tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסוף 1939 גורשו לגרודז'ייץ יהודי העיירה הסמוכה ריחוואל וביולי 1940 נשלחו לשם חלק מהיהודים שגורשו מקונין והסביבה, והם זכו לקבלת פנים חמה יחסית מתושבי הכפר הגויים.
בהמשך אותו קיץ גורשו לגרודז'ייץ גם יהודים מסקולסק , קרמסק , וילצ'ין ושלשין, ובמקביל הוקם בגרודז'ייץ גטו שמספר היהודים בו הגיע לאזור 2,000. היהודים אולצו לבצע עבודות כפייה, ולעיתים גם נשלחו לשם כך לזגורוב וליוזפוב.
בתחילת 1941 גורשו חלק מיהודי גרודז'ייץ לגטו לודז', וחלקם הועברו משם למקומות אחרים.
חלקם, בעיקר אלה שלא יכלו לעבוד, נרצחו ב-1942 בירי ביער מחוץ לגטו.
באוקטובר נורו למוות יהודים אלה ביער סמוך.
בסוף 1944 היה הכפר נקודת פעילות של קבוצות פרטיזנים סובייטיות.
במחצית השנייה של ינואר 1945 שחררו קבוצות פרטיזנים את הכפר.
זמן קצר לאחר מכן נכנסו כוחות הצבא האדום לכפר.
גרודז'ייץ היא מקום הולדתו של אלפונס ארדמן , חבר הסיים הפולני וממתנגדי הכיבוש הנאצי, שנרצח על ידי הנאצים.
כנסייה נאו גותית מסוף המאה ה-19.
כנסייה קתולית על שם הבישוף הקדוש ווייצ'ך (Wojciech).
גרוב היי היא סדרת טלוויזיה בריטית המשלבת קטעי אנימציה לצד קטעי לייב אקשן, מסוגת קומדיה מוזיקלית, אשר נוצרה על ידי פרדריק פואש ווירג'ילה טרוליו.
הסדרה עוקבת אחר טום מייסון וזואי מאייר, שני כוכבי רוק שבכל פרק נזכרים בהרפתקאות שקראו להם בתיכון "גרוב היי", כאשר הזיכרונות מוצגים באנימציה.
טום מייסון מגולם על ידי ג'ונתן ביילי (בדיבוב העברי דובב על ידי לירון לב), וזואי מאייר מגולמת על ידי סמנתה בארקס (בדיבוב העברי דובבה על ידי ליהי לאופר).
הסדרה שודרה לראשונה בבריטניה בערוץ דיסני החל מ-10 בנובמבר 2012 עד 9 במרץ 2013. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בערוץ הילדים בדיבוב לעברית ב-3 במרץ 2013, והסתיימה באותה שנה.
לסדרה הופקה עונה אחת הכולל 26 פרקים באורך 22 דקות.
הסדרה עוסקת בחיי קבוצת ילדים מוכשרים הלומדים בתיכון "גרוב היי", תיכון מוזר לאמנויות הבמה.
כל פרק בסדרה מתחיל בקטע לייב אקשן בו רואים שני כוכבי רוק בשם טום וזואי הנזכרים בחוויות מהתיכון, כאשר הזיכרונות מוצגים באנימציה.
הסדרה כוללת שירים שמבוצעים על ידי דמויות הסדרה.
טום מייסון - מצחיק, מגניב ומוכשר.
מאוהב בזואי אך מפחד לומר לה את זה.
זואי מאייר - החברה הכי טובה של טום.
זמרת מוכשרת בעלת פחד במה.
ויק - הילדה הכי יפה בתיכון.
באז - לא הנער הכי חכם בתיכון.
לקס - התלמיד הכי חנון וחכם בגרוב היי.
סשה - אחותו התאומה של לקס.
קוקו - העוזרת של דיוק.
מנהלת רומן סודי עם לקס.
דיוק - הנער הכי מתנסה ושחצן בתיכון.
סקוט - זיקית המחמד של זואי.
במאי הדיבוב בעברית היה שרון בורגאוקר, ומפיקת הדיבוב הייתה ענבר שטגר עזרא.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתטום מייסוןג'ונתן ביילי (משחק וקול)לירון לבזואי מאיירסמנתה בארקס (משחק וקול)ליהי לאופרויקז'ול דה ג'ונגלין כהןקוקובת' צ'אלמרסלין כהן / מאי יעקובסוןבאזרסמוס הרדיקרדניאל מגוןלקסגילן שחףלינהרבקה סטייטוןעדן גמליאלקאןרופרט דגהעמית יוסוביץ'ראסטידיוקרופרט דגהיהונתן מגוןסשהרסמוס הרדיקרנורית בנאי קורןאיריסגברת סינגלטוןבת' צ'אלמרסאורלי תגרסקוטדייוויד פרידמןנשאר הדיבוב המקורי
בנוסף דיבבו בדיבוב העברי אלדד פריבס, ברק חננאל, גיא רושיניאק ולורן סביר.
הסדרה היא הפקה משותפת בין חברות האנימציה הצרפתיות Planet Nemo ו-Nexus Factory, לבין חברת ההפקה האירית Telegael.
עבודת הדיבוב המקורית התחילה באפריל 2010, עם צילומי לייב אקשן שהושלמו באירלנד שנה וחצי לאחד מכן, באוקטובר 2011.
כל המוזיקה בתוכנית נכתבה, עובדה והוקלטה על ידי המלחינים הבלגיים אריק רנורט ומרג'ה סופפונן, ואחר כך הושרה על ידי השחקנים הראשיים של הסדרה, ג'ונתן ביילי וסמנתה בארקס.
בדיבוב העברי, מנהל המוזיקה של הסדרה היה שרון בורגאוקר.
במהלך הפוסט-פרודקשן של הסדרה, זכתה סמנתה בארקס, השחקנית שמשחקת את זואי, בתפקיד אפונין בסרט "עלובי החיים" משנת 2012.
גרואה (שם מדעי: Gruae) הוא ענף של עופות בתראים, שהוגדר בשנת 1854 ובוטל ב-2014. בתוך קבוצה זו קובצו 3 סדרות שלא נמצאו קרובים להם מסדרות אחרות: ההואצינאים, שבהם מצוי רק ההואצין המוזר מאמריקה הדרומית, החופמאים והעגוראים.
שני האחרונים קובצו בקבוצה הפנימית Gruimorphae שהוגדרה לצד קבוצה זו.
בשנת 2014 החליטו שקבוצה זו לא רלוונטית עוד, מאחר ששיוכים גנומים התבססו על קרבה מורפולוגית פרימיטיבית דומה נחשבים כיום לפלסיומורפים, ונראה שהם ירושה מאבות קדומים שלא הורשו לכל צאצאי הקבוצה.
מ-2014 משויכות שלוש סדרות אלה לקבוצות אחרות: החופמאים משויכים לקבוצה אקוורליטורניטס, והיא הסדרה הקרובה ביותר לקבוצת המירנדורניטס, בה הטבלנים והפלמינגואים, ההואצינאים משויכים לקבוצה אינופינאווס, בה מרבית עופות היבשה והיא הסדרה היחידה שאינה מקובצת בטלוראווס (Telluraves).
העגוראים אינם קרובים כיום לאף קבוצה, אך נמצאים בין דמויי היונים לקבוצת עופות המים אקוורליטורניטס.
גרוב ונצ'רס (Grove Ventures) היא קרן הון סיכון ישראלית, המנהלת כחצי מיליארד דולר, שהושקעו בעשרות חברות הזנק ישראליות ובינלאומיות.
הקרן מתמקדת בהשקעות ביזמים ישראלים בשלבים מוקדמים ושמה דגש על שווקים המצויים על סף מהפכה דיגיטלית ועל חברות בעלות טכנולוגיה משמעותית.
מתוך תפיסה זו, תחומי ההשקעה של הקרן ממוקדים בתוכנה וחומרה לחברות וארגונים, בתשתיות ובטכנולוגיות (כגון תשתיות ענן, כלים למפתחים, בינה מלאכותית, מחשוב במוצרי קצה, שבבים, סנסורים, מחשוב קוונטי, אנרגיה, אקלים וכו').
הוגה והמייסד המוביל של הקרן הוא המשקיע והיזם הסדרתי דב מורן, הידוע כממציא הדיסק און-קי ומי שמכר את חברת M-Systems לסנדיסק בתמורה ל-1.6 מיליארד דולר.
השותפים לצדו בקרן הם לוטן לבקוביץ, רננה אשכנזי וליאור הנדלסמן.
הקרן הוקמה בשנת 2016 על ידי דב מורן, סיגלית קלימובסקי ולוטן לבקוביץ' במטרה להשקיע בחברות הזנק בשלבים מוקדמים.
הקרן הראשונה "גרוב I" גייסה 110 מיליון דולר ב-2017. עם החברות בהן השקיעה נמנות Wiliot, ActiveFence, Navina ו-NeuroBlade.
הקרן השנייה "גרוב II" גייסה 123 מיליון דולר ב-2020. תמהיל המשקיעים כלל גופים מוסדיים מישראל ומהעולם, גופי Family Office ומשקיעים אסטרטגיים, ובהם תאגיד שניידר אלקטריק הצרפתי, המתמחה בניהול אנרגיה ואוטומציה תעשייתית.
עם ייסוד הקרן השנייה הודיעה הקרן על הצטרפותו של ליאור הנדלסמן, ממייסדי סולאראדג', כשותף בקרן.
הקרן השלישית "גרוב III" גייסה 185 מיליון דולר ב-2022, ולצדה הוכרז על קידומה של רננה אשכנזי ממנהלת השקעות לשותפה בקרן.
ב-2023 הפכה הקרן לקרן הישראלית היחידה ברשימת הקרנות המובילות של Founder's Choice - רשימה המדרגת את קרנות ההון סיכון בעולם לפי העדפות היזמים.
ב-2025 הכריזה הקרן על קידומם של ליאור הנדלסמן, לוטן לבקוביץ ורננה אשכנזי לשותפים מנהלים ולקידומה של ליאת קורן, סמנכלית הכספים של הקרן, לשותפה.
פרידריך גרהרד רולפֿס (Friedrich Gerhard Rohlfs; 14 באפריל 1831 – 2 ביוני 1896) היה גאוגרף גרמני, חוקר ארצות, סופר והרפתקן.
רולפס נולד ב-1831 בברמן, שהייתה עיר חופשית במסגרת הקונפדרציה הגרמנית.
ב-1848, עוד בימי לימודיו בגימנסיה באוסנבריק, התנדב לצבא, השתתף במלחמת שלזוויג הראשונה ואחרי קרב איסטד ביוני 1850 הועלה בדרגה.
בדחיפת משפחתו למד רפואה באוניברסיטאות היידלברג, וירצבורג וגטינגן, אך לא הגיע לכלל הסמכה.
ב-1856 התגייס ללגיון הזרים הצרפתי, שירת באלג'יריה בתפקיד חובש וצוין לשבח על אומץ לב שגילה במערכה על כיבוש אזור קביליה.
במהלך שירותו בצפון אפריקה למד ערבית, וב-1861, אחרי השחרור מהשירות הצבאי, עקר לפאס במרוקו שם ניתן לו לעסוק ברפואה.
בתקופה זו יצא למסעות בנאות המדבר של מרוקו, בהם מסע לאורך נהר דרעא , ובאחד מהם הותקף בידי מורי הדרך שלו ונפצע קשות.
ב-1864 חצה את הרי האטלס והגיע דרך נאות תאפילאלת לנאות המדבר של תואת באלג'יריה.
רולפס נחשב לאירופי הראשון שהרחיק לשם.
לטריפולי בחוף לוב חזר דרך נווה רדאמס.
אחרי ביקור קצר בגרמניה חזר לאפריקה, ובשנים 1865–1867 ערך את מסעו הגדול שבו יצא מטריפולי, חצה את מדבר סהרה, עבר בחבל פזאן ובשטחי אימפריית קאנם בורנו והגיע למערב אפריקה דרך ימת צ'אד ולאורך נהר ניז'ר עד לאגוס לחוף מפרץ גינאה.
דוחותיו של רולפס, שהכילו תצפיות שרשם ביומניו ומפות ששירטט, נערכו בידי הקרטוגרף הגרמני אוגוסט פטרמן .
פרסומם הקנה לרולפס מקום של כבוד בקהיליית הגאוגרפים הגרמנים, ופטרמן אף דאג לתמיכה כספית במיזמיו.
ההכרה בהישגיו זיכתה את רולפס ב-1868 במדליית הפטרון מטעם החברה הגאוגרפית המלכותית הבריטית יחד עם פטרמן, שקיבל באותו מעמד את מדליית המייסדים וייצג את רולפס בטקס.
בשלהי 1867, בהוראת מלך פרוסיה (לימים וילהלם הראשון, קיסר גרמניה), צורף רולפס כמשקיף למשלחת העונשין הבריטית לאתיופיה.
ב-1869 יצא מטריפולי למסע שבו חצה את מדבר לוב מזרחה לאלכסנדריה במצרים, ובדרכו פקד את נווה המדבר סיווה.
אחרי כן חזר לגרמניה, נשא אישה והשתקע לתקופת-מה בעיר ויימאר.
ב-1873–1874 הוצב רולפס בראש משלחת שאורגנה בחסות הח'דיו של מצרים אסמאעיל פאשא במטרה לחקור את מדבר לוב מערבית לנאות המדבר שבקצה עמק הנילוס.
בתחילת 1874 יצאו אנשיה מנווה המדבר דאח'לה בכוונה להגיע לאל-כופרה, אך התקדמותם מערבה נבלמה ברכסי החוליות של ימת החול הגדולה שהגמלים התקשו לטפס בהם.
המשלחת נאלצה לחזור צפונה בלי שהשלימה את משימתה.
בנקודת המפנה של מסעם הקימו רולפס ואנשיו גל-עד, בין היתר לציון אירוע יוצא דופן של גשמים באזור וכינו אותו בשם "שדה הגשם" (Regensfeld).
ב-1875 נסע לארצות הברית להרצות על מסעותיו.
ב-1878 הטילה החברה הגרמנית לחקר אפריקה המשוונית על רולפס ועל הזואולוג אנטון שטקר לנסוע לאזור סולטנות וַדאי (وداي) בדרום-מזרח צ'אד ולצאת משם לחקר אגן הקונגו.
באוגוסט 1879 הצליחו להגיע לנווה המדבר אל-כופרה, אבל נאלצו להימלט משם על נפשם מאימת הסנוסים וציודם הופקר והושמד.
ב-1880 התלווה רולפס לאנטון שטקר במשלחת חקר לאתיופיה, ואחרי מסירת איגרת מקיסר גרמניה ליוהנס הרביעי, קיסר אתיופיה חזר לארצו.
ב-1885, כשהחריפה היריבות בין הבריטים לגרמנים במזרח אפריקה, מינה ביסמרק את רולפס לקונסול גרמניה בזנזיבר.
רולפס, שלא היה דיפלומט מנוסה, לא הצליח להתמודד כהלכה עם הנציג הבריטי במקום, ג'ון קירק , ונקרא לחזור.
רולפס היה יקיר הציבור בתקופתו.
תרמו לכך ספרי המסעות הכובשים שלו.
למרות העדר הכשרה מדעית, רולפס נחשב לאחד ממגלי אפריקה הגרמנים החשובים בדורו לצד היינריך בארת, גוסטב נכטיגל וגאורג שווינפורט , והושווה למגלי הסהרה הצרפתים במאה ה-19, רנה קאייה ואנרי דוברייה .
באותות ההוקרה שקיבל נמנים מדליית זהב של החברה הגאוגרפית הפריסאית (1865), אות מסדר הכתר (הפרוסי), דרגה שלישית (1867), מדליית זהב (הפטרון) של החברה הגאוגרפית המלכותית הבריטית (1868), חברוּת כבוד בחברה הגאוגרפית הברלינאית , חברוּת באקדמיה הבווארית למדעים (1870), דוקטורט לשם כבוד מאוניברסיטת יֶנָה (1871) וחברוּת באקדמיה לאופולדינה למדעים (1891).
רחובות בערים מרכזיות בגרמניה נקראים על שמו, וכך גם בית ספר ברובע הולדתו בברמן.
מין של רקפת, אנדמי ללוב, שגרהרד רולפס מצא ב-1879, נקרא בשם "רקפת רולפס" .
גרובר וושינגטון ג'וניור היה סקסופוניסט ג'אז-פאנק וסול-ג'אז אמריקאי.
יחד עם ווס מונטגומרי וג'ורג' בנסון, הוא נחשב בעיני רבים לאחד ממייסדי ז'אנר הג'אז החלק.
הוא כתב חלק מחומריו ולאחר מכן הפך למעבד ומפיק.
בנוסף, הוא הִרבה בלהופיע עם אומנים אחרים, כולל ביל וית'רס בלהיטו "Just the Two of Us", פטי לה-בל ב-"The Best Is Yet to Come" ופיליס היימן ב-"A Sacred Kind of Love".
הוא זכור גם בזכות ההתייחסות שלו לקלאסיקה של דייב ברובק "Take Five", ובגרסת "Soulful Strut" משנת 1996.
וושינגטון נולד בבפאלו, ניו יורק, ארצות הברית, ב-12 בדצמבר 1943. אמו הייתה במקהלה בכנסייה, ואביו היה אספן של תקליטי גרמופון ג'אז ישנים וגם סקסופוניסט, כך שהמוזיקה הייתה בכל מקום בבית.
במהלך שנות ילדותו נחשף לדמויות חשובות בעולם הג'אז, כגון בני גודמן, פלטשר הנדרסון ואחרים כמוהם.
בגיל 8, גרובר האב נתן לג'וניור סקסופון.
הוא התאמן והיה מתגנב למועדונים כדי לראות מוזיקאים מפורסמים של באפלו בלוז.
אחיו הצעיר, המתופף דריל וושינגטון, היה הולך בדרכו, היה לו גם אח צעיר נוסף בשם מייקל וושינגטון, שהיה נגן עוגב מוכשר של מוזיקת גוספל ששולט בעוגב המונד B3. הוא היה חלק מהרכב ווקאלי, The Teen Kings, שכלל את לוני סמית'.
וושינגטון עזב את באפלו וניגן עם להקה מהמערב התיכון בשם Four Clefs ולאחר מכן עם שלישיית Mark III מאוהיו.
זמן קצר לאחר מכן, הוא גויס לצבא ארצות הברית, שם פגש את המתופף בילי קובהם.
עמוד התווך המוזיקלי בעיר ניו יורק, קובהם הכיר את וושינגטון למוזיקאים בניו יורק רבים.
לאחר שעזב את הצבא, וושינגטון עסק עצמאית בכישרונותיו ברחבי העיר ניו יורק, ובסופו של דבר נחת בפילדלפיה ב-1967. ב-1970 וב-1971, הוא הופיע בשני האלבומים הראשונים של ליאון ספנסר ב-Prestige Records, יחד עם אידריס מוחמד ומלווין ספארקס.
הכישרון הגדול של וושינגטון הגיע כאשר איש הסקקסונים האלט האנק קרופורד לא הצליח לעשות תאריך הקלטה עם Kudu Records של קריד טיילור, וושינגטון תפס את מקומו, אף על פי שהוא היה גיבוי.
זה הוביל לאלבום הסולו הראשון שלו, Inner City Blues.
הוא היה מוכשר והפגין את הלב והנשמה עם סקסופונים סופרן, אלט, טנור ובריטון.
מרענן לזמנו, הוא התקדם למיינסטרים של הג'אז.
בעוד ששלושת אלבומיו הראשונים ביססו אותו ככוח במוזיקת הג'אז והנשמה, זה היה אלבומו הרביעי ב-1974, Mister Magic, שהוכיח הצלחה מסחרית גדולה.
האלבום טיפס למקום הראשון במצעד אלבומי ה-R&B של בילבורד ולמקום ה-10 במצעד 40 האלבומים המובילים של בילבורד.
שיר הכותרת הגיע למקום השני.
16 במצעד הסינגלים של R&B (מספר 54, פופ).
כל האלבומים הללו כללו את הגיטריסט אריק גייל כחבר כמעט קבוע בארסנל של וושינגטון.
ההמשך שלו על Kudu ב-1975, Feels So Good גם הגיע למקום הראשון במצעד אלבומי ה-R&B של בילבורד ומקום 10 במצעד אלבומי הפופ.
שני האלבומים היו חלקים מרכזיים בתנועת הג'אז-פאנק של אמצע שנות ה-70.
שורה של תקליטים עטורי שבחים הביאו את וושינגטון דרך שנות ה-70, והגיעו לשיא על כל מה שהוא יעשה מכאן ואילך.
Winelight (1980) היה האלבום שהגדיר את כל מה שבוושינגטון עוסקת אז, לאחר שחתם בחברת Elektra Records, חלק מקבוצת Warner Music הגדולה.
האלבום היה חלק, התמזג עם R&B ותחושת האזנה קלה.
אהבתו של וושינגטון לכדורסל, במיוחד לפילדלפיה 76', הובילה אותו להקדיש את הרצועה השנייה, "Let It Flow", לג'וליוס ארווינג (ד"ר ג'יי).
גולת הכותרת של האלבום הייתה שיתוף הפעולה שלו עם אמן הנשמה ביל וית'רס, "Just the Two of Us", להיט ברדיו במהלך האביב והקיץ של 1981, בשיאו במקום הראשון.
2 ב-Billboard Hot 100. האלבום זכה לתהילה ב-1981, וגם זכה בפרסי גראמי ב-1982 עבור שיר ה-R&B הטוב ביותר ("Just The Two of Us"), וביצוע הג'אז פיוז'ן הטוב ביותר ("Winelight").
"Winelight" היה מועמד גם לתקליט השנה ושיר השנה.
בעידן שאחרי Winelight, וושינגטון זכה לתהילה שהולידה קבוצה חדשה של כישרונות שתטביע את חותמה בסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90. הוא ידוע בכך שהביא את קני ג'י לקדמת הבמה, כמו גם אמנים כמו וולטר ביזלי, סטיב קול, פמלה ויליאמס, נג'י, בוני ג'יימס וג'ורג' הווארד.
Magic" מצוין כבעל השפעה על מוזיקת גו-גו החל מאמצע שנות ה-70.
ב-17 בדצמבר 1999, חמישה ימים לאחר יום הולדתו ה-56, וושינגטון התמוטט באולפנים של CBS בניו יורק בזמן ששהה מאחורי הקלעים אחרי שביצע ארבעה שירים עבור תוכנית הבוקר של הרשת.
הוא נלקח לבית החולים סנט לוק'ס-רוזוולט, שם נקבע מותו בסביבות השעה שבע וחצי בערב.
הרופאים שלו קבעו שהוא לקה בהתקף לב מסיבי.
הוא נקבר בבית הקברות ווסט לורל היל בבאלה סינוויד, פנסילבניה.
ציור קיר גדול של וושינגטון, חלק מתוכנית אמנויות הקיר של פילדלפיה, נמצא ממש דרומית לצומת הרחובות ברוד ודיימונד.
חטיבת ביניים בפילדלפיה באזור אולני של העיר נקראת על שם וושינגטון.
חטיבת הביניים של גרובר וושינגטון ג'וניור נותנת מענה לתלמידי כיתות 5–8 המתעניינים באמנויות היצירה והבמה.
יש ציור קיר המוקדש לגרובר וושינגטון ג'וניור בבפאלו, שם גדל ולמד בבית הספר.
גרובייס הפקות היא חברת הפקה ישראלית המתמחה בהפקת סרטים, סדרות, תוכניות, קליפים, פרסומות ושידורים חיים.
החברה נמצאת בבעלותו של יהודה גרובייס ופעילה החל משנת 1998.
באוגוסט 1998, הקים יהודה גרובייס יחד עם אחיו אברהם חברה להפקת סרטים למגזר החרדי בשם "האחים גרובייס", שפעלה כחברת בת של גרובייס הפקות.
לצד מותג "האחים", פעלה החברה בהפקת סרטי תדמית, קליפים, פרסומות ומחזאות.
החברה הפכה עם הזמן למובילה בתחום הפקת הסרטים במגזר החרדי (לימים, הקולנוע החרדי).
החברה הפיקה את הסרט "לא תוכל להתעלם", המוגדר כסרט החרדי הראשון בהיסטוריה.
הסרטים שהפיקו זכו להצלחה משמעותית ולמעמד של סרטי קאלט במגזר החרדי.
לאחר שהאחים הפיקו 22 סרטים, בשנת 2002, נפרד אברהם באופן זמני מהחברה.
מאז, יהודה המשיך לנהל את החברה לבדו.
בין הישגיה הייחודיים של החברה ניתן למנות את הפקת הסרט הקולנוע החרדי-נשי הראשון בשם "שמלת כלה" והפקת 11 סרטים המיועדים לנשים במגזר החרדי.
מספר סרטים שהפיקה החברה הוצגו בפסטיבלים בינלאומיים ואף זכו בפרסים, ביניהם פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה, פסטיבל הסרטים הישראלי בלוס אנג'לס, פסטיבל קולנוע דרום, פסטיבל הקולנוע היהודי ירושלים, פסטיבל הסרטים היהודי ברלין ברנדנבורג ופסטיבל עץ החיים.
נכון לשנת 2024, הפיקה החברה למעלה מ-100 סרטי קולנוע וטלוויזיה (באורך מלא וקצרים), בנוסף למאות פרקים לערוצי טלוויזיה שונים, מאות סרטי תדמית, פרסומות ווידאו קליפים.
כיום, מטה החברה ממוקם ברמת גן, שם מפעילה גרובייס הפקות מספר אולפני צילום ועריכה.
בין לקוחות החברה ניתן למנות את קשת 12, הסתדרות המורים, ערוץ 7, בשבע, מכללת אחווה, עיריית ירושלים, רדיו קול ברמה, רדיו קול חי, ערוץ הידברות, בית חולים איכילוב, בית חולים בילינסון, בית חולים וולפסון, מגן דוד אדום, מכבי שירותי בריאות, אוניברסיטת באר שבע, בולטון פוטנציאל וגל אורן-לרנר.
הרשימה לא כוללת כותרים שגרובייס ביים או שיחק (בלבד).
לרשימה המלאה ראו: פילמוגרפיה של יהודה גרובייס
שנה שםהבית שלילה' הארץ ומלואה2004איך עושים סרטאיך עושים סרט 2in pursuance forefathers' secret (בעקבות סוד האבות)בית השם נלך
שנה שם2004הצפירה: לחזור הביתה בשלום2005ברל'ה ברל'ה2006סולו קוקוש2022דיגידוססליחהTBAנוח לו לאדם
שנה שם1993מי אניהגולם מפראגהחוכמה שהצילה1998במרתפי האינקוויזיציה
שנה שם הערות2003הפונצ'יקיםערוץ התכלתאליק ובליק תחקיריםערוץ הופ!גרובייס Live2017-2014הכוורתבחדרי חרדים, חרדים 10, בחזית2020אבא יהודהערוץ 97השיעור השבועי: סיון רהב מאירערוץ 12
גרודנו (בבלארוסית: Гро́дна - הְרוֹדְּנָה או Го́радня - הוֹרַדְּנַה או Гаро́дня - הַרוֹדְּנַה; ברוסית: Гро́дно; בפולנית: Grodno; ביידיש: גראָדנע) היא עיר במערב בלארוס ובירת המחוז הקרוי על שמה.
העיר שוכנת על גדות נהר ניימן בסמוך למשולש הגבולות עם פולין וליטא כ-250 ק"מ מערבית לבירה מינסק.
לפי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2023 חיו בעיר 358,717 תושבים, מה שהופך אותה לעיר הגדולה ביותר במערב בלארוס ולעיר הרביעית בגודלה במדינת בלארוס כולה (אחרי מינסק, הומל וויטבסק).
בשל קרבתה לפולין, יש בעיר ריכוז גדול של פולנים קתולים.
גרודנו ידועה במרכז רפואי אוניברסיטאי חשוב שממוקם בה.
העיר גרודנו החלה במקור כמבצר קטן ומקום מסחר שנמצא על פרשת דרכים של נתיבי סחר שונים.
עדויות ארכאולוגיות ראשונות מתוארכות לסוף המאה העשירית ורישום ראשון בכתובים נמצא משנת 1127. בשנת 1240 נחרבה גרודנו על ידי המונגולים.
בשנת 1370 סופחו גרודנו וסביבותיה לדוכסות הגדולה של ליטא.
על מנת לשקם את המסחר, התירה הדוכסות הקמת קהילה יהודית ב-1389, אשר הייתה אחת הקהילות היהודיות הראשונות בדוכסות.
בשנת 1441 קיבלה העיר אוטונומיה מסוימת בהתאם לחוקי מגדבורג.
כאשר התאחדו פולין וליטא לדוכסות הפולנית הליטאית, באיחוד לובלין, הפכה העיר לחלק ממחוז טרקאי.
ב-1793 הייתה העיר לבירת מחוז גרודנו.
בשנת 1795 סופחה גרודנו ביחד עם פולין לאימפריה הרוסית, עד למלחמת העולם הראשונה.
מ-1920 עד 1939 הייתה גרודנו חלק מפולין, ולאחר מכן סופחה לבלארוס כחלק מברית המועצות.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, פרט לגטאות בהם רוכזו יהודי העיר וסביבתה הוקם בעיר גם מחנה שבויים שקיבל את הכינוי סטלאג 324Z.
מחנה זה, אף שנועד לשבויים סובייטים, אכלס בתקופות שונות גם יהודים, חלקם שבויי מלחמה וחלקם שהובאו אליו במיוחד.
ב-1991, עם התפרקות ברית המועצות, נהייתה חלק ממדינת בלארוס.
יהודים התיישבו בעיר החל מן המאה ה-14 על פי רישיון ואיגרת זכויות, שניתנו ב-18 ביוני 1389 על ידי הנסיך וויטלנד מליטא.
איגרת הזכויות אושררה על ידי קזימיר היגלוני בשנת 1444, אולם בנו אלכסנדר ביטל את כל זכויות היהודים כשעלה על כיסא נסיכות ליטא ובשנת 1495 אף גירשם מהעיר ומכל מחוז גרודנו.
בשנת 1503, כאשר התמנה אלכסנדר למלך על פולין התיר את חזרת היהודים לגרודנו.
המלך זיגמונד הראשון שב והכיר בזכויות היהודים בשנת 1547. בתעודה מ-22 במאי 1547 קבעה המלכה בונה ספורצה כי יהודי העיר ישאו ב-17% ממסי העיר, כי יהודים לא יורשו לקנות קרקעות מגויים ללא רישיון מיוחד וכי היהודים יורשו למנות רב.
במאות ה-16 וה-17 הייתה קהילת גרודנא אחת משלוש הקהילות המנהיגות את גליל וילנה בוועד ארבע ארצות.
הרב נתן שפירא אשכנזי, מחבר הספר "מבוא שערים" על שערי דורא, חתם על ספרו במילים: "אני צעיר הצעירים [...] השוכן [...] פה קהילת העיר הגדולה הוראדנא במדינת ליטא".
בשנת 1560 נמנו בעיר 60 משפחות יהודיות מתוך 543 המשפחות שבעיר.
באותה תקופה היו היהודים מרוכזים ברחוב היהודים, והיה להם בית כנסת ו"בית חולים".
המלך סטפאן באטורי (1576–1586) השיב ליהודים את כל זכויותיהם, ובתקופתו גדלה הקהילה ובנתה בית כנסת מפואר אשר נוסד בשנת 1578 על ידי הרב מרדכי יפה "בעל הלבוש", אשר החליף את רבי נתן שפירא שנפטר בשנת 1577. בית הכנסת נשרף בשנת 1599.
קהילת גרודנו לא סבלה בימי גזרות ת"ח ת"ט, אולם בשנת 1655 סבלה מידי הקוזקים, וכן חצי מאה לאחר מכן, בשנים 1703–1708, בימי המלחמה הצפונית הגדולה.
בשנת 1750 נבנה בית הכנסת זניומה.
דמות מופת בתקופת הגר"א היה הרב אלכסנדר זיסקינד, מחבר הספר יסוד ושורש העבודה (נפטר תקנ"ד, 1794), ולאחריו הרב מנחם נחום קפלן מהורודנא (תקע"ב - תר"מ).
הספר "תולדות מנחם" מאת ישראל דוד מילר (מיללער) תלמידו של הרב נחום, מספר בדרך אגב על העיר, על הרחובות, על גויים ויהודים בעת זו של תחילת תקופת ההשכלה.
עם מלומדי העיר באותה תקופה נמנה גם אברהם יונה יבנין.
בשנת 1795, בעת שעברה העיר לידי האימפריה הרוסית, חיו בעיר כאלפיים יהודים, אשר היוו את מרבית תושבי העיר.
לאחר הקמת המדינה הפולנית אחרי מלחמת העולם הראשונה, היה שיעור התושבים היהודים בעיר יותר מ-40%.
בין שתי מלחמות העולם פעלה בעיר ישיבת שער התורה בראשות הרב שמעון שקופ.
הפעילות הציונית בעיר הייתה ערה במיוחד ובשנת 1926 היו 18,000 מצביעים למוסדות הציונים מקהילה זו.
בוגרי השומר הצעיר יסדו בישראל את קיבוץ עין שמר.
בתחילת שנות השואה היו בגרודנו כ-25,000 יהודים – כמחצית מאוכלוסיית העיר.
מרכז גסטפו היה בעיר כבר בספטמבר 1941, ובאפריל 1942 קיבל קפטן ארלס (Heinz Erreles) את הפיקוד על שישה מחוזות.
המפקד בפועל היה אס-אס אונטר-שטורמפיהרר (מקביל לסג"ם) סקוט (Scott), ותחתיו אחראים על הגטאות איש האס-אס שארפיהרר שְטְרֶבְּלוֹ (Streblow) ואנשי אס-אס נוספים.
(שטרבלו נידון בסוף המלחמה במשפט בדורטמונד לשש שנות מאסר על פשעים נגד האנושות.
הוא חנק את אשתו והתאבד.)
יהודי האזור רוכזו ב-1 בנובמבר 1941 בשני גיטאות שהרכיבו יחד את גטו גרודנו.
גטו מספר 1, שהכיל כ-15,000 יהודים, היה בעיר העתיקה ובו היה בית הכנסת העתיק של גרודנו.
גדר בגובה 2 מטר חצתה חצרות אחוריות בעיר, והכניסה לגטו הייתה רק משער המבצר העתיק.
עד לרציחתו ב-1943, שימש בתפקיד ראש היודנראט הראשון (יודנראט אחראי, לעומת יודנראט משתף פעולה) ד"ר בראוור, מנהל בית הספר.
חברים נוספים ביודנראט היו עורך הדין שולקס ובאס.
אלו טיפלו ברישום היהודים, בהעסקתם ובהקצאת מזון, ועד ל-2 בנובמבר גם ביחידת משטרה בראשות רובינצ'יק.
שולקס והסוחר צ'רנק חויבו להביא כמויות קצובות של רכוש יהודי.
גטו מספר 2 שכן על הכביש לסקידל, מצידם השני של פסי הרכבת, בשכונת סלובודקה.
בשטח שהיה גדול יותר משל גטו 1, אך פחות בתים, הצטופפו כ-10,000 יהודים.
באזור זה שוכנו בעיקר בעלי מלאכה.
ב-2 בנובמבר 1942, עם חתימת הגטו, החלו המשלוחים.
חלק מן היהודים הועברו למחנה מעבר לוסוסנה, ליד תחנת רכבת כ-10 ק"מ מחוץ לגרודנו.
בינואר ובפברואר 1943 החלו משלוחים גדולים שמטרתם הייתה חיסול גטו 1. במשך חמישה ימים, החל מן ה-18 בינואר 1943 - י"ב עד ט"ז בשבט ה'תש"ג – נשלחו 10,000 יהודים לאושוויץ.
ב-13 בפברואר (ח' באדר ה'תש"ג, שבת פרשת תרומה) נשלחו 5,000 יהודים לטרבלינקה.
הם נלקחו מבתי הכנסת ובתיהם נבזזו.
כדי להפחידם ירו הנאצים באופן אקראי לתוך בתי הכנסת, פוגעים במנורות, בשעון ובמתפללים.
עד 13 במרץ 1943 הוצאו אחרוני היהודים ה"שימושיים" לביאליסטוק, והגטו שבעיר הוכרז "יודנריין".
משלוחים אלו סומנו כ-RSHA, והרציחות תועדו בידי הגרמנים.
את התיעוד ועדות לרצח זה של יהודי גרודנו, סקולקה, וולקוביסק ופרוזחני, ניתן לראות במוזיאון אושוויץ.
בגרודנו נותרו רק 12 יהודים שהועסקו בידי הגסטאפו.
כולם פרט לאחד נהרגו בעת המתקפה הסובייטית.
עם ילידי גרודנו שעלו לארץ לפני השואה נמנים אברהם קריניצי, ראש העיר רמת גן במשך 43 שנה, והשר חיים משה שפירא.
בין היהודים שנולדו בגרודנו ועלו לארץ ישראל לאחר השואה: ד"ר פליקס זנדמן, שולמית גרוס, אלוף (מיל).
משה גורן, השחקן ישראל רובינצ'יק ופרופ' מנדל סטבורובסקי.
ב-1966 הוקמה בעיר אשדוד ישיבת גרודנא - מיסודו של הרב יוסף שלמה כהנמן.
ישיבה זו מונה כ-500 תלמידים ואברכים, והייתה היסוד לשכונה החרדית הראשונה באשדוד (סביב שכונה זו קמו השכונות החרדיות האחרות באשדוד).
ראש הישיבה, הרב דב צבי קרלנשטיין גר בשכונה זו הנקראת "קריית פוניבז'-אשדוד".
כיום ישנה בעיר קהילה יהודית, פעילות יהודית ובית כנסת פעיל.
כרב העיר מכהן שליח חב"ד הרב יצחק קופמן, שגם קנה את בית הכנסת המפואר שנבנה בזמנו על ידי הרב מרדכי יפה "בעל הלבושים".
בית הכנסת משמש כמרכז ליהדות וכולל בתוכו פעילות מגוונת כמו בתי ספר לנוער, מקווה, ספרייה ועוד.
גרוזני היא בירת הרפובליקה הצ'צ'נית בפדרציה הרוסית.
אחת הערים הגדולות בצפון הקווקז.
נמצאת בהרי קווקז בדרום-מערב רוסיה על נהר סונג'ה, יובלו של נהר טרק.
דרך העיר עוברת מסילת ברזל מרוסטוב על דון לבאקו וצינור נפט מאזרבייג'ן למרכז רוסיה.
אוכלוסיית העיר מונה 297,137 בני אדם (2018), המהווים פחות ממחצית אוכלוסיית העיר כפי שהייתה בשנת 1991.
השם גרוזני ניתן על ידי הגנרל הרוסי אלכסיי ירמולוב שנלחם בצ'צ'ניה והקים במקום מבצר שממנו יותר מאוחר התפתחה עיר.
לאחר מותו של נשיא צ'צ'ניה העצמאית הראשון ג'וחר דודייב ב-1996 החליטו יורשיו לשנות את שם העיר לג'וחר, אך שינוי השם לא הוכר על ידי הרוסים ובעולם.
לאחר מותו של הנשיא הצ'צ'ני הפרו-רוסי אחמד קדירוב, הפרלמנט הצ'צ'ני הצביע על שינוי השם ל"אחמד גהלה", אך בנו של אחמד, רמזן קדירוב, ראש ממשלת צ'צ'ניה החדש, הטיל וטו על ההחלטה, כך שהשם הרשמי נשאר גרוזני.
ב-1818 מאחז גרוזניה הוקם על ידי הקוזקים של טרק על הנהר סונז'ה במסגרת מלחמת הקווקז.
לאחר ניצחון הרוסים המבצר איבד מחשיבותו ושמו שונה לגרוזני.
ב-1893 נסללה דרך העיר מסילת ברזל מרוסטוב על דון לאזרבייג'ן, ונבנה צינור נפט מבאקו למרכז רוסיה.
יום לאחר מהפכת נובמבר ב-1917 העיר נכבשה על ידי הצבא האדום, אך זה נסוג מהעיר בלחץ צבא המתנדבים של אנטון דניקין ב-4 בפברואר 1919. ב-17 במרץ 1920 נכבשה גרוזני שוב על ידי האדומים.
היא צורפה לרפובליקה האוטונומית הצפון-קווקזית, והוכרזה כבירת המחוז הצ'צ'ני האוטונומי.
מרבית אוכלוסיית העיר בתקופה זו הייתה מורכבת מקוזאקים, שהקומוניסטים החשיבו לאויבי המשטר, ולכן עודדו הגירה של צ'צ'נים לעיר, שנחשבו לאויבים פחות חמורים.
מ-1934 שונה שם האזור למחוז האוטונומי של צ'צנו-אינגושטיה, ומ-1936 המחוז האוטונומי הפך לרפובליקה אוטונומית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה חלק ניכר מהצ'צ'נים (כ-30 אלף מתנדבים מתוך אוכלוסייה של 700 אלף) תמכו בגרמנים ולחמו בשורות האס.אס, ובנוסף לכך, לפי האשמות הנ.ק.ו.ד.
השתמטו משירות צבאי בשעה שהוכרז על גיוס כללי לצבא האדום, הסתירו מהסובייטים מרגלים גרמנים, הסגירו שבויים סובייטים נמלטים, ועזרו לצבא הגרמני למצוא את צינור הנפט שעבר באזור.
כתוצאה מזה מ-23 בפברואר עד ל-7 במרץ 1944 גורשו כל הצ'צ'נים והאינגושים לקזחסטן בתואנה של נטייה לשיתוף פעולה עם הגרמנים.
במקומם הובאו לעיר מהגרים מדאגסטן, מצפון אוסטיה ומאזורים אחרים ברוסיה.
השלטון הסובייטי נתן הנחות משמעותיות למהגרים, וכתוצאה מהן הוכפלה אוכלוסיית העיר תוך עשור, וחשיבותה הכלכלית עלתה בצורה משמעותית.
רק ב-9 בינואר 1957 הותר לצ'צ'נים לחזור, ושם המחוז שונה שוב לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית הצ'צ'נית-אינגושית.
בסוף אוגוסט 1958 התעוררו בעיר מהומות אנטי-צ'צ'ניות בעקבות חזרתם של הצ'צ'נים, שדרשו שרכושם הגזול יושב להם, ושהמהגרים יאולצו לחזור למולדתם.
הרקע הרשמי למהומות היה רצח פועל רוסי שיכור בן 22 על ידי צ'צ'ני, לאחר שהראשון התנכל לו.
המפגינים דרשו ששם המחוז ישונה חזרה למחוז גרוזני, שייאסר על מגורי יותר מ-10% מהצ'צ'נים בעיר, שיובאו לאומים אחרים לאזור, ושניקיטה חרושצ'וב יתערב אישית בנעשה.
ב-28 באוגוסט פיזר הצבא את המפגינים והעיר שקטה עד לשנת 1991.
בשנת 1990 הגנרל הצ'צ'ני הראשון בצבא הסובייטי ג'וחר דודייב חזר למולדתו והקים את הקונגרס הצ'צ'ני הכללי.
הקונגרס דרש את הקמת הרפובליקה הצ'צ'נית במסגרת ברית המועצות.
לאחר הפוטש של אוגוסט כשרוב הרפובליקות התחילו להכריז על עצמאותן, חברי הקונגרס הצ'צ'ני השתלטו על ועידת הסובייט הצ'צנו-אינגושי של המפלגה הקומוניסטית ורצחו את ראש המפלגה של גרוזני.
באוקטובר אותה שנה דודייב ערך משאל עם בנושא עצמאות מרוסיה שזכה לרוב.
בנובמבר, בוריס ילצין ניסה לפנות את הכוחות הרוסיים מגרוזני דרך האוויר, אך דודייב סגר את נמל התעופה.
הרוסים היססו לזמן מה בבחירת תגובה מתאימה לעצמאות צ'צ'ניה עד שב-26 בנובמבר 1994 תפסו כוחותיו של דודייב 21 אנשי שריון רוסיים.
תפיסתם מצוינת לעיתים כאחת הסיבות לחידוש המלחמה.
ב-11 בדצמבר נחתו הכוחות הרוסיים ברפובליקה.
מ-31 בדצמבר 1994 עד אמצע ינואר 1995 התנהלו קרבות על גרוזני, שבסופם העיר נכבשה על ידי הרוסים.
הכוחות הרוסיים כבשו את רוב צ'צ'ניה ואת העיר גרוזני והקימו ממשלה פרו-רוסית בראשות דוקו זבגייב, אך מתקפת פתע של המורדים הצ'צ'נים על גרוזני ב-6 באוגוסט 1996 שכללה בין 1,500 ל-3,000 לוחמים כבשה את העיר ושמה במצור 10,000 חיילי משרד הפנים הרוסי.
עקב כך, גברו ברוסיה הקולות להפסיק את הלחימה ולשוב לשולחן המשא ומתן.
הרוסים הסכימו להפסקת אש וצ'צ'ניה, דה-פקטו, חזרה להיות עצמאית, כעת בהכרה רוסית רשמית.
לאחר עליית ולדימיר פוטין לתפקיד ראש ממשלה, הוכרז על שלב חדש במלחמה נגד צ'צ'ניה, שבא בעקבות מסעו של שאמיל בסאייב לדגסטן ופיצוץ שני בתי מגורים במוסקבה ווולגודונסק.
הממשל הרוסי החדש האשים מיד בפיצוצים את הצ'צ'נים וכבר בספטמבר התחיל בהתקפה אווירית על גרוזני.
ב-25 באוקטובר ירו הרוסים על השוק המרכזי של גרוזני טילים בליסטיים והרגו 140 איש, לאחר מכן הופצצו הקומות העליונות של כל הבניינים הגבוהים.
מספר ההרוגים בקרבות האחרונים היה נמוך יותר מהראשונים.
הכיבוש הסופי של העיר נקבע לפברואר 2000. בין הרוסים לבדלנים סוכם שהרוסים יאפשרו לכל צבא הבדלנים לעזוב את העיר, ורק אז הבדלנים יחדלו מלחימה.
הרוסים הסכימו, אך הטמינו מוקשים בין גרוזני לאלחן-קלה, ששם השיירות היו אמורות לעבור.
כתוצאה מכך ראש העיר ואחד המפקדים נהרגו, ושאמיל באסייב נפצע קשה.
לאחר מכן הרוסים נכנסו לעיר הריקה וב-6 בפברואר הניפו את דגל רוסיה במרכז העיר.
רוסיה הושיבה בגרוזני ממשלה חדשה נאמנה לה בראשות אחמד קדירוב.
ב-19 באוגוסט 2002 טיל נגד מטוסים מתוצרת רוסית מדגם 9K38 איגלה פגע במסוק צבאי רוסי מי-26 שהתרסק בשדה מוקשים ליד בסיס הצבא הרוסי בחנקלה והרג 127 חיילים ממוזדוק.
כתגובה על הפעולה השמידו הרוסים את כל השטח העירוני ליד הבסיס.
ב-9 במאי 2004 התרחש באצטדיון העירוני פיצוץ עז, ובו נהרגו קדירוב ושני מאבטחיו.
ממשלותיהם של אלו אלחנוב ורמזן קדירוב (בנו של ראש הממשלה שנרצח, אחמד קדירוב) אחריו השקיעו בשיקום ההריסות, אך גרוזני הייתה עדיין ברובה עיי חורבות, וקצב שיקומה היה איטי.
לפי דיווחי ארגוני זכויות אדם בין-לאומיים המצב ההומניטרי הלך והחמיר ונכון ליוני 2006 רק 900 מתוך 60,000 הדירות בעיר שוקמו.
שוקמו מפעלים בודדים, בהם בית החרושת לייצור מכונות "קרסני מולוט" (הפטיש האדום), זאת מתוך מאות מפעלים שפעלו לפני האירועים בצ'צ'ניה.
רק לאחר ההכרזה על סיום המלחמה בטרור עברה העיר שיקום מסיבי.
נחנך בה אחד המסגדים הגדולים באירופה שממוקם ברחוב הראשי של העיר – שדרות ולדימיר פוטין, נבנו גורדי שחקים ומגדלי מגורים רבים, וחלקה הגדול של העיר שוקם, ובשנת 2020 נפתח היכל התרבות דאגון אומאייב המכיל אולם ל-1,000 מקומות.
החל משנת 2016 נמצא בבניה "מגדל אחמט" שצפוי להגיע לגובה של 435 מ'.
העיר מחולקת לארבעה רבעים: רובע המפעל, רובע לנין, רובע אוקטובר ורובע סטרופרומיסלובסקי.
מועצת נבחרי העיר גרוזני (Совет депутатов), המכהנת כגוף עירוני מחוקק;
ראש עיריית גרוזני (Мэр города Грозного), ראש הרשות המבצעת בעיר;
עיריית גרוזני (Мэрия города Грозного), הרשות המבצעת בעיר;
לשכת הבקרה והחשבון (Контрольно-счетная палата города Грозного), פועלת כגוף ביקורת ממלכתי.
אחמט ארנה – אצטדיון כדורגל המשמש כמגרשה הביתי של קבוצת אחמט גרוזני ומכיל 30,597 מושבים.
מתחם "קולוסיאום" – קומפלקס ספורט המכיל 4,200 מושבים ונחנך בשנת 2014.
מבצר "גרוזניה" – אוטודרום בן 1,600 מושבים שנחנך ב-24 באוגוסט 2015.
היכל הכדורעף – מכיל 5,000 מושבים ונחנך בשנת 2017.
אצטדיון סולטן בילימחאנוב – אצטדיון כדורגל שנחנך בשנת 1947 ושופץ באחרונה בשנת 2007. מכיל 10,300 מושבים.
ברקוט – מועדון אמנויות לחימה שהוקם בשנת 2010.
בכימיה אנליטית, גרווימטריה היא שיטה לאפיון תמיסה יונית, כלומר מציאת סוגי היונים (חלקיקים בעלי מטען חשמלי, חיובי או שלילי) בתמיסה וריכוזם.
השיטה מתבססת על העיקרון של יצירת מלחים קשי תמס (מחוץ לתמיסה) ושקילתם, כלומר לקשור את היונים המומסים למלח שאינו מומס, כך שניתן לשקול אותם.
בגלל המגוון הרחב של מלחים קשיי תמס, והעלות הנמוכה של החומרים והמכשור הנחוצים, כמו גם בגלל הדיוק הרב אליו ניתן להגיע על ידי שקילה, שיטה זו נפוצה במעבדות כימיה אנליטית.
גרווימטריה משמשת לאפיון תמיסה יונית, כלומר מציאת סוגי היונים בתמיסה וכמותם.
חלק מהיונים בטבע הם חסרי צבע או ריח, ולא ניתן לזהותם ללא שימוש במכשור מיוחד או בחומרים מיוחדים.
ראשית יש לשער איזה סוג יון נמצא בתמיסה, ואז יש למצוא יון במטען נגדי.
לא כל יון במטען נגדי מתאים, עליו ליצור מלח קשה תמס עם היון החשוד, וכן להופיע לפחות במלח קל תמס אחד.
בתהליך המדידה, מוסיפים את המלח קל התמס עם היון הנגדי לתמיסה.
אם נוצר משקע הרי שנוצר מלח קשה תמס, והיון המשוער כנראה נוכח.
אם לא נוצר משקע היון המשוער לא נמצא בתמיסה.
למציאת ריכוז היונים בתמיסה, שוקלים את כמות המלח קשה התמס אותו יצרנו.
בעזרת הנוסחה של התגובה הכימית ונפח התמיסה ניתן לקבל את ריכוז היונים בתמיסה.
נאמר כי נהר מסוים חשוד בזיהום של יוני עופרת (דבר הקורה לעיתים באזורים הסמוכים למפעלי תעשייה) ולא צפויה הימצאותם של יונים אחרים.
ראשית על החוקר לדגום נפח של מים מהנהר.
צריך לאתר מלח קשה תמס במים של עופרת, בדרך כלל במאגרי נתונים (לדוגמה).
אחד המלחים האלו הוא למשל עופרת דו-כלורית (PbCl2).
היון הנגדי הוא אם כן יון כלור.
כעת על החוקר לאתר מלח של כלור שהוא קל תמס במים, במקרה זה מדובר במקרה הנפוץ של מלח בישול (NaCl), שאותו מוסיף החוקר לדגימת מי הנהר.
המלח יומס במים בתגובה הבאה:
אם ישנם יוני עופרת בתמיסה תתרחש התגובה הבאה:
אם אין יוני עופרת לא תתרחש התגובה.
לכן, אם נוצר משקע בדגימה ישנם יוני עופרת, ואחרת אין כאלו.
נניח כי נפח הדגימה של מי הנהר הוא 0.01 ליטר.
יש להוסיף לדגימה כמות מספקת של מלח קל תמס כדי לשקע את כל יוני העופרת ולהשאיר עודף מלח נגדי מומס, לכן החוקר מוסיף את המלח קל התמס עד אשר לא נוצר יותר משקע.
לאחר מכן יש לסנן את התמיסה (למשל בעזרת נייר סינון או סינטרגלאס), לייבש את המלח ולשקול את המלח היבש.
הריכוז של יון העופרת בתמיסה נתון על ידי הנוסחה:
כאשר: c - ריכוז היון.
M - מסת המלח קשה התמס.
Mw - המסה המולרית של המלח קשה התמס.
- כמות מולי היון המתפרקת ממול אחד של מלח, שהיא גם מקדם היון בנוסחא האמפירית של המלח.
אם נשקלו 0.2781 גרם, יש אלפית מול של המלח, ולכן אלפית מול של יוני עופרת.
בהכפלה בנפח הדגימה, מדובר בעשירית מולר ריכוז יוני עופרת במי הנהר.
יצירת גבישים גדולים, מבחינת מסה ונפח, חשובה, הן כדי להקל על הסינון, והן כדי לאפשר שימוש במלח.
כדי ליצור גבישים גדולים יש לנתח את שלבי יצירת הגביש.
כבכל תגובת גיבוש גם כאן ישנם שלשה שלבים עיקריים:
שלב האינדוקציה הוא הזמן העובר עד יצירת גרעיני גיבוש.
שלב הנוקלאציה הוא השלב בו נוצרים גרעיני הגיבוש.
שלב גידול הגבישים הוא השלב בו גרעיני הגיבוש הקיימים גדלים.
הגורמים הממשטרים את הגיבוש הם העדיפות האנתלפית של יצירת גבישים, (שכן יצירת קשרי כימיים כרוכה בשחרור אנרגיה), ומחסום האנרגיה של הגדלת הגביש כנגד אנרגיית פני השטח של הגביש.
התוצאה היא הסתברות גבוהה ליצירת הרבה גבישים קטנים.
המעבר לשלב הנוקלאציה מתרחש כאשר גביש מסוים, למרות ההסתברות הנמוכה, גדל מעל הרדיוס הקריטי, שהוא הרדיוס ממנו והלאה גידול הגביש הופך אקסותרמי.
הוא השלב בו הגבישים גדלים לכדי הרדיוס הקריטי.
דבר זה יכול לקרות הסתברותית, או על ידי נוכחות של זיהום, שסביבו קל יותר לגביש להתגבש.
כדי לעודד נוקליאציה מערבבים את התמיסה, ובכך להגדיל את מספר ההתנגשויות הפוריות.
כדי לעודד את גידול הגבישים מניחים אותם בתמיסה חמה למשך זמן רב (מספר שעות), וזאת משום שאטומים ניתקים ומתחברים מהגבישים כל העת, וישנה הסתברות גבוהה יותר להתנגשות עם גביש גדול.
בערבוב התמיסה מושגות כמה מטרות, ראשית, הדרך שעוברת טיפת מלח קל תמס ארוכה יותר, ולכן מתנגשת ביותר יונים, ולכן משקעת יותר מלח קשה תמס.
שנית, נוצרות יותר התנגשויות ולכן הגבישים גדלים, והסיכוי ליצירת גרעיני גיבוש גדל.
טפטוף איטי של מלח קל התמס
בהאטת הטפטוף של מלח קל התמס, גדל זמן המגע בין המלחי קלי לקשי התמס, וגדלה ההסתברות ליצירת גרעיני גיבוש.
בתהליך זה משאירים את התמיסה מחוממת למשך זמן רב (מספר שעות).
בתהליך יונים יוצאים ונכנסים לגביש, וישנה הסתברות גבוהה יותר לקבלת יון בגביש גדול מאשר בגביש קטן: משום ששטחו רב יותר, ההתנגשות בו מסתברת יותר.
כך יון שיוצא מגביש קטן סביר יותר שיחזור לגביש גדול.
נמצא שהגודל הסופי של הגבישים פרופורציונלי הפוך לרמת הסופרסטורציה היחסית של התמיסה:
כאשר הוא ריכוז המגיבים ברגע הערבוב (הריכוז אילו לא היה נוצר משקע) ו-ריכוז שיווי המשקל.
בלשון פשוטה יותר, הוספת יתר של המלח קל התמס תגרור יצירת מרכזי גיבוש חדשים, במקום גידול הגבישים הקיימים.
ככל שקבוע המסיסות של המלח קטן יותר, הגיבוש קל יותר.
ככל שהטמפרטורה גבוהה יותר, פחות גיבוש מתרחש.
יצירת גבישים נקיים (כלומר ללא אטומים שאינם היון המנוטר או היון הנגדי) חשובה הן לדיוק המדידה, והן לשימוש במלח אחר-כך.
ישנם שני סוגים של תהליכים המזהמים את הגביש:
תהליכים היוצרים תערובת - ספיחה, ספיגה, כליאה, תהליכים בהם אטום לא ילידי מוקף בגביש מסביבו.
תהליכים היוצרים תרכובת - תהליכים בהם אטום לא ילידי יוצר קשר כימי עם אחד היונים בגביש.
התזת נוזל על המלח לפי ייבושו.
תפקיד השטיפה הוא לנקות את הגבישים מזיהומים שנספחו על פניהם, וממלחים נוספים העשויים להימצא בתמיסה.
עם זאת, שטיפה עלולה לגרום לשני גבישים הקשורים בצורה חלשה זה לזה להתפרק.
במהלך הזמן יונים יוצאים ונכנסים לגביש, וישנה הסתברות גבוהה יותר לקבלת יון אנאליט או יון נגדי, מאשר לקליטה של יון מזהם.
ניתן למנות כמה יתרונות לשיטה זו:
ראשית היא בת יישום למגוון רחב של יונים כמוסבר למעלה.
שנית, יחסית לשיטות ניטור וכימות אחרות, (בליעה אטומית למשל), המכשור בו השיטה משתמשת הוא זול ופשוט.
שלישית, מסה (בניגוד למשל לנפח) היא גודל קל לכימות בדרגת דיוק גבוהה בעלויות נמוכות, ומכאן דיוק רב שהשיטה עשויה להציע.
רביעית, בגלל פשטותה היא לא דורשת הכשרה מוקדמת, או מיומנות מיוחדת (בניגוד למשל לשיטת אלקטרוכימיות הדורשות ידע מוקדם בנושא).
עם זאת לשיטה ישנם גם כמה חסרונות: סף הדקטציה של השיטה תלוי במאזניים.
לשון אחרת, דרוש לפחות 1 מ"ג במאזניים מתקדמים, או 10 מ"ג במאזניים אופייניים, של מלח קשה תמס כדי לאתר את היונים בתמיסה ולכמת אותם.
לשיטה גם מגבלות טכניות, שכן, על פי טיב המסנן נבררים גודלי הגבישים שהשיטה מסננת.
כלומר ישנם גבישים בגודל מסוים שלא יסתננו, ובכך ייפגע דיוק הניסוי.
תופעה נוספת הקשורה לעניין זה היא סתימת מסננים, מכיוון שנכון להיום לא ידועה דרך לשליטה בגודל של כל גביש וגביש אלא רק הכוונת התפלגותם, בהכרח נוצרים גם גבישים קטנים מגודל החורים במסנן, אלו נתקעים בחורים וסותמים אותו.
בכפוף לאופן ביצוע הניסוי, בחלק מהמקרים לא ניתן להשתמש בתמיסה המסוננת, למשל במקרה של שימוש במסנן זכוכית ("סינטרגלאס").
גרוויטי פולס היא סדרת טלוויזיה מונפשת מסוגת הרפתקה, מסתורין וקומדיה ששודרה במקור בערוץ דיסני ובדיסני XD מ-2012 עד 2016. עלילת הסדרה עוקבת אחרי דיפר ומייבל פיינס, תאומים בני 12 שנשלחים על ידי הוריהם לבלות את החופש הגדול אצל דודם, סטאן, שמנהל מלכודת תיירים בעיירה הבדיונית גרוויטי פולס שבאורגון.
במהלך הקיץ דיפר ומייבל נתקלים במגוון תופעות על-טבעיות המתרחשות בעיירה.
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות רבות ולמדרוג גבוה והשפיעה רבות על סדרות הנפשה שנוצרו אחריה.
ב-2013 דורגה גרוויטי פולס על ידי מגזין TV Guide כאחת מ-60 סדרות ההנפשה הגדולות ביותר בכל הזמנים.
העונה הראשונה שודרה בערוץ דיסני מ-25 ביוני 2012, ועד 2 באוגוסט 2013. בערוץ דיסני ישראל, עונה זו שודרה מ-1 בנובמבר 2012 עד ל-14 במרץ 2014.
לאחר סיומה יצאו חמישה ספרים בעקבותיה: "גרוויטי פולס: יומן 3" המהווה את היומן שבסדרה (יצא בשני ספרים, חלק א' וחלק ב'), "המדריך של דיפר ומייבל למסתורין ולכיף", "גרוויטי פולס קללת אוצר שודדי הזמן", "גרוויטי פולס האגדות האבודות".
בנוסף, בשנת 2024 יצא "הספר של ביל", אשר מיועד לקהל הבוגר יותר.
ב-3 באוגוסט 2025, הוכרז באינסטגרם של הוצאת "ידיעות ספרים" על הוצאת תרגום לספר זה.
הסדרה עוקבת אחר תאומים בני 12, דיפר פיינס ומייבל פיינס.
הם נשלחים על ידי הוריהם לחופשת קיץ ב"בקתת המסתורין".
מלכודת התיירים של דוד שלהם, סטאן פיינס, הנמצאת בעיירה נידחת בשם גרוויטי פולס.
בתחילת הסדרה דיפר מוצא ביער יומן מסתורי עם המספר 3 עליו ובו רישומים בנוגע למפלצות ויצורים שונים הנמצאים בעיירה.
במהלך החופשה התאומים נקלעים להרפתקאות מסעירות הכוללות מפלצות ותופעות על-טבעיות.
לרוב הרפתקאותיהם נלווים אליהם: דודם סטאן, וונדי (עובדת בת 15 בבקתת המסתורין שדיפר מאוהב בה) וסוס (עובד נוסף וגדול גוף, שעובד בבקתה מאז היה בן 12).
בעונה הראשונה הם יוצאים להרפתקאות, בערך אחת לפרק.
בפרק 19 גדעון פיצקי, האויב של סטאן שהיומן השני בבעלותו, מזמן שד דמוי אילומינטי בשם ביל צופן כדי שייכנס למוחו של סטאן.
מייבל, דיפר וסוס נכנסים גם הם למוח של סטאן ומביסים את ביל שמבטיח שיחזור.
בסוף פרק 20 סטאן לוקח לגדעון את היומן השני ולוקח לדיפר את היומן השלישי.
בסצנה האחרונה של הפרק, וגם של העונה, מתברר שהיומן הראשון היה אצל סטאן.
הוא רצה את כל היומנים כדי לתקן ולהפעיל מחדש מכונה במעבדה מסתורית, הנמצאת מאחורי מכונת החטיפים.
העונה השנייה עוסקת בהתבגרותם של דיפר ומייבל ובחיפושם אחר מחבר היומנים.
בפרק 11 של עונה 2 סטאן מסיים את תיקון המכונה המסתורית ומתחילה ספירה לאחור בסופה המכונה תפעל.
הממשלה מגלה את הדברים הלא חוקיים שסטאן עשה כדי לבנות את המכונה ועוצרת את סטאן.
סטאן בורח ומגיע אל בקתת המסתורין שם נמצאים דיפר, מייבל וסוס.
כשהמכונה מופעלת יוצא מתוכה אחיו של סטאן, פורד, שהוא מחבר היומנים.
במשך שנים חקר את גרוויטי פולס ובנה מכונת מעבר בין ממדים (אותה מכונה שסטאן שחזר).
הוא נתקע בין ממדים אחרי ריב עם סטאן, שאחרי 30 שנה הצליח להחזירו.
מפרק 12 פורד התווסף לסדרה ויצא עם הדמויות הראשיות להרפתקאות.
הוא גילה שהפעלת מכונת המעבר בין ממדים פתחה סדק ביקום שמאפשר לביל להשתחרר מממד הסיוטים בו גר ולהשתלט על היקום.
בפרק 17 בעונה 2 מייבל מוסרת לביל, שהתחזה לבלנדין, את הסדק.
אחרי שביל משחרר את הסדק מתחיל פרק בן שלושה חלקים בשם המוזרמגדון.
בראשון ביל מקבל צורה אמיתית וחזקה במיוחד ומביא את חבריו המפלצות אל גרוויטי פולס ומביא עליה אבדון.
הוא כולא את מייבל בבועה.
במהלך הפרק הופך ביל את רוב תושבי גרוויטי פולס לאבן ואת פורד לפסל מזהב.
הוא מסדר את התושבים שהפך לאבן לצורת כיסא ענקי.
דיפר מוצא את וונדי וסוס והם הולכים לשחרר את מייבל.
בכל החלק השני דיפר, וונדי וסוס נמצאים בבועה של מייבל.
הבועה צבעונית ושמחה מאוד, ורק אחרי שכנועים מייבל מסכימה לצאת ממנה.
בחלק השלישי הם מגלים שסטאן והרבה דמויות מפרקים קודמים מסתתרים בבקתת המסתורין שהוטל עליה כישוף שמונע ממוזרויות להיכנס.
הם יוצרים מהבקתה רובוט ענקי המחסל את חבריו של ביל.
במקביל ביל מגלה שהוא וחבריו לא יכולים לעזוב את גרוויטי פולס בגלל חוק משיכת המוזרויות.
הוא משחרר את פורד כדי שינטרל בשבילו את חוק משיכת המוזרויות אך פורד מסרב.
אחרי שהחבורה של סטאן מחסלת את חבריו של ביל הם משחררים את האנשים שהפכו לאבן.
ביל תופס אותם, הופך אותם לדגלים וכולא את סטאן, פורד, דיפר ומייבל.
פורד מחליט לתת לביל להיכנס לו למוח ולקחת את הנוסחה המנטרלת את חוק משיכת המוזרויות, אבל אז מתברר שסטאן ופורד החליפו בגדים ושביל נכנס למוח של סטאן.
פורד מוחק לסטאן את כל הזיכרונות ובכך גם מוחק את ביל.
דיפר ומייבל, לא מקבלים את מחיקת הזיכרונות של סטאן, מנסים להזכיר לו הכל וגם מצליחים.
לסיום הם נפרדים מחבריהם וחוזרים לביתם בקליפורניה.
מייסון "דיפר" פיינס (עונות 1–2) - בן 12, אחיה התאום של מייבל, מתארח בגרוויטי פולס במהלך הקיץ.
מאופיין בסקרנות רבה, בביישנות, בנחישות ובחוכמה, ובעונה 2 מפגין אומץ רב בשמירת משפחתו.
בפרק הראשון דיפר מוצא יומן ביערות ועליו הספרה 3 בתוך כף יד בעלת שש אצבעות.
היומן מכיל את הסודות של גרוויטי פולס ובכללם תיאורים של מגוון רחב של יצורים ומפלצות השוכנים בצללים, חפצי קסם ומגוון משפטי זימון רוחות זומבים ועוד.
דיפר חוקר אותם באובססיביות ומגלה שמחבר היומן הוא דוד שלו (אחיו של סטאנלי) ומגיב לזה בשמחה מוגזמת.
הוא מאוהב בוונדי אך היא מסבירה לו שזה לא אפשרי בגלל הפרשי הגיל ביניהם, ובהדרגה הוא מקבל את זה.
הוא חבר טוב מאוד של סוס.
בגלל האשוח המצויר על הכובע שלו סמלו של דיפר בגלגל של ביל הוא עץ אשוח.
בפרק האחרון בסדרה חוגג את יום הולדתו ה-13.
מייבל פיינס (עונות 1–2) - בת 12, אחותו התאומה של דיפר.
מתארחת בגרוויטי פולס במהלך הקיץ.
מתוארת כילדה ילדותית ותמימה יחסית לגילה, לעיתים הודות לילדותיות שלה מגלה המון דברים מסקרנים.
אויבת מושבעת של פאסיפיקה (עד אמצע עונה 2), וחברה טובה של קנדי וגרנדה.
בסוף עונה שתיים ביל כולא אותה ב"כלא הדמיון" (הבועה של מייבל).
בבועה כל האזרחים ילדותיים ותמימים כמוה, הקיץ לא נגמר וכל מה שרוצים-קורה.
לאחר משפט ארוך שכמעט מוביל לכליאתם של מייבל ודיפר שם לנצח, היא מצליחה לצאת משם בעזרת דיפר.
היא מבינה שהכל מזויף ושהופנטה על ידי ביל.
באחד הסוודרים הבולטים ביותר שלה (היחיד שלבשה יותר מפעם אחת) ישנו סמל הכוכב נופל הידוע, לכן זהו סמלה בגלגל של ביל.
בפרק האחרון בסדרה חוגגת את יום הולדתה ה-13.
סטאנלי פיינס, דוד סטאן (עונות 1–2) - דוד רבא (אחיו של סבם שרמי) של מייבל ודיפר, מארח את דיפר ומייבל בבקתה שלו בגרוויטי פולס במהלך הקיץ.
איש מוזנח בעל קול צורמני שמרוויח כסף בעזרת מלכודת התיירים שלו שנקראת "בקתת המסתורין".
סטאן די קמצן, דבר המסביר את היותו גונב מחנויות פעמים רבות ומבצע פשעים נוספים.
במהלך הסדרה מתברר שסטאן מסתיר סודות רבים ממייבל ודיפר, הוא מתואר כדמות המורכבת בסדרה.
הוא הסתיר את המצאתו של פורד אחיו - הפורטל.
סטאן ופורד היו החברים הטובים ביותר בילדותם, כמו מייבל ודיפר.
עד שסטאן גילה שפורד עומד להתקבל לקולג'.
הם רבו וסטאן עזב את הבית.
אחרי הרבה שנים נפגשו אך רבו שוב ופורד נשאב לתוך הפורטל שבנה מאז סטאן מנסה להחזיר את אחיו, תוך כדי לקיחת הזהות והשם שלו והפיכת ביתו ל"בקתת המסתורין".
דיפר ומייבל כלל לא ידעו שיש לו אח תאום.
סטאן התחזה לפורד על מנת שביל יחשוב שהוא אחיו התאום, ויוכל להיכנס לראשו ולמצוא את נוסחת המוזריות, שתסייע לו לצאת משטחי גרוויטי פולס אל שאר העולם.
כשנכנס לראשו של סטאן, פורד מוחק את זיכרונו.
כך ביל (ששהה בראשו) נמחק גם הוא.
הזיכרון של סטאן חזר כשחזר לבקתה ונזכר בדברים שם.
על תרבושו הידוע של סטאן מצויר דג, וזהו סמלו של סטאן בגלגל של ביל.
סטאנפורד פילבריק פיינס, דוד רבא פורד (עונה 2) - דוד רבא (אחיו של סבם שרמי) של מייבל ודיפר, אחיו של סטאנלי.
המחבר של שלושת היומנים, שהיו רישומי מחקר שתיארו את המוזרויות של גרוויטי פולס.
במהלך מחקריו בצעירותו רימה אותו ביל כך שיבנה פורטל למעבר בין ממדים ויוכל להשתלט על היקום.
פורד נשאב לתוך הפורטל שבנה בגלל מריבה עם אחיו, ועבר בין יקומים במשך תקופה.
במחצית העונה השנייה סטאנלי מדליק את הפורטל וגורם לשובו של אחיו.
פורד כועס עליו כיוון שפתיחת הפורטל איפשרה לביל מעבר לעולם שלהם.
לאחר האירוע פורד ודיפר התחברו ומצאו תחומי עניין משותפים: המשחק האהוב עליהם ("מבוכים, מבוכים ועוד מבוכים"), שניהם חכמים ולשניהם סקרנות לגבי המוזרויות וגרוויטי פולס.
לפורד הייתה מעבדה סודית מתחת לבקתה, בה חקר את גרוויטי פולס ואת המתרחש בה, וכתב את שלושת היומנים.
פורד נולד עם שש אצבעות בכל יד ולכן זה סמלו בגלגל של ביל.
לכן התחיל לחקור את המוזריות, שלפי מחקריו מרוכזים בגרוויטי פולס, ולכן הוא מגיע לשם לראשונה.
סוס אלזמירנו רמירז (עונות 1–2) - איש התחזוקה של בקתת המסתורין.
מוצג כטיפש אך לעיתים אומר דברי חוכמה ופילוסופיה.
הופך במהירות לחבר טוב מאוד של דיפר ומייבל.
על חולצתו הקבועה של סוס יש סימן שאלה ולכן זהו הסמלו בגלגל של ביל.
החולצה שייכת ל"בקתת המסתורין" ובקתת המסתורין שמתאפיינת בכך שתיירים לא יודעים מה קורה בה, ולכן סימן השאלה על החולצה.
לאחר שסטאן משלים עם אחיו, הם רוצים לצאת למסע ולסגור את בקתת המסתורין לתמיד, לבסוף סטאן הופך את סוס למנהל הבקתה.
וונדי בלרבל קורדרוי (עונות 1–2) - עובדת בבקתת המסתורין, בת 15, מתוארת כנערה מתבגרת.
חבריה הטובים הם טאמברי, רובי, לי, נייט ותומפסון.
עוברת ללמוד בתיכון בסוף הסדרה.
אביה הוא חוטב עצים המכונה "דן הגבר" (דן קורדרוי).
וונד נחשבת ל"קרת רוח" ולכן סמלה של וונדי בגלגל של ביל הוא שקית קרח.
במהלך הסדרה הודתה שהיא לא אדישה אלא בפועל לחוצה בכל דקה ביום.
רטט (עונות 1–2) - החזיר של מייבל.
מייבל זכתה בו בקרנבל כאשר ניחשה את משקלו הנכון.
באחד הפרקים מייבל ביקשה מסטאן לשמור על רטט, סטאן התעצבן עליו והשאיר אותו בחוץ, כך נחטף בידי פטרודקטיל.
משהבין שרטט חשוב למייבל סטן מציל אותו בסוף הפרק.
דמותו הייתה מועמדת לפרס ניקלודיאון לחיה המדובבת הטובה ביותר.
שאחרי שקולל על ידי מכשף רשע יכול להגיד רק את שמו "שמביולוק".
פעם ב-1,000 שנה יכול לדבר בשפת בני האדם
פאסיפיקה אליס צפון מערב (עונות 1–2) - האויבת לשעבר של מייבל.
משפחתה היא אוסף של נוכלים ושקרנים שיעשו הכל להשיג את מטרתם - כבוד וכסף.
היא מוצגת כילדה מקובלת, אנוכית ושחצנית.
בסוף היא נהיית חברה של מייבל ודיפר.
סמלה בגלגל של ביל הוא לאמה מכיוון שלבשה את הסוודר של מייבל מאחד משלושת פרקי סיום העונה השנייה.
גדעון צ'ארלס גליפול (נקרא גם "גדעון פיצקי" או "גדעון הקטן") (עונות 1–2) - ילד המגיע לגרוויטי פולס כמדיום ומתאהב במייבל.
שונא גיבורים ובעיקר את דיפר וסטאן.
במהלך הסדרה מנסה נואשות לקרב אליו את מייבל, הדוחה אותו בכל פעם.
החזיק ביומן השני, עד שנלקח ממנו על ידי סטאן.
הנבל הראשי בעונה הראשונה, במהלך העונה השנייה נמצא בכלא (בסוף הוא משתחרר).
שירת את ביל באפוקליפסה ("מוזרמגדון") אך מורד בו כדי להציל את מייבל (חושב שככה תאהב אותו).
באוהל הטלפתי שלו הסמל הוא כוכב הטלפתיה, ולכן זה סמלו של בגלגל של ביל.
בסוף העונה השנייה מחליט להפוך לאדם טוב.
ביל צופן (עונות 1–2) - האנטגוניסט הראשי של הסדרה.
יצור בצורת משולש צהוב עם עין אחת (מבוסס על האילומינטי) עם כובע ועניבת פרפר.
רוצה להשתלט על היקום עם חבריו הבין ממדיים ולהפוך אותו לכאוס.
להשגת מטרותיו ביל עושה עסקאות מפוקפקות.
הוא בעל יכולת שכנוע רבה, העוזרת לו להתל ולרמות אנשים אחרים לטובתו.
בשלושת הפרקים האחרונים מביא את המוזרמגדון שמטרתו להפיל מוזרות על היקום, תוכניתו נכשלת כשהוא מבין שיש מחסום המפריד בין גרוויטי פולס לשאר העולם.
פורד הוא האדם היחיד היודע את המשוואה לניפוץ המחסום, ביל מתכנן להשתלט על מוחו של פורד ולקחת את המשוואה ממוחו.
סטאן מתלבש כמו פרוד כדי שביל ישתלט על המוח שלו, וכך ביל מפסיד.
גיפאני (עונה 2) - דמות נערה יפנית מהמשחק "אקדמיית הדייטים" - סימולטור דייטים שסוס קונה בעונה השנייה כדי ללמוד להתחיל עם בנות.
בהתחלה נראית כנחמדה, אך כשסוס פגש את מלודי הופכת למטורפת.
היא עוקבת אחרי סוס ומנסה לפגוע במלודי כדי שיהיה רק שלה.
כשסוס זורק את הדיסק שלה לתנור הוא מנצח אותה.
לפי "יומן 3" היא עברה למשחק "לוחמי הקרב" והפכה לבת זוגו של ראמבל מק'סקרמיש.
בלֵנדין בלנג'מין בלָנדין (עונות 1–2) - מתקן סטיות בזמן.
דיפר ומייבל מוליכים אותו שולל וגורמים להסתבכותו עם תינוק הזמן.
בלנדין מתחרה נגדם בזירת משחקי הזמן של הגלדיאטורים "גלובנאר" ומפסיד במשחק.
לאחר שניצחו לדיפר ומייבל ניתנה הזכות לשלוט בגורלו (באישור תינוק הזמן ועל-פי חוקי התחרות).
הם קובעים שגורלו הוא שיער יפה וחזרה לצוות "מתקני הסטיות בזמן" (בפיקוח תינוק הזמן).
לולף (עונה 1) - עובד בצוות מתקני הסטיות בזמן.
אחד מהשוטרים שנשלחו לתפוס את בלנדין בפרק 9 של עונה 1 (כי לא פיקח על החריגות) ובפרק 8 של עונה 2 (כיוון שברח מהכלא).
דאנדגרן (עונה 1) - עובד בצוות מתקני הסטיות בזמן.
כרונליוס אימפינטום טיטאניקוס האינפיטיטי "תינוק הזמן" (עונה 1–2) - השריד היחידי של ענקי הזמן, תינוק ענק שבמצחו מצויר שעון חול.
הושמד על ידי ביל .
בכתוביות הסיום של פרק 18 של עונה 2 צוין שהוא מתחדש לאחר 1000 שנים.
פידלפורד האדרון ג'יי מק'גאקט "מק'גאקט הזקן" (עונות 1–2) - מכונאי זקן, משוגע ומזוקן.
הקים את אגודת העין העיוורת, מטרתה למחוק זיכרונות מטרידים ומוזרים מאנשים.
בעיקר מסתורי העיר בהם נתקלים האנשים, וזה על מנת לאפשר להם חיים שלווים ורגועים חסרי פחד.
מחק לעצמו את הזיכרון כל כך הרבה פעמים שמוחו התרוקן מכל ידע שהיה לו וכך הפך למשוגע.
בסוף הסדרה קנה את אחוזת "צפון מערב" לאחר שמכר פטנטים מצליחים לממשלת ארצות הברית וקיבל עליהם מיליונים.
מק'גאקט הוא מלומד ומרכיב משקפיים מפרק שבע "קהילת העין העיוורת", לכן סמלו בגלגל של ביל הוא משקפיים.
רובי סטייסי ולנטינו (עונות 1–2) - מכונה גם "רובי וי".
בחור בעל שיער שחור קצר ופצעי בגרות ("חצ'קונים").
מנגן בגיטרה חשמלית, שר ונוהג לעשות גרפיטי ברחבי העיירה גרוויטי פולס.
חבר לשעבר של וונדי ונמצא בקבוצת החברים של וונדי.
רובי מתקשה להשלים עם פרידתו מוונדי ומאשים בכך את דיפר.
למייבל יש אמפתיה כלפיו והיא מנסה לעזור לו להתגבר על הפרידה.
בפרק 9 עונה 2- "אל האהבה" בעקבות שתייה של שיקוי אהבה, רובי וטמברי (נערה שחיה בעיר וחברה בקבוצת החברים של וונדי) נהיים זוג וזה עוזר לרובי להתגבר על הפרידה מוונדי.
רובי לא מזכיר את הוריו לעולם, הוא חושב שהם שמחים מדי ביחס לעובדה שהם מנהלי לוויות.
על הז'קט השחור הקבוע שלו יש ציור של לב שרוט, וזה סמלו של רובי בגלגל של ביל.
לדברי וונדי הוא לובש אותו מכיתה ה'.
קנדי צ'ו (עונות 1–2) - חברה טובה של מייבל ושל גרנדה.
קנדי רזה, נמוכה וממושקפת, ממוצא סיני.
בקיץ-ווין (חג שהומצא על ידי תושבי גרוויטי פולס בסגנון האלווין רק בקיץ) התחפשה לסוכרייה.
בטיול הרס - האטרקציות של דוד סטאן, עונה 2 פרק 16, התאהבה Edwin, אבל זו לא הובילה לשום מקום.
גרנדה גרנדינאטור (עונות 1–2) - חברה טובה של מייבל ושל קנדי.
ילדה שמנמנה (דבר המעניק לה מראה מגושם) גדולה וחזקה מאוד, עם קול עמוק וגברי.
נהיית חברתו של הנסיך האוסטרי מריוס.
בלאבס (עונות 1–2) - השריף של גרוויטי פולס.
אדם נמוך קומה, כהה-עור וכבד משקל.
לא מאמין בדיפר ונוטה לזלזל בו בשל היותו ילד.
שריף בלאבס יוצא עם סגן דורלאנד.
סגן אדווין דורלאנד (עונות 1–2) - שותפו רף השכל של שריף בלאבס.
הפוך במראהו משריף באבלס .
נחשף שסגן דורלאנד יוצא עם שריף בלאבס.
פרסטון צפון מערב (עונות 1–2) - אביה של פאסיפיקה.
עשיר, חסר סבלנות ושונא אזרחים פשוטים.
לאחר שנשבע אמונים לביל והשקיע את החסכונות באיגרות חוב מוזרות, נאלץ למכור את האחוזה כדי לפרנס את משפחתו.
טובי הנחוש (עונה 1) - כתב כושל בעיתון גרוויטי פולס.
היה חבר באגודת העין העיוורת.
עבד בשביל גדעון פיצקי באחד מפרקי הסדרה ובספר "גרוויטי פולס - כוחות נסתרים".
שנדרה חימנז (עונות 1–2) - כתבת ב"חדשות גרוויטי פולס".
היא מקצועית ומפורסמת ועולה בכך לעומת טובי הנחוש.
טיילר אופנוענחמוד (קיוטבייקר) (עונות 1–2) - אזרח מן השורה, תמיד מעודד אנשים.