tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קונצ'רטו מאת בוזוני (לונדון, 1934) (ייתכן שהייתה זו אותה הופעה בלונדון ב-12 באפריל 1934 עם התזמורת הפילהרמונית של לונדון בניצוח תומאס ביצ'ם.
באוקטובר 1921 סטה קרל פלש מתוכנית מסע הקונצרטים שלו במיוחד כדי לשמוע בדואיסבורג את הקונצ'רטו לכינור בלה מינור של דבוז'אק
קונצ'רטו לכינור מאת גלזונוב, בניצוח פורטוונגלר, וינה, נובמבר 1921.
"סימפוניה ספרדית" מאת אדואר לאלו, ברלין, 12 בדצמבר 1919
קונצ'רטו לכינור במי מינור מאת פליקס מנדלסון, עם פורטוונגלר, לייפציג, 1923
קונצ'רטו לכינור ברה מז'ור מאת מוצרט (זה יכול להתייחס לקונצ'רטו מס' 2 או לקונצ'רטו מס' 4 של מוצרט), בניצוח פטר האגל, ברלין, הפילהרמונית של ברלין, 12 בדצמבר 1919
קונצ'רטו לכינור מס' 1 ברה מז'ור מאת ניקולו פגניני, הפילהרמונית של ברלין בניצוח מקס פון שילינגס, 6 בנובמבר 1919
קונצ'רטו לכינור בסי מינור מאת הנס פפיצנר.
(ברלין ולייפציג 1924); הקונצרט ה-50 שלה היה בפלנסבורג במרץ 1929; גוונדהאוז, לייפציג, ינואר 1935;
קונצ'רטו לכינור אופוס 25 מאת מקס פון שילינגס, הפילהרמונית של ברלין בניצוח המלחין (ברלין, 12 בדצמבר 1919)
אלמה כהן היא כלכלנית ישראלית, פרופסור חבר בבית הספר לכלכלה באוניברסיטת תל אביב וחברת סגל בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
אלמה כהן סיימה תואר ראשון במתמטיקה (1988) ותואר שני בניהול (1996).
היא המשיכה את לימודיה באוניברסיטת הרווארד, שם היא השלימה בשנת 2001 תואר שני נוסף, הפעם בכלכלה, ובשנת 2002 סיימת את הדוקטורט.
בשנת 2005 החקבלה כחברת סגל בדרגת מרצה בכירה בבית הספר לכלכלה באוניברסיטת תל אביב ובשנת 2011 הועלתה לדרגת פרופסור חבר.
בספטמבר 2021 מונתה לעמוד בראש בית הספר.
בנוסף לכך, היא הצטרפה בשנת 2009 לסגל בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד והיא חולקת את זמנה בין שני המוסדות.
כמו כן היא ומכהנת גם כעמיתת מחקר במכון הלאומי למחקר כלכלי בארצות הברית, במרכז האירופאי למדיניות כלכלית, והמכון האירופאי למשטר תאגידי.
פרופסור כהן היא חוקרת מובילה בעלת מוניטין בינלאומי בכלכלה אמפירית ופרסמה מחקרים רבים בתחומים של רגולציה, משטר תאגידי, ביטוח וסיכון, וניתוח כלכלי של המשפט.
עבודותיה התפרסמו בכתבי עת בין-לאומיים רבים והיא גם חברת מערכת במספר כתבי עת.
פרופסור כהן נשואה לפרופסור אריה (לוסיאן) בבצ'וק שהוא חבר סגל בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד ובפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
אלמה הרננדז היא פוליטיקאית יהודייה-אמריקאית המכהנת כחברת המפלגה הדמוקרטית בבית הנבחרים של אריזונה עבור המחוז ה-20. הרננדז נבחרה ב-2018 לרשת את מקאריו סלדאט .
היא הייתה האישה הצעירה ביותר שנבחרה לבית הנבחרים של אריזונה.
הרננדז היא ילידת טוסון, אריזונה, למדה באוניברסיטת אריזונה לפני שעבדה כרכזת התוכנית של Bridging the Gap, תוכנית המסייעת לנשים החיות עם איידס.
בגיל 14, כשהייתה תלמידה בתיכון סאניסייד, הרננדז הותקפה על ידי שני בוגרים בני 19 מחוץ לבית הספר, ולאחר מכן גם הותקפה גם על ידי קצין משאבי בית הספר שהתערב.
היא נותרה עם נזק בעמוד השדרה.
ב-29 באוגוסט 2018, הרננדז סיימה במקום השני, בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית למחוז המחוקק השלישי, מה שאיפשר לה להתקדם לבחירות לבית הנבחרים של אריזונה.
ההישג הראשון שלה כנבחרת ציבור, ביולי 2019, היה אישור, בתמיכה דו-מפלגתית, של הסכם ליזום הכשרת חובה, בנושא התערבות במשבר והפחתת הסלמה, עבור קציני משאבי בתי הספר.
ב-6 ביולי 2021. הצעת חוק בחסות הרננדז המחייבת חינוך בנושא השואה, בבתי ספר ציבוריים באריזונה, התקבלה על ידי בית המחוקקים של המדינה.
בכך הפכה אריזונה, למדינה ה-16 של ארצות הברית, ההופכת חינוך בנושא שואה לחובה.
באפריל 2023, הרננדז הייתה אחת מ-5 דמוקרטים בבית הנבחרים, שהצביעו בעד לעקוף את ה-וטו שהטילה המושלת קייטי הובס על הצעת חוק שהייתה אמורה לחקור מכירה של "מזונות קוטג" (HB2509) והתפרסמה בשם "חוק טמאלה".
ביטול הווטו נכשל ב-5 קולות, כאשר 12 דמוקרטים שינו את הצבעתם.
הרננדז אמרה שהנאמנות שלה הייתה "לאריזונה, לא להובס" בראיון לעיתון אריזונה מירור.
הרננדז עבדה כמתאמת של המועצה ליחסי הקהילה היהודית של טוסון והייתה מעורבת בפעילות השדולה הפרו-ישראלית בבתי הקונגרס האמריקניים (איפא"ק).
ב-18 במאי 2021 נופצה בסלע אחת מדלתות קהילת 'חברים', אליה שייכת הרננדז, וב-7 ביוני 2021 הושחת בית כנסת חב"ד בטוסון.
היא גינתה את שני התקריות בטוויטר.
ב-11 ביולי 2021, הרננדז נאמה בעצרת, שאורגנה על ידי ארגונים יהודיים פרו-ישראליים מול הקפיטול, בעיר וושינגטון, גינתה את האנטישמיות והצהירה על תמיכתה בישראל.
בנוסף, בשנת 2021, היא הציגה והעבירה הצעת חוק, להפיכת חינוך בנושא השואה, לחובה באריזונה.
בשנת 2023, בעקבות טבח שבעה באוקטובר, הרננדז הפכה מטרה לפעילים אנטי-ישראלים בשכונת מגוריה.
היא הייתה מנהיגה מובילה של הדמוקרטים באריזונה שפעלו נגד ארגונים פרו-פלסטינים.
הרננדז השתתפה בוועידה ההיספנית של הדמוקרטים הצעירים של אמריקה והשתתפה בעצרות המחאה, על מדיניות ההפרדה המשפחתית, של ממשל טראמפ.
היא הקימה קבוצה אקטיביסטית מתקדמת, יחד עם יהודי טוסון, למען צדק חברתי, קבוצה שגם העבירה משלוחים של מצרכי מזון בסיסיים, למשפחות עניות, בעיירת הגבול נוגלס במקסיקו, שממנה הגיעה אמה.
הרננדז גדלה בבית לא יהודי והתגיירה ב-2015; היא התעניינה בנושאי יהדות במהלך שנות העשרה שלה לאחר שגילתה שסבה מצד אמה היה יהודי.
אחותה קונסואלו הרננדס משמשת גם היא כחברה דמוקרטית, בבית הנבחרים ואחיה דניאל הרננדס הבן הוא חבר לשעבר בבית הנבחרים של אריזונה ומועמד לקונגרס האמריקאי.
לאחר שנבחרה לבית הנבחרים של אריזונה, היא הוצגה, יחד עם שבע נשים נוספות, במסע פרסום של מותג הבגדים למידות גדולות ELOQUII.
אלמוג לייזרוביץ' (נולדה ב-6 בינואר 2008) היא מתעמלת ישראלית.
באליפות אירופה 2024 שנערכה ברימיני שבאיטליה במאי סיימה במקום 61 בתחרות הקרב הרב בציון משוקלל של 46.566 נקודות.
היא סיימה במקום 34 בתרגיל הקרקע בתוצאה של 12.300 נקודות, במקום 48 בתרגיל הקפיצות בתוצאה של 12.966 נקודות, במקום 91 בתרגיל המקבילים המדורגים בתוצאה של 10.900 נקודות, ובמקום 111 בתרגיל הקורה בתוצאה של 10.400 נקודות.
בקרב רב קבוצתי סיימה במקום 18 בציון משוקלל של 144.363 נקודות, יחד עם ליהיא רז, אופיר נצר, יהלי שושני ורוני שמאי.
אלמוּגים (שם מדעי: Anthozoa - "פרחים חיים" ביוונית) הם מחלקה של בעלי חיים חסרי חוליות ימיים המשתייכים למערכת הצורבים.
לכמה ממיני האלמוגים חשיבות רבה בבניית שוניות אלמוגים שהן מבתי־הגידול הצבעוניים ביותר הקיימים על פני כדור הארץ והסביבות הימיות העשירות ביותר באוקיינוסים.
מקובל להבדיל בין אלמוּגים מוֹשְבתיים - אלמוגים היוצרים מושבה (בדרך כלל על ידי הנצה), ואלמוגים יחידאיים (סוליטאריים) - שהם אלמוגים שאינם יוצרים מושבה.
מחלקת האלמוגים מתחלקת לשלוש תת-מחלקות:
תת-מחלקת אלמוגי השש – "הששאים" (Hexacorallia).
לפרטים (פוליפים, ראו להלן) המשתייכים למושבת אלמוגי-שש, מספר זרועות הציד בדרך-כלל שש, או כפולה של שש (לרוב לא מנוצות).
קיבתם מחולקת תמיד על ידי שש מחיצות, או כפולות של שש.
תת-מחלקה זו כוללת את הסדרות:
אלמוגאים (Scleractinia) – סדרה זו כוללת את רוב האלמוגים ההֶרְמַטִיפִּים (Hermatypic), כלומר הבונים את שונית האלמוגים, והמכונים אלמוגי אבן.
