tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שתי הקבוצות אוחדו ב-1891, והמועדון החדש נקרא "אינטרנציונלה טורינו".
באותה שנה נוסדה התאחדות הכדורגל האיטלקית (FIGC) ומושבה הראשון היה בטורינו.
בשנים 1896–1897 ארגנה "הפדרציה האיטלקית להתעמלות" (FNGI) תחרויות כדורגל נפרדות, אולם רק הטורנירים שנערכו על ידי ההתאחדות לכדורגל נחשבות כיום לרשמיות.
הליגה הארצית הראשונה, שנקראה "אליפות הכדורגל האיטלקי", הוקמה על ידי ההתאחדות ב-1898. בתחילה היו חברות בה ארבע קבוצות בלבד, והתחרות הראשונה התקיימה כולה ביום אחד, 8 במאי, ובה זכתה גנואה.
בשנים הבאות נפוץ המשחק למקומות נוספים ברחבי איטליה - ב-1899 הוקם המועדון הראשון במילאנו, א.ס.
מילאן, וב-1900 הצטרפה לליגה קבוצה נוספת מטורינו, יובנטוס, שהפכה לאחת מהבולטות במדינה.
ב-1908 הוקם מועדון נוסף במילאנו, אינטר מילאנו שגם הוא מהבולטים במדינה.
הליגה הורחבה משמעותית במשך השנים, והחלה להתקיים במבנה של בתים אזוריים ולאחריהם משחקי פלייאוף הקובעים את זהות האלופה.
בשנת 1910 הוקמה הנבחרת הלאומית של איטליה, שערכה את משחקה הראשון נגד , ולימים הפכה לאחת מהנבחרות הבולטות בטורנירים האולימפיים ובגביעי העולם.
ב-1929 השתנה מבנה הכדורגל האיטלקי בכללותו - המבנה הישן של בתים אזוריים בוטל, ובמקומו נוסדה מערכת ליגות במבנה עלייה וירידה.
הליגה הבכירה, סרייה א', החלה את דרכה עם שמונה עשר קבוצות, ומבנה זה נשמר עד היום.
על הישגיה הבולטים של נבחרת איטליה נמנים ארבע זכיות בגביע העולם (בשנים 1934, 1938, 1982 ו-2006), זכייה אחת באליפות אירופה ב-1968 ומספר מדליות במשחקים האולימפיים.
גם הנבחרות הלאומיות לגילאים צעירים הגיעו להישגים רבים לאורך השנים.
איטליה מדורגת שלישית (לאחר ספרד ואנגליה) במספר הזכיות של מועדוניה בגביע אירופה לאלופות עם 12 תארים, שהושגו על ידי מילאן, אינטר מילאנו ויובנטוס.
קבוצות איטלקיות השיגו גם שבע זכיות בגביע אירופה למחזיקות גביע ועשר זכיות בטורנירי גביע ערי הירידים וגביע אופ"א.
כדורגל הוא ענף ספורט פופולרי בצרפת.
הישות המארגנת הרשמית של תחרויות הכדורגל בצרפת היא התאחדות הכדורגל הצרפתית .
ההתאחדות נוסדה ב-7 באפריל 1919 כתוצאה מאיחוד של מספר ארגונים.
בשנת 2004 כללה ההתאחדות 18,194 מועדונים.
הליגה המקצוענית לכדורגל (LFP), נוסדה ב-1944 תחת ניהולה של ההתאחדות.
הליגה המקצוענית כוללת את 20 הקבוצות המשחקות בליגה 1, 20 הקבוצות בליגה 2 וכן 6 מתוך 20 קבוצות בליגה הלאומית (National).
בנוסף ה-LFP אחראי גם על גביע הליגה.
ההתאחדות הצרפתית מנהלת את הליגה הלאומית החצי מקצוענית, אליפות הליגה לחובבנים (CFA), אליפות הליגה לחובבנים 2 (CFA2), ואת גביע המדינה.
בנוסף, ההתאחדות מנהלת את הליגות לנשים (ליגה 1, ליגה 2 וליגה 3) ואת גביע המדינה לנשים.
בהתאחדות מחלקה לקבוצות נוער שמנהלת את הליגות לנוער (ליגה לאומית עד גיל 18, ליגה לאומית עד גיל 16, הליגה הפדרלית עד גיל 14) וכן את הגביע לנוער (עד גיל 18) שנקרא גביע גומברנלה.
את צרפת מייצגות נבחרת צרפת בכדורגל ונבחרת צרפת בכדורגל נשים וכן קבוצות לפי גיל מגיל 14 ועד לגיל 21.
הנבחרת מכונה טריקולור (שלושת הצבעים) בעקבות שלושת הצבעים (כחול, לבן, אדום) שבדגל המדינה ובתלבושת הנבחרת.
לנבחרת צרפת שתי זכיות בגביע העולם בכדורגל בשנים 1998 ו-2018 וזכייה אחת באליפות אירופה בכדורגל בשנת 2000.
בליגה הבכירה בצרפת מספר קבוצות חשובות, ובהן: אולימפיק ליון, אולימפיק מרסיי, פריז סן-ז'רמן, ז'ירונדן דה בורדו, מונקו.
אצטדיון הכדורגל הגדול בצרפת מאז ינואר 1998 הוא הסטאד דה פרנס הממוקם בסן דני ליד פריז.
האצטדיון מכיל 80 אלף מקומות ישיבה.
זהו אצטדיון לאומי ואינו משמש כמגרשה של אף קבוצה.
האצטדיון השני בגודלו הוא סטאד ולודרום (60 אלף מקומות ישיבה), המשמש כאצטדיונה של אולימפיק מרסיי.
לאחר מכן אצטדיון פארק דה פראנס (פריז סן-ז'רמן, 50 אלף מקומות ישיבה), סטאד דה ז'רלן (אולימפיק ליון, 43,051 מקומות ישיבה) ואצטדיון בולארט (לאנס, 42 אלף מקומות ישיבה).
הכדורגל בממלכה המאוחדת מנוהל בנפרד בכל אחת מארבע אומות הבית של הממלכה המאוחדת, כאשר לכל אחת מהן התאחדות כדורגל עצמאית האחראית על ניהול הכדורגל בתחום שיפוטה.
נבחרת הממלכה המאוחדת לא הייתה פעילה מאז 1972, אך הוקמה מחדש לקראת השתתפותה בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת לונדון ב-2012.
לפרטים עבור הכדורגל בארבע האומות, ראו:
ערך זה משווה בין הכדורגל במדינות השונות.
ישנן ליגות כדורגל נפרדות לאנגליה, סקוטלנד, ויילס וצפון אירלנד, על אף שמספר מועדונים משחקים מחוץ למדינה שלהם בשל סיבות לוגיסטיות רבות.
לוויילס לא הייתה ליגה לאומית עד שנת 1992 (אף על פי שליגות אזוריות במדינה התקיימו לפני כן), דבר שמסביר למה המועדונים הוולשים הבכירים משחקים כיום במה שמוגדר כמערכת הליגות האנגלית.
מבנה ליגות הכדורגל באנגליה כולל מאות של ליגות היררכיות, ומורכב מאלפי חטיבות.
הפרמייר ליג היא הדרגה העליונה, הדרגה השנייה היא הפוטבול ליג ולאחריה הפוטבול קונפרנס, שם המבנה מתחיל להפוך לאזורי וכולל את הפרמייר ליג הצפונית, הליגה הדרומית והליגה האיסטמיאנית, ורבות נוספות לידן.
המועדונים הוולשים קארדיף סיטי, קולוויין ביי, מרת'ייר טיידפיל, ניוספורט קאונטי, סוונסי סיטי ו-רקסהאם משחקים במערכת הליגות האנגלית.
מועדון אחד שמשחק בפוטבול ליג, צ'סטר סיטי, יש אצטדיון הגובל בוויילס, כאשר משרדי המועדון ממוקמים באנגליה אך המגרש למעשה נמצא בוויילס.
מבנה ליגות הכדורגל בצפון אירלנד כולל את ה-א.פ.א.
מועדון צפון אירי אחד, דרי סיטי, משחק מחוץ לבריטניה, במערכת ליגות הכדורגל ברפובליקה של אירלנד.
מבנה ליגות הכדורגל בסקוטלנד קטן יותר, וכולל שתי ליגות לאומיות בלבד: ליגת העל הסקוטית (SPL) והפוטבול ליג הסקוטית.
עם זאת, יש ליגות אזוריות אחרות שלא מקושרות לליגות הלאומיות, בהן ליגת הכדורגל של היילנד, ליגת הכדורגל של מזרח סקוטלנד וליגת הכדורגל של דרום סקוטלנד.
מועדון אנגלי אחד, ברוויק ריינג'רס, משחק במערכת הליגות הסקוטית.
מבנה ליגות הכדורגל בסקוטלנד כולל ליגת העל הוולשית ומספר ליגות אזוריות.
מועדון הליגה העליונה דה ניו סינטס החל לערוך את משחקי הבית שלו בצד האנגלי של הגבול באווסטרי ב-2007. בעבר, הסינטס ייצגו את הכפר הקטן "לנסנטפרייד-ימ-מצ'יין", אך התאחדה עם אסווסטרי טאון, ששיחקה בעבר במערכת הליגות הוולשית, ב-2003.
יש מספר רב של תחרויות גביע בשיטת נוק-אאוט למועדונים בבריטניה.
גם אלו, מאורגנים במבנים המתאימים להם: האנגלי, הסקוטי, הוולשי והצפון אירי.
ברבים מהגביעים מובטחת לזוכה הפעלה למוקדמות גביע אופ"א.
כל התאחדות כדורגל מפעילה את הגביע הלאומי שלה, גביע ה-FA באנגליה, הגביע הסקוטי בסקוטלנד, הגביע הוולשי בוויילס והגביע האירי בצפון אירלנד.
באופן מסורתי, גביעים אלו היו פתוחים מבחינת המועדונים המתקבלים אליהם, כאשר קבוצות רבות שלא מגיעות מאותו לאום (ו/או אותה מערכת ליגות) נכנסות לתחרות.
בשנים האחרונות הכללים התהדקו, ותחרויות הגביע פתוחות רק לקבוצות המשחקות במערכת ליגות הכדורגל של אותה אומה.
ישנם מספר גביעים נוספים שמשחקים בהם יותר מועדונים, אך הם נושאים פחות יוקרה, בהם גביע הפוטבול ליג באנגליה, גביע הליגה הסקוטי בסקוטלנד, גביע ליגת העל הוולשית בוויילס וגביע הליגה האירי בצפון אירלנד.
מספר גביעים ששוחקו בעבר היו בין מדינות שונות מבריטניה, לדוגמת הגביע האנגלו-סקוטי.
תחרות גביע נוספת שחוצה את גבולות בריטניה היא גביע סטנטה ספורטס, שמציגה ארבע קבוצות מהליגה הצפון אירית וארבע קבוצות מליגת הכדורגל של אירלנד מהרפובליקה של אירלנד.
כיום אין נבחרת לאומית של בריטניה, ולעומת זאת ישנן נבחרות לאומיות לכל אחת מאומות הבית, המייצגות בתחרויות הבינלאומיות את , , ו, וכמו כן ישנן נבחרות לגילים צעירים שונים לכל אחת מהאומות.
לעיתים ישנם דיונים של שחקנים מסוימים המחזיקים פשוט בדרכון בריטי, באיזה נבחרת הם יכולים לשחק, אך בדרך כלל שחקן רשאי לשחק עבור כל אומה שבה הוא, הוריו או סביו נולדו (במקרה שבו מוצאו הוא ממדינות שונות, הוא יכול לבחור עבור איזו נבחרת הוא משחק).
שחקנים ממושבות הכתר הבריטיות (כדוגמת האי מאן ואיי התעלה), שמבחינה טכנית לא נמצאות בממלכה המאוחדת, יכולים לשחק עבור כל אחת מארבע הנבחרות גם הם.
עם זאת, ישנם מקרים שבהם נבחרת יחידה מתחרה תחת דגל הממלכה המאוחדת.
הדוגמה הבולטת ביותר היא משחקי הקיץ האולימפיים, שבהם נבחרת בריטניה מתחרה כמדינה אחת תחת השם "Great Britain" (בריטניה הגדולה).
בשנים המוקדמות, בתחרות הכדורגל האולימפית התמודדו חובבים בצד אחד, ובצד השני הוועד האולימפי של בריטניה הסכים לשלוח את נבחרת החובבים של אנגליה כמייצגת של בריטניה כולה (הנבחרת לא הייתה נציגה אמיתית של בריטניה כולה, אך שיחקה תחת דגל זה).
בשנים האחרונות תחרות הכדורגל האולימפית משוחקת בין נבחרות עד גיל 23, ובריטניה לא שולחת אף ייצוג אליו.
מספר אנשים, כדוגמת הפוליטיקאי טוני באנקס, הציעו שלבריטניה תהיה נבחרת אחת בלבד שתייצג אותה, אך כל ארבע התאחדויות הכדורגל התנגדו לרעיון זה.
נבחרת הרפובליקה של אירלנד, אף על פי שאינה חלק מהממלכה המאוחדת, מוגדרת לעיתים קרובות כ-"home team" (נבחרת מבריטניה), בשל העובדה שכל חמש הנבחרות ממוקמות באיים הבריטיים.
משחקים בינלאומיים בין הנבחרות הבריטיות
נבחרות בריטניה נפגשו ביניהן יותר מכל אומות הכדורגל ברחבי העולם.
משחק הכדורגל הבינלאומי הראשון בעולם שוחק בין נבחרות אנגליה וסקוטלנד ב-1872, והסתיים בתיקו 0-0. מאז, כל ארבע הנבחרות החלו לערוך בקביעות משחקי ידידות אחת נגד השנייה.
ב-1883 תחרות רשמית בין נבחרות בריטניה, אליפות הבית הבריטית, נפתחה, שהבטיחה שכל אחת מהנבחרות תתמודד מול כל שלוש האחרות לפחות שלוש פעמים בעונה.
האליפות חדלה להתקיים בשנת 1984, בין היתר בשל מספר צופים נמוך במשחקים והבעיות בצפון אירלנד.
מאז הנבחרות משחקות יחד בעיקר כאשר הן מוגרלות בבית אחד בתחרויות בינלאומית כדוגמת המונדיאל או היורו.
גם מאז 1984, כאשר אליפות הבית הבריטית הסתיימה, היו מספר משחקים ששוחקו בין ארבע הנבחרות הבריטיות.
מאז סיום אליפות הבית הבריטית, אוהדים ושחקנים רצו שיוקם טורניר חדש לאומות בריטניה.
בעקבות כך, למרות התנגדויות שונות, בהן מצידה של אנגליה, בשנת 2008 הוחלט על פתיחת טורניר בשם "טורניר ארבע ההתאחדויות", שיחל בשנת 2011 ויפגיש את נבחרות אירלנד, סקוטלנד, ויילס וצפון אירלנד.
23 באפריל 1986 (אצטדיון ומבלי), גביע רוס - ניצחון 1-2 לאנגליה
21 במאי 1988 (אצטדיון ומבלי), גביע רוס - ניצחון 0-1 לאנגליה
17 בנובמבר 1999 (אצטדיון ומבלי), מוקדמות יורו 2000 - ניצחון 0-1 לסקוטלנד
9 באוקטובר 2004 (אולד טראפורד), מוקדמות מונדיאל 2006 - ניצחון 0-2 לאנגליה
15 באוקטובר 1986 (אצטדיון ומבלי), מוקדמות יורו 1988 - ניצחון 0-3 לאנגליה
26 במרץ 2005 (אולד טראפורד), מוקדמות מונדיאל 2006 - ניצחון 0-4 לאנגליה
25 במאי 1985 (האמפדן פארק), גביע רוס - ניצחון 0-1 לסקוטלנד
27 במאי 1997 (רוגבי פארק), משחק ידידות - ניצחון 0-1 לוויילס
19 בפברואר 1992 (האמפדן פארק), משחק ידידות - ניצחון 0-1 לסקוטלנד
3 בספטמבר 2005 (אצטדיון המילניום), מוקדמות מונדיאל 2006 - ניצחון 0-1 לאנגליה
18 בפברואר 2004 (אצטדיון המילניום), משחק ידידות - ניצחון 0-4 לוויילס
8 בספטמבר 2004 (אצטדיון המילניום), מוקדמות מונדיאל 2006 - תיקו 2-2
27 בפברואר 1985 (וינדסור פארק), מוקדמות מונדיאל 1986 - ניצחון 0-1 לאנגליה
1 באפריל 1987 (וינדסור פארק), מוקדמות יורו 1988 - ניצחון 0-2 לאנגליה
7 בספטמבר 2005 (וינדסור פארק), מוקדמות מונדיאל 2006 - ניצחון 0-1 לצפון אירלנד
8 באוקטובר 2005 (וינדסור פארק), מוקדמות מונדיאל 2006 - ניצחון 2-3 לוויילס
6 בפברואר 2007 (וינדסור פארק), משחק ידידות - תיקו 0-0
כדורגל במושבות הכתר הבריטיות ובטריטוריות שמעבר לים
על אף שמבחינה טכנית אינן נמצאות בממלכה המאוחדת, הכדורגל במושבות הכתר הבריטיות נשלט ומנוהל בידי התאחדות הכדורגל האנגלית.
אף על פי כן, שחקנים ממושבות הכתר הבריטיות יכולים לשחק בכל אחת מארבע הנבחרות הבריטיות, בעוד שבאותו הזמן גם למושבות הכתר הבריטיות יש את הנבחרות שלה עצמה:
הטריטוריות שמעבר לים מבחינה טכנית אינן חלק מהממלכה המאוחדת כאחד, ויש להן נבחרות משל עצמן.
לכמה מהטריטוריות שמעבר לים ישנה חברות מלאה בפדרציות האזוריות המקבילות:
נבחרת איי הבתולה הבריטיים בכדורגל
נבחרת נבחרת איי טרקס וקייקוס בכדורגל
1968/1969: דנפרמליין אתלטיק 0-1 וסט ברומיץ' אלביון
באנגליה נמצא מוזיאון הכדורגל הלאומי של בריטניה, הממוקם באצטדיון דידפייל בפרסטון שבלנקשייר.
המוזיאון מחזיק באוספים המדגימים את החשיבות הבינלאומית, האירופית והלאומית של הכדורגל האנגלי, וכמו כן עורך תרשים של ההיסטוריה של המשחק באנגליה.
בנוסף, ממוקם בתוכו היכל התהילה של הכדורגל האנגלי.
בסקוטלנד נמצא מוזיאון הכדורגל הסקוטי הממוקם בהאמפדן פארק שבגלאזגו, ומשמש למטרות דומות עבור הכדורגל הסקוטי.
הכדורגל בוויילס מנוהל על ידי התאחדות הכדורגל של ויילס (FAW), שהוקמה בשנת 1876. ההתאחדות מנהלת את הנבחרת הלאומית של ויילס ואת מבנה ליגות הכדורגל בוויילס.
הכדורגל נחשב לספורט השני בגודלו בוויילס אחרי הרוגבי.
כיום מספר קטן של קבוצות ולשיות משחקות בליגות האנגליות, מביניהם קארדיף סיטי וסוונסי סיטי משחקות בצ'מפיונשיפ.
קבוצות אחרות שמשחקות בליגות האנגליות הן וורקסהאם, ניוספורט קאונטי, מרת'ייר טיידפיל וקולוויין ביי.
שש קבוצות אלה משחקות כולן בפירמידת ליגת הכדורגל האנגלית מאז הקמתן ודחו הצעה לעבור לליגה של ויילס כאשר זו נוסדה בשנת 1992 - אף על פי שקבוצות בנגור סיטי, בארי טאון, קארנרפון טאון, ניוטאון ורהייל הסכימו לעבור לפירמידת הליגה הוולשית.
מאז 1996, התאחדות הכדורגל של ויילס מרשה רק לקבוצות מהליגה הוולשית לקחת חלק בגביע הוולשי.
מערכת הליגות הוולשיות מדורגת על ידי אופ"א במקום ה-47 (מבין 52 החברות הנוכחיות), לצד חברתה לממלכה המאוחדת צפון אירלנד, וקרוב למדינות כאזרבייג'ן ומלטה.
לפיכך, קבוצות המסיימות במקומות הגבוהים בליגת העל הוולשית מוכרחות להתחיל משלבים מוקדמים מאוד בתחרויות של אופ"א, כדוגמת גביע אופ"א.
המשחק פופולרי בכל רחבי ויילס, במיוחד בצפון ובקריות או בערים עם מועדונים המשחקים בליגות האנגליות או בליגת העל הוולשית.
המשחק פופולרי ביותר במעמד העובדים בוויילס.
משמעות הכדורגל לזהות הלאומית בוויילס
קארדיף סיטי, לדוגמה, נחשבת למועדון שיצר וקידם זהות לאומית ולשית בצורה משמעותית.
על פי מחקר שנעשה בשנת 2000, המועדון שימש ככלי חשוב לביטוי ולהגברת הזהות הלאומית והתרבותית של הקהילה הוולשית בדרום ויילס.
זהות המועדון של קארדיף נפגעת מכך שהוא משחק בליגות האנגליות, מה שמונע ממנו להשתתף בתחרויות האירופיות באופן מלא עקב הגבלות של אופ"א.
יש הטוענים שהדרך היחידה להשיג את הפוטנציאל המלא של המועדון היא על ידי העפלה לתחרויות אירופיות, אך ההחלטה להישאר במערכת הליגות האנגליות, שמעצבת את זהות המועדון ומעניקה לו במה, מגבילה את האפשרויות לביטוי זהות זו ברמה הבינלאומית.
בעקבות מחקר שבדק את טיבה והיקפה של אלימות קהל בכדורגל באנגליה ובוויילס, הנתונים הזמינים מראים כי אלימות קהל מתרחשת בכ-5% מהמשחקים, כאשר רק 0.011% מהצופים נעצרים בגין התנהגות קשורה לכדורגל.
יותר ממחצית מהאירועים מתרחשים מחוץ לאצטדיון, וכמעט חצי מהם לאחר סיום המשחק.
אחד מכל חמישה אירועים מערב אוהדים של קבוצות שלא שיחקו זו נגד זו באותו יום.
תופעת אלימות הקהל בכדורגל אינה מאופיינת כאלימה במיוחד, ולרוב אינה מביאה לפציעות, אך כוללת הפרות סדר ציבוריות ולעיתים שימוש בחפצים כגרם נזק.
מערכת ההכשרה לכדורגלנים צעירים בוויילס
מאז שנת 1983, מערכת הכשרת הנוער (YTS) ולאחר מכן תוכנית הכשרת הנוער (YT) שהחלה לפעול ב-1990, שינתה את פני ההכשרה המקצועית לכדורגלנים בוויילס ובאנגליה.
תוכניות אלו החליפו את המערכת הלא מסודרת שהייתה קיימת בעבר, בתוכנית מסודרת יותר שכללה הכשרה "ספציפית" ו"כללית".
התכנית התבצעה תחת אגף חברת ההשכלה הנוספת וההכשרה המקצועית של כדורגלנים.
השינויים במערכת הביאו לגידול במספר הכדורגלנים המקצועיים הרשומים ולשינוי בהתפלגות המתמחים בין הליגות, כאשר יותר מתמחים מאי פעם נרשמו במועדונים בליגות הנמוכות יותר.
כדורגל נחשב לאחד מענפי הספורט הפופולריים ביותר ברוסיה, מאז התפרקות ברית המועצות.
ליגת הכדורגל העליונה במדינה היא ליגת העל הרוסית.
מתחתיה פועלות מספר ליגות נמוכות יותר כדוגמת הליגה הלאומית והליגה הלאומית השנייה המהוות יחד עם ליגת העל לליגות מקצועניות כשבמקביל אליהן מתנהל הגביע הרוסי בכדורגל.
על כל התחרויות אחראית התאחדות הכדורגל הרוסית, כמו גם על נבחרת רוסיה בכדורגל.
נכון לשנת 2022 פועלים ברוסיה 106 מועדוני כדורגל מקצועניים: 16 בליגת העל, 18 בליגה הראשונה, 72 בליגה השנייה.
קבוצות הכדורגל הפופולריות ביותר במדינה הם זניט סנקט פטרבורג (שזכתה בגביע אופ"א 2007 ובסופרקאפ האירופי ב-2008), צסק"א מוסקבה (שזכתה בגביע אופ"א 2005 והעפילה עד לשלב רבע גמר ליגת האלופות בעונת 2010) וספרטק מוסקבה שזכתה במרב תוארי האליפות (והישג השיא שלה באירופה הוא שלב חצי גמר ליגת האלופות בעונת 1991).
משחק הכדורגל הובא לרוסיה באמצע המאה ה-18, על ידי עסקנים אנגלים שהגיעו לעיר הבירה סנקט פטרבורג והקימו בה קבוצות כדורגל שונות.
ב-12 באוקטובר 1879 נערך משחק כדורגל רשמי בין שתי קבוצות כדורגל - מועדון הכדורגל של האי ואסילי (VKF) מול חוג הספורט החובבני של סנקט פטרבורג (KLS), המשחק הסתיים בניצחונם של כדורגלני האי ואסילי (בתוצאה 6:0).
ב-1898 העיתונות החלה לסקר בהרחבה את משחק הכדורגל באופן סדיר.
ב-1896 חוג הספורט החובבני שינה את שמו לקבוצת "ספורט סנקט פטרבורג" וב-1901 הוקמה ליגת הכדורגל הפטרבורגית (Петербургская футбольная лига), שהיוותה את הבסיס לליגת המקצוענית העתידית.
בתחילתו הורכב הכדורגל הרוסי מכדורגלנים אנגלים וסקוטים שהיגרו למדינה והקימו בה קבוצות כדורגל משלהם.
בתחילת המאה ה-20 נוסדו גם ליגת הכדורגל המוסקבאית, ליגת הכדורגל של אודסה, ליגת הכדורגל של קייב כאשר כל הליגות העירוניות הרכיבו בשנת 1912 את אליפות האימפריה הרוסית בכדורגל (שנערכה במשך שנתיים בלבד; ב-1912 וב-1913) שהייתה טורניר פלייאוף בין כל הנבחרות העירוניות, שכולן הורכבו מקבוצות העיר שזכו באליפות העיר.
אליפות האימפריה הרוסית בכדורגל, נערכה במתכונת שונה מזו המוכרת כיום - היא נערכה במתכונת גביע ולא הייתה כל תחרות ארצית בין מועדוני כדורגל.
כאשר לליגת הכדורגל המקצוענית הראשונה ברוסיה שנערכה בין קבוצות, נחשבת ליגת העל הסובייטית, שהוקמה ב-1936.
כאשר ברית המועצות התפרקה ופוצלה ל-15 מדינות שונות ב-1991, רמת הספורט במדינות השונות ירדה.
בעוד שהנבחרות הלאומיות והמועדונים היו חזקים ופעלו תחת המפלגה הקומוניסטית, ב-1991 הם הפכו לארגונים פרטיים.
ליגת העל הסובייטית, שנחשבה לאחת מהליגות החזקות באירופה ולכזאת שמסוגלת להתמודד עם אלו של אנגליה ואיטליה, איבדה קבוצות רבות החברות בה, כדוגמת דינמו קייב ושחטיור דונצק.
מועדונים רבים איבדו את התמיכה הכלכלית שלהם מהשלטונות, ונאלצו לחפש מימון מנותני חסות שונים.
עם זאת, הכדורגל החל להתפתח ברוסיה מאוחר יותר.
ליגת העל הרוסית הוקמה בשנת 1992, כמו גם תחרויות חשובות פחות כמו הגביע הרוסי שהוקם באותה שנה.
גם נבחרת רוסיה הוקמה לאחר פירוק ברית המועצות.
העיר מוסקבה הייתה הראשונה להתאושש מהריסת המערכת הישנה, וכיום משחקים ארבע קבוצות המגיעות ממנה בליגה הרוסית.
רבים החלו להתעניין באזרחות רוסית על מנת להתחרות עבור הנבחרת הלאומית בתחרויות בינלאומיות ובליגה הרוסית, ומועדונים מערים שונות שאפו לזכות באליפות רוסיה.
הליגה הרוסית נקראה בתחילה "הליגה הרוסית העליונה".
ב-1998 שונה שמה ל"החטיבה הרוסית העליונה", וב-2002 שינתה את שמה לשמה הנוכחי, "ליגת העל הרוסית".
לאורך רוב שנות קיומה של הליגה היא נשלטה בלעדית בידי המועדונים ממוסקבה, ועד 2006 רק מועדון אחד שאינו מהעיר זכה באליפות.
שליטה זו נפסקה לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21, כאשר זניט סנקט פטרבורג זכתה באליפות ב-2007, ורובין קאזאן זכתה בה ב-2008.
הכדורגל הרוסי התקדם רבות במאה ה-21, כאשר קבוצה רוסית זכתה פעמיים בארבע שנים בגביע אופ"א, תחרות הכדורגל השנייה בגודלה באירופה: צסק"א מוסקבה ב-2005 וזניט סנקט פטרבורג ב-2008. כמו כן, נבחרת רוסיה העפילה ב-2008 לראשונה בתולדותיה לחצי גמר אליפות אירופה.
במהלך שנים אלו התגלו מספר שחקנים רוסים כישרוניים, כדוגמת דמיטרי סיצ'ב, רומן פבליוצ'נקו ופאבל פוגרבניאק, כאשר המפורסם מביניהם הוא אנדריי ארשאבין, שהפך לאחד מהשחקנים המובילים באירופה.
כיום, הכדורגל נחשב לאחד מענפי הספורט הפופולריים ביותר ברוסיה, לצד הוקי קרח וכדורסל.
המשחק גורר עניין רב במדינה ומושקעים בו סכומי עתק.
בקיץ 2017 רוסיה אירחה את גביע הקונפדרציות 2017 ושנה לאחר מכן, בקיץ 2018 אירחה את גביע העולם בכדורגל, שבו הנבחרת הלאומית הפתיעה רבים והעפילה לרבע גמר המונדיאל, בטורניר שבמהלכו התפרסמו שחקנים כמו פיודור סמולוב, אלכסנדר גולובין, דניס צ'רישב, איגור אקינפייב וארטיום דזיובה.
בעקבות מלחמת אוקראינה–רוסיה, הוטלו סנקציות על רוסיה ומעדוני הכדורגל שלה (והנבחרת הלאומית) הורחקו מהשתתפות במפעלים האירופיים.
תחרות הגביע הראשית ברוסיה היא הגביע הרוסי בכדורגל, בו רק מועדונים מקצוענים יכולים לקחת חלק.
במהלך פגרות החורף והקיץ, ליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה עורכת את טורניר גביע ליגת הכדורגל הלאומית בו משתתפות קבוצות מהליגה הלאומית, 2 קבוצות מליגת העל ו-2 קבוצות אורחות מליגות אחרות.
ישנו גם את "גביע ליגת הכדורגל לחובבים", תחרות המיועדת למועדונים המשחקים בליגת הכדורגל לחובבים.
הזוכות של גביע זה יכולות להעפיל לליגה הרוסית השנייה, ללא קשר למיקומן בליגת החובבים בסיום העונה.
בנוסף, משוחקים גביעים של הסובייקטים הפדרליים.
לפני הקמת ברית המועצות, ייצגה את רוסיה יוצגה על ידי "נבחרת האימפריה הרוסית".
כיום הנבחרת הלאומית של רוסיה מייצגת את רוסיה מאז התפרקות ברית המועצות, ובמשחקה הבינלאומי הראשון ניצחה 0-2 את .
היא דורגה בשיאה במקום השישי בדירוג העולמי של פיפ"א, בשנת 2009. הטורניר הגדול הראשון שלה היה מונדיאל 1994, והיא הודחה בו בשלב הבתים.
עד למונדיאל 2018 הנבחרת לא הצליחה לעבור את שלב הבתים בגביע העולם, אך בטורניר זה העפילה לרבע גמר.
היא העפילה חמש פעמים לאליפות אירופה.
עד ליורו 2008 הנבחרת לא הצליחה לעבור את שלב הבתים בטורניר גדול ולא הגיעה להישג משמעותי, אך בטורניר זה היא העפילה לראשונה בתולדותיה לחצי הגמר, תחת המאמן המצליח חוס הידינק, ושחקנים עולים כאנדריי ארשאבין, רומן פבליוצ'נקו, קונסטנטין זיריאנוב ויורי ז'ירקוב.
בעקבות הצלחתה זו וריבוי השחקנים הכישרוניים שבה, היא נחשבת כמפתח לקידומו של הכדורגל הרוסי.
מלבד הנבחרת הלאומית, לרוסיה יש גם נבחרת עד גיל 21. היא השתתפה פעמיים בתולדותיה באליפות אירופה עד גיל 21: ב-1994 היא העפילה עד לרבע הגמר, וב-1998 סיימה במקום השביעי בטורניר.
ב-2007 היא סיימה במקום הראשון בביתה במוקדמות אליפות אירופה, אך הפסידה במשחק הפלייאוף על ההעפלה לטורניר.
הכדורגל הרוסי נהנה מתקציבים גבוהים מאוד, כאשר המועדונים נתמכים על ידי בעלים עשירים, וקונים שחקנים במחירים גבוהים מאוד.
למדינה יש חלק משמעותי בניהול או באחזקת קבוצות כדורגל, כך למשל חברת הגז והנפט גזפרום, השלישית בגודלה בעולם, אשר נמצאת בבעלות הממשל הרוסי, היא הבעלים של קבוצת זניט סנקט פטרבורג.
הדבר נובע מכך שראש ממשלת רוסיה, דמיטרי מדבדב, בעבר יו"ר חברת גזפרום, הוא אוהד הקבוצה.
בעקבות התמיכה זניט היא אחת מהקבוצות העשירות באירופה עם תקציב ממוצע של 180 מיליון יורו בשנה.
גזפרום רכשה את הבעלות גם על המועדון הגרמני המכובד שאלקה 04, על מנת להפוך אותו בעתיד לקבוצת המילואים של זניט.
גם קבוצות רוסיות נוספות, כדוגמת צסק"א מוסקבה, ספרטק מוסקבה ורובין קאזאן, בעלות יכולת כלכלית גבוהה.
כך למשל, ספרטק שהייתה בבעלות האיגודים המקצועיים נמצאת בבעלות חברת לוקאויל שבבעלות האוליגרך לאוניד פדון, בעוד צסק"א נמצאת בבעלות בנק VEB ואיש העסקים יבגני גינר, שרכש מידי משרד ההגנה הרוסי את כל המניות שהיו בידיו ודינמו מוסקבה שהייתה בבעלות המשטרה נמצאת בידי בנק VTB.
גם קבוצת הכדורגל לוקומוטיב מוסקבה זוכה לתמיכה ממשלתית, כשהיא ממומנת על ידי חברת הרכבות הרוסית.
לרוסיה יש קשר בלתי נפרד עם ליגת הפרמייר ליג האנגלית.
המיליארדר הרוסי-יהודי רומן אברמוביץ' הוא הבעלים של צ'לסי מאז 2003 והוא הפך אותו לאחד מהמועדונים הגדולים בעולם.
הוא היה בעבר הספונסר של צסק"א מוסקבה.
איש העסקים הרוסי-צרפתי, אלכסנדר גאידמק (בנו של ארקדי גאידמק), הוא הבעלים לשעבר של קבוצת פורטסמות'.
אלישר אוסמנוב מחזיק בחלק מהמניות על קבוצת ארסנל.
בנוסף, איש העסקים היווני-רוסי דמיטריס מליסנידיס מחזיק בבעלות עלא.א.ק.
אתונה היוונית ודמיטרי ריבולובלב מחזיק בבעלות על קבוצת הפאר מונקו.
החוזק הכלכלי אחראי במידה ניכרת על התפתחותו של הכדורגל הרוסי.
ב-2006 התאחדות הכדורגל הרוסית מינתה את חוס הידינק, מטובי המאמנים בעולם, למאמנה של נבחרת רוסיה, תמורת סכום גבוה.
בשנים 2008-2018 הוחתמו בקבוצות רוסיות מאמנים בעלי שם גדול בתור שחקנים: מיכאל לאודרופ בספרטק מוסקבה, זיקו בצסק"א מוסקבה ולוצ'יאנו ספאלטי ורוברטו מנצ'יני בזניט סנקט פטרבורג.
קבוצות כדורגל הוקמו ברוסיה כבר באמצע המאה ה-19, בתקופת האימפריה הרוסית, אך עד שנת 1936 לא התקיימה אליפות לאומית למועדונים.
נערכו ליגות עירוניות, שהחשובות שבהן היו ליגת הכדורגל של פטרבורג וליגת הכדורגל המוסקבאית.
עונהאלופהסגניתמקום 3מלך השערים (כמות שערים)1912סנקט פטרבורגמוסקבהחרקוב / קייב1913אודסהסנקט פטרבורגחרקוב / מוסקבה1914 בוטלה עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה
עונהאלופהסגניתמקום 3מלך השערים (כמות שערים)1920מוסקבהMKS טברסמרה/ מארס יארוסלבל1921 לא נערכה אליפות1922מוסקבהחרקובפרם / קאזאן1923 לא נערכה אליפות1924לנינגרדמוסקבהויאטקה / קאזאן לא נערכה אליפות בשנים 1925-19261927מוסקבהמחוז מערבמחוז צפון הקווקז1928מוסקבהלנינגרדרפובליקות אוטונומיות לא נערכה אליפות בשנים 1929-19301931מוסקבהלנינגרדמחוז צפון הקווקז / מחוז ניז'ני נובגורוד1932לנינגרדמוסקבהזמרה / סברדלובסק1933לא נערכה אליפות1934וורונז'איוואנובוסברדלובסק1935 לא נערכה אליפות
כתב מודגש מתייחס לקבוצה שזכתה בדאבל (הן אליפות והן גביע).
כתב נטוי מתייחס לקבוצות שזכו בגביע וסיימו במקום השני והשלישי
עונהאלופהסגניתמקום 3מלך השערים (כמות שערים) 1998 ספרטק מוסקבה צסק"א מוסקבה לוקומוטיב מוסקבה אולג ורטניקוב (22) 1999 ספרטק מוסקבה לוקומוטיב מוסקבה צסק"א מוסקבה גאורגי דמטראדזה (21) 2000 ספרטק מוסקבה לוקומוטיב מוסקבה טורפדו מוסקבה דמיטרי לוסקוב (18) 2001 ספרטק מוסקבה לוקומוטיב מוסקבה זניט סנקט פטרבורג דמיטרי ויאזמיקין (18)
ואנדרסון (13)2013/14צסק"א מוסקבהזניט סנקט פטרבורגלוקומוטיב מוסקבה סיידו דומביה (18) 2014/15 זניט סנקט פטרבורג צסק"א מוסקבה קרסנודאר האלק (15) 2015/16צסק"א מוסקבהרוסטובזניט סנקט פטרבורג פיודור סמולוב (20) 2016/17ספרטק מוסקבהצסק"א מוסקבהזניט סנקט פטרבורג פיודור סמולוב (18) 2017/18לוקומוטיב מוסקבהספרטק מוסקבהצסק"א מוסקבה קווינסי פרומס (14)
מועדוןאליפויותברית המועצות ורוסיהספרטק מוסקבה22צסק"א מוסקבה13זניט סנקט פטרבורג11דינמו מוסקבה11לוקומוטיב מוסקבה3טורפדו מוסקבה3רובין קאזאן2קרסנודאר1אלניה ולדיקווקז1
כדורגל (באנגלית אמריקנית: Soccer) הוא במשך זמן רב ענף ספורט פופולרי בארצות הברית.
זהו ענף הספורט הנפוץ ביותר בקרב ילדים וילדות, והוא כזה במשך כ-25 שנים.
בסוף המאה ה-20 הגופים הידועים ביותר בכדורגל האמריקאי היו ליגת הכדורגל הצפון אמריקאית שפעלה בין השנים 1967 ו-1984, וניו יורק קוסמוס, קבוצה שבשורותיה שיחקו כמה מגדולי הכדורגלנים בכל הזמנים, כדוגמת פרנץ בקנבאואר ופלה.
עם זאת, הכדורגל המקצועני בארצות הברית הוא פחות פופולרי מאשר באמריקה הלטינית, אסיה, אפריקה ואירופה.
ליגת הכדורגל המקצוענית העליונה בארצות הברית, ה-MLS, מתוקשרת פחות ובעלת חשיבות נמוכה יותר מאשר לליגות הבכירות בענפי הפוטבול האמריקאי, הבייסבול והכדורסל.
ה-MLS היא אף יותר צעירה מליגות אלו, ומורכבת ממספר מועט יחסית של קבוצות המרוחקות אחת מהשנייה.
ה-MLS החלה את פעילותה בשנת 1996, בעוד הליגות הבכירות האחרות בארצות הברית החלו להתקיים כבר במחצית הראשונה של המאה ה-20.
עד לאחרונה, הכדורגל בארצות הברית היה נפוץ באזורים מסוימים בלבד, בניגוד לתפוצתו כיום.
הכדורגל שגשג במקומות שסייעו להתפתחותו, כדוגמת ניו ג'רזי, ניו יורק, סנט לואיס, קליפורניה הדרומית, ובאזורים בהם הייתה אוכלוסייה רבת מהגרים, שפיתחו את המשחק במדינה שלהם.
אך כיום הכדורגל בהדרגה זוכה לפופולריות בכל רחבי ארצות הברית, בעיקר בשל התוכניות לפיתוח הנוער, הקמתה של ליגת ה-MLS בתור ליגת הכדורגל המקצוענית הגבוהה ביותר, וההצלחות האחרונות של נבחרת הגברים הלאומית ושל נבחרת הנשים הלאומית.
הטענה הרווחת היא שמועדון הכדורגל אוניידה מבוסטון שבמסצ'וסטס, אשר נוסד ב-1862, הוא מועדון הכדורגל הראשון המתקיים מחוץ לממלכה המאוחדת.
עם זאת, ייתכן שהמועדון לא באמת שיחק כדורגל, מאחר שהוא הוקם לפני שהוחלט על חוקת משחק הכדורגל; לא ידוע בבירור על אלו חוקים המועדון התבסס.
לפי אנציקלופדיה בריטניקה, לזכותו של המועדון נזקפת המצאת "משחק בוסטון" (Boston Game), שבו השחקנים מורשים לבעוט כדור לאורך המגרש, וגם לתפוס אותו ולרוץ איתו.
מכללות אחרות חיקו את הכללים האלו, אך כולם הפכו לקבוצות רגבי באמצע שנות ה-70 של המאה ה-19 ומאוחר יותר התפרסמו בתור המפתחים המוקדמים של ענף הפוטבול האמריקאי.
ליגות הכדורגל הראשונות בארצות הברית השתמשו ברובן בשם האנגלי בריטי "football", ולא בשם האמריקאי "soccer".
הגוף המנהל את הכדורגל בארצות הברית לא נשא את המילה soccer עד שההתאחדות שינתה את שמה ב-1945, והוסיפה לשמה את המילה soccer לפני המילה football.
היא השמיטה את המילה הבריטית משמה בשנת 1974, והפכה להיות פדרציית הכדורגל של ארצות הברית (U.S.
שתי ליגות כדורגל נוספות נפתחו בשנת 1967: אגודת הכדורגל המאוחדת וליגת הכדורגל המקצועני הלאומית.
הן אוחדו והפכו לליגת הכדורגל הצפון אמריקאית (NASL) ב-1968, שפעלה עד לשנת 1984. ה-NASL הפעילה גם ליגת אולמות בשנה שלאחר מכן.
כדורגל האולמות היה להצלחה גדולה בשנות ה-80 ובשנות ה-90 של המאה ה-20, בין היתר בשל הליגה שהפעילה ליגת הכדורגל הצפון אמריקאית.
כאשר ה-NASL נסגרה, ליגות אחרות, בהן ליגת כדורגל האולמות המרכזית, המשיכו לפעול; לפיכך, ליגת כדורגל האולמות המרכזית התקיימה עד לשנת 2008 כאשר 9 קבוצות הציעו מועמדות אליה לעונת 2007/08. כיום ליגת הכדורגל העליונה בארצות הברית היא ה-MLS (בתרגום חופשי: ליגת הכדורגל המרכזית), שנוסדה בשנת 1996.
ישנה צמיחה גדולה בכדורגל בארצות הברית מאז אמצע שנות ה-90. התפתחות זו מיוחסת בעיקר למונדיאל 1994 (גביע העולם) שנערך בפעם הראשונה בארצות הברית, והביא לענף יותר הכרה במדינה.
במונדיאל 2002, נבחרת ארצות הברית הצליחה במפתיע להעפיל עד לרבע הגמר.
האצטדיון הביתי שלה הוא רוז באוול בפסדינה שבקליפורניה שאירח את גביע העולם לנשים ב-1999, והוא המבנה הגדול ביותר בהיסטוריה שאירח אירוע ספורט כלשהו לנשים.
בסקרים שפורסמו בארצות הברית בתחילת 2014 עלה, כי פופולריות הכדורגל בעלייה מתמדת.
בין הצעירים, שיעור הפופולריות של כדורגל הוא שני רק לפוטבול, ולפני כדורסל או בייסבול.
גורם נוסף המעלה את קרנו של הכדורגל, הוא הקהילה ההיספאנית הגדולה, שהתעניינותם בכדורגל בולטת.
במהלך מונדיאל 2014 הגיעה ההתעניינות בכדורגל לשיא.
הצלחתה של נבחרת ארצות הברית בשילוב העובדה שהמשחקים נערכו בברזיל מדינה אמריקאית כך שהפרש השעות לא הפריע לצופי הטלוויזיה.
בארצות הברית פורסם שבמהלך משחקיה של נבחרת ארצות הברית, מול נבחרות גרמניה ובלגיה, נרשמו נתוני צפייה גבוהים אף יותר, מאשר בגמר אליפות ה-NBA.
לארצות הברית ישנן שתי נבחרות לאומיות, המייצגות אותה בטורנירים בינלאומיים:
נבחרת כדורגל הנשים של ארצות הברית
ישנן נבחרות לאומיות המייצגות את הטריטוריות שבתוך ארצות הברית, ומתחרות באזור שלהן.
הגופים המנהלים אותן הם חברים או שותפים בפדרציה האזורית המתאימה.
מלבד סמואה האמריקנית, כל השחקנים המשחקים עבור טריטוריות אלה הם, כמו שאר התושבים במקום, אזרחים של ארצות הברית.
תושבי סמואה האמריקנית הם חלק מארצות הברית, אך אינם אזרחיה.
נבחרת איי מריאנה הצפוניים בכדורגל
נבחרת איי הבתולה של ארצות הברית בכדורגל
כדורגל הוא ענף הספורט הפופולרי ביותר בארגנטינה.
למעלה משניים וחצי מיליון אנשים משחקים אותו במדינה, מתוכם כ-300 אלף רשומים במוסדות פיפ"א.
הכדורגל הובא לארגנטינה לראשונה במחצית השנייה של המאה ה-19, על ידי מהגרים בריטים שהשתכנו בבואנוס איירס.
הליגה הארגנטינאית הראשונה נוסדה ב-1891, והיא אחת מהראשונות שהוקמו מחוץ לממלכה המאוחדת.
התאחדות הכדורגל הארגנטינאית (AFA) נוסדה בשנת 1893 והיא התאחדות הכדורגל השמינית הוותיקה בעולם.
נבחרת ארגנטינה נחשבת לאחת מהבכירות לאורך ההיסטוריה וזכתה שלוש פעמים בגביע העולם בכדורגל, בשנים 1978, 1986 ו-2022. היא מדורגת ראשונה בצוותא לאורוגוואי במספר הזכיות בטורניר היבשתי, "קופה אמריקה", עם חמש עשרה זכיות.
מועדוני הכדורגל הארגנטינאים מחזיקים במספר הזכיות הגבוה ביותר בגביע הביניבשתי (תשע זכיות) ובגביע ליברטדורס (21 זכיות).
ארגנטינה זכתה גם בשתי מדליות זהב בטורניר האולימפי, והנבחרת הצעירה מחזיקה בשיא של שש זכיות בגביע העולם עד גיל 20.
שני מהגרים שהגיעו מאנגליה, תומאס וג'יימס הוג, ארגנו מפגש בבואנוס איירס ב-9 במאי 1867 שבו הוחלט על הקמת מועדון כדורגל מקומי.
המועדון קיבל אישור ממועדון הקריקט של העיר להשתמש במגרשו, שמיקומו היה בפלרמו.
משחק הכדורגל הראשון שתועד בארגנטינה נערך ב-20 ביוני 1867 במגרש זה.
במשחק התמודדו שתי קבוצות שהורכבו מסוחרים בריטים, ונקראו ה"ווייט קאפס" וה"רד קאפס".
אלכסנדר ווטסון האטון, מורה מגלאזגו, כונה "האבא של הכדורגל הארגנטינאי".
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-19 היה האטון הראשון שלימד כדורגל בארגנטינה, ב"בית הספר סנט אנדרו" שבבואנוס איירס.
בפברואר 1884 הוא הקים את בית הספר האנגלי בבואנוס איירס, שם המשיך ללמד את תלמידיו על המשחק.
ב-1891 ייסד האטון את "ליגת הכדורגל הארגנטינאית", שהייתה הליגה הראשונה שפעלה מחוץ לאיים הבריטיים.
חמישה מועדונים התחרו בעונה היחידה לקיום הליגה.
באותה תקופה נוסדו בארגנטינה מספר מועדוני כדורגל נוספים על ידי עובדים של החברות הבריטיות הרבות שפעלו במקום.
חלק ממועדונים אלו מתקיימים עד היום - כמה מהבולטים שבהם הם רוסאריו סנטרל וניואל'ס אולד בויס, המשחקים בליגה הארגנטינאית הבכירה כיום.
ב-21 בפברואר 1893 הוקמה מחדש ליגת העל הארגנטינאית, ובמקביל נוסד ארגון חדש, התאחדות הכדורגל הארגנטינאית (AFA), שניהלה את הליגה ופיקחה על כלל הכדורגל במדינה.
בשנים המוקדמות לקיום הליגה היו כמעט כל המועדונים מורכבים מיוצאי בריטניה.
הקבוצה המצליחה במדינה באותה תקופה, שרכשה אהדה רבה, נקראה "אלומני" והוקמה על ידי בוגרי ותלמידי בית הספר האנגלי של האטון.
לקראת סוף המאה ה-19 המשחק צבר בהדרגה פופולריות בקרב מהגרים אחרים מאירופה, בעיקר איטלקים, אך מרבית הקבוצות עדיין נמנעו מלקבל לשורותיהן שחקנים מקומיים.
כמחאה על מדיניות זו הוקמה ב-1899 "ארחנטינוס קילמס", הקבוצה הראשונה שנועדה עבור שחקנים ארגנטינאים.
בעקבותיה נפתחו בראשית המאה העשרים מועדונים רבים בעלי צביון מקומי, שהחלו גם לשאת שמות בשפה הספרדית - השמות "Argentino" או "Argentinos" הפכו לנפוצים במיוחד בכדורגל הארגנטינאי.
ההתפתחות המהירה של המשחק בעשור הראשון של המאה ה-20 התבטאה בכך, שב-1907 כבר היו למעלה מ-300 קבוצות רשומות בארגנטינה.
באותה תקופה הוקמו מרבית המועדונים הבכירים במדינה, כדוגמת ריבר פלייט ובוקה ג'וניורס, והם שיחקו בליגת החובבים הלאומית או בטורנירים מחוזיים.
באותו זמן זכו משחקי הכדורגל לצפייה רבה, וככל שגברה הפופולריות של המשחק, ההשפעה של הבריטים עליו דעכה.
בשנת 1912 שונה שם ההתאחדות הארגנטינאית לשם בשפה הספרדית, על אף שהמסורת של שמות אנגליים למועדונים המשיכה להישמר לאורך שנים רבות.
במהלך המאה ה-20 פופולריות הכדורגל התפשטה גם מחוץ לגראן בואנוס איירס, והחלו לפעול ליגות כדורגל חדשות רבות בערים ברחבי ארגנטינה, ובהן רוסאריו, קורדובה, סנטה פה, טוקומן, סן לואיס וסלטה.
את משחקה הרשמי הראשון קיימה הנבחרת הלאומית של ארגנטינה ב-16 במאי 1901 נגד נבחרת אורוגוואי, וניצחה בו בתוצאה 2-3. המשחק סימל את תחילת היריבות המסורתית בין שתי הנבחרות, מהבכירות בדרום אמריקה לאורך השנים.
הגביע הראשון שבו זכתה הנבחרת היה ה"קופה ליפטון", משחק גביע מסורתי בין ארגנטינה לאורוגוואי, ב-1906. היא זכתה בטורניר המשמעותי הראשון שלה בשנת 1910, בטורניר בו התמודדה נגד אורוגוואי, ברזיל וצ'ילה.
בשנת 1916 התחרתה נבחרת ארגנטינה בטורניר הראשון של "קופה אמריקה", אליפות דרום אמריקה לנבחרות.
ארגנטינה זכתה לראשונה בקופה אמריקה ב-1921, ומאז זכתה בטורניר 15 פעמים.
ב-1928 השתתפה הנבחרת בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת אמסטרדם וזכתה במדליית הכסף.
בשנת 1930 העפילה ארגנטינה למשחק הגמר של גביע העולם הראשון של פיפ"א, שם הפסידה לנבחרתה של אורוגוואי.
בשנים 1929–1930 חלה ירידה חדה ברמת הענף, שהתבטאה בביטולי משחקים רבים ואף בהדחתן של מספר קבוצות מהליגה באמצע העונה.
כתוצאה מכך עזבו 18 קבוצות את הליגה הישנה, והקימו במקומה ליגה מקצוענית ראשונה במדינה לקראת עונת 1931. הליגה המקצוענית הפכה לטורניר המרכזי בענף, ועל אף שהליגה החובבנית המשיכה להתקיים במקביל, היא נסגרה ב-1934. מרבית קבוצותיה הפכו גם הן למקצועניות והקימו את ליגת המשנה בארגנטינה.
הקמת הליגה המקצוענית עצרה את היציאה ההמונית לאירופה של שחקנים ארגנטינאים מצטיינים.
בשנת 1964 זכתה קבוצת אינדפנדיינטה בגביע ליברטדורס, אליפות דרום אמריקה למועדונים, והייתה הקבוצה הארגנטינאית הראשונה שעושה זאת.
הייתה זו הזכייה הראשונה מתוך 21 זכיות של קבוצות ארגנטינאיות בטורניר לאורך ההיסטוריה, שהעניקו לארגנטינה את המקום הראשון בדירוג המדינות הזוכות בטורניר.
אחריה מגיעה ברזיל, שמועדוניה זכו בטורניר 13 פעמים.
בשנת 1967 הייתה ראסינג קלוב לקבוצה הארגנטינאית הראשונה שזוכה בגביע הביניבשתי.
ארגנטינה מדורגת ראשונה בדירוג הזכיות גם בטורניר זה, עם תשע זכיות של מועדוניה לאורך ההיסטוריה.
נבחרת ארגנטינה זכתה לראשונה בגביע העולם בטורניר של 1978, שאותו ארגנטינה ארחה, לאחר ניצחון במשחק הגמר על נבחרת הולנד בהארכה.
כעבור שנה זכתה הנבחרת הצעירה של ארגנטינה, בהובלת דייגו מראדונה, לראשונה בגביע העולם עד גיל 20, והמשיכה לשיא של שש זכיות בטורניר בהיסטוריה.
מראדונה היה גם כוכב הנבחרת הלאומית, שזכתה בגביע העולם השני שלה בטורניר של 1986.
החל משנות ה-90, טורניר הכדורגל במשחקים האולימפיים הפך לטורניר בהשתתפות נבחרות עד גיל 23, בהן מותר לכלול בסגל שלושה שחקנים מעל גיל זה.
באולימפיאדת אתונה ב-2004 זכתה הנבחרת האולימפית של ארגנטינה במדליית הזהב הראשונה שלה, ושמרה על התואר באולימפיאדת בייג'ינג ב-2008. בכך הפכה ארגנטינה לראשונה שזוכה פעמיים ברציפות בטורניר הכדורגל האולימפי, מאז הונגריה ב-1968.
כ-400 מועדוני כדורגל רשומים משחקים במערכת הליגות של התאחדות הכדורגל הארגנטינאית.
המערכת מחולקת לשמונה ליגות, ומסתיימת בדרגה השלישית מבין הליגות המקיפות את בואנוס איירס רבתי ושאר המדינה, אינטריור.
מתחת לליגה זו ישנן 249 ליגות אזוריות המסונפות להתאחדות הארגנטינאית, שהקבוצות שבהן מתחרות על הזכות להיכנס לדרגה הנמוכה של מערכת הליגות בשנה שלאחר מכן.
ליגת העל הארגנטינאית היא הדרגה הגבוהה של כדורגל המועדונים בארגנטינה.
מראשית שנות התשעים ועד לסוף שנת 2014 שוחקו בה שתי עונות בנות 19 משחקים מדי שנה, בשיטת האפרטורה וקלאוסורה הנהוגות ברחבי אמריקה.
החל ב-2015 עברה הליגה לטורניר שנתי אחד, עם 30 קבוצות המשחקות ביניהן בסיבוב אחד בלבד.
בסוף כל עונה, הקבוצות המצליחות ביותר משיגות השתתפות בגביע ליברטדורס או בגביע סודאמריקנה, והקבוצות הכי פחות מצליחות יורדות לליגה השנייה, פרימרה B נסיונל.
שתי ליגות אלה הן היחידות הנערכות ברמה הכלל-לאומית במערכת הליגות הארגנטינאית.
מתחת לפרימרה B נסיונל, מערכת הליגות מחולקת לשלושה דרגים נוספים עבור האזור המטרופוליני של בואנוס איירס, ולשלושה טורנירים אזוריים המכסים את שאר מדינת ארגנטינה.
מאז תחילת העידן המקצועני של הליגה הארגנטינאית ב-1931, 15 קבוצות זכו באליפות ארגנטינה, כאשר ריבר פלייט מחזיקה במספר הזכיות הרב ביותר עם 37 זכיות.
בין השנים 1931 ו-1967, זכו באליפות ארגנטינה חמש קבוצות בלבד, שכונו "חמש הגדולות" (ריבר פלייט, בוקה ג'וניורס, אינדפנדיינטה, ראסינג קלוב וסן לורנסו).
שליטה זו נפסקה בשנת 1967 עם זכייה של אסטודיאנטס לה פלאטה, ובמהלך ההיסטוריה זכו באליפות תשע קבוצות נוספות.
הקבוצות היחידות מחוץ לאזור בואנוס איירס רבתי שזכו באליפות הן רוסאריו סנטרל וניואל'ס אולד בויס מרוסאריו, ואסטודיאנטס מלה פלאטה.
דרגליגה ראשונהסופר ליגה ארגנטינה24 קבוצות שנייהפרימרה נסיונל 32 קבוצות מחולקות ל-2 בתים של 16|-
|width=50%|פרימרה B מטרופוליטנה18 קבוצות|width=50%|פדראל A30 קבוצות מחולקות ל-2 בתים של 15|-
|width=50%|פרימרה C מטרופוליטנה19 קבוצות|width=50%|פדראל אזורי חובבני189 קבוצות מחולקות ל-53 בתים המחולקים על פי אזורים גאוגרפים|-
|width=50%|פרימרה D מטרופוליטנה14 קבוצות|width=50%|ליגות אזוריות הכוללות מספר בלתי מוגבל של קבוצות ''
לאורך השנים התקיימו בארגנטינה טורנירי גביע לאומיים (Copas Nacionales) רבים בפורמטים שונים.
הקבוצה המובילה במסגרות אלו היא ראסינג קלוב עם 12 זכיות.
ההתאחדות מפרסמת טבלה רשמית שמקבצת את כל התארים הללו והזוכות בהם.
נכון לשנת 2023 נערכים ארבעה טורנירי גביע לאומיים:
גביע ארגנטינה (Copa Argentina) - שבעבר פעל במשך שנתיים (1969-1970), ולאחר מכן הוחלט לבטלו.
היה זה גביע שנוסד על מנת להכריע אלו קבוצות ישתתפו במפעל בינלאומי משני, ועל כן הקבוצות המובילות בטבלה (כמו ריבר פלייט וולס סרספילד) שהעפילו לגביע הבינלאומי העיקרי, גביע ליברטדורס, לא השתתפו בו.
הזוכה היחידה בגביע עבר זה היא בוקה ג'וניורס, מכיוון שבשנת 1970 לא נקבעה זוכה למפעל.
בשנת 2011 החליטה ההתאחדות לייסד מחדש טורניר בשם זהה והוא משוחק בהשתתפות קבוצות מ-7 ליגות הכדורגל המקצועניות בארגנטינה (270 קבוצות בשנת 2011).
כיוון שהפורמט שונה, קיים ויכוח אם הטורניר הנוכחי וטורניר העבר הם אותו טורניר.
כמו כן נוסד באותה שנה גביע לאומי נוסף, מפעל הסופר קאפ הארגנטינאי (Supercopa Argentina) שמפגיש את האלופה עם הזוכה בגביע.
בשנת 2019 הוקם במקביל לליגה שאורגנה על ידי מנהלת ה"סופרליגה ארגנטינה" גביע לאומי חדש, גביע הסופרליגה הארגנטינאית (Copa de la Superliga Argentina).
הגביע נוסד בעקבות הליגות הקצרות (25 מחזורים בעונת 2018/19, 23 מחזורים בעונת 2019/20), שהסתיימו כמה חודשים לפני פגרת אמצע השנה.
גביע זה נערך לאחר הכתרת אלופת העונה הסדירה.
במהדורתו הראשונה הפגיש המפעל את כל משתתפות ליגת העל הארגנטינאית במשחקי פלייאוף בשיטת בית וחוץ (מלבד הגמר).
מהדורתו השנייה, שהתחילה במרץ 2020 ונועדה להיערך במסגרת בתים ופלייאוף החל משלב חצי הגמר, בוטלה לאחר מחזור אחד, עקב התפרצות מגפת הקורונה בארגנטינה.
בעקבות המגפה, בעונת 2020/21 לא התקיימה בארגנטינה ליגה כלל.
תחת זאת אורגנו שני טורנירי גביע הליגה הארגנטינאית (Copa de la Liga Profesional, על שם הגוף המארגן החדש שהחליף את הסופרליגה), האחד, החל באוקטובר 2020, כשמשחק הגמר התקיים בינואר 2021; והשני, החל בפברואר 2021 והסתיים במאי.
טורניר בשם זה התקיים גם ב-2022 וצפוי להתקיים ב-2023.
החל משנת 2021, אלופת גביע הליגה מתמודדת מול אלופת הליגה על "טרופאו דה קמפאונס דה לה ליגה פרופסיונל" (Trofeo de Campeones de la Liga Profesional).
בעוד שברמה הלאומית שולטת ריבר פלייט, הקבוצה הארגנטינאית המצליחה ביותר ברמה הבינלאומית היא בוקה ג'וניורס, שזכתה ב-18 תארים בינלאומיים רשמיים של CONMEBOL ברמות שונות ובארבעה אליפויות ריופלטנסיות (אינדפנדיינטה זכתה ב-20 תארים בסך הכל, וריבר פלייט ב-18).
שלושה מבין התארים של בוקה הגיעו בשלוש הזכיות שלה בגביע הביניבשתי בשנים 1977, 2000 ו-2003.
מועדון אינדפנדיינטה מחזיק בשיא הזכיות בטורניר היבשתי החשוב ביותר, גביע ליברטדורס, עם שבע זכיות בו, ארבע מהן רצופות (בשנים 1972-1975).
הישגים אלו העניקו לו את הכינוי "מלך הגביעים" (Rey de copas).
מספר קבוצות ארגנטינאיות נוספות זכו בגביע ליברטדורס.
קבוצות ארגנטינאיות זכו גם בתארים רבים במפעלים בינלאומיים אחרים של CONMEBOL: סופרקופה סודאמריקנה, גביע סודאמריקנה, רקופה סודאמריקנה, גביע אינטראמריקנה, גביע מרקוסור, גביע קונמבול וגביע סורוגה בנק.
ישנן יריבויות כדורגל מקומיות רבות ("דרבי" או "קלאסיקו" בשפה המקומית) בכדורגל הארגנטינאי.
הדוגמה המפורסמת ביותר היא משחק "הסופר קלאסיקו", המפגיש בין שתי הקבוצות המצליחות והפופולריות ביותר בארגנטינה, ריבר פלייט ובוקה ג'וניורס המגיעות שתיהן מבואנוס איירס.
העיתון האנגלי "האובזרבר" דירג את הסופר קלאסיקו הארגנטינאי בראש רשימת "50 דברי הספורט שאדם חייב לעשות לפני מותו"..
בנוסף, כל אחד מהמפגשים בין "חמש הגדולות" (ריבר פלייט, בוקה ג'וניורס, אינדפנדיינטה, ראסינג קלוב וסן לורנסו) נחשב ל"קלאסיקו".
היריבות השנייה בחשיבותה בכדורגל הארגנטינאי היא הקלאסיקו של אבז'אנדה, המפגיש בין קבוצות העיר אבז'אנדה, אינדפנדיינטה וראסינג.
משחקי דרבי מפורסמים נוספים הם הדרבי בין קבוצות הורקאן וסן לורנסו, הדרבי של רוסאריו בין ניואלס אולד בויס לרוסאריו סנטראל, הדרבי של לה פלאטה בין אסטודינטס לה פלאטה וחימנסיה לה פלאטה ועוד רבים אחרים.
התאחדות הכדורגל הגרמנית היא הגוף המנהל את הענף במדינה, ובשורותיה רשומים למעלה מ-6 מיליון שחקנים בלמעלה מ-26,000 מועדונים.
הבונדסליגה היא הליגה העליונה במבנה ליגות הכדורגל בגרמניה, והמנצחת שלה מוכתרת כאלופת גרמניה בכדורגל.
מתחתיה נמצאות מספר ליגות נוספות, כדוגמת הבונדסליגה השנייה.
כמו כן, ישנם מספר גביעים לאומיים בגרמניה, המפורסם שבהם הוא הגביע הגרמני.
ברמה הבינלאומית, גרמניה היא אחת מהאומות המצליחות ביותר בעולם הכדורגל.
נבחרת הנשים של גרמניה זכתה פעמיים בגביע העולם לנשים (בשנים 2003 ו-2007), מה שהופך את גרמניה לאומה היחידה שזכתה בגביע העולם הן לגברים והן לנשים.
גרמניה ארחה את מונדיאל 1974, יורו 1988 ומונדיאל 2006, ואת גביע העולם לנשים בשנת 2011.
מועדון הכדורגל הראשון בגרמניה הוא "דרזדן אינגליש", שהוקם בשנת 1874 על ידי אנגלים שחיו ועבדו בסביבות דרזדן.
במשך עשרים השנים הבאות צמחה פופולריות הכדורגל במדינה, ומועדוני כדורגל הוקמו גם בברלין, המבורג וקארלסרוהה.
בינואר 1900, נציגים של 86 מועדוני כדורגל מגרמניה ומחוצה לה נפגשו במסעדת "Mariengarten" בלייפציג, והקימו את התאחדות הכדורגל הגרמנית (DFB).
המפגש אורגן על ידי יושב ראש התאחדות הכדורגל של לייפציג.
פרדיננד יופ, שייצג את מועדון הכדורגל של פראג, נבחר להיות הנשיא הראשון של התאחדות הכדורגל הגרמנית.
כבר מספר שנים לפני כן הוקמו התאחדויות כדורגל שהיו אחראיות רק על אזורים מסוימים בגרמניה.
אליפות הכדורגל הראשונה מעבר לרמה המקומית נערכה בשנת 1889 על ידי התאחדות מועדוני הכדורגל הדרום-גרמנים, שסופחה ל-DFB לאחר שזו הוקמה.
ההתאחדות הגרמנית הרשתה גם לקבוצות מחוץ לגרמניה להשתתף בליגה בתנאי שהם היו מורכבות מבחינה אתנית מגרמנים (וזו הסיבה שמועדון הכדורגל פראג, מועדון מצ'כוסלובקיה, שיחק בליגה זו).
כאשר התאחדות הכדורגל הגרמנית הצטרפה לפיפ"א בשנת 1904 קבוצות מחוץ לגרמניה לא הורשו לשחק יותר בליגה המקומית.
בין השנים 1903 ו-1944 הקבוצות הזוכות זכו בגביע ויקטוריה לאלופות שנתרם על ידי נסיך פרוסיה.
הגביע היה אמור תחילה להינתן לאלופת הכדורגל ולאלופת הרוגבי במדינה אך לבסוף הוחלט להעניקו לאלופת הכדורגל בלבד, בעיקר עקב התחזקות מעמד הכדורגל ביחס לרוגבי.
משחקי ליגה לא שוחקו בשנת 1904, במהלך מלחמת העולם הראשונה בין השנים 1914 ו-1918 ולאחר מלחמת העולם השנייה בשנים 1944–1946.
הקבוצה האחרונה שזכתה בגביע ויקטוריה לאלופות הייתה ס.צ.
דרזדן שניצחה את מועדון הכדורגל של חיל האוויר הגרמני, "לופטוואפן אס.וי.
המבורג" באולימפיסטדיון בברלין בתוצאה 0-4 בסוף עונת 1943/1944. בזמן מלחמת העולם השנייה, נעלם הגביע.
הגביע נמצא לאחר מספר שנים בכספות של מזרח גרמניה לאחר שנלקח מהעיר דרזדן שהייתה באותה עת חלק מגרמניה המזרחית.
הגביע הוחזר להתאחדות הכדורגל הגרמנית.
באותה עת כבר הוחלף הגביע ב"צלחת האליפות" שנוצרה בשנת 1949.
בשנת 1908 החלה נבחרת הכדורגל הלאומית של גרמניה לייצג את המדינה בתחרויות בינלאומיות.
היא נוהלה ופוקחה על ידי התאחדות הכדורגל הגרמנית, שהייתה לגוף המפקח על כלל הכדורגל בגרמניה.
ב-1934 היא השתתפה בפעם הראשונה בגביע העולם בכדורגל (ה"מונדיאל"), והגיעה בטורניר זה למקום השלישי, אך רק ב-1972 השתתפה לראשונה באליפות אירופה בכדורגל (ה"יורו"), בה זכתה.
בשנת 1919 היו בגרמניה 15,000 שחקנים רשומים ובשנת 1932 כבר היו בגרמניה למעלה ממיליון שחקנים רשומים.
נשיא התאחדות הכדורגל הגרמנית באותה עת, פליקס לינמאן, הציע להקים ליגה אחת לאומית ולא לשמור על החלוקה האזורית שהייתה נהוגה עד אז.
הרעיון באותו זמן נדחה על הסף וקם לתחייה רק מספר שנים לאחר מכן, עם הקמת הבונדסליגה בשנת 1963.
גם הצעדים במישור המדיני השפיעו על הכדורגל.
לדוגמה, עם כיבוש חבל הסאאר צורפו לגרמניה קבוצות הכדורגל מהחבל שהיו באותה עת בליגה הצרפתית השנייה ומטה.
קבוצות אלו הצליחו להגיע להישגים גבוהים יותר מאשר שהגיעו בצרפת, ובכך הגדילו את התחרות בגרמניה.
עם הכיבושים השונים של גרמניה וצירופי הטריטוריות צורפו גם מועדוני כדורגל רבים מאוסטריה, מצ'כוסלובקיה, מאלזס-לורן, מלוקסמבורג וממערב פולין.
לאחר האנשלוס, שאיחדה את אוסטריה עם גרמניה, זכתה קבוצת הכדורגל האוסטרית ראפיד וינה בגביע בשנת 1938 וכן באליפות גרמניה בשנת 1941.
במהלך המלחמה שימש הכדורגל להעלאת המורל הלאומי ומספר גדול של קבוצות היו של לוחמי חיל האוויר הגרמני, של האס אס או של חלקים אחרים בצבא גרמניה.
קבוצות רבות אחרות נתמכו על ידי גופים אלו.
המשחק האחרון שהתקיים ברייך הגרמני נערך ב-23 באפריל 1945 והוא הסתיים בניצחונה של פ.צ.
באיירן על מינכן 1860 בתוצאה 2-3. פחות משלושה שבועות לאחר מכן גרמניה נכנעה ללא תנאי ומשחק הכדורגל נפסקו עד לשנת 1946.
בשנות ה-50 גבר הקריאות להקמת ליגה מקצועית לאומית בעיקר בגלל הקמת ליגות שכאלו במדינות אחרות באירופה ובכך ששחקנים גרמנים מהקבוצות החובבניות שהיו בגרמניה היו עוזבים את גרמניה לשחק בקבוצות הטובות באירופה.
הקריאות גם קיבלו את תמיכתו של מאמן הנבחרת הלאומית שתמך ברעיון בטענה שהדבר יעזור לא רק לקבוצות הגרמניות אלא גם לנבחרת הלאומית.
למרות זאת, נבחרת גרמניה הצליחה לנצח את נבחרת הונגריה בגמר מונדיאל 1954 והייתה הנבחרת הראשונה שכל שחקניה משחקים בקבוצות "חובבניות".
בניצחון במונדיאל נקרא "הנס של ברן" ונחשב להישג גדול לכדורגל הגרמני.
באותה עת חבל הסאאר היה מחוץ לתחום גרמניה והיה תחת שליטת צרפת עד שהועבר לידי גרמניה מאוחר יותר והייתה קיימת נבחרת סארלנד שהייתה הנבחרת הלאומית של החבל עד לאיחודו עם גרמניה.
נהחבתר סאארלנד הייתה טובה יחסית ובשלב הבתים סיימה לפני נבחרת נורווגיה ואחרי נבחרת מערב גרמניה.
באותו הזמן, במזרח גרמניה, הוקמה ליגת הכדורגל של מזרח גרמניה וכן התאחדות הכדורגל של מזרח גרמניה בשנת 1950.
לאחר מלחמת העולם השנייה, גרמניה חולקה לשלוש מדינות שונות.
ה-DFB והנבחרת שלה התנהלו במדינה שנקראה גרמניה המערבית, בעוד שגרמניה המזרחית (שם נוהל הכדורגל על ידי התאחדות ה-GDR) ניהלה נבחרת כדורגל נפרדת בשנים 1952–1990. סארלנד ניהלה גם היא נבחרת נפרדת בשנים 1950–1956. פיתוח ענף הכדורגל בגרמניה המערבית היה גדול יותר מאשר בגרמניה המזרחית.
עובדה זו התבטאה בזכייתה של נבחרת גרמניה המערבית במונדיאל 1974 אותו ארחה, לאחר שגברה במשחק הגמר על הולנד, ולמרות הפסד לנבחרתה של גרמניה המזרחית במהלך הסיבוב הראשון.
לאחר איחוד גרמניה ב-1990, שנה בה זכתה גרמניה המערבית פעם נוספת בטורניר המונדיאל, התאחדו נבחרות גרמניה המערבית וגרמניה המזרחית בחזרה לנבחרת אחת – נבחרת גרמניה.
הטורניר הראשון שבו השתתפה הנבחרת המאוחדת היה משחקי המוקדמות ליורו 1992, למרות ששתי הנבחרות הנפרדות הוגרלו לאותו בית במוקדמות, לפני שנעשה האיחוד.
ההצלחות הגדולות בתחילת שנות האלפיים היו השגת המקום השני במונדיאל 2002 שנערך בקוריאה הדרומית וביפן, והמקום השלישי במונדיאל 2006 שאותו ארחה גרמניה.
גם נבחרת הנשים של גרמניה הגיעה להצלחות גדולות כאשר זכתה הן בגביע העולם לנשים 2003 שנערך בארצות הברית והן בגביע העולם לנשים 2007 שנערך בסין.
תחרות הכדורגל החשובה ביותר בגרמניה היא הליגה העליונה במדינה, הבונדסליגה, שכוללת 18 קבוצות.
קבוצת באיירן מינכן מחזיקה בשיא הזכיות באליפות הליגה עם 20 אליפויות, מאז הוקמה הליגה בשנת 1963. המבורג היא הקבוצה היחידה שהשתתפה בבונדסליגה בכל עונה מאז הקמתה עד לעונה שעברה (2017/2018) עת ירדה לראשונה בתולדות הבונדסליגה לליגת המשנה.
הליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל הגרמני היא הבונדסליגה השנייה; שלוש הקבוצות התחתונות בבונדסליגה יורדות לליגת המשנה, ואילו שלוש הקבוצות העליונות בליגת המשנה עולות לבונדסליגה.
בנוסף, פועלת "הליגה השלישית", שהחליפה בשנת 2008 את הליגות האזוריות בתור הדרגה השלישית בכדורגל הגרמני.
הליגות האזוריות, שהן מקצועניות-למחצה, הן הדרגה הרביעית במבנה הליגות כיום.
הגביע הגרמני, שנקרא גם בשם "גביע ההתאחדות הגרמנית" (DFB-Pokal), הוא טורניר הכדורגל השני בחשיבותו בגרמניה אחרי הבונדסליגה, והוא מתקיים במהלך העונה במקביל לליגות.
הגביע נערך מדי שנה מאז 1952.
כל מועדון המשחק במערכת ליגות הכדורגל הגרמנית, רשאי להשתתף בגביע הגרמני.
הקבוצות מהליגות הנמוכות משחקות תחילה בסיבובי מוקדמות אזוריים, והמנצחות של סיבובים אלה מעפילות לתחרות הראשית הנערכת בשנה שלאחר מכן, ומצטרפות שם לקבוצות מהבונדסליגה ומהבונדסליגה השנייה.
בכל סיבוב, זהות הקבוצה הממשיכה לשלב הבא נקבעת תמיד במשחק בודד, הנערך באצטדיונה של אחת מהקבוצות המשתתפות.
מאז 1985, משחק הגמר של הגביע מתקיים כל שנה באצטדיון האולימפי בברלין.
באיירן מינכן מחזיקה בשיא הזכיות בגביע, עם 12 זכיות.
תחרות ה-"Tschammer-Pokal" קדמה לתחרות הגביע הגרמני המתקיימת כיום.
מאחר שגרמניה התפצלה לאחר מלחמת העולם השנייה, בגרמניה היו שתי תחרויות גביע – הקבוצות מגרמניה המזרחית שיחקו בתחרות גביע נפרדת שנקראה הגביע המזרח-גרמני (FDGB-Pokal).
טורניר זה נוסד בשנת 1949, ונערך מדי שנה עד 1991. בשנה זו, בעקבות איחוד גרמניה, טורניר זה אוחד גם "הגביע הגרמני" לתחרות כדורגל אחת, כמו גם ליגות הכדורגל שפעלו קודם לכן בנפרד בשני האזורים של גרמניה.
בהתאם לדירוג הליגות של אופ"א, כיום שולחת גרמניה בכל עונה לפחות ארבע קבוצות לליגת האלופות, 3 אוטומטית לשלב הבתים והרביעית לסיבוב מוקדמות הלא-אלופות השלישי.
הקבוצות המסיימות במקומות החמישי והשישי בבונדסליגה נכנסות לליגה האירופית, ומקום נוסף בליגה האירופית מוענק לקבוצה שזכתה בגביע הגרמני.
עם זאת, במקרה שזוכת הגביע הגרמני כבר השיגה מקום בליגת האלופות דרך מיקומה בליגה, אזי הקבוצה שהפסידה לה בגמר הגביע תיכנס במקומה לליגה האירופית.
אם זוכת הגביע (או סגניתה במקרה שהזוכה העפילה לליגת האלופות דרך הליגה) השיגה מקום לליגה האירופית דרך מיקומה בליגה, אזי הקבוצה שסיימה שביעית בבונדסליגה תקבל מקום בליגה האירופית.
גרמניה יכולה לשלוח נציגה נוספת לתחרויות האירופיות באמצעות דירוג המשחק ההוגן של אופ"א.
אם לליגה הגרמנית, יש את אחד משלושת המקומות הראשונים בדירוג המשחק ההוגן בעונה החולפת, הקבוצה שסיימה ראשונה בדירוג המשחק ההוגן של הבונדסליגה – מבין אלו שלא השיגו מקום בתחרות אירופית דרך הליגה או הגביע – נכנסת לסיבוב המוקדמות הראשון של הליגה האירופית.
הנבחרת הלאומית של גרמניה מייצגת את גרמניה בתחרויות כדורגל בינלאומיות מאז שנת 1908. היא מנוהלת, כמו כל הליגות והגביעים, על ידי התאחדות הכדורגל הגרמנית.
לאורך ההיסטוריה שלה זכתה נבחרת גרמניה ארבע פעמים בגביע העולם בכדורגל – בטורנירים של 1954, של 1974 ושל 1990 וגם 2014, וסיימה במקום השני בארבעה מקרים אחרים.
בנוסף, היא זכתה שלוש פעמים באליפות אירופה בכדורגל – בטורנירים של 1972, 1980 ו-1996. בין מלחמת העולם השנייה ל-1990 הייתה ידועה הנבחרת כ"נבחרת גרמניה המערבית", בעוד נבחרת גרמניה המזרחית התנהלה בנפרד.
מאז מונדיאל 1954, התלבושת והציוד של הנבחרת הלאומית של גרמניה מיוצרים על ידי החברה הגרמנית אדידס.
במשחקי הבית, הנבחרת הגרמנית לובשת חולצות לבנות, מכנסיים שחורים וגרביים לבנים.
דרגות משתנות של אדום וזהב – לצד שחור, שני הצבעים האחרים של דגל גרמניה – נכללים בקביעות בתלבושת הנבחרת במהלך השנים.
באופן מסורתי, נבחרת גרמניה לבשה חולצות ירוקות, מכנסיים לבנים וגרביים ירוקים בתור התלבושת החלופית שלה.
בשנים האחרונות, לעומת זאת, גרמניה שינתה את הצבע החלופי הזהה שלה בחולצה ובגרביים לאפור (בשנים 2002–2003), לאחר מכן לשחור (בשנת 2004), ולבסוף לאדום.
הנבחרת הגרמנית לבשה מדים אדומים בתור התלבושת החלופית שלה במהלך מונדיאל 2006.
נבחרת הנשים הלאומית של גרמניה, המנוהלת גם היא על ידי התאחדות הכדורגל הגרמנית, זכתה פעמיים בגביע העולם בכדורגל נשים – בטורניר של 2003 תחת מאמנת הנבחרת טינה טיון-מייר, ובטורניר של 2007 תחת סילביה נייד שהיא גם מאמנת הנבחרת הנוכחית.
בעקבות כך, היא הפכה לנבחרת הנשים הראשונה שזוכה בגביע העולם פעמיים רצופות.
היא אף זכתה ארבע פעמים רצופות באליפות אירופה בכדורגל נשים – בשנים 1995, 1997, 2001 ו-2005. גרמניה היא האומה היחידה שזכתה בגביע העולם הן לגברים והן לנשים.