tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתוכנית !Impact שבאה לאחר מכן, קבוצתו של דינרו הפסידה בקרב החוזר, כאשר ג'סי ניל הצטרף ל-Team 3D וריינו כאחד מהרעים.
ב-3 בדצמבר, סואיסייד נענה בחיוב להצעתו של דינרו לשלום ביניהם וכתוצאה מכך הצטרף אליו, מורגן והרננדז בלחימה שלהם נגד ריינו, Team 3D וריינו.
באירוע פיינל רזולושן, דינרו ושלושת חבריו הצליחו לנצח את האחרונים בקרב הדחות ארבעה נגד ארבעה.
ב-4 בינואר 2010, במסגרת פרק בן שלוש שעות של התוכנית !Impact בשידור חי, דינרו גבר על דזמונד וולף.
שבועיים לאחר מכן באירוע ג'נסיס, לעומת זאת, וולף נקם את הפסדו וגבר על דינרו בקרב החוזר.
ב-4 בפברואר, דינרו השיג ניצחון על אלוף העולם במשקל כבד של TNA, AJ סטיילס בקרב שאינו היה על תוארו של סטיילס.
באירוע אגיינסט אול אודס, דינרו ניצח בקרבות יחידים את דזמונד וולף, מאט מורגן ומר אנדרסון, למרות תקיפתם של סקוט הול ושון וולטמן, כדי לזכות בטורניר Card Stud 8, שהקנה לו את ההזדמנות להתמודד מול סטיילס על אליפות העולם באירוע לוקדאון.
באירוע זה, שנערך ב-18 באפריל, דינרו לא צלח במשימתו והפסיד לסטיילס.
במהלך הקרב, בורק ספג פציעה בכתפו, שהשביתה אותו לחודשיים.
כדי לכסות על הפציעה, העלילה הסבירה את היעדרותו של דינרו כאחת שנגרמה על ידי התקיפה של מר אנדרסון עליו ב-3 במאי בתוכנית השבועית.
דינרו שב לפעילות ב-1 ביולי ומיד איתגר את קורט אנגל, שדורג במקום השמיני מבין עשרה על ידי הוועדה לאליפות TNA.
השניים התחרו ביניהם באירוע ויקטורי רוד, שנערך עשרה ימים לאחר מכן, בקרב שבו דינרו הפסיד לאנגל.
לאחר מכן, דינרו פתח בפיוד נגד מר אנדרסון, שלאחרונה הפך לדמות הטובה ורצה להוכיח שהוא לא אותו אדם שתקף אותו חודשיים קודם לכן על ידי כך שהוא נחלץ לעזרתו של מאט מורגן.
ב-19 באוגוסט, אליפות העולם במשקל כבד של TNA התפנתה ודינרו הוכנס לטורניר בן שמונה משתתפים אשר קבע את האלוף החדש.
בסיבוב הראשון הוא ניצח את מורגן.
בחצי הגמר אשר התקיים באירוע נו סרנדר, הוא פגש את מר אנדרסון, בקרב שבו דינרו הפסיד ועקב כך הודח מהטורניר.
ב-16 בספטמבר, דינרו נראה שהוא עשה את מעברו בחזרה לדמות הרעה, שהצטוות לשורות קווין נאש וסטינג בפיוד שלהם נגד האלק הוגאן, אריק בישוף וג'ף ג'ארט אשר נמשך חודשים וסבב סביב השליטה בארגון.
דינרו הוכיח את תועלתו, כשהשיג מידע ממזכירתו של בישוף, מיס טסמאכר והציע אותו לשימושם של סטינג ונאש במזימתם.
באירוע באונד פור גלורי, דינרו, סטינג ונאש התמודדו מול ג'ף ג'ארט וסמואה ג'ו בקרב האנדיקאפ 3 נגד 2, זאת לאחר שהאלק הוגאן, שהיה אמור להיות השותף של ג'ארט וג'ו, לא הוכשר להתאבק עקב פציעה בגב.
בסוף הקרב, ג'ארט נטש את ג'ו, כשהשאיר אותו לבדו אל מול נאש שהצמיד אותו לניצחון.
בסוף האירוע, התברר שסטינג ונאש צדקו מהתחלה על מה שאמרו בנושא הוגאן ובישוף, כשהם הפכו לדמויות הרעות ביחד עם ג'ארט, אביס וג'ף הארדי, בצעד שהפך מנגד את דינרו, סטינג ונאש לדמויות הטובות.
בתוכנית השבועית העוקבת של !Impact, סטינג ונאש סירבו להצטרף לקבוצתם של הוגאן ובישוף, שנקראה בשם אימורטל, ובמקום זאת עזבו את TNA ואת דיקסי קרטר, בטענה שהם ניסו להזהיר אותה מהתחלה, אך היא לא הקשיבה להם.
לאחר מכן, דינרו ניסה ליצור שותפות עם סמואה ג'ו כדי להילחם בקבוצות אימורטל ו-Fortune בניסיון שלבסוף כשל.
באירוע טרנינג פוינט, דינרו נחל הפסד לאביס בקרב חוטבי עצים, כאשר חוטבי העצים בקרב בגדו בו, כולל אחיו, שנקנה על ידי אריק בישוף.
חודש לאחר מכן באירוע פיינל רזולושן, דינרו הפסיד פעם נוספת לאביס, הפעם בקרב ארון קבורה.
ב-27 בינואר, דינרו השלים את מעברו לדמות הרעה כאשר הוא העליב את הקהל המקומי והתוודה על כך שהוא מתעב את סמואה ג'ו.
באירוע אגיינסט אול אודס, שנערך ב-13 בפברואר, דינרו נוצח על ידי ג'ו.
לאחר הקרב, דינרו תקף אותו וגרם לו לדמם.
בתוכנית השבועית העוקבת של !Impact, ג'ו נקם בדינרו כשביצע עליו את מהלך המאסל באסטר על שולחן.
ב-10 במרץ, דינרו ניצח את ג'ו בקרב החוזר בין השניים, לאחר שהוא הכה אותו בעזרת שרשרת.
הפיוד ביניהם הגיע לסופו באירוע לוקדאון, שנערך ב-17 באפריל, ובו ג'ו ניצח את דינרו בקרב כלוב.
בחודש יוני, דינרו עזר לבראדר דיבון בפיוד שלו נגד אמריקה המקסיקנית, אף על פי שדיבון סירב לקבל עזרה מתוך טענה שהוא השפיע לרעה על שני בניו, טרנס וטרל.
מאוחר יותר באותו החודש, דינרו ודיבון השתתפו בסדרת באונד פור גלורי אשר קבעה את הטוען לכתר לאליפות העולם במשקל כבד של TNA.
במהלך סדרה זו, דינרו עזר לדיבון בניצחון במסגרת קרב זוגות, אך דיבון לא השיב לו טובה בעזרה נגד התקפתו בידי סמואה ג'ו.
באירוע הארדקור ג'סטיס, שנערך ב-7 באוגוסט, דינרו גבר על דיבון בסדרת באונד פור גלורי.
בהתחלת הקרב, דינרו הציע לשכב על ריצפת הזירה כדי להעניק לדיבון את הניצחון, אך האחרון סירב לכך.
דיבון שינה את גישתו כלפי דינרו, כשנחלץ לעזרתו נגד סמואה ג'ו ב-25 באוגוסט.
לעומת זאת, ההתקפה בידי ג'ו הכריחה את דינרו לוותר על המשך השתתפותו בסדרת באונד פור גלורי כחלק מפציעה עלילתית.
ב-8 בספטמבר, דינרו ודיבון ניצחו את הבריטיש אינוויז'ן (דאגלס ויליאמס ומגנוס) וכתוצאה מכך הפכו לטוענים לכתר לאליפות הזוגות של TNA.
שלושה ימים לאחר מכן באירוע נו סרנדר, השניים כשלו בניסיונם לזכות בתואר זה לאחר שהפסידו לאנרקיה והרננדז מקבוצת אמריקה המקסיקנית.
ב-1 בדצמבר, דינרו ודיבון ניצחו את אינק אינק (ג'סי ניל ושאנון מור) ואת אמריקה המקסיקנית כדי להפוך שוב לטוענים לכתר, כשהפעם אלופי הזוגות היו קרימסון ומאט מורגן.
באירוע פיינל רזולושן, שנערך ב-11 בדצמבר, הצמד שוב לא הצליח לזכות בחגורות האליפות.
בתוכנית Impact Wrestling שבאה לאחר מכן, דינרו ביחד עם בניו של דיבון, בגדו בדיבון.
באירוע ג'נסיס, שנערך ב-8 בינואר 2012, טרנס וטרל בגדו בדינרו ועזרו לאביהם לנצח אותו.
דינרו שב ל-TNA ב-14 ביוני, כשהוא לקח חלק בסדרת באונד פור גלורי.
הוא השתתף בקרב הפותח בסדרה שהיה קרב גאונטלט ובו הוא הודח על ידי ג'יימס סטורם.
לאחר ניצחון אחד בלבד ושמונה הפסדים, דינרו ספג פציעה בכתפו וכתוצאה מכך הושבת מהמשך התחרות שהייתה בשלביה האחרונים.
כדי לכסות על הפציעה, העלילה הסבירה את היעדרותו של דינרו כאחת שנגרמה בעקבות ההתקפה של קבוצת Aces & Eights עליו באירוע הארדקור ג'סטיס.
ב-8 בינואר 2013, בורק הודיע בחשבון הטוויטר שהחוזה שלו פג תוקף ב-1 בינואר, והוא לא יחדש אותו.
ב-11 בספטמבר 2013, בורק ביצע את חזרתו לארגון OVW, כשרשם ניצחון על פלאש פלאנגן וזכה באליפות הטלוויזיה של OVW.
הוא ניצח אותו פעם נוספת בקרב החוזר ביניהם שבוע לאחר מכן.
הוא הגן בהצלחה על התואר פעמיים נוספות נגד ראול לאמוטה ורוקסטאר ספוד לפני שהפסיד את התואר לשילה ג'ונז ב-5 באוקטובר.
ארבעה ימים לאחר מכן, בורק חבר לשורות אדי דיאמונד וביחד הם ניצחו את המראדורס (ג'ו קולמן ושילה ג'ונז), כשלאחר הקרב הוא איתגר את ג'ונז לקרב חוזר על אליפות הטלוויזיה.
