידור, כגון "סרוגים" ו"ארץ נהדרת".
בצלאל לוקחת חלק בתצוגות אופנה, שהרווחים ממכירת הפריטים בהן נתרמים לגופים שונים.
לדוגמה: שיתוף פעולה עם "החצר הנשית", עמותה המעניקה סיוע לנערות ולנשים צעירות במצבי מצוקה וסיכון, השתתפות בתצוגת אופנה שההכנסות ממכירותיה נתרמות לאגודה למלחמה בסרטן, עיצוב מארז של שירי אהבה, שהרווחים ממכירתו יועברו ל"עמותת מסל"ן", מרכז סיוע לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית ואלימות בנגב ועוד'.
כמו כן בצלאל תורמת בגדים לעמותות שונות התומכות בנשים החוות אלימות במשפחה.
נעמה ברקאי (נולדה ב-1967) היא ביופיזיקאית ישראלית, פרופסור מן המניין במכון ויצמן למדע המכהנת כראש המחלקה לגנטיקה מולקולרית וכראש המרכז לגנטיקה מולקולרית ע"ש פוררשהיימר.
מחקריה מתמקדים בהבנת העקרונות העומדים מאחורי מעגלים גנטיים, כאשר גילוייה על מנגנוני בקרה ליצירת חלבונים חיוניים בתא תרמו רבות להנחת בסיס היסוד להבנת ההתפתחות האבולוציונית ברמה התאית.
ברקאי, בתו של הפיזיקאי פרופ' איסר גולדברג ודינה גולדברג, אחותם הבכורה של אפרת, יעל, יוסף ושירה, גדלה בירושלים ולמדה בתיכון פלך.
ברקאי השלימה תואר ראשון, שני ושלישי בפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
עבודת הדוקטורט שלה, אותה סיימה ב-1995, עסקה במנגנונים סטטיסטיים של למידה.
לאחר מכן פנתה ללימודי פוסט-דוקטורט במעבדתו של פרופ' לייבלר באוניברסיטת פרינסטון, שם עסקה במידול תאורטי של רשתות ביוכימיות.
ברקאי זכתה להוקרה בינלאומית על מחקריה, ובין השאר זכתה בפרס מרטין קימל לחדשנות מחקרית (2007) ובפרס הארגון האירופי לביולוגיה מולקולרית (EMBO) לנשים במדע, על תרומתה לתחום הביולוגיה בבניית מודלים מתמטיים של מערכות ביולוגיות (2008).
בשנת 2012 מונתה לתפקיד ראש המחלקה לגנטיקה מולקולרית וכראש המרכז לגנטיקה מולקולרית ע"ש פוררשהיימר במכון ויצמן.
במסגרת כהונתה בתפקיד, ברקאי ממשיכה לחקור, יחד עם קבוצת המחקר שלה, את העומד מאחורי מנגנונים מולקולריים מכניים בטבע.
בשנת 2018 זכתה בפרס רוטשילד במדעי החיים על תגליותיה הבסיסיות בביולוגיה מערכתית, על גיבוש מושגי החוסן כעקרונות תכנון במעגלים מולקלריים ועל כך שהצליחה להראות כי עקרונות אלה עומדים בבסיס תהליכי יסוד ביולוגיים.
באותה שנה צורפה כחברה לאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
ברקאי וחברי קבוצת המחקר חקרו ופרסמו מאמרים שונים בתחום הביולוגיה המולקולארית.
מחקריה על תהליכי הבקרה של התבטאות גנים בפנוטיפ ועל ניסויים אבולוציוניים שהטבע מבצע בתאים זיכו אותה בפרס מרטין קימל לחדשנות מחקרית בשנת 2007.
מחקריה האחרונים התרכזו בבחינת במנגנונים מולקולריים שונים ובניסיון להבנת בסיסם.
המחקרים התמקדו בתחומים שונים, ביניהם בסיס המכניקה המולקולרית של מקרים הסתברותיים של הטרוגניות ו"עיקשות" (persistence) פנוטיפית, תהליכי שכפול דנ"א בתא, תופעת "און כלאיים" - במסגרתה בן כלאיים הוא בעל יכולות או ביצועים טובים יותר משל הוריו ה"טהורים", ומנגנון שימור הפרופורציות בין הרקמות של המורפוגן ומנגנוני השמירה על גודלו של התא.
פרס מיכאל ברונו לחוקרים מתחת לגיל 50 הקרובים לפריצת דרך בתחומם (2004)
פרס מייסדי טבע על פריצת דרך של מחקריה בתחום הרפואה המולקולרית (2005)
פרס מרטין קימל לחדשנות מחקרית (2007)
פרס הארגון האירופי לביולוגיה מולקולרית (EMBO) לנשים במדע (2008)
פרס רוטשילד במדעי החיים (2018)
נעם פייג (נולד ב-20 ביולי 1959) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף.
כיהן במפקדת חיל הים, כראש שלושה מספנים מספן המטה, מספן הים ומספן המודיעין.
לפני כן שירת כמפקד שייטת ספינות הטילים.
נולד וגדל בחיפה, בן להורים שעלו ארצה לאחר מלחמת העולם השנייה והקמת המדינה.
פייג בוגר בית הספר לקציני ים עכו (1977).
בשנת 1978 התגייס לחיל הים וסיים קורס חובלים.
שירת בשייטת ספינות הטילים ופיקד על ארבע ספינות טילים בין השנים 1984 ועד 1989 - "אח"י געש (סער 3)", אח"י מולדת מדגם "נדרן", אח"י מזנק ספינת נצ"ל (סער 2) ועל "אח"י עליה ספינת טילים מדגם "חוחית".
לאחר מכן פיקד על פלגה 916 ובשנת 1993 מונה למפל"ג 33 - פלגת ספינות טילים, בתקופת שרותו כמפל"ג 33 נקלטו ספינות הגיעו לארץ ונקלטו הספינות מדגם סער 5. ב-1995 מונה למפקד יחידת השליטה הימית.
ב-1997 מונה לרמ"ח מל"מ במספן המודיעין ובשנים 1999 עד 2001 פיקד על שייטת ספינות הטילים.
בשנים 2002 עד 2004 שירת כראש מספן המודיעין.
פייג שימש ראש מספן הים בתקופת מלחמת לבנון השנייה ולאחר מכן שימש כראש מספן המטה וסגן מפקד חיל הים, פייג סיים את תפקידו בחיל הים ופרש בנובמבר 2009.
