tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך ריאיון ב-1993, ציין מזכיר ההגנה בממשלו של ג'ונסון, רוברט מקנמארה, כי נושאת מטוסים מהצי השישי של ארצות הברית נשלחה לכיוון מזרח הים התיכון על מנת לעזור לישראל במלחמה.
עם תקיפתה של ישראל במצרים, חשש הממשל האמריקאי כי הסורים, בעזרתם של הרוסים, יתקיפו את ישראל.
הרוסים הגיבו לצעד זה בתוקפנות, ואמרו לממשל בקו ישיר ממוסקבה כי "אם אתם רוצים מלחמה, תקבלו מלחמה".
ברית המועצות תמכה במשך כל המלחמה בבנות בריתה הערביות, וכן חימשה אותם והציבה את כוחותיה הימיים במזרח הים התיכון.
במהלך המלחמה הופעל לראשונה הקו החם מוסקבה-וושינגטון.
המלחמה הסתיימה בניצחון ישראלי מהיר.
בתום מלחמת ששת הימים, הביע ממשל הנשיא ג'ונסון את עמדתו כי חזרה מיָדית של ישראל למצב ששרר ב־4 ביוני 1967 בטרם פרוץ המלחמה, לא תהווה מרשם לשלום אלא לחידוש מעשי האיבה.
לאחר המלחמה לא כפה ג'ונסון על ישראל, כדווייט אייזנהאואר בזמנו, נסיגה מהשטחים שכבשה, אם כי הבהיר שיהיה צורך לסגת מחלק מהם בעתיד, וכן תמך בהחלטה 242 של מועצת הביטחון של האו"ם.
בספטמבר 1968 אמר ג'ונסון: "ברור שחזרה לקווי 4 ביוני 1967 לא תביא שלום.
הגבולות חייבים להיות בטוחים ומוכרים".
ג'ונסון אישר את מכירת מטוסי הסקייהוק שהגיעו לישראל לראשונה בסוף 1967, וכן את מטוסי הפנטום ב-1969.
בתחילת 1965, שלח ג'ונסון את חיל הנחתים אל הרפובליקה הדומיניקנית כדי להגן על השגרירות ולהגיב לאיום קומוניסטי במלחמת האזרחים באזור.
באותו האביב הצדדים הגיעו להסכם.
המשבר חיזק את תפיסתו של ג'ונסון שעליו לשכנע את תומכיו ויריביו מבית ומחוץ שיש לו דרך להתמודד מול הקומוניסטים בווייטנאם.
ג'ונסון נסע מחוץ לארצות הברית אחת-עשרה פעמים לעשרים מדינות במהלך כהונתו.
הוא טס 523,000 מיילים על אייר פורס 1 בתפקידו.
אחת מהנסיעות הבולטות שלו הייתה לפני חג המולד ב-1967. הוא החל את נסיעתו כשנסע לאזכרה לראש ממשלת אוסטרליה, הרולד הולט, שנעלם במהלך שחייה ונחשב שטבע.
הבית הלבן לא חשף זאת בפני הציבור.
המטוס חצה את קו המשווה פעמיים, עצר בבסיס בקליפורניה, ואז בהונולולו, פאגו פאגו, קנברה, מלבורן, וייטנאם, קאראצ'י ורומא.
נפגש עם ראש הממשלה לסטר פירסון.2מקסיקו סיטיביקור בלתי רשמי.
נפגש עם הנשיא גוסטבו דיאס אורדס.3האי קמפובלו, צ'אמקוקהניח עם ראש הממשלה לסטר פירסון את אבן הפינה לפארק הלאומי רוזוולט.4ולינגטוןביקור ממלכתי.
נפגש עם ראש הממשלה קית' הוליאוק.קנברה,מלבורן,סידני,בריזבן,טאונסווילביקור ממלכתי.
נפגש עם המושל הכללי ריצ'רד קייסי ועם ראש הממשלה הרולד הולט.
הביקור היה ביקור תודה עקב תמיכת ממשלת אוסטרליה במלחמת וייטנאם, אולם במהלכו התחוללו הפגנות נגד המלחמה.מנילה,לוס באנוס,קורגידורנכח בוועידה עם ראשי ממשלת אוסטרליה, קוריאה הדרומית, ניו זילנד, הפיליפינים, דרום וייטנאם ותאילנד.
הפגישה הסתיימה בהצהרה שהמדינות יתנגדו להתפשטות הקומוניזם ויקדמו דמוקרטיזציה ופיתוח בווייטנאם ובאסיה.קם רן בייביקר אנשי צבא אמריקנים.בנגקוקביקור ממלכתי.
נפגש עם המלך ראמה התשיעי.קואלה לומפורביקור ממלכתי.
נפגש עם ראש הממשלה.סיאול,סוואןביקור ממלכתי.
נפגש עם הנשיא פאק צ'ונג-הי ועם ראש הממשלה.
נאם בפני האספה הלאומית.5אקוניהפגישה בלתי רשמית עם הנשיא גוסטבו דיאס אורדס.6פונטה דל אסטהועידה עם ראשי מדינות דרום אמריקה.פרמריבותחנת ביניים בדרך מאורוגוואי.7בוןנכח בהלווייתו של קונראד אדנאואר.8מונטריאול אוטווהנפגש עם המושל הכללי.
ערך דיון בלתי רשמי עם ראש הממשלה לסטר פירסון.9סיודאד חוארסנכח בהעברת שטחים מארצות הברית למקסיקו.
ערך דיון בלתי רשמי עם הנשיא גוסטבו דיאס אורדס.10קנברהנכח בהלווייתו של ראש הממשלה הרולד הולט.
דן עם ראשי מדינה אחרים.קהורטביקר אנשי צבא אמריקנים.קם רן בייביקר אנשי צבא אמריקנים.קראצ'ינפגש עם הנשיא איוב חאן.רומאנפגש עם הנשיא ועם ראש הממשלה אלדו מורו.ארמון האפיפיורביקר את האפיפיור פאולוס השישי.11סן סלוודורנכח בוועידת נשיאי רפובליקות מרכז אמריקה.מנגואהביקור בלתי רשמי.
נפגש עם הנשיא אנסטסיו סומוסה דביילה.סן חוסהביקור בלתי רשמי.
נפגש עם הנשיא חוסה חואקין טרחוס פרננדס.סן פדרו סולהביקור בלתי רשמי.
נפגש עם הנשיא.גואטמלה סיטיביקור בלתי רשמי.
בחירות אמצע הכהונה של 1966
בבחירות אמצע הכהונה של 1966, איבדו הדמוקרטים ארבעים ושבעה מושבים בבית הנבחרים לרפובליקנים, ועוד שלושה בסנאט.
למרות ההפסדים, נותרו הדמוקרטים הרוב בקונגרס.
הרפובליקנים התמקדו בנושאי החוק והסדר לאחר המהומות בערים הגדולות, במלחמת וייטנאם, ובכלכלה, כשהם מזהירים מפני העלייה באינפלציה והעלייה בגירעון.
ההפסדים פגעו בעיקר בליברלים של המפלגה, ומנעו מג'ונסון להעביר חוקים בקונגרס.
הבחירות סייעו לשיקומה של המפלגה הרפובליקנית לאחר ההפסדים ב-1964.
לפי התיקון ה-22 לחוקה (אשר מטילה מגבלת כהונה לנשיא ארצות הברית ומאפשרת לו לכהן רק שתי קדנציות), היה כשיר ג'ונסון להתמודד לכהונה שנייה ומלאה, עקב בחירתו לנשיאות פעם אחת והעובדה ששירת פחות משנתיים לאחר מינויו לתפקיד.
אולם ב-1966, החלה העיתונות לבקר את ג'ונסון, בטענה שיש פער בין הצהרותיו לבין המצב האמיתי בווייטנאם.
חברי מפלגה הזהירו את ג'ונסון מהפסדים גדולים במדינות, עקב ביקורת על וייטנאם, מיסוי גבוה, מתיחות גזעית וחוסר תמיכה בתוכניותיו של ג'ונסון.
עם זאת, בינואר 1967 היו לג'ונסון כמה יתרונות: השכר היה בשיא של כל הזמנים, האבטלה הייתה בשפל של שלוש עשרה שנים, והרווחים היו גדולים ביותר.
עם זאת, הייתה דאגה בשל עלייה באינפלציה ובשיעורי הריבית.
ג'ונסון ביקש להגדיל את מס ההכנסה בשישה אחוזים באופן זמני כדי לכסות את הגירעון.
שיעור האהדה כלפיו נותר פחות מחמישים אחוזים.
בינואר 1967, מספר תומכיו הגדולים ירד מעשרים וחמישה אחוזים לשישה עשר בלבד.
בסקרים, נראה היה שהרפובליקני ג'ורג' רומני משתווה אליו.
ג'ונסון קישר בין אישיותו השתלטנית לבין חוסר האהדה כלפיו.
הוא טען שהעיתונות והליברלים פגעו בו.
למרות ההתנגדות הגוברת לג'ונסון בעקבות מדיניותו בווייטנאם, אף מועמד דמוקרטי בכיר לא היה מוכן לרוץ נגד נשיא מכהן מהמפלגה שלו.
אפילו רוברט קנדי, אחד ממבקריו הגדולים של ג'ונסון עם תמיכה ענפה במפלגה, סירב בתחילה לרוץ נגדו.
עם זאת, בתחילת 1968, החל ג'ונסון לאבד את התמיכה במפלגתו, שהתפלגה לארבעה פלגים.
הפלג הראשון הכיל את ג'ונסון והאמפרי, איגודי העובדים ומנהיגי המפלגה.
הפלג השני הכיל את מתנגדי המלחמה, בהנהגת הסנאטור יוג'ין מקארתי ממינסוטה, שרץ כמועמד אנטי-מלחמתי בפריימריז בניו המפשייר, במטרה להטות את דעת המפלגה הדמוקרטית נגד המלחמה.
הוא הפתיע כשהגיע למקום השני, צמוד לג'ונסון.
הפלג השלישי כלל שחורים, קתולים והיספנים, שתמכו ברוברט קנדי, שנכנס למירוץ לאחר הבחירות בניו המפשייר.
הקבוצה הרביעית כללה את הדרומיים הלבנים, בהנהגת ג'ורג' וולאס.
כיוון שמלחמת וייטנאם פיצלה את המפלגה, וג'ונסון סימל בעיני דמוקרטים ליברלים רבים את המלחמה, הוא הגיע למסקנה שלא יוכל לזכות במועמדות ללא מאבק קשה, שעלול אף לסכן את בריאותו.
