tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הגברת קצב המטבוליזם גם גורמת לירידה במשקל, למרות העלייה בתיאבון שכן הניצול הקלורי בחילוף החומרים עולה על צריכת הקלוריות במזון.
כמו כן, ההורמון מעודד את השעתוק של הורמון גדילה.
במערכת העצבים הסימפתטית גורם ההורמון לשעתוק מוגבר הקולטנים לקטכולאמינים והעלאת מספרם, ובהינתן רמת קטכולאמינים תקינה הדבר יגרום לפעילות יתר של המערכת הסימפתטית עם סימנים של עצבנות ורעד, חוסר מצמוץ ודופק מואץ, בנוסף על האצת הדופק שנגרמת במנגנון הגברת המטבוליזם.
טריודוטירונין מבקר את רמתו באמצעות מנגנון משוב שלילי על ההיפותלמוס, שם מיוצר הורמון משחרר תירוטרופין, אך בעיקר על בלוטת יותרת המוח, שם מיוצר ההורמון תירוטרופין.
כטיפול, ההורמון קיים בטבליות (ציטומל או צינומל) ומשמש לטיפול בחולים בתת פעילות של בלוטת התריס אשר קיימת אצלם בעיה בהמרת ההורמון תירוקסין לטריודוטירונין, או כאשר נדרש טיפול לזמן קצר.
זאת במקום השימוש המקובל בכדורי התירוקסין (אלטרוקסין).
תְּרֵיסָרוֹן משוכלל (דּוֹדֵקָהֶדְרוֹן רגולרי) הוא פאון משוכלל בעל תריסר פאות, אשר כל אחת מהן היא מחומש משוכלל, כלומר, מחומש שכל צלעותיו שוות זו לזו וכל זוויותיו שוות זו לזו.
לעיתים קרובות נקרא סתם תריסרון.
לתריסרון המשוכלל 20 קודקודים, 30 מקצועות ו-12 פאות.
זהו אחד מחמשת הגופים האפלטוניים.
שטח הפנים והנפח של תריסרון משוכלל שצלעו באורך הם ו-, בהתאמה.
הפאון הדואלי לתריסרון המשוכלל, כלומר, הפאון שמתקבל אם מחברים את המרכז של כל פאה אל מרכזי הפאות הסמוכות לה, הוא העשרימון המשוכלל.
חבורת האוטומורפיזמים של התריסרון המשוכלל איזומורפית לחבורת התמורות הזוגיות , החבורה הפשוטה הקטנה ביותר, הקרויה גם "חבורת האיקוסהדרון".
בתפישה היוונית הקדומה התריסרון המשוכלל סימל את האתר או את כיפת השמיים.
רמז לסימבוליזם זה ניתן למצוא בספר מגע מאת קארל סייגן בו צורת החללית הנבנית בהנחיית התשדורות החוצניות היא תריסרון משוכלל.
תְּרִיסיתיים (שם מדעי: Pentatomidae) היא משפחה בולטת מסדרת פשפשאים שמונה כ-3,000 מינים.
בישראל מצויים כמאה מינים מהמשפחה.
הם מכונים גם "פשפשי פרחים" או "פשפשים מסריחים".
המינים גדולים ברובם (מעל 8 מ"מ) גופם קשיח וצבעם בולט.
בעלי פתחי בלוטות ריח גדולים מאוד.
הנקבות מטילות את הביצים בדרך כלל בתטולה על צמח פונדקאי, לעיתים על חפץ סמוך לו.
הזחלים דומים בדרך כלל בצורתם לבוגר, אך שונים בצבעם.
חלק מהמינים נחשבים כמזיקים לחקלאות (תריסית ירוקה לדוגמה).
מקור שם המשפחה Pentatomidae מסוג הטייפ Pentatoma [מיוונית (חלק) tomos + (חמש) pente] על שום חמישה פרקי המחוש שמאפינים את רוב המינים במשפחה.
בעבר כונתה משפחה זו, על ידי בודנהיימר, "פשפשי פרחים".
השם העברי המודרני תריסיתיים מגיע מהשם העממי באנגלית shield bug מאחר שצורת הגוף של רוב התריסיות מחומשת ומזכירה מגן מימי הביניים.
תריס היא מילה נרדפת למגן.
ראש קטן יחסית שמוסתר על ידי הגבית של החזה הקדמי (pronotum).
מחושים לרוב בעלי חמישה מפרקים.
פיסת הרגל בעלת שלושה פרקים.
