tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסין יש ממרח פלפלים הקרוי דובנג'יאנג (Doubanjiang) - אותו מכינים מפולי סויה, פולים (פול), אורז, מלח ים ופלפלים מיובשים טחונים - התערובת כולה מרוסקת ומותססת ורק לאחר מכן נאכלת.
בקרב יהדות לוב קיים ממרח דומה בשם פלפלצ'ומה, המורכב מפלפל חריף, פפריקה, שום, שמן ומלח.
אָריס סאן היה זמר ומוזיקאי יווני שהשתקע בישראל בסוף שנות החמישים ובמהלך שנות השישים של המאה ה-20. נחשב לאמן פורץ דרך שהביא את המוזיקה היוונית והים-תיכונית לישראל והפך אותה לפופולרית עד ימינו.
סאן נולד בשנת 1940 בקלמטה שביוון למשפחה יוונית אורתודוקסית והוטבל בשם אריסטידיס סאיסאנאס (Αριστείδης Σεϊσανάς).
כשהיה בן 8 עבר עם משפחתו לאתונה, שם השלים את לימודיו בבית ספר עממי.
כשהיה בן 11 זכה בתחרות כישרונות צעירים, ובגיל 16 החל להופיע בטברנות כשהוא שר ומנגן בגיטרה.
לפי עדותה של אלמנתו פופי לתוכנית "בטברנה", הוא היגר מיוון כדי להימלט מחובת גיוס לצבא היווני.
הוא היגר לאיסטנבול שבטורקיה והופיע שם כשהוא מנגן בגיטרה חשמלית.
בעת עבודתו במועדון בטורקיה הכיר נערה יהודייה שחגגה יום הולדת 18 במועדון, והתאהב בה.
זמן מה אחרי שמשפחתה עלתה לישראל הוא בא בעקבותיה.
אך אז התברר לו שהיא מאורסת ועומדת להינשא; הוא ויתר על אהבתו לאותה נערה, אבל לא היה מוכן לוותר על אהבתו לישראל ועל כן החליט להישאר ולחיות בה.
בישראל החל להופיע ביפו במועדון "מפגש הסבלים" של שמואל ברזילי שזוהה עם יוצאי סלוניקי.
המקום, שעד מהרה שינה את שמו ל"אריאנה", היה מועדון הלילה היווני הראשון בישראל, והפך לאחד ממוקדי הבילוי המועדפים באזור תל אביב.
בעצת ברזילי שינה את שמו ל"אריס סאן".
העולים מסלוניקי זלזלו במוזיקה של אריס סאן משום שהיא לא הייתה אותנטית.
אך במהרה מצא קהל מאזינים חדש - עולים מארצות האסלאם שראו במוזיקה היוונית דרך להתחבר לתרבות אחרת שהיא אינה תרבות כור ההיתוך ממנה התנכרו ולתרבותם הערבית בה התביישו.
במועדון שר סאן משיריו ביוונית והתחכך עם אנשי תרבות ותקשורת ישראלים רבים.
אחד מהם, מרדכי (מנטש) צרפתי, היה מקורב מאוד לראשי מפא"י - מפלגת השלטון דאז, ולראשי צה"ל.
הוא נהג לארגן להם מסיבות, ונחשד בידי המשטרה כעבריין בכיר.
מנטש הביא למועדון את החברה הגבוהה של ישראל הצעירה, והביא את סאן למסיבות פרטיות שלה.
סאן הופיע גם במסיבות פרטיות של בכירי צה"ל, בהם שר הביטחון משה דיין, ואף ניגן בחתונה הכפולה של ילדיו של דיין, אסי ויעל.
הוא ביקש מהם שיפעלו כדי שיקבל אזרחות ישראלית, ואכן לאחר זמן קצר התאזרח.
בגיל 20 התחתן עם פופי, יוונייה נוצרייה מרמלה.
בקוצנזוס הישראלי, המוזיקה היוונית לא הייתה נחשבת לפופולרית וזוהתה עם מועדוני לילה ביפו, רמלה והקריות, חלק ממועדונים אלו זוהו עם גורמי פשע.
בדצמבר 1961 יצא סאן לראשונה אל מחוץ למועדונים ביפו והגיע להופיע בלב הקונצנזוס הישראלי, בבנייני האומה בירושלים, במסגרת הפקה שערך הרדיו הישראלי בשם "הווי המזרח".
סאן החל להרוויח והיה שותף בארבעה מועדונים.
הוא החל להקליט גם בעברית, ושיריו "בחיים הכול עובר" או "תל אביב" הפכו ללהיטים.
הוא הופיע במספר סרטים ישראליים: "פורטונה" (לצד גילה אלמגור, שגם הקליטה והוציאה תקליטון משיריו) ו"הסנדלר העליז" (לצד גדעון זינגר ויענקל'ה בן-סירא).
עם זאת, שיריו לא שודרו בתקשורת המיינסטרים, אך זכו להצלחה בשידורי הרדיו בערבית.
באותם הימים הכיר זמרת צעירה, בוגרת להקה צבאית - עליזה עזיקרי, אשתו הטרייה של השחקן ניסים עזיקרי, ואמא טרייה לבתו של ניסים עזיקרי.
סאן החל לחזר אחר עזיקרי, שנענתה לחיזוריו ועזבה את בעלה.
הוא כתב לה את שירי האלבום "נערה ממש אוצר".
במלחמת ששת הימים יצאו אריס סאן ולהקתו להופיע בפני חיילים בכל קצות הארץ.
בשנת 1968 הוציא את התקליט "אריס" והיה מועמד לפרס כינור דוד, אך לא זכה.
שירו "בּוּם פָּם" היה הצלחה גדולה, והוא היה לזמר הישראלי הראשון אשר מכר יותר ממאה אלף עותקים.
גם השיר "סיגל", שכתב לאחייניתו, זכה להצלחה רבה.
סאן שילב במוזיקה שלו אלמנטים של מוזיקה יוונית מסורתית עם עיבודים של מוזיקה פופולרית – שילוב ייחודי לאותה תקופה – כאשר הצליל הדומיננטי היה צליל הגיטרה החשמלית שלו אשר עליה ניגן בטכניקת נגינה הדומה לנגינה בבוזוקי, גם צליל ייחודי לאותה תקופה.
סגנון נגינה זה נקרא כיום "גיטרה מזרחית".
הסגנון אומץ בידי יהודה קיסר, שליווה את בכירי הזמר המזרחי הישראלי, והפך לאחד מסימני ההיכר שלו.
בשיר "בום פם", שילב סאן קטעים משירו הערבי של מוחמד עבד אל-והאב (ששרה אום כולתום) "אינתה עומרי" – צעד שנחשב נועז באותה תקופה.
בשנת 1969 הוציא סאן את אלבומו "הוקלט ביוון".
בארץ פשטה שמועה לפיה אריס סאן הוא מרגל, וסאן הכחיש שמועה זו ואף ערך ריאיון היתולי עם השבועון "העולם הזה" בה הסביר "איך ריגל".
הוא שב לככב בטורי הרכילות, אשר היו מלאים בצילומים שלו עם כוכבניות תורניות.
הילדה שנולדה קיבלה את השם סאני.
הלידה הייתה שיאה של התפוררות מערכת היחסים בין סאן לעזיקרי, אשר אף התדרדרה לאלימות.
בשנת 1970 עזב סאן את ישראל וטס לניו יורק.
שם שינה את מראהו – גילח את שפמו וחבש פאה נוכרית.
הוא הביא לשם את הנגנים שלו, ובאוקטובר 1971 פתח בלב מנהטן את מועדון "סירוקו" (Sirocco) שיועד למהגרים ישראלים ומהגרים מהמזרח התיכון.
בין נגני המועדון היה אבי פרין וטריפונס, יריבו המקצועי בארץ.
במשך תקופה מסוימת, שרו שם גם ריקי גל ואלון אולארצ'יק.
אמרגנו, אלי דישי, שכנע אותו להופיע גם באולמות גדולים יותר, והוא אמנם הופיע בקרנגי הול ובאולמות מפורסמים נוספים ברחבי ארצות הברית וקנדה.
סאן לא שכח את ישראל, ובמלחמת יום הכיפורים שב אליה כדי להופיע בפני החיילים.
לאחר שחזר לארצות הברית נחל המועדון הצלחה גדולה, ומשך אליו שחקנים כגון מלינה מרקורי, טלי סוואלס ואנתוני קווין.
עם השנים התחלף קהל המבלים, ובמועדון החלו לבקר אנשי המאפיה, ובראשם ג'וזף גאלו, ואלו הביאו עימם את הסמים גם לחייו של סאן, שהתמכר לקוקאין ונהיה בלדר של הסם.
בשנת 1985 המשטרה פשטה על המועדון ותפסה בו את אנשיו של גאלו וכמות ניכרת של סמים.
חוקרי ה-FBI דרשו מסאן להעיד נגד גאלו ואנשיו, אך הוא סירב.
הוא נשפט ונגזר עליו מאסר של חמש שנים על ניסיון להדחת עד בחקירה, שהומר לשנתיים על התנהגות טובה.
לאחר שנתיים יצא סאן מהכלא אדם שבור, למרות שבראיונות טען שהוא הצליח להתגבר על הכלא.
הוא מכר עופות ופתח מספר בתי עסק אך אלו כשלו ונסגרו.
אמרגנו, דישי, שכנע אותו לשוב לבמה, וסאן החל להשתקם.
בשנת 1988 הגיע סאן לביקור בארץ כדי להשיק אלבום ושיר חדש בעברית ("אני אוהב אותך").
הוא התארח שוב בתוכניתה של רבקה מיכאלי, במה שהפך לריאיון האחרון שלו לטלוויזיה הישראלית.
הפרויקט הגדול הבא שלו היה המועדון "קוסמיקו" בניו יורק, אלא שמועדון זה לא נחל הצלחה כמו מועדון "סירוקו", וסאן ודישי שקעו בחובות למלווי כספים מפוקפקים.
דישי וסאן חוו איומים ואלימות.
בשנת 1992 ברחו סאן ואמרגנו לבודפשט מפחד הנושים, שם מצאו עבודה במועדון "קזבלנקה" של הישראלי יוסי שפילמן.
נראה היה שמזלו של סאן שוב מאיר לו פנים, אך אז הותקף על ידי בריונים וידו נשברה.
במהלך הופעה ביולי 1992 הוא קיבל התקף לב על הבמה.
הוא אושפז, ולאחר כמה ימים נפטר מדום לב.