ג'ונסון הבין שגם לא יוכל לנצח במלחמה.
ב-31 במרץ 1968, לאחר הבחירות בניו המפשייר וכניסתו של רוברט קנדי למרוץ, הכריז הנשיא ג'ונסון לאומה בנאום מצולם כי הוא מפסיק את כל ההפצצות בצפון וייטנאם לטובת שיחות שלום.
בסוף הנאום, לאחר שאמר שהמדינה צריכה להתמודד עם אתגרים עצומים, הצהיר כי לא ינסה להיבחר ולא יקבל את מועמדות מפלגתו לעוד כהונה כנשיא.
למחרת היום, עלה שיעור התומכים בג'ונסון מ-36% ל-49%.
סגנו יוברט האמפרי נכנס למירוץ במקומו.
רבים דנו בנוגע להחלטתו של ג'ונסון.
לאחר ההתנקשות ברוברט קנדי ביוני, נבחר האמפרי בוועידה הדמוקרטית של 1968. גם בחירתו של האמפרי, שלא אסף צירים בפריימריז כלל, בכנס הדמוקרטי בשיקגו באותה שנה גררה אלימות משטרתית עקב אירועי מחאה שפיצלו את המפלגה והקשו עליה להתאחד בבחירות הכלליות.
ג'ונסון רצה שנלסון רוקפלר יהיה המועמד בבחירות מטעם הרפובליקנים, אולם ריצ'רד ניקסון היה מי שנבחר.
לאחר הוועידה, חשפו סקרים שהאמפרי מפגר אחרי ניקסון בעשרים אחוזים.
ג'ונסון האמין שיוכל לסיים את המלחמה לפני הבחירות, וכך האמפרי יוכל לנצח.
לאחר נאומו של האמפרי ב-30 בספטמבר, בו קרא להפסקת ההפצצות בצפון וייטנאם, הוא החל לצבור תמיכה.
במה שתואר כהפתעה, הורה הנשיא ג'ונסון ב-31 באוקטובר להשלים נסיגה מלאה של כל הכוחות האמריקאים מצפון וייטנאם, עד לא יאחר מ-1 בנובמבר, כאשר הממשלה בהאנוי תהיה מוכנה להיכנס למשא ומתן בשיחות השלום בפריז.
הודעתו עזרה להאמפרי בסקרים, אך בסופו של דבר גבר עליו סגן הנשיא לשעבר, ריצ'רד ניקסון, במרוץ צמוד.
ניקסון זכה לתמיכת הלבנים מהדרום והצפוניים ממעמד הפועלים.
וולאס, בתורו, רץ במסגרת המפלגה העצמאית, והשיג 13.5% מהקולות וארבעים ושישה אלקטורים.
הדמוקרטים שמרו על שליטה בקונגרס, ובעוד שניקסון ביקש לבצע מדיניות חדשה בווייטנאם, הוא נמנע מלהתבטא נגד תוכניות הפנים של ג'ונסון.
לאחר שסיים את כהונתו בינואר 1969, חזר ג'ונסון לחוותו שבסטונוול, טקסס, יחד עם עוזרו וכותב נאומיו, הארי מידלטון, שכתב שני ספרים עם ג'ונסון, בהם ספר המלווה את תקופת נשיאותו שפורסם ב-1971, הנקרא "The Vantage Point: Perspectives of the Presidency 1963–1969".
כאשר מאמצי הנשיא קנדי ושלו הניבו פרי, נכח ג'ונסון בטקס שיגור אפולו 11 לירח ביולי 1969. ב-1971 נפתחה הספרייה לזכרו באוניברסיטת טקסס,.
הוא תרם את החווה שלו בצוואתו לציבור לצורך הקמת מוזיאון היסטורי.
ג'ונסון העביר ביקורת חיובית על מדיניות החוץ של ממשיכו בתפקיד, ריצ'רד ניקסון, אך סייג זאת באומרו כי ניקסון נלחץ להשיב את כוחות הצבא מווייטנאם בחיפזון, טרם יכולתם של הדרום וייטנאמים להגן על עצמם.
הוא שב והזהיר מנפילתה של דרום וייטנאם לידי השלטון הקומוניסטי בצפון.
הוא תמך במועמדותו הלא מוצלחת של הסנאטור ג'ורג' מקגוורן בבחירות לנשיאות ב-1972, על אף שמקגוורן היה ביקורתי מאוד כלפי מדיניות החוץ של ג'ונסון.
עם זאת, התנגד עקרונית ג'ונסון למינוי של מקגוורן למועמד הדמוקרטי.
"ניקסון יכול להיות מובס רק אם הדמוקרטים לא יפנו שמאלה מדי", התעקש.
הוא חש כי אדמונד מאסקי היה יכול להיות מועמד טוב ולגבור על ניקסון.
אף על פי כן, סירב לנסות לסקל את מינוי של מקגוורן כי חש שחוסר הפופולריות שלו במפלגתו שלו רק תעזור להלה.
בן טיפוחיו הפוליטי, ג'ון קונלי, שירת כמזכיר האוצר של ניקסון ולאחר מכן התפטר כדי להוביל קבוצת דמוקרטים תומכי ניקסון.
הייתה זאת הפעם הראשונה בה היו משני צדדים שונים במערכות בחירות.
לאחר נשיאותו חווה ג'ונסון מספר אירועים בריאותיים, ובפרט התקפי לב חוזרים ונשנים, בהם תעוקת לב.
הוא גם חווה כאבים בקיבה, שזוהו על ידי רופאיו כדיברטיקולוזיס.
בינואר 1969, שעה שהוא נמצא במטוס בדרכו חזרה לטקסס לאחר השבעתו של ניקסון, שב לעשן לאחר 15 שנים שלא עשה כן, מאז התקף הלב שחווה ב-1955. הוא חזר לעשן בתדירות גבוהה.
בהמשך מצבו הלך והחמיר, והוא נאלץ ללכת להתייעצויות רפואיות ביוסטון.
רופאו האישי, מייקל דבאקי, גילה כי על אף שעורקי הלב של ג'ונסון חוו פגיעה קריטית, מצבו הכללי של לבו היה כה ירוד, כך שאפילו ניתוח מעקפים עלול להוביל לסיבוכים הרי אסון.
לאחר שמצבו הבריאותי הוגדר כסופני, שב ג'ונסון לחוותו שבטקסס.
בעת הזמן המשוער 15:39 לפי שעון טקסס, הזעיק ג'ונסון את מאבטחיו מהשירות החשאי בשל כאבים בחזה.
הסוכנים אצו לחדרו, שם מצאו אותו ללא יכולת תגובה כשהטלפון בו השתמש עדיין בידו.
משם הוטס לסן אנטוניו לבית החולים, וכשהגיע הוכרז על מותו.
ג'ונסון מת בגיל 64, והתגלה כי זה כתוצאה מאוטם שריר הלב.
מותו של ג'ונסון היה מותו השני של נשיא ארצות הברית בטווח של חודשים אחדים.
הנשיא הארי טרומן מת רק פחות מחודש קודם לכן, ב-26 בדצמבר 1972. לאחר מותם הצמוד לא היו באותה עת לארצות הברית נשיאים לשעבר הנמצאים בחיים.
הייתה זאת הפעם הראשונה מאז מותו של קלווין קולידג' לקראת סיום כהונתו של הרברט הובר ב-1933.
הלווייתו נערכה בכנסייה הנוצרית נשיונל סיטי שבוושינגטון די.
סי., ובין משתתפיה נמנו הנשיא המכהן, ריצ'רד ניקסון, וראש ממשלת יפן בעת כהונתו של ג'ונסון, אייסאקו סאטו.
הוא נטמן בבית הקברות המשפחתי שלו בסטונוול, שנכלל בשטח הפארק הלאומי ההיסטורי של ג'ונסון.
הוא מת ימים ספורים לאחר השבעתו של ניקסון לכהונה שנייה.
לאחר מותו הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית.
מרכז החלל ג'ונסון נקרא על שמו.
נשיאותו של ג'ונסון הותירה חותם עמוק על המדינה, בדמותם של מדיקר, תוכניות נגד עוני, הגנה על הסביבה, מימון לחינוך ותוכניות ממשלתיות אחרות.
חוקי זכויות האזרח שהעביר זכו לשבחים על הסרת המחסומים לקראת שוויון גזעי.
היסטוריונים רבים מדרגים אותו כנשיא טוב.
הבנתו את הקונגרס אפשרה לו להעביר חקיקה רבה.
הוא הסתייע ברוב הגדול של מפלגתו בקונגרס ובציבור שהיה מוכן לקבל תוכניות ממשלתיות, אולם הקואליציה השמרנית של הדמוקרטים הדרומיים והרפובליקנים התנגדה לו, וחסמה כמה מתוכניותיו.
מדיניותו בווייטנאם נחשבת לכישלון, ובנוסף פוגעת במוניטין שלו.
בנוסף, קואליציית הניו דיל התפרקה בתקופת ג'ונסון.
לאחר עזיבתו את התפקיד, ניצחו הרפובליקנים בחמש מתוך שש מערכות בחירות, ורונלד רייגן ביטל תוכניות רבות שלו, אם כי השאיר חלק מהן על כנן.
ג'ונסון נהג לעבוד 18–20 שעות ברצף.
הוא נחשב לאחד ממנהיגי הרוב החזקים ביותר בסנאט, הכיר כל סנאטור באופן אישי וידע כיצד לתמרן אותם.
ג'ונסון אהב להציג את המאפיינים הטקסניים שלו בציבור, ולבש כובעי בוקרים.
שירות הפארקים הלאומי ממשיך להפעיל את החווה שלו.
ג'ונסון היה נוצרי אדוק, והתייחס לנושאי חוץ ופנים, כמו גם לנושאים גזעיים וחברתיים, מבחינה מוסרית.
All the Way (2016) – סרט טלוויזיה
לינדזי אן דבנפורט היא טניסאית עבר אמריקאית.
דבנפורט, דורגה ראשונה בעולם ביחידות ובזוגות בסבב ה-WTA ב-1998 במשך 98 שבועות, שמינית בכל הזמנים.
היא אחת מ-4 טניסאיות (כריס אוורט, שטפי גראף ומרטינה נברטילובה) בכל הזמנים, שסיימה את השנה לפחות 4 פעמים במקום הראשון בעולם (1998, 2001, 2004 ו-2005).
דבנפורט שיחקה בנבחרת ארצות הברית בגביע הפדרציה במשך 11 שנים, יותר מכל טניסאית אמריקאית אחרת והייתה שותפה ל-3 הזכיות האחרונות שלה (1996, 1999 ו-2000) וכן בגביע הופמן בשנת 2004.