פרחניתאים (Zoantharia) דמויי שושנות ים.
Rugosa או Tetracoralla - אלמוגים יחידאיים (סוליטריים) שנכחדו בסוף עידן הפלאוזואיקון.
תת-מחלקת אלמוגי השמונה – "השמונאים" (Alcyonaria, וגם Octocorallia).
לפרטים המשתייכים לתת-מחלקת אלמוגי השמונה יש שמונה זרועות ציד מנוצות.
קיבתם מחולקת על ידי שמונה מחיצות, או כפולות של 8. למיעוט מביניהם יש שלד פנימי עדין, בעוד שלרובם אין שלד מוצק, והם רכים ומתנועעים כמו צמחים.
תת-מחלקה זו מכילה מעל 2,000 מינים וכוללת את הסדרות:
רפיוניתאים (Alcyonacea) סדרה זו כוללת את רוב האלמוגים המכונים אלמוג רך, ושאינם משתתפים בבניית השונית (כלומר אַהֶרְמַטִיפִּים).
גורגונאים (Gorgonacea) סדרה זו כוללת את האלמוג האדום.
תת-מחלקת Ceriantipatharia הכוללת את הסדרות:
אוכמנאים (Antipatharia) אלמוגים גמישים, אך קשים בשל שלד מוצק התומך בהם.
בעבר הכינו מהם חרוזי תפילה שחורים.
ואת משפחת Dendrobrachiidae (שאינה כלולה באף סדרה)
תת-מחלקה Tabulata - אלמוגים מושבתיים שנכחדו בסוף עידן הפלאוזואיקון.
על אף שרובם מצויים באזורים טרופים ובמים רדודים, ניתן למצוא מיני אלמוגים מתת-מחלקת השמונאים בעומקים של עד 6,000 מטר ובמים שהטמפרטורה שלהם נמוכה.
הם אף נמצאו בפיורדים של נורווגיה.
המינים בסדרת הצורבנאים או בשמם הידוע "אלמוגי אש", אינם שייכים למחלקת האלמוגים, אלא למחלקת ההידרתים, השייכת אף היא למערכת הצורבים.
גם מיני הצורבנאים יוצרים שלד קרני הנספג בסידן ומהווים גורם משמעותי בבניית השוניות בים סוף.
הערך אינו דן בסדרת שושנות ים השייכים למחלקת האלמוגים, אך מהווים צורת חיים שונה.
קבוצות האלמוּגים הראשונות החלו להתפתח כבר בתקופת האורדוביק (לפני כ־450 מיליון שנה).
אלמוגים אלה חיו והגיעו לתפוצתם המרבית באוקיינוסים חמים ורדודים של תקופות הסילור והדבון (לפני 400 מיליון שנה).
אלמוגים אלה היו מאבני הבניין החשובים של השוניות הקדומות עד היעלמותם.
סדרות אלו החלו לדעוך לקראת סוף תקופת הפרם, לפני כ־250 מיליון שנה, ונעלמו בין תקופת הפרם והטריאס, באחת ההכחדות ההמוניות הגדולות ביותר (הכחדת פרם-טריאס), בה למעלה מ-95% מכל בעלי החיים, בהם אלמוגים אלה, נעלמו.
בעת בה נעלמו אלמוגים קדומים אלה החלה להתפתח סדרת אלמוגי האבן (Scleractinia).
מוצאם הקדמון היה ככל הנראה משושנות־ים שחיו בעידן הפלאוזואיקון המאוחר ועברו תהליך של יצירת שלד.
במהלך האבולוציה של האלמוגים התפתחו הצורות המושבתיות ועלו במספרן על הצורות היחידאיות.
כמו כן התפתח הקשר עם האצות השיתופיות.
משפחות האלמוגים נאלצו להתמודד עם שינויים בתנאי האקלים ורבות נכחדו.
בעידן המזוזואיקון היו ארבעה אירועים של הכחדות המוניות, אך הכחדת הקרטיקון-שלישון לפני כ־66 מיליון שנה (שבה נכחדו כל הדינוזאורים למעט העופות) הייתה הגדולה שבהם והוכחדו בה משפחות רבות של אלמוגי אבן.
במהלך שני מיליון השנים האחרונות (הפליסטוקן) חלו סדרה של תקופות קרח וכתוצאה מכך נוצרו שינויים בגובה מפלס מי הים.
עקב כך ניתן לראות שוניות אלמוגים המורמות כ-40 מטר מעל פני הים, או שוניות השקועות 100 מטר מתחת לפני הים.
יחידת המבנה הבסיסית של האלמוג קרויה "פוליפ" (Polyp).
הפוליפ הוא גוף דמוי גליל הקשור למצע באמצעות רגל שרירית.
הפוליפ מכיל את כל מערכות החיים הדרושות ליצור חי על מנת להתקיים: תזונה, הפרשה, נשימה ורבייה ויכול, עקרונית, לתפקד כיחידת חיים עצמאית.
גודל הפוליפ נע בין 1 מ"מ ל-12 מ"מ באלמוג מושבתי ועד 25 ס"מ בסוג האלמוג היחידני "פיטרה" (Fungia אלמוג הפטרייה).
מבנה גופו הפשוט של הפוליפ מעיד על דרגה התפתחותית נמוכה מבחינה אבולוציונית.
הפוליפ בנוי שתי שכבות של רקמת תאים, שביניהן מפרידה שכבת חיבור של חומר ג'לטיני הקרויה "מזוגליאה" (Mesoglea).
שתי השכבות החיצוניות הן בעובי של תא בודד.
שכבת התאים החיצונית קרויה "אפידרמיס" (וגם "אקטודרם") עשויה תאי חפייה אפיתליאליים.
בשכבה זו נמצאים התאים הצורבים (nematocysts), שהם מסימניה האופייניים של מערכת הצורבים ואין למוצאם במערכה אחרת של היצורים הרב-תאיים.
בשכבה זו קיימים גם תאים דמויי תאי שריר, שהם תאי אפיתל שעברו המרה לתאי חישה.
תאים אלה מתפקדים גם כתאי עצב שסיביהם המעוגנים בתוך המזוגליאה מאפשרים את התכווצות הפוליפ כתגובה לגירויי חיצוני כגון גירוי מגע, טמפרטורה, "טעימת" המים ועוד.
שכבת התאים הפנימית קרויה "גסטרודרמיס" (וגם "אנדודרם") בנויה תאי אפיתל גדולים הקרויים תאי תזונה-שרירים משום שמבסיסיהם יוצאות שלוחות המכילות סיבים מתכווצים לכיוון שכבת החיבור בין שתי הרקמות, המזוגליאה.
שכבת הגסטרודרמיס מכילה גם תאי בלוטה ותאי חישה הדומים לאלו שבאפידרמיס.
היא עשירה בתאי בנייה ובמספר גדול של מינים מכילה אף אצות חד־תאיות הקרויות זואוקסנטלות (zooxanthellae), החיות חיי שיתוף (הדדיות, מוטואליזם) עם האלמוג.
שכבה זו מכילה בעיקר תאי תזונה ומהווה חלל עיכול מרכזי (gastrovascular cavity).
כאמור, בין שתי שכבות אלו נמצאת שכבה של חומר ג'לטיני הנקראת מזוגליאה.
שכבה זו יכולה להיות דקה או עבה, ענייה באלמנטים תאיים או עשירה בהם.
אצל האלמוגים הרכים, למשל, המזוגליאה מכילה בנוסף לתאים גם רקמת חיבור סיבית ומחטי שלד.
הפוליפ מצויד בזרועות ציד (tentacles), המעטרות את פתח הפה (pharynx) הפונה כלפי מעלה.
מספר זרועות הציד משתנה בין הקבוצות הסיסטמטיות, אך בכל מקרה גדול מארבע.
מבנה השכבות בזרועות הציד דומה למבנה השכבות בגוף הפוליפ, אלא שבשכבה החיצונית ישנם יותר תאים צורבים, בהתאם לתפקידן של הזרועות כלוכדות מזון.
גופו של הפוליפ מסודר בצורה סימטרית רדיאלית (סימטריה סביב ציר מרכזי).
חלל גופו של הפוליפ מחולק על ידי מחיצות רקמתיות (mesenteries) שמספרן משתנה.
באלמוגי השש (הששאים, Zoantharia) מספר המחיצות וזרועות הציד הוא שש וכפולותיו ובאלמוגי השמונה (השמונאים, Octocorallia) המספר קבוע, שמונה.
השלד באלמוגי אבן מושקע על ידי שכבת תאי האפידרמיס בחלקו התחתון של הפוליפ והוא שלד חיצוני גירני (פחמת הסידן CaCO3).
בהתאם למחיצות הרקמתיות האנכיות, נוצרות מחיצות שלד (septa) בצורת לוחות אנכיים.
המחיצות האנכיות מזדקרות אל תוך חלל הפוליפ ובדרך כלל יוצרות בליטות משוננות היוצרות מבנה מסובך (columella).
בתהליך השקעת השלד נוצר גביע גירי (calyx) המוקף קירות (theca), המפרידים בין פוליפ לפוליפ.
במושבה, גביעים סמוכים מחוברים זה לזה על ידי לוחות אופקיים.
באלמוגים רכים (אלמוגי השמונה) מחטי השלד עשויות מינרל גירי הנקרא קַלְצִיט ומושקעים בעיקר במזוגליאה, כלומר רק בתוך הפוליפ עצמו ולא מחוץ לו.
לאלמוגים גוונים בכל צבעי הקשת.
מקור צבעיו של האלמוג באצות השיתופיות או במחטי הגיר שבו.
הצורה המושבתית של אלמוגי האבן מאפשרת להם צורות גידול מגוונות ביותר, כשלעיתים יש שינויים בצורה אפילו באותו מין.
לתנאי הסביבה השפעה רבה על צורת המושבה.
לדוגמה, תאורה נמוכה בעומק תגרום לצורת גידול שטוחה.
תנועת המים ומפץ הגלים גורמים לאלמוגים קטנים ומוצקים.
גורמים פיזיקליים נוספים המשפיעים על צורת הגידול הם עכירות המים, משקעי חול וגורמים אחרים.
האלמוגים מגיבים גם לשינויים בסביבה הביולוגית.
לדוגמה, נוכחות של אלמוגים אחרים.