אך לפי טענה נוספת, הוא הותקף בידי אדם אלמוני, פונה לבית החולים ומת לאחר כמה ימים.
אמרגנו אלי דישי, היה העד היחיד למותו.
גופתו נשרפה במצוות אשתו פופי, שאמרה שכך ביקש בצוואתו, למרות שהדבר לא מקובל בקרב יוונים אורתודוקסים.
שרידיו נקברו בבית העלמין פלאשינג בניו יורק.
קברו של אריס סאן צמוד לקברו של נגן הג'אז המפורסם לואי ארמסטרונג.
מעריצי הזמר טוענים שאריס סאן לא מת אלא העלים את עצמו עקב איומי המאפיה, וחי בזהות בדויה איפה שהוא בעולם, בדומה לתיאוריות קשר אחרות, כמו למשל על אלביס פרסלי.
נערה ממש אוצר – עליזה עזיקרי עם אריס סאן ותזמורתו (1966)
גילה אלמגור שרה אריס סאן (1967)
אריס סאן – שר בספרדית שירים ישראליים
השירים האחרונים (יצא אחרי מותו 1995)
האוסף המשולש 10 שנים למותו (2002)
בשנת 2007 הוקרן בפסטיבל ירושלים הסרט "תעלומת אריס סאן" (בבימוי דני דותן ודליה מבורך), המגולל את סיפור חייו, יצירתו ומותו המסתורי.
בסרט התראיינו אנשים רבים שהיו שותפים לתחנות חייו הרבות של סאן.
אולם אשתו החוקית, ילדיו החוקיים, הוריו ואחיו לא רואיינו.
בספטמבר של שנת 2002 העלו מופע מחווה בהשתתפות אמנים שונים ובהנחיית שמעון פרנס הנקרא: "אריס סאן חוזר ליפו", ערב הוקרה לזכרו.
בשנת 2008 העלה הזמר היווני-ישראלי ניסים אלחנטי את המופע "נערה ממש אוצר" (על שם אחד מלהיטיו הגדולים של סאן, שהוקדש לעליזה עזיקרי), אשר בוסס על סיפור חייו של אריס סאן וכלל את מיטב הלהיטים שכתב וביצע ביוונית ובעברית.
במופע השתתפה בתם של סאן ועליזה עזיקרי, סאני עזיקרי כרמל.
אלחנטי וסאני הקליטו במסגרת המופע את הלהיט הגדול של סאן "סיגל" בעיבוד חדש של גדי גולדמן.
במופע זה הוקלטה סאני שרה לראשונה בחייה.
בשנת 2010 העלה צוות הווי ובידור של מלון קלאב הוטל אילת מופע מחזמר כמחווה לאריס.
המחזמר נקרא "אריס", והוא כולל את סיפור חייו של אריס סאן (מנקודת המבט בה הוא מכר את נשמתו לשטן) ואת שיריו.
באותה שנה העלה "הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין" את המחזמר "סיגל", המתאר את סיפור אהבתם הטראגי של אריס סאן ועליזה עזיקרי.
בעקבות ההצלחה הועברה ההפקה לתיאטרון הלאומי "הבימה" בכיכובם של ארז רגב והדר רצון-רותם (שגילמו את התפקידים הראשיים בסטודיו של יורם לוינשטיין), גיא זו-ארץ, רותם אבוהב וורד פלדמן.
בשנת 2004 הקליטו להקת בום פם וברי סחרוף שתי גרסאות כיסוי לשיר "בום פם", אחת קצרה ואחת ארוכה.
בשנת 2012 יצא לאור הסינגל "רק אתמול נולדה", שעובד על ידי אהרון קימיגרוב.
ארז לב ארי ביצע רבים משיריו הפחות מוכרים.
אריסטובולוס (34/35 לפנה"ס - 7 לפנה"ס) היה נסיך יהודי מבית הורדוס.
אריסטובולוס (הרביעי) היה בנם של הורדוס מלך יהודה ומרים החשמונאית, ונקרא ככל הנראה על שם דודו המנוח אריסטובולוס השלישי.
בגיל שלוש עשרה בערך, נשלחו הוא ואחיו הגדול אלכסנדר להתחנך ברומא בביתו של הסנאטור גאיוס אסיניוס פוליו, כיורשי העצר הפוטנציאליים.
אריסטובולוס נישא בשנת 16 לפנה"ס לבת דודתו ברניקי, שהייתה בתם של שלומית אחות הורדוס וקוסגבר מושל אדום.
לזוג נולדו חמישה צאצאים: הורדוס, אגריפס הראשון, אריסטובולוס, הרודיאס ומרים.
הורדוס היה גדול מאגריפס בשנים, נראה שגם הרודיאס נולדה לפני אגריפס, וסביר שאריסטובולוס היה צעיר מהם.
עם שובו של אריסטובולוס ליהודה יחד עם אחיו אלכסנדר, החלו כמה גורמים בבית הורדוס ובראשם דודתם שלומית, חותנתו של אריסטובולוס, להאשימם בפני אביהם במזימה להתנקש בו.
הורדוס שהחל לאט-לאט להאמין בדברים, החליט למנות גם את בנו אנטיפטרוס כיורש עצר (במקביל לאריסטובולוס ואלכסנדר), כדי לגרום להם להיות זהירים יותר בהתנהגותם, אך הם ראו בכך פגיעה קשה במעמדם.
התנהגותם של אריסטובולוס ואלכסנדר וגינוים הפומבי לעונש המוות שגזר הורדוס על אמם החמירה את מצבם וסיפקה לאויביהם תחמושת כנגדם.
הורדוס האשים אותם לפני אוגוסטוס במזימה לרוצחו אולם הקיסר השכין שלום בין האב לבנים.
אריסטובולוס ואחיו הואשמו שנית במזימה לרצוח את הורדוס אולם הם ניצלו הודות לתושייתו של ארכלאוס , מלך קפדוקיה, אביה של גלפירה אשת אלכסנדר.
בסופו של דבר אדם בשם איריקלס שנשלח על ידי אנטיפטרוס הצליח להסית את הורדוס כנגד הבנים.
הורדוס קיבל רשות מאוגוסטוס להעמידם למשפט, שבו נמצאו אשמים ונגזר עליהם מוות.
אריס סלוניקי היא קבוצת כדורגל יוונית מהעיר סלוניקי, אשר משחקת בליגת העל היוונית.
צבעי הקבוצה הם צהוב ושחור, ומגרשה הביתי הוא אצטדיון קליאנתיס ויקלאידיס.
אגודת הספורט אריס סלוניקי נוסדה כמועדון כדורגל ב-25 במרץ 1914, על ידי 22 חברים צעירים בבית קפה בסלוניקי, ונקראה על שם ארס, אל המלחמה במיתולוגיה היוונית.
המועדון צבר אהדה רבה ברחבי העיר, ובמהרה הוקמו באגודה קבוצות ספורט נוספות מלבד קבוצת הכדורגל.
בטרם הוקמה הליגה היוונית נערכו אליפויות אזוריות, וב-1923 נערכה לראשונה אליפות אזור סלוניקי, בה זכתה אריס בתואר הראשון שלה.
אריס זכתה גם בשתי האליפויות האזוריות הבאות (ב-1924 וב-1926), ובשנת 1928 הייתה האלופה הראשונה של הליגה היוונית, שכללה שלוש קבוצות בלבד עקב מחלוקת בין ההתאחדות שרק הוקמה לבין אולימפיאקוס, פנאתינאיקוס, וא.א.ק.
אתונה, שלא השתתפו בעונה זו.
בשנת 1932 זכתה אריס באליפות השנייה בתולדותיה, ובאותה שנה הגיעה לראשונה לגמר הגביע היווני, בו הפסידה לא.א.ק.
שנה לאחר מכן הגיעה שוב לגמר, והפעם הפסידה לאתניקוס פיראוס.
בשנת 1940 הגיעה אריס סלוניקי בפעם השלישית לגמר הגביע היווני, והפעם הפסידה לפנאתינאיקוס.
ב-1946 זכתה הקבוצה בתואר האליפות השלישי בתולדותיה, וב-1950 הגיעה בפעם הרביעית לגמר הגביע היווני, והפסידה שוב לא.א.ק.
ב-1951 נחנך אצטדיון קליאנתיס ויקלאידיס (שנקרא תחילה "אצטדיון אריס" עד שהוחלט לקרוא לו על שם כוכב העבר של הקבוצה), ועד הקמתה של ליגת העל היוונית ב-1959 השתתפה הקבוצה במקביל גם באליפות מחוז מקדוניה וזכתה 14 פעמים בתואר האזורי.
בשנות ה-60 וה-70 התמודדה אריס סלוניקי באופן קבוע בצמרת הליגה היוונית, והישג השיא שלה היה זכייתה היחידה בגביע היווני ב-1970, כאשר ניצחה את יריבתה הגדולה פאוק סלוניקי 1–0 במשחק הגמר.
עונתה המוצלחת ביותר של הקבוצה מאז הקמת הליגה היוונית המקצוענית הייתה כאשר סיימה כסגנית האלופה בעונת 1979/1980, כאשר רק הפרש שערים הכריע את האליפות לטובת אולימפיאקוס.
באותה עונה הגיעה הקבוצה להישג השיא שלה במפעלים האירופיים, כאשר העפילה לשמינית גמר גביע אופ"א לאחר שהדיחה את בנפיקה ליסבון ואת פרוג'ה, והודחה על ידי סנט אטיין.
בעונה שלאחר מכן סיימה הקבוצה במקום השלישי בטבלה, אך בהמשך שנות ה-80 נחלשה וירדה מגדולתה.
בעיות כלכליות הביאו את הקבוצה לפשיטת רגל, ובשנת 1997 ירדה אריס סלוניקי לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה ביוון.
הקבוצה חזרה לליגה הבכירה לאחר עונה אחת, ובשנת 2003 הגיעה לגמר הגביע היווני לראשונה מזה 33 שנה, ובו הפסידה 0–1 ליריבתה העירונית פאוק.
בשנת 2005 הגיעה שוב לגמר הגביע והפעם הפסידה לאולימפיאקוס, אך באותה עונה ירדה בשנית לליגת המשנה.
כעבור עונה אחת חזרה לליגה הבכירה, וב-2008 הגיעה שוב לגמר הגביע היווני, בו שוב הפסידה לאולימפיאקוס, וכן הגיעה לשלב הבתים בגביע אופ"א, לאחר שהדיחה במוקדמות את ריאל סרגוסה.
בשנת 2010 העפילה הקבוצה לגמר הגביע היווני בפעם התשיעית בתולדותיה, והפעם הפסידה לפנאתינאיקוס.