לאחר שחרורו הקים את חברת הייעוץ NMC ומשמש כמנכ"ל החברה.
בעל תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים EMBA מאוניברסיטת תל אביב.
הוא מתגורר במושב בית יהושע, חי עם גלית ואב לילד אחד.
נעמה איזנברוּך (נולדה באילת ב-2 באפריל 1976) היא חזאית ישראלית שעבדה בערוץ הראשון, בחדשות 10 ובחדשות 13.
למדה בתיכון "היובל החדש" בהרצליה.
את שירותה הצבאי עשתה כמטארולוגית בבסיס חיל האוויר בדרום הארץ.
איזנברוך שימשה חזאית בערוץ הראשון משנת 1997.
בשנת 2003 הצטרפה לחדשות 10 והקימה את דסק מזג האוויר.
במשך למעלה משנה שימשה המגישה היחידה בדסק.
אחר כך, לאחר שהצטרף לערוץ 10, הגישה את התחזית לסירוגין עם דני רופ.
בנוסף, הגישה פינה בתוכנית הבוקר "אורלי וגיא" ופינה בתוכנית "חמש עם רפי רשף".
ביולי 2020 פוטרה איזנברוך מחדשות 13 בשל תוכנית קיצוצים בערוץ.
איזנברוך בעלת תואר שני עם עבודת מאסטר בגאוגרפיה, עם התמחות באקלים מאוניברסיטת תל אביב.
השלימה מחקר על איי חוֹם עירוניים והקשרם הסינופטי בישראל.
נעם קפלן (נולד ב-1974) הוא תסריטאי, במאי ועורך תסריטים ישראלי.
נעם קפלן נולד בעין החורש.
בגיל 16 עבר עם הוריו לניו ג'רזי, שם סיים תיכון.
למד בפקולטה למנהל עסקים באוניברסיטת מונטקלייר, ניו ג'רזי.
בוגר בהצטיינות של בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, 2003. סרט הגמר שלו, "צווארון כחול לבן", סרט מוקומנטרי באורך של 53 דק', הוקרן בהקרנות מסחריות בקולנוע "לב" ובפסטיבלים ברחבי העולם.
הסרט זכה בפרס חביב הקהל בפסטיבל קרלובי וארי.
ב-2010 ביים (יחד עם איתי אוניק, יונתן ויניצקי, עדי קפלן ושחר כרמל) את הסרט התיעודי-ניסיוני ה"גולם".
הסרט מתחקה אחר גנבת הגולם מפראג על ידי סוכנים ישראלים ומנסה לברר מה אירע לו לאחר גנבתו.
ב-2013 היה בין התסריטאים שערכו את התסריט של הסדרה המוקומנטרית "המקוללים", שביים חגי לוי; הסדרה מורכבת מקטעי ראיונות שאמרו גיבוריה בהזדמנויות שונות (משה קרוי, יונה וולך, פנחס שדה ואביבה אורי) ומשוחקת בידי שחקנים המגלמים אותם.
"מנפאואר" זכה לאהדת המבקרים, והוקרן בתחרות בפסטיבל הסרטים חיפה ויוסי מרשק היה מועמד על תפקידו לפרס אופיר.
נעם קפלן משמש כעורך תסריטים, וכן כמרצה וחונך תסריטים בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
מנפאואר (סרט עלילתי; תסריטאי ובמאי, 2014)
המקוללים (סדרה מוקומנטרית; עריכת תסריט פרק ראשון; במאי: חגי לוי, 2013)
הגולם (סרט תעודי-ניסיוני, במאי - שותף, 2010)
צווארון כחול לבן (סרט מוקומנטרי, במאי, סם שפיגל, 2003)
בעבר, הייתה ברנשטיין חברת נבחרת ישראל בהתעמלות מכשירים.
ברנשטיין החלה להתאמן בהתעמלות מכשירים בגיל 4 וחצי בקבוצת הפועל תל אביב.
בהמשך עברה להתאמן באתלטיקה קלה.
היא מתאמנת בקבוצת ע.ל.ה רעננה.
ברנשטיין התמודדה בבחירות 2018 לעיריית תל אביב-יפו ברשימת "מקומי בתל אביב" אך הרשימה לא נבחרה למועצת העיר.
באליפות ישראל בהתעמלות לנערות שנערכה בשנת 2008 זכתה ברנשטיין במדליית זהב בתרגיל קפיצות ובמדליית ארד בתחרות קרב רב.
השתתפה באליפות אירופה לבוגרות בהתעמלות מכשירים במילאנו, איטליה.
באליפות ישראל בהתעמלות שנערכה בשנת 2009 סיימה ברנשטיין במקום רביעי בתחרות קרב רב.
בתחרויות ההתעמלות של המכביה השמונה-עשרה היא זכתה במדליית זהב בתחרות הקבוצתית.
באליפות ישראל שנערכה ביולי 2010 זכתה ברנשטיין בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף, בקפיצה משולשת בתוצאה של 10.71 מטר, אחרי ניבה זיו ממכבי השגים ראשון לציון (12.85 מטר) ולפני מיטב רוטפלד מהפועל אתלטי אורן השרון (10.70 מטר).
מדליית ארד, בקפיצה במוט בתוצאה של 3.04 מטר, אחרי ג'יליאן שוורץ ממכבי תל אביב (4.44 מטר) ואולגה דוגדקו ברונשטיין ממכבי השגים ראשון לציון (3.74 מטר).
באליפות ישראל שנערכה ביוני 2012 זכתה ברנשטיין במדליית כסף בקפיצה במוט בתוצאה של 3.04 מטר, אחרי ג'יליאן שוורץ (4.34 מטר) ולפני יובל מוסלי ממכבי תל אביב (2.64 מטר).
באליפות ישראל שנערכה ביולי 2013 זכתה ברנשטיין במדליית הזהב בקפיצה במוט בתוצאה של 3.25 מטר, לפני אלינור מדלסי ממכבי השגים ראשון לציון (3.05 מטר).
בתחרויות האתלטיקה של המכביה התשע-עשרה היא זכתה במדליית הכסף בקפיצה במוט בתוצאה של 3.40 מטר, אחרי רייצ'ל מינץ מקנדה (3.50 מטר).
