tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1990 קיבל תואר שני במנהל עסקים וניהול מערכות מידע מאוניברסיטת תל אביב.
מ-1983 עד 1988 שירת כקצין ביחידה 8200. עם שחרורו מצה"ל הצטרף לשירות הביטחון הכללי, ושירת במספר תפקידי מנהל מחלקות פיתוח תוכנה.
על תרומתו להקמת מערך הסיגינט של השירות והובלת הפיתוח של יכולות ניתוח מידע מתקדמות בשירות (ביג דאטה) זכה ב-2002 עם צוות מהשירות בפרס ביטחון ישראל.
היה מנהלה הראשון מ-2003 של הרשות הממלכתית לאבטחת מידע.
בשנת 2008 מונה על ידי ראש השירות יובל דיסקין לראש אגף טכנולוגיות מידע וחבר מטה השירות, כיהן בתפקיד עד פרישתו ב-2014.
לאחר פרישתו עבד כסמנכ"ל טכנולוגיות מידע בחברת כרטיסי אשראי לישראל (CAL) עד 2016, לאחר מכן עבד כסמנכ"ל טכנולוגיות מידע והנדסה של חברת בזק בינלאומי עד 2018, מ-2019 ועד 2023 מונה בנוסף גם לסמנכ"ל טכנולוגיות מידע (CIO) של החברות פלאפון, Yes,
ב-2023 מונה לסמנכ"ל מחשוב וטכנולוגיות מידע באוניברסיטת תל אביב.
רונלה הייאטי (; נולדה ב-2 בספטמבר 1989), ידועה בשמה הפרטי רונלה, היא זמרת-יוצרת ורקדנית אלבנית.
היא נולדה וגדלה בטירנה, שם החלה להופיע בתחרויות ריקוד ושירה שונות.
הייאטי נולדה למשפחה אלבנית בעיר טירנה ב דאז.
אמה נולדה בקורצ'ה ואביה, מראש הייאטי, נולד בשקודרה.
בד בבד עם לימודיה בבית הספר היסודי המקומי, למדה אחר הצהריים נגינה על פסנתר ובלט.
כנערה, השתתפה בתחרויות שירה וריקוד אלבניות רבות.
לאחר תקופת התיכון השתתפה בתחרויות נוספות כמו "Top Fest" ו-"Kënga Magjike".
במאי 2013 הוציאה לאור את סינגל הבכורה שלה, "Mala Gata", שהפך אותה למוקד עניין בעיתונות ובכלי התקשורת בחבל הבלקן.
בדצמבר 2015 פרסמה את השיר השני שלה, "A do si kjo", שהגיע למקום ה-13 במצעד הסינגלים האלבני.
גם הסינגל הבא, "Marre", הגיע למקום ה-13 באותו המצעד.
בשנים 2017–2018 הוציאה הייאטי ארבעה סינגלים בזה אחר זה, "Mos ik", "Sonte", "Maje men" ו-"Do ta luj".
ארבעת הסינגלים הגיעו לשלושים השירים הפותחים של מצעד הסינגלים האלבני.
בדצמבר 2018 השתתפה שוב בפסטיבל "Kënga Magjike", עם השיר "Vuj", והגיעה למקום הרביעי.
בשנת 2019 הוציאה מספר שירים שנכנסו למצעד, כשהבולט ביניהם הוא "MVP", שהגיע למקום הראשון.
ביולי 2020 הפיקה את המנון מועדון הכדורגל האלבני קיי אף טירנה, לרגל ציון 100 שנה לפתיחתו.
במרץ 2021 חשפה הייאטי את מועד פרסום אלבום הבכורה שלה, RRON.
הסינגל המוביל שלו, "Prologue", הגיע בשיאו למקום השני במצעד האלבני.
בנובמבר 2021 חשפה רשות השידור האלבנית כי הייאטי תשתתף במהדורה ה-60 של פסטיבלי אי קנגס, ותתחרה על הזכות לייצג את המדינה באירוויזיון 2022 שיתקיים בטורינו, איטליה.
ב-29 בדצמבר 2021 ביצעה הייאטי את שירה, "Sekret", וזכתה במקום הראשון בפסטיבלי אי קנגס.
ב-10 במאי 2022 ביצעה את "Sekret" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2022. היא נכשלה בניסיון להעפיל לגמר התחרות, שהתקיים ב-14 במאי.
הייאטי ידועה בזכות סגנונות המוזיקה הרבים בהן היא מתמחה.
ז'אנר הפופ הוא סוג השירה העיקרי שלה, אך היא התנסתה בז'אנרים נוספים דוגמת אר אנד בי, רגאיי ורוק.
היא ציינה כי היא הושפעה רבות מיצירותיו של מייקל ג'קסון.
הייאטי גם העריצה בילדותה את המוזיקאי הפוארטו ריקני ריקי מרטין.
היא אף השתתפה בקונצרט שלו בניו יורק באוקטובר 2021.
הייאטי היא פעילה למען צמצום פערי המגדר בין נשים וגברים ולדיכוי דימויי גוף שלילים.
היא לא מרבה להתראיין אודת חייה האישיים.
בשנת 2015 פרסמה כי היא נמצאת במערכת יחסים עם המוזיקאי האלבני יאנג זרקה, איתו שיתפה פעולה במספר סינגלים לפני שנפרדו בשנת 2018. נכון לדצמבר 2021 היא גרה עם אמה בטירנה.
פרופסור רונן אלדן הוא מתמטיקאי ישראלי.
אלדן הוא פרופ' במחלקה למתמטיקה במכון ויצמן למדע.
תחומי ההתמחות שלו הם תורת ההסתברות, אנליזה, למידת מכונה ותיאוריה חישובית.
על הישגיו קיבל בין השאר את פרס ארדש (2018), את פרס בלווטניק למדענים צעירים (2022), ואת פרס אופקים חדשים (New Horizons Breakthrough Prize).
אלדן סיים תואר ראשון במתמטיקה באוניברסיטה הפתוחה ודוקטורט באוניברסיטת תל אביב בהנחיית בועז קלרטג וויטלי מילמן.
ב-2015, הצטרף אלדן לסגל במחלקה למתמטיקה במכון ויצמן.
עבודתו הובילה לפריצות דרך בפתרון השערות בתיאוריה המתמטית של תופעות במימד גבוה שיש להן השפעות עמוקות על תחומי הסטטיסטיקה, למידת מכונה ומדעי המחשב התאורטיים.
המחקר שלו מקיף מספר תחומים של מתמטיקה, עם התמקדות בהסתברות ממדי גבוהה.
אחת התרומות העיקריות של אלדן היא פיתוח מתודולוגיה חדשה המתבססת על קשר בלתי צפוי בין ניתוח מערכות ממדיות גבוהות וחשבון סטוכסטי, התיאוריה החוקרת את תנועתם של חלקיקים מתפזרים.
יתרה מכך, קו המחקר היישומי שלו הוביל להבנה חדשה של המגבלות של רשתות עצביות בלמידת מכונה ואלגוריתם חדש לקבלת החלטות בבינה מלאכותית.
פרס חיים נסיהו במתמטיקה (2013)
פרס בלווטניק למדענים צעירים (2022)
פרס פריצת דרך ניו הורייזונז - מתמטיקה (2023)
רונן אקרמן (20 באוגוסט 1963 – 18 באוקטובר 2022) היה צלם תיאטרון ואופנה ישראלי.
עסק בפרסום ותדמית לידוענים מעולמות הבידור והפוליטיקה.
אקרמן נולד ברחובות לאב מנהל בכיר בחברת "הזרע" ולאם מדענית במכון ויצמן למדע.
בגיל חמש התגרשו הוריו, ורונן ושתי אחיותיו נשארו לגור עם האב.
ב-1976 עבר רונן עם אביו למושב קדרון.
האב אשר דחף את אקרמן ללמוד צילום כתחביב.
ב-1978 כשנה לאחר נישואיו מחדש של אביו, נולד אחיו הצעיר, רפאל.
אקרמן שירת שנת שירות בגרעין עודד וחמש שנים כקצין קבע בחיל האוויר.
באוקטובר 2018 אובחן כחולה ב-ALS.
אקרמן השתתף בפרויקט מיקרוסופט "Voice Typing Project", המותאמת לאנשים חולי ALS או מחלות ניוון שרירים אחרות.
כארבע שנים לאחר שאובחן, הודיע באוגוסט 2022 על פרישה לאחר מעל שלושה עשורים.
נפטר ממחלתו ב-18 באוקטובר 2022, והובא למנוחות בבית העלמין של מושב קדרון.
אקרמן התחיל מ-1988 בצילום הצגות בבית צבי, ובקריירה מקצועית בתחום.
בהמשך צילם בידיעות אחרונות, בחברות אופנה, עבד עם מגזינים, סוכנויות דוגמנות ומעצבי אופנה, ערך הפקות אופנה, עסק בצילומי סטילס כיחסי ציבור לתוכניות טלוויזיה וכבלים שונות, וצילם את כמה מעטיפות האלבומים המשמעותיים של התקופה.
רונן עבד גם עם משרדי פרסום וחברות יחסי ציבור ותדמית.
בשנת 2000 היה הצלם הרשמי של משלחת ישראל למרוקו, בראשות בנימין בן אליעזר.
מאז 2005 ועד זמן קצר לפני מותו היה צלם הבית של "קשת 12".
אקרמן התפרסם בצילום שער שלו ב-2016 בשבועון פנאי פלוס עם מירי רגב שזכה להצלחה רבה.
בנוסף צילם לראשונה את קרן פלס, הראל סקעת ורוני דלומי בתחילת דרכם המקצועית ועוד.
חלק מתצלומיו מתועדים בספריה הלאומית.
היה בעל סטודיו לצילום בבית מגוריו.
נמנה עם צוות המורים במרכז הארצי ללימודי צילום סטודיו גברא.
אקרמן היה הומו מוצהר, לאחר שבצעירותו הסתיר את זהותו המינית, ועסק גם בנושא הגילנות בקהילה הגאה.
אפריל 2015 אוצר התערוכה "זרמים בזמן" חברת החשמל לישראל.
בינואר 2019 ולמשך כחצי שנה, צילם גברים מהקהילה הגאה והתכוון לפתוח את התערוכה #40MENOVER40 – ארבעים פורטרטים של גברים מעל גיל 40. בפורייקט הציג צילומים רגישים, בלי פילטרים או פוטושופ, גברים מצליחים מהקהילה ורלוונטיים למרות גילם.
