tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באראט מתמחה ברפואה אווירית והיה חלק מפיתוח נושא רפואת החלל במהלך תוכנית מיר ומעבורות החלל ותחנת החלל הבינלאומית.
באראט שהה למעלה מ-211 יום בחלל, במסגרת משלחות 19/20 לתחנת החלל הבינלאומי ובמסגרת טיסת STS-133.
באראט נולד בונקובר, וושינגטון, וגדל בעיר קאמאס בוושינגטון.
סיים לימודי תיכון ב-1977. למד תואר ראשון בזואולוגיה באוניברסיטת וושינגטון, אותו סיים ב-1981, ובשנת 1985 סיים תואר ברפואה באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
בשנת 1988 סיים שלוש שנות התמחות ברפואה פנימית באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
ביצע שנה התמחות ראשית בבית החולים Veterans Administration Lakeside בשיקגו ב-1989. בשנת 1991, באראט השלים גם התמחות ותואר שני ברפואה תעופתית בתוכנית משותפת ל־Wright State University ולבסיס חיל האוויר רייט פטרסון באוהיו.
באראט הוא רופא מוסמך לרפואה פנימית ולרפואה תעופתית.
באראט מחזיק רישיון טייס פרטי ומוסמך לטוס על מטוסי T-38 טאלון של נאס"א.
באראט החל לעבוד בנאס"א במרכז החלל ג'ונסון במאי 1991, כאשר היה מועסק כרופא פרויקט בשילוב עם KRUG life sciences.
ממאי 1991 ועד יולי 1992, הוא היה חלק מהצוות האחראי על בריאות תחנת החלל פרידום, בתור המנהל של מערכות הנשימה והלחץ בתוך התחנה.
ביולי 1992 הוא הוצב בתוך בודק רפואי מטעם נאס"א במערך התפעול של המעבורת.
ביולי 1993 באראט היה אחד מתוך קבוצה של שלושה אמריקאים שהוזמנו לראשונה לצפות בחזרתה של חללית סויוז.
במסגרת תפקידו הוא היה צריך להעריך את האפשרות להשתמש בחללית הסויוז ככלי שיחזיר אסטרונאוטים אמריקאיים מתחנת החלל עתידית.
לצורך כך הוא טס עם צוות החילוץ שאסף את צוות של סויוז TM-16 לאחר שנחתו בקזחסטן.
(לימים חללית הסויוז נבחרה להטיס ולהחזיר צוותי תחנת החלל הבינלאומית).
בינואר 1994, הוא הפך לחלק מצוות תוכנית מיר ומעבורות החלל.
הוא עבר אימונים של שנה במרכז ההכשרה של הקוסמונאוטים בעיר הכוכבים, כאחד משני הרופאים התעופתיים שתומכים באסטרונאוט של נאס"א נורמן ת'אגארד ובגיבוי שלו בוני דנבר.
התפקיד כלל לעיתים משא ומתן כדי לשלב בין גישות שונות ברפואה בין נאס"א לרופאים של סוכנות החלל הרוסית.
באראט ועמיתו דייוויד וורד פיתחו ערכת רפואה משלימה לתחנת החלל מיר כדי להגדיל את הציוד הרפואי הזמין בתחנה ופתחו ותוכנית להדרכה ואימונים, תוך הדרכת אסטרונאוטים של נאס"א וקוסמונאוטים רוסיים.
ת'אגרד שוגר לתחנת החלל מיר על גבי סויוז TM-21 וחזר לכדור הארץ במעבורת החלל בטיסת המעבורת STS-71. ת'אגרד שהה בחלל 115 יום במהלכם באראט ווורד איישו את תפקיד איש הקשר מול האסטרונאוטים (CAPCOM) בנוסף לתפקידם כרופאי המשימה.
מיולי 1995 ועד יולי 1998, באראט שימש כמוביל הפעילות הרפואית בתחנת החלל הבינלאומית.
תפקידו הביא אותו לנסיעות תכופות לרוסיה, לעיר הכוכבים והוא עבד עם מקביליו במכון לבעיות ביורפואיות באקדמיה הרוסית למדעים.
במקביל עבד מול מרכזים נוספים שתמכו בתפעול תחנת החלל.
הוא פיתח פרוצדורות רפואיות, נוהלי אימון והדרכה על הציוד בתחנת החלל.
הוא היה הרופא הראשי של צוותי תחנת החלל מהמשימה הראשונה לתחנת החלל מ-1998 ועד שנבחר במועמד לתוכנית האסטרונאוטים.
באראט משמש כעורך משנה לכתב העת המדעי Aviation, Space, and Environmental Medicine, והיה עורך בכיר של ספר הלימוד 'עקרונות של רפואה קלינית עבור טיסה בחלל'.
באראט נבחר על ידי נאס"א כמומחה משימה ביולי 2000 והחל את האימונים כאסטרונאוט באוגוסט 2000. לאחר שנתיים של הכשרה הוא הוצב במשרד האסטרונאוטים, בענף תפעול תחנת החלל.
בחודש אוקטובר 2004, באראט היה חלק מצוות האקוונאוטים שירדו מתחת למים במשימת NEEMO 7 אל מעבדת אקווריוס.
המשימה נמשכה 11 יום מתחת למים.
המשימה NEEMO 7 נועדה לבחון טכנולוגיות לביצוע ניתוחים ופרוצדורות רפואיות בשליטה מרחוק, כאשר רופא מהאמילטון, אונטריו קנדה, יסייע בביצוע איבחון וניתוח על חולה מדומה בתוך מעבדת אקווריוס.
כמו כן נבדקו טכנולוגיות של שימוש במציאות מדומה כדי לסייע ברפואה מרחוק.
בנוסף, חברי הצוות ביצעו גיחות ופעילות חוץ רכבית בצלילות וסריקה של הסביבה שמחוץ להאביטאט.
משלחת 19/20 לתחנת החלל הבינלאומית
באראט היה חלק מצוות 19 ו-20 לתחנת החלל הבינלאומית.
הוא הוצב למשימה בפברואר 2008. באראט, יחד עם גנאדי פדאלקה ותייר החלל צ'ארלס סימוני, שוגרו ב-28 במרץ 2009 על סויוז TMA-14. משימה זו סימנה את המעבר משלושה אנשי צוות קבועים בתחנת החלל לשישה אנשי צוות קבועים.
במהלך משלחת 20 באראט ביצע שתי הליכות חלל יחד עם גנדי פדאלקה.
הראשונה, שנמשכה 4 שעות ו-54 דקות הכינה את המודול זבזדה לקראת הגעת יחידת המחקר פויסק, חיבור אנטנה לקראת עגינה וצילום של מנוף הסטרלה-2.
הליכת החלל השנייה הייתה הליכה פנימית, בוצעה במודול התחנה זבזדה כאשר היה לא מדוחס, על מנת להחליף את אחת מהדלתות של המודול, לקראת הגעתה של היחידה פויסק.
באראט שהה בתחנת החלל עד לסוף משלחת 20 שחזרה ב-11 באוקטובר 2009. הוא שב לכדור הארץ לאחד ששהה בחלל 198 יום, 16 שעות ו-42 דקות.
באראט שב לכדור הארץ עם פדלאקה ותייר החלל גי ללברטה מייסד סירק דו סוליי, ב-11 באוקטובר 2009.
בשנת 2011, באראט חזר לחלל כמומחה משימה במהלך טיסת מעבורת החלל STS-133, הטיסה האחרונה של מעבורת החלל דיסקברי.
המשימה נועדה להביא אל תחנת החלל הבינלאומית את המנשא הלוגיסטי EXPRESS 4, ומודול לוגיסטי רב תכליתי.
כמו גם להשאיר בתחנה חלקי חילוף קריטיים.
באראט היה המוביל מבחינת פעולות התקרבות ומפגש עם תחנת החלל הבינלאומית, וכן אחראי על תפעול הזרוע הרובוטית בתחנה.
במסגרת טיסה זו שהה באראט בחלל 12 יום, 19 שעות ו-4 דקות.
מינואר 2012 ועד אפריל 2013 באראט היה מנהל תוכנית המחקר הרפואי האנושי במרכז החלל ג'ונסון.
במסגרת התוכנית בוצעו מחקרים להורדת הסיכונים הרפואיים הבולטים בשהות בחלל.
נכון ל-2018 באראט מעורב בהכנות של נאס"א לקראת הטיסה המאוישת הראשונה למאדים וההתמודדות עם הסכנות הרפואיות בטיסה הממושכת ובשהות על מאדים, ובעיקר נושא הקרינה הקוסמית.
באראט ביקר בישראל במסגרת שבוע החלל הישראלי בינואר 2018.
במרץ 2024 באראט טס לחלל בטיסה SpaceX Crew-8 כחבר צוות.
הוא הצטרף למשלחת מס' 70 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של אנדראס מוגנסן.
לאחר סיום פעילות המשלחת הוא הצטרף למשלחת מס' 71 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של אולג קונוננקו ועבר למשלחת מס' 72 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של סוניטה ויליאמס.
הוא חזר לכדור הארץ באוקטובר 2024.
באראט נשוי לד"ר מישל לין באראט ולהם חמישה ילדים.
בין הפרסים שקיבל היו גם:
פרס הוברטוס סטרגהולד , לתרומה מיוחד בתחום רפואת החלל, 2011
פרס רנדולף לאבלס (1998), אגודת הרופאים התעופתיים של נאס"א
מייקל בטלר ייטס היה פרקליט (עורך-דין) ופוליטיקאי אירי, אשר היה חבר במפלגת פיאנה פול.
הוא שירת כחבר בסנאט האירי, במהלך שתי כהונות.
אביו היה המשורר האירי הנודע, ויליאם בטלר ייטס, אשר כיהן אף הוא בדומה למייקל, בסנאט האירי ואמו הייתה ג'ורג'י הייד-ליס.
אחותו, אן ייטס, הייתה מעצבת וציירת, כפי שהיה דודו, ג'ק בטלר ייטס (אשר היה אף מחזאי).
מייקל קיבל את חוק חינוכו האקדמי בטריניטי קולג', דבלין ושימש בתור פקיד בכיר באגודה ההיסטורית של הקולג' בו למד.
הוא העמיד את עצמו פעמיים לבחירה לדאל אירן, מטעם מחוז דבלין דרום-מזרח, אך ללא הצלחה, בבחירות הכלליות שנערכו ב-1948 וב-1951, בהתאמה.
לאחר הבחירות הכלליות שנערכו ב-1951, ייטס מונה לסנאט האירי ה-7, בידי ראש הממשלה האירי איימון דה ואלירה.
הוא אף העמיד את עצמו לבחירה לסנאט האירי ה-8, אך לא נבחר בסופו של דבר.
מייקל ייטס הצליח שוב להיבחר לסנאט האירי ב-1961 והוא כיהן בו, באופן רציף, עד 1980. ב-1961 הוא נבחר לסנאט האירי ה-10, על ידי פאנל העבודה האירי (אחד מכמה פאנלים המציבים מועמדים לבחירה לסנאט האירי).
ב-1965 הוא מונה לסנאט האירי ה-11, על ידי הטישך, שון למס.
ב-1969, הוא נבחר לסנאט האירי ה-12, על ידי פאנל התרבות והחינוך וב-1973, נבחר מחדש מטעם אותו פאנל, לסנאט האירי ה-13. ב-1977, ייטס מונה שוב לסנאט האירי ה-14, על ידי הטישך ג'ק לינץ'.
במהלך כהונתו בסנאט האירי, ייטס שימש כחבר הפרלמנט האירופי, בין השנים 1973 - 1979, כשהוא ממונה מטעם אירלנד, לנציגויות הראשונה, השנייה והשלישית, בהתאמה.
ב-1979, הוא העמיד את עצמו לבחירה לנציגות האירית הרביעית לפרלמנט האירופי מטעם מחוז דבלין, במסגרת הבחירות הישירות הראשונות שנערכו, אך לא נבחר.
הוא היה נשוי לגריין ייטס, זמרת ונבלנית אירית.
לזוג נולדו ארבעה ילדים, מתוכם שלוש בנות: קטרינה (נבלנית קונצרטים), שיבון (מומחית לרישום פטנטים מסחריים), שילה (אשר הייתה שדרנית ברשות השידור לטלוויזיה ולרדיו של אירלנד ואשר אף היא הלכה לעולמה, כאביה, ב-2007) ופטריק, בנם היחידי (אשר עובד כמהנדס).
מייקל מור בריסקר הוא כדורסלן ישראלי-אמריקאי המשחק בעמדת הקלע בליגת העל הבריטית בקבוצת הכדורסל לונדון ליונס
בריסקר, בנו של כדורסלן העבר האמריקאי שהתאזרח כישראלי, מארק בריסקר, נולד ברעננה בעת שאביו שיחק במכבי עירוני רעננה.
בריסקר שיחק בקבוצת הנערים של מכבי עירוני רעננה, ומשנת 2016 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-9 ביולי 2017 חתם בריסקר ל-3 עונות בהפועל אילת והושאל למכבי עירוני רעננה לעונה.
לאחר שהעמיד ממוצעים של 13.9 נקודות, 2.1 ריבאונדים, 2.4 אסיסטים, 1.3 חטיפות, 41.7 אחוזים לשלוש ב-27.5 דקות והצטיין באליפות אירופה עד גיל 20, הושאל בריסקר לרעננה לעונה נוספת.
בעקבות מיעוט יחסי בדקות משחק, הפועל תל אביב השאילה את בריסקר עד לסוף עונת 2020\2021 לקבוצה מכבי חיפה .
בסוף עונת 2020/2021 שוחרר בריסקר מהפועל תל אביב ועבר להפועל גלבוע גליל.
בעונת 2022/23 חתם בעירוני קריית אתא.
באוקטובר 2023 חתם ברואן מטרופול בסקט.
ביולי 2018 היה שותף לזכייה של נבחרת ישראל עד גיל 20 באליפות אירופה כשהעמיד ממוצעים של 15.3 נקודות, 3.9 ריבאונדים, 2.9 אסיסטים, 1.9 חטיפות, 41.7 אחוזים מחוץ לקשת ב-28.1 דקות.
מייקל ברנהאם היא דמות בדיונית מסדרת הטלוויזיה מסע בין כוכבים: דיסקברי השייכת לזיכיון מסע בין כוכבים.
הדמות מגולמת על ידי השחקנית האמריקאית סוניקווה מרטין-גרין בתחילת הסדרה ברנהאם משרתת על סיפון ספינת החלל "שנזו" בתפקיד הקצינה הראשונה, תחת פיקודה של קפטן פיליפה ג'ורג'יו (מישל יאו) עד שהיא מבצעת אקט של מרד ודרגתה נשללת ממנה.
בהמשך מגויסת ברנהאם על ידי קפטן גבריאל לורקה (ג'ייסון אייזקס) כמומחית מדעית על סיפונה של ספינת החלל דיסקברי לאחר שריצתה חצי שנה מתוך מאסר העולם שנגזר עליה, מאחר שלורקה רואה בה נכס אסטרטגי במלחמה נגד הקלינגונים.
החל מסוף העונה השלישית, ברנהאם היא קפטן ה"דיסקברי".
ברנהאם היא הדמות הראשית בסדרה.
בהכשרתה ברנהאם היא אנתרופולוגית שמסייעת לצי הכוכבים שבסיסו בכדור הארץ להבין וליצור קשר ראשוני עם תרבויות חדשות במסעות בחלל החיצון.
דמותה של ברנהאם היא האישה השחורה הראשונה בתפקיד הראשי בסדרת מסע בין כוכבים, ועד לסיום העונה השלישית גם היחידה שמעולם לא שירתה כמפקדת ספינה בצי הכוכבים (אם כי ביקום המראה היא משמשת כמפקדת ה"שנזו").
בריאן פולר שאב לדמותה השראה מדמותה של ניוטה אוהורה בגילומה של נישל ניקולס ומדמויות אמיתיות כמו מיי ג'מיסון ורובי ברידג'ס.
ברנהאם היא אחותו המאומצת של ספוק, מאחר שאומצה על ידי הוריו, אמנדה גרייסון וסארק לאחר שהוריה נחשבו מתים לאחר התקפת קלינגונים.
קישורה של הדמות למשפחתו של ספוק לא התקבל באהדה על ידי מעריצי מסע בין כוכבים, לאור בעיות המשכיות שנוצרו, שכן ספוק מעולם לא הזכיר את דבר קיומה של אחות מאומצת.
כותבי הסדרה בחרו להסביר זאת בסוף העונה השנייה בכך שלאחר משימתה האחרונה של ה"דיסקברי" במאה ה-23, נמחקו כל הרישומים לעצם קיומה של "דיסקברי" וצוותה, ועצם קיומם הפך לסוד צבאי.
רוב הביקורות שיבחו את דמותה של ברנהאם, בעיקר בהתייחס להיותה הדמות הנשית השחורה הראשונה שמהווה דמות ראשית בזיכיון, והביקורות על המשחק של מרטין-גרין היו חיוביות.
בדצמבר 2016 הודיעה CBS על ליהוקה של מרטין-גרין לתפקיד ראשי בסדרה מסע בין כוכבים: דיסקברי, כששמה הראשוני של הדמות היה "מנספורד".
ספוק מעולם לא ציין באף אחד מגלגוליה הקודמים של מסע בין כוכבים שיש לו אחות מאומצת, מה שיצר חשש לפריצת הקאנון בקרב מעריצי הסדרה.
אלכס קורצמן הגיב לחששם של המעריצים באומרו שסיפור הרקע של מייקל יתגלה בהדרגה, ולא יפגע בהמשכיות הקאנון המוכרת.
בניגוד לדמויות הראשיות הקודמות בסדרות הזיכיון, ברנהאם לא הוגדרה כמפקדת ספינה, "כדי לראות את הדמות מנקודת מבט אחרת על ספינת החלל - כזו שיש לה דינמיקות אחרות ומערכת יחסים שונה עם הקפטן ועם הכפיפים.
זה נתן לנו הקשר עשיר יותר."
אחד הרעיונות הראשונים היה שהדמות תכונה רק בשם "מספר אחת", כמחווה לדמותה של השחקנית מייג'ל בארט מהפיילוט של הסדרה המקורית, "The Cage".
ככל שהתסריט התפתח השתנתה הדמות, כך שכבר בסוף פרק הפיילוט נשללו ממנה דרגתה ומעמדה במשפט בו הורשעה במרד, ולאור זאת הוחלט לנקוב בשמה, מייקל ברנהאם, כבר בפרק הראשון והכינוי "מספר אחת" נותר ככינוי בלתי רשמי בדומה לאופן שבו מכונה ויליאם רייקר בסדרה "הדור הבא".
שמה של הדמות, מייקל, שם גברי בדרך כלל, ניתן לה במכוון.
בריאן פולר, יוצר הסדרה, נוהג לכנות את הגיבורות הראשיות שלו בשמות גבריים.
מרטין-גרין החליטה שהדמות קרויה כך על שם אביה.
המפיק בפועל, אהרון הרברטס, הסביר בריאיון ל-TV Guide שמדובר בסימן היכר של פולר.
לדבריו פולר חשב שהשם "מגניב ושונה" ושהוא הציע אותו בעצמו בחושבו על כתבת השיקגו סאן-טיימס, מייקל סניד, כמו גם על מייקל סטיל, מתופפת להקת הבאנגלס.
כמו כן, מיכאל (מייקל) הוא שמו של מלאך, מה שהוסיף לו כוח בעיני הצוות.
מרטין-גרין אהבה את השם המוצע ואת העובדה שהוא מייצג עתיד שבו המגדר אינו מהווה מכשול וישנו שוויון הזדמנויות.
היא ציינה שהיא מעריכה את ההצהרה באישה שנושאת שם גברי והשיפור ביחסי גברים ונשים שהדבר מייצג.
בריאן פולר התייחס למספר השראות שהיו לו בפיתוח דמותה של ברנהאם.
הוא ציין את ההשפעה התרבותית המשמעותית של נישל ניקולס שגילמה את דמותה של ניוטה אוהורה בסדרה המקורית וציין עד כמה האוכלוסייה השחורה בארצות הברית הושפעה מדמותה של אוהורה כקצינה על גשר הפיקוד של האנטרפרייז.
השראה נוספת הייתה דמותה של רובי ברידג'ס, הילדה השחורה הראשונה שלמדה בבית ספר יסודי שכולו לבנים.
בלואיזיאנה, כמו גם מיי ג'מיסון, האסטרונאוטית השחורה הראשונה.
מרטין-גרין עצמה התייחסה לדמותה כ"האנושית הראשונה שלא רק למדה באקדמיית המדעים של וולקן, אלא אף הצטיינה בה, מה שמעיד על רמת האינטלקט והאינטליגנציה הגבוהות של ברנהאם".
היא התייחסה לדמותה כ"בעלת משמעת גבוהה, עקרונות חזקים, וניגוד בין הוולקני לאנושי שנמצאים בה ובונה את אישיותה.
מדובר בשני סוגי מציאות שחיים בתוכה כל הזמן".
היא הייתה בת האנוש הראשונה שלמדה במרכז הלימודים על וולקן ולאחר מכן באקדמיה הוולקנית למדעים שם התמחתה בקסנואנתרופולוגיה (אנתרופולוגיה של מינים זרים).
לאחר שסיימה את לימודיה האקדמיים העביר אותה סארק לספינת החלל "שנזו" במטרה להחזיר אותה לבני מינה האנושיים.
ההחלטה ליצור קרבה משפחתית בין ברנהאם לספוק, אחת הדמויות המוכרות והאהובות ביותר בקאנון של הסדרה, הייתה החלטה שנויה במחלוקת.
כתבת "io9" בת' אלדרקין טענה כי הדבר פורץ את הקאנון וש"לא סביר שספוק יתעלם לחלוטין ממישהי שהייתה חלק משמעותי מחייו, בעיקר מי שנכנסה לחייו בנסיבות כל כך טראגיות".
בניגוד אליה, לורי אולסטר מהאתר "TrekMovie.com" חשה שלא מדובר בהחלטה משמעותית במיוחד, וציינה כי ספוק לא הזכיר גם את אחיו למחצה, סיבוק, עד שזה הופיע לראשונה בסרט הגבול האחרון בשנת 1989, לא גילה שהוריו הם סארק ואמנדה, ומעולם לא ציין "בני משפחה סודיים" אחרים ביקום של מסע בין כוכבים.
בעונה זו מוצגת ברנהאם כקצינה ראשונה מוכשרת על ספינת החלל "שנזו" בפיקודה של קפטן פיליפה ג'ורג'יו.
כשברנהאם לא מסכימה עם גישתה של ג'ורג'יו לאיום הקלינגוני, היא מחליטה להמם אותה ולפעול בניגוד לפקודותיה, מה שמביא לפרוץ המלחמה עם הקלינגונים, למותה של ג'ורג'יו ולהרשעתה של ברנהאם באשמת בגידה, לראשונה בתולדות צי הכוכבים.
ברנהאם, אפופת רגשות אשם, מתגלגלת ל"דיסקברי" תחת פיקודו של קפטן גבריאל לורקה, שמחליט לגייס אותה כמומחית משימה, ללא דרגות או מעמד.
ברנהאם מצליחה להרוויח את מקומה על הספינה, הופכת לחלק אינטגרלי מהצוות ולבסוף אף מצליחה להציל את הגלקסיה מפלישה מיקום המראה, מזכה את עצמה, ומקבלת בחזרה את דרגות הקומנדר שלה ואת מעמדה בצי.
בעונה זו משרתת ברנהאם על סיפונה של ה"דיסקברי", הפעם תחת פיקודו של קפטן כריסטופר פייק שמקבל על עצמו פיקוד זמני על הספינה, על מנת לפענח שורה של סימנים שהופיעו ברחבי הגלקסיה, לכאורה ללא שום קשר ביניהם.
בסיום העונה מחליטים ברנהאם וצוות ה"דיסקברי" להקריב את עצמם ולהישלח כאלף שנים לעתיד, על מנת לנטרל את האיום שמהווה "קונטרול" על החיים בגלקסיה.
בפתיחת עונה זו מגיעה ברנהאם לעתיד, ומגלה שהפדרציה וכל הגלקסיה המוכרת לה השתנו ללא הכר לאחר אסון שנקרא "השריפה" שהשאיר את הכוחות בגלקסיה כמעט ללא יכולת לנוע במהירות עיוות.
ברנהאם מגלה שהפדרציה איבדה את כוחה כמעט לחלוטין, שארגון פשע חובק גלקסיה בשם "שרשרת האזמרגד" הפך לכוח השולט העיקרי בחלקים נרחבים מהגלקסיה, והשאידיאלים עליהם גדלה אינם קיימים עוד.
היא מצטרפת לבוק, מבריח ופעיל סביבה שהופך לבן זוגה הרומנטי.
כשה"דיסקברי" מגיעה לאותו עתיד שנה לאחר מכן, ברנהאם מצטרפת אליה, אך במהלך השנה שעברה בעתיד היא חשה שהחיבור שלה ל"דיסקברי", לצוותה ולמטרתה אינו חזק כבעבר.
היא שוקלת לפרוש מצי הכוכבים, אך המאבק מול שרשרת האזמרגד, והרצון לפענח את מקורה של השריפה מביאים אותה לחזור ולאמץ את האידיאלים של הפדרציה ושל צי הכוכבים, ולבסוף היא חוזרת לשרת על סיפונה של ה"דיסקברי" ובסוף העונה אף מקבלת עליה פיקוד, כעת כקפטן.
ברנהאם, כעת מפקדת הספינה, מתמודדת עם איום חדש, אנומליה שיכולה להשמיד כוכבי לכת שלמים.
במקביל היא מתמודדת עם נשיאת הפדרציה החדשה, שאינה סומכת עליה ואינה בטוחה בה וביכולותיה, ולכן בוחנת אותה לעיתים תכופות הן במצבי מלחמה והן במשברים דיפלומטיים.
בסופו של דבר מצליחה ה"דיסקברי" למצוא את המקור לאנומליה, גזע שמתגורר מחוץ לגלקסיה ומשתמש באנומליה כדרך לכרות משאבים שהם זקוקים להם, מבלי להבין שחלק מכוכבי הלכת כוללים חיים.
ברנהאם וצוותה מצליחים לצאת מהגלקסיה ולתקשר עם החייזרים שנקראים בשם הקוד "גזע ", ולהגיע איתם להבנות.
מייקל ג'ורג' הנרי בארקר היה קצין של הצבא הבריטי שלחם בשתי מלחמות העולם, בעיקר כמפקד הקורפוס ה-1 במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה במאי 1940.
מייקל בארקר נולד ב-15 באוקטובר 1884 בוולס שבסומרסט.
זמן קצר לאחר תום המלחמה הוא למד במכללה לפיקוד ומטה, קיימברלי, ומאוחר יותר פיקד על גדוד 2, רגימנט יורק ולנקסטר מ-1927 עד 1931, בטרם הועלה לדרגת בריגדיר כקצין מטה של הפיקוד המזרחי.
הוא הפך למנהל הגיוס והארגון במשרד המלחמה בשנת 1936 ולמפקד הכוחות הבריטים בפלסטינה ובעבר הירדן בשנת 1939, במהלך השלבים האחרונים של המרד הערבי בארץ ישראל.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוא כיהן כמפקד הקורפוס ה-1 מאפריל 1940, לפני שהוחלף בשלבים האחרונים של קרב דנקירק על ידי גנרל הרולד אלכסנדר, שהיה מפקד הדיוויזיה ה-1. על פי אלן ברוק מפקד הקורפוס ה-2 הוא סבל מהתמוטטות עצבים, ולא תפקד במהלך הקרבות.
קצין שהיה כפוף לו, מונטגומרי, העיר כי "רק משוגע ייתן קורפוס לבארקר." שירותו הצבאי הפעיל הסתיים, והוא שירת כשנה כראש פיקוד אלדרשוט לפני שפרש מהצבא בהמשך אותה שנה.
בארקר נפטר בשנת 1960, בן 75 בקולצ'סטר, אסקס.
בארקר התחתן עם ברברה מוד בנטל באסקס באוקטובר 1914. הוא היה אביו של מייקל ג'ון יוסטס בארקר (1915–1995), שהפך בין היתר לסוחר מלח, והיה, לכאורה, אהובו של סטיבן ספנדר, ובהמשך, ויסטן יו אודן במשך תקופה במלחמת העולם השנייה.
"ג'ק", כידוע, כתב אוטוביוגרפיה, "לא נאנק שם!", שפורסם בשנת 1962.
מייקל לנוקס בלייק היה סופר אמריקאי.
בלייק ידוע בעיקר בזכות העיבוד הקולנועי לרומן שלו "רוקד עם זאבים", עבורו זכה בפרס האוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר.
הוא נולד בבית חולים צבאי בפאייטוויל שבקרוליינה הצפונית.
אביו, שעבד עבור חברת טלפוניה, הועבר מדי שנה למקום מגורים אחר.
כשהיה בן שנתיים עברה המשפחה לדרום קליפורניה.
הוא החל לכתוב כשהוצב בבסיס חיל האוויר ווקר , שם כתב בעיתון הבסיס.
הוא למד ספרות אנגלית והיסטוריה רוסית באוניברסיטת ניו מקסיקו, אך פרש לפני שנת לימודיו האחרונה לתואר.
הוא עבד לאחר מכן כעיתונאי עצמאי בלוס אנג'לס, ובהמשך היה לכתב ועורך ב-"Los Angeles Free Times", וכתב בעיתוני תרבות הנגד שונים בעיר.
במקביל היה יחצ"ן של תחנות רדיו, ניהל בית קולנוע והפיק פרסומות להופעות רוק.
בהמשך למד בבית ספר לקולנוע בברקלי שבקליפורניה.
הוא גם למד באוניברסיטת מזרח ניו מקסיקו .
בשנות השמונים הצליח למצוא מפיק רק לאחד מהתסריטים שלו, "Stacy's Knights".
בסרט כיכב קווין קוסטנר, והפיק אותו ג'ים וילסון.
לאחר כמה וכמה תסריטים נוספים שלא נעשה בהם שימוש, חשב בלייק על הרעיון ל"רוקד עם זאבים", שהושפע מהעניין ארוך-השנים שלו בהיסטוריה של העמים הילידים של אמריקה ("אינדיאנים").
הרעיון הושפע גם מהספר ההיסטורי "קברו את לבי בברך פצועה" מאת די בראון, שמתאר את ההתפשטות האמריקאית מערבה מנקודת המבט האינדיאנית, ומסיפורו האמיתי של עגלון שהמוצב שהוא נשלח להעביר אליו אספקה נמצא נטוש.
ב-1986 הציג את הרעיון לקוסטנר, והוא הציע לכתוב באמצעותו רומן.
בלייק, שמצבו הכספי לא היה מזהיר באותה תקופה, השלים את חיבור הטיוטה בתוך תשעה חודשים, תוך כדי מגורים במכוניתו, והמפיק ג'ים וילסון, חברם המשותף של קוסטנר ובלייק, סייע לו למצוא מוציא לאור לספרו.
הספר יצא לבסוף ב-1988 בכמות עותקים קטנה בכריכה רכה.
קוסטנר התלהב מהספר, קנה במהירות את הזכויות ליצור סרט על פי עלילת הספר, וביקש מבלייק לעבד את ספרו לתסריט.
הסרט שיצא לבסוף הוביל למכירות רבות של הספר המקורי, וגם על התסריט זכה בלייק לשבחים.
גם לאחר יציאת הסרט המשיך בלייק לכתוב.
היה גם פעיל זכויות אדם.
הוא נפטר ב-2 במאי 2015 לאחר מחלה ממושכת, בטוסון שבאריזונה.
הוא התגורר ליד פארק לאומי בטוסון.
פרס האוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר
פרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר
פרס גילדת הכותבים של אמריקה עבור התסריט הטוב ביותר המבוסס על חומר ממדיום אחר
פרס ספר לסרט הטוב ביותר
פרס אלינור רוזוולט לעבודה עם מיעוטים וסביבה
פרס ההומניטרי של השנה מטעם המכון להגנה על בעלי חיים
פרס האמריקניזם של אגודת סרג'נטי חיל האוויר (1992)
פרס גיבור הספרייה של איגוד הספריות האמריקני
מייקל ביליראקיס הוא פוליטיקאי אמריקאי לשעבר, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס התשיעי של מדינת פלורידה בשנים 1983–2007.
ביליראקיס נולד בטארפון ספרינגס (Tarpon Springs) שבפלורידה, אך את שנות ילדותו העביר בעיירה קליירטון שבמערב פנסילבניה.
באוניברסיטת פיטסבורג השלים לימודי תואר ראשון, שם היה חבר באחוות סיגמא פי.
לזמן מה אף למד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
את לימודי המשפטים שלו השלים באוניברסיטת פלורידה.
במהלך מלחמת קוריאה שירת ביליראקיס בחיל האוויר של ארצות הברית.
ביליראקיס התמודד לראשונה לתפקיד ציבורי בבחירות אמצע הכהונה של 1982, כאשר רץ במחוז הקונגרס התשיעי של פלורידה אשר זה עתה נוצר מכוח מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 1980. ביום הבחירות גבר על ג'ורג' שלדון, חבר בית הנבחרים המדינתי, בפער של 4,300 קולות גרידא.
הוא נבחר מחדש עם 78% מקולות הבוחרים בשנת 1984 ומאז עשר פעמים נוספות, ומעולם לא ניצב בפני התנגדות רצינית.
בבית הנבחרים היה חבר בוועדת האנרגיה והמסחר וכן סגן יו"ר הוועדה לענייני חיילים משוחררים של בית הנבחרים של ארצות הברית.
הוא מילא תפקיד מרכזי בחקיקת "החוק לביטחון בריאות הציבור ומוכנות ותגובה לטרור ביולוגי", ואישור מחדש של "חוק דמי המשתמשים בתרופות מרשם".
ביליראקיס היה נותן החסות הראשי של "חוק ההשקעה מחדש בסיעוד" משנת 2002 וחיבר את החוק לשיפור תרומת איברים.
ספר יעץ בנושא הפוליטיקה של ארצות הברית מאת כתב-העת "National Journal" מנה אותו בין חברי הקונגרס ה"פרודוקטיביים ביותר" מבחינה חקיקתית.
ביליראקיס פרש לגמלאות לקראת הבחירות ב-2006. בנו, גאס, אז חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-12 של מדינת פלורידה.
באוגוסט 2009 דווח כי ביליראקיס הוא מועמד פוטנציאלי של מושל פלורידה צ'ארלי כריסט למילוי מקומו של מל מרטינז בסנאט של ארצות הברית, אך לבסוף מינה כריסט את ג'ורג' למיו.
ארמקוסט נולד ב-1937. כבר בשנות ה-60 של המאה ה-20 לימד יחסים בין-לאומיים ומדיניות חוץ במכללת פמונה .
ארמקוסט החל את דרכו בעולם האקדמיה, כפרופסור לממשל במכללה בה לימד.
בשנת 1969 זכה למלגה מטעם הבית הלבן, ובילה במחיצתם של עוזר מזכיר המדינה ושל מזכיר המדינה עצמו.
לאחר תקופה מסוימת בצוות תכנון המדיניות והתיאום של מחלקת המדינה של ארצות הברית, מונה ארמקוסט לעוזר מיוחד עבור שגריר ארצות הברית ביפן בין השנים 1972–1974, מה שהיה תפקידו הדיפלומטי הראשון.
לאחר מכן מילא תפקידים בכירים באגפי אסיה וביטחון לאומי במחלקת המדינה, במחלקת ההגנה ובמועצה לביטחון לאומי.
בינואר 1977 נבחר ארמקוסט לחבר במועצה לביטחון לאומי, שם טיפל בענייני מזרח אסיה והרפובליקה העממית של סין בממשל ג'ימי קרטר, עד 1978, עת הוחלף בניקולס פלאט .
ב-1982 מונה לשגריר ארצות הברית במנילה, שם ייצג את ארצות הברית במהלך הטלטלות הפוליטיות שפקדו את הפיליפינים במסגרת נשיאותו של פרדיננד מרקוס.
שנים לאחר מכן, בממשל הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש, מונה לשגריר ארצות הברית ביפן מ-1989 עד 1993. קודם לכן, בשנים 1984–1989 היה תת-מזכיר המדינה לעניינים מדיניים.
הוא כיהן כמזכיר המדינה של ארצות הברית בפועל במשך כשישה ימים מהשבעתו של בוש האב לנשיאות ועד לאישור מינויו של ג'יימס בייקר כמזכיר המדינה הקבוע.
בפרק הזמן שבין 1995 ל-2002 כיהן ארמקוסט כנשיא מכון ברוקינגס בוושינגטון הבירה, קבוצת החשיבה הוותיקה ביותר בארצות הברית המתמקדת במחקר של פוליטיקה, ממשל, יחסים בין-לאומיים, כלכלה ומדיניות ציבורית.
על שירותו הדיפלומטי עוטר בפרס השירות הנכבד מטעם נשיא ארצות הברית, בפרס השירות האזרחי הנכבד מטעם מחלקת ההגנה ובפרס השירותים המצטיינים של מחלקת המדינה.
ארמקוסט היה מחברם של שלושה ספרים, שהאחרון שבהם, "חברים או יריבים?", יצא לאור בשנת 1996 ומגולל את קורותיו בשירות החוץ של ארצות הברית.
מייקל קליפטון ברג'ס הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה־26 של מדינת טקסס בין השנים 2003–2025. הוא חבר המפלגה הרפובליקנית, ובקונגרס ייצג את פרווריה הצפוניים של דאלאס ואת פורט וורת'.
ברג'ס הוא רופא במקצועו, עם התמחות במיילדות וגינקולוגיה.
מייקל ברג'ס נולד ברוצ'סטר שבמינסוטה, בנם של נורמה (לבית קרוהרסט) והארי מרדית' ברג'ס.
משפחת אביו היגרה לארצות הברית מנובה סקוטיה שבקנדה.
ברג'ס השלים את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת צפון טקסס בשנת 1972, וב-1977 היה לבוגר בית הספר לרפואה של אוניברסיטת טקסס ביוסטון.
הוא סיים התמחות רפואית במיילדות וגינקולוגיה בבית החולים פארקלנד ממוריאל בדאלאס.
ברג'ס משתייך אל זרם האנגליקניזם.
ברג'ס, שמעולם לא מילא תפקיד ציבורי טרם היבחרו לקונגרס ואף הצביע במערכות הבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית בשנים 1990, 1992 ו-1994, נכנס לבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית ב-2002 בשאיפה להחליף את מנהיג הרוב בבית הנבחרים, דיק ארמי.
יריבו היה בנו של ארמי, סקוט.
המחוז, שכלל כמעט את כל מחוז דנטון, היה מעוז רפובליקני מובהק – לפיכך חזו הפרשנים הפוליטיים כי המנצח בפריימריז לא רק שייבחר לקונגרס ביום הבחירות הכלליות, אלא יובטח לו לפחות עשור בבית הנבחרים האמריקאי.
באמצעות הסיסמה "אבא שלי אינו דיק ארמי", זכה ברג'ס בתמיכת ועדת הפעולה הפוליטית הרפואית וארגונים כמו "איגוד סיטונאי הבירה הלאומי".
ברג'ס זכתה במקום השני בפריימריז, עם 23% מהקולות לעומת 45% שגרף סקוט ארמי.
משום שאף אחד מהמועמדים לא זכה במרב קולות הבוחרים, על השניים נכפה סיבוב שני מכריע.
לפני הסיבוב השני פרסם העיתון "The Dallas Morning News" סדרת כתבות הטוענות כי ארמי ניצל את השפעתו כשופט במטרה להבטיח מכרזים ומשרות ציבוריות עבור מקורביו.
הפרסומים פגעו במסע הבחירות של ארמי, שהפסיד בסיבוב השני אחרי שברג'ס גרף 55% מקולות הבוחרים.
בבחירות הכלליות ברג'ס הוסיף לנצח עם 75% מהקולות.
ב-3 בינואר 2003 הושבע ברג'ס לתפקידו בבית הנבחרים של ארצות הברית.
כמי שמשתייך לתנועת מסיבת התה, ברג'ס נחשב לחבר שמרני בבית הנבחרים.
עד 2011 היה לו דירוג חיים בן 93.59% מהאיגוד השמרני האמריקאי.
ברג'ס תמך בפתיחת הליך הדחה נגד נשיא ארצות הברית ברק אובמה, הצביע נגד חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, ותמך בחקיקה האוסרת על ביצוע הפלה מלאכותית אחרי השבוע ה-22 להיריון.
במרץ 2019 היה ברג'ס הרפובליקני היחיד שתמך בהורדת גיל ההצבעה ל-16 שנים.
ב-13 בנובמבר 2023 הכריז ברג'ס כי אין בכוונתו להתמודד לתקופת כהונה נוספת בבחירות 2024. כהונתו נחתמה בראשית ינואר 2025.
מייקל בייקר הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
מייקל בייקר נולד בעיר ממפיס שבמדינת טנסי וגדל בקליפורניה.
בשנת 1975 הוא סיים לימודי תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה באוניברסיטת טקסס באוסטין.
לאחר סיום הלימודים בייקר סיים קורס טיס.
בשנת 1978 הוא הוצב בנושאת מטוסים "מידוויי (CV-41)" בה היה טייס במטוס "ווט A-7 קורסייר II".
בשנת 1983 בייקר חזר לבית ספר לטיסה והיה מדריך.
בהמשך הוא היה מדריך בבית ספר של חיל האוויר המלכותי.
בסך הכול הוא עשה כ-5400 שעות טיסה ב-50 מטוסים שונים.
בשנת 1985 בייקר נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א.
בשנת 1991 הוא השתתף במשימת STS-43 כטייס של מעבורת החלל אטלנטיס (ג'ון בלאהה היה מפקד צוות).
המשימה כללה הצבת לוויין TDRS במסלול.
במשימת STS-52 בשנת 1992 (ג'ים ות'רבי היה מפקד צוות) הוא היה טייס צוות של מעבורת החלל קולומביה.
בשנת 1994 בייקר היה מפקד צוות של STS-68 במעבורת החלל אנדוור.
המשימה פעלה לפי תוכנית של חקר כדור הארץ.
בשנת 1997 בייקר טס לחלל בפעם הרביעית כמפקד צוות של STS-81 על מעבורת החלל אטלנטיס.
המעבורת התחברה לתחנת החלל מיר, הביאה אספקה והחזירה לכדור הארץ ממצאי המחקרים.
בשנת 1995 בייקר היה נציג נאס"א במרכז גגארין להכשרת קוסמונאוטים.
בשנת 1997 הוא מונה לתפקיד ניהולי במרכז החלל ג'ונסון.
מספר שנים הוא היה נציג נאס"א ברוסקוסמוס.
באוגוסט 2001 הוא חזר למרכז החלל ג'ונסון.
בשנת 2017 בייקר פרש מנאס"א ונקלט בתעשייה פרטית.
מייקל ארטין (נולד ב-28 ביוני 1934) הוא מתמטיקאי אמריקאי יליד גרמניה, פרופסור אמריטוס למתמטיקה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
מייקל ארטין נולד בהמבורג שבגרמניה, וגדל באינדיאנה.
הוריו היו נטליה (נטשה) נאומובנה יאסני והמתמטיקאי אמיל ארטין.
הוריו של ארטין היגרו ב-1937 מגרמניה לארצות הברית, משום שאביה של אמו היה יהודי, ולכן על פי חוקי נירנברג הוגדרה כמישלינג מדרגה ראשונה.
אחותו הגדולה היא קארין טייט, שהייתה נשואה למתמטיקאי ג'ון טייט.
בשנת 1955 קיבל תואר ראשון במתמטיקה מאוניברסיטת פרינסטון.
בשנת 1960 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת הרווארד, על עבודה בהנחייתו של אוסקר זריצקי, שעסקה במשטחי אנריקה .
בתחילת שנות ה-60 שהה ב-IHÉS בצרפת, ותרם לכרכי Séminaire de géométrie algébrique , על תורת הטופוס וקוהומולוגיית אטל , בשיתוף עם אלכסנדר גרותנדיק.
הוא שיתף פעולה עם בארי מזור כדי להגדיר את הומוטופיית אטל שהפכה לכלי חשוב בגאומטריה אלגברית, ויישם רעיונות מגאומטריה אלגברית (כגון קירוב נאש) למחקר של דיפאומורפיזמים של יריעות קומפקטיות.
עבודתו על מציאת תנאים לייצוג פונקטור בקטגוריית הסכמות הובילה למשפט הקירוב של ארטין וכן למשפט הקיום.
עבודה זו גם הולידה את הרעיונות של מרחב אלגברי וערימה אלגברית , והתגלתהה כמשפיעה מאוד בתורת מרחבי ההשתנות .
תרם תרומות חשובות לתורת העיוותים .
פתר יחד עם פיטר סווינרטון-דייר את השערת שפרביץ-טייט עבור משטחי K3 אליפטיים.
הציג מושגים שהפכו למכוננים בתחום, בהם סינגולריות רציונלית ומחזור יסודי.
החל לשנות את תחום העניין שלו מגאומטריה אלגברית לאלגברה לא קומוטטיבית (תורת החוגים הלא-קומוטטיבית), במיוחד היבטים גאומטריים, לאחר הרצאה של שמשון עמיצור ומפגש באוניברסיטת שיקגו עם קלאודיו פרוצזי ולאנס וו.
ארטין הוא בר-סמכא עולמית בגאומטריה אלגברית לא-קומוטטיבית, וניתן לחוש בהשפעתו על פני תחומים קשורים רבים.
בשנת 2002 זכה בפרס סטיל למפעל חיים מהאגודה האמריקאית למתמטיקה, לאחר שבשנים 1991–1992 שימש כנשיא האגודה.
בשנת 2005 הוענקה לו מדליית יובל המאה של הרווארד .
ב-2013 זכה בפרס וולף למתמטיקה.
ב-2015 הוענקה לו המדליה הלאומית למדעים מנשיא ארצות הברית ברק אובמה.
הוא חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית ועמית של האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, האגודה האמריקאית לקידום המדע, האגודה למתמטיקה שימושית ותעשייתית (SIAM), והאגודה האמריקאית למתמטיקה.
הוא חבר זר באקדמיה המלכותית לאמנויות ומדעים של הולנד ועמית כבוד של האגודה למתמטיקה של מוסקבה.
זכה לתוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת המבורג ומאוניברסיטת אנטוורפן.
הוזמן לשאת הרצאה בנושא "הטופולוגיה של הסכמות" בקונגרס הבין-לאומי של המתמטיקאים שנערך ב-1966 במוסקבה.
Etale homotopy, עם בארי מזור, הוצאת שפרינגר, 1969.
Algebraic spaces, הוצאת אוניברסיטת ייל, 1971.
מייקל בלומפילד הוא מהנדס ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
מייקל בלומפילד נולד וגדל במישיגן.
הוא סיים לימודי בית הספר ולמד הנדסת מכונות באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית ממנה קיבל תואר ראשון בשנת 1981.
לאחר סיום הלימודים בלומפילד התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית, סיים קורס טיס והוצב בבסיס החיל כטייס "מקדונל דאגלס F-15 איגל".
בשנים 1987–1988 הוא שירת בבסיס שהיה בשטח גרמניה המערבית.
בלומפילד קיבל הסמכה כטייס ניסוי ושירת בבסיס חיל האוויר אדוארדס.
בשנת 1993 הוא סיים לימודי תואר שני.
בשנת 1994 בלומפילד נקלט בנאס"א.
הוא ביצע מספר תפקידים הצוות הטכני של מרכז החלל ג'ונסון.
בשנת 1997 הוא השתתף במשימת STS-86 של מעבורת החלל אטלנטיס כטייס (ג'ים ות'רבי היה מפקד הצוות).
המעברות הייתה צריכה להתחבר לתחנת החלל מיר, להביא אספקה ולבצע החלפת צוות.
בשנת 2000 הוא טס בפעם השנייה על סיפון מעבורת החלל אנדוור STS-97 כטייס (ברנט ג'ט היה מפקד צוות).
מטרתה העיקרית של משימה זו הייתה להמשיך הרכבת תחנת החלל הבין-לאומית ולהביא אספקה למשלחת קבועה מס' 1 בפיקוד STS-97. בשנת 2002 בלומפילד היה מפקד צוות של STS-110 של מעבורת החלל אטלנטיס.
מטרתה העיקרית של משימה זו הייתה המשך הרכבת תחנת החלל הבין-לאומית ולהביא אספקה למשלחת קבועה מס' 4 בפיקוד יורי אונופריינקו.
לאחר השלמת הטיסה השלישית בלומפילד כיהן בתפקיד ניהולי במרכז החלל ג'ונסון עד לשנת 2006. הוא עזב את נאס"א בשנת 2007 והשתלב בתעשיית החלל הפרטית.
נכון לשנת 2023 הוא מתגורר ביוסטון ומכהן כדירקטור של מרכז החלל ג'ונסון.
מייקל ברדפורד הוא מוזיקאי אמריקאי.
כיליד דטרויט, מישיגן, הוא ידוע בעיקר כגיטריסט בס אך גם מנגן בגיטרה וקלידים, ופעל בצורה נרחבת בהפקה והנדסה מוזיקלית.
בין היתר, ברדפורד עבד עם מדונה, יאנגסטאון , קיד רוק, אנקל קראקר ובמוזיקה לסרטים.
בהמשך, הפך לגיטריסט של The Felons Club וניתן לשמוע אותו באלבום הבכורה שלה, Welcome to the Club.
הוא נולד וגדל במזרח דטרויט, אזור שהיה בעבר שכונת פועלים יציבה, אך הידרדר במהירות לאחר המהומות הסוערות של העיר ב-1967.
במהלך הקריירה שלו עבד עם אמנים רבים ממישיגן, ביניהם אניטה בייקר , ארל קלוג וגרג אלכסנדר שהיו כולם מאזור דטרויט.
בהמשך לכך, גילה עניין ריק נואלס בברדפורד.
הוא גייס אותו ליצור מוזיקה בהשראת סוגת האלקטרוניקה, ששימשה כאבן דרך למפגשים של כתיבת שירים שריק ערך עם מדונה.
חלק מהשירים הללו נערכו והפכו לחלק מאלבומה של מדונה מ-1998 Ray of Light.
לפני כן, ברדפורד עבד עם סטיבן בריי ויצר שירים לאלבום בשם In the Beginning, אוסף של שירים שנכתבו בידי מדונה ובריי לפני שמדונה הפכה לאמנית בין-לאומית.
מדונה התחבבה על ברדפורד, כיוון שהיה ממדינת הולדתה, מישיגן, והחלה לקרוא לו "דטרויט מייק", כינוי שדבק בו לאורך הקריירה שלו.
בין היתר, עבר עם אמנים ויוצרים כדוגמת פול בקמסטר, קיד רוק, ודיפ פרפל.
ברדפורד יוצר מוזיקה לסרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה כדוגמת "סינדרלה 2: חלומות מתגשמים" (2002), "משימה בלתי אפשרית 2" (2000) ו"האנה מונטנה" (2006–2011).
בשנת 1998 הוציאה הזמרת מדונה את אלבום האולפן השמיני שלה, Ray of Light; הוא היה אחראי על התכנות שלו.
בשנת 2005 הוציאה הלהקה דיפ פרפל את אלבום האולפן השמונה-עשר שלה, Rapture of the Deep, עליו ברדפורד היה חתום כאחד מיוצריו.
מייקל בולוטין , הידוע באופן מקצועי בשם מייקל בולטון, הוא זמר ופזמונאי יהודי-אמריקאי.
בולטון נולד בעיר ניו הייבן במדינת קונטיקט שבארצות הברית.
אביו, ג'ורג' בולוטין, היה פקיד מקומי במפלגה הדמוקרטית, ואמו, הלן, הייתה עקרת בית.
יש לו אח, אורין, ואחות, סנדרה.
עד גיל 7, בולטון ניגן בסקסופון.
הוא החל לכתוב שירים בגיל 9. בגיל 14, הוא הקים להקה, "the Nomads", שחתמה על חוזה סינגלים עם חברת התקליטים אפיק רקורדס כשבולטון היה בן 16. באישור הוריו, הוא עזב את בית הספר התיכון ועזב את הבית בגיל 15 כדי לנסוע ברחבי המדינה לאורך כביש 66 ולעסוק במוזיקה במשרה מלאה.
הוא עבד בעבודות מזדמנות, כולל בתור הבייביסיטר של פאולה עבדול.
בולטון החל להקליט מוזיקה בשנת 1975 באופן The Church Studio בעיר טלסה שבמדינת אוקלהומה.
האלבום הראשון שלו נקרא Michael Bolotin.
בתחילת הקריירה המוזיקלית שלו, הוא התמקד בהארד רוק, כשלהקתו "בלאק ג'ק" היוותה את מופע החימום לזמר ההבי מטאל אוזי אוסבורן בסיבוב הופעות.
בשנת 2015, השיר "Maybe It's the Power of Love" של בולטון מ-1980 עם בלאק ג'ק נדגם על ידי הראפר קניה וסט לשירו "Never Let Me Down".
לאחר ששינה את שם משפחתו לבולטון, הוא זכה ללהיט הגדול הראשון שלו כפזמונאי, והשתתף בכתיבת "How Am I Supposed to Live Without You" עבור לורה ברניגן.
השניים ביקשו לעבוד שוב זה עם זה, ושיתוף הפעולה הבא שלהם היה כשבולטון השתתף בכתיבת "I Found Someone" עבור ברניגן ב-1985. הגרסה שלה הייתה רק להיט מינורי, אבל שנתיים לאחר מכן, שר ביצעה מחדש את השיר, ואיתו השיקה את קריירת השירה שלה.
בולטון היה שותף לכתיבת מספר שירים נוספים עבור שתי הזמרות.
בולטון הקליט את הביצוע שלו ל-"How Am I Supposed to Live Without You" ב-1988, והגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100.
אלמנתו של רדינג, זלמה רדינג, אמרה שהיא כל כך התרגשה מהביצוע של בולטון .
בולטון תמיד התעניין במוזיקת נשמה ובקלאסיקות של מוטאון, בשנת 1989, בולטון הוציא גרסת כיסוי ל-"Georgia on My Mind" מאת ריי צ'ארלס, איתו היה לו להיט נוסף.
בשנת 1991, הוציא בולטון את האלבום Time, Love & Tenderness אשר כלל את גרסת הכיסוי שלו זוכת פרס הגראמי של "When a Man Loves a Woman", שהוקלטה לראשונה על ידי פרסי סלדג'.
מ-1987 עד 1995, לבולטון היו ארבעה אלבומים שהיגעו לעשירייה הפותחתושבעה שירים שהגיעו לעשירייה הפותחת בארצות הברית.
הוא זכה להצלחה גדולה עוד יותר במצעד השירים העכשוויים למבוגרים, כאשר הייתה לו מחרוזת של 14 להיטים רצופים בעשירייה הפותחת, כולל שמונה במקום הראשון.
לבולטון היו גם 12 שירים שהגיעו לעשירייה הפותחת בקנדה, אך הצליח פחות מחוץ לצפון אמריקה עם ארבעה עשרת שירים שהגיעו לעשירייה הפותחת בבריטניה ועוד כמה במדינות שונות באירופה.
עבודתו של בולטון במהלך התקופה זכתה לביקורת על היותה מועתקת, ובשנת 1992, האחים איסלי הגישו תביעה נגד בולטון, בטענה שהשיר שלו מ-1991 "Love Is a Wonderful Thing" היה למעשה גניבה לשיר שלהם משנת 1966 באותו השם.
מאבק משפטי בן 15 שנה הביא לסכום של 4.2 מיליון דולר פיצויים לאיסלי מבולטון, שותפו לכתיבת השיר והמוציא לאור שלו.
תביעה דומה קודמת בנוגע ל-"How Am I Supposed to Live Without You" הוסדרה לטובת בולטון.
הסינגל האחרון של בולטון מהטופ 40 בארצות הברית היה הלהיט "Go the Distance" משנת 1997 (מהסרט המצויר של דיסני, "הרקולס"), שהגיע למקום הראשון במצעד העכשווי למבוגרים בארצות הברית.
הוא שכר את המנצח לארי ביירד, המנהל המוזיקלי התזמורתי, המנצח והמעבד של המודי בלוז, ת'רי דוג נייט ואל ג'ארו, לסיבוב ההופעות שלו ב-2001.
הפופולריות של בולטון ירדה בסוף שנות ה-90, אבל הוא המשיך להחזיק להיטים עכשוויים למבוגרים עד אמצע שנות ה-2000. הוא הוציא אלבומים מדי שנה או שנתיים עד אמצע שנות ה-2010. אלבומו Only a Woman Like You יצא בשנת 2001 עם שיר הנושא שנכתב בשיתוף שאניה טוויין.
עבור Over the Rainbow, אלבום שהוקלט תוך חמישה ימים, הקליט בולטון את השיר "New York, New York", שהיה גם באלבום Bolton Swings Sinatra.
זה היה לפרק של סדרת הטלוויזיה, "Challenge Anneka".
ההכנסות מהאלבום הלכו להוספיסים לילדים ברחבי בריטניה.
בולטון הוציא את אלבומו One World One Love בבריטניה ב-21 בספטמבר 2009. הסינגל הראשון, "Just One Love", שוחרר שבוע קודם לכן.
ביוני 2011, בולטון שיתף פעולה עם המוזיקאי ההודי א.
ב-2013 הוציא בולטון את האלבום Ain't No Mountain High Enough: A Tribute to Hitsville U.S.A., שכלל דואטים עם קלי רולנד ואמנים אחרים.
בנוסף להקלטות שלו, בולטון המשיך להופיע בפומבי.
במרץ 2007, הוא הופיע בדרום אפריקה בפעם הראשונה, שם היה האמן הראשי במופע בן היומיים של "Jacaranda FM".
הוא ביצע דואט בשם "Il Mio Amico" עם הזמרת האיטלקית אנה טטאנג'לו בפסטיבל סן רמו 2008. השיר הושר במקור על ידי טאטאנג'לו לבדה, אבל גרסת הדואט הכילה גם מילים באנגלית.
במאי 2011, בולטון הוצג כזמר אורח בשירם של להקת דה לונלי איילנד, "Jack Sparrow" באלבום Turtleneck & Chain שלהם.
ההופעה שלו עם שלישיית ההיפ-הופ הקומית התמקדה בפזמון שלו (בכוונה) מחוץ לנושא ובתקשורת לקויה עם הלהקה, ובסרטון הוא הופיע לבוש כמו ג'ק ספארו מ"שודדי הקאריביים", "פורסט גאמפ", "ארין ברוקוביץ'" ' וטוני מונטנה מ"פני צלקת".
בולטון גם ביצע את המוזיקה שלו באמצעי תקשורת אחרים.
באוגוסט 2006, בולטון היה אחד משותפי הדואט של לוסי לולס בתוכנית "Celebrity Duets" של רשת פוקס, שהפיקה חברת סייקו של סיימון קאוול עבור הרשת.
בסוף 2013 ובתחילת 2014 הוא הופיע בפרסומות של הונדה בהן הוא שר.
בשנת 2015, הוא שר בפרק של "השבוע שעבר עם ג'ון אוליבר" בנוגע לשירות הכנסות הפנים.
באותה שנה, הוא הופיע בפרסומת של פיצה האט ושר "ג'ינגל בלז".
בולטון תרם את "Upbeat Inspirational Song About Life" והחזרה שלו ל"כוח הטיטאנים!
חיים בסרט", שיצא לאקרנים ביולי 2018. הוא גם מדבב את הנמר ששר את השיר בסרט.
בשנת 2021, הוא כיכב אורח בעונה השישית של "הזמר במסכה", שם שר את השיר של מרווין גיי ותמי טרל, "Ain't No Mountain High Enough", " עם פיית' אוונס בתור "בואש".
ב-2023, הוא השתתף בעונה התשיעית של הזיכיון בתור "הזאב".
לאחר שהודח, הוא לקח את הזמן לקדם את אלבומו הבא ועשה הדרן בביצוע של השיר "How Am I Supposed to Live Without You".
בולטון התחרה בתחרות הזמר האמריקאית, ייצג את קונטיקט וביצע את השיר "Beautiful World", עם ההופעה הראשונה שלו בשבוע הראשון, ב-21 במרץ 2022. הוא הגיע לגמר, וסיים במקום השביעי.
בולטון הופיע בכמה הופעת קמע בסרטי קולנוע ובטלוויזיה, בדרך כלל הופיע בתור עצמו, כמו ב"הכירו את וולי ספארקס" בשנת 1997, "שני גברים וחצי" בשנת 2012, ו"נני" בשנת 1998.
בספטמבר 2010, בולטון היה מתחרה בעונה ה-11 של "רוקדים עם כוכבים".
הוא ובת זוגו לריקוד צ'לסי הייטאואר היו הזוג השני שהודח, ב-28 בספטמבר 2010.
ב-15 במאי 2018, "American Dream: Detroit", סרט תיעודי בהפקת בולטון, הוקרן לראשונה בתיאטרון רדפורד בדטרויט.
בולטון אהב את דטרויט ורצה להדגיש את הקאמבק הכלכלי שלה.
הסרט התיעודי כלל ראיונות עם כמה אילי עסקים, זמרים וילידי דטרויט אחרים, כולל ג'רי ברוקהיימר, פרנסיס פורד קופולה, אריתה פרנקלין, סמוקי רובינסון ואליס קופר.
בולטון מגדיר את עצמו כ"יהודי מורד".
הוא גדל במשפחה ליברלית, ותיאר את בית ילדותו כמקושט בחנוכייה ובעץ חג מולד.
סבו וסבתו שמרו על משק בית כשר.
הוא עזב את בית הספר העברי בגיל 12 כשהרב שלו אסר עליו לחזור אלא אם יפסיק להתבדח.
אף על פי כן, בולטון חגג בר מצווה בגיל 13 ושמר על כמה מסורות ביהדות.
בינואר 2013 פרסם בולטון אוטוביוגרפיה, "The Soul of It All: My Music, My Life".
בולטון הסביר שהוא עבר ניתוח חירום לפני תקופת החגים במהלך 2023 בגלל גידול במוח וייקח הפסקה מהופעות ב-2024. הוא אמר שהניתוח היה מוצלח.
בולטון היה נשוי למורין מקגווייר מ-1975 עד 1990. יש להם שלוש בנות, כל אחת נולדה בהפרש של שנתיים: איסה, הולי וטארין.
הוא הפך לסבא בפעם הראשונה באוקטובר 2010, דרך בתו טארין.
נכון לפברואר 2019, יש לו שישה נכדים.
בולטון הוצג בפני השחקנית ניקולט שרידן ב-1992 על ידי הסקסופוניסט קני ג'י.
בולטון ושרידן יצאו עד שנפרדו ב-1995. הם חזרו ב-2005, והתארסו במרץ 2006, עם זאת, אושר באוגוסט 2008 שהם ביטלו את אירוסיהם.
בשנת 1993, הקים בולטון את קרן מייקל בולטון כדי לסייע לנשים וילדים בסיכון מהשפעות העוני וכן מהתעללות מינית, התעללות רגשית וגופנית.
בסוף שנות ה-90, ארגון הצדקה זכה לביקורת חריפה על האחוז הנמוך להפליא של תרומות שהלכו לצדקה.
ב-1995 רק 15% מ-2.6 מיליון הדולר שגייסה הקרן הלכו לצדקה, כשרוב הכספים הלכו למופע של בולטון עצמו.
בולטון והקרן ניהלו מערכת יחסים ארוכת שנים עם מושל קונטיקט הרפובליקני לשעבר, ג'ון ג'י רולנד, כשרולנד מוביל את המימון הממלכתי לצדקה.
ב-1995 הופיע בולטון בגיוס כספים עבור רולנד לאחר שהקרן קיבלה מענק של 300,000 דולר מהמדינה.
בשנת 2014, כשרולנד עמד למשפט בגין הונאה, בולטון כתב מכתב לשופט שפיקח על גזר הדין של רולנד על מנת לתמוך ברולנד.
בולטון משמש גם כיו"ר הכבוד של "Prevent Child Abuse America", היו"ר הלאומי של "This Close for Cancer Research", וחבר מועצת המנהלים של שותפות החונכות הלאומית ובית החולים לילדים ג'ו דימאג'יו.
ב-25 ביולי 1993, בולטון שיחק נגד מייקל ג'ורדן במשחק צדקה בטלוויזיה באצטדיון שיקגו וייט סוקס.
הקבוצה של בולטון, The Bolton Bombers, המורכבת מבולטון ולהקתו, ניצחה במשחק 7–1 מול הקבוצה של ג'ורדן, Jordan's Air Force, שהורכבה מסלבריטאים כולל מג'יק ג'ונסון, איוונדר הוליפילד, ויליאם בולדווין, מארק הארמון, אם סי האמר, טום סלק וסטייסי קינג, בין היתר.
מייקל באידו הוא כדורגלן גאנאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת פלימות' ארגייל.
באידו גדל במחלקות הנוער של ויז'ן ומיטיולן.
הוא ערך הופעה אחת בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הדנית, ובהמשך שיחק בפרדריסיה מליגת המשנה הדנית ובירב וסאנס אולף מליגת העל הנורווגית.
ב-13 בינואר 2022 חתם באידו באלפסבורג מליגת העל השוודית.
ב-3 בינואר 2025 חתם באידו בפלימות' ארגייל מהצ'מפיונשיפ.
מייקל ג'וזף בהה הוא ביוכימאי אמריקאי ותומך בעקרון הפסאודו-מדעי של תכנון תבוני.
בהה משמש כפרופסור לביוכימיה באוניברסיטת ליהי בבית לחם, פנסילבניה, וכעמית בכיר ב"מרכז למדע ותרבות" של מכון דיסקברי.
הוא דוגל בתקפותו של הטיעון של "מורכבות בלתי ניתנת לצמצום", שטוען כי חלק מהמבנים הביוכימיים מורכבים מכדי להיות מוסברים על ידי מנגנונים אבולוציוניים ידועים ולכן הם כנראה תוצאה של תכנון תבוני.
בהה העיד בכמה תיקי משפט הקשורים לתכנון תבוני, לרבות קיצמילר נגד בית הספר המחוזי של דובר, שם הובאו דעותיו בפסיקה לפיה תכנון תבוני אינו מדע והוא דתי במהותו.
הטענות של בהה לגבי המורכבות הבלתי ניתנת להפחתה של מבנים תאיים חיוניים נדחו על ידי הרוב המכריע של הקהילה המדעית, והמחלקה לביולוגיה באוניברסיטת ליהי, בה הוא מלמד, פרסמה הצהרה המתכחשת לדעותיו ולתכנון התבוני של בהה.
בשנת 1996 פרסם בהה את רעיונותיו על "מורכבות בלתי ניתנת לצמצום" בספרו "הקופסה השחורה של דרווין".
בהה מסרב לספק זהות לזהות את טיבו של "מעצב אינטליגנטי".
באשר לזהות המעצב הנבון, בהה טוען שאם בעומק היער, יתקלו בקבוצת פרחים המציינת בבירור את השם "LEHIGH", לא יהיה ספק שהדפוס הוא תוצאה של עיצוב תבוני.
לקבוע מי המעצב, לעומת זאת, לא תהיה דרך קלה.
מדענים אחרים רואים בכך מהלך שנועד למנוע אפשרות לבחון את הטענות הפוזיטביות של תנועת התכנון התבוני, ומתן אפשרות לו ולתנועה לייצר מרחק לכאורה בינם לבין מוטיבציה דתית לטיעונים שלהם.
הטיעון בספר "הקופסה השחורה של דרווין" נוגע למערכות בגופי יצורים חיים, שהם לכאורה בעל "מורכבות בלתי ניתנת לצמצום".
אחד המנגנונים האלה הוא לפי בהה הוא מנגנון קרישת הדם.
הוא גם הציע כיצד ניתן להעריך את הנוכחות והתפקוד של מנגונינים אלה על ידי השוואתם באורגניזמים שונים, במיוחד בבעלי חיים שהתפצלו מוקדם יותר בעץ החיים וייתכן כי יש להם מערכות פשוטות יותר.
בהה התעלם מכך ואף לקח את מחקרו כדי לנסות להדגים את הטענה ההפוכה, תוך שהוא טוען כי "לאף אחד אין מושג איך התפתחה מערכת קרישת הדם.
דוליטל טוען לעומת זאת כי בעשורים האחרונים הצברו עוד ועוד ראיות על אבולוציה של מערכת קרישת הדם, ושהן תומכות בתזה שהוא הציג.
בשנת 2003, פרסמה המעבדה של דוליטל מאמר בכתב העת המדעי PNAS אשר מדגים שלדגים נפוחיתיים ( "אבו נפחא") חסרים לפחות שלושה מתוך 26 גורמי קרישת דם, אך עדיין יש לו מערכת קרישת דם פעילה.
משפט קיצמילר נגד בית הספר המחוזי של דובר, עסק בהתנגדות הורים ללימוד תכנון תבוני בשיעורי מדעים בבתי-ספר ציבוריים בפנסילבניה, בטענה כי הדבר הוא ניסיון של ועדת החינוך של בית הספר להכניס תכנים בריאתניים לתוך שיעורי מדע, מטעמים של אוונגליסטים נוצרים, וזאת בניגוד לחוקה.
בשנת 2005 בהה היה בין עדי ההגנה של ועדת החינוך בניסיון להציג את התכנון התבוני כתאוריה מדעית.
פרקליט התביעה, אריק רוטשילד (Eric Rothschild) הציג את הגדרת האקדמיה הלאומית למדעים לתאוריה מדעית.
"תיאוריה: במדע, הסבר מבוסס היטב של היבט כלשהו של עולם הטבע שיכול לשלב עובדות, חוקים, מסקנות והשערות בדוקות." בחקירה הנגדית שלו בהה נאלץ להודות כי אין קהילה חיצונית של מדענים שתסכים כי התכנון התבוני הוא תאוריה מבוססת.
בהה טען שיש לו הגדרה משלו, רחבה יותר לתאוריה מדעית וטען כי הגדרה זו היא מדויקת יותר לדרך בה תאוריות באמת משמשות מדענים.
הוא אמר "לפי ההגדרה שלי, תיאוריה מדעית היא הסבר מוצע שמצביע על נתונים פיזיקליים והסקת מסקנות לוגיות." רוטשילד אמר כי ההגדרה של בהה ל"תאוריה" זהה כמעט לגמרי יותר לדרך שבה האקדמיה למדעים מגדירה את המונח "השערה" בהה הסכים לכך.
רוטשילד טען גם כי ההגדרה של בהה ל"תאוריה" כה רחבה, עד כי היא עלולה להכיל אסטרולוגיה כתאוריה מדעית.
שופט בית המשפט המחוזי במדינת פנסילבניה ג'ון ג'ונס קבע ש"רובן המכריע של הראיות במשפט הוכיחו שתכנון תבוני הוא השקפה דתית, לא יותר מאשר תיוג מחדש של בריאתנות ולא תאוריה מדעית" השופט התייחס לדברי בהה כעדות לניסיון להכניס כוח על טבעי ללימודי המדע.
הביולוג קן מילר טוען כי עמדתו של בהה היא חלק ממגמה של תנועת התכנון התבוני, לקעקע את ההגדרות הבסיסיות של מדע בצורה שתאפשר להם להפטר מ"הגבלה" של נטורליזם מתודי ולכלול בהגדרה זו כוחות על טבעיים.
מילר טוען כי בעקרון, הסברים על טבעיים יכולים להיות נכונים, אבל הם לא מדע משום שאי אפשר לבדוק אותם.
ב-26 בפברואר 2024 הכריז בומגרטנר על כוונתו להתמודד להתמודד לבית הנבחרים האמריקאי במחוז הקונגרס החמישי של וושינגטון, במקומה של נציגת המחוז הפורשת קתי מקמוריס רוג'רס.
לאחר שנבחר למועמד מפלגתו בבחירות המקדימות, הוא ניצח בבחירות הכלליות והושבע לתפקידו בראשית ינואר 2025.
אמו היא גננת, ואביו היה פרופסור ליערנות וכלכלות משאבי הטבע.
לאחר שהשלים את לימודיו התיכוניים בתיכון פולמן, זכה במלגה ללימודים באוניברסיטת המדינה של וושינגטון.
שם קיבל את מלגת תומאס פולי ונבחר למלגת סטיבנסון, המוענקת לבוגרים המצוינים של המכללה להצטיינות.
בשנת 1999 השלים לימודי תואר ראשון בכלכלה, עם התמחות משנית בצרפתית ובמתמטיקה.
בשנת 2002 השלים תואר שני במנהל ציבורי באוניברסיטת הרווארד.
משהשלים את לימודיו בהרווארד התנדב בומגרטנר, קתולי באמונתו, התנדב במיסיון ישועי של אוניברסיטת גונזגה במוזמביק ולמד על יערות בסיביר.
במהלך מלחמת עיראק שירת כקצין כלכלי במשרד לתכנון והערכה אסטרטגיים משותפים (JSPA) בשגרירות ארצות הברית בבגדאד, וסייע לממשלת עיראק כחלק מ"מבצע אכיפת החוק" (Operation Imposing Law) בגדאד.
פקודו זכה לשבחים מצד הגנרל דייוויד פטראוס ושגריר ארצות הברית בעיראק ראיין קרוקר .
בשנת 2008 עבד במשך שבעה חודשים כקבלן אזרחי במחוז הלמנד שבאפגניסטן.
באותה שנה תיאר אותו העיתונאי קווין קאלן מהבוסטון גלוב כ"ארכיטקט התקווה" בעיראק.
לאחר שעזב את עיראק המשיך לעבוד כקבלן אזרחי בהלמנד, שם עודד חקלאי פרג לעבור לגידול מזון, בניסיון להיאבק במגפת האופיואידים.
שם פגש את רעייתו לעתיד אלינור מיין – עיתונאית שחקרה את תחום המאבק בסמים במחוז הלמנד.
ב-2010 שב בומגרטנר למזרח וושינגטון, ותכנן טיול עם ארוסתו לעתיד אלינור.
במהלך הטיול ניגש אליו דייוויד קונדון, אז ראש הסגל של חברת הקונגרס קתי מקמוריס רוג'רס ולימים ראש עיריית ספוקיין, וגייס אותו להתמודד מול כריס מאר, חבר הסנאט של וושינגטון מטעם המפלגה הדמוקרטית, על ייצוג מחוז הבחירה השישי בסנאט המדינתי.
ב-17 באוגוסט 2010, בבחירות המקדימות בוושינגטון, גבר בומגרטנר על מאר עם 53% מהקולות.
בבחירות הכלליות בנובמבר ניצח אותו רשמית עם 54% מהקולות.
הקרב האלקטורלי בין מאר לבומגרטנר נחשב לאחת ממערכות הבחירות המחוזיות הסוערות והיקרות ביותר בתולדות מדינת וושינגטון.
במהלך כהונתו בסנאט של וושינגטון יזם בומגרטנר חקיקה בולטת, ביניהן תיקון חקיקתי שהעלה את קידום ההשכלה הגבוהה לעדיפות השנייה של המדינה, ארגון והתייעלות מחדש שירותים, סמכויות ותפקידי ממשלת המדינה, ורפורמה בתהליך קביעת התקנות של המדיניות הכלכלית בוושינגטון.
בשנת 2012 הוענק לבומגרטנר תואר "שומר העסקים" על ידי הפדרציה הלאומית לעסקים עצמאיים (NFIB) – ההוקרה הגבוהה ביותר שמעניקה הפדרציה – כהוקרה על הצבעותיו שתמכו "פה אחד" בעסקים קטנים ובינוניים.
גם איגוד העסקים של וושינגטון העניק לו את פרס "אבן הפינה", כהוקרה על תמיכתו בבעלי עסקים, פיתוח כלכלי ונושאים עסקיים בחקיקה המדינתית.
בשנת 2013, חברו שני סנאטורים דמוקרטים ל-23 הרפובליקנים והקימו את "שדולת קואליציית הרוב" ("Majority Coalition Caucus").
עם הקמת הקואליציה החדשה, מונה בומגרטנר לסגן יושב ראש ועדת הדרכים והאמצעים של הסנאט, ונבחר גם לכהן בוועדת הסחר והפיתוח הכלכלי של הסנאט, בוועדת ההשכלה הגבוהה, ובוועדת השירותים החברתיים והכליאה.
במהלך הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הרפובליקנית 2016 עמד בומגרטנר בראש מטה הבחירות של סקוט ווקר במדינת וושינגטון.
הבחירות לסנאט האמריקאי בוושינגטון 2012
באוקטובר 2011 החליט בומגרטנר להתמודד מול מריה קנטוול, נציגתה של וושינגטון בסנאט של ארצות הברית.
קנטוול התמודדה אז על כהונתה השלישית.
מדינת וושינגטון עושה שימוש בשיטת בחירות מקדימות לא-מפלגתיות, במסגרתה שני המועמדים שזכו במספר הקולות הגבוה ביותר – מכל מפלגה שהיא – עולים להתמודדות בבחירות הכלליות.
קנטוול ובומגרטנר סיימו ראשונים בבחירות המקדימות, והתמודדו זה מול זו בבחירות הכלליות.
בומגרטנר הביע תמיכה רשמית ב"יוזמה 502 של מדינת וושינגטון", שמטרתה הייתה להכשיר, להסדיר ולהטיל מס על מריחואנה לשימוש בגירים מגיל 21 ומעלה – מה שהפך אותו למועמד הראשון והיחיד למשרה מדינתית בוושינגטון שתמך בצעד שכזה, עמדה שלא הייתה פופולרית בקרב מפלגתו.
בבחירות שנערכו בנובמבר 2012 ניצחה קנטוול את בומגרטנר, כשזכתה ביותר מ-60% מהקולות לעומת 39.55% שגרף בומגרטנר.
בבחירות 2018 החליט בומגרטנר שלא להתמודד מחדש על מושבו בסנאט של מדינת וושינגטון.
במקום זאת, בחר להתמודד על תפקיד גזבר מחוז ספוקיין.
הוא ניצח בבחירות שנערכו בנובמבר ונכנס לתפקידו בינואר 2019. בשנת 2022 נבחר לכהונה נוספת ללא התנגדות.
ב-26 בפברואר 2024, זמן קצר לאחר שחברת הקונגרס המכהנת קתי מקמוריס רוג'רס הודיעה שלא תתמודד על כהונה נוספת, הכריז בומגרטנר על מועמדותו לייצוג מחוז הקונגרס החמישי של וושינגטון בבית הנבחרים של ארצות הברית.
אף שלא נערכו סקרי דעת קהל בשלב זה של המרוץ, בומגרטנר נחשב למועמד המוביל למועמדות הרפובליקנית כבר מהשלבים המוקדמים של הבחירות.
ב-6 באוגוסט 2024 ניצח בומגרטנר בבחירות המקדימות לבית הנבחרים האמריקאי ודורג במקום הראשון.
הדמוקרטית כרמלה קונרוי דורגה שנייה.
בומגרטנר זכה ב-28.4% מהקולות, לעומת 19.5% לקונרוי.
ב-5 בנובמבר 2024 ניצח בומגרטנר באופן רשמי בבחירות הכלליות עם למעלה מ-60% מהקולות.
הוא רשם תוצאה טובה יותר מזו של קודמתו, קתי מקמוריס רוג'רס, בבחירות 2022, וזאת על אף שלא היה מועמד מכהן.
הוא היה המועמד הרפובליקני עם הביצועים הטובים ביותר במדינה כולה, ברמה הפדרלית והמדינתית גם יחד.
בשנת 2025 ייסד בומגרטנר את השדולה הדו-מפלגתית בקונגרס לקידום ספורט במכללות.
מייקל ברנאן היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
דרכו בקולנוע החלה ב-1939 ונמשכה למעלה מ-40 שנה, עד למותו.
הוא שיחק, בין היתר, בסרטים "פימפרנל סמית", "אייבנהו", "בין שתי ערים", "טום ג'ונס", "כדור הרעם" ו"שבע פעמים אישה".
ברנאן נולד בלונדון והיה נשוי לשחקנית עד למותה ב-1980. הוא נפטר בצ'יצ'סטר שנתיים אחריה בגיל 69.
מייקל ג'וזף ג'קסון היה זמר, מוזיקאי, רקדן, כוריאוגרף, מפיק מוזיקלי, שחקן, מלחין ופזמונאי אמריקאי.
ג'קסון, שנודע בכינויו "מלך הפופ", נחשב לאחד הזמרים המצליחים והמשפיעים ביותר בכל הזמנים.
הקריירה המוזיקלית של ג'קסון החלה בשנת 1963 כאשר הצטרף לאחיו בתור החבר הצעיר ביותר בהרכב המוזיקלי המשפחתי "חמישיית הג'קסונים".
בהמשך עזב את הלהקה ופתח בקריירת סולו.