בעונה שלאחר מכן העפילה לשלב 32 האחרונות בליגה האירופית, והודחה על ידי מנצ'סטר סיטי.
את עונת 2013/2014 סיימה הקבוצה במקום האחרון בטבלה, ועקב בעיות כלכליות הורדה לליגה השלישית.
כעבור שנתיים העפילה לליגה השנייה, ובעונת 2016/2017 פספסה את העלייה לליגה הבכירה בשלבי ההכרעה של העונה.
בתום עונת 2017/2018 העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הבכירה ביוון, ובעונת 2018/2019 סיימה במקום החמישי בטבלה.
אריס סלוניקי היא קבוצת כדורסל יוונית מהעיר סלוניקי, המתמודדת בליגת העל היוונית וביורוקאפ.
המועדון נוסד ב-1922, כחלק מ.
המועדון החל לשחק ב-1928 במסגרת מסודרת של ליגה, כאשר הוקמה ביוון ליגה חצי מקצועית.
עד שנות ה-80 אריס נחשבה למועדון השלישי בחשיבותו ביוון, אחרי פנאתינייקוס ואולימפיאקוס.
מתחילת שנות השמונים עד לשנות ה-90 אריס סלוניקי זכתה בשבע אליפויות וחמישה גביעים והייתה הקבוצה היוונית הראשונה שזכתה להצלחה במפעלים האירופים עם העפלתה לשלושה פיינל פורים רצופים של גביע אירופה לאלופות (1988, 1989, 1990).
מתחילת שנות ה-90, חלה ירידה משמעותית ביכולותיה הספורטיביות של הקבוצה והיא נחשבת ביוון כקבוצה מהדרג השני.
המועדון זכה בשלושה תארים אירופים החל משנות ה-90. בעונת 2015/2016 מתמודדת הקבוצה במסגרת היורוקאפ.
האולם הביתי של המועדון הוא היכל אלכסנדריו מלטרון, המכיל 5,500 מקומות ישיבה.
אריסטו מכיוס , היה פילוסוף יווני בן המאה השלישית לפנה"ס.
הוא נולד באי כיוס והגיע לאתונה שבה שמע את הרצאותיו של זנון מקיטיון, מייסדה של האסכולה הסטואית בפילוסופיה היוונית.
לעיתים השתתף גם בהרצאותיו של פולמון מאתונה, שעמד בראש האקדמיה האפלטונית מ-314 עד 269. אם כי אריסטו מכיוס נמנה עם חוגיו של זנון מקיטיון, הוא זנח את תורת מורהו בהביעו התנגדות לשניים מענפי הפילוסופיה של האסכולה הסטואית: לוגיקה ופיזיקה.
אריסטו מכיוס היה אדם בעל כוח שכנוע ונואם מעולה.
הוא פתח את בית ספרו בגימנסיה בשם צינוסרגס, שהייתה ממוקמת בפרבר של אתונה ושנודעה בשל קשריה עם הפילוסופים הציניקנים.
נהרו אליו תלמידים כה רבים עד כי הרשה כניסה חופשית לכל מי שאבה להאזין לדבריו.
הוא אמר שחבל כי חיות פרא הן חסרות בינה כי אחרת היו מסוגלות להשתתף בשיעוריו.
לא ניתן לתאר את תורתו בשלמותה, כי מכל כתביו לא שרד דבר בשלמותו, אבל יש בידינו קטעים של מחברים מאוחרים יותר שלפיהם הוא הושפע רבות מן הזרם הציניקני בפילוסופיה היוונית.
הוא סבר כי הלוגיקה איננה חשובה משום שאין בה דבר משותף עם בני האדם, והתייחס לדיאלקטיקה כמלאכותית וחסרת ערך.
הוא דחה גם את הפיזיקה באומרו שהיא מעבר להשגה האנושית.
דעותיו אלה משתקפות בדבריו על אלוהים שלדעתו הוא בלתי ניתן לתפיסה וחסר תחושה, וכי אין לדעת בוודאות כלשהי אם הוא ישות חיה או שאיננו כזה.
דברים אלה היו בניגוד גמור לתורתו של זנון מקיטיון שצידד בדעה כי היקום הוא ישות חיה ובעלת תבונה.
זנון מקיטיון חילק את הפילוסופיה לשלושה ענפים: לוגיקה שכללה רטוריקה, דקדוק ותאוריות בדבר תפיסה חשיבה, פיזיקה שכללה לא רק את המדע אלא גם את טבעו האלוהי של היקום, ואתיקה שמטרתה הייתה להגיע אל האושר באמצעות דרך חיים התואמת את הטבע.
אולם בעבור אריסטו מכיוס האתיקה הייתה הענף היחיד של הפילוסופיה, אם כי היו לו הסתייגויות גם באשר אליה באומרו כי צִדה המעשי הוא חסר ערך ותועלת.
אריסטו מכיוס הגן על תורת ההכרה של האסכולה הסטואית נגד תורת הספקנות שבה צידד הפילוסוף ארקסילאוס שעמד בראש האקדמיה האפלטונית החל מ-264.
אריסטו מתבונן בפרוטומה של הומרוס או אריסטו מתבונן בפסלו של הומרוס (בהולנדית: Aristoteles peinzend bij een borstbeeld van Homerus) הוא ציור שמן על בד מעשה ידי הצייר ההולנדי רמברנדט ואן ריין משנת 1653. היצירה צוירה עבור דון אנטוניו רופו ממסינה שבסיציליה אשר הזמין ציור מרמברנדט מבלי לבקש נושא ציור מסוים.
ביצירה מציג רמברנדט את אריסטו המביט בפרוטומה של המשורר העיוור הומרוס.
אריסטו לבוש בפאר רב ועונד מדליה שניתנה לו על ידי אלכסנדר הגדול שהיה תלמידו של אריסטו.
אריסטו מביט על הפסל וחושב על ההבדל בין העושר הפיזי שיש לו לבין העושר הרוחני שהיה בידי הומרוס העני.
עובדת היות הומרוס עיוור מודגשת בכך שבעוד שדמותו של אריסטו מוארת, דמותו של הומרוס נמצאת בחשיכה.
היצירה משמשת כתמה עיקרית ברומן "ציירו לכם" משנת 1988 מאת ג'וזף הלר.
בשנת 1961 נרכשה היצירה על ידי מוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק בעלות של 2.3 מיליון דולרים.
אריסות היא הסכם בין בעלי הקרקע לבין המעבד את הקרקע.
גם מעמד האיכרים במשטר הפיאודלי היה מכונה "אריסות".
לפי ההסכם, הבעלים מעסיק אדם אחר שיעבד את הקרקע עבורו למשך תקופה, ובתמורה מעניק לו אחוזים קבועים מתנובת שדהו.
כך, גם אם תנובת השדה היא נמוכה, האריס משלם את האחוזים הקבועים שלו, לעומת שוכר למשל, שנאלץ להשלים מכיסו את הסך שאותו הוא חייב לבעלים.
גובה דמי האריסות היה תלוי באיכות הקרקע, בעוני התושבים, ובכמות הגשמים.
ונע בדרך כלל בין שליש לחמישית מתנובת הקרקע.
אריסטודמוס מספרטה היה חייל ספרטני, שהיה אחד משני הניצולים הספרטנים היחידים ששרדו את קרב תרמופילאי.
בעוד הצבא הספרטני תחת פיקודו של המלך לאונידס הראשון, מתארגן בתרמופילאי לקראת הקרב עם המחנה הפרסי, לקו שני חיילים אוריטוס ואריסטודמוס בזיהום חריף בעיניהם.
ולפיכך נשלחו לנוח הרחק ממקום הקרב.
כאשר שמעו את רעש הקרב חגר אוריטוס את נשקו וביקש מעבדו להוליך אותו אל מקום הקרב, הוא נהרג במהירות.
אריסטודמוס לעומת זאת פנה לחזור אל ספרטה, אולם שם זכה ליחס כשל בוגד ופחדן.
על יחס זה מספר הרודוטוס:
אם כי בהמשך כותב הרודוטוס שאריסטודמוס תיקן חרפה זו בקרב פלטאיה שבמהלכו מת.
ניצול נוסף של הקרב היה פנטיטיס שיצא לתסאליה בשליחות לאונידס, וכאשר שמע על הקרב התאבד בתלייה.
קרולין דל סנידקר כתב ספר בשם "הספרטאי" בו הוא מגולל את סיפורו של אריסטודמוס.
הספר תורגם לעברית על ידי אוריאל שלח, והודפס בהוצאת מ.
אריסטודמוס הוא אחד מגיבורי הסרט 300 אם כי הוא נזכר שם בשם דיליוס.
ישנם מספר הבדלים בין הגרסה ההיסטורית לבין זו של הסרט.
בסרט דיליוס נשלח בידי לאונידס כדי לספר על גבורתם של הספרטנים, בעוד שבמציאות אריסטודמוס ניצל מהקרב בגלל מחלה.
בסרט דיליוס זוכה ליחס של כבוד, בעוד שבמציאות אריסטודמוס זכה לחרפות וגידופים.
אריסטודמוס היה רודן העיר קומאי, שכונה "מלאקוס", היינו "רכרוכי" או "נשי".
הגן בהצלחה על העיר מפני האטרוסקים.
נולד בשנת 550 לפנה"ס בערך, למשפחה חשובה מהעיר קימה, שהייתה מושבה יוונית באיטליה.
מונה לסטרטגוס של העיר, ובשנת 524 לפנה"ס הביס כוח אטרוסקי שנשלח כנגד העיר.
בשנת 508 לפנה"ס יצא השליט האטרוסקי לארס פורסנה מקלוזיום למלחמה על העיר אריקיה.
לטענת טיטוס ליוויוס הוא עשה זאת כדי לכפר על כישלונו במסע הצבאי לרומא.
אריסטודמוס פיקד על כוח מקימה שסייע לאנשי אריקיה.
הקרב הסתיים בניצחון יווני מוחץ, וצבא קלוזיום הובס.
בזכות שני ניצחונות אלו הצליח אריסטודמוס להפוך לטיראן של העיר.
הוא הגלה בני אצולה שיכלו להוות סכנה למעמדו, והקיף את עצמו בצבא שכירים להגנה אישית.
לאחר קרב רגילוס, הסכים לקבל לחצרו את המלך הרומאי הגולה לוקיוס טארקוויניוס סופרבוס שמת שם לבסוף.
כמו כן ליוויוס מזכיר שאריסטודמוס החרים ספינות תבואה רומאיות בשנת 492 לפנה"ס.