כל ההכנסות מהתערוכה אמורות להיות מוקדשות לעמותת "ישראלס" לחקר ה-ALS בישראל.
עקב מגפת הקורונה וגילוי מחלתו, התערוכה נדחתה, ונפתחה ב-18 בנובמבר 2021 ביום הגבר הבין־לאומי, במלון "הוטל בובו" מקבוצת מלונות בראון.
רונן אביבי (נולד ב-21 בפברואר 1961) הוא חבר נבחרת ישראל לשעבר בכדורעף נכים.
אביבי גדל בקיבוץ עברון ובסוף שנות השבעים סיים לימודי תיכון.
הוא נכה צה"ל עם קטיעה של רגל ימין.
היה חבר נבחרת הכדורעף בתחרויות המשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) והמשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996).
הנבחרת התחרתה בכדורעף בעמידה ובשנת 1996 העפילה עד רבע הגמר.
רונן זבולון (נולד ב-12 במרץ 1970) הוא צלם דוקומנטרי ישראלי, זוכה פרס עדות מקומית לשנת 2016, ופרס פוליצר לשנת 2024 על צילומיו במסגרת תיעוד מלחמת חרבות ברזל.
זבולון נולד בירושלים לרחל (לבית בן-אליעזר) ולאפרים זבולון.
בתיכון למד בגימנסיה העברית רחביה (סיים ב-1988).
לאחר שירותו הצבאי למד צילום שלוש שנים במכללת הדסה (1994–1997).
בשנים 1996–2001 עבד בסוכנות הצילום הישראלית זום 77. בשנים 2001–2003 עבד עבור עיתונים בינלאומיים וביניהם בוסטון גלוב והטיימס.
בשנת 2003, הצטרף לצוות הצלמים של סוכנות הידיעות הבינלאומית רויטרס ושם הוא עובד עד היום (2025).
תמונותיו הוצגו בפסטיבל Visa Pour L'Image ובפסטיבל הצילום הבינלאומי נורדרליכט שבהולנד.
בשנת 2016 זכה בפרס עדות מקומית בקטגוריית תמונת השנה עבור צילום של משפחתה של דפנה מאיר.
התמונה צולמה בהלוויה של דפנה מאיר, שנרצחה בידי מחבל פלסטיני שחדר ליישוב בו היא גרה, עתניאל בדרום הר חברון, ודקר אותה למוות.
פרופ' מיכה קירשנר כתב על תמונת השנה של זבולון:
"הצילום של רונן זבולון בולט ממספר היבטים.
נוכחותה החרישית של המצלמה אינה מפרה את ההתכנסות האינטימית של המשפחה.
זבולון הצליח להנציח, את שאנו מכנים 'הרגע המכריע'.
אותו שבריר של זמן שלפניו או אחריו הדימוי, כבר פגה היתכנותו.
המבנה הפנימי של התצלום מורכב ממעגלי ראשים מורכנים, כמעט משיקים האחד לשני, ויחד מייצרים מעגל נוסף, רחב ועוטף, המכיל בתוכו תא משפחתי גרעיני וכאוב.
כלומר, הכאב אינו מבקש מאיש להצטרף אל המתאבלים, ובכל זאת הצופה נסחף פנימה.
הצבעים החמים – אדום וכתום בקצוות המנוגדים – מציעים מטפורה של דרמה.
היא כבר שם וכבר מהדהדת בקרביו של הצופה".
בשנת 2024, כחלק מצוות צלמי רויטרס, בהם אמיר כהן, זכה בפרס פוליצר ל"צילום חדשות מתפרצות" עבור חלקו בסיקור טבח שבעה באוקטובר, והשבוע הראשון בישראל של מלחמת חרבות ברזל.
רונן הרשקוביץ (נולד ב-1 בנובמבר 1972) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, יוצר, במאי ויזם תרבותי ישראלי.
הרשקוביץ בוגר החוג לתיאטרון - מגמת משחק (BFA) מאוניברסיטת תל אביב (2000) ותוכנית הבוגרים של N.Y.U טיש.
הוא היה חבר בלהקת הקומדיה דל'ארטה של יורם בוקר משנת 1998 ושיחק בתיאטרון הבימה בשנים 2000-2003 ובתיאטרון חיפה בשנים 2003–2005. בנוסף, הופיע בתיאטרון אורנה פורת, תיאטרון תמונע, הצגות מסחריות וב'תיאטרון בסלון', מיזם התרבותי-חברתי שהקים בשנת 2009. הרשקוביץ משתתף, בחבר-מייסד, גם בהרכב האימפרוביזציה קומיקזה.
בתחום הקולנוע והטלוויזיה, הרשקוביץ השתתף ביצירות שונות ביניהן: "מישהו לרוץ איתו", "ימים קפואים", "הדברים שמאחורי השמש" ו"סלסה תל אביב".
בתחילת שנות ה-2000, החל להשתתף בסרטים רבים מסוגת קולנוע חרדי, ביניהן: "אופני הרעם", "הרפתקאה בפראג", הנקמה היהודית 2: חטיפת אייכמן, "כוחם של תהילים", "הדיסק הצרוב", "מנין חסר", הנקמה היהודית 3: משימה בנפאל, "אבודים בדרך", "חרב דוד", "נשק שחור" ועוד.
משנת 2002, הרשקוביץ ביים וכתב עשרות מופעים וסרטים.
בין עבודותיו ניתן למנות את אירועי המכביה ה-17, ה-18 וה-19 כולל אירועי זיכרון לגשר המכבייה, אירועי תגלית בשנים 2010–2013 בבנייני האומה ובלטרון, וכן סרטונים ואירועים עסקיים לחברות הפקה שונות ולחברות מובילות במשק כמו בנק הפועלים, בנק מזרחי טפחות, שטראוס גרופ, הקרן לירושלים, סלקום, יוניליוור ו-IBM.
לצד פעילותו האמנותית, הרשקוביץ מילא שורת תפקידי ניהול.
בשנים 1993-1995 שימש כסמנכ"ל ארגון נוער לנוער BBYO, עם אחריות על סניפי אירופה וישראל, פיתוח תכנים והדרכת צוותי חינוך.
בין השנים 2001–2007 היה סמנכ"ל מתנדבים של ארגון "לתת" - סיוע הומניטרי ישראלי, עם אחריות על 12,000 מתנדבים, פיתוח ארגוני וגיוס שיתופי פעולה בארץ ובחו"ל.
הרשקוביץ היה חבר דירקטוריון ב"שח"ם – ארגון השחקנים והשחקניות בישראל" בשנים 2001-2015 ונמנה עם מייסדי הארגון.
כמו כן, היה חבר בצוות חשיבה ארצי לפיתוח מקצועי במגזר השלישי בג'וינט ישראל בשנים 2005-2009. בשנים 2009-2022 כיהן כמנכ"ל תיאטרון בסלון, ובמקביל ניהל את קפסולה בית תוכן בשנים 2016–2022.
רונן זן (נולד ב--1990) הוא צלם אמן דרוזי שהתפרסם לאחרונה בעיקר ביצירת אמנות חד פעמית של צילום גבעת הצעקות שליד מג'דל שאמס.
זן נולד בשפרעם, למשפחה דרוזית ענפה, שחלקה חי בסוריה.
שמו הפרטי העברי לכאורה, מבוסס לדבריו על דמות יפנית מהסרט "רונין" שיצא לאקרנים בשנת 1988. מרבית הגברים במשפחתו הישראלית ובני כתתו בתיכון שירתו בכוחות הביטחון, אך זן, שהוא בן הזקונים במשפחתו, בחר להמשיך בלימודיו התיכוניים לכתות יג' ו-יד' בתיכון אורט בראודה שבכרמיאל, ולאחר מכן למד לתואר ראשון באלקטרוניקה וחשמל.
הוא בחר שלא לשרת בצבא, היחיד מבני כתתו, וזאת למרות הסתייגות משפחתו ובמיוחד אביו, ששירת בצבא ונפצע קשה במלחמת לבנון הראשונה.
לדבריו מגיל צעיר נמשך לצילום, ועל כן החליט להמשיך בהשכלה בתחום אחר, ולמד לתואר ראשון במחלקה לצילום BFA באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל במשך 4 שנים, אותו סיים בשנת 2018. הוא גם בעל תואר שני באמנות MFA (2022) באותה אקדמיה.
פרויקט הגמר שלו ב"בצלאל", שחלקו הוצג גם בגלריה רוזנפלד, עסק בחאן אל אחמר (בתרגום לעברית: החאן האדום), כפר בדואי באזור יהודה ושומרון שבו מתגוררים נוודים בני שבט הג'יהלין, וסביב פינויו התרחשה דרמה פוליטית במשך שנים לא מעטות.
המיזם הזה הפך לסדרה שקרא לה "חאן אל-אחדר" (החאן הירוק), בין השאר הודות לשימוש שעשה בה במסך הירוק ("Green Screen"), המוכר מצילומי טלוויזיה וקולנוע, אפשר "להלביש" עליו רקעים שונים ומשתנים.
ה"גרין סקרין" של זן בולט בנוכחותו הירוקה, כזו שמראה בדיוק את המציאות ולא צריך להשתמש בה כדי לבצע מניפולציות צילומיות.
עבודות הווידאו והצילום שהציג בפרויקט הגמר, זכו להצלחה רבה, ונרכשו לאוסף מוזיאון ת"א עוד בטרם זכה בפרס פרסר .
ד"ר חוסני אלח'טיב שחאדה כתב עליהן, במאמר שאינו נטול אמירות פוליטיות, כדלקמן:
בשנת 2023 זכה זן בפרס לורן ומיטשל פרסר לצלם ישראלי צעיר, שבנוסף למענק כספי של ממש, מקבל הזוכה אפשרות להציג תערוכת יחיד במוזיאון תל אביב לאמנות.
התערוכה נפתחה בדצמבר 2024. בחבר השופטים היו שניים בעלי שם מחו"ל: מנהל יריד הצילום Photo London וד"ר סוזן ברייט, חוקרת צילום ואוצרת עצמאית.
רונן אידלמן (נולד ב-22 ביוני 1971) הוא אמן קונספטואלי, מעצב גרפי, אקטיביסט, מייסד ועורך שותף של מגזין האמנות והתרבות "ערב-רב".
אידלמן נולד ב, ניו יורק, לארתור וארלין אידלמן.
בגיל 7 עלה עם משפחתו לישראל, גדל והתחנך בתיכון הרטמן שבירושלים.
