tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ארו הקים יחד עם פרופ' מנחם יערי את בית הספר קיץ לכלכלה תאורטית במכון ללימודים מתקדמים אשר באוניברסיטה העברית בירושלים ועמד בראשו במשך 19 שנה עד שנת 2007.
ארו היה אחיה של הכלכלנית אניטה סאמרס, דודו של הכלכלן לארי סאמרס, וגיסו של הכלכלן פול סמואלסון (אחיו של הכלכלן רוברט סמואלסון).
משפט ארו הוצג בתיזה שלו לדוקטורט.
הוא קובע שכלל הבחירה החברתי היחיד אשר מקיים שני תנאים בסיסיים (יעילות פארטו ובחירה בלתי-תלויה), הוא כלל הדיקטטור, בו פרט יחיד קובע באופן בלעדי את ההעדפות החברתיות (כלומר: לא קיים כלל בחירה כזה שהוא גם דמוקרטי).
ביחד עם ז'ראר דברה, סיפק ארו את ההוכחה המדוקדקת הראשונה לקיומו של שיווי משקל כללי המנחה את השוק, בהינתן כמה הנחות מגבילות.
ארו הרחיב את המודל כך שיעסוק גם בנושאי אי-ודאות, יציבות שיווי המשקל, ויעילותו של שיווי משקל תחרותי.
ארו מילא תפקיד חיוני בראשית המחקר בתאוריית הצמיחה האנדוגנית (או: תאוריית הצמיחה החדשה), שניסתה להסביר את מקורם של שינויים טכנולוגיים, שנחשבים לגורם העיקרי שמאפשר צמיחה כלכלית.
עד לפיתוחה של תאוריה זאת, ההנחה הייתה כי שינויים טכנולוגיים מתרחשים מסיבות אקסוגניות (חיצוניות למערכת)- כלומר, קורים ללא הסבר לסיבת התרחשותם מתוך המערכת הכלכלית.
תאוריית הצמיחה האנדוגנית סיפקה הסבר כלכלי לסיבות לחדשנות של חברות - כך ששינויים טכנולוגיים וחדשנות באים מבפנים - מתוך המודל הכלכלי (אנדוגני - פנימי למערכת - ומכאן השם).
בהמשך לעבודתו החלוצית של ארו, התפתחה ספרות מחקרית ענפה בנושא.
במחקר חלוצי נוסף, חקר ארו את הבעיות הנגרמות עקב מידע א-סימטרי בשווקים.
בעסקאות רבות, לאחד הצדדים (לרוב המוכר) יש יותר מידע על המוצר הנמכר מאשר לצד האחר.
אסימטריה של מידע יוצרת תמריץ לצד שלו מידע רב יותר לרמות את הצד בעל המידע המועט יותר, ודבר זה עלול לגרום מצב של כשל שוק.
כתוצאה מכך, התפתחו מספר מנגנוני שוק, ביניהם ערבויות ואימות על ידי צד שלישי, המאפשרים לשווקים עם מידע א-סימטרי לתפקד.
ארו ניתח סוגיה זו בתחום הטיפול הרפואי (במחקר מ-1963, שכותרתו "אי-ודאות וכלכלת הרווחה של טיפול רפואי").
מאוחר יותר, נחקרו שווקים נוספים - בעיקר נכסים יד שנייה, מכירות פומביות ברשת וביטוח.
קנת' אלן "קן" ריבט הוא מתמטיקאי אמריקאי, כיום פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
התעניינותו המתמטית כוללת גאומטריה אלגברית ותורת המספרים האלגברית.
כתלמיד בתיכון פאר רוקאווי למד במגמת מתמטיקה מוגברת אך מגמתו הראשית הייתה כימיה.
הוא קיבל תואר ראשון ותואר שני מאוניברסיטת בראון ב-1969 ואת הדוקטורט מאוניברסיטת הרווארד ב-1973. ב-1998 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בראון.
נזקפת לזכותו סלילת הדרך אל הוכחתו של אנדרו ויילס למשפט האחרון של פרמה.
ריבט הוכיח את "השערת אפסילון", ובכך הוכיח שהמשפט האחרון של פרמה ינבע מהשערת טניאמה-שימורה.
מכך עלה גם שאין צורך להתבסס על כלל ההנחה, אלא ניתן להסתפק במקרה פרטי, עקום אליפטי יציב למחצה.
קנרית או בַּזְבּוּז קָנָרִי (שם מדעי: Serinus canaria; מקובל גם הכתיב כנרית) היא מין ציפור שיר קטנת גוף ממשפחת הפרושיים.
הקנרית מצויה באופן טבעי באיים הקנריים, האיים האזוריים ומדיירה.
רוב גופן של הקנריות החיות בטבע צהוב-ירקרק, וגבן מפוספס ברצועות חומות.
בתי הגידול הטבעיים של הקנרית הם אזורים פתוחים למחצה, כדוגמת פרדסים, שם היא בונה את קנה על העצים או השיחים.
המזון המועדף על הקנרית הוא עשבים ממינים שונים, דגניים ותאנים.
כחלק מתהליך החיזור, כל שנה מזמר הקנרי שיר אחד המורכב מצלילים שונים.
בזמר זה קיימת תופעה נוירולוגית מעניינת.
בתקופת הרבייה, מתחלקים תאי עצב באזור מסוים במוח הקנרי.
אותו אזור גדל ומתרחב עקב יצירת סינפסות (קשרים עצביים) חדשות.
לאחר תקופת הרבייה חוזר מוחו של הקנרי לגודלו המקורי.
לאחר שנה, עם בוא עונת הרבייה, אותו אזור משתנה שוב, והקנרי מזמר "שיר" חדש לחלוטין.
תוחלת החיים של הקנרית בטבע היא כ-10 שנים, בעוד בשבייה היא נעה בין 10 ל-15 שנים.
הקנרית האטלנטית סווגה טקסונומית לראשונה על ידי לינאוס ב-1758, בספרו Systema Naturae.
היא סווגה במקור על ידי לינאוס כתת-מין של הבזבוז האירופי, אך כמה עשורים לאחר מכן הועברה על ידי הטקסונום קויור לסוג Serinus, אליו היא שייכת עד היום.
הבזבוז האירופי הוא המין הקרוב אליה ביותר, ואם יוכלאו, כרבע מצאצאיהם של הקנרית והבזבוז יוכלו להתרבות.
במשך המאות ה-19 וה-20 השתמשו בקנריות גם במכרות זהב ובמכרות פחם כאינדיקטור ראשוני לגזים רעילים: הקנרית, הרגישה לרמות נמוכות של פחמן חד-חמצני וגזים אחרים עוד לפני שאותם גזים היו מסוכנים לאדם, הייתה נושרת או מפסיקה לזמר – והתרעה זו הצילה חיים רבים.
ראשו, חזהו ובטנו של הזכר צהובים-ירקרקים, בעוד פניו, רצועת העין שלו ומצחו בעלי גוון צהוב מודגש יותר.
הבטן התחתונה וחלקו התחתון של הזנב לבנבנים, ועל צדי גופו ישנן רצועות כהות.
העורף והגב אפורים-ירוקים, ומפוספסים בפסים בעלי גוון כהה.
הנקבה דומה לזכר במראה, אך צבעי גופה דהויים יותר: ראשה ובטנה בעלי גוון אפור יותר, בעוד הגוונים הצהובים בבטנה ובחזה בולטים פחות.
צבע נוצותיהם של פרטים צעירים נוטה יותר לחום, בעוד חלק גדול מגופם מפוספס ברצועות כהות.
הקנרית היא מין חברותי, ומקננת בדרך כלל בקבוצות בהן כל זוג מגן על טריטוריה קטנה.
הקן דמוי-הכוס נבנה בין מטר עד שישה מטרים מעל הקרקע בעץ או בשיח, בהם הוא מוסווה היטב.
החומרים העיקריים המרכיבים את הקן הם זרדים, עשבים, טחבים וחומרים נוספים מן הצומח, ומרופד בשערות ובנוצות.
עונת ההטלה באיים הקנריים היא בדרך כלל בין ינואר ליולי; באיים האזוריים היא בין מרס ליולי, כאשר שיא מספר הביצים המוטלות הוא במאי, ובמדיירה בין מרס ליוני, כאשר השיא הוא באפריל ובמאי.
הביצים כחולות בהירות או כחולות-ירקרקות; בקצהן הרחב, ישנם גוונים סגלגלים או אדמדמים.
הנקבה מטילה 3-4 ביצים בתטולה, ובמקרים נדירים אף 5; למרות זאת, בדרך כלל מספר הצאצאים שהיא מגדלת עד לבגרות הוא בדרך כלל 2 או 3. הביצים נדגרות במשך 13-14 ימים, והצאצאים פורחים מהקן כ-14-21 יום לאחר בקיעתם, כאשר הממוצע עומד על כ-17 או 15 ימים לאחר הבקיעה.
הקנרית בויתה בידי האדם בתחילת המאה ה-15 בידי מלחים ספרדים שהביאו אותם מאזור גידולה ליבשת אירופה, ומאז היא נפוצה כחיית מחמד; האיים הקנריים, אזור בו היא נפוצה, הוא המקור לשמה.
ישנם מספר הבדלים בין הקנרית המבויתת לזו החיה בטבע, הנובעים מברירה מלאכותית שמטרתה השבחת קולה של הכנרית ושינוי צבעי גופה.
זכר הקנרית, דהיינו קנר, שר במשך כל השנה חוץ מתקופת ההשרה אשר נמשכת בדרך כלל חודש בתחילת הסתיו.
הנקבה איננה שרה, אבל ישנן נקבות ששורקות שירים מאוד קצרים.
מכל ציפורי השיר המבויתיים קנרית היא בין בעלות כושר הביטוי הקולי הטוב ביותר; קולה העשיר ומשך שירתה הארוך, שעשוי להגיע ל-25 שניות, הפך אותה לפופולרית בקרב מגדלים.
לקנרית מספר תת-מינים - קנרית שרה, קנרית צבעונית וקנרית מקושטת - ומספר רב (יותר מ-120) של תת-מינים שפותחו בידי האדם.
ביניהם ניתן למנות את קנרית גלוסטר, קנרית אצילית סקוטית, בונדוק (הכלאה בין חוחית לקנרית), ועוד.
