tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פוט לא הייתה ממייסדות אוקספם, כפי שטוענים רבים בטעות, אך הייתה פעילה בארגון.
בשנת 1945 נישאה להיסטוריון הבריטי מ.ר.ד.
פוט, והיא התגרשה ממנו בשנת 1960. בתקופת מלחמת העולם השנייה חלקה דירה בלונדון עם הסופרת והפילוסופית אייריס מרדוק שהייתה אז חברתה הטובה ביותר.
בשנת 2004 התדרדרה בריאותה והיא הפסיקה להרצות ולעסוק בפילוסופיה.
פוט נפטרה ביום הולדתה ה-90.
עבודתה של פוט בשלהי שנות ה-50 הייתה בתחום המטא-אתיקה באופיה, ועסקה בניתוח שיפוט מוסרי ושיח מוסרי.
מאמריה "טיעונים מוסריים" ו"האמנות מוסריות" היו מכריעים בשינוי הזרם המוביל של נון-קוגניטיביזם בתחום הגישות האנלטיות לתורות מוסר לאורך עשרות שנים.
את הגישה הנון-קוגניטיבסטית ניתן למצוא כבר בהגותו של דייוויד יום, אולם ניסוחה הבולט ביותר בפילוסופיה האנליטית ניתן בעבודותיהם של איי.
הוגים אלה התמקדו במה שכונה "מושגים מוסריים דקים" כגון "טוב" ו"רע", "נכון" ו"לא נכון", תוך שהם טוענים כי לא ניתן להשתמש בהם כדי לאושש אמיתה כלשהי ביחס לאותו דבר שאליו הם מתייחסים, אלא כדי לבטא רגש, או (במקרה של הייר) ציווי.
סוג זה של ניתוח מושגים מוסריים "דקים" היה קשור לחלוקה מיוחדת של מושגים קונקרטיים יותר, או "עבים", כגון "פחדן", "אכזר", או "תאבתן": אלה היו צריכים ליצור מרכיב "מעריך" יחד עם המרכיב הברור מאליו שהוא "תאורי בלבד".
מטרתה של פוט הייתה לבקר את ההבחנה הזו ואת התפיסה בדבר מושגים דקים.
בזכות גישתה הייחודית להגנה על האופי הקוגניטיבי ובעל ערך אמת של שיפוט מוסרי, מאמריה קיבלו משקל מכריע בהעלאת השאלה של הרציונליזם של מוסר, כשאלה מרכזית.
השיקולים המעשיים הכרוכים במושגים מוסריים "עבים" - "זה יהיה אכזרי, זה יהיה פחדני, זה שלה", או "הבטחתי לה שלא אעשה זאת" - מניעים בני אדם לנהוג בדרך מסוימת ולא בדרך אחרת, אולם הם תאוריים בדומה לכל שיפוט אחר המתייחס לחיי האדם.
הם שונים ממחשבות כגון "זה יושלם ביום שלישי" או "נזדקק לעשרה ליטר צבע", לא במעורבות של ביטויים שאינם עובדתיים או של ביטויים "מוסריים" המביעים עמדה, אלא בעובדה שלבני אדם יש טעמים שלא לעשות מעשים שהם פחדניים או אכזריים.
פוט הקדישה את חייה לשאלה זו המופיעה בהגותה לאורך כל תקופות פרסומיה.
ניתן למצוא את עיסוקה זה בשיח שהיא מנהלת עם פילוסופים אפלטוניים, קליקלס ותרסימכוס וכן עם ניטשה.
"למה להיות מוסרי?" - פרסומיה המוקדמים
בשאלה "למה להיות מוסרי?" (אשר עבור פוט תחלקה לשאלות משנה: "למה להיות צודק?" ו"למה להיות שקול?" ועוד) עברה גישתה של פוט מספר מהפכים מפתיעים.
במאמרה "האמנות מוסריות" היא טענה כי תכונות טובות נלמדות - אומץ, שיקול דעת, חוש צדק וכדומה - ניתן לטפחן באופן שכלתני, ומכאן שיש טעם שכלתני לנהוג על פיהן.
המושגים המוסריים ה"עבים" אותם היא הדגישה (מבלי שתשתמש במונח זה) בהגנת האופי הקוגניטיבי של שיפוט מוסרי באו יד ביד עם מאפיינים שניתן לטפחם באופן שכלתני, לדוגמה, תכונות טובות; באופן זה הם שונים מתאורים אקראיים של התנהגות.
הנקודה המרכזית הייתה שההבדל (לדוגמה) בין "התנהגות צודקת" ו"התנהגות שהתרחשה ביום שלישי" לא היה נתון לשיפוט רגשי, כפי שאייר וסטיבנסון ניסו לטעון, או ציווי סודי כלשהו, כפי שהדבר היה לגרסת הייר.
"למה להיות מוסרי?" - תקופת הביניים
15 שנה לאחר פרסומה הראשון, במאמרה "מוסר כשיטה של ציוויים היפותטיים", היא שינתה עמדתה בכל הנוגע לצדק ולעשיית טוב, סגולות טובות המתייחסות באופן מיוחד לבני אדם אחרים.
אף שלכל אחד יש סיבה לטפח אומץ, שיקול דעת וחריצות, ללא קשר לשאיפותיו של אדם או לדברים שהוא מעריך, עדיין הרציונליות של מעשים צודקים ומעשים טובים חייבת להישען על מניעים אקראיים.
אף שרבים הזדעזעו מן התזה שהעלתה, היא קיוותה שהתזה תעורר השראה.
"למה להיות מוסרי?" - עבודותיה המאוחרות
כמעט כל פרסומיה של פוט עוסקים בתחום האתיקה הנורמטיבית או מטא-אתיקה.
רק פעם אחת היא יצאה מגבולות תחומי העיסוק העיקריים שלה ועסקה באסתטיקה.
היה זה בשנת 1970 בהרצאה לזכר הרץ שנתנה באקדמיה הבריטית, "על אמנות ומוסר" שבה היא מתארת את הניגודים בין שיפוטים מוסרים ושיפוטים אסתטיים.
פוט מעולם לא הראתה עניין בפילוסופיה מדינית, או ביחסים שבין אתיקה לפוליטיקה.
פיליפה ז'סינטו ניוסי (בפורטוגזית: Filipe Nyusi; נולד ב-9 בפברואר 1959) הוא פוליטיקאי מוזמביקי המכהן כנשיא מוזמביק.
ניוסי נולד ב-9 בפברואר 1959 בקולוניה של האימפריה הפורטוגזית במוזמביק בעיר מוודי .
במהלך מלחמת העצמאות של מוזמביק נלקח ניוסי לעירייה טונדורו שבטנזניה, שם הוא התחנך.
הוא למד באוניברסיטת ברנו לטכנולוגיה בצ'כוסלובקיה ואף השלים תואר שני בניהול באוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר באנגליה.
לפני שמונה לקבינט על ידי נשיא מוזמביק ארמנדו גבוזה, עבד ניוסי ברשות הנמלים של מוזמביק.
בשנת 1973, כשהוא בן 14 הצטרף ניוסי אל החזית לשחרור מוזמביק.
בשנת 2008 נבחר להיות שר ההגנה של מוזמביק.
הוא כיהן בתפקיד עד 1 במרץ 2014. ב-2014 הוא היה המועמד המוביל של מפלגת השלטון לנשיאות מוזמביק ואף היה מזוהה עם הנשיא היוצא ארמנדו גבוזה.
הוא ניצח בבחירות ונבחר לנשיא מוזמביק.
פיליפו השני, דוכס סבויה (באיטלקית: Filippo II.
פיליפו נולד ב-5 בפברואר 1438 בשיאמברי, ללודוביקו, דוכס סבויה ולאן מקפריסין, בתם של יאנוס, מלך קפריסין ושארלוט דה בורבון-לה מארקה.
בצעירותו שלט פיליפו במחוז ברסה, אולם הוא נכבש על ידי ממלכת צרפת, ובעקבות כך קיבל פיליפו את התואר "ללא ארץ".
בשנת 1496 מת בן אחיינו קרלו השני, דוכס סבויה ללא יורשים, ופיליפו עלה לשלטון במקומו.
בנוסף נטל פיליפו לעצמו את התארים והטענות לכתר ממלכת קפריסין, על אף שהיו בנות במשפחה שהיו אמורות לרשת את התארים האלה לפניו.
ב-7 בנובמבר 1497 מת פיליפו בשיאמברי, ובנו פיליברטו השני, דוכס סבויה עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1472 התחתן פיליפו עם מרגריט מבורבון, בתם של שארל הראשון, דוכס בורבון ואגנס מבורגונדי, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
לואיזה, נסיכת סבויה (1476–1531), התחתנה עם שארל, רוזן אנגולם
בשנת 1485 התחתן פיליפו עם קלודין דה ברוס, בתם של ז'אן השני דה ברוס וניקול דה שאטיון, ממנה נולדו לו 6 ילדים:
פיליברטה מסבויה (1498–1524), התחתנה עם ג'וליאנו דה מדיצ'י, דוכס נמור
בנוסף היו לפיליפו 8 ילדים מפילגשיו השונות.
פיליפו הראשון, רוזן סבויה (באיטלקית: Filippo I di Savoia; 1207 – 16 באוגוסט 1285), היה רוזן סבויה בין השנים 1268–1285.
פיליפו נולד בשנת 1207 באגבל, לטומאסו הראשון, רוזן סבויה ולמרגריט מז'נבה, בתם של גיום הראשון, רוזן ז'נבה ובאטריצ'ה דה פאוצ'יני.
בצעירותו יועד פיליפו לכמורה, ובשנת 1236 השיג לו אחיו גוליילמו מסבויה משרות כמורה בכמה ערים, על ידי קשריו עם הנרי השלישי, מלך אנגליה.
בשנת 1241 נבחר פיליפו לבישוף לוזאן, אך כעבור זמן קצר התפטר ומונה לבישוף ואלנס.
בשנת 1243 לחם הנרי השלישי בגסקוניה, ופיליפו הגיע לבקר אותו ואת אשתו - אחייניתו אלינור מפרובאנס, יחד עם אחיותיה ביאטריס מפרובאנס וסנסיה מפרובאנס.
בשנת 1244 ברח האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי מרומא, ופיליפו שכנע את אחיו אמדאו הרביעי, רוזן סבויה לאפשר מעבר בטוח לאפיפיור, ולאחר מכן ליווה אותו לליון, ובתמורה מונה על ידי האפיפיור בשנת 1245 לארכיבישוף ליון.
פיליפו סייע לאחיו, וניהל משא ומתן עם סוחרים מהאזור על היטל המיסים.
כאשר התברר בניגוד לציפיות שפיליפו אמור לירש את השליטה ברוזנות סבויה, הוא התפטר מתפקידו בכנסייה, והתחתן עם אדלייד, רוזנת בורגונדי, בתם של אוטו הראשון, דוכס מראניה וביאטריס השנייה, רוזנת בורגונדי, אך לא היו לו ילדים ממנה.
בשנת 1268 מת אחיו פייטרו השני, רוזן סבויה, ופיליפו עלה לשלטון במקומו.
פיליפו הרחיב את תחומי הרוזנות, ובשנת 172 צירף את שטחי ברס לרוזנות, אולם בשנת 1282 הוא ספג תבוסה מקואליציה של יריביו שכללה את רודולף הראשון, מלך גרמניה, שארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה וז'אן השני, רוזן ויינואה.
ב-16 באוגוסט 1285 מת פיליפו ברוסיון, ואחיינו אמדאו החמישי, רוזן סבויה עלה לשלטון במקומו.
פִילִיפּוֹ פָּצִ'ינִי (באיטלקית: Filippo Pacini; 25 במאי 1812–9 ביולי 1883) היה אנטומיסט איטלקי, שנודע בשל גילוי גופיפי פצ'יני, ולאחר מותו בשל גילוי מחולל מחלת הכולרה, החיידק Vibrio cholerae, שנים טרם גילויו הנודע יותר על ידי רוברט קוך.
פצ'יני נולד בפיסטויה שבאיטליה לפרנצ'סקו, סנדלר, ולאומילטה דולפי.
הוא קיבל חינוך דתי בתקווה שיהיה להגמון, אולם ב-1830 הוענקה לו מלגה לבית הספר לרפואה המכובד בפיסטויה.
במהלך לימודי הרפואה למד לנתח גופות ולבחון אותן תחת המיקרוסקופ.
ב-1831, במהלך שיעור נתיחת גופות, גילה פצ'יני איברי חישה זעירים במערכת העצבים המגיבים ללחץ ולרטט.
הוא למד אותם מקרוב בשנים שלאחר מכן, ודן בהם במסגרת אגודת Società medico-fisica בפירנצה, אולם הוא פרסם את מחקרו, "Nuovi organi scoperti nel corpo umano", רק בשנת 1840. עד מהרה עבודתו נודעה באירופה, והגופיפים שגילה נקראו על שמו – גופיפי פצ'יני.
הוא שימש עוזר מחקר לפאולו סאבי בפיזה בין 1840 ל-1843, ולאחר מכן החל לעבוד במכון לאנטומיה אנושית.
הוא היה פרופסור לאנטומיה באוניברסיטת פיזה בין השנים 1844–1846. ב-1847 החל ללמד בליצ'אום בפירנצה, וב-1849 מונה לעמוד בראש המחלקה לאנטומיה כללית וטופוגרפית במכון ללימודים גבוהים באוניברסיטת פירנצה, שם נשאר עד פרישתו לגמלאות.
בזמן מגפת הכולרה השלישית, שהתרחשה בין השנים 1852–1860, גילה פצ'יני את מתג הכולרה.
המחלה פקדה את פירנצה בשנת 1854, ופצ'יני התעניין מאוד במחלה.
הוא ניתח את גופותיהם של אנשים אשר נפטרו לא מכבר מהמחלה וערך בדיקות היסטולוגיות לרירית המעי שלהם.
במהלך בדיקות אלה גילה פצ'יני חיידק מתג בעל צורת פסיק אשר תיארו כ-"Vibrio" (רוטט).
באותה שנה הוא פרסם מאמר בשם "תצפיות מיקרוסקופיות והסקות פתולוגיות על אודות כולרה", שם תיאר את האורגניזם ואת הקשר שלו למחלה.
התכשירים המיקרוסקופיים תויגו בבירור, עם תאריך ואופי הממצאים.
אולם, מאחר שהאמונה הרווחת בקרב המדענים האיטלקים הייתה תאוריית המיאזמה, עבודה זו לא זכתה להתייחסות עד לאחר שנים רבות לאחר מותו, למרות פרסומים נוספים בעניין ב-25 השנים שלאחר פרסום עבודתו.
עבודתו של פצ'יני נודעה לקהילה המדעית הבינלאומית באמצעות תרגומה לאנגלית, שפורסם בכתב העת The British and Foreign Medico-chirurgical Review ביולי 1866. בשנת 1965 אימצה הוועדה הבינלאומית לנומנקלטורה של אורגניזמים את השם הרשמי Vibrio cholera pacini לכבוד עבודתו של פצ'יני.
במהלך הקריירה שלו פרסם פצ'יני גם מספר מחקרים על הרשתית, על איברי החשמל בדג חשמל, על מבנה העצם ועל מכניקת הנשימה.
הוא מת כמעט מחוסר כול בפירנצה, ונקבר בבית הקברות במיזריקורדיה.
בשנת 1935 הועברו עצמותיו לכנסיית סנטה מריה דלה גרציה, יחד עם עצמותיהם של אטו טיגרי ופיליפו צ'יוויניני, שני אנטומיסטים ידועים נוספים
פצ'יני מעולם לא נישא, והשתמש ברוב כספו לצורך טיפול בשתי אחיותיו החולות.
פיליפו טליוני (הידוע גם כפיליפה טליוני, באיטלקית: Filippo Taglioni 5 בנובמבר 1777 – 11 בפברואר 1871) היה רקדן וכוריאוגרף איטלקי ומורה אישי לבתו, הבלרינה הרומנטית המפורסמת מארי טליוני.
(גם בנו, פאול טליוני, היה רקדן בלט.) כמו כן, אף כי הגרסה של אוגוסט בורנונביל מוכרת יותר, טליוני הוא הכוריאוגרף המקורי של הסילפידה, משנת 1832.
טליוני נולד במילאנו והוכשר כרקדן בבלט קלאסי בעיקר אצל קארלו בלאסיז וז'אן פרנסואה קולון.
הופעתו הראשונה כרקדן הייתה בגיל 17 בפיזה, שם ביצע תפקידי נשים.
הוא רקד בעוד ערים איטלקיות לפני שהתקבל בגיל 22 כרקדן בבלט של האופרה הלאומית של פריז.
בהזמנת אוגוסט וסטרי, היה לרקדן ראשי ומורה לבלט בבלט השוודי המלכותי בסטוקהולם.
בסטוקהולם, ב-1803, נשא לאישה את הרקדנית סופי קרסטן, בתם של זמר האופרה השוודי המפורסם כריסטופר כריסטיאן קרסטן והשחקנית הפולניה סופי סטבנובסקה.
נולדו להם שני ילדים, מארי טליוני ופאול טליוני, ששניהם היו לרקדנים בעצמם.
שנים אחדות חיה המשפחה בווינה ובגרמניה אבל מאימת מלחמות נפוליאון העביר אותם פיליפו לפריז.
הוא רקד ויצר בלטים בכל רחבי אירופה, בעיקר באיטליה, אוסטריה, שוודיה, דנמרק וגרמניה.
לבסוף הוזמן לקבל עליו משרה קבועה יותר בתיאטר אם קרנטנרטור בווינה.
אחרי שהתיישב בווינה, הביא אליו את מארי, שלמדה בלט בפריז.
כשהגיעה, התאכזב מהתקדמותה האמנותית והחל לאמן אותה בעצמו.
הוא הורה לה להתאמן שש שעות ביום במשך שישה חודשים, תוך שימוש בשיטה מדורגת-רמות לאימון בטכניקה.
הוא החמיר עמה מאוד ולא גילה כל אהדה לאצבעות רגליה הדואבות והמדממות.
שאיפתו הייתה לשוות לסגנון ריקודה קלילות ועידון.
בדגש על קפיצות קלילות כבלון ועל עבודה על קצות האצבעות, דבר שלא נשמע כמותו קודם לכן.
כשהייתה מוכנה, החזיר אותה לפריז.
אחרי הופעת הבכורה המקצועית של מארי, גדלה הפופולריות שלה במידה כזאת, שאפשרה לפיליפו לשאת ולתת על חוזה לשש שנים לשניהם.
הבכורה המצליחה של "הסילפידה" ב-12 במרץ 1832 הביאה אותה למעמד של הפרימה בלרינה המהוללת ביותר של התקופה הרומנטית ואותו מיצבה ככוריאוגרף הנודע ביותר בתקופתו.
יש אומרים, שבלילה זה החלה התקופה הרומנטית הגדולה של הריקוד.
הודות להצלחה כבירה זו, יצאו שניהם למסעות הופעות משותפים הן באירופה והן ברוסיה.
בזקנתו, נעשה טליוני אקסצנטרי ובלתי צפוי, ובסופו של דבר איבד את כל ההון, שמארי צברה בחיסכון זהיר, בהשקעות חסרות שיקול דעת.
אף על פי כן, הוא מוכר כחלוץ בסגנון בלט, שנועד לשנות לתמיד את עצם טבעה של אמנות זו.
טליוני מת בקומו, איטליה ב-5 בפברואר 1871, בן 93.
קהל צופי-הבלט מכיר את הבלט הרומנטי הסילפידה (La Sylphide), שהכוריאוגרפיה שלו היא יצירתו של מנהל הבלט הדני אוגוסט בורנונביל.
זהו אכן בלט "הסילפידה" שהקהל מיטיב להכיר כיום, אבל לא זו הגרסה שהוצגה בשנת 1832.
ההפקה המקורית של "הסילפידה" עלתה לראשונה בביצוע בלט האופרה של פריז ב-1832, בכוריאוגרפיה של פיליפו טליוני עצמו למוזיקה של ז'אן מדלן שנייצהפר, עם לברית מאת אדולף נוריט בעקבות סיפור של שארל נודייה.
את התפקידים הראשיים רקדו מארי טליוני וז'וזף מאזילייר.
בתחילה התכוון בורנונביל להעלות את הגרסה של 1832 בדנמרק, אבל האופרה של פריז דרשה מחיר גבוה מדי לתפקידי התזמורת בפרטיטורה של שנייצהפר.
כיון שכך, החליט בורנונביל להעלות גרסה משלו של "הסילפידה" באותה עלילה, עם מוזיקה חדשה מאת הרמן סוורין לוונשלד.
הצגת הבכורה הייתה ב-1836 עם ילדת הפלא לוסיל גראהן ובורנונביל בתפקידים הראשיים.
הודות למסורת האיתנה של הבלט הדני המלכותי, גרסה זו עודנה מבוצעת עד היום בדנמרק, והוצגה מאז ברחבי העולם.
ב-1972 החזיר מנהל הבלט פייר לאקוט את בלט "הסילפידה" המקורי של פיליפו טליוני אל בלט האופרה של פריז, עם הבלרינה הנודעת גיזלן תזמאר בתפקיד רוח היער.
המוזיקה המקורית של שנייצהפר שוחזרה מכתב יד שנשמר בספרייה הלאומית של צרפת.
כיון שהכוריאוגרפיה המקורית של טליוני אבדה מכבר, כתב לאקוט את הבלט בסגנון תקופתי.
בלט האופרה של פריז הוציא מאז שני DVD של ההפקה.
פיליפו טורטו הוא אצן איטלקי, האלוף האולימפי (טוקיו 2020) בריצת שליחים 4x100 מטר, שיאן איטליה בעבר בריצת 100 מטר (9.99 שניות), והאיטלקי הראשון שיורד מגבול ה-10 שניות בריצה זו.
הוא סגן אלוף העולם לנוער (2016) ואלוף אירופה לנוער (2017) בריצת 100 מטר.
הוא מתאמן בהדרכתו של אביו, סלביניו טורטו.
גם אחיו הגדול ג'יאקומו, הוא אצן.
ב-2013, טורטו ניצח את אליפות איטליה ב-80 מטרים, בתוצאה של 9.09 שניות.
בתחרות המקדימה לאולימפיאדת הנוער, מעד טורטו בריצת 200 מטר ובעקבות כך שבר את שתי ידיו.
בתחרות שנערכה בשנת 2015 הוא קבע בריצת 100 מטר שיא איטליה לקדטים של 10.33 שניות.
נוסף לכך, הוא קבע שיא איטליה לקדטים גם בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.92 שניות.
בתחרות שנערכה בסאבונה ב-2016, הוא קבע בריצת 100 מטר את שיא לאומי לנוער חדש של 10.24 שניות, שיפור לשיא בן 34 השנים של פיירפנצ'סקו פאבוני.
באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם, הולנד ביולי 2016 הוא סיים במקום תשיעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.19 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בריצת שליחים 4X100 מטר בתוצאה של 38.69 שניות, בשלב המוקדמות הנבחרת קבעה תוצאה של 38.58 שניות.
באליפות העולם לנוער עד גיל 20, שנערכה בבידגושץ', פולין הוא זכה במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.24 שניות, אחרי נואה ליילס מארצות הברית (10.17 שניות) ולפני מריו בורק מברבדוס (10.26 שניות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום שביעי בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 40.02 שניות.
באליפות אירופה לנוער שנערכה בגרוסטו, איטליה ביולי 2017 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב בריצת 100 מרט בתוצאה של 10.73 שניות, לפני סמואל פורולה פינלנד (10.79 שניות) ואוליבר ברומבי מבריטניה (10.88 שניות).
מדליית כסף בריצת שליחים 4x100 מטר בתוצאה של 39.50 שניות, אחרי גרמניה (39.48 שניות) ולפני ספרד (39.59 שניות).
במשחקי הים התיכון שנערכו בטרגונה, ספרד בסוף יוני 2018 זכה טורטו במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר בשיא משחקים חדש של 38.49 שניות.
ירידה מ-10 שניות ושיא איטלקי חדש
בתחרות שנערכה במדריד ב-22 ביוני אותה שנה קבע טורטו בריצת 100 מטר שיא לאומי חדש של 9.99 שניות ובכך היה לאיטלקי הראשון שירד מגבול 10 שניות בריצה זו.
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר באוקטובר 2019 סיים טורטו במקום שביעי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.07 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שישי בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם פדריקו קטנאו, מרסל ג'ייקובס ודווידה מננטי בשיא לאומי חדש של 38.11 שניות.
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכה טורטו במדליית זהב בריצת שליחים 4x100 מטר ביחד עם לורנצו פאטה, מרסל ג'ייקובס ואסאוסה דסאלו בשיא לאומי חדש של 37.50 שניות, לפני בריטניה (37.51 שניות) וקנדה (37.70 שניות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום 19 בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.16 שניות.
בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 10.10 שניות.
פיליפה יורק היא עיתונאית ולשעבר רוכבת אופני כביש סקוטית.
יורק נולדה כזכר, בשם רוברט מילאר והתחרתה תחת שם זה ברכיבת אופני כביש ונחשבה לאחת מהרוכבים הבריטיים הטובים במאה ה-20, כשניצחה את קטגוריית ההרים בטור דה פראנס בשנת 1984 ואת קטגוריית ההרים בג'ירו ד'איטליה בשנת 1987, כשבאותו המרוץ גם סיימה שנייה.
בגרנד טור השלישי, הוואלטה אספנייה, היא סיימה שנייה ב-1985 ו-1986. עוד הישגים גדולים שצברה בקריירה שלה הם: ניצחון בדופינה ליברה ב-1990, ניצחון בוולטה אה קטלוניה ב-1985 וניצחון ב ב-1989.
יורק נולדה בגלאזגו, סקוטלנד, כרוברט מילאר.
בריאיון לעיתון הגארדיאן סיפרה שכבר בגיל חמש הרגישה "שונה", אך לא שייכה את זה דווקא לעניינים מגדריים.
היא התחילה להתחרות במרוצי אופני כביש בתור רוברט מילאר, במהלך שנות השביעים והתחרתה בעיקר במרוצים מקומיים בסקוטלנד ובריטניה.
היא הייתה רוכבת קטנה יחסית ולא שקלה הרבה, מה שנתן לה יתרון במרוצים עם גבעות והרים.
ב-1976, ניצחה את אליפות סקוטלנד עד גיל 19. בשנים הבאות היא המשיכה להתחרות כחובבנית, ואף סיימה במקום הרביעי באליפות העולם לחובבנים ב-1979.
יורק הפכה למקצוענית ב-1980 כרוברט מילאר, עם הצטרפותה לקבוצת "פג'ו" הצרפתית, בה רכבה עד סוף עונת 1985. ב-1980, התוצאה הבולטת שלה בעונה זו היה המקום השני שלה במרוץ הקטעים "Tour du Vaucluse" בצרפת, אחרי מישל לורן הצרפתי, שגם הוא מקבוצת פג'ו.
ב-31 בספטמבר השתתפה באליפות העולם שהתקיימה בסלנש, וסיימה במקום ה-11, 8:34 דקות אחרי ברנאר אינו המנצח.
באליפות בריטניה, סיימה יורק במקום החמישי.
ב-1981, סיימה יורק במקום העשירי באליפות בריטניה ובמקום ה-11 בטור דה ל'אווניר, 16:23 דקות מפסקל סימון המנצח, בן קבוצתה.
בנוסף לכך סיימה במקום השישי בדופינה ליברה, 14:57 דקות מברנאר הוא המנצח.
היא השתתפה באליפות העולם שהתקיימה בשנה זאת בפראג וסיימה במקום ה-14 בספרינט רב משתתפים, כשהמנצח הוא פרדי מרטנס המנצח.
ב-1982, סיימה יורק במקום השביעי בטור דה רומאנדי ובמקום השני בטור דה ל'אווניר, 10:18 דקות אחרי גרג למונד המנצח.
1983: הופעת בכורה בטור דה פראנס ומקום שני בדופינה
ב-1983, השתתפה יורק במרוץ ההכנה לטור דה פראנס, קריטריום דו דופינה ליברה, בו השתתפה גם ב-1981. יורק סיימה את המרוץ במקום השני, 2:53 דקות מגרג למונד המנצח, ובזכות הופעה זו נכללה בסגל פג'ו לטור דה פראנס.
יורק התחילה את הטור עם מקום 73, ובקטע ה-3 איבדה לא פחות מ-17 דקות לאחר התרסקות, שחיסלה את תקוותיה למקום גבוה בדירוג הכללי ומוביל הקבוצה עבר להיות פיל אנדרסון.
בקטע ה-10 שעבר דרך העליות המיתולוגיות של הטור, כמו הטורמלא ועוד, ניצחה יורק, כשהיא מקדימה את פדרו דלגדו בשש שניות.
לבסוף סיימה את הטור במקום ה-14, 23:29 דקות מלורן פיניון המנצח.
יורק סיימה את קטגוריית מלך ההרים במרוץ במקום השלישי, כשמקדימים אותה חוסה פטרוצ'יניו חימנס ולוסיין ואן אימפה המנצח.
באליפות העולם שהתקיימה באלטנרהיין שבשווייץ, סיימה יורק במקום ה-37.
1985: ניצחון בקטגוריית ההרים בטור דה פראנס
ב-1985, ערכה יורק את ההכנות שלה לטור דה פראנס בפריז - ניס, כשסיימה במקום השישי, כשהמנצח במרוץ הוא שון קלי.
בקטע השני בפריז - ניס שהסתיים במון ונטו, סיימה יורק במקום השני.
לאחר מכן התחרתה בטור דה רומאנדי וניצחה את הקטע השני, מקדימה את פסקל סימון וסטיבן רוקס.
לאחר מכן ניצחה את הקטע השני ב-GP du Midi-Libre וסיימה רביעית את המרוץ.
בטור דה פראנס, התחילה את המרוץ עם מקום 58 בקטע הפרולוג.
בקטע ה-11, שהתחיל בפאו והסתיים ב-Guzet-Neige ניצחה את הקטע והתייצבה במקום השביעי הכללי.
בקטעים הבאים לקחה יורק נקודות לתחרות קטגוריית ההרים ולבסוף ניצחה את התחרות עם 284 נקודות והפכה ל"מלך ההר" של טור דה פראנס 1984 ולבריטית הראשונה שמנצחת את הקטגוריה.
את המרוץ כולו סיימה במקום הרביעי, 14:42 דקות מלורן פיניון המנצח, שגם ברנאר אינו במקום השני וגרג למונד במקום השלישי, מקדימים אותה.
המקום הרביעי של יורק כרוברט מילאר היה אז המקום הטוב ביותר של רוכב בריטי בטור דה פראנס.
לאחר מכן התחרתה בספרד, כשסיימה תשיעית בקלאסיקה סן סבסטיאן ושישית באליפות העולם שנערכה בברצלונה, 1:08 מ-Claude Criquielion, זוכה מדליית הזהב.
לאחר מכן סיימה במקום השביעי בוולטה אה קטלוניה.
1985: מקום שני בוואלטה אספנייה
ב-1985 יורק החליטה לעשות את הופעת הבכורה שלה בוואלטה אספנייה, שהתקיימה אז לקראת סוף אפריל.
יורק נראתה טוב לאורך כל המרוץ כמעט, כשסיימה שנייה בקטע ה-6 וה-7 והובילה את המרוץ מהקטע ה-10 עד הקטע ה-18. המרוץ כלל 19 קטעים, כשהקטע ה-19 נחשב לטקסי ובלי מאבקים על הדירוג הכללי.
אך הקטע ה-18 של אותה הוואלטה נחשב לאחד הקטעים הידועים לשמצה בתולדות המרוץ.
יורק התחילה את היום עם 10 שניות יתרון על פרנצ'סקו רודריגז, ו-65 שניות יתרון על פלו רואיז קאבסטני.
בתחילת הקטע רודריגז וקאבסטני לא הצליחו לנער מעליהם את יורק, שנשאר צמוד לגלגלים שלהם ולא נתן להם לברוח.
לבסוף רקיו ניצח את השלב, כשדלגדו מסיים שני ויורק מסיימת את הקטע במקום ה-14, 6:50 דקות מדלגדו.
בעקבות כך עבר דלגדו להוביל את המרוץ ושמר על ההובלה גם בקטע ה-19 וניצח את הוואלטה, כשיורק שנייה.
אירועי הקטע זיכו את המרוץ בכינוי "הוואלטה הגנובה", כשיורק אמרה אחר כך שלעולם לא תחזור עוד לספרד.
הדירקטור ספורטיב של קבוצת פג'ו, רולאן ברלאן, אמר שמה שקרה במרוץ היה רקוב, ושכל הפלוטון היה נגד קבוצתו ושזה היה נראה כאילו רוכב ספרדי חייב לנצח.
לאחר מכן חזרה יורק להתמקד בטור דה פראנס וסיימה את המרוץ במקום ה-11, 15:10 דקות מברנאר אינו המנצח וסיימה שלישית בקטגוריית ההרים.
היא סיימה עשירית בקלאסיקה סאן סבסטיאן ובאליפות העולם, שלישית בגראן פיימונטה, רביעית בגראנד פרי דה וואלני וניצחה לראשונה את הוולטה אה קטלוניה.
1986: מקום שני בוואלטה אספנייה
ב-1986, היא עברה לקבוצת פאנאסוניק.
למרות הצהרתה על כך שלא תחזור לספרד, היא חזרה והשתתפה שוב בוואלטה אספנייה.
יורק ניצחה את הקטע השישי ותפסה את ההובלה במרוץ.
היא איבדה את ההובלה במרוץ במרוץ ה-11 שהיה נגד שעון, לאלבארו פינו המקומי.
בקטעים הבאים לא הצליחה יורק להחזיר לעצמה את ההובלה ופינו ניצח את המרוץ, 1:06 דקות מיורק שסיימה שוב במקום השני.
לאחר מכן סיימה שנייה גם בטור דה רומאנדי.
בטור דה פראנס, לא הצליחה יורק להיות חלק ממאבקי הדירוג הכללי ופרשה מהמרוץ בקטע ה-21, לאחר שבקטע ה-20 שהיה נגד השעון סיימה במקום ה-112.
1987: מקום שני בג'ירו ד'איטליה
ב-1987, סיימה יורק במקום החמישי במונומנט לייז'–בסטון–לייז', לאחר שהפסידה בספרינט מתוך קבוצה של חמישה משתתפים למורנו ארנטין המנצח ולארבעה רוכבים נוספים.
לאחר מכן סיימה רביעית בטור דה רומאנדי וערכה את הופעת הבכורה שלה בג'ירו ד'איטליה, בעוד המאבק המרכזי היה בין ניקולס רוש לרוברטו ויסנטיני.
גם אריק ברוקינק ההולנדי, שגם רכב בקבוצה של יורק, היה חלק מהמאבק על הדירוג הכללי.
באחד מהקטעים האחרונים, התרסק ויסנטיני, שבר את מפרק היד והפסיד שש דקות ובעקבות כך יצא מתמונת הפודיום.
בקטע ה-21, ניצחה יורק את הקטע ועלתה למקום השני הכללי על חשבונו של בן קבוצתו ברוקנינק.
בקטע ה-22 והאחרון רוש הגדיל את הפער כשניצח את הקטע, שהיה נגד השעון, אך תמונת הפודיום לא השתנתה.
כשרוש ניצח את הג'ירו, יורק שנייה בפער של 3:40 דקות ושלישי אריק ברוקנינק, בן קבוצתו.
יורק גם ניצחה את קטגוריית ההרים במרוץ, לאחר שהקדימה את ז'אן קלוד באגו ואת יוהאן ואן דר ולדה.
בטור דה פראנס, סיימה יורק במקום ה-19, בפער של יותר מ-50 דקות מסטפן רוש המנצח.
התוצאה הטובה ביותר שלה הייתה מקום שביעי בקטע ה-14.
1988: שלישית בלייז'–בסטון–לייז' ושישית בוואלטה
ב-1988 עברה יורק לקבוצת Fagor.
היא סיימה תחילה יורק במקום השלישי בקריטריום אינטרנשיונל והתשיעי בפריז - ניס.
היא חזרה לוואלטה אספנייה לאחר שנת היעדרות וסיימה שישית, 3:22 דקות משון קלי המנצח.
יורק גם סיימה שנייה בקטע ה-14 שהסתיים באנדורה, לאחר אינקאי גאסטון בספרינט רב משתתפים.
לאחר מכן סיימה יורק שלישית ברוט דו סוד ושנייה ב-Euskal Bizikleta.
לאחר מכן זינקה יורק בפעם השישית לטור דה פראנס, היא התקשתה לעמוד בקצב של רוכבי הדירוג הכללי בהרים ובקטע ה-15 הייתה בקבוצה בריחה, הקבוצה שרדה עד הסיום אך יורק ופיליפה בווטייר לקחו פנייה לא נכונה וכתוצאה מזה, מסימו ג'ירוטו ניצח את השלב.
היא פרשה מהטור במהלך הקטע ה-19.
1989: ניצחון שלישי בקטע בטור דה פראנס
ב-1989 חזרה יורק לקבוצת פג'ו, שעכשיו שמה הרשמי היה Z-Peugeot.
היא סיימה שני לתומאס ווגמולר בגרנד פרי דה וואלני.
לאחר מכן ניצחה קטע וסיימה שלישי בטור דה רומאנדי, וסיימה שני בקריטריום אינטרנשיונל, שגם שם ניצחה קטע.
בטור דה פראנס, ניצחה יורק את הקטע ה-10 לאחר שגברה על פדרו דלגדו בספרינט הסיום.
בעקבות כך עלתה יורק היישר מהמקום ה-26 למקום השמיני, בסופו של דבר הדרדרה עד המקום ה-10, 18:46 דקות משון קלי המנצח.
היא ניצחה את הטור של בריטניה, כשהקדימה את מאורו ג'יאנטי בשמונה שניות ואת רמיג סטומפף ב-4:22 דקות.
בקטע הרביעי והאחרון שהסתיים בקארדיף, ג'יאנטי ניצח את הקטע אך יורק סיימה שנייה, ובעקבות כך ניצחה את המרוץ.
ב-1990, יורק ניצחה את הקטע החמישי בטור דה רומאנדי וסיימה שנייה את המרוץ, 2 דקות אחרי שארלי מוטה המנצח.
היא סיימה שביעית בלה פלש ואלון וניצחה בפעם הראשונה את דופינה ליברה, מקדימה את Thierry Claveyrolat ואת אלבארו מייה.
לאחר מכן סיימה שנייה בטור דה סוויס, 41 שניות משון קלי המנצח.
בטור דה פראנס השתתפה בפעם העשירית אך לא התבלטה ופרשה במהלך הקטע ה-15. באוגוסט סיימה רביעית בג'יפי קווסט פראנס ובספטמבר סיימה שנייה ב.
באוקטובר השיגה את התוצאה הגבוהה ביותר שלה בג'ירו די לומברדיה, כאשר סיימה רביעית.
ב-1991, סיימה בפעם השנייה ברציפות במקום השני בטור דה רומאנדי.
היא סיימה במקום השני גם במרוץ החד יומי Classique des Alpes ולא הצליחה לשחזר את הישגה בדופינה ליברה, כשסיימה רביעית.
היא ניצחה את קטע נגד השעון בטור דה סוויס וסיימה חמישית כללית.
היא התחרתה בטור דה פראנס בפעם התשיעית ולא התבלטה, כשסיימה במקום ה-72, ועזרה לגרג למונד לסיים שביעי.
ב-1992, עברה יורק לקבוצת TVM–Sanyo.
היא סיימה תחילה במקום התשיעי במונומנט לייז'–בסטון–לייז'.
במהלך הוואלטה אספנייה, יצאה יורק חיובית לטסטוסטרון וספגה קנס כספי של 1,100 אלף יורו, קנס זמן של 10 דקות ופסילה של המקום השלישי שלה בקטע ה-18. היא סיימה במקום ה-18 בטור דה פראנס ובמקום השביעי בגראן פימונטה.
ב-1993, סיימה במקום ה-15 בוואלטה אספנייה ובמקום ה-24 בטור דה פראנס, המרוצים האלו הפכו לגרנד טורים האחרונים בהן התחרתה.
ב-1995, עברה לקבוצת Le Groupement וניצחה במדיה את אליפות בריטניה.
בתום העונה פרשה מרכיבה מקצוענית.
יורק, עדיין כגבר ובשם רוברט מילאר, נישאה לסילבי טרנסלר, אישה צרפתייה, בדצמבר 1985. בחתונה בה אף אחד מבני משפחתה של יורק או בני קבוצתה השונים נכחו ולא ידעו אפילו על הזוגיות ביניהן.
בן קבוצתו לשעבר, פיל אנדרסון, אמר שלא היו לה כישורים רומנטיים עם גברים או נשים.
היא הפכה למאמנת של נבחרת בריטניה במהלך 1997 ושימשה כמאמנת של נבחרת סקוטלנד בטור של בריטניה 1998. ב-2000, דווח בצהובון בבריטניה על כך שיורק עכשיו חיה כאישה.
הידיעה פגעה ביורק והיא החלה למעט עם הופעותיה בפומבי, וניתקה בהגדרה את קשריה עם עולם האופניים.
אך הופיעה למשחקי חבר העמים הבריטי ב-2002 בתור מילאר.
בתור מילאר כרוכב אופניים, הייתה ידועה יורק כאחת שלא משתפת פעולה עם התקשורת.
ואף קיללה את ג'ף קונור, כתב של עיתון, לאחר שביקש ממנה ראיון במהלך טור דה פראנס 1987.
בשנת 2007 כתב העיתונאי הסקוטי ריצ'רד מור ביוגרפיה תחת הכותרת "In search of Robert Millar".
יורק ענתה על כמה שאלות בודדות של מור דרך דואר אלקטרוני.
ומור אמר לאחר יציאת הביוגרפיה שמקום הימצאה הוא תעלומה, ושהתאריך בה נעלמה לא ברור.
במהלך השנים רצו הרבה שמועות על שינוי המגדר שיורק עשתה, והיא אישרה את השמועות ב-6 ביולי 2017 לאתר cyclingnews.
פיליפו גאנה (באיטלקית: Filippo Ganna; נולד ב-25 ביולי 1996) הוא רוכב אופני כביש ומסלול איטלקי בקבוצת אינאוס.
גאנה הוא אלוף העולם באופני מסלול (לונדון 2016, אפלדורן 2018, פרושקוב 2018, ברלין 2020), סגן אלוף העולם (הונג קונג 2017), אלוף אירופה (ברלין 2017) ברדיפה אישית, ושיאן העולם במקצה זה בזמן של 4 דקות ו-1.934 שניות ומחזיק שיא השעה.
בתחום הכביש, הוא סגן אלוף אולימפי (פריז 2024) ואלוף העולם במרוץ אישי נגד השעון, שנתיים ברציפות; אימולה 2020 ופלנדריה 2021.
גאנה הוא הבן של מרקו גאנה, חותר קאנו אולימפי לשעבר.
ב-2014 ניצח גאנה את אליפות איטליה עד גיל 19 ברדיפה אישית, ב-2015 כבר ניצח בעלית את מקצה זה.
ב-2016 התחרה באליפות העולם שנערכה בלונדון, הקדים את דומיניק ויינסטיין בגמר וזכה במדליית הזהב, כשאנדי טנט זוכה בארד.
באותה שנה גם זכה במדליית זהב באליפות אירופה עד גיל 23 ובמדליית כסף עם נבחרת איטליה ברדיפה קבוצתית.
באליפות אירופה זכה בשתי מדליות כסף, רדיפה קבוצתית ואישית.
ב-2017 זכה גאנה במדליית זהב באליפות אירופה ברדיפה אישית, ומדליית כסף ברדיפה קבוצתית.
בגביע העולם שנערך בפרושקוב, זכה גאנה במדליית הכסף ברדיפה קבוצתית.
באליפות העולם שנערכה בהונג קונג, זכה גאנה במדליית כסף ברדיפה אישית, לאחר שנכנע לג'ורדן קרבי האוסטרלי בגמר.
ברדיפה קבוצתית זכה עם איטליה בארד.
ב-2018 החזיר לעצמו גאנה את תוארו כאלוף העולם ברדיפה אישית, לאחר שגבר על איבו אוליביירה הפורטוגלי בגמר, כשאלכסנדר אווטשונקו זוכה בארד.
ברדיפה קבוצתית זכה עם איטליה בארד, אך באליפות אירופה הם כבר זכו בזהב.
ב-2019 ניצח גאנה שוב באליפות העולם ברדיפה אישית וזכה במדליית זהב רביעית בתחום זה, מקדים את דומיניק ויינסטיין בגמר, כשדווידה פלבני זוכה בארד.
בגביע העולם במינסק קבע גאנה שיא עולם חדש של 4:02.647 דקות וניצח את המרוץ.
ב-2020, זכה גאנה במדליית זהב רביעית באליפות העולם ברדיפה אישית, לאחר שגבר על אשטון למבייה האמריקאי בגמר, כשקורנטיין ארמנלו הצרפתי זוכה בארד, במוקדמות עלה גאנה מהמקום הראשון לאחר שקבע שיא עולם חדש של 4.189 דקות ושבר את שיאו שקבע בגרנד פרי מינסק ב-2019.
בטוקיו 2020 זכה במדליית זהב ברדיפה קבוצתית עם שיא עולם חדש של 3:42.032 דקות, אחרי שניצח עם איטליה את דנמרק בגמר.
באליפות העולם 2021, שנערכה ברובה, צרפת באוקטובר זכה במדליית זהב ברדיפה קבוצתית לאחר ניצחון על צרפת בגמר.
ברדיפה אישית זכה במדליית ארד.
באליפות העולם 2022, שנערכה באיוולין, צרפת באוקטובר זכה במדליית זהב ברדיפה אישית, לאחר שניצח בגמר את בן ארצו ג'ונתן מילאן בזמן של שיא עולם (3:59.636 דקות).
ברדיפה קבוצתית זכה במדליית כסף, לאחר הפסד לבריטניה.
באליפות אירופה 2023, שנערכה בגרנשן, שווייץ בפברואר זכה במדליית זהב ברדיפה קבוצתית, אחרי ניצחון בגמר על בריטניה.
באליפות העולם 2023, שנערכה בגלאזגו, סקוטלנד באוגוסט זכה במדליית זהב ברדיפה אישית, אחרי ניצחון בגמר על דניאל ביגהאם מבריטניה.
ברדיפה קבוצתית זכה במדליית כסף, לאחר הפסד בגמר לדנמרק.
בתור חובבן, ניצח גאנה את אליפות איטליה עד גיל 19 בנגד השעון, כשהוא בן 17, ב-2014. באותה עונה גם ניצח במרוץ החד יומי הצרפתי "Chrono des Nations", בגרסתו עד גיל 19. באותה שנה התחרה באליפות העולם בנגד השעון שנערכה בפונפרדה, וסיים רביעי, 1:05 דקות מלנארד קאמנה שזכה במדליית הזהב.
ב-2016 ניצח את פריז–רובה עד גיל 23 וזכה באותה עונה במדליית כסף באליפות אירופה בנגד השעון עד גיל 23, 30 שניות מקאמנה המנצח.
במקצה הכביש באליפות סיים שישי.
ב-2018 סיים שני בוואלטה אה סאן חואן, 19 שניות מאוסקר סביליה המנצח, לאחר שסיים שני בקטע נגד השעון במרוץ שהיה הקטע השלישי.
בהמשך העונה סיים שני באליפות איטליה בנגד השעון, 2 שניות מג'אני מוסקון המנצח.
הוא פתח את העונה עם ניצחון בקטע נגד השעון הפותח בטור דה לה פרובאנס, 9 שניות מסבסטיאן לנגוולד ו-10 שניות מרמי קבנייה.
בהמשך העונה ניצח באליפות איטליה בנגד השעון, מאיות בודדות מאלברטו בטיול ו-26 שניות מאלסנדרו דה מרקי.
באליפות אירופה בנגד השעון שנערכה באלקמאר סיים גאנה שישי, 23 שניות מרמקו אוונפול המנצח.
לאחר מכן התחרה בבינקבנק טור וניצח את קטע השישי במרוץ, שהיה נגד השעון, 5 שניות מאדוארדו אפיני ו-8 שניות מיוס ואן אמדן, למחרת נטש את המרוץ במהלך הקטע השביעי.
באליפות העולם בנגד השעון זכה גאנה במדליית הארד, 1:55 דקות מרוהאן דניס, זוכה מדליית הזהב.
במרוץ Chrono des Nations סיים גאנה שני, 11 שניות מואן אמדן המנצח.
2020: אלוף עולם בנגד השעון וניצחון בארבעה קטעים בג'ירו
ב-2020 סיים גאנה שוב במקום השני בוואלטה אה סאן חואן, לאחר שסיים שני בקטע נגד השעון במרוץ שהיה הקטע השלישי, 32 שניות אחרי אוונפול המנצח, בדירוג הכללי סיים גאנה 33 שניות אחריו.
בהמשך העונה ניצח את אליפות איטליה בנגד השעון שנה שנייה ברציפות, הפעם הקדים את אלסנדרו דה מרקי ב-50 שניות ואת אדוארדו אפיני ב-1:31. בטירנו–אדריאטיקו, ניצח גאנה את קטע נגד השעון המסכם והאחרון של המרוץ שהיה הקטע השמיני, מקדים את ויקטור קמפנרטס ב-18 שניות ואת רוהאן דניס ב-26 שניות.
גאנה המשיך בכושר הטוב גם באליפות העולם שהתקיימה באימולה, שבמדיתנו איטליה, הוא הפך לאיטלקי הראשון אי פעם לנצח את מקצה העלית גברים בנגד השעון, לאחר שהקדים את ווט ואן ארט ב-26 שניות ואת שטפן קינג ב-29 שניות.
לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור כאשר נבחר לג'ירו ד'איטליה, המרוץ נפתח עם נגד השעון של 15 קילומטרים ממונראלה לפארלמו, בו לבש לראשונה גאנה את חולצת הקשת וניצח את הקטע, 22 שניות לפני ז'ואאו אלמיידה ומיקל ביירג.
לקטע השני זינק גאנה כמוביל המרוץ ולבש את החולצה הוורודה, בקטע ניצח דייגו אוליסי בעוד גאנה מסיים בפלוטון ושומר על הובלתו במרוץ.
בקטע ה-3, שהיה הררי והסתיים בעלייה לאתנה, גאנה סיים במקום ה-97, 19:47 דקות אחרי ג'ונתן קלבר קאייסדו המנצח ויצא לחלוטין מתמונת הדירוג הכללי, דבר שהיה חסר חשיבות בהינתן העובדה שגאנה היה פועל של גריינט תומאס, מוביל הקבוצה, שהתרסק פעמיים במהלך הקטע ופרש לפני תחילת הקטע הרביעי.
גאנה סיים, ביחד עם ארנו דמאר, כרוכב שניצח הכי הרבה קטעים במרוץ, ארבעה.
מלבד הניצחונות של גאנה, אינאוס גרנדיירס ניצחו גם עוד שלושה קטעים עם טאו גייגן הארט וג'ונתן נארבייז, באחד מהגרנד טורס המוצלחים בתולדותיה, גייגן הארט בסופו של דבר גם ניצח את הדירוג הכללי.
באטואל דה בסאז', ניצח גאנה בשני קטעים, הרביעי והחמישי (נג"ש), גאנה סיים שני בקטוגריית הנקודות אחרי קרישטוף לאפורט ובמקום שישי בקטגוריית ההרים.
בטור האמירויות זכה בקטע הנג"ש.
בג'ירו ד'איטליה 2021, ניצח גאנה בשני קטעי נגד השעון, הראשון והאחרון, גאנה לבש את החולצה הורודה והוביל בקטגוריית הרוכב הצעיר לאחר הניצחון בקטע הראשון, והחזיק בהובלה עד הקטע השלישי.
באולימפיאדת טוקיו סיים במקום החמישי בנגד השעון.
באליפות אירופה באופני כביש 2021, שנערכה בטרנטו, איטליה בספטמבר זכה במדליית זהב בשליחים קבוצתי מעורב, ובמדליית כסף בנגד שעון, אחרי שטפן קינג משווייץ ולפני רמקו אוונפול מבלגיה.
באליפות העולם באופני כביש 2021, שנערכה בפלנדריה, בלגיה בספטמבר זכה במדליית זהב בנגד שעון, לפני ואוט ואן ארט ורמקו אוונפול הבלגים.
בשליחים קבוצתי מעורב זכה במדליית ארד.
ב-2022 הצליח גאנה לנצח את קטעי נגד השעון במספר טורים, טירנו–אדריאטיקו, קריטריום דו דופינה ואטואל דה בסאז' אך בטור דה פראנס לא צלח בכך, בקטע נגד השעון הראשון סיים רביעי ובקטע נגד השעון השני, קטע מספר 20, סיים חמישי, בקטע מספר 13, סיים שישי לאחר שיצא לבריחה מוקדמת.
באליפות אירופה באופני כביש 2022 שנערכה במינכן, גרמניה, זכה במדליית ארד בנג"ש אחרי שטפן ביסגר ושטפן קינג השווייצרים.
באליפות העולם באופני כביש 2022 שנערכה בוולונגונג, אוסטרליה, זכה במדליית כסף בשליחים קבוצתי מעורב, בקטע הנג"ש סיים שביעי.
ב-2023 סיים גאנה שוב במקום השני בוואלטה אה סאן חואן, אחרי מיגל אנחל לופס מקולומביה.
בוולטה או אלגארבה סיים במקום השני בדירוג הכללי, שתי שניות אחרי חברו לקבוצה דניאל מרטינז.
במילאנו – סן רמו סיים שני אחרי מתייה ואן דר פול מהולנד.
בפריז–רובה סיים במקום השישי, מרחק של חמישים שניות מהמנצח מתייה ואן דר פול.
גאנה ניצח שנה שנייה ברציפות את קטע הנג"ש בטירנו–אדריאטיקו.
גאנה זכה בטור ולוניה, אחרי שניצח שתי קטעים, אחד מהם נג"ש.
גאנה השתתף ב-2023 בוולטה אספניה לראשונה בקריירה, והצליח לנצח את קטע הנג"ש.
בגראן פיימונטה סיים במקום הרביעי.
באליפות העולם באופני כביש 2023, שנערכה בגלאזגו, סקוטלנד זכה במדליית כסף בקטע נגד השעון אחרי רמקו אוונפול ולפני ג'וש טארלינג הבריטי.
בג'ירו ד'איטליה 2024 ניצח גאנה את הנג"ש השני בתחרות, לאחר שאת הקטע הנג"ש הראשון סיים במקום השני לטאדיי פוגאצ'אר.
באולימפיאדת פריז זכה במדליית כסף בנגד שעון, אחרי רמקו אוונפול ולפני ואוט ואן ארט.
באליפות העולם באופני כביש 2024, שנערכה בציריך, שווייץ, זכה גאנה במדליית כסף בקטע הנג"ש, אחרי רמקו אוונפול ולפני בן ארצו אדוארדו אפיני.
גאנה סיים שני במילאנו-סן רמו אחרי מתייה ואן דר פול, כמו 2023. גאנה סיים במקום הרביעי בדירוג הכללי בטור בלגיה.
גאנה ניצח שוב את קטע הנג"ש בטירנו–אדריאטיקו, והפעם גם סיים שני בדירוג הכללי, אחרי חואן איוסו מספרד.
בE3 סקסו בנק קלאסיק סיים גאנה במקום השלישי.
בטור דה פראנס 2025 התרסק ופרש כבר בקטע הראשון.
בוולטה אספניה 2025, גאנה ניצח את שלב הנג"ש, שהיה שנייה מהיר יותר מג'יי ויין.
באליפות אירופה באופני כביש 2025, שנערכה בארדש, צרפת זכה שתי מדליות כסף, בשליחים קבוצתי מעורב ובנגד שעון.
פיליפה אן סו היא שחקנית וזמרת אמריקאית, המוכרת בעיקר בשל גילום דמותה של אליזה המילטון במחזמר המצליח "המילטון", והייתה מועמדת לפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזמר על תפקיד זה.
היא גם הייתה הראשונה לשחק את נטשה רוסטובה במחזמר "נטשה, פייר והשביט הגדול של 1812" בשנת 2012, ואת התפקיד הראשי בהפקת ברודוויי של המחזמר "אמלי" (אנ').
סו נולדה בליברטוויל, אילינוי, לאם אירופאית-אמריקאית ואב סיני-אמריקאי.
בראיון להוליווד רפורטר, סו דיברה על הילדות שלה: "מבחינת הניסיון שלי, אבא שלי הוא דור ראשון, אז ההורים שלו הם מסין, ואמא שלי נולדה וגדלה בדרום אילינוי, והיא הייתה מעורבת באומנויות.
תמיד עודדו אותי (לעסוק בקריירת משחק) אבל החשיבה של 'קבלי את ההשכלה שלך קודם' עדיין הייתה שם".
סו למדה בתיכון ליברטוויל בשיקגו מ-2004 עד 2008. היא סיימה את תוכנית המשחק של בית הספר ג'וליארד ב-2012.
אחרי שסיימה את לימודיה בג'וליארד בשנת 2012, סו לוהקה כנטשה רוסטובה בהפקה בתיאטרון ארס נובה של: נטשה, פייר והשביט הגדול של 1812, המבוסס על הספר מלחמה ושלום של לב טולסטוי.
המחזה עבר מתיאטרון ארס נובה לאוהל מיוחד שהוכן בשבילו במקום הנקרא קזינו.
לאחר שראו אותה מופיעה, הבמאי תומאס קייל והמלחין לין-מנואל מירנדה ביקשו ממנה להשתתף בקריאה מוקדמת של המחזמר המילטון ב-2014. היא קראה את התפקיד הנשי הראשי: אליזה (אליזבת' סקיילר המילטון).
סו נשארה עם המחזמר בהופעת הבכורה שלו באוף ברודוויי ובברודוויי.
היא הייתה מועמדת לפרס טוני לשחקנית המובילה הטובה ביותר במחזמר.
ההופעה האחרונה שלה בתפקיד זה הייתה ב-9 ביולי 2016, ולאחר מכן הוא עבר לשחקנית לקסי לוסון.
סו הופיעה בתפקיד הראשי בהפקה של אמילי בתיאטרון אמנסון בלוס אנג'לס בין דצמבר 2016 עד ינואר 2017. אמילי התחיל הופעות בברודוויי בתיאטרון וולטר קרר ב-9 במרץ 2017 ונסגר לבסוף ב-21 במאי 2017.
היא גם הופיעה בברודוויי בתפקיד רבקה במחזמר "האישה הפריזאית", מחזה מקורי של ביו ווילימון.
ההפקה התחילה הופעות מוקדמות בתיאטרון הדסון ב-7 בנובמבר 2017 ונפתחה ב 30 בנובמבר.
בשנת 2013 היא לוהקה לתפקיד קטן בסדרה "סמאש" של רשת NBC.
היא הופיעה בחמישה פרקים בעונה השנייה לפני שהתוכנית בוטלה.
ב 2018 הוכרז שהיא לוהקה לסדרה "קוד צבאי" (אנ') של רשת CBS.
צולמה עונה אחת לסדרה עד שהיא בוטלה ב-2019.
סו התארסה לשחקן סטיבן פסקואלה בפברואר 2016. הם התחתנו ב-24 בספטמבר 2017. ב-2019 הם כיכבו יחד בפרק של הצופן.
בהשראת אליזבת' סקיילר המילטון, הדמות שהיא שיחקה בהמילטון, סו התחילה את פרויקט אליזה, יוזמה של שיתוף פעולה עם גרהם וינדהאם, בית היתומים הפרטי הראשון בעיר ניו יורק, המוזכר בסוף המחזמר.
דרך התוכנית, סו מתכננת לתת לתלמידי בית הספר של בית היתומים סדנאות משחק, ריקוד, וראפ.
לפי סו, המטרה העיקרית של הפרויקט היא להשתמש באומנות ככלי להבעה עצמית, ניסיון אישי, וטיפוח הרוח היצירתית.
+שנהסרטתפקידהערות2018Here and Nowאונה2020המילטוןאליזבת' המילטוןמועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (אנ') (2021)איון האחד והיחיד (אנ')תלמהדיבובגלריית הלבבות השבורים (אנ')נדיןמעל ומעבר לירח (אנ')צ'אנגדיבוב2021טיק, טיק...
בום!כוכבת סאנדיי2023שתי אהבות אמתאמה בליירגם מפיקה בפועל
+שנהסדרהתפקידהערות2013סמאשלקסי5 פרקים2019קוד צבאי (אנ')לוטננט הארפר ליתפקיד ראשי; 13 פרקים2021The Biteסידני אסתראותפקיד ראשי; 6 פרקיםדופסיקאמבר קולינס7 פרקים2022זוהרות (אנ')ד"ר ג'ין-סוק גוונסאןתפקיד ראשי; 8 פרקים2024–הווהד"ר אודיסיאההאחות אייברי מורגןתפקיד ראשי; 18 פרקים
קנדי לאמנויות הבמה (אנ'), וושינגטון די.
סי.2023קמלוטגווינבירתיאטרון ויויאן בומונט (אנ'), ברודוויי2024Gutenberg!
The Musical!המפיקהתיאטרון ג'יימס ארל ג'ונס (אנ'), ברודוויי
+שנהפרסקטגוריהעבודהתוצאות2013פרס ליגת הדרמההופעה נכבדתנטשה, פייר והשביט הגדול של 1812מועמדות2014פרס לוסיל לורטלשחקנית מובילה יוצאת דופן במחזמרמועמדות2015המילטוןזכייהפרס קלרנס דרוונטהאישה המופיעה הכי מבטיחהזכייה2016פרס טוניהשחקנית הטובה ביותר במחזמרמועמדותפרס גראמיאלבום המחזמר הטוב ביותרזכייהברודוויי.
קום פרס קהלהופעת פריצת הדרך האהובה ביותרזכייההזוג האהוב ביותר על הבמה (עם לין מנואל-מירנדה)מועמדותהשחקנית המובילה האהובה ביותר במחזמרזכייה2017אמילימועמדות2018השחקנית האהובה ביותר במחזההאישה הפריזאיתזכייה2021פרס בחירת המבקרים סופרהמדבבת הטובה ביותר בסרט מצוירמעל ומעבר לירחמועמדות
פיליפו סטרוצי (באיטלקית: Filippo Strozzi il Giovane; 4 בינואר 1489 - 18 בדצמבר 1538) היה קונדוטיירי ובנקאי, נצר למשפחות סטרוצי וג'אנפיליאצי מפירנצה.
פיליפו סטרוצי נולד בפירנצה והוטבל בשם ז'אנבטיסטה.
כעבור שנתיים לאחר פטירת אביו, אמו שהייתה ממשפחת ג'אנפיליאצי שינתה את שמו ל"פיליפו" לזכר אביו.
בשנת 1513 הוא היה נציג האפיפיור בפרארה ובהדרגה הפך לדמות חשובה בפוליטיקה של פירנצה.
בשנת 1508 הוא התחתן עם קלריצ'ה מדיצ'י ובכך כרת ברית עם משפחת מדיצ'י הענפה.
כאשר מדיצ'י חזרו לשלטון, פיליפו סטרוצי קיבל מספר מינוים חשובים.
בשנת 1534 הוא סיים את בניית "פלצו סטרוצי" המפואר.
כאשר חלק מתפקידיו הועברו לאלסנדרו מדיצ'י, פיליפו ובנו פיירו החלו במאבק על השליטה בפירנצה אך בסופו של דבר נמלטו לרומא.
בשנת 1537, בתמיכת מלך צרפת, פיליפו סטרוצי בראש צבא גדול החל לנוע לכיוון פירנצה.
בקרב מכריע שנערך ב-1 באוגוסט 1537 קוזימו הראשון דה מדיצ'י ניצח ופיליפו נפל בשבי.
בינואר 1538 הוא נפטר, לא ברור האם זה היה רצח או התאבדות.
בנו פיירו נמלט לצרפת ובשרות במלך התקדם עד לתפקיד מרשל צרפת.
פיליפה דוארטה דה סילבה (בפורטוגזית: Filipe Duarte da Silva; נולד ב-12 בספטמבר 1993), המוכר יותר בשם פיליפה סילבה (בפורטוגזית: Filipe Silva) הוא כדורגלן חופים ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ בנבחרת ברזיל בכדורגל חופים.
אליפות דרום אמריקה בכדורגל חופים (1): 2018
פיליפו טרצ'אנו (באיטלקית: Filippo Terracciano; נולד ב-8 בפברואר 2003 בוורונה שבאיטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת קרמונזה בהשאלה ממילאן מהסרייה א'.
טרצ'אנו גדל במחלקת הנוער של הלאס ורונה.
ב-15 בדצמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 3–4 לאמפולי במסגרת הסיבוב השני של קופה איטליה לעונת .
ב-8 בינואר 2024 נמכר טרצ'אנו למילאן תמורת 4.5 מיליון אירו בחוזה עד 2028.
יומיים לאחר מכן עלה להופעת הבכורה שלו בהפסד 2-1 לאטאלנטה ברבע גמר הגביע האיטלקי.
ב-22 בינואר 2025 עלה להופעת בכורה בליגת האלופות כמחליף נגד ז'ירונה.
ב-11 באוגוסט 2025 הושאל לקרמונזה מהסרייה א'.
פיליפו סקוטי (באיטלקית: Filippo Scotti; נולד ב-22 בדצמבר 1999) הוא שחקן איטלקי.
הוא ידוע בתפקידו כפביאטו שיסה בסרט "יד אלוהים" משנת 2021, עליו זכה בפרס מרצ'לו מסטרויאני בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-78 של ונציה.
פיליפו סקוטי נולד ב-22 בדצמבר 1999 בגרבגודה שבאיטליה, לשני מורים.
הוא עבר לנאפולי כשהיה ילד.
בשנת 2010 הוא נרשם לקורסים וסדנאות תיאטרליות שונות, ועבד עם חברת Murìcena בין השנים 2015 ל-2017.
בשנת 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו במופע "Il marchese di Collini" בבימויה של פטריציה די מרטינו בתיאטרון בליני.
אחר כך, שיחק בכמה סרטים קצרים.
בשנת 2021 כיכב בתפקיד פביאטו שיסה בסרט "יד האלוהים".
שנה שם הסרט תפקיד הערות 2016 "In calce" במבינו סרט קצר "MusicaMia" סרט קצר 2018 "La gita" מרקו סרט קצר 2020"Il re muore" הנרי 2021 "יד אלוהים" פביאטו שיסה תפקיד ראשי 2022 "Io e Spotty" מתאו תפקיד ראשי "Vuja de" לואי סרט קצר 2021 "The American Garden"
שנה שם ההצגה תפקיד שם התיאטרון 2017 Il marchese di Collino תיאטרו בליני
פיליפה אלכסנדרה קרמו דה סילבה (בפורטוגזית: Filipa Alexandra Carmo da Silva; נולדה בשנת 1995), המוכרת בשמה הפרטי בלבד, היא זמרת וכותבת שירים מדרום אפריקה.
פיליפה זכתה בתחרות גרסאות כיסוי של ראיין סיקרסט עבור גרסתה לשיר "Story of My Life" של להקת ואן דיירקשן.
היא גברה על מתמודדים בולטים כדוגמת ג'דווארד וג'וש לוי, כשברקע קליפ בהשראת פרל הארבור שביים קייל וייט.
לאחר זכייתה החלה לשתף פעולה עם פזמונאים ומפיקים מוזיקליים בארצות הברית, בהם פאם שיין.
הצמד חיבר יחד את השיר "Little White Lie", שיצא לאור בשנת 2016.
בשנת 2014 הוענק לה פרס "הדבר הגדול הבא" של מגזין "גלאמור", והיא גם הייתה מועמדת לפרס "נשים מעוררות השראה" של מגזין "קוסמופוליטן".
בשנת 2024 נבחרה פיליפה על ידי תאגיד השידור הפורטוגזי RTP להשתתף בתחרות "פסטיבל דה קנסאו", המשמשת כהליך הבחירה הלאומי של לקראת תחרות האירוויזיון.
ב-18 בינואר 2024 פורסם כי תשתתף עם השיר "You Can't Hide".
היא התחרתה בחצי הגמר השני, שנערך ב-2 במרץ, ונכשלה בניסיון להעפיל לגמר הגדול.
מַרְקוּס יוּלְיוּס פִילִיפּוּס , הידוע גם בשם פִילִיפּוּס הערבי, על שם מוצאו, היה מקיסרי רומא.
לא הרבה ידוע על שנותיו הראשונות של פיליפוס, הוא נולד בעיר קטנה הסמוכה לטרכון שנוסדה על-ידיו מחדש בשם פיליפופוליס (באתרה שוכנת כיום העיירה בהר הבשן), למשפחה ממוצא ערבי.
אביו היה אזרח רומאי שהיה מנהיג שודדים ידוע.
אחיו, גאיוס יוליוס פריסקוס היה חבר המשמר הפרטוריאני בתקופתו של הקיסר גורדיאנוס השלישי.
בשנת 243 במהלך מסע מלחמה של גורדיאנוס כנגד מלך פרס שאפור הראשון, מת מפקד המשמר הפרטוריאני.
פיליפוס, בעידודו של אחיו, הצליח להתמנות למפקד החדש.
בעקבות תבוסתו הצבאית בשדה הקרב בשנת 244 הקיסר גורדיאנוס נפטר בנסיבות לא ברורות.
משערים שפיליפוס היה אחראי למותו מכיוון שמיד אחרי מות גורדיאנוס הוכרז פיליפוס כקיסר על ידי הלגיונות.
פיליפוס חתם על חוזה שלום עם שאפור, מינה את אחיו לאחראי על הפרובינקיות המזרחיות ונסע לרומא כדי להבטיח את מינויו לקיסר על ידי הסנאט.
בתחילת שלטונו נאלץ פיליפוס להתמודד עם פלישה של שבטים גרמאניים לפאנוניה ופלישת הגותים למואסיה.
הפלישה נהדפה לבסוף בשנת 248 אולם הלגיונות נשארו ממורמרים על חלקם הקטן בשלל, דבר זה הוביל למרידה בראשותו של טיבריוס קלאודיוס פקטיאנוס, המרד דוכא ופיליפוס מינה את דקיוס לעמוד בראש הפרובינקיות, שורה של מרידות פרצו גם במזרח כתגובה לשלטונו המדכא של פריסקוס אולם הם לא זכו להצלחה.
באפריל 248 ערך פיליפוס את משחקי המאה לציון שנת ה-1,000 לייסודה של העיר רומא, החגיגות היו מרהיבות וכללו הצגות תיאטרון, משחקי גלדיאטורים ומשחקי ספורט.
למרות החגיגות גברה המרירות בקרב הלגיונות ודקיוס הוכרז על ידם כקיסר.
באביב של שנת 249, כוחותיו התחילו לצעוד אל רומא ופגשו את כוחותיו של פיליפוס ליד ורונה.
ידו של דקיוס היה על העליונה ופיליפוס נהרג בקרב או שנרצח על ידי חייליו שרצו להראות את נאמנותם לקיסר החדש.
פיליפוס השני (382–336 לפני הספירה) היה מלך מוקדון בשנים 359–336 לפני הספירה ואביו של אלכסנדר הגדול.
פיליפוס הרחיב את גבולות ממלכתו וביסס את מצבה הכלכלי.
בימי שלטונו עלתה מוקדון לגדולה ולעמדת בכורה ביוון העתיקה.
ניצחונו בקרב כירונאה סימן את קץ העצמאות היוונית.
מאותו הקרב עברה באופן סופי ההגמוניה מהפולייס היווניות לעבר גורמים זרים.
פיליפוס נודע לא רק ככובש גדול, אלא גם כפטרון האומנויות.
בימי חייו הורחב הארמון המלכותי בבירתו – פלה.
הוא המשיך את מסורת קודמיו ותמך באמנים וביוצרים רבים.
ראה עצמו בן התרבות היוונית הקלאסית, אף על פי שיריביו הפוליטיים, ובמיוחד דמוסתנס, נטו לקרוא לו ברברי.
פיליפוס השני היה בנו השלישי של אמינטס השלישי ואורידיקי .
הוא נולד בפלה בירת מוקדון.
בין השנים 368–364 לפני הספירה הוא היה בן ערובה בתבאי בזמן ההגמוניה התבנית קצרת הימים.
בזמן שהותו בתבאי היה מאהבו הצעיר של הבאוטרך פלופידס , שהיה מדינאי תבני נודע.
והתגורר בביתו של פמנס , גנרל תבני חשוב.
כמו כן למד רבות על לוחמה יוונית ובמיוחד שימוש בחיל רגלים כבד, שלא היה מקובל במוקדון מולדתו.
על פי יוסטינוס, לאחר מות אחיו הגדולים, אלכסנדר השני ופרדיקס השלישי מונה פיליפוס בשנת 359 לעוצר לאחיינו הצעיר, אמינטס הרביעי , אך תפס את השלטון בעצמו אם כי ייתכן שעלייתו לשלטון הייתה חוקית.
לאחר הכתרתו החל בהרחבת שטחה תוך כדי עימות עם שכניו התרקים והיוונים.
בהמשך, בזכות גילוי מכרה זהב במוקדון הצליח להקים צבא גדול ולנצח את יריביו.
רבים מיריביו היוונים קראו לו טיראן ושולל החירות היוונית, אך עמדה זו לא הייתה נחלת הכלל.
רבים, במיוחד בפולייס הקטנות, ראו בו מגן כנגד ההגמוניה של הפולייס הגדולות יותר.
נקודת השיא בכהונה שלו הייתה הקמת הליגה הקורינתית.
אחד ההישגים החשובים של פיליפוס הייתה הרפורמה הצבאית הגדולה שביצע בצבא המוקדוני.
הרפורמה כללה את כל זרועות הצבא היבשה: חיל רגלים, חיל פרשים וכלי מצור.
עיקרי הרפורמה שערך פיליפוס היו:
פרשים כבדים – הגדלת מספר הפרשים הכבדים מ-600 ערב הכתרתו, ל-4,000 בתום כהונתו.
חיל הרגלים (פלנקס) – התמקצעות שכללה שדרוג בכלי הנשק (מעבר מהחנית לסריסה, רומח כבד וארוך במיוחד) ומעבר לאימונים אינטנסיביים.
חיילי עלית – פיליפוס ייסד את ההיפספיסטים, חייל שהתווסף לפריסה של הצבא המוקדוני והיה ממוקם בין חיל הרגלים לפרשים הכבדים.
לא ידוע מה היה נשקם העיקרי, אולם ידוע כי היו בין הראשונים להסתער על חומותיה של עיר נצורה, ופיליפוס היה נוהג להשתמש בהם לבצע תמרונים מורכבים כגון מסעות איגוף במהלך קרב.
חיל הנדסה – פיליפוס ייבא למוקדון פיתוחים צבאיים מיוון, שעד אליו לא היו נהוגים בצבא המוקדוני כגון קטפולטות, ובליסטראות.
איסור על משרתים – הנוהג בצבאות היווניים היה להביא משרת אחד לכל חייל, שידאג לצרכיו.
בצבא המוקדוני צמצם פיליפוס את הנוהג למשרת אחד לכל עשרה חיילים.
כך הקטין את הקושי הלוגיסטי בהתקדמות הצבא (מה שהפך את הצבא המוקדוני לזריז יותר במונחים של התקופה).
כמו כן החלטה זו הכריחה את חייליו לחיות מהקרקע, ולהיהפך לבעלי ידע בטחינת קמח והכנת מזון בעצמם.
שוליה – פיליפוס צירף לחצרו 50 שוליות שהיו בניהם של אציליו הבכירים.
שוליות אלו שירתו את פיליפוס באופן אישי והתאמנו באמנויות צבאיות בחצרו.
כך הבטיח פיליפוס את נאמנותם של אציליו, ודאג להכשיר את בניהם בתורת הלחימה שפיתח.
פיתוח טקטיקה צבאית חדשנית – שימוש משולב בפרשים וחיל רגלים.
מבחינה זו פיליפוס הכניס אלמנט יחסית חדש בהיסטוריה הצבאית של זמנו.
הפלנקס שימש ככוח רתק שעליו נשבר האויב ואילו הפרשים, שהיו כוח הלם נייד, שברו את התנגדות המערך שערער הפלנקס.
הפרקטיקה הזו הייתה בשימוש בכמה קרבות יווניים, אולם לא אומצה מעולם כטקטיקה מקובלת כפי שפיליפוס עשה, ובכך חידושו.
הכנות למסע המלחמה נגד האימפריה הפרסית
בשנת 336 לפנה"ס נרצח פיליפוס על ידי אחד משומרי ראשו הנקרא פאוסניאס.
שומרי ראשו של פיליפוס הרגו מיד את המתנקש וכך לא ניתן היה לחקור את מניעיו.
תאוריות רבות בנוגע לרצח קיימות, אחת מהן היא שאלכסנדר בנו תכנן את הרצח, אך סביר יותר להניח שאשתו של פיליפוס, אולימפיאס, שנטרה לו טינה, על שלקח לו אישה נוספת, היא זאת שיזמה את ההתנקשות.
רויאל פיליפס אלקטרוניקס (Royal Philips Electorincs, בהולנדית: .Koninklijke Philips N.V), או בקיצור פיליפס (Philips), היא חברה הולנדית רב-לאומית, המתמחה בייצור מוצרי חשמל ואלקטרוניקה, מכשור רפואי ותאורה.
נוסדה על ידי האחים ההולנדים ממוצא יהודי, אנטון וחרארד פיליפס.
החברה מעסיקה כיום כ-105,000 עובדים ב-60 מדינות, בכללן ישראל.
מניות החברה נסחרות במקביל בבורסות באמסטרדם, פרנקפורט ובבורסה בניו-יורק (NYSE).
מערך המחקר והפיתוח של החברה גדול ומפותח ולפיליפס מעל 115,000 פטנטים על שמה, מהם נורת הליבון, הטרנזיסטור, קלטת האודיו, תקליטורי ה-CD, ה-DVD, שפופרת הרנטגן ועוד.
החברה הוקמה בשנת 1891 בעיר איינדהובן, הולנד, שם שוכן מטה החברה גם היום.
שמה הרשמי של החברה הוא Koninklijke Philips Electronics N.V (פיליפס אלקטרוניקה המלכותית בע"מ).
החברה נוסדה על ידי האחים ההולנדים ממוצא יהודי, אנטון וג'רארד פיליפס, כחברה ליצור נורות חשמל.
עד 1920 התרכזה החברה רק ביצור נורות חשמל ומשנה זו החלה לייצר מוצרים ביתיים נוספים.
בפעילותה הייתה מכונת הגילוח Philishave שהוצגה ב-1939. המכונה זכתה להצלחה רבה בעקבות שיווקה בארצות הברית תחת השם המסחרי Norelco.
בזמן מלחמת העולם השנייה נמלטו מייסדי החברה היהודים אל בריטניה ואת המפעל נותר לנהל בן המשפחה פריץ פיליפס.
פיליפס נתן מחסה בבית המלאכה שלו באיינדהובן לעובדים היהודים ולמשפחותיהם.
העובדים עבדו בבית המלאכה וקיבלו מנות חמות שנקראו "פיליפס רוק".
כתוצאה מפועלו זה קיבל פריץ פליפס, (המכונה "מר פיליפס"), תואר חסיד אומות העולם.
פיליפס יצרה גרסאות מצליחות של טייפ קלטות האודיו וקלטות לשימוש במכשיר זה, ומאוחר יותר גרסה למכשיר הווידאו שהצליחה פחות והוחלפה על ידי טכנולוגיית ה-VHS.
גם הפטנטים ליצור CD-ROM (קומפקט) דיסק ולאחריו ה-DVD רשומים על שמה של פיליפס.
ב-2021 הודיעה החברה על פגמים במכונות נשימה מתוצרתה, ופליטת חומרים רעילים ועל ריקול למכשיריה.
ב-2022 דיווח מנהל המזון והתרופות האמריקאי ה-FDA על מקרים רבים של פגמים במכונות נשימה, שהביאו אף למותם של למעלה מ-124 איש.
באוגוסט 2022 הודיע פרנץ ון הוטן מנכ"ל החברה שיעזוב אותה באוקטובר, ברקע הריקול שהביא לירידה משמעותית בערך החברה.
פיליפס פועלת מישראל עוד משנת 1948. כיום לפיליפס כ-1700 עובדים בישראל, מתוכן כ-800 ב-2 מרכזי הפיתוח בחיפה המתמקדים בהדמיה רפואית, במרכז פיתוח של חברת בת אי פי די בקיסריה, ברעננה, נתניה ובפתח תקווה.
מאז 2021, מנכ"לית מרכז הייצור והפיתוח של פיליפס היא שרי שנהב.
פיליפס פועלת בתחום הדיאגנוסטיקה הרפואית וההדמיה הרפואית ושולטת באחוז נכבד משוק מערכות הרנטגן בעולם.
מערכת ה-CT להדמיה רפואית של פיליפס מאפשרת לבצע צנתורים לא פולשניים.
פיליפס מחזיקה מרכז פיתוח ויצור למערכות ה-CT באזור התעשייה מת"מ שבחיפה.
המרכז החיפאי של פיליפס השתייך במקור לחברת אלסינט, חברת בת של אלרון.
חטיבת ה-CT של אלסינט נמכרה לחברה אחרת ולאחר מספר שנים נרכשה על ידי פיליפס.
פיליפס מייצרת גם מכשירי הדמיה MRI ו-PET למיפוי גידולים סרטניים, ומכשירי SPECT בתחום הרפואה גרעינית.
כמו כן, מפתחת ומייצרת פיליפס מכשירי בדיקת אולטרה סאונד מדור שני המספקים תמונה תלת־ממדית.
בתחום הקרדיולוגיה מייצרת פיליפס מוניטורים להדמית הלב בזמן ניתוח ומכשיר דפיברילטור בו יכול הרופא לעקוב אחר פעולת הלב של המטופל מביתו.
פיליפס מרבה לתת חסות לתחרויות ספורט, והיא גם הבעלים של קבוצת הכדורגל ההולנדית פ.ס.וו.