מאזן המשחקים, ניצחונות מול הפסדים, של דבנפורט במהלך הקריירה שלה ביחידות הוא, 753–194 (79.5%), מתוכם היא ניצחה 464 משחקים על מגרשים קשים, יותר מכל טניסאית אחרת בעולם.
מאזן המשחקים שלה בזוגות הוא 387–116.
דבנפורט זכתה ב-22,166,338 דולר עבור משחקיה, שישית בכל הזמנים.
דבנפורט החלה את הקריירה המקצוענית שלה ב-22 בפברואר 1993 בגיל 17.
על פי ההערכות הפרשנים גובהה של דבנפורט מעניק לה יתרון בחבטות הגשה ומאפשר לה משחק שדה מצוין.
יש הרואים כמגרעת הגדולה ביותר שלה את מהירותה הנמוכה ואת כושרה הגופני הירוד שכנראה נובעים בעיקר בגלל גילה המתקדם יחסית לשחקני טניס.
טקטיקת המשחק של דבנפורט היא לסיים את הנקודה כמה שיותר מהר בחבטה מנצחת (ווינר) על מנת להימנע עם התמודדות בנקודות ארוכות ומתישות.
ב-14 בדצמבר 2006 הודיעה על פרישתה מעולם הטניס, עקב היותה בהריון ורצונה להתמקד בחלק השני של חייה, כדבריה.
בחודש יוני 2007 ילדה את בנה הראשון, וכארבעה חודשים לאחר מכן הדהימה את עולם הטניס כשחזרה לשחק וזכתה מיד בשני טורנירים.
בשנת 2008 שבה וחזרה לשחק בסבב באופן מלא, ואף הפגינה יכולת גבוהה חרף היותה אם טרייה.
לינדזי די לוהן היא שחקנית וזמרת אמריקאית.
לוהן נולדה בברונקס, ניו יורק שבארצות הברית, למשפחה קתולית ממוצא אירי ואיטלקי.
לה אח קטן ושתי אחיות קטנות.
ב-2007 הוריה התגרשו לאחר מספר פרידות.
אחותה הצעירה אליאנה לוהן היא זמרת ואישיות טלוויזיונית.
בשנת 1989, לוהן החלה את הקריירה שלה כדוגמנית ילדים עם פורד מודלס בגיל שלוש.
היא דגמנה לקלווין קליין קידס ואברקרומבי, והופיעה ביותר מ-60 פרסומות טלוויזיה עם מותגים כמו פיצה האט וונדיס, כמו גם במותג של ג'לי "Jell-O" עם ביל קוסבי.
בשנת 1993, בגיל 7, לוהן עשתה את תפקיד המשחק הראשון שלה בתור דמות אורחת באופרת הסבון הטלוויזיונית "אור מנחה" .
בשנת 1996, לוהן שיחקה בעוד סדרת אופרת סבון "עולם אחר" , שם שיחקה במשך שנה עד לשנת 1997.
בשנת 1998, לוהן כיכבה בתפקיד ראשי בסרט הקומדיה המשפחתית של דיסני "אבא מתארס", גרסה מחודשת לסרט משנת 1961. היא גילמה את התפקידים הכפולים של תאומות, שהופרדו בינקותן, שמנסות לאחד את הוריהן הגרושים, בגילומם של דניס קווייד ונטשה ריצ'רדסון.
הסרט זיכה את לוהן בפרס האמן הצעיר להופעה הטובה ביותר בסרט עלילתי ובנוסף גם בחוזה לשלושה סרטים עם דיסני.
בשנת 2000, לוהן שיחקה תפקיד ראשי לצד טיירה בנקס בסרט קומדיית הפנטזיה של דיסני "בובה אמא".
באותה שנה שיחקה בתפקיד אורח בפרק הפיילוט של סדרת הסיטקום "בט".
בשנת 2002, שיחקה תפקיד ראשי בסרט הקומדיית נעורים של דיסני "המורה הנעלם" .
בשנת 2003, לוהן כיכבה לצד ג'יימי לי קרטיס בסרט הקומדיה המשפחתית של דיסני "שישי הפוך", שם גילמה אם ובת שמחליפות גופות ונאלצות לקחת על עצמן את התפקידים אחת של השנייה.
הסרט זיכה אותה בפרס הופעה פורצת דרך בטקס פרסי הסרטים של MTV.
תפקידה בסרט דרש ממנה ללמוד לנגן בגיטרה ולשיר.
היא הקליטה שיר לסרט, "Ultimate", שיצא לרדיו דיסני כדי לסייע בקידום הסרט.
בשנת 2004, לוהן גילמה תפקידים ראשיים בשני סרטי קולנוע גדולים.
הסרט הראשון, קומדיית הנוער של דיסני "וידוייה של נערה מתבגרת", שם שיחקה לצד מייגן פוקס.
תפקידה הראשי השני באותה שנה היה לצד השחקניות רייצ'ל מקאדמס, אמנדה סייפריד ולייסי שאבר בסרט קומדיה לנוער "ילדות רעות".
התפקיד סימן את סרטה הראשון של לוהן בלי שום קשר לדיסני.
הסרט זכה להצלחה גדולה בקופות ובביקורות.
לוהן זכתה בארבעה פרסים בטקס פרסי בחירת הנוער לשנת 2005 מהסרטים "שישי הפוך" ו"ילדות רעות".
לאחר עליית הסרט "ילדות רעות", הפרסום של לוהן עלה משמעותית.
"ואניטי פייר" תיאר כיצד הפכה לדבר גדול.
פפראצי החלו לעקוב אחריה, וחיי האהבה והמסיבות שלה הפכו למטרות תכופות של אתרי רכילות ותקשורת צהובה, ומאוחר יותר הפכו לבסיס לסינגל הראשון שלה "Rumors".
בשנה זו לוהן גם הנחתה בפעם הראשונה שלה פרק אחד של התוכנית "סאטרדיי נייט לייב".
בהיותה בת 18 בשנה זו, הפכה לוהן למנחה הצעירה ביותר של טקס פרסי הסרטים של MTV.
אלבום הבכורה של לוהן, Speak, יצא בארצות הברית ב-7 בדצמבר 2004. האלבום מכר 261,762 עותקים בשבוע הראשון שלו.
הקליפ של הסינגל "Rumors" היה מועמד לקליפ הפופ הטוב ביותר בטקס פרסי המוזיקה של MTV לשנת 2005. באותה שנה, השתתפה בתפקיד אורח לפרק אחד בסדרת הסיטקום "מופע שנות ה-70".
בשנת 2005, לוהן חזרה לדיסני וכיכבה בסרט קומדיית הספורט "החיפושית בהילוך גבוה".
בשנה זו, לוהן דיבבה את עצמה בסרט אנימציית הבובות "מייסין: כוכבת חדשה בהוליווד" שיצא ישירות ל-DVD.
באותה שנה, לוהן הנחתה בפעם השנייה פרק של התוכנית "סאטרדיי נייט לייב".
אלבומה השני של לוהן, A Little More Personal (Raw), יצא בדצמבר 2005. הוא הגיע לשיאו למקום ה-20 במצעד בילבורד 200, ובסופו של דבר הוסמך כאלבום זהב.
2006–2013: המשך הקריירה, התדרדרות בעקבות התמכרות לסמים
בשנת 2006, לוהן שיחקה תפקיד ראשי לצד כריס פיין בסרט הקומדיה הרומנטית "אני והמזל שלי".
בעקבות הסרט, לוהן התמקדה בתפקידים קטנים יותר בסרטים בוגרים ועצמאיים יותר.
באותה שנה, לוהן שיחקה בסרט הקומי-מוזיקלי "המדריך לחיים בכפר", שם כיכבה לצד מריל סטריפ ולילי טומלין.
בנוסף לשנה זו, שיחקה תפקיד משני לצד שרון סטון בסרט דרמת הרצח "בובי", העוסקת בשעות שלפני רצח רוברט קנדי, כחלק מצוות השחקנים של הסרט, לוהן הייתה מועמדת לפרס גילדת שחקני המסך.
במשך לשנה זו, לוהן עשתה הופעת קמע יחד עם ג'יימס פרנקו בסרט הקומדיה הרומנטית "החופשה".
לוהן גם הנחתה פרק של התוכנית "סאטרדיי נייט לייב" בפעם השלישית.
בשנת 2007, לוהן שיחקה לצד ג'ארד לטו בסרט הדרמה הביוגרפית "היום בו רצחתי את לנון" .
באותה שנה, יצא לאקרנים סרט הדרמה "החוק על פי ג'ורג'יה", שם שיחקה תפקיד ראשי לצד פליסיטי האפמן וג'יין פונדה.
בנוסף לשנה זו, לוהן גם שיחקה תפקיד ראשי בסרט מותחן האימה "אני יודעת מי הרג אותי" .
בשנת 2008, לוהן הוציאה סינגל נוסף משלה "Bossy" שיצא לרשתות דיגיטליות, והגיע למקום הראשון במצעד שירי הדאנס קלאב של בילבורד.
באותה שנה, שיחקה בתפקיד אורח לארבעה פרקים בסדרת הדרמה הקומית "בטי".
בשנת 2009, לוהן שיחקה תפקיד ראשי בסרט הקומדיה "לידה כואבת", שם מגלמת אישה שמעמידה פנים שהיא בהריון.
בשנה זו, באוגוסט, לוהן הייתה שופטת אורחת בפרק הבכורה של העונה השישית של תוכנית הריאליטי-סטייל האמריקאית "פרויקט מסלול".
בשנת 2010, לוהן שיחקה לצד דני טרחו, רוברט דה נירו וג'סיקה אלבה בסרט האקשן "מצ'טה" של רוברט רודריגז שיצא לאקרנים בספטמבר.
בגלל שיקומה ועיסוקיה המשפטיים, לוהן לא השתתפה בקידום הסרט.
באותה שנה, לוהן צילמה מערכון שבו היא לבושה כמרילין מונרו לסרט "אפליקציה לא נאותה" .
הסרט התקשה למצוא מקום הפצה ולא יצא לאקרנים עד 2013. בנוסף לשנה זו, לוהן הופיעה על שער המגזין של "ואניטי פייר" באוקטובר.
היא אמרה למגזין: "אני רוצה את הקריירה שלי בחזרה" ו"אני יודעת שאני שחקנית ממש טובה".
בשנת 2012, לוהן הופיעה בפעם הרביעית ב"סאטרדיי נייט לייב" והנחתה את הפרק.
לפרק היה הרייטינג השני בגובהו של העונה עם 7.4 מיליון צופים.
