tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סבתו נולדה בניו מקסיקו ב-2 במאי 1909. אביו, הרולד מוריס ברודי, נולד בפיניקס ועבד כחוקר פרטי.
סטיבנס תיאר את משפחתו כ"חלוצים יהודים בדרום-מערב ארצות הברית".
סטיבנס גדל בלוס אנג'לס, ולמד לזמן קצר בבית ספר פרטי עד שאמו החליטה כי ילמד בבית ספר ציבורי.
המשפחה עברה לסקרמנטו במהלך ילדותו המוקדמת של סטיבנס.
לאחר גירושי הוריו כשהיה בן שמונה, הוא חי עם אמו ואחותו הגדולה בעמק סן פרננדו.
סטיבנס לא למד בבית ספר עברי ולא קרא בתורה לבר מצווה.
בשנת 1982, הוא השתתף עם אביו בכנסייה נוצרית לא-דתית, שבה אביו יצא עם אחת מחברות המקהלה.
סטיבנס למד בתיכון רסדה, שם הצטיין כמגיש ימני בקבוצת הבייסבול של בית הספר.
הוא השיג מספר הישגים, כולל סטרייקאאוט של 10 חובטים במספר משחקים, כאשר לעיתים נרשמה מהירות זריקותיו כ-88 מייל לשעה עם תנועה מרשימה.
סטיבנס זכה במלגה לשחק בייסבול ברמת דיוויז'ן I בתוכנית הבייסבול של אוניברסיטת המדינה של אריזונה, שם פתח בארבעה משחקים, זרק 28 אינינגים ורשם שלוש שמירות.
הוא סיים את לימודיו עם ממוצע ציונים של 2.52.
סטיבנס התנסה לראשונה בסטנד-אפ בלוס אנג'לס, לפני שעבר לסיאטל, שם פיתח מופע והיה שותף ליצירה וכיכב בתוכנית טלוויזיה בגישה ציבורית בשם Brody and Teina עם טיינה מאנו, שזכתה לקהל מעריצים נאמן.
קריירתו נמשכה במשך שלוש שנים בניו יורק, לפני שמצא את מקומו בסצנת הקומדיה של לוס אנג'לס.
הוא היה גם משתתף קבוע בתוכנית Chelsea Lately.
בשנת 2010, סטיבנס השיק פודקאסט משלו בשם The Brody Stevens Experiment.
ב-7 באוקטובר 2011, הוא החל לארח יחד עם הקומיקאים אסתר פוביצקי ובריאן רדבן את הפודקאסט Brode & Esther ברשת Deathsquad, ו-15 פרקים שוחררו.
בשנת 2011, סטיבנס כיכב והפיק סדרת קומדיה דוקומנטרית עבור HBO בשם Brody Stevens: Enjoy It!.
זאק גאליפנאקיס היה מפיק בפועל בפרויקט.
הסדרה שוחררה ב-2012 כשישה פרקים בני 15 דקות בפלטפורמה הדיגיטלית HBO GO וזכתה לביקורות חיוביות.
בעקבות הפופולריות של התוכנית, היא אומצה על ידי קומדי סנטרל תחת השם Brody Stevens: Enjoy It!.
הצילומים נעשו על ידי HBO, עם חומר נוסף שצולם על ידי קומדי סנטרל, והסדרה שוחררה ב-2013 כ-12 פרקים בני 21 דקות.
סטיבנס הופיע במגוון רחב של מועדוני קומדיה בלוס אנג'לס והיה מפורסם בזכות הופעותיו בשעות המאוחרות ב־The Comedy Store.
ב-27 בפברואר 2013, הוא הקליט סט קומדיה חי ב-The Royale בבוסטון לעונה השנייה של The Half Hour של קומדי סנטרל.
במהלך שהותו בבוסטון, הוא גם הקליט סדרת ראיונות עם 16 הקומיקאים האחרים שהופיעו ב־The Half Hour, בשם Push & Believe.
הסדרה שוחררה בערוץ היוטיוב של קומדי סנטרל בדצמבר 2013. במהלך קיץ 2013, הוא סייר ברחבי ארצות הברית במסגרת סיבוב ההופעות Oddball Comedy Tour, שהונחה על ידי דייב שאפל.
בשנת 2018, סטיבנס שימש כמנחה משותף בתוכנית הרדיו של Barstool Sports ב־Sirius XM, Dialed in with Dallas, בהנחיית דאלאס בריידן, שחקן MLB לשעבר.
ב-22 בפברואר 2019, סטיבנס נמצא ללא רוח חיים בביתו בלוס אנג'לס.
נתיחה שלאחר המוות קבעה כי הוא מת בהתאבדות.
סטיבנס סבל מהפרעה דו-קוטבית ודיכאון בזמן מותו.
ברודלייט הייתה חברת מוליכים למחצה פאבלס (FABless) שתכננה ושיווקה מעבדי גישה לסיבים אופטיים ומעבדים משובצים מסוג מערכת על שבב (System-on-a-chip - SoC).
החברה נוסדה בשנת 2000 והייתה רשומה במדינת דלאוור בארצות הברית, אך פעילותה נוהלה מהרצליה, והיו לה משרדים בארצות הברית, סין, טייוואן וקוריאה.
ברודלייט הוקמה ביוני 2000 עד ידי חמישה יוצאי חברת ECI Telecom - רן דרור, דוד לוי, חיים בן עמרם, דידי איוונקובסקי ורענן עברי.
באוקטובר 2000 גייסה החברה, 5 מיליון דולר מקרנות הון הסיכון דלתא וסטאר ונצ'רס במסגרת גיוס סיד.
הגיוס נעשה לפי שווי של 16 מיליון דולר וכל קרן השקיעה כ-2.5 מיליון דולר.
ברודלייט פיתחה טכנולוגיה להאחדה בין פרוטוקולי תקשורת וסביבות שונות של רשתות תקשורת - DSL, קווי נחושת וסיב אופטי.
הפתרון של החברה כלל רכיבים ותוכנות המותקנים במרכזיות המטרו והאקסס של ספקיות התקשורת ואפשרו להעביר תקשורת ווידאו, טלפוניה, VOIP ואינטרנט ללקוחות הקצה בקצבי תעבורה של 155 מ"ב לשנייה עד 1 ג'יגה ביט לשנייה.
בהמשך התמקדה בפיתוח פתרון המאפשר לקשר בקלות את רשתות התקשורת של המייל האחרון, המחברות את המשתמשים הסופיים לרשתות תקשורת אופטיות.
בשנת 2003 החלו מכירות משמעותיות ראשונות של המוצרים שלה, בין השאר מכרה רכיבים אופטיים לחברות התקשורת בלסאות', ורייזון וסאות'ווסטרן בל.
בתחילת 2004 השלימה גיוס נוסף של 13.5 מיליון.
כמה חודשים אחר כך גייסה עוד 4.4 מיליון דולר.
באותה שנה גם חתמה על הסכם שיתוף פעולה עם חברת חברת הטכנולוגיה האמריקאית ברודקום לפיתוח משותף של מוצרים, ופתחה פתיחת סניף בעמק הסיליקון שבקליפורניה.
בנובמבר 2005 השלימה סבב גיוס רביעי של 10 מיליון דולר בראשות מוטורולה ונצ'רס, קרן הון הסיכון של חברת מוטורולה.
בספטמבר 2007 השלימה סבב גיוס הון חמישי, בהיקף של 12 מיליון דולר, בהובלת קרן הון הסיכון בנצ'מרק קפיטל.
באפריל 2012, חברת ברודקום רכשה את ברודלייט, תמורת 230 מיליון דולר במזומן.
החברה המשיכה לפעול כחברת בת של ברודקום בשם "ברודקום ברודבנד אקסס בע"מ".
כמה חודשים לאחר מכן מכרה החברה הישראלית את הזכויות בקניין רוחני לחברה בבעלות ברודקום שהייתה רשומה במקלט מס באיי קיימן, בתמורה לכ-60 מיליון דולר בלבד.
במקביל נחתמו הסכמים נוספים, שלפיהם החברה הישראלית תספק שירותי מחקר ופיתוח שיווק ותמיכה טכנית תמורת כיסוי עלויות בתוספת מרווח רווח מוסכם.
לאחר מכירה זו דרשה רשות המיסים מברודקום לשלם מס של 220 מיליון שקל בטענה שהייתה זו "עסקה מלאכותית" ובפועל כללה מכירה לא רק של הקניין הרוחני של ברודלייט אלא גם של הפונקציות והנכסים שהיו בחברה הישראלית, ולכן עליה לשלם על כך מס רווחי הון.
הסכסוך עם רשות המיסים הגיעה לדיון בית המשפט העליון, אך בקשת הערעור על השומה נדחתה.
ברווז הוא שם כללי למספר מינים במשפחת הברווזיים (Anatidae).
הברווזים אינם קבוצה טקסונומית משותפת אך הם בכל זאת שונים מסוגים אחרים במשפחה כמו אווזים וברבורים בכך שהם בעלי גוף קטן יותר, צוואר קצר יותר ומקור גדול יותר.
הברווזים הם עופות מים שנמצאים רוב הזמן במים.
הברווזים יכולים לשהות במים מתוקים או מלוחים.
רבים מהם עופות נודדים שעוזבים מקומות קרים בחורף ושבים אליהם בקיץ.
הברווזים מקננים הן על הקרקע והן על עצים.
המילה "ברווז" היא הלחם של המילים "בר" ו"אווז" – משום שהברווז דומה לאווז אך קטן מן האווז.
בר בארמית פירושו בן, בר־אווז פירושו בן־אווז.
ישנן שתי קבוצות (לא טקסונומיות) של ברווזים המתחלקים על פי הרגלי האכילה שלהם: ברווזים צוללים וברווזים משתכשכים.
הברווזים הצוללים הם ברווזים הצוללים אל מתחת לפני המים וצדים או שולים את מזונם מתוך המים.
לעומתם הברווזים המשתכשכים ניזונים ממזונות שצפים על פני המים תוך כדי שיט רגיל ולעיתים גם ניזונים ממזון יבשתי.
אלו האחרונים אוכלים בעיקר מזון צמחי או רכיכות קטנות, אם כי חלק מהם יאכלו גם מאכלים גדולים יותר כמו דגים קטנים, חרקי מים ואפילו נבלות.
ישנו סוג טקסונומי המכונה ברווז ובו רוב המינים המוכרים של הברווזים.
מיני ברווזים רבים נחשבים לעופות אקזוטיים, ואת רובם מגדלים בגנים רבים בעולם, כולל במדינות שאינן אזור גידולם הטבעי.