נהוג להגדיר את צורת הגידול של אלמוגי האבן בשתי שיטות:
לפי צורתם החיצונית: מַסיביים כאלמוג המוֹחָן (Platygyra), מסועפים כאלמוג השִׂיחָן (Stylophora), מרָפדים כאלמוג הגַּבְשוּשָן (Montipora), דמויי עלים כאלמוג הטורבּינריה (Turbinaria), או עמודיים כמינים מסוימים של אלמוג החֲרִירָן (Porites).
לפי הנצת הפוליפים, מספר הפיות בכל גביע והיחס בין פוליפים סמוכים.
דוגמה, plocoid היא שמה של הצורה בה גביעי הפוליפ הם בעלי קירות נפרדים, המרוחקים זה מזה כאשר כל פוליפ מצויד בפה אחד.
קצב הגידול השנתי של אלמוגי האבן נע בין מספר מילימטרים עד מספר סנטימטרים ותלוי בגורמים רבים: מינם, האזור הגאוגרפי בו הם גדלים ומכלול התנאים הסביבתיים בבית גידולם כדוגמת עוצמת תאורה, טמפרטורה, מליחות וזמינות מזון.
אלמוגים שצורתם שיחית גדלים מהר יותר מאלמוגים שצורתם גושית.
לדוגמה: אלמוג השִיחָן הַשָכִיחַ (Stylophora pistillata) המצוי במפרץ אילת גדל עד כ-15 מ"מ לשנה, בעוד שמוֹחַן הַלּוּחִיוֹת (Platygyra lamellina) גדל בקצב של כ-5 מ"מ לשנה.
בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 נתגלה כי אלמוגי האבן משקיעים את השלד שלהם בצורת טבעות גידול שנתיות בדומה לטבעות גידול בעצים.
גודל הטבעות מושפע מהעונה, מכמות המשקעים ומהשפעת סחף.
עובדה זו מאפשרת לדעת מה היו תנאי הסביבה בתקופות שונות, שכן מושבת האלמוג יכולה להתקיים שנים רבות.
אלמוג מסוג חֲרִירָן יכול להגיע לגיל של עד כ-1,000 שנה.
לאלמוגי השמונה צורות גידול מגוונות: שיחים מסועפים כדוגמת הסוג ססגונית, פטרייה הנישאת על גבעול עקר (שאינו מכיל פוליפים), כדוגמת הבַּצְקָנִית, צורת אצבעות על גבעול עקר, כמו בסוג גִּלְדִּית וצורות קרומיות מרפדות, כמו בסוג מַרְבַדָּן.
הפוליפים ערוכים על גבי המושבות בסידור שונה לכל סוג של אלמוג.
בגורגונאים הצורה הנפוצה היא של "פרגול" בהם השלד עשוי ציר מרכזי חזק וענפי האלמוג ארוכים, אך אינם מסועפים, לדוגמה, בסוג פַּרְגּוֹל (Ellisella).
צורה אחרת נפוצה היא צורת המניפה (sea fan) כמו במְנִיפְתָן עֲנָק (Suberogorgia hickson).
לאלמוגים מסדרת הנוצתאים מבנה מורכב דמוי נוצה (sea pen).
המושבה מורכבת מפוליפ ראשי מוארך המנץ פוליפים משניים.
אחת התופעות המעניינות הקשורה באלמוגים מתרחשת כשמקרינים עליהם אור אולטרה־סגול.
עין האדם אינה מסוגלת להבחין בקרינה קצרת גלים כמו הקרינה אולטרה סגולה, אך בהשפעתה זוהרים חומרים שונים: גבישים, תמיסות וגם קבוצות אחדות של בעלי חיים שאין ביניהם קרבה, התופעה הקרויה פלוּאוֹרֶסצֶנציָה.
אלמוגים חיים זוהרים בגוונים מדהימים בשעה שמקרינים עליהם אור אולטרה סגול.
אין לדעת מראש מה יהיו הגוונים שיופקו והמדענים עדיין מחפשים את הסיבה לתופעה.
רבים מהאלמוּגים בוני השונית חיים בסימביוזה עם האצות החד־תאיות המכונות זואוקסנטלות.
מיני אלמוגים אחרים ניזונים מזואופלנקטון (פלנקטון מן החי), או אף דגים קטנים.
יש גם שניזונים משיירים אורגנים הצפים במים.
במהלך היום נחבאים הפוליפים של אלמוג האבן בכיס הגירי שייצרו, ובלילה הם מתרחבים, פורשים את זרועות הציד ולוכדים טרף באמצעות התאים הצורבים.
אלמוגים מסוימים מפרישים גדילים של ריר דביק על מנת לאסוף חלקיקים אורגניים זעירים.
המזון מועבר לחלל המרכזי של הפוליפ המתפקד כקיבה ושם הוא מעוכל.
חומרי הפסולת מורחקים דרך אותו פתח.
חללי העיכול של אלמוגים מושבתיים מחוברים ביניהם.
מזון המושג על ידי פוליפ אחד מועבר לעיתים לפוליפים אחרים במושבה.
הנשימה בפוליפ נעשית על ידי פעפוע חמצן דרך כל שטח גופו ואין איברים מיוחדים לכך.
הפחמן הדו-חמצני המשתחרר בתהליכי הנשימה מנוצל על ידי האצות השיתופיות לתהליך הפוטוסינתזה.
לאצות החד־תאיות המכונות זואוקסנטלות (מיוונית "חי צהוב"), המצויות ברוב האלמוגים, חשיבות רבה בתהליכי התזונה ובניית השונית.
אצות אלה מהמין Symbiodinium microadriaticum, המשתייכות למחלקת דינופלגנטים (Dinophyceae), נפוצות אך ורק בים, וגודלן הוא 8–12 מיקרון.
האצות מצויות ברקמה הפנימית (הגסטודרמיס) של הפוליפ בצפיפות גבוהה, ומכילות כלורופיל, פיגמנט הנדרש לתהליך הפוטוסינתזה.
אצות אלו נותנות לאלמוג את צבעו.
מספר האצות משתנה באלמוגים השונים, באלמוגים מהסוג שִיחִית (Pocillopora) ניתן למצוא למעלה ממיליון תאי אצה לסמ"ר של רקמת האלמוג.
למעשה, כמות החלבון הצמחי שמקורו באצה גדולה יותר מכמות החלבון שמקורו ברקמת האלמוג, מה שגורר שאלה, האם אין צורך לסווג את האלמוג כצמח?
כל האלמוגים בוני השונית מכילים זואוקסנטלות, ולכן במקומות שבהם האצות אינן יכולות להתקיים, למשל בשל מחסור באור, לא תיווצרנה שוניות.
לכן מצויות שוניות האלמוגים בעיקר בחגורת המים העליונה (עד עומק מרבי של 70–90 מטר), אף על פי שאלמוגים הרמטיפים אחדים נמצאים גם בעומק של כ־150 מטר.
קצב הגידול השנתי של האלמוג יורד ביחס ישר לעומק בגלל ירידה בעצמת האור.
תוך שימוש באנרגיית האור, מקיימות הזואוקסנטלות את תהליך הפוטוסינתזה המייצר סוכרים.
במהלך הייצור הראשוני של הפוטוסינתזה מתרחש קיבוע של פחמן אנאורגני ממי הים והפיכתו לפחמן אורגני הזמין לתהליכים ביולוגיים.
תהליך הפוטוסינתזה מסייע לאלמוג בשתי צורות:
התהליך הכימי של בניית השלד, השקעת פחמת הסידן (CaCO3), דורש ריאקציה בין יוני סידן (+Ca2) ויונים של ביקרבונט (-HCO3) המצויים במי הים.
בריאקציה נוצרים בנוסף לפחמת הסידן גם מים ופחמן דו-חמצני.
הפחמן הדו-חמצני מנוצל על ידי האצות לצורך תהליך הפוטוסינתזה ובכך הן מגבירות את קצב תהליך השקעת השלד.
אספקה של חומרי מזון לאלמוג.
חלק מהפחמן האורגני הנוצר בתהליך הפוטוסינתזה שאינו מנוצל על ידי האצה לנשימה או גידול, מועבר לאלמוג בתרכובות שונות כגון גליצרול או חומצות שומן.
הזואוקסנטלות גם הופכות חלק מהאמוניה המופרשת מרקמת האלמוג לחומצות אמיניות כמו אלנין ואלו מוחזרות לאלמוג ומשמשות לו כחומר מזון.
האלמוג מעשיר את תזונתו על ידי טרף פעיל של זואופלנקטון המספק תרכובות חנקן וזרחן הנחוצות לאלמוג לקיום התהליכים המטבוליים.
חלק מתרכובות אלו מועבר מהאלמוג לאצות באמצעות חומרי הפרשה.
לסיכום, האצות מקבלות מהקשר עם האלמוגים מקום משכן, הגנה ואף מקור למזון אנאורגני.
האלמוגים נהנים מסיוע בבניית השלד, סילוק של חומרי פסולת מגופם, ומתוספת מזון שמקורה בפעילות האצות.
הפגיות (תוצר הרבייה, הסבר בהמשך) של מיני אלמוגים רבים מכילות זואוקסנטלות כבר עם שחרורן למים.
כך לדוגמה, בפגית של אלמוג החֲרִירָן (Porites) שאורכה 1 מ"מ ורוחבה 0.5 מ"מ נמנתה אוכלוסייה של כ־7,500 זואוקסנטלות.
תופעה מעניינת מתרחשת בתקופות של עקה סביבתית (למשל עלייה בטמפרטורת המים בזמן התופעה הקרויה אל ניניו).
מסיבה בלתי מובנת פולטים האלמוגים את האצות מרקמתם והם מאבדים את צבעם, תופעה המכונה הלבנת אלמוגים שלפעמים מביאה למוות של האלמוגים.
בין ענפי האלמוגים שוהים דרך קבע מיני דגים קטנים כגון אלמוגית השוליים, אלמוגית הפסים מנדרין וכרומית ירקרקת, המאורגנים בקבוצות חברתיות של 2–20 פרטים והמצויים סביב אלמוג מסוים.
ממעקב אחר הדגים היה ברור כי הרווח שמקבלים הדגים הוא שהאלמוג נותן מחסה להם בפני טורפים.
רק בשנת 2004 הצליחה קבוצת חוקרים מהמכון לחקר ימים ואגמים באילת לגלות את התועלת שמפיק האלמוג מקשר זה.
בשעות הלילה, כאשר נפסק תהליך הפוטוסינתזה באצות שבתוך האלמוג, הן האלמוג והן האצות מקבלות את החמצן לו הם זקוקים ישירות ממי הים.
