tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כתוצאה מהאפשרות הממשית של חדלות פרעון, ניתנה לחברה הערת עסק חי על ידי רואי החשבון המבקרים.
בפני בעלי האג"ח הועלתה האפשרות של תשלום חלקי של חובות תמורת מחיקת חלק משמעותי מהם.
הניסיון להסדיר את החובות כלפי בעלי האג"ח באי.
בי החל כבר בספטמבר 2012 והסתיים בינואר 2014. כבר במאי 2013 דובר על כוונה לנשל את נוחי דנקנר מהשליטה בחברת אי.
ב-5 בינואר 2014 פסק בית המשפט המחוזי בתל אביב כי השליטה בחברת הבת אי.די.בי פיתוח תימכר לקבוצת אקסטרה-אלשטיין של אדוארדו אלשטיין ומוטי בן משה.
בעלי החוב של החברה קיבלו חלק מחובם במזומן ומניות מיעוט באי די בי פיתוח.
כתוצאה מכך נותרה אי די בי אחזקות ללא כל תוכן עסקי.
באפריל 2015 הנאמנים לביצוע הסדר הנושים העמידו את החברה למכירה כשלד בורסאי ובאוגוסט 2015 נמכרה ונמחקה מהבורסה.
נגד דירקטורים ובעלי שליטה בחברה הוגשה בשנת 2013 תביעה להשבת 650 מיליון ש"ח שנמשכו ממנה שלא כדין כדיווידנדים.
בפשרה שהושגה שילמו משפחות מנור ולבנת 55 מיליון ש"ח לקופת החברה.
בינואר 2018 הוצעה פשרה נוספת, בה הוסכם על השבת עוד 175 מיליון ש"ח.
פשרה זו תוגש לאישור נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב.
היקף החוב כלפי נושי אי די בי אחזקות עומד על 2.1 מיליארד שקלים.
אי המטמון הוא בית מלון וקזינו בו 2,885 חדרים הממוקם בסטריפ של לאס וגאס, נבדה.
המלון והקזינו נבנו עבור חברת אתרי נופש מיראז' שהייתה בבעלות סטיב וין (Steve Wynn).
כיום המלון נמצא בבעלות חברת MGM מיראז'.
העיירה היוותה למעשה את הכניסה אל המלון.
בשנת 2003, לאור השינויים בהרגלי הנופשים של לאס וגאס, והביקוש הפוחת לאתרי נופש המיועדים למשפחות עם ילדים קטנים, שינה המלון את התמה שלו במטרה להביא לקוחות בוגרים יותר.
בהתאם, נסגרו אתרי משחקי הווידאו, לוגו המלון שונה מדגל הגולגולת והעצמות והוחלף ללוגו ה"ti" הנוכחי, ומופע חדש בשם "הסירנות של TI" (באנגלית "The Sirens of TI") נערך במפרץ שבין המלון והסטריפ שנקרא כיום "מפרץ הסירנות" ("Sirens' Cove").
המופע מיועד לקהל מבוגר יותר ובעל תכנים תואמים.
במלון נערך המופע של קרקס השמש - "מיסטר".
מופע זה היה הראשון מבין מופעי קרקס השמש בעיר, והצלחתו הביאה לשינוי באופיים של המופעים הנערכים במלונות העיר, כמו גם למספר מופעים נוסף של קרקס השמש המופיעים בעיר מידי ערב.
אי המוזיאונים הוא אי שנוצר בין שתי זרועות של הנהר שפרה בברלין שבגרמניה.
בשל מספרם הגדול של המוזיאונים שעל האי, ובשל חשיבותם הארכיטקטונית של המבנים עליו, הוכרז האי כאתר מורשת עולמית על ידי ארגון אונסק"ו.
החל משנת 1841 יועד חלקו הצפוני של האי (שהיה בעבר אזור מגורים) על ידי מלך פרוסיה פרידריך וילהלם הרביעי למוזיאונים המוקדשים לאמנויות ולמדע.
פרידריך היה נאו-קלאסיקן וקיווה ליצור מעין אקרופוליס.
החל משנת 1918 מנוהלים המוזיאונים על ידי קרן המורשת התרבותית הפרוסית (Stiftung Preußischer Kulturbesitz).
חלק מהמוצגים נעלמו בסוף מלחמת העולם השנייה.
שאר המוצגים חולקו במהלך המלחמה הקרה בין שני חלקי ברלין.
לאחר נפילת חומת ברלין אוחדו האוספים.
"אי המוזיאונים" הוא כינויו של חלקו הצפוני של האי "שפרֶאִינזל" () – אי [הנהר] שְפְּרֶה.
חלקו הדרומי נקרא בשם "פישראינזל" () – "אי הדייגים".
בחלקו הצפוני של האי מצויים מספר רב של מוזיאונים.
במלחמת העולם השנייה כל המונומנטים קוטלגו וסודרו, והוציאו את כל מה שניתן על-מנת להגן על המוצגים.
מה שלא ניתן להוציא כיסו בשקים.
בהפצצה האחרונה על ברלין האמריקאים החריבו לחלוטין את אי המוזיאונים, והוא נפגע מאוד.
מוזיאון הנאוס נהרס באופן מוחלט.
לאחר המלחמה היה האי בשטח גרמניה המזרחית.
המזרח גרמנים לא התחשבו בתיירות.
המוזיאונים עמדו במשך שישים שנים חשופים לגשם ולרוח, ונותרו עם פגיעות המלחמה.
אלא שמצב זה יצר אתר עתיקות מצרי-יווני-רומי ולו רק מחורבות הדקורציה של המוזיאון במאה ה-19. נוצר מקום ארכאולוגי בפני עצמו בשל הבלייה.
"המוזיאון הישן" הוא הוותיק במוזיאוני האי.
המוזיאון נבנה בשנת 1830 בהתאם לתוכניות האדריכל הפרוסי קרל פרידריך שינקל.
המוזיאון הוקם למול הברלינר שטאטשלוס ("ארמון עירוני ברלינאי").
המוזיאון הוקם ביוזמת מלך פרוסיה פרידריך וילהלם השלישי אשר הקים במקום את ה"אנטיקנזאמלונג" (Antikensammlung - אוסף העתיקות) המוצג כיום במוזיאון הישן.
"המוזיאון החדש" הוקם מאחורי המוזיאון הישן בשנת 1859 על פי תוכניות האדריכל אוגוסט שטילר, תלמידו של שינקל.
המוזיאון נהרס כמעט לחלוטין במלחמת העולם השנייה.
המוזיאון שוקם על פי תוכניות של האדריכל האנגלי דייוויד צ'יפרפילד ונפתח מחדש בשנת 2009, כשמוצגות בו אמנות מצרית עתיקה הכוללת את המוצג המפורסם ביותר במוזיאון, פסלה של המלכה המצרית נפרטיטי, וכן מוצגים פרה היסטוריים.
"האלטה נציונלגאלרי" (הגלריה הלאומית הישנה) נבנתה בשנת 1876 על פי תוכניות האדריכל שטילר, על מנת להכיל את אוסף האמנות שנתרם על ידי הבנקאי יואכים ואנגר.
האוסף הורחב במהלך השנים וכיום הוא אוסף הפסלים והציורים מהמאה ה-19 הגדול ביותר בגרמניה.
המבנה נהרס כמעט לחלוטין במלחמת העולם השנייה, אולם נבנה מחדש ונפתח לציבור בשנת 2001. כיום המוזיאון מציג את הציורים שבאוסף (הפסלים מוצגים בכנסיית פרידריכסורדר הסמוכה).
בין יצירותיו הנבחרות אוסף גדול של גדול הציירים הגרמנים הרומנטיים, קספר דוד פרידריך.
בשנת 1904 נפתח לקהל "מוזיאון קייזר פרידריך" (Kaiser-Friedrich-Museum) המכונה כיום "מוזיאון בודה".
המוזיאון נבנה בקצהו הצפוני של האי וידוע בייחודו הארכיטקטוני התואם את קצה האי.
המוזיאון נסגר לשיפוצים בשנת 2000 ונפתח מחדש בשנת 2006. כיום מוצגים שם פסלים מתקופת הרנסאנס ואמנות ביזנטית.
הידוע במוזיאוני האי הוא "מוזיאון פרגמון", שהושלם בשנת 1930, המציג את המזבח שהובא מפרגמון, את שער אישתר מבבל ואת שער השוק ממילטוס.
אוסף המוזיאונים, המבנים הארכיטקטוניים שלהם והמוצגים הרבים שבהם הביאו את אונסק"ו להכריז על האי כאתר מורשת עולמית בשנת 1999. באי מצויים גם הברלינר שטאטשלוס והברלינר דום - הקתדרלה של ברלין והלוסטגארטן.
אי הלורד האו הוא אי באוקיינוס השקט, הנמצא כ-600 קילומטרים ממזרח לאוסטרליה.
האי מנוהל על ידי מנהלת אי הלורד האו, אחת מ-175 הרשויות המקומיות במדינת ניו סאות' ויילס, האחראית גם לפירמידת בול, אי קטן בלתי מיושב השוכן דרומית מזרחית לאי הלורד האו.
האי לא נחשב לאזור של ממשל מקומי באוסטרליה.
ב-1982 הוכרזו אי הלורד האו ופירמידת בול אתר מורשת עולמית בשם "קבוצת איים הלורד האו" (Lord Howe Island Group), נימוקי הוועדה מטעם אונסק"ו התבססו על היופי והמגוון הביולוגי של האיים.
"הפארק הימי אי הלורד האו" ו"הפארק הימי אי הלורד האו (המים הטריטוריאליים של חבר העמים הבריטי)" נועדו לשמור על הטבע במים המקיפים את קבוצת האיים.
אזור הזמן התקני של האי הוא UTC+10:30. בזמן שעון קיץ השעה מוזזת קדימה בחצי שעה לפי כך היא UTC+11.
האי התגלה ב-17 בפברואר 1788 על ידי אוניית צי בריטית בפיקודו של הנרי לידג'ברד בול, שהיה בדרכו ממפרץ בוטאני לאי נורפוק עם אסירים כדי להקים במקום מושבת עונשין.
במסעו חזרה ב-13 במרץ 1788 הוא שלח משלחת שהגיעה לחופי האי.
האי לא היה מיושב ולפי מצבו, נראה היה שהוא לא היה מוכר לעמים הפולינזיים מהאוקיינוס הדרומי.
הר לידג'ברד על האי ופירמידת בול הסמוכה נקראים על שמו של המגלה.
