tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ואן ביורן היה הדמות הבולטת ב-"Albany Regency", קבוצה שמנתה את מנהיגי הבוקטיילס וששלטה במשך יותר מדור בפוליטיקה של ניו יורק ובאמצעות כך הייתה לה השפעה גם בפוליטיקה הארצית.
ה-"Regency" ביחד עם קבוצות פוליטיות אחרות מילאו תפקיד חשוב ב-"Spoils System" (מונח בפוליטיקה האמריקאית בו לאחר הבחירות המפלגה הנבחרת הייתה מעניקה תפקידים למקורבים, תומכים וכדומה.) והפכו אותו לתהליך מוכר ומקובל.
הוא היה הארכיטקט הראשי ביצירת מפלגה בקנה מידה ארצי (המפלגה הדמוקרטית), מפלגה שהתפתחה מן המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית והסתמכה על נאמנויות ופטרונות על מנת להימנע ממשברים הנובעים מבעיות אזוריות (לדוגמה גביית מיסים או עבדות).
אחת מאימרותיו בנושא הייתה: "ללא ארגון פוליטי ארצי חזק, לא יהיה שום דבר כדי למתן את הדעות הקדומות בין מדינות חופשיות ואחוזות עבדים".
ואן ביורן נאבק במנהיגים במפלגה הדמוקרטית רפובליקנית, כדוגמת ג'יימס מדיסון שצידדו בזכויות המדינות בארצות הברית ובשלטון המקומי, בנסותו למצוא פתרון מוסדי לחוסר היכולת לכאורה של החוקה כדי למנוע ריכוז הכוח בשלטון המקומי.
כבר מגיל צעיר היה בבעלותו של ואן ביורן עבד בעל השם בפרטי תום.
תום ברח מוואן ביורן בשנת 1814 והשתכן בקנדה כאשר ואן ביורן עצמו לא עושה שום מאמץ על מנת לאתרו.
תום נמצא בשנת 1824 בווסטר שבמסצ'וסטס.
כיוון שמבחינה חוקית תום עדיין היה בבעלותו של ואן ביורן, הסכים ואן ביורן למכור את תום לבן-אדם שמצא אותו (תושב מדינת ניו יורק) תמורת 50 דולר, תוך הבטחה שהוא יוכל להיות בשבי ללא אלימות.
המוצא לא יכול היה להבטיח דבר זה, בנוסף לכך הידיעה שתום יהיה משוחרר לאחר שלוש שנים בעקבות היותו משועבד גרם לכך שלבסוף תום לא נקנה ונותר חופשי, שככל הנראה זו הייתה כוונתו מלכתחילה של ואן ביורן.
בפברואר 1821 נבחר מרטין ואן ביורן לסנאטור מטעם ניו יורק כאשר הוא מנצח את ניית'ן סנפורד שהתמודד מטעם דוויט קלינטון.
בתחילה קידם יוזמות פנימיות כגון שיפור תשתיות.
בבחירות לנשיאות שנערכו בשנת 1824, תמך ואן ביורן בוויליאם ה.
קרופורד לנשיאות וקיבל את האלקטורט מטעם מדינת ג'ורג'יה לתפקיד סגן הנשיא.
מכיוון שאף אחד מהמועמדים לנשיאות (קרופורד, ג'ון קווינסי אדמס, אנדרו ג'קסון והנרי קליי) לא קיבל את הרוב הדרוש עברה ההכרעה לבית הנבחרים של ארצות הברית.
ההכרעה עצמה נעשתה רק מבין שלושת המועמדים המובילים דבר שהביא לפסילתו של קליי.
בתחילה קיווה ואן ביורן שיצליח לחסום את ג'ון קווינסי אדמס, שהאלקטורים במדינת ניו יורק נחצו בתמיכה בינו לבין קרופורד.
אולם הסנאטור סטיבן ואן רנסלר העביר את תמיכת ניו יורק לאדאמס.
לבסוף אדמס זכה בבחירות ומינה את קליי כמזכיר המדינה כאות תודה לתמיכתו בו בהבדל מקרופורד וג'קסון שהתנגדו לו.
לאחר הבחירות הצליח ואן ביורן להימנע מהמחלוקות שפרצו בין המועמדים והתחיל להסתכל קדימה אל עבר הבחירות של 1828. הוא החליף את תמיכתו מן קרופורד לג'קסון (קרופורד לקה בשבץ דבר שגרם לירידה בתפקודו).
ואן ביורן ידע לשמור על כללי התנהגות גם מול יריביו ולא הראה שום מרירות ביחסו כלפי אדמס או קליי והצביע בעד קליי לתפקיד מזכיר המדינה של ארצות הברית על אף שהיה חלק מן ה"עסקה המושחתת" של ג'קסון.
באותו זמן התנגד ואן ביורן לתוכניות של אדמס-קליי בענייני תשתיות פנים (כבישים, תעלות, גשרים וכדומה), כמו כן הוא סירב לתמוך בהשתתפות ארצות הברית בקונגרס של פנמה.
כיושב ראש הוועדה המשפטית הוא ניסה לקדם מספר חוקים ביניהם (לא עבר) חוק שמחייב שדרוש רוב גדול במיוחד בבית המשפט העליון של ארצות הברית על מנת להכריז על חוק שהוא בלתי חוקתי.
במאי 1826 חבר ואן ביורן לסנאטור תומאס הארט בנטון בדיווח על מנהל לא תקין ברשות המבצעת, בעשותו כך הלך ואן ביורן נגד השימוש שהוא עשה בעצמו בשיטת ה-"Spoils System" תוך ניסיון להעביר, ללא הצלחה, את האפשרות שנשיאים יוכלו למנות משרות כרצונם ושכל מינוי יידרש בדיווח של הנשיא לקונגרס.
בשנת 1828 עבר חוק שמטרתו להגן על התעשייה במדינות הצפוניות, החוק עצמו זוהה כעבודתו של ואן ביורן.
פרשנים מאותה תקופה מזהים את החוק כחלק מן מערכת הבחירות של ג'קסון, ההנחה הייתה שמרבית האנשים במדינות הדרום על אף התנגדותם לחוק ימשיכו לתמוך בג'קסון ואילו במדינות הצפון בהן תמיכתו הייתה פחותה החוק יגרום לשיפור מצבו.
ואן ביורן עצמו לא נחשב לנואם גדול, אבל חלק מנאומיו מראים הכנה דקדקנית ושהדעות שהושמעו בהן נבחרו בקפדנות.
העובדה שהוא נמנע מהבעת דעתו בנושאים מהותיים לא עלתה לדיון בזמן כהונתו בסנאט.
בשנת 1827 הוא נבחר מחדש לסנאט ברוב גדול, הוא תפקד כאחד ממנהלי קמפיין הבחירות של ג'קסון, ומסעו במדינות וירג'יניה, צפון ודרום קרוליינה, וג'ורג'יה באביב של אותה שנה הביא למעבר קולות מקרופורד לג'קסון.
ב-5 במרץ 1829 מינה הנשיא אנדרו ג'קסון את ואן ביורן למזכיר המדינה, תפקיד שכנראה הובטח לו עוד לפני הבחירות של שנת 1828. כמזכיר המדינה ואן ביורן דאג לשמור על יחסים תקינים עם "Kitchen Cabinet", קבוצה של פוליטיקאים שתפקדו על תקן יועציו של ג'קסון.
במהלך כהונתו כמזכיר המדינה לא עלו שום בעיות דיפלומטיות חשובות, אולם הוא נחל הצלחה במספר מקרים, ביניהם יישוב תביעות ארוכות שנים נגד צרפת בהם הוא זכה בפיצויים על רכוש שנתפס במהלך המלחמות הנפוליאוניות.
הוא הגיע להסכמה עם הבריטים על קיום מסחר פתוח עם איי הודו המערבית הבריטיים.
ואן ביורן השיג גם אמנה עם האימפריה העות'מאנית שנתנה אישור כניסה לים השחור עבור סוחרים אמריקאים.
נושאים בהם אינו נחל הצלחה היו יישוב הגבולות של מיין וניו-ברנזוויק, כריתת חוזים מסחרים עם רוסיה ושכנוע מקסיקו למכור את מדינת טקסס.
ואן ביורן עצמו נהג לייעץ לג'קסון גם בנושאים של פוליטיקה מקומית.
במחלוקת שנסבה סביב בנק ארצות הברית הוא תמך בהחלטת ג'קסון.
בנוסף הוא צידד בג'קסון בהחלטתו לאפשר משא מתן עם האינדיאנים השוכנים בדרום ארצות הברית.
בשל עמידתו לצד ג'קסון באירועים שצוינו ובמספר אירועים נוספים, נהיה ואן ביורן לאחד האנשים החזקים בממשל ג'קסון, והיה וסומן כמועמד מוביל לתפקיד סגן הנשיא בבחירות של 1832 וליורשו של ג'קסון בבחירות של 1836.
כבר בדצמבר 1829, החליט ג'קסון על כך שהוא מעוניין למנות את ואן ביורן לתפקיד סגן הנשיא בבחירות של שנת 1832. באפריל 1831 ואן ביורן הגיש את מכתב ההתפטרות מתפקידו כמזכיר המדינה, כפתרון למשבר שכונה פרשיית התחתונית, אולם נשאר בתפקיד עד יוני של אותה שנה.
באוגוסט 1831 נתן ג'קסון לוואן ביורן מינוי פגרה כשגריר ארצות הברית בבריטניה.
ואן ביורן עצמו הגיע ללונדון בספטמבר של אותה שנה על מנת להתחיל למלא את תפקידו.
על אף שקיבל על עצמו את המשימה מינויו נדחה על ידי הסנאט ב-25 בינואר 1832. אי המינוי הוצג כפעולה שנבעה בשל ההוראות של ואן ביורן בנוגע לסחר עם איי הודו המערבית הבריטיים, דבר שהיווה סתירה לקודמיו בתפקיד של ג'קסון.
בפועל הדחייה נבעה כתוצאה מעבודה מאחורי הקלעים של ג'ון קלהון, שהתנגד לוואן ביורן והאמין שוואן ביורן פעל למנוע ממנו את תפקיד סגן הנשיא.
כתוצאה מהדחייה קלהון היה משוכנע שהוא הצליח לסיים לוואן ביורן את הקריירה, במהלך שיחה עם תומאס הרט בנטון הוא אמר: "זה יהרוג אותו, אדוני, יהרוג אותו, הוא לעולם לא יבעט, אדוני, לעולם לא יבעט" ("It will kill him dead, sir, kill him dead.
