tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שמו הרשמי של הנמל הוא נמל התעופה נאפולי-קאפודיקינו הוגו ניאוטה.
סימנו הבין-לאומי של נמל התעופה בארגון יאט"א הוא NAP, ו-LIRN בארגון הבין-לאומי לתעופה אזרחית ICAO.
מפעילת נמל התעופה היא חברת גסאק-Gesac S.p.a המפעילה גם את נמל התעופה של סלרנו.
נאפולי הוא שמה של העיר הגדולה הקרובה, אותה ואת האזור משרת נמל התעופה.
קאפודיקינו הוא שם אזור בנוי בנאפולי (località) הגובל פיזית בנמל התעופה, ועל כן הוא כלול בשמו של הנמל.
החלק השלישי, שאין משתמשים בו רבות מחוץ לאיטליה, הוא שמו של הטייס הוגו ניאוטה (Ugo Niutta).
הוגו ניאטה היה טייס בחיל האוויר האיטלקי, בדרגה זוטרה המקבילה לסגן משנה, במלחמת העולם הראשונה.
בעת שהיה בטיסת סיור בצפון איטליה בשמי טרנטו ב-3 ביולי 1916, גילה שני מטוסי אויב ותקף אותם, למרות הנחיתות המספרית.
מטוסו נפגע על-ידיי מטוס אויב שלישי, אשר ניאוטה לא ידע על קיומו.
גם הוגו ניאוטה עצמו נפגע, איבד שליטה על המטוס והתרסק לתוך צלע הר.
ניאוטה זכה במדליית זהב צבאית על גבורתו.
נמל התעופה בנוי בצפונה של נאפולי, כ-4.5 ק"מ בלבד מהעיר העתיקה.
האזור כולו נמצא בדרום איטליה, במחוז קמפניה, שנאפולי בירתו.
מפרץ נאפולי והים הטירני נמצאים כ-5 ק"מ דרומית לנמל התעופה.
יישובים משמעותיים קרובים אחרים הם קזרטה, במרחק של כ-26 ק"מ, נולה קרובה כדי 27 ק"מ, האתר ההיסטורי פומפיי והעיר פומפיי כ-31 ק"מ, סורנטו כ-52 ק"מ, אמלפי כ-65 ק"מ, וסלרנו במרחק של כ-58 ק"מ.
גובהו של נמל התעופה מעל פני הים הוא 89.6 מטרים (294 רגל).
תנאי מזג האוויר חשובים לתפעול שוטף של נמל תעופה.
מרכיב חשוב של מזג האוויר הוא מהירות הרוח.
בנמל התעופה נאפולי הרוחות מתונות.
מהירות הרוח בממוצע שנתי מגיעה ל-12.07 קמ"ש.
בחודש דצמבר מהירות הרוח הממוצעת הגבוהה ביותר בשנה-14.5 קמ"ש, וביולי ואוגוסט 9.9 קמ"ש בלבד.
העננות בנמל פחותה בכל חודשי השנה מ-50% בממוצע.
בחודשי הקיץ יולי ואוגוסט השמים מכוסים עננים רק ב-11% מהזמן.
עונות החורף קרירות באזור ועונות הקיץ חמות.
החודש הקר בשנה הוא ינואר, במהלכו ממוצע הטמפרטורות עומד על 13 מעלות צלזיוס, ובלילות הממוצע הוא 6 מעלות.
החודשים החמים הם יולי ואוגוסט.
בחודשים אלו ממוצע הטמפרטורות בשעות היום מגיע ל-30 מעלות, ובלילות הממוצע 21 מעלות.
גשמים יורדים בכל חודשי השנה, אך בקיץ הם נדירים יותר.
החודש הגשום ביותר הוא נובמבר, 99.8 מ"מ.
ביולי ממוצע כמות הגשם עומד על 14.6 מ"מ בלבד, והממוצע הרב שנתי מסתכם ב-621.9 מ"מ.
זמן רב לפני שהחל לתפקד כשדה תעופה, שימש האתר של הנמל ב-1811 כמקום להפרחת ספינות אוויר שהמריאו בסיוע אוויר חם.
ב-1910 הנמל הופעל לכבוד תערוכה אווירית ומופעי אוויר שקוימו בו.
במהלך מלחמת העולם ה-1 הנמל היה בשימוש צבאי.
לאחר סיום מלחמת העולם ה-1, הנמל היה בשימוש מועט, עד פרוץ מלחמת העולם ה-2, במהלכה השתמשו במקום חיל האוויר המלכותי הבריטי וחיל האוויר של ארצות הברית, כבסיס סיוע אווירי.
שימוש זה החל לאחר פלישת בעלות הברית לאיטליה, ובעיקר כבסיס לתובלה אווירית צבאית.
החל משנת 1950 האתר הופעל כנמל תעופה אזרחי, בשנה זו נחתה טיסת השכר הראשונה.
נמל התעופה התפתח במהירות, עקב הימצאותו בנקודה גאוגרפית הקרובה לאתרי תיירות רבים הנמצאים באזור.
בשנת 1995 הוכנה תוכנית ארוכת טווח ל-20 שנים, לפיתוח הנמל.
ב-1997 הופרטה חברת הניהול של הנמל.
בשנת 2001 נחנך כביש גישה שני לאזור הנמל.
החל משנת 2014 החלו חברות חסך גדולות, להכריז על הנמל כבסיסן.
2019 הייתה שנה משמעותית, החלו טיסות לניו-יורק, והוכרז על איחוד חברות התפעול של נמל התעופה נאפולי, עם זו של סלרנו, וכך נוצרה חברת תפעול אחת של נמלי התעופה במחוז קמפניה.
ב-2019 חצה מספר הנוסעים שעברו דרך הנמל את רף ה-עשרה המיליון.
ב-2024 הופעלו טיסות נוספות לניו-יורק, ולראשונה הופעלה טיסה ישירה גם לפילדלפיה.
מסלולי תעופה: בנמל התעופה נאפולי מסלול טיסה אחד ויחיד, אורך המסלול 2,628 מטר (8,622 רגל) ורוחבו 45 מטר (148 רגל).
טרמינלים: בנמל קיימים שני מבני טרמינל.
טרמינל 1: הוא הטרמינל הראשי.
טרמינל 1 מחולק לאזורי נחיתות והמראות.
בקומה התחתונה אזורי צ'ק אין ונחיתות.
בקומה העליונה אזור נוסעים יוצאים, חנויות ומסעדות.
טרמינל 2: מרוחק מעט מהמבנים הראשיים, משמש את טיסות החסך.
נוסעים, מטענים ותנועות מטוסים: בשנת 2023 מספר הנוסעים שעברו בנמל התעופה היה 12,394,911, כמות המטענים הגיעה ל-10,899 טון ומספר תנועות המטוסים (המראות ונחיתות) הסתכם ב-89,023.
בנמל התעופה קיימים כל השירותים המסופקים בנמלי תעופה בין-לאומיים מודרניים.
הנמל בשימוש צי ארצות הברית
הטרמינלים של נמל התעופה נאפולי משמשים גם את הצבא והצי האמריקאי.
השימוש במסגרת AMC-Air Mobility Command-פיקוד התובלה של חיל האוויר של ארצות הברית, כמתקן למעבר של אנשי צבא ארצות הברית ובני המשפחות.
קיים מבנה של הפיקוד בנמל, אך המפקדה עצמה נמצאת בעיר , כ-95 ק"מ צפונית-מערבית לנאפולי, והתמיכה מבוצעת מהעיר קריצ'יגננו די אוורסה (Gricignano di Aversa), ממרחק של כ-25 ק"מ צפונית לנמל התעופה.
חמישים חברות תעופה מבצעות טיסות אל ומנמל התעופה נאפולי.
בטבלאות מוצגים יעדים אליהם תוכננו 30 טיסות ויותר בחודש מאי 2025, וחברות התעופה העיקריות הפועלות בנמל.
טבלת נמלי תעופה אליהן ומהן מתבצעות מנאפולי שלושים טיסות ישירות חודשיות ויותר:
חברות התעופה המבצעות את רוב הטיסות אל ומנמל התעופה נאפולי:
חברות תעופה עיקריות, המבצעות טיסות לשני יעדים לפחותמס'שם חברת התעופה והלאום המקורי שלהמספר יעדי טיסה1ריינאייר-RYANAIR 562איזיג'ט - EASYJET 513וולוטאה-Volotea 224ויז אייר-WIZZ AIR 85ג'ט2-JET2.COM 76 יורווינגס-Eurowings 47לופטהנזה-LUFTHANSA 28דלתא איירליינס-Delta Air Lines 29נאוס (חברת תעופה)-Neos (airline) 210ITA-ITA Airways 211טוס איירווייז 212אירואייליינס-EuroAirLines2
לפי בדיקה שנעשתה במאי 2025, מזה למעלה מ-60 שנה לא אירעו בנמל התעופה נאפולי תאונות עם נפגעים.
התאונות המפורטות אירעו בנמל באמצע המאה ה-20. או מעט אחרי כן.
מטוס נעדר: בתאריך 5 בפברואר 1945 מטוס צבאי אמריקאי מסוג דאגלס DC-3 דקוטה (Douglas C-47A-10-DK (DC-3)) שהיה בדרכו לנמל התעופה נאפולי נעלם בסמוך לנאפולי כתוצאה מתאונה.
המטוס לא נמצא, ו-11 אנשים שהיו על סיפונו הוכרזו נעדרים.
התרסקות להר: ב-15 בפברואר 1958 הגיע מטוס דקוטה די סי 3 Douglas VC-47A (DC-3) מגרמניה לנחיתת ביניים.
לאחר המראתו מנמל התעופה לכיוון טורקיה, המטוס התנגש בצלעו של הר הגעש וזוב, הנמצא קרוב לנאפולי.
כל 16 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו, והמטוס נהרס כליל.
כשל במנוע בהמראה: בתאריך 31 במרץ 1959 המריא מנאפולי מטוס מסוג סופר די סי 3 Douglas R4D-8 (Super DC-3) של צבא ארצות הברית.
עקב כשל במנוע, המטוס התרסק בהמראה.
נהרגו 3 מתוך 20 האנשים על סיפון המטוס.
בנוסף נהרג גם עובד של נמל התעופה, שהיה בקרבת המטוס.
התרסקות נוספת להר: ב-28 במרץ 1964 מטוס מסוג ויקרס ויסקונט 785D Vickers Viscount בשירות אליטליה הגיע מרומא, והתרסק לתוך הר סומה (Somma) הקרוב לנמל, בגובה של כ-600 מטרים.
כל 45 הנוסעים נהרגו, והמטוס נהרס ונמחק מרשימת המטוסים הפעילים.
