tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ארהארט המריאה מהעיר הקנדית סנט ג'ון שבניו ברונסוויק במטוס חד-מנועי מסוג לוקהיד וגה, בשעות המקדמות של בוקר ה-20 במאי 1932. היא הייתה בת 34 באותה עת.
היא עצרה בנמל בניופאונדלנד, והתכוונה להמשיך משם לפריז בדומה לטיסת הסולו של צ'ארלס לינדברג.
רוחות צפוניות חזקות, מזג אוויר בעייתי ובעיות מכניות אילצו אותה לנחות בשדה מרעה על יד העיר דרי שבצפון אירלנד.
על היותה האישה הראשונה שטסה טיסת סולו ללא עצירות מעל האוקיינוס האטלנטי, זכתה לכבוד רב.
בין השאר קיבלה ארהארט מדליית DFC, מדליית צלב למצוינות בתעופה, על ידי הקונגרס האמריקני; צלב האביר של לגיון הכבוד מהממשלה הצרפתית; ומדליית זהב של נשיונל ג'יאוגרפיק מהנשיא האמריקאי הרברט הובר.
בשנת 1931 היא נבחרה לנשיאה של ארגון "ה-99".
ב-11 בינואר 1935 הייתה ארהארט לאישה הראשונה שטסה בין הונולולו שבהוואי לאוקלנד שבקליפורניה בטיסת סולו.
מאוחר יותר באותה שנה טסה בטיסת סולו מלוס אנג'לס למקסיקו סיטי, בירת מקסיקו, ומשם חזרה לניוארק שבניו ג'רזי.
היא אחזה במספר שיאי עולם במהירות טיסות חוצי יבשת.
בשנת 1935 הצטרפה לסגל של אוניברסיטת פרדו שבאינדיאנה כיועצת קריירה לנשים.
במסגרת עבודה זו סקרה תחומי עיסוק חדשים עבור נשים צעירות, בוגרות האוניברסיטה.
ביולי 1936 קיבלה לידה ארהארט מטוס לוקהיד מדגם L-10E אלקטרה במימון אוניברסיטת פרדו, והתחילה לתכנן טיסה סובבת עולם.
טיסה זו לא התעתדה להיות הראשונה שהקיפה את העולם, אולם היא תוכננה להיות הארוכה ביותר (47,000 ק"מ או 29,000 מיל), משום שנתיבה על קו המשווה היה ארוך יותר.
הנווט פרד נוּנָן פגש את ארהארט דרך קשרים משותפים בלוס אנג'לס, והיא לבסוף בחרה בו לשמש כנווט הטיסה.
לנונן היה באותה עת ניסיון רב בניווט ימי ובניווט תעופתי.
הוא עזב לא מכבר את חברת התעופה פאן אם, שם ביסס עבור החברה את רוב נתיבי הטיסה של מטוסי ים באוקיינוס השקט.
הוא קיווה כי הפרסום שיקבל מטיסה סובבת עולם יעזור לו להקים בית ספר לניווט משלו בפלורידה.
את הקטע הראשון של הטיסה, מאוקלנד שבקליפורניה לבירת הוואי, הונולולו, טסו השניים ביום פטריק הקדוש, 17 במרץ 1937. הטיסה חודשה שלושה ימים לאחר מכן, אך בזמן ההמראה, המטוס ביצע לולאת קרקע – כלומר המטוס הסתובב סביב צירו בעודו על הקרקע, ככל הנראה בעקבות תקר.
כתוצאה מכך, המטוס ניזוק קשות עד כי היה צורך לשלוח את המטוס חזרה לקליפורניה לתיקון, והטיסה בוטלה.
הניסיון השני התחיל ממיאמי, והפעם בטיסה לכיוון מזרח.
השניים עזבו ב-1 ביוני, ולאחר עצירות רבות בדרום אמריקה, באפריקה, בתת-היבשת ההודית ובדרום-מזרח אסיה, הגיעו לעיר לאה שבגינאה החדשה ב-29 ביוני.
11 אלף הקילומטרים (7,000 מיל) הנותרים מהווים טיסה מעל האוקיינוס השקט.
ארהארט ונונן המריאו מהעיר לאה בחצות הלילה לפי שעון גריניץ', ב-2 ביולי 1937. היה עליהם לנחות לשם תדלוק בהאולנד, אטול שנמצא צפונית לקו המשווה במרכז האוקיינוס השקט במיקום .
אורכו של האי 2 ק"מ, רוחבו חצי ק"מ, והוא שוכן בגובה של שלושה מטרים מעל פני הים ובמרחק של 4,113 ק"מ (2,556 מיל) מנקודת המוצא.
השניים נצפו בפעם האחרונה מעל איי נוקומאנו , כ-1,300 קילומטר (800 מיל) מנקודת המוצא.
ספינת חופים מהירה, ה-USCGC Itasca, הוצבה בהאולנד על מנת שתיצור קשר עם ארהארט ושתנחה אותה לאי ברגע שתהיה בסביבה.
בשל סדרת אי-הבנות או טעויות (פרטים שנמצאים במחלוקת עד היום), ההגעה הסופית לאי האולנד באמצעות הרדיו לא הושגה, אולם תמסורת קולית של ארהארט מצביעה על כך שהיא ונונן האמינו שהגיעו למיקום האי על פי המפה.
נטען כי מיקומם המוטעה של השניים, כתשעה ק"מ (5 מיל ימי) מהאי, נגרם בין היתר מעננים פזורים שיצרו מאות צללים דמויי-איים על הים.
הקשר אבד באופן סופי לאחר מספר שעות של ניסיונות כושלים בקשר דו-סטרי.
ממשלת ארצות הברית הוציאה 4 מיליון דולר (כ-68 מיליון לפי שווי המטבע ב-2015) בניסיון לאתר את ארהארט, בעלה של אמיליה השקיע גם הוא כסף בניסיון לאתר אותה.
החיפושים שבוצעו על ידי חיל הים ומשמר החופים היו יקרים ומקיפים יחסית למקרים אחרים באותה תקופה, אך טכניקת החיפוש וההצלה לא הייתה מפותחת.
תכנון החיפושים הושפע, ככל הנראה, מדאגת המחפשים לגבי האופן בו יסוקר באמצעי התקשורת תפקודם בחיפוש אחר הגיבורה האמריקאית.
לדעת חוקרים רבים, הדלק במטוסם של ארהארט ונונן אזל, או שהתגלו בעיות במנוע, והשנים נאלצו לנטוש את המטוס בלב ים.
ריק ג'ילספי, שחקר את המקרה במשך עשרות שנים ואף חיבר ספר אודותיו, עומד בראש קבוצה בשם "TIGHAR" (The International Group for Historic Aircraft Recovery).
לטענתם, השניים הגיעו בטעות, או בנחיתת אונס לאי גרדנר (כיום האי ניקומרורו, השייך לרפובליקת קיריבאטי), כ-650 קילומטר דרומית להאולנד.
ושם הצליחו להתקיים ימים ואולי יותר, עד למותם ברעב (או בידי חיות מקומיות).
הם טוענים שארהארט שידרה יותר מ-100 קריאות מצוקה במכשיר הרדיו שלה בין התאריכים 2–6 ביולי 1937, וכי אחת מהן אף נקלטה במכשיר רדיו של נער בן 16 מפלורידה.
מדיווחים שונים עלה, שהקריאות נשמעו גם באיווה, טקסס ואפילו בקנדה, שם אישה סיפרה ששמעה קול האומר "אנחנו מוצפים...
לא נוכל לשרוד כאן עוד הרבה זמן".
חקירת הקבוצה הניבה מגוון ממצאים ארכאולוגיים ואנקדוטליים התומכים בתאוריה זאת, אולם הם לא הצליחו להביא הוכחות ממשיות.
בין הממצאים שצוינו כתומכים בתאוריה: סקסטנט מהסוג שנונן השתמש בו ונמצא ב-1940 באי, לצד שרידי מדורה ונעלי אישה וגבר; שרידי עצמות אדם ולצידן צדפות, איפור ובקבוקי זכוכית.
עוד ב-1940 קבעו רופאים שהעצמות שנמצאו הן של זכר.
אך מאז 1998 ניסו תומכי התאוריה להוכיח שהעצמות שייכות לארהארט.
במרץ 2018 פורסם מחקר של פרופסור ריצ'רד ג'אנץ (או ג'נטס) מאוניברסיטת טנסי, ובו נטען שהעצמות תואמות למבנה גופה של ארהארט בוודאות של כמעט 100 אחוז.
לטענתו "האדם המתועד היחיד שאליו היו יכולות העצמות להשתייך הוא אמיליה ארהארט".
תאוריה נוספת, שהתפתחה החל משנות ה-60, ושייכת יותר לז'אנר תאוריות הקשר, מעלה אפשרות שארהארט יועדה לטוס מעל לאיי מרשל על מנת לצלם מתקנים צבאיים יפניים עבור מודיעין טרום-מלחמתי, ואז להמשיך בטיסתה לכיוון האי האולנד.
מטוסה יורט על ידי מטוסי קרב יפניים או סבל מתקלה מכנית, ואילץ את השניים לנחות באי.
אז, הם נאסרו בידי היפנים ומתו בשבי, או הוצאו להורג באי סאיפאן.
תאוריה זו קיבלה חיזוקים מצד תושבים מקומיים שסיפרו שחזו בנחיתה, וכן שנים רבות לאחר מכן בעקבות תמונות שנחשפו והמציגות דמויות שנראות כארהארט ונונן בידי היפנים, ולדברי מומחים שונים ישנה סבירות גבוהה שמדובר בהם.
יש גם הטוענים כי השניים חזרו לארצות הברית תחת שמות חדשים.
סמוך לאזור באי ניקומררו נמצאו חפצים אישיים כמו נעל נשית, פחית איפור להסתרת נמשים (מוצר ייחודי שידוע שארהרט השתמשה בו), וכלי עבודה אמריקאיים ישנים.
סימנים אלה מחזקים את ההשערה כי ארהארט ונונן שרדו על האי לזמן מה לאחר התרסקות המטוס.
על מבצע חיפוש חדש ומקיף שמובל על ידי אוניברסיטת פרדו ו-Archaeological Legacy Institute יצאה הודעה רשמית.