באליפות ישראל שנערכה ביולי 2014 זכתה ברנשטיין במדליית הזהב בקפיצה במוט בתוצאה של 3.25 מטר, לפני נועה טולדו מלידר ירושלים (3.05 מטר).
באליפות ישראל שנערכה ביוני 2016 זכתה ברנשטיין במדליית כסף בקפיצה במוט בתוצאה של 3.55 מטר, אחרי אולגה דוגדקו ברונשטיין (3.65 מטר) ולפני שרון גרינברג מאתלטי לידר ירושלים (3.60 מטר).
באליפות פולין באתלטיקה באולם שנערכה בטורון שבפולין בפברואר 2017 קבעה ברנשטיין בקפיצה במוט שיא ישראלי חדש של 3.90 מטר.
באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בקפיצה במוט בשיא ישראלי חדש של 4.05 מטר, לפני אולגה דוגדקו ברונשטיין (3.70 מטר) ונועה טולדו (3.60 מטר).
נעם שובל (נולד ב-20 בנובמבר 1968) הוא פרופסור מן המניין במחלקה לגאוגרפיה, מנהל המכון ללימודים עירוניים ואזוריים, לשעבר ראש פורום אירופה באוניברסיטה העברית ואף ראש בית הספר לתלמידים מחו"ל ע"ש רוטברג באוניברסיטה העברית, חוקר תיירות וגאוגרפיה.
שובל סיים לימודי תואר ראשון בהצטיינות יתרה במחלקה לארכאולוגיה וגאוגרפיה של האוניברסיטה העברית (1994), בשנת 2001 סיים לימודי דוקטורט באוניברסיטה העברית בהנחייתו של פרופ' אריה שחר, ועשה פוסט-דוקטורט במחלקה לגאוגרפיה של קינגס קולג' לונדון, האוניברסיטה של לונדון (2000–2001).
בשנים 2007–2008 הוא שהה במחלקה לגאוגרפיה של אוניברסיטת היידלברג בגרמניה כעמית מחקר של קרן אלכסנדר פון הומבולדט.
בשנת הלימודים 2014–2015 היה בשבתון במרכז למחקר עירוני וחברתי של אוניברסיטת פיטסבורג.
בשנים 2009–2013 שימש כראש המחלקה לגאוגרפיה באוניברסיטה העברית.
בשנת 2015 מונה לעמוד בראש פורום אירופה, אשר מאגד בתוכו שני חוגים אקדמיים: לימודי אירופה ולימודי גרמניה בת זמננו.
בשנים 2015–2017 הוא שימש נשיא האגודה הגאוגרפית הישראלית.
בשנת 2018 מונה לראש בית הספר לתלמידים מחו"ל ע"ש רוטברג באוניברסיטה העברית.
תחומי התעניינותו העיקריים הם תיירות ותרבות כמנופים לפיתוח עירוני, מודלים של מיקום בתי מלון וכלים לניהול תיירות בערים היסטוריות.
בשנים האחרונות הוא החל לחקור ולפרסם באופן נרחב בנושא של יישום שיטות איתור מתקדמות בתחום שונים של מחקר מרחבי, כגון תיירות, לימודים עירוניים ורפואה.
נועם שובל נשוי ואב לשלושה ילדים.
נעם שלו (נולד ב-21 ביולי 1962) הוא סופר, מפיק ובמאי תוכניות טלוויזיה וסרטים ישראלי.
שלו הוא המייסד והמנכ"ל של חברת היי-לייט סרטים.
מתמחה בייזום, ניהול והפקת סרטים ותוכניות טלוויזיה, עבור ערוצי הטלוויזיה מהמובילים בעולם.
במאי ומפיק סרטי תעודה וסדרות תיעודיות עבור BBC, נשיונל ג'יאוגרפיק, דיסקברי, נטפליקס, ארטה ועוד.
זוכה פרסים מקצועיים עבור בימוי והפקת סרטים בינלאומיים.
שלו הפיק החל משנת 1997 סרטי תעודה בישראל, ביהודה ושומרון ובמקומות נוספים בעולם, בשיתוף עם חברות הפקה ורשתות שידור מרחבי העולם.
נעם שלו נולד בתל אביב, ב-21 ביולי 1962 לגלעד ועופרה שלו.
גדל בשכונת רמת חן ברמת גן ולמד בבית הספר תיכון בליך ברמת גן.
שירת בצה"ל כמדריך בבית הספר לרפואה צבאית.
השתחרר בדרגת סמ"ר ושירת במילואים בהתנדבות כבמאי ביחידת ההסרטה של חיל האוויר.
קיבל ב-1989 תואר ראשון באוניברסיטת קווינס קולג', ניו יורק וב-1991, תואר שני ממכללת האנטר, ניו יורק.
נישא בשנת 1988 לשרית, אב לשתי בנות.
נכון לשנת 2019 מתגורר עם משפחתו ברמת השרון.
בשנים 1992 עד 1993 שימש שלו ככתב חדשות מקומיות בערוצי זהב.
בשנים 1994 עד 1998 שימש שלו כבמאי עצמאי עבור תוכניות בערוץ 2 ובשידורי הכבלים.
בין התוכניות אותן ביים: כלבוטק, בשידור חוקר, ערב טוב עם גיא פינס ועוד.
מאז 2012 שלו עוסק גם בייעוץ למיזמי וידאו בינלאומיים באינטרנט וברשתות חברתיות, ומרצה בישראל ומחוצה לה בנושא "הכיסוי התקשורתי של הסכסוך הישראלי-פלסטיני".
בשנת 1998 ייסד שלו את חברת "היי-לייט סרטים" ומאז מכהן כמנכ"ל שלה.
ביים והפיק את הסרט התיעודי "המעוז האחרון" (The Last Stand) שהופק עבור ה־BBC במהלך ההתנתקות מרצועת עזה 2004-2005. הסרט עקב אחרי ההכנות להתנתקות וביצועה, מנקודת המבט של משפחת יצחקי מגוש קטיף, שהתנגדה להתנתקות, ולבסוף פונתה בכוח לאחר התנגדות והתבצרות על גג ביתם.
בשנים 1999–2000 שלו ביים והפיק (ביחד עם שרית בינו) את הסרט "מסע לירושלים" עבור רשת נשיונל ג'יאוגרפיק.
הסרט שודר בלמעלה מ-100 מדינות.
