tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מועדון הכדורגל האטפילד אתלטיק מתחרה בליגה המחוזית ומשחק את משחקיו בלמספורד.
בעיירה ישנה בריכת שחייה ציבורית וארבעה מרכזי ספורט (שניים עם בריכות מקורות).
להאטפילד אקלים ימי כמו רוב הממלכה המאוחדת.
בהאטפילד ישנם בית קולנוע, בית עירייה ומוזיאון, לצד גלריית אומנות, תיאטרון ואולם מוזיקה.
ישנם מרכזי קניות בעיר החדשה: הגלריה (מרכז קניות מקורה), חצר סטייבל ושלושה מרכולים.
ב-2022, האטפילד הקימה את השוק הטבעוני הראשון, וכיום השוק מתקיים מדי שנה בין יוני לנובמבר.
במהלך 2023, סטודנטים מאוניברסיטת הרטפורדשייר ארגנו שוק טבעוני משל עצמם.
בהאטפילד ישנם מספר בתי ספר יסודיים ועל-יסודיים, בכללם בית הספר הקתולי על-שם פיליפ האוורד, בית הספר היסודי על-שם האו דל, בית הספר על-שם הרוזנת אן, בית הספר על-שם אונסלו, בית הספר הבישופי לבנות כן מספר בתי ספר פרטיים.
בנוסף לאזורים החשובים בעיר, אוניברסיטת הרטפורדשייר נכללת בידי רבים.
חלק גדול מאזור התעשייה האווירית נרכש על-ידי האוניברסיטה לצד קמפוס דה הבילנד בעלות של 120 מיליון ליש"ט, המשלב כפר ספורט שנפתח בספטמבר 2003. האוניברסיטה סגרה את אתריה בווטפורד והרטפורד, ופעילות האוניברסיטה שהתקיימה שם עברה לקמפוס דה הבילנד.
סניף הסוסים של בית הספר המלכותי לרפואה וטרינרית נמצא בהאטפילד.
פורום הרטפורדשייר (היכל מוזיקה) באוניברסיטת הרטפורדשייר.
ב-2011, קליפ הווידאו של השיר Lego House של אד שירן בו כיכב רופרט גרינט, צולם בהאטפילד.
הצילומים נערכו בהיכל המוזיקה בקולג' ליין קמפוס, במהלך הופעה של שירן שנערכה בהיכל ב-8 באוקטובר 2011. סטודנטים רבים היו מעורבים בצילומים, והם הרכיבו את רוב הקהל בהופעה.
מוזיאון טחנת הקמח גרין ותחנת מים
גלריית אומנות ועיצובים באוניברסיטת הרטפורדשייר
פארק העסקים של האטפילד (לשעבר מתחם התעשייה האווירית), היה בשימוש במהלך צילומי הסרט להציל את טוראי ריאן והסדרה אחים לנשק
האטפילד ממוקמת 32 ק"מ צפונית ללונדון.
היא נמצאת במרחק 23 ק"מ מנמל התעופה לונדון לוטון.
הכביש A1(M) עובר במנהרה מתחת לעיר, שנמצאת בסמיכות מקום גם לכביש M25.
במאות ה-18 וה-19, הקצה הצפוני של כביש האטפילד ורידינג אפשר לנוסעים מהצפון להמשיך בדרכם מערבה מבלי להיקלע לעומסים בלונדון.
קו מסילת הרכבת של החוף המערבי מלונדון ליורק עובר דרך העיר, ומפריד בין העיר החדשה לישנה.
שירות הסעות מחבר בין תחנת הרכבת בהאטפילד לתחנת קינגס קרוס בלונדון.
תחנת רכבת וחניון חדשים נפתחו בעיר ב-2015. שירות הרכבות התכוף פועל ישירות מתחנת האטפילד לתחנת קינגס קרוס (21 דקות) דרך פינסבורי פארק (16 דקות, דרך קו הרכבת התחתית ויקטוריה) ברכבות מהירות בתכיפות של פעמיים-שלוש בשעה.
שירות רכבות נוסף עובר בכל התחנות ממורגייט ועד ללונדון.
האטפילד מצוידת בשירותי אוטובוסים מעולים עם קוים סדירים לכל הכפרים והעיירות שבסביבה ועד לצפון לונדון.
האוטובוסים מנוהלים על-ידי החברות אונו, אריבה וסנטרבוס, שהן כולן חלק מקונצרן אינטלינק המקומי.
תאונת הרכבת בהאטפילד התרחשה באוקטובר 2000, מה שהעלה את תודעת הציבור לגבי ליקויים במסילה.
אנדרטה לזכר הקורבנות נבנתנה לצד אתר התאונה.
תחנות הטלוויזיה המקומיות הן BBC London ו-ITV London, הקולטות מהמשדר בקריסטל פאלאס ומהממסר בהמל המפסטד.
תחנות הרדיו המקומיות הן של ה-BBC בתדר 90.4FM, לב הרטפורדשייר בתדר 106.9FM ורדיו ורולאם בתדר 92.6FM.
וולווין האטפילד טיימס הוא העיתון המקומי היוצא במסגרת שבועית.
האטימולוגיות הוא אוסף אנציקלופדי אטימולוגי שחובר על ידי הבישוף הנוצרי רב ההשפעה איזידורוס מסביליה (סביב 560–636) לקראת סוף ימיו.
איזידורוס קיבץ בספר ידע רב של המאה ה-7, שהיה מפוזר במקומות שונים, סיכם אותו וניסח אותו בשפה פשוטה.
שמו של הספר נגזר משיטתו של איזידורוס להסביר מושגים ותופעות על בסיס ניתוח אטימולוגי של שמותיהם.
החיבור סיכם וארגן ידע עשיר מתוך מאות מקורות קלאסיים; שלושה מספריו נגזרים ברובם מ"תולדות הטבע" של הסופר הרומאי פליניוס הזקן (המאה ה-1 לספה"נ).
איזידורוס מציין את פליניוס, אך לא את מקורותיו העיקריים האחרים: קאסיודורוס, סרוויוס וגאיוס יוליוס סולינוס.
החיבור מכסה מגוון אנציקלופדי של נושאים.
אטימולוגיה, מקורות המילים, בולטת בחיבור, אולם הוא מכסה גם, בין היתר, דקדוק, רטוריקה, מתמטיקה, גאומטריה, מוזיקה, אסטרונומיה, רפואה, חוקים, הכנסייה והכיתות הכופרות, פילוסופים פגאנים, שפות, ערים, אנשים, בעלי חיים, העולם הפיזי, גאוגרפיה, מבנים ציבוריים, דרכים, מתכות, אבנים, חקלאות, מלחמה, אניות, בגדים, מאכלים וכלים.
"האטימולוגיות" זכה לתפוצה רחבה מאוד בימי הביניים.
הוא היה כל כך פופולרי, שהוא נקרא במקום רבים מספרי המקור הקלאסיים שהוא תמצת; כתוצאה מכך, העתקתם של כמה מאלה פסקה והם אבדו.
החיבור צוטט על ידי המשורר האיטלקי דנטה אליגיירי (שהכניס את איזידורוס ל"פרדיסו" שלו), צוטט על ידי המשורר והסופר האנגלי ג'פרי צ'וסר, ונזכר על ידי המשוררים ג'ובאני בוקאצ'ו, פרנצ'סקו פטרארקה, וג'ון גאוור.
בין אלף ומעלה כתבי היד ששרדו, הקודקס סנגלנסיס (Codex Sangallensis) שימר את ספרים 11–20 מהמאה ה-9. החיבור הודפס בלפחות עשר מהדורות בין השנים 1472 ו-1530, ולאחר מכן חשיבותו דעכה בתקופת הרנסאנס.
המהדורה המלומדת הראשונה הודפסה במדריד בשנת 1599, והמדורה הביקורתית המודרנית הראשונה נערכה על ידי ואלאס לינדזי בשנת 1911.
חוקרים מודרניים מכירים בחשיבותו של החיבור בשימורם של טקסטים קלאסיים, כמו גם בהבנת הלך הרוח של ימי הביניים.
לדברי אורה לימור, ספר האטימולוגיות מציג "תמונה בהירה ומתומצתת של הידע החילוני כפי שהסתכם בימי הביניים המוקדמים".
איזידורוס מסביליה נולד בסביבות שנת 560 בקרטחנה, שהייתה תחת השלטון הלא יציב של הוויזיגותים לאחר התמוטטות האימפריה הרומית במערב.
אחיו הגדול, ליאנדר, אב המנזר של מנזר בסביליה, פיקח על חינוכו של איזידורוס, כנראה בבית הספר הצמוד למנזר שלו.
ליאנדר היה כומר רב עוצמה, ידידו של האפיפיור גרגוריוס, ובסופו של דבר הוא הפך לבישוף של סביליה.
ליאנדר גם התיידד עם בניו של המלך הוויזיגותי, הרמניגילד ורקארד .
בשנת 586 הפך רקארד למלך, ובשנת 587 המיר את דתו לקתוליות בהדרכתו הדתית של ליאנדר, ועקב כך שלט במינוי הבישופים.
רקארד מת בשנת 601, זמן לא רב לאחר שמינה את איזידורוס לבישוף של סביליה.
איזידורוס עזר לאחד את הממלכה באמצעות נצרות וחינוך, תוך מיגור הכפירה האריאנית שהייתה נפוצה, והובילה את המועצות הלאומיות בטולדו ובסביליה.
לאיזידורוס הייתה ידידות קרובה עם המלך סיסבוט, שעלה לכס המלכות בשנת 612, ועם איש כנסייה נוסף בסביליה, בראוליו , שמאוחר יותר הפך לבישוף של סרגוסה.
היצירה חוברה בעידודו של בראוליו,
איזידורוס הכיר את חיבוריהם של אבות הכנסייה וגם את אלה של סופרים פגאניים כמו מרטיאליס, קיקרו ופליניוס הזקן, מחבר האנציקלופדיה העיקרית שהייתה קיימת אז, "תולדות הטבע".
האנציקלופדיסטים הקלאסיים כבר הציגו סדר אלפביתי של נושאים, וגישה ספרותית ולא תצפיתית לידע: איזידורוס המשיך בעקבות המסורות הללו.
הוא התחיל לחבר את "האטימולוגיות" בשנת 600 לערך, והמשיך לכתוב עד שנת 625 בערך.
"האטימולוגיות" מציג צורה מקוצרת של חלק גדול מאותו חלק של לימוד העת העתיקה שהנוצרים חשבו שכדאי לשמר.
