tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרפרטואר שלו כלל יצירות של היידן, פרגולזי, היידן, מוצרט, בטהובן, שופן, מיקולאי גומולקה, סטניסלב מוניושקו, איגנאצי פליקס דובז'ינסקי, ולדיסלב ז'לנסקי ואחרים.
בעת המסע שערך בשנת 1850 לנסיכויות הרומניות - מולדובה וולאכיה - ליקט ועיבד מיקולי עשרות שירי עם רומניים.
על ידי כך הוא השאיר חותם חשוב בתולדותיהם של חקר הפולקלור והמוזיקה הרומנית.
בשנים 1848–1854 לימד נגינה בפסנתר בעיר הולדתו, צ'רנוביץ.
בזמן מגפת דבר שפרצה בצ'רנוביץ שהה מיקולי עם הפסנתר שלו בכפר הנופש לפושנה יחד עם חברו הרומני גאורגה סיון
כפסנתרן סולן ערך מיקולי סיורי קונצרטים רבים ובשנת 1858 התמנה למנהל האקדמיה למוזיקה של לבוב.
בשנת 1888 הקים מיקולי בית ספר פרטי משלו.
הובא לקבורה בחצר הכנסייה הארמנית של לבוב.
קרול מיקולי גידל דור של פסנתרנים ומוזיקאים.
מיקולי נודע במיוחד כמוציא לאור של יצירות שופן.
ההוצאה לאור דובר הוציאה שוב לאור את מהדורת היצירות של שופן בגרסתו של מיקולי שהופיעה לראשונה ב-17 כרכים הוצאה לאור קיסטנר בלייפציג בשנת 1879.
שאיפתו הייתה לפרסם את הגרסה המהימנה ביותר.
השתמש ובדק מקורות רבים, כולל כאלה שנכתבו או תוקנו על ידי שופן עצמו.
מיקולי רשם בפירוט את הערותיו של שופן בעת שיעוריו.
למשך זמן רב נחשב מיקולי לאוטוריטה לגבי מורשתו האמנותית של שופן,
הערותיו עצמו על נגינתו של שופן מצוטטות תכופות על ידי ביוגרפים.
מיקולי ליקט, עיבד ופרסם שירי עם רומניים, אך גם שירי עם פולנים, הוצולים, צרפתים, ארמנים ואחרים.
בין השנים 1852–1867 פרסם מיקולי 4 קובצי שירים רומניים, אותם העביר על תווים, ועיבד לפסנתר ברוח הרומנטית, תוך חיקוי נגינת הלאוטארים בכינור.
לא כולם היו שירי עם, היו ביניהם שירים עירוניים, שירים פטריורטיים, גם מוזיקה משכילה שעברה פולקלוריזציה.
באחד הקונצרטים שערך ביאש, בירת מולדובה, ב-29 במאי 1850 ניגן מיקולי לראשונה בפני הקהל הרומני 26 מעיבודיו לשירי עם רומנים.
שירים מסוג זה זכו להערצת הקהל הרומני גם בעיר צ'רנוביץ.
אוסף 48 השירים הרומניים פורסם על ידי שארל וילד בלבוב, הם פורסמו גם במחברות של 12 שירים כל אחת בהוצאת רדר בלייפציג, בשנים 1854 או 1855.(Douze airs nationaux roumains (Ballades,
ייתכן כי עיבוד השירים העממיים נעשה על ידי מיקולי גם בהשראת פרנץ ליסט שבביקורו בצ'רנוביץ' ב-1847 התארח במלון שבבעלות אביו, הוזכרה גם השפעתו של אנטון רייכה, שלימד את תלמידיו על חשיבות התוועדות למוזיקה העממית.
המשורר הרומני וסילה אלכסנדרי ברך בהתלהבות על עבודתו של מיקולי בתחום.
מיקולי השתמש במוטיבים רומנים גם ב־10 קטעי הפסנתר שלו, שבו הזה הקרוי "רוורי" (חלימה) - כולל קטע אדאג'ו כמו רציטטיב בסגנון דוינה מולדבית וה"טמפו די ארקנו" המופיע בקטע השני הנושא את הכותרת "Die freie Verwendung- " à la roumaine.
הלחין קטעי פסנתר, כינור וקלרינט, שירי מקהלה, ריקודים - מזורקות, פולונזות, ואלסים, כמו כן שירים רבים על מילים מאת משוררים פולנים, צרפתים, גרמנים ורומנים.
תרומתו לחיי התרבות בבוקובינה ובגליציה
בשנת 1850, כשבעל האחוזות הרומני מיכאי זוטה יזם הקמת ספרייה ציבורית בצ'רנוביץ, התגייס גם מיקולי למיזם ותרם לו את הכנסותיו משני קונרטים חורפיים: 1,030 פלורינים.
מאוחר יותר הוא תרם להקמת קרן לסיוע לתלמידי גימנסיה עניים.
למיקולי היו קשרים הדוקים עם נציגי התרבות הרומנית בבוקובינה, אחר כך עם חוגי הסטודנטים הרומנים בפריז ולאחר מכן סופרים, אקדמאים ואצילים ממולדובה וולאכיה, ארצות בהן הופיע בסיורי קונצרטים ורסיטלים וערך מסעי ליקוט שירי עם.
את בית משפחת מיקולי פקדו רבים מהאליטה התרבותית של בוקובינה, לרבות מנהיגי הקהילה התרבותית הרומנית המקומית כמו בני הורמוזאקי, בני משפחת מוסטאצה, הכומר האורתודוקסי אירקליה גולמיובסקי (אבי המלחין צ'יפריאן פורומבסקו).
אצל משפחת גולמביובסקי-פורומבסקו הוא ביקר אף בביתם בכפר שיפוטה.
בשנת 1874 הזמין אצלו הברון ניקולאיה פון מוסטאצה מצ'רנוביץ את "המיסה הרומנית" שבוצעה ב-17 ביולי לרגל חניכת הקתדרלה האורתודוקסית החדשה בצ'רנוביץ.
הוא הלחין גם "מיסה מולדבית" שפורסמה באותיות לטיניות בגראץ כנראה לפי הזמנת רומנים מלבוב.
על ידי תרומתו לחקר ועיבוד המוזיקה הרומנית הכפרית היה מיקולי מעין מבשר של בלה בארטוק.
בשנת 1875 הציעו הרומנים למיקולי להיות מנהל האקדמיה (קונברסטוריון) למוזיקה בבוקרשט.
בשנים 1850–1854 פרסם בלבוב בארבע מהדורות חוזרות את "48 שירים עממיים רומנים" בעיבוד לפסנתר.
במאה ה-20 המלחין הרומני פאול קונסטנטינסקו עיבד 2 מ-48 קטעיו הרומנים של מיקולי לתזמורת סימפונית.
1889 - עיטור המסדר פרנץ יוזף של אוסטרו-הונגריה, דרגת אביר
בעת השלטון האוסטרי רחוב בצ'רנוביץ בקרבת הככר המרכזית נקראה על שמו של מיקולי
תחת השלטון האוקראיני - החל משנת 2015 הוסב שם הרחוב קרל ליבנקנכט בצ'רנוביץ לרחוב קרול מיקולי.
לוח זיכרון עם דיוקנו מעוצב בתבליט על ידי הספל הפולני ציפריאן גודבסקי (1909-1835) הוצב עח קיר הקתדרלה הארמנית בלבוב
תמונתו תלויה בחדרו של מנהל הספרייה הציבורית המדעית של צ'רנוביץ שבהקמתה השתתף בשנת 1852
Airs nationaux roumains (אריות עממיות רומניות) לתזמורת, וכן עיבוד לפסנתר
סרנדה בלה מז'ור לקרלרנית ופסנתר אופ.22 (1880)
סקרצינו בדו מינור ל-3 כינורות אופ.25 (1880)
"גראן דואו" בלה מז'ור לכינור ופסנתר ואופ.
Prélude et presto agitato (פרלוד ופרסטו סוער) אופ.1 (פורסם ב-1859)
48 אריות עממיות רומניות (בלדות, שירי רועים, שירי ריקוד וכו') ב-4 כרכים (1863)
9 (פורסמו על ידי ספינה בווינה) (פרלוד, אג'יטאטו, אטיוד, לייד, סקרצינו, רוורי)
אטיוד בסי מינור לפסנתר עם הרמוניום אופ.12 (1867)
Danses allemandes' (ריקודים גרמניים) אופ.
Andante con Variazioni (אנדאנטה עם וריאציות) לפסנתר ל-4 ידיים אופ.15 (1867)
Variantes (Variations) harmoniques sur la gamme d'Ut majeure 12 - (12 וריאציות הרמוניות בסולם דו מז'ור) לפסנתר ל-4 ידיים אופ.23 (1880) - פורסמו על ידי קיסטנר בלייפציג
6 לידר לקול ופסנתר אופ.
16 (1867) על שירים בגרמנית מאת הופמן פון פאלרסלבן, היינה, עמנואל גייבל וגיתה
7 לידר לקול ופסנתר אופ.
דואט לסופרן, טנור ופסנתר אופ.28 (1880)
Die Reue: Die Nacht war schwarz ("החרטה: הלילה היה שחור") לבריטון ולתזמורת מיתרים אופ.
Hymn jubileuszowy na cześć króla Jana III Sobieskiego - המנון לכבוד המלך יאן סובייסקי (1883) לסופרן, אלטו ועוגב, למלאת מאתיים שנה לניצחונו את הטורקים במצור על וינה (1683) - על מילים של ולדיסלב בלזה
O, salutaris hostia -(או, קרבן מושיע - על מילים של תומאס אקווינס) לטנור ותזמורת
1864 - מיסה להקדשת הכנסייה הקתולית בצ'רנוביץ
2 Spiritual Songs שני שירי ספיריטואלס למקהלת גברים וסולנים אופ.32 ב
Veni creator (יבוא הבורא) למקהלה מעורבת ועוגב ופ.33
מאוחר יותר התתוספו לה על ידי אחרים קטעים כליים.
("מבוא" מאת מיקולי ל"יצירותיו של שופן לפסנתר")
על שופן כפסנתרן ומורה - מן המבוא של מיקולי
קרול ריץ' היא זמרת שווייצרית.
ריץ' נולדה בקנטון פריבור בשם אן-ליס קאייל.
היא למדה שירה קלאסית בקונסרבטוריון של פריבור.
ב-1984 השתתפה לראשונה בקדם האירוויזיון השווייצרי והייתה במקום השביעי אך השיר ששרה באירוע נהייה לסינגל מצליח.
ב-1987 השתתפה בשנית בקדם וזכתה בו, באירוויזיון 1987 שרה את השיר "Moitié, moitié" (חצי חצי) והייתה במקום ה-17.
ב-1990 עברה לפריז שם עבדה בין היתר עם המלחין פרנסיס לה, בשנה זו גם הוציאה אלבום.
ב-1991 השתתפה בשלישית בקדם, לאחר מכן לקחה הפסקה מתחום המוזיקה.
ב-1999 חזרה להופיע, במהלך שנות ה-2000 הוציאה שלושה אלבומים ויצאה למספר סיבובי הופעות.
קרול דיוויין מילר היא פוליטיקאית אמריקאית, המכהנת כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת וירג'יניה המערבית.
טרם היבחרה לבית הנבחרים האמריקאי הייתה חברה בבית הנבחרים של וירג'יניה המערבית, מטעם המפלגה הרפובליקנית.
מילר נולדה בקולומבוס שבאוהיו, בתו של חבר הקונגרס של ארצות הברית לשעבר סמואל ליפר דייווין.
למילר תואר ראשון בהיסטוריה ובמדע המדינה ממכללת קולומביה קולג' לנשים בלבד השוכן בקולומביה שבקרוליינה הדרומית.
ב-2 בנובמבר 2004 הייתה לראשונה מועמדת בבחירות מטעם המפלגה הרפובליקנית לבית הנבחרים של וירג'יניה המערבית, אך הפסידה בבחירות הכלליות.
ב-7 בנובמבר 2006 נבחרה לראשונה לבית הנבחרים של המדינה, והושבעה לתפקידה בינואר 2007. מילר המשיכה להיבחר לבית הנבחרים של וירג'יניה המערבית אחת לשנתיים עד ל-2018.
ב-8 במאי 2017 הודיע אוון ג'נקינס, חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של וירג'יניה המערבית על כוונתו להתמודד נציגהּ המכהן של וירג'יניה המערבית בסנאט של ארצות הברית, ג'ו מנצ'ין.
בעקבות הודיעה מילר באוגוסט אותה השנה על כוונתה להתמודד על מושבו של ג'נקינס.
ב-8 במאי 2018 גברה מילר על יריביה בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הרפובליקנית למועמדות המפלגה לבית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס השלישי של וירג'יניה המערבית.
סקרי בחירות הצביעו על המירוץ כמובטח למפלגה הרפובליקנית או לחלופין צמוד ביותר.
בבחירות הכלליות היא ניצבה בפני חבר הסנאט של וירג'יניה המערבית, מייג'ור בדימוס ריצ'רד אוג'דה, וניצחה כשסחפה 56.4% מקולות הבוחרים.
עם היבחרה הפכה לאישה הראשונה המייצגת את וירג'יניה המערבית בבית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס השלישי, והאישה היחידה בבחירות 2018 להיבחר למושב פתוח בבית הנבחרים.
בבית הנבחרים חברה מילר בוועדת התחבורה והתשתית ובוועדת הפיקוח והרפורמה.
בספטמבר 2019, בתגובה להכרזת סיעת המפלגה הדמוקרטית בבית הנבחרים על הליך הדחה נגד נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, אמרה מילר כי "ננסי פלוסי והדמוקרטים בבית הנבחרים הוכיחו כי לא יבחלו בדבר במטרה להטיל דופי בבחירות 2016 לנשיאות ולהוריד את הנשיא טראמפ מתפקידו בכל אמצעי הכרחי".
בקונגרס ה-117 מילר חברה בוועדת התחבורה והתשתיות, בוועדה המיוחדת למשבר האקלים ובוועדת הפיקוח והרפורמה של בית הנבחרים.
לצד דייוויד מקינלי ואלכס מוני, היא אחת משלושת נציגיה של וירג'יניה המערבית בבית הנבחרים האמריקאי.
קרול קרמרה היא שחקנית, רקדנית, נגנית סקסופון, ומחזאית רואנדית שנולדה בבלגיה.
קרמרה נולדה בבריסל, בירת בלגיה, בשנת 1975 לזוג שהוגלו מרואנדה.
כילדה, היא הצטיינה במתמטיקה וחלמה לפתוח מאפייה.
היא למדה בקונסרבטוריון הלאומי לתיאטרון ומחול שבבריסל.
אביה היה עיתונאי, וחזר לבלגיה רק ב-1994 כתוצאה מרצח העם ברואנדה.
קרמרה גילתה את רואנדה לראשונה ב-1996, כאשר נסעה במדינה על אופנוע.
לפני התחלת הקריירה שלה בקולנוע, קרמרה הופיעה בכמה מחזות, כגון נשות טרויה של אוריפידס, The Ghost Woman של קיי אדשד, ו-Anathema.
בין השנים 2000 עד 2004, היא כיכבה בסדרה Rwanda 94, שדוד שלה, ג'ין-מרי מויאנגו, כתב את הפסקול שלה.
בשנת 2005, קרמרה כיכה בסרט לפעמים באפריל, של ראול פק, בנושא רצח העם ברואנדה.
באותה שנה היא החליטה להשתקע בקיגאלי.
עם המעבר לרואנדה, היא נהייתה מעורבת עם פרויקטים תרבותיים, הכוללים העלאת מחזות אינטראקטיביים ברחובות ערי רואנדה, כדי ליצור היסטוריה משותפת.
יחד עם סיסיליה קנקונדה, היא הקימה "קתדרלת קול" הבנויה מהקלטות של אנשים המספרים על זיכרונותיהם מרואנדה לפני 1994. בשנת 2006, בעזרת עוד שבע נשים, קרמרה ייסדה את מרכז אישיו לאומנות בקיגאלי כדי לתמוך בתרבות בעיר בירה, בה לא היה תיאטרון עד זמן זה.
בשנת 2007, קרמרה כיכבה בסרט Juju Factory בתפקיד ביאטריס.
על תפקיד זה היא זכתה בפסטיבל הסרטים של אפריקה שבאיטליה בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר.
היא כתבה את המחזה Chez l'habitant, המספר על חוויותיהן של נשים בבריסל, קיגאלי, וסבראן.
בשנת 2016, היא כיכבה במחזה Battlefield של פיטר ברוק, המבוסס על המהאבהארטה.
בשנת 2018, הוענק לה פרס ב-Les Journées théâtrales de Carthage, המוקיר את עבודתה ותרומתה לתיאטרון ברואנדה.
2007 – זכייה בפסטיבל הסרטים של אפריקה שבאיטליה בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר.
קרול קורילוק (בפולנית: Karol Kuryluk;27 באוקטובר 1910 – 1967) היה עיתונאי, עורך, פעיל, פוליטיקאי ודיפלומט פולני.
בשנת 2002 הוענק לו אות חסיד אומות העולם על ידי יד ושם על שהציל יהודים בשואה.
קרול קורילוק נולד ב־27 באוקטובר 1910 בזברז', עיירה קטנה בגליציה, המחוז המזרחי של האימפריה האוסטרו-הונגרית (לאחר מלחמת העולם הראשונה, חלקה של פולין, היום באוקראינה).
הוא היה בנם הבכור של פרנצ'ישק קורילוק ולוצ'יה, לבית פנצ'ישאק.
היו לו ארבעה אחים (שניים מהם נפטרו בילדותם) וחמש אחיות.
בשנת 1930, לאחר שסיים בית ספר תיכון בעיר הולדתו, קיבל קורילוק מלגה קטנה ללימוד פולנית באוניברסיטת לבוב.
הוא דיבר פולנית, אוקראינית, רוסית וגרמנית, ובמהלך לימודיו עזר למשפחתו כלכלית על ידי מתן שיעורים פרטיים.
בשנת 1931 פגש את הסופרת והפילנתרופית הלינה גורסקה והשתתף בפרויקט עבודה סוציאלית 'פעולת האבירים הכחולים' שעסקו בחלוקת מזון ובגדים לילדים בשכונת עוני ועזרה להפעלת מקלטים לנערים חסרי בית.
באוניברסיטה הוא מחה נגד מדיניות ההפרדה של הלאומנים הפולנים שמטרתם הייתה להפריד בין פולנים ויהודים באולמות ההרצאות, והוא התייצב לצד סטודנטים יהודים ואוקראינים שהוטרדו והוכו על ידי כנופיות אנדצ'ה.
הוא נישא למרים קוהני, משוררת, סופרת ומתרגמת אשר במהלך המלחמה שינתה את שמה למריה גרבובסקה ופרסמה בשם מריה קורילוק.
נולדו להם שני ילדים, אווה קורילוק, אמנית וסופרת, ופיוטר קורילוק, מתרגם.
מיולי 1941 עד יולי 1944, במהלך הכיבוש הנאצי בלבוב, היה קורילוק חלק מההתנגדות משני צידי המפה הפוליטית.
כחבר ב-PPR (מפלגת הפועלים הפולנית ), הוא היה אחראי לתחנת הרדיו החשאית שלה ולפעילות ההוצאה לאור שלה.
אך הוא היה מעורב גם בשירות החדשות ובפרסומים של ארמייה קריובה.
פציפיסט מטבעו, התרחק מפעולה צבאית והיה פעיל במיוחד בהצלת יהודים.
הוא הסתיר את פפה פרואנגלס ואת שני בניה בחדר בביתו.
בשנת 2002 הוענק לו על ידי יד ושם אות חסיד אומות העולם.
בספטמבר 1967 קיבל קורילוק התקף לב.
הוא טס ליריד ספרים בבודפשט בניגוד לעצת רופאו ונפטר שם ב־9 בדצמבר 1967.
קורילוק נקבר יחד עם אשתו ובנו בבית העלמין הצבאי פוואצ'קי בקבר שתוכנן על ידי אווה קורילוק.
בשנת 1933 הקים קורילוק את כתב העת התרבותי "סיגנאלי" עם המשורר טדאוש הולנדר והפך לעורך הראשי שלו.
הוא נתן במה לכישרונות הספרותיים הצעירים בעיר בין היתר לארווין אקסר, סטניסלב יז'י לץ, צ'סלב מילוש ומירוסלב סולובסקי.
הוא פרסם את כתביהם של סופרים רבים מכל רחבי פולין - מריה דוברובסקה, ברונו שולץ, ליאופולד סגל, אנדריי סטרוג ויוליאן טובים, ופרסם תרגומים של כתביהם של סופרים ידועים כמו אנדרה מאלרו, ברטראנד ראסל, קרל פון אוסייצקי, אפטון סינקלר, אנרי ברביוס ופול ואלרי.
גליונות מיוחדים הוקדשו לתרבות היהודית, האוקראינית והבלארוסית ולעיר לבוב.
בכתב העת "סיגנאלי" קידמו את עבודתם של אמנים פולנים רבים כדוגמת הנריק גוטליב, ברונו שולץ, זיגמונט וולישבסקי וצלמים אוונגרדיים (אוטו האן, מיצ'יסלב שצ'וקה), ואמנות פופולרית בתקופתו (ואן גוך, גוגן, אלכסנדר ארכיפנקו, מקס ארנסט).
קבוצה של גרפיקאים וקריקטוריקאים מחוננים (ק.
קליינמן, אריק ליפינסקי, פרנצ'ישק פרצקי) שיתפו פעולה עם המגזין, שהיה מפורסם בהומור הנושך וחסר הרחמים כלפי היטלר, מוסוליני, פרנקו והאנטישמים הפולניים.
באמצע שנות השלושים העיתון הפך לכתב העת המוביל של האינטליגנציה הפולנית השמאלנית.
בשנת 1938 פשטה כנופיה מזוינת של המחנה הקיצוני הלאומי על מערכת המערכת וקורילוק הצליח להימלט בקושי רב.
הוא הצליח להמשיך לפרסם את המגזין, למרות מצוקה כלכלית, צנזורה מתמשכת והתקפות פוליטיות אכזריות, עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה.
הגיליון האחרון יצא לאור באוגוסט 1939. בספטמבר 1939, לאחר הסיפוח הסובייטי של לבוב, הפקיד קורילוק את ארכיון העיתון שלו בספריית אוסולינאום (כיום ספריית סטפניק) שם שרד.
לקורילוק הוצעה עבודה ב"צ'רווני שטאנדאר" (עיתון "הדגל האדום"), כתב עת בחסות ברית המועצות, אך איבד את המשרה בגלל השיר "היום סטלין קרא לי" מאת תדיאוש הולנדר שפורסם בעיתונו.
באוגוסט 1944 עבר קורילוק מלבוב ללובלין והחל להוציא לאור את המגזין "Odrodzenie" ("הרנסאנס") שנוסד על ידי יז'י בוריישה.
המגזין נועד להחיות את המגזין הקודם "סיגנאלי" ובגיליון הראשון הונצחו סופרים ואמנים שנרצחו על ידי הנאצים.
בגיליון פורסמה רשימה ארוכה של קורבנות, כולל ברונו שולץ שהמחתרת ניסתה להציל.
בשנת 1945 עבר עם המגזין לקרקוב, ובשנת 1947 לוורשה.
בין הכותבים ל"אודרודזניה" היו חתני פרס נובל לספרות לעתיד צ'סלב מילוש וויסלבה שימבורסקה, טדיאוש קונוויצקי והמשורר תדיאוש רוז'ביץ'.
בפברואר 1948 התפטר מ"אודרודזניה" ועבד תחילה במדור הספרותי ברדיו הפולני ואחר כך בהוצאה לאור.
בשנת 1965 הפך למנהל הוצאת המדע "PWN", ופרסם את אנציקלופדיה "Big PWN".
כשפורסם הכרך עם הערך "מחנות הנאצים" פרצה סערה.
הערך הכיל את המידע העובדתי על חלוקת המחנות הנאצים למחנות ריכוז ומחנות השמדה ליהודים.
אולם חלוקה זו שימשה כעילה לתקוף את עורכי האנציקלופדיה.
הפלג הלאומני של המפלגה רמז שכל המוציאים לאור והכותבים יהודים, האשים אותם ב"בגידה היסטורית", וארגן הפגנות כדי למחות על "העלילה הציונית".
מאפריל 1956 ועד אפריל 1958 היה קורילוק שר התרבות בממשלתו של יוזף צירנקייביץ' והשתמש בסמכותו כדי לעשות ליברליזציה בתרבות ולפתוח אותה למערב.
המכון הצרפתי נפתח בוורשה (המרצה הראשון היה מישל פוקו), כוכבי תיאטרון וסרטים (לורנס אוליבייה, ויוויאן לי, ז'ראר פיליפ, איב מונטאן) הגיעו לבקר ולהופיע; ספרים וסרטים מערביים, מוזיקה ואוונגרד ואמנות היו זמינים, התערוכה הראשונה של הנרי מור התקיימה בפולין.
גלריות נפתחו ופרסומים חדשים יצאו לאור בכל רחבי הארץ וקבוצת עיתונאים צעירים מוורוצלב הקימה מחדש את המגזין "אותות II" אך נאלצה לסוגרו.
לקראת סוף שנת 1957 המפלגה (מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית) החלה לעצור את תהליך הליברליזציה.
המזכיר הראשון גומולקה היה נגד תוכנית המלגות הנדיבה של משרד התרבות, אשר שלח אלפי אינטלקטואלים ואמנים פולנים למערב.
כשהסופר מארק חלאסקו בחר לנסוע לפריז, זו נלקחה כעילה לפטר את קורילוק כשר התרבות ולהוציא אותו גם מהארץ.
בדצמבר 1958 מונה קורילוק לשגריר הרפובליקה העממית של פולין באוסטריה.
הוא הגיע עם משפחתו ב-1 בינואר 1959 לווינה ושירת עד קיץ 1964.
קרול פוטר היא שחקנית אמריקאית הידועה בזכות תפקידה כ"סינדי וולש" בסדרת הטלוויזיה "בוורלי הילס 90210".
פוטר נולדה בעיר ניו יורק, ניו יורק, ולמדה בתיכון בטנאפלי, ניו ג'רזי, והמשיכה ללמוד במכללת רדקליף, שם סיימה תואר ראשון.
בשנת 1977, הופיעה לראשונה בתיאטרון בברודוויי במחזה "מזל תאומים" של אלברט אינאוראטו, שהיה למחזה החמישי הארוך ביותר בהיסטוריה של ברודוויי.
תפקידה הראשון כשחקנית קבועה בסדרת טלוויזיה בפריים טיים בשנת 1981, כששיחקה את מגי קלינטון ב-"FBI של היום".
בבוקטובר 1990 הוקרנה לראשונה סדרת הטלוויזיה "בוורלי הילס 90210" בהשתתפותה.
פוטר גילמה את סידני וולש אמם של ברנדה וברנדון בסדרה בין השנים 1990 ל-1995.
בשנת 1997 היא לוהקה לסדרת הטלוויזיה "סנסט ביץ" של NBC בתפקיד ג'ואן קאמינגס.
היא שיחקה בסדרות טלוויזיה רבות, בין היתר בNYPD Blue, ג'אג, "Crossing Jordan" ו-"פרובידנס".
היא הופיעה גם בפרק מיוחד של "אמהות טלוויזיה" בגרסה לתוכנית הבריטית בהנחיית אן רובינסון "החוליה החלשה", בה זכתה ב-124,000 דולר אותן תרמה לארגון צדקה.
בשנת 1985, התחתנה פוטר עם התסריטאי ספנסר איסטמן, ובנם כריסטופר נולד בשנת 1987. כעבור שלושה חודשים אובחן איסטמן כחולה סרטן ריאות, והוא נפטר בשנת 1988. פוטר התחתנה בפעם השנייה עם השחקן ג'פרי ג'וזפסון באוקטובר 1990.
קָרוֹל (קארל) ד' ויטקובסקי (בפולנית: Karol Witkowski, באנגלית ידוע בעיקר בשם קארל ויטקובסקי, Karl Witkowski; 16 באוגוסט 1860 – 17 במאי 1910) היה צייר פולני-אמריקני, שצייר דיוקנאות ווסצנות של חיי היומיום באמריקה.
קרול דומיניק ויטקובסקי נולד למשפחה פולנית בעיירה יאזלובייץ שליד בוצ'אץ', באותה תקופה אוסטריה (כיום באוקראינה).
כילד צעיר גילה כישרון יוצא דופן ברישום, והוריו שלחו אותו לבית הספר בעיר הסמוכה, צ'ורטקוב.
בשנת 1879 התגייס לצבא האוסטרי, שם צבר פופולריות על ידי ציור דיוקנאות של חבריו החיילים הקצינים והמפקדים, כולל דיוקנאות של הגנרל הדוכס ושל פלדמרשל-לוטננט .
ב-1880 עזב ויטקובסקי את הצבא ועבר לקרקוב, שם למד אמנות בין השנים 1881–1883 ב בניהולו של יאן מטייקו.
ויטקובסקי למד אמנות גם במינכן תחת קארל פון פילוטי.
בסביבות 1884 היגר ויטקובסקי מפולין, כמו רבים אחרים, ונסע לאמריקה, שם שהה שלוש שנים.
באותה תקופה צייר את ציוריו המפורסמים הראשונים של בחורים צעירים.
בשנת 1887 עזב את אמריקה והגיע לצרפת.
בפריז למד ויטקובסקי באקדמיה ז'וליאן (1887-1888) והמשיך לעבוד על ציורים ודיוקנאות.
בשנת 1889 חזר ויטקובסקי לאמריקה ושהה בה כ-20 שנה, עד מותו.
באותן שנים, מלבד ציור דיוקנאות של האליטה באזור ניו יורק, הוא צייר למעלה מ-200 ציורים של צעירים ומצחצחי נעליים, תיעד את חיי היומיום שלהם, בעבודה ובמשחק, לעיתים קרובות עם חיות המחמד.
רוב הציורים הללו היו חתומים "ק.
משנת 1891 ועד מותו היו ציוריו זמינים למכירה במכירות פומביות ובגלריות ציורים באזור ניו יורק.
במשך זמן מה היה לו סטודיו משלו בברוקלין, ניו יורק (1903).
עם הגעתו לארצות הברית בשנת 1884 התגורר ויטקובסקי בעיר ניו יורק, ובשנת 1891 עבר לניוארק.
ויטקובסקי נפטר ב־17 במאי 1910 בניוארק עקב הרעלת דם.
במותו היה בשיא אונו האמנותי.
בשנת 1909 הוא רשם 8 ציורים דרך משרד זכויות היוצרים של ארצות הברית ובתוך כמה חודשים בלבד של 1910 הוא יצר ורשם 14 יצירות נוספות, גם בחודשים האחרונים לחייו, הוא הציג את עבודותיו ביריד בטקסס וגלריות בעיר ניו יורק.
קרל ויטקובסקי צייר את האליטה בניוארק (ניו ג'רזי, ארצות הברית) וכישוריו כצייר דיוקנאות לעשירים היו תמיד מבוקשים.
אך למרבה האירוניה, ציוריו של מוכרי העיתונים ונערי הרחוב הם שהביאו לו הכרה מתמשכת.
ציורי הילדים שלו מדהימים בזכות השילוב המוזר בין סנטימנטליזם וריאליזם.
כאמן אירופי בולט, קרל ויטקובסקי נתן מבט חדש לחלוטין על חיי מוכרי העיתונים האמריקאים, ציוריו מאופיינים בהומור ובהירות, הם רציניים והומוריסטיים באותה העת.
קרול מידלטון היא אשת עסקים בריטית, אמה של קתרין, נסיכת ויילס.
המשפחה עברה לירדן עקב עבודתו של מייקל ולאחר מכן חזרו לכפר בו התגוררו.
ב-1987 היא ובעלה הקימו את "Party Pieces", חברה המספקת ציוד למסיבות, ב-1989 עזב מייקל את עבודתו בחברה התעופה על מנת להצטרף אליה בעבודתה בחברה, עושר המשפחה נבע משילוב הצלחת החברה עם כסף שירשו מסבתו של מייקל.
ב-1995 הם רכשו אחוזה בבאקלברי, הם גם רכשו דירה בצ'לסי ששימשה את ילדיהם.
קרול לינלי הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית.
היא נולדה בשם קרול אן ג'ונס.
הוריה התגרשו כשהייתה ילדה ואמה עבדה כמלצרית עד שניא החלה להופיע כדוגמנית ילדה ואחר כך כבוגרת ותמכה בה.
ב-1958 הופיעה בהצלחה בברודוויי התפקיד ראשי במחזה "הנוער בג'ינס" (Blue Denim) בתור נערה הנכנסת להיריון מחוץ לנישואין ומתחבטת לעבור הפלה..
על משחקה היא זכתה ב-Theatre World Award כשחקנית מבטיחה ביותר.
בעקבות זה הוחתמה על חוזה לשבע שנים בחרת פוקס המאה ה-20.
ב-1959 שיחקה בגרסה הקולנועית של המחזה ביחד עם ברנדון דה ווילד והייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית חדשה ומבטיחה ביותר.
ב-1961 שיחקה במערבון "השקיעה האחרונה" לצידם של רוק הדסון וקירק דאגלס.
ב-1962 שיחקה בסרט "החשפנית" החשפנית לצידה של ג'ואן וודוורד.
ב-1963 שיחקהע בסרטו של אוטו פרמינגר "הקרדינל" לצידו של טום טריון.
באותה שנה שיחקה ב"דירת התשוקות" לצידו של ג'ק למון.
ב-1965 שיחקה בסרט "הארלו", באותה שנה הופק סרט דומה שהצליח יותר בכיכובה של קרול בייקר.
באותה שנה שיחקה במותחן "באני לייק נעדרת" לצידו של לורנס אוליבייה.
ב-1972 הופיעה בסרט האסונות "הרפתקה בפוסידון" בתור זמרת.
השיר "הבוקר שאחרי" שאותו "שרה" בדיבובה של רנה ארמנד, זכה בפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר.
לינלי הופיעה גם בתוכניות טלוויזיה כמו: אלפרד היצ'קוק מגיש, "קוז'אק", הוואי חמש-אפס, המלאכיות של צ'רלי, "אי החלומות" ועוד.
היא נישאה לפובליציסט מייקל סלסמן ב-1960 ונולדה להם בת אחת, ג'יל.
היא מתה בביתה ב־3 בספטמבר 2019 בגיל 77 מהתקף לב.
קרול אדוארד קול היה רוצח סדרתי אמריקאי, אשר רצח לפחות חמש עשרה נשים וילד אחד בין השנים 1947–1980 והוצא להורג בבית הכלא של נבדה בקרסון סיטי ב-1985.
אחותו הקטנה נולדה מעט אחריו ב-1939 ויחד עברה המשפחה לגור בקליפורניה, שם מצא לה ורן עבודה במספנה.
זמן לא רב לאחר מכן גויס לצבא ונשלח לאירופה להילחם במלחמת העולם השנייה.
בזמן היעדרותו של בעלה ניהלה וסטה מספר רומנים עם גברים והתעקשה לקחת את בנה יחד איתה למפגשיה, מאיימת להכותו אם יספר לאביו.
כמו כן הייתה מתעללת בו רגשית ומלבישה אותו כמו ילדה.
בבית הספר היה נלעג קול בידי שאר התלמידים בגלל "שמו הנשי".
לא חלף זמן רב לפני שנקם קול בחבריו ללימודים והטביע ילד בשם דוויין באגם בריצ'מונד, קליפורניה.
מותו של הילד בן השמונה נחשב בידי הרשויות לתאונה, עד שחשף קול את האמת באוטוביוגרפיה שלו, אותה כתב כעבור שנים רבות מתוך כותלי הכלא.
במהלך ריאיון לתקשורת התייחס למקרה באומרו, "הייתי דרוך וקיבלתי על עצמי את ההתחייבות המנטלית לנקום באמי, ומשם הדברים פשוט החלו לגדול ולגדול עד שנוצרה אצלי אובססיה".
בהיותו נער נהג קול לבצע פשעים מינוריים ונעצר מספר פעמים בגין שכרות וגניבה.
כשסיים את לימודיו התגייס לצבא ארצות הברית, אבל שוחרר ב-1958 בשל התנהגות לא הולמת לאחר שנתפס גונב אקדחים.
ב-1960 תקף שני זוגות אשר חנו ברכביהם בשביל אהבה ומיד לאחר מכן התקשר למשטרה בריצ'מונד, קליפורניה, שם התגורר באותה העת, ודיווח על כך שהוא נרדף בידי פנטזיות אלימות בהן הוא חונק נשים.
במהלך שלוש השנים הבאות אושפז במוסדות פסיכיאטריים שונים.
דוקטור ווייס מבית החולים סטוקטון, המקום האחרון בו קול אושפז, אמר, "נראה כי הוא מפחד מהדמות הנשית ואינו יכול לקיים עמה יחסי מין; הוא מוכרח לרצוח אותה לפני שיוכל לעשות זאת".
ווייס אישר את שחרורו של קול באפריל 1963, אף על פי שצוות הרופאים אבחן אותו כסובל מהפרעת אישיות אנטיסוציאלית.
עם שחרורו עבר קול לדאלאס, טקסס, שם התגורר אחיו הגדול ריצ'רד, והתחתן עם חשפנית אלכוהוליסטית בשם בילי וויטוורת'.
כעבור שנתיים הסתיימו נישואיהם בתפנית חדה לאחר ששרף קול מלון דרכים משהשתכנע כי בילי שוכרת בו חדר בו היא מקיימת יחסי מין מזדמנים עם גברים, ונעצר בגין הצתה.
לאחר שהשתחרר מהכלא ניסה לחנוק ילדה בת אחת עשרה במיזורי, אך נעצר שנית ונידון לחמש שנות מאסר.
בתום מאסרו הגיע קול לנבדה, שם ניסה לחנוק שתי נשים נוספות.
לבסוף בחר להתאשפז שוב; הפעם הבחינו הרופאים בפנטזיות הרצח אשר חווה אך לא עיכבו אותו ובמהרה שוחרר קול ונסע לסן דייגו.
ב-7 במאי 1971, רצח קול את קורבנו הראשונה, אסי ל.
באק, לאחר שהכירו השניים בפאב.
הוא חנק אותה למוות ברכבו והשליך את גופתה החוצה.
כעבור שבועיים רצח אישה לא מזוהה נוספת וקבר אותה ביער.
מאוחר יותר טען כי לפני שרצח את שתיהן הצליח להוכיח להן כי לא היו נאמנות לבעליהן, ובשל כך הזכירו לו את אמו.
ביולי 1973 התחתן עם מלצרית אלכוהוליסטית בשם דיאנה פיי יאנגלאב פשל.
השניים נהגו לריב ולהתווכח לעיתים קרובות, כשבכל פעם היה קול לוקח את חפציו ועוזב למשך ימים אחדים, משתמש בהיעדרויותיו כהזדמנות לרצוח נשים נוספות; מגופתה של אחת הנשים שרצח לכאורה אכל חלקים מסוימים.
בספטמבר 1979 חנק את אשתו למוות.
אחד משכניו התקשר למשטרה כעבור שמונה ימים, אך לאחר שגופתה נמצאה עטופה בשמיכה וזרוקה בארון, הסיקו השוטרים שהגיעו למקום כי מתה כתוצאה משתייתה המופרזת וקול שוחרר.
קול עזב לסן דייגו והחל להסתובב בדרכים בחיפוש אחר קורבנותיו.
ב-1979 פגש את מרי קושמן בבר בלאס וגאס ולקח אותה איתו למלון דרכים, שם חנק אותה למוות לאחר שקיימו יחסי מין.
משעזב את לאס וגאס חזר קול לדאלאס, שם רצח שלוש נשים נוספות בנובמבר 1980. לאחר שנתפס בזירת הפשע של הרצח השלישי וכן נחשב לחשוד העיקרי ברצח השני, נעצר בידי המשטרה, אשר הסיקה כי הנשים מתו כתוצאה ממוות טבעי ועמדה לשחרר אותו, לפני שהודה בכל רציחותיו.
קול טען שרצח לפחות חמש עשרה נשים במהלך תשע השנים שקדמו לכך, אך הוסיף כי ייתכן שהיו יותר ושאינו זוכר מאחר שבדרך כלל היה שיכור כשביצע את פשעיו.
ב-9 באפריל 1981, הורשע קול בשלושה אישומי רצח בטקסס ונידון למאסר עולם בבית הסוהר האנטסוויל.
ב-1984 דווח כי גישתו של קול השתנתה לאחר מותה של אמו, וכי הוא מוכן להתמודד מול אישומי הרצח שנגדו בנבדה, אף על פי שמשמעות הדבר עבורו עלולה להיות עונש מוות.
בפברואר 1984 הוסגר קול לנבדה, שם נשפט והורשע ברצח של שתי נשים ב-1977 וב-1979. באוקטובר 1984 נידון למוות.
לאחר שהחלטת עונשו נמסרה לו אמר, "תודה, אדוני השופט".
מספר ארגוני זכויות אדם וגופים המתנגדים לעונש המוות, כגון האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, ניסו להמתיק את עונשו של אך הוא מחה על כך בתוקף, ולבסוף הוצא להורג באמצעות זריקת רעל בבית הכלא של נבדה ב-6 בדצמבר 1985.
קרול וסוף העולם היא מיני סדרת טלוויזיה דרמה קומית אפוקליפסה ופוסט-אפוקליפסה מונפשת אמריקאית למבוגרים שנוצרה על ידי דן גוטרמן עבור נטפליקס.
הופקה על ידי Bardel Entertainment, ושודרה במשך עשרה פרקים ב-15 בדצמבר 2023.
כוכב הלכת המסתורי קפלר (לכאורה נקרא על שמו של יוהנס קפלר) דוהר לעבר כדור הארץ, לקראת הכחדה של האנושות.
בעוד שרוב האנשים מרגישים משוחררים להגשים את חלומותיהם הפרועים ביותר, אישה אחת שקטה ומגושמת, קרול, עומדת לבדה - אבודה בין ההמונים הנהנתנים.
הבמאי דן גוטרמן תיאר את הסדרה כ"מכתב אהבה לשגרה.
קומדיה קיומית מונפשת על הטקסים היומיומיים המרכיבים את הפערים שמרכיבים חיים".
המיני-סדרה בת 10 הפרקים שוחררה ב-15 בדצמבר 2023 בנטפליקס.
אתר הביקורת Rotten Tomatoes מדווח על דירוג ממוצע של 8/10, על סמך 12 ביקורות מבקרים.
באתר Metacritic, המשתמש בממוצע משוקלל, קיבלה הסדרה ציון של 79 מתוך 100, על סמך 5 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
ג'נה שרר מ- The AV Club נתנה לסדרה ציון A- ואמרה, "קרול וסוף העולם היא סדרה מצחיקה, כן, ויש בה הרבה סלפסטיק אבסורדי; אבל בבסיסה, זו סדרה סבלנית ומדיטטיבית על מה זה פירושו להיות אדם החי בין אנשים אחרים".
קַרוֹל סטַנִיסְלַב רַדְזִיוִיל (בפולנית: Karol Stanisław Radziwiłł, בליטאית: Karolis Stanislovas Radvila; ) היה אציל פולני, דיפלומט ונסיך חבר העמים הפולני-ליטאי.
הוא מכונה לעיתים אדוֹן יקר (בפולנית: Panie Kochanku) כדי להבדיל בינו לבין .
ה רדזיוויל מילא כמה תפקידים חשובים: משנת 1752 הוא היה של ליטא, ובשנת 1757 הוא הפך לאחד מראשוני המקבלים את עיטור .
משנת 1762 הוא היה וויבוד של מחוז וילנה.
רדזיוויל נולד ב-27 בפברואר 1734 לגנרל-הטמאן והנסיכה פרנצ'ישקה אורשולה וישניוביצקה, ובילה את ילדותו בניאסוויז', בדוכסות הגדולה של ליטא, שהייתה אז חלק מחבר העמים הפולני-ליטאי.
בשנת 1767 הוא הפך למרשל הכללי של , ובשנה שלאחר מכן למרשל שהובסה בקרב נגד האימפריה הרוסית.
לאחר המפלה ב-1772 הוא היגר, אך ב-1777 חזר לחבר העמים הפולני-ליטאי וחידש את כל תפקידיו הקודמים לאחר שהבטיח לראשונה את נאמנותו למלך הפולני סטניסלב השני אוגוסט, לו התנגד בעבר.
במהלך הסיים הגדול מ-1788 ועד מותו ב-1790 הוא היה מתנגד מוביל לרפורמה, המלך סטניסלב אוגוסט ובני בריתו; חברי המפלגה הפוליטית המכונה בראשות .
רדזיוויל היה המגנאט העשיר ביותר בפולין-ליטא במחצית השנייה של המאה ה-18. עם זאת, הוא היה פופולרי בקרב האצולה הענייה יותר.
באביב 1790, כאשר סבל מהשמנת יתר חולנית ומהשלכות הלוואי של אלכוהוליזם, עבר קרול סטניסלב רדזיוויל לעיר ביאלא פודולסק שב, שם מת ב-21 בנובמבר מבלי להותיר צאצאים שירשו את עושרו העצום.
המשורר והמחזאי הפולני הצהיר כי רדזיוויל היה "אזרח עם לב אבן, שהקורבנות שלו למען האומה הפולנית היו יוצאי דופן ובלתי נשכחים".
רדזיוויל הונצח גם ב, ציור בצבע שמן מאת האמן הפולני יאן מטייקו, שהושלם בשנת 1866, המתאר את מחאתו של נגד במהלך של 1773. ציור זה, שהוא גם תיאור של רגע היסטורי ואלגוריה לתקופה שמסביב של ההיסטוריה של פולין, הוא אחת מיצירותיו המפורסמות ביותר של מטייקו, ותמונה אייקונית של מחאה רגשית.
, הורשקו (Horeszko) מתוך השיר האפי "" מאת אדם מיצקביץ', היה מבוסס באופן רופף על קרול סטניסלב רדזיוויל.
קרול סמולי פייג' היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי מוורמונט, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של מדינתו בשנים 1869–1872, כחבר הסנאט של ורמונט בשנים 1874 -1876, כמושל ורמונט ה-43 בשנים 1890–1892, וכסנאטור מטעם ורמונט בשנים 1908–1923.
קרול פייג' נולד בעיירה וסטפילד שבוורמונט, כבנם של ראסל סמית' פייג' ושל מרתה מלווינה סמולי פייג'.
אביו היה חוואי, בנקאי, איש עסקים ואיש ציבור, ששירת בכמה משרות ממשל מקומיות, היה חבר בית הנבחרים של ורמונט, ושימש בכמה משרות במחוז, כמו שריף, עוזר שופט ושופט שלום.
קרול פייג' התחנך בבתי ספר מקומיים, באקדמיה העממית במוריסוויל, ובאקדמיית לומוייל המרכזית בהייד פארק.
ב-1865 הוא נשא לאישה את אלן פרנסס פץ', ולשניים נולדו שלושה ילדים.
פייג' נכנס לעסק של קנייה ומכירה של עורות בעלי חיים לייצור מוצרי עור.
העסק שלו, שבסיסו היה בהייד פארק, התרחב עד שהיה לסוחר עורות העגלים הגדול בעולם.
במלחמת האזרחים האמריקאית, ביצעו כוחות הקונפדרציה מתקפה על ורמונט, במה שהיה הפלישה על סנט אלבנס .
כחלק מתגובת המדינה לאירוע זה שהתרחש באוקטובר 1864, הורחבו תפקידי המיליציה המדינתית.
פייג', שכבר קודם לכן היה רשום לגיוס, פעל במהלך נובמבר ודצמבר לגייס פלוגה לרגימנט הרביעי של המיליציה של ורמונט.
הוא נבחר לפקד על הפלוגה וקיבל דרגת קפטן.
בהמשך הוא קודם לדרגת מייג'ור במטה של הרגימנט.
בשנים 1866–1872 היה פייג' גזבר מחוז לומייל.
הוא גם היה מעורב בעסקי תעשיית העץ, ושימש כנשיא בנק החסכונות של מחוז לומייל ושל הבנק הלאומי של מחוז לומייל, שניהם בהייד פארק.
בנוסף, הוא היה חבר במועצת המנהלים של חברת הרכבות סנט ג'ונסברי ואגם שמפליין.
בשנים 1869–1872 היה פייג' חבר בית הנבחרים של ורמונט, ובשנים 1874–1876 הוא היה חבר הסנאט של ורמונט.
בשנים 1880–1891 הוא היה רשם בית משפט השלום של מחוז לומייל.
בשנים 1884 -1888 הוא היה המבקר של בנק החסכונות של המדינה.
ב-1890 נבחר פייג' כמושל ורמונט מטעם המפלגה הרפובליקנית, וכיהן בתפקיד עד 1892. במהלך תקופת כהונתו, ניתנה לו הסמכות למנות את שופטי בתי המשפט העירוניים, ועברה חקיקה לקיום בחירות חשאיות.
ב-1908 נבחר פייג' מטעם הרפובליקנים לסנאט של ארצות הברית כמחליפו של רדפילד פרוקטור שנפטר, לאחר שהמושב אויש באופן זמני על ידי ג'ון וולקוט סטיוארט.
פייג' ניצח בבחירות בקלות את מועמד הדמוקרטים ורנון א.
הוא נבחר לתקופות כהונה נוספות בסנאט ב-1910 וב-1916, וכיהן בו עד מרץ 1923, לאחר שב-1922 לא התמודד על תקופת כהונה נוספות.
בעת כהונתו בסנאט, היה פייג' יושב ראש ועדת התקנים, המידות והמשקלות (בשנים 1921-1919), חבר הוועדה ליחסים עם קובה (בשנים 1913-1911), חבר הוועדה למסמכים בלתי שימושיים (בשנים 1915-1913), חבר בוועדה להעברה ומכירה של מוצרי בשר (בשנים 1919-1915), וחבר הוועדה לענייני הצי (בשנים 1923-1919).
קרול פייג' נפטר בהייד פארק ב-3 בדצמבר 1925. הוא נטמן בבית הקברות המקומי.
קרול טדאוש נַברוצקי (בפולנית: Karol Tadeusz Nawrocki; ) הוא היסטוריון ופוליטיקאי פולני, המכהן הנשיאהּ השביעי של פולין.
מאז 2021 הוא עומד בראש מכון הזיכרון הלאומי של פולין, ולפני כן שימש כמנהל מוזיאון מלחמת העולם השנייה בגדנסק בין השנים 2017 ל־2021. לאחר שניצח בבחירות 2025 לנשיאות, נברוצקי הושבע לתפקידו ב־6 באוגוסט 2025.
כהיסטוריון, חקר נברוצקי את האופוזיציה האנטי-קומוניסטית בפולין, הפשע המאורגן ברפובליקה העממית של פולין, ואת ההיסטוריה של הספורט.
בפברואר 2024 נכלל ברשימת המבוקשים של הפדרציה הרוסית בעקבות מעורבותו בפירוק אנדרטאות שהנציחו את נוכחות הצבא האדום בשטחי פולין בין השנים 1944–1989. ב־24 בנובמבר 2024 הוכרז נברוצקי כמועמד עצמאי לנשיאות פולין על ידי מפלגת חוק וצדק, שגיבתה את מועמדותו.
מבחינה גאופוליטית, הוא תומך בהידוק נוסף של קשרי פולין עם נאט"ו ושל יחסי ארצות הברית-פולין, ונוקט בעמדות אירוסקפטיות.
נברוצקי נולד ב-3 במרץ 1983 בעיר גדנסק שבפולין.
אביו רישארד (1949–2008) היה חָרָט וחבר בתנועת סולידריות.
אמו, אלז'בייטה, הייתה כורכת ספרים.
יש לו אחות צעירה בשם נינה, העובדת כקונדיטורית במסעדה בקרקוב.
את לימודיו היסודיים והתיכוניים השלים בגדנסק, ובשנת 2002 סיים את בחינות המאטורה – המקבילות לבחינות הבגרות בישראל.
בשנת 2003 סיים את לימודיו בבית הספר העל-תיכוני למינהל ועסקים בגדנסק, והוסמך כמומחה לניהול משאבי אנוש.
נברוצקי השלים את לימודיו הגבוהים בפקולטה להיסטוריה של אוניברסיטת גדנסק, שם גם קיבל את תואר דוקטור לפילוסופיה בשנת 2013. ב-2023 סיים לימודי תואר שני בלימודי אסטרטגיה, תוכניות וניהול פרויקטים באוניברסיטה הטכנולוגית של גדנסק.
הוא עבד במכון הזיכרון הלאומי של פולין בשנים 2009–2017, ובין השנים 2013–2017 עמד בראש משרד החינוך הציבורי של סניף המכון בגדנסק.
במקביל, כיהן גם כיושב ראש מועצת הרובע שדלצה שבגדנסק בין השנים 2011–2017.
בשנת 2017 מונה למנהל מוזיאון מלחמת העולם השנייה בגדנסק – תפקיד שבו כיהן עד 2021. לאחר מכן שב למכון הזיכרון הלאומי, ומונה ביוני 2021 לסגן נשיא המכון.
ביולי 2021 נכנס לתפקידו כנשיא המכון, לאחר שנבחר על ידי הסיים ואושר על ידי הסנאט של פולין.
נברוצקי הוא מחברם או שותף לכתיבתם של ספרים אחדים, וכן של מאמרים מדעיים שונים העוסקים באופוזיציה האנטי-קומוניסטית בפולין, בפשע המאורגן ברפובליקה העממית הפולנית, ובהיסטוריה של הספורט.
נברוצקי השתמש בשם העט "טדאוש באטיר" (Tadeusz Batyr) לכתיבת ספר שעסק בפושע בעולם התחתון של פולין הקומוניסטית בשנות ה-80 של המאה ה-20. במהלך מערכת הבחירות ב-2025 התגלה כי בשנת 2018 נברוצקי הופיע בטלוויזיה הפולנית בזהות בדויה כ"טדאוש באטיר", כשלראשו כובע וטשטוש על פניו.
באותה הופעה אמר "באטיר" כי נברוצקי "היה ההשראה שלי", וציין כי "הוא היה הראשון שחקר את הפשע המאורגן בפולין הקומוניסטית".
במקביל, כתב נברוצקי ברשתות החברתיות כי "טדאוש באטיר פנה אליי כדי לקבל הכוונה", והוסיף: "הוא הודה לי על העזרה בספר המעניין, שאותו אני ממליץ לקרוא".
ב-24 בנובמבר 2024, במהלך "הקונגרס האזרחי" שאורגן על ידי מפלגת חוק וצדק, הוכרז נברוצקי כמועמד עצמאי בבחירות לנשיאות 2025. את ההכרזה ערך ההיסטוריון אנדז'יי נובאק, שהציג את קורות חייו והישגיו של נברוצקי.
נברוצקי, העומד בראש מכון הזיכרון הלאומי, זכה לתמיכה מפורשת מצד המפלגה.
במהלך מסע הבחירות נאלץ להתמודד עם מספר דיווחים בגנותו שהתפרסמו בעיתונות הפולנית.
נברוצקי, מתאגרף חובב שנוהג לפרסם ברשתות החברתיות תמונות שלו מתאמן, נחשף בתקשורת הפולנית כמי שבשנת 2009 השתתף בקטטה המונית של 140 אוהדי כדורגל בעיר גדנסק.
ב-18 במאי 2025, בסיבוב הראשון של הבחירות, הגיע נברוצקי למקום השני עם 29.1% מהקולות, והעפיל לסיבוב השני מול מועמד מפלגת המצע האזרחי רפאל צ'אסקובסקי.
ב-2 במאי 2025 נועד עם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ בחדר הסגלגל.
נברוצקי הבטיח כי אם ינצח בבחירות יסכל כל ניסיון של ממשלת המרכז-שמאל בראשותו של דונלד טוסק להוציא לפועל רפורמות ליברליות – ויתנגד גם לצירופה של אוקראינה לנאט"ו.
ב-1 ביוני 2025 נערך הסיבוב השני בבחירות לנשיאות ובו גבר נברוצקי על צ'אסקובסקי בפער של פחות מאחוז אחד.
לאחר פרסום מדגמי הסקרים בליל הבחירות, הכריז צ'אסקובסקי על ניצחונו בבחירות אך משחלפו השעות לקראת הבוקר התברר כי התהפכה המגמה ונברוצקי נטל ההובלה בבחירות.
נברוצקי הושבע לתפקידו ב-6 באוגוסט 2025.
נברוצקי נחשב לעצמאי מבחינה מפלגתית, אך בעל השקפת עולם שמרנית.
הוא מגדיר את עצמו כ"נציג המחנה הפטריוטי במובנו הרחב", ומדגיש שמעולם לא היה חבר במפלגה פוליטית כלשהי.
לדבריו, הוא "מועמד אזרחי" שמבקש להביא לסיומה של "המלחמה הפולנית-פולנית".
נברוצקי הצהיר כי הוא מוכן לתמוך בכל ממשלה פולנית שתדרוש את חפירתם מחדש של קברי קורבנות פולנים בווהלין, וכי שאלות היסטוריות ואחריות ציבורית הן "קווי ההפרדה" המרכזיים עבורו.
רשת החדשות "יורוניוז" תיארה את הזיקה הפוליטית של מסע הבחירות של נברוצקי כ"פטריוטית, פרו-נוצרית, תומכת בנאט"ו ובעלת גישה אוהדת כלפי הנשיא דונלד טראמפ".
נברוצקי מתנגד לפדרליזם של האיחוד האירופי, ומדגיש את הצורך בשימור הזהות הלאומית הפולנית במסגרת האיחוד.
בעבר גינה ניסיונות למזער את חומרת טבח הפולנים בווהלין ובמזרח גליציה בשנים 1943–1945 בידי צבא ההתקוממות האוקראיני מתוך רצון לשפר את יחסי אוקראינה-פולין.
נברוצקי מתנגד לצירופה של אוקראינה לנאט"ו או לאיחוד האירופי כל עוד זו לא תקבל אחריות על רצח העם שבוצע בפולנים בווהלין.
הוא תומך בסיום מלחמת רוסיה-אוקראינה באמצעות הסכם שלום, אך סבור כי סוגיית מסירת השטחים צריכה להתברר לא רק באוקראינה אלא גם במסגרת קהילת המדינות האירופיות.
בנוסף, הוא דורש פיצויים מגרמניה על פשעיה נגד פולין במלחמת העולם השנייה, וטוען כי פיצויים אלו נחוצים כדי שגרמניה תוכיח את כוונותיה לשלום עם פולין.
נברוצקי מתנגד בחריפות לפדרציה הרוסית, ואמר כי "רוסיה היא אימפריאליסטית במהותה – בין אם מדובר בטרור הלבן, בטרור האדום, או בטרור המודרני".
הוא ספג ביקורת בישראל על כך שהמעיט בתפקידם של הפולנים בשואה.
הוא אמר כי יגן על פולין "נגד כל ההתקפות המגעילות" של חוקרי שואה.
עם זאת, במהלך קמפיין הבחירות הוא נמנע מלבקר את ישראל על פעילותה בעזה במסגרת מלחמת חרבות ברזל.
קרולה מריה הֵגְּקְווִיסְט (בשוודית: Carola Maria Häggkvist, הידועה גם בקיצור "קרולה"; נולדה בסטוקהולם ב-8 בספטמבר 1966) היא זמרת שוודית, זוכת אירוויזיון 1991 עם השיר "Fångad av en stormvind" ("נתפסת על ידי סופה").
מאז תחילת שנות ה-80, היא נחשבת כאחת מהזמרים הפופולריים ביותר בשוודיה.
הגקוויסט הקליטה 15 אלבומים בסגנונות שונים, החל מפופ ודיסקו וכלה בגוספל ומוזיקת פולק עממית.
היא מחזיקה בשיא האלבום הנמכר ביותר בשוודיה אי פעם ואף ידועה כמחברת להיטים אותם היא מבצעת.
קרולה נולדה בסטוקהולם וגדלה בעיירה נורשבורג.
בגיל 8 היא החלה להופיע וללמוד בבית ספר לאמנויות הבמה.
הופעתה הראשונה בטלוויזיה הייתה בתוכנית "Sveriges magasin", לאחר שזכתה בתחרות כישרונות בשנת 1977. מספר שנים אחר כך היא נחשפה על ידי האמרגן ברט קרלסון כשקיבלה הצעה להשתתף בתחרות ה"מלודיפסטיבלן" של שנת 1982 - שהיא המקבילה השוודית של תחרות הקדם אירוויזיון, אך היא דחתה את ההצעה.
בהמשך אותה שנה והיא בת 16 בלבד, התמודדה בתחרות הקדם-אירוויזיון עם השיר "Främling" ("זר"), איתו ניצחה תוך קבלת מלוא הנקודות מכלל שופטי התחרות.
זאת הייתה פריצת הדרך הגדולה מבחינת הקריירה שלה.
מספר חודשים אחרי כן היא ייצגה את שוודיה בתחרות האירוויזיון ה-28 שהתקיימה במינכן, כש-6.1 מיליון צופים בשוודיה, 84% מהאוכלוסייה, עוקבים אחר התחרות - שיא שעד היום לא נשבר.
בתחרות בגרמניה הגיעה למקום השלישי ושירה, "זר", הפך ללהיט בשפות רבות.
הוא נמכר ביותר ממיליון עותקים, שיא מכירות בשוודיה.
בשנים 1983–1984 היא הקליטה שלושה אלבומים עם "מריאן רקורדס", חברת התקליטים של ברט קרלסון, ושלושתם נמכרו בהצלחה גדולה.
בשנת 1985 החלה לשתף פעולה עם הבי ג'יז.
היא הקליטה אלבום בשם "Runaway" (בריחה), עם שירים שנכתבו על ידי מוריס ורובין גיב.
האלבום זכה להצלחה גדולה והגיע למעמד של אלבום פלטינה כפולה עם הפצתו בשוודיה באותה שנה.
לאחר הוצאת האלבום נפרדה מסצנת הפופ לתקופה מסוימת, כשעברה לשיר בהופעות דת-נוצריות יחד עם פר-אריק הלין, בד בבד עם הפצת אלבום ההופעה החיה - "קרולה ופר-אריק הלין בכנסיית רֵטווִיק".
בשנת 1990 ניסתה שוב את מזלה בתחרות המלודיפסטיבלן עם השיר "Mitt i ett äventyr" (באמצע הרפתקה) איתו סיימה במקום השני.
בשנה שלאחר מכן היא חזרה להצליח וזכתה בתחרות לשנת 1991 עם השיר Fångad av en stormvind (שתורגם לאנגלית תחת השם "נסחפת בסערת אהבה", "Captured by a Love Storm").
בתחרות האירוויזיון שהתקיימה באותה שנה ברומא סיימה עם מספר נקודות זהה לאמינה הצרפתייה.
על פי חוקי התחרות אם שני שירים או יותר מסיימים עם אותו מספר נקודות, נספרת כמות הפעמים שכל מדינה קיבלה 12 נקודות, אך כיוון ששני השירים קיבלו את ה"דוז-פואה" מספר פעמים זהה, נספרה כמות הפעמים שכל שיר קיבל 10 נקודות.
חוק זה פעל לטובתה של שוודיה.
קרולה הרוגשת, מעודדת על ידי חבריה באולם, ביצעה עם קבלת התוצאות ריקוד-ניצחון קצר על השולחן, לפני ביצוע השיר הזוכה פעם נוספת.
בהמשך אותה השנה היא הקליטה אלבום לכבוד חג המולד בשפה השוודית, שנקרא "Jul" (חג המולד).
קרולה הגקוויסט הייתה לזמרת הפופ הסקנדינבית הראשונה שהגיעה לסין, שם גם הוציאה אלבום בשנת 1992. לאחר חגיגות העשור להיותה זמרת בשנת 1993 היא החליפה סגנון מוזיקלי והקליטה אלבום גוספל בשם "My Tribute" (המחווה שלי), שהופץ ברחבי סקנדינביה וכן ב-12 מדינות נוספות.
כמו כן היא זכתה, הודות לאלבום, בתואר "זמרת הגוספל של השנה" לשנת 1994 בהולנד.
אלבומה "Personligt" ("אישי"), אותו הוציאה ב-1994, סימן מבחינתה שינוי כיוון לעבר מוזיקת הרוק.
אלבום זה היה הראשון שהכיל שירים שנכתבו על ידי קרולה עצמה.
בשנת 1995 החלה קרולה לשיר במחזות זמר, עם תפקיד מריה במחזמר "צלילי המוסיקה", שם הופיעה לצד הזמר טומי שרברג.
שלוש שנים מאוחר יותר היא שרה את שיר הנושא במחזמר הנורווגי "עולמה של סופי" (שהתבסס על ספרו של יוסטיין גורדר), שהופץ באלבום "Songs from Sophie's World" (שירים מעולמה של סופי).
בשנת 2002 חזרה להופיע על הבמה, כשביצעה תפקיד משני במחזמר "עלובי החיים" בלונדון.
בשנת 1998 היא עזבה שוב את עולם הפופ, כשהקליטה אלבום בשם "Blott en dag" ("סתם יום") ובשנה העוקבת יצא תקליט מזמורי חג מולד - "Jul i Betlehem" ("חג מולד בבית לחם").
בשנת 2001 היא הוציאה אלבום שירי ילדים בשם "Sov på min arm" ("שן על זרועי").
בהמשך אותה שנה חזרה לשיר פופ עם הוצאת האלבום "My Show" (המופע שלי).
בשנת 2003 היא חגגה את סיום העשור השני לפעילותה המוזיקלית.
לרגל החגיגות היא הוציאה אוסף שכלל 4 דיסקים בשם "Guld, platina & passion" ("זהב, פלטינה ותשוקה") ועמדה בראש מצעד השירים השוודי עם השיר "När löven faller" ("עת שלכת"), שנכתב בתחילה לתחרות המלודיפסטיבלן לשנת 2003 אולם לא נבחר בסוף.
בשנת 2004 הוציאה את האלבום בסגנון הדתי "Credo" ("אני מאמין") ואחריו אלבום נוצרי נוסף בשם "Störst av allt" ("הגדול מכולם") שיצא בשנת 2005.
בנובמבר 2005 אישרה את השתתפותה בתחרות המלודיפסטיבלן פעם נוספת, לאחר 15 שנות היעדרות.
בחצי-גמר התחרות לשנת 2006, שנערך בעיר גטבורג ב-11 במרץ 2006, היא ביצעה את השיר "Evighet" ("נֶצַח"), שנכתב על ידי תומאס גוסטבסון, הנריק ויקסטרם ובובי יונגרן.
הופעתה כללה גימיקים רבים, ביניהם מכונות רוח, רקדנים נושאי דגלים וזיקוקים.
בעקבות זכייתה בתחרות המקדימה ייצגה קרולה את שוודיה בתחרות אירוויזיון 2006 שנערכה באתונה, יוון עם שירה, הפעם בגרסה האנגלית.
כמו בתחרות קדם-ארצית היא הופיעה בסמלה בעיצוב של לארס וולין.
השיר סומן עוד מההתחלה כאחד הפייבוריטים הגדולים לעלייה לגמר התחרות ואף לזכייה בגמר עצמו.
את השתתפותה בתחרות האירוויזיון החלה כבר ב-18 במאי במסגרת חצי הגמר, כששרה את השיר ה-20 בתחרות, איתו עלתה לגמר לאחר שדורגה במקום הרביעי בהצבעות חצי הגמר.
בגמר עצמו, היא הופיעה כשיר העשרים ואחד, והגיעה עמו למקום החמישי, כך ששנה אחר כך הייתה שוודיה פטורה מהשתתפות בחצי הגמר באירוויזיון שנערך בפינלנד.
קרולה זכתה ב"פרס האמנותי" ע"ש מרסל בזנסון עבור ביצוע שירה באותו אירוויזיון.
ב-17 במאי 2006, יום לפני חצי גמר אירוויזיון 2006, יצא אלבום נוסף שלה בשם "Från nu till evighet" (מעתה לנצח), ובו נכללו גם השירים Evighet ו-Invincible.
ב-14 בנובמבר 2007 הוציאה את אלבומה "I denna natt blir världen ny - Jul i Betlehem II" ("הלילה ישתנה העולם: חג-מולד בבית-לחם 2") ובו שירי קריסמס שוודיים.
האלבום, שהוקלט בבית לחם, היה המשך לאלבום "Jul i Betlehem" משנת 1999.
בשנת 2008 חזרה להתמודד בתחרות המלודיפסטיבלן על הזכות לייצג את שוודיה באירוויזיון.
היא התמודדה יחד עם הזמר השוודי אנדראס יונסון והם ביצעו את השיר "One Love" (אהבה אחת).
הצמד הפופולרי לא הצליח להעפיל לגמר ונשלח לנסות את מזלו בסיבוב גלגל ההצלה.
גם בסיבוב זה, להפתעת כולם, קרולה ואנדראס לא הצליחו להעפיל לגמר.
ההתמודדות הכושלת נחשבת כאחת המפלות הגדולות בקריירה של קרולה והתקבלה בהפתעה בשוודיה.
היחס אליה כאל סלבריטאית בארצה שם אותה תחת מעקב קבוע של הצהובונים.
התקשורת עסקה רבות בהיותה מאמינה נוצרית אדוקה ופעמים רבות היא הייתה מטרה לביקורת על הערותיה נגד הומוסקסואליות.
היא הרחיקה מעריצים הומסקסואלים רבים, כמו גם הטרוסקסואלים כשהתייחסה להומוסקסואליות כאל תופעה שניתן לרפא על ידי תפילה.
היא הצטרפה כחברה בארגון נוצרי שנוי במחלוקת בשם "Livets Ord" ("מילת החיים"), שמזוהה עם הימין האוונגליסטי.
בין השנים 1990–2000 היא הייתה נשואה לכומר נורווגי בשם רוּנָר סֶגוֹרד, ולזוג נולד בן בשם אמדאוס-ג'וזף, שנקרא על שמו של המלחין וולפגנג אמדאוס מוצרט.
לאחר גירושיה היא התגאתה ברווקותה כשלבשה בגד עליון שעליו הכתובת "LEDIG" ("פנויה" בשוודית) במהלך תוכנית טלוויזיה בה השתתפה.
אמונותיה הדתיות, בתוספת מוניטין ה"דיווה" הידוע שלה, גורמים לעיתים לאנטגוניזם מסוים כלפיה מצד הציבור השוודי.
בקיץ 2005 היא יצרה כותרות לאחר שקרעה מהאדמה שתיל על שורשיו, וזרקה אותו לעבר הקהל, במהלך הופעה טלוויזיונית בתוכנית "Allsång på Skansen" בסטוקהולם.
קרולה ידועה כחובבת ישראל וביקרה בה פעמיים רבות.
באירוויזיון 1991 ברומא, ייצגו את ישראל אורנה ומשה דץ עם השיר "כאן".
למרות שלא קיבלה "דוז פואה" מישראל, קרולה והזוג דץ הפכו לחברים קרובים והיא אף התארחה בביתם.
לאחר זכייתה אירוויזיון 1991 הגיעה לישראל עם בעלה ועם משלחת של מאות צליינים וביקרה במקומות הקדושים.
בעת הביקור הופיעה בבריכת הסולטן בירושלים.
בעת ביקור בישראל בינואר 1992 מטוס קל שבו טסה יחד עם בני הזוג דץ ביצע נחיתת אונס במנחת בר-יהודה שבים המלח.
בקדם-אירוויזיון 1992 בישראל, הגיעה קרולה לישראל ויחד עם הדצים עלתה לבמה וביצעה שני שירים שלהם ולברכה איתם את זוכת הקדם באותה שנה, דפנה דקל עם "זה רק ספורט".
כשדקל החלה לשיר את השיר הצטרפו אליה השלישייה – דץ, דצה וקרולה – וריקדו סביבה.
קרולה הקליטה מספר אלבומים בבית לחם, ואף ביקרה בישראל מספר פעמים לצורך הקלטות שונות.
קרוליין לאביניה סקוט הריסון הייתה אשתו של בנג'מין הריסון, נשיא ארצות הברית.
שימשה בתפקיד הגברת הראשונה של ארצות הברית מאז היבחרו של בעלה לנשיאות ב-1889 ועד מותה ב-1892. לאחר מותה, בתה מרי הריסון מקי החליפה אותה בתפקיד.
הריסון, שכונתה "קארי", נולדה באוקספורד שבאוהיו, בתו השנייה של ד"ר ג'ון וו.
סקוט, כומר פרסביטריאני, מייסד המכון לנשים באוקספורד.
בתחילת שנות החמישים של המאה ה-19 היא נכבשה בקסמו של בן הריסון, שהיה סטודנט מבריק מאוניברסיטת מיאמי באוהיו.
הם התארסו לפני סיום לימודיו באוניברסיטה ונישאו ב-20 באוקטובר 1853. לזוג נולדו שלושה ילדים, הצעירה מבין השלושה מתה בזמן לידתה.
לאחר מספר שנים קשות, שבמהלכן נאבק בנג'מין הריסון להקים משרד עורכי דין באינדיאנפוליס, נהנו בני המשפחה משנים יפות שהופרעו רק על ידי מלחמת האזרחים.
בזמן שבעלה שירת כגנרל בצבא, גידלה הריסון את בנם ובתם, וסייעה לכנסייה הפרסביטריאנית ולבית יתומים בעיר.
בניגוד להשקפת הכנסייה, הריסון לא ראתה פסול בשיעורי הריקוד אליהם שלחה את בתה.
היא בורכה בכישרון אמנותי והייתה פסנתרנית מוכשרת.
בעת כהונתו של בעלה בסנאט היא נעדרה רבות מוושינגטון הבירה בשל בעיות בריאות, אך לאחר היבחרו לנשיאות, עברה להתגורר עמו בבית הלבן, על מנת למלא את חובותיה כגברת הראשונה של ארצות הברית.
בזמן ממשל הריסון, בתם של בני הזוג, מרי הריסון מקי, שני ילדיה וקרובי משפחה נוספים התגוררו בבית הלבן.
הגברת הראשונה, שהבית הלבן היה צפוף מדי לטעמה, ניסתה להביא להרחבתו, אך לשווא.
לעומת זאת היא הצליחה להביא לשיפוצים ושיפורים באגף המגורים.
היא אחראית בין היתר לאוסף כלי החרסינה בבית הלבן.
הריסון אף לקחה חלק בפעילותם של מספר ארגוני צדקה.
בשיתוף עם נשים נוספות בעלות דעות מתקדמות, סייעה הריסון באיסוף כספים עבור בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
התנאי היה קבלת נשים לשורותיו.
ב-1890 סייעה לייסד את ארגון "בנות המהפכה האמריקנית" ואף שימשה כנשיאה הראשונה של הארגון.
הריסון התייחסה ברצינות רבה לתפקידה, היא ערכה קבלות פנים וארוחות אלגנטיות ועשתה זאת באצילות רבה.
פועלה זה האפיל על טבעה הנהנתני שהקסים את בנג'מין בעת צעירותם.
בחורף של 1892-1891 נאבקה הריסון במחלתה.
במהלך מסע הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1892 של בנג'מין הריסון היא ליוותה את בעלה למרות בריאותה הירודה.
באוקטובר 1892 נפטרה ממחלת השחפת, והמועמדים לנשיאות הפסיקו את מסע הבחירות.
לאחר טקס בבית הלבן, נקברה הריסון על ידי הכנסייה שלה באינדיאנפוליס.
בתה החליפה אותה בתפקיד, בחודשים שנותרו לכהונתו של בנג'מין הריסון כנשיא.
ב-1896 נישא בנג'מין הריסון לאחייניתה של אשתו המנוחה, מרי דימיק.
קרוליין ג'קסון הייתה פוליטיקאית ואשת ציבור בריטית.
ג'קסון נולדה בעיירה פנזאנס שבמחוז קורנוול בבריטניה וסיימה בה את לימודיה התיכוניים.
לאחר מכן היא למדה לימודים קלאסיים והיסטוריה והשלימה דוקטורט באוניברסיטת אוקספורד בנושא פוליטיקה של המאה ה-19. ג'קסון הייתה עמיתת מחקר בקולג' סנט יוז ובשנת 1984 נבחרה לראשונה לפרלמנט האירופי, בו כיהנה עד שנת 2009.
בפרלמנט האירופי כיהנה מטעם המפלגה השמרנית, תחילה כנציגת צפון וילשייר ובאת' (1984–1994) ולאחר מכן כנציגת מחוז דרום-מערב אנגליה.
עד ל-1999 היא שימשה כרכזת המפלגה השמרנית בוועדה לאיכות הסביבה וריכזה את פעילות הוועדה בנושא מדיניות לחיסול פסולת ובנושאי צרכנות.
כמו כן עסקה בנושא השימוש בבעלי חיים לצורכי ניסויים.
בשנים 1999–2004 הייתה יושבת ראש הוועדה לנושאי איכות הסביבה, צרכנות ובריאות הציבור, בה פעלו כשישים חברים.
במהלך כהונת הפרלמנט האירופי בשנים 2004–2009 קידמה דרכים לאכיפת החוקים של הפרלמנט האירופי במסגרת המדינות החברות באיחוד האירופי.
בשנת 2006 נבחרה לדווחית הפרלמנט והוטל עליה ניסוח תוכנית הפעולה לחיסול פסולת.
בשנת 2009 בחרה שלא להתמודד לכהונה נוספת.
לצד פעילותה הפרלמנטרית מונתה ג'קסון למנהלת המכון האירופאי למדיניות סביבתית, הפועל בלונדון ובבריסל, וכן לחברת חבר הנאמנים של הקרן לאנרגיה וחברת מועצת הצרכנות הבריטית.
הייתה נשואה לרוברט ג'קסון, בעבר חבר הפרלמנט האירופי.
נפטרה ב-20 באוקטובר 2025, כתוצאה מסיבוכים הקשורים למחלת פרקינסון, בגיל 78.
קרוליין ווזניאקי (בדנית: Caroline Wozniacki; נולדה ב-11 ביולי 1990) היא טניסאית מקצוענית מדנמרק.
הישג השיא של ווזניאקי הוא זכייה בטורניר גראנד סלאם באליפות אוסטרליה (2018) וזכייה באליפות סבב ה-WTA (2017).
ווזניאקי זכתה ב-30 טורנירים ביחידות בסבב ה-WTA.
בשנת 2005 קיבלה ווזניאקי לראשונה כרטיס חופשי לשני טורנירים מסבב ה-WTA, בסינסינטי ובסטוקהולם.
בשני הטורנירים הפסידה ווזניאקי בסיבוב הראשון, בסינסינטי לפטי שנידר ובסטוקהולם למרטינה סוחה.
בשנת 2006 ווזניאקי הגיעה פעמיים לשלב רבע הגמר בטורנירים מסבב ה-WTA, בממפיס (בו הפסידה לאלופה בדיעבד סופיה ארווידסון) ובסטוקהולם (בו הפסידה לאלופה בדיעבד ג'י ג'נג).
כמו כן ווזניאקי זכתה בשנה זאת בטורניר אחד מסבב ה-ITF באיסטנבול.
שנת 2007 הייתה העונה המלאה הראשונה של ווזניאקי בסבב ה-WTA.
בשנה זו ווזניאקי הגיעה בפעם הראשונה לשלב חצי הגמר, בטורניר טוקיו (בו הפסידה לוונוס ויליאמס).
כמו כן הגיעה ווזניאקי פעמיים נוספות לשלב רבע הגמר, בפאס (בו הפסידה ליואנה ראלוקה אולארו) ובסטוקהולם (בו הפסידה לאלופה בדיעבד אגניישקה רדוונסקה).
בשנה זו ווזניאקי שיחקה לראשונה בשלושה טורנירי גראנד סלאם : היא הגיעה לסיבוב הראשון באליפות צרפת הפתוחה (בו הפסידה לנטלי דשי) ולסיבוב השני באליפות וימבלדון (בו הפסידה למארה סנטנג'לו) ובאליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס (בו הפסידה לאליזה קורנה).
כמו כן ווזניאקי זכתה בשני טורנירים מסבב ה-ITF, באורטיזי שבאיטליה ובלאס וגאס.
בשנה זו נכנסה ווזניאקי לראשונה לרשימת מאה הטניסאיות הטובות בעולם, כאשר עלתה מהמקום ה-103 למקום ה-88.
2008 מהווה את שנת הפריצה של ווזניאקי.
בשנה זו ווזניאקי זכתה בשלושה תארים מסבב ה-WTA, בסטוקהולם (שם ניצחה את אגנשייקה רדוונסקה בחצי הגמר ואת ורה דושבינה בגמר), בניו הייבן (שם ניצחה את מריון ברטולי ברבע הגמר, את אליזה קורנה בחצי הגמר ואת אנה צ'קבטדזה בגמר) ובטוקיו (שם ניצחה את קאיה קאנפי בגמר).
ווזניאקי הייתה לאישה הדנית הראשונה אי פעם שזוכה בתואר יחידות בסבב ה-WTA.
ווזניאקי הגיעה לשלב הגמר בטורניר לוקסמבורג (בו הפסידה לילנה דמנטייבה) ולשלב חצי הגמר בטורניר פורטורוז' (בו הפסידה לאלופה בדיעבד שרה אראני).
ווזניאקי הגיעה לסיבוב הרביעי באליפות אוסטרליה הפתוחה (שם הפסידה לאנה איבנוביץ') ובאליפות ארצות הברית הפתוחה (שם הפסידה לילנה יאנקוביץ') ולסיבוב השלישי באליפות וימבלדון (שם הפסידה לילנה יאנקוביץ') ובאליפות צרפת הפתוחה (שם הפסידה לאנה איבנוביץ').
בשנה זו ווזניאקי ניצחה לראשונה שחקניות שדורגו בין 20 הראשונות, כאשר ארבעה מתוך עשרת הניצחונות האלה היו על שחקניות שדורגו בין עשר הראשונות (שני ניצחונות על מריון ברטולי, אחד על סבטלנה קוזנצובה ואחד על אגניישקה רדוונסקה).