האי עצמו נקרא על שם ריצ'רד האו, הרוזן האו הראשון שהיה הלורד הבכיר של האדמירליות.
האי היה בעבר תחנת עצירה עבור ספינות רבות שהפליגו מניו סאות' ויילס לאי נורפוק, ועגנו בו גם ספינות סחר וציד לווייתנים.
מספר ספינות השאירו עזים וחזירים על האי כדי שישמשו מאכל למבקרים עתידיים, אולם ההתיישבות הקבועה הראשונה הוקמה רק ב-1834 באזור הידוע כיום בשם "ההתיישבות הישנה".
עד 1974 לא היה באי מסלול המראה תקני והדרך היחידה להגיע אליו באוויר הייתה באמצעות רחפת ממפרץ רוז, שהייתה נוחתת בלגונה המקיפה את שונית האלמוגים.
בשנת 2002 עלתה המשחתת הבריטית אה"מ נוטינגהאם על סלע הזאב וכמעט טבעה.
צורתו של אי הלורד האו היא חרמשית בקירוב, אורכו 10 קילומטרים ורוחבו 2 קילומטרים.
האי הוא שריד ארוזי של הר געש עתיק בן 7 מיליון שנים.
צורת החרמש של האי מגנה על שונית האלמוגים והלגונה.
רכס ההרים התת-ימיים לורד האו, המוגדר על ידי הרים ימיים (guyot) המכוסים באלמוגים, מגיע עד למרחק 1000 קילומטר בכיוון צפון, וככל הנראה מדובר בתוצאה של תנועת הלוח האינדו-אוסטרלי בכיוון צפון מעל נקודה חמה נייחת.
רכס זה הוא אחד מבין המאפיינים המצויים על הרמה התת-ימית הידועה בשם עליית לורד האו, שהיא חלק מהיבשת השקועה זילנדיה.
הר לידג'בירג (777 מטרים) והר גוור (875 מטרים) הם תצורות הנוף הבולטות ביותר בדרום האי.
שני ההרים הללו עשויים מסלע בזלתי, שריד מזרמי לבה שבעבר מילאו קלדרה געשית גדולה.
זרמי הלבה הללו התקיימו לפני כ-6.5 מיליון שנים, האירוע הגעשי האחרון על האי שבהדרגה הלך ולבש את צורתו הנוכחית.
שונית האלמוגים, בקו רוחב 31° דרום, היא השונית הדרומית ביותר בכדור הארץ.
פירמידת בול היא אי קטן הנמצא במרחק 16 קילומרים מדרום לאי הלורד האו וגם היא שריד ארוזי של הר געש.
פירמידת בול היא הגדולה ביותר מבין הערימות הגעשיות היוצרות איים קטנים באזור זה.
אי הלורד האו הוא אזור אקולוגי יבשתי מובחן, הידוע בשם "היערות הסובטרופיים של אי הלורד האו".
האי הוא חלק מהאזור האקולוגי אוסטרליה, והוא בעל מאפיינים ביוטיים דומים לאלו של אוסטרליה, גינאה החדשה וקלדוניה החדשה.
אי הלורד האו לא היה מעולם חלק מיבשת כלשהי ומקור הפלורה והפאונה שלו הוא מעבר לים.
כמחצית מאוכלוסיית מיני הצמחים באי היא אנדמית.
אחד מהצמחים הידועים הוא הוֹוִיאָת בֶּלְמוֹר, שהוא מין אנדמי במשפחת הדקליים.
בכל שנה מיוצאים כמה מיליוני עצים וזהו ענף התעשייה הראשי באי, מלבד תיירות.
מאפיין ייחודי נוסף של האי הוא הפטריות הזוהרות, אותן ניתן לראות לאחר גשם כבד.
הפטריות מצויות ביערות הדקלים וממשיכות לזהור במשך כמה ימים גם לאחר שקוטפים אותן.
הזוהר הוא כה בהיר עד שניתן להשתמש בהן על מנת לקרוא בחושך.
באי חיים 14 מינים של עופות ים ו-18 מינים של עופות יבשה, ביניהם המין האנדמי ווקה הלורד האו (Gallirallus sylvestris) ושלושה תת-מינים אנדמיים.
מאז הגעת האדם לאי נכחדו ממנו כמה מינים ותת-מינים אנדמיים של עופות.
תרנגול הביצה (Porphyiro albus), היונה לבנת הגרון (Columba vitiensis godmanae), תוכי אדום ארוך זנב (Cyanoramphus novaezelandiae subflavescens) וה-Sula tasmani הוכחדו על ידי מתיישבים שהגיעו במהלך המאה ה-19. בעקבות תאונה של הספינה מאקאמבו ב-1918, הובאו לאי חולדות מצויות שגרמו לגל הכחדה נוסף של בעלי חיים, כגון קיכלי אי הלורד האו.
על האי נותר רק מין אחד של יונק, עטלף היער הגדול (Eptesicus sagittula).
מקורן של הידיעות על עטלף אנדמי זה הוא מגולגולות שנמצאו, ונראה שגם יונק זה נכחד.
הסיבה המשוערת להכחדתו של העטלף היא הבאתו של הינשוף Tyto novaehollandiae במטרה להילחם בחולדות.
שני מיני זוחלים הם אנדמיים לאי: חומט מהמין Leiolopisma lichenigera ושממית מהמין Phyllodactylus guentheri.
שני המינים נמצאים בכמות קטנה באי הראשי, ובכמות גדולה יותר על האיים הקטנים יותר.
החומט והאילנית הפועה הובאו לאי מאוסטרליה על דרך המקרה במהלך השנים האחרונות.
מין החרק Dryococelus australis נעלם מהאי הראשי זמן קצר לאחר הגעתן של החולדות המצויות, אולם בשנת 2001 התגלתה אוכלוסייה קטנה שלו מתחת לשיח יחיד על המדרון של פירמידת בול.
חסר חוליות אנדמי נוסף, חילזון הפשתן לורד האו, הושפע גם כן מהחולדות המצויות.
בעבר החילזון היה נפוץ מאוד, אך כיום הוא מצוי בסכנת הכחדה חמורה וישנה תוכנית רשמית לגידולו בתנאי שבי כדי להצילו.
במים הנמצאים מסביב לאי התגלו 400 מינים של דגים, מהם תשעה אנדמיים לאזור.
בשוניות המקיפות את האי יש 80 מינים של אלמוגים.
כעשירית מיערות אי הלורד האו נעקרו על מנת לפנות מקום לחקלאות, וכ-20% נוספים מושפעים מבקר מבוית, מכבשים, מעזים ומחזירי בר.
למרות מספר לא קטן של מינים שפוגעים בפאונה ובפלורה הטבעיות של האי, אוכלוסיית העזים של האי חוסלה לאחרונה, אוכלוסיית חזירי הבר הצטמקה, וישנם מאמצים מתמשכים למגר את אוכלוסיות החולדות, העכברים והצמחים שמגיעים לאי.
תוכנית שימור מיוחדת הצליחה להעלות את מספר ציפורי הווקה מ-20 בשנת 1970 עד לכ-200, נכון ל-2007.
לפי ניתוח של הזואולוג האוסטרלי , המערכת האקולוגית של האי מאוימת על ידי שינויי אקלים וההתחממות העולמית: השוניות נמצאות בסכנה כתוצאה מעליית טמפרטורת המים; שונית המחסום הגדולה מזוהה במיוחד כנתונה לסיכונים מהשפעות ההתחממות העולמית על אוסטרליה; אותו מחקר מתייחס גם לשוניות של האי.
פאונה ופלורה התלויות באקלים קריר מצויות בסיכון כתוצאה מעליית הטמפרטורה, ואלו המתקיימות על, או ליד, פסגת הר גוור לא יכולות להגר לאזור גבוה יותר על מנת לחיות בטווח הטמפרטורה המועדף עליהן.
אי הטיבר (באיטלקית: Isola Tiberina, בלטינית: Insula Tiberina) הוא אי בצורה מוארכת שנמצא בחלקו הדרומי של עיקול נהר הטיבר ברומא.
אורכו של האי כ-270 מטרים ורוחבו כ-67 מטרים.
כבר בעת העתיקה חובר האי לשתי גדות הנהר באמצעות גשרים, ומכאן כינויו של האי Insula Inter-Duos-Pontes - "האי בין שני הגשרים".
גשר ארבעת הראשים - העתיק בגשרי רומא, מקשר את האי לשדה מרס בגדתו הצפונית (הימנית) של עיקול הנהר וגשר קסטיוס מקשר את האי לטרסטוורה, בגדתו הדרומית (השמאלית) של עיקול הנהר.
על פי האגדות הרומיות, ההמון הסוער שהפיל את הטירן לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס בשנת 510 לפנה"ס זרק את גופתו לנהר הטיבר, הגופה שקעה לתחתית הנהר, והעפר שהצטבר סביבה הפך להיות האי.
האי, שהיה בראשית הרפובליקה הרומית מחוץ לעיר, הפך לאזור מקודש לאחר שב-291 לפני הספירה נבנה בו מקדש לאל הרפואה אסקלפיוס.
בעקבות מגפה שאירעה ברומא בשנת 293 לפנה"ס פנה הסנאט הרומי לסיבילה וזו הציעה להקים מקדש לאסקלפיוס, אל הרפואה היווני.
משלחת יצאה לאפידאורוס להביא את פסלו של האל, אולם הביאו עמם נחש (המייצג את האל).
בהגיע ספינתם לרומא, נמלט הנחש מהספינה ושחה לעבר האי, ולכן האמינו אנשי המשלחת שאסקלפיוס בחר באי כאתר מקדשו.
במהלך השנים שונתה צורת האי לצורת ספינה על מנת לסמל את מסעו של הנחש אל רומא.
במהלך המאה הראשונה לספירה נוספו רציפי אבן טרוורטין שיצרו את צורת חרטום הספינה וירכתיה ואובליסק הוצב במרכז האי לדמות את חרטום הספינה.
אובליסק זה הוסר מאוחר יותר וכיום נמצא במוזיאון בנאפולי.
לאחר הקמת מקדש אסקלפיוס, הוקמו על האי מקדשים נוספים ליופיטר, גאיה, סמו סנקוס המוכר גם כפידיוס סנקוס בין יתר השמות שלו (Semo Sancus, also known as Fidius Sancus), פאונוס, ויוויס, טיברינוס ובלונה.
בשנת 998, אוטו השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בנה בסיליקה באי - בזיליקת סן ברתולומאו אל'איזולה על הריסות מקדש אסקלפיוס, ובעקבות הקמת הבזיליקה שונה שם האי לאיזולה די סן ברתולומאו.