תריסית ירוקה (שם מדעי: Nezara viridula), הידועה גם בשם פשפש ירוק או חומייני ירוק, היא מין של פשפש ממשפחת התריסיתיים, בעלת גלגול חסר.
המין קל לזיהוי בישראל על פי שלוש היבלות הלבנות בבסיס המגנית.
צבעה של התריסית הוא ירוק מבריק ובצד התחתון של הראש יש זוג עיניים פשוטות (ocelli) נוספות על הזוג שמעליהן.
יש וריאציה נפוצה בה הראש וקדמת החזה צהובים.
לבטן צורת גג, עם בליטה לבנה במרכז ופתחי בלוטות הריח קצרים.
הנקבות הבוגרות חורפות במסתור (לרוב מתחת לעלי שלכת), וכשהטמפרטורות עולות בסוף החורף הן מטילות מיד.
בצורה זו הזחלים זוכים להיות מראשוני הזחלים באביב, ועקב כך, עם הכי מעט מתחרים על מזונם (צמחים).
בארץ מקימה התריסית הירוקה 3 דורות בשנה.
הנקבה מטילה את הביצים בקבוצות המונות 12 - 100 בקבוצה בצד התחתון של העלה.
לזחל 5 דרגות התפתחות עם צבעים שונים: חום או שחור-חום עם ציורים שחורים ובשלב האחרון ירוק עם ציורים שחורים או שחור עם ציורים צהובים.
התריסית הירוקה היא רב פונדקאית.
היא מזיקה לחקלאות עקב יכולתה לתקוף גידולי תרבות רבים ובכך לגרום לנזק ניכר.
הצרעה הטפילית סקליון התריסית (Trisolcus basalis) מטילה את ביציה בתוך ביצי התריסית, וכשזחליה בוקעים הם אוכלים את ביצי התריסית.
תפוצה: באביב, בקיץ ובסתיו, בעיקר בצפון הארץ ומרכזה.
בגאומטריה, תְּרֵיסָרוֹן (דּוֹדֵקָהֶדְרוֹן dōdeka "שנים עשר" + hédra "בסיס" או "פאה") הוא כל פאון עם שתים עשרה פאות שטוחות.
התריסרון המוכר ביותר הוא תריסרון משוכלל, שהוא פאון משוכלל.
ישנם גם שלושה כוכבי תריסרון משוכלל, אשר בנוים כמו כוכב (stellations) של צורה קמורה.
תריסר החוליות או תריסר הנידאנות, הן חלק ממחזור החיים (סמסרה) על פי האמונה הבודהיסטית.
שתים עשרה החוליות של מעגל החיים הן הבסיס לפראטיטיה-סמוטפאדה, והן מהוות את היישום השני של תהליך התלות הדדית ושל ההתהוות המותנית.
כל חוליה בתורה באה לביטוי רק אחרי שהחוליה הקודמת מתעוררת לפעולה, בגלגל מתמיד, וכולן יחד מותנות בבורות.
מתוך רעיון הנידאנה (נידאנה בפאלי יכולה להיות מוצא, מקור, גורם, יסוד, בסיס, סיבה, תכלית, מטרה) ניתן להסיק כי אי אפשר להתנער מהעבר ואי אפשר לצפות לעתיד מושלם ונצחי.
הגלגל ממשיך להסתובב ולכן לעד יסבול האדם מדוקהה.
החוליות מיוצגות על ידי תריסר דמויות מסורתיות וממוקמות על צידו החיצוני של גלגל החיים:
עיוור – ייצוג האוידיה (בורות או בערות), הסיבה העיקרית לדוקהה.
זהו הבסיס להבנת ארבע האמיתות האצילות, שלושת סימני הקיום, חמשת המצרפים סקנדה, קארמה ופראטיטיה-סמוטפאדה.
קדר – ייצוג הסנקהארה, הפעולות הנעשות במצב הבורות.
נמהרופה, שם (נמה) וצורה (רופה)
סדאיטאנה, ששת החושים, ראיה, שמיעה, ריח, טעם, מישוש וכתוספת לחמשת החושים המוכרים הבודהיזם כולל גם את החשיבה כחוש.
פאסה או ספרסה, הקשר בין החוש לבין יוצר הגירוי (בין בושם לחוש הריח, בין מנגינת החליל לחוש השמיעה, בין שקיעה לחוש הראיה).
ודאנה, איכות התחושה, האם נעים, לא נעים או תחושה נייטרלית.
