tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-18 ביולי 2022 חתם בארסנל תמורת 30 מיליון אירו עד 2026. הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצה ב-5 באוגוסט, בניצחון 0–2 על קריסטל פאלאס.
ב-18 בפברואר 2023 כבש שער בכורה בניצחון 2–4 על אסטון וילה.
ב-1 בספטמבר 2025 הושאל לעונה אחת לנוטינגהאם פורסט.
ב-1 בפברואר 2026 חתם באייאקס עד לסוף העונה.
ב-12 באוקטובר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוקראינה הבוגרת במסגרת מוקדמות יורו 2016 נגד .
ב-29 במאי 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 4–3 על , והפך לכדורגלן הצעיר ביותר שכובש במדי נבחרת אוקראינה.
זינצ'נקו נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2016, בה לקח חלק בכל שלושת משחקי הנבחרת בתחרות.
ביורו 2020 היה זינצ'נקו בין שחקני המפתח של נבחרת אוקראינה, הוא נטל חלק בכל חמשת משחקיה בטורניר.
הבקיע שער אחד - במשחק שמינית הגמר נגד שוודיה.
באותו המשחק גם בישל את שער הניצחון, אותו הבקיע ארטם דובביק.
נכלל בסגל נבחרת אוקראינה לטורניר יורו 2024..
לקח חלק בכל שלושת משחקי הנבחרת בתחרות.
אולכסנדר מיקולאיוביץ' ז'דנוב (באוקראינית: Олександр Миколайович Жданов; נולד ב-27 במאי 1984 בחרקוב) הוא כדורגלן עבר אוקראיני-ישראלי אשר שיחק בעמדת הבלם.
ז'דנוב התחיל את לשחק כדורגל במחלקת הנוער של מטאליסט חרקוב.
בגיל 19 הצטרף לקבוצת האזוביק-קגב חרקוב בה שיחק 3 עונות.
בשנת הצטרף ללבוב בה התקשה למצוא את מקומו ולכן הושאל לקניאז'ה שצ'אסלאבה על מנת לצבור דקות משחק.
בעונת חזר ללבוב כשחקן הרכב, אך בתום העונה לבוב ירדה לליגה השנייה וז'דנוב עזב את המועדון.
ב-18 ביולי 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו עבור קריובאס בהפסד 0-3 נגד שחטאר דונצק.
בעונת מעמדו בקבוצה היה יציב, אך בשתי העונות שלאחר מכן התקשה לבסס את מעמדו ועזב את המועדון.
בקיץ חזר לליגה השנייה כאשר חתם בפ.צ.
פולטבה בה שיחק שנה וחצי.
במרץ חתם בסלוצק העולה החדשה לליגת העל הבלארוסית, אך כעבור שלושה חודשים שוחרר מהמועדון.
ביולי חזר לאוקראינה וחתם בספייק ז'אצפילבקי מהליגות הנמוכות באוקראינה.
בינואר עלה לישראל וחתם בהפועל בית שאן מליגה א'.
בתום העונה נבחן בהפועל ירושלים ואף בבני סכנין מליגת העל, אך בסופו של דבר חתם במכבי נתניה מליגה הלאומית.
ב-21 באוקטובר 2016 ז'דנוב ערך את הופעת הבכורה שלו בנתניה בתיקו 1-1 נגד עירוני נשר.
בסיום העונה ז'דנוב העפיל עם נתניה לליגת העל, אף על פי שהופחתו 9 נקודות ממאזנה.
ביולי חזר לאוקראינה וחתם במטאליסט 1925.
בפברואר 2020 ז'דנוב עבר לפודיליה חלמניצקי מאוקראינה, ולאחר עונה פרש מכדורגל.
אולכסנדר מיקולאיוביץ' קוצ'ר (באוקראינית: Олекса́ндр Микола́йович Ку́чер; נולד ב-22 באוקטובר 1982 בקייב) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדות המגן בקבוצת בליגת העל האוקראינית ובנבחרת אוקראינה.
לאחר פרישה ממשחק פעיל עבר לאימון.
קוצ'ר החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל דינמו קייב.
הוא גדל במחלקת הנוער שלה.
בשנת 2000 עבר לקבוצה הבוגרת של ארסנל חרקוב.
לאחר שתי עונות בארסנל עבר למטאלורג דונצק.
באופן רשמי היה שחקן של מטאלורג במשך 3 שנים, אך בפועל הושאל בתקופה זו לשתי קבוצות: בננטס ירוואן הארמנית ולחרקוב האוקראינית.
בשנת 2005 נמכר כרטיס השחקן שלו לקבוצת מטאליסט חרקוב.
בתום עונה מוצלחת במדי מטאליסט, הציעה הנהלת קבוצת הצמרת האוקראינית שחטאר דונצק לקוצ'ר לעבור לשורותיה.
מאז הוא שחקן קבוע בהרכב הקבוצה.
בעונת פתח בהרכב קבוצתו בניצחון 2-1 על ורדר ברמן בגמר גביע אופ"א.
ביוני 2017 תם חוזה של קוצ'ר עם שחטאר.
שני הצדדים החליטו לא לחדש את ההסכם.
קוצ'ר עזב את שחטאר ועבר לקבוצת קייסריספור מהליגה הטורקית.
בשנת 2019 חזר לאוקראינה והצטרף לצוות השחקנים של קבוצת קרפטי לבוב.
בתחילת 2020 עבר לקבוצת מטאל חרקוב.
בקיץ 2020 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק קוצ'ר מאז אוגוסט 2006. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול .
היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2012 וליורו 2016. בשני הטורנירים שותף בכל משחקי הנבחרת.
אולכסנדר אולכסנדרוביץ' קרוואייב (; נולד ב-10 במרץ 1992 בקייב) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת דינמו קייב מהליגה האוקראינית ובנבחרת אוקראינה.
החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל שחטאר דונצק.
הוא גדל במחלקת הנוער שלה וב-2009 קודם לקבוצה הבוגרת.
בשורות הקבוצה הבוגרת של שחטאר הוא לא שיחק באף משחק רשמי.
הנהלת הקבוצה השאילה אותו לקבוצות אחרות: שתי עונות הוא שיחק בסבסטופול.
בהמשך - שיחק שתי עונות במדי זוריה לוהנסק.
בעונת 2016/2017 הוא הושאל לקבוצת פנרבחצ'ה מהליגה הטורקית.
בתחילת עונה 2017/2018 חתם בקבוצת זוריה לוהנסק.
בקיץ 2019 עבר לקבוצת דינמו קייב
קרוואייב שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה.
בתחילת 2007 שיחק את משחקו הראשון בשורות נבחרת הנערים של אוקראינה.
לאחר 22 משחקים במדי נבחרת הנערים עבר לנבחרת הנוער של אוקראינה.
הוא שיחק בנבחרת הנוער במשך שנתיים.
מנבחרת הנוער המשיך קרוואייב לנבחרת הצעירה.
הוא שיחק 26 משחקים, הבקיע שער 1.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק קרוואייב מאז אוקטובר 2015. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה מול במסגרת מוקדמות יורו 2016. הוא נכנס כמחליף בדקה 86. קרוואייב היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2016, אך לא שותף באף אחד מהמשחקים בטורניר.
זומן לסגל הנבחרת ליורו 2020 והפעם לקח חלק בכל משחקי הנבחרת בטורניר.
אולכסנדר אולכסנדרוביץ' סקיצ'קו (באוקראינית: Олександр Олександрович Скічко; נולד ב-28 באפריל 1991) הוא פוליטיקאי, שחקן, קומיקאי ומנחה טלוויזיה אוקראיני.
סקיצ'קו נולד בצ'רקאסי באוקראינה, וכילד למד בבית ספר למוזיקה, ניגן בסקסופון ושיחק בתיאטרון של בית הספר.
הוא סיים תואר בכלכלה בינלאומית באוניברסיטה הלאומית לכלכלה של קייב.
בגיל חמש עשרה הוא זכה במקום הראשון בפסטיבל בינלאומי לילדים ונוער, הוא התחיל את הקריירה שלו בטלוויזיה בערוץ O-TV כשהנחה תוכנית נוער הנקראת "מועדון נעורים" והשתתף ועלה לגמר התוכנית "ukraine's got talent", לאחר מכן הנחה תוכניות נוספות במדינתו ובין היתר תוכנית הבוקר "Wake Up".
נכון ל-2018, הוא מגיש תוכנית קבועה ברדיו NRJ האוקראיני.
ב-2016 ו-2017 הנחה את תחרות מיס תבל אוקראינה.
בנוסף, באותן שנים הוא התחרה בגרסה האוקראינית של התוכנית "רוקדים עם כוכבים" ושימש אחד משלושת מנחי אירוויזיון 2017.
אולכסנדרה ניקולאיינקו (באוקראינית: Олександра Ніколаєнко; נולדה ב-3 ביולי 1981) היא דוגמנית אוקראינית.
ניקולאיינקו נולדה לאם כלכלנית ואב קצין בצבא האוקריאיני ולה אחות, היא למדה באקדמיה הלאומית למשפטים של אודסה, היא זכתה במספר תחרויות יופי כמו מיס אודסה, מיס התיירות ומיס אוקראינה לשנת 2001, היא ייצגה את אוקראינה במיס עולם 2001 ושם עלתה לשלב עשר המועמדות הסופיות.
בשנת 2003 הופיע בסרט מוזיקלי המבוסס על סינדרלה שהופק על ידי הערוץ הראשון (רוסיה) ו-Inter.
ב-2004 נבחרה ל"מיס תבל אוקראינה" והשתתפה בתחרות מיס תבל שנערכה באקוודור באותה שנה, שנה לאחר מכן הוזמנה על ידי דונלד טראמפ לשפוט בתחרות, הזוכה בתחרות נטליה גלבובה לאחר מכן לקחה חלק בקידום תחרות "מיס תבל אוקראינה 2006" לאחר הזמנתה של ניקולאיינקו, שבאותה שנה החלה להחזיק בזיכיון התחרות.
בשנת 2008 נישאה לאיש העסקים המיליונר פיל רופין, המבוגר ממנה במעל ארבעים שנה, היא עיצבה ספה במלון אי המטמון השייך לבעלה.
אולכסנדר סטצנקו (באוקראינית: Олександр Вікторович Стеценко; נולד ב-2 במרץ 1990) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדת הבלם.
סטצנקו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת וידריאני קייב ובגיל 17 הצטרף לדינמו קייב.
בדינמו, סטצנקו שיחק שנתיים בקבוצות המילואים שלה, אך לא רשם דקות משחק בקבוצה הבוגרת.
בקיץ סטצנקו חתם בארסנל קייב, ובקיץ חתם במטאליסט חרקוב.
בשתי הקבוצות, שיחק בקבוצות המילואים ולא רשם דקות משחק בקבוצות הבוגרות.
בקיץ סטצנקו חתם בדסנה צ'רניהיב מהליגה האוקראינית השנייה.
את העונה, סטצנקו רשם 23 הופעות ובסוף העונה דסנה עלתה לליגה האוקראינית הראשונה.
ב-20 בספטמבר 2014 סטצנקו הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 2-3 נגד גירניק.
בינואר חתם בפולטבה בה שיחק עונה וחצי.
ב-6 באוגוסט 2017 סטצנקו עזב את אוקראינה וחתם באיסטיקלול דושנבה מליגת העל הטג'יקית, איתה זכה באליפות.
ב-13 ביולי 208 סטצנקו חתם בקיזילז'אר מליגת העל הקזחית.
ב-5 בפברואר 2019 סטצנקו חתם בבני סכנין מליגת העל.
בתחילת 2020 עזב את ישראל ושב לאוקראינה.
מאז חזרתו לאוקראינה, לא משחק בכדורגל מקצועי.
סטצנקו שיחק בקבוצות חובבים ממחוז קייב.
אולכסנדר אולכסנדרוביץ' אלייב (באוקראינית: Олександр Олександрович Алієв; נולד ב-3 בפברואר 1985 בחברובסק) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ממוצא רוסי ששיחק בעמדות הקשר בקבוצות דינמו קייב, לוקומוטיב מוסקבה, אנז'י מחצ'קלה ובנבחרת אוקראינה.
אלייב גדל במחלקת הנוער של הקבוצה הרוסית ספרטק מוסקבה, ובשנת 1999, עבר מסיבות כלכליות למחלקת הנוער של הקבוצה האוקראינית דינמו קייב.
בגיל 16 הושאל לקבוצת בוריספן בוריספול מהליגה האוקראינית השנייה וכעבור שנה חזר לדינמו קייב.
הוא שיחק תחילה במסגרת קבוצת המילואים של דינמו ובהמשך עלה להרכב הקבוע של הקבוצה, אך שותף רק במשחקים מעטים של הקבוצה ואף הושאל למשך עונה אחת לקבוצת מטאלורג זפוריז'יה.
בשנת 2010 החליט אלייב לעזוב את דינמו קייב.
הוא חתם חוזה לעונה אחת בקבוצת לוקומוטיב מוסקבה מהליגה הרוסית.
בתום עונת 2010\2011 חזר לדינמו קייב וחתם על חוזה חדש לשלוש שנים.
התקופה השנייה שלו בדינמו התאפיינה שוב בעיקר בישיבה על ספסל.
בשנת 2012 הושאל אלייב לחצי עונה לקבוצת דניפרו.
בינואר 2014 נמכר כרטיס השחקן של אלייב לקבוצת אנז'י מחצ'קלה הרוסית.
אלייב שיחק בשורות אנז'י במשך שנה אחת, היה בין אלו שהצליחו להוביל את הקבוצה עד להגעה לשלב שמינית הגמר בליגה האירופית.
בהמשך שיחק אלייב בקבוצות חובבים.
בשנת 2016 חתם על חוזה לשנה בקבוצה הקזחית טראז, אך עזב אותה כעבור כחצי שנה.
בשנת 2018 פרש אלייב ממשחק פעיל.
אימן באוקראינה והביע תמיכה במבצע האוקראיני במחוז קורסק ואף קרא לחיילים להשמיד את כל האוכלוסייה האזרחית במחוז הרוסי.
אלייב שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה.
בנובמבר 2001 שיחק את משחקו הראשון בשורות נבחרת הנערים של אוקראינה.
לאחר 8 משחרים במדי נבחרת הנערים עבר לנבחרת הנוער של אוקראינה.
מנבחרת הנוער המשיך אלייב לנבחרת הצעירה ובשורותיה שיחק 30 משחקים והבקיע 8 שערים.
נכון ל-2019, אלייב הוא שיאן ההופעות של הנבחרת הצעירה.
בשנת 2006 היה בסגל הנבחרת באליפות אירופה לנבחרות צעירות.
בתחרות זו זכה עם הנבחרת במקום השני.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה שיחק אלייב בשנים 2010–2012. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק מול במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. אלייב היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2012. הוא השתתף באחד מתוך שלושת משחקי הנבחרת בתחרות.
היה גם זה משחקו האחרון במדי הנבחרת.
מקום שני באליפות אירופה בכדורגל לנבחרות עד גיל 21 - 2006
אולכסנדר סרגיוביץ' גוריאינוב (באוקראינית: Олександр Сергійович Горяїнов; נולד ב-29 ביוני 1975 בחרקוב) הוא כדורגלן עבר אוקראיני, ששיחק בעמדת השוער בקבוצת מטאליסט חרקוב באוקראינה.
הפך למאמן כדורגל לאחר פרישה ממשחק פעיל.
גוריאינוב גדל במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל אולימפיק חרקוב.
בשנת 1992, בגיל 17, עבר לקבוצת הבוגרים של מועדון.
כעבור שנה עבר לקבוצת מטאליסט חרקוב, בה תפקד כשוער שני.
לאחר שלוש שנים בקבוצה עזב לצסק"א קייב, בה שיחק כשוער ראשי של הקבוצה.
בשנת 1997 נקלעה צסק"א קייב לקשים כלכליים וגוריאינוב שב לשורות מטאליסט.
מאז ועד לשנת 2016 הוא שיחק במטאליסט, למעט תקופה של כשנה, בה שיחק בקבוצה אחרת.
בשנת 2016 פרש ממשחק פעיל.
בשנת 1995 זומן גוריאינוב לנבחרת הצעירה, אך שיחק בשורותיה רק משחק אחד.
בסוף שנות ה-90 זומן כמה פעמים להנבחרת הבוגרת של אוקראינה, אך לא שותף באף אחד מן המשחקים.
רק ב-25 במאי 2010 הוא עלה לראשונה על המגרש במדי הנבחרת למשחק רשמי.
היה זה משחק ידידות מול נבחרת ליטא.
בכך הפך לשחק המבוגר ביותר בנבחרת אוקראינה שהשתתף במשחק.
הוא היה בסגל הנבחרת ליורו 2012, אך לא שותף באף אחד מהמשחקים.
בסיום המשחק הפעיל פנה מורוז לקריירת אימון.
במשך שנתיים אימן את השוערים של קבוצת מטאליסט 1925. בדצמבר 2018 מונה למאמן הראשי של הקבוצה, אך ביוני 2019 פוטר מתפקידו בשל אי הצלחת הקבוצה בעונת 2018–2019.
אוֹלכסנדר ווֹלוֹדימירוֹביץ' צֶבּרי (באוקראינית: Олександр Володимирович Цебрій; 4 ביוני 1974, אומן, מחוז צ'רקאסי, ברית המועצות – 24 ביולי 2024) היה איש עסקים ואיש ציבור אוקראיני, שכיהן כראש עיריית אומן מאז 18 בנובמבר 2015 ועד לנובמבר 2020.
צברי נולד ב-4 ביוני 1974 בעיר אומן.
בשנת 1992 סיים את לימודיו בסניף אומן של המכללה למשפטים וכלכלה של צ'רקאסי.
בשנים 2005–2014 הוא עמד בראש חברת Cruise Avto.
ב-18 במרץ 2014 נבחר למזכיר מועצת העיר אומן.
בשנת 2015 סיים את לימודיו באוניברסיטה הפדגוגית הממלכתית של אומן על שם פאבל טיצ'יני, עם תואר שני בכלכלה עסקית.
ב-25 באוקטובר 2015 נבחר בפעם השנייה לראשות עיריית אומן.
ב-18 בנובמבר אותה שנה הוא נכנס לתפקידו.
במהלך התפרצות נגיף הקורונה באוקראינה, נודע בהתנגדותו העזה לכניסת חסידים לקבר רבי נחמן מברסלב, בטענה כי הדבר יחמיר את המצב האפידמיולוגי בעיר.
הוא היה מייסד הארגון הציבורי העירוני של בעלי מכוניות "אומן", חבר בארגון הציבורי "רידנה אומן" וחבר בוועדת הביקורת של "מועדון ראשי הערים" של אוקראינה.
בשנים 2010–2014 היה סגן ויו"ר הוועדה לפיתוח ייצור, יזמות, השקעות ומדיניות כלכלית זרה של מועצת העיר אומן.
ב-24 ביולי 2024 נהרג צברי בקרבות באזור דונצק במלחמת אוקראינה–רוסיה בשירותו כמפקד מחלקת מקלעים בחטיבה 58.
אולם אליס טאלי הוא אולם קונצרטים במרכז לינקולן לאמנויות הבמה באפר וסט סייד, מנהטן, ניו יורק.
הוא קרוי על שם אליס טאלי, זמרת ופילנתרופית ניו יורקית, שתרומותיה סייעו בהקמת האולם.
טאלי הול נמצא בתוך בניין בית הספר ג'וליארד, מבנה בסגנון בברוטליזם, שתכנן האדריכל הנודע פייטרו בלוסקי.
המבנה הושלם ונפתח בשנת 1969. מאז פתיחתו, התארחו בו הופעות ואירועים רבים, בהם
פסטיבל הסרטים של ניו יורק.
לפני בניית אולם אליס טאלי, התקיימו רוב מופעי המוזיקה הקאמרית בניו יורק באולם העירייה ברחוב 43 מערב, שנבנה בשנת 1921. מייסדי מרכז לינקולן רצו באולם מוזיקה קאמרית בתשלובת הבניינים של המרכז, משום שהיה עדיין צורך במקום שייוחד לתכלית זו.
לפני תחילת הבנייה במרכז לינקולן, שקלו האדריכלים את האפשרות להקים אולם מוזיקה קאמרית בקומת המרתף של אולם הפילהרמונית (ששמו שונה מאז לאולם דייוויד גפן, לשעבר אולם אייברי פישר).
ואולם, בהתחשב בכך, שבית הספר ג'וליארד היה זקוק לאולם קונצרטים בגודל מתאים לאולם מוזיקה קאמרית, החליט מרכז לינקולן לבנות קולן בבניין ג'וליארד.
העבודה בבניין ג'וליארד החלה בשנת 1965 – על מגרש במרחק רחוב אחד צפונית לתשלובת מרכז לינקולן המקורית ועל חלקה, שיועדה לשיפור כחלק מהתחדשות עירונית.
מחירו של האולם למוזיקה קאמרית נאמד ב-4.2 מיליון דולר, סכום שאת כולו תרמה אליס טאלי, פטרונית מוזיקה קאמרית תושבת ניו יורק וזמרת בעברה.
את אולם טאלי תכנן האדריכל פייטרו בלוסקי ועמו האדריכלים הנלווים אדוארדו קאטאלאנו והלגה וסטרמן.
מומחה האקוסטיקה הנודע היינריך קיילוהולץ תכנן את האקוסטיקה באולם.
לאליס טאלי היה חלק חשוב בעיצוב האולם.
"היא הייתה קפדנית ומדויקת מאוד בבחירת הצבעים ופרטים אחרים שרצתה באולם שיישא את שמה," אמר פטריק מקגיניס, לשעבר ממונה על התפעול ומנהל אולם אליס טאלי, בראיון משנת 1992. טאלי עמדה גם על השארת רווח נכבד בין שורות המושבים, "לאפשר למאזינים בכל גובה לשבת בנוחיות."
אולם טאלי נפתח ב-11 בספטמבר 1969. בליל הפתיחה ניתן קונצרט הראשון של אגודת המוזיקה הקאמרית החדשה שח מרכז לינקולן.
מאז פתיחתו, מארח אולם אליס טאלי אירועים רבים מספור, בהם "בעיקר מוצרט, מבצעים דגולים", פסטיבלי הסרטים של ניו יורק, ו"ג'אז במרכז לינקולן".
ב-1975 הותקן באולם עוגב תואם-קתדרלה, בן 4,192 צינורות.
באפריל 2004 גילה מרכז לינקולן את התוכניות לשלב הראשון של מיזם פיתוח ההתחדשות שלו, שכללו את הרחבת בניין ג'וליארד ועיצוב מחדש של אולם אליס טאלי.
התוכנית אושרה והעבודות החלו במרץ 2006. מבקרי אדריכלות רבים שיבחו את התוכנית, אבל הייתה גם ביקורת מצד תומכי שימור, שרצו לשמר את בניין בלוסקי המקורי ללא שינוי.
הצעה משנת 2005 למעמד של אתר לשימור הוצעה ונדחתה על ידי הוועדה לשימור אתרים.
"דוקומומו אינטרנשיונל", ארגון הפועל להגנת בניינים ואתרים מודרניסטיים מן המאה ה-20 היה בין מובילי ההתנגדות לחידוש.
המחלוקת התמקדה בעיקר בשינויים שנעשו בחלקים אחרים של מרכז לינקולן, בשלב השני של מיזם הפיתוח.
עד יוני 2006 גייס מרכז לינקולן בע"מ 339 מיליון דולר, 75% אחוז מ-459 מיליון הדולר שהתחייב לגייס למיזם.
סכום היעד הסופי הסתכם ב-650 מיליון דולר, ואת שאר הכסף סיפקו הממשל הפדרלי, העיר ניו יורק וממשלת מדינת ניו יורק.
מרכז לינקולן קיבל גם 20 תרומות של 5 מיליון דולר או יותר, תשע מהן בסך 10 מיליון או יותר.
התורמים היו יחידים, חברות וקרנות, בהם מורגן סטנלי, קרדיט סוויס ובנק ניו יורק מֶלון.
מלאכת הבנייה הסתיימה וטאולם טאלי נפתח מחדש בפברואר 2009, בשבועיים של חגיגות.
אולכסנדר ואסיליוביץ' טימצ'יק (; נולד ב-20 בינואר 1997 בכפר קריקליבץ שבמחוז ויניצה) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת המגן בקבוצת דינמו קייב מליגת העל האוקראינית ובנבחרת אוקראינה.
החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל דינמו קייב.
הוא גדל במחלקת הנוער שלה וב-2016 קודם לקבוצה הבוגרת.
בשנת 2017 הושאל למשך חצי עונה לקבוצת סטאל קמיאנסקה.
בהמשך הושאל לקבוצת זוריה לוהנסק.
בעונת 2020/2021 שולב בהרכב הראשון של דינמו קייב.
טימצ'יק שיחק בשורות נבחרת הנערים של אוקראינה (עד גיל 17) ובהמשך גם בנבחרת הצעירה.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק טימצ'ק מאז ספטמבר 2020. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה מול במסגרת ליגת האומות.
טימצ'יק נכלל בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2020, אך לא שותף באף אחד משחקי הנבחרת בתחרות.
נכלל בסגל נבחרת אוקראינה לטורניר יורו 2024.
אולכסנדר ולרייביץ' ליטוויננקו (נולד ב-27 באפריל 1972 בקייב, אוקראינה הסובייטית, ברית המועצות) הוא מדינאי אוקראיני, המזכיר הנוכחי (מאז 26 במרץ 2024) של המועצה לביטחון לאומי ולהגנה של אוקראינה, הגוף האמון על מדיניות הביטחון הלאומי והגנת המדינה המייעץ לנשיא אוקראינה.
בעבר היה ראש סוכנות הביון האוקראינית.
בשנים 1994–1998 שירת כקצין בכיר ומומחה ראשי במינהל הראשי לתקשורת ממשלתית של שירות הביטחון האוקראיני.
באותן שנים התחנך באקדמיית שירות הביטחון הפדרלי של רוסיה.
בשנים 1998–2005 מונה ליועץ בכיר, ראש מחלקה, סגן מנהל מחלקה וסגן ראשון למנהל המכון הלאומי למחקרים אסטרטגיים.
לאחר מכן בשנים 2005–2007 שימש כראש מחלקה, חבר ועדת המומחים במחלקה לביטחון המדינה של המועצה לביטחון לאומי והגנה.
במסגרת תפקידו קודם בשנת 2007 למשרת סגן ראש מחלקת מידע ותמיכה אנליטית של שירות הביטחון של אוקראינה.
משרה שמילא עד 2009. לאחר מכן במשך כשנה, 2009–2010, היה יועץ למנהל המכון לבעיות ביטחון לאומי במועצה לביטחון לאומי והגנה.
בשנים 2010–2014 היה סגן מנהל המכון הלאומי למחקרים אסטרטגיים.
מ-4 באפריל 2014 עד 13 באוגוסט 2019 שימש כסגן מזכיר המועצה לביטחון לאומי והגנה של אוקראינה.
מ-13 באוגוסט 2019 עד 23 ביולי 2021 שימש כמנהל המכון הלאומי למחקרים אסטרטגיים ורכש את אמונו של הנשיא וולודימיר זלנסקי כמומחה בכיר לענייני מודיעין, שמינה אותו בקיץ 2021 לעמוד בראש שירות ביון החוץ של אוקראינה, סוכנות הביון הממשלתית.
הוא פרופסור במכון ליחסים בינלאומיים על שם טאראס שבצ'נקו והאוניברסיטה הלאומית של קייב (1998–2007, 2010–2014).
אולכסנדר זובקוב (באוקראינית: Олександр Валерійович Зубков; נולד ב-3 באוגוסט 1996) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת הקשר בטרבזונספור מליגת העל הטורקית.
זובקוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אולימפיק דונצק ובגיל 15 הצטרף לזו של שחטאר דונצק.
ב-15 במאי 2016 זובקוב ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 2-3 נגד זוריה לוהנסק.
בקיץ זובקוב הושאל למריופול, במדיה כבש 8 שערים ב-22 משחקי ליגה.
בקיץ זובקוב הושאל לפרנצווארוש מליגת העל ההונגרית.
את העונה סיים כמלך שערי הקבוצה עם 9 שערים ב-28 משחקי ליגה, דבר שהוביל את ראשי המועדון לרכוש את כרטיס השחקן שלו תמורת כ-1.5 מיליון אירו.
זובקוב היה שותף להעפלה של פרנצווארוש לשלב הבתים של ליגת האלופות עונה לאחר מכן.
ב-5 באוגוסט 2022 חזר לשחטאר קבוצת נעוריו וחתם בה לחמש עונות.
בצעירותו, זובקוב שיחק בנבחרות הצעירות של אוקראינה.
ב-7 באוקטובר 2020 זובקוב ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד .
אולכסנדר אולכסנדרוביץ' מרצ'נקו (באוקראינית: Олекса́ндр Олекса́ндрович Ма́рченко; 14 בינואר 1965 – 7 במרץ 2022) היה פוליטיקאי אוקראיני.
מרצ'נקו היה חבר במפלגת סבובודה , והיה חבר המועצה העליונה בין השנים 2014–2019.
ב-7 במרץ 2022, בגיל 57, נהרג בקרב בפושצ'ה-וודיציה במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה.
אולכסנדר גבוזדיק הוא מתאגרף אוקראיני מקצועי.
התחרה בקטגוריית משקל קל כבד.
גבוזדיק נולד בחרקיב, אז נמצאה בברית המועצות, כיום נמצאת באוקראינה.
גבוזדיק התחיל להתאמן בגיל 10 תחילה בקיקבוקס ותוך זמן קצר עבר לאגרוף.
הוא היה אלוף אוקראינה שלוש פעמים.
גבוזדיק השתתף באליפויות העולם בשנים 2009 ו-2011 אך לא זכה במדליה.
באולימפיאדת 2012 הוא זכה במדליית ארד.
באוניברסיאדת 2013 הוא זכה במדליית זהב (ניצחון טכני על דמיטרי ביבול).
בשנים 2011–2013 הוא השתתף בקרבות של "סדרת האגרוף העולמית" וניצח בכל תשעת הקרבות בהם השתתף.
בשנת 2014 אולכסנדר גבוזדיק עבר לאגרוף מקצועי.
בשנת 2016 בקרב שנערך בלאס וגאס הוא זכה בתואר אלוף העולם של NABF תוך ניצחון על אדוניס סטיבנסון מקנדה.
לאחר הקרב סטיבנסון נזקק לטיפול רפואי הוא הצליח להגן על התואר במספר קרבות.
בשנת 2018 אולכסנדר גבוזדיק זכה בתואר של מועצת האגרוף העולמית.
בשנת 2019 בקרב שנערך בפילדלפיה על הגנת התואר נגד ארתור בטרבייב הוא נפצע קשה והגיע לבית חולים.
גבוזדיק לא חזר לזירה לאחר קרב זה.
גבוזדיק נשוי ולזוג נולדו שלושה ילדים.
הוא סיים לימודי אוניברסיטה והמשיך ללימודי משפטים.
בסך הכול במהלך הקריירה הוא השתתף ב-18 קרבות מהם ניצח ב-17. על הישגיו בספורט לגבוזדיק הוענקו מספר עיטורים אוקראינים.
אולכסדר ויקטורוביץ' נויוק (באוקראינית: Олександр Вікторович Нойок; נולד ב-15 במאי 1992) הוא כדורגלן אוקראיני ממוצא צועני המשחק בעמדת הקשר בקיזילז'אר מליגת העל הקזחית.
נויוק נולד בחרסון וגדל בקבוצת ילדים מקומית עד שבגיל 13 הצטרף לאקדמיה של שחטאר דונצק.
בהמשך שיחק גם במטאליסט חרקוב ומטאלורג דונצק.
לקראת עונת הצטרף לדינמו מינסק מליגת העל הבלארוסית.
ב-1 באפריל 271 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-3 נגד דנייפר מוהילב.
במדי מינסק שיחק שנתיים וחצי שלאחריהן עבר לדינמו ברסט.
בעונת היה שותף לזכייה ההיסטורית של המועדון באליפות בלארוס, אחרי 13 עונות בהן זכתה באטה בוריסוב בתואר.
בינואר חתם באורנבורג מהליגה הרוסית הראשונה.
בסיום העונה חזר לבלארוס וחתם ברוך ברסט.
בינואר הצטרף לאפולון לימסול מליגת העל הקפריסאית עמה זכה באליפות ראשונה של המועדון אחרי 16 שנים.
בספטמבר חתם במכבי בני ריינה מליגת העל.
ב-14 בפברואר 2023 חתם באטיראו מליגת העל הקזחית.
אולכסנדר מוראשקו (באוקראינית: Олександр Мурашко; ידוע גם בשם אלכסנדר מוראשקו; 26 באוגוסט או 7 בספטמבר 1875 – 14 ביוני 1919) היה צייר אוקראיני.
לאביו הייתה סדנה לציור אייקונים והוא עבד בקתדרלת סנט וולודימיר.
ב-1894, עם המלצות מכמה אמנים בולטים, הוא נכנס לאקדמיה הקיסרית לאמנויות בסנט פטרסבורג.
ב-1896 הוא הפך לתלמידו של איליה רפין;[1] הוא אחד מאלה המתוארים בדיוקן הקבוצתי של ילנה מקובסקיה-לוקש, "תלמידי רפין" ב-1901 נסע לאירופה וביקר בגרמניה, שם למד אצל אנטון אזבה במינכן, והמשיך לאיטליה וצרפת, שם הושפע מאוד מסגנונות הציור של אותם ימים.
מורשקו הפך לאמן מצליח; הוא כונה "האמן האוקראיני החשוב ביותר של תחילת המאה".
ציורו "קרוסלה" זכה במדליית הזהב בתערוכת מינכן ב-1909, והוא הציג בוונציה, רומא, אמסטרדם, ברלין, קלן ודיסלדורף.
מ-1909 עד 1912 לימד מורשקו בבית הספר לאמנות קייב.
בשנת 1913 הוא פתח סטודיו משלו, שבו הוכשרו אמנים יהודים צעירים רבים, כולל מארק אפשטיין.
הייתה לו השפעה רבה על קזימיר מלביץ'.
הוא ייסד את אגודת אמני קייב בשנת 1916 ובשנה שלאחר מכן היה שותף להקמת האקדמיה הלאומית האוקראינית לאמנויות.
בשנת 1909 נשא מורשקו לאישה את מרגריט קרוגר, בתו של נוטריון.
בשנת 1910, לאחר מות אביו, הוא קנה בית קטן בפרבר של קייב.
הוא נחטף מביתו, ככל הנראה על ידי כנופיית רחוב, ונורה ב-14 ביוני 1919.
הלווייתו הייתה רבת משתתפים והוא נקבר בבית העלמין לוקיאניבסקי.
אולכסנדר אולכסנדרוביץ' פיחאליונוק (באוקראינית: Олександр Олександрович Піхальонок; נולד ב-7 במאי 1997 בדונצק שבאוקראינה) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת דינמו קייב מליגת העל האוקראינית ובנבחרת אוקראינה.
פיחאליונוק גדל במחלקת הנוער של שחטאר דונצק.
ב-31 במאי 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 1-1 נגד אולקסנדריה במסגרת ליגת העל האוקראינית לעונת .
בסך הכל ערך שבע הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-13 בפברואר 2018 הושאל פיחאליונוק למשך עונה וחצי למריופול מליגת העל האוקראינית.
הוא ערך 36 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע חמישה שערים.
ב-2 באוקטובר 2020 הושאל פיחאליונוק למשך עונה אחת לדניפרו-1 מליגת העל האוקראינית.
במהלך תקופת ההשאלה ערך 14 הופעות ליגה, ולאחריה חתם על חוזה קבוע במועדון.
ב-8 ביוני 2022 ערך פיחאליונוק את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוקראינה, בניצחון 1-0 על נבחרת אירלנד במסגרת ליגת האומות 2022/2023.
אולכסנדר פטרובסקי (נולד ב-9 ביוני 1972, רוסטווי, גיאורגיה) הוא דמות ציבורית, פעיל הפזורה הארמנית בעיר דניפרו, אחד היזמים המצליחים באוקראינה ונשיא קרן צדקה הבינלאומית "סולידריות", התומכת במיוחד בתעשיית הקולנוע הלאומית.
פטרובסקי נולד ברוסתווי בגאורגיה הסובייטית.
זמן קצר לאחר לידתו המשפחה עברה לעיר דניפרו בו הוא גדל.
לארח סיום לימודי בית ספר הוא למד בבית ספר לטכנאים.
פטרובסקי היה ספורטאי בולט בעיר בתחום ג'ודו.
הוא עסק בפיתוח ספורט הקרב בעיר דניפרו ובטיפול בותיקי התנועה האולימפית.
בשנת 2003 הוא הקים את קרן צדקה הבינלאומית "סולידריות" כדי לתמוך ביוזמות הומניטריות.
במהלך הבחירות לנשיאות אוקראינה ב-2004, הוא תמך במועמדים דמוקרטיים, כתוצאה מכך הוא נרדף על ידי רשויות אכיפת החוק.
לאחר ניצחונו של ויקטור ינוקוביץ' ב-2010, הוא נאלץ לעזוב זמנית את אוקראינה.
עם תחילתה של מהפכת הכבוד, חזר לאוקראינה, שם ארגן במרץ 2014 את המרכז הציבורי לתיאום ההתנגדות לחבלנים רוסים בעיר דניפרו.
לאחר הרחקת הסכנה הרוסית בעיר דניפרו ב-2014, פטרובסקי נטל חלק בהחזרה לבעלות המדינה על בית החולים הצבאי של הכוחות המזוינים של אוקראינה, שהיה משועבד בבנק רוסי, למעשה הוא ארגן מחדש את הלוגיסטיקה של סיוע חירום לחיילים - פצועי מלחמת רוסיה-אוקראינה.
במקביל לקח חלק בפריסת מפקדות מתנדבים לסיוע בחזית - באמצעות קרן "סולידריות" סיפקו ציוד לגדוד המתנדבים "דניפרו-1".
משנת 2022 מכלכל גדוד המתנדבים של כוחות המזוינים של אוקראינה "סולידריות", הליבה שלו מורכבת מאנשים מגאורגיה.
מאז 2016 הוא מתמקד בפיתוח מוסדות הומניטריים ודתיים בעיר דניפרו.
מאז 2018, הקרן הבינלאומית של אלכסנדר פטרובסקי "סולידריות" תומכת באופן שיטתי בקולנוע הלאומי: הסרט של וסיאנוויץ' ולנטין זכה בפרס הראשי בפסטיבל ונציה (סרט "אטלנטיס" 2019) (יש מאמר צרפתי להיפר-קישור), נתמך על ידי הקרן.
בשנת 2019 התקבלה תמיכה בהפקת הסרט של טרס טומנקו "בית המילה" (2021 ), המוקדש לזרם תרבותי "התחייה שנהרגה" ולפופולריזציה של הידע על הפשע הקומוניסטי של הולודומור.
הקרן תמכה בהשתתפות בפסטיבל הסרטים של ורשה 2020 (יש מאמר צרפתי) ובפסטיבל הסרטים של לונדון I.
אולכסנדר סרהייוביץ' סבאטוק (באוקראינית: Олександр Сергійович Сваток; נולד ב-27 בספטמבר 1994) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת הבלם באוסטין.
סבאטוק התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דניפרו ובגיל 17 חתם על חוזה בקבוצה הבוגרת.
הוא שיחק בה 6 עונות למעט חצי עונה בה הושאל לווהלין לוצק באוגוסט .
בקיץ חתם בזוריה לוהנסק במדיה שיחק עונה אחת.
ב-15 בפברואר 2019 חתם בהיידוק ספליט מליגת העל הקרואטית במדיה שיחק עונה וחצי.
בינואר חזר לאוקראינה וחתם בדניפרו-1 ומשמש כיום כקפטן הקבוצה.
ב-24 ביוני 2024 חתם לשלוש וחצי שנים באוסטין מה-MLS.
ב-26 במרץ 2023 סבאטוק ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוקראינה בהפסד 0–2 ל.
נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2024.
אולכסנדר ויקטורוביץ' ז'לטיאקוב (באוקראינית: Олександр Вікторович Желтяков; נולד ב-15 בנובמבר 2005) הוא שחיין אוקראיני, אלוף אירופה (בלגרד 2024) במשחה ל-200 מטר גב ואלוף עולם לנוער (נתניה 2023) במשחים ל-100 מטר גב ול-200 מטר גב.
באליפות העולם לנוער שנערכה במכון וינגייט, נתניה ישראל בספטמבר 2023 הוא זכה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף והיה לשחיין המצטיין של האליפות עם התוצאה האיכותית בטיבה.
מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא לאומי חדש של 53.73 שניות ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:56.13 דקות.
מדליית כסף במשחה ל-50 מטר גב בשיא לאומי חדש של 24.91 שניות.
באליפות אירופה שנערכה בבלגרד, סרביה ביוני אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא לאומי חדש של 1:55.39 דקות, לפני אפוסטולוס סיסקוס מיוון (1:55.42 דקות) ורומן מיטיוקוב משווייץ (1:55.75 דקות).
מדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא לאומי חדש של 3:33.50 דקות, אחרי אוסטריה (3:33.41 דקות) ופולין (3:33.44 דקות), כשחיין ראשון הוא שחה את סגנון הגב בתוצאה של 53.91 שניות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 53.85 שניות ובמקום תשיעי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.21 שניות.
אולכסנדר סִירוֹטַה (באוקראינית: Олександр Сирота; נולד ב-11 ביוני 2000) הוא כדורגלן יהודי-אוקראיני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת קוג'אליספור בהשאלה מדינמו קייב, ובנבחרת אוקראינה.
סירוטה שיחק במחלקות הנוער של דינמו קייב ובגיל 20 ו-1 חודשים בתאריך ה-4 ביולי 2020 ערך הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת במסגרת הפלייאוף של ליגת העל האוקראינית בו השלים גם לראשונה 90 דקות וגם בישל בהפסד 2-3 לשחטאר דונייצק.
ב-8 באוגוסט 2021 כבש לראשונה במדי הקבוצה הבוגרת של דינמו קייב בליגה בניצחון 2-1 על זוריה לוהנסק בו שיחק כ-90 דקות.
ב-11 ביולי 2024 עבר בהשאלה לעונה עם אופציה לעונה נוספת למכבי חיפה.
ובמשחקו הראשון כעבור מספר ימים הקבוצה ניצחה 3-0 את הפועל באר שבע במסגרת משחק האירופאיות שבגביע הטוטו.
ב-16 בספטמבר 2024 הבקיע את שערו הראשון בקבוצה במסגרת המחזור ה-3 של ליגת העל, שער זה העלה את קבוצתו ליתרון 2-1 על מכבי בני ריינה בתוצאה שהסתיימה בסופו של דבר בתיקו 2-2.
ב-22 באוגוסט 2025 הושאל לקוג'אליספור מליגת העל הטורקית.
ב-8 בספטמבר 2021 שיחק סירוטה את משחקו הראשון במדי נבחרת אוקראינה הבוגרת במשחק ידידות מול בו שיחק 90 דקות, בתוצאה שהסתיימה בתיקו 1-1.
אולכסיי מיקולאיוביץ' קאשצ'וק (באוקראינית: Олексій Миколайович Кащук; נולד ב-29 ביוני 2000 בנובוהרד-וולינסקי שבאוקראינה) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת קרבאך מליגת העל האזרית.
קאשצ'וק גדל במחלקת הנוער של וורסקלה פולטבה.
בשנת 2016 חתם בשחטאר דונצק מליגת העל האוקראינית, ממנה הושאל למריופול, גם היא מליגת העל האוקראינית, ולסבאך מליגת העל האזרית.
בעונת ערך עשר הופעות במדי שחטאר דונצק, בהן הבקיע שלושה שערים, ובתום העונה שוחרר מהמועדון.
מועדון כדורגל אולם 1846 הוא מועדון כדורגל גרמני מהעיר אולם, באדן-וירטמברג, המשחק בליגה הגרמנית השלישית.
למועדון הופעה אחת בבונדסליגה בעונת 1999/2000 והוא מארח את משחקיו באצטדיון דונאו המכיל 19,500 מקומות.
מועדון הספורט אולם הוקם ב-12 באפריל 1846 בעיר אולם שבבאדן-וירטמברג בשם טורנרבונד אולם (Turnerbund Ulm), ועד שנת 1850 התמזג ונפרד שוב מהמועדון אולם טורנפריין (Turnverein).
בשנת 1926 הפכה מחלקת הכדורגל למועדון עצמאי בשם אולמר ראסנשפורט פריין (Ulmer Rasensport Verein), בשנת 1939 התאחדו מספר מועדונים באולם למועדון אחד בשם TSG אולם 1846 (TSG Ulm 1846).
וב-1968 התמזג לתוך המועדון מועדון נוסף מאולם, RSVgg Ulm.
ב-1970 לאחר מיזוג עם מועדון ספורט אולם (SSV Ulm) שינה המועדון את שמו למועדון ספורט אולם 1846 (SSV Ulm 1846).
ובשנת 2009 מחלקת הכדורגל של המועדון הפכה למועדון עצמאי ומאז שם המועדון הוא מועדון כדורגל אולם 1846 (SSV Ulm 1846 FUSSBALL).
בעשורים הראשונים להקמתו שיחק המועדון בליגות המקומיות עד שב-1939 הצטרף המועדון לגאוליגה וירטמברג (Gauliga Württemberg) שהייתה אחת מ-16 החטיבות האזוריות של הליגה הגרמנית כפי שאורגנה מחדש ב-1933 על ידי הרייך השלישי, המועדון שיחק בגאוליגה עד סוף מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה ההתאחדות הגרמנית של מערב גרמניה ארגנה את מבנה הליגות מחדש, כשהליגה חולקה לחמישה מחוזות ואולם עברה לשחק באוברליגה הדרומית השנייה, כשבעשורים הבאים הצליחה לעלות מספר פעמים לאוברליגה הדרומית הראשונה.
בשנת 1963, עם הקמת הבונדסליגה, הליגה המקצוענית החדשה של מערב גרמניה.
עברה אולם לשחק ברגיוליגה הדרומית, שהייתה אחת מליגות המשנה של הליגה הבכירה.
כשבשנת 1968 המועדון RSVgg אולם, התמזג גם הוא לתוך המועדון TSG אולם 1846.
בזמן המיזוג, שיחקו שני המועדונים בליגה השלישית בוירטמברג שם המשיכו לשחק כעשור לאחר המיזוג.
בסיום עונת 1978/1979 הצליח המועדון להעפיל לבונדסליגה הדרומית השנייה.
שהייתה אחת משתי ליגות המשנה של מערב גרמניה באותן שנים.
המועדון שיחק בליגה השנייה שתי עונות, אך בסיום עונת 1980/1981 אוחדו שתי ליגות המשנה לליגה אחת, הבונדסליגה השנייה, והמועדון עבר לשחק בליגה השלישית.
במשך רוב שנות ה-80 התנדנד המועדון בין הליגה השנייה והשלישית.
עד שבסיום עונת 1987/1988 ירד המועדון לליגה השלישית פעם נוספת ולא שב לליגה השנייה במשך עשור.
בסיום עונת 1997/1998 שב המועדון לליגה השנייה.
ואת עונת 1998/1999 סיים במקום השלישי שזיכה אותו בעלייה היסטורית לבונדסליגה.
את עונתו היחידה בונדסליגה עונת 1999/2000 סיים המועדון במקום האחרון ושב לבונדסליגה השנייה.
כשגם עונת החזרה שלו לליגה השנייה עונת 2000/2001 הייתה לא מוצלחת כשהמועדון סיים את העונה במקום ה-16 מתוך 18 וירד לליגה השלישית.
אך בעקבות אי סדרים כספיים רישיונו של המועדון נשלל ואת עונת 2001/2002 הוא החל בליגה החמישית.
בסיום העונה הצליח המועדון לעלות לליגה הרביעית האוברליגה של באדן וירטמברג שם שיחק עד סיום עונת 2007/2008 בה סיים המועדון במקום השני והעפיל לרגיוליגה הדרומית.
אך בעקבות שינוי מבנה הליגות בעונת 2008/2009 הרגיוליגה הפכה להיות ליגה בדרג הרביעי במבנה הליגות והמועדון למעשה נותר בדרג הרביעי.
בשנת 2009 מספר שחקנים בקבוצה היו מעורבים בפרשיית הטיית משחקים שגרמה לשחרור שלושה משחקני המועדון.
בינואר 2011 הוכרז המועדון כחדל פירעון, השתתפותו בעונת 2010/2011 ברגיוליגה הדרומית הופסקה.
והמועדון ירד לאוברליגה של באדן-וירטמברג אחת מהליגות מהדרג החמישי בגרמניה.
המועדון סיים את עונת 2011/2012 במקום השני ועלה לליגה הרביעית, הרגיוליגה הדרום-המערבית.
בעונת 2012/2013 סיים המועדון במקום ה-10 בליגה, בעונה לאחר מכן עונת 2013/2014 בליגה הרביעית המועדון סיים במקום ה-15 מתוך 18 אך במאי 2014 הוא שוב היה קרוב לחדלות פירעון.
והורד פעם נוספת לליגה החמישית.
לאחר שתי עונות בליגה החמישית הצליח המועדון לשוב לליגה הרביעית בסיום עונת 2015/2016. בשבע העונות הבאות שיחק המועדון בליגה הרביעית, עד שבסיום עונת 2022/2023 זכה המועדון באליפות הרגיוליגה הדרום מערבית והעפיל לליגה שלישית ובכך שב המועדון לכדורגל המקצעוני לאחר היעדרות בת 22 שנים.
ב-3 באוקטובר 2023 לראשונה מאז שנת 2000 המועדון מכר את כל הכרטיסים למשחק בית בניצחון 1–0 על מינכן 1860 בו נכחו 17,000 צופים.
גם בליגה השלישית המשיך המועדון להפגין יכולת טובה, כשזכה באליפות הליגה השלישית בעונת 2023/2024 והעפיל לבונדסליגה השנייה לראשונה מאז עונת 2000/2001. עם זאת, הקבוצה לא הצליחה לשרוד בבונדסליגה השנייה וירדה ליגה חזרה בתוך עונה אחת בלבד.
אולכסיי אולכסנדרוביץ' הוצוליאק (באוקראינית: Олексій Олександрович Гуцуляк; נולד ב-22 בספטמבר 1997 בעיירה קרסילוב שבמחוז חמלניצקי) הוא כדורגלן אוקראיני, המשחק בעמדת הקשר בקבוצת פוליסיה ז'יטומיר מליגת העל האוקראינית ובנבחרת אוקראינה.
הוצוליאק גדל במחלקות הנוער של מועדון קרפטי לבוב, בגיל 17 עלה לקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-1 במרץ 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף במשחק מול מטאלורג דונצק.
בינואר 2020 עבר לדסנה צ'רניהיב תמורת סכום של 300,000 יורו.
כעבור שנה נמכר לקבוצת דניפרו-1 תמורת 500,000 יורו.
בקיץ 2024 חתם על חוזה לשנתיים עם קבוצת פוליסיה ז'יטומיר.
הוצוליאק שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה.
מגיל 19 שיחק בנבחרת הצעירה של אוקראינה.
בדצמבר 2021 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת של אוקראינה.
אך שותף לראשונה במשחק הנבחרת רק ב-21 במרץ 2024 – במשחק נגד נבחרת בוסניה והרצגובינה במסגרת מוקדמות יורו 2024. את שערו הראשון במדי הנבחרת הבקיע ב-20 במרץ 2025 במשחק נגד נבחרת בלגיה במסגרת ליגת האומות.
אולכסנדר וסיליוביץ' פטרקוב' (באוקראינית: Олександр Васильович Петраков; נולד ב-6 באוגוסט 1957) הוא כדורגלן ומאמן כדורגל עבר סובייטי-אוקראיני.
במשך 11 שנים אימן את הנבחרות הצעירות של אוקראינה.
בשנת 2019 זכה עם הנבחרת הצעירה בגביע העולם בכדורגל לנבחרות עד גיל 20. היה מאמן הנבחרת הלאומית של אוקראינה ב־2021–2023.
בצעירותו היה שחקן קבוצת הנוער של דינמו קייב.
מגיל 19 שיחק בקבוצות בליגה השנייה של ברית המועצות.
בגיל 27 פרש ממשחק פעיל.
פטרקוב למד לתואר ראשון בחינוך גופני.
אימן קבוצות מהליגה האוקראינית הראשונה.
בשנת 2001 מונה למאמן קבוצת הנוער של דינמו קייב.
בשנת 2005 עזב את הקבוצה ועבד במשך חמש שנים כמאמן כדורגל במכללה לספורט בקייב.
מ־2011 עד 2021 אימן נבחרות צעירות של אוקראינה.
ב-18 באוגוסט 2021 מונה פטרקוב לממלא מקום מאמן הנבחרת הלאומית של אוקראינה (לאחר שאנדריי שבצ'נקו התפטר מהתפקיד).
ב־17 בנובמבר 2021 מונה למאמן קבוע של הנבחרת.
הוא הוביל את הנבחרת במהלך מוקדמות מונדיאל 2022. נבחרת אוקראינה סיימה במקום השני בשלב הבתים והתקדמה למשחקי הפלייאוף.
היא ניצחה את נבחרת סקוטלנד אך הפסידה לנבחרת ויילס ולא עלתה למונדיאל.
בתום שנת 2022 החליטה הנהלת הנבחרת שפטרקוב לא ימשיך בתפקידו.
בינואר 2023 הוא מונה למאמן הנבחרת הלאומית של ארמניה.
אולכסנדר אנטוליוביץ' הְרנובסקי (באוקראינית: Олександр Анатолійович Грановський, בישראל מוכר גם בשמו בתעתיק הרוסי: אלכסנדר גרנובסקי; נולד ב-11 במרץ 1976) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל יהודי–אוקראיני המאמן את הפועל עירוני עפולה.
הרנובסקי החל את קריירת המשחק שלו ב-1992 בקבוצת צ'רנומורץ אודסה והוצב בתפקיד מגן.
לאורך הקריירה אשר נמשכה כ-17 שנים שיחק במספר קבוצות בולטות כגון: ספרטק מוסקבה, רובין קאזאן, מטאליסט חרקיב, וסלביה פראג.
ב-2012 החל בקריירת אימון, ושימש עוזר מאמן בקבוצות שונות ועמן ניתן למנות את באטה בוריסוב,נבחרת בלארוס בכדורגל עד גיל 19 ו-LNZ צ'רקאסי.
בשנים 2020–2021 אימן את קבוצת הנוער של הפועל נוף הגליל ואז עבר בליגה האוקראינית כעוזר מאמן בלבוב וצ'רקאסי וב-3 בנובמבר 2025 מונה למאמן הפועל עפולה., על מנת לייצב את הקבוצה.
אולליה הקדושה (Saint Eulalia) הוא ציור שמן מאת ג'ון ויליאם ווטרהאוס, שהוצג לראשונה בשנת 1885 באקדמיה המלכותית בלונדון.
היצירה מתארת את מותה של הילדה־הקדושה הנוצרית אולליה ממרידה שבספרד, אשר הוצאה להורג בידי הרומאים בעקבות סירובה להקריב קורבנות לאלים הפגאניים.
ציור זה נחשב לאחת מיצירות המפתח בשלבים המוקדמים של ווטרהאוס, והוא משלב בין נושא נוצרי למרחב אדריכלי רומי, תוך ביטוי של דרמה שקטה, פיוטיות חזותית וקומפוזיציה נועזת.
הציור מציג את אולליה לאחר מותה, שוכבת עירומה למחצה על רצפת אבן קרה, כאשר גופה פרוש בזווית קיצונית (פורשורטנינג) ונראה חי, ללא כל סימן לפציעה או עינוי.
שערה הארוך פזור סביבה, עורה מואר ברכות, וגופה שליו ונטול סבל.
שלג עדין יורד סביבה אך לא מכסה אותה, כאילו רק החל לרדת.
קבוצת מתאבלים מוצגת ברקע, מאורגנת בצורת פירמידה, כאשר אחת הדמויות מצביעה כלפי מעלה – לעבר יונה לבנה המרחפת מעל הקולונדה.
בצדה הימני של הסצנה ניצב שומר רומאי אוחז חנית, עמידתו אדישה ובלתי משתתפת.
לידו נראית צללית של צלב עץ, רמז לצליבה שלא הופיעה במקור האגדי אך מופיעה כאן כאיקונוגרפיה משיחית.
ווטרהאוס נמנע מתיאור פיזי של זוועות מותה של אולליה, שתוארו במקורות ככוללים קריעת בשרה בווים, שריפה בעזרת לפידים וחנק בשערה הבוער.
תחת זאת, הוא מציג דמות מושלמת, טהורה ושלמה, מה שמדגיש את אידיאל היופי והקדושה.
הציור אינו מעורר חלחלה אלא אבל פיוטי, שקט ומסוגנן.
המוות מתואר כחוויה רוחנית נטולת אלימות, ומות הקדושים של אולליה הופך למשל מוסרי וויזואלי של טוהר ואצילות נשית.
הציור כולל שורה של סמלים נוצריים: היונה הלבנה שמרחפת מעל הקולונדה מתייחסת למסורת לפיה, ברגע מותה של אולליה, יונה יצאה מפיה ועלתה לשמיים – סמל לנשמתה.
בציור נראות שש-עשרה יונים, כולל לבנות ואפורות, וביניהן אחת מודגשת בתנועה כלפי מעלה.
השלג היורד לא נועד רק לכסות את העירום, אלא מייצג את חסות השמיים, את הטוהר, ואת ההתערבות האלוהית המגוננת.
הצלב בצד הימני מחזק את הזיקה בין אולליה לישו – שניהם מתוארים כצעירים טהורים, נטולי אשמה, שהקריבו את עצמם בשם האמונה.
הציור משתלב ברצף דמויות נשיות ביצירתו של ווטרהאוס – כמו אופליה, מירנדה, הנימפה ו-אִיזוֹלדָה – המשלבות יופי פואטי, פגיעות ומצב של גבול בין חיים למוות.
כמו ביצירותיו המאוחרות יותר, ווטרהאוס מעניק לדמות הנשית איכות של מיתוס וחזון.
הבחירה ברקע רומי היא מחווה ללורנס אלמה-טדמה, אך בניגוד לווטרהאוס שואף לתוכן רגשי ורוחני, ולא לשחזור היסטורי גרידא.
במובנים רבים, אולליה הקדושה מקדימה את הסגנון הנרטיבי והסימבולי שאפיין את אמני הפרה-רפאליטים המאוחרים.
שתיהן מוצגות בעירום חלקי, בעלות שיער ארוך מפוזר ותנוחה גופנית תיאטרלית, כשהן מוקפות באלמנטים דתיים (כגון צלב, ישו, מזבח או מנורה).
מבקרים בני הזמן הצביעו על הדמיון בין שתי היצירות מבחינת הטון המציצני, דרך הצגת הגוף הנשי הפגיע והאידיאלי כרכיב אסתטי העומד במתח בין קדושה לארוטיקה.
ההקבלה בין שתי היצירות מדגישה מגמה ויקטוריאנית רחבה יותר של שילוב מוות נשי, אידיאליזציה רוחנית ואסתטיקה של עירום בתוך הקשר דתי־מיתולוגי.
הציור זכה לשבחים עם הצגתו באקדמיה המלכותית.
המבקרים התרשמו מהקומפוזיציה, מהפורשורטנינג הנועז ומהאיפוק הסגנוני שהחליף את תיאור הזוועה באבל פיוטי.
אחד המבקרים תיאר את הדמות כ"יפה באוזלת ידה, טהורה בשלמותה, נוגעת ללב בעזובה שלה, ואצילית בעוצמת הופעתה".
הביקורת הדגישה גם את מקוריות הבחירה האיקונוגרפית של ווטרהאוס, שהעדיף להציע סמל נשי של מוות רוחני על פני תיאור של סבל פיזי.
הציור התקבל כסמל לאמנות אידיאליסטית מוסרית, והתבסס כמפתח בדרכו האקדמית של האמן.
בראם דייקסטרה מצטט מבקר אנונימי במגזין האמנות משנת 1885 שכתבתפיסתו של האמן מלאה בעוצמה ובמקוריות.
כל עוצמתה מרוכזת בכבודה הפתטי של הדמות המתוחה, כה יפה בחוסר האונים שלה ובשלווה הטהורה שלה, כה מרגשת במעטפת העגומה והחורפית, כה אצילית בחן ובעוצמת תחושתה.
גוון הבשר הכהה, הכמעט חיוור, מומש היטב, וציור הדמות המקוצרת מפגין מיומנות; מבנה הגוף ועקומות הגפיים התחתונות הן נסיבות של עיצוב עדין אמיתי בקומפוזיציה יפהפייה זו.
אולם המוזיקה רדיו סיטי (באנגלית: Radio City Music Hall; הממוקם במרכז רוקפלר בניו יורק, הוא אחד מאולמות המופעים הידועים ביותר בארצות הברית.
האולם נפתח להופעות ב-27 בדצמבר 1932, ובו מוצג, החל משנת 1933, מופע חג המולד המסורתי בהשתתפות להקת רקדניות המכונות ה"רוקטס".
האולם תוכנן על ידי דונלד דסקי בסגנון אר דקו.
באולם 5,933 מושבים, ובעת פתיחתו היה אולם המופעים המקורה הגדול בעולם.
באולם נמצא אולם הקולנוע הגדול בעולם.
הבמה הגדולה של האולם, שעומקה 20 מטרים ורוחבה 44 מטרים, נבנתה תוך שימוש במיטב הטכנולוגיה של התקופה.
מעליות הבמה היו כה מתוחכמות, שלאחר שנבנתה הבמה השתמשו בתוכניות הבמה על מנת לבנות את המעליות של נושאות המטוסים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
יש אומרים שמשך כל המלחמה שמרו על הבמה חיילי חיל הים על מנת לוודא שלא יתגלו מפרטי התכנון של הבמה.
האולם אירח גם טקסים טלוויזיוניים, ביניהם ניתן למנות את פרסי הווידאו קליפים של MTV, פרסי הגראמי, טקס פרסי אמי לבידור בשעות היום, ופרס טוני.
מקור שם האולם הוא שמו של אחד השוכרים הראשונים של בניין זה במרכז רוקפלר - איגוד הרדיו של ארצות הברית.
אולם המאה בוורוצלב (בפולנית: Hala Stulecia; בגרמנית: Jahrhunderthalle) או אולם העם (בפולנית Hala Ludowa) הוקם בין השנים 1911 ו-1913, לפי תוכניתו של מכס ברג ששימש באותה העת כאדריכל העיר.
המבנה נחשב לאבן דרך בתחום ההנדסה והאדריכלות המודרנית בתחילת המאה ה-20 ולפורץ דרך בפיתוח הבנייה בבטון מזוין.
בשל כל אלה הוכרז האולם בשנת 2006 כאתר מורשת עולמית.
וורוצלב, שנקראה בעבר בשם ברסלאו, הייתה אחת הערים החשובות באימפריה הגרמנית והיא התפתחה במהירות במאה ה-19. הבניין הוקם לקראת תערוכה לציון מאה שנים לפנייתו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה אל העם הגרמני ב-1813, ומכאן שמו המקורי של המבנה בגרמנית.
ב-1910 החליטה מועצת העיר על הקמת המבנה ולשם כך יוחד שטח של 1,500 דונם שכלל את גני שצ'יטניצקי (Park Szczytnicki) ואת גן החיות.
התכנון הופקד בידיו של מכס ברג ששימש כאדריכל העיר מאז 1909, וזה הציג את תוכניתו לאולם בתחילת 1911. התוכנית אושרה ב-28 ביוני 1911, ובד בבד פורסמה תחרות לתכנון המתחם כולו.
ב-1912 אישרה מועצת העיר את התוכנית המלאה שלבשה צורה של כיכר וסביבה מספר מבנים ושתי שדרות.
עבודות ההקמה החלו בשנת 1911, תוך שימת דגש על בחירת חומרי הבנייה ואיכותם.
הבטון הובא ממפעלי הבטון של שלזיה באופולה ונעשה שימוש בפלדה איכותית במיוחד לדריכת הבטון.
מבחני עומס והתקשות נערכו במשך חודשים ותוצאותיהם נבחנו בקפידה, בין היתר על דגם מוקטן של המבנה ביחס של 1:25. תערוכת המאה החלה במאי 1913 בנוכחות וילהלם השני, קיסר גרמניה ולמעלה מ-100,000 איש ביקרו בה.
לאחר שננעלה המשיך האולם לשמש לתערוכות שונות, קונצרטים ולהצגות תיאטרון.
המתחם הורחב בשנים 1924–1925 ונוספו לו ביתן תערוכות גדול וארקדת כניסה מקורה שגגה נהרס במלחמת העולם השנייה.
ב-1948 נערכה במקום תערוכה לכבוד גאולת השטחים שנמסרו מגרמניה לפולין, ובכיכר הוקמה "מחט" פלדה ("Iglica").
בשנת 1963 אירח האולם את אליפות אירופה בכדורסל.
בשנת 2011 נערכו שיפוצים מקיפים הכוללים את כל חלל הפנים של המבנה.
האולם נבנה כולו מבטון מזוין וצורתו כשל קואטרפויל (Quatrefoil), מבנה סימטרי שכולל ארבעה "עלים".
במרכזו חלל עגול גדול בקוטר של 65 מטרים ובגובה של 42 מטרים.
הכיפה, שגובהה 23 מטרים, עשויה בטון מזוין ובה 4 מעגלים של חלונות, הניצבים בארבע קומות זה מעל זה, בצורה המזכירה עוגת חתונה.
האולם יכול להכיל עד 8,000 מקומות ישיבה ובשעת בנייתו היה המבנה הגדול מסוגו בעולם.
ממערב לאולם ממוקמת כיכר המתוכננת בדוגמת פורום עתיק ואליה מובילה שדרת עמודי בטון מזוין המשמשת לה כשער.
מצפון לאולם ולכיכר שוכן מבנה עם ארבע כיפות, שתוכנן בשנת 1912 כדי לשמש כמשכן לתערוכה ההיסטורית.
סמוך, מצפון-מזרח לאולם העם, ניצבת פרגולת בטון בצורת פרסה המקיפה בריכה מלאכותית.
סמוך לכניסה ניצב מבנה המנהלה שהוקם ב-1937.
היכל האחד במאי, הידוע יותר בכינויו אולם הפחים, היה אולמה הביתי של קבוצת הכדורסל הפועל חולון בין השנים 1953–2015. האולם מכיל כ-2,800 מקומות, ביניהם יציע עמידה.
האולם אשר ממוקם ברחוב אחד במאי 38 במתחם הפועל של ההסתדרות, שוקק חיים שבעה ימים בשבוע למשך רוב שעות היום ומתקיימות בו פעילויות כדורסל מגוונות.
האולם מכונה כך בשל הפחים שמהם עשויים קירות וגג האולם.
אולם הפחים הוא אחד האולמות הביתיים המפורסמים ביותר בישראל.
האוהדים נוהגים לנצל את הפחים העוטפים את האולם כדי ליצור רעש במהלך המשחק.
אולם הפחים היה ממגרשי הכדורסל הראשונים בישראל.
הוא נחנך ביום העצמאות החמישי למדינת ישראל, בשנת 1953, במשחק מול הפועל תל אביב, בו ניצחה הפועל חולון בתוצאה 41:38. האולם נבנה תחילה כמגרש כדורסל פתוח שהכיל תחילה כ-1,500 מקומות ולראשונה בישראל עם תאורה למשחקי לילה במגרש אך בשנת 1985 התווספו גג וקירות מפח שהפכו אותו ממגרש פתוח לאולם.
הגג לא היה אטום במידה נאותה ופעמים רבות דלפו מים אל המגרש בימי החורף, מה שגרם לביטול ולדחייה של משחקים.
בשנים הראשונות לקיומו אירח האולם משחקים במסגרות אירופיות של קבוצות ישראליות, ביניהן הפועל תל אביב, ומשחקי גמר של גביע המדינה.
בתחילת עונת 2007/2008 האולם לא אושר למשחק בליגת העל בכדורסל בשל התנאים הירודים (מיעוט תאי שירותים, אולם שאינו ממוזג) אך לאחר מאבק של ההנהלה והאוהדים הוא אושר לבסוף, לאחר שעבר שיפוץ קל.
לעומת זאת הוא לא עומד בתנאים לאירוח ביורוקאפ (מכיוון שלא היה ממוזג), אף על פי שאירח משחקים אירופאיים בסוף שנות השמונים ובתחילת שנות התשעים.
בנובמבר 2009 התקבלה החלטה ממנהלת הליגה כי אם שירותי האולם והמעברים בין היציעים לא ישופצו עד ינואר 2010 הקבוצה תצטרך למצוא מגרש חלופי שבו תשחק את משחקי הבית שלה.
בנוסף, אם לא יותקן באולם מזגן עד סוף קיץ 2010, הקבוצה לא תוכל לשחק באולם בעונת 2010/2011. בסופו של דבר, ערכה חולון את משחקיה הביתיים באולם בית מכבי בראשון לציון עד לסיום הטיפול בליקויים.
אולם המטווח של בייג'ינג הוא מטווח המצוי ברובע שה-ג'ינגשאן שבבייג'ינג בירת הרפובליקה העממית של סין.
המבנה נבנה עבור תחרויות הקליעה למרחק 10, 25 ו-50 מטרים במסגרת המשחקים האולימפיים בשנת 2008.
עבודות הבנייה החלו ב-13 ביולי 2004 והסתיימו ב-28 ביולי 2007. באפריל 2008 נעשה שימוש לראשונה במבנה במסגרת גביע ISSF.
שטחו של המבנה 45,645 מ"ר, ובו אולמות לתחרויות מוקדמות ואולם לתחרויות גמר, וכן מתקני אחסנה לכלי הנשק.
במבנה מקומות ישיבה ל-8,600 צופים, מהם 2,170 מקומות קבועים ו-6,430 מקומות ישיבה ניתנים לפירוק.
באולמות התחרויות מקומות ישיבה ל-6,100 צופים, ובאולם תחרות הגמר מקומות ישיבה ל-2,500 צופים.
המבנה בנוי בצורת קשת המסמלת את מקורן של תחרויות הקליעה.
אולם הספורט של המכון לטכנולוגיה של בייג'ינג הוא אולם ספורט הממוקם בקמפוס האוניברסיטה לטכנולוגיה של בייג'ינג ברובע צ'או-יאנג של העיר בייג'ינג, בירת הרפובליקה העממית של סין.
האצטדיון נבנה במיוחד על מנת לארח את תחרויות הבדמינטון וההתעמלות האמנותית של המשחקים האולימפיים שנערכו בבייג'ינג בשנת 2008.
גובהו של האולם המרכזי - 25.9 מטרים.
כמו כן במבנה מגרש חימום שגובהו 15.5 מטרים.
גובהו הכולל של המבנה - 4 קומות מעל הקרקע, וקומה אחת מתחתיה.
הקמת המבנה הושלמה בספטמבר 2007, ומשחקי הבדמינטון הראשונים נערכו במבנה בין ה-10 וה-14 באוקטובר באותה שנה במסגרת משחקי "מזל טוב בייג'ינג".
במבנה כיפה תלויה שקוטרה 93 מטרים.
כיפה זו היא הכיפה התלויה הגדולה בעולם, ואולם היא בנויה מפלדה קלה במיוחד, ומשקלה הכולל של הכיפה פחות מ-1,200 טונות (בממוצע 60 ק"ג למ"ר).
בשל הדרישות הנוקשות הנדרשות על מנת לקיים משחק בדמינטון על פי נוהלי המשחק, נדרשת שמירה על טמפרטורה קבועה באולם של 25 מעלות צלזיוס, מחד, ומניעת רוחות בתוך האולם מאידך.
מערכת מיזוג אוויר ייחודית, הכוללת פתחי מיזוג אוויר מתחת לכל אחד ואחד מכיסאות (הקבועים) של הצופים, נבנתה על מנת לקיים תנאים אלה.
אחרי סיום המשחקים האולימפיים המבנה עומד לרשותו של האוניברסיטה הטכנולוגית, וכן משמש כמתקן לאימון קבוצות הבדמינטון של סין.
אולם הספורט של האוניברסיטה לחקלאות של סין הוא מתקן ספורט אשר תוכנן ונבנה עבור המשחקים האולימפיים שנערכו בבייג'ינג, בירת הרפובליקה העממית של סין בשנת 2008. המתקן, הממוקם בקמפוס האוניברסיטה לחקלאות של סין, אירח את תחרויות האגרוף.
שטחו של המבנה 23,950 מ"ר ובו מושבים ל-8,200 צופים, אשר יופחתו בתום התחרויות ל-6,000 מושבים קבועים.
לאחר סיום המשחקים האולימפיים ישמש המבנה את האוניברסיטה לחקלאות.
עבודות הבנייה החלו בשנת 2005 והסתיימו ב-18 באוגוסט 2007. בין ה-21 באוגוסט ועד ה-26 באוגוסט 2007 אירח המבנה את תחרויות אליפות העולם לנוער באגרוף.
אולם הספורט של אוניברסיטת פקין המכונה "חוט השדרה של סין" (中国脊) הוא מתקן ספורט הממוקם בחלקו הדרום-מזרחי של קמפוס אוניברסיטת פקין, שבבייג'ינג בירת הרפובליקה העממית של סין.
המבנה נבנה על מנת לארח את תחרויות טניס השולחן במשחקים האולימפיים שנערכו בעיר בשנת 2008. אולם ספורט זה הוא הראשון בעולם שתוכנן באופן ייעודי עבור תחרויות טניס שולחן.
שטחו של המבנה 26,900 מ"ר ובו 6,000 מקומות ישיבה קבועים עבור הצופים.
נוסף על מקומות אלה הותקנו לתקופת האולימפיאדה 2,000 מקומות ישיבה זמניים.
אורכו של המבנה 122.6 מטרים מצפון לדרום, ורוחבו 87.7 מטרים ממזרח למערב.
אורכו של מגרש התחרויות, הממוקם בקומה הראשונה של המבנה, 47 מטרים ורוחבו 39.5 מטרים.
ניתן לקיים במגרש שמונה תחרויות בו זמנית.
בניית המבנה הושלמה באוגוסט 2007 וזאת לאחר עיכובים בבנייה בשל שרפה שפרצה במקום ב-2 ביולי 2007 כתוצאה מריתוך.
אולם הספורט של האוניברסיטה למדע וטכנולוגיה של בייג'ינג הוא אולם ספורט מקורה שנבנה על מנת לארח את תחרויות הג'ודו והטקוונדו במסגרת המשחקים האולימפיים שנערכו בבייג'ינג בירת הרפובליקה העממית של סין בשנת 2008. המבנה ממוקם בקמפוס האוניברסיטה למדע וטכנולוגיה של בייג'ינג.
שטח האולם המרכזי 40 על 60 מטרים ובו 8,024 מקומות ישיבה לצופים מהם 4,080 מקומות ישיבה קבועים ו-3,956 מקומות ישיבה זמניים.
כמו כן מצויה במבנה בריכת שחייה אולימפית (שמידותיה 25 על 50 מטרים), המשמשת את האוניברסיטה.
במסגרת אולימפיאדת הנכים שנערכה לאחר אולימפיאדת 2008, המבנה אירח תחרויות משחקי הכדורסל והרגבי בכיסאות גלגלים.
הקמת המבנה החלה באוקטובר 2005 והסתיימה באוגוסט 2007. המבנה תוכנן על ידי ז'ואנג ויימין (Zhuang Weimin) כמבנה ירוק, המנצל את אור השמש על מנת להאיר, לחמם ולקרר את המבנה.
פתחי תאורה בגג המבנה נועדו להאיר את הסביבה בשעות הלילה כמעין פסל סביבתי מואר.
אולם הוקנס הוא היכל ספורט בלילהאמר שבנורווגיה, היכול להכיל 11,500 צופים.
האולם נבנה לכבוד אולימפיאדת החורף 1994 שנערכה בלילהאמר.
קבוצת ההוקי קרח של העיר לילהאמר שיחקה שם מספר משחקים, שהאחרון היה בשנת 1995. בנוסף לאולימפיאדת החורף האולם אירח גם משחקים באליפות אירופה בהוקי בשנת 1999, באליפות העולם בכדוריד לנשים בשנת 1999, אליפות אירופה בכדוריד 2008 והיה האולם בו התקיים טקס פתיחת אולימפיאדת החורף של הנכים בשנת 1994.
כיום המתקן פועל כקומפלקס ספורט המכיל שני מגרשי כדוריד, שישה מגרשי כדורעף ובדמינטון, שני מגרשי סקווש, מכון כושר, חדר מיוחד לתרגול פעילות אירובית, קיר טיפוס ומרכז גולף.
במתקן ממוקם המוזיאון האולימפי הנורווגי, וביחד עם אצטדיונים אולימפיים נוספים בלילהאמר, הוא חלק מהאולימפיפארקן, הפארק האולימפי שבלילהאמר.
בנוסף לכך נערכו בהיכל אירוויזיון הילדים בשנת 2004, בו זכתה ספרד, וגמר אליפות אירופה בכדוריד לגברים בשנת 2008.
אולם הקונצרטים על שם וולט דיסני הוא האולם הרביעי והבולט ביותר במתחם מרכז המוזיקה של לוס אנג'לס.
באולם 2,265 מושבים, והוא משמש בין היתר כמשכנן של התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס ומקהלת האמנים של לוס אנג'לס.
ב-1987 העניקה אלמנתו של וולט דיסני, ליליאן דיסני, תרומה ראשונית לבנייתו של אולם הופעות, כמתנה לתושבי לוס אנג'לס וכמחווה לקנאותו ולמסירותו של וולט דיסני לאמנות ולעיר לוס אנג'לס.
את הבניין עיצב האדריכל ידוע השם פרנק גרי, והוא נפתח ב-24 באוקטובר 2003. עם פתיחתו חלקו המבקרים שבחים הן לארכיטקטורה מעשה ידי גרי והן לאקוסטיקה של אולם הקונצרטים, שאותה תכנן המהנדס האקוסטי יסוהיסה טויוטה, בהשוואה לדורותי צ'נדלר פביליון, שהיה לפני כן האולם המרכזי במתחם מרכז המוזיקה.
ב-1987 תרמה ליליאן דיסני, אלמנתו של וולט דיסני, 50 מיליון דולר להקמת היכל מוזיקה.
ב-1991 סיים פרנק גרי להכין את תוואי התכנון המלא למבנה.
בנייתו של החניון התת-קרקעי החלה ב-1992 ונסתיימה ב-1996. בנייתו של החניון מומנה בידי רשויות מחוז לוס אנג'לס על ידי מכירת איגרות חוב להקמת מגרש החניה מתחת לאולם הקונצרטים המתוכנן, והסתכמה בעלות של 110 מיליון דולר.
תחילת בנייתו של האולם עצמו תוכננה ל-1994, אך נדחתה עד ל-1996 בשל חוסר במימון.
נדרש גיוס של מימון נוסף כיוון שהוצאות הבנייה של המבנה בתכנונו הסופי, עלו בהרבה על התקציב המקורי.
התוכניות השתנו, ובמהלך שנועד לחיסכון בהוצאות - הוחלט שהשכבה החיצונית של המבנה תיבנה ממתכת זולה יחסית, במקום חזית אבן כמו שתוכנן תחילה.
ב-1996, עם תום תקופת משבר בשוק הנדל"ן, החל שוב תהליך גיוס כספים רציני, בהובלתו של אלי ברוד ושל ראש עיריית לוס אנג'לס דאז ריצ'רד ריורדן, ובדצמבר 1999 התקיים טקס הנחת אבן הפינה של המבנה.
העיכוב בהשלמת הפרויקט יצר בעיות פיננסיות רבות למחוז לוס אנג'לס, אך רשויות העיר ציפו להחזיר את חובותיהם להפעלת החניון, על ידי הכנסות משימוש בחניון של באי אולם הקונצרטים.