נחיתה לא טובה: ביום 6 במאי 2022 הגיע מנמל התעופה הבין-לאומי בוקרשט אנרי קואנדה (OTP-Bucharest-Henri Coanda International Airport), מטוס בואינג 737 בתפעול חברת בלו אייר (Blue Air).
המטוס נחת "נחיתה כבדה", וחלקו האחורי נפגע מהותית ממסלול ההמראה.
לא היו נפגעים והמטוס תוקן וחזר לשירות.
בשנת 2017 העניקה לנמל ACI מועצת נמלי התעופה האירופית (ACI-Airports Council International EUROPE), את התואר נמל התעופה המצטיין באירופה בקטגוריית נמלי תעופה בהן עוברים בין 5–10 מיליוני נוסעים בשנה.
כבישים: נמל התעופה קרוב כדי כ-7 ק"מ לאוטוסטרדת האורך של איטליה A1. כבישים אחרים באזור הנמל הם E45,SP191, SP1, SP500.
אוטובוס: קו אוטובוס שאטל פועל מנמל התעופה נאפולי ומהעיר נאפולי.
הקו הייעודי מגיע אל התחנה המרכזית של נאפולי, ויש לו תחנות נוספות בעיר, למשל בנמל הנוסעים הימי של העיר Molo Beverelo.
הקו פועל משעה 05:30 בבוקר ועד אחר חצות בלילה במרווחי זמן של 20–30 דקות.
בעונת התיירות מופעלים קווים נוספים ליעדים מרכזיים באזור נאפולי.
רכבת: פסי רכבת אינם מגיעים לנמל התעופה נאפולי.
תחנת הרכבת הקרובה היא תחנת הרכבת המרכזית של נאפולי (Napoli Centrale), במרחק של כ-4 ק"מ מנמל התעופה.
אוטובוס שאטל, או מוניות מגיעים לתחנה המרכזית של נאפולי, ומשם אפשרית נסיעה ברכבת לכל חלקי איטליה.
רכבת תחתית: קו מספר 1 של הרכבת התחתית של נאפולי מתוכנן להגיע במהלך שנת 2027 אל נמל התעופה.
תעופה: נמלי התעופה הקרובים לנמל התעופה נאפולי, היכולים לשמש לו אלטרנטיבה הם נמל התעופה רומא-צ'אמפינו (CIA) במרחק של כ-208 ק"מ, נמל התעופה לאונרדו דה וינצ'י-פיומיצ'ינו (FCO) במרחק של כ-237 ק"מ, ונמל התעופה בארי-פאלזה (BRI), במרחק של כ-249 ק"מ.
שייט: נמל הנוסעים הימי של נאפולי "Molo Beverelo" נמצא בקרבה של כ-6.2 לנמל התעופה של נאפולי.
נמל התעופה ערער הוא נמל תעופה המשרת את העיר ערער, בירת מחוז הגבולות הצפוניים של ערב הסעודית.
נמל התעופה החל לפעול ב-1 ביוני 1981. שדה התעופה נמצא בגובה של 553 מטרים מעל גובה פני הים.
לנמל התעופה יש מסלול המראה אחד בלבד, שסימונו 10/28, אורכו 3,050 מטרים ורוחבו 45 מטרים.
סמוך לנמל התעופה ריסקו חוטפים מארגון הטרור חזבאללה את טיסה 163 של עיראקי איירווייז ב-25 בדצמבר 1986.
+חברהנמל היעדעיר היעדהמלך ח'אלדריאדפליינאסהמלך פהדדמאםהמלך ח'אלדריאדחאילחאילקהירקהירסעודיההמלך עבד אל-עזיזג'דההמלך ח'אלדריאד
נמל התעופה סקוקוזה הוא נמל התעופה המסחרי היחיד בפארק הלאומי קרוגר, הממוקם ליד סקוקוזה בפרובינציית מפומלנגה בדרום אפריקה.
נמל התעופה הוקם בשנת 1958 ונקרא על שם ג'יימס סטיבנסון-המילטון , המנהל הראשון של פארק קרוגר.
בשנת 2018, נמל התעופה כונה "שדה התעופה היפה בעולם" על ידי מגזין פורבס.
בנמל התעופה יש חנות מזכרות קטנה, כמו גם בית קפה ובר לנוסעים הממתינים לטיסותיהם.
ישנם שלושה דלפקי צ'ק-אין זמינים.
חניה זמינה רק בשעות היום (אין חניה ללילה).
נמל התעופה נמצא בגובה של 311 מטר מעל פני הים.
יש בו מסלול המראה אחד המסומן 17/35 עם משטח אספלט באורך 1,550 על 30 מטרים.
המסלול משופע, כאשר הקצה הצפון-מערבי נמצא בגובה 315 מטרים והקצה הדרום-מזרחי בגובה 302 מטרים.
נמל התעופה עובד תחת מגבלות סביבתיות מחמירות על מנת לא להפר את האיזון האקולוגי בסביבתו.
הטיסות המסחריות היחידות לסקוקוזה מוצעות על ידי חברת התעופה איירלינק, עם טיסה יומית אחת לקייפטאון ושתי טיסות יומיות לנמל התעופה הבין-לאומי או.
טיסות פרטיות וטיסות צ'רטר נוחתות גם הן בנמל התעופה, אך מכיוון שקיים בנמל התעופה מגבלה של 10 נחיתות ו-10 המראות ביום בין השעות 09:00 ל-15:00, מספר הטיסות מוגבל.
נמל התעופה סקוקוזה הוקם בשנת 1958 והחל לפעול בשנת 1959. בשנת 2001 הופסקו הטיסות המסחריות עקב פתיחת נמל התעופה הבין-לאומי קרוגר מפומלנגה.
טיסות צ'רטר עדיין נחתו בנמל התעופה אם תוכננו מראש.
טיסות מסחריות נפתחו מחדש במחצית השנייה של 2013, וניהול נמל התעופה הועבר מרשות הפארקים הלאומיים של דרום אפריקה למפעיל פרטי בשם חברת ניהול נמל התעופה סקוקוזה.
נמל התעופה מיועד לטפל במקסימום של שש טיסות סדירות ביום, עם מקסימום של 30 בשבוע.
עד ארבע טיסות צ'רטר מותרות בכל יום.
בינואר 2014 החל בנמל שיפוץ נרחב, ונמל התעופה נפתח מחדש ב-2 ביוני 2014. נמל התעופה שימש ברציפות גם את חיל האוויר הדרום-אפריקאי במאמציו נגד ציד בלתי חוקי.
נמל התעופה פארו - קאגו קוטוניו (בפורטוגזית: Aeroporto Internacional de Faro-Gago Coutinho) הוא נמל תעופה בין-לאומי בדרום פורטוגל.
נמל התעופה דורג שלישי בין נמלי התעופה של פורטוגל, לפי מספר הנוסעים שעברו בו (ממריאים ונוחתים), אחרי נמלי התעופה של ליסבון ופורטו.
סימנו הבין-לאומי של נמל התעופה בארגון יאט"א הוא FAO, והוא מסומן באותיות LPFR בארגון ICAO.
החברה המפעילה את הנמל היא אנא (ANA Aeroportos de Portugal), המפעילה גם את נמל התעופה ליסבון, את נמל התעופה פורטו, שבעה נמלי תעופה נוספים בפורטוגל, ועשרות נמלי תעופה במדינות וביבשות אחרות.
החל משנת 2022 שמו הרשמי של נמל התעופה הוא "נמל התעופה הבין-לאומי פארו קאגו קוטוניו" Aeroporto Internacional de Faro - Gago Coutinho.
השם שונה משמו הקודם שהיה דומה, אבל ללא אזכור שמו של קאגו קוטוניו.
החלק הראשון בשם, "פארו" מתייחס לעיר פארו בדרום פורטוגל הסמוכה לנמל, שמספר תושביה הוערך בשנת 2021 ב-67,622. הנמל משרת את פארו ואת אזור דרום פורטוגל, וגם את דרום מערב ספרד.
בשנת 2022 הוחלט לקרוא לנמל התעופה פארו על שמו של חלוץ התעופה קאגו קוטוניו, שבשנת 1922 היה ראשון לחצות בהצלחה ללא תחנות ביניים, את האוקיינוס האטלנטי, בנתיב מליסבון לריו דה ז'ניירו בברזיל, מרחק של כ-8,300 ק"מ.
הכוונה בקריאת נמל התעופה על-שם קאגו קוטוניו, הייתה להדגיש את פתיחותה של פורטוגל לעולם, במהלך כל שנות ההיסטוריה הפורטוגלית.
נמל התעופה פארו נחנך בתאריך 11 ביולי 1965 על-ידי נשיא פורטוגל באותם הימים, האדמירל אמריקו טומאש (Américo Tomás), מלווה באשתו ובבתו.
באותו היום נחנך גם כביש גישה, שחיבר את דרך EN125 עם נמל התעופה.
המטוס הראשון שנחת בנמל היה מטוס מסוג סופר קונסטליישן.
בשנת 1989 נבנה טרמינל חדש, שהורחב בשנת 2001. בין השנים 2009 ל-2013 בוצעו שיפורים ושדרוגים בנמל, בטרמינל, במסלול הטיסה ובמתקנים נלווים, לרבות בדרכי הגישה לנמל.
בשנת 2017 הוגדל הטרמינל ב-11,920 מ"ר נוספים, ובוצעו שדרוגים טכניים, שהגדילו את מספר הנוסעים והטיסות שהנמל מסוגל לטפל בהם, והקנו לנמל יכולת להגדיל את מספר הנחיתות וההמראות בשעה מ-24 ל-30, ויכולת הטפול בנוסעים בשעה גדל מ-2,400 ל-3,000. לאחר הרחבה נוספת בשנת 2022, יכול הנמל לטפל ביותר מ-20 מיליוני נוסעים בשנה.
המסלול סלול מאספלט, הכיוונים שלו הם 10/28, והוא מואר.
טרמינלים: לנמל טרמינל אחד ויחיד, המחולק בחלוקות פנימיות של קומות ואזורי תפעול ליוצאים ונכנסים, וגם בחלוקת משנה לאזרחי האיחוד האירופי לפי אמנת שנגן, ולמי שאינם אזרחי האיחוד.
נוסעים: בשנת 2024 עברו דרך נמל התעופה פארו 9.83 מיליון נוסעים (יוצאים ונכנסים), נתון המהווה גידול בשיעור של 1.97 אחוז לעומת שנת 2023.
מטענים: בשנת 2023 שונעו 2,600 טון מטענים דרך נמל התעופה פארו.
נמל התעופה פארו נמצא באזור הדרומי ביותר של פורטוגל.
