tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב־1 בדצמבר 1964 התאחדו המועצה המקומית המשותפת הדר–רמתיים (שכללה את שלושת היישובים: רמתיים, כפר הדר ורמת הדר) והמושבה מגדיאל, למועצה מקומית מאוחדת בשם "הוד השרון".
בעת האיחוד, ראשי היישובים היו בנימין אבן מהדר–רמתיים, וברוך ליטאי ממגדיאל.
ראש המועצה הנבחר של הוד השרון היה בנימין אבן וברוך ליטאי היה סגנו.
הוד השרון כמועצה מקומית מאוחדת מנתה כ־12,200 תושבים על פני שטח כולל של 22,000 דונם, כמחציתו קרקע המיועדת לעיבוד חקלאי.
במאי 1990, ערב יום העצמאות, קיבלה הוד השרון מעמד של עיר.
העיר החדשה מנתה כ-26,000 תושבים.
ראש העיר הראשון היה עזרא בנימיני.
בשנת 2010 זכתה הוד השרון בפרס דגל היופי מטעם המועצה לישראל יפה.
בפברואר 2017 אושרה הקמת שכונה של כ-2,450 יחידות דיור ושימור אתרים היסטוריים במתחם הנערה אשר מהווה מובלעת של עיריית תל אביב בתוך שטח העיר הוד השרון.
במאי 2020 אושרה הקמת מתחם האגם, המתחם צפוי להיות בגודל של קצת יותר מ-100 דונם בהם יבנו כ-2,500 מ"ר של בתי מלון, כ-18,166 מ"ר למסחר ואף 93,334 מ"ר לתעסוקה וצפויה לקום גם טיילת שתכיל שדרה מסחרית שתתחבר לאגם המלאכותי בפארק הוד השרון.
בנוסף לכל אלו יבנו גם שני מגדלים ורשת שבילי אופניים.
לפי מדד החופש העירוני של עמותת "ישראל חופשית", הוד השרון היא "העיר החופשית בישראל" בשנה השנייה ברציפות, עם ציון 80 מתוך 100.
לפי נתוני הלמ"ס נכון לדצמבר 2010, העיר מדורגת 9 מתוך 10, בדירוג החברתי-כלכלי.
"נוה משה" הוא בית ספר השייך לרשת חינוך עצמאית והוא כולל מספר מצומצם של תלמידים, כחמישים.
"בית הספר הדמוקרטי הוד השרון" פועל החל מ-2001 ולומדים בו כ-400 תלמידים.
בית ספר "שילה", שבתחילה נקרא בית ספר מזרחי, שהוא בית ספר דתי והוותיק ביותר במגדיאל.
ממלכתי קהילתי א', שהיה בית הספר הראשון ברמתיים, הוקם בשנת 1934. בשנת 2010 עבר למבנה חדש, והמבנה הקודם הוסב לבית העירייה.
"תמר" – בית ספר אנתרופוסופי שהוקם בשנת 2009
בית הספר טבע ע"ש יצחק נבון – תל"י – תגבור לימודי יהדות, השם דגש על לימודי יהדות לתלמידים מסורתיים וחילונים.
בשנת 2024 הוחלט לסגור את בית הספר.
בהוד השרון יש שבע חטיבות ביניים –
בהוד השרון שישה תיכונים –
"תיכון מוסינזון" – שוכן בכפר הנוער ע"ש ב.צ.
מוסינזון ונהנה משירותי העירייה משום שהוא עונה על צורכי העיר.
"רמון" – שוכן בצפון מגדיאל והוסד בתאריך ה-3 בספטמבר 2006, אשר נועד לשרת את תושבי שכונת מתחם "200", מתחם "1200" ואת תושבי גיל עמל.
קיימת בעיר מחלוקת האם בנייתו ופתיחתו של בית הספר הייתה צעד נכון, מכיוון שבית הספר מוסינזון יכול היה לקלוט את כל תלמידי מגדיאל.
"תיכון טכנולוגי השרון", שהיה עד שנת [2023] בבעלותה של רשת נעמת.
"תיכון החממה" – הוא תיכון אזורי, ייחודי המבוסס על עקרונות היוטגוגיה.
ו'למידה בהכוונה עצמית', של רשת עמל בפיקוח משרד הכלכלה.
"הדמוקרטי", תיכון שש-שנתי, הפועל כהמשך לבית הספר הדמוקרטי היסודי.
"תמר" הפועל על פי הזרם האנתרופוסופי, כהמשך לבית הספר היסודי והחטיבה "תמר".
מזה 20 שנה פועלת בעיר מועצת נוער עירונית.
מועצת הנוער היא הגוף הנבחר והמייצג של כלל בני הנוער בעיר.
נציגי המועצה נבחרים באופן דמוקרטי בבתי הספר העל יסודיים, תנועות הנוער וגופי הנוער השונים.
מועצת הנוער היא גוף א-מפלגתי שפועל כדי לקדם ולהשמיע את דבר הנוער בעיר וכדי לייצגו בפני מקבלי ההחלטות השונים.
הנוער העובד והלומד, קן "הנשיאים", קן "הציפורים" וקן "רמתיים" ההיסטורי שקיים למעלה מ-80 שנה.
תנועת הצופים, שבט "איתן", לשעבר שלוחתו (שלוחת לביא/בר), שבט "בר" ושבט "געש" צופי הוד השרון.
תנועת נוע"ם, תנועת הנוער של התנועה המסורתית.
תנועת כנפיים של קרמבו, תנועת נוער לילדים עם ובלי צרכים מיוחדים (הסניף הראשון של התנועה)
ארגון חוגי סיירות של קק"ל
למעלה מ-40% מבני הנוער בעיר לוקחים חלק בפעילות תנועות הנוער ותוכניות המנהיגות הצעירה וההדרכה הקיימות בעיר.
כמו כן פועלים בעיר גם הקונסרבטוריון העירוני בהנהלת יעל פלוטניארז והתזמורת הסימפונית הבין-דורית בניצוחו של דוד סופר.
לאחרונה הוד השרון לוקחת חלק במקהלת הנוער היהודית הבינלאומית "הזמיר", אשר מאגדת 50 מקהלות מתוכן 10 פועלות בישראל.
בית יד לבנים – נחנך ב-3 באוקטובר 1993 על ידי ראש העיר עזרא בנימיני.
במבנה נמצאים חדר זיכרון, הספרייה העירונית ומשרדים.
בחזית המבנה נערכים טקסי יום הזיכרון ויום השואה.
פארק ארבע העונות – נחנך ביום העצמאות תש"ן (1990).
בפארק מדשאות רבות ומתקני שעשועים.
הפארק הוקם בעקבות ההתפתחות של חלקה המערבי של העיר, ויועד עבור ילדי העיר.
הפארק משמש מקום לאירועי יום העצמאות בהוד השרון ולפעילויות בחופש הגדול.
אנדרטת הראשונים במגדיאל – היוזמה להקמת האנדרטה עלתה עם חגיגת שישים שנה להקמת מגדיאל שנערכה בשנת 1984. שמות תושבי היישוב בין 1924 ל-1934 נכתבו על האנדרטה.
"המרווה", חברת המים של מגדיאל וצאצאי המייסדים השתתפו במימון הקמתו של האתר.
לבד מהאנדרטה, כולל האתר גן ובו צמחייה מגוונת.
שדרות האוטהקר – שדרה ירוקה שהוקמה לזכרו של הנדבן קרל האוטהקר בשנת 1967. במקום עצים, דשא ומתקני שעשועים לילדים.
ספורטק הוד השרון – הספורטק העירוני של הוד השרון.
נפתח ב-2008, והוא משרת את תושבי העיר למטרות ספורטיביות.
בספורטק מגרשי טניס, כדורסל, כדורגל, "סקייטפארק", פארק שעשועים ומדשאה גדולה.
במקום פועל שבט "געש" של תנועת הצופים.
צריף הראשונים – הצריף הראשון שנבנה במושבה מגדיאל.
נבנה על ידי חיים קולטון ב-1924. לימים הפך למוזיאון המציג את החיים בעבר לעומת החיים בהוד השרון בעת הזו.
קניון עזריאלי הוד השרון – הקניון הראשון בעיר, שהוקם ב-1997. קודם לרכישתו בידי קבוצת עזריאלי בשנת 2008, פעל בשם "מרגלית השרון", וממשיך להיקרא בשם זה בפי תושבי העיר עד היום.
קניון meex שרונים – נפתח ב-2010. בקניון מעל ל-180 חנויות ובסמוך אליו עוברת טיילת, בה מסלול רכיבה לאופניים.
הקניון ממוקם מול לאזור התעשייה נווה נאמן.
גן האם – הוקם לזכר חברת מועצת רמתיים לאה ליכטנטל בשנת 1959 בשטח שנתרם על ידי משפחת ליכטנטל.
גן שעשועים הממוקם בחלקה המערבי של העיר.
גן האחים – חורשת האחים – הגן מנציח את האחים ו שנפלו בקרב.
הוא ממוקם בחלקה הדרומי-מערבי של העיר, בשיכון עממי, ובו גן שעשועים ומדשאה.
פארק עתידים – ממוקם צמוד לחטיבת הביניים עתידים, מתחם 200, וקרוב לתיכון על שם אילן רמון.
בפארק פועל שבט "איתן" של תנועת הצופים וקן "גיל עמל" של תנועת הנוער העובד והלומד.
בסמוך לפארק נמצא המרכז המסחרי "מרכז דוד".
בית מקומי לתרבות (אולם מופת) – אולם ההצגות והתרבות של הוד השרון.
באולם מתבצעות פעילויות עירוניות ומוצגים מופעים והצגות לכל הגילאים.
כיכר אוסישקין במגדיאל (כיכר מגדיאל) – על שם מנחם אוסישקין.
כיכר ובמרכזה עומד בית הכנסת המרכזי במגדיאל.
לאחרונה הכיכר שופצה על ידי העירייה והוקמו שבילי אופניים מסביב לכיכר.
מרכז האומנויות הרב תחומי – המרכז העירוני לאמנות וליצירה.
אנדרטת הנופלים – הוקמה ב-1951. אנדרטה הממוקמת בגן הגיבורים ברמתיים, צמוד לעירית הוד השרון.
על האנדרטה רשומים כל נופלי רמתיים במלחמות ישראל.
אנדרטת השואה – הוקמה ב-1997. אנדרטה הממוקמת ליד אנדרטת הנופלים.
האנדרטה הוקמה על ידי העירייה לזכר ששת מיליון היהודים שנרצחו בשואה.
פארק הוד השרון (אחו-לח) – צמוד להר הזבל.
במקום אגם מלאכותי ואליו מחוברים כמה זרמי נחלים, בעקבות כך מקובל לכנות אותו "פארק האגם".
בפארק ישנם שבילי אופניים ושטחים פתוחים נרחבים.
כיכר הטייסים והנווטים – נחנכה ב-2015. בכיכר מוצגים שרידי מטוס מיסטר אשר הוענקו לעיר ממוזיאון חיל האוויר.
הכיכר נמצאת בצומת הנשיאים-סוקולוב, צמוד לבית בו גר , שנפל במלחמת ששת הימים.
קפה קונדיטוריה וילהיים – בית קפה ותיק שפועל בדרך רמתיים מאז שנת 1949. זכה לפרסום כשהמשורר יהודה עמיחי כתב עליו את שירו "האופה הנפלא".
מרכז הנוער "הבאר" – מרכז נוער וצעירים אשר נחנך ביולי 2013 ומשמש מקום מפגש לבני נוער מכל הגילאים למגוון רחב של תעסוקות שונות, החל ממועצת הנוער העירונית ועד אירועי מפגש חברתיים.
כיכר המושבה – מרכז מסחרי סמוך לתחנת הרכבת הוד השרון - סוקולוב שנפתח בתחילת שנת 2023, הכולל בתוכו בניין משרדים גדול בעל מספר רב של קומות ועסקים בתוכו.
הפועל הוד השרון בכדורגל – משחקת בליגה ב' דרום א'
מכבי הוד השרון בכדורסל – משחקת בליגה הארצית צפון
מכבי הוד השרון – בכדורעף, זוכת אליפות המדינה וגביע המדינה בעונת 2006/2007
מכבי הוד השרון בסיוף אשר מונה חמישה אלופי ישראל בגילאים השונים
הפועל עירוני הוד השרון – אלופי ישראל בשחייה: מיכל ליברמן, אלון שמי, גל כהן גרומי ונטע גבלן.
דרך רמתיים הרחוב הראשי של הוד השרון היה חלק מכביש החוף הישן, עד לסלילת הקטע של כביש 4 מצומת רעננה למורשה באמצע שנות השישים.
ולכן עד אז עברה התנועה לצפון הארץ דרך העיר.
בימינו מתבצעת הגישה לעיר דרך מחלף ירקון מדרום או דרך כביש 531 מצפון.
את העיר משרתות שתי תחנות רכבת: הוד השרון – סוקולוב וכפר סבא – נורדאו שנמצאות שתיהן בגבול בין הוד השרון לכפר סבא ונמצאות על מסילת השרון.
חברת האוטובוסים העיקרית בעיר היא מטרופולין שמפעילה את שירות האוטובוסים העירוני בעיר, וכן שירות בינעירוני לרחבי השרון וגוש דן: בין היתר לכפר סבא, רעננה, הרצליה, פתח תקווה, רמת גן, ותל אביב.
לאפיקים יש קו לראש העין.
בשל מיקומה על ציר מרכזי עובר בה שירות בינעירוני של אגד לירושלים, נתניה, חיפה, חדרה, צפון הארץ ואילת.
בעתיד מתוכנן לעבור בעיר קו M1 של רכבת תחתית המקודם על ידי נת"ע ואמור לכלול ארבע תחנות.
ביולי 2022 עיריית הוד השרון הצטרפה למיזם "נעים בסופ"ש", שמפעיל תחבורה ציבורית חינמית לערים במרכז הארץ בסופי השבוע ובחגים.
סמל העירייה של הוד השרון כולל מספר מאפיינים:
עץ הדר המייצג את היישוב שהתקיים בזכות חקלאות והדרים,
ארבעה תפוזים בצמרת לציון המיקום הגאוגרפי של ארבע המושבות בהוד השרון
גלגל שיניים – לציון התעשייה במקום
שמותיהן של ארבע המושבות שהתאחדו ב-1964 ליישוב חדש ששמו הוד השרון על פי סדר עלייתן לקרקע
במאי 2022, מועצת העיר אישרה כינון ברית ערים תאומות עם העיירה סקרסדייל שבמדינת ניו יורק, ארצות הברית.
נכון לאפריל 2024, מועצת סקרסדייל לא קיבלה החלטה דומה והברית לא יצאה לפועל.
הוגנוטים הוא כינוי שמקורו במאה ה-16 וה־17 לפרוטסטנטים הצרפתים, שרובם המכריע היו נוצרים-קלוויניסטים.
מקורו של השם אינו ברור.
ייתכן כי הוא משמו של בזנסון איג (Besançon Hugues) , מנהיגה של ה"מפלגה הקונפדרטיבית" בז'נבה, או שיבוש צרפתי למילה הגרמנית איידגנוס (Eidgenoss), שפירושה חבר בקונפדרציה – כלומר, שווייצרי.
מפלגתו של איג נקראה "קונפדרטיבית" מכיוון שהם תמכו בברית בין ז'נבה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
תאוריה זו נתמכת בעובדה שהכינוי "הוגנוט" התייחס בצרפת בתחילה לכל הקונספירטורים (כולם חברים אריסטוקרטים בכנסייה הפרוטסטנטית) שהיו קשורים ל"קנוניית אמבואז" ב־1560, ניסיון שכשל לנשל את בית גיז (Guise) מכוחו הפוליטי בצרפת.
לו הצליח הניסיון, היה לו האפקט הצדדי של כינון יחסים עם השווייצרים.
לפיכך, "איג" יחד עם "איידגנוט" נעשה ל"הוגנוט", כשהמטרה של השם היא לקשר בין הפרוטסטנטים לבין עמדה פוליטית לא אהודה.
רוש, בספרו "ההיסטוריה של ההוגנוטים", כותב כי "הוגנוט" הוא:
"צירוף של מילה פלמית ומילה גרמנית.
באזור הפלמי של צרפת, לומדי מקרא שהיו מתאספים בבתי חבריהם על מנת ללמוד נקראו 'האוס חנוטן' (Huis genoten), או 'חברי בית', כאשר סמוך לגבולות השווייצריים והגרמניים הם נקראו 'אייד גנוסן', או 'חברים לשבועה', כלומר, אנשים שהיו קשורים זה לזה בשבועה.
המילה הועברה לצרפתית כ'הוגנוט', שבדרך כלל השתמשו בה לשלילה.
המילה נעשתה, לאחר 250 שנים בערך של פחד וניצחון לחלופין, לתו של כבוד וגבורה".
כמבשרי ההוגנוטים אפשר למנות צרפתים קתוליים שתמכו ברפורמות, כמו ז'אק לפבר.
מאוחר יותר, ההוגנוטים הלכו אחר התנועה הלותרנית, ולבסוף הצטרפו לקלוויניסטים.
הם אימצו את דעותיו של ז'אן קלווין, שראה במרטין לותר פשרן והטיף לדחייה גורפת יותר של המסורות, האמונות והמוסדות שטרם הרפורמציה.
כחלק מהשקפת העולם הקלוויניסטית על ריבונותו הגמורה של האל והיותו יודע-כל, האמינו ההוגנוטים שהוא בחר טרם הזמן את אלו שיושיע ואת אלו שיישלחו לגיהנום לנצח-נצחים.
מקס ובר ואחרים סברו שהצורך להפגין הצטיינות, ובכך לאשר שהאל אכן בחר בהם, מסבירים את נטייתם של ההוגנוטים ויתר הקלוויניסטים למוסר עבודה ולשגשוג כלכלי.
מעל לכל, ההוגנוטים נודעו בביקורת החריפה שלהם כלפי צורות הפולחן שהיו נהוגות בכנסייה הקתולית.
הם האמינו כי המיסה, התמונות, הקדושים, העליות לרגל, התפילות וההיררכיה של הכניסה הקתולית לא עזרו לאף אחד להגיע לגאולה.
הם ראו את האמונה הנוצרית כדבר שצריך להנחות חיים קפדניים ומלאי אמונה, תוך ציות לחוקים המקראיים, ומתוך הכרה ברחמנותו של האל – ולא כקיום טקסים עם המתים ואובססיה עם המוות.
כפרוטסטנטים אחרים, גם הם האמינו כי הכנסייה הקתולית צריכה לעבור טיהור רדיקלי מטומאותיה, וכי האפיפיור מייצג ממלכה חילונית-ארצית ששלטה כדיקטטור על העולם הרוחני ושבסופו של דבר תיפול.
רטוריקה שכזו נעשתה חריפה יותר ויותר ככל שהאירועים נמשכו, וגרמו לשנאה כלפי הממסד הקתולי.
ההוגנוטים עמדו בפני רדיפות שיטתיות מתחילת הרפורמציה; אך פרנסואה הראשון (מלך 1515-1547) הגן עליהם בתחילה מפני חוקים שהועברו בפרלמנט שנועדו לפגוע בהם.
"אירוע הפוסטרים" של 1543 שינה את גישתו של המלך כלפיהם, והוא הפסיק להגן עליהם מפני רדיפות.
מספרם של ההוגנוטים גדל בצורה ניכרת בין 1555 ל־1562, במיוחד במעמד האצולה ואצל העירוניים.
בזמן זה, מתנגדיהם של הפרוטסטנטים כינו אותם הוגנוטים, אך הם קראו לעצמם "מתוקנים", כלומר אלו שכבר עברו רפורמה.
הכינוס ("סינוד") הארצי הראשון שלהם התקיים ב־1558, בפריז.
עד 1562 הם מנו לפחות כמיליון מאמינים, בעיקר בדרום ובחלקים המרכזיים של צרפת.
מספר ההוגנוטים בצרפת מעולם לא עלה על שני מיליון מאמינים, בהשוואה לשישה-עשר מיליון קתולים צרפתים באותה התקופה.
ההוגנוטים התנגדו באלימות לכנסייה הקתולית וברוב הערים עליהם הצליחו להשתלט הם תקפו איקונות, מנזרים וכנסיות.
המזבחות, הדמויות בכנסייה ולעיתים אף הבניינים עצמם נותצו.
ההתקפות החריפות ביותר היו בערים בורז', מונטובן ואורליאן.
ב־1561 ה"אדיקט של אורליאן", לדוגמה, הכריז על סיום הרדיפות; וה"אדיקט של סן ז'רמן" הכיר בהם לראשונה (1 בינואר 1562).
בתגובה להשפעה ההוגנוטית הגוברת וההקלות בחוקים נגדם האלימות הקתולית נגדם החריפה.
המתיחות הובילה לשמונה מלחמות אזרחים, שביניהן תקופות של שקט יחסי, בין 1562 ל־1598. עם כל הפרה של השלום, האמון של הפרוטסטנטים בכס הקתולי פחת, האלימות נעשתה חמורה יותר והדרישות הפרוטסטנטיות גדולות יותר, עד שלבסוף ב־1598 הייתה הפסקה לאורך זמן באלימות.
מלחמות הדת בצרפת החלו בטבח של כ־30 הוגנוטים בוואסי (כמה מקורות האוהדים לפרוטסטנטים מוסרים על כאלף הרוגים), ובפציעתם של כ־200, ב־1 במרץ 1562. ההוגנוטים הפכו את עצמם לתנועה פוליטית של ממש.
דרשנים פרוטסטנטים הובילו צבא משמעותי וחיל פרשים רציני, אותם הוביל האדמירל גאספאר דה קוליני השני.
אנרי מנווארה ובית בורבון הציבו עצמם לצד ההוגנוטים, ובכך הוסיפו עושר ואדמות לצד הפרוטסטנטי, שבשיאו עמד על כשישים ערים בצורות ואיים על הכתר הקתולי ועל פריז עצמה.
במה שנודע כטבח ליל ברתולומאוס הקדוש, בין ה־24 באוגוסט ל־17 בספטמבר 1572, הרגו הקתולים הוגנוטים רבים בפריז.
מעשי טבח דומים אירעו בערים אחרות בשבועות הבאים, כאשר ההערכה היא שנהרגו כ־70,000 איש.
חנינה שהוענקה ב־1573 הצדיקה את הרוצחים.
המלחמה החמישית כנגד ההוגנוטים החלה ב־23 בפברואר 1574, והמאבק המשיך עד 1598, כאשר אנרי מנוואר, שהפך לקתולי לאחר הכתרתו כמלך צרפת אנרי הרביעי, הכריז על "האדיקט של נאנט", ובו הוענקו לפרוטסטנטים זכויות השוות לקתולים, וחופש פולחן במחוזותיהם.
עם זאת, האדיקט הגן על אינטרסים קתוליים בכך שמנע הקמת כנסיות פרוטסטנטיות באזורים הקתוליים.
לואי הארבעה עשר (מלך 1643-1715) החל לרדוף את הפרוטסטנטים שוב, והשתמש בחייליו כדי להקשות על חיי ההוגנוטים עד שרבים מהם המירו דתם לנצרות הקתולית או ברחו.
שיטת השכנוע של לואי הארבעה עשר נקראה "דרגונד" (Dragonnade) על שם הפרשים שכפו על הפרוטסטנטים הצרפתים לבחור בין המרת דת, מוות או בריחה.
הפרשים הצרפתים נקראו דרגונים בשל הדרקון שהתנוסס על דגל הקרב שלהם.
ב־1685 לואי ביטל את האדיקט של נאנט, המגן על ההוגנוטים והכריז על הפרוטסטנטיות כלא חוקית ב"אדיקט של פונטנבלו".
עם ההכרזה, נמלטו הוגנוטים רבים מצרפת ומצאו מקלט בארצות הפרוטסטנטיות השכנות, אנגליה והמושבות הולנד, שווייץ ופרוסיה:
באנגליה: פליטים הוגנוטים ברחו בהמוניהם לשורדיץ', לונדון.
הם ייסדו תעשיית אריגה משמעותית באזור ספיטלפילדס, ובוונדסוורת'.
פליטים הוגנוטים ברחו מהעיר טור שבצרפת ובעקבות כך תעשיית המשי שייסדו שם הושמדה כמעט לחלוטין.
באמצעות הידע והניסיון שלקחו איתם לצפון אירלנד, עזרו להקים את תעשיית האריגים האירית.
אנדרו לורטי, סופר ותאולוג הוגנוטי מוביל, שהנהיג את הקהילה ההוגנוטית בלונדון, פרסם את הביקורת ההוגנוטית על הכס הקדוש ועל דוקטרינת הטרנסובסטנציאציה.
במושבות: הוגנוטים רבים ברחו לשלוש עשרה המושבות של בריטניה באמריקה, הראשונים ב־1624. אחד מהם היה צורף בשם אפולוס ריבר שבהמשך חייו שינה את שמו לפול רביר.
לימים הוא העניק את שמו ואת מקצועו לבנו, פול רביר, המהפכן האמריקאי המפורסם.
מתיישבים הוגנוטים ייסדו את ניו רושל במדינת ניו יורק, ואחת משכונות ניו יורק נקראה "הוגנוט" על שמם.
בברנדנבורג-פרוסיה: שליטה הקלוויניסט של פרוסיה באותה עת פרידריך וילהלם קיבל בזרועות פתוחות את הפליטים ההוגנוטים, שביניהם היו אנשי מקצוע ומסחר מיומנים, על מנת שיאכלסו מחדש את ארצו השסועה ממלחמות.
הוא פרסם את צו פוטסדם המזמין את הפליטים להתיישב בברנדנבורג.
בעקבות הצו, התיישבו בברנדנבורג יותר מ-20,000 הוגנוטים, ועם מותו של פרידריך וילהלם בשנת 1687 היוו ההוגנוטים כ-20 אחוזים מתושבי ברלין.
ב־31 בדצמבר 1687 עלתה קבוצת פליטים הוגנוטים על ספינה על מנת לייסד מושבה בכף התקווה הטובה (בדרום אפריקה המודרנית).
הרדיפות של הפרוטסטנטים הסתיימו ב־1764, והמהפכה הצרפתית ב־1789 העניקה להם זכויות אזרח מלאות.
ההוגנוטים התמחו בבנקאות וכלכלה וייסדו בנקים רבים בשווייץ, באזור ז'נבה.
הוד התפתחותו הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Thor #134 מנובמבר 1966 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
הוד התפתחותו הוא האלטר אגו של הרברט אדגר וינדהאם, סטודנט ממנצ'סטר, אנגליה אשר למד באוניברסיטת אוקספורד בשנות ה-30 של המאה ה-20 והתעניין בממצאיו של הביולוג הגנטי נתניאל אסקס.
הוא החל להתנסות במניפולציה גנטית ובנה מכונה לה קרא "מאיץ גנטי".
בעזרת מכונה זו הוא ניסה לגרום להתפתחותן האבולוציונית של חולדות.
בהמשך, הוא השתמש בכוחותיו כדי ליצור מוטציות או צורות חיים לא מוגדרות בעלי אופי והתנהגות אנושית המצייתים לפקודותיו.
בדרך כלל הוא משתמש בסוגי בעלי חיים מסוכנים כדי שמשרתיו יהיו חזקים ומסוכנים ויוכלו לבצע את מזימותיו הזדוניות, שמטרתן בדרך כלל היא השתלטות על העולם או על אזור מסוים ביקום מארוול.
בעלילת קומיקס שנקראה "מלחמת ההתפתחות", הוד התפתחותו חזר לכדור הארץ לאחר הרפתקאות בעולם חלופי, ונכנס לעימות עם מספר גיבורי-על, ביניהם האוונג'רס ואדם וורלוק, משום שניסה לכפות התפתחות מוטנטית על אוכלוסיית כדור הארץ בעזרת "פצצת ההתפתחות" שלו.
ב"אקס-מן: סדרת האנימציה" משנות ה-90, הוד התפתחותו הופיע בתור אדון ארמון ונדגור שבו ערך ניסויים ב-DNA של יצורים חיים כדי ליצור גזע חדש ועליון שישלוט בבני האדם, הוא כינה את הגזע הזה בתור "האנשים החדשים".
הוא הופיע בפרק שבו ניסה להציב מלכודת למגנטו בכך שחטף את ילדיו קוויקסילבר ומכשפת השני, מבלי לדעת שהם ילדיו.
כמו כן, הוא גרם לוולברין להפוך למוטציית זאב מפלצתי ענק שכמעט חיסל את פרופסור צ'ארלס אקסבייר, לאחר מספר ניסויים שערך עליו, וכן הופיע בפרק שבו הוא נלחם במוטנט גארוק בארץ הפראית הידועה לשמצה.
בסדרת הטלוויזיה "ספיידרמן ללא גבולות" מתחילת שנות ה-2000, הוד התפתחותו הופיע בתור שליט הארץ הנגדית שאליה הגיע מכדור הארץ בתור אסטרונאוט שמאס באנושות וברשע שלה והחליט ליצור גזע של בעלי חיים עם תכונות אנושיות שנקראים "אנשי חיה" כדי שישלטו בבני האדם שלדעתו הם מקור הרשע בעולם.
בהמשך הסדרה הוא מתגלה גם בתור הסבא של אחת מבכירות המורדים בכוכב שנקראת קרן א'ומיילי שמנסה להרוס את שלטונו העריץ מבלי לדעת את הקשר המשפחתי ביניהם.
הדמות דובבה בישראל על ידי יורם יוספסברג.
דמותו של הוד התפתחותו ערכה את הופעת הבכורה שלה ביקום הקולנועי של מארוול "שומרי הגלקסיה: חלק 3", בגילומו של צ'יקוודי יוג'י.
ולדיסלב הוגו דיוניזי שטיינהאוס (בפולנית: Władysław Hugo Dionizy Steinhaus; 14 בינואר 1887 - 25 בפברואר 1972) היה מתמטיקאי ומחנך יהודי-פולני.
הוגו שטיינהאוס נולד ביאסלו, שבגליציה בחצי הדרך בין לבוב לקרקוב.
הוא למד באוניברסיטת לבוב, באוניברסיטת מינכן ובאוניברסיטת גטינגן.
הוא עשה את עבודת הדוקטורט בהדרכת דויד הילברט בשנת 1911.
שטיינהאוס היה פרופסור באוניברסיטת לבוב (1920–1941), שם נמנה עם אסכולת לבוב במתמטיקה, ובאוניברסיטת ורוצלב (1945–1961) ולאחר מכן באוניברסיטת נוטרדאם שבאינדיאנה, ארצות הברית (1961–1962), ובאוניברסיטת סאסקס שבאנגליה (1966).
הוא חיבר עבודות רבות (מעל 170) בתחומי האנליזה המתמטית ותורת ההסתברות.
יחד עם סטפן בנך הוכיח את משפט בנך-שטיינהאוס.
בשנת 1938 הוא היה הראשון שניסח משפט כריך החזיר.
בנוסף לפרסומים מתמטיים הוגו שטיינהאוס היה ידוע כמחבר פתגמים, שרובם פורסמו אחרי מותו.
בשנת 1995 נערכה בוורוצלב תחרות בינלאומית ביצירת פתגמים שבה ניצח אנדז'יי מייבסקי.
הוגט דרייפוס הייתה צ'מבליסטית יהודיה צרפתית.
הוגט דרייפוס נולדה במילוז, אלזס, למשפחה יהודית.
היא החלה ללמוד נגינה בפסנתר בגיל ארבע.
כשפרצה מלחמת העולם השנייה גורשו כל היהודים מאלזס ועימם גם משפחת דרייפוס, שברחה לוישי.
ב-1942, משגברה הסכנה ליהודים גם שם, ברחה המשפחה לשווייץ, שם היו להם קרובי משפחה רחוקים ושם שהו עד תום המלחמה.
בשנת 1946 התחילה לעבוד עם המורה ידוע השם לפסנתר לאזאר לוי.
בשנת 1950, כשנודע לה שהמוזיקולוג נורברט דיפורק יעביר קורס מיוחד על המוזיקה של יוהאן סבסטיאן באך (לציון שנת המאתיים למות באך) בקונסרבטואר של פריז, נרשמה לקורס ונשארה ללמוד בקונסרבטואר למשך ארבע שנים.
נוסף לשיעורי פסנתר, למדה גם צ'מבלו באקדמיה צ'יאניה דה סיאנה אצל רוג'רו ג'רלין, מי שהיה תלמידה של מחדשת מסורת הצ'מבלו, ונדה לנדובסקה.
כעבור שנים, ב-1956, זכתה דרייפוס בתחרות הצ'מבלו הבינלאומית בז'נבה, שווייץ, ניצחון שהציב אותה בחזית עולם המוזיקה העתיקה של הרנסאנס והבארוק וכדמות בולטת בהשבת הצ'מבלו לצרפת.
כלי הנגינה החביב עליה היה צ'מבלו מעשה ידיו של היינריך המש, בונה צ'מבלו גרמני.
הכלים המשובחים ביותר שלו נבנו בפריז במאה ה-18 ולעיתים קרובות משווים אותם עם אלה שבנה בלאנשה, גם הוא בונה צ'מבלו ידוע-שם.
דרייפוס לימדה בסקולה קאנטורום, בסורבון בפריז ובקונסרבטוריון הלאומי למוזיקה ומחול בליון.
כמו כן הייתה בצוות המורים באקדמיה הבינלאומית לעוגב ולמוזיקה עתיקה ובאקדמיה וילקרוז למוזיקה.
באשר למעמדה כמורה, רמתם הגבוהה ומספרם הרב משמעותית של הצ'מבליסטים המזדהים עם תלמודה, כגון כריסטוף רוסה, אוליביה בומון, יאניק דה גאיאר, נואל שפיט וז'ורי ויניקור, מדברים בעד עצמם.
דרייפוס ישבה דרך קבע בחבר השופטים בתחרות הצ'מבלו הבינלאומית בפריז.
הקונצרטים הרבים שלה, כיתות האמן וההקלטות שערכה הביאוה לעבוד עם מספר רב של אישים ידועים בעולם המוזיקה, בהם פייר בולז, ברונו אמאדוצ'י, האנס ירג לאנגה, ז'אן-פייר רמפל ועוד.
הוגו שפרלה היה גנרל-פלדמרשל גרמני בלופטוואפה במלחמת העולם השנייה.
שפרלה נולד בלודוויגסבורג, והצטרף לצבא הגרמני, לגדוד רגלים ב-1903. עם תחילת מלחמת העולם הראשונה הצטרף לשירות האוויר הגרמני (Luftstreitkräfte) ושימש עד תום המלחמה כטייס וכתצפיתן.
בשנת 1916 התרסק ושהה כחודשיים בבית החולים.
לאחר החלמתו המשיך לטוס, שירת בתפקידי פיקוד שונים, וזכה לעיטורים.
עם סיום המלחמה הגיע שפרלה לדרגת האופטמן.
שפרלה הצטרף לפרייקור בעלי הנטייה הימנית הקיצונית, אך לאחר פירוקם שב והצטרף אל הרייכסווהר.
מכיוון שעל פי הסכם ורסאי נאסר על גרמניה להחזיק כוח מוטס, הוצב שפרלה בתפקידי קרקע, בין היתר כמפקד יחידת ארטילריה.
במקביל הוא עבר קורס השתלמות בברית המועצות באתר בסיס ליפצק.
לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון, החל שפרלה בהכנות חשאיות לקראת הקמת כוח אווירי לצבא גרמניה.
בשנת 1935 עם הקמת הלופטוואפה הצטרף שפרלה לשירותיו.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד שימש שפרלה כמפקד לגיון הקונדור, כאשר וולפרם פון ריכטהופן שימש כראש המטה שלו.
שפרלה הצטיין במהלך המערכה על צרפת בה פיקד על "צי האוויר השלישי" (Luftflotte 3), יחידה אווירית המקבילה מבחינת סדרי הגודל לארמייה בצבאות הקרקע.
לאחר מכן מונה לדרגת גנרלפלדמרשל של הלופטוואפה.
שפרלה היה בין הטוענים כי בטרם יתחילו הגרמנים בפלישה הקרקעית לבריטניה, שתוכננה כמבצע ארי ים, על הלופטוואפה להשמיד את חיל האוויר הבריטי, ה-RAF.
צי האוויר השלישי של שפרלה מילא תפקיד חשוב במהלך הקרב על בריטניה בין יוני 1940 לאפריל 1941.
לאחר תחילת מבצע ברברוסה, הפלישה לברית המועצות, הופנו רוב מאמצי הלופטוואפה לחזית המזרחית.
שפרלה נותר מפקדו של צי האוויר השלישי במערב, שהיה כוח חלש יחסית.
ביום הפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944 עמדו לרשות שפרלה להדיפת הפלישה רק כ-400 מטוסים, כחצי מהם לא-מבצעיים.
באוגוסט 1944 פוטר שפרלה על ידי היטלר מכל תפקידיו, בשל כישלונו במהלך הפלישה של בעלות הברית.
לאחר המלחמה נתפס על ידי בעלות הברית והואשם בפשעי מלחמה ב"משפט הפיקוד הגבוה" במשפטי נירנברג, אך זוכה.
שפרלה מת במינכן בשנת 1953.
הוגלנד הווארד "הוגי" קרמייקל היה פסנתרן, זמר, מלחין, שחקן קולנוע ומוביל הרכב אמריקאי.
ידוע בעיקר ככותב השירים (שהפכו גם לסטנדרטים של ג'אז): Stardust ("אבק כוכבים"), Georgia On My Mind ו-Heart and Soul ("לב ונשמה").
חוקר ספר השירים האמריקאי הגדול, אלק ויילדר, טען שקרמייקל היה המתוחכם, המוכשר, הנועז והג'אזי ביותר מבין מאות כותבי השירים האמריקאים במחצית הראשונה של המאה ה-20.
קרמייקל נולד בעיירה בלומינגטון שבמדינת אינדיאנה.
אביו היה עגלון וחשמלאי ואמו ניגנה פסנתר כליווי לסרטי ראינוע.
המשפחה נהגה לעבור ממקום למקום בחיפושיו של האב אחר פרנסה.
בגיל שש החל קרמייקל לנגן בפסנתר.
בגיל 18 עזר קרמייקל הצנום בפרנסת המשפחה בעבודות ידיים (בבנייה, במפעל לייצור אופניים ובבית מטבחיים) בעיר אינדיאנפוליס.
הוא פגש את מוביל ההרכב האפרו-אמריקאי רג דובאל (Reg DuValle), שלימד אותו אלתור ג'אז.
מותה ב-1918 של אחותו בת השלוש השפיע עליו עמוקות.
היא נפטרה (כנראה מהשפעת הספרדית) כתוצאה מכך שלמשפחה הענייה לא היה די כסף לתשלום לרופא.
קרמייקל נשבע לא להיות עוד חסר-כל והחליט להפוך למוזיקאי מקצועי.
הוא החל לנגן בנשפי ריקודים.
בשנים 1925–1926 למד באוניברסיטת אינדיאנה ובבית הספר למשפטים של אוניברסיטה זו וקיבל תואר בוגר.
במקביל ניגן במסגרות רבות ופגש בנגן הקורנית ביקס ביידרבק, שהפך לחברו.
בנסיעתו לשיקגו עם ביידרבק, הכיר לו נגן הקורנית את לואי ארמסטרונג, עמו היה עתיד קרמייקל לשתף פעולה בהמשך.
הוא הצטרף למשרד עורכי דין באינדיאנפוליס, שסיפק לו פרנסה.
ב-1927 כתב והקליט את השיר Stardust ("אבק כוכבים").
השיר הוקלט על ידי כמעט כל זמר אמריקאי מאז, מבינג קרוסבי ב-1931 דרך פרנק סינטרה, בילי הולידיי ונט קינג קול ועד פרשנויות של ג'ון קולטריין, רינגו סטאר ורוד סטיוארט.
ההקלטה המקורית של קרמייקל נבחרה על ידי ספריית הקונגרס להכלל באוסף ההקלטות הלאומי.
לאחר מכן זכה להוקרה כאשר "מלך הג'אז" פול וייטמן הזמין אותו לנגן ולשיר עם תזמורתו, יחד עם ביקס ביידרבק, טומי דורסי ואחרים.
עם זאת, קרמייקל עדיין לא שלט היטב בקריאת וכתיבת תווים.
בשלהי 1929 פוטר קרמייקל ממשרד עורכי הדין בו עבד ולאחר זמן קצר עבר לניו יורק עם תזמורתו של וייטמן .
ב-1929, במקביל להתרסקות הבורסה הגיע קרמייקל לניו יורק.
הוא איבד את כל חסכונותיו אך ההקלטה המצליחה של לואי ארמסטרונג לשיר "כיסא נדנדה" (Rockin' Chair) הצילה אותו מבחינה כלכלית באותה עת.
הוא עבד בבית השקעות והמשיך לכתוב שירים עבור חברת ההפקה Southern Music של ראלף פאר, משרות קבועות שסיפקו לו ביטחון כלכלי.
שירו "כיסא נדנדה" (Rockin' Chair) הוקלט (במאי 1930) עם להקה בה השתתפו מיטב כוכבי התקופה, בהם לואי ארמסטרונג, ביקס ביידרבק, ג'ו ונוטי, אדי לאנג, טומי דורסי, בני גודמן וג'ין קרופה.
ב-15 בספטמבר 1930 ניגן עם ביידרבק לראשונה את Georgia On My Mind, הייתה זו הקלטתו האחרונה של ביידרבק.
קרמייקל שר ולווה על ידי "סופרגרופ" שכללה את אדי לאנג, ג'ו ונוטי, ג'ק טיגרדן, ג'ימי דורסי ופי ווי ראסל.
ב-1931 הקליט בינג קרוסבי הגרסה הראשונה של Stardust ("אבק כוכבים").
ב-1933 הכיר את ג'וני מרסר וכתב עמו את השירים Thanksgiving, Moon Country, ו- Lazybones שהפך ללהיט עם מכירות של 350,000 עותקים בשלושה חודשים.
הוא היה חבר לחבורת הכותבים של ניו יורק יחד עם ג'ורג' גרשווין, דיוק אלינגטון, פרד אסטר ואחרים והתבלט כזמר סולן.
בשנת 1935 נישא לרות מנרדי, עבר לקליפורניה והצטרף לחבורת המוזיקאים שמצאו עבודה בהוליווד כגון יפ הרבורג, דורותי פילדס והאחים גרשווין.
ב-1937 הופיע לראשונה בסרט קולנוע, כששר את השיר Old Man Moon בסרט "Topper".
במקביל להצלחה בהוליווד כתב קרמייקל עם מרסר את המחזמר Walk With Music ("לך עם מוזיקה") לברודוויי.
ב-1939 נולד בנו הראשון, הוא קרא לו "הוגי ביקס" לזכר ביקס ביידרבק, חברו הטוב.
הוא גילם בקולנוע את דמותו של "קריקט" בסרט "להחזיק ולאבד" על פי ארנסט המינגוויי עם המפרי בוגרט ולורן באקול והפגין כישורי זמרה ונגינה בפסנתר.
במהלך שנות הארבעים הופיע בעוד 14 סרטים.
בהם "איש צעיר עם חצוצרה" (אודות חייו של ביקס ביידרבק), וזוכה האוסקר "שנות חיינו היפות ביותר".
הוא גם הנחה מספר תוכניות רדיו מוזיקליות.
במלחמת העולם השנייה קרמייקל, שהיה רפובליקני מוצהר ופטריוט אמריקאי, כתב מספר שירים להעלאת המורל והופיע בפני חיילים.
השיר In the Cool, Cool, Cool of the Evening ("בקרירות, קרירות, קרירות הערב") מן הסרט "קבלו את החתן" (Here Comes the Groom) זיכה את קרמייקל לראשונה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר לשנת 1952 (הוא זיכה את ג'וני מרסר, כותב המילים, באוסקר השני שלו).
משנת 1953 אירח תוכניות טלוויזיה, התארח באחרות וכתב והלחין עבור מופעים וסדרות טלוויזיה.
אולם, עליית הרוקנרול מחד והבי בופ מאידך הפכו את סגנונו של קרמייקל למיושן ושירים שכתב לא זכו להצלחה.
גם הצלחת Georgia On My Mind בביצוע ריי צ'ארלס ב-1961 לא זיכתה את כותב השיר בהכרה וחברות תקליטים סירבו להקליט שירים משלו.
למרות זאת, הוא זכה לתמלוגים נאים מהשמעות הסטנדרטים שכתב.
ב-1971 יצר את התוכנית "Hoagy Carmichael's Music Shop" בחברת הטלוויזיה הציבורית PBS בה השמיע גרסאות ג'אז רוק למיטב להיטיו.
ג'ורג' האריסון הקליט במסגרת זו את השירים Baltimore Oriole ו-Hong Kong Blues וג'ון לנון ציין את קרמייקל ככותב השירים המועדף עליו.
קרמייקל נפטר מהתקף לב בקליפורניה ונקבר בעיר הולדתו באינדיאנה.
משפחתו תרמה את פסנתרו וארכיונו לאוניברסיטת אינדיאנה.
איאן פלמינג יוצר סדרת ג'יימס בונד כתב בספרים קזינו רויאל ומונרייקר שבונד דומה לקרמייקל.
הוד ליפסון (נולד ב-1967) הוא מהנדס מכונות ישראלי ופרופסור באוניברסיטת קולומביה שמנהל את "מעבדת המכונות היצירתיות" שם.
בעבר היה פרופסור באוניברסיטת קורנל, שם הוא עמד בראש המרכז למחשוב סינתטי (Computational Synthesis Lab).
מחקריו עוסקים ברובוטיקה בעלת מאפיינים כמו-ביולוגים, כמו יכולת בניה מודולרית.
בשנת 1985 החל ללמוד לתואר ראשון בהנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות ובשנת 1998 סיים דוקטורט בהנדסה ובבינה מלאכותית בטכניון בהנחיית פרופסור משה שפיטלני.
את השתלמות הפוסט דוקטורט המשיך באוניברסיטת ברנדייס ועד לשנת 2001 שימש כמרצה ב-MIT.
בשנת 2008 מונה כפרופסור חבר באוניברסיטת קורנל.
ב-2007 הציג בוועידת TED רובוט בעל מודעות עצמית, פרי פיתוחו.
בשנת 2009 פיתח יחד עם אחד מתלמידיו, מייקל שמידט, את "מכונת אאורקה", אשר מנסה לפענח חוקי טבע ללא ידע מוקדם.
בין השאר המכונה חשפה חוקים פיזיקליים שקשורים לתנודת מטוטלת כפולה באופן שמעיד על כך שהמכונה יכולה לא רק ללמוד אלא גם לייצר ידע חדש שלא היה קודם
הוגרדן (בהגייה פלמית: ˈɦuʝardən, ובאנגלית: ˈhuːɡɑrdən), היא מבשלת בירת חיטה בלגית, שנמצאת בבעלות בלג'יום אינבב - זרוע השיווק האירופאית של ענקית המבשלות אנהאוזר-בוש אינבב.
מבשלה זו מייצרת את מותג הבירה המפורסם הוגרדן המופק מחיטה, אשר קרוי על שמה.
שמה של המבשלה נלקח מהכפר בו הוקמה לראשונה, הוחרדן , כפר הממוקם בסמוך לעיר לוון בבלגיה, אשר היה מוקף בחלקות חיטה רבות.
מבשלה זו אשר על פי הערכות הוקמה בשנת 1445, נחשבת לייחודית במבשלות המיצרות בירה מבוססת חיטה, וכמובילה בתחום.
כבר בימי הביניים נודע כפר הוגרדן בבירות החיטה האיכותיות שלו.
במאה התשע עשרה פעלו בתחומו תשע מזקקות אך בעקבות קשיים, בשנת 1955 נותרה מזקקת "תומיס" כאחרונת המזקקות שפעלה בכפר, ואף היא נסגרה באותה שנה.
כעשר שנים מאוחר יותר החליט חלבן מקומי העונה לשם פייר סליס, להחיות את מורשתן של מבשלות הוגרדן, והחל לייצר בצורה עצמאית בירה מבוססת חיטה באסם הצמוד לביתו.
לתהליך בישול הבירה השתמש סליס במרכיבים המסורתיים של מבשלות הכפר: חיטה, שמרים, כשות, וכוסברה.
ואף הוסיף קליפות תפוזים יבשות.
במטרה להגדיל את התפוקה קנה סליס בשנת 1980 מזקקה שנסגרה מכבר בשם "הוגרדיה".
לאחר ששריפה פרצה במפעל, כפי הנהוג בבלגיה, הציעו מספר מזקקות את עזרתן.
אחת מהן, הייתה המבשלה הגדולה ביותר בבלגיה - אינטרברו.
זו הפכה מאוחר יותר למבשלת בלג'יום אינבב.
מבשלה זו הלוותה לסליס סכומי כסף גדולים על מנת שיוכל לרכוש מבנים נוספים ולשקם את פס הייצור.
עם הזמן החלה לדרוש מסליס להתאים את המשקה לטעם המוני ומסחרי יותר.
מתוסכל, מכר סליס את המבשלה לאינבב, ועזב את בלגיה.
כשהגיע לטקסס החל סליס לעבוד בקדחתנות על הקמתה של מבשלה חדשה.
עם הכסף הרב שהרוויח מהעסקה עם אינבב הקים את "מבשלת סליס" באוסטין, טקסס, אשר נוסדה במטרה להמשיך ולייצר בירת חיטה לפי מה שהגדיר סליס "כמתכון המקורי של הוגרדן".
מבשלה זו נקנתה בסוף על ידי "מבשלות מילר" ואף נסגרה על ידה כאשר הציוד עצמו נמכר לחברה בשם "מבשלות מישיגן".
בישראל מיובאת הבירה על ידי יקבי כרמל יבוא וסחר
וויט ביר (בירת חיטה) - בירת הדגל.
יוצרה לראשונה בשנת 1445, מתובלת בכוסברה וקליפות תפוזים.
בירה זו אינה מסוננת ומכאן מראה הכהה והעכור.
רוז - הושקה לראשונה בשנת 2007, בעלת 4.5% כוהל בנפח.
ניחנת בניחוח פירות ומרקם מלא.
ציטרון - הושקה בשנת 2008, ניחוח פירות הדר, 3% כוהל.
גרנד קרו - הושקה לראשונה בשנת 1985, בעלת 8.5% כוהל.
מהולה במעט וניל, ובעלת טעם המשלב מתיקות וחמיצות מעודנת.
הוד חפר הוא מפעל לשחיטה ולעיבוד של מוצרי בשר הודו ובשר עוף, טריים וקפואים.
בניית המפעל הושלמה בדצמבר 1974 והוא נחנך בטקס חגיגי באפריל 1975. המפעל היה בבעלות של 51% של משקי גרנות ו-49% של מושבי השרון.
הוא זכה למעמד של מפעל מאושר והעסיק באמצע שנות ה-80 520 עובדים.
בשנת 1985 הוא ייצר כ-16,000 טון בשר שהיה כ-44% מכושר הייצור שלו והוא צבר גירעונות.
בתקופה זאת המפעל הפעיל לחץ על חקלאי הסביבה על מנת שלא ישלחו את העופות שלהם למשחטות אחרות.
בין השנים 1990–2005 הפעילה "הוד חפר" בשותפות עם חברת העוף המעולה את חברת "הוד מעולה שיווק".
בסוף שנת 2007 רכשה גרנות, באמצעות חברת הבת שלה, אמבר, את חלקה של מושבי השרון והייתה לבעלים מלאים של החברה.
באוקטובר 2009 רכשה "קבוצת א-ת" (חברה משותפת של "תנובה" ו"אמבר") את "הוד חפר" מידי חברת "אמבר".
ב-6 בנובמבר 2014 אירעה דליפת גז מסוג אמוניה במפעל באזור עמק חפר.
כתוצאה מכך נהרג הכבאי, המנוח רס"ר סאמר עסלי ז"ל מכפר קרע, בן 34 שנים, הותיר אחריו אלמנה ושני יתומים בני 4 שנים ושנה.
בנוסף, 16 אנשים נפצעו בדרגות שונות.
ב-7 באפריל 2015 אירעה דליפת גז מסוג אמוניה במפעל, מספר כבישים נסגרו לנסיעה.
למפעל הוד חפר היה כשרות מהדרין בהשגחת הרב ורנר מחדרה.
הרב דוד ורנר, בגיבוי הרבנות הראשית, אסר באפריל 2000 על משחטת "הוד מעולה" למכור עופות שנפסלו על ידי משגיחי הכשרות למעדניה שעסקה במכר של בשר לא-כשר ליהודים.
המעדניה עתרה לבג"ץ ובעקבות זאת הסכימה הרבנות להעניק תעודת כשרות למשחטה גם אם תמכור למעדניה עופות לא כשרים, אולם קבעה שלא תנתן למשחטה כשרות מהדרין.
בית המשפט העליון פסק כי פרקטיקה זו של הרבנות פסולה והורה להעניק להוד מעולה תעודת כשרות למהדרין.
לאחר פסיקת הבג"ץ העניקה הרבנות תעודת כשרות להוד מעולה, אך הודיעה בפרסום שלה שהדבר נעשה רק בהוראת בג"ץ.
בעקבות זאת נתקבלו במשחטה ביטולים רבים של הזמנות והמשחטה עמדה בפני סכנה עסקית חמורה.
המשחטה פנתה לרבנות והתחייבה שלא תמכור את העופות הלא כשרים למעדניה.
המעדניה עתרה שנית לבג"ץ בדרישה שהמשחטה תחזור למכור לה את העופות הלא כשרים.
השופט מישאל חשין, בפסק דין נוסף, הגיב בחריפות רבה על התנהלות הרבנות באומרו: יתר על כן חשין המליץ לכנסת לבטל את חוק איסור הונאה בכשרות בשל השימוש הבלתי ענייני שנעשה בו.
במקום זאת יש, לדעתו, להסתפק בחוק הגנת הצרכן, שאוסר על הצגת מזון לצרכן בצורה שגויה.
בנוסף, קרא חשין ליועץ המשפטי לממשלה לשקול העמדת אנשי הרבנות לדין על בזיון בית המשפט.
במאי 2013 הודיע הרב דוד יחיאל ורנר רב העיר חדרה, על הורדת רמת הכשרות של המפעל ממהדרין לרגילה, עקב כך הודיע הרב אליעזר מלמד שנכון שלא לאכול ממוצרי הוד חפר.
הרב יוסף קרסיק, רב היישוב בת חפר והמועצה האזורית עמק חפר, שהמפעל מצוי בתחומו, מעניק כיום כשרות למפעל.
כמו כן יש בדיקה של עופות שמועברים מבד"צ לכשרות הרבנות.
קרל וילהלם יוליוס הוגו רימן היה תאורטיקאי מוזיקה ומלחין גרמני.
למד תאוריה אצל פרנקנברגר, פסנתר אצל בארתל ורצנברגר, וכן משפטים ולבסוף פילוסופיה והיסטוריה בברלין ובטובינגן.
אחרי מלחמת צרפת–פרוסיה גמר אומר להקדיש את חייו למוזיקה ונאמן להחלטתו, למד בקונסרבטוריון של לייפציג.
לאחר זאת עשה כמה שנים בבּילֶפֶלְד כמורה וכמנצח, אבל ב-1878 חזר ללייפציג כפריבט-דוצנט באוניברסיטה.
כיון שהמינוי שייחל לו בקונסרבטוריון לא יצא לפועל, יצא רימן לברומברג בשנת 1880, אבל בשנים 1881 עד 1890 היה מורה לפסנתר ותאוריה בקונסרבטוריון של המבורג.
לאחר תקופה קצרה בקונסרבטוריון של זונדרשאוסן, לימד בקונסרבטוריון של ויסבדן (1890-95), אך בסופו של דבר חזר לאוניברסיטת לייפציג כמרצה ב-1895. בשנת 1901 התמנה לפרופסור.
נוסף לעבודתו כמורה, מרצה ומלחין של יצירות פדגוגיות, עשה לו רימן שם בעולם ככותב בנושאים מוזיקליים.
בין כתביו הנודעים ביותר לקסיקון למוזיקה (1882; מהדורה 5 1899; תרגום לאנגלית, 1893-96), מילון שלם של מוזיקה ומוזיקאים, Handbuch der Harmonielehre, מחקר בלימודי ההרמוניה, ו- Lehrbuch des Contrapunkts, מחקר דומה בקונטרפונקט.
כל הספרים האלה תורגמו לאנגלית.
כתביו מקיפים ענפים רבים ושונים בתחום המוזיקה.
בין תלמידיו היו המלחין, הפסנתרן, נגן העוגב והמנצח מקס רגר, המוזיקולוג והמלחין ולטר נימן והמוזיקולוג ויליבלד גורליט.
רימן כתב יצירות רבות לפסנתר, שירים, סונאטה לפסנתר, שש סונאטינות, סונאטה לכינור ורביעיית מיתרים.
הודא ברכאת היא סופרת לבנונית.
הודא, ילידת ביירות, גדלה במשפחה מרונית, אך התחתנה עם מוסלמי, ועזבה את לבנון בשנת 1989 עם שני בניה.
הרומנים שלה מתורגמים לשפות רבות, כמו צרפתית, עברית, אנגלית.
הרומן הראשון שלה, حجر الضحك - "אבן הצחוק" (1990) זכה לתשומת לב גדולה מאוד, כיוון שזו הייתה הפעם הראשונה בספרות הערבית, שסופר העמיד בתור דמות ראשית הומוסקסואל.
על רקע מלחמת האזרחים בלבנון מנסה ח'ליל לברוח לעולם של בישול וניקוי החדר.
חבריו הולכים ונעלמים: נהרגים, בורחים, עוברים לצד השני.
הרומן השלישי שלה, حريث الماء - "בקע המים" זכה בשנת 2001 למדליית נגיב מחפוז לספרות.
שוב אנחנו בתוך מלחמת האזרחים.
הוריו של המספר, ניקולא מיטרי, נפטרו זה מכבר, ועכשיו פולשים לבית פליטים, וניקולא מוצא מקלט בחנות הבגדים של אביו.
ב"מורי, אהובי" (2007) שוב אנו פוגשים ילד שהוריו אינם או לא מתפקדים.
ושוב ההומוסקסואליות עומדת במרכז הספר.
ודיע מנסה למצוא את דרכו בעולם, שבו אין בני-אדם, רק מכונות הרג.
ב"מלכי העולם הזה" (ملكون هده الأرض - 2012) היא פורסת סאגה לאורך כל המאה העשרים בכפר מרוני קטן בהר הלבנון.
ספרה "The Night Mail" זיכה אותה בשנת 2019 בפרס הבין-לאומי לספרות ערבית.
מועדון כדורגל הוגסונד (בנורווגית: Fotballklubben Haugesund) הוא מועדון כדורגל מהעיר הוגסונד בנורווגיה.
המועדון משחק בליגת המשנה הנורווגית.
המועדון נוסד בשנת 1993 לאחר מיזוג 2 קבוצות כדורגל.
המועדון התחיל לשחק בליגה השלישית בנורווגיה ובסוף עונת 1994 הגיע למקום הראשון בליגה השלישית ועלה לליגה השנייה.
המועדון שיחק שנתיים בליגה השנייה ועלה לראשונה לליגת העל הנורווגית בסוף עונת 1996.
בעונת 1997 הגיע לרבע גמר הגביע הנורווגי והפסיד לקבוצת סטרומסגודסט.
בעונת 1998 הגיע לשמינית גמר הגביע הפסיד לקבוצת סקייד.
המועדון שיחק בליגת העל הנורווגית שנתיים.
לאחר מכן שיחק עונה אחת בליגה השנייה, עונה אחת בליגת העל וחזר לליגה השנייה בסוף עונת 2000.
המועדון שיחק בליגה השנייה מעונת 2001 ועד עונת 2009 למעט עונה אחת ששיחק בליגה השלישית.
בעונות 2003, 2004 הגיע לרבע גמר ושמינית גמר הגביע הנורווגי והפסיד לקבוצת רוזנבורג.
בעונת 2007 הגיע בפעם הראשונה לגמר הגביע הנורווגי והפסיד לקבוצת לילסטרום.
בעונת 2008 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת בודה/גלימט.
בסוף עונת 2009 הגיע למקום הראשון בליגה השנייה ועלה לליגת העל הנורווגית.
הקבוצה משחקת ברציפות בליגת העל הנורווגית מעונת 2010. בעונות 2010, 2011 הגיעה לשמינית גמר הגביע והפסידה לקבוצות סטרמגודסט וויקינג בהתאמה.
בעונת 2012 הגיעה לרבע גמר הגביע הנורווגי והפסידה לקבוצת IL הד.
בעונת 2013 הגיעה לחצי גמר הגביע הפסידה לקבוצת רוזנבורג, סיימה את הליגה במקום השלישי והעפילה בפעם הראשונה למפעלים האירופים במסגרת הליגה האירופית בעונת 2014/2015. בסיבוב המוקדמות הראשון ניצחה את קבוצת איירבאס UK ברוטון מויילס.
בסיבוב המוקדמות השני הפסידה לקבוצת סרייבו מבוסניה והרצגובינה והודחה מהטורניר.
בסיום עונת 2025 ירדה לליגת המשנה הנורווגית לאחר שסיימה במקום האחרון.
הוגו דיטר שטינֶס היה פוליטיקאי, תעשיין, איל הון ועיתונות בתקופת הקיסרות הגרמנית ורפובליקת ויימאר.
שטינס נולד במילהיים שבחבל הרוהר.
משפחתו הייתה אמידה והוא נשלח לקובלנץ על מנת ללמוד עסקים, לאחר לימודיו התמקצע ככורה פחם במשך מספר חודשים.
ב-1890 ירש את מכרה הפחם של אביו.
שטינס החל לרכוש מכרות ולבחון דלקים נוספים להשקעה.
עם צבירת הונו, בגיל 23, החל שטינס בהקמת אימפריה כלכלית מבוססת אינטגרציה אנכית שתתבסס על מכרות הפחם, מפעלי עיבוד פלדה, קווי ספנות, שטחי יער עבור עץ ומערכות ייצור והולכה של חשמל.
בשנת 1898 נוסדה חברת החשמל של אזור הריין ווסטפאליה (RWE - Rheinisch-Westfälisches Elektrizitätswerk Aktiengesellschaft) ושטינס היה חבר מועצת המנהלים שלה מהקמתה.
שטינס חבר לפריץ טיסן ויחדיו רכשו השניים רוב במניות החברה.
שטינס, שהיה כהה-עור יחסית, היה בקיא בעסקי כל החברות בבעלותו, התהלך במגפיים כבדים ובבגדי פועלים וניהל את ענייניו באמצעות פתקים.
במלחמת העולם הראשונה גייס אותו אריך לודנדורף כיועץ מיוחד לניצול משאבי הטבע ומפעלי התעשייה של בלגיה לטובת מכונת המלחמה הגרמנית.
במהלך המלחמה המשיך שטינס לרכוש קווי ספנות, בהם קו המבורג-אפריקה וקווי הים הבלטי שבסיסם בפלנסבורג ובכך הבטיח קווים פרטיים ליצוא ויבוא סחורותיו.
לאחר המלחמה היה בין מייסדי מפלגת העם הגרמנית (Deutsche Volkspartei - DVP), מפלגה שדגלה בליברליזם כלכלי ושמרנות מדינית.
בתפקידו הציבורי שימש כנציג המעסיקים במשא ומתן מול נציגי האיגודים המקצועיים.
אף שהיה קפיטליסט מושבע, הצליח להגיע עם נציגי האיגודים להבנות חשובות, שהיוו בסיס לשיתופי פעולה בין מעסיקים ועובדים ברפובליקת ויימר, ובראש ובראשונה הנהגת יום עבודה בן 8 שעות.
במקביל, רכש מספר עיתונים על מנת שיהוו שופר פוליטי ויטיפו למען השלטת חוק וסדר (Gesetz und Ordnung), יעילות כלכלית ודחייה מוחלטת של חוזה ורסאי.
בין העיתונים שרכש היו ה"דויטשה אלגמיינה צייטונג" (Deutsche Allgemeine Zeitung) הברלינאי שנוסד על ידי אוטו פון ביסמרק וה"מינכן-אאוגסבורג צייטונג" (München-Augsburger Zeitung), אחד העיתונים העתיקים ביותר בגרמניה (נוסד ב-1609).
בשנת 1923 ניצל שטינס את ההיפר-אינפלציה באופן משולל-רסן.
הוא ניצל כספים שהפקידו אנשי עסקים גרמנים בבנק בבעלותו בהולנד, על מנת לרכוש מהם את נכסיהם.
בזכות ערוצי יצוא עצמאיים שהחזיק היה בכיסו מטבע חוץ יציב וכך יכל לרכוש בסכומים פעוטים יחסית (שכן הרייכסמארק היה חסר-ערך) עוד ועוד בתי חרושת, ארמונות כפריים, מכרות וקווי ספנות.
כך הפך לבעליו של התאגיד התעשייתי הגדול באירופה שכלל למעלה מ-2,000 חברות.
ב-17 במרץ 1923 הופיע דיוקנו על שער טיים מגזין שכינה אותו "קיסר גרמניה החדש", כן זכה לכינוי "מלך האינפלציה" (Inflationskönig).
שטינס מת ב-10 באפריל 1924 כתוצאה מסיבוך בניתוח כיס המרה, האימפריה שהקים קרסה עם תום תקופת ההיפר-אינפלציה עקב בעיות מימון ואשראי, פחות משנה לאחר מותו.
גרעין האחזקות שלו המשיך להתקיים בתור חברת סטינס בע"מ (Stinnes AG), שמוזגה עם חטיבת הלוגיסטיקה של דויטשה באן.
הֻגְרַַס בֶּן־לֵוִי היה מנצח מקהלת הלויים ועל תקיעת הכהנים בחצוצרות בבית המקדש והיה אחד מחמישה עשר הממונים הקבועים שהיו בבית המקדש.
המשנה במסכת שקלים מתארת את חמישה עשר בעלי התפקידים החשובים בבית המקדש והוגרס בן לוי נכלל ברשימה בתפקיד האחראי על שירת הלויים:
מדי יום לאחר שהקריבו את תמיד של שחר ותמיד של בין הערביים היה מנצח על מקהלת הלוויים שהיו עומדים על דוכן המקהלה בעזרת ישראל בבית המקדש.
מפרשי המשנה בהם תפארת ישראל מסבירים שהוא היה המנצח על המקהלה להתחיל או לסיים, ועל פיו נבחרו כל יום המשוררים לעמוד על הדוכן, וגם שהוא היה המלמדן כיצד לשיר.
אמנם מתפקידו של בן ארזה היה בין היתר לסמן עם הצלצל למשוררים מתי להתחיל ולסיים ברם מי שקבע זאת היה המנצח.
הרמב"ם מוסיף וכותב על התפקיד
להוגרס בן לוי הייתה טכניקה מיוחדת של הכנסת האגודל לפיו להוציא קולות מיוחדים מגרונו ומסופר במסכת יומא על שיטתו של הוגרס: .
המשנה במסכת יומא מזכירה אותו לגנאי מאחר שלא הסכים ללמד את הטכניקה של שירתו לאחרים: ().
כאשר הגמרא אומרת לעיל "על הראשונים נאמר זכר צדיק לברכה" יש מפרשים שהיא מתכוונת בין היתר להוגרס בן לוי אשר נימק מדוע לא רצה ללמד את הידע שלו לאחרים.
המפרשים מסבירים שלא רצה שיכולת השירה הזו תילמד על ידי מי שישתמשו בה לטובת עבודה זרה.
זוע'בי היא רופאה וחוקרת לבנונית-אמריקאית בתחום הנוירולוגיה, חברה באקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית, חוקרת במכון הווארד יוז למחקר רפואי ומנהלת את המכון למחקר נוירולוגי בבית החולים לילדים בטקסס.
זוע'בי היא חלוצה בחקר מחלות נוירולוגיות, ועומדת מאחורי גילוי הגנים האחראיים לתסמונת רט ולאטקסיה ספינוצרבלרית מסוג 1. תגליותיה תרמו להבנת מחלות נוירוגדנרטיביות (עצביות-ניווניות) רבות.
זוע'בי נולדה בשם הודא י.
אלהיברי בשנת 1954 בביירות, בירת לבנון, לאב יצרן שמן זית ואם עקרת בית.
אמה דחפה אותה ללמוד רפואה, כדי שיהיה לה מקצוע אשר יספק לה ביטחון ועצמאות, דבר שהיא האמינה שיהיה הכרחי עבורה כאישה במזרח התיכון.
זוע'בי החלה ללמוד ביולוגיה באוניברסיטה האמריקנית בביירות בשנת 1973, ובשנת 1975, החלה ללמוד בפקולטה לרפואה שבאוניברסיטה.
באותה השנה, פרצה מלחמת האזרחים בלבנון, ומעבר מן הבית אל האוניברסיטה היה מסוכן במיוחד.
הדבר לא עמד בדרכם של זוע'בי וחבריה לכיתה, שהיו נחושים לסיים את שנת הלימודים, והם העבירו את השנה כשהם גרים במרתפי האוניברסיטה.
לקראת סוף שנת הלימודים, אחיה הצעיר של זוע'בי נפגע מרסיס, ובעקבות כך הוריה של זוע'בי שלחו אותה ואת אחיה לשהות במהלך הקיץ בביתם של אחותם הגדולה, שחיה בטקסס, בתקווה שהמצב הביטחוני בלבנון ישתפר עד סוף הקיץ.
ואולם, במשך הקיץ המלחמה גברה, והחזרה ללבנון הייתה מסוכנת מדי עבור זוע'בי ואחיה.
הם החליטו להאריך את שהותם בטקסס, שהות שנמשכה עד היום.
זוע'בי למדה ב בנאשוויל, שם סיימה את ההכשרה הרפואית וקיבלה את תואר הדוקטור לרפואה בשנת 1979.
באותה השנה, זוע'בי החלה להתמחות ברפואת ילדים ב, ובשנת 1982 החלה להתמחות בנוירולוגיה.
היא סיימה את ההתמחות בשנת 1985 והחלה בעבודת מחקר בגנטיקה מולקולרית.
בשנת 1988, הקימה את המעבדה שלה בביילור קולג' לרפואה, שם היא חוקרת עד היום.
כיום זוע'בי נשואה לוויליאם זוע'בי, אותו הכירה עוד מלימודיה באוניברסיטה האמריקנית בביירות, ולהם שני ילדים, ראולה ואנתוני.
בשנת 1983, במהלך הכשרתה כרופאת ילדים נוירולוגית, זוע'בי קראה מאמר על תסמונת רט ונתקלה בילדות הלוקות בתסמונת זו בבית החולים לילדים שבו התמחתה.
היא הייתה מתוסכלת מהעובדה שהיא לא יכלה לספק מענה רפואי עבורן, מאחר שהמחלה הייתה ידועה מעט מאוד למדע.
היא החליטה לפנות לעיסוק במחקר במטרה להגדיל את הידע על התסמונת ולמצוא את הגורם הגנטי שלה, וכך לספק מענה רפואי עבור המטופלים.
זוע'בי היא פרופסור למדעי המוח, נוירולוגיה, גנטיקה מולקולרית ורפואת ילדים בביילור קולג' לרפואה בטקסס.
היא ראש מעבדה העוסקת בחקר מחלות נוירולוגיות ותפקוד המוח, העומדת מאחורי תגליות חשובות.
בשנת 1993, זוע'בי וצוות המעבדה שלה גילו את הגן המעורב באטקסיה ספינוצרבלרית מסוג 1, והבינו את המנגנון העומד מאחורי המחלה.
גילוי זה מאפשר לחוקרים לחפש תרופות שיוכלו לטפל במחלה, ותורם להבנה של מחלות דומות, נפוצות יותר, בהן מחלת אלצהיימר ומחלת פרקינסון.
בשנת 1999, זוע'בי וצוות המעבדה שלה גילו והבינו את תפקידו המשמעותי של הגן , שמוטציה בו גורמת לתסמונת רט, ולבעיות מוחיות רבות אחרות, ביניהן אוטיזם.
כמו כן, המעבדה של זוע'בי עומדת מאחורי גילוי הגן Math1, החיוני לתפקודים רבים במוח.
בימים אלו, המעבדה של זוע'בי עוסקת בין היתר במציאת דרכים לרפא או לעכב את התפתחות המחלות הללו.
זוע'בי זכתה בפרסים רבים, ביניהם:
פרס שאו במדעי החיים ורפואה לשנת 2016, יחד עם אדריאן בירד
שקולניק במדעי המוח לשנת 2014
פרס פרל מייסטר גרינגרד לנשים בולטות במדע לשנת 2013
פרס דיקסון ברפואה לשנת 2013
פרס גרובר במדעי המוח מטעם אוניברסיטת ייל בנוירולוגיה לשנת 2011
פרס פריצת דרך במדעי החיים לשנת 2017
בין זוכי פרס קוולי למדעי הרוח לשנת 2022 על עבודתם החלוצית ומנהיגותם בפיתוח הפרעות במוח
הוּד בדת האסלאם הוא נביא מערב הקדומה, המוזכר בקוראן בסורה הנושאת את שמו - סורת הוד (11) - ובמספר סורות נוספות.
הוד השתייך לשבט (או ממלכת) עאד, שנקרא על שם אבי השבט המתייחס לנח דרך אביו עוץ בן ארם.
המסורת האסלאמית בדרך כלל קושרת את הוד עם צאצאי נח דרך מייסד השבט עאד, בנו של עוץ בן ארם בן שם בן נח.
מסורת אחרת קושרת אותו עם חבר או עבר.
הוא נחשב לאחד מחמשת הנביאים ה"ערביים" המוזכרים בקוראן (הוד, צאלח, אבראהים, שועייב ומוחמד).
הוד נשלח כנביא אל בני עמו כדי להורות להם לעבוד את האל האחד ולנטוש את עבודת האלים המרובים, אך הם לא שמעו לו ולכן האל המיט עליהם חורבן.
שבט עאד ישב באזור הנקרא "אל-אחקאף" (ערבות החול או דיונות), כנראה בדרום ערב.
הוד מופיע מספר פעמים בקוראן:
סורה 23 [המאמינים], פס' 32–41 (לא מוזכר בשמו, אך מובן שמדובר בו)
"קבר הוד" נמצא בעמק בֵּרְהוּת (או בַּלַהוּת) בחצרמוות ומשמש כאתר עלייה לרגל.
מסורות שונות ממקמות את קברו של הוד במקומות אחרים: בין באר זמזם והכעבה, או בקיר המזרחי של המסגד הגדול בדמשק.
הוגוורטס: מדריך לא אמין ולא מושלם הוא ספר אלקטרוני שנכתב על ידי ג'יי קיי רולינג, על הוגוורטס וסודותיה.
הספר יצא לאור ב-6 בספטמבר 2016 בשפות אחדות בעת ובעונה אחת.
Pottermoer Present הוא אוסף של ג'יי קיי רולינג, המציג ספרים קצרים שהוצגו במקור באתר Pottermore.com.
ספרים חושפים את ההשראה של רולינג בכתיבת ספרי הארי פוטר, חושפים פרטים מורכבים על חייהם של דמויות והפתעות מעולם הקוסמים כמו: אוסף של מידע על טירת הוגוורטס, חדר הסודות, מפת הקונדסאים, מצנפת המיון, מחולל הזמן ועוד.
בספר, רולינג רומזת כיצד התכוונה לראשונה ליצור ולשנות דברים מסוימים בספרים ונותנת תובנה כללית על תהליך הכתיבה היצירתית שלה בנוגע לספרי הארי פוטר.
ספר זה אינו חלק מסדרת הארי פוטר, כך שקורא שמצפה לפרטים של קרבות או דיאלוגים כמעט בוודאות יתאכזב; יש שם קסם, הסברים והיסטוריה.
הספר פורסם במקביל לשני ספרים נוספים של רולינג:
סיפורים קצרים מהוגוורטס: כוח, פוליטיקה, ורוחות רפאים מטרידות
סיפורים קצרים מהוגוורטס: גבורה, מצוקה, ותחביבים מסוכנים
הוד רוממותו (נקרא גם "הוד מעלתו" ו"הממון"; במקור בגרמנית: Seine Hoheit) הוא מחזה מאת בנימין זאב הרצל, שנכתב בשנת 1886 והועלה לראשונה ב-1888.
המחזה הוא סאטירה המשקפת את החברה הכוחנית המודרנית של בעלי ההון, העומדת בניגוד למעמד הפועלים, שאנשיו עובדים בעסקים המצויים בבעלות החברה הבורגנית.
הרצל בחר לעסוק בתכנים אלה בעקבות שינויים כלכליים ומדיניים שחלו באירופה של העת החדשה.
שינויים אלה הביאו לחיזוקה של החברה הבורגנית, ולהפיכתה למעמד המשפיע ביותר.
במחזה, הרצל ביקש לתאר את הניגודים החברתיים שנוצרו כתוצאה משינויים אלה.
באוקטובר 1886 סיים הרצל לכתוב את המחזה, ולאחר כשנתיים, בשנת 1888, הועלה המחזה בפעם הראשונה ב-12 בפברואר בתיאטרון הגרמני בפראג, שם זכה לאהדת הקהל.
חלק מהביקורות האוהדות נכתבו על ידי הבמאי היינריך טוולס, אולם המחזה ירד אחרי שלוש הצגות בלבד.
אהדה זו הסבה להרצל גאווה וסיפוק עצמי רבים.
כעבור שבועות אחדים, ב-18 במרץ, הועלה המחזה על הבימה בברלין, ובכך הוגשם חלומו של הרצל.
לצד הצלחתו הבימתית, המחזה היה מושא לביקורת חריפה, שהתמקדה באופן המשחק.
המחזה "הוד רוממותו" נחל הצלחה בימתית רבה, וכתוצאה מכך פרסומו של הרצל הלך וגדל.
הצלחת המחזה העניקה להרצל הכרה והערכה רבה, ובעקבות כך נפתחו עבורו הזדמנויות חדשות שסייעו לו בהמשך הקריירה.
הוד מושונוב (נולד ב-8 ביוני 1989) הידוע בשם הבמה שלו BEMET, הוא אמן מוזיקה אלקטרונית ישראלי, המזוהה בעיקר לצד כלי הנגינה הקיטאר.
בנוסף הוא גם מפיק, מלחין, פסנתרן, ומוזיקאי.
מושונוב שיתף פעולה עם אמנים רבים, וביניהם - מתי כספי, אסף אבידן, אסף אמדורסקי, קפה שחור חזק, אביתר בנאי, אפרים שמיר, ברי סחרוף, שירי מימון, סאבלימינל, אבישי כהן, בורגור, פוג'י בל ועוד.
בנוסף, הוא הפיק מספר סינגלים בין-לאומיים שפרסמו את שמו גם בהודו ובברזיל.
מושונוב נולד בישראל ובגיל 5 כבר החל לנגן בפסנתר ג'אז.
בהיותו בן 13, הקים הוד את להקת הג'אז הראשונה שלו - "שלישיית הוד מושונוב", ובגיל 14 יצא לסיבוב הופעות עם להקתו ברחבי העולם ואף השתתף בתוכנית מיוחדת בערוץ 2 של הטלוויזיה הישראלית בשידור ישיר מ"מועדון מיילסטון - שוני".
מאוחר יותר בשנת 2005 הוזמן הוד על ידי הפסטיבל היוקרתי IAJE בניו יורק לנגן את קונצרט הג'אז הצעיר שלו.
בזכות כישרונו המיוחד במוזיקת הג'אז, זכה הוד במלגה מלאה ללימודים במכללת ברקלי למוזיקה.
בשנת 2004 התקבל ללימודים בבית הספר לאמנויות תלמה ילין שם סיים את לימודי התיכון בהצטיינות ובמקביל החל ללמוד מוזיקה בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב.
בין השנים 2004 – 2007 זכה הוד בשלל פרסים, מלגות ותארים מקרן התרבות אמריקה-ישראל, הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב ומכללת ברקלי למוזיקה שבבוסטון.
בשנת 2008 נבחר מושונוב על ידי משרד התרבות להקליט אלבום הופעה חיה במשכנות שאננים ל"שלישיית הוד מושונוב", אשר שודרה בקול המוסיקה, והיא משודרת בה עד היום פעמים רבות.
בשנת 2009 הפיק את ההצגה המוזיקלית "דרך חגב", המבוססת על סיפרו של עוזי בן כנען, שבוצעה בידי הרכב התיאטרון "ציפורלה", והופיע עמם במשך שנתיים מעל 70 הצגות, ואף זכה בפרסי התיאטרון לעיבוד הטוב ביותר (2010).
בשנת 2010 הוא הוציא את אלבומו השני יחד עם דורון רפאלי בשלישייה משותפת, וקטעים רבים ממנו שודרו לעיתים קרובות ברדיו 88FM.
באותה שנה הוא אף התלווה כמה פעמים למסע הסברה של ניצולי השואה בגרמניה ובפולין, והופיע שם לפני תלמידי תיכון פולנים וגרמנים.
בשנת 2011 התפרסמה עליו כתבה ב על הופעתו בתחרות הג'אז היוקרתית בעולם של מכון ת'לוניס מונק לג'אז, אליה הוזמן על ידי הרבי הנקוק ודנילו פרז, וכן הוא זכה במלגות של שמונה שנים ברציפות מקרן התרבות אמריקה-ישראל.
באותה שנה הוא גם למד מוזיקת כלייזמר בצפת אצל גיורא פיידמן, ולאחר מכן הופיע בקהילות יהודיות בטאיוואן, סין, גרמניה, רוסיה, ואף הופיע בפסטיבל היהודי הבינלאומי בפולין.
בנובמבר אותה שנה במסגרת סיבוב הופעות שלו ברוסיה הוא נפגש עם המוזיקאי איגור בוטמן, וזכה במקום הראשון בתחרות נגן הג'אז האירופי שהתקיימה ברוסטוב על הדון.
בשנת 2012 הפיק מושונוב יחד עם רע מוכיח את מופע העשור לאלבום "מנועים שקטים" של אסף אמדורסקי, שהתקיים בהאנגר 11 בנמל תל אביב ובמבצר שוני, ובאותה שנה גם הוזמן להשתתף בתזמורת הג'אז הישראלית בניצוח של עמיקם קימלמן.
בשנת 2014 עיבד מושונוב את השיר "על שפת הים", שאותו הלחינה אהובה עוזרי למילותיו של חיים גורי, לזמר אריק סיני, והופיע לצד אריק סיני וברי סחרוף במופע הוקרה לחיים גורי בהיכל התרבות באר שבע.
באותה השנה הוא היה שותף להפקת האלבום הראשון של הזמרת והיוצרת רז שמואלי, ובנוסף הלחין ועיבד לה את הלהיטים - פנסים, אף אחד ואת עליי ועלייך.
באותה שנה עבד מושונוב עם המפיק ביל לסוול, ואף השתתף בהפקת התקליט "ימן בלוז", ולאחר מכן עבד על הקלטת אלבום הזהב האחרון של אסף אבידן - "".