אלא שבשל מבנה האלמוג המים שבין ענפיו כמעט ואינם מתחלפים, אפילו כאשר יש זרמים במי הים סביב האלמוג.
לכן, ריכוז החמצן במים יורד בהדרגה.
לפיכך, יש בממוצע 30% מכמות החמצן במים שבתוך ענפי האלמוג בהשוואה למי הים שמחוץ לו.
כאן נכנסים לפעולה הדגים, מסתבר שדגים אלה נוהגים להתפזר בלילה בין ענפי האלמוג.
כל דג בוחר אזור מסוים, ושם הוא מנפנף במהירות בסנפיריו במהלך כל הלילה, ובכך מוזרמים מים טריים לבין ענפי האלמוג.
פעולה זו מעלה את אחוז החמצן ל-80% בהשוואה למי הים שמחוץ לענפים.
רווחים נוספים שמקבל האלמוג מפעולה זו הם: אספקת חומרי דשן לאצות שבתוכו, סילוק חומרי פסולת וחול, והגברת הסיכוי של האלמוג שהוא טורף לילי למגע עם טרף.
מסיבה זו, אלמוג שבין זרועותיו מתגוררים דגים גדל הרבה יותר מאשר אלמוג שחי ללא דגים.
שונית האלמוגים היא בית גידול צפוף ומורכב, וגדלים בה יצורים רבים, ובהם גם כאלה המהווים תחרות על מקום ההתיישבות לאלמוג, כגון אלמוגים אחרים, ספוגים ואצות.
כאשר מתפנה מקום על פני המצע כתוצאה מתמותה של הדייר הקודם או כתוצאה מגורם פיזיקלי כלשהו, הוא הופך מיידית למקום התיישבות פוטנציאלי.
לפיכך, קיימת בשונית תחרות עזה בין יושביה על משאבים, ובמיוחד על מקום להתיישבות ולהתבססות.
האלמוגים עומדים בתחרות זו בכמה דרכים.
אחת מהן היא באמצעות תהליכי רבייה מפותחים.
הרבייה מתבצעת בשתי דרכים: רבייה מינית ורבייה אל-מינית.
רבייה מינית הוא תהליך בו תאי מין נקביים וזכריים מבצעים הפריה הדדית ויוצרים יצור חדש השונה בתכונותיו הגנטיות מכל אחד מההורים.
תאי המין של האלמוג נמצאים בתוך בלוטות מין מיוחדות (gonads) המתפתחות על המחיצות הרקמתיות (mesenteries המחלקות את החלל הפנימי של הפוליפ), כשהן מכוסות על ידי שכבת המזוגליאה והגסטרודרמיס.
אלמוגים יכולים להיות חד־ביתיים, כלומר שבאותה מושבה יהיו פוליפים זכריים (המכיל גונדות זכריות - אשכים) ונקביים (המכילים גונדות נקביות - שחלות), או שבתוך אותו פוליפ יהיו גם תאי מין זכריים וגם נקביים (hermaphroditic).
לחלופין, אלמוגים יכולים להיות דו־ביתיים (בני זוויגים נפרדים), כלומר מושבות שהן כולן זכריות או כולן נקביות (gonochoric).
תופעת הדו־ביתיות או החד־ביתיות באלמוגים מיוחסת לקבוצות אליהן משתייכים האלמוגים.
במרבית המקרים מתפתחים תאי ביצה קודם לתאי זרע, וזאת כיוון שמשך התפתחותם של תאי המין (נקביים/זכריים) באלמוגים אינו אחיד, ויכול להגיע להבדלים של מספר חודשים.
הפריה מוצלחת מביאה להתפתחותה של פגית (planula או larvae) בעלת כושר תנועה במים.
ההפריה יכולה להתרחש באחד מהמצבים הבאים:
הדגרת הפגית בתוך המושבה עצמה (brooding).
תהליך ההדגרה נמשך כמה ימים עד כמה שבועות.
הפגית בעלת כושר תנועה משוחררת למים ומתיישבת על השונית תוך כמה שעות.
שני ההורים משחררים את תאי המין שלהם למים ושם נערכת ההפריה (spawning).
הביצית המופרית מתפתחת לפגית אחרי כמה ימים.
הפגית מתיישבת על השונית תוך כמה שעות עד כמה ימים.
ההפריה יכולה להתרחש על פני השטח של המושבה (surface brooding).
גוף הפגית מכוסה ריסים ואורכה עד 1.6 מ"מ.
מהרגע שהפגית הגיעה למים היא נמשכת לאור, ולכן שוחה לפני השטח של הים.
רוב מיני הפגיות מכילות את האצה הזואוקסנטלית ויכולות לשרוד בפלנקטון עד כ-100 ימים (אם לא נאכלה על ידי טורפים קודם לכן), אך ברוב המקרים שנבדקו נמצאה נטייה להתיישבות מהירה.
יש חוקרים המאמינים כי רוב הפגיות מתיישבות במרחק של עד 600 מטר ממושבת האם, אחרים סוברים כי הן עוברות מרחק גדול מזה.
הפגית מחפשת מצע קשה על מנת להתיישב עליו.
מצע חולי בעייתי עבור יצור קטן זה היכול להיקבר בקלות תחת מספר מועט של גרגרי חול.
לאחר התיישבות של הפגית בשונית היא עוברת שינוי צורה (metamorphosis) היוצר פוליפ חדש, ומתחילה לבנות את השלד של הפוליפ הראשוני.
בדוגמה קלאסית של חילוף דורות, פוליפ זה מנץ פוליפים נוספים בסמוך אליו עד ליצירת המושבה הבוגרת.
האלמוג הבוגר הוא בעצם מושבה של פוליפים רבים.
הפריה מתוזמנת היא אחת התופעות המעניינות ברבייה של אלמוגים.
הפוליפים משחררים ביציות ותאי זרע למים באותו זמן.
שיטת הפריה זו מפזרת את הביציות על פני מרחק רב.
הפריה מתוזמנת תלויה בארבעה גורמים: עונת השנה, טמפרטורת המים, הגאות ומחזור הירח.
ההפריה המוצלחת ביותר מתרחשת כשהפרש בין הגאות לשפל הוא המינימלי, כיוון שהסיכוי להפריית הביצית גדל ככל שתנועת המים מעל השונית קטנה יותר.
דוגמה להפריה מתוזמנת מתרחשת בשונית המחסום הגדולה שבצפון מזרח אוסטרליה.
התופעה מתרחשת במהלך לילה אחד או שני לילות באביב האוסטרלי, בחודשים אוקטובר או נובמבר, בין הלילה השלישי ללילה השישי שלאחר הירח המלא.
למעלה מ-140 מינים של אלמוגי אבן, המהווים למעלה משליש המינים בשונית, משחררים תאי מין למים.
רבייה מתוזמנת זו של אלמוגים גם בשוניות המרוחקות מאות קילומטרים זו מזו ממשיכה להדהים את החוקרים.
לאחר ליל הרבייה ההמוני הזה, מתכסים פני האוקיינוס השקט באוסטרליה בכתמים גדולים של תאי המין, הצפים על פני המים והיוצרים כעין מרק סמיך.
הפגית הנוצרת מהפריה זו מתיישבת על מצע קשה בתוך ארבע לעשרה ימים.
דוגמה לדגם רבייה אחר לחלוטין מצוי במפרץ אילת.
כאן, האלמוגים מתרבים במהלך מרבית חודשי השנה.
דגם זה מכונה "בידוד רבייתי", שמשמעו - כל אלמוג מתרבה בתקופה המתאימה לו.
הרבייה עצמה אמנם מושפעת ממופע הירח, אך אינה מתוזמנת לאירוע יחיד.
דגם רבייה זה קשור ביציבות התנאים הסביבתיים שבמפרץ אילת לאורך השנה, במיוחד במהלך חודשי הקיץ.
לשתי צורות הרבייה הללו יש יתרונות וחסרונות אקולוגיים.
היתרון בדגם הרבייה באילת הוא מניעת בזבוז תוצרי המין על ידי הקטנת אפשרות להכלאות בין מינים שונים של אלמוגים (תוחלת החיים של הכלאות היא בדרך כלל נמוכה).
היתרון בדגם הרבייה המתוזמנת הוא הגברת סיכויי ההישרדות של צאצאי כל מין בכך שהמים מלאים בתוצרי מין, ובכך נגרמת "הצפה" במזון של דגים, הניזונים מתוצרי הרבייה הללו.
נמצא כי רבייה מינית של אלמוגים יכולה להשתבש בהשפעת זיהום אור.
האלמוגים פולטים למים תאי רבייה זכריים ונקביים בשעות חשוכות מסוימות, ועליהם להיפגש.
מערכת הצורבים, ובכללה מחלקת האלמוגים, מציגה מגוון רחב של דגמי רבייה אל-מינית (וגטטיבית).
דרך רבייה זו מתרחשת ללא צורך בהפריה הדדית בין שני תאי מין.
המונח רבייה אל־מינית מתייחס לרוב למקרים בהם הפרט מנץ פרט חדש, מתחלק לשני פרטים הדומים בכל לפרט הראשון או למקרים בהם הפרט גדל ומוסיף חלקים זהים לגופו.
בדרך זו נוצרים צאצאים זהים גנטית להורה, תכונה זו מגבירה את יכולת ההישרדות של הפוליפ הצעיר בסביבת המחיה שלו.
לרבייה הווגטטיבית מיוחסת יכולתו של האלמוג להתפשט ולכסות מצע באופן חד־מיני, ולכן יש לה חשיבות אקולוגית רבה.
באלמוגים מושבתיים נפוצה צורת הרבייה האל־מינית בה הפוליפים המנוצים נשארים צמודים ויוצרים מושבה.
הנצה תוך זרועית – הפוליפ הולך ומתעבה, בשלב מסוים נפתח פה נוסף ושני הפיות הולכים ומתרחקים זה מזה תוך כדי המשך גדילתו של הפוליפ.
תהליך זה מלווה בהשקעת שלד בבסיס הפוליפים.
בהמשך נוצרות זרועות ציד חדשות בין שני הפוליפים, גוף הפוליפ הראשוני נחצה לשניים ושני פוליפי הבת ממשיכים את התרחקותם זה מזה על ידי השקעת שלד בבסיסם והגדלת שטח הפנים של המושבה.
צורת גידול זו נפוצה באלמוגים מסיביים.
הנצה בין זרועית – בין שני פוליפים בוגרים מנץ פוליפ צעיר.