בקו אווירי מסלול התעופה קרוב כדי פחות מ-2 ק"מ מהאוקיינוס האטלנטי וממפרץ קדיס (Golfo de Cádiz).
הנמל מצוי בתחומי מחוז פארו, בחבל אלגארבה (Algrave), ומרחק הנסיעה למרכז עיר המחוז פארו עומד על כ-6.5 ק"מ.
לגבול הספרדי הנסיעה אינו עולה על 65 ק"מ.
הערים המרכזיות של פורטוגל רחוקות למדי, לבירה ליסבון מרחק הנסיעה כ-277 ק"מ, ולפורטו מרחק הנסיעה מגיע לכ-550 ק"מ.
עקב קרבתו לחוף הים, גובהו של הנמל מעל פני הים הוא 7.3 מטרים (כ-24 רגל).
האקלים בנמל התעופה פארו בעל מאפיינים ים תיכוניים.
תקופות הקיץ חמות ובחורף קריר, אך לרוב אין טמפרטורות קיצוניות.
אחד מגורמי האקלים החשובים לתפעול נמל תעופה הוא רוח.
מהירות הרוח השנתית הממוצעת באזור הנמל מגיעה ל-18.56 קמ"ש.
רק בשלושת חודשי החורף העיקריים מדצמבר עד וכולל פברואר, עולה במעט מהירות הרוח הממוצעת על 20 קמ"ש.
לרוב הרוח צפונית, אך בחורף בעיקר בדצמבר, מנשבות גם רוחות מזרחיות.
השמים מעל נמל התעופה בהירים לרוב.
ממוצע העננות השנתי באזור מסתכם ב-31.83%.
גם בחודשי החורף אחוז העננות אינו חוצה את 50% ובקיץ בחודש יולי, 7% עננות ממוצעת בלבד.
כמות הגשמים הרב-שנתית הממוצעת מגיעה ל-389.2 מ"מ.
עקב המיקום הגאוגרפי, לא נמצאה סטטיסטיקה אודות כמויות או ימי שלג באזור.
נמל התעופה פארו מעניק את כל השירותים המקובלים בנמלי תעופה מודרניים, למעט רכבת, שהתחנה הקרובה שלה נמצאת בעיר הקרובה פארו.
נמל התעופה פארו משמש במידה רבה לתיירות, ולכן היעדים וחברות התעופה הפעילים בו מותאמים להיקף הנוסעים בעונה.
אלה היעדים ללא עצירות ביניים, אליהם מתקיימות לפחות 30 טיסות חודשיות ישירות:
טבלת חברות התעופה המבצעות את רוב הטיסות אל ומנמל התעופה פארו, הטסות לפחות ל-4 יעדים:
חברות תעופה עיקריות הפועלות בנמל התעופה פארו, המבצעות טיסות לארבעה יעדים לפחותמס'שם חברת התעופה והלאום המקורי שלהמספר יעדי הטיסה1ריינאייר-RYANAIR 472איזיג'ט - EASYJET 183ג'ט2-JET2.COM 134טרנסאוויה-TRANSAVIA 85יורווינגס-Eurowings 76וולוטאה-Volotea 57סקנדינביאן איירליינס-SAS 48 קונדור איירליינס 4
הצטיינות: בשנת 2021 שהייתה שנה של מגפת הקורונה זכה נמל התעופה פארו בהצטיינות של ארגון אֵיי סִי אָיי-מועצת נמלי התעופה הבין-לאומית באירופה ACI-Airports Council International, כנמל תעופה שטיפל הייטב בהיגיינה.
באותה השנה נכלל הנמל בין נמלי התעופה המצטיינים במשאל שביעות רצון של נוסעים (asq), בקטגוריית נמלי תעופה שדרכם עוברים בין 5 ל-15 מיליוני נוסעים בשנה.
בשנת 2023 הנמל הוכר כשייך לדרגה הגבוהה ביותר "ACA 4+", של נמלי תעופה המתחשבים בסביבה ופועלים להפחתת זיהום האוויר ופליטת CO2-פחמן דו-חמצני.
נחיתה קשה: בתאריך 21 בדצמבר 1992 בבוקר, הגיע לנחיתה מנמל התעופה של אמסטרדם (AMS) מטוס מסוג מקדונל דאגלס DC-10 בתפעול חברת מרטינאייר.
על סיפון המטוס היו 340 נוסעים ואנשי צוות.
תנאי מזג האוויר היו קשים.
המטוס נחת במהירות ובזווית לא נכונות, שמבנה המטוס לא תוכנן לעמוד בהם, החליק על מסלול הטיסה, וסבב על צירו.
חלק מכן הנסע נשבר ואחת הכנפיים התנתקה מהמטוס, ולאחר מכן המטוס התפרק לשני חלקים גדולים ונעצר, כשהוא הפוך על צידו.
כתוצאה מהתאונה נהרגו 56 מתוך 340 בני האדם ששהו על סיפונו, לרבות שניים מאנשי הצוות.
נקבע שהסיבות לתאונה נעוצות בשילוב של משב רוח חזק שמעבר ליכולות המטוס מכיוון בלתי צפוי, והנמכה לנחיתה במהירות ובזווית לא נכונות.
המראה עם משקל יתר: בתאריך המריא מטוס טופולב Tupolev Tu-154M בתפעול חברת אוויאליני 400 Avialinii.
המטוס הוטען בכ-1,800 ק"ג יותר מהמותר.
הצוות התעלם מהנהלים והמריא, ופגע מיד לאחר ההמראה בעצים שהיו באזור.
המטוס ניזוק קלות, אך הצוות החליט להמשיך את הטיסה לכיוון מוסקבה.
כבישים: הכבישים הקרובים המקשרים את נמל התעופה עם האזור הקרוב והרחוק הם: N2, N125, ו-N270. אוטוסטרדת הרוחב A22 עוברת במרחק של כ-10 ק"מ צפונית לנמל.
אוטוסטרדה זו ממשיכה מזרחה וחוצה את הגבול הספרדי, ומשנה בספרד את שמה ל-A49.
אוטובוס: לנמל התעופה חיבור בקו אוטובוס למרכז העיר הקרובה פארו ולערי הסביבה.
קו מהיר (אקספרס) יוצא לסביליה בספרד, ולערים הגדולות ליסבון ופורטו ולנמלי התעופה שלהן.
רכבת: מסילת רכבת אינה מגיעה לנמל התעופה פארו.
תחנת הרכבת הקרובה נמצאת בעיר פארו, לא רחוק מלב העיר, במרחק של כ-6 ק"מ מנמל התעופה.
אל ומתחנת הרכבת פארו ניתן להגיע באוטובוס, או במונית.
תעופה: אין נמלי תעופה בקרבה מיידית לנמל התעופה פארו.
נמלי תעופה היכולים לשמש אלטרנטיבה לפארו הם נמל התעופה של סביליה (SVQ) בספרד במרחק נסיעה של כ-212 ק"מ, ונמל התעופה ליסבון (LIS), במרחק של כ-275 ק"מ.
נמל התעופה פוארטוונטורה (בספרדית: Aeropuerto de Fuerteventura) המוכר גם בשם "נמל התעופה אל מאטורל" (El Matorral), הוא נמל תעופה בין-לאומי המשרת את האי פוארטוונטורה.
הנמל מדורג שביעי בין נמלי התעופה הספרדיים, לפי מספר חברות התעופה וקווי התעופה הפועלים בו, ומדורג אחד עשר בהיבט של מספר הנוסעים העוברים דרכו בכל שנה.
סימנו הבין-לאומי של נמל התעופה פוארטוונטורה בארגון יאט"א הוא FUE, ואותיות הסימון שלו בארגון ICAO הן GCFV.
החברה המפעילה את הנמל היא Aena, המפעילה בתחומי ספרד את הרוב הגדול של נמלי התעופה.
שמו הרשמי הוא "Fuerteventura", שהוא שמו של האי עליו הנמל בנוי ואותו הוא משרת.
שם הנמל עצמו הוא הלחם של שתי מילים Fuerte עם Ventura.
משמעות שיכולה להיות לביטוי היא איחול של הצלחה, מילולית "מזל חזק".
המשמעות הסבירה והעניינית ביותר היא "רוח חזקה", ומשמעות זו מבטאת את עוצמת הרוחות החזקות באי, במיוחד באתר הקודם של הנמל.
שמו האחר של הנמל הוא "אל מאטורל", והוא מציין את מיקומו של הנמל בסמיכות מיידית לעיירה הקטנה El Matorral, בה יש תעשייה וגם אזור מגורים, עם מעט פחות מ-3,000 תושבים.
נמל התעופה הראשון באי הופעל בשנת 1940 מיקומו היה אז שונה, בין היישוב טטיר (Tetir) לחוף האוקיינוס, כ-15 ק"מ צפונית מערבית למיקום הנוכחי.
במקור הופעל נמל התעופה עבור חברת הדואר של ספרד, למטרת משלוחי דואר אוויר.
ב-1952 הועתק הנמל ללוס אסטנקוס (Los Estancos), כ-5 ק"מ מזרחית לעיר פוארטו דל רוסריו, אך עקב בעיה של רוחות חזקות, הועתק מיקום הנמל שוב ב-1969, למיקומו הנוכחי.
הטיסות בתחילה היו טיסות פנים בלבד, לאיים הקנריים ולספרד האירופית.
טיסות בין-לאומיות ראשונות לגרמניה הופעלו בשנת 1973. מספר הנוסעים גדל בהתמדה, ובראשית שנות ה-90 הגיע למיליון וחצי.
בשנת 1994 החלו בבניית טרמינל חדש, בהרחבת מקומות חניה למטוסים, בסלילת כביש גישה לנמל התעופה, חניון כלי רכב, ושדרוגים נוספים.
בשנת 2006 בוצע סבב שדרוגים נוסף, בשירותים שונים וטכנולוגיות, שהתאים את הנמל לקליטת 8 מיליון נוסעים בשנה, ואיפשר טיפול בלמעלה מ-3,100 נוסעים בשעה, בשעות הלחץ.
נמל התעופה נמצא על האי פוארטוונטורה, מקבוצת האיים הקנריים, ונושא את שם האי.
הנמל ממוקם בחלק המרכזי של החוף המזרחי של האי, במרחק של פחות מ-150 ק"מ בקו אווירי מחופי מרוקו.
הנמל קרוב כדי כ-6 ק"מ לבירת האי פוארטו דל רוסריו (Puerto del Rosario).
מסלול הטיסה מקביל לקו החוף של האוקיינוס האטלנטי, במרחק משתנה של כמה עשרת מטרים, ועד לכמאה מטרים.