למעשה המהלך של קלהון בעצם תרם לוואן ביורן על ידי כך שהציג אותו כקורבן של פוליטיקה קטנונית ומינף את כוחו כמועמד לתפקיד סגן הנשיא.
לאחר סיור קצר באירופה חזר ואן ביורן לניו יורק ב-5 ביולי 1832. בכינוס המפלגה הדמוקרטית שנערך במאי של אותה שנה הוצג ואן ביורן כמועמד לסגן הנשיא מטעם ג'קסון.
מועמדות ואן ביורן לסגן נשיא לא זכתה לתמיכה רבה כפי שזכתה מועמדותו של ג'קסון לנשיאות, בעיקר בשל העובדה שחלק מנציגי מדינות הדרום ראו בו חלק מן החוק שמטרתו להגן על התעשייה במדינות הצפוניות.
ואן ביורן עצמו זכה לאיומים באלימות, כולל איומים שהגיעו מהסנאטור ג'ורג' פוינדקסאר ממיסיסיפי, דבר שאילץ את ואן ביורן לשאת אקדח לשם הגנה עצמית.
ואן ביורן עצמו הפגין נכונות ויכולת לעבוד בשיתוף פעולה אף עם מתנגדיו, דבר שעזר להעביר את חוק המיסוי בשנת 1833 ועל ידי כך עזר לסיים את ה-"Nullification Crisis".
במהלך הדיון המתמשך סביב נושא הבנק, הציג הסנאטור קליי בנאומו את הטענה שהמהלך של ג'קסון יגרום לנזק תוך כדי שהוא מכוון את הערותיו לכיוונו של ואן ביורן ולוחץ עליו שישנה את דעתו.
לאחר הנאום של קליי כולם ציפו לראות מה תהיה תגובתו של ואן ביורן.
לאחר הניצחון בבחירות בשנת 1832 ולאור הידיעה על כך שלא ירוץ פעם נוספת בבחירות של 1836, ג'קסון עשה מאמצים על מנת למנות את ואן ביורן ליורשו על מנת שימשיך במדיניות שהחלו.
ואן ביורן נבחר פה אחד כמועמד לנשיאות בכינוס המפלגה הדמוקרטית שנערך בשנת 1835 בבולטימור מרילנד.
בנושא העבדות, על מנת לזכות בתמיכתן של מדינות הדרום, הודיע ואן ביורן כי הוא מתנגד לתנועה לביטול העבדות במדינות שבהן היא קיימת.
על מנת להדגים את תמיכתו בנושא העבדות, ואן ביורן עצמו היה קול מכריע בהצבעה הקשורה לחוקי העבדות שנערכה בסנאט.
מתחריו של מרטין ואן ביורן בבחירות היו מן המפלגה הוויגית, אשר הריצה כמה מועמדים אזוריים מתוך מטרה שכל אחד מהם לחוד יצליח יותר באזורו ושלאחר האיחוד ביניהם יהיה להם יותר קולות ומכאן יותר סיכוי לנצח.
ויליאם הנרי הריסון קיווה לזכות בתמיכת המדינות המערביות, דניאל ובסטר בתמיכת מדינות ניו-אינגלנד, יו לאוסון וויט ווילי פרסון מגנום קיוו לתמיכת מדינות הדרום.
ואן ביורן עצמו זכה בבחירות בקלות תוך כדי שהוא מקבל 170 אלקטורים, לעומת 73 להריסון, 26 לוויט, 14 לובסטר ו-11 למגנום.
הבלשן האמריקאי אלן ווקר-ריד פרסם מחקר בו הוא מצביע על השימוש הנרחב שנעשה במערכת הבחירות בביטוי או-קיי (O.K.
okay -- Old Kinderhook) עבור מרטין ואן ביורן.
בהשבעתו לנשיאות הצהיר מרטין ואן ביורן על כוונותיו להמשיך ללכת בדרכו של קודמו, אנדרו ג'קסון, ופרט לשינוי אחד הקבינט נשאר זהה לקבינט שהיה בג'קסון.
לוואן ביורן היו כמה כלים להתמודדות עם המשבר הכלכלי של 1837. המשבר הכלכלי גרר אחריו שפל כלכלי של חמש שנים.
הבנקים כשלו והאבטלה הרקיעה שחקים.
מספר כלכלנים מודרניים טוענים שהסיבה למשבר הכלכלי נבעה ממדיניות הבנקים שהושפעה מממשל ג'קסון.
ואן ביורן דגל בסחר חופשי ובתעריפים נמוכים על מנת לתמוך בדרום מטעם המפלגה הדמוקרטית, כמו כן הוא הצליח בהקמת מערכת של איגרות חוב על מנת להקטין את החוב הלאומי.
מפלגתו הייתה מפולגת כך שהצעת החוק שלו לאוצר הלאומי (Independent Treasury) שהוצעה בשנת 1837 לא עברה עד לשנת 1840.
בצעד מפתיע ונועז, הלך ואן ביורן בניגוד למדיניות של קודמו וזאת במטרה להשיג שלום בבית ובחוץ.
במקום ליישב סכסוך כספי בין אזרחי ארצות הברית לממשלה המקסיקנית באמצעות הפעלת כוח, ניסה ואן ביורן לחפש פתרון דיפלומטי.
באוגוסט 1837 דחה ואן ביורן את בקשת טקסס להצטרף כמדינה בארצות הברית.
מהלך זה זכה לכעס רב בעיקר מצדם של מנהיגים תומכי עבדות שראו בכך טענו שהמניע שעומד מאחורי המהלך הוא אי-רצון שילובה של טקסס בשל פשרת מיזורי.
במקרה של הספינה לה אמיסטאד צידד ואן ביורן בממשלה הספרדית שרצתה לתבוע את העבדים בפעולת שוד ימי.
ואן ביורן פיקח על התנועה של שבטי האינדיאנים ביניהם שבט צ'רוקי מן המדינות ג'ורג'יה, טנסי, אלבמה וקרוליינה הדרומית אל טריטוריית אוקלוהמה ובעצם כך ביצוע ההוראות שעברו תחת שלטונו של ג'קסון.
כמו כן על מנת לאבטח את פלורידה, המשיך ואן ביורן במלחמת פלורידה, מלחמה אשר החלה בעת שלטונו של ג'קסון ולא הגיע לסיומה עד לשנת 1842 לאחר שוואן ביורן כבר סיים את כהונתו כנשיא.
בשנת 1839 לאחר המעבר לאילינוי, סמית' ומפלגתו פנו לקונגרס ולוואן ביורן עצמו שיתערבו ויעזרו למורמונים.
על פי אחת הגרסאות תגובתו של ואן ביורן לסמית' הייתה "הסיבה לפנייתך מוצדקת, אבל איני יכול לעשות דבר מכיוון שאם אעמוד לצידך, אפסיד את הקול של מדינת מיזורי".
על אף שהצביע נגד ההודאה של מיזורי כמדינת עבדות, ועל אף שהיה המועמד לנשיאות מטעם מפלגת "Free Soil Party", אשר הייתה מפלגה המתנגדת לעבדות, בשנת 1848 לא הייתה עמימות לגבי דעתו בנושא ביטול העבדות בעת תקופת כהונתו.
ואן ביורן החשיב את העבדות כלא מוסרית אבל קבילה בשל אישורה על ידי החוקה.
כאשר נושא העבדות עלה כבעיה בוושינגטון די.
בפרט ובארצות הברית בכלל, הוא התנגד לביטולה, דבר שנאמר בעת נאום ההשבעה שלו בשנת 1837: "אני מאמין בחובה חגיגית מלאה לגלות מה רגשותיי בקשר לזה (עבדות), ועכשיו, כאשר כל מניע למצג שווא, הלך לעולמו אני מקווה שהם ישקלו בגילוי לב ויבינו".
בוטלה העבדות לבסוף רק ב-18 באפריל 1862.
Gilpin 1837 - 1840 איימוס קנדל Amos Kendall המנהל הכללי של הדואר 1840 - 1841 ג'ון מילטון ניילס John M.
Niles 1837 - 1838 מאלון דיקרסון Mahlon Dickerson מזכיר הצי 1838 - 1841 ג'יימס פאולדינג James K.
ואן ביורן מינה שני שופטים לבית המשפט העליון של ארצות הברית.
בנוסף לכך מינה ואן ביורן שמונה שופטים פדרליים לבתי המשפט האזורים בארצות הברית (United states district courts).
ישנם מספר מקורות הטוענים שוואן ביורן הוא שמינה את השופט ג'ון קרטון לבית המשפט העליון.
בפועל קרטון מונה על ידי ג'קסון ביומו האחרון בתפקיד, והתחיל לפעול רק לאחר כמה ימים שוואן ביורן כבר היה הנשיא.
ואן ביורן לקח על עצמו את האחריות למצב הקשה ששורר במדינה.
ואן ביורן עצמו העדיף להישאר בתדמית אלגנטית דבר שהיווה מקור למתקפות עליו מידי המפלגה הוויגית.
הבחירות האזוריות (State elections) בשנים 1837 ו-1838 היו הרסניות למפלגה הדמוקרטית וההתאוששות הכלכלית החלקית של שנת 1838 קוזז על ידי משבר כלכלי (מסחרי) משני שפרץ באותה שנה.
על אף כך ואן ביורן שלט בחוזקה במפלגתו ונבחר פה אחד כמועמד הדמוקרטים בשנת 1840. המרד נגד השלטון הדמוקרטי הוביל לניצחונו של מועמד המפלגה הוויגית ויליאם הנרי הריסון.
לאחר הבחירות ציין ואן ביורן את הקלתו בעזיבת המשרד: "כנשיא, שני הימים המאושרים בחיי היו יום כניסתי למשרד ויום יציאתי מהמשרד".("As to the presidency, the two happiest days of my life were those of my entrance upon the office and my surrender of it").
בסיום כהונתו, חזר ואן ביורן לאחוזתו בקינדרהוק, שם הוא תכנן את חזרתו לבית הלבן.
הוא היה בין המועמדים המובילים לתפקיד מטעם המפלגה הדמוקרטית בשנת 1844, אולם מכתב ששלח באפריל של אותה שנה לוויליאם ה.
האמט נהפך לפומבי וגרם לו נזק.
במכתב ואן ביורן התנגד לסיפוח המיידי של טקסס, אבל הסכים לסיפוח ברגע שהסכסוך בין מקסיקו לטקסס ייפתר.
ההתנגדות לסיפוח מיידי גרם לוואן ביורן נזק בתמיכה של תומכי עבדות מנציגי הדמוקרטים.