לאחר שירותו הצבאי השלים תואר ראשון בתקשורת חזותית במרכז ויטל ללימודי עיצוב.
בשנת 2008, סיים תואר שני באומנות באוניברסיטת באוהאוס, ויימאר, שבגרמניה.
הוא התמחה באומנות ב ועבודת התזה שלו עסקה בתנועות פוליטיות כעבודת אומנות.
במרכז התזה שלו עמדה עבודת אמנות מושגית של הקמת מדינה יהודית אלטרנטיבית בתורינגיה שבגרמניה, תחת השם "מדינת ויימאר".
פרויקט "מדינת ויימאר" הוצג בתערוכות בגרמניה, אוסטריה, צ'כיה, קנדה, שוודיה, בוסניה והרצגובינה, ישראל וברחבי הרשת.
בשנת 2010, ייסד אידלמן, יחד עם שותפו מבקר האמנות יונתן אמיר, את כתב העת המקוון לאומנויות, תרבות וחברה "ערב רב" בו הוא משמש כעורך שותף.
בשנת 2020 השלים את הדוקטורט שעסק במעקב קהילתי במרחב הציבורי, במסלול לעיצוב, בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים של הטכניון, בהנחייתם של ד"ר דוד בהר ופרופ' קארל מרטנס.
בשנת 2022, ייסד את המכון לטכנולוגיה חיובית.
מאז שנת 2023, הוא חוקר פוסט-דוקטורט בנושא "אזרחות עירונית דיגיטלית", במחלקה למדעי הסביבה, גיאו-אינפורמטיקה ותכנון ערים, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
אידלמן, כאמן רב תחומי, ככותב וכפעיל פוליטי, פועל באופן המשלב אמנות ואמירה פוליטית גם ביצירה אמנותית, גם בכתיבה וגם במחקר, וכופר בהפרדה בין אקטיביזם פוליטי לבין עשיה אמנותית במרחב הציבורי.
במאמר שפרסם ב-2010 בערב רב קרא לאמנים לצאת מהדימוי של האמן המתייסר לבדו עם היצירה ולפעול כדי לשנות מציאות.
תפיסת מציאות זו עמדה גם בבסיס עבודות אמנות במרחב הציבור שביצע והציג בישראל ובמדינות נוספות.
את תחילת דרכו סלל אידלמן כמעצב בסטודיו של דוד טרטקובר ובהמשך שימש כארט דירקטור במון מולטימדיה.
בין השנים 1999 - 2003, היה המעצב הראשי ושותף בסטודיו גרוב אביליטי ובשנת 2014, שימש כמנהל אומנותי בפרויקט "עושים שכונה", של עמותת רוח חדשה.
בשנת 2023, היה המעצב הראשי של תנועת עומדים ביחד.
אידלמן משמש כעמית הוראה במחלקה לתקשורת ועיתונאות של האוניברסיטה העברית בירושלים וחלק מצוות ההוראה של בית הספר לאדריכלות נגב, במכללה להנדסה שמעון, שבבאר שבע.
הוא שימש כמרצה בבית הספר קמרה אובסקורה לאמנות, במחלקה לתקשורת חזותית במנשר לאמנות, במחלקת ניו מדיה שבמוסררה, ביחידה להיסטוריה ופילוסופיה של האמנות, העיצוב והטכנולוגיה של שנקר, ובפקולטה לאומנויות במכללת סמינר הקיבוצים.
בין השנים 2009-2012, שימש כחוקר במרכז מינרבה למדעי הרוח של אוניברסיטת תל אביב, בין השנים 2016-2020, שימש כחוקר ועוזר הוראה במעבדת מונדי בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים, של הטכניון.
בשנת 2021, שימש כעמית מחקר במכללה האקדמית ספיר / מכון טרומן במחקר "ערים מעורבות וחכמות: אתגרים והזדמנויות ביישומים דיגיטליים" וכמרצה בפקולטה לאומנויות במכללת סמינר הקיבוצים.
בשנת 2022, פעל כעמית מחקר בפוסט-דוקטורט שעסק בדאטה מטבוליזם, כחלק ממחקר על האקולוגיה הפוליטית של מטרופולין ת"א, בבית הספר לקיימות של אוניברסיטת רייכמן, הרצליה ובשנת 2023, שימש כעמית מחקר בפוסט-דוקטורט שעסק באוריינות מעקב, דרך אומנות במחלקה לתיאטרון ופרפורמנס של האוניברסיטה העברית בירושלים.
בתחילת דרכו הפיק וערך אידלמן את תוכנית הרדיו "פסולת רדיו אקטיבית", של רדיו ירושלים (1995-1996) ובהמשך ייסד וערך את מגזין "42 מעלות".
בין השנים 2000-2004, שימש כחבר מיסד באינדימדיה, במסגרתו ייסד והיה עורך שותף במגזין "כאן".
בשנת 2003, שימש כעורך וכותב ראשי בתוכנית הטלוויזיה "ביפ שאו עם שרון קנטור" מבית קשת ובשנת 2002, היה עורך ראשי של המגזין "עוד".
בין השנים,1999-2016 שימש אידלמן כעיתונאי וככתב בכתבי עת ועיתונים מגוונים ביניהם: Pacific Asia Art, העיר, טיים אאוט, 42 מעלות, מצד שני, הכיוון מזרח, In With From News, אתר וואלה, ועוד.
בשנת 2004, ייסד את מארב - מגזין מקוון לאמנות ותרבות ושימש בו כעורך עד שנת 2009. בין השנים 2020-2023, היה עורך ומנחה שותף בפודקאסט התרבות "לשם שמיים" של בית הנסן ומגזין ערב רב.
אידלמן מתגורר בירושלים, בזוגיות עם יולי חרומצ'נקו ולהם 2 ילדים.
רוּנסְקֵייפְּ הוא משחק תפקידים ממוחשב מרובה משתתפים (MMORPG), מבוסס דפדפן, המושתת על פלטפורמת ג'אווה (Java).
השחקן מגלם אווטאר המתנהל בעולם פנטסטי של יצורים מיתיים, גיבורים, כשפים והרפתקאות.
מפעילת המשחק היא חברת ג'גאקס (Jagex) הבריטית, המתמחה בפיתוח משחקי רשת.
למשחק גרסה חופשית של עולם המשחק המלווה בהודעות פרסום ואינה כרוכה בתשלום, אך גישה מלאה לעולם המשחק המלא והמורחב כרוכה בתשלום דמי מנוי חודשיים.
נכון לשנת 2009 המשחק זמין בשפות האנגלית, הגרמנית, הצרפתית והפורטוגזית.
המשחק זכה להכרה בספר השיאים של גינס של 2008 כמשחק התפקידים המקוון החינמי הפופולרי ביותר בעולם, עם למעלה מ-6.5 מיליון שחקנים פעילים (כניסה לפחות כל שבועיים) ומעל למיליון מנויים בתשלום, המשחק שני רק לעולם של וורקראפט ברשימת הפופולריות של משחקי התפקידים המקוונים.
קוד המשחק המקורי נכתב על ידי אנדרו גוואר בשנת 1998, עבור המשחק "DeviousMUD".
מאוחר יותר שכתבו אנדרו ואחיו פול את מנוע המשחק "רונטק" והשיקו בגרסת בטא ב-4 בינואר 2001 את המשחק תחת השם "רונסקייפ".
אנדרו כתב את הקוד, פול היה אחראי לעיצוב הגרפי.
האחים פעלו מביתו של אנדרו ואת המשחק המלא הציעו לכל דורש ללא תשלום.
עד סוף שנת 2001 הגיע מספר המנויים הפעילים לכמיליון.
לאור ההצלחה חברו שני האחים לשותף שלישי בדצמבר 2001 להקמת החברה ג'גאקס (עד לאחרונה היה המשחק המוצר היחידי שלה).
שירות מנויים בתשלום הוצג לראשונה ב-27 בפברואר 2002. השירות כלל סדרה של הרחבות שלא נכללו בגרסה החופשית.
החברה הוציאה את הגרסה השנייה והמוכרת יותר של המשחק שהציגה ממשק גרפי תלת־ממדי חדש ועדכני יותר במרץ 2004. שמה של הגרסה הקודמת שונה אז ל"רונסקייפ קלאסיק" (RuneScape Classic) והגרסה החדשה אימצה את השם "רונסקייפ 2".
תרגום של המשחק לשפה הגרמנית (התרגום הראשון של המשחק לשפה שאיננה אנגלית) ראה אור ב-14 בפברואר 2007.
מספר המנויים בתשלום הגיע עד סוף שנת 2007 למיליון.
החברה נקטה בסדרה ארוכה של צעדים במטרה למנוע את הסחר בנכסים וירטואליים מחוץ לעולם המשחק (Real World Trading) מ-2007 ועד היום.
לאחר מספר שינויים משניים שנערכו במהלך 2007, החלה החברה בסופה של אותה השנה לנקוט באמצעים חריפים יותר עם הצגת בית הסחר בנובמבר, וביטולו של ה"ישימון" בדצמבר, אזור הנועד לקרבות בין-שחקנים ויכל לשמש ככלי לעקיפת הגבלות הסחר.
ניסיון למנוע עסקאות לא מאוזנות, ראה הכנסה של מגבלות נוספות על הסחר החופשי בינואר 2008. הפרות בוטות של המגבלות החדשות גררו סגירה של כ-60,000 חשבונות על ידי החברה בתקופה שלאחר מכן.
גרסה חדשה למשחק הושקה ביולי 2008 תחת השם "Runescape HD".
הגרסה החדשה, שהתבססה על הגרסה הרביעית של רונטק, מציגה ביצועים ויכולות גרפיים משופרים למשחק (High Detail).
עולמות משחק חדשים בהם שחקנים יכולים להילחם זה בזה כמעט בכל מקום על מפת המשחק (עולמות PvP) הוספו למשחק באוקטובר 2008.
החברה החזירה את אפשרות הסחר החופשי וביטלה את משחקיות ה-PvP (שחקן נגד שחקן) בפברואר 2011 לאחר הצבעה בה נטלו חלק כ-90% מהמשתמשים.
הגרסה העדכנית של מנוע המשחק היא רונטק 5.
למשחק 139 שרתים ברחבי העולם מתוכם חמישה בשפה הגרמנית, שניים בצרפתית וארבעה בפורטוגזית.
שני שלישים מהשרתים מארחים את המשחק החינמי.