שני מיני ברווזים בויתו לגמרי: ברווז הבית, שבוית מהברכייה והברבר.
המולארד הוא ברווז שנוצר מהזיווג של שני האחרונים.
ברווז הבית (שם מדעי: Anas platyrhynchos domesticus) הוא עוף מים ממשפחת הברווזיים.
ברווז הבית בוית בסין מהמין ברכייה וכמה מהזנים גם מהברווז ברבר.
באנגלית ובשפות נוספות מכונה ברווז הבית ברווז פקין משום מוצאו הסיני.
ברווז פקין הוא גם שם למתכון הכנה סיני של בשר ברווז.
כענף חקלאי, מגדלים ברווזי בית לשם ביצים, בשר ופלומה.
לעיתים מגדלים אותם כחיית מחמד או לנוי.
ברווזים גודלו על ידי האדם מזה אלפי שנים.
ככל הנראה תהליך הביות החל בדרום-מזרח אסיה.
הם אינם פופולריים לגידול כמו התרנגולים, מכיוון שלברווזים בשר יותר שומני והם זקוקים לשטח גידול גדול יותר מהתרנגולים, דבר שמייקר את העלות הכוללת של גידול ברווזים לצורכי בשר.
נוצות הברווז ובייחוד הפלומה שבין הנוצות משמשים כבידוד (למשל בשמיכות פוך) ולכן גידלו ומגדלים ברווזים באזורים הקרים של סין.
ויליאם ברודריק קרופורד היה שחקן אמריקני זוכה פרס האוסקר.
נולד בפילדלפיה, פנסילבניה, ללסטר קרופורד והלן ברודריק.
הוריו היו אנשי וודביל (הופיעו במופעי בידור) ולאמו, הלן, הייתה גם קריירה משנית בקומדיות הוליוודיות, בו לא זכתה להצלחה רבה.
דבק בו בקולנוע הדמות של בחור קשוח ומחוספס, לעיתים קרובות האיש הרע.
את פריצתו עשה קרופורד ב-1937 כשכיכב בברודוויי במחזה "על עכברים ואנשים", על פי ספרו של ג'ון סטיינבק.
לאחר מכן עבר להוליווד, אך לא קיבל את התפקיד בגרסה הקולנועית לספר.
באותה שנה החל לככב כשחקן משנה בסרטי קולנוע, שהיו בעיקר קומדיות וסרטי פשע, כשהבולטים שבהם היו "בו ג'סט" (1939), סרט הרפתקאות עם גרי קופר והסרט האפל "מלאך שחור" (1946) ו"זמן חייך" (1948), לצד ג'יימס קאגני, על פי המחזה של ויליאם סארויאן.
ב-1949 קרופורד גילם את ווילי סטארק (דמות המבוססת על הפוליטיקאי מלואיזיאנה, יואי לונג) ב"כל אנשי המלך" (1949), עליו זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
שנה אחר כך כיכב בעוד להיט גדול, "רק אתמול נולדה" של הבמאי ג'ורג' קיוקור.
למרות הצלחת שני הסרטים הללו, קרופורד סבל מחד גוניות בדמויות בו גילם, כשלוהק שוב ושוב לאותם תפקידים.
בשל כך עבר לטלוויזיה וכיכב בשלל סדרות משנת 1956, כמו כן כיכב בסרטי טלוויזיה ובסרטי קולנוע אירופאים, אך לא ממש זכה להצלחה, אף על פי שהצעות עבודה לא הפסיקו להגיע.
סך הכול כיכב ב-140 סרטים וסדרות במשך שישה עשורים.
הוא נפטר ב-1986 בקליפורניה משבץ מוחי, והמשיך לעבוד כמעט עד יומו האחרון.
אשתו הראשונה (נישאו ב-1940), השחקנית קי גריפית', נפטרה ב-2002.
לברודריק ישנם שני כוכבים בשדרת הכוכבים של הוליווד: אחד על סרטי הקולנוע והשני על הופעותיו בטלוויזיה, ולכן הוא מהשחקנים היחידים שזכו להישג זה.
ברווז בנוסח פקינג, ברווז פקינג או ברווז בייג'ינג (בסינית מסורתית: 北京烤鴨, בסינית מפושטת: 北京烤鸭) הוא מאכל מהמטבח המנדריני שמקורו בבייג'ינג שבסין.
מאכל זה הפך עם השנים לאחד מסמליו של המטבח הסיני.
מקור שמו במערב בשמה של הבירה "בייג'ינג", אשר נקראה שנים רבות "פקינג" על ידי תושבי אירופה.
המאכל כולל ברווז צלוי, שעורו הפריך בשל הצלייה מהווה חלק בלתי נפרד מהמנה.
הברווז עצמו, המכיל מעט בשר, מוגש עם חביתיות מסורתיות, רטבים וירקות.
יתרת חלקי הברווז מוגשים בהמשך הארוחה, לאחר אכילת הברווז, כאיטריות או כ"סון צ'ו באו"- מנה של בשר ברווז בעלה חסה.
במהלך המאה ה-15 הוא הפך למאכל פופולרי בחצר הקיסרית של שושלת מינג.
המסעדות צְ'וַאנְג'וּדֶה ובְּיֵינְיִיפָאנג שבבייג'ינג מגישות מאכל זה למעלה ממאה שנים.
הגרסאות המוגשות במסעדות באירופה וארצות הברית הן למעשה גרסאות של המאכל המוגש במסעדות אלה.
לצורך הכנת ברווז בנוסח פקינג נעשה שימוש בברווז בשלמותו - לרבות ראשו של הברווז.
מנפחים את הברווז באמצעות משאבת אוויר, על מנת להפריד בין עורו לבשרו (בעבר הדבר נעשה על ידי נשיפה באמצעות קשית מתחת לעורו של הברווז).
לאחר ניפוח הברווז, שופכים על עורו מים רותחים על מנת לבשל את העור בלבד, ומכסים את העור בדבשה על מנת לתת לו את צבעו הכהה ואת ריח הקרמל.
משרים את הברווז במשך כמה שעות (עד יום שלם) ולאחר מכן צולים אותו בתוך תנור מספר שעות כשהוא תלוי על מוט.
בשל מורכבות הכנתו והצורך בתנור גדול במיוחד, נדיר למצוא את המנה במטבחים ביתיים, ונהוג לרכוש אותה ממסעדות המתמחות בכך.
בסין נהוג להשתמש בברווזים מפוטמים על מנת ששכבת השומן מתחת לעורו של הברווז תהיה עבה במיוחד.
באירופה ובארצות הברית מעדיפים להכין את המנה מברווזים שלא פוטמו.
כמו כן, במהלך הצלייה נוהגים שפים במערב לחורר מספר חורים בחלקו התחתון של הברווז על מנת שהשומן יטפטף אל מחוץ לברווז.
באופן מסורתי, מוגש עורו של הברווז, בעל המרקם הפריך, בחביתיות (פנקייק) המכונות "הֶיֵה בִּינג" (בסינית: 荷叶饼), בתוספת בצל ירוק ורוטב הויסין.
הברווז והחביתיות מוגשים לאחר שנאכל מרק שהוכן מעצמות הברווז והבשר הנותרים.
באירופה ובארצות הברית נהוג להגיש את העור קודם להגשת הבשר, ואת שניהם אוכלים בתוך חביתיות.
כמו כן נהוג להגיש את המנה יחד עם מלפפון על מנת לעדן את הטעמים החזקים.
גרסה של מנה זו המוכנה בנאנג'ינג מכונה "ברווז בנוסח נאנג'ינג".
מקורה של גרסה זו בתקופת שושלת מינג ובה ממלאים את הברווז במים בעת צלייתו על מנת שחלקו הפנימי יבושל.
בבריטניה התפתחה גרסה נוספת של המאכל בקרב הקהילה הסינית, הכוללת טיגון בשמן עמוק של הברווז לאחר שמצפים אותו בתערובת חמשת התבלינים.
במסעדות סיניות בארצות הברית נוהגים להגיש את הברווז עם רוטב ברווז מתוק, במקום עם רוטב הויסין המסורתי.
ברווז גומי הוא צעצוע דמוי ברווז, בדרך כלל עם בסיס שטוח, העשוי לרוב פלסטיק או גומי.
ניתן למוצאו במגוון צבעים, כשהנפוץ ביותר הוא צהוב.
ברווזי גומי הומצאו בסוף המאה ה-19 כאשר ניתן היה לעצב בקלות רבה יותר גומי, ברווז הגומי משמש במקורו כמשחק אמבטיה בשל תכונת הציפה בה הוא מתאפיין, אך הוא יכול לשמש גם כצעצוע לילדים קטנים ואף לחיות מחמד כגון כלבים.
לרובם מותקנת בחלקם התחתון של ברווזי הגומי צפצפה, כך שהם מצפצפים בלחיצה.
ברווזי גומי מחדדים את חושי הפעוטות מכך שהם מעוררים באופן טבעי משחק מים המפתח כוח וקואורדינציה של השרירים עם צבעם הבהיר, המרקם החלק, ובחלקם צלילי החריקה או הרעש שלהם.
ההיסטוריה של ברווז הגומי קשורה להופעת ייצור הגומי בסוף המאה ה-19. ברווזי הגומי המוקדמים ביותר יוצרו מגומי קשה יותר כאשר היצרנים החלו להשתמש בהמצאתו של צ'ארלס גודייר, גומי מגופר.
כתוצאה מכך, ברווזי הגומי המוצקים הללו לא היו מסוגלים לצוף ובמקום זאת נועדו כצעצועי לעיסה.
מלבד ברווז הגומי הצהוב, המוכר, היו וריאציות חידוש רבות על הברווז המקורי, כולל ברווזים המייצגים מקצועות, פוליטיקאים או מפורסמים.
ישנם גם ברווזים שזוהרים בחושך, מגעגעים, משנים צבע, בעלי תאורת לד פנימית, או כוללים מנוע מתפתל המאפשר להם "לשחות".
דיווח ב"הסאן" הבריטי משנת 2001, מלמד כי למלכת אנגליה אליזבת' השנייה יש ברווז גומי בחדר האמבטיה שלה שעונד כתר מתנפח.
הברווז זוהה על ידי צבע שצבע מחדש את חדר האמבטיה שלה.
הפרסום גרם לעלייה של כ־80% במכירות של ברווזי גומי בבריטניה לתקופה קצרה.
