tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
זהו הכלי המרכזי במסורת הגילוף התאילנדית, והיא מאפשרת יצירת פרטים עדינים כמו עלי כותרת, קווים מסולסלים וחריטות שטחיות.
כף פריזיאן – כף קעורה בצורת חצי כדור, המשמשת לחיתוך שקעים עגולים מדויקים בירקות ובפירות או ליצירת כדורים מדויקים מתוכן הפרי (למשל כדורי מלון או אבטיח).
חותכנים בצורות שונות – כלים מתכתיים קטנים בדוגמת כוכב, לב, פרח ועוד, שבעזרתם ניתן "לנקב" דוגמאות מתוך פרוסות ירק.
חותכני ספירלה, המאפשרים חיתוך ירקות ארוכים כגזר ומלפפון לצורת ספירלה.
סכיני V ו-U – כלים דמויי אזמל בעלי להב בצורת V או U, המשמשים ליצירת תעלות, חריצים, עלים או דוגמאות גאומטריות.
מקלונים, מגרדות, אזמל זעיר – כלים עדינים נוספים המשמשים להבלטה, עיבוד שטח או השלמת פרטים קטנים.
לצד הכלים המקצועיים, נעשה לעיתים שימוש גם בכלים פשוטים יותר – כגון סכין רגילה או קולפן – אך לשם גילוף מורכב, נהוג להשתמש בכלים ייעודיים המיוצרים במיוחד למטרה זו.
תבניות משמשות ליצירת פרלינים משוקולד, קישוטים לעוגות, דמויות לאירועים (כמו ביצי פסחא או סנטה קלאוס), וכן פסלים גדולים יותר למופעים קולינריים ותחרויות.
תבניות מאפשרות גם יצירת אלמנטים בפיסול סוכר מאיזומלט או מקרמל מוקשה – פרחים, עלים, קישוטים גאומטריים ועוד.
תבניות מנוקבות ורשתות משמשות ליצירת טקסטורות מיוחדות.
שימוש בתבניות מאפשר ליצור קישוטים זהים בגודל, נפח ופרטים, תוך חיסכון בזמן והקניית מראה אסתטי ברמה גבוהה.
שולחן משיכה הוא משטח מתכת קר (לרוב מנירוסטה או שיש) עליו שופכים את הסוכר כדי לקררו ולעבוד איתו.
על מנת להשיג אפקטים מסוימים ניתן גם לחמם אזור מסוים בשולחן באמצעות מנורת חימום.
מכונת טמפרור היא מכשיר מקצועי ששומר את השוקולד בטמפרטורה מדויקת לאורך זמן, כולל ערבוב מתמיד.
מבערים מאפשרים להמיס קצוות שוקולד, להבריק או להדביק אלמנטים מסוכר מותך.
קיימים מבערים מקצועיים המאפשרים כיוון מדויק של רוחב הלהבה, אלו נפוצים יותר במטבחים של שוקולטיירים.
רוב קישוטי המזון האמנותיים נעשים בעבודת יד, ומהווים יצירות חד־פעמיות שמותאמות במיוחד לאירוע או מנה מסוימת.
הם דורשים מיומנות, זמן והשקעה, ולכן נעשים לרוב במסעדות יוקרה, קונדיטוריות מקצועיות, בהפקות קולינריות או בתחרויות.
לצד קישוטים אלה התפתחה גם תעשייה של קישוטי מזון מוכנים, הנמכרים כמוצרי מדף.
פרחים אכילים מבצק סוכר או מרציפן המיוצרים מראש ונמכרים באריזות, משמשים בעיקר לעיטור עוגות.
שוקולדים יצוקים בצורות דקורטיביות – לבבות, פרחים, סמלים לחגים וכו'.
שבלונות מוכנות לאבקת סוכר או קקאו – מאפשרות יצירת דוגמה במהירות על פני עוגה או קציפת חלב.
קישוטים מודפסים מדף סוכר (תמונה אכילה) – משטח דק העשוי מעמילן, עליו מודפסים ציורים או טקסטים באמצעות דיו מאכל.
בתעשיית המזון והמגדנאות הקמעונאית נהוג להשתמש בקישוטים מוכנים כאלה לשם אחידות, חיסכון בזמן, וכן למיתוג.
קישוור פוקנר, הברונית פוקנר ממארגראויין (לבית חאן; נולדה ב-9 במרץ 1955) היא פוליטיקאית בריטית וחברה בבית הלורדים, העומדת בראש הוועדה לשוויון וזכויות אדם.
פוקנר נולדה בפקיסטן למשפחה מוסלמית שעזבה את הודו לאחר חלוקת המדינה.
היא התחנכה בבית ספר קתולי פרטי לבנות בקראצ'י.
בסוף שנות ה-70 עברה לבריטניה.
ב-1992 השלימה תואר ראשון ביחסים בין-לאומיים בבית הספר לכלכלה של לונדון ובהמשך קיבלה תואר שני ביחסים בין-לאומיים ולימודי אירופה מאוניברסיטת קנט.
פוקנר עבדה עבור המפלגה הליברל-דמוקרטית בבית הנבחרים ובמטה המפלגה, בין היתר כאחראית מדיניות ומנהלת קשרי חוץ.
היא גם עבדה במזכירות חבר העמים וכמנכ"לית של ארגון Student Partnerships Worldwide.
פוקנר חברה בוועדה של הבנק המרכזי של אנגליה, מרצה אורחת במכון למדיניות בקינגס קולג' בלונדון, וחברת כבוד של "האגודה החילונית הלאומית".
פוקנר הצטרפה למפלגה הליברל דמוקרטית באמצע שנות ה-80, והתמודדה לראשונה במסגרת המפלגה בבחירות הכלליות של 2001 במחוז קנזינגטון וצ'לסי.
בבחירות לפרלמנט האירופי ב-2004 היא התמודדה מטעם המפלגה במחוז הבחירה של לונדון.
ב-2 ביוני 2004, קיבלה פוקנר תואר אצולה לכל חייה, וכיהנה בבית הלורדים עד 24 ביולי 2019 מטעם המפלגה הליברל דמוקרטית.
לאחר מכן, מיולי 2019 עד ספטמבר 2020, המשיכה לכהן כעצמאית ללא שיוך מפלגתי, ומאז 3 בספטמבר 2020 היא נחשבת לקרוס בנצ'ר.
ב-1 בדצמבר 2020 מונתה פוקנר לעמוד בראש ועדת השוויון וזכויות האדם (EHRC).
בנובמבר 2024 הודיעה השרה לשוויון, ברידג'ט פיליפסון, כי כהונתה של פוקנר תוארך ב-12 חודשים נוספים.
פוקנר והוועדה שבראשותה ספגו ביקורת מצד ארגוני טרנסג'נדרים ולהט"ב אחרים בעקבות אמירות טרנספוביות שלה בריאיון לטיימס במאי 2021. קודמה בתפקיד, דייוויד אייזק, טען כי במהלך כהונתה של פוקנר עברה הוועדה פוליטיזציה על ידי המפלגה השמרנית.
חברי סגל בוועדה תיארו את הגוף הציבורי כ"טרנספובי", "אנטי-להט"בי" ו"אויב זכויות האדם" במהלך כהונתו של פוקנר, וכלי תקשורת דיווחו כי כמה אנשי צוות התפטרו במחאה על "ההידרדרות לטרנספוביה" של הוועדה.
במאי 2023 מונה עורך דין לחקור תלונות נגד פוקנר שהגישו חברי הוועדה בעבר ובהווה, אך מהות התלונות לא פורסמה.
עם זאת, לאחר מחאה של 54 נציגים ונציגות מבית הלורדים, החקירה הושעתה, החלה מחדש ביולי 2023 ונסגרה באוקטובר 2023, לאחר סקירה בלתי תלויה של אופן הטיפול של הוועדה בתלונות, שיזמה השרה לנשים ושוויון קמי בדנוק (לימים ראשת המפלגה השמרנית), והותירה את פוקנר בתפקידה.
באפריל 2025, בעקבות החלטת בית המשפט העליון בבריטניה בנוגע לאי-הכללתן של נשים טרנסג'נדריות בהגדרת חוק השוויון מ-2010 כנשים, טענה פוקנר כי הפסיקה מחייבת בחינה מחדש של כל מדיניות הממשלה, ובכלל זה השתתפות נשים טרנסג'נדריות בספורט נשים וגישה שלהן למתקנים המיועדים לנשים בלבד, וזכתה שוב לביקורת מצד פעילים בקהילה הטרנסג'נדרית.
קישינב (ברומנית: Chișinău (קישינאו); ברוסית: Кишинёв (קישיניוב); באוקראינית: Кишинів (קישיניִב); ביידיש קעשענעוו או קישינעוו; בפולנית: Kiszyniów (קישיניוּב)) היא בירת רפובליקת מולדובה והעיר הגדולה במדינה.
בעבר הייתה עיר בחבל בסרביה שסופח לאימפריה הרוסית ב-1812.
נכון לתחילת העשור השני של המאה ה-21, מתגוררים בקישינב גופא כ-650,000 תושבים.
כ-68% מאוכלוסייה זו מזהים עצמם כמולדובנים וכ-13% רוסים.
העיר שוכנת על גדות נחל ביק (Bîc).
קישינב נוסדה ב-1436 כמנזר בנסיכות מולדובה אשר בתחילת המאה ה-16 האימפריה העות'מאנית השתלטה עליה.
בתחילת המאה ה-19 היא הייתה עיירה קטנה עם 7,000 תושבים.
ב-1812, לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1806–1812), החלק המזרחי של מולדובה נמסר לאימפריה הרוסית וקישינב הפכה לבירת מחוז בסרביה.
בסוף המאה ה-19 בעיר הוקמה מערכת אספקת מים חדשה.
מגדל המים בקישינב היה החלק המרכזי בה וכיום הוא פועל כמוזיאון.
בעקבות מהפכת אוקטובר, בסרביה הכריזה על אוטונומיה בשם הרפובליקה הדמוקרטית המולדובנית במסגרת האימפריה המתפוררת, ולאחר פלישת צבא רומניה לשטחה, מועצת הארץ הכריזה על הצטרפות לממלכת רומניה.
רומניה השקיעה רבות בתוכניות רחבות היקף לשיפור התשתיות בערים המרכזיות בבסרביה ובצפון בוקובינה, רשת מסילות הברזל ומלחמה בבערות.
בין 1918 ל-1940 מרכז העיר עבר עבודות שחזור נרחבות.
לאחר הסכם ריבנטרופ–מולוטוב ביוני 1940 הגישה ברית המועצות אולטימטום לרומניה ובו תבעה יציאת צבאה וממשלה משטחי בסרביה וצפון בוקובינה.
רומניה, שמצאה עצמה ללא בני ברית בעימות זה, נאלצה לציית, ובו זמנית נכנסו לשטח הצבא האדום והממשל הסובייטי.
העיר ניזוקה ברעידת אדמה ב-10 בנובמבר 1940, נפגעו 2,795 מבנים ומתוכם 172 נהרסו לחלוטין, 78 אנשים נהרגו.
עוד בטרם חלפה שנה של עבודת שיקום מנזקי רעידת האדמה תקפו הגרמנים והרומנים את מולדובה הסובייטית.
הנאצים הפציצו את העיר מיוני 1941 וב-17 בחודש העיר נפלה לידי הכוחות הנאצים.
כשהמלחמה התקרבה לסיום העיר נגררה ללחימה קשה נוספת כשהכוחות הרומנים והגרמנים נסוגו.
קישינב עברה לשליטת הצבא האדום ב-24 באוגוסט 1944 כחלק ממבצע יאשי-קישינב.
בנקודה הזו העיר איבדה בערך 70% מהבניינים שלה במהלך ההפצצות ורעידת האדמה של 1940. לאחר המלחמה בסרביה סופחה סופית לברית המועצות.
רוב החבל הפך לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובנית כשקישינב היא בירתה.
בשנים שלאחר מכן ארכיטקטים פיתחו תוכנית שיקום מקיפה לעיר.
במהלך שנות ה-50 צמחה אוכלוסיית העיר במהירות ונבנו בניינים בסגנון קלסיציזם סטליניסטי.
הפיתוח המשמעותי החל ב-1971 כשמועצת השרים של ברית המועצות החליטה להשקיע מיליארד רובלים מתקציב המדינה לטובת פיתוח העיר, תנופה שנמשכה עד עצמאות מולדובה ב-1991. העיר נפגעה מרעידת אדמה נוספת ב-1977.
לאחר קבלת העצמאות, המשיכה העיר להיות בירת מולדובה.
קישינב היא העיר המתועשת והמפותחת ביותר כלכלית במולדובה.
ענפי התעשייה העיקריים בה הם ייצור של: ציוד אלקטרוני, חומרי בניין, טקסטיל, מכונות, משקאות אלכוהוליים ועוד.
מאז נפילת ברית המועצות, רמת החיים בקישינב גבוהה בהרבה מרוב האזורים הכפריים במדינה.
בעיר נמצא נמל התעופה הבין-לאומי קישינב, שהוא גם בסיסה של חברת התעופה הלאומית אייר מולדובה.
מערכת התחבורה הציבורית בקישינב כוללת 29 קווי אוטובוס ו-22 קווי טרוליבוס.
קישינב מחוברת במסילות רכבת לערים במזרח אירופה כדוגמת בוקרשט, קייב, מינסק, אודסה, מוסקבה ועוד.
עקב אנטישמיות גוברת באימפריה הרוסית ותנאים כלכליים טובים יותר, יהודים רבים בחרו להתיישב בקישינב.
ב-1900 היו 43% מתושבי קישינב יהודים- אחד האחוזים הגבוהים באירופה בזמן ההוא.
בשנת 1913 נבנה בית הכנסת הכוראלי של קישינב שהיה בית הכנסת הגדול מבין 77 בתי הכנסת של העיר.
ב-1941 כבשו הנאצים את העיר והחלו ברצח המוני של יהודיה.
רצח היהודים נעשה בשיטת בורות הריגה ששימשה גם במקומות רבים אחרים במזרח אירופה.
אמדן היהודים שנרצחו במהלך הכיבוש הנאצי עומד על כ-10,000 איש.
כיום קיימת קהילה יהודית בקישינב.
הרב זלמן אבלסקי שליח חב"ד כיהן כרב הראשי של מולדובה עד לפטירתו בשנת תשע"ד, ובהנהגתו הוקמו בית כנסת, מקווה טהרה, מוסדות חינוך ומרכז גמילות חסדים לרווחת הקהילה.
כיום מכהן בנו הרב אבעלסקי כרבה של מולדובה ונכדו הרב מנחם מענדל אקסלרוד משמש כרב העיר קישינב.
קישלֶה (מטורקית: kışla, כלומר - "מקלט לחורף", מ kış "חורף") הוא כינוי לבית המעצר שהוקם בעיר העתיקה בירושלים בתקופה העות'מאנית.
המבנה שוכן בצמוד למגדל דוד מדרום, בשולי הרובע הארמני, ומשמש כיום את מטה מרחב דוד של מחוז ירושלים של משטרת ישראל.
הקישלה הוא מבנה רבוע בעל חצר גדולה וקטוּרה (לא מקוּרָה), הדומה במתכונתו לחאן.
הוא בנוי שתי קומות, כאשר הקומה התחתונה גבוהה בהרבה ביחס לשנייה.
צדו המערבי נסמך אל החומה העות'מאנית; צדו הצפוני פונה לכיוון חפיר המצודה; צדו המזרחי פונה אל העיר העתיקה, וצדו הדרומי פונה אל פרברי הרובע הארמני.
הכניסה אל המבנה מצפון דרך שער מסוגנן.
לאחר נפילת שלטונם של מוחמד עלי ובנו, שימש המבנה את הצבא העות'מאני למגורי חיילים עבור שומרי העיר.
משמעות השם בטורקית היא אפוא "קסרקטין", וצורת הגייתו היא קישְלָה (במלרע).
ותיקי ירושלים טוענים כי במהלך הפרות סדר והפגנות היו החיילים צועקים אל הקהל המתגודד: "קישְלָה!
קישְלָה!", כאומרים: "התפזרו מיד, לפני שניקח אתכם לבית המעצר" ומזה נולדה המילה "קישטה!"
יש הטוענים כי המילה "קישלה" באה מן המילה בארמית של יהודי כורדיסטן "קשלה" שפירושה בית ממשל (אשר היה מימי קדם המקום בו שכן בית המעצר).
המבנה הוקם במחצית הראשונה של המאה ה-19 על ידי שליט מצרים מוחמד עלי ובנו אבראהים פאשא כארמון קיץ.
המיקום בסמוך למצודה לפנים מן החומה לא היה מקרי, שכן המבנה הוקם באותן עשר שנים בהן מרדו מוחמד עלי ובנו בשלטון המרכזי באיסטנבול, וביקשו להבטיח את שלומם.
לאחר כיבוש העיר בידי הבריטים, נמשך השימוש בקישלה כבסיס צבאי וכרחבת המסדרים המרכזית בעיר העתיקה.
על רחבה זו נערך, בין היתר, טקס השבעתם של הז'נדרמים המקומיים, שהמשיכו בשירותם תחת הממשל הצבאי הבריטי.
בשנת 1921, לאחר הקמת משטרת המנדט, עבר מתחם הקישלה לרשותה.
במשך כשנה פעל במקום בית הספר הראשון לשוטרים בארץ ישראל.
במקביל הוצבה בו יחידת משטרה קטנה, שפעלה בעיר העתיקה.
בתקופת המרד הערבי הגדול, בשנים 1936–1939, הוצבה בקישלה תזמורת המשטרה, אשר מילאה תפקיד מבצעי ופיקחה על הנעשה ברובע היהודי.
במקביל נמשך השימוש בקישלה כבית כלא, אליו נוסף בשנות הארבעים גם בית מעצר לאסירי המחתרות היהודיות.
בין היתר, נכלאו בקישלה עשרים מלוחמי הגדודים העבריים ובהם זאב ז'בוטינסקי, לאחר שהגנו על תושבי ירושלים במהלך התקפות הערבים עליהם באפריל 1920 (מאורעות תר"פ).
על קירות בית המעצר נותרה עד היום חריטת סמל האצ"ל ושמו של העציר החורט - שמואל מצא.
בין העצורים במקום היו גם אנשי בית"ר והאצ"ל שתקעו בשופר בכותל מדי שנה במוצאי יום הכיפורים, בניגוד לאיסור הבריטים מאז פרעות תרפ"ט לתקוע בשופר בכותל המערבי.
לאחר כיבוש העיר העתיקה על ידי הלגיון הערבי במלחמת העצמאות, הוחזקו בקישלה הלוחמים היהודים שנשבו, עד שעברו למחנה שבויים בירדן.
לאחר שביתת הנשק, המשיכו הירדנים להשתמש בקישלה כמתקן המשטרתי המרכזי בעיר העתיקה וכבית כלא.
לאחר איחוד ירושלים במלחמת ששת הימים, הוצבה בקישלה משטרת העיר העתיקה, בפיקודו של מפקח מרדכי ישראלי.
בנוסף לשוטרים הישראלים, שירתו ביחידה גם שוטרים ירדנים לשעבר, שהתגייסו למשטרת ישראל.
היחידה החלה לפעול כמה ימים לאחר סיום המלחמה.
בקישלה נערכו גם מכירות פומביות של משטרת ישראל של אבידות ומציאות שבעליהן לא אותרו וחפצים שנתפסו בפעילות מבצעית.
חלק ממצודת מגדל דוד גם היה בשימוש בתקופה הירדנית, אך הוסב למוזיאון לתולדות של ירושלים ותוספות בנייה שהירדנים בנו בו נהרסו.
בינואר 1984 התמוטט הקיר החיצוני של מבנה אורוות הסוסים של המשטרה בקישלה.
בעקבות חפירה ארכאולוגית שנערכה בין הקישלה ומגדל דוד, בה חיפשו אחר ארמון הורדוס.
עקב כך אוכסנו 15 הסוסים שהיו במקום באורווה פתוחה, שהוקמה בחצר הקישלה.
ב-2011 הוסב צד אחד של המבנה לאולם הופעות ותערוכות, בנוסף שומרו בו הממצאים של ארמון הורדוס.משטרת ישראל המשיכה להשתמש בשלוש מצלעות המבנה ובחצר המתחם.
בקישלה מוצבים מטה מרחב דוד, שבתחום אחריותו האזור הרגיש של העיר העתיקה, על מורכבותו הפוליטית, הדתית והדמוגרפית.
כן פועלות מהמתחם יחידות נוספות, השייכות למרחב ולמחוז ירושלים (משטרה).
הקישלה עומד במקום בו עמד ארמונו של המלך הורדוס בשלהי המאה הראשונה לפני הספירה.
שרידי הארמון נחשפו לראשונה בחפירה ארכאולוגית שנערכה ברחבה שלפני המבנה ב-1984. ב-1999 נקרא הארכאולוג ד"ר עמית ראם לבצע במקום חפירות הצלה מטעם רשות העתיקות.
אז החל להיחפר גם המבנה המוארך הצמוד לחומה, ששימש בעיקר לחדרי מעצר.
בחפירות נתגלו קירות מאסיביים, שזוהו באופן כמעט ודאי עם ארמונו של הורדוס, והיוו אישוש ראשון להנחה ההיסטורית שהארמון רחב המידות היה באזור זה.
בנוסף נתגלתה במקום חומה מימי בית המקדש הראשון, המתוארכת לימי חזקיהו מלך יהודה.
בין האבנים נמצא חומר אפרפר, זהה על פי אנליזה כימית בהרכבו לטיח שמכסה את נקבת חזקיהו.
בשנת 2018 שולב המבנה המוארך והממצאים ארכאולוגים שבו במוזיאון מגדל דוד הסמוך למבנה.
מבנים נוספים שנבנו בתקופה העות'מאנית כבית מעצר או בית כלא וקיבלו את הכינוי "הקישלה" היו:
"הקישלה" ביפו - מבנה בכיכר השעון ששימש כתחנת משטרת יפו ואחר כך הוסב למלון
קישור לא קוולנטי הוא מושג בכימיה, המבטא שם כללי לקישור כימי הקושר בין אטומים או מולקולות, שלא דרך קשר קוולנטי.
בין היתר, סוג קישור זה הוא מרכיב מפתח בהבנת אינטראקציות ביולוגיות.
קישור לא קוולנטי כולל מספר סוגי קשרים (קשר יוני, אינטראקציות אלקטרוסטטיות, קשרי מימן וקשרי ואן דר ואלס ואינטראקציות הידרופוביות) אשר המכנה המשותף לכולם הוא שהם קשרים חלשים יחסית לקישור קוולנטי.
אינטראקציות לא קוולנטיות הן הפיכות, משמע יכולות להיווצר ולהתנתק בקלות יחסית.
דבר זה מקנה את יכולת השינוי והקצב המהיר הדרושים בעולם הביולוגי ולמעשה כלל התהליכים הביולוגיים מבוססים על אופי קשרים אלו: מבנה מולקולת ה-DNA, האופן שבו מקופלים חלבונים (מבנה שניוני, מבנה שלישוני ומבנה רביעוני), קישור בין חלבונים וקישור אנזימים לסובסטרטים ועוד.
אינטראקציות אלו נובעות מהמשיכה או הדחייה החשמלית בין מטענים, הנובעות מחוק קולון.
דוגמה מפורסמת לחשיבותם של קשרים אלקטרוסטטיים ניתן למצוא בחלבון המוגלובין אשר יכולת נשיאת החמצן שלו מושפעת מהרכב הקשרים האלקטרוסטטיים המייצבים מבנים שונים של החלבון, הנבדלים בזיקתם לחמצן, בהתאם לתנאי הסביבה.
מנגנון זה מאפשר קליטת חמצן בריאות, הובלתו לרקמות ושחרורו ביעד, קליטה של פחמן דו-חמצני ברקמות, הובלתו אל הריאות ושחרורו שם.
המנגנון מאפשר גם ויסות התהליך בהתאם לצרכים הפיזיולוגיים.
קשר הנובע ממטען חלקי חיובי על אטום מימן (H) ומטען חלקי שלילי לאחד מהאטומים חנקן (N) חמצן (O) ופלואור (F).
אטום המימן חולק את מטענו עם שני אטומים אלקטרושליליים.
הקשר מחולק לקבוצה תורמת (donor) אליה קשור המימן בצורה יותר הדוקה (קוולנטית), ולקבוצה מקבלת (acceptor) אשר כוללת את האטום האלקטרושלילי הנוסף.
חוזק קשרי המימן המיטבי קיים כאשר 3 האטומים מסודרים בשורה אחת – דוגמה לכך ניתן לראות במבנה חלבון מסוג משטחי בטא בסידור אנטי-מקבילי (anti-parallel) אשר יציב יותר מהסידור המקבילי (parallel) וזאת עקב סידור קשרי המימן.
דוגמאות ידועות נוספות הן ה-DNA, ששני גדיליו מחוברים ביניהם בקשרי מימן, והמבנה השניוני סליל אלפא בחלבונים, אשר מיוצב על ידי קשרי מימן.
הבסיס לאינטראקציות ואן דר ואלס הוא פיזורו הלא אחיד של המטען האלקטרוני מסביב לגרעין האטום.
שינוי מטען זה גורם לשינוי תואם בפיזור ענן האלקטרונים באטום סמוך – וכך בעצם יש תנודות מטען המתקדמות וחוזרות על גבי המולקולה או התמיסה.
אינטראקציות אלה בין האטומים מוסיפות לאנרגיית הקשר בין מולקולות.
הנטייה של מולקולות הידרופוביות הנמצאות בממס פולרי להתקבץ.
אפקט זה נחשב לגורם העיקרי בקיפול חלבונים למבנים שלישוניים.
בהרבה מקרים אפקט זה משמש גם כאמצעי לאינטראקציה בין-מולקולרית.
קִישּׁוּר קוֹאוֹפֶּרָטִיבִי או קוֹאוֹפֶּרָטִיבִיוּת הוא מושג בביוכימיה המייצג, לרוב, את היכולת של חלבונים לשנות את הזיקה שלהם לליגנד (לרוב הסובסטראט) עקב קישור מוקדם של ליגנד.
כלומר אפיניות הקישור של הליגנד השני לחלבון תהיה שונה מהאפיניות שבה נקשר הליגנד הראשון לאותו חלבון.
המונח מייצג גם קשת רחבה של שינויים בקינטיקה של תהליכים.
תהליך יצירת ממברנות ביולוגיות נחשב תהליך קואופרטיבי, מכיוון שקצב יצירת הממברנה גדל לאחר שהממברנה החלה להיווצר (לעומת בהיעדר כל מבנה ראשוני)
על פי התאוריה המקובלת, גם תהליך קיפול חלבונים הוא קואופרטיבי, ויצירת גרעין הקיפול מקלה על המשך קיפול החלבון.
קואופרטיביות מתקיימת כאשר האפיניות לקשירה של מולקולה לליגנד שלה, משתנה כתלות בקישור של הליגנד אליה.
קואופרטיביות היא מקרה פרטי של אלוסטריה.
מולקולה המתנהגת באופן קואופרטיבי חייבת להיות בעלת לפחות 2 אתרי קישור לליגנד.
אם קישור לליגנד באתר אחד מגדיל את האפיניות לקשירת מולקולות ליגנד נוספות באתר שני מדובר בקואופרטיביות חיובית (אפקטור אלוסטרי הומוטרופי חיובי).
והפוך, אם קישור לליגנד באתר אחד מקטין את האפיניות לקשירת מולקולות ליגנד נוספות באתר השני מדובר בקואופרטיביות שלילית (אפקטור אלוסטרי הומוטרופי שלילי).
כאשר קשירת הליגנד אינה משנה את האפיניות לקשירת ליגנד נוסף, מקובל לומר שאין קואופרטיביות.
החלבון המוגלובין, שתפקידו נשיאת מולקולות חמצן בדם, הוא טטרמר; כלומר הוא אוליגומר בעל 4 אתרי קישור לחמצן (אחד בכל תת-יחידה).
כאשר מולקולת חמצן נקשרת בתת-יחידה אחת, עולה האפיניות לקשירת מולקולות חמצן נוספות בתת-היחידות האחרות (תהליך זה מתרחש בריאות).
גם ההפך נכון: ניתוק מולקולת חמצן מיחידה אחת יעודד את ניתוק שאר מולקולות החמצן הקשורות (תהליך המתרחש ברקמות היעד, כגון בשרירים).
במקרה זה, תופעת הקואופרטיביות מגדילה את יכולת ההמוגלובין לקשור חמצן בריאה ולשחררו בשריר (כושר נשיאת החמצן של המוגלובין גדולה פי 1.7 יותר חמצן מאשר חלבון תאורטי עם 4 אתרי קישור בלתי תלויים).
מקדם היל מתאר באופן כמותי את הקואופרטיביות של חלבון, והוא מופיע במשוואת היל:
θ הוא החלק היחסי של אתרי הקישור הקשורים לליגנד, כלומר: מספר אתרי הקישור הקשורים חלקי מספר אתרי הקישור הכולל;
Kd הוא קבוע הדיסוציאציה (קבוע שיווי משקל עבור ריאקציית ניתוק הקשר בין הליגנד לחלבון);
KA הוא את ריכוז הליגנד שבו חצי מכמות אתרי הקישור בחלבון מאוכלסת על ידי ליגנד (50% קשירה);
ליניאריזציה של משוואת היל מביאה לביטוי:
ושרטוט של ביטוי זה נקרא עקום היל, כך שהשיפוע של העקום הוא מקדם היל, n.
ככל שמקדם היל גדול יותר כך גדולה יותר מידת הקואופרטיביות.
מקדם היל התאורטי המקסימלי הוא כמספר אתרי הקשירה.
אם n>1, ישנה קואופרטיביות חיובית (קישור ליגנד מגדיל את האפיניות לקישור ליגנד נוסף).
אם n<1, ישנה קואופרטיביות שלילית (קישור ליגנד מקטין את האפיניות לקישור ליגנד נוסף).
מודלים מתמטיים להסבר מנגנוני-מבני של תופעת הקואופרטיביות
שני מודלים המנסים לתאר את התופעה ושניהם מתאימים לתיאור בהמוגלובין.
מודל MWC או המודל המתואם (The two-state, concerted model) פותח על ידי ז'אק מונו, ג'פרי ווימן וז'אן-פיאר שנז'ו בשנת 1965. בבסיס מודל זה עומדת הנחת היסוד שכל תת-היחידות בחלבון משנות את הקונפורמציה שלהן, ולכן גם את האפיניות, יחדיו.
כלומר, שינוי מתואם בכל תת-היחידות.
כל תת-היחידות ימצאו במצב T (מתוח, עם האפיניות הנמוכה) או במצב R (רגוע, עם האפיניות הגבוהה).
קישור הליגנד לתת-יחידה מטה את שיווי המשקל בין המצבים T ל-R, ולכן גורם לשינוי הנצפה בחלבונים קואופרטיביים.
מודל KNF המודל הרציף (The sequential mode) פותח על ידי דניאל קושלנד ועמיתיו ג'ורג' נמתי ודייוויד פילמר בשנת 1965, מתאר את הקואופרטיביות דרך שינויים בכל תת-יחידה בנפרד, לאחר קישור הליגנד לתת יחידה זו.
קישור של ליגנד מתאים לתת יחידה אחת גורם לה לשינוי קונפורמציה, ומעלה את האפיניות לקישור לתת יחידה הבאה בלבד.
מודל זה דורש קבוע שונה לכל שלב קשירה.
במחשבים, קישור סימבולי או קישור סמלי הוא סוג מיוחד של קובץ אשר מכיל הפניה לקובץ אחר או לתיקיה, בעזרת נתיב יחסי או מוחלט.
הרעיון של קישור סימבולי הוצג לראשונה כבר בשנת 1978 במערכת ההפעלה של חברת DEC.
כיום קישורים סימבולים נתמכים על ידי רוב מערכות ההפעלה, ביניהן מערכות ההפעלה התומכות בתקן POSIX, רוב מערכות ההפעלה דמויות יוניקס, כגון FreeBSD, לינוקס, ו-Mac OS X, ומערכות Microsoft Windows, החל מ-Windows Vista.
מערכות Windows ישנות יותר תומכות ברעיון בצורת קיצור דרך.
קישורים סימבוליים מאפשרים שקיפות ברוב הפעולות, ותוכניות אשר קוראות או כותבות לקובץ המכיל הפניה יתנהגו כאילו פעלו על קובץ היעד.
לעומת זאת, תוכניות שונות מזהות ומטפלות בקישורים אלו בצורה שונה, למשל שירותי גיבוי.
הקישור הסימבולי מהווה קובץ נפרד ועצמאי, ולכן ניתן למחוק אותו מבלי לפגוע בקובץ היעד.
כאשר קובץ היעד הועבר ממקומו, נמחק או ששונה שמו, ימשיך הקישור הסימבולי להפנות לכתובת הישנה ואיננו יתעדכן.
קישור שכזה נקרא לעיתים "קישור שבור".
במערכות הפעלה תואמות POSIX, קישור סימבולי נוצר בעזרת קריאת המערכת symlink().
קישורים סימבולים התווספו לראשונה במערכות אלו ב-4.2BSD.
פקודת המעטפת ln בתוספת הדגל -s תיצור קישור סימבולי, בצורה הבאה:
פקודת הצגת רשימת הקבצים ls מציגה לינקים סימבולים עם חץ לאחר שמם, המצביע על מיקום קובץ היעד, כאשר משתמשים בדגל -l.
Windows Vista, Windows 7 ו-Windows 8 מאפשרים יצירת קישורים סימבוליים לקבצים ותיקיות בעזרת הפקודה mklink.
קישורים אלו נועדו לסייע במיגרציה של תוכנות הפועלות בסביבת POSIX, ולכן מיקרוסופט תכננה אותם להיות "בדיוק כמו קישורים של יוניקס".
קיצורי דרך נתמכים על ידי דפדפני קבצים גרפיים במערכות הפעלה שונות, אך שונים במספר תכונות חשובות.
קישורים סימבוליים עובדים ברמת מערכת הקבצים, ולכן תוכנית שתיגש לקובץ תראה אותו בתור קובץ היעד, ללא קשר למודעותה לסוג הקובץ.
נוסף על כך, קיצורי דרך ב-Windows מקשרים לנתיב מוחלט, בעוד קישור סימבולי יכול גם לקשר לנתיב יחסי למיקום הקישור.
קישיקאטור (בהונגרית: Kissikátor) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם אוכלוסיית דומהאזה נמצאת בירידה שנים רבות מ-386 תושבים בשנת 1990 עד 285 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-26%).
בכפר חיו מעט יהודים לתקופת זמן מוגבלת ובמקום קיימים שרידים של בית קברות יהודי.
קישטוקאי (בהונגרית: Kistokaj) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בקישטוקאי חיו מעט יהודים ובמקום קיימים שרידים של בית קברות יהודי.
קישצ'ץ' (בהונגרית: Kiscsécs) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
קישקונהלש (בהונגרית: Kiskunhalas; בפי תושביה היהודים: האלאש) היא עיר בדרום הונגריה, שלושים קילומטר מהגבול הסרבי.
הקהילה היהודית התארגנה ב-1826 אבל קיבלה הכרה רשמית רק ב-1857. רוב היהודים היו סוחרים ובעלי מלאכה.
מצב היהודים נשתנה לרעה ב-1919 בעת "הטרור הלבן".
על רבני הקהילה נמנו הרב אליעזר זוסמן סופר והרב חיים יואל דוהן, שכיהן בתפקיד זה במשך שלושים וחמש שנה, מראשית מלחמת העולם הראשונה ועד אחרי מלחמת העולם השנייה.
ב-1941 בתקופת מלחמת העולם השנייה היו בעיירה 975 יהודים, שהיוו כ-5.2 אחוז מכלל האוכלוסייה ההונגרית.
הרשויות העדיפו מסיבות כלכליות להשכיר דירות לשוכרים היהודים.
כלכלתם של יהודי קישקונהלש הייתה מבוססת על מסחר.
מאז ומתמיד השתדלו השוכרים הנוצרים להתארגן נגדם, ולדחוק את רגליהם על ידי הקמת רשת חנויות.
גם בעלי מקצועות החופשים בקרב היהודים כגון: עורכי דין, רופאים, מהנדסים ופקידים, היו תלויים בפרנסתם בנותני עבודה יהודים.
בעלי המלאכה לא קיבלו עבודות ממשלתיות ציבוריות.
מצב זה העמיד את כלכלתם של יהודי קישקונהלש על בסיס רעוע, שניתן היה להתנכל לו בכל הזדמנות.
ואומנם הנוצרים ניצלו מצב זה ובעיקר בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, עת פוטרו פקידים יהודים ונשלחו לפנסיה, סוחרים יהודים התרוששו ופשטו רגל, בשל ההגבלות שהוטלו עליהם.
גרמניה הנאצית כבשה את הונגריה ב-19 במרץ 1944. 214 יהודים נשלחו למחנות עבודה.
אחר הכיבוש הגרמני, במאי 1944 רוכזו יהודי קישקונהלש והסביבה בגטו, שהוקף גדר תיל גבוהה כדי לבודד את היהודים מן האוכלוסייה הנוצרית.
על קירות הבתים בעיר הודבקו כרזות שהזהירו את התושבים ממתן סיוע כלשהו ליהודים, תוך איום בעונש מוות על מפירי האזהרות.
לאחר שהועברו לגטו, השתדלו יהודי קישקונהלש לארגן את חייהם במידת האפשר.
הרופאים ארגנו בית חולים קטן, וחברי הוועדה הנבחרת השתדלו להתגבר, בדרך זו או אחרת, על בעיות אספקת המזון.
אחדים מנכבדי הקהילה נעצרו על ידי הגסטפו כבני ערובה, ועקבותיהם נעלמו.
נורה אגוץ' הוכרה כחסידת אומות העולם על פעילותה בעיר.
שאנדור פטי (במקור קניצר 1898 – 1973) היה שחקן תיאטרון ושחקן קולנוע יהודי-הונגרי,
לאסלו פלדש (פישר, 1914–2000) פוליטיקאי יהודי-הונגרי, חבר האספה הלאומית ההונגרית
מרצל קדושה (במקור מור קריסהאבר 1874 – 1944) היה עורך דין, עיתונאי, סופר יהודי-הונגרי.
יוז'ף פראנקל (1908 – 1994) היה רופא עור יהודי-הונגרי, היסטוריון רפואי, משורר.
שאנדור פרקו (במקור פרַנְקל, 1910 – 1991) רופא, רופא מיילד-גינקולוג, יהודי-הונגרי.
קישפלוד (בהונגרית: Kisfalud) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מערב הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית קישפלוד קטנה משמעותית, מ-881 תושבים בשנת 1990 עד 758 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-13%).
קישלד (בהונגרית: Kislőd) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בקישלד מספר התושבים נמצא בירידה.
בקישלד חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
קישצ'ס (בהונגרית: Kiscsősz) הוא כפר זעיר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בקישצ'ס מספר התושבים נמצא בירידה.
בקישצ'ס חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
קישפיריט (בהונגרית: Kispirit) הוא כפר זעיר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בקישפיריט מספר התושבים נמצא בירידה.
בקישפיריט חיו יהודים בתקופות זמן שונות:
קישסלש (בהונגרית: Kisszőlős) הוא כפר זעיר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בקישסלש מספר התושבים נמצא בירידה.
בקישסלש חיו ארבעה יהודים בשנת 1880
קישפאטי (בהונגרית: Kisapáti) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו כפרים רבים באירופה גם בקישפאטי מספר התושבים נמצא בירידה.
בקישפאטי חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
קישטפולצה (בהונגרית: Kistapolca) הוא כפר במחוז באראניה, נפת שיקלוש בהונגריה.
היישוב הקטן נמצא בדרום הונגריה דרום-מזרחית לעיר שיקלוש.
פירוש שמו הוא: מקור מים חמים, ממילת היסוד הסלאבית העתיקה.
אזכורו המתועד לראשונה לשנת 1294 כ"טופולצהה", שם זהה למקום המים התרמי שכבר פעל אז בשטח היישוב.
ייתכן שבמקום היה במקור ישוב שנקרא סקיינאג'פאלו (Székelynagyfalu).
מתי והיכן הוא השתרע בדיוק, לא נמצאו לכך מקורות בטוחים.
ליד מקור המעיין החם ובסמוך לבית ההלוויות נמצאו כמה כלי חרס, אך עד כה לא הובהר מתי הוקם היישוב שמוכר משנות ה-30 של המאה ה-18, ולאן עברו תושביו שמקור היגרו לשם מגרמניה.
גם יהודים מעטים גרו במקום, אך אין תיעוד לגביהם.
על פי הרישום, הכינוי המדויק לכפר כקישטפולצה הוזכר לראשונה בשנת 1904.
האגם הוקם בשנת 2000 על ידי הפניית המעיין הטבעי המקומי לשקע מלאכותי שמשתרע על שטח של 3.5 דונם.
הוא מנוהל על ידי "איגוד הדייגים של דנובה-דראווה".
שטח האגם הוא 7.2 דונם.
הוא נמסר בשנת 2004. המשתמשת והמפעילה שלו היא עמותת הדייגים קישטפולצה והאזור.
זהו שטח רבייה של ציפורים נדירות וממוקם בסביבה ציורית.
מספק בעיקר בילוי נעים לדייגים.
קפלה: הקפלה בקישטפולצה הוקמה על גבעה קטנה בשנת 1783 על ידי הרוזנת בורבאלה פרניי.
את הגבעה מכנים בפי העם הגבעה הטורקית.
המסורת של הגבעה הטורקית נפוצה כמקום קבורה של נופלי קרב נגד הטורקים.
הקפלה שייכת לכנסייה הרומית-קתולית ועומדת על קברי המתים בקרב מוהאץ' (1678) שמכונה בהונגרית קרב נאג'הרשאני (Nagyharsányi csata) שהיה הקרב המכריע לגירוש הטורקים מהונגריה ושחרור האיום המוסלמי על אירופה הנוצרית.
לאיוש ברטה, נולד לאיוש קראוס (1878 – בודפשט, 1964) היה סופר ועיתונאי יהודי-הונגרי, זוכה פרס קושוט.
קישקונפלג'האזה (בהונגרית: Kiskunfélegyháza; בגרמנית: Feulegaß, ביידיש: פֿיילעדאַז) היא עיר בהונגריה במחוז באץ'-קישקון, באמצע רכס החול בין הדנובה לבין הטיסה בקישקונשאג, במרכז נפת קישקונפלג'האזה.
על פי מספר התושבים, זהו היישוב השלישי בגודלו במחוז.
היא נקראת גם "העיירה של שנדור פטפי ושל פרנץ מורה".
ב-4 בפברואר 1774 קיבלה מעמד של עיר שוק.
קישקונפלג'האזה היא העיר המרכזית של מחוז באץ'-קישקון וממוקמת כאמור בין הדנובה לבין נהר הטיסה.
העיר היא צומת תחבורה משמעותי: את העיר חוצה הכביש הראשי מספר 5, הכביש המהיר M5 ; הכביש הראשי 451 מתחיל מהעיר לכיוון סנטש.
תנועת הרכבת של העיר גם היא מצטיינת: העיר היא על קו בודפשט - סגד, אבל יש גם רכבות ישירות אל קישקונהלש, סנטש וסולנוק.
היא נמצאת במרחק של 100 ק"מ בלבד מבודפשט, רק שעה נסיעה בזכות הכביש המהיר.
היישוב ממוקם על קרקע מתקופת הפליסטוקן.
ערכי המוזיאון העתיקים ביותר נמצאו בשכבת חול טובענית מקצה הפליסטוקן.
עקבות של חיות וצמחים פרימיטיביים נצפו במקום: אשוחית, אזוב קדום ועצמות.
כל זה מעיד על אקלים לשעבר דמוי טונדרה.
אין ממצא מהותי על בני האדם.
יש רק שרידים מהתקופה הנאוליתית, אך ניתן לנחש את הנוכחות האנושית מהחפירות במחוז צ'ונגראד.
יש רק ממצא נאוליתי אחד (או ליתר דיוק מתקופת הברונזה), ראש גרזן שנחשף בשנת 1973, שנשמר במוזיאון קישקון.
האזור היה שייך לסרמטים עד המאה ה-5, ובאמצע המאה עבר לידי ההונים ואחר כך הסקיתים שחיו בשליטת ההונים.
עקבותיהם של הסקיתים נשמרים בתיעוד צילומי של ממצא משנת 1901, שנהרס במוזיאון העירוני בקצ'קמט במהלך מלחמת העולם הראשונה.
האווארים ישבו במקום במאות ה-6 וה-7. כמה קברים אוורים נחשפו.
ישנם שרידים מפוזרים מתקופת "כיבוש המולדת על ידי השבטים המדיארים" (התיישבות המדיארים במרכז אירופה).
הכנסייה הנוצרית הראשונה נבנתה בהוראתו של אישטוון הראשון מלך הונגריה, אשר כעת מוסתר בגבעת צ'רץ'.
באזור נערכות חפירות מאז קיץ 2008. בנוסף לשפע המזכרות ופרטי אתר קבורה ישן, נחשף גם שביל הקיר הדרומי של הכנסייה.
לאחר סיום החפירות הוקם במקום פארק זיכרון.
הקומנים (בהונגרית: קונים) הגיעו לאזור בתקופת בלה הרביעי, מלך הונגריה, תחילה בשנת 1239 ואחר כך בשנת 1246. יישובי הקומנים נגעו ממש ביישוב (ששמו היה אז פלדיהאזה).
לאחר קרב מוהאץ', הטורקים הרסו לחלוטין את פלדיהאזה.
לאחר המצור על בודה שרף אותו סולימאן המפואר יחד עם כמה עיירות אחרות במישור ההונגרי הגדול.
היישוב הוקם מחדש במקום ככל הנראה כבר בשנת 1727.
בשנת 1745, מריה תרזה אישרה את פדיון הקרקעות שנמכרו בעבר באופן בלתי חוקי אחרי שבשנת 1731 השטח שוב ננטש.
בשנת 1774 קיבלה קישקונפלג'האזה את דרגת עיירת שוק ממריה תרזה, שאפשר לה לערוך 4 ירידים לאומיים בשנה.
בשלב זה נבנתה הכנסייה הבארוקית של העיירה, שאבניה נלקחו חלקית מתוך אבני הכנסייה העתיקה שנהרסה על ידי הטורקים.
תחילתו של היישוב היהודי במקום במחצית השנייה של המאה ה-19. רוב היהודים עסקו במסחר ובשיווק עופות.
אחרים היו תעשיינים ובעלי מקצועות חופשיים.
הקהילה התארגנה ב-1860, כשהוקם ביישוב בית כנסת.
במקום פעלו חברה קדישא, בית ספר ומוסדות צדקה.
ב-1876 פרשו 26 חברים מן הקהילה שנטתה לזרם הניאולוגי (בעקבות המחלוקת בין האורתודוקסים לבין הניאולוגים בקונגרס יהודי הונגריה שהתכנס בסוף שנת 1968 - הקרע ביהדות הונגריה).
הפורשים יסדו קהילה אורתודוקסית והקימו בית כנסת משלהם.
במלחמת העולם הראשונה נפלו בקרבות 26 מיהודי קישקונפלג'האזה.
אחוז גבוה זה לא מנע מארגונים לאומניים קיצוניים להאשים את יהודי העיר ב"בגידה".
ואכן, בימי הטרור הלבן (1921-1919), כמה מהם נרצחו והפורעים שדדו את בתי היהודים ואת חנויותיהם.
בעקבות זאת עזבו רוב היהודים את העיירה וחזרו רק אחרי שנרגעו הרוחות.
מעמדם וזכויותיהם של יהודי הונגריה הוגבלו עוד לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה (ספטמבר 1939), כשממשלת הונגריה הפרו-גרמנית חוקקה בשנת 1938 את "החוקים היהודיים", חוקי אפליה שהגבילו את היהודים חברתית וכלכלית (בפרט החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי).
ב-1941 הוצאו אל הפועל תקנות נוספות של חוקי האפליה, והופקעו רישיונותיהם ותעודותיהם של יהודי העיירה.
מקצתם גורשו לקמניץ-פודולסקי באוקראינה, שם נרצחו יחד עם כ-20,000 יהודים נוספים בידי חיילי הז'אנדרמריה ההונגרית וחיילי אס אס גרמנים.
גברים יהודים גויסו לשירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי) ובסוף שנת 1941 נשלחו רובם לחזית אוקראינה, ככוח עזר לצבא ההונגרי שלחם שם לצד הגרמנים.
באפריל 1944, כמה שבועות לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה (מבצע מרגרטה), נעצרו נכבדי הקהילה בידי הגרמנים.
בתחילת מאי נתחם גטו בכמה בתים באזור בית הכנסת.
בגטו התארגנו היהודים מחדש והקימו מוסדות כגון יחידת כבאים ומשטרה פנימית.
הם היו נתונים למעשי שוד והתפרעויות מצד כנופיות פורעים מקומיות.
כעבור כמה שבועות הועברו תושבי הגטו לבית החרושת ללבנים בקצ'קמט (Kecskemét), וב-25 ביוני 1944 שולחו ברכבות לאושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו לעיירה 97 יהודים ששרדו.
הצטרפו אליהם כמה עשרות יהודים מיישובי הסביבה, חיי הקהילה חודשו.
העירייה הקימה גלעד לזכר הנספים בשואה, אך כעבור כמה שבועות נמצא הגלעד הרוס והקהילה הקימה אותו מחדש.
ב--1946 היה מספר היהודים במקום 227. בגלל עוינות התושבים עזבו בהדרגה את העיירה, ובשנות השישים נותרו בקישקונפלג'האזה רק משפחות יהודיות ספורות.
חנוך יהודה (שאנדור) קאהוט (י"ב באייר ה'תר"ב, 1842 – י"ט באייר ה'תרנ"ד, 1894) היה רב, בלשן ומזרחן, מחבר "ערוך השלם" וממייסדי בית המדרש לרבנים באמריקה.
פירושקה סאנטו במקור שטיינר (1913 – 1998) ציירת, גרפיקאית, סופרת יהודייה-הונגרייה זוכת פרס קושוט, פרס האמן המצטיין ופרס האמן הדגול.
מיקלוש יולס (1904–1972) היה יהודי-הונגרי זוכה פרס קושוט, רופא פנימי, אנדוקרינולוג, ופרופסור לרפואה, חבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים.
מיכאל גוטמן (1872–1942) היה רב הונגרי, תלמודיסט, מנהל בית המדרש לרבנים בבודפשט, מרצה באוניברסיטה העברית בירושלים בשנים 1924–1925.
לנקה רוטמן (1929–2008) הייתה מורה, מאיירת, אמנית, סופרת יהודייה-הונגרייה-שוודית.
טמאש פאלו במקור מרקברייטר שינה את שמו לבלשה אחר כך טמאש פאלו (1881–1977) היה עורך דין ומשורר יהודי-הונגרי.
פרנץ מורָה (1879–1934) היה סופר, עיתונאי, מוזיאולוג הונגרי, מן הסופרים ההונגרים החשובים.
ג'רג' פרנק (1910 – 1959) היה רופא יהודי-הונגרי כירורג, פלסטיקאי.
קישנמן (בהונגרית: Kisnamény) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית קישנמן קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-397 תושבים בשנת 1990 עד 275 תושבים בשנת 2020.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין כבר מהמאה ה-14. ובכפר יש כנסייה שנבנתה במאה ה-15
יהודים חיו בקישנמן בתקופות זמן שונות ובמקום קיים בסמוך לבית הקברות הכללי בית קברות יהודי ובו מצבות רבות, רובן די מוזנחות.
משנת 1885 הייתה הקהילה היהודית כפופה לפהרגיארמט ובשנת 1944 יחד עם רוב יהודי האזור ויהודי הונגריה נרצחו רבים מבני הקהילה בשואה.
קישפלאד (בהונגרית: Kispalád) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין כבר מהמאה ה-14. בכפר הייתה כנסייה שנבנתה במאה ה-15, נשרפה ושוחזרה שוב בשנת 1903.
יהודים חיו בקישפלאד בתקופות זמן שונות ובמקום קיים בית קברות יהודי ובו שתי מצבות של יהודים, שתיהן שבורות ודי מוזנחות.
בשנת 1944 יחד עם רוב יהודי האזור ויהודי הונגריה נרצחו רבים מבני הקהילה בשואה.
קישסקרש (בהונגרית: Kisszekeres) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
בדומה ליישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית קישסקרש קטנה משמעותית בעשרות השנים האחרונות, מ-603 תושבים בשנת 1990 עד 509 תושבים בשנת 2020.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין כבר מהמאה ה-11. בכפר הייתה כנסייה שנבנתה במאה ה-15 ויש בה רהיטים מהמאה ה-13.
יהודים חיו בקישסקרש בתקופות זמן שונות ובמקום קיים בית קברות יהודי ובו מצבות של יהודים, בית הקברות יחסית מטופח אך רוב המצבות בו שבורות.
קישלטה (בהונגרית: Kisléta) הוא כפר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה בסמוך לגבול הרומני.
יהודים ראשונים התיישבו בקישלטה כבר בשנת 1747 והקהילה היהודית התקיימה בכפר בדלות יחסית, החל משנת 1885 הייתה הקהילה כפופה לרבנות נירבאטור, במקום יש בית קברות יהודי ישן ובו כ-10 מצבות ישנות.
בדף הקהילה שנכתב בשנת 1944 במסגרת מפקד קהילות הונגריה כתבו יהודי הכפר שיש בקהילה היהודית 42 חברים ואין רב למקום.
אחרי כניסת הגרמנים להונגריה, נשלחו יהודי הכפר לגטו נירג'האזה ומשם למחנה ההשמדה אושוויץ שם רבים מיהודי הכפר נרצחו.
קישנאנה (בהונגרית: Kisnána) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בקישנאנה מספר התושבים נמצא בירידה.
האזור מיושב לסירוגין מאז המאה ה-11 ועד ימינו, היישוב עצמו הוזכר לראשונה בכתבים משנת 1325.
יהודים חיו בקישנאנה במאה ה-18 ובמאה ה-19. ובשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
קישמריה (בהונגרית: Kismarja) הוא כפר בהונגריה באזור המישור הגדול הצפוני, במחוז היידו-ביהר, בנפת דרצ'קה.
הכפר נמצא באלפלד, במחוז היידו-ביהר בפינה המזרחית של המחוז, כ-35 ק"מ מדברצן.
העיירה הקרובה ביותר היא ביהרקרסטש כ-17 ק"מ מהכפר.
לא רחוק מהיישוב נמצא הגבול ההונגרי - רומני הנוכחי.
ניתן להגיע אל הכפר בכביש בין דברצן - פוצ'אי - ביהרקרסטש.
תחבורה ציבורית בכבישים מסופקת על ידי אוטובוסים של חברת וולאן.
הכפר נגיש גם באמצעות רכבת על קו MÁV 106, בין דברצן לנאג'קרק.
שמו מופיע לראשונה בדמותה של מריה בשנת 1277, ובשנת 1291 הכתבים כבר הבדילו בין מַרְיָה הישנה לבין מריה החדשה.
בסוף המאה ה-13 הכפר היה בבעלות משפחת אקוש.
במאה ה-16 הפך היישוב לרכוש משפחת בוצ'קאי.
בשנת 1522 ג'רג' בוצ'קאי היה בעל הבית, שילדו השישי היה אישטוואן בוצ'קאי, מאוחר יותר הנסיך והשליט של טרנסילבניה.
כנסייה קלוויניסטית: נבנתה בשנת 1804 בסגנון הבארוק המאוחר
פסל אישטוואן בוצ'קאי: יצירה מ-1911 של אנדראש טוט
אקוש הבשי מקודם הק-Heck (בהונגרית: Hevesi Ákos; קישמריה, 9 ביולי 1884 – צ'ימילאס, 12 ביולי 1937) היה קצין לוגיסטיקה יהודי-הונגרי, חבר "מועצת השלטון המהפכנית" (למעשה ממשלת הונגריה בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית) שנהרג במלחמת האזרחים בספרד.
קישפיזש (בהונגרית: Kisfüzes) הוא כפר קטן בנפת פטרוואשארה שבמחוז הווש בצפון מזרח הונגריה, בשטחו הוא הכפר השני בגודלו במחוז.
כמו יישובים רבים באירופה גם בקישפיזש מספר התושבים נמצא בירידה.
12 יהודים חיו בקישפיזש בשנת 1880 מתוך 152 תושבי הכפר, בשנת 1910 חיו בכפר רק שלושה יהודים.
קישטלק (בהונגרית: Kistelek) היא עיירה במחוז צ'ונגראד-צ'נאד שבהונגריה.
לאחר הפלישה הטורקית לאזורים המרכזיים של המדינה, היה צורך ביישוב מחדש, ובשל כך נעקרו 100 משפחות באמצע הדרך בין סגד לבין קישקונפלדיהאזה לתוך ערבת קיש-טלק.
הצאצאים של מתיישבים אלה חיים במקום פחות או יותר גם כיום.
קו האורך ה-20 המפורסם נמצא רק כמה קילומטרים ממזרח לתנועת המעגל והמהווה את מרכז היישוב.
היישוב שוכן על הגבול של שני אזורים עם נתונים גאוגרפיים שונים, האחד הוא קישקונשאג (Kiskunság) החולי והשני הוא עמק נהר הטיסה החרסיתית.
שני אזורים אלו שונים גם בפני השטח, בעוד האחד מאופיין בעולם חקלאי נרחב (למשל: Zöldmező, Kemping, Balástyán), השני מאופיין במערכת אחוזות רחבת היקף (למשל טירת Pallavicini ב"אופוסטאסר" (Ópusztaszer)).
לקרקעות יש הרכב הטרוגני למדי.
על הגבול של אופוסטאסר וקישטלק אדמת החרסית אופיינית יותר.
על גבול צ'נגלה נוכל למצוא חול, בו ניתן למצוא פה ושם שטחי מרעה מלוחים, אזור אבן גיר של מים מתוקים שטוף.
הצמחייה של לפני תחילת המאה ה-20 הבל אפוק הייתה דומה לזו של ערבה מיוערת, עם כמה עצים פה ושם.
היום רובו הפך לאזור מתורבת (כלומר מעובד או מיושב), חלק קטן נשאר מרעה, לא נשארה הרבה צמחיית יער טבעית.
למרבה המזל, הקומוניזם לא השפיע על אזורי החווה המבודדות שלו כמו גם על אזורים אחרים.
במרכז העיר, עובר כביש 5, כרחוב הראשי שלה, בערך מצפון לדרום, מה שהופך אותו לנתיב הגישה החשוב ביותר לעיר.
האזור מושפע גם מהכביש המהיר M5, שהצומת הקרוב ביותר שלו נמצא כ-4.5 ק"מ מערבית למרכז, מבחינה מנהלית באזור צ'נגלה, בצומת הכביש וכביש 5411.
היישוב הוזכר לראשונה בצ'ארטר חוקי בשנת 1420, במקום של היישוב הנוכחי היה קיים כבר בימי הביניים יישוב של הקומנים עם כנסייה.
היישוב הפך לערבת סגד במשך זמן רב לאחר הפלישה הטורקית.
בשנת 1747, בערבת קישטלק, ליד הדרך לקישקונפלדיהאזה, היו שבעה בתים ליד סניף הדואר והפונדק.
הכנסייה הקתולית המלך אישטוואן הקדוש.
הכנסייה האדוונטיסטית של היום השביעי.
הכנסייה הרומית-קתולית של סטפן הקדוש: נבנתה בין 1825 לבין 1831 בסגנון קלאסיסטי
ליד הכנסייה הקתולית נמצאת אנדרטת מלחמת העולם הראשונה שנבנתה ב-1929. עבודתם של הוגו קביצקי ואימרה הדנאגי, שעל הכן חרוטים שמותיהם של 261 גיבורים שנפלו.
אנדרטת מלחמת העולם השנייה (1991)
מוזיאון קישטלק, אוסף היסטוריה מקומית
"בתים שטופי שמש" (נותרו רק 11 בניינים: זהו עיטור נפוץ ואופייני של בתי חווה)
מרחצאות תרמיות: 38-34 °C מים שמתאימים לטיפול במחלות מפרקים ותנועה ותלונות גינקולוגיות
אדה קישטלקי, (מקודם רייכלינגר עד 1897 בהונגרית: Kisteleki Ede; קישטלק, 26 בנובמבר 1861 – בודפשט, 14 במאי 1931) היה סופר, משורר, עיתונאי, עורך עיתון יהודי-הונגרי.
בקישטלק התיישבו יהודים במאה ה-18. בשנת 1880 ישבו בה 141 יהודים.
בשנת 1930 ישבו בה 218. הקהילה הייתה מסונפת לעיר סגד וכנראה גורשו לאושוויץ בסוף יוני 1944 דרך גטו סגד.
קישקונמאישה (בהונגרית: Kiskunmajsa ביידיש: מיישא) היא עיר ומקום מושבה של הנפה הנקראת על שמה במחוז באץ'-קישקון בדרום־מזרח הונגריה.
כמו ביישובים רבים באירופה, גם בקישקונמאישה חלה ירידה באוכלוסייה.
שמו של הכפר קישקונמאישה הוזכר במסמכים לראשונה בשנת 1743. והוא הוכרז כעיר בשנת 1989.
יהודים התיישבו לראשונה בקישקונמאישה באמצע המאה ה-19. רובם עסקו במסחר.
בקהילה פעלו חברה קדישא, בית כנסת, ובין השנים 1903–1930 היה גם בית ספר יהודי.
בשנת 1868 הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי ומשנת 1885 הייתה הקהילה מסופחת לקהילת קישקונפלג'האזה.
בין השנים 1919–1921 פרעו ביהודים פליטים הונגרים לאומניים מרומניה ותושבי המקום ובעקבות זאת כמה משפחות יהודיות נמלטו מהכפר.
בשנת 1941, נצטוו היהודים לסגור את בית הכנסת בתואנה שהוא מהווה "סכנה לציבור".
26 יהודים מהעיר גויסו לעבודות כפייה ומקצתם הועסקו בתוך המדינה, ומקצתם נשלחו לחזית אוקראינה.
במפקד קהילות הונגריה משנת 1944 נכתב כי בקהילה גרים 77 יהודים ורב הקהילה הוא הרב יוסף דוהאני.
בסוף אפריל 1944 הועברו היהודים לגטו שהותקן במשק סמוך.
וביוני הועברו יושביו לגטו בסגד, ומשם שולחו רובם למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו לכפר 21 יהודים ששרדו, רובם העדיפו להתיישב בבודפשט והקהילה לא שוקמה.
בשנת 1963 נותרו במקום שלוש משפחות יהודיות.
קישפשט שפירושו פשט הקטנה (בהונגרית: Budapest XIX.
kerülete – Kispest) הייתה אחת מערי המחוז שסופחו לבודפשט בשנת 1950, כאשר נוצרה בודפשט רבתי, העיר הפכה לרובע 19 של בודפשט.
היישוב, שהוקם ב-1869 בחלק השממה של סנטלרינץ שהיה שייך לעיר וצ'ש, סמוך לגבול פשט, הוקם כיישוב עצמאי ב-11 ביוני 1871 ולאחר מכן קיבל מעמד של עיר ב-1922.
מושבת וקרלה (Wekerletelep) הוקמה בתחילת המאה ה-20 כחלק מקישפשט, והשתייכה אליה עד שהעיר סופחה לבודפשט ב-1950. נכון לעכשיו, מושבת וקרלה ושאר קישפשט מהווים שני רבעים נפרדים של הבירה.
קישפשט הוא אחד מהיישובים שנוצרו סביב פשט באמצע המאה ה-19 והתפתחותו המהירה הייתה תוצאה של קרבתו לבירת הונגריה.
לפני הקמתו, השטח היה חלק נטוש בסנטלרינץ.
מאז 1950 הוא חלק מרובע 19 של בירת הונגריה.
ההיסטוריה של היישוב מגיעה בעצם לתקופות שלפני התיישבות המדיארים במרכז אירופה.
ארכאולוגים גילו קבר סרמטי מהמאה ה-4, בית קברות מתקופת האוורים (המאה ה-6 עד המאה ה-9), ואת יסודות הכנסייה מתקופת ארפאד.
במהלך הכיבוש הטורקי האזור הפך לא מיושב לחלוטין.
במאה ה-13, האזור היה עוד רכוש אשתו של המלך זיגיסמונד ובתקופת משפחת הוניאדי הוא הוזכר כשטח הציד המועדף על מתיאש הראשון, מלך הונגריה.
משנת 1661, האזור שנקרא שממת סנט לרינץ.
משתתפי קונגרס וינה הקיסר האוסטרי פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה והצאר אלכסנדר הראשון, קיסר מרוסיה התארחו בביתו של בעל הקרקע במקום.
בשטח קישפשט של היום, לפחות שש משפחות מיוחסות קיבלו קרקעות לאחוזות שלהם.
בשנת 1869 חילק קארוי הריך את השטח הנוכחי ל-811 מגרשים של 300 מ"ר כל אחד, והחל בבנייה.
הוא תכנן רשת קבועה דמוית לוח שחמט של רחובות וכבישים לחלקות, עם רחובות ברוחב 15–18 מ' וכיכרות מרשימות.
הבעלים של השטחים נתנו חלק מרכושם לציבור בחינם, ומחיר חלקות הבתים היה נמוך בהרבה ממחירי הקרקע בבירה עבור המתיישבים.
ההתיישבות המהירה של היישוב החלה; אלה שעברו מהכפר לבירה ואזרחי הבירה שחיפשו בית זול יותר בנו את בתי משפחתם תוך זמן קצר.
הפיתוח היה מתמשך גם בתחומים אחרים: ב-1872 נבנה בית הספר הראשון ולאחר מכן גן הילדים הראשון ברחוב Batthyány.
בשנת 1886 הוקמה מועצת התעשייה הכללית של קישפשט עם 100 חברים, ש-50 שנה מאוחר יותר, ב-1937, כבר היו בה 1,225 חברים.
בשנת 1894 פתחה קישפשט תיאטרון עצמאי, ואז פתח את שעריו בית קולנוע עם 550 מושבים.
סיורים סדירים הגנו על בטיחות האוכלוסייה, מחלקת כיבוי אש מתנדבים הוקמה ב-1888, והמשטרה המקומית החלה את עבודתה ב-1894. בשנת 1891 נוצר הקשר הטלפוני הראשון עם הבירה, ובשנת 1896 כבר פעלה רשת טלפון בין עירונית.
בשנת 1900 החלה החשמלית לנסוע ב-Üllői út, ושנה לאחר מכן קיבל היישוב גם תאורה חשמלית.
ב-1911 הפך קישפשט למקום מושבו של נפה מנהלית, ולאחר מכן הוענק ליישוב עם כ-52,000 תושבים מעמד של עיר ב-1922. בתקופה זו, בשנת 1923, נבנה מרכז התרבות קיספסט (היום מרכז התרבות KMO), שבו נשא בין היתר המשורר אטילה יוז'ף הרצאות, והוקמה ספריית העיר.
התיעוש של האזור (מפעלי מכונות הופהר ושרנץ ומפעלי הונגריה-ג'אקארד) הגביר את המתחים החברתיים, במיוחד בסוף מלחמת העולם הראשונה.
האוכלוסייה הגיעה ל-50 אלף עד 1920, 92% מהם היו דוברי הונגרית.
כתוצאה מהנומרוס קלאוזוס (1920), אך במיוחד במהלך מלחמת העולם השנייה, החיים הציבוריים עברו חזק ימינה, רישיונות תעשייתיים נשללו מהיהודים בהתאם לחוקים ה (אנטי)יהודיים, אזור הגטו הוגדר והחל הייצור מלחמתי .
המלחמה בקישפשט הסתיימה ב-9 בינואר 1945.
לאחר מלחמת העולם, מיקלוש פטרי ולאחר מכן דיולה באריי הפכו לראשי העיר.
ראש העיר האחרון, שנבחר בשנת 1947, היה רז'ה ניירש, שהפך ליושב ראש הוועד הפועל של המועצה המחוזית מ-1950 .
בינואר 1941, במיפקד האוכלוסין הארצי האחרון שנעשה בהונגריה לפני הכיבוש הגרמני (מבצע מרגרטה), נמנו בקישפשט 2,669 תושבים יהודים ושיעורם באוכלוסייתה היה כארבעה אחוזים.
רובם היו סוחרים ובעלי מלאכה.
בעיר היו שתי קהילות יהודיות – קהילה נאולוגית וקהילה אורתודוקסית קטנה – והיה בה בית ספר יהודי.
בין שתי מלחמות העולם פעלו בקישפשט כמה תנועות נוער יהודיות, ובהן גם תנועת בית"ר הציונית שהיה לה סניף בעיר.
החקיקה האנטי-יהודית שהונהגה בהונגריה מ-1938 כחלק מן המדיניות ההונגרית האנטי-יהודית (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) נאכפה בחומרה במחוז כולו.
בראשית 1938 התמנה ד"ר לאסלו אנדרה, אנטישמי מושבע, לסגן הממונה על המחוז.
ב-1939 נעצרו הרב ד"ר זולטאן באנדה והכומר הפרוטסטנטי המקומי משום שסיפקו לפליטים יהודים מפולין מסמכים מזויפים שהיו עשויים לסייע להם להישאר בעיר.
ב-12 במאי 1944 הורה ד"ר לסלו אנדרה להקים גטאות במחוזו, ובאמצע החודש יועדו כמה גושי בניינים למגוריהם של יהודי קישפשט.
היהודים עברו אליהם בין 15 ל-30 במאי, ובסוף המעבר רוכזו 3,350 יהודים ב-250 בניינים שהיו פזורים ביותר מחמישים רחובות בעיר.
ב-30 ביוני 1944 הועברו תושבי הגטו לבית החרושת ללבנים במונור.
כ-8,000 יהודים, ובהם יהודי קישפשט, גורשו משם לאושוויץ בשלושה טרנספורטים שיצאו בין 6 ל-8 ביולי 1944.
חברה לבניית כבישי אספלט (Biehn Kátrány Factory)
קואופרטיב תעשיית החשמל של בודפשט
סדנת מכונות ומכונות מדויקות של פרנץ פהר
גרניט פורצלן וכלי אבן בע"מ
פיפאץ' - חברת אריגת משי
מפעל לבגדי גברים של אוקטובר האדום
בית החרושת ללבני חול סיד
היא שכנה בפינת דרך אילאיורחוב לאיוש קושוט.
לרוע המזל נהרס ובמקומו יש חניון.
קישור שבור הוא מונח המתייחס לתופעה של קישורים הנוטים עם הזמן להפסיק להצביע על דף האינטרנט, הקובץ או השרת אליו הצביעו במקור, בגלל שהאובייקט הזה (למשל דף אינטרנט) הועבר לכתובת חדשה או הפך לא זמין לצמיתות.
שיעור הקישורים השבורים הוא נושא ללימוד ומחקר בשל משמעותו ליכולת האינטרנט לשמר מידע.
ההערכות לגבי שיעור זה משתנות באופן דרמטי בין המחקרים.
מומחי מידע הזהירו כי תופעת הקישורים השבורים עלולה לגרום לנתוני ארכיון חשובים להיעלם, מה שעלול להשפיע על מערכת המשפט ועל נגישות ידע בעולם האקדמי.
מספר מחקרים בחנו את השכיחות של קישורים שבורים ברשת הכלל עולמית (ה-World Wide Web), בספרות אקדמית המשתמשת בכתובות URL כדי לצטט תוכן אינטרנט, ובתוך ספריות דיגיטליות.
מחקר משנת 2002 העלה כי התפתחות קישורים שבורים בספריות דיגיטליות היא איטית במידה ניכרת מאשר באינטרנט, ומצא שכ-3% מהאובייקטים כבר לא היו נגישים לאחר שנה אחת.
מחקר משנת 2003 מצא שברשת האינטרנט, נשבר בערך קישור אחד מכל 200 קישורים מדי שבוע.
שיעור זה אושש במידה רבה על ידי מחקר שנערך בשנים 2016–2017 על קישורים ב-Yahoo!
Directory (שהפסיקה להתעדכן ב-2014 לאחר 21 שנות פיתוח).
מחקר משנת 2004 הראה שבקבוצות ספציפיות של קישורי אינטרנט (כגון אלה המכוונים לסוגי קבצים ספציפיים או אלה המתארחים בשרתים של מוסדות אקדמיים) שיעור התפתחות הקישורים השבורים עשוי להיות שונה באופן דרמטי.
נראה שקישורים שנבחרו לפרסום נהנים מחיים ארוכים יותר מאשר קישורים לאתרים אחרים.
מחקרים אחרים מצאו שיעורים גבוהים יותר של הישברות קישורים בספרות אקדמית.
במחקר משנת 2021 על קישורים חיצוניים במאמרי ניו יורק טיימס שפורסמו בין 1996 ל-2019 מצא יציבות טובה יחסית של הקישורים (עם שונות משמעותית בין נושאי התוכן), אך ציין כי 13% מהקישורים הפונקציונליים אינם מובילים עוד לתוכן המקורי - תופעה הנקראת סחף תוכן (content drift).
מחקר משנת 2013 מצא ש-49% מהקישורים באתר פרסומי דעה של בית המשפט העליון בארצות הברית הם קישורים שבורים.
מחקר משנת 2023, שבחן לוחות מחוונים (Dashboard) של COVID-19 בארצות הברית, מצא ש-23% מלוחות המחוונים של מדינות ארצות הברית שהיו זמינים בפברואר 2021 כבר לא היו זמינים בקישורים המקוריים שלהם באפריל 2023 (כלומר - הקישורים אליהם היו שבורים).
קישור שבור יכול להיגרם עקב מספר סיבות.
ייתכן שדף אינטרנט שאליו הצביע הקישור הוסר.
ייתכן שיש תקלה בשרת שמארח את דף היעד, או שהשרת הוסר מהשירות או הועבר לשם דומיין חדש.
עוד בשנת 1999, צוין כי עם כמות החומר שניתן לאחסן בכונן קשיח, "כשל בדיסק בודד יכול להיות דומה לשריפת הספרייה באלכסנדריה." הרישום של שם דומיין עלול לפוג או לעבור לידי גורם אחר.
סיבות מסוימות עלולות לגרום לכך שהקישור לא יוביל ליעד כלשהו ויחזיר שגיאה כגון HTTP 404. סיבות אחרות עלולות לגרום לקישור להצביע לתוכן שונה מזה שההקישור הצביע אליו במקור.
סיבות נוספות לקישורים שבורים כוללות:
ארגון מחדש של אתרים שגורם לשינויים בכתובות URL (למשל, domain.net/pine_tree עלול לעבור ל-domain.net/tree/pine)
העברה של תוכן שהיה חינמי בעבר אל מאחורי חומת תשלום
שינוי בארכיטקטורת השרת שגורם לכך שקוד (למשל PHP) פועל בצורה שונה
תוכן דף דינמי כגון תוצאות חיפוש עשוי להשתנות בהתאם לכוונת מתכנני האתר
מחיקת עמוד היעד ו/או תוכנו
נוכחות של מידע ספציפי למשתמש (כגון שם התחברות) בתוך הקישור
חסימה מכוונת על ידי מסנני תוכן או חומות אש (Firewalls)
אסטרטגיות למניעת קישורים שבורים יכולות להתמקד בהצבת תוכן במקומות שבהם הסבירות שלו לשרוד גבוהה יותר, יצירת קישורים באופן שיקטין את הסיכוי שהם יישברו, נקיטת צעדים לשימור קישורים קיימים או תיקון קישורים שהאובייקטים שלהם הועברו או הוסרו.
יצירת כתובות URL שלא ישתנו עם הזמן היא השיטה הבסיסית למניעת קישורים שבורים.
טים ברנרס-לי וחלוצי רשת אחרים קידמו את הרעיון של תכנון מניעתי לצמצום הישברות קישורים.
אסטרטגיות ליצירת קישורים יציבים כוללות
קישור למקורות ראשוניים ולא משניים, ותעדוף אתרים יציבים
הימנעות מקישורים המפנים לאובייקטים בדפים האישיים של חוקרים
שימוש בכתובות URL נקיות או שימוש אחר בנורמליזציה של כתובות אתרים או קנוניזציה של כתובות אתרים
הימנעות מקישור למסמכים שאינם דפי אינטרנט
אסטרטגיות הנוגעות להגנה על קישורים קיימים כוללות
שימוש במנגנוני ניתוב מחדש כגון HTTP 301 כדי להפנות אוטומטית דפדפנים וסורקים לתוכן שהועבר למקום אחר.
שימוש במערכות ניהול תוכן, שיכולות לעדכן קישורים באופן אוטומטי כאשר תוכן בתוך אותו אתר מועבר למיקום אחר, או להחליף באופן אוטומטי קישורים בכתובות URL קנוניות
שילוב משאבי חיפוש בדפי HTTP 404
זיהוי קישורים שבורים עשוי להתבצע באופן ידני או אוטומטי.
שיטות אוטומטיות כוללות תוספות עבור מערכות ניהול תוכן וכן בודקים עצמאיים של קישורים שבורים כמו למשל Link Sleuth של Xenu.
ייתכן שבדיקה אוטומטית לא תזהה קישורים שמחזירים soft 404 או קישורים שמחזירים 200 OK אך מצביעים על תוכן שהשתנה בפועל.
קישיין תומפסון הוא אצן מג'מייקה.
סגן אלוף אולימפי (פריז 2024), סגן אלוף עולם (טוקיו 2025), בעל תוצאת השנה בעולם (2025) והתוצאה השישית בכל הזמנים בריצת 100 מטר (9.75 שניות).
במסגרת ליגת היהלום שנערכה בשיאמן, הרפובליקה העממית של סין ב-2 בספטמבר 2023 הוא סיים שני בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 9.85 שניות, אחרי כריסטיאן קולמן (9.83 שניות) ולפני פרד קרלי (9.96 שניות), שניהם מארצות הברית.
במבחנים הג'מייקנים לאולימפיאדת פריז (2024) שנערכו ב-28 ביוני 2024 הוא ניצח בריצת 100 מטר בתוצאת השנה בעולם של 9.77 שניות והתוצאה התשיעית בטיבה בכל הזמנים, הוא הקדים את אובליק סוויל (9.82 שניות) ואקים בלייק (9.92 שניות).
כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 9.82 שניות.
באולימפיאדת פריז שנערכה ב-4 באוגוסט זכה במדליית כסף בריצת 100 מטר בתוצאה של 9.79 שניות, אחרי נואה ליילס שקבע שיא אישי חדש של 9.79 שניות, ולפני פרד קרלי (9.81 שניות), שניהם מארצות הברית.
במבחנים הג'מייקנים לאליפות העולם בקינגסטון ב-27 ביוני 2025 הוא ניצח בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש, תוצאת השנה בעולם והתוצאה השישית בטיבה בכל הזמנים של 9.75 שניות.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו ב-14 בספטמבר 2025 הוא זכה במדליית כסף בתוצאה של 9.82 שניות, אחרי בן ארצו אובליק סוויל (9.77 שניות) ואלוף העולם היוצא מארצות הברית נואה ליילס (9.89 שניות).
קישקע (יידיש: "מעיים") הוא מאכל מזרח-אירופאי יהודי, העשוי ממעיים של בקר הממולא בתערובת של בצל מטוגן, קמח או מחית תפוחי אדמה, שמאלץ ותבלינים.
הקישקע המבושל יכול להיות בכל צבע החל מלבן-אפרפר ועד לחום-כתום, בתלות בכמות התבלינים (ובעיקר הפפריקה) שבו.
כיום משתמשים גם במעטפת סינתטית למילוי במקום במעיים, ובבישול הביתי משתמשים לעיתים בעור מגרון של עוף או תרנגול הודו (צוואר ממולא).