תוך כדי גדילת הפוליפ המתחיל להתבלט על שטח הפנים של הרקמה, מתרחקים הפוליפים הבוגרים.
שיטת גידול זו נפוצה באלמוגים שיחניים.
השנצות (fission) – התנתקות חלק מהמושבה ממושבת-האם ויצירת מושבת-בת עצמאית, זהה מבחינה גנטית למושבת-האם.
תהליך זה נפוץ באלמוגי אבן שיחניים ובאלמוגי שמונה כמו אלמוגי הגורגוניה.
יתרונו של תהליך רבייה זה, בו לא נוצרים פרטים חדשים, הוא ביצירת מקטעי מושבה גדולים דיים, המוכנים כבר להתמודדות עם תנאי הסביבה.
במקרים רבים, שרידותם של מקטעים אלה גבוהה מזו של הפגיות הקטנות המתיישבות בשונית.
"רביית מקטעים" (fragmentation) - חלוקת המושבה על ידי שבירה של חלק ממנה, המתמקם על המצע ויוצר מושבה עצמאית.
תהליך זה יכול לקרות עקב הפרעה סביבתית.
רבייה זו מקובלת באלמוגים מסועפים כגון מהסוג שיטית או שיחית.
בנוסף מייצר אלמוג השיחית פגיות בדרך אל־מינית (כלומר ללא הפריה).
דרך היווצרותה של פגית בדרך זו עדיין אינה מובנת דיה.
תחרות בין האלמוגים מתקיימת כאשר בני אותו מין, או מינים שונים, זקוקים למחייתם למשאבים דומים, המוגבלים בסביבתם מבחינה כמותית.
משאב המצוי בצמצום בשונית הוא למשל המצע הקשה המשמש כמקום להתיישבות.
שונית האלמוגים היא בית־גידול צפוף ובין האלמוגים קיימת קרבה פיזית הדוקה.
תוצאת לוואי לכך היא תוקפנות בין אלמוגי השונית.
תחרות בין אלמוגים יכולה להיות ישירה על ידי מגע ביניהם, או עקיפה באמצעות כיסוי־מעל או הצללה על מושבות שכנות.
בתחרות ישירה יש שימוש בגדילים המחיצתיים (mesenterial filaments).
גדילים אלה מוחזקים בדרך כלל בתוך גופו של הפוליפ ונשלפים החוצה לצורכי הגנה או טריפה דרך פיו או דרך נקבים קטנים ברקמתו.
בנוסף נעשה שימוש במנגנון זרועות סורקות (sweeper tentacles) שהן זרועות שונות וארוכות יותר מזרועות הצייד.
במיני אלמוגים מסוימים מתפתחים פוליפים ארוכים מן הרגיל (לפעמים עד 10 ס"מ כשהפוליפ הרגיל נמדד במילימטרים בודדים) הקרויים פוליפים סורקים.
הזרועות הסורקות מתפתחות כתוצאה ממגע בין אלמוגים שכנים.
קצותיהן מכילות ריכוז גבוהה של תאים צורבים.
באזור המגע בין שתי המושבות נגרם הרס רקמתי, איבוד האצות השיתופיות ותמותה חלקית.
תחרות עקיפה מתרחשת כאשר אלמוגים מכסים או מצילים על אלמוגים אחרים.
למשל אלמוגים שצורתם שיחנית או מרפדת וקצב גידולם מהיר עשויים להצל על אלמוגים מסיביים שקצב גידולם איטי.
מניעת תאורה מהאלמוג גורמת בסופו של דבר לתמותה של הרקמה.
שיטה נוספת של תחרות עקיפה מתבטאת בשחרור חומרים כימיים למים בתגובה לזיהוי של מושבה סמוכה, תופעה הקרויה אללופתיה, והיא תופעה נפוצה באלמוגי השמונה.
החומרים הכימיים המצויים באלמוגי שמונה ובבעלי חיים ימיים אחרים התגלו כבעלי פוטנציאל רב בחקר התרופות.
כיווני המחקר בתחום זה הם במציאת חומרים אנטיביוטיים או כאלה הפועלים נגד מחלת הסרטן והאיידס.
בין טורפי האלמוגים (corallivorous) נמנים חלזונות, כוכבי ים, דגים ואחרים.
זהו כוכב־ים גדול יחסית (25–40 ס"מ בממוצע, אם כי נצפו גם פרטים בגודל של 80 ס"מ) מכוסה בקוצים מחודדים רבים העשויים מינרל גירי והמכילים רעלנים המסוגלים לגרום לאדם כאבים עזים.
הכוכבן חי בשוניות רבות בעולם, כולל בים סוף.
הכוכבן תוקף בעיקר אלמוגים מהירי צמיחה כגון "שיטית" (Acropora) ו"גבשושן" (Montipora).
הכוכבן ניזון מפוליפים בדרך מיוחדת.
קיבת הכוכבן נשלפת דרך פיו והוא מעכל את הפוליפ מחוץ לגופו.
מה שנותר מהאלמוג מיד לאחר טריפתו הוא שלדו הלבן.
אלמוגים מסוימים מתגוננים מפניו בעזרת יצורים נלווים כגון סרטנים מהסוג טרפזיה (Trapezia) המצויים בין ענפיהם, אשר תוקפים ומגרשים את הכוכבן, כפי שמוצאים בסוג "שיחית" (Pocillopora) או "שיחן" (Stylophora).
באוסטרליה ובמקומות אחרים מוכרות תופעות של התפוצצות אוכלוסין של כוכב־ים זה.
במקרה כזה מתקבצים מאות אלפי פרטים מן הכוכב על השונית ותוך זמן קצר מסירים מן האלמוגים את הרקמה החיה ומשאירים שלד לבן ובוהק, המתכסה במהירות באצות.
חלזונות מהסוג דְרוּפֶּלָה (Drupella) השייכים למשפחת הארגמוניים (Muricidae), כגון Drupella cornus, או Drupella rugosa, וחלזונות מהסוג אַלְמוּגָן (Coralliophila) השייכים למשפחת האלמוגניים (Coralliophilidae).
התפוצצות אוכלוסין של ה-Drupella cornus ארעה בראשית שנות השמונים במקביל במפרץ אילת וביפן.
זהו חלזון קטן יחסית אשר חי בין ענפי ה"שיטית" (Acropora).
קונכיית החלזון העבה מכוסה תמיד באצה המקנה לו הסוואה מושלמת.
החלזונות נוהגים להתארגן בשורה במעין "חזית אכילה".
כמו הכוכבן הקוצני מותיר החלזון צלקות לבנות על מושבת האלמוגים, אם כי ניתן להבחין בין צלקת שהותיר כוכבן לצלקת שהותיר החלזון בשל החגורה הירוקה הנשרכת אחרי האזור הלבן.
בשל גודלו, החלזון ניזון לאט יותר מהכוכבן והאצה המתיישבת על השלד כמעט משיגה את "חזית האכילה".
דגים שונים ממשפחות הפרפרוניים (Chaetodontidae) כדוגמת פַּרְפָּרוֹן שְׁחוֹר שֵׁת (Chaetodon austriacus) מתמחים באכילת פוליפים של אלמוגים.
דגים ממשפחת התוכינוניים (Sacridae) ובעיקר המין תוכינון ענק מתמחים באכילת אצות באמצעות גירודן מהשונית באמצע השיניים הקדמיות שעברו איחוי ללוחות דמויות מקור.
תוך כדי הגירוד נוגס התּוּכִּינוֹן באלמוגים חיים.
גם הדג "דַפְדוּף הַפַּסִים" (Abudefduf saxatilis) הניזון בעיקר מפלנקטון מוסיף לתפריטו את האלמוגים.
צדָפות שקודחות באלמוג כדוגמת תמר הים הים־סופי (Lithophaga lessepsiana).
הצדפה קודחת באלמוג וניזונה מריר המופרש ממנו.
מחקר שפורסם ב-2024 הראה כי החיידק Vibrio coralliilyticus, שאופיין כבר בתחילת שנות ה-2000 וגורם למחלת מעיים אצל אלמוגים, הופך למחולל המחלה כאשר טמפרטורת מי הים מגיעה ל-23 מעלות צלזיוס.
כאשר טמפרטורת מים גבוהה מ-27 מעלות, חלק מזני החיידק הופכים קטלניים עוד יותר.
ריבוי המילה אַלְמֹג הוא אַלְמֻגִּים.
במקרא מצויה צורה דומה, בשיכול עיצורים: אלגוּמים (ומכאן היחיד אַלְגֹּם), אולם שם הכוונה לסוג עץ משובח שגדל, לפי המסופר בתנ"ך, בַּלבנון ואשר שימש את שלמה המלך בבניית בית המקדש.
השימוש במילה אלמוגים כתיאור האלמוגים שבים, מופיע בגמרא המתארת את ה"אלמוגין", וכותבת שהם צומחים בקרקע הים מתחת לפני המים, ומתארת איך מוציאים אותם משם, ומוכרים אותם במחיר יקר.
קיימת דעה שים סוף נקרא כך, משום שפירוש המילה "סוף" המקראית היא כל צמח או דמוי צמח הגדל במים מתוקים או מלוחים, וכוללת גם את האלמוגים.
ולכן ים סוף פירושו ים האלמוגים.
אלמון בראון סטראוג'ר היה קברן וממציא אמריקאי אשר המציא את מתגי הטלפוניה האוטומטיים הראשונים.
מתגי טלפוניה ישנים, הפועלים בטכנולוגיה אלקטרו-מכנית שהמציא, נקראים גם מתגי סטראוג'ר.
אלמון סטראוג'ר נולד בעיירה פנפילד שבמדינת ניו יורק, ארצות הברית.
אף כי מעט ידוע אודות שנותיו הראשונות, נראה כי נטל חלק במלחמת האזרחים האמריקנית.
הכיתוב על מצבתו מעיד כי שירת בדרגת סגן בצבא הצפון.
לאחר מלחמת האזרחים, עבד תקופה מסוימת כמורה בית-ספר במדינת קנזס, ולאחר מכן הסב את מקצועו לקברן.
בתקופה זו עבר להתגורר בעיר קנזס סיטי שבמדינת מיזורי.
סטראוג'ר מזוהה כיום בעיקר כקברן שהמציא את מתג הטלפוניה האוטומטי.
היסטוריונים מדווחים כי אנשים שהכירו אותו תיארו אותו כאדם "אקסצנטרי, מוזר, נרגן ואף משוגע".
המצאת מתג הטלפוניה האוטומטי הראשון
מהמצאת הטלפון על ידי אלכסנדר גרהם בל בשנת 1876, הותקנו רשתות טלפוניה בערים רבות בארצות הברית.
ברשתות טלפוניה ראשונות אלו, יצירת הקשר בין מנוי אחד למנוי אחר היה מתבצע באמצעות מרכזיית טלפון ידנית: כאשר מנוי הטלפון היה מרים את שפופרת מכשיר הטלפון שברשותו, היה נוצר קשר בינו לבין מרכזנית, העובדת במרכזיית הטלפון.
המנוי היה משוחח עם המרכזנית ומבקש לקשרו אל היעד המבוקש.
לאחר שהובהר היעד המבוקש, הייתה המרכזנית דואגת לקישור בין המנוי לבין היעד: המרכזנית הייתה מחברת כבל מיוחד בין שני שקעים בלוח החיבורים של המרכזייה – בין קו הטלפון של יוזם השיחה לבין קו הטלפון של היעד.
ברשתות הטלפוניה הראשונות, אם כך, מרכזניות אנושיות היו אחראיות ליצירת הקשר בכל שיחה.
למנויים לא הייתה אפשרות לחייג ישירות אל היעד המבוקש.
למעשה, בטלפונים הראשונים כלל לא הייתה חוגה או לחיצי חיוג – שהרי כלל לא היה צורך בהם.
באותה תקופה, בתפקיד מרכזניות טלפון הועסקו כמעט אך ורק נשים, שנקראו גם "נערות טלפון" (כיום, למונח "נערת טלפון" משמעות שונה, הנחשבת לעיתים כעלבון).
המניע להמצאת מתגי טלפוניה אוטומטיים
המוטיבציה להמציא מתג טלפוניה אוטומטי התעוררה אצל סטראוג'ר לאחר שנתקל בבעיות אישיות בינו לבין המרכזניות שעבדו במרכזיית הטלפון המקומית בעיר מגוריו, קנזס סיטי.
סטראוג'ר היה משוכנע כי המרכזניות מפנות שיחות טלפון של לקוחות אל קברנים מתחרים, ולא אל העסק הפרטי שלו.
יתר על כן, הוא גם חשד כי כאשר מנויים כבר מבקשים להתקשר אל עסקי הקברנות שלו, המרכזניות מנסות להשפיע ולשנות את בחירתם.
מסופר כי חשדותיו התעוררו כאשר נפטר אחד מחבריו, ומשפחת הנפטר יצרה קשר עם קברן מתחרה.
סיפורים אחרים טוענים כי ייתכן שאשתו או קרובת משפחה אחרת של קברן מתחרה עבדה כמרכזנית, וסטראוג'ר חשד שהמרכזניות מספרות למנויים שביקשו להתקשר אליו כי הקו תפוס, וכן שהן מפנות שיחות שמיועדות אליו דווקא אל מתחריו.
סטראוג'ר הפך נחוש לשים קץ ל"תופעת מרכזניות הטלפון".
כשהוא משוכנע כי למנויי רשת הטלפונים מגיעה הזכות לבחור לאן הם מתקשרים, ולא למרכזניות הטלפון, עלה במוחו של סטראוג'ר הרעיון להמצאתו לראשונה בשנת 1888. את הפטנט עבור מתג טלפוניה אוטומטי רשם בשנת 1891. הפטנט שרשם כלל:
מכשיר לשימוש המנויים – מכשיר שיוצר רצפים של דפקים (פולסים) חשמליים בקו הטלפון, המתאימים לספרות 0 עד 9. מכשיר זה התפתח בהמשך לטלפון החוגה.
כאשר המנוי מחייג, למשל, את הספרה "4", יוצר המכשיר רצף של 4 דפקים חשמליים בקו הטלפון.
מתג טלפוניה, המיועד להתקנה במרכזיית הטלפון.
המתג כלל מגעים חשמליים וחלקים נעים שנשלטים על ידי הדפקים החשמליים המגיעים ממכשיר החיוג של המנוי.
בתיאור מופשט, המתג הורכב מיחידות מיתוג, כאשר כל יחידה כוללת זרוע מתכת מסתובבת.
הזרוע צועדת, צעד אחר צעד, לאורך מסלול חצי-מעגלי, אשר בו 10 נקודות מגע מתכתיות.
מספר הצעדים שצועדת הזרוע נקבע על ידי מספר הדפקים החשמליים שהגיעו ממכשיר החיוג של המנוי.
כאשר המנוי מחייג, למשל, את הספרה "7", יוצר מכשיר החיוג שלו 7 דפקים חשמליים, אשר בתורם גורמים לזרוע לנוע 7 צעדים במסלולה, וליצור מגע עם נקודת המגע השביעית.
אפשרות לשרשור של יחידות מיתוג (כגון אלו שתוארו לעיל) - באמצעות שרשור של מספר יחידות מיתוג זו לזו, ניתן היה ליצור מתגים גדולים יותר, שאפשרו לחייג יותר מספרה אחת.
על ידי שרשור של 7 יחידות, למשל, ניתן היה ליצור מתג שאפשר לחייג 7 ספרות.
כך ניתן היה ליצור מתגים שיוכלו לשרת מספר רב של מנויים.
בדגמים מאוחרים יותר, נוספו למתג מנגנונים ושיפורים נוספים, כגון:
בורר קווים פנויים ("line finder selector"), אשר איפשר להקטין משמעותית את כמות יחידות המיתוג הנדרשות כדי לבנות מתג.
מעגלים לזיהוי קווים תפוסים, אשר דאגו גם להשמיע צליל "תפוס" למנוי שחייג ליעד תפוס.
המודולריות הבסיסית של מתגי סטראוג'ר, המבוססים על יחידות מיתוג פשוטות יחסית שניתן לשרשר ביניהן, וכן מנגנון הצעד-אחר-צעד, שבאמצעותו מתבצע מיתוג השיחה, הקנו למתגים אלו יתרונות טכניים רבים.
באזורים מסוימים, מתגי סטראוג'ר מכונים גם מתגי "צעד-אחר-צעד" (Step-by-step).
אף כי סטראוג'ר הגה את רעיון המתג האוטומטי, הוא לא פעל לבד במאמציו למימוש רעיונו.
הוא נעזר באחיינו ויליאם וכן באחרים – בעלי ידע בחשמל ובעלי ממון – על-מנת לממש את חזונו.
עם עזרה זו נוסדה חברת סטראוג'ר למתגי טלפוניה.
החברה התקינה וחנכה את מתג הטלפוניה האוטומטי המסחרי הראשון בעיירה לה-פורט, אינדיאנה ב-3 בנובמבר 1892. למתג הראשון היו כ-75 מנויים, וקיבולת מרבית ל-99 מנויים.
סטראוג'ר, בעל האישיות הצבעונית, נהג להתרברב כי המערכת שהמציא היא "נטולת בנות, נטולת בלבולי מוח ונטולת המתנות".
המהנדסים בחברת סטראוג'ר, אשר הקים, המשיכו בפיתוח מתגי הטלפוניה המבוססים על רעיונותיו.
החברה רשמה מספר פטנטים נוספים, ושינתה במרוצת השנים את שמה מספר פעמים, עד שהפכה לבסוף ל-"Automatic Electric Company".
במרוצת השנים נבלעה החברה על ידי ענקי התקשורת, ובשלב מסוים הייתה בבעלות AT&T.
סטראוג'ר עצמו לא לקח חלק בהתפתחויות מאוחרות אלו.
לקראת סוף שנות ה-90 של המאה ה-19, הוא פרש מן החברה שהקים ועבר להתגורר בפלורידה.
קיימות עדויות לכך שחזר לעיסוקו הקודם בתור קברן.
את הפטנטים שרשם מכר ב-1896 תמורת 1,800 דולר אמריקני.
את מניותיו בחברה מכר תמורת 10,000 דולר בשנת 1898. שנים לאחר מותו, נמכרו הפטנטים שרשם תמורת 2.5 מיליון דולר.
סטראוג'ר נפטר משבץ בשנת 1902, בפלורידה, לאחר שסבל מאנמיה.
בעת מותו נחשב לאדם אמיד, ומדווח שהיה בעל נכסי מקרקעין רבים.
הוא הותיר אחריו אלמנה, סוזאן.
את המצאתו מנציח לוח ארד שנוצק על קברו ב-1945.
על אף יתרונותיהם של מתגי הטלפוניה האוטומטיים, חברות הטלפוניה הגדולות, לרבות חברת בל, לא מיהרו לרכוש מתגים אלו.
מחירם של המתגים, אף שלא היה גבוה מידי, היה גבוה יחסית למחיר כוח העבודה הזול בקרב נשים, וחברות טלפון רבות העדיפו להמשיך להעסיק מרכזניות בשר ודם במרכזיות הטלפון.
למרות זאת, זכו המתגים להצלחה רבה בקרב חברות טלפון מקומיות קטנות ברחבי ארצות הברית והעולם.
בהמשך, עם התייקרות כוח העבודה, ועקב הנוחות שבחיוג ישיר (לעומת שיחה עם מרכזנית) עברו גם חברות הטלפוניה הגדולות למתגי טלפוניה אוטומטיים.
במהלך המאה ה-20 פותחו טכנולוגיות מתקדמות יותר עבור מתגי טלפוניה אוטומטיים, לרבות מתגי טלפוניה ספרתיים (דיגיטליים).
למרות זאת, הטכנולוגיה האמינה והפשוטה של מתגי סטראוג'ר המשיכה ללוות את תעשיית הטלקומוניקציה במשך שנים רבות.
מתגי סטראוג'ר הפכו במרוצת השנים לפופולריים מאוד, בקרב חברות טלפון וכן כמרכזיות פנימיות של ארגונים פרטיים.
נכון לשנת 2005, עדיין קיימים מתגי סטראוג'ר פעילים ברחבי העולם.
מרכזת הטלפון האוטומטית הראשונה בישראל, מדגם סטראוג'ר, הותקנה בשנת 1936 בירושלים.
מתגי סטראוג'ר היו נפוצים מאוד ברשת "בזק", והאחרון שבהם הוחלף במתג ספרתי רק בשנת 1996. מתגי סטראוג'ר היו בשימוש בארץ גם כמרכזיות פרטיות בקרב ארגונים שונים, לרבות צה"ל.
פטנט אמריקני מספר 447918 מ-10 במרץ 1891 – עבור מרכזיית טלפון אוטומטית.
אלמור ג'ון לנארד היה סופר ותסריטאי אמריקאי.