הגישה החופשית למשחק רונסקייפ מוגבלת לשרתיו החינמיים, ואינה מקיפה את המשחק במלואו, בין היתר, מפת העולם חלקית ומרבית הקווסטים, משימות ומיומנויות אינם זמינים אלא רק בשרתים לחברים.
לא ניתן לשחק במשחק ללא גישה לשרתיו ולכן יש להיות מקוונים כדי להשתתף.
עולם המשחק מתארח על שרתיו בצורה "מתמדת", כלומר, ניתוק משרת המשחק לרוב אינו גורר אובדן של נתוני משחק כדוגמת הישגים, פריטים באמתחת הדמות ושינויים בעולם סביב השחקן.
חברות במשחק מאפשרת גישה לשרתים הנוספים ובכך לעולם המלא ולמכלול התוספים.
החברות כרוכה בדמי-מנוי חודשיים (לפחות 6.95$ בחודש דרך כרטיס אשראי ואמצעי תשלום אחרים כגון Paypal) חלה על דמות אווטאר אחת מוגדרת (קיימת או חדשה) ומאפשרת לשחקן להתחבר הן לשרתים בתשלום כמו גם לשירותים נלווים (בנוסף לשרתים החופשיים ולשירותים הזמינים לכל).
מרבית התוספים וההרחבות למנויים אינם רלוונטיים לדמויות אווטאר חדשות, לכן בקרב קהילת השחקנים יש מי שבוחר לרכוש מנוי רק לאחר פיתוח האווטאר על השרתים החופשיים.
השחקן שולט ממבט גוף שלישי באווטאר אנושי תושב עולם הפנטזיה של "גילינור".
האווטאר חופשי לנוע ברחבי העולם רגלית, בעזרת כוחות טלפורטציה הטמונים בכשפים וחפצים קסומים או אמצעי תחבורה נוספים, ולחקור את הממלכות, המחוזות והערים במשחק.
שיטת ההתקדמות במשחק מבוססת מיומנויות, אך אין במשחק נתיב ליניארי ועל השחקן לבחור בעצמו את מטרותיו במשחק כמו גם אילו פעולות ופעילויות יהיה עליו לבצע כדי להשיג אותן.
השחקן יכול לבחור להיאבק בקרב נגד אווטארים אחרים או דמויות שאינן בשליטת שחקן (Non player character), להשלים משימות, מטלות ומסעות, לצבור ניסיון באחד או יותר ממספר כישורים, להשתתף במבחר משחקונים, לתקשר, לסחור, ולשתף פעולה עם אווטארים ושחקנים אחרים כבודדים או כשבטים.
בתחילת המשחק יוצא השחקן לעיירה לאמברידג' הממוקמת ביבשת המשחק המרכזית לפרק הדרכה.
אחת לשבוע או שבועיים מתעדכן המשחק בשיפורים גרפיים או בתכנים חדשים כגון מטלות, קווסטים ויכולות.
ממשק המשתמש הוא מסוג הצבע-והקלק פשוט כך שתוצאת ההקלקה לרוב ידועה מראש, אך תלויה במושא ובנסיבות.
לדוגמה, הקלקה על מינרל כאשר מכוש בידך תגרום לניסיון לחצוב אותו, אך אותה ההקלקה שתבוצע על דמות משחק עשויה ליזום קרב.
למשחק סביבה תלת-ממדית ונגישה בשתי תצורות גרפיות הנבדלות זו מזו ברמת פרטי הטקסטורה, אם כי ביחס לכלל משחקי הסוגה בשוק איכותה מתחת לסטנדרט הנהוג בתחום.
בשונה מגרסת המשחק הנוכחי, גרפיקת המקור שילבה דו ותלת מימד.
בעוד שרוב חברות משחקי המחשב הקיימות כיום שואפות לנצל את הטכנולוגיות החדישות ביותר המצויות, ג'גאקס נמנעת במתכוון מכך.
לטענת החברה, ניתן באופן זה לשמור על דרישות מערכת מינימליות שיאפשרו לכל מחשב בעל דפדפן התומך בשפת ג'אווה וחיבור לרשת להשתתף במשחק, ולאפשר בכך השתתפות כמעט מכל מקום.
הכישורים הזמינים לאווטאר (עשרים ותשעה במספרם) מאפשרים לשחקן לבצע מגוון של פעולות, שאם יבוצעו בהצלחה יתגמלו את האווטאר בנקודות ניסיון.
לדוגמה, חציבה של מינרל תשפר את כישורי הכרייה של האווטאר וכאשר יצבור השחקן מספיק נקודות ניסיון, מיומנות זו תעלה רמה.
חלק מהכישורים, כגון כרייה ודיג, מאפשרים לשחקן לאסוף חומרי גלם אשר ניתן לעבד אותם לפריטים בהם ניתן להשתמש בכישורים אחרים, כגון נפחות ובישול.
עם שיפור המיומנות חומרי גלם טובים יותר מופקים, ואלו מעובדים לקבלת תוצרים איכותיים יותר.
כישורים אחרים מגדירים את איכויות השחקן בקרב ואת כלי הלחימה הזמינים לו או את יכולתו לנוע במרחבי העולם, לבנות את ביתו, לגנוב מדמויות שאינן שחקן, לחשל כלי נשק, לכשף רוּנות, לגדל צמחים, לצוד בעלי-חיים ועוד.
רמת המיומנות שהשיג השחקן בכישורים השונים מיצגת, במידה רבה, את מעמדו במשחק ואת דירוגו בטבלאות הדירוג הרשמיות באתר המשחק, כאשר הרמה הגבוהה ביותר האפשרית למרבית המיומנויות היא 99 (בחלק מהמיומניות הרמה הגבוהה ביותר היא 120).
דגש בקביעת המעמד מושם על כישורי הקרב, אלו מקובצים תחת רמת קרב-כללית המשקפת מיומנות הדמות בקרב.
משימות (או קווסטים) הן סדרה של מטלות בעלות סיפור רקע ששחקנים יכולים לבחור ולהשלים.
המשימות במשחק מחולקות לרמות קושי שונות, ודורשות לעיתים מיומנות בכישורים מסוימים או השלמה של משימות ספציפיות אחרות כתנאי להתחלתן.
על פני עולם המשחק ישנם מספר מקומות בהם בוצעו שינויים קלים בממשק ובכללים, יתרה מכך, באזורים אלה נקבעו גם מטרות משניות שעל השחקן להשיג.
בסיום משחקון שכזה מתוגמל השחקן, לרוב לפי מידת הצלחתו, בפרסים כגון נקודות ניסיון, כסף, חפצים.
יציאה מתחום המשחק המוגדר למשחקון תגרור לרוב סיום המשחקון בהפסד, ללא זכאות לפרס.
לדוגמה, במסגרת המשחקון "צייד הראשים" על השחקן לאתר ולהרוג שחקן אחר.
בגבולות משחקון זה יכולות דמויות אווטאר להתנקש זו בזו, דבר שאינו אפשרי בדרך כלל על מפת המשחק הרגילה.
בונוס יומי נוסח "צייד תיבות האוצר".
הלוחמה נערכת בזמן אמת כאשר טקטיקת התקיפה נקבעת על ידי בחירה באחת ממיומנויות קרב; תקיפה פיזית, מגית או ירי.
בעבר, קרבות בין-שחקנים (PvP) נתאפשרו רק בחלק ממפת עולם המשחק אשר הוכשר לכך.
ברונסקייפ קלאסיק מרבית האזורים שמחוץ לעיירה של לאמברידג' היו כאלה.
בגרסה המאוחרת יותר, רונסקייפ 2, צומצם התחום לכדי אזור ה"ישימון" (Wilderness) וקרבות שכאלה זכו לכינוי "קרבות ווילדי".
בצעד שעורר תרעומת רבה בקהילת השחקנים הוחלט מאוחר יותר לבטל את האזור, ומשך מספר חודשים לא ניתן היה לנהל קרבות אווטארים אלא במשחקונים כדוגמת "צייד הראשים".
באוקטובר 2008 השיקה ג'גאקס שרתים המאפשרים קרבות בין-שחקנים כמעט על כל מפת עולם המשחק, אלו עולמות PvP.
עולמות אלו בוטלו בפברואר 2011.
המטבע הנפוץ במשחק הוא "פיסות זהב" (gp).
מטבע זה משמש כאמצעי הרשמי לסחר חליפין בין-שחקנים ותכופות גם בעסקאות עם דמויות שאינן-שחקן, אך איננו אוניברסלי ובאזורים מסוימים בעולם המשחק הסחר עם דמויות המשחק מתנהל באמצעים אחרים.
המסחר התבצע ישירות בין-שחקנים או דרך חנויות התמחות שאינן בשליטת שחקן עד שנת 2008,
אך רצון לפקח על כלכלת המשחק הצומחת הביא להוספת בית הסחר (Grand Exchange) במקביל להגבלת מסחר ישיר בין-שחקנים בשנת 2008. שינויים אלו שינו את הדינמיקה במשחק, מה שגרר עזיבה המונית.
בית הסחר מגשר בין הצעות שחקנים למכירה וקנייה של סחורות, ללא צורך באינטראקציה בין הצדדים.
למעשה, אופי המסחר בעל דמיון רב למסחר בעולם האמיתי כאשר מחיר פריט מושפע על ידי היצע וביקוש.
להוציא פריטים בודדים שאינם ניתנים להעברה מרבית הפריטים במשחק נחשבים לסחורות בנות-חליפין, בין אם מדובר בחומר גלם כגון עפרה, מתכלה כגון דג מאכל, מוצר מוגמר כגון חרב או מגן, או מותרות כגון פריט לבוש שאינו בר שימוש.
האמונה השלטת בקרב שלל הגזעים והמינים היא פגניסטית וטיבה משתנה רבות בין הגזעים השונים.
הקיום בעולם של רונסקייפ מיוחס לשלוש ישויות עיקריות להן כוחות של אלים, אך הסברה היא כי הן אינן אחראיות ליצירת החיים על גילינור.
לפי דברי הימים של גלינור גאתיקס היה האלוהות הראשונה והיחידה מזמן הבריאה עד ימי העידן השני והיה אחראי להבאת הגזע האנושי ממישור קיום אחר.
אלוהויות נוספות מצאו דרכן לעולם בימי העידן השני של גלינור, בהם זארוס ובאנדוס.
בעידן השלישי, הידוע כתקופת מלחמות האלים או "המלחמה הגדולה", קרב עקוב מדם התחולל בין האלוהויות.
