tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כתינוקת, היא לא בכתה מעולם, מלבד הרגעים שאמה ניסתה לרחוץ אותה.
בהמשך, סמארה גדלה לילדה מופנמת בעלת אופי זדוני, שלא מסוגלת לשלוט היטב בכוחותיה שהחלו להתפתח.
כרוח נקמנית, סמארה לבושה בכתונת לילה לבנה ובעלת שיער שחור וארוך המסתיר את פניה.
בנוסף ליכולתה להרוג אדם במבט, סמארה מאופיינת בגמישות בגפיה ומסוגלת לטפס על קירות.
לאחר היווצרות הקלטת המקוללת, סמארה מסוגלת לשגר עצמה ממכשירי טלוויזיה (ובהמשך גם מטלפונים חכמים) לחדר בו נמצא הקורבן.
סאמיה אחמד עטיה עבד אל-רחמן המכונה סמא אל-מסרי, היא שחקנית, זמרת ורקדנית בטן מצרייה.
אל-מסרי החלה לעבוד בערוץ הטלוויזיה מהוואר לאחר סיום לימודיה בפקולטה לאמנויות, והופיעה גם בשלושה סרטי קולנוע מאז 2008.
הסרט מ-2011 Ala Wahda We Nos (على واحدة ونص), שנכתב על ידי אל-מסרי, שגם מופיעה בו בתפקיד הראשי העביר ביקורת על הניצול המיני של עובדי תקשורת נשיים.
הסרט גונה על ידי מגזרים שונים של החברה המצרית.
אל-אזהר קרא לצופים להחרים את הסרט על תכניו המגונים לכאורה ואיגוד העיתונאים טען כי הסרט משפיל את המקצוע.
גרסתו המקורית של הסרט נאסרה לשידור על ידי סעיד חטאב, ראש מועצת הצנזורה לעבודות אמנותיות על קריאת איגוד העיתונאים, ומהדורה "מתוקנת" של הסרט פורסמה בהמשך.
עד שנת 2013, אל-מסרי החלה להפיק סרטוני יוטיוב סאטיריים בביקורת על מפלגת החופש והצדק, האחים המוסלמים ופלגים איסלאמיסטים אחרים, ולאחר שפרסמה את הסרטון הרביעי שלה, בו היא לובשת מטפחת ראש וגם ניקאב, היא קיבלה איומי מוות, כי היא הייתה, "כמו זונה, לועגת לחג'אב".
אל-מסרי זכתה לשמצה בינלאומית בעקבות סרטון שלה שמתח ביקורת על מדיניותו של ברק אובמה כלפי מצרים ובו הצהירה על תמיכה בעמדתו של עבד אל-פתאח א-סיסי.
הסרטון הפך ויראלי באינטרנט בתחילת אוגוסט 2013.
באפריל 2014 היא נעצרה "תוך ציפייה לחקירה של ערוץ טלוויזיה ללא רישיון שלכאורה היה בבעלותה." הסיבה לכך היא שהיא צילמה סרטון שלעג למורתדא מנסור, יו"ר מועדון הספורט זמלאק.
היא שרה את "יה מורטדה, יה מורטדה" למנגינת השיר הערבי-טורקי, "יה מוסטפא" עם כמה מילים מרמזות, תחילה בשמלה ארוכה ואז בחולצת קבוצת כדורגל זמאלק ומשחקת בכדור כדורגל.
היא גם לעגה לקומיקאי באסם יוסף.
אל-מסרי נקנסה, אך המשיכה ביצירת סרטונים מעוררי מחלוקת.
ב־23 באפריל 2020, נתבעה אל-מסרי בגין לשון הרע והוצאת דיבה על ידי מגיש הטלוויזיה המצרי, רחם סעיד.
ב-27 ביוני 2020 היא נידונה לרצות שלוש שנות מאסר ונקנסה ב-300 אלף לירות מצריות.
סמארה ג'וי מקלנדון היא זמרת ג'אז אמריקאית.
ג'וי נולדה ב-11 בנובמבר 1999 ברובע הברונקס בניו יורק למשפחה מוזיקלית.
היא זכתה בפרס הווקאליסט הטוב ביותר בEssentially Ellington: תחרות ופסטיבל להקות הג'אז של בתי הספר התיכוניים.
בשנת 2019, היא זכתה בתחרות הג'אז הבינלאומית על שם שרה ווהן.
היא עבדה עם המפיק מאט פירסון ובעודה סטודנטית בקולג' והקליטה את אלבום הבכורה שלה.
בשנת 2021 היא סיימה את לימודיה בהצטיינות יתרה.
ביולי היא הוציאה לאור את אלבום הבכורה שלה, Samara Joy.
בספטמבר 2022 היא הוציאה את אלבומה השני, Linger Awhile.
בשנת 2023 היא זכתה בשני פרסי גראמי: אלבום הג'אז הווקאלי הטוב ביותר על Linger Awhile ובפרס תגלית השנה בטקס פרסי גראמי ה-65.
ארגוןשנהקטגוריהפרויקטתוצאהמקורפרס גראמי2023תגלית השנהסמארה ג'ויאלבום הג'אז הווקאלי הטוב ביותרLinger Awhile2024העיבוד הטוב ביותר, אינסטרומנטלי ווקאלי"Lush Life"ביצוע הג'אז הטוב ביותר"Tight"2025"Twinkle Twinkle Little Me" (בהשתתפות סאליבן פורטנר)אלבום הג'אז הווקאלי הטוב ביותרA Joyful Holiday
סֶמָאע (בפרסית, ערבית ו-אורדו: سَماع; בטורקית: Sema) הוא טקס סופי, במיוחד במסדר המוולוויה, המתבצע כחלק מתרגול מדיטציה והתקרבות לאלוהים.
בשנת 2005, אונסק"ו אישר את "טקס סמאע" של טורקיה כאחת מ.
המונח סמאע נגזר מהשורש س-م-ع/ס-מ-ע, המקביל לשורש העברי שׁ-מ-ע, ומשמעותו בשפה הערבית (ובהשאלה גם בפרסית ובאורדו): שמיעה, הקשבה.
הסמאע מקובל בכמה מסדרים סופים ובמיוחד במסדר המוולוויה ההולך בעקבותיו של ג'לאל א-דין רומי.
מסופר שבאחד הימים רומי עבר דרך שוק העיר ושמע את הלמות פטיש הצורפים בעת ריקוע תכשיטים והקול והקצב, הזכירו לו את פסוק השהאדה שמשמש כמנטרה בטקסי הזיכר: "אין אלוהים מלבד אללה" (; לא אילא אילא אללה).
רומי הוקסם ונמלא אושר, הוא היטה את ראשו, הושיט את שתי זרועותיו והתחיל להסתובב ולהסתחרר, סביב צירו וכך "נולד" תרגול הסמאע.
מי שהקימו את מסדר המוולוויה והפכו את הריקוד לאחת מאבני היסוד של מסדר, היו בנו של רומי - , תלמידו - שָלָבִּי חוּסָאם א-דין (טורקית: Chalabi Husameddin) ונכדו אוּלוּ עָרִיף שָלָבִּי (טורקית: Ulu Arif Chalabi).
כאשר המאמין קורא בקוראן, ויודע שזו המילה האלוהית הנצחית, הוא מתמלא מחשבות, הרהורים ואף אימה, אך הוא לא מתחבר לרגש.
בסמאע יש מוזיקה, שירה וריקוד המסייעים והם בגדר אמצעי לביטוי הרגשי של אהבת האדם לבורא.
להבדיל משירה וריקוד אמנותיים המאפשרים ביטוי עצמי, הסמאע הוא ביטוי להיעדר האני.
סמאע היא אמצעי למדיטציה על אלוהים באמצעות התמקדות במנגינות וריקודים.
בריקוד המסוחרר הרוקד מתמקד באהבתו לאלוהים וחש את קרבתו הישירה אליו - אישית.
כל הספקות של האדם נעלמים, והלב והנשמה יכולים לתקשר ישירות עם אלוהים.
מטרת הרוקד המסתחרר בסמאע היא להגיע למצב של , מצב של התרגשות, אקסטזה ואהבה עזה.
(בשפה הערבית: היא מציאה, וגם אהבה, וּוג'וּד מציאוּת וכן: היקום כולו) מבחינה פיזית, הרוקד מנותק מסביבתו ועשוי להתנועע באופן שחורג מהריקוד שרקד עד כה.
יש מצבים שרוקד מגיע אף למצב של שכרות - , במובן של שכרון חושים שנובע מהווג'ד - החיבור האישי לאלוהים.
הסמאע מייצגת מסע מיסטי של עלייה רוחנית של האדם דרך התודעה, הדבקות והאהבה לאל.
רוקד הסמאע נוטש את האגו שלו, מוצא את האמת, את הקרבה לאל ומגיע לאיחוד שיש בו שלמות.
כשהוא חוזר מהמסע הרוחני הזה, הוא חש שהגיע לבגרות, לשלמות ולהבנה גדולה יותר, שעליו לאהוב ולשרת את הבריאה כולה.
רומי אמר ש"למעגל הרקדנים שבטקס הסמאע, יש להם כעבה משלהם".
גם הריקוד וגם הכעבה הם אמצעים לקרב את המאמין אל אלוהים.
"הדרווישים המסתחררים" ממסדר המוולוויה, הם המתרגלים הידועים ביותר של סמאע, המוכּר לעולם המערבי.
התרגול מבוצע על ידי גברים, חסידי המסדר, הנעים כקבוצה במעגל תוך כדי שכל אחד מסתובב על צירו, בנפרד.
במהלך הטקס מתנגן רפרטואר מוזיקלי מסוים, המבוסס על ארבעה קטעים של יצירות ווקאליות ואינסטרומנטליות, תוך שימוש במחזורים קצביים, בהשתתפות זמר אחד, נגן חליל נאי, מתופף ונגן מצלתיים.
היצירות המוזיקליות העתיקות ביותר נוצרו כבר באמצע המאה השש-עשרה, בשילוב מסורות מוזיקליות, פרסיות וטורקיות, אך הרפרטואר הורחב ומורחב ובמיוחד החל מהמאה העשרים ואילך.
חלק ראשון: הדרוויש עם כיסוי הראש שלו (מצבת האגו שלו), החצאית הלבנה שלו (תכריך האגו שלו) מסיר את גלימתו השחורה ומתקדם למקום הריקוד.
הדרוויש צועד כשידיו מוצלבות על חזהו ובכך גופו עשוי כ"אחד" ומעיד על אחדות האל.
כשהוא מתחיל את הסחרור, ידיו פשוטות, הימנית מופנית למעלה, מוכנה לקבל את חסד האל וידו השמאלית פונה אל האדמה.
הוא מטה את ראשו לכף ידו השמאלית ובכך הוא, כביכול, מעביר את חסדו של אלוהים לאנשים שסביבו וגופו סובב סביב צירו, מימין לשמאל כמי שחובק את כל האנושות, באהבה.
חלק שני הוא קול תוף לרוב: תוף קודום טורקי המסמל את צו אלוהים לבריאה: "הְיֵה!"
החלק השלישי הוא אימפרוביזציה אינסטרומנטלית בנגינת חליל נאי המייצג את הנשימה הראשונה שנותנת חיים לכל דבר.
חלק רביעי הוא ברכות ה"דרווישים" זה לזה והליכתם זה לקראת זה, הלוך ושוב, שלוש פעמים, בליווי מוזיקה כהצדעה של נפש לנפש המוסתרות לעין.
חלק חמישי הוא ה-Sema (מסתובב) שמורכב מארבע "הצדעות" שבסיום כל אחת מהן, הדרוויש חוזר ופושט את ידיו לצדדים מעיד במראהו על אחדות ה'.
ההצדעה הראשונה היא לידתו של האדם ותפיסתו המלאה שאלוהים הוא הבורא.
ההצדעה השנייה מבטאת פליאתו של האדם אל מול פאר הבריאה, וגדלות האל.
ההצדעה השלישית היא הפיכת הפליאה לאהבה והבעת כניעה מוחלטת, ביטול האגו מול אדם אהוב והגעה לאחדות.
מצב זה של טראנס או אקסטזה אך מיד בסיום הצדעה זו, הדרוויש חוזר ופושט את ידיו לצדדים ובכך מאשר שוב את אחדות האל, במודע ובתחושה.
ההצדעה הרביעית היא חזרה לגשמיות והבעת התרפסות, בתום המסע הרוחני.
הדרוויש הוא משרת האל, ספריו, נביאיו ושל כל יצירתו.
בחלק השישי בסמאע, יש קריאה קצרה בקוראן ובמיוחד של הפסוק מסורה - "הפרה", פסוק 115: "לאלוהים המזרח והמערב, וובכל אשר תפנו, שם, פני אלוהים.
אלוהים מקיף כל מרחב ויודע".
החלק השביעי הוא תפילה למנוחת הנשמות של כל הנביאים וכל המאמינים.
יחס הממשלה הטורקית למוולוויה ולסמאע
בשנת 1925, כתוצאה ממדיניות החילון של אטאטורק, נסגרו כל מוסדות המוולוויה בטורקיה ונאסרו טקסי הסמאע.
מתרגלים רבים שימרו את המסורת, במפגשים פרטיים, אך הם התמקדו בעיקר במוזיקה ובשירים ופחות במסורות הרוחניות והדתיות.
בשנת 1956 התירה ממשלת טורקיה לערוך חגיגה שנתית בקוניה שבאנטוליה, ביום מותו של רומי - 17 בדצמבר, ליד מקום קבורתו, חגיגת , "ליל הנישואין", ליל האיחוד הטרנסצדנטלי של רומי עם אללה.בשנות ה-90 הוקלו ההגבלות וקמו מחדש קבוצות פרטיות שמנסות לבסס מחדש את האופי הרוחני, המקורי של טקס הסמאע.
בשנים שבהם היה האיסור בתוקף, היו שביקשו לשמר את מסורת הריקודים המסוחררים, ללא ההקשר הדתי וכך הפך טקס הסמאע לאטרקציה תיירותית, מסחרית ויש הרואים בריקוד הזה חלק מהפולקלור הטורקי.
טקס הסמאע קיים גם אצל האלווים בטורקיה וכן במסדר ה-בקטאשיה בטורקיה ובארצות הבלקן, אם כי במתכונות שונות.
האלווים והבקטאשים עורכים - "סמאע של הארבעים", טקס קהילתי המבוסס על מסורת, שכאשר הנביא מוחמד חזר ארצה ממסע ההתעלות שלו, הוא ביקר אצל "ארבעים קדושים" וחגג יחד אתם.
המאמינים נפגשים, מחוץ למסגד, במבנה שיועד להתכנסויות, שם הם שרים ורוקדים את הסמאע.
להבדיל מהסופים הסונים, בריקוד משתתפים נשים וגברים כאחד.
קודם לכניסה לאולם, על המשתתפים להיטהר (רחצה), כמו לפני תפילה ולהחליף את בגדיהם.
מי שיש בלבו, על משהו, בכל נושא נפגש ביחידות על הממונה על הטקס - ה- (פירוש מילולי: סבא.
תואר מקביל לאימאם) ורק לאחר שרוחו "מתפייסת" הוא רשאי להיכנס לאולם ולהשתתף בטקס, בהובלת ה-דדה.
הקירקלאר סמי מתקיים במרווחי זמן קבועים, בדרך כלל מדי שבוע.
כל הנוכחים שאינם רוקדים חייבים לשלוט ברגשותיהם ולשמור על שקט, אלא אם כן, הגיעו, במקביל לרקדנים, לשלב חווית הווג'ד.
בשלב זה, שאפשר שהוא מקביל לריגוש שקיים ב"טראנס", ובתנאי שמדובר בחוויה אמיתית ולא מזויפת, אפשר לבטא את התחושה בקול ובתנועה.
לטקסי הסמאע יש מתנגדים רבים בין המוסלמים כמו: הסלפים, ה-ווהאבים ואנשי האסכולה החנבלית.
הביקורת שלהם מתייחסת לעצם הוספת מוזיקה לטקס דתי אסלאמי, שזו , כלומר חידוש וסטייה מהלכות הדת, שהוא אחד הביטויים לכפירה.
טעם נוסף של המתנגדים הוא שמצב הווג'ד דומה במהותו למצב של שכרות כתוצאה משימוש ביין או בסמים, והיא אסורה בדת האסלאם.
המחלוקת היא בת מאות שנים והצדדים מביאים ראיות לכאן ולכאן, מאנשי דת ורוח.
הסופים מצטטים את אל-ע'זאלי (1058–1111) שכתב פרק שכותרתו "על מוזיקה וריקוד כעזרים לחיים דתיים" ובו הבהיר שמוזיקה וריקוד עשויים להועיל למוסלמים, בתנאי שלִבם טהור לפני שהם משתתפים בפעילויות אלו.
ואכן הסוּפים שמתרגלים סמאע מבהירים שאין מדובר בהנאה גרידא אלא שימוש במוזיקה כאמצעי לעבור לתחום רוחני, שבו הוא עשוי להתוודע למשמעויות ואמיתות גבוהות יותר.
יתר על כן, לפני שהחניך - הדרוויש מגיע לשלב הסמאע, עליו לעבור אימון סגפני אינטנסיבי ורק מי שהוא בעל לב טהור ואופי חזק, יכול להשתתף בסמאע.
תנורה הוא, במקורו, טקס סמאע סופי במצרים.
בניגוד למקובל בטורקיה ובבלקן, הרקדנים במצרים עוטים חצאיות צבעוניות.
בחלוף הזמנים, הריקוד מבוצע בעיקר כאטרקציה תרבותית.
סמאז'ני סיר כלומר גבינה מטוגנת (בצ'כית: Smažený sýr; או בסלובקית: Vyprážaný syr שניהם משמעותם "גבינה מטוגנת") הוא מאכל המבוסס על גבינה צ'כית וסלובקית.
הגבינה המטוגנת נצרכת באופן נרחב בשתי מדינות צ'כוסלובקיה לשעבר.
זהו מאכל רחוב נפוץ בשתי המדינות והוא פופולרי בקרב תלמידים בתור מצרך זול בקנטינות של בתי הספר.
פרוסת הגבינה בערך 1.5 ס"מ עובי מצופה תחילה עם קמח, ביצה ופירורי לחם ולאחר מכן מטוגנת במחבת או בסיר טיגון עמוק.
היא מוגשת בדרך כלל עם רוטב טרטר או מיונז, ולעיתים קרובות מוגשת בליווי לחם ותפוחי אדמה (טוגנים או תפוחי אדמה מבושלים).
הגבינה הנפוצה ביותר למטרה זו היא אדם.
ניתן להשתמש גם בגאודה ובאמנטל (במיוחד במסעדות הטובות יותר).
כאשר משתמשים בגבינת הרמלין (Hermelín - השם שאול בצ'כית עבור הרמין קרוב משפחה של סמור קטן שפרוותו הופכת לבנה בחורף, הגבינה היא חיקוי צ'כי של הקממבר), גבינת ניבה או אולומואוצקי טברוז'ק, המנה כבר לא נקראת סמאז'ני סיר בשימוש בגבינות אלה, אלא Smažený Hermelín / Smažená Niva / Smažené Tvarůžky.
המאכל דומה לקארוצה האיטלקי ממוצרלה.
ניתן להכין את המנה גם עם פרוסה דקה של שינקן המוחדרת בין שתי פרוסות גבינה; בחנויות המזון המהיר הצ'כיות, המנה מוגשת לרוב בצורה של כריך, שדומה מעט ללחמניית המבורגר.
סמאד (בפרסית וערבית: صماد, בתעתיק מדויק: צמאד) הם סדרת כטב"מים ארוכי טווח תוצרת איראן, אשר בהם נעשה שימוש ברחבי המזרח התיכון.
הסמאד זמין בשלוש גרסאות - סמאד-1, סמאד-2 (מכונה גם "UAV-X"), ו-סמאד-3. סדרת הכטב"מים מסוג סמאד משמשים בעיקר את החות'ים במסגרת מלחמת האזרחים בתימן, והם משתמשים בכטב"מים אלה גם לפגיעה במטרות בערב הסעודית, איחוד האמירויות הערביות וישראל.
הכטב"מים נקראים על שמו של מנהיג החות'ים סאלח עלי א-סמאד אשר נהרג בידי איחוד האמירויות הערביות ב-2018.
לכל הדגמים יש סנפירי זנב ייחודיים בצורת V ומנוע דחף.
לכטב"מי סמאד יש בליטות בגחון (אחת לפנים, אחת מאחור) ושני מגלשים קלים בקצות הכנפיים אשר משמשים אותם להמראה ולנחיתה.
לטענת החות'ים הם תכננו וייצרו את כל כטב"מי הסמאד.
לטענתם סמאד-1 תוכנן ב-2018 וסמאד 2 וסמאד 3 תוכננו ב־2019. ההערכה המקובלת בקרב אנליסטים לא מעורבים היא שהסמאד 2 כנראה פותח במקור באיראן.
להערכתו של ג'יימס רוג'רס, מהמרכז לחקר המלחמה באוניברסיטת דרום דנמרק , איראן היא שמספקת את כטב"מי סמאד 3 לחות'ים.
סמאד-1 הוא הגרסה הבסיסית יותר של כטב"מי הסמאד.
מוטת הכנפיים הכוללת שלו היא כ-3.5 מטרים.
הוא מגיע עד טווח של 500 קילומטרים ומיועד בעיקר למעקב.
אורכו של הסמאד-2 הוא 2.8 מטר ומוטת הכנפיים הכוללת שלו הוא כ-4.5 מטרים.
יש לו סנפירי זנב ייחודיים בצורת V והוא מופעל על ידי מנוע דחף גרמני מסוג 3W110i B2 או מנוע דחף סיני מסוג DLE 170. סמאד-2 מכונה גם "UAV-X" - כינוי זמני שניתן לו במקור בדו"ח של האו"ם.
סמאד-2 מסוגל לשאת ציוד הנחוץ לפעולות ריגול או מטען נפץ.
הגרסה שמשמשת לריגול נושאת מצלמה דיגיטלית מסוג Nikon D810. הגרסה שמשמשת לביצוע מתקפות נושאת ראש נפץ המכיל 18 ק"ג חומר נפץ אשר מעורבב עם מטען רסס המורכב.
סמאד-3 הוא הגרסה שמסוגלת להגיע למרחק המרבי.
גרסה זו מכילה מכל דלק בעל קיבולת של 47 ליטר המותקן על החלק העליון של הכטב"ם.
אורכו של סמאד-3 הוא 2.8 מטר ומוטת הכנפיים הכוללת שלו היא כ-4.5 מטרים - אותם הממדים כמו סמאד-2. משייט במהירות של בערך 200 קמ"ש בעזרת מנוע DLE170 בעוצמת 17 כ"ס.
עלותו כנראה בסביבות 20,000 דולר.
לטענת החות'ים סמאד-3 מגיע לטווח של עד 1,500 קילומטרים והוא מסוגל לשאת מטען נפץ, כנראה של בערך 18 ק"ג.
לטענת מארק ווסקוייל (Mark Voskuijl) סמאד-3 מגיע לטווח של עד 1,800 קילומטרים.
שדרוג של סמאד-3 המאפשר טווח גדול יותר של בערך 2,600 ק"מ ונשיאת משקל רבה יותר.
מנוע MADO MD275 בעל 20 כ"ס המאפשר דחף גדול יותר עם נצילות דלק דומה.
נוצר בהנדסה לאחור של מנוע גרמני.
במקום מכל דלק על הגב כמו בדגם הרגיל הוא הוכנס לתוך הגוך כדי למנוע גרר ולכן הגוף רחב יותר.
נושא כנראה חומר נפת במשקל 15ק"ג.
החות'ים משתמשים בכטב"מי סמאד לכל המוקדם מאוגוסט 2018.
לטענת החות'ים הארגון השתמש בסמאד-3 כאשר תקפו את נמל התעופה הבינלאומי באבו דאבי ב-26 ביולי 2018. איחוד האמירויות הכחישה שבוצעה מתקפת כטב"מים על נמל התעופה.
לטענת החות'ים הארגון ביצע שתי מתקפות נוספות על נמל התעופה הבינלאומי באבו דאבי, וכמו גם מתקפה אחת בנמל התעופה הבינלאומי של דובאי - הן דובאי והן איחוד האמירויות הכחישו שהמתקפות בוצעו והדבר מעולם לא אומת.
בבוקר 18 במאי 2021, בזמן מבצע שומר החומות הפיל צה"ל כטב"ם איראני מסוג סמאד ששוגר בעיראק וחדר לאזור עמק המעיינות ככל הנראה מסוריה או מלבנון.
ב-29 בנובמבר 2023 משחתת הצי האמריקני USS Carney הצליחה להפיל כטב"ם מסוג סמאד-3 אשר שוגר מאזור בתימן שבשליטת החות'ים לכיוון המשחתת בעת שהייתה בדרום ים סוף.
המשחתת ליוותה באותה העת ספינה אמריקנית שהובילה ציוד צבאי לישראל.
ב-19 ביולי 2024 כטב"ם מסוג סמאד-3 התפוצץ ברחוב בן יהודה פינת שלום עליכם בתל אביב, במרחק כ-150 מטר מסניף תל אביב של שגרירות ארצות הברית.
כתוצאה מהפיצוץ נהרג אזרח ישראלי כבן חמישים בעל אזרחות רוסית ונפצעו ארבעה במצב קל.
לפי תחקור ראשוני, הכטב"ם לא יורט בשל טעות אנוש בזיהוי במערכת האווירית של חיל האוויר.
איראן – משמרות המהפכה, סמאד-1 (על פי הבלוגרים המוזכרים לעיל)
גדודי חזבאללה בעיראק (ישנה סבירות לכך)
סמאח דרויש היא עורכת דין, מגשרת ופעילת זכויות אדם ישראלית, המכהנת כמנהלת המרכז לנפגעי גזענות., עבודתה מתמקדת בקידום מדיניות, מאבק משפטי וחברתי נגד גזענות ואפליה, תוך מתן סיוע משפטי ונפשי לנפגעים.
דרויש נולדה בשכונת גילה בירושלים ולמדה בתיכון בית צפאפא.
בשנת 2014 השלימה לימודי תואר ראשון (LL.B.) בפקולטה למשפטים עם התמחות בקרימינולוגיה ודין פלילי, ובשנת 2021 תואר שני במדיניות ציבורית באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2024 השלימה לימודי תעודה והכשרה שנתית מקיפה בדין השרעי (גירושין, נישואין ומשמורת ילדים), בהנחיית נשיא בית הדין השרעי במכללת כפר ברא.
בשנת 2021 מונתה דרויש למנהלת המרכז לנפגעות ונפגעי גזענות, הפועל תחת המרכז הרפורמי לדת ומדינה.
כנציגת המרכז, משתתפת דרויש בוועדות הכנסת (כגון השדולה למאבק בגזענות, ועדת חוק חוקה ומשפט והוועדה לביטחון לאומי).
דרויש מפתחת ומעבירה הרצאות וסדנאות במוסדות שונים בנושא זיהוי, התמודדות וטיפול בגזענות.
היא מופיעה ומתראיינת בגופי תקשורת בתחום המאבק בגזענות ואפליה.
חברה בוועדת גישור ובוררות וחברה בוועדה לגישור משפחה בלשכת עורכי הדין.
כיהנה כחברה בוועדה הבין-תרבותית בארגון המגשרים בישראל.
דרויש בעלת משרד פרטי ופעילה כעורכת דין במשפט אזרחי, דיני עבודה ומשפחה.
היא ברשימת המגשרים של הנהלת בתי המשפט ומגשרת פרו בונו בבית משפט לתביעות קטנות.
עוסקת בהנחיית קבוצות ותרגום סימולטני בארגוני חברה אזרחית.
הנחתה השתלמויות מורים דו-לאומיות בנושא הקונפליקט הישראלי-פלסטיני וחינוך לסובלנות.
עסקה בהנחיית קבוצות נשים לשילוב באקדמיה ובשוק התעסוקה, וקבוצות סטודנטים למנהיגות ומעורבות חברתית.
הובילה משלחות הידברות לחו"ל בנושא הקונפליקט הישראלי-פלסטיני, תוך שימוש בכלי גישור.
סמבו (מרוסית: самбо, נקרא גם סומבו) היא אמנות לחימה מודרנית, ספורט לחימה ושיטה להגנה עצמית מסוגת הגראפלינג שפותחה בברית המועצות והוצגה כספורט רשמי על ידי ועדת הספורט הלאומית של ברית המועצות ב-1938, על ידי אנטולי חרלמפייב.
מקור השם בראשי תיבות של САМооборона Без Оружия (סמואובורונה בז אורוז'יה) ופירושו הגנה עצמית ללא נשק.
שורשי הסמבו באים מהג'ודו ומהיאבקות כפרית של הכפרים באזור.
הסמבו יוסד על ידי וסילי אושפצ'קוב וויקטור ספירידונוב, שניהם המציאו דרכים שונות לסמבו בעוד שוויקטור המציא את הדרך הרכה יותר המבוססת על האייקידו.
נהוג לחשוב שאנטולי חרלמפייב היה אבי הסמבו אך אנטולי, תלמידו של ויקטור, המציא את הגרסה הספורטיבית של הסמבו.
אף על פי שבתחילה הסמבו נוסד כסגנון יחיד כיום ישנם 4 סגנונות:
סמבו ספורטיבי- סגנון של הסמבו שדומה לג'ודו והיאבקות חופשית אך בשינויים בחוקים ובלבוש.
לדוגמה, בסמבו מותר לעשות בריחים על הקרסול ואסור לחנוק, לעומת זאת בג'ודו מותר לחנוק אך אסור לעשות בריחים על הקרסול.
סמבו להגנה עצמית-סגנון של סמבו הדומה לג'ו ג'וטסו ולאייקידו הכולל גם הגנה נגד תקיפה באגרופים ובעיטות.
רבים מחשיבים זאת לחלק מהסמבו הקרבי.
סמבו קרבי-יועד לספצנאז וזו הגרסה הראשונה של הסמבו.
בהמשך הגרסה יועדה להיות חלק מאימוני החובה של רשויות החוק כמו המשטרה ושאר הכוחות של צבא רוסיה.
השיטה מכילה טכניקות תקיפה מהירות ויעילות שנועדו לגרום נזק מרבי ואף מוות.
בנוסף גם הגנה ללא נשק והגנה נגד יריב חמוש בנשק.
שיטה זו מסוכנת מאוד אך גרסאות שלה כמו הסמבו להגנה עצמית נלמדות בבתי ספר להגנה עצמית או בבתי ספר לאמנויות לחימה.
סמבו בסגנון חופשי-גרסה המיוחדת לסמבו הנלמד בארצות הברית שיטה זו הוקמה על ידי ארגון הסמבו האמריקאי והיא כוללת חניקות ושאר פעולות קרקע של הסמבו הקרבי אך איננה מאשרת תקיפה כמו בסמבו הקרבי אלא רק כמו הסמבו הספורטיבי.
ההתפתחות המוקדמת של הסמבו הייתה ניסיון עצמאי ליצור אמנות הלחימה המשלבת את הג'ודו והג'ו ג'יטסו עם סגנונות היאבקות מקומיים על ידי וסילי אושפצ'קוב וויקטור ספירידונוב.
אושפצ'קוב באותה תקופה אימן קארטה וג'ודו בצבא האדום.
הוא היה בין המערביים הראשונים שהתאמנו בג'ודו וקיבל את החגורה השחורה השנייה (מתוך חמש, באותה תקופה) ישירות מג'יגורו קאנו.
ספירידונוב הגיע מרקע של אמנויות לחימה רוסיות עממיות והביע עניין מופגן בשיטות גראפלינג מזרחיות, כגון סומו, ג'ודו וג'ו ג'יטסו, אם כי מעולם לא התאמן רשמית באומנויות אלה.
גישתו בנוגע ללחימה, שהעדיפה תנועה נכונה על פני כוח, נבעה חלקית מפציעתו על ידי כידון רובה בזמן מלחמת רוסיה–יפן אשר השאירה את ידו בעייתית במקצת.
אושפצ'קוב וספירידונוב לא עבדו יחדיו אלא יצרו כל אחד סגנון לחימה נפרד משלו.
המיזוג בין שתי השיטות המקבילות נוצר על ידי מתאמנים ותלמידים אשר התאמנו בשתי השיטות, ובין כותלי הצבא האדום.
כיום הסמבו נלמד גם כהגנה עצמית וגם כאמנות לחימה צבאית על ידי: משטרת הפדרציה הרוסית, אומו"ן (יחידה משטרתית מיוחדת), משמר הגבול הרוסי, שירות הביטחון הפדרלי, שירות האבטחה הפדרלי של רוסיה, צבא רוסיה והספצנאז.
בסמבו התלבושת המקובלת היא גי יפני בדומה לגי הנהוג בג'ודו אך בצבע אדום או כחול ומכנס קצר.
למתחרים נעליים מיוחדות לאימוני סמבו והן נקראות "סמבובקי".
החגורה בסמבו, בניגוד לאמנויות הלחימה היפניות, איננה מסמלת דרגה כלשהי אלא נועדה אך ורק לסימון.
ב-1918 לנין הקים את היחידה הראשית לאימון צבאי על מנת לאמן את הצבא האדום.
למשימת אימון הצבא האדום בקרב פנים על פנים נבחר קלימנט וורושילוב שבהמשך הקים את הנ.ק.ו.ד.
ב-1923 החלו וסילי וויקטור, באופן בלתי תלוי, לעבוד על פיתוח שיטה לשיפור קרבות פנים מול פנים של הצבא האדום, שילוב הטכניקות יחדיו נעשה בעזרת אנטולי חרלמפייב שגם הוא נסע סביב העולם ולמד אמנויות לחימה מגוונות.
חרלמפייב מכונה בדרך כלל ה"אבא" של הסמבו מפני שהיה היחיד בעל קשרים פוליטיים ויכל להעביר את הסמבו לאגודה הממונה על ספורט בברית המועצות, עד להכרזה ב-1938 על הסמבו כספורט הקרבי הרשמי של ברית המועצות.
ויקטור אחרי זה פיתח את השיטה הרכה לחיילים שנפצעו בקרב ולסוכנים חשאיים וזאת עקב פציעתו במלחמה.
באולימפיאדת מוסקבה בקיץ 1980 נערכה הדגמה של סמבו וגם מועדוני נוער של סמבו הופיעו בטקס הפתיחה, אך סמבו מעולם לא הוכר כספורט אולימפי או כספורט לצורכי הדגמה בלבד.
כיום שני הארגונים מנהלים תחרויות באזוריהם לצד תחרויות בינלאומיות.
ב-2022 נערכה האליפות העולמית בסמבו השנייה בבת ים.
ב-2024 זכתה הישראלית שקד ניסימיאן בת ה-22 במדליית זהב באליפות העולם בסמבו שנערכה בקזחסטן.
שיטת הלחימה של הדמות מארי הכחולה/מארי ריאן (Blue Mary/Mary Ryan) מסדרת משחקי "מלך הלוחמים" (King of Fighters) מבוססת על סמבו.
שיטת הלחימה של סרגיי דראגונוב מסדרת המשחקים טקן מבוססת על הווריאציה הצבאית של הסמבו.
ביימן וליאון מסדרת המשחקים מת או חי (Dead or Alive) גם הם מבוססים על וריאציה של הסמבו קרבי.
הדמות מיכאיל באקונין מסדרת הטלוויזיה אבודים נראית משתמשת בסמבו.
בארגון הלחימה הגדול והפופולרי בעולם, ה־UFC, זוכים לתהילה ופופולריות לוחמי סמבו רבים, כגון חביב נורמגומדוב ופיודור ימליאננקו.
סמבה (בפורטוגזית: Samba) הוא סגנון מוזיקלי וריקוד בברזיל.
בעיני זרים הסמבה נחשבת לאחד הסמלים הלאומיים.
מקור השם "סמבה" הוא כנראה מהמונח "מֶסֵמבה" (mesemba) - מקצב דתי שמקורו באנגולה.
הסמבה היא חלק אינטגרלי מהקרנבל בברזיל, כאשר כל בית ספר לסמבה מכין "סמבה-נושא" (samba-enredo) למצעד בתי הספר לסמבה.
בתי ספר לסמבה שימשו קרקע לצמיחת קבוצות ומוזיקאים ונתנו לגיטימציה להתפתחות הסגנון.
עד תחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 הייתה הסמבה מחוץ לחוק בגלל האופי הגס והמוחצן של הריקוד.
הסמבה התפתחה בריו דה ז'ניירו (אז בירת ברזיל) בהשפעת מהגרים שחורים מבאהיה.
בסוף שנות העשרים נפתחו בתי הספר הראשונים לסמבה, ובראשית שנות ה-30 הפכה הסמבה למקובלת ולחלק אינטגרלי מהקרנבל.
בתי הספר הראשונים לסמבה היו קטנים עם לא יותר מ-50 תלמידים שצעדו וחוללו לצלילי המוזיקה, בלי תלבושות מיוחדות.
הקבוצות הללו נקראו: "blocos" ובתכנים שיצרו הם כללו גם נושאים מהדמיון ורעיונות נועזים.
הקבוצה הראשונה, בשנת 1928 הייתה Deixa Falar.
הקבוצה פעלה בפרבר בשם Estacio בריו דה ז'ניירו.
לא חלף זמן רב והקבוצות הללו החלו לקיים מצעדים מאורגנים וגם תחרויות.
התחרות הראשונה התקיימה בשנת 1932 בה ניצחה קבוצה בשם Mangueira.
ב-1935 הוכרו בתי ספר לסמבה באופן רשמי כ"מועדונים ליצירה".
לאחר מלחמת העולם השנייה נוצרו ארגונים גדולים של סמבה שזכו להתעניינות רבה מצד גורמים חברתיים וכלכליים במדינה.
בשלב הבא גיבשו בתי הספר לסמבה זהויות ייחודיות שהתבטאו בסגנון המוזיקלי ובתלבושות, ובסמלים ודגלים ייחודיים.
הסגנונות השונים בבתי הספר לסמבה היו נתונים להשפעות מסגנונות אחרים דוגמת בולרו, צ'ה צ'ה צ'ה ופוקסטרוט, עד כדי תפיסת מקום הסמבה.
בקרב השכבות העניות המשיכה הסמבה לשמור על פופולריות.
בשנות ה-60 וה-70 חזרה הסמבה לתפוס את מקומה כריקוד הברזילאי הפופולרי ביותר כתוצאה ממהפכה בעולם הסמבה.
לריקוד הוכנסו מושגים אסתטיים יותר, בתי הספר השקיעו יותר במראה, בתלבושות ובאביזרים, בדגלונים ובסממנים החיצוניים.
נוצרה גם תחרות בין המלחינים, היוצרים ובתי הספר לסמבה.
תחרות זו גדלה לממדים של מאבק יוקרה ומימון המתמצה בתהלוכת בתי הספר בזמן הקרנבל.
בסוף שנות השישים, אלבומיהם של גדולי מוזיקאי הסמבה התחילו מהימכר היטב ברחבי העולם, והסמבה השפיעה על האמנים במדינות רבות.
בישראל של שנות השבעים והשמונים, אמנים בולטים כמו שם טוב לוי, אריק איינשטיין ומתי כספי גיוונו את יצירתם גם עם סגנון זה.
כספי הפיק בשנת 1977, סדרת תוכניות הרדיו "דו-רה-ומי-עוד", את התוכנית "ארץ טרופית יפה", שהורכבה מתרגומים של אהוד מנור לשירים ברזילאים.
בתוכנית השתתפו לצדו של כספי צמד הפרברים, יוריק בן דוד, צילה דגן, יהודית רביץ וקורין אלאל.
שירי התוכנית תועדו על גבי אלבום בשם "ארץ טרופית יפה", ובעקבות הצלחת התוכנית והאלבום העלה ההרכב מופע בשם זה, בליווי להקת רקדנים ומלווים קוליים מברזיל.
במופע ההמשך, "ארץ טרופית משגעת", השתתפה גם אמנית בתחילת דרכה, שאותרה במודעת דרושים - לאה שבת.
השירים שנכתבים לקראת הקרנבל עוסקים בפוליטיקה, נושאים חברתיים וחיי היום יום.
הם מושמעים ברדיו מספר שבועות לפני הקרנבל וצוות מומחים מיוחד בוחר את הלהיט השנתי.
בימי הקרנבל מציג כל בית ספר את מיטב להיטיו, רקדניו ונגניו.
התהלוכה נעה על קרונות משא עליהם נמצאים רקדני הסמבה והמתופפים רבים (תופי סורדו Surdo, תוף שני ראשים (מתופפים עם יד אחת ובעזרת מקל תיפוף), תוף סמבה בשם רפניקי (repinique), תוף יד) וכן נגני כלי הקשה.
בזמן הקרנבל בתי הספר מתחרים במספר קטגוריות: ריקוד, מוזיקה, מילות השיר, וההופעה הכוללת.
הזכייה בתחרות נחשבת ליוקרתית מאוד.
פרטידו אלטו הוא למעשה "משפט" קצבי אשר לעיתים מנוגן ביחד או "על" מקצב הסמבה, מה שמיחס לו תת-ז'אנר בסמבה.
הפרטידו אלטו ינוגן לרוב על פעמון פרה (קאובל) או פעמוני אגוגו (זוג או שלישייה של פעמוני פרה המחוברים יחד ומשומשים ליצירת מנגינות ומשפטים קצביים) במסגרת של תזמורת, או על חישוק של תוף הסנר כאשר המקצב מנוגן על מערכת תופים.
פאגוז'י (pagode) היא סמבה שמנוגנת על ידי הרכב נגנים קטן יחסית ועם כלים שקטים יותר מהתופים הגדולים של הקרנבל כגון פנדיירו, טאנטאן, קוואקיניו, רפיקי דה מאו, קוויקה, טמבורין, אגוגו.
בהרכבי פאגוז'י יש גם לרוב שירה והטקסטים הם במקרים רבים על אהבה, מוזיקה ויופיים של החיים.
גרסה רומנטית ואיטית של הסמבה, המושפעת ממקצבים דרום אמריקאים כמו הטנגו והבולרו ועוסקת בנושאים ליריים וטרגיים.
כינוי לסגנון הנגינה כמו שהוא מתבצע בקרנבל או על ידי בטוקדות.
מנוגן עם סורדו(תופי בס), קאישה (תוף מצעד), רפיניקי, טמבורין, שוקאליו (שייקר), אגוגו, קוויקה, קוואקיניו וכדומה
בסמבה אנרדו יש גם אלמנט של שירה ובתי הספר לסמבה מכנים את פועלם כסמבה אנרדו
בוסה נובה - סגנון פיוז'ן בין הסמבה לג'אז, מנוגן עם כלי נגינה אופייניים לג'אז, עם טונים וקולות רכים.
סמבה רגאיי (נקרא גם "סמבה דורו" או מוזיקת אָשֶה (axe)) - סגנון חדש יחסית (מאז 1985) שהחל להתפתח בסלבדור כמעין אלטרנטיבה לסמבה (שהפכה בזויה בעיני השחורים עקב השימוש בה בידי הלבנים).
הסגנון כולל מקצבים קאריביים והשפעות מוזיקליות צפון-אמריקניות כמו ראפ והיפ הופ.
סמבה די רודה - ריקוד מסורתי מקובל בבהיה.
מקובל גם כסגנון ריקוד במעגל הקפואירה.
ג'ונגו - ריקוד מסורתי מקובל בריו דה ז'ניירו.
סמבוסק (במקור בערבית; سامبوساش נהגה סמבוסאש וברוב מדינות אסיה והמזרח התיכון נהגה: סמבוסך) הוא מאפה פופולרי בעיראק ובמטבחים המזרח-תיכוניים.
בדרך כלל, מאפה בצק זה ממולא בחומוס, בבשר או בגבינות, ומוגש בתחילת הארוחה כמתאבן.
המילה "סמבוסק" הגיעה מפרסית אמצעית, בה "סנבוסג" פירושו "מאפה משולש", דרך הערבית.
בטורקיה ובאסיה התיכונה קוראים לכיסן בשם דומה "סַמְסָה", באתיופיה – "סמבוסה" ובהודו – "סַמוֹסָה" (Samosa).
לרוב מטגנים את הסמבוסק בשמן עמוק.
קיימות גרסאות נטולות בשר לסמבוסק, בהן הוא ממולא בחומוס או בגבינות.
סמבוסק עם גבינה אופים בתנור.
אצל יהודי עיראק, סמבוסק גבינה מכונה "סמבוסק בג'יבן" או "מחבוז".
חלק מהעיראקים נוהגים להוסיף למלית הגבינה חוויאג'.
במאפיות בישראל קיים גם סמבוסק פיצה.
זהו בצק פיצה עם שומשום בצורת משולש גדול, ממולא ברוטב פיצה, אורגנו וגבינה.
כמו כן, קיים גם סמבוסק ביצה, זהו בצק סמבוסק עם שומשום בצורת משולש גדול, ממולא בגבינה ואורגנו.
לאחר האפייה מוסיפים ביצה קשה פרוסה.
אצל העדה הדרוזית, קיים מאכל מסורתי המכונה "פטאייר" – סמבוסק במילוי תרד בר וירקות.
הוא נמכר בישראל ביישוב הדרוזי חורפיש.
בעדה הקווקזית, קיים מאכל מסורתי המכונה "צ'יבורקי" – מאפה מטוגן במילוי בשר.
גרסת הסמוסה של הסמבוסק נאכלת כחטיף במטבחי דרום אסיה ובייחוד בהודו, בבנגלדש, בנפאל באוזבקיסטן, בטג'יקיסטן ובפקיסטן.
מקורו של מאכל זה במאה ה-10 במרכז אסיה.
מאכל זה לרוב עשוי בצורת משולש או ארבעון, והוא עשוי בצק הממולא תפוחי אדמה, בצל ואפונה המטוגן בשמן עמוק.
יש הממלאים את המאפה במיני בשר או דגים.
המילוי מתובל בתבלינים שונים ובהם צ'אטני, מנטה, כוסברה או תמרינדי.
הסמוסה מוגשים לרוב כחלק מצ'אט (מגש חטיפים) ועימו מוגשים יוגורט, צ'אטני וצ'אט מסאלה.
מקור המאכל במזרח התיכון, משם הוא עבר לתת-היבשת ההודית בתקופת סולטנות דלהי.
עם עליית הפופולריות של המטבח ההודי באירופה ובארצות הברית הפך גם מאכל זה למאכל פופולרי, הנמכר הן במסעדות והן כמזון מוכן וקפוא במרכולים.
גרסאות אחרות של המאכל, שבהן הבצק נאפה במקום טיגונו בשמן עמוק, הפכו נפוצות במערב משיקולים בריאותיים.
הסמבוסק הגיע לישראל כחלק מהמסורת הקולינרית של עדות המזרח.
על-פי היסטוריון המזון גיל מרקס, הסמבוסק הפך לחלק מארוחת השבת ביהדות ספרד כבר במאה ה-13.
יהודי עיראק נוהגים לאכול סמבוסק ממולא בקטניות ובשר בפורים, על פי המובא בבן איש חי:
הסמבוסק מהווה מאפה בצק פופולרי בישראל, בדומה לבורקס.
על מאכל זה נכתב השיר הפארודי "תן לי סמבוסק" במסגרת תוכנית הטלוויזיה הקומית "שידורי המהפכה" של הקומיקאים אסי כהן וגורי אלפי.
הסמבוסק דומה מאוד למאפה הפטאייר, מאפה מאזור הלבנט הנפוץ בקרב ערביי ישראל.
סמארטווינגס היא חברת תעופה צ'כית שבסיסה המרכזי נמצא בנמל התעופה ואצלב האוול שבפראג.
החברה מפעילה טיסות שכר ליעדי נופש ומחכירת מטוסים עם צוותם לחברות תעופה אחרות.
בנוסף, בשנת 2017 השלימה החברה את רכישת 98% ממניותיה של חברת התעופה הצ'כית צ'ק איירליינס.
צי המטוסים של החברה, נכון ליולי 2025:
סמארטווינגס היא מותג חברת תעופה זולה של חברת התעופה סמארטווינגס הצ'כית.
בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה ואצלב האוול שבפראג.
פעילות החברה כוללת הפעלת טיסות תחת שמה, הפעלת טיסות בשמה של חברת האם, והחכרת מטוסים על צוותם לחברות תעופה אחרות.
בשנת 2017 נודע כי חברת האם טרוול סרוויס עתידה לרכז את כלל פעילותה תחת המותג "סמארטווינגס".
ב-27 באוקטובר חברת צ'ק איירליינס התאחדה עם סמארטווינגס.
צי המטוסים של החברה, נכון ל-27 באוקטובר 2024:
החל מ-30 באוקטובר 2011, החברה מפעילה 3 טיסות שבועיות בין פראג לתל אביב.
החל משנת 2018 מפעילה טיסות עבור ישראייר וארקיע, ובעברה הפעילה טיסות ישירות לאי הספרדי טנריף במטוסי הבואינג 737-900ER.
סמארטלינקס איירליינס (בלטבית: SmartLynx) הייתה חברת תעופה לטבית שהוקמה בשנת 1992, והפעילה טיסות שכר בעבור חברות תעופה אחרות.
בשנת 2025 פשטה את הרגל לאחר קשיים כלכליים.
סמארטלינקס איירליינס אסטוניה - הוקמה בשנת 2012 ופעלה מנמל התעופה של טאלין.
קוד היאט"א של החברה היה 6Y, קוד ה-ICAO MYX ואות הקריאה היה TALLINN CAT.
החברה החכירה בעבר 3 מטוסי איירבוס A320 לישראייר:
YL-LCB ששירת בישראייר החל מפברואר 2007 ועד אוקטובר 2010, תחת אות קריאה: 4X-ABD.
YL-LCA ששירת בישראייר החל מפברואר 2007 ועד מאי 2010, תחת אות קריאה: 4X-ABC.
YL-LCH ששירת בישראייר החל מיוני 2010 ועד דצמבר 2010, תחת אות קריאה: 4X-ABH.
מטוס זה הוחכר גם לארקיע בקיץ 2011 וטס תחת אות הקריאה הלטבי (YL-LCH).
בשנת 2017 החכירה החברה מטוס לחברת אל על.
המטוס ביצע טיסות ליעדי UP הקרובים כמו בודפשט ולרנקה.
כלי טיס חברה/חברת בת בצי בהזמנה נוסעים הערות Y סה"כאיירבוס A320-200סמארטלינקס7—180180סמארטלינקס אסטוניה8איירבוס A321-200סמארטלינקס2—220220סה"כ17—
הסמבודרומו של ריו דה ז'ניירו (בפורטוגזית: Sambódromo do Rio de Janeiro) הוא השם העממי המוכר של מבנה הטריבונות לאורך השדרה "מרקס דה ספוקאי" (Marquês de Sapucaí) שבריו דה ז'ניירו, ברזיל.
הפרויקט האדריכלי תוכנן על ידי האדריכל הברזילאי אוסקר נימאייר.
בסמבודרומו נערכת מדי שנה מצעד ביתי-הספר לסמבה במסגרת הקרנבל המפורסם של ריו, שמושך אליו עשרות אלפי תיירים.
המבנה הייחודי מסתיים בכיכר רחבת ידיים בשם "פראסה דה אפוטאיוזה" (Praça da Apoteose), המשמשת כנקודת סיום למצעד בתי-הספר לסמבה.
המבנה מורכב משתי שורות טריבונות המקבילות זו לזו לאורך השדרה ומקורות באופן חלקי.
הוא נחנך בשנת 1984. הליך הבנייה היה מהיר משום שיציקות הבטון הוכנו מראש במפעל ושובצו במקומם.
אורך היציעים הוא כ-700 מטרים.
תכולת היציעים הייתה כ-75,000 מקומות.
ב-2011 נהרס מבנה תעשייתי שהפריע להאריך את אחד היציעים לאורך היציע המקביל.
צורת היציע שנוסף הותאמה לטריבונות הישנות על מנת ליצור סימטריות.
לאחר הרחבת המבנה תכולתו הנוכחית היא כ-88,500 מקומות.
מלבד המצעד השנתי של בתי הספר לסמבה אירחה השדרה גם קונצרטים וכינוסים המוניים ואף תחרות ראווה של אופנוענים.
בעת האולימפיאדה ב-2016 בריו, אירח ה"סמבדורומו" את טורניר הקליעה האולימפי בחץ וקשת וגם שימש כנקודת סיום לריצת מרתון האולימפית.
טורניר הקליעה נערך בכיכר "פראסה דה אפוטאיוזה" (Praça da Apoteose) מול כ-6,000 מקומות ביציעים ונקודת הסיום של המרתון סמוך לכיכר כללה כ-30,000 מקומות לצופים.
סמאש היא סדרת טלוויזיה אמריקאית.
הסדרה נוצרה על ידי תרזה ריבק ופותחה על ידי רוברט גרינבלאט.
אחד ממפיקי הסדרה הוא הבמאי סטיבן ספילברג.
עלילת הסדרה סובבת סביב ההפקה של מחזמר חדש בתיאטרון פיקטיבי בניו יורק עבור התיאטרון בברודוויי.
העונה הראשונה זכתה להצלחה רבה והסדרה זכתה בפרס אמי על הכוריאוגרפיה.
בנוסף, הייתה הסדרה מועמדת לפרס גלובוס הזהב ולפרס גראמי.
ב-10 במאי הודיעה רשת השידור NBC כי הסדרה לא תשוב לעונה שלישית.
ג'וליה וטום, צמד כותבים שנוהגים לשתף פעולה בכתיבת מחזות זמר, מתחילים לעבוד על מחזמר חדש אודות חייה של מרילין מונרו שיקרא "Bombshell".
המפיקה איילין ראנד מצטרפת להפקת המחזמר במקביל לגירושיה מבעלה, ג'רי.
איילין נתקלת בקשיים למצוא מימון למחזה בגלל שבעלה היה העיקרי בתחום ואף אחד לא לוקח אותה ברצינות.
איילין מעסיקה את דרק כבמאי החדש, אולם טום מתקשה עם ההחלטה בגלל תקרית עם דרק בהפקה בה הם עבדו יחד לפני 11 שנים.
אייבי לין, שחקנית מנוסה בעולם מחזות הזמר, נאלצת להתחרות על התפקיד הראשי של מרילין מונרו עם קארן קארת'רייט, שחקנית צעירה ומוכשרת.
ג'וליה ובעלה פרנק נתקלים בבעיות כשהם מנסים לאמץ תינוק.
מייקל סוויפט, כוכב מחזות זמר, מלוהק לתפקיד ג'ו דימאג'יו.
דרק עורך מסיבה לכבוד כוכב הנעורים לייל ווסט, ואיילין מנצלת את ההזדמנות כדי לגייס אותו לתרום למחזמר.
אליס הופך מהעוזר של טום לעוזרה של איילין ומנסה לגרום לה לראות שהוא יכול להתקדם.
קארן לומדת להסתגל לסביבה החדשה.
ג'וליה חושפת בפני פרנק שהיא ניהלה רומן עם מייקל בעבר אך לא מספרת לו שהיא נישקה אותו גם כאשר הוא לוהק למחזמר.
לאחר שנראה כי אייבי תקבל את תפקיד מרילין מחליטה איילין ללהק לתפקיד את כוכבת הקולנוע רבקה דובאל (אומה תורמן), אך מסתבר שהיא לא זמרת טובה.
טום מתחבר לסאם, רקדן במחזה.
איילין מתחילה לצאת עם ברמן צעיר בשם ניק.
דב, בן זוגה של קארן, מציב לה אולטימטום: שתבחר בו או במחזמר.
רבקה פורשת מהמחזה לאחר שהיא מקבלת התקף אלרגיה לבוטנים באחת החזרות, מבלי לדעת שאליס שם לה בוטנים במשקה בכוונה.
דב מנסה לחזור לקארן אך משתכר ושוכב עם אייבי.
בסוף העונה, לאחר עזיבתה של רבקה, דרק בוחר בקארן כמרילין.
אליס חושף בפני איילין את תקרית הבוטנים והיא מפטרת אותו.
טום וג'וליה נאלצים לבצע שינויים במחזה לאחר שהצגת הבכורה קיבלה ביקורות שליליות.
קארן מגלה שדב ואייבי שכבו, ומבצעת את ההופעה הראשונה שלה בתור מרילין.
העונה נפתחת בסיום ההופעות בבוסטון.
איילין מנסה להציג את המחזה בברודוויי.
קארן מבקשת מדרק לפטר את אייבי.
רבקה דובאל מפרסת הודעה לעיתונות שהסיבה לפרישתה מהמופע היא הטרדה מינית מצידו של דרק.
קארן עוברת לגור עם אנה וג'וליה עוברת לגור עם טום.
נפתחת חקירה לבירור מקור הכספים של איילין, דבר השם את ההפקה בהקפאה וכל חברי המחזה נאלצים למצוא עבודה אחרת.
דרק מתחיל לעבוד עם הכוכבת ורוניקה מור (ג'ניפר האדסון) שמתיידדת עם קארן.
אייבי מקבלת תפקיד ראשי במחזה אחר.
ג'וליה מתאוששת מסיום נישואיה ומנסה יחד עם טום לשקם את המחזה, אך השניים נאלצים לעבוד עם דרמטורג כדי לשפר את המחזה.
קארן פוגשת את ג'ימי וקייל, שני צעירים שאפתנים שעובדים על מחזה משלהם, ומנסה לעזור להם יחד עם דרק.
ורוניקה מצטרפת להפקה של דרק.
כדי שהמופע ימשיך לעבוד איילין נאלצת לפרוש מההפקה וג'רי מתמנה לאחראי ומבצע שינויים בניגוד להסכמת הצוות.
הדבר מוביל לחיכוכים ודרק מחליט להתפטר.
אייבי חווה בעיות עם השחקן הראשי במחזה שלה.
קארן עוזרת לקייל וג'ימי לסיים את המחזה ואף מסכימה להופיע בתפקיד הראשי.
ג'וליה יוסטון (דברה מסינג) – תסריטאית מוכשרת הכותבת את המחזמר יחד עם טום.
מנהלת רומן עם מייקל סוויפט המגלם את דמותו של ג'ו דימאג'יו.
דמותה מבוססת על תרזה היוצרת של הסדרה.
דרק ווילס (ג'ק דוונפורט) – במאי המחזמר.
מנהל מערכת יחסים לסירוגין עם אחת מכוכבות המחזה, אייבי.
מעוניין גם בקארן ואף ניהל קשר קצר עם רבקה.
קארן קרטרייט (קתרין מקפי) – שחקנית לא מנוסה שעברה לניו יורק ומתמודדת על התפקיד הראשי בתור מרילין מונרו מול אייבי.
לאחר שרבקה עוזבת היא נבחרת לשחק את מרילין.
טום לויט (כריסטיאן בורל) – מלחין אשר עובד עם ג'וליה על התסריט וחברה הטוב ביותר.
לא מחבב את דרק ומנהל מערכת יחסים עם אחד מרקדני המקהלה.
אייבי לין (מייגן הילטי) – שחקנית מנוסה אשר במהרה הופכת למועדפת לשחק את מונרו במחזמר.
מתחרה עם קארן על התפקיד.
איילין ראנד (אנג'ליקה יוסטון) – מפיקת המופע אשר מתמודדת עם גירושים מבעלה, ג'רי, אשר לו קשרים רבים בתעשייה ועלול לשים את המופע בסכנה.
אליס בויד (ג'יימי קפירו) – עוזרו האישי של טום ומאוחר יותר של איילין.
מנסה לפלס את דרכו להפוך למפיק במחזה.
דב סנדראם (ראזה ג'אפרי) – בן זוגה של קארן.
עובד אצל כעיתונאי ומכריח את קארן לבחור בינו לבין הקריירה שלה.
פרנק יוסטון (בריאן דארסי ג'יימס) – בעלה של ג'וליה ומורה בתיכון.
מתקשה עם העובדה שג'וליה מבלה את כל זמנה בהפקת המחזה ועוד יותר כאשר הוא מגלה שהיא ניהלה רומן עם מייקל ועכשיו הם עובדים יחד.
מייקל סוויפט (וויל צ'ייס) – כוכב מחזות זמר ואהובה של ג'וליה מהעבר.
מלוהק למחזמר ונבחר לגלם את דמותו של ג'ו דימאג'יו.
ב-21 במאי 2020 נודע כי הסדרה עתידה להיות מעובדת כמחזמר שיעלה בברודוויי.
סטיבן ספילברג עתיד להפיק את המחזמר לצד ניל מרון ורוברט גרינבלט.
ריק אליס וזוכה פרס הטוני בובי מרטין עתידים לכתוב את ספר המחזה, בעוד שמארק שיימן וסקוט ויטמן עתידים להפיק את התוכן המוזיקלי.
ההפקה תעקוב אחרי קו העלילה המקורי של הסדרה ויכללו בה שירים מתוכה, ביניהם "Let Me Be Your Star".
באוקטובר 2024, הוכרז כי המחזמר "סמאש" יתחיל הופעות מקדימות בברודוויי ב-11 במרץ 2025 בתיאטרון אימפריאל.
הבכורה הרשמית תתקיים ב-10 באפריל 2025. צוות השחקנים יכלול את רובין הורדר, ברוקס אשמנסקאס , קריסטה רודריגז , ג'ון בלהמן, קריסטין נילסן, קרוליין בואומן, ז'קלין בי.
ארנולד, בלה קופולה וקייסי גארווין.
הבימוי של המחזמר הוא על ידי סוזן שטרומן, זוכת חמישה פרסי טוני.
הכוריאוגרפיה תבוצע על ידי ג'ושוע ברגאס, שגם היה אחראי לכוריאוגרפיה בסדרה.
גם ג'ניפר הדסון הצטרפה לצוות ההפקה של המחזמר.
העיצוב הבימתי יתבצע על ידי ביולף בוריט, עיצוב התלבושות על ידי אלחו וייטי, עיצוב התאורה על ידי קן בילינגטון, עיצוב הסאונד על ידי בריאן רונאן, עיצוב ההקרנה על ידי ס' קייטי טאקר.
הסמבה (בספרדית: Zamba) היא סגנון מוזיקלי וריקוד הרווח בארגנטינה, בעיקר בפרובינציות הצפון מערביות: סלטה, טוקומן, סנטיאגו דל אסטרו, קורדובה ואחרות.
אין שום קשר בין הסמבה (Zamba) הארגנטינאית לסמבה (Samba) הברזילאית.
מקורה של הסמבה בפרו באמצע המאה ה-19, סמוך לקבלת בעצמאות, בסגנון בשם Zamacueca, שהתפצל מאוחר יותר לשני סגנונות שונים: הסמבה והקואקה (Cueca); כשהראשון איטי ומלנכולי יותר באופיו והשני מהיר ועליז יותר, אך לשניהם מבנה דומה.
מקור השם "סמבה" הוא ככל הנראה במונח zambo, שהתייחס לתערובת של אפריקאים ואינדיאנים.
מקובל לזהות את Zamba de Vargas בתור "אם כל הסמבות", והסמבה המוכרת הוותיקה ביותר.
השיר כתוב במקצב של 3/4 או 6/8, ונעשה בו שימוש בסינקופות ש"שוברות" את הקצב.
הוא מחולק לשני חלקים - הראשון והשני (La primera, La segunda) - כשבכל חלק יש שני בתים ופזמון חוזר.
בכל בית ובפזמון יש ארבע שורות, ושתי האחרונות מושרות פעמיים.
השיר נפתח לרוב בהקדמה מוזיקלית, שחוזרת שוב לפני החלק השני; והוא מסתיים עם סיום הפזמון בחלק השני (לא מקובל שימוש בפייד אאוט למשל).
ההקדמה היא באורך של כ-20 שניות, והיא מהווה לא פעם תת-יצירה בפני עצמה.
לסמבה יש נטייה כללית להיות איטית, נוסטלגית ומלנכולית, ולעיתים אף דרמטית, בניגוד לקואקה שהיא גרסתה הקצבית יותר.
עם זאת, יש גם סמבות עליזות יותר, כגון הסגנון המקובל בטוקומן (La tucumanita, El jardin de la republica).
מילות השירים מתייחסות במקרים רבים לנופים המקומיים, שמות של מקומות, מנהגים מקומיים וכדומה.
לא פעם נעשה שימוש בקצ'ואה ובדיאלקטים מקומיים (La tucumanita, Paisajes de Catamarca).
בנוסף, יש לסמבה נטייה להיות רטרוספקטיבית ולהתייחס לעצמה (Zamba de mi esperanza, La Candelaria).
במהלך הסמבה נבנה מתח שמצטבר לאורך שני הבתים והפזמון, ומגיע לידי קתרזיס בחזרה על שתי השורות האחרונות בפזמון.
בסמבות המתייחסות לקרנבל ולחגיגות הכפריות מקובל לשלב בשיר צהלות של חוגגים שתויים (בפועל מדובר בחיקויים שמבצעים הזמרים עצמם).
הריקוד הוא ריקוד זוגות בעל מבנה קבוע פחות או יותר.
הוא נרקד בתלבושות כפריות טיפוסיות.
הרקדנים מחזיקים מטפחת לבנה ומנפנפים בה מעל ראשם, והיא אמורה לבטא את רגשותיהם.
הרקדנים אינם נוגעים זה בזה, אלא נעים בתנועות סיבוביות תוך החלפת מקומות; והריקוד מייצג חיזור של הגבר אחר האישה, שבסופו הוא כובש את ליבה.
הרקדנים רוקדים במהלך השירה, ונחים במהלך ההקדמה לפני כל אחד מהחלקים.
חלק בלתי נפרד מהסמבות הן ההוראות לרקדנים.
לדוגמה, ההכרזה לפני כל הקדמה איזה חלק מתחיל, ההוראה להתחיל לרקוד עם סיום ההקדמה והודעת סיום לפני החזרה על שתי השורות האחרונות בפזמון.
כלי הנגינה המקובלים בסמבה הם הגיטרות - גיטרה מובילה וגיטרות מלוות - ותוף בומבו לגוארו שמתבלט בתפקידו המינימליסטי (לא מקובל לעשות בו שימוש רב בסמבה, וכשכן נעשה שימוש - הוא בולט יותר).
עם זאת, קיימים ביצועים שנעשה בהם שימוש בכלים אחרים, כגון חלילית קֶנָה (האופיינית למוזיקה האנדית), בנדוניאון (שמקובל בטנגו העירוני) וכינור.
ובביצועים מודרניים יש שימוש גם בכלים אלקטרוניים.
יש מספר סמבות שתורגמו לעברית, בעיקר במהלך שנות השמונים של המאה ה-20. מספר סמבות תורגמו על ידי אהוד מנור:
La añera - עצבות עתיקה
La Atardecida - ועכשיו את כל כך רחוקה
הפרברים, שבעיבודיהם ניתן לזהות השפעות דרום אמריקאיות (והם אף היו שותפים להקלטת גרסאות עבריות לשירים רבים משם), הקליטו בסוף שנות ה-60 תקליט שירים בלועזית (לא מקוריים) - Sing International - שכלל בין היתר גרסת כיסוי לסמבה של לוס פרונטריסוס בשם Cuando el amor se VA.
בתחילת שנות ה-70 הם הקליטו את השירים "מה שיש לי לומר" (יוסי גמזו, נחום היימן) ו"תיבת הזמרה נפרדת" (נתן אלתרמן, נחום היימן), שניהם בעיבוד טיפוסי של סמבה מבחינת המקצב, הליווי הכלי והפתיח הדרמטי.
פרס סמבה ד'אור (מילולית: סמבת הזהב, ע"ש פרס הבלון ד'אור) הוא פרס כדורגל שנתי המוענק על ידי מגזין הכדורגל Sambafoot מאז שנת 2008 לכדורגלן הברזילאי המצטיין המשחק באירופה.
הפרס מחולק בהתאם לתוצאות הצבעה של שלושה מקצי שופטים: עיתונאים, כדורגלנים והצבעות אינטרנטיות של קוראים.
סמבו יטבארה הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת הקשר במועדון הכדורגל אנטוורפן.
יטבארה משחק גם בנבחרת מאלי.
יטבארה החל את הקריירה שלו בקבוצות מהליגה בצרפת שכללו את קן, מונקו ובסטיה.
בסוף אוגוסט 2013 חתם סמבו על חוזה לארבע שנים עם אולימפיאקוס מהליגה היוונית, החוזה הוערך בכ-2.2 מיליון אירו.
חצי שנה מאוחר יותר עקב חוסר בדקות משחק במדי הקבוצה היוונית, יטבארה הושאל בחזרה לבסטיה לתקופה של שישה חודשים, שבמדיה ערך את הופעת החזרה המחודשת שלו ב-18 בינואר 2014 במשחק נגד בורדו.
את עונת 2014-15 בילה בהשאלה אצל גנגאן, קבוצה צרפתית אחרת.
בספטמבר 2015 הושאל לסטנדרד לייז' מהבלגית.
בתחילת שנת 2016 סמבו חתם על חוזה לשלוש וחצי שנים עד שנת 2019 במדי ורדר ברמן מהבונדסליגה.
הסכום המשוער של ההעברה היה 2 וחצי מיליון אירו כאשר 500 אלף אירו מסכום ההעברה סטנדרד לייז' קיבלה כפיצוי בתמורה לכך שברמן "שברה" את ההשאלה שיש להם עם יטבארה..
בקיץ 2017 הושאל יטבארה לעונה אחת למועדון הכדורגל אנטוורפן, ובהמשך חתם במועדון על חוזה קבוע.
ליטבארה ניתנה הבחירה לשחק בעבור שתי נבחרות: נבחרת צרפת עקב שנולד בצרפת או נבחרת מאלי עקב קשר הוריו למדינה, בסופו של דבר החליט סמבו לערוך את הופעותיו הבינלאומיות בנבחרת מאלי.
את הופעתו הראשונה ערך בשנת 2008.
יטבארה ייצג את נבחרתו בגביע אפריקה לאומות 2015, כאשר הוא זוכה להיות הכובש הראשון של נבחרתו בטורניר נגד נבחרת קמרון.
יש לו אח גדול ממנו מוסטפא יטבארה, שגם הוא משחק בנבחרת הבוגרת של מאלי.
סמבה סואו הוא כדורגלן עבר מאלי ששיחק בעמדת הקשר.
סואו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של לאנס.
ב-22 במאי 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1-0 לבולון.
ב-15 במאי 2010 סואו הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 3-4 נגד בורדו.
ב-9 ביולי 2013 סואו עבר בהעברה חופשית לקראבוקספור מליגת העל הטורקית בה חתם לשנתיים.
בסיום עונת ירדה קראבוקספור לליגת המשנה וסואו שוחרר מהמועדון.
ב-11 ביולי 2015 חתם בקייסריספור.
ב-20 ביוני 2017 חתם בדינמו מוסקבה מליגת העל הרוסית.
ב-1 באוגוסט 2019 חתם בנוטינגהאם פורסט לשנתיים.
ב-27 בדצמבר 2009 סואו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מאלי בהפסד 1-0 ל.
ב-6 ביוני 2015 סואו הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 2-2 נגד .
סמארט רודסטר היא מכונית ספורט קומפקטית, בתצורת רודסטר מתוצרת "Smart GmbH" חברת בת של תאגיד דיימלר-קרייזלר (דיימלר AG) אשר יוצרה בין השנים 2003–2005 בעיר "Hambach" בצרפת.
סך הכול יוצרו 43,091 יחידות.
דגם ה"סמארט רודסטר" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב של פריז בשנת 1998.
דגם מכונית הקונספט בסגנון רודסטר דודג' סלינגשאט שהוצגה בשנת 2004 בארצות הברית התבססה על דגם "סמארט רודסטר".
סמארט פורפור היא מכונית עירונית אשר יוצרה בין השנים 2004–2006 על ידי DaimlerChrysler (באמצעות "VDL Nedcar" ), ומיוצרת משנת 2014 ועד היום על ידי תאגיד דיימלר AG (באמצעות "Revoz" ).
דגמי "סמארט פורפור" הם חלק ממותג סמארט .
דור שני (סדרה "Smart Forfour W453" ) - מיוצר משנת 2014 ועד היום פותח בשותפות עם יצרנית הרכב הצרפתית רנו, כאשר 70% מהחלקים משותפים ל"סמארט פורפור" ודגם "רנו טווינגו"
מנוע קדמי, מנוע הנעה קדמית - דור ראשון.
מנוע אחורי, מנוע הנעה אחורית - דור שני.
דגמים "סמארט פורפור" (דור ראשון)
דגמים "סמארט פורפור" (דור שני)
סמארט פורספיד היא מכונית קונספט דו-מושבית בתצורת מכונית מיקרו המונעת על ידי מנוע חשמלי מתוצרת חטיבת סמארט, חברת בת של דיימלר AG אשר הוצגה בתערוכת הרכב הבין-לאומית של ז'נבה בשנת 2011.
מנוע אחורי חשמלי המפיק 41 כ"ס עם אפשרות לתוספת רגעית של 7 כ"ס.
מקור חשמל: סוללת ליתיום-יון 16.5 קילו-וולט הממוקמת בחלק האחורי של הרכב
החרטום של הדגם תוכנן בתצורה אווירודינמית של מטוס כדי להפחית את התנגדות האוויר של המכונית.
סמארט פורטו היא מכונית מיקרו מתוצרת המותג סמארט אשר מיוצרת משנת 1998 ועד היום.
בין השנים 1998–2007 יוצרו דגמי "סמארט פורטו" על ידי DaimlerChrysler , ומשנת 2007 מיוצרים דגמי "סמארט פורטו" על ידי תאגיד דיימלר AG בצרפת.
3 דלתות הצ'בק (דור ראשון, דור שני, דור שלישי).
2 דלתות קבריולה (דור ראשון, דור שני, דור שלישי).
סמאש וגראב הוא סרט קצר של אנימציה ממוחשבת מסוג מדע בדיוני, פעולה, הרפתקאות שכתב וביים בריאן לארסן, והופק על ידי אולפן סרטי ההנפשה פיקסאר.
זהו הסרט השני בפרויקט "ספארקשורטס" של פיקסאר, ומתמקד בזוג רובוטים שמנסים לברוח משגרת העבודה שלהם.
סמאש וגראב, שני רובוטים החיים על כוכב לכת עתידני דמוי מאדים, בילו את כל חייהם בעבודה ברכבת קיטור עתידנית שמונעת על ידי סלעים זוהרים שנכרו על הכוכב.
יום אחד, סמאש מבחין שיש עולם מחוץ לרכבת, והוא מספר לגראב; עם זאת, כבלי החשמל שלהם מונעים מהם לברוח.
לאחר מכן מגלה סמאש שרובוטים אחרים מחוץ לרכבת משתמשים בסוללות כדוריות המופעלות על אנרגיה.
סמאש חותך את הכבל שלו, יוצא מהרכבת וגונב שתי סוללות.
כשהוא חוזר, הוא מחבר מצבר לגראב והם בורחים, ולאחר מכן, מבחינים נכנסים רובוטי האבטחה בהיעדרותם של השניים.
סמאש וגראב נמצאים על ידי המאבטחים בזמן שעמדו על הרכבת.
אחד המאבטחים יורה בזרועו של גראב ומנטרל אותו.
לאחר מכן, סמאש זורק את הסוללה שלו אל המאבטחים, משמיד אותם, ומשחרר את הרכבת.
מאוחר יותר, גראב מפעיל מחדש את סמאש בעזרת סוללה שמצא ובה משתמש כשלו, וכך משאיר אותם מחוברים.
סמאש וגראב הוא הסרט הקצר השני בפרוייקא "ספארקשורטס" של פיקסאר, המורכב כך שפיקסאר מעניקה לעובדים חצי שנה ותקציבים מוגבלים להפקת סרטי אנימציה קצרים.
הסופר / במאי בריאן לארסן קיבל השראה מהתפיסה של אנשים שרוצים שינוי בשגרה, ובמיוחד מרצונו לשינוי בעבודתו כראש סיפור בפיקסאר.
לארסן השתמש ברובוטים כדמויות ראשיות בסרט מכיוון שהוא חש שזו "דרך נחמדה לבטא" את הרעיון לרצות שינוי.
כאשר הסרט התמקד ברובוטים, לרסן פיתח אותו כסרט מדע בדיוני, הנבדל מרוב הפרויקטים הקודמים של פיקסאר (למעט וול-E).
לארסן והאנימטורים השתמשו בעיצובים של אר דקו לסרט, שכן לארסן הרגיש ש"זה הרגיש כבד, זה הרגיש מהיר".
האנימטורים השתמשו גם בעיצובי דמויות "פשוטים", שלארסן תיאר כ"כמעט כמו טוסטרים למכשירים".
האנימטורים השתמשו גם בלכידת תנועה לתנועות של סמאש וגראב, בעוד שהיו להם מסכים באותו החדר כדי להנפיש את תנועותיהם כמו הדמויות.
לארסן היה מרוצה מאוד מהפקת הסרט, והסביר שהוא אהב לגרום לסיפור להתעורר לחיים.
בארני ג'ונס, שהלחין את המוזיקה לסרט הקצר של פיקסאר, לצוף, הלחין את המוזיקה לסמאש וגראב, שפורסמה ב-19 באפריל 2019.
סמאש וגראב זכו ביקורות חיוביות בדרך כלל ממבקרים, כאשר רבים השוו באופן חיובי את הסרט הקצר לסרט העלילתי של פיקסאר, וול-E.
ג'ייקוב אולר, מ-SyFy Wire, כתב כי סרט "הוא קטע מענג של אר דקו הנבדל מתפיסת העתיד הרעה של וול-E".
צ'לסי שטיינר, ממרי סו, אמרה כי "לרסק ולתפוס, כמו קודמתה פרל, לוקח רעיון פשוט ומרחיב אותו עם תוצאות מענגות ומבדרות.
זה גורם לנו לשרש לשני רובוטים חסרי מילים ולדאוג להם במהלך זמן סרט של 8 דקות.
אנדי מיקר, מ-BGR, כתב: "אם אהבת את וול-E, אתה בהחלט תרצה לבדוק את הרובוטים המקסימים האלה עד כדי גיחוך שמבצעים עבודות חסרות-מחשבה, דמויי-מפעל".
באופן דומה, מישל ג'וורסקי, מה"דיילי דוט", אמרה כי "סמאש וגראב ידרשו מייד תמונות והשוואות לוול-E בגלל התחושה העתידנית שלה והמיקוד הרובוטי".
אלכס רייף, מ-Laughing Place, אמר כי "מעריצים של וול-אי ירגישו בנוח מיד בעולם של סמאש וגראב", והרגיש שלסרט הקצר יש "מסר ברור בהשראת סוגיה חברתית מרכזית.
עם זאת, הוא מטפל בזה בצורה הרבה יותר עדינה ועם הרבה יותר דקויות.
הסיפור הזה על שני עובדים שאינם זוכים לאותם מותרות כמו אלה השולטים בהם אינו מציג פתרון ממותק לבעיה תוך התעלמות מאחרים".
סמאש וגראב הוצג לראשונה בתיאטרון אל קפיטן ב-18 בינואר 2019, לפני שהועלה לראשונה רשמית בערוץ היוטיוב של פיקסאר ב-11 בפברואר 2019. הסרט הקצר יצא לאור מאוחר יותר על דיסני+ ב-12 בנובמבר 2019, לצד סרטי "ספארקשורטס" האחרים - פרל, קיטבול ולצוף.
סמארט שוּטר בע"מ היא חברה פרטית ישראלית בתחום ההגנה וביטחון העוסקת בפיתוח ובייצור של מערכות בקרת ירי חכמות לנשק קל.
באמצעות טכנולוגיות מתקדמות של עיבוד תמונה ובינה מלאכותית המערכות מגדילות את דיוק הירי ומשפרות באופן ניכר את אחוזי הפגיעה במגוון סוגי מטרות (קרקעיות, אוויריות, סטטיות או נעות, ביום ובלילה).
החברה מפתחת, משווקת ומייצרת מערכות בתחומי האלקטרואופטיקה ומציאות רבודה לכוחות הלוחמים ביבשה, באוויר ובים.
החברה הוקמה בשנת 2011 על ידי מיכל מור (מנכ"לית) ואבשלום ארליך (CTO), יוצאי חטיבת הטילים של רפאל.
המשרד הראשי של החברה נמצא בקיבוץ יגור.
עם לקוחות החברה נמנים צה"ל, צבא הולנד, צבא גרמניה וחיל הים ההודי.
בין המשקיעים בחברה נמנות החברות הפניקס חברה לביטוח, אלטשולר שחם והכשרה חברה לביטוח.
מוצרי החברה קרויים "SMASH", קיצור של Smart Shooter.
SMASH 2000: כוונת אלקטרואופטית הכוללת מערכת בקרת אש ומחשב ירי.
הכוונת מורכבת ממצלמה דיגיטלית, צג ליורה, בקר הדק ומחשב ירי שמסוגל להינעל על מטרה בתנועה ולנתח את מהירותה וכן את תנאי הסביבה (מרחק, רוח, לחות) ולהעריך באיזה רגע ובאיזה מצב כדור שיירה הרובה יפגע במטרה בסבירות גבוהה.
SMASH 2000 Plus: כוונת המבוססת על SMASH 2000 וכוללת גם אמצעי לירי מדויק ברחפנים ועצמים מעופפים אחרים.
SMASH AD: כוונת ייעודית לפגיעה ברחפנים.
SMASH X4: כוונת שכוללת גם טלסקופ מגדיל פי 4, לשם טווח ירי גדול יותר.
SMASH HOPPER: חצובה לרובה המאפשרת הפעלה מרחוק של הרובה.
סמארט #1 היא מכונית חשמלית במרכב קרוסאובר, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי סמארט משנת 2022. היא נחשפה ב-7 באפריל 2022. היא הוצגה כקונספט לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית של גרמניה ב-6 בספטמבר 2021. היא הקרוסאובר החשמלית הראשונה של סמארט.
ה-#1 מציגה טכנולוגיות חדשות, ובעיקר עם שיתוף פעולה מצד סמארט וג'ילי העיצוב החיצוני מעוצב בהשראת מכוניות ג'ילי וסמארט.
היא כוללת מנוע חשמלי המספק 268 כ"ס.
המהירות המרבית עומדת על 180 קמ"ש.
סוללת ליתיום-יון בקיבולת 66 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של בין 420 ל-440 ק"מ.
טעינה מהירה בקיבולת 150 קילוואט מאפשרת טעינה מ-5% ל-80% בתוך כ-30 דקות.
סמארט 1 מצוידת במגוון מערכות בטיחות המאפשרות לה נהיגה אוטונומית ברמה 2 פלוס, זה כולל לדוגמה סיוע אקטיבי להיגוי בעת תמרון חירום, בקרת שיוט אדפטיבית עם שמירה על מרכז הנתיב ועקיפה אוטונומית של רכב איטי, ניטור שטח מת אקטיבי, מערכת חנייה אוטומטית ועוד.
סמארט #1 בראבוס היא גרסת ביצועים לגרסה הרגילה, היא כוללת עיצוב ספורטיבי ומערכת הנעה חשמלית משופרת, היא נחשפה ב-29 באוגוסט 2022.
היא כוללת מערכת הנעה כפולה הכוללת שתי מנועים חשמליים המספקים יחד 425 כ"ס ומומנט מרבי של 55.3 קג"מ.
סמאש היט קומבו היא להקת ראפ מטאל מסרנה שבחבל אלזס שבצרפת.
יצירתם המוזיקלית משלבת שירה בסגנון ראפקור; ריפים, גראולינג ודאבל בס בסגנון הדת' מטאל; וצרחות וברייקדאון בסגנון דת'קור.
הלהקה הוקמה בשנת 2004 בסרנה שבחבל אלזס, על ידי חברים מרקעים מוזיקליים שונים, מה שהביא לשילוב של ראפ, היפ-הופ וקרוסאובר ת'ראש (סגנון המהווה שילוב בין ת'ראש מטאל להארדקור פאנק).