אביו עבד בחברת ג'נרל מוטורס (GM) באיתור מקומות מתאימים למתקני GM, תפקיד שגרם למעברים תכופים של המשפחה.
לנארד נולד אומנם בניו אורלינס, לואיזיאנה, אבל מגוריו שם לא נמשכו לזמן רב.
המשפחה עקרה דירה מספר פעמים עד שמלאו לו תשע, בשנת 1934, כאשר השתקעו בדטרויט שבמישיגן.
בערך באותו זמן קרו שני דברים, שהשפעתם ניכרת במידה רבה ברבות מיצירותיו.
גנגסטרים כדוגמת בוני וקלייד הגיעו לכותרות ראשיות בעיתונות הארצית, וכמוהם גם קבוצת הבייסבול הדטרויט טייגרס.
בראשית שנות ה-30, בוני וקלייד יצאו למסעות השוד שלהם ונהרגו במאי, 1934. הנמרים הגיעו לאליפות בשנת 1934. בעקבות האירועים האלה הפכו הן ספורט והן אקדחים לנושאים, שריתקו את לנארד לכל ימי חייו.
לנארד סיים את לימודיו בתיכון הישועי של אוניברסיטת דטרויט בשנת 1943. במהלך מלחמת העולם השנייה שירת לנארד בצי האמריקני בשייטת "דבורי הים" (Seabees) ולחם בחזית האוקיינוס השקט.
פריצת הדרך הראשונה של לנארד בשוק הסיפורת התרחשה בשנות ה-50, כאשר פרסם באופן סדיר מערבונים באיכות נמוכה.
מאז ניסה את כוחו בספרי מתח, פשע וסוגות אקטואליות יותר, כמו גם בתסריטאות.
המבקרים משבחים את הריאליזם המחוספס ואת הדיאלוג החזק שלו.
בסגנון כתיבתו הוא מתיר לעצמו חירויות בסטייה מדקדוק ומתחביר נכון, לטובת שטף ורהיטות.
בשנת 1959 פרסם את הרומן "עומד אחרון בנהר סאבר" שעובד לסרט טלוויזיוני ב-1997 לרשת TNT.
בשנת 1984 זכה בפרס אדגר על ספרו "לה בראבה".
בערוב ימיו התגורר לנארד במחוז אוקלנד, מישיגן.
רבים מספריו המאוחרים יותר מתרחשים בדטרויט.
נפטר בדטרויט, מישיגן ב-20 באוגוסט 2013 בגיל 87.
סחיטה (1974) 52 Pick-UP, עברית בהוצאת זמורה ביתן, 1989, תרגמה תמרה נבו.
מראות כפולות (Split Images (1981, עברית בהוצאת זמורה-ביתן, 1997, תרגמה דפנה לוי
צייד החתולים (Cat Chaser (1982, עברית בהוצאת זמורה-ביתן, 1991, תרגמה דפנה לוי
גליץ (1985), Glitz, עברית בהוצאת זמורה ביתן, 1989, תרגמה דפנה לוי
שודדים (Bandits (1987, עברית בהוצאת זמורה-ביתן, 1991, תרגמה דפנה לוי
סטיק (Stick (1985 מאנגלית דפנה לוי.תל אביב : זמורה-ביתן, תש"ן 1990.
מקסימום בוב (1991) Maximum Bob עברית: ציפי בורסוק.תל אביב : מודן, 1993
פריקי דיקי (Freaky Deaky (1995, עברית בהוצאת זמורה-ביתן 1995, תרגמה דפנה לוי
תפוס את שורטי (Get Shorty (1990, עברית בהוצאת זמורה-ביתן, 1996, תרגם יונתן פרידמן, הופק לסרט "תפוס את שורטי" בשנת 1995
פרונטו (Pronto (1993, עברית בהוצאת מודן, 1997, תרגמה דגנית דיצ'ק
האישה משבט טונטו וסיפורים אחרים מהמערב הפרוע (1998) The Tonto Woman and Other Western Stories; מאנגלית - נורית לוינסון.תל אביב : מודן, 1999.
נמלט (1996) Out of sight,עברית בהוצאת מודן,2003, תרגמה מרינה גרוסלנדר
Bקול (1999) Be cool,עברית בהוצאת מודן, 2005, תרגמה שלומית הנדלסמן
כוכב עולה (2005) The hot kid, עברית בהוצאת מעריב-הד ארצי, 2007, תרגמה לאה ששקו
הסיפור "כיצד שינה קרלוס ובסטר את שמו לקרל הופך לשוטר מפורסם באוקלהומה " תורגם לעברית בקובץ "מתח גבוה" בעריכת מייקל שייבון בתרגום יצהר ורדי, כנרת זמורה ביתן ,2016
3:10 ליומה בתרגום לעברית בבלוג "המולטי יקום של אלי אשד"
אַלְמוֹדָד הוא בנו של יקטן, נכדו של עבר.
שייך למשפחת בני שם בתנ"ך.
אלמודד מוזכר בבראשית י, כה-כט: "ולעבר יֻלַּד שני בנים שם האחד פלג כי בימיו נפלגה הארץ ושם אחיו יקטן ויקטן ילד את אלמודד ואת שלף ואת חצרמות ואת ירח.
ואת הדורם ואת אוזל ואת דקלה.
ואת עובל ואת אבימאל ואת שבא.
ואת אופר ואת חוילה ואת יובב כל אלה בני יקטן".
במדרש ילקוט שמעוני פורש השם אלמודד - על שם שמדד (את) הארץ בחבלים (אלמודד מלשון מדידה).
על פי המסורת היה אביהם של השבטים שישבו בדרום חצי האי ערב.
היסטוריונים ערביים ציינו שבט בשם "קחטאן" (قحطان) שהתגורר בתימן ונדד משם למרכז חצי האי ערב, שמנהיגיו נקראו "אל מודד" לעיתים תכופות.
אלמוות הכסף (שם מדעי: Paronychia argentea) הוא צמח עשבוני ממשפחת הציפורניים, רב-שנתי נמוך, המשתרע על פני האדמה.
גדל בעיקר באזורים סלעיים, בבתות, בשדות בור ובין חלקות מעובדות.
העלים והפרחים צמודים לקרקע וכמעט ולא מתרוממים מעליה.
הם עשויים ליצור מרבדים בצבע כסוף.
עליו בצורה אליפטית או אזמלנית הפריחה בחודשים ינואר-יוני.
הפרחים קטנים ומסודרים בצורה כדוריות.
חלקי הצמח העל-קרקעיים נותרים זמן רב לאחר הפריחה והנבת הפירות.
מה שמייחד את הצמח הוא לא פרחיו הלבנים, אלא החפים הסובבים אותם הנותרים גם לאחר נבילת הפרח אשר שומרים על צורתו- לכן נקרא "אלמוות".
ערביי ארץ ישראל מצאו את הצמח יעיל בטיפול בעצירות בדרכי השתן ובאבנים בכליות.
אלמור ג'יימס היה גיטריסט בלוז אמריקאי, זמר, כותב שירים ומוביל הרכב.
הוא נודע כ"מלך גיטרת הסלייד" ובסגנונו המוזיקלי בולטת ההגברה.
ג'יימס נולד בשם אלמור ברוקס במחוז הולמס שבמדינת מיסיסיפי.
הוא נולד מחוץ למסגרת נישואים לאם בת 15, לאולה ברוקס, שהייתה פועלת חקלאית.
אביו היה ככל הנראה וילי "פרוסט" ג'יימס, אשר עבר להתגורר עם אימו ואלמור אימץ לו את שם משפחתו.
אלמור החל יוצר מוזיקה בגיל 12 על כלי פריטה בעל מיתר בודד שהיה מחובר לקיר צריף.
בנערותו ניגן באירועי הרקדה מקומיים והופיע בשם קלינהאד (Cleanhead) וג'ו וילי ג'יימס (Joe Willie James).
בשנת 1942 לערך התחתן לראשונה עם מיני מאי.
מאוחר יותר בחייו התחתן פעמיים נוספות, בשנים 1947 ו-1954.
ג'יימס שאף להיות למוזיקאי ידוע ולהנות מן היוקרה המלווה מקצוע זה, כמו גם הזדמנות למוצא מגורל של פועל חקלאי קשה-יום.
הוא ניגן בשנות ה-30 עם רוברט ג'ונסון והושפע מאוד מסגנונו, כמו גם מסגנונם של קוקומו ארנולד (Kokomo Arnold) וטמפה רד (Tampa Red).
הוא הקליט כמה משיריו של טמפה רד ושניים מתזמורתו של טמפה הצטרפו לתזמורתו של ג'יימס.
קיימת מחלוקת בשאלה האם היה זה רוברט ג'ונסון או אלמור ג'יימס שכתב את סטנדרט הבלוז Dust My Broom.
החל מגיל צעיר, עוד בתקופת היובש, ג'יימס הרבה לשתות ויסקי אשר יוצר באופן מחתרתי, מנהג שפגע בבריאותו, כמו גם בבריאותם של מוזיקאים אפרו-אמריקאים אחרים מאותו אזור.
בתקופת מלחמת העולם השנייה התגייס לצי האמריקני, היה הגאי והשתתף בפלישה לגואם.
עם שחרורו משרות צבאי שב למרכז מיסיסיפי והתיישב בעיר קנטון, שם התגורר עם אחיו המאומץ רוברט יוסטון.
בתקופה זו בחייו אף התברר לו כי לקה במחלת לב קשה.
בעת שעבד בסדנת החשמל של אחיו הוא פיתח צליל אלקטרוני ייחודי באמצעות חלקים שמצא שם.
בינואר 1951 החל להקליט מיצירתו בחברת Trumpet Records בעיר ג'קסון, תחילה כנגן בהרכבים של סאני בוי ויליאמסון ואחרים, ובחודש אוגוסט הקליט את Dust My Broom.
השיר הפך ללהיט רית'ם אנד בלוז בשנת 1952 ועשה את ג'יימס לכוכב.
לאחריו הפר את חוזה ההקלטות שלו עם חברת Trumpet Records וחתם בחברת Bihari Brothers בעזרתו של המוזיקאי אייק טרנר (Ike Turner).
שירו I Believe הפך ללהיט בשנת 1953. בשנות ה-50 הוא הקליט במספר חברות תקליטים נוספות ולהקת הליווי שלו נודעה בשם The Broomdusters.
ג'יימס נפטר בשיקגו, לאחר התקף לב שלישי, בשנת 1963, בטרם יצא לסיבוב הופעות מתוכנן באירופה.