בוועידה הדמוקרטית היה לו רוב של הנציגים, אולם ללא נציגי מדינות הדרום הוא לא הצליח להגיע לתמיכה של שני שלישים מהנציגים, אחוז התמיכה הדרוש על מנת להיות מועמד המפלגה.
בסוף הכינוס נבחר ג'יימס פולק כמועמד המפלגה בבחירות.
בשנת 1848 ואן ביורן היה המועמד לנשיאות מטעם שתי מפלגות זוטרות, ה-"Barnburner" סיעה של המפלגה הדמוקרטית בניו יורק ומפלגת "Free Soil Party".
שתי המפלגות הללו התנגדו למועמד המפלגה הדמוקרטית לואיס קאס שנדמה היה שהוא ידידותי לעבדות.
בנוסף לכך אחת מן הסיבות לדחיית מועמדותו של ואן ביורן בשנת 1844 הייתה הבחישה מאחורי הקלעים של קאס ואנשים.
בשונה ממרבית נציגי הדמוקרטים שהתנגדו לעבדות בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-19 שיותר מאוחר הצטרפו למפלגה הרפובליקנית, ואן ביורן ומרבית תומכיו נשארו במפלגה הדמוקרטית.
ואן ביורן תמך בפרנקלין פירס בבחירות לנשיאות ב-1852 ובג'יימס ביוקנן בבחירות ב-1856, על אף שמאוחר יותר הוא התנגד למאמציו של ממשל ביוקנן להכיל את מדינות הדרום כאשר הם איימן בפרישה.
בבחירות לנשיאות ב-1860 ואן ביורן תמך בסטיבן דאגלס מועמד הדמוקרטים ועזר במאמץ ליצירת תמיכה בו בקרב האלקטורים הדמוקרטים של מדינת ניו יורק, אולם לבסוף זכה אברהם לינקולן בנשיאות.
לאחר שפרצה מלחמת האזרחים הביע ואן ביורן באופן פומבי את תמיכתו באיחוד ותמך במאמציו של לינקולן למנוע את פרישתן של מדינות הדרום.
באפריל 1861, שלח הנשיא הקודם פירס מכתב לכל הנשיאים הקודמים שעודם בחיים, כאשר המכתב מבקש מהם לשקול קיום פגישה תוך מטרה להשתמש במעמדם והשפעתם לסיים את המלחמה.
פירס ביקש מוואן ביורן שיהיה אחראי על הפגישה, ואן ביורן סירב והציע שביוקנן יהיה האחראי מכיוון שהוא היה האחרון שכיהן בתפקיד, לבסוף לא התקיימה פגישה והרעיון של פירס ירד לטמיון.
בריאותו של ואן ביורן החלה להידרדר בסוף שנת 1861 והוא היה מרותק למיטתו עם שפעת ריאות בסתיו ובחורף של 1861–1862. ואן ביורן לא הצליח להחלים מן המחלה ונפטר כתוצאה מאסתמה ואי-ספיקת לב.
ואן ביורן נפטר בשעה שתיים לפנות בוקר ב-24 ביולי 1862 בגיל 79. הוא נקבר בבית הקברות בקינדרהוק, שבו נקברו אשתו, הוריו ובנו.
ב-21 בפברואר 1807 נישא ואן ביורן לחנה הואס, אשר הייתה גם כן ממוצא הולנדי.
לזוג נולדו חמישה בנים ובת אחת.
אברהם (1807 - 1873) בוגר ווסט פוינט ובעל קריירה צבאית, ג'ון (1810–1866) בוגר ייל ועורך-דין בניו יורק, מרטין ג'וניור (1812–1855) שימש כמזכיר לאביו וכעורך כתביו עד מותו בטרם עת ממחלת השחפת, ווינפילד סקוט (נולד ונפטר בשנת 1814) וסמית תומפסון (1817–1876) עורך ועוזר מיוחד לאביו בעת כהונתו כנשיא.
לאחר 12 שנות נישואין, חנה ואן ביורן נדבקה בשחפת ונפטרה ב-5 בפברואר 1819 בגיל 35. ואן ביורן לא נישא שוב עד יום מותו.
ג'ורג' בוש האב, בוגר אוניברסיטת ייל וחבר בעברו באחוות הגולגולת והעצמות, התמודד על הנשיאות ב-1988 לאחר כהונה כסגן נשיא, כפי שעשה ואן ביורן.
במערכון שהועלה על ידי "Doonesbury" נראים כמה מחברי אחוות הגולגולת והעצמות מנסים לשדוד את קברו של ואן ביורן, ככל הנראה מתוך כוונה להשתמש בשרידים בטקס שיסייע לבוש בבחירות.
בסדרה "סיינפלד", בפרק "The Van Buren Boys" ישנה התייחסות לחבורת רחוב פיקטיבית המעריצה וקרויה על שמו של הנשיא מרטין ואן ביורן.
בפרק עצמו סימן הידיים של החבורה הוא שמונה אצבעות המונפות למעלה, כאשר שמונה האצבעות מייצגות את העובדה שוואן ביורן היה הנשיא השמיני של ארצות הברית.
בסרט "אמיסטאד" מוצגת דמותו של מרטין ואן ביורן כאשר נייג'ל הות'ורן מגלם אותו.
בתחילת הסרט "Tow Faces of January", מתואר מפגש של שני גולים אמריקנים באתונה ותייר אמריקאי שהוא צאצא של ואן ביורן, כמו כן קיים ויכוח בין שתי הדמויות האם ואן ביורן הוא הנשיא השביעי או השמיני.
בפרק בסדרת המשטרה "NCIS: לוס אנג'לס", מופיעה נושאת מטוסים אמריקאית הנקראת על שמו של הנשיא האמריקאי מרטין ואן ביורן.
מרטין אדוארד הלמן הוא קריפטוגרף יהודי-אמריקני בעל שם, שהתפרסם בשל המצאת הצפנת המפתח הפומבי ותרם רבות לדיון הציבורי בנושא הפרטיות בעידן המחשב.
הלמן נולד להורים יהודים בשכונה אירית קתולית ברובע הברונקס בניו יורק בשנת 1945, סיים לימודיו בתיכון ברונקס למדעים, קיבל את התואר הראשון שלו באוניברסיטת ניו יורק ב-1966, את התואר השני והדוקטורט מאוניברסיטת סטנפורד (קליפורניה) בשנים 1967 ו-1969. כולם בתחום הנדסת חשמל.
פרופסור הלמן כיהן כפרופסור חבר ב-MIT בשנים 1969–1971. והצטרף למרכז המחקר ווטסון של יבמ שם פגש את הורסט פיסטל, בשנים 1968–1969. ב-1971 חזר לסטנפורד בה כיהן כפרופסור מן המנין עד לשנת 1996 עת פרש מפעילות ונהיה פרופסור אמריטוס.
הוא כתב מעל כששים כתבי עת טכניים שונים בתחום התמחותו.
מרטין הלמן הוא קריפטוגרף בעל שם, שהתפרסם בשל המצאת הצפנת המפתח הפומבי, יחד עם ויטפילד דיפי ורלף מרקל.
הוא תרם רבות לדיון הציבורי בנושא הפרטיות בעידן המחשב, החל בדיון סביב גודל מפתח ההצפנה של DES ב-1975 ועד להצטרפות לוועדה המייעצת במועצה למחקר לאומי של ארצות הברית בשנים 1994–1996 בחקר המדיניות הלאומית בקריפטוגרפיה, שרבות מהמלצותיה ייושמו הלכה למעשה.
הלמן התעניין במשך שנים רבות בהיבטים המוסריים של ההתפתחות הטכנולוגית.
יחד עם פרופסור אנטולי גרומיקו (מוסקבה) חיבר את הספר Emerging New Thinking שפורסם ב-1987 באנגלית וברוסית בתקופת המתיחות ביחסים שבין ארצות הברית לברית המועצות.
כמו כן פעל לפיתוח אווירה בתוך האוניברסיטה שתאפשר לסטודנטים מרקעים שונים להביא לידי ביטוי את מיטב יכולותיהם.
עבודתו הקנתה לו פרסים רבים.
כיום הוא חדל כמעט לגמרי מפעילות אקדמית וממחקר, אולם שוקד על מחקר חינוכי חדש שלו תוצאות מפתיעות, בנוגע לשיפור הישגיהם המתמטיים של סטודנטים ברמה ממוצעת בחומרים מתקדמים הנלמדים בדרך כלל ברמות גבוהות יותר.
הוא מכנה תחום זה כ"מגרש משחקים מתמטי" שנועד לקדם את הרעיון שהמתמטיקה יכולה להיות מהנה ומרתקת לכולם.
בשני העשורים האחרונים הלמן היה מעורב במספר מיזמי היי טק כמייסד, יועץ וכמשקיע.
מתחביביו דאייה והחלקה על קרח.
מרטין גאסטון דמיצ'ליס (בספרדית: Martín Gastón Demichelis; נולד ב-20 בדצמבר 1980) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי וכיום מאמן, ששיחק כקשר אחורי וכבלם אחורי.
דמיצ'ליס החל את הקריירה בריבר פלייט בתור בלם.
הוא היה אחד מהצעירים המבטיחים של הקבוצה ושל ארגנטינה ואף הושווה על ידי נשיא ריבר פלייט, חוסה מריה אגילר, לפרנץ בקנבאוור.
דמיצ'ליס שיחק בריבר שנתיים וזכה עמה באליפות ארגנטינה ארבע פעמים (אפרטורה 1999, קלאוסורה 2000, קלאוסורה 2002, קלאוסורה 2003).
בקיץ 2003 נרכש על ידי באיירן מינכן.
עונתו הראשונה לא הייתה מוצלחת והוא שיחק בעיקר כמחליף, אך הפך מאוחר יותר לשחקן הרכב ולאחד הקשרים המצטיינים בליגה הגרמנית.
דמיצ'ליס היה מועמד לסגל נבחרת ארגנטינה לקראת מונדיאל 2006, אך חוסה נסטור פקרמן, מאמן הנבחרת, החליט ברגע האחרון לא לזמן אותו.
הוא לקח את הניפוי בצורה קשה ואף צוטט בראיון שנערך איתו ש"איבד את החשק לשחק ולחיות".
לאחר עונה בינונית במהלכה איבד את מקומו בהרכב, חזר לשחק כבלם בעונת 2007/2008 והיה לאחד מהשחקנים המצטיינים בבונדסליגה.
יכולתו הטובה אף הביאה לבחירתו בהרכב הנבחרת כבלם לצדו של גבריאל מיליטו.
במרץ 2008 הוא הושעה מהקבוצה בשל סירובו לשחק כקשר אחורי.