בתקופת השלטון הפשיסטי הוחזר שמו המקורי של האי.
על אף השינויים הרבים שעברו על האי, שמר על אופיו הרפואי, ובשנת 1584 הוקם באי בית חולים הפועל עד ימינו.
מדי שנה, בחודשי הקיץ, נערך באי פסטיבל הסרטים "איזולה דל צ'ינמה".
במסגרת הפסטיבל מוקרנים הסרטים על מסכים גדולים שמוקמים באי, תחת כיפת השמים.
האי היה מרכז יהודי חשוב מימי הקיסרות הרומית.
הריכוז היהודי הגדול בעיר היה בשכונת טרסטוורה, בקרבת אזור הנמל העתיק של האי.
מאזור זה היה מעבר למרכז רומא דרך האי והאזור היה למרכז חיים יהודי.
תולדות היהודים באי באו לידי ביטוי במהלך 2,000 שנה .
בשנת 1881 הוקם באי בית חולים יהודי עקב קרבתו של האי לאזור שהיה גטו רומא.
המיוחד בבית חולים זה היה, מלבד האוכל הכשר, גם היעדר סמל ישו הצלוב מעל לכל מיטת חולה.
ליד בית החולים היה גם מושב זקנים.
בית החולים עבר לאזור אחר ברומא.
היום קיימת מרפאה במקום הנושאת את שם בית החולים: Ospedale Ebraico (הוספידאלה הבראיקו - בית החולים היהודי).
בית החולים עצמו יחד עם בית האבות היהודי הועבר למקום אחר ברומא.
במבנה בית-החולים לשעבר קיים גם בית כנסת שבו מתפללים רק בשבתות ובחגים לפי נוסח ספרד המקובל בארץ ישראל.
במלאת יותר מיובל להקמת בית החולים הוצגה פעולתו של בית החולים תחת הכותרת: Medicina e Solidarietà Alla'Isola Tibertina 2005.
אי האלמוגים או ג'זירת פרעון הוא אי קטן במפרץ אילת, כ-5 ק"מ דרומית-מערבית לטאבה, 200 מטר מחופו של חצי האי סיני.
האי הוא חלק מרכס גרניט המזדקר מעל פני הים, ולמרות שמו, הוא אינו אי אלמוגים, כלומר אטול שנוצר מאלמוגים.
שמו בעברית ניתן לו בשל היותו מוקף בשוניות אלמוגים, וספורט הצלילה פופולרי בו.
אורכו של האי 340 מטר מצפון לדרום, רוחבו 160 מטר ממזרח למערב, ובחלקו הדרום-מערבי לגונה קטנה באורך של כ-70 מטר וברוחב של כ-40 מטר.
בין המאה ה-14 והמאה ה-12 לפנה"ס, פעלו משלחות מצריות במפעלי כריית הנחושת בתמנע.
הנחושת הועברה על ידי המצרים על גבי חמורים לנמל הטבעי היחיד במפרץ אילת ששכן באי האלמוגים.
בחלקו הדרומי והשטוח יחסית של האי, נמצאו שרידים של מעגן קדום מתקופת הברזל הראשונה, התקופה המקבילה לתקופת ממלכת ישראל המאוחדת המקראית, ויש חוקרים שטענו כי האי הוא למעשה עציון גבר המקראית.
האי המשיך להיות מיושב גם במהלך התקופה הביזנטית, ויש הסבורים כי עד המחצית הראשונה של המאה השישית התקיימה בו קהילה יהודית אוטונומית בשם "יוטבה", הנזכרת במקורות בני התקופה כיישוב ששכן על אי במפרץ אילת.
בשנת 1115 הקים בלדווין הראשון, מלך ירושלים, מבצר צלבני על הגבעה הנישאת לגובה 30 מטר בצפון האי במטרה להגן על פתחו של המפרץ, והעניק לו את השם הצרפתי "איל דה גרה" ("Île de Graye").
המבצר חוזק על ידי פולק מאנז'ו מלך ירושלים, במהלך המאה ה-12, אך בשנת 1171 כבש צלאח א-דין את האי לזמן מה, והשתלט עליו באופן מוחלט ב-1182. הוא הקים את המצודה מחדש, וכיום היא קרויה על שמו, אך נראה כי לאחר כיבוש האי בידי הממלוכים פחתה חשיבותו.
במהלך מלחמת סיני ב-2 בנובמבר 1956, נכבש האי על ידי כוח של חטיבה 9 שהועבר על ידי נחתות חיל הים.
ב-1967 נכבש האי על ידי ישראל במלחמת ששת הימים, והופיע על בול דואר ישראלי משנת 1973 בערך נקוב של שתי לירות ישראליות, כחלק מסדרת "מנוף הארץ".
בשנים 1968 ו-1972, נערך האי סקר ארכאולוגי על ידי האגודה למחקר תת-ימי בישראל.
מטרת המשלחת הייתה לסקור את האי וסביבתו התת-ימית, כדי למצוא עדויות לקיומה של "עציון גבר", עירו של שלמה המלך המוזכרת במקרא.
המקום הוחזר לריבונות מצרית בשנת 1982 במסגרת הסכם השלום עם מצרים.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 שחזרה ממשלת מצרים את המצודה, והמקום הוא כיום יעד תיירות פופולרי.
הגישה אליו מתאפשרת בסירות המפליגות מחופי סיני ועוגנות במעגן הנמצא בחופו המערבי של האי, לרגלי המצודה.
ב-2003 הוסיפו מועצת העתיקות ומשרד התרבות המצריים את מצודת סלאח א-דין שבאי ואת קלעת אל ג'ונדי (מבצר בסיני שנבנה על ידי סלאח א-דין) לרשימת האתרים המצריים המועמדים להתקבל כאתרי מורשת עולמיים.
אי הילדים הוא ספר מאת הסופרת מירה לובה, שיצא לראשונה בעברית בשנת 1947 בתרגומה ובשכתובה של ימימה אבידר-טשרנוביץ מתוך כתב היד של הסופרת שנכתב בגרמנית.
ב-1951, לאחר שהיגרה לאוסטריה, הוציאה הסופרת את הגרסה המקורית בגרמנית בשם Insu-Pu.
הגרסה הגרמנית המשוכתבת תורגמה לעברית ב-2002 בידי יוספיה סימון, תחת השם אי-בוד.
תיאור העלילה מתייחס לספר בעברית ולא למקור הגרמני.
הסיפור מתחיל בתיאור שני אחים אנגלים, סטנלי ותומאס, שחיים באנגליה בזמן מלחמת העולם השנייה.
שני האחים גרים עם אמם, בזמן שאביהם יצא להילחם במלחמה.
האחים סובלים מהתלאות שעוברות על ילדי לונדון בתקופת מלחמת העולם השנייה, כמו הירידה היומית למקלטים, ולילות ללא שינה.
הם מחליטים לשלוח מכתב לנשיא ארצות הברית, בבקשה שיאסוף את כל ילדי לונדון וייתן להם מקום מגורים זמני עד שתגמר המלחמה.
בינתיים, ויליאם קפני ואחותו סוזן, נכדיו של נשיא ארצות הברית, מתארחים בביתו – הבית הלבן.
במקרה נתקל ויליאם במכתבו של סטנלי ומחליט לפעול בעניין.
הוא מתפרץ לישיבה סמכותית של הנשיא עם שגרירו של המלך האנגלי, וקורא את תוכן המכתב בהתרגשות.
בעקבות מכתב זה, מוחלט לבצע מהלך, שבו יועברו ילדי לונדון לארצות הברית, למקום מבטחים.
לאחר מספר שבועות מתבצעת תוכנית אדירה זו.
אלפי ילדים מועברים בספינות ענק, ולאחר המשלוח הראשון, יוצאים גם השני והשלישי.
סטנלי ותומס, שהגו את התוכנית, הוזמנו להתארח בביתו של ויליאם קפני עצמו.
במשלוח הראשון, יוצאות לעבר נמל ניו יורק מספר ספינות: ניו יורק, ויליאם סקוט, פוסידון וכן פילדלפיה, הספינה בה נוסעים האחים.
כשבוע עובר, והילדים כבר מתרגלים לשגרת החיים על הספינה.
אך לילה אחד, כאשר הילדים ישנים במיטותיהם, עולה הספינה פילדלפיה על מוקש.
כדי להמשיך בהעברת הילדים, צריך להעביר אותם לשלוש הספינות האחרות.
סטנלי, תומאס, ועוד תשעה ילדים, מועלים לסירת הצלה, אך בעקבות תקרית מצערת משתחררת סירת ההצלה ואחד עשר הילדים נסחפים אל לב הים.
לאחר לילה קשה מגיעים הילדים לאי באמצע האוקיינוס.
הם חוקרים את האי ומגלים שיש שם נהר מים טובים לשתייה, מגוון רחב של עצי פרי, וחיות לצייד.
בשלב הזה גם מוצגים בספר הילדים האחרים שהיו על הסירה:
אוליבר, הילד הגדול ביותר, שמנהיג את החבורה ושבלעדיו לא היו שורדים הילדים.
ז'ן, בת 14 לערך, "ילדת סנדוויץ" בין אחותה הקטנה ואחותה הגדולה, שבבית מרגישה מקופחת, ושרוצה להתבגר מהר.
פיט, שלפני שהגיע לאי חי חיים קשים.
אמו גססה בבית, ואביו נאלץ לפרנס אותו ואת אחיו הקטנים.
בעקבות כך למד פיט את כל המלאכות הבסיסיות, ובנוסף, הוא גם מלא המצאות כרימון.
קטלין, בת 11, קטנה אך מועילה ביותר.
היא טבעונית להוטה, ואוהבת מאוד את הטבע.
ג'ון בקסטון, ילד יהיר וגאוותן שעושה צרות לכולם.
אמו מתה, אביו הפרופסור נשלח לשירות במלחמה ומת, וג'ון הועבר אל סבתו, שמתה גם היא.
ג'ון הוא ילד בודד, אך עובדה זו איננה מונעת ממנו להיות אכזרי כלפי שאר הילדים.
גרס, בת 9, רוזנת, שלפני האי חייה היו עשירים וטובים.
דוד, נער יהודי מתולתל ושחור עיניים.
בתחילה נראה דוד חסר ישע, אך בהמשך מתברר כגיבור.
סטיוון, בן 12, בנו של נגר, בעל מלאכה טוב אשר אהוב על כל החבורה.