ג'יימס ניגן במגוון גרסאות של בלוז, אשר לעיתים נגעו סגנונות מוזיקליים אחרים, בדומה למאדי ווטרס, האולין וולף וחלק מיצירתו של בי בי קינג, אולם בעל צליל גיטרה חזק ויחודי שנוצר מגיטרה אקוסטית שאותה התאים לצרכיו, הדומה לצליל גיטרות חשמליות מוצקות שנוצרו שנים אחר כך.
הוא ניגן לעיתים קרובות ניגן בשיטת גיטרת סלייד, אף שבחלק מהקלטותיו לא השתמש בטכניקה זו.
קולו וסגנון שירתו היו אף הם בולטים בייחודם.
ג'יימס ולהקתו היו אהודים במועדוני הבלוז של שיקגו, אף שג'יימס נודע כמוביל הרכב בעייתי, אשר נהג לשתות לשכרה בזמן הופעות, לנטוש הופעות ולקבוע הופעות במועדים חופפים.
כיוון שמת בגיל צעיר, בטרם הפך הבלוז לסוגה מוזיקלית פופולרית בשנות ה-60, מעט יחסית התפרסם על האיש ויצירתו.
לא ידוע על תמונות של ג'יימס בזמן הופעות, למעט אלה שצולמו בידי צלם אחד, חובב בלוז בלגי, ולא ידוע על תאורים מפורטים מהופעותיו, או הקלטות מהופעות.
רוב נגני גיטרת סלייד יודו בהשפעה הרבה של סגנון נגינתו של ג'יימס על אופן הנגינה בגיטרת סלייד.
השפעתו של ג'יימס חרגה מעבר לנגינת בלוז, ואף גיטריסטים רבים בתחום הרוק הושפעו ממנה, כך בריאן ג'ונס מלהקת הרולינג סטונז, וג'רמי ספנסר מלהקת פליטווד מק.
בשנת 1969 הקליט זמר הבלוז הבריטי ג'ון מאייל (John Mayall) את השיר "מיסטר ג'יימס" המוקדש לאלמור ג'יימס.
להקת האחים אולמן, אשר ציינה את השפעתו על נגינתם, ביצעה גרסאות כיסוי ליצירותיו Done Somebody Wrong ו-One Way Out.
סטיבי ריי וון הרבה לבצע גרסאות כיסוי ליצירותיו בהופעות חיות.
הגיטריסט הבולט ביותר שהעריץ את סגנון נגינתו של ג'יימס היה ג'ימי הנדריקס.
בתחילת הקריירה שלו כינה עצמו הנדריקס בשם "מוריס ג'יימס" ואחר כך "ג'ימי ג'יימס", כאות הוקרה לאלמור ג'יימס.
באלבום בלוז של הנדריקס, אשר ראה אור בבריטניה, מופיעה תמונתו כשהוא אוחז באלבום "המיטב של אלמור ג'יימס".
בשנת 1969, בעת שהופיע באלברט הול, ביצע הנדריקס את Bleeding Heart של ג'יימס, כך עשה גם בעת הופעות בניו יורק בהמשך אותה שנה.
הוא אף הקליט שתי גרסאות ליצירה זו.
ג'יימס מוזכר בשירם של הביטלס For You Blue, משנת 1969, בו מנגן ג'ון לנון בגיטרת סלייד.
פרנק זאפה, גרייטפול דד, אריק קלפטון הם בין היוצרים הבולטים הרבים שהושפעו מיצירתו של ג'יימס.
בשנת 1968 הקליטו קלפטון וג'ימי פייג' שיר אשר כונה "הוקרה לאלמור" (Tribute to Elmore).
אחד השירים האייקונים המבוססים על אחד משיריו הוא " breakonthrogh to the other side" של להקת הדלתות המבוסס על שירו "stranger blues".
ג'יימס אלמור ויצירותיו ממשיכים להשפיע על נגני בלוז אף בתחילת המאה ה-21.
אלמוגניים (שם מדעי: Faviidae) היא משפחת אלמוגים החיים באזורים הטרופיים במים חמימים ורדודים בכל האוקיינוסים.
הם ידועים בשם העממי אלמוגי מוח או מוחנים, בשל מבנה הספרואיד המחורץ שלהם המזכיר צורת מוח.
כל ראש אלמוג מורכב ממושבה של פוליפים (יחידות המבנה הבסיסיות של האלמוג) זהים גנטית שיוצרים שלד קשה מסידן פחמתי; בשל כך הם מהווים שותפים חשובים בהרכבת שוניות אלמוגים, כמו "אלמוגי אבן" אחרים בסדרת האלמוגאים (Scleractinia).
תוחלת החיים הארוכה ביותר של אלמוגי המוח היא 900 שנה.
מושבות הפוליפים יכולות להגיע עד לגובה של 1.8 מטרים.
בשעת הלילה מאריכים הפוליפים שבמוחן את זרועות הציד שלהם כדי ללכוד מזון.
בשעות היום משמשות הזרועות להגנה על המוחן, והן נפרסות על החריצים שעל מרכזו הקשיח המוגן מנשיכות דגים טורפים ומפני הוריקנים טרופיים.
כמו מרבית האלמוגים הם ניזונים מזואופלנקטון הנסחף במים וכן צורכים חומרים מזינים מהאצות החד-תאית זואוקסנטלות, השוכנות ברקמות שלהם.
חלק מהאלמוגניים הם אגרסיבים מאוד בשעות הלילה הוא נוהג לעקוץ אלמוגים אחרים בעזרת זרועותיו הסורקות (sweeping tentacles) ולעיתים אף הורג אותם וגדל על שלדיהם הריקים.
אלמוגית הוא כינוי לדגים ממשפחת השוניתיים ללא הסוגים Amphiprion ו-Premnas המכונים דגי ליצן.
הם עשויים לגדול לאורך של עד 30 ס"מ ויותר.
בעוד רובם דגי מים מלוחים, ישנם מינים החיים במורדות הנחלים במים מתוקים.
לאלמוגית בדרך כלל צבעים בהירים ובולטים.
חלק ממיני האלמוגית חיים באזורים בעלי מזג אוויר ממוזג כמו דגי הגריבלדי, הזן המתקיים באוקיינוס השקט לאורך חופי דרום קליפורניה ומקסיקו.
בטבע, מין אלמוגית כושית Stegastes nigricans מצמיחה אצות סיביות.
כך גם אלמוגיות באוקיינוס ההודי והשקט, לחופי הודו והודו-סין מגדלות סוגי אצה אדומה.
היום האלמוגית היא הדג היחיד הידוע למדע העוסק בגידול עצמי במעין "חקלאות".
האלמוגית גם ידועה כתוקפנית, בייחוד אלמוגית הדומינו הדו-נקודתית.
אלמוגיות חקלאיות הן בעלות שטח שליטה (טריטוריה), ומרחיקות בעלי חיים אחרים משטחי גידול האצה שלהן.
הן ניזונות מסרטנים זעירים, מיצורים ימיים זעירים, ומאצות.
הן "מעשבות" את שטחי הגידול, ומתירים רק לסוגים מסוימים של אצות לצמוח ולהתפתח.
הן תוקפות צוללנים הנכנסים לשטחן, ללא חת.
אלמוגית הדומינו Dascyllus albisella עוסקת מעל ל-85% משעות היום בלקט.
הפרטים הגדולים יותר באוכלוסייה, מחפשים את מזונם גבוה יותר בעמודת המים.
רוב האלמוגיות ניזונות בעיקר מחסילונים ומשטרגליים.
לזכרים קיבה קטנה יותר בעונת ההשרצה, לעומת הנקבות, בעקבות השימוש הרב בפעולות ראווה עבור הזווג ובשמירה על הקן.
ככל שעוצמת הזרימה יורדת, עולות האלמוגיות גבוה יותר במים, שם ריכוז היצורים הזעירים גדול יותר, ולכן מזונם מצוי ביתר קלות.
כשהזרם גובר, הם נוטים לרדת ולחפש מזון דווקא בתחתית עמודת המים, ואז גם קצב התזונה גדול יותר.
הדגים הקטנים יותר נשארים קרוב יותר לשטחי הגידול שלהם, ויש המשערים שהסיבה לכך, לחץ הטריפה מצד דגים האוכלים אלמוגיות.
אלמוגית שלש-הנקודות Stegastes planifrons שומרת על שטחה בקנאות רבה, ותוקפת כל פולש.
הנקבות עוזבות לזמן מה את חלקתן בעונת ההשרצה, על מנת להטיל את ביציהן בשטחי הזכרים.
תנועה מוגברת זו מגדילה את הסיכון לחייהן, ולכן בוקעות וחיות יותר נקבות מאשר זכרים בכל מחזור רבייה.
זכרי האלמוגית מגינים על צברי הביצים עד שהדגיגים בוקעים מהן, על ידי שחיה בתנועה מעגלית סביב הקן.
הזכרים מתחרים האחד בשני על שטחי הרבייה.
זכרים חלשים יותר נאלצים לנדוד לאזורים פחות מניבים, והצלחת זיווגם קטנה יותר.
ישנם המוגלים מכל שטח שהוא, וחיים בקבוצה "צפה", ללא שטח.
דגים אלו אינם משתתפים בתהליך הרבייה, ומצויים יותר בסכנת ציד וטריפה.
אך הם עשויים לתפוש שטח שננטש, ולהפוך לדגים "פעילים" בחברה.
אלמוגית הערב Stegastes adustus מבלה את רוב חייו באזור הקטן מ-60 סמ"ר.
שטח זה משמש לה כמקור לנקודות מסתור, תזונה, ואזור רבייה.
דגים הנתונים באזור שאינו מוצלח מבחינתם, לעיתים קרובות מנסים לעבור לשטח אחר, מוצלח יותר, וכך בעלי "אחוזה" צריכים כל הזמן להציג נוכחות.
עצמת המריבות על אזורי מחיה, קשורה בדרך כלל באיכות אזור המחיה הנדון.
התנועה מחוץ לאזור המחיה, הנקראת "סיורים" מצויה מאוד, ואלו יכולים להגיע עד 16 מטר ויותר.
הקצר ביותר הוא לצורך ליקוט מזון.
הארוכים יותר קשורים בחיפוש בן או בת זוג וברבייה, וסיורים של דגים ללא שטח מחיה (ולכן ללא מזון וללא אפשרות רבייה) עסוקים בחיפוש אחר שטח מחיה משלהם.