ב-16 באוקטובר, השניים התחרו אחד נגד השני במסגרת קרב כלוב, לעומת זאת, בורק כשל בניסיונו לזכות בתואר זה.
ב-16 בספטמבר 2015, בורק חזר לארגון לאחר כמעט שנתיים שלא התחרה בו, הפעם תחת שם הבמה ג'נרל פופ.
באותה הפעם הוא הצטרף לפרייבט אנתוני בניצחונם על אדם ריבולבר ורוורנד סטיוארט מיילס בקרב אשר קבע את הטוענים לכתר לאליפות הזוגות הדרומית של OVW.
ב-5 בדצמבר, פופ ואנתוני, שעתה הוכרו בשם "הבנד אוף בראדרז" ניצחו את קרקס משפחת ואן זאנדט (דאפר דן ואן זאנדט והרינגמאסטר) וכתוצאה מכך זכו באליפות הזוגות הדרומית.
בעקבות זכייה בתואר זה, פופ הפך לאלוף הטריפל קראון ה-16 בתולדות OVW, כך שהשלים זכייה בכל האליפויות האפשריות בארגון.
הם החזיקו בתואר זה כחודשיים, כשב-16 בנובמבר 2016, פופ חזר וזכה שוב בתואר זה, הפעם תחת שם הבמה אלייז'ה בורק ביחד עם ביג ג'ון.
בורק שב ל-TNA ב-3 ביוני 2015 בתוכנית השבועית Impact Wrestling, כאשר הופיע כפרשן תחת שם הבמה הפופ לצד השדרן ג'וש מת'יוז.
ב-4 באוקטובר, הוא השתתף בקרב גאונטלט באונד פור גולד בן 12 משתתפים, שבסופו טיירוס ניצח.
ב-15 במרץ 2016, פופ נחלץ לעזרת ג'וש מת'יוז מתקיפתו בידי לאשלי, אך לבסוף מצא את עצמו מותקף במקומו.
שבוע לאחר מכן, פופ גרם ללאשלי לאבד את ההזדמנות להתחרות על אליפות העולם במשקל כבד של TNA, כשהוא התערב בקרב הגאונטלט שבו השתתף ואף נלחם מולו עד למתחם של מאחורי הקלעים.
ב-5 באפריל בתוכנית Impact Wrestling, פופ נוצח על ידי לאשלי בקרב רחוב.
ב-16 באוגוסט 2017, דינרו הודיע על עזיבתו את ארגון TNA.
מאז שעזב את TNA, הוא התאבק בעיקר עבור ארגון ההיאבקות מפלורידה, Fighting Evolution Wrestling (FEW).
הוא הופיע בישראל ב-16 באוקטובר 2018, כשניצח את אייל סמיילי בקרב כחלק מהמופע "Glory" של הארגון All Wrestling Organization (AWO), שהתקיים בנתניה; מופע זה סבב סביב התחרות בין מתאבקי הארגון המקומי לבין מתאבקי הארגון הזר, FEW.
בורק ערך את הבכורה שלו ב-23 בדצמבר 2019 בתוכנית השבועית NWA Power של ארגון ההיאבקות הוותיק NWA, תחת שם הבמה של הפופ.
במאי 2011, דווח באתר הרשמי של בורק שהוא סיים תואר בהצטיינות בצדק פלילי.
אליפות ראפיד פייר של ARW (פעם אחת)
אליפות במשקל כבד של BCW (פעם אחת)
אליפות הזוגות של CRW (פעם אחת) - עם ג'רמי פרופט
אליפות צפון אמריקה במשקל כבד של FEW (פעם אחת)
האליפות הבינלאומית של FEW (פעם אחת)
אליפות הזוגות של FEW (פעם אחת) - עם JB קול
אליפות הטלוויזיה של OVW (פעם אחת)
אליפות הזוגות הדרומית של OVW (פעמיים) - עם פרייבט אנתוני (1) וביג ג'ון (1)
PWI דירג אותו במקום ה-36 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2010
המתאבק המשתפר של השנה (2010)
אלייה פארוסה הוא מתחם מגורים הנמצא ברובע שצ'וקינו במוסקבה.
מתחם המגורים אלייה פארוסה מורכב משישה בניינים.
הבניין הראשון הוקם בשנת 2001. נכון לסוף 2016, נבנו כל המבנים שתוכננו במתחם.
המבנים הם בנייני לבנים מונוליטיות בגובה של 27 עד 48 קומות.
שלושת הבניינים הראשונים ממוקמים על גדות נהר מוסקבה.
שטח המתחם הוא יותר משבעה דונם.
בשטח יש פארק מים, בריכת שחייה, מרכז ספא, מכון כושר, אולם באולינג, מרכז טניס, מגרש כדורגל, מסעדה ומועדון יאכטות.
יש מנחת מסוקים על הגג של בניין 4.
ב-3 בפברואר 2025 התפוצץ מטען חבלה במתחם, אדם אחד נהרג וחמישה נפצעו.
אלייז'ה שרמן גראמר היה פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי, שכיהן לקצרה כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת וושינגטון מנובמבר 1932 עד מרץ 1933.
גראמר נולד ביישוב הכפרי קווינסי שבמיזורי בראשית אפריל 1868. הוא התחנך במיזורי ובמכללת בנטונוויל שבארקנסו.
כשהיה בן 19 בשנת 1887 עבר לוושינגטון, שם עבד כחוטב עצים ולאחר מכן כמנהל במחנות לכריתת עצים סמוך לטאקומה.
לאחר שהשלים קורסים נוספים במכללת בנטונוויל בשנת 1892, המשיך לעבוד בתעשיית העץ.
בשנת 1901 שב לוושינגטון והתיישב בסיאטל, שהפכה לעיר המרכזית במדינה.
לגראמר היו זכויות בעלוּת במספר ארגונים שעסקו בכריתת עצים ובמיזמים עסקיים אחרים.
מ-1916 עד 1917 היה נשיא איגוד המעסיקים של וושינגטון.
במהלך מלחמת העולם הראשונה סופח גראמר לצבא ארצות הברית וקודם לדרגת מייג'ור.
בצבא הוטל עליו לפקח על ייצור עצי אשוח בבתי חרושת בנמלי וילאפה וגרייז.
ב-22 בנובמבר 1932 מונה גראמר – חבר המפלגה הרפובליקנית – לסנאט של ארצות הברית בידי מושל וושינגטון רולנד הארטלי.
הוא מילא את מקומו של וסלי ג'ונס שנפטר במהלך כהונתו.
טרם מותו הפסיד ג'ונס בבחירות לתקופת כהונה נוספת למועמד המפלגה הדמוקרטית הומר בון , לכן כהונתו של גראמר נקצבה עד ל-4 במרץ 1933, יום השבעתו לתפקיד של בון.
מינויו של גראמר הבטיח את שמירת הרוב של הרפובליקנים במהלך מושב הסנאט שהתכנס מדצמבר 1932 עד מרץ 1933.
לאחר שתמה כהונתו בגבעת הקפיטול, חידש גראמר את עיסוקו בתעשיית העץ.
הוא שימש כמנהל חברת "Admiralty Loging Company" ונשיא חברת ההשקעות גראמר.
הוא נפטר בסיאטל ב-19 בנובמבר 1936, ונטמן בבית העלמין לייקוויו שבעיר.
אלייג'ה וינינגטון הוא שחיין אוסטרלי, סגן אלוף אולימפי (פריז 2024) ואלוף העולם (בודפשט 2022) במשחה ל-400 מטר חופשי.
וינינגטון נולד וגדל בגולד קוסט, קווינסלנד.
האו מתאמן בהדרכתו של דין בוקסול.
במשחקי חבר העמים שנערכו בגולד קוסט 2018 הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא משחקים חדש של 7:05.97 דקות, כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:45.97 דקות.
באליפות אוסטרליה שנערכה באפריל 2019 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:44.68 דקות ומדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:46.91 דקות.
הוא לא השתתף באליפות העולם שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית ביולי.
במבחנים האוסטרלים לאולימפיאדת טוקיו (2021) זכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:42.65 דקות ומדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.55 דקות.
במשחקים האולימפיים עצמם הוא זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי לאחר ששחה בשלב המוקדמות.
נוסף לכך, סיים במקום שביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:45.20 דקות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביוני 2022 זכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:41.22 דקות, לפני לוקאס מרטנס מגרמניה שקבע שיא אישי חדש של 3:42.85 דקות וגילרמה קוסטה מברזיל שקבע שיא לאומי חדש של 3:43.31 דקות.
מדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר בתוצאה של 7:03.50 דקות, אחרי ארצות הברית (7:00.24 דקות) ולפני הממלכה המאוחדת (7:04.00 דקות), כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:45.83 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.82 דקות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 1:45.53 דקות.
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 הוא זכה במדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי לאחר ששחה בשלב המוקדמות.
הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:44.26 דקות ולא הצליח להגן על תוארו ובמקום 17 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:49.24 דקות.
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר בפברואר 2024 זכה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:42.86 דקות, אחרי קים וו-מין מקוריאה הדרומית (3:42.71 דקות) ולפני לוקאס מרטנס (3:42.96 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:42.95 דקות, אחרי דניאל וויפן מאירלנד (7:40.94 דקות) וגרגוריו פלטריניירי מאיטליה (7:42.98 דקות).
באולימפיאדת פריז שנערכה בסוף יולי תחילת אוגוסט זכה בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:01.98 דקות, אחרי הממלכה המאוחדת (6:59.43 דקות) וארצות הברית (7:00.78 דקות), כשחיין שלישי הוא שחה ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:45.19 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 7:48.36 דקות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא אישי חדש של 7:42.86 דקות ועלה מהמקום הרביעי למשחה הגמר.
אליטה אינטלקטואלית, עילית אינטלקטואלית, או אִינְטֶלִיגֶנְצְיָה, היא מעמד חברתי של אנשים בעלי השכלה אוניברסיטאית, העוסקים בעבודות אינטלקטואליות מורכבות שבאמצעותן הם מבקרים, מעצבים ומובילים בפוליטיקה, במדיניות ובתרבות של החברה שלהם.