שלו הפיק (בשיתוף עם יוסי ליאון) וביים את טרילוגיית סרטי "מלחמה בפריים טיים" (Primetime War) (1998 - 2003).
בשנת 2017 הפיק שלו בישראל ובשטחי הרשות הפלסטינית את הצילומים של הסרט Human Flow של האמן הבינלאומי איי וייוויי.
במסגרת החברה, הפיק שלו גם סרטי וידאו שיווקיים לחברות פרטיות וגופים ציבוריים.
2016 האיש הנעלם - סיפורו של וילפריד ישראל - סרט תיעודי על גיבור יהודי שהציל אלפי יהודים בשואה.
(הפיק יחד עם אופיר באר ויונתן ניר).
2009 - מות האדמו"ר - סרטו של רון מיברג על העיתונאי והסופר אדם ברוך.
2009 - בה"ד 1 - סדרה בת חמישה פרקים על בית הספר לקצינים של צה"ל.
שודרה ברשת - ערוץ 2. מפיק הסדרה
2006 - רשימת חיסול: סרטו של רון מיברג על טבח הספורטאים במינכן על ידי ארגון ספטמבר השחור, ופעולות התגמול של המוסד באירופה.
סרט דוקומנטרי ששודר ב-BBC ובערוץ 2. מפיק
2005 - המעוז האחרון - סרט תיעודי עבור BBC שתיעד את ההתנתקות מעזה.
בשנת 2022 הוציא שלו לאור את ספרו הראשון, "ארץ מביטה מטה".
הספר, שיצא לאור בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר, הוא מותחן עכשווי, המתרחש בישראל, ומתאר את סיפורו של אזרח ישראלי הנקלע לפיגוע טרור שמשנה את חייו.
נעם ריף (נולד ב-1974) הוא השליח המרכזי של ההסתדרות הציונית העולמית בלונדון.
לפני כן היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, שבתפקידו האחרון שירת כראש להק השתתפות ומסוקים במטה חיל האוויר.
ריף התגייס לצה"ל ב-1993, סיים קורס טיס והוכשר כטייס מסוקים.
בשנים 2002–2006 שימש סגן מפקד טייסת 190, בשנים 2006–2010 שימש סגן מפקד טייסת 113 ובשנים 2010–2014 על טייסת 160. הוא שימש ראש ענף סיוע באש בלהק השתתפות ומסוקים וב-2015 מונה לראש מחלקת הסגל בלהק כוח האדם.
במרץ 2019 מונה לראש להק השתתפות ומסוקים ושירת בתפקיד עד מרץ 2021.
לאחר שחרורו צה"ל מונה לנציג (שליח מרכזי) של ההסתדרות הציונית העולמית בלונדון.
ריף בעל תואר ראשון בהנדסת מכונות ממכללת אפקה ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
נעם פרנק (נולד ב-10 בדצמבר 2003) הוא שחקן ומדבב ישראלי.
פרנק הוא בנו של השחקן גיל פרנק.
הוא למד בבית ספר קמפוס אריסון לאמנויות, ובהמשך למד בתלמה ילין.
בשנת 2012 גילם את סתיו בסדרת הטלוויזיה "ילדי ראש הממשלה".
ב-2015 החל לגלם את מושיק בסדרת הנוער "ג'ינג'י".
ב-2016 יצא לאקרנים הסרט "להציל את נטע", שבו גילם את תומר.
ב-2012 גילם את דן-דן בסדרה "דן ומוזלי".
ב-2017 השתתף בסדרה "צפוף" בה הוא מגלם את אורי במשך ארבע עונות.
ב-2019 החלו שידורי הסדרה "נחמה", בה הוא מגלם את אמיר נחמה.
ביולי 2019 החלו שידורי הסדרה "זה לא הגיל", בה הוא מגלם את נמרוד רובינסון.
בדצמבר 2020 התחיל לשחק את בנו בסדרה "הבאר" ששודרה בכאן חינוכית ולסדרה עונה שנייה.
בשנת 2024 שיחק את תומר בעל המזנון במרכז הספורט, בסדרה הקומית "אליצורה" המשודרת בערוץ ניקלודאון.
בשנת 2014 דיבב את הדמות פין ב"לגו הסרט".
ב-2014 דיבב את מייסון בסרט "מר פיבודי ושרמן" ואת מייסון ב"צעצוע של סיפור: הזמן שנשכח".
בשנת 2015 דיבב את ספייק בסדרה "דוזרים".
ב-2023 דיבב את הדמות ארתור בסרט "איך לשגע את אבא ב-10 ימים".
שיחק בהצגות: "מסעות אודיסאוס" "מי כמוני" "רומיאו ויוליה" בתיאטרון "גשר" ובהצגות "קוריולנוס", "לבד בברלין" ו"שייקספיר מאוהב" בתיאטרון "הבימה".
ביים בתיאטרון גשר את ההצגה "התנצלויות פומביות".
שנהפרסקטגוריהפרויקטתוצאה2021פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוערהשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמההבאר2022פרסי נבחרי השנה של פרוגישחקן ראשי בסדרת נוער
נעם שפירא (נולד ב־18 בינואר 1948) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה.
היה מפקד יחידת חצב בחיל המודיעין.
כמו כן מילא תפקידי עיבוד מודיעין, פיקוד ואג"ם באגף המודיעין, בהם ראש מטה יחידה 8200. לאחר שחרורו מצה"ל עבד במשרד ראש הממשלה.
נעם שפירא נולד בעפולה ב-18 ינואר 1948. אביו, אנטול, עלה מגרמניה בשנת 1934, שירת ב, כנוטר, וב"פלוגות הלילה" של אורד וינגייט והיה מראשוני מקימי תעשיית הגבינות בישראל.
אימו, מינה, הייתה פקידה ראשית בחברת "הספקה" ושמשה כנגידת אינרוויל (רוטרי) בארץ.
שפירא הוא בוגר בית הספר הריאלי בחיפה במגמה המזרחית.
במהלך לימודיו היה יו"ר חברת התלמידים בבית הספר וראש שכבה בשבט הצופים "עמית" בחיפה.
שפירא התגייס לחיל המודיעין בשנת 1966 כבוגר האולפן לערבית ושירת ביחידה 515 (לימים 8200).
במלחמת ששת הימים הוצב בפריסה קדמית של היחידה באסמאעיליה.
