tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היומון "אל אספקטדור" תמך בהכרזת השר ופרסם לראשונה את תמונת המעצר המשטרתי של אסקובר מ-1976. במטרה לערער את אמינותו של לארה, הציג ג'אירו אורטגה, בעל בריתו של אסקובר בקונגרס, צ'ק (שהוכח בסופו של דבר כמזויף) שניתן כביכול ללארה מטעם סוחר הסמים הידוע אוואריסטו פורס.
ראיה זו, בנוסף לשיחה מוקלטת בין לארה ופורס, גרמה לרבים להטיל ספק בלגיטימיות דבריו של לארה.
הנשיא בטנקור, לעומת זאת, דחה את ההאשמות ושמר על לארה בתפקידו.
לאחר שהקשר לכאורה בין לארה לבין קרטלי הסמים הוכח כבלתי אמין, החלה הממשלה לחשוף את עסקאות צללים של קרטל מדיין, במיוחד זה של אסקובר.
אסקובר גורש מהקונגרס ואשרתו האמריקאית בוטלה.
השר הלך רחוק יותר, להחיות את האישומים הפליליים נגד אסקובר ואנשי סמים אחרים, כגון קרלוס להדר.
לארה הורה גם על תפיסה ועיקול של מאות נכסים ומטוסים ששימשו לכאורה לייצור והפצה של חומרים בלתי חוקיים.
בתקופה זו החל הקונגרס הקולומביאני לדון גם בדבר הסכם הסגרת פושעים עם ארצות הברית, דבר שהיה מסכן מאוד את אסקובר ובעלי בריתו אשר היו אחראים להברחת והפצת חומר רב אל תוך תחומי ארצות הברית, ומשכך ביקשו לפתור את בעיותיהם על ידי חיסולו של לארה.
שמונה חודשים בלבד אחרי שנכנס לתפקידו במשרד המשפטים, לארה נהרג במכוניתו בליל 30 באפריל 1984, ברחוב 127 בבוגוטה, אשר מאוחר יותר נקרא "Avenida Rodrigo Lara Bonilla" לזכרו.
הרצח אירע בידי מתנקש שנשלח על ידי אסקובר, בשם איבן דריו גויסאדו, שנסע על אופנוע ימאהה מדגם DT175. גויסאדו חוסל במקום בידי שומרי ראשו של השר, בעוד ביירון ולאסקז, נהג האופנוע, נתפס על ידי המשטרה ובילה יותר מעשר שנות מאסר.
מותו של לארה הכה בהלם את ממשלת קולומביה, ומיד לאחריו היא החלה לפעול במרץ לאישור חוק ההסגרה והחלה במלחמה עיקשת כנגד הפשע המאורגן.
במקומו של לארה מונה אנריקה פארג'ו גונזלס לתפקיד שר המשפטים.
בתפקידו הוא הוביל התקפה קשה על סוחרי סמים, שהוביל להסגרה של שלושה חברי קרטל מדיין לארצות הברית.
בסדרת הטלוויזיה הקולומביאנית אסקובר, אל פאטרון דל מאל (2012), לארה מגולם בידי השחקן הקולומביאני ארנסטו בנג'ומאה.
בסדרת הטלוויזיה נרקוס (2015) של חברת נטפליקס (עונה 1, פרק 3, "הגברים של תמיד"), לארה (מגולם בידי השחקן המקסיקני אדן קאנטו) מתואר מגנה את אסקובר בקונגרס ונרצח.
רודריגו וגבריאלה (בספרדית: Rodrigo y Gabriela) הם צמד גיטריסטים מקסיקנים שגוף יצירתם משופע בעיקר מהז'אנרים פלמנקו, רוק והבי מטאל.
ההקלטות של הצמד הן בעיקר דואטים של מוזיקה אינסטרומנטלית על גיטרה קלאסית.
כרגע הם גרים במקסיקו סיטי הם התחילו את הקריירה שלהם בדבלין, אירלנד, במהלך שהות של שמונה שנים.
הם הוציאו – חמישה אלבומי אולפן, שלושה אלבומים של הופעות חיות, ומיני אלבום אחד.
בשנת 2011 הם יצרו יחד עם הנס צימר את הפסקול של שודדי הקאריביים: זרמים זרים, באותו זמן תרמו גם לפסקול של שרק החתול במגפיים.
הם טיילו בעולם, ובמאי 2010 הם הופיעו בבית הלבן בנשיאותו של ברק אובמה.
רודריגו סאנצ'ז (יליד 1974) וגבריאלה קווינטררו (ילידת 1973) נולדו למשפחות מהמעמד הבינוני במקסיקו סיטי.
ההורים שלהם האזינו בעיקר לפלמנקו, ג'אז ורוק אבל הם נחשפו יותר להבי מטאל כמו מטאליקה, שהשפיעה רבות על רודריגו וגבריאלה.
רודריגו וגבריאלה נפגשו בגיל 15 ב'la casa de la cultura' (בית תרבות) במקסיקו סיטי שם אחיו של רודריגו עובד כבמאי.
רודף העכברים הראשי של הקבינט של הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד הוא תואר היתולי שניתן לאחדים מחתולי הבית של מעון ראש ממשלת בריטניה ברחוב דאונינג 10 בלונדון, בירת בריטניה.
התואר, אותו מעניק ראש הממשלה, הוענק לראשונה ב-2011.
חתול בית הוחזק ברחוב דאונינג 10 או במשרד האוצר מאז ימי המלך הנרי השמיני.
מסמכים ששוחררו לפרסום בבריטניה ב-2005 מכילים רשומות משנת 1929 ואילך.
באותה שנה ניתנה הוראה במשרד האוצר להוציא כספי קופה קטנה "לשם החזקת חתול יעיל".
החתול בדאונינג 10 איננו משתייך בהכרח לראש הממשלה המכהן ושהותו שם אינה חייבת להיות חופפת לכהונתו.
חתול הבית בעל השהות הארוכה ביותר עד כה היה וילברפורס (Wilberforce).
הוא היה חתול הבית בשנים 1973–1986, בימי כהונתם כראשי ממשלה של אדוארד הית', הרולד וילסון, ג'יימס קלהאן ומרגרט תאצ'ר.
במשך שנים מסוימות לא היה בדאונינג 10 חתול בית.
רודף העכברים הראשי כיום (2021) הוא החתול לארי.
הוא הובא לדאונינג 10 ב-15 בפברואר 2011, שנתיים אחרי שקודמתו עזבה את המקום, והיה ל"רודף העכברים הראשי" הראשון.
הוא נבחר על ידי ראש הממשלה דייוויד קמרון ובני משפחתו מקרב חתולים שהוחזקו בבית הכלבים והחתולים באטרסי.
הדבר נעשה לאחר שצלמי תקשורת הבחינו בחולדות לפני מדרגות הכניסה לבית בדאונינג 10.
רוּדְּסְטֶר או סְפַּיידֶּר היא מכונית דו-מושבית פתוחה עם דגש על מראה או אופי ספורטיבי.
במקור המונח היה התיאור האמריקאי למכונית ללא הגנה ממזג האוויר, עם השנים הוא התפשט בעולם והתרחב לכל רכב קבריולה דו מושבי.
רודסטר הוא גם סגנון של מכוניות מרוץ באליפויות שבארצות הברית, כולל אינדיאנפוליס 500 בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 ונאסקאר.
במאה התשע עשרה המילה "רודסטר" התייחסה לסוס המתאים לרכיבה.
עד סוף המאה התרחבה ההגדרה גם לאופניים ותלת אופנים.
מקור המונח "רודסטר" ביחס לכלי רכב הוא בארצות הברית.
לפני מלחמת העולם השנייה, המונח המקביל באנגלית בריטית היה טוּרְר דּוּ־מוֹשָׁבִי .
בשנות ה-70 של המאה ה-20, המונח "רודסטר" הוחל על מכוניות קבריולה דו-מושביות בעלות מראה או אופי ספורטיבי.
בשנת 1916 איגוד מהנדסי הרכב האמריקאי הגדיר את הרודסטר כ"מכונית פתוחה עם שניים או שלושה מושבים" אך הוסיף כי ייתכן שיהיו לה מושבים נוספים מסוג רַאמְבֶּל .
מושב הנהג ומושב הנוסע לרוב הוצבו יותר מאחור מאשר במכוניות טורינג.
למכוניות הרודסטר המוקדמות היה רק גוף בסיסי ללא דלתות, שמשות, או הגנות אחרות מפני מזג האוויר.
החל משנות ה-20 של המאה ה-20 הן החלו להידמות למכוניות הטורינג עם דלתות, שמשות, גגות מתקפלים ווילונות צדדיים.
החל מתקופה זו מושבי ראמבל במכוניות רודסטר קופלו לתוך גוף הרכב כשלא היו בשימוש.
גופי רודסטר הוצעו על מכוניות מכל הגדלים והמחירים, החל ממכוניות בייצור סדרתי כמו פורד T ואוסטין 7, מכוניות ספורט כמו Eniak Antique ועד למכוניות יקרות במיוחד כמו הקדילאק V-16, הדויסנברג מודל J ואפילו הבוגאטי רויאל.
רודריגו בֶּנְטָנְקוּר קולמן (בספרדית: Rodrigo Bentancur Colmán; נולד ב-25 ביוני 1997 בנואבה הלווסיה) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הקשר בטוטנהאם הוטספר מהפרמייר ליג ובנבחרת אורוגוואי.
בנטנקור הוא תוצר אקדמיית הנוער של בוקה ג'וניורס הארגנטינאית.
ב-12 באפריל 2015 ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת במסגרת ליגת העל הארגנטינאית, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-77, מול נואבה שיקגו, במשחק שהסתיים בתיקו 0 - 0.
ב-13 ביולי 2015 נכלל בנטנקור בעסקת קרלוס טבס בין קבוצתו לבין יובנטוס, לפיה, יש לאיטלקים זכות ראשונים על מספר שחקנים צעירים של בוקה.
לבסוף, הגיע לטורינו כשנתיים מאוחר יותר, ב-3 באפריל 2017 ועבר בהצלחה את הבדיקות הרפואיות.
בהמשך החודש השלים המועדון האיטלקי את רכישתו של בנטנקור, שחתם על חוזה ל-5 שנים.
סכום ההעברה נאמד על 9.5 מיליון אירו.
בנטקור חזר לארגנטינה על מנת לסיים את עונת עם בוקה.
בנטנקור הפך באופן רשמי לשחקן יובנטוס ב-1 ביולי 2017. הופעת הבכורה שלו במדי השחור-לבן הייתה כאשר נכנס כמחליף, בניצחון 4–2 על ג'נואה, במסגרת הסרייה א'.
ב-31 בינואר 2022 חתם בנטנקור לשלוש וחצי שנים בטוטנהאם הוטספר.
בספטמבר 2017 קיבל בנטנקור לראשונה זימון לסגל נבחרת אורוגוואי, על ידי מאמן הנבחרת אוסקר טבארס, לקראת צמד משחקי מוקדמות מונדיאל 2018, מול ומול .
ב-5 באוקטובר הופיע לראשונה במדים הלאומיים, כאשר נכנס כמחליף בתיקו המאופס מול ונצואלה.
בנטנקור זומן לסגל נבחרתו למונדיאל 2018. הוא פתח בהרכב בניצחון 1–0 על , במשחק הראשון של אורוגוואי בטורניר, שנערך באצטדיון המרכזי שביקטרינבורג.
רודריגו הרננדס קסקאנטה (בספרדית: Rodrigo Hernández Cascante; נולד ב-22 ביוני 1996), הידוע בקיצור שמו הפרטי, רודרי, הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר האחורי במנצ'סטר סיטי ובנבחרת ספרד.
ידוע בזכות גמישותו הטקטית, מסירותיו המדויקות ויכולותיו הטכניות.
בגיל צעיר הצטרף למחלקת הנוער של אתלטיקו מדריד, זאת לאחר שבילה שנה במחלקת הנוער של ראיו מחדאונדה המקומית.
בשנת 2013 שוחרר מאקדמיית אתלטיקו, עקב "מחסור בחוזקה פיזית", ועבר לאקדמיית הנוער של ויאריאל.
ב-7 בפברואר 2015, בעודו שחקן קבוצת הנוער, ערך את בכורתו בקבוצת המילואים של ויאריאל, ויאריאל ב', כאשר נכנס כמחליף בניצחון החוץ 1–3 על אספניול ב', במסגרת הליגה הספרדית השלישית.
15 ימים לאחר מכן פתח לראשונה בהרכב, בניצחון 0–2 על ריאל סרגוסה ב'.
רודרי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ויאריאל, ב-17 בדצמבר 2015, כאשר פתח בניצחון 0–2 על וסקה, במסגרת גביע המלך.
ב-17 באפריל 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, כאשר נכנס כמחליף לדניס סוארס בהפסד החוץ 1–2 לראיו ואיקאנו.
ב-4 בדצמבר 2017, כאשר הפך לשחקן הרכב, חידש את חוזהו בוויאריאל עד לשנת 2022. הוא כבש את שער הבכורה שלו ככדורגלן מקצועני ב-18 בפברואר 2018, בתיקו 1-1 מול אספניול.
ב-24 במאי 2018 חזר לאתלטיקו מדריד תמורת כ-20 מיליון אירו וחתם על חוזה עד לשנת 2023. ב-25 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו באצטדיון החדש, ונדה מטרופוליטנו, בניצחון 0–1 על ראיו ואיקאנו.
ב-3 ביולי 2019 שילמה מנצ'סטר סיטי את סעיף השחרור של רודרי, אשר עמד על 70 מיליון אירו, מה שאפשר לשחקן לקנות את שארית חוזהו מאתלטיקו ולעזוב את המועדון.
דמי ההעברה היוו שיא למועדון בפרמייר ליג.
רודרי חתם במנצ'סטר סיטי לחמש שנים.
בגמר ליגת האלופות 2023 שנערך ב-10 ביוני 2023, הבקיע גול, נבחר לאיש המשחק ותרם לקבוצתו בזכייתה הראשונה במפעל בניצחון 0–1 על אינטר מילאנו.
רודרי נבחר לשחקן העונה בליגת האלופות באותה העונה.
רודרי שיחק בכל הנבחרות הצעירות של ספרד, עד גיל 16, עד גיל 19 ועד גיל 21. עם הנבחרת עד גיל 19 השתתף וזכה באליפות אירופה עד גיל 19 בשנת 2015.
במרץ 2018 זומן לסגל נבחרת ספרד הבוגרת, לקראת משחקי הידידות מול ו.
בהופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים נכנס כמחליף לטיאגו אלקנטרה בתיקו 1-1 מול גרמניה, במשחק שנערך בדיסלדורף.
ביורו 2024, בו זכתה נבחרתו, נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר.
רודריגו סילבה דה גויס (בפורטוגזית: Rodrygo Silva de Goes; נולד ב-9 בינואר 2001), המוכר בשמו הפרטי רודריגו, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדות הקיצוני והחלוץ בריאל מדריד ובנבחרת ברזיל.
ב-21 ביולי 2017 רודריגו חתם על החוזה המקצועי הראשון שלו בסנטוס.
ב-4 בפברואר באותה השנה ערך את הופעת הבכורה שלו בסנטוס נגד אתלטיקו מיניירו בניצחון 1–3. ב-25 בינואר 2018 כבש שער בכורה בניצחון 1–3 על פונטה פרטה.
ב-15 ביוני 2018 הגיעו ריאל מדריד וסנטוס להסכם על רכישת רודריגו תמורת 45 מיליון אירו.
רודריגו הוצג בשורות הלבנים שנה לאחר מכן, ב-18 ביוני 2019.
ב-25 בספטמבר 2019 הבקיע את שער הבכורה הרשמי שלו בריאל מדריד במשחק הליגה מול אוססונה בדקה ה-72.
ב-6 בנובמבר 2019 כבש את השלושער הראשון שלו במדי ריאל מדריד, בניצחון 0–6 על גלאטסראיי בליגת האלופות.
בעקבות השלושער הפך לשחקן השני הכי צעיר במדי ריאל מדריד שכובש שלושער (אחרי ראול גונזלס).
ב-15 בנובמבר 2019 ערך רודריגו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 0–1 לנבחרת ארגנטינה.
אביו של רודריגו, אריק באטיסטה דה גויס, הוא כדורגלן עבר אשר שיחק כמגן ימני במספר רמות של הכדורגל הברזילאי, והגבוהה שבהן היא סריה B.
בפברואר 2022 נולדו לרודריגו והקוסמטרית הברזילאית פמלה כריסטינה קוסטה בנים תאומים.
אליפות סאו פאולו בכדורגל: 2018
רודריגו חאבייר דה פול (; נולד ב-24 במאי 1994) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדת הקשר באינטר מיאמי מה-MLS בהשאלה מאתלטיקו מדריד, ובנבחרת ארגנטינה.
דה פול הצטרף לקבוצת הילדים של ראסינג קלוב בשנת 2002, כשהיה בן שמונה.
הוא עבר דרך מחלקות הילדים והנוער של המועדון, עד שביוני 2012 זומן לראשונה לסגל הקבוצה הבוגרת.
את הופעת הבכורה שלו ערך במחזור הפתיחה של טורניר הפינאל בעונת בליגת העל הארגנטינאית, כשהחליף את מאורו קאמורנזי בדקה ה-76 בהפסד 0–3 לאתלטיקו דה רפאלה.
כחודש לאחר מכן כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, כאשר הבקיע בבעיטה ממרחק את השער שקבע את תוצאת המשחק בניצחון 0–3 על סן מרטין דה סן חואן.
עד לתום העונה שותף בכל 19 משחקיה של הקבוצה בטורניר, וכבש בסך הכול שני שערים, כאשר ראסינג סיימה במקום השישי בטבלה.
בעונת חוותה ראסינג קשיים מקצועיים רבים, וסיימה את שני הטורנירים בתחתית הטבלה, נקודות ספורות מהמקום האחרון בכל טורניר.
עם זאת, דה פול עצמו חווה עונה אישית מוצלחת, והפך לשחקן מפתח בקבוצה, עם 35 הופעות ליגה בהן כבש ארבעה שערים.
ב-9 במאי 2014, לקראת עונת 2014/2015 בלה ליגה וכשבועיים לפני יום הולדתו העשרים, עבר דה פול לולנסיה תחת המאמן נונו אספריטו סנטו תמורת כ-4.7 מיליון אירו, עשרה אחוז ממכירה עתידית וזכות ראשונים להחתמת לוסיאנו וייטו (הזכות לא מומשה והשחקן עבר לויאריאל).
את שערו היחיד בליגה באותה העונה כבש רק במחזור השלושים, בשוויון 1-1 מול אתלטיק בילבאו, ובסך הכול שותף ב-26 משחקי ליגה, מתוכם תשעה בלבד בהרכב, וסייע לקבוצתו לסיים את העונה במקום הרביעי בטבלה.
עונה לאחר מכן, ערך דה פול את הופעתו הראשונה במסגרת אירופית, כאשר פתח בניצחונה של ולנסיה על מונקו בפלייאוף ההעפלה לליגת האלופות, ואף ערך שתי הופעות בשלב הבתים של המפעל.
עם זאת, הוא לא זכה לקרדיט מאספיריטו סנטו שכמעט ולא שיתף אותו במסגרת הליגה.
החלפתו של המאמן בגארי נוויל העלתה את דקות המשחק של דה פול, אך בעקבות כישלונה המקצועי של הקבוצה ורצונו של השחקן לקבל יותר דקות משחק, הוא הושאל בחודש פברואר בחזרה לראסינג קלוב עד לתום העונה.
בארבעה חודשים במדיה של קבוצת נעוריו, הוסיף דה פול 11 הופעות ליגה ושלוש הופעות בגביע ליברטדורס 2016, שם גם כבש את שערו היחיד בתקופת ההשאלה, לרשתה של בוליבר.
בתום תקופת ההשאלה הוא הוחזר לסגל ולנסיה על ידי המאמן פאקו אייסטאראן, אך לבסוף לא מצא את מקומו בסגל הקבוצה.
בסך הכול סיים את תקופתו בספרד עוד לפני פתיחת עונת 2016/2017, כאשר בעונה וחצי במדיה של ולנסיה כבש שער ליגה אחד ב-32 הופעות.
ב-20 ביולי 2016, לקראת עונת 2016/2017 בסרייה א', נרכש דה פול על ידי אודינזה האיטלקית תמורת כ-3.5 מיליון אירו.
עד מהרה הפך דה פול לשחקן הרכב קבוע בקבוצה את שערו הראשון בסרייה א' כבש ב-29 בינואר 2017, כאשר הבקיע לרשתה של מילאן את שער הניצחון במשחק שהסתיים בתוצאה 1–2. את עונת הבכורה שלו סיים עם 34 הופעות ליגה וארבעה שערים.
עונה לאחר מכן, על אף שני חילופי מאמנים במהלך העונה, שמר דה פול על מקומו בהרכב הקבוצה וכבש ארבעה שערי ליגה ב-37 הופעות.
לשיאו הגיע בעונת 2018/2019, בה כבש תשעה שערים ובישל שמונה נוספים ב-36 הופעות ליגה, וכן זכה להופעות ראשונות במדי נבחרת ארגנטינה.
ב-12 ביולי 2021 עבר דה פול לאתלטיקו מדריד בחוזה לחמש שנים.
ב-7 בדצמבר 2021 כבש שער בכורה במסגרת ליגת האלופות בניצחון 1–3 על פורטו.
בליגה כבש שער בכורה ב-11 במרץ 2022 בניצחון 1–2 על קדיס.
ב-26 ביולי 2025 עבר דה פול מאתלטיקו מדריד לאינטר מיאמי בהשאלה לחצי שנה עם חובת רכישה לאחריה תמורת 15 מיליון יורו בחוזה ל-4 שנים.
דה פול היה לחלק ממהפכת הצעירים שיזם המאמן ליונל סקאלוני בנבחרת ארגנטינה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו כאשר פתח בהרכב ושיחק מחצית אחת בניצחון 0–4 על במשחק ידידות ב-11 באוקטובר 2018.
דה פול זומן על ידי סקאלוני לסגל הנבחרת לקראת קופה אמריקה 2019 בברזיל.
במשחק הראשון בשלב הבתים, עלה דה פול בפתיחת המחצית השנייה במקומו של אנחל די מריה, אך לא הצליח לסייע לנבחרתו שהפסידה 0–2 ל.
במשחק השני מול פתח דה פול בהרכב והוחלף שלוש דקות לסיום, כאשר שוב ארגנטינה לא הצליחה לנצח והמשחק הסתיים בשוויון 1-1. דה פול שמר על מקומו בהרכב ושיחק תשעים דקות בניצחון 0–2 על , שהיה שווה לכרטיס לשלב הבא עבור הארגנטינאים.
דה פול שמר על מעמדו כשחקן הרכב גם מול , כאשר ארגנטינה ניצחה 0–2 בדרך לחצי הגמר מול המארחת , ובחצי הגמר הוחלף על ידי ג'ובאני לו סלסו לאחר 67 דקות, בהפסדה של ארגנטינה 0–2 בסיום.
דה פול, שלמעשה שותף בכל משחקיה של ארגנטינה בטורניר, פתח ושיחק תשעים דקות בניצחון 1–2 על , במשחק על המקום השלישי.
דה פול היה גם שותף לזכייה של בקופה אמריקה 2021 ואף בישל את שער הניצחון בגמר לאנחל די מריה על .
נכלל בסגל נבחרת ארגנטינה בטורניר מונדיאל 2022, שיחק כמעט לאורך כל הטורניר והיה שותף לזכייתה בגביע.
דה פול היה במערכת יחסים עם הדוגמנית הארגנטינאית קמילה חומס במשך שתים עשרה שנים.
בינואר 2022, בני הזוג אישרו שהם נפרדים.
דה פול היה במערכת יחסים עם הזמרת הארגנטינאית טיני סטוסל מאז אוגוסט 2022 עד 2024.
לואיס מארי רודריג בונגונגי אסוגו הוא כדורגלן קמרוני, המשחק בעמדת הקיצוני בסנט-טרופה.
בונגונגי נולד ביאונדה, בירת קמרון ובגיל 8 היגר עם משפחתו לצרפת, בה עבד אביו בנמל התעופה שארל דה גול.
עם הגעת משפחתו לצרפת, בונגונגי הצטרף לקבוצת הילדים של בונדי.
בגיל 15, הצטרף לקבוצת הנוער של סדאן.
ב-5 באוקטובר 2012, בונגונגי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 0–1 ללה מאן.
בקיץ , חתם בפריז, בה שיחק ארבע עונות.
בקיץ , חתם בלה הרבייר.
בקיץ , בונגונגי חתם בסלאבן בלופו מליגת העל הקרואטית, קבוצתו הראשונה מחוץ לצרפת.
ב-29 ביולי 2018, בונגונגי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד סלאבן קופריבניצה, בה גם כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה.
בקיץ , בונגונגי חתם בטאבור סז'אנה מליגת העל הסלובנית.
ב-30 ביולי 2020, בונגונגי חתם בהפועל חדרה מליגת העל.
ב-6 במרץ 2021, בונגונגי חתם בזירה מליגת העל האזרית.
ב-5 באוגוסט 2021, בונגונגי חתם בטאבור סזנה מליגת העל הסלובנית.
ב-12 ביוני 2022 חזר לישראל וחתם במכבי אחי נצרת.
רודריגו סוארס דה קוסטה (בפורטוגזית: Rodrigo Soares da Costa; נולד ב-16 באוגוסט 1993), המוכר יותר בשם רודריגו (בפורטוגזית: Rodrigo) הוא כדורגלן חופים ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ בנבחרת ברזיל בכדורגל חופים.
רודריגו החל לשחק כדורגל חופים בחוף הקופקבנה, כשבשנת 2011 הוא הצטרף למועדון כדורגל החופים בוטפוגו.
שלוש שנים מאוחר יותר, הוא זומן לסגל הנבחרת הברזילאית.
הקריירה של רודריגו הגיעה לשיאה בשנת 2016, כשהוא נבחר לשחקן הטוב ביותר של אליפות רוסיה בכדורגל חופים וזכה בתואר הכוכב העולה בטקס כוכבי כדורגל החופים.
שנה לאחר מכן, הוא סחף את נבחרת ברזיל לזכייה בגביע העולם בכדורגל חופים, שהתקיים באיי בהאמה, כשסיים כסגן מלך השערים של המפעל לצד תשעה כיבושים.
באותה שנת 2017, רודריגו הצטרף לענקית כדורגל החופים הרוסית, קריסטל.
רודריגו היה שותף לשתי זכיות עם האחרונה בגביע אירופה לאלופות בכדורגל חופים.
מוקדמות גביע העולם בכדורגל חופים (דרום אמריקה) (1):
גביע אירופה לאלופות בכדורגל חופים (1):
רודריגו דה בסטידאס (בספרדית: [roˈðɾiɣo ðe βasˈtiðas]; מהעיר טריאנה בסביליה, אנדלוסיה, נולד בסביבות שנת 1465 – מת בסנטיאגו דה קובה ב-28 ביולי 1527) היה קונקיסטאדור ספרדי חוקר ומגלה ארצות אשר מיפה את חופה הצפוני של דרום אמריקה, גילה את פנמה, וייסד את העיר סנטה מרתה.
רודריגו דה בסטידאס היה סוחר אמיד מהעיירה טריאנה שליד סביליה אשר בספרד.
בשל טעות של ההיסטוריון מרטין פרננדז דה נווארטה, בסטידס עדיין מוצג כנוטריון.
רודריגו נישא לאיזבל רודריגז דה רומרה לפני שנת 1500.
לאחר שהפליג עם כריסטופר קולומבוס במסעו השני אל העולם החדש בשנת 1493, פנה דה בסטידאס לכתר הספרדי לקבלת אישור להתחיל במסע משלו במימון מלא מכספו.
בתמורה להענקת זכות זו הכתר דרש לקבל בתמורה רבע מהרווחים שישיג.
אישור המלך והמלכה לכך עדיין נשמר בארכיון הלאומי בספרד.
הוא הפליג לעולם החדש מקאדיז באוקטובר 1500 עם שתי ספינות: סן אנטון וסנטה מריה דה גראסיה.
ליוו אותו במסע חואן דה לה קוזה וגם וסקו נונייס דה בלבואה.
בדרום אמריקה הוא הפליג מערבה מקאבו דה לה ולה שבקולומביה, כדי לחקור ולמפות את קו החוף של אגן הים הקריבי.
רודריגו גילה שפך נהר לו קרא בשם נהר מגדלנה וכן את מפרץ אוראבה בחוף הקולומביאני.
הוא הגיע ללה פונטה דה מנזנילו בחוף פנמה לפני שנאלץ לעצור.
רודריגו הוא האירופי הראשון שטען לגילוי מצר היבשה בפנמה כולל אזור סן בלאס של ילידי שבט הקונה.
המצב הירוד של ספינותיו, שנגרם בשל תולעת ספינה שאכלה את גוף העץ, אילץ אותו לחזור לסנטו דומינגו לתיקון הספינות.
למרות תיקונים חוזרים ונשנים, הספינות טבעו בסופו של דבר בנמל בג'קרגואה, ועימן רוב העבדים הילידים, בעוד מטען של זהב ופנינים ניצלו.
דה באסטידאס חזר לסנטו דומינגו, יבשתית, תוך סחר בחפצים שונים מול ילידים משבט טאינו לטובת מזון ואספקה לאורך הדרך.
עם הגעתו לסנטו דומינגו הוא נעצר על ידי המושל פרנסיסקו דה בובדילה, ונשלח חזרה לספרד כשהוא מואשם בסחר לא מאושר מול הילידים.
הכתר הספרדי זיכה אותו מאישומים אלו והוא אף זכה בקצבה.
רודריגו חזר לסנטו דומינגו עם משפחתו, והפך לעשיר.
בשנת 1504 יצא עם משלחת לטיירה פירמה, ותפס 600 עבדים שהועמדו למכירה בהיספניולה.
בשנת 1520 הובטחה משרת מושל טרינידד לדה בסטידאס.
בשל התנגדותו של דייגו קולומבוס, בנו של כריסטופר, רודריגו ויתר על התפקיד.
במקום זאת קיבל אישור לנצל את האזור שבין קאבו דה לה ולה ועד לנהר המגדלנה במערב.
בשנת 1524 יחד עם חואן דה ספסדס ייסד את העיר סנטה מרתה בחופה של קולומביה.
שם העיר ניתן לה מכיוון יום הייסוד אירע ביום חגה של מרתה הקדושה (29 ביולי).
דה בסטידאס כונה הכובש האציל ביותר של ספרד בשל מדיניות של כבוד, אנושיות וידידות שהפגין כלפי הילידים; עם זאת, גם לו היו עבדים.
במסע לשטחים בונדה ובונדיגואה, בקולומביה של ימינו, השיג כמות נכבדת של זהב.
דה בסטידאס דגל במדיניות שאסרה על חייליו להשתמש באכזריות מול הילידים או לשדוד מהם את סחורתם.
חייליו, שרבים מהם יצאו למסעות בתקווה להשיג זהב, ביקשו מדה בסטידאס לחלוק עמם את הזהב.
הוא סירב באומרו שהזהב נדרש כדי לעזור לכסות את עלויות המושבה.
סירובו של דה באסטידאס לחלוק את הזהב שרכש הכעיס מאוד כמה מאנשיו, ביניהם סגנו וילפורטה, שיחד עם 50 איש זממו לרצוח אותו.
באחד הלילות, בזמן שבסטידאס ישן, הוא הותקף ונדקר חמש פעמים.
למרות שנפצע קשה, לא מת מיד.
בשל היעדר מתקנים רפואיים נאותים בסנטה מרתה, בסטידאס ניסה להפליג לסנטו דומינגו, אך מזג אוויר גרוע אילץ אותו לנחות בחופי קובה, שם מת מפצעיו.
מאוחר יותר, בנו היחיד, הארכיבישוף רודריגו דה בסטידס אי רודריגז דה רומרה, העביר את שרידיו לסנטו דומינגו שם נקבר עם אשתו בקתדרלת סנטה מריה לה מנור, הקתדרלה העתיקה ביותר ביבשת אמריקה.
רודריגו חוסל וסקאס הורטאדו (בספרדית: Rodrigo Jhossel Huescas Hurtado; נולד ב-18 בספטמבר 2003 בנאוקלפן שבמקסיקו) הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת פ.צ.
קופנהגן מליגת העל הדנית ובנבחרת מקסיקו.
וסקאס נולד בנאוקלפן שבמקסיקו, וגדל במחלקת הנוער של קרוס אסול.
בשנת 2021 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, ובסך הכל ערך 80 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ששה שערים.
ב-11 ביולי 2024 חתם וסקאס על חוזה לחמש שנים בפ.צ.
ב-31 במאי 2024 ערך וסקאס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מקסיקו, בניצחון 0–1 על נבחרת בוליביה במשחק ידידות.
רודריגו "רודרי" מנדוסה מרטינס-מויה (בספרדית: Rodrigo "Rodri" Mendoza Martínez-Moyá; נולד ב-15 במרץ 2005) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר באתלטיקו מדריד מהלה ליגה.
מנדוסה נולד במולינה דה סגורה שבקהילה האוטונומית של מורסיה, ושיחק בקבוצות הנוער של אלטוריאל, סן מיגל ורנרו, לפני שהצטרף ב-2019 למחלקת הנוער של אלצ'ה.
ב-16 באוקטובר 2021, ערך מנדוסה את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים של אלצ'ה, כשעלה כמחליף בניצחון 4–0 על אוניון דפורטיבה בניגנים במסגרת הליגה הספרדית הרביעית.
ב-12 בנובמבר 2022, ערך מנדוסה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה, כשעלה כמחליף בניצחון 3–0 על אל אלקורה במסגרת גביע המלך הספרדי.
עשרה ימים לאחר מכן הוא האריך את חוזהו במועדון עד 2026.
בספטמבר 2023 קודם מנדוסה באופן רשמי לסגל הקבוצה הראשונה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-30 בספטמבר, כשעלה כמחליף בתיקו 0–0 מול לבאנטה במסגרת הליגה השנייה.
רודרקשה (שם מדעי: Elaeocarpus ganitrus) הוא עץ הגדל בעיקר במדינת אנדרה פרדש שבהודו.
פירות העץ משמשים לפולחן הפוג'ה עבור מאמיני ההינדואיזם.
המאמינים נוהגים לייבש את הפירות, לחורר אותם ולהכין מהם מחרוזות תפילה לשימוש בטקס.
מחרוזות הרודרקשה, הנקראות "מאלה" ("מחרוזת" בהינדית), מיוצרות בגדלים שונים ונבדלות זו מזו במספר החריצים שעל הפירות.
אם מספר החריצים לא חורג מהרגיל (בסביבות 5-3), תהיה זו מחרוזת פשוטה וזולה לקאסטות הנמוכות.
במידה ויש מיעוט או ריבוי ניכר בחריצים, ייחשבו החרוזים לנדירים ויקרים וישמשו את הברהמינים, או ימכרו לבעלי ממון.
רודריגו סבסטיאן פלאסיו (בספרדית: Rodrigo Sebastián Palacio; נולד ב-5 בפברואר 1982 בבאיה בלנקה, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת החלוץ וכדורסלן בהווה.
פלאסיו החל את הקריירה בקבוצת הורקאן, ב-2003 הוא עבר לקבוצת באנפילד מהליגה הראשונה בארגנטינה ובשורותיה ערך את הופעת הבכורה המקצוענית שלו.
במדי באנפילד הפך פלאסיו לאחד החלוצים המסוכנים בליגה, הוא כבש תשעה שערים ב-36 הופעות ונרכש בשנת 2005 על ידי בוקה ג'וניורס במדיה כבש 54 שערים ב-131 משחקים עד מעברו לאיטליה בקיץ 2009.
עם בוקה ג'וניורס זכה בשתי אליפויות (אפרטורה 2005, קלאוסורה 2006), בגביע ליברטדורס (2007), בגביע סוד-אמריקנה (2005) ובשני גביעי רה-קופה סוד-אמריקנה (2005 ו-2006).
בקיץ 2009 עבר לשחק בגנואה האיטלקית תמורת כשלושה מיליון יורו כמחליפו של דייגו מיליטו שנמכר לאינטר מילאנו, שם הוא שיתף פעולה עם הרנן קרספו.
ב-5 בנובמבר אותה שנה כבש את שערו הראשון במדי גנואה בניצחון 2–3 נגד ליל במסגרת הליגה האירופית.
ב-7 ביוני 2012 הודיעה אינטר על רכישתו תמורת 10.5 מיליון יורו וחתימתו על חוזה עד יוני 2016. ב-8 בינואר 2016 הוארך חוזהו בשנה, עד ליוני 2017. ב-17 באוגוסט 2017 חתם לעונה אחת בבולוניה.
ב-18 באוגוסט 2021 חתם בברשה מהסרייה ב', בה פרש ממשחק פעיל ב-26 בספטמבר 2022.
פלאסיו היה בסגל נבחרת ארגנטינה למונדיאל 2006 קופה אמריקה 2007 ומונדיאל 2014.
אליפות ארגנטינה (2): אפרטורה 2005, קלאוסורה 2006
רוהאטין (באוקראינית וברוסית: Рогатин; בפולנית: Rohatyn) היא עיירה באזור גליציה המזרחית באוקראינה.
העיירה נמצאת בין העיר לבוב לעיר איוואנו-פרנקיבסק (שעד 1962 נקראה סטניסלב או סטניסלביב), השוכנת מדרום לה.
העיר נמצאת בין שני הרים, שאחד מהם נקרא "הר השדים".
נהר ששמו הְנֵילֵי לִיפָּה (באוקראינית: "תִּרְזָה רקובה") עובר לידה.
בעיירה וכפרי הסביבה קיים רוב של תושבים אוקראינים ומיעוט קטן של תושבים ממוצא פולני.
עד השואה ישבו בה כ-3,000 יהודים, כמחצית תושביה.
רוהאטין הוקמה במאה ה-12. העיירה מוזכרת לראשונה בכתובים במאה ה-13 עת הוכרזה לעיר.
עקב התקפות חוזרות ונשנות באזור החליט המלך זיגמונט הראשון ב-1539 להקים חומה ומבצרים בעיר.
העיר נחשבה לעיר מלכותית בבעלות המלך, בניגוד לערים אחרות שהיו בבעלות פרטית או בבעלות אצילים.
באחת מהתקפות הטטרים נחטפה בת הכומר הרותני ששמה היה אלכסנדרה ליסובסקי (מאוחר יותר הורם סולטאן).
מאוחר יותר הפכה לאשתו החוקית של הסולטאן סולימאן המפואר ובמשך זמן השפיעה רבות על מדיניות האימפריה העות'מאנית והפכה לאחת הנשים החזקות ביותר בהיסטוריה העות'מאנית.
במאה ה-16 הוקמה אגודת צורפים ומתוכה התפרסם הצורף בארטלומי.
במאה ה-17 סבל האזור מהתנפלויות של טורקים, טטרים ומאוחר יותר של רוסים וקוזאקים.
במאה ה-18 העיר הפכה למרכז מסחרי לבקר, סוסים ותוצרת חקלאית.
ב-1773 נכבשה העיר על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית.
בימי השלטון האוסטרי גדלה העיר אך עקב מלחמת העולם הראשונה פחת מספר התושבים.
לאחר המלחמה, העיר נמצאה בתחום פולין, מצב שנמשך עד למלחמת העולם השנייה.
העיירה נכבשה בספטמבר 1939 על ידי ברית המועצות כחלק מהסכם ריבנטרופ-מולטוב.
האזור נכבש ביולי שנת 1941 על ידי גרמניה הנאצית.
היישוב היהודי בעיר הוקם כנראה במהלך המאות ה-15-16. היהודים סבלו ממיעוט זכויות, עד שניתן כתב קיום (הבטחת זכויות) ב-27 במרץ 1633 על ידי המלך ולדיסלב הרביעי.
בעיר הוקמה קהילה יהודית שבראשה עמד ועד ולידו פקידות מנהלתית.
מתכונת הקהילה הייתה דומה לזו המוכרת, באותה תקופה, בקהילות היהודיות בפולין.
הקהילה השתייכה לוועד הקהילות של מחוז לבוב.
בעת פעילותו של שבתי צבי בפולין הצטרפה לתנועתו משפחת שור שנחשבה לחלק ממנהיגות התנועה.
הרב משה דוד אברהם (רבי אד"ם) מרוהאטין התפרסם בהתנגדותו לתומכי השבתאות.
מאוחר יותר הפכה משפחת שור לחלק ממנהיגות תנועת יעקב פרנק ובן המשפחה שלמה שור ואביו אלישע שור השתתפו בוויכוח הידוע בין היהודים לפרנקיסטים (1759).
מעורבותה של משפחת שור מרוהאטין בפרנקיזם, זכתה לתיאור ספרותי ברומן 'ספרי יעקב' של אולגה טוקרצ'וק.
רבי אורי מרוהטין, מקים ענף בשושלת חסידות סטרטין נפטר בל"ג בעומר שנת ה'תר"ח (1848), וקברו הפך מוקד עלייה לרגל בחג זה, במזרח אירופה.
לקראת ל"ג בעומר בשנת ה'תשע"ג (2013) נמצאה המצבה המקורית, ששימשה כאבן ריצוף לאחר חילול בית הקברות מאז מלחמת העולם השנייה ובתקופה הקומוניסטית, והושבה למקומה.
קהילה חסידית גדולה הייתה קיימת ברוהטין עוד קודם לכן, ובין היתר רבה של רוהטין בסביבת ה'תק"פ (1720) היה רבי משה יהושע העשיל אורנשטיין, מחבר הספר 'ים התלמוד'.
ב-1868 הוענק על ידי השלטון האוסטרי שוויון זכויות ליהודים.
בסוף המאה ה-19 החלה להשפיע התנועה הציונית.
הוקם סניף של "בני ציון" (חובבי ציון) על ידי שלום מלצר שאף נבחר לוועד הארצי.
מאוחר יותר היה מלצר ממייסדי וראשוני תנועת המזרחי.
בעיר הוקם בית הספר העברי הראשון בגליציה (1905).
לעיר הגיעו מלומדים בעלי שם שלימדו במערכת החינוך שבה, ביניהם: רפאל סופרמן (1956-1879), מייסד הסתדרות המורים העבריים בפולין והסופר צבי שרפשטיין.
במלחמת העולם הראשונה, שנת 1914, הוצת הרובע היהודי על ידי הצבא הרוסי וחלק גדול מהיישוב היהודי הוגלה.
במהלך מבצע ברברוסה, ביולי 1941, נכבשה העיירה על ידי הגרמנים.
בעיירה הוקם יודנרט שבראשו עמד שלמה אמרנט.
בסוף שנת 1941 הוקם בעיר גטו שאליו הובאו יהודי הסביבה.
יהודי הכפרים הבאים גורשו, רובם או חלקם, לגטו: פוטוק, זאליפיה, צ'רצ'יה, באבינצה ופידקאמין.
מאוחר יותר גורשו לגטו יהודי בורשטין, בוקאצ'יבצי, קנייהניטש , חודורוב, בולשובצה, ליפיצה גורנה וליפיצה דולנה.
בגטו פעלה מחתרת ובאזור היערות במחוז פעלו שלושה ריכוזים של פרטיזנים.
ב-20 במרץ נרצחו כ-2,000 יהודים בבורות ירי ליד תחנת הרכבת בעיר.
ב-2 בספטמבר 1942 נשלח טרנספורט שבו היו כ-1,000 יהודים למחנה ההשמדה בלז'ץ.
בדצמבר נשלח טרנספורט נוסף שבו היו 1,500 יהודים.
השמדת היהודים בוצעה על ידי קצין הס"ס הנס קריגר (Kruger) ואנשיו מתחנת הס"ס בסטניסלבוב.
ב-6 ביוני 1943 הוצת הגטו על ידי הגרמנים ועוזרים אוקראינים.
במהלך שלושה ימים ניצודו שרידי היהודים שבגטו תוך שהם מובאים לבורות בבית העלמין, שם נורו.
במהלך השמדת הגטו התגלו מקומות מחבוא ובונקרים שהוכנו מבעוד מועד.
הסוואת הבונקרים הקשתה על גילוים על ידי הגרמנים ורק בעזרת מלשינים נתפסו המסתתרים.
הקושי של הגרמנים תועד בדו"ח של קצין האס אס הבכיר קצמן.
הדו"ח שמציג את ניסיונם לחשוף בונקר מרכזי בשם "סטאלינגרד", הוצג במהלך משפט אייכמן.
בונקר נוסף שהוכן במרתף מטה הגסטאפו ורוב יושביו הצליחו להינצל, נודע לאחר המלחמה.
המסתתרים בבונקרים שנחשפו, שבחלקם היו חמושים, נלחמו בעת שהתגלו על ידי הגרמנים.
ב-24 ביולי 1944 שוחררה רוהאטין על ידי הצבא האדום.
כ-30 יהודים מהעיירה וכפרי הסביבה שרדו את המלחמה לאחר שהצליחו להתחבא בבונקרים בגטו.
ניצולים נוספים שרדו לאחר שנמלטו מזרחה בעת הכיבוש או התחבאו ביערות.
ידועה משפחת שרייר אליעזר יצחק וישראל (שריר), אב ושני בניו (האם נלקחה באקציה ב 9/42 מגטו בוקאצובצ'ה), שעם חיסול גטו רוהטין הצליחו להימלט ולשוב אל כפרם ז'ורוב שמצוי בסביבת גטו.
שם החביא אותם כפרי בשם מיכאיל בלגאי שהכיר את אבי המשפחה עוד לפני גירושם לגטו.
המשפחה שרדה את השואה ושני הבנים חיים בישראל.
בינואר 2004 הוכרו הכפרי ואשתו על ידי יד ושם כחסידי אומות העולם.
הניצולים עזבו לאחר המלחמה למקומות שונים ביניהם ישראל, ארצות הברית ודרום אמריקה.
בין הניצולים היה אלכסנדר קימל שתיאר את חיי הגטו בספריו.
לאחר המלחמה הגיעו לישראל כ-200 מניצולי העיר וכפרי הסביבה.
הם הקימו ב-1949 את "ארגון יוצאי רוהאטין והסביבה", שמטרתו הנצחת הנספים.
ב-1960 הוקם בבית הקברות בקרית שאול קבר סמלי שבו נטמן עפר מקברות האחים שברוהאטין.
מצבת קדושי רוהאטין ניצבת במרתף השואה בהר ציון, ירושלים.
רודריגו ג'ונקיירה דוס רייס סנטורו (בפורטוגזית: Rodrigo Junqueira dos Reis Santoro; נולד ב-22 באוגוסט 1975) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ברזילאי.
הוא ידוע בעיקר בזכות גילום המלך חשיארש הראשון בסרט "300" (2006) ובסרט ההמשך שלו "300: עליית האימפריה" (2014).
הוא גם גילם את פאולו בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "אבודים" (2006–2007) ברשת ABC ומאוחר יותר וגילם את הקטור טסקטון בסדרה "וסטוורלד" (2016–2020) ברשת HBO.
סנטורו נולד בפטרופוליס, במדינת ריו דה ז'ניירו שבברזיל; בנם של פרנצ'סקו סנטורו, מהנדס איטלקי עם שורשים מקוזנצה, קלבריה, ושל מריה חוסה ג'ונקווירה רייס, אמנית ברזילאית ממוצא פורטוגלי.
יש לו אחות בשם פלביה.
בשנת 1993 החל ללמוד לתואר ראשון לעיתונות באוניברסיטה הקתולית האפיפיורית של ריו דה ז'ניירו (אנ') ולאחר שנה פרש סנטורו מהלימודים האקמאיים ונרשם לבית ספר למשחק של רשת הטלוויזיה הברזילאית "רדה גלובו".
ב-2002, הוא הופיע בפרסומת לצידה של ג'יזל בונדשן, וב-2004 הופיע בפרסומת לצידה של ניקול קידמן.
ב-2004 ו-2006 הוא דורג על ידי המגזין פיפל כאחד הגברים הסקסים בעולם.
בתחילת הקריירה החל להופיע בטלנובלות של רדה גלובו.
הוא גם דיבב את הדמות הראשית בגרסה הפורטוגזית בסרטי "סטיוארט ליטל".
תפקידו הראשי הראשון בקולנוע היה ב-2001 בסרט הברזילאי "סיעור מוחות".
הוא זכה ב-5 פרסים מתוך שמונה בפסטיבלים ברזילאים שונים בקטגוריית "שחקן השנה".
לאחר מכן הוא קיבל תפקיד ראשי נוסף בסרט "מאחורי השמש".
הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית "הסרט הזר של השנה".
ב-2003, הוא הופיע בסרטו של הקטור בבנקו; "קראנדירו", שם שיחק אסיר טרנסקסואלי בשם "ליידי די".
באותה שנה הוא הופיע בסרט הטלוויזיה האמריקאי "הרומן האביבי של גברת סטון".
כיוון שלא היה לסנטורו סוכן בצפון אמריקה, מונה אביו להיות מנהלו האישי.
הוא בילה חודשיים ברומא במהלך צילומי הסרט.
הסרט היה מועמד ל-5 פרסי אמי.
לאחר מכן הוא השתתף בסרטים האמריקאים "המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה" ו"אהבה זה כל הסיפור".
בשנת 2006 הצטרף סנטורו לצוות השחקנים בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה האמריקאית "אבודים" בתור פאולו.
באותה השנה הוא הופיע בסרט האפי וההיסטורי "300" בתור המלך חשיארש הראשון, תפקיד אליו שב גם בסרט השני בסדרה, "300: עליית האימפריה" מ-2014. סנטורו היה השחקן הברזילאי הראשון שמועמד לפרס סרטי ה-MTV.
בשנת 2008 שיחק בסרט "חגורה אדומה" בכיכובו של צ'ואיטל אג'יופור.
בהמשך השנה גילם את הפוליטיקאי הקובני ראול קסטרו בסרט הביוגרפי "צ'ה" אודותיו של המהפכן הארגנטינאי צ'ה גווארה.
בשנת 2011 שיחק בסרט ההיסטורי "הדרקונים האחרונים בספרד", לצדם של צ'ארלי קוקס ווס בנטלי.
בשנת 2012 שיחק את אחת הדמויות בדרמה הרומנטית "למה לצפות כשאתם מצפים" לצד ג'ניפר לופז וקמרון דיאז.
בשנת 2019 השתתף בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "פעולת תגמול" של רשת הולו, לצדם של אביגיל ספנסר ומנה מסעוד.
בשנת 2021 השתתף בסרט הדרמה הברזילאי "7 אסירים"; סרט מקורי של נטפליקס.
בהמשך השנה שיחק בתפקיד אורח בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה הברזילאית "בטיפול", עיבוד ברזילאי לסדרת הישראלית "בטיפול" שנוצרה על ידי חגי לוי, אורי סיון וניר ברגמן.
בשנת 2022 שיחק במיני-סדרה "Boundless" בשירות אמזון פריים וידאו, דרמה-היסטורית ספרדית בה גילם סנטורו את מגלה הארצות הפורטוגזי פרדיננד מגלן.
למרות הצלחתו בארצות הברית, סנטורו אינו מעוניין לעבור ללוס אנג'לס ומעדיף להישאר בעיר ילדותו, ריו דה ז'ניירו.
מעריץ את להקת הדלתות ואוהב לקרוא יצירות של ויליאם שייקספיר.
השחקנים המועדפים עליו הם: רוברט דה נירו ואל פצ'ינו.
סנטורו יצא בעבר עם השחקניות אליס בראגה ונטלי פורטמן.
מאז 2013 סנטורו נמצאת במערכת יחסים עם השחקנית הברזילאית מלאני "מל" פרונקוויאק (אנ').
תפקיד אורח (עונה 3); 18 פרקים2019Solteira e Boa Raparigaדייווידתפקיד ראשי; 26 פרקיםפעולת תגמולג'ואל קליתפקיד ראשי; 10 פרקים2021בטיפולד"ר דאבי גרסו3 פרקים2022Boundlessפרדיננד מגלןתפקיד ראשי; 6 פרקים2023Wolf Packגארט בריגסתפקיד ראשי; 8 פרקים2024בוקר טוב, ורוניקהג'רונימו סוארס3 פרקים
רודריגס אלווס נבחר שוב לנשיאות בשנת 1918, אך מת מהשפעת הספרדית לפני שהספיק להיכנס לתפקיד.
בנוסף, אלווס היה נשיא סאו פאולו בין 1912–1916.
רודריגס אלווס נולד במדינת סאו פאולו, האימפריה הברזילאית, בשנת 1848. אביו היה חקלאי שהיגר לברזיל מממלכת פורטוגל במהלך שנות ה-30 של המאה ה-19. הוסמך בעריכת דין בשנת 1870. בשנים 1866–1870 היה חבר המועצה המקומית בעיר בה נולד והיה מתומכי המונרכיה של פדרו השני, קיסר ברזיל.
בתור חבר המפלגה השמרנית, רודריגס התנגד לתנועה הרפובליקנית שקראה להקמתה של רפובליקה ברזילאית במקום הקיסרות הקיימת באותה העת.
בשנת 1870 מונה לתובע משפטי.
בין 1887–1888, רודריגס היה נשיא (תפקיד שהיום מקביל למושל מדינה) מחוז הולדתו סאו פאולו.
עם ההפיכה הצבאית בראשות דאודורו דה פונסקה שהפילה את המלוכה, החל רודריגס לעלות לעמדות מפתח פוליטיות שכן שינה את צבעו הפוליטי בכך שהצטרף אל המפלגה הרפובליקנית של סאו פאולו שהתנגדה למלוכה ותמכה ברפורמות המשטר הצבאי שהפכו את המדינה לפדרלית.
בין 1900–1902 כיהן בשנית בתור נשיא סאו פאולו.
רודריגס נבחר להחליף את נשיא ברזיל המכהן, קמפוס סאלס, בהנהגת המפלגה הרפובליקנית.
בהמשך ניצח בבחירות של 1902 והתמנה לנשיא החמישי של הרפובליקה הברזילאית הראשונה.
במהלך כהונתו כנשיא ברזיל, החלו תשתיות נרחבות בהשקעת הממשלה שנועדו לפתח את עיר הבירה ריו דה ז'ניירו.
הממשלה תמכה בארגוני בריאות הציבור ועד סוף כהונתו של רודריגס מחלת הקדחת הצהובה נכחדה בקרב תושבי ריו דה ז'ניירו.
באמצעות שר החוץ שלו, חוסה מריה דה סילבה, הוסדרו סכסוכי גבולות בדרכי שלום עם בוליביה, אורוגוואי, קולומביה, ונצואלה, גיאנה הבריטית וסורינאם (גיאנה ההולנדית).
המשבר המרכזי היה עם בוליביה, כי הכוחות המזוינים של ברזיל תמכו במרד פרו-ברזילאי בחבל אקרי בבוליביה.
בסופו של המאבק נחתם הסכם שלום בפטרופוליס אשר הוביל לסיפוח החבל לתוך ברזיל.
ברזיל באותה העת הונהגה בידי אוליגרכים מסאו פאולו ומינאס ז'ראיס אשר שלטו בכלכלה ובפוליטיקה הלאומית דרך ייצור הקפה (שיוצר כמעט לגמרי בסאו פאולו) וייצור החלב (שיוצר כמעט לגמרי במינאס ז'ראיס) בצורת ממשל שכונתה "רפובליקת הקפה בחלב".
דרך איחוד קואליציוני של המפלגות הרפובליקניות מסאו פאולו ומינאס ז'ראיס, רודריגס הצליח לשמור אל מעמדה של האוליגרכיה ומינה את סגנו (מאוחר יותר גם יורשו) להיות אפונסו פנה, יו"ר המפלגה הרפובליקנית של מינאס ז'ראיס, אשר המשיך את דרכו בתור הנשיא לאחר בחירות שנת 1906.
לאחר ירידתו מהנשיאות נותר רודריגס זמן רב בצדי הפוליטיקה הברזילאית עד לשנת 1918. בשנה זו התקיימו בחירות כלליות נוספות לנשיאות ברזיל.
המועמדים הראשיים לבחירות היו נילו פסניה מהמפלגה הרפובליקנית של ריו דה ז'ניירו ורודריגס מטעם המפלגה הרפובליקנית של סאו פאולו.
רודריגס ניהל שוב קמפיין בחירות ביחד עם המפלגה הרפובליקנית של מינאס ז'ראיס.
הודות לשיתוף פעולה קואליציוני זה, רודריגס ניצח בבחירות (קיבל 9 אחוזים מכלל קולות הבוחרים) והתמנה לקדנציה שנייה כנשיא ברזיל.
באותה העת התרחשה התפרצות מחודשת של מגפת השפעת הספרדית ורודריגס נדבק בשפעת.
הוא נפטר מהשפעת זמן קצר לפני שסמכויות הנשיא יועדו לעבור לידיו.
עם פטירתו מונה סגנו, יו"ר המפלגה הרפובליקנית של מינאס ז'ראיס, דלפים מוריירה, לרשת אותו בנשיאות.
Roadrunner Records היא חברת תקליטים אמריקאית מוערכת, המתרכזת בעיקר במטאל לסוגיו.
החברה היא חברת-בת של ענקית ההקלטות Warner Music Group.
החברה הוקמה בשנת 1980 תחת השם 'Roadrunner Records' בהולנד.
כוונתה העיקרית הייתה עידוד מוזיקאים צפון אמריקאים לבוא ולהקליט באירופה.
בשנת 1986, החברה הקימה מטה נוסף בניו יורק, ולאחר מכן באנגליה, גרמניה, צרפת, יפן, אוסטרליה, דנמרק, ולבסוף גם בקנדה.
ההצלחות הראשונות הגיעו מהאלבומים של להקת המטאל הדנית King Diamond, להקת הת'ראש מטאל Annihilator, ואף מטאליקה.
בשנות ה-90, המשיכה הלהקה להחתים להקות דוגמת "Life of Agony" "Machine Head", "Suffocation" ועוד.
במשך שנות ה-90, מספר להקות שהיו חתומות בלייבל הצליחו להגיע אל המיינסטרים, מה שהיווה פריצת דרך בחשיפה של הז'אנר, שלרוב הוגדר כמחתרתי.
בשנת 1993, האלבום הראשון שהיה חתום בלייבל, "Chaos A.D" של להקת המטאל הברזילאית ספולטורה, רשם היסטוריה ונכנס למצעד 40 האלבומים הטובים של השנה במדרג הבילבורד היוקרתי.
היסטוריה נוספת רשמה להקת "Type O Negative", כשאלבומה "Bloody Kisses" הוכר במעמד זהב על ידי ה-RIAA האמריקאי.
בנוסף, זו הייתה הלהקה הראשונה שזכתה להשמעות ברדיו.
בשנת 2000, סליפנוט הייתה הראשונה שזכתה במעמד פלטינום מאותו ארגון.
ב-18 בדצמבר 2006, Warner Music Group חתמה עם החברה על הסכם רכישה, לפיו רוב הרכוש הפרטי של (Roadrunner (73% ירכש.
העסקה הושלמה ב-29 בינואר 2007, ו־Roadrunner הוכרזה רשמית כחברת בת של Warner Music Group.
ב-11 ביוני 2008, זכתה Roadrunner בתואר "לייבל המטאל הטוב ביותר" על ידי המגזין "Metal Hammer", ומאז זכתה עוד ארבע פעמים רצופות בהמשך.
עם זאת, חברת Roadrunner הואשמה רבות בתור לייבל המקדם ז'אנרים מסוימים ו'אופנתיים', תוך רמיסת הלהקות האחרות שאינן כאלה, דוגמת Obituary, Deicide, Death, Gorguts, ו-Pestilence אשר עזבו או פוטרו מהלייבל לאחר שלא קודמו.
אחת הלהקות הראשונות שחתמו בחברה, להקת King Diamond, עזבה את הלייבל בטענה שלכאורה אינה מקבלת מהחברה את התמיכה לה היא ראויה.
להקת "Type O Negative" עזבה את הלייבל בשנת 2006 לאחר ויכוח על הפצת אחד האלבומים שלהם.
בשנת 2008 ביקשה החברה מהזמרת אמנדה פאלמר לערוך את אחד הקליפים שלה על מנת שתיראה רזה יותר, מה שגרם לסערה גדולה בקרב מעריציה.
בשנת 2010 הודיעה הזמרת בעמוד הטוויטר שלה שהיא פוטרה מהלייבל.
התגובות האחרונות על היחס המזלזל של הלייבל מגיעות באופן תדיר מאחת מהלהקות הגדולות החתומות בלייבל, Megadeth.
חברת Roadrunner, יחד עם חברת-האם Warner Music Group בעיצומו של סכסוך משפטי עם בעלי אתר הסרטונים הגדול בעולם, YouTube, עד כדי ביטול ומחיקת החשבון שלהם באתר.
עם זאת, מרבית הסרטונים עדיין ניתנים לצפייה באתר.
ב-11 בנובמבר 2010 הודיעה Warner Music Group שהאחוז הפרטי הנותר של חברת Roadrunner נרכש, אך עם זאת השם Roadrunner יישאר כמותג פרטי.
ב-26 באפריל, הודיעה החברה על קיצוצים נרחבים בפעילותה, תוך סגירת סניפיה בבריטניה וקנדה, וקיצוצים נרחבים בשאר סניפיה בעולם.
עוד נודע שהסניף בהולנד קרוב לסגירה, ושמנכ"ל החברה, Cees Wessels מתפטר מתפקידו.
רודריק מק'קינון הוא פרופסור לנוירוביולוגיה מולקולרית ולביופיזיקה אמריקאי באוניברסיטת רוקפלר, שזכה בפרס נובל לכימיה לשנת 2003 (לצד פיטר אגרה), על עבודתו על המבנה של תעלות יוניות.
מק'קינון נולד בארצות הברית לאב שהיה פקיד בדואר שהסב את מקצועו למתכנת ב-IBM ולאם שעסקה בהוראה.
הוא החל את לימודיו המתקדמים באוניברסיטת מסצ'וסטס בוסטון (University of Massachusetts Boston), אולם כעבור שנה עבר לאוניברסיטת ברנדייס, שם קיבל את התואר הראשון שלו בביוכימיה ב-1978. במהלך התואר הראשון, עבד במעבדה של כריסטופר מילר על העברה של סידן דרך קרום התא.
באותו זמן פגש גם את אשתו לעתיד, אליס לי.
לאחר סיום לימודי התואר הראשון, החל ללמוד לימודי רפואה באוניברסיטת טופטס.
את התואר ברפואה קיבל ב-1982 מאוניברסיטת טאפטס, לאחר התמחות בבית חולים בית ישראל שבבוסטון.
ב-1986 חזר למעבדה של כריסטופר מילר, שם עשה פוסט דוקטורט בנושא ריכוז של סידן בשרירי הלב ובעיקר התמקד באלקטרוכימיה, אותו סיים ב-1989. לאחר מכן, חקר את תעלות האשלגן, תעלות שפתיחתן מאפשרת מעבר מהיר של יונים וכך יצירה של פוטנציאל פעולה, היוצר מעבר חשמלי מהמוח לאיברי הגוף.
בשנות ה-80, רוב מעבדות הפיזיולוגיה לא התעסקו בביופיזיקה, והמעבדה באוניברסיטת הרווארד בראשה עמד הייתה מהראשונות.
המעבדה מצאה את הרצף החשוב של תעלת האשלגן (K+ channel), עת החליט מק'קינון ללמוד קריסטלוגרפיה בקרני X לצורך פענוח מבנה החלבון.
את עבודות אלה החל בהרווארד, עת השתמש ברעלנים ובחלבונים מסיסים מסוג בהם יש תחום PDZ (PDZ domain), אולם ב-1996 עבר לאוניברסיטת רוקפלר אחרי שטורסטן ויזל הזמינו לשם.
ברוקפלר שימש כפרופסור לביופיזיקה וכראש המעבדה לנוירוביולוגיה מולקולרית.
העובדה שהחלבון שבונה את תעלות האשלגן הוא ממברנלי, יוצרת קשיים בגיבושו.
אולם המעבדה הצליחה לגבשו, וב-1998 פרסמה את המבנה של התעלה שפוענח באמצעות קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן.
מבנה זה הראה את התעלה (pore) דרכו נעים יוני האשלגן הטעונים חיובית ואת המבנה הכללי של החלבון הממברנלי וכיצד נוצרת הסלקטיביות של התעלה.
המבנה התלת-ממדי יחד עם תצפיות נוספות, אפשרו למעבדה של מק'קינון להסביר כיצד תעלות אלה מאפשרות סלקטיביות, כלומר מעבר של יוני אשלגן, ללא אפשרות מעבר ליוני הנתרן הקטנים יותר.
שלוש שנים מאוחר יותר, ב-2001, פרסם עבודה נוספת בה הייתה רזולוציה גבוהה יותר שאפשר להוכיח סופית את התאוריה לגבי תעלות האשלגן.
בהמשך מצאו במעבדה שלו גם כיצד התעלה תלויה במתח (voltage-dependent).
תעלות אלה הן בעלות חשיבות גדולה במערכת העצבים ולפעילות של שרירי הלב.
ב-2000 נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, ב-1999 זכה בפרס לסקר לרפואה וב-2003 קיבל פרס נובל לכימיה.
רודריגו מורנו משאדו (בפורטוגזית: Rodrigo Moreno Machado; נולד ב-6 במרץ 1991), הידוע בשמו הפרטי רודריגו, הוא כדורגלן ספרדי-ברזילאי המשחק בעמדות החלוץ והקיצוני בא-ריאן מליגת העל הקטרית.
הוא בן דודם של שחקני הכדורגל טיאגו אלקנטרה וראפיניה, שאביהם (דודו של רודריגו) הוא כדורגלן העבר מאזיניו, אשר זכה בגביע העולם של שנת 1994 במדי נבחרת ברזיל.
רודריגו הוא יליד ריו דה ז'ניירו, והחל לשחק במחלקת הנוער של פלמנגו.
בגיל 12 עברה משפחתו לגליסיה שבספרד והוא החל לשחק במחלקת הנוער של ניגראן לאחר מכן עבר לסלטה ויגו.
בשנת 2009, בגיל 18, עבר למחלקת הנוער של ריאל מדריד.
שבועות ספורים לאחר שהגיע, תפס מקום קבוע בהרכב הקבוצה.
זמן קצר לאחר מכן, שיחק גם בקבוצת המילואים של המועדון.
ב-31 ביולי 2010 חתם על חוזה לחמש שנים בבנפיקה ליסבון עבור שישה מיליון אירו.
לריאל מדריד הייתה אפשרות לשוב ולקנות את השחקן עבור 12 מיליון אירו, אותה יוכלו לממש בשנתיים הבאות.
עם זאת, לאחר העברתו של פאביו קונטראו מבנפיקה לריאל, בוטל סעיף החזרה לריאל מהחוזה של רודריגו.
חודש לאחר מכן הושאל לבולטון וונדררס עד לסיום העונה.
הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו במשחק גביע הליגה מול ברנלי ב-21 בספטמבר 2010. את הופעת הבכורה שלו בליגה ערך ב-23 באוקטובר 2010 מול ויגאן אתלטיק, כשעלה כמחליף באמצע המחצית השנייה.
ב-5 בינואר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בבולטון, מול ויגאן.
במהלך העונה כבש 16 שערים ב-38 משחקים בכל המסגרות, וזכה עם הקבוצה בגביע הפורטוגזי.
בעונת שותף ב-37 משחקים בכל המסגרות במדי הקבוצה, וכבש 11 שערים, והעפיל עם הקבוצה לגמר הליגה האירופית.
בעונתו האחרונה במועדון כבש 18 שערים בכל המסגרות, זכה עם הקבוצה באליפות והגיע עמה בפעם השנייה ברציפות לגמר הליגה האירופית.
לקראת עונת הושאל לוולנסיה מהליגה הספרדית ולאחר עונה נרכש.
בעונתו הראשונה בוולנסיה ערך 31 הופעות וכבש שלושה שערים.
בעונתו השנייה ערך 25 הופעות וכבש שני שערים.
בעונתו השלישית הוסט לעמדת החלוץ המרכזי וכבש חמישה שערים ב-19 הופעות.
ב-29 באוגוסט 2020 חתם לארבע שנים בלידס יונייטד, העולה החדשה לפרמייר ליג, עבור 30 מיליון אירו, סכום שיא עבור המועדון.
את הופעת הבכורה שלו בלידס יונייטד ערך כמחליף ב-12 בספטמבר, בהפסד 3–4 לליברפול.
הוא פתח לראשונה בהרכב בליגה ב-19 בספטמבר מול פולהאם, במשחק בו ניצחה לידס בתוצאה 3–4. את שער הבכורה שלו במדי לידס הבקיע ב-3 באוקטובר 2020, במשחק שהסתיים בתוצאה 1–1, מול מנצ'סטר סיטי.
ב-15 במאי 2021 הבקיע פעמיים בתוך שלוש דקות, לאחר שנכנס כמחליף בדקה ה-58 במשחק מול ברנלי, אותו ניצחה לידס בתוצאה 0–4.
את שערו הראשון לעונת 2022/2023 כבש במשחק הראשון של העונה ב-6 באוגוסט 2022, שהסתיים בניצחונה של לידס יונייטד, 1–2 על וולברהמפטון וונדררס.
ב-13 באוגוסט הבקיע צמד במשחק מול סאות'המפטון, שהסתיים בתוצאה 2-2. ב-21 באוגוסט הבקיע בפעם הרביעית ברציפות, בניצחון 0–3 על צ'לסי.
ב-13 ביולי 2023 חתם לשלוש שנים בא-ריאן מליגת העל הסעודית.
בצעירותו שיחק רודריגו בנבחרת ספרד עד גיל 19, וסייע לה להגיע למקום השני באליפות אירופה לנוער בשנת 2010, לאחר שכבש שני שערים, כולל אחד במשחק הגמר נגד צרפת.
בשנת 2011 השתתף עם הנבחרת באליפות העולם בכדורגל עד גיל 20, בה כבש שלושה שערים וסייע לנבחרת להעפיל לשלב רבע הגמר.
רודריגו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה של ספרד ב-1 בספטמבר 2011, במשחק בו הבקיע שלושער בניצחון 2–7 על במסגרת מוקדמות אליפות אירופה לנבחרות צעירות.
ב-21 במרץ 2013, במשחק ידידות נגד , הבקיע את שערו ה-13 בנבחרת, ובכך הפך למלך השערים של הנבחרת הצעירה של ספרד, ושבר את שיאו של אוסקר גרסיה שנקבע ב-1992.
השחקן הספרדי הצעיר של השנה: 2012
הליגה האירופית: הרכב העונה 2013/2014
רודריגו חוסה רמון דה חסוס קראסו אודיו (בספרדית: Rodrigo José Ramón Francisco de Jesús Carazo Odio; 27 בדצמבר 1926 - 9 בדצמבר 2009) היה נשיא קוסטה ריקה בשנים 1978–1982.
לפני שנבחר לנשיא הוא היה המנהל של הבנק המרכזי והמנהל הכללי של "רסופה" - עסקי זיקוק הנפט של קוסטה ריקה.
במהלך כהונתו ולאחר מכן הוא מילא תפקיד מרכזי בהקמתה של "האוניברסיטה לשלום", מוסד חינוכי אשר מציע תוכניות לתואר שני בלימודי שלום ופיתוח.
ממשלתו גם התרכזה וקידמה את התעשיית הפטרוכימית במדינה ואף החלה בחפירות ליד רכס ההרים "קורדיירה דה טלמאנקה" בחיפוש אחר נפט.
ממשלת קראסו גם הסדירה חפירות של זהב בדרום המדינה.
בחזית המדינית קראסו נאלץ להתמודד עם השינויים הקיצוניים שניקרגואה השכנה עברה.
בתקופת נשיאותו של קראסו בקוסטה ריקה, ניקרגואה הייתה תחת שליטתו הרודני של אנסטסיו סומוסה דביילה אשר שלט במדינה שנים רבות, וקוסטה ריקה תמיד התנגדה לשלטונו.
כשנוסדה התנועה הסנדיניסטית בסוף שנות ה-70, ניקרגואה התמודדה עם תסיסה אזרחית ועימותים מזוינים קטנים.
ממשלתו של קראסו התנגדה בכל הכוח לסומוסה, ונתנה את תמיכתה למורדים הסנדיניסטים.
רוהאצ'יב (באוקראינית: Рогачів; ביידיש: ראַטשעוו) היא עיירה במחוז ז'יטומיר שבאוקראינה.
בעיירה, שנוסדה בשנת 1577, התקיים לאורך השנים רוב יהודי גדול.
בשנת 1897 נמנו בעיירה 1,303 יהודים, ובין מלחמות העולם נמנו בה כ-760 יהודים, שהיוו כשלושה רבעים מתושביה.
בתחילת יולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכנסו הגרמנים לעיירה, וריכזו את יהודיה בגטו קטן שהוקם בה, בו נצטוו לענוד טלאי צהוב ולבצע עבודות כפייה, תוך ביצוע מעשי התעללות בהם בידי השוטרים האוקראינים.
באוגוסט 1941 נרצחה בעיירה קבוצת גברים יהודים בגילאים 15 עד 50. ב-1 באוקטובר 1941, יום כיפור תש"ב, רוכזו יהודי הגטו בבניין אחד, ושם הופרדו המבוגרים מהילדים, ונרצחו ביער סמוך, בדרך לקמיני ברוד .
הילדים נלקחו כעבור יומיים אל מחוץ לעיירה, ונרצחו בידי גרמנים ושוטרים אוקראינים.
כ-20 יהודים בעלי מלאכה שהושארו בעיירה לאחר האקציה הועברו כעבור חודש לגטו נובוהרד-וולינסקי.
רודריק היה המלך הויזיגותי האחרון ששלט בטולדו, ואחד מאחרוני המלכים בממלכה הוויזיגותית.
מעט מאוד ידוע על עלייתו לשלטון ועל מלכותו בכלל, ורוב המידע מוטל בספק.
שמו של רודריק מוכר בעיקר עקב מפלתו ומותו בקרב גואדאלטה, מול טארק בן זיאד וצבא המורים, בשנת 711 לספירה, אירוע שסימן את תחילת הכיבוש המוסלמי של ספרד.
רודריק נולד לשושלת מלוכה ויזיגותית שישבה בחצי האי האיברי.
יריבות בין שתי שושלות מלוכה גרמה לכך שהמלך אגיקה מהשושלת היריבה, במהלך שלטונו בסוף המאה השביעית, עיוור את אביו של רודריק, תיאופורד, על מנת להשאיר את המלוכה בשושלתו.
תיאופורד העיוור התיישב בעיר קורדובה ונשא שם לאישה את ריקולו, נערה ממשפחה אריסטוקרטית מקומית, אמו של רודריק.
על פי גרסה אחרת, רודריק הוא בעצמו בנו של המלך אגיקה, ועל פי גרסה שלישית, רודריק הוא בנו של המלך הוויזיגותי ויתיזה שמלך בין השנים 702–710 לספירה.
על פי המחקר אף לא אחד מסיפורים אלו ניתן לאימות.
בשנת 710 מת המלך הוויזיגותי ויתיזה, ותמיכת האצולה הוויזיגותית התפצלה בין אקילה השני, בנו של ויתיזה, לבין רודריק, אשר נבחר על ידי האצולה.
אקילה, שייתכן שהיה צעיר מדי ולכן לא נבחר לרשת את הכתר, הומלך בידי תומכיו בצפון מזרח חצי האי האיברי.
מיד עם עלייתו לשלטון נאלץ רודריק להתמודד עם חיכוכים ברחבי הממשל הוויזיגותי – יריבות עם אקילה, מרידות של שבטים בסקים ששכנו בצפון חצי האי, ובגידות פנימיות של אצילים שערקו מתוך מחנהו.
סביר להניח שפיצול כוחותיו וצבאו של רודריק פגע ביכולתו לעמוד אל מול ההתקפה המוסלמית בגיברלטר.
ביום ראשון 19 ביולי 711 נערך קרב בין הכוחות הוויזיגותים בהובלת המלך רודריק, לבין הכוחות המוסלמים בהובלת טאריק אבן-זאיד.
טאריק, ברברי שהתאסלם, היה מושל העיר טנג'יר ונשלח על ידי מוסא בן נציר, המנהיג הדתי האומיי, לפלוש לאירופה ולכבוש את חצי האי האיברי.
החיילים המוסלמים החלו לעבור באניות מסחר מצפון אפריקה לדרום חצי האי, וקבעו מחנה ליד ההר שלימים יקרא על שם מנהיגם ג'בל טאריק, ובשפות האירופיות – גיברלטר.
המלך רודריק, שהיה עסוק במרידות בצפון האי, איחר להגיע אל הפולשים המוסלמים.
עד להגעתו של הצבא הוויזיגותי, הצליח טאריק לצבור כמות של כעשרת אלפים לוחמים.
הכוחות הוויזיגותים המותשים שהגיעו מהצפון לפגוש את הפולשים המוסלמים לא היוו כל בעיה עבור צבאו של טאריק, שהביס אותם בצורה מוחצת, והרג את המלך רודריק.
פרט לעייפותם הפיזית של הוויזיגותים, תרמה לניצחון המורים גם נטישה המונית של שדה הקרב, לאחר בגידה של אצילים ובעלי דרגות במלך, התבוסה הובילה למסע הכיבוש של כל חצי האי עם כעשרת אלפים חיילים בשלוש-ארבע שנים בלבד.
מעבר למצוות הג'יהאד האסלאמי אשר המריץ את הכוחות המוסלמים לכבוש את העולם, ניתנו הסברים פנימיים לאירועים שאפשרו למוסלמים להעביר כמות גדולה של לוחמים לתוך אירופה ללא כל התנגדות.
גורמים דתיים נוצריים האשימו במפלתם של הוויזיגותים את המלך ויטיזה (702–710), אשר בנוסף להתנהגות הפרטית ההוללת שלו, אילץ את הכמורה המקומית להינשא למרות האיסור שהטילה הכנסייה הקתולית.
אחרים האשימו דווקא את המלך רודריק על כך שאנס את בתו של מושל סאוטה, יוליאנוס.
כתגובה לכך הזמין יוליאנוס את כוחותיו של טאריק על מנת לנקום ברודריק, ואף שלח ספינות שיעבירו את הכוחות המוסלמים לתוך חצי האי.
גורמים אחרים מאשימים את המלך הוויזיגותי אקילה בנו של המלך ויטיזה, ששלט בחלקים מצפון האי, בכך שרצה להחזיר לעצמו את המלוכה ולכך הזמין את טאריק על מנת להשמיד את כוחותיו של רודריק.
אפשרות נוספת היא שטאריק הוזמן על ידי היהודים המקומיים שסבלו מהתעצמות שנאת היהודים בחצי האי, וראו בשלטון המוסלמים תחליף טוב יותר.
אפשרות שלישית היא שפלישת המוסלמים לא הרתיעה את המקומיים, ואולי אפילו התקבלה בברכה על ידם, בדיוק כפי שקרה בפלישות הרומאים, היוונים והפיניקים לפני כן.
המלך רודריק הוזכר בכמה וכמה יצירות ספרות.
הראשונה שבהם היא הטרגדיה הרומנטית 'All's Lost by Lust', "מפלה בגלל תשוקה", שנכתבה על ידי הסופר האנגלי ויליאם ראולי.
במחזה, שהוצג בשנת 1619 ופורסם בשנת 1633, מסופר כי המלך התאהב בנערה בשם יסינטה, בתו של אחד ממפקדי הצבא, יוליאנוס (ג'וליאן) שמו, חיזר אחריה וניסה לזכות באהבתה.
כאשר יסינטה לא נענתה לחיזוריו, שלח רודריק את יוליאנוס להילחם במֻורים, המוסלמים שבאו להילחם בו, את יסינטה אנס ושם בשמירה בארמון.
בשלב מסוים יסינטה הצליחה לברוח מהארמון אל אביה בשדה הקרב, וסיפרה לו על האונס.
יוליאנוס כרת ברית עם מולי מוזמן, מנהיג המורים, על מנת לנקום ברודריק.
מולי מומן התאהב גם הוא בנערה וביקש את ידה, יסינטה ויוליאנוס סירבו, ובעקבות כך מולי מומן בגד ביוליאנוס, עיוור אותו וכרת את לשונה של יסינטה.
הטרגדיה מסתיימת בסצנה בה מולי מומן נותן לכאורה ליוליאנוס להתנקם בו, ושם חרב בידו.
יוליאנוס מנסה לדקור את מולי מומן, אך זה מעמיד בפניו את יסינטה, וכך גורם ליוליאנוס לדקור ולהרוג את בתו.
סיפורי רודריק והפלישה המוסלמית מסופרים גם בשירו של המשורר הסקוטי וולטר סקוט: "חזונו של דון רודריק" ובשיר "רודריק – אחרון הוויזיגותים" של המשורר האנגלי רוברט סאות'י.
רודריק מופיע גם בשתי אופרות: "רודריק" של גאורג פרידריך הנדל, וב"דון רודריק" של אלברטו חינסטרה.
רודריגו קוֹטה דה מַגוּאָקֶה (בספרדית: Rodrigo Cota de Maguaque נולד בסביבות 1440-1430 – נפטר ב-1505 בטוריחוס) היה סופר ומשורר יהודי-ספרדי, שחי ופעל בקסטיליה במחצית השנייה של המאה ה-15 בימי מלכי קסטיליה, חואן השני ואנריקה הרביעי.
הוא היה בן למשפחה ידועה ואמידה של יהודים מומרים בטולדו, ועסק כמו אביו גם בגביית מיסים בשירות השלטון.
רודריגו קוטה "הזקן" או"הדוד" ("Rodrigo Cota "El Viejo או