דיאנה, ילדת הקרקס, מתעמלת מצחיקה ומשונה, ממלאת תפקיד מרכזי בספר.
בהמשך, קורים להם על האי אירועים משונים רבים.
בניית החווילה, הבית הרשמי של הילדים על האי.
האחראים על הבנייה היו פיט (היוזם, המתכנן והמוציא לפועל), וסטנלי וסטיוון, הפועלים והעוזרים הנאמנים.
אימוץ הקופה התינוקת ביבי, שנפצעה בבטנה.
הקופה הופכת לחלק בלתי נפרד מהחבורה, ונקשרת לכולם, בעיקר לדיאנה.
מקרה אשר נשמר בסוד בין משתתפיו:
קטלין הולכת לרחוץ בנהר, ופתאום שומעת קול של ציפור מתייסרת.
היא יוצאת, מתלבשת, והולכת לבדוק את מקור הרעש.
המראה שנראה לעיניה מזעזע אותה עד כלות נשמתה – ג'ון בקסטון מחזיק ציפור כשרגלה קשורה לחבל בידו.
כל פעם שמנסה הציפור לעוף, מושך אותה ג'ון לאחור, בעוד הוא צוחק.
קטלין פורצת בזעם על ג'ון ובמטר של צעקות דורשת ממנו לשחרר את הציפור.
ג'ון מתעצבן, קושר אותה לעץ, ומאיים להרוג אותה בעזרת חציו אם תספר מה אירע.
קטלין חוזרת משם חיוורת וחולה, ולוקח לה כמה ימים להתאושש.
ג'ון, המוכה ברגשות אשם, מסווה אותם בחזותו היהירה והרגילה.
יום אחד, מתרסק על האי מטוס אמריקאי.
הילדים מתרגשים מאוד, ובאים לחקור את המקום.
לאחר שרוקנו את המטוס מחפצי ערך, לפיט עולה רעיון.
הוא מחפש את מכשיר הקשר, וכשמוצא אותו, משדר את מקום הימצאם, על אף שהוא משוכנע שאיש אינו שומע.
באותו הזמן, נופש ויליאם, נכד הנשיא, בספינת הנשיא.
המכשיר שקלט את התדר של פיט נמצא גם הוא על אותה ספינה.
ויליאם שומע את המסר, ומחליט לשחרר את הילדים.
על ויליאם עוברות מספר חוויות לפני שהוא מצליח לשחרר אותם, אך בהרבה מאמצים, הוא מצליח לגייס טייס, אלן, לשחרר את הילדים.
הם ממריאים למסע מסוכן באוקיינוס, כדי להוכיח את קיומו של האי עליו שוכנים הילדים.
לאחר טיסה ארוכה, מוצאים ויליאם ואלן את האי, ושולחים לילדים מסר (בתוך הנעל של ויליאם) שהם הולכים לאסוף אותם.
הספר נגמר בכך שוויליאם, אלן וסבו של ויליאם, הנשיא, באים לאסוף את הילדים מהאי.
הבדלים בין אי הילדים לאינזו-פו
המלחמה באינזו-פו היא בין מדינות דמיוניות, אורביה וטרניה.
ימימה אבידר-טשרנוביץ גרסה שילדים ישראלים יתקשו להתחבר לשמות גרמניים, ושאין צורך במדינות דמיוניות: הרקע לסיפור מאוד מזכיר את הבליץ על לונדון ואת פינוי הילדים מהערים בבריטניה.
הואיל וכך – שמות הילדים שונו לשמות אנגלו-סקסיים, והמדינות בעלילה – לבריטניה, ארצות הברית וגרמניה.
על מנת ליצור קשר יהודי לסיפור, אחד הילדים – וולפגנג המוזיקאי, יוהד והפך לדוד.
פרק שלם הושמט מהגרסה העברית: 'ההפיכה', בו ג'ון בקסטון / קורט קונרד מנסה להחליף את אוליבר כמנהיג.
הוא נכשל על חודו של קול – קולה של קטלין.
הוא עוזב את הקבוצה, ומנסה לשרוד לבדו.
הוא נכשל והילדים מוצאים אותו על סף מוות.
הוא חוזר לחבורה והופך לידידותי יותר.
בגרסה העברית, לאחר שג'ון בקסטון מתעלל בקטלין, נכתב ש'יום הנקמה של קטלין לא אחר לבוא', אבל הוא לא מגיע.
לאחר הקרנת סדרת הטלוויזיה הבריטית אי הילדים, יצא הספר ב-1986 במהדורה מחודשת בעלת 197 עמודים בהוצאת ב.
במהדורה זו משולבים צילומים מתוך מסדרת הטלוויזיה עם תרגומה של ימימה טשרנוביץ.
על כריכת מהדורה זו צילום קבוצתי של הילדים מתוך הסדרה.
אי הילדים מיני סדרת טלוויזיה בריטית.
העיבוד נעשה על בסיס הגרסה העברית.
אי הג'ונגל הוא פארק שעשועים באי ווטסון (Watson Island) שבשטח מיאמי.
בפארק ישנם מעל ל־1000 עופות טרופיים, טיגריסים, תנינים, נחשים, קנגוראים, קופים ודגים, וכ־2,000 צמחים ופרחים.
סימן ההיכר של המקום הוא המפרשים מעל "תיאטרון הג'ונגל" בו המבקרים נפגשים עם חיות בר נדירות ובסכנת הכחדה כפי שמוצגות על ידי "T.I.G.E.R.S" (ראשי תיבות של "The Institute of Greatly Endangered and Rare Species" השוכן בסמיכות למקום).
האתר הוקם בשם "Parrot Jungle and Gardens" ב־20 בדצמבר 1936 על פני 81 דונמים בסמיכות לכפר פַּיְנְקְרֶסְט (Pinecrest) מדרום מיאמי, והיה מוקד המשיכה התיירותי הראשון באזור וכלל, בהתאם לשמו, גם גנים מרהיבים עם עצים ופרחים ייחודיים ומגוונים.
מקימיו היו פרנץ ולואיס שֶׁר שהיגרו מאוסטרליה ב־1911. הרעיון שעמד מאחורי הקמת המקום, כמו בפארק ג'ונגל הקופים, הוא שהציפורים ינועו חופשי ואילו המבקרים במקום יעברו בתוך מנהרות של כלובים.
ביום הקמת הפארק – הגיעו כ־100 מבקרים ששילמו 25 סנטים לכניסה והקשיבו לפרנץ שר שהסביר על הציפורים, העצים והפרחים באתר.
פרנץ שכר את שטח "אדמת הערסל" ב־25$ לשנה והחל לפתח את המקום.
שביל טבעי פתוח נחפר דרך סלע אלמוגים ואדמת הערסל מבלי לפגוע בצמחייה.
בעלי החיים הראשונים בגן היו 25 תוכי מקאו.
ב־17 בדצמבר 2002 קנה הכפר את השטח הפארק במטרה לפתחו כ־"גני פַּיְנְקְרֶסְט", ובעקבות זאת הועבר האתר ב־8 במרץ 2003 לאי ווטסון ונפתח מחדש ב־28 ביוני.
הוא עבר שיפוץ והרחבה ושמו שונה ל־"Parrot Jungle Island" כשבמיקומו המקורי נמצאים כיום "גני פיינקרסט".
בשל שמו של הפארק – תיירים טעו לחשוב שבמקום ישנם רק תוכים על אף שמוצגים בו בעלי חיים רבים ומגוונים, וכך שוב שונה שמו ל־"אי הג'ונגל", שהפך לשם הרשמי ב־28 ביוני 2007.
בגן מוצגים עופות כמו קקדו שחור, תרנגול משי, תוכי אקלקטוס, תוכים מתת־משפחת הלוריים כמו ארה ארגמנית, אמזונה צהובת־עורף, מין האקלקטוס המכונה תוכי אציל, נשרון מלכותי, קונדור האנדים, שקיטן מצוי, אוח וירג'יניה ואמו.
בגן יונקים כמו קנגורו אדום, עז גמדית אפריקנית, זבו, למה מצויה, בבון מצרים, ממשפחת גיבוניים ישנם מינים כקפוצ'ין לבן ראש, שימפנזה, קופי סנאי וקופים מהסוג קוף עכביש, ישנו גם גזע של חזיר הבית ובואש מפוספס.
ניתן למצוא בגן זוחלים כמו תנין אמריקני, אליגטור אמריקני (כולל פרט לבקן המכונה קוקו האליגטור הלבקן), נחשי קוברה, עכסנים, תת-מין של "זעמן אלמוגי פיתון בורמזי, הלודרמה מרירית, גם איגואנה ירוקה, חומט ענק וממשפחת זיקיתיים – זיקית פנתר.
הזוחל המפורסם ביותר היה "האנק הקרוֹקוֹסוֹרוּס" (Hank the Crocosaurus), תנין שהובא מתאילנד באורך של כ־6.1 מטרים ובמשקל 909–907 ק"ג שנמצא מת בקרקעית הבריכה בה חי ב־8 באוגוסט 2009 בגיל 47.
מבחינת מיני דגים ניתן לראות דגי קוי, דג תנין במשפחת דגי תנין מסדרת זאבי מים משוריינים, ודגי פאקו וקרוביהם של דגי הפיראנה.
במקום נשמרים מינים נדירים ובסכנת הכחדה ברמת שונות כמו: ארה צהובת־חזה, עגור אדום־ראש, קזואר מצוי, פינגווין שחור-רגל, קוניור שמש, ארת ענק יקינתונית וארה כחולת־גרון טיגריס בנגלי (כולל טיגריסים לבקנים), קופי שימפנזה וסיאמנג, ארה כחולת־גרון ומין הלייגר הנדיר המסוגל לחיות רק בשבי.
ב"אי הג'ונגל" חיים גם קופים מסוג אורנגאוטן – אורנגאוטן בורנאי ואורנגאוטן סומטרי ומיני למורים.
בין מיני הצמחים ניתן לראות קיגליה מנוצה, , פיקוס קדוש, בוגנוויליה בגוון אדום, דקל הקוקוס, צמחים מסדרת ציקסינים, בננה, , פיקוס בנגלי, .
אי הכרישים הוא חצי אי קטן לחופי העיירה לידריץ שבנמיביה.
בעבר הוא היה אי, אך הפך לחצי אי בשנת 1906, אז הוא חובר ללידריץ במעבר יבשתי רחב, שהכפיל את שטחו.
בין השנים 1904–1907 שכן בו מחנה ריכוז לבני השבטים הרֶרֶו ונאמה (נאמקווה).
