tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא הייתה המאיירת היחידה במגזין במשך מספר שנים.
הקריקטורות שלה התאפיינו בקווים פשוטים, ובדרך כלל היו ללא מילים.
קרלין השפיעה על מאיירות נוספות, בהן לייזה דונלי, ו.
בשנת 1978 יצא לאור ספרה "No Comment" ובו מבחר מעבודותיה שפורסמו ב"ניו יורקר".
באותה שנה יצא לאור (באנגלית) ספר ילדים מאת דייוויד קליבלנד, "הארנבות של חודש אפריל", עם איוריה של קרלין.
הספר תורגם לצרפתית ויפנית, ובשנת 2021 יצא לאור תרגום לעברית של הספר.
לאחר סיום עבודתה ב"ניו יורקר" כתבה ואיירה ספרי ילדים שזכו להצלחה ותורגמו לשפות רבות, בהם:
קרלין הייתה רווקה וללא ילדים.
בשנת 2004 חזרה לישראל והתגוררה בתל אביב.
היא נהגה לצייר קריקטורות פוליטיות, אותן פרסמה בחוג מצומצם של מכרים.
במקביל התנדבה במשך עשר שנים בעמותת "יש דין".
נפטרה ב-30 באפריל 2019. ארכיונה נמסר לאוניברסיטת קולומביה.
ביולי 2019 התקיים בפסטיבל אנימיקס פאנל בשם "בין ניו יורק לתל אביב" לכבודה של נורית קרלין, בהנחיית גלית גאון.
נורית פריד (נולדה ב-19 במרץ 1942) היא מייסדת המכון לטוענות רבניות.
פריד קיבלה את פרס שאול ליברמן על יצירתיות ויוזמה בתוכניות לימודים חינוכיות בשנת 1993, ואת פרס ירושלים לחינוך בשנת 2021.
פריד נולדה כדור שביעי בירושלים.
הוריה היו הרב ברוך רקובר ושרה (נכדתו של הרב יוסף חיים זוננפלד).
היא עברה לפנימייה של עליית הנוער, שם גרה יחד עם בנות יתומות ששרדו את השואה.
היא למדה בבית הספר "בית יעקב" ובשנת 1961, קיבלה תעודת הוראה מסמינר "בית יעקב" ולימדה בו.
בגיל 22 נישאה לרב יוחנן פריד, דרכו הכירה את הציונית הדתית.
לימדה באולפנת חורב ויזמה את לימודי בית המדרש לבנות במסגרת לימודי בית הספר התיכון.
לימים הפכה תוכנית זו למובילה בלימודי יהדות במערכת החינוך הדתי בבתי הספר התיכוניים לבנות.
על כך קיבלה את פרס שאול ליברמן בשנת 1993 ליצירתיות ויוזמה בתוכניות לימודיות ייחודיות.
זו הייתה הפעם הראשונה, שתלמידות תיכון למדו בבית מדרש במסגרת הלימודים הרגילים, כמו לימודי בית מדרש בבתי הספר לבנים.
כמו כן כתבה תוכנית לימודית ייחודית לבחינת הבגרות בתנ"ך ובספרות.
פריד הייתה בין היוזמות להקמת מכללה ירושלים, שנוסדה בשנת 1964 ואף לימדה שם.
נשים חרדיות וחרדיות-לאומיות חיפשו מסגרות לימוד תורניות לנשים, והרב קופרמן, שביתו היה צר מלהכיל את כל הנשים שצבאו על ביתו כדי לשמוע את שיעוריו, נענה לבקשות והקים את המכללה.
בשנת 1974, פריד סיימה בהצטיינות תואר ראשון בספרות ובחינוך מהאוניברסיטה העברית.
אז היא הקימה את תוכנית לימודי יהדות לבוגרות תיכון לפני גיוסן לצה"ל ושירות לאומי במוסדות "אור תורה" של הרב ריסקין, ולימדה תנ"ך ואגדות חז"ל במדרשת לינדנבאום (מדרשת ברוריה).
בשנת 1989 סיימה תואר שני בהצטיינות בלימודי יהדות בברוקלין קולג' בניו יורק.
בשנת 1991, פריד הקימה מכון להכשרת טוענות רבניות במדרשת לינדנבאום ועמדה בראשו.
בשנים 1993–1997 הייתה בעלת מכון כושר "מכון 8" לנשים בירושלים ובאפרת.
היא לימדה תנ"ך ומדרש במת"ן, וכן לימדה תנ"ך בקמפוס טל, השלוחה הנשית של מכון לב.
פריד משמשת חברת הנהלת בית הספר לקולנוע ולטלוויזיה "מעלה" מאז היווסדו.
בשנים 1999–2003 שימשה כחברת מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו 1999–2003, וכן היא חברת ההנהלה הציבורית של בית הדין "משפט והלכה בישראל" במכון הגבוה ללימודי יהדות "ארץ חמדה" ירושלים.
בשנת 2021 פריד קיבלה את פרס ירושלים לחינוך על עיסוקה במשך שנים רבות בחינוך תלמידות והקמת מוסדות אקדמיים ותורניים הנחשבים ביותר בחינוך הדתי במדינת ישראל.
פריד עוסקת בהוראת אגדות חז"ל במסגרות שונות של הגיל השלישי.
בשנת 2024 קיבלה את התואר יקיר ירושלים.
נשואה לרב יוחנן פריד, ולהם שישה ילדים.
נורית פריד, נערה הייתי וגם זקנתי בתוך קוראות מבראשית עמ' 187–193 עורכת רותי רביצקי הוצאת ידיעות אחרונות תל אביב 1999
נורית פריד, טוענות רבניות והעצמת נשים, אישה, חווה אדם: נשיות יהודית בין התפתחות למסורת, ראובן מס, תשס"ח, עמ' 14–129
נורמאלם (בשוודית: Norrmalm) הוא רובע מרכזי בעיר סטוקהולם שבשוודיה.
אזור זה מכיל בין היתר מספר מוזיאונים, בתי מלון, מסעדות, מרכי קניות, קזינו, בית אופרה, אולם קונצרטים, וכמו כן ו ממוקמות באזור זה.
בשנת 1602 הפכה לעיר עצמאית בשם "Norra Förstaden" ("הפרבר הצפוני") עם ראש עיר ומינהל משלה.
במהלך שנת 1635 שולב המחוז בתחנת הרכבת המרכזית.
בסוף המאה ה-19, לאחר שהתחנה המרכזית של סטוקהולם הוקמה באזור נורמאלם, הפכה נורמאלם לאזור העמוס ביותר של סטוקהולם.
במהלך שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 עברה נורמאלם התחדשות עירונית גדולה כאשר במסגרתה חלק ניכר מהמבנים הישנים הוחלפו במבנים מודרניים.
כיום אזור נורמאלם מהווה את מרכז העסקים של העיר סטוקהולם.
הרובע משתרע על פני 4.95 קמ"ר.
בית הכנסת הגדול של סטוקהולם
נורית סיבוני (נולדה ב־29 באוגוסט 1971), הידועה בשמה הפרטי נורית, היא זמרת ופזמונאית ישראלית הפעילה ומתגוררת בפריז.
היא שרה בעיקר בעברית, צרפתית, אנגלית וערבית.
היא עברה לצרפת בגיל 20. היא למדה שיעורי דרמה בתיאטרון הלאומי דה שאיו, ובשנת 1995 השתתפה בפסקול הסרט האלמנט החמישי מאת לוק בסון .
בשנת 1997 היא התגלתה על ידי חברת התקליטים פולידור רקורדס, בזמן ששרה ברחוב.
החוזה עם פולידור רקורדס אפשר לו להוציא שני אלבומי סולו בעברית ובצרפתית, ולשחק את התפקיד של ציפורה במחזמר "עשרת הדברות" של אלי שוראקי.
ב-2014 הוציאה את אלבומה השלישי "Here I am".
כיום נורית מתגוררת בפריז, שם היא מנהלת תזמורת של מוזיקת עולם וכן תזמורת מזרחית לאירועים פרטיים בצרפת ומחוצה לה.
1997 : פסקול הסרט האלמנט החמישי
2000 : Solidays - Qui sait ?, עם אנגגון, פטריק בריאל, סטפן איכר, פאודל, פיטר גבריאל, לאם, לוקואה קאנזה, יוסו נ'דור, אקסל רד וזוצ'רו.
השיר הוקלט למען עמותת Solidarité sida
ויליאם נורמן "נורם" פרגוסון היה אנימטור אמריקאי שעבד באולפני וולט דיסני ותורם מרכזי להתפתחות הסגנונית של האולפן בשנות ה-30. הוא ידוע לרוב בזכות תרומתו ליצירת פלוטו, אחת הדמויות המוכרות והמתמשכות ביותר של הסטודיו, והוא האמן המזוהה ביותר עם דמות זו.
הוא בנוסף תרם בפיתוח דמויותיהן של פיט רגל-עץ והזאב הרע.
בנוסף הוא היה האנימטור הראשי של המכשפה ב"שלגיה ושבעת הגמדים", הראשונה מתוך שורה ארוכה של נבלים גדולים מבית דיסני.
פרגוסון, שנקרא בחיבה "פרגי" על ידי חבריו באולפני וולט דיסני, מעולם לא היה מרוסן על ידי האנטומיה וחוקי הציור.
כאמן אינסטינקטיבי הוא צייר מה שהרגיש נכון, ולעיתים קרובות הפתיע את עמיתיו עם התוצאות הלא צפויות.
כפי שאמר פעם האנימטור ואגדת דיסני פרד מור "פרגי לא יודע שאי אפשר להרים את הגבות מעל עיגול הראש, אז הוא מתקדם והולך על זה וזה נותן אפקט נהדר".
עמיתו ואגדת דיסני, מרק דייוויס, סיכם את תרומותיו של פרגוסון כשאמר "נורם פרגוסון היה אמן במה שנון ואיש הצגה".
פרגוסון נולד ב-2 בספטמבר 1902, לאב סקוטי ולאם אירית, הוא למד ב-"Brooklyn's Heffley Institute", בית ספר לקצרנות והקלדה, ואחריו במכון פראט, שם למד אמנות מסחרית.
בשנת 1920, לאחר שעבד בעבודות קצרנויות שונות, הוא החליט לרדוף אחר קריירה במדיום ההנפשה המתפתח וזכה במהירות בעבודה בחברה "Fables Pictures" של הקומיקסאי פול טרי.