אטימולוגיות מהוות את נושאו של רק אחד מעשרים ספרי האנציקלופדיה (ספר 10), אך קווי דמיון לשוניים, שנתפסו כך על ידי המחבר, חלחלו ליצירה.
פיטר ג'ונס כתב כי רוב הגזירות הלשוניות של איזידורוס "הן שטויות מוחלטות".
(כך למשל, הוא גזר את המילה בקולוס (baculus), "מקל הליכה", מבכחוס, אל היין, כי צריך מקל כדי ללכת ישר אחרי ששותים כמה כוסות יין.
החיבור מכסה רבים מהנושאים של לימוד בעת העתיקה, מתאולוגיה ועד בנייה של רהיטים, ומספקת מקור עשיר של תיאוריה ולמידה קלאסית לסופרים בימי הביניים.
איזידורוס מצטט מתוך כ-475 יצירות של למעלה מ-200 סופרים בחיבוריו.
בסוף ימיו שלח איזידורוס את כתב היד לתיקון אל חברו, הבישוף בראוליו, לו הקדיש את החיבור, ובראוליו חילק אותו לעשרים ספריו.
נראה כאילו כתב היד הלא ערוך החל להסתובב לפני שבראוליו תיקן אותו והוציא אותו עם הקדשה למלך הוויזיגותי המנוח סיסבוט.
ניתוח של הספר ה-12 מאת ז'אק אנדרה (Jacques André) מזהה 58 ציטוטים של מחברים ששמם צוין ו-293 שאילות ללא ציון שמות המחברים: 79 מסולינוס; 61 מסרוויוס ; 45 מפליניוס הזקן.
איזידורוס מקפיד לציין את שמותיהם של מלומדים קלאסיים ונוצרים שבחומריהם הוא משתמש: אריסטו (15 הפניות), הירונימוס (10 פעמים), קאטו (9), אפלטון (8), פליניוס, דונאטוס , אוסביוס, אוגוסטינוס, סווטוניוס ויוספוס.
הוא מזכיר כסופרים פורים את וארו הפגאני ואת הנוצרים אוריגנס ואוגוסטינוס.
אבל מתרגמו סטיבן בארני מציין כי הוא אף פעם לא מציין את שמות המהדרים של האנציקלופדיות שבהן השתמש בכלי שני או שלישי, אולוס גליוס, נוניוס מרקלוס לקטנטיוס , מקרוביוס ומרטיאנוס קפלה.
בארני מציין גם כי איזידורוס אינו מזכיר שלושה מתוך ארבעת המקורות העיקריים שלו: קסיודורוס, סרוויוס וסולינוס (הוא כן מציין את פליניוס).
לעומת זאת, הוא מציין את פיתגורס שמונה פעמים, למרות שפיתגורס לא כתב ספרים.
בספר השני, העוסק בדיאלקטיקה וברטוריקה, איזידורוס חוב רבות לתרגומים מיוונית מאת בואתיוס; בספר השלישי הוא חב באופן דומה לקסיודורוס, שסיפק את תמצית העיסוק של איזידורוס באריתמטיקה.
קאיליוס אורליאנוס תורם בנדיבות לחלק של הספר הרביעי העוסק ברפואה.
השקפתו של איזידורוס על המשפט הרומי בספר החמישי נראית מבעד לעדשת החיבור הוויזיגותי הנקרא ה"ברוויאריום של אלאריק" , שהתבסס על קודקס תאודוסיאנוס, שאיזידורוס מעולם לא ראה.
באמצעות הפרפרזה המצומצמת של איזידורוס, עבר זיכרון מכלי שלישי של המשפט הרומי לימי הביניים המוקדמים.
לקטנטיוס הוא המחבר שצוטט בצורה הנרחבת ביותר בספר 11, בנוגע לאדם.
ספרים 12–14 מבוססים ברובם על "תולדות הטבע" וסולינוס, ואילו ה"פראטה" (Prata) האבודה של סווטוניוס, שניתן להרכיב חלקית מתוך מה שמצוטט ב"אטימולוגיות", נראה שהיוותה השראה למתווה הכללי של היצירה, כמו גם לרבים מפרטיה.
הלטינית של איזידורוס, הגדושה בלטינית וולגרית לא סטנדרטית, עומדת בין הלטינית והשפה הרומאנית המקומית המתהווה בהיספניה.
"האטימולוגיות" מארגן ידע, שנשאב בעיקר מהחיבורים הקלאסיים, ב-20 ספרים.
לאורך החיבור משמש כמקור עיקרי החיבור האבוד Prata של סווטוניוס.
ספרים 11–20 כוללים חומרים מ"תולדות הטבע" של פליניוס, סרוויוס, סולינוס.
ספר 1 (de grammatica) מתחיל בקטע ארוך על דקדוק, הראשון מבין שלושה נושאים בטריוויום של ימי הביניים שנחשב בזמנו לליבה של הידע החיוני.
הוא מכסה את אותיות האלפבית, חלקי דיבור, הדגשים, פיסוק וסימנים אחרים, קיצורים, כתיבה בשפת צופן ובשפת סימנים, סוגי טעויות והיסטוריה.
הוא שואב את המילה הלטינית ל"אותיות" (littera) מהמילים הלטיניות "לקרוא" (legere) ו"כביש" (iter), בטענה שאותיות מציעות דרך לאנשים שקוראים.
מקור עיקרי בספר הזה: Institutes של קאסיודורוס.
ספר 2 (de rhetorica et dialectica) משלים את הטריוויום של ימי הביניים עם סיקור של רטוריקה ודיאלקטיקה.
איזידורוס מתאר מהי רטוריקה, סוגי טיעונים, דרכי דיבור וביטויים.
בדיאלקטיקה הוא דן בפילוסופיה, בסילוגיזם ובהגדרות.
הוא משווה את המונח היווני סילוגיזם למונח הלטיני argumentatio, שאותו הוא גוזר מהמילה הלטינית עבור "מחשבה צלולה" (arguta mens).
ספר 3 (de quatuor disciplinis mathematicis) מכסה את הקואדריוויום של ימי הביניים, ארבעת הנושאים שהשלימו את הטריוויום הם אריתמטיקה, גאומטריה, מוזיקה ואסטרונומיה.
הוא טוען שיש אינסוף מספרים, מכיוון שתמיד ניתן להוסיף אחד (או כל מספר אחר) לכל מספר שניתן לחשוב שהוא הגבול.
הוא מייחס את הגאומטריה למצרים העתיקה, בטענה שמכיוון שנהר הנילוס הציף וכיסה את הארץ בבוץ, נדרשה גאומטריה כדי לסמן את אדמות האנשים "בקווים ובמידות".
איזידורוס מבדיל בין אסטרונומיה לאסטרולוגיה ומכסה את העולם, השמיים והכדור השמימי, גלגל המזלות, השמש, הירח, הכוכבים, שביל החלב וכוכבי לכת, ושמות הכוכבים.
הוא גוזר את הקמרון (curvus) של כיפת השמים מהמילה הלטינית ל"הפוך" (conversus).
הוא מסביר את ליקוי השמש בכך שהירח בא בין כדור הארץ לשמש ואת ליקוי הירח כמתרחש כאשר הוא נכנס לתוך צלו של כדור הארץ.
הוא מגנה את השמות הרומאיים של כוכבי הלכת על שם האלים שלהם.
איזידורוס הבחין בין אסטרולוגיה של "אמונה טפלה" ואסטרולוגיה "טבעית".
הראשונה עוסקת בהורוסקופ ובניסיון לחזות את עתידו של אדם או של אנשים; השנייה היא פעילות לגיטימית שהייתה קשורה לתחזיות מטאורולוגיות, כולל איאטרו-מתמטיקה ורפואה אסטרולוגית .
מקורות עיקריים: בואתיוס על מתמטיקה, קאסיודורוס.
ספר 4 (de medicina) עוסק ברפואה, כולל ארבע הליחות, מחלות, תרופות ומכשירים רפואיים.
הוא שגוזר את המילה "רפואה" מהמילה הלטינית "מתינות" (modus), ואת המילה "סיאטיקה" (sciasis) מהחלק הפגוע של הגוף, הירך .
מקורות עיקריים: קאיליוס אורליאנוס, סורנוס מאפסוס, פליניוס.
ספר 5 (de legibus et temporibus) עוסק במשפטים וכרונולוגיה.
איזידורוס מבחין בין חוק טבעי, אזרחי, בינלאומי, צבאי וציבורי.
הוא דן בתכלית החוק, מקרים משפטיים, עדים, עבירות ועונשים.
אודות כרונולוגיה, איזידורוס עוסק בפרקי זמן כמו ימים, שבועות וחודשים, ימי היפוך ושוויון, עונות, שנים מיוחדות כמו אולימפיאדות ויובלים, דורות ועידנים.
מקורות עיקריים: Institutes של גאיוס , ברוויאריום של אלאריק .
ספר 6 (de libris et officiis ecclesiasticis) מתאר ספרים ותפקידים כנסייתיים החל מהברית הישנה והחדשה, המחברים ושמותיהם של ספרי הקודש, ספריות ומתרגמים, מחברים, חומרי כתיבה לרבות לוחות, פפירוס וקלף, ספרים, סופרים וחגים נוצריים.
מקורות עיקריים: אוגוסטינוס, הירונימוס, גרגוריוס הראשון, Divine Institutes של לקטנטיוס, טרטוליאנוס.
ספר 7 (de deo, angelis, sanctis et fidelium ordinibus) מתאר את התוכנית הבסיסית הנוגעת לאלוהים, למלאכים ולקדושים: ההיררכיות של שמים וארץ, מהאבות, הנביאים והשליחים, דרך אנשים הנזכרים בשמותיהם בבשורות, ועד למרטירים, אנשי דת, נזירים ונוצרים רגילים.
מקורות עיקריים: אוגוסטינוס, הירונימוס, גרגוריוס הראשון, לקטנטיוס, טרטוליאנוס.
ספר 8 (de ecclesia et sectis diversis) עוסק בדת: הכנסייה הנוצרית, היהודים וכתות כפירה, פילוסופים פגאניים כולל משוררים, סיבילות ומאגים , והאלים הפגאניים.
מקורות עיקריים: אוגוסטינוס, הירונימוס, גרגוריוס הראשון, לקטנטיוס, טרטוליאנוס (נוצרים); וארו, קיקרו, פליניוס הזקן (פגאנים).
בספר זה כותב איזידורוס: "יהודים פירושו מודים (confessores).
אכן רבים ממי שקודם לכן היו אחוזים בסילוף נעשו מודים.
ובשם זה יש להזהירם שיעברו מענייניהם הרעים ויאמצו את הדברים הטובים, וייטשו את טעויותיהם משכבר הימים" (ספר 8, 4).
מקורות עיקריים: אוגוסטינוס, אמברוזיוס, הירונימוס, סרוויוס, פליניוס, סולינוס (ששאל מפליניוס).
ספר 10 (de vocabulis) הוא רשימת מילים של שמות עצם ושמות תואר, יחד עם אטימולוגיות כביכול עבורם.
לדוגמה, האות 'D' מתחילה במילה ל"אדון" (Dominus), שכן הוא ראש משק הבית (Domus); שם התואר "צייתן" (docilis) נגזר על פי איזידורוס מהפועל "ללמד" (docere), כי אנשים צייתניים מסוגלים ללמוד; והמילה ל"תועבה" (Nefarius) מוסברת כאינה שווה את הדגן הנקרא כוסמין.
מקורות עיקריים: וריוס פלאקוס דרך פסטוס , סרוויוס, אבות הכנסייה.
ספר 11 (de homine et portentis) עוסק בבני אדם, סימנים ותמורות.
איזידורוס גוזר את המילה "בני האדם" (homo) מהמילה הלטינית לאדמה (humus), שכן בבראשית ב' ז' נאמר שהאדם נוצר "עפר מן מהאדמה".
שתן (urina) מקבל את שמו או מהעובדה שהוא יכול לשרוף (urere) את העור, או שהוא בא מהכליות (renes).
המילה "אישה" (femina), מגיעה מהמילים femora או femina, שמשמעותן ירכיים, מכיוון שחלק זה של הגוף מראה שהיא אינה גבר.
המילה הלטינית לישבן היא clunis מכיוון שהוא נמצא ליד המעי הגס (colum).
מקורות עיקריים: "תולדות הטבע" של פליניוס, סרוויוס, סולינוס.
ספר 12 (de animalibus) עוסק בחיות, כולל חיות קטנות, נחשים, תולעים, דגים, ציפורים וחיות אחרות שעפות.
הדיון של איזידורוס מלא באטימולוגיה משוערת, ולכן סוס נקרא equus, כי כשהם צוות של ארבעה סוסים הם מאוזנים (aequare).
העכביש (aranea) נקרא כך בשל האוויר (aer) שמזין אותו.
החשמלנאי (torpedo) נקרא כך מכיוון שהוא מרדים (torpescere) כל מי שנוגע בו.
מקורות עיקריים: פליניוס, סרוויוס, סולינוס, "הקסמרון" של אמברוזיוס.
ספר 13 (de mundo et partibus) מתאר את העולם הפיזי, אטומים, יסודות קלאסיים, שמים, עננים, רעמים וברקים, קשתות, רוחות ומים כולל הים, הים התיכון, מפרצים, גאות ושפל, אגמים, נהרות ושיטפונות.
השמיים נקראים caelum, מכיוון שמוטבעים עליהם כוכבים, כמו סיר מעוטר (caelatus).
עננים נקראים nubes שהם מסתירים (obnubere) את השמים, כמו שכלות (nupta) עוטות הינומה בחתונות שלהן.
הרוח נקראת ventus, שכן היא כועסת ואלימה (vehemens, violentus).
ישנם סוגים רבים של מים: מלוחים, צלולים, גופרתיים, זפתיים, "וחלקם מכילים תרופה למחלות".
המים של הסטיקס גורמים למוות מיידי.
מקורות עיקריים: פליניוס, סרוויוס, סולינוס.
ספר 14 (de terra et partibus) עוסק בגאוגרפיה, ומתאר את כדור הארץ, איים, צוקים, הרים ומערות.
כדור הארץ מחולק לשלושה חלקים, אסיה תופסת חצי מכדור הארץ ואירופה ואפריקה תופסות כל אחת רבע.
אירופה מופרדת מאפריקה על ידי הים התיכון, מגיעה פנימה מהאוקיינוס הזורם סביב כל הארץ.
איזידורוס כותב שכדור (orbis) הארץ "שמו נגזר מעגלגלות המעגל, משום שהוא דומה לגלגל; מכאן שגלגל קטן נקרא "דיסק קטן" (orbiculus)".
בארני מציין ש"אורביס" מתייחס ל'מעגל' של אדמות סביב הים התיכון, ולפיכך להיקף הידוע הכולל של הקרקע.
איזידורוס המחיש את האטימולוגיות במפת אורביס טרארום מעגלית, שגם נתנה רושם מעורפל של כדור הארץ בצורת דיסק שטוח.
מקורות עיקריים: פליניוס, סרוויוס, סולינוס, "היסטוריות נגד הפגאנים" של פאולוס אורוסיוס.
ספר 15 (de aedificiis et agris) עוסק בערים ומבנים, כולל מבני ציבור, בתים, מחסנים ובתי מלאכה, חלקי מבנים, אוהלים, שדות וכבישים.
ספר 16 (de lapidibus et metallis) עוסק במתכות וסלעים, החל באבק ואדמה, ועובר לאבני חן בצבעים שונים, זכוכית ומכרות.
מתכות כוללות זהב, כסף, נחושת, ברזל, עופרת ואלקטרום.
משקלים ומידות מסיימים את הספר.
מתוארים משחקים עם לוחות וקוביות.
ספר 17 (de rebus rusticis) מתאר חקלאות, כולל דגנים, קטניות, גפנים, עצים, עשבי תיבול ארומטיים וירקות.
מקורות עיקריים: קאטו הצעיר דרך קולומלה, פליניוס, סרוויוס, סולינוס, רוטיליוס פלאדיוס , וארו.
ספר 18 (de bello et ludis) עוסק בתנאי המלחמה, משחקים ומשפטים.
איזידורוס מתאר דגלים, חצוצרות, כלי נשק כולל חרבות, חניתות, חיצים, קלעים, איילי ניגוח ושריון כולל מגנים, לוחות מגן לחזה וקסדות.
משחקים אתלטיים כוללים ריצה וקפיצה, הטלה והיאבקות.
מתוארים משחקי קרקס, עם מרוצי מרכבות, מרוצי סוסים וקפיצות.
בתיאטרון הוא עוסק בקומדיה, טרגדיה, פנטומימה וריקוד.
באמפיתיאטרון הוא עוסק בנלחמים ברשתות, לולאות וכלי נשק אחרים.
מקורות עיקריים: סרוויוס; טרטוליאנוס על משחקי קרקס.
ספר 19 (de navibus, aedificiis et vestibus) מכסה ספינות כולל סירות, מפרשים, חבלים ורשתות; נפחיות וכלים; בנייה, לרבות קירות, עיטורים, תקרות, פסיפסים, פסלים וכלי בנייה; ובגדים, לרבות סוגי שמלות, גלימות, מצעים, כלי עבודה, טבעות, חגורות ונעליים.
המילה "רשת" (rete) נגזרת מהחזקת (retinere) דגים, או אולי מהחבלים (restis) שהם מחוברים אליהם.
מקורות עיקריים: סרוויוס; גם הירונימוס, פסטוס, פליניוס, מרקוס קטיוס פאוונטינוס , פלאדיוס, נוניוס מרקלוס .
ספר 20 (de penu et instrumentis domesticis et rusticis) משלים את האנציקלופדיה, ומתאר מזון ושתייה וכלים עבורם, כלי אחסון ובישול; ריהוט כולל מיטות וכיסאות; כלי רכב, כלי משק וגינה וציוד לסוסים.
מקורות עיקריים: סרוויוס; גם הירונימוס, פסטוס, פליניוס, מרקוס קטיוס פאוונטינוס, פלאדיוס, נוניוס מרקלוס.
איזידורוס היה בעלת השפעה רבה לאורך ימי הביניים, כשהוא מוכנס ישירות לרשימות מילים ואנציקלופדיות מאת פאפיאס (המאה ה-11), הוגוצ'יו (המאה ה-12), ברתולומאוס אנגליקוס ווינסנט מבווה (המאה ה-13), וכן נעשה בו שימוש במקומות שונים בצורה של קטעים קטנים.
השפעתו נגעה גם לאוספי חידות מימי הביניים המוקדמים כמו חידות ברן או האיגניגמאטה של אלדהלם .
הוא צוטט על ידי דנטה אליגיירי, ומילותיו צוטטו על ידי ג'פרי צ'וסר, ושמו הוזכר בין היתר על ידי המשוררים בוקאצ'ו, פטרארקה וג'ון גאוור.
דנטה הרחיק לכת והציב את איזידורוס בגן העדן בחלק האחרון של "הקומדיה האלוהית" שלו (10, 130–131).
לאורך ימי הביניים, "האטימולוגיות" היה ספר הלימוד בשימוש הרב ביותר, שנחשב כל כך כמאגר של למידה קלאסית, עד שבמידה רבה הוא החליף את השימוש בחיבורים הקלאסיים עצמם, והטקסטים המלאים שלהם לא הועתקו עוד ולכן אבדו.
זה היה אחד התקצירים הפופולריים ביותר בספריות בימי הביניים.
כמעט 1000 עותקי כתב יד של "האטימולוגיות" שרדו.
המוקדם ביותר מוחזק בספריית מנזר סן גאל בשווייץ, עותק מהמאה ה-9 של ספרים 11 עד 20 המהווים חלק מקודקס סן גאל (Codex Sangallensis).
קודקס גיגאס מהמאה ה-13 שנערך בספרייה הלאומית של שוודיה, כתב היד הגדול ביותר שנשמר מימי הביניים, מכיל עותק של "האטימולוגיות".
בשנת 1472 באאוגסבורג, "האטימולוגיות" הפך לאחד הספרים הראשונים שהודפסו, ואחריו הגיעו במהירות עשר מהדורות נוספות עד שנת 1500. חואן דה גריאל יצר את המהדורה המלומדת הראשונה במדריד בשנת 1599. פאוסטינו ארוואלו כלל אותו כשניים מתוך 17 הכרכים של האופרה אומניה שלו ברומא (1797–1803).
האטום ואני הוא תוכנית טלוויזיה תיעודית ישראלית משנת 2024 העוסקת בדמותו של בנימין בלומברג, איש קהילת המודיעין הישראלית: קצין הביטחון של משרד הביטחון, מייסד הלשכה לקשרי מדע וממובילי תוכנית הגרעין הישראלית.
פרק הבכורה (מתוך שלושה) שודר ב-30 בנובמבר 2024. יוצרת הסדרה היא שני חזיזה.
בסדרה משובצים ראיונות שנערכו עם ראש המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים אפרים הלוי, פרופסור עוזי אבן, אבנר ברנע וההיסטוריונים פרופסור מירון מדזיני, הפרופסור מיכאל בר-זוהר ודוקטור אור רבינוביץ, מומחית לתפוצה גרעינית.
האֶטֶרְנָאוּט (בספרדית: El Eternauta) הוא קומיקס מדע בדיוני ארגנטינאי שנוצר על ידי הקטור חרמן אוסטרהלד עם איורים מאת פרנסיסקו סולאנו לופס.
הוא פורסם לראשונה ב-Hora Cero Semanal בין השנים 1957 ו-1959, בתחילה כסדרה של גליונות קומיקס.
הסיפור מתמקד בקומץ ניצולים על רקע פלישת חייזרים קטלנית בבואנוס איירס.
לאחר ניסיונות כושלים נוספים להמשיך את הסיפור, אוסטרהלד יצר אותו מחדש בשנת 1969, עם ציורים מאת אלברטו ברצ'ה וטון פוליטי גלוי יותר.
אוסטרהלד הפך לדובר לוחמי הגרילה של מונטונרוס עד שהחל את כתיבת ההמשך, "האטרנאוט: חלק שני", שוב עם סולאנו לופס.
המלחמה המלוכלכת נגד קבוצות הגרילה אילצה את אוסטרהלד להסתתר, אך הוא השלים את הסיפור בכל זאת.
הוא היה קורבן להיעלמות כפויה זמן קצר לאחר מכן.
אלמנתו, אלסה, מכרה את זכויות הדמות למו"ל Ediciones Record, וניסתה מאוחר יותר לבטל את החוזה, מה שהוביל לסכסוך ממושך על זכויות יוצרים.
לסיפור נוצרו ספרי המשך רבים בשנים מאוחרות יותר, לעיתים עם קאנון סותר.
עיבוד מיני-סדרה טלוויזיונית של נטפליקס, "האטרנאוט", שודר לראשונה ב-30 באפריל 2025, בכיכובו של ריקרדו דרין בתור הדמות הראשית.
אוסטרהלד, מחבר הקומיקס, מופיע כדמות בתחילת הסיפור.
הוא כותב מאוחר בלילה כאשר אדם מופיע לפתע משום מקום בחדרו.
הוא מציג את עצמו כחואן סלבו ומספר את סיפורו.
כל הקומיקס מסופר לפיכך על ידי סלבו, בגוף ראשון.
סלבו גר עם אשתו אלנה ובתו מרטיטה.
לדברי סלבו, שלג קטלני מסתורי מכסה לפתע את בואנוס איירס ואת שכונתו בוויסנטה לופס הסמוכה, ומחק את כל החיים במגע.
סלבו ומשפחתו שורדים מכיוון שביתו היה סגור לחלוטין.
בזמן השלג, הוא שיחק טרוקו עם חבריו, פאבאלי, לוקאס ופולסקי.
פולסקי מנסה לחזור לביתו, מתוך דאגה למשפחתו, ומת רגעים ספורים לאחר שעזב, לאחר שבא במגע עם פתיתי השלג.
האחרים מכינים חליפות מבודדות כדי שיוכלו לעזוב את הבית ולאסוף אספקה.
ילד קטן, פבלו, מצטרף אליהם וניצול מטורף הורג את לוקאס.
כשהם מבינים שהאסון יצר אנרכיה אלימה, הם מנסים להימלט מבואנוס איירס, אך לפני כן הם מגויסים על ידי צבא מאולתר.
סלבו, פאבאלי ופאבלו מצטרפים אליהם, בעוד אלנה ומרטיטה נשארים בבית.
מתברר שהשלג היה חלק מפלישת חייזרים מתמשכת.
הצבא תוקף תחילה קבוצת חרקים ענקיים הדומים לחיפושיות, חמושים בזרקי אור ענקיים, בכביש גנרל פאס.
לכל החיפושיות יש מכשירים על צווארן שחושפים שהפולשים האמיתיים שולטים בהן מרחוק.
הצבא ממקם את בסיסו בתוך אצטדיון ריבר פלייט, שכן חומותיו העצומות יכולות לשמש כציפור נגד זרקי האור.
סלבו ופרנקו, פועל מתכת שגויס על ידי הצבא, עוזבים את האצטדיון במהלך הלילה כדי לאסוף מודיעין.
הם מגלים שהחיפושיות נשלטות על ידי חייזר המכונה "יד", בגלל ידיו בעלות מספר אצבעות.
ה"יד" שולטת גם בניצולים אחרים שהפכו למהופנטים באמצעות מכשיר דומה.
החייזר נשלט בתורו גם על ידי חייזרים שהוא לא מזכיר את שמם שמאוחר יותר מכונים בשם "הם".
לאחר מכן, הצבא מוצא עצמו במלכודת בפלאזה איטליה.
הם מושמדים על ידי חיות ענק המכונות "גורבוס" ורק סאלבו, פאבאלי ופרנקו שורדים.
הם מחפשים מידע מודיעיני נוסף ומוצאים את הפלישה העיקרית בפלאזה דל קונגרסו.
הם מפוצצים את הכיפה עם חייזרי ה"הם" ונמלטים; הם מוצאים את פאבלו ואת ההיסטוריון מוסקה, ששרדו את ההתקפה בפלאזה איטליה אך הופרדו מהם.
הם עוזבים רגע לפני שנשק גרעיני שנורה על ידי מדינות זרות נגד הפולשים הורס את בואנוס איירס.
החייזרים ממשיכים בפלישה ומפתים את כיסי הניצולים לזייף "אזורים ללא שלג".
פאבאלי, פאבלו ומוסקה מאפשרים לעצמם להילכד ולהפוך אותם לאוטומטים כדי שסאלבו ומשפחתו יוכלו להימלט.
הם תופסים חללית וסאלבו מפעיל בטעות מכונת זמן תוך כדי לחיצה אקראית על כפתורים.
הוא מגיע בסופו של דבר ליקום כיס, כאשר אלנה ומרטיטה תקועים במקום אחר.
בסופו של דבר הוא לומד לנסוע בין יקומים וקווי זמן וזו הסיבה שהוא הופיע בביתו של אוסטרהלד.
לאחר שסיים את סיפורו, סאלבו מבין שהוא בבואנוס איירס, רק כמה שנים לפני הפלישה.
הוא רץ חזרה הביתה, מתאחד עם משפחתו בלולאת זמן יציבה, ושוכח מכל זה.
אוסטרהלד, שאינו מסוגל לעשות דבר נוסף בנוגע לפלישה העתידית, מחליט לכתוב עליה קומיקס.
בשנת 1968, חברת הפקת הפרסומות גיל וברטוליני רכשה את הזכויות של "האטרנאוט" כדי ליצור סדרת טלוויזיה מונפשת, שתוצג בביאנלה העולמית הראשונה לקומיקס.
כל פרק יוצג על ידי אוסטרהלד עצמו, והאנימציה תעבור רוטוסקופ, טכניקה יקרה מאוד באותה תקופה.
הפרויקט בוטל לאחר הפקת פיילוט בן 24 דקות.
במשך עשרים השנים שלאחר מכן, בעיות כלכליות ובעיות זכויות יוצרים מנעו עיבודים שונים של "האטרנאוט" לקולנוע ולטלוויזיה.
במאים ארגנטינאים כמו פרננדו "פינו" סולאנאס וגוסטבו מוסקרה הביעו את התעניינותם בעיבוד הקומיקס וכך גם אדולפו אריסטאריין.
באותה תקופה, אריסטאריין אמר שהדרך היחידה להפיק את הסרט תהיה באנגלית, בהתחשב בכך שזה יעלה לפחות 10–15 מיליון דולר ושחקנים אמריקאים יהיו מותנים לקבל את המימון הדרוש מחברות הפקה אמריקאיות, אך "זו לא תהיה הדרך הנכונה" מכיוון שהוא ראה בתרבות הארגנטינאית חלק בלתי נפרד מ"האטרנאוט".
בשנת 1995, הופקה מיני-סדרה בהובלת רשת טלוויזיה מבואנוס איירס, עם אפקטים מיוחדים באחריות חברת האנימציה הממוחשבת Aicon.
חוזה ראשוני נחתם עם אולפן הוליוודי גדול.
בשנת 2007, חברת הפקה איטלקית עבדה על עיבוד של "האטרנאוט", בהסכמה עם אלמנתו ונכדיו של אוסטרהלד.
החברה נכנסה למשא ומתן עם אולפנים ארגנטינאים והמכון הלאומי לקולנוע ואמנויות אודיו-ויזואליות (INCAA) על הפקה משותפת אפשרית.
בשנת 2008, הבמאית לוקרציה מרטל הוזמנה לביים עיבוד קולנועי של "האטרנאוט".
התסריט היה אמור להתרחש בימינו, אך משפחת אוסטרהלד הרגישה שהוא שונה מדי מחומר המקור.
בשנת 2018, במאי הסרטים הספרדי אלכס דה לה איגלסיה הביע עניין ביצירת עיבוד, עם השחקן ריקרדו דרין שיצטרף לככב בפרויקט.
בפברואר 2020 הוכרז כי "האטרנאוט" יעובד לסדרת טלוויזיה עבור נטפליקס, "האטרנאוט".
הסדרה בוימה על ידי ברונו סטגנארו והיא מתרחשת בשנות ה-2020. ריקרדו דרין מככב בתפקיד הראשי, כאשר צוות השחקנים מורכב מקרלה פיטרסון, מרסלו סוביוטו, סזאר טרונקוסו, אנדראה פייטרה ואריאל סטלטארי.
האטרנאוט (בספרדית: El Eternauta) היא סדרת טלוויזיה ארגנטינאית שנוצרה על ידי ברונו סטגנארו, המבוססת על הקומיקס בעל אותו שם מאת הקטור חרמן אוסטרהלד ופרנסיסקו סולאנו לופז.
הסדרה, שהופקה על ידי נטפליקס ו-K&S Films, מתמקדת בקבוצת ניצולים מאסון של שלג קטלני במגע, על רקע פלישת חייזרים.
הסדרה שודרה באפריל 2025 וזכתה לביקורות חיוביות לרוב.
בבואנוס איירס, באמצע הקיץ מתרחש לילה אחד של שלג מסתורי, שהורג במהירות את רוב האוכלוסייה.
חואן סלבו וחבריו נמנים בין האלפים ששורדים, אך לאחר מכן, החיים הופכים למאבק מתמשך.
לאחר מכן, הם מגלים שהשלג היה רק תחילתה של מתקפה של פולשים מחוץ לכדור הארץ כשהדרך היחידה להישאר בחיים היא להתאחד ולהילחם.
כי אף אחד לא ישרוד לבד.
ריקרדו דרין – חואן סאלבו, איש משפחה היוצא למצוא את אשתו ובתו.
קרלה פיטרסון - אלנה, גרושתו של סאלבו.
סזאר טרונקוסו - אלפרדו פאבאלי ("טאנו")
אנדריאה פייטרה - אנה, אשתו של פאבאלי
אריאל סטלטארי - עומאר, דמות מקורית שנוצרה עבור הסדרה, נוטה להטיל ספק במידה מסוימת בקשר בין החברים.
מרסלו סוביוטו - לוקאס, חבר של סאלבו
מורה פיש - קלרה סאלבו, בתם של חואן ואלנה.
קלאודיו מרטינס בל - פולסקי ("רוסו"), חבר של סאלבו.
אוריאנה קרדנס - אינגה, דמות מקורית שנוצרה עבור הסדרה.
הצילומים החלו בבואנוס איירס במאי 2023. גסטון חירוד שימש כצלם.
הוכרז כי צוות השחקנים יכלול את קרלה פיטרסון, סזאר טרונקוסו, אנדראה פייטרה, אריאל סטלטארי, מרסלו סוביוטו, קלאודיו מרטינס בל, אוריאנה קרדנס ומורה פיש.
ביוני 2023 צולמו סצנות בשדרת הגנרל פאס, הגבול בין שכונת ויסנטה לופז פרטידו לשכונות נונייז וסאבדרה בבואנוס איירס.
על הסטים הוצגו שלג, חיילים חמושים ומכוניות ישנות.
צילומים נוספים בסאבדרה התקיימו באוקטובר 2023 ובנובמבר 2023 דווח כי הצילומים התעכבו עקב לוח הזמנים העמוס של ריקרדו דרין.
הצילומים נמשכו עם שאר צוות השחקנים, בעוד פיטרסון כבר סיימה לצלם את הסצנות שלה.
הצילומים הסתיימו בדצמבר 2023 ונמשכו 148 ימים.
מעל 35 מיקומים שימשו, אשר מעל 25 במות נוצרו באמצעות הפקה וירטואלית.
שטחים עצומים של העיר בואנוס איירס נסרקו דיגיטלית ותורגמו למערכת מציאות מדומה של מנוע Unreal ולאחר מכן הוקרנו על מסך על הסט, מה שאיפשר לצלם סצנות חיצוניות מסביבות שונות ברצף מבלי לוותר על "זהות וריאליזם".
מגפת הקורונה אפשרה את צילומי "העיר השוממה" מהקומיקס.
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גראמי הלטיני13 בנובמבר 2025המוזיקה הטובה ביותר למדיה חזותיתפדריקו חוסיד
קפיצת הזמן: סיפור הקומיקס מתרחש בשנות ה-50, בעוד שהסדרה מתרחשת בשנות ה-2020.
גילו של חואן סאלבו: בקומיקס, הדמות הראשית היא בסביבות גיל 40, בעוד שבסדרה, דמותו של ריקרדו דרין היא מעל גיל 60.
איי פוקלנד: בסדרה נוסף רקע על מלחמת פוקלנד, כאשר הגיבור הוא אף לוחם ותיק, דבר שלא קורה ביצירה המקורית מכיוון שהמלחמה טרם התרחשה באותה תקופה.
תפקידה של אלנה: בקומיקס, אשתו של חואן סאלבו ממלאת תפקיד מינורי, המופיעה רק במשורה בעלילה; בסדרה, דמותה של קרלה פיטרסון היא גרושתו ותפקידה חשוב מאוד.
בתו מרטיטה: בקומיקס, היא ילדה, ממלאת תפקיד מינורי, ובעיקר נשארת בבית; בסדרה, שמה שונה לקלרה, נערה בת 17 בערך והחיפוש אחריה הוא הנושא המרכזי בעלילת הגיבורה.
גיבורים חדשים: דמויותיהם של עומאר (אריאל סטלטארי), אינגה (אוריאנה קרדנס), אנה (אנדריאה פייטרה) ופקאס (פלומה אלבה), בין היתר, הומצאו בלעדית עבור הסדרה.
כוחם של המאנו: בקומיקס, המאנו שולטים באנשים באמצעות ה"טלדירקטור", מכשיר אלקטרוני המסוגל לשלוט במחשבות.
בסדרה, נראה שהם יכולים לעשות זאת בכוחות עצמם, ככוח ייחודי לגזעם.
האי ברחוב הציפורים הוא ספר מאת אורי אורלב, שנכתב בשנת 1981, ומתאר את חייו של ילד בגטו בפולין בזמן מלחמת העולם השנייה.
ב-1997 יצא סרט הקולנוע הדני "האי ברחוב הציפורים" (בדנית: "Øen i Fuglegaden"), המבוסס על הספר.
הסרט, בבימויו של סורן קרא-יקובסן המשתייך לתנועת דוגמה 95, זכה במספר פרסים בינלאומיים.
הספר מתרחש באחד הגטאות בפולין בתקופת השואה, ומתמקד בהישרדותם של ילדים בשואה.
גיבור הספר, אלכס, הוא ילד יהודי בן 11 בשואה, שמסתתר בבית הרוס ברחוב בגטו בפולין, שדייריו שולחו ממנו והשאירו אחריהם כמעט את כל רכושם.
בזמן שאלכס ממתין לאביו, שנרמז שנשלח אל מחנה עבודה לאחר סלקציה, שיחזור לקחת אותו, הוא לומד לשרוד לבדו, ומתבונן בנעשה בשכונה הפולנית.
במהלך הסיפור אלכס פוגש דמויות רבות שמגיעות מהמחתרת, ונרמז במהלך הספר על אפשרות היותם חלק מתנועת הפרטיזנים.
אלכס פוגש אותם במקרה במהלך הסיפור, כששניים מהם צריכים סיוע רפואי ומקום מסתור.
תיאור הישרדותו בגטו תואם את המחקר ההיסטורי, לפיו ילדים שנשארו בודדים בגטו הבינו שלא יהיה מי שייקח עליהם אחריות או יעזור להם, ולכן הם דאגו לעצמם.
אף על פי שהיו בעלי יכולת ויוזמה להשיג לבדם מזון לקיומם, הם חיפשו בכל זאת קשר וקרבה אנושית עם קרובי משפחה, ממש כמו בהישרדותו של אלכס, לבדו, תוך כדי חיפוש אחר קרבתו של אביו וכמיהה לחזרתו.
עיטור כריסטיאן אנדרסן לספרות ילדים ונוער, 1982
פרס אוניברסיטת חיפה על שם מ' ברונשטיין, 1981
פרס הספר המתורגם הטוב ביותר, 1984, איגוד הספריות הלאומי האמריקני
פרס הספר הטוב ביותר, 1984, איגוד הספריות היהודיות בארצות הברית
מועמדות לפרס אדגר אלן פו של איגוד המחברים של ספרי המתח באמריקה, בקטגוריית ספר הנוער הטוב ביותר 1985
אות כבוד מטעם אגודת השלום על שם ג'יין אדמס וארגון הנשים הבינלאומי למען השלום והחופש, 1985
"חרט הכסף" לספר המתורגם הטוב ביותר, 1986, מטעם ארגון מפיצי הספרים בהולנד
אות כבוד מטעם מיניסטריון הנוער, המשפחה, הנשים והבריאות של הרפובליקה הפדרלית הגרמנית וברלין המערבית לשנת 1987
פרס בינלאומי על שם יאנוש קורצ'אק
האי הדרומי (במאורית: Te Wai Pounamu, באנגלית: South Island) הוא הדרומי והגדול מבין שני האיים המרכזיים של ניו זילנד.
הוא מצוי בין האוקיינוס השקט לבין ים טסמן, כ-2,000 ק"מ מדרום-מזרח לאוסטרליה וכ-40 ק"מ מדרום-מערב ל.
האי הדרומי הוא האי ה-12 בגודלו בעולם ושטחו הוא 151,215 קמ"ר, כשטחה של נפאל.
המאפיין הגאוגרפי הבולט ביותר של האי הם האלפים הדרומיים החוצים אותו לאורכו בסמוך לחוף המערבי, ובהם נמצאת הפסגה הגבוהה בניו זילנד, הר קוק (3,754 מטר).
האי הדרומי גדול מהאי הצפוני, אך מתגוררים בו פחות מרבע מתושבי ניו זילנד, כמיליון איש.
אוכלוסיית האי גם הומוגנית יותר מהאי הצפוני - 91% הם ממוצא אירופאי (לעומת כ-80% בכל ניו זילנד).
העיר הגדולה ביותר באי היא קרייסטצ'רץ', בירת חבל קנטרברי.
ערים גדולות נוספות הן דנידין, נלסון, אינברקרגיל וגריימאות'.
משמעות שמו המאורי של האי, טה ואי פאונאמו (Te Wai Pounamu), הוא "המים של האבן הירוקה", ככל הנראה בהקשר לאבן הירקן.
האי ידוע גם בכינוי טה ואקה אה מאוי (Te Waka a Māui) - "הקנו של מאוי", בהקשר לאגדה המאורית אודות היווצרותה של ניו זילנד.
במספר מפות מהמאה ה-19 נקרא האי הדרומי האי האמצעי (Middle Island), כאשר האי סטיוארט נקרא האי הדרומי.
באי מצויים מספר רב של בעלי חיים אנדמיים, לדוגמה עוף הטאקאהה, קיאה, שני זנים של קיווי, ועוד.
כלכלת האי מבוססת ברובה על תיירות, חקלאות ותעשייה המבוססת על משאבי הטבע של האזור.
באי מיוצרים 41% מהאנרגיה החשמלית המסופקת לכלל ניו זילנד, וזאת בעיקר באמצעות אנרגיה הידרואלקטרית.
אתרי התיירות הפופולריים ביותר באי הם הפארקים הלאומיים פיורדלנד, אבל טסמן, וסטלנד טאי פאוטיני ואאורקי/הר קוק; כן מתוירות הערים קווינסטאון, ואנקה, קייקורה ואזור מלבורו סאונד.
הפעילויות התיירותיות הפופולריות ביותר באי הן טרקים בטבע, מחנאות, סקי, שיט, ופעילויות אתגריות כגון טיפוס על קרחונים, קפיצת באנג'י וצניחה חופשית.
כף פיירוול הוא נקודה הדרומית של האי.
האי גוף הוא אי געש המגיח מפני המים של האוקיינוס האטלנטי הדרומי ומגיע עד לגובה של 900 מטרים מעל גובה פני הים.
שטח האי הוא 26 קמ"ר, והוא נכלל בארכיפלג טריסטן דה קונה, המהווה חלק מהטריטוריה הבריטית של "סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה".
האי אינו מיושב, למעט צוות של תחנה מטאורולוגית מטעם התוכנית האנטארקטית הדרום אפריקנית הלאומית, המאייש אותה בקביעות מאז 1956. האי הוא אחד המקומות המבודדים ביותר שיש בהם נוכחות של בני אדם.
המאפיינים הטופוגרפיים של האי הם פסגת אדינבורו, שהיא הפסגה הגבוהה באי, שיני המכשפה, הר רואט, מפרץ פיל הים, מפרץ קווסט ומפרץ הוקינס.
בסמוך לאי נמצאים כמה איונים וסלעים כמו האי הדרום-מערבי, האי סאדל, סלע טריסטיאנה, סלע איסולדה, האי העגול, האי קון, אשת לוט, סלע הכנסייה, האי פינגווין, והאדמירלים.
האי מבודד ונמצא במרחק של 400 ק"מ דרומית-מזרחית לאיים האחרים בטריסטן דה קונה, 2,700 קילומטרים מקייפטאון, ולמעלה מ-3,200 קילומטרים מארץ האש שהיא הנקודה הקרובה ביותר אליו בדרום אמריקה.
רוב קו החוף של האי מאופיין בצוקים שגובהם עד 300 מטרים, אשר אינם מאפשרים את קיומם של נמלי מים חמים.
המקום היחיד המתאים למטרה זו הוא מפרץ קווסט בחלק המזרחי של החוף.
האי נקרא על שם הימאי הפורטוגלי גונסאלו אלווארש, שגילה אותו בשנת 1505 או 1506, אם כי בשל טעות דפוס במפה הוא זכה לשם "דייגו אלווארז".
לדעת חלק מההיסטוריונים, הראשון שהגיע לאי, באפריל 1675, היה הסוחר הבריטי אנתוני דה לה רושה האי זכה לשמו הנוכחי בהקשרו של צ'ארלס גוף, שלכאורה ביקר בו ב-1731.
האי נתון לשליטתה של הממלכה המאוחדת מאז 1675 במסגרת הטריטוריות הבריטיות שמעבר לים, וביחד עם האיים אסנשן וטריסטן דה קונה הוא מהווה שטח חסות של סנט הלנה.
מלבד משלחת המחקר האי אינו מיושב, ולא ידוע על אוכלוסייה כלשהי שחיה בו בתקופה מסוימת.
האי היה נושאם של כמה מסעות מחקר לאורך ההיסטוריה.
המבקרים המעטים, מלבד החוקרים, שכן מגיעים אליו הם בגלל פעילות הדיג המתרחשת בו.
איי גוף ואינאקססיבל הם שמורת טבע מוגנת שהוכרזה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1995. האיים מתוארים כאחת מהמערכות האקולוגיות היחידות מסוגן שלא הופרעו על ידי גורמי חוץ, והם אחד המקלטים הטובים ביותר לעופות ימיים המקננים באזור האוקיינוס האטלנטי.
האיים מפורסמים בהיותם אתר הקינון המרכזי של האלבטרוס הטריסטני ושל הסערון האטלנטי (Pterodroma incerta).
אולם, מעמד זה מצוי בספק מאז מאפריל 2007, כיוון שחוקרים פרסמו עדויות לכך שטריפה על ידי עכברי בית שהובאו לאזור מאיימת על אוכלוסיית האלבטרוסים והסערונים, וגורמת להם לסכנת הכחדה.
החברה הבריטית המלכותית להגנת עופות קיבלה מתוכנית הסביבה של הטריטוריות שמעבר לים (גוף המסונף לממשלת בריטניה) מענק של 62,000 לירות שטרלינג כדי לממן מחקר נוסף על העכברים באי גוף וכיצד להתמודד איתם בצורה המיטבית.
המענק ישמש גם להערכת בעיית העכברים בטריסטן דה קונה.
צ'ג'ו הוא אי געשי אליפטי השוכן על גבול מצר צושימה (מצר קוריאה) וים סין המזרחי, כ-130 ק"מ מדרום לקוריאה הדרומית.
שטחו של האי הוא 1,846 קמ"ר וגילו כ-1.2 מיליון שנים.
האי עשוי מרצף של שכבות לבה עבות שכיסו אותו שוב ושוב, ויצרו מסיב או רמה געשית מכוסה בכיפת טרכיט (Trachyte).
תחילתו של האי בהתפרצות תת-ימית במדף היבשתי.
הוא כוסה בשכבות הלבה שפרצה מכ-360 חרוטים געשיים - בעיקר חרוטי סקוריה, אך גם חרוטי טוף.
זרמי הלבה פרצו מצינורות, שהפכו, עם התקררותה, למערות לבה, וכ-120 תצורות כאלה מוכרות כיום ברחבי צ'ג'ו.
תופעות אלה ממחישות את מקורה ואת אופן היווצרותה של רמה געשית ממקור בזלתי אחיד, בנקודה חמה בקו סגירת אוקיינוס - יבשה.
אתר המורשת העולמית מורכב משלושה אזורים נפרדים בשטח כולל של 94,752 דונם (188,460 דונם כולל שטח החיץ - כעשירית משטח האי), כדלקמן:
הפארק הלאומי האלאסאן (한라산국립공원)- 90,930 דונם .
שדה צינורות הלבה של ג'ומונורום (거문오름 용암동굴계)- 3303 דונם .
חרוט הטוף סונגסאן אילצ'ובונג (성산일출봉) אילצ'ובונג - 518 דונם .
הפארק הלאומי האלאסאן מקיף בצורת אליפסה רחבה את פסגת האלאסאן שבמרכזו.
ההר הוא הר געש רדום שהתפרץ לאחרונה בשנת 1007, ופסגתו המתנשאת לגובה של 1,950 מטרים והשוכנת במרכז האי, היא הנקודה הגבוהה ביותר בצ'ג'ו ובמדינה כולה.
הפסגה עשויה טרכיט והיא תוצר של מחדר פלוטוני שאירע לפני 25,000 עד 30,000 שנים.
שטחו של הפארק הוא 153,380 דונם והוא הוכרז בשנת 1970. מאז שנת 2002 מוגדר מרכז האי צ'ג'ו גם כשמורה ביוספרית בשטח של 830,094 דונם.
הנוף המגוון כולל את אגם הלוע הגעשי, המשתרע על-פני שטח של 16 דונם ואשר עומקו מגיע ל-108 מטרים, אגם נוסף שהתהווה בכיפת הטרכיט, מישורי לבה וסדרה של עמודי בזלת מחוברים זה לזה היוצרים צוקים נישאים.
האלאסאן נחשב לסמלו של צ'ג'ו והוא נראה מכל רחבי האי.
אל פסגת ההר מובילים חמישה שבילי הליכה, הנפגשים בשביל המקיף את הלוע העליון של האלאסאן שקוטרו כ-400 מטרים.
למרגלות ההר שוכן אחד המקדשים הבודהיסטים העתיקים בקוריאה.
שדה צינורות הלבה של ג'ומונורום
בג'ומונורום השוכן בצפון-מזרח האי, נמצאים צינורות לבה מוארכים, שמקורם בהתפרצויות חרוט הסקוריה ג'ומונורום לפני 300,000 עד 100,000 שנים.
הלבה זרמה מהחרוט, שגובהו 456.6 מטרים, לכיוון צפון-צפון-מזרח, לאורך 13.4 ק"מ עד קו החוף.
הצינורות התהוו לאורך נתיב הלבה בשל קצבים שונים של התקררות החומר, והם שונים זה מזה בממדיהם ובהרכבם.
חמישה מהצינורות כלולים בהכרזה, ואלה הם:
מנג'אנג (7,416 מטרים) - מערה בת שתי קומות השוכנת במעבר מפותל.
גובהה מגיע עד 30 מטרים ורוחבה עד 23 מטרים.
המערה היא הארוכה באי ותצורות הנוף שבה השתמרו במצב טוב.
במערה תצורות לבה דוגמת נטיפים וזקיפים, ועמוד לבה בגובה של 7.6 מטרים הנחשב לגדול בעולם.
עוד שוכנת במערה מושבת העטלפים הגדולה במדינה.
למערה שלושה פתחים שאחד מהם פתוח לקהל, ונתיב מואר באורך של קילומטר הוכשר לביקור.
בנגדווי (4,481 מטרים) - מבוך מורכב המשתרע על-פני מספר מפלסים ובו מיקרו-טופוגרפיה עשירה עשויה לבה.
המערה משמשת בית גידול לשני מינים אנדמיים לצ'ג'ו - האחד עכביש והשני רב-רגליים.
יונגצ'ון (2,470 מטרים) - מעבר בודד בגובה של 1.5 עד 20 מטרים, וברוחב של 7 עד 15 מטרים, המתאפיין בתקרה קשתית ובקירות אנכיים.
במערה תצורות לבה שונות, ותצורות קרסטיות תת-קרקעיות דוגמת נטיפים וזקיפים.
גימניונג (705 מטרים) - מעבר בצורת האות S, עשיר בתצורת לבה, שהיה מחובר בעבר למערת מנגצ'אנג והופרד ממנה בזרימות לבה מאוחרות.
פתחה העליון של המערה נסתם בלבה לאחר היווצרותה, ויער גדל מעליו.
בפתחה התחתון של המערה הושקעו משקעים גאולוגיים שהובאו למקום עם זרמי הים, ומאוחר יותר כוסה הפתח בחוליות.
חול חדר גם אל פנים המערה, ועל-כן מגוון החיים בה מוגבל.
המערה עשירה בתצורות לבה ובתצורות קרסטיות תת-קרקעיות.
סונגסאן ("הר המצודה") אילצ'ובונג (הנגול 성산 일출봉; הנג'ה 城山 日出峰 מכונה גם "פסגת הזריחה") הוא חרוט טוף געשי השוכן על חצי אי קטן בקצה המזרחי של צ'ג'ו.
בצידו הצפון-מערבי מחובר חצי האי אל צ'ג'ו במצר יבשה שעליו שוכן הכפר סונגסאן-רי.
החרוט נוצר שנוצר בהתפרצות פריאטית דומה לזו שיצרה את האי האיסלנדי סירטסיי בשנות ה-60 של המאה ה-20, ואשר ארעה לפני כ-5,000 שנים.
שטחו של החרוט 377,872 מטרים רבועים, גובהו של החרוט 182 מטרים וגובה הלוע שבפסגתו הקעורה הוא 90 מטרים.
קוטר הפסגה הוא כ-570 מטרים ושטחה 26 דונם.
פעולת הבליה של הגלים בשלושת צדדי החרוט הפונים אל הים, חשפה את תשע השכבות הבונות אותו ואת מבנהו הפנימי.
פעולת הגלים הייתה חזקה במיוחד בצידו הצפון-מזרחי של סונגסאן, ובצד זה התבלתה הסוללה ההיקפית של החרוט כמעט עד לגובה הלוע שבמרכז הפסגה.
לעומת זאת, בצידו הצפון-מערבי הפונה אל היבשה, השתמרה הסוללה והיא משמשת עדות לצורתו המקורית של ההר.
מביניהם נחשב Aeginetia indica כצמח חשוב במיוחד משום שבקוריאה מצוי צמח זה רק בלוע של סונגסאן אילצ'ובונג.
בנוסף יש במקום כ-300 מיני אצות.
האי גריניארד הוא אי קטן, בלתי מיושב, השייך לסקוטלנד.
צורתו אליפטית בקירוב, אורכו כ-2 ק"מ ורוחבו כ-1 ק"מ.
בנקודה הקרובה ביותר ליבשת, האי מרוחק רק 1.1 ק"מ מחוף האי הבריטי.
במשך כחצי מאה האי היה מזוהם בגחלת (אנתרקס) כתוצאה מניסוי בנשק ביולוגי.
במהלך מלחמת העולם השנייה, שימש האי גריניארד כאתר ניסויים בנשק ביולוגי.
בשנים אלו, הממשלה הבריטית ביקשה לבדוק את ההיתכנות של מתקפה ביולוגית בעזרת גחלת.
הממשלה ביקשה לבדוק את מידת הפגיעות של בריטניה בפני מתקפה גרמנית, ואת היכולת לתקוף את גרמניה בנשק זה.
לצורך ניסויים בגחלת, היה צריך למצוא שדה ניסוי שעלול להיות מזוהם למשך שנים ארוכות.
האי גריניארד נמצא מתאים והממשלה הבריטית רכשה אותו בכפייה מבעליו.
זן הגחלת שנבחר לניסוי באי גריניארד היה זן אלים במיוחד בשם "Vollum 14578", אשר נקרא על שם R.
Vollum, פרופסור לבקטרילוגיה באוניברסיטת אוקספורד, שסיפק את החידק לניסויים.
שמונים כבשים נלקחו לאי, והאי הופצץ בפצצות מלאות בנבגי גחלת, קרוב למקום בו שהו הכבשים.
הכבשים חלו בגחלת והחלו למות ימים אחדים לאחר החשיפה.
חלק מהניסויים תועדו בסרטי 16 מ"מ צבעוניים, אשר נשארו מסווגים עד 1996. סרטון אחד מראה פיצוץ של פצצת גחלת תלויה על תורן גבוה.
כשהפצצה מתפוצצת, ענן בגוון חום נראה נישא לעבר הכבשים.
סרטון מאוחר יותר מתעד את שריפת גופותיהן של כבשים נגועות בגחלת, לאחר סיום הניסוי.
מדענים בריטיים הסיקו לאחר השלמת הניסויים, שהפצת כמות גדולה של נבגי גחלת תגרום לזיהום יסודי של ערים גרמניות, ותותיר אותן בלתי ניתנות ליישוב למשך עשורים.
מסקנות אלו אוששו על ידי הניסיונות המוקדמים לטהר את האי, ניסיונות אשר נכשלו עקב העמידות הגבוהה של נבגי הגחלת.
במשך שנים ארוכות, טיהורו של האי עד למצב שיאפשר גישה לציבור הכללי נחשב יקר מדי ומסוכן מדי לביצוע.
האי גריניארד הושם בהסגר לזמן בלתי מוגבל.
ביקורים באי נאסרו כליל, למעט בדיקות תקופתיות למדידת רמת הזיהום.
בשנת 1981 עיתונים בריטים החלו לקבל מכתבים תחת הכותרת Operation Dark Harvest ("מבצע קציר אפל"), ובהם דרישה מהממשלה לטהר את האי.
המכתבים טענו כי "צוות של מיקרוביולוגים משתי אוניברסיטאות" עלה לאי ואסף כ-130 ק"ג של אדמה.
הקבוצה איימה להשאיר דוגמיות מהאדמה המזוהמת "במקומות מתאימים אשר יבטיחו את היעלמותה המהירה של אדישות הממשלה ואת החינוך המהיר באותה המידה של הציבור הכללי".
באותו היום, חבילה אטומה של אדמה הוצבה מחוץ למכון מחקר צבאי; בדיקות הראו שהאדמה הכילה חיידקי גחלת.
ימים אחדים לאחר מכן, חבילה אטומה נוספת של אדמה הושארה בעיר בלאקפול (Blackpool), בה התקיימה באותה העת הוועידה השנתית של מפלגת השלטון השמרנית.
אדמה זו לא הכילה גחלת, אך דווח שהיא דומה לסוג האדמה שנמצאת באי.
החל משנת 1986, ממשלת בריטניה עשתה מאמץ נחוש לטהר את האי.
280 טון של תמיסת פורמאלדהיד מדולל ב-2000 טון מי ים רוססו מעל כל רחבי האי.
באזורים המזוהמים ביותר, השכבה העליונה של האדמה הנגועה הועברה מהאי בתיבות אטומות.
בשלב זה העלו לאי עדר של כבשים והן נותרו בריאות.
מייקל ניוברט, שר זוטר במשרד ההגנה, ביקר באי והכריז על בטיחותו, על ידי הסרת שלטי האזהרה האדומים מהמקום.
נכון לאוקטובר 2007, לא נצפו מקרים נוספים של מחלת הגחלת בכבשים שעל האי.
בתאריך 1 במאי 1990, האי נרכש על ידי יורשיו של הבעלים המקוריים, תמורת סכום המכירה המקורי - 500 ליש"ט.
האי הגדול של ארץ האש (בספרדית: Isla Grande de Tierra del Fuego) הוא אי גדול בדרום אמריקה, המופרד מהיבשת על ידי מצר מגלן.
זה האי הגדול ביותר בארכיפלג ארץ האש.
החוף המזרחי של האי גובל בים ארגנטינה.
הריבונות על האי מחולקת בין צ'ילה ובין ארגנטינה.
היישובים העיקריים על האי הם אושואיה וריו גראנדה, שניהם בחלק הארגנטיני.
בצפון מזרח האי ממוקם מפרץ סן סבסטיאן, אזור בו התגלה זהב במחצית השנייה של המאה ה-19.
שטח האי 47,992 קמ"ר, והנקודה הגבוהה באי היא הר דרווין שגובהו 2,488 מטרים והוא שוכן בחלק הצ'יליאני.
האי בל הוא אי לא מיושב שנמצא במרכז מצר האי בל בין האי ניופאונדלנד לחצי האי לברדור בקנדה.
המצר הוא חלק מהדרך הקצרה ביותר בין הימות הגדולות לבין אירופה.
הנקודה הגבוהה באי מתנשאת לגובה של 213 מטר.
הצד הארוך של האי נמשך מצפון לדרום ואורכו 16 ק"מ, הצד הצר הוא ממזרח למערב ואורכו 5 ק"מ.
סך כל שטח האי הוא 52 קמ"ר.
האי נמצא באמצע המצר כ-24 ק"מ ימיים מכל צד של האי ועד ליבשה.
באי שני מגדלורים, האחד בצפון האי והשני בדרומו.
אף על פי שהאי מוגדר כלא מיושב, בעונת הדיג קיימת התיישבות קטנה באי.
האי הוא הנקודה הצפונית של הרי האפלצ'ים, המתחילים באלבמה בדרום ועד ניופאונדלנד בצפון.
שמו של האי, שמשמעותו "האי היפה", ניתן לו על ידי מגלה הארצות הצרפתי ז'אק קרטייה.
האי הגדול של בחריין, בחריין או אוואל הוא האי הגדול ביותר (כתשעים אחוז משטח המדינה) בארכיפלג המרכיב את מדינת האי בחריין.
זהו האי המרכזי ביותר במדינה, ורוב האוכלוסייה מתגוררת בו.
רוב האי מוקף מפרץ יחסית רדוד של המפרץ הפרסי, שמכונה "המפרץ של בחריין".
קרקעית הים הסמוך לאי היא בעיקרה סלעית, בעיקר בצפון האי, ומכוסה בשוניות אלמוגים נרחבות.
רוב שטחו של האי הוא מדבר צחיח ושטוח, והוא נמוך, רק מעט מעל גובה פני הים.
מחשופי הגיר יוצרים גבעות נמוכות, מדרונות קצרים ועמקים רדודים.
הגיר מכוסה במקומות רבים בחול המכיל מלח בצפיפויות שונות, שרק צמחייה מדברית מסוימת, דוגמת עצים בעלי קוצים וצמחייה נמוכה.
רצועת חוף באורך חמישה קילומטרים בצפון האי היא רצועה רחבה של אדמה פורייה, וגדלים שם עצי תמר, שקד, תאנה ורימון.
בחלקו הפנימי של האי מצוי צוק שמגיע לגובה של 134 מטרים, הנקודה הגבוהה ביותר באי.
הוא קרוי "גַ'בֶּל אַ-דוּחָן" ("הר העשן", בערבית: جبل الدخان), ובקרבתו שוכנות רוב בארות הנפט באי.
מנאמה, בירת בחריין, ממוקמת בצפון־מזרח האי.
הנמל המרכזי, מינא סלמאן , ממוקם בעיר הבירה מנאמה.
מתקני זיקוק הנפט המרכזיים נמצאים גם הם באי.
גשרים ומסילות רכבת מחברים בין האי לאיים האחרים המרכיבים את בחריין וליבשה של ערב הסעודית.
הגשר הוותיק ביותר, שנבנה ב-1929, מחבר את בחריין עם האי מוחארק.
ישנם גם שלוש מסילות בין האי מוחארק לבירה מנאמה.
מחופה המזרחי מחובר בחריין לאי סיתרה, כשביניהם רק ערוץ צר.
בצדו המערבי מחובר לאום א-נעסאן, שמחובר לאחר מכן, באמצעות גשר המלך פהד לאל-ח'ובר שבערב הסעודית.
האי גליאנו הוא אחד מאיי המפרץ הדרומיים בין האי ונקובר לבין קולומביה הבריטית.
הוא ממוקם ממערב למצר ג'ורג'יה, הוא באורך 27.5 קילומטרים, 6 קילומטרים בנקודה הרחבה שלו ובאורך 1.6 קילומטרים לאורך הנקודה הצרה שלו, והוא מופרד מהאי סאלטספרינג על ידי ערוץ טרינקומאלי.
בצד המערבי של האי יש סדרה של מערות של אבני חול.
האי נמצא מצפון מערב מהאי מיין, מצפון מזרח לאי סולט ספרינגס ומדרום מזרח לאי ולדס.
יש באי פאונה של כ-1,044 בעלי חיים.
האי נקרא על שם החוקר הספרדי דיוניסיו אלקלה גליאנו , שגילה את האזור ב-1792.
האי גליאנו היה מאוכלס בעמים ילידיים משבט הפנלקוט ושבטים נוספים.
לאחר מכן השתלטו מתיישבים אירופאים על האי, ובהמשך הגיעו גם אסייתים, בעיקר יפנים.
בימינו מתגורר רק שבט אינדיאני אחד קטן מאוד בקצה הצפוני של האי.
בעבר היו אנשי המקום דייגים.
האי האצג (Hațeg Island) היה אי פרהיסטורי בים טתיס הקדום.
אי זה היה קיים בסוף הקרטיקון בין הקנומן למאסטריכט כשנוצר מהתקמטות של הלוח האדריאטי מעלה.
כתוצאה מטקטוניקת הלוחות סגר הלוח האפריקאי על ים טתיס, והאזור בו היה האי הפך לחלק מיבשת אירופה, כיום באזור העיר האצג (Hațeg), טרנסילבניה שברומניה.
כמה חוקרים ובראשם החוקר הונגרי פרנץ נופצ'ה (Franz Nopcsa) גילו באזור האצג מאובני דינוזאורים ויצורים נוספים עליהם חל חוק האי.
קיומו של חוק האי האומר שיצורים הופכים לגמדים או לענקיים יותר באיים הוביל להשערה על קיום האי.
אי זה ככל הנראה הגיע לגודל של כ-80,000 קמ"ר, גודל דומה לזה של היספניולה של היום.
באי זה היו מגוון יצורים שחלקם היו גמדיים וחלקם ענקיים יותר מקרוביהם שביבשת.
הם כנראה הגיעו לאי המבודד מעל רפסודות בדומה ליצורים שהגיעו לאיים מבודדים שונים כמו איי גלאפגוס, גינאה החדשה או ניו זילנד.
באי זה היה אקלים לח וטרופי, אולי יותר מהיבשת שהייתה יותר יבשה.
ייתכן שגם היה בו מונסונים קבועים.
האי כוסה ביערות שופעים והיו מכוסה בנהרות ואגמים.
רבים מהחיות האנדמיות באי עברו גמדות והפכו לקטנים יותר כדי למלא את החלל החסר.
אחרים דווקא הפכו לענקיים ובראשם אחד מהגדולים שבפטרוזאורים - ההטצגופטריקס שהיה בעל מוטת כנפיים באורך 10–12 מ'.
גם כמה יונקים אוכלי חרקים מהסדרה מולטיטוברקולטה הפכו לגדולים בהרבה מקרוביהם של היבשת.
דמויי תנינאים כמו אלודפוסוכוס וTheriosuchus
אזדרקיים כמו הטצגופטריקס ואורזדרכו וכן סוג חדש ללא שם
אורניתופודים כמו תלמטוזאורוס, רבדודון וזלמוקסס
התרופודים באלאור בונדוק, אלופטריקס ובריידיקנם.
כמו כן נמצא המין Megalosaurus hungaricus, שכנראה היה מין של טאראסקוזאורוס
האי הגדול של בראילה (ברומנית: Insula Mare a Brăilei) הוא אי באפיק הדנובה, מול העיר בראילה.
בכניסת הדנובה למחוז בראילה יש כמה איים, שמפצלים אותה לשלוש זרועות, זרוע קרמנאה (Brațul Cremenea) המכונה גם "דנובה החדשה" במערב, זרוע ולצ'יו (Brațul Vâlciu) במרכז, זרוע מצ'ין (Brațul Măcin), המכונה גם "דנובה הישנה" במזרח.
האי הגדול של בראילה נמצא בין הזרועות ולצ'יו ומצ'ין, אורכו כ-60 קילומטרים, רוחבו כ-20 קילומטרים ושטחו כ-71 קילומטרים רבועים.
בין הזרועות ולצ'יו וקרמנאה הנמצאים כמה איים קטנים המכונים יחד האי הקטן של בראילה.
על האי הגדול של בראילה יש שני יישובים חקלאיים, מראשו (Mărașu) ופרקציי (Frecăţei), בהם חיים כ-5,000 תושבים.
בתקופה הקומוניסטית היו באי חמישה מחנות לחינוך מחדש והאסירים עבדו בייבוש הביצות ובבניית סכרים וכך נוצרו באי 681.3 קילומטרים רבועים של אדמה חקלאית, כש-70.84 קילומטרים רבועים מושקים באמצעות תעלות ומוגנים על ידי סכר באורך 23.5 קילומטרים.
בשנת 2012 חברת Agricost חכרה את השטח ל-20 שנה לצורכי ניצולו החקלאי.
כעבור חמש שנים החברה נקנתה על ידי בעל הון מאיחוד האמירויות הערביות להמשך ניצול 57,000 ההקטרים של החווה.
זאת החווה החקלאית הגדולה ביותר באירופה ולאחר השכלולים, שהוכנסו בתפעולה, גם המתקדמת ביותר באירופה.
באי הוקמה מצבה לזכר האסירים הפוליטיים שמתו תוך כדי עבודתם בייבוש הביצות.
האי ברחוב הציפורים הוא סרט דני שהופץ בשנת 1997 בבימויו של , אשר מבוסס על ספר באותו שם, שכתב אורי אורלב.
ג'יימס בולעם בתפקיד הרופא סטודג'ינסקי
סוזנה המילטון בתפקיד אמה של סטסיה
סיאן ניקולה ליקר בתפקיד סטסיה
הת'ר טוביאס בתפקיד הגברת סטודג'ינסקי
ליאון סילבר בתפקיד מר גרין
סו ג'ונס-דייוויס בתפקיד הגברת גרין
הסרט זכה במספר פרסים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
האי גרין הוא אי מלאכותי קטן (145 מטר על 50 מטר) במפרץ סואץ, סמוך לפתח הדרומי של תעלת סואץ.
האי גרין הוא מבצר שנבנה על ידי הצבא הבריטי כדי להגן על תעלת סואץ מפני התקפות אוויריות וימיות במלחמת העולם השנייה.
המבצר נבנה שלושה קילומטרים מדרום לפורט איברהים וארבעה קילומטרים מדרום לעיר סואץ ולפתח התעלה.
המבצר נבנה מבטון מזוין על בסיס של אלמוגים.
המבצר כלל בניין בן קומה אחת וחצר גדולה.
באחד מקצות האי נבנה גשר בטון באורך 45 מטרים המוביל למגדל עגול בגובה חמישה מטרים, שעליו מתקן מכ"ם ושני תותחים נגד מטוסים.
קיר שעליו גדר תיל נבנה לשם הגנה על האי מפני תקיפה מהים.
יותר מתריסר מקלעים כבדים הוצבו על הגג.
על שובר גלים שהקיף חלקית את השונית נבנו מספר בונקרים.
הצבא המצרי ירש את המתחם והפך אותו ליעד מבוצר.
בלילה שבין 19 ו-20 ביולי 1969, כחלק מהזירה הימית במלחמת ההתשה, פשט כוח של שייטת 13 וסיירת מטכ"ל על האי.
המבצע נערך בחודש החמישי למלחמת ההתשה בתעלה, לאחר עשרות רבות של הרוגים בתקריות בקו, וזמן קצר לאחר פשיטה מצרית על חניון טנקים ישראלי במוצב המזח מול פורט תאופיק שבה נהרגו 8 חיילים, נפצעו תשעה ונחטף חייל אחד.
ממשלת ישראל החליטה לתקוף את המוצב באי גרין כתגובה לפשיטה המצרית, וכן מתוך כוונה להשיב לצה"ל את כוח ההרתעה ההולך ונשחק וכן להרתיע את הנשיא נאצר מלהמשיך בהתשה.
נתוני המודיעין שקדמו לפשיטה הצביעו על כך שבאי ממוקמים עמדת מכ"ם לבקרת אש נגד מטוסים, תותחי נ"מ בני 37 ו-85 מ"מ ו-14 מקלעים, ושהוא מאויש על ידי 80–100 חיילים מצרים, כולל יחידת קומנדו.
בפשיטה נהרגו שישה חיילי צה"ל ו-11 נפצעו.
הכוח הפושט פוֹצץ את האגף הצפוני של המבצר בעזרת כ־80 ק"ג חומר נפץ.
במהלך המבצע התברר כי המכ"ם ביעד היה דמה.
רב האי בן נחשון היה גאון בישיבת סורא בשנים 886–896 (ד'תרמ"ו-ד'תרנ"ו).
רב האי נולד בעיר סורא שבבבל במחצית הראשונה של המאה התשיעית.
הוא השתייך למשפחת חכמים מיוחסת שנשאה תפקידים בכירים בהנהגת ישיבת סורא שהייתה אחת משתי הישיבות המרכזיות ביותר בבל ובעולם היהודי כולו.
סבו רב צדוק בן אשי כיהן כגאון בשנים 810–812, אביו רב נחשון בן צדוק שימש כגאון בשנים 872–879, ודודו רב צמח בן חיים שימש כגאון בשנים 879–886.
למד אצל חכמי ישיבת סורא וביניהם אביו ודודו.
בשנת 886 נפטר דודו רב צמח בן חיים וחכמי הישיבה מינו את רב מלכא לשמש כגאון, אך רב מלכא לא האריך ימים בכהונתו ונפטר עוד באותה שנה.
רב האי נבחר למלא את מקומו, והחל לכהן כגאון סורא.
במקביל אליו כיהנו רב צמח בן פלטוי ורב האי בן דוד כגאונים בישיבת פומבדיתא.
בשנת 896 (ד'תרנ"ו) נפטר רב האי לאחר עשר שנות כהונה.
מחליפו במשרת הגאונות היה רב הילאי בן נטרונאי.
כמו שאר הגאונים גם רב האי עסק בכתיבת תשובות לשואלים.
רבות מתשובותיו אבדו, אך כמה בודדות מהם שרדו בגניזה הקהירית.