באותה שנה, לוהן שיחקה תפקיד אורח כשופטת מפורסמת בסדרת הדרמה המוזיקלית "Glee".
בנוסף לשנה זו, לוהן כיכבה בתפקיד אליזבת טיילור בסרט הביוגרפי "ליז ודיק" .
בשנת 2013, שיחקה תפקיד קטן לצד צ'ארלי שין בסצנת הפתיחה של הסרט הפארודי "מת לצעוק 5".
באותה שנה, שיחקה תפקיד ראשי בסרט המותחן הארוטי "הקניונים" .
2014–2020: תפקידים קטנים והיעלמות מאור הזרקורים
בשנת 2014, לוהן לקחה חלק בסדרת הדוקו בת 8 פרקים "לינדזי" ששודרה במרץ ובאפריל ברשת OWN של אופרה וינפרי.
הסדרה עקבה אחר חייה ועבודתה של לוהן כשהיא עברה לניו יורק סיטי לאחר שעזבה את בית הגמילה.
בפרק האחרון, לוהן שיתפה שעברה הפלה שהפריעה לצילומי הסדרה.
באותה שנה, לוהן הופיעה ככוכבת אורחת בפרק של סדרת הסיטקום "מרוששות".
בשנת 2015, היא צילמה בבלגיה סרט מותחן על טבעי "בין הצללים" .
הסרט חווה עיכובים רבים עם יציאתו לאקרנים ובסופו של דבר יצא לאקרנים ב-5 במרץ 2019.
בשנת 2018, לוהן גילמה תפקיד ראשי בעונה השנייה של סדרת הקומדיה שחורה "פתקי מחלה" .
בשנת 2019, לוהן כיכבה בסדרת ריאליטי של MTV "מועדון החוף של לינדזי לוהן" שהתמקדה בפרויקטים העסקיים שלה ביוון.
באותה שנה, לוהן לקחה חלק מצוות פאנל השופטים בתוכנית הריאליטי "הזמר במסכה אוסטרליה", לוהן שפטה בתוכנית לעונה אחת בלבד.
בשנת 2020, לוהן הוציאה את הסינגל הראשון שלה מזה 12 שנים "Back To Me".
השיר יצא באפריל וזכה לביקורות חיוביות מצד המבקרים.
בשנת 2022, לוהן עשתה קאמבק בקריירת המשחק ושיחקה תפקיד ראשי בסרט הקומדיה הרומנטית של נטפליקס "חג מולד בלתי נשכח", הסרט סימן את תפקידה הראשון בהפקה גדולה למעלה מעשור.
באותה שנה, נטפליקס חשפה שלוהן חתמה על הסכם לככב בשני סרטים נוספים עבור נטפליקס.
בשנת 2024, לוהן גילמה עורכת ספרים בסרט הקומדיה הרומנטית של נטפליקס "משאלה אירית".
הסרט השני במסגרת החוזה, "הסוד הקטן שלנו" , שגם כן הוא קומדיה רומנטית, לוהן שיחקה בסרט זה לצד איאן הרדינג וקריסטין צ'נוות'.
באותה שנה, לוהן חזרה בתפקיד אורח בסוף הסרט עם אמנדה סייפריד ולייסי שאבר לסרט החידוש "ילדות רעות: המחזמר".
בשנת 2025, לוהן התאחדה עם ג'יימי לי קרטיס בסרט ההמשך ל"שישי הפוך" (2003) "שישי הפוך יותר", בו גילמה מחדש את תפקידה כאנה קולמן.
בשנת 2026, לוהן צפויה לככב בתפקיד ראשי לצד שיילין וודלי וקיט הרינגטון בסדרת דרמת המסתורין של הולו "ספור את שקריי".
לוהן ניהלה מערכת יחסים עם הזמר ארון קרטר בשנים 2002–2003.
בשנת 2005, לוהן הייתה בזוגיות עם השחקן אשטון קוצ'ר לתקופה של מספר חודשים.
השניים הכירו אישית בעקבות השתתפותה של לוהן בתפקיד אורח בסדרה "מופע שנות ה-70", שם אשטון היה אחד מהדמויות הראשיות.
באותה שנה, יצאה עם השחקן ג'יימס פרנקו לתקופה קצרה.
בשנת 2006, ניהלה מספר מערכות יחסים במהלך השנה, מהם ג'סטין טימברלייק, אורלנדו בלום, אדם לוין, ברודי ג'נר וג'יימי דורנן.
בשנים 2007-2009, בת זוגה הייתה התקליטנית האמריקאית-יהודייה סמנת'ה רונסון , אולם ב-6 באפריל 2009 הודיעה לוהן כי בכוונתה "לקחת פסק זמן" ממערכת היחסים.
בראיון כשנשאלה לוהן לגבי מיניותה הזדהתה כביסקסואלית, אמנם לאחר מכן חזרה בה ואמרה: "אני יודעת שאני הטרוסקסואלית, התנסיתי עם בנות בעבר והייתי במערכת יחסים עם בת, אבל אני חושבת שהייתי צריכה לחקור את זה יותר לעומק ואני חושבת שאני מחפשת משהו שונה".
בשנת 2010, לוהן הייתה בזוגיות קצרה עם השחקן ראיין פיליפה.
בשנת 2011, לוהן החלה את זוגיותה יחד עם השחקן ניקו תורטורלה , השניים התארסו בשנת 2013 אך נפרדו בשנת 2015.
לוהן הייתה מאורסת לאוליגרך הרוסי איגור טרבסוב, עד פרידתם ב-2017.
בנובמבר 2021, לוהן הודיעה על אירוסיה למממן באדר שמאס, לאחר שלוש שנות זוגיות משנת 2018. במהלך שנת 2022 לוהן ושמאס התחתנו.
הזוג מתגורר בדובאי שבאיחוד האמירויות הערביות, כשדווח שלוהן התגוררה בדובאי מאז 2016. ביולי 2023 פורסם כי היא הביאה לעולם את בנם הראשון.
במהלך שנת 2007 לוהן הייתה מעורבת בתאונת דרכים.
במהלך החקירה התברר כי נהגה תחת השפעת סמים ואלכוהול.
כתוצאה מכך, נשלחה למוסד גמילה.
אירועים מסוג זה חזרו על עצמם במהלך אותה שנה, ועל כן במהלך 2008 עברה לוהן טיפול שלישי במוסד לגמילה.
ביולי 2010, בשימוע על הפרת תנאי המבחן שנקבעו לה בגין עבירות של שימוש בחומרים אסורים שביצעה כשלוש שנים לפני כן, גזר בית המשפט על השחקנית עונש מאסר של 90 יום בפועל.
בפברואר 2011 לוהן הואשמה בגנבת שרשרת מחנות תכשיטים חודש לפני כן.
היא נשפטה על כך ועל הפרת תנאי המבחן, ונגזר עליה לרצות עבודות שירות ו-120 ימים בכלא.
באפריל 2011 גזר עליה בית משפט ארבעה חודשי מאסר בפועל, לאחר שהפרה את תנאי המבחן שלה בעקבות מעצרה בגין נהיגה בשכרות.
ב-19 במרץ 2013 הסגירה עצמה לוהן לידי משטרת קליפורניה, אך שוחררה.
לוהן נידונה בהסדר טיעון, בין היתר, ל-5 ימי מאסר, אך היא ריצתה אותם במכון גמילה.
ב-2016 לוהן אישרה כי למדה אסלאם, טורקית והיא מבינה גם רוסית - ודווח כי באותה עת שקלה להתאסלם, לאחר שצולמו תמונות שלה נושאת קוראן.
ב-2017 מחקה לוהן את כל התמונות באינסטגרם שלה והשאירה את הפתיח הביוגרפי שלה עם ציטוט מוסלמי: "Alaikum salam".
במהלך 2016 ו-2017, ביקרה בטורקיה, לוהן טענה שחיפשו אותה על בסיס גזעני בשדה תעופה בלונדון, מפני שלבשה רעלה לאחר שחזרה מביקור אצל נשיא טורקיה, ארדואן, כשבנוסף ביקרה שם במחנות פליטים סורים וביניהם ילדה בשם באנא אל-עבד.
8 פרקים; גם מפיקה בפועלמרוששותקלייר גינספרק: "And the Wedding Cake Cake Cake"2015ג'ימי קימל לייב!
סורטה גיירמופרק: "February 3"2018אישור מחלה קטרינה ווסט7 פרקים2019Lindsay Lohan's Beach Clubמנחהתוכנית מציאות ברשת MTV
12 פרקים; גם מפיקה בפועלהזמר במסכה אוסטרליהחברת פאנל / שופטתעונה 12021Devil May Careזיוהדיבוב; פרק: "The Date"2022תיכון מוכי האהבהקרייניתתוכנית מציאות באמזון פריים וידאו
+שנהמחזהתפקידהערות2014Speed-the-Plowקארןתיאטרון פלייהאוס , וסט אנד
לינדוס היא עיירה ציורית ואתר ארכאולוגי במזרח האי רודוס.
לינדוס ממוקמת כ-55 ק"מ מדרום לעיר רודוס.
הודות לחופיה היא משמשת יעד תיירות חשוב.
לינדוס נוסדה על ידי שבטי הדורים היוונים שהגיעו לאי בערך במאה העשירית לפנה"ס, לאחר שכבשו חלקים נרחבים מיוון היבשתית.
כעיר-מדינה היא שימשה כנקודת מפגש בין היוונים והפיניקים.
בסוף המאה השמינית לפנה"ס לינדוס כבר הייתה עיר מסחר חשובה.
חשיבותה פחתה אחרי ייסוד העיר רודוס במאה החמישית לפנה"ס.
מעל העיירה מתנשאת מצודת האקרופוליס שבה נמצאים שרידי המקדש הדורי של אתנה לינדיה שנבנה בערך ב-300 לפנה"ס.
לאורך ההיסטוריה מצודה זו, החולשת על האזור כולו, הייתה בשליטת היוונים העתיקים, האימפריה הרומית, האימפריה הביזנטית, הוספיטלרים והאימפריה העות'מאנית.
האיטלקים שלטו בלינדוס, כמו באי רודוס כולו, מ-1912 עד 1945. מאז 1947 רודוס היא חלק של יוון.
נכון לשנת 2011 התגוררו בלינדוס 1,087 איש, ובסביבתה 3,957 תושבים.
קלאובולוס (בערך 630 - 560 לפנה"ס), מתושביה הנודעים של לינדוס, היה אחד משבעת חכמי יוון העתיקה.
חלק מהסרט "תותחי נברון" צולם בלינדוס.
לינדה סנצ'ז היא פוליטיקאית אמריקאית מהמפלגה הדמוקרטית.
מכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מאז 2003, מטעם המחוז ה-38 של קליפורניה, המכסה את אזור דרום-מזרח לוס אנג'לס.
אחותה לורטה סנצ'ז הייתה חברה בבית הנבחרים בשנים 1997–2017.
סנצ'ז נולדה באורנג' שבקליפורניה למשפחה בת שישה ילדים, שגודלה על ידי הורים שהיגרו ממקסיקו.
היא קיבלה תואר ראשון מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, וב-1995 סיימה את התואר למשפטים ב-UCLA עם התמחות בחוקי עבודה.
עם סיום התואר עבדה כעורכת דין של הסתדרויות ואיגודים מקצועיים.
ב-1996 צברה לינדה סנצ'ז ניסיון לגבי ניהול קמפיין כאשר עבדה על הקמפיין של אחותה לורטה סנצ'ז, שבו זכתה בהפרש של 984 קולות מתוך 102,484 קולות כשירים.
לאחר מפקד האוכלוסין ושינוי במספר מחוזות הייצוג בקונגרס וגבולם ב-2000, החליטה לינדה סנצ'ז להתמודד בבחירות לקונגרס ב-2002 במחוז מס' 39 של מדינת קליפורניה, אשר גבולותיו השתנו.
לפני השינוי היה רוב מובהק של בוחרים רפובליקנים ולאחריו היו רוב הבוחרים דמוקרטים.
סנצ'ז גייסה 1.2 מיליון דולר וניצחה בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית כנגד חמישה מתחרים, עם 33.5 אחוז מהקולות (הקטור דה-לה-טורה, המתמודד שזכה במקום השני, זכה ב-29.3 אחוז מהקולות).
לאחר הפריימריז, ניצחה בבחירות הכלליות נגד המתמודד הרפובליקני בהפרש של 55 מול 41 אחוז.
לאחר בחירתה לקונגרס, עשו לינדה ולורטה סנצ'ז תקדים היסטורי בתור זוג האחיות הראשון שמכהן בקונגרס.
לינדה סנצ'ז מכהנת בשלוש ועדות: ועדת חוק חוקה ומשפט (judiciary), ועדה לעסקים קטנים (small business), והוועדה לרפורמה ממשלתית (government reform).
ב-2005, לאחר שנתיים בלבד של כהונה בקונגרס, נבחרה סנצ'ז להנהגה הבכירה של המפלגה הדמוקרטית והיא מכהנת בתור Deputy Whip תחת חבר הקונגרס סטני הויר.
ב-2004 הביסה את אותו מתמודד רפובליקני שהפסיד לה ב-2002 אך בהפרש גדול יותר של 61 אחוז מול 39 אחוז, אף על פי שהמתמודד הרפובליקני הוציא חצי מיליון דולר על הקמפיין.
לינדה סנצ'ז ידועה בתור תומכת נלהבת של מדינת ישראל.
באוגוסט 2003 הצטרפה למשלחת של 29 חברי קונגרס לביקור בישראל, שאורגן על ידי השדולה הפרו-ישראלית אייפק.
בספטמבר 2004 הצטרפה סנצ'ז למכתב שכתב הנציג הווארד ברמן שגינה את הכנסייה הפרסבטריאנית שהחליטה להחרים את ישראל.
במרץ 2005 הצטרפה סנצ'ז למשלחת של שמונה חברי קונגרס (בהנהגת מנהיגת הדמוקרטים בבית הנבחרים, ננסי פלוסי) לסיור במזרח תיכון, ובין השאר ביקרו בישראל ונפגשו עם ראש הממשלה, אריק שרון.
לאחר הביקור, דיווחה עליו סנצ'ז בכנס של אייפק.
באוגוסט 2005 עזרה לינדה סנצ'ז לגייס כספים לסניף לוס אנג'לס של ארגון הדמוקרטים תומכי ישראל.
באוקטובר של אותה שנה נאמה לפני הפסגה הלאומית של השדולה אייפק שהתקיימה בלוס אנג'לס.
לינדה פסטן הייתה משוררת יהודייה אמריקאית.
לינדה פסטן נולדה למשפחה יהודית ברובע הברונקס שבניו יורק בשנת 1932. היא למדה במכללת רדקליף והשלימה לימודיה באוניברסיטת ברנדייס.
לינדה פסטן פרסמה כעשרה כרכי שירה, שהוציאו לה שם של משוררת מוערכת, והיא גם זכתה בפרסים ספרותיים רבים על עבודתה הספרותית.
לינדה פסטן הייתה משוררת החצר, המשוררת הרשמית, של מדינת מרילנד, משנת 1991 עד שנת 1995. שיריה עוסקים ביקיריה החיים, ובדמויות מיתיות וארכיטיפיות, הן מן התנ"ך והן מהמיתולוגיה היוונית.
לעברית עדיין לא תורגם ספר משלה, אך שירים בודדים משלה תורגמו בידי כמה מתרגמים ונדפסו בכתבי עת ספרותיים בישראל.
פסטן התגוררה בצ'בי צ'ייס, מרילנד, עם בעלה אירה פסטן, חוקר ורופא בהכשרתו.
היא אם לסופרת רייצ'ל פסטן, לשף ולבעל המסעדה פיטר פסטן, ולנפרולוג סטפן פסטן.
לינדה מריה רונסטאדט היא זמרת אמריקאית פופולרית זוכת פרסי גראמי רבים ופרס אמי אחד, בעלת מספר גדול של אלבומי זהב ופלטינה בכל רחבי העולם.
רונסטאדט הקליטה יותר מ-30 אלבומי אולפן והשתתפה בכ-100 אלבומים אחרים.
הפיקה תקליטים בסגנונות רבים (רוק אנד רול, פופ, מריאצ'י, ג'אז, קאנטרי, אופרה) וידועה כאחת המבצעות המגוונות, בעלות הקריירה המקצועית הארוכה, והמצליחות ביותר מבחינה מסחרית בכל הזמנים.
רונסטאדט הייתה הזמרת עם שיעור המכירות הגבוה ביותר בשנות ה-70, ובעלת שלושה אלבומים בראש טבלת המכירות, עשרה בטופ-10 ועשרים ושבעה בטופ-100. כשחקנית הייתה רונסטאדט מועמדת בשנת 1984 לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בקומדיית ההרפתקאות המוזיקלית "הפיראטים מפנזנס" וזכתה בפרס אמי בשנת 1989 על הופעת האורח שלה בסדרת הטלוויזיה "Great Performances".
בשנת 2014, צורפה רונסטאדט להיכל התהילה של הרוק אנד רול.
רונסטאדט נולדה בטוסון שבאריזונה בשנת 1946 לגילברט רונסטאדט (1911–1995), סוחר מכונות מצליח שניהל את חברת F.
Ronstadt, ולרותמארי קופמן רונסטאדט (1914–1982), עקרת בית.
גדלה יחד עם אחיה פיטר (שכיהן כראש משטרת טוסון בין 1981–1992) ומייקל, ועם אחותה גרטשן (סוזי) בחווה משפחתית גדולה.
המשפחה ככבה במגזין Family Circle בשנת 1953.
היא התחילה את הקריירה המקצועית בשנות ה-60 של המאה ה-20. בתחילתה סגנון השירה שלה היה מושפע מאדית פיאף ולולה בלטראן.
1976: ביצוע הפופ הטובה ביותר עם השיר Hasten Down the Wind.
1980: אלבום הילדים הטוב ביותר: In Harmony: A Sesame Street Record (עם אמנים אחרים).
1987: ביצוע הקאנטרי הטוב ביותר לצמד או להקה, עם דולי פרטון ואמילו האריס (Trio)
1988: הביצוע המקסיקני-אמריקני הטוב ביותר: Canciones de Mi Padre.
1989: ביצוע הפופ הטוב ביותר לצמד עם השיר Don't Know Much (יחד עם אהרון נוויל).
1990: ביצוע הפופ הטוב ביותר לצמד עם השיר All My Life (יחד עם אהרון נוויל).
1992: האלבום המקסיקני-אמריקני הטוב ביותר (Mas Canciones).
1993: האלבום הטרופי הלטיני הטוב ביותר (Frenesi).
1996: אלבום שירי הילדים הטוב ביותר - Dedicated to the One I Love.
1999: שיר הקאנטרי המשותף הטוב ביותר - After the Gold Rush, עם דולי פארטון ואמילו האריס.
1989: הביצוע הטוב ביותר בתוכנית מוזיקלית, לשיר Canciones de Mi Padre.
פרס האקדמיה למוזיקה עכשווית (ACM)
1987: האלבום הטוב ביותר - Trio - עם דולי פארטון ואמילו האריס.
לינדזי דאנקן היא שחקנית סקוטית זוכת פרס טוני.
דאנקן למדה בבית הספר לדרמה של אוניברסיטת לונדון.
במהלך לימודיה השתתפה בכמה מחזות בתיאטראות קטנים, ומאוחר יותר, במהלך שנות ה-80, הופיעה גם במספר סדרות טלוויזיה.
מאוחר יותר גילמה את דמותה של המרקיזה דה מרטיי במחזה "יחסים מסוכנים" בהפקת רויאל שייקספיר קומפני, לצדו של אלן ריקמן.
המחזה הוצג בסטרטפורד אפון אייבון, בלונדון ובניו יורק.
בשנות ה-90 המשיכה דאנקן להופיע במקביל בסדרות טלוויזיה, בקולנוע ועל בימות התיאטרון.
בין היתר, השתתפה בסרט "זקוף ת'אוזן" (1987), בגרסה הטלוויזיונית של "אוליבר טוויסט", בסרט הקולנוע "מנספילד פארק" (בו גילמה תפקיד כפול) ובגרסה הקולנועית של "חלום ליל קיץ".
בשנת 2002 זכתה דאנקן בפרס טוני בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר, על תפקידה במחזה "Private Lives", מאת נואל קאוורד.
בין 2005 ל-2007 גילמה את דמותה של סרוויליה קפיאוניס בסדרת הטלוויזיה "רומא".
בשנת 2009 שיחקה דאנקן לצד דייוויד טננט בתפקיד אדלייד ברוק בפרק "מי המאדים" של סדרת המדע בדיוני הבריטית המצליחה "דוקטור הו".
מלבד פרס הטוני, זכתה דאנקן גם בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים של קטלוניה בסיג'ס ב-1990 על משחקה ב-"The Reflecting Skin", ובפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע של ברטיסלאבה ב-2004 על משחקה ב-"AfterLife".