בשנת 2011 קיבל אספן ברווזי גומי בשם שרלוט לי שיא גינס על אוסף ברווזי הגומי הגדול בעולם שעמד על 5,631 ברווזי גומי שונים.
בשנת 2013, הוכנס ברווז הגומי להיכל התהילה הלאומי של הצעצועים שבמוזיאון strong שברוצ'סטר, ניו יורק, יחד עם משחק השחמט.
צעצועים נבחרים על סמך גורמים כמו שימוש באמוג'י, משך פופולריות וחדשנות.
בשנות השבעים של המאה ה-20 יצר ג'ים הנסון את השיר "Rubber Duckie" (ברווזון גומי) ששר ארני בסדרה רחוב סומסום (ארצות הברית), ובגרסה העברית "ברווזוני" ששר אריק על ברווזון הגומי שלו מספר פעמים מאז תחילת הסדרה, השיר הפך ללהיט וזכה לביצוע של ריצ'רד הקטן.
אריק נהג לדבר לעיתים קרובות עם הברווז שלו ושמר אותו אצלו בקטעים אחרים של התוכנית.
13 בינואר נקבע כיום ברווזי הגומי הבין לאומי.
סמל מחאה ברווזי גומי הפכו לסמל מחאה בו זמנית בסרביה, ברזיל ורוסיה ב-2017, ובתאילנד ב-2020.
ברווז הגומי הגדול בעולם ברווז הגומי הגדול בעולם נוצר על ידי האמן ההולנדי פלורנטין הופמן בשנת 2007, בגודל 16.5 מטרים × 20 מטרים × 32 מטרים ומשקלו, כ-600 קילוגרם.
מאז 2007, כמה ברווזים בגדלים שונים שיצר הופמן הוצגו במדינות הולנד, בלגיה, יפן, אוסטרליה, ברזיל, סין, וקוריאה הדרומית עד ה-14 בנובמבר 2014, והוצג בארצות הברית לאחר 20 באוקטובר 2013.
משנת 2013, "פרויקט מגן מוזהב" של סין חוסם חיפושים אחר "ברווז צהוב גדול" מכיוון שפעילים סינים נגד הממשל שתלו בתמונת "איש הטנק" של הטבח בכיכר טיין-אן-מן צילום של פסל ברווז הגומי.
במקרה חיפוש המונח "ברווז צהוב גדול", מופיעה הודעה לפיה לפי החוקים והמדיניות הרלוונטיים, לא ניתן היה להציג את תוצאות החיפוש.
מרוצי ברווז גומי, הידועים גם בתור מרוצי ברווז דרבי, שימשו כשיטה לגיוס כספים עבור ארגונים ברחבי העולם.
אנשים תורמים כסף לארגון על ידי חסות לברווז.
כל הברווזים מושלכים לנתיב מים, כשהראשונים שצפים על פני קו הסיום זוכים בפרס לנותן החסות שלו.
המירוץ הגדול ביותר בארצות הברית החל לראשונה בשנת 1995 והוא של ספקית מזון ושירותי חירום בשם Foodbank.
וכוללת כעת יותר מ-150,000 ברווזים.
מאז תחילתו גייס המירוץ מעל מ-9 מיליון דולר ולמעלה ממיליון דולר גויס עבור כל מרוץ של שנה מאז 2014.
הדרבי השנתי של אספן נוהל לראשונה על ידי מועדון הרוטרי של אספן, קולורדו, בשנת 1991. הדרבי כולל כעת 30,000 ברווזים ומתקיים בכל חודש אוגוסט בפארק מרכזי בעיירה.
במהלך 20 השנים האחרונות שלו, גייסו אנשי מועדון הרוטרי יותר מ-2.3 מיליון דולר לטובת 65 ארגונים ללא מטרות רווח.
מרוץ הברווז הרוטרי של אסטס פארק מגייס כסף עבור שישים ושמונה ארגונים שונים.
ועל המתמודדים לבחור לאיזו ארגון לתרום את כספם כאשר הם קונים את הכרטיס.
בפורט ויין שבאינדיאנה מתקיים מעל מ-30 שנה, כל קיץ, מרוץ ברווזים המיועד לתמיכה בארגון בשם "SCAN", שמטרתו למגר את ההתעללות וההזנחה של ילדים בצפון מזרח אינדיאנה באמצעות שירותי משפחה, חינוך ושותפויות קהילתיות.
אחד ממרוצי ברווז הגומי המפורסמים יותר הוא מרוץ ברווז הגומי הגדול של נוקסוויל.
מרוץ זה זכה לתשומת לב כאשר בית המשפט העליון של טנסי קבע כי מדובר בהגרלה, אשר עצרה את המירוץ למספר שנים.
לאחר שהמדינה תיקנה את חוקתה כדי לאפשר הגרלות עם חריגים מיוחדים, הוחל המירוץ מחדש.
המירוץ עם למעלה מ-40,000 ברווזים לטובת מועדון "הבנים והבנות של עמק טנסי".
עוד מרוץ מפורסם הוא בעיר הליפקס שבקנדה.
בו יש 10,000 ברווזי גומי שמתחרים בנמל הליפקס לאורך בישופ לנדינג.
בעיירה לומסדן, ססקצ'ואן מתקיים המירוץ כמסורת של יום העבודה, ונוסדה במקור בשנת 1988 כדי לעזור לעיירה לגייס כספים למשטח החלקה על הקרח.
כיום משתתפים במירוץ 25,000 ברווזי גומי במורד קטע של נהר ונותני החסות מתחרים על פרס גדול של מיליון דולר קנדי.
המירוץ בסטוקברידג' שבאדינבורו נערך לראשונה בשנת 1988 ומשוחררים בו 1000 ברווזי גומי.
הכנסות המירוץ מגויסות לצדקה, לארגוני חסד מקומיים.
ב-31 באוגוסט 2008, מרוץ הברווז הגדול הבריטי נערך ליד ארמון המפטון קורט בלונדון.
המירוץ שבר את שיא העולם במספר הברווזים המשמשים יחד, עם סך של 250,000. הברווזים ששימשו במירוץ היו בצבע כחול עז.
במהלך סערה באוקיינוס השקט ב-10 בינואר 1992, שלוש מכולות באורך 40 רגל שהכילו 28,800 צעצועי אמבט (צבים כחולים, ברווזים צהובים, בונים אדומים וצפרדעים ירוקות) מפלסטיק ממפעל סיני נשטפו מספינה, שני שלישים מהצעצועים צפו דרומה ונחתו שלושה חודשים לאחר מכן על חופי אינדונזיה, אוסטרליה ודרום אמריקה.
10,000 הצעצועים הנותרים פנו צפונה לאלסקה ולאחר מכן השלימו מעגל שלם בחזרה ליד יפן.
רבים מהצעצועים נכנסו אז למצר ברינג שבין אלסקה לרוסיה ונלכדו במצר קרח ארקטי.
הם נעו דרך הקרח בקצב של מייל אחד ליום, ובשנת 2000 הם ניצפו בצפון האוקיינוס האטלנטי.
תנועת הצעצועים נוטרה על ידי האוקיינוגרף האמריקאי קרטיס אבסמייר.
הברווזים והבונים שהולבנו על ידי שמש ומי ים דהו ללבן, אך הצבים והצפרדעים שמרו על צבעיהם המקוריים.
באוגוסט 2008, המעבדה להנעת סילון של נאס"א ביצעה מחקרים על קרחון יאקובשהבן בגרינלנד כדי לקבוע כיצד זרימת הפשרת הקרחונים הפנימית במהלך הקיץ השפיעה על תנועתו.
גשושית מתוחכמת בגודל כדורגל שהכילה מכשיר GPS, חיישן לחץ, מדחום ומד תאוצה הורדה באמצעות חבל לתוך אחד מהמולינים של הקרחון.
הציוד של הגשושית תוכנן למצוא מבנים כמו מפלים בתוך הקרח.
לרוע המזל, החקירה נהרסה והם נאלצו להכניס למולינים תשעים ברווזי גומי שסומנו באנגלית, דנית ואינואיט עם הטקסט "ניסוי מדעי" ו"פרס", יחד עם כתובת אימייל ליצירת קשר אם יימצאו במקרה על ידי ציידים או דייגים מסביב למפרץ באפין.
אף אחד מהברווזים לא נמצא או הוחזר, אולי בשל היותו לכוד באקוויפרים גדולים שהתגלו מאוחר יותר בתוך הקרח.
ברווז אפור (שם מדעי: Mareca strepera) הוא מין ברווז נפוץ ממשפחת הברווזיים.
אורכו של הברווז האפור הוא כ-46–56 ס"מ, והוא בעל מוטת כנפיים באורך 78–90 ס"מ.
משקלם הממוצע של הזכרים הוא כ-990 גרם, בעוד הנקבות מעט קטנות יותר ומשקלן כ-850 גרם.
צבעו של הזכר הבוגר אפור, אחוריו שחורים, וכנפיו בגוון חום בהיר.
מתחת לכנפיו נוצות בלבן בוהק, אשר ניתנות להבחנה בתעופה או במנוחה.
הנקבה בצבע חום בהיר, עם נוצות הדומות לנקבת הברכייה.
הברווז האפור הוא ברווז שקט בדרך כלל, למעט בזמן תצוגת החיזור שלו.
הברווז האפור נפוץ באזורים הצפוניים של אירופה אסיה, ובמרכז צפון אמריקה.
בצפון אמריקה, תפוצתו נעה לאורך נהר הסנט לורנס, דרך הימות הגדולות, אלברטה, ססקצ'ואן, דקוטה הצפונית, דרום דקוטה, דרומית לקנזס, מערבית לקליפורניה, בחוף האוקיינוס השקט של קנדה ובחוף הדרומי של אלסקה.
הברווז האפור נודד בחורף דרומה למרכז אמריקה.
הברווז האפור הוא ברווז של מקווי מים פתוחים כמו אגמים, וביצות עם צמחייה סבוכה.
הוא אוסף את מזונו כשראשו מתחת למים.
הוא מקנן על האדמה, בדרך כלל במרחק קצר ממקור המים.
מלבד עונת הרבייה, הברווז האפור אינו חברותי כמו ברווזים אחרים ונוטה ליצור להקות קטנות בלבד.
הזכר משמיע שריקה צרודה, וקולה של הנקבה דומה לזו של הברכייה.
הברווזים הצעירים ניזונים בתחילה מחרקים, והבוגרים - גם מרכיכות.
ברודרהוף (מגרמנית: Bruderhof, מילולית: אחוזת אחים) היא קהילה שיתופית, המושתתת על אמונה בנצרות.