דמיצ'ליס נימק את סירובו בכך שהוא רוצה להתקדם כבלם ולבסס את מעמדו גם כבלמה של הנבחרת הארגנטינאית.
אחרי מספר ימים התנצל בפני מאמנו והוחזר לאימוני הקבוצה.
במאי 2008 סירבה באיירן מינכן לשחרר את השחקן למשחקים האולימפיים בטענה שהתחרות אינה הולמת שחקן ברמתו אלא מיועדת לשחקנים צעירים.
על אף סירובה של הקבוצה הוא התראיין מספר פעמים לתקשורת על רצונו לשחקן במשחקים האולימפיים.
בדצמבר 2010 הושאל לקבוצת מאלגה הספרדית, וכבש בנגיחה מקרן בהופעת הבכורה.
בקיץ 2013 חתם באתלטיקו מדריד אולם ב-2 בספטמבר 2013 חתם במנצ'סטר סיטי תמורת ארבעה מיליון ליש"ט, וזאת עוד לפני שערך הופעה רשמית אחת באתלטיקו מדריד.
ב-10 באוגוסט 2016 חתם באספניול לעונה אחת.
דמיצ'ליס נבחר על ידי סרחיו בטיסטה, מאמן הנבחרות הצעירות של ארגנטינה, כאחד משלושת השחקנים מעל גיל 23 המותרים לקראת המשחקים האולימפיים בקיץ 2008 אם כי קבוצתו סירבה לשחררו.
על אף הצטיינותו במדי באיירן מינכן, דמיצ'ליס לא זכה להזדמנויות רבות במדי הנבחרת.
הוא זומן מספר פעמים לסגל הנבחרת בהכנות למונדיאל 2006 אך נופה ברגע האחרון.
עם מינויו של אלפיו באסילה ופרישתו של רוברטו אז'אלה, הפך לשחקן הרכב פותח.
הוא כבש את שערו הראשון במדי הנבחרת בנגיחה בניצחונה של ארגנטינה 0–1 על נבחרת אוסטרליה בסידני.
הוא נכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2014.
פרמייר ליג: עונת 2013/2014 בפרמייר ליג
הנדרסון נולד באוקלנד, ניו זילנד.
הוא למד בתיכון לבנים וסטלייק.
הוא החל את לשחק בגיל 13 בסדרה "Strangers", שהייתה הפקת טלוויזיה מקומית.
מ-1992 עד 1995 הוא הופיע באופרת הסבון הניו זילנדית "רחוב שורטלנד" בתפקיד סטיוארט ניילסון.
לאחר מכן, עבר הנדרסון לאוסטרליה והמשיך לעבוד בטלוויזיה ובהפקות סרטים מקומיים.
בשנת 1997 עבר הנדרסון ללוס אנג'לס, ארצות הברית, כדי לקדם קריירת משחק בהוליווד, וזאת לאחר שלמד שנתיים בבית ספר למשחק בשם Neighborhood Playhouse בניו יורק.
במשך יותר משנה ניסה הנדרסון ללא הצלחה להבחן לאודישנים לסרטים הוליוודים, אך לבסוף ב-2001, הוא נבחר לתפקיד משני בסרט "לחישות מלחמה" שיצא ב-2002. באותה שנה, הוא כיכב לצידה של נעמי ווטס בסרט האימה "הצלצול".
בעקבות הצלחת הסרט, קיבל הנדרסון תפקיד בסרט "Perfect Opposites", ולאחר מכן הופיע בסרט "מהיר ללא גבולות" שיצא לאקרנים בתחילת 2004. בנוסף ב-2004, הופיע הנדרסון בקליפ של בריטני ספירס לשיר "Toxic".
ב-2005, הוא הופיע בסרט "כלה ודעה קדומה" ובסרט האוסטרלי "דג קטן".
הנדרסון נבחר לשחק בסדרת טלוויזיה אשר תהיה מבוססת על הסרט "אדון וגברת סמית'".
ב-2007, הוא שיחק בסרט "קרב בסיאטל" לצד מישל רודריגז.
בשנת 2013 שיחק לצד קולין פירת' וריס וית'רספון בסרט המתח "קשר שטני" של הבמאי אטום אגויאן.
בשנת 2015 הצטרף הנדרסון לעונה ה-12 של סדרת הדרמת הרפואית "האנטומיה של גריי" בתפקיד ד"ר ניית'ן ריגס, דמות אותה גילם עד העונה ה-14. עוד בשנת 2015, הנדרסון הופיע בסרט "אוורסט".
משנת 2019 משחק הנדרסון בסדרת הדרמה הרומנטית של נטפליקס "וירג'ין ריבר", בדמותו של ג'ק שרידן בתפקיד הראשי לצידה של השחקנית אלכסנדרה ברקנרידג' בתפקיד מלינדה "מל" מונרו.
בשנת 2022 שיחק בסרט האימה והסלאשר האמריקאי "X" בדמותו של ויין גילרוי; הסרט עלה לאקרנים בבכורה עולמית בפסטיבל "South by Southwest" (SXSW) ב-13 במרץ 2022, ועלה לאקרנים בארצות הברית ב-18 במרץ 2022, תחת הפצתם של "A24", וזכה לביקורות חיוביות לרוב.
+שנהסרטתפקידהערות1999Kickטום בראדשו2002לחישות מלחמהטוראי תומאס נייליהצלצולנואה קליי2003חלומות מתוקיםאיאן / קן2004מהיר ללא גבולותקארי פורדהפכים מושלמיםדרו קרטיסכלה ודעה קדומהויליאם דארסי2005דג קטןריי רוברט הארט2006פרחי טייסריד קסידילחסל את האסהוליס אלמור2007קרב בסיאטלג'יי2009Cedar Boysמת'יו2010Home by Christmasאד2013The Momentג'ון / פיטרקשר שטני (אנ')ברנט דייוויס2015אוורסטאנדי האריס2016ניסים מגן עדןקווין בים2018טרף לילימייקJuvenilesאוליברHellbentג'ב דופרי2022Xויין גילרוי
מרטין הרניק הוא כדורגלן אוסטרי עם דרכון גרמני המשחק בהמבורג מליגת הבונדסליגה השנייה בעמדת החלוץ.
הרניק שיחק בעבר בנבחרת אוסטריה, וערך בשורותיה 68 הופעות.
אמו של הרניק היא גרמניה ואביו אוסטרי מהעיר גראץ.
הרניק החל לשחק בתור ילד כבר בגיל 5 בקבוצה מקומית בשם מארשלנדה ובתחילת שנת 2006 הצטרף לקבוצת המילואים של ורדר ברמן בליגה השלישית של גרמניה.
בקבוצת המילואים של ברמן רשם הרניק 35 הופעות ו-5 כיבושים.
את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה רשם הרניק במשחק מול נירנברג, אותו ניצחה ורדר ברמן בזכות שערו של הרניק.
בקיץ 2009 הושאל לפורטונה דיסלדורף מליגת המשנה בגרמניה שם לא קיבל הרבה דקות משחק.
ב-26 באפריל 2010 חתם בשטוטגרט והעסקה תצא לדרך החל מיולי 2010. הרניק הפך במהרה לשחקן הרכב קבוע בשטוטגרט, ועונת השיא שלו הייתה עונת 2011/12, אז הבקיע 17 שערי ליגה ובישל שמונה שערים.
בעונת 2012/13, העפיל הרניק עם שטוטגרט לגמר הגביע הגרמני, שם הפסידה הקבוצה 3-2 לבאיירן מינכן, שזכתה בטרבל.
הרניק הבקיע את שני השערים לשטוטגרט.
בתום עונת 2015/16 הרניק ושטוטגרט נשרו אל הבונדסליגה השנייה.
בקיץ 2016 חתם הרניק בהנובר 96, שנשרה מהבונדסליגה יחד עם קבוצתו הקודמת שטוטגרט, במטרה לחזק את הקבוצה ולשוב מהר לבונדסליגה.
במאי 2018 חזר לורדר ברמן, שם שיחק עונה אחת, בה הבקיע ארבעה שערים ב-20 הופעות.
בספטמבר 2019 הושאל הרניק להמבורג מהבונדסליגה השנייה לעונה אחת.
הרניק שהיה יכול לבחור בנבחרת גרמניה העדיף לשחק דווקא בנבחרת אוסטריה על אף שמעולם לא גר באוסטריה.
הרניק רשם את הופעת הבכורה שלו מול נבחרת צ'כיה באוגוסט 2007 כשעלה כמחליף בדקה ה-72. באותו משחק רשם גם את שער הבכורה שלו בנבחרת האוסטרית כשהשווה וקבע את תוצאת המשחק (1:1) 6 דקות בלבד לאחר שנכנס למשחק.
הרניק היה חלק מהסגל האוסטרי ליורו 2008, ממנו הודחה אוסטריה בתום שלב הבתים, ופתח בכל שלושת המשחקים.
הרניק השתתף עם אוסטריה גם ביורו 2016, בו אכזבה אוסטריה כשהודחה כבר בתום שלב הבתים.
מרטין דה פּוֹרֳס (ספרדית: Martín de Porres; 9 בדצמבר 1579 – 3 בנובמבר 1639), המכונה גם "הקדוש של המטאטא", הוא קדוש נוצרי מפרו.
היחס אליו בתחילה היה רע, בשל היותו מולאטו, והוא הופנה לעבודות פשוטות בלבד.
בשל כישוריו ותפקודו, קודם למשרת איש רווחה, ולאחר מכן הופקד כאחראי על בית החולים של המנזר.
אדירותו והניסים שחולל גרמו לראשי המנזר לשנות את החוקים הגזעניים שמנעו משחורים ובני תערובת להצטרף למנזר, ולצרפו כחבר מלא במסדר הדומיניקני.
יחד עם אחותו הקים בית יתומים בלימה.
ב-1639 מת בלימה מטיפוס הבטן.
עבר ביאטיפיקציה ב-1837 (על ידי האפיפיור גרגוריוס השישה עשר) והוכרז כקדוש ב-6 במאי 1962 על ידי האפיפיור יוחנן העשרים ושלושה.
מרטין הייז הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל אנגלי בהווה.
הייז נולד ברובע וולת'אם פורסט שבלונדון, ולפני שהצטרף לארסנל ביוני 1982 הוא שיחק בקבוצות נוער אחדות באסקס.
הוא נחשב לשחקן התקפה מוכשר, שהיה יכול לשחק במרכז ההתקפה או בצד שמאל שלה, והפגין יכולת טובה בקבוצת הנוער ובקבוצת המילואים של ארסנל.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסגל הבכיר במשחק מול אוקספורד יונייטד ב-16 בנובמבר 1985. באותה עונה הוא השתתף ב-13 משחקים, בעיקר כמחליפו של גרהאם ריקס, והבקיע שלושה שערים.