אליטה אינטלקטואלית מורכבת מחוקרים, אקדמאים, מורים, עיתונאים וסופרים.
מבחינה מושגית, מעמד אליטה אינטלקטואלית התעורר בסוף המאה ה-18, במהלך החלוקה הרוסית של פולין (1772–1795).
מבחינה אטימולוגית, האינטלקטואל הפולני מהמאה ה-19 ברוניסלב טרנטובסקי טבע את המונח intelligencja (אינטליגנציה) כדי לזהות ולתאר את השכבה החברתית המשכילה באוניברסיטה ופעילה מקצועית של הבורגנות הפטריוטית; גברים ונשים שהאינטלקטואליזם שלהם יספק מנהיגות מוסרית ופוליטית לפולין בהתנגדות להגמוניה התרבותית של האימפריה הרוסית.
ברוסיה הקדם-מהפכנית (1917), המונח אינטליגנציה (интеллигенция) זיהה ותיאר את המעמד של אנשים בעלי השכלה אוניברסיטאית שההון התרבותי שלהם – חינוך, השכלה והארה אינטלקטואלית – אפשרו להם לקחת את היוזמה המוסרית ואת המנהיגות המעשית הנדרשת בפוליטיקה הלאומית, האזורית והמקומית של רוסיה.
בפועל, מעמדה ותפקודה החברתי של אליטה אינטלקטואלית השתנו לפי החברה; במזרח אירופה, האינטלקטואלים היו בפריפריה של החברות שלהם, ולכן נשללה מהם השפעה פוליטית וגישה למנופים היעילים של כוח פוליטי ושל פיתוח כלכלי.
במערב אירופה היו האינטלקטואלים בזרם המרכזי של החברות שלהם, ולכן הפעילו השפעה תרבותית ופוליטית שהעניקה גישה לכוח המשרד הממשלתי, כמו ה-Bildungsbürgertum, הבורגנות התרבותית של גרמניה והמקצועות החופשיים בבריטניה הגדולה.
בחברה, אליטה אינטלקטואלית היא מעמד של אינטלקטואלים שתפקידיהם החברתיים, הפוליטיקה והאינטרסים הלאומיים שלהם שונים מתפקידי הממשלה, המסחר והצבא.
במאות ה-19 וה-20, המילה הפולנית אינטליגנציה והמושג הסוציולוגי של אליטה אינטלקטואלית הפכו בשימוש אירופי לתיאור המעמד החברתי של גברים ונשים שהם האינטלקטואלים של מדינות מרכז ומזרח אירופה; בפולין, ההוגים הביקורתיים שהתחנכו באוניברסיטה, ברוסיה, הניהיליסטים שהתנגדו לערכים מסורתיים בשם ההיגיון והקדמה.
בסוף המאה ה-20 אמר הסוציולוג פייר בורדייה שבאליטה אינטלקטואלית יש שני סוגים של עובדים; (i) עובדים אינטלקטואלים היוצרים ידע (מעשי ותאורטי) ו-(ii) עובדים אינטלקטואלים היוצרים הון תרבותי.
מבחינה סוציולוגית, inteligencja פולנית מתורגמת ל־intellectuels בצרפת ולGebildete בגרמניה.
האליטה האינטלקטואלית התקיימה כשכבה חברתית בחברות אירופיות לפני שנטבע המונח inteligencja בפולין של המאה ה-19, כדי לזהות את האנשים האינטלקטואלים שמקצועותיהם הציבו אותם מחוץ למקומות העבודה המסורתיים ולפועלם של המעמדות החברתיים בעיר ובארץ (מלכות, אצולה, בורגנות) של מונרכיה; לכן inteligencja הן מעמד חברתי יליד העיר.
בתפקידיהם כמעמד, הבינו האינטלקטואלים את הפיתוח התרבותי של הערים, את הפצת הידע המודפס (ספרות, ספרי לימוד, עיתונים) ופיתוח כלכלי של דיור להשכרה (בית השכירות) עבור המורה, העיתונאי, ועובד המדינה.
בספר על אהבת המולדת (1844), הפילוסוף הפולני קרול ליבלט השתמש במונח intelligencja, שהיה מעמד המורכב מחוקרים, מורים, עורכי דין ומהנדסים וכו' כאנשים המשכילים של החברה המספקים את המנהיגות המוסרית הנדרשת לפתרון בעיות החברה, מכאן שתפקידה החברתי של האליטה האינטלקטואלית הוא "להדריך למען הנאורות הגבוהה שלהם".
בשנות ה-60 של המאה ה-20, העיתונאי פיוטר בובורקין פרסם את המונח אינטליגנציה (интеллигенция) כדי לזהות ולתאר את השכבה החברתית הרוסית של אנשים שהתחנכו באוניברסיטה העוסקים במקצועות האינטלקטואליים (משפטים, רפואה, הנדסה, אמנויות) המייצרים את התרבות והאמנויות.
אידאולוגיה דומיננטית לפיה החברה פועלת.
על פי התיאוריה של ד"ר ויטלי טפיקין, התכונות הסוציולוגיות הרגילות לאינטליגנציה של חברה הן:
אידיאלים מוסריים מתקדמים לזמנם, רגישות מוסרית לשכן, טאקט ועדינות בביטוי;
עבודה שכלית פרודוקטיבית, ובחינוך עצמי מתמשך;
פטריוטיות המבוססת על אמונה בעם, ואהבה בלתי נדלית וחסרת אנוכיות למולדת הקטנה והגדולה;
יצירתיות טבועה בכל שכבה של האליטה האינטלקטואלית, ונטייה לסגפנות;
יחס ביקורתי כלפי הממשלה, וגינוי פומבי של העוול;
נאמנות לעיקרון של מצפון, חסד בלחץ ונטייה להכחשה עצמית;
תפיסת מציאות מעורפלת, המובילה להפכפכות פוליטית שלעיתים הופכת לשמרנות;
תחושת טינה, כי הפוליטיקה והמדיניות לא התממשו; ונסיגה מהמרחב הציבורי אל תוך הקבוצה;
מריבות על אמנות, רעיונות ואידאולוגיה, המחלקות את תת-הקבוצות המרכיבות את האליטה האינטלקטואלית.
ב-The Rise of the Intelligentsia, 1750–1831 (2008) מאסיי יאנובסקי אמר שהאינטליגנציה הפולנית היו צוות החשיבה של המדינה, משרתים אינטלקטואלים שמדיניותם החברתית והכלכלית המתקדמת הפחיתה את הפיגור החברתי (אנאלפביתיות) של העם הפולני, וגם הפחתת הדיכוי הפוליטי הרוסי בפולין המחולקת.
בשנת 1844 פולין, המונח intelligencja, המזהה את האינטלקטואלים של החברה, שימש לראשונה את הפילוסוף קרול ליבלט, שאותו תיאר כמעמד של אנשים המאופיינים באינטלקט ובלאומיות פולנית; איכויות נפש, אופי ורוח שהפכו אותם למנהיגים טבעיים של האומה הפולנית המודרנית.
שהאינטליגנציה הייתה מודעת למעמדם החברתי ולחובותיהם לחברה: חינוך הנוער במטרה לאומנית להחזיר את הרפובליקה של פולין; שימור השפה הפולנית; ואהבת המולדת.
אף על פי כן, הסופרים סטניסלב בזוזובסקי ותדיאוש בוי-ז'לנסקי מתחו ביקורת על הייצוג האידאולוגי והמשיחי של ליבלט של רפובליקה פולנית, משום שמקורו במסורתיות החברתית והשמרנות הריאקציונרית ששוררת בתרבות פולין, ולכן מונעים את הקידמה החברתית-כלכלית.
בעקבות החלוקה הקיסרית הפרוסית, האוסטרית, השוודית והרוסית של פולין, הטלת ההגמוניה התרבותית הצארית גרמה לרבות מהאליטות הפוליטיות והתרבותיות להשתתף בהגירה הגדולה (1831–1870).
לאחר הפלישה לפולין (1 בספטמבר 1939), על ידי גרמניה הנאצית וברית המועצות, בפולין הכבושה כל צד המשיך לחסל כל מנהיג התנגדות אפשרי.
בחלקם של פולין הכבושה, החלו הנאצים את מלחמת העולם השנייה (1939–1945) עם השמדת האינטליגנציה הפולנית, באמצעות הפעולות הצבאיות של ספר התביעה המיוחדת-פולין, אקציית א.ב.
הגרמנית בפולין, אקציית האינטליגנציה, ו-Intelligenzaktion Pommern.
בחלקם של פולין הכבושה, ברית המועצות המשיכה בהשמדת האינטליגנציה הפולנית במבצעים כמו טבח קאטין (אפריל–מאי 1940), במהלכו פרופסורים באוניברסיטאות, רופאים, עורכי דין, מהנדסים, מורים, קצינים, שוטרים, סופרים ועיתונאים נרצחו.
האינטליגנציה הרוסית הייתה גם תערובת של משיחיות ואליטיזם אינטלקטואלי, שהפילוסוף ישעיהו ברלין תיאר כך: "התופעה, כשלעצמה, עם השלכותיה ההיסטוריות והמהפכניות ממש, היא, אני מניח, התרומה הרוסית הגדולה ביותר לשינוי חברתי.
אסור לבלבל בין מושג האינטליגנציה לבין מושג האינטלקטואלים.
חבריה חשבו על עצמם כמאוחדים, על ידי משהו יותר מסתם עניין ברעיונות; הם תפסו את עצמם כמסדר מסור, כמעט כהונה חילונית, המוקדש להפצת יחס ספציפי לחיים."
רעיון הקידמה, שמקורו במערב אירופה בעידן הנאורות במאה ה-18, הפך לדאגה העיקרית של האינטליגנציה באמצע המאה ה-19; לפיכך, תנועות חברתיות קידמה, כמו הנרודניקים, כללו בעיקר אינטלקטואלים.
הפילוסוף הרוסי סרגיי בולגקוב אמר שהאינטליגנציה הרוסית היא יצירתו של פיטר, שהם "החלון לאירופה שדרכו מגיע אלינו האוויר המערבי, מחייה ורעיל בו זמנית".
יתר על כן, בולגקוב אמר גם שמבקר הספרות של ההתמערבות, ויסריון בלינסקי היה אביה הרוחני של האינטליגנציה הרוסית.