הניצים היו, מחד אלי הסדר סרדומין וארמדיל כוחות הטוב, ומאידך זאמורק אל הכאוס, ובאנדוס אל המלחמה ושליחיהם.
בתום הקרבות עזב ארמדיל את העולם להתאבל על אובדן בניו במלחמה, ועקבותיו של באנדוס אבדו.
הסכם נחתם בין הכוחות וסראדומין וזאמורק נותרו הבכירים באלים, לצד גאתיקס שלא נטל חלק בלחימה.
בסוף העידן החמישי גאתיקס נהרג.
הדמויות השונות במשחק תכופות מונעות על ידי הרצון למלא את דבר האלים.
שטחי המשחק פרוסים רובם על פני יבשת אחת הנחלקת לתוואי נוף שונים ומחוזות.
מפת המשחק זהה בכל השרתים, אך בחלקם החינמי הגישה מוגבלת.
האזור החינמי קטן פי 5 מהאזור המוגבל למנויים, וכולל שבע ערים וכפרים.
במרכזה של היבשת נמצאות ממלכות מיסתאלין, אסגרניה, וקאנדרין.
מזרחית לפנים היבשת "המדבר החארידי" ומורטניה, אדמת ביצות שורצת יצורים דמויי ערפדים הקרויים ואמיירס, ורוחות המכונות ביעותים.
בדרום היבשת יערות ואיים טרופיים, בהם האי קרמג'ה, האי הגדול ביותר ברונסקייפ.
צפונית "השממה", אזור לא מיושב שוכן מפלצות, שגובל בחלקת טונדרה.
כל אדם המחזיק בחשבון משחק פעיל נחשב חבר בקהילת הגיימרים של רונסקייפ, עם זאת, נהוג להבחין בין חברי הקהילה המחזיקים בדמי חברות בתשלום מאלו המשחקים על השרתים החינמיים עקב הבדלי הגישה לתכנים.
למעלה ממחצית מקהילת השחקנים מבוססת בצפון אמריקה, ויתרת הקהילה מתחלקת בעיקר בין בריטניה וחלקים אחרים של אירופה.
מרבית החברים מתנהלים באנגלית, ואף קיימת חובת כתיבה באנגלית בפורומים הרשמיים (בגרסה האנגלית) אך ישנן קהילות המתנהלות בזמן-משחק בשפות זרות, כגון ספרדית והולנדית.
נכון לשנת 2017, קהל היעד העיקרי הוא שחקנים בגילאי 16-27, כאשר גיל המינימום לפתיחת חשבון הוא 13 שנה.
רונן צור (נולד ב-27 ביולי 1969) הוא יועץ תקשורת, יו"ר תנועת דגל ישראל, שכיהן כחבר הכנסת מטעם מפלגת העבודה הישראלית בשלהי הכנסת ה-16. לשעבר יו"ר מטה המשפחות להחזרת החטופים והנעדרים.
צור נולד וגדל בשכונת מורשה ברמת השרון.
בתיה, אמו, ילידת קזבלנקה שבמרוקו (ממשפחת עזרן מקזבלנקה) ושלמה, אביו, יליד פולין, עבד כיו"ר הוועד של כרמל מזרחי.
שירת בבה"ד 20 בצריפין כמכשירן אופטי בין 1987-1990. החל את פעילותו הפוליטית במפלגת העבודה בשנת 1990, ומאז כיהן כרכז סיעת העבודה בכנסת בתקופת כהונתו של יצחק רבין כראש הממשלה.
צור כיהן גם כמנכ"ל התנועה לקליטת החייל המשוחרר ושימש יועץ לחבר הכנסת ומזכ"ל מפלגת העבודה לשעבר רענן כהן, יו"ר המשמרת הצעירה של מפלגת העבודה, ויועץ לשר הביטחון, בנימין בן אליעזר ולשרת הקליטה יולי תמיר..
בשנת 2004 החל לעבוד במשרד הפרסום של מוטי מורל, ובשנת 2007 הפך לשותף במשרד.
ב-2016 מכר צור את חלקו למורל, בעקבות סכסוך בין השניים.
לאחר מכן פתח עסק בתחום יחסי ציבור בשם "רונן צור תקשורת" ברמת גן.
ב שובץ ברשימת מפלגת העבודה וכיהן כחבר הכנסת כשלושה חודשים בסוף הקדנציה (בעקבות התפטרותו של חבר הכנסת סאלח טריף).
צור מוכר בשיטות עבודה לוחמניות המאפיינות לרוב את הקמפיינים בניהולו.
כך גם יחסיו עם אנשי תקשורת המלווים לא מעט באיומי תביעה וכיפופי ידיים.
בראיון לליידי גלובס הסביר צור כיצד הוא מתמודד עם "עיתונאי תאב כח" ואמר "יש שיטה מצוינת, והיא להגיע אל העיתונאי דרך בן/בת הזוג שלו"..
צור דברר את שר הפנים אלי ישי במשבר השרפה בכרמל, ואת הרופאים במשבר הרופאים המתמחים, ובין לקוחותיו החברה לישראל, דלק אנרגיה, קרן אדמונד דה רוטשילד, איגוד החברות הציבוריות, איגוד חברות התרופות, פורום תאגידי המים, בומברדייה, אורקל ישראל, וריפון, חברות נדל"ן, ארגון המורים ובועז הרפז.
הוא דברר את נשיא המדינה משה קצב נגד המתלוננות נגדו בגין עבירות מין והתפטר לאחר שקצב הפר את הסיכומים עם יועציו במסיבת העיתונאים שנמשכה שעות.
יחד עם משה קלוגהפט הקים משרד לייעוץ תקשורתי ואסטרטגי "EDK תקשורת" (ראשי תיבות של "אין דבר כזה").
במרץ 2012 החל לייצג את הפסיכיאטר אילן רבינוביץ' אשר עלה לכותרות ב"פרשיית הכדורים" בתוכנית "האח הגדול", במסגרתה מתמודדי התוכנית התלוננו בתקשורת כי במהלך התוכנית, רבינוביץ' "שידל אותם להשתמש בכדורים פסיכיאטריים".
בסופו של דבר נאלץ יחד עם חברת ההפקה לשלם פיצוים לשלושה מתמודדים.
באפריל 2012 מונה לייצג את מנכ"ל האתר "בחדרי חרדים" בפרשה שנקשרה בשם האתר.
בבחירות לראשות ההסתדרות שנערכו במאי 2012 הוא ניהל את קמפיין הבחירות של עופר עיני, יו"ר ההסתדרות החדשה.
במהלך 2012 ייצג את ארגון האחיות בישראל במאבק לשיפור תנאיהן, ניהל את משבר פלאפון, מכללות להוראת החינוך ואיגוד חברי הבורסה.
ב-2013 ייצג צור גורם אנונימי בשם "קבוצת משקיעים מודאגים" והפיץ לבתי ההשקעות לוח שנה עם תמונות המאשימות את יו"ר רשות ניירות ערך, פרופ' שמואל האוזר, במצבה הקשה של הבורסה לניירות ערך בתל אביב, למשל עם הכיתוב "כולם אשמים חוץ ממנו" על תמונתו.
כן הופץ סרטון תחת השם "האקסיות של האוזר".
קמפיין ההכפשה גרר גינוי מקיר לקיר כנגד שיטותיו של צור, מצד חברי ועדת הכספים של הכנסת.
באוקטובר 2013 לקח משרדו של צור חלק בהנחת חומרי תעמולה על מצבותיהם של חללי צה"ל בהר הרצל שבירושלים ובניהול עמוד פייסבוק בשם "סליחה ששכחנו", כמחאה נגד שחרור מחבלים שרצחו ישראלים.
צור טען מצדו כי משרדו רק סיפק שירותי הפצה עבור העומדים מאחורי הקמפיין.
ב-2014 ייצג את מזכ"לית ישראל ביתנו וסגנית שר הפנים פאינה קירשנבאום, שהורשעה מאוחר יותר בקבלת שוחד, תוך קבלת תשלומים מעמותת איילים.
ב-2018 ייצג צור, באמצעות חברת בת בהנהלת עופר רוזנבאום, את מלכה לייפר במאבקה נגד הסגרתה לאוסטרליה, שם ביקשו הרשויות להעמידה לדין בחשד שביצעה עבירות מין בתלמידותיה הקטינות, כאשר שימשה מנהלת בית ספר בקהילה חרדית – מאבק שנכשל בסופו של דבר.
צור הוא גם יועץ התקשורת של ארנון מילצ'ן ומדברר אותו בכלי התקשורת בחקירת "תיק 1000".
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ואחת באפריל 2019, מונה צור ליועץ האסטרטגי של הקמפיין של רשימת כחול לבן אך לאחר הקמפיין התגלעו מחלוקות בינו לבין יאיר לפיד וצור סיים את תפקידו זה.
באוגוסט 2019 ייעץ באופן אישי למועמד לראשות הממשלה מטעם כחול לבן, בני גנץ במסגרת הריצה הנוספת של המפלגה בבחירות לכנסת העשרים ושתיים.
באפריל 2020, רשתות האופנה והמסחר הגדולות שכרו את צור למאבק, שבסופו השיגו מהממשלה הטבות בשווי של 6 מיליארד ש"ח במשבר הקורונה.
בספטמבר 2020 נשכר משרדו על ידי עיריית בני ברק ליצור קמפיין בעד קביעת תוואי הרכבת הקלה בעיר.
במסגרת הקמפיין פורסם סרטון בו מוצג עובד רכבת ישראל המונע מחרדים להיכנס לרכבת.
הסרטון עורר זעם רב ברשתות החברתיות, אך בהמשך התברר כי האירוע בוים כחלק מהקמפיין.
החל מדצמבר 2020 צור דיברר את חברת "שירביט" לאחר שהאקרים פרצו למאגר הנתונים שלה.
בשנת 2021 הוקם אתר "צ'אנל" בבעלותו של רונן צור.
האתר הוגדר כאתר תחקירים אקטיביסטי, אך בפועל לא פורסמו בו תחקירים.
עיתונאים רבים, בהם חיים לוינסון, שרון שפורר ודוד ורטהיים טענו שהאתר הוא תעלול למטרות יח"צניות.
בסופו של דבר האתר ירד מהרשת.
לאחר הבחירות לכנסת העשרים וארבע מונה למנהל המשא ומתן הקואליציוני מטעם מפלגת העבודה.
ביולי 2022 האשימה העיתונאית העצמאית שרון שפורר את צור באחריות לקמפיין הכפשה שהופץ נגדה ברשת.