(שתיית כוס מים צוננים בקיץ - תחושה נעימה, אותה כוס מים שנשפכת על האדם - תחושה לא נעימה, לשבת ליד אגם מים - נייטרלי.
טנהא או טרסנה, תשוקה, תאוה.
אופדנה, התקשרות מכל סוג, לאדם, לחפץ, לחיית מחמד, לתחושה, לחיים עצמם, לאמונה, לאידיאל, לרעיון.
בהוה, תהליך של שינוי, הצעדים הננקטים על מנת ליצור מחדש תשוקה (טנהא).
ג'אמהראנה, הזדקנות ומוות, כל אשר נברא סופו למות.
אדם שמגיע לנירוואנה מצליח לצאת מגלגל החיים וזאת על ידי מעבר דרך תריסר חוליות חיוביות:
מודעות (היכולת להבין את הדברים כפי שהם)
תריסר אופים או תריסר של אופים הוא מונח שמקורו באנגליה של המאה ה-13, ובניגוד למשתמע משמו אין הכוונה לתריסר אלא לכמות של 13 יחידות.
קרוי גם "תריסר של השטן" , בפי אלה הרואים במספר 13 כמביא מזל רע.
מקורו של המונח בחוק אנגלי מהמאה ה-13 שנחקק על ידי מלך אנגליה הנרי השלישי.
חוק זה, שנקרא "חוק הלחם והשיכר", הורה כי אופה שירמה את לקוחותיו ייענש עונשים חמורים ביותר.
החוק נועד למנוע מקרים של מרמה בשקילת הלחם או מזיגת השיכר (המאכלים הבסיסיים של פשוטי העם באנגליה של ימי הביניים).
עונשים חמורים אלה כללו כריתת ידו של האופה.
על מנת להגן על עצמם מפני ענישה, מכרו האופים 13 כיכרות לחם במחיר של 12. מכירה עודפת זו נועדה להגן על האופה במקרה שאחת הכיכרות תיאבד או תתקלקל, כך שבכל זאת ייוותרו בידי הקונה תריסר כיכרות (כפי שרכש בפועל).
מנהג זה הפך לנוהג רשמי של גילדת האופים של לונדון.
מסיבה זו נוצר המנהג של אפיית כיכרות לחם בסידור של 4:5:4, שהוביל למכירת תבנית שלמה במחיר אחיד.
תריסית הצלף (שם מדעי: Stenozygum coloratum) היא חרק קטן ממשפחת התריסיתיים.
זהו מין ים תיכוני, החודר גם לאזור האתיופי.
המין מצוי ברוב אזורי ארץ ישראל.
אורכה נע בין 5 ל-6 מילימטרים.
גופה שחור עם ציורים צהובים ולבנים.
שולי בטנה מפוספסים לסירוגין בשחור ולבן.
הנקבה מטילה את הביצים בשתי שורות צמודות, בין 10 ל-12 ביצים בכל תטולה כזאת.
זחליה מתפתחים בעיקר על צלפים.
היא מצויה ממאי עד ספטמבר.
יש והיא מופיעה במספרים גדולים על ירקות, ואז היא גורמת נזק בשל היזונה מן הירקות.
אותה תופעה יכולה להתרחש גם בפירות.
נצפו גפנים שענביהן התייבשו עקב תריסיות הצלף שמצצו את עסיסם (כשאר הפשפשאים גם תריסית הצלף ניזונה באמצעות חדקה).
תריסול הוא שמו של פטנט ישראלי ייחודי ושמה של חברה שהוקמה בשנת 1957 על ידי מהנדס הבניין רם בן טל לייצור תריסים שנועדו לסגור מרפסות בדירות מגורים.
התריסול נוצר כדי לענות על צורך שהתעורר בישראל להרחבת שטח המגורים על ידי סגירת מרפסות, וזאת בשל מצוקת הדיור שהתקיימה באותה העת.
שמו של הפטנט משלב שתי מילים שבהשראתם הומצא ועוצב: תריס+בריסולי.
התריסול יוצר בשנות ה-50, בראשית דרכו, מאזבסט.
היה זה בתקופה בה לא נודעו השפעותיו המסרטנות של האזבסט ומחירו הזול הפך אותו לחומר שמיש במיוחד בשוק הבנייה הישראלי.
בשל כובד האזבסט על המנגנונים שהחזיקו אותו, הוחלף התריס לפלסטיק במסגרת אלומיניום, דבר שהעלה את מחירו אך הקל באופן משמעותי את השימוש במערכת.