מרחק הטיסה עד לקצה הדרומי של האי הקרוב ביותר לנסרוטה נופל מ-80 ק"מ.
מרחק הטיסה מנמל פוארטוונטורה אל החלק הדרומי של ספרד, לאזור קדיס עלה על 1,171 ק"מ.
גובהו של נמל התעופה מעל פני הים מסתכם 25.9 מטר (85 רגל).
בנמל התעופה חמים בעונת הקיץ וקריר בעונת החורף.
בשתי העונות אין טמפרטורות קיצוניות, ונדיר שהטמפרטורות עולות על 30 מעלות צלזיוס, או יורדות אל מתחת ל-12 מעלות.
משרעת ממוצע מעלות החום בין הגבוהות בקיץ לנמוכות בחורף, עומדת על 12 מעלות בלבד.
השמיים מעל לנמל התעופה בהירים לרוב.
בנובמבר ממוצע העננות הוא הגבוה ביותר בשנה, 36%.
בחודשי הקיץ, מחודש יוני עד וכולל אוגוסט ממוצע העננות נמוך מ-10%, והממוצע השנתי עומד על 22.7%.
כמות הגשם השנתית הממוצעת היא 66.1 מ"מ בלבד, והמספר הממוצע של ימים גשומים בשנה הוא 11.9. עקב הקרבה ליבשת אפריקה ולקו המשווה, אין סטטיסטיקה אודות שלג במקום.
אחד מגורמי מזג האוויר המשפיעים על פעילות נמלי תעופה היא עוצמת הרוחות.
מהירות הרוח הממוצעת בנמל התעופה עומדת על 22.9 קמ"ש, והרוח מנשבת במהירות העולה על 20 קמ"ש בכל חודשים למעט באוקטובר.
מסלולים: מסלול טיסה אחד ויחיד משרת את נמל התעופה.
טרמינלים: בנמל התעופה פוארטוונטורה בנוי טרמינל נוסעים אחד.
הטרמינל משתרע על-פני כ-92,000 מ"ר, ולו שתי קומות.
קומת הקרקע מחולקת לשטחים המיועדים ליוצאים, ובו עמדות צ'ק-אין רבות, ושטח נפרד לנוסעים הנוחתים בנמל.
בקומה שמעל יש חנויות, שירותים, ו-24 שערי עלייה למטוסים.
האזור מחולק לנוסעים אזרחי האיחוד האירופי לפי אמנת שנגן, ולנוסעים אזרחי מדינות שאינן חברות באיחוד האירופי.
נוסעים: בשנת 2024 עברו בנמל התעופה פוארטוונטורה 6,445,952 נוסעים, גידול מול שנת 2023.
תנועות מטוסים ומטענים: מספר תנועות המטוסים (ממריאים ונוחתים) עמד על 52,033, המטענים ששונעו שקלו 348.7 טון, לא כולל משקל של כבודת הנוסעים.
השירותים שנותן נמל התעופה פוארטוונטורה הם שירותים מודרניים, ברמה הניתנת בנמלי תעופה בין-לאומיים אחרים.
שירותים אישיים, עסקיים וכספיים: עמדות מידע (i), שירותי מכס ופטור ממכס, חנויות פטורות ממכס, כספומטים, שירותי בנקאות והמרת מטבע, חדר אח"מ (VIP lounge), מספר בתי מלון בקרבה של 2–9 ק"מ מהנמל.
הנמל לא מציע שירות לאכסון חפצים אישיים.
תחבורה: אוטובוסים ציבוריים, שאטל לעיר הקרובה וליעדים אחרים באי, מוניות, חניה רגילה וחניה לטווח ארוך, השכרת רכב.
סיוע אישי ונכים: שירותי נכים, סיוע בניוד לנכים ולמוגבלי תנועה, עזרה ראשונה, בית מרקחת, צ'ק-אין מהיר.
טיסה ותיור: כרטוס, נציגויות של משרדי נסיעות וחברות תעופה, אין משרד לאיתור חפצים "אבדות ומציאות", על נוסעים לפנות לחברות התעופה שהטיסו אותם.
מנמל התעופה פוארטוונטורה יוצאות טיסות ל-14 מדינות, ול-71 יעדים שונים.
בטבלה כלולים יעדים אליהם מתקיימות לפחות 10 טיסות חודשיות מתוכננות מראש.
רבים מהיעדים נמצאים בספרד, בממלכה המאוחדת וגרמניה.
רשימת חברות התעופה המבצעות את מרבית הטיסות אל ומנמל התעופה פוארטוונטורה.
בטבלה נכללו חברות הטסות לחמישה יעדים חודשיים לפחות, המתוכננים מראש בלוח טיסות.
חברות תעופה עיקריות, המבצעות טיסות מתוכננות אל ומנמל התעופה פוארטוונטורה, לחמישה יעדים ויותרמס'שם חברת התעופהמספר יעדי טיסה1ריינאייר , חברת בת מ: 292איזיג'ט 163Jet2.com 134 נאוס 75קבוצת TUI 76וולינג איירליינס Vueling 67יורווינגס 68קונדור איירליינס 59וולוטאה 5
במאגר נתוני התעופה אין דיווחים אודות תאונות קטלניות עם נפגעים, שאירעו בנמל התעופה פוארטוונטורה או בקרבתו.
נחיתה קשה: בתאריך 16 ביולי 2016 הגיע לנחיתה בפוארטוונטורה מטוס מסוג איירבוס A321 בתפעולה של חברת התעופה "גרמניה", בטיסה סדירה DST-3700. המטוס הגיע מנמל התעופה הבין-לאומי דיסלדורף בגרמניה (DUS), על סיפונו היו 222 נוסעים ואנשי צוות.
בצוות המטיס היו קברניט ותיק שאימן קצין ראשון מתלמד.
הנחיתה בוצעה בהליך ידני, בהסכמה בין הקברניט לקצין הראשון, בלא סיוע מכשירים.
ניסיון נחיתה ראשון ננטש לאחר שלא צלח, והנחיתה השנייה הייתה נחיתה קשה, והמטוס דילג על המסלול בכמה קפיצות.
לאחר הנחיתה צוות המטוס לא גילה נזק, שבפועל נגרם לכן הנסע של המטוס ומכשירי המטוס הצביעו עליו.
טענת הקברניט הייתה כי המדפסת המצויה בתא הטייס הייתה תקועה.
הנזק לכן הנסע נתגלה רק בהמראה לטיסה חזרה לדיסלדורף.
האירוע הוגדר על ידי שלטונות בטיחות הטיסה וחברת התעופה כתקרית קשה, ובעקבותיו שונו נוהלי תפעול ותחזוקה.
ב-16 באוקטובר 2025 הושבתו הטיסות בנמל התעופה למשך למעלה משעה, עקב גילוי רחפן שהוטס בקרבה מסוכנת למסלול הטיסה.
בעל הרחפו טען שלא היה מודע לקרבה לנמל ולהשבתת הטיסות.
לאחר הפקת לקחי האירוע, הוציאו שלטונות הנמל הודעה רשמית, שבעתיד מטיסי רחפנים בצורה מסוכנת עלולים להיקנס בסכומים גבוהים ביותר, עד 225,000 אירו.
נמל התעופה פוארטוונרה הוכר כנמל תעופה מצטיין לשנת 2025, מבין נמלי התעופה הבין לאומיים של האיים הקנריים, והוא חמישי בדירוג מבין כחמישים נמלי התעופה הספרדיים המדווחים, ומדורג 88 בעולם.
הדירוג נעשה על-ידיי החברה הבין לאומית (AirHelp), שבין השאר עוסקת בדירוג של נמלי תעופה וחברות תעופה.
האוטוסטרדה FV2 החוצה את האי פוארטוונטורה לאורכו תחת מספרים מתחלפים במקטעיו השונים, עוברת בנמל התעופה.
קווי אוטובוס 3, 10, ו-16 מקשרים את נמל התעופה עם עיר הבירה של האי פוארטו דל רוסריו (Puerto del Rosario), ועם נקודות מרכזיות אחרות באי.
קיימים גם קווי שאטל, אל ומנמל התעופה.
אין על האי מסילת ברזל ואין רכבות.
אין נמל תעופה ביו-לאומי נוסף על האי פוארטוונטורה.
במקרה של צורך בחלופה, לכל נמלי התעופה הקרובים יחסית יש לשוט או לטוס, כיוון שהם נמצאים על האיים השכנים, או ביבשת אפריקה.
הנמלים היכולים לשמש אלטרנטיבה לפוארטוונטורה הם נמל התעופה לנסרוטה (ACE), במרחק של כ-87 ק"מ, נמל התעופה גראן קנריה (LPA), במרחק של כ-222 ק"מ, נמל התעופה טנריפה צפון (TFN), במרחק של כ-293 ק"מ, ונמל התעופה טנריפה דרום (TFS), במרחק של כ-325 ק"מ.
נמל התעופה נירנברג , בשמו המלא נמל התעופה נירנברג-אלברכט דירר (Albrecht Dürer), הוא נמל תעופה בין-לאומי בדרום-מזרח גרמניה.
בשנת 2024 טסו באמצעות הנמל מעל לארבעה מיליוני נוסעים, והוא השני בגודלו במדינה הגרמנית בוואריה, אחרי נמל התעופה מינכן (MUC), ומדורג תשיעי בגרמניה, מתוך 32 נמלי תעופה בין-לאומיים.
סימנו הבין-לאומי של נמל התעופה נירנברג בארגון חברות התעופה הבין-לאומי יאט"א הוא NUE, והוא מסומן באותיות EDDN בארגון הבין־לאומי לתעופה אזרחית ICAO.
החברה המפעילה את נמל התעופה היא "פלוגהאפן נירנברג" (Flughafen Nürnberg GmbH).
שני חלקים יש לשמו של נמל התעופה.
החלק הראשון "נירנברג" נקבע כמקובל בשמות של נמלי תעופה בעולם, לפי העיר הגדולה הקרובה, אותה ואת האזור האורבני שלה הנמל משרת, ובמקרה זה "נירנברג".
חלקו השני של השם "אלברכט דירר" מכבד את האומן הרב תחומי הגרמני Albrecht Dürer.
דירר הנחשב בעיני רבים כאומן הגרמני המוביל בתקופת הרנסאנס.
הוא נולד בנירנברג ב-1471 ונפטר בעיר ב-1528. דירר עסק בציור, בפיסול, בגילוף בעץ, בכתיבה ובתחומי אומנות נוספים, והושפע מאומני רנסאנס שחיו ויצרו באיטליה, מדינה בה ביקר דירר מספר פעמים.
הוא מונצח גם במוזיאון הפועל במבנה שהיה ביתו ההיסטורי בנירנברג.