כיום מונה הקומונה כ-3,000 חברים, המתגוררים ב-29 קהילות ברחבי העולם מתוכן 18 בארצות הברית, 3 בממלכה המאוחדת, קהילה באוסטריה, קהילה בגרמניה, קהילה בקוריאה, קהילה בפראגוואי ושתיים באוסטרליה.
ברודרהוף נוסדה בגרמניה ב-1920 על ידי אברהרד ארנולד, סטודנט לפילוסופיה שהושפע מתנועות הנוער הגרמניות בתקופה שלפני מלחמת העולם הראשונה, ואשתו אמי.
באותה שנה המשפחה בת חמש הנפשות שכרה בית ביישוב סנרץ (Sannerz, כיום Sinntal) שברפובליקת ויימר, והקימו בו קהילה נוצרית שיתופית קטנה.
כשגדלה הקהילה עברה להרי הרון (Rhön), שם הקימו בית ספר שקלט יתומים לשורותיהם.
באותה התקופה גילה ארנולד כי קהילות ההוטרים הנוצריות ממשיכות להתקיים ולשגשג בארצות הברית.
ב-1930 נסע להיפגש עימן ושהא עימן משך שנה.
ערב שובו לגרמניה, הוסמך על ידי ההוטרים כ'חבר העדה', ומטיף ונתבקש להקים קהילות בגרמניה תחת השם ששימש את ההוטרים לקהילותיהם - ברודרהוף.
ב-1934 עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, קהילת ברודרהוף של הרון העבירה את מרבית אנשיה, בעיקר את הגברים בגיל גיוס ואת הילדים לליכטנשטיין - מחשש שיגוייסו לצבא או שילדיהם יחונכו על ידי בתי הספר הנאצים.
הקהילה החדשה כונתה "קהילת אולם".
הנאצים רדפו את התנועה על רקע סירובם להתגייס ולהצטרף למאמץ המלחמתי, עקב עמדתם הפציפיסטית.
ב-1938 ניתנה להם ארכה של 48 שעות לעזוב את גרמניה, והם עברו בסיוע ידידים אנגלים והולנדים לחווה חקלאית בבריטניה.
שטח החווה, 200 דונם, נרכש על ידי הברודרהוף כבר בשנת 1936 כדי להקים בו שלוחה של הקהילה ליד הכפר אשטון קיינס באזור קוטסוולדס.
במהלך שהותם שם המשיכה הקהילה לגדול ליותר מ-350 חברים, בעיקר בשל הצטרפותם של חברים אנגלים צעירים שהיו מתנגדי מצפון למלחמה, ואימוצם של ילדים יתומים לחיק הקהילה.
עם זאת, בעוד שבימיה הראשונים זכתה הקהילה לתמיכת הממשלה, עם הימשכות הלחימה עוררה הקהילה דוברת הגרמנית חשד בקרב שכניה שהחלו להחרים את תוצרתה.
ב-1940 הועמדה הקהילה בפני ברירה - גיוס חבריה הבריטים לצבא ומאסר חבריה הגרמנים או עזיבת בריטניה.
הקהילה בחרה לחפש פעם נוספת מקלט בחו"ל.
מדינות רבות סירבו לקבלם, וב-1941 עברו חברי הקהילה לפרגוואי, המדינה היחידה שהסכימה לקבל אותם כקהילה מעורבת מבחינה לאומית ופציפיסטית.
במימון המעבר סייעו בין היתר קהילות מנוניטיות מצפון אמריקה.
בפרגוואי התגוררה הקבוצה בצ'אקו, ולאחר מכן עברו למזרח המדינה לאזור שנקרא פבימברה.
הברדרהוף הקימו במקום בית חולים ששירת את חברי הקהילה ואת התושבים שהתגוררו בסביבתם, ואשר היה בית החולים היחיד באזור במשך כשני עשורים.
עד תחילת שנות ה-60 גדלה הקהילה באופן משמעותי והיא החלה למשוך אליה מבקרים וסקרנים גם מצפון אמריקה.
בשנת 1942 קבוצה ממנהיגות הקהילה, שכללה גם את איימי ארנולד זוגתו של המייסד, התעמתה עם יתר ההנהגה בטענה כי עיקר אמונתם צריך להיות באמונה פייטיסטית בישוע, ולא ברעיונות הקומונליים והקהילתיים.
בסופו של דבר גורשה קבוצה זו מהקהילה על ידי הנהגת הרוב, בראשותו של הנס זומפה, חתנו של ארנולד.
תומכיה של קבוצת המיעוט השתתקו - ולאחר זמן מה הורשו המגורשים לשוב אל הקהילה.
אחד מהם, יוהאן היינריך ארנולד, נשלח לארצות הברית עם משפחתו כדי לגייס כספים לטובת הקהילה, בסופו של דבר הקים קהילה חדשה בשם וודקרסט, בריפטון שבניו יורק, בשנת 1954. בשנים שלאחר מכן נמשכו הסכסוכים בין זומפה לארנולד, והגיעו לשיא במשבר שגרם לכך שזומפה פוטר מתפקיד ההנהגה שלו על ידי הקהילה.
הוא עזב את הקהילה בשנת 1960 ועימו רבים מתומכיו.
בסופו של דבר הקהילה בפרגוואי הלכה והתפוררה והחליטה לעבור אף היא לארצות הברית.
עם המעבר לארצות הברית והקמת הקהילות בה שהחלו בשנות החמישים,חלה התרחבות בשורות הברודרהוף.
עד שנות ה-70 הוקמו סניפים בניו-יורק, פלורידה, וירג'יניה המערבית, ופנסילבניה.
בשנים הבאות הוקמו סניפים גם במדינות נוספות כמו: איטליה בריטניה ואוסטרליה.
סניף אחד הוקם בגרמניה, באזור בו החלה פעילות הקומונה.
לאורך השנים קיימו קהילות ברדרהוף קשרים גם עם עדת ההוטרים, זרם נוצרי שיתופי נוסף דובר גרמנית המתגורר בארצות הברית.
בין השנים 1930–1955 ו-1974–1995 התאחדו הברודרהוף לאחווה משותפת עם התנועה ההוטרית, זאת על אף שבין הקבוצות ישנם מספר הבדלים אמוניים.
בשנת 1990 נסוגו שתיים מעדות ההוטרים, הלררלויט והדריוסלויט, מהשותפות - והיא נשמרה רק עם עדת השמידטלויט ההוטרית.
בשנת 1992 התפצלה גם עדת השמידטלויט ההוטרית והקבוצה המסורתית יותר שלה נסוגה מהקשר עם הברודרהוף, בעוד שהענף הפרוגרסיבי יותר ג'ייקוב קליינסאסר המשיך לקיים את האחווה עד שנת 1995. מאז ההוטרים המסורתיים והברודרהוף שבו להיות קבוצות מובחנות ונפרדות.
ברודרהוף היא קבוצה נוצרית אוונגליסטית פרוטסטנטית, המושפעת מאוד מאמונות אנבאפטיסטיות.
מייסד האמונה אברהרד ארנולד שאב השראה רבה גם מתנועת הפייטיזם הגרמני, מרעיונות בדבר קבוצות הנוצרים הקדומות השיתופיות ומגישות של תנועות הנוער שהחלו להתפתח בגרמניה בראשית המאה ה-19. יוהאן בלומהארד (1805–1880) ובנו כריסטוף בלומהארד (1842–1919), שניהם תאולוגים לותרניים גרמנים, הם מקורות חשובים נוספים לתאולוגיה של הברודרהוף.
הקהילה מקדשת את הפציפיזם הנוצרי ודוחה את העיסוק בצבא.
כמו כן, חברי הקהילה מאמינים בהתנערות מרכוש פרטי ובחיי שיתוף כביטוי לאמונותיהם.
הבררהוף מאמינים בהטבלה מאמונה, ואף ההטבלה איננה בגדר הצטרפות לחברות בקהילה.
החברות מתאפשרת לאחר גיל 21, והיא תלויה בנדרים לכל החיים.
הברדרהוף מאמינים במה שהם מכנים כ'חוק האהבה' המבוסס על חוקי הבית המשותף הראשון של הקהילה ב-1925: "איש מאיתנו לא ישא דבר בליבו כנגד חבר או חברה, ולא ידבר מאחורי גבם הקשרים בכנסייה ואליה הם קשרים רוחניים המבוססים על אמון ועל נכונות לסלוח שוב ושוב".
הברודרהוף מאמינים בנישואים שהם "האיחוד לכל החיים בין גבר אחד לאישה אחת", ושיש לחלוק אהבה מינית רק בקשר זוגי שכזה.
הם מאמינים שגירושין ונישואין מחדש הן שגויים, ואף קיימו נגדם תעמולה בארצות הברית ובבריטניה.
ברודרהוף אף השתתפו בהומנום, כנס שהתקיים בוותיקן בין התאריכים 17–19 בנובמבר 2014, בו השתתף האפיפיור פרנסיסקוס כדי לדון בהשלמה של גבר ואישה.
הברודרהוף מאמינים בפשטות ולכן לבושם פשוט ונשות הקהילה מכסות את ראשן בכיסוי בד.
חיי הברודרהוף בנויים סביב למשפחה, ולילדים תפקיד חשוב בקהילה ובמפגשיה הקהילתיים.
אנשים עם מוגבלות וקשישים מטופלים בקהילה ומשתתפים בחיי היומיום ובעבודה ככל שהם מסוגלים.
על פי רוב הקהילה מתגוררת בבניין משותף ובו דירות משפחתיות מרוהטות בצניעות.
בקהילות הגדולות יותר ישנם גם מבנים קהילתיים משותפים כגון משתלה, גן ילדים, בית ספר, מטבח משותף, כביסה, סדנאות שונות ומשרדים.
הקומונה נוהגת לאכול ארוחה אחת ביום או מספר ארוחות בשבוע באופן משותף, ויתר הארוחות נאכלות במשפחות.
שירה היא צורה מאוד נפוצה של פולחן בקהילה, וחברים לעיתים קרובות שרים לפני הארוחות.
פעמים רבות לארוחות המשותפות מזמינה הקהילה גם אורחים.
הברודרהוף אינם אוסרים על צריכת אלכוהול.
בכל אחד מסניפי התנועה יש לא יותר מ-350 חברים המקיימים אורח חיים שיתופי באופן מוחלט.
חברי הקהילות נוטים לעסוק בחקלאות ומספקים לעצמם את רוב מזונם.