המשלחת צפויה לצאת בנובמבר 2025 לאי ניקומררו באוקיינוס השקט, בעקבות תצלומי לוויין וחומרים סונאריים שהצביעו על עצם הדומה למטוסה של ארהארט בלגונה שבאי.
מדובר באפשרות המבטיחה ביותר עד כה למציאת חלקי המטוס או ראיות למחבואו.
החיפושים בעשור האחרון אחרי המטוס ושרידי אמיליה ארהרט התקדמו משמעותית בזכות פריצות דרך טכנולוגיות, שאפשרו גישה למידע וליעדים שבעבר נחשבו בלתי נגישים.
להלן עיקרי השינויים הטכנולוגיים העיקריים:
שימוש בסונאר מתקדם כמו HUGIN 6000 אפשר מיפוי רחב של קרקעית האוקיינוס בעומקים של 5,000–6,000 מטר, זיהוי של עצמים הדומים למטוס Lockheed Electra 10E, ויצירת תצלומי תלת-ממד של מבני ים.
חיישני הסונאר מסוגלים לכסות שטח ענק במספר ימים במקום חודשים ולגלות עצמים קטנים יחסית גם בתנאי ראות קשים.
רובוטים תת-ימיים אוטונומיים פועלים בעומק רב, ממפים אזורים בתנועה מדויקת, ומשדרים נתונים מהירים לניתוח מצוותי הקרקע.
בצירוף מצלמות תת-מימיות, ניתן לאמת אם העצמים שאותרו בסונאר הם אכן כלי טיס או שרידים אחרים.
טכנולוגיות לוויין וניתוח תצלומים ברזולוציה גבוהה איפשרו איתור "אנומליות" בשטח, למשל אובייקט בולט בלגונה של ניקומררו ("Taraia Object"), שבעקבותיהן מתוכננת משלחת לחקירה ישירה בשטח.
מיפוי דיגיטלי תלת-ממדי מסייע להבין אילו אתרים באי או בסביבה הימית שווים בדיקה.
צוותי חיפוש מבצעים ניסויים עם מגנומטרים ממטוסים או רחפנים לאיתור רכיבי מתכת גדולים (מנועים, גוף המטוס) מתחת לפני הקרקע או בלגונה.
חיישני לידאר (LiDAR) עוזרים לזהות שברים או תוואים חריגים בקרקע האי.
איסוף וניתוח חכם של מאות אלפי תצלומים, הקלטות ונתונים ארכיוניים—כולל איתור קבועי רדיו היסטוריים, עדויות ארכאולוגיות וניתוח מבנה העצמות—מחזק את היכולת למקד את החיפושים.
יכולת לכסות שטחים נרחבים בלוח זמנים קצר ובדיוק רב.
הפחתה משמעותית של אזורי חיפוש שווא בזכות ניתוח נתונים חכם.
יכולת להציג ולהצליב בין ממצאים דיגיטליים לאלו הפיזיים שנמצאים בשטח.
:שילוב של ידע היסטורי, לווייני, תת-מימי וקרקעי מעניק סיכוי ממשי לסיום התעלומה עם מענה חד־משמעי.
ארהארט הייתה סופרת מוכשרת ששימשה עורכת תעופה בכתב העת קוסמופוליטן בין השנים 1928 ו-1930. היא כתבה מספר לא מבוטל של מאמרים ופרסמה שני ספרים:
"" (תרגום חופשי: "20 שעות, 40 דקות") הוא יומן הטיסה שכתבה כנוסעת כשחצתה את האוקיינוס האטלנטי בשנת 1928.
"The Fun of It" (תרגום חופשי: "הכיף שבעניין") היה ספר זכרונות בו תיארה את החוויות שחוותה בטיסותיה השונות, וגם מעין מסה על נשים בתחום התעופה.
ספר נוסף הנזקף לזכותה של ארהארט הוא הספר "Last Flight" (תרגום חופשי: "טיסה אחרונה") שפורסם לאחר היעלמותה.
הספר כולל את רישומיה האחרונים ביומן שכתבה בשבועות שלפני עזיבתה את גינאה החדשה.
פטנאם עצמו חיבר את הספר ומכיוון שכך, יש היסטוריונים המטילים ספק בכמה מהספר הוא אכן יצירה מקורית של ארהארט וכמה יופה על ידי פטנאם.
אניית משא אמריקאית בשם SS Amelia Earhart הושקה ב-1942, וטבעה שש שנים לאחר מכן, ב-1948.
בשנת 1992 נוספה ארהארט להיכל הזיכרון לספורט מוטורי של ארצות הברית יחד עם חברתה רות ניקולס.
כוכב הלכת המינורי 3895 Earhart שהתגלה על ידי קרוליין שומייקר נקרא על שמה.
המסתוריות האופפת את נסיבות היעלמותה של ארהארט שימשה השראה לסופרים רבים.
ספרים המתארים אותה כוללים ביוגרפיות המתבססות על האמת ועד לספרי טיסה המתבססים על פנטזיה.
הספר "I Was Amelia Earhart" הוא אוטוביוגרפיה כוזבת של הסופרת ג'יין מנדלסון.
בספר מתארת "ארהארט" מה אירע לה בשנת 1937, תיאור הכולל רומן עם הנווט שלה.
הספר "Flying Blind" הוא רומן בלשי שבו ניית'ן הלר האמיץ הפך לשומר הראש של אמיליה ארהארט.
עד מהרה הפכו השניים לזוג אוהבים, והלר יוצא לעזור לה לברוח מהיפנים לאחר טיסתה הכושלת.
הפרק "The 37s" בסדרה מסע בין כוכבים: וויאג'ר מעלה את ההשערה כי ארהארט ונונן נחטפו על ידי חוצנים בשנת 1937 ונלקחו לרביע דלתא.
הם נמצאו שם על ידי קפטן קת'רין ג'יינווי, אך החליטו להישאר שם במקום לחזור לכדור הארץ.
בסרט "לילה מוטרף במוזיאון 2" לוקחת דמות עשוית שעווה של ארהארט מקום נכבד בעלילה.
הסרט "Flight for Freedom" (1943) שבה שיחקה רוזלנד ראסל היה תיאור בדיוני של חייה של ארהארט, וכלל דברי תעמולה האופייני לתקופת מלחמת העולם השנייה.
התוכנית הטלוויזיונית "Amelia Earhart" משנת 1976 כללה פעלולי טיסה שבוצעו על ידי הטייס פרנק טלמן.
שותפו בחברת "Tallmantz Aviation", פאול מאנץ, היה מדריך טיסה שהדריך את ארהארט בשנות ה־30.
"Amilia" השיר השני באלבומה של ג'וני מיטשל "hejira" נכתב בהשראת ועל החוויה של אישה מצליחה.
רוס גלר, דמות בדיונית בקומדיית המצבים "חברים" מזכיר את אמיליה ארהארט בעונה התשיעית בפרק 18 ("The One with the Lottery").
הוא מציין בהתלהבות כי "האישה פשוט נעלמה" וכי הוא מעוניין לפתוח פארק שעשושעים המבוסס על סיפורה, לצד מתקנים הקשורים לדינוזאורים.
סיפורה הביוגרפי מופיע בסרטה של מירה נאיר אמיליה מ-2009, בכיכובם של הילרי סוונק בתפקיד אמיליה וריצ'רד גיר בתפקיד בעלה.
בסדרה האורוויל נוסעת בזמן מהמאה ה-29 טוענת שאמיליה הגיע לזמן שלה
אמיליאנו "אמיליו" אדריאן אינסואה ספאטה (בספרדית: Emiliano "Emilio" Adrian Insúa Zapata; נולד ב-7 בינואר 1989 בבואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עברארגנטינאי-ספרדי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
אינסואה התחיל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת הילדים פינוקו שבארגנטינה.
מאוחר יותר אינסואה עבר למחלקת הנוער של בוקה ג'וניורס.
עוד לפני שהספיק לפרוץ לקבוצה הבוגרת מה"לה-בונבונרה" הוא הצליח למשוך תשומת לב מליברפול.
המגן הסכים לעבור בהשאלה ל-18 חודשים לליברפול.
עם הגעתו לליברפול צורף אינסואה לקבוצת המילואים בה משחק בקביעות.
ב-28 באפריל 2007 ערך אינסואה את הופעת הבכורה במדי ליברפול במשחק מול פורטסמות' אך זו הייתה ההופעה האחרונה שלו לאותה עונה.
בעונתו השנייה זכה אינסואה באליפות ליגת המילואים וכן שותף בשלושה משחקים.
במהלך העונה הושלמה העברתו לקבוצה וזאת במסגרת עסקה בה עבר גבריאל פאלטה לבוקה ג'וניורס.
הוא זכה למחמאות ממאמנו רפאל בניטס שהצהיר שרואה באינסואה שחקן אשר יכול לאייש את עמדת המגן השמאלי של ליברפול בשנים הקרובות.
בעונה השלישית בליברפול החל אינסואה להשתלב ברוטציה של הקבוצה.
הוא השתתף במספר משחקים, כולל אלו מול ארסנל ובולטון וונדררס.
בעונת 2009/10, אמיליאנו אינסואה תפס מקום קבוע בהרכב הראשון של ליברפול, כאשר הוא פותח כמעט בכל משחק על חשבון פאביו אאוראליו שהיה משחק באותה עמדה (מגן שמאלי) בליברפול קודם לכן.
אינסואה כבש את שערו הראשון בקבוצה הבוגרת של ליברפול ב-28 באוקטובר 2009 במשחק גביע הליגה האנגלי נגד ארסנל במסגרת שמינית הגמר של המפעל לעיניהם של 60,000 צופים באצטדיון האמירויות.
השער הובקע מ-23 מטרים כאשר אינסואה עוצר מסירה של חברו לקבוצה על החזה ובועט את הכדור בצורה קשתית מעל לשוערה של ארסנל.
בשנת 2013 עבר לאתלטיקו מדריד ושנה לאחר מכן הושאל לראיו ואיקאנו.
ב-11 ביולי 2015 חתם לשלוש שנים בשטוטגרט הגרמנית.
ב-2 בינואר 2020 חתם בלוס אנג'לס גלאקסי האמריקאית.
ב-14 בפברואר 2021 חזר לאחר 14 שנה לארגנטינה וחתם באלדוסיבי לשנה אחת.
אינסואה זכה יחד עם נבחרת ארגנטינה הצעירה במונדיאל הנוער שנערך בקנדה בקיץ 2007. בטורניר שיחק בשבעה ממשחקי הנבחרת.
