tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בקרב נשים עם מוטציית BRCA, פעילות גופנית ושימור על משקל גוף תקין כמתבגרת אינם משפיעים על הסכנה מפני סרטן השחלות, ומעכבים אך לא מונעים לחלוטין את סרטן השד לאחר גיל המעבר.
: 113–142  בחלק מהמחקרים, רק פעילות גופנית משמעותית ומאומצת הניבה תועלת כלשהי.
: 113–142 השמנת יתר ועלייה במשקל כמבוגר מקשורות לאבחנות של סרטן השד.
מחקרים על מזונות ספציפיים, דיאטות או תוספי תזונה הניבו לרוב מידע סותר, או במקרה של שומן תזונתי, צריכת סויה ושתיית תה ירוק, נערכו רק בנשים בסיכון ממוצע.
: 113–142 ההתערבות התזונתית היחידה המקובלת בדרך כלל כמונעת סרטן שד אצל נשאי מוטציות BRCA היא צמצום הצריכה של משקאות אלכוהוליים.
צריכה של יותר ממשקה אלכוהולי אחד ביום קשורה במידה רבה לסיכון גבוה יותר לפתח סרטן שד, ולרוב נשאי מוטציות BRCA מעודדים לצרוך לא יותר ממשקה אלכוהולי אחד ביום, ולא יותר מארבעה בסך הכול בשבוע.
במחקר שנערך בקרב נשים יהודיות אשכנזיות, נצפה כי לנשאיות מוטציות BRCA שנולדו לפני 1940 יש סיכון נמוך בהרבה לאבחון עם סרטן השד עד גיל 50 מאשר לאלו שנולדו לאחר 1940; תצפיות אלו נראו גם בקרב האוכלוסייה נטולת המוטציות.
בניגוד לאוכלוסייה הכללית, לגיל תחילת גיל המעבר אין השפעה על הסיכון לסרטן השד לנשאי מוטציות BRCA.
מויזיס ווסקין-נהרטבי (Mojzis Woskin-Nahartabi; 16 בדצמבר 1884–1944) היה דוקטור ללימודי עברית, סופר, מייסד בית הספר העברי הפרטי "תחייה" (Techijja) בלייפציג ומרצה לעברית באוניברסיטת האלה-ויטנברג.
הוא היה אחד מנציגיה של העברית החדשה ברפובליקת ויימאר.
ווסקין-נהרטבי נולד בנהרטאו (Nahartaw, כיום חרסון) וגדל במשפחה יהודית חקלאית במושבה יהודית-גרמנית בדרום רוסיה, כיום אוקראינה.
סבו וסבתו מצד אמו היגרו לארץ ישראל עם העלייה הראשונה ונפטרו בירושלים.
ווסקין-נהרטבי למד בבית ספר קולוניאלי גרמני ברוסיה ובבית ספר (ישיבה) לתלמוד בליטא ועבר למכללה למורים בפרנקפורט אם מיין, שם למד בשנים 1905-1908. במקביל סיים קורס במכינה היישובית למקצועות הרבנות.
בשנת 1912 רכש הסמכה לאוניברסיטאות בגרמניה ועבר לברלין, שם נרשם ללימודי היסטוריה ופילוסופיה.
שם למד אצל ההיסטוריונים של העת העתיקה אדוארד מאייר והרמן דסאו (Dessau), היסטוריון ימי הביניים דיטריך שפר (Schäfer) והסוציולוג גיאורג זימל.
הוא השלים את לימודיו בבית המדרש הגבוה למדעי היהדות עם יצחק משה (איסמר) אלבוגן, אדוארד בנת' (Baneth) ואברהם שלום יהודה.
בעלי אזרחות זרה נאלצו לעזוב את ברלין במלחמת העולם הראשונה, ולכן נסע ווסקין-נהרטבי להאלה, שם עבד עד שהיגר לפראג ב-1936. לאחר מכן התגורר בלייפציג, שם מיקד את עבודתו האקטיביסטית.
בשנת 1929 קיבל ווסקין-נהרטבי אזרחות גרמנית יחד עם אשתו פניה ווסקין-נהרטבי (לבית מיטלמן, נולדה ב-1 באוגוסט 1892 במוהילב), רופאה בעלת תואר דוקטור ופיזיותרפיסטית מתרגלת, ובתם תמרה בת השנתיים.
ב-5 בפברואר 1934 בוטלה ההתאזרחות, והמשפחה הגישה התנגדות.
ב-27 בנובמבר התקבלה התנגדותה והאזרחות הושבה.
ב-27 בספטמבר 1933 בוטלה "משימתו למלא תפקידי מרצה" לפי סעיף 3 לחוק לשיקום שירות המדינה המקצועי מסיבות אנטישמיות.
הוא המשיך להיות מועסק כ"עובד לא מיומן".
בשנת 1921 פרסם ווסקין-נהרטבי ספר קריאה בעברית לילדים בשם "לילדינו" (Liladenu), עם איוריו של רפאל חמיצר.
בנוסף עיצב קופסה עם אותיות עבריות ללימוד כתיבה עברית.
הוא השתמש בגופן פרנק-ריהל שפיתח בלייפציג רפאל פרנק.
בשנת 1923 ייסד ווסקין-נהרטבי בלייפציג את בית הספר העברי הפרטי הראשון בגרמניה, בשם "תחייה" (Techijja).
חלק מבית הספר היה למבוגרים, ולילדים היה גם גן ילדים מתוקן שעבד על פי הפדגוגיה של פרידריך פרבל ומריה מונטסורי.
המוסד החינוכי מומן ללא תלות בקהילה על ידי עמותת בית ספר.
בנוסף לעברית עתיקה ומודרנית, נלמדו היסטוריה וספרות יהודית וכן הגאוגרפיה של ארץ ישראל.
גישתו של ווסקין-נהרטבי בפדגוגיה העברית כללה את ההנחיה שלקורסי השפה בעברית מודרנית תמיד יתווספו קורסים בשפה הערבית.
ווסקין-נהרטבי קיבל את הדוקטורט שלו בשנת 1924 בהדרכת קרל ברוקלמן והנס באואר, בנושא "התפתחות השפה העברית מראשיתה הספרותית ועד להשלמת הסגנון המדעי", תוך התמקדות בעברית התיכונה של המשנה והמדרשים.
בשנת 1926 מונה למרצה ללשון וספרות רבנית בהאלה.
מאז סתיו 1926 פעילות ההוראה שלו בפקולטה לתאולוגיה ופילוסופיה הייתה בתשלום.
מחויבות לחינוך יהודי בלייפציג ובפראג
מאז 1925 היה ווסקין-נהרטבי חבר בוועדה החינוכית של הקהילה הדתית היהודית בלייפציג.
משנת 1935 העצים את מחויבותו ועבד גם בהנהלת הקהילה ובקבוצת הזמר "הזמיר" (Hasamir) של הקהילה.
כשההגירה מסקסוניה לארץ ישראל גברה מסוף שנות ה-20, קורסי השפה שלו בבית הספר "תחייה" היו פופולריים בקרב אלה שקיוו להימלט מרדיפות אנטישמיות על ידי הגירה.
גם ווסקין-נהרטבי עצמו ניסה ללא הצלחה להשיג עבודה בירושלים.
בשנת 1936 הוזמן ווסקין-נהרטבי לפראג על ידי המועצה העליונה של הקהילות היהודיות בצ'כוסלובקיה, שם הציע קורסי שפה וארגן הרצאות בקהילה היהודית המקומית.
יחד עם אוטאקר קראוס פרסם סדרת כתבי יד להנחיית הוראת הדת היהודית לשבועות, תשעה באב, יום הכיפורים וחגים נוספים, וכן ללימוד שירי ישראל, ליטורגיה ונושאים אחרים.
הוא ניהל את בית הסמינר הרבני בפראג, שבוגריו הראשונים הוכרו ב-1938.
ב-13 ביולי 1943 נעצרו ווסקין-נהרטבי, אשתו ובתו וגורשו מפראג לטרזיינשטט.
גם שם הציע ווסקין-נהרטבי קורסים בעברית וערבית כדי להתכונן לעלייה המיוחלת לארץ ישראל.
ספרי הלימוד שלו נשמרים ביד ושם.
בכך נתן תקווה שעדיין תתאפשר הגירה לארץ ישראל.
הוא קיים קורסים לעברית, שיעורים בערבית והרצאות על היסטוריה יהודית.
הוא היה אחד מעמודי התווך של מערכת החינוך בטרזין.
בטרזין בשנת 1943 הקים האס-אס קבוצת איסוף ספרים שתפקידה היה לקטלג את ספרי הספריות היהודיות הציבוריות והפרטיות ולהכשירם לביזה על-ידי האס-אס.
אוספי ספרים הובאו לטרזיינשטט מכל השטחים שכבשה גרמניה הנאצית.
בגטו, קבוצה של עד 40 אינטלקטואלים נודעה בשם "פיקוד התלמוד", שמנהיגו היה חוקר היהדות ואספן הספרים הצ'כי אוטו מונלס (Otto Muneles).
חברים ידועים נוספים בקבוצה היו ההיסטוריון ההולנדי אייזק ליאו זליגמן, שיחד עם אביו זיגמונד זליגמן, נאלץ לסדר ולקטלג את ספרייתו-שלו, שהוחרמה על ידי הנאצים.
ב-19 באוקטובר 1944 גורשה משפחת ווסקין-נהרטבי לאושוויץ ונרצחה שם.
בשנת 2013 הקדישה אוניברסיטת האלה-ויטנברג כרך זיכרון, שכותרתו "לא נכלל" (Ausgeschlossen), לפרופסורים שפוטרו ב-1933 בשל אידאולוגיה נציונל-סוציאליסטית.
גם ווסקין-נהרטבי מוזכר שם בהרחבה.
קדם לכך פרויקט מחקר בראשות פרידמן שטנגל.
בשנים 2018–2019 הוענקה לראשונה מלגת ווסקין לדוקטורט בברית הישנה בפקולטה התאולוגית בהאלה.
מויסס "מוי" גומס בורדונדו (בספרדית: Moisés 'Moi' Gómez Bordonado; נולד ב-23 ביוני 1994) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי באוססונה מהלה ליגה.
גומס נולד ברוחלס, שבפרובינציית אליקנטה, ולנסיה, ופתח את הקריירה שלו בקבוצת אליקנטה המקומית, כשבהמשך עבר לקבוצת ויאריאל השכנה.
ב-30 באפריל 2011, כשהיה בן פחות מ-17, ערך את הופעת הבכורה שלו בוויאריאל ב', קבוצת הבת של המועדון, מול ז'ימנסטיק טרגונה בליגה השנייה.
ב-28 בנובמבר 2011 שיחק את המשחק הרשמי הראשון בקבוצה הראשית של המועדון, שהיה גם הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, כאשר נכנס כמחליף ליונתן דה גוזמן בהפסד 2-1 בחוץ למאלגה.
ב-25 בפברואר של השנה שלאחר מכן הוא כבש את השער הראשון שלו במסגרת מקצוענית, וסייע לניצחון 0–2 על גואדלחארה.
עם זאת, שתי קבוצות ויאריאל ירדו ליגה בסוף העונה - ויאריאל ב' סיימה במקום ה-12, אך נאלצה לרדת לליגה השלישית, מכיוון ששתי הקבוצות של המועדון אינן יכולות לשחק יחד באותה ליגה, על פי תקנון הליגות.
גומס תרם 24 משחקים ושער אחד בעונת 2012/2013, כאשר ויאריאל העפילה מחדש לליגה הראשונה.
הוא חתם על חוזה חדש לחמש שנים באוגוסט 2013, וכבש את השער הראשון שלו בליגה הראשונה ב-13 בינואר של השנה שלאחר מכן, בפתיחה בניצחון הביתי 1–5 על ריאל סוסיאדד.
ב-9 ביולי 2015 הושאל לחטאפה לעונה אחת.
ב-5 ביולי של השנה שלאחר מכן, לאחר שירד עם חטאפה ליגה, חתם לארבע שנים בספורטינג חיחון מהליגה הראשונה.
ב-26 בינואר 2018 עבר לקבוצת וסקה, מוליכת הליגה השנייה, בהשאלה.
לאחר העפלתה לליגה הראשונה הוארך הסכם ההשאלה לעונה נוספת.
גומס חזר לוויאריאל ב-18 ביולי 2019 וחתם על חוזה לארבע שנים תמורת סכום של 1.3 מיליון יורו.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו חודש לאחר מכן, כאשר פתח וכבש שער בתיקו הביתי 4-4 מול גרנדה.
גומס ערך 11 הופעות במסגרת הליגה האירופית בעונת 2020/2021 שהסתיימה בזכייה במפעל.
בין היתר, הוא שיחק 43 דקות בגמר מול מנצ'סטר יונייטד.
ב-28 ביולי 2022 חתם לחמש שנים באוססונה תמורת 1.8 מיליון יורו; בנוסף, יקבל בונוס של 100,000 יורו עבור כל עונה בה הקבוצה תישאר בליגה הראשונה.
מוטציות דה נובו הן שינויים גנטיים חדשים המופיעים לראשונה בגנום של פרט מסוים, ושאינם קיימים אצל הוריו (איור 1).
מוטציות אלה מתרחשות באופן ספונטני במהלך תהליך יצירת תאי הרבייה או בשלבים המוקדמים של ההתפתחות העוברית.
הן יכולות להתרחש בכל תא של הצאצא, אך אלה מהן המתרחשות בקו הנבט (ביצית או זרע) עשויות לעבור לדור הבא.
משמעות השם "דה נובו" בלטינית היא "מן החדש", והוא מתייחס לכך שהמוטציה נוצרה בתהליך ההיווצרות של האורגניזם, או בהיווצרות תאי הרבייה שמהם התפתח, ולא הועברה אליו בתורשה ישירה מההורים (איור 1).
קיימים סוגים שונים של מוטציות דה נובו:
מוטציות נקודתיות: שינוי של נוקלאוטיד אחד ברצף ה-DNA.
מחיקות והכנסות: הוספה או מחיקה של בסיסים ברצף הגנום.
שינויים כרומוזומליים: שינויים מבניים בכרומוזומים כגון:
היפוכים – חיתוך והדבקה בהיפוך של 180° של מקטעים בכרומוזום.
טרנסלוקציות – מעבר של מקטעים כרומוזומליים בין כרומוזומים שאינם הומולוגיים.
הכפלה או החסרה – יצירת עותק נוסף, או הסרת עותק קיים, של מקטע DNA.
מוטציות דה נובו נוצרות כתוצאה משגיאות בשכפול ה-DNA בזמן חלוקת התאים, או כתוצאה מגורמים סביבתיים כמו קרינה או חשיפה לכימיקלים מסוימים.
שגיאות בשכפול ה-DNA: במהלך תהליך שכפול ה-DNA בתאי הרבייה (תאי זרע וביצית), עלולות להתרחש שגיאות בסינתזת גדילי ה-DNA החדשים.
אנזימים שאחראים לשכפול ה-DNA, כמו DNA פולימראז, עלולים להכניס נוקלאוטידים שגויים או לדלג על נוקלאוטידים, מה שגורם ליצירת מוטציות נקודתיות או לשינויים גדולים יותר כמו מחיקות או הכפלות של מקטעי DNA.
מחקרים מראים, כי בגילאים מבוגרים יותר של האב או של האם, עולה הסיכוי לשגיאות בשכפול ה-DNA בתאי הרבייה שלהם, וכך עולה הסיכון להיווצרות מוטציות דה נובו בצאצאים.
נזקי DNA ומנגנוני תיקון DNA: גורמים סביבתיים כמו קרינה מייננת או כימיקלים מסוימים יכולים לגרום לנזקי DNA, ואלו לעיתים יופיעו כשברי DNA דו-גדיליים.
מנגנוניים תאיים לתיקון נזקי DNA פועלים לתיקון שברים אלו, אך בתהליך התיקון שלהם עלולות להיווצר מוטציות דה נובו.
כמו כן, אם מנגנוני התיקון של התא לא פועלים כראוי, עלולות להיווצר מוטציות דה נובו.
רקומבינציה: במהלך יצירת תאי הרבייה, מתרחש תהליך השחלוף ("cross over" ורקומבינציה) ובו כרומוזומים הומולוגיים מחליפים מקטעי DNA ביניהם.
אם המערכת האנזימטית המעורבת בתהליך פגומה, ותהליך השחלוף לא מתרחש כראוי – עלולים להיווצר שינויים גנטיים חדשים, כגון יצירת עותקים נוספים של רצפי DNA, וזהו מקור נוסף להופעת מוטציות דה נובו.
בשל תהליכי ברירה טבעית, רוב המוטציות שנוצרות ושורדות הן נייטרליות, ואינן משפיעות באופן משמעותי על הפנוטיפ של האורגניזם.
עם זאת, תיתכן היווצרות מוטציות דה נובו מזיקות, שעלולות לגרום למחלות גנטיות ולבעיות תפקודיות.
לעיתים נדירות יהיו למוטציות דה נובו השפעות חיוביות, והן יעניקו לפרט בו הן התרחשו יתרון סלקטיבי בסביבה נתונה.
מחקר במוטציות דה נובו ובחינת הקשר בין מוטציות אלו לבין פנוטיפ מסוים, מאפשר הבנה של הבסיס המולקולרי של מחלות גנטיות אשר אינן מוסברות על ידי תורשה מנדלית קלאסית.
מוטציות דה נובו נמצאו קשורות לליקויים הקשורים למגוון פנוטיפים – הפרעות נוירולוגיות, סכיזופרניה, אוטיזם, מחלות לב מולדות והפרעות התפתחותיות.
הבנת המנגנונים שמובילים להופעת מוטציות דה נבו, ולהופעת פנוטיפ מסוים כתוצאה מכך, יכולה לסייע באבחון מוקדם של מחלות גנטיות, בייעוץ גנטי למשפחות ובפיתוח טיפולים מותאמים אישית.
דוגמאות למחלות ותסמונות המקושרות למוטציות דה נובו
– למחלה זו קשורות מוטציות דה נובו בגן SLC394A.
המחלה מתבטאת בפגמים בעור ובמערכת העיכול.
הגן SLC394A מקודד לחלבון הפועל כטרנספורטר של אבץ, והוא אחראי לספיגת אבץ מהמזון במעי הדק.
אבץ משמש כגורם תומך (קו-פקטור) חשוב לתפקוד אנזימים רבים.
מוטציה בגן SLC394A פוגעת ברצף החלבון ZIP4, דבר המוביל לרמות אבץ נמוכות בגוף, וכתוצאה מכך גם לפגיעה בהתחדשות תאי עור והמעי, וכן לפגיעה בבתפקוד מערכת החיסון.
חידוש התאים המהיר יחסית של רקמת העור, וחלוקת תאים מהירה כחלק מתהליך ריפוי פצעים בעור, דורשים רמות אבץ תקינות לטובת פעילות אנזימטית יעילה.
לכן המוטציה המתוארת משפיעה באופן משמעותי יותר על תאי העור בהשוואה לרקמות אחרות.
בהתאם, פגמים בעור הם הפנוטיפ העיקרי של המחלה.
באופן דומה, כך גם תאי אפיתל המעי ותפקוד האנזימים של מערכת העיכול מושפעים משמעותית ממחסור באבץ, ולכן גם בעיות במערכת העיכול מהוות תסמין של המחלה.
תאי מערכת החיסון נדרשים לחלוקה מהירה ויעילה בעת קבלת אות.
רמות אבץ נמוכות פוגעות בתהליך זה ולכן גם תפקוד מערכת החיסון נפגע כתוצאה ממוטציה בגן המתואר ובחלבון ZIP4.
תסמונת בלום (Bloom syndrome)- נובעת ממוטציות דה נובו בגן BLM המקודד לחלבון , שתפקידו פתירת מבנים לא תקינים של DNA כתוצאה משגיאות במהלך חלוקת התא, ומניעת שברים בכרומוזומים.
הומוזיגוט למוטציה בגן BLM יהיה בעל שני עותקים פגומים של החלבון RecQ helicase, מה שיוביל לשיעור מוטציות גבוה בגנום, ולעליה משמעותית בסיכוי לפתח סרטן מסוגים שונים.
בשל כך, השפעת המוטציה ב-BLM איננה ייחודית לרקמה מסוימת, אך הפנוטיפים שינבעו מכשל תיקון נזקי DNA ומהופעת מוטציות, יהיו תלויים במיקום המוטציות ובגנים שיפגעו מכך.
תסמונת אטקסיה טלנגיאקטזיה (Ataxia telangiectasia) – ידועה גם כתסמונת לואי-בר (Louis-Bar syndrome) ונובעת ממוטציות דה נובו בגן ATM.
התסמונת מתבטאת במגוון רב של מחלות, כגון ניוון עצבים שיכול להחמיר לנכות בעשור השני של החולה, התנוונות הצרבלום (המוח הקטן), הרחבה של כלי הדם בעין ונטייה מוקדמת לסרטן.
הגן ATM מקודד לקינאז שמופעל בתגובה לנזקי DNA ולכן פגיעה בו מובילה לכשל בתיקון נזקים אלו ולאי יציבות גנטית.
אלו מובילים לעליה בסיכון להתפתחות סרטן ולפגיעה בתפקוד תאים שמתחלקים במהירות, כמו תאי מערכת החיסון או תאים במוח.
איתור וזיהוי מוטציות דה נובו מתבצע באמצעות טכניקות מתקדמות של ריצוף גנומי:
ריצוף האזורים המקודדים (אקסונים) בגנום: שיטה יעילה מאוד, שמזהה את רוב השינויים הגנטיים הקשורים למחלות, ולכן יעילה לזיהוי מוטציות דה נובו שעלולות להוביל למחלות.
מנגד, מדובר בשיטה יקרה יחסית, אשר מוגבלת לאזורים המקודדים לגנים, ועל כן אינה מזהה שינויים באזורים שאינם מקודדים ובאזורים בעלי תפקיד בקרתי, או שינויים מבניים מורכבים.
מדובר בסקירה של כל רצף ה-DNA, ובכלל זאת אזורים מקודדים (אקסונים), אזורים לא מקודדים (אינטרונים ואזורים בין גנים), האזורים הבקרתיים ואזורי ה-DNA החוזרניים.
שיטה זו מספקת תמונה מלאה ומקיפה של כל השינויים הגנטיים בגנום, ולכן מהווה כלי מקיף לזיהוי מוטציות דה נובו.
טכנולוגיות הריצוף המתקדמות מאפשרות סקירה של נתונים בהיקף רחב.
מתוך נתונים אלה, יש חשיבות להתמקדות על מנת לזהות את השינויים הגנטיים שהם בעלי רלוונטיות קלינית או ביולוגית, בדגש על מחקר מחלות מורכבות ומחלות נדירות.
באנליזת תיעדוף (Prioritization) מעריכים את הפוטנציאל הפנוטיפי של שינויים גנטיים, וכך מאפשרים התמקדות בחיפוש של מוטציות בעלות קשר ישיר לפנוטיפ נחקר.
באמצעות כלים ביואינפורמטיים ניתן לנבא השפעות פוטנציאליות של שינויים מסוימים על תפקוד חלבון (שינויים של תכונות ומטען חומצות אמינו – physicochemical properties, שינויים שישפיעו על מבנה החלבון), על פי תדירות השינויים בגנום ופוטנציאל ההשפעה על בקרת גנים.
באמצעות כך ניתן לתעדף שינויים בעלי סיכוי להוביל לשינוי תפקודי.
גם שמירות אבולוציונית מהווה פרמטר יעיל, ומוטציות שיזוהו באזורים שמורים יותר יקבלו תיעדוף להמשך מחקר וקישור לפנוטיפ המחלה, מתוך התפיסה ששמירות אבולוציונית משמעותה חשיבות פונקציונלית.
מדובר בתהליך ניתוח נתונים שהוא הכרחי לטובת קישור מוצלח בין מוטציית דה נובו למחלה.
זאת מכיוון שמרבית המוטציות הן נייטרליות, ולא צפויות להשפיע באופן משמעותי על פנוטיפ האורגניזם.
למוטציות דה נובו השפעה משמעותית על התהליך האבולוציוני.
השינויים הגנטיים שנוצרים בפרט מביאים ליצירת אללים חדשים שעשויים להקנות יתרון או חיסרון הישרדותי לפרט.
מוטציות דה נובו מוסיפות למגוון הגנטי באוכלוסייה ומהוות מקור לשינויים אבולוציוניים חדשים.
מגוון גנטי עומד בבסיס התהליך האבולוציוני, שכן הוא מספק את הבסיס לשינויים בתדירות האללים באוכלוסייה, אשר גורלם (התרחשותם באוכלוסייה ותדירותם) תלוי בהורשתם לדורות הבאים ובלחצי הברירה הטבעית.
מוטציות דה נובו שעוברות לדורות הבאים ולא פוגעות ביכולת הפרט להתרבות יכולות להיות נייטרליות, אך עשויות גם לאפשר לפרטים מסוימים התאמה גבוהה יותר לסביבתם, או יכולת הסתגלות מהירה יותר לסביבה משתנה.
מוטציות שיקנו לפרט יתרון, ישפיעו על יכולתו להתרבות, ויעלו בכך את הכשירות (Fitness) שלו – היכולת שלו להעמיד צאצאים, ובכך להעביר את המידע הגנטי שלהם לדור הבא.
כך תדירותה של מוטציה מסוימת, אלל מסוים, עשויה לעלות באוכלוסייה, לתרום ולשונות לתהליך האבולוציוני של המין (species).
עם הזמן, הצטברות של מוטציות דה נובו באוכלוסייה והתקבעות השינויים הגנטיים החדשים, עשויה להוביל לשינויים משמעותיים בגנום המין, ולהופעת פנוטיפים – תכונות ייחודיות לאותה האוכלוסייה.
עם הזמן, תכונות אלה עשויות להוביל להתפצלות, ולהתפתחותו של מין חדש.
מוייטה (בספרדית: Mollete) הוא לחם העשוי מקמח חיטה ונפוץ במטבח המקסיקני והספרדי.
למוייטה לרוב צורה עגולה והוא ידוע כלחם רך המוגש כארוחת בוקר במקסיקו וספרד.
ללחם גרסאות שונות ומלבד הגרסה הבסיסית, ישנן גרסאות נוספות בהן השכבה העליונה מכילה סלט, גבינה, חביתה, אבוקדו או שוקולד.
במקסיקו, המונח מתייחס למאכל כאל סוג של טורטיה המוגשת עם שעועית שחורה מרוסקת, גבינה מותכת ורוטב סלסה, גוואקמולי או בשר.
פראנג-מאי-דם או בקיצור מוידם (ב: 𑜉𑜩𑜓𑜝𑜪, מילולית: "קבורת המת"; לעיתים נקרא גם מאידם) הוא רוגם מסורתי של .
הרוגמים המלכותיים של שבמדינת אסאם שבהודו נוספו לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו במושב ה-46 של ישיבת המורשת העולמית שנערכה ביולי 2024 בניו דלהי.
כיום, אנשי ארבעת הקלאנים מו-הונג, מו-צ'אם, צ'אודאנג ומו-פלונג מיישמים את מסורת הקבורה של דת האהום.
מבחינה מבנית, המוידם מורכב מקמרונות של חדר אחד או יותר.
לקמרונות יש מבנה-על של כיפה המכוסה בתלולית עפר חצי כדורית המתנשאת גבוה מעל פני האדמה עם ביתן פתוח בפסגה הנקרא צ'או צ'אלי.
קיר מתומן נמוך מקיף את כל המוידם.
קבורה היא טקס ההלוויה הבולט ביותר של , שאליהם השתייכה הקבוצה האתנית של ה במקור.
זה מנוגד לשיטת שרפת הגווייה ההינדית.
לאחר שמלכי אהום אימצו את ההינדואיזם, הם בחרו לקבור את האפר בתלים לאחר שריפת הגופה.
קהילת אהום באסאם רואה בחפירות ארכאולוגיות ברגמים פגיעה במסורת שלהן, משום שהמוידמים קשורים לפולחן האבות של אהום ולפסטיבל ה.
המילה "מוידם" היא צורה קצרה יותר של המילה "פראנג-מאי-דם" בשפת אהום.
"פראנג-מאי" פירושו לקבור ו"דם" פירושו מתים או רוח אבות.
בתוך המוידמים יש קמרונות או חדרים תת-קרקעיים למטרות שונות, אחד לשמירת גופתו של המלך המת עם כל הדברים הדרושים לחיים שלאחר המוות, ואחרים עבור המשרתים, המטפלים, הסוסים והפילים.
הגובה הנוכחי של המוידמים פחת עקב אסונות טבע שונים.
בתקופות קדומות לפחות 10 אנשים נקברו חיים עם המלך שמת כדי לטפל בו בחיים שלאחר המוות, אולם מנהג זה בוטל על ידי .
גובה המוידמים היה תלוי בעוצמתם של המלכים, רוב המוידמים לא סומנו עם שם המלכים, כך שרובם נותרו לא מזוהים, מלבד המוידמים של ורודרה סינגה.
רוב המוידמים הגדולים הוקמו בסוף המאה ה-17 ובמאה ה-18, קודם לכן רוב חדרי המוידם נבנו באמצעות מוטות וקורות עץ מלא, הם הוחלפו בלבנים ואבנים מאז גדאדר סינגה וממשיכיו.
רק בני הקלאנים של גרפהאליה ולחוראחאן הורשו לקבור את גופותיהם של המלכים והמלכות.
היה פקיד מיוחד שכונה צ'אנג-רונג פוקאן שאחראי על בניית המוידמים.
צ'אנג-רונג פוקאן היה גם האדריכל הראשי של ממלכת אהום.
בעלי תפקידים שכונו מוידם פוקאן ושומרים שכונו מוידמייה מונו כדי להגן ולתחזק את המוידמים.
הבנייה ותהליך הקבורה המלכותית מוסברים במסמכים היסטוריים הנקראים צ'אנג-רונג פוקאנור , המפרטים אפילו את הפריטים שנקברו.
בחפירות מאוחרות יותר תחת הסקר הארכאולוגי של הודו נמצאו כמה מהמוידמים שנבזזו בעבר, כשהפריטים שהוזכרו בבוראנג'י נעדרים.
רבים מהמוידמים נחפרו ונבזזו, בעיקר תחת המצביא המוגולי שכבש את לזמן קצר במאה ה-17, ועל ידי הבריטים לאחר 1826.
בעבר, כאשר מלך או לוחם מת בקרב, ראשיהם הכרותים הובאו ונקברו כאן.
כאשר נכבשה על ידי ממלכת אהום בשנת 1524, נקברו גם הראשים של מלך צ'וטיה ובנו בקבר צ'ראידאו.
משום שהמוידמים היו ידועים באוצר שנקבר בתוכם, הם משכו בוזזים רבים מהמוגולים והבריטים ועד אנשים מקומיים, שבזזו את המוידמים מספר פעמים.
הסקיצה המוקדמת ביותר של מוידאם נעשתה בשנת 1848 על ידי הסרג'נט צ'.
קלייטון אשר פיקח על חפירה של מוידאם בשנות ה-40 של המאה ה-19.
בשנים 2000–2002, חפר סניף גוואהטי (Guwahati circle) של הסקר הארכאולוגי של הודו, את מוידם מס' 2. הוא היה בנוי לפי העקרונות שנקבעו של מבנה המוידם.
קמרון המוידם ותלולית העפר המכסה נבנו מלבנים שרופות, והוקפו בחומת גבול מתומנת.
היה חור בגג המוידם המעיד על כך שהוא נבזז קודם לכן.
לאחר חפירתו נמצאה הדלת הקשתית של המוידם בצידו המערבי, אשר כוסתה במקור בלבנים ובאבנים מסותתות.
אף על פי שהוא כבר נבזז, הוא עדיין הניב כמה חפצי אמנות כולל שרידי שלדים של 5 פרטים, חלקי קישוטי שנהב, כמה חתיכות של חפצי עץ (כולל שעוצב בצורת עמוד), לוח שנהב המתאר את סמל אהום המלכותי, גילופי פילים, טווסים ומוטיבים פרחוניים וכו'.
לא ניתן היה לבצע תיארוך מדויק של המוידם הזה, אבל הוא מוערך למחצית הראשונה של המאה ה-18.
מויה ברנן ידועה גם בשם מוירה ברנן (Máire Brennan) היא זמרת, משוררת, נבלנית ופילנתרופית אירית.
היא אחותה הגדולה של הזמרת האירית אניה.
ברנן החלה להופיע באופן מקצועי בשנת 1970 ביחד עם בני משפחתה, שהקימו את להקת קלאנאד.
את אלבום הסולו הראשון שלה הוציאה בשנת 1992, Máire.
היא הייתה מועמדת חמש פעמים לפרס גראמי וזכתה פעם אחת, וגם זכתה בפרס אמי.
היא הקליטה מוזיקה למספר פסקולים, כולל טיטאניק והמלך ארתור.
מוירה ברנן נולדה ב-4 באוגוסט 1952 בדבלין לאחר שהוריה ברחו ממחוז דניגול כדי להתחתן במחוז לאות'.
היא הילדה הבכורה במשפחה מוזיקלית של 9 ילדים בקהילה קטנה בגיילטאכט במחוז דונגל, שבו השפה והמסורת האירית ממשיכות לפרוח.
אמא שלה הייתה מורה למוזיקה ואבא שלה היה חבר בלהקת קברט במסגרתה הופיע בצעירותו.
יש לה ארבע אחיות: דירדרה, איית'ן (מוכרת יותר בשם אניה), אוליב וברידין, וארבעה אחים: סיארן, פול, ליאון ובארטלי.
היא נהגה להופיע עם אחיה ואחיותיה בפאב המשפחתי, "Leo's Tavern" בכפר מינאלק, מרחק קצר מבית המשפחה.
היא גם השתתפה בפנטומימות בתיאטרון המקומי.
לאחר שעזבה את בית הספר התיכון, היא בילתה כמה שנים באקדמיה המלכותית האירית למוזיקה בדבלין, שם למדה נגינה בנבל ובפסנתר ושירה.
היא גם לימדה מוזיקה במכללה במחוז דניגול.
ב-1970, ברנן הצטרפה לשני אחיה פול וסיארן, ולאחים התאומים של אמם נואל ופדרייג או דוגאין, וביחד הם הקימו את להקת קלאנאד.
המוזיקאי והשדרן האירי טוני מקמהון חשף אותם להופעות טלוויזיוניות.
בשנת 1982, לאחר עשור בו הייתה בין להקות המוזיקה האירית המובילות בעולם, סיימה הלהקה את דרכה במצעדים עם האלבום Magical Ring.
ברנן הייתה בחזית הצלחת הלהקה וקולה הפך למייצג של המוזיקה הקלטית והמוזיקה האירית.
ברנן הקליטה 17 אלבומים עם הלהקה ויחד איתם גם זכתה בפרסים רבים, בין היתר: פרס גראמי, פרס האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה ופרס אייבור נובלו.
אחותה, איתנה ני בראונין, הייתה גם היא כמה שנים חברה בלהקה בתחילת שנות ה-80, והמשיכה לקריירת סולו מצליחה מאוד, היא התרסמה בשם אניה.
לאחר סיבוב האיחוד של להקת קלאנאד בשנת 2008, פורסם כי ברנן עובדת על אלבום מוזיקה אקוסטית עם הלהקה שאמור היה לצאת ב-2009, אך זה מעולם לא יצא לפועל.
בשנת 1992 הוציאה ברנן את אלבום הסולו הראשון שלה: Máire, בחברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
בשנת 1998 היא חתמה על חוזה עם חברה אחרת בשם Word Records והוציאה שלושה אלבומים בשנתיים.
האלבום היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית אלבום העידן החדש הטוב ביותר בשנת 2001. ברנן מנוהלת על ידי בעלה טים ג'רוויס ואחיה לאון ברנן.
המוזיקה שלה מסווגת בדרך כלל כניו אייג'ית או קלטית.
היא מקבלת את ההגדרה בנוגע למוזיקה הקלטית, אך הביעה אי נוחות קלה מהגדרת הסגנון המוזיקלי שלה כמוזיקת ניו אייג', מאחר שלתפיסתה חלק ניכר מהמוזיקה שלה הוא נוצרי מובהק וכמה משיריה מתמקדים בשמירה על מערכת יחסים עם ישו.
בחלק משיריה ניתן למצוא השפעות של החינוך הקתולי שקיבלה.
בשנת 2000 יצאה לאור האוטוביוגרפיה שלה "הצד השני של הקשת".
היא ביצעה את שירה "Perfect Time" בהופעה חיה ביום הנוער הבין-לאומי ברומא מול קהל של עולי רגל והאפיפיור יוחנן פאולוס השני.
בקהל נכחו כ-2.1 מיליון איש, מה שהיה אז ההתקהלות הגדולה ביותר אי פעם בחצי הכדור הצפוני.
היא ראתה בכך כבוד רב שכן היא מאמינה בכבוד הדדי בין נוצרים.
בסרטים, היא הייתה הסולנית הראשית בשירי פסקול הסרט "המלך ארתור" (2004), כתבה יחד עם הנס צימר את נעימת הנושא לסרט "ספר לי עכשיו (מה שאתה רואה)" וכתבה מוזיקה נוספת לסרט "סוף כל המלחמות" (2001).
ברנן שיתפה פעולה עם מוזיקאים רבים, בין היתר: אלן פרסונס, בונו, רוברט פלאנט, ואן מוריסון, מייקל מקדונלד האחים דובי, ברוס הורנסבי, ג'ו אליוט, הצ'יפטיין, פול יאנג, פול בריידי, מייקל קרופורד, ג'ו ג'קסון ורונאן קיטינג.
בסך הכל ברנן הקליטה 25 אלבומים.
בשנת 2003 היא הוציאה אלבום בשם Two Horizons תחת הלייבל החדש שלה, יוניברסל.
היא גם שיתפה פעולה עם אמן המחול צ'יקיין בביצוע השירה בסינגל "Saltwater", שהוצג גם בקמפיין הפרסום של VisitScotland, וכן שימש את הארגון Fáilte Ireland לקידום תיירות באירלנד, ואת מועצת העיר בלפסט בפרסומות טלוויזיה.
במהלך יום הנוער הבין-לאומי בשנת 2005 בקלן, היא הופיעה עם האפיפיור בנדיקטוס ה-16 בטקס מול קהל עצום והייתה גם חלק מהקלטת הסינגל הרשמי של יום הנוער העולמי, Building on World.
בשנת 2006 יצא אלבום חג המולד שלה.
שנה לאחר מכן, ברנן הוציאה את אלבומה Signature, אותו תיארה כאוסף של תמונות מחייה.
האלבום כלל רק שיר אירי אחד אך הוא שילב פזמונים וקולות רקע בשפת האם שלה לכל אורכו.
במהלך סיבוב הופעות עם האלבום האחרון, במהלך 2007 ו-2008 היא הקליטה מספר שיתופי פעולה ושירי אורח באלבומים של איונה וג'ואן הוג, ועם גראנד קאנאל בהמנון האולימפי הרשמי של אירלנד: Green to Gold.
ההקלטות היו במטרה לסייע למספר עמותות.
אלבום ההופעה החיה שלה בשם Heart Strings משנת 2008–2009 הוקלט עם התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול וג'ולי פיני.
מויה יצאה לסיבובי הופעות נרחבים לקידום האלבום בהולנד, גרמניה, אירלנד ואנגליה.
באפריל 2010, היא הוציאה אלבום אולפן חדש עם הנבלן וחבר הלהקה קורמק דה בארה.
האלבום My Match Is a Makin הוקלט בסיבוב ההופעות שלה בהולנד באביב 2010, והיה בתחילה זמין לרכישה רק במסגרת מסע ההופעות שלה.
המופע שלה היה המופע הראשי בקונצרט חג המולד של אטלנטה סלטיק, שהוקלט בשידור חי על ידי שידור חי של ג'ורג'יה הציבורית ב-18–19 בדצמבר 2010. אירוע חגיגי של אוניברסיטת אמורי שכולל מוזיקה וריקוד ממסורות איריות, סקוטיות והרי האפלצ'ים.
מויה ברנן הופיעה גם באלבום Excalibur III – The Origins שנכתב על ידי אלן סימון, מוזיקאי שמוצאו מבריטני (צרפת).
בשנת 2013 היא הוציאה אלבום אולפן חדש בשם Voices & Harps Affinity בשיתוף פעולה עם הנבלן קורמק דה בארה, כהמשך לאלבום Voices & Harps שיצא בשנת 2011. הוא מכיל מנגינות חדשות שהולחנו על ידי ברנן ודה בארה וגם מנגינות מסורתיות איריות וקאברים.
בשנת 2017 הוציאה ברנן את Canvas, אלבום הסולו הראשון שלה לאחר הפסקה של עשור כמעט.
האלבום, שנכתב במשותף על ידי שני ילדיה, אייזלינג ופול, יצא ב-24 בפברואר 2017 ולווה בסיבוב הופעות בבריטניה, אירלנד ואירופה.
בשנת 2020, ברנן הייתה חלק מקולקטיב אירי של זמרות ומוזיקאיות בשם "נשים איריות בהרמוניה" שהקליט גרסה חדשה לשיר חלומות (במקור של הקרנבריז) למען ארגון הצדקה Safe Ireland, העוסק באלימות במשפחה אשר עלתה באופן משמעותי, על פי דיווחים, במהלך הסגר עקב מגפת הקורונה באירלנד.
מויה ברנן יצאה לסיבוב הופעות עם להקה גדולה של מוזיקאים.
הלהקה כללה את הנבלן ומגיש הטלוויזיה קורמק דה בארה.
בין אוגוסט 2008 לפברואר 2009, הצטרפו שני חברים חדשים ללהקה, כולל הזמר האירי דיית'י רואה.
בשנת 2012, בתה של מויה, אייזלינג ג'רוויס, הפכה לחברה קבועה בלהקה שלה והיא מצטרפת לברנן בכל הופעות הסולו, כמו גם לפרויקט של מוירה עם קורמק דה-בארה, "קולות ונבלים".
ברנן ולהקת קלאנאד זוכים לקרדיט על יצירה של מוזיקה קלטית עכשווית והם מוערכים מאוד על תרומתם העצומה להחייאת שירים איריים ישנים.
במאי 2022, ברנן זכתה להכרה על ידי הענקת תואר דוקטור של כבוד על ידי אוניברסיטת דבלין סיטי.
בטקס בו נכחו משפחתה הקרובה של ברנן, כמו גם אמה ואחותה אניה.
ב-10 בפברואר 2024 נבחרה כאשת השנה של דונגל לשנת 2023. הבחירה בעקבות פרס 2022 שהוענק לקורבנות אסון קריסלו, לאחריו הייתה מוירה שותפה להנחיה של המופע "יחד למען קריסלו" בינואר 2023.
ברנן כתבה אוטוביוגרפיה בשם "הצד השני של הקשת" בשנת 2000, בה היא כותבת את זכרונות ילדותה כילדה בכורה במשפחה של תשעה ילדים וילדות בדוניגל הכפרית.
לצד שיאי ההצלחה בעסקי המוזיקה, היא מספרת גם על תקופות שפל בהן אלכוהול, סמים והפלה שעברה שגרמו לה להעריך מחדש את חייה ולאחריהם היא יצאה מ"שנותיה האפלות" כנוצרייה מסורה, עם אמונה מחודשת.
היא נישאה בשנית בשנת 1991, לאחר שהייתה נשואה בעבר למוזיקאי בלוז מדבלין, פאט פארל.
מויזס ארון קופפרשטיך (בפולנית: Mojzesz Aaron Kupersztych; 14 בנובמבר 1905 – 18 במאי 1984) היה שחמטאי דני יליד פולין.
מסוף שנות ה-40 של המאה ה-20 ועד סוף שנות ה-50, קופפרשטיך היה אחד משחקני השחמט הדנים המובילים.
הוא זכה בשתי מדליות ארד באליפות דנמרק בשחמט (1953, 1954) ושיחק בנבחרת דנמרק בשנת 1950 באולימפיאדת השחמט התשיעית בדוברובניק (+3, =5, -4) כשחקן הלוח הרביעי באולימפיאדת השחמט.
מוימיר חיטיל (בצ'כית: Mojmír Chytil; נולד ב-29 באפריל 1999) הוא כדורגלן צ'כי המשחק בעמדת החלוץ בסלביה פראג מליגת העל הצ'כית ובנבחרת צ'כיה.
חיטיל ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו בסיגמה אולומוץ ב-2018. בעונת 2021/2022 הושאל לפרדוביצה מליגת העל הצ'כית, במדיה כבש חמישה שערים.
בסוף מאי 2023 חתם חיטיל בסלביה פראג מליגת העל הצ'כית על חוזה עד יוני 2027. הוא כבש בהופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2–0 על הראדץ קראלובה במשחק הפתיחה של עונת 2023/2024 בליגת העל הצ'כית.
בעקבות פתיחת עונה חזקה, נבחר לשחקן החודש של הליגה ביולי 2023.
ב-נובמבר 2022 זומן חיטיל לראשונה לנבחרת צ'כיה הבוגרת.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת וכבש שלושער בניצחון 5–0 על איי פארו.
מוימיר הראשו (בצ'כית ובסלובקית:Mojmír Prvý , בלטינית:Moimarus, Moymarus, 795 - 846) היה הדוכס הראשון של המורבים החל מ-830 ולכל היותר עד 846) והוא היה מייסד שושלת מוימיר.
אין פרטים על שלטונו של מוימיר הראשון.
ההיסטוריונים מייחסים לו את איחוד השטחים המאוכלסים על ידי הסלאבים המורביים במה שנקרא מורביה הגדולה.
איחוד זה התרחש עד שנת 833.
מוימיר נחשב למנהיג נוצרי ולפי מקור מ-831 .
נערכה התנצרות המונית של מורבים על ידי הבישוף רגינהר מפסאו.
הוא הודח ב-846 על ידי מלך פרנקיה המזרחית, לודוויג הגרמני.
מה היה גורלו אחרי ההדחה ב-846 לא ברור.
במקומו עלה על כס מורביה הגדולה רסטיסלב.
מוישרנגה (מוולנסית: Muixeranga) הוא הכינוי שניתן לאסופה של מחולות עתיקים ולמגדלים אנושיים שמקורם בחבל ולנסיה ושמבוצעים כיום בעיקר בעיירה אלז'מזי (Algemesí).
המוישרנגה היא יותר מריקוד אקרובטי אמנותי.
היא גם אוסף של מבנים הבנויים מהרקדנים המפגינים גמישות והמוסעים בתהלוכת "גבירתנו אשר על הבריאות" החג העיקרי של אלז'מזי (7 בספטמבר עד 8 בספטמבר).
מוישרנגה הוא השם המקובל באלז'מזי לקסטל, מנהג של המגדלים האנושיים המודרניים הנפוץ בכל קטלוניה.
ההבדל הוא שהמוישרנגה היא בעלת רקע דתי יותר ומלווה בריקוד, כאשר גובה המגדלים האנושיים פחות חשוב מהצורה הסמלית.
בעבר הייתה מסורת המגדלים האנושיים נפוצה בכל רחבי חצי האי האיברי.
בשנת 2011 הכיר ארגון אונסק"ו בפסטיבל באלז'מזי שבו מבצעים מוישרנגה כמורשת תרבותית בלתי מוחשית.
המשתתפים הבונים את המגדלים הם בדרך כלל קבוצת גברים, מכל מקצוע, עדיף כזה המחייב כושר ויכולת גופנית.
כיום קרוב ל-200 איש משתתפים בתהלוכת המבנים האנושיים, אך בעבר היו לא יותר משלושים.
אומן או מנצח מתאם את המחול ואת המגדלים האנושיים, ומבנים אחרים, ואף אחראי לבחינה וקבלה של אנשים חדשים לקבוצת המבצעים.
התלבושות הן ייחודיות במובנים רבים.
הן מורכבות מחולצות, מכנסיים, נעלי איכרים ולעיתים כובע מיוחד.
האריג צבוע בלבן ועליו פסים באדום וכחול כמו של ליצן.
זקנים עוד זוכרים כי בעבר נהגו לתפור את התלבושות מבד מזרנים ישן.
קיימות כמה תאוריות למקור מנהג המוישרנגה, ובמיוחד למקור השם.
תאוריה אחת טוענת כי מקור המילה בערבית "מושן" שפירושו מסכה.
תאוריה שנייה קושרת את המנהג עם תהלוכות קדומות שנערכו ברחובות לציון מאורע מיוחד.
אף שהמסורת בחצי האי האיברי מתוארכת למאה ה-13, הרישומים הראשונים שבידינו על המוישרנגה הם מהשליש הראשון של המאה ה-18.
המחול מלווה במוזיקה המנוגנת על ה"טאבאלט" (tabalet סוג של תוף) ו"דולסאינה" (dolçaina סוג של חליל רעשני).
המנגינה היא של מלחין בלתי ידוע והיא עתיקת יומין.
כמה מהאנשים הנאבקים למען התאוששות התרבות הולנסינית ושפתה מתייחסים למוזיקה של המוישרנגה כסוג של המנון של חבל ולנסיה ואף של כל האזורים דוברי הקטלאנית.
מוך טבורי הוא הצטברות של סיבי טקסטיל רכים (מוך) בטבור.
מקור הסיבים בביגוד, והם נאספים בעקבות חיכוך של הבגדים עם שיער הגוף בטבור.
הסיבים נדחקים לטבור עם כיוון צמיחת השיער.
בשנת 2001, ביצע דוקטור קארל קרוסזלניקי מאוניברסיטת סידני מחקר מפוקפק בנושא.
במהלך המחקר בוצע סקר מקיף לאורך זמן על מנת לקבוע את מקורו של המוך.
ממצאי המחקר המרכזיים היו כדלהלן:
המוך מכיל בעיקר סיבים תועים מבגדים משולבים בעור מת, זיעה, שומן ושערות גוף.
בניגוד למצופה, המוך נוטה לנדוד מעלה מהתחתונים ולא למטה מהחולצה או הגופייה, הסיבה לתהליך היא החיכוך של שיער גוף בתחתונים שגורר סיבים לתוך הטבור.
כ-3/4 מהדיווחים על התופעה מגיעים מגברים, וכ-1/4 מהדיווחים מגיעים מנשים.
אצל גברים מבוגרים, להם בדרך-כלל שערות רבות וגסות יותר, התופעה נפוצה יותר.
צבעו הטיפוסי של המוך נוטה להיות כחול עקב הימצאות סיבים כחולים במרבית הבגדים.
מוך טבורי אינו מזיק ואינו דורש התערבות רפואית.
קרוסזלניקי שיער ששיער נע לאורך מסלול המוגדר כעקומות אינטגרליות של השדה הווקטורי הנתון על ידי כיוון הצמיחה של השערה, אשר חייב להסתיים בנקודת מגוז לפי משפט הכדור השעיר.
השערה אחרת היא ששפשוף שערות טבור בבגדים תורם להצטברות של חשמל סטטי, וכתוצאה מכך לאיסוף של סיבי לבוש ובמידה פחותה, תאי עור מתים.
על ממצאיו אלה הוענק לדוקטור קרוסזלניקי את הפרס ההומוריסטי פרס איג נובל על מחקר בין-תחומי לשנת 2002.
ד"ר גאורג שטיינהאוזר מהאוניברסיטה הטכנולוגית של וינה העלה כי בגדים חדשים יוצרים יותר מוך מבגדים ישנים, וכי שיער בבטן הוא תנאי מרכזי להצטברות המוך בטבור.
הוא גם מצא שסיבי הבד אספו לכלוך בעת שהותם בטבור, והסיק שייתכן שהמוך מסייע בניקויו.
במספר אתרי אינטרנט דווח שגרהאם בארקר מפרת' שבאוסטרליה המערבית, מחזיק בשיא גינס לאיסוף מוך טבורי, אך שיא זה לא דווח בספר השיאים של גינס עצמו.
עוד דווח באותם אתרים שבארקר אסף את המוך כמעט מדי יום במשך יותר מ20 שנה החל מה-17 בינואר 1984. בממוצע הוא אסף 3.03 מיליגרם של מוך מדי יום.
בניגוד למחקרו של ד"ר קרוסזלניקי, רוב המוך שאסף היה בגוון אדמדם וזאת אף-על-פי שהוא לובש בגדים אדומים לעיתים נדירות בלבד.
מוישה אופניק הוא שמה של בובה מהגרסה הישראלית של תוכנית הטלוויזיה "רחוב סומסום", שהופקה ושודרה בטלוויזיה החינוכית בין השנים 1983–1987, ובשידורים חוזרים במהלך שנות השמונים ושנות התשעים.
אופניק הוא הבובה היחידה ששרדה את המעבר של התוכנית לערוץ הופ!
עד לשנת 2015 וחזר ב-2016 בתוכנית הבת של רחוב סומסום "הופ!
אני יודע" לצד הבובה אביגיל.
מקור שמו של אופניק (אוף + סופית ניק) הוא מהתלונות הרבות, לרבות "אוף", אותן הוא משמיע לעיתים קרובות.
אופניק הוא מפלצת שעירה וחומה, בעלת אף אדום וגבה אחת ארוכה מעל עיניו.
הוא חסר בית ומתגורר בטרנטה בצבע כחול בחצר השכונה, ובסדרה השנייה הוחלפה מכוניתו ובסדרות של ערוץ הופ!
הוא גר בפח זבל ירוק.
הוא בדרך כלל שרוי במצב רוח עצבני, ומהווה כעין תמונת מראה שלילית לשאר הבובות החיות ברחוב סומסום, המאופיינות במזג טוב.
למוישה יש ציפור מחמד בשם נחמן (מעין מקביל של סליימי התולעת של אוסקר) אשר הופיעה בעונות של החינוכית בלבד, וכמו כן באחד הפרקים גידל גם חילזון וב"שלום סומסום" גידל גם זבוב בשם "זבי".
אופניק מגיע לראשונה לרחוב סומסום כשמכוניתו הישנה נתקעת בפתח הרחוב.
רעש המנוע מעיר את קיפי בן קיפוד אך משאינו לאחר שהוא הולך לקרוא לאחד מדיירי הרחוב לחזות במכונית היא נעלמת והוא חוזר לישון.
יום לאחר מכן שאר דיירי הרחוב רואים אף הם את המכונית הם פותחים בשיחה עם אופניק שנבהל מעצם המחשבה שכטיפוס רוגז ונרגן ייאלץ לבלות עם דיירי הרחוב הנחמדים.
הם עוזרים לו לנסות לצאת מהרחוב ודוחפים את מכוניתו, אך הוא עושה תאונה ועולה על הדשא ברחוב ומאז מכוניתו תקועה במקום שהיה למקומה הקבוע על סט הצילומים.
אופניק עוצב כמקביל הישראלי של הדמות אוסקר מהגרסה האמריקנית של רחוב סומסום, והוצג בתוכנית כבן דודו של אוסקר.
את הבובה של מוישה אופניק מדבב ז'יל בן דוד ומפעיל פבלו אריאל.
בשנת 1994 הופיע בספיישל פורים בחינוכית לצד שרי צוריאל.
בשנת 1997 התראיין לרגל עליית הסדרה השנייה של רחוב סומסום בתוכנית "ערב חדש".
בשנת 2012 נבחר מוישה אופניק לככב בתשדיר של פיקוד העורף לצידו של העיתונאי ומנחה הטלוויזיה עידו רוזנבלום.
בשנת 2013 הופיע מוישה אופניק בתוכנית הטלוויזיה "מהפך בפח" לצידו של השחקן יוסף סוויד.
בשנת 2017 הופיע מוישה אופניק בתוכנית האירוח "היום בלילה עם גורי אלפי" ובקיץ של אותה שנה כיכב בפרסומת לחברת הכבלים "הוט".
מוֹירות היו שלוש אחיות שייצגו את הגורל במיתולוגיה היוונית.
המקבילות להן במיתולוגיה הרומית היו הפרסאות , ובמיתולוגיה הנורדית – הנורנות.
נקראות גם "הגורלות", "אחיות הגורל" או "אלות הגורל".
שלוש האחיות, קְלוֹתוֹ , לָאכֶסִיס , והמבוגרת מבין השלוש, אטרופוס , שלטו בגורל כל חי, וגורלו של האדם נקבע על ידי "חוט החיים", המייצג את מנת החיים שהוא זכה לה.
קלותו ("הטווה") טוותה את חוט הגורל, לאכסיס ("מטילת הגורל") קבעה את אורכו, ואטרופוס החליטה על אופן מותו של האדם וגזרה את החוט המיוחד שיש לכל חי בהתאם לאורך שנקבע לו.
גזירתו של החוט הביאה למותו המיידי של האדם.
המוירות תוארו כשלוש נשים זקנות, אכזריות, קרות ומאיימות, המטילות מורא על כל הקיים, אפילו על האלים.
למעשה הן היו הכוח האחד שמעל לאדם ומעל לאלים, הגזירה הקדומה שאיש לא יכול לשנות, בהתאם לתפיסה הפאטאליסטית.
כל שיכלו האלים לעשות הוא לגלות מפעם לפעם לבני-האדם חלק מאותו הגורל או אותה גזירה קדומה, למשל על ידי נבואה (על ידי האורקל מדלפי, למשל).
במיתולוגיה יש גרסאות סותרות באשר למוצאן של שלוש המוירות.
בין היתר, מסופר כי הן בנותיהם של זאוס ותמיס הטיטאנית, של אלת הלילה ניקס, או של זאוס ואנאנקה (אלת ההכרח והגורל).
קיימת סברה כי דמויותיהן של שלוש המכשפות השייקספיריות מהמחזה "מקבת'" מבוססות על שלוש המוירות, אם כי יש הסבורים שהן מבוססות על הגראיות מסיפורו של פרסאוס.
האסטרואידים 97 Klotho , 120 Lachesis ו-273 Atropos נקראים על שם שלוש האחיות.
בסרט המצויר "הרקולס", שיצא בשנת 1997, מופיעות שלוש "אלות הגורל" (אלת העבר, אלת ההווה ואלת העתיד) המבוססות על המוירות ועל הגראיות.
דמויותיהן של שלוש המוירות מופיעות בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "אגדות המחר".
דמויותיהן של שלוש המוירות מופיעות בפרק החמישי של סדרת הטלוויזיה "פרסי ג'קסון והאולימפיים".
כמו כן דמויותיהן מופיעות גם בעונה השנייה של סדרת האנימציה "דמו של זאוס" וברוב פרקי הסדרה "כאוס".
מוירדאך או מוירדאך מק איינבכלייך (Muiredach mac Ainbcellaig - "מוירדאך בנו של איינבכלייך"; נפטר בשנת 771) היה מלך דאל ריאטה וראש שקנל לואיירן (שבט לואיירן), בין השנים 733 ועד שנת 733 והוא מוזכר בשירה מהמאה ה-11 -ה"דואן אלבאנאך".
מוירדאך היה בנו של איינבכלייך.
מוירדאך עלה לשלטון בשנת 733 לאחר מותו של אאוכייד מק אכדאך (אולם אין עדויות לכך שמוירדאך הדיח או הרג את אאוכייד).
ייתכן שמוירדאך קיבל את השליטה על שבט לוריין לאחר בריחתו של אחיינו דונגל מק סלבאך.
ככל הנראה מוירדאך הודח בשנת 733 לאחר ניצחון של צבא פיקטי שבראשו עמד טאלורגן מק פרגוסה, אחיו של אואנגוס הראשון.
קרב זה מתואר ב"דברי ימי אלסטר" אולם לא מצוין מותו של מוירדאך, וככל הנראה מוירדאך נותר שליט ממלכת קנל לואירן לאחר שאיבד את שלטונו בדאל ריאטה, אולם בשנת 736 גם ממלכה זו נכבשה על ידי הפיקטים.
המלך העצמאי הבא של דאל ריאטה היה אאד פינד (לפי "דברי ימי אירלנד") מקנל נגאבריין (שבט גבריין) ששלט החל משנת 768.
לפי "דברי ימי מלרוז", אאוגאן היה בנו של מוירדאך.
על פי "דברי ימי ארבעת המורים" מוירדאך נפטר ברישום המופיע בשנת 771 (המקבילה לשנת 776 או 778).
מוישה ונטילטור הוא סרט בבימויו של אורי זוהר, המבוסס על המחזה "גלגוליו של מוישה ונטילטור" שהועלה בלהקת פיקוד הצפון ב-1955 ונכתב על ידי יעקב מגבלות-פיינגולד.
הסרט צולם בשחור-לבן בישראל בשנת 1966.
כוכב הסרט, מוישה ונטילטור (בגילומו של יעקב בודו), הוא חייל הדוגל בחיסכון בכל מצב – דבר הגורם לו להיזרק מתפקיד לתפקיד בצבא.
חסכנותו הכפייתית גורמת לשיבוש בפעילותו של מרגל עוין, בסילוק המפות והחומרים החשאיים, וזאת ללא כל כוונה ממשית.
סרט זה הוא הראשון בהשתתפותם של חברי שלישיית הגשש החיוור והוא מלווה במספר שירים שמבוצעים על ידיהם, ובהם "עוזי עוזי" ו"מה הוא עושה לה".
דמותו של מוישה ונטילטור נוצרה על ידי יעקב מגבלות (פיינגולד) מורה לתיאטרון, מחזאי ובמאי, ממקימי להקת פיקוד דרום וכותב התוכנית הראשונה שהעלתה להקת דרום - "קזבלנקה עולה בדרגה".
המערכון "גלגוליו של מוישה וינטלטור" נכתב תוך שבוע ימים בלבד בבית חולים הדסה בירושלים בו אושפז יעקב מגבלות ולאחר מכן בוים תוך כמה שבועות והועלה כתוכנית מהתלה, כפי שהופיע על התכניה הראשונה בלהקת פיקוד צפון בכיכובו של יעקב בודו.
המחזה זכה להצלחה גדולה והועלה מאות פעמים בכל רחבי הארץ.
מאוחר יותר הועלה המחזה גם על בימת תיאטרון זירה ו"התיאטרון העממי" ושוב, בגילומו של יעקב בודו, כשדמותו של מוישה ונטילטור הפכה לסימן ההיכר שלו.
את הצגת התיאטרון הפיק אברהם דשא (פשנל) שהיה שותף גם בהפקת הסרט.
ההצלחה בתפקידו כמוישה ונטילטור הובילה את בודו לתפקידים נוספים על הבמה הישראלית.
מבקר הקולנוע זאב רב נוף כתב עם יציאת הסרט כי הוא רואה בו את "הולדת הקולנוע הישראלי סוג ב', בלי יומרנות אבל ברמה בינלאומית."
משה (מוישה) רוזן היה כומר בפטיסטי אמריקאי ממוצא יהודי, מייסד התנועה יהודים למען ישוע ומנהלה במשך עשרות שנים.
מוישה רוזן נולד ב-1932 בשם מרטין מאייר רוזן בקנזס סיטי לרוזה לבית בייקר, ממשפחה יהודית רפורמית מאוסטריה ולבן רוזן, ממשפחה יהודית אורתודוקסית שאף פקד את בית הכנסת אך בנו תיאר אותו כלא-דתי.
הוא היה בן בכור בין שני בנים וגדל בדנוור.
למד באוניברסיטת קולורדו, ובשנת 1950 נישא בבית כנסת בדנוור לסיל סטאר, שגדלה במשפחה יהודית אורתודוקסית אך מרדה נגד אמונת הוריה.
בשנת 1953 שני בני הזוג התנצרו ברוח ה"אוונגליקליסטית" .
הוא למד ב-Northeastern Bible Institute בניו ג'רזי, ובשנת 1957 הוסמך ככומר בפטיסטי.
בשנות ה-50 ו-ה-60 עבד בעבור ארגון אוונגליסטי בשם "American Board of Missions to the Jews".
הוא נודע תחילה בשמו הלועזי, מרטין, והתפלל בכנסייה בפטיסטית רגילה.
אבל בשנת 1973 הקים את הארגון "יהודים למען ישוע" בסן פרנסיסקו, ועמד בראשו עד לשנת 1996. רוזן התמחה בשימוש בסמלים יהודיים מוכרים כדי למשוך צעירים שהשתתפו בתרבות-הנגד והיו בחיפוש רוחני, והיה הראשון לעשות בכך שימוש משמעותי.
הטקטיקות הפרובוקטיביות שלו (כולל אזכור השואה) יצרו, על אף הצלחתן, מתיחות בינו לפטרוניו במיסיון האוונגליסטי.
הוא הפך לדמות המזוהה ביותר עם היהדות המשיחית שהחלה לצמוח אז, שפעיליה סירבו לראות בעצמם יהודים מומרים או בני-חסות של המיסיון, אלא עמדו על זהותם העצמאית כיהודים המאמינים בישו.
רוזן העיד על עצמו שפעילותו חיברה אותו שוב לתחושה ולעניין היהודי.
במשך חייו הוא המשיך לקיים סממנים של אורח חיים יהודי, כמו סדר פסח, צום יום כיפור ונישואין תחת חופה.
בערוב ימיו, התריע ממה שהגדיר כטשטוש מושגים מסוכן ביהדות המשיחית: הוא חשש מן האמונה שיש בתורה ובמצוות ערך רוחני כלשהו (בניגוד לקיומן כסממנים אתניים ופולקלוריים), מהבידול האפשרי בין מאמינים יהודים וגויים בישו, ומייחוס תפקיד באפוקליפסה למדינת ישראל.
הכרזתו האחרונה לחברי תנועתו הייתה ברוח זו:
נפטר בשנת 2010 מסרטן הערמונית, בן 78 במותו.
מויסס אריאס הוא שחקן אמריקאי.
נודע בזכות תפקידו בתור ריקו בסיטקום "האנה מונטנה" של ערוץ דיסני, מהסרטים "מלכי הקיץ", "המשחק של אנדר", "ניסוי הכלא של סטנפורד", "המלך של סטטן איילנד" ומהסדרה "Fallout".
מויסס נולד בניו יורק שבארצות הברית למוניקה וססאר אריאס, שניהם קולומביאנים, על כן הוא דובר גם ספרדית.
אחיו הצעיר הוא השחקן מתאו אריאס (מגלם את ג'רי ב"בית ספר לאמנויות לחימה").
בשנת 2005, כאשר היה בן 11 שיחק בתפקיד אורח בסיטקום "כולם שונאים את כריס" בערוץ The CW.
שנה לאחר מכן, בשנת 2006 התארח בסדרות "בית הספר לקיסר המתחיל" ו"החיים היפים של זאק וקודי".
באותה שנה החל לגלם את ריקו בסדרה "האנה מונטנה", בערוץ דיסני בכיכובה של מיילי סיירוס.
את תפקיד זה גילם למשך 4 עונות עד לסיום שידוריה של הסדרה ב-2011. ב-2007 השתתף בווידאו קליפ לשיר "SOS" של האחים ג'ונאס.
בשנת 2009 שיחק בסרט מקורי של ערוץ דיסני "אבא בצרה" בתפקיד אנדרה, שיחק בתפקיד אורח בסדרת הפטנזיה הקומית "המכשפים מוויברלי פלייס", גם הוא בערוץ דיסני, ושיחק בסרט "האנה מונטנה: הסרט" שמהווה עיבוד קולנועי לסדרה.
דיבב פרק אחד מתוך הסדרה "פיניאס ופרב", ודיבב בסרט "אסטרו בוי" את זיין.
בשנת 2012 גילם את מאט בעונה השלישית של קומדיית מצבים "מקום טוב באמצע".
בשנת 2013 שיחק בתפקיד ראשי בדרמת הנעורים העצמאית זוכת הפרסים בפסטיבל הסרטים סאנדנס "מלכי הקיץ" של הבמאי ג'ורדן ווגט-רוברטס.
באותה שנה גילם את בונזו מדריד בסרט המדע הבדיוני "המשחק של אנדר" בכיכובו של אייסה באטרפילד, ודיבב לאנגלית את אנטוניו בסרט האנימציה "גנוב על המיניונים".
בשנת 2015 שיחק בסרט הדרמה "ניסוי הכלא של סטנפורד", אשר מבוסס על ניסוי הכלא של סטנפורד.
ב-2016 גילם את דיסמס בסרט המלחמה האפי של טימור בקממבטוב "בן חור", חידוש לסרט "בן-חור" משנת 1959, שהוא בתורו עיבוד קולנועי לספר מאת לואיס וולאס "בן-חור" שראה אור בשנת 1880.
בשלהי שנת 2016 שיחק בסדרה הסאטירית מבית אמזון פריים וידאו "ז'אן קלוד ואן ג'ונסון", בכיכובו של ז'אן-קלוד ואן דאם.
בשנת 2017 גילם תפקיד זוטר בסרט "קונג: אי הגולגולת".
באותה שנהגילם את פימפ-לו בסרט הקומי המוזיקלי "פיץ' פרפקט 3".
בשנת 2020 התארח בעונה השלישית של סדרת הדרמה "הרופא הטוב" ברשת ABC.
בשנת 2024 גילם את נורם מקליין בסדרה "Fallout" של אמאזון פריים וידאו.
שנהסרטתפקידהערות2006נאצ'ו ליברהחואן פבלו2008בטהובן 6: הפריצה הגדולהבילי2009המשחק המושלםמריוהאנה מונטנה: הסרטריקו סואבואסטרו בויזייןדיבוב2012אנחנו המסיבהקוויק-טייםהלקחנים – עולמה הסודי של ארייטיספילרדיבובנובסהוליווד2013מלכי הקיץביאגיוגנוב על המיניוניםאנטוניו פרזדיבובהמשחק של אנדרבונזו מדריד2015ניסוי הכלא של סטנפורדאנתוני קרול2016The Landג'וניורבן חורדיסמס2017קונג: אי הגולגולתלקוח בברפיץ' פרפקט 3פימפ-לוLife Boatפאטאגרנדה2018מכשפות קטנותפיל2019במרחק נשימהפו רמירזחומת מקסיקוקוקסטרואוMonos ביגפוט2020קצב החייםמתאו אנדרסהמלך של סטטן איילנדאיגור2021Jockey גבריאל2022סמאריטןריזהAmerican Murdererקייל וואלאס2023Divinityסטאר
מויסיי סולומנוביץ אוריצקי היה מהפכן בולשביקי ממוצא יהודי, ראש הצ'קה בפטרוגרד שנהרג בהתנקשות פוליטית.
מויסיי (משה) אוריצקי נולד למשפחה יהודית בעיר צ'רקאסי (אז בתחומי האימפריה הרוסית וכיום באוקראינה).
לאחר קבלת חינוך יהודי מסורתי הוא למד בבית הספר בצ'רקאסי ובבילה צ'רקווה.
בשנת 1897 אוריצקי סיים לימודיו בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת קייב.
בשנת 1898 אוריצקי הצטרף למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית וב-1899 נעצר ונשלח לגלות לגוברניית יאקוטסק במזרח סיביר.
לאחר הכנס השני של המפלגה ב-1903, אוריצקי הצטרף למנשביקים.
הוא היה פעיל באירועי מהפכת 1905, וב-1906 נעצר ונשלח לגלות במחוז ארכנגלסק.
בשנת 1914 אוריצקי עזב את תחומי האימפריה הרוסית ועבר להתגורר בסטוקהולם.
הוא כתב מאמרים בעיתון של לאון טרוצקי שיצא לאור בפריז.
לאחר מהפכת פברואר אוריצקי חזר לסנט פטרבורג ובכנס ה-6 של המפלגה הצטרף לבולשביקים.
אוריצקי נבחר לכהן כחבר בוועד המרכזי של המפלגה.
באוגוסט 1917 אוריצקי התקבל כחבר בוועדת בחירות של האספה המכוננת הרוסית.
במהלך מהפכת אוקטובר אוריצקי היה פעיל בארגון מאבק מזוין כנגד הממשל הקיים למען העברת השלטון לידי הבולשביקים.
לאחר מהפכת אוקטובר אוריצקי התמנה ליושב ראש הוועדה לכינון האספה המכוננת.
ב-6 בינואר 1918 אוריצקי וולדימיר לנין חתמו על צו לפיזור האספה בתום ישיבתה הראשונה.
בדעת הקהל הרוסית אוריצקי נחשב לאחראי על פיזור האספה כי הוא היה יושב ראש הוועדה המכינה שלה.
במהלך הדיונים בקשר להסכם ברסט-ליטובסק אוריצקי התנגד לחתימת המתווה שגובש.
בכנס ה-7 של המפלגה הוא נבחר למועמד לחבר בוועד המרכזי.
ב-7 במרץ 1918 הוקמה צ'קה בפטרוגרד ואוריצקי מונה ליושב ראש שלה.
לדעת חלק מההיסטוריונים אוריצקי היה אחראי לתחילת "הטרור האדום" בעיר, אך ההנחה אינה נתמכת על ידי מחקרים שבוצעו לאחרונה.
בכל מקרה, באותה תקופה אוריצקי נחשב לאחראי על הנעשה בעיר בנושא ההוצאות להורג של בני המעמד המבוסס.
וולודרסקי, אוריצקי התנגד לתפיסת בני ערובה ולהוצאות להורג ללא משפט ועמדתו התקבלה על דעת ראשי העיר.
בתחילת אוגוסט 1918 התקיים בעיר כנס של הסובייט המקומי ובו נאמו לאון טרוצקי ויעקב סברדלוב.
בעקבות נאומיהם, חברי הסובייט אישרו הוצאות להורג ללא משפט של מתנגדי המשטר ובני אצולה.
ב-18 באוגוסט החלטה זו אושרה בישיבת צ'קה ואושרה הוצאה להורג של 21 עצורים.
על פי תקצירי הפרוטוקולים, במהלך ההצבעה אוריצקי נמנע.
ב-30 באוגוסט 1918 אוריצקי נרצח בפטרוגרד על ידי לאוניד קנגיסר.
קנגיסר לא ידע שאוריצקי התנגד לטרור וכלל לא הצביע בעד ההוצאות להורג, ביניהן גם של חברו, כמה ימים לפני כן.
כדברי קנגיסר: "בהיותי יהודי הרגשתי חייב להרוג יהודי בולשביק שפועל להוצאתם להורג של אנשים חפים מפשע".
קיימות עדויות שקנגיסר היה חבר בארגון שפעל נגד השלטון, וההתנקשות אושרה על ידי בוריס סבינקוב.
ב-2 בספטמבר 1918 יעקב סברדלוב חתם על הצו להנהגת "טרור אדום" ברחבי המדינה.
בכך ניתן הכשר רשמי למדיניות תפיסת בני ערובה והוצאה להורג של בני המעמד העליון, בעלי נכסים, קצינים, נזירים ושאר מתנגדי המשטר.
לזכר הרצח, כיכר הארמון בעיר כונתה "כיכר אוריצקי", שם שהחזיק עד לשנת 1944.
מויקה הוא נהר העובר במרכז העיר סנקט פטרבורג שברוסיה.
הנהר מכונה גם מיא וקרוי על שם הביצה (זו משמעות השם) שהייתה באזור בטרם נבנתה העיר.
אורכו של הנהר כ-5 ק"מ ורוחבו 40 מטרים.
הנהר בנוי בשתי גדותיו ברציפים, ומהווה למעשה תעלה החוצה את העיר.
ראשיתו של הנהר בנהר פונטנקה, בסמוך לגן הקיץ.
הנהר עובר ליד שדה מרס, חוצה את נבסקי פרוספקט (שדרת נבסקי) ואת תעלת קריוקוב ונשפך לנהר הנייבה.
תעלת הברבור ותעלת החורף מקשרות בין נהר המויקה לנהר הנבה.
בשנת 1711 הורה הצאר פיוטר הגדול לדפן את גדות הנהר ולהפכו לתעלה.
בשנת 1736 נבנו רציפי עץ משתי גדות הנהר, וארבעה גשרים נבנו לאורכו: הכחול, הירוק, הצהוב והאדום.
הגשר הכחול, שרוחבו 99 מטרים מצוי למעשה מתחת כיכר סנקט איזק והוא הגשר הרחב ביותר בעיר סנקט פטרבורג.
בשנת 1798 נבנו רציפים העשויים גרניט אדומה.
בניית הרציפים הושלמה בשנת 1811.
על גדת הנהר נבנו מבני מגורים עבור משפחות האצולה ובהם: ארמון סטרוגנוב, ארמון רזומובסקי, ארמון יוספוב, טירת מיכאיל הקדוש (טירת המהנדסים) וכן מצוי על גדת הנהר מוזיאון אלכסנדר פושקין.
כיום חוצים את הנהר חמישה עשר גשרים:
הגשר הירוק (זליוני מוסט) (נבנה בין השנים 1806–1808 בתכנון ויליאם הסט)
הגשר האדום (קרסני מוסט) (נבנה בין השנים 1808–1814 בתכנון ויליאם הסט)
גשר פוצלוייב (פוצלוייב מוסט) (נבנה בין השנים 1808–1816 בתכנון ויליאם הסט)
הגשר הכחול (סיני מוסט) (נבנה בין השנים 1842–1843 בתכנון ויליאם הסט וג'ורג' אדם)
גשר בית הדואר (פוכטמצקי מוסט) (נבנה בין השנים 1823–1824 בתכנון וילם פון טריטור)
גשר האורוות הגדולות (בולשוי קוניושני מוסט) (נבנה בשנת 1828 בתכנון ג'ורג' אדם)
גשר האורוות הקטנות (מאלו-קוניושני מוסט) (נבנה בין השנים 1929–1931 בתכנון ג'ורג' אדם ווילם פון טריטור)
גשר המהנדסים הראשון (פרווי אינז'נרני מוסט) (נבנה בין השנים 1824–1825 בתכנון ג'ורג' אדם)
גשר הגנים הראשון (פרבי סאדובי מוסט) (נבנה בין השנים 1835–1836 בתכנון פייר דומיניק באזיין)
גשר המקהלה (פרבצ'סקי מוסט) (נבנה בין השנים 1839–1840 בתכנון ג'ורג' אדם)
מוך הוא השם הנפוץ להצטברויות גלויות של סיבי טקסטיל וחומרים אחרים, אשר בדרך כלל נמצאים על בגדים ומסביבם.
חומרים מסוימים המשמשים בייצור של בגדים, כגון כותנה, פשתן וצמר, מכילים סיבים רבים, קצרים מאוד, הארוזים יחד.
במהלך הבלאי הטבעי של החומרים, סיבים אלו עשויים להתנתק זה מזה או להשתחרר אל מחוץ למארג שהם חלק ממנו.
זו הסיבה שפריטים הנמצאים בשימוש רב, כגון חולצות ומגבות, הופכים להיות דקים יותר עם הזמן, ולכן חלקיקים אלה נאספים במסנן של מייבש הכביסה.
בשל שטח הפנים הקטן שלהם, חשמל סטטי גורם לכך שסיבים שמתנתקים מפריט לבוש כלשהו ממשיכים לדבוק זה בזה, לפריט ממנו התנתקו או למשטחים אחרים שאיתם הם באים במגע.
סיבים קטנים אחרים או חלקיקים גם כן עשויים להידבק אל סיבי בגדים אלו, לרבות שיער ותאי עור של בני אדם ובעלי חיים, סיבים צמחיים, אבקה, אבק, ומיקרואורגניזמים.
מוך עשוי להיות מורכב מחוטים בכל צבע שהוא, כך שתערובת של גוונים רבים ושונים עשויה להיראות בצבע אפור אחיד.
מוך יכול להיווצר על ידי ייבוש בגדים במייבש כביסה; בדרך כלל, המוך מצטבר על המסנן של מייבש הכביסה.
ה-UL - Underwriters Laboratories - ממליצה לנקות את המסנן מהמוך לאחר כל שימוש במייבש, כדי למנוע דליקות וכן לצורך חיסכון באנרגיה וזמן ייבוש.
מוך יכול להיווצר כתוצאה מהצטברות סיבים רכים בחלל הטבור.
אנשים רבים מגלים כי, בתחילת היום ובסופו, גוש קטן של מוך הופיע בחלל הטבור.
מוך זה הוא הצטברות של סיבי בד אשר התחככו בשיער גוף.
הסיבות להצטברות המוך בטבור הן נושא של ספקולציה.
אחת מההשערות הסבירות היא שהשפשוף של שיער גוף ובגדים תורם להצטברות של חשמל סטטי, והתוצאה מכך היא אוסף של סיבי בגדים יחד עם תאי עור מתים.
גאורג שטיינהאוזר, כימאי הכותב עבור כתב-העת Medical Hypotheses, אמר כי חתיכות קטנות של מוך מתגבשות יחדיו תחילה בשיער, ואז, בסופו של היום, מגיעות אל הטבור.
עוד אמר כי נראה ששיער הבטן, לעיתים קרובות, גדל במעגלים קונצנטריים מסביב הטבור; מבנה הקשקשים של השיער מעצים את השחיקה של הסיבים הזעירים מתוך החולצה, ומכוון את המוך לכיוון הטבור.
שטיינהאוזר קבע כי גילוח הבטן ימנע היווצרות מוך בטבור, אבל רק עד שהשערות ישובו לצמוח.
בין ההצעות האחרות שלו (כיצד למנוע היווצרות מוך בטבור) - ללבוש בגדים ישנים, אשר נוטים להשאיר פחות מוך מאשר בגדים חדשים.
כמו כן, גם בפירסינג ניתן לעשות שימוש לצורך מטרה זו, כאשר פירסינג בטבור הוא אביזר יעיל במיוחד, המונע הצטברות סיבים בטבור.
מוך הנוצר בכיסים של בגדים הוא פסולת הכוללת פיסות של טקסטיל, כמו גם פיסות נייר או טישיו, שנמצאים לעיתים קרובות בכיסים.
אחת הסיבות לכך עשויה להיות שכיבוס הבגדים במכונת כביסה, פעם אחת או יותר, גורמת לבד ממנו עשוי הכיס, ולתוכנו של הכיס, להידחס להיגרס.
מאחר שהמוך שבכיס הוא תערובת המכילה את התוכן של הכיסים, הוא עשוי להיות מועיל בעת הקביעה האם תרופות או סמים אוחסנו בעבר בכיסים, על ידי בדיקת המוך באמצעות בדיקות סמים שונות.
במצבי הישרדות קיצוניים, ניתן להשתמש במוך מהכיס כאמצעי להדלקת אש.
במשחק וידאו של חברת Infocom, המבוסס על "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה", קיימת אפשרות לרכוש אוסף של "אבזרים", הכוללים תיק קטן של "מוך כיסים".