בנוסף, מקיימים חברי הקומונה תעשייה זעירה של מוצרי עץ, צעצועים ורהיטים, הנמכרים בשווקים החופשיים ומסייעים להכנסת החברים.
תעשיית צעצועי העץ של הקהילה ידועה כאחד ממקורות הכנסתה העיקריים וכוללת גם יצירת עזרי לימוד איכותיים לבתי ספר ולמעונות יום.
לכמה מהקהילות האמריקניות תאגיד משותף, Rifton שהוקם ב-1977, המוכר ציוד ניידות ושיקום למבוגרים ולילדים עם מוגבלויות.
לשלוחה האוסטרלית של התנועה ישנה חברה בשם Danthonia Designs המייצרת שלטים תלת־ממדיים המגולפים ביד.
יחסה של הקהילה לטכנולוגיה מורכב, משפחות ברודרהוף אינן צופות על פי רוב בטלוויזיה או משתמשות באינטרנט בבית אך עושות זאת מחוצה לו, ולרבים מהם יש טלפונים חכמים.
לקהילה שני אתרים מרכזיים (bruderhof.com ו-plough.com) וכמה ערוצי מדיה חברתית.
חלק מחבריה אף מנהלים בלוגים וולוגים המתעדים את חייהם בברודרהוף.
בניגוד לקהילות האיימיש חברי הברודרהוף נוהגים ברכבים מודרניים ומתפעלים עסקים מודרניים.
אחת לשנתיים מתכנסת ועידת נציגי הקומונות העולמית של תנועת הברודרהוף ודנה באתגריה, בסיוע שקומונות מסוימות נזקקות לה, בצורך בחילופי חברים מעת לעת בהתאם לצרכים מקצועיים שונים.
לתנועה גם קופה משותפת תנועתית המממנת מפעלים כלכליים גדולים ומשותפים.
לכל אחת מהקומונות עלון פנימי, ולתנועה בכללה עלון משותף היוצא אחת לרבעון, 'המחרשה' (The plough\Der Pflug) המופץ באנגלית, גרמנית וספרדית.
בניגוד להוטרים הנוטים להסתגר - הברודרהוף נוטים להיות מעורבים ופעילים בסביבת הקומות שלהן, בפעילויות שכונתיות ומקומיות.
הם מטפחים גם יחסים אקומניים עם כנסיות וקהילות אחרות.
בשנת 2019 לדוגמה שיתפו הברודרהוף פעולה עם הכנסייה הקופטית כדי להנציח את חללי הקופטים שנרצחו על ידי דאעש, ובשנת 2004 פגשה משלחת חברים מהקהילה את האפיפיור ברומא.
חברי ברודרהוף פעילים במסגרות צדקה ומנתנדבים בבתי תמחוי, בתי כלא, ובתי חולים.
הם רוקמים שיתופי פעולה עם מערכות חברתיות נוספות כמו המשטרה במטרה לספק מזון ומחזה לנזקקים ותומכים בארגוני סיוע בינלאומיים שונים, כמו אוקספאם, Save the Children, Tearfund, ווורלד ויז'ן אינטרנשיונל.
בתגובה לטבח בתיכון קולומביין בשנת 1999, יצרו ברודרהוף יחד עם הבלש סטיבן מקדונלד תוכנית של אסיפות בבתי ספר תחת השם 'שוברים את המעגל' במסגרתם הגיעו לשוחח עם התלמידים אנשים עם סיפורים מעוררי השראה על חשיבותה של סליחה.
לפרויקט הגיעו עשרות אלפי בני נוער בארצות הברית ובבריטניה.
קהילת ברודרהוף השתתפה לאורך השנים בקמפיינים שונים בנושאים שונים כמו התנגדות לעונש מוות ולמלחמה בעיראק.
בין היתר היו מעורבים במערכה כנגד עונש המוות שנגזר על מומיא אבו ג'אמאל שהורשע ב-1982 ברצח שוטר בפילדלפיה.
לתנועת ברודרהוף הוצאה לאור בשם 'המחרשה' המפרסמת קלאסיקות רוחניות, ספרי השראה וכן ספרי ילדים - שחלקם זמינים להורדה בחינם.
חלק מהספרים היוצאים בהוצאה נכתבו על ידי חברי התנועה, אך אחרים לא.
קומונת הברודרהוף מקיימת קשרים עם קומונות נוספות ברחבי העולם, ובכללם עם התנועה הקיבוצית בישראל.
נציגים של הקומונה מבקרים מעת לעת בארץ, מסיירים בקיבוצים שונים, נפגשים לשיחות וחילופי מידע.
כמו כן נשלחים חבריה לסייע במוסד לילדים מוגבלים בבית לחם ובבית החולים הסקוטי בנצרת.
ברוהאתקאיוזאורוס (שם מדעי: Bruhathkayosaurus) הוא סוג שתקפותו שנויה במחלוקת של דינוזאור זאורופוד מהענף טיטאנוזאוריה שחי בהודו בשלהי הקרטיקון בתקופת המאסטריכט.
סוג זה ידוע בזכות הערכת גודלו הגדולה.
אם אכן היה קיים, כנראה שהיה אחד הדינוזאורים הגדולים ביותר שחיו אי-פעם.
פירוש שמו הוא "לטאה בעלת גוף גדול" בסנסקריט.
הוא נתגלה ותואר על ידי ידאג'ירי ואייאסאמי ב-1989. תיאור זה לא היה מדויק מספיק ומאוחר יותר המאובנים שנמצאו כנראו אבדו בהצפות של המונסון.
דבר זה הופך את חומר המאובנים ממנו ידוע הברוהאתקאיוזאורוס לגרוע ביותר.
בהתחלה סווג ברוהאתקאיוזאורוס כסוג של תרופוד (תת-סדרה של דינוזאורים ההולכים על שתיים ובדרך כלל טורפים), דבר שהוטל בספק, אך ב-2006 הוא סווג מחדש כזאורופוד (אינפרא-סדרה של דינוזאורים גדולים אוכלי צמחים בעלי צוואר ארוך).
אורכו הוערך כנע בין 28 ל-34 מטר ומשקלו ב-139 טון, דבר ההופך אותו לדינוזאור הכבד ביותר (אך לא הארוך ביותר).
בגלל הנסיבות שתוארו לעיל, הערכות של גודלו יכולות להשתנות באופן ניכר.
ברוהאתקאיוזאורוס נתגלה בקצה הדרומי של הודו, בטאמיל נאדו.
הוא נמצא בסלעים של תצורת קאלמדו, שמתאורכים למאסטריכט בקרטיקון עליון.
ברוהאתקאיוזאורוס חי בסוף המזוזואיקון כ-70 מיליון שנה לפני זמננו.
המאובנים שנמצאו כוללים את עצמות האגן (הכסל והשת), עצם הירך (femur) ועצם השוקה (tibia), וכן עצם החישור (radius) מגפיו הקדמיות.
המאובנים סווגו בהתחלה כקרנוזאור, כלומר כדינוזאור טורף ענק (כגון אלוזאורוס) מתת-סדרה תרופודה.
מאוחר יותר הם סווגו מחדש באינפרא-סדרה זאורופודה של דינוזאורים צמחוניים ענקיים.
מין זה מיוצג על ידי ההולוטייפ GSI PAL/SR/20 שתואר על ידי ידג'ירי ואייאסאמי ב-1989. בהתחלה הוא סווג כקרנוזאור אך בעקבות תהיות שעלו בשנות ה-90 של המאה ה-20 ומחקר שנעשה מאז הוא סווג ב-2006 כזאורופוד.
המאמר המקורי בו תואר ברוהאתקאיוזאורוס כלל תיאור מועט של מאפיינים אבחנתיים ונתמך בידי מעט מאוד איורים.
דבר זה הוביל לספקולציה כאילו מדובר בעץ מאובן, באופן דומה לספקולציה שהועלתה לגבי מאובני זאורופוסידון.
מחקר מאוחר יותר טען שהמאובנים המיוחסים לו מייצגים שני סוגים שונים של דינוזאורים ולכן זהו טקסון מוטל בספק.
לפי התיאור שפורסם, עצם השוקה של ברוהאתקאיוזאורוס היא באורך 2 מטר, כ-29% גדול יותר מעצם השוקה של ארגנטינוזאורוס שאורכה רק 1.55 מטר.
עצם הירך החלקית גם היא ענקית.
הערכות גודל כל גופו של ברוהאתקאיוזאורוס לא פורסמו במאמר מסודר אך מדענים ופלאונטולוגים פרסמו באינטרנט הערכות שונות.
הערכה מוקדמת של מייקי מורטימר העריכה שאורכו של ברוהאתקאיוזאורוס יכול היה להגיע ל-40–44 מטר ומשקלו ל-175–220 טון מטרי.
ברם, מורטימר חזר בו מהערכות אלה והפחית אותן לאורך של 28–34 מטר ולא פרסם הערכת משקל חדשה בטענה שההערכה הקודמת הייתה לא מדויקת.
במאמר מ-2008 של הבלוג Sauropod Vertebra Picture of the Week השתמש הפלאונטולוג מאט ודל בהשוואה עם ארגנטינוזאורוס והעריך את משקלו של ברוהאתקאיוזאורוס כלא יותר מ-139 טון מטרי, דבר ההופך אותו לדינוזאור הכבד ביותר אם הערכה זו נכונה.
לשם השוואה, הארגנטינוזאורוס היה ארוך יותר: 36–40 מטרים, אך שקל פחות: רק 75–100 טון.
הטיטנוזאור פרליטיטאן היה קצר יותר: אורכו כ-32 מטר וקל יותר: שקל 65–80 טון.
כל הזאורופודים האלה ידועים מחומר מאובנים חלקי, כך שהערכות הגודל אינן ודאיות ויכולות להשתנות.
האורך מוערך על ידי השוואה של העצמות שנתגלו לדינוזאורים אחרים, דומים, שידועים משלדים יחסית שלמים, ואז על ידי שינוי סקלה איזומטרי מתקבל הגודל הכולל.
ברם, אקסטרפולציה זו היא לא יותר מניחוש מלומד, שכן למשל קשה מאוד לקבוע את אורך הזנב.
הערכת המשקל (מסה) קשה עוד יותר, מכיוון שאין שרידים לרקמות רכות בחומר המאובנים.
בנוסף, שיטת ההערכה על ידי שינוי סקלה איזומטרי מתבססת על ההנחה שפרופורציות הגוף זהות, דבר שלא בהכרח נכון.
בפרט, הפרופורציות של הטיטנוזאורים די לא ידועות עקב מחסור בשלדים שלמים.
אם הערכות הגודל של ברוהאתקאיוזאורוס הן מדויקות, אזי בעל החיים היחיד המתקרב לגודלו יהיה לווייתן כחול.
אורכו של לווייתן כחול בוגר יכול להגיע ל-30 מטר
שזה קצת יותר קצר מברוהאתקאיוזאורוס, אך משקלו של הלווייתן הכחול הכבד ביותר היה 176 טון, כבד יותר מברוהאתקאיוזאורוס.
מבין הדינוזאורים, רק ארגנטינוזאורוס (אורך 36 מטר, משקל: עד 100 טון) ו-Amphicoelias fragillimus (אורכו הוערך ב-40–60 מטר ומשקלו ב-120 טון, מאחר שהיה בן משפחת הדיפלודוקיים שהיו ידועים במבנה הגוף הרזה שלו) היו גדולים כמוהו.
ברם, ההערכות על אמפיקוליאס מבוססות על חומר מאובנים גרוע וחלקי ביותר, שאבד, ולכן מוטלים בספק.
ברווז הפרא או אווז הפרא (בנורווגית: Vildanden) הוא מחזה פרי עטו של המחזאי הנורווגי הנריק איבסן משנת 1884.
הצגת הבכורה של המחזה התקיימה בתיאטרון דֶן נָשונָלֶה סֶנֶה בברגן, נורווגיה, ב-9 בינואר 1885.
המודל לדמותה של הדוויג היה נערה גרמנית שאיבסן פגש כשהשלים את המחזה בגרוסנסאס (Gossensass), דרום טירול בקיץ 1884. לאחותו, אליה היה קרוב מאוד, קראו הדוויג.
אחותו נקראה על שם סבתם מצד אימם, הדוויג פאוס (Paus) (1763–1848).
מקובל לחשוב שדמותו של אקדל הזקן מבוססת על אביו של איבסן, קנוד איבסן.
וורלא – תעשיין וסוחר סיטונאי.
ייאלמר אקדל – בנו, צלם.
גינה אקדל – אשתו של היאלמר.
הדוויג – בתם בת הארבע עשרה.
גברת סרבי – סוכנת ביתו של וורלה המבוגר.
פטרסן – משרת בבית וורלא המבוגר.
שישה אורחים נוספים בבית וורלא.
המערכה הראשונה נפתחת בארוחת ערב בביתו של וורלא האב, תעשיין וסוחר עשיר.
האורחים הוזמנו על ידי בנו, גְרֵגֶרְס וורלא, שזה עתה שב לבית אביו אחרי שהתגורר בסמוך למפעל של אביו, בו עבד.
שם נודע לו על גורלו של חברו לשעבר לכיתה, ייאלמר אקדל.
ייאלמר נשא לאישה את גינה, משרתת צעירה שעבדה במשק ביתו של וורלה.
וורלה האב ארגן את השידוך בכך שסיפק לייאלמר בית ומקצוע כצלם.
גְרֵגֶרְס, שאימו הלכה לעולמה, מאמין שגינה ואביו ניהלו ביניהם רומן, ומתמלא זעם בשל כך שחברו הוותיק חי חיים של שקר.
ארבע המערכות הנותרות מתרחשות בביתו של ייאלמר אקדל.
בתחילה נדמה שאקדל חי חיים נעימים ונוחים.
אביו של ייאלמר מתפרנס מהעתקת מסמכים בשביל וורלה.
ייאלמר מנהל סטודיו מצליח לצילום פורטרטים.
גינה מסייעת לו לנהל את העסק ובנוסף לכך היא מנהלת את משק הבית.
שניהם אוהבים מאוד את בתם הדוויג.
מייד בתום המסיבה גְרֵגֶרְס נוסע לביתם, שם הוא מתוודע למשפחה.
ייאלמר מתוודה על כך שהדוויג היא מקור שמחתו ומקור צערו הגדולים ביותר, מכיוון שראייתה מידרדרת בהדרגה והיא עומדת לאבד את מאור עיניה.
המשפחה נלהבת להציג לפניו את עליית הגג, שבה הם מגדלים בעלי חיים שונים כמו שפנים ויונים.
היקר מביניהם הוא ברווז הפרא שהצילו.
הברווז נפצע בידי וורלה האב, שגם ראייתו מידרדרת.
הוא ירה בכנפו של הברווז, שצלל לקרקעית האגם.
כלבו של וורלה משה אותו מהמים, וחרף פצעיו מהירייה ומשיניו של הכלב, אקדל הזקן טיפל בברווז עד שהחלים.
גְרֵגֶרְס שמאס בדרכו הנלוזה של אביו, מחליט להיפרד ממנו לצמיתות והוא שוכר חדר בבית משפחת אקדל.
ביום המחרת, הוא נוכח לדעת ששקרים נוספים מרחפים מעל ראשם של בני משפחת אקדל, פרט לרומן של גינה עם אביו.
ייאלמר מספר לו שהוא אינו שולח את בתו הדוויג לבית הספר בשל ראייתה, אולם הוא אינו מלמד אותה בעצמו ומניח לנערה להימלט לתוך עולם דמיוני באמצעות תמונות שהיא רואה בספרים.
במהלך שיחתם גְרֵגֶרְס שומע ירייה בעליית הגג, והמשפחה מסבירה שאקדל הזקן משתעשע בכך שהוא יורה בשפנים ובציפורים בעליית הגג, ולפעמים ייאלמר מצטרף אליו לציד.
הפעילות מאפשרת לאקדל לשמר בליבו את התשוקה לציד מימים עברו.
ייאלמר מספר גם על "המצאתו הגדולה", עליה אין הוא מרחיב את הדיבור.
היא קשורה לצילום, והוא בטוח שהיא תאפשר לו לשלם את חובותיו לוורלה ולבסוף להפוך אותו ואת משפחתו לעצמאית לחלוטין.
על מנת לעבוד על המצאתו, הוא נוהג להשתרע על הספה ולהרהר בה.
במהלך ארוחת הצהריים, שאליה מצטרפים גְרֵגֶרְס וכן רלינג ומולוויק, ששוכרים אף הם חדרים בבית, וורלא האב מגיע ומנסה לשכנע את בנו לשוב הביתה.
גְרֵגֶרְס עומד על כך שהוא אינו יכול לחזור ושהוא יחשוף בפני ייאלמר את האמת.
אביו סבור שייאלמר לא יהיה אסיר תודה בשל התערבותו של גְרֵגֶרְס.
לאחר שהוא עוזב, גְרֵגֶרְס מבקש מייאלמר להתלוות אליו להליכה, שם הוא חושף לפניו את האמת בדבר הרומן של גינה עם אביו.
כשייאלמר שב הבייתה, הוא מתרחק מאשתו ומבתו.
הוא דורש לטפל בעתיד בכל עסקי הצילום בעצמו, ולא לקבל עזרה מגינה.
הוא גם דורש לנהל את ענייני הכספים של המשפחה, שעד עתה גינה ניהלה אותם.
גינה מתחננת לפניו שישקול זאת מחדש, ומסבירה שעם כל הזמן שהללו יגזלו ממנו, לא ייוותר בידו זמן לשקוד על המצאתו.
הדוויג מוסיפה שלא ייוותר בידו די זמן לטפל בברווז הפרא.
נרעש כתוצאה מהחדשות ששמע מגְרֵגֶרְס, ייאלמר זועם על ההצעה ואומר שהוא מעוניין למלוק את צווארו של הברווז.
ייאלמר שואל את גינה אם ניהלה רומן עם וורלא האב והיא מתוודה שעשתה כן, אולם היא עומדת על כך שהיא מאוד אוהבת את ייאלמר.
בעיצומו של הוויכוח, גְרֵגֶרְס חוזר, מופתע מכך שהזוג אינו מאושר מכך שהשקר אינו מרחף עוד מעל ראשם.
גברת סרבי מגיעה לביקור ובידה מכתב עבור הדוויג ובפיה החדשות שהיא עומדת להתחתן עם וורלא האב.
במכתב כתוב שוורלא ישלם לאקדל הזקן שכר של 100 קרונות לחודש עד מותו.
לאחר מותו, הגימלה תעבור להדוויג לשארית חייה.
החדשות מרעות את מצב רוחו של יילמאר, והוא מגיע למסקנה שייתכן שהדוויג היא בתו של וורלא.
הוא אינו מסוגל לראות את פניה של הדוויג ויוצא מהבית לשתות לשוכרה ביחד עם רלינג ומולוויק.
גְרֵגֶרְס מנסה להרגיע את הדוויג ומציע לה להקריב את ברווז הפרא בשביל לשמח את אביה.
הדוויג נואשת לזכות מחדש באהבתו של אביה ונאותה לבקש מסבה לירות בברווז האהוב עליה בבוקר המחרת.
ביום המחרת, רלינג מגיע ומספר למשפחה שיילמאר נשאר ללון בחדרו.
הוא נחרד ממה שגְרֵגֶרְס חולל, ומגלה שלפני זמן רב הוא שתל במוחו של יילמאר את רעיון ההמצאה כ"שקר חיים", כדי לטעת בו תקווה שתמנע ממנו מלשקוע בייאוש.
הם מתווכחים בעוד יילמאר מגיע לאסוף את חפציו כדי לעזוב את הדירה.
הוא המום ממספר החפצים שעליו לארוז.
הדוויג שמחה לראותו, אולם יילמאר אינו מתייחס אליה.
הרוסה, הדוויג נזכרת בברווז הפרא והולכת לעליית הגג ובידה האקדח.
לאחר שנשמעת ירייה, המשפחה מניחה שאקדל הזקן צד בעליית הגג, וגְרֵגֶרְס מניח שהוא ירה בברווז עבור הדוויג.
הוא מספר על הקורבן ליילמאר, שהדבר נוגע לליבו.
כשאקדל הזקן יוצא מחדרו, המשפחה נוכחת לדעת שלא ייתכן שהוא ירה בעליית הגג.
הם נחפזים לעליית הגג ורואים את הדוויג שוכבת על הרצפה.
אף אחד לא מוצא פצע, ורלינג בודק אותה.
הוא מגלה שהכדור חדר לחזה, פגע בלבה והיא מתה במקום משטף דם פנימי.
יילמאר מתחנן לפניה שתתעורר לחיים כדי שתוכל לראות עד כמה הוא אוהב אותה.
המחזה מסתיים כשרלינג וגְרֵגֶרְס מתווכחים שוב.
