tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא מבקשת להחליף את מדיניות מס הכנסה שטוח של 13% ברוסיה במיסוי פרוגרסיבי ודורשת כי ההוצאות על תוכניות תעסוקה יוגדלו ל-1% מהתמ"ג.
בדומה הממלכתית, המפלגה מדגישה את תפקידה כ"אופוזיציה בונה" המתנגדת לשחיתות ברמה גבוהה ותומכת בהמשך דמוקרטיזציה של המערכת הפוליטית.
בשנים 2007–2011 הכריזה רוסיה הוגנת על התנגדותה מוחלטת לממשלתו של ראש הממשלה ולדימיר פוטין, והצביעה נגד תקציבי הממשלה ב-2010 וב-2011 תוך שהיא תומכת בתוקף בנשיא דמיטרי מדבדב ובתוכנית המודרניזציה שלו.
למרות עמדה זו, היא תמכה בפוטין בבחירות לנשיאות רוסיה בשנת 2018.
למפלגה יש 23 נציגים בדומה בת 450 המושבים.
נציגי המפלגה עומדים ראשות שתי ועדות, הוועדה לענייני משפחה, נשים וילדים (בראשות ילנה מיזולינה) והוועדה למדע וטכנולוגיות גבוהות (בראשות ולרי שרשנייב).
בבית העליון של הפרלמנט, מועצת הפדרציה, למפלגה 12 חברים המייצגים אינטרסים של אזורים שונים.
ברמה התת-לאומית מונה המפלגה בסך הכל 309 צירים ב-66 אסיפות מחוקקות אזוריות.
בשנת 2012 מנתה המפלגה 400,000 חברים וטענה שהיא מפלגת השמאל הגדולה ביותר ברוסיה.יש לה סניפים אזוריים בכל המחוזות הפדרליים של רוסיה.
בבחירות הפרלמנטריות שנערכו ב-2011 זכתה המפלגה ב-64 מושבים בדומה.
בבחירות שנערכו בספטמבר 2016 המפלגה זכתה ב-23 מושבים בלבד לאחר שקיבלה 6,19% מכלל המצביעים והצטמקה מהמפלגה השלישית בגודלה למפלגה הרביעית והקטנה ביותר בדומה הממלכתית, מבלי להחשיב את שתי המפלגות הנוספות ("מולדת" ו"המצע האזרחי"), שזכו במנדט אחד בלבד.
שנת בחירותמועמדסיבוב ראשוןסיבוב שנימספר מצביעים%מספר מצביעים%2008תמכה בדמיטרי מדבדב2012סרגיי מירונוב2,755,6423.92018תמכה בולדימיר פוטין
רוסיה האחרת , הייתה תנועה פוליטית המהווה קואליציה של תנועות חברתיות, תנועות פוליטיות ומפלגות אופוזיציה ברוסיה, המתנגדת לממשל הנשיא ולדימיר פוטין.
הקבוצה כוללת גם ארגוני זכויות אדם, אזרחים פרטיים ותנועות מימין ומשמאל, בהן החזית האזרחית המאוחדת הליברלית בראשות גרי קספרוב, אלוף העולם בשחמט לשעבר, והמפלגה הנציונל-בולשביקית הלאומנית.
התנועה הפסיקה להתקיים ביולי 2010.
הקמתה ופעילותה עד סוף 2007
התנועה הוקמה ביולי 2006 במהלך ועידת ארגון המדינות המתועשות במוסקבה.
בוועידת היסוד נכחו דיפלומטים מערביים ובהם השגריר הבריטי ברוסיה, אנתוני ברנטון, וכן דיפלומטים אמריקאיים.
התנועה פעלה בשיתוף פעולה עם המפלגה הרפובליקנית של רוסיה ומספר ארגונים נוספים.
לקראת הבחירות שנערכו ברוסיה בסוף 2007, ניסתה התנועה לארגן מספר הפגנות כנגד פוטין אך אלה דוכאו בכוח רב וכמעט שלא זכו לאזכורים בתקשורת בתוך המדינה.
בנובמבר 2007 נעצר קספרוב במהלך הפגנה גדולה של התנועה במוסקבה, ונשפט בהליך מהיר ל-5 ימי מאסר.
ב-25 בנובמבר נערכו שתי הפגנות נגד פוטין בסנט פטרבורג בהשתתפות מאות אזרחים, חלקם ממפלגת "יאבלוקו".
מאות שוטרים מיחידת "אומון" של המשטרה הרוסית, המתמחה בפיזור הפגנות, שצוידו באלות, מגנים וקסדות, הסתערו על המפגינים וגררו עשרות מהם באלימות לתוך כלי רכב משטרתיים.
200 בני אדם נעצרו ובהם גם מנהיגי מפלגת האופוזיציה בוריס נמטסוב וניקיטה ביליך ואף מספר עיתונאים, ובהם כתב מעריב, יאשה לוין.
סיסמת המפגינים הייתה: "רוסיה בלי פוטין".
לדברי נמטסוב, המפגינים מחו על השחיתות הרבה במדינה ועל כך שפוטין איננו פועל בהתאם לחוקה ולחוק, מסתיר את האמת מהעם הרוסי, ולכן נאלץ להסתתר "מאחורי חומות של שוטרים".
אמצעי התקשורת ברוסיה אינם נוהגים לדווח על פעילות האופוזיציה, ולכן ההפגנות הללו היו הפעם הראשונה שבה נתקלו רבים מתושבי סנט פטרבורג בתנועת "רוסיה האחרת".
פעילות התנועה לא הצליחה למנוע את הצלחתו של פוטין בבחירות 2007.
התנועה מדגישה את העקרונות הבאים:
דה-ביורוקרטיזציה (ביטול הביורוקרטיה) באמצעות פיטור הפקידים, הקלת הליכי קליטת מסמכים והפיכת הדרכונים הרוסיים לבעלי מעמד בינלאומי
החלת בחירות על כל מוסדות המדינה, לרבות בחירת מפקדי המשטרה בערים והמחוזות ובחירות גם במערכת המשפט
ביטול חוק "המפלגות הפוליטיות", המגביל את המפלגות, הגדלת שוויון בין מפלגות המדינה
חיזוק הפדרליזם במובן האזורי, החלת חוקי השריעה באזורים שבהם יש לכך תמיכה של רוב העם
פירוק היחידה למלחמה בקיצוניות, החלשת המשטרה ושירות הביטחון הפדרלי
החלת פיקוח פרלמנטרי על פעילות ארגוני אכיפת החוק
ביסוס מערך חנינה וריכוך מערך הענישה והכליאה
שיקום עצמאותה של הרשות השופטת
הלאמת שוק האנרגיה כולו והלאמת כל חברות הבנייה לצורך אספקת דיור מוזל
חיזוק החקלאות באמצעות הקמת משקים נפרדים לבשר, תבואה וכו'
הענקת פטור מתשלום מיסים למעוטי יכולת
העברת עיר הבירה לעיר חדשה שתיבנה מאפס בדרום סיביר
ביטול שירות חובה בצבא והפיכתו לשירות התנדבותי
הקמת גדוד לזרים כדוגמת לגיון הזרים הצרפתי
רוסיה התחרתה במשחקים הפאראלימיפיים בתור מדינות שונות במהלך ההיסטוריה.
באולימפיאדות החורף והקיץ של 1988 היא התחרתה תחת משלחת ברית המועצות.
בהמשך התחרתה כחלק מהמשלחת המאוחדת במשחקי הקיץ בברצלונה ובמשחקי החורף באלברוויל, שניהם בשנת 1992. ערך זה עוסק בהישגיה של רוסיה כנבחרת עצמאית, החל מאולימפיאדת החורף של 1994 ועד היום.
רוסיה אירחה גם את המשחקים הפאראלימפיים סוצ'י (2014).
בדצמבר 2019 קבעה הסוכנות העולמית נגד סמים בספורט על איסור בן ארבע שנים לרוסיה מפעילות ספורטיבית.
במהלך תקופת האיסור לא הותר למשלחת הרוסית להשתתף במשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020) ובמשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2022).
אולם, ספורטאים רוסים שיוכיחו כי אינם קשורים ישירות לשימוש בסמים יורשו להשתתף תחת דגל בינלאומי במסגרת משלחת משתתפים עצמאיים.
רוסיו איגרסבל (בספרדית: Rocio Igarzabal, נולדה ב-24 באוגוסט 1989) היא שחקנית, זמרת ודוגמנית ארגנטינאית, אשר ידועה בעיקר בתפקידה ולריה בטלנובלה "כמעט מלאכים", החליפה את אאוחניה סוארס בלהקת הטין אנג'לס והייתה חלק מהלהקה בשנים 2011–2012.
רוסיו איגרסבל נולדה ב-24 באוגוסט 1989 בבואנוס איירס, ארגנטינה.
הוריה הם חואקין ואנדריאנה, ויש לה שתי אחיות, לוסיה ומרטינה; אשר שלושתן עשו קעקוע בעורף של האותיות הראשונות של שמם ביפנית.
לאחר שפעלה בתיאטרון חובבני, שיחקה בין השנים 2008–2010 את ולריה בטלנובלה המצליחה "כמעט מלאכים" ולקחה חלק בהופעות עם שחקני הסדרה.
השתתפה באלבומי הפסקול של הטין.
היא הצטרפה ללהקת הטין אנג'לס כחברה קבועה לאחר עזיבתה של אאוחניה סוארס, בסוף שידורי העונה הרביעית.
בשנת 2011 שיחקה בתפקיד אורח של לוסיה בסדרה "סופר טורפה".
בשנים 2012–2013 שיחקה בטלנובלה "אהבה מתוקה" (Dulce Amor) לצד ניקולאס ריירה.
ב-2015 יצא סרט בכיכובה "El desafio"
בשנת 2020 יצא סרט נוסף בכיכובה "Encontrados"
בשנת 2021 השתתפה בגרסה הארגנטינאית לתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בעונה ה-15, והייתה המודחת העשרים, כתשעה ימים לפני הגמר.
בשנים 2008–2010 ניהלה מערכת יחסים עם השחקן פאבלו מרטינס ששיחק לצידה ב"כמעט מלאכים".
בשנת 2011 רוסיו חזרה לאקס שלה, קוקו שהיה בן זוגה כשהייתה בת 16, אולם לאחר שנה הן נפרדו.
בשנת 2012 החלה לנהל מערכת יחסים עם השחקן ניקולס ריירה אך בשנת 2014 הם נפרדו.
בשנת 2014 היא חיה כשנה וחצי במקסיקו ב-29 בנובמבר 2015 חזרה לארגנטינה.
ב-30 בדצמבר 2015 הודיעה רוצ'י כי היא בהריון מבן זוגה, המוזיקאי מילטון קמרה.
ב-7 ביוני 2016 נולדה בתה הבכורה, לופה.
שנהתוכניתתפקידהערות2008–2010כמעט מלאכיםולריה "ולה" גוטיירסטלנובלה2011סופר טורפהלוסיהטלנובלה2012–2013אהבה מתוקה ברנדה בנדיטלנובלה2013Teen Angels: el Adios 3Dעצמהסרט תיעודי2013–2014Taxxi, amores cruzados טניה שלי \ אגוסטינה סרנטוטלנובלה2015האתגר חולייטהסרט2020נמצאים מלווהסרט
רוסיון הוא כפר וקומונה במחוז ווקלוז בפרובאנס שבדרום צרפת.
הכפר ממוקם בראש צוק תלול בגובה 360 מטר.
הכפר מפורסם בזכות הנוף הנשקף ממנו אל קניון נהר לו (Loup) שלמרגלותיו ואל חוף הריביירה, מן העיר ניס ועד הגבול האיטלקי.
הכפר עומד על רכס אוכרה, שמאדמתו מיוצרים פיגמנטים בכל גוני האדמה.
את הפיגמנטים מערבבים גם בטיח, שבו מצופים הבתים, כך שהכפר נראה כמו מרבד של משבצות בגוונים שונים.
רוסיון נמצאת בעמק מצפון לרכס הרי לוברון, בתוך השמורה הביוספרית של לוברון-לור.
המקום מוזכר בכתובים לראשונה ב-989.
בזכות המיקום האסטרטגי היה למקום ערך צבאי כבר בתקופה העתיקה.
הכפר הוקם על ידי הרומאים שהפיקו במקום את צבעי האוכרה.
הטירה נבנתה במאות ה-9 וה-10 .
אוֹכְרָה הוא צבע הנמצא בין הצהוב לחום.
זהו גם שמו של המסלע שממנו מייצרים את הצבע.
צבעי האוכרה היו הבסיס הכלכלי העיקרי של האזור.
הראשונים שהחלו בכרייה היו כבר הרומאים.
במאה ה-18 גברה הדרישה לצבעים, בעיקר מתעשיית הטקסטיל, התרבו המכרות וגם מפעלי העיבוד שגשוג זה נמשך עד שנות השלושים של המאה ה-20.
משעול האוכרה (Sentier des Ocres) יוצא מקצה הכפר אל מכרות אוכרה הנטושים.
"נתיב הנפילים" (Chaussée des Géants) העובר בין צוקים תלולים של אוכרה.
רוסיה הקרימינלית או רוסיה הפלילית הוא שמה של תוכנית טלוויזיה רוסית, המהווה סדרת סרטי תעודה על העולם הפשע של ברית המועצות ורוסיה וכוללת תחקירים על הנושא.
התוכנית שודרה תחילה ברשת NTV לפני שעברה לערוצי טלוויזיה רוסיים אחרים ושודרה מ-24 ביוני 1995 עד 25 בנובמבר 2014.
הסדרה עובדה לגרסה לטבית ברשת TV5 Riga שהפיקה את התוכנית "לטביה הקרימינלית".
הרעיון של התוכנית שייך למפיק האמריקאי דוד גמבורג, שהיה לו ניסיון עם כוכבים הוליוודיים כגון ארנולד שוורצנגר, דולף לונדגרן ורובין ויליאמס.
לאחר שעבר לרוסיה, הוא הזמין את ההנהלה של ערוץ NTV לנהל ניסוי וליצור שבעה פרקים של "רוסיה הקרימינלית", במשך חצי שעה כל אחד.
על פי זיכרונותיו של גמבורג, הוא "לא ציפה שזה יהיה כל כך מוצלח ושהעבודה תימשך כל כך הרבה שנים".
החל מעונת 2009 יצא התוכנית בשם "כרוניקות קרימינליות" בערוץ הראשון.
בין הפרקים החדשים שיצאו היו על ארגון הפשע סלונובסקאיה, אודות סרגיי טקאץ'.
החל מעונת 2014 יצא התוכנית בשם "רוסיה הקרימינלית.
בין הפרקים החדשים שיצאו היו על המלחמה הקרימינלית בקסימוב, אודות ויאצ'סלב איוואנקוב, אלכסנדר סולוניק, ולדימיר מוחנקין ומקסים פטרוב.
רוסיה היום הוא שמה של סוכנות ידיעות רוסית.
היא הוקמה ב-9 בדצמבר 2013 בצו של נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, על בסיס סוכנות הידיעות "רי"א נובוסטי" שפורקה.
למנהל הכללי מונה דמיטרי קיסליוב.
לעורכת הראשית מונתה ב-31 בדצמבר 2013 מרגריטה סימוניאן.
ב-9 בדצמבר 2013 חתם נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, על צו לפירוק סוכנות הידיעות "רי"א נובוסטי" ועל הקמת סוכנות הידיעות "רוסיה היום".
באותו יום פורקה גם תחנת הרדיו "קול רוסיה" ובמקומה הוקמה באוקטובר 2014 סוכנות הידיעות ספוטניק.
לדברי ראש הסגל הנשיאותי הרוסי סרגיי איבנוב, סוכנות הידיעות החדשה הוקמה כדי לבצע שימוש מושכל יותר באמצעים התקציביים שהוקצו עבור כלי התקשורת הממשלתיים.
לדברי מנכ"ל "רוסיה היום" דמיטרי קיסליוב, הסוכנות נוצרה כדי "לשחזר את היחס ההוגן כלפי רוסיה כמדינה חשובה בעולם ובעלת כוונות טובות".
לדברי העורכת הראשית מרגריטה סימוניאן, הסוכנות אמורה לבצע תפקיד "בינלאומי יותר בהשוואה להתמקדות המקומית של 'רי"א נובוסטי'".
בבעלות החברה נמצא גם Russia Beyond.
"רוסיה היום" מאגדת תחנות רדיו וערוצי חדשות באנגלית, ספרדית, ערבית, סינית ופורטלי אינטרנט בעשרות שפות, מרכזי תקשורת בינלאומיים, ייצור והפצת תוכן וידאו, ומוצרי מידע ברשתות חברתיות וייצור תוכן עבור יישומים ניידים.
ברוסיה, "רוסיה היום" מפתחת משאבי מידע באמצעות סוכנות הידיעות הרוסית רי"א נובוסטי (שתפקידה צומצם לכדי מערכת מידע אינטרנטית), סוכנות הידיעות הכלכלית פריים, סוכנות ידיעות הספורט R-ספורט, סוכנות הידיעות רי"א נדל"ן, סוכנות הדירוג רי"א רייטינג, ופורטל תרגום החומרים הזרים, InoSMI.
מחוץ לרוסיה, קבוצת התקשורת מפעילה את סוכנות הידיעות ותחנת הרדיו ספוטניק.
התחרות הבינלאומית לצילומי עיתונות ע"ש א.
תחרות צילום העיתונות הבינלאומית הקרויה על שם אנדריי סטנין היא תחרות שנתית עבור צלמים צעירים בגילאי 18 ו-34 בחסות "רוסיה היום".
זו הפלטפורמה היחידה ברוסיה התומכת בצלמים צעירים וחושפת את שמם לעולם.
זוהי פלטפורמה עבור צלמים צעירים — מוכשרים, רגישים, פתוחים לדברים חדשים, היכן שהם יכולים למשוך את תשומת לבם של האנשים לאירועים הסובבים אותם.
קבלת צילומים ומועמדים מתחילה בכל שנה ב-22 בדצמבר, יום הולדתו של הצלם אנדריי סטנין המנוח, שעבד בסוכנות "רוסיה היום" ומת בעת תפקידו.
נבלני הצטרף למפלגה ונבחר ליושב הראש שלה בשנת 2013, אף על פי שהחמיץ את היווסדותה בשל עונש מאסר שריצה בגין מחאות ארציות שארגן נגד הנשיא ולדימיר פוטין, לאחר שסיים במקום השני בבחירות לראשות העיר של מוסקבה.
נכון לשנת 2021 משרד המשפטים הרוסי עדיין לא רשם את המפלגה באופן רשמי.
רוסיה של העתיד ידועה כמתנגדת לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין ולמפלגת השלטון מטעמו, רוסיה המאוחדת.
המצע של המפלגה מציג ביזור עמדות הכוח ברוסיה, קיצוץ במספר פקידי הממשל, תאווה לאחראים לדיכוי פוליטי וצמצום סמכויות הנשיא, מעבר לדמוקרטיה פרלמנטרית בשלטון החוק והבטחת עצמאותה של מערכת המשפט.
מצע המפלגה גם קבע "צמצום דרסטי" של התערבות ממשלתית בכלכלה, הפסקת צנזורה, איסור על הממשלה להחזיק כלי תקשורת וביטול גיוס חובה.
תוכניות מדיניות החוץ של המפלגה קוראות להכנסת ויזות למרכז אסיה, הפסקת תמיכה במה שמכונה "מדינות נוכלות" ויצירת שותפות עם מדינות המערב.
לדברי בת בריתו של נבלני, ליובוב סובול, מטרות המפלגה כוללות "שינויים אמיתיים, רפורמות אמיתיות", כולל הגנות רכוש, מערכת משפט פלילית הוגנת ומאבק בשחיתות, "כדי שהכסף מהתקציב לא יזרום לחו"ל.
לא יבלה על יאכטות וארמונות".
בישיבת הקמת המפלגה השתתפו כ-124 נציגים מתוך כ-60 אזורי רוסיה.
למפלגה ישנו ועד מרכזי בן שבעה חברים במקום יו"ר.
באפריל 2021, משרד המשפטים הרוסי רשם מפלגה בשם זהה לרוסיה של העתיד, מה שקרה מספר פעמים בעבר, אשר כתוצאה מכך, תצטרך המפלגה לשנות את שמה שוב.
מפלגת הברית העממית נוסדה ב-15 בדצמבר 2012 בקונגרס המייסדים של המפלגה.
זו המפלגה שלי, היא מייצגת את העמדות שלי".
ב-30 באפריל 2013 השעה משרד המשפטים של רוסיה את רישום המפלגה ולאחר מכן דחה את רישומה ב-5 ביוני 2013.
לאחר השתתפותו בבחירות לראשות עיריית מוסקבה ב-2013, שבהן זכה נבלני בכ-27.24% מהקולות, בהיותו המועמד שני בגובהו, כאשר מועמד מפלגת השלטון רוסיה המאוחדת בראשות ולדימיר פוטין קיבל 51.37% מהקולות, הצהיר נבלני כי הוא מוכן להוביל את מפלגת הברית העממית.
במהלך ביקורו בתחנת הרדיו הד מוסקבה ב-15 בספטמבר 2013, אמר נבלני: "אצטרף אליה, אין ספק בכך.
אם אבחר, אוביל את הברית העממית.
אני מאמין שהמפלגה הזו היא הקרובה ביותר אליי.
ובכל זאת נשארתי מחוץ אליה מהסיבה הפשוטה שהייתי בטוח שאם אהיה, היא תישלל מרישום בוודאות".
נבלני הביע בנוסף את רצונו להתמודד לבחירות לדומא במוסקבה ב-2014 תחת המפלגה.
ב-17 בנובמבר 2013, נערך במוסקבה קונגרס ההקמה השני של המפלגה בהשתתפות 111 נציגים מ-48 אזורים.
108 נציגי הסניפים האזוריים העניקו לנבלני רוב של כ-88 מהקולות והוא נבחר ליושב ראש המפלגה.
במהלך פנייתו לנציגים אמר נבלני כי מפלגת הברית העממית תגיש שוב בקשה לרישום במשרד המשפטים.
בציון הקונגרס ב-17 הצהיר באומרו: "אני מקווה שהמפלגה תירשם הפעם.
אם לא, נקבל אישור חדש לרטוריקה הריקה של השלטונות בדבר סובלנותה כלפי האופוזיציה שלוקחת חלק בבחירות".
מאוחר יותר, נחשף כי החלק הכלכלי במצע המפלגה נוצר על ידי הפרופסור לכלכלה סרגיי גורייב, לשעבר רקטור בבית הספר הכלכלי החדש.
בשנת 2015 הנשיא פוטין הכחיש כי עזיבתו של גורייב "יכולה להיות קשורה לפעילות כלשהי של הרשויות".
ב-8 בפברואר 2014, ועידת המפלגה החליטה לשנות את שמה של מפלגת הברית העממית למפלגת הקידמה.
ב-25 בפברואר 2014 עברה מפלגת הקידמה את שלב הרישום הראשון במשרד המשפטים.
כדי שהמפלגה תהיה כשירה לבחירות בסתיו, תהליך הרישום אמור להסתיים עד אמצע יוני.
לפני כן נדרשה מפלגת הקידמה לרשום לפחות 43 סניפים אזוריים, ולאחר מכן להגיש שוב בקשת רישום במשרד.
ב-8 באפריל 2014 דחה משרד המשפטים את הבקשות לרישום סניפי מפלגת הקידמה בשל "טעות במסמכים מרכיבים".
ב-28 בינואר 2015, דחה בית המשפט המחוזי של זמושבורצקי במוסקבה את מחאת המפלגה נגד סירוב משרד המשפטים לרשום אותה בפנקס המפלגות הזכאיות להשתתף בבחירות.
עורך הדין של המפלגה דמיטרי קריינב הצהיר באומרו כי "מ-75 מפלגות רשומות הפכנו ליחידים שנדחקו הצידה מהבחירות".
ב-1 בפברואר 2015 קיימה המפלגה כינוס בו השתתפו 62 נציגים מ-50 סניפים אזוריים.
למרות העובדה שהמפלגה לא נכללה ברשימה הפדרלית של הכוחות הפוליטיים המורשים להתמודד בבחירות, החליטה להתכונן לבחירות 2016 לדומא הממלכתית ולבתי המחוקקים האזוריים.
בקונגרס המפלגה ב-1 בפברואר 2015 הצהיר נבלני: "נמשיך לפעול למען השתתפות בבחירות.
הסבירות שלא נזכה לשום בחירות היא גבוהה מאוד.
אבל העבודה להכנת מועמדים צריכה להתבצע כבר עכשיו למקרה שיערכו בחירות בזק".
ב-28 באפריל 2015 נשלל רישום המפלגה ובכך הפכה לעמותה.
כפי שדווח בערוץ החי של נבלני באתר יוטיוב, הפעילים ינסו שוב בשם האופרטיבי של "כותרת עבודה" (כותרת עבודה, הנקראת לפעמים כותרת הפקה או כותרת זמנית של מוצר או פרויקט המשמש במהלך פיתוחו).
ב-11 בינואר 2018 אמר נבלני כי הנהגת העמותה ניסתה להירשם כמפלגה מאז 2012 וערכה שישה קונגרסים לשם כך.
פגישה של הוועדה המארגנת של המפלגה נקבעה ל-17 בינואר 2018, וקונגרס מייסד נקבע ל-3 במרץ.
ב-22 בפברואר 2018, סגן המתאם לשעבר של מטה מוסקבה של הקמפיין הנשיאותי של נבלני, ויטלי סרוקאנוב, הצהיר בעמוד הפייסבוק שלו כי הוגשו מסמכים למשרד המשפטים כדי לשנות את שם המפלגה "עמדה אזרחית" למפלגת הקידמה.
נבלני אמר כי האסטרטג הפוליטי אנדריי בוגדנוב "ניסה לגנוב את שם המפלגה, כפי שהיה ב-2013 עם השם הברית העממית".
ב-19 במרץ 2018 רשם משרד המשפטים את שינוי השם של מפלגת העמדה האזרחית של בוגדנוב למפלגת הקידמה.
כתוצאה מכך, קונגרס המפלגה לא התקיים.
ב-29 במרץ נשלחה הודעה למשרד המשפטים על הקמת ועדה מארגנת לצורך הכנה, כינוס וניהול הקונגרס המייסד של מפלגה בתהליך.
נבלני אמר כי תחילה תירשם המפלגה בשם זה, ובהמשך תשונה.
ב-19 במאי 2018 התקיים קונגרס היסוד של מפלגת רוסיה של העתיד, בו גם הצביעו הנציגים בעד אימוץ אמנה חדשה.
איבן ז'דנוב נבחר לראש המפלגה (מזכיר המועצה המרכזית של המפלגה).
ב-18 ביולי הצהיר נבלני כי משרד המשפטים השעה את רישום הקמת המפלגה ב-10 ביולי 2018 עד 10 באוקטובר 2018, לאחר שזיהה "שמונה הפרות באמנה".
ב-6 באוגוסט 2018, שוב הגישו תומכיו של נבלני מסמכים למשרד המשפטים לחידוש הרישום של רוסיה של העתיד, והכריזו על קיום קונגרס ו-55 פגישות אזוריות.
ב-27 באוגוסט 2018 נדחתה ההרשמה של המפלגה.
ב-20 בפברואר 2019 פרסם העיתון הרוסי נובאיה גאזטה מידע לפיו הוועדה המארגנת תקיים שוב קונגרס מכונן ב-28 במרץ.
בפעם התשיעית, התקיים הקונגרס המייסד שבמהלכו נבחרה גם מועצה מרכזית חדשה של המפלגה ויושב ראש ב-28 במרץ 2019 בעיירה טרוסה שבמחוז קלוגה.
בסיומו, בראשות המפלגה נבחר שוב נבלני.
ב-16 במאי הגישו עורכי דין מטעם הקרן נגד שחיתות בפעם התשיעית מסמכים על רישום המפלגה למשרד המשפטים, לאחר שיצרו 56 סניפים אזוריים.
ב-27 במאי 2019 דחה משרד המשפטים את הרישום למפלגה בפעם התשיעית, בטענה כי כבר קיימת מפלגה בשם רוסיה של העתיד.
למרות זאת, לא ניתן היה למצוא מפלגה בשם זה במאגר המידע של משרד המשפטים.
לפני כן, משרד המשפטים רשם פעמיים ארגונים בעלי שמות זהים למפלגותיו של נבלני.
ב-21 בספטמבר 2020 חוסלה מסיבת הספוילר על ידי בית המשפט העליון.
מנהל הקרן נגד שחיתות, איוון ז'דנוב, אמר כי המקרה של הסירוב לרשום את המפלגה הועבר לבית הדין האירופי לזכויות אדם (ECHR), ועדיין לא מתוכננת הגשת מסמכים חדשה לרישום המפלגה.
החל מינואר 2021 המפלגה לא נרשמה ברוסיה על ידי משרד המשפטים.
ב-26 באפריל 2021, הרשת הפוליטית של נבלני, לרבות הקרן נגד שחיתות, נצטוו להשעות את פעילותן על ידי משרד התובעים במוסקבה כיוון שביקש להגדיר אותם כ-"ארגונים קיצוניים".
ב-29 באפריל הודיע הצוות של נבלני כי הרשת הפוליטית תפורק, לפני פסיקת בית המשפט במאי שצפויה לקבוע אותה כקיצונית.
לדברי לאוניד וולקוב, "המטה יהפוך לארגונים פוליטיים עצמאיים שיעסקו בחקירות ובחירות, בקמפיינים ציבוריים ועצרות".
למחרת הוסיפה סוכנות הפיקוח הפיננסית והשירות הפדרלי לפיקוח פיננסי של רוסיה את משרדי הקמפיין האזוריים של נבלני לרשימות "ארגונים קיצוניים וטרוריסטים".
המפלגה דבקה בליברליזם יחד עם רעיונות מסוימים של מדינת רווחה.
המפלגה מציינת כי רוסיה היא חלק מהציוויליזציה האירופית, שבה חופש, כבוד עצמי ואחריות אנושית ממלאים תפקיד חשוב, בעוד הצורך של המדינה להשתתף ביחסים חברתיים שונים, לרבות כלכלה, תרבות או משפחה, פחות בהדרגה.
לכן, בעתיד ועם התפתחותה, לטענת המפלגה, המדינה הרוסית תצטרך לקחת על עצמה תפקיד של בורר, בעודה מסרבת להתערב באופן אקטיבי ביחסי הציבור, אך תוודא שאף אחד לא יפר את הכללים שנקבעו.
תוכנית המפלגה דגלה בביזור שלטון הכוח ברוסיה, צמצום מספר פקידי הממשל, תאווה של אחראים לדיכוי פוליטי וצמצום סמכויות הנשיא, מעבר לדמוקרטיה פרלמנטרית בשלטון החוק והבטחת עצמאותה של הרשות השופטת.
כהתגלמות הרעיון של מדינה חברתית, המפלגה רואה במשימה להתגבר על אי שוויון כלכלי גדול מדי בין הרוסים, לפתור את בעיית המתח החברתי, כמו גם "המעבר לעולם חברתי המבוסס על עקרונות הצדק ושוויון בפני החוק של כל אזרחי רוסיה".
במשק דבקה המפלגה בדעות מרכז, לפיהן יש להימנע הן מחופש מוחלט של יחסים כלכליים, הגורם ליותר מדי אי שוויון כלכלי וחברתי, והן מחלוקת טובין ציבוריים על בסיס שוויוני, הגורם להאטה בפיתוח כלכלי וחברתי.
ההרכב הנוכחי של המועצה המרכזית של מפלגת רוסיה של העתיד כולל את האישים,
אלכסיי נבלני, יו"ר המפלגה, מייסד הקרן נגד שחיתות (FBK).
סרגיי בויקו רכז המטה של נבלני בנובוסיבירסק.
חבר מועצת הנציגים של נובוסיבירסק של הכינוס השביעי.
ניקולאי ליאסקין, עובד מטעם הקרן נגד שחיתות.
רוסלן שבדינוב - מנהל פרויקט הקרן נגד שחיתות.
ב-23 בדצמבר 2019 בעוד נערכו עליו חיפושים, נשללה ממנו תקשורת סלולרית וההזדמנות להתקשר לעורך דין.
לאחר חיפוש, נעצר ונלקח ממוסקבה לארכיפלג נובאיה זמליה לשירות צבאי.
שבדינוב ערער על כשירותו לשירות צבאי, אך ב-23 בדצמבר דחה אותו בית המשפט בעיר מוסקבה בערכאה השנייה.
איבן ז'דנוב, מנהל הקרן נגד שחיתות.
אלכסנדר פומזוב, עורך דין הקרן נגד שחיתות.
הרכב המועצה המרכזית של מפלגת רוסיה של העתיד (עד מרץ 2019),
איבן ז'דנוב, מזכיר המועצה המרכזית של מפלגת רוסיה של העתיד, מנהל הקרן נגד שחיתות וראש המחלקה המשפטית מטעמה.
גאורגי אלבורוב, ראש מחלקת החקירות של הקרן נגד שחיתות.
רומן רובאנוב, מנהל הקרן נגד שחיתות (עד דצמבר 2018).
ליובוב סובול, עורכת דין בקרן נגד שחיתות ובפרויקט רוספיל נגד שחיתות (עד אוגוסט 2018), מפיקה כללי של ערוץ היוטיוב "Navalny LIVE", אישיות ציבורית ופוליטית.
רוסלן שבדינוב, עובד מטעם הקרן נגד שחיתות.
הרכב המועצה המרכזית של מפלגת הקידמה (עד מאי 2018),
אלכסיי נבלני, יו"ר מפלגת הקידמה, מייסד הקרן נגד שחיתות (FBK).
ג'ורג'י אלבורוב, עובד מטעם הקרן נגד שחיתות, רכז פרויקטים "RosVybory" ו-"Добрая машина правды" (בעברית: מכונת אמת טובה) נגד שחיתות.
ולדימיר אשורקוב, מנכ"ל לשעבר של הקרן נגד שחיתות.
ליאוניד וולקוב, חבר פרלמנט לשעבר של דומא העיר יקטרינבורג, ראש מטה הבחירות של אלכסיי נבלני בבחירות לראש עיריית מוסקבה ולנשיאות רוסיה.
יבגני דומוז'ירוב, חבר פרלמנט לשעבר של האספה המחוקקת של אזור וולוגדה.
ניקולאי ליאסקין, עובד מטעם הקרן נגד שחיתות, יו"ר סניף מוסקבה של מפלגת הקידמה.
ולדיסלב נאגנוב - מומחה מטעם הקרן נגד שחיתות, הוגדר כאיש אמונו של נבלני בבחירות לראשות העיר מוסקבה 2013.
רומן רובאנוב, מנהל הקרן נגד שחיתות.
ליובוב סובול, עורכת דין בקרן נגד שחיתות ובפרויקט רוספיל נגד שחיתות, דמות ציבורית ופוליטית.
רוסיה שלנו היא תוכנית טלוויזיה קומית רוסית בכיכובם של מיכאיל גלוסטיאן וסרגיי סבטלאקוב ובקריינותו של ולדימיר זאיצב, ששודרה לראשונה בערוץ THT בנובמבר 2006 ומאוחר יותר בשידורים חוזרים בערוץ THT4. התוכנית מורכבת מסדרה של מערכונים בידוריים וסאטיריים, המציגים את האנשים הטיפוסיים שחיים ברוסיה ומגחיך את אורח החיים בה.
הסדרה כוללת מערכונים הבנויים מפארודיות פרועות ומוגזמות של תושבי רוסיה מכל תחומי החיים המוכרים להם.
הקריינות בין המערכונים מציגה את התוכנית כמעין מדריך, המיועד למי שאינו רוסי, המציג את תושבי המדינה והמעמדות השונים בה.
התוכנית עוסקת בביקורת על נושאים שונים כמו גזענות, תרבות פופולרית, מנהל ציבורי, תעשיית הבידור, פוליטיקה ורבים אחרים, לרוב תוך שימוש בדמויות קבועות.
לדמויות רבות בסדרה יש אמרות כנף וביטויים קבועים ורבים מהם הפכו לשגורים בסלנג הרוסי והפכו את הסדרה לתוכנית מיינסטרים בעלת מעמד של קאלט.
לסדרה יצאה תוכנית המשך בשם "בורודאץ'." גם היא בכיכובו של מיכאיל גלוסטיאן.
בתוכנית ניכרת השפעה מהסרט "אמלי" של ז'אן פייר ז'נה, בנוסף משתמשת בפורמט שהוצג קודם לכן בסדרה הבריטית "הממלכה הקטנה".
בהשראת הסדרה הופק סרט קולנוע באורך מלא בשם "רוסיה שלנו: ביצי הגורל", שיצא לאקרנים ב-21 בינואר 2010.
רוסיה שלנו: ביצי הגורל הוא סרט קומדיה רוסי משנת 2011 בבימויו של גלב אורלוב, המהווה המשך לסדרת המערכונים הקומית "רוסיה שלנו".
הסרט היה הסרט הגדול ביותר של שנת 2010 ברוסיה כשהרוויח 22.2 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של 2 מיליון דולר בלבד.
הסיפור מתחיל בוויקטור מריאנוביץ' ריבאבקין, המיליארדר העשיר ביותר במוסקבה.
בבעלותו היו ביצי הזהב של ג'ינגיס חאן, שהביאו לו עושר וכוח.
הוא היה מראה אותם למשפחתו וחבריו, אולם לאחר מכן הוא הרג אותם כדי שלא יספרו לאיש את סודו.
לאחר שרצח את כולם, הוא החליט לבצע תיקונים ושיפוץ באחוזתו מאחר שעקבות הקליעים פגעו בקירות הבית.
המשפץ ליאוניד מקבל את הפקודה לשפץ הדירה.
רבשאן ודז'משוט הם פועלים טג'יקים שמגיעים למוסקבה לביצוע השיפוצים באחוזתו של מריאנוביץ'.
כשהם שם, מהגרי העבודה קורעים ומחריבים פריטי פנים יקרים ומוצאים את מקום המסתור של ביצי הזהב של ג'ינגיס חאן.
כשהם שומעים בטלוויזיה על תאונה עם מיניבוס, הם חושבים שהבוס שלהם בצרות ומתחילים לחפש אותו ברחבי העיר.
הם מצליחים להפסיד את כספו בהגרלה, אך לאחר שגנבו מכונית מהקזינו הם מבקרים בתאגיד של אוליגרך אחר, אולג רוברטוביץ' ומשמידים את הקריירה של זמר האופרה הרוסי ניקולאי בסקוב.
בהמשך הם מגיעים למכון סקליפוסובסקי, קוברים שלד עם בגדי הבוס שלהם ונלחמים נגד "בוס הזומבים", מביסים את ויקטור מריאנוביץ', משיגים את ביצי הגורל היקרים וחוזרים לביתם.
סרגיי סבטלאקוב - לאוניד, "הבוס" / איוואן דולין ההומו / סיפון חסר הבית / סלביק המתבגר / סניאצ'נה דניסובנה המורה / מפקח משטרת התנועה לפטייב / סרגיי יורייביץ' ביליאקוב
מיכאיל גלוסטיאן - רבשאן / בירד חסר הבית / דימון המתבגר / אליונה
ויקטור ורז'ביצקי - ויקטור מריאנוביץ' ריבאבקין
הסרט הוחרם ונאסר להקרנה בטג'יקיסטן בטענה שהדמויות הראשיות שמות ללעג את מהגרי העבודה הטג'יקים המגיעים למוסקבה.
רוסיה האחרת היא מפלגה רוסית לא רשומה שנוסדה ב-10 ביולי 2010. המפלגה מאמינה בבולשביזם לאומי.
רוסיה האחרת הוקמה ב-10 ביולי 2010 על ידי חברי המפלגה הנציונל-בולשביקית במהלך הקונגרס שלהם במוסקבה.
ב-21 בינואר 2011, רוסיה האחרת נדחתה על ידי שירות הרישום הפדרלי מכיוון שלא הייתה להם מספיק תמיכה פופולרית בקרב העם הרוסי.
בשנת 2010 נעצרו והוכו שלושה מחברי המפלגה בשל תפקידם במהומות כיכר מאנז'.
מעצרים אלה סומנו על ידי ארגוני זכויות אדם כמניעים פוליטיים בשל מעורבות החברים ברוסיה האחרת.
מאז 2014 השתתפו חברי התנועה בתסיסה הפרו-רוסית בדונבאס.
חברי המפלגה הקימו כוחות חמושים כאשר לפחות שני אנשי רוסיה האחרת נהרגו במהלך המלחמה בדונבאס.
ב-6 בנובמבר 2017 נעצרו פעילים אחדים בסנקט פטרבורג בהפגנה בלתי מורשית בעת האירועים שהם ארגנו לציון שנת המאה למהפכה הבולשביקית.
ב-7 בפברואר 2018 נהרג קיריל אנאנייב, חבר ותיק במפלגה, בתקיפות האוויריות במהלך קרב חשאם.
ידוע כי גויס לצבא להשתתף במעורבות הרוסית במלחמת האזרחים הסורית.
ב-22 בספטמבר 2018 נערך במוסקבה הקונגרס המיוחד של מפלגת רוסיה האחרת.
אדוארד לימונוב ומנהיגים נוספים נשאו נאומים.
בקונגרס השתתפו צירים מסניפים אזוריים של המפלגה.
בנס אייג'ו השתתף כנציג הכוחות המזוינים של נובורוסיה.
במהלך התערוכה לביטחון בינלאומי במוסקבה ב-26 באוקטובר 2018, הפעילה אולגה שאלינה, פעילת התנועה, כרתה את עורקיה כמעשה מחאה סמלי על הפרות זכויות אדם במערכת הכליאה הרוסית.
היא דיברה על התנאים בבתי הכלא ברוסיה והפיצה עלוני ביקורת על המשטרה וצעקה "חופש לאסירים!".
סגן ראש הממשלה לשעבר בוריס נמצוב אמר כי רוסיה האחרת "איחדה את הנציונל-בולשביקים, הלאומנים, הליברלים, הסוציאל-דמוקרטים והסוציאליסטים" והוסיף כי "אין מפלגות הדומות לזו בשום מקום בעולם".
רוסייפה היא עיר במחוז זרקא, בירדן.
אוכלוסייתה מנתה 472,604 תושבים ב-2015, והיא העיר הרביעית בגודלה בירדן, אחרי עמאן, זרקא ואירביד.
העיר רוסייפה ממוקמת ליד נהר יבוק, על הכביש המהיר בין עמאן לזרקא.
עמאן, זרקא ורוסייפה מהווים מטרופולין אחד גדול, המטרופולין השני בגודלו בלבנט, אחרי דמשק.
העיר שייכת מבחינה מנהלית למחוז זרקא.
על פי מפקד האוכלוסין הירדני בשנת 2004, אוכלוסיית רוסייפה הייתה 268,237. היחס בין נשים לגברים היה 48.46% ל-51.54%.
אזור המטרופולין מחולק לחמש נפות באופן הבא:
+ נפות מטרופולין רוסייפה מָחוֹז שם ערבי שטח (קמ"ר) מחוז חיטין منطقة حطين 6.51 מחוז עאמריה منطقة العامرية 5.0 מחוז ירמוך منطقة اليرموك 3.0 מחוז קאדסייה منطقة القادسية 4.0 מחוז רשיד منطقة الرشيد 8.0
מרבצים גדולים של זרחה בריכוז גבוה נתגלו לראשונה ברוסייפה בשנת 1908, בעת סלילת מסילת הרכבת החיג'אזית.
ההפקה ראשונית שלהם החלה בשנת 1935. בשנת 1949 נוסדה חברת מכרות הפוספט של ירדן, שחברות מבריטניה סייעו לה להקים את תשתית כרייה מודרנית ומזח ליצוא בנמל עקבה.
בשנת 1960 התקבלה הלוואה מארצות הברית להרחבת תפוקת המכרה הראשי ברוסייפה, עד לתפוקה שנתית של 600,000 טונה ובשלב שני עד למיליון טונה בשנה.
רוסיה הקטנה היה שמו של חבל ארץ היסטורי במזרח אירופה, באזור שמרביתו נכלל כעת בתחומי אוקראינה, אזור בו דיברו ניב של רוסית, שהתפתח עם הזמן לשפה האוקראינית.
המונח "רוסיה הקטנה" מקורו ביוונית, כשהכנסייה הביזנטית תיארה בשם זה, Μικρὰ Ῥωσία, חבל ארץ במזרח אירופה וכדי להבדילו מחבל ארץ אחר, רוסיה רבתית, ביוונית Μακρά Ρωσία.
השם מוזכר בכתובים לראשונה במכתב משנת 1335 המיוחס לבולסלאב יורי השני מגליציה, שכתב לראש המסדר הטבטוני - בולסלאב חותם בלטינית במילים "dux totius Rusiæ Minoris" (מנהיג כל רוסיה הקטנה).
השם "רוסיה הקטנה" שב לשימוש בסוף המאה ה-16 והתייחס לטריטוריות המיושבות רוסים בממלכת פולין.
ב-1654 התאחדה ההטמאנות הקוזאקית עם רוסיה, תוך קבלת מעמד אוטונומי בענייני פנים, כולל שיפוט וגביית מיסים.
במאה ה-20, לאחר הקמתה של ברית המועצות, אסרו שלטונותיה את השימוש בשם "רוסיה הקטנה" וקדמו את השימוש בשם "אוקראינה".
רוסיון הוא פרובינציה היסטורית של צרפת שתואמת במידה רבה לרוזנות רוסיון וחלק מרוזנות סרדניה של נסיכות קטלוניה לשעבר.
הוא חלק מאזור צפון קטלוניה או קטלוניה הצרפתית (הראשונה משמשת את דוברי הקטלאנית והאחרונה בשימוש על ידי דוברי הצרפתית), המקבילה בערך למחוז דרום צרפת של פירנה-אוריאנטל של ימינו (עם רוסיון, קונפיין ופנואילס) באזור לשעבר של לנגדוק-רוסיון (היום אוקסיטניה).
השם רוסיון נגזר מרוסינו (רוסליונה, טירת רוסלו), מקום מבוצר קטן ליד פרפיניאן של ימינו שבו נפגשו ראשי גאליה כדי לשקול את בקשתו של חניבעל לכנס.
האזור היווה חלק מהפרובינציה הרומית גאליה נארבוננסיס משנת 121 לפנה"ס עד שנת 462 לספירה, כאשר הוא נמסר עם שאר חלקי ספטימניה לידי הוויזיגותי תאודוריק השני.
יורשו, אמלאריק, עם תבוסתו על ידי כילדברט הראשון בשנת 531, פרש להיספניה, והשאיר מושל בספטימניה.
בשנת 719 חצו הסרצנים את הפירנאים ושמרו על ההגמוניה הפוליטית של ספטימניה עד לתבוסתם הסופית בשנת 759 על ידי פפין הגוץ, שהמשיך לכבוש את רוסיון לאחר שכבש את נרבון.
רוסיון נכבשה על ידי הקרולינגים בשנת 760. עם הפלישה להיספניה בשנת 778, מצא קרל הגדול את ה-Marca Hispanica חרבה על ידי מלחמה והתושבים התיישבו בהרים.
הוא העניק כמה אדמות במישורים לפליטים וויזיגותיים מהיספניה המורית והקים כמה מנזרים.
בשנת 792, הסרצנים שוב פלשו לצרפת, אך הם נהדפו על ידי הרוזן גיום מטולוז – העוצר של הילד לואי החסיד, מלך אקוויטניה – שההגמוניה שלו השתרעה לתוך קטלוניה.
החלקים השונים של ממלכתו עם הזמן גדלו למחוזות אלודיאליים, ובשנת 893 הפך סונייר השני לרוזן התורשתי הראשון של רוסיון.
אבל שלטונו השתרע רק על החלק המזרחי של מה שהפך למחוז המאוחר יותר.
החלק המערבי, סרדניה (צרפתית, Cerdagne), נשלט בשנת 900 על ידי מירו כרוזן ראשון, ואחד מנכדיו, ברנאט, הפך לרוזן התורשתי הראשון של החלק האמצעי, או בסלו.
הרוזנים של רוסיון היו קשורים לבני דודיהם הרוזנים של אמפוריס בסכסוך בן מאות שנים עם האצילים הגדולים שמסביב.
הרוזן ז'ירארד הראשון השתתף במסע הצלב הראשון בעקבות רמון הרביעי מטולוז, והיה מהראשונים שדרכו בירושלים כשהסתערו הצלבנים ב-1099. בתחילת המאה ה-12 החלה יוקרתם של רוזני ברצלונה להתרומם עד כדי כך שלרוזני רוסיון לא נותרה ברירה אלא להישבע להם אמונים.
בשנת 1111 ירש רמון ברנגאר השלישי, רוזן ברצלונה, את הפייף של בסלו, אליו נוספה סרדניה ב-1117. אחיו הבלתי חוקיים ערערו על החזקה של רוסיון על ידי הרוזן האחרון שלה, ז'ירארד השני.
כדי להבטיח שאחיו לא יירשו את שטחיו, השאיר בצוואתו ז'ירארד השני את כל אדמותיו לאלפונסו השני, מלך אראגון, שהשתלט עליהן ב-1172. תחת המלכים האראגוניים, הצמיחה הכלכלית והדמוגרפית של האזור נמשכה, וקוליור, נמל פרפיניאן, הפך למוקד סחר ים תיכוני חשוב.
ככל שהכתרים הצרפתיים והאראגוניים התרחבו בשלטון, אזור רוסיון, שהיווה חלק מהגבול ביניהם, היה לעיתים קרובות אתר של סכסוך צבאי.
על ידי הסכם קורביי (1258), לואי התשיעי, מלך צרפת ויתר רשמית על תביעות הריבונות שלו על רוסיון ולתואר הרוזן מברצלונה לכתר אראגון, מתוך הכרה במציאות בת מאות שנים.
חיימה הראשון, מלך אראגון חילץ את האיים הבלאריים מהמורים וצירף את איים אלו עם רוסיון כדי להקים את ממלכת מיורקה, שבירתה פרפיניאן.
בשנת 1276, חיימה הראשון העניק את הממלכה הזו לבנו, שהפך לחיימה השני.
המחלוקות הבאות של מונרך זה עם אחיו פדרו השלישי נוצלו על ידי פיליפ השלישי, מלך צרפת במריבה שלו עם פדרו השלישי על הכתר של שתי הסיציליות.
פדרו לא רק סירב, אלא הכריז מלחמה וכבש את מיורקה ורוסיון ב-1344.
הרוזנות אוחדה כעת לנסיכות קטלוניה בתוך כתר אראגון, והיא נהנתה משלום עד 1462. באותה שנה, המחלוקות בין יוחנן השני מאראגון ובנו על כתר נווארה דרבנו את לואי האחד עשר, מלך צרפת לתמוך בחואן נגד נתיניו, שקמו במרד, מלחמת האזרחים הקטלאנית (1462–1472).
הרוזנות, לאחר שהובטח כערבון ללואי עבור 300,000 כתרים, נכבש על ידי חיילים צרפתים עד 1493, כאשר שארל השמיני פינה את האזור כחלק מהסדר עם פרננדו הקתולי (בנו של חואן השני מאראגון).
כחלק ממלחמה רחבה יותר (מלחמות איטליה), צרפת וספרד התנגשו כאן בין 1496 ל-1498. בסופו של דבר הספרדים, בפיקודו האישי של פרננדו, לא רק שאבטחו את רוסיון אלא הצליחו לחדור לדרום צרפת לפני שהמלך הצרפתי החדש, לואי השנים עשר, חתם על הסכם גרנדה (1500).
שושלת הבסבורג השתלטה הן על כתר קסטיליה והן על כתר אראגון בשנת 1516 ושני הכתרים נשלטו לראשונה על ידי אותו אדם.
זה היה תחת קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (הנקרא קרלוס הראשון, מלך ספרד), נכדם של המלכים הקתולים.
כאשר פרפיניאן הייתה נצורה על ידי כוחותיו של אנרי, הדופין הצרפתי ב-1542, התושבים היו נאמנים לקרל החמישי.
פרפיניאן זכתה לתואר המלכותי של "פדליסימה" ("העיר הנאמנה ביותר").
כאשר הקטאלונים קמו נגד הכתר הספרדי ב-1640 (מלחמת הקוצרים), לואי השלושה עשר, מלך צרפת נכנס לסכסוך בצד הראשון.
לאחר מלחמה ממושכת, חוזה הפירנאים (1659) חילק את נסיכות קטלוניה, והבטיח את רוסיון וחלק מהסרדניה (Cerdagne) לכתר הצרפתי, ויצר את המחוז הצרפתי רוסיון.
בחמישים השנים הבאות נעשה מאמץ משותף של לואי הארבעה עשר הן להבטיח את הנאמנות הפוליטית של נתיניו החדשים והן כדי לשנות את זהותם התרבותית.
הואהצליח בראשון אך נכשל באחרון.
מחוץ לבירה פרפיניאן, רוסיון נותרה קטלאנית מובהקת בהשקפה ובתרבות עד סוף המאה ה-19, כאשר התיעוש החל להחליף את הזהות הקטלונית בצרפתית.
במהלך המהפכה הצרפתית בוטלה פרובינציית רוסיון של Ancien Regime ובמקום זאת נוצר מחוז חדש, מחוז פירנה-אוריאנטל.
מחוז זה מתאים בערך לרוסיון הישנה, בתוספת הקומארקה של Fenouillèdes Pyrénées-Orientales הוא השם שבו ידוע מחוז זה באופן רשמי בצרפת.
השם הישן של רוסיון אכן תרם לאזור הצרפתי של לנגדוק-רוסיון.
רוסיה האדומה או רותניה האדומה (לטינית: Ruthenia Rubra ;Russia Rubra; אוקראינית: Червона Русь; פולנית: Ruś Czerwona ,Ruś Halicka; רוסית: Червонная Русь; יידיש, במקורות ארכאיים: רייסן או רייסין, וגם "גליל לבוב") היא טריטוריה היסטורית במרכז ומזרח אירופה הכולל את נסיכויות דרום מערב רוס של קייב: מחוז פשמישל ומחוז בעלז .
גבולות רוסיה האדומה השתנו מספר פעמים במשך מאות השנים של קיומה, ובתקופות מסוימות התרחבה גם לחלקים מפולין קטן, פודוליה, אוקראינה של הגדה הימנית וווהלין.
הערים שבמרכזה הן פשמישל ובלז, והיא כללה גם ערים מרכזית כגון חלם, זמושץ', קרוסנו וסאנוק (כיום בפולין), וכן את הערים לבוב וטרנופול (כיום באוקראינה).
בתקופה מאוחרת הייתה בירתה לבוב.
גבולה המערבי של רוסיה האדומה הוא פולין קטן.
השטחים שהיו בעבר רוסיה האדומה מחולקים כיום בין דרום-מזרח פולין למערב אוקראינה.
בראשית ימי הביניים היא הייתה חלק מרוס של קייב, ומשנת 1199 נכללה בנסיכות האליץ'-וולין.
רותניה האדומה הוזכרה לראשונה בשם זה בכרוניקה פולנית משנת 1321. היא הייתה החלק של רותניה שנרכש על ידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין במהלך המאה ה-14 וסופח לממלכת פולין.
בתקופתו (1333–1370) חל עיור באזור, ונוסדו ערים חדשות רבות.
לאחר חלוקת פולין הראשונה, ב-1772, רוסיה האדומה נהייתה גליציה המזרחית שתחת ממלכת הבסבורג האוסטרית, מלבד פודוליה שהועברה לאימפריה הרוסית.
יהודי רוסיה האדומה ("יהדות רייסן") של העת החדשה המוקדמת היו במעמד קורפורטיבי זהה לשל הפולנים העירוניים, והותרה להם חכירת קרקעות.
מעמד זה היה נמוך משל הפולנים האצילים - שהיו בעלי זכות על קרקעות, אך גבוה משל הרותנים, היוונים-קתוליים, שרובם היו צמיתים משוללי כל זכות על קרקעות.
האצולה הפולנית קיימה שיתוף פעולה אינטרסנטי עם היהודים, שכחלק ממנה זכו היהודים להגנה של האצולה הפולנית מפני העוינות העירונית, מפני התפרעויות האיכרים הרותנים, ומפני התנכלויות הכנסייה הקתולית.
רוסיה האדומה הייתה אחת מה"ארצות" של ועד ארבע ארצות.
הקהילה המרכזית ששלטה על רוסיה האדומה הייתה הקהילה היהודית בלבוב, והיא זו שייצגה אותם בוועד.
תשע הקהילות הראשיות ברוסיה האדומה היו: לבוב, ברודי, ז'ולקווה, טיסמניץ, בוטשאטש, ברודשין, רוהטין, ליסקא, וזלוטשוב.
משרת הרבנות של לבוב איחדה תחתיה בדרך כלל גם את משרת רב המדינה.
לאחר פטירתו של החכם צבי, ועם מינויו של רבי יעקב יהושע פלק לתפקיד לאחר סכסוך קשה עם תומכי חתנו של רבי אריה לייב מאמסטרדם, כמה ממנהיגי הקהילה לא ראו בעין יפה את המינוי וכעבור מספר שנים, בשנת תפ"ד, גרמו להדחתו של רבי יעקב יהושע פלק על ידי הסטרוסטה של לבוב.
תחתיו מונה רבי משה חיים חריף, אך המדינה כולה נותרה נאמנה לרבנותו של רבי יעקב יהושע שהודח שלא כדין, לטענתם, והמשרה נותרה מפוצלת מאז ועד לביטולו של ממסד ועד ארבע ארצות.
גם לאחר שעבר רבי יעקב יהושע פלק לכהן ברבנות ברלין, נותר במשך השנים הראשונות להחזיק בתואר רב המדינה, עד שבשנת תצ"ה נבחר לתפקיד רבי יצחק סג"ל לנדא.
אחריו כיהן בתפקיד רבי מאיר מרגליות שהיה האחרון בתפקיד זה.
רוסיה האירופית הוא כינוי לשטחה של רוסיה הנמצא ממערב להרי אורל.
חלק זה נכלל ביבשת אירופה.
רוסיה האירופית הוא חלקה המאוכלס ביותר של רוסיה, זאת על אף היותו רק 23% מכלל שטחה של המדינה.
רוסיה האירופית מכסה את הרוב המכריע של מזרח אירופה, ומשתרעת על פני כ-40% משטחה הכולל של אירופה, עם למעלה מ-15% מכלל אוכלוסייתה, מה שהופך את רוסיה למדינה הגדולה והמאוכלסת ביותר באירופה.
מאז תחילת שנת 2022 אירעו מקרי מוות חריגים מרובים של אנשי עסקים רוסים או פקידים בכירים רוסים, לפעמים כולל בני משפחתם, רבים מהם בנסיבות מוזרות או חשודות.
בכירים אלה לרוב התבטאו כנגד ממשלו של ולדימיר פוטין.
ב-3 ביוני 2022 תיארה רשת החדשות ההולנדית NOS את התופעה כסדרה עגומה של מיליארדרים רוסים, רבים מתעשיית הנפט והגז, שנמצאו מתים בנסיבות חריגות מאז תחילת השנה.
התקרית הראשונה הייתה ב-30 בינואר 2022, כאשר ליאוניד שולמן בן ה-60, ראש התחבורה של ענקית האנרגיה הרוסית גזפרום, נמצא מת בחדר האמבטיה של ביתו הכפרי באזור לנינגרד.
לצד גופתו היה מכתב התאבדות.
ב-6 ביולי 2022, תיארה רשת CNN Portugal הפורטוגלית את הקבוצה כ"מיליונרים עם קשרים ישירים או עקיפים לקרמלין, שנמצאו מתים בתרחיש מסתורי מתחילת השנה".
הכתבה התייחסה לחקירה קודמת של USA Today, אשר הגיעה למסקנה כי 38 אנשי עסקים ואוליגרכים רוסים המקורבים לקרמלין מתו בנסיבות מסתוריות או חשודות בין 2014 ל-2017. התופעה כונתה "תסמונת המוות הרוסי הפתאומי" או "תסמונת המוות הפתאומי של אוליגרכים".
ברבים ממקרים אלה, הפרשנים שללו התאבדות או בריאות לקויה.
פרשנים אחרים, כולל פיונה היל ומארק גלאוטי , הביעו הסתייגות וספק לגבי תיאורייה זאת.
הם מציינים כי מקרי המוות אינם בהכרח קשורים כולם, וכי סביר יותר שחלקם אכן התאבדו, וייתכן שאחרים נפגעו או נרצחו על ידי נציגים של אוליגרכים מתחרים, במטרה לחסל מתחרים, ואין מדובר כאן דווקא במאמץ ממשלתי מרוכז מצד הקרמלין.
המסתייגים מהתיאוריה מציינים כי שיעור ההתאבדויות ברוסיה הוא בכל מקרה השלישי בגובהו בעולם, וכי מגמות דומות של התאבדויות נמצאו בשנת 2020 לגבי רופאים שטיפלו בחולי נגיף הקורונה שנפלו מחלונות גבוהים.
לפי הגישה המסתייגת, סיבות נוספות אפשריות להתאבדויות של אנשי עסקים בכירים ברוסיה עשויות להיות לחץ ניכר מהמלחמה באוקראינה והסנקציות הבינלאומיות על רוסיה.
בחלק מהמקרים הידועים, חברים ומשפחות של אנשי העסקים הרוסים שנפטרו סברו שבלתי מתקבל על הדעת להניח שהקרבנות הרגו את עצמם - ובמקרים מסוימים גם את נשותיהם וילדיהם - ודרשו חקירה עצמאית על מקרי המוות המסתוריים.
איש העסקים והמבקר של הממשל הפדרלי הרוסי, ביל בראודר, סבר שפוטין מזמין באופן אישי הוצאות להורג של מנהיגים עסקיים משפיעים במגזרים קריטיים, שלדעתו לא יהיו מספיק נאמנים לו, ומטיל אימה על יורשיהם באיומי מוות או אלימות.
על פי דו"ח חקירה של "נובאיה גאזטה", ייתכן שחלק ממקרי המוות קשורים להונאה חשבונאית בקנה מידה גדול של בכירי גזפרום, שאולי העבירו כסף לרשתות עסקים בבעלות חברים ובני משפחה עם קשרים עם ה-FSB והצבא הרוסי.
רוסית היא שפתה הרשמית של מדינת רוסיה ושל ברית המועצות לשעבר.
היא שפה סלאבית מזרחית המשתייכת לקבוצת השפות הסלאביות במשפחת השפות ההודו-אירופיות.
הרוסית דומה בדקדוקה לאוקראינית ולבלארוסית – שלושתן התפתחו מהשפה הסלאבית המזרחית של ימי הביניים.
השפה התקנית מבוססת על הלהג המדובר במוסקבה, שהפכה במאה ה-15 למרכז התרבות הרוסית.
במאה השמונה עשרה חדרו לרוסית מילים לועזיות רבות עקב ההיפתחות להשפעת המערב שהוביל פטר הגדול.
ברוסית נכתבת ספרות ענפה בנושאים מגוונים; כמה מן הסופרים והמשוררים הגדולים בתולדות הספרות יצרו ברוסית.
+פונמות ברוסית וילוני חכי מכתשי־חכי כפוף מכתשי/שִנִּי שפתי(־שִנִּי) אפיnʲmʲ סותםɡkʲdʲtʲbʲpʲ מחוכך ʨ ʦ חוכך xʑɕʐʂzʲsʲvʲfʲ מקורב(צדי)jlʲ רוטטrʲ * תוספת פונמה בהתאמה לסטנדרט
העיצורים המיוצגים באותיות ж ו־ш קשים תמיד.
העיצורים המיוצגים באותיות ч ו־щ רכים תמיד.
Ьь - סימן לריכוך, מרכך את העיצור הנכתב לפניו.
Ъъ - סימן להתקשות, נכתב בין עיצור לבין תנועה מרככת, הוא מבטל את השפעת התנועה המרככת שנכתבת אחריו על העיצור שנכתב לפניו והופך את הגיית העיצור לרגילה, ללא השפעת הריכוך של התנועות המרכיבות.
Ээ - נהגית כצירי או סגול (אֵ/אֶ).
Ии - נהגית כחיריק (אִ).
Оо - נהגית כחולם (אֹ/אוֹ)
Ыы - אין לה צליל מקביל בעברית - נהגית כחיריק עמוק.
לפי ההגייה הסטנדרטית, כאשר האות о אינה מוטעמת, היא נהגית כתנועת [a].
Яя - נהגית כיו"ד עיצורית המנוקדת בפתח (יַא).
Ее - נהגית כיו"ד עיצורית המנוקדת בצירי או בסגול (יֵא/יֶא).
Ёё - נהגית כיו"ד עיצורית המנוקדת בחולם (יוֹ).
Юю - נהגית כיו"ד עיצורית המנוקדת בשורוק (יוּ).
התנועות הללו - ю ,ё ,е ,я מרככות את העיצור שנכתב לפניהן.
במרכז רוסיה האירופית התנועות е ,я נהגות כחיריק כאשר אינן מוטעמות.
הפעלים הרוסיים מתחלקים לכמה קבוצות לפי בסיסיהם.
בסיסים המסתיימים בעיצורים: в ,н ,м, או й.
בסיסים המסתיימים בכל שאר העיצורים.
בסיסים המסתיימים בתנועות הקדמיות: и או е.
בסיסים המסתיימים בתנועות האחוריות: у ,а או о ובגרסאותיהן המרוככות שהן ю, я ו- ё בהתאמה.
פעלים שבסיסיהם מסתיימים בעיצורים ובתנועות у ,а או о כאשר תנועת а אינה עוקבת אחר אחד העיצורים: ш ,ж ,ч או щ, נוטים לפי דפוס נטייה אחד.
פעלים שבסיסיהם מסתיימים בתנועות и או е או בתנועה האחורית а העוקבת אחר אחד העיצורים: ш ,ж ,ч או щ, נוטים לפי דפוס נטייה אחר.
לפעלים בעבר נוסף הצליל л ולאחריו תנועה המצביעה על היות הנטייה זכר/נקבה, נייטרלי או רבים, וכך גם בנטיית התנאי.
כבשאר השפות הסלאביות, הפעלים מתחלקים גם לשתי קבוצות אחרות: פרפקטיביים ואימפרפקטיביים.
לפעלים אימפרפקטיביים העתיד נוצר באמצעות הפועל "להיות" (быть) והמקור, בעוד שהעתיד של הפעלים הפרפקטיביים נוצר על ידי צורת ההווה כאשר צורת ההווה אינה קיימת.
הבינוני הוא צורת פועל המשמשת כשם תואר וכסביל ונוטה כשם תואר כאשר היא משמשת שם תואר.
סופיות הבינוני המופיעות כאן הן שם התואר כנשוא המשפט או צורת הנומינייטיב של שם התואר המתאר את הנושא.
ניתן להטות את הבינוני כשם תואר בהתאם ליחסות לפי כללי נטיות שמות התואר.
כדי לבטא סביל מספיק להגיד את כינוי הגוף והבינוני הסביל ללא פועל עזר מתווך.
ברוסית מוסיפים לשמות העצם מוספיות על-פי היחסה שלהם, הנקבעת על-פי תפקידם התחבירי במשפט.
שמות העצם מתחלקים לשתי קבוצות: שמות עצם קשים המסתיימים בעיצור רגיל או תנועה רגילה ושמות עצם רכים המסתיימים בעיצור מרוכך או תנועה מרוככת.
אחד הקשיים העיקריים במעבר מצורה אחת לצורה אחרת הוא המעבר מצורת נושא יחיד לצורת נושא רבים.
ככלל שמות עצם המסתיימים בעיצורים או בתנועות -а/я מקבלים -ы/и בצורת הרבים בעוד ששמות עצם המסתיימים בתנועות -o/e מקבלים -а/я בצורת הרבים, אך קיימים מספר יוצאי דופן.
ברוסית שמות התואר נוטים בהתאמה לשם העצם המתואר על-פי יחסה מגדר וכמות.
נטיית התארים זכר נקבה נייטרלי רביםיחסת הנושא нов-ый нов-ая нов-ое нов-ыеיחסת המושא הישיר כגנטיב או האקוזייטיב нов-ую כגנטיב או האקוזייטיב כגנטיב או האקוזייטיביחסת השייכות нов-ого нов-ой нов-ого нов-ыхיחסת המושא העקיף нов-ому нов-ой нов-ому нов-ымיחסת הפרופוזיציונל нов-ом нов-ой нов-ом нов-ыхיחסת האמצעי нов-ым нов-ой нов-ым нов-ыми
מספרים מונים (כל הב' שכתובים פה הם ב' רפה)
пять - חמש (פיאט)[פ' דגושה]
одиннадцать - אחת עשרה (אדינדצט)
двенадцать - שתים עשרה (דוויאנדצט)
тринадцать - שלוש עשרה (טרינדצט)
четырнадцать - ארבע עשרה (צ'יטירנדצט)
пятнадцать - חמש עשרה (פיאטנדצט)
шестнадцать - שש עשרה (שיסטנדצט)
семнадцать - שבע עשרה (סימנדצט)
восемнадцать - שמונה עשרה (ווסמנדצט)
девятнадцать - תשע עשרה (דיביטנדצט)
триста - שלוש מאות (טריסטה)
четыреста - ארבע מאות (צ'יטיריסטה)
пятьсот - חמש מאות (פיאטסוט)
шестьсот - שש מאות (שסטסוט)
семьсот - שבע מאות (סמסוט)
восемьсот - שמונה מאות (ווסמסוט)
девятьсот - תשע מאות (דביאטסוט)
המספרים וכינויי הכמות גורמים להטיית שמות העצם ביחסת גנטיב, המספרים 1–4 גורמים להטיית שם העצם לאחריהם ביחסת גנטיב יחיד, ושאר המספרים כמו כן כינויי כמות גוררים הטיית שם העצם לאחריהם ביחסת גנטיב רבים.
пятый/ пятая/ пятое/ пятые - חמישי (זכר, נקבה, נייטרלי, רבים)
המספרים הסידוריים נוטים בהתאם לכללי נטיות שמות התואר.
הנטיות המוצגות כאן מוצגות ביחסת הנומינייטיב.
בארצות הברית ישנם יותר מ-850,000 דוברי רוסית.
עד התפרקות ברית המועצות רוב דוברי השפה היו ממוצא יהודי שהיגרו במהלך שנות ה-70 כמו גם בתחילת המאה ה-20.
במערב אירופה ישנם כ־3 מיליון דוברי רוסית, במיוחד בגרמניה, בריטניה, ספרד, צרפת ואיטליה, עקב גלי הגירה בתחילת המאה ה־20, בעיקר בעקבות מהפכת אוקטובר וכמו כן בעקבות התפרקות ברית המועצות.
יש גם אזרחים רבים במדינות מזרח אירופה שלמדו את השפה כשפה זרה עיקרית במהלך השנים שבין מלחמת העולם השנייה להתפרקות ברית המועצות.
בישראל מדברים רוסית בין מיליון ל-1.5 מיליון בני אדם (העולים וילדיהם).
ישנם גם ערבים ישראלים שלמדו רוסית, בעיקר בעת שלמדו באוניברסיטאות בברית המועצות.
תפוצה רוסית משמעותית במיוחד ברפובליקות סובייטיות לשעבר, בפרט באוקראינה ובקזחסטן.
אוקראינה היא, אחרי רוסיה, המדינה בה מצוים הכי הרבה אזרחים, שציינו את הרוסית כשפת האם שלהם.
רוסלאן ולודמילה היא פואמה שנכתבה בשנים 1817–1820 בידי אלכסנדר פושקין, גדול משוררי רוסיה, ומאוחר יותר עובדה לאופרה השונה במידת מה בעלילתה ובדמויותיה.
לז'אנר הפואמות הרומנטיות מהווה יצירה זו את מה שדון קישוט מהווה לז'אנר סיפורי האבירים.
מספר דמויות ביצירה הפכו לאבות-טיפוס של ספרות מאוחרת יותר, וזו אחת היצירות החשובות ביותר שנכתבו בשפה הרוסית.
החידוש בה הוא שילוב של הומור סרקאסטי וציני ביצירה רומנטית שירית, דבר שלא היה קיים בספרות הרוסית המוקדמת יותר.
טכניקת החריזה הווירטואוזית מהווה עד היום מודל לחיקוי למשוררי רוסיה.
פתיחתה הקסומה של הפואמה נועדה להכניס את הקורא אל עולם האגדה הרוסי, ולאחר מכן באים שישה פרקי שירה, המכילים 2822 שורות, המספרים את סיפור העלילה: לודמילה היא נסיכה יפהפייה בת י"ז שנים, בתו של הנסיך הגדול והנערץ מקייב ולדימיר-שמש, ארוסתו של רוסלאן, האביר עז הרוח.
בליל הכלולות הנסיכה בהירת השיער נחטפת בידי המכשף הרשע צ'רנומור.
ולדימיר מבטיח לזה שיציל את הנסיכה את ידה וחצי מממלכתו.
הפואמה עוקבת אחר מסעו הנועז של האביר האמיץ אל מעבר להררי השחור למעונו של הכשפן ובחזרה אל הקרת קייב המעטירה.
בדרכו פוגש רוסלאן יצורים מסקרנים, מכשפים, קוסמים, ואת שלושת מחזריה הנכזבים של לודמילה שקיבלו לפתע תקווה חדשה: פרלאף הזללן והפחדן, רטמיר התמים והלוהב, ורוגדאי האכזר והמרושע.
רוסלאן ולודמילה היא אופרה בחמש מערכות.
המוזיקה לאופרה נכתבה בידי מיכאיל גלינקה, לליברית שכתב ולריאן פיודורוביץ' שירקוב על פי הפואמה של פושקין.
היא הועלתה לראשונה על ידי תיאטרון בולשוי בסנקט-פטרבורג ב-9 בדצמבר 1842.
רוּסְלָאן (בכתיב רוסי ארכאי: Русланъ; בכתיב המקובל כיום: Руслан) שנשאה את שמו של הגיבור הרוסי רוסלאן מהפואמה "רוסלאן ולודמילה" הייתה האונייה המאורגנת הרשמית הראשונה, ולמעשה גם האחרונה, שהפליגה מהאימפריה הרוסית לשעבר לארץ ישראל בשנת 1919, לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה, ועל סיפונה 671 נוסעים.
"רוסלאן" נחשבת לסנונית הראשונה שפתחה את תקופת העלייה השלישית, אף שלמעשה הייתה אחת האוניות האחרונות שהגיעו לחופי יפו באותה שנה.
על סיפון הרוסלאן היו חלוצי תרבות ואמנות שהיו חלק מדור המייסדים של התרבות בישראל.
ב-1918 הגיעו כמה מאות מתושבי צפת ויפו שלנוכח המלחמה והרעב ששררו בארץ ישראל עזבו את בתיהם ונדדו דרך סוריה וקושטא והגיעו לנמל אודסה, בעת בה נמצא הצבא האוסטרו-הונגרי שם, בתקווה כי בתור נתיני אוסטריה יינתן להם להגיע לאוסטריה.
ניסיונם זה נכשל והם נאלצו להישאר באודסה וסבלו מקור ומגשמים.
לעזרתם נחלצו צעירים יהודים - חברי הארגונים "התחיה", "צעירי ציון" ואחרים, והעבירו אותם מהנמל לקסרקטיני הצבא האוסטרי שנעזבו בינתיים.
למרות סיוע זה נפטרו חלק מהפליטים.
הצעירים, מנהיגי התנועות הציוניות הללו, סייעו לפליטים להקים את "ועד פליטי ארץ ישראל" שביקש לשוב לארץ ישראל עם תום המלחמה.
באותו זמן התקבצו באודסה יהודים רבים שביקשו לעלות לארץ ישראל.
מנהיגי הארגונים החליטו לנצל את קיום קבוצת כמה עשרות הפליטים שחפצו לשוב והגזימו במספר הפליטים כדי לאפשר לעולים להצטרף לקבוצת הפליטים.
מנחם אוסישקין ומאיר דיזנגוף יצרו קשר עם שר החוץ הבריטי, הלורד קרזון, ושכנעו אותו כי אין מדובר בבולשביקים.
ארגון העולים היה מבצע מסובך.
הימים ברוסיה היו מלאי תהפוכות, השלטון התחלף במהירות בין הבולשביקים לכוחות המתנגדים, רוסיה הייתה בעיצומה של מלחמת אזרחים.
העולים היו צריכים להוכיח את זכאותם לעלייה כ"פליטים מארץ ישראל" שנתקעו ברוסיה כתוצאה ממלחמת העולם הראשונה.
לצורך כך התקיימו קורסים ל"הכשרת פליטים" מארץ ישראל בו למדו המבקשים פרטים שונים על הארץ.
"רוסלאן" הפליגה ב-27 בנובמבר 1919 מנמל אודסה שבדרום אוקראינה ועגנה בנמל יפו ב-19 בדצמבר 1919, נר שלישי של חנוכה כ"ז בכסלו ה'תר"ף.
ההפלגה לוותה בקשיים ובעיות, בכל הנמלים בהם עגנה לא הורשו הנוסעים לרדת מחשש שמא הנוסעים הם בולשביקים שמטרתם להסתנן ולחולל מהפכות.
מצטטת זהבה בקמן את אליהו הגלעדי, שנמנה עם העולים:
דמויות בולטות ברשימת המפליגים, אשר השפעתן על היישוב ועל מדינת ישראל ניכרה בשנים שלאחר מכן, זיכו את הרוסלאן בתואר "המייפלאואר הציונית".
עוד באוניה הגיעו גם ששת חברי קבוצת החלוצים שהתיישבה בדילב, לימים קרית-ענבים.
באונייה זו חזרו לארץ רחל המשוררת, השחקן מאיר תאומי והאמן יוסף קונסטנט.
גדעון עפרת, בספרו "מוסקבה - ירושלים", מתאר את רוסלאן כאונייה "משיחית" עבור התרבות הישראלית בשל ריבוי האמנים והאינטלקטואלים שעלו לארץ על סיפונה.
עפרת מתאר בספרו את השפעתם של יעקב פרמן אשר עלה בספינה בארגון תערוכות האמנות המודרניות הראשונות בארץ ישראל ובחלקו בהקמת הקואפרטיב "התומר" יחד עם יצחק פרנקל ויוסף קונסטנט אשר גם הם עלו ברוסלאן.
בהמשך הדרך יצחק פרנקל הקים את הסטודיו הראשון לאמנות מודרנית בישראל ואף הציג את האמנות המופשטת הראשונה בארץ ב-1926 והשפיע על דור שלם דרך לימוד הטכניקה והחשיבה המודרנית אשר אפיינה את אסכולת פריז אליו השתייך פרנקל.
בנוסף, בספינה עלו גם דמויות מפתח בשירה העברית, רחל המשוררת ויונתן רטוש.
גם האדריכלים זאב רכטר ויהודה מגידוביץ אשר בנו בסגנון האקלקטי ולימים יהיו מחלוצי האדריכלות המודרניסטית עלו באונייה.
הספר, "אלף לבבות", של דן צלקה מספר את סיפורה של "רוסלאן".
ספרה של יוכי ברנדס, "וידוי", מתאר את קורותיה של "רוסלאן" מנקודת מבטה של נערה צעירה.
ספר החיים - יומנה של קבוצת קרית-ענבים תר"פ-תרפ"ט.
רוסלאן מיכאילוביץ' לוברסקי (באוקראינית: Руслан Миколайович Любарський; נולד ב-29 באוגוסט 1974) הוא כדורגלן עבר אוקראיני המשחק בעמדת החלוץ.
לוברסקי נולד בעיר באר שבמחוז ויניצה (אז בתחומי ברית המועצות וכיום באוקראינה), והחל את קריירת המשחק שלו בצסק"א קייב, אך עבר לקבוצת הבוגרים של חלמון הומנה הסלובקית בעונת 1993/94. בעונת 1996/97 עבר לעונה אחת לקבוצת ספרטה פראג הצ'כית.
בעונה לאחר מכן עבר ל-3 עונות לקושיצה הסלובקית.
בעונת 2000/01 עבר לשחק במדי מכבי נתניה במשך ארבע עונות עד לסוף עונת 2003/04, אז עזב את ישראל וחזר למולדתו, לקבוצת מטאלורג זפוריז'יה.
רוסלאן פטרוביץ' רוטאן (באוקראינית: Руслан Петрович Ротань; נולד ב-29 באוקטובר 1981) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדת הקשר וכיום מאמן את קבוצת פוליסיה ז'יטומיר.
רוטאן החל את הקריירה שלו בקבוצת המילואים של דניפרו בגיל 17, ושנה אחת לאחר מכן (עונת ) עבר לשחק בהרכב הראשון של הקבוצה.
ב-2005 רוטאן עבר לשחק בדינמו קייב, ששילמה תמורת כרטיס השחקן שלו 5 מיליון דולר.
בינואר 2008 רוטאן חזר לשחק בדניפרו, ששילמה לדינמו קייב את אותו הסכום שקיבלה ממנה.
הוא העפיל עם הקבוצה לגמר הליגה האירופית 2015, ואף כבש את שערה השני של קבוצתו בכדור חופשי בהפסד 2–3 לסביליה.
ב-27 ביוני 2017 חתם בסלביה פראג הצ'כית.
בשנת 2018 שב לדינמון קייב.
בקיץ 2018 פרש ממשחק פעיל.
רוטאן ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוקראינה ב-2003. הוא השתתף עמה במונדיאל 2006, יורו 2012 ויורו 2016. נכון להיום (2021) נמצא רוטאן במקום החמישי ברשימת שיאני ההופעות של נבחרת אוקראינה בכל הזמנים.
בעונת 2018/2019 היה רוטאן חבר בצוות אימון של קבוצת אולימפיק דונצק.
ב-2019 החל לאמן את הנבחרת הצעירה של אוקראינה.
בינואר 2023 החל במקביל לאמן את קבוצת אולקסנדריה.
במרץ 2023 מונה לממלא מקום של מאמן הנבחרת הלאומית של אוקראינה
רוסינים (ברוסינית: Русины; נקראים גם קרפטו-רותנים) הם קבוצה אתנית סלאבית מזרחית שתחום מוצאה ברותניה הקרפטית, חבל החופף למחוזות זקרפטיה באוקראינה, פרשוב בסלובקיה, למקובשצ'ינה בפולין ומרמורש בטרנסילבניה שברומניה.
הרוסינים הם באופן כללי נוצרים מזרחיים הדוברים רוסינית, המסווגת לחלופין כקבוצת תת-ניבים של אוקראינית או שפה עצמאית.
ארגונים רוסיניים טוענים שכיום חיים בעולם כשני מיליון, אך רק כמה רבבות מזהים עצמם כמשתייכים ללאום הרוסיני.
הכינוי רותנים (או רוסינים בשפות הסלאביות) התייחס בימי הביניים לכלל העמים הסלאביים במזרח וכלל את הרוסים, האוקראינים והבלארוסים.
עם התפתחות הזהות הנפרדת של הרוסים, האוקראינים והביילורוסים, נותר הכינוי "רותנים" לציין רק את הסלאבים המזרחיים באימפריה האוסטרו-הונגרית.