כבר מיציאת הפטנט אל השוק המקומי, זכה התריסול להצלחה אדירה, ולביקוש גובר והולך הן מצד דיירים במבנים קיימים, והן מצד קבלנים למבנים חדשים.
עם זאת, הועתק הפטנט על ידי חברות מתחרות, דבר שפגע בבלעדיותה של חברת תריסול.
בראשית הדרך, העלימו הרשויות עין מתהליך אשר הביא, לדעת רבים, לכיעורן של חזיתות הבניינים, ובעיקר פגע הדבר בחזיתות בתי העיר תל אביב שהתאפיינו במרפסותיהן.
במהלך השנים הוחלף התריסול שלא היה אטום לחלוטין באמצעי סגירה אחרים.
החל מסוף שנות ה-80 החלו הרשויות לאכוף את נושא סגירת המרפסות, וכחלק ממסע זה שונה נוסח חוק התכנון והבנייה בצורה שתמנע את הקמתן של מרפסות אחת מעל השנייה (מרפסות חופפות) במטרה למנוע את סגירתן בתריסול.
חברת תריסול נמכרה על ידי רם בן טל לקבוצת יזמים, שבחרה לסגור את המפעל בסוף שנות ה-80, זמן קצר לאחר הרכישה.
תריס הוא רכיב בנוי מחומר קשיח או מפיסות חומר קשיח, המותקן על פתח של חלון או דלת במטרה לווסת את כניסת האור.
התריס מותקן על פי רוב מחוץ לשמשת החלון ומשמש פתרון להצללה.
המילה תריס מגיעה מיוונית עתיקה, שם θυρεός הוא מגינו של הלוחם היווני.
תריס כנף או תריס ציר – תריס חד- או דו-כנפי המחובר בצירים לקיר מחוץ לשמשת החלון.
תריסים מסוג זה מאוד ותיקים ולרוב נבנו מעץ.
כדי למנוע מהתריס להיטרק בזמן רוח חזקה מותקנים מנשלך בקיר החיצוני של המבנה לעיגון כנף התריס הפתוח לקיר.
תריס גלילה – תריס שבו השלבים מושחלים זה בקצה של זה במעין ציר, וכשהתריס פתוח הוא מגולגל סביב מוט המצוי בחלל שמעל החלון, וקרוי "ארגז תריס".
לתריסי גלילה יש על פי רוב שמותקנות בצידי החלון שבהן נע התריס למטה ולמעלה מארגז התריס עד שהוא מכסה את שטח החלון.
הנעת התריס בעת פתיחתו וסגירתו נעשית באופן ידני על ידי משיכה ברצועת התריס או באמצעות מנוע חשמלי המופעל על ידי מפסק.
רפפות תריס גלילה עשויות להיות מפלסטיק, מאלומיניום או מפח אלומיניום בתוספת פוליאוריתן מוקצף.
רפפות אלומיניום כבדות וחזקות יותר, ויעילות יותר להגנה נגד פריצה.
תריסי גלילה מקובלים מאוד בישראל ובחלקים מאירופה.
תריס רפפה – תריס שכל שלב בו נמצא על ציר כך שהוא יכול לרפרף, כלומר השלב עצמו מסתובב על ציר ומאפשר הכנסת אור ואוויר מבלי להזיז את כל מסגרת התריס.
לרוב תריסי רפפה משולבים עם אפשרות של הזזה כך שכל התריס יכול לנוע על מסילה או לרפרף.
תריס גלילה אור – תריס גלילה בעל מצב ביניים למעבר אור במצב חצי סגור.
מעבר האור מתאפשר בעקבות יצירת חריצים רחבים בין שלבי התריס.
תריס הזזה – תריס שנפתח הצידה ובנוי על מסילה.
בפתחים גדולים לרוב קיימות כמה מסילות כשעל כל מסילה תריס אחד.
כאשר רוצים לפתוח את הפתח מסיטים את כל התריסים לאותה נקודה.
למשל כאשר יש שלוש מסילות ניתן לפתוח רק שני שלישים מהפתח מכיוון שהשליש האחרון חסום על ידי שלושת התריסים.
בחלונות קטנים יותר קיימת לעיתים מסילה המובילה את התריס לתוך כוך בקיר.
תריס אנכי – תריס הבנוי רפפות אנכיות המסתובבות על ציר.