במהלך שלוש שנות פעילותו של המחנה הומתו בו על ידי הגרמנים כ-3,000 בני אדם.
הוא נחשב כמחנה מוות משום שמטרתו הייתה לטהר את בני השבטים האלה משטחי דרום מערב אפריקה הגרמנית.
עובדי כפייה מהמחנה בנו את העיר לידריץ ואת מסילות הרכבת המקומיות.
מחנות נוספים הוקמו בערים אחרות באפריקה הגרמנית סווקופמונד, וינדהוק ואוקהנדג'ה.
רצח העם של ההררו והנאמה הוכר על ידי האומות המאוחדות וגרמניה.
אי המטמון היא מיני סדרה בריטית בת שני חלקים, משנת 2012 המבוססת על הספר אי המטמון של רוברט לואיס סטיבנסון משנת 1883. הסדרה שודרה בערוץ Sky One הבריטי.
העלילה סובבת סביב ג'ים הוקינס (טובי פין רגבו), נער שמגלה מפת אוצר של קפטן שודדי הים הידוע לשימצה קפטן פלינט.
ג'ים מבין, כי אוצרו של קפטן פלינט, קבור באי המסומן על המפה- לכן הוא יוצא להרפתקה רבת סכנות אל האי.
ג'ים מפליג לאי בספינת ההספניולה, תחת פיקודו של קפטן סמולט (פיליפ גלניסטר).
ג'ים מגלה שג'ון סילבר, טבח הספינה (אדי איזרד), מתכנן מרד עם צוות הספינה.
בסדרה משחק גם השחקן אלייג'ה ווד בתור בן גאן הכלוא באי כבר מספר שנים.
אי הדובים היא סדרת טלוויזיה מונפשת צרפתית בת 26 פרקים, אשר שודרה בישראל בשנת 1990 בערוץ 2 הנסיוני בדיבוב של אולפני זאונד, ובהמשך שנות ה-90 בטלוויזיה החינוכית בדיבוב חדש.
חלק מפרקי הסדרה של אולפני זאונד נכללו בחלק מסדרת הקלטות "סיפורים קלאסיים מצוירים".
גיבור הסדרה הוא דב בשם אדי שהגיע בטעות בהיותו גור לאי של ארנבים.
אדי מתבגר ביחד עם חברו הארנב מקס ומשוכנע שגם הוא בעצמו ארנב.
אך כשהוא מתבגר רוח רפאים קטנה מספרת לו שהוא בעצם דב.
אדי מחליט לצאת למסע בכדור פורח כדי לחפש את בני מינו.
מקס מתגנב לכדור הפורח בניגוד להוראותיו של אדי, וכמו כן גם רוח הרפאים נלקחת בטעות.
וכך יוצאים השלושה למסע לחיפוש אי הדובים.
אי החזיר הוא אי לא מיושב באיי קרוזה ששטחו 64 קילומטר רבוע.
האי הוא חלק מהארצות הדרומיות והאנטארקטיות של צרפת.
האי הוא הר געש לא פעיל בעל לועות לא פעילות רבות.
קו החוף של האי מורכב ברובו מצוקים נמוכים.
הנקודה הגבוהה ביותר באי היא לוע הר הגעש המרכזי שגובהו 770 מטר.
לאי הגיעו מספר רב של מינים פולשים דוגמת ארנבים, חתולים, עכברים וחזירים שהעניקו לאי את שמו.
האי נחשב מקום חשוב ביותר כאזור ציפורים בעל חשיבות.
באי ישנן מושבות מהגדולות בעולם של פינגווין מלכותי.
נוסף על כך, ישנן מושבות של פינגווין לבן-אוזן, פינגווין הסלעים, פינגווין מצויץ צפוני, יסעור ענק, אלבטרוס אפור, אלבטרוס נודד, אלבטרוס עשון, אלבטרוס אפור-ראש ועוד מינים רבים.
באוגוסט 2018 פורסם כי מושבת הפינגווין המלכותי הגדולה בעולם באי, הצטמצמה ב-90% בתוך שלושה עשורים, משני מיליון פרטים ל-200,000 פרטים בלבד.
הסיבות להתמעטות מהירה זו אינן ברורות.
משלחת מחקר מתוכננת להגיע לאזור לקראת סוף חורף 2019.
אי הטווסים הוא אי בנהר האבל השוכן בפרבר ואנזה שבדרום מערב ברלין בירת גרמניה, סמוך לגבול עם העיר פוטסדאם, בירת מדינת ברנדנבורג.
כחלק מהארמונות והגנים של פוטסדאם, האי הוא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו ויעד פופולרי עבור טיולים בשעות היום.
אי הטווסים הוא גם שמורת טבע בהתאם להנחיית האיחוד האירופי ואזור הגנה מיוחד לעופות בר.
אי הטווסים הוא אי המשתרע על שטח של 670 דונם בנהר האבל בין ואנזה רבתי לפוטסדאם.
רוב האי מיוער, והשאר שטחים פתוחים, הכוללים מדשאות ושדות חקלאיים.
סך כל השטח המוגן, כולל האזורים המכוסים מים, הוא 980 דונם.
בסוף המאה ה-17 נקרא האי "אי הארנבים" על שם תחנת רבייה לארנבים שהוקמה על ידי פרידריך וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג משושלת הוהנצולרן.
משנת 1685, הוא נתן את לכימאי יוהאן קונקל סיוע כספי כדי לבנות כור היתוך לזכוכית במזרח האי, אשר הפכה לרכושו הפרטי של קונקל.
שם קונקל גילה את תהליך הייצור של אודם מלאכותי.
למרות זאת, לאחר מותו של הנסיך הבוחר בשנת 1688, קונקל לא זכה לתמיכה נוספת מיורשו של פרידריך וילהלם.
בשנת 1689 נהרס מבנה הכור בשרפה (שנגרמה ככל הנראה על ידי הצתה), וקונקל עזב ב-1692 לסטוקהולם כדי לעבוד עבור מלך שוודיה.
אחד ממעצבי הגנים היה יוהאן אוגוסט אייזרבק שמת בשנת 1801. בשנת 1804 התמנה פרדיננד פינטלמן לתפקיד הגנן מלכותי.
יורשו של פרידריך וילהלם, פרידריך וילהלם השלישי, הפך את האי לחווה לדוגמה, ובשנים 1821–1834 עוצב הפארק מחדש על ידי פטר יוזף לנה וקארל פרידריך שינקל, שתכנן כמה מבני עזר.
בנוסף, המלך בנה גן חיות המבוסס על ז'רדן דה פלאנט בפריז אשר כלל חיות אקזוטיות כמו תנינים, באפלו, קנגורו, קופים, זיקיות, זאבים, נשרים, אריות, למות, בונים וטווסים.
תחילה הוא נבנה בין הטירה ובית האביר (Kavaliershaus), אבל ב-1824 שינה אותו לנה.
הבניינים תוכננו בסגנון וילה איטלקית וכללו מערות מלאכותיות וכלוב ציפורים (שנשאר עד היום).
בשיאו, מספר בעלי החיים הגיע ליותר מ-900, מתוך יותר מ-100 מינים.
פרידריך וילהלם השלישי אהב מאוד את החיות שלו והאכיל רבות מהן באופן אישי.
כמו כן, הוא הנגיש את האוסף שלו עבור תושבי ברלין, מה שיצר הסתערות על האי הקטן.
לכן, משנת 1821 הכניסה לציבור התאפשרה רק שלושה ימים בשבוע.
עם זאת, העניין הציבורי היה כה רב, שעל רכבות מיוחדות שהגיעו מברלין למקום היה לעיתים קרובות עומס יתר.
בשנת 1842 העביר פרידריך וילהלם הרביעי את כל החיות שלו לגן החיות של ברלין, שנפתח בשנת 1844 כראשון מסוגו בגרמניה.
בית הדקלים שהוקם בשנת 1831 התבסס על עיצובו של שינקל.
הוא הכיל צמחים אקזוטיים כמו טבק, חבצלות, סלק עלים, בננות, ארטישוק וריבס וקיבל שבחים מהחוקר אלכסנדר פון הומבולדט.
הבית נשרף עד יסוד מסיבה לא ידועה במאי 1880. אחת הסברות אומרת כי הבית נדלק בעקבות ניצוץ תועה מהארובה, מה גם שהוא נבנה מעץ.
בית הדקלים לא נבנה מחדש, אבל עמודי אבן עדיין עומדים בקווי המתאר של המבנה.
ב-15 באוגוסט 1936, ממשלת גרמניה הנאצית חגגה על האי את סיום אולימפיאדת ברלין (1936), במסיבת לילה בסגנון איטלקי שכללה זיקוקים וקרוב לאלף מוזמנים.
בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה, אי הטווסים השתייך לברלין המערבית, כחלק משכונת צלנדורף, כיום- שטגליץ-צלנדורף, קרוב לגבול עם מזרח גרמניה.
על חוף סקראו בצפון ובמערב היו ביצורים של הגבול הפנים-גרמני של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית.
ב-1960, שימש האי כאתר צילום למספר סרטים המבוססים על ספריו של אדגר וולאס.
האי שמר על אופיו המיועד כאידיליה של טבע במידה רבה: בנוסף לכמה טווסים המשוטטים חופשיים, ניתן למצוא ציפורים מהאי ומחוץ בשבי, כהשלמה למגוון עשיר של פלורה.
כל האי מיועד כשמורת טבע, ובשנת 1980 הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו יחד עם עוד מספר טירות ופארקים באזור פוסטדאם וברלין.
אמנם ניתן להגיע אליו רק באמצעות מעבורת קטנה, אך הוא אתר תיירות פופולרי.
האתר מנוהל על ידי קרן הארמונות והגנים הפרוסיים.
אי החלומות הוא פארק שעשועים המקורה הגדול ביותר באירופה הנמצא במוסקבה שנחנך ב-27 בפברואר 2020 ונפתח לקהל יומיים לאחר מכן.
"אי החלומות" ממוקם בדרום מוסקבה על גדות נהר מוסקבה במרחק 10 דקות נסיעה מהקרמלין ונבנה על שטח של 100 הקטר.
הפארק מחולק לעשרה אזורי נושא עם מגוון אטרקציות בידור לילדים ולמבוגרים.
במרכזו של הפארק, מתחת לכיפת זכוכית ענקית, פארק שעשועים מקורה לכל עונות השנה שנחשב לגדול ביותר באירופה.
שטחו שווה ל-25 מגרשי כדורגל.