בשנת 2023, כחלק מהמחאה נגד הרפורמה המשפטית, הקים צור את "תנועת דגל ישראל" והוא עומד בראשה.
התנועה יצאה בקריאה לאיחוד המחנה הציוני-ליברלי לרשימה משותפת לקראת בחירות כלליות.
עם הקמת התנועה, יצא צור לסבב הרצאות תחת הכותרת "לחסל את הטרור הביביסטי" וקרא לסגור את ערוץ "עכשיו 14".
קודם לכן, צור נשכר על ידי "עכשיו 14" וייעץ להם כיצד להתמודד נגד העסקים הנמנעים מלפרסם בערוץ.
כמו כן, צור הציע ל"עכשיו 14" לקנות את אתר התחקירים "צ'אנל" שהוקם על ידו, ואף הציע להמשיך לעבוד עמם בתפעול אתר התחקירים.
בתחקיר של ערוץ "כאן 11" נטען כי במקביל למאבקו כנגד "עכשיו 14" ביקש צור להתקבל לפאנל "הפטריוטים" של הערוץ ונדחה.
לדברי צור הוא סירב לעשרות בקשות להופיע ב"עכשיו 14" (למעט פעם אחת).
במרץ 2025 פורסם באתר "שקוף" תחקיר שחשף את מעורבותו של רונן צור בניהול קמפיין תקשורתי עבור חסידות גור, במסגרת הסכסוך עם קבוצת פורשים בראשות הרב שאול אלתר.
לפי התחקיר, צור היה מעורב בגיבוש תכנים תקשורתיים שנועדו להשפיע על דעת הקהל, בין היתר באמצעות סרטונים אנונימיים וקשר עם גופי תקשורת.
צור אישר כי ניהל קמפיין עבור החסידות, אך הכחיש כל קשר לאלימות שאירעה במהלך הסכסוך, וציין כי אינו יכול להתייחס לתוכן הקמפיין בשל סודיות מקצועית.
בשלהי 2023, לאחר החטיפה לעזה בפתיחת מלחמת חרבות ברזל, היה ממקימי מטה המשפחות להחזרת החטופים והנעדרים, בו כהן כמנהל בהתנדבות.
במהלך אחת הפגישות עם משפחות חטופים, נטש צור את שיחת הזום, לאחר שאם אחד החטופים הטיחה ביקורת לעברו.
ב-20 בנובמבר 2023 מתח רמי איגרא, לשעבר ראש חטיבת שבויים ונעדרים במוסד, ביקורת על נזק שעשה צור במשא ומתן בעניין שחרור החטופים ובהעלאת המחיר שדרש חמאס.
ב-18 בפברואר 2024 הודיע על פרישתו מהתפקיד, לאחר מכתב שכתבו עשרות ממשפחות החטופים שטענו שדרך פעולתו מזיקה לפעולה להחזרת החטופים.
ב-2025 יצא לאור בהוצאת ידיעות ספרים הספר "אשם ייקום - מנהיגותו של שליט קורבן", שאותו כתב יחד עם איתי שילוני ועוסק בבנימין נתניהו.
חברת הכנסת גלית דיסטל-אטבריאן תבעה את צור על הפרת פרטיות, ובינואר 2022 נפסק שעליו לשלם לה פיצויים בסך 3,000 ש"ח, הוצאות משפט בסך 2,000 ש"ח והחזר אגרת בית המשפט ששולמה.
באוגוסט 2023 פרסם אבישי גרינצייג כי צור, שניהל מאבק לסגירת עכשיו 14, עבד קודם לכן כיועץ אסטרטגי לערוץ.
צור בתגובה הגיש תביעת דיבה, שהסתיימה בפשרה לפיה גרינצייג יפרסם הבהרה לפיה הוא חוזר בו מהביטוי 'שקר כדרך חיים' אודות צור.
באוגוסט 2024 בית המשפט אפשר לצור לבטל תובענה ייצוגית שפתח נגד ערוץ 14 אך חייב אותו ב-20 אלף שקלים הוצאות משפט.
צור הוא גרוש מאז היה בן 30 ואב לבת.
ב-2021 צייץ כי חי בזוגיות עם אשת קבע.
בעבר התגורר בגבעת שמואל, כיום מתגורר ברמת השרון, סמוך לשכונת מורשה שבה גדל.
אחיו הוא העיתונאי ניסן צור.
רונן שמיר (נולד ב־1957) הוא פרופסור בדימוס ולשעבר ראש החוג לסוציולוגיה ולאנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
רונן שמיר סיים את לימודיו לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטת תל אביב בשנת 1984 וקיבל תואר שני בסוציולוגיה, גם הוא מאוניברסיטת תל אביב.
עבודת התואר השני שלו הייתה בנושא "תפקידו הפוליטי של בית המשפט הגבוה לצדק: ניתוח סוציולוגי", היא הוגשה בשנת 1988 ונעשתה בהדרכתם של הפרופסורים חנה הרצוג ויונתן שפירא.
העבודה ביססה טענה לפיה פסיקות בית המשפט בענייני השטחים הכבושים תורמות ללגיטימציה של הכיבוש בעיני החברה היהודית בישראל.
שמיר קיבל את הדוקטורט מאוניברסיטת נורת'ווסטרן בשנת 1992, העבודה הייתה בנושא יחס עורכי הדין הבכירים כלפי תוכנית הניו דיל בארצות הברית.
הרצה באוניברסיטאות שיקגו ונורת'ווסטרן, והתקבל כמרצה במחלקה לסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב החל מ-1996. ב-2001 מונה לפרופסור חבר ובשנים 2010-2007 כיהן כראש החוג.
שמיר שהה בשבתונים כפרופסור אורח וכעמית מחקר וכמרצה במכון הבינלאומי לסוציולוגיה של המשפט באוניאטי בספרד, במכון המחקר שליד לשכת עורכי הדין של ארצות הברית, באוניברסיטה האירופאית בבודפשט שבהונגריה, באוניברסיטת סבנג'י שבאיסטנבול שבטורקיה, ובאוניברסיטת ויטס ביוהנסבורג שבדרום אפריקה.
בעקבות קשר אסור שקיים עם סטודנטית ב-2008 הועמד לדין משמעתי והורשע בהתנהגות שאינה הולמת איש סגל אקדמי, ונדון לנזיפה, מניעה מלכהן במשך 5 שנים בתפקיד ניהולי אקדמי והשעיה על תנאי.
בשנת 2018 פרש מסגל החוג.
רונן שמיר ממזג במחקריו את מחקר הסוציולוגיה עם מחקר המשפט, לצד התמחות בהיסטוריה החברתית של פלשתינה המנדטורית.
עבודת התואר השני של שמיר שנכתבה ב-1988 עסקה בסוציולוגיה המשפטית של הכיבוש.
הוא ניסה להעריך את תפקידו של בית המשפט העליון במערך הכיבוש.
טענת התזה הייתה שבפסיקות שלו בית המשפט העליון מכשיר את משטר הכיבוש בזה שהוא עוטה עליו אדרת של שלטון החוק, מה שאפשר להרבה ישראלים לחשוב שאומנם יש כיבוש, אבל כיבוש נאור.
עבודת התזה ניסתה להבין מאין נבעה האמונה של כיבוש נאור והיא התפרסמה כמאמרו השני.
במאמר נוסף הוא בדק מדוע פלסטינים עותרים לבג"ץ ומצא כי עתירות רבות משמשות כאמצעי להרוויח זמן ורבות אחרות מונעות על ידי עצם הרצון של העותרים להשמיע קול, מבלי שהם מאמינים ביכולת להצליח בפועל.
שמיר פרסם גם מאמרים על בית המשפט העליון שבהם בחן את הזיקה בין האקטיביזם השיפוטי של שנות השמונים לבין צמיחתו של מעמד חדש של מנהלים ומומחים בישראל.
במאמרים אלו הוא מבקר את בית המשפט העליון על הרחבת הסמכות שלו, בין השאר באמצעות השימוש בעילת הסבירות כפי שהיא בעיני "הציבור הנאור" שבית המשפט תופס את עצמו כמייצגו.
מאמרו "הפוליטיקה של הסבירות" (1994) הוא ניתוח סוציולוגי של פרקטיקת השיפוט המפעילה את מושג ה'סבירות' ולטענתו מדובר במנגנון רב עוצמה לעיצוב זהות קיבוצית ולקיבוע של אחרות .
מצד שני מוצב האדם שנוהג ב'חוסר סבירות', כלומר על פי ערכים אחרים שכדי לשלול את הלגיטימיות שלהם אין צורך להכין ולפרשם על פי ההיסטוריה הקיבוצית והחברתית שלהם.
כמו כן חקר את המעמד החברתי-משפטי של הבדואים בישראל.
הוא פרסם מאמרים נוספים בתחום זה.
בתחום הסוציולוגיה הפוליטית מנסה שמיר לאפיין את היחסים בין שוק וחברה בסדר הגלובלי.
הוא חוקר את ההתפתחות של עליית כוחו של השוק, לא רק במונחים חומריים, אלא מבחינת העוצמה הפוליטית של השוק.
הוא חוקר את הציפייה הציבורית הגוברת שתאגידים ומעסיקים יטלו על עצמם כל מיני סוגים של אחריות חברתית שבעבר הייתה ציפייה שהמדינה תיקח על עצמה.
שמיר פיתח תזה שלפיה עברנו לחיות בעולם שבו האזרחים נתפשים יותר ויותר כ"מנהלי סיכונים".
לשוק יש תפקיד גדול בבנייה של קוסמוס של ניהול סיכון ושמיר מנסה לבדוק מה המשמעות של התהליך למושגים כמו מוסר, אחריות, סמכות וכיוצא בזה.
שמיר פרסם מאמר בשם "על הפנים" ובו הוא מנסה לבחון מהו מבט פנים אל פנים ומהי משמעות הפנים בעולם המודרני, במיוחד לגבי טכניקות של זיהוי, למשל לגבי שומרים במועדונים וקציני ביטחון.
רב תרבותיות במדינה דמוקרטית ויהודית: ספר הזיכרון לאריאל רוזן-צבי ז"ל.
מנחם מאוטנר, אבי שגיא, רונן שמיר (עורכים), 1998, רמות
רונן שפירא (נולד ב-11 בנובמבר 1966) הוא מלחין, פסנתרן, זמר וצייר ישראלי.
רונן שפירא נולד בישראל ולמד בילדותו פסנתר אצל אמו חוה שפירא.
לאחר שירותו הצבאי למד באקדמיה למוזיקה בתל אביב אצל פנינה זלצמן, לאה אגמון וולטר אופהויזר.
במקביל למד הלחנה אצל אנדרה היידו ויוסף דורפמן.
המשיך את לימודיו לתואר השני ודוקטורט באוניברסיטת מישיגן ובאוניברסיטת נורת'ווסטרן, שם השתלם אצל ויליאם בולקום ואלן סטאוט.
שפירא נמנה עם צוות המורים במדרשה למוזיקה של מכללת לוינסקי לחינוך.
הקים תזמורת הנוער היהודית-ערבית במסגרת נוער מוסיקלי בישראל.
בשנת 2019 המציא רונן את הפסנתר התרבותי, פסנתר שמכוון בצורות שונות ויוצר פעמונים טיבטיים, מקאמים, סולמות אפריקאים לא מושווים וסאונד בס חשמלי וכלי הקשה.
הפסנתר מוזמן לפסטיבלים, מוסדות טיפוליים, אוניברסיטאות ופסטיבלי מוזיקה.
בין המוזיקאים המשתמשים ויוצרים באמצעות הפסנתר התרבותי ניתן למנות את הפסנתרנית היוצרת דינה קיטרוסקי והפסנתרן הטורקי Hakan Ali Toker.
רונן מצייר בעיקר רישומי פורטרטים של פנים בסגנון עז מבע.
לרונן 4 ילדים מאשתו אביטל וילונסקי, ובן בכור מהמלחינה אביה קופלמן.
יצירותיו מבוצעות על ידי תזמורות והרכבים ובאולמות כגון קרנגי הול, ברטוק הול, סטינווי הול ליסט אקדמי הול, היכל התרבות, תיאטרון קאי טוקיו, האופרה הישראלית החדשה, פסטיבל ישראל.
"חמש היבשות" קונצ'רטו לפסנתר, סינטיסייזר ואנסמבל מיתרים לא מושווה נוגן בCarnegie Hall מסגרת כנס הפתיחה של האו"ם.
רונן ניגן בנבל הודי וקלימבה.
כניספח ליצירה כתב גם ארית קיימות שבוצעה על ידי אהוד שפירא, ושיתופי פעולה עם המלחינים William.
"מסך הגיהנום" - אופרה יפנית לסיפור קאנוני יפני של ר.
רונן ניצח וניגן על אופרה מיקרוטונלית זו המקדימה את זמנה בטוקיו 2012. האופרה בסולם לא מושווה חדש מודרני - אוריאנטלי למקהלה, סולנים ופסנתר מכוונן.
"תקסימצ'רטו" - 2008 קונצ'רטו לפסנתר שנכתב לתזמורת קלאסית מתוגברת בנגנים אתניים ושני פסנתרי כנף, האחד מהם מכוון ברבעי טונים.
"רוק-קונצ'רטו לגיטרה חשמלית וחליל" - יצירה שהוזמנה על ידי התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בביצוע הסולנים יוסי ארנהיים וירון דויטש.
כמו כן בוצעה גם ב"ברטוק הול" על ידי התזמורת ההונגרית ע"ש דוחנני בניצוח גאבור הולרונג ועל ידי התזמורת הסימפונית ירושלים בניצוחו של גיא פדר.
"אם" יצירה לקול ותזמורת בוצעה ב-2015 על ידי תזמורת סימפונט רעננה והמנצח עומר מאיר ולבר.
הסולנית הייתה אומנית הקול רייצ'ל ג'וי וויס.
הלחין יחד עם ברי סחרוף את השיר "בדרך לערד" ו"ייתמו המילים".
"העולם שייך לבינוניים" (1996) - אלבום הבכורה של רונן הכולל שירים בעברית ואנגלית ומשלב בין סגנונו הקלאסי של רונן לבין מוזיקה אלקטרונית.
"החיוך" (1999) - אלבום המורכב משירי משוררים ותפילות שרונן שר ומנגן יחד עם האנסמבל שלו "בית שלישי".
"רוח תהיה" (2006) - אלבום הכולל יצירות לתזמורת, רישומים ושירה בביצוע התזמורת הסימפונית ההונגרית ע"ש דוחנני, התזמורת הקאמרית הישראלית, אנסמבל מוזיקה נובה והתזמורת היהודית ערבית.
מנצחים נועם שריף, גאבור הולרונג ולאונטי וולף.
"פטישים" (2011) - אלבום בעריכת המשורר רוני סומק, בו מחדש רונן את מיטב הקלאסיקה המערבית והחוץ מערבית.
באלבום יצירות מאת באך, בטהובן, שופן, רוול, סאטי, ברובק והמלחין המצרי עבד אל וואהב.
כמו כן יצירתו של שפירא לפסנתר "מלחמת לבנון השנייה".
2005 - פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים
2009 - פרס המוזיקה של הפסטיבל הצרפתי לסרטים קצרים
2010 - פרס אקו"ם ליצירה הטובה ביותר
רוס 154 (ידוע גם בשמות גליזה 729, LHS 3414 או V1216 בקשת), הוא ננס אדום וכוכב משתנה מתפרץ מסוג כוכב הבזק שנמצא במרחק של 9.7 שנות אור מהשמש בחלק המזרחי של קבוצת הכוכבים קבוצת הכוכבים קשת.
הוא הכוכב האחד עשר במרחקו מהשמש, והמערכת השביעית במרחקה מהשמש.
רדיוסו של רוס 154 הוא 0.24 רדיוס שמש, מסתו 0.17 מסות שמש והמתכתיות שלו היא מחצית מזו של השמש.
טמפרטורת פני השטח שלו היא כ-3,340 מעלות קלווין, סיווגו הספקטרלי הוא M3.5, עוצמת ההארה שלו היא 0.004 מעוצמת ההארה של השמש, בהירותו הנראית היא מדרגה 10.44 ובהירותו המוחלטת מדרגה 13.07. מכיוון שהוא כוכב הבזק, הרי שדרגת בהירותו הנראית יכולה להגיע ל-6-7. הזמן בין התפרצויות גדולות הוא שני ימי ארץ.
רוס 154 נחשב לכוכב צעיר וגילו מוערך בפחות ממיליארד שנים.
הכוכב קוטלג לראשונה בשנת 1925 על ידי פרנק אלמו רוס.
רוס רוברט בארנט היה פוליטיקאי מהמפלגה הדמוקרטית, מושל מיסיסיפי בין 1960 ל-1964. נודע בתמיכתו במדיניות ההפרדה הגזעית בשיא תקופת ההתנגדות של התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית להפרדה.
נודע באמירותיו הגזעניות הבוטות, שנסמכו על אמונה מוצקה בתאולוגיה שמטרתה להצדיק את ההפרדה והעבדות כגון: "The Negro is different because God made him different to punish him" ("הכושון הוא שונה כיוון שאלוהים ברא אותו שונה כדי להעניש אותו.").
בארנט היה הצעיר בין עשרת בניו של ותיק מלחמת האזרחים האמריקנית.
הוא לחם במלחמת העולם הראשונה וקיבל תואר של עורך דין מאוניברסיטת מיסיסיפי ב-1926. בארנט נודע כאחד מעורכי הדין המוצלחים במדינה וכיהן כראש לשכת עורכי הדין של מיסיסיפי בין 1943 ל-1953.
במערכת הבחירות של 1959 הצליח להיבחר וכהונתו החלה ב-8 בינואר 1960. במהלך שנת כהונתו הראשונה חגג מאה שנה לפרישת מדינות הקונפדרציה ועלה לרגל לאתרי הנצחה לגיבורי צבא הקונפדרציה בני מיסיסיפי.
בג'קסון, אורגנה האלימות בשיתוף המשטרה המקומית ואנשי קו קלוקס קלאן ו"מועצות האזרחים הלבנים".
המושל בארנט הורה למשטרה לעצור את הנוסעים, פעילי זכויות אדם לבנים ושחורים בשל הפרעתם לסדר הציבורי.
במהלך מעצרם ננקטה נגד הפעילים יד קשה ביותר.
התנהלותו של בארנט תרמה לפופולריות שלו בקרב הקהל במיסיסיפי, אך גרמה נזק תדמיתי רב מחוצה לה.
ב-20 בספטמבר 1962 היה ג'יימס מרדית לאפרו-אמריקאי הראשון שקיבל תואר בוגר אוניברסיטה במיסיסיפי.
בארנט סירב לאשר את כניסתו של מרדית לקמפוס בעיר אוקספורד, בניגוד לצו בית משפט.
לפיכך הוטל על המושל קנס בסך $10,000, אותו לא שילם, למרות שנשפט לכלא בעוון ביזיון בית המשפט, לא נשא גם בעונש זה.
אמריקאים רבים נחשפו לראשונה לדמותו בהקשר לאירוע זה.
עם זאת, המהלך הקנה לו תמיכה ללא תקדים במדינתו.
במהלך משחק פוטבול בג'קסון בו נכח זמן קצר לאחר התקרית הונפו בהפסקה מאות דגלי קונפדרציה ביציעים והקהל שאג: "!We want Ross".
רוס ירד אל הדשא נטל מיקרופון ונשא נאום קצרצר על אהבתו למיסיסיפי ולדרך החיים שלה.
למחרת (ב-1 באוקטובר), כאשר מרדית הגיע לקמפוס בליווי של מרשלים פדרליים, פרצו מהומות הידועות כ"Ole Miss riot" (Ole Miss הוא כינוי לאוניברסיטת מיסיסיפי).
הקהל הלבן שנהנה מתמיכתו הפומבית של המושל לא איפשר את כניסת הכוח הפדרלי לקמפוס, דבר שחייב את רוברט קנדי להזרים למקום כוחות משטרה צבאית ומשמר לאומי.
במהומות נהרגו שני אנשים, עיתונאי וסקרן בלתי-מעורב.
הזמר בוב דילן כתב על האירוע את השיר "Oxford town".
כהונתו של בארנט תמה ב-21 בינואר 1964, הוא לא התמודד אך תמך בסגנו פול ג'ונסון (Paul B.
מאז מלחמת האזרחים המפלגה הרפובליקנית לא הייתה קיימת במיסיסיפי.
המפלגה, שחרתה על דגלה את ביטול העבדות לא הייתה רצויה בדרום ולא היה לה כל כוח אלקטורלי.