גְרֵגֶרְס מחזיק בדעה שהדוויג לא מתה לשווא, מכיוון שהכאב עורר את כל האצילי שבו.
רלינג מלגלג על הרעיון ועונה לו.
הנריק איבסן, ברווז הפרא ; עברית: גד קינר; רמת-גן : מרכז ישראלי לדרמה, תשמ"ה 1985.
הנריק איבסן, ברווז הפרא ; תרגום ראשון מנורווגית: גד קינר; רמת-אביב, תל אביב : האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ג 2003.
1. אווז הפרא, תיאטרון הבימה, הצגת בכורה: 5 בדצמבר 1954, מספר הצגות: 21
יוצרים - תרגום : ישרון קשת, בימוי : סנדרו מאלמקוויסט, תפאורה ותלבושות : סנדרו מאלמקוויסט.
2. ברווז הפרא, תיאטרון באר שבע, הצגת בכורה: 1987, מספר הצגות: 42
יוצרים - תרגום : גדי קינר, בימוי : יוסי יזרעאלי, תפאורה : יוסי יזרעאלי, תלבושות – עדנה סובול.
שחקנים – גינה : לבנה פינקלשטיין, יאלמר : יצחק חזקיה, הדוויג : יעל ברנפלד, גרגרס : אוהד שחר אקדל הזקן : מרק חסמן, שרון אלכסנדר, רוברט הניג.
המחזה עובד לסרט קולנוע בידי טנקרד איבסן, נכדו של המחזאי, ב-1963.
עיבודו של מקס פאבר, בבימויו של אלן ברידג'ס, הציג במסגרת סדרת "מחזה החודש" של ה-BBC, ב-1971.
סרט גרמני, שכתב וביים Hans W.
Geißendörfer, יצא לבתי הקולנוע ב-1976.
גרסה אנגלית מאת Tutte Lemkow הופק באוסטרליה בידי פיליפ עמנואל, בבימויו של הנרי ספרן ב-1983. שמות הגיבורים הומרו לאנגלית.
בסרט כיכבו ג'רמי איירונס וליב אולמן.
הפסקול המקורי הולחן בידי סיימון ווקר.
הפסקול הוקלט והופק בתקליטור בידי סיימון ווקר, פיליפ פאוורס וג'ון סטיבן לאשר והופץ בידי חברת Southern Cross Records.
ברווז הבליטה או ברווז הכרבולת (שם מדעי: Sarkidiornis melanotos) הוא מין ברווז החי באזורים הטרופיים של אפריקה, מדגסקר ודרום-מזרח אסיה והוא בעל כרבולת ממעל למקורו.
המיון של ברווז הזה נתון במחלוקות.
בהתחלה שויך לתת-משפחת Anatinae יחד עם הסוג ברווז, אך בהמשך הועבר לקבוצת Cairininae וכיום חושבים שהוא קשור לקבוצת ברווזי צדפות בה נמצאת גם הטדורנה.
הוא בעל גוף לבן עם כנפיים וזנב שחורים וראש מנומר באפור על לבן.
קצה המקור השחור בעל כרבולת מעליו אצל הזכרים והנקבות, הקטנות יותר, חסרות אותו.
צווארן גם פחות מנוקד מצוואר הזכרים.
הברווזים הצעירים אפורים יותר ואפשר להתבלבל בינם לבין ברווזים כמו ברווז שורק פולווס (Dendrocygna bicolor).
הם שתקנים יחסית ולא פולטים קריאות רועשות למעט במפגש בין שני זכרים יריבים.
יש חוקרים הטוענים ששני התת-מינים צריכים להפוך למינים עצמאיים.
הברווז חי באגמים ונהרות באזורים הטרופיים ברחבי העולם והוא חי בלהקות גדולות של עד 100 פרטים בעונה היבשה, אם כי ברטובה חי בבדידות יחסית.
הם שוחים במים ומחפשים דגים קטנים, חסרי חוליות, זרעים וצמחי מים.
הם גם עולים ללקט זרעים משדות ועלולים לגרום לנזקים כלכליים גדולים.
הברווזים מצויים בירידה קלה במספרם אך היא לא משפיעה על האוכלוסייה העולמית.
זהו מין מוגן בכל מדינות תפוצתו.
הקינון חל בדרך כלל בעונת הגשמים אם היא מספיק רטובה.
הקן נבנה בין חורי עצים או בעשב גבוה והוא מורכב מעשבים, בוץ, קני סוף ונוצות.
הזכרים אינם מטפלים בגידול הצאצאים או הקן כלל.
בעבר ברווז זה היה המין היחיד בסוג ברווז כרבולי אך תת-המין הדרום אמריקאי הפך למין עצמאי - ברווז בליטה אמריקני (Sarkidiornis sylvicola).
ברווז הארטלוב (שם מדעי: Pteronetta hartlaubii) הוא עוף מים ממשפחת הברווזיים החי באפריקה שמדרום לסהרה.
הוא קרוי על שם החוקר הגרמני גוסטב הארטלוב (1814-1900) ומהווה מין יחידי בסוגו.
צבעו של ברווז זה חום-ערמוני והצוואר, הראש והמקור שחורים.
בקדמת המקור ישנה בליטה לבנה וקצה המקור לבן גם הוא.
בעבר ברווז זה נכלל בתת-משפחת Cairininae שבוטלה, והיום הוא משויך לתת-משפחת ברווזים מצויים.
עם זאת הוא שונה ממיני הברווזים המוכרים כמו הברכייה.
המין הקרוב ביותר אליו הוא אווז כחול-כנפיים שחי באתיופיה.
ברווז זה משתכשך במים ומחפש מזון על ידי ניעור של המקור במים.
הוא חי באפריקה המערבית באזורים טרופיים מגינאה עד סיירה לאון, מזרחה עד ניגריה ודרום סודאן ודרומה עד גבון, רפובליקת קונגו והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
הברווז חי בביצות, בנהרות וביערות ואפילו בביצות מנגרובים.
הוא חי ביחידות ומחפש חרקי מים, צמח מים וזרעים על פני המים או ביבשה.
ברווז זה מצוי במספרים גדולים באזורי מחייתו ומצב השימור שלו הוא ללא חשש.
ברווז ברזילאי (שם מדעי: Amazonetta brasiliensis) הוא מין של ברווז החי בביצות ובאגמים באמריקה הדרומית.
מין זה הוא היחידי בסוגו.
הוא משויך לקבוצת ברווזים מצויים, ומקורב למינים דרום אמריקאים נוספים כמו ברווז מצוייץ (Lophonetta specularioides), ברווז כנף-ברונזה (Speculanas specularis) וברווז קיטור (Tachyeres).
צבעו חום בהיר עם כנפיים כחולות-ירוקות ואצל הזכרים המקור והרגליים ורודים בוהקים וצידי הראש והצוואר אפורים בהירים ולבנים.
צבעי הנקבות דהויים בהשוואה לזכרים.
הברווזים חיים בזוגות או בחבורות קטנות עד 20 עופות.
שני ההורים משגיחים על האפרוחים.
הברווזים ניזונים במים וביבשה מזרעים, פירות, שורשים וחרקים.
תפוצת הברווז היא במזרח אמריקה הדרומית בברזיל (כשמו), אורוגוואי, צפון ומזרח ארגנטינה, פרגוואי, דרום ונצואלה, צפון פרו, סורינאם, גיאנה, גיאנה הצרפתית ומזרח קולומביה ובוליביה.
הברווז נפוץ בביצות ואגמים טרופיים וגם באזור החוף.
מצב השימור של ברווז זה הוא ללא חשש.
ברווז הרלקון המכונה גם ברווז איסלנדי (שם מדעי: Histrionicus histrionicus) הוא מין עוף ימי ממשפחת הברווזיים החי באזור הארקטי.
הזכר בעל צבעים מקושטים ובעל ראש וצוואר כחול כהה עם פסים לבנים ושחורים בקצוותיהם והם מצויים גם על הגוף האפור, עם הבטן האדמונית והזנב שחור.
המקור אפור ומצדדיו 2 פסים לבנים העוברים אחורה עד הצוואר.
הנקבות חומות עם לחיים לבנות וכן קצוות שחורים בזנב ובכנפיים שלהם.
ברווזים אלה הם שחיינים טובים ויודעים גם לצלול.
ברווז זה חי באזור הארקטי באמריקה הצפונית, גרינלנד, איסלנד ובמזרח רוסיה.
הוא חי בטונדרה הקפואה ומצוי לאורך זרמים מהירים וכן לאורך החוף.
הקן ממוקם קרוב למים ועשוי מצמחייה ומנוצות.
בחורף הם נודדים יותר דרומה.
הברווז צולל כדי להשיג רכיכות, סרטנונים, דגיגים ויצורים תת-מימיים נוספים וכן חרקים ועשבים.
ברווזים אלה לא נמצאים בסכנה, אך האוכלוסייה של מזרח אמריקה נמצאת בירידה, בעיקר עקב זיהומים של שדות נפט ועקב אובדן בתי הגידול עקב תעשיית מכונות כוח המזהמות את החופים.
ברווז המסיכה (שם מדעי: Nomonyx dominicus) הוא מין של ברווז אמריקאי החי ברחבי ביצות מדרום ארצות הברית כמו בפלורידה לעבר מקסיקו ועד אמריקה הדרומית וכן באיים הקאריבים והוא המין היחיד בסוגו.
ברווז זה בעל זנב זקור והוא קרוב משפחה רחוק של ברווזי הצחראש, של ברווז שחור-ראש (Heteronetta atricapilla) ושל ברווז המושק - כולם שייכים לתת-משפחת ברווזים זקופי-זנב (Oxyurinae).
ברווז זה בעל נוצות אדמוניות וראש שחור וכן כנפיים מנומרות.
המקור כחול ועיטור לבן סביב העיניים הגדולות.
הנקבות והצעירים בעלי גוף כהה יותר ובעלי פסים לבנים לאורך הפנים הצהבהבות.
הם חיים בביצות, אגמים רדודים ואף ביערות גשם וביצות מנגרובים.
הם מחפשים במים זרעים, שורשם ועלים של צמחי מים וכן חרקים וסרטנים וצוללים לחפש מזון.
אף על פי שהם די חשאיים הם אינם בסכנת הכחדה, אם כי לעיתים הם נפגעים מזיהום נהרות וכריתת עצים.
ברווז (שם מדעי: Anas) הוא סוג של עופות מים ממשפחת הברווזיים הכולל הרבה ברווזים נפוצים ומוכרים, ביניהם הברכייה, ממנה בוית ברווז הבית.