אינסואה השתייך לסגל האולימפי של ארגנטינה ונכלל בין ארבעת שחקני הגיבוי לסגל הנבחרת האולימפית לקראת המשחקים האולימפיים בקיץ 2008.
אמילי קַרְפֶּל (נולדה ב-2 בינואר 1980) היא זמרת, מוזיקאית, פזמונאית ומלחינה ישראלית.
קרפל נולדה במונטריאול, קוויבק שבקנדה.
ב-1983 בגיל 3 עלתה לישראל ביחד עם הוריה, וגדלה בחולון עד גיל 18.
אמילי היא בתו של אבי קרפל, הגיטריסט ומייסד להקת "עוזי והסגנונות", שהייתה אחת מלהקות הקצב המצליחות בשנות השישים.
קרפל התחילה ללמוד פסנתר וריקוד בגיל 5, היא המשיכה לרקוד עד שנאלצה לפרוש בגיל 17 עקב פציעה בברך.
בגיל 6 עשתה את קמפיין החוצות הראשון שלה כדוגמנית ילדים לקיץ-חורף 1986 לחברת לודז'יה והמשיכה עד 1989 כדוגמנית צילום ומסלול
ב-1987 השתתפה בווידאו קליפ של גידי גוב שביים הבמאי רפי בוקאי.
ב-1995, בגיל 15, הצטרפה קרפל ללהקת "צעירי תל אביב".
במסגרת הלהקה השתתפה בסדרת הטלוויזיה של הלהקה "צעירים בדרך" והופיעה במאות הופעות ברחבי כל הארץ, אחת הזכורות היא ההופעה בעצרת השלום ב-1995 בערב הרצחו של ראש הממשלה יצחק רבין וכל שנה במשך 5 השנים הבאות.
ב-1998 בגיל 18 התגייסה לצבא ושירתה שנה ותשעה חודשים בלהקה הצבאית הייצוגית של חיל החינוך והנוער.
במסגרת השירות הצבאי, נסעה לסיבוב הופעות בניו יורק ולוס אנג'לס לגיוס כספים לאגודה למען החייל, וספרה יותר מ-300 הופעות בשירות הצבאי.
עם שחרורה מצה"ל בשנת 2000 הצטרפה קרפל להופעותיה של ריקי גל כזמרת ליווי וגיטריסטית.
ב-2004 קרפל השתתפה בשיר שיצא בחברת התקליטים EMI ,VIRGIN הסינגל "Surfing on a rocket" של הצמד הצרפתי AIR ועליו גרסה מיוחדת שבה קרפל שרה, בהפקתם של Nomo Heroes- שהם תומר אדם לנצינגר ועופר מאירי.
באלבום הראשון של ההרכב "מטרופולין" ביצעה את השיר "תוך דקה".
לאחר כמעט שנה של סיבוב הופעות עם ההרכב, עזבה על מנת לעבוד על אלבום הסולו הראשון שלה.
ב-15 באוגוסט 2008 הוציאה קרפל את אלבום הבכורה שלה, "נמשים", בהפקתם של תומר אדם לנצינגר וניר אוורבוך.
האלבום יצא בחברת התקליטים הליקון.
קדמו ליציאת האלבום הסינגלים "טיפה", "כאן אני עומדת" ו"נמשים", שזכו להצלחה והושמעו בתחנות הרדיו והטלוויזיה.
את רוב שירי האלבום כתבה והלחינה קרפל.
כמו כן כלל האלבום את השירים "אינך מבקש דבר", חלק ב' מתוך הטרילוגיה "למי שאינו מאמין" של לאה גולדברג בלחן של עובד אפרת, "עונות" שהלחינה קרפל למילותיו של יצחק לאור ובו מתארח סמי בירנבך, סולנה של להקת מינימל קומפקט.
כמו כן באלבום, גרסתה של קרפל לשירה של להקת בוטן מתוק בקרקס "יום עדין".
סינגלים נוספים שיצאו מאלבום הבכורה "נמשים" היו השירים "חוץ ממך", (שתורגם לאנגלית.
כ-"No One Else" ונבחר כפסקול לפרסומת של פוקס עם נועם טור ובר רפאלי וכן הדואט "בין השורות" עם אסף אמדורסקי, שכתב והלחין את השיר עם קרפל.
בנובמבר של אותה שנה זכה הקליפ "נמשים" מתוך אלבומה של קרפל בפרס הבימוי הטוב ביותר בפסטיבל שנערך בנבדה, ארצות הברית.
האלבום נמשים הוכתר כ"אלבום השנה" 2008
קרפל נבחרה כזמרת השנה 2008 של קוראי "ראש1" וערוץ המוזיקה 24.
אמילי נבחרה ל"דבר החם הבא" באתר האופנה היוקרתי הבינלאומי WGSN
בסוף 2008 העלו קרפל, לנצינגר ואוורבוך מופע מקלדות ל"פסטיבל הפסנתר", שהביא עיבודי פסנתר סינטיסייזר ומכונת תופים לאלבום.
ב-23 במרץ 2012 הוציאה קרפל את אלבום האולפן השני שלה, "II", בהפקתם של תומר אדם לנצינגר שהפיק גם את אלבום הבכורה "נמשים" וגיל לואיס.
האלבום יצא בלייבל של קרפל ולנצינגר, Lala Deluxe והפצתה של חברת היי פידליטי.
קדמו ליציאת האלבום הסינגלים "הכפתור" ו"אושר" שזכו להצלחה רבה ומושמעים בתחנות הרדיו והטלוויזיה.
שני הווידאו קליפים שיצאו עד כה כיכבו במקומות הראשונים שבועות רבים בראש מצעדי ההשמעות ע"פ מדיה פורסט.
הסינגל השלישי שיצא מתוך האלבום הוא השיר "משהו" טקסט שכתבה אמילי ביחד עם גליה ירון והלחינה יחד עם תומר אדם לנצינגר.
קרפל כתבה והלחינה את כל שירי האלבום, משתתפים גם כן: תומר אדם לנצינגר, גיל לואיס וגליה ירון.
במאי 2021, לאחר תקופה ארוכה שבה לא הוציאה מוזיקה חדשה, שחררה קרפל את הסינגל "נוח לי" בשיתוף פעולה עם אלדד ציטרין ובהפקתו של ניר מימון.
את השיר הלחין ציטרין למילים שכתב יחד עם אניה בוקשטיין.
2008 'טיפה' - מתוך האלבום נמשים
2008 'כאן אני עומדת' - מתוך האלבום נמשים
2008 'נמשים' - מתוך האלבום נמשים
2008 'חוץ ממך' - מתוך האלבום נמשים
2009 'בין השורות' - מתוך האלבום נמשים
2011 'הכפתור' - מתוך האלבום II
חוץ ממך / אפריל, 2009 - מתוך אולפן ליגת האלופות בערוץ הספורט
הכפתור / נובמבר, 2011 - במאי - תומר אדם לנצינגר ועמית סידס
שיתופי פעולה, אלבומים ושירים בהם התארחה
קדימה אחורה אסף אמדורסקי / הד ארצי / 2005
בסוף נפרדים מתוך אמצע שום מקום - משירי לירון הרפז ז"ל / אן אם סי / 2005
חדרי המתנה של גליה ירון / הד ארצי 2006
יום עדין - מתוך יום עדין / בוטן מתוק בקרקס בלו סאן מיוזיק והתו השמיני / 2006
"זה רק געגוע" מתוך הדרכים הידועות אלבום המחווה לחתונה לבנה עם אסף אמדורסקי / הד ארצי / 2008
דניאל החולם, בכל פעם קצת - יאיא כהן אהרונוב יאיא / הד ארצי / 2008
אוהב אותך" מתוך הרי את של אסף אמדורסקי / א.א מוזיקה / 2008
זרים במאה ה-21 - קוואמי והחלבות High Fidelity / 2010
האדון הרופא (דוקטור דוליטל) שירו של שלום חנוך מתוך האלבום לילה של כוכבים הליקון / עבודה עברית / 2012
קמפיין זהירות בדרכים של עמותת אור ירוק עם השיר "נמשים" 2008
אמילי הפיקה, הקליטה ושרה גרסת כיסוי לשיר "שיר לשירה" - בקמפיין להצלת התינוקת אריאל סידס.
גיוס תרומות לניתוח יקר ודחוף לתינוקת.
פרזנטורית-קמפיין אופנה אביב-קיץ 2008 לבוטיק המעצבים
פרזנטורית- קמפיין אופנה קיץ 2009 למעצב אופנה יוסף
פרסומת לחברת פוקס עם השיר "חוץ ממך" (באנגלית "No One Else") בכיכובם של בר רפאלי ונועם טור.
אמיליאנו רמירו פאפא (בספרדית: Emiliano Ramiro Papa; נולד ב-19 באפריל 1982 באצ'באל, סנטה פה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדות המגן השמאלי וקיצוני השמאלי.
פאפא החל לשחק ברוסאריו סנטרל וערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ב-6 במרץ 2002. הוא שיחק במדי סנטרל עד שנת 2006, אז עבר לשחק בוולס סארספילד.
אחרי שלא הצליח להשתלב בקבוצה, הושאל פאפא לעונה אחת בסנטרל.
עם חזרתו לוולס הפך פאפא לשחקן הרכב חשוב במהלך משחקי האפרטורה לשנת 2008 ונחשב לאחד המצטיינים בטורניר.
ב-11 בנובמבר 2008 זומן לסגל נבחרת ארגנטינה על ידי דייגו מראדונה לקראת משחק הידידות מול נבחרת סקוטלנד.
ב-14 בינואר 2015 חתם באינדפנדיינטה לשנתיים.
ב-2017 עבר לארסנאל דה סרנדי שם שיחק עד סיום הקריירה.
אמילי פוסט אמריקאית שחיברה ספרים בנושא כללי נימוסים והליכות.
פוסט נולדה כאמילי פרייס בבולטימור כבת יחידה למשפחה מהמעמד הגבוה.
בשנת 1877 עברה עם משפחתה לניו יורק בה קיבלה חינוך ביתי ובגיל מבוגר הלכה לבית ספר פרטי יוקרתי.
