tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מקררים בעלי מנגנון הפעלה דיגיטלי: בשונה ממקררים המופעלים באמצעות מנגנון מכני, רבים מהמקררים החדשים מצוידים בכרטיס דיגיטלי ובחיישנים אלקטרוניים המנטרים את פעילות המקרר.
הרישומים בכרטיס הדיגיטלי עם פתיחת דלת המקרר או תא ההקפאה, מהווים אתגר הלכתי לשומרי השבת, ומנגנוני "פיקוד שבת" הקיימים בשוק שנועדו לנטרל את פעילות התרמוסטט ולמנוע את השפעת הפתיחה על הדלקת המקרר, אינם מהווים עוד פתרון לבעיות אלו.
המודעות לשינוי הטכני ולהשלכות ההלכתיות שלו בקרב צרכני מכשירי החשמל הדתיים, עמד במרכז פעילות הארגון בשנת קיומו הראשונה.
בכתבה על הארגון בעיתון יתד נאמן סופר שפותחו עשרות דגמים של התקני שבת למקררים והתאמתם באופן אינדיבידואלי למעל 800 דגמי מקררים.
בחודש מרץ 2016 הודיע הארגון על סיום פיתוח התקן שבת אוטומטי למקררים המעביר את המקרר למצב שבת באופן אוטומטי בערבי שבת וחג ולמצב חול לאחריהן, על פי לוח שנה מובנה בכרטיס הפיקוד.
המערכת הוטמעה בחלק ממקררי חברת סמסונג.
מוני מים דיגיטליים: בעוד מדי המים המסורתיים, היו מכניים לחלוטין והמדידה התבצעה באמצעות מערכת גלגלי ספרות, וקריאת המונה מדי פעם בידי נציג חברת המים המקומית, הותקנו בראשית המאה ה-21 ברשויות מקומיות רבות בישראל מוני מים דיגיטליים, המכילים כרטיס פיקוד ממוחשב ואמצעים לשידור הנתונים.
מאחר שמד המים ובעקבותיו המונה מושפעים ישירות מזרימת המים, נוצר מצב שהאדם שפותח בביתו את ברז המים, מפעיל את מערכת הדיגיטלית שבמד המים.
בשל מיקומם של מונים אלו בשטחים הציבוריים של בניני המגורים, המודעות אליהם פחותה, ושומרי שבת רבים לא הבחינו בבעיה ההלכתית שנוצרה עם ההתקדמות במערכת מדידת המים.
משמרת השבת העלתה את הנושא למודעות באמצעות פרסום חוברות הדרכה בבתי הכנסת ומודעות ביומון החרדי "יתד נאמן".
ברשויות מקומיות חרדיות כמו בני ברק, נעצרה הלכה למעשה החלפת מדי המים, ויזמים שונים ייצרו מספר מדי מים דיגיטליים בעלי מנגנון שנותן מענה הלכתי לבעיות שהועלו.
מזגנים בתפוקה משתנה: מזגן בתפוקה משתנה (או בשמו הגנרי "מזגן אינוורטר") הוא מזגן המיועד להפעלה במהירות משתנה ויחידת המדחס שלו עושה לשם כך שימוש במנוע הפועל בזרם ישר, מנוע מסוג זה מאפשר את הפחתת מהירות המנוע תוך שימור הכוח הדרוש להפעלת המדחס, ובכך מאפשר פעילות רציפה של המזגן.
למזגן זה מערכת שליטה מתקדמת שמאפשרת רגישות גבוהה יותר של המזגן לשינויי טמפרטורה, ובדגמים מסוימים גם חיישני נפח שמזהים את מיקום האנשים בחדר ומסדירים את פעילות המזגן בהתאם לכך.
מהבחינה ההלכתית, ההתייחסות למערכות אלו מורכבת: מחד, הפוסקים הסבורים שהגברת והפחתת זרם חשמלי חמורה פחות מיצירת מעגל חשמל חדש, רואים במערכת זו בה הזרם קבוע ורק מווסת, מערכת קלה יותר לשימוש בשבת מאשר מערכת בה התרמוסטט מכבה ומדליק את המדחס חליפות.
מאידך, הפוסקים הסבורים שהגברת זרם דינה כיצירת מעגל חשמל חדש, רואים במערכת זו, מערכת חמורה יותר לשימוש בשבת, בשל מהירות התגובה שלה לשינויי הטמפרטורה.
לדוגמה: בשל מהירות זו, ניתן לראות קשר ישיר יותר בין פתיחת דלת החדר להגברת הזרם, ובין סגירת החלון להחלשת הזרם.
"משמרת השבת" יזמה פיתוח מנגנון שמשבית את פעילות מערכת שינוי התפוקה, באופן דומה למעקפים שנוצרו בעבר כדי לבטל את השפעת התרמוסטט על מכשירי חשמל שונים.
מחמי מים ותרמוסים חשמליים: קיים מגוון גדול של מחמים חשמליים, בכל סוג קיימים נידונים הלכתיים שונים, בענייני הלכות בישול, חשמל (תרמוסטט), מוקצה, בורר ועוד.
הארגון ערך מחקרים הלכתיים וטכניים בנושאים אלו, תוך שימת לב לחומרות הנהוגות על פי דעת ה'שולחן ערוך'.
מסקנות המידע והוראות הרבנים פורסמו בחוברת מיוחדת ומועברות לכל דורש.
משמרת רביעית היא סדרת טלוויזיה מסוגת הדרמה והפשע ששודרה במקור בערוץ הטלוויזיה "NTV" ב-15 באוקטובר 2018, בכיכובם של אלכסיי צ'אדוב ושין יאנבין.
דנילה צ'טקוב הוא שוטר במחלקה למלחמה בפשיעה אתנית של משטרת רוסיה שיודע הכל על רכישה ומכירת מוצרים מזויפים ויודע הכל על מה שקורה בקרב המהגרים הסינים במוסקבה.
במהלך אחד מהמבצעים הוא יוצא עם שותפו אלכסנדר שבדוב על מנת למנוע הברחת מוצרים ברציף הטענה, אך המבצע משתבש כשהמיניבוס שבו נסעו המבריחים מתפוצץ והם מוצאים עצמם במארב, שבו כל המבריחים נהרגים.
בחקירת האירוע הממונים עליהם במשטרה מאשימים את צ'טקוב ושבדוב בהעלמת רכוש שהוחבא באחת המכולות.
דנילה מנהל קשרים עם העולם התחתון הסיני במוסקבה ולעיתים מהמר בקזינו מחתרתי בניהול המאפיה הסינית.
אך בלילה שבו הוא משתכר, הוא מאבד את רכב הספורט שלו בהימורים.
המאפיה מבטיחה להחזיר לו את הרכב אם ימצא את בתו של יונג שנעלמה.
יונג הגיע לרוסיה לפגוש את בתו, מיי, אך היא לא הגיעה לפגוש אותו בנמל התעופה כפי שסוכם מראש.
דנילה נאלץ לסייע ליונג למצוא את הבת האבודה, במהלך החקירה הוא כמעט שמאבד את בנו ומבין שעלה על משהו שעלול לחשוף מעורבות של אחד הפושעים הגדולים של סין.
אלכסיי צ'אדוב – דנילה צ'טקוב
משמרת לילה הוא ספרה הרביעי של הסופרת שרה ווטרס שיצא לאור באנגלית ב-2006. זהו רומן היסטורי ועלילתו מתרחשת בין השנים 1941–1947 בלונדון בעת מלחמת העולם השנייה ותקופת ההתאוששות עם סיומה.
הספר זכה ב-2007 בפרס למדא לספרות והיה מועמד לפרס מאן בוקר ופרס אורנג'.
הספר קיבל עיבוד לטלוויזיה על ידי BBC Two ב-2011. הספר תורגם לעברית על ידי סיגל אדלר להוצאת מטר ב-2009.
הספר בנוי באופן שונה מספריה הקודמים של ווטרס.
החלק הראשון מתרחש שנתיים אחרי תום המלחמה ב-1947, השני במהלך המלחמה ב-1944, והשלישי בתקופת הבליץ ב-1941. העלילה עוקבת אחרי מאורעות בחייהם של ארבעה תושבי לונדון, הלן, דנקן, ויו וקיי,
שלוש נשים וגבר צעיר, שלכולם יש עבר בעייתי וסודות.
ברקע - לונדון של מלחמת העולם השנייה על רחובותיה המואפלים, הגנים היפים שנחרבו בהפצצות וגדות התמזה, האזעקות, הפצצות האוויר והאמבולנסים של משמרות הלילה.
בפרק הראשון, המתחיל ב-1947, שנתיים לאחר סוף המלחמה, ארבע דמויות משוטטות בערפל של לונדון, העיר שמנסה להתאושש לאחר המלחמה חיה עדיין את אימת ההפצצות, החשיכה והרעב.
קיי, נהגת אמבולנס במשמרת הלילה, נקראת לסייע במקומות שהופצצו, לטפל בפצועים, לתת להם עזרה ראשונה ולהוביל אותם לבתי החולים.
בשל ההאפלה היא סוללת את דרכה בפנסים כבויים, בין בורות והריסות, ונחשפת לזוועות שאותן היא מנסה לשמור מפני הלן, בת זוגה.
הלן, עובדת ברשות הממשלתית המסייעת לאלה שנותרו ללא קורת גג ואילו ויו, שמוצאת במלחמה הזדמנות לקידום חברתי בזכות עבודתה בעירייה בחברת בנות המעמד העליון, נופלת קורבן לאכזריות מסוג שונה, שאינה מנותקת מההקשר המלחמתי.
דנקן, אחיה הצעיר של ויו, נמצא בין כותלי בית הסוהר ומכיר בו את מר מנדי.
ויו נמצאת ברכבת צפופה, מלאה אזרחים ואנשי צבא.
במקרה היא פוגשת חייל בשם רג'י.
הם מנהלים שיחה בנסיבות מביכות, והוא מגלה לה שהוא תקוע בנישואים אומללים.
האמבולנס מגיע למקום בו בית התמוטט על יושביו, אישה אחת מתה, ואישה צעירה נוספת לכודה מתחת להריסות.
הלסביוּת היא מוטיב מרכזי ביצירתה של שרה ווטרס.
גם ב"משמרת לילה" הגיבורות הראשיות הן לסביות, זהותו המינית של דנקן מוטלת בספק ואילו ויו, ההטרוסקסואלית היחידה מבין הגיבורים, נפגעת מגברים.
אחוות הנשים, תמיכתן אחת בשנייה וגם קנאה ובגידה משחקים תפקיד מרכזי בספר.
לדברי ווטרס, ימי המלחמה בלונדון המופצצת תועדו באלפי מסמכים ויצירות, אך מעולם לא תוארו האירועים מנקודת מבטם של אלה שחיו בשולי החברה.
כך, נקודת המבט של הספר אינה סטריאוטיפית, והיא מעמידה במרכז הבמה גיבורים וגיבורות מסוג אחר.
מועמדות לפרס מאן בוקר לפרוזה לשנת 2006 שבו זכתה קירן דסאי על ספרה "ירושה של אובדן".
מועמדות לפרס אורנג' לפרוזה לשנת 2006 שבו זכתה זיידי סמית' על ספרה "על היופי".
זכייה בפרס למדא לספרות לסבית לשנת 2007.
הספר קיבל עיבוד לסרט טלוויזיה באורך 90 דקות עבור ערוץ BBD השני בבימוי ריצ'רד לקסטון ובהשתתפות אנה מקסוול מרטין בתפקיד קיי, קלייר פוי בתפקיד הלן, ג'ודי ויטאקר בתפקיד ויו, הארי טרדוויי בתפקיד דנקן, אנה וילסון-ג'ונס בתפקיד ג'וליה, ליאם גריגן בתפקיד רג'י וקנת קרנהאם בתפקיד מר מנדי.
משנה זרם (משנ"ז) או שנאי זרם הוא מכשיר אלקטרומגנטי המייצר זרם חשמלי על ידי השראה אלקטרומגנטית ממוליך בו זורם זרם חילופין, ושאינו מחובר אליו באופן .
הזרם המופק על ידי המשנ"ז נקרא "זרם משני", ואילו הזרם שמשרה את הזרם המשני קרוי "זרם ראשוני".
הזרם המשני יכול שיהיה פורפורציוני לזרם הראשוני ויכול שיהיה קבוע: הדבר תלוי בעוצמת הזרם הראשוני.
משני זרם משמשים למדידת זרמים גדולים מאוד אשר לא מאפשרים התקנת אמפרמטר, או כאשר מדובר במתח גבוה מעל 1000 וולט.
שנאי הזרם בנוי מליבה פרומגנטית סגורה, עליה מלופף מוליך חשמלי.
כאשר השנאי מותקן על מוליך בו זורם זרם חילופין, מושרה בליבה שטף מגנטי יחסי לעוצמת הזרם, שיוצר שדה מגנטי משתנה.
השטף המגנטי שעובר בליבה יוצר במוליך המלופף כוח אלקטרו-מניע (כא"מ) בהתאם לחוק פאראדיי.
תאורטית, יהיה היחס בין הזרם הראשוני למשני תלוי במספר הליפופים (N), והזרם המשני יהיה ביחס הפוך למספר הליפופים.
לדוגמה, אם מספר הליפופים הוא מאה, הזרם המשני יהיה קטן פי מאה מהזרם הראשוני.
באופן מעשי גם הזרם המשני יוצר שטף מגנטי בליבה, בכיוון ההפוך מהשטף אותו יוצר הזרם הראשוני.
הפער בין הזרמים נקרא "זרם מיגנוט" - זהו הזרם שנצרך על מנת לשנות את כיוון השדה המגנטי.
מיגנוט של חומר פרומגנטי נתון להיסטרזיס.
לכן, היחס הקבוע בין הזרם הראשוני והמשני נשמר רק בזרמים שגודלם בתחום האזור הליניארי של עקומת המיגנוט.
כאשר הזרם הראשוני חלש מדי, הוא אינו מספיק על מנת לשנות את כיוון השטף המגנטי.
כאשר הזרם הראשוני חזק מדי הליבה נכנסת למצב רוויה והגדלת הזרם אינה באה לידי ביטוי פורפורציוני בעליית השטף המגנטי.
שנאי זרם אינם משמשים כמקורות אנרגיה להפעלת מכשירים.
יכולת העברת ההספק של שנאי זרם מוגבלת מאוד, וחיבור של עומס גבוה לצד המשני של השנאי (בדרך כלל מעל 30 וולטאמפר) מוביל להתחממות השנאי ולאובדן יחס ההמרה בין הצד הראשוני למשני.
בשל כך, משמשים שנאי זרם למדידות בלבד, כאשר גם חיבור של מכשירי המדידה לשנאי מוגבל ביותר.
על אף ששנאי זרם לא מהווה מקור אנרגיה, על פי תקנות החשמל הוא מהווה מקור מתח, כיוון שבמצב בו הצד המשני לא מחובר המתח בו אינו יציב.
במצב עבודה רגיל, מחוברים לשנאי הזרם מכשירי מדידה כגון אמפרמטר, אשר מחוברים בטור ועכבתם זניחה.
במצב זה זורם בסליל המשני זרם יחסי לזרם הראשוני והמתח קטן מאוד.
ניתוק של המעגל המשני מוביל לעליית צפיפות השטף בליבת השנאי (כיוון שלא נוצר שטף נגדי כאמור לעיל), וכך מתח המעגל הפתוח עלול לעלות לכמה אלפי וולט, לגרום לפריצות בבידוד חשמלי ולסכן אנשים.
כדי למנוע זאת, כאשר לא נעשה שימוש בשנאי מדידה החוטים במוצא הסליל המשני מקוצרים זה לזה.
הקצר בצד המשני אינו משפיע על הצד הראשוני.
בנוסף, אחד הצדדים של הסליל המשני תמיד מוארק - כך המתח מיוצב תמיד לאדמה (בניגוד למצב של מתח צף), והשנאי מוגן גם ממצב של קצר בין הצד הראשוני למשני.
רמת הדיוק של שנאי זרם, כלומר סטיית הזרם המשני מהיחס הנקוב של השנאי, נעה בין 0.1% ל-20% בתלות בייעודו של השנאי.
לשנאים שייעודם הפעלה של מערכות הגנה בזמן קצר לא נדרשת רמת דיוק גבוהה, ואילו שנאים שנועדו למניית אנרגיה לצורך תשלום נדרשת רמת דיוק גבוהה.
שנאי זרם מסווגים על פי יחס ההמרה שלהם.
הצד המשני מוגדר על פי הזרם שיזרום כאשר בצד הראשוני זורם הזרם המרבי האפשרי.
הערכים המקובלים הם 5 אמפר (הנפוץ ביותר), 2 אמפר ו-1 אמפר.
למשל, כאשר בצד הראשוני של שנאי 1000/5 יזרום זרם של 600 אמפר, בצידו המשני יזרום זרם של 3 אמפר.
כאמור לעיל, שנאי זרם נבדלים זה מזה גם בדיוק המדידה שלהם.
שנאי זרם ברמת דיוק 0.1% משמשים לבדיקות מעבדה הדורשות דיוק גבוה מאוד.
רמת דיוק של 0.2%-0.5% משמשת בשנאים למניית אנרגיה.
שנאי זרם ברמת דיוק של 1% ומעלה משמשים לפיקוד על הגנות במערכות החשמל.
סיווג נוסף של שנאים הוא לשנאים המודדים זרם על מופע אחד, ושנאים המודדים בו זמנית זרם על כל שלושת המופעים, שנקראים "שנאי מסכם".
משמרת שלישית הייתה סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת פשע שנוצרה על ידי ג'ון וולס ואדוארד אלן ברנרו.
הסדרה שודרה ברשת NBC מ-23 בספטמבר 1999 ועד 6 במאי 2005, עם 132 פרקים על פני שש עונות.
התוכנית מתרחשת בעיר ניו יורק, וצולמה שם.
קווי העלילה מתרכזים בחייהם של שוטרים במשטרת ניו יורק (NYPD) וצוות הכבאים ואנשי שירותי רפואת החירום (EMS) במחלקת הכבאות של העיר ניו יורק (FDNY), כולם עובדים באותו מתחם בדיוני במהלך המשמרת של השעה 15:00 עד 23:00 הידועה גם בשם "המשמרת השלישית".
לאחר פיגועי 11 בספטמבר ב-2001 החלה העונה שלישית בפרק "במילים שלהם", ששודרה ב-15 באוקטובר 2001, והציג ראיונות עם חברי NYPD ו-FDNY אמיתיים שהיו בצוות התגובה לפיגועים.
הפרק לאחר מכן נקרא "העשירי בספטמבר".
הסדרה עקבה אחר מעלליה של קבוצת שוטרים, כבאים ופרמדיקים במחוז הפיקטיבי NYPD 55th ותחנת כיבוי האש FDNY Squad 55/Ladder 100/Batalion 24, שהמשמרות שלהם נפלו בין 15:00 ל-23:00, "המשמרת השלישית".
המתחם ותחנת הכיבוי מוקמו בפינה הבדיונית של שדרות קינג ורחוב ארתור; מכאן הכינוי "קמלוט".
צילומי חוץ/פנים של המחוז ה-55 ותחנת כיבוי האש צולמו בלונג איילנד סיטי, קווינס, אם כי נראה ששניהם בתוכנית ממוקמים איפשהו בין הברונקס, למרכז העיר ואינווד במנהטן.
הסדרה הצליחה להציג באותה תוכנית את כל שלושת גופי החירום של ניו יורק.
למרות שהיא זכתה לשבחים רבים ובסופו של דבר זכתה בפרס על ההצגה הרגשית והכנה של פיגועי 11 בספטמבר והשלכותיהם, הסדרה ספגה גם ביקורת בחוגים מסוימים על אלימות מפורטת ביותר, ושפה גסה נרחבת (בסטנדרטים של רשת).
התוכנית נוצרה, הופקה ונכתבה על ידי ג'ון וולס ואדוארד אלן ברנרו.
שיר הנושא של התוכנית היה "Keep Hope Alive" של The Crystal Method, למעט פרק הפיילוט, כאשר "Right Here, Right Now" של "פאטבוי סלים" הושמע במהלך כותרות הפתיחה.
באביב 2005 החליטה NBC לא לחדש את הסדרה, מה שהפך את העונה השישית לעונה האחרונה שלה.
פרק סיום הסדרה, "להתראות לקמלוט", שודר בארצות הברית ביום שישי, 6 במאי 2005. כמה עיתונים גדולים, כולל "הניו יורק טיימס" ו"הברגן רקורד", ציינו אותה מאז כתוכנית טלוויזיה שבוטלה מוקדם מדי.
הסדרה מורכבת משש עונות עם סך של 132 פרקים, שהופקו ושודרו מ-23 בספטמבר 1999 ועד 6 במאי 2005.
"Unleashed" – יוקאס ובוסקו עוזרים לד"ר סוזן לואיס למצוא את אחותה המכורה לסמים ואת אחייניתה, שנעלמה.
הסיפור מתחיל בסדרה "ER" בפרק "אחים ואחיות".
"In the Family Way" – חייל עריק שנעצר בגין שוד של חנות תכשיטים שהסתיימה במות חברו של סאלי נדבק בנגיף שמתחיל להתפשט.
הסיפור מסתיים ב"חקירה רפואית" בפרק "חצי חיים".
ג'ון וולס רצה לעשות תוכנית על פרמדיקים במשך זמן מה בעקבות עבודתו על "ER", אבל לא חשב שיש לו מספיק חומר כדי ליצור תוכנית כזו.
אד ברנרו, שוטר לשעבר בשיקגו, רצה לעשות דרמה משטרתית על סמך חוויותיו שלו.
השניים עבדו יחד בתוכנית קצרת הימים "טריניטי" ולאחר שהתוכנית בוטלה, פנה וולס לברנרו והם החלו ליצור את התוכנית ביחד.
במקור הייתה התוכנית אמורה לעקוב רק אחרי המשטרה והפרמדיקים, אך דמותו של הכבאי ג'ימי דוהרטי צורפה לתוכנית לאחר שאדי סיבריאן עבר אודישן לתפקיד בוסקו, אותו הפסיד לטובת לג'ייסון ווילס, אך בשל מראהו החליטו המפיקים להכניס את סיבריאן לתוכנית כדמות חדשה.
ברנרו העיר כי אין להם כבאים, וכך נוספו גם הם לסדרה.
לפי העונה שבה הם שיחקו:
משמשים מיובשים הם פרי מיובש של עץ המשמש.
כאשר הפרי המיועד לייבוש מטופל בגופרית דו-חמצנית (SO₂), הצבע הכתום של הפרי מובלט.
פרי אורגני שאינו מטופל באדי גופרית הוא בצבע כהה יותר ובעל מרקם גס יותר.
בדרך כלל, ככל שהצבע בהיר יותר, כך תכולת SO2 גבוהה יותר.
משמשים תורבתו במרכז אסיה מאז העת העתיקה, והמיובשים היו מצרך חשוב בדרך המשי.
הם יכולים להיות מועברים למרחקים עצומים בשל חיי המדף הארוכים שלהם.
לפני המאה ה-20, הם היו בכל מקום באימפריה הרוסית באימפריה העות'מאנית, והפרסית.
בתקופה האחרונה, קליפורניה הייתה היצרנית הגדולה ביותר, לפני שמקום ראשון זה נכבש על ידי טורקיה, שבה כ-95% מייצור המשמש היבש מסופק על ידי מחוז מלטיה.
משמשים קטנים מיובשים בדרך כלל בשלמותם.
זנים גדולים יותר מיובשים בחצאים, ללא הגוגואים.
במדינות ברית המועצות לשעבר, הראשונים ידועים כ-uryuk (урюк), ומשמשים בעיקר להכנת לפתנים, והאחרונים כ-kuraga (курага).
זנים ים תיכוניים או טורקיים של משמשים מיובשים בדרך כלל בשלמותם ולאחר מכן מגולענים, ואילו זני קליפורניה נחתכים לחצי ומגולענים לפני הייבוש.
מזונות אתניים המבוססים על משמש מיובש כוללים qubani ka metha בהודו וצ'אמוי במקסיקו.
משמשים מיובשים הם מקור חשוב לקרוטנואידים (ויטמין A) ואשלגן.
בשל היחס הגבוה בין סיבים לנפח, הם משמשים לפעמים כדי להקל על עצירות או לגרום לשלשול.
למשמשים מיובשים בדרך כלל אין תוספת סוכר ויש להם מדד גליקמי נמוך.
שיעור הלחות המרבי המותר בטורקיה לאחר הייבוש הוא 25%.
משנות את הכללים הוא סרט דרמה–קומדיה צרפתי משנת 2024 בבימויו של נסים שיקאוי.
הסרט עוסק בנשים שנמנות עם הקבוצות החלשות בחברה, העובדות קשה למחייתן, חלקן מהגרות שמתמודדות עם בירוקרטיה וקשיים משפחתיים וחברתיים שונים.
הן עובדות כחדרניות במלון יוקרתי בפריז, נאבקות בתנאי העסקתן הקשים ובעיקר מרגישות שקופות, בלתי נראות.
זהו סרטו העלילתי השני של שיקאוי.
אווה (ויקי גילומה של לוסי צ'ארלס־אלפרד), צעירה שמצטרפת לצוות החדרניות במלון פאלאס היוקרתי בפריז, מתוודעת לקשיים בתפקיד החיוני של אחזקה וניקיון, ולחוסר זכויותיהן בעקבות העסקה על ידי קבלני משנה.
יחד עם שאר העובדות הן מחליטות להתקומם כדי לשפר את תנאי העסקתם.
לקראת קיום שבוע אופנה יוקרתי במלון – הן מחליטות לערוך תצוגת אופנה אלטרנטיבית בחזית הבניין, שסוחף קהל רב, ומביא להצלחתן בהשגת משא ומתן.
הסרט מבוסס על שביתה אמיתית של חדרניות במלון איביס באזור בטינול בפריז, שנמשכה 22 חודשים והביאה לשיפור תנאי העבודה.
ההשראה לחיבור לסיפור הגיעה מבעלת הפרויקטים אליס לבאדי וגם מקרובת משפחה של הבמאי, שעסקה במקצוע עוזרת הבית במחוזות פריז.
כמה מהחדרניות שהובילו את המחאות מופיעות בסרט בעצמן.
הצילומים התקיימו, בין היתר, במלון בריסטול בפריז.
בשיחה עם הבמאי: "מקור ההשראה היה הסצנה בטיטניק, שבה הדמות של לאונרדו דיקפריו, ג'ק, שמתאכסן במחלקה השלישית, מוזמן לחדר האוכל במחלקה הראשונה ונתקל בזוהר והפאר.
הסצנה הזו מייצגת עבורי את ההלם שחווה אווה – הגיבורה שלנו – כשהיא רואה לראשונה את הסוויטה שעליה לנקות." זהו בעצם רגע של "מפגש חזיתי" בין המעמדות – ומבחינתו של שיקאוי, יש פה פריזמה רגשית וחזותית להבנת הפערים שאותן נשים חוות בכל יום.
שיקאוי בחר בטון אופטימי והומוריסטי, מתוך האמונה שהשירה והריקוד היו חלק מרכזי בשמירה על מורל השובתות אף כי עיקר הסרט עוסק במצב הסוציאלי הקשה של העובדות.
בימוי: נסים שיקאוי (Nessim-Chikhaoui); תסריט: נסים שיקאוי והלן פייר (Hélène Fillières); שחקנים: לוסי צ'ארלס־אלפרד – אווה; קורין מסירו – סימון; מארי־שונה קונדה – סאפיאטו; סלימטה קאמטה – ויולט; מימונה גויה – איסטה (Aïssata) הפקה: אליס לבאדי (Alice Labadie) מתייה טארוט (Matthieu Tarot); צילום: ז'אן־מארק פברה.
הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל מונבונו: 13 במרץ 2024; הפצה כללית בצרפת: 1 במאי 2024. בישראל: הוצגה בתיאטרון ירושלים, הפצה בישראל: רד קייפ.
אורך הסרט: 87 דקות, שפת הסרט: צרפתית, תרגום עברית ואנגלית.
מִשׁפָּחָה היא מוסד חברתי המאגד יחידים בעלי קשרי שארות לקבוצה שיתופית הדוקה.
במשמעות הנפוצה של מושג זה משפחה נוצרת על ידי זוג אנשים אשר נישאים זה לזה, וכוללת גם את ילדיהם.
המשפחה כוללת שני אנשים או יותר הקשורים בקשרי נישואים, לידה או אימוץ וחיים יחד.
בהרבה חברות ותרבויות ובעיקר בעולם המערבי משפחה נוצרת גם ללא קשר רשמי של נישואים, כאשר בני הזוג הופכים לידועים בציבור, אך בחברות מסוימות ובעיקר דתיות לא מכירים בזה.
במקורו, המושג משפחה מייצג קבוצה של בני אדם שיש להם קרבת אבות.
בספרות האנתרופולוגית מצוין כי לא נמצאו עדויות לקיומה של חברה כלשהי בה לא היה קיים מוסד משק הבית.
האנתרופולוג צ'ארלס ויניק מגדיר משפחה כמוסד מפתח שמכיל אישה אחת או יותר שגרה עם גבר אחד או יותר ועם ילדיהם.
מגורים משותפים ושיתוף פעולה כלכלי משויכים בדרך כלל למשפחה.
לדבריו המשפחה ממלאת פונקציות כלכליות, חברתיות ופונקציה של רבייה, כאשר פונקציות הרבייה של המשפחה היו לעיתים משניות לפונקציות החברתיות והכלכליות שלה.
ג'ורג' מרדוק , שחי ופעל לפני ויניק, מציין ארבע פונקציות עיקריות למשפחה שהן: מין, הולדה, חינוך וצבירת נכסים.
מדגיש את המשפחה כמוסד המעניק סוציאליזציה והיותה סוכן בהנצחת המסורת החברתית.
כיוון שפונקציות החינוך והסוציאליזציה כלולות בתוך ההגדרה הכוללת של פונקציות חברתיות, וצבירת נכסים או חסכנות היא חלק מהפונקציות הכלכליות להגדרתו של ויניק.
שתי הגדרות אלו הן פונקציונליסטיות – הן מגדירות את המשפחה על פי התפקידים שהיא ממלאת, ולא עוסקות בשאלת יחסי הכוח במשפחה.
כמו כן, הגדרה זו אינה מצליחה להכיל את המגוון המלא של המשפחות הקיימות בחברה.
בין השאר היא אינה מכילה משפחות זוגיות, משפחות בהן ההורים הם בני אותו המין, ומשפחות חד הוריות.
כמו כן, הגדרות אלו הן מהותניות.
באנתרופולוגיה בת ימינו רבים טוענים שאין לחפש הגדרה למשפחה.
לעיתים רבות קיימת ההתערבות של החברה החיצונית למשפחה במבנה התא המשפחתי, אשר נועדה ברוב המקרים להשפיע על צורתו והיקפו, ולא לבטל את קיומו.
התערבות זו, בצורות רבות (דת, מסורת, חינוך, מבנה כלכלי חיצוני, משפט וכך הלאה), הופכת את המשפחה למוסד הנתון לעיצוב היסטורי.
במרוצת המאה ה-20 ניתנה למושג "משפחה" משמעות רחבה יותר בחברה המערבית, לפיה "יחידה משפחתית" היא קבוצה חברתית של שני אנשים או יותר המזהים את עצמם כקשורים זה לזה.
לרוב על ידי קשר דם, נישואין או אימוץ וחיים ביחד ביחסי קרבה ואף תלות הדדית.
בעקבות תהליכי המודרניזציה שהתרחשו בתחילה במדינות המערב, ואחר כך בכל רחבי העולם, עבר מוסד המשפחה שינויים גדולים.
השינוי המרכזי שניכר היה המעבר ממשפחה בעלת מאפיינים מסורתיים למשפחה בעלת מאפיינים מודרניים.
ניתן להבחין בין שלושה סוגי משפחות: משפחה מסורתית, משפחה מודרנית ומשפחה פוסט מודרנית.
מדובר בהבדלים על פני רצף ולא בחלוקה דיכוטומית, כלומר בימינו יש ביטוי לדגמים שונים של משפחות בחברות שונות.
התאוריה הפונקציונליסטית בוחנת את המשפחה על פי המשימות החיוניות שהיא ממלאת למען החברה הרחבה יותר.
על פי תפיסה זו, המשפחה פועלת כ"עמוד השדרה של החברה" וכיחידה הבסיסית של המבנה החברתי.
ילודה ביולוגית, הדרושה לכל חברות כדי להנציח את עצמן.
טיפוח וחיברות, במיוחד במהלך השנים הראשונות לחיים של ילדים.
הגנה על חסרי-אונים, כגון ילדים, חולים, רפי שכל וקשישים.
מפאת התלות הארוכה של תינוקות במבוגרים, חשוב במיוחד שיהיו לכל החברות נורמות תרבותיות שיעצבו צורות משפחה יציבות באופן יחסי, שיעזרו להבטיח הגנה לילדים.
מכאן שמעטות החברות המעודדות לידה מחוץ לנישואין.
חברות רבות מתייגות ילד שנולד מחוץ לנישואין כ"ילד בלתי חוקי".
(המילה הלטינית מטרימוניה, "נישואין", פירושה "התנאי לאימהות").
הצבה מעמדית – הילדים רוכשים בדרך כלל את המעמד של הוריהם וקרובי המשפחה שלהם.
זיהוי קונפליקטים בתוך המשפחה וקונפליקטים בין המשפחה לחברה.
הכרת הערכים הסותרים בתרבות לגבי משפחה.
הכרת הדרכים שהמשפחה מתפקדת בהן כדי ליצור מחדש חוסר שוויון חברתי בין גברים ונשים.
זיהוי בעיות וקונפליקטים האופייניים לשלבים שונים במחזור חיי משפחה.
כמו הגישה הפונקציונלית, אנשי גישת הקונפליקט רואים את המשפחה כגורם מרכזי בפעולתה של החברה, אך הם אינם חוקרים את כלל השפעתו של המבנה המשפחתי על החברה אלא מתמקדים בחלקו להנצחת אי השוויון החברתי בעיקר בין נשים לגברים.
יסוד המשפחה הוא בקשר, מיני או רומנטי באופיו, בין שני בני זוג, ובמקרים אחרים אף יותר משניים.
לרוב מעוגן קשר זה בהסכם המכונה נישואים.
ביטולו של קשר זה מכונה גירושין, והוא נחשב לרוב לפירוק המשפחה.
קיימים קשרים דומים שאינם נישואים, כדוגמת פילגש – אשה אשר כפופה לאב המשפחה ומקיימת עמו יחסים מיניים, אך מעמדה פחות משל אשתו הרשמית.
היסוד השני עליו בנויה המשפחה הוא קשר דם – כל קשר תורשתי קרוב נחשב לקשר משפחתי.
בכלל זה מצויים יחס של צאצאים-הורה, קשר אחים, קשרים בין אנשים בעלי אבות קדמונים מוקדמים משותפים ושילוב של יחסים אלו.
משפחה מורחבת – בית אב, הוא המעגל משפחתי הכולל את המשפחה הגרעינית (ההורים וילדיהם הלא-נשואים) וכן את הצאצאים הנשואים עם משפחותיהם, סבים וסבתות וקרובים רחוקים יותר.
מלבד אלו, קיימים קשרים משפחתיים משניים, המוגדרים אך ורק על בסיס יחס חברתי (ולא ביולוגי).
בכלל זה עשויים להיכלל משרתים, חיות מחמד, רכוש משפחתי ועוד.
היחס בין גורמים אלו יוצרים חלוקת תפקידים במשפחה.
קיימים שני סוגים עיקריים של דפוסי משפחה – תא משפחתי ושבט.
במשפחות קטנות, המובדלות באופן ברור יחסית מהסביבה, מתקיים תא משפחתי – תפקוד משפחתי כיחידה חברתית קטנה, אינטימית, ועצמאית באופן יחסי.
משפחה גרעינית – קבוצה חברתית המורכבת מהורה אחד או שני הורים, וילדיהם התלויים בהם.
דפוס משפחתי זה נפוץ יותר בחברות מודרניות.
משפחה זוגית – מקרה פרטי של משפחה גרעינית הוא משפחה זוגית: משפחה אשר כוללת זוג ללא ילדים.
דפוס משפחתי זה נפוץ כדפוס זמני במרבית התרבויות בהן מקובלת זוגיות, בין בנישואין ובין ללא נישואין, כאשר זוגיות זו קודמת להבאת הילדים.
משפחה חד-הורית - במשפחה עם שני הורים מתחלק חינוך הילדים בין ההורים וכך גם נטל הפרנסה.
בעוד שבמשפחה חד-הורית אין חלוקת נטל בחינוך ובדוגמה הניתנת לילדים.
כמו כן, כל נטל הפרנסה והחינוך מוטל על כתפי ההורה היחיד (לרוב אם יחידה), כאשר ההורה השני אינו בנמצא.
משפחה חד-הורית מבחירה - משיקולים אינדיבידואליים או בחברות בהן אבהות ביולוגית אינה מקובלת וגברים מגדלים את ילדי אחיותיהם.
משפחה חד-הורית שלא מבחירה - מלכתחילה או לאחר תקופה עם שני הורים - כאשר אחד מבני הזוג נפטר, או כאשר בני הזוג מתגרשים או נפרדים.
בשנת 2014 הוחלף המונח בחוק הישראלי למונח "משפחה שבראשה הורה עצמאי".
המונח החוקי מוגדר בצורה שונה מהמונח הסוציאלי.
משפחה מורחבת – קבוצה חברתית המורכבת מהורה אחד או יותר וקרובי משפחה נוספים, משפחות מסוג זה כוללות לעיתים קרובות דורות אחדים, למשל יחידה משפחתית המורכבת משלושה דורות: האם, האב, ילדיהם הלא נשואים, אחד או יותר מהבנים הנשואים ונשותיהם וילדיהם.
דבר זה מעלה את הדומיננטיות של התפקיד הרגשי והחברתי של חיות מחמד, אשר לעיתים אף נחשבת כחברת משפחה לכל דבר.
שבט הוא מוסד חברתי רחב ממשפחה, המכיל בדרך כלל משפחה יותר מורחבת בתוכו.
שבטים נפוצים בעיקר בחברות לא-מודרניות, ועשויים להיות מחולקים או לא-מחולקים לתאים משפחתיים בתוכם.
שֵׁבֶט הוא ארגון חברתי-פוליטי, המאורגן על בסיס "קלאנים" או "ליניאג'ים" או קבוצות גיל, או התאגדויות שונות המהוות גורם המאחד את סך פרטי השבט.
השבט מהווה קבוצה של קהילות עצמאיות, בעלות תרבות ושפה משותפות, אשר שוכנות באותה יחידה גאוגרפית.
חלוקת תפקידים במשפחה מתארת את הדיפרנציאציה התפקודית בתוך המשפחה.
לרוב היא חלק בלתי נפרד של המסורת, ומהווה חלק מהמבנה החברתי הקיים, המחנך ותומך בחלוקת התפקידים המקובלת.
מרבית החברות המערביות המודרניות שואפות למתן אותה ולהשיג שוויון מלא ככל האפשר בין המינים.
משפחה פטריארכלית היא משפחה בה חלוקת התפקידים נותנת סמכות לאב-המשפחה.
סמכות זו נתמכת על ידי הנורמות החברתיות ולעיתים אף על ידי המוסדות הרשמיים.
משפחה מטריארכלית היא משפחה בה חלוקת התפקידים נותנת סמכות לאם-המשפחה.
המטריארכיה שונה ממצב של שושלת מטריליניארית, שבה שמו של הצאצא נקבע על פי אמו ולא על פי אביו.
כמו כן, אין מדובר במשפחות שבהן הסמכות האמהית היא הדומיננטית ביחסים הביתיים, כשבן הזוג עובר לגור עם משפחתה של בת זוגו לאחר נישואיהם.
המטריארכיה אינה בהכרח שילוב של שני הפקטורים האלו.
מרבית החברות המטריליניאריות הן פטריארכליות והסמכות עוברת מחותן לחתן.
פטרילינארי – הילדים משתייכים לקבוצת השארות של האב – למשל, ייחוס העברת הדת לצאצאים באסלאם.
מטריליניארי – הילדים משתייכים לקבוצת השארות של האם – למשל, ייחוס העברת הדת לצאצאים ביהדות.
ביליניארית – הילדים משתייכים לקבוצות השארות הן של האם והן של האב.
פטרילוקלי – מגורים על פי מקום מגורי האב
מטרילוקלי – מגורים על פי מקום מגורי האם
ניאולוקלי – מגורי הזוג נפרדים ממקום מגורי משפחות המוצא שלהם
בשנה זו, כללה המשפחה הישראלית בממוצע 3.73 נפשות.
בשנת 2019 כמחצית מהמשפחות הורכבו מזוג הורים וילד אחד לפחות.
אחוז הילדים בישראל שהתגוררו עם שני הורים בשנת 2019 (92%) גבוה מזה הקיים במרבית מדינות ה-OECD.
בראש כ-88% מהן עמדה אישה.
בשנת 2008 היו בישראל כ-22,000 משפחות משולבות בהן לפחות ילד אחד אינו משותף לשני בני הזוג.
משפחות אלה היוו כ-2.8% מהמשפחות עם ילדים בשנה זו.
בשנת 2020 כמחצית מהמשפחות מורכבות מזוג הורים ולפחות ילד אחד עד גיל 17. אחוז הזוגות ללא ילדים במשפחות היהודיות (כ-29%) גבוה מהאחוז במשפחות הערביות (כ-10%).
כ-2.87 מיליון ילדים עד גיל 17 מתגוררים במשפחות.
מרביתם התגוררו עם שני ההורים (כ-91%), והיתר התגוררו עם הורה אחד בלבד.
הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מגדירה משפחה גרעינית כשני אנשים או יותר החולקים משק בית אחד וקשורים זה לזה כבעל ואישה, כזוג ללא נישואין או כהורה וילד.
בישראל קיימים מקרים של העדפת המשפחה:
עד לכניסתו לתוקף של חוק ביטוח בריאות ממלכתי בשנת 1995, התשלום בעד חברות בקופת חולים ששילמו בני זוג נשואים היה נמוך מזה ששילמו שני יחידים.
לפי חוק הביטוח הלאומי, עקרת בית (אישה נשואה, לרבות ידועה בציבור שאין לה הכנסה מעבודה) פטורה מדמי ביטוח לאומי וביטוח בריאות.
בתוכנית "מחיר למשתכן" זכאים להשתתף זוגות נשואים (לרבות ידועים בציבור) ללא הגבלת גיל (לאחרים נדרשת עמידה בתנאי גיל ותנאים נוספים) והורים עצמאים (חד-הוריים) עם ילד אחד לפחות, הנמצא בהחזקתו וטרם מלאו לו 21.
מַשְׁעֵן הוא מושב במישור החוף הדרומי, ליד העיר אשקלון, המשתייך למועצה אזורית חוף אשקלון.
שמו של היישוב לקוח מפסוק בספר ישעיהו: ().
היישוב הוקם בשנת 1949 על ידי עולים מתימן.
בראשית ימיו שוכנו המתיישבים באוהלים בסמוך למחנה הקבע, ונשכרו כעובדים לצורך בניית בתיהם.
המושב אוכלס על ידי עולי תימן שעד היום מהווים רוב מוחלט של בעלי המשקים.
בשנים הראשונות כל חברי המושב עסקו בחקלאות וגידלו סלק סוכר ירקות, והחזיקו רפת עם מספר פרות.
גם כיום, באופן יחסי קיים מספר לא קטן של חקלאים, מרביתם מגדלים ירקות בשטחים פתוחים ובחממות.
מספר חקלאים מגדלים ורדים בחממות.
במושב נותרו שישה משקי רפת בינוניים ביחס למשק משפחתי, ושני משקי פיטום גדולים.
בשנים האחרונות מעגל האוכלוסייה התרחב עם פיתוחה של שכונת ההרחבה במושב.
נכון לשנת 2007 נמכרו מרבית המגרשים לבני הדור השני, והיתרה לרוכשים מחוץ למושב.
במשען 84 משקים חקלאיים, 96 מגרשים בהרחבה הקהילתית, ו-16 בתים מקצועיים.
כך שתוך מספר שנים תמנה אוכלוסיית המושב כ-900 תושבים.
נכון ל-2020 מתגוררים במושב למעלה מ-1,000 תושבים.
משפחה הוא שבועון חרדי היוצא לאור מאז דצמבר 1987.
החל משנת 2004 יוצא העיתון גם בשפה האנגלית בתפוצה של 50,000 עותקים.
מדי שבוע מופץ העיתון בארבעה חלקים: חדשות, מגזין, מגזין נשים בשם "בתוך המשפחה" ומגזין ילדים.
אחת לחודש מצורפים לעיתון גם מוסף תורני בשם 'קולמוס', ומוסף קולינרי תחת השם 'טעימות"
לפי סקר TGI מ-2016 הוא השבועון החרדי וגיליון סוף השבוע החרדי הנפוצים ביותר בישראל.
העיתון נוסד בדצמבר 1987 (טבת תשמ"ח) על ידי אשר צוקרמן, שפרש מיום השישי ושימש כעורכו הראשון.
צוקרמן צירף עמו כמשקיע את יהודה פלאי שהפך לבעל השליטה בעיתון.
תחילה יצא העיתון כירחון ונקרא "משפחה: ירחון הבית היהודי".
מאוחר יותר הפך לשבועון בשם "השבוע של משפחה".
בטבת תשנ"ג עזב צוקרמן את העיתון, כאשר גיליון אחד הופק במקביל הן על ידי המערכת בבעלות פלאי והן בהוצאת צוקרמן.
שבוע לאחר מכן הופיעה מהדורתו של צוקרמן בשם "השבוע", שהפך לכל השבוע ואחר כך לשעה טובה.
לאור זאת, הוא השבועון החרדי וגיליון סוף השבוע החרדי הנפוצים ביותר בישראל, ירחון "טעימות" שיוצא אף הוא על ידי משפחה, זוכה על פי סקר זה ל-6.7% חשיפה.
העיתון נמצא בבעלות אלי פלאי.
בשנים 2011–2013 הוציא "משפחה" חינמון שחולק באמצע השבוע, אך הוצאתו הופסקה בעקבות לחץ מצד מערכת עיתון יתד נאמן שאף הוא מוציא מהדורה חינמית באמצע שבוע.
באוקטובר 2019 עורר השבועון סערה כאשר פרסם מעין ריאיון עם ראש "המוסד", יוסי כהן, ובו התבטאויות בנושאי ביטחון ופוליטיקה.
בספטמבר 2020 פורסמו בחדשות 12 הקלטות מתוך ריאיון שנתן אביחי מנדלבליט למגזין החג של עיתון "משפחה" לעיתונאי ישראל יוסקוביץ.
ובהם התבטאויות בתיקי ראש הממשלה בנימין נתניהו שעוררו סערה.
בדצמבר 2025 התראיין הרב אהרן טייטלבוים, האדמו"ר מסאטמר, לעורך העיתון אריה ארליך על רקע משבר גיוס חרדים לצה"ל.
הראיון נחשב לחריג, מכיוון שהאדמו"ר אינו נוהג להתראיין לעיתונות, ובוודאי לא לעיתונות בישראל.
השבועון מופץ בנקודות מכירה בישראל ומחוץ לה, וכן למנויים.
חדשות משפחה – כתבות חדשותיות, תחקירים, טורים פובליציסטים מבכירי העיתונאים החרדים ומוסף כלכלי – בעריכת ישראל יוסקוביץ.
בתוך המשפחה – מוסף נשים העוסק בנושאי הורות, בריאות, אופנה ומתכונים בעריכתה של חנה אפיק.
ילדים – עיתון הפונה לשכבת הגילאים 8-16 בעריכת דבורה נויגרשל.
מגזין משפחה – כתבות עומק, ראיונות, תחקירים, נושאי החדשות בהרחבה וטורים אישיים.
קולמוס – ירחון תורני, בעריכת ישראל אלתר גרובייס, בעבר נערך הירחון על ידי הרב אפרים זלמן גלינסקי.
טעימות – מגזין לענייני אוכל ומתכונים (למנויים בלבד; ניתן לרכישה בנפרד בחנויות) היוצא בחגים.
בריא יותר – מגזין בריאות היוצא אחת לרבעון.
נעורים – לצעירים, היוצא בחגים.
מוספי השבועון מופיעים בפורמט מגזין על גבי נייר כרומו, למעט "חדשות משפחה" המופיע על נייר עיתון בפורמט טבלואיד.
מעת לעת מוציא העיתון מוספים בנושאי דיור, נישואים, תינוקות ועוד.
במקביל לגרסה העברית של העיתון קיימת גם גרסה באנגלית.
בספטמבר 2017 העיתון החל לפרסם גרסה בספרדית.
החל משנת 2021 החל העיתון בהוצאת פודקאסטים, בשלל נושאים ביניהם פוליטיקה, היסטוריה, חינוך, מוזיקה, יהדות, ביטחון כלכלה, נפש ועוד.
נכון ל-1 בספטמבר 2023 יצאו לאור 34 סדרות הכוללים קרוב ל-240 פרקים.
לשבועון ועדה רוחנית בראשות הרב מנחם כהן, וחברים בה הרב אליהו גוט והרב אפרים זלמן גלינסקי.
מערכת העיתון רואה כמנהיגה הרוחני את הרב אשר וייס, אליו היא פונה להכרעות מורכבות (דוגמת הביקורת על השבועון ב-2010).
הוועדה מבקרת את תוכני העיתון מבחינה דתית ורעיונית.
להבדיל מהעיתונים המפלגתיים, פונה השבועון לכל הזרמים החרדיים.
כמו בעיתונים חרדיים אחרים, בעיתון לא מתפרסמות תמונות של בנות ונשים מעל גיל 3. לעיתים מטושטשות או מוסרות דמויות נשיות המופיעות בתמונה.
לדוגמה, בתמונת חדר המצב בבית הלבן הוסרה הילרי קלינטון בוויקיליקס פורסם שהיא התלוננה על כך, בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 פורסמה תמונתה בצורה מחושמלת מה שהיווה תקדים.
ככתב עת בלתי מפלגתי מרבה "משפחה" לבקר את העסקנים והפוליטיקאים החרדיים.
סגנונו של השבועון פתוח יחסית לשאר העיתונים החרדים.
בשונה מהעיתונות החרדית השמרנית, "משפחה" נותן במה למגוון דעות ובכלל זה של אישים שאינם מהמגזר החרדי, ובהם רבנים ואנשי ציבור מן המחנה הדתי לאומי.
בשנת 2014, במהלך מבצע צוק איתן, פרסם העיתון את תמונות הנופלים, לצד מילות הערכה אישיות.
רבנים חרדים, בעיקר מהמגזר הליטאי, הביעו את התנגדותם לקו הפתוח של השבועונים החרדים, ובראשם "משפחה".
בין השאר טענו כי "משפחה" מעודד השכלה, הכשרה מקצועית והשתלבות אברכים במעגל העבודה.
בגיליון חג הסוכות תשע"א (2010) יצא "משפחה" במוסף מיוחד שהוקדש לנושא ההשכלה והתעסוקה בציבור החרדי.
בעקבות זאת פרסם העיתון יתד נאמן מאמרים חריפים בגנות "משפחה" ופורסם קול קורא של רבנים ומחנכים האוסר את קריאת העיתון.
בגיליון חג הפסח תשע"א (2011) פורסמה כתבה נרחבת על הרב נסים קרליץ ובה ריאיון לא־רשמי עמו, צעד שניתן היה לפרשו כמתן לגיטימציה מצדו לעיתון.
זמן קצר לאחר מכן פרסם יתד נאמן מכתב של הרב קרליץ שבו הוא יוצא נגד השבועונים – תוך אזכור שמו של "משפחה" – "המסלפים ומטשטשים את השקפת תורתנו הקדושה שקיבלו מרבותינו, וחלילה להכניס עיתונים מסוג זה לבית".
למכתבו צורף גילוי דעת נוסף של רבנים וראשי ישיבות.
בעקבות כך נפגשו ראשי השבועון עם הרב קרליץ ובפגישה הם העלו יוזמה להקמת ועדת פיקוח רוחנית על העיתון שתהיה מקובלת על הרב קרליץ.
למרות זאת, כעבור זמן קצר פורסם שוב ביתד נאמן וכן ביומון המבשר מכתבו של הרב קרליץ, ועליו נוספו חתימותיהם של הרב יוסף שלום אלישיב והרב חיים קנייבסקי.
בתגובה פרסם יתד נאמן מכתב נוסף בכתב ידו של הרב קרליץ, האומר כי מעולם לא השתנתה דעתו על "חובת ההתרחקות מעיתון משפחה ושאר השבועונים למיניהם".
לטענת גורמים המזוהים עם השבועונים, בין סיבות המאבק נגדם כלולה גם התחרות הכלכלית בין העיתונים לשבועונים.
בדצמבר 2011 החל "משפחה" בהפצת חינמון חדש, והדבר הגביר את המאבק נגדו.
בריכוזים החרדיים התפרסמו פסקי הלכה של הרבנים קרליץ וקנייבסקי המתירים לסלק את העיתון מתיבות הדואר של אחרים, בנימוק כי "אין בזה גזילה אלא הצלת הרבים, ואדרבה צריך להכיר טובה למי שמוציא אותם ומשליכם, והווי כמסלק נזק מחברו", ו"הוא בכלל 'ובערת הרע מקרבך'".
כמו כן פרסמו כחמישים רבני שכונות וקהילות כרוז ובו מזהירים מפני הפצת החינמון בשכונות החרדיות.
כעבור זמן כמה מהרבנים ביקשו במכתב ליתד נאמן שלא לעשות שימוש בחתימתם, עד לבירור העניין אצל הרב יהודה סילמן, וכמה מהם טענו כי חתימתם זויפה.
בסוף אותו חודש פורסם גילוי דעת של הרב אלישיב, אשר לראשונה יצא במכתב-יחיד כנגד "משפחה": .
שני רבני שכונות שחתימתם הופיעה בגילוי דעת נגד השבועון פרסמו כי מדובר בזיוף.
בתגובה כינסו חברי המערכת וחברי הוועדה הרוחנית אספה במעונו של הרב אשר וייס, שבה הביע תמיכה בעיתון.
עורך החדשות וכתב מדיני: ישראל יוסקוביץ
עורך משנה ועורך המוסף קולמוס: ישראל אלתר גרובייס
כתב פוליטי: קובי בורנשטיין, שלומי גיל
טור אישי (הסוגר את המגזין): דוד דמן (פובליציסט חרדי מפורסם ומוותיקי העיתון, המפרסם מעת לעת טורי דעה גם באתר 'הארץ' וב'גלובס').
מַשְׁנֵק (וכן: צ'וֹק, נטל) הוא רכיב במעגלים חשמליים המשמש בעיקר לתפעול נורות חשמליות מקבוצת נורות הפריקה.
תפקידו העיקרי של המשנק הוא יצירת תנאים מתאימים להפעלת נורות פריקה – נורות המתאפיינות באי-יציבות מובנית ולכן לא ניתנות בדרך כלל להפעלה ישירה ממתח הרשת.
המשנק משמש כרכיב המייצב במעגל החשמלי בהפעלת נורת פריקה על ידי הפיכת מקור המתח למקור זרם.
בנוסף לתפקידו העיקרי משמש המשנק לעיתים קרובות גם כעזר הצתה יחד עם המצת או המדלק (starter), מאפשר יצירת המתח הגבוה המשמש לפריצת הקשת הראשונית בנורת הפריקה.
חשמלאים מכנים את המשנק בשם צ'וק, תרגום מאנגלית של Choke – החנק, שנק, עצור.
באנגלית Choke valve (שסתום משנק), מתקן במאייד במנוע בנזין הסוגר את האוויר למאייד (חונק) וגורם לתערובת עשירה יותר בדלק להגיע למנוע.
כאן בתחום נורות הפריקה הצ'וק הוא גורם החונק, עוצר ומייצב את הזרם במעגלי הנורות.
משנק סליל השראה או משנק מגנטי, הוא למעשה משרן בעל ערך השראות גבוה הפועל בתחום תדר הרשת (בדרך כלל 50 או 60 הרץ).
משרן זה הופך את מקור מתח החילופין של הרשת למקור זרם חילופין ובכך מאפשר הפעלה יציבה של נורת הפריקה.
במעגל החשמלי, מתחבר המשנק בדרך כלל בטור לנורת הפריקה.
המשרן משמש לעיתים קרובות גם כעזר הצתה יחד עם המצת או המדלק (starter), מאפשר יצירת המתח הגבוה המשמש לפריצת הקשת הראשונית בנורת הפריקה (ובתאורה פלואורסצנטית, חימום האלקטרודות לפני כן).
בדרך כלל בנוי סליל ההשראה מחוט נחושת דק המלופף סביב ליבת ברזל שעשויה למלות דקות (דפי פח דק).
באמריקה הצפונית, ששם מתח הרשת (120 וולט) נמוך מדי בשביל לאפשר הדלקת נורות פריקה באמצעות משרן (צ'וק) פשוט, המשנק כולל סליל שנאי להעלאת המתח.
השנאי מעוצב עם מספיק השראת זליגה כך שהזרם מיוצב כהלכה.
משנקים אמריקאים רבים לנורות פלואורסצנטיות מנצלים את העובדה שהשנאי מאפשר ליצרן לבחור במתח מוצא בגובה מספיק גבוה כדי להדליק את הנורה ללא צורך במדלק (סטארטר) כלל, או להפעיל שתי נורות פלואורסצנטיות או יותר, בהספק גבוה, ממשנק אחד.
עד לשנת 1980, משנקים אמריקאים רבים הכילו PCB, לצורך קירור ובידוד חשמלי של המשנק, בדומה לשנאים.
בדומה למשנק סליל ההשראה, גם המשנק האלקטרוני תפקידו לאפשר את הפעלתה של נורת פריקה באופן יציב ולספק לה את תנאי העבודה המתאימים.
בניגוד להפעלת הנורה בתדר נמוך במשנק סליל ההשראה (50, 60 הרץ).
המשנק האלקטרוני מעלה את תדר הפעלת הנורה ובכך מאפשר מספר יתרונות על פני המשנק המבוסס סליל השראה.
אורך חיים גבוה בהרבה מזה של משנק אלקטרוני, אשר יכול להגיע לכמה עשרות שנות עבודה.
עמידות מצוינת בתנאים קשים (חום למשל)
שיפור של עד 30% ביעילות מערכת התאורה (בנורות פלואורסצנטיות ונורות נתרן לחץ נמוך בלבד).
מונע את תופעת ההבהוב של הנורה.
התחממות פחותה המתבטאת בהפסדי משנק נמוכים יותר ממשנק מגנטי (לא מהווה יתרון כלשהו מבחינת אמינות, מכיוון שרגישות הרכיבים האלקטרוניים של המשנק האלקטרוני לחום גבוהה בהרבה מזו של הליבה של המשנק המגנטי, וכך הוא יכול לכשול בקלות גם אם טמפרטורת העבודה שלו היא בסביבות 50 מעלות צלזיוס.
לשם השוואה למשנק מגנטי היכולת לעמוד בטמפרטורת עבודה של 130 מעלות ואף יותר מבלי לכשול למשך עשרות שנים).
מאפשר עמעום של תאורה פלואורסצנטית (בדגמים מסוימים בלבד).
משנתו של דון חואן (כותרת משנה דרך היאקי אל הדעת) הוא ספרו הראשון של הסופר והאנתרופולוג קרלוס קסטנדה, מתוך סדרה של 12 ספרים הנסובים סביב מפגשיו של קסטנדה, בהיותו סטודנט לאנתרופולוגיה, עם מכשף אינדיאני-מקסיקני בשם דון חואן.
קסטנדה נהפך לחניכו של דון חואן ומתוודע אל דרך חיים ומחשבה שונה מהגישה המערבית המקובלת.
הספר מתאר את תחילת מסעו של קסטנדה אל "אינסוף הים האפל של המודעות".
מטרת הלימוד היא להפוך את הלומד ללוחם ואיש דעת.
אחת הדרכים שבהן משתמש דון חואן להעביר את הדעת לחניכו היא באמצעות "צמחי עוצמה" - צמחים הלוצינוגניים המשפיעים על ראייתו הקוגניטיבית של האדם וכן על הבנתו ותפיסתו את העולם.
כך, למשל, תפיסה מרחבית יכולה להשתנות בהשפעתם, כמו גם כל תפיסה אנוש ההגיונית בכללותה.
בספר מתוארים 3 סוגי צמחים כאלו:
"דטורה אנוקסיה" ("התפוח הקוצני", "עשב השטן"): הדטורה היא צמח שכיח הנמצא בשטחים ריקים, הוא בעל פרח לבן ופרי המוקף בקוצים.
"פיוטה" ("מסקלין", "מסקליטו"): קקטוס הגדל במקסיקו, צבעו ירוק והוא כמעט נטול קוצים, הוא בעל ניצנים לבנבנים.
"פסילוסיבה מקסיקנה" ("העשן הקטן"): פטרייה שגדלה בדרום אמריקה.
לאורך התנסויותיו של קסטנדה בצמחים משני תודעה הוא נחשף אל עולם חבוי אשר גרם לו להבין את המציאות בדרכים אחרות נוסף על הדרך בה היה רגיל עד אז.
הספר יצא לאור בארצות הברית בשנת 1968, ובעברית בשנת 1977.
משפחה היא אחת הקבוצות הטקסונומיות הבסיסיות במיון עולם הטבע.
לעיתים באות לידי שימוש גם קבוצות משנה: על־משפחה ותת־משפחה.
בהיררכיה של מיון עולם הטבע, נמצאת המשפחה מתחת לסדרה, ומעל הסוג.
בעברית נהוג ששמה של המשפחה תבוא בסיומת ־ִיִּים כגון במשפחות חתוליים, דוביים ושושניים.
לתת־משפחות, נהוג השימוש בסיומת ־ִים כגון יעלים, ערפדים.
לעיתים בוועדה למונחי זואולוגיה נוהגים לתת צירוף של 'משפחת + שם מיודע' ('משפחת אוזן־הים').
שמה המדעי הלטיני של המשפחה, נקבע בהתאם לכללים המקובלים בקהילות הזואולוגים והבוטניקאים.
בזואולוגיה, נוצר שם המשפחה משם הסוג האופייני, בתוספת הסיומת idae.
בבוטניקה, נוצר שם המשפחה משם הסוג האופייני בתוספת aceae.
לדוגמה, בזואולוגיה, שם המשפחה Canidae (כלביים) נוצר על ידי תחילת שמו – Can מן הסוג Canis (כלב) והסיומת idae.
בבוטניקה, שם המשפחה Liliaceae (שושניים) נוצר על ידי תחילת שמו – Lili מן הסוג Lilium (שושן) והסיומת aceae.
השימוש בביטוי 'משפחה' לציון קבוצה טקסונומית הנמצאת בין סדרה לסוג, נקבע רק בתחילת המאה ה־20.
לראשונה השתמש הבוטניקאי הצרפתי במונח משפחה (famille בצרפתית) לציון קבוצה בשנת 1689.
אחריו נעשה השימוש במילה לציון קבוצות שונות.
קארולוס ליניאוס בחיבורו Philosophia botanica בשנת 1751 כינה קבוצות גדולות בשם 'משפחה', להן הוא שייך צמחים שונים כדי לדון ביתר נוחות במורפולוגיה שלהם, אך לא השתמש בשם זה לצורך המיון שלו.
רק במחצית השנייה של המאה ה־18 החלו להשתמש בביטוי משפחה לציון קבוצה בוטנית מוגדרת.
זה נעשה כתרגום למילה הלטינית Ordo (כיום סדרה).
השימוש בשיטה זו נפסק עם כניסת המוסכמות הבינלאומיות למיון עולם הטבע בשנת 1906. בזואולוגיה, נעשה שימוש במונח במשמעותו העדכנית כבר על ידי פייר אנדרה לטרייל בשנת 1796, והוא נכנס לשימוש קבוע במהלך המאה ה־19.
לילית אפורה וינשוף שדות, שני מינים ממשפחת הינשופיים.
משנת המידות הוא חיבור יהודי-עברי קדום העוסק בסוגיות חשבוניות.
החיבור התפרסם לראשונה על ידי משה שטיינשניידר ב-1864, ונדפס שוב על ידי הרמן שפירא ב-1880. שניהם השתמשו בכתב יד אחד.
שלמה גנץ פרסם מחדש את החיבור ב-1932 כולל פירוש נרחב, ובמהדורתו השתמש בכתב יד נוסף המכיל פרק שישי.
החיבור מכיל 5 פרקים שבתוכם 43 משניות.
תוכן החיבור: 1. מושגי בסיס במתמטיקה - הגדרת מצולע ומעגל, קטע, וחלקיהם; ריבוע אמה; חישוב שטח מלבן, כאשר צלעותיו גדולות מיחידת המידה וכאשר הן קטנות ממנה.
2. כללים לשטח ולנפח; נפח מנסרה, גליל, פירמידה, חרוט וכשהם קטומים.
3. מרובע - שטח של סוגי מרובעים שונים.
4. משולש - משפט פיתגורס; חישוב שטחי סוגים שונים של משולשים; נוסחת הרון.
5. הכדור והמעגל - שטח הכדור, חצי הכדור, העיגול, המקטע.
שלמה גנץ ייחס את החיבור לתנא רבי נחמיה, בן המאה ה-2 לספירה.
החיבור דומה ל"באב אל-מסאחה" מאת מוחמד אבן מוסא אל-ח'ואריזמי; גנץ טוען שהאחרון הוא תרגום לערבית של "משנת המידות".
לפי דבריו החיבור הוא חלק מהמתמטיקה מזרחית-לא יוונית.
גד בן-עמי צרפתי חלק על דבריו וסבר שהושפע בצורה בולטת מהרון מאלכסנדריה.
לדבריו, לא סביר שהחיבור הוא תנאי או יהודי מפני שרמתו גבוהה בהרבה מרמת המתמטיקה התלמודית.
מהוכחות אטימולוגיות שונות הוא מוכיח שהמחבר השתמש בהגדרות עבריות וערביות אך לא השתמש בהגדרות המצויות אצל המחברים היהודים-ספרדיים.
מכך הוא מסיק שהחיבור נכתב בין המאה ה-9 ל.
כך כתב גם צבי לנגרמן.
משום שהוא נצמד לשפת המשנה באופן עקרוני אך משתמש בחיבורו של אל-ח'ואריזמי, גב"ע צרפתי מסיק שהספר נכתב בתחילת המאה ה-9. את מיקום הכתיבה הוא משייך לספרד מכוח מספר מטבעות לשון אירופאיות שבספר.
יהודה זייבלד פרסם קטע מכתב ידו של רבי יוסף ראש הסדר המייחס את החיבור רס"ג.
זייבלד מצא מספר התאמות בין החיבור ל"ספר הגלוי" של רס"ג, אך לא מצא הוכחה מי שאב ממי.
פרק ו בחיבור דומה מאוד לפרק ה של ברייתא דמלאכת המשכן.
מכך הסיק בן-עמי צרפתי שהחיבור הוא עיבוד של הברייתא בתוספת מבוא עיוני על חכמת ההנדסה הנצרך להבנת החיבור.
משה שטיינשניידר טען שהחיבור זהה למדרש מ"ט מידות, אך אלעזר גרינהוט ואחרים הוכיחו שאלו שני חיבורים נפרדים.
מהדורה חדשה נדפסה על ידי גב"ע צרפתי במאמרו על החיבור ובמקורות נוספים.
משנתו של גרשם שלום עוסקת בחקר המיסטיקה היהודית, התחום אליו הקדיש את חייו ונחשב מראשי החוקרים שלו.
הוא היה הראשון שהשתמש בכלי מחקר אקדמיים לשם חקירת תחום זה ורבים רואים בו כמי שאחראי יותר מכל אחר לפופולריות העצומה של לימודי הקבלה במוסדות אקדמיה ברחבי העולם.
שלום נקט בגישה מחקרית פילולוגית זהירה, אשר נשענה לא רק על ניתוח ובקיאות, אלא אף על נטיות ביבליוגרפיות מובהקות.
במשך השנים התגבשה סביבו קבוצת תלמידים, אשר יצרה אסכולת מחקר בשם האסכולה הירושלמית בתחום חקר הקבלה.
אסכולה זו רואה בקבלה יצירה אנושית, שיש לברר את תרומתה להיסטוריה היהודית, מבלי לנקוט דעה קדומה כנגדה.
דרכי עבודה אלו הבדילו את שלום מחוקרי קבלה שקדמו לו, ומשום כך הוא נחשב אבי חקר הקבלה בזמן המודרני.
כיום, ישנם חוקרי קבלה החולקים על חלק מתפיסותיו של שלום ואף נעשים ניסיונות להפריך חלק מהנחות היסוד שקבע.
הניסיון לערער על משנתו של שלום אינו חדש.
אך בניגוד לעבר, אז יצאו חלק מהמחלוקות מזרם היהדות האורתודוקסית, הרי שכיום מרביתן באות מהאקדמיה.
חלק מהניסיונות לקרוא תיגר על תפישותיו של שלום באים גם מתלמידיו לשעבר, כתוצאה מיכולתם של החוקרים להגיע למקורות שלשלום לא הייתה אליהם גישה בתקופתו, לעשות שימוש בכלי מחקר חדשים יותר ולשלב לתוך עבודתם תחומי מחקר שונים.
במחקריו המפורטים, הוא לא רק התווה את המסגרת הכללית של תורת הסוד היהודית ותחם את גבולותיה, אלא גם מילא בְּתוֹכֶן את ראשי פרקיה, וזכה על כך להכרה ולהערכה רבה בעולם האקדמי בארץ ובעולם.
בהקשר למפעלו העצום של שלום, סיפר עקיבא ארנסט סימון כי מרטין בובר אמר על שלום את הדברים הבאים:
התעניינותו של שלום במיסטיקה היהודית הקדומה נבעה בראש ובראשונה משאיפתו לסתור את טענותיהם של מרבית החוקרים בדורו ובדור הקודם, במיוחד חוקרי חכמת ישראל, כנגד הקבלה, שראו בה גידול פרא שיש להסתירו מעיני הגויים וכתופעה שאינה מייצגת את היהדות האמיתית.
לטענתו, מקורה של המיסטיקה היהודית הוא בראשית האלף הראשון לספירה, "זמן קצר לפני הופעת הנצרות וזמן קצר אחריה, בעיקר במאה האחרונה לפני חורבן בית שני".
עוד טען שלום, כי העוסקים בה היו מראשי היהדות ולא מכיתות שוליות בה, וכי היא בעלת "פרצוף יהודי מקורי", ועם מעט השפעות חיצוניות.
אחת ממטרותיו של שלום הייתה חשיפת הפרק הקדום ביותר של המיסטיקה היהודית.
משכך, ביקש קודם כל הגדרה מדויקת למושג.
הוא שלל את האפשרות לקיומה של הגדרה כוללת למיסטיקה וסבר כי לכל דת המיסטיקה הייחודית שלה, המבוססת על מאפייניה הייחודיים של הדת ממנה צמחה.
עם זאת, הוא מצא שהמיסטיקה מופיעה כשלב השלישי בהתפתחות של הדת, כל דת.
את השלב הראשון הוא זיהה כשלב יצירת המיתוס.
זהו השלב בו חווה המאמין את הקשר הישיר, התמים והספונטני עם האל (לכן לא ניתן, לפי שלום, לקרוא למשה רבינו או אף לשאר נביאי ישראל מיסטיקנים).
השלב השני הוא שלב יצירתה ומִיסודה של הדת.
בשלב זה נוצרים כללי מוסר והתנהגות ומתפתחת היררכיה, אך נהרסת בשל כך ההרמוניה בין האדם, היקום והאל, ואובד איתו הקשר הישיר, התמים והספונטני.
כתוצאה מכך נוצרת הרגשת ניכור אצל המאמין, המחפש דרכים חדשות לחדש את הקשר עם האל.
חיפוש זה מוביל לשלב השלישי, והוא-הוא השלב בו נוצרה המיסטיקה, אשר באה כדי לגשר על התהום הפעורה בין המאמין לאל.
המאמין מתחיל בתהליך של הסתכלות פנימית רפלקסיבית, בניסיון למצוא רמזים שיסייעו לו בהתקרבות אל האל.
בתהליך זה עושה המאמין שימוש באמצעים שונים (למשל, תפילה, פולחן, סגפנות, טיהור, מדיטציה, שימוש חוזר במילים, אקסטזה ועוד), כדי להתגבר על מגבלותיו הגופניות ולהגיע לתחום האחר, העל-ארצי, שמעבר לחושיו.
המיסטיקה היא אפוא שאיפת המאמין להתקרב אל האל ולהתאחד עמו, על ידי מעבר לתחום שמעבר לחושיו, ובעזרת שימוש באמצעים שונים.
עם זאת, מאחר שמדובר בחוויה על-חושית שמעבר לתבונה העיונית של המאמין, גילויה של חוויה זו יכול לבוא לידי ביטוי באמצעות שימוש בסימבוליקה לשונית בלבד.
כבר בגילוייה המוקדמים ביותר של המיסטיקה היהודית היא נבדלה משיטות מיסטיקה אחרות, ובניגוד למיסטיקנים בדתות אחרות, מעשיו של המיסטיקן היהודי לא כוונו לשם השגת איחוד או התמזגות שלו עם האל, אלא אך על צפייה בו והתפעלות הנפש ממראהו, תוך שמירה על מרחק בין האל למאמין.
הבדל זה עולה בקנה אחד עם ארבעה מאפיינים נוספים, אותם זיהה שלום, של המיסטיקה היהודית.
מאפיינים אלה, שיפורטו להלן, נשענים על עיקרי הדת היהודית, ומקנים לה אופי שמרני: המאפיין הראשון - אישור והכרה בסמכותם של כתבי הקודש, התורה שבכתב ושבעל-פה, ואמונה בהתגלות בהר סיני ומתן תורה מן השמיים.
אמונה זו מיושמת גם לתורת המיסטיקה היהודית, שנטען עתה לגביה כי היא עיקרה ופנימיותה של התורה, תורה שבעל-פה, שהועברה, יחד עם התורה, מדור לדור, באמצעות אישים ראויים.
המאפיין השני - נובע מהמאפיין הראשון והוא מעמדה המרכזי של התורה.
אלא שבעיני המיסטיקנים הופכת התורה לישות אורגנית, הבאה לגשר בין האדם הגופני, המוגבל, לאלוהות הרוחנית, האינסופית.
התורה היא הכלי איתו ברא אלוהים את העולם ומנהיג אותו, ורק לימוד והתעמקות בה וקיום מצוותיה בכוונה ראויה, יקרבו את המאמין אל האל.
המאפיין השלישי - נובע אף הוא מהמאפיין הראשון והוא המעמד המרכזי לדבר ה', כפי שבא לידי ביטוי בלשון התורה עצמה.
הדגש הוא על הסימבוליקה הלשונית של התורה, וכל מטרתו של המיסטיקן הוא פענוחה של סימבוליקה זו, פעולה שלפי אמונתו תקרב אותו אל האל.
המאפיין הרביעי - מחויבות להלכה היהודית.
בדרך כלל, מכירים המקובלים בעול ההלכה ומקיימים אותה ללא פשרות.
כמו כן, אין מיושמת שיטת הפרשנות הסימבולית שלהם לתורה בתחום ההלכה, למעט מתן טעם למצוות.
עם זאת, המדובר, לפי שלום, ביחס דו-ערכי ובמחויבות רשמית בלבד, שכן עצם התפתחותה של המיסטיקה בא כתגובה לדת הממוסדת, ולמעשה, תחת המסווה של שמירה על המסורת וההלכה, הוחדרו תכנים חדשים.
ספרות ההיכלות והמרכבה ושאלת שורשיה הגנוסטיים
שלום הקדיש לחקר הנושא מספר מאמרים, המפוזרים בין ספריו השונים וכן ספר אחד שעסק כולו בנושא זה.
הוא תיארך את הופעת ספרות ההיכלות והמרכבה, מהתחלתה במאה הראשונה לפני הספירה ועד לסופה במאה העשירית לספירה, וזיהה בה שני שלבים: בשלב הראשון, היה מרכז היצירה בארץ ישראל.
הספרים הראשונים מתקופה זו נכתבו על ידי יוצרים לא ידועים, שהשתמשו בשמות פסבידו-אפיגרפים, כגון ספרי חנוך והאפוקליפסה של אברהם אבינו.
לידם ניתן לזהות מספר חכמי משנה ידועים, כגון רבי יוחנן בן זכאי ותלמידיו ורבי עקיבא.
במאות השלישית והרביעית, אנו פוגשים בין העוסקים בתורת הסוד אמוראים ידועים כגון רבי יהושע בן לוי, ריש לקיש וכן רב (אבא אריכא), אשר עם ירידתו לבבל, עבר יחד איתו מרכז העשייה בתורת הסוד.
מתקופה זו נותרו לנו בעיקר רמזים בתלמוד ובמדרש.
העובדה שניתן למצוא מבין העוסקים בתורת הסוד חכמי משנה ותלמוד ידועים, היא אחת מהראיות שהביא שלום לביסוס טענתו כי תופעת המיסטיקה היהודית לא הייתה תופעה בשולי היהדות, אלא בלב לבה.
מהשלב השני, בבבל (אם כי ניתן למצוא גם חומר מארץ ישראל), יש בידינו ספרים רבים, ואולם אף על פי שהם יוחסו לתנאים ואמוראים ידועים, סבר שלום כי גם כאן מדובר בספרות פסיבו-אפיגרפית, ויוצריהם נותרים עלומים.
הספרים העיקריים השייכים לשלב השני הם: ספרות ההיכלות והמרכבה, כגון, היכלות רבתי, היכלות זוטרתי, מסכת היכלות, מרכבה רבה ומעשה מרכבה; חיבורים על מעשה בראשית, כגון, מדרש כונן (ברייתא דמשה בראשית); וחיבורים מאגיים, כגון, אותיות דרבי עקיבא.
מאפיין אחד של ספרות זו הוא, לדעת שלום, יחס שלילי למציאות ההיסטורית, ייתכן עקב המציאות הקשה בה חיו בעלי חיבורים אלה (למשל רדיפות הכנסייה הנוצרית במאה הרביעית).
התוצאה הייתה שכל מאווייהם של אותם יורדי מרכבה הופנו למקום א-היסטורי, לברור מעשה בראשית או למועד ביאת המשיח.
מאפיין נוסף של ספרות זו הוא העובדה שאין מדובר בתורה עיונית שלמה בתורת הסוד, אלא במדריכים המורים ליחידי סגולה כיצד להעלות את נפשם דרך שבעת הרקיעים ושבעת ההיכלות, לכיסא הכבוד, הוא עולם המרכבה, ולחוות חוויה מיסטית שתוביל להתפעלות הנפש ולאכסטזה.
לאור קדושת החוויה והסכנה במסע זה, נדרשה הכנה מוקדמת הן פיזית (תענית) והן נפשית (הסתכלות פנימה), והיא ידועה הייתה למתי מעט בלבד.
על אף שמדובר היה בעליית הנפש, הפעולה עצמה הייתה מכונה "ירידה למרכבה" ואותם החווים פעולה זו היו מכונים "יורדי המרכבה".
בהגיעם לעולם המרכבה, זכו יורדי המרכבה לגילויי סודות הבריאה וקץ הימים וצפייה במעשי אלוהי ישראל ועבודת המלאכים.
הדגש בתיאורים אלה היה על תיאור מידות המלך קדוש, האל הנורא והנשגב ופחות על מידות מוסריות (כגון, מידת הרחמים).
תיאורים אלה, שהתבססו אומנם בחלקם על רטוריקה ונוסחאות קדומות, היו ייחודיים לבעלי המרכבה וניתן למצוא חלק מהם בתפילה, כגון בברכת הקדושה, בשעת תפילת שחרית, הן ביום חול והן בשבת, ובפיוטים רבים.
אחד החיבורים, שיעור קומה, עסק בתיאור הדמות האלוהית, כאילו הייתה דמות אנושית, ובשל כך עורר התנגדות רבה ואף נדחה מאוחר יותר על ידי רב סעדיה גאון (במחלוקתו עם הקראים), הרמב"ם ואחרים.
שלום זיהה השפעה זרה, גנוסטית, על תורתם של יורדי המרכבה, אולם גם הדגיש את ההבדלים ביניהם.
שלא כמו אצל הגנוסטיקאים, אין מדובר היה בשתי רשויות, האחת, האל נעלם והשנייה בורא העולם (הוא אלוהי היהודים, לפי תורת הגנוסטיקאים), אלא הקפדה על מונותיאיזם, ואמונה באלוהי ישראל בלבד.
הפרדה ברורה הייתה קיימת גם בין האל לבין המאמין, בין הבורא לנברא, ללא יחס אינטימי ביניהם.
מאידך, סבר שלום, כי המרכבה המתוארת בספרות בעלי המרכבה מתוארת כפי שמתוארת הפלירומה הגנוסטאית.
מקבילות גנוסטיות נוספות היו קיימות לדעת שלום, הן בעצם מסע העלייה של בעל המרכבה והן בהכנות המאגיות בטרם המסע.
שלום ציין כי במקביל לספרות ההיכלות והמרכבה הייתה קיימת ספרות של חוגים מיסטיים אחרים, שהייתה קרובה יותר למיתולוגיה הגנוסטית, ושאת השפעתה ניתן למצוא מאוחר יותר בספר הבהיר.
לעניין הקשר בין ספרות הקבלה המאוחרת לספרות ההיכלות והמרכבה, ציין שלום כי אומנם לא ניתן לקרוא לספרות ההיכלות והמרכבה בשם 'קבלה' במובן אותו אנו מכנים היום תורה זו, אולם המקובלים עצמם ראו בספרות זו כחלק מתורת הקבלה וניסו לפרש אותה ברוח הדברים בהם הם דנו.
הקשר אותו מוצא שלום בין שני הזרמים הוא קשר של ירושה, כאמור ראו עצמם המקובלים כממשיכיהם של אותם יורדי מרכבה והתייחסו אליהם בכתביהם, אם כי רבים גם ההבדלים ביניהם: שלא כמו אצל המקובלים, לא ניתן למצוא אצל יורדי המרכבה יחס סימבולי לעניינים הדתיים.