מינים אלה בעלי מקור ארוך ושטוח, בעלי צוואר בינוני באורכו ורגליים ארוכות בעלות קרומי שחייה.
הם ניזונים מסינון של צמחי מים, פלנקטון ובעלי חיים מימיים קטנים.
מינים אלה בעלי תפוצה נרחבת ורבים מהם נודדים למרחקים גדולים.
סוג זה כלל מינים רבים בעלי מראה דומה, אך לפי בדיקות מולקולריות שנערכו ב-2009 החליטו חוקרים שונים לסווג את מיני הסוג לסוגים אחרים.
המינים שדמו למרית עברו לסוג מרית והמינים שדמו לברווז צהוב המצח עברו לסוג מריקה.
ישנה מחלוקת גם על שיוכם של המינים ברווז באיקל, ברווז מצויץ וברווז כנף-ברונזה לסוג או להפרידם לסוגים עצמאיים.
כיום כלולים בסוג 31 מינים, נוסף לברווז מאוריציוס (Anas theodori) ולברכיית מריאנה (Anas oustaleti) שנכחדו:
Anas sp - סוף המיוקן של סין
Anas sp - סוף המיוקן של הונגריה
ברווה הוא סימן דיאקריטי ˘, שצורתו חצי עיגול, ונכתב מעל האות.
מקור השם במילה הלטינית: brevis, שמשמעותה "קצר", או הסימן וְרַאכִי (vrachy) מיוונית עתיקה.
סימן דיאקריטי זה דומה במידה רבה לסימן הדיאקריטי "קַארוֹן", שהוא למעשה סימון של וי קטן מעל אות מסוימת (עיצור או תנועה), אך רק מעוגל יותר, כפי שניתן לראות מהשוואה של השניים:
דוגמה לכך היא המילה האנגלית: police, אשר נהגית [pʰə̆ˈliˑs].
שלא במסגרת ה- IPA, משתמשים בברווה לציון תנועות קצרות בספרים אקדמאיים, כמו גם תעתיק בשפות: לטינית, יוונית עתיקה ובשפות נוספות אחרות.
סימן הברווה מהווה סימון הפוך בייעודו הדיאקריטי לסימן הקו העילי, אשר משמש כמאריך תנועה.בתקופה האחרונה קיימת מגמה להמעיט בשימוש של סימן הברווה לציון תנועות קצרות; כדי להבדיל בין אותיות "ארוכות" ו"קצרות", הנטייה כיום היא שימוש בקו עילי, על מנת לציין תנועות ארוכות.
מכאן ניתן להסיק, כי כל יתר התנועות, שאינן מסומנות בסימן זה- הן קצרות בהכרח.
בתוכנת וורד, יש להקליד את האות הרצויה, לכתוב אחריה 0306 וללחוץ Alt+X.
ברווז באיקל (שם מדעי: Sibirionetta formosa) הוא מין של ברווז החי במזרח אסיה ובעיקר בסיביר.
הוא מגיע עד לקמצ'טקה במזרח ומצוי גם ביפן, סין, קוריאה הצפונית, קוריאה הדרומית, טאיוואן וווייטנאם.
מין זה נחשב לפי חוקרים רבים למין היחידי בסוג Sibirionetta, לאחר שהועבר מהסוג ברווז.
אורכו של ברווז באיקל 39-43 ס"מ ומשקלו 500 גרם.
לברווז לחיים צהובות המתוחמות בפסים לבנים ומאחורי האוזן עור ירוק.
הכיפה והמקור שחורים והחזה ורוד מנוקד.
הנקבות לעומת הזכרים המפוארים חיוורות ובעלות נוצות חומות-אדמדמות.
מזכיר במראהו את השרשיר המצוי אך צבעוני יותר.
להקת הברווזים מצויה בקיץ בין הבריכות והנהרות שבטונדרה הסיבירית או ביצות בגדות היערות ונודדת דרומה בחורף לעבר אזורים נמוכים וחמימים יותר.
בעבר הברווזים נמצאו בסכנת הכחדה עקב ציד כבד אך כיום הם מינים מוגנים והאוכלוסייה שוב גדולה.
בדיקה שבוצעה ב-2010 מצאה 1.07 מיליון פרטים.
ברווז בליטה אמריקני (שם מדעי: Sarkidiornis sylvicola) הוא מין ברווז החי ביבשת אמריקה הדרומית והוא בעל כרבולת ממעל למקורו.
מין זה הוא קרוב משפחתו של ברווז הבליטה ובעבר היה תת-מין שלו אך פוצל.
הוא בעל נוצות שחורות לבנות, הראש מנומר בשחור והמקור גדול ושחור ומעליו בליטה מעוגלת שנתנה לו את שמו.
הברווז שוחה באזורים הטרופיים של ברזיל, פרגוואי וצפון ארגנטינה וגם בטרינידד.
הוא שוחה באגמים והנהרות הטרופיים ומחפש עשבים, זרעים, חרקים, דגיגים ורכיכות למאכל.
הברווזים חיים בקבוצות קטנות אך בעונת הרבייה מתקבצים לקבוצות של עד 100 פרטים.
הם מקננים על העצים או בין עשבים גבוהים.
ברווז גמדי ירוק (שם מדעי: Nettapus pulchellus) הוא ברווז מצוי קטן מהסוג ברווז כותנה אשר נפוץ בדרום גינאה החדשה וצפון אוסטרליה.
המין תואר לראשונה בשנת 1842 על ידי האורניתולוג ג'ון גולד, שמו המדעי נגזר מצורת ההקטנה בלטינית של שם התואר "pulcher" שפירושו "יפה".
זה הוא אחד משלושה מינים של הסוג הטקסונומי האפרו-אסיאתי, ברווז כותנה, אשר מונה קבוצת ברווזים לא שגרתיים.
ברווז זה הוא אחד ממיני הברווזים הקטנים ביותר: אורכו כ-30-36 ס"מ ומוטת כנפיו 48-60 ס"מ.
הוא בעל מקור קטן וקומפקטי.
בעונת הרבייה גבו, צווארו וראשו ירוקים כהים, לחיו לבנות וירוקות כהות, חלקו התחתון בצבע אפור בהיר ולבן.
זנבו, נוצות התעופה העיקריות שלו והבסיס שלהן הם בצבע שחור, בעוד נוצות התעופה המשניות שלו לבנות.
בסיס נוצות התעופה המשניות שלו הוא ירוק ססגוני כהה.
עם תום עונת הרבייה הססגוניות הולכת ופוחתת וצבע הנוצות נהיה עמום יותר.
המין מפגין דו-צורתיות זוויגית, לנקבה יש צוואר מפוספס יותר ופחות ירוק, בדומה לזכר מחוץ לעונת הרבייה.
צבע העופות הבוגרים עמום יותר, וראשם חום כהה עם כתמים.
לזכר יש קול שריקה גבוה ולנקבה קריאה בעלת קול נמוך יותר.
הברווז הגמדי הירוק נפוץ בדרום גינאה החדשה וברחבי צפון אוסטרליה (מאוסטרליה המערבית, דרך הטריטוריה הצפונית ואל תוך קווינסלנד).
מכיוון מערב, הוא מגיע בדרך כלל למזרח טימור, ושם קיימת אפשרות שהוא מתרבה באגם אירללרה.
לרוב מין זה הוא יציב ואינו נודד, מלבד התפזרות בעונות מרובות משקעים.
מרחב המחיה שלו הוא לגונות באזורי שפלה, בעלות צמחייה רבה, ומקורות מים מתוקים קבועים אחרים.
למרות שנרשמה ירידה מתמשכת במספר הפריטים בטבע, מין זה עדיין נמצא במצב שימור ללא חשש (LC).
הברווז הגמדי הירוק מקנן בחללי עצים.
שמונה עד שתים עשרה ביצים מוטלות בכל פעם ומשך הדגירה הוא 26 ימים.
ברווא נורי הוא כדורגלן עיראקי המשחק בדלכורד בעמדת הקשר.
נורי נולד בעיר אורמיה שבאיראן למשפחה כורדית ובגיל שנה עברה משפחתו לשוודיה.
נורי התחיל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של וסאלונד ובגיל 13 הצטרף למחלקת הנוער של א.י.ק סולנה.
ב-7 באוקטובר 2005 נורי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד פאלקנבורג.
בעונת הושאל לאוטבידברג ולאחר מכן לואסבי יונייטד.
לקראת עונת נורי חתם בדלכורד, קבוצה המייצגת את הקהילה הכורדית במדינה.
נורי היה שותף להעפלה של הקבוצה לליגת העל השוודית בעונת , לזכייה שלה בגביע השוודי בעונת ולהעפלה לשלב הבתים של הליגה האירופית בעונת 2017/2018 אחרי ניצחונות על גלאטסראיי, פולה אש ופאוק סלוניקי.
בשנת אף מונה לקפטן הקבוצה.
ב-25 ביולי 2018 נורי עזב את שוודיה לראשונה בקריירה וחתם בבאלי יונייטד מליגת העל האינדונזית.
ב-31 בינואר 2021, נורי הושאל לזאכו מליגת העל העיראקית.
נורי שיחק בצעירותו בנבחרות הנוער של שוודיה אך בשנת החליט לייצג את בנבחרת הבוגרים.
ב-6 בנובמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 0-0 נגד .
ב-5 באוקטובר 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-2 נגד .
ברווז אמריקאי (שם מדעי: Mareca americana) הוא מין של ברווז החי באמריקה הצפונית.
ברווז זה דומה מאוד לברווז צהוב-המצח מאירואסיה.
הזכר בעל נוצות אפורות-כתומות עם כנפיים אפורות.
ראשו לבן ומכוסה נקודות שחורות, מצחו לבן ועורפו ירוק.
המקור קטן ותכול וקצותיו שחורים.
קצה הגוף והזנב שחורים ומוקפים אזור לבן.
הנקבות אפורות ומנומרות בשחור, ובטנן כתומה.
ברווזים אלה מצויים באגמים, בביצות, בשדות ובנהרות של אמריקה הצפונית מאלסקה עד מקסיקו, ואף דרומה יותר - באמריקה המרכזית - במגוון בתי גידול.
בחורף הם נודדים לאזורים חמימים.
לעיתים נדירות יחצו את האוקיינוס האטלנטי ויגיעו לאירופה.
ברווזים אלה ניזונים בשכשוך על פני המים מצמחייה ומחרקים.