הייז זכה לדקות משחק רבות יותר ככל שריקס הלך ונעשה מבוגר, ובעונת 1986/1987 הוא היה מלך השערים של ארסנל עם 24 שערים (12 מתוכם בפנדלים); הוא היה חלק מההרכב של ארסנל שגבר על ליברפול בגמר גביע הליגה באותה שנה.
אולם, הוא לא המשיך ביכולתו הטובה בעונה שלאחר מכן, והבקיע בה רק שלושה שערים שאחד מתוכם היה השער הראשון בגמר גביע הליגה מול לוטון טאון.
מעמדו של הייז החל להתדרדר, ולמרות שהשתתף ב-17 משחקים בעונת 1988/1989, 14 מתוכם היו כמחליפו של בריאן מרווד שזה עתה הגיע לארסנל וזכה למקום קבוע בצד השמאלי של חוליית ההתקפה.
מספר המשחקים הזה היה מספיק על מנת לזכותו במדליה המוענקת לשחקני המועדון שזכה באליפות.
הוא לא הצליח לזכות בחזרה במקום בהרכב, בין השאר בזכות הדומיננטיות של אלן סמית' ופול מרסון.
ב-1990, הוא עזב את ארסנל לטובת סלטיק תמורת 650,000 לירות שטרלינג.
בסך הכל הוא השתתף ב-132 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 34 שערים.
הוא השתתף גם במספר משחקים במדי הנבחרת עד גיל 21, אך מעולם לא זומן לנבחרת אנגליה הבוגרת.
הוא השתתף ב-7 משחקים בלבד בסלטיק, ולא הצליח לזכות במקום קבוע בהרכב.
לאחר תקופת השאלה קצרה בווימבלדון הוא הצטרף לסוונסי סיטי ב-1993, וכבר באותה שנה סייע למועדונו החדש להעפיל למשחקי הפלייאוף של הליגה השנייה.
שנה אחת לאחר מכן הוא זכה עם סוונסי בפרס הפוטבול ליג.
כשעזב את סוונסי הוא הצטרף לקליפטונוויל (כיום בליגת העל של צפון אירלנד), ושיחק שם במשך שנה אחת.
בין 1997 ל-2003 הוא שיחק במועדונים החובבניים דובר אתלטיק, קראולי טאון, רומפורד, פרפליט ובישופ סטרוטפורד; הוא התמנה לתפקיד המאמן של סטרטפורד ב-1999, ונותר בתפקידו עד לסיום חוזהו ב-24 בנובמבר 2008.
ב-24 בפברואר 2009 הוא התמנה לתפקיד המאמן של וינגייט אנד פינצ'לי מהחטיבה הצפונית הראשונה של ליגת איסטמיאן החובבנית.
מרטין הייז הוא אחיו של החלוץ פול הייז, המשחק בסקנת'ורפ יונייטד.
מרטין הנגל היה היסטוריון גרמני של הדת.
מחקריו התמקדו בתקופת בית שני, בהשפעה ההלניסטית על היהדות ובראשית הנצרות.
הנגל נולד ברויטלינגן, דרומית לשטוטגרט, וגדל באאלן הסמוכה.
בהיותו בן 17, ב-1943, גויס לצבא הגרמני ושירת בסוללה אנטי-אווירית בחזית המערבית.
השלים את חוק לימודיו ב-1946. בשלהי 1947 החל הנגל את לימודי התאולוגיה בטובינגן, ועבר לאוניברסיטת היידלברג ב-1949. הוא הוסמך לכומר קהילה לותרני ב-1951, אולם אביו התנגד לכך והתעקש שהוא יצטרף לעסק הטקסטיל המשפחתי באאלן לייצור לבני נשים.
בד בבד עם עבודתו בעסק המשפחתי למד בשעות הפנאי.
הוא נותר מנהל בחברה שלו עד למותו.
באוגוסט 1957 הוא נשא לאישה את מריאן קיסטלר.
במשך זמן קצר הרצה גם בקולג' התאולוגי, ושירת כאסיסטנט לפרופסור אוטו מישל באוניברסיטת טובינגן, אולם תקופה זו באה לסיומה ב-1957, כשהוא נשלח לנהל מפעל בלסטר למשך מספר שנים.
הוא המשיך לעבוד על תזת הדוקטורט שלו בזמנו הפנוי.
הנגל סיים את לימודיו ב-1959 וקיבל דוקטורט.
הוא השלים ההבליטציון (Habilitation), שהיא תנאי לקבלת משרת הוראה באקדמיה, והחל ללמד באוניברסיטת טובינגן ב-1967. עבודתו עסקה ביהדות ובהלניזם.
הוא שימש כפרופסור באוניברסיטת ארלאנגן (Erlangen) החל מ-1968 וב-1972 שב לאוניברסיטת טובינגן על מנת לרשת את פרופסור מישל.
ב-1992 הוא פרש לגמלאות כפרופסור אמריטוס לברית החדשה וראשית היהדות באוניברסיטת טובינגן.
הנגל התמחה בראשיתה של היהדות הרבנית ובכלל זה בראשית הנצרות ומקורותיה.
תרם רבות לחקר צומת הדרכים שבה נפגשו ההלניזם, היהדות, הפגניזם והנצרות בתקופת הבית השני ולאחריה.
הנגל ניסח מחדש את הגישה הנקוטה במחקר התקופה בעבודות כמו Judentum und Hellenismus, ואחרות והשפיע רבות על חוקרים בולטים שהולכים בעקבותיו.
המכון שלו לדתות היהדות המוקדמת וההלניזם מושך מלומדים מכל רחבי תבל, בכללם ישראל, וקרן פיליפ מלנכטון, אותה ייסד, מביאה חוקרים צעירים קרוב לעולם היווני והרומי העתיק.
הוא זכה לתאר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות אופסלה, סנט אנדרוז, קיימברידג', דרהאם, שטראסבורג ודבלין.
הוא היה חבר חוץ של האקדמיה הבריטית והאקדמיה המלכותית ההולנדית לאמנויות ומדעים.
מרטין דמפסי הוא גנרל אמריקאי, לשעבר יושב ראש המטות המשולבים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
קודם לכן שירת כראש מטה צבא ארצות הברית.
דמפסי נולד ב-14 במרץ 1952 בג'רזי סיטי, ניו ג'רזי, למשפחה ממוצא אירי.
הוא גדל בעיר בייון הסמוכה והתקבל ללימודים באקדמיה הצבאית של וסט פוינט.
עם סיום לימודיו כקצין שריון בדרגת סג"ם.
במלחמת המפרץ לחם כקצין האג"מ של חטיבה 3 בדיוויזיית השריון ה-3. בהמשך שימש כמפקד רגימנט השריון ה-3 וכמפקד האוגדה המשוריינת ה-1. דמפסי פיקד על האוגדה בעת הלחימה בעיראק, בה לכדו אנשיו את מוקתדא א-סדר.
מאוגוסט 2005 ועד אוגוסט 2007 כיהן דמפסי כמפקד על פיקוד הביטחון הרב-לאומי למעבר עיראק (MNSTC-I).
בינואר 2012 הגיע לביקור בישראל, שבמהלכו נפגש עם ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, נשיא מדינת ישראל שמעון פרס, שר הביטחון אהוד ברק והרמטכ"ל רא"ל בני גנץ.
דמפסי אף קיים עם גנץ מספר פגישות עבודה בארצות הברית.
ביוני 2015 ביקר פעם נוספת בישראל והוענק לו אות הערכה מטעם הרמטכ"ל.
במאי 2015 נבחר ג'וזף דנפורד להחליף את דמפסי בתפקיד יו"ר המטות המשולבים.
דמפסי סיים את תפקידו ב-25 בספטמבר באותה שנה.
מרטין נתניאל דאלין (שוודית: Martin Nathaniel Dahlin; נולד ב-16 באפריל 1968 באודוואלה) הוא כדורגלן עבר שוודי.
אביו של דאלין, מוזיקאי ממוצא אפרו-ונצואלי, ואימו השוודית בחרו בשם מרטין, על שמו של מרטין לותר קינג.
הוא נולד בעיר אודוואלה, אך גדל כילד בלונד.
דאלין שיחק במחלקת הנוער של קבוצת עיר מגוריו, לונד BK, אך את הבכורה שלו בקבוצת בוגרים ערך עבור מאלמה בשנת 1987. כבר בעונתו הראשונה בבוגרים הסתמן כחלוץ פורה.
במהלך ארבע עונותיו הראשונות בקריירה, שיחק דאלין ב-79 משחקי עבור מאלמה וכבש בהם 35 שערים.
בשנת 1991, עבר לשחק במועדון הבונדסליגה בורוסיה מנשנגלדבך.
במהלך 5 שנים בגלדבאך, שיחק ב-106 משחקי ליגה ובהם המשיך ביכולת הכיבוש המרשימה שלו לאחר שכבש 50 שערי ליגה.
כמו כן, זכה עם המועדון בסגנות הגביע הגרמני בעונת 1991-1992, ובגביע עצמו בעונת 1994-1995. בשנת 1993, זכה בתואר "שחקן השנה השוודי", גולדבולן.
במהלך עונת 1996-1997, עבר לשחק ברומא האיטלקית, אבל כבר לאחר שלושה משחקים שב למנשנגלדבאך לקדנציה נוספת.
הוא שיחק במועדון הגרמני עד לסיום העונה, כאשר כבש 10 שערי ליגה ב-19 משחקים.
בעונה שלאחר מכן, 1997-1998, עבר לשחק במועדון הפרמייר ליג האנגלי בלקברן רוברס.
ברוברס שיחק עונה אחת בלבד, ב-27 משחקי ליגה, ולא הרשים לאחר שכבש 4 שערים בלבד.
הוא עבר עונה לאחר מכן, להמבורג הגרמנית, אך הספיק לשחק בה רק בחמישה משחקים בלבד, בעקבות פציעה קשה שהשביתה אותו עד לסיום העונה.
אחרי שהחלים ושיחק בחמישה משחקים בלבד בעונה שלאחר מכן, פרש דאלין ממשחק פעיל.
בשנת 1988, היה דאלין לשחקן כהה העור השני בסך הכל אשר מייצג את הנבחרת השוודית.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת שזכתה במקום השלישי במונדיאל 1994 בארצות הברית, בו כבש 4 שערים.