ב-1860 היו 20,000 אנשי מקצוע ברוסיה ו-85,000 ב-1900. האינטליגנציה, שהורכבה במקור מאצילים משכילים, לאחר 1861 נשלטה על ידי רזנוצ'ינטסי (אנשים חסרי מעמדות).
ב-1833, 78.9 אחוזים מתלמידי בתי הספר העל-יסודיים היו ילדים של אצילים ובירוקרטים, ב-1885 הם היו 49.1 אחוזים מתלמידים כאלה.
שיעור פשוטי העם עלה מ-19.0 ל-43.8 אחוז, והאחוז הנותר היו ילדי כוהנים.
מחשש לפרולטריון משכיל, הצאר ניקולאי הראשון הגביל את מספר הסטודנטים באוניברסיטאות ל-3,000 בשנה, ובכל זאת היו 25,000 סטודנטים, עד 1894. באופן דומה גדל מספר כתבי העת מ-15 ב-1855 ל-140 פרסומים תקופתיים ב-1885. "האלמנט השלישי" היו אנשי מקצוע שנשכרו על ידי שלטון מקומי.
בשנת 1900 היו 47,000 מהם, רובם רדיקלים ליברליים.
אף על פי שהצאר פיטר הגדול הציג את רעיון הקידמה לרוסיה, עד המאה ה-19, הצארים לא הכירו ב"קידמה" כיעד לגיטימי של המדינה, עד כדי כך שניקולאי השני אמר "כמה דוחה אני מוצא את המילה הזאת" הלוואי שזה יוסר מהשפה הרוסית.
ברוסיה, הבולשביקים לא ראו באינטליגנציה מעמד חברתי אמיתי, כפי שהוגדר בפילוסופיה המרקסיסטית.
באותה תקופה השתמשו הבולשביקים במילה שכבה כדי לזהות ולהגדיר את האינטליגנציה כ"שכבה מפרידה" ללא אופי מעמדי מובנה.
ביצירתה של רוסיה הפוסט-מונרכית, לנין מתח ביקורת נחרצת על אופייה המעמדי של האינטליגנציה, ושיבח את צמיחתם של "הכוחות האינטלקטואליים של הפועלים והאיכרים" ידיחו את "הבורגנות ושותפיהם, אינטליגנטים, משרתי ההון, שחושבים שהם המוח של האומה.
למעשה זה לא מוח, אלא חרא".
המהפכה הרוסית של 1917 חילקה את האינטליגנציה ואת המעמדות החברתיים של רוסיה הצארית.
חלק מהרוסים היגרו, הריאקציונרים הפוליטיים הצטרפו לתנועה הלבנה הימנית למען מהפכה נגדית, חלקם הפכו לבולשביקים, וחלקם נשארו ברוסיה והשתתפו במערכת הפוליטית של ברית המועצות.
בארגון מחדש של החברה הרוסית, ראו הבולשביקים כאויבי מעמד אינטליגנציה לא-בולשביקים וגירשו אותם מהחברה, בדרך של גירוש ספינות פילוסופים, עבודת כפייה בגולאג והוצאה להורג.
חברי האינטליגנציה של תקופת הצאר שנשארו ברוסיה הבולשביקית (ברית המועצות) זכו לפרולטריזציה.
למרות שהבולשביקים הכירו בחשיבותה הניהולית של האינטליגנציה לעתידה של רוסיה הסובייטית, מקורה הבורגני של שכבה זו נתן סיבה לחוסר אמון במחויבותם האידאולוגית לפילוסופיה המרקסיסטית ולשליטה חברתית בולשביקית.
בברית המועצות המאוחרת המונח "אינטליגנציה" רכש הגדרה פורמלית של עובדי בינה ותרבות.
היו קטגוריות משנה של "אינטליגנציה מדעית-טכנית" (научно-техническая интеллигенция) ו"אינטליגנציה יצירתית" (творческая интеллигенция).
בתקופה הפוסט-סובייטית, חברי האינטליגנציה הסובייטית לשעבר הפגינו עמדות שונות כלפי הממשלה הקומוניסטית.
בעוד שהדור המבוגר של האינטליגנציה ניסה לדמות את עצמו כקורבנות, הדור הצעיר, שהיו בשנות ה-30 לחייהם כאשר ברית המועצות התמוטטה, לא הקצה כל כך הרבה מקום לחוויה הדיכוי בנרטיבים העצמיים שלהם.
מאז התמוטטות ברית המועצות, הפופולריות וההשפעה של האינטליגנציה ירדה משמעותית.
לכן, אופייני לאינטליגנציה הפוסט-סובייטית להרגיש נוסטלגיה לשנים האחרונות של ברית המועצות (פרסטרויקה), שלעיתים קרובות הם מחשיבים את תור הזהב של האינטליגנציה.
ולדימיר פוטין הביע את השקפתו על חובתה החברתית של האינטליגנציה ברוסיה המודרנית.כולנו צריכים להיות מודעים לעובדה שכאשר מגיעים שינויים מהפכניים – לא אבולוציוניים, הדברים יכולים להחמיר עוד יותר.
האינטליגנציה צריכה להיות מודעת לכך.
והאינטליגנציה היא זו שצריכה לזכור זאת ולמנוע מהחברה צעדים ומהפכות קיצוניות מכל הסוגים.
ראינו כל כך הרבה מהפכות ומלחמות.
אנו זקוקים לעשרות שנים של התפתחות רגועה והרמונית.
בספר Campus Power Struggle (1970), הסוציולוג ריצ'רד פלאקס התייחס למושג אינטליגנציה המונית:
אלייז'ה גודווין הוא אתלט אמריקאי, אלוף העולם (יוג'ין 2022) בריצת שליחים 4x400 מטר זוכה מדליית ארד אולימפית (טוקיו 2020) ומדליית ארד באליפות העולם (יוג'ין 2022) בריצת שליחים משולבת 4x400 מטר.
בעל התוצאה השישית בטיבה בכל הזמנים ותוצאת השנה בעולם (2023) בריצת 400 מטר באולם (44.75 שניות).
גודווין נולד וגדל בקובינגטון, ג'ורג'יה ולו אח ואחות.
אמו, ג'ינג'ר לובי, מנהלת משרד רופא.
ב-7 במאי 2019 הוא סבל מפציעה חמורה במהלך אימון ריצה, כאשר הוא שופד על ידי כידון.
התאונה הותירה את גודווין עם פצעים בגבו ובכתפו וממוטטת את הריאה השמאלית.
שירותי החירום טיפלו בו וריסקו חלק מהכידון לפני שהוא נלקח למרכז הרפואי האזורי, שם הוסר הכידון על ידי הרופאים המנתחים.
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכה במדליית ארד בריצת שליחים משולבת 4x400 מטר לאחר שהשתתף בשלב המוקדמות.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון ביולי 2022 זכה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר ביחד עם מייקל נורמן, ברייס דדמון וצ'מפיון אליסון בתוצאה של 2:56.17 דקות לפני ג'מייקה (2:58.58 דקות) ובלגיה (2:58.72 דקות).
מדליית ארד בריצת שליחים משולבת 4x400 מטר ביחד עם אליסון פליקס, ורנון נורווד וקנדי סימון בתוצאה של 3:10.16 דקות, אחרי הרפובליקה הדומיניקנית (3:09.82 דקות) והולנד (3:09.90 דקות).
בתחרות שנערכה באולם בפאייטוויל, ארקנסו ב-25 בפברואר 2023 הוא קבע בריצת 400 מטר שיא אישי חדש, התוצאה השישית בטיבה בכל הזמנים ותוצאת השנה בעולם של 44.75 שניות.
בתחרות אליפות העולם באולם הוא זכה במירוץ שליחים 400 מ'.
מלאך קרב אליטה, אשר ידועה ביפן בשם גאנם (ביפנית: 銃夢, מילולית "חלום האקדח"), היא סדרת מאנגה יפנית מסוג סייברפאנק שנוצרה על ידי יוקיטו קישירו .
הסדרה פורסמה במקור במגזין Business Jump בין השנים 1990 עד 1995, ובהמשך פורסמה בתשעה כרכים.
המאנגה עובדה בין היתר לסרט לייב אקשן בשם "אליטה: מלאך קרב", אשר יצא לאקרנים ב-14 בפברואר 2019 בהפקת אולפני המאה ה-20.
עלילת הסדרה מתרחשת בעתיד פוסט-אפוקליפטי בו החברה מחולקת לשני אזורים מרכזיים - העיר העשירה המרחפת זאלם והיישוב העני הממוקם מתחתיה.
בתחילת הסדרה המדען ד"ר דייסקה אידו, אשר חי ביישוב העני הממוקם מתחת לעיר זאלם, מגלה שרידים של סייבורגית במגרש גרוטאות.
הוא בונה מחדש את הסייבורגית וקורא לה אליטה.
עם זאת, לאליטה אין שום זיכרונות מעברה, אך היא מגלה בהמשך שיש לה כישורי לחימה יוצאי דופן.
בהמשך נאלצת אליטה להיאבק בסייבורגים אחרים, המועצמים בכישורים יוצאי דופן, אשר מנסים ללכוד אותה.
אליטה (נקראת ביפנית "גאלי"'; ガリィ) – גיבורת הסדרה אשר היא נערה סייבורגית, בעלת גוף רובוטי ומוח אנושי.
לאחר שהיא מגלה שיש לה כישורי לחימה מתקדמים היא מחליטה להיות ציידת ראשים.
הנשק המועדף עליה היא חרב מיוחדת אותה היא מקבלת בתקופה בה היא תהיה שחקנית מוטורבול.
ד"ר דייסקה אידו (イド・ダイスケ) – מדען, תושב לשעבר בזאלם, ואדם טוב מיסודו.
הוא עובד בלילות כצייד ראשים.
אידו מוצא במקרה את אליטה במגרש הגרוטאות של זאלם ובעקבות כך הוא הרכיב אותה מחדש.
הוא משמש לאורך הסדרה כדמות אב עבור אליטה.
הוגו (ユーゴ) – בחור צעיר עני אשר חולם להגיע לעיר המרחפת זאלם.
הוגו הוא מושא האהבה של אליטה ואחד מחבריה הטובים ביותר.
דסטי נובה (ディスティ・ノヴァ) – האנטיגוניסט הראשי בסדרה.
דסטי נובה הוא מדען מטורף ותושב לשעבר בזאלם אשר מתמחה בננוטכנולוגיה.
הוא נאלץ לעבור לכדור הארץ לאחר שביצע ניסויים לא חוקיים בתקופה בה היה תושב זאלם.
הוא מפתח ננו-רובוטים אותם הוא מחדיר לגופו על מנת שהם יעניקו לו יכולות יוצאות דופן.
הוא ממלא תפקיד מרכזי בחלקו האחרון של הסיפור.
בשנת 1993 הופקו שני OVA המתבססים על המאנגה.
בשנת 2019 התקיימה הקרנת הבכורה של סרט הלייב אקשן "אליטה: מלאך קרב", אשר הופק על ידי ג'יימס קמרון ובוים על ידי רוברט רודריגז.
אלייז'ה בורדמן היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כסנאטור מטעם מדינת קונטיקט.
הוא נולד למשפחה ידועה ובעלת קשרים פוליטיים בקונטיקט, שירת במיליציה של קונטיקט, ולאחר מכן התבלט כסוחר ואיש עסקים.
בורדמן היה מעורב ברכישת קרקעות ובבעלות על נכסים בקונטיקט ובאוהיו, וייסד את הערים בורדמן ומדינה באוהיו.
במקביל גברה מעורבותו הפוליטית, והוא התקדם בהדרגה בשלטון המקומי ולאחר מכן הלאומי, עד שנבחר בידי בית המחוקקים של קונטיקט לסנאט של ארצות הברית.
הוא כיהן כסנאטור מטעם קונטיקט עד מותו באוהיו.
בורדמן נולד ב-7 במרץ 1760 בניו מילפורד שבמושבת קונטיקט, הילד השלישי מתוך ארבעה לדיאקון שרמן בורדמן (1728–1814) ולשרה בוסטוויק בורדמן (1730–1818).
אביו, בנו של הכומר הראשון של הכנסייה הקונגרגציונליסטית, היה חקלאי אמיד, משכיל ובקי בפוליטיקה המקומית – הוא נבחר 21 פעמים כחבר האספה הכללית של קונטיקט – והיה מעורב בענייני האזרחות והצבא של העיירה.
משפחת בורדמן הייתה משפחת המייסדים של העיירה, והתגוררה בחווה רחבת ידיים על נהר ההוסאטוניק.
ביוגרף של רעייתו לעתיד כתב על אלייז'ה בורדמן כי ירש רבות מתכונותיו הטובות של אביו וסבו, ושילב אותן עם האנרגיה והאומץ של אמו וסבתו.
אותו ביוגרף ציין כי הופעתו האישית הייתה מכובדת והוא היה נאה.
אחיו, דייוויד שרמן בורדמן, ציין כי נטה לעליזות.
בורדמן התחנך בבית על ידי מורים פרטיים – בהם הכומר נתנאל טיילור שלימד אותו לטינית, וכן אמו שלימדה אותו תחומים נוספים – ולאחר מכן התגייס למיליציה של קונטיקט במרץ 1776, בגיל 16, כחייל פשוט, כדי לשרת במלחמת העצמאות האמריקאית.
תחת פיקודו של הקפטן אייזק בוסטוויק שירת בורדמן באחד משישה עשר הרגימנטים הראשונים שהוקמו על ידי הקונגרס הקונטיננטלי, בפיקודו של הקולונל צ'ארלס וב.
הוא נשלח לבוסטון והוסט לניו לונדון ולניו יורק, שם השתתף בקרב לונג איילנד.
לאחר התבוסה והנסיגה האמריקאית, הוא נפל למשכב בשל החמרה של בעיות רפואיות מילדות וחום.
לאחר שישה חודשים, ובדרגת סמל, הועבר חזרה לניו יורק בעגלה.
שם מצא אותו ידיד של אביו במצב בריאותי ירוד, ושלח הודעה למשפחתו לבוא לאספו.
בינתיים קיבל בורדמן שחרור מהצבא.
בקיץ 1777, לאחר שסר הנרי קלינטון הוביל כוחות בריטיים דרך פורט מונטגומרי, גויסה שוב מיליציית קונטיקט.
בורדמן הצטרף אליה עד שהסכנה חלפה בעקבות כניעתו של הגנרל ג'ון בורגוין, ואז פורקה המיליציה.
לאחר מכן חזר ללימודיו בהדרכתו של ג'ון היקלינג, מורה משפחתי שהועסק בידי אביו.
בשנת 1781 החל בורדמן לעבוד כפקיד וכסוחר.
הוא עבד בניו הייבן והוכשר כמוכר בחנותם של אלייז'ה וארצ'יבלד אוסטין, ולאחר מכן הקים באותה שנה עסק עצמאי בעיר הולדתו ניו מילפורד.
העסק היה חנות למוצרי טקסטיל וציוד יבש, ופעל בשותפות עם שני אחיו, דייוויד ודניאל.
במסגרת מסעותיו ביקר באוהיו, שם ייסד את העיירה בורדמן.
בשנת 1789 צויר דיוקנו בידי הצייר ראלף ארל, שתיאר אותו כסוחר לבוש בהידור בחנותו בניו מילפורד, כאשר דרך הדלת הפתוחה נראים גלילי בדים המרמזים על עיסוקו.
סדרת ציורי משפחת בורדמן של ארל נחשבה למוצלחת במיוחד.
ב-25 בספטמבר 1792 נישא בורדמן למרי אנה ויטינג, ולכבודה בנה את 'בית בורדמן', העומד עד היום בניו מילפורד.
באותה תקופה פתח גם חנות נוספת במחוז ליצ'פילד, שתוכננה בידי האדריכל ויליאם ספרטס.
בספטמבר 1795 הצטרף בורדמן לחברת הקרקעות של קונטיקט ורכש חלק מ'השמורה המערבית של קונטיקט' – אזור בצפון אוהיו של ימינו.
רכישה זו הקנתה לו ולשותפיו שני אזורי עיירות, שאחד מהם היה מדינה.
שטח של 227 אקרים שיועד להיות מושב המחוז נקרא תחילה מכה, אך השם שונה לאחר שהתברר שעיירה סמוכה נושאת אותו שם.
סוכן הקרקעות שלו, רופוס פריס האב, היה התושב הראשון של מדינה.
יחד עם אחיו הפך בורדמן לבעל נכסי נדל"ן רבים, ונמנה עם בעלי הקרקעות הבולטים והמשלמים מיסים גבוהים בעיירה.
בורדמן גם החזיק בשפחה בשם איזבלה.
המעורבות הפוליטית הראשונית של בורדמן מתועדת במכתב ששלח לנשיא תומאס ג'פרסון ב-18 ביוני 1801, אליו צירף דרשה של הכומר סטנלי גריסוולד, אשר הציגה את הנשיא החדש כדוגמה ל"התגברות הטוב על הרע".
ג'פרסון השיב במכתב ביקורתי ומפורט.
בורדמן כיהן כחבר בבית הנבחרים של המדינה בשנים 1803–1805 ושוב ב-1816, לאחר מכן כחבר בבית העליון של המדינה בשנים 1817–1819, וכחבר בסנאט של המדינה בשנים 1819–1821. ב-4 במרץ 1821 נבחר לסנאט של ארצות הברית בעודו מתגורר בליצ'פילד, קונטיקט.
הוא תועד כנוכח בישיבות הסנאט בוושינגטון ב-3 בדצמבר 1821, לצד הסנאטור ג'יימס לנמן מקונטיקט.
בורדמן כיהן בסנאט עד מותו ב-18 באוגוסט 1823, שאירע בעת ביקור אצל בנו.
סיבת מותו אינה ודאית, אך לפי ביוגרף וחתנו ג'ון פרדריק שרדר, בורדמן סבל במהלך חייו מהתקפים חוזרים של כולרה וחום, במיוחד במסע ברוד איילנד בשנת 1780 וכן בהתקפים נוספים בוורמונט ובניו המפשייר.
ב-5 בדצמבר 1823 הציע הסנאטור ג'יימס לנמן שחברי הסנאט יענדו סמלי אבל למשך שלושים יום לזכרו.
גופתו של בורדמן הוחזרה לניו מילפורד והוא נקבר שם.
הוא הותיר אחריו את בנו הבכור ויליאם, שלימים היה גם הוא פוליטיקאי, ואת בנו השני הנרי מייסון בורדמן.
נינתו הייתה מייבל ת'ורפ בורדמן, פילנתרופית אמריקאית.
אליזה ריכטר הייתה פילולוגית אוסטרית, שהתמחתה בלימודים רומאניים, ופרופסור באוניברסיטה.
היא הייתה האישה הראשונה שהשיגה את ההביליטציה באוניברסיטת וינה (תואר המקביל לקבלה כחברה מלאה בקהילת המחקר דוברת הגרמנית), הפרופסורית חברה הראשונה, והאישה היחידה בכל אוניברסיטה אוסטרית טרם מלחמת העולם הראשונה שהחזיקה במינוי אקדמי.
בדומה לכל שאר בני משפחתה, היא נרדפה על ידי הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה, גורשה לטרזיינשטט בצ'כוסלובקיה הכבושה בידי גרמניה באוקטובר 1942, ונרצחה שם, כמו אחותה, הלנה ריכטר, שהייתה בעלת תואר דוקטור באנגלית.
אליזה נרצחה ביוני 1943, חצי שנה אחרי רצח אחותה.
אליזה ריכטר נולדה בווינה, אוסטריה, ב-2 במרץ 1865, למשפחה יהודית חילונית ממעמד הביניים.
היא הייתה בתם של אמילי ריכטר ומקסימיליאן ריכטר, הרופא הראשי של חברת הרכבות הדרומית האוסטרית.
אחותה הלנה ריכטר, שהייתה מבוגרת ממנה בארבע שנים, נודעה כחוקרת אנגלית ותיאטרון, וכתבה על ספרות אנגלית ודרמה אנגלית ותרגמה אותן.
אליזה ריכטר פיתחה דלקת מפרקים שיגרונית כאישה צעירה, והייתה מרותקת למיטה במשך שנה בתחילת שנות ה-20 לחייה.
שתי האחיות התקרבו זו לזו בעקבות מות אמם ואביהם ב-1889 וב-1891 בהתאמה.
בנסיעותיהן המשותפות, הן עודדו זו את זו להמשיך בעיסוקיהן האקדמיים בהתאמה.
מכיוון שבנות הודרו מחינוך גבוה פורמלי באותה עת, ריכטר ושתי אחיותיה (אחת מהן מתה בגיל צעיר) התחנכו תחילה בבית על ידי האומנת הפרוסית של המשפחה.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19, הלנה ואליזה ריכטר השתתפו כשומעות חופשיות בקורסים באוניברסיטה באישור מיוחד מפרופסורים מסוימים.
ב-1905 הפכה לאישה הראשונה שקיבלה את ההביליטציה על עבודתה בשפות רומאניות.
שנתיים לאחר מכן, הפכה לפריבט-דוצנט (מרצה בכירה) האישה הראשונה באוניברסיטת וינה.
הרצאת הפתיחה שלה בנושא "היסטוריה של השפות הבלתי ניתנות לערעור" הועברה לאולם הרצאות אחר כדי למנוע הפרעות מצד סטודנטים קתולים מיליטנטים ולאומנים גרמנים שנפגעו לא רק ממינה של ריכטר אלא גם משורשיה היהודיים.
ב-1921 הפכה לאישה הראשונה באוסטריה שמונתה לפרופסורית חברה (außerordentlicher Professor).
עם זאת, מעולם לא קיבלה פרופסורה מן המניין.
בביתן ברובע הקוטג'ים של ורינג, אירחו אליזה והלנה ריכטר סלון שבועי לאינטלקטואלים ואמנים, החל מ-1906. בין האורחים הקבועים היו פעילות זכויות הנשים מריאנה הייניש ורוזה מאירדר, מבקר המוזיקה מקס קלבק, ומנהל הבורגתיאטר הוגו תימיג.
ב-1911 הוטבלו שתי האחיות ריכטר בכנסייה הלותרנית העירונית של וינה.
החל מ-1920 כיהנה אליזה כיושבת ראש איגוד הנשים האקדמיות האוסטריות (Verband der Akademikerinnen Österreichs).
ב-1922 ייסדה אליזה ריכטר את הפדרציה האוסטרית של נשות האוניברסיטה.
לאחר האנשלוס ב-1938, והחלת המדיניות האנטישמית הנאצית באוסטריה, שהדירה אנשים ממוצא יהודי מהחיים הציבוריים, נמנעה מריכטר הגישה לספריית האוניברסיטה, היא פוטרה מתפקידה, נשללה ממנה תמיכת הפנסיה לעת זקנה, ונאסר עליה לבקר במוזיאונים ובמוסדות תרבות אחרים.
בנוסף, ספרייתה האישית, שהכילה 3,000 פריטים, ורכוש אחר הוחרמו.
היא ואחותה, הלנה, שהתגוררה עמה, גורשו למחנה הריכוז טרזיינשטט ב-9 באוקטובר 1942, בטרנספורט IV/13, מספר 598. הלנה הייתה בת 81 כשמתה שם ב-8 בנובמבר 1942. אליזה הייתה בת 78 כשמתה שם ב-21 ביוני 1943.
תוכנית אליזה ריכטר של קרן המדע האוסטרית (FWF), המספקת תמיכה כספית לחוקרות פוסט-דוקטורט השואפות לפרופסורה, נקראת על שמה.
על התפתחות סדר המילים הרומאני מתוך הלטינית [שם בגרמנית: Zur Entwicklung der romanischen Wortstellung aus der lateinischen] (הוצאת מקס נימייר, האלה (זאלה): 1903)
תורת המילים הזרות [שם בגרמנית: Fremdwortkunde] (טויבנר, לייפציג: 1919)
פונטיקה: מבוא לתורת ההגה [שם בגרמנית: Lautbildungskunde.
שש הרצאות עממיות [שם בגרמנית: Wie wir sprechen.
התפתחות הצרפתית החדישה [שם בגרמנית: Die Entwicklung des neuesten Französischen] (ולהאגן וקלסינג, בילפלד/לייפציג: 1933)
תרומות להיסטוריה של הרומניזמים I: פונטיקה כרונולוגית של הצרפתית עד סוף המאה ה-8 [שם בגרמנית: Beiträge zur Geschichte der Romanismen I.
כתבים קטנים בבלשנות כללית ורומאנית [שם בגרמנית: Kleinere Schriften zur allgemeinen und romanischen Sprachwissenschaft] (המכון לבלשנות באוניברסיטת אינסברוק, אינסברוק: 1977)
סך החיים [שם בגרמנית: Summe des Lebens] (הוצאת אוניברסיטת WUV, וינה: 1997)
אלייז'ה ג'ורדן ווד הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ומפיק קולנוע אמריקאי.
מוכר בשל גילום דמותו של פרודו בגינס בעיבוד הקולנועי לטרילוגיית "שר הטבעות" ובסרט "ההוביט: מסע בלתי צפוי".
ווד נולד בסידר רפידס, איווה, ארצות הברית.
הוריו גרושים ויש לו שני אחים.
הוא ממוצא אנגלי, אוסטרי, גרמני ודני, והוא חונך כקתולי.
בבית הספר היסודי הופיע בהצגה "צלילי המוסיקה".
שנה לאחר מכן הופיע כשחקן ראשי בהצגה "הקוסם מארץ עוץ".
הוא שימש כנער המקהלה בהפקה של "See How They Run".
ווד דגמן והופיע בפרסומות מקומיות, לפני שמשפחתו עברה ללוס אנג'לס בשנת 1988. הוא נכנס לתחום הבידור בגיל שבע בעידודה של אמו.
סוכנות ויליאם מוריס בקליפורניה לקחה על עצמה את קידומו, וכבר בגיל שמונה השתלב בתעשייה.
הופעתו הראשונה הייתה בתפקיד קטן שקיבל בקליפ של פאולה עבדול, "Forever Your Girl".
לאחר מכן הופיע בתפקיד קטן בסרט "בחזרה לעתיד 2".
ב-1993 לוהק לתפקיד הראשי בסרט "הרפתקאותיו של האקלברי פין", וכן לסרט "הבן הטוב" ביחד עם מקולי קאלקין.
ב-1995 הופיע ווד בקליפ של הקרנבריז, "Ridiculous Thoughts".
בהמשך הופיע בתפקידים שונים בסרטים נוספים.
התפקיד הבולט ביותר בקריירה שלו, הוא גילום דמותו של פרודו בגינס בעיבוד הקולנועי לטרילוגיית "שר הטבעות" של טולקין (2001-2003).
ב-2005 הקים ווד חברת תקליטים משלו שנקראת "Simian Records".
באותה שנה השתתף בסרט "עיר החטאים".
ב-2006 הופיע בסרט "בובי", על היום בו נרצח רוברט קנדי.
באותה שנה גם דיבב בסרט "תזיזו ת'רגליים".
הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב וזכה בפרס האוסקר.
עוד בקריירת הדיבוב של ווד מופיעה דיבוב הדמות הראשית בסרט 9.
ווד מופיע בסרט הביוגרפי "The Passenger", על חייו של איגי פופ בצעירותו.
ב-2007 השתתף בתפקיד ראשי בסרט "רציחות באוקספורד".
בין השנים 2011–2014 ווד כיכב בקומדיית המצבים "וילפרד".
ב-2016–2017 הוא כיכב בסדרת הטלוויזיה "סוכנות הבילוש של דירק ג'נטלי", המבוססת על ספרו של דאגלס אדמס באותו שם.
ב-2023 יצא סרט נוסף בהשתתפותו - "הטורף הרעיל" בכיכובו של פיטר דינקלייג'.
+שנהסדרהתפקידהערות1990Child in the Nightלוקסרט טלוויזיה של CBS1992Day-Oדאיוסרט טלוויזיה של NBC1994פרייז'ראיתןדיבוב; פרק: "Guess Who's Coming to Breakfast"1996Adventures from the Book of Virtuesאיקרוסדיבוב; פרק: "Responsibility"רצח מאדום לשחורמק'פי ברודמןפרק: "The True Test"1997אוליבר טוויסטארטפול דודג'רסרט טלוויזיה של ABC2002פרנקליןזאב ערבותדיבוב; פרק: "Franklin in Two Places/Franklin's First Star"
ריינס2 פרקים2020סרט ביתי: הנסיכה הקסומההנסיך המפרדינקפרק: "Chapter Seven: The Pit Of Despair"2023-2025הצהובותוולטר3 פרקים2023אני מזל בתולה (אנ')מנהל סטודיופרק: "The Universe and My Spirit"TBAI Love LAסדרה עתידית של HBO
אלייזה היא תוכנית מחשב מפורסמת שנכתבה בשנת 1966 על ידי ג'וזף וייצנבאום, והיוותה פרודיה על הפסיכותרפיה של קרל רוג'רס.
היא קיימה דיאלוג עם מטופל באמצעות הצגת הצהרות שכותב המטופל כשאלות והפנייתן אליו.
למשל, התגובה ל"כואב לי הראש" יכולה להיות "למה אתה אומר שכואב לך הראש?" והתגובה ל"אימי שונאת אותי" יכולה להיות "מי עוד במשפחתך שונא אותך?"
הסברה המקובלת והלא-מדויקת היא שאלייזה מבצעת סימולציה או אפילו אמולציה של מטפל.
וייצנבאום אמר ש-ELIZA היא בעצם פרודיה של "התגובות של פסיכותרפיסט חסר הכוון בתחילת ראיון פסיכיאטרי".
הוא בחר את הפסיכותרפיה כדי לפתור את בעיית אספקה לתוכנית של מבנה נתונים של "ידע מהעולם", כאשר המצב הטיפולי הוא אחד מהמצבים המעטים שבהם אדם יכול לענות להצהרה בשאלה שמעידה על ידע ספציפי מועט ביותר בנושא השיחה.
לדוגמה, זהו קונטקסט שבו השאלה "מיהו המלחין המועדף עליך?" יכולה להיענות בתגובות כמו "מה לגבי מיהו המלחין המועדף עליך?" או "האם שאלה זו מעניינת אותך?"
אלייזה פעלה באמצעות זיהוי תבניות פשוט והחלפת מילות מפתח בביטוי מתוך מאגר צירופים.
אולם התוכנה הייתה כל כך משכנעת כמטפל, שישנם סיפורים אנקדוטליים על אנשים שהגיבו אליה בצורה רגשנית למדי.
זאת בגלל הנטייה של אנשים לייחס משמעות, שהתוכנה מעולם לא העניקה, למילים.
כדי להעריך את ההשפעה של אלייזה, יש לזכור שבשנת 1966 מחשוב אינטראקטיבי (באמצעות מסוף) היה דבר חדש - עשור ומחצה לפני המחשב האישי, ושלושה עשורים לפני שאנשים נחשפו לעיבוד שפה טבעית כמו למשל במנוע החיפוש Ask Jeeves או מערכות עזרה ממוחשבות כמו ה-Clippy של מיקרוסופט.
גם היום אלייזה עדיין מסוגלת לגרום להשעיית חוסר האמונה.
תגובותיה, אף על פי שהן פחות "שימושיות" מאלו של Ask Jeeves או Clippy, נראות כמדגימות רמה עמוקה יותר של "הבנה".
תגובות הקהל הרחב לאלייזה הטרידו את מנוחתו של וייצנבאום, ועודדו אותו לכתוב את ספרו Computer Power and Human Reason: From Judgment to Calculation, שבו הסביר באופן מעורר מחלוקת את המגבלות של מחשבים, שכן הוא רוצה להבהיר לקהל את דעתו לפיה ההשקפות המאנישות לגבי מחשבים הן רק היסק של בני אדם.
אלייזה קיבלה את שמה מאלייזה דוליטל, דמות ממחזהו של ג'ורג' ברנרד שו "פיגמליון" שלומדת לדבר במבטא של המעמד הגבוה.
ספרו של המשורר דוד אבידן "הפסיכיאטור האלקטרוני שלי" (1974) כולל שמונה שיחות של אבידן עם "אלייזה" (לדעת צבי ינאי, שהיה מעורב ביצירת הקשר בין אבידן ל"אלייזה", המשורר נטל לעצמו חירות רבה בעריכת השיחות, שאינן משקפות את יכולתה האמיתית של "אלייזה").
AOLiza הייתה מערכת בינה מלאכותית דמוית ELIZA שעובדת בפרוטוקול של AIM.
גרסה המכונה Azile (אלייזה באנגלית, אבל הפוך) מעליבה את המשוחח במקום לענות תשובות פסיכולוגיות.
גרסה של אלייזה הנקראת "דוקטור" כלולה ב-emacs.
אליין פרוג'קט הוא כינויו של יוצר הטראנס הישראלי ארי לינקר.
סגנונו המוזיקלי של לינקר הוא טראנס פסיכדלי וטכנו.
לינקר החל את דרכו בשנת 1994, לאחר שהתוודע למוזיקת הטראנס בטיול בגואה שבהודו.
הוא נחשב לאחד החלוצים בתחום זה בישראל, משום שהיה בין הראשונים שייבאו סגנון זה לארץ והיה בין הראשונים שהופיעו במסיבות טראנס.
במקביל עבד כדי ג'יי, והופיע בארץ ובעולם.
ניסיונו כדי ג'יי תרם ליצירתו.
כאשר התגורר לינקר בתל אביב, התברר לו שהוא שכן של אבי ניסים וליאור פרלמוטר המרכיבים את הצמד Astral Projection, מראשוני הישראלים שעסקו במוזיקת טראנס.
הוא התיידד עמם ועבד בסטודיו שלהם, ולמד מניסיונם כיצד ליצור מוזיקה באופן מקצועי יותר.
כמחווה לצמד, ביצע לינקר רמיקס לאחד הטראקים של הצמד, "People Can Fly".
הרמיקס יצא לאור יחד עם הטראק המקורי.
הוא החל לעבוד יחד עם ג'ון בליי שכינויו היה Trance Meister ובעברו היה מתופף ומתכנת בהרכב Juno Reactor.
בשנת 2001 הוציא לאור את האלבום הראשון שלו "Midnight Sun" תחת הלייבל פונוקול.
מספר חודשים לאחר מכן הוציא את האלבום השני שלו "Dance or Die".
האלבום המצליח ביותר מבחינה כלכלית של לינקר הוא "Aztechno Dream".
החל משנת 2004 חבר ב"H2O Team" ובלייבל "H2O Records" ביחד עם אבי אלגרנטי (Space Cat) ועידו לירן (Quadra).
אליין פרוג'קט משתף פעולה עם Space Cat תחת השם Alien Vs The Cat.
אלייזה אליסיה לינץ' הייתה פילגשו של רודן פרגוואי פרנסיסקו סולנו לופז.
לינץ' נולדה בעיר קורק באירלנד והיגרה עם משפחתה לפריז בתקופת רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד, בהיותה בת שתים עשרה.
בהיותה בת 15 נישאה לרופא צבאי צרפתי בשם ז'אן לואי ארמנד דה קאטרפז'.
היא חיה עמו באלג'יריה אך לא הייתה מאושרת עמו, והתגרשה ממנו בתוך שלוש שנים.
היא שבה לפריז, ייתכן שבמחיצת מאהב רוסי, ושימשה כמורה לשפות, וכך נהגה לפגוש גברים עשירים, ולשמש כקורטיזנה.
בצורה זו פגשה בשנת 1853 בפרנסיסקו סולנו לופז שהיה בנו של שליט פרגוואי קרלוס אנטוניו לופז, ושהה בחצרו של שליט צרפת נפוליון השלישי.
לופז התאהב בקורטיזנה הצעירה, שהייתה בת 19 כאשר השניים נפגשו.
בשנת 1855 הגיעה לינץ' לפרגוואי בלווייתו של לופז.
בדרך, בבואנוס איירס, ילדה את הראשון מששת ילדיהם, חואן פרנסיסקו "פאנצ'יטו" לופז.
במהלך 15 השנים הבאות הייתה האישה רבת העוצמה ביותר במדינה.
תחת הכינוי "מאדאם לינץ'" או "לה לינץ'" רכשה עוצמה פוליטית, רכוש וקרקעות.
בשלב מסוים הייתה, כפי הנראה, לאישה העשירה בעולם.
עושרה רק גדל, כאשר בתקופת מלחמת הברית המשולשת העביר לופז רכוש רב על שמה.
לינץ' ניסתה להפוך את אסונסיון לבירה אירופית נוסח פריז, והנהיגה "חצר" משלה.
השפעתה על בעלה לופז הייתה גדולה ביותר.
יש אומרים שתחת השפעתה בנה לופז את הצבא הגדול ביותר בדרום אמריקה, וחימש אותו במיטב החימוש המודרני.
בשנת 1862, עם מות אביו, הפך לופז לשליט פרגוואי, ולצידו "הגברת הראשונה" לה לינץ'.
שלטונו של לופז היה שלטון אימים דיקטטורי, אשר הגיע לשיאו במלחמה חסרת סיכוי כנגד ברית משולשת שכללה את ברזיל, ארגנטינה ואורוגוואי.
רבים מאמינים כי הייתה זו השפעתה של לינץ' שהייתה בין הגורמים שהביאו את לופז, שסבל מאישיות בלתי יציבה, לפתוח במלחמה.
במלחמה זו, המכונה מלחמת הברית המשולשת הפסידה פרגוואי, וספגה שיעור אבדות נוראי.
לפי מקורות מסוימים נהרגו במלחמה 90% מהגברים הבוגרים בפרגוואי.
בשנת 1869 נכבשה אסונסיון על ידי כוחות צבא ברזיל, ארגנטינה ואורוגוואי.
המשטר החדש שהוקם החרים את כל רכושה של לינץ'.
לינץ' ולופז נמלטו ליערות שבצפון המדינה והמשיכו להילחם שם.
לופז נהרג בשנת 1870, ועמו בנה האהוב של לינץ' פנצ'יטו.
לינץ', שנכחה במעמד, הורשתה לחפור במו ידיה את קברי אהובה ובנה.
כאחת הנשים השנואות במדינה, גורשה לינץ' בחזרה לצרפת.
לינץ' הצליחה להבריח עמה הון עתק בזהב ובתכשיטים, אך זמן מה ניסתה לקבל בחזרה את רכושה בפרגוואי, באמצעות תביעות משפטיות, אשר כשלו.
בשנת 1875 הורשתה לשוב לפרגוואי לפי הזמנת הנשיא חואן חיל, אך לא ארך זמן רב והיא גורשה לפריז.
בפריז מתה כאלמונית בשנת 1884.
מאה שנים לאחר מותה, הושבה גופתה של לינץ' לפרגוואי, ונקברה ברוב טקס כגיבורה לאומית.
רחוב ראשי באסונסיון נקרא על שמה.
סרט שהופק בפרגוואי בשנת 1978 בשם "סרו קורה" (על שם המקום בו מתו פרנסיסקו סולנו לופז ובנו פאנצ'יטו), מנציח את דמותה.
"סרו קורה" הייתה הפקת ענק גרנדיוזית, שנועדה לצורכי פנים, על מנת לקדם את השקפת העולם הפאשיסטית של משטר אלפרדו סטרסנר, וככזו, מונצחת בה לינץ' (אותה משחקת השחקנית רוזה רוס), באופן חיובי ביותר.
עם תחילת המאה ה-21, וכמאה וחמישים שנה אחרי האירועים בהם התפרסמה, החל גל של עניין בדמותה של לינץ'.
בשנת 2003 התפרסם הרומן "החדשות מפרגוואי" מאת הסופרת לילי טוק, וזכה ב"פרס הספר הלאומי" לשנה זו.
בשנת 2003 התפרסם הרומן "תענוגותיה של אלייזה לינץ'" מאת אן אנרייט.
בשנה זו יצאו שני ספרים נוספים - "הצללים של אלייזה לינץ'" מאת שון ריס ו"הקיסרית של דרום אמריקה" מאת נייג'ל קות'ורן.
הספרים מתארים דמויות שונות במקצת, וחלוקים באשר לדמותה של לינץ', ובאשר למידה בה השתתפה בזוועות משטרו של לופז, ועמדה מאחורי מעשי הזוועה והמלחמות שאליהן הוביל, ובאשר למידת ההון האישי וההשפעה האישית שרכשה, כמו גם באשר למהות יחסיה עם לופז - ניצול ציני או אהבת אמת.
אלייזה מקרדל ג'ונסון הייתה אשתו של נשיא ארצות הברית אנדרו ג'ונסון והגברת הראשונה של ארצות הברית במהלך כהונתו של בעלה.
בשל בריאותה הלקויה נמנעה אלייזה ג'ונסון מפגישות רשמיות וציבוריות, ובפועל שימשו בנותיה מרתה ג'ונסון פטרסון ומרי ג'ונסון סטובר בתפקיד הגברת הראשונה.
אלייזה מקרדל ג'ונסון ידועה הייתה בנאמנותה לבעלה במהלך דיוני ההדחה שלו בסנאט, ובהודעותיה הפומביות היחידות תמכה בו.
אלייזה, בתם של ג'ון מקרדל (John McCardle) סנדלר מטנסי, ושרה פיליפס (Sarah Phillips) פגשה את בעלה בהיותו בן 17 ובהיותה בת 16. אנדרו ג'ונסון היה חייט בגרינוויל שבטנסי לשם עבר מקרוליינה הצפונית, והם נישאו שנה לאחר מכן, ב-17 במאי 1827.
אלייזה רכשה השכלה יסודית טובה ולימדה את בעלה קרוא וכתוב.
נולדו להם חמישה ילדים, ואלייזה גידלה אותם וניהלה את משק הבית בעת שבעלה החל לעסוק בפוליטיקה, ונבחר לבית המחוקקים המדינתי ובית המחוקקים של ארצות הברית.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית נשארה חלק מאנשי טנסי הנאמנים לאיחוד המדינות, וג'ונסון נשלח לנאשוויל לכהן כמושל צבאי בשנת 1862. אלייזה נשארה בביתה ושם נתפסה על ידי כוחות קונפדרציה והושמה במעצר בית.
לאחר מספר חודשים הצליחה לחמוק עם בני המשפחה ולהגיע לנאשוויל, אולם בשל פציעה נותרה נכה במשך שארית חייה.
בהיותה ב המשיכה לגדל את בניה, ואת ילדי בתה - מרי סטובר, שבעלה נהרג כחייל במהלך מלחמת האזרחים.
כמו כן גידלה את ילדי בתה הבכורה מרתה.
לאחר תום כהונתו של ג'ונסון שבו בני הזוג לטנסי, ושיקמו את ביתם שנהרס במהלך מלחמת האזרחים.
אלייזה נפטרה משחפת חצי שנה לאחר פטירת בעלה.
אלייז'ה ויליאמס היה שחמטאי אנגלי.
ויליאמס היה שחמטאי בריטי מוביל במחצית הראשונה של המאה ה-19. הנשיא הראשון של מועדון השחמט של קליפטון
והיה מפורסם בזכות האיטיות בה שיחק.
ממוצע הזמן שחשב על כל מסע היה שעתיים וחצי, אסטרטגיה שנועדה לגרום ליריבו לאבד את הריכוז ואת המיקוד במשחק.
לאחר קצב משחק איטי ביותר של ויליאמס במהלך תחרות לונדון 1851 נקבעה מגבלת זמן של 20 דקות למסע לכל היותר; מגבלה זו נכנסה לתוקפה בשנת 1852.
הלחן "העַצְלָן מבריסטול" חובר על ידי הגיטריסט לאו קוטקה (שגם הטביע את המונח "מלחמת ישיבה") בתארו את סגנון המשחק של ויליאמס.
השחקן הבריטי הווארד סטאונטון מצוטט כמי שהעיר במהלך משחקו נגד ויליאמס "אליהו, אינך אמור רק לשבת כאן, עליך לשבת ולחשוב...".
אלייזה פטרישה דושקו היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית ממוצא אלבני.
ידועה בעיקר בזכות תפקידיה בסרטים "מעודדות צמודות", "בזהות אחרת" ו"טעות בכיוון", ובסדרה "באפי ציידת הערפדים".
היא שיחקה בתפקיד הראשי בסדרות המדע-בדיוני "מרוץ לאתמול" ו"בית הבובות".
דושקו נולדה בבוסטון, מסצ'וסטס שבארצות הברית, לאב ממוצא אלבני, ולאם ממוצא דני, בריטי, וגרמני, שגידלה אותה על ברכי הכנסייה מורמונית.
אביה פיליפ דושקו, גם כן יליד העיר בוסטון, ואמה ג'ודי אן (לבית ראסמוסן), פרופסורית למדע המדינה.
הוריה של דושקו התגרשו כשהייתה תינוקת.
בשנת 2006 ביקרה דושקו את משפחתו של אביה באלבניה, זאת לאחר שקיבלה הזמנה מיוחדת מנשיא המדינה, סאלי ברישה.
היא ביקרה גם בקוסובו, שם עשתה לה קעקוע של הנשר האלבני בין השכמות.
ב-2011 הגישה בקשה לאזרחות אלבנית כשביקרה שם בשנית, שהוענקה לה ביחד עם תוארי כבוד מקומיים בכמה ערים באלבניה.
בנוסף, היא ואחיה נייט אף הפיקו סרט תיעודי שעסק בטיול השורשים שלהם באלבניה.
טרם פריצתה כשחקנית בסדרה "באפי ציידת הערפדים", דושקו תכננה ללמוד בקולג', אך תוכניות אלו נקטעו עקב הצלחת הסדרה.
במרץ 2014 הודיעה שהיא תחזור ללמוד בהמשך השנה.
ביוני 2014 דווח בעיתון "הבוסטון גלוב" כי דושקו עזבה את ביתה בלוס אנג'לס, וחזרה לעיר הולדתה ווטרטאון שליד בוסטון ומתכננת ללמוד בקולג'.
בשנת 2016 החלה ללמוד לתואר ראשון בסוציולוגיה באוניברסיטת סאפוק שבבוסטון, מסצ'וסטס.
בשנת 2019 דווח ב"מגזין בוסטון" כי היא לומדת פסיכולוגיה הוליסטית באוניברסיטת לסלי הממוקמת בקיימברידג', מסצ'וסטס.
דושקו החלה את קריירת המשחק שלה בגיל 11 בסרט הדרמה "הלילה הזה" משנת 1992, לצידה של ג'ולייט לואיס.
שנה לאחר מכן הופיעה דושקו בסרט הדרמה הביוגרפית "כך הייתי" בכיכובו של לאונרדו דיקפריו, שמבוסס על הספר "חיי הילד הזה" מאת טוביאס וולף.
בשנת 1994 השתתפה בסרט הפעולה של ג'יימס קמרון "שקרים אמיתיים" וגילמה את דיינה טסקר, בתו של הארי, אותו גילם ארנולד שוורצנגר.
לאחר מכן פרשה זמנית מהקולנוע כדי להשלים את לימודיה.
היא התקבלה לאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון ולאוניברסיטת סופוק, שבה הייתה מרצה לז'אנר האימה.
לאחר שסיימה את לימודיה חזרה דושקו לענף המשחק והופיעה ב-20 פרקים בסדרה "באפי ציידת הערפדים" בתפקיד פיית'.
בשנת 2000 גילמה את מיסי בסרט הקאלט "מעודדות צמודות" לצד קירסטן דנסט.
ב-2001 השתתפה בסרט הקומדיה של קווין סמית', "ג'יי ובוב השקט מכים שנית" ושיחקה במותחן האימה "הניצולים".
ב-2002 שיחקה בקומדיה "בזהות אחרת", וגילמה בה את דניאל, מעודדת שמתאהבת בבחור חדש שמגיע לבית ספרה.
כמו כן הופיעה דושקו בדרמת הפשע "עיר ליד הים".
ב-2003 גילמה דושקו את ג'סי, צעירה שנרדפת עם חבריה על ידי רוצחים קניבלים בסרט האימה "טעות בכיוון".
באותה שנה עלתה הסדרה "מרוץ לאתמול", שבה גילמה את הדמות הראשית, טרו דייוויס, במשך שתי עונותיה של הסדרה.
ב-2008 כיכבה בסרט האימה "רוצח האלף-בית", ואף לקחה חלק בהפקתו.
הסרט מבוסס על פרשת הרציחות ברוצ'סטר שהתרחשו במציאות בניו יורק.
בשנים 2009–2010 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת המדע הבדיוני "בית הבובות", שיצר ג'וס וידון.
דושקו השתתפה בהפקת הסדרה, וגילמה את דמותה של קרוליין פארל/אקו.
בשנת 2017 שיחקה בתפקיד ראשי במותחן "אלואיז" לצידו של צ'ייס קרופורד.
בינואר 2019 הגיעה CBS להסדר של 9.5 מיליון דולר עם דושקו לאחר שפוטרה מהסדרה "בול", לאחר שהודיעה למפיקים על התנהגות בלתי הולמת של השחקן הראשי מייקל וות'רלי על הסט.
וות'רלי הוקלט בווידאו כשהוא מעיר הערות פוגעניות, שידול לקיום יחסים בשלישייה, רומז לתקיפה מינית והערות לא הולמות אחרות.
בדצמבר 2019, כאשר דווח על ההסדר, התנצל וות'רלי בפומבי על ההערות.
דושקו הגיבה כי וות'רלי עבר על תנאי ההסדר בכך שדיבר עם התקשורת, ותיארה את התנצלותו כ"הכחשה וספין תקשורתי".
בפברואר 2021 דושקו הביעה תמיכה בשחקנית כריזמה קרפנטר - בהתייחסות להאשמותיה על הטרדות מיניות נגד הבמאי והמפיק ג'וס וידון, יוצר הסדרה "באפי ציידת הערפדים", בה שיחקו שתיהן.
באוקטובר 2009 החלה במערכת יחסים עם כדורסלן העבר הקנדי-בהאמי ריק פוקס, באוגוסט 2010 הם אישרו כי הם בזוגיות ומתגוררים ביחד, אך ביוני 2014 בני הזוג נפרדו.
ביוני 2017 התארסה לאיש העסקים וספורטאי העבר האמריקאי פיטר פלנדג'יאן, הם נישאו באוגוסט 2018, ולהם שני ילדים משותפים.
לדושקו יש הפרעת קשב ריכוז והיפראקטיביות (ADHD).