tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לצורך מחקריו אלה הוא בנה תאים שהתבססו על התרחבות אדיאבטית שגורמת להתעבות של אדים, ותוך כדי כך הוא גילה שיונים יכולים לשמש כמרכזי התעבות.
בהתבסס על כך, הוא בנה את הדגם הראשון של תא ערפל ב-1911, והמצאתו זו הוכיחה את עצמה מיד כאמצעי מחקר חשוב ואף מהפכני בפיזיקה גרעינית.
וילסון קיבל עליה פרס נובל לפיזיקה לשנת 1927. בתא הערפל של וילסון נבדקו והוכחו קיומן ומהלכן המדויק של תגובות של אטומים עם חלקיקי-אלפא, קיום הפוזיטרון ותופעות חלקיקיות אחרות.
בשל היותו המכשיר היחיד באותה תקופה שעזר לראות את החלקיקים, נקרא תא הערפל "השופט העליון של הפיזיקה הגרעינית".
עם הזמן, תא הערפל שוכלל (כך, למשל, נבנה תא ערפל אוטומטי, אשר הפעיל את עצמו כאשר מונה גייגר שהוצמד לו גילה מעבר של חלקיק), ונבנו תאים אחרים, שהתבססו על אותו עיקרון או עיקרון דומה.
כך, בשנת 1936 נבנה תא הפעפוע, ובשנת 1952 - תא הבועות, שהוא גדול ויעיל יותר מתא הערפל, ואשר בסופו של דבר החליף אותו.
תא פִּיטוּם (או מאסטוציט, Mastocyt; באנגלית: Mast cell, תא מאסט) הוא תא דם לבן המהווה חלק מרקמות חיבור בגוף ומכיל מספר רב של גרנולות העשירות בהיסטמינים והפארין.
על אף שתאים אלה ידועים בעיקר בתפקיד שהם ממלאים באלרגיה ובתגובות אנפילקטיות, תאי פיטום ממלאים תפקיד חשוב בהגנה על הגוף, כיוון שהם מעורבים באופן מעמיק בריפוי פצעים ובהגנה מפני פתוגנים.
תאי פיטום תוארו לראשונה על ידי פאול ארליך ב-1878 על בסיס תכונות הצביעה הייחודיות שלהם והגרנולות הגדולות שהם מכילים.
גרנולות אלה הטעו את ארליך לחשוב שהן נועדו כדי להזין את הרקמה שמסביב לתאים, והוא כינה אותם "תאי פיטום".
בימינו, הם נחשבים לחלק ממערכת החיסון.
תאי פיטום דומים מאוד לבאזופילים (סוג של תאי דם לבנים הנמנים עם משפחת הגרנולוציטים) שבדם; הדמיון בין שני סוגי תאים אלה הוביל רבים לשער שתאי פיטום הם בזופילים ש"התיישבו" ברקמה.
אולם, עדויות עדכניות מציעות כי הם נגזרים מתאי מוצא שונים במח העצם.
עם זאת, הן תאי פיטום והן בזופילים נחשבים ככאלה הנגזרים מתאי אב במח העצם המבטאים את הסמן CD34. הבזופיל עוזב את מח העצם כשהוא בצורתו הבשלה, ואילו תא הפיטום נע בצורתו הלא בשלה, כאשר את ההבשלה הסופית הוא מבצע רק לאחר שהתיישב ברקמת היעד.
אתר המטרה ברקמה, בו בוחר תא פיטום לא בוגר להתיישב, קובע ככל הנראה את התכונות המדויקות של תא הפיטום הבוגר.
ידועים שני סוגים של תאי פיטום - אלה הנמצאים ברקמת חיבור, וסוג נפרד הנמצא ברקמות המצפות את דרכי הכניסה לגוף (כגון אפיתל דרכי הנשימה).
פעילותו של הסוג השני תלויה בתאי-T.
תאי פיטום נוכחים לרוב ברקמות עשירות בכלי דם, המגנות על הסביבה הפנימית של הגוף מפתוגנים הנמצאים מחוצה לו.
למשל ברקמות חשופות לעולם החיצוני כגון עור, רירית דרכי הנשימה, רירית מערכת הרבייה, רירית מערכת העיכול, רירית עיניים.
תאי פיטום ממלאים תפקיד מפתח בתהליך הדלקתי.
כאשר הוא מופעל, משחרר תא הפיטום במהירות את תכולת הגרנולות המאפיינות אותו וכן מספר מתווכים הורמונליים, אל התווך הבין-תאי.
ניתן להאיץ את תהליך שחרור הגרנולות בתאי פיטום על ידי פציעה (פיזית או כימית), קשירת נוגדני IgE או על ידי קשירת משלים.
תאי פיטום מבטאים קולטנים בעלי זיקה גבוהה לאימונוגלובולין IgE.
קולטן זה הוא בעל זיקה כה גבוהה עד שקשירת מולקולות IgE היא למעשה בלתי הפיכה.
כתוצאה מכך, תאי פיטום מכוסים ב-IgE.
IgE, בתורו, מסונתז על ידי תאי-B (התאים מייצרי הנוגדנים של מערכת החיסון).
מולקולות IgE, בדומה לכל הנוגדנים, הן ספציפיות לאפיטופ מסוים אחד.
בתגובות אלרגיות, תאי פיטום נשארים לא פעילים עד שאלרגן נקשר לתצמיד של תא-IgE (ראה ממול).
אלרגנים הם בדרך כלל חלבונים או פוליסכרידים.
האלרגן נקשר לחלק Fab של מולקולות ה-IgE על שטח הפנים של תא הפיטום.
נראה, לכאורה, כי כדי להפעיל את התא דרושה קשירה של שתי מולקולות של IgE (או יותר) לתא הפיטום; השינויים המרחביים מובילים להפרעה קלה במבנה של ממברנת התא, הפרעה זו גורמת לרצף של ריאקציות בתוך התא שמובילות להפעלת התא.
למרות שריאקציה זו מוכרת במיוחד במקרים של אלרגיה, נראה כי היא התפתחה כמערכת הגנה נגד הדבקה בתולעים טפיליות מסוימות.
לפיכך, המולקולות המופרשות אל המדיום הבין-תאי כוללות:
פרוטאוגליקוגנים, ובעיקר הפארין (פעיל כנוגד קרישה)
מתווכים ליפידיים טריים (מוגדרים גם כמתווכים שניוניים)
היסטמין מרחיב את הצינורות הבתר-נימיים, מפעיל את האנדותל, ומגדיל את חדירוּת כלי הדם.
דבר זה מוביל לבצקת מקומית (נפיחות), חום, אדמומית, ולמשיכת תאים גורמי דלקת אחרים לאתר השחרור.
כמו כן, היסטמין מגרה קצות עצבים (וכך גורם לגירוי או כאב).
הסימנים העוריים של שחרור היסטמין הם תגובת "פריחה ונפיחות".
הנפיחות והאדמומיות המופיעות לאחר עקיצת יתוש הן דוגמה טובה של ריאקציה זו, המתרחשת שניות לאחר עירור תא הפיטום על ידי האלרגן.
הפעילויות הפיזיולוגיות האחרות של תאי פיטום הן הרבה פחות מובנות.
מספר מחקרים מראים כי תאי פיטום הם בעלי תפקיד בסיסי מאוד בחיסון מלידה – הם מסוגלים לייצר מגוון רחב ביותר של ציטוקיני מפתח ומתווכים דלקתיים אחרים, הם מבטאים מספר רב של "קולטנים מזהי תבנית אנטיגנית", ונראה כי עכברים חסרי תאי פיטום יותר פגיעים למגוון של זיהומים.
הגרנולות של תאי פיטום נושאות מגוון של כימיקלים ביו-פעילים.
נמצא כי גרנולות אלה מועברות לתאים סמוכים של מערכת חיסון ולנוירונים באמצעות טרנסגרנולוזציה דרך השלוחות הממברניות שהם יוצרים.
צורות רבות של אלרגיות הקשורות לעור מתוּוכות בחלקן הגדול על ידי תאי פיטום; הן ממלאות תפקיד מרכזי באסתמה, אקזמה, עקצוץ (ממגוון סיבות), נזלת אלרגנית ודלקת עיניים אלרגנית.
תרופות נוגדות היסטמין פועלות על ידי חסימת הפעילות של היסטמין או קצות העצבים.
תרופות מבוססות כרומוגליקט (נתרן כרומוגליקטי, נדוכרומיל) חוסמות את תעלת הסידן החיונית לשחרור הגרנולות על ידי תא הפיטום, מייצבות את התא ומונעות שחרור של היסטמין ומתווכים הקשורים אליו.
אנטגוניסטים של לויקוטריאן (כגון מונטלוקאסט וזאפירלוקאסט) חוסמים את פעילות המתווכים הלויקוטריאניים, ומשתמשים בהם יותר ויותר במחלות אלרגניות.
באלרגיה חריפה (תגובה מערכתית חזקה לאלרגנים, כגון אגוזים, עקיצות דבורים וסמים), מתרחש שחרור גרנולות מסיבי ברחבי הגוף מתאי הפיטום המוביל להרחבת כלי דם רבים, ואם חמור מספיק, לסימפטומים של הלם אנפילקטי המסכן את החיים.
תאי פיטום מהווים חלק מהפתולוגיה המקושרת עם ההפרעות האוטואימוניות דלקת מפרקים שיגרונית, אבעבועות עור פמפיגואידיות וטרשת נפוצה.
הוכח כי הם מעורבים בגיוס תאים מעוררי דלקת למפרקים (בדלקת המפרקים השיגרונית) ולעור (אבעבועות) ופעילות זו תלויה בנוגדנים ורכיבי משלים.
כמו כן, תאי פיטום מהווים חלק חשוב בתגובת החיסון של הילוד וחשובים לטיהור מחיידקים ומנגיפים.
מסטוציטוזיס היא מצב נדיר שבו מתבצעת חלוקת תאים מהירה בתאי פיטום.
היא קיימת בצורה עורית ומערכתית, כאשר הצורה הראשונה מוגבלת לעור והשנייה יכולה לכלול מספר איברים.
מאסטוציטומה הוא גידול של תאי פיטום, הנראה לעיתים קרובות בכלבים וחתולים.
תא משרדי (שְׁקוּבִּית; באנגלית: קְיוּבִּיקֵל – Cubicle) הוא מרחב עבודה אישי סגור למחצה, המופרד משכניו באמצעות מחיצות דקות וקלות (לרוב בגובה 1.5 - 1.8 מטרים).
צד אחד של התא פתוח בחלקו או לגמרי כדי לאפשר גישה לתוכו.
מרחבי העבודה הללו משמשים כתחליף לחדרי משרד, במקומות עבודה הפועלים במרחב עבודה פתוח.
התא המשרדי מאפשר לנצל את השטח ביתר יעילות, שכן מחיצות התא דקות מקירות, והשטח המוקצב לעובד בתא קטן בהרבה מזה המוקצב בחדר, זאת תוך כדי יצירת סביבת עבודה "פתוחה" ושיתופית יותר, ובה בעת רועשת ומנוכרת.
התא המשרדי מספק לאדם היושב בו מידת פרטיות מסוימת, תוך כדי שימוש מינימלי במקום.
אך זוהי פרטיות מדומה שכן כל העובר ליד התא יכול בקלות להסתכל לתוכו, וכל הנמצא לידו שומע את כל הנאמר בתוכו.
המחיצות מאפשרות התאמה אישית לצורכי המעביד, הן בצורת המחיצות והן באלמנטים אותם ניתן לקשר אליהן בעזרת הברגה פשוטה, כמו מגירות, שולחנות כתיבה ושרטוט, מדפים וכדומה.
יש המקשרים את תופעת התאים המשרדיים לחברת המחשבים אינטל, שהחלה לספקם לעובדיה בשנות ה-60 ובכך גרמה לתופעה לצבור תאוצה.
המצאת התאים עצמם מיוחסת לרוברט פרופסט, מעצב מקולורדו אשר עבד בחברת עיצוב רהיטים.
פרופסט קרא לתכנון הראשון שלו "Action Office" (בתרגום חופשי לעברית: "משרד פעיל").
כיום חברות רבות משתמשות בעיצוב התאים המשרדיים כנדבך עיקרי לתכנון חללי העבודה שלהם.
התאים, שקושרו עם הזמן לדיכוי העובד על ידי מעבידו, הפכו לסמל לשעבוד לחומרנות ולבינוניות.
הם מופיעים במקרים רבים בתרבות כדבר מה מדכא, המנתק את היושב בו מהסביבה החיצונית, ומאידך תחליף דל מידי ולפיכך משפיל למשרד, ובהיותו חלק מ"מרחב עבודה פתוח" - גם מונע פרטיות.
בין האזכורים הרבים ראוי לציון הקומיקס "דילברט" וכמו כן הסדרה "המופע של דרו קארי", בה אחת הדמויות מספרת שהתא המשרדי הומצא לאחר שהתגלה כי "דרושים רק שלושה קירות כדי לגרום לאדם להרגיש כלוא".
תאי ליידיג , או תאים אינטרסטיציאלים, הם תאים גדולים ובלתי מתחלקים המצויים באשך (testis).
תאים אלו מפרישים את הורמון המין הזכרי הסטרואידי, טסטוסטרון.
למעשה, למעלה מ-95% מהטסטוסטרון המיוצר בגוף הגבר מופרש מתאי הליידיג.
היתר מופרש מבלוטת יותרת הכליה, האדרנל.
בעקבות השפעת הורמון ה-LH שמופרש מבלוטת יותרת המוח (אדנוהיפופיזה) מפרישים תאי ליידיג טסטוסטרון.
הטסטוסטרון המופרש מתאי ליידיג עובר דרך כלי הדם והלימפה, דרך התאים הפריטובולאריים והלמינה הבאזאלית, אל תוך האפיתל של הסמיניפרוס טובולס (seminiferrous tubules).
שם הוא מעורר את תאי סרטולי (תאים "תומכים"/"מזינים" את ייצור תאי הזרע) להתחיל בתהליך ייצור הזרע שמכונה "ספרמטוגנזה".
בחתך היסטולוגי ניתן לראות כי תאים אלו עשירים בבועיות ליפידיות.
לכן, כנראה, הם קושרים את הצבע אאוזין (האדום-ורוד, צבע אחד מתוך השניים בצביעה ההיסטולוגית המסורתית המטוקסילין-אאוזין, H&E) בו נעזרים חוקרים כאשר הם רוצים להבחין בתאים שונים וברכיבים תוך תאיים שונים אשר מאופיינים כימית בבסיסיות.
תאי סרטולי הם תאים גדולים באשך אשר מרכיבים את האפיתליום של האבוביות נושאות זרע (seminiferous tubules).
תאים אלו אינם מתחלקים, כלומר אינם מתרבים.
הם מכונים תאים "תומכים" או "מזינים" מכיוון שהם תומכים בתהליך ייצור הזרע (ספרמטוגנזה).
ביניהם מתרחשת הספרמטוגנזה, הפיכתם של תאי גזע (ספרמטוגוניה) דיפלואידים (בעלי שני סטים של חומר תורשתי) לתאים ממויינים יותר ויותר עד שהם הופכים לתאי זרע חסרי יכולת תנועה (את יכולת התנועה תאי הזרע יקבלו לאחר הבשלתם ביותרת האשך (ה-epididymis)).
תאי סרטולי מפרישים נוזל לחלל האבוביות נושאות זרע שבו יימצאו תאי הזרע עד שייצאו מהאשך באמצעות תנועה פריסטלטית שמחוללים שרירים חלקים בדפנות האבוביות נושאות זרע, הטובולים הישרים (tubuli recti) ויותרת האשך (epididymis).
בנוסף, לתאים אלו תפקיד פאגוציטי.
הם בולעים את הציטופלסמה העודפת של תא הזרע.
תאי הסרטולי משפיעים על החומר הגנטי ומגינים עליו, שומרים על רמת החומציות קבועה, יוצרים ומפרישים את ההורמון Inhibin (הורמון מעכב).
תא צורב (Cnidocyte או Nematocytes) הוא תא המשמש להגנה ולתפיסת טרף וקיים בכל הפרטים במערכת הצורבים (אלמוגים, מדוזות וכדומה).
זהו אחד התאים המורכבים ביותר בבעלי חיים, המסוגל לשגר "קליע" לעבר יצור סמוך ולהזריק לתוכו ארס.
התאים הצורבים נמצאים ברקמת האפידרמיס (שכבת העור החיצונית) של הצורב, כאשר התא מגורה, הוא משגר את צינורון הארס שבו אל המטרה.
תהליך השיגור עצמו הוא אחד התהליכים המהירים ביותר בעולם החי ואורך אלפיות שנייה בודדות בלבד.
במהלך התהליך נפתח תא הצריבה, צינורון הארס הארוך שמגולגל בתוכו נורה בעזרת לחץ אוסמוטי אל מחוץ לתא, חודר את עור הטרף ומחדיר לתוכו את חומרי הארס.
הלחץ האוסמוטי נוצר כתוצאה ממאגר של סידן הנמצא בתוך התא ומשוחרר אל הציטופלזמה שלו בזמן הגירוי.
התא הצורב מסוגל לפעול פעם אחת בלבד, ולאחר שהוא נורה הוא מוחלף בתא אחר.
בשל כך חייב התא להיות בעלי מנגנון זיהוי לטרף ולאויב, כדי לא לבזבז תאי צריבה וכדי שלא יירה אותם על עצמו.
הזיהוי נעשה בעזרת תאי עצב הקשורים אל התא הצורב ומסוגלים לחוש את סביבתו הקרובה.
תהליך הזיהוי הוא מורכב מאוד וירי תא צורב יתבצע רק לאחר שתאי העצב חשו בתנאים כימיים ופיזיקליים מתאימים (כמו מגע או תנועה).
יעילותם של תאים אלו היא גבוהה מאד: נבדק כי תא בודד מסוגל להביא לשיתוק של פרוק רגליים קטן כדוגמת פגית של הזבוב דרוזופילה.
האדם נתקל בתאים ייחודיים אלו בעיקר במגע עם מדוזות בחוף הים.
צריבה של מרבית זני המדוזה גורמת לנפיחות ולתחושת צריבה באזור שנפגע.
ברוב המקרים הצריבה מהווה אי נעימות בלבד ואינה מהווה סכנת חיים לאדם.
זנים מסוימים נחשבים לקטלניים יותר ועלולים לגרום למוות כתוצאה מהצריבה.
ישנם מעל שלושים סוגים שונים של תאים צורבים, שאותם ניתן לקטלג לארבע קבוצות מרכזיות בהתאם לתפקודם:
חודרים: בעלי מבנה דמוי צלצל, חודרים את העור ומשמשים לציד והגנה מטורפים.
נדבקים: נדבקים אל הטרף מבלי לחדור את העור ולוכדים אותו.
בזנים מסוימים גם מסייעים לתנועה.
עוטפים: צורתם מזכירה לאסו, הם נכרכים סביב הטרף ולוכדים אותו.
חופרים: מסייעים בהתחפרות של זנים מסוימים של צורבים.
בכל מין צורב יכולים להופיע מספר סוגים של תאי צריבה, בהתאם לצורך של אותו המין.
בגאומטריה, ביולוגיה, מינרלוגיה ופיזיקה של מצב מוצק, משתמשים במושג תא יחידה כדי לתאר את אבני הבניין של סריג גבישי.
תא זה מגדיר את המבנה המחזורי של הסריג באמצעות כמה וקטורים, שבאמצעותם ניתן לשחזר את כל המבנה במרחב.
למרות שמו, תא יחידה איננו "יחידתי" במובן של גודל קבוע או סטנדרטי.
למעשה, המושג הקרוב ביותר לרעיון מתמטי כמו 'וקטור יחידה' הוא תא פרימיטיבי – התא הקטן ביותר האפשרי עבור סריג מסוים, שנפחו מוגדר באופן חד־משמעי, והוא משמש כיחידה בסיסית שממנה ניתן להרכיב תאים גדולים יותר.
הגדרה זו חיונית לחקר גבישים, שכן בחירת תא יחידה מתאים מאפשר לחשוף את הסימטריה של החומר ולבצע חישובים יעילים של צפיפות, נפח ותכונות פיזיקליות נוספות.
המושג משמש בעיקר לתיאור מבנה גבישי בשניים ובשלושה ממדים, אם כי יש לו משמעות בכל מספר ממדים.
סריג ניתן לאפיון על פי הגאומטריה של תא היחידה שלו, שהוא קטע מן הריצוף (מקבילית או מקבילון) אשר באמצעות הזזות בלבד מסוגל לייצר את כל הריצוף.
ישנם שני סוגים מיוחדים של תאי יחידה: תא פרימיטיבי ותא קונבנציונלי.
התא הפרימיטיבי הוא תא יחידה המתאים לנקודת סריג אחת בלבד, והוא הקטן ביותר האפשרי.
במקרים מסוימים, הסימטריה המלאה של מבנה גבישי אינה ניכרת מתוך התא הפרימיטיבי.
במצבים כאלה מקובל להשתמש בתא קונבנציונלי.
תא קונבנציונלי (שיכול להיות פרימיטיבי או לא) הוא תא יחידה המשקף את הסימטריה המלאה של הסריג, ולעיתים הוא כולל יותר מנקודת סריג אחת.
תאי יחידה קונבנציונליים מתוארים כמקבילונים (מקבילון) במרחב מממד n.
תא פרימיטיבי הוא תא יחידה המכיל בדיוק נקודת סריג אחת.
באופן כללי, בחישוב נקודות סריג שבתוך תא יחידה נוהגים לייחס לנקודות המשותפות למספר תאים חלק יחסי: נקודה השייכת ל־n תאים נספרת כ־ בכל אחד מהם.
כך למשל, בתא פרימיטיבי תלת־ממדי שבו נקודות הסריג נמצאות רק בקודקודים, כל אחת מהנקודות נספרת כחלק של , משום שהיא משותפת לשמונה תאים סמוכים.
תפיסה חלופית היא לבחור באופן עקבי רק אחת מתוך נקודות הסריג שתשתייך לתא היחידה הנתון (כך ש - נקודות הסריג האחרות שייכות לתאי יחידה סמוכים).
מיקום נקודת הסריג בתאמספר התאים החולקים אותההחלק הנספר לכל תאקודקוד8מקצוע (קצה)4פאה2פנים התא11
וקטורי העתקה הפרימיטיביים מתוחים על תא הסריג הקטן ביותר האפשרי עבור סריג תלת־ממדי נתון, ומשמשים להגדרת וקטורי העתקה של הגביש.
מאחר שהתא הפרימיטיבי מוגדר על ידי הווקטורים הפרימיטיביים , נפח התא הפרימיטיבי נקבע על פי המקבילון הנבנה מן הצירים הללו:
בדרך כלל, בתאים פרימיטיביים בדו־ממד ובתלת־ממד מקובל לבחור צורה גאומטרית פשוטה – מקבילית במישור או מקבילון במרחב – כך שבקודקודי הצורה ממוקמות נקודות הסריג (או אטומים במודל הגבישי).
הבחירה בתא פרימיטיבי איננה יחידה; ישנן דרכים שונות להגדיר אותו עבור אותו סריג.
עם זאת, נפחם של כל התאים הפרימיטיביים האפשריים נקבע תמיד לפי אותו ביטוי מתמטי, ולכן הוא קבוע עבור סריג נתון.
בנוסף לתאי היחידה הפרימיטיביים בצורת מקבילון, לכל סריג בראבה קיים גם סוג אחר של תא פרימיטיבי, הנקרא תא ויגנר-זייץ.
בתא זה נקודת הסריג נמצאת במרכז התא, וברוב הסריגים הצורה המתקבלת איננה מקבילית או מקבילון.
תא ויגנר–זייץ הוא למעשה מקרה פרטי של תא וורונוי.
תא ויגנר-זייץ של הסריג ההפוך במרחב התנע נקרא אזור ברילואן.
עבור כל סריג נקבע תא קונבנציונלי, שנבחר על ידי קריסטלוגרפים בהתאם לשיקולי נוחות, חישוב ותיאור סימטריה.
בתאים קונבנציונליים עשויות להופיע נקודות סריג נוספות, הממוקמות במרכזי הפאות או בלב התא.
מספר נקודות הסריג, כמו גם נפחו של התא הקונבנציונלי, הם כפולה שלמה (1, 2, 3 או 4) מהתא הפרימיטיבי.
בכל סריג דו־ממדי, תאי היחידה מקבלים צורה של מקביליות.
במקרים מיוחדים ייתכנו זוויות ישרות, צלעות שוות, או שילוב של שני התנאים.
מתוך חמשת סריגי בראבה האפשריים בדו־ממד, ארבעה מתוארים באמצעות תאים פרימיטיביים קונבנציונליים, כפי שמוצג להלן.
תא פרימיטיבי קונבנציונלי שם הצורה מַקבִּילִית מַלבֵּן מְרוּבָּע מְעוּיָן סריג בראבה פרימיטיבי אלכסוני מלבני פרימיטיבי ריבוע פרימיטיבי משושה פרימיטיבי
הסריג המלבני המרכזי יכול להיתאר גם באמצעות תא פרימיטיבי בצורת מעוין.
עם זאת, כדי לאפשר הבחנה נוחה יותר בין הסריגים על פי הסימטריה שלהם, נהוג להציגו באמצעות תא קונבנציונלי הכולל שתי נקודות סריג.
תא פרימיטיבי שם הצורה מְעוּיָן תא קונבנציונלי סריג בראבה מלבני ממורכז
בכל סריג תלת־ממדי, תאי היחידה הקונבנציונליים הם בעלי צורת מקבילון.
במקרים מיוחדים מתקבלות זוויות ישרות, צלעות שוות, או שילוב של שני התנאים גם יחד.
מתוך ארבעה־עשר סריגי בראבה האפשריים בתלת־ממד, שבעה מתוארים באמצעות תאים פרימיטיביים קונבנציונליים, כפי שמוצג להלן.
תא פרימיטיבי קונבנציונלי שם הצורה מַקבִּילוֹן מנסרה מלבנית אלכסונית קובייה מלבנית קובייה מרובעת טרפזוהדרון טריגונלי קוּבִּיָה מנסרה מעוינית ימנית סריג בראבה טריקליני פרימיטיבי מונוקליני פרימיטיבית אורתורומבי פרימיטיבי טטרגונלי פרימיטיבי הקסגונלי פרימיטיבי קוביה פרימיטיבית משושה פרימיטיבי
שבעת סריגי בראבה האחרים, המכונים סריגים מרכזיים, יכולים להיתאר גם הם באמצעות תאים פרימיטיביים בצורת מקבילון.
עם זאת, כדי לאפשר הבחנה פשוטה וברורה יותר בין סוגי הסימטריה, נהוג לייצג אותם באמצעות תאים קונבנציונליים, המכילים יותר מנקודת סריג אחת.
תא פרימיטיבי שם הצורה מנסרה מעוינית אלכסונית מנסרה מעוינית ימניתתא קונבנציונלי סריג בראבה מונוקליני ממורכז בסיס אורתורומבי ממורכז בסיס אורתורומבי ממוקד גוף אורתורומבי ממוקד פנים טטרגונלי ממורכז גוף קוביה ממוקדת גוף קוביה ממורכזת פנים
תָּא עָצָב (בלעז: נוֹיְרוֹן או נֵירוֹן, Neuron) הוא תא שנמצא במערכת העצבים ומשמש כיחידת התפקוד הבסיסית שלה.
תאי עצב נמצאים במערכת העצבים הסומטית, במערכת העצבים האוטונומית, וכן קיימים תאי עצב כחלק ממערכת העיכול, כרשת מסועפת בדופן המעי.
תאי העצב מסוגלים ליצור דחפים עצביים כתגובה לגירויים מסוימים ולתקשר באמצעותם עם תאים אחרים, דרך הסינפסה המקשרת ביניהם.
באופן זה, כל אחד מתאי העצב קולט מידע, מעבד אותו ומעביר אותו לתאים אחרים בגוף, כמו גם לבלוטות ולשרירים.
תפקידו של תא העצב הוא לקלוט, לעבד ולהעביר מידע באמצעות אותות אלקטרו-כימיים.
המבנה של תא העצב מותאם לתפקיד זה.
באזורים שונים של המוח או הגוף קיימים הבדלים בצרכים התפקודיים וניתן לראות הבדלים מסוימים בין המבנה של תאים שונים.
עם זאת, ישנם מאפיינים המשותפים לכל תאי העצב.
באופן כללי, תא עצב אופייני מורכב מגוף התא ושלוחותיו.
לשלוחות התא יש תפקיד מרכזי בהעברת המידע העצבי והן כוללות את האקסונים והדנדריטים.
במרבית התאים בבעלי החוליות הדנדריטים הם שלוחות התא עליהן מתקבל רוב הקלט ועובר סכימה, והפלט מועבר דרך האקסון לתאי המטרה.
האקסון מסתיים באתרים הקדם-סינפטיים שם משתחרר המוליך העצבי אל המרווח הסינפטי.
תאי העצב הם מערכת הניתנת לשפעול.
כאשר נחצה סף פנימי מסוים תא העצב "יורה" ואז מאתחל את עצמו כהכנה לאירוע נוסף של חציית הסף.
תאי העצב מקיימים התמחות תפקודית של חלקים שונים בתא: גוף התא, הדנדריטים והאקסונים.
דנדריט - מקור השם במילה היוונית δένδρον (דֶּנְדְּרוֹן), שפירושה עץ, שניתן להם בשל צורתם; שלוחות המתפצלות לעוד ועוד סעיפים וסעיפי משנה ונראות כעץ.
הדנדריטים הם אכן שלוחות מסועפות וקצרות יחסית של תא העצב, שתפקידן העיקרי הוא קליטה וסכימה של המידע המגיע מתאים אחרים באמצעות הסינפסות.
מספר הסינפסות על הדנדריטים יכול להגיע לאלפים רבים, ובחלק מהתאים קיימים זיזים (spines) עפנ"י קרום התא המהווים אזור מגע לסינפסות.
בהכללה, קרום התא עפנ"י הדנדריטים לא כולל תעלות נתרן ואשלגן תלויות מתח ולכן שינויי המתח הנוצרים בסינפסות לא מגיעים לכדי דחף עצבי מלא, אלא דועכים בחלקם תוך כדי התקדמותם לאזור גוף התא או הצומת החשמלית.
תעלות סידן תלויות מתח יכולות לייצר הגברה מקומית של האות החשמלי.
גוף תא עצב - גוף תא העצב מכיל את הגרעין שבו המידע הגנטי של התא ואת מערכות התא שמאפשרות תפקוד תקין.
ברוב תאי העצב במערכת העצבים המרכזית של היונקים גוף התא מהווה גם צומת חשמלית בה מסוכם המידע חשמלי מהסינפסות שעל הדנדריטים.
בתאים אלה, יוצאת מגוף התא תלולית האקסון בה נוצר הדחף העצבי.
אקסון - האקסון הוא שלוחה ארוכה של תא העצב המתפקדת כקו תקשורת.
תפקידו הוא להוליך את הדחפים העצביים למרחק ניכר מגוף התא, עד לתאי מטרה.
המידע מועבר באקסון בצורת אות חשמלי אחיד במתח של כ-100 מיליוולט.
המתמחים בתפקידם העיקרי כאתר הקדם-סינפטי, שהוא אריזה ושחרור של המוליך העצבי.
כתוצאה מגיוון התפקודים המבוצעים בידי תאי העצב בחלקים שונים של מערכת העצבים קיים מגוון רחב של צורות, גדלים, ותכונות חשמליות לתאי העצב.
לדוגמה, קוטר גוף התא יכול לנוע מ-4 עד 150 מיקרון.
ניתן לסווג את תאי העצב על פי קריטריונים שונים.
חלוקה מבנית לפי מספר השלוחות (דנדריטים ואקסונים)
אוניפולר (Unipolar) - תא עצב בעל אקסון אחד בלבד, ללא דנדריטים.
תא זה מצוי בעיקר בעוברים.
ביפולר (Bipolar) – תא עצב בעל שלוחה אחת של דנדריט ושלוחה אחת של אקסון, אשר מתפצלים לכיוונים שונים.
ניתן למצוא תאים ביפולריים ברשתית.
פסאודו אוניפולר (Pseudounipolar) – סוג של תא עצב ובו אין דנדריט קלאסי, אלא שמגוף התא יוצא תא עצב אחד שמתפצל כך שלאחר הפיצול שלוחה אחת משמשת כאקסון והשנייה כדנדריט, נפוץ בעיקר במערכת העצבים המרכזית.
מולטיפולר (Multipolar) – תא עצב בו דנדריטים רבים בצורת מניפה אך רק אקסון אחד, הסוג הנפוץ ביותר.
חלוקה מבנית לפי מבנה הדנדריטים
היסטורית, ניתן היה לזהות את גוף התא והעץ הדנדריטי בשל עוביים הגדול יחסית, ותאי עצב באזורים שונים של המוח חולקו לפי המבנה שניתן היה לזהות.
למשל, בקליפת המוח של היונקים מבדילים בין תאים פירמידליים המתאפיינים בדנדריט הארוך הנשלח כלפי שטח הפנים של הקליפה בנוסף לעץ הדנדריטי סביב גוף התא, ותאי כוכב (stellate cells) המתאפיינים בעץ דנדריטי הנפרש סביב גוף התא, ללא כיוון מרחבי ברור.
חלוקה מבנית לפי אורך האקסונים
ניתן לחלק את תאי העצב לכאלה ששולחים אקסון מהאזור בו נמצא גוף התא לאזור אחר במערכת העצבים המרכזית.
לעומתם, האקסונים של תאי עצב אחרים נשארים באותו אזור בו נמצא גוף התא.
אלו מכונים "תאים מקומיים", אינטרנוירונים או תאי גולג'י מסוג 2 (Golgi cells II type).
אופן הפעולה וההשפעה של תא עצב מסוים תלוי בין היתר בתאים שאליהם הוא מקושר.
תאי עצב יכולים להתקשר לא רק אל תאי עצב אחרים, אלא גם אל תאים במערכות שונות בגוף.
באופן זה תאי העצב מאפשרים למערכת העצבים לקבל מידע על הסביבה ולהשפיע על תגובת האורגניזם באופן מסתגל.
על פי חלוקה תפקודית ניתן לחלק תאי עצב לשלושה סוגים עיקריים:
תא עצב תחושתי (נוירון סנסורי): תא זה מגלה שינויים בסביבה החיצונית או הפנימית באמצעות מערכת החושים ומשגר את המידע למערכת העצבים המרכזית.
שדה קלט של תא עצב חישתי הוא חלק של המרחב שתא העצב מגיב אליו, כלומר האזור שנוכחותו של גירוי בו משנה את פעילות תא העצב.
תא עצב תנועתי (נוירון מוטורי): גוף התא נמצא במערכת העצבים המרכזית ומעביר ממנה אינפורמציה אל מערכת השרירים.
באופן זה הוא יכול להשפיע על השרירים שמפעילים את הגוף והאיברים הפנימיים.
הוא אחראי על התכווצות של שריר.
תא עצב מקשר (נוירון ביניים- אינטרנוירון): תא עצב המצוי בתוך תחומי מערכת העצבים המרכזית.
מספר תאי עצב המקושרים זה לזה יכולים ליצור רשת עצבית.
חלוקה לפי המוליך העצבי (הנוירוטרנסמיטר) המופרש
השפעתו של תא העצב נקבעת בעיקר על ידי המוליך העצבי (הנוירוטרנסמיטר) אותו מפריש התא.
מבחינה זו, תאים המפרישים גלוטמט כמוליך עצבי יקראו "תאים גלוטמטרגיים" והם יהיו בעלי השפעה מעוררת על תאי המטרה שלהם, בעוד שתאים המפרישים GABA יכונו "תאים גבארגיים" והם יהיו בעלי השפעה מעכבת על תאי המטרה שלהם.
כל תא עצב מפריש מוליך עצבי עיקרי אחד, אבל מקבל מידע מסוגי תאים שונים המפרישים מוליכים עצביים אחרים.
החלוקות השונות של תאי העצב יכולות לחפוף זו את זו.
למשל, בקליפת המוח אנחנו יודעים היום כי התאים הפירמידליים הם גם גלוטמטרגיים, וגם בעלי אקסון ארוך הנשלח לאזורי מוח אחרים.
לעומת זאת, רוב תאי הכוכב בקליפת המוח הם גבארגיים, ובעלי השפעה מעכבת על סביבתם.
התפתחות של תאי העצב מושפעת משני גורמים עיקריים: התורשה והסביבה.
בניגוד לתאים אחרים בגוף, תאי עצב בוגרים אינם מתחלקים.
בעבר מקובל היה לחשוב כי כל תאי העצב בגוף נוצרים במהלך ההתפתחות העוברית, וכי לא מתווספים תאים חדשים במהלך החיים.
אולם, בהמשך התגלה כי במוח האדם, העכבר והחולדה הבוגרים ישנם אזורים ספציפיים בהם נוצרים תאי עצב חדשים מתאי גזע, בתהליך שנקרא נוירוגנזה.
תאי עצב בבעלי חיים שונים
התפקיד של תא העצב בהעברת מידע מושתת על אותם תהליכים אלקטרו-כימיים בכל מערכות החיים.
ההבדל בין בעלי החיים הוא במספר תאי העצב, במספר הקשרים האפשריים ביניהם ובארגון התפקודי שלהם.
בהתאם לכך, במערכות העצבים בממלכת החי קיימת הטרוגניות גדולה בגודלם, בצורתם ובתפקידם של תאי העצב.
אצל יצורים רב-תאיים חסרי חוליות כמו המדוזה, תאי העצב מפוזרים כך שכל חלק בגופם יכול לקלוט גירויים ולהגיב עליהם באופן עצמאי.
ככל שעולה המורכבות של בעל החיים, כך מתגלה דחיקה של תאי העצב שלו לאזור הראש.
בבעלי החוליות, תאי עצב הם רכיבי המפתח של המוח, חוט השדרה ומערכת העצבים ההיקפית.
היסטוריה של חקר תא העצב
בסוף המאה התשע-עשרה לא נודעו עדיין מהן יחידות העיבוד הבסיסיות במוח, ושתי תאוריות התחרו על הסברת המבנה של יחידות העיבוד.
סנטיאגו רמון אי קחאל טען כי יחידות העיבוד הן תאים בעלי גרעין בודד המתקשרות דרך צמתים מיוחדים, או מרווחים בין תאים.
הצעה זו נודעה כדוקטרינת התאים, המהווה אחד מעקרונות היסוד של מדעי המוח המודרניים.
לצורך צביעת תאים לבחינת השערתו, השתמש קחאל בשיטת צביעה המבוססת על כסף חנקתי אשר פותחה בידי יריבו קמילו גולג'י.
להבדיל מקחאל, גולג'י גרס כי יחידות העיבוד הן סינקיטיון, מספר גרעיני תא המצויים בתוך אותה הממברנה.
בשנת 1906 קיבלו שני החוקרים פרס נובל לרפואה ופיזיולוגיה בעבור תרומתם לחקר מבנה מערכת העצבים.
השם "נוירון" הוצע על ידי הרופא הגרמני היינריך וילהלם ולדייר.
המודל של וולטר פיטס (Walter Pitts) וורן סטרג'י מק'קאלוק (Sturgis McCulloch) היה המודל המתמטי הראשון לפעילות תא עצב, ופורסם ב-1943, זהו מודל פשטני מאד, לפיו תא העצב מקבל מידע מתאים אחרים בצורת מטען חשמלי חיובי או שלילי וסוכם בצורה משוקללת את המטענים שהתקבלו.
אם סך המטען עולה על סף מתח המנוחה של תא המטרה הוא ישלח מטען חשמלי משלו.
בעת שליחה הלאה של המטען החשמלי, מתבצע שינוי שיכול להתבטא בהרכב הכימי, במספר הקולטנים, בסוג הקולטנים וברגישותם, בקשרים של תא העצב עם תאי עצב שכנים ועוד.
תא סטודנטים הוא ארגון של סטודנטים העוסק בפעילות חברתית או פוליטית.
מעורבות האוניברסיטאות בפעילויות התאים שונות מאוניברסיטה לאוניברסיטה.
ישנן אוניברסיטאות המאפשרות את פעילותם של תאי סטודנטים מוכרים על ידן בלבד בשטחיהן ועשויות אפילו לעזור במימון הפעילות או להקצות לה חדרי הרצאות.
לדוגמה, אוניברסיטת בן-גוריון מעודדת במיוחד את ההשתתפות הפוליטית והחברתית של הסטודנטים.
בקמפוס בן-גוריון פועלים תאים פוליטיים רבים של כל הקשת הפוליטית.
מתא מרצ ועד תא סטודנטים של תנועת הימין החדש.
מן הצד השני ישנן אוניברסיטאות שמתעלמות לחלוטין מכל פעילות שמארגנות קבוצות סטודנטים.
ישנם תאי סטודנטים שפעילים רק בקמפוס אחד של אותה אוניברסיטה, למשל, באוניברסיטה העברית פעלו שני תאי סטודנטים מטעם "מפלגת שינוי" – אחד בקמפוס הר הצופים ואחד בקמפוס הפקולטה לרפואה בעין כרם, אחרים פועלים בקמפוסים אחדים ואפילו באוניברסיטאות אחדות.
אולם, יש להבדיל בין תא סטודנטים אחד הפועל בקמפוסים אחדים לבין תאי סטודנטים שונים המשויכים לארגון על חוץ אוניברסיטאי כמו מפלגה, זרם דתי או ארגון פוליטי א-מפלגתי.
דוגמאות לתאי סטודנטים הפועלים באוניברסיטאות אחדות: "מגמה ירוקה" – תא איכות הסביבה או "תא כתום" – תא נגד ההתנתקות.
ישנם ארבעה סוגי תאי סטודנטים:
תאים מפלגתיים – מזוהים עם מפלגה ספציפית המתמודדת על מקומות בפרלמנט.
תאים אלה כמעט תמיד מנסים להתמודד על משרות רשמיות בגופים המייצגים את כלל הסטודנטים, כמו אגודת הסטודנטים.
תאים פוליטיים א-מפלגתיים – תאים שיש להם בדרך כלל מסר פוליטי מובהק שניתן לזהות עם מפלגות אחדות בפרלמנט אך לא עם מפלגה ספציפית.
תאים אלה עשויים להתמודד על משרות סטודנטיאליות ייצוגיות אך לא יעשו זאת בהכרח.
תאים המתמודדים על משרות סטודנטיאליות ייצוגיות אך אין להם עמדה בפוליטיקה החוץ-אוניברסיטאית.
תאים א-פוליטיים חסרי מסר פוליטי ולא מתמודדים על משרות סטודנטיאליות ייצוגיות.
תא מאגמה הוא מאגר תת-קרקעי גדול של מאגמה – סלע מותך – הנמצא מתחת לפני השטח, בקרום או במעטפת כדור הארץ.
מאגרים אלה הם המקום העיקרי לקיומם של תהליכים פיזיקליים וכימיים במאגמה, בעיקר גיבוש מפריט.
תאי מאגמה מהווים מקור ללבה הנפלטת במהלך התפרצויות געשיות.
מיקומם האופייני של תאי מאגמה הוא קילומטרים אחדים מתחת לפני השטח.
תא מאגמה נוצר באמצעות תימרת מעטפת או הסעת חום הנובעת מהמעטפת.
באמצעות מאגרים אלה מועברים חום וסלע מותך אל בסיס הקרום.
מאחר שהמאגמה צפופה פחות מהסלעים המוצקים סביבה, היא מתרוממת מבעד לסדקים.
הגזים המומסים בה מצויים בלחץ רב ומסייעים לדחוף את המאגמה כלפי מעלה.
כאשר התקדמות המאגמה נבלמת, היא תיאגר בתאים והלחץ בתוכם יגבר.
עם גבור הלחץ תידחק המאגמה כלפי מעלה מבעד לסדקים או לצינורות הזנה, ותיפלט במהלך התפרצות געשית מבעד להרי געש.
תאי מאגמה התקיימו כבר סמוך להיווצרות כדור הארץ.
יש הרואים בגלעין החיצוני של כדור הארץ את תא המאגמה הגדול ביותר במערכת השמש: אזור זה, המורכב בעיקר מברזל מותך, מכיל כ-30 אחוזים מהמסה של כדור הארץ.
ההתגבשות האיטית של הגלעין החיצוני יוצר גבישים השוקעים אל תוך הגלעין הפנימי, המסתובב מעט מהר יותר מכדור הארץ עצמו.
אף שהוא קבור בעומק של כ-2,900 ק"מ, צורתו הכדורית וגודלו מוכרים מתחום הסייסמולוגיה.
אף שטבעו הפיזיקלי של תא מאגמה פעיל זה ידוע לפרטיו, הרכבו הכימי אינו ידוע בוודאות.
הוא מהווה היפוך גמור לתאי מאגמה הקשורים בגעשיות – שהרכבם הכימי ידוע לפרטי פרטים באמצעות תוצריהם הגלויים: סלעי יסוד ומחדרים פלוטוניים, אך צורתם, גודלם וקצב התקררותם של הפעילים בהם אינו ברור לגמרי.
מאגמה היא חומר סלעי מותך, המכיל צירופים שונים של גבישי מינרלים, נוזלים וגזים.
מאחר שקיים קושי לחקור את המאגמה באופן ישיר, המידע על היווצרה, תכונותיה ותהליכים המתקיימים בה מתקבל ממחקרים וולקנולוגיים של הרכב לבה ובדיקות פטרולוגיות של סלעים הנחשפים על פני השטח.
עם זאת, בשלושה מקרים נצפתה מאגמה אין סיטו – במיקומה המקורי, במהלך קידוחים: פעמיים בהוואי ופעם נוספת באיסלנד.
תאי מאגמה הם קשים לאיתור, ומרבית התאים המוכרים נמצאים קרוב לפני השטח – בדרך כלל בעומקים של 10-1 קילומטרים.
את התאים ניתן לזהות ולמקם באמצעות שימוש בשיטות סייסמיות, מאחר שגלים סייסמיים שמקורם ברעידות אדמה נעים באיטיות דרך סלע מותך לעומת מהירותם במעבר דרך סלע מוצק.
היווצרות וצמיחה של תאי מאגמה
המאגמה נוצרת במעטפת או בקרום, והיא עולה בגלל צפיפותה הנמוכה יחסית לסלעי הסביבה.
כאשר המאגמה נתקלת במחסום, היא מתחילה להצטבר ויוצרת מאגר.
תא מאגמה הוא אזור אחסון המקבל הזנה חוזרת ונשנית של מאגמה ומאחסן אותה בתוך הקרום למשך פרקי זמן ארוכים.
בעשותו כן, הוא משפיע באופן משמעותי על אופייה של המערכת הגעשית שהוא חלק ממנה.
חקר מחדרים ותאי מאגמה פעילים מראה כי אזורי האחסון משתנים באופן ניכר בצורתם ובגודלם.
הגופים בעלי המבנה הגאומטרי הפשוט ביותר – סילים ודייקים – מייצגים כנראה הזנה חד-פעמית של מאגמה, ולכן אינם נחשבים לתאי מאגמה.
זאת, מאחר שמרכיב מהותי בהתפתחות תאי מאגמה הוא הזנה חוזרת – רציפה או לסירוגין – של המאגר במאגמה טרייה.
כל גוף מגמטי בקרום נתון להתקררות: דייק צר שחדר לתוך קרום רדוד עשוי להתקרר במהלך שעות או ימים ספורים.
דייק עבה יותר או סיל יתקררו לאט יותר – במהלך שנים ספורות עד מאות שנים – תלוי בעובי המחדר ובהבדל הטמפרטורות בין המאגמה לבין סלעי הסביבה.
מחדר ראשוני עשוי להתפתח לתא מאגמה פעיל לאורך זמן רק אם נמנעת התקררות והתגבשות של המאגמה בתוכו.
מניעה כזו יכולה להתקיים רק באמצעות הזנה חוזרת של חום לפרוטו-תא בצורה של הזרמה חוזרת של מאגמה.
הדרך הסבירה ביותר לכך היא אם בדייק המזין הראשוני התרחשה הזרמה חוזרת של מאגמה משכבות נמוכות יותר.
הזרמה חוזרת בדייקים באמצעות צברים של מאגמה היא תופעה מוכרת ומתועדת היטב.
תופעה זו מתרחשת לעיתים כאשר הדייק מגובש כמעט לחלוטין, כאשר מאגמה חודרת למרכזו של דייק ששוליו כבר מצויים בשלבים מתקדמים של התמצקות.
במקרים אחרים מוזרקים זרמים טריים של מאגמה לתוך דייקים בשלבי התמצקות ראשוניים.
עליית מאגמה טרייה מחממת את המאגמה המצויה כבר בתוך מחדר דוגמת סיל או בדייק המוליך אליו.
המאגמה מחממת גם את סלעי הסביבה, ובכך היא מאטה את ההתקררות ומגדילה את משך הזמן הנחוץ להתגבשות.
בשלב זה של התפתחות התא הוא עדיין נתון להתקררות ולהתגבשות.
עם כל הזרקה מחודשת של מאגמה, משתפרים סיכוייו להפוך לתא מאגמה פעיל לאורך זמן.
זאת, מאחר שכל הזרמה של מאגמה מחממת את המחדר – כעת פרוטו-תא, את סלעי הסביבה ההופכים לדפנות התא ואת הדייק המזין.
בתהליך זה יורד הבדל הטמפרטורות בין המאגמה לסלעי הסביבה, ולכן יורד גם קצב ההתקררות.
כאשר מתקיימים שלבים מוקדמים קריטיים אלה, מתפתחת מערכת מגמטית בה למאגמה הנוצרת בעומק יש מוליך מוגדר הקושר את אזור היווצרותה עם תא המאגמה הרדוד.
מערכת מגמטית זו מצויה כנראה מתחת להר הגעש קילוואה בהוואי.
טבעה של המערכת העמוקה להזנת תאי המאגמה עדיין לא ברורה דיה.
הזנה חוזרת בדייקים מספקת מנגנון להתפתחות מערכת מגמטית כזו.
עם זאת, ההזנה החוזרת של המאגמה מבעד למערכת והטמפרטורות הגבוהות השוררות בקרום מצביעים על כך שמערכת כזו מתפתחת לאורך זמן למשהו הנראה פחות ופחות כדייק.
הוולקנולוג ברוס מארש (Bruce Marsh) הציג את מודל "עמודי העיסה המגמטית" (Magmatic Mush Columns).
הוא מתאר צנרת זו כאזור מחומם בעדו חודרת מאגמה שוב ושוב, אשר אינו מתקרר ומתגבש לגמרי כך שהוא תמיד מכיל עיסה גבישית דרכה יכולים צבירי מאגמה לעלות.
עמודי העיסה של מארש מתוארים כסדרה של תאי מאגמה בצורות וגדלים שונים הקשורים זה לזה במוליכים.
מדענים אחרים תיארו מאפיינים דומים כ"צינורות חום" (heat pipes) המשמשים להולכת חום.
אם המאגמה עולה ברציפות או לסירוגין, מערכת צינורות עמוקה זו אינה ברורה לחלוטין.
שני המודלים עשויים לספק הזנה להרי געש שונים או אף להזין הר געש יחיד בזמנים שונים.
לדוגמה, מחקר בקילוואה שנערך במשך 50 שנים טוען כי אספקת המאגמה לתא המאגמה הרדוד היא רציפה למדי ומתרחשת בקצב של כ-0.05 ק"מ מעוקב לשנה.
לפני שנת 1950 הייתה הפעילות בקילוואה דלה יותר, וקצב ההזנה חושב כ-0.009 ק"מ מעוקב לשנה – קצב המצביע על כך כי גם אם ההזנה רציפה, קצבהּ עשוי להשתנות באופן משמעותי לאורך זמן.
מדידות שנערכו בהר הגעש קרפלה (krafla) באיסלנד בשנים 1984-1975 מצביע על אספקה רציפה של מאגמה בקצב של כ-5 מטרים מעוקבים בלבד לשנה.
דפוסי התפיחה וההצטמקות במהלך המדידות היו דומים לאלה הנראים בקילוואה.
עם זאת, בתקופות פעילות של קרפלה במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 חלו פסקי זמן ארוכים של חוסר געשיות.
פסקי זמן אלה מצביעים על אספקת מאגמה רציפה במשך כמה שנים פעילות, המופרעת או מתמעטת משמעותית ביניהן.
הפעילות הגעשית באסקיה בשנת 1875 מוכיחה כי אספקת המאגמה לתא חלה בהפסקות.
באסקיה התרחשו גם התפרצות פליניאנית ריוליטית משמעותית וגם התפרצות בזלתית מתוך סדקים.
שני סוגי ההתפרצויות נראו כנגרמים על ידי הזרמה פתאומית של מאגמה בזלתית מעומק רב אל תא המאגמה הרדוד.
לאופן האספקה – רציף או מקוטע – השפעה על תדירות ואופי ההתפרצויות במערכת הגעשית.
עם זאת, במונחים של הישרדות תא המאגמה, הגורם החשוב הוא סדירות סבירה של אספקת מאגמה טרייה למניעת התמצקות של תא המאגמה.
מוכרים מאגרי מאגמה עתיקים רבים – תאי מאגמה ומחדרים פלוטוניים מוצקים כעת, שנחשפו בעקבות סחיפה.
מתאי מאגמה ומחדרים אלה מגיע המידע הישיר ביותר על טבעם של מאגרים רדודים, המצביע על ההבדלים הגדולים ביניהם בגודל ובצורה.
תאי מאגמה נבדלים זה מזה גם בסוג המאגמה שהם מכילים.
הרכב המאגמה עשוי להיות בזלתי, אנדזיטי וגרניטי, ומהווה אחד המאפיינים הקובעים את תדירות ועוצמת ההתפרצויות.
צורתם של תאי מאגמה נוטה לעבור שינוי נרחב ממבנה גאומטרי פשוט של לקולית או סיל למבנה מפותח ומורכב מאוד.
צורת התא מתפתחת במהלך הזמן באמצעות צירוף של תהליכים גאולוגיים, הכוללים מעוות טקטוני, סדיקה של סלעי הסביבה, התמוטטות טריזית והתקררות המאגמה הגורמת להתכווצות תוכן המאגר ולקריסה של דפנותיו.
לעיתים יהיה להר געש תא מאגמה עמוק יותר שיזין את התא הרדוד המצוי קרוב לפני השטח.
בזמן התפרצות מתרוקן תא המאגמה – כולו או חלקו, והסלעים המקיפים את התא קורסים פנימה.
במידה ונפלטה כמות מאגמה גדולה – יאבד התא מנפחו התומך בדפנות.
אחד ההבדלים הבולטים ביותר בין תאי מאגמה הוא נפחם.
חשוב לזכור כי נפח התא עשוי להכיל לא רק מאגמה נוזלית אלא גם סלעים בשלבי התגבשות שונים, וכי התא שב וניזון במאגמה חדשה.
קצב צמיחת התא וקצב ההזנה שונה מתא לתא.
מאחר שתאי מאגמה נתונים להתפתחות, עוביים עשוי לנוע בין מטרים אחדים לכמה קילומטרים וקוטרם עד לעשרות ואף מאות קילומטרים.
נפחו של תא המאגמה השוכן מתחת למתחם בושוולד בדרום אפריקה מוערך בין 372,000 ל-600,000 ק"מ מעוקבים.
שיעור התחדשות המאגמה בתא מחושב ל-15-9 ק"מ מעוקבים בשנה.
תא גדול נוסף שוכן מתחת למסיב דופק (Dufek Massif) באנטארקטיקה, וגודלו מוערך ב-175,000 ק"מ מעוקבים.
התא השוכן מתחת לאגן סדברי בקנדה – מכתש פגיעה שנוצר לפני כ-1.85 מיליארד שנים – מוערך בנפח של 30,000 ק"מ מעוקבים.
נפחו של תא המאגמה מתחת לילוסטון מוערך בכ-15,000 ק"מ מעוקבים.
ממחקר של מערכות געשיות עולה כי קיים קשר בין עוצמת ותכיפות ההתפרצויות: התפרצויות בנפח קטן מתרחשות לעיתים תכופות יותר, ואילו התפרצויות בנפח גדול נדירות יותר.
כן נראה כי קיים קשר ישיר בין עוצמת ההתפרצות לבין גודל תא המאגמה המזין את הר הגעש.
צירוף של שני נתונים אלה מדגיש כי נוכחות תא מאגמה במערכת הגעשית לוקחת חלק מכריע בקביעת תדירות ההתפרצויות ועוצמתן.
מחקרים גאופיזיים של הרי געש מצביעים על כך שתאי מאגמה תופחים לפני התפרצות – ראיה לכך שהם מתמלאים במאגמה טרייה.
ככל שהתא יתמלא במאגמה רבה יותר, כן יגדל הלחץ בתוך התא.
כשהלחץ מגיע לנקודה קריטית, נבקע התא.
מאגמה חודרת לסדקים ויוצרת דייקים.
כאשר דייק מתפשט ומתמלא הוא גורם לנסיגת חלק מן המאגמה מתוך התא, וזה מתחיל להצטמק.
אם הדייק מגיע אל פני השטח – הוא יהווה צינור הזנה ותתרחש התפרצות געשית.
לתא המאגמה השפעה רבה על הכימיה של המאגמה הנפלטת בהתפרצות געשית, ולכן גם על תכונותיה הפיזיקליות.
אחסון המאגמה בתאים רדודים מאפשר את התקררותה, את התגבשותה ואת התפתחותו הכימית של הנתך.
לקיומו של התא בתוך המערכת הגעשית השפעה גם על עוצמת ותדירות ההתפרצויות, מאחר שתאי מאגמה מהווים וסתים של הפעילות הגעשית.
תאים קטנים מניבים התפרצויות תכופות אך בעוצמה נמוכה, בעוד תאים גדולים מניבים התפרצויות נדירות בעוצמות גבוהות.
התמוטטות ובקיעה של תא מאגמה וההתפרצות הבאה בעקבותיהן נובעות מאספקת מאגמה טרייה וחמה או מפליטת גזים ואדים לתוך הנתך במהלך התגבשותו.
שני התהליכים גורמים לעליית הלחץ בתוך התא עד לנקודה בה נבקעים דפנותיו.
לעיתים תיפסק או תתמעט הזנת התא במאגמה טרייה וחמה, והנתך הקיים יתחיל לאבד חום אל סלעי הסביבה, להתקרר ולהתגבש בתוך התא.
במהלך התגבשות זו נוצרים גבישי מינרלים השוקעים אל תחתית התא, בעוד שארית המאגמה מידלדלת ביסודות ששימשו לבניית הגבישים.
על פי שורת בואן, מינרלים בעלי טמפרטורת התכה גבוהה ייווצרו ראשונים, והמאגמה הנותרת תהפוך פלסית יותר ויותר ככל שהיא מתעשרת בסיליקה.
תהליך זה נקרא גיבוש מפריט ותוצאתו – סלעי הצטברות ומחדרים שכבתיים, דוגמת מחדר סקרגארד בגרינלנד.
פליטת מאגמה מתא שחל בו גיבוש מפריט יראה תוצרים בעלי הרכבים שונים ותכונות שונות – בהתאם להתבדלות שהתרחשה בתוך התא.
מרכיבים נדיפים דוגמת מים או פחמן דו-חמצני המומסים במאגמה אינם משמשים לבניית המינרלים העיקריים המתגבשים במהלך ההתבדלות, ולכן יוביל הגיבוש לעלייה בריכוז המרכיבים הנדיפים עד להיווצרות בועות של גזים ואדים.
אלה יגבירו את הלחץ בתוך התא ויעודדו את בקיעתו.
תהליך ההתבדלות מרחיק מהמאגמה מרכיבים עשירים במגנזיום חמצני ודלים בסיליקה.
כתוצאה מכך מתעשרת המאגמה בסיליקה ונעשית צמיגה יותר.
תופעות אלה מקדמות את האפשרות כי תתרחש התפרצות אלימה, בניגוד להתפרצות של תא מאגמה שלא עבר התבדלות.
התפרצות הנובעת מתא מאגמה שעבר התבדלות יביא להיווצרות תוצרים בעלי הרכבים שונים, בהתאם למקום בו היו מצויים בתא המאגמה טרם ההתפרצות.
במידה והמאגמה לא תתפרץ אל פני השטח, היא תתקרר באיטיות ותתגבש בתוך התא ליצירת סלעים פלוטוניים.
תא מאגמה הוא מערכת פתוחה, בתוכה יכולים גם להתערב סוגים שונים של מאגמה ליצירת הרכב חדש.
תהליך עירוב מאגמות הוא אחד הגורמים להיווצרות סלעים בינוניים דוגמת מונזוניט ואנדזיט.
סלעים אלה נוצרים באמצעות עירוב מאגמות שונות עם מאגמות עתירות סיליקה.
לאחר התגבשותו של התא עשויה לחדור מאגמה טרייה ולשנות את הרכב התא המקורי.
התוצאה תהיה הופעה של מינרלים סיליקטיים בתוך הרכבים בזלתיים, או הופעת הרכב בזלתי בתוך גופים גרניטיים.
באירוע געשי אחד עשוי להיות יותר ממקור אחד למאגמה.
געשיות דו-אופנית כזו מתרחשת כאשר נוצר מגע בין נפח גדול של מאגמה בזלתית לבין תחתית הקרום.
המאגמה החמה מתיכה את סלעי הקרום ויוצרת מאגמה גרניטית.
שני סוגי המאגמה יוצרים תאים נפרדים, העשויים להתפרץ במקביל.
תאי מאגמה ברכסים מרכז אוקייניים
תאי מאגמה קיימים ברכסים מרכז אוקייניים.
כמה תאים כאלה התגלו מתחת לקרום ברכס המרכז פסיפי באמצעות שיקוף סייסמי נרחב שנערך בשנות ה-80 של המאה ה-20. התאים שהתגלו מצויים כ-2 ק"מ מתחת לפני השטח, ועומקם בין 4-1 ק"מ נוספים.
נתון נוסף, הנלמד מאופיוליטים, הוא כי עוביים של תאים כאלה מגיע ל-6-2 ק"מ.
מיפוי התאים הראה כי חלקם העליון רציף, אך שאר התא נקטע באמצעות העתקי חילוף ומרכזי התפשטות.
קיומם של תאי מאגמה באזורים אלה עולה בקנה אחד עם הגעשיות באזורים הנאו געשיים לאורך צירי פסגתם של הרכסים המרכז אוקייניים, ועם סמיכותו של תחום אי הרציפות מוהורוביצ'יץ' – תחום אי רציפות בין הקרום למעטפת, לפני השטח ברכסים אלה.
על מנת להסביר את עומקם של תאי המאגמה מתחת לרכסים מרכז אוקייניים נהגו שתי השערות:
הראשונה מתבססת על הציפה של המאגמה מתחת לקרום האוקייני.
מודל זה צופה כי מאגמה תתרומם עד שצפיפותה תשתווה לזו של סלעי הסביבה.
עם זאת, תאי המאגמה ברכסים מצויים בעומקים גדולים יותר משניתן לנבא על פי צפיפותה של הלבה הנפלטת מהם.
הבעיות העולות מן המודל הן כי ייתכן וצפיפות המאגמה בתאים גבוהה יותר או שמנגנונים נוספים לציפה שולטים בעומק התא.
מודל נוסף משער כי עומק תא המאגמה נשלט על ידי המבנה התרמי של ציר הרכס.
במודל זה קיים גבול מכני – דוגמת מעבר גמישות-פריכות של המסלע, המונע מהמאגמה להתרומם לגובה שמאפשרת יכולת הציפה שלה.
עומקו של גבול זה בקרום האוקייני והיחס ההפוך בין קצב ההתפשטות ועומק תחום אי הרציפות מהווים תמיכה להשערה זו.
תא כפפות הוא תא בכלי רכב הממוקם מול הכיסא שליד הנהג ומשמש לעיתים קרובות לאחסון חפצים הקשורים לרכב, כגון רישיונות רכב וניירות ביטוח.
מקור השם נובע מייעודו המקורי של התא שנועד לאחסון כפפות.
הכפפות היו נחוצות במקור על מנת לשמור על ניקיון הידיים, או על מנת לשמור על ידי הנהג חמות.
בעבר, בתוך תא הכפפות הייתה מותקנת נורה שהופעלה אוטומטית עם פתיחת התא והקלה על מציאת החפצים.
החל משנות ה-2000, יצרנים רבים הפסיקו לייצר את תא הכפפות עם תאורה פנימית על מנת לקצץ בהוצאות.
תא כתבי הבית הלבן הוא מלכ"ר אמריקני של עיתונאים המסקרים את פעילותו של הממשל האמריקאי ואת הנשיא האמריקני המכהן.
הארגון ידוע בערב גאלה אותו הוא מקיים בשבת האחרונה של חודש אפריל.
בשנה הראשונה של כהונת הנשיא זה מתלכד עם סיום מאה ימים של חסד.
הארגון נוסד ב-25 בפברואר 1914 על ידי עיתונאים, בתגובה לשמועה חסרת בסיס שוועדה של הקונגרס צפויה לבחור מי העיתונאים שיורשו להשתתף במסיבות עיתונאים של הנשיא וודרו ווילסון.
הארגון פועל באופן עצמאי בבית הלבן.
הארגון נודע במיוחד בשל אירוע ארוחת הערב השנתית שהוא מארגן מדי שנה בבית הלבן, בהשתתפות עיתונאים, פוליטיקאים, שחקנים וידוענים, אשר במסגרתו בשנים האחרונות קומיקאי בולט והנשיא המכהן עורכים נאומים הומוריסטיים בפורמט ה-Roast האמריקני.
ארוחת הערב השנתית של תא כתבי הבית הלבן
בשנת 1920 החל הארגון לערוך אירוע זה מדי שנה, אשר הפך מאז למסורת בוושינגטון כאשר במסגרתו בדרך כלל נוהג להשתתף הנשיא האמריקני המכהן או סגן הנשיא.
עד היום השתתפו באירוע 15 נשיאים אמריקנים שונים לפחות פעם אחת.
הנשיא קלווין קולידג' היה הראשון להשתתף באירוע ב-1924. ארוחת הערב מתקיימת באופן מסורתי במהלך שעות הערב של יום השבת האחרון של חודש אפריל במלון הילטון בוושינגטון.
עד 1962 נכחו באירוע רק גברים, על אף שארגון WHCA כלל גם נשים.
איסור זה בוטל לאחר שהנשיא המכהן ג'ון פ.
קנדי סירב להשתתף באירוע אלא אם כן האיסור יבוטל.
לפני מלחמת העולם השנייה האירוע כלל גם קטעי שירה בין הארוחות השונות, הצגה של סרט קצר, ומופע באורך שעה שהתקיים לאחר ארוחת הערב בהשתתפות שחקנים וקומיקאים בולטים.
מאז 1983 מרבית הדוברים הם קומיקאים כאשר החלק המרכזי באירוע נערך בפורמט ה-Roast האמריקאי בו הקומיקאי סוקר את פעילות הנשיא וממשלו באופן הומוריסטי ולעיתים מלגלג כביכול.
ההכנסות מהמכירה של כרטיסים למושבים באירוע מועברות כולן למלגות ופרסים הניתנים לעיתונאים צעירים.
לאורך השנים בוטלו או צומצמו באופן ניכר אירועים אלו בעקבות מקרי מוות של אישים בולטים או בעקבות משברים פוליטיים - בשנת 1930 בוטל האירוע בעקבות מותו של הנשיא לשעבר ויליאם הווארד טאפט.
האירוע בוטל ב-1942 בעקבות כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה.
כמו כן האירוע בוטל ב-1951 בעקבות מה שהנשיא טרומן כינה "אי הוודאות של המצב בעולם".
ב-2017 וב-2018 בחר הנשיא דונלד טראמפ שלא להשתתף באירוע השנתי.
בעשורים האחרונים נהוג בדרך כלל שבמהלך האירוע הנשיא המכהן עורך נאום הומוריסטי או מציג סרטון וידאו הומוריסטי.
המבצעים המרכזיים שלקחו חלק באירוע
תא פרופורציונלי רב-חוטי או תא פר"ח הוא סוג של גלאי חלקיקים בעזרתו ניתן למצוא את המיקום והמסלול של חלקיקים טעונים ופוטונים העוברים דרכו.
התא מורכב מרשת של חוטי חשמל הנמצאים תחת מתח גבוה (האנודה), הנמצאת בתא בעל דפנות מוליכות אשר משמשות כהארקה (הקתודה).
במקרים אחרים, רשת חוטי החשמל יכולה לשמש כהארקה כאשר דפנות התיבה יימצאו תחת מתח גבוה.
כאשר המטרה היא השגת שדה חשמלי אחיד, אשר ימשוך את האלקטרונים והיונים השליליים כלפי האנודה.
התא מכיל בתוכו תערובת גזים ביחסים מדודים וקבועים, הגורמת לכך שכל חלקיק בעל מטען חשמלי יינן את הגז הסובב אותו.
היונים והאלקטרונים החופשיים אשר נפלטים בתהליך, מואצים על ידי השדה החשמלי, מה שגורם לרצף יינון, הנקרא מפל טאונסנד.
האלקטרונים החופשיים שנוצרים בעקבות כך, תחת השפעת השדה החשמלי, מואצים לתיל הקרוב, וגורמים לשינוי בזרם, אשר גודלו תלוי ופרופורציונלי (ומכאן השם) למטען החלקיק העובר בגז.
על ידי מיפוי האותות מכל רשת התיל, ניתן לגלות את מסלול תנועת החלקיק.
תוספות לעיצוב הבסיסי יוצרות גלאים ממוקדים ומדויקים יותר, כגון תא הסחף (Drift chamber), ותא הקרנת זמן (Time Projection chamber).
תערובות הגזים הטיפוסיות בתא הן:
חומרים נוספים הנעשה בהם שימוש בתאים פרופורציונליים הוא:
טטרהמטילסילן נוזלי או אדי טטרהקיסאטילן
בשנת 1968 המציא ופיתח ז'ורז' שרפק, בהיותו בארגון האירופי לחקר הגרעין את התא הפרופורציונלי הרב-חוטי.
המצאה זו הביאה לכך שזכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1992. התא עקף את קצב הגילוי של תא הבועות שהיווה חלקיק אחד או שניים בכל שנייה, ל־1000 חלקיקים בכל שנייה.
התא הפרופוציונלי הרב-חוטי הפיק אותות אלקטרוניים מאיתור חלקיקים המאפשר למדענים לבדוק נתונים באמצעות מחשבים.
תא רב החוטים הוא פיתוח של תא הניצוץ.
לניסויים בפיזיקת חלקיקים, התא הפרופורציונלי הרב חוטי משמש לתצפית מסלול החלקיק.
במשך זמן רב שימש תא הבועות למטרה זו, אך עם שיפור האלקטרוניקה, היו חייבים לייצר גלאי עם קריאה אלקטרונית מהירה (בתאי בועות, בוצעו ונבדקו התצלומים המודפסים שהתקבלו).
תא פרופורציונלי רב חוטי, הוא תא עם חוטים מקבילים רבים, המסודרים כרשת ומחוברים למתח גבוה, כאשר מעטפת המתכת נמצאת על פוטנציאל קרקע.
כמו במונה גייגר, חלקיק משאיר עקבות של יונים ואלקטרונים, הנסחפים לעבר המקרה או אל החוט הקרוב, בהתאמה.
על ידי סימון החוטים עם הזרם, ניתן לראות את מסלול החלקיק.
התפתחות התא אפשרה למדענים לחקור את מסלולי החלקיקים בדיוק רב יותר, ולראשונה להתבונן ולבחון את האינטראקציות הנדירות יותר המתרחשות באינטראקציה בין החלקיקים.
מדידה מדויקת של זמני האותות המתקבלים מן התא הפרופורציונלי, ולקיחה בחשבון את זמן תנועת האלקטרונים לתיל, תאפשר לחשב את מרחק החלקיק הטעון מן התיל.
בכך ניתן להגדיל בצורה משמעותית את דיוק חישוב מסלולו של החלקיק, ועל עיקרון זה מתבססת פעולתו של תא הסחף.
משום כך עיצובו זהה לעיצוב התא הפרופורצונלי, למעט המרחק בין חוטי החשמל, אשר גדול יותר בתא הסחף.
בפעולתו, תא הסחף מאפס את האיבוד באנרגיה הנגרם מהתנגשויות של החלקיקים עם חלקיקי הגז, על ידי האצת החלקיקים באמצעות שדה חשמלי אנרגטי.
שני תאי סחף הממוקמים בניצב אחד לשני, שניהם ממוקמים בניצב לקרן החלקיקים הנכנסים אליהם, מאפשרים גילוי מדויק יותר של מיקום החלקיק הטעון.
הוספת חיישן מרחק נוסף, אשר יגיב לחלקיקים טעונים, תאפשר את מציאת המיקום התלת-ממדי של החלקיק.
במקרה זה גם מהירות החלקיק יכולה להיות מחושבת, על ידי הפרש הזמן במעבר החלקיק בחלקי הגלאי השונים.
מבנה זה למעשה הוא תא הקרנת זמן .
תא כתבי הקרמלין , המכונה גם "תא הכתבים הנשיאותי" הוא השם הלא רשמי של קבוצת עיתונאים שמסקרים באופן קבוע את פעילות נשיא הפדרציה הרוסית.
לעיתונאים של תא כתבי הקרמלין אין תעודות הסמכה ותעודות המספקות אפשרות לבקר בחופשיות בקרמלין ובמקום עבודתו של נשיא רוסיה, אך הם זוכים בפועל לגישה כמעט חופשית לקרמלין.
השם "תא כתבי הקרמלין" משמש מאז אמצע 1992 כאנלוגיה לתא כתבי הבית הלבן (White House Press Pool), עיתונאים המסקרים את פעילותו של נשיא ארצות הברית ומשתתפים בתדריכי הבית הלבן בוושינגטון הבירה.
קבלת אישורים להשתתפות בפגישות של נשיא רוסיה מטופלת מול מחלקת שירות העיתונות שאותה מנהל דובר הקרמלין.
באופן שוטף, אירועי ראש המדינה מכוסים על ידי כ-30 חברות טלוויזיה ורדיו רוסיות, עיתונים, מגזינים וסוכנויות חדשות.
כמו כן מוזמנים גם עיתונאים של סוכנויות מערביות כמו רויטרס, בלומברג וסוכנות הידיעות AP.
כל עיתונאי תא כתבי הקרמלין מוזמנים לאירועים בהשתתפות הנשיא.
אבל עיתונאים וצלמים שמשתמשים בתעודת עובד מורשים לקבל את לוח הזמנים של ראש המדינה.
בדרך כלל מדובר על 3–4 קבוצות עיתונאים באירוע אחד.
מספר התעודות לעיתונאים נע בין 3 ל-30.
בשנת 2006 הרשויות בבלארוס לא אפשרו לעיתונאית ושני צלמים שליוו את נשיא רוסיה להיכנס לבניין בו נערכה פסגת חבר המדינות במינסק, מכיוון שנשיא בלארוס אלכסנדר לוקשנקו לא אהב את הצילומים והכתבות בפרסומים שלהם.
במחאה, כל העיתונאים והצלמים האחרים של "תא כתבי הקרמלין" יצאו מהפסגה.
דוברי נשיא הפדרציה הרוסית שעבדו בתא כתבי הקרמלין
ויאצ'סלב קוסטיקוב - היה מזכיר העיתונות של בוריס ילצין בשנים 1992-1994.
סרגיי מדבדב - היה מזכיר העיתונות של נשיא הפדרציה הרוסית בשנים 1995–1996.
סרגיי יסטרז'מבסקי (אוגוסט 1996 - ספטמבר 1998), בתקופתו נוצר ההרכב הקבוע של "תא כתבי הקרמלין", שהחלו לעקוב אחר פרסומים על הנשיא בתקשורת.
אלכסיי גרומוב שימש כדוברו של ולדימיר פוטין מינואר 2000 ועד מאי 2008.
נטליה טימקובה - מזכירת העיתונות של דמיטרי מדבדב ממאי 2008 עד מאי 2012. בשנות התשעים ייצגה את עיתון הקומסומולץ המוסקבאי בתא כתבי הקרמלין.
דמיטרי פסקוב - דוברו של ולדימיר פוטין מאז מאי 2012.
אנדריי קונדראשוב - מסקר את עבודת הנשיא מאז 2005, עבור רשת רוסיה-1
פאבל זארובין- מסקר את עבודת הנשיא מאז 2005 עבור VGTRK
ויאצ'סלב טרחוב - מכסה את עבודתם של מנהיגי רוסיה מאז 1983, סגן נשיא סוכנות אינטרפקס
אלכסיי משקוב - עובד בסמיכות למזכירות העיתונות הנשיאותית מאז 2001
ורוניקה רומננקובה - חברת תא כתבי הקרמלין מאז 2001, עבור סוכנות הידיעות TASS
נטליה סלבינה - חברת תא כתבי הקרמלין משנת 2001 עד 2015, עבור סוכנות הידיעות TASS
אנדריי קולסניקוב - חבר תא כתבי הקרמלין, משנת 2001 עד 2008, עבור העיתון קומרסנט והמגזין הרוסי פיוניר
איגור שצ'יוגולב - בשנים 1997–1998 סיקר את פעילותו של הנשיא בוריס ילצין.
מאז 2008 שימש כשר התקשורת ותקשורת ההמונים של הפדרציה הרוסית
קסניה קמינסקאיה - חברת תא כתבי הקרמלין משנת 2006 עד 2012,
מרגריטה סימוניאן - חברת תא כתבי הקרמלין משנת 2002 עד 2005, עבור ערוץ רוסיה, כיום העורכת הראשית של ערוץ הטלוויזיה Russia Today.
אנטון ורניצקי - עבור הערוץ הראשון
ולדימיר קונדראטייב - עבור NTV
אלכסנדר ז'סטקוב - עבד בתא כתבי הקרמלין משנת 2001 עד 2013, עבור רשת REN.
אלכסנדר גאמוב עבור "קומסומולסקאיה פרבדה"
פאבל פצ'לקין - חבר תא כתבי הקרמלין מאז שנת 2000, עבור הערוץ הראשון
תא לחץ הוא מכל לחץ לתוכו מוזרם חמצן בלחץ גבוה יותר מהלחץ האטמוספירי, המאפשר שהיית אנשים בתוכו.
תאי לחץ קיימים בגדלים שונים, מתאי לחץ לאדם בודד ועד לתאי לחץ גדולים בהם מקום למספר אנשים, המאפשרים שהייה ארוכה או שימוש להליכים רפואיים שונים.
תא לחץ משמש ככלי טיפולי במסגרת רפואה היפרברית.
הוא אפקטיבי בבמצבים של דקומפרסיה או הרעלת פחמן חד־חמצני, אך הרחבת השימוש בו למצבים אחרים שנויה במחלקות.
במקורם, נועדו תאי לחץ לטיפול בנפגעי תאונות צלילה, ובפרט במקרים של דקומפרסיה.
שימוש ותיק נוסף בתאי לחץ נעשה במתקנים הדורשים שהיה ממושכת מתחת לפני הים וביצוע עבודות הכרוכות בצלילה בעומק רב, למשל תחזוקה של אסדת קידוח.
במקרים אלה, צוות התחזוקה מתגורר במשך תקופת העבודה בתוך תא לחץ, אשר עם כניסתו לתא התא נאטם ולחץ האוויר בו מושווה בהדרגה ללחץ הקיים במעמקי הים, כך שצוות התחזוקה יכול לצאת מהתא בצלילה ולחזור אליו ללא צורך בהשוואת לחצים האורכת שעות רבות.
במאה ה-21 החל שימוש רפואי נרחב בתאי לחץ, עם התרחבות השימוש ברפואה היפרברית לצורך טיפולים רפואיים.
בתקופה זו הוקמו במקביל לתאי הלחץ הציבוריים המעטים תאי לחץ פרטיים רבים, ותופעה זו לוותה בפרסומים הקושרים שימוש בתאי לחץ עם סיוע לשלל תופעות רפואיות.
עם זאת, נכון לשנת 2022, מחקרים שניסו לבדוק את השפעתם של תאי לחץ על אותן תופעות רפואיות לא מצאו במקרים רבים עדויות משמעותיות לאפקטיביות, וחלק מהמחקרים אף הצביעו על האפשרות שתאי הלחץ אף עלולים להחמיר את הבעיה, כך שמידת האפקטיביות של תאי לחץ שנויה במחלוקת.
נכון לשנת 2022, טיפול בתאי לחץ אפקטיבי עבור הבעיות הוותיקות שנועד לפתור, כמו סיוע לצוללים או מטפסי הרים הנמצאים בדקומפרסיה או הרעלת פחמן חד-חמצני.
מסתמנת אף יעילות מוגבלת של תאי לחץ בשיפור מצבם של פצעים קשיי ריפוי, במיוחד כשקיימים הפרעה באספקת הדם לאיבר הנגוע.
עם זאת, לא נמצאו ראיות ברורות ועקביות התומכות ביעילותם של תאי לחץ במגוון תופעות אחרות, דוגמת אירוע מוחי, דמנציה ואלצהיימר, ולא נמצאו ראיות המעידות על כך שתאי לחץ יכולים לשפר את תפקודם הרפואי של אנשים בריאים.
מקרים שונים דוגמת טראומה מוחית מעלים תוצאות משתנות שמקשות על הגעה למסקנה מסוימת.
מחקר ישראלי על 29 חיילים עם תסמינים של הפרעת דחק פוסט טראומטית (PTSD) דיווח על שיפור בעקבות טיפול בתא לחץ.
הסוג המסורתי של תא הלחץ המשמש בטיפולים רפואיים הוא מכל לחץ בעל מעטפת קשיחה.
תאים אלו מסוגלים לפעול באופן רגיל בלחץ של בערך 6 בר (PSI 87).
הגבול העליון נרשם בתא לחץ נסיוני שהגיע ל-70 בר.
גודל התאים משתנה מיחידה של מטופל אחד, דבר המעניק ניידות למכשיר, ועד לתאים בגודל של חדרים שיכולים להכיל 8 מטופלים במקביל.
המבנה של תא קשיח לרוב כולל:
שלד חיצוני בנוי מכל פלדה.
לעיתים ישנם גם מסכים המאפשרים לראות את המתרחש בפנים במקום החלונות האקריליים.