כן הייתה מועמדת שלוש פעמים לקבלת פרס באפט"א.
בשנת 2013 גילמה את תפקיד אימו של טים בסרט "כל הזמן שבעולם" ושיחקה בסרט הדרמה הבריטי-צרפתי "סוף שבוע בפריז".
בשנת 2014 שיחקה בסרט הקומדיה השחורה "בירדמן" שביים אלחנדרו גונסלס איניאריטו וזכה פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר, בכיכובו של מייקל קיטון.
בשנת 2016 שיחקה בסרט "אליס מבעד למראה" בהפקתו של טים ברטון, ובכיכובם של ג'וני דפ ואן האת'וויי.
בשנת 2017 גילמה את אוולין אדלר בסרט "חיבור פשוט", בבימויו של מארק ווב.
שיחקה גם בעונתה השלישית של סדרת המתח של HBO "הנותרים", בדמותה של גרייס.
בשנת 2019 שיחקה בדרמה "לב שקט", שביים רוג'ר מיטשל (בין סרטיו נוטינג היל, אין סוף לאהבה), לצידן של סוזן סרנדון וקייט וינסלט.
ב-2020 שיחקה בסרט "הבית באיטליה" לצדו של ליאם ניסן.
בשנת 2021 שיחקה בסרט האימה הבריטי "A Banquet".
בשנת 2023 ביצעה הופעת אורח בעונתה השלישית של הסדרה "תוכנית הבוקר" מבית אפל TV פלוס בדמותה של מרת'ה אליסון וב-2025 שבה גם לתפקיד אורח בעונה הרביעית.
בינואר 2025 לוהקה לתפקיד בסרט "The Entertainment System Is Down" של הבמאי השוודי רובן אוסטלונד.
באותה שנה שיחקה בתור דוריס פנינגטון במיני-סדרה "מותו של באני מונרו" בערוץ Sky Atlantic המבוססת על הרומן באותו שם מאת ניק קייב שפורסם ב-2009.
בשנת 2009 הוענק לדאנקן תואר CBE (מפקדת במסדר האימפריה הבריטית).
דאנקן נשואה לשחקן הילטון מקריי.
היא שחקנית קולנוע, אמריקאית שהתפרסמה בטרילוגיית הקומית האוסטרלית "קרוקודיל דנדי" .
קוזלווסקי נולדה בעיירה פיירפילד שבקונטיקט.
למדה אופרה ב"בית הספר ג'וליארד".
הכימיה בין קוזלווסקי לשחקן האוסטרלי פול הוגאן שהתבטאה בסרט "קרוקודיל דנדי" גלשה גם למערכת יחסים בחייהם האישיים.
בשנת 1990 נישאה קוזלווסקי להוגאן, לזוג ילד אחד ביחד.
התחילה את דרכה על בימות אוף ברודוויי, שם הופיעה במשך כשנתיים.
התקבלה לתפקיד ראשון בברודוויי ב-1984 והייתה אחת מצוות שחקני המחזה "מותו של סוכן", השתתפה לאחר מכן גם בגרסה הטלוויזיונית.
קוזלווסקי פרצה בקומדיה האוסטרלית שוברת הקופות "קרוקודיל דנדי", ע"פ תסריטו של כוכב הסרט וחברה לסט הצילומים פול הוגאן.
בסרט שיחקה בתפקיד הכתבת הניו יורקית סו צ'רלטון והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
השניים שיתפו פעולה יחד גם בסרט ההמשך המצליח "קרוקודיל דנדי 2" ובסרט השלישי "קרוקודיל דנדי בלוס אנג'לס" שהצליח יחסית בקופות אך נכשל בקרב המבקרים.
שיחקה בנוסף גם בהפקתו הקומית של הוגאן "אוטוטו מלאך".
ב-1995 הופיעה בסרט האימה "כפר הארורים" בתפקיד ג'יל מק'גוון, מנהלת בית הספר בו לומדים הילדים המדיומים.
לינדה פארק היא שחקנית אמריקנית ממוצא דרום-קוריאני.
היא ידועה בעיקר בזכות גילום דמותה של קצינת התקשורת הושי סאטו בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז".
היא ידועה גם בגין תפקידה כמגי צ'און בסדרת הטלוויזיה "התרסקות" בשנים 2008-2010.
פארק נולדה בקוריאה הדרומית וגדלה בסן חוזה, קליפורניה.
היא השתתפה במספר הפקות תיאטרון בשנות העשרה שלה בתיכון נוטרה דאם ובמכינה של מכללת בלרמינו, אשר בסופו של דבר הובילו אותה ללימודי תואר ראשון באמנות באוניברסיטת בוסטון.
במהלך קריירת הקולג' שלה, היא בילתה סמסטר באנגליה, ולמדה באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון ובאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
בין ההפקות שהשתתפה בהן בשלב הקולג' שלה: "Mad Forest", "ליסיסטרטה", "סיראנו דה ברז'ראק", "ריצ'רד השלישי" ו-"נשות טרויה".
לפארק הייתה הופעה קטנה בשנת 2001, בסרט הקולנוע "פארק היורה 3", בתור האנה, האסיסטנטית של אלי סאלטר (לורה דרן).
פחות משנה לאחר סיום לימודיה, היא לוהקה לתפקיד של הושי סאטו בגלגול החמישי של זיכיון "מסע בין כוכבים", "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", אשר עלתה לראשונה בספטמבר 2001. סאטו הייתה קצינת הקשר של הספינה, עם כישרון טבעי לתרגום שפות זרות.
פארק עצמה דוברת אנגלית, קוריאנית, ספרדית, וגם מדברת קצת צרפתית.
במהלך הריצה של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", פארק הצטלמה למגזין הגברים FHM.
פארק היא סטודנטית פעילה לריקוד, והעירה כי "ריקוד תמיד היה האהבה השנייה שלי", היא עדיין לומדת בלט, בין צורות ריקוד אחרות.
כיום, פארק מתגוררת בלוס אנג'לס, קליפורניה, שם היא ייסדה את קבוצת התיאטרון "Underground Asylum".
באוקטובר 2003, פארק כיכבה בבכורה העולמית "Fuchsia", מחזה מאת מרי פנגר גייל בהפקת ה-Underground Asylum.
היא גם הפיקה וכיכבה בסרטה הקצר הראשון, "My Prince, My Angel", בחודש אוגוסט 2003. ב-2005 היא שיחקה את קליטמנסטרה בהפקה של "אגממנון" שהועלתה בניו יורק.
ב-17 ביולי 2008 פארק הנחתה את פודקאסט ביקורת הקולנוע "Scene Unseen".
היא שיחקה את התפקיד של "בלתי נראה" (Unseen) ונתנה ביקורת שלילית לסרט "Hellboy II: The Golden Army".
במהלך הפרק נחשף כי פארק הייתה חברת ילדות של אחד המנחים הקבועים של הפודקאסט, כריס בראון.
בשנת 2009, פארק חתמה להשתתף כשחקנית קבועה בעונה השנייה של הסדרה "התרסקות" של רשת Starz, ולגלם את דמותה של מגי צ'און.
התוכנית בוטלה מאוחר יותר לאחר מותו של כוכב הסדרה דניס הופר.
ב-2011, פארק שיחקה את דמותה של אן דיוור, בהפקה של מחזהו של ארתור מילר "כולם היו בני", בתיאטרון Matrix בלוס אנג'לס.
לינדה קריסטל (בספרדית: Linda Cristal; 22 בפברואר 1931 – 27 ביוני 2020) הייתה שחקנית ארגנטינאית-אמריקאית.
קריסטל היא הזוכה הראשונה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה", על תפקידה בסדרת המערבונים "The High Chaparral" , כשהפרס הוענק לה ב-1969.
קריסטל נולדה בשם מרתה ויקטוריה מויה פגו בורגס ברוסאריו, ארגנטינה לאב צרפתי, ולאם איטלקייה, וגדלה באירופה איבדה את הוריה בתאונת דרכים קטלנית ממנה שרדה בשנת 1947. היא עסקה במשחק במולדתה בגיל מוקדם מאוד.
את תפקידה הראשון באנגלית היא עשתה בשנת 1956 במערבון של ג'ורג' שרמן "Comanche".
היא התפרסמה בראשית שנות ה-60 בזכות תפקידיה בסרט המלחמה "האלמו" של ג'ון ויין בתור המקסיקנית הצעירה פלקה אותה מציל דייווי קרוקט (ויין) והמערבון "שניים רכבו יחדיו" של ג'ון פורד בתור המקסיקנית אלנה דה לה מדריאגה.
זמן קצר לאחר מכן הודיעה קריסטל על פרישתה ממשחק על מנת לגדל את שני ילדיה.
היא חזרה לשחק בשנת 1967 כדי להשתתף בסדרת המערבונים "The High Chaparral".
היא הופיעה בסדרה במשך 4 עונות בתפקיד ויקטוריה מונטויה-קנון, תפקיד עליו היא זכתה בשנת 1969 בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה.
קריסטל הייתה לזוכה הראשונה בהיסטוריה של קטגוריה זו במסגרת טקס גלובוס הזהב.
את הופעתה האחרונה לפני פרישתה הסופית מהתעשייה עשתה קריסטל בשנת 1974 בסרט הפעולה של ריצ'רד פליישר "מר מג'סטיק" לצידו של צ'ארלס ברונסון.
לינדזי קרולין קילדו-וון היא גולשת אלפינית אמריקאית, אלופה אולימפית, אלופת עולם ו-4 פעמיים זכתה בגביע העולם הכללי (2008, 2009, 2010 ו-2012) שנייה בכל הזמנים.
וון זכתה ב-84 תחרויות בגביע העולמי (45 ירידה במורד, 28 סופר G , 4 סלאלום ענק, 2 סלאלום, 5 משולב), זכתה ב-20 תארים בגביע העולם (גביע כדור בדולח), יותר מכל גולשת וגולש אחר בכל הזמנים, מהם 4 פעמים בגביע העולמי הכללי (2008 - 2010 ו-2012).
היא זכתה 3 פעמים ב-3 תארים לעונה (2010, 2011, 2012), היא עלתה על דוכן המנצחות ב-138 תחרויות גביע העולמי והיא אחת משש גולשות בהיסטוריה שזכו בכל חמש תחרויות הגביע בעולמי.
בשנת 2010 זכתה וון בתואר ספורטאית השנה בעולם ובשנים 2009 ו-2010 זכתה בתואר ספורטאית השנה בארצות הברית.
וון נולדה בשם לינדזי קרולין קילדו בסיינט פול שבמינסוטה.
היא החלה לגלוש בסקי כבר בהיותה בת שנתיים.