בסוף שנת 2014, שמו של אלברכט דירר הוסף לשם נמל התעופה של נירנברג.
נמל התעופה נירנברג קיים באתר הנוכחי מאז שנת 1955. לפני כן, היו מספר נמלי תעופה באתרים שונים, ששירתו את אזור נירנברג.
נמל התעופה הראשון של האזור הוקם בשנת 1915 על ידיי הצבא הבווארי, במקום ששמו פירט-אטזנהוף (Fürth-Atzenhof).
בית הספר לטיסה מספר 3 הועבר לשדה בימיי מלחמת העולם הראשונה, אך פרחי הטיס גרו באוהלים בסמוך למסלול הטיסה וכיתות הלימוד היו בעיר, ושם נערכו השעורים העיוניים.
המקום לא הושלם עד סוף מלחמת העולם ה-1. לאחר מלחמה זו התנהלה תעופה אזרחית באתר, אך היא הועברה ב-1933 לשדה תעופה באתר אחר, שנקרא נירנברג-מיירנברג (Nuremberg-Marienberg).
המקום שימש כנמל תעופה אזרחי, אך במהלך מלחמת העולם ה-2 התנהלה במקום פעילות צבאית של חיל האוויר הגרמני, הלוטוואפה, וגם בית ספר לטיסה.
אתר זה הופצץ פעמים רבות במהלך מלחמה זו, נהרס והוקם חליפות.
פעילותו הצבאית נמשכה עד כיבושו על ידיי צבא ארצות הברית ב-17 באפריל 1945. בעלות הברית השתמשו בשדה התעופה בעת ניהול משפטי נירנברג.
האתר הנוכחי של נמל התעופה נירנברג הופעל בשנת 1955, והיה לנמל תעופה אזרחי-גרמני ראשון, שנחנך לאחר מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1960 חצה לראשונה מספר הנוסעים שעברו בנמל, את רף ה-100,000. בשנות 1969 הוארך מסלול הטיסה פעמיים, על מנת להתאימו למטוסי סילון גדולים, ובשנת 1970 נחת בנמל מטוס בואינג 747 ("ג'מבו") ראשון.
ב-1977 הושלמו ההכנות הטכניות לקליטת מטוסים רחבי גוף.
קו מספר 2 של הרכבת התחתית של נירנברג המחבר נמל התעופה עם התחנה המרכזית בנירנברג נחנך ב-1997. בשנת 1998 הסתיימה בניית מגדל פיקוח בגובה 48 מטר.
את המגדל תכנן האדריכל הגרמני גינטר בניש.
שנה אחת מאוחר יותר, ב-1999, הסתיימה הקמת מנהרה שחיברה את תחנת הרכבת התחתית עם הנמל.
בשנת 2003 הושלמה בנייתו של מרכז לוגיסטי למטענים בשטח של 14,000 מ"ר.
ב-2007 הושלמו בניית טרמינל חדש וגם תוספת של 2,200 מקומות חניה למכוניות.
ב-2009 הוחלט על בניית מרכז עסקים שישרת את נמל התעופה ואת האזור.
בשנת 2019 הגיע מספר הנוסעים ל-4.467 מיליון, נתון שיא, שלאחר המשבר התעופתי והתיירותי שיצרה מגפת הקורונה החל מ-2020, רק באמצע שנות ה-20 החלו להתקרב אליו שוב.
נמל התעופה נירנברג נמצא בדרום מזרח גרמניה, בבוואריה (המדינה החופשית של בוואריה, בגרמנית: Freistaat Bayern), שהיא המדינה הגדולה ביותר בשטחה, בין המדינות והאזורים המרכיבים את גרמניה.
האזור הגאוגרפי בו נמל התעופה ממוקם נקרא פרנקוניה.
שני נמלי תעופה חשובים אחרים משרתים את בוואריה, נמל התעופה מינכן (MUC), ונמל התעופה ממינגן (FMM), שניהם דרומית לנירנברג.
הנמל משרת את המרחב העירוני של נירנברג, ומסלוליו גובלים במשטחים של מועדון גולף, יער, ובישובים קטנים.
מרחק הנסיעה מנמל התעופה למרכז נירנברג עומד על כ-6.5 ק"מ.
הגבול הבין-לאומי הקרוב ביותר לנמל הוא הגבול עם צ'כיה, במרחק של כ-100 ק"מ בקו אווירי לכוון מזרח.
הגבול עם אוסטריה מרוחק כ-150 ק"מ בכיוון כללי דרום.
מרחק הנסיעה לברלין בירת גרמניה מסתכם בכ-437 עד 500 ק"מ, בהתאם למסלול.
תקופות הקיץ נעימות בנמל התעופה נירנברג, אך קצרות יחסית.
העונה החמה נמשכת מעט למעלה משלושה חודשים, בדרך כלל מסוף חודש מאי, עד השליש הראשון של ספטמבר.
נדיר שהטמפרטורות במקום מגיעות ל-31 מעלות צלזיוס, או יורדות עד למינוס 11 מעלות.
אחד מרכיבי מזג האוויר החשובים לתפעול נמל תעופה הוא מהירות הרוחות.
ממוצע מהירות הרוח השנתית באזור מגיע ל-14.74 קמ"ש.
בחודשי החורף מהירות הרוח הממוצעת המרבית מגיעה עד 17.4 קמ"ש.
ממוצע כמות הגשם השנתית מגיעה ל-500.4 מ"מ, ובעונה החורפית יורד גם שלג בכמות ממוצעת של 135.3 מ"מ, המעלה את כמות המשקעים השנתית הכללית הממוצעת ל-635.7 מ"מ.
ברוב ימות השנה ממוצע העננות באזור הנמל עולה על 50%, ורק בחודשים יוני עד ספטמבר כסות העננים הממוצעת נעה בין 42 ל־49%.
מסלולים, טרמינלים, נוסעים, מטענים, תנועות מטוסים
מסלולים: את הנמל משרת מסלול טיסה אחד, באורך ש 2,699 מטר (8,855 רגל), ברוחב 45 מטר (148 רגל), מחופה באספלט ומואר בלילות, בכיוונים 10/28.
טרמינלים: שלוש מפלסים לבניין הטרמינל היחיד של נמל התעופה נירנברג.
המבנה מחולק לשלושה חלקים (TC, T2, T1), שניים מהם לנוסעים ממריאים ואחד לנוחתים.
בקומת הקרקע קיימים 2 אזורי צ'ק אין, בידוק ביטחוני, ואולם אירוח על-שם אלברכט דירר, וכן אולם נוסעים נוחתים.
בחלק אחר יש גם אולם אירוח של חברת לופטהנזה.
בקומה שמעל ממוקמות חנויות, ושערי עלייה למטוסים.
בקומה העליונה קיימת מרפסת תצפית.
נוסעים ומטענים: בשנת 2024 טסו 4,027,814 נוסעים אל ומנמל התעופה נירנברג.
כלל תנועות המטוסים ב-2024 הסתכמו ב-48,627 המראות ונחיתות.
נוסעי נמל התעופה נירנברג מקבלים שירות ברמה הניתנת בנמלי תעופה בין-לאומיים מודרניים אחרים, באירופה ובעולם.
שירותים אישיים: מרפסת תצפית לטיסות 24/7, שני מתחמי משחקים לילדים, חדר תפילה ("חדר שקט"), בתי מלון בקרבת מקום, וקיים בית מלון גם בתחומי נמל התעופה, שמירת חפצים (לוקרים), אזורי עישון.
שירותים עסקיים וכספיים: עמדות מידע (i), שירותי מכס ופטור ממכס, חנויות פטורות ממכס, כספומטים, שירותי בנקאות והמרת מטבע, חדר אח"מ (VIP lounge), אזור עסקים.
תחבורה: אוטובוסים ציבוריים, רכבת תחתית (מטרו) לנירנברג, מוניות, חניה רגילה, וחניה לטווח ארוך (כ-8,000 מקומות), השכרת רכב.
סיוע אישי, רפואי ונכים: שירותי נכים, סיוע בניוד לנכים ולמוגבלי תנועה, עזרה ראשונה, בית מרקחת, צ'ק-אין מהיר.
נמל התעופה נירנברג מחובר ליותר מ-60 יעדים, הנמצאים ב-21 מדינות.
רוב היעדים נמצאים באירופה, אך קיימים יעדים גם באסיה ואפריקה (מצרים).
קו הטיסה הארוך ביותר מהנמל הוא לג'דה, בערב הסעודית, במרחק 3,923 ק"מ.
בטבלה נכללו יעדים אליהם ומהם מתקיימות לפחות 10 טיסות חודשיות מתוכננות.
טבלת חברות התעופה המבצעות את רוב הטיסות אל ומנמל התעופה נירנברג.
בטבלה נכללו חברות הטסות לפחות ל-7 יעדים:
חברות תעופה עיקריות הפועלות בנמל התעופה נירנברג, המבצעות טיסות לשבעה יעדים לפחותמס'שם חברת התעופה והלאום המקורי שלהמספר יעדי הטיסה1ריינאייר-RYANAIR 222קורנדון איירליינס-Corendon Airlines 183יורווינגס-Eurowings 94ויז אייר-WIZZ AIR וחברה בת ממלטה 95מרבו איירליינס-Marabu 7
לא הוכללו תאונות או תקריות שהתרחשו לפני שנת 1955, כיוון שנמל התעופה נירנברג במיקומו הנוכחי נחנך בשנה זו, וקודם לכן היה קיים באתרים גאוגרפיים אחרים.
לכן התקריות והתאונות שאירעו אז, אינן רלוונטיות לנמל התעופה העכשווי.
נחיתת מטוס פגוע: בתאריך 18 בפברואר 1961 היה מטוס מסוג דגלאס Douglas DC-7, בטיסת מטען מנמל התעופה פרנקפורט (FRA) לנמל התעופה שטוטגרט (STR).
את המטוס תפעלה חברת פאן אם (PAN AM).
בפועל הטיס את המטוס טייס המשנה, שלא הצליח למצוא את מסלול הטיסה של נמל התעופה שטוטגרט, עקב תנאי מזג אוויר קשים ששררו שם.
המטוס החמיץ את המסלול בשטוטגרט בכ-20 מטרים.
מנוע מספר 3 וחלק מכן הנסע נתלשו.
הקברניט לקח פיקוד מיידית, המריא חזרה, וביקש מן הפיקוח האווירי אישור לנחיתה בנמל התעופה נירנברג, בו שררו תאי מזג אוויר טובים יותר.
המטוס נחת בנירנברג נחיתת גחון, שלושת אנשי הצוות נפגעו, אך לא נהרגו.
המטוס ניזוק קשות, ונמחק מרשימת המטוסים הפעילים.
חקירה העלתה שטייס המשנה לא נהג לפי נוהלי הטיסה והבטיחות בנחיתה בשטוטגרט, והקברניט לא הקדיש מספיק תשומת לב להשגחה עליו.
התנגשות: בתאריך 5 באוגוסט 2024 התכונן מטוס מסוג בואינג 737 מקס (Boeing 737 MAX) להמראה ממסלול הטיסה בנירנבג.
לא ברור מספר הנוסעים ואנשי הצוות שהיו על סיפון המטוס.
רכב שירות של נמל התעופה התנגש במטוס, וגרם נזק לדלת תא המטען.
לא היו נפגעים, אך הטיסה בוטלה.
המטוס הועבר לתיקונים שנמשכו כמעט חודשיים.
הסיבה לסטיית רכב השירות וההתנגשות במטוס לא פורסמה.
סטייה ממסלול הטיסה: בתאריך 8 ינואר 2010 מטוס מסוג בואינג 737–800 עמד להמריא מנמל התעופה דיסלדורף (DUS).
בעת פניה בהסעה להמראה, המטוס ירד ממסלול האספלט לאזור אדמתי.
הנוסעים פונו באמצעות מדרגות (לא היה צורך בציוד חירום), ונמל התעופה נסגר לשעתיים.
מרכז הצלה וסיוע רפואי מוטס
נמל התעופה נירנברג משמש כמרכז סויע רפואי, הצלה רפואית והטסה רפואית במטוסי אמבולנס, טיפול נמרץ מוטס ומוסק, ושילובים שונים של חיפוש והצלה רפואית מוטסת.
המרכז מתופעל על-ידיי מספר חברות פרטיות.
כבישים: אוטוסטרדות A73 ,B4 ,A3 ,B3, סובבות את נמל התעופה.
בנוסף, רשת צפופה של כבישים משניים עוברים באזור הנמל.
אוטובוס: קווי אוטובוס מס' 32 ו-33 מקיימים קשר רציף בין נמל התעופה לתחנה המרכזית של נירנברג.
בלילות קו N12 מחילף את קווי היום.
משך הנסיעה באוטובוס מהנמל למרכז עיר ובכיוון ההפוך, כ-26 דקות.
רכבת: מסילות ברזל קיימות באזור הנמל, אך לנמל עצמו אין תחנת רכבת.
תחבורה רכבתית אפשרית מהתחנה המרכזית של נירנברג.
מטרו: קו מס' U2 של הרכבת התחתית של נירנברג מגיעה לנמל התעופה.
17 דקות הוא משך הנסיעה למרכז נירנברג.
מנהרה מחברת בין תחנת הרכבת התחתית נמל התעופה.
תעופה: קיימים שני נמלי תעופה בין-לאומיים משמעותיים במרחק סביר, היכולים לשמש בעת הצורך תחליף לנמל התעופה נירנברג.
נמל התעופה מינכן (MUC) במרחק של כ-167 ק"מ, ונמל התעופה שטוטגרט (STR) במרחק נסיעה של כ-236 ק"מ.
נמל התעופה ספליט סנט ג'רום (בקרואטית: Zračna luka Sveti Jeronim Split; מוכר גם בשם נמל התעופה ספליט) הוא נמל תעופה בין-לאומי המשרת את העיר ספליט והסביבה בקרואטיה.
הנמל ממוקם כ־19 ק"מ מספליט, בצדו המערבי של מפרץ קאשטלה, בתחומי העיר קאשטלה, ומשתרע לעבר העיר הסמוכה טרוגיר.
הנמל נקרא על שמו של סנט ג'רום (הירונימוס הקדוש), הקדוש הפטרון של מחוז ספליט-דלמטיה.
בשנת 2024 היה הנמל השני העמוס ביותר בקרואטיה אחרי נמל התעופה זגרב, וטיפל ב־3,624,150 נוסעים.
הנמל משמש יעד מרכזי לטיסות פנאי במהלך עונת חופשות הקיץ האירופית וכבסיס עונתי חשוב עבור חברת קרואטיה איירליינס, המציעה טיסות לערים אירופיות כגון אתונה, פרנקפורט, לונדון, מדריד ופריז.
נמל התעופה הראשון היה ממוקם בסין (Sinj), והקו המסחרי הראשון נפתח ב־1931 על ידי חברת התעופה היוגוסלבית "אירופוט" (Aeroput).
הקו קישר את זגרב עם בלגרד דרך רייקה, ספליט וסרייבו, ופעל עד פרוץ מלחמת העולם השנייה.
טיסות אלו חיברו את ספליט דרך תחנת המטוסים הימיים בדיבולייה או דרך שדה התעופה בסין.
בשנות ה־60 הועתק נמל התעופה מסין לרסניק.
מתחם הנמל החדש, שתוכנן על ידי האדריכל דארקו סטיפבסקי, נפתח ב־25 בנובמבר 1966. רחבת החניה למטוסים הייתה במידות 200 על 112 מטר וכללה 6 עמדות חניה, עם קיבולת מתוכננת של 150,000 נוסעים בשנה.
בקרבת מקום נבנה האנגר צבאי תת-קרקעי.
מבנה טרמינל חדש וגדול יותר, שתוכנן על ידי האדריכל ברנקו גרויצה, נבנה ונפתח ב־1979 כדי לקלוט את התנועה עבור משחקי הים התיכון ה־8 שנערכו בספליט בספטמבר של אותה שנה.
ב־1991 צנחו מספרי הנוסעים כמעט לאפס עקב פרוץ המלחמה ביוגוסלביה לשעבר.
בשנים שלאחר מכן, רוב התנועה הייתה של מטוסי מטען של נאט"ו והאו"ם, כגון C-5 גלקסי, MD-11, בואינג 747 ו־C-130 הרקולס.
לאחר 1995 החלו מספרי התנועה האזרחית לעלות שוב, ולבסוף עקפו את רמת 1987 בשנת 2008.
ב־2005 עבר הטרמינל שיפוץ מקיף בתכנון האדריכל איבן ווליץ', שכלל הוספת שער נוסף, חזית זכוכית, וכן את מבנה הכניסה לנמל שזכה בפרסים, המורכב מ"עצי" פלדה ובד המוארים בנורות LED צבעוניות.
רחבת מטוסים חדשה נבנתה ב־2011 בעלות של 13 מיליון אירו, והוסיפה 34,000 מ"ר של שטח חניה למטוסים.
המפלס התחתון מכיל מחסנים, בתי מלאכה ומשרדים התומכים בטרמינל החדש שנבנה לצדו.
הרחבה זו כוללת מחסום רעש ייחודי בצד הדרומי הניתן לסגירה כאשר מטוס נמצא בקרבת מקום ופתיחה בשאר הזמן כדי לאפשר נוף לים האדריאטי.
עקב הגידול המשמעותי במספר הנוסעים, במיוחד בחודשי הקיץ, הושלם פרויקט הרחבה בקיץ 2019, שהוסיף שטח רצפה הגדול פי שלושה מהטרמינל המקורי והגדיל את הקיבולת ל־5 מיליון נוסעים בשנה.
הטרמינל המקורי שופץ ומשמש עדיין לחלק מההמראות הבין-לאומיות, בעוד שהצ'ק-אין, כל ההמראות המקומיות וכל הנחיתות (בין-לאומיות ומקומיות) כולל איסוף כבודה, ממוקמים באזורים החדשים.
כחלק מפרויקט ההרחבה, נבנה גשר סגור מעל הכביש המהיר D409, המביא נוסעים למגרש החניה החדש, למסוף האוטובוסים ולמתקני השכרת הרכב.
ההחלטה לא לכלול גשרי עלייה למטוס (שרוולים) בהרחבה החדשה נומקה בשל שטח ההרחבה המוגבל והעובדה שרוב חברות התעופה בנמל הן חברות לואו-קוסט.
להלן רשימת חברות התעופה המפעילות טיסות סדירות וטיסות שכר בנמל התעופה ספליט:
נמל התעופה קאי טאק היה נמל תעופה בינלאומי בהונג קונג.
ב-6 ביולי 1998 נסגר הנמל, קודי יאט"א ו-ICAO שלו וכל הפעילות בו הועתקו לנמל התעופה צ'ק לפ קוק שהחליף אותו.
השדה זכה לפרסום הן בשל נפח התנועה הגדול בו טיפל והן בשל מאפייני הגישה לנחיתה במסלול היחיד שבו, שהיו ייחודיים לנמל בסדר גודל כזה.
בשיאו שימש השדה כמרכז הפעילות (Hub) של מספר חברות תעופה, העיקרית ביניהן קת'אי פסיפיק, חברת התעופה של הונג קונג.
נמל התעופה שכן בצידו הצפוני של מפרץ קאולון בהונג קונג.
מצפון וממזרח לשדה ובמרחק של קילומטרים ספורים ממנו, התנשאו רכסי הרים לגובה של עד 600 מטרים.
מסלול הנחיתה מאידך, שכן בגובה פני הים, עובדה שחייבה נחיתה והמראה בזווית חדה מהמקובל בתעופה האזרחית.
קצהו הדרומי של המסלול חדר לתוך מפרץ קאולון.
גם על האי הונג קונג שמדרום למפרץ, התנשא הר לגובה של כ-500 מטרים.
לנמל היה מסלול המראה ונחיתה יחיד שכיוונו 136/316, ומכאן שמו - 13/31. גם מאפיין זה היה חריג לנמל תעופה בסדר גודל כזה.
חלק מהמסלול נסלל על שטח שיובש מתוך מפרץ קאולון.
המסלול הוארך מספר פעמים ולבסוף הגיע לאורך של 3,390 מטרים.
הנחיתה בנמל היוותה אתגר לטייסים ומחזה מלהיב ומרשים עבור חובבי תעופה.
עקב משטר הרוחות האופייני לאזור, היה כיוון הנחיתה השכיח 13, והדבר הצריך טיסה לתוך צלע ההר ופניה ברגע האחרון כדי להתיישר עם מסלול הנחיתה, תוך מעבר בגובה נמוך מאוד מעל לבתי אזור קאולון.
מעבר לדרך שבקצהו הצפוני של המסלול עמדו בנייני מגורים ומשרדים שגובהם עד 6 קומות.
שלושת צדדיו האחרים של המסלול גבלו במי המפרץ.
נוסעים אחדים טענו כי יכלו להבחין בהבהוב מכשירי הטלוויזיה בתוך הבתים בעת הנחיתה.
בנוסף לגישה הקשה והמסוכנת לנחיתה גרם הגידול המהיר של המטרופולין של הונג קונג לעומס רב על נמל התעופה.
