tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנובמבר 1944 נלחמה קבוצת הארמיות בהרי הווז' ומשם נסוגה דרך לורן וצפון אלזס במהלך חודש דצמבר.
לפחות אחת הדיוויזיות של קבוצת הארמיות, דיוויזיית הפאנצר ה-21 נלחמה באגף הדרומי בקרב על הבליטה.
בינואר 1945 קבוצת הארמיות G הייתה מרכיב חשוב במבצע נורדווינד - מתקפת הנגד הגרמנית האחרונה בחזית המערבית.
לאחר כישלון מבצע נורדווינד, ופירוקה של קבוצת ארמיות אוברריין, קיבלה קבוצת ארמיות G את האחריות להגנה על דרום מערב גרמניה.
למרות שלא הצליחו לבלום את המתקפה של בעלות הברית שכבשו את הריינלנד-פפאלץ ולאחר מכן הסתערו על נהר הריין, חייליה של קבוצת ארמיות G לא איבדו את רוח הלחימה והמשיכו בלחימה בערים היילברון, נירנברג ומינכן במהלך אפריל 1945.
קבוצת ארמיות G נכנעה לכוחות האמריקאים בבוואריה ב-5 במאי 1945.
אוברסט-גרופנפיהרר פאול האוסר (28 בינואר 1945 - 4 באפריל 1945)
יחידות כפופות 1944 מאי 1944 הארמייה הראשונה, הארמייה ה-19 אוגוסט 1944 הארמייה ה-19 ספטמבר 1944 הארמייה ה-19, הארמייה הראשונה, ארמיית הפאנצר החמישית 1945 ינואר 1945 הארמייה הראשונה פברואר 1945 הארמייה הראשונה, הארמייה ה-19 אפריל 1945 הארמייה הראשונה, הארמייה ה-19
קבוצת ארמיות A היה שמן של מספר קבוצות ארמיות בוורמאכט שלחמו במלחמת העולם השנייה.
ב-26 באוקטובר 1939 שונה שמה של קבוצת ארמיות דרום לקבוצת ארמיות A.
במהלך הפלישה הגרמנית לארצות השפלה ולצרפת ב-1940 הייתה קבוצת ארמיות A אחראית להבקעה דרך יערות הארדנים.
מפקדה היה הגנרל גרד פון רונדשטט, והיא הורכבה מכ-½45 דיוויזיות, לרבות 7 דיוויזיות פאנצר (שריון) מקבוצת השריון של קלייסט.
לאחר סיום המערכה בצרפת, הועברה קבוצת הארמיות לפולין, שם שהתה עד לתחילת מבצע ברברוסה, שאז הוחלף שמה לקבוצת ארמיות דרום.
ב-1942, לחמה קבוצת ארמיות דרום בדרום רוסיה.
לקראת מבצע מקרה כחול, מתקפת הקיץ הגרמנית בדרום רוסיה, קבוצת ארמיות דרום פוצלה לקבוצת ארמיות A וקבוצת ארמיות B.
על קבוצת ארמיות A הוטל לכבוש את שדות הנפט בקווקז.
בתחילה התקדמה קבוצת הארמיות וכבשה חלק ניכר מהקווקז, אך לאחר כיתור הארמייה השישית בקרב סטלינגרד, נאלצה קבוצת הארמיות לסגת לעבר חצי האי קרים, כדי להימנע מכיתור על ידי כוחות הצבא האדום.
בתחילת 1944 לחמה קבוצת הארמיות בקרבות קשים כנגד הכוחות הסובייטיים שהתקדמו באוקראינה, וב-30 במרץ פוטר מפקד קבוצת הארמיות אוואלד פון קלייסט, ושם קבוצת הארמיות שונה לקבוצת ארמיות דרום אוקראינה.
ב-28 בספטמבר 1944 שונה שמה של קבוצת ארמיות צפון אוקראינה לקבוצת ארמיות A, והיא לחמה בקרפטים ובדרום פולין.
ב-25 בינואר 1945 שינה היטלר את שמן של שלוש קבוצות ארמיות.
קבוצת ארמיות צפון הפכה לקבוצת ארמיות קורלנד; קבוצת ארמיות מרכז הפכה לקבוצת ארמיות צפון, וקבוצת ארמיות A הפכה לקבוצת ארמיות מרכז.
קבוצת ארמיות דון היה שמה של קבוצת ארמיות של הוורמאכט במלחמת העולם השנייה.
קבוצת ארמיות דון נוצרה ב-22 בנובמבר 1942 על בסיס המטה של הארמייה ה-11, שמפקדה אריך פון מאנשטיין, מונה למפקד קבוצת הארמיות החדשה.
היא הוקמה זמן קצר לאחר תחילת מתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד (מבצע אורנוס), כדי להתמודד עם המצב שנוצר בעקבות כיתור הארמייה השישית וחלק מארמיית הפאנצר הרביעית באזור סטלינגרד, וקיבלה תחת פיקודה חלק גדול מכוחות קבוצת ארמיות B וכן את פלגת הארמייה הולידט, שהוקמה מכוחות העתודה הגרמניים שהוזרמו לאזור הדון.
היא התקיימה רק עד פברואר 1943, אז היא אוחדה עם קבוצת ארמיות B והפכה לקבוצת ארמיות דרום.
מפקדה היחיד של קבוצת ארמיות דון היה פילדמרשל אריך פון מנשטיין.
קבוצת ארמיות דרום אוקראינה היה שמה של קבוצת ארמיות של הורמאכט בחזית המזרחית במהלך מלחמת העולם השנייה.
קבוצת ארמיות דרום אוקראינה הוקמה ב-31 במרץ 1944 על בסיס יחידות קבוצת ארמיות A.
בנוסף לארמיות ה-6 וה-8 של הוורמאכט היא כללה את הארמיות הרומניות השלישית והרביעית.
באביב 1944 היא הצליחה לבלום את הניסיון הראשון של הצבא האדום לכבוש את רומניה (אפריל-מאי 1944), במסגרת סדרת קרבות שנערכו סביב העיירה טרגו-פרומוס, תוך גרימת אבדות כבדות לכוחות הסובייטיים התוקפים.
אולם במהלך המתקפה הסובייטית ברומניה באוגוסט 1944, הושמדו או נפלו בשבי רוב היחידות של קבוצת הארצית, ושרידיה נסוגו להונגריה.
לאחר התבוסה שונה שמה של קבוצת הארמיות לקבוצת ארמיות דרום (Heeresgruppe Süd) ב-23 בספטמבר 1944.
קבוצת אינטרקונטיננטל , היא רשת המלונאות הרביעית בגודלה בעולם.
החברה, שמרכזה בוינדזור, ברקשייר, הממלכה המאוחדת, מפעילה (נכון לשנת 2025) כ-6,845 בתי מלון שבהם יותר מ-1,010,756 חדרים וסוויטות ביותר מ-100 מדינות ברחבי העולם.
מלונות קבוצת אינטרקונטיננטל פועלים תחת מספר מותגי מלונאות ידועים אשר הגדול והמוכר ביניהם הוא הולידיי אין.
כ-85% ממלונות הקבוצה פועלים באמצעות הסכמי זכיינות והשאר מנוהלים ישירות על ידה.
הרשת מחזיקה בבעלותה באופן ישיר בעשרה בתי מלון בלבד.
מקורה של רשת מלונות אינטרקונטיננטל במבשלת בירה בשם "בס" (Bass Brewery) שהוקמה בשנת 1777 בעיירה הבריטית ברטון שעל הטרנט.
בשנת 1876 הפך המשולש האדום, סמל המבשלה, לסימן הרשום הראשון שהוכר בבריטניה.
בשנת 1989 הוגבל על פי החוק הבריטי מספר הפאבים שיכול להיות בבעלותה של מבשלה אחת, ומבשלת בס החלה לפעול להרחבת רשת המלונאות הקטנה שהחזיקה בבעלותה.
בשנת 1990 רכשה את רשת הולידי אין ונכנסה לפעילות בשוק של צפון אמריקה.
בשנת 1946 הקימה חברת התעופה האמריקנית "פן אמריקן" את רשת מלונות אינטרקונטיננטל ופתחה את המלון הראשון שלה בברזיל.
בשנת 1981 נמכרה רשת אינטרקונטיננטל לחברה הבריטית "גרנד מטרופוליטן".
אולם, הבריטים העדיפו למקד את פעילותם בעסקי הליבה של מזון מהיר, רכשו את חברת ברגר קינג ומכרו בשנת 1988 את רשת המלונאות לחברה יפנית.
בשנת 1998 נמכרה הרשת שוב.
הפעם מכרו אותה היפנים למבשלת בס הבריטית אשר שילבה אותה ברשת המלונאות הולידיי אין שבבעלותה.
האחת עוסקת בניהול רשת הפאבים הרביעית בגודלה בבריטניה, וחברת אינטרקונטיננטל התרכזה בעסקי המלונאות תחת שם חדש "קבוצת מלונות אינטרקונטיננטל".
בשנת 2005 נמכרה פעילות המשקאות הקלים, וקבוצת אינטרקונטיננטל חזרה להתרכז בעסקי תחום המלונאות בלבד.
קבוצת אינטרקונטיננטל עוסקת בניהול מלונות הנמצאים בבעלות אחרים, באמצעות זכיינות בתמורה למותג הבינלאומי שלה.
החברה נמנעת מעיסוק בנכסי הנדל"ן המלונאיים עצמם, ומתרכזת בתחומי התפעול והשיווק של שירותי האירוח בלבד.
זאת לאחר שמכרה בהדרגה את מבני בתי המלון שהיו בבעלותה למשקיעים שונים.
בין מותגי המלונאות הידועים הפועלים בקבוצה ניתן למצוא את מלונות "הולידיי אין", "קראון פלאזה", "אינטרקונטיננטל" ואחרים.
נכון לשנת 2025, קבוצת המלונאות אינטרקונטיננטל מעסיקה כ-375,000 עובדים ברחבי העולם.
בשנת 2024 הסתכמו הכנסות החברה ב-2.3 מיליארד דולר והרווח הנקי עמד על 1.1 מיליארד דולר.
מניות החברה נסחרות בבורסות של לונדון וניו יורק.
פעילות הרשת בישראל מתנהלת במרכזי התיירות והעסקים המובילים:
בים המלח, אילת, חיפה, ירושלים, ותל אביב (2) פועלים מלונות במותג קראון פלאזה על ידי חברת מלונות אפריקה ישראל כזכיינית של קבוצת אינטרקונטיננטל.
בתל אביב פועל מלון במותג אינטרקונטיננטל, ובירושלים מלון בהקמה
ברמת גן פועל מלון במותג אינדיגו
בעבר הפעילה גם את מלון אואסיס בקזינו יריחו, ואת מלון שבע הקשתות שבהר הזיתים בירושלים.
קבוצת ארמיות D הייתה קבוצת ארמיות של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
קבוצת ארמיות D הוקמה ב-26 באוקטובר 1940, בצרפת.
היא הוקמה על בסיס קבוצת ארמיות C, שפורקה ביוני של אותה שנה.
קבוצת הארמיות הוצבה בבלגיה, הולנד, צרפת, ולוקסמבורג.
ולקחה חלק בלחימה בחזית המערבית.
המפקד שלה היה גם האוברבפסלהאבר ווסט, היינו המפקד העליון של אזור המערב, מה שגרם כך שלעיתים היא מכונה בטעות "קבוצת ארמיות מערב".
במאי 1941 כללה קבוצת הארמיות את היחידות הבאות:
במאי 1944 כללה קבוצת הארמיות את היחידות הבאות:
בדצמבר 1944 כללה קבוצת הארמיות את היחידות הבאות:
קבוצת ארמיות C הייתה קבוצת ארמיות של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
קבוצת ארמיות C הוקמה ב-26 באוגוסט 1939, בפרנקפורט.
היא לקחה חלק פעיל במהלך המערכה בפולין, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, ערכה בעיקר התקפות קטנות על קו מאז'ינו, במטרה למנוע מהצרפתים להעביר כוחות משם לגזרת המערכה העיקרית בארדנים.
באפריל 1941, הועברה לפרוסיה המזרחית, ועם תחילת מבצע ברברוסה, אוחדה עם קבוצת ארמיות צפון.
הקבוצה הוקמה מחדש בנובמבר 1943, ונשלחה לחזית האיטלקית, שם הובילה את הכוחות הגרמניים והאיטלקיים לכל אורך המערכה כנגד קבוצת הארמיות ה-15 של בעלות הברית.
היא נכנעה לכוחות בעלות הברית ב-2 במאי 1945.
גנרל אוברסט היינריך פון ויטינגהוף (10 במרץ 1945 - 30 באפריל 1945)
בספטמבר 1939 כללה קבוצת הארמיות את היחידות הבאות:
ביולי 1940 כללה קבוצת הארמיות את היחידות הבאות:
בספטמבר 1940 כללה קבוצת הארמיות את היחידות הבאות:
בנובמבר 1940 כללה קבוצת הארמיות את היחידות הבאות:
בדצמבר 1940 כללה קבוצת הארמיות את היחידות הבאות:
בדצמבר 1943 כללה קבוצת הארמיות את היחידות הבאות:
באפריל 1944 כללה קבוצת הארמיות את היחידות הבאות:
במרץ 1945 כללה קבוצת הארמיות את היחידות הבאות:
קבוצת אלון בע"מ היא חברת החזקות ורשת מפעלי תעשייה ישראלית בשליטת משפחת אלון.
החברה הוקמה בשנת 1974, על ידי רפאל אלון ועוסקת בייצור פתרונות ברי קיימא לתחום איכות הסביבה ובפרט מוצרי תברואה וכלי אצירה.
החברה נרכשה באוקטובר 2023 על ידי קבוצת אלבר מקבוצת אליעזרא החזקות.
עיקר הפעילות העסקית של החברה הוא מול רשויות מקומיות, משרדי ממשלה ומערכת הביטחון הישראלית.
חטיבה העוסקת בתחום תחנות המעבר והפרדה לפסולת.
חטיבה נוספת עוסקת באיסוף אשפה והפקת חומרים למיחזור, הפרדתם לחומרי גלם ושינועם למפעלי המיחזור..
חטיבה אחרת עוסקת בהשכרת שטחי תעשייה ומבנים אשר בבעלות הקבוצה.
כמו כן, לקבוצה יש חברת בת העוסקת בביצוע עבודות הנדסיות.
חברות-בת, חברות מוחזקות וחברות קשורות
"נוי שירותי תברואה" - לשעבר "המנוף אילת": חברה לאיסוף ופינוי פסולת, מיחזור והפעלת תחנות מעבר.
"קבוצת אלון" - לשעבר "אלון מתכת": ארבעה מפעלי ייצור הממוקמים בא.ת.
ברקן, ורשת מוסכי שירות למשאיות אשפה ודחסני אשפה נייחים הממוקמים בשדרות, ברקן, אילת, אזור, ירושלים וחיפה.
"קבוצת אלון השקעות": מפעלי מתכת למסגרות כבדה.
"קבוצת אלון תשתיות" לעבודות בניין ועבודות הנדסיות.
ב-7 באוקטובר 2018 התרחש פיגוע ירי במפעל "אלון" באזור התעשייה ברקן, ובו מחבל פלסטיני שעבד במפעל רצח שניים מעובדי המפעל.
קבוצת ארמיות אוסטמארק הייתה קבוצת ארמיות קצרת יומין של הוורמאכט.
קבוצת ארמיות אוסטמארק הוקמה ב-30 באפריל 1945, באוסטריה.
היא הוקמה על בסיס קבוצת ארמיות דרום, שפורקה באותו החודש.
קבוצת הארמיות הוצבה בהונגריה, אוסטריה וגרמניה, ונקראה על שם העיר אוסטמארק, שם היה בסיסה.
כמפקד הקבוצה מונה לותר רנדוליץ, שבתחילה ניסה להגן על הונגריה, אולם בהמשך נסוג לאוסטריה.
קבוצת הארמיות נסוגה בהתאם להתקדמות בעלות הברית.
המפקדה האחרונה של היחידה הייתה בעיר ויידהופן אן דר איבס שבאוסטריה תחתית.
ב-7 במאי 1945 נכנע רנדוליץ בראש חייליו לכוח מהקורפוס ה-20 האמריקני שהיה חלק מהארמייה השלישית.
במאי 1945 כללה קבוצת הארמיות את היחידות הבאות:
קבוצת ארמיות אוברריין היה שמה של קבוצת ארמיות קצרת ימים של הוורמאכט בחזית המערבית במהלך מלחמת העולם השנייה.
קבוצת ארמיות אוברריין ("הריין העליון") נוסדה ב-26 בנובמבר 1944. בעקבות התקדמותן המהירה של בעלות הברית בחזית המערבית.
היטלר, הורה לאגד את כל היחידות הגרמניות באזור נהר הריין העליון לקבוצת ארמיות, שכמפקד שלה מינה את שר הפנים היינריך הימלר.
היטלר סבר שנוכחותו של הימלר תעודד את החיילים, אולם בפועל נוכחותו רק הפכה את קבוצת ארמיות אוברריין לגוף נפרד בפני עצמו שאינו כפוף לאוברבפסלהאבר ווסט, היינו המפקד העליון של אזור המערב.
בעקבות הקרב על הבליטה, העבירו בעלות הברית כוחות רבים מאזור גבול צרפת-גרמניה אל ארצות השפלה, מה שהותיר את הכוחות באזור הריין מדולדלים מעט.
הימלר סבר שזוהי שעת כושר שאסור להחמיצה, והורה על פתיחת מבצע נורדווינד - מתקפת הנגד הגרמנית האחרונה בחזית המערבית, שנועדה לכבוש מחדש את אלזס.
ב-5 בינואר 1945 תקפו הכוחות של קבוצת הארמיות אוברריין, והצליחו לכבוש מספר ערים, אולם בעלות הברית הגנו על שטרסבורג היטב, והגרמנים נסוגו.
בעקבות הכישלון אוחדה קבוצת ארמיות אוברריין עם קבוצת ארמיות G.
קבוצת ארמיות אפריקה הייתה קבוצת ארמיות של הוורמאכט, שלחמה במלחמת העולם השנייה.
קבוצת ארמיות אפריקה נוסדה ב-23 בפברואר 1943 בתוניסיה, בתור מסגרת פיקודית ליחידות גרמניות ואיטלקיות שנשלחו לתוניסיה החל מנובמבר 1942 כדי למנוע את כיבושה על ידי כוחות בעלות הברית, לאחר שהאחרונים השתלטו על מרוקו ואלג'יריה במסגרת מבצע לפיד.
הקבוצה איחדה תחתיה את ארמיית הפאנצר אפריקה, ואת הארמייה הראשונה של הצבא המלכותי האיטלקי.
הקבוצה נקראה בתחילה בשם קבוצת הפאנצר אפריקה, אולם בהמשך שונה שמה חקבוצת ארמיות אפריקה.
כמפקד הקבוצה מונה מפקד קורפוס אפריקה לשעבר ארווין רומל.
ב-28 בפברואר 1943 נקרא רומל לשוב לגרמניה וכמחליפו מונה הנס-יירגן פון ארנים, שפיקד על הקבוצה במהלך המערכה בתוניסיה.
במאי הכריע לבסוף יתרונן המספרי והלוגיסטי של בעלות הברית את הכף, ויחידות גרמניות נכנעו בזו אחר זו עד שלבסוף נכנעה כל הקבוצה.
לא הייתה כניעה אחת גדולה של כל הקבוצה, וארנים עצמו נכנע ב-13 במאי.
קבוצת ארמיות F (בגרמנית: Heeresgruppe F הייתה קבוצת ארמיות של הוורמאכט שהוצבה בבלקן.
הקבוצה נוצרה ב-12 באוגוסט 1943 בעיר ביירוית שבגרמניה.
כמפקדה הראשון שימש מקסימיליאן פון וייכס, שהיה גם האוברבפסלהאבר זידאוסט, היינו המפקד העליון של אזור המזרח.
קבוצת הארמיות הוצבה בבלקנים, ותפקידה העיקרי היה להילחם בפרטיזנים יוגוסלביים ויוונים שהחלו לצבור כוח.
המבצע העיקרי שניהלה היה פינוי הצבא הגרמני מיוון ויוגוסלביה בספטמבר-נובמבר 1944, לנוכח האיום שתנותק בידי הצבא האדום.
וייכס שיקר לפיקוד העליון והציג את הנסיגה המחושבת כאילוץ תחת מתקפת אויב כבדה.
ב-23 במרץ 1945 פורקה הקבוצה, ויומיים לאחר מכן ב-25 במרץ הועבר וייכס סופית לעתודה, ואת תפקיד האוברבפסלהאבר זידאוסט קיבלה קבוצת ארמיות E.
הקבוצה כללה את היחידות הבאות:
קבוצת ארמיות E הייתה קבוצת ארמיות של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
קבוצת הארמיות נוסדה ב-1 בינואר 1943 על בסיס הארמייה ה-12, ולמפקדה מונה אלכסנדר להר.
קבוצת הארמיות הוצבה בבלקנים, ותפקידה העיקרי היה ללחום נגד פרטיזנים ביוון וביוגוסלביה.
ההוראות שקיבלו אנשי הקבוצה היו ברורות מאוד, כנגד כל גרמני הרוג, יש להרוג 10 אזרחים, וכנגד כל עשרה גרמנים הרוגים יש להשמיד כפר שלם.
במסגרת מילוי הוראות אלו ביצעו אנשי הקבוצה שני פשעי מלחמה מחרידים טבח קלבריטה, וטבח דיסטומו.
יתר על כן, כאשר איטליה הפשיסטית נכנעה בפני בעלות הברית בספטמבר 1943, ביצעו אנשי הקבוצה את טבח קפלוניה במהלכו דיוויזיה איטלקית שלמה שכללה 5,000 חיילים איטלקיים, נטבחה.
קבוצת הארמיות לקחה חלק בולט במערכת הדודקאנס, כאשר כבשה את האיים הדודקאנסיים מידי האיטלקים והבריטים שהחזיקו בהם.
באביב של שנת 1945, בעת נסיגתם של כוחות הוורמאכט מהבלקן, קבוצת הארמיות נסוגה להונגריה, אם כי כמה יחידות עברו לאוסטריה ודרום גרמניה.
להר ניסה להגן על קרואטיה, שהותקפה בו זמנית בידי הצבא הבריטי והצ'טניקים בפיקודו של טיטו.
ב-25 במרץ 1945, פורקה קבוצת ארמיות F ואוחדה עם קבוצת ארמיות E.
ב-8 במאי של אותה שנה, בעקבות כניעת גרמניה, נמלטו מרבית חיילי הקבוצה לאוסטריה, ורבים מהם נתפסו בידי פרטיזנים יוגוסלבים.
להר עצמו נכנע עם חלק הארי של הקבוצה לצבא הבריטי, וב-15 במאי הוסגר על ידי הבריטים ליוגוסלביה.
ביוגוסלביה נידון להר על חלקו בהפצצת בלגרד ללא הכרזת מלחמה, נמצא אשם ונידון למוות, והוצא להורג בבלגרד ב-26 בפברואר 1947. רבים מאנשי הקבוצה שנכנעו לידי הצבא היוגוסלבי, נרצחו במה שנודע כ-"טבח בלגרד".
אחד מהחיילים המפורסמים שלחמו בקבוצה היה קורט ולדהיים, לימים נשיא אוסטריה ומזכ"ל האו"ם.
קבוצת ארמיות פון בהם-ארמולי של הצבא האוסטרו-הונגרי, הייתה קבוצת ארמיות אוסטרו-הונגרית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
קבוצת הארמיות הוקמה ב-19 בספטמבר 1915, וכמפקדה מונה אדוארד פון בהם-ארמולי שעל שמו היא נקראה.
הארמייה כללה שתי ארמיות של הצבא האוסטרו-הונגרי, וארמייה אחת של צבא הקיסרות הגרמנית.
בקיץ 1916 ניסתה קבוצת הארמיות לבלום ללא הצלחה את מתקפת ברוסילוב, וביולי 1917 בלמה בהצלחה את מתקפת קרנסקי.
לאחר מכן ב-3 באוגוסט כבשה בסיוע כוחות גרמניים את צ'רנוביץ.
ב-31 בינואר 1918 קודם פון בהם ארמולי לדרגת גנרלפלדמרשל, ולאחר מכן השתתפה הקבוצה ב"מבצע אגרוף" שבמסגרתו פלשו כוחות גרמניים ואוסטרו-הונגריים לאוקראינה.
ב-3 במרץ 1918 נחתם חוזה ברסט-ליטובסק, וב-16 במאי הוחלט על פירוק קבוצת הארמיות.
בעקבות כך פרש פון בהם-ארמולי מהצבא.
הארמייה השנייה (האימפריה האוסטרו-הונגרית) - הייתה גם כן תחת פיקודו האישי של פון בהם-ארמולי
קבוצת ארמיות דרום טירול של הצבא האוסטרו-הונגרי, הייתה קבוצת ארמיות אוסטרו-הונגרית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
קבוצת הארמיות הוקמה ב-1 במרץ 1917, וכמפקדה מונה קונרד פון הצנדורף, לשעבר הרמטכ"ל.
הקבוצה גם נקראה "קבוצת ארמיות קונרד" על שם מפקדה.
באביב 1918 ספגה הקבוצה מכה קשה בקרב מונטה גראפה ונגרמו לה אבדות כבדות.
ב-15 ביולי 1918 הודח פון הצנדורף מתפקידו, והוחלף ביוזף אוגוסט, ארכידוכס אוסטריה, שתחת הנהגתו כונתה הקבוצה "קבוצת ארמיות הארכידוכס יוזף".
ב-26 באוקטובר 1918 בעיצומו של קרב ויטוריו ונטו מסר יוזף את הפיקוד על קבוצת הארמיות לגנרל אלכסנדר פון קרובטין, שפיקד עליה עד סוף המלחמה.
טכנולוגיות בע"מ היא חברה ישראלית העוסקת בפיתוח תוכנות ללוחמת סייבר ולריגול דיגיטלי.
המוצר העיקרי אותו מפתחת ומשווקת החברה היא תוכנת הריגול פגסוס, אשר נחשבת מיוחדת ביכולתה הגבוהה להצליח לחדור למכשיר האלקטרוני, וכן ביכולתה לפעול תוך שהיא ממשיכה להסוות את עצמה.
ברגע שהתוכנה הושתלה במכשיר, מפעיל התוכנה מסוגל להשתמש בה על מנת לגשת לכל המידע שעל המכשיר (תמונות, הודעות טקסט וכו'), להשתלט על המצלמה והמיקרופון על מנת לצותת או לצלם תמונות, לעקוב אחר מיקום המכשיר (GPS), וכן לשלוח מסרים מהמכשיר.
ב-2021, בעקבות ריבוי תביעות של חברות הייטק כנגד תוכנת הריגול פגסוס והפרת חוק הונאת מחשבים וניצול לרעה האמריקאי, ארצות הברית שמה את קבוצת אן.
ברשימה השחורה של מחלקת המסחר של ארצות הברית.
טכנולוגיות הוקמה בשנת 2010 על ידי היזמים עמרי לביא, שלו חוליו וניב כרמי שקראו אותה על שמם: Omri Shalev Niv (NSO).
עם הקמתה גייסה החברה סכום של כ-1.6 מיליון דולר מקבוצת משקיעים בראשותו של אדי שלו, מייסד קרן ג'נסיס.
תמורת ההשקעה קיבלו המשקיעים 30% מהבעלות על החברה, כש-70% הנותרים נותרו בידי עמרי לביא ושלו חוליו (ניב כרמי עזב את המיזם זמן קצר לאחר הקמתו).
בשנת 2014 רכשה קרן האקוויטי "פרנסיסקו פרטנרס" 70% ממניות החברה, במחיר המשקף לחברה שווי של כ-130 מיליון דולר.
הסכם המכירה כלל הסכמה על כך שמרכז הפיתוח של החברה יישאר בישראל.
בשנה זו מוזגה החברה עם חברת הסייבר ההתקפי סירקליס שנרכשה גם היא על ידי "פרנסיסקו פרטנרס", לכדי חברה אחת בשם Q Cyber Technologies.
בפברואר 2019 מכרה קרן פרנסיסקו פרטנרס את חלקה בחברה בחזרה למייסדי החברה (חוליו ולביא) ולקרן הפרייבט אקוויטי האירופית נובלפינה.
לפי הערכות העסקה נעשתה לפי שווי חברה של מיליארד דולר.
באמצע 2021 הורד דירוג החוב של החברה על פי מודי'ס בשל היחלשות בביצועיה העסקיים ובנזילות.
ב-31 באוקטובר 2021 מונה איציק בנבנישתי כמנכ"ל החברה, לאחר שבאוגוסט מונה לנשיא משותף
ב-3 בנובמבר 2021 הכניסה ארצות הברית את החברה לרשימת הגופים שפועלים בניגוד לאינטרס הלאומי של ארצות הברית, לצד החברה הישראלית קנדירו ושתי חברות נוספות.
הן נוספו לרשימה בשל ראיות לכך שהן פיתחו וסיפקו תוכנות ריגול לממשלות זרות.
ב-11 בנובמבר 2021, הודיע המנכ"ל בנבנישתי על התפטרותו מכל תפקידיו בחברה פחות משבועים לאחר כניסתו לתפקיד, לאור כניסתה של החברה לרשימה השחורה של ארצות הברית.
בפברואר 2022 נתן בית המשפט המחוזי בתל אביב צו פתיחת הליכים לשיקומן של שלוש חברות מקבוצת NSO - גאוטילב, ווייאאוט וקונווקסום.
בנובמבר 2025 עברה השליטה בחברה לקבוצת משקיעים אמריקאית בהובלתו של המפיק .
דייוויד פרידמן, לשעבר שגריר ארצות הברית בישראל, מונה ליו"ר NSO.
בעקבות חילופי הבעלות הודיע מנכ"ל החברה, בינואר 2026, על פרישתו.
כממלא מקומו מונה עקיבא רוזנר.
החברה מפתחת ומשווקת תוכנות המשמשות ממשלות לריגול אחר אנשים וגופים חשודים.
הריגול מתבצע על ידי השתלת תוכנת ריגול במכשיר האלקטרוני של האדם אחריו רוצים לרגל - בדרך כלל בטלפון הסלולרי.
כיוון שפעילות החברה היא במישור הביטחוני וכן משום שמוצר החברה הוא נשק סייבר התקפי, NSO מייצאת את התוכנה שלה תחת רישיון לסחר בנשק, הניתן לה על ידי אגף הפיקוח על הייצוא הביטחוני (אפ"י) במשרד הביטחון ומשרד החוץ.
על פי החברה, מטרת מוצרי NSO היא לסייע לגופי ביון ואכיפת חוק ממשלתיים מורשים להילחם בטרור ופשעים חמורים.
עם זאת החברה ספגה ביקורת על פעילותה לכאורה במדינות כמו מקסיקו, ערב הסעודית ואיחוד האמירויות ומדינות אחרות בעלות משטרים אנטי-דמוקרטיים, שבהן נטען כי נעשה שימוש בתוכנה כדי לרגל אחר אזרחים לצרכים פוליטיים.
במרץ 2020 בזמן התפרצות נגיף הקורונה בישראל שיתפה החברה פעולה עם המינהל למחקר, פיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית ביוזמה של שר הביטחון נפתלי בנט, לפיתוח מערכת לריכוז מידע אודות סיכויי ההידבקות בקורונה של אזרחי ישראל.
באוגוסט 2016 נאלצה חברת אפל לפרסם עדכון אבטחה למערכת ההפעלה iOS, לאחר שהתגלה שזו נפרצה על ידי תוכנת ריגול.
החוקרים שגילו את הפריצה מצאו ראיות המצביעות על כך שהיא בוצעה על ידי תוכנת פגסוס.
באפריל 2018 עובד החברה שזומן לשימוע לפני פיטורין, יצא בתום השיחה אל משרדו, גנב מידע רגיש ביותר באמצעות חיבור התקן חיצוני למחשב, וניסה למכור אותו ברשת האפלה, הדארקנט.
הקונה הפוטנציאלי יצר קשר עם החברה, זו הדריכה אותו כיצד לנהוג ובהמשך פנתה למשטרה והעובד נעצר.
עקב אופי פעילות החברה, הואשם העובד תחילה בין היתר בפגיעה בביטחון המדינה, אך בינואר 2019 הורשע במסגרת עסקת טיעון בגנבה ממעביד לצד עבירות נוספות ללא האישום הביטחוני, ונשלח ל-5 שנות מאסר בפועל.
באוגוסט 2018 פורסם שהתוכנה שימשה גם את איחוד האמירויות הערביות.
בדצמבר 2018 דיווח הוושינגטון פוסט כי ישראל התירה לחברה למכור תוכנת ריגול לערב הסעודית.
ב-2020 ניהלה ממשלת קולומביה מגעים עם החברה לרכישת זכויות שימוש בפגסוס תמורת 13 מיליון דולר במזומן.
דוח של "The Citizen Lab" מדצמבר 2020 העלה כי מוצרים של NSO שימשו לפריצות ללא אינטראקציה מצד המשתמש באמצעות ניצול פרצה בשירות iMessage של אפל.
על פי הדיווח, ערב הסעודית ואיחוד האמירויות הערביות פרצו לטלפונים של שני כתבים בלונדון ו-36 עיתונאים אחרים ברשת הטלוויזיה אל-ג'זירה בקטר.
ביולי 2021 דווח כי אמזון החליטה להפסיק את פעילות החברה בשרתיה לאחר הדלפה של 50,000 מספרי טלפון שהיו במעקב בתכנת פגסוס; ביניהם נמצאו גם מספרי טלפון של עיתונאים, פוליטיקאים ואקטיביסטים.
על פי חברת אפל, ב-3 בדצמבר 2021, טלפונים של עובדי מחלקת המדינה בארצות הברית נפרצו על ידי תוכנה של NSO.
ביולי 2021 הגיבה החברה להאשמות נגדה ואמרה שמערכותיה אינן מאושרות לשימוש עבור מספרי טלפון ישראליים או אמריקאיים.
אך בינואר 2022 טען תומר גנון בעיתון "כלכליסט" כי משטרת ישראל השתמשה באופן קבוע בכלים של NSO על מנת לחדור לטלפונים של חשודים ישראלים בחקירות, כולל חשודים בעברות קלות הקשורות למחאה והפרת סדר ציבורי, ללא צו בית משפט או פיקוח של שופט.
ועדת בדיקה בראשות עמית מררי, המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, קבעה שטענות אלה אינן נכונות .
בנובמבר 2021 הודיע משרד הסחר האמריקאי על הוספתה של חברת NSO לאחת מן הרשימות השחורות שמפרסם המשרד, זאת בשל פעולותיהן ברחבי העולם, העומדות לטענת הממשל בניגוד למדיניות החוץ והאינטרסים הביטחוניים והלאומיים של ארצות הברית.
באוגוסט 2022 פורסם כי החברה מפטרת כ-100 עובדים מתוך 750, וכי שלו חוליו יפרוש מתפקידו כמנכ"ל ויוחלף על ידי ירון שוחט, שכיהן עד כה כסמנכ"ל תפעול.
חוליו ימשיך לעסוק במכירת החברה, שנמצאת בבעיות כלכליות מאז שהוכנסה לרשימה השחורה של לשכת המסחר של ארצות הברית.
בשנת 2022 פורסם כי נפתחה ועדת חקירות על רקע שערוריות הריגול של NSO בנוסף לזאת אשר נפתחה בישראל.
באוקטובר 2019 טענה פייסבוק שתחקיר שביצעה העלה ש-NSO ניצלה פרצת אבטחה ביישומון הווטסאפ שבבעלותה כדי לפרוץ לעשרות מכשירים סלולריים.
אף על פי שהפרשיה הוכחשה על ידי NSO, הגישה פייסבוק תביעה מול NSO בטענה שהחברה הפרה את החוק האמריקאי נגד ניצול והונאות מחשוב, הפרה את החוזה בין החברות וביצעה הסגת גבול כאשר פרצה לשרתים בבעלות פייסבוק.
בדצמבר 2020 הצטרפו לתביעה מספר חברות נוספות, ביניהן מיקרוסופט וגוגל.
NSO טענה כי יש לדחות על הסף את התביעה, שכן היא פעלה בשליחות של ממשלה זרה (ששמה לא פורסם) ועל כן נהנית מחסינות ריבונית.
בית המשפט סירב, ובית המשפט הפדרלי התשיעי לערעורים דחה את טיעוניה של NSO.
בית המשפט העליון של ארצות הברית דחה את בקשתה של NSO לצו עיון מחדש.
בדצמבר 2024 קבע בית משפט בקליפורניה שהחברה תשלם לווטסאפ פיצויים בעקבות הפריצה ל-1,400 משתמשים, ובמאי 2025 נקבע שהפיצוי יהיה בסך 168 מיליון דולר.
קבוצת ארמיות יילדירים (בטורקית: Yıldırım Ordular Grubu) הייתה קבוצת ארמיות של צבא האימפריה העות'מאנית אשר לחמה במהלך המערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה.
חרף העובדה שרובם המוחץ של חייליה היו טורקים, על הקבוצה פיקדו גנרלים גרמנים.
בעקבות כיבוש בגדאד בידי מדינות ההסכמה במרץ 1917, החליטו העות'מאנים לארגן מחדש את כוחותיהם בזירת המזרח התיכון.
לצורך כך הוקמה הארמייה השביעית אשר כמפקדה מונה מוסטפא כמאל.
כמו כן הוחלט להציב את הארמייה החדשה יחד עם הארמייה השישית הוותיקה בפיקודו של חליף קוט, תחת פיקוד אחיד, במטרה ליצור כוח משמעותי שישחרר את בגדאד.
לצורך כך הוקמה קבוצת הארמיות השם "יילדירים" משמעו "מכת ברק" בטורקית.
עמיתיהם של הטורקים, הגרמנים, כינו מצדם את הקבוצה בשם "קבוצת ארמיות F" (Heeresgruppe F).
בשלב ראשוני היא כללה את הארמייה השביעית והארמייה השישית, וכן את קורפוס אסיה של צבא הקיסרות הגרמנית (בסה"כ 150,000 חיילים).
העות'מאנים הזמינו את הגנרל הגרמני אריך פון פאלקנהיין לבוא ולפקד על הקבוצה.
פאלקנהיין הגיע למזרח התיכון ב-7 במאי של אותה שנה.
נלוו אליו כ-100 קצינים גרמנים והוא צויד ב-5 מיליון מרקים גרמניים.
בהתאם לדו"ח שלו, החל פון פאלקנהיין לשלוח יחידות שתגברו את מערך הכוחות העות'מאני בארץ ישראל אנוור פאשה התנגד בתחילה לתוכניתו, אולם בהמשך קיבל אותה, הדיח מתפקידם את פרידריך קרס פון קרסנשטיין וג'מאל פאשה שפיקדו על הכוחות בארץ ישראל, והעביר את התפקיד לפאלקנהיין.
בינתיים התנגד גם כמאל, למתקפה בארץ ישראל בטענה כי צבאו מורכב מ"ילדים וזקנים" ואינו כשיר למתקפה.
אך מן הצד השני, המשיך והתלונן על פאלקנהיין (כמו גם ג'מאל פאשה) כי הוא ממשיך בקו ההגנתי שלו ואינו מקדם כלל תוכניות התקפיות.
המתח בין כמאל ובין פאלקנהיין נמשך עד אשר ב-6 באוקטובר 1917 התפטר כמאל והפיקוד עבר לפווזי פאשה.
בספטמבר הורה פאלקנהיין על ביטול המתקפה המתוכננת בכיוון בגדאד, ותחת זאת הורה לארמייה השביעית לנוע מחלב לכיוון באר שבע במטרה לתקוף את הכוחות הבריטיים באזור.
אלא שהתוכנית לא עלתה יפה.
תנועת הרכבות לא הייתה יעילה מספיק ובעת שהבריטים תקפו בהפתעה את באר שבע ב-31 באוקטובר, עדיין לא הגיעו חלק מהכוחות אל יעדם.
בעת קרב באר שבע שהה פאלקנהיין בחלב והגיע אל אזור הקרבות רק ב-4 בנובמבר.
לאחר הנסיגה מבאר שבע ומעזה, עברה מפקדת הארמייה השביעית לבית לחם ומפקדת קבוצת הארמיות עברה לירושלים, למתחם אוגוסטה ויקטוריה.
הכוחות שהתקדמו לצפון מערב, נתקלו בתילים המבוצרים של קו עזה - באר שבע, ובמשך עשרת הימים הראשונים של נובמבר נערכו קרבות על התילים עד אשר כולם נכבשו על ידי כוחותיו של אדמונד אלנבי.
ב-16 בנובמבר נכבשה יפו על ידי כוחות ניו זילנדיים, הכוחות העות'מאניים יצבו קו הגנה על נחל הירקון ומוקד הלחימה עבר מזרחה לקרב על הגישה לירושלים.
שבועיים לאחר מכן, ב-27 בדצמבר, פתח פאלקנהיין בהתקפה שמטרתה הייתה כיבוש מחדש של ירושלים.
ההתקפה התבצעה משני כיוונים, מצפון ומדרום-מזרח.
בדצמבר חיל המשלוח הבריטי השלים את משימת צליחת הירקון וכוח החוד הבריטי הרחיב אחיזתו בגיזרת החוף עד צפונית לשפיים.
בינואר 1918 איבדה הקבוצה את הארמייה השישית, ותחתיה הוכפפה למרותה הארמייה השמינית.
ב-6 בפברואר הועבר פאלקנהיין לפקד על הארמייה הגרמנית העשירית בחזית המזרחית, ואוטו לימן פון זאנדרס מפקד הארמייה העות'מאנית החמישית נקרא למלא את מקומו בפיקוד על קבוצת הארמיות.
ב-21 בפברואר כבש חיל המשלוח את יריחו, וזאנדרס ייצב קו הגנה חדש על העוג'א המזרחית.
אלנבי יזם שתי פשיטות אל מעבר לגדה המזרחית של העוג'א, במרץ-מאי 1918, שנכשלו, וסופן בנסיגת הכוחות הפושטים לעמדות המוצא בערבות יריחו.
ב-19 בספטמבר נפרץ הקו כאשר הכוחות הבריטיים הסתערו על הקווים העות'מאנים בחלק המערבי (אזור רעננה של ימינו) במסגרת קרב מגידו.
בהמשך הקרב כבשו כוחותיו של אלנבי את החלק הצפוני של ארץ ישראל והשלימו את כיבושה מידי העות'מאנים.
כוחותיו של זאנדרס נסוגו לטורקיה עצמה.
בהמשך הוכפפה למרותה של הקבוצה גם הארמייה הרביעית.
ב-31 באוקטובר הוחלף זאנדס במוסטפא כמאל.
בהמשך פורקו הארמיות השמינית והרביעית, ובמקום זאת קיבלה הקבוצה את הארמייה השנייה.
מושיר אריך פון פאלקנהיין (יולי 1917 - 6 בפברואר 1918)
קבוצת אריה I, נקראת גם קבוצת M96 היא קבוצת גלקסיות שנמצאת במרחק של כ-35 מיליון שנות אור משביל החלב בקבוצת הכוכבים אריה והיא חלק מצביר-על הנקרא צביר-על הבתולה, שמכיל קבוצות גלקסיות וצבירי גלקסיות רבים, בהם גם הקבוצה המקומית.
הקבוצה מכילה מספר גלקסיות בהירות ובולטות, ביניהן חמש שנכללות בקטלוג מסיה.
קבוצת אריה I מורכבת משתי תת-קבוצות מובחנות שהמרחק הזוויתי ביניהן הוא כ-8 מעלות ושתיהן נמצאות במרחק של כ-35 מיליון שנות אור משביל החלב כך שהמרחק ביניהן הוא כ-5 מיליון שנות אור.
בצירוף מספר גלקסיות שמרחקן משביל החלב דומה והן נמצאות בסביבתן של שתי התת-קבוצות, נראה שקוטרה של הקבוצה כולה הוא כ-9 מיליון שנות אור.
הקבוצה מכילה כ-90 גלקסיות, רובן גלקסיות ננסיות, אך לפחות 12 גלקסיות גדולות.
מסתה הכוללת של תת-קבוצת M96 מוערכת בכ- מסות שמש והגלקסיות שבה מתרחקות מהקבוצה המקומית במהירות ממוצעת של כ-747 קילומטר בשנייה.
שש מהגלקסיות הן גדולות ובהירות יחסית:
תת-קבוצת M66 (או NGC 3627), נקראת גם שלישיית אריה, היא החלק המזרחי של קבוצת הגלקסיות ובמרכזה שלוש גלקסיות בהירות היוצרות צורת משולש.
מסתה הכוללת של תת-קבוצת M66 מוערכת בכ- מסות שמש והגלקסיות שבה מתרחקות מהקבוצה המקומית במהירות ממוצעת של כ-728 קילומטר בשנייה.
בדומה לתת-קבוצת M96, גם תת-קבוצת M66 מוקפת בענן של מימן נייטרלי שמסתו מוערכת בכ- מסות שמש.
בנוסף לשלוש הגלקסיות של שלישיית אריה, יש בסמוך גלקסיה אחת בהירה נוספת ששייכת גם כן לתת-קבוצת M66:
שם הגלקסיה סוג סיווג מורפולוגי בהירות נראית מרחק (במליוני שנות אור) הערות M65 (NGC 3623) גלקסיה ספירלית Sa M66 (NGC 3627) גלקסיה ספירלית Sb הגלקסיה הבהירה ביותר בקבוצה NGC 3628 גלקסיה ספירלית SAb pec NGC 3593 גלקסיית עדשה SA(s)0 אינה חלק מ"שלישיית אריה"
שם הגלקסיה סוג סיווג מורפולוגי בהירות נראית מרחק (במליוני שנות אור) הערות NGC 3489 גלקסיית עדשה SAB(rs)0 נמצאת בין תת-קבוצת M96 ותת-קבוצת M66 NGC 3239 גלקסיה לא-סדורה IB(s)m pec ייתכן שאינה שייכת לקבוצה
ברקע של קבוצת אריה I נמצאות מספר קבוצות גלקסיות שנקראות בשם הכולל אריה II ומהוות צביר גלקסיות שמרחקו משביל החלב הוא פי 3-2 מהמרחק של קבוצת אריה I ומשתייך לעל-צביר שערות ברניקי.
הקבוצות מכילות במשותף אלפי גלקסיות, כאשר למעלה מ-100 מהן הן גלקסיות גדולות.
כ-16 מעלות ממזרח לקבוצת אריה I נמצא צביר הבתולה שהוא צביר הגלקסיות הגדול ביותר בעל-צביר הבתולה ומרחקו משביל החלב הוא כ-54 מיליון שנות אור, בערך פי 1.5 מהמרחק של קבוצת אריה I.
קבוצת אלייד היא קבוצת חברות הרשומות בישראל ומחוצה לה, שהוקמה על ידי איש העסקים אהרן גוטווירט.
בישראל כוללת הקבוצה את החברות הפרטיות אלייד החזקות בע"מ ואלייד נדל"ן בע"מ והחברות-הבנות שלהן.
יושב ראש דירקטוריון החברה הוא יצחק סוארי ומנכ"ל החברה הוא יגאל שרייבר.
משרדי החברה שוכנים במגדל צ'מפיון מוטורס שבבני ברק.
"אלייד השקעות" הוקמה בישראל בשנת 1965 על ידי אהרן גוטווירט.
במאי 1965 הקים גוטווירט את חברת "צ'מפיון מוטורס ישראל בע"מ" שעסקה בייבוא מכוניות מתוצרת חברת פולקסווגן הגרמנית.
ביולי 1970 הקים את חברת "אלייד מפעלי מתכת", שחנכה בפברואר 1972 מפעל באזור התעשייה תלפיות שבירושלים, אשר עסק בחידוש מנועים לכלי רכב מתוצרת פולקסווגן.
אהרן גוטווירט נפטר בדצמבר 1980. לפני מותו הפקיד את מלוא מניות "אלייד" בידי הנאמנות AG Trust, ומינה את ידידו חיים רובין ליושב הראש שלה.
על פי תקנון וחוקי הנאמנות, חברים בה חמישה נאמנים בלבד, אשר נבחרו לכהן בתפקיד זה עד לסוף ימי חייהם.
לבני משפחת גוטווירט המורחבת (היורשים החוקיים של אהרן) אין כל סמכות בנוגע למינוי הנאמנים או פעילותם, והם זכאים רק ליהנות מהדיבידנדים אותם הנאמנות מחלקת.
במאי 1971 הייתה אלייד שותפה בהקמת חברת הנדל"ן "סקום (ישראל)".
בתחילת שנות ה-80 נמנתה "אלייד השקעות" עם המשקיעים בחברת ההשקעות "דנות", שפורקה בשנת 1985.
בפברואר 2004 רכשה "אלייד השקעות" 30% מהבעלות על חברת "ניופאן".
ביוני 2005 רכשה אלייד כ-49% ממניות חברת "אוטודיל".
באוקטובר 2019 רכשה אלייד את יתרת המניות בחברה והגיעה בה להחזקה מלאה.
בספטמבר 2013 אלייד רכשה כ-12.5% ממניות חברת סיטיפס, זכיינית הרכבת הקלה בירושלים, תמורת כ-40 מיליון ש"ח.
במרץ 2018 אלייד הצטרפה כשותפה להקמת בית מיקרוסופט ישראל בהרצליה.
ביולי 2018 חברת הנדל"ן אמות רכשה מחצית מזכויות החכירה של אלייד בחטיבת קרקע בשטח של כ-16.4 דונם ברחוב הלח"י בבני ברק, בתמורה לכ-100 מיליון שקל.
באוקטובר 2018 נכנסה קבוצת אלייד לרשימת התאגידים הריאליים המשמעותיים בשל מחזור המכירות הקובע שלה, שעלה בשנת 2017 על 5.94 מיליארד ש"ח.
באוגוסט 2020 רכשה כ-55% ממניות חברת "פלגי מים" תמורת כ-25 מיליון שקל.
מלוא הבעלות בחברות הקבוצה היא בידי חברת ".R.I.H" הרשומה באי ג'רזי, הידוע כמקלט מס.
השליטה בחברה היא בידי AG Trust (שמה המלא הוא Aaron Gutwirth Trust), נאמנות הרשומה אף היא בג'רזי.
השקעות והחזקות - אלייד החזקות בע"מ
או.פי.אס.אי (שינוע בינלאומי) - חברת השילוח UPS בישראל (50%)
ניופאן - חברה לייבוא מכשירי חשמל ביתיים ומוצרי אלקטרוניקה ביתית (30%)
צ'מפיון מוטורס - משנת 1965 יבואנית רכבי קבוצת פולקסווגן הגרמנית בישראל.
מספטמבר 1976 מייבאת כלי רכב מתוצרת "אאודי" הגרמנית.
משנת 1990 מייבאת כלי רכב מתוצרת "סיאט" הספרדית.
משנת 2001 מייבאת כלי רכב מתוצרת "סקודה" הצ'כית.
שלמה מוטורס (50%) - יבואנית BYD
אוטודיל (51%) - שירותי טרייד-אין ומכירת מכוניות משומשות.
החברה נוסדה על ידי מאיר אוחיון ותומר דותן.
פרי ירוחם (אלייד היא בעלת השליטה בחברה) - שירותי ליסינג לכלי רכב
מייבאת אוטובוסים מתוצרת חברת "איריזר" הספרדית (משנת 2014)
מחזיקה בזיכיון של חברת SKF השוודית בישראל (משנת 2008)
אמקול (חברה להנדסה ולתעשייה) - חברה שנוסדה בשנת 1939 ועוסקת בייבוא גנרטורים וציוד מכני הנדסי מתוצרת בובקאט האמריקאית.
עד שנת 2025 החזיקה 40% בחברת מיניליין - אשר עסקה בייבוא מוצרי אלקטרוניקה וחשמל תוצרת סמסונג הדרום קוריאנית, אלקטרולוקס השוודית, ו-AEG הגרמנית.
בנוסף לכך היא החזיקה גם ברשתות מוצרי החשמל "א.ל.מ" ו"ביג בוקס".
סקאלה - עמדות טעינה לרכב חשמלי.
מקס איט פיננסים - חברת כרטיסי אשראי (כ-5%)
מנורה מבטחים פנסיה וגמל (10%)
H2ID (50%) - מתקן התפלת מי-ים בחדרה, נרכשה בדצמבר 2023 מחברת שיכון ובינוי, תמורת 183 מיליון ש"ח
נדל"ן - אלייד נדל"ן בע"מ
בין הפרויקטים שאלייד נדל"ן הקימה ומנהלת: מגדל צ'מפיון מוטורס בבני ברק, מגדלי הסיבים בפתח תקווה, בית אמקול באשדוד, בית צ'מפיון בירושלים, מתחם הממגורות ברחוב הלח"י בבני ברק, מרלו"ג ושטחי מסחר בגבעת ברנר ועוד.
מטרופוליס (100%) - ייזום ופיתוח פרויקטים בתחום ההתחדשות העירונית.
(עד ינואר 2025 החזיקה קבוצת אלדר 25% מהחברה)
צ'אמוס (Chamoss International) - חברת נדל"ן באנגליה - בשותפות עם ג'ורג' חורש, צדיק בינו, יגאל אהובי וצביקה בירן
בנובמבר 2019 רכשה כ-35% ממרכז המסחר "פסגות ירושלים" שנמצא בשכונת רוממה הירושלמית
בשנת 1965 רכשה נתח גדול ממניות חברת הנדל"ן אשטרום ובאוגוסט 2018 מכרה את רוב מניותיה בחברה זו.
בשנת 2020 נכנסה לשותפות 50% עם קבוצת "שיבולת" ואיש העסקים תומר כץ, לבניית מרכז תעשייה ולוגיסטיקה של כ-50,000 מ"ר ב"פארק ראם" (כונה בעבר גם "Y-פארק") - פארק תעשייה בצומת מסמיה
חוף התכלת - החברה לפיתוח חוף התכלת (תל אביב - הרצליה) בע"מ (55%) - חברה שהוקמה בשנת 1962 על ידי יהודה זיס, מקס דופט ואהרן גוטווירט.
מחזיקה בשטח של 480 דונם בין דרום הרצליה לצפון תל אביב.
בשנת 2021 רכשה הקבוצה את מתחם "אורלייט" בנס ציונה במטרה להקים בו מרכז מסחר ותעסוקה.
פילנתרופיה - קרן אהרון ומרים גוטווירט - חברה לתועלת הציבור שנוסדה באוקטובר 1972 ועוסקת בעיקר בתרומת מלגות לימודים לסטודנטים ותמיכה בנוער בסיכון
הקרן תרמה כ-400 מיליון שקל להקמתו של בית ספר לרפואה במכון ויצמן למדע.
עד שנת 1977, ייבאה כלי רכב מתוצרת סיטרואן הצרפתית.
עד שנת 2004 החזיקה ב-33% ממניות חברת השכרת הרכב והליסינג "יורופ-קאר"
אלעזרא החזקות בע"מ, או קבוצת אלעזרא, היא חברת החזקות והשקעות ישראלית פרטית שבשליטת איש העסקים אלי אלעזרא.
בעברה הייתה חברה ציבורית שמניותיה נסחרו ב.
מנכ"ל החברה הוא אור אלעזרא, בנו של אלי אלעזרא.
מלבדו, מועסקים בחברה עוד כ-12 בני משפחה בתפקידים ניהוליים בכירים.
משרדיה הראשיים של החברה שוכנים באשקלון.
קבוצת אלעזרא נוסדה בשנת 1995 על ידי איש העסקים אלי אלעזרא.
בשנת 2001 זכתה במכרז של רשות החברות הממשלתיות ורכשה, תמורת כ-80 מיליון שקל, את חברת אפרידר, חברה ממשלתית, שנוסדה ב–1950 לפיתוח העיר אשקלון.
בתחילה היה איש העסקים מוטי זיסר שותף לעסקה זו, אך הוא נסוג ממנה ואלעזרא לווה את יתרת התשלום מבנק לאומי.
ב-2002 רכשה קבוצת אלעזרא את מלוא מניות חברת "אלבר" מידי חברת "דיסקונט השקעות" ומנהליה הבכירים של אלבר, תמורת 268.5 מיליון שקל.
בינואר 2006 הוקמה חברת "אלעזרא החזקות" כאשר מלוא מניותיה מוחזקות על ידי חברת האם "אלעזרא יוזמה והשקעות".
באוקטובר של אותה שנה רכשה כ-82% ממניות חברת "הכשרת היישוב ביטוח", שבשליטת משפחת נמרודי, תמורת כ-90 מיליון שקל.
לביצוע עסקה זו בנק מזרחי טפחות העניק לאלעזרא מימון של 60 מיליון שקל, ויתרת הסכום מומנה ממקורות פרטיים.
במאי 2007 גייס אלעזרא בבורסה כ-300 מיליון שקל באיגרות חוב עבור חברת ההחזקות שלו, "אלעזרא החזקות".
ב-2011 מחק אלעזרא את מניות החברה מהמסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב, לאחר שרכש את מניות הציבור ב-30 מיליון שקל.
קבוצת ארמיות הארכידוכס קרל הייתה קבוצת ארמיות של אוסטריה-הונגריה במלחמת העולם הראשונה, שהוקמה ביוני 1916 כדי להילחם נגד האימפריה הרוסית בחזית המזרחית ובהמשך במערכה נגד ממלכת רומניה.
היא נקראה על שם מפקדה, גנרלפלדמרשל הארכידוכס קרל פרנץ יוזף, שפיקד עליה עד אוקטובר 1916. בחודש שלאחר מכן הוא הפך לקיסר האחרון של אוסטריה-הונגריה.
קבוצת הארמיות כללה את הארמייה הראשונה והארמייה השביעית.
קבוצת הארמיות הוקמה ביוני 1916 בפיקודו של הארכידוכס קרל במטרה לעצור את ההתקדמות הרוסית במהלך מתקפת ברוסילוב.
היא הוקמה כחלק מרפורמה של שבע הארמיות בחזית, כאשר היא כוללת את אלו בפיקודם של קרל פון פלאנצר באלטין פליקס פון בותמר.
יחד, הקבוצה החדשה כיסתה חזית שנמתחה מדרום מערב לברודי דרך בוקובינה.
קבוצת הארמיות עסקה בלחימה נגד הצבא הקיסרי הרוסי במהלך אותה תקופה, ולכן היא נחשבה לחלק חשוב מהחזית המזרחית.
גנרל מיור הנס פון זקט, שכיהן כראש מטה תחת אוגוסט פון מקנסן, הועבר בקיץ 1916 להיות ראש המטה של קבוצת הארמיות.
קרל וזקט עבדו טוב יחד וקבוצת הארמיות שלהם, יחד עם יחידות אחרות, הצליחו לעצור את ההתקדמות הרוסית בקרפטים.
במהלך הקיץ הוקצו כוחותיו של הארכידוכס להצטרף להארמייה הגרמנית התשיעית ברומניה, שהכריזה מלחמה על מעצמות המרכז באוגוסט.
קבוצת הארמיות לקחה חלק בהדיפת הכוחות הרומניים מהנהר סרת לצפון מולדביה.
הארמייה הראשונה, שהייתה חלק מפיקודו של הארכידוכס קרל, הגנה על הגבול הצפון-מזרחי של טרנסילבניה עם מולדביה שבשליטת רומניה, ושם התבססה ממשלת רומניה.
קבוצת הארמיות אורגנה מחדש כקבוצת ארמיות הארכידוכס יוזף באוקטובר – נובמבר 1916, אז הוכתר קרל כקיסר אוסטרו-הונגריה.
הפיקוד על הקבוצה החדשה ניתן ליוזף אוגוסט, ארכידוכס אוסטריה והוא הועבר לחזית האיטלקית, כאשר זקט נותר כראש המטה של הקבוצה שאורגנה מחדש בשנת 1917.
קבוצת הארמיות הארכידוכס קרל כללה את הארמיות הראשונה והשביעית.
קבוצת הארמיות הייתה המערך היחיד האוסטרו-הונגרי שלא היה תלוי בפיקוד הגרמני באותו שלב במלחמה, אף כי הרמטכ"ל זקט הפעיל שליטה רבה על פעולותיה.
אלבר שירותי מימונית בע"מ, המוכרת בשם קבוצת אלבר, היא חברה ציבורית העוסקת במכירה, בהשכרה ובהחכרה של כלי רכב, במימון עסקאות קניית רכב, בשירותי מוסך ושירותי דרך, בייבוא כלי רכב ועוד.
אלבר היא אחת מקבוצות הרכב הגדולות בישראל.
נכון לשנת 2019, המחזור של כלל תחומי הפעילות של החברה עמד על 3.2 מיליארד שקל, וסך המאזן עמד על 4.3 מיליארד שקל.
הקבוצה עוסקת בשירותים מתחום הרכב: מכירת כלי רכב משומשים וחדשים, עם ממוצע שנתי של 33 אלף כלי רכב הנמכרים בשנה לשוק הפרטי; השכרה בישראל ומחוצה לה, טרייד אין, מכירת אופנועים וקטנועים, ליסינג פרטי ותפעולי, שירותי מימון, שירותי מוסכים ושירותי דרך.
מנכ"ל קבוצת אלבר הוא דוד לנקרי.
חברת אלבר הוקמה בשנת 1994 על ידי דיסקונט השקעות.
בשנת 2002 נרכשה החברה על ידי קבוצת אלעזרא בבעלות איש העסקים אלי אלעזרא תמורת 268.5 מיליון שקל.
במהלך השנים התרחבה החברה והפכה לקבוצת אלבר, ותחתיה חברות בנות מתחום הרכב שבבעלותה המלאה.
בשנת 2012 רכשה הקבוצה את חברת ממסי שירותי דרך וגרירה.
באותה שנה חתמה על הסכם יבואנית רשמית של אופנועי דיאלים הקוריאנית, והקימה רשת מוסכים מורשה יבואן בפריסה ארצית.
בשנת 2015 רכשה את חברת מוטופרטס, העוסקת בייבוא ושיווק חלקי חילוף לרכבים ומשאיות.
בשנה זאת הוקמה אלבר קרדיט – חברת מימון לרכישת רכב.
כמו כן אלבר הפכה בשנה זאת ליבואנית הרשמית של הארלי דיווידסון בישראל.
בשנת 2017 חתמה על הסכם זכייניות של חברת השכרה הבינלאומית יורופקאר בישראל.
בשנת 2019 חתמה על הסכם יבואנית רשמית של אופנועי טריומף.
בשנת 2025 החלה ביבוא רכבי המותג הסיני אוואטר, של קבוצת רכבי צ'אנגן, כשהראשון מהם היה אוואטר 11.
מבנה הקבוצה נכון לשנת 2024
עמיעד-ליש חברה לפיתוח (מזרח) 1995 (74% אחזקה) - נדל"ן ותחנות דלק
אלבר (י.מ.ת.) החברה להפצת כלי רכב – מכירת כלי רכב מיד ראשונה, 0 ק"מ וטרייד אין.
יבוא, הפצה, מכירה, שיווק ושירות של כלי רכב מתוצרת BAIC ו-AVATR.
אלבר ציי רכב – השכרת רכב בישראל ומחוצה לה לתקופות ארוכות וקצרות כזכיינית הרשמית של יורופקאר בישראל.
היבואנית הרשמית של מותגי האופנועים הארלי דיווידסון, דיאלים וטריומף (תחת המותג "אלבר מוטו").
- שירותי מימון ואשראי חוץ-בנקאי
אלבר סוכנות לביטוח כללי (2016) - סוכנות לביטוח.
אלבר קרדיט – פתרונות מימון לרכב חדש או יד ראשונה.
אלבר משכנתאות - מתן אשראי צרכני מגובה נכסי נדל"ן (משכנתאות).
קבוצת אלון בע"מ - ייצור, שיווק והתאמת מוצרי אצירה, מיחזור ושינוע אשפה (מכולות אשפה, מתקני מיחזור, דחסני פסולת וכדומה).
נוי שירותי תברואה - איסוף ופינוי פסולת, הקמה ותפעול של תחנות מעבר.
ממסי שירותי דרך וגרירה – שירותי דרך וגרירה ומרכזי שירות בפריסה ארצית.
מוטו-פרטס – חלקי חילוף לכלי רכב ומשאיות.
בשנת 2016 עמד מחזור הקבוצה על כ-2.6 מיליארד שקלים.
בשנת 2017 עמד מחזור הקבוצה על כ-2.8 מיליארד שקלים.
בשנת 2018 עמד מחזור הקבוצה על כ-3 מיליארד שקלים, ונכון לשנת 2019 עמד מחזור המכירות השנתי של הקבוצה על כ-3.2 מיליארד שקלים.
בשנת 2024 עמדו הכנסות הקבוצה על כ-3.2 מיליארד שקלים.
בצי הרכב של אלבר 24.5 אלף כלי רכב.
לקבוצה 1,950 עובדים בכ-70 סניפים בפריסה ארצית.
איגרות החוב של הקבוצה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
קבוצת אנט (בסינית: 蚂蚁金服; תרגום: "נמלה שירות כספי", פיניין: Mǎyǐ jīn fú, באנגלית: Ant Group), כונתה בעבר אנט פַינַנְשִיאַל (Ant Financial) ועלי-פֵּיי (Alipay), הוא חברת פינטק סינית המשויכת לקבוצת עליבאבא.
אנט היא חברת הפינטק הגדולה בעולם (במונחי שווי שוק) והחד-קרן הגדול בעולם עם הערכת שווי של כ-150 מיליארד דולר.
באוגוסט 2020 הגישה קבוצת אנט מסמכים לקראת הנפקה ראשונה לציבור ב ובזירת המסחר סטאר של הבורסה לניירות ערך בשאנגחאי, במסגרתה עשויה הייתה החברה לגייס עד 35 מיליארד דולר, סכום שיהפוך את ההנפקה לגדולה בהיסטוריה.
באוקטובר 2020 הושלמו ההכנות להנפקה, ולמניות היו כבר ביקושי ענק בסך כולל של 3 טריליון דולר.
אולם סכסוך עם הרגולטורים, בראשם הבנק המרכזי של סין שדרש ארגון מחדש של החברות בקבוצה והפרדה של פעילות האשראי הצרכני והביטוחים משירות התשלומים, הביא לביטול ההנפקה.
בינואר 2021 הודיע ג'ק מא כי יהופך את אנט לחברה בפיקוח הבנק המרכזי של סין, ובעקבות דרישה של הרשויות בסין היא תעבור ארגון מחדש ותהפוך לחברת החזקות פיננסית תחת רגולציה.
Alipay - יישום ארנק אלקטרוני לנייד שמאפשר קבלת כסף ותשלום
Huabei או Ant Credit Pay - מעין כרטיס אשראי דיגיטלי.
MYbank - בנק פרטי מקוון שכולו בענן
Jiebei או Ant Cash Now - חברת הלוואות לצרכנים
Ant Fortune - חברה לניהול מקיף של הון
Zhima Credit - שירותי אשראי ודירוג אשראי לצרכנים
Ant Financial Cloud - שירותי ענן למוסדות פיננסיים
ZOLOZ - פלטפורמה גלובלית לזיהוי ביומטרי
קבוצת אלעד היא חברת פיתוח נדל"ן אמריקאית שמבוססת בישראל.
הקבוצה שולטת בחברות בנות רבות, כולל אלעד נכסים (Elad Properties), שממוקמת בניו יורק, אלעד פלורידה (Elad Florida) ואל-עד קנדה (Elad Canada), שבסיסה בטורונטו.
ביחד, קבוצת אל-עד מחזיקה בנכסים רבים ברחבי צפון אמריקה, כולל מלון פלאזה ההיסטורי, גרנד מדיסון ומגדל חברת הביטוח מטרופוליטן לייף בניו יורק.
קבוצת אל-עד נמצאת בבעלות יצחק תשובה, איש עסקים ישראלי.
במאי 2007 רכשה אלעד נכסים את המלון והקזינו החדש בלאס וגאס תמורת 1.2 מיליארד דולר.
הפרויקט פשט את הרגל, ונעצר ללא הגבלת זמן.
מלונות אלעד בע"מ נטלה את גרעין השליטה ברשת מלונות שרתון מוריה ישראל בת 6 המלונות.
אלעד נכסים היא חברה לפיתוח נדל"ן שממוקמת בניו יורק, עם אחזקות נרחבות בארצות הברית, בעיקר ניו יורק.
נכס הדגל של אלעד נכסים, ניו יורק, הוא מלון פלאזה בסנטרל פארק דרום, שנרכש על ידי חברת השלוחות ElAd CPS One LLC, ונפתח מחדש ב-1 במרץ 2008. אלעד נכסים מנוהלת על ידי המנכ"ל אודי ארז.
הוקמה בשנת 2004 כדי להרחיב את חוד החנית לדרום-מזרח, אל עד נכסים לאומיים (El Ad National Properties) החלה כזיקה בין קבוצת אלעד פלורידה לבין קבוצת אלעד-קנדה, וכיום היא מנהלת נכסים בעשר מדינות עם דגש על דרום, המערב התיכון וצפון-מזרח ארצות הברית.
55% מתיק הנכסים של אלעד נכסים לאומיים הם נכסי שכירות.
באמצעות מיזם משותף, אל עד נכסים לאומיים שולטת בחברה Element National Management הפועלת בתחום ניהול נכסים.
בשנת 2007 הרחיבה החברה את אחזקתה בלוס אנג'לס, ורכשה קרקעות בין בוורלי הילס לווסטווד כחלק מעסקת פיתוח של 330 מיליון דולר.
מיקי נפתלי, המנכ"ל לשעבר, השיק והנחה את הפעולה המוצלחת של אלעד בניו יורק ואת התרחבותה ברחבי הארץ וברחבי העולם.
גולת הכותרת בתיק הנכסים של אלעד הוא מלון פלאזה בניו יורק.
רב הקומות עבר שיפוץ של 450 מיליון דולר.
אלעד ירחיב גם את המותג פלאזה לערים ברחבי העולם, כולל בוסטון, לוס אנג'לס, פריז, לונדון, טוקיו ושנגחאי.
נפתלי מפתח את דירת היוקרה הגבוהה האחרונה במסדרון וילשייר בלוס אנג'לס ומתכנן רבי קומות יוקרתיים בעיר ניו יורק, בתכנון דניאל ליבסקינד.
הוא מוביל את אלעד לסינגפור על ידי יצירת מתחם מגורים, מסחר, קמעונאות ובתי מלון גדולים שתוכנן על ידי סר נורמן פוסטר.
נפתלי מפקח גם על פעילותו של אלעד בשווקים מובילים אחרים בצפון אמריקה.
פיתוח המגורים והמסחר של אלעד קנדה ממוקם בעיקר באזורי מונטריאול, טורונטו ואוטווה, וכולל יותר מ-12,000 יחידות דיור, רבות בשכונות אטרקטיביות שנוצרו לאחרונה, ומעל 560,000 מ"ר של שטחי מסחר, קמעונאות ותעשייה.
ל-El Ad National נוכחות הולכת וגוברת בפלורידה, טקסס, מרילנד, צפון קרוליינה, דרום קרוליינה, ג'ורג'יה, מישיגן, אילינוי, אינדיאנה ומסצ'וסטס.
קבוצת אלעד מנהלת מספר מיזמים משותפים עם חברות מקומיות בהודו ובסינגפור.
בשנת 2007 הוקם אלעד המזרח הרחוק באמצעות עסקת שותפות עם "השקעות זג" הסינית.
קבוצת אקטון היא תת-קבוצה מבודדת ובלתי מיושבת, הנמצאת בדרום המזרח הרחוק של קבוצת אטול טואמוטו בפולינזיה הצרפתית.
קבוצת אקטון כוללת ארבעה אטולים בגודל קטן יחסית:
באף אחד מהאיים באטולים אלה אין תושבים קבועים.
האירופי המתועד הראשון שראה את קבוצת אקטון היה פדרו פרננדש דה קיירוש ב-5 בפברואר 1606. הוא תיאר את הקבוצה כ"ארבעה אטולים עטורי דקלי קוקוס".
בכתבים השונים של חברים אחרים במשלחת ספרדית זו, המתארים את המסע, הוצגו האיים כ-"Las Cuatro Coronadas" (ארבעת העטורים), "Las Cuatro Hermanas" (ארבע האחיות),"Las Virgenes" (הבתולות) או "Las Anegadas" (האלה המוצפים).
הגילוי המחודש של קבוצת אקטון מזוהה עם תומאס אבריל, קפטן ספינת המסחר הטהיטית Amphitrite, שגילה את האיים הללו בשנת 1833. עם זאת, הם נצפו ב-14 במרץ 1828 על ידי האספן וחובב הטבע הבריטי יוּ קאמינג בספינתו Discoverer, שהושטה בידי קפטן סמואל גרימווד.
שמם ניתן להם כעבור ארבע שנים, ב-1837, על ידי לורד אדוארד ראסל – מפקד ה-HMS Acteon – על שם ספינתו.
בשנת 1983 אטולים אלה הוכו על ידי ציקלון.
מבחינה אדמיניסטרטיבית ארבעת האטולים של קבוצת אקטון שייכים לקומונה גמבייה.
קבוצת אקרו בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית הפועלת, באמצעות חברות בנות, בתחום הנדל"ן היזמי והנדל"ן המניב.
החברה מוכרת במותג אקרו נדל"ן.
מייסד, בעל השליטה ויו"ר החברה הוא צחי ארבוב.
החברה נוסדה ביולי 1994 על ידי יצחק (צחי) ארבוב, ונקראה ארבוב השקעות בע"מ.
בדצמבר 2021 שינתה החברה את שמה לשם הנוכחי, קבוצת אקרו בע"מ.
בשנת 2006 החלה החברה בפעילות בקבוצות רכישה, אך פעילותה בתחום זה מצטמצמת.
בשנת 2014 הקימה החברה את שני המגדלים הדרומיים במגדלי תל אביב.
בשנת 2016 החלה החברה בפעילות בתחום הנדל"ן המניב.
מיזמים בולטים של החברה בשנים 2020–2021: מגדלי דה וינצ'י, למגורים, מסחר ומשרדים בתל אביב (בשותפות עם ישראל קנדה), קומפלקס גולף בנאות אפקה, מיזם פינוי בינוי בשכונת נווה שרת, קמפוס מיקרוסופט בהרצליה (בשותפות עם קבוצת תדהר, ישראל קנדה וקבוצת אלייד) ופארק עסקים בצומת סביון.
מיזמים בולטים בשנת 2022: מגדל מזא"ה בתל אביב, ONE TOWER במתחם הבורסה ברמת גן (בשותפות עם רוגובין).
בעל השליטה בחברה הוא מייסדה, יצחק ארבוב.
בעלי מניות עיקריים נוספים הם רעיה שטראוס (מ-2011) והפניקס חברה לביטוח (מ-2018).
בפברואר 2022 נרשמו ניירות הערך של החברה למסחר בבורסה לניירות ערך בתל אביב, והיא גייסה כ-500 מיליון ש"ח לפי שווי (לאחר הכסף) של כארבעה מיליארד ש"ח.
החברה פועלת בתחום הנדל"ן בישראל (בעיקר בתל אביב-יפו) החל משנת 2006, בשני מגזרי פעילות:
נדל"ן יזמי: איתור מקרקעין, השבחתם וייזום של פרויקטים בנדל"ן, לרבות התחדשות עירונית.
נדל"ן מניב: בנייה של בניינים להשכרה, למטרות משרדים, מסחר ומלונאות.
אקרו השבחת מקרקעין בע"מ (100%).
הוקמה בפברואר 2016. עוסקת בהקמה ובהשכרה של נדל"ן מניב.
הוקמה באוגוסט 2011. עוסקת בהקמה ומכירה של מבנים, וכן במיזמי פינוי בינוי במסגרת תמ"א 38.
מגדלי אקרו, שותפות מוגבלת (99.9%).
טריפל איי 1 אחזקות בע"מ.
לחברות אלה יש חברות בנות ושותפויות רבות משלהן.
קבוצת אלדר היא קבוצת נדל"ן, העוסקת בשיווק נדל"ן, יזמות, ייעוץ משכנתאות והתחדשות עירונית.
הקבוצה הוקמה בשנת 1999 על ידי עמיר שאלתיאל ונמצאת בשליטתו.
הקבוצה משווקת, יוזמת ומנהלת פרויקטי נדל"ן בישראל (מ-1999) ובאירופה (מ-2016) בהיקף של למעלה ממיליארד ש"ח.
באוגוסט 2021 בנק לאומי נכנס לשותפות בחברה, באמצעות חברת הבת שלו, לאומי פרטנרס.
חברות הבנות העיקריות בקבוצה הן אלדר שיווק נדל"ן, אלדר השקעות ואלדר משכנתאות.
בינואר 2025 מכרה הקבוצה את חלקה בחברת מטרופוליס, העוסקת בפינוי בינוי והתחדשות עירונית, ושהגיעה בעת המכירה לשווי של 800 מיליון ₪.
שוויה של קבוצת אלדר הוערך ב־2023 בכ-367 מיליון ש"ח.
בשנת 1999 הקים עמיר שאלתיאל את חברת אלדר שיווק נדל"ן, וב־29 במרץ 2005 התאגדה החברה תחת הקבוצה, קבוצת אלדר (ר.ה.ד) בע"מ, כחברה פרטית.
ב־2011 הוקמה חברת מטרופוליס, בשותפות עם קבוצת אלייד.
בשנת 2025 החברה עמדה על שווי של 800 מיליון ₪, עת נמכר חלקו של עמיר שאלתיאל בקבוצה.
ב־2013 הקים שאלתיאל את חברת אלדר השקעות וב־2022 החלה לפעול חברת אלדר משכנתאות.
"אלדר שיווק נדל"ן" עוסקת בשיווק נדל"ן למגורים בישראל ונותנת לחברות יזמיות ליווי וייעוץ, בתכנון, תמחור, מיתוג, שיווק ומכירה בפועל בפרויקטים חדשים.
מנכ"ל אלדר שיווק הוא רוני כהן.
מאז הקמת החברה בשנת 1999 ועד שנת 2025, שיווקה החברה כ־32 אלף דירות חדשות, בהיקף של כ־47 מיליארד ש"ח.
אלדר שיווק מדורגת במקום הראשון על פי דירוג BDI לשיווק פרויקטים החל משנת 2014 ברציפות.
רוני כהן, מנכ"ל החברה, זכה בפרס איש השיווק של איגוד השיווק הישראלי.
"אלדר השקעות" הינה חברה יזמית.
החברה עוסקת בארגון והקמה של פרויקטי נדל"ן והתחדשות עירונית.
החברה הקימה עשרות אלפי מ"ר לדיור ולמשרדים.
בשנת 2023 החברה השתתפה בהקמת פרויקטים לדירות להשכרה במרכז תל אביב, ולתמ"א 38/2. עיקר פעילות החברה מתמקד בייזום וקידום פרויקטי התחדשות עירונית בפריסה ארצית.
סמנכ"ל ההתחדשות העירונית בחברה הוא עו"ד מתן אדרי.
במסגרת פעילותה, החברה רוכשת קרקעות ומשביחה אותן לייעוד קרקע חדש (למשל, ממסחר למגורים), באמצעות תכנון אדריכלי ובשיתוף עם הרשות המקומית.
קרקע למגדלי משרדים בבני ברק ובחולון וקרקע לדיור בברטיסלבה שבסלובקיה.
פרויקטים עיקריים של חברת אלדר השקעות הם מגדלי "עדן בת ים", "עדן רמת גן", "עדן כפר סבא", ו־5 פרויקטים להשכרה בנווה שאנן בתל אביב, המיועדים לצעירים בהשכרה לטווח הארוך.
צבר החברה, נכון ל-2025, מונה עשרות פרויקטי התחדשות עירונית בפריסה ארצית, בניהם פרויקט ההתחדשות העירונית הראשון בבאר יעקב.
"אלדר משכנתאות" עוסקת בייעוץ משכנתאות (משכנתאות חדשות, איחוד הלוואות, מיחזורי משכנתה ותמהילי משכנתה) ללקוחות.
מנהל חטיבת המשכנתאות בקבוצת אלדר הוא עופר אהרונוביץ'.
החברה הקימה את "פורום המומחים", שבראשו עומדת ד"ר מרים שוורץ זיו, מרצה בכירה לכלכלה באוניברסיטה העברית .
הפורום התכנס לאחר כל החלטת ריבית של בנק ישראל, וגיבש המלצות עדכניות בנוגע לתמהילי המשכנתאות.
חברת "מטרופוליס", שנוסדה ב-2011, עוסקת בייזום ופיתוח פרויקטים בתחום ההתחדשות עירונית (פינוי בינוי ותמ"א 38/2).
קבוצת אלדר החזיקה ב-25% ממטרופוליס בשותפות עם קבוצת אלייד, שהחזיקה ב-75% מהחברה.
פרויקט פינוי בינוי שהושלם בתל אביב היה "גרין פארק" (447 יח"ד), שבשנת 2015 זכה בתחרות אפ"י בקטגוריה של נדל"ן ותשתיות.
הפרויקט נבנה יחד עם שתי חברות נוספות.
בין הפרויקטים העיקריים שביצעה החברה, מתחם מטרופוליס גבעתיים (166 יח"ד) ברחוב שדה בוקר, במסגרת תמ"א 38/2 ומתחם מטרופוליס הרצליה (278 יח"ד) פרויקט פינוי בינוי.
בשנת 2025 רכשה חברת אלייד את חלקו של עמיר שאלתיאל במטרופוליס תמורת 200 מיליון ש"ח.
חברת אלדר שיווק דורגה על ידי BdiCode במקום הראשון בקטגוריית שיווק נדל"ן, עשר שנים ברציפות, מאז 2014,
אלדר שיווק זכתה במשך מספר שנים, בתחרות EFFIE הבינלאומית, הבוחנת מהלכי שיווק אפקטיביים, ב-2 פרסי זהב ובפרס כסף, מטעם איגוד השיווק הישראלי.
חברת מטרופוליס זכתה בשני פרסים של מכון המי"ל למצוינות בשירות וחווית לקוח
קבוצת אקרשטיין בע"מ היא חברת החזקות ישראלית בתחום מוצרי הבנייה והנדל"ן המניב.
אחד מפיתוחיה הבולטים הן אבנים משתלבות, שהפכו לריצוף הנפוץ בישראל למדרכות ול"רחובות הולנדיים" (ומכונות "אקרשטיינים").
פעילות הקבוצה החלה בשנת 1925, על ידי צבי אקרשטיין (1906–1974), כמפעל קטן למרצפות בתל אביב (בפינת הרחובות יהושע בן וארלוזורוב).
אקרשטיין יליד העיירה פיאסקי שבפולין, עלה לארץ ישראל בגיל 14, עבד תחילה כפועל בפרדסים ואחר כך כפועל במפעל "מרצפיה" בפתח תקווה.
העבודה במפעל שהקים בוצעה ברובה באופן ידני והוא ייצר כ-50 מרצפות ביום.
אקרשטיין החליט לשלב מיכון בתהליך הייצור, התפוקה והפריון של המפעל גדלו, ולאחר שמפעלים מתחרים נסגרו המפעל (שעבר בינתיים לאזור התעשייה בהרצליה פיתוח) היה לבין הגדולים בישראל.
המפעל התרחב והחל לייצר אבני ריצוף ואבני שפה למדרכות והיה הגדול בישראל בתחום זה.
בין השאר החברה סיפקה ריצוף לפרויקטים גדולים דוגמת כיכר מלכי ישראל (כיום כיכר רבין), טיילת תל אביב, מתחם היכל יד אליהו ועוד.
במאי 1974 נפטר מייסד החברה צבי אקרשטיין ובנו גיורא קיבל עליו את ניהול החברה.
תחת ניהולו החברה החלה לייצר ולשווק אבנים משתלבות, שהפכו לפתרון הריצוף הנפוץ בישראל למדרכות ורחובות משולבים (רחובות הולנדיים).