לאחר קורס קצינים והסמכה כקמ"ן שירת בבסיס אום חשיבה, הבסיס המרכזי של היחידה בסיני ("בבל"), בתפקיד קצין העיבוד (קב"ר) הבכיר כולל במהלך מלחמת ההתשה.
בשנים 1970–1972 השלים לימודי תואר ראשון בערבית והמזרח התיכון באוניברסיטת חיפה, ולאחריהם שב ל-8200 כראש הזירה הדרומית במרכז המודיעין של היחידה.
ערב מלחמת יום הכיפורים כיהן גם כקב"ר מרחבי בכיר בבסיס המרכזי בסיני.
במסגרת זו היה אחראי על העיבוד והדיווח לגורמי המודיעין במטה הכללי, לפיקוד ולאוגדות.
בתפקיד זה היה אחראי גם למודיעין שהופק מ"האמצעים המיוחדים".
לדברי שפירא, המודיעין שהפיקו חייליו תרם משמעותית למארב לחטיבה 25 המצרית שניסתה לקטוע את צליחת התעלה של צה"ל.
בשנת 1977 מונה לראש מדור באגף מבצעים של 8200 ולאחר מכן לראש הזירה הצפונית במרכז המודיעיני.
במסגרת זו היה אחראי מקצועית על הפקת המודיעין בצפון.
בשנת 1979 מונה לקצין המבצעים של היחידה, כולל במלחמת שלום הגליל.
במסגרת תפקידו זה היה אחראי גם על היערכות היחידה בשטח לבנון - בג'בל בארוכ ובביירות, והפעלת המערכים הנייד, המוטס והמושט של היחידה.
ב-1982 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לראש מטה (רמ"ט) 8200 תחת מפקד היחידה תא"ל ראובן ירדור, תפקיד בו שירת עד שנת 1984.
לאחר שנת לימודים במסגרת המכללה לביטחון לאומי (מחזור י"ב), מונה למפקד יחידת חצב של חיל המודיעין, בדרגת אלוף-משנה.
בתקופה זו נכנסה היחידה לכיסוי שידורי טלוויזיה בלוויין והתמודדות ראשונה עם כניסת עידן האינטרנט בתקשורת.
יחידת אמש"ט (איסוף מסמכי שלל וציוד טכני, הכפופה ליחידת חצב) קיבלה אחריות גם לאיסוף ציוד שלל טכני עבור חיל האוויר.
שפירא הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי.
שפירא השתחרר מצה"ל בשנת 1986 ועבד במשרד ראש הממשלה, בו כיהן במגוון תפקידים במשך 20 שנות שירות.
לאחר פרישתו ב-2008, נבחר למנכ"ל הראשון של עמותת גמלאי "אגמון".
הוא כיהן בתפקיד שמונה שנים, ובמסגרתן ארגן מחדש את פעילות העמותה והרחיב את תחומי עיסוקה.
בתקופתו הוקמה קרן "אלי בארי" לתמיכה בנזקקים סיעודיים במקום הביטוח הסיעודי המוסדי, והוא עמד בראש הקרן בין השנים 2017–2018.
שפירא מעורב בהתנדבות בתחום הנצחה ומורשת בעמותת בוגרי 8200, וראש תחום המורשת ביחידה 8200. הוא עומד בראש ועדת הביקורת של עמותת "חברים למען החברה" מיסודם של עשרה מבוגרי מחזור י"ב במכללה לביטחון לאומי במטרה לסייע לעיר שדרות בתחומי החינוך המיוחד והלא פורמלי ושירותי הרווחה.
חבר מערכת ביטאון המרכז למורשת המודיעין, מתנדב בארגון "צוות", מתנדב ב"בית איזי שפירא" והתנדב בעמותת "ושמרת" לסיוע לבתי אבות בתקופת מגפת הקורונה.
שפירא הצטרף בשנת 2021 לצוות העורכים בוויקיפדיה בתחומי צבא וביטחון.
הוא חבר ועדת הביקורת של עמותת בוגרי המכללה לביטחון לאומי.
מתנדב זה מספר שנים בארכיון צה"ל.
נעם שפירא נשוי לרותי, ולהם ארבעה ילדים.
נעמה אמית (נולדה ב-10 באוגוסט 1983) היא שחקנית תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע ישראלית.
נעמה אמית נולדה בקיבוץ כברי בצפון.
זוכת אליפות הארץ בקראטה שוטוקאן ריו 1990 לגילאי 6–8. בוגרת הסטודיו למשחק בהנהלת ניסן נתיב ולימודי פלמנקו בסטודיו למחול ספרדי של סילביה דוראן.
בשנת 2008, לאחר תום לימודיה זכתה אמית בפרס השחקנית המבטיחה במסגרת פסטיבל "עתיד התיאטרון" בצוותא.
ב-2010 הצטרפה לאנסמבל ציפורלה להצגות בארץ ובאוף ברודוויי עד 2016. ב-2017 החלה לשחק בתיאטרון בית לסין, שם זכתה במלגת "השחקנית המבטיחה".
בקולנוע שיחקה בסרטים "אמור", "נדיה - שם זמני" ובסרט הקצר "פריז על המים" שזכה בפרס האוסקר בקטגוריית סרטי סטודנטים.
בטלוויזיה שיחקה בסדרות "קופה ראשית", "רון", "הנחלה", "בת אל הבתולה" ו"צפוף".
ב-2016 שיחקה בשתי סדרות הרשת המצליחות "בקרוב אצלך" בתפקיד דני וב"בטיפלול" בתפקיד אסיף.
ב-2019 החלה ליצור תוכן עצמאי ברשת ויצרה עם הקומיקאית אבישג פישמן והבמאית רוני קידר את סדרת הרשת "דה פוד".
במרץ 2020 יצרה את "הראשונה בבידוד עם נעמה אמית", טוק-שואו ביתי להעלאת המורל בזמן סגר הקורונה.
באוגוסט 2024 עלתה בערוץ הטלוויזיה כאן 11 תוכנית המערכונים "מי זאת?" בה נעמה אמית מככבת כשחקנית ראשית יחד עם מגי אזרזר, אושרית סרוסי וג'וי ריגר.
התוכנית מחולקת למערכונים קצרים בני כמה דקות ועוסקת בסיטואציות ונושאים מגוונים כביכול מנקודת מבטה של אישה.