אולם, התפתחות התנועה לזכויות האזרח איפשרה למועמד רפובליקני, רובל פיליפס (Rubel Phillips), להתמודד מול סגנו של בארנט.
בארנט דיבר על הרפובליקנים כ"יאנקים" (צפוניים) והשתמש נגד פיליפס בשפה בוטה במיוחד.
זמן קצר לפני תום כהונתו הופיע בארנט במפגיע במשפטו של ביירון דה לה בקווית' (Byron De La Beckwith), רוצחו של פעיל זכויות האדם מדגר אוורס ולחץ את ידו לנגד עיני השופט והמושבעים.
דה לה בקווית' לא הורשע במשפט זה אלא 30 שנה מאוחר יותר.
רונן פרי (נולד ב-1974) הוא פרופסור מן המניין בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה, מומחה לדיני נזיקין.
למד בפרויקט המחוננים של משרד החינוך בבית הספר על שם א.ד.
קיבל תואר ראשון בהצטיינות מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב (1996).
את התואר הראשון השלים כעתודאי במסגרת התוכנית החד-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן.
בין השנים 1997–2000 שירת כקצין מחקר והדרכה ולאחר מכן כקצין ייעוץ בפרקליטות הצבאית.
בהמשך שנת 2000 השלים את עבודת הדוקטורט בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים במסגרת המסלול הישיר בהנחיית השופט בדימוס יצחק אנגלרד.
קיבל את התואר בהצטיינות יתירה (Summa cum laude).
בין השנים 2000–2002 למד בבית הספר למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב.
מכהן כחבר סגל בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה משנת 2001 וכמרצה מן החוץ בבית הספר למנהל עסקים באותה האוניברסיטה.
בשנת 2008 קודם לדרגת פרופסור חבר ובשנת 2012 לדרגת פרופסור מן המניין.
היה חוקר אורח באוניברסיטת ניו יורק, באוניברסיטת אוקספורד, באוניברסיטת וינה ובאוניברסיטת פומפאו פאברה בברצלונה.
ספרו "ריקושטים כלכליים" (2002) עוסק בנזקי ריקושט, ומאמריו עוסקים במיוחד בדיני נזיקין (ובפרט בגבולות עוולת הרשלנות), דיני ביטוח, דיני חוזים ותורת המשפט.
כמו כן עוסק פרי במחקרים אמפיריים על המשפט.
פרי הוא עורך בכיר בכתב העת "Journal of Tort Law", חבר מערכת לשעבר ב-"Law & Social Inquiry", חבר מערכת ב-"Asian Journal of Law and Economics", ועורך ראשי של כתב העת "דין ודברים".
כמו כן משמש מאז 2010 כרפורטר של ישראל ב"ספרי השנה של דיני הנזיקין באירופה" ובפרויקטים הבינלאומיים של האגודה העולמית לדיני נזיקין (World Tort Law Society).
כיהן כיושב ראש האגודה הישראלית למשפט פרטי, ייסד ומנהל את המרכז הבינלאומי לסיכון, אחריות וביטוח ע"ש וילי ז' אפטוביצר, חבר ב-European Law Institute, באקדמיה הגלובלית הצעירה (GYA), במרכז האירופי לדיני נזיקין וביטוח וב-World Tort Law Society (בשנים 2018–2021 כראש פרויקט המחקר על personality rights).
זוכה פרס פתאל לחקר המשפט לשנת תשע"ה.
רונן מרלי (נולד ב-31 באוקטובר 1971) הוא ראש עיריית נהריה.
בשירותו הצבאי שירת כקצין אג"ם של פיקוד הדרום, מפקד חטיבת ביסלמ"ח, מפקד עוצבת ברעם ומפקד גדוד צבר.
עם גיוסו לצה"ל שובץ בחטיבת גבעתי, עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
בהמשך שימש כמפקד פלוגה בחטיבה ולאחר מכן כמפקד פלחה"ן גבעתי בעת הלחימה בדרום לבנון.
ב-2003 הועלה לדרגת סגן-אלוף ומונה למפקד גדוד צבר והוביל אותו בלחימה ברצועת עזה, בתפקידו שימש עד שנת 2005. בשנים 2005–2006 היה מפקד גדוד "הדס" בבה"ד 1, ובשנים 2006–2007 היה מפקד גדוד גפן בבה"ד 1. בשנים 2007–2008 שימש כסגן מפקד חטיבת גבעתי.
לאחר מכן הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד עוצבת ברעם ושימש בתפקידו בשנים 2008–2010. בשנת 2011 מונה למפקד חטיבת ביסלמ"ח עד שנת 2013, בחודש יוני 2013 מונה לקצין אג"ם של פיקוד הדרום ושימש בתפקידו עד ספטמבר 2015.
באוקטובר 2014 נקבע כי אלוף-משנה מרלי יועלה לדרגת תת-אלוף וימונה לראש מטה פיקוד הצפון, אך באפריל 2015 החליט מרלי לוותר על הקידום ולפרוש מצה"ל.
עד לשחרורו שימש כמפקד קורס מג"דים.
מאז שנת 2016 שימש כמנחה בכיר בקורס "ייעוד וייחוד", המסמיך את המועמדים לקבל דרגת רב-סרן בצה"ל.
בבחירות לרשויות המקומיות 2018 התמודד לראשות עיריית נהריה מטעם "דרך חדשה", והביס את ראש העיר הוותיק ז'קי סבג ברוב של 58.6%.
בינואר 2020, בעקבות מערכת חורפית קשה אשר לא נראתה באזור הגליל המערבי עשרות שנים, שטפו מים רבים שמקורם בגב ההר את העיר, בעיקר ממזרח ולאורך מרכז העיר, בערוץ נחל געתון, שזורם לאורך רחוב הגעתון.
בשיטפון נספה תושב העיר, העיר ספגה נזקים כבדים שהוערכו במליוני שקלים ושותקה לחלוטין למשך יום שלם.
במהלך האירוע קיים מרלי חמ"ל אחוד עם כלל כוחות ההצלה שפעלו להצלת חיי אדם ועזרו למאות תושבים שנתקעו בחלקים שונים בעיר.
בבחירות לרשויות המקומיות בפברואר 2024 נבחר לקדנציה שנייה ברוב של 94% מהקולות לאחר הבחירות, הגיש מרלי תביעת דיבה נגד שלושה תושבים בעיר.
מרלי נשוי לעידית ואב לשלושה.
יו"ר אשכול גליל מערבי, יו"ר הרשות לפיתוח הגליל וסגן יו"ר מרכז השלטון המקומי.
הרב רונן נויבירט (כ"ב בכסלו ה'תשל"א, 20 בדצמבר 1970 – י"ד בניסן ה'תשפ"א, 27 במרץ 2021) היה ממייסדי ארגון "בית הלל" והמנכ"ל הראשון של הארגון.
עד שנת תשע"ו שימש כרב קהילת "אהל ארי" ברעננה.
נולד בקריית אתא, גדל ברמת גן ולמד בבית הספר אמי"ת גוש דן.
למד בישיבה הגבוהה וההסדר "הגולן" שבחיספין, בישיבת רמת גן ובכולל בר-אילן.
שירת בצה"ל כקצין ביחידת האיתור התת-מימי וביחידה למשימות תת-מימיות של חיל הים.
לדברי מפקד שייטת 13 יואב גלנט צורף נויבירט לכל מבצעי השייטת "בשל היידע הייחודי שלו" והצטיין בפיתוחים מיוחדים.
מפקדו אל"ם נתן ברק ציין כי כטכנולוג שהשתתף אינטנסיבית במבצעים, היה נויבירט בעל תרומה ייחודית לביטחון המדינה.
נויבירט שימש כרס"ן במילואים בשייטת 13.
בעל סמיכה לרבנות ובעל תואר ראשון במתמטיקה ובמדעי המחשב מאוניברסיטת בר-אילן.
עסק במשך שנים בהיי-טק כמנהל טכנולוגיות.
בין השנים תשס"ז–תשע"ב (2007–2012) שימש כראש מיזם 'קהילות' ו'צוהר לחגים' בארגון צהר וכראש קשרי החוץ של הארגון.
עמד בראש תוכנית בני חו"ל בישיבת ההסדר פתח תקווה.
שימש כרב קהילת "מוריה" בכפר גנים שבפתח תקווה.
שימש כארבע שנים כרב שליח מרכזי של תנועת בני עקיבא צפון אמריקה, וכר"מ במכינה הקדם-צבאית "קשת יהודה" שברמת הגולן.
בשנת 2012 עמד בראש קבוצת רבנים ורבניות שהקימו את הארגון "בית הלל" ושימש כמנכ"ל הראשון של הארגון, תפקיד שממנו פרש בתחילת 2015. בספטמבר 2016 הודיע על הקמת תנועה חדשה, "ואהבת"א", תחת המוטו: "יהדות נוסח תל אביב".
בין פסיקותיו, בולט היתר שירת נשים בפני גברים בהקשר של קדושה, הצעתו ליצירת מתווה הלכתי לנישואין אזרחיים.
ביולי 2018 נבחר לרב קהילה בקיסריה.
הרב נויבירט נפטר ממחלה בערב פסח ה'תשפ"א, 27 במרץ 2021.
היה נשוי לד"ר פנינה נויבירט, שופטת בית המשפט המחוזי בירושלים, בתו של הרב פרופ' דניאל הרשקוביץ, ולהם ארבעה ילדים.
בשנת 2016 בני הזוג התגרשו.
אחיו הוא הרב ד"ר אורי נויבירט, מרצה במכללת תלפיות ומחבר הספרים "הפסיכולוגיה של האושר" ו"תורת הגוף והנפש".
לגעת בזמן: החיים כחוויה בעולם המדרש, הוצאת ידיעות ספרים, 2016
גשר ההלכה: פסיקת הלכה בדור פוסטמודרני אתגרים, משברים והזדמנויות, הוצאת ידיעות ספרים, 2020
גשר האמונה: שאלות הנצח במבט פוסטמודרני, הוצאת ידיעות ספרים, 2022
האי רוס הוא אי געשי בים רוס, סמוך לארץ ויקטוריה, באנטארקטיקה.
בין האי ובין היבשת מפריד מצר מקמרדו.
האי הוא חלק משטח חסות רוס, עליו טוענת ניו זילנד לשליטה.
באי יש תחנות מחקר קבועות: האחת של ארצות הברית - תחנת מקמרדו - והאחרת של ניו זילנד - בסיס סקוט.