בפארק אולם הקונצרטים ל-3,500 מושבים וקומפלקס הקולנוע הגדול ביותר במוסקבה שכולל 17 אולמות, כולל IMAX.
הפארק נמצא בבעלות קבוצת רגיונים.
עלות הקמת הפארק 1.5 מיליארד דולר.
בנייתו החלה בפברואר 2018 והושלמה בדצמבר 2019. בפארק שלל מתקנים המבוססים על דמויות הדרדסים, צבי הנינג'ה, מפלצת של מלון, ספר הג'ונגל ודמויות של חברת וולט דיסני וסויוזמולטפילם.
אזורי הנושא הבאים מוצגים בפארק השעשועים:
כפר האגדות - אזור נושא כניסה, הבנוי על בסיס מיקומים ודמויות מהאגדה "מפתח הזהב, או הרפתקאותיו של פינוקיו".
כפר הדרדסים - אזור נושא שנבנה ברישיון IMPS S.A.
מבוסס על הזיכיון הדרדסים, הוא ממוקם בחלק המרכזי של פארק השעשועים בשטח של 3.5 אלף מ"ר והוא מכיל בעיקר אטרקציות ובילוי לילדים ומשפחה.
Hello Kitty - אזור נושא שנבנה בצורת טירת מרשמלו ורודה תחת רישיון חברת Sanrio על בסיס המותג היפני הפופולרי הלו קיטי, מכיל אטרקציות לילדים ומשפחה ובידור בעיקר לקהל נשי.
צבי הנינג'ה - אזור הנושא "ניו יורק" נבנה ברישיון של ניקלודיאון על בסיס הזכיינית Teenage Mutant Ninja Turtles והוא מכיל בעיקר אטרקציות בידור קיצוניות למבוגרים.
מוגלי במדינת הדינוזאורים - האזור התימטי המקורי והגדול ביותר של "אי החלומות" בנוי בסגנון הג'ונגל ומשתרע על שטח של 10 אלף מ"ר.
בית נטוש - אזור נושא מקורי שנבנה בצורה של אחוזה שחורה ומרושעת של הרוזן סטרחוב, מוקף גרגווילים.
מלון טרנסילבניה - אזור נושא שנבנה ברישיון Sony Pictures Consumer Products על בסיס מיקומם ודמויות הסדרה האמריקאית של סרטי אנימציה"מפלצת של מלון", מכיל אטרקציות משפחתיות ובילויים.
מרוץ החלומות - אזור נושא מקורי, המסוגנן כעיר עתידנית של העתיד.
טירת מלכת השלג - אזור נושא שנבנה על בסיס מיקומם ודמויותיו של האגדה "מלכת השלג" של הסופר הדני האנס כריסטיאן אנדרסן, ומעוצב בסגנון חורפי.
אי הכלבים הוא סרט הנפשה בסטופ מושן משנת 2018, אותו הפיק, כתב וביים וס אנדרסון.
את הסיפור פיתח אנדרסון יחד עם ג'ייסון שוורצמן, רומן קופולה וקוניצ'י נומורה.
הסרט מתרחש ביפן דיסטופית בעתיד הלא רחוק.
בסרט, נער בן 12 וחבורת כלבים, מחפשים את כלבו האבוד באי אליו הוגלו כל הכלבים בעיר, לכאורה בשל התפרצות שפעת כלבים.
אנסמבל המדבבים כולל את בריאן קראנסטון, אדוארד נורטון, ביל מארי, ג'ף גולדבלום, בוב בלבן, גרטה גרוויג, פרנסס מקדורמנד, הארווי קייטל, לייב שרייבר, סקרלט ג'והנסון, טילדה סווינטון, פ.
מארי אברהם, קן ואטאנבה ויוקו אונו.
הפקת הסרט היא קופרודוקציה אמריקאית-גרמנית.
הסרט פתח את פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-68, וזיכה את אנדרסון בפרס דוב הכסף לבמאי הטוב ביותר.
הסרט נפתח בפרולוג המתאר מאבק קדום בין כלבים לבין בני אדם, שהוכרע הודות לסמוראי צעיר, שהנציחו בהייקו.
חלקו העיקרי של הסרט מתרחש בעיר הבדיונית מגסאקי שביפן, בה פורצת שפעת מנגיף אינפולאנזי ומתפשטת דרך אוכלוסיית הכלבים.
קובאיאשי, ראש העיר החדש והסמכותי של העיר מגסאקי, חותם על צו המורה להגלות את כל הכלבים לאי זבל.
אף על פי שמדען ראשי טוען כי הוא קרוב לפיתוח חיסון לנגיף, הצו יוצא לפועל.
הראשון לגלות מן העיר הוא הכלב ספוטס, השייך לאטרי קובאישי, אחיינו היתום של ראש העיר, שאומץ על ידו.
הכלבים שנשלחים לאי סובלים מתסמיני המחלה ומרעב.
שישה חודשים לאחר מכן, אטרי גונב מטוס קטן וטס לאי הזבל כדי לחפש אחר ספוטס.
המטוס מתרסק על האי, ואטרי מחולץ על ידי חבורת כלבים המנהגת בידי כלב שחור בשם צ'יף (בריאן קראנסטון).
שאר החבורה כוללת את רקס (אדוארד נורטון), בוס (ביל מארי), דוק (ג'ף גולדבלום), וקינג (בוב בלבן).
החבורה מחליטה לעזור לאטרי בחיפושים, חרף הסתייגותו של צ'יף, שהיה בעברו כלב משוטט ומסרב להתרועע עם בני אדם.
יחדיו, הם הודפים צוות הצלה שראש העיר שולח במטרה למצוא את אטרי.
במהלך התקרית, שכללה מאבק בכלב רובוטי, הכלבים נפצעים ובעיקר צ'יף.
צ'יף מחליט לעזוב את החבורה, פוגש בכלבה בשם נוטאנג, המעודדת אותו במהלך השיחה ביניהם לחבור לחבורה בחזרה.
החבורה בוחרת לצאת לחיפושים בקצה המרוחק של האי, ובדרך מתייעצת עם שני כלבים נבונים בשם יופיטר ואורקל, המזהירים אותם מפני קיומם של כלבים מבודדים קניבלים.
בינתיים בעיר, המדען הראשי מצליח לפתח את החיסון אך נרצח בעזרת סושי מורעל בפקודת ראש העיר.
טרייסי ווקר, תלמידה אמריקאית מתוכנית לחילופי תלמידים, חושדת כי מדובר בקונספירציה, מתחילה לחקור ומארגנת תנועת מחאה נגד גירוש הכלבים.
ראש העיר טוען כי אטרי נחטף בידי כלבים ויש להוציאם להורג.
במהלך מסע החיפושים, אטרי וצ'יף מופרדים משאר החבורה.
אטרי שובר את המתח ביניהם ומקלח את צ'יף.
המקלחת חושפת שפרוותו של צ'יף היא בעצם לבנה, וקיים דמיון רב בינו לבין ספוטס.
צ'יף נזכר כי נולד למשפחה בה כל הגורים מתו למעט גור אחד.
צ'יף ואטרי מתחברים עד שהם נתקלים שוב בשאר החבורה, ומתאחדים איתם.
הם נתקלים שוב במשלחת של ראש העיר, אך חבורת הכלבים המבודדים מצילה אותם, כשבראשם עומד ספוטס.
הוא חושף כי הוא ניצל בידי הכלבים המבודדים והפך למנהיגם, והוא עומד להיות אבא.
בנוסף הוא מאמת עם צ'יף את העובדה כי הוא אחיו האבוד.
בינתיים, האנשים בעיר מאמינים כי אטרי נהרג בידי הכלבים.
ינשוף שנשלח בידי אורקל, מידע את החבורה ואת הכלבים המבודדים כי ראש העיר מתכנן להשמיד את כל הכלבים באי, ושאר הכלבים באי נכלאים.
אטרי והכלבים הנותרים מתכננים לשוב לעיר.
בינתיים טרייסי ווקר מתעמתת עם יוקו אונו, עוזרת המחקר של הפרופסור, ומחלצת ממנה את הנסיוב האחרון לחיסון מפני השפעת.
בטקס ההשבעה מחדש של ראש העיר, ראש העיר מתכנן לתת את הפקודה להשמיד את הכלבים, אך טרייסי ווקר מתפרצת לשם וחושפת את הקונספירציה.
בתגובה ראש העיר דוחה את האשמות כלפיו ומבטל את אשרת השהות שלה טרייסי ווקר.
ברגע זה מתפרצים אטרי והכלבים למקום, הנסיוב מוזרק לספוטס ומוכיח את יעילותו.
אטרי מקדיש הייקו לראש העיר שמשנה את ליבו, אך יד ימינו בוחר להמשיך בתוכנית המקורית.
מתחולל קרב ובסופו נלחץ כפתור ההוצאה לפועל של תוכנית ההשמדה.
אולם, האקר, אחד מחבריה ללימודים של טרייסי ווקר פרץ למחשבי הרוצחים וגורם לגז ההשמדה להיות מופנה כלפיהם.
במהלך הקרב, אטרי וספוטס נפצעים אנושות, ואטרי נזקק להשתלת כליה.
ראש העיר, מכה על חטא ובוחר לתרום את אחת הכליות שלו.
ראשות העיר עוברת לאטרי על פי סעיף בחוק, והוא משיב את הכלבים לחברה.
ראש העיר ושותפיו נשלחים למאסר באשמת שחיתות.
אטרי וטרייסי ווקר הופכים לזוג, וצ'יף ונוטאנג הופכים לשומרי הראש שלהם.
ספוטס, שנחשב למת, מחלים מן הפציעה וחי עם זוגתו וגוריו הקטנים.
קויו ראנקין - אטרי קובאיאשי
קוניצ'י נומורה - קובאיאשי, ראש העיר
אקירה טאקטיאמה - מייג'ר דומו
גרטה גרוויג - טרייסי ווקר
קן ואטאנבה - פרופסור ואטאנבה
אנג'ליקה יוסטון - פודל אילם
יוקו אונו - יוקו אונו, עוזרת מחקר
אי האלמוגים או בשמו המלא אי האלמוגים: סיפורו של האוקיינוס השקט הוא רומן הרפתקאות משנת 1858 מאת הסופר הסקוטי רוברט מייקל בלנטיין.
הספר מהווה את אחת היצירות הראשונות מסוגת ספרות הנוער והפך במהירות לרב-מכר.
הספר העניק השראה לספרו המפורסם של רוברט לואיס סטיבנסון, אי המטמון.
הספר מספר על הרפתקאותיהם של שלושה נערים נטושים על אי בדרום האוקיינוס השקט לאחר שניצלו מספינה טרופה.
בשנת 1954 תורגם הספר לעברית על ידי נקדימון רוגל.
אי האשליות הוא סרט אימה על-טבעי-פנטסטי אמריקאי, המבוים על ידי הבמאי ג'ף וודלו עם תסריט מאת ג'יליאן ג'ייקובס, כריס רואץ' ו-וודלו עצמו, המבוסס על סדרת הטלוויזיה של ABC משנת 1977 "אי החלומות" שנוצרה על ידי היוצר ג'ין לויט.
בסרט מככבים מייקל פניה, מגי קיו, לוסי הייל, אוסטין סטוול, פורשיה דאבלדיי, ג'ימי או.
יאנג, ראיין הנסן, ומייקל רוקר, והוא מופק על ידי המפיק ג'ייסון בלאם באמצעות "בלאמהאוס הפקות".
הסרט עלה לאקרנים בבכורה עולמית ב-14 בפברואר 2020, תחת הפצתם של "סרטי סוני".
אשת העסקים גוון אולסן, שוטר לשעבר בשם פטריק סאליבן, האחים החורגים ג'יידי וברקס וויבר ואישה מטרידה בשם מלאני קול זוכים בתחרות בביקור באי האשליות, מתחם נופש טרופי שבו פנטזיות מתגשמות.
פטריק נופל בשבי על ידי חוליית חיילים אמריקאים ומגלה שמפקדם הוא אביו ושזו משימתם האחרונה לפני שהאחרון ימות.
מלאני מוכנסת לבונקר תת-קרקעי ומקבלת הזדמנות להתעלל בבריונית, סלואן מדיסון בשיטות שונות ולבסוף מעלה לרשת האינטרנט סרטון שלה בוגדת בבעלה.
למרות זאת, סרטון אחר חושף שסלואן נחטפה מביתה על מנת להשתתף בפנטזיה כנגד רצונה.
מלאני מתעשתת ומצילה אותה ממנתח סדיסטי במסיכה והשתיים בורחות.
במהלך הלילה השתיים מותקפות שוב על ידי המנתח, אך ניצלות על ידי אדם בשם דיימון, חוקר פרטי שחי על האי והורג את המנתח.
דיימון לוקח את השתיים למערה ומסביר שהפנטזיות על האי נוצרות בעזרת מי מעיינות מתחת "ללבו" של האי: אבן זוהרת שמציגה לאדם שמביט בה את תשוקותיו העמוקות ביותר.
לאחר שהן מבינות שרורק ערבב את המשקאות שלהן עם מים מהאי, דיימון מסביר שהוא הגיע לאי בעקבות חקירה שקיבל, אך רורק הציע לו פנטזיה: לראות את בתו המתה.
לצערו, הפנטזיה הפכה לסיוט וגרמה לו להילכד על האי.
השלושה אוגרים מים מהאי בבקבוק וממשיכים לאתר הנופש כדי למצוא טלפון ולקרוא לחילוץ.
גוון מתעוררת ומגלה שהיא ובן זוגה הורים לבת ומסרבת להמשיך בפנטזיה.
רורק מספר לה על הפנטזיה האישית שלו: להתאחד עם אשתו המתה, דבר שמתאפשר כל עוד רורק נשאר על האי ומגשים לאורחיו את הפנטזיות שלהם.
היא מנסה להציל את ניק, אך מאבדת הכרה בגלל העשן ומחולצת על ידי עוזרתו של מר רורק, ג'וליה.
גוון מבינה שכל האורחים מלבד מלאני, היו שם באותו הלילה שבו השריפה פרצה.
באותו הזמן, פטריק מנסה לעזוב את האי יחד עם אביו, אך החוליה נקראת להציל בני ערובה שמתבררים כג'יידי וברקס באחוזה.
החיילים הורגים את חיילי קרטל הסמים, אבל הם חוזרים לחיים כזומבים מעוותים ורוצחים את ג'יידי ושאר החוליה.
אביו של פטריק מקריב את עצמו על מנת שפטריק וברקס יוכלו לברוח בחזרה למתחם הנופש.
מלאני וסלואן מותקפות על ידי המנתח שהפך לזומבי, אך דיימון זורק את עצמו ואת המנתח מצוק וכך הורג את שניהם.
במתחם, סלואן מתקשרת לבעלה ומשכנעת אותו להתקשר לחברו של דיימון, שהוא טייס כדי שיוציא אותם מהאי.
הניצולים מתקבצים במתחם, אך רורק לוכד אותם וחושף שכל האורחים הם חלק מפנטזיה של מישהו אחר הרוצה במותם.
האורחים מבינים שכולם היו מעורבים במותו של ניק ומסיקים שהם נמצאים בפנטזיה של רורק, מאמינים שהוא וג'וליה היו הוריו של ניק.
האורחים בורחים למזח ומבחינים במטוסו של חברו של דיימון, אך חיילים זומבים מהקרטל מפוצצים אותו לפני שהוא נוחת.
הקבוצה לאחר מכן נסוגה למערה במטרה להרוס את הקריסטל (הלב של האי) בעזרת רימון שברקס מחזיק.
בזמן החיפוש אחר הקריסטל, האורחים מותקפים על ידי מפלצות שנראות כמו הסיוטים שלהם, אך האורחים הורגים אותם ומתאחדים סמוך לקריסטל.
לפתע, מלאני דוקרת את פטריק ולוקחת את סלואן כבת ערובה.
מלאני חושפת שכולם חלק מהפנטזיה שלה ורוצה שכולם ימותו בעקבות מותו של ניק, שמתגלה שהיא והוא היו אמורים לצאת לדייט באותו הלילה שהשריפה פרצה.
בנוסף, מתגלה שג'וליה היא בעצם אשתו של רורק המופיעה באי כחלק מהפנטזיה שלו.
ג'וליה עומדת למות בשנית, רגע לפני כן היא משכנעת את רורק לשחרר אותה ולסייע לאורחים לברוח מהאי.
רורק מגיע לעזרת האורחים ומספר לסלואן שטכנית גם היא אורחת על האי וגם לה מגיעה פנטזיה.
סלואן בתורה מפנטזת שמלאני מתאחדת עם ניק, לפתע גופתו המתה של ניק עולה מן המים ומטביעה את מלאני למוות.
לפני מותה היא זורקת רימון דלוק אל עבר הקבוצה, אך פטריק קופץ על הרימון כדי להציל את חבריו.
הפנטזיה מסתיימת וסלואן, גוון וברקס מתעוררים במתחם, מבינים שפטריק מת מות גיבורים ורורק מסכים לשחרר אותם מהאי.
האורחים עולים על טיסה מהאי.
ברקס מגלה שמגיעה לו פנטזיה (כיוון שהפנטזיה שהוא וג'יידי חוו הייתה בעצם של ג'יידי עבור שניהם) ומבקש שאחיו ג'יידי יחזור לחיים ויחזור הביתה.
רורק מסביר שהפנטזיה יכולה להתגשם, אולם ברקס צריך להישאר על האי כדי שזה יקרה.
לאחר שגוון, סלואן וג'יידי עוזבים את האי, רורק מציע לברקס להיות העוזר האישי שלו ושואל אם אי פעם היה לו כינוי.
ברקס חושף שבעקבות התערבות הוא קעקע על עצמו את המילה "קעקוע" ("טאטו" באנגלית), אזכור לסדרת הטלוויזיה שעליה בוסס הסרט.
מייקל פניה - מר רורק
מייק ווגל - לוטננט סאליבן
ביולי 2018, הוכרז כי "בלאמהאוס הפקות" ו"סרטי סוני" עובדות על פיתוח עיבוד קולנועי לסדרת הטלוויזיה "אי החלומות", שתואר כתערובת של "וסטוורלד" ו"בקתת הפחד".
הבמאי ג'ף וודלו נבחר לביים ולכתוב יחד עם תסריטאים נוספים את התסריט.
באוקטובר 2018, מייקל פניה, ג'ימי או.
יאנג, דייב בטיסטה ולוסי הייל הצטרפו לצוות השחקנים.
בנובמבר 2018, במהלך ראיון, חשף וודלו כי מגי קיו, פורשיה דאבלדיי וראיין הנסן הצטרפו לצוות השחקנים וחשף כי בטיסטה כבר לא יוכל להופיע בסרט.
בינואר 2019, מייקל רוקר, שרלוט מקיני, פריזה פיץ-הנלי ואוסטין סטוול הצטרפו לצוות השחקנים.
מאוחר יותר אישר ריאן הנסן כי הסרט לא יכלול את דמותו של טאטו מסדרת הטלוויזיה.
צילומי הסרט החלו בינואר 2019 בפיג'י.
חלק מהצילומים המחודשים התקיימו ביולי 2019.
הסרט עלה לאקרנים ב-14 בפברואר 2020. במקור, תאריך עלייתו לאקרנים נועד ל-28 בפברואר 2020 לפני שהוא הוקדם בשבועיים.
בארצות הברית ובקנדה, ייצא הסרט לצד "פוטו אהבה" ו"סוניק – הסרט".
אי המגפות הוא רומן משנת 1997 מאת הסופר האמריקאי נלסון דה מיל.
זהו הרומן הראשון שמציג דמות חוזרת, הבלש ג'ון קורי.
לספר יצא רומן המשך בשנת 2000, משחק האריה.
יצא לאור בעברית על ידי הוצאת נירם.
בשנת 1997, בלש משטרת ניו יורק ג'ון קורי נמצא במרפסת האחורית של בית החוף של דודו בצפון לונג איילנד, כשהוא מתאושש משלושה פצעי ירי בעת שעבד בעירו במנהטן, ניו יורק.
הוא נהנה מהעובדה שעונת התיירות כמעט נגמרה כך שזה רק הוא והמקומיים.
הוא מאזין למוזיקה תוך כדי ישיבה בכיסא ומשתמש במשקפת כדי לרגל אחרי אנשים שנהנים בסירה רחוקה.
מפקד המשטרה המקומית, סילבסטר מקסוול, מגיע למרפסת האחורית ומבקש מקורי לפעול כיועץ בחקירת רצח, שכן קורי מכיר באופן אישי את שני הקורבנות, טום וג'ודי גורדון, שניהם עובדים במרכז מחלות בעלי החיים באי השזיף, מתקן החשוד בביצוע מחקר לוחמה ביולוגית.
הם הולכים לבית שהיה ברשות הקורבנות, נכס על קו המים שנראה שנשדד או נערך בו חיפוש ושם נורו שני הקורבנות בראשם על המזח שלהם.