אולם בשנת 490 לפנה"ס תקפו האצילים הגולים בשיתוף פעולה עם הקמפנים את העיר והרגו את אריסטודמוס ובני משפחתו.
אריסטאס, היה מצביא קורינתי שלקח חלק פעיל בקרב פוטידאה.
אריסטאס היה בנו של אדימאנטוס, מי שפיקד על כוחות קורינתוס בקרב ארטמיסיון וקרב סלמיס.
האתונאים יצאו למסע בכלקידיקי כדי לדכא מרידה ולהעניש את מוקדון.
הקורינתים נבהלו מהפעילות האתונאית באזור, ושלחו 1,600 הופליטים ו-400 קשתים וקלעים תחת פיקודו של אריסטאס אל פוטידאה.
האתונאים מיהרו וציידו 40 ספינות ו-2,000 הופליטים נוספים תחת פיקודו של קאליאס, ושלחו אותם אל כלקידיקי.
הם התחברו עם הכוח של ארכסטראטוס שכבש את תרמי, וצר על פידנה.
פרדיקאס מלך מוקדון, שידע שאתונה במצב קשה הציע לכרות הסכם שלום, בלית ברירה הסכימו האתונאים, כיוון שמצב העניינים בפוטידאה חייב אותם לחזור לכלקידיקי.
אליהם הצטרפו 600 פרשים מוקדונים תחת פיקודם של פיליפוס אחיו של פרדיקאס, ושל פאוסניאס בן דודו של פרדיקאס.
שניהם לפני כן היו בין המורדים בפרדיקאס, ולכן האתונאים יכלו לסמוך על נאמנותם גם במקרה שפרדיקאס יעתיק את נאמנותו.
הם כבשו את העיר ברויאה, אולם נכשלו בכיבוש העיר סטרפסה.
לאחר סטרפסה הם צעדו עוד שלושה ימים כשבמקביל הספינות שטו בים.
כעבור שלושה ימים הגיעו לגיגונוס הסמוכה לפוטידאה.
בינתיים, פרדיקאס שוב בגד באתונאים והגיע עם 200 פרשים מוקדונים לפוטידאה.
הקורינתים, הפוטידאים, והמוקדונים, בחרו למפקד הראשי של כוחות בעלי הברית את אריסטאס.
הוא הקים את מחנהו במצר בכיוון אולינתוס.
תוכניתו הייתה כדלהלן, עיקר הכוח המורכב מכלקידיקים וקורינתים יעכב את הכוח האתונאי במצר.
בזמן שפרדיקאס ופרשיו המוקדונים יחנו באולינתוס וברגע המתאים יתקפו מהעורף את האתונאים.
אולם האתונאים חזו מראש מהלך זה, והציבו את הפרשים המוקדונים שפעלו בשרותם מול אולינתוס, כדי למנוע עזרה משם.
לאחר מכן המשיך הצבא האתונאי אל פוטידאה ונתקל בכוח הפוטידאי-קורינתי תחת פיקודו של אריסטאס.
הקרב היה קשה, האגף שהיה נתון לפיקודו של אריסטאס נחל ניצחון ורדף מרחק רב אחרי האתונאים.
אולם האגף השני ספג תבוסה מוחצת מהאתונאים ונמלט אל תוך פוטידאה.
כאשר חזר אריסטאס ממרדף אחרי האתונאים הצליח אך בקושי להכניס את חייליו אל העיר.
הפרשים המוקדונים של פרדיקאס לא נטלו חלק בקרב, כיוון שהיססו להילחם בפרשים של האתונאים.
כך שלמעשה שני הצדדים לא השתמשו בפרשים בהתנגשות זו.
תוקידידס מספר שאחרי הקרב הקימו האתונאים מצבה במקום והחזירו לפוטידאים את מתיהם.
מספר ההרוגים האתונאים בקרב זה עמד על 150 איש ביניהם קאליאס, המפקד.
מהקורינתים ובעלי נהרגו קצת פחות מ-300 איש.
האתונאים הטילו מצור על פוטידאה מכל כיוון אפשרי כמעט.
הצטרפו אל המצור עוד 1,600 הופליטים תחת פיקודו של פורמיון.
פוטידאה הייתה נתונה כעת במצור קשה.
אריסטאס עם חלק מחייליו הצליח להימלט מהעיר והמשיך לסייע למורדים באתונאים.
אותה שנה החל פורמיון להשחית את הארץ.
אריסטאס גם לקח חלק במסע של נציגי הליגה הפלופונסית אל פרס.
אולם המסע נכשל והשליחים נלקחו בשבי.
האתונאים הוציאו להורג את מנהיגי המשלחת ביניהם את אריסטאס.
הרודוטוס מזכיר את המאורע, וטוען שהשליחים נרצחו כעונש האלים על כך שהספרטנים הוציאו להורג שליחים פרסיים בימי מלחמת פרס יוון.
אריסטה רקורדס הייתה חברת תקליטים אמריקאית יחידה בבעלות מלאה של סוני מיוזיק אנטרטיינמנט ונוהלה בעבר על ידי ברטלסמן מיוזיק גרופ.
החברה נוסדה ב-1974 על ידי קלייב דייוויס, שעבד בעבר בקולומביה רקורדס.
עד פירוקה ב-2011, היא נחשבה לאחת החברות הגדולות בתחום האמרגנות ושיווק של אלבומים בכל רחבי ארצות הברית ובבריטניה.
כיום, ההוצאות לאור של החברה מנוהלות על ידי RCA Records ולגאסי רקורדינגס.
לאחר שפוטר מקולומביה רקורדס,נשכר קלייב דייוויס על ידי סרטי קולומביה (אשר לימים הפכה לאחות של קולומביה רקורדס ב-1989) ביוני 1974 כדי לשמש כיועץ עבור החברה בתחום תפעול הקלטות המוזיקה.
עד נובמבר 1974, בהשקעה כספית של 10 מיליון דולר מסרטי קולומביה, מיזג דייוויס את כל חברות התקליטים של קולומביה (קולפיקס רקורדס, קולג'מס רקורדס ובל רקורדס) תחת שם חדש והוא אריסטה רקורדס.
החברה נקראה בשם אריסטה על שם חברת כבוד של בית הספר התיכון של העיר ניו-יורק.
בתחילת 1975, רוב האמנים אשר היו חתומים תחת בל רקורדס שוחררו ולא הוחתמו מחדש, מלבד דייוויד קסידי (שעזב לטובת RCA Records), טוני אורלנדו ודון (עזבו לטובת אלקטרה רקורדס) והמימד החמישי (עזבו לטובת ABC רקורדס).
האמנים האחרים, כמו סוזי קואטרו והוט שוקולד, אשר היו תחת השלוחה של חברת אריסטה בבריטניה, ביג טרי.
אמנים נוספים של בל רקורדס כמו בארי מנלו, באיי סיטי רולרס ומליסה מנצ'סטר עברו לאריסטה.
חברת בל הבריטית שמרה על שם זה מספר שנים לפני שהיא שינתה את שמה לאריסטה.
החברה הונצחה ב-1978 בשיר "They Called It Rockk" של להקת הרוק הבריטית רוקפייל, במילים: "אריסטה אומרים שהם אוהבים אותך/ אבל הילדים לא יכולים לרקוד לשיר הזה".
מלבד הגאווה בהצלחה להשיק כוכבים גדולים כמו מנילו, הקינקס ודיון וורוויק, החברה הצליחה להחתים את אריתה פרנקלין ב-1980, לאחר שהקשר הארוך שלה עם אטלנטיק רקורדס הסתיים.
הרכישה המשמעותית ביותר של החברה, הגיעה בשנת 1983, כאשר דייוויס החתים לחברה את בת דודתה של וורוויק, ויטני יוסטון.
יוסטון בסופו של דבר תהפוך לאמנית ההקלטות המצליחה ביותר של החברה, עם מכירות של 200 מיליון עותקים ברחבי עולם - על פי איגוד תעשיית ההקלטות בארצות הברית.
לאריסטה הייתה בשנת 1970 חברת בת בשם אריסטה נובוס, שהתמקדה באומני ג'אז עכשוויים.
החברה הפיצה באמצעות שתי חברות הקלטות אחרות לג'אז, האחת, אריסטה פרידם, אשר מתמחה בג'אז האוונגרדי.
והשנייה היא GRP רקורדס אשר התמחתה עד שנת 1982 בג'אז עכשווי ומה שנודע לאחר מכן כג'אז חלק.
חטיבת מוזיקה ארצית, קריר רקורדס, התמזגה יחד עם החטיבה של אריסטה, אריסטה נאשביל, בשנת 1997. אריסטה אוסטין שימשה בסוף שנות ה-90 כחברת תקליטים לקאנטרי.
בנוסף לכך, אריסטה שימשה כמפיצה בצפון אמריקה עבור ג'ייב רקורדס משנת 1981 עד 1987. במהלך שנות ה-90, אריסטה שימשה כמפיצה עבור לוג'יק, רוודי רקורדס והוונלי רקורדס.
בניסיון להימנע מפשיטת רגל, מכרו סרטי קולומביה את אריסטה לחברת התקליטים הגרמנית, אריאולה רקורדס בשנת 1979. לאחר רכישתה של אריאולה את תקליטי RCA של ג'נרל אלקטריק ב-1986, החברה המשולבת משנה את שמה לברטלסמן מיוזיק גרופ, למרות שאריסטה בארצות הברית לא תציין את ברטלסמן בהשקות שלה עד 1987.
במהלך שנות ה-80, אריסטה המשיכה בהצלחתה, הכוללת את ההרכב המצליח סיקרט אפייר בבריטניה.
במהלך השנים אריסטה רכשה חברות תקליטים רבות כמו נורט'ווסתסייד רקורדס, דקונסטרקשין רקורדס, פירסט אווניו רקורדס ודדיקייטד רקורדס בבריטניה.
בשנת 1989, אריסטה נכנסה למיזם משותף עם אנטוניו ריד ובייביפייס ביצירת חברת התקליטים להפייס רקורדס, חברת התקליטים של להקת הבנות המצליחה TLC, אותה רכשה באופן מלא בשנת 1999. בשנת 1993, אריסטה נכנסו למיזם משותף עם שון קומבס כדי לייסד את באד בוי רקורדס.
אריסטה רכשו את פרופייל רקורדס, שהיה בית לאמנים כמו ראן די אם סי ו-"Poor Righteous Teachers", בשנת 1997.
בשנת 1989, החתימה אריסטה צמד גרמני בשם מילי ונילי, שמורכב מרוב פילאטוס ופאב מורבן.
הם הוציאו לאור את אלבום הבכורה המצליח שלהם שגרף מספר פלטינות (אשר הושק באירופה כמה שנים לפני כן), Girl You Know It's True, באותה שנה גם בארצות הברית וגם בקנדה.
האלבום הפך להצלחה, גרף את התואר הזוכה ל-6 פלטינות בארצות הברית, וכן שירי האלבום התמקמו במצעדי המוזיקה בעשרת הסינגלים הטובים ביותר, כשלושה מהם לקחו את המקום הראשון.
בשנת 1990, הצמד זכה בשני פרסי מוזיקה אמריקאים ופרס גראמי עבור האמן החדש הטוב ביותר.
למרות ההצלחה שלהם, שמועות החלו להופיע על הצמד, ואושרו מאוחר יותר באותה שנה, כאשר המנהל והמפיק של מילי ונילי, פרנק פאריאן, חשף בפומבי כי צמד הזמרים לא שר אפילו צליל אחד באלבום שלהם.
קרול דקר, הסולן של הלהקה טאפיו, אמר בראיון אחרי הופעה ל-MTV, כי הצמד השתמש ב-Synclavier System ולא שרו בכלל.
גילוי זה גרם לסערה בתעשיית המוזיקה, כשאמנים מקליטים, ובמיוחד אמנים בתחום הפופ אשר הסתמכו באופן רב על צלילים אלקטרוניים ודיבוב יתר (מה שכונה כ"קסם הסטודיו"), כעת היו תחת בדיקה והוכרחו להפחית את כמות השירה שלהם בליפ סינק על מנת להוכיח כי הם שרים באמת.
הזכייה של מילי ונילי בגראמי בסופו של דבר בוטלה.
דייוויס שחרר את באופן חד את הצמד מהחוזה שלהם איתו ומחק את האלבום שלהם ואת העותקים מהקטלוג של החברה - דבר שהפך אותו להיות האלבום הנמכר ביותר שאי פעם נמחק.
בקביעת בית משפט בארצות הברית התאפשר לכל אדם שרכש את האלבום שלהם לקבל החזר כספי חלקי.
בתגובה למקרה, עמדתם של אריסטה הייתה כי החברה לא הייתה מודעת לעובדה שהצמד לא שר באמת, מכיוון שהם עצמם הקליטו את האלבום שלהם.
בריאיון לאחר הכישלון, מורבן הגן על עצמו באומרו "לפני מילי ונילי, הייתי עובד במקדונלד'ס.
ההשפעה של המקרה על אריסטה הייתה משמעותית.
המכירות של החברה ספגו פגיעה, ורק תוצר אחד שלהם זוכה בתואר זהב, האלבום Justified & Ancient של KLF, לאורך כל השנה ההיא.
אריסטון היה מלך ספרטה בין השנים 550 לפנה"ס-510 לפנה"ס.
אריסטון היה בנו של אגסיקלס מהשושלת האאורטפונידית.
הוא עלה לשלטון בשנת 550 לפנה"ס לאחר מות אביו.
יחד עמו מלך אנכסנדרידס השני.
האורקל השיבה לו שעליו להביא לקבורה את עצמות אורסטס.
ולאחר שאכן הובאו העצמות לקבורה ניצח במלחמה.
על פי ההשערות, סיפור המלחמה בוסס על רקע היסטורי, אולם שאר הפרטים הם אגדה.
היו לו שתי נשים, הראשונה לא ילדה לו בנים, והשנייה ילדה לו את דמרטוס.
אם כי מאוחר יותר נטען שדמרטוס לא היה בנו הביולוגי, מכיוון שאריסטון נישא לאמו לאחר שהרתה לבעלה הקודם.
אריסטגורס היה טיראן העיר היוונית מילטוס באסיה הקטנה.
התפרסם כמי שהוביל את המרד האיוני נגד הממלכה האחמנית.
על ילדותו ונעוריו של אריסטגורס לא ידוע דבר.
היה לו אח בשם חרופינוס, ואביו היה אדם בשם מולפגורוס, והוא היה חתנו של היסטיאיוס טיראן העיר היוונית מילטוס שבאסיה הקטנה, מטעם המלך דריווש הראשון.
היסטיאיוס הושם במעצר בית בידי דריווש, ואריסטגורס מונה כטיראן במקומו.
זמן קצר לאחר מינויו, הגיעו אל אריסטגורס שליחים מהמפלגה האוליגרכית באי נקסוס.
הנקסים, ביקשו מאריסטגורס צבא שיסייע להם לשוב לשלטון לאחר שהם הודחו בהפיכה.
אריסטגורס, שחפץ להגדיל את תחום שלטונו גם לנקסוס, פנה אל הסטראפ ארטפרנס בבקשה לקבל תקציב למסע.
ארטפרנס, שהיה גם אחיו של המלך דריווש, חיכה לאישור משושן, ולאחר שזה הגיע צייד 200 ספינות וכן חיל משלוח פרסי גדול שהועמס עליהן.
הוא אף צרף לצי מצביא פרסי בשם מגבטס.
לרוע המזל, בדרך לנקסוס, הסתכסכו ביניהם אריסטגורס ומגבטס, ומגבטס שלח שליחים אל הנקסים ודיווח להם על הפלישה המתקרבת.
הנקסים, מיהרו לקצור את התבואה ולבצר את החומות והמצור הפך לכישלון חרוץ.
אריסטגורס חזר למילטוס, כשהוא מודע לכך שהביך את עצמו ואת ארטפרנס, וכן שהפסיד סכום כסף גדול לאוצר הפרסי.
אריסטגורס חשש שהפרסים הזועמים ינקמו בו, ועל כן החליט למרוד, ולנתק את מילטוס מהממלכה הפרסית.
הוא כינס את ידידיו ונכבדי מילטוס, ופרש בפניהם את תוכניתו.
כולם היו בעד, פרט לגאוגרף וההיסטוריון הקטאיוס (Hecataeus) שהתנגד לה.
משראה הקטאיוס שדבריו נופלים על אוזניים ערלות, הציע לפחות שהמורדים ישתדלו לשמור על יתרונם בכל הקשור ללוחמה ימית, שכן בתחום זה היו הפרסים חלשים יותר והסתמכו בעיקר על ספינות מפיניקיה ומצרים.
הצעתו התקבלה, ואריסטגורס שלח אנשים ללכוד את הספינות שחזרו מנקסוס.
סיפור זה הוא הדעה המופיעה במקורות העתיקים להתפרצות המרד, אם כי חוקרים מודרניים מציעים סיבות עמוקות יותר.
ההיסטוריון משה עמית, מעלה כמה שאלות על הסיפור: מדוע יארגנו הפרסים משלחת בסדר גודל של 200 אוניות רק בגלל יוזמה פרטית של טיראן איוני?
יתרה מכך, מגבטס היה אציל פרסי חשוב, ובהמשך אף נזכר כממלא תפקידים חשובים בצבא הפרסי, אם כך מדוע יבגוד במולדתו ובמלכו רק בגלל עלבון פרטי?
לפיכך מציע עמית גרסה שונה מעט של המאורעות, על פי הפרסים יזמו בעצמם את המסע לנקסוס, וניצלו לשם כך הן את אריסטגורס והן את הגולים הנקסים.
הפלישה נכשלה מסיבות אחרות, והפרסים הפילו את האשמה על כתפי האיונים שפתחו במרד להגנה עצמית.
כך או כך, המרד התפשט בכל רחבי איוניה, כל הערים היווניות מיהרו לפרוק מעליהם את עול הטיראנים, וגירשו את הפרסים ותומכיהם.
אריסטגורס עצמו התפטר ממשרתו כטיראן ושלט במילטוס כ"נבחר העם".
אולם אריסטגורס הבין שהמרד חלש מדי והפרסים חזקים מדי, ובלי עזרה חיצונית לא ניתן יהיה לנצח.
על כן הוא יצא בעצמו בראש משלחת ליוון, וניסה לגייס עזרה מערי המדינה.
הוא פנה ראשית כל אל ספרטה.
הוא נפגש עם המלך קלאומנס הראשון, והראה לו מפה של האזור.
הוא תיאר למלך את עושרה האגדי של פרס, ולא שכח לציין את סבלם של האיונים מידי הפרסים: קלאומנס ביקש ממנו לחזור עוד שלושה ימים, ולאחר מכן שאל אותו קלאומנס מה המרחק מספרטה עד לאסיה, במקום לשקר הודה אריסטגורס כי 3 חודשי מסע מפרידים בין ספרטה לאסיה.
קלאומנס הורה לו לעזוב את ספרטה שכן המרחק גדול מדי.
האתונאים היו גם הם איונים במוצאם, והצי שלהם היה גדול וחזק בהרבה משל הספרטנים.
לפיכך הסכימה המועצה של אתונה לשגר לעזרתו 20 ספינות.
גם ארטריה שבאובויה שלחה 5 ספינות, משום שבניה היו חייבים טובה לבני מילטוס.
המרד התפשט גם לקפריסין וקאריה.
אריסטגורס מינה את אחיו חרופינוס כמפקד הכוח האיוני המשותף של כל הערים.
הצבא האיוני תקף את סרדיס, בירת הסטראפיה ומקום מושבו של ארטפרנס.
ארטפרנס סירב לנטוש את העיר, ובעזרת חיל המצב הפרסי ומתנדבים לודים, הצליח למנוע את נפילת המצודה שבעיר לידי המורדים.
האיונים העלו חלק נכבד מהעיר באש, ולאחר מכן נסוגו כאשר כוח פרסי גדול הגיע לעזרת העיר המותקפת.
בעקבות הכישלון, נטשה השייטת האתונאית את מילטוס והפליגה חזרה ליוון.
המרד החל לנטות לטובת הפרסים, קפריסין נכבשה מחדש, וקימי וקלוזמנאי נפלו.
אריסטגורס, החליט להכין מקלט למקרה שהוא ואנשיו יאלצו להימלט.
ועל כן הפקיד את העיר בידי אדם בשם פיתגורס, והפליג לתראקיה יחד עם קומץ מאנשיו.
כאשר ירדו מהספינות באזור מירקנוס, הם הותקפו בידי שודדים תראקים מקומיים ונרצחו כולם.
גם לאחר מותו, המשיכו האיונים במרד עד תבוסתם בקרב לאדה.
אריסטודמוס ממגלופוליס הידוע גם בכינוי אריסטודמוס הטוב היה הטיראן של העיר מגלופוליס ביוון.
אריסטודמוס היה במקור יליד העיר פיגאליאה.
אביו היה אדם בשם ארטילאס.
הוא אומץ בגיל צעיר בידי טריטאוס, אזרח רב השפעה במגלופוליס.
במהלך שפרטיו אינם ידועים, הוא הפך לטיראן של מגלופוליס.
הוא שלט ככל הנראה תחת חסותו של אנטיגונוס השני גונאטס, מלך מוקדון.
פאוסניאס כותב שלמרות שהיה טיראן, הוא זכה לכינוי "הטוב".
על תקופת שלטונו ידוע מעט.
בשנת 262 לפנה"ס פלשה ספרטה בהנהגת המלך אקרוטאטוס השני לארצו.
התחולל קרב עז, שרבו בו ההרוגים משני הצדדים.
הקרב הסתיים בניצחון מגלופוליס ובמותו של אקרוטאטוס.
על פי פלוטרכוס, שלטונו של אריסטודמוס הופסק בשנת 252 לפנה"ס עקב מהפכה שהובילו הפילוסופים אקדמוס ומאגלופאנס (אצל פוליביוס "דמופאנס"), ששכרו אנשים לרצוח את אריסטודמוס.
אריסטודמוס (ביוונית עתיקה: Ἀριστόδημος; המאה ה-4 לפנה"ס) היה מצביא ומדינאי ספרטני.
על תחילת דרכו של אריסטודמוס לא ידוע לנו דבר פרט לכך שהיה בן למשפחת המלוכה האגידית.
בשנת 395 לפנה"ס הודח המלך האגידי פאוסניאס בשל תוצאותיו של קרב הליארטוס.
במקום פאוסניאס הוכתר בנו אגסיפוליס הראשון כמלך ספרטה.
מכיוון שהוא היה עוד קטין, מונה אריסטודמוס לאפוטרופוס שלו.
באותו זמן השתוללה ביוון המלחמה הקורינתית.
ערי הברית האנטי-ספרטנית גייסו את כוחותיהם בקורינתוס, אולם לא פתחו במתקפה.
בשל כך, החליטו הספרטנים לצאת למתקפה מוקדמת.
מכיוון שהמלך השני של ספרטה אגסילאוס השני, היה באותו הזמן במסע מלחמה באסיה הקטנה, נבחר אריסטודמוס להוביל את צבא ספרטה להתקפה.
אריסטודמוס פגש את כוחות הברית על קרקעיתו היבשה של הנהר נמאה, ולפיכך מכונה הקרב קרב נמאה.
אריסטודמוס ניצח בקרב, והרוויח לספרטה מספיק זמן כדי לאפשר לאגסילאוס לחזור מאסיה.
אריסטון מאפמיה הוא שמו של יהודי מימי הבית השני, בן העיר אפאמיה שבצפון מערב סוריה, על גדות נהר אורונטס, שבשמו נקשרה הלכה הנזכרת במשנה ובתלמוד.
במסכת חלה שבמשנה מובאת משנה על אודות הבאת ביכורים וחלות לבית המקדש בירושלים, תוך בחינת המקום ממנו הובאו הביכורים, האם נכלל בתחום ארץ ישראל אם לאו, על מנת להחליט אם ניתן לקבל ביכורים אלו:
ההלכה שנקשרה בתלמוד הירושלמי בשמו של אריסטון היא שניתן להביא ביכורים מרחבי סוריה, ואף מצפונה של סוריה, שכן היא נחשבת בתחומי ארץ ישראל בגבולות ההבטחה, מנחל מצרים בדרום ועד נהר פרת בצפון.
במערת קבורה מתקופת בית שני בערוץ גיא בן הינום שבירושלים נתגלו שברי גלוסקמה עם הכיתוב "אריסטון אפמי", ויש הסבורים כי המדובר באותו אדם הנזכר במשנה, אשר מעבר להבאת ביכורים לירושלים, גם ביקש להיקבר בה.
עדות לקיום קהילה יהודית באפמיה בתקופתו של אריסטון ניתן למצוא בכתביו של יוסף בן מתתיהו.
אריסטובולוס מקסנדריה היה היסטוריון יווני, בנו של אריסטובולוס, שכפי הנראה הגיע מפוקיס והתיישב בעיר קסנדריה (Κασσάνδρεια) במוקדון.
אריסטובולוס היה כנראה חברו של פיליפוס השני, מלך מוקדון, אביו של אלכסנדר הגדול, והוא התלווה אל אלכסנדר במסעות המלחמה שלו באסיה.
מאחר שהוא אינו נזכר כמשתתף בקרבות, ההשערה היא שהוא שירת במסעות המלחמה כמהנדס צבאי או כפקיד בכיר אזרחי.
בהיותו חבר קרוב של אלכסנדר עצמו, נהנה מאמונו והופקד בידיו תיקון קברו של כורש בפסארגאדה.
אריסטובולוס כתב דיווח, בעיקר גאוגרפי ואתנולוגי.
על פי לוקיאנוס מסאמוסאטה, נאמר על אריסטובולוס כי חי מעל 90 שנה והחל לכתוב את חיבורו ההיסטורי על כיבושיו של אלכסנדר בגיל 84, במהלך מסע המלחמה שלו להודו.
החיבור אבד אמנם, אולם יחד עם הביוגרפיה מאת תלמי הראשון (סוטר) וה"אינדיקה" של נארכוס, הוא היה אחד המקורות החשובים ביותר לאנבסיס של אריאנוס - המקור העיקרי שיש בידנו על אלכסנדר מוקדון.
עבודתו נזכרת פעמים רבות גם אצל אתנאיוס, פלוטרכוס וסטראבון,
היא שרדה רק בציטוטים שנעשו על ידי אחרים, אולם ישנם סימנים המצביעים על כך שלא כולם אותנטיים.
ניתן להבחין כי אריסטובולוס היה ממעריציו הגדולים ביותר של אלכסנדר, מאחר שכאשר יש יותר מסיפור אחד על אותו אירוע, אריסטובולוס בדרך כלל מספק את הגרסה האוהדת יותר.
למשל, כל המקורות מסכימים על כך שאלכסנדר היה שתיין כבד, אולם אריסטובולוס מסביר שעשה זאת רק כי אהב להיות עם חבריו.
וכאשר אלכסנדר השיכור הרג את קלייטוס השחור, אריסטובולוס מסביר כי הייתה זו טעות של קלייטוס עצמו.
ובזמן שתלמי כתב שאלכסנדר ציווה לצלוב את קליסתנס, שביקר אותו בפומבי, טען אריסטובולוס כי האיש מת בכלא.
סביר להניח שמוטיב ה"פוטוס" (השתוקקות) נכנס לספרות על אלכסנדר הגדול על ידי אריסטובולוס.
מוטיב זה היה דרך טובה לתאר את המניע הפנימי של אלכסנדר.
ייתכן ואריסטובולוס חי באלכסנדריה ומת בקסנדריה לאחר שנת 301 לפנה"ס.
אריסטובולוס מאלכסנדריה , נקרא גם אריסטובולוס הפריפטטי (ובעבר כונה בטעות אריסטובולוס מפניאס), היה פילוסוף יהודי הלניסטי מהאסכולה הפריפטטית האריסטוטלית, אולם הוא עשה שימוש גם בתפישות אפלטוניות ופיתגוראיות בניסיון למזג ולתאם בין המקרא והאמונה היהודית שבזמנו לבין תפישות הפילוסופיה היוונית הרווחות בזמנו.
אריסטובולוס נזכר בספר מקבים ב' כבן למשפחת כהנים וכמקורב למלך מצרים תלמי השישי פילומטור, שמלך בשנים 180–145 לפנה"ס.
מקבים ב' נפתח בשתי איגרות מיהודי ארץ ישראל אל יהודי מצרים.
איגרת זו מופיעה ללא תאריך, אולם היא נכתבה כנראה מספר ימים לפני חידוש העבודה בבית המקדש לאחר גזירות אנטיוכוס, ביום כה בכסלו שנת 164 לפנה"ס.
מן ההקבלה בין שני האישים הנזכרים בראש האיגרת, משתמע שאריסטובולוס מילא תפקיד ייצוגי או הנהגתי בקרב יהודי מצרים, בדומה לתפקידו של יהודה המקבי בקרב יהודי ארץ ישראל.
בתרגום הלטיני של טיראניוס רופינוס לתולדות הכנסייה של אוסביוס מקיסריה, הוא נקרא בטעות "אריסטובולוס מפניאס" (Αριστόβουλος του Πανέα), תרגום שגוי של "המעולה" (ὁ πάνυ) ביוונית.
הטעות בתרגום השם שרדה, וכך נקרא אף שם הערך ב.
בגוף הדברים הכתוב בידי אוסביוס ב"תולדות הכנסייה", מצוטטת טעות של ההיסטוריון הנוצרי בן המאה ה-3 אנטוליוס איש לאודיקיאה , שהביא מסורת לפיה אריסטובולוס היה בין שבעים החכמים שתרגמו את התורה ליוונית (תרגום השבעים) בימי תלמי השני פילדלפוס (במאה ה-3 לפנה"ס).
דברי אריסטובולוס במקורם לא השתמרו ואין בידינו כתבי יד ישנים שלמים ממנו, אך ציטוטי קטעים מדבריו השתמרו בספרי ההיסטוריונים הנוצריים קלמנס מאלכסנדריה ואוסביוס מקיסריה, ובהם גם תיאור פעלו ותולדותיו של אריסטובולוס לפי רישומו של ההיסטוריון הקדמון אנטוליוס איש לאודיקיאה.
מתוך קטעים אלה ניכר תוכן דבריו של אריסטובולוס בספרו, ששמו המשוער הוא "ביאורים לתורת משה".
שני קטעים נכבדים מתוך ספר זה, עם פירושים על ספר בראשית וספר שמות השתמרו בספרו של אוסביוס "הכנה לבשורה" (החל להיכתב בשנת 313).
בכרך 13 פרק 12 הוא מצטט את אריסטובולוס: "על צפונות היקום ועומקו ובענייני האמונות והדעות ועל כלל השלטון ועל הרווחה ועל העקרונות ועל מספר העולמות זהו תמיד משה בכל מקום בתורה הקדושה שכתב משה".
דברי אריסטובולוס בספרו של אוסביוס כוללים את הקטעים המצוטטים בספרו של קלמנס (מת בירושלים בשנת 215), הראשון מאבות הכנסייה שטען שמחשבת הפילוסופים היוונים הגיעה מהיהודים והתורה שבידם.
קטעים נוספים מדבריו שובצו בחלקים אחרים של הספר.