הנמל תוכנן לתנועה שנתית בהיקף של 24 מיליון נוסעים, אולם טיפל בפועל בעד 28 מיליון נוסעים, וכן בכמיליון וחצי טונות של מטען בשנה.
בנוסף לכך הגבילה נוכחות נמל התעופה בקרבה רבה כל כך לבתי העיר את גובה המבנים באזור, וגרמה לניצול נמוך של שטחי קרקע יקרים.
הנמל גרם גם לזיהום אוויר ורעש גדול בסביבתו.
עקב כך היה השדה נסגר בין חצות הלילה לשש וחצי בבוקר, דבר שהקשה על הפעילות בנמל תעופה בינלאומי חשוב כל כך.
נמל התעופה הוקם בשנת 1924. השטח היה שייך לשני עשירים סינים - "הו קאי" ו"או טאק", שבשמם נודע מאז ועד היום.
הממשלה קיבלה את השטח לאחר שמיזם בניה שתוכנן בו לא יצא אל הפועל.
בראשיתו שימש השדה כשדה תעופה של חיל האוויר המלכותי וכן כמועדון טייס ובית ספר לטיסה אזרחי.
טיסות סדירות הופעלו החל משנת 1936, אז הוקמה חברת התעופה הראשונה בהונג קונג.
הונג קונג נכבשה על ידי יפן בשנת 1941 במהלך מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1943 החל צבא יפן להרחיב את שדה התעופה תוך שימוש בשבויי מלחמה קנדים כפועלים.
בעבודות ההרחבה השתמשו בין היתר בחומרים מהגדר ההיסטורית של העיר המגודרת קאולון, וכן מאנדרטה לשליט האחרון משושלת סונג, סונג וונג טואי, תוך החרבתם.
זמן קצר לאחר השלמת העבודות, בשנת 1945, נכנעה יפן והשלטון בהונג קונג הושב לבריטים.
בשנת 1954 התפרסמו לראשונה התוכניות להפיכת קאי טאק לנמל תעופה מודרני.
המסלול ששימש את הנמל עד לסגירתו, 13/31, נפתח בשנת 1957 כשאורכו במקור 2,194 מטר, וחלקו הדרום מזרחי חודר למפרץ, על גבי שטח שיובש.
המסלול הוארך ל-2,529 מטרים בשנת 1970 ושוב, לאורך של 3,390 מטרים בשנת 1975. מסוף הנוסעים הושלם בשנת 1962, ובאותה שנה שונה שמו של השדה ל"נמל התעופה הבינלאומי של הונג קונג".
מערכת נחיתת מכשירים (ILS) הותקנה בשדה בשנת 1974 כעזר לנחיתה במסלול 13, והביאה לעלייה ניכרת ביכולת השימוש בשדה בתנאי מזג אוויר וראות קשים.
כאשר הוקם היה השדה מרוחק יחסית מאזורי המגורים של קאולון, אולם בחלוף הזמן נבנו בניינים על גבול השדה.
הנמל פעל בעומס תנועה גבוה, שחרג לעיתים מהעומס אליו תוכנן.
במשך שנים רבות היה ברור כי יש צורך בהעתקת הנמל אך לא נעשה דבר בנידון.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 החלה ממשלת הונג קונג לחפש אלטרנטיבה לשדה במיקום אחר במושבה.
לאחר דיונים הוחלט לבחור באי "צ'ק לאפ קוק" הסמוך לאי לנטאו בטריטוריות החדשות, מערבית לקאולון.
בניית השדה הצריכה משאבים אדירים וייבוש של שטחי ים גדולים.
השדה החדש נפתח ב-6 יולי 1998 וכלל הפעילות של נמל התעופה הבינלאומי של הונג קונג הועברה אליו במבצע לוגיסטי מרשים תוך לילה אחד בלבד.
המטוס האחרון נחת בנמל התעופה קאי טאק בשעה 1:28 לפנות בוקר, ובשעה 6:25 נחת המטוס הראשון בנמל התעופה החדש.
בשעות שבין לבין העבירה רשות שדות התעופה של הונג קונג את כלל הציוד הדרוש לנמל החדש, והנמל הישן נסגר.
לאחר סגירת הנמל בשנת 1998 הפך טרמינל הנוסעים למתחם משרדים ומסחר, וכן מתקני נופש ביניהם מסלול גולף ומסלול קרטינג.
טרמינל המטען הופעל שוב לתקופה קצרה לאחר סגירת השדה בגלל תקלת תוכנה בטרמינל המטען שבנמל החדש.
טרמינל הנוסעים נהרס בסוף שנת 2003 על מנת לפנות מקום לפרויקטים חדשים בשטח הנמל.
חובבי תעופה רבים הביעו צער על סגירתו של הנמל בשל הגישה המיוחדת למסלול 13. הואיל והנמל החדש, צ'ק לפ קוק, סגור לתעופה כללית הוצע להשאיר כקילומטר ממסלול ההמראה של שדה קאי טאק פתוח כשדה לתעופה כללית.
שדה התעופה קאי טאק התאפיין בגישה הייחודית למסלול הנחיתה 13. על מנת לנחות, הנמיכו המטוסים תוך טיסה בכיוון צפון מזרחי, חלפו מעל נמל ויקטוריה ומערב קאולון.
משנת 1974 הייתה הטיסה בקטע זה מוכוונת על ידי מערכת הנחיית מכשירים (ILS).
המטוסים היו פונים בחדות ימינה לאחר שחלפו מעל גבעה מסומנת בתמרור משובץ אדום לבן, פנייה של 47 מעלות שבסיומה היה המטוס בכיוון המתאים לנחיתה, כשקצה מסלול הנחיתה מרוחק ממנו פחות מארבעה קילומטרים ובגובה של פחות מ-300 מטר.
בגישה אופיינית של מטוס נוסעים גדול הייתה הפניה מתחילה בגובה של כ-200 מטר ומסתיימת בגובה של פחות משישים מטר.
עוד הקשו על הגישה משבי רוח עזים בניצב למסלול שהיו שכיחים באזור.
ההרים שמצפון לשדה גרמו תכופות לרוחות משתנות באזור השדה, הן בעוצמתן והן בכיוונן.
עקב משטר הרוחות באזור הונג קונג, הנחיתה בשדה הייתה לרוב במסלול זה.
כיוון שהנחיתה הסופית הייתה מבוססת על קשר עין עם המסלול, לא ניתן היה לנחות בתנאי ראות נמוכה.
למרות מאפייני הגישה הקשים לשדה ותנאי מזג האוויר הבעיתיים ששררו בו לעיתים קרובות אירעו בשדה תאונות מעטות, באופן יחסי.
במהלך 74 שנות פעילות השדה אירעו רק חמישה מקרים של התרסקות בים לאחר כישלון בעצירה.
נמל התעופה של פלמה דה מיורקה מוכר גם כנמל התעופה של סון סנט ז'ואן (בקטלנית: Aeroport de Son Sant Joan; בספרדית: Aeropuerto de Son Sant Joan), הוא נמל התעופה המשרת את העיר פלמה דה מיורקה, ושוכן כ-8 ק"מ ממרכזה.
הנמל הוא הנמל השלישי בגודלו בספרד אחרי נמל התעופה מדריד-בראחס ונמל התעופה של ברצלונה-אל פראט.
בחודשי הקיץ נמל התעופה פלמה דה מיורקה הוא אחד העמוסים ביותר באירופה, ובשנת 2009 עברו דרכו כ-21,200,000 נוסעים.
הנמל משמש בסיס לחברות התעופה אייר אירופה, ואיבריה.
נמל התעופה משתרע על שטח של 6.3 קמ"ר.
הנמל מורכב מארבעה טרמינלים: טרמינל A המשמש בעיקר לטיסות פנים, ואילו טרמינלים B, C ו-D מיועדים לתנועה בינלאומית.
שדה התעופה יכול להתמודד עם 25 מיליון נוסעים בשנה, ו-12,000 נוסעים בשעה.
התוכניות לעתיד כוללות גידול של קיבולת הנוסעים עד 32 מיליון נוסעים בשנת 2010 ועד 38 מיליון נוסעים בשנת 2015.
ההיסטוריה של נמל התעופה החלה כבר ב-1920 כששימש כשדה תעופה למטוסים ימיים.
בשנת 1938 שימש השדה לתעופה הצבאית, והחברות לופטהנזה ואיבריה סללו מסלול חדש לשימוש הצבא.
בשנת 1954 הוארך המסלול בשדה התעופה ונוספו לו מסלולי הסעה, דבר שאפשר כניסת חברות חדשות לשדה ושימוש בסוגים נוספים של מטוסים.
בשנת 1958 ו-1960 תוכננו ונבנו בתי נתיבות חדשים ומתקנים שהגדילו והאיצו את פיתוח השדה.
בשנת 1980 עברו בשדה כ-7 מיליון נוסעים, דבר שהאיץ את בניית בתי הנתיבות החדשים הנמצאים כיום בשימוש.
נמל התעופה ציריך קלוֹטֶן הוא נמל התעופה הגדול והחשוב ביותר בשווייץ, ואחד הגדולים והעמוסים באירופה, הנמל ממוקם סמוך לעיירה קלוטן כ-13 קילומטר צפונית למרכז העיר.
בשנת 2010 קיבל הנמל בפעם השביעית ברציפות את פרס Skytrax, בקטגוריית שדות התעופה המובילים באירופה.
בשנת 2019 זכה במקום העשירי בדירוג "שדה התעופה הטוב בעולם" של SKYTRAX.
שדה התעופה נפתח בשנת 1919 כשדה תעופה צבאי, ובשנת 1932 החלה להשתמש בשדה חברת התעופה השווייצרית סוויסאייר.
בשנת 1947 החלו בפרויקט VII שכלל בין היתר בניית מסלול מבטון.
ביוני 1948 הושלמה בנייתו של המסלול הראשון והוא היה מצויד במערכת נחיתת מכשירים.
באוגוסט 1953 נפתח מסוף נוסעים חדש, בינואר 1961 נחנך המסלול השני, בנובמבר 1975 נפתח הטרמינל הראשי, בינואר 1976 החלו בבניית המסלול השלישי, ביוני 1980 החלו בבניית תחנת הרכבת בנמל, באפריל 1986 נחנך מגדל הפיקוח החדש.
בנמל ארבעה מסופים מחוברים לטרמינל הראשי AIRSIDE CENTER:
DOCK A מחובר למסוף DOCK B באמצעות הטרמינל הראשי.
DOCK B השיפוצים במסוף זה הסתיימו בנובמבר 2011, והוא משמש טיסות למדינות החתומות על אמנת שנגן.