אביה, אלן קילדו, שהיה אלוף ארצות הברית לנוער בגיל 17 בשנת 1970 עד לפציעה בברכו בגיל 18, דחף אותה להצלחה בענף זה.
בהמשך, היא התאמנה בהדרכתו של אריך סיילר.
בשנת 2023 פרשה וון לאחר שזכתה ב-82 תארים.
בסוף ינואר 2026 בתחרות בקראנס-מונטנה בשוויץ, קרעה את הרצועה הצולבת.
9 ימים מאוחר יותר החליטה להשתתף באולימפיאדת מילאנו – קורטינה (2026), אך התרסקה במקצה הגלישה במורד.
ההתרסקות גרמה לשברים מורכבים בעצם השוקה ברגלה השמאלית בנוסף לקריעת הרצועה הצולבת ובעקבותיהם עברה שני ניתוחים באיטליה.
בשנת 2007, נישאה וון לתומס וון, גולש סקי אולימפי (מקום 9 באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002)), אך הזוג הודיע שהחליט להתגרש בנובמבר 2011 והתגרש סופית ב-9 בינואר 2013.
ב-18 במרץ 2013 הודיעה וון שהיא יוצאת עם שחקן הגולף טייגר וודס, הזוג נפרד במאי 2015.
מנובמבר 2016 עד נובמבר 2017 הייתה בזוגיות עם קנאן סמית', עוזר מאמן ב-NFL.
לינדזי אולין גרהאם הוא פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הרפובליקנית, המשמש כסנאטור הבכיר מדרום קרוליינה משנת 2003. החל מינואר 2025 מכהן כיו"ר ועדת התקציב של הסנאט.
לינדזי אולין גרהאם נולד בדרום קרוליינה.
אימו נפטרה כשהיה בן 21 ואביו כ-15 חודשים לאחר מכן מהתקף לב.
לאחר שחרורו עבד כעורך דין פרטי.
גראהם הוא רווק ללא ילדים, כיוון שלדבריו "לא מצא זמן למצוא את האישה הנכונה, או שהאישה הנכונה הייתה חכמה מספיק לא למצוא לי זמן"
גרהאם ידוע בנכונותו לשיתוף פעולה דו-מפלגתי עם הדמוקרטים בארצות הברית בנושאים כגון שינוי האקלים, רפורמה במס ורפורמת הגירה.
הוא גם מבקר של תנועת מסיבת התה, בשאיפה למפלגה רפובליקנית רחבה יותר.
בספטמבר 2022 הודיע על כוונתו לחוקק חוק נגד ביצוע הפלה מלאכותית לאחר השבוע ה-15 בכל מדינות ארצות הברית.
לינדזי גרהאם ניסה לקדם קנוניה לעצור את הסיוע הצבאי לאוקראינה.
לאחר מכן שינה את עמדתו והביע תמיכה נרחבת באוקראינה לנוכח המלחמה עם רוסיה.
במהלך ביקור בקייב, הוא שיבח את ההשקעה האמריקאית בסיוע לאוקראינה.
הדברים גררו תגובות חריפות מצד בכירים רוסים, שראו את התבטאויותיו כפרובוקטיביות ואף פוגעניות.
הוא מוביל מדיניות חוץ ניצית.
פעמים רבות הביע תמיכה בממשלת ישראל.
בשנת 2016 ניסה לקדם הצעה בקונגרס שתוסיף 3.4 מיליארד דולרים לסיוע הביטחוני לישראל.
כמו כן ב-2024 במהלך מלחמת חרבות ברזל ביקר בישראל ואמר כי סעודיה אינה מתנגדת להשמדת חמאס, ותקף בחריפות את החלטת ממשל ביידן לעכב משלוחי נשק לישראל.
באוגוסט 2024 הודיע על הנחת הצעת חוק שתראה באיראן אחראית לכל מתקפה באמצעות פרוקסי שלה (בפרט חזבאללה והחות'ים) נגד ארצות הברית וישראל, ותאפשר תגובה צבאית נגדה.
כמו כן הניח הצעת חוק שתסמיך את נשיא ארצות הברית להורות על תקיפה צבאית נגד איראן, אם תגיע לסף השגת נשק גרעיני.
בנאום שבו הודיע על הנחת הצעות חוק אלו, הביע תמיכה בישראל ובסיכולים הממוקדים של פואד שוכר ואסמאעיל הנייה.
כתגובה לצווי המעצר של בית הדין הפלילי הבין-לאומי בעקבות מלחמת חרבות ברזל אמר גרהאם כי זהו איום ישיר על מדינת ישראל ועל ארצות הברית, וכי הוא יקדם סנקציות נגד מדינות שיאכפו את הצווים: "תצטרכו לבחור בין ה-ICC המושחת לבין אמריקה..
מה שהם עושים בישראל זה לנסות למנוע שואה שנייה.
אז לכל בעלת ברית, קנדה, בריטניה, גרמניה, צרפת - אם תנסו לעזור ל-ICC, אנחנו נטיל עליכם סנקציות".
במרץ 2025 ביקר גרהאם את ההחלטה, שלאחר מכן בוטלה, למנות את אלי שרביט לראש השב"כ.
הוא הגדיר את ההחלטה "מעבר לבעייתי".
ביקורתו של גרהאם מגיעה על רקע טור דעה שפרסם שרביט בעיתון "כלכליסט", המבקר באופן אישי את טראמפ על מדיניותו בנושא האקלים.
לדבריו: "העצה שלי לחבריי הישראלים היא לשנות כיוון ולבצע בדיקת רקע טובה יותר".
במאי 2025 הצהיר כי הוא לעולם לא יתמוך בהסכם ביטחוני בין ארצות הברית לסעודיה אם לא ייכלל בו מרכיב של נורמליזציה בין סעודיה לישראל.
לדבריו: "הנורמליזציה היא מהלך היסטורי שיכול לשים קץ לסכסוך הערבי-ישראלי ולאפשר לאזור לצעוד לעבר האור".
בעקבות מבצע עם כלביא טען כי "המלחמה של ישראל היא מלחמה שלנו".
הוא השווה את המבקרים לאלה שלא הבינו את היטלר ב-1935. כמו כן הצהיר שאמריקה צריכה לעזור לישראל בכל מה שנדרש.
"לחזבאללה, לחמאס ולאיראן יש דם אמריקני על הידיים.
לכן האינטרס שלנו הוא שישראל תצליח".
ביוני 2025 הצהיר שמדיניות החוץ שלו בנוגע לישראל היא: "אלוהים מברך את אלה שמברכים את ישראל".
בינואר 2026 ביקר בישראל על רקע גל מחאות נגד המשטר באיראן.
במהלך הביקור הביע תמיכה נחרצת בישראל וכינה אותה "בעלת הברית החזקה והיחידה של ארצות הברית במזרח התיכון".
בנוסף קרא להגברת הלחץ הבינלאומי להפלת משטר האייתוללות, והשווה את חשיבות נפילת המשטר האיראני לנפילת חומת ברלין.
לינדה קרטר היא שחקנית, זמרת, מלחינה ומלכת יופי אמריקאית.
היא הוכתרה כמיס עולם אמריקה (Miss World America) ב-1972, וידועה בשל תפקיד וונדר וומן בסדרה אשת חיל ששודרה בין 1975 ל-1979.
נולדה בשם לינדה ג'ין קורדובה קרטר בפיניקס, אריזונה שבארצות הברית.
הוריה הם חואניטה (לבית קורדובה) וקולבי קרטר.
הופעתה הראשונה של קרטר בטלוויזיה הייתה בגיל חמש בתוכנית כישרונות.
בתיכון הייתה קרטר בלהקה, שהוחתמה כאקט פותח במלון-קזינו סהרה בלאס וגאס.
למדה באוניברסיטת אריזונה סטייט, אך עזבה את הלימודים כדי לפתח קריירה מוזיקלית.
לאחר שלא נחלה הצלחה מרובה בסן פרנסיסקו, שם שרה עם להקתה, היא חזרה לאריזונה ב-1972.
ב-1972 קרטר זכתה בתחרות יופי מקומית, ובעקבות זאת לפרסום כלל ארצי כאשר המשיכה וזכתה בתואר מיס עולם אמריקה וייצגה את ארצות הברית בתחרות מיס עולם שבה הגיעה לשלב חצי הגמר.
לאחר שלמדה מספר קורסים במשחק בניו יורק, שיחקה בהופעת הבכורה המקצועית שלה בתפקיד אורחת בסדרת בלשים ב-1974, דבר שהוביל לשורת תפקידים בסדרות המוכרות של התקופה, כמו "סטארסקי והאץ'" וכן בתפקידים בבי מוביז.
הקריירה של קרטר התרוממה בשנות השבעים כאשר קיבלה את התפקיד הראשי בסדרה הטלוויזיונית "אשת חיל" שרצה בין השנים 1975–1979, במשך שלוש עונות.
ההזדמנות הגיעה בדיוק בזמן, שכן כספה אזל והיה בכוונתה לחזור לאריזונה.
הופעתה בסדרה זכתה לאהדה מצד מבקרים והקהל ועם הזמן הדמות בגילומה הפכה לאיקונית.
הסדרה שודרה במשך שלוש עונות.
לקראת סופה של העונה השלישית סיפרה קרטר בריאיון ל-"US Magazine" שהיא לא אהבה את האופן שבו היא שווקה על ידי חברת ההפקה כסמל מין:
היה לה מה לומר גם על שיווק המוצרים הנלווים לסדרה, בעיקר בובת וונדר וומן שהוציאה חברת האחים וורנר בשיתוף עם יצרנית הצעצועים Mego.
בהופעה בתוכנית האירוח של ג'ואן ריברס, ב-1987, היא אמרה:
ב-1985, DC קומיקס חלקו לה כבוד במהדורת ציון 50 שנה לחברה, כאחת מ"החמישים שעשו את DC לגדולה".
ב-2007 חברת הצעצועים DC Direct יצאה במהדורה מוגבלת של בובת הדמות וונדר וומן של לינדה קרטר, שיצאה במהדורה שנייה ב-2010. באותה שנה גם יצאה מהדורת פסלון של לינדה קרטר כוונדר וומן לחגיגות ה-75 ל-DC קומיקס.
בשנות השבעים המאוחרות, קרטר הקליטה אלבום, Portrait, והיא הייתה שותפה לכתיבת חלק משיריו.
בנוסף, היו לה הופעות רבות בתוכניות אירוח כזמרת.
גם בסדרה "וונדר וומן" היא שרה שניים משיריה.