בספר אחר של אוסביוס, תולדות הכנסייה, השתמר גם קטע קצר העוסק בזמנו של חג הפסח באביב, המצוטט מפי אנטוליוס מלאודיקיאה וכולל תיאור קצר על פועלו של אריסטובולוס והיותו מהחכמים שכתבו את תרגום השבעים.
טענת מקורה היהודי של הפילוסופיה היוונית
אריסטובולוס הוא ראשון הפילוסופים הידועים לנו, שטען כי עיקרי הפילוסופיה והמטפיזיקה היווניות נבעו ממקורות יהודיים.
אריסטובולוס טען, כ-150 שנה לפני פילון האלכסנדרוני, שלא רק שהמשוררים היווניים העתיקים ביותר, הומרוס, הסיודוס, אורפאוס וכו', אלא אף הוגי הדעות היווניים המוערכים ביותר, ובמיוחד אפלטון, רכשו את רוב חוכמתם מחכמים יהודים ומכתבים עבריים עתיקים.
רושמי רשומות נוצרים שחיו כמאתיים שנים אחריו, אימצו עמדה דומה לזו, כאמור דוגמת קלמנס מאלכסנדריה, שציטט את דברי נומניוס מאפאמיה, אשר חי מעט לפני אריסטובולוס (ב): "מהו אפלטון אם לא משה הדובר יוונית אטית"?
יישוב הפילוסופיה היוונית עם המקרא
אריסטובולוס היה בין הפילוסופים היהודים האלכסנדרונים המוקדמים ביותר, ששמו להם למטרה ליישב ולזהות את התפישות הפילוסופיות היווניות עם הדת היהודית.
חיבורו נקרא, ככל הנראה, "פרשנויות על כתבי משה".
קטעים מעטים בלבד שרדו מכתביו, אך אלו ארוכים ושלמים ומספיק נותר בהם כדי להסיק על תוכן כתביו.
אריסטובולוס הצעיר (מת לאחר 44 לספירה) היה נסיך מבית הורדוס, בנו הצעיר ביותר של אריסטובולוס, בנם של המלך הורדוס ומרים החשמונאית, ושל ברניקי, בתם של שלומית אחות הורדוס וקוסטובר.
היו לו שני אחים, אגריפס הראשון והורדוס (מלך כלקיס), ושתי אחיות, הרודיאס ומרים.
אריסטובולוס ככל הנראה גדל והתחנך ברומא עם אחיו הבוגרים אגריפס הראשון והורדוס (מלך כלקיס), יחד עם קיסר רומא העתידי, קלאודיוס.
אריסטובולוס נשא לאשה את יוטפה , בתם של המלך סמפסיקראמוס השני והמלכה יוטפה , ששלטו באמסה בשנים 42-14.
ליוטפה ואריסטובולוס נולדה בת, שגם שמה יוטפה, שהייתה חירשת.
אריסטובולוס ואחיו אגריפס נעשו מקורבים אל פלאקוס, הפרוקונסול של סוריה.
אולם אריסטובולוס היה עוין את אגריפס והאשים אותו בפני פלאקוס שקיבל שוחד מאזרחי דמשק תמורת תמיכתו אצל הפרוקונסול במאבקם נגד הצידונים על הגבולות.
פלאקוס חקר את העניין וגירש את אגריפס מסביבתו.
בתקופת שלטונו של קליגולה (41-37 לספירה), ביקש הקיסר להקים פסל של עצמו בבית המקדש בירושלים.
כאשר הגיע לטבריה הנציב החדש בסוריה, פובליוס פטרוניוס, הפעיל עליו אריסטובולוס, יחד עם אנשיו, לחץ שיכתוב לקיסר וישכנעו שלא לבצע את החלטתו להקים את הפסל בהיכל.
למרות מעמדו כנסיך לבית הורדוס ונישואיו לנסיכה גם היא, חי אריסטובולוס כאזרח פשוט עד יום מותו.
אריסטובולוס היה נסיך מבית הורדוס, בנו של הורדוס מלך כלקיס ואשתו הראשונה מרים.
אריסטובולוס היה נכדו של אריסטובולוס בנם של המלך הורדוס ומרים החשמונאית, ונינו של המלך הורדוס משני הצדדים: כמו אביו, גם אמו, מרים, הייתה נכדתו של הורדוס, דרך אמה, אולימפיאס.
אריסטובולוס נישא לשלומית בת הרודיאס לאחר מות בעלה, הטטרארך פיליפוס.
שלומית ילדה לאריסטובולוס שלושה בנים: הורדוס, אגריפס ואריסטובולוס.
אריסטובולוס לא ירש מיד את אביו כשליט כלקיס.
עם מות אביו בשנת 48 לספירה, נתן הקיסר קלאודיוס את הטריטוריה לבן דודו של אריסטובולוס, אגריפס השני.
כאשר בשנת 52 לספירה ניתנו לאגריפס השטחים שקודם לכן היו תחת שלטונו של פיליפוס, קיבל אריסטובולוס את כלקיס.
אריסטובולוס זוהה עם אותו אריסטובולוס שמונה על ידי נירון קיסר למלך ארמניה הקטנה בשנת 55 לספירה, והשתתף עם כוחותיו במלחמה עם האימפריה הפרתית בשנים 63-58, ותמורת זאת קיבל ממנו בשנת 61 חלק קטן מארמניה הגדולה.
אריסטובולוס זה נעקר מארמניה הקטנה בשנת 72, אולם במידה והוא אותו אריסטובולוס מלך כלקידיקי, שתמך בלוקיוס קאיסניוס פאיטוס , פרוקונסול בסוריה, במלחמה נגד אנטיוכוס הרביעי, מלך קומגנה בשנת 73, הוא פוצה תמורת זאת בממלכה חדשה, ככל הנראה כלקיס על הבלוס (ad Belum, נהר קויק ; כיום קינאסרין בצפון סוריה).
מטבעות אריסטובולוס מלך כלקיס וארמניה הקטנה
מעט מאד טיפוסי מטבעות נטבעו בידי אריסטובולוס מארמניה הקטנה, כל אחד מהם נטבע בשנה שונה.
בצד הפנים של כל המטבעות מתוארת דמותו של המלך פונה לשמאל (זאת בניגוד למטבעות אביו, הורדוס מלך כלקיס, שדיוקנו פונה לימין), ומסביב הכתובת היוונית שתרגומה "של המלך אריסטובולוס" והשנה להנפקת המטבע, על פי מניין שנות שלטונו של המלך.
אריסון השקעות בע"מ היא חברת החזקות בבעלות שרי אריסון, ולה תיק השקעות אימפקט מגוון.
בעבר, החזקותיה הבולטות של החברה כללו את בנק הפועלים, בה החברה מחזיקה 5.62%, נכון לספטמבר 2022.
החברה נוסדה ב-1991 על ידי איש העסקים תד אריסון, כאשר חזר לגור בישראל לאחר שוויתר על אזרחותו האמריקאית, כזרוע הפעילות העסקית שלו בישראל.
שלמה נחמה מונה למנכ"ל החברה ובהמשך החזיק 15% מהמניות.
ההשקעה הראשונה של החברה באותה שנה הייתה הקמת חברת אורבונד ללוחות גבס, בנוסף הקימה הקבוצה מפעל בשדרות, בשם "אורלב", שייצור חדרים רטובים (חדרי אמבטיה, מטבח ושירותים מוכנים, המשולבים בשיטה מודולרית בשלד הבניין).
ב-1998 נמכר המפעל לקונצרן KNAUF הגרמני.
בשנת 1993 רכשה "אריסון השקעות" 50% ממניות חברת הצבעים נירלט, ומכרה אותם ב-1998.
בפברואר 1995 "אריסון השקעות" בשותפות עם ג'ורג' סורוס ובנק גולדמן סאקס הגישו הצעה במכרז שפרסמה מדינת ישראל לרכישת בנק הפועלים, אך יישום המכרז התעכב במשך שנתיים ולא יצא לפועל.
ביוני 1996 מכרה ההסתדרות את החזקותיה בחברת שיכון ובינוי לעובדי החברה לפי שווי של 300 מיליון שקל.
לאחר מכן מכרו העובדים מיד ל"אריסון השקעות" 15% מהמניות לפי שווי חברה של 500 מיליון שקל.
רכישת העובדים נעשתה באמצעות 10% הון עצמי, 50% בהלוואה מהבנק הבינלאומי, בערבות "אריסון השקעות", ו-40% כחוב להסתדרות למשך 5 שנים.
מספר חודשים מאוחר יותר הוחזר החוב באמצעות הלוואות שנלקחו מהחברה עצמה.
באוקטובר 1996 הזרימה "אריסון השקעות" הון נוסף לחברה תמורת 5.4% ממניות החברה.
במאי 1998 נרשמו מניות שיכון ובינוי למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב לפי שווי חברה של 1.25 מיליארד שקל, ובמקביל פרסמה קבוצת "אריסון השקעות" הצעת רכש למניות, שהביאה אותה להחזקה של 35% בחברה, ובהמשך הפכה לבעלת השליטה עם החזקה של כ-45%.
ההבדל בין המחיר ששולם להסתדרות ושווי חברה בהנפקה הביא לתביעה משפטית בטענה למניפולציה וקשר שנקשר בין הרוכשים לבין ההסתדרות, אשר באמצעותם הוציאה ההסתדרות מידיה נכס בשווי של מאות מיליוני שקלים במחיר הנמוך בהרבה משוויו האמיתי.
התביעה נדחתה לבסוף על ידי בית המשפט העליון.
משנת 1999 מובילה את החברה שרי אריסון.
אריסון השקעות מתמקד ביצירת השקעות מבוססות ערכים ארוכות טווח, משמע לממש אסטרטגיה עסקית הבאה לתת מענה למטרות חברתיות וסביבתיות.
לאריסון השקעות תיק השקעות אימפקט במגוון תחומים, כולל פודטק, בריאות, תחבורה, חינוך, נדל"ן, AI/רובוטיקה, וכלכלה מעגלית.
אריסון השקעות מצהירה כי החברה בוחנת את השקעותיה לפי מכלול מרכיבים של אחריות תאגידית (ESG), רשימת יעדי האו"ם לפיתוח בר קיימא (DSG), ומודל עשיית הטוב (DGM).
בשנת 1997 רכשה חברת "אריסון השקעות" יחד עם דנקנר השקעות ושותפים אמריקאים ממדינת ישראל 43% ממניות בנק הפועלים, הבנק הגדול בישראל, אשר הקנו לה את השליטה בבנק.