בעולם הסייבר אומץ השם "קנרית" (canary) ככלי אזהרה: תהליך ההנחה הוא להציב קובץ, משתמש או שרת "קנרית" בסביבה מבוקרת – כל ניסיון לגשת או לבצע בו פעולה שאינו חלק מהפעילות השוטפת משדר התראה מיידית על פריצה או פעילות חשודה.
שיטה זו נקראת גם "canary tokens" ושימושה נפוץ במערכות הגנת סייבר כמנגנון גילוי מוקדם של ניסיונות חדירה.
קנרי וורף הוא מתחם עסקים וקניות בלונדון, ממוקם באזור הדוקלנדס שברובע טאוור האמלטס.
בקנרי וורף נמצאים שלושה מהמבנים הגבוהים ביותר בממלכה המאוחדת: כיכר קנדה 1 (הידוע כמגדל קנרי וורף) בגובה 235.1 מטר, כיכר קנדה 8 (מגדל HSBC) וכיכר קנדה 25 (מרכז סיטיגרופ) בגובה 199.5 מטר כל אחד.
קנרי וורף נבנה על מעגני מערב הודו הישנים באייל אוף דוגס, שהיו פעילים בין השנים 1802–1980. לפרקים היה האזור אחד המעגנים העמוסים ביותר בעולם.
אזור המעגנים הופצץ רבות במהלך מלחמת העולם השנייה וכמעט כל המחסנים המקוריים נהרסו לחלוטין.
על אף ניסיון השיקום, תעשיית הנמל החלה לדעוך בשנות ה-50 של המאה ה-20. חוסר הגמישות והניידות הפכו את המעגנים של מרכז לונדון לפחות רלוונטיים מול נמלי הים ועד 1980 כל המעגנים נסגרו.
אלפים נותרו חסרי תעסוקה ואזור הדוקלנדס נעזב, כעדות לכלכלה העולמית המשתנה.
הפרויקט להחייאת אזור הדוקלנדס החל בשנת 1981 על ידי הקמת החברה לפיתוח המעגנים של לונדון על ידי ממשלת השמרנים בראשות מרגרט תאצ'ר.
קנרי וורף מכיל כ-1,500,000 מ"ר של שטחי משרדים ומסחר, מתוכם כ-730,000 מ"ר (כ-49%) בבעלות קנרי וורף גרופ (CWG), אשר מנהלת חלק ניכר מהאזור.
כ-105,000 איש עובדים בקנרי וורף, מתוכם כ-25% חיים בחמשת הרבעים הסמוכים.
אזור הנמלים לשעבר הפך מסוף שנות ה-80 ואילך לאשכול מגדלים שתפוסים בעיקר על ידי המטה העולמי או האירופי של בנקים גדולים רבים, חברות שירותים מקצועיים וארגוני תקשורת.
עד 2018, קנרי וורף אירחה גם שתי סוכנויות של האיחוד האירופי, הסוכנות האירופית לתרופות (EMA) ורשות הבנקאות האירופית (EBA), שעברו לאמסטרדם ולפריז בהתאמה, עקב הברקזיט.
מרכז הקניות קנרי וורף מורכב מחמישה קניונים מחוברים: קנדה פלייס, אבוט פלייס, ג'ובילי פלייס, קרוסרייל פלייס וצ'רצ'יל פלייס.
הקניונים מספקים מעל 102,193 מ"ר של שטחי מסחר עם יותר מ-310 חנויות.
ישנם גם ברים ומסעדות במפלס הרחוב.
מוזיאון הדוקלנדס של לונדון, שנפתח במחסן ג'ורג'יאני, בניין רשום בדרגה I, על ידי המלכה אליזבת השנייה ביוני 2003, הוא אחת האטרקציות העיקריות באזור.
הוא מוקדש להיסטוריה של הנהר, הנמל והאנשים של לונדון, מההתיישבות הרומית ועד ימינו.
המוזיאון מציע מגוון פעילויות לילדים ולמשפחות, כולל תצוגות אינטראקטיביות.
"איסט לונדון אדוורטייזר" (לשעבר "הדוקלנדס אנד איסט לונדון אדוורטייזר") הוא עיתון מקומי היוצא לאור מדי שבוע וקיים גם באונליין.
"וורף לייף" הוא כתב עת דו-שבועי של 15,000 עותקים עבור קנרי וורף, דוקלנדס ומזרח לונדון.
מהדורה אלקטרונית זמינה גם כן.
קנקן התה של ראסל , המכונה לעיתים קנקן התה השמימי או קומקום התה הקוסמי, הוא אנלוגיה אשר טבע לראשונה הפילוסוף הבריטי ברטראנד ראסל, ואשר נועדה להפריך את הטיעון שגורס כי במקרה של אמונה דתית, שאי אפשר להפריכה, נטל ההוכחה עובר אל הספקן ועליו להוכיח שהאמונה לא נכונה.
ב-1958 הזכיר ראסל את הטענה כסיבה לכפירתו באלוהים.
גרסה מפורסמת ומאוחרת יותר של הטיעון משתמשת בחד-קרן הוורודה הבלתי נראית.
היתרון בגרסה מעודכנת זו הוא שקיום האובייקט אינו ניתן להפרכה בעקרון, ולא רק באופן מעשי בזמן זה או אחר ובעזרת טכנולוגיה מסוימת.
בתגובה, אמר הפילוסוף פול צ'מברלין שזוהי שגיאה לוגית לטעון שנטל ההוכחה רובץ על טוען טענה חיובית (קרי, יש אלוהים) בעוד הוא אינו רובץ על טוען טענה שלילית (קרי, אין אלוהים).
לדוגמה, על השולל קיומה של דמות משמעותית בהיסטוריה האנושית, כדוגמת וינסטון צ'רצ'יל, רובץ נטל ההוכחה.
בדיוק כמו, ואולי אף יותר, מהטוען שדמות כזו אכן קיימת.
קנקן התה הוא דגם תלת־ממדי של קנקן תה שעוצב בשנת 1975 על ידי מרטין ניואל בזמן עבודתו באוניברסיטת יוטה, ומשמש מאז כדגם בסיסי להדגמה ועיצוב של תוכנות עיצוב תלת-ממד.
קנקן התה הפך להיות המקביל לתוכנית Hello world בעיצוב תלת-ממד, וניתן בתוכנות רבות כדגם בסיסי (פרימיטיב) שניתן לשלוף מספריית הבסיס של התוכנה לשימוש מיידי, בדומה לפאונים ארכימדיים ואפלטונים שונים.
היותו של קנקן התה כה זמין לעריכה הפך אותו במרוצת השנים לבדיחה פנימית בתחום, והוא שובץ כפי שהוא בסרטי אנימציה בתלת-ממד, שומרי מסך ואיורים.
מרטין ניואל ואשתו סנדרה ישבו לשתות תה בביתם, כשניואל העלה בעיה בעבודתו בעיצוב תלת-ממד - הוא נדרש להדגים את העקרונות המתמטיים בהקשר לתאורה על חפץ מצוי ובר-זיהוי, שאינו טריוויאלי כמו כדור.
אשתו הציעה לעצב דגם של קנקן התה בו השתמשו (קנקן פורצלן מתוצרת Mellita).
ניואל החל לרשום את צורת הקנקן על דף נייר, ולאחר מכן מיפה את הצורה באמצעות נקודות.
לצורת הקנקן מספר יתרונות בהדגמת תאורה, השתקפות והשתברות: הצורה קמורה, בעלת קימורי אוכף, גנוס בודד (תודות לידית), ויכולת להטיל צל עצמי (תודות לידית ולזרבובית).
ניואל פרסם את מפת נקודות השטח של קנקן התה, ובמהרה חוקרים אחרים בתחום ניצלו את הקנקן למטרות הדגמה דומות.
הדגם יובא שוב ושוב וזכה לפופולריות.
בהמשך חלקים ממנו שופצו קלות כדי להפכו ליותר שימושי (למשל, נבנה לו בסיס כך שניתן להביט בו מלמטה), אך הדגם המקורי כמעט ולא שונה בצורתו.
במהלך שני עשורים טכנולוגיות חדשות בתחום התלת-ממד הודגמה על קנקן התה: הצללות, מרקמים, מפות הגבהה, שקיפויות ועוד.
קנקן התה הופיע בפרסומים רבים (כגון הרבעון ACM SIGGRAPH) כאמת מידה להתקדמות התחום.
קנקן התה האמיתי היה גבוה בכשליש מדגם הקנקן שצייר ניואל.
חלק מהשונות נבע מהעתקת יד, ורובו מהעובדה שניואל רינדר את הקנקן המקורי בתצוגה גרפית שכללה פיקסלים מלבניים ולא מרובעים.
הדגם מעולם לא תוקן לגובהו המקורי.
בין התוכנות הכוללות דגם בסיס של קנקן התה נמנות: 3ds Max, Maya, ואוטוקאד.
קנקן התה הוא חלק מחבילות הדגמים של OpenGL ו-Direct3D, ועל כן זכה לעיתים לכינוי קנקן התה של OpenGL.
קנקן התה הופיע בסרטים שונים, בין השאר בסצנה בסרט צעצוע של סיפור.
הוא הופיע בשומר המסך "צינורות" של חלונות 95 וחלונות 98, והופיע בסדרה משפחת סימפסון בפרק Treehouse of Horror VI (פרק מיוחד לליל כל הקדושים) בו הומר נופל אל הממד השלישי.
בתמונה שהדגימה עיצוב ורינדור תלת-ממדי בשנת 1987, תוארו שישה עמודי שיש ועליהם פאונים אפלטוניים קלאסיים: ארבעון, קובייה, תמניון, תריסרון, עשרימון וקנקן תה.
התמונה פורסמה במאמרים ובעמוד השער של פרסומים רשמיים בתחום עיצוב תלת-ממד, ובמהרה זכה קנקן התה לכינוי Teapotahedron (קנקניון).
גנרל סיר קנת' ארתור נואל אנדרסון היה איש צבא בריטי הידוע בשל פיקודו על הארמייה הראשונה של צבא בריטניה במלחמת העולם השנייה במהלך הנחיתות בחופי אלג'יריה בנובמבר 1942 המכונות מבצע לפיד, ובמהלך המערכה שבתוניסיה שלאחריהן.
על אף שפיקד בהצלחה על מבצע נחיתה מסובך מבחינה אסטרטגית ולוגיסטית, אופיו המופנם, וחלקו בתבוסת בעלות הברית בקרב מעבר קסרין בפברואר 1943 הביאו לכך שלאחר המערכה בצפון אפריקה לא קיבל עוד פיקוד קרבי.
לאחר המלחמה שימש זמן מה כמושל גיברלטר, ולאחר מכן פרש בשנת 1952.
קנת' אנדרסון נולד ב-25 בדצמבר 1891 במדרס שבהודו הבריטית למהנדס רכבות ממוצא סקוטי.
אנדרסון התחנך בבית הספר היוקרתי צ'ארטרהאוס, ובשנת 1911 התגייס לצבא הבריטי ושירת ברגימנט בני הרמה סיפורט.
במלחמת העולם הראשונה לחם אנדרסון בחזית המערבית, ואף נפצע ב-1 ביולי 1916 במהלך הקרב על הסום, מה שזיכה אותו בעיטור הצלב הצבאי.
לאחר החלמתו בשנת 1918 נשלח אנדרסון למזרח התיכון, תוך שהוא מועלה לדרגת מייג'ור.
במהלך אותה שנה התחתן אנדרסון עם קתלין גמבל, בתם של ארתור רג'ינלד קמבל ואשתו ג'ני.
בשנת 1920 מונה אנדרסון לשליש רגימנט הסוסים הסקוטי והועלה לדרגת מייג'ור, ובשנת 1924 נשלח ללימודים במכללה לפיקוד ומטה.
בשנת 1928 מונה אנדרסון לתפקיד מטה בדיוויזיה ה-50, ובשנת 1930 הועלה לדרגת לוטננט-קולונל ומונה למפקד הגדוד ה-2 של רגימנט בני הרמה סיפורט בגבול הצפון-מערבי של הודו.
באוגוסט 1934 הועלה אנדרסון לדרגת קולונל, ומונה למפקד החטיבה ה-152. בינואר 1938 הועלה אנדרסון לדרגת בריגדיר, ומונה למפקד החטיבה ה-11.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה, נשלח אנדרסון עם חטיבתו לצרפת, כחלק מחיל המשלוח הבריטי, ופיקד עליה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה.
לאחר שמונה ברנרד מונטגומרי למפקד הקורפוס ה-2, מינה אלן ברוק את אנדרסון למפקד הדיוויזיה ה-3. ביוני 1940 לאחר פינוי דנקירק מונה אנדרסון למפקד הדיוויזיה ה-1, והועלה לדרגת מייג'ור גנרל.
במאי 1941 מונה אנדרסון למפקד הקורפוס ה-8, והועלה לדרגת לוטננט גנרל.
באפריל 1942 מונה למפקד הקורפוס ה-2, וביולי 1942 מונה למפקד הפיקוד המזרחי.
באוגוסט 1942 מונה אנדרסון למפקד הארמייה הראשונה, במקום אדמונד שרייבר שחלה במחלת כליות, ולא היה כשיר לפיקוד קרבי.
בנובמבר 1942 השתתפה הארמייה במבצע לפיד, ולאחר מכן במערכה בתוניסיה.
בפברואר 1943 ספגה הארמייה מפלה קשה בקרב מעבר קסרין, וכמעט שהודח מתפקידו.
לאחר כניעת כוחות מדינות הציר בתוניסיה במאי 1943 חזר אנדרסון לבריטניה, וביולי 1943 מונה למפקד הארמייה השנייה.
בינואר 1944 הוחלף אנדרסון על ידי מיילס דמפסי, ומונה שוב למפקד הפיקוד המזרחי.
בדצמבר 1944 מונה אנדרסון למפקד פיקוד מזרח אפריקה, ופיקד עליו עד לשנת 1946. בשנת 1947 מונה אנדרסון למושל גיברלטר, וביולי 1949 הועלה לדרגת גנרל.
בשנת 1952 פרש אנדרסון מתפקידו, וב-29 באפריל 1959 מת בגיברלטר.
קְנָת הייתה עיר באזור הבשן המזרחי בתקופת המקרא, המשנה והתלמוד.
בספר במדבר מסופר כי בתקופת ההתנחלות נכבשה על ידי בני שבט מנשה, ובראשם נֹבח, אשר קרא לה על שמו:
בספר דברי הימים מסופר כי היא הייתה בידי בני שבט יהודה, אולם אחר כך נכבשה על ידי הארמים במערכה צבאית:
בתקופת שיבת ציון הייתה קנת בגבולם המזרחי של השבים.
בתקופה ההלניסטית הייתה קנת, שנקראה קנתה או קנטה, אחת מערי הדקאפוליס
בתקופה הרומית התנהלה בקנת עיר גדולה.
יוסף בן-מתתיהו הזכיר את סביבות העיר כזירת קרבות בין כוחותיו של המלך הורדוס לבין הערבים.
במאה ה-20 הציעו חוקרים לזהות את קנת בכפר הדרוזי קַנַואת.
קנת אוורט בולדינג היה כלכלן, מחנך, משורר, מיסטיקן דתי, קוויקריסט, פעיל שלום, מדען מערכות ופילוסוף בינתחומי.
הוא אחד האבות המייסדים של הכלכלה האקולוגית ושל כלכלה אבולוציונית.
בולדינג נולד בעיר ליברפול, אנגליה בשנת 1910. כבנו של מתקין מערכות גז ומטיף בכנסייה המתודיסטית.
הוא נרשם לניו-קולג' באוקספורד עם מלגה בתחום הכימיה, אבל הוא עבר במהרה לבית הספר לפוליטיקה, פילוסופיה וכלכלה.
הוא סיים כמצטיין בתחום הכלכלה בשנת 1931. לאחר עבודת סטודנט לתואר שני באוקספורד הוא השתמש במלגה של חבר העמים הבריטי כדי ללמוד באוניברסיטת שיקגו ובהרווארד שבארצות הברית.
לאחר מספר שנים בלתי מוצלחות (1934–1937) כעוזר מרצה באוניברסיטת אדינבורו, החליט בולדינג להשתקע בארצות הברית, והתאזרח בשנת 1948.
בין השנים 1937–1941 לימד בולדינג באוניברסיטת קולגייט, הוא עזב לשנתיים את האקדמיה לטובת עבודה ככלכלן ב-League of Nations Economics and Financial Section בפרינסטון.
בולדינג פרש לגמלאות בשנת 1980, אבל המשיך לשמש כעמית מחקר וכמנהל פרויקטים במכון למחקר התנהגותי של האוניברסיטה.
בולדינג היה המייסד של פרויקטים אינטלקטואליים רבים שנמשכים עד היום בכלכלה ובמדעי החברה.
הוא תואר בתור "למדן של כל המערכות", הוא פרסם למעלה מ-36 ספרים ויותר מ-1,200 מאמרים.
הוא הכותב של שתי קלסיקות מצוטטות: התמונה: ידע בחיים והחברה (שיצא בשנת 1956), וקונפליקט והגנה: תאוריה כללית (שראה אור ב-1962).
בולדינג זכה ב"מדליית ג'ון בייטס קלארק" בשנת 1949. כמו כן, הוא זכה גם בתוארי דוקטור לשם כבוד מידיהן 23 אוניברסיטאות, הוא זכה לכבוד לא רק על עבודתו בתחום הכלכלי אלא גם בתחום מדעי המדינה, מחקר השלום, ומחקר בתחום ההומניזם.
מלבד זאת הוא היה מועמד מספר פעמים לפרס נובל לכלכלה ולשלום.
במשך השנים בולדינג שימש כנשיא במספר רב של אגודות מלומדים.
הוא לא היה רק כותב פורה, אלא איש אקדמיה בשעור קומה עולמי, דמות בולטת בדיסיפלינה של מדעי החברה.
עבור בולדינג, כלכלה וסוציולוגיה לא היו מדעים חברתיים שונים, אלא היו היבטים של מדע חברתי אחד המוקדש ללימוד של האישיות, האנושיות והיחסים ביניהם (כלומר, ארגונים).
בולדינג פרץ את הדרך בגישה האבולוציונית (במקום זו של שיווי משקל סטטי) בכלכלה).
הרבה מעבודתו היה ניסיון להתקדם מעבר לראייה הצרה של "האדם הכלכלי" שעוסק בייעול ובמיקסום התועלת באופן רציונלי, לכיוון של מדע חברתי רחב יותר.
הוא לא ידוע בתרומה יחידה וגדולה לתאוריה הכלכלית, אלא בתור אחד שהביעה תובנות רבות, שהגישה הצרה של כלכלה נאו קלאסית לא הצליחה להכיל.
בולדינג הדגיש כי הכלכלה האנושית והתנהגויות אחרות טבועות בתוך מערכת מחברת גדולה יותר: כדי להבין את ההשפעות של ההתנהגות שלנו, כלכלית או אחרת, קודם עלינו לחקור ולפתח הבנה מדעית של הדינמיקה של המערכת הכללית, של החברה העולמית שבה אנו חיים.
בולדינג האמין שבהיעדר מאמץ למחקר ובהיעדר הבנה הנכונה של מדעי החברה, המין האנושי עלול להיכחד.
בולדינג התנגד להנחת היסוד הקיימת בכלכלה הנאו קלאסית שלפיה הגדלת הצריכה היא פרמטר לרווחה כלכלית.
כבר ב-1945 טען בולדינג כי הרווחה לא נובעת מקצב של צריכת מוצרים, אלא ממאגרים של הון שמספקים שירותים.
לפי בולדינג, ייצור הוא המחיר של שימור ההון, וכמו במערכת האקולוגית, יש להביא שימור זה למינימום.
הייצור הוא ההפך של הצריכה ולכן לא הצריכה ולא הייצור הם האחראים לרווחה - שכן הייצור משלים את ההון שהצריכה הרסה.
כדי לשפר את הרווחה יש להביא את שניהם למינימום תוך שמירה על כמות הון גבוהה.
טענות אלה שונות בצורה קיצונית מרוב הטענות הכלכליות שתופסות את הגדלת הצריכה והייצור כפרמטרים לרווחה כלכלית.
על פי בולדינג יש לשמור על מלאי ההון (הטבעי והמלאכותי) תוך הבאת הצריכה והייצור למינימום.
שתי טענות אלה נתמכו מאוחר יותר על ידי הכלכלן האקולוגי הרמן דיילי בספרו, "מעבר לצמיחה".
ככל שהכלכלה מתפתחת, ככל שיש יותר מאגרי הון, כך יש צורך ביותר ייצור רק כדי להחליף את מאגרי ההון שנהרסו.
היבטים אלה, כמו גם תובנות אחרות הפכו את בולדינג לאחד החלוצים בתחומים של כלכלה אקולוגית וכלכלה בת קיימא כמו גם בביקורת על ההצמיחה הכלכלית.
החשיבה של בולדינג מתאימה להיבטים כמו הרס המערכות האקולוגיות והחברתיות (הון טבעי והון אנושי והון חברתי בהתאמה) שגורמות להגדלת הצריכה והייצור.
היא מתאימה גם להיבטים כמו התיישנות מכוונת שגורמים להאצת הצריכה, תוך כדי קידום שחיקת ערך ההון, וללא קידום של הרווחה הכלכלית.
היבטים אלה מתאימים גם לתאוריה של מנפרד מקס-ניף אודות צרכים אנושיים בסיסיים ומוצרים שמספקים מענה הוליסטי.
בולדינג הוא הראשון שהשתשמש במונח "הון נפשי" או "הון רוחני" (Psychic capital) בשנת 1950. הון הוא צבירה של עושר, ובהון נפשי הצבירה היא של מצבים נפשיים רצויים.
המצבים הנפשיים יכולים להיות זכרונות של עונג, הצלחה, הישג, הכרה.
התשוקה להוסיף להון הנפשי יכולה להיות תמריץ חזק.
עם זאת, כישלון במשימה יכול להוביל לדלדול של ההון הנפשי.
צבירה של זכרונות שליליים של כישלונות, מחלות, זוועות, או מה שנתפס כאי צדק ודעה קדומה יכול להיות מוגדר כהון נפשי שלילי.
גם הון נפשי שלילי יכול להיות כוח מניע חזק, על ידי חתירה לעונג על ידי נקמה, או תיקון העוול.
המושג ספציפי יותר מאשר המושג של הון חברתי אשר מתמקד ברשתות חברתיות ולא במצבים נפשיים אישיים.
בולדינג היה המייסד של התנועה לכלכלה אבולוציונית.
במאמרו "התפתחות כלכלית כמערכת אבולוציונית", בולדינג מציע השוואה בין התפתחות כלכלית לבין אבולוציה ביולוגית:
בולדינג פיתח את הרעיון של כלכלת ספינת החלל כדור הארץ.
הוא כינה את המודל הכלכלי הנוכחי (המודל הנאו קלאסי) כ"כלכלת בוקרים" שרואה בטבע משאב בלתי מתכלה אינסופי ומתגמלת התנהגות נצלנית, רומנטית ואלימה.
החלופה שלו היא "כלכלת ספינת חלל" שבה כדור הארץ הוא כמו ספינה המכילה את הביוספרה והמין האנושי, עם משאבים מוגבלים ותמריץ שלילי כלפי צריכה.
המסקנה של הפואמה שלו "בלדה של מודעות סביבתית" מנסחת זאת כך:
בולדינג היה רפובליקני, אבל מדיניותו של רונלד רייגן הובילה אותו לקרוע את כרטיס המפלגה שלו ב-1982. הוא התרגז בגלל כלכלת צד ההיצע של רייגן ובגלל ההוצאות המנופחות של תקציב הצבא.
הוא הטיף לדיאלוג גדול יותר עם ברית המועצות ולעג לפרנויה של רייגן מפני הסובייטים.
מעבר לעבודתו כפעיל למען השלום, בולדינג היה סביבתן שטען שהכלכלה צריכה להפגין כבוד גדול יותר כלפי הטבע.
בולדינג פרסם יותר מ-30 ספרים ומאות רבות של מאמרים, ביניהם:
התמונה: ידע בחיים והחברה, (1956)
קונפליקט והגנה: תאוריה כללית, (1962).
קנקן שפת צווארון הוא כלי קיבול שנמצא לרוב באתרים ארכאולוגים של יישובים ישראליים המתוארכים לתקופת הברזל 1 בין השנים 1150 לבין 1000 לפנה"ס, תקופה המוגדרת כתקופת התנחלות השבטים.
הבסיס של הכלי קוני והוא הולך ומתרחב במתינות כלפי מעלה עד להיווצרות "כתפיים" ומכאן נעשה צר תוך מרחק קצר למעין "צוואר".
צווארו הצר מתרחב מעט בשפתו - דבר זה הזכיר לארכאולוגים צווארון של כומר ומכאן קיבל את שמו - קנקן שפת צווארון.
גובהו של הקנקן כ-120 סנטימטר.
קנקן שפת צווארון הוא ממצא חומרי חשוב המסייע לזהות אתר כאתר ישראלי ולא כנעני.
בדרך כלל נמצא רק באתרים הישראלים של גב ההר ולא בשאר חלקי הארץ.
קנקן שפת הצווארון נמצא גם באזורים שלא היו מאוכלסים על ידי ישראלים, ולכן הקשר הדוק של הקנקן עם הישראלים הקדומים עשוי להיות שגוי.
כלי זה אופייני לתקופת הברזל 1 ובעיקר לאתרי ההתנחלות בהרים.
בהרי הגליל מצוי וריאנט דומה מהתקופה "קנקן גלילי".
קנת' לונרגן הוא מחזאי, תסריטאי ובמאי קולנוע יהודי-אמריקאי, זוכה פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר לשנת 2016 עבור סרטו "מנצ'סטר ליד הים".
לונרגן נולד ברובע הברונקס שבניו יורק, בן לאב נוצרי ממוצא אירי ולאם יהודייה.
למד מחזאות ובימוי באוניברסיטת וסליאן ובאוניברסיטת ניו יורק.
לונרגן נשוי לשחקנית ג'יי סמית'-קמרון ואב לבת אחת.
לונרגן הצטרף לקבוצת התיאטרון "Naked Angels" במסגרתה הועלו המחזות הראשונים שלו.
ב-1996 הוצג באוף ברודוויי מחזהו "מותק של נעורים" שהיה מועמד ב-1997 לפרס דרמה דסק, בשנת 2002 עלה המחזה גם בתיאטראות וסט אנד ובשנת 2014 הועלה עיבוד למחזה בתיאטרון קורט שבברודוויי והיה מועמד לפרס טוני.
בשנת 2000 הוצג מחזהו "The Waverley Gallery" והיה מועמד לפרס פוליצר לדרמה.
בשנת 2002 הוצג מחזהו "גיבור הלובי" ("Lobby Hero") שהיה מועמד לפרס דרמה דסק, לפרס אוליבייה ולפרס מעגל המבקרים החיצוני.
בישראל הוצג המחזה בתיאטרון חיפה בבימויו של משה נאור.
לונרגן כתב את התסריט לסרט "בואו נדבר על זה" שיצא לאקרנים בשנת 1999, הסרט זכה להצלחה גדולה ולונרגן כתב את התסריט גם לסרט ההמשך "בואו נדבר על זה פעם שנייה" שיצא ב-2002. כמו כן כתב את התסריט לסרט האנימציה הקומי "הרפתקאות רוקי ובולווינקל" שיצא בשנת 2000.
ביים וכתב את התסריט לסרט "מישהו לסמוך עליו" שיצא בשנת 2000 ואף שיחק בו בתפקיד משני.
הסרט זכה לביקורות משבחות, ולהוקרות רבות בהן פרס חבר המושבעים של פסטיבל סאנדנס, פרס אינדפנדנט ספיריט לסרט הראשון ולתסריט הטוב ביותר, פרס סטלייט לתסריט המקורי הטוב ביותר, היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ומועמד לפרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר.
לונרגן היה שותף לכתיבת התסריט לסרט "כנופיות ניו יורק" שיצא ב-2002. על חלקו בכתיבה היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר, מועמד לפרס באפט"א לקולנוע לתסריט הטוב ביותר ומועמד לפרס גילדת התסריטאים של אמריקה.
ב-2011 יצא סרטו "מרגרט" אותו כתב וביים.
על הסרט החל לעבוד ב-2005 אך במשך שנים היה בסכסוכים משפטיים עם מפיצי הסרט בשלב הפוסט-פרודקשן בנושאי עריכתו ואורכו.
ב-2016 יצא לאקרנים הסרט "מנצ'סטר ליד הים" אותו כתב וביים.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר.
לונרגן זכה בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר, היה מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, לפרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר.
הוא זכה בפרס סטלייט לבמאי הטוב ביותר והסרט זכה בפרס לסרט העצמאי הטוב ביותר, כמו כן זכה בפרס התסריט הטוב ביותר מטעם איגוד מבקרי הקולנוע ובפרס באפט"א לקולנוע לתסריט המקורי הטוב ביותר.
קנת' אלזיו ביאנקי הוא חוטף, אנס ורוצח סדרתי אמריקאי, ביצע את רציחות "החונקים מהילסייד" (החונקים ממורד הגבעה) יחד עם בן דודו אנג'לו בואנו בלוס אנג'לס, וכן רצח שתי נשים נוספות באופן עצמאי בוושינגטון די.
בימים אלה מרצה מאסר עולם בבית הכלא של מדינת וושינגטון.
ביאנקי חשוד גם בביצוע רציחות האלף בית, סדרה של שלוש רציחות שאירעו בעיר הולדתו רוצ'סטר, ניו יורק.
קנת' אלזיו ביאנקי נולד ב-22 במאי 1951 ברוצ'סטר שבניו יורק.
אימו הייתה פרוצה אלכוהוליסטית שמסרה אותו לאימוץ בהיותו בן שבועיים.
הוא נלקח לאימוץ באוגוסט 1951 על ידי ניקולס ביאנקי ואשתו פרנסיס והיה בנם היחיד, פרנסיס הייתה אחות אמו של אנג'לו בואנו.
ביאנקי היה ילד בעייתי מגיל צעיר, אימו המאמצת תיארה אותו כ"שקרן כפייתי" מהרגע שבו למד לדבר.
הוא היה נופל לתרדמת דמוית טרנס בה עיניו היו מתגלגלות לאחור והוא איבד כל קשר לסביבתו הקרובה, רופא שאבחן אותו בגיל חמש קבע כי הוא סובל מהתקפי ניתוק.
נוסף על כך, הוא נלקח לבדיקות רפואיות תכופות בשל בריחות שתן מרובות.
הרופאים בחנו את איברי מינו פעמים רבות כדי לנסות לאבחן את מקור הבעיה והדבר גרם לו להשפלה גדולה.
אמו כינתה אותו "עצלן" והמורים התלוננו שאינו מתאמץ ואינו משקיע כפי יכולתו.
ניקולס ביאנקי מת באופן פתאומי מדלקת ריאות בשנת 1964, וקנת' הצעיר סירב לבכות או להפגין רגשות אחרים של עצב.
בעקבות מותה של בעלה, פרנסיס נהפכה למפרנסת היחידה במשפחה והיא נהגה להשאיר את ביאנקי במשך ימים בבית במקום לשלוחו ללימודים בתיכון.
זמן קצר לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים, ביאנקי נישא לחברתו בשנת 1971, הנישואים החזיקו מעמד 8 חודשים בלבד.
כפי הנראה היא עזבה אותו מבלי להסביר מדוע.
הוא נשר מלימודים במכללה לאחר סמסטר אחד בלבד ונדד בין מקומות עבודה שבהם עסק בתפקידים פשוטים, עד שמצא עבודה בתור מאבטח בחנות תכשיטים.
הדבר הקנה לו את האפשרות לגנוב פריטים יקרי ערך ולחלק אותם לחברותיו ולפרוצות שהכיר כדי לקנות את אמונן.
בגלל שהרבה לפרוץ ולגנוב הוא הירבה לנדוד בדרכים והחליף כתובות רבות.
בשנת 1977 הגיע ללוס אנג'לס והחל לבלות זמן במחיצת בן-דודו, אנג'לו בואנו, שהרשים אותו בבגדיו היוקרתיים, בתכשיטיו, וביכולתו להשיג כל בחורה שרצה ול"העמידה במקומה הראוי".
בפרק זמן קצר מאז חברו זה לזה, הם החלו לעסוק כסרסורי זונות, ובסוף שנת 1977 החלו לבצע רציחות.
עד לשנת 1979 שבה נעצרו, הם הספיקו לאנוס ולרצוח עשר נשים.
ביאנקי ובואנו סיירו ברחבי לוס אנג'לס במכוניתו של בואנו והשתמשו בתגי משטרה מזויפים כדי להונות נשים שהם שוטרים סמויים.
הם הורו לקורבנותיהם להיכנס למכונית בטענה כי מדובר ברכב משטרתי מסווה, נסעו לביתו של בואנו ושם עינו ואנסו אותן.
בנוסף לחניקה הם רצחו את הקורבנות גם בשיטות נוספות כגון זריקה קטלנית, שוק חשמלי והרעלה בפחמן דו-חמצני.
לילה אחד, בעודם ניסו לתכנן ולבצע את רציחתם המשותפת ה-11 במספר, ביאנקי גילה לבואנו שהוא הצטרף לשוטרים בניידות המשטרה ושהם תחקרו אותו לגבי מקרי הרצח.
בואנו זעם ואיים להרוג את ביאנקי אם זה האחרון לא יימלט מידית לבלינגהאם וושינגטון.
ביאנקי פעל לפי איומו של בואנו במאי 1978.
ב-11 בינואר 1979, בהיותו עובד כשומר, ביאנקי פיתה שתי סטודנטיות לבניין עליו שמר.
הנשים היו קארן מנדיק בת ה-22 ודיאן ולדר בת ה-27, שתיהן סטודנטיות באוניברסיטת ווסטרן וושינגטון.
הוא דחף את הראשונה לגרם מדרגות שהיה מולו וחנק אותה למוות.
את הבחורה השנייה רצח בשיטה דומה.
ללא עזרה משותפו, הוא הותיר בזירת הרצח רמזים רבים והמשטרה לכדה אותו כבר למחרת הרציחות.
רישיון נהיגה מקליפורניה ובדיקת רקע שגרתית קישרו אותו מידית לפרשת רציחות מורד הגבעה בלוס אנג'לס.
בעקבות מעצרו, ביאנקי הודה שבשנת 1977 הוא ושותפו בואנו התחזרו לקציני משטרה ו"עצרו" אישה בשם קתרין לור בכוונה לחטוף ולרצוח אותה.
הם חזרו בהם מכוונתם לאחר שנודע להם שהיא בתו של השחקן פיטר לורה ושחררו אותה.
רק לאחר מעצרו של ביאנקי נודע לקתרין על זהותו האמיתית של "השוטר" שעצר אותה.
במשפטו, ביאנקי טען לחפותו ונקט בהגנת אי שפיות, הוא טען שאישיות אחרת שלו בשם "סטיב ווקר" היא זו שביצעה את הרציחות.
ביאנקי אפילו הצליח להתל במספר פסיכיאטרים ושכנעם כי הוא לוקה בהפרעת זהות דיסוציאטיבית.
התביעה שכרה פסיכיאטרים משלה ולאחר שאחד מהם יידע את ביאנקי על כך שאדם הלוקה בהפרעה יסבול משילוב של שלוש "דמויות" שונות, הוא לפתע נקב בשם של דמות נוספות בשם "בילי".
לבסוף, החוקרים מצאו כי השם סטיב ווקר הוא שם של סטודנט לפסיכולוגיה שביאנקי ניסה לגנוב את זהותו כדי לעסוק באופן לא חוקי כפסיכותרפיסט.
נוסף על זאת, החוקרים מצאו אוסף של ספרי פסיכולוגיה מודרנית בביתו של ביאנקי, הדבר העיד על יכולתו לזייף את ההפרעות שקרא עליהן.
החוקרים עימתו אותו עם ממצאיהם והוא הודה שזייף את ההפרעה וכי אינו סובל ממנה כלל.
פסיכיאטרים שאבחנו אותו בתקופת המשפט קבעו כי הוא סובל מהפרעת אישיות אנטיסוציאלית ומהפרעת סדיזם סקסואלי.
כדי להמתיק את עונשו ביאנקי הסכים להעיד נגיד בואנו.
עם זאת, בעדותו הוא המעיט ככל הניתן לשתף פעולה עם החוקרים וכן השתדל לסתור את עצמו פעמים רבות, כל זאת כדי להכשיל את הרשעתו של בואנו.
מאמציו של ביאנקי לא נשאו פרי וגם בואנו הורשע ונידון למאסר עולם.
בשנת 1980, ביאנקי פתח במערכת יחסים עם ורוניקה קומפטון, אישה שאותה פגש בכלא.
במהלך משפטו, היא העידה לטובתו וסיפרה לחבר המושבעים אגדה שקרית בנוגע לרציחות, במטרה לזכותו.
בהמשך סיפרה שהיא רוצה לממש פנטזיה בעלת אופי נקרופילי יחד עם ביאנקי ואסיר נוסף המורשע ברצח.
במהלך משפטו של ביאנקי היא נעצרה והורשעה בניסיון חטיפה ורצח, אותו ניסתה לבצע כדי לגרום למשטרה לחשוב שהחונקים ממורד הגבעה לא נתפסו ורציחותיהם נמשכות.
ביאנקי לכאורה נתן לה דגימת זרע שלו כדי שתוכל להשתמש בה בזירת הרצח וליצור מצג שווא של אונס של הקורבן.
בשנת 1992 תבע מעצבת גרפית על סכום של 8.5 מיליון דולרים, בגין שימוש בפניו בקלף אספנות.
הוא טען שיש לו סימן מסחרי על פניו אך השופט דחה את תביעתו ופסק כנגדו.
ביאנקי מרצה את עונשו בכלא באזור וואלה וואלה וושינגטון.
בקשתו לחנינה מוקדמת נדחתה ב-18 באוגוסט 2010, והוא יוכל להגיש בקשה נוספת לחנינה בשנת 2025.
ב-2021 יצאה סדרה דוקומנטרית, בשם "עיר המלאכים: עיר המוות", שעוסקת בלוס אנג'לס בתקופתם של ביאנקי ושל "הדוקר מסקיד רו".
וילסבאק הוא קצין בדרגת גנרל המכהן כמפקד חיל האוויר של ארצות הברית.
וילסבאק נולד לאב ששירת בצבא וגדל במקומות שונים בהם הוצב אביו כולל באלסקה.
ב-1985 סיים לימודיו באוניברסיטת פלורידה במסגרת תוכנית הכשרת קציני המילואים של חיל האוויר.
עבר קורס טיס בבסיס חיל האוויר לפלין שבטקסס.
שירת כטייס ומדריך טיסה על מטוסי F-15 איגל בטייסת הקרב הטקטית 94, כמדריך טיסה ומנהל צוות ניסויים על רדאר המטוס בטייסת הניסויים 84 בבסיס טינדל שבפלורידה, וכקצין מערכות נשק וטקטיקה בטייסת הקרב 44 בבסיס קאדנה שביפן.
שימש עוזר מפקד פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית.
לאחר לימודים במכללת המלחמה של הצי שימש עוזר קצין אג"ם וקצין אג"ם בטייסת הקרב 19 באלסקה.
הוא השתתף במבצעים לאכיפת אזור אסור לטיסה בעיראק.
ביולי 2003 מונה לקצין אג"ם במרכז המבצעים האוויריים של פיקוד מרכז בבסיס חיל האוויר אל-עודייד שבקטר.
בספטמבר 2004 מונה למפקד להק המבצעים 33 בבסיס אלגין בפלורידה.
במאי 2006 מונה למפקד כנף 53 בבסיס המפעילה מגוון טייסות תקיפה, קרב, תובלה ומסוקים.
באפריל 2008 מונה לעוזר קצין אג"ם במטה כוחות האוויר באוקיינוס השקט.
ביולי 2009 מונה למפקד כנף 18 בבסיס חיל האוויר קאדנה שביפן, באוגוסט אותה שנה קודם לדרגת בריגדיר גנרל.
ביוני 2011 מונה לסגן קצין אג"ם בפיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית.
באפריל 2013 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד כוח המשימה האווירי התשיעי וסגן מפקד כוחות ארצות הברית באפגניסטן.
במאי 2014 מונה לקצין אג"ם של פיקוד מרכז.
באוגוסט 2016 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד חיל האוויר ה-11 של ארצות הברית, מפקד אזור אלסקה בפיקוד הגנת האוויר והחלל של צפון אמריקה ומפקד פיקוד אלסקה בפיקוד צפון של ארצות הברית.
כיהן בתפקיד עד לשנת 2018 כאשר הוחלף על ידי תומאס בוסייר.
באוגוסט 2018 מונה למפקד חיל האוויר השביעי של ארצות הברית, סגן מפקד פיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה, סגן מפקד פיקוד כוחות נאט"ו בקוריאה ומפקד הפיקוד המשותף לכוחות האוויר של ארצות הברית וקוריאה הדרומית.
הוא שימש בתפקיד עד יוני 2020. ביולי 2020 הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקד כוחות האוויר של ארצות הברית בגזרת האוקיינוס השקט.
בפברואר 2024 מונה למפקד פיקוד הקרב של חיל האוויר של ארצות הברית, שירת בתפקיד עד אוגוסט 2025 והשתחרר.
לאחר פרישתו החליט הנשיא דונלד טראמפ להשיב את וילסבאק לשירות הקבע ולמנותו למפקד חיל האוויר.
הוא נכנס לתפקידו בנובמבר 2025.
במהלך שירותו צבר מעל 5,000 שעות טיסה והשתתף ב-71 משימות מבצעיות.
וילסבאק בעל תואר ראשון בתקשורת מאוניברסיטת פלורידה, בעל תואר שני באווירונאוטיקה מאוניברסיטת האווירונאוטיקה אמברי-רידל בפלורידה, בעל תואר שני בביטחון לאומי ואסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצי, תואר שני בלימודי ביטחון לאומי מהמכללה התעשייתית של הכוחות המזוינים, בוגר קורס בכירים באוניברסיטת הרווארד ובוגר קורס המנהיגות לקצינים בכירים (Capstone) באוניברסיטה לביטחון לאומי.
קנקן עזה הוא כלי קיבול, שהיה נפוץ החל מהתקופה הרומית ועד לשלהי התקופה הביזנטית וראשית התקופה המוסלמית הקדומה.
מקור שמו מגיע מהעיר עזה, שאליה ולאזורה מייחסים את בתי היוצר של טיפוס זה.
הקנקן עשוי מחרס, ונוצר על ידי אובניים.
לאורך התקופות התגלו שינויים בצורתו ובנפחו.
ישנה חלוקה טיפולוגית של הקנקנים בהתאם לציר הזמן ולאסכולת המחקר, אך בראשיתם קיימות ארבע צורות עיקריות (על פי הטיפולוגיה של גז'גוז' מייחרק Majcherek)
כלל הטיפוסים מוגדרים כ"קנקן עזה" אך קיימים שינויים בצורת השפה של הכלי, בצורת גופו, בסיסו ונפחו.
כל הטיפוסים בעלי שתי ידיות.
הם אינם מיוצרים באותם בתי יוצר, כלומר, ניתן להבחין בשוני צורת הקנקן לאורך ציר הזמן.
טיפוס 1: נפוץ החל מהמאה הראשונה עד השלישית לספירה.
מכיל כ-30 ליטרים ובעל גוף מעוגל.
טיפוס 2: נפוץ מראשית המאה הרביעית עד אמצע המאה החמישית לספירה.
בעל גוף גלילי (יש חוקרים המייחסים את טיפוס זה ל"קנקן אשקלון").
טיפוס 3: נפוץ החל מהמאה החמישית עד המאה השישית לספירה.
בעל גוף צר עם בסיס מעוגל.
טיפוס 4: נפוץ החל מהמאה השישית עד השביעית לספירה.
בעל גוף צר "חרוטי" עם בסיס צר ומחודד.
טיפוסים 3 ו-4, הם הנפוצים ביותר במכלולי כלי החרס מאתרים ארכאולוגים בתקופה הביזנטית.
צורתם הצרה והחרוטית, מעידה על שימוש כקנקן הובלה ימי.
בסירות ובאוניות היו מתקנים מיוחדים לקנקנים, שבסיסהם המחודדים ננעצו בהם על מנת למנוע תזוזה ושבירה במהלך המסע הימי.
בנוסף, ניתן היה לערום בקומות את הקנקנים בזכות צורתם וכך לחסוך במקום.
יין עזה או יין אשקלון – השימוש העיקרי של הקנקנים היה כנראה ליין המיוצר באזור דרום השפלה, מישור החוף הדרומי וצפון הנגב.
החוקר פיליפ מאירסון (Philip Mayerson) טוען כי אולי השם עזה קשור לנמל שממנו יצאו את הקנקנים לאגן הים התיכון ולים השחור.
במאה החמישית לספירה קנקן עזה הפך לקנקן המרכזי במסחר הים תיכוני.
הוא נפוץ באתרים רבים באגן הים התיכון שהיו תחת השלטון הביזנטי.
נוכחות של הקנקנים באתרים חופיים על מדפי היבשות, אירופה ואפריקה מעידים על אופי ההובלה שלהם, במסחר הימי על ידי סירות.
נראה כי בעולם העתיק המותג "יין עזה" או היין שהגיע מאזור ישראל היה נחשב ליין מאיכות גבוהה, והכלי שהוא נמכר בו, קנקן עזה, היווה תו-איכות לתכולתו.
עדות ארכאולוגית לחשיבות תעשיית היין בדרום הארץ ניתן לראות בכמות הגתות ובתי הבד שנחפרו באזור מישור החוף הדרומי.
בתקופה הביזנטית הייתה בנגב פעילות אנושית בעוצמה גבוהה שהתבטאה גם במתקני חקלאות רבים, ומערכות מסחר ענפות.
מיקום העיר עזה על מישור החוף הדרומי וחיבורה עם דרכי מסחר רבות תרם לחשיבותה בכלכלת אגן הים התיכון.
במהלך אמצע המאה הרביעית הגיעו אל מצרים קנקני עזה מלאים ביין מעזה ואשקלון.
נראה כי המותג היין "קנקני עזה" היה אהוב על תושבי מצרים בתקופה זו, בהתחשב בעובדה שהיה יצור של יין מקומי במצרים עוד מידי קדם.
שמן זית - בחפירות באתר הארכאולוגי אחוזת המיל השלישי השוכן באשקלון, שנחפר על ידי יגאל ישראל וטלי אריקסון גיני ומתוארך לתקופות הרומית-ביזנטית, התגלו כבשנים של קנקן עזה לצד גתות ליצור יין ובתי בד ליצור שמן.
חופרי האתר טוענים כי הקנקנים שימשו לאחסון ויצוא של השמן והיין שהפיקו באתר.
שרידי שרף עצים - מבדיקות כימיות שערכו החוקרים על בסיסי הקנקנים נתגלה כי חלק מהם כללו חומר אורגני שחור, שמקורו בשרף עצי מחט.
נראה כי רק קנקנים אשר שימשו לאחסון יין צופו בשרף, בשימוש ראשוני.
עירוב השרף עם השמן פוגע באיכות השמן ונראה כי בימי קדם נמנעו מלצפות קנקני שמן בחומר זה.
זו היא עדות לכך שהשימוש הראשוני של קנקני עזה היה מיועד ליין ולאחר שהיין אזל בכלי נעשה בו שימוש משני לאחסון מוצרי מזון נוספים כמו שמן.
נראה כי הקנקן היה תוצר נלווה של ייצור מקומי במישור החוף הדרומי.
לאחר סיום התכולה הקנויה (כנראה יין) הקנקן שימש לאחסון, חימום, הובלה ואפילו כבית גידול לבעלי חיים.
ישנן עדויות לכך שנמצאו עצמות דגים בתוך קנקני עזה מהטיפוס החרוטי, נראה שהיה בפנים ציר דגים או דגים משומרים.
ידועים לנו גם מקרים של שימוש משני בקנקנים לגידול בעלי חיים, כמו שובך יונים או ככלי המיועד להשרצה של דגים.
הקנקן שימש גם לאחסון שמן זית, שמן שומשום, חיטה, פיסטוקים, שעועית, דברי מתיקה וגבינה.
מידע זה מתבסס על מחקר שערך החוקר פיליפ מאירסון (Philip Mayerson) במקורות קדומים כגון פפירוסים ואוסטרקאות מהתקופה הביזנטית שבהם מוזכרים קנקני עזה או אשקלון על תכולתם.
שובך יונים - בין השנים 1989–1990 נערכו חפירות בחורבת באר שמע, אתר השוכן ממזרח לכביש צאלים-אורים.
חופרי האתר הם ישעיהו לנדר ודן גזית, מטעם רשות העתיקות.
בחפירה התגלתה כנסייה עם מספר רצפות פסיפס.
על פי הממצא הליתי, הקראמי והנומיסמטי הכנסייה מתוארכת למאות השישית והשביעית לספירה .
באולם המרכזי נחפר פסיפס "מדליונים", דוגמה הנפוצה בפסיפסים מאזור מישור החוף הדרומי בתקופה הביזנטית.
מתוך כלי אמפורה בתחתית הפסיפס יוצאים עלי גפן היוצרים דוגמאות של מדליונים.
בתוכם יש בעלי חיים בסצנות שונות ובני אדם.
בין רווחי הפסיפס ישנם תיאורים של עופות כמו : טווסות, חוגלות, וצוצלות בשילוב עם אלמנטים צמחיים.
באחד מן המדליונים המרכזים יש תיאור של קנקן עזה שוכב ובתוכו מקננת יונת סלעים ובן הזוג נמצא סמוך.
זו היא עדות ויזואלית לשימוש משני בקנקן כבית גידול לבעלי חיים - יונים.
אח או טבון - בין השנים 1993–1994 נערכו חפירות של טלי אריקסון גיני מטעם רשות העתיקות בעיר הנבטית ממשית שבנגב.
המכלול הקראמי של האתר הכיל כלי חרס לבישול ואחסון וגם קנקני עזה.
אך מעבר לנוכחות הקנקנים במכלול הקראמי היום יומי, נחפרו מתקנים לחימום שהיו עשויים מבסיסים של קנקני עזה מטיפוס 2. במבנן מספר 25 בשכבה מספר שלוש, נמצא חדר שיעודו היה כנראה כמטבח.
באחד מהחדרים נמצאו באתרם כשני בסיסים של קנקני עזה עם פיח עליהם.
הקנקים נשברו לפני שימושם כמתקן חימום.
המבנה חדל להתקיים לאחר רעידת האדמה שהייתה ב-19 במאי, שנת 363 לספירה, וככל הנראה פעל החל מסוף המאה השלישית לספירה.
לאורך השנים נערכו מספר חפירות ארכאולוגיות באזור מישור החוף הדרומי של ישראל, כמו החפירה באשקלון וחפירות נוספות.
בהרבה מן האתרים התגלו כבשנים ליצור כלי החרס, נתון המוכיח קיום של בית יוצר.
ריבוי בתי היוצר בסמיכות למתקנים חקלאיים ליצור יין מוכיחה כי תופעת יצור כלי החרס נשענה על תפוקת היצור החלקי ולמעשה נוצרה כתעשיית "לוואי" – ראשית נוצר היין וכתוצאה מכך נוצר הקנקן.
מחקרו של יגאל ישראל מראשית שנות ה-90 האיר את מפת תפוצת אתרי היצור של קנקני עזה.
ישראל ערך סקר מטעם רשות העתיקות.
בסקר נסקרו כעשרים אתרי יישוב מהתקופה הביזנטית.
גבולות הסקר היו נחל לכיש מצפון, חלוצה מדרום, באר שבע ממזרח עד לחוף הים ממערב.
באתרים נמצאו עדויות ליצור כלי חרס: פסולת כבשנים - לבני כבשנים, סיגים של כלים ושברים רבים.
בחלק מהאתרים נראו הכבשנים על פני השטח ואובניים.
כלל האתרים ממוקמים בסמוך לנחלים או וואדיות בקרבת חומר הגלם ששימש לבניית הכלים – הטין.
עם זאת, אזור מישור החוף הדרומי וצפון הנגב הוא לא הגבול המוחלט של בתי היוצר.
לאור מחקרים שנעשו על ידי אלי ינאי, יובל גדות ויותם טפר התגלו בתי יוצר בסביבת העיר יבנה.
הקנקים נפוצים במספר רב בתוך מכלולים קרמיים מאתרים ארכאולוגים המתוארכים לתקופה הביזנטית מאזור דרום הארץ בעיקר.
עדות לכך היא העדר קנקני עזה במספרים גדולים במכלולים קרמיים מאתרים בצפון הארץ.
נחל בוהו - אחד מאתרי הסקר של יגאל ישראל.
האתר נמצא בדרום מזרח העיר עזה.
בסמוך לאחד מיובלי הנחל נמצאו שרידים של בית יוצר קראמי.
כשני כבשנים, אובניים וערמות של פסולת יצור נתגלו באתר.
באזור הנחל אותרו שברי קנקני עזה רבים.
תל יבנה - חפירת הצלה של אלי ינאי מטעם רשות העתיקות חשפה בשנת 2010, בית יוצר גדול לכלי חרס בתל יבנה.
נחפרו כשישה כבשנים גדולים, אשר התחלקו לשני אשכולות וביניהם מנהרות למעבר.
בכבשנים נמצאו כלי חרס רבים משני סוגים עיקריים, קנקנים מטיפוס שק וקנקני עזה.
מכלול קנקני עזה היה אחיד והכיל טיפוס עיקרי, החרוטי.
על גבי הקנקנים נראו תוספות של טין על הכתף והצוואר, תופעה החוזרת על עצמה ונראה כי נוצרה בכוונה תחילה.
הימצאות מספר כה רב של כבשנים מעידה של בית יוצר גדול מאוד לכלי חרס מהתקופה הביזנטית.
חופר האתר מעיד כי פעילות כזאת על שטח כה נרחב יכולה לרמוז לנו על ארגון מנהלתי כלכלי, חזק שהיה אחראי ליצור כלי החרס ותפוצתם.
חורבת ברקה - חפירה של טפר וגדות בין השנים 1998–1999. האתר ממוקם בסמוך ליישוב גן יבנה.
באתר נחפר בית יוצר לכלי חרס.
חופרי האתר גילו כמות גדולה של שברי קנקני עזה שיוצרו במקום.
אחוזת המיל השלישי - חפירה של יגאל ישראל וטלי אריקסון גיני.
באתר השוכן באשקלון נחפרו מבנים רבים כמו בית מרחץ, גתות, בית בד וכבשנים ליצור קנקנים.
בשטח F1, המתוארך לתקופה הרומית נחפרו זוג כבשנים, שהיו כנראה ליצור קנקני עזה מטיפוס 1, הקדום ביותר.
בשטח B, המתוארך לתקופה הביזנטית נחפרו שני כבשנים שככל הנראה היו חלק ממכלול גדול יותר של יצור.
בתוך הכבשנים וסביבתם נמצאה כמות גדולה של קנקני עזה מטיפוס 4, המאוחר ביותר.
קנקני עזה נמצאים במכלולים רבים באתרים מאגן הים התיכון כולל ארצות מערביות יותר כמו צרפת, ספרד, איטליה, אנגליה וגרמניה.
מוכרים טיפוסים מאיסטנבול, טורקיה, ברניקה (עיר עתיקה באזור קירנאיקה מהתקופה הרומית-ביזנטית ליד בנגאזי, לוב), קרתגו, בתוניס, אלכסנדריה במצרים ומערים רבות באזור.
העיר אוסתרקינה (אל-פלוסיאת), סיני - בשנים 1976–1977 התקיימה במקום חפירת הצלה על ידי אליעזר אורן מטעם אוניברסיטת בן-גוריון, בה נחפרו מבני יישוב, בתי יוצר לכלי זכוכית וכלי מתכת כנסייה ובית קברות המתוארכים למאה הרביעית עד השביעית לספירה.
התיארוך מתבסס על ממצא נומסמטי וקראמי.
שברים רבים של קנקני עזה מהטיפוס החרוטי בעיקר, נמצאו באתר והם מהווים כ-39 אחוז ממכלול הכלים הכללי.
העיר שוכנת לחופי ימת ברדוויל והים התיכון, בנקודת הגישה בין שרטון החול וחצי האי סיני.
מיקום זה מעיד על אופי הכלכלה של העיר, אשר התבססה על מסחר ימי.
שיא פריחתה של העיר התקיים בתקופה הרומית – ביזנטית ובראשית התקופה המוסלמית הקדומה.
העיר נזכרת בתעודות ובמפות מהתקופה הרומית, בהקשר עם העיר עזה והדרך החופית שיש ביניהן.
הפפירוס מאוכסירינוס - פפירוס שמקורו בעיר אוכסירינוס, מצרים.
מתוארך למאה החמישית או השישית לספירה.
כלי עזה מופיעים שם ביוונית, כחלק מרשימה של מוצרים ומצרכים שהובילו באוניה.
ישנה אפשרות שכלי עזה הם קנקני עזה או אשקלון.
בפפירוס זה מוזכרים פרטי מאכל המגיעים מעזה ואשקלון, כמו יין מאשקלון ודגים כבושים מעזה.
פסיפס כיסופים – מקור חזותי של הקנקן בצורתו החרוטית.
נמצא בכנסייה ביזנטית המתוארכת למאה השישית לספירה.
בכנסייה נמצאה כתובת עם תאריך לפי מניין עזה שפירשו על פי זמננו הוא אוגוסט שנת 576 לספירה.
על רצפת הכנסייה נחפר מקטע פסיפס עם תיאור של אדם בשם אורביקון המוביל גמל ועל גבו קנקנים, הקנקנים זוהו כקנקני עזה.
אורביקון מחזיק בידו ענף גפן, היכול להעיד על יצור היין באזור באותה עת או על תכולת הקנקנים.
פסיפס מתל חדיד המתאר משלוח יין למצרים, כנראה על הנילוס.
הפסיפס מהתקופה הביזנטית ובו יש שתי דמויות על סירה עם מפרש, שטה על הנילוס ובתוכה קנקנים – כנראה קנקני עזה עם מכסה.
בחיבור "תיאור העולם כולו" - חיבור המתוארך למאה הרביעית לספירה שמקורו בשפה היוונית.
המקור לא שרד אך השתמרו תעתיקים של החיבור בלטינית.
כותב החיבור הוא אנונימי, והוא כותב על הנעשה באימפריה הרומית בעת ההיא.
בחיבור מוזכרות הערים אשקלון ועזה כערים חשובות והומות במסחר האזורי עם היין הטוב ביותר.
במהלך המאה השביעית לספירה נצפית ירידה חדה בתפוצת הקנקנים באתרים הארכאולוגים בארץ, תופעה ששיאה מתבטא בהעלמות כמעט מלאה של קנקן עזה מהמכלולים הארכאולוגים במאה השמינית לספירה.
הירידה החדה ביצור ושימוש בקנקנים בשלהי התקופה הביזנטית וראשית התקופה המוסלמית הקדומה יכולה להיות נעוצה בהאטה כללית של כלכלת המסחר והחקלאות בסוף התקופה הביזנטית.
מידע זה מתבסס גם על צמצום נרחב בהיקף יצור היין באזור הנגב ומישור החוף הדרומי.
סברה נוספת קשורה לרעידות האדמה שפקדו את אזור ישראל במהלך המאות השביעית והשמינית לספירה, הידועות שבהן הן רעידת האדמה בשנת 659, ורעש שביעית בשנת 749. ההרס הרב שהותירו אסונות הטבע יכול להשפיע על המשכיות המסחר החקלאי באזור.
קנרידיים (שם מדעי: Kneriidae) היא משפחה של דגי גרם החיים רק בכמה נהרות מהירים ואגמים טרופיים באפריקה, בעיקר סביב אגן הקונגו.
בצורתם הם מזכירים כמה קרפיונים המתאימים לזרמים מהירים, אך הם שייכים לסדרה אחרת - סדרת הגונורינצ'יים.
אלו דגים קטנים מאוד שאינם עולים על 19 סנטימטר, והם בעלי גוף שקוף ומוארך וסנפירים קטנים.
הראש קטן ובעל לסתות מכופפות מעט והעיניים קטנות.
חלק מהמינים בעלי נאוטניה, בה הם משאירים בבגרותם את צורת גופם של דגים צעירים יותר.
הזכרים לעיתים בעלי זימים מפוארים יותר מהנקבות.
במשפחה זו ישנם 30 מינים בתוך 4 סוגים:
סוג Cromeria - בו 2 מינים
סוג Kneria - בו 13 מינים
סוג Parakneria - בו 14 מינים
קנריומיס ברבואי (שם מדעי: Canariomys bravoi) הוא מין נכחד של מכרסם אשר חי באי טנריפה מההאיים הקנריים בסוף הפליסטוקן.
ממצאי המכרסם התגלו בכל רחבי האי ובעיקר במערות ואתרים וולקנים, לצידה של לטאה גדולה - לטאת טרניפה גולייתית.
המאובנים הראשונים התגלו ב-1964. מין קרוב אליו - קנריומיס טמרני (Canariomys tamarani) התגלה ב-1984 באי גראן קנריה.
מכרסם זה היה דומה לחולדה אך גדול בהרבה והוא היה הגדול שבמכרסמי הקנריים.
עם גולגולת באורך 7 ס"מ הוא הגיע לאורך של 1.14 מטר.
עם זאת הוא היה קטן משקל, רק קילוגרם אחד או מעט יותר.
בהשוואה לגדולה שבחולדות המודרניות, חולדת ענן חיוורת אולי הוא היה בעל התאמה לתנועה מהקרקע לתנועה מעל עצים.
עם טפריו הגדולים הוא יכל אולי לחפור במהירות בקרקע.
המכרסם הגדול נכחד סביב שנת 1,500 לספירה, ככל הנראה לאחר הגעת הספרדים לאי.
ממצאים מאובנים ומודלים שלו מצויים בתצוגה במוזיאון הטבע והאדם של טנריפה.
קנריומיס טמרני (שם מדעי: Canariomys tamarani) הוא מין נכחד של מכרסם מהסוג קנריומיס אשר חי באי גראן קנריה שבתוך האיים הקנריים.
הוא התגלה ב-1984 במרכז האי, שם התגלו מספר עצמות שלו.
מין זה היה צעיר יחסית וחי בתקופת ההולוקן, וכנראה שרד עד לשנת 1500 לספירה.
ייתכן שהוא נכחד עקב הגעת הספרדים לאי והבאת חתולים פולשים שהתפראו באי וטרפו את המכרסמים.
בעוד קרובו לסוג, קנריומיס ברבואי מטנריפה, היה מין באורך 1.14 מטר והיה גדול בהרבה מכל חולדה מודרנית, מין זה דמה במראהו לחולדה חומה והגיע לאורך של 25 ס"מ.
הוא גם היה צעיר יותר, בעוד המין מטנריפה התקיים מתקופת הפליסטוקן.
עם זאת שניהם נכחדו סביב אותן שנים.
קנריומיס (שם מדעי: Canariomys) הוא סוג בן שני מינים של מכרסמים ממשפחת העכבריים אשר חיו באיים הקנריים (כיום בספרד) סביב הפליסטוקן עד העת המודרנית.
ככל הנראה הם היו אוכלי צמחים בעלי שיניים גדולות וזנב ארוך.
שני המינים גדלו עקב נידחות האיים מטורפים מקומיים.
מכרסמים אלה היו בעלי טפרים גדולים ורגליים ארוכות אשר התאימו לתנועה הן על הקרקע והן לטיפוס על עצים.
הם אולי הזכירו במראם את חולדת הענן הקיימת באיי דרום-מזרח אסיה.
שני המינים נכחדו סביב שנת 1,500 לספירה, בזמן בו הגיעו הספרדים לאיים הקנריים, לכבוש את הגואנצ'ים.
הספרדים פגעו במכרסמים הענקיים והפיצו באיים חתולים טורפים אשר האיצו את ההכחדה.
קנריומיס ברבואי (Canariomys bravoi) - התקיים באי טנריפה והגיע לאורך 1.14 מטר, אך רק למשקל 1 ק"ג.
קנריומיס טמרני (Canariomys tamarani) - התקיים באי גראן קנריה והיה קטן יותר מקרובו.
הוא הגיע לאורך 25 ס"מ, דומה לחולדה חומה.
קנת' ג'ון בריית'ווייט השני הוא פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי, שכיהן מ-29 במאי 2020 כמזכיר הצי ה-77 של ארצות הברית, עד השבעתו של ג'ו ביידן לנשיאות ארצות הברית ב-20 בינואר 2021. כהונתו החלה לאחר שמועמדתו לתפקיד הוצגה על ידי הנשיא דונלד טראמפ ב-2 במרץ אותה שנה.
החל מ-8 בפברואר 2018 ועד לאישור מינויו כמזכיר הצי, כיהן בריית'ווייט כשגריר ארצות הברית בנורווגיה.
בעבר היה איש עסקים וחבר במועצת העיר רידלי פארק שבפנסילבניה.
הוא שירת בצי ארצות הברית, ממנו הוא השתחרר כקצין בדרגת אדמירל-משנה זוטר.
קנת' בריית'ווייט נולד בליוונה, מישיגן.
הוא למד באקדמיה הימית של ארצות הברית וסיים שם תואר ראשון בהנדסה ימית ובמדע המדינה ב-1984. ב-1995 הוא סיים לימודי תואר שני במנהל ציבורי באוניברסיטת פנסילבניה.
בריית'ווייט למד גם במכללת המלחמה של הצי ובמכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר בבסיס חיל האוויר מקסוול שבמונטגומרי, אלבמה.
בריית'ווייט הוצב כקצין בדרגת אנסיין, ובתחילה מונה כעוזר מיוחד במשרד לענייני חקיקה של הצי בקפיטול.
באפריל 1986 הוא הוסמך כטייס והוצב במשימות סיור נגד צוללות בטייסת ה-17 בבסיס הטיסה של הצי ברבר פוינט שבהוואי.
באפריל 1988 הוא הוצב בתפקידי יחסי ציבור כמנהל יחסי הציבור בנושאת המטוסים "אמריקה" (USS America) ב-1990 הוא היה לראש משרד יחסי הציבור במספנת הצי בפילדלפיה.
בריית'ווייט סיים את שירותו הפעיל בצי ב-1993, אך מייד הצטרף לכוחות המילואים של הצי.
הוא המשיך למלא מגוון של תפקידים ביחסי ציבור עד לפרישתו ב-2011. בשנים 1993–2002 שימש בריית'ווייט במגוון תפקידי פיקוד, כולל בצי השישי, בצי השביעי, בצי האוקיינוס השקט ובקבוצת נושאות המטוסים השנייה.
ב-2002 הוא נבחר לפקד על יחידת הצילום הקרבי של הצי בזירה האטלנטית (במילואים) ובמהלך הפלישה לעיראק ב-2003 הוא הוצב לסיוע הכוחות הלוחמים.
ב-2004 הוא נבחר לפקד על יחידת יחסי הציבור המשותפת במילואים.
בתפקידו זה הוא פיקד על צוות של חמישים איש שהוצבו בצמוד למפקדי הכוחות הלוחמים בזמן הלחימה.
ב-2005 הוא הוצב באסלאמאבאד, פקיסטן לשרת כמפקד כוחות הקשר האסטרטגיים, ובמקביל שירת תחת מפקד צוות התגובה לאסונות ושגריר ארצות הברית בפקיסטן.
בראשית 2007 הועלה בריית'ווייט לדרגת אדמירל-משנה זוטר.
בעת הזאת הו שירת כמפקד יחידת הסיוע המשותפת ליחסי ציבור בנורפוק וירג'יניה.
קידומו אושר על ידי הסנאט ביוני אותה שנה.
עד לפרישתו ב-2011 שימש בריית'ווייט כסגן ראש שירות המידע של הצי.
לאחר פרישתו משירות פעיל החל בריית'ווייט את לימודיו באוניברסיטת פנסילבניה.
זמן קצר לאחר מכן הוא הועסק על ידי חברת אטלנטיק ריצ'פילד כמנהל התפעול, שם הוא ניהל צוות עבודה בין-תחומי.
בהמשך הוא הוצב במשרד החברה בוושינגטון די.
כאשר רכשה חברת ARCO את בריטיש פטרוליום ב-1997, החל בריית'ווייט לעבוד עבור הסנאטור הרפובליקני מפנסילבניה, ארלן ספקטר כמנהל משרדיו ברחבי המדינה.
ב-2000 התבקש בריית'ווייט להצטרף לרשת השירות הרפואי Saint Thomas Health בנאשוויל, טנסי כסגן הנשיא שלהם לענייני יחסי ציבור וממשל.
בשנה שלאחר מכן הוא קודם לתפקיד קצין יחסי הציבור הראשי של חברת האם של סיינט תומאס, Ascension Health, שהיא מערכת בתי החולים ללא כוונת רווח על בסיס דתי הגדולה בארצות הברית.
במסגרת תפקידו זה הוא שב לוושינגטון כדי להתמקד במדיניות הבריאות.
בשובו משירות פעיל בפקיסטן ב-2006, נשכר בריית'ווייט להיות מנהל מועצת בתי החולים של עמק דלאוור שבפילדלפיה, שם הוא סייע להוביל את המיזוג של המועצה אל ארגון בתי החולים ומערכת הבריאות של פנסילבניה וב-2007 הוא היה לסגן הנשיא הבכיר של ארגון זה.
בסתיו 2011, עם פרישתו משירות צבאי, הצטרף בריית'ווייט לרשת אירוגני הבריאות VHA שבדאלאס, טקסס, שם הוא הוביל את המיזוג של שלוש חטיבות של החברה והיה למנהל של VHA MidAtlantic.
בתפקיד זה הוא הוביל תוך שנתיים את החטיבות הללו, שנאבקו על קיומן, למצליחות ביותר בחברה.
ב-2014 וב-2015 הוא סייע גם להוביל את המיזוג של VHA עם החברות UHC ו-MedAssets לחברה חדשה בשם Vizient, שהיא חברה לרכישת רשתות בתי חולים ושיפורם,שם הוא שימש כסגן הנשיא הבכיר של החברה.
בקיץ 2016, כאשר שימש בריית'ווייט כמדריך בכיר בבית הספר של נאט"ו באובראמרגאו שבגרמניה, פנה אליו עמית להדרכה בבית הספר לבדוק הזדמנות לעבוד עם חברת קיימברידג' אנליטיקה, הזדמנות שמעולם לא התממשה.
בינואר 2020 דיווחה רשת CBS שייתכן שלבריית'ווייט היו יחסים עסקיים עם החברה לפני שהוא מונה כשגריר בנורווגיה.
עם זאת, בתגובה שמסר לרשת, הודה בריית'ווייט שהדיונים עם החבר התקיימו, אך אמר שהם היו קצרי טווח ושהוא מעולם לא חתם על חוזה העסקה או קיבל תשלום מהחברה.
בריית'ווייט גם אמר שהמשרד המשפטי לאתיקה ולגילוי נאות פיננסי של מחלקת המדינה הסכים שלא היה לו שום ניגוד עניינים בקשר עם קיימברידג' אנליטיקה.
בריית'ווייט הכחיש כל ניגוד עניינים.
בריית'ווייט מונה על ידי הנשיא דונלד טראמפ כשגריר ארצות הברית בנורווגיה.
ב-21 בדצמבר 2017 אושר מינויו על ידי הסנאט.
ב-24 בנובמבר 2019, לאחר שהדיח מתפקידו את מזכיר הצי ריצ'רד ו.
ספנסר, הודיע הנשיא טראמפ שהוא ימנה את בריית'ווייט במקומו, בציינו שהוא "אדם בעל הישגים והצלחה כבירים".