DOCK E מחובר לטרמינל הראשי באמצעות הרכבת התת-קרקעית סקאי מטרו (Skymetro), במסוף 27 גשרים.
טרמינל מטענים (CARGO) ממוקם לצידו של הטרמינל הראשי, בשנת 2009 עברו דרכו 344,415 טון מטען.
Skymetro רכבת תת-קרקעית המקשרת בין Airside center למסוף E באמצעות שתי מנהרות העוברות מתחת למסלול 28/10, המערכת כוללת שלוש רכבות ומסוגלת להסיע עד 4,200 נוסעים בשעה.
בנמל פועלות כ-80 חברות תעופה הטסות לאירופה, אסיה, אפריקה, צפון ודרום אמריקה.
הנמל משמש כבסיס הפעולה המרכזי של החברות סוויס, בלאייר, Edelweiss Air, Helvetic Airways, וכבסיס משני של חברת הלו.
אל על מפעילה 2 טיסות יומיות בין הנמל לתל אביב.
סוויס מפעילה 2 טיסות יומיות בין הנמל לתל אביב.
הכביש המהיר A51 מקשר את נמל התעופה לציריך.
הכביש המהיר A53 מקשר את נמל התעופה לשאר הקנטונים של שווייץ.
מספר רכבות פועלות בנמל, רכבת S-Bahn של ציריך, רכבת היורו סיטי (EuroCity), רכבת האינטר סיטי (InterCity), והרכבת הקלה Glattalbahn.
בספטמבר 1963 התרסק מטוס קרוול של סוויסאייר לאחר ההמראה מנמל התעופה, בקרבת הכפר Dürrenäsch, ארגאו.
בהתרסקות נהרגו כל 80 נוסעי המטוס, ביניהם 43 מתוך 217 דייריו של הכפר הומליקון (Humlikon) בקנטון ציריך.
בפברואר 1969 ארעה תקיפת מטוס אל על בציריך.
בפברואר 1970 התפוצצה פצצה שהוטמנה בתא המטען של מטוס קונבאייר 990 של סוויסאייר תשע דקות לאחר ההמראה מציריך לתל אביב, ארבעים ושבעה נהרגו כאשר המטוס התרסק בעת שניסה לבצע נחיתת חירום בנמל התעופה.
בנובמבר 2001 התרסק מטוס של חברת קרוסאייר כארבעה קילומטרים מהנמל בעת גישה לנחיתה בו.
24 מבין 33 יושביו נספו.
נמל התעופה קופנהגן קסטרופ (בדנית: Københavns Lufthavn - Kastrup) הוא נמל התעופה הגדול ביותר בדנמרק ובמדינות הנורדיות.
הנמל ממוקם על האי אמה (Amager) שבמצר ארסונד, שמונה קילומטרים דרומית למרכז העיר קופנהגן, ו-24 ק"מ מערבית למרכז העיר מאלמה.
בשונה ממרבית שדות התעופה במדינות הנורדיות, כ-90 אחוזים מתנועת הנוסעים היא בינלאומית.
שמו הרשמי של נמל התעופה הוא "נמל התעופה קופנהגן", אולם כדי להבדיל בינו לנמל התעופה רוסקילדה (Roskilde), מכנים את הנמל על שם העיירה הסמוכה קסטרופ.
נמל התעופה נפתח לתנועה ב-20 באפריל 1925. בעת פתיחתו היה בו מסלול אחד מדשא, והוא היה אחד משדות התעופה הציבורים הראשונים.
בשנת 1932 נחתו והמריאו בשדה כ-6,000 מטוסים.
בין השנים 1936-1939 נבנה הטרמינל הראשון בתכנונו של האדריכל הדני וילהלם לוריטזן (Vilhelm Lauritzen), והיה אחד המבנים הבולטים בסגנון הפונקציונליזם.
בשנת 1941 נבנה המסלול הראשון מאספלט.
בשנת 1946 החלה חברת התעופה סקנדינביאן איירליינס להשתמש בשדה כבסיסה הראשי, והנמל דורג במקום השלישי בגודלו באירופה.
בשנת 1954 החלה SAS להפעיל טיסות מנמל התעופה ללוס אנג'לס.
בשנת 1956 עברו בנמל למעלה ממיליון נוסעים.
בשנת 1960 הורחב הנמל כדי שיוכל לקלוט את מטוסי הסילון, ונבנו מגדל הפיקוח וטרמינל 2 שתוכנן אף הוא על ידי וילהלם לוריטזן.
בתחילת שנות השבעים נבנה המסלול השלישי (04R/22L) שיכל לקלוט את מטוס הבואינג 747. בשנת 1982 נחנך מסוף המטענים.
בשנת 1991 הופרט הנמל חלקית.
בשנת 1999 נבנתה תחנת רכבת מקומית בשדה, שהורחבה עם פתיחתו של גשר ארסונד בשנת 2000 גם לשוודיה.
ב-2007 נחנכה תחנת הרכבת התחתית של נמל התעופה, המהווה את תחנת הקצה הדרומית של קו M2 של מטרו קופנהגן, רכבות בקו יוצאות מנמל התעופה אל מרכז העיר מדי 5 דקות.
בשנת 2010 רכשה החברה האוסטרלית "MAp Airports" 30.8% ממניות הנמל.
בשדה התעופה ארבעה בתי נתיבות:
טרמינל 1 - הטרמינל הראשון בנמל, שימש את הטיסות הפנימיות בדנמרק, נסגר בשנת 2015.
טרמינל 2 - נבנה בשנת 1964, ומשמש לטיסות בינלאומיות.
טרמינל 3 - נבנה בשנת 1998, משמש את חברת התעופה סקנדינביאן איירליינס, והחברות בברית סטאר אלייאנס.
CPH Go - נפתח באוקטובר 2010, ומשמש את חברות התעופה הזולות, כמו איזיג'ט.
נמל התעופה משמש כבסיס לחברות "סקנדינביאן איירליינס", "נורוויג'ן אייר שאטל", "סטאר אייר", "ג'טיים", "TUIfly נורדיק" ו"תומאס קוק איירליינס" (סקנדינביה).
בנמל התעופה פועלות יותר מ-70 חברות תעופה המפעילות טיסות לכ-180 יעדים בסקנדינביה, אסיה, אפריקה וצפון אמריקה.
כמו כן פועלות בנמל גם 7 חברות מטענים.
סקנדינביאן איירליינס ו־נורוויג'ן אייר שאטל הפעילו טיסות שבועיות, ישירות וסדירות בין נמל התעופה בן-גוריון לנמל התעופה קופנהגן קסטרופ משנותיה הראשונות של המדינה.
סקנדינביאן איירליינס הפסיקה את פעילותה בישראל במרץ 2016, ובהמשך, גם חברת נורוויג'ן חדלה לפעול בישראל.
בסוף שנת 2025 סקנדינביאן איירליינס עתידה לחזור לישראל עם קו לנמל קופנהגן.
ב-26 בינואר 1947 התרסק מטוס דאגלס דקוטה בשירות KLM במהלך ההמראה, כל 22 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו, בהם נסיך שוודיה הנסיך גוסטב אדולף.
ב-17 בנובמבר 1957 התרסק מטוס ויקרס ויקונט בשירות בריטיש אירופאן איירוויז בעת הנחיתה בנמל, שני אנשי הצוות נהרגו.
ב-28 באוגוסט 1971 התרסק מטוס איליושין Il-18 בעת הגישה לנחיתה בנמל, הסיבה לתאונה הייתה רוח צולבת בלתי צפויה.
23 נוסעים ו-9 אנשי צוות נהרגו.
נמל התעופה קלן/בון "קונראד אדנאואר" , הנקרא על שם קנצלר מערב גרמניה לשעבר קונראד אדנאואר, הוא נמל תעופה בינלאומי הממוקם בדרום-מזרח קלן, גרמניה, כ-15 ק"מ ממרכז העיר.
הנמל משרת גם את העיר בון אשר מרוחקת ממנו 16 ק"מ בלבד.
זהו נמל התעופה השישי בגודלו בגרמניה, ותופס את המקום השני במדינה בכמות טיסות המטען.
נמל זה הוא בין הבודדים בגרמניה שפעיל 24 שעות ביממה.
בשנת 2010 עברו דרך הנמל יותר מ-9.8 מיליון נוסעים.
חברת התעופה ג'רמנווינגס הפעילה טיסות בין קלן/בון לבין נמל התעופה בן-גוריון במשך כל השנה (החברה התמזגה עם חברת יורווינגס ב-2016), וחברת התעופה TUIfly הפעילה טיסת שכר שבועית עונתית בקו זה.
בשנת 1913 נבנה במקום מנחת אימונים צבאי, וב-1939 הורחב המנחת והפך לשדה תעופה אשר שימש את הלופטוואפה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הורחב השדה על ידי הצבא הבריטי, ונסלל מסלול המראה באורך 1,866 מטרים.
בשנת 1951 השדה נפתח לתנועה אזרחית, והחליף את שדה התעופה הישן של קלן - בוצוואילרהוף.
במהלך שנות ה-50 וה-60 נבנו בשדה שני מסלולי המראה נוספים, ובניין בית נתיבות חדש.
המבנה החדש כלל שתי שלוחות להתחברות למטוסים בצורת מגן דוד, דבר שגרם לחברת התעופה של סעודיה שלא למקם בנמל התעופה את מרכז המטענים שלה.
במהלך שנות ה-90 וה-2000, הורחב השדה פעם נוספת, ונבנה בו בית נתיבות נוסף וגם תחנת רכבת בינעירונית.
בתחילת שנות ה-2000, עקב הרחבת נמל התעופה, החלו לפעול בו מספר חברות תעופה זולות כמו TUIfly, ג'רמנווינגס ואיזיג'ט.
כתוצאה מכך גדלה תנועת הנוסעים בנמל בשנת 2003 ב-43 אחוזים, יחסית לשנה הקודמת לה.
תחנת הרכבת נמל התעופה קלן/בון, אשר נפתחה בשנת 2004, נמצאת על מסילת הרכבת המהירה קלן-פרנקפורט, ומאפשרת לרכבות בינעירונית מהירות, רובן מדגם , לעצור בנמל התעופה.
כמו כן התחנה היא תחנת ביניים במסילת הרכבת הקלה הפרברית "ריין-רוהר".
נמל התעופה קלן/בון הוא מקום מושבן של מספר סוכנויות חלל גרמניות ואירופיות, כמו המרכז הגרמני לחקר החלל ומרכז האסטרונאוטים האירופי - EAC (חטיבה בסוכנות החלל האירופית), אשר מאמנות אסטרונאוטים.
בנוסף, נמל התעופה מתפקד כנמל חלל לנחיתות חירום עבור המעבורות של נאס"א.