שנה סרטתפקידהערות2020חתונה עם סבתאעדיסרט גרמני-ישראלי2019איטס אה בוייוניתסרט קצרהסנה בוערארי2018אמורתמרמתי בפעם האחרונהרונהסרט קצר2015פריז על המיםדנה2014נדיה - שם זמניורדעל חבל דקאליןסרט קצר2013אוסטרליה שליאחותפינוקיודמויות שונותדיבוב
שנהסדרהתפקידסוג סדרההערות2024מי זאת?קומדיה2022היהודים באיםקומדיה2021בלוגה בלוזשרה סוויפטמותק בול באמצעטכנאית מחשביםסאטירה פוליטית2020הנחלהכרמיתקומדיהקופה ראשיתשירליסיטקוםרוןשחרקומדיההראשונה בבידודעצמהטוק שואו קומיסדרת רשת2019זה לא הגילקצינהקומדיהבת אל הבתולהצהלהסדרה יומית2018דה פודבת-חל הלוסאטירהסדרת רשתצפוףפקידת קבלהילדיםאוטונומיותנועהדרמהמיה ואנילאסיטהאנימציהדיבוב2016הצלצול האמיתיריקיילדיםבטיפלולאסיףקומדיהסדרת רשתבקרוב אצלךדנידרמה קומית2008סרוגיםבת שבעדרמה
שנההצגהתפקידתיאטרוןבמאי/ת2021ארבע אמהותדניאלהתיאטרון בית לסיןאילן רונן2020קונטקטאפרתמרכז ענב לתרבותרוני פינקוביץ'ברוח המקוםמרחבהתיאטרון הביתנילי רוגל2019משפחה חמהנטליתיאטרון בית לסיןרוני פינקוביץ'2018ההצגה חייבת להיגמרענתאודי בן משה2017הזוג המוזרורהרוני פינקוביץ'2015Odd Birdsדמויות שונותאנסמבל ציפורלהעקיצה טבעית2014דרג חגבהתקפת לביותם ויעלייעליתיאטרון המדיטקרוני פינקוביץ'אריה הספרייהשלומית2013אור קטןג'ניפרתיאטרון הנפשהאוורד ריפ2012אדיפליתאמיליה / קיסיצוותא תל אביבג'ייסון דנינו-הולט2011הקסם של אורנהאביביתתיאטרון אורנה פורתרפי ניבאורה הכפולהדמויות שונותתיאטרון המדיטק2009סלומההרודיהתיאטרון הסמטהיובל זמיר
נעם סובל (נולד ב-1983) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, פיקד על חטיבת האש 282 במלחמת חרבות ברזל.
סובל התגייס לצה"ל במרץ 2002 ושובץ בגדוד 402 של חיל התותחנים.
לאחר קורס קציני תותחנים מונה למפקד צוות בהשלמת החילית (קורס יסוד), בהמשך מונה למפקד סוללת צוערים.
בין 2014 ל-2015 ובמהלך מבצע צוק איתן כיהן כסגן מפקד גדוד 402.
בשנים 2018–2020 כיהן בתפקיד ראש ענף קצינים בבסיס בית הספר לתותחנות (בית הספר להפעלת אש) במחנה שבטה.
לאחר מכן מונה לסגן מפקד חטיבת האש 215, תפקיד בו כיהן במהלך שנת 2020.
בהמשך הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד עוצבת אדירים.
ביוני 2023 סיים שנת לימודים במכללה לביטחון לאומי ומונה למפקד חטיבת האש 282. ב-12 באוגוסט 2025 סיים את תפקידו.
סובל בעל תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול מהמרכז האקדמי רופין, בעל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
סובל נשוי לרעמה ואב לשלושה.
נעם רפפורט (נולד ב-5 באוקטובר 1971) הוא מוזיקאי, פסנתרן וקלידן, חוקר מוזיקה, מרצה, סופר ויוצר תוכן.
מומחה לעולם הרוק והפופ משנות השישים והשבעים של המאה העשרים, בארץ ובחו"ל.
נעם רפפורט למד בין השנים 1995–1997 בבית הספר למוזיקה רימון וסיים את לימודיו במסלול עיבוד והלחנה.
נוסף להקלטת האלבומים, רפפורט הופיע כחלק מהרכבו של רודנר בקביעות ברחבי הארץ עד 2005.
בין 1998 ל-2018 ניגן בקלידים בהופעותיו של אושיק לוי.
בשנים 2000–2001 הלחין ועיבד תפקידי קלידים, הקליט והופיע עם להקת רוקפור.
עבודתו עם הלהקה נשמעת באלבומים "Supermarket" ו-"One Fantastic Day", באלבומים אלה ניגן בפסנתר ובמלוטרון - כלי מקלדת מיוחד אשר רפפורט נמנה בין הקלידנים הבודדים בארץ שניגנו בהופעות והקלטות בדגמים אמיתיים של הכלי (ולא בדגימת הצלילים שלו).
רפפורט גם נמצא באלבום האוסף של רוקפור, "For Fans only".
ב-2001 ניגן רפפורט באלבום "תולדות המים" של דני סנדרסון, נגינתו באורגן נשמעת בשיר "רק את" ומלווה את קולו של גידי גוב.
באותה שנה גם ניגן באלבומו של שי נובלמן "How To Be Shy", רפפורט שב לנגן גם באלבומו השלישי של נובלמן "יומי הוא חלום" שיצא בשנת 2013.
ב-2004 התחיל לעבוד כנגן בתיאטרון פלייבק "משחק החיים" ומאז ממשיך ליצור מוזיקה מקורית בהרכבי תיאטרון פלייבק שונים.
כמו כן באותה שנה יצא לאור אלבומו הראשון של הרכבם של המוזיקאים יואל ואדי רון, אליהם חבר רפפורט, "למוס למוס" (LEMMUS LEMMUS) בשם "Chameleon mood swing", אלבום שני לאותו הרכב הנושא את שם ההרכב עצמו, יצא ארבע שנים לאחר מכן.
המוזיקה שכתב במסגרת "למוס למוס" זכתה לביקורות חיוביות בישראל ומחוצה לה.
ב-2006 הקים עם השחקן-זמר, אריה מוסקונה, את להקת הקאברים "חבל על הזמן" שהופיעה ברחבי הארץ.
ב-2009 השתתף רפפורט בהקלטות האלבום "ראשון ואחרון" של בן דודו, גילי שושן, כקלידן ומעבד.
ב-2020 יצא לאור תקליטון של להקת הצ'רצ'ילים ורפפורט ניגן בשני שיריו (Messianic times ו-Dangerous people) באורגן האמונד.
את תפקיד ההאמונד הוא גם ניגן בשיר "אל תוותר" שכתב והוציא מיקי גבריאלוב, בשנת 2023 ונכלל בהמשך גם באלבומו, "בימים אחרים" (שיצא בנובמבר 2024)
בשנת 2013 הקים רפפורט מגזין מוזיקה אינטרנטי ברשת החברתית "פייסבוק" ושמו 'קרוב לקצה', שמדי יום קוראים בו אלפי משתמשים רשומים, כולל אנשים ידועים רבים מתעשיית המוזיקה הישראלית.
החל משנת 2016 ועד היום מעביר את הרצאותיו העוסקות במוזיקת פופ ורוק ישראלית ולועזית ברחבי הארץ, באופן פרונטלי ובתצורה אינטרנטית.
ב-2018 החל לשדר את תוכניותיו הקבועות על מוזיקה ברדיו ארץ ולכתוב את ספרו השלישי בתחום המוזיקה.
ב-2020 פתח קורס בבית הספר רימון בשם "גיבורי המוזיקה הישראלית", קורס זה אותו רפפורט לימד נבנה לפי ספרו על הרוק הישראלי.
בשנת 2023 שידר רפפורט תוכנית מוזיקה אישית שבועית במסגרת ציפורי לילה מוזיקליות בגלי צה"ל, בכל מוצ"ש בחצות.
בתוכנית הוא סקר אירועי מוזיקה מהעבר בשבוע הרלוונטי ושילב שירים לועזיים ועבריים מאותו הזמן.
בשנת 2025 הוא יצר את התוכן, מנחה ומנגן בפסנתר במופע "תוצרת הארץ", ביחד עם הבסיסטית-זמרת צילי ינקו והגיטריסט-זמר אלימלך שמלץ.
המופע בהפקת "כחול ירוק הפקות".
ב-2016 הוציא רפפורט את ספרו הראשון "רוק מסביב לשעון" שנכתב ועוצב כהומאז' מקורי לעיתונות הפופ הישראלית של שנות השישים והשבעים.
ב-2018 הוציא את ספרו השני, "רוק ישראלי 1973-1967" ובו שרטט תמונה מלאה של תרבות הרוק-פופ הישראלית על רקע מלחמות ששת הימים ויום הכיפורים והשנים שביניהן.
לכתיבת הספר ראיין רפפורט לעומק במשך שלוש שנים אמנים חשובים, הצליב את דבריהם עם מסמכי העבר וכך הרכיב וחשף לראשונה תמונת רוק ישראלי מפורטת וברורה על אמנים כגון אריק איינשטיין, להקת כוורת, החלונות הגבוהים, הצ'רצ'ילים, עוזי והסגנונות, האריות, אחרית הימים, צביקה פיק, שלום חנוך, שמוליק קראוס ועוד רבים אחרים.
יואב קוטנר כתב בדברי ההקדמה לספר: "נעם רפפורט הוא חוקר אמיתי שלא מתעצל להקדיש את חייו ללימוד הנושא, לחקר מעמיק, לחיטוט בארכיונים, תוכניות רדיו, עיתונים ישנים, לראיונות עם אנשים שהיו שם בזמן אמת, ומה שנדמה לי הכי חשוב: להצלבת מידע.
אי אפשר לבלבל אותו עם עובדות אלטרנטיביות שאין להן בסיס.
נעם רפפורט הוא מקצוען ואני נעזר בו ובידע שלו.
אני מעריץ אותו על הסבלנות והמאמץ".
ב-2021 הוציא את ספרו השלישי "ביטלמאניה!" שמביא לראשונה בארץ את סיפור הביטלס השלם בעברית, ופרטי מידע מדויקים שלא נחשפו כלל מאז שקרו בזמן אמת.
ספריו של רפפורט יצאו לאור בעזרת פרויקטים של מימון המונים באתר הדסטארט, כאשר סך התרומות שגויסו עבור הדפסת כל אחד משלושת ספריו טרם יציאתם נעו בין 80–90 אלף שקלים.
בשנת 2024 יצא ספרו הרביעי של רפפורט (הפעם רק במהדורה דיגיטלית), "מדרגות לגן עדן, אוטוסטרדה לגיהנום".
ספר זה מביא את סיפורי הטרגדיות בעולם הרוק, החל משנות החמישים ועד שנות האלפיים.
המהדורה הזו נמכרת רק באתר שלו.
במרץ 2024 יצא לאור (הפעם רק במהדורה דיגיטלית) הספר "רוק ישראלי 1973-1967", עם תוספות רבות למהדורה הראשונה (כולל ראיונות חדשים שקיים רפפורט עם האמנים כמו גם דוקומנטים נדירים מאד שאסף מאז).
בסוף אפריל 2024 יצא לאור (רק במהדורה דיגיטלית) הספר "זמן ומילה", שמביא לראשונה את הכרונולוגיה של מוזיקת הרוק המתקדם הבריטי בשנים 1970-1969. הספר למכירה רק באתר שלו.
באוקטובר 2024 יצא לאור (רק במהדורה דיגיטלית) הספר "תמונות בתערוכה", שמביא לראשונה את הכרונולוגיה של מוזיקת הרוק המתקדם הבריטי בשנים 1972-1971. הספר למכירה רק באתר שלו.
החל מנובמבר 2024 עורך ומגיש פודקאסט משותף עם בועז כהן "שניים אוחזין בתקליט".
הפודקאסט נמצא להאזנה בספוטיפיי וביו טיוב כשבכל פרק שיחה על תקליטים אהובים עליהם ומה שמסתובב מסביבם.
בדצמבר 2024 יצא הספר "דרך ארוכה" (בהוצאת "אופיר ביכורים"), שרפפורט כתב (בשיתוף עם קובי אשרת) ומספר את סיפור חייו המיוחד של קובי אשרת דרך השירים הרבים שהלחין.
בינואר 2025 יצא לדרך שיתוף פעולה של נעם רפפורט והמסעדן והסומליה, יוסי בן אודיס, בשמות LET EAT BE ו-A DINNER WITH THE QUEEN.