היא נישאה בגיל צעיר לאדווין פוסט ונולדו לה שני בנים, בשנים 1893 ו-1895. עם הזמן בני הזוג ניהלו את חייהם יותר ויותר בנפרד זה מזה, כאשר אדווארד פוסט מקיים קשרים מחוץ למסגרת הנישואין.
בעקבות ניסיון סחיטה בחר פוסט שלא להיענות לסחטן ולהעיד נגדו במשפט דיבה.
בעקבות הפומביות של המשפט בחרה פוסט להתגרש מבעלה ומכיוון שבעלה איבד כספים רבים בעסקים כושלים, היא לא קיבלה מזונות ונאלצה להתפרנס בעצמה.
כשבניה יצאו מהבית לפנימיות, החלה לכתוב כתבות בנושאי אדריכלות ועיצוב פנים בעיתונים וסיפורים לכתבי עת.
פוסט כתבה בסגנונות שונים, ובין השאר כתבה ספר מסעות הומוריסטי.
בשנת 1922 כתבה ספר על נימוסים בחברה, בעסקים, בפוליטיקה ובבית, שהיה לרב-מכר ויצא במהדורות מעודכנות במשך שנים רבות.
החל משנת 1931 היה לפוסט טור קבוע בעיתונים רבים והיא גם דברה על נושא הנימוסין בתוכניות רדיו.
בשנת 1946 היא הקימה את מכון אמילי פוסט שעוסק בנימוסין, ומנוהל על ידי צאצאיה הממשיכים בדרכה בכתיבה על נימוסין.
מריה אמיליה אטיאס (בספרדית: María Emilia Attías; נולדה ב-20 במרץ 1987; בואנוס איירס, ארגנטינה) היא שחקנית, זמרת, רקדנית, די ג'יי ודוגמנית ארגנטינאית ממוצא יהודי.
אטיאס ידועה בעיקר בזכות השתתפותה בטלנובלה "כמעט מלאכים", בתפקיד סיילו מחיקו (אנחלס אינצ'אוסטי), פס באוור.
אטיאס נולדה בשכונת בלגרנו שבעיר בואנוס איירס, ארגנטינה.
אטיאס החלה את דרכה כדוגמנית, והופיעה על שעריהם של מספר מגזינים ארגנטינאים נחשבים כמו "חנטה", "מקסים" ו"גבו".
בשנת 2006 לקחה חלק בתחרות הארגנטינאית "רוקדים למען החלום", כחלק מהתוכנית "שואו מאטצ'".
היא זכתה בתחרות במקום השני, וכך החלה לפתח קריירה בריקוד.
באותה שנה שיחקה במספר פרקים בסדרה "Los Roldán".
ב-2006 שיחקה בטלנובלה "Gladiadores de Pompeya" בתפקיד ראשי.
באותה שנה השתתפה אטיאס בעונה השנייה של הגרסה הארגנטינאית לתוכנית "רוקדים עם כוכבים" וזכתה במקום השני.
בהמשך השנה, הופיעה אטיאס בקליפ של ריקרדו ארחונה לשיר "Pingüinos en la cama".
באותה שנה, החלו הליהוקים לסדרה חדשה של כריס מורנה, "כמעט מלאכים", שהחלה את שידוריה ב-2007. מורנה זכרה את אטיאס מהופעתה ב"מורדים" וליהקה אותה לתפקיד הראשי של סיילו מחיקו לצד ניקולס ואסקס.
משחקה בסדרה הביא לה פרסום רב.
אטיאס השתתפה במופע התיאטרון המלווה את הסדרה והמשיכה לשחק בסדרה עד לסוף העונה השלישית.
אטיאס המשיכה לשחק בסדרה במספר פרקים נוספים בעונה הרביעית (2010), לבקשתה של מורנה.
בנוסף למשחקה בעונה השלישית של "כמעט מלאכים" היא שיחקה גם בסרט "Matar a Videla" שיצא בינואר 2010.
אטיאס זכתה בפרס מרטין פיירו בקטגוריית "השחקנית הטובה ביותר" לשנת 2007, על השתתפותה בסדרה.
בנוסף, באותה תקופה דגמנה אמיליה לחברות הלבשה ארגנטינאיות מצליחות, כגון "Caras" ו-"47 Street".
בסוכות 2009 הגיעה אטיאס, יחד עם כוכבי "כמעט מלאכים", לסיבוב הופעות בישראל.
בנובמבר של אותה השנה נבחרה להחליף את עדי הימלבלוי כמייצגת חברת בגדי הים הישראלית "פלפל", והגיעה לישראל לשם צילום הקטלוג.
בשנת 2010 השתתפה בעונה השישית של הגרסה הארגנטינאית לתוכנית "רוקדים עם כוכבים" והיה למודחת התשע עשרה.
בדצמבר 2010 השתתפה כרקדנית אורחת בגרסה הישראלית של "רוקדים עם כוכבים" ובטקס נבחרי הילדים בישראל.
ב-2012 הצטרפה לעונה השנייה של הסדרה "Los únicos" בתפקיד ראשי.
בנוסף שיחקה בסרט "Días de vinilo" בתפקיד קטן.
ב-2013 הצטרפה בתור לופה לסדרה "שכנים במלחמה".
באותה שנה שיחקה בסדרה "Mis amigos de siempre" לצד אגוסטינה צ'רי וגונסלו הרדיה.
ב-2014 שודרה בארגנטינה תוכנית ראיונות בהשתתפותה ובהשתתפות חברי "כמעט מלאכים".
ב-2015 שיחקה בסרט "Contrasangre" בתפקיד אנליה, ובאותה שנה שיחקה גם בסדרה "Cromo".
ב-2016 שיחקה תפקיד ראשי בסרט "Dolores" ותפקיד משני בסרט "El Muerto Cuenta su Historia".
אמה של אטיאס "הבה הדה רוזה (פומפיי)" היא אשת עסקים אשר עוסקת בנדל"ן, ואביה קרלוס אטיאס הוא מאמן רוגבי ומפקד לשעבר בצבא ארגנטינה.
לאביה יש שורשים יהודיים מצד אביו (סבא של אמיליה יצחק אטיאס).
הוריה התגרשו כשהייתה בת שש.
ב-3 בדצמבר 2009 נישאה אטיאס לשחקן ולמוזיקאי נעים סיברה, לאחר שלוש שנות זוגיות.
בשנת 2014 פתחה יחד עם בעלה בר בשם Poe ובשנת 2016 פתחה מסעדה בשם Neron.
ב-2017 פתחה בר חדש ביחד עם בעלה.
אמיליאנו סַפָּאטָה סאלאסר (בספרדית: Emiliano Zapata Salazar; 8 באוגוסט 1879 - 10 באפריל 1919) היה מן הדמויות המובילות במהפכה המקסיקנית אשר פרצה בשנת 1910 ומטרתה הראשונה הייתה הדחת הרודן פורפיריו דיאס.
ספאטה הקים ופיקד על אחד הכוחות החשובים במהפכה המקסיקנית, צבא השחרור של הדרום.
ממשיכי דרכו של ספאטה כונו ספאטיסטים.
אמיליאנו ספאטה נולד בשנת 1879 בעיירה אננקואילקו שבמדינת מורלוס לגבריאל ספאטה וקלאופס סלאסר, משפחה ממוצא מעורב של ספרדים ואינדיאנים בני המקום.
אמיליאנו היה התשיעי בין עשרת ילדי הזוג.
הוא גדל במשפחת איכרים ממעמד בינוני, אשר הייתה בעלת האדמה אותה עיבדה, וקיבל השכלה בסיסית בלבד.
בגיל 17 נפטר אביו ועול הדאגה למשפחה נפל על ילדיו.
משפחתו תמכה ברודן פורפיריו דיאס ובשנת 1906 אף השתתף באספה שדנה בדרכים שבהן ניתן להגן על אדמות פרטיות, דוגמת אדמת משפחתו אותה עיבד.
בשנת 1908 גויס לצבא, אולם שירת רק שישה חודשים בטרם נשלח לשמש כסייס במקסיקו סיטי.
בשנת 1909 נבחר לראש מועצת כפרו, לאור מחויבותו ודאגתו לשמירת אדמות הכפר כנגד ניסיונות השתלטות של בעלי חוות עשירים.
לקראת הבחירות לנשיאות בשנת 1910 התמודד פרנסיסקו מדרו נגד הנשיא דיאס, וספאטה, אשר מצא הזדמנות לקדם את רעיונותיו לרפורמה אגררית רקם קשרים עם המועמד לנשיאות מתוך תקווה שיביא לשינוי במדינה.
באותה שנה הפך ספאטה לגנרל צבא השחרור של הדרום שקם במדינת מורלוס במקסיקו וחבר למסע של מדרו נגד הנשיא דיאס.
ב-19 במאי 1911 כבש צבאו של ספאטה את העיר קאוטלה לאחר קרב של שישה ימים והתברר כי קצרים עוד ימיו של דיאס בשלטון.
עוד באותו חודש הדיח מדרו את דיאס מן השלטון בסיוע ספאטה, פנצ'ו וייה ופסקואל אורוסקו, בקרב סיודד חוארס.
תחת שלטונו של מדרו החלו רפורמות מסוימות במשטר הקרקעות במקסיקו והובטחו בחירות חופשיות, אולם ספאטה לא היה מרוצה מקצב השינויים ומעמדתו של מדרו בנושא הרפורמה האגררית.
בקיץ 1911 התדרדרו יחסיו עם מדרו.
בחודש נובמבר 1911, ימים ספורים לאחר שמדרו מינה עצמו לנשיא מקסיקו נמלטו ספאטה ואוטיליו מונטנו סנצ'ס (Otilio Montaño Sánchez) למדינת פואבלה שבמזרח מקסיקו.
במקום מקלטם הם יצרו תוכנית, הידועה בשם "תוכנית איאלה" (בספרדית: Plan de Ayala), לרפורמה אגררית רדיקלית במקסיקו, הדחת הנשיא מדרו ובחירות חופשית במדינה, ומינוי פסקואל אורוסקו למנהיג המהפכה.
ספאטה טבע את ססמת המהפכה: "אדמה וחופש" (בספרדית: Tierra y libertad).
באותה עת ובהשפעת סנצ'ס, נחשף ספאטה לרעיונות אנרכיסטיים של הוגה הדעות הרוסי פיוטר קרופוטקין.
בהנהגתו של ספאטה לחם הצבא המהפכני שהקים נגד כוחות צבא מקסיקו בדרום המדינה ובקרבת מקסיקו סיטי.
את מלחמתו מימן צבאו של ספאטה מהכנסות מיסים שהטיל על בעלי חוות עשירים.
בתחילת שנת 1916 שלח נשיא מקסיקו ונוסטיאנו קאראנסה את הגנרל פבלו גונסלס, לאתר ולחסל את ספאטה.
גונסלס נקט במדיניות אכזרית של אדמה חרוכה, כשהוא משמיד בחיפושיו כפרים ומוציא להורג כל מי שנחשד בשיתוף פעולה עם ספאטה.
בשנים 1917-1918 הצליח ספאטה להדוף את כוחות הצבא שחיפשו אחריו, אולם אלה שבו וניסו לתפוס אותו.
לבסוף, בשנת 1919 נפל ספאטה קרבן למארב מתוכנן שהציבו לו גונסלס וסגנו גואיארדו.
גואיארדו העמיד פנים שהוא מבקש לערוק מצבא מקסיקו ולהצטרף למורדים בראשות ספאטה.
ספאטה הסכים לקבל שליח מטעמו של גואיארדו כדי לתאם פגישה לצורך עריקתו.
ב-10 באפריל 1919 הזמין גואיארדו את ספאטה לפגישה.
אולם כאשר הגיע ספאטה למקום המפגש באסיינדה דה סן חואן, סמוך לאילה, אנשי גואיארדו ירו בו.
הם נטלו את גופתו לקאוטלה כדי לתבוע את הפרס שהיה על ראשו.
עם מותו של ספאטה התפרק לאטו צבא השחרור של הדרום והתמוסס המרד שהנהיג.
יחד עמו אף אבדה התקווה לרפורמה אגררית משמעותית במקסיקו להמוני האיכרים העניים.
השפעת רעיונותיו של ספאטה נמשכת עד היום, במיוחד באזורים הדרומיים של מקסיקו.
לאחר מותו, ולאור נסיבות מותו, הפכה דמותו של ספאטה לדמות נערצת בעיני מקסיקנים רבים.
ספאטה הצטייר כמי שנלחם למען זכויות אריסים וילידי מקסיקו מבלי שחיפש כל רווח אישי.
אף שרעיונותיו באשר לרפורמה אגררית לא יושמו במקסיקו עד היום, הוא נחשב בעיני רבים כאיש חזון אשר לחם למען בני ארצו.
רעיונותיו של ספאטה באשר לרפורמה אגררית אף מצאו ביטוי בסעיף 27 של החוקה של מקסיקו משנת 1917. לאורך השנים נעשו ניסיונות של ממשלים שונים ליישום הרפורמה, אף שמעולם לא יושמה במלואה.
קיימת מחלוקת באשר לאופי דמותו של ספאטה ויש הטוענים כי הוא ואנשיו לא היו מהפכנים, אלא פורעי חוק.
למרות זאת, ספאטה הוא אחת מן הדמויות הנערצות במקסיקו עד היום, במיוחד בין בני מעמד האיכרים והאינדיאנים, אשר רואים בתוכנית איאלה, אותה ניסח, תוכנית מעשית לעצמאות כלכלית של האיכרים בדרום מקסיקו, אשר יכולה להצילם מעוני.
ארגונים עממים רבים אימצו את שמו של ספאטה, הבולט שבהם הוא הצבא הזפטיסטי לשחרור לאומי, תנועה מהפכנית המורכבת רובה ככולה מאיכרים אינדיאנים, מבני המאיה שבסיסה בצ'יאפס, אשר התפרסם לראשונה בשנת 1994, ואנשיו מכונים "הספאטיסטים".
ברחבי מקסיקו נפוצות עיירות, רחובות ושכונות הנושאות את שמו של אמיליאנו ספאטה ודמותו אף הופיעה בעבר על שטרי כסף ובולים מקסיקנים.
פעילים חברתיים במקסיקו מתייחסים לעיתים קרובות לספאטה במסעות יחסי ציבור, דמותו מופיעה לרוב על כרזות ולעיתים נשמעת בהפגנות האמירה: "ספאטה חי; המאבק ממשיך." (בספרדית: Zapata vive, la lucha sigue).
דמותו של ספאטה ועלילותיו מצאו ביטוי בסרטי קולנוע, קומיקס, ספרים, מוזיקה, וחפצי לבוש.
בשנת 1952 יצא לאקרנים סרטו של איליה קזאן, ויוה זפאטה!, על פי תסריט של ג'ון סטיינבק.
בסרט כיכב מרלון ברנדו ולצדו אנתוני קווין אשר זכה על תפקידו בסרט זה בפרס אוסקר לשחקן משנה.
אמילי ג'יין סיבום, מדליה (OAM) היא שחיינית מאוסטרליה, אלופה אולימפית, אלופת עולם ושיאנית עולם בעבר בבריכת 25 מטר, במשחים ל-50 מטר גב ול-100 מטר מעורב אישי.
היא עברה עם משפחתה לבריזביין כדי שאמה תוכל לאמן שחייה.
אביה, ג'ון סיבום, ממוצא גרמני, היה שחקן מקצוען של פוטבול אוסטרלי.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007 זכתה סיבום במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ביחד עם לייזל ג'ונס, ג'סיקה שיפר וליבי טריקט בשיא עולם חדש של 3:55.74 דקות לפני ארצות הברית (3:58.31 דקות) וסין (4:01.97 דקות).
כשחיינית ראשונה היא קבעה במשחה הגב תוצאה של 1:00.79 דקות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום 4 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:00.52 דקות ובמקום 14 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 29.04 שניות.
באליפות אוסטרליה בשחייה שנערכה בסידני ב-22 במרץ 2008 קבעה סיבום בשלב חצי הגמר במשחה ל-50 מטר גב שיא עולם חדש של 27.95 שניות ובכך הייתה לשחיינית הראשונה בעולם ששחתה משחה זה מהר יותר מ-28 שניות.
שיא זה החזיק מעמד יממה לאחר שנישבר על ידי בת ארצה סופי אדינגטון (27.67 שניות) במשחה הגמר שממנו נמחקה.
היא התמקדה במשחה ל-100 מטר גב וקבעה שיא אוסטרלי חדש של 59.78 שניות ובכך הייתה לשחיינית האוסטרלית הראשונה ששחתה משחה זה מהר יותר מדקה.
בשלב הגמר היא שיפרה את שיאה והעמידה אותו על 59.58 שניות.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכתה סיבום במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר בשיא עולם חדש של 3:52.69 דקות, לפני ארצות הברית (3:53.30 דקות) וסין (3:56.11 דקות).
כשחיינית ראשונה היא שחתה את משחה הגב בתוצאה של 59.33 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:00.31 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009 זכתה סיבום בשתי מדליות כסף וארד.
שבוע לאחר מכן, באליפות אוסטרליה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בהובארט ב-10 באוגוסט היא קבעה במשחה ל-100 מטר מעורב אישי שיא עולם חדש של 58.54 שניות, שיפור לשיא בן ה-7 שנים של נטלי קוגלין מארצות הברית (58.80 שניות).
שיא זה החזיק מעמד חודש ושבוע ונישבר על ידי תרסה אלסהמר משוודיה (58.51 שניות).
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באירוויין, קליפורניה באוגוסט 2010 זכתה סיבום ב-6 מדליות, 2 זהב ו-4 כסף.
מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא תחרות חדש של 59.45 שניות ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי בשיא תחרות חדש נוסף של 2:09.93 דקות.
במשחקי חבר העמים שנערכו בדלהי, הודו באוקטובר אותה שנה היא זכתה ב-8 מדליות, מהן 3 זהב, 2 כסף ו-3 ארד.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה סיבום ב-3 מדליות, זהב ו-2 כסף.
מדליית זהב, במשחה שליחות 4x100 מטר לאחר ששחתה בשלב המוקדמות.
מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 58.68 שניות, אחרי מליסה פרנקלין מארצות הברית (58.33 שניות) ולפני איה טרקאוואה מיפן (58.83 שניות).
בשלב המוקדמות היא קבעה במשחה זה שיא אולימפי ולאומי חדש של 58.23 שניות ומדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם לייזל ג'ונס, אלישיה קוטס ומלני שלנגר בתוצאה של 3:54.02 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא עולם חדש של 3:52.05 דקות ולפני יפן (3:55.73 דקות).
באליפות העולם שנערכה בברצלונה ספרד בשנת 2013 זכתה סיבום ב-3 מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 59.06 שניות, אחרי מליסה פרנקלין (58.42 שניות) ולפני איה טרקאוואה (59.23 שניות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי בשלב חצי הגמר במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:10.70 אך פרשה ממשחה הגמר על מנת להתמקד במשחה ל-100 מטר גב החזק שלה, ובמקום 12 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 28.29 שניות.
אלופת עולם, בעלת 3 מדליות זהב
באליפות העולם שנערכה בקאזאן רוסיה באוגוסט 2015 זכתה סיבום ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 ארד.
כשחיינית ראשונה היא קבעה שיא אישי חדש של 53.92 שניות.
נוסף לכך היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 27.66 שניות.
שנה לאחר אליפות עולם מאוד מוצלחת, רמת הציפיות עבורה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הייתה מאוד גבוהה.
במשחקים עצמם היא זכתה רק במדליית כסף אחת, במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:55.00 דקות, אחרי ארצות הברית (3:53.13 דקות) ובמאית השנייה מהר יותר מדנמרק שקבעה שיא אירופה חדש של 3:55.01 דקות.
כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 58.83 שניות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 59.19 שניות ובמקום 12 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:09.39 דקות.
באליפות העולם (בריכת 25 מטר) שנערכה בוינדזור, אונטריו, קנדה בדצמבר אותה שנה היא זכתה ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד.
מדליית כסף, במשחה ל-100 מטר מעורב אישי בתוצאה של 57.97 שניות, אחרי קטינקה הוסו (57.24 שניות) ולפני אליה אטקינסון מג'מייקה (58.04 שניות).
מדליות ארד, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:02.65 דקות, אחרי קטינקה הוסו (2:00.79 דקות) ודרינה זבינה מאוקראינה (2:02.24 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב שליחות (3:49.66 דקות), כשחיינית ראשונה היא קבעה בסגנון הגב תוצאה של 56.18 שניות, התוצאה השלישית בטיבה באליפות.
נוסף לכך, היא סיימה 3 פעמים במקום רביעי, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 56.46 שניות, מאית השנייה איטי ממדליית ארד, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:07.41 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (3:31.21 דקות).
במקום חמישי, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 26.16 שניות, 2 מאיות השנייה איטי ממדליית ארד.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביולי 2017 זכתה סיבום ב-4 מדליות, 1 זהב, 1 כסף ו-2 ארד.
מדליית זהב, במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:05.68 דקות, לפני קטינקה הוסו (2:05.85 דקות) וקתלין בייקר מארצות הברית (2:06.48 דקות), כבר בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אוקיאניה חדש של 2:05.81 דקות ועלתה מהמקום הראשון למשחה הגמר.
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-50 מטר גב בשיא אוקיאניה חדש של 27.37 שניות.
סיבום נמצאת בזוגיות עם השחיין מיץ' לרקין, אלוף העולם במשחי הגב כמותה.
ב-26 בינואר 2009 זכתה במדליית מסדר אוסטרליה (OAM).
בשנים 2015 ו-2017 זכתה סיבום בתואר שחיינית השנה באזור האוקיינוס השקט.
אמילי רבקה קיני היא שחקנית וזמרת-יוצרת אמריקאית המוכרת בזכות תפקידה בתור בת' גרין בסדרה "המתים המהלכים" ברשת AMC, ובזכות תפקידה בתור טס לארסון בסדרת הדרמה המשפטית "תובעת על עקבים" ברשת ABC.
קיני נולדה בעיר ויין שבנברסקה, בתם של ווהן וג'יין קיני.
במהלך ילדותה היא ומשפחתה התגוררו במספר מקומות בין היתר בנבדה, אורגון ועוד מקומות בנברסקה.
למדה באוניברסיטת ניו יורק במשך סמסטר אך פרשה וזו בשביל ללמוד באוניברסיטת וסלייאן נברסקה, שם סיימה את לימודיה בשנת 2006 עם תואר באמנויות הבמה.
לאחר שסיימה ללמוד עברה להתגורר בניו יורק כדי לפתח את קריירת המשחק שלה.
בשנת 2007 החלה את דרכה בתחום כשחקנית תיאטרון בהצגה "אביב מתעורר", כאנה, תלמידת תיכון גרמנייה.
בשנת 2009 היא הופיעה בסיבוב ההופעות העולמי למחזה "אוגוסט: מחוז אוסייג'".
היא הופיעה כשחקנית אורחת בטלוויזיה בין היתר בסדרות "חוק וסדר: כוונה פלילית", "האישה הטובה", "מזל סרטן" עד לשנת 2011 בה קיבלה תפקיד משני בעונה השנייה והשלישית של סדרת האימה הפופולרית "המתים המהלכים" ברשת AMC.
בסדרה שיחקה קיני בתפקיד בת' גרין בתור בתו הצעירה של הרשל (סקוט וילסון).
בעונה הרביעית דמות של קיני הפכה לדמות ראשית, והמשיכה איתה עד לעונה החמישית.
בשנת 2013 שיחקה בסרט הדרמה העצמאי "תשוקה", לצד בן שנקמן ומגי סיף.
בשנת 2015 גילמה את דמותה של נורה אוורט בסדרת הדרמה התקופתית "הסקס של מאסטרס".
בשנת 2016 שיחקה קיני את התפקיד הראשי בסרט הטלוויזיה "אהבה על הקווים", סרט מקורי של הולמרק.
ב-26 בינואר 2017, הוכרז כי קיני תצטרף לקאסט של סדרת הטלוויזיה "עשרה ימים בוואלי" ברשת ABC, לצדה של קירה סדג'וויק.
קיני גילמה את קייסי, "העוזרת הצעירה והאמפתית של ג'יין, שרואה את הבוס שלה כמודל לחיקוי."
באוקטובר 2017, שוחרר הסינגל של קיני "Mermaid Song".
ב-24 באוגוסט 2018 הוציאה קיני את אלבום סולו הראשון שלה "Oh Jonathan", שכלל את הסינגל "Boy Band Hero" שיצא מוקדם יותר באותו חודש.
קיני הודיעה על סיבוב הופעות לתמיכה באלבום.
בשנת 2020 החלה לשחק בסדרה הפוליטית "איש הניסים" של רשת נטפליקס.
בשנת 2017 החלה זוגיות עם הזמר פול מקדונלד, והשניים הקימו להקה בשם "The Sweetheart Deal".
+שנהסרטתפקידהערות2009זה מסובךמלצרית2013תשוקההבחורה2016Luo shan ji dao dan ji huaקרולין2021The Enormity of Lifeג'ס
+שנהסדרהתפקידהערות2007The Gamekillersהנחילספיישל טלוויזיוני של MTV2008חוק וסדר: כוונה פליליתג'יני ריצ'מונדפרק: "Contract"2009הבלתי רגיליםאמנדה מיינטפרק: "The Apology Line"2010האישה הטובהמילה ברצ'פילדפרק: "Bad Girls"2011מזל סרטןאמילי3 פרקים2011–2015המתים המהלכיםבת' גריןתפקיד חוזר (עונות 2–3)
אמילי או'הרה רטקאוסקי , המוכרת בתקשורת גם בראשי התיבות אמרטה (emrata), היא דוגמנית ושחקנית אמריקאית-יהודייה.
רטקאוסקי נולדה בווסטמינסטר, לונדון, אנגליה שבממלכה המאוחדת כבת יחידה להוריה, קתלין אן בלג'לי וג'ון דייוויד "ג'יי.די" רטקאוסקי.
הוריה נפגשו כאשר שניהם עבדו באותו בית ספר תיכון בסן דייגו, קליפורניה, אביה הוא מורה לאמנות ואמהּ היא מורה לאנגלית.
בזמן לידם בתם, הוריה היו לא נשואים.
היא מתארת את אמהּ כ"פמיניסטית ואינטלקטואלית".
המשפחה התגוררה בבלומסברי בלונדון לפני שהתיישבו בסן דייגו, קליפורניה כאשר רטקאוסקי הייתה בת חמש.
נכון ל-2011 אמהּ מלמדת באקדמיה היהודית בסן דייגו.
ראטייקובסקי היא ממוצא אנגלי, אירי, פולני, גרמני, ופולני-יהודי.
אביה גדל כקתולי, ואילו אמהּ גדלה כיהודייה.
רטאקובסקי החלה לדגמן בשנת 2004 ופרצה לתודעה הציבורית בווידאו קליפ לשיר "Blurred Lines" של רובין ת'יק שזכה לתואר שיר השנה של 2013 במדינות רבות.
בקליפ הלא-מצונזר הופיעה בעיקר כשלגופה רק חוטיני ביחד עם שתי דוגמניות אחרות באותה תלבושת, ובכך הפכה לסמל מין.
רטקאוסקי הופיעה גם בווידאו קליפים אחרים, בהפקות אופנה שונות, וכיכבה על שערי מגזינים נודעים ברחבי העולם.
נבחרה להופיע במהדורת 2014 של גיליון בגדי הים של ספורטס אילוסטרייטד.
בשנים 2009–2010 שיחקה בקומדיית המצבים "iCarly" של ניקלודיאון, בתפקיד משני.
שיחקה בסרטו של דייוויד פינצ'ר "נעלמת" (המבוסס על ספר בעל אותו שם) שיצא לאקרנים בשנת 2014, שיחקה לצידו של זאק אפרון בסרט משנת 2015.
בנוסף ב-2015 שיחקה בסרט הקולנוע "הפמליה", המהווה המשך לעלילת הסדרה באותו שם.
בשנת 2018 שיחקה בסרט הקומי "מרגישה פצצה".
באותה שנה שיחקה לצדו של אהרון פול בסרט המתח "הבית".
בספטמבר 2014, רטקובסקי הייתה קורבן של גל הפריצה ההמונית לחשבונות iCloud ונחשפו מספר תמונות עירום שלה ברשת.
רטקאוסקי גייסה כספים והופיעה בסרטון פרסומת קצר לקידום בריאות מינית של ארגון הפדרציה להורות מתוכננת באמריקה.
בדצמבר 2014, Us Weekly אישרה שהיא החלה לצאת עם ג'ף מגיד, מוזיקאי.
ב-23 בפברואר 2018, רטאייקובסקי הודיעה באינסטגרם כי נישאה בניו יורק לשחקן והמפיק סבסטיאן בר-מקלארד, בן זוגה מזה מספר שבועות.
הזוג התגוררו בשכונת נוהו שבמנהטן ובלוס אנג'לס.
ב-26 באוקטובר 2020, ראטאיקובסקי אישרה שהיא בהריון בראיון למגזין ווג שכתב על כך שהיא ובן זוגה לא רצו לדון במין ילדם.
היא ילדה את בנם ב-8 במרץ 2021. ביולי 2022, רטאיקובסקי ובר-מקלר נפרדו.
בספטמבר, היא הגישה תביעת גירושין.
+שנהסרטתפקיד2005A Year and a Dayילדה2014נעלמתאנדי פיצג'רלד2015הפמליהבתפקיד עצמהסופי2018Cruiseג'סיקה ויינברגמרגישה פצצהמלוריבאפילהורוניקההביתקאסי2019לשקר ולגנובאליס
+שנהסדרהתפקידהערות2009–2010iCarlyטשה, בת זוג של גיבי2 פרקים2015אוצרות שלפני המוות הסוכנת דיי3 פרקים2016איזיאליסוןפרק: "Art and Life"2023ההיסטוריה המטורפת של העולם – חלק 2מריה מגדלנה הלבנהפרק: "VIII"2025מוגזמתוונדי ג'ונס6 פרקים
אמילי רוז היא שחקנית אמריקאית.
היא ידועה בעיקר בשל תפקידה בסדרת משחקי הווידאו "Uncharted" בתור אלנה פישר, ובשל תפקידה הראשי בסדרת הטלוויזיה "הייבן" ששודרה בערוץ Syfy בשנים 2010–2015.
רוז נולדה ברנטון, וושינגטון, היא הבכורה מבין שלושה ילדים, ולה אחות ואח צעירים ממנה.
רוז קיבלה תואר מאסטר לאמנויות במשחק מאוניברסיטת UCLA בשנת 2006. היא בוגרת תואר באומנויות התיאטרון מאוניברסיטת Vanguard בדרום קליפורניה.