הוא היה גם שותף להעפלתה של שוודיה לחצי גמר טורניר יורו 1992, שנערך בשוודיה.
סך הכל, שותף דאלין ב-60 משחקים בינלאומיים במדי הנבחרת השוודית, בהם כבש 29 שערים.
מרטין די בלה, סייר דה לנז'ה היה אציל וכרוניקן צרפתי ונסיך איבטו (Yvetot) מתוקף נישואיו.
זיכרונותיו על המלחמות האיטלקיות מהווים את המקור הראשי החשוב ביותר של התקופה.
מרטין טרבור היינריך הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, המכהן כסנאטור מטעם מדינת ניו מקסיקו מאז 2013.
היינריך נולד בפאלון שבנבדה, לשירלי לבית בייבי, ולפיטר היינריך.
ב-1995 סיים תואר ראשון בהנדסת מכונות באוניברסיטת מיזורי, ולאחר מכן סיים קורסים באוניברסיטת ניו מקסיקו.
בשנים 1996–2001 שירת כמנהל ניהולי של קרן "Cottonwood Gulch", ארגון ללא מטרות רווח מניו מקסיקו, המייעד את עצמו ללמד תלמידים צעירים מדעי הטבע ומדעי הסביבה.
הוא גם הקים חברת ייעוץ העוסקת ביחסי ציבור.
משנת 2003 ועד 2007 שירת במועצת העיר אלבקרקי, כאשר בשנת 2006 כיהן כנשיא המועצה.
במהלך שירותו במועצה מטרותיו היו, לדבריו, הפחתת הפשע, העלאת שכר המינימום ויצירת מקומות עבודה.
הוא גם תומך במקורות אנרגיה חלופיים.
בפברואר 2006 מונה על ידי מושל ניו מקסיקו, ביל ריצ'רדסון, לנאמן משאב טבע של המדינה.
בנובמבר 2018 ניצח בבחירות לכהונה שנייה בסנאט ובנובמבר 2024 לכהונה שלישית (ניו מקסיקו נחשבת למדינה "דמוקרטית" והפעם האחרונה בה ניצחו בה הרפובליקנים בבחירות לסנאט הייתה ב-2002).
היינריך נשוי לג'ולי ואב לשניים.
במרץ 2015 נמנה היינריך עם הסנאטורים הבודדים שלא נכחו בנאום בנימין נתניהו בפני הקונגרס של ארצות הברית כנגד הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית.
מרטין הלברג היה שחקן, במאי ותסריטאי גרמני.
נולד בדרזדן לאב, זגג במקצועו, שכיהן ככומר.
בגיל 12 התירה לו אמו לבקר לראשונה בהצגת תיאטרון.
בעקבות זאת החליט שגם הוא יעסוק בתחום בבגרותו.
בין 1924 ל-1933 עבד בתיאטרון הממלכתי בדרזדן ("Staatlichen Schauspielhaus Dresden") אך פוטר עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 מפני שהיה נשוי ליהודייה.
בתחילה ניסה לעבוד כעצמאי אולם בשלב מסוים אסרו עליו הנאצים להופיע על במת התיאטרון.
ב-1935 שיחק לראשונה בקולנוע, בסרט "כרמן הבלונדינית" ("Die blonde Carmen"; די בלונדה כרמן).
אחרי תום מלחמת העולם השנייה פתח בקריירה ארוכה של כתיבה ומשחק בקולנוע הגרמני, שנמשכה עד אמצע שנות ה-80 של המאה ה-20. ב-1981 שיחק כפרופסור ריינהרדט בסרט מפיסטו.
בין השנים 1926–1935 היה נשוי ליהודייה בשם ברטה גורביץ, אך הם נפרדו כשגורביץ החליטה ב-1935 לעזוב את גרמניה ולעלות לארץ ישראל, עם בנם המשותף, יגאל תומרקין, לימים אמן ישראלי ידוע.
בנו של תומרקין, הוא יון תומרקין, אף הוא שחקן ישראלי ידוע.
לאחר שנפרדו נישא הלברג בשנית לרות בלדור, שחקנית קולנוע, שהופיעה בכמה מסרטיו.
הם נפרדו בסוף שנות ה-60 של המאה ה-20, לאחר מכן נישא למורה לשירה, סיגרד קורסטן, עימה נולדו לו 2 בנות.
מאז ועד פטירתו חי הלברג בבאד ברקה הסמוכה לוויימאר.
מרטין הִינְטֶרְאֶגֶר הוא כדורגלן אוסטרי שמשחק בעמדת הבלם באוסטריה קלגנפורט מהבונדסליגה האוסטרית.
הינטראגר החל לשחק בקבוצת הבוגרים של רד בול זלצבורג בשנת 2010. יחד עם קבוצת נעוריו היה שותף לזכייה ב-3 תוארי דאבל מקומיים.
במהלך עונת 2015–2016, הושאל למועדון הגרמני בורוסיה מנשנגלדבאך.
בתום עונת ההשאלה חזר לרד בול זלצבורג.
ביוני 2022 הודיע על פרישה מכדורגל בגיל 29 בלבד.
לאחר שצבר הופעות בנבחרות הצעירות של אוסטריה, הינטראגר ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת אוסטריה בניצחון 0–1 מול ארצות הברית, במסגרת משחק ידידות ב-19 בנובמבר 2013.
מרטין הופמן הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק לאורך כל הקריירה בפ.צ.
מגדבורג, עמה זכה בגביע אירופה למחזיקות גביע בשנת 1974. להופמן 62 הופעות ו-15 שערים בנבחרת גרמניה המזרחית, עמה השתתף במונדיאל 1974, וזכה במדליית זהב באולימפיאדת מונטריאול בשנת 1976.
הופמן שיחק בנוער של פ.צ.
מגדבורג, ובשנת 1972 החל לשחק בקבוצה הבוגרת, כאשר היה בן 17. בעונתו הראשונה במועדון זכה הופמן בגביע המזרח גרמני, ובעונתו השנייה זכה הופמן באליפות ליגת העל המזרח גרמנית, ובגביע אירופה למחזיקות גביע, לאחר ניצחון 0–2 על מילאן, במשחק בו הופמן שיחק 90 דקות.
בעונת 1974/75 הוסיף הופמן למאזנו אליפות נוספת, ובהמשך זכה בעוד שלושה גביעים של מזרח גרמניה, האחרון בעונת 1982/83. בשנת 1985 פרש הופמן ממשחק פעיל, כאשר היה בן 30 בלבד.
הופמן החל לשחק בנבחרת גרמניה המזרחית בשנת 1973, ובשנת 1974 השתתף במונדיאל 1974, בו הבקיע שער בתיקו 1-1 מול נבחרת צ'ילה בשלב הבתים הראשון, והיה שותף לניצחון 0–1 על נבחרת גרמניה המערבית במשחק טעון במיוחד מבחינה פוליטית.
הופמן וגרמניה המזרחית הודחו בשלב הבתים השני, וגרמניה המערבית המשיכה לזכייה בתואר.
בשנת 1976 הופמן היה שותף לזכייתה של גרמניה המזרחית במדליית זהב באולימפיאדת מונטריאול.
הופמן הבקיע את השער השני לגרמניה המזרחית בניצחון 1–3 בגמר על נבחרת פולין.
בשנת 1981 ערך הופמן את הופעתו ה-62 והאחרונה במדים הלאומיים, בניצחון 0–1 על נבחרת צ'כוסלובקיה במשחק ידידות.
לאחר פרישתו, הופמן הצטרף לצוות האימון של פ.צ.
מגדבורג, ובמשך מספר שנים שימש כעוזר מאמן וכמאמן נוער.
בשנת 1994 מונה למאמן הראשי של הקבוצה, תפקיד אותו מילא במשך שנתיים.
לאחר מכן אימן לתקופה קצרה מועדון קטן בשם פ.צ.
בשנת 2002 מונה שוב למאמנה של פ.צ.
מגדבורג, ומילא את התפקיד למשך שנה אחת.
בשנת 2007 החל לאמן את קבוצת הנוער עד גיל 19 של פ.צ.
מגדבורג, ועסק בתפקיד זה עד לשנת 2013.
מרטין ואגנר הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדות הבלם והקשר האחורי בעיקר בנירנברג ובקייזרסלאוטרן, עמה זכה בגביע הגרמני בשנת 1996 ובאליפות הבונדסליגה בשנת 1998. לוואגנר שש הופעות במדי נבחרת גרמניה, והוא נכלל בסגל הגרמני למונדיאל 1994.
ואגנר החל את קריירת הבוגרים בשנת 1988 בנירנברג בשנת 1988, וכבר בעונתו הראשונה בקבוצה, 1988/89, ערך 30 הופעות והבקיע שבעה שערים, אך קבוצתו ניצלה מירידה אל הבונדסליגה השנייה רק בזכות הפרש שערים.
בעונת 1989/90 מיעט ואגנר לשחק, אך בשתי העונות הבאות חזר להיות שחקן הרכב קבוע בנירנברג והציג יכולת טובה מאוד, כשבעונת 1991/92 סיימה נירנברג במקום השביעי לאחר כמה עונות בתחתית הטבלה.
לאחר עונה זו, עזב ואגנר את נירנברג לאחר ארבע עונות בקבוצה הבוגרת, וחתם בקייזרסלאוטרן, מועדון שאז היה בצמרת הכדורגל הגרמני.
בעונתו השנייה בקייזרסלאוטרן, 1993/94, ואגנר וקייזרסלאוטרן סיימו במקום השני בבונדסליגה, כשואגנר מהווה חלק מחוליית קישור איכותית שכללה גם את צ'יריאקו ספורצה, אנדראס ברמה, אקסל רוס ומרקו האבר.
ואגנר המשיך להיות שחקן חשוב בקבוצה גם בשנים הבאות, ובעונת 1995/96 חווה הצלחה וכישלון גם יחד.
קייזרסלאוטרן זכתה בעונה זו בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 0–1 בגמר על קרלסרוהה בו כבש ואגנר את שער הניצחון בדקה ה-42, אך גם נשרה אל הבונדסליגה השנייה לראשונה בתולדות המועדון.
ואגנר וקייזרסלאוטרן חזרו לבונדסליגה תוך עונה אחת לאחר שסיימו במקום הראשון בבונדסליגה השנייה בעונת 1996/97 בפער של עשר נקודות מהמקום השני, כשואגנר מבקיע שבעה שערי ליגה.
בעונת 1997/98, כבר בעונה בה קייזרסלאוטרן שבה לבונדסליגה, ואגנר וקייזרסלאוטרן זכו באליפות מפתיעה, בפער של שתי נקודות מהסגנית באיירן מינכן.
ואגנר, בצוותא עם ספורצה, אנדראס בוק, הברזילאי ראטיניו והכוכב העולה מיכאל באלאק, הציגו חוליית קישור מרשימה שזכתה באליפות בלתי צפויה.
בעונת 1998/99 ואגנר וקייזרסלאוטרן סיימו במקום החמישי בבונדסליגה, ובליגת האלופות הגיעו עד לרבע הגמר, בו הודחו על ידי באיירן מינכן לאחר הפסדים 2-0 ו-0–4 במפגש הכפול, כאשר בדרך לשם ואגנר הבקיע שער ניצחון בשלב הבתים מול בנפיקה ליסבון.
עונת 1999/00 הייתה האחרונה של ואגנר בקייזרסלאוטרן, וגם בעונה זו המועדון סיים במקום החמישי בבונדסליגה.
בתום עונה זו, עזב ואגנר את קייזרסלאוטרן לאחר שמונה עונות, בהן ערך 200 הופעות ליגה והבקיע 30 שערים, ועבר לוולפסבורג.
ואגנר ערך שתי הופעות ליגה בלבד במדי וולפסבורג בשני מחזורי הליגה הראשונים של עונת 2000/01, ואחריהם פרש מכדורגל כשהוא בן 32.
ואגנר נודע כמתקל מצוין וכשחקן קשוח ואגרסיבי, נתון שהתבטא ב-76 כרטיסים צהובים שצבר במשחקי הליגה בנירנברג ובקייזרסלאוטרן, מתוכם חמישה היו צהוב שני שמשמעותו כרטיס אדום.
ואגנר ערך את הופעת הבכורה בנבחרת גרמניה בדצמבר 1992 במשחק ידידות בו הפסידה גרמניה 1–3 לנבחרת ברזיל.
בשנת 1994 זומן ואגנר לסגל נבחרת גרמניה למונדיאל 1994. בשלב הבתים ואגנר לא שותף כלל, אך בשמינית הגמר שיחק 90 דקות בניצחון 2–3 על נבחרת בלגיה.
ואגנר פתח בהרכב גם ברבע הגמר בו הפסידה 1–2 לנבחרת בולגריה והודחה מהטורניר.
ואגנר הוחלף במשחק זה כאשר גרמניה הובילה 0–1. לאחר המונדיאל ואגנר ערך הופעות נוספות במשחקי ידידות, כולם בשנת 1994, ולאחר מכן לא זומן עוד.
לזכותו של ואגנר שש הופעות במדים הלאומיים.
לאחר פרישתו החל ואגנר לעבוד כסוכן שחקנים.
במאי 2014 דיווח ואגנר כי הוא חולה בסרטן ועובר טיפולי הקרנות.
מרטין הופמן היה שחקן ברידג' יהודי יליד צ'כוסלובקיה.
הופמן היה ניצול שואה שחי בבריטניה והתחיל לשחק ברידג' בגיל מאוחר.
הוא נחשב לאחד משחקני הברידג' הטובים ביותר באירופה ובמשך תקופה מסוימת כשחקן הטוב ביותר בעולם.
כשהיה בן 9 נשלח ביחד עם אחיו להורי אמו בהרי הקרפטים על מנת שיתחנך בחינוך יהודי מסורתי.
אחרי מספר שנים רב שם עבר לבודפשט.
בשנת 1942 חלה בטיפוס הבטן.
הנאצים, שכבשו את צ'כוסלובקיה, שלחו את הוריו לגטו טרזיינשטט שם נרצחו.
הופמן הסתתר ביחד עם אחיו מהנאצים.
ב-1944, כשהיה בן 14, נתפסו ונשלחו לאושוויץ.
אחד מהזונדרקומנדו יעץ לו להסתיר את גילו ולהגיד שהוא בן 18 ואולי תרם בעקיפין להצלת חייו.
הוא שרד את צעדות המוות.
הוא שוחרר על ידי חיילים אמריקאים שאמצו אותו כקמע ואפילו נתנו לו דרגת כבוד של סמל.
לאחר מלחמת העולם השנייה הגיע לבריטניה.
הוא התיידד עם משפחה מלונדון.
בני המשפחה מצאו לו עבודה כלוטש יהלומים וגם לימדו אותו את משחק הויסט.
הופמן אהב את משחק הויסט.
כשחברים רוסים הציעו לו לשחק ברידג' נעתר להצעה וגילה שהוא אוהב את המשחק הזה יותר מאשר את משחק הויסט.
בשנות ה-50 לא צלחו עסקי היהלומים בבריטניה והופמן נטש אותם לטובת קריירה מקצוענית בברידג'.
בתחילת דרכו כשחקן ברידג' מקצועי היה מארח במועדון ברידג', כלומר: שחקן הפותח שולחן בתשלום כשצריך ומשחק בו.
מארח שומר לעצמו חלק מהרווחים על ניצחונותיו.
הוא לא שיחק בתחרויות ברידג' רשמיות עד גיל 35. בתחרות הראשונה זכו הוא ושותפו במקום הראשון בהפרש גדול.
בעקבות ההצלחה הפך לשחקן מקצועני המשחק בתחרויות עם שחקנים המשלמים לו.
הוא שיחק בתחרויות באירופה וגם מחוץ לאירופה.
פילוסופיית המשחק שלו דגלה באי היצמדות לשיטת הכרזה או משחק.
לדעתו, קל יותר לשחק נגד מישהו שנצמד תמיד לשיטה ולא סוטה ממנה.
הופמן זכה במספר רב של תחרויות בבריטניה.
זכה באליפות בריטניה לזוגות בשנת 1966.
מקום ראשון בתחרות Spring Foursomes בשנים 1969 ו-1976
זוכה במקום הראשון של תוכנית הטלוויזיה Master Bridge של ערוץ 4 בשנת 1982. בתוכנית השתתפו גם זיא מחמוד, עומר שריף וריקסי מרקוס.
זכה במקום ראשון ב- Hubert Phillips בשנת 1970.
הופמן כתב שמונה ספרי ברידג'.
ספר אחד נכתב ביחד עם טרנס ריס וספר אחד ביחד עם דייוויד בירד.
מרטין קליפורד דוהרטי הוא רב-נגן ומפיק מוזיקלי סקוטי.
הוא ידוע בעיקר כחבר הלהקה האלקטרונית מגלאזגו, Chvrches, שאיתה הקליט שלושה אלבומי אולפן.
לפני הקמת Chvrches דוהרטי השתתף בהופעות של להקות האינדי רוק The Twilight Sad ו-Aereogramme.
דוהרטי מנגן על קלידים, סמפלר, גיטרה, ומדי פעם מבצע שירה וקולות רקע.
ב-Chvrches הוא גם משתתף בכתיבת השירים ובהפקה.
לפני הקמתה של Chvrches, דוהרטי היה חבר בהופעות של להקת The Twilight Sad.
הוא גם היה הסולן של להקת הרוק Julia Thirteen, שנוסדה בשנת 1999 והתפרקה ב-2006. הוא פגש והתיידד עם שותפו לעתיד ב-Chvrches איאן קוק בשנת 2004 בזמן הלימודים באוניברסיטת סתראת'קלייד שבגלאזגו.
ב-2006, קוק השתתף בהקלטת המיני-אלבום של Julia Thirteen כשלאחר מכן, ב-2007, דוהרטי הצטרף אליו ללהקתו Aereogramme.
ב-The Bones of What You Believe, אלבום הבכורה של Chvrches, דוהרטי מתפקד כסולן בשירים "Under The Tide" ו-"You Caught The Light", כשבאחרון במהלך ההופעות הוא גם מנגן בגיטרה בס.
בכמה הופעות מוקדמות של השיר "We Sink" תיפקד דוהרטי כסולן, אבל בהמשך עבר התפקיד באופן קבוע לסולנית Chvrches, לורן מייברי.
באלבום השני, Every Open Eye, מבצע דוהרטי כסולן את השירים "High Enough to Carry You Over" ו-"Follow You", כשהאחרון הוא שיר בונוס שכלול במהדורה מוגבלת של האלבום.
אם כי בתחילה לא נכלל בסיבוב ההופעות של Every Open Eye, השיר "High Enough to Carry You Over" עשה את הופעת הבכורה ב-13 במרץ 2016 בתיאטרון הריביירה בשיקגו, אילינוי.
באלבום Love Is Dead מבצע דוהרטי כסולן את השיר "God's Plan".
מרטין ואן מאלה , היה שם העט של מוריס פרנסואה אלפרד מרטין ואן מיאלה - מאייר צרפתי לספרות מהמאה ה-20. הוא ידוע בעיקר בזכות עבודתו בתחום הספרות הארוטית והאזוטרית.
ואן מאלה נולד בקומונה של בולון סור סן - עיר תעשייתית חשובה ליד פריז.
אמו, וירג'יניה מתילדה ז'אן ואן מאלה הייתה ממוצא בלגי, ואביו, לואיס אלפרד מרטין ממוצא צרפתי שהיה חוקר, ומאוחר יותר מורה בביוקס - בית הספר לאמנות בז'נבה.
שם העט שלו, מרטין ואן מאלה, הוא שילוב של שם משפחתו של אביו ושם הנעורים של אמו.
בנוסף לשם זה, לעיתים השתמש גם בשם העט א.
ואן מאלה התחתן עם מארי פרנסואז ג'נה.
הוא נפטר ב-5 בספטמבר 1926 בגיל 62, ונקבר בבית הקברות של הקומונה ורנס-ג'רסי שבצפון צרפת.
רוב עבודותיו של ואן מאלה היו בבריסל ובפריז.
עבודתו הידועה ביותר הורכבה בין היתר ממהדורה מאוירת של שיריו של המשורר פול ורלן.
מהדורה זו פורסמה במהדורות קטנות וחשאיות של המו"ל הבריטי צ'ארלס קרינגטון.
ההדפסים של המהדורה נחשבים גם הומוריסטיים וגם סאטריים, ולפעמים גם ציניים.
ואן מאלה גם אייר את חיבורו של אנטול פראנס "תאיס", בהוצאת צ'ארלס קרינגטון, גם הוא משנת 1901.
בשנה שלאחר מכן, ובשנים מאוחרות יותר, עבד ואן מאלה כמאייר לתרגום של המו"ל פליקס ז'ובן לסדרת הספרים שרלוק הולמס.
ואן מאלה נודע בעיקר בזכות איוריו הארוטיים הרבים.
מרטין ווצ'יץ' (במקדונית: Мартин Вучиќ; נולד ב-7 באוגוסט 1982) הוא זמר מקדוני.