תמורת מניות אלה שילמה "אריסון השקעות" כ-1.37 מיליארד דולרים.
בשנת 1997 רכשה "אריסון השקעות" 30% ממניות יורוקום תקשורת, וב-2005 מכרה את החזקותיה לשאול אלוביץ'.
בשנת 1998 נרכשה חברת מיראביליס (בה השקיעה "אריסון השקעות") על ידי AOL תמורת 407 מיליון דולר.
במרץ 2006 רכשה שרי אריסון 15% ממניות "אריסון השקעות" משלמה נחמה, שפרש מתפקידו כמנכ"ל, שנה אחר כך רכשה את חלקם של השותפים האמריקאים בגרעין השליטה בבנק הפועלים.
ובשנת 2011 רכשה את חלקו של אחיה מיקי אריסון (23%).
במקומו של שלמה נחמה מונתה אפרת פלד למנכ"ל.
בספטמבר 2009, לאחר שהודח מתפקיד יו"ר בנק הפועלים, מונה דני דנקנר למנכ"ל "אריסון השקעות" ואפרת פלד מונתה לתפקיד יושב ראש הדירקטוריון, אך ביוני 2010 דנקנר נאלץ לפרוש ממתפקיד, בעיצומה של חקירה משטרתית נגדו, ופלד מונתה למנכ"ל ויושב ראש.
בינואר 2007 רכשה "אריסון השקעות" את השליטה בתעשיות מלח לישראל (שהחזיקה 6% ממניות בנק הפועלים) ממשפחת דנקנר תמורת 886 מיליון ש"ח, והעניקה לה בכך את השליטה הבלעדית בבנק הפועלים.
בשנת 2008 רכשה את כל מניות הציבור של תעשיות מלח לישראל, שהונפקה בבורסה 16 שנים קודם לכן.
החברה נמחקה מהבורסה והפכה מחברה ציבורית לחברה פרטית בבעלותה המלאה של "אריסון השקעות".
בהמשך נמכרו כל מניות בנק הפועלים שהיו בידי תעשיות מלח תמורת 1.25 מיליארד ש"ח, ושם החברה שונה ל"מלח הארץ".
בשנת 2008, הקימה שרי אריסון באמצעות אריסון השקעות, את חברת המים "מיה".
באוגוסט 2018 מכרה "אריסון השקעות" את חלקה בחברת "שיכון ובינוי" (47%) לנתי סיידוף, תמורת 1.1 מיליארד ש"ח.
בנובמבר 2019 מכרה החברה את מלח הארץ לקרן פורטיסימו קפיטל, ואת חברת המים מיה לקרן האירופית ברידג'פוינט.
נכון לנובמבר 2022, מחזיקה אריסון השקעות ב-5.62% ממניות בנק פועלים.
אריסטונקטיס (שם מדעי: Aristonectes; מילולית: "השחיין הטוב ביותר") הוא סוג של זוחל ימי ממשפחת האלאסמוזאוריים אשר חי באוקיינוסים הקדומים של הקרטיקון.
המאובנים שלן התגלו בתצורות "Paso del Sapo Formation" בפטגוניה, ארגנטינה, תצורות "Quiriquina Formation" בצ'ילה ותצורות "Lopez de Bertodano Formation" שבאנטארקטיקה שהייתה חמימה יותר במשך הקרטיקון.
הוא התקיים במשך הקרטיקון העליון שלפני 70 עד 66 מיליון שנה מזמננו.
הפליוזאור הגדול היה קרובו של האלסמוזאורוס וכמותו היה גדול ביותר, באורך של מעל 10 מטרים ומשקל אפשרי של 4 טונות אצל המין Aristonectes quiriquinensis ואורך של 11 עד 11.9 מטרים ומשקל מוערך של 10.7 עד 13.5 טונות אצל המין Aristonectes parvidens, כך שהיה זה אחד מהגדולים שבפלסיוזאורודים.
הוא היה בעל צוואר ארוך ביותר, גולגולת קטנה וצרה ובתוכה שורות של שיניים חרוטיות והיה לו חלל צלעות רחב וזרועות ארוכות עטויות סנפירים, איתם נע ביעילות בימים בחיפוש טרף כמו דגים ורכיכות ימיות.
זוחל זה נכחד לפני 66 מיליון שנה מזמננו עם הכחדת הקרטיקון הגדולה.
אריס לימסול הוא מועדון כדורגל מהעיר לימסול שבקפריסין אשר נוסד ב-1930. המועדון מחזיק בזכייה אחת באליפות קפריסין והוא אחד מהמועדונים המייסדים של התאחדות הכדורגל של קפריסין.
המועדון משחק בליגת העל הקפריסאית והוא מארח את משחקיו באצטדיון אלפאמגה המכיל 10,700 מקומות.
כאחד מהמועדונים המייסדים של התאחדות הכדורגל של קפריסין, התחרה המועדון בליגה הבכירה בחמש העונות הראשונות שלה, כאשר מיקומו בליגה נע בין 5 ל-7, אך ב-1939 הפסיק המועדון את פעילותו עקב קשיים כלכליים.
המועדון חזר לפעילות לאחר 13 שנה ב-1952, כשהתחרה בליגה השנייה.
שנתיים לאחר מכן חזר המועדון לליגה הבכירה כאשר סיים במקום הראשון בליגת המשנה בעונת 1953/1954, אך בעונת החזרה לליגה הבכירה סיים המועדון במקום אחרון ושב לליגה השנייה.
בעונה שלאחר מכן בליגה השנייה זכה המועדון באליפות נוספת ושב לליגה הבכירה, שם התחרה בצמרת וסיים במקום הרביעי בעונת 1956/1957. בעונת הבאות נחלש המועדון וסיים לרוב בתחתית הטבלה.
בשנות ה-60 נשאר המועדון בליגה הבכירה למרות שסיים לרב בתחתית הטבלה לאור העובדה שלא היו יורדות עד שירד לליגת המשנה בסיום עונת 1969/1970.
בליגה הבכירה המועדון סיים לרב בחלק התחתון של הטבלה אך הצליח לשרוד בליגה, אולם בעונת 1988/1989 הצליח המועדון להעפיל לגמר הגביע הקפריסאי, שם הפסיד לא.א.ל.
בעונת 1989/1990 סיים המועדון במקום הרביעי בליגה.
אך בעונות הבאות שוב חזר לתחתית הטבלה עד שבסיום עונת 1992/1993 שב לליגת המשנה.
בעונה הבאה זכה המועדון באליפות הליגה השנייה בפעם השלישית בהיסטוריה שלו ושב לליגה הבכירה.
אך בשנים הבאות המשיך להתנדנד בין הליגה הראשונה והשנייה ולרב לא הצליח להישאר יותר מעונה אחת בליגה הבכירה.
כך המשיכה המגמה גם בשני העשורים הראשונים של שנות ה-2000. כשבעונת 2010/2011 ו-2012/2013 זכה המועדון באליפות הליגה השנייה בפעם הרביעית והחמישית בתולדותיו.
בסיום עונת 2020/2021 שבה אריס לליגה הבכירה, ואז החל עידן חדש בתולדות אריס, כאשר המועדון נרכש על ידי המשקיע הרוסי ולדימיר פדרוב, שרצה להפוך את המועדון לאחד ממועדוני העילית של קפריסין.
כבר בסיום אותה עונה סיים המועדון במקום הרביעי מה שהיווה היסטוריה עבור המועדון שכן המקום הרביעי באותה עונה זיכה אותו בכרטיס לשלב המוקדמות השני בקונפרנס ליג ולהופעה ראשונה במסגרת האירופית.
המועדון הוגרל לשחק נגד נפטצ'י באקו, מאזרבייג'ן ולמרות ניצחון 2–0 בבית, אריס הפסידה 0–3 במשחק השני והודחה, אך התוצאות בליגה הקפריסאית בעונה זו היו טובות יותר, כאשר בסיום העונה זכתה אריס באליפות היסטורית עבורה, שזיכה אותה בכרטיס לשלב המוקדמת השני בליגת האלופות.
בשלב המוקדמות השני פגשה אריס את באטה בוריסוב מבלארוס, היא הביסה אותה פעמיים 6–2 ו- 5–3 ועלתה לשלב המוקדמות השלישי ובכך הבטיחה מקום בשלב בתים אירופי ראשון בתולדותיה.
בשלב המוקדמות השלישי פגשה אריס את ראקוב צ'נסטוחובה אלופת פולין, היא הפסידה לה פעמיים ונשרה לשלב הפלייאוף בליגה האירופית שם הוגרלה מול סלובן ברטיסלאבה אלופת סלובקיה.
במשחקהראשון הפסידה אריס 1–2 אך בגומלין בבית הביסה אריס את הסלובקים 6–2 ועלתה לראשונה בתולדותיה לשלב בתים אירופי.
כאשר בשלב הבתים סיימה אחרונה בבית שכלל את גלאזגו ריינג'רס מסקוטלנד ריאל בטיס מספרד וספרטה פראג מצ'כיה.
בכל התוצאות (בית וחוץ) מספר השערים של אריס מוצג ראשון.
אריסטה נטוורקס היא חברה אמריקאית העוסקת בתחום רשתות מחשבים שבסיסה בסנטה קלרה שבקליפורניה.
החברה מתכננת ומשווקת מתגי רשת רב-שכבתיים כדי לספק רשתות מוגדרות באמצעות תוכנה (SDN) עבור מרכזי נתונים גדולים, מחשוב ענן, מחשוב עתיר ביצועים וסביבות מסחר בתדירות גבוהה.
כל מוצרי אריסטה רצים על גבי מערכת הפעלה מבוססת לינוקס, Extensible Operating System (EOS).
בשנת 2004 הקימו אנדי בכטולסהיים, קנת דודה ודייוויד צ'ריטון את אראסטרה (לימים שונה שמה לאריסטה).
בכטולסהיים וצ'ריטון מימנו את החברה בעצמם.
באוקטובר 2008 מונתה ג'ישרי אולאל, שעזבה במאי 2008 את סיסקו לאחר 15 שנים, למנכ"לית אריסטה.
ביוני 2014 עשתה החברה הנפקה ראשונית בבורסת ניו יורק תחת הסמל ANET.
בדצמבר 2014 הגישה סיסקו שתי תביעות נגד אריסטה בטענה להפרת קניין רוחני, ונציבות הסחר הבינלאומי של ארצות הברית הוציאה צווים בנוגע לשניים מהמאפיינים המוגנים בפטנט של סיסקו ואסרו על ייבוא על מוצרים המפרים זכויות יוצרים.