ניתן למצוא תריסים מסוג זה בעיקר בבתים ישנים.
בניגוד לתריס, וילון עשוי על פי רוב מבד, והוא – ברוב המקרים – קל יותר מִתריס, חוסם פחות אור, ומותקן בין חלל החדר לבין שמשת החלון.
עם זאת ישנם תריסים, כמו תריסים ונציאניים (בעלי רפפות פח דק) ותריסי קש, הדומים לווילונות משום שפיסות החומר שלהם מחוברות בחוטים, משום שהם מורכבים בין חלל החדר לבין שמשת החלון, ומשום שביחס לשאר התריסים הם חוסמים מעט אור.
תריסים שדומים לווילונות מקובלים בחלקים של העולם שבהם מקובל להשתמש בווילונות עבים להצללה, כמו בחלקים מארצות הברית.
תְּרִיסָנִית (שם מדעי: Clypeola) הוא סוג במשפחת המצליבים, הכולל 54 מיני עשבים חד-שנתיים נמוכים.
תפוצת הסוג באזורי הצומח הים-תיכוני, האירנו-טורני והסהרו-ערבי.
בארץ ישראל גדלים בר שלושה מינים.
עם סוג זה נמנים עשבים חד-שנתיים נמוכים, הצומחים בצורה זקופה, המתחלקים מבסיסם לגבעולים דקים.
הצמחים מכוסי שיערות כוכבניות, שמקנים לצמח מראה מאפיר.
עלי הצמח מזכירים בצורתם סרגל או מרית, והם תמימים (אינם משוננים בשפתם).
פרח התריסנית קטן, כאורך עלי הגביע או מעט גדול מהם, וצבעו צהבהב.
פרי התריסנית הוא מטיפוס תרמיל, קטן, אינו נפתח עם ההבשלה, וצורתו עגולה.
הפרי מכיל זרע בודד, ומשתלשל כלפי מטה בצורה אופיינית.
מקור שמו המדעי "Clypeola", בשם "Clypeatus" שמציין סוג של מגן שהיה בשימוש הצבא הרומי.
מגן ה-Clypeatus בעל צורה עגולה, להבדיל ממגן הסקוטום שהוא בעל צורה מלבנית יותר.
שם זה מרמז על צורתו העגולה של פרי הצמח.
הודות לכך שמקור השמות המדעיים לצמחים הוא לרוב בשפה הלטינית, קיימים שמות רבים לצמחים שמקורם באמצעי לחימה בעת העתיקה (לדוגמה: סייפן, מרצע ועוד).
תריסנית מלולה (Clypeola jothlaspi) – המין הנפוץ, יחסית, בארץ.
הפרי מכוסה שערות הדוקות, להבדיל מהמינים האחרים בארץ שהשערות בהם אינם הדוקות.
הפרי מוקף במלל, ומכאן שם המין.
מין זה נפוץ בתצורות צומח ים-תיכונית, ברוב חלקי הארץ פרט למדבר הקיצוני.
הוא גדל לרוב סמוך לסלעים, ופריחתו מקדימה יחסית, בחודשים ינואר-מרץ.
תריסנית שִֹכָּנִית (Clypeola aspera) – המין נדיר בהשוואה לקודם.
הפרי נראה כבעל קוצים, ומכאן שמו.
ה'קוצים' הם שערות זיפניות נוקשות.
מין זה גדל בחבל הצומח הים-תיכוני ובחרמון, וניתן לראותו בעיקר בחלקים הגבוהים של שדרת ההר המרכזית.
תריסנית מחודדת (Clypeola lappacea) – המין נדיר מאוד הגדל בעיקר בחרמון וכן בהרי יהודה.
תריזינוזאורוס (שם מדעי: Therizinosaurus) הוא סוג דינוזאור גדול שחי בתקופת הקרטיקון במונגוליה שלפני 70 מיליון שנה הידוע בעיקר בזכות טפריו הארוכים דמויי החרמש (דבר שנתן לדינוזאור זה את שמו).
ככל הנראה היה אוכל צמחים אם כי מספר מחקרים סוברים שהיה אוכל-כול, ובכל זאת מבנה גופו לא התאים לציד טרף.
התריזינוזאורוס היה הגדול ביותר מבין המנירפטורים: אורכו הגיע ל- ומשקלו ל-3–5 טונות.
דינוזאור זה התגלה על ידי משלחת סובייטית-מונגולית ב-1948 בתצורות נמגט שבמדבