tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1967, 13 שנים לאחר האירוע, תיארה אותו האנציקלופדיה העברית במילים הסתומות: "פעולה ביטחונית, מפוקפקת מבחינה מדינית ומוסרית, שנערכה בצורה כושלת בקיץ 1954 בחו"ל ושעלתה בחייהם של כמה יהודים, גרמה נזק מדיני לישראל ופגמה בכבודה".
לדברי עורך האנציקלופדיה, ישעיהו ליבוביץ, הצנזורה הפעילה לחץ על האנציקלופדיה בעניין תוכנו של ערך זה.
סגן שר הביטחון, צבי דינשטיין, הכחיש דברים אלה, וטען שהצנזורה הביאה לתיקונה של מילה אחת בלבד.
השנים הרבות שנדרשו להשלמת האנציקלופדיה הביאו לכך שעורכיה הראשיים התחלפו במהלך השנים.
בכרך הראשון לא מצוין עורך כללי, אך מופיעה בו תודה "למערכת בראשותו של ד"ר יהודה אבן שמואל".
החל מהכרך השני נשאו במשרת העורך הכללי הפרופסורים יוסף קלוזנר (כרכים ב'–ה', ז'–ח'), בנציון נתניהו (ו', ט', י"ד–ט"ו), נתן רוטנשטרייך (כרך ט"ז), ישעיהו ליבוביץ (י'-י"ג, ט"ז–כ' ומילואים א'), יהושע פראוור (כ"א–ל"ב ומילואים ב'), יהושע גוטמן.
בשנת 1992 היה דוד שחם העורך הכללי של כרך מילואים ג', ולצדו פרופ' מיכאל פלדמן כעורך ראשי.
מנהל המערכת, מראשיתה ועד שנות ה-80 של המאה ה-20, היה אלכסנדר פלאי, בנה של ברכה פלאי, המייסדת והמנהלת הראשונה של הוצאת מסדה, המו"לית של האנציקלופדיה (עד מכירתה להוצאת שוקן בשנות ה-90).
לאנציקלופדיה היו עורכי משנה במספר תחומים שכללו במהלך השנים:
מדעי היהדות: שמחה אסף, יהושע גוטמן, אפרים אלימלך אורבך, מנחם אלון
מדעי הרוח: יהודה אבן שמואל, יהושע גוטמן, יוסף קלוזנר, בנציון נתניהו, שמואל הוגו ברגמן, יהושע פראוור
מדעי הטבע: ישעיהו ליבוביץ (כרכים א'-כ'), בנימין שפירא
בכתיבת האנציקלופדיה השתתפו יותר מ-2,500 כותבים, ובהם אנשי מדע מובילים בישראל ובעולם, ורבים מערכיה חתומים על ידי כותביהם.
אופי האנציקלופדיה העברית משתקף בכותרת המשנה של שמה "כללית, יהודית וארצישראלית".
האנציקלופדיה מקיפה את כל ערכי התרבות מהעולם הכללי, אך ניכר בה הדגש היהודי-ישראלי, בעיקר באורך הערכים העוסקים ביהדות, באישים יהודים ובישראל, מעל לחשיבותם הכלל עולמית.
כך, האנציקלופדיה טורחת להדגיש לגבי כל אישיות שהוקדש לה ערך את יהדותה של האישיות, אף במקום שיהדות זו היא חסרת משמעות בחיי האישיות (כגון בוריס פסטרנק), וכן את הקשר והיחס שלה ליהודים (לפי העניין).
בערכים על ארצות וערים ברחבי העולם בא, לאחר תיאור ההיסטוריה הכללית של אותו מקום, תיאור נפרד של ההיסטוריה של היהודים שחיו שם (אם היו כאלה).
בכך נבדלת האנציקלופדיה העברית מאנציקלופדיות אחרות.
ברוח זו, הערך הגדול ביותר (44 טורים) המוקדש לאישיות הוא הערך "בנימין זאב הרצל".
האישיות הלא-יהודית שלה מוקדשים הטורים הרבים ביותר (31) היא המשורר הגרמני גתה (שעם כותבי הערך העוסק בו נמנה הסופר תומאס מאן).
כותבי האנציקלופדיה לא הסתירו את השקפתם הפוליטית, היהודית-לאומית.
כך, למשל, ממלכת ירדן לא זכתה לערך, משום שהאנציקלופדיה לא הכירה בה.
פרטיה של מדינה זו כלולים במסגרת הערך "ארץ-ישראל", ובתחילת ערך זה מובהר, שבשפה העברית כולל הביטוי את ארץ-ישראל משתי גדות הירדן.
בכרך מילואים ב' כבר מופיע הערך "ירדן".
האות א' היא בעלת מספר הערכים הגדול ביותר, ומוקדשים לה שישה וחצי כרכים (כ-30% ויותר של מספר הכרכים המתוכנן בתחילה, וכ-20% מ-32 הכרכים של האנציקלופדיה בסופו של דבר).
הערך הראשון הוא האות א' והאחרון הוא אתרים (קבוצה של תרכובות אורגניות).
הערך הגדול ביותר באות א' הוא "ארץ-ישראל", שמוקדש לו כרך שלם, כרך ו'.
אחריו מבחינת גודל הערך "ארצות הברית של אמריקה", שמספר עמודותיו 126. הערכים המתחילים באות צ' משתרעים על פחות מכרך אחד (כרך כ"ח) ועל המספר הקטן ביותר של עמודות (531).
בשנת 1997 החלה הוצאת שוקן בפעילות להפקת מהדורה חדשה, מעודכנת ומקוונת, של האנציקלופדיה העברית.
בהמשך (ב-2013 לערך) הצטרף פרופ' אסא כשר כעורך האנציקלופדיה.
מהדורה זאת טרם יצאה לאור.
האנציקלופדיה הגדולה - מראשונות האנציקלופדיות המודרניות, חוברה בצרפת באמצע המאה ה-18. היא התפרסמה תחת השם המלא אנציקלופדיה או מילון שיטתי של המדעים, האמנויות והמקצועות (Encyclopédie ou dictionnaire raisonné des sciences, des arts et des métiers), אך נקראה בקיצור (בצרפתית ובשפות אחרות) "אַנסיקלופדי".
הייתה זו אחת העבודות המרכזיות של "הפילוסופים" הצרפתים , אנשים שהקדישו עצמם לקידום המדע והחשיבה החילונית ברוח עידן הנאורות., כותבי האנציקלופדי, נקראו לימים האנציקלופדיסטים.
האנציקלופדיה הגדולה הייתה מפעל ספרותי ופילוסופי בעל השלכות חברתיות, פוליטיות, אינטלקטואליות עמוקות בצרפת סמוך לפרוץ המהפכה הצרפתית.
האנציקלופדיה הגדולה יצאה לאור בין 1751 ל-1772, היא תוכננה ונערכה על ידי ז'אן לה רון ד'אלמבר, ודני דידרו שימש לה כעורך ראשי שותף עד שנת 1759.
עם כותבי האנציקלופדיה הגדולה נמנו כמה מגדולי ההוגים של צרפת של אותה תקופה, בינהם וולטר, ז'אן-ז'אק רוסו, ומונטסקייה.
היא נחשבת בעיני היסטוריונים רבים לביטוי המובהק ביותר של עידן האורות או ה"נאורות".
במאמר "אנסיקלופדי", הסביר דידרו כי מטרתה של האנציקלופדיה הגדולה הייתה "לשנות את הדרך שבה אנשים חושבים" ולאפשר להם לרכוש השכלה ולהרבות דעת.
הוא ושאר התורמים דגלו בחילון של הלימוד בניגוד למוסד הישועים דידרו רצה לשלב את כל הידע העולמי באנציקלופדיה וקיווה להפיץ אותו לציבור ולדורות הבאים.
ראשיתו של הפרויקט בניסיון של אנדרה לה ברטון , אחד מגדולי המוציאים לאור של התקופה, להוציא לאור תרגום לצרפתית של ציקלופדיית צ'יימברס.
בעיות ועיכובים שונים גרמו לזניחת התוכנית המקורית בשנת 1745. תחת זאת הוחלט לקיים פרויקט שאפתני בהרבה: כתיבה של אנציקלופדיה מקורית שתתבסס על מבנה ארגון ידע חדש.
בסופו של דבר, התרומה העיקרית של ציקלופדיית צ'יימברס לפרויקט התבטאה בהחלטה - החדשנית לזמנה - לארגן את ערכי האנציקלופדיה בסדר אלפביתי.
בשנת 1747 ז'אן לה רון ד'אלמבר הופקד על תכנון מבנה ארגון הידע ועל כתיבת המבוא, שנחשב עד היום כאחד מכתבי הנאורות החשובים ביותר.
ד'אלמבר נשאר בתפקידו עד 1758. דני דידרו שימש כעורך הראשי, ונשאר בתפקיד זה למשך 25 שנה.
מאה וארבעים כותבים התקבצו ביחד וכתבו, תוך כמה שנים, 71,818 ערכים ב-28 כרכים.
עם כותבים אלו נמנו הוגי דעות חשובים כגון וולטר, רוסו, מונטסקייה, קונדיאק.
רובם השתייכו לחוג אינטלקטואלי בשם "הפילוסופים" שדגל בדאיזם ובסובלנות דתית, ונודעו לאחר מכן בשם האנציקלופדיסטים.
אחותה הצעירה ב-200 שנה, האנציקלופדיה העברית, מעידה עליה שהיא "כוללת את כל ההישגים שנתגלמו בתוכניות האנציקלופדיות שקדמו לה, ומתוך גישתה האחידה לכל הנושאים שדנה בהם גרמה במידה מרובה לשינוי פניה של כל התרבות האירופית".
הכרך הראשון של האנציקלופדיה יצא לאור בשנת 1751, ומדי שנה התפרסם כרך חדש, למרות הצנזורה ולמרות הגבלות שונות ומשונות מצד השלטון והכנסייה.
באנציקלופדיה נעשה לראשונה שימוש בהפניות מערך לערך (cross-reference), שתפקידם היה לא רק להקל על הקורא, אלא גם להשתיל מסרים סמויים בתוך האנציקלופדיה.
האנציקלופדיה הגדולה נחשבת לאחד המפעלים החשובים ביותר בהיסטוריה של הבונים החופשיים.
לשכה מיוחדת שמטרתה הייתה פיתוח האנציקלופדיה נוסדה בצרפת.
שבעה עשר הכרכים הראשונים פורסמו בין 1751 ל-1765; אחד עשר כרכים של לוחות הושלמו עד 1772. החרט רוברט בנארד סיפק לפחות 1,800 לוחות עבור העבודה.
בגלל התוכן הרדיקלי המזדמן שלה , האנציקלופדיה עוררה מחלוקת רבה בחוגים שמרניים, וביוזמת "הפרלמנט של פריז" השעתה ממשלת צרפת את ה-privilège של האנציקלופדיה ב-1759. למרות ההשעיה, העבודה נמשכה "בחשאי", באופן חלקי, כי לפרויקט היו תומכים באליטה הצרפתית כמו Malesherbes ומאדאם דה פומפדור.
השלטונות התעלמו במתכוון מהמשך העבודה; הם חשבו כי די באיסור הרשמי שלהם כדי לפייס את הכנסייה ואויבים אחרים של הפרויקט.
בתקופה "הסודית" ביצע דידרו עבודת תחבולה ידועה.
דפי השער של כרכים 1 עד 7, שפורסמו בין 1751 ל-1757, טענו כי פריס היא מקום הפרסום.
דפי השער של כרכי הטקסט הבאים, 8 עד 17, שפורסמו יחד בשנת 1765, טענו כי מקום הפרסום הוא Neufchastel.
מקום זה (שמכונה כיום Neuchâtel ונמצא בשווייץ) היה חלק מנסיכות עצמאית, שם לוחות הייצור של האנציקלופדיה היו בטוחים מפני סוכני המדינה הצרפתית ומתנגדי האנציקלופדיה.
בינתיים, הכתיבה בפועל של כרכים 8 עד 17 נמשכה בשקט בפריז.
ב-1775 קיבל צ'ארלס ג'וזף פאנקאוקה (Charles-Joseph Panckoucke) את הזכויות לפרסם מחדש את היצירה.
הוא הוציא חמישה כרכי מילואים ושני כרכי אינדקס מ-1776 עד 1780. חלק מן החוקרים מחשיבים את שבעת הכרכים של "התוספת" כחלק מהפרסום המלא הראשון של האנציקלופדיה, שכללה 35 כרכים, למרות שלא נכתבו או נערכו על ידי המחברים המקוריים.
כרך הערכים האחרון, ה-17 במספר, יצא בשנת 1765, וב-1772 יצא כרך האיורים ה-11, שהיה האחרון.
מאחר שמטרתם של עורכי "האנציקלופדיה הגדולה" הייתה לאסוף את כל הידע בעולם, דידרו וד'אלמבר ידעו שהם יזדקקו לכותבים מתחומים שונים.
רבים מהפילוסופים (אינטלקטואלים של הנאורות הצרפתית) תרמו לאנציקלופדיה, כולל דידרו עצמו, וולטר, רוסו ומונטסקייה.
האנציקלופדיה הפכה למקום שבו יוכלו התורמים לשתף את רעיונותיהם ותחומי העניין שלהם.
התורם הפורה ביותר לאנציקלופדיה היה הרופא והפילוסוף לואי דה ז'וקורט (Louis de Jaucourt) שכתב 17,266 מאמרים בין 1759 ל-1765, כ-8 מאמרים ביום, דבר שמהווה כ-25% מכלל האנציקלופדיה.
יחד עם זאת, כפי שטען פרנק קפקר (Frank Kafker), האנציקלופדים לא היו קבוצה מאוחדת:
למרות המוניטין שלהם, (האנציקלופדיסטים) לא היו קבוצה מלוכדת של רדיקלים שמטרתם לחתור תחת השלטון הישן בצרפת.
תחת זאת הם היו אוסף לא מגובש של אנשי-סֶפֶר, רופאים, מדענים, בעלי מלאכה וחוקרים ...
אפילו המיעוט הקטן שנרדף על שכתב מאמרים שזלזלו במה שנראה בעיניהם כמנהגים בלתי סבירים - ובכך החלישו את כוחה של הכנסייה הקתולית וערערו את עוצמתה של המלוכה - לא דמיינו שהרעיונות שלהם יעודדו מהפכה."
להלן רשימה של חלק מהכותבים הבולטים של "האנציקלופדיה הגדולה" ותחומי הכתיבה שלהם.
ז'אן לה רון ד'אלמבר - עורך; מדע (במיוחד מתמטיקה), ענייני היום, פילוסופיה, ודת בין היתר.
אנדרה לה ברטון - מו"ל ראשי; מאמר על דיו הדפוס.
דני דידרו- עורך ראשי; כלכלה, אמנות מכנית, פילוסופיה, פוליטיקה, דת ועוד
לואי דה ז'וקורט מלומד צרפתי, היה מבין הכותבים הפוריים ביותר של האנציקלופדיה הגדולה וכתב בה 17,000 ערכים.
כתב על כלכלה, ספרות, רפואה, פוליטיקה, כריכת ספרים, בין היתר
לואי ז'אן מארי דאובנטון - ידיעת הטבע או תולדות הטבע - מקביל כיום בעיקר לחקר החי והצומח, ביולוגיה וגאולוגיה
אן רובר ז'אק טורגו, הברון דה לאונה (כלכלן ומדינאי צרפתי.
להגותו הייתה השפעה ניכרת על אדם סמית בכותבו את "עושר העמים") - כלכלה, אטימולוגיה, פילוסופיה, פיזיקה
הברון ד'אולבאק - מדע (כימיה, מינרלוגיה), פוליטיקה, דת, בין היתר
ז'אן בפטיסט דה לה שאפל (מתמטיקאי, ממציא וכומר) - מתמטיקה
אנדרה מורלט (André Morellet) - כלכלן ופילוסוף - תאולוגיה, פילוסופיה
קלוד בורגלאט (Claude Bourgelat) ווטרינר מנתח - טיפול בסוסים
מונטסקייה- Montesquieu - חלק של המאמר "Goût" ("טעם")
פרנסואה קנה - כלכלן מזרם הפיזיוקרטים, מנתח - מאמרים על חקלאות, מס ותבואה
ז'אן-ז'אק רוסו - מוזיקה, תאוריה פוליטית וכן מאמר על כלכלה פוליטית
וולטר - היסטוריה, ספרות, פילוסופיה
בשל אופיים השנוי במחלוקת של כמה מן המאמרים, כמה מעורכי "האנציקלופדיה הגדולה" נשלחו לכלא.
מחברי האנציקלופדיה אתגרו את הסמכות הדתית.
המחברים, במיוחד דידרו וד'אלמבר, מיקמו את הדת בתוך מערכת של תבונה ופילוסופיה.
הם לא דחו את כל הטענות הדתיות, אבל האמינו שתאולוגיה ורעיונות על אלוהים חייבים להיות מוכחים.
לואי דה-ז'וקור מתח ביקורת חריפה על האמונות הטפלות כעל טעות אינטלקטואלית במאמרו בנושא.
הכותבים הדגישו את זכותו של הפרט לריבונות דתית.
לכן הם הטילו ספק באותנטיות של אירועים היסטוריים מתוארים שצוינו בתנ"ך, והטילו ספק בתוקפם של ניסים ותחיית המתים.
קריאות תיגר אלה הובילו לדיכוי מצד רשויות הכנסייה והמדינה המלוכנית.
האנציקלופדיה ותורמיה סבלו התקפות רבות וניסיונות צנזורה מצד אנשי דת או צנזורים אחרים, שאיימו על פרסום הפרויקט ועל המחברים עצמם.
מועצת המלך דיכאה את האנציקלופדיה ב-1759. הכנסייה הקתולית, תחת קלמנס השלושה עשר, הכניסה אותו לרשימת הספרים האסורים.
אינטלקטואלים בולטים ביקרו את האנציקלופדיה, המפורסם בהם היה המרקיז דה פומפיניאן שעשה זאת באקדמיה הצרפתית.
מחזאי, צ'ארלס פליסוט דה מונטנוי,"Charles Palissot de Montenoy" כתב מחזה ביקורתי בשם Les Philosophes.
כאשר כתב אנדרה מורלה, אחד התורמים לאנציקלופדיה, הקדמה מדומה על כך, הוא נשלח למאסר במבצר הבסטיליה בשל טענות לדיבה.
כדי להגן על עצמם מפני מחלוקת, כתבות האנציקלופדיה בנושאים תאולוגיים נכתבו בצורה מעורבת.
חלק מהמאמרים תמכו באורתודוקסיה הדתית, וחלקם כללו ביקורת גלויה על הנצרות.
כדי להימנע מעונש ישיר מצד הצנזורה, הסופרים הסתירו לעיתים קרובות את כוונתם המפורשת באימרות סתומות או ביטאו זאת במונחים אירוניים.
עם זאת, הם תקפו בגלוי את הכנסייה הקתולית ויצאו נגד תופעות דתיות שונות כמו מוסד הנזירות ופרישות הכמורה.
האנציקלופדיה נתפסת לעיתים קרובות כמשפיעה על המהפכה הצרפתית בגלל הדגש שלה על תאוריות פוליטיות הנאורות והתנגדות למלוכנות.
דידרו ומחברים אחרים, במאמרים מפורסמים כגון "רשות פוליטית" ("Political Authority"), הדגישו את המעבר של מקור הסמכות הפוליטית מאלוהות או מסורת לידי העם.
אידיאל ההשכלה הזה, של רוסו ואחרים, טען כי לאנשים יש זכות להסכים לממשלתם בצורה של חוזה חברתי.
מרכיב מרכזי נוסף של נושאים פוליטיים באנציקלופדיה היה זכויות אישיות או טבעיות - דבר המוכר כיום כזכויות אדם וזכויות אזרח.
מאמרים כמו "זכויות טבע" ("Natural Rights") של דידרו מתארים את היחסים בין הפרטים לבין רצון הכלל.
"המצב הטבעי" של האנושות, לדברי המחברים, הוא ברברי ולא מאורגן.
כדי לאזן את הרצונות של אנשים ואת הצרכים של הרצון הכללי, דורשת החברה האזרחית וחוקים לטובת כל האנשים.
סופרים, במידות שונות, ביקרו את תפיסותיו של תומאס הובס על אנוכיות אנושית המחייבת לכאורה ריבון (מלך) לשלוט בה.
מבחינה כלכלית, האנציקלופדיה הביעה אהדה לאידיאלים של לסה פר או לעקרונות ליברליזם הכלכלי.
מאמרים הקשורים לכלכלה או לשווקים, כגון "פוליטיקה כלכלית", תמכו בדרך כלל בתחרות חופשית והוקיעו מונופולים.
לעיתים קרובות מאמרים מתחו ביקורת על הגילדות כמוסדות שיצרו מונופולים ותמכו בהתערבות המדינה להסיר מונופולים כאלה.
הכותבים תמכו בהרחבת עקרונות הליברליזציה, כגון הפרטת החינוך ופתיחת המשרות הציבוריות ובגילדות, שהיו בעלות שכר גבוה, לאנשים מכל מעמד חברתי וכלכלי.
חלק ניכר מתכניה של האנציקלופדיה עסק בתיעוד טכני מפורט של עבודתם של בעלי מלאכה ואומנים– נגרים, אורגים ואחרים.
על פי הכלכלן וההיסטוריון יואל מוקיר, בימי הביניים וברנסאנס היה רוב הידע בתחום זה בגדר "ידע מובלע" – כלומר, ידע מעשי שעבר מדור לדור בעל-פה, ממורה לשוליה, מבלי שנכתב או פורסם באופן שיטתי.
מוקיר טוען כי הערכים הטכניים באנציקלופדיה היו חלק ממאמץ מודע של אנשי רוח ומדע באותה תקופה לעודד קודיפיקציה של הידע – הפיכתו לנחלת הכלל באמצעות תיעוד, סיווג והנגשה רחבה ככל האפשר, במחיר זול ככל האפשר.
מהלך זה נועד ליצור מאגר ידע מצטבר שניתן לשכללו ולפתחו באופן מתמשך.
לפי מוקיר, לקודיפיקציה זו הייתה חשיבות רבה: אחת הבעיות הגדולות של משקים לפני המהפכה התעשייתית הייתה שרוב הידע המעשי היה ידע מובלע - וכך היה סמוי ובלתי מתועד, דבר שהגביל את ההתפתחות הכלכלית והטכנולוגית.
עם זאת, במהלך המהפכה עצמה, אף שהמדע לא מילא בתחילתה תפקיד מרכזי בפיתוח טכנולוגיות חדשות, הרעיונות שהונחו בעידן הנאורות יצרו תשתית מחשבתית שאפשרה בהמשך שילוב הולך וגובר של המדע בתהליכי הפיתוח והייצור, ובכך תרמו לצמיחה כלכלית ממושכת ולשכלול טכנולוגי ומוסדי מתמשך, שנמשך למעשה עד ימנו אנו.
האנציקלופדיה היהודית היא אנציקלופדיה בשפה האנגלית לנושאי יהדות ועם ישראל שיצאה לאור בשנים 1901–1906 על ידי המו"ל Funk and Wagnalls בניו יורק.
באנציקלופדיה ישנם כ-15,000 ערכים ב-12 כרכים, ועד היום היא אחד המקורות המקיפים ביותר למידע בנושאי יהדות ותולדות עם ישראל.
יוזמות ליצירת אנציקלופדיה שתרכז את הידע שנצבר בתחומי חכמת ישראל ומדעי היהדות החלו כבר באמצע המאה ה-19. בשנות הארבעים של המאה ה-19 הציע החוקר שניאור זק"ש להוציא אנציקלופדיה כוללת לחכמת ישראל.
בשנת 1894 ניסה אחד העם ליזום הוצאת אנציקלופדיה יהודית שתקרא "אוצר היהדות".
הוא ניהל משא ומתן עם גורמים שונים על הוצאתה לאור של אנציקלופדיה זאת, אך הדבר לא יצא לפועל מסיבות שונות.
בהתאם לתפיסתו של אחד העם את תפקידה של התרבות העברית והיהודית, הייתה אמורה אנציקלופדיה "אוצר היהדות" לשאת אופי חינוכי יותר מאשר אופי מחקרי ומדעי.
בראש המפעל עמד העיתונאי היהודי יליד אוסטריה איזידור זינגר.
בתחילה ניסה זינגר להוציא לאור את האנציקלופדיה בפריז או בלונדון, אך לא מצא מו"ל שיסכים לכך.
דווקא בניו יורק נמצא המו"ל Funk and Wagnalls, שהסכים לממן את המפעל האנציקלופדי.
Funk and Wagnalls העמיד לרשותו של זינגר משאבים כספיים רבים.
בזכות זאת ובזכות תרומה כספית ניכרת של הבנקאי היהודי יעקב שיף יצאה האנציקלופדיה בצורה משוכללת ומהודרת, הן מבחינה עיצובית והן מבחינה עיונית.
את עבודת עריכת האנציקלופדיה ריכזו יצחק פאנק ופרנק ויזטלי.
העבודה התחלקה בין עורכים אשר התמחו בתחומים שונים: מקרא, תלמוד, הלכה, תאולוגיה ופילוסופיה, תקופות היסטוריות שונות ועוד.
בכתיבת הערכים עצמם השתתפו יותר ממאה כותבים ובהם מגדולי המלומדים בתחומי הידע של חכמת ישראל באותן שנים.
כך, למשל, הגיע חוקר התלמוד לוי גינצבורג לארצות הברית על מנת להשתתף בעריכת האנציקלופדיה היהודית.
לפי שמעון דובנוב, חלק ניכר מעבודת העריכה נעשתה בעזרתם של מומחים למדעי היהדות מאירופה ובמיוחד מגרמניה.
בין העורכים האמריקאים של האנציקלופדיה הוא מציין במיוחד את סיירוס אדלר, אליעזר גוטהרד דויטש, הרב מרדכי (מרקוס) יסטרוב אשר ערך את הערכים על התלמוד, ש.
שכטר, ריצ'רד גוטהייל, קאופמן קוהלר, ד' ג'ייקובס והרמן רוזנטל.
במבוא לאנציקלופדיה נאמר שמגמת האנציקלופדיה הייתה הדגשת תרומתם של היהודים והיהדות לתרבות העולמית – דגש אשר, לפי האמור במבוא לאנציקלופדיה, לא הושם דיו בספרות ההיסטורית של זמנם (ראשית המאה ה-20).
מטרתה של האנציקלופדיה היהודית הייתה למלא חסר זה.
הכללה של ערך על המתמטיקאי הגרמני פליקס קליין באנציקלופדיה, הובאה כהסבר לשמועות השגויות שקליין היה יהודי.
לפי האמור במבוא לאנציקלופדיה העברית (כרך א, עמ' 31), מגמת האנציקלופדיה היהודית הייתה כפולה: הדגשת תרומתם של היהודים באשר הם לעולם מחד והדגשת השניות שבחיים היהודיים – נאמנות למסורת לאומית לצד קוסמופוליטיות.
לאור מגמה זאת נקל להבין מדוע קופח בה חלקן של הציונות ותחיית השפה והספרות העברית.
בהקדמה לאנציקלופדיה יודאיקה נכתב שהאנציקלופדיה היהודית לא נתנה מספיק ביטוי לקבלה, החסידות, שפת היידיש וספרותה, ולחיי היהודים במדינות האסלאם.
עם זאת הוכתרה האנציקלופדיה היהודית כ"עבודה מונומנטלית".
ביקורת נוספת שצוינה בהקדמה לאנציקלופדיה יודאיקה על האנציקלופדיה היהודית, היא שלא ניתן בה ביטוי מספיק לחיי היהודים במזרח אירופה שהיו באותה העת הקיבוץ היהודי הגדול ביותר בעולם.
תרעומת דומה על האנציקלופדיה היהודית באה מכיוון חכמי ישראל ומלומדים יהודים במזרח אירופה.
חכמי פולין, רוסיה וליטא לא שותפו בעבודת ההכנה של האנציקלופדיה.
עקב כך קופח חלקן של קהילות אלו באנציקלופדיה.
לתרעומת זאת יש לתת משקל מיוחד שכן באותה העת (ערב מלחמת העולם הראשונה) היוו קיבוצי היהודים בארצות אלו כמחצית מכלל העם היהודי.
לאור זאת החליטו שמעון דובנוב וד"ר י.
קצנלסון להוציא לאור את האנציקלופדיה היהודית הרוסית.
חיבור זה אמנם התבסס על האנציקלופדיה היהודית אך גם הדגיש את מרכזיותה של הקהילה היהודית הגדולה בעולם היהודי דאז, יהדות רוסיה.
דובנוב עצמו כינה את האנציקלופדיה היהודית "מפעל עצום" וטען שהחסרונות שבה הם "חסרונות שאין להמלט מהם בניסיון ראשון ובפרט שהוא נעשה בריחוק מקום ממרכזי המדע".
לסיכום קבע "יש לה לאנציקלופדיה הישראלית (כוונתו לאנציקלופדיה היהודית) בשפה האנגלית ערך לאומי רב".
ביקורת אחרת על האנציקלופדיה היהודית מובאת על ידי ד"ר גדליה אלקושי באנציקלופדיה העברית.
לדבריו, האנציקלופדיה הושפעה יתר על המידה ממקום כתיבתה ונתנה משקל יתר לאישים מקרב יהדות ארצות הברית שחשיבותם משנית.
לצד ביקורת זאת, מציין אלקושי את האנציקלופדיה כ"אחד המפעלים הגדולים והחשובים בחכמת ישראל".
כמו כן הוא מכנה את האנציקלופדיה "מפעל אדירים".
במבוא לאנציקלופדיה אוצר ישראל (כרך א) מודגש צד אחר של ביקורת כנגד האנציקלופדיה היהודית: התמקדות בפועלו ובקורות חייו של יהודי רק משום היותו יהודי.
כך למשל ישנם באנציקלופדיה היהודית ערכים על יהודים מתבוללים שלא היה ולו שמץ של מוטיב יהודי בזהותם העצמית.
מגמה זאת מובנת לאור מטרת האנציקלופדיה להדגיש את תרומתם של היהודים לתרבות העולמית.
כאן המקום להעיר כי עורכה של האנציקלופדיה אוצר ישראל, יהודה דוד איזנשטיין עצמו כתב לא מעט ערכים לאנציקלופדיה היהודית, אך בשנת 1901 (תרס"ב) פרסם בעיתון "העברי" בארצות הברית דברי ביקורת חריפים על רמת הדיוק של ערכים מסוימים באנציקלופדיה היהודית בתחומי ההלכה והמשפט העברי.
אנציקלופדיות יהודיות שבאו בעקבותיה כגון אנציקלופדיה אוצר ישראל והאנציקלופדיה היהודית הרוסית השתמשו בשמות הערכים ובמבנה האנציקלופדי שהאנציקלופדיה היהודית עיצבה לראשונה.
ערכים רבים, בייחוד בתחום תולדות חכמי ישראל, ראשונים ואחרונים, מהווים סיכום ממצה ומפורט של קורות חייהם ופועלם התורני והספרותי של חכמים אלו.
לעיתים קרובות החומר המצוי באנציקלופדיה היהודית על אישים אלו עולה על הנמצא בחיבורים שבאו אחריה כמו אנציקלופדיה אוצר ישראל והאנציקלופדיה העברית.
האנציקלופדיה היהודית יצאה בשלוש מהדורות נוספות מלבד המהדורה בשנת 1906 (מהדורה ב' בשנת 1912, מהדורה ג' בשנת 1916, מהדורה ד' בשנת 1925).
במהדורות אלו לא נעשו בה שינויים משמעותיים אלא תיקונים קלים בלבד.
זכויות יוצרים על האנציקלופדיה פגו, והיא הועלתה במלואה לרשת האינטרנט לעיון חופשי ברשות הכלל (Public Domain).
האנציקלופדיה הקתולית היא אנציקלופדיה בשפה האנגלית שהודפסה בשנת 1913 על ידי "דפוס האנציקלופדיה" (The Encyclopedia Press), ותוכננה כדי לספק "מידע מוסמך על החוג השלם של תחומי העניין, הפעילות והדוקטרינה הקתולית".
כתיבת האנציקלופדיה החלה ב-1 בינואר 1905 תחת פיקוחם של חמישה עורכים:
צ'ארלס ג'ורג' הברמן, פרופסור ללטינית והממונה על ספריית הקולג' של ניו יורק סיטי .
פּאס – פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטה הקתולית של אמריקה שבוושינגטון.
הכומר תומאס ג'וזף שאהאן – פרופסור להיסטוריה של הכנסייה באוניברסיטה הקתולית.
ויין, עורך העיתון "השליח" (The Messenger) .
פגישת העבודה הראשונה של העורכים התקיימה במשרדי העיתון "השליח" ברחוב ה-16 מערב בניו יורק.
הטקסט עבר את התהליך הרשמי שעובר כל טקסט דתי קתולי.
הצנזור הרשמי מטעם הכנסייה הקתולית, רמי לפורט (Remy Lafort), נתן את האישור הראשוני לטקסט – "ניהיל אובסטאט" (לטינית Nihil Obstat "אין מניעה"), והארכיבישוף של ניו יורק, הקרדינל ג'ון פארלי, ניתן את האישור הסופי – "אימפרימאטור" (Imprimatur – "הדפיסו").
תהליך בחינה זה הואץ משום שנעשה שימוש חוזר בפרסומים קודמים שכבר קיבלו אישור.
בנוסף לדיונים בלתי רשמיים תדירים וקשר מכתבים מתמיד, קיימו העורכים 134 פגישות רשמיות שבהם שקלו את תוכנית העבודה, היקפה וקצב התקדמותה, עד הפרסום ב-19 באפריל 1913. כרך מילואים הודפס ב-1922.
האנציקלופדיה עודכנה מאוחר יותר תחת פיקוחה של "האוניברסיטה הקתולית של אמריקה", והאנציקלופדיה הקתולית החדשה הודפסה לראשונה ב-1967 ואחר־כך ב-2002.
ב-1993 הושפע קווין נייט (Kevin Knight), אמריקאי בן 26 מדנוור בקולורדו, מביקורו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני בעיר לכבוד יום הצעירים העולמי, והחל במיזם של העלאת מהדורת 1913 של האנציקלופדיה לאינטרנט.
נייט הקים את האתר ניו אדוונט (New Advent – באנגלית "התגלותו המחודשת של ישו") על מנת לאכסן את המיזם.
מתנדבים מארצות הברית, קנדה, צרפת, וברזיל עזרו בהעתקת החומר המקורי.
האתר עלה לרשת ב-1995, והתעתיק הסתיים ב-1997. זכויות היוצרים על כרך המילואים פגו אף הן אך עד 2005 לא נעשה ניסיון לתעתקו לאינטרנט.
האנציקלופדיה תוכננה לשרת את הכנסייה הקתולית, תוך השמטת עובדות ומידע שלא היו קשורים לכנסייה ותיאור ההתרחשויות מנקודת המבט של הדוקטרינה הקתולית הרשמית.
האנציקלופדיה כוללת את הישגיהם של קתולים בכל התחומים, האינטלקטואלים והמקצועיים, ובהם אמנים, מחנכים, משוררים ומדענים.
אומנם האנציקלופדיה מוגבלת בתחומים בהם היא עוסקת בהשוואה לאנציקלופדיות כלליות, אך היא הייתה שונה מניסיונות קודמים ליצירת אנציקלופדיה קתולית מקיפה שבחנו רק עניינים פנימיים של הכנסייה.
בנושאים בהם חלוקים הקתולים על כנסיות אחרות וקהילות פרוטסטנטיות, מייצג הטקסט בעקביות את נקודת המבט של הקתולים.
מכיוון שהאנציקלופדיה נכתבה ב-1913 חלק מהערכים בה אינם מעודכנים בהקשר לנעשה בעולם הרחב (כך למשל בערך על המרונים נמצא התייחסויות למצבם "הנוכחי" תחת שלטון האימפריה העות'מאנית) או אפילו בהקשר לנעשה בכנסייה עצמה.
בייחוד חסרה התייחסות למועצת הוותיקן השנייה שערכה שינויים משמעותיים בפולחן הדתי הקתולי וביחס לדתות אחרות.
בהיותה "רכוש הציבור" ניתן להשתמש במהדורת 1913 בכל עבודה כתובה (ובתנאי שכותב המסמך לא ינסה לטעון כי הוא כתב את הערכים או המידע שהעתיק מהאנציקלופדיה).
אומנם הצגת הדברים באנציקלופדיה היא מנקודת ההשקפה הקתולית, אך לעיתים קרובות היא מציעה ניתוח מעמיק ומדויק של מאורעות, אישים ורעיונות היסטוריים ופילוסופיים.
טקסט מהאנציקלופדיה מופיע, לעיתים לאחר עריכה, בשירותים מקוונים כדוגמת ויקיפדיה.
האנציקלופדיה הרוסית הגדולה היא אנציקלופדיה רוסית ב-30 כרכים שהחלה לצאת לאור בשנת 2004. האנציקלופדיה נכתבת ומפורסמת בחסות האקדמיה הרוסית למדעים לאחר צו נשיאותי שהוציא נשיא רוסיה ולדימיר פוטין בשנת 2002. העורך הראשי של האנציקלופדיה הוא נשיא האקדמיה הרוסית למדעים יורי אוסיפוב.
צוות העורכים כולל 80 חברי האקדמיה.
הכרך הראשון, שהוצא לאור בשנת 2004 מוקדש לרוסיה, ומתוכנן להוציאו מחדש כל חמש שנים.
האנציקלופדיה האינטרנטית לפילוסופיה היא אנציקלופדיה חופשית ומקוונת בנושאי פילוסופיה ופילוסופים שנוסדה על ידי ג'יימס פיסר בשנת 1995. העורכים כיום הם ג'יימס פיסר וברדלי דאודן.
הצוות כולל גם מספר רב של עורכי משנה לתחומים מסוימים כמו גם מתנדבים.
הגם שאיכותה גבוהה, האנציקלופדיה בדרך כלל קריאה ובסיסית יותר מהאנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד.
ה-IEP היא ארגון ללא מטרות רווח שאינו מקבל מימון.
האנציקלופדיה עצמה מוחזקת על אתר אוניברסיטת טנסי שבמרטין.
הצהרת הכוונות של ה-IEP היא כדלהלן:
האנציקלופדיה האינטרנטית לפילוסופיה נוסדה בשנת 1995 לצורת מתן מידע מפורט ומלומד על נושאים ופילוסופים בכל תחומי הפילוסופיה.
ה-IEP הוא ארגון ללא מטרות רווח וזמין לכל משתמשי האינטרנט ברחבי העולם.
הצוות הנוכחי של 25 עורכים וכ-200 כותבים בעלי תואר דוקטור ומרצים במכללות ובאוניברסיטאות ברחבי העולם, בעיקר מארצות הברית, בריטניה ואוסטרליה.
תהליך הגשה וסקירה של כתבות זהה לזה של כתבי עת לפילוסופיה, ספרים וספרי עזר.
המחברים הם מומחים בתחומים בהם הם כותבים, ולעיתים קרובות הם מובילים בתחומם.
במילים אחרות, ה-IEP היא אנציקלופדיה המנסה לספק לקהל קוראים רחב ככל הניתן מאמרים פילוסופיים בחינם תוך שמירה על איכות אקדמית גבוהה.
על פי ה-IEP, איכותם של מאמריה היא "באותה הרמה כשל אנציקלופדיות הפילוסופיה מרובות הכרכים הטובות ביותר הזמינות בדפוס." דבר זה מושג בעיקר על ידי גיוס תורמים בעלי הסמכוֹת ותוך שימוש בתהליך ביקורת עמיתים "קפדני העומד בסטנדרטים אקדמיים גבוהים."
האנציקלופדיה עושה שימוש בהליך הסגור והמסורתי לקבלת מאמרים חדשים לפרסום ושיפוטם (בדומה לזה של האנציקלופדיה לפילוסופיה של סטנפורד), אך לפרקים בוחרת ללקט חומרים כתובים ממקורות הנמצאים ברשות הציבור כדי למלא באופן זמני את החסר בנושא מסוים, עד שייכתב עבורו מאמר אקדמי.
האנציקלופדיה הבריטית , או מילון האמנויות והמדעים (Dictionary of Arts and Sciences), יצאה לאור בשנת 1809 בשישה כרכים על גיליון אוקטבו (6x9 אינץ') וכללה 150 תחריטים בקירוב.
להלכה, העורך של האנציקלופדיה היה ויליאם ניקולסון, אך למעשה עיקר העבודה נעשה תחת השגחתו של ירמיהו ג'ויס.
המוציאה לאור הייתה סינדיקציה של עשרים וארבעה מוכרי-ספרים ששמם הופיע בעמודי השער.
כל אחד רכש מניות ובבו הזמן קיבל את חלקו היחסי של הרווח שהניבו המכירות הסופיות.
שיטת הוצאה לאור זו הייתה בשימוש רב במאה השמונה עשרה ובראשית המאה התשע עשרה, ונודעה ברבים כ-"קונגר" (Conger, סוג של צלופח).
שיטה זו התאימה במיוחד לפרסומים שיצאו חלקים-חלקים דוגמת אנציקלופדיות.
חלק מהתחריטים צוירו על ידי ג'ון פיירי הבן, ונחרטו על ידי וילסון לאורי.
בשנת 1998 התפרסם מחקר של The Textbook Colloquium, שהשווה בין תוכני האנציקלופדיה הבריטית לבין תוכני "מילון האמנויות והמדעים" של גרגורי, שיצא לאור בשנת 1808, אך נערך גם הוא על ידי ירמיהו ג'ויס.
תוצאות המחקר הראו ש-50% מתוכני האנציקלופדיות היו זהים.
האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה היא אחת מהאנציקלופדיות הנרחבות והמקיפות ביותר בשפה הרוסית.
היא הוצאה לאור על ידי מוציא לאור ממשלתי שנקרא "האנציקלופדיה הסובייטית".
בראשונה היו 65 כרכים ובהם 65,000 ערכים בתוספת כרך מילואים אודות ברית המועצות.
מהדורה זו פורסמה בין השנים 1926–1947 ועורכה הראשי היה אוטו שמידט (עד 1941).
המהדורה השנייה פורסמה בין 1950–1958 ובה 50 כרכים, 100,000 ערכים וכרך מילואים, היא נערכה על ידי סרגיי ואווילוב ולאחריו בוריס ודנסקי.
בשנת 1960 יצאו לה שני כרכי מפתח.
המהדורה השלישית נדפסה בשנים 1969–1978 בשלושים כרכים בעריכתו של אלכסנדר פרוחורוב.
בשנים 1957–1990 יצא מדי שנה כרך מיוחד שכלל ערכים מעודכנים אודות ברית המועצות ומדינות העולם.
בשל חילופי הגברי הפתאומיים בצמרת השלטון הסובייטי, אירע (בשנת 1953) כי מנויי המהדורה השנייה קיבלו שלושה דפים עם ערכים על פרידריך וילהלם פון ברגהולץ, מצר ברינג והבישוף מברקלי להחלפת הערך על לברנטי בריה, שסר חינו והוצא להורג לאחר מות סטלין.
כותבי הערכים באנציקלופדיה הסובייטית הגדולה ועורכיהם היו מדענים, אנשי צבא, אנשי רוח ופוליטיקאים מובילים.
ביניהם: ויקטור אמברצומיאן, ניקולאי באיבקוב, מיקולה בז'ן, ניקולאי בוגוליובוב, אנדריי בובנוב, ניקולאי בוכארין, ניקולאי בורדנקו, מיכאיל פרונזה, ויקטור גלושקוב, איגור גרבר, בנימין קגן, איואן קנוניאץ, אנדריי קולמוגורוב, ולריאן קויבישב, פיודור רוטשטיין, אנטולי לונאצ'ארסקי, ולדימיר אוברוצ'ב, אלכסנדר אופרין, יורי פרוחורוב, קארל ראדק, ניקולאי סמשנו וקלימנט וורושילוב.
המהדורה השלישית תורגמה לאנגלית ב-31 כרכים בין 1974 ו-1983 על ידי הוצאת מקמילן.
המהדורה תורגמה גם ליוונית תוך הרחבת הערכים הקשורים ליוון ותרבותה.
האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכיאולוגיות בארץ ישראל היא אנציקלופדיה שיצאה לאור על ידי החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה בשיתוף הוצאת כרטא, בעריכת אפרים שטרן, איילת לוינזון-גלבוע ויוסף אבירם.
האנציקלופדיה יצאה לאור בשנת 1992 בשפה העברית, בארבעה כרכים.
האנציקלופדיה מכילה מידע ארכאולוגי על 270 אתרים שנחפרו בארץ ישראל מתחילת החפירות במאה ה-19 ועד למועד הכנת האנציקלופדיה.
לאנציקלופדיה זו קדמה אנציקלופדיה אחרת שנקראה "האנציקלופדיה לחפירות ארכיאולוגיות בארץ-ישראל" גם היא בהוצאת החברה לחקר ארץ ישראל ועתיקותיה.
אנציקלופדיה זו יצאה בשנת 1970 בשני כרכים לאחר שבע שנות עבודה, בעריכתו של בנימין מזר וצוות עורכי-משנה והכילה מידע לגבי אתרים שנחפרו עד שנת 1968.
הכרך מכיל מידע לגבי 250 אתרים בארץ ישראל ובירדן אשר נכתבו על ידי מעל 160 ארכאולוגים.
הכרך מתייחס לאתרים מתקופת האבן ועד התקופה העות'מאנית.
כן מכיל הכרך טבלאות כרונולוגיות מעודכנות, ומפה המציינת את מיקום כל האתרים אשר הופיעו בכל חמשת הכרכים.
כרך זה הופיע רק במהדורה האנגלית.
האנסמבל הקולי הישראלי (כונה בעבר האנסמבל הקולי החדש) נוסד בשנת 1993 בידי מנהלו המוזיקלי יובל בן עוזר.
בשנים שחלפו מאז כבש את מקומו כמקהלה הקאמרית המובילה בישראל.
האנסמבל, המורכב מזמרים מקצועיים, מופיע במיטב האולמות והפסטיבלים בארץ וזוכה להצלחה הן בקרב הקהל והן בקרב מבקרי מוזיקה ומוזיקאים.
לאנסמבל רפרטואר רחב של מוזיקה קאמרית קולית, ממוזיקת ימי הביניים ועד למוזיקה בת זמננו, מוזיקה אוונגרדית והקלטות פסקול לסרטים.
האנסמבל מרבה להופיע עם התזמורות המובילות בישראל, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון והקאמרטה הישראלית ירושלים.
הוא עובד עם מנצחי מקהלות מן השורה הראשונה בעולם, בהם: פרידר ברניוס, ג'ון פול, אנתוני רולי ואנדרו פארוט.
האנסמבל ביצע שלוש פעמים יצירות בביצועי בכורה במסגרת פסטיבל ישראל (רון וידברג: "רבי אמנון ממגנצה", יצירתו של דורי פרנס "משורר בניו-יורק" ועוד ) וזכה בפרסים ראשונים בתחרויות בינלאומיות למקהלות במלטה (1998), בטולוסה, ספרד (2000) ובבלגיה (2001).
האנסמבל הקולי החדש מוזמן להשתתף בפסטיבלים בינלאומיים בגרמניה, צרפת ולוקסמבורג, קוריאה, סרדיניה, נורמנדי וליובליאנה.
כמו כן מופיע האנסמבל בארץ, בסדרות קונצרטים משלו במוזיאון תל אביב לאמנות, בירושלים, במודיעין במשכן למוזיקה ואמנויות רעננה ועוד.
בשנת 2009 פרס האנסמבל את חסותו על מקהלת עדי, אשר הוקמה שנים ספורות מוקדם יותר.
האנציקלופדיה לחקלאות היא אנציקלופדיה בתחום החקלאות שיצאה לאור בשישה כרכים בין השנים 1966–1987.
האנציקלופדיה לחקלאות היא יוזמה של חיים הלפרין שביקש לקדם את החינוך החקלאי ולצורך כך יזם את מפעל האנציקלופדיה ואת הקמת מדרשת רופין.
בתחילה גייס הלפרין את הפקולטה לחקלאות ברחובות והוצאת עם עובד להוצאת האנציקלופדיה, בארבעה כרכים כשהכרך הראשון תוכנן לצאת עד קיץ 1956, אולם היוזמה לא צלחה.
אז פעל הלפרין להקמת הוצאה מיוחדת, בשותפות של משרד החקלאות, המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית, הסתדרות הפועלים החקלאיים ובנק החקלאות לישראל.
מפעלי התרבות של בית רוטשילד תרמו את הנייר להדפסה.
העורך הראשי היה חיים הלפרין.
הכרך הראשון יצא לאור בתחילת 1966 והכרך השני יצא לאור בתחילת 1972. הכרך השלישי הוכן בידי הלפרין, אך יצא לאור לאחר מותו, בסוף שנת 1976. הכרך הרביעי יצא לאור בסוף 1981. עורך כרכים אלו היה פרופ' יצחק ארנון.
האנציקלופדיה היא כללית, אולם היא מבליטה את המציאות בישראל בכל אחד מפרקיה.
האנציקלופדיה מחולקת לפי נושאים ולא בסדר הא"ב.
היא כוללת את הכרכים הבאים:
כרך א' - מדעי יסוד, 784 עמ' כפולי טורים
כרך ב' - גידולי שדה וגן וצמחי נוי ופרק על החקלאות במקורות
כרך ג' - מטעים, יערנות והגנת הצומח
כרך ד' - בעלי חיים - כולל מבוא כללי, חלק על יסודות זואוטכניים וחלק על רפואת בעלי חיים
האנציקלופדיה המקוונת לסדרות של מספרים שלמים היא מאגר נתונים מקוון, המכיל סדרות של מספרים שלמים.
לכל סדרה ניתן מספר מזהה ויש לה דף מיוחד, בו אפשר למצוא מידע על הסדרה כגון: היסטוריה, הפניה למקורות רלוונטיים, שימושים מתמטיים, נוסחה (אם יש), הערות מתמטיות שנוספו על ידי משתמשי האתר, וכן הלאה.
בנוסף, האנציקלופדיה מקטלגת אותן לפי מילים שמורות שונות המיוחדות לה.
כל סדרה ניתנת להצגה בכמה צורות ובהן: רשימה, גרף, מעקב היסטורי, וישנה אף אפשרות 'לשמוע את הסדרה', על ידי המרת המספרים לצלילים.
האתר כולל מנוע חיפוש המאפשר לחפש סדרה באמצעות ערכים שלה (או של תת-סדרה שלה), וכן באמצעות שמה.
הדבר מאפשר למתמטיקאי הנתקל בסדרה במהלך עבודתו לאתר מופעים נוספים שלה.
האתר מפעיל דף להצעות ודיונים בממשק ויקי.
לאחר פרסום ספרים אלה מתמטיקאים שלחו לסלואן מעל 16,000 סדרות, שספר צר מלהכילן, ומשום כך הקים סלואן בשנת 1996 אתר אינטרנט שיכיל את הסדרות.
דף השער של האתר מופיע בכ-50 שפות, ובכללן עברית.
בהיותו סטודנט לתואר שני במתמטיקה, החל ניל סלואן ללקט סדרות כחלק מעבודתו בקומבינטוריקה.
מסד הנתונים תחילה אוכסן על כרטיסי ניקוב.
הסדרות שאסף נאגרו לתוך שני כרכים, ולאחר שכמות הסדרות נהייתה מורכבת מדי לניהול כסט כרכים, החליט להעביר את כל המידע באופן מקוון, תחילה דרך מייל ואז בתצורת אתר ייעודי (1996).
ב-1998 יצר סלואן מגזין ייעודי.
בנוסף לסדרות של מספרים שלמים, האתר מקטלג סדרות של שברים, ספרות של מספרים טרנסצנדנטים, מספרים מרוכבים וכן הלאה, על ידי המרתן לסדרות של שלמים.
סדרות של שברים מיוצגות על ידי זוג סדרות, סדרת המונים וסדרת המכנים.
לדוגמה, סדרת פרי מסדר חמש:
מקוטלגים על פי הספרות בייצוג העשרוני.
סדרה זו נבחרה משום שהיא מכילה את כל השדות האפשריים.A046970 Dirichlet inverse of the Jordan function J_2 (A007434).
האנציקלופדיה הדנית הגדולה (בדנית: Den Store Danske Encyklopædi; מצוטטת בקצרה: SDE, ומתוארת לעיתים: "האנציקלופדיה הלאומית הדנית" - "Danmarks Nationalleksikon") היא האנציקלופדיה המקיפה ביותר כיום בשפה הדנית.
20 כרכי האנציקלופדיה פורסמו בין השנים 1994 ו-2001, כרך השלמות יצא לאור בשנת 2002, ושני כרכי מפתח יצאו ב-2003. האנציקלופדיה כוללת 115,000 ערכים, החל מהפניות בנות שורה אחת, וכלה בערכים מרובי עמודים (כמו למשל הערך דנמרק המשתרע על פני 130 עמודים).
המאמרים נכתבו בידי צוות של כ-4,000 מומחים מן האקדמיה, והעורך הראשי היה יורן לונד ().
ערכים ארוכים חתומים בידי מחבריהם, ורבים מהם מלווים באיורי המחשה.
האנציקלופדיה הופקה בידי חברת "Danmarks Nationalleksikon A/S" (האנציקלופדיה הלאומית של דנמרק), חברת בת של בית ההוצאה לאור הדני "גילדנדל" ("Gyldendal") , שהוקמה במיוחד עבור פרויקט זה.
היא מעוצבת בפורמט דומה ל"נשיונלאנציקלופדין" השוודית, שהייתה לה למודל.
ממשלת דנמרק סיפקה ערבות למנויים ששילמו מראש על האנציקלופדיה, ולמעשה עם תום הפקתה, נמכרו כ-35,000 עותקים.
האנציקלופדיה הלאומית של שוודיה (בשוודית: Nationalencyklopedin, בראשי תיבות: NE) היא האנציקלופדיה העכשווית המקיפה ביותר בשפה השוודית.
הגרסה המודפסת של האנציקלופדיה כוללת 20 כרכים המכילים 172,000 ערכים, שנבחרו מתוך כ-400,000 ערכים מוצעים.
במקביל כוללת גרסת האינטרנט של האנציקלופדיה ערכים רבים שלא נכנסו למהדורה המודפסת (ביוני 2005 כבר היו בה 260,000 ערכים).
ב-2015 חתמה ההוצאה לאור של האנציקלופדיה על הסכמי ידע עם אנציקלופדיות אחרות ביבשת כמו אנציקלופדיית ברוקהאוס הגרמנית, והיא מציעה למנויה גישה לערכים רבים יותר במגוון שפות אירופיות.
הפקת האנציקלופדיה הלאומית התאפשרה באמצעות הלוואה נוחה שהעניקה ממשלת שוודיה למו"ל בסך 17 מיליון קרונות שוודיות בשנת 1980; ההלוואה נפרעה בדצמבר 1990.
האנציקלופדיה הלאומית השוודית היוותה השראה למו"ל האנציקלופדיה הלאומית הדנית שעיצב אותה בדמות זו השוודית.
האנציקלופדיה המלכותית הוא ספר שיצא לאור בשנת 1991 אודות משפחת המלוכה הבריטית.
הספר כולל ערכים על בני המשפחה, תפקידיהם ולשכותיהם, על כללי טקס ונימוס, ועל נכסי המשפחה כגון ארמונות, אוספי אמנות ומסמכים.
הספר כולל 1200 ערכים ומעל 500 תמונות.
עורכי הספר, רונלד אליסון ושרה רידל, הסתמכו על מידע שהופק מארכיוני ומשרדי בית המלוכה.
האנסמבל הגאה היא קבוצת תיאטרון קהילתי של צעירים להט"ביים הפועלת במרכז הגאה.
האנסמבל הגאה הוקם במרכז הגאה ב-2009 על ידי טליק ניניו ודניאל שושני, כהמשך ישיר של פעילות להקת הנוער הגאה הכוכבים של איגי שפעלה בין השנים 2004-2009.
המטרה הייתה לייסד קבוצת תיאטרון קהילתית לחברות וחברי הקהילה (אך לא רק) בשנות ה-20 וה-30 לחייהם, אשר יעלו תכנים גאים הקשורים לנושאים המעסיקים בנות ובני גילאים אלו.
טליק ניניו היה במאי האנסמבל בין השנים 2009–2015. בשנת 2016 החליפה אותו כבמאית האנסמבל רקפת בנימין עד שנת 2025. הבמאי הנוכחי הוא יאיר שפירא
מנהל האנסמבל בין השנים 2009-2011 היה דניאל שושני.
החליף אותו דקל נוי בין השנים 2012–2015. המנהל הנוכחי של האנסמבל הוא תמיר וינברג
בנוסף לכך האנסמבל מפיק בכל יום השואה את טקס יום הזיכרון לקורבנות הקהילה הגאה.
בין חברות וחברי האנסמבל לאורך השנים:
האנציקלופדיה הישראלית לרפואה היא אנציקלופדיה מודפסת בשפה העברית הכוללת 3,500 ערכים בנושא רפואה, אשר נכתבו על ידי רופאים ישראלים.
האנציקלופדיה יצאה לאור בשנת 2007 וכוללת עשרה כרכים.
פרויקט הכתיבה החל ביוזמת ראשי ההסתדרות הרפואית בישראל (הר"י), היו"ר ד"ר יורם בלשר והמנכ"ל עו"ד לאה ופנר.
את האנציקלופדיה כתבו 1,160 רופאים ישראלים בכירים, שנבחרו על ידי ראשי האיגודים המדעיים בהסתדרות הרפואית.
כתיבת האנציקלופדיה ארכה כארבע שנים, היא נערכה על ידי פרופ' יהודה שינפלד בעזרתם של פרופ' יהושע שמר ופרופ' גד קרן ויצאה לאור בשנת 2007 על ידי הוצאת משכל (ידיעות ספרים).
האנציקלופדיה נועדה לספק מידע מקצועי "כחול לבן" לקהל הרחב.
ערכי האנציקלופדיה, הכוללים בסך הכל 3,500 ערכים אשר נדפסו בעשרה כרכים, מחולקים לפי תחומי הרפואה השונים וכוללים את הנושאים הבאים: רפואה פנימית, רפואת נשים, אורתופדיה, פסיכיאטריה, הרעלות, רפואת ספורט, רפואת ילדים, אף אוזן גרון, סרטן ובדיקות מעבדה.
האנציקלופדיה מספקת הסברי מבני (אנטומיה), פירוט תפקודי (פיזיולוגיה), סימנים ותסמינים ולעיתים גם מופיעים המלצות כלליות לטיפול.
בנוסף, יש גם התייחסות לערכים מתחום הרפואה המשלימה כמו אקופונקטורה (דיקור סיני) וצמחי מרפא.
האנציקלופדיה נכתבה כך שתהיה מותאמת ספציפית לישראל, כך למשל ניתן בה דגש על קדחת ים-תיכונית משפחתית (FMF) שנפוצה בארץ בקרב יוצאי עדות המזרח והסבר על שיטות שונות למניעת מכת חום, המתאים לאקלים הישראלי.
מושגים חדשים בספר מסומנים בצבע וניתן לקבל הסבר עליהם באינדקס (מפתח עניינים) שבסוף הכרך העשירי שם גם מצוינים שמותיהם של 1,160 הרופאים כותבי האנציקלופדיה לרבות כתובות האימייל ומספרי הטלפונים שלהם.
האנסל פרצ'מנט הוא אתלט ג'מייקני, האלוף האולימפי (טוקיו 2020) ופעמיים סגן אלוף העולם (בייג'ינג 2015 ובודפשט 2023) בריצת 110 מטר משוכות.
בנוסף מחזיק במדליית ארד אולימפית (לונדון 2012) בריצת 110 מטר משוכות.
באולימפיאדת לונדון שנערכה באוגוסט בלונדון שבממלכה המאוחדת זכה פרצ'מנט במדליית ארד בריצת 110 מטר משוכות בשיא לאומי חדש של 13.12 שניות, אחרי ארייס מריט (12.92 שניות) וג'ייסון ריצ'רדסון (13.04 שניות), שניהם מארצות הברית.
באליפות העולם שנערכה באוגוסט במוסקבה שברוסיה סיים פרצ'מנט במקום 13 בריצת 110 מטר משוכות, אחרי שלא סיים הריצה בשלב חצי הגמר וקבע תוצאה של 13.43 שניות במוקדמות.
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבייג'ינג שברפובליקה העממית של סין זכה פרצ'מנט במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.03 שניות, אחרי סרגיי שובנקוב מרוסיה (12.98 שניות) ולפני ארייס מריט (13.04 שניות).
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בלונדון שבממלכה המאוחדת סיים פרצ'מנט במקום השמיני בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.37 שניות.
באליפות אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזיתת והקריביים שנערכה באוגוסט בטורונטו שבקנדה זכה פרצ'מנט במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.28 שניות.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט בטוקיו שביפן זכה פרצ'מנט במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.04 שניות, לפני גרנט הולוואי מארצות הברית (13.09 שניות) ורונלד לוי (אתלט) מג'מייקה (13.10 שניות).
באליפות העולם שנערכה ביולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית העפיל פרצ'מנט לגמר 110 משוכות אך לא הופיע בו, לאחר שקבע תוצאה של 13.02 שניות בשלב חצי הגמר.
באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה זכה פרצ'מנט במדליית כסף בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 13.07 שניות, אחרי גרנט הולוואי (12.96 שניות) ולפני דניאל רוברטס מארצות הברית (13.09 שניות).
האנסמבל הוא ספר ביכורים של אייג'ה גייבל, כנרת וצ'לנית אמריקאית.
גיבורי הספר הם ארבעה סולנים, שנפגשים בבית הספר הגבוה למוזיקה בסן פרנסיסקו ומקימים רביעיית מיתרים.
שניים מהם, ג'אנה והנרי, הכירו במכון קרטיס למוזיקה בפילדלפיה, ואילו השניים האחרים, בריט הכנרת ודניאל הצ'לן, למדו במחלקת מוזיקה באוניברסיטאות רגילות לפני שעברו להמשך הלימודים בבית הספר הגבוה למוזיקה, שם פגשו את ג'אנה, יוזמת הרביעייה ומי שתהיה לכנרת הראשונה, ואת הנרי, הוויולן, הצעיר בחבורה והעילוי בה.
במהלך לימודיהם במכון קרטיס, ידעה ג'אנה שהלימודים שם אמורים לכוון אותם לקריירה של סולנים או נגנים בתזמורת, אבל החברות ביניהם התגבשה בשעות של נגינה ברביעיית מיתרים, ולבסוף הציעה ג'אנה להנרי להקים רביעייה משלהם, והנרי מסכים, על אף ספקות בנוגע למציאת שני נגנים שיתאימו להרכב.
הם מחליטים להמשיך את לימודיהם בסן פרנסיסקו, משום ששם יש קורס הכשרה לנגינה קאמרית.
הם פוגשים את דניאל ובריט ומקימים יחד את רביעיית ואן נס.
ארבעת החברים שונים מאוד זה מזה.
ג'אנה, הכנרת הראשונה והמובילה ברביעייה, היא בת לאם אלכוהוליסטית, חסרת השכלה, ולאב אלמוני שלא פגשה מעודה.
לאמה אין כל עניין במוזיקה קלאסית.
היא מתקשה להבין את התלהבותה של בתה המוכשרת ואיננה באה לשמוע אותה מנגנת, גם לא בקונצרט הסיום של בית הספר למוזיקה.
ג'אנה מגדלת למעשה את עצמה, מממנת בעבודתה כתלמידת בית ספר את קניית הכינור שלה וממשיכה במסירות בלימודי הנגינה.
אחד מחבריה המתחלפים תדיר של אמה, שמנגן בכינור בלהקה אירית בפאב, אומנם איננו מבין במוזיקה קלאסית, אבל הוא נהנה מנגינתה של ג'אנה.
הנרי גדל בבית אמיד, תומך ומעריך, ילד אהוב, מוכשר להפליא, שנהנה מכל מנעמי העולם ומתענג על כשרונו הטבעי ועל אהבתו הכנה למוזיקה.
בריט איבדה את הוריה בזה אחר זה, תוך תקופה קצרה, בנעוריה.
שניהם היו מוזיקאים חובבים, שאהבו מוזיקה קלאסית ואהבו לנגן, ולאחר שאיבדה אותם, איננה בטוחה שתוכל להמשיך ללא תמיכתם הנלהבת.
הזוגיות החמה והאוהבת שלהם, לצד אהבתם השלמה והכנה למוזיקה, הותירו אותה לאחר מותם בחיפוש מתמיד אחר אהבה כשלהם, חיפוש שנידון פעם אחר פעם לאכזבה.
דניאל גדל בבית מנוכר, להורים שכמעט לא דיברו ביניהם ולא התעניינו בקריירה שלו.
אמו גילתה את אלוהים בשלב מסוים בחייה, וראתה בדניאל את גורלה, גישה שהוא דוחה כהתחמקות מאחריות.
אביו, עובד כפיים קשה-יום, אדיש ללימודי בנו ולהתפתחות הקריירה שלו.
כל רצונם של הוריו הוא, שבנם יצליח במשהו, לא חשוב במה, וחייו של דניאל סובבים תמיד על ציר זה של מחסור בכסף והצורך להשיגו.
ילדותה של בריט הייתה מאושרת.
היא נולדה וגדלה באי מאיי סן חואן, שהגישה אליו הייתה במעבורת היוצאת משמורה אינדיאנית ליד בלינגהאם, העיר האחרונה לפני קנדה, ובילתה את ימיה בטיולים בשבילי האי ובצפייה אל הדולפינים והלווייתנים הקטלנים ששייטו במימי האוקיינוס, ואל קנדה הרחוקה.
ביתה המה ממוזיקה, בנגינת אמה הצ'לנית הבינונית ואביה, החצוצרן המוכשר יותר, עד שבריט עברה את שניהם בכשרונה.
אז כבר הפליגה במעבורת אל בלינגהאם לשיעורי נגינה וכבר לא מצאה פנאי לנגן עם אמה, אך הוריה ששו לממן את לימודיה והתגאו בכישרון שגילתה.
אחרי שאיבדה את תמיכתם ואהבתם, בריט ממשיכה לחפש אהבה שתוכל להישען עליה.
הרביעייה ניגשת לתחרות בקנדה, שהזכייה בה חשובה מאוד לעתידם המקצועי, הן כרביעייה והן כנגנים נפרדים.
כל כך חשובה, שג'אנה מנסה להטות את החלטת אחד השופטים לטובתם בשוחד מיני וסחיטה, מעשה שאיש אינו יודע עליו מלבדה.
אך תקלות שונות בביצוע, החל בהתחלה מהירה מדי של ג'נה, הכנרת הראשונה, והמשך במשגים קלי ערך אך מצטברים של שאר הנגנים, מביאות לכך, שהרביעייה איננה עולה לשלב הבא.
עכשיו הם רביעייה ללא ארץ, ללא תמיכת בית ספר, או זכייה בתחרות, ההולכת לקראת חיים של רוכלות, של ניסיון להשיג הזמנות בעולם שאינו נלהב למוזיקה קאמרית, בעיקר לא כזו שמבצעיה אינם זוכי תחרות יוקרתית.
את אכזבת הכשלון מנסים הארבעה להטביע באלכוהול ובניצוח שתוי של דניאל על הקונצ'רטו לצ'לו של אלגר ברדיו.
האנסמבל הקאמרי הישראלי היא תזמורת קאמרית ישראלית הפועלת בתל אביב.
האנסמבל הוקם בשנת 2024 כחלק מעמותת "מיוזיק אנד מור" על ידי הילה צברי פלג (מנכ"לית האנסמבל), חלק מנגני האנסמבל ועל ידי יועצה המוזיקלי ומנצחה אריאל צוקרמן.
קונצרט הפתיחה של האנסמבל התקיים בפברואר 2025 במרכז המוזיקה העירוני תל אביב-יפו בהנחית יהונתן קרת.
האנסמבל הוקם על בסיס תפיסה המשלבת שלושה עמודי תווך עיקריים:
מצוינות מוזיקלית: הפקה וביצוע של מופעים ואירועים אמנותיים ברמה מקצועית גבוהה.
פרויקטים חינוכיים: יצירת והפעלת תוכניות חינוכיות משמעותיות המנגישות את המוזיקה והאמנות לקהלים רחבים, ובפרט למערכת החינוך.
תמיכה ביצירה פורצת דרך: עידוד אמנים ויוצרים לקדם יצירה אמנותית חדשנית ומקורית.
פעילות האנסמבל הקאמרי הישראלי מתמקדת ביצירת "שילוב מושלם" בין מרכיבים אלו, מתוך כוונה להותיר חותם תרבותי וחינוכי משמעותי בקרב הקהילה.
בית האנסמבל נמצא במרכז המוזיקה העירוני תל אביב-יפו ברחוב שארית ישראל.
האנסמבל מקיים קונצרטים קלאסיים עם טוויסט עכשווי, ביניהם קונצרטים של מוזיקת בארוק וקונצרט של מוזיקת בלוז.
בתרבויות וביצירות ספרותיות לא מעטות, התופעה והמושג של המוות מתוארים או מיוצגים על ידי דמות אנושית או דמוית-אדם המבצעת את עבודת ההפרדה בין הנשמה לגוף, דמות המכונה על פי רוב מלאך המוות או פשוט מוות (באנגלית "Death" עם D גדולה).
לתופעה זו, בה הקונספט של המוות מיוצג כישות אנתרופומורפית (התגלמות דמוית-אדם), קוראים האנשה של המוות.
צורת הייצוג משתנה מתרבות לתרבות.
בדתות הקדומות, בייחוד באלה הפוליתאיסטיות, היו אלים שתחום שלטונם היה המוות.
על פי אנתרופולוגים, סיפורי אלים אלו נוצרו בידי בני האדם על מנת להסביר את תופעת המוות, שהייתה בלתי מובנת ומפחידה.
רשימה של אלי מוות או אלים שתחום שלטונם היה כרוך במוות:
מורס (רומאי קדום) מות (כנעני)
סיילולינטו (פיני) תנטוס (מיתולוגיה יוונית)
האדס - אל השאול, אך לא המוות (מיתולוגיה יוונית)
בתפיסה התנ"כית, וביהדות, אלוהים לבדו הוא אדון על חיים ומוות, ומותו של אדם יקרה רק כאשר אלוהים יחליט על כך.
עם זאת, קיים גם בתנ"ך הרעיון שיש לאלוהים מלאכים "שליחי מוות", שהם ישויות נטולות רצון עצמאי ושייעודם אך ורק לבצע את הצווים האלוהיים.
ביהדות הייצוג האנושי של ראש שליחי המוות מופקד בידי המלאך סמאל והוא נקרא מלאך המוות.
בניגוד לייצוג האירופי, של מלאך המוות נושא חרמש, ביהדות נהוג שהוא נושא חרב או סכין.
בספר איוב מתואר דו-שיח בו קטרג השטן לפני אלוהים על איוב וביקש ממנו רשות לנסות את איוב.
בדיון על כך במסכת בבא בתרא אומר ריש לקיש כי "הוא שטן, הוא יצר הרע, הוא מלאך המוות".
בספר "אמונות ודעות" לרב סעדיה גאון, כתוב:
דוד המלך ראה את מלאך המוות בזמן המגפה: (), וכאשר התפלל והקריב נאמר אחר כך: .
בתלמוד הבבלי מסופר על חכם, רב ביבי בר אביי, שמלאך המוות היה מצוי בחברתו לעיתים תכופות.
רב ביבי שמע את מלאך המוות מבקש משליחו שימית אישה ששמה מרים ומשלח ידה ספרית.
שליח המוות בטעות המית אישה אחרת בשם מרים שמשלח ידה גננת.
אמר מלאך המוות לשליחו: "ביקשתי ממך שתמית את מרים הספרית ולא מרים הגננת".
השיבו שליח המוות: אם כך אשיב את מרים הגננת לחיים ואביא לפניך את מרים הספרית.
אמר לו מלאך המוות: אם כבר הבאת את מרים הגננת השאר אותה אצלי יחד עם שאר המתים.
שאל מלאך המוות את שליחו: כיצד הצלחת להרוג את מרים הגננת אף על פי שלא הגיע זמנה למות?
השיבו שליח המוות: נקרתה לפני הזדמנות להורגה – היא התעסקה עם התנור כשבידה אוד לנקות את התנור.
ללא משים היא גרמה לכווייה ברגלה – וכשאדם ניזוק מזלו וקביעת זמנו למות מתערער – כך הייתה לי הזדמנות להורגה בטרם זמנה.
שאל החכם, רב ביבי, את מלאך המוות: יש לכם רשות להרוג אנשים טרם הגיע זמנם הקבוע מראש?
מלאך המוות מופיע גם בשיר "חד גדיא" שאותו יש המקריאים בליל הסדר: ובסיפורו של ש"י עגנון "מלאך המות והשוחט".
מלאך המוות מופיע בקוראן כאחד ממלאכיו של אלוהים:
המסורת המוסלמית מזהה את מלאך המוות כ"עזראיין" או בהגיה האנגלית: עזראל.
הוא אחראי על המשימה של הפרדת הנשמה מהגוף והחזרתה לעולם הנשמות הבראשיתי, ברגע שהיא נקראה לכך.
ההיבטים של תהליך זה משתנים בהתאם לטבעם של מעשי העבר של האדם שמת.
יש הגורסים שלמלאך המוות מתלווים עוזרים המסייעים לו במלאכה.
מלאך המוות ידוע בתור השטן, המלאך שאינו נראה, ביפן ופיליפינים המונחים האלה נקראו "קיראה", כאשר על פי המיתולוגיה רצחו את תושבי העיירה שלהם.
עם השנים השם קיראה נחשב גם שמות לאנשי העולם, האנשים ממדינות אסיה ששם קיראה, היו אנשים אפלים ושחורים כאשר בחרו לבחור במושגים של ין-יאנג, כאשר נקודה שחורה בחצי לבן היו ידוע כדבר קטן רע בתור עודף של טוב, וצידו השני ידוע כדבר קטן טוב בעודף של רע.
הפרש הרביעי מבין ארבעת פרשי האפוקליפסה המופיעים בספר "חזון יוחנן" החותם את הברית החדשה, מכונה "מוות", והוא היחיד מבין ארבעת הפרשים אשר נושא שם או כינוי כלשהו.
בקטע המתאר את ביאתו, הוא מתואר כרוכב על סוס חיוור, או ירקרק:
בניגוד ליתר הפרשים, המוות אינו נושא עימו שום כלי נשק או חפץ כלשהו.
עם זאת, יצירות אמנות מתקופות מאוחרות יותר מתארות אותו נושא חרמש או חרב.
כמו כן, בפרק ט' מופיע המונח "אבדון".
בעוד ששם זה עשוי לציין שם של מקום, או מילה נרדפת לגורל האדם לאחר מותו (בדומה לכתוב בתנ"ך), בעקבות התרגום לאנגלית של ביבליית דואיי-ריימס, חלק מהגרסאות ייחסו את השם "אבדון" דווקא לשמו של מלאך המוות השולט על המקום:
כמו כן, באיגרת אל הקורינתים, פונה השליח פאולוס אל המוות כאל אדם:
וכן כאויב אשר יובס אחרון באחרית הימים:
בימי הביניים התפתח הייצוג של המוות כשלד האוחז בחרמש.
האנשה זו של המוות ידועה גם בשם "The Grim Reaper" (בתרגום חופשי: "הקוצר הקודר").
ייצוג זה הוא שהתקבע באמנות ובתרבות הפופולרית של אירופה (ומאוחר יותר באמריקה ובעיקר בארצות הברית ומקסיקו) ואף צוטט לא מעט בסרטי קולנוע.
הסרט "החותם השביעי" של אינגמר ברגמן, המתאר את מסעו של אביר שחזר ממסעי הצלב לאירופה של המוות השחור (מגפת הדבר), חיזק את ההאנשה הזו של המוות ואף הפך למוכרת את התמונה הקלאסית של אביר המשחק שחמט נגד המוות על חייו.
דמות זו של המוות שימשה אחר כך מודל לחיקוי ופארודיה בסרטי קולנוע הוליוודים, כגון סרט האנימציה "ספר החיים", סדרות טלוויזיה ואף ספרים.
המוות היה לעיתים אף לגיבור יצירות קולנועיות, כגון "Death Takes A Holiday" משנות ה-30 של המאה ה-20 או העיבוד המחודש לו המוכר יותר - "לפגוש את ג'ו בלאק".
עוד ייצוג של המוות, הוא כחובב שחמט.
בסרט "החותם השביעי" המנהיג של החבורה הבורחת מהקרב מצליח לעכב את המוות על ידי כך שהוא מזמין אותו למשחק שחמט.
השניים מסכימים שאם מלאך המוות ינוצח, הוא יניח לחבורה, אולם מלאך המוות מרמה במהלך המשחק ובסוף מנצח.
גם בהרבה ציורים, מופיע מלאך המוות כמשחק שח מול בן אדם, האלגוריה ברורה, החיים הם שבריריים וההתמודדות עם סכנת המוות שעלול להופיע בכל עת ואף בהפתעה, משולה למשחק שחמט מולו.
במחזה "שפי" (Sheppey; 1933) מספר סומרסט מוהם על אגדה ערבית ששמע (מקור האגדה כנראה בסיפור אגדה על שלמה המלך שנודע לו שמלאך המוות רוצה לקחת שניים מעבדיו.
הוא שולח אותם לעיר לוז בה אי אפשר למות, אך ליד הכניסה לעיר מחכה להם מלאך המוות ולוקח אותם), סיפור שמזכיר את "אגדת סאמרה" שבה סוחר מבגדאד שולח את משרתו לשוק לקנות מצרכים הלה חוזר לבן ורועד מפחד.
בשוק הוא פגש את המוות מחופש לאישה והוא הרים את ידו בתנועה מאיימת.
המשרת מתחנן לאדונו שיתן לו סוס והוא ימלט לסאמרא (עיר צפונית לבגדאד), שם בטוח המוות לא ימצא אותו.
נותן הסוחר למשרתו את הסוס והלה רוכב צפונה.
בינתיים הולך הסוחר לשוק מוצא את המוות ושואל אותו "למה הרמת את ידך בתנועה מאיימת כלפי משרתי הבוקר?".
"זו לא הייתה תנועה מאיימת" עונה המוות, "זו הייתה תנועה הפתעה.
מה פתאום אני פוגש את המשרת בבגדאד, כשיש לי פגישה איתו הערב בסאמרא".
על סמך אגדה זו קרא הסופר האמריקני ג'ון או'הרה לספרו הראשון "פגישה בסאמארה", רומן המופיע ברשימת 100 הרומנים הטובים ביותר שנכתבו באנגלית במאה ה-20. כמו כן בסיפור הסנדק מוות, שהיא אחת ממעשיות האחים גרים המוות המואנש נבחר להיות הסנדק של בנו ה-12 של אדם עני.
בתחילה המוות מעניק מתת מיוחדת לבן הסנדקות שלו, אולם כאשר הוא רואה שהבן מנצל את זאת לרעה, הוא בוחר לקחת גם את חייו.
בסרטון האנימציה "החיים של המוות" של האנימטורית ההולנדית מרשה אונדרסטיין מוצג המוות כישות מתלבטת ובעלת רגשות, המתידדת עם איילה, מאוחר יותר כשמגיעה שעתה של האיילה, היא מקבלת את המוות כמיפגש עם ידיד ותיק.
בטלוויזיה שודרה הסדרה "מתים במשרה חלקית", בה נערה מתבגרת הפכה במותה למלאך מוות, ולימים אף הופק לה סרט המשך.
מוות שימשה גם כדמות קבועה בסדרה ההנפשה לילדים ההרפתקאות של בילי ומנדי והופיע הופעות אורח בסדרות רבות אחרות, בהן "סאות' פארק", "איש משפחה" ו-"משפחת סימפסון".
בסדרה "על-טבעי" המוות מוצג כחובב מושבע של ג'אנק פוד ובסופו של דבר מחוסל על ידי גיבורי הסדרה, כאשר הוא בא לקצור את נשמתו של אחד מהם, כשבהמשך מחליפה אותו בתפקידו אחת העוזרות שלו ("קוצרת").
בסדרת הספרים "עולם הדיסק" מאת טרי פראצ'ט ניתן מקום מיוחד לדמותו של מוות.
בספרים הדמות מופיעה כפארודיה אוהדת על ההאנשה של המוות כשלד עם חרמש וגלימה שחורה.
מוות איננו אכזר בספרים אלו, אלא מאוד יעיל ומבצע את תפקידו כ"שירות לציבור", וכשעומד לרשת אותו מוות אחר וחסר חמלה הוא נאבק בו ומונע את האסון.
מוות סקרן לגבי מנהגיהם של בני האדם ולאט לאט רוכש תכונות אנושיות וסימפתיה לאנושות, לה הוא דואג.
מוות הופיע ברוב ספרי עולם הדיסק.
חלקם אף התמקדו בדמותו או בדמויות אחרות אשר נקשרו אליה, והם "תרועת מוות" (Mort), "איש הקציר", "Soul Music" (מוזיקת נשמה), "Hogfather" ("אבא חורף") ו-"Thief of Time" ("גנב הזמן").