ווצ'יץ נולד בסקופיה ומגיל צעיר החל להתעניין במוזיקה, הוא ניגן בתופים והשתתף במספר פסטיבלי מוזיקה לילדים, הוא גם למד באקדמיה למוזיקה בסקופיה, ב-1999 הצטרף ללהקת הפופ "Arija" וב-2002 עזב את הלהקה על מנת להתמקד בקריירת סולו.
ב-2002 זכה במקום השני ב-Ohrid Fest, פסטיבל מוזיקה באוחריד עם השיר "Rano mi e da se vrzam" ובנוסף הוכתר שירו לשיר הפופולרי במדינה לשנת 2002, באותה שנה השתתף גם בפסטיבל בודווה בסרביה ומונטנגרו שם זכה בפרס העיתונאים והמבקרים, ב-2004 נבחרה במקדוניה ל"זמר השנה".
הוא נבחר לייצג את מקדוניה באירוויזיון 2005 עם השיר "Make My Day" שם עלה לגמר ולבסוף סיים במקום ה-17, במהלך אירוויזיון 2006 הגיש את תוצאות ההצבעה של מקדוניה ושם גם שר למנחה מריה מנונוס את השיר "Maria Me Ta Kitrina".
מרטין דהינדן הוא דיפלומט שווייצרי שכיהן כשגריר שווייץ בארצות הברית בשנים 2014–2019.
דהינדן נולד בציריך, הוא סיים את הדוקטורט שלו בכלכלה באוניברסיטת ציריך.
לפני שהצטרף לשירות הדיפלומטי הוא הועסק בבנק ובבית הוצאה לאור.
ב-1987 החל לעבוד במשרד החוץ השווייצרי.
הוא עבד במספר שגרירויות וגם בנציגות שווייץ בארגון האומות המאוחדות.
במהלך הקריירה הארוכה שלו בשירות הדיפלומטי בשווייץ, מילא מטלות בפריז, לאגוס (ניגריה), ניו יורק, בריסל, ז'נבה וברן.
בשנת 2014 התמנה לשגריר שווייץ בארצות הברית במקום מנואל סאגר.
ב-2019 יצא לגמלאות והוחלף על ידי ז'אק פיטלו.
מרטין האשק (בצ'כית: Martin Hašek; נולד ב-3 באוקטובר 1995) הוא כדורגלן צ'כי המשחק בעמדת הקשר בארזורומספור מליגת המשנה הטורקית.
מרטין החל לשחק בילדותו בסלובן ליברץ, אך לאחר שנה עבר למחלקת הנוער של ספרטה פראג.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצת בוגרים ערך האשק ב-2 באוגוסט 2014 במדי פרדוביצה מהליגה הצ'כית השנייה, אליה הושאל מספרטה פראג.
ב-13 בנובמבר 2014 כבש את שערו הראשון, בניצחון קבוצתו 1–0. ב-1 בינואר 2015 הושאל לויקטוריה ז'יז'קוב וב-1 ביולי 2015 הושאל לולסים.
ב-28 ביולי 2016 הושאל לעונה אחת עם אופציה לרכישה לקבוצת בוהמיאנס 1905, ובתום העונה מימשה הקבוצה את אופציית הרכישה, כך שהאשק לא שיחק אפילו משחק אחד בספרטה פראג, אליה היה שייך מ-2006 ועד 2017. עם זאת, ספרטה הכניסה סעיף בחוזה ובו היא מקבלת עדיפות לקנות את השחקן אם תרצה בכך.
ב-28 בדצמבר 2018 רכשה אותו ספרטה פראג חזרה מידי בוהמיאנס 1905 תמורת 155 אלף אירו, כשהחוזה שנחתם הוא לשתי עונות וחצי.
בינואר 2020 ניהל האשק מגעים עם מועדון הכדורגל מכבי חיפה, ואף נחת בישראל כדי לחתום על חוזה, אך העסקה בוטלה.
ב-27 בינואר סירב לנסוע יחד עם הקבוצה למחנה אימונים בספרד, ובשל התנהגותו כלפי הקהל והנהלת ספרטה פראג הפך ל"מנודה" והחל להתאמן עם קבוצת המילואים של המועדון.
ב-12 במרץ 2020, במהלך משבר התפרצות הקורונה, הודיע האשק למועדון כי הוא מסיים את חוזהו באופן חד-צדדי.
ב-23 באוקטובר 2020 קבעה מערכת הבוררות של ההתאחדות הצ'כית לכדורגל כי ביטול החוזה מצידו של האשק היה בלתי חוקי, וחייבה אותו לשלם 800 אלף אירו לספרטה פראג.
ב-5 בינואר 2021, אחרי כמעט עשרה חודשים כשחקן חופשי, חתם עד לתום העונה בווירצבורגר קיקרס מתחתית הבונדסליגה השנייה.
בסוף העונה ירדה הקבוצה ליגה, והאשק עזב את המועדון.
ב-3 בספטמבר 2021 חתם בארזורומספור היורדת הטרייה לליגה הטורקית השנייה.
אביו, שנקרא אף הוא מרטין, הוא כדורגלן עבר ששיחק בנבחרת צ'כיה וכיום מאמן כדורגל.
דודו הוא דומיניק האשק, שוער הוקי קרח בעברו, שנחשב בעיני רבים לאחד השוערים הגדולים בהיסטוריה של הענף.
מרטין הנדפורד הוא מאייר ומחבר בריטי, הנודע בעיקר על כתיבת סדרת ספרי הילדים אותה יצר, "איפה אפי?", או בגרסה הבריטית המקורית Where's Wally.
את לימודיו האקדמיים החל באוניברסיטת UCA בדרום לונדון.
הוא הגה את רעיון "איפה אפי?" בשנת 1986, לאחר שהתבקש על ידי מנהל החנות ב-"ווקר ספרים" (חברת ספרים בריטית) ליצור דמות בעלת מאפיינים חיצוניים מוזרים כך שתהיה בולטת בסביבתה ומזה יצא אפי, אדם שמטייל מסביב לעולם ולובש בגדים קבועים.
תחילה בשני הספרים הראשונים אפי טייל לבדו, אך בספרי ההמשך נוספו דמויות קבועות נוספות.
הספרים נחלו הצלחה גדולה והתרחבו לעוד הרבה מדינות מלבד אנגליה, מדינת המקור.
בעקבות ההצלחה, עובדה סדרת הספרים לסדרת ילדים בשנות התשעים בשם "איפה אפי?", אשר שודרה בישראל בדיבוב עברי בערוץ הילדים.
בשנת 2019 הופקה סדרת ילדים נוספים המבוססת על סדרת הספרים בשם "איפה אפי?".
מרטין הלמכן הוא פסנתרן גרמני.
הוא החל לנגן בחלילית בגיל 5, ועבר במהרה לנגינה על פסנתר.
הוא השתתף בתחרויות לצעירים והלך לקונצרטים בצעירותו, חוויות שהוא מתאר ככאלו שגרמו לו להחליט שברצונו להפוך לפסנתרן מקצועי.
הלמכן למד בבית הספר הגבוה למוזיקה ע"ש הנס אייזלר, שם היה סטודנט של גלינה איוונז'ובה (Galina Iwanzowa).
ב-2001 הוא סיים את לימודיו בבית הספר הגבוה למוזיקה, תיאטרון ומדיה שבהנובר, כסטודנט של אריה ורדי.
מנטורים נוספים שלו הם ויליאם גרנט נאבורה ואלפרד ברנדל.
הלמכן היה סולן בתוכנית ה-BBC לאמני הדור החדש בשנים 2005-2007. הוא נתן מספר קונצרטים עם התזמורת הסימפונית של סן פרנסיסקו, התזמורת הפילהרמונית של וינה, התזמורת הסימפונית של ברלין והתזמורת הסימפונית NHK.
הלמכן מומחה למוזיקה קאמרית, והופיע רבות עם היינריך שיף ומארי אליזבת-הקר.
בנוסף, הוא שיתף פעולה עם אמנים כמו גדעון קרמר, כריסטיאן טצלף, שרון קם, טבאה צימרמן, ג'וליאן באנס, ג'וליה פישר, סבינה מאייר ולארס ווגט.
הלמכן הופיע בישראל ב-2011 במסגרת הפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים.
האלבום התזמורתי הראשון של הלמכן יצא ב-2007, ובו הוא ניגן קונצ'רטי לפסנתר של מוצרט.
ב-2008 יצא אלבום סולו שלו ליצירות של שוברט, וב-2009 הוא הוציא עוד שני אלבומים.
כיום, הלמכן חתום בחברת Alpha Classics בה הוא מוציא את אלבומיו.
הוא הוציא בעבר אלבומים רבים גם בחברת Pentatone ההולנדית.
מאז 2010 הלמכן הוא פרופסור חבר למוזיקה קאמרית באקדמיה קרונברג שבגרמניה.
ב-2001 הלמכן זכה בתחרות קלרה האסקיל הבינלאומית לפסנתר.
ב-2003 הוא זכה באולימפיאדת קיסינגר לפסנתר, תחרות הנערכת מדי שנה בבוואריה.
ב-2006 הוא זכה בפרס של קרדיט סוויס לפסנתרן צעיר על אלבום הבכורה שלו עם הפילהרמונית של וינה בניצוחו של ולרי גרגייב, בו הוא ניגן את הקונצ'רטו לפסנתר של שומן בפסטיבל לוצרן.
באותה השני הוא זכה בפרס ECHO Klassik יחד עם דניולו אישיזאקה על אלבום משותף שלהם ובו יצירות של מנדלסון, פרנק ובריטן.
ב-2020 הלמכן זכה בפרס בטהובן 250 (לרגל 250 שנה להולדתו של לודוויג ון בטהובן) של מגזין גרמופון, יחד עם התזמורת הסימפונית הגרמנית והמנצח אנדרו מנזה, על ההקלטה שלהם לקונצ'רטי מס' 2 ו-5 לפסנתר של בטהובן, שיצאה בחברת Alpha.
מרטין דוּבְּרָבְקַה (בסלובקית: Martin Dúbravka; נולד ב-15 בינואר 1989) הוא כדורגלן סלובקי המשחק בעמדת השוער בברנלי ובנבחרת סלובקיה.
דוברבקה החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מ.ש.ק.
ב-26 במאי 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד דובניצה.
בעונת הפך לשחקן הרכב בקבוצה הבוגרת ורשם במדיה 26 הופעות באותה עונה ואף זכה עמה באליפות המדינה.
ב-30 בינואר 2014 חתם לשלוש וחצי שנים באסביירג מליגת העל הדנית.