קורי מסיק שהקורבנות היו ליד הרוצח שלהם מכיוון שקשה לפגוע באדם בראשו עם ירייה אחת מטווח כזה.
הם לא יכולים למצוא את תרמילי הכדורים, אך מכיוון הפצעים מגיעים למסקנה שהקליעים נמצאים במפרץ.
מקס לא מרוצה משום שאף על פי שהוא לא בלש רצח, הציפיות שלו מממצאיו של קורי היו גבוהות.
בת' פנרוז, שוטרת מחוז סאפוק, מגיעה.
קורי מגלה מיד שהיא אחראית בתיק מבלי שהיא תצהיר זאת.
היא צועקת עליו מעט על היותו בזירת הפשע כיוון שהוא נראה אזרח.
הוא מתעלם ממנה ומחפש בספינת המהירות שבני גורדון שכרו.
כשהוא יוצא מהסירה היא מושכת אליו את האקדח שלו ומאלצת אותו לציין מי הוא.
רגע לפני שהוא הולך הוא שואל אם הם מצאו את חזית הסירה שהגורדונים השתמשו בו כתא מטען בזמן השיט; הם עונים שזה חסר.
קורי ניגש לבר המקומי ומזמין ג'אנק פוד.
הוא צופה במשחק כשבת' נכנסת.
היא מזמינה אותו לחזור איתה לביתם של גורדון לראות את סוכני הממשלה המעורבים.
הם חוזרים לזירת הפשע ונכנסים למטבח, שם הם פוגשים את ג'ורג' פוסטר, סוכן FBI, ואת טד נאש, שטוען שהוא מייצג את מחלקת החקלאות, אך קורי מזהה מיד כסוכן CIA עקב היותו בזירת פשע בשעה מאוחרת.
הם דנים בתיאוריות של מקרי המוות, כמו האפשרות שהגורדונים סחרו במחלות הקטלניות ושהייתה להם גישה לכסף וכשהשתמשו בתיבת הסירה כמכולה לחפצים.
בערוצי הטלוויזיה מוצג סיקור חדשותי על הרצח המגזים בחשיבות עבודתם של הגורדונים.
קורי בתוכו לא אוהב כיצד הכתב מגזים בדיווח מכיוון שאין שום עדות פומבית לעבודה המחברת אותם ללוחמה או גנבה ביולוגית.
קורי מקנא בכך שבת' אוהבת את טד נאש.
השניים רבים מי הוא זכר האלפא של החדר.
בת', קורי ומקס מצליחים לגבור על טד כדי שיוכלו לצאת לאי השזיף למחרת.
אז קורי עובר דרך מדפי הספרים של גורדון ושולף מפה של מי השייט המקומיים.
הוא מבחין בקוד מסתורי שנכתב באחד העמודים.
למחרת הוא מגיע מוקדם לתחנת המעבורת ורואה את ג'ורג' וטד עם מנהל הביטחון ואנשים אחרים בחליפות שיורדים מהמעבורת ומאשר את מחשבותיו על כיסוי ממשלתי.
הם לא רואים אותו והוא עולה על המעבורת לאי השזיף עם שאר חברי הקבוצה מהלילה הקודם עם פול סטיבנס, מנהל הביטחון, שמעמיד פנים שהוא לא מכיר את פוסטר או נאש.
הם מובאים לאי ומקבלים סיור באוטובוס.
לאחר מכן הקבוצה עוברת במסדרונות הארוכים עם ראש מרכז המחקר שיש לו קצת הומור, אך נראה כתסריט מתוזמן מראד.
הקבוצה פוגשת כמה מדענים שהם ידידיהם של טום וג'ודי שהובילו את פרויקט.
המדענים גם מתנהגים כאילו הם על פועלים על פי תסריט ומסגירים תיאוריות שהגורדונים היו עובדי ממשלה שלא שילמו להם שגנבו חיסון כדי שיוכלו "לגלות" אותו במקום אחר ולהתעשר.
בסופו של דבר, הרוצח מוכח כפרדריק טובין, בעל יקב מקומי, שמניעיו דווקא היו כלכליים.
הסרט שודר לראשונה בארצות הברית בערוץ ניקלודיאון ב-1 בדצמבר 2002, כאשר מספר ימים לפני שידורו הופץ בקולנוע הסרט המונפש "כוכב המטמון" של חברת וולט דיסני אשר גם מבוסס על הספר.
בישראל הסרט הופץ לראשונה בשנת 2014 בדיבוב לעברית.
לאחר שפגש את בילי בונס שסיפר לו על קיומו של אי עם מטמון אגדי, ג'ים הוקינס שוכר ספינה עם צוות ומפליג אליו בעזרת מפה, כאשר בין המלחים שבצוות נמצא הצוות של קפטן פלינט שמעוניין להשיג את המטמון לעצמו.
בימוי הדיבוב העברי נעשה על ידי טל רזניק, והופק על ידי יעל אללוף ודן שצברג.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתג'ים הוקינסקתלין ברדולב סלעלונג ג'ון סילברמקנזי גרייגדי לויג'ון טרלאוניכריסטופר גייזיהויכין פרידלנדרדוקטור ליווסליאדם הנדרסוןאמנון וולףקפטן אלכסנדר סמולטוויליאם סמפלסעמי מנדלמןבילי בונסגרי צ'לקג'ון אנדרסוןדויד לוויטוןדן שצברגכלב שחורג'ון פייןאלי לולאידיקאליסטייר אבלסער בדישיאמא של ג'יםגיליאן ברברשרון שחל
בנוסף דיבבה בדיבוב העברי אורנה כץ.
אי האש או וולוגודסקי פיאטק (רשמית - "המתקן הממלכתי הפדרלי 'מושבת תיקון מספר 5 של מינהל שירות בתי הסוהר הפדרלי במחוז וולוגדה'") הוא אחד ממושבות התיקון המיוחדים לאסירים ברוסיה שנידונו למאסר עולם .
מכונה לרוב בכינוי "אלקטרז הרוסי".
המושבה ממוקמת במנזר קיריל-נובואוזרסקי לשעבר על האגם החדש (אי האש) ליד העיירה בלואוזרסק, בנפת בלאוזרסקי במחוז וולוגדה.
מנזר קיריל-נובואוזרסקי לגברים נוסד בשנת 1517 בתקופת שלטונו של הדוכס הגדול וסילי השלישי ביוזמת הנזיר קיריל הלבן, נזיר של מנזר קורנילבו-קומל.
לאחר מהפכת אוקטובר של 1917, המנזר הפך לכלא עבור "אויבי המהפכה".
בשנות השלושים והארבעים הייתה מושבה לאסירים פוליטיים במסגרת מערכת הגולאג.
בשנת 1938 התמקם כאן נובויאוזרסקאיה ITK-14, לאחר המלחמה כונה בשם ITK-6, LO-17, אשר בשנות החמישים אורגנה מחדש למחנה מאסר בעל אבטחה מרבית.
לאחר מות סטלין בשנת 1953, המושבה הפכה לכלא רגיל לפושעים מסוכנים.
בשנת 1956 הוקם כמתקן ITK-17 לגברים שהורשעו לראשונה בשוד ורצח.
בשנת 1994, לראשונה במחוז וולוגדה וברוסיה, נוצרה מושבת תיקון על בסיס סוג חדש של עונש פלילי - מאסר לכל החיים.
בשנת 1997 המנזר הפך לכלא אך ורק לאסירים שריצו מאסר עולם.
לאחר הטלת הקפאה על ביצוע עונשי מוות ברוסיה בשנת 1996, משמעותם של עונשים אלה היא מאסר עולם באופן אוטומטי.
הכלא הוא מושבת עונשין, אחת משבע מושבות לאסירים לכל החיים ברוסיה.
על פי צו משרד המשפטים של הפדרציה הרוסית מיום 17 באוגוסט 2012, הוטלה מגבלה של 505 אסירים שיכולים להיכלא במתקן, כולל מדור אבטחה מרבית שמוגבל ל-55 אסירים.
כיום, בכלא יש 192 אסירים.
אי הילדים היא מיני-סדרת טלוויזיה בריטית המבוססת על הספר אי הילדים מאת מירה לובה.
הסדרה שודרה לראשונה ב-1 ביולי 1985 בערוץ BBC One לפי תסריט של חנן פלד ובבימויו של נתנאל גוטמן.
במהלך מלחמת העולם השנייה מזמין נשיא ארצות הברית לארח בארצו ילדים מלונדון הסובלים מההפצצות האוויריות של גרמניה.
הם מועברים לארצות הברית בספינות אשר אחת מהן מותקפת על ידי צוללת גרמנית ושוקעת.
רוב הילדים מצליחים להחלץ מהספינה הטובעת אך ספינת הצלה אחת עם 11 ילדים נסחפת ונחשבת כאבודה.
ספינת ההצלה מגיעה לאי בודד שם הילדים, על מנת לשרוד, מארגנים את עצמם בצורה של מדינת ילדים קטנה, שבה לכל אחד יש משימות מוגדרות משלו.
למרות סכסוכים פרטניים, הם מצליחים לשרוד באי.
באנגליה ובארצות הברית מאמינים שהילדים הנעדרים מתים.
רק ויליאם, נכדו של נשיא ארצות הברית, משוכנע שהם עדיין בחיים.
לבסוף, הוא מצליח לשכנע את סבו ליזום חיפוש שמוביל בסופו של דבר לאיתור הילדים והצלתם.
בישראל הסדרה שודרה לראשונה בשנת 1985
בשנת 1940, בזמן מלחמת העולם השנייה הבריטים יזמו את תוכנית CORB לשליחת ילדים בריטים בספינות מחוץ לאזור המלחמה.
התוכנית הופסקה לאחר שהספינה "City of Benares was" טבעה ב-8 בספטמבר 1940 בדרכה לקנדה ו-77 מהילדים על הספינה נהרגו.
אי הדרכונים של המלך פהד , או בקיצור אי הדרכונים, הוא אי מלאכותי הנמצא בין בחריין לערב הסעודית, במרחק כ-25 ק"מ ממערב לבירת בחריין, מנאמה, השוכנת באי הגדול של בחריין.
הוא הוקם כחלק מבניית גשר המלך פהד המחבר בין שתי המדינות.
בנייתו של גשר המלך פהד, אשר נחנך בשנת 1986, כללה את בניית האי המלאכותי.
תוואי הגשר נבחר כדרך הקצרה ביותר בין האי בחריין לערב הסעודית היבשתית.