אלו ערבי ארוחות-שף והרצאות בוטיק במסעדת הטרקלין התל אביבית, כשהכל באווירת להקת הביטלס ולהקת קווין, בהתאם.
בספטמבר 2025 החל רפפורט לערוך ולהגיש את הפודקאסט הנוסטלגי, "איים אבודים" ביחד עם דני גבע, שחקן-יוצר בטלוויזיה, בתיאטרון ובקולנוע.
הפודקאסט נמצא להאזנה ביו טיוב כשבכל פרק השניים משוחחים על דברים שגדלו עליהם פעם.
בנובמבר 2025 יצא לאוויר פודקאסט חדש של רפפורט, הפעם עם בנו יואב.
שם הפודקאסט הוא "אלבום משפחתי" ובפרקים שלו השניים מדברים על ענייני תקליטים ושירים.
נשוי לאתי ואב לבת עמית ולבן יואב.
הוצאת מרום תרבות ישראלית, 2016
הוצאת מרום תרבות ישראלית, 2021
דרך ארוכה (נכתב עם קובי אשרת).
מדרגות לגן עדן, אוטוסטרדה לגיהנום.
זמן ומילה (ספר דיגיטלי), 2024
תמונות בתערוכה (ספר דיגיטלי), 2024
נעם כהן (נולד ב-6 בינואר 1999) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן הימני בהפועל פתח תקווה.
נועם כהן החל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של מכבי שוהם ממנה עבר בגיל 14 לזו של מכבי תל אביב.
בקיץ הושאל לבית"ר תל אביב רמלה מהליגה הלאומית.
ב-2 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–2 על הפועל בני לוד.
בקיץ הצטרף בהשאלה לסקציה נס ציונה מליגת העל.
ב-31 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בהפסד 0–2 למכבי נתניה.
ב-6 באוגוסט 2020 הושאל להפועל חדרה.
ב-30 ביוני 2021 הושאל להפועל חיפה, במדיה שיחק 23 משחקים במסגרת ליגה.
במאי התיר את חוזהו במכבי תל אביב ועבר בהעברה חופשית לעירוני קריית שמונה.
ב-4 ביוני 2025 חתם בהפועל פתח תקווה.
כהן שיחק בכל הנבחרות הצעירות של ישראל ולזכותו 38 הופעות בסך הכול.
באוקטובר סיפר כי קיבל הצעה לשחק עבור נבחרת לוקסמבורג.
נעם מנלה (נולד ב-23 באפריל 1963) הוא סופר שחמט ישראלי בעל מד כושר בינלאומי של 2235 ומחבר ספרי העיון "הקוד היצירתי", "שחק שחמט בלתי שגרתי וזכה" ו"חשוב כמו מכונה"; ספר זה זכה במקום השני בתחרות Yuri Averbakh/Isaac Boleslavsky Award שמארגנת פיד"ה על ספר השחמט הטוב ביותר שנכתב בשנת 2020.
נעם מנלה הוא שחמטאי שייצג בשנות ה-80 ובשנות ה-90 את מועדון הרצליה בליגה הלאומית.
כיום הוא חוקר בבית הספר לתקשורת במסלול לתודעה והשפעה באוניברסיטת רייכמן את השינוי התודעתי העובר על החברה בה אנו חיים כתוצאה מעלייתן והתפשטותן של הרשתות החברתיות.
מנלה הוא מועמד בכיר לדרגת אמן בשחמט ומחבר אטיודים שחמטאיים שיצירותיו התפרסמו בכתבי העת המובילים , , , Variantim ובספר האטיודים "נאה מסיים - מבחר של 222 סיומי שחמט ישראליים".
בין היתר התפרסמה יצירתו בעמוד 78 בספרו של הרב-אמן ההולנדי יאן טימן, שבשיאו דורג מספר שניים בעולם, The Art of the Endgame - My Journeys in the Magical World of Endgame Studies.
בשנת 1991 זכה מנלה עם הלל אלוני במקום הראשון בישראל בחיבור סיומי שחמט.
חי בזוגיות עם נעה ולהם בן ובת, מתגורר ברמת גן.
ביוני 2023 הציע מנלה בסדרת מאמרים יחד עם יובל קרניאל לחלק את מדינת ישראל לבריתות של רשויות מקומיות, שיוכלו לארגן את אורח החיים המתאים להן, ללא כפיה: רשויות חרדיות, ערביות, ליברליות.
על פי ההצעה, תינתן תקופת הסתגלות של 15–20 שנה, בפעימות של 5 שנים.
נעם מנלה - ידעאל סטפק - ליגה לאומית 1979
הקוד היצירתי - ידיעות ספרים 2008. הספר בוחן את השאלה מהי יצירתיות.
הספר מציע תפיסה של "יצירתיות מותנית" הגורסת שאנשים מזהים יצירתיות לפי חיזוקים אותם הם מקבלים מהסביבה.
בספר משובצות עבודותיהם של אמנים רבים כאלכס ליבק, מורדילו, רנה מגריט, חנוך פיבן, Robert Mankoff, פרסומות שזכו בפרסים עולמיים ועוד.
בשנת 2013 הספר יצא לאור במהדורה אנגלית בשם: "The Creative Code".
Play Unconventional Chess and Win - הספר נכתב על ידי נעם מנלה וזאב זהר, בעריכתו המקצועית של רב-האמן רם סופר, ויצא לאור בהוצאת Everyman Chessהבריטית.
הספר מקבץ עשרות משחקים ואטיודים של צמרת השחמט העולמית.
לספר נכתבו מילות פתיחה מאת אלוף העולם בשחמט (2007–2013) וישוואנתן אנאנד ומאת בוריס גלפנד סגן אלוף העולם בשחמט 2012.
הספר זכה במקום השני בתחרות Yuri Averbakh/Isaac Boleslavsky Award שמארגנת פיד"ה על ספר השחמט הטוב ביותר שנכתב בשנת 2020. ספרם הקודם, "שחק שחמט בלתי שגרתי וזכה" (Play Unconventional Chess and Win), נחשב ללהיט עולמי בהוצאת ספרי השחמט בשנת 2014. בשנת 2023 תורגם ויצא לאור בסין.
בעקבות ספריו מנלה הוזמן להעביר כיתות אמן והרצאות אורח בכנסי שחמט בינלאומיים כגון: