tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בסדרה תוארו במפורש התנאים המחרידים במחנה והאכזריות שמולה עמדו הנשים במהלך הכליאה.
בין הנושאים שבהן עסקה הסדרה היו אונס, לידת עובר מת, לסביות, התאבדות, הפלה והמתת חסד.
קול גילמה את דמות הרופאה, שהייתה קשוחה ורשמית ועם זאת גם טובת לב.
היא שיחקה בסדרה בין השנים 1981 ל-1985 במשך שלוש עונות ובפרק ספיישל אחד.
באותה תקופה גילמה קול תפקיד נוסף של הלקוחה גברת דלפין פת'רסטון, אשה מבוגרת פרנואידית וקודרת, שכונתה בשם "האלמנה השחורה", בסדרה הקומית "Open All Hours" של ה-BBC.
גברת פת'רסטון הייתה היריבה היחידה של גלדיס אימנואל שהתחרו על חסדיו של בעל החנות ארקרייט, בגילומו של רוני בארקר.
ארקרייט פחד מחיזוריה והיה מתחבא כשראה שהיא מתקרבת אל החנות.
קול הייתה בת ארבעים כששיחקה בתפקיד זה, וגילום דמות של אישה מבוגרת ממנה בהרבה הפך לסימן ההיכר שלה.
ב-1988 הצטרפה קול לשחקניות ת'ורה הירד, מגי סמית', ג'ולי וולטרס ופטרישה ראוטלדג' בעונה הראשונה של הסדרה "Talking Heads", שבה הוצגו מונולוגים מאת המחזאי אלן בנט עבור ה-BBC.
קול גילמה בהצלחה רבה את דמותה של מוריאל במונולג של חצי שעה בשם "Soldiering On".
במהלך השנים חזרה קול וביצעה מונולוג זה גם על הבמה בלונדון וגם ברדיו ה-BBC.
תפקיד מפורסם נוסף של קול היה בדמות דיאנה טרנט, אישה רגזנית שהיא צלמת עיתונות בדימוס, בקומדיית מצבים "Waiting for God" ששודר מ-1990 עד 1994. על אף שדיאנה הייתה אמורה להיות גמלאית, קול הייתה בת 48 בלבד כשקיבלה את התפקיד.
ב-1992 זכתה קול בפרס הקומדיה הבריטית לשחקנית הקומית הטובה ביותר בטלוויזיה.
מ-2004 עד 2009 כיכבה קול לצדם של מרטין קלונס וקרוליין קאץ בסדרת הדרמה-קומית של ITV "דוק מרטין" בתפקיד ג'ואן נורטון, דודתו של ד"ר מרטין אלינגהם (שגילם קלונס).
ב-2006 כיכבה קול בדרמה זוכת הבאפט"א של ויקטוריה ווד "עקרת בית, 49" המתרחשת בתקופת מלחמת העולם השנייה.
קול גילמה את גברת וייט מנהלת ארגון המתנדבות WVS .
ב-2008 שיחקה קול בתפקיד קטן בקומדיה הרומנטית "מיס פטיגרו" בדמות מיס הולט הבוסית הממורמרת של מיס פטיגרו.
באפריל 2011 הצטרפה קול לצוות השחקנים של אופרת הסבון "קורוניישן סטריט" בתפקיד סילביה גודווין, אמו של הדמות ריי קרופר.
באוגוסט ב-2012 לוהקה לעיבוד המחודש של המותחן "הגברת נעלמת" משנת 1938, שהופק על ידי ה-BBC.
באוגוסט 2013 פורסם שקול עזבה את "קורוניישן סטריט", תכף אחרי שהבת שלה בסדרה אובחנה כחולת סרטן.
מאז 2013 חזרה קול להופיע בתפקיד דלפין פת'רסטון בסיטקום "Still Open All Hours".
היא מככבת לצדם של דייוויד ג'ייסון, לינדה בארון ומגי אולרנשו.
על במות התיאטרון מופיעה קול יותר מחמישים שנה.
ב-1968 השתתפה במחזה "מלכודת העכברים" בתפקיד מיס קייסוול בתיאטרון אמבסדורס.
ב-1983 שיחקה במחזה "Noises Off" בתיאטרון סבוי.
ב-1989 הופיעה במחזה "מגנוליות מפלדה" בתיאטרון ליריק, וב-1999 ב"קוורטט" בתיאטרון אלברי.
תפקידה הבולט ביותר בתיאטרון היה בדמות בטי בקומדיה "A Passionate Woman" מאת קיי מלור .
הצגת הבכורה של המחזה בבימויו של נד שרין הייתה בתיאטרון הקומדיה ב-1994, והוצג במשך תשעה חודשים.
קול השתתפה במספר סדרות רדיו.
היא כיכבה בקומדיה "Ed Reardon's Week" בתפקיד אוליב, סטודנטית בכיתה של אד, ברדיו 4 של ה-BBC.
תפקידים נוספים ברדיו היו בדמות קרולין נאפ-שייפי לצדם של בנדיקט קמברבאץ' ורוג'ר אלאם בסיטקום המצליח "Cabin Pressure".
ב-1998 תועדה הקריירה של קול בסדרה הדוקומנטרית של ה-BBC בשם "Funny Women".
באותה שנה יצא לאור האוטוביוגרפיה שלה "A Passionate Life".
את ההקדמה לספר כתב במאי התיאטרון הבריטי נד שרין .
ב-2002 הוענק לקול תואר מאסטר באמנות מטעם אוניברסיטת בריסטול.
ב-2005 הוענק לה תואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE) על תרומתה לדרמה ולצדקה, במסגרת חגיגות לציון יום הולדת המלכה.
ב-1973 התחתנה קול עם במאי הלחימה הנרי מרשל.
הוא היה אחד ממייסדי האקדמיה הבריטית של משחק לחימה "British Academy of Dramatic Combat".
לבני הזוג בת אחת שנולדה ב-1973. השניים התגרשו ב--1988. ב-1998 התחתנה קול עם השחקן פיטר בירל, שפגשה אותו שלושים שנה אחרי שהם הופיעו יחד בהפקה של המחזה "ריצ'רד השני" בתיאטרון בריסטול אולד ויק.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1978 International Velvet מורה 1978 לילי Lillie אגנס לנגטרי סדרת טלוויזיה 1979 That Summer!
1992 - פרס הקומדיה הבריטית - השחקנית הקומית הטובה ביותר בטלוויזיה על הופעתה ב-"Waiting for God"
2012 - פרסי אופרת הסבון הבריטיות - ההופעה הקומית הטובה ביותר על תפקידה ב"קורוניישן סטריט".
סְטֶצַ'ק (בסרבו-קרואטית: Stećak, בכתב קירילי: Стећак; בלשון רבים: סְטֶצְ'צִי, בסרבו-קרואטית: Stećci, בכתב קירילי: Стећци) הוא מונח המתאר מצבות מונומנטליות מימי הביניים אשר פזורות ברחבי בוסניה והרצגובינה, ומעט אל תוך גבולותיהן של קרואטיה, מונטנגרו וסרביה.
כמות מוערכת של 60,000 מצבות נמצאות בגבולות בוסניה והרצגובינה המודרנית וכ-10,000 הנותרות נמצאים כיום בקרואטיה (4,400), במונטנגרו (3,500) ובסרביה (2,100).
סך הכל פזורות המצבות על פני יותר מ-3,300 אתרים, ויותר מ-90% מהמצבות נמצאות במצב שימור ירוד מאוד.
המצבות החלו להופיע באמצע המאה ה-12, והגיעו לשיאן במאות ה-14 וה-15, לפני שנפסקה הופעתן במהלך הכיבוש העות'מאני בתחילת המאה ה-16. המצבות הן חלק ממסורות נפוצות בקרב חסידיהן של הכנסייה הבוסנית, הקתולית והאורתודוקסית גם יחד, והן קושרו לעיתים קרובות לאוכלוסייה הוולאכית, אולם ההשתייכות האתנית והדתית המקורית עדיין לא נקבעה.
האפיטפים אשר על המצבות נכתבו בעיקר באותיות בוסניות-קיריליות אשר נכחדו מין העולם.
האוסף הגדול ביותר של מצבות אלו נקרא ראדימליה, וממוקם ממערב לסטולאץ בבוסניה והרצגובינה.
הסטצ'צי הוכרזו כאתר מורשת עולמית של אונסקו בשנת 2016. אתר המורשת כולל מגוון של 4,000 מצבות ב-28 אתרי נקרופוליס - מתוכם 22 בבוסניה והרצגובינה, שניים בקרואטיה, שלושה במונטנגרו, ושלושה בסרביה.
הסטצ'צי הן תופעה תרבותית יוצאת דופן, בזכות העדות הייחודית שהן מספקות לתמהיל התרבותי שהיה באזור זה בימי הביניים - בין סגנונות עיצוב אסלאמיים, מסורות נוצריות ושילובם של סמלים מהמיתולוגיה הקדם-נוצרית של הקבוצות האתניות שחיו באזור.
המילה סטצ'ק עצמה היא צורת ביטוי מקוצרת של המילה הישנה "stojećak", אשר נגזרת מן הפועל הסלאבי הדרומי "stajati" (שמשמעותו בעברית: "עומד").
מילולית פירוש המילה הוא "אלמנט עומד וגבוה".
בהרצגובינה הם נקראים גם "משטי"/"משטה" (mašeti/mašete; באיטלקית המילה "מסטו" (massetto) פירושה "סלע גדול", ובטורקית המילה "משהד"/"משהט" ("meşhet"/"mešhed") פירושה "מצבה לגיבורים שנפלו"), במרכז ומערב בוסניה הם נקראים "מרמורי"/"מרמוריה"/"מרמורובי" ("mramori"/"mramorje"/"mramorovi", מילולית: "שיש"), ובסרביה ובמונטנגרו נקראים "אוסג'ניק" ("usađenik", בתרגום מילולי לעברית: "השרשה").
אף כי המשמעות המילולית של המילה "סטצ'ק" היא "אבנים מונוליתיות גבוהות", במאה ה-20 היא התקבלה במדע כמונח כולל עבור לוחות של מצבות.
ההתייחסות המקורית למילה עצמה אינה ודאית.
המקור המוקדם ביותר לשימוש המילה הוא במכתב משנת 1851, ואופן רשמי יותר במילון מקומי משנת 1852 (במהדורה הראשונה משנת 1812 המונח לא היה קיים), ובמילונים אקדמיים מוזכר רק מ-1956/58.
ההנחה היא שהשימוש במונח רווח במזרח הרצגובינה ובחלקים מסרביה, עד שבראשית המאה ה-20 נוצר שינוי בטרמינולוגיה.
המונח "סטצ'ק" אינו נפוץ בדיאלקטים אזוריים, והוא אינו נכון מבחינה סמנטית וסותר את צורת המצבות בפועל, שכן הוא נובע מהפועל "לעמוד", ואילו הרוב הגדול של המצבות מעוצבות בצורה מאוזנת ו"שוכבת", בניגוד למצבות מסוגים אחרים אשר מתנשאות כלפי מעלה.
כמות מצבות הסטצ'ק אשר מתנשאות כלפי מעלה אינו מסתכם אפילו ב-5% מתוך הכלל.
מאחר שבכתובות של מצבות הסטצ'ק עצמן המצבות מכונות "kami" ("אבן"), חוקרים שונים הציעו את המונח המקביל "kamik" כשם מתאים יותר לכלל המצבות, והציעו שהמונח "סטצ'ק" יתייחס למצבות העומדות בלבד.
המונח "kamik" קרוב יותר למשמעות המקורית בפועל, ולעיתים הוא משמש במקום סטצ'ק בספרות המקצועית.
חלק קטן (384) מתוך מצבות הסטצ'ק נושאות כתובות, בעיקר בשפה בוסנית קירילית שנכחדה.
המאפיין המרשים ביותר הוא מוטיבים דקורטיביים המחולקים לשש קבוצות המשלימים זו את זו: סמלים חברתיים, סמלים דתיים, צלם של ריקוד הפולקלור המקומי קולו שמבוצע לאחר המוות, צלם המייצג דמויות שונות, קישוטים עם כוונה ברורה, ומוטיבים לא מסווגים (בעיקר סימבוליים, גאומטריים או פגומים).
רבים מהם שרדו עד עצם היום הזה.
ספירלות, ורדים, עלי גפן וענבים, סוגי שושן, כוכבים (לרוב בעלי שישה קודקודים), וירחים - הם חלק מהביטויים האומנותיים הנפוצים.
עיצובים נוספים כוללות תהלוכות של צבאים, סוסים, ריקוד קולו, ציד, טורנירי אבירים, והמפורסם ביותר, דמותו של המנוח עם ידו הימנית מורמת, אולי במחווה של נאמנות.
הפרשנות של משמעות המוטיבים שנויה במחלוקת.
כמה חוקרים הגיעו למסקנה כי המוטיבים, בדומה למסורות פולחן שלאחר-המוות של כתות שונות, מעידים על נוכחותם של סמלים תאולוגים מתקופה קדומה יותר בבלקן, אז השבטים הוולאכים והאילירים שחיו באזור האמינו באמונות פרה-נוצריות.
חוקרים מציינים שסימבולים כמו סוס יחיד עם נחש, או צבי יחיד עם ציפור, אשר מופיעים על מצבות הסטצ'ק, מסמלים בתרבויות קדומות שונות את נשמתו של המנוח הולך לעולם אחר.
חלק מהסמלים אשר על המצבות מתכתבים עם המיתולוגיה האילירית הקדומה.
הפולחן הקדום באזור הבלקן, כמו אזורים סמוכים נוספים, כלל שימוש נרחב בייצוגיות של התאוס על ידי צבי.
הארכאולוג דרגוסלאב סרייוביץ' הראה במחקריו כיצד גם לאחר התפשטות הנצרות לא נעלם השימוש בצבי בפולחן של העמים המקומיים.
חוקרים נוספים סוברים שתפקיד הצבי במיתולוגיה הייתה להוביל את המנוח אל העולם הבא.
לעיתים מלווה את הצבי במעמד זה ציפור, או סמלים נוספים כמו שושנים או צלב.
מוטיבים נוספים כמו ריקוד הקולו שלאחר-המוות, ופנייתם של הפסלים לכיוון מערב, מתכתבים עם אמונות מוקדמות יותר הקשורות להנחיית הנשמה לפנות אל הכיוון הנכון.
באזורים מסוימים מופיעות במצבות רבות מוטיבים של גרמי שמיים - ירח, כוכבים ושמש - המזוהים עם אמונות פגאניות מוקדמות באזור זה, ובאזורים רבים נוספים.
על פי אמונות דתיות עתיקות, הגוף המת הולך לירח והנשמות אל השמש, ולא פעם ראו קשר בין סמלים אסטרליים עם מיקומם של גרמי השמיים בזמן מותו של המנוח.
ממחקרים אלו עולה שיש קשר חזק בין הסמליות של עיצוב המצבה בתקופה הנוצרית בה בנו את הסטצ'צי, לבין מיתולוגיות קדומות יותר של האזור שעדיין נותרו נוכחות ומשמעותיות במערכת האמונות המקומית גם זמן ממושך לאחר השתרשות הנצרות באזור.
מצבות הסטצ'ק הן מצבות אבן מונוליתיות בצורת מנסרה, אופקיות או אנכיות, עם משטח שטוח או מכוסה גמלון, עם או בלי כן.
הסיווג הנפוץ ביותר למצבות הסטצ'ק הוגדר על ידי דמיטרי סרגייבסקי ב-1952, שחילק אותם לסוגים מאוזנים ומאונכים, אך עד היום לא הסתיימה שיטת הסיווג המדויקת ביותר שלהם.
הסגנונות הנפוצים ביותר הן התיבות, והם מונים, על פי אונסק"ו, כ-40,000 מצבות מסגנון זה בבוסניה והרצגובינה.
העיצובים המאוחרים יותר של המצבות החלו להיות מושפעים מעיצובים אסלאמיים-עות'מאניים שהיו נפוצים בסוף ימי הביניים.
השלב הראשוני של התפתחותן של המצבות, שכלל כאמור לוחות אבן פשוטים, אינו עיצוב המזוהה עם האזור, ונראה שמקורותיו באזור המערבי של הים התיכון, שם היה נפוץ סגנון הקבורה שכזה, אך בהדרגה המצבות השתדרגו בשיטות ייצור וקישוט האופייניות בבלקן, על פי מיומנויות אבן הייחודיות של האזור.
המונומנטים המתוארכים מעידים על כך שהם נעשו תחילה על ידי האצולה הפאודלית, ומאוחר יותר המסורת הזו אומצה על ידי הוולאכים המקומיים.
שאימצו את הסגנון הזה מאמצע המאה ה-15.
ישנן כמה תאוריות שונות אך מבוססות, לגבי הזהות האתנית-תרבותית של מי שיצרו את תופעת הסטצ'ק.
על פי הדעה המקובלת, המקור הוא בתופעה תרבותית מאזור בוסניה והרצגובינה מימי הביניים.
כמה חוקרים בחרו את התופעה בהיקף רחב יותר, ומשייכים את שורשי העיצוב האומנותי של הסטצ'ק למסורות אומנות מגלית שהייתה נפוצה באירואסיה עוד בתקופה הפרה-היסטורית.
חוקרים שונים רואים בעיצוב התיבות של הסטצ'ק השפעות רומנסקיות וגותיות.
מבחינה אתנית חוקרים רבים מסכימים שתופעת הסטצ'ק קשורה בעיקר לתרבויות שחיו באזורים הרריים.
הדעה הרווחת בקרב החוקרים מקשרת את הסטצ'צי אל האוכלוסייה הוולאכית שחיה באזור בימי הביניים, אך עדיין לא ברור עד כמה הקשר הזה משמעותי.
עדויות שונות מצביעות על כך שסגנון העיצוב של הסטצ'צי החל אצל האצולה הפאודלית המקומית, ואומץ בהמשך על ידי השבטים הוולאכים.
נראה שאחת ממשפחות האצולה בהונגריה שרצו בתמיכתם של הוולאכים, סייעו להם בהמשך בהטבות כלכליות שונות, מה שגרם לשבטים הוולאכים להתחזק כלכלית, וכך יכלו להרשות לעצמם את הפקתן של מצבות מושקעות ומעוצבות יחסית.
חלק מהשבטים הוולאכים שלהם הייתה יכולת ארגון צבאית יושבו באזורי גבול מסוכנים ושימשו כחיץ בין החילות הרשמיים של האצולה לבין אויביהם, וכך גבר שיתוף הפעולה שלהם עם האצולה המקומית, מה שבא לידי ביטוי גם בפריסת מצבות הסטצ'ק ובמידת ההשקעה בהן.
על פי ההערכות, עם הכיבוש העות'מאני, שבטים רבים של ולאכים וסלאבים מקומיים התאסלמו ואיבדו בהדרגה את הזהות התרבותית והמבנה החברתי שלהם, מה שגרם בהדרגה להפסקת עיצוב המצבות.
מבחינה דתית מחקרים מהעשורים האחרונים הגיעו למסקנות שמסורת הסטצ'ק הייתה בעיקרה מסורת נוצרית מקומית, והעידה בהיקפה על השתרשותה הרבה של הנצרות באזור זה.
עם זאת, סימבולים קדם-נוצריים המשולבים בעיצובים, לצד מנהגים קדם-נוצריים שונים - כמו הצבת חפצים של הנפטר או חלק מכספו לצידו בקבר, או הוצאת עצמות המת לצורך שטיפתן וקבירתן מחדש - העלו השערה נגדית שאולי הנצרות באזור זה לא הייתה נפוצה כמו שטוענים חלק מהחוקרים.
כך או אחרת הסטצ'צי מספקות עדות להשפעות פגניות קדם-נוצריות שהשתלבו בימי הביניים באמונה הנוצרית החדשה שהגיעה לאזור, ולצד השפעות של מניכאיזם - יצרו מארג אמונות מקומיות יוצא דופן.
אחת התעלומות המרכזיות של הסטצ'ק היא שהתופעה לא מוזכרת כלל במסמכים מימי הביניים.
גם תיעודים פרנציסקנים אשר תיעדו דברים רבים יוצאי דופן, כמו בתי קברות טורקיים, לא הזכירו את המצבות הללו.
המסורת העממית, מצידה, שימרה את תפיסה מיתית מלאה באמונות טפלות ופנטזיה.
משמעות הדבר היא שקיים חוסר רציפות בזיכרון האתני-ההיסטורי של כל שלוש הקבוצות האתניות שגרו באזור זה, בעקבות הגירות שונות והמרות הדת בתקופת הכיבוש העות'מאני.
התיעוד החיצוני המוקדם ביותר שנמצא למצבות הוא משנת 1530. בשנת 1626 הוזכרו שנית כמצבות המפארות את זכרם של גיבורים אנונימיים.
הן החלו להיות מוזכרות בספרות המקומית רק מאמצע המאה ה-18.
מאז המחצית השנייה של המאה ה-19, נחשב הסטצ'ק לאחד מסמליה של בוסניה הרצגובינה - סמל המביא לידי ביטוי את המיתולוגיה האתנית-לאומית של הסלאבים הדרומיים.
אף על פי ששלוש התנועות הלאומיות המקומיות - הבוסנית, הקרואטית והסרבית - ניסו לספח את הסטצ'ק כסמל אותנטי לתרבותן, באופן פרדוקסלי, אף אחת משלוש הקבוצות האתניות (בוסניאקים, סרבים בוסנים וקרואטים בוסנים) בבוסניה והרצגובינה לא זכרה את הסטצ'ק בתודעתן הקולקטיבית, והן הותירו אותם להרס טבעי או אנושי.
פרשנים רבים סבורים שאם קבוצה אתנית כלשהי הייתה מספחת אותם לעצמה כסמל תרבותי, המצבות היו נשמרות כיום במצב טוב יותר.
הסטצ'ק השפיע על צורות אמנות שונות והיו נושא השראה לפסלים, ציירים, משוררים, יוצרים, סופרים וצלמים.
סִטְרָא אַחְרָא (ארמית: הצד האחר) הוא ביטוי קבלי המשמש שם כללי לכלל כוחות הטומאה והרוע, בהם עבודה זרה, שטן, מלאך המוות, כשפים, שדים, רוחות, שעירים, נחש הקדמוני, העלאה באוב, שרי אומות העולם, מלך הגויים, סמאל ולילית וקליפות.
גם תאוות חומריות (יצר הרע) נקראות בספרות הקבלה בשם זה.
ביטוי זה מופיע בספר הזוהר בלבד, ואינו מופיע בתלמודים ובמדרשים.
אחד הרעיונות המרכזיים ביהדות הוא בחירה חופשית, לצורך כך יצר האל כוחות הטוב וכנגדם כוחות הרע, כדי לאזן את ה'בחירה' ובכך ליצור סיבה לתשלום גמול.
כך פירשו בספר הזוהר את הפסוק במגילת קהלת , לדוגמה, לסטרא אחרא ישנן עשר ספירות טומאה, כנגד עשר ספירות של הקדושה
על פי הקבלה ישנה מלחמה תמידית בין כוחות הקדושה לטומאה, כוחות אלו אינם מקבילים, אלא מנוגדים זה לזה ובזמן ששולט האחד נחלש האחר.
לפי הזהר, שלטון הסטרא אחרא מתגבר בעיקר בשעות הלילה עד חצות.
לפי התפיסה הקבלית, לסטרא אחרא ישנם כוחות מאגיים מעשיים לפעול בעולם.
כדי לשלול את התפיסה הדואלית הפרסית מודגשת הנקודה שכוחות אלו נוצרו על ידי האל למטרות מסוימות ואין להם כח עצמי.
דעה זו זהה לדעת רבי יוסי הגלילי בתלמוד, הסבור שיש לעבודה זרה כח לפעול בעולם.
מאידך דעת רבי עקיבא שאין מקום לתפיסה זו.
דעתו של רבי עקיבא לא התקבלה בקרב רוב מפרשי התורה הסבורים שיש מקום לתפיסה זו לדוגמה כך מסביר הרשב"ם את הכוחות המאגיים שיש לאוב וידעוני, הרקנטי הסביר כך את הכוח המאגי של נביא שקר או כוחם של חרטומי מצריים
דוגמה בולטת לכוחות סטרא אחרא, נמצאת בפרשנויות שונות אודות מצוות שעיר המשתלח שלפי הזוהר וחלק מפרשני המקרא, כביכול נותנים לסטרא אחרא שוחד, כדי שלא יקטרג.
בסידור נוסח ספרד (המקובל בעיקר בתנועת החסידות) מובא בסדר קבלת שבת נוסח מהזוהר 'כגוונא', בה מתוארת החלשות כוחות הסטרא אחרא בכניסת השבת.
בחלק מהסידורים לפני ברכת ביעור חמץ, מובא הנוסח "יהי רצון...
וכל הסטרא אחרא וכל הקליפות...
ב-2010 הוציאה הלהקה השוודית Therion אלבום בשם Sitra Ahra .
סטפני מארי מקמהן לווק היא אשת עסקים אמריקאית ואישיות היאבקות מקצועית.
היא מנהלת המותג הראשית של ה-WWE ומשמשת כנציבה הממונה של המותג Raw.
סטפני מארי מקמהן נולדה ב-24 בספטמבר 1976 בהרטפורד, קונטיקט ללינדה ווינס מקמהן.
יש לה אח אחד, שיין מקמהן.
לאחר שנולדה עברה משפחתה לגריניץ' שבקונטיקט.
בגיל 13 הופיעה מקמהן ב-World Wrestling Federation (WWF) כשהיא דגמנה חולצות וכובעים של הארגון.
לאחר שסיימה את התיכון בשנת 1994, היא למדה באוניברסיטת בוסטון וסיימה תואר בתקשורת בשנת 1998. לאחר מכן היא החלה לעבוד בעבור ה-WWF במשרה מלאה.
עמדת העבודה הראשונה של מקמהן ב-WWF הייתה כדוגמנית של מחלקת המכירות של הארגון, אך היא החלה את הקריירה העסקית שלה בארגון כתקציבאית של משרדי הארגון בניו יורק.
בשנים המוקדמות שלה בחברה, היא שימשה כפקידת קבלה, מעצבת יצירתית ומפיקת טלוויזיה.
לאחר שהייתה מנהלת מחלקת הקריאייטיב בשנת 2002, היא קודמה לעמדת הסמנכ"לית הבכירה של כתיבת הקריאייטיב בשנת 2006.
מקמהן קודמה לתפקיד סמנכ"לית מחלקת הקריאייטיב בשנת 2007. היא הייתה אחראית על העלילות אשר נראו בטלוויזיה באירועי השלם וצפה.
היא פיקחה על כל ההיבטים של ניהול הכישרונות, קביעת אירועים ישירים, שיווק וכל נכסי המדיה החברתית והדיגיטלית.
כסמנכ"לית מחלקת הקריאייטיב, מקמהן הייתה כחוד החנית של הבאת אפליקציית ה-WWE, שכיום יש לה מעל ל-20 מיליון הורדות.
סטפני הובילה את הקמפיין נגד הבריונות של ה-WWE.
בנוסף לתפקידה, מקמהן הייתה אחראית על הפעילות היומיומית של האתר WWE.com.
ב-4 בדצמבר 2013, ה-WWE הודיעו על קידומה של מקמהן לתפקיד מנהלת המותג הראשית, שבו היא הצליחה להוביל מאמצים להרחבת המוניטין של החברה, שכללה בוחרי מפתח כמו מפרסמים, שותפים עסקיים ומשקיעים.
היא שימשה גם כשגרירה המובילה של ה-WWE ביחד עם יחידות עסקיות כדי להגדיל את יזמות החברה.
ב-15 באפריל 2014, במהלך ועידת השותפים העסקית השנתית, מקמהן אישרה שהלוגו החדש של ה-WWE יושק לאחר האירוע סאמרסלאם, למרות שהוא נראה לעין כבר במוצרים אחרים של ה-WWE, כמו ה-WWE Network ו-NXT.
מקמהן החלה לצאת עם פול לווק, אשר מוכר יותר בשם הבמה שלו, טריפל H בשנת 2000 כחלק מהעלילה המתוסרטת.
הזוג התארס בחג האהבה של שנת 2003 ונישאו ב-25 באוקטובר 2003 לאחר טקס קתולי בכנסייה בסליפי הולו, ניו יורק.
בראיון ברדיו אשר שודר בשנת 2004, לווק טען שהוא החל לצאת עם מקמהן לאחר שנפרד מחברתו הקודמת, ג'ואני "צ'יינה" לאורר, למרות שהאחרונה טענה שמערכת היחסים שלו עם מקמהן הייתה בזמן שהיא ולווק היו ביחד.
לאחר הנישואים שלה עם פול, סטפני קיבלה את שם המשפחה לווק ושינתה את שמה האמצעי למקמהן.
לה וללווק יש שלוש בנות.
ב-8 בינואר 2006, ה-WWE הודיעו שמקמהן ולווק יהפכו להיות הורים.
מקמהן המשיכה לעבוד ולטייל ביחד עם ה-WWE במהלך ההיריון שלה, כשבתם הראשונה, אורורה רוז לווק, נולדה ב-24 ביולי 2006. בתם השנייה נולדה ב-28 ביולי 2008 ונקראה בשם מרפי קלייר לווק.
בתם השלישית, ווהן אוולין לווק, נולדה ב-24 באוגוסט 2010.
מקמהן היא רפובליקנית, שביחד עם בעלה תרמו 2,700 דולר לקמפיין הנשיאותי של כריס כריסטי.
סטפני ומשפחתה הם ממוצא אירי-אמריקאי.
הסבא רבא של סטפני, רודריק ג'יימס "ג'ס" מקמהן, נולד להורים אירים אשר היגרו מגולוויי, אירלנד לניו יורק במהלך שנות ה-70 של המאה ה-19.
פיוד השנה (2002) נגד אריק בישוף
פיוד השנה (2013) נגד דניאל בריאן כחלק מקבוצת ה-Authority
המתאבקת השנואה של השנה (2013) כחלק מקבוצת ה-Authority
המתאבקת השנואה של השנה (2014) - עם טריפל H
טקטיקת קידום המכירות המגעילה ביותר (2001) לאחר שהשוותה את וינס מקמהן כאשם בפיגועי 11 בספטמבר
טקטיקת קידום המכירות המגעילה ביותר (2003) משפחת מקמהן משתלטת על מוצרי ה-WWE
האישיות הלא מתאבקת הגרועה ביותר (2003-2001)
אליפות הנשים של ה-WWF (פעם אחת)
העלבת השנה (2013) - על כך שהעליבה את ביג שואו
יריבות השנה (2014) - ה-Authority נגד דניאל בריאן
פרס מצוינות המורשת על שם וינסנט ג'יי מקמהן (2016)
סטפני מרטיני היא שחקנית אנגלייה, הידועה מהופעתה בתפקיד ראשי בהפקה של ITV משנת 2017 לסדרה "החשוד העיקרי 1973".
עוד כיכבה במיני-סדרה "דוקטור ת'ורן" (2016), "עיר הברקת" (2017) וסרט הקולנוע "בית המזימות".
מרטיני נולדה בבריסטול וגדלה בכפרים בצפון סאמרסט.
היא סיימה את לימודי התיכון בבית ספר מקומי, כיכבה במחזות בתיאטרון לנוער וינסקומב, ושיחקה עם התיאטרון הלאומי לנוער.
היא התעניינה באיור, עשתה בחינות A Levels ב-Churchill Academy and Sixth Form ולקחה קורס באמנות.
מורה שלה הציע לה שאם היא מתעניינת במשחק, כדאי שתתנסה בכך.
אחרי שנכשלה פעם אחת להתקבל לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA), הצטרפה מרטיני לתוכנית חד שנתית בבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק, שם חברי הלהקה כתבו מחזות משלהם אותם הציגו בבתי ספר מקומיים.
בשנה לאחר מכן התקבלה ל-RADA.
בשנה השלישית ללימודיה ב-RADA שיחקה מרטיני בתפקיד משנה בפרק בסדרת הטלוויזיה "אנדוור".
ב-2016 כיכבה בדמות מרי ת'ורן במיני-סדרה "דוקטור ת'ורן", ובתפקיד הנסיכה לנגווידיר בסדרה "עיר הברקת" רשת NBC.
מרטיני גילמה את דמותה של ג'יין טניסון בהפקה משנת 2017 של ITV "החשוד העיקרי 1973".
ב-2017 שיחקה בתפקיד סופיה דה הבילנד בסרט הקולנוע "בית המזימות", עיבוד לרומן באותו שם מאת אגאתה כריסטי.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2017 בית המזימות Crooked House סופיה דה הבילנד2018 Hurricane פיליס למברט 2019 Make Up ג'יידTBAThe Experiment קארה סטון
שנה פרס קטגוריה עבור תוצאה הערות 2018 International Achievement Recognition Awards (IARA) השחקנית הצעירה הטובה ביותר החשוד העיקרי 1973
סטפני פראפר היא שופטת כדורגל צרפתייה.
משמשת כשופטת במשחקים מקומיים בצרפת, וכן במסגרות משחקים של אופ"א ופיפ"א.
נמצאת ברשימת שופטי פיפ"א משנת 2009, שפטה בגמר גביע העולם בכדורגל נשים 2019 וכן במספר משחקים חשובים נוספים.
פראפר היא האישה הראשונה ששפטה משחקי כדורגל גברים בליגות הבכירות בצרפת, ואף הייתה לאישה הראשונה ששפטה משחק כדורגל גברים בעל חשיבות גבוהה במסגרת אופ"א, כאשר שימשה כשופטת הראשית במשחק הסופר קאפ האירופי לשנת 2019.
בשנת 2011 החלה לשפוט לראשונה במשחקי כדורגל גברים, כאשר ניהלה משחקים בליגה הצרפתית השלישית.
בשנת 2014 נהפכה לאישה הראשונה ששופטת במשחקי ליגת המשנה הצרפתית.
שפטה לראשונה במשחקי גביע העולם בכדורגל נשים בשנת 2015.
באפריל 2019 הוכרז כי פראפר תהיה לאישה הראשונה שתשפוט במשחקי ליגת העל הצרפתית.
ב-28 באפריל שפטה במשחק בין אמיין לשטרסבורג.
פראפר נבחרה לסגל השופטים בגביע העולם בכדורגל נשים 2019 שנערך בצרפת, ואף שפטה במשחק הגמר, בו גברה נבחרת ארצות הברית על נבחרת הולנד.
ב-14 באוגוסט 2019 שפטה פראפר במשחק הסופר קאפ האירופי בו התמודדו ליברפול וצ'לסי.
ב-2020 הייתה פראפר האישה הראשונה ששפטה משחק בליגת האלופות (בין יובנטוס ודינמו קייב).
ב-2021 הייתה האישה הראשונה ששפטה משחק במוקדמות המונדיאל, וב-2022 הייתה האישה הראשונה ששפטה משחק בטורניר הגמר של גביע העולם בכדורגל, בין נבחרות גרמניה וקוסטה ריקה (מוקדם יותר שימשה גם כשופטת רביעית במשחקים בין מקסיקו לפולין ובין פורטוגל וגאנה).
סטראדֶה ביאנקֶה (באיטלקית: Strade Bianche; בעברית: "דרכים לבנות") הוא מרוץ אופניים חד-יומי שנערך בחודש מרץ.
המרוץ מוזנק ומסתיים בסיינה ומשמש כחלק מקלאסיקות האביב.
המנצח הראשון במרוץ היה אלכסנדר קולובנב הרוסי.
שיאני הניצחונות במרוץ הם פביאן קנצ'לארה השווייצרי וטאדיי פוגאצ'אר הסלובני שניצחו שלוש פעמים במרוץ.
המרוץ מאורגן על ידי חברת RCS .
אף על פי שהמרוץ נחשב למרוץ חדש שנוסד "רק" בשנת 2007, בעוד לשאר קלאסיקות האביב יש ותק של עשרות שנים, הוא זכה במהירות להתעניינות ופופולריות ומשמש כאחד המרוצים החד יומיים החשובים והיוקרתיים באיטליה.
והוא אחד מסבב מרוצי הוורלד טור, הסבב הבכיר ביותר למרוצי כביש.
ונבחר להיות כאחד מהמרוצים החד-יומיים הספורים הנכללים בסבב הוורלד טור.
משנת 2015, נערך גם מרוץ נשים.
המאפיין הבולט במסלול המרוץ, שגם הקנה למרוץ את שמו, הוא מקטעים של דרכי עפר מהודקות שצבען בהיר (כצבע אדמת החרסית המקומית) המשובצים במסלול של כביש האספלט.
במקרה שיורד גשם לפני או בזמן המרוץ, מקטעים אלו הופכים בוציים ותנאי המרוץ נעשים קשים עוד יותר.
ב-1997 התקיים לראשונה מסע האופניים (במתכונת "גראן פונדו") "ל'ארויקה" , שיועד לרוכבים חובבנים על אופני וינטג' בלבד.
המסע החל והסתיים בעיירה גאיולה שמצפון לסיינה.
מטרת המארגנים הייתה לנסות להחיות את תנאי המרוצים שהיו נהוגים בעבר, על אופניים כבדים וישנים, בדרכי עפר ובכבישים ישנים שחלקם לא היו סלולים היטב.
מסע האופניים צבר פופולריות ואף הועתק במשך השנים למקומות נוספים בעולם.
ל'ארויקה קיים גם כיום ומשתתפים בו כ-7,500 רוכבים.
בשנת 2007 נערך יומיים אחרי המסע הפופולרי גם מרוץ מקצועני, שנקרא מונטה פאשי ארויקה לאחר שקיבל את החסות המסחרית של הבנק המקומי, "Banca Monte dei Paschi di Siena".
המרוץ החל בגאיולה והסתיים לאחר 180 קילומטר בסיינה.
במרוץ ניצח אלכסנדר קולובנב הרוסי מקבוצת CSC.
ב-2008, הועבר המרוץ למחצית הראשונה של מרץ, קרוב יותר לקלאסיקות האביב וניצח בו פביאן קנצ'לארה.
ב-2009 נוספו למרוץ כ-10 קילומטר, לאורך כולל של 190 קילומטר.
עד 2011 כלל שם המרוץ את שם הבנק מונטה פאשי, וב-2012, לאחר שהבנק הפסיק את החסות המסחרית, הפך רשמית ל"סטראדה ביאנקה".
ב-2014, המרוץ התחיל בסן ג'ימיניאנו.
בשנת 2015, שונה שמו שוב ל"סטראדה ביאנקה - ארויקה פרו", באותה השנה נוסד גם מרוץ נשים ונקרא באותו השם.
במרוץ ניצחה מייגן גווארנייר האמריקאית.
ב-2017, המרוץ הפך למרוץ וורלד טור.
תאריך המרוץ נמצא בסמוך למרוצים כמו טירנו - אדריאטיקו ומילאנו - סן רמו, ולכן הרבה מהמשתתפים במרוץ אחד נוהגים להשתתף גם בשניים האחרים.
אף על פי שהמרוץ נערך באיטליה, נכון ל-2020 ניצח בו רק רוכב איטלקי אחד; מורנו מוזר מקבוצת קנונדייל ב-2013.
ב-2024 ניצח טאדיי פוגאצ'אר לאחר בריחת יחיד נדירה באורכה, אליה יצא מעל ל-80 קילומטר מקו הסיום.
ב-2025 ניצח במרוץ שוב, פעם ראשונה שרוכב מנצח במרוץ בשנתיים רצופות ופעם ראשונה שאלוף עולם מכהן מנצח במרוץ.
שנהרוכבקבוצה2007אלכסנדר קולובנבקבוצת CSC2008פביאן קנצ'לרהקבוצת CSC2009תומאס לופקוויסטקבוצת קולומביה2010מקסים איגלינסקיאסטנה (אופניים)2011פיליפ ז'ילבראומגה פארמה לוטו2012פביאן קנצ'לארהרדיו שק - ניסן2013 מורנו מוזרקנונדייל2014מיכל קוויאטקובסקיקוויק סטפ2015זדנק שטיברקוויק סטפ2016פביאן קנצ'לארהטרק-סגפרדו2017מיכל קוויאטקובסקיקבוצת סקיי2018טיש בנוטלוטו–סודאל2019ז'וליאן אלאפיליפקוויק סטפ2020 ווט ואן ארטיומבו–ויסמה2021 מת'יו ואן דר פולאלפסין–פניקס2022 טאדיי פוגאצ'אריו.
אמירטס2022 תומאס פידקוקאינאוס גרנדיירס2024 טאדיי פוגאצ'אריו.
סטפניה ליבראקאקיס היא זמרת, שחקנית ויוטיוברית יוונית-הולנדית.
ליבראקאקיס נולדה ב-17 בדצמבר 2002 באוטרכט שבהולנד.
ב-2013, ליבראקאקיס התמודדה בעונה השלישית של The Voice Kids ההולנדי.
היא הצטרפה לקבוצה של מרקו בוראסטו , אך הודחה בשלב הדו-קרב.
לאחר מכן, הצטרפה למקהלת הילדים Kinderen voor Kinderen , ועזבה אותה לאחר שנתיים.
ליבראקאקיס ייצגה את הולנד באירוויזיון הילדים 2016, כחלק מלהקת הבנות "Kisses" עם השיר .
להקת הבנות סיימה במקום ה-8 עם 174 נקודות.
ב-2018–2020, ליבראקאקיס שיחקה בתוכנית הטלוויזיה המוקומנטרית "Brugklas" בתפקיד פינה.
ב-2020, ליבראקאקיס נבחרה לייצג את יוון באירוויזיון 2020 עם השיר "Superg!rl".
לאחר שאירוויזיון 2020 התבטל ליבראקאקיס נבחרה בשנית לייצג את יוון באירוויזיון 2021.
ב-3 ביולי 2020 הוציאה את השיר "Friday".
ב-7 בינואר 2021, נחשף כי ליבראקאקיס תבצע את השיר "Last Dance" באירוויזיון 2021. ב-20 במאי 2021, סטפניה ביצעה את השיר בחצי הגמר השני של התחרות, והגיעה למקום השישי עם 184 נקודות.
סטראדה ביאנקה לנשים (באיטלקית: Strade Bianche Donne) הוא מהדורת הנשים של סטראדה ביאנקה, מרוץ אופני כביש חד-יומי באיטליה.
המרוץ נוסד ב-2015, כ-8 שנים לאחר תאריך היווסדו של מרוץ הגברים ומאורגן על ידי חברת RCS.
המרוץ כולל דרכי גראבל רבים ומתחיל ומסתיים בסיינה שבטוסקנה, כשקו הסיום הוא בפיאצה דל קאמפו.
המרוץ נוסד בשנת 2015 לאחר הצלחתו של מרוץ הגברים שנוסד ב-2007, מייגן גווארנייר האמריקאית ניצחה בו, כשהיא מקדימה את ליזי ארמיטסטד ואת אליסה לונגו בורגיני ב-35 שניות.
המהדורה הראשונה כללה 103 קילומטרים, מסן ג'ימיניאנו עד לסיינה.
ב-2016 הפך המרוץ לחלק מסבב הוורלד טור של הנשים.
באותו המרוץ ניצחה אלופת העולם ליזי ארמיטסטד, כשהפעם המרוץ התחיל והסתיים בסיינה וכלל 121 קילומטרים, מתוכם 22.4 קילומטרים של דרכים משובשות, עפר וגראבל.
ב-2018 גדל המרוץ מבחינת קילומטרים ל-136 כאלו, מרחק שנשמר עד היום.
מתוך ה-136 האלו, 30 קילומטרים מהם היו של דרכים משובשות.
כשהמקטע הארוך ביותר של הדרך הזו היה 9.5 קילומטרים.
במרוץ ניצחה אנה ואן דר ברחן, מקדימה את קטרזינה ניוואדומה ואת אליסה לונגו בורגיני.
שנהרוכבתקבוצה2015 מייגן גווארניירבוולס–דולמנס2016 ליזי ארמיטסטדבוולס–דולמנס2017 אליסה לונגו בורגיניWiggle High52018 אנה ואן דר ברחןבוולס–דולמנס2019 אנמיק ואן פלוטןמיצ'לטון בייקאקסצ'יינג'2020 אנמיק ואן פלוטןמיצ'לטון בייקאקסצ'יינג'2021 שנטל בלאקSD-Worx2022 לוטה קופקיSD-Worx2023 דמי וולרינגSD-Worx2024 לוטה קופקיSD-Worx2025 דמי וולרינגFDJ-Suez
סטפניה ספמפינאטו (באיטלקית: Stefania Spampinato; נולדה ב-17 ביולי 1982) היא שחקנית איטלקייה.
ידועה בעיקר מתפקידיה בטלוויזיה בסדרת הדרמה הרפואית של ABC, "האנטומיה של גריי" ובסדרת הבת שלה, "תחנה 19" בתפקיד ד"ר קרינה דה לוקה.
ספמפינאטו נולדה בקטניה, סיציליה וגדלה בעיירה קטנה בשם בלפסו, השוכנת מתחת להר הגעש אטנה.
היא החלה לרקוד בגיל 6. את התשוקה שלה לאומנויות בגיל צעיר לא ניתן היה להכחיש, כך שאמה החלה להכין לה תלבושות ריקוד כדי שתוכל להרשות לעצמה את שכר הלימוד של בתה.
לאחר שסיימה את התיכון בהצטיינות, עברה למילאנו ושם קיבלה תואר ראשון באומנויות הבמה.
בשנת 2011 היא עברה ללוס אנג'לס, ארצות הברית, כדי לקדם את קריירת המשחק שלה.
ספמפינאטו פיתחה קריירה מצליחה במחול ותיאטרון למעלה מ-10 שנים, מה שגרם לה לטייל בכל רחבי העולם (פריז, טוקיו, שאנגחאי, מומבאי, ברלין).
בשנת 2011, ספמפינאטו קנתה כרטיס טיסה הלוך ללוס אנג'לס.
שהגיעה ללוס אנג'לס, השתתפה כרקדנית בפרק אחד בסדרה "גלי".
בשנת 2015 שיחקה בתפקיד קטן במותחן הפעולה "הטוב, הרע והמת".
2017–הווה: "האנטומיה של גריי", "תחנה 19" ופרויקטים נוספים
בשנת 2017, הצטרפה ספמפינאטו לסדרת הדרמה הרפואית של ABC, "האנטומיה של גריי", בתפקיד ד"ר קרינה דה לוקה, היא הצטרפה לסדרה בעונה 14. בסדרה היא משחקת את ד"ר קרינה דה לוקה, אחותו של ד"ר אנדרו דה לוקה (ג'אקומו ג'אניוטי).
בשנת 2020, השתתפה בתפקיד אורח במהלך עונה 3 של "תחנה 19", תוכנית הבת של האנטומיה של גריי.
בעונה שלאחר מכן, עונה 4, קיבלה ספמפינאטו קביעות ב"תחנה 19".
הסדרה "תחנה 19" הסתיימה בשנת 2024 לאחר עונתה השביעית.
בשנת 2019 היא שיחקה בתפקיד הראשי בקומדיה "היום היפה ביותר בעולם" בתפקיד פלאביה מינרדי.
בשנת 2020 שיחקה במותחן הפשע האמריקאי "Darkness Falls" בתור אמנדה טיילר.
בשנת 2023 יצא סרט קצר באיטלקית שכתבה וביימה "Zita Sempri" – בתרגום לאנגלית "Always A Girlfriend" (תמיד בת זוג), היא סיפרה שהסרט הוא "מכתב אהבה לאמא שלה ולמקום מולדתה, סיציליה.
ספמפינאטו היא טבעונית הפועלת למען איכות הסביבה.
במאי 2018 היא נישאה לכוראוגרף טוני טסטה.
הם התגרשו אחרי כשנתיים, בדצמבר 2020.
סְטֶפַנְצְמִינְדָה (בגאורגית: სტეფანწმინდა) היא עיירה במצחתה מתיאנתי, למרגלות הר קזבק שגובהו 5,044 מטר.
העיירה עצמה ממוקמת בגובה של 1,740 מטר.
העיירה מהווה אתר ספא ידוע והיא גם משמשת כמרכז תיירותי לכל האזור.
בעיירה ובסביבתה נערך בעבר במשך מספר שנים מרתון קזבגי.
אזור סטפנצמינדה היה מיושב עוד מימי קדם.
המקום שימש כחיץ הגנתי לכמה ממלכות ואימפריות, וישב על נתיב סחר הררי עביר, שמאוחר יותר הפך לדרך הצבאית הגאורגית.
החל משנת 1801 החלה במרחב השתלטות רוסית, בתחילה בהזמנת מלכי גאורגיה.
מאז רוסיה נכנסה ויצאה חליפות לאזור סטפנצמינדה, המצוי מרחק קצר בלבד הן מהגבול הרוסי, והן מדרום אוסטיה.
כבר בסוף המאה התשע עשרה וראשית המאה העשרים, הייתה סטפנצמינדה יעד תיירותי מבוקש.
שמו של המקום נגזר משמו של סטפן הקדוש.
אגדה מספרת, שנזיר בשם סטפן, יעץ להעביר את העיירה ממיקום קודם שסבל רבות ממפולות שלגים למיקומה הנוכחי ולכן, לאות תודה קראו לעיירה על-שמו.
בזמן השלטון הרוסי שונה שמה של העיירה לקאזבגי, על שם קאזיבג צ'ופיקשווילי שהתגורר בעיירה במאה התשע עשרה.
קאזיבק ואחר כך בנו גבריאל, היו ממונים על גביית "דמי מעבר" באזור.
במהומות אזוריות דרשו תושבים שגבריאל יסגיר לידיהם חיילים רוסים, אך הא עמד על שלו וסירב בתוקף.
לאות תודה, קיבל מרוסיה דרגה צבאית גבוהה, ושם העיירה הוסב לשמו של אביו.
לאחר התפרקותה של ברית המועצות ב-1991 זכתה גאורגיה בעצמאותה, ושם העיירה הוחזר לשם המקורי סטפנצמינדה.
העיירה ממוקמת לאורך גדות נהר טרק, 157 קילומטרים מצפון לטביליסי בגובה של 1,740 מטר מעל פני הים.
האקלים של סטפנצמינדה קריר יחסית, עקב גובהה, לח במידה עם חורפים יבשים וקרים.
המשקעים בתקופת החורף הם שלג, ורובם לא מפשירים עד האביב.
ינואר הוא החודש הקר ביותר עם טמפרטורה היורדת עד מתחת ל-מינוס 10מעלות צלזיוס, בעוד יולי ואוגוסט הם החודשים החמים ביותר עם טמפרטורה עד מעל ל-15 מעלות צלזיוס.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת של סטפנצמינדה היא 1,534 מ"מ.
העיירה מוקפת על ידי הרים גבוהים מכל עבר.
ההר הבולט ביותר באזור הוא הר קזבק, הפסגה השנייה הבולטת ביותר היא, הר שני , מתנשא לגובה של 4,451 מטרים מעל פני הים, ונמצא 9 קילומטרים ממזרח לסטפנצמינדה.
כ-10 ק"מ מהעיירה נמצא מעבר דריאל, נקודת מעבר הגבול לרוסיה.
בקרבת סטפנצמינדה נמצאים מספר משמעותי של אתרי עניין ותיירות.
כנסיית (גרגטי טריניטי) מהמאה ה-14. הכנסייה נראית היטב מהעיירה ואליה עולים ברכבי שטח 4X4, או ברגל.
מהכנסייה נשקף נוף פנורמי, כולל תצפית מגבוה על סטפנצמינדה.
המוזיאון ההיסטורי של סטפנצמינדה - בביתו לשעבר של הסופר ומשורר אלכסנדר קזבגי, שהיה תושב המקום.
אנדרטת הידידות גאורגיה - רוסיה.
על הדרך הצבאית הגאורגית, קרוב לעיירה גודאורי.
עמק טורסו - נגיש ברכבי 4X4, ובו שבילי הליכה נופיים, מעיינות חמים, מבצר וכפר נטוש.
הכפר ג'וטה- כפר ציורי החי לפי מסורות עתיקות.
ניתן לתאם צפייה בהכנת מוצרי חלב וגבינות.
הר קזבק - טיפוס הרים.
קרחון גרגטי קזבגי - אפשר לטייל ברכבי 4X4 או רגלית.
מפל גוולתי (Gveleti) - צפייה בזרם בחודשים החמים ובמים הקפואים בחודשי החורף.
ערוץ דריאלי - לכוון הגבול הרוסי ומעבר דריאל.
מסלול רכבי שטח תלול, עם נקודות תצפית נוף.
מסלולי הליכה ואופניים, וכן רכיבה על סוסים.
בסוף שנת 2016 נמסרה הודעה, על כוונה לבנות שדה תעופה בסמוך לסטפנצמינדה, שיחבר אותה בתחבורה אווירית לבירה טביליסי ולמדינות שכנות.
לא נמסרו פרטים על לוח זמני התכנון והביצוע.
בהיעדר שירות אוטובוסים ציבוריים ורכבות, ניתן להגיע לסטפנצמינדה במיניבוס (מרשרוטקה), במונית, בנהיגה עצמית, או בטיול מאורגן.
סטפניה טורקביץ' הייתה מלחינה, מוזיקולוגית, פסנתרנית ומורה למוזיקה אוקראינית-אנגלייה.
נחשבת לאישה המלחינה הראשונה באוקראינה.
את לימודי המוזיקה שלה החלה עם אימה, שהייתה תלמידתו של המלחין קרול מיקולי.
מאוחר יותר רכשה השכלתה בקונסרבטוריון לבוב שבלבוב בהנחיית המורה ואסיל ברבינסקי , ולאחר מלחמת העולם הראשונה, המשיכה לימודיה באוניברסיטת לבוב ביחד עם אדולף שיבינסקי .
מאוחר יותר, עברה לאוסטריה בה למדה באוניברסיטת וינה לצד גידו אדלר .
לאחר מכן למדה באוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה עם יוזף מרקס.
בשנת 1919, הלחינה את היצירה הראשונה שלה The Liturgy המנציחה את קורבנות מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1925, עברה לברלין עם בעלה, האמן רוברט ליסובסקי והמשיכה ללמוד בה מוזיקה עם פרנץ שרקר וארנולד שנברג.
לאחר מכן, המשיכה לימודיה בפרג עם זדנק ניידלי , אוטאקאר סין וויטסלב נובק .
בשנת 1934, השלימה לימודי דוקטורט במוזיקולוגיה, שבה לאוקראינה והחלה ללמד הרמוניה ופסנתר בקונסרבטוריון לבוב.
בין השנים 1940–1944, הרצתה בקונסרסטוריון לבוב.
בשנת 1946, נמלטה מהסובייטים והיגרה לאנגליה.
באנגליה, עסקה בהלחנה אולם יצירות רבות שלה לא הוצגו לציבור.
יצירותיה הוחרמו באוקראינה ונשכחו מלב, עד שהוצגו לציבור בלבוב בשנת 1994.
סימפוניה מספר 2b, גרסה שנייה
שלושה מערכונים סימפוניים, 3 ביולי 1975
הנערה עם הידיים הסובלות, בריסטול, 1957
מבקה - מבוסס על שיר היער של לסיה אוקראינקה (לא שלם)
הצאר אוך או הלב של אוקסנה, 1960
וריאציות על נושא אוקראיני, 1932
סוויטת פסנתר עם נושאים אוקראינים, 1940
מזמורי חג המולד אוקראיניים ושטג'דרינקה
חג המולד עם הארלקין, 1971
לורליי, סיפור הרמוניום ופסנתר, 1919. טקסט מאת לסיה אוקראינקה
שירו של למקי לקול ולמיתרים דובדבן
סטפנל (באיטלקית: Stefanel S.p.A) היא חברת אופנה איטלקית שבסיסה בפונטה די פיאבה, במחוז ונטו שבצפון מזרח איטליה.
היא נוסדה בשנת 1959 על ידי קרלו סטפנל (1926–1987) בשם Maglificio Piave, ובשנת 1980 שונה שם החברה ל"סטפנל".
מאז 2021 הוא חלק מקבוצת OVS.
מניות החברה נסחרו בבורסה איטליאנה שבמילאנו בין השנים 1988 עד 2020.
מייסד החברה קרלו סטפנל, היה ממשפחה ענייה ונאלץ לעזוב את בית הספר עקב מותו בטרם עת של אביו, במשך עשר שנים הוא הסתובב בשווקים המקומיים ומכר כדורי צמר, המיוצרים בבית מלאכה קטן של משפחתו.
ב-1959 הוא הצליח להקים מפעל קטן לייצור סריגים, עם כסף שהלווה מחבר.
בנובמבר 1966, בעקבות שיטפונות בצפון איטליה, נהרס המפעל.
הודות לסיוע ממשלתי, המפעל נבנה מחדש.
בתחילת שנות ה-70 הצטרפו לחברה גם שני ילדיו: בנו ג'וזפה (שהיה אחראי על המכירות והשיווק) ובתו ג'ובאנה (שהייתה אחראית על העיצוב).
אז גם מתחילה תקופה של התרחבות.
בשנת 1980 פתחו חנות ראשונה בסיינה תחת המותג "סטפנל".
ב-1982 נפתחה חנות בפריז, נקודת המכירה הראשונה מחוץ לאיטליה.
בסוף שנות ה-80, סטפנל, באמצעות שורה של רכישות והסכמים בינלאומיים, הופכת לקבוצת אופנה בינלאומית גדולה, היא מגוונת את קווי המוצרים שלה, ובנוסף לייצור של סריגים מייצרת ומשווקת בגדי ספורט, ג'ינס וקולקציית prêt-à-porter (מוכן-ללבוש).
בשנת 1992 הפעילה 1,500 חנויות ברחבי העולם ומחזור המכירות שלה הגיעה ל-400 מיליון דולר.
בשנת 2007, לאחר שהתעוררו חילוקי דעות בין ג'וזפה ("בפי") לאחותו ג'ובאנה, ובמקביל הצלחתם של קמעונאים גדולים כמו "זארה" ו-H&M, נכנסה החברה לקשיים.
בשנת 2008 החלה החברה במיצוב מחדש של המותג כ- "יוקרה פשוטה", בשנת 2008 חגגה החברה 50 שנות פעילות, אך הבעיות המבניות שלה מתווספות להמשבר הכלכלי העולמי.
המאזן נסגר באותה שנה עם ירידה של 10% במחזור והפסד של 44 מיליון יורו.
עקב כך יוצאת לדרך תוכנית הבראה לשלוש שנים, ללא הצלחה יתרה.
במהלך ששת החודשים הראשונים של 2013 רשמה הקבוצה הכנסות נטו של 84.3 מיליון יורו, ירידה של 12% בהשוואה לשנה הקודמת, אז הסתכמו ב-96 מיליון.
בספטמבר 2017, קרנות השקעות הפרטיות הבריטיות Oxy ו-Attastor רכשו 71% מהבעלות, כאשר ג'וזפה סטפנל נותר עם 16.4%.
יוצאת לדרך תוכנית ארגון מחדש הכוללת את צמצום רשת החנויות הקמעונאיות, פיתוח המסחר הסיטונאי, מעבר לייצור רק באירופה, על מנת למקם מחדש את המותג מוצר יוקרה עם "איכות משתלמת".
אך חובות החברה עלו בחודשים הראשונים של 2018 מכמעט 40 מיליון ב-2017 לכמעט 60 מיליון בסוף יוני
ביוני 2019 נכנסה החברה להסדר נושים.
ב-29 בספטמבר 2020 הודיעה בורסה איטליאנה על ביטול הרישום של מניות החברה, שהושעו מהמסחר כבר מ-6 ביוני 2019.
במרץ 2021 סטפנל (עם 23 מתוך 27 חנויות שלה שעדיין פעלו) נרכשה על ידי קבוצת OVS תמורת 3.2 מיליון יורו.
החברה נתנה חסות לשלוש קבוצות כדורסל במהלך השנים:
פלקנסטרו טריאסטה - שנקראה סטפנל טריאסטה בזמן החסות
אולימפיה מילאנו - שנקראה סטפנל מילאנו בזמן החסות
מועדון הכדורסל מהעיר גוריציה הסמוכה למטה החברה, שנקראה סטפנל גוריציה בזמן החסות.
בפברואר 1992 חתמה חברת קסטרו מודל על הסכם זיכיון עם סטפנל, לפתיחת רשת חנויות של המותג בישראל.
זאת על רקע הסכם הסחר החופשי שנחתם עם השוק האירופי המשותף, שבמסגרתו בוטל המכס על יבוא בגדים מאירופה.
החנות הראשונה נפתחה בספטמבר 1992, בקניון גן העיר בתל אביב, בקונספט משפחתי שכלל אופנת נשים, גברים וילדים.
בשיאה, הפעילה קסטרו 8 חנויות של המותג בישראל, במיקומים מרכזיים דוגמת דיזנגוף סנטר, קניון אילון וקניון מלחה.
בעקבות החדירה של מותגים בינלאומיים נוספים לישראל, כמו "זארה" ו"מנגו", והתגברות התחרות, הודיעה קסטרו בסוף 1998 כי היא בוחנת את המשך הפעלת הרשת בישראל.
בשלב זה נותרו רק 3 חנויות סטפנל: בגן העיר תל אביב, בדיזנגוף ובקניון ירושלים במלחה.
בתחילת 1999 סגרה קסטרו את פעילות רשת החנויות.
סֶטֶר אנגלי הוא תת-מין של כלב השייך למשפחת הכלביים.
אבות אבותיו, כמו של הסטר האירי הם כפי הנראה הכלאה של פוינטר, ספרינגר ספניאל אנגלי וספניאל מים אירי.
היא לבנה, ועליה כתמים בצבעים שונים.
הוא נחשב לכלב מאוד חברותי, ומתואר כ"ידידותי מאוד", "טוב לב" ו"מעריץ מבקרים ושמח במיוחד בילדים".
לגזע זה מספר בעיות מוכרות: תת-פעילות של בלוטת התריס, מחלת אגן תורשתית, רגישות למזון, היתכנות לחירשות חלקית ומחלות עור שונות.
סטפניה מרצ'ינאנו (ברומנית: Ștefania Mărăcineanu; 18 ביוני 1882 – 15 באוגוסט 1944) הייתה מדענית רומנייה בעלת דוקטורט בפיזיקה.
מרצ'ינאנו מוכרת בעיקר בזכות עבודתה במעבדה של מארי קירי בין השנים 1922–1924, שם חקרה את זמן מחצית החיים של היסוד – פולוניום.
כמו כן, היא חיפשה דרכים למדוד את כמות קרינת האלפא, שנפלטת בתהליך הדעיכה של איזוטופים רדיואקטיביים.
במעבדה פיתחה שיטה למדידת עוצמת קרני אלפא ושיערה, שניתן להפוך אטומים לאיזוטופים רדיואקטיביים, באמצעות חשיפה לקרינת אלפא, שמתקבלת מיסוד הפולוניום.
השערה זו, הובילה לזכייה של המדענים ז'וליט-קירי בפרס נובל לכימיה בשנת 1935, אך עבודתה לא הוזכרה ולכן לא היא זכתה בפרס.
מעט מאד, ידוע לנו על ילדותה, היות שהיא נמנע מלדבר עליה.
על פניו, מרצ'ינאנו גדלה במשפחה אמידה, אך ככל הנראה, הייתה לה ילדות אומללה.
מרצ'ינאנו למדה, בבית הספר המרכזי לבנות, בבוקרשט.
בבית הספר היא הביעה עניין בעיקר במקצועות המדעים ובמתמטיקה ואף הצטיינה במקצועות אלה.
בשנת 1903, סיימה מרצ'ינאנו את לימודיה בתיכון, עם ציונים ממוצעים (מאחר שלא השיגה ציונים גבוהים בשאר המקצועות.
לאחר שסיימה תואר במדעי הפיזיקה והכימיה בשנת 1910, החלה מרצ'ינאנו לעבוד בבית ספר לבנות בבוקרשט.
בשנת 1922, עברה לגור בפריז, בכדי לעבוד עם המדענית מארי קירי.
משימתה הראשונה הייתה, לקבוע את מחצית החיים המדויקת של פולוניום.
לאחר זמן מה של מחקר, מרצ'ינאנו גילתה, שזמן מחצית החיים של פולוניום, תלוי במתכת שעליה נמצאת שכבת הפולוניום.
מרצ'ינאנו נאלצה להיאבק, למען הכרה על מחקריה ולעיתים לא קיבלה עליהם הכרה כלל.
בשנת 1935, זכו פרדריק ז'וליט ואיירין ז'וליט-קירי (בתם של המדענים פייר קירי ומארי קירי ובן זוגה) בפרס נובל על גילוי רדיואקטיביות מלאכותית אם כי כל הנתונים מראים, כי מרצ'ינאנו הייתה הראשונה לעשות זאת.
למעשה, מרצ'ינאנו הביעה את מורת רוחה, מהעובדה שז'וליט-קירי השתמשה בחלק גדול מתצפיות עבודתה, בנוגע לרדיואקטיביות מלאכותית, וכל זאת, מבלי להזכיר זאת.
מרצ'ינאנו טענה בפומבי, שהיא גילתה רדיואקטיביות מלאכותית, במהלך שנות מחקריה בפריז, כפי שמעידה עבודת הדוקטורט שלה שהוצגה יותר מ-10 שנים קודם לכן.
"מרצ'ינאנו כתבה לליז מייטנר ב-1936, והביעה את אכזבתה מכך שז'וליט קירי, ללא ידיעתה, השתמשה תכופות בעבודותיה, במיוחד בעבודה הקשורה לרדיואקטיביות מלאכותית", מוזכר בספר " 'התמסרות למדע שלהן': נשים חלוצות של רדיואקטיביות".
חייה הפרטים נשמרו חסויים ואין מידע עליהם.
מרצ'ינאנו פיתחה במעבדה, שיטה למדידת עוצמת קרני אלפא.
היא האמינה, שחלק מהתוצאות שהשיגה הראו, שקרני אלפא שנפלטו בתהליך הדעיכה של יסוד הפולוניום, הופכות מספר אטומים לאיזוטופים רדיואקטיביים.
כמו כן, היא הדגישה כי לאיזוטופים הללו תכונות שנוכל להשתמש בהם לצרכים שונים.
כיום, ישנם מספר שימושים באיזוטופים רדיואקטיביים: למשל האיזוטופ – קובלט 60, משמש בטיפול הרדיותרפיה נגד וריאציות של מחלת הסרטן.
למרות שתצפיות אלה לא אושרו, מרצ'ינאנו טענה בהמשך, שהיא גילתה גם את הרדיואקטיביות המלאכותית.
היא גם האמינה, שאור השמש יכול להיות רדיואקטיבי.
בשנת 1930, חזרה מרצ'ינאנו לרומניה, והצטרפה לפרופסור הרומני דימטרי בונגנטיאנו באוניברסיטה של בוקרשט.
בתקופה זו, שמה בצד את ייסוד הפולוניום וערכה מחקרים, שבדקו אם יש קשר בין רדיואקטיביות וכמות גשמים, ובין כמות הגשמים ומספר רעידות אדמה.
מרצ'ינאנו גילתה את התהליך של יצירת גשם מלאכותי וכך בשנת 1931 היא יצרה את הגשם המלאכותי הראשון בעולם, בברגן, נורווגיה.
מרצ'ינאנו פרשה בשנת 1942 וכשנתיים לאחר כך, נפטרה מסרטן בגיל 62, ככל הנראה, מחשיפתה הממושכת לקרינה רדיואקטיבית בעוצמה חזקה.
סטפנידה מיחאלפ (בלועזית: Stepanida Mikhalap) וגלינה מיחאלפ (בלועזית: Galina Mikhalap; 30 בדצמבר 1924 - 2014) היו אם ובת מבלארוס שהצילו נערה יהודיה בתקופת השואה והוכרו כחסידות אומות העולם.
סטפנידה התגוררה עם בעלה ושתי בנותיה, גלינה ונליה, בעיר בוברויסק שבמחוז מוגילב בשכנות למשפחת מץ היהודית.
ב-1937 נותרה לבדה עם בנותיה לאחר שבעלה נעצר על ידי השלטונות הסובייטים.
ב-28 ביוני 1941, במסגרת מבצע ברברוסה, פלש הצבא הגרמני לבוברויסק.
זמן קצר לאחר מכן הביאה סטפנידה לשכנתה גניה מץ צלב קטן כדי שתענוד על צווארה ולא תזוהה כיהודיה.
בלילה שבו ריכזו הגרמנים את יהודי העיר, גניה ענדה את הצלב שסטפינה הביאה לה, וכך לא חשדו בה.
באותו הלילה ברחה גניה לביתן של גלינה וסטפנידינה, ושם הסתתרה במשך שלושת החודשים הבאים.
בסמוך לביתן הייתה מפקדה של הצבא הגרמני ולכן היה בכך סיכון רב.
למרות זאת הן דאגו לכל צרכיה, והצליחו להשיג עבורה תעודת זהות מזויפת, שבעזרתה עברה גניה למינסק שם נשארה בזהותה החדשה עד לשחרור העיר ב-3 ביולי 1944.
לאחר המלחמה עברה גניה לסראטוב שברוסיה ומשם שמרה על קשר רציף עם סטפנידה וגלינה עד לפטירתה בשנת 1987.
גלינה נשארה לגור בבוברויסק, עבדה כמורה והתחתנה עם אנדרי שעבד כיערן.
בשנת 1991 הגיעה לישראל בתה והתגוררה עם משפחתה בעפולה.
גלינה עלתה בעקבות בתה בשנת 2000. ב-28 באוקטובר 2013 במהלך ביקור בבלארוס, כשהיא בת 79, הלכה גלינה לעולמה.
היא הובאה למנוחות בבית הקברות החדש בבוברויסק.
ב-8 בפברואר 1994 הכיר יד ושם בסטפנידה ובגלינה מיחאלפ כחסידות אומות העולם.
הטקס התקיים במינסק בירת בלרוס ושמן נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים.
במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ליד ושם ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של גלינה.
ואותר קברה אותר בבית הקברות החדש בבוברויסק.
סטפני נור היא שחקנית אוסטרית.
היא ידועה בעיקר מתפקידיה ב"1883", "החתונה היוונית שלי 3", "לביאות: מבצעים מיוחדים" ו"מרים".
נור נולדה בקהיר, מצרים בשנת 1988. היא ממוצא סורי ואוסטרי.
נור גילמה את הדמות ג'ני בדרמה האוסטרית "Risse im Beton".
בשנת 2021, היא גילמה את הדמות מלודי בשני הפרקים הראשונים של "1883" פריקוול של "ילוסטון".
היא גם גילמה את הפליטה הסורית קמאר בסרט "החתונה היוונית שלי 3".
היא ידועה בעיקר בזכות תפקידה בתור אלייה אמרוהי בסדרה "לביאות: מבצעים מיוחדים".
דמותה תוארה כ"בת של איש עסקים מיליארדר עם קשרים לטרור, שהיא יעד בעל ערך גבוה של ה-CIA".
היא זכתה לתשבחות על תיאורה של אישה ערבייה עשירה, כמו גם על תיאור היחסים המורכבים בינה לבין הגיבורה.
בשנת 2024, היא גילמה את שלומית בת הרודיאס בסרט "מרים".
סטפני פרסי היא שחקנית אמריקאית.
פרסי נולדה בברוקלין וגדלה באילינוי, היא למדה משחק באוניברסיטה באילינוי ובבית הספר למשחק של אוניברסיטת ייל.
ב-1976 הופיעה לראשונה בטלוויזיה בתפקיד אורח בקומדיית המצבים "לוורן ושירלי".
ב-1978 שיחקה בסרט קומדיית הספורט "השמיים יכולים לחכות".
ב-1990 עד 1992 שיחקה באחד התפקידים הראשיים בקומדיית המצבים "True Colors" ששודרה ברשת Fox במשך שתי עונות.
בשנת 1987 היא גילמה את אשתו של ברוס ויליס בסרט "פגישה עיוורת".
ב-1988 שיחקה בסרט "The Great Outdoors" של הבמאי הווארד דויטש.
ב-1993 שיחקה את אמם של מקס ודני בסרט "הוקוס פוקוס".
ב-2004 שיחקה תפקיד משנה בסרט "דרכים צדדיות" של הבמאי אלכסנדר פיין.
שיחקה גם באותה שנה בקומדיה הרומנטית "לשרוד את חג המולד".
בשנת 2005 שיחקה לצד ג'ודי פוסטר במותחן "הטיסה" בתור אנה.
בשנת 2011 שיחקה בסרט הקומדיה "מורה רעה" בכיכובה של קמרון דיאז.
בשנת 2016 גילמה את רוזי סטרנגל בסרט הקומי "מייק ודייב מחפשים דייט".
בשנת 2019 גילמה דמות חוזרת בעונה השלישית של הסדרה "סניקי פיט" בתור דוטי.
בשנת 2024 גילמה את לין בסדרת הקומדיה הרומנטית "רק לא זה" בנטפליקס.
סטפני סטנצ'בה (Stefanie Stantcheva; נולדה ב-1986) היא כלכלנית צרפתייה-אמריקאית, המכהנת כפרופסור לכלכלה באוניברסיטת הרווארד וחוקרת בתחום המיסוי, אי-שוויון כלכלי וניידות חברתית.
עבודותיה מתמקדות בהשפעות מדיניות המס על התנהגות כלכלית, חדשנות וצמיחה, תוך שימוש בשיטות אמפיריות חדשניות.
סטנצ'בה נולדה בבולגריה ועברה בילדותה עם משפחתה לפריז שבצרפת.
ב-2007 סיימה תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת קיימברידג', ב--2008 תואר שני בכלכלה ומימון מאקול פוליטכניק, וב-2009 תואר שני מבית הספר לכלכלה של פריז ומ-ENSAE.
ב-2014 סיימה תואר דוקטור בכלכלה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
עבודת הדוקטורט שלה עסקה בהשפעות מדיניות מס על חדשנות.
לאחר השלמת הדוקטורט, הצטרפה סטנצ'בה לסגל המחלקה לכלכלה באוניברסיטת הרווארד.
היא מונתה לפרופסורית מן המניין ב-2018, והפכה לאחת הנשים הצעירות ביותר שהגיעו למעמד זה בהרווארד.
היא המייסדת ומנהלת המעבדה לכלכלה חברתית (Social Economics Lab).
סטנצ'בה ידועה במחקריה פורצי הדרך בתחום מדיניות המס, ובמיוחד בניתוח האופן שבו מיסוי משפיע על התנהגותם של יחידים, חברות וכלכלות שלמות.
חקריה הראו כי תמריצי מס יכולים לעודד פעילות חדשנית, אך גם כי מדיניות מס לא מותאמת עלולה להוביל לירידה בהשקעות במחקר ופיתוח.
במחקריה על ניידות חברתית, סטנצ'בה בחנה כיצד גורמים כמו חינוך, מיסוי ותפיסות חברתיות משפיעים על היכולת של יחידים לעבור בין מעמדות כלכליים.
היא הדגישה את החשיבות של מדיניות ציבורית בהפחתת פערים כלכליים.
ב-2021 נבחרה לחברה בחברה האקונומטרית ובאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
ב-2022 זכתה במלגת גוגנהיים וב-2025 זכתה במדליית ג'ון בייטס קלארק.
היא חברה במועצה הכלכלית המייעצת לראש ממשלת צרפת , עמיתת מחקר בלשכה הלאומית למחקר כלכלי.
סטרדיאן הוא יחידת מידה לזווית במרחב תלת-ממדי.
הזווית המרחבית פרופורציונית לשטח שהיא מכסה מפני השטח של כדור.
גודלה של זווית מרחבית, בסטרדיאנים, הוא היחס בין שטח הכיפה שהזווית מגבילה לריבוע הרדיוס של הכדור.
באופן זה, זווית המכסה כדור שלם שווה ל- סטרדיאנים - (שטח המעטפת של הכדור לחלק לריבוע הרדיוס- ).
הגדרה זו של זווית מרחבית היא אנלוגית להגדרת הרדיאן במישור, שלפיה זווית שמכסה מעגל שלם שווה ל- רדיאנים - היקפו של מעגל לחלק לרדיוס שלו ().
בקירוב של זווית מרחבית קטנה (בגבול לאפס), שטח הכיפה מתקרב לשטח העיגול שבבסיסה וניתן להחליף את האחד בשני.
אחד השימושים החשובים של הזווית המרחבית הוא בתחום האופטיקה: מכיוון שמקור אור פשוט פולט אור בצורה אחידה לכל הכיוונים, הרדיומטריה מתייחסת לכמות האור שמקור פולט ליחידת סטרדיאן כנתון לגבי המקור, הנקרא "בהיקות", דרכו נוכל לחשב את ההקרנה של המקור על פני שטח מסוים.
סטרדיוואריוס (Stradivarius) הוא שם כולל לכלי קשת, ובהם בעיקר כינורות, שיוצרו על ידי בני משפחת סטרדיווארי מאיטליה, ובעיקר על ידי אנטוניו סטרדיווארי בשנים 1666–1737. כיום נותרו כ-700 כלי קשת של סטרדיוואריוס, ולרוב הם קרויים על שמם של יוצרים מפורסמים שהחזיקו בהם בבעלותם.
קיימות כיום 13 ויולות של סטרדיוואריוס.
Archinto 1696 - בבעלות האקדמיה המלכותית הבריטית למוזיקה.
1731 paganini-mendelson - בבעלות הפדרציה היפנית למוזיקה, ומושאל כרגע ליפני קזוהידה איסומורה.
אנטוניו סטרדיוואריוס בנה בימי חייו בין 70 ל-80 צ'לו.
General Kyd - לשעבר של ליאו שטרן.
נגנב ב-27 באפריל 2004 מביתו של פטר סטאמפ, הנגן הראשי של הפילהרמונית של לוס אנג'לס.
לאחר מכן היה שייך לז'קלין דו-פרה המנוחה, וכיום שייך לצ'לן יו-יו מה.Batta 1714 - בעבר היה שייך לגרגור פיאטיגורסקי.Becker 1719Piatti 1720- צ'לו השייך לאלפרדו פיאטי.Baudiot 1725 - בעבר היה שייך לגרגור פיאטיגורסקי.De Munck ex Feuermann 1730 - Emmanuel Feuermann.
קיימות כיום שתי גיטרות של סטרדיוואריוס.
לכל אחת מהן מערכת מיתרים כפולה, כלומר 10 מיתרים.Hill 1680 or 1688Rawlins'' 1700
סטרדיוואריוס בנה בחייו נבל אחד - Arpetta (נבל קטן).
קיימות שתי מנדולינות שבנה סטרדיוואריוס.
האחת נבנתה בקרמונה בשנת 1680 ונמצאת במוזיאון באוניברסיטה בדרום דקוטה, ארצות הברית והשנייה משנת 1706 הנמצאת באוסף פרטי של צ'ארלס ביר בלונדון.
ממשלת ספרד מחזיקה אוסף קטן של כלי סטרדיוואריוס המורכב משני כינורות, שני צ'לי וויולה אחת, המוצגים במוזיאון המוזיקה של הארמון המלכותי של מדריד.
אוסף חשוב נוסף מוחזק על ידי האקדמיה המלכותית למוזיקה בלונדון.
הכינורות התקינים הכשירים כיום לנגינה נחשבים לפסגת האיכות בבניית כינורות ומבוקשים על ידי טובי הכנרים, כמו גם על ידי אספנים, ומחיריהם גבוהים מאוד.
מחיר כינור סטרדיוואריוס מתקופת בְּרֶשָׁה (עיר באיטליה) מהשנים 1680 ולאחר מכן בין 1690-1700 עומד על כמה מאות אלפי דולרים.
מחיר כינור מתקופת הזהב של סטרדיוואריוס, שהייתה בשנים 1700-1720, יכול להגיע למיליוני דולרים.
כינורות אלו מוצגים לרוב במוזיאונים ומגיעים למכירות פומביות לעיתים נדירות.
פריט שנמכר במחיר גבוה הוא כינור "ליידי טנאנט" מ-1699 שנמכר במכירה פומבית בשנת 2005 במחיר של 2,032,000 דולר.
כינור סטרדיוואריוס אחר בשם "ליידי בלאנט" נמכר ב-2011 ב-15.9 מיליון דולר.
מעריכים כי בעסקאות פרטיות נמכרו כינורות במחירים גבוהים אפילו יותר.
ניסיונות רבים נעשו לשחזר את האיכות והצליל של כינורות סטרדיוואריוס.
בעקבות כך הועלו סברות, כי אנטוניו סטרדיווארי עשה שימוש בעץ שמקורו בקתדרלה ישנה לבניית כינורותיו וכי העץ שהיווה את חומר הגלם לכינורות היה מצופה בתערובת לכה מיוחדת, שהעניקה לכינורות את הצליל המזוהה עם סטרדיוואריוס.
המיתוס סביב כינורות סטרדיוואריוס איננו חדש.
הקיסר נפוליאון היה בעלים של צ'לו סטרדיוואריוס "דופורט", שכיום אפשר לראות עליו שריטות שעשה עליו הקיסר בחניתו.
דודו ברק כתב שיר בשם "אהבת סטרדיוואריוס" אשר הולחן על ידי יזהר כהן.
שרלוק הולמס, הבלש הספרותי של ארתור קונאן דויל, מתואר בספרים כבעלים של כינור סטרדיוואריוס ונכתב שהוא נוהג לנגן בו להנאתו.
בסרט מסדרת ג'יימס בונד, "007 באזור המסוכן", בכיכובו של טימותי דלטון, ממלא צ'לו סטרדיוואריוס תפקיד מרכזי.
רומן "הסטרדיוואריוס של גבלס" מאת יואן יקונו בצרפתית בהשראה חופשית מסיפור חייה של הכנרת היפנית סווה נג'יקו שקיבלה מגבלס במתנה כינור ששניהם חשבו אותו לכינור סטרדיוואריוס, אך הדבר לא אושש עד עכשיו
סטראטובריוס היא להקת פאוור מטאל פינית.
סטראטובריוס הוקמה בשנת 1984 בפינלנד תחת השם Black Water ("מים שחורים").
הלהקה עברה מספר שינויי הרכב, ומספר שינויים מבחינה מוזיקלית עד שמצאה את הסגנון הייחודי לה.
המוזיקאים שהקימו את הלהקה היו טומו לסילה, סטפן סטרלמן וג'ון ויהרבה.
בשנת 1985 הצטרף ללהקה הגיטריסט טימו טולקי, שהיה ליוצר העיקרי ולמוח מאחורי הלהקה.
טולקי החליף את סטפן סטרלמן בתפקיד הגיטריסט, ושינה את שמה של הלהקה לסטרטובריוס (הלחם מילולי בין סטרדיוואריוס יצרן הכינורות, וסטרטוקסטר, דגם הגיטרה המפורסם של חברת פנדר), בנוסף לקח טימו טולקי את תפקיד הסולן.