תשע שנים מאוחר יותר, הוא עזב את "Fables" כדי להצטרף לאולפני וולט דיסני.
לאחר שהתחיל באולפן בשנת 1929 כצלם, עבר פרגוסון למחלקת ההנפשה ועלה במהירות, למרות היעדר הכשרה פורמלית באמנות.
ההנפשה המוקדמת שלו, הכלב שיהפוך לימים לדמותו של פלוטו, גררה תגובה חזקה באולפן ועל המסך על כך שהעניקה לדמות אישיות וחיים לכאורה, שנחשבו לצעד גדול קדימה עבור אופן האמנות הרך בשנים של ההנפשה.
זו הייתה הפעם הראשונה שדמות נראתה חושבת על המסך, ואף על פי שזה נמשך רק 65 שניות, זה פתח את הדרך להנפשה של דמויות אמיתיות עם בעיות אמיתיות".
בדיסני הוא שימש כאנימטור בלמעלה מ-75 סרטים קצרים, כולל "כנופיית השלשלאות", "היתומים של מיקי", וזוכה פרס האוסקר "שלושה חזירים קטנים" (1933).
פרגוסון היה מהיר עם העיפרון שלו, והפיק עד 12 מטר של הנפשות ביום (אופן מדידה המבוסס על קטעי פריימים בסרטים); הממוצע היה 3 עד 5 מטר, לפי דברי ההיסטוריון של דיסני בוב תומאס.
בשנת 1935, וולט דיסני מינה את פרגוסון לשמש כאנימטור מפקח על סרט ההנפשה באורך מלא הראשון של הסטודיו, "שלגיה ושבעת הגמדים".
עבור סרט זה, פרגוסון פיקח על ההנפשה של הראשונה מבין הנבלים הגדולים של דיסני, המכשפה הרעה; הוא המשיך אחר כך עם הופעת דמותו של השועל ג'ון הישר בסרט "פינוקיו".
פרגוסון המשיך לשמש כבמאי רצף/מפקח הפקה/אנימטור ברבים מהסרטים הקלאסיים של דיסני כמו "פנטסיה" ו"דמבו", "סלודוס אמיגוס", "שלושת הקבלרוס", "סינדרלה", "עליסה בארץ הפלאות" ו"פיטר פן".
בשנת 1941 פרגוסון ערך הופעת קמאו בסרט "הדרקון העקש".
חוש כישרון ההפקה של פרגי נבע מקומיקאים וותיקים של מופעי וודוויל שאהב לצפות בהם במהלך שנות התפתחותו בניו יורק.
הוא זכור כמי שעבד באופן "גס" ו"רופף", במונחים של הנפשה, תוך התמקדות בתחושה, פעולה ואישיותה של הדמות מאשר בפרטים, תבנית או שרטוט פורמלי.
פרגוסון, שבהמשך חייו סבל מסוכרת, עזב את אולפני דיסני כשבריאותו והקריירה שלו בדעיכה בערך בשנת 1953. מיד לאחר תפקיד קצר ולא מוצלח בחברה של האנימטור שמוס קולהאן, שתיאר בספרו "Talking Animals And Other People" משנת 1986, נורם פרגוסון נפטר כתוצאה מהתקף לב ב-2 בנובמבר 1957 בלוס אנג'לס, קליפורניה.
פרגוסון קיבל לאחר מותו את פרס וינזור מקיי בשנת 1987, ובנוסף, בשנת 1999, נבחר לאגדת דיסני על ידי האולפן יחד עם עמיתו האנימטור המילטון לוסק (גם לאחר מותו).
נורית ליסובסקי היא אדריכלית חוקרת, פרופסור חברה בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים של הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל.
ליסובסקי למדה אדריכלות בטכניון בחיפה והיא בעלת תואר שני ותואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד בארצות הברית.
ליסובסקי היא אדריכלית נוף וחברת סגל בכירה בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון, חיפה.
חוקרת, מרצה, מנחה סטודנטים, כותבת מאמרים וספרים.
ליסובסקי חוקרת במשך שנים רבות את הגנים הלאומיים ואת התפקידים השונים שמילאו עבור המדינה ותושביה.
תפקידים אלה כללו, יצירה של זהות לאומית חדשה, זהותה של התנועה הציונית ההיסטורית, באמצעות שימור ושיחזור של אתרים היסטוריים וארכאולוגיים.
מקורות השאיפות המחקריות שלה נובעות מהגותו של הגאוגרף דויד לוונטל שסבר שנופי העבר חשובים לנו דווקא משום זיקתם ההדוקה לנופי ההווה.
זוהי נקודת המוצא למחקריה על תכנון נוף בגנים לאומיים, מחקר שמשלב בין מקורות היסטוריים והממצא הארכאולוגי, בין ניתוח ויזואלי של נוף לאקולוגיה של נוף ולתיאוריות של אדריכלות נוף עכשווית.
במחקריה היא מבקשת לבחון האם וכיצד ייצרו גנים לאומיים זיקה בין הארץ ותושביה, והאם עיצוב נוף אכן מאפשר לייצר תחושת שייכות ומחויבות פרטית וקולקטיבית כאחד.
שאלה נוספת שמעסיקה אותה, נוגעת לאידאולוגיה ולפוליטיקה של הגנים הלאומיים: מה היה מקומה של האידאולוגיה הציונית ההיסטורית בתהליך בחירת האתרים השונים ואופן פיתוחם?
איך הצליחה מערכת התכנון הממסדית לגבש תפיסה תכנונית לפארק לאומי כחלק מתוכנית אב כוללת למדינה?
ובהמשך, איך נבנה החיבור שבין מודרניזם אדריכלי אשר מייצר סביבה חדשה יש מאין, לביטוי אותנטי ומקומי אשר מייצר תחושת שורשיות ושייכות?
ליסובסקי גם מבקשת לענות על השאלה האם הגנים הלאומיים שנוצרו בשנותיה הראשונות של המדינה, עומדים במבחן הזמן לנוכח שינויים מרחיקי לכת שחלו בתפיסה התכנונית, בתרבות הפנאי ובנוף עצמו בעשורים האחרונים.
למשל, החלטות שנעשו עם הקמת המדינה הביאו להעצמה של נרטיבים מסוימים או לדחיקה של סיפורים אחרים.
כיצד ההשלכות של החלטות אלה נראות מנקודת מבט עכשווית?
והאם וכיצד מפת המורשת הלאומית, שעוצבה בשנות ה-50, נראית לנו נכונה גם היום?
עבודותיה של ליסובסקי מעמיקות מבט אל ייחודם של הגנים הלאומיים המקומיים.
בעוד הפארקים הלאומיים בארה"ב, למשל, התבססו בעיקר על מרחבי טבע בראשיתי, הגן הלאומי בישראל היה תוצר של תבנית נוף חדשה.
על פי מחקריה, הקמת הגנים לא הייתה כרוכה רק בטיפוח ושיפור של אתרי מורשת, אלא ביצירה אקטיבית של הנוף.
במוקד המאמץ עמד בינוי הלאום התרבותי – ניסוחו, הנכחתו והטמעתו של הסיפר הלאומי במרחב, שהוא הפן המשלים של מפעל הבינוי הפיזי של המדינה.
הפרשנות שהעניקו גופי התכנון לשרידי העבר והנוף הייתה מגוונת, לעיתים עתירת סתירות, והדהדה בה הזיקה הפוליטית–אידאולוגית של מוקדי הכוח שפעלו במסגרת הגוף הממסדי.
הגנים הלאומיים מתאפיינים גם בדואליות שמקורה באידאולוגיה הציונית ההיסטורית.
מצד אחד הם מבטאים ערגה לעברה של הארץ כארץ אבות – ערגה שנשענת על תפיסה ציונית היסטורית רווחת של שלילת הגלות וכמיהה לעבר המקראי.
ומצד שני הן מגלמות שאיפה לעתידה של מדינת ישראל כמדינת לאום מודרנית.
הגנים גם מביאים לידי ביטוי אתוס של ידיעת הארץ ושימור הטבע, אך בה בעת הם מגלמים אתוס של התחדשות.
במחקריה טוענת ליסובסקי שאדריכלי הנוף שעיצבו גנים לאומיים רבים בארץ הצליחו למזג בין שימור הטבע לבין הנגשתו לאדם.
יש מתכננים שהצליחו בעבודותיהם המורכבות עד כדי כך שלמעשה עיצבו ובמידה רבה גם המציאו, את תבנית נוף המולדת.
טענה זו מתבססת על סמך דוגמאות משלושה גנים לאומיים: בית שערים, גן השלושה-הסחנה ואחוזת קבר בן-גוריון.
ליסובסקי מסבירה כי הפיתוח שמחייב התערבות, הוא נדבך מרכזי בעיצוב הגנים הלאומיים כפי שהציבור מכיר אותם.
גן השלושה הוא הדוגמה המובהקת ביותר לכך.
זהו מקום שנראה כנוף טבעי שנוצר ללא התערבות מגע יד אדם, וכאילו היה שם תמיד.
תיאוריה וביקורת של אדריכלות נוף בישראל
עיצוב ותכנון נופיים באתרים ארכאולוגיים והיסטוריים
נופים מקודשים וסמליים: מרכיבים טבעיים, תרבותיים וחזותיים
על נקודת המוצא למחקרה אמרה "שורשיו נטועים בנוף ילדותי: בקיבוץ נחשולים למרגלות תל דור, ובקיבוץ שדות ים סמוך לעיר העתיקה של קיסריה בהם גדלתי.
התיאטרון ואמת המים הרומיים, הכנסייה הביזנטית והחפיר הצלבני היו חלק בלתי נפרד מתבנית הנוף, מוחשיים ושייכים כמו הפרדסים והשדות של הקיבוץ שהקיפו אותם.
מראי מקום ומראי זמן נקשרו בטיולים משפחתיים ובאירועים חברתיים.
עבר התערבב בהווה, עתיק בחדש, ליצירת מה שקווין לינץ קרא לימים קולאג' של זמנים.
מבני הכפר והמסגד הבוסני שעמדו בתוך חומות העיר הצלבנית היו אף הם שם, חלק מאותו קולאג' נופי.
אך בתקופה בה מדובר, בעשורים הראשונים לכינונה של המדינה, ובמקום בו גדלתי, הקשר לנוף נשא דגש ארכאולוגי ואידאולוגי, והם לא היו קדומים או נושאי מטען תרבותי–רגשי מספיק להתחרות ברבדים האחרים.