פוסטר שלה שהופץ על פי הצעתו של רון סמואלס, שהיה בעלה ואמרגנה, נמכר ביותר ממיליון עותקים.
ב-2005, קרטר הופיעה על במת התיאטרון בווסט אנד בלונדון, במחזמר שיקגו, וב-2006 השיר מהמופע בביצועה, "When You're Good to Mama", יצא במהדורת פסקול מיוחדת במלואת 10 שנים למופע.
ב-2007 עשתה קרטר מסע הופעות יחידה בסגנון קברט, וב-2009 יצא אלבומה השני, At Last, והגיע למספר 10 במצעד הג'אז של בילבורד.
ב-2011 יצאה באלבומה השלישי, Crazy Little Things, שהיא מתארת כתערובת מקסימה של שירי סטנדרט, קאנטרי ופופ.
קרטר הייתה אמורה להופיע בסרט משנת 1979 אפוקליפסה עכשיו, בתפקיד פלייבוי פליימייט, ואף צילמה מספר סצנות.
אך הסערה שהרסה את סט הצילומים עכבה את הפקת הסרט במספר חודשים, ועד שפרנסיס פורד קופולה היה מוכן להמשיך בצילומים, קרטר הייתה מחויבת חוזית לחזור לארצות הברית לצילומי וונדר וומן.
היא הוחלפה על ידי קולין קאמפ, והזכר היחיד להשתתפותה הם צילומי סנטרפולד מזויפים שצולמו כתפאורה לסרט.
ניתן לראות בקצרה את דפי הסנטרפולד התלויים בגרסת ה-Redux של הסרט.
הופעות אחרות שלה כוללות את התפקיד הראשי בסרט ביוגרפי על ריטה הייוורת', ואירוח מספר תוכניות ספיישל מוזיקליות בין 1980–1984.
בשנות השמונים הייתה קרטר דוגמנית-דוברת של חברת האיפור מייבלין, וכיכבה בתוכנית הבלשות Partners in Crime לצד לוני אנדרסון.
בשנות התשעים הקימה חברת הפקות משלה, הפקות פוטומקס.
היא גם הופיעה במספר קמפיינים פרסומיים בינלאומיים, והתחילה לעבוד בדיבוב.
ב-1978 קרטר נבחרה לתואר "האישה היפה בעולם" על ידי האקדמיה הבינלאומית ליופי וארגון העיתונות הבריטית.
בפעם הראשונה למפיק האמריקאי-יהודי רון סמואלס, שהיה גם האמרגן שלה, משנת 1977 ועד 1982. בינואר 1984 נישאה קרטר לעורך הדין האמריקאי-יהודי רוברט א.
אלטמן, מנכ"לה של חברת המדיה Zenimex.
לזוג שני ילדים - ג'יימס (1988) וג'סיקה (1990), והם מתגוררים בפוטומק, מרילנד.
ב-2003 קרטר חשפה שאמה סובלת מזה 30 שנה מתסמונת המעי הרגיז, ויצאה למסע הסברה כדוברת.
היא תומכת גם במטרות אחרות, כולל פעילות למען מודעות ומניעת סרטן השד, הזכות להפלות, וזכויות להט"ב.
היא הובילה מספר צעדות גאווה בערים פיניקס, ניו יורק ווושינגטון הבירה.
ב-2008 קרטר גילתה בריאיון ל-People Magazine שהיא הייתה בטיפול בקליניקת גמילה מאלכוהול, וכי היא פיכחת מזה עשר שנים.
+ טלוויזיה שנים תוכנית תפקיד הערות1976 A Matter of Wife...
לינדה סרסור היא פעילה פוליטית מוסלמית-אמריקאית ממוצא פלסטיני והמנכ"לית לשעבר של האגודה הערבית-האמריקנית של ניו יורק.
סרסור היא הבכורה מבין שבעה ילדים שנולדו לזוג פלסטינים מהגרים מאל-בירה.
היא גדלה בסאנסט פארק, בברוקלין, והלכה לתיכון ג'ון ג'יי בפארק סלופ, ברוקלין.
לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר, היא לקחה קורסים בקולג' הקהילתי של קינגסבורו ובברוקלין קולג' במטרה להיות מורה לאנגלית.
התחתנה באמצעות שידוך עם מהגר פלסטיני מאל-בירה.
לפי סרסור התומכת בשידוכים, "בקהילה שלנו, לא רק שעליך למצוא בן זוג שהוא ערבי ומוסלמי, אלא להיות גם פלסטיני ומאותו הכפר".
רבים מבני משפחתה של סרסור באל-בירה הם תומכי חמאס.
חלק אף נידונו לשנות מאסר ארוכות, על פי סרסור קרוב משפחת אחד מרצה עונש של 99 שנים, דוד שלה נידון ל-25 שנה, ואחיה החורג ריצה 12 שנים בבית הסוהר בישראל בשל חברותו בחמאס.
סרסור מכנה אותם "קורבנות הכיבוש הישראלי", ותושאלה בקשר לכך על ידי הרשויות האמריקאיות.
מתגוררת בביי רידג', ברוקלין, ניו יורק.
מעט לפני פיגועי 11 בספטמבר, החלה להתנדב באגודה הערבית אמריקנית של ניו יורק (AAANY), בעידודה של קרובת משפחתה בסמה אטווה שהייתה המנכ"לית של הארגון.
ב-2005, סרסור הייתה מעורבת בתאונת דרכים עם משאית, בעת שנהגה ברכב עם אטווה ושני נוסעים אחרים, בדרך חזרה לניו יורק מפתיחת מוזיאון ערבי-אמריקאי בדירבורן.
בתאונה, סטה רכבה של סרסור מהכביש המהיר, אטווה נהרגה, שני הנוסעים האחרים נפצעו, וסרסור יצאה כמעט בלי פגע.
זמן קצר לאחר מכן מונתה למנכ"לית הארגון במקום אטווה.
סרסור פעלה להשגת הכרה בחגים המוסלמיים בבתי ספר ציבוריים של ניו יורק, ופעילותה נחלה הצלחה: כיום סגורים בתי הספר הציבוריים בחגים עיד אלפיטר וחג הקורבן.
סרסור הופיעה ב"מונולוגי החיג'ב", קטע אומנותי המבוסס על סיפורים בנושא רעלות.
ב-2014, כאשר יצאה עם עמיתה ממשרדי ה-AAANY, העירה אדם חסר בית שישן בכניסה למשרד.
חסר הבית צעק לעברה, "אתם כורתים ראשים של אנשים", ו"אני אכרות לכם את הראש...", קרא קריאות גנאי, ואף זרק לעברה ולעבר העמיתה פח אשפה.
העמיתה של סרסור התקשרה מיד למשטרה, אך שוטרים הגיעו לחנות סמוכה רק כעבור 45 דקות.
לאחר שדיווחה בטוויטר על התקיפה כפשע שנאה, היא הלכה לפגישה שתוכננה עוד קודם לכן עם ראשי משטרת ניו יורק.
בפגישה התלוננה על חוסר הטיפול באירוע, ובעקבות כך נשלחו חוקרי פשעי שנאה למקום וחסר הבית נעצר.
האירוע סוקר בהרחבה בתקשורת בארצות הברית ואף בתקשורת הבינלאומית כפשע שנאה.
לעומת זאת, הקהילה המקומית, שראתה בחסר הבית אדם חולה נפש שעל-פי-רוב אינו מזיק, התגייסה לטובתו.
האשמתו בפשעי שנאה הייתה עלולה להכניסו לשבע שנות מאסר, ועל כן ניסו חברי הקהילה להגן עליו מאישום כזה.
חברי הקהילה הפגינו לפני תחנת המשטרה, טענו שסרסור הייתה צריכה להכיר את חסר הבית שהיה ידוע היטב בקהילה, וניהלו קמפיין אינטרנטי לשחרורו תחת ההאשטאג #FreeBobo.
בסופו של דבר, בעקבות הקמפיין, הורשע חסר הבית אך נשלח למסגרת טיפולית לבעיות אלכוהול וסמים בהסכמתה של סרסור.
בתחילת 2017 פרשה סרסור מתפקידה באגודה הערבית האמריקנית של ניו יורק על מנת להתרכז בפוליטיקה הארצית בארצות הברית.
בדצמבר 2017, האשימה את סרסור עובדת לשעבר באגודה, כי לא טיפלה באופן נאות בתלונתה נגד מתנדב במשרדי ה-AAANY, שהתקיף ושהטריד אותה מינית ב-2009. על-פי העובדת לשעבר, סרסור אמרה ש"הטרדה מינית לא קורית לנשים הנראות כמוך", שהיא "מוסלמית רעה", ושהנילון "מוסלמי טוב" ש"תמיד הולך למסגד".
סרסור אישרה שטיפלה בתלונה ב-2009, אך דחתה את טענות העובדת לשעבר וטענה שאין להן בסיס.
בשנת 2003, לאחר לכידתו של סדאם חוסיין, אמרה סרסור שהיא ופלסטינים אחרים מרגישים מושפלים מאופן הצגתו של חוסיין.
היא הוסיפה ואמרה, "אני חושבת שהוא עשה הרבה דברים שהוא לא היה צריך לעשות, אך אני נפגעתי.
במהלך כהונתה ב-AAANY, פעלה להפסקת תוכניות הניטור המשטרתיות בניו יורק נגד מוסלמים ונגד מסגדים קיצוניים, או לכל הפחות לצמצומן.
תוכניות ניטור אלו החלו לאחר פיגועי 11 בספטמבר.
בשנת 2014, לאחר פעילותה שלה ושל אחרים, סגרה משטרת ניו יורק את היחידה שעסקה בניטור קיצוניות בקרב מוסלמים.
לאחר פיגוע הירי בסן ברנרדינו ב-2015, התנגדה לקריאתו של הנשיא ברק אובמה לקהילה המוסלמית שתמגר את הקיצוניוּת מקרבה, ואמרה שאין זה הוגן שקריאות מעין אלו מופנות כלפי הקהילה המוסלמית ולא כלפי קהילות אחרות.
בשנת 2011, הביעה ביקורת על אייאן חירסי עלי ועל בריג'יט גבריאל ואמרה, "הייתי רוצה לקחת מהם את הפות - לא מגיע להן להיות נשים".
אמירה זו שכוונה נגד עלי, קורבן של השחתת איבר המין הנשי, גרמה לביקורת רבה כלפי סרסור.
ב-2017, סוקר בהרחבה עימות בינה לבין סטודנט בארצות הברית ששאל אותה לגבי אמירה זו.
סרסור טענה שאל לסטודנט להתערב משום שהוא "גבר לבן".