רוז נישאה לדיירק מורגן ב-6 בדצמבר 2009 בוושינגטון.
ב-29 באפריל 2013 נולד בנם הבכור, מיילס כריסטיאן מורגן.
ב-31 בדצמבר 2015 נולד בנם השני, ממפיס ריי מורגן.
רוז גילמה את דמותה של אלנה פישר בסדרת משחקי הפלייסטיישן 3 "Uncharted" באמצעות דיבוב ולכידת תנועה,
רוז שיחקה במשך 5 עונות בסדרה "הייבן" בערוץ Syfy בתפקיד ראשי.
רוז גילמה את הגיבורה אודרי פרקר, סוכנת FBI שנשלחת לצוד אסיר שנמלט לעיירה בשם הייבן.
פרקר מוצאת את עצמה מעורבת בתעלומות שונות בעיירה, עוזבת את ה-FBI ומצטרפת למשטרה העירונית בהייבן כדי לסייע לתושבי העיר.
במהלך העונות רוז גילמה דמויות נוספות במקביל לאודרי פרקר.
גרטרוד "טרודי" אמיליה אברלה-קולר (ברומנית Gertrude "Trudi" Emilia Eberle-Kollar; 4 במרץ 1964) היא מתעמלת רומניה בעבר, אלופת עולם (פורט וורת' 1979), סגנית אלופת אירופה (קופנהגן 1979) וסגנית אלופה אולימפית (מוסקבה 1980).
היא התאמנה בהדרכתם של בלה קארולי ורעייתו מרתה.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בשטרסבורג, צרפת בשנת 1978 זכתה אברלה ב-4 מדליות, 1 כסף ו-3 ארד.
מדליית כסף, בתחרות הקבוצתית ו-3 מדליות ארד בתחרות האישית: מקבילים מדורגים, קורה וקרקע.
בתחרות הקרב רב אישית היא סיימה במקום חמישי, אחרי 3 מתעמלות מברית המועצות אלנה מוחינה, נלי קים ונטליה שפושניקובה ובת ארצה נדיה קומנץ'.
באליפות אירופה שנערכה בקופנהגן, דנמרק בשנת 1979 זכתה אברלה ב-3 מדליות כסף.
בתחרות קרב רב אישי, בתחרות על מקבילים מדורגים ובתרגיל על הקורה.
באליפות העולם בהתעמלות שנערכה בפורט וורת', טקסס, ארצות הברית בדצמבר 1979 זכתה אברלה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד.
מדליות זהב, בתחרות הקבוצתית לראשונה ובתרגיל קרקע.
מדליית ארד בתרגיל מקבילים מדורגים.
בתחרות קרב רב אישי היא סיימה במקום שמיני.
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בתרגיל קרקע ופעמיים במקום שישי בתחרות קרב רב אישי ובתרגיל על הקורה ובמקום 16 בתרגיל על סוס קפיצות.
לאחר שפרשה מספורט תחרותי היגרה אברלה להונגריה בשנת 1989 ובשנת 1991 היא היגרה לארצות הברית.
אמילי רתרפורד היא שחקנית אמריקאית.
ב-1999 היא שיחקה בקומדיית המצבים "עובד איתי" לצד קווין פולאק וב-2003 הופיעה בפרק הראשון של הקומדיה "זוגיות" לצד רינה סופר.
היא מזוהה בעיקר עם תפקידה ככריסטין החדשה בקומדיה כריסטין הישנה.
היא שיחקה גם במספר סרטי קולנוע וביניהם יחצ"ן המסיבות לצד ראיין ריינולדס וטארה ריד.
רתרפורד מתגוררת בלוס אנג'לס עם בעלה ובתה.
אמיליה אלכסייבה הייתה מהפכנית רוסייה ממוצא פיני.
פעלה בתנועת הנשים הרוסית ולכינון המשטר הסובייטי בחבל אלטאי.
אמיליה אלכסייבה (לפני נישואיה – סולין) נולדה ב-1890 בפינלנד, שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית.
בילדותה, משפחתה עברה לסנקט פטרבורג בחיפוש אחר פרנסה.
אחרי סיום לימודיה בגימנסיה, עבדה כמרכזנית.
ב-1910 אמיליה סולין הצטרפה למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית.
השתתפה בייסוד ובהפצה של כתב העת "ראבוטניצה" ("הפועלת").
כחברת מערכת, מילאה תפקיד חשוב בהוצאת הגיליון הראשון של כתב העת ב-23 בפברואר (8 במרץ לפי הלוח הגרגוריאני) 1914. בעקבות הדפסת הגיליון הזה, היא נאסרה יחד עם כל חבריה למערכת (להוציא אנה אליזרובה-אוליאנובה).
אמיליה סולין שוחררה מהכלא באותה שנה, אך בנובמבר נעצרה שנית – אחרי שהשתתפה באסיפות ובעצרות נגד מלחמת העולם הראשונה, בה לחמה גם האימפריה הרוסית.
היא הוגלתה לסיביר – לכפר קורגינו בנפת מינוסינק של גוברניית יניסיי (מחוז קרסנויארקס של ימינו).
אמיליה סולין התכתבה במהלך גלותה עם ילנה סטסובה – מהפכנית בכירה וחברת הלשכה הרוסית של הוועד המרכזי של מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית – שבאותה תקופה שהתה אף היא בגלות בסיביר.
סולין הפיצה בכפר קורגינו כרזות, בהן הוסברה עמדת המפלגה בנוגע למלחמה.
שם היא הכירה את הפועל המהפכן מ' אלכסייב, שהכפר היה גם מקום גלותו.
בשנת 1917, אחרי מהפכת פברואר, אמיליה אלכסייבה חזרה לפטרוגרד.
היא גם שבה לעבוד בעיתון "רבוטניצה".
בסוף חודש אפריל של אותה שנה אלכסייבה קיימה שיחה עם לנין על קידום רעיונות מהפכניים בקרב הנשים.
הוא ייעץ לה להקים את ארגון נשות פטרוגרד.
בנובמבר, אחרי מהפכת אוקטובר, כבר התקיימה הוועידה הראשונה של ארגון הנשים.
במהלכה, אלכסייבה נבחרה כחברת הנשיאות של הארגון.
היא הופיעה בפני הוועידה עם דו"ח בשם "אודות ארגונן של נשים ומשימותיהן".
עם פרוץ מלחמת האזרחים ברוסיה אחרי המהפכה הבולשביקית, בעלה של אלכסייבה לחם בשורות הצבא האדום.
במאי 1918 היא עברה, יחד עם קבוצת פועלים מטרוגרד, לחבל אלטאי שבדרום-מערב סיביר.
אלכסייבה נשלחה לשם על ידי המפלגה הקומוניסטית הרוסית (בולשביקים), כדי לארגן את המהפכנים המקומיים במוסדות מפלגתיים ושלטוניים.
היא הגיעה לבירת החבל – ברנאול – יחד עם בנה בן השנתיים.
כחודש אחרי הגעתה לעיר, היא נפלה לידי כוחות הצבא הלבן והלגיון הצ'כוסלובקי.
אלכסייבה נעצרה והייתה בכלא יחד עם בנה במשך חודשיים.
אחרי שחרורה, היא עסקה בפעילות מהפכנית והומניטארית: השתתפה בהדפסה ובהפצה של כרזות הסברה בולשביקיות, ארגנה תאים מהפכניים חשאיים והנהיגה את ארגון הצלב האדום המחתרתי המקומי – שסיפק מצרכי מזון ותרופות למשפחות שנפלו קורבן לטרור הלבן.
באוגוסט 1918 אלכסייבה השתתפה בוועידת הבולשביקים של מערב סיביר, שנערכה בתנאים מחתרתיים בעיר טומסק (גם עיר זו נשלטה על ידי כוחות מהפכת הנגד).
היא הייתה הנציגה היחידה של העיר ברנאול בוועידה.
בספטמבר של אותה שנה, אלכסייבה נבחרה לחברת הוועד המחתרתי של המפלגה הקומוניסטית הרוסית (בולשביקים) בעיר ברנאול.
מאוחר יותר נבחרה למזכירת הוועד.
ב-23 באוגוסט 1919, כארבעה חודשים לפני החזרת השלטון הסובייטי בעיר, אלכסייבה נעצרה שנית בברנאול.
היא ידעה, שתידרש למסור מידע על המפלגה הבולשביקית בעיר.
אלכסייבה חששה, שלא תעמוד בעינויים ותסגיר את חבריה למחתרת.
כדי להימנע מכך, היא התאבדה בכלא על ידי בליעת כדור ציאניד.
לזכרה, אחד הרחובות בעיר ברנאול קרוי על שמה.
בפרוטוקול מס' 21 של הוועד הפועל של המועצה העירונית של ברנאול מ-23 ביולי 1957 נכתב:
אמילי שינדלר הייתה גרמנייה מחבל הסודטים שעם בעלה אוסקר שינדלר סייעה להציל את חייהם של כ-1,200 עד 1,700 יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי העסקתם במפעלי אמייל ותחמושת, כך שיהודים אלה זכו לחסינות מפני הנאצים כעובדים חיוניים למאמץ המלחמה הגרמני.
היא הוכרה כחסידת אומות העולם על ידי ישראל באמצעות יד ושם ב-1994.
אמילי נולדה בכפר אלט מולטיין שבאוסטריה-הונגריה (כיום בצ'כיה), לחקלאים יוסף ומרי פלצל (Pelzl).
היה לה אח גדול, פרנץ.
אמילי ואוסקר שינדלר הכירו ב-1928, כשהגיע שינדלר לאלט מולטיין למכור מנועי חשמל לאביה.
ב-6 במרץ 1928 נישאו השניים באכסניה בפאתי עירו של שינדלר, צוויטאו.
בשנת 1938 הצטרף שינדלר לשורות המפלגה הנאצית ועבר לקרקוב בעוד אמילי נותרה בצוויטאו.
שינדלר זכה לבעלות על מפעל כלי אמייל ושינה את שמו ל"תעשיית אמייל גרמנית" (Deutsche Emaillewaren-Fabrik), שם העסיק בעיקר עובדים יהודים, כי הם היו הזולים ביותר.
עם זאת, במהרה התוודעו אמילי ואוסקר לזוועות הכיבוש הנאצי בפולין והחלו להגן על היהודים שעבדו בבית החרושת שלהם.
בתחילה הצילו את העובדים על ידי מתן שוחד לשומרי אס-אס ובהמשך הציגו את עובדיהם בתור עובדים חיוניים לשם ייצור תחמושת עבור הרייך.
כאשר התנאים החמירו וכספם הלך ואזל, מכרה אמילי את תכשיטיה כדי לקנות אוכל, בגדים ותרופות.
היא טיפלה בחולים בסנטוריום סודי במפעל בברינליץ בעזרת ציוד רפואי שרכשה בשוק השחור.
בני הזוג שינדלר הצילו יותר מ-1,200 יהודים ממחנות ההשמדה.
במאי 1945, כאשר הסובייטים כבשו את ברינליץ, עזבו בני הזוג את היהודים במפעל והסתתרו, מחשש מפני העמדה לדין עקב קשריו של אוסקר עם המפלגה הנאצית.
בני הזוג שינדלר נמלטו לבואנוס איירס בארגנטינה, עם עשרות מהיהודים שהציל שינדלר.
ב-1949 הם התיישבו בחווה חקלאית ונתמכו כלכלית על ידי ארגון יהודי.
ב-1957 פשט אוסקר שינדלר רגל, נטש את אשתו וחזר לגרמניה, שם נפטר ב-1974. למרות שמעולם לא התגרשו, לא התראו שוב.
בשנת 1993, במהלך ההפקה של הסרט "רשימת שינדלר", ביקרו אמילי שינדלר וחלק מהשורדים את קברו של אוסקר בירושלים; את שינדלר ליוותה קרוליין גודול, השחקנית שגילמה אותה בסרט.
שינדלר התגוררה בסן ויסנטה , כ-40 ק"מ מדרום-מערב לבואנוס איירס.
היא קיבלה פנסיה קטנה מישראל וגרמניה.
שוטרים ארגנטינאים הוצבו 24 שעות ביממה כדי להגן עליה מפני קבוצות אנטישמיות קיצוניות.
ביולי 2001, במהלך ביקורה בברלין, אמרה שינדלר כי בקשתה האחרונה היא לבלות את שנותיה האחרונות בגרמניה, עקב געגועיה.
היא מתה מהשפעות שבץ בבית חולים בשטראוסברג ב-5 באוקטובר 2001. קרובתה היחידה הייתה אחיינית בבוואריה.
היא קבורה בבית הקברות בוואלדקרייבורג בגרמניה.
על מצבתה נחרטו מילים מהמשנה, סנהדרין 4:5, Wer einen Menschen rettet, rettet die Ganze Welt ("כל המציל נפש אחת, כאילו הציל עולם ומלואו").
שינדלר זכתה לאותות כבוד ממספר ארגונים יהודיים על מאמציה במהלך מלחמת העולם השנייה.
במאי 1994 קיבלה את אות חסיד אומות העולם מיד ושם עם מיפ חיס שהסתירה את אנה פרנק ומשפחתה בהולנד בזמן המלחמה.
ב-1995 עוטרה במסדר מאי, אות הכבוד הגבוה ביותר שניתן בארגנטינה לזרים שאינם ראשי מדינה.
בהשראת חייה כתבה אריקה רוזנברג את הספר "במקום בו נפגשים אור וצל", שפורסם לראשונה בספרדית ב-1992, ולאחר מכן פורסם באנגלית ובגרמנית.
אמיליאנו אריאל ריגוני (בספרדית: Emiliano Ariel Rigoni; נולד ב-4 בפברואר 1993) הוא כדורגלן ארגנטינאי, שמשחק בעמדת החלוץ בסאו פאולו מליגת העל הברזילאית.
ריגוני החל את הקריירה במועדון הנוער של בלגראנו.
הוא עשה את הופעת הבכורה שלו בליגה ב-4 באוגוסט 2013, בניצחון קבוצתו נגד לאנוס.
בינואר 2016, הוא הצטרף לקבוצת אינדפנדיינטה והבקיע את שער הבכורה שלו, במשחק נגד קבוצתו הקודמת בלגרנו מליגת העל הארגנטינאית.
את שער הבכורה הבקיע במסגרת משחקי הליגה האירופית בניצחון קבוצתו 5:0 על ורדאר סקופיה והבקיע את השלושער הראשון בקריירה שלו בניצחון קבוצתו 1–3 על רוזנבורג ויחד עם אלכסנדר קוקורין ניצב בראש טבלת מלכי השערים של הליגה האירופית.
בחלון ההעברות בינואר 2019 חזר לזניט וב-10 במרץ 2019 עלה בהרכב הפותח והבקיע לראשונה במדי זניט במסגרת משחק המחזור ה-19 של ליגת העל הרוסית בכדורגל נגד אופה, כשהבקיע בדקה ה-34 בניצחון קבוצתו 1–2.
בינואר 2020 חזר שוב לזניט.
את שערו הראשון לאחר חזרתו הבקיע ב-4 במרץ 2020, במשחק הגביע הרוסי בכדורגל, נגד אחמט גרוזני בניצחון 1:2 שהצעיד את קבוצתו לחצי גמר הגביע, לראשונה מזה 4 שנים.
באוגוסט 2018 הושאל לעונה אחת תמורת מיליון יורו לאטאלנטה, מליגת העל האיטלקית, שיכולה לממש גם את אופציית רכישתו בתום העונה, תמורת 15 מיליון יורו.
כבר במשחק הבכורה שלו בקבוצה, ב-27 באוגוסט 2018, במחזור השני של ליגת העל, הבקיע 2 שערים בשוויון 3:3 נגד רומא.
ברם, בינואר 2019 הוחזר לזניט בשל חוסר בדקות.
בספטמבר 2019 הושאל למשך עונה אחת לסמפדוריה, שתוכל לרכוש אותו בתום העונה תמורת 9 מיליון יורו.
הוא ערך את הופעת הבכורה בהפסד קבוצתו לנאפולי 0–2 ב-14 בספטמבר 2019. ברם, הקבוצה התאכזבה מיכולותיו ובינואר 2020 החליטה שלא לרכוש אותו אלא להשיבו לקבוצת האם.
באוקטובר 2020 עבר לאלצ'ה מהליגה הספרדית.
במאי 2021 עבר לברזיל וחתם במועדון סאו פאולו מליגת העל הברזילאית.
ביולי 2022 חתם באוסטין מליגת MLS, בכך הצטרף לסבסטיאן דריוסי שכבר משחק בה, לאחר שהשניים שיחקו יחד בזניט הרוסית.
אמילי ג'ואנה קארי היא שחקנית ודוגמנית אנגלייה.
התפרסמה מתפקידה כגרייס בושאמפ בסדרה מבית BBC One "נפגעים", ומתפקידה כמיקה קוואנו בסדרה "סוגרות חשבונות" מבית נטפליקס.
קארי שיחקה את הגרסה הצעירה של דיאנה פרינס (וונדרוומן), בגילומה של גל גדות כמבוגרת, בסרט של האחים וורנר ""וונדר-וומן" (2017).
היא הופיעה גם כלארה קרופט הצעירה בסרט האתחול "טומב ריידר" ששוחרר במרץ 2018.
תפקידים בולטים אחרים שלה כוללים גם את מרי קונאן דויל בסדרה "הודיני ודויל" מבית פוקס/ITV, בהצגות תיאטרון וסט אנד ב"שרק המחזמר" שהוצג בתיאטרון המלכותי דרורי ליין ובהצגה המועמדת לפרס אוליבייה, "צלילי המוסיקה" בתיאטרון פארק אופן אייר.
קארי הוכתרה על ידי האפינגטון פוסט כאחת מחמשת הכוכבים הילדים הטובים של 2016.
בשנת 2020 גילמה קארי את התפקיד הראשי של אנסטסיה רומנוב בסרט "אנסטסיה" עבור נטפליקס.
בשנת 2022 קארי שיחקה בסדרה המצליחה "בית הדרקון" מבית HBO שם היא גילמה את אליסנט הייטאוור בצעירותה לצד מילי אלקוק.
בשנת 2024 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "סופר גיקית" של נטפליקס.
שנה סרטתפקיד הערות2017וונדרוומןדיאנה (בת 12)2018טומב ריידרלארה הצעירה (בת 14)2020אנסטסיהאנסטסיה רומנובה2021איפה אנה פרנקאנה פרנקדיבובמשפחה בהחלפה 2מילה סטאר2022The Lost Girlsונדי דארלינג בצעירותה
2021–הווהנפגעיםגרייס בושאמפ41 פרקים2016הודיני ודויל מרי קונאן דויל6 פרקים2019הסצנה של צ'רליביפרק: "#1.3"2020סוגרות חשבונותמיקה קוואנותפקיד ראשי; 9 פרקים2022בית הדרקוןאליסנט הייטאור הצעירהתפקיד ראשי; 5 פרקים2024סופר גיקיתהארייט מאנרסתפקיד ראשי, 10 פרקים
שנה מחזה תפקיד הערות2013צלילי המוסיקהמרתה פון טראפRegents Park Openair Theatreשרק המחזמרשרק הצעיר/הנסיכה פיונהתיאטרון דרורי לייןיולי 2012 פברואר 2013
אמיליאנו ראול טפרל סאלה (בספרדית: Emiliano Raúl Taffarel Sala; 31 באוקטובר 1990 – 21 בינואר 2019) היה כדורגלן ארגנטינאי ששיחק בעמדת החלוץ.
סאלה נולד בעיירה קולולו (Cululú) בפרובינציית סנטה פה בארגנטינה, למרסדס והורסיו, אח לדריו ולרומינה.
מאוחר יותר עברה המשפחה לפרוגרסו.
סאלה עבר בגיל 15 לקבוצת הנוער של מועדון בורדו מליגת העל הצרפתית.
לאחר שלא מצא את מקומו בקבוצת הצמרת הצרפתית, עבר מספר עונות בהשאלה עד שנמכר בשנת 2015 לנאנט.
בעונתו הראשונה בליגה הצרפתית במדי נאנט הצטיין החלוץ הארגנטינאי וכבש 12 שערי ליגה ב-19 משחקים בלבד, גם בעונתו האחרונה בנאנט כבש 12 שערים ב-19 משחקים בלבד.
יכולותיו הגבוהות הביאו למכירתו בינואר 2019 לקבוצת קארדיף סיטי מהפרמייר ליג תמורת שיא מועדון של 18 מיליון ליש"ט.