להבדיל מהיום, הם גם לא היוו חלק מהשיח הציבורי, המקצועי והפוליטי".
ליסובסקי פרסמה מאמרים רבים בכתבי עת מקצועיים בשפות שונות בנושאי מחקריה ועל מאפיינים טבעיים, תרבותיים וויזואליים של הנוף המקודש, נופי הנצחה וזיכרון, שימור, פרשנות ותכנון נוף בגנים לאומיים.
במשך שנים כתבה מאמרים בכתב העת הקתדרה לתולדות ארץ ישראל ויישובה.
ליסובסקי עורכת ומחברת שותפה במספר ספרים ומאמרים העוסקים בנושאים אלו.
היא עוסקת בקשרים שבין תכנון נוף לבין התרבות, החברה והפוליטיקה בישראל:
"תבנית נוף: הגנים של ליפא יהלום ודן צור", (יחד עם דיאנה דולב, 2012).
"גדעון שריג: גנים בשביל אנשים", (יחד עם טל אלון-מוזס, 2017).
"ארץ הצבי והדקל" – מבטים על עבודתו של אדריכל הנוף צבי דקל, (2021).
כיהנה כנציגת הטכניון במועצת גנים לאומיים ושמורות טבע.
כיהנה כחברה בוועדת פרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף לשנת 2023.
ישבה בראש ועדת המשנה לטכנולוגיה, הנדסה, מדעים, פארה רפואי, ושלוחות חו"ל בדבר מתן אישור פרסום והרשמה לאוניברסיטה העברית ולבצלאל – אקדמיה לאמנות ועיצוב בירושלים, לפיתוח תוכנית לימודים משותפת לתואר ראשון חד-חוגי (A.B.L) באדריכלות נוף.
הוועדה מונתה על ידי המועצה להשכלה גבוהה.
חברה בוועדה המקצועית הבינלאומית של אונסקו לנופי תרבות.
מכהנת בהנהלת עמותת אלוני ארץ ישראל שהוקמה ב-2019 כיוזמה של שמונה פעילים, במטרה להשיב את חורש האלונים הטבעי לשיאו ולקדם את מעמדו של האלון בארץ ישראל.
העמותה פועלת מול הגורמים המוסמכים להכריז על האלון כעץ הלאומי, כמו גם הכרזה על יום האלון הלאומי, שיתקיים מדי שנה בסוף אוקטובר – מועד הבשלת הבלוטים של חלק ממיני האלון.
בשנת 2016, אצרה יחד עם פרופ' ערן נוימן את התערוכה נופי זיכרון.
התערוכה הציגה שלוש עבודות של אדריכלי הנוף ליפא יהלום ודן צור.
התערוכה הוצגה בארכיון עזריאלי לאדריכלות.
נורמות קבוצה משמשות בתורת המבחנים כאשר ציונו של התלמיד מפורש ביחס לביצועי תלמידים אחרים שעברו את המבחן בעבר.
קבוצת התלמידים שעברה את המבחן בעבר נקראת "קבוצת הנורמה".
כאשר מחנך יאמר שתלמיד קיבל ציון במאון ה-90 במבחן הישגים ארצי, הכוונה היא שביצועי התלמיד עלו על ביצועיהם של 90% מחברי קבוצת הביקורת.
ביצועי התלמיד מושווים לביצועי תלמידים אחרים.
"קבוצת הנורמה" אינה הכיתה או בית הספר אליהם משתייך הילד.
הכוונה היא לקבוצת תלמידים שעליהם נבנה ותוכנן המבחן, שמהווים מדגם מייצג של תלמידי האזור או המדינה.
כדי לקבוע ביתר דיוק את מיקומו של התלמיד ביחס לקבוצת הנורמה (מדגם תיקנון) יש להפוך את ציון הגלם למדד יחסי.
המאפשר להשוותו לאחרים, וכן להשוות בין הישגים של אותו התלמיד במבחנים שונים.
הציונים היחסיים הנפוצים ביותר הם ציוני תקן, שמבטאים את המרחק שבין ציון הגלם של התלמיד לבין הממוצע ביחידות של סטיות תקן.
כל ציון גלם ששווה בדיוק לממוצע הקבוצה מקבל את הציון אפס.
מי שציונו הוא סטיית תקן אחת מעל לממוצע יקבל את הציון +1, ומי שציונו חצי סטיית תקן מתחת למוצע יקבל את הציון 0.5-.
מכיוון שהערכים השליליים יוצרים קושי בדיווח הציונים (וכן קושי פסיכולוגי), בדרך כלל מבצעים טרנספורמציה (ממוצע 500 וסטיית תקן היא 100, כמו בבחינה הפסיכומטרית).
נורמות תוכן הן כלי עיקרי בתורת המבחנים.
בכלי זה ציונו של תלמיד מפורש ביחס לתחום התוכן שבו הוערכו ביצועיו.
עד כמה התלמיד שולט בתחום ההערכה או בתחום התוכן, כפי שזה מיוצג על ידי המבחן.
לדוגמה, נפרש את הציון 85%, כך שהתלמיד הצליח ב-85% מתוכן המבחן ומכך נעריך שהוא שולט ב-85% מתחום התוכן שהוערך.
ככל שתחום ההערכה/תוכן מוגדר ביתר דיוק, הפרשנות שלנו את הציון מבחינת נורמות תוכן תהיה ברורה ופשוטה יותר.
עמימות בהגדרת תחום ההערכה תוביל לפרשנות לא תקפה, וכן מבחן קצר מדי (לא תקף) יוביל לפרשנות מוטעית.
ניתן לדווח הישגים ביחס לתחומי תוכן שונים, כגון סוג פעולות חשבוניות שהתלמיד יודע לבצע, אוצר המילים שרכש ורמת קושי חומר הקריאה שהוא מסוגל להבין.
סוג נוסף של מבחנים שמפורשים ביחס לתוכן מכונים מבחנים תלויי קריטריון או מבחני שליטה, שמשמעותם: מבחנים שמטרתם לבדוק האם התלמידים עמדו בקריטריון מסוים, או האם הנבחן שולט במיומנות או לא (זוהי חלוקה דיכטומית של כן/לא).
המשותף הוא ששני הסוגים מתייחסים לתוכן כמסגרת ההתייחסות החשובה (לדוגמה: במבחנים לקבלת רישיון נהיגה ומבחני לשכת עורכי הדין, חשוב לנו לדעת בכמה מתחום הידע שולט המועמד).
שימוש מסוג זה נעשה במערכת החינוך לשם חלוקת הילדים להקבצות שונות.
בנורמות התוכן נעשה שימוש מרכזי בהערכה ומדידה בחינוך פורמלי.
באנליזה מתמטית, נורמה היא פונקציה ממשית המוגדרת על מרחב וקטורי, ומתאימה לכל וקטור ערך ממשי, באופן שמתמלאים מספר תנאים.
תנאים אלו מבוססים על התכונות היסודיות של האורך המוכר במרחב האוקלידי.
מרחב וקטורי שמוגדרת עליו נורמה נקרא מרחב נורמי.
בדומה למטריקה, שהיא הכללה חופשית ורחבה של מושג המרחק, הנורמה מודדת מרחקים יחסיים, ואפשר לראות בה מטריקה שאינה מושפעת מהזזות.
האורך במרחב האוקלידי מקיים את הדרישות הטבעיות הבאות:
אורך הוא תמיד חיובי, חוץ מאורכו של וקטור האפס, שהוא אפס.
מתיחה של הווקטור בסקלר מכפילה גם את האורך בערכו המוחלט של אותו סקלר.
בשל תכונות אלה, מגדירים נורמה כפונקציה ממרחב וקטורי מעל שדה המספרים הממשיים או שדה המספרים המרוכבים , אל המספרים הממשיים (כלומר ), המקיימת את האקסיומות הבאות:
חיוביות: , ו- אם ורק אם .
לכל וקטור , נסמן ב- את וקטור היחידה באותו כיוון.
לכל שני וקטורים מתקיים , כאשר
מכאן נובע ש- אם ורק אם הדבר נכון לווקטורי היחידה המתאימים.
תופעה זו אפשרית גם כאשר x,y שונים (למשל בנורמת ).
מרחב נורמי שבו ספירת היחידה אינה מכילה קטעים נקרא מרחב קמור לחלוטין.
הערך המוחלט הסטנדרטי הוא נורמה המוגדרת על הישר הממשי עצמו (זו נורמת המוגדרת על ).
עבור מכפלה פנימית במרחב מכפלה פנימית, הפונקציה המוגדרת על ידי היא נורמה.
אומרים שהנורמה הזו מושרית על ידי המכפלה הפנימית.
משפט: נורמה מושרית על ידי מכפלה פנימית אם ורק אם היא מקיימת את שוויון המקבילית, הוא .
הסיבה לכך (במקרה הממשי) היא שאם הנורמה אכן מושרית על ידי מכפלה פנימית, אפשר לשחזר את המכפלה הפנימית על ידי "הזהות הפולרית" , ובמקרה זה חישוב ישיר מראה שהנורמה מקיימת את שוויון המקבילית.
הנוסחה למכפלה פנימית של מרחב וקטורי מעל המרוכבים מעט יותר מסובכת.
יחס דומה, מעט כללי יותר, מתקיים בין תבניות ריבועיות לבין תבניות ביליניאריות.
הנורמה המקובלת ביותר במרחב הווקטורי או היא
, הנקראת הנורמה הסטנדרטית, הנורמה האוקלידית או נורמת .
זוהי נורמה מושרית מהמכפלה הסקלרית הרגילה ומקיימת את התכונות הגאומטריות המוכרות לנו.
לכל ממשי קבוע מגדירים את נורמת על המרחב הווקטורי ע"י:
עבור מקבלים את הנורמה האוקלידית הרגילה וזו הנורמה היחידה המושרית ממכפלה פנימית.
עבור מקבלים את הנורמה המתאימה לגאומטריית מנהטן.
את אי שוויון המשולש אפשר להוכיח באמצעות אי-שוויון הלדר/תנאי הלדר.
נורמת המקסימום של וקטור היא הערך המוחלט הגדול ביותר מבין הקואורדינטות שלו, כלומר:
נורמת המקסימום היא הגבול של הנורמות כאשר שואף לאינסוף, במובן הבא: , ועל כן היא נקראת .
ניתן להכליל את נורמות למרחבי סדרות אינסופיות.
עבור מספר ממשי וסדרה ממשית / מרוכבת מסמנים בצורה דומה
הנורמה אינה מוגדרת היטב על סדרות, מאחר שהיא יכולה להיות אינסוף עבור סדרות מסוימות.
לכן, עבור , מסתכלים על תת-הקבוצה של סדרות עם "נורמה" סופית, שלרב גם מסומנת על ידי :
תת קבוצה זו היא בעצמה תת-מרחב ו מהווה נורמה על המרחב הזה.
גם פה הנורמה היא היחידה המושרית ממכפלה פנימית.
בצורה דומה לנורמות , ניתן להגדיר נורמות על מרחבי פונקציות אינטגרביליות על מרחב .
עבור פונקציה אינטגרבילית ומספר ממשי מגדירים:
עבור , מסתכלים על קבוצת הפונקציות עם "נורמה" סופית, שלרב גם מסומנת על ידי :
על קטע סגור וחסום על הישר הממשי, למשל קטע היחידה , כל פונקציה רציפה היא בפרט אינטגרבילית, וכל הנורמות הן סופיות עליה.
לכן מרחב הפונקציות הרציפות על קטע כזה הוא מרחב נורמי עבור כל אחת מהנורמות הללו.
במרחב הילברט מגדירים את הנורמה הבאה של אופרטור ליניארי באופן הבא:
נורמה זו נקראת נורמה אופרטורית.
נורמה זו מודדת מה המידה המקסימלית שבה האופרטור A יכול להגדיל אורך של וקטור.
ניתן להכליל נורמה זו לכל אופרטור כאשר V ו-W הם מרחבים נורמיים.
כל מרחב נורמי הוא גם מרחב מטרי, כאשר המטריקה מוגדרת על ידי , ובפרט הוא הופך להיות מרחב טופולוגי.
זה מאפשר להגדיר גבול של סדרות: סדרה שואפת לגבול אם .
את הנורמה אפשר 'לקרוא' מתוך כדור היחידה שלה.
כדור היחידה חייב לחתוך כל קרן היוצאת מהמרכז, להיות סימטרי (לשיקוף ), וקמור.
בהינתן מרחב וקטורי ושתי פונקציות נורמה המוגדרות עליו נאמר כי שתי הנורמות שקולות אם קיים כך שלכל :
נורמות שקולות משרות על המרחב את אותה הטופולוגיה.
נובע מכך כי כל סדרה שמתכנסת על פי נורמה אחת מתכנסת גם על פי הנורמה השנייה.
ניתן להוכיח כי אם הוא מרחב וקטורי מממד סופי, אז כל הנורמות המוגדרות עליו שקולות זו לזו.
באלגברה מופשטת, הנורמה של אלגברה מעל שדה היא פונקציה כפלית מסוימת, המוגדרת בעזרת הפולינום האופייני של איברים באלגברה.
בין הדוגמאות המוכרות ביותר: הפונקציה , שהיא הנורמה של מספרים מרוכבים בהרחבה של המרוכבים מעל הממשיים, והדטרמיננטה, שהיא הנורמה עבור אלגברת המטריצות מעל שדה הבסיס.
בניגוד לנורמה האנליטית, הנורמה האלגברית יכולה במקרים רבים לקבל את הערך גם באיברים שאינם .
אם אלגברה מממד סופי מעל שדה , אפשר לבחור לה בסיס , ולהתבונן באיבר של האלגברה המתקבלת מהרחבת סקלרים מ- לשדה הפונקציות .
ל- יש פולינום מינימלי מתוקן הנקרא הפולינום המינימלי הגנרי של , והמעלה שלו, , היא הדרגה של האלגברה.
המקדם האחרון של הפולינום המינימלי, שהוא פולינום הומוגני ממעלה במקדמים , הוא הנורמה של איברים מ-.
הנורמה מקיימת את התנאי , ואם אז .
אם מעלת הפולינום המינימלי של איבר שווה לדרגה (וזה כך "כמעט לכל איבר" – ראו טופולוגיית זריצקי), אז אפשר לקרוא את הנורמה מתוך המקדם החופשי של הפולינום המינימלי עצמו (ללא צורך בבניית הפולינום הגנרי).
הנורמה של כל מחלק אפס היא אפס.
אם הרחבת גלואה של שדות, אפשר לראות ב- אלגברה מעל השדה , ולהגדיר עבורו נורמה על-פי ההגדרה הכללית לעיל.
נסמן ב- את האיברים בחבורת גלואה של ההרחבה (כאשר שווה לממד ההרחבה).
כל איבר מאפס את הפולינום , שמקדמיו שייכים לשדה השֶבת , ופולינום זה (עבור גנרי) הוא הפולינום המינימלי הגנרי של .
לדוגמה, אם , אז האוטומורפיזם הלא-טריוויאלי מוגדר לפי הנוסחה , ואז הנורמה היא .
את הנוסחה הזו אפשר להכליל לכל מקרה שבו ההרחבה ספרבילית, משום שאז קיים "סגור גלואה" , היינו שדה המהווה הרחבת גלואה של .
במקרה זה אפשר לבחור אוטומורפיזמים של המשרים פעולות שונות על , ולהגדיר את הנורמה באותה צורה.
הנורמה של הרחבות ספרביליות היא טרנזיטיבית, כלומר, אם , אז .
אפשר להגדיר נורמה של אידיאלים בתחום שלמות , לפי גודלו של חוג המנה .
ההגדרה שימושית בעיקר בחוגים שכל המנות שלהם סופיות.
ההגדרה מכלילה את הערך המוחלט המקובל במספרים שלמים, משום שהנורמה של האידיאל בחוג המספרים השלמים היא .
עבור אידיאלים ראשיים הנוסחה כפלית בכל תחום שלמות: .
אם הוא חוג השלמים של שדה מספרים , אז הנורמה היא פונקציה כפלית לכל האידיאלים, כלומר, .
יתרה מזו, הנורמה מכלילה את זו של איברים שלמים ב-: .
אם הוא אידיאל ראשוני של חוג השלמים, ומתקיים עבור ראשוני שלם , אז , כאשר הוא "מקדם הממד" של (השווה לממד של מעל ).
נורמליות הוא מונח המשמש בדיבור היום-יומי לתאר התנהגות ממוצעת.
ברפואה המונח מתאר מצב ללא פתולוגיה.
נורמליות במובנה הרפואי-תפקודי שונה ממשמעותה במובן הדיבור היום-יומי: נורמה רפואית משמשת בדרך כלל לתיאור מצב של חוסר מחלה, כלומר, היעדר הפרעה בתפקוד של יצור חי.
נורמות רפואיות ופסיכולוגיות מתייחסות למצבים שבהם אין פגיעה בתפקוד הפיזיולוגי או הרגשי של האדם.
התנהגות על פי נורמה במובנה הסוציולוגי, מתייחסת לערך התרבותי-חברתי ולאופן ההתנהגויות והמצופה מקבוצות ויחידים בחברה מסוימת, הנתפס כראוי, תקין ומקובל על פי הערכים של אותה התרבות.
הקריטריונים המקובלים לאבחון התנהגות נורמלית הם:
בוחן מציאות תקין – תפיסה רציונלית ויעילה של המציאות.
חוסר עיוותים של המציאות, הבנת המצב והסיכויים.
על האדם לדעת מהם יתרונותיו וחסרונותיו, לנסות לצמצם את החסרונות ולנסות לנצל את היתרונות.
שני מצבים אבנורמליים הם הערכת יתר עצמית והערכת חסר שאינן תואמות את המציאות
שליטה על ההתנהגות – שליטה רצונית בהתנהגות.
כשלים – כאשר האדם עושה משהו בניגוד לרצונו או לא עושה.
למשל פליטת פה, או כשהוא צריך לעשות משהו אבל לא מצליח להביא את עצמו לעשות אותו.
השליטה צריכה להיות ברמה סבירה.
שני מצבים אבנורמליים הם אובדן שליטה תמידי או פחד משמעותי מאבדן שליטה (חוסר יכולת לשחרר ולהשתחרר)
מודעות עצמית לרצונות ולרגשות – יכולת לעשות הפרדה בין רצונותיו של האדם לבין הציפיות ממנו (רצונות הסביבה)
יכולת ליצור קשרי אהבה וחיבה וקשרים אינטימיים מספקים
פרודוקטיביות – בעיקר בעבודה, אך אפשר גם בלמידה
מקובלות חברתית – אנשים בודדים בעלי חרדה חברתית הם בצד האבנורמלי של הרצף
נורמה אליאנדרו רובלדו (ספרדית: Norma Aleandro Robledo; נולדה ב-2 במאי 1936; בואנוס איירס, ארגנטינה) היא שחקנית, תסריטאית, במאית תיאטרון וסופרת ארגנטינאית מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1987 על משחקה בסרט "גאבי: סיפור אמיתי".
אליאנדרו נחשבת לשחקנית הקולנוע הארגנטינאית הטובה בכל הזמנים והיא השחקנית הארגנטינאית היחידה שהייתה מועמדת לפרס האוסקר.
אליאנדרו נולדה בבואנוס איירס, בתם של זוג השחקנים מריה לואיסה אליאנדרו ופדרו אליאנדרו.
במהלך שנות ה-70 הגיעה לתודעה הציבורית בארגנטינה בשל דעותיה הליברליות כנגד חונטה צבאית אשר שלטה במדינה באותה העת, היא הוגלתה על ידי השלטון הרודני לאורוגוואי ולאחר מכן עברה לגור בספרד.
היא חזרה למולדתה רק לאחר נפילת השלטון הצבאי בשלהי 1982.
החלה את דרכה בקולנוע המקומי עם הופעות בסרטים "המהפכה של מאדאם שבע" ו"הפסקת האש" שהיה מועמד לאוסקר.
פרצה ב-1985 בסרט הארגנטינאי זוכה פרס אוסקר לסרט הזר הטוב ביותר "הסיפור האמיתי", על תפקידה בתור הדמות הראשית אליסיה דה איבנז זכתה אליאנדרו בפרס השחקנית הטובה ביותר במסגרת פסטיבל קאן.
בשנת 1987 הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב על תפקידה כפלורנסיה בדרמה האמריקאית-מקסיקנית "גאבי: סיפור אמיתי", בכך הפכה אליאנדרו לשחקנית הארגנטינאית הראשונה והיחידה עד היום שהייתה מועמדת לפרס אוסקר.
תפקידה הראשון בארצות הברית היה תפקיד קטן בקומדיה הרומנטית "בני דודים", הופיעה ב-1991 בסרט הטלוויזיה הפוליטי "מלחמתו של איש אחד".
שיחקה לקראת סוף שנות ה-90 בדרמות ארגנטינאיות כגון: "שמש סתווית", "המגדלור", "חיוך שטותי", "לילה עם סברינה לאב" ו"כל הדיילות עולות לגן עדן".
ב-2001 גילמה את נורמה, אמו החולה במחלת אלצהיימר של רפאל בלבדרה בעל מסעדה הטרוד, בקומדיה מועמדת פרס אוסקר לסרט הזר "הבן של הכלה".
שיתפה פעולה עם שחקנית הטלנובלות המפורסמת נטליה אוריירו ב-2003 בסרט מסע הסוחף "קליאו וסנדרה" שהוגדר כ"תלמה ולואיז של דרום אמריקה", לאור העלילה הדומה בין שני הסרטים.
ב-2004 גילמה את גלוריה דלי, אימה היהודייה ההיסטרית של לני אשר מזמינה לארוחת ערב את חברה הפלסטיני בקומדיה המשפחתית אשר זכתה להצלחה בישראל "רק בן אדם".
באותה שנה הופיעה גם בדרמה האינטימית "לגור עם עוזרת בית" בה גילמה את בבה, גרושה אלכוהוליסטית המוותרת על עוזרת ביתה אשר הייתה נאמנה שלה במשך שלושים שנה.
השתתפה ב-2007 בדרמה של ג'יימס אייבורי "העיר של היעד האחרון שלך".
בשנת 2009 שיחקה שוב לצדה של נטליה אוריירו בקומדיה הרומנטית"Música en espera" הפעם בתור בת ואם.
בשנת 2012 החלה להופיע בסדרה "En terapia", הגרסה הארגנטינאית של הסדרה הישראלית בטיפול.
לאליאנדרו בן יחיד מנישואיה לשחקן אוסקר פרגינו.
אני לא צריך להגיד מאה פעמים (1990)
קרלוס מונזון, המשפט השני (1995)
לילה עם סברינה אהבה (2000)
כל דיילת מגיעה לשמים (2002)
עיר היעד הסופי שלך (2007)
אנדרו לא רוצה לישון (2009)
נורמה (Norma) היא אופרה בשתי מערכות מאת המלחין וינצ'נצו בליני ללברית של פליצ'ה רומאני על פי מחזהו של אלכסנדר סומה.
נחשבת לאחת האופרות המוצלחות בסוגת הבל קנטו.
הועלתה לראשונה בבית האופרה לה סקאלה ב-26 בדצמבר 1831.
האריה Casta diva (אלה טהורה) מהמערכה הראשונה באופרה, היא אחת האריות המפורסמות של המאה ה-19.
עלילת האופרה מתרחשת בגאליה, במאה הראשונה לפנה"ס בתקופת שלטון האימפריה הרומית.
נורמה, הכוהנת הגדולה במקדש הדרואידי התאהבה בנציב הרומי, פוליאונה, וילדה לו שני ילדים, שגודלו בסתר על ידי בת לווייתה קלוטילדה.
דבר זה נחשב כחטא חמור עקב האיסור עליה, ככוהנת ליצור קשר כלשהו עם גבר, קל וחומר שמדובר בקצין מהצבא הכובש.
בהמשך נורמה מגלה כי פוליאונה מאס בה והתאהב באדלג'יזה, אחת הכוהנות הצעירות במקדש הדרואידי.
בהמשך האופרה, כאשר אדלג'יזה מגלה כי הוא נשוי לנורמה, מצטערת על חטאה ומבקשת את סליחתה מנורמה וכאשר הן כורתות ביניהן ברית, היא מבטיחה לה כי תשכנעו לחזור אליה.
בקשתה של אדלג'יזה מפוליאונה נדחית והמסר מועבר לנורמה על ידי בת לווייתה קלוטילדה, על כן רצתה נורמה להרוג את ילדיה שלה מפוליאונה כי נושאים הם את דמו וברצונה להתנקם בו, אך רגשותיה האמהיים לא נותנים לה לעשות כן.
לקריאתה של נורמה נאספים כל הלוחמים הדרואידים ביער הקדוש.
פוליאונה מנסה להתגנב לחטוף את אדלג'יזה ונתפס.
נורמה מאפשרת לו לבחור בין מוות לבין שיבה לבדו לרומא.
הוא אינו מוכן לוותר על אהובתו ונורמה מצווה לערוך מוקד, להעלאת קרבן.
היא מכריזה כי הקרבן תהא הכוהנת שהפרה את נדר הטהרה.
כולם בטוחים כי אדלג'יזה תוקרב.
להפתעת כולם, האופרה מסתיימת בווידויה של נורמה על חטאיה ככוהנת שלא שמרה על טהרתה, וכי עליה לכפר על חטאה בכך שתוקרב.
נורמה הוקרבה כקורבן והועלתה על המוקד.
פוליאונה, נפעם מעצמת אהבתה, עד כדי הקרבתה, מתחרט ומבקש למות יחד עם אשתו, נורמה.
הוא מתוודה על אהבתו המחודשת אליה והם צועדים יד ביד אל מותם.
נורמה ריי הוא סרט דרמה אמריקני שיצא בשנת 1979. הסרט מספר את סיפורה של עובדת מפעל מעיירה קטנה בצפון קרוליינה, אשר מקימה איגוד עובדים במפעל הטקסטיל שבו היא עובדת.
בסרט מככבים: סאלי פילד בתפקיד הראשי, בו ברידג'ס בתפקיד סוני בעלה של נורמה ריי, רון ליבמן בתפקיד ראובן וורשובסקי נציג האיגוד המקצועי.
הסרט נכתב על ידי הרייט פרנק ג'וניור אירווינג ראבטה, בבימוי של מרטין ריט.
העלילה מבוססת על סיפורה האמיתי של קריסטל לי סאטון (1940–2009), אשר התפרסם לראשונה בשנת 1975 בספרו של הנרי פ.
לייפמן - כתב הניו-יורק טיימס, "קריסטל לי - אישה של ירושה" (Crystal Lee, a woman of inheritance).
הסרט זכה בשני פרסי אוסקר ואף היה מועמד בתחרויות ובפסטיבלים רבים נוספים.
נורמה ריי וובסטר (סאלי פילד) היא עובדת בשכר מינימום במפעל טקסטיל, אשר בו מנוצלים העובדים ומועסקים בתנאים מחפירים.
לאחר ששמעה את נאומו של ראובן וורשובסקי (רון ליבמן) מארגן איגוד העובדים מניו יורק, שניסה לשכנע את הפועלים המקומיים להקים איגוד שישפר את תנאי העבודה שלהם, החליטה נורמה להתגייס למאבק ולהקים איגוד עובדים במפעל בו עבדה.
החלטה זו גרמה לסכסוך בין נורמה ריי ובעלה סוני (בו ברידג'ס), אשר טוען כי בשל מעורבותה באיגוד היא אינה מקדישה מספיק מזמנה לביתם המשותף.
על אף מחאת הסובבים אותה ואיומי ההנהלה, נורמה ריי מחליטה לעמוד במרכזו של המפעל כשבידה שלט קרטון עליו רשומה המילה "איגוד", אקט מחאתי זה גורר את חבריה למפעל להפסיק את עבודתם ולהחריש את מכונות המפעל, אט אט משתררת דממה בחדר.
לבסוף נורמה ריי מצליחה לאגד את עובדי המפעל ולזכות ניצחון מול בעלי המפעל.
הסצנה בה נורמה ריי עמדה עם שלט הקרטון לקוחה ישירות מתוך מאבקה של סאטון.
במציאות סאטון פוטרה לאחר המעשה המחאתי אף על פי שעובדי המפעל אכן זכו באיגוד אחריו.
לימים חזרה סאטון למקום העבודה כפועלת מן המניין.
סרטים כגון 'זעם שחור' (מייקל קורטיז, 1935) ו'חופי הכרך' (איליה קזאן, 1954), הם רק חלק מסרטים אמריקנים שעסקו בנושא איגוד העובדים.
סרטים אלו הציגו את השביתה כאקט מחאתי חיובי אך את איגוד העובדים עצמו כגוף בירוקרטי שהוא חלק מהמנגנון המסואב והמנצל.
רק בסוף שנות ה-70' חלה תמורה במגמה זו, סרטים כמו 'פ.
ט' (נורמן ג'ואיסון, 1978), 'אנשי הצווארון הכחול' (פול שרדר, 1978) ו'נורמה ריי' (מרטין ריט, 1979), הציגו לראשונה את איגוד העובדים במרכז העלילה ובשונה מהסרטים בשנות ה-50' העצימו את חשיבותם של האיגודים ויצרו להם דימויי חיובי, מורכב ועשיר יותר.
הסרט יצא במהלכה של 'המלחמה הקרה' בין הגוש המערבי, שבראשו עמדה ארצות הברית, ובין הגוש המזרחי, שבראשו עמדה ברית המועצות.
בין המעצמות הגדולות היו פערי תרבות תהומיים שנבעו בעיקר מתוך ההבדל בין האידאולוגיות הכלכליות של השתיים, כלכלת ארצות הברית הושתתה על עקרון השוק החופשי הליברלי והאינדיבידואלי, לעומתה ברית המועצות התבססה על אידאולוגיה קומוניסטית שעיצבה תודעה של 'שלטון מתערב' הן במשק הכלכלי והן באורחות החיים.
בתחילת המלחמה (שנות ה-50'), הושרש בציבור האמריקני פחד קמאי מפני התרבות הקומוניסטית של הגוש המזרחי, פחד זה בא לידי ביטוי בתרבות האמריקנית של אותה התקופה והשליך גם הלאה לעוד עשורים רבים.
כחלק ממנגנוני ההפחדה הוקמה 'הוועדה לחקר פעולות אנטי אמריקאיות' שפעלה לאיתור וענישה של גורמים שחתרו תחת השלטון בארצות הברית ותמכו בגוש המזרחי, אנשי תרבות ורוח שהביעו את אהדתם לברית המועצות הוכנסו לרשימה, שהיוותה כתם שרדף אותם עוד שנים רבות.
הופעת סרט כמו 'נורמה ריי', המציג איגודי עובדים באור חיובי, אינו מובן מאליו בתקופה בה השלטונות בארצות הברית חששו מאוד מפני גילויי קומוניזם וסולידאריות עובדים מבית.
'נורמה ריי' הוא סרט הבועט במוסכמות החברתיות המקובלות בארצות הברית של סוף שנות ה-70', כאשר הוא מעמיד במרכז את כוחה של הקבוצה המתאגדת לעומת אוזלת ידו של הפרט.
הייחודיות של 'נורמה ריי' הייתה בעובדה שלראשונה בתולדות הקולנוע האמריקני אולפן גדול (פוקס) הפיק סרט התומך בריש גלי בהתאגדות מקצועית, ואף זכה על כך לביקורות חיובית ששיאן היה המועמדות והזכייה באוסקר.
מאפיין חריג נוסף בסרט היה הופעתו של גיבור מרכזי שייצוגו האתני אינו חלק מהזרם האמריקני האנגלו – סקסי, שהיה מקובל עד לאמצעו של עשור זה, יהדותו של נציג האיגוד ראובן וורשובסקי מדגישה את היותו זר ומציפה את הניגוד בינו לבין נורמה ריי המייצגת את הנרטיב האמריקני.
החיבור בין השניים נעשה לצורך מימושו של אינטרס משותף, מה מאפשר להם לגשר על פערי התרבות ביניהם.
נוסף על השינוי בגישה כלפי איגודי העובדים ונוכחותה של 'המהפכה האתנית' בעלילה, בולטת גם השפעתה של 'המהפכה הפנימיסטית' של שנות ה-70'.
נורמה ריי מוצגת איפוא כאישה שעוברת תהליך העצמה והופכת מכנועה ונדכאת לאישה אסרטיבית ודעתנית, אך בסופו של יום חוזרת לעבדות המחכה לה בבית, המודגמת ביחסים הפטריארכלים במשפחה ומול בעלה, שאינו מקבל את השינוי שעברה.
הצגה זו מוציאה לאור תפיסות עולם פמיניסטיות שהונהגו להיות מושתקות.
סאלי פילד בתפקיד נורה ריי ובסטר
בו ברידג'ס בתפקיד סוני ובסטר
רון ליבמאן בתפקיד ראובן וורשובסקי
גייל סטריקלנד בתפקיד בוני מיי
מורגן פאוול בתפקיד ויין בילינגס
ג'ון קלוין בתפקיד אליס הארפר
נובל ווילינגהאם בתפקיד מייסון לירוי
גרייס זבריצקי בתפקיד לינט אודום
זכה בפרס אוסקר בקטגוריית 'השחקנית הראשית הטובה ביותר' (סאלי פילד).
זכה בפרס אוסקר בקטגוריית המוזיקה עבור שיר מקורי "It goes like it goes" (מילים: נורמן גימבל, לחן: דייוויד שייר).
מועמד בקטגוריית 'הסרט הטוב ביותר'
מועמד בקטגוריית 'התסריט הטוב ביותר המבוסס על סיפור ממדיה אחרת'
זכה בפרס האפריון בקטגוריית 'השחקנית הטובה ביותר' (סאלי פילד)
זכה בפרס בקטגוריית 'השחקנית הטובה ביותר' (סאלי פילד)
זכה בפרס 'הביצוע הטכני הטוב ביותר' (מרטין ריט)
מועמד לפרס 'דקל הזהב' (מרטין ריט)
זכה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית 'שחקנית הדרמה הטובה ביותר' (סאלי פילד)
מועמד בקטגוריית 'סרט הדרמה הטוב ביותר'
מועמד בקטגוריית 'התסריט הטוב ביותר
פסטיבל איגוד מבקרי הסרטים בלוס אנג'לס:
פרסי ההנהלה הארצית של ביקורת הסרטים בארצות הברית:
טקס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקני:
פסטיבל מבקרי הקולנוע בניו יורק:
טקס פרסי גילדת התסריטאים האמריקאית:
באנליזה מתמטית, נורמה של אופרטור בין מרחבים נורמיים היא מספר המודד באיזו מידה עשוי האופרטור להגדיל את אורכו של וקטור שהוא פועל עליו.
אופרטור שיש לו נורמה סופית הוא חסום.
הנורמה של אופרטורים הופכת את מרחב האופרטורים ממרחב בנך אל עצמו, למרחב בנך שהוא אלגברת סי-כוכב.
הנורמה של אופרטור ליניארי , המסומנת (ולעיתים גם ), היא הסופרמום של הנורמות כאשר הוא וקטור יחידה.
לחלופין, זהו הסופרימום של כל המנות כאשר המכנה אינו אפס.
מן ההגדרה נובע שלכל x מתקיים .
לפעמים – למשל כאשר B מרחב בנך מממד סופי, או כאשר האופרטור ניתן ללכסון – מובטח שהסופרימום מתקבל, ואז הנורמה שווה לערך העצמי הגדול ביותר (מבחינת הנורמה המרוכבת) של האופרטור.
הנורמה מקיימת את הכללים הבאים:
, עם שוויון רק כאשר T=0;
אם B,C מרחבי מכפלה פנימית, אז כאשר הוא האופרטור הצמוד ל-T.
נוסחה זו שימושית במיוחד משום שהאופרטור שבאגף ימין הוא הרמיטי, ולכן כל הערכים העצמיים שלו ממשיים (חיוביים), והנורמה שווה לגדול ביניהם.
אדית נורמה שירר הייתה שחקנית קולנוע וראינוע קנדית-יהודייה, אחת הכוכבות הגדולות של ראשית הסרט המדבר ושל "שנות העשרים הסוערות".
בתחילת דרכה לוהקה לתפקידי נערה תמימה, לאחר הופעתה בסרט "הגרושה" (1930), שזיכתה אותה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, קיבלה תפקידים של אשה משוחררת מינית, מתוחכמת ומודרנית.
דמות שלא יכלה להתקיים על הבד מאוחר יותר, עקב החלת "קוד ההפקה" בהוליווד.
בסוף קריירת המשחק הקצרה למדי שלה, בסוף שנות השלושים, לוהקה לסרטים דרמטיים והיסטוריים, כגון רומיאו ויוליה בבימויו של ג'ורג' קיוקור, מארי אנטואנט, ו"הנשים" (1939), אף הוא בבימויו של קיוקור.
ב-1927, בשיא הקריירה שלה, נישאה למפיק האמריקאי-יהודי אירווינג תלברג, ששיתף אותה ברבים מסרטיו.
ולפני שנישאה לו התגיירה, ובכך המשיכה עד שנפטר.
בנוסף על זכייתה באוסקר, הייתה מועמדת לפרס עוד חמש פעמים, בהן על תפקידיה כמארי אנטואנט וכיוליה ברומיאו ויוליה.
שירר נולדה וגדלה במונטריאול, קנדה, למשפחה נוצרית.
בשנת 1918, עקב התמוטטות נפשית וכלכלית של אבי המשפחה, עברה עם אמה ואחותה לניו יורק.
בינואר 1920 ניסתה שירר להתקבל למופע שגיונות זיגפלד בהפקת פלורנץ זיגפלד, אך נדחתה על ידו.
בהמשך נבחרה לתפקידים זעירים באולפני יוניברסל, בהם בסרטו של ד.וו גריפית' " Way Down East" ובסרטים סוג ב'.
בשנת 1923, לאחר ניסיונות רבים, הצליחה להרשים את לואי ב.
מאייר, שהחתים אותה על חוזה באולפנו.
עקב החוזה עברה שירר מניו יורק להוליווד, שם פגשה לראשונה בסגנו של מאייר, אירווינג תלברג.
לאחר מספר תפקידים שוליים לוהקה לבסוף ב-1924 לתפקיד ראשי בסרט הראשון של אולפני מטרו גולדווין מאייר המאוחדים, "He Who Gets Slapped".
לאחר מכן כיכבה בכ-20 סרטים אילמים והפכה לאחת הכוכבות הבולטות של האולפנים.
בין קיץ 1925 וקיץ 1927 היה ברור לתקשורת שסיקרה את הוליווד שהכוכבת הצעירה שירר והמפיק תלברג, הם זוג.
השניים התחתנו ב-29 בספטמבר 1927 בחתונה שזכתה לכינוי "חתונת השנה".
סרטה המדבר הראשון, "The Trial of Mary Dugan" (המשפט של מרי דוגן, 1929) היה הצלחה קופתית וסימל שעבורה, בניגוד לרבים אחרים, לא סימן המעבר לסרטים מדברים את סוף הקריירה.
לאחר שני סרטים נוספים הגיע סרטה החשוב ביותר - "הגרושה", עליו זכתה בפרס אוסקר ובשינוי תדמיתי מ"ילדה טובה" לאשה בוגרת, משוחררת ועצמאית.
ששת הסרטים הבאים בכיכובה בתדמית זו, שזיכה אותה במועמדות לאוסקר, , "נפש חופשייה" () לצידו של קלארק גייבל שזיכה אותה במועמדות נוספת לאוסקר, , ו- היו ללהיטים קופתיים וסימנו אותה, לצד גרטה גרבו וג'ואן קרופורד, ככוכבת הגדולה של MGM.
שתי הכוכבות האחרות טענו ששירר מקבלת את כל התפקידים הטובים בזכות נישואיה למנהל האולפנים.
תחילת אכיפת קוד ההפקה ב-1934 שם קץ לדמותה המשוחררת.
סרטה משנה זו, "The Barretts of Wimpole Street" היה להצלחה קופתית וזיכה אותה במועמדות לאוסקר על תפקידה כמשוררת אליזבת בארט בראונינג.
שני סרטיה הבאים "רומיאו ויוליה" (בתפקיד יוליה) ו"מארי אנטואנט" (בתפקיד הראשי), זיכו אותה אף הם במועמדויות לאוסקר.
ב-1936 הופיעה פעם נוספת ואחרונה לצידו של קלארק גייבל בסרט "Idiot's Delight" וב-1939 לוהקה על ידי ג'ורג' קיוקור לסרט רב-המשתתפות "הנשים" (לצד ג'ואן קרופורד, רוזלינד ראסל, פולט גודארד וג'ואן פונטיין).
במהלך מלחמת העולם השנייה הופיעה בסרט כמאהבת של קצין נאצי וויתרה על התפקיד הראשי בסרט גברת מיניבר.
בכך נחתמה קריירת המשחק של שירר.
לאחר פרישתה ממשחק נישאה למדריך סקי צעיר ממנה בשם מרטין ארוז'ה (Martin Arrougé ;1914 – 1999), הם היו נשואים עד מותה ב-1983. בניגוד לכוכבי עבר רבים היא לא הופיעה עוד לאחר פרישתה בשום סרט או הופעה בטלוויזיה.
נורמן היא בירת מחוז קליבלנד במדינת אוקלהומה בארצות הברית.
העיר נמצאת במרחק של 30 קילומטרים דרומית לבירת אוקלהומה אוקלהומה סיטי והיא חלק מהמטרופולין שלה.
בשנות ה-30 של המאה ה-19 הממשל האמריקני התחיל להעביר את חמשת השבטים המתורבתים, חמש הקבוצות האינדיאניות שהוכרו אז על ידי הממשל, לאזור אוקלהומה.
לאזור בו נמצאת נורמן הועברו ב-1833 בני שבט הקריק (Creek Nation).
לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית בני הקריק הואשמו בסיוע לכוחות קונפדרציית המדינות של אמריקה ולכן הם אולצו למסור בחזרה את השטחים לידי הממשל ב-1866. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-19 הממשל הפדרלי שלח משלחת לבדוק את האזור שהובלה על ידי אבנר ארנסט נורמן.
המשחת התיישבה באזור בו נמצאת העיר היום והם תלו שלט בקרב המחנה שלהם עליו נכתב "Norman's Camp" (מילולית: "המחנה של נורמן") כהוקרה למנהיג המשלחת.
כשהתיישבות קבע הוקמה באזור לאחר מכן הוחלט לאמץ את השם נורמן.
ב-1889 הממשל פתח את האדמות באזור להתיישבות ו-150 אנשים התיישבו באזור נורמן.
ב-1890 הוקמה באזור ההתיישבות אוניברסיטת אוקלהומה.
נורמן הוקמה רשמית שנה לאחר מכן, ב-13 במאי 1891.
בעיר נמצאת אוניברסיטת אוקלהומה, האוניברסיטה הגדולה ביותר במדינת אוקלהומה.
באוקלהומה סיטי נמצא נמל התעופה ויל רוג'רס וורלד, המשרת גם את נורמן.
היא גובלת עם עיירה סלוטרוויל.
נורמן: עלייתו המתונה ונפילתו התלולה של מאכער אמריקאי (מוכר גם בשם "אופנהיימר") הוא סרט דרמה אמריקאי-ישראלי בבימויו של יוסף סידר שיצא לאקרנים בשנת 2017. בין משתתפי הסרט: ריצ'רד גיר, ליאור אשכנזי, סטיב בושמי, שארלוט גינסבורג, מייקל שין, דן סטיבנס, יהודה אלמגור, נטע ריסקין, טלי שרון, דב גליקמן ועוד.
הצילומים לסרט החלו ב-8 בפברואר 2015 בניו יורק.
זהו סרטו הראשון דובר האנגלית של הבמאי סידר.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל הקולנוע בטליורייד לשנת 2016 וכן בבכורה בינלאומית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו לשנת 2016.
נורמן אופנהיימר (ריצ'רד גיר) הוא מאכער יהודי ניו יורקי חסר חשיבות, קשיש, בודד ומרושש, שמנסה להתחבב על אנשים רבי השפעה בניסיון נואש לסגור "עסקה גדולה" שתשנה את חייו.
הוא לא מתווך מורשה או יועץ אמיתי, אלא מעין "מאכער" – אדם שכל עולמו סובב סביב בניית קשרים ו"עזרה" לאנשים, בתקווה שיום אחד מישהו ישיב לו טובה גדולה.
נורמן שמתיידד עם מיכה אשל (ליאור אשכנזי), פוליטיקאי ישראלי צעיר, ברגע של בדידות.
נורמן, בצעד אימפולסיבי ונדיב, קונה לאשל זוג נעליים יקרות במיוחד.
כעבור שלוש שנים כשאותו פוליטיקאי נבחר במפתיע לראשות ממשלת ישראל ונהפך למנהיג בעל השפעה בעולם, חייו של נורמן משתנים באופן דרמטי.
בעקבות עלייתו המטאורית של אשל לשלטון, נורמן הופך לפתע לאדם מקושר ובעל השפעה לכאורה.
כולם רוצים ממנו טובה – אנשי עסקים, פוליטיקאים, רבנים ואפילו בני משפחה רחוקים.
הוא מוצא את עצמו סבוך ברשת של אינטרסים, טובות הנאה וציפיות, כשהוא מנסה לנווט בין עולמות שונים ולהיות איש הקשר המרכזי.
ככל שהעניינים מסתבכים והלחץ עליו גובר, נורמן מגלה שהמעמד החדש שלו טומן בחובו סכנות רבות.
הוא נגרר לתוך תככים פוליטיים ואינטרסים כלכליים מורכבים, ומנסה נואשות לרצות את כולם, אך בסופו של דבר טובע בתוך הרשת שיצר לעצמו.
הסרט בוחן את כוחם של קשרים אישיים, את הקווים הדקים שבין עזרה ותחמנות, ואת המחיר של שאיפה נואשת למעמד והכרה.
הסוף, כפי שמרמז שמו, הוא טרגי.
הבמאי יוסף סידר יצר את הסרט ואת דמות הגיבור בהשראת דודו משה טלנסקי, והסתבכותו בפרשת מעטפות הכסף.
סר ראלף נורמן אנג'ל (Ralph Norman Angell; 26 בדצמבר 1872 – 7 באוקטובר 1967) היה עיתונאי, סופר וחבר פרלמנט בריטי, ממייסדי ומנהלי ארגונים בינלאומיים בשנות ה-20 וה-30 לקידום דמוקרטיה ושלום ולהתנגדות לפשיזם.
פרסם למעלה מארבעים ספרים בנושאי פוליטיקה, כלכלה, עיתונאות ויחסים בינלאומיים, מהם מוכר ביותר "האשליה הגדולה".
הוא הוכתר כאביר בשנת 1931 וזכה בפרס נובל לשלום לשנת 1933.
אנג'ל היה אחד משישה ילדים שנולדו לתומס אנג'ל ליין ולמרי ליין (לבית בריטיין), משפחה אמידה ממעמד הביניים בהולביץ' , עיירה בלינקולנשייר שבאנגליה.
הוא נולד בשם ראלף נורמן אנג'ל ליין, אך מאוחר יותר אימץ את השם הקצר יותר "נורמן אנג'ל" כשם עט שבו התפרסם.
בילדותו קרא את ספרי וולטייר, צ'ארלס דרווין, תומאס הנרי האקסלי והרברט ספנסר, ובגיל 12 הושפע מאוד מקריאת "על החירות" של ג'ון סטיוארט מיל.
הוא התחנך בבתי ספר באנגליה ובצרפת, ובמשך שנת לימודים אחת למד קורסים באוניברסיטת ז'נבה שבשווייץ בעת שעסק בעריכת עיתון בשפה האנגלית שיצא לאור בז'נבה.
בשל עניינים משפחתיים שב לאנגליה לזמן קצר בשנת 1898, ולאחר מכן עבר לפריז כדי לעבוד כעורך וככתב של עיתונים בשפה האנגלית, וככתב שליח בפריז לעיתונות האמריקאית.
במסגרת זו סיקר גם את פרשת דרייפוס.
רשמיו מן הפרשה, כמו גם מלחמת ארצות הברית–ספרד ומלחמת הבורים, הביאו אותו לכתוב בשנת 1903 את ספרו הראשון "פטריוטיות תחת שלושה דגלים: עתירה לרציונליות בפוליטיקה" (Patriotism under Three Flags: A Plea for Rationalism in Politics), שעליו חתם עדיין בשמו המקורי "ראלף ליין".
בספר זה גזר גזירה שווה בין האנטישמיות בצרפת, הג'ינגואיזם בבריטניה והלהיטות למלחמה בארצות-הברית, כדוגמאות להסלמה בלתי-רציונלית בפוליטיקה פטריוטית.
לאחר פרסום הספר הפך לכותב ולמרצה מבוקש, ובשנים 1905 עד 1912 היה העורך הפריזאי של הדיילי מייל בבעלותו החדשה של איל העיתונות הבריטי אלפרד הרמסוורת'.
בפריז נשא לאשה את ביאטריס קובליה, עיתונאית אמריקאית אותה פגש בעת שהותו בארצות הברית.
הנישואים לא עלו יפה והשניים חיו בנפרד במשך מרבית שנות חייהם, אך אנג'ל המשיך לתמוך כספית באשתו עד מותה בשנת 1951. לא היו להם ילדים.
בשנת 1909 הוציא לאור על חשבונו הפרטי פמפלט בשם "האשליה האופטית של אירופה", שהראה כי אין לגרמניה היגיון כלכלי ביציאה למלחמה.
כדי שלא להביך את מעסיקיו בדיילי מייל ובייחוד את הארמסוורת עצמו, אשר טענו כי מלחמה נגד גרמניה בלתי-נמנעת, הוא חתם לראשונה על הפמפלט בשמותיו האמצעיים "נורמן אנג'ל".
שם זה הפך לשם העט הקבוע שלו לאחר שהפמפלט נחל הצלחה גדולה, ולבסוף הוא אף שינה את שמו באופן רשמי ל"נורמן אנג'ל".
ב-1910 הרחיב אנג'ל את הפמפלט לספר והוציא אותו לאור תחת השם "האשליה הגדולה", שם שהוצע על ידי הארמסוורת.
הספר הפך מיד לרב-מכר בבריטניה, תורגם ל-11 שפות וזכה לאהדה והערכה גם במדינות אחרות באירופה.
הטענה המרכזית בספר, שמלחמה באירופה בהכרח תגרום הפסד כלכלי אדיר לכל מדינה שתיקח בה חלק, נפוצה בחוגים אינטלקטואלים, כונתה לפעמים "אנג'ליזם" או "נורמן אנג'ליזם", וחסידיה נקראו לפעמים "אנג'ליטים".
בפברואר 1913 ערך אנג'ל מסע הרצאות באוניברסיטאות מרכזיות בגרמניה, בעידודו של התומך הנלהב ארתור ג'יימס בלפור, על-מנת לקדם את רעיונות "האשליה הגדולה" ואת תרגומו לגרמנית, ובתקווה למנוע את פריצת המלחמה.
ההרצאות זכו לקהל גדול, התרגום לגרמנית נמכר בלמעלה מ-10,000 עותקים בשבועות שלאחר הביקור, ומספר קבוצות דיון אנג'ליטיות הופיעו בגרמניה בחוגים אקדמיים.
עם שובו לאנגליה בשנת 1914 היה אנג'ל לאחד ממייסדי האיגוד הדמוקרטי לבקרה (Union of Democratic Control), קבוצת אינטרס בריטית שביקשה לקדם מדיניות חוץ פחות מיליטריסטית, ביחד עם צ'ארלס טרווליאן ורמזי מקדונלד.
הוא המשיך לכתוב בנושאי פוליטיקה, יחסים בינלאומיים, כלכלה ועיתונאות, בקצב ממוצע של כספר אחד לשנה, בנוסף על מאמרים רבים ועריכה, במשך כארבעת העשורים שלאחר מכן.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה פרסם ספר בשם האירוני "פירות הניצחון" (The Fruits of Victory), בו טען שלמרות ניצחונה של בריטניה, תוצאות המלחמה אכן היו הרסניות מבחינה כלכלית כפי שחזה ב"האשליה הגדולה".
בשנת 1920 הצטרף למפלגת הלייבור, ונבחר כחבר פרלמנט לשנים 1929 עד 1931, מטעם מחוז ברדפורד צפון ביורקשייר.
באותן שנים היה גם עורך של ה-Foreign Affairs.
הוא לא העמיד את עצמו לבחירה לתקופת כהונה שנייה בפרלמנט, משום שחש שעיסוקו ביחסים בינלאומיים יתקבל טוב יותר אם יהיה משוחרר מקשרים מפלגתיים.
בשנת 1923 רכש את האי הזעיר נורת'י לחופי אסקס, וגר בבית היחיד בו.
המקום הוא כיום שמורת טבע לציפורים.
בשנת 1928 פרסם ספר ומשחק קלפים בשם "משחק הכסף" (The Money Game) שנועד ללמד את יסודות הכלכלה, המימון והבנקאות לילדי בית-ספר.
הספר, שיצא לאור בהוצאת ג'וזף מלבי דנט ובניו, כלל חיבור על כסף, דיון בתאוריה כלכלית והסברים לכללי המשחק.
בשנת 1931 הוכתר כאביר על שירותו הציבורי.
בשנת 1933 פרסם מהדורה מורחבת של "האשליה הגדולה", שכללה הצעה להתאחדות מדינות לשכנוע גרמנים להתנגד למדיניותו של אדולף היטלר, בתקווה למנוע את המלחמה הקרבה.
ההיסטוריון הישראלי יוסף גורני כתב כי נורמן אנג'ל היה אולי הדמות היחידה במפלגת הלייבור שתמכה בציונות באופן מוחלט.
אנג'ל החשיב את שאלת לאומיות העם היהודי כשאלה מוסרית אוניברסלית: מכיוון ש"הבעיה היהודית" (כפי שנקראה אז) נוצרה על ידי האומות שבהם גרו היהודים, העולם היה חייב להם סיוע בבניית בית לאומי במולדתם ההיסטורית בפלשתינה.
באפריל 1930 פרסם אנג'ל מאמר תמיכה בציונות: "A Non-Jew's Defence of Zionism" בכתב העת The New Judea, וביוני 1943 מאמר "The Conditions for Zionist Success" בכתב העת Jewish Frontier של תנועת פועלי ציון בארצות הברית.
ממחצית שנות ה-30 היה אנג'ל פעיל בארגון התנגדות בינלאומית למדיניותן הלוחמנית של גרמניה, איטליה ויפן.
בשנת 1940 הרצה בארצות הברית למען תמיכה אמריקאית בבריטניה במלחמת העולם השנייה, ונשאר שם עד לאחר פרסום האוטוביוגרפיה שלו ב-1951. שב לבריטניה ומת שם בגיל 94 בסארי.
אנג'ל ידוע בייחוד כמחבר הפמפלט משנת 1909 "האשליה האופטית של אירופה", אשר הורחב לספר "האשליה הגדולה" ויצא לאור בשנת 1910, ובמהדורות רבות נוספות במשך שנים לאחר מכן.
בספר טען אנג'ל שהמשקים הכלכליים של מדינות אירופה הפכו כה שלובים ותלויים זה בזה, שכל מלחמה ביניהן תהיה בהכרח נטולת כדאיות כלכלית וחסרת תועלת כלשהי, ובשל כך אבד הכלח על המיליטריזם.
עד שנת 2014 נמכרו המהדורות השונות של הספר בלמעלה משני מיליון עותקים ותורגמו ל-25 שפות.
The Unseen Assassins (1932) תורגם לעברית: נורמן אנג'ל, "הרוצחים הסמויים מן העין", תרגום : פ.
נורמה רפואית היא נורמה טיפוסית של גוף מקצועי.
על פי הגישה הרפואית, נורמה היא בדרך כלל מצב של חוסר מחלה.
הנורמה הקלינית היא בעלת ערך מעשי רב, משום שהיא מובילה למהלכים טיפוליים ייחודיים בתחום הרפואה.
הבדלים ומתחים בין הנורמה הרפואית לנורמה החברתית
מטרת המדידה בנורמה הרפואית שונה ממטרתה בנורמה החברתית.
זאת משום שהנורמה הרפואית ממוקדת בטיפול במחלה, בעוד שהנורמה החברתית ממוקדת באפיוני המחלה בלבד.
התרחקות בין הנורמה הרפואית לנורמה החברתית עלולה להביא למתח ולאי הבנה בין החברה ובין המערכת הרפואית.
דוגמה למצב של חוסר התאמה אשר גורר מתח וקשיים היא הגדרת המוות.
בעוד שהרפואה נוטה להגדיר את המוות יותר כמוות מוחי, החברה רואה את המוות כהפסקת פעולת הלב והנשימה.
התפתחות והשתנות הנורמה הרפואית והקלינית
הנורמה הקלינית נובעת מניסיון קליני רפואי והיא משמשת להגדרת ממצאים בריאותיים כנורמליים או כחולניים.
הערכים שעליהם מתבססת הנורמה הקלינית נובעים מן הידע הרפואי של אותו הזמן, בשילוב ניסיון קליני מן העבר.
הנורמה הרפואית משתנה בקצב מהיר עקב הזרימה העצומה של ידע מחקרי חדש.
בהתאם לכך, גם התפיסה הרפואית של כל מחלה והגבולות בינה ובין הבריאות משתנים על פי הידע הקליני הקיים והמטרות הטיפוליות השונות.
בתחום הפסיכולוגיה והפסיכיאטריה המונח נורמליות משמש לתיאור אדם המבטא התנהגות ממוצעת, ללא הפרעה נפשית.
מנקודת מבט זו אדם נורמלי מוגדר כבעל תפישת מציאות נכונה ויכולת לפרש את המציאות כפי שהיא.
אדם זה יכול לשלוט בהתנהגויות ובדחפים שלו.
זהו אדם בעל הערכה עצמית וקבלה עצמית במידה הנכונה, אשר מרגיש נוח עם עצמו ומסוגל להגיב נכון באופן ספונטני במצבים חברתיים.
אחד מממדי הנורמליות עוסק ביכולת יצירת מערכות יחסים בינאישיים.
מימד נוסף הוא היצרנות האישית והחברתית (עד כמה האדם מהווה חלק בתפקוד התקין של החברה).
פסיכופתולוגיה היא מונח המתאר את ביטוין של התנהגויות וחוויות פסיכולוגיות החורגות מהנורמה ועשויות להצביע על הפרעה נפשית אצל האדם.
בנוסף, זהו שמו של תחום מחקר העוסק בחקר התנהגויות והפרעות נפשיות.
אַבְחָנָה היא הליך ברפואה ובפסיכולוגיה שבו מתקבלת החלטה על זהות התופעה הרפואית או הפסיכולוגית שממנה סובל המטופל.
לשם קביעת אבחנה הרופא יכול להשתמש במגוון כלים, כגון מעבדה רפואית שבה נערכות בדרך כלל בדיקות על דגימות מעבדה רפואית לצורך קבלת מידע על מצב בריאותו של המטופל.
נורמה ליאה נלסון מקורווי , הידועה יותר בשמה המשפטי "ג'יין רו", הייתה בעלת הדין בפסק הדין המפורסם פסק דין רו נגד וייד בשנת 1973. בפסק הדין, בית המשפט העליון של ארצות הברית קבע כי חוקי מדינה מקומיים האוסרים הפלות אינם חוקתיים.
מקורווי הפכה לסמל, לאישה הצעירה שמבקשת להחליט על גופה ועתידה.
אולם היא לא הייתה לוחמת למען הזכות להפלה אלא אישה מרקע קשה שנקלעה למשבר.
בהמשך, עמדותיה בנושא הפלות השתנו באופן מהותי והיא הפכה לפעילה קתולית בתנועה נגד הפלות, ואף הצהירה כי המעורבות שלה בפסק הדין הייתה "הטעות הגדולה ביותר בחייה", אך בסרט תיעודי שפורסם אחר מותה הודתה מקורווי על ערש דווי כי פעילותה בתנועה נגד הפלות נעשתה תמורת פיצוי כספי.
מקורווי נולדה כנורמה נלסון ב-1947 בלואיזיאנה, בילדותה משפחתה עברה ליוסטון, טקסס.
אביה אולין נלסון, מתקן מכשירי טלוויזיה, עזב את המשפחה כשהייתה בת 13, והוריה התגרשו לאחר מכן.
היא ואחיה הגדול גדלו אצל אמם, מרי, שהייתה על פי העדויות אלכוהוליסטית ואלימה.
מקורווי נכנסה לפנימייה קתולית בגיל עשר.
שנה לאחר מכן היא וחברה שדדו קופה בתחנת דלק וברחו לאוקלהומה סיטי.
הן הונו עובד במלון לתת להן לשכור חדר והיו שם יומיים; כשמנקה נכנסה לחדר ומצאה את מקורווי וחברתה מתנשקות, היא דיווחה עליהן למשטרה.
מקורווי נעצרה ונלקחה לבית המשפט, שם הוכרזה כחוסה ונשלחה למוסדות המנוהלים על ידי המדינה.
מגיל 11 עד 15, מקורווי נשלחה, לסירוגין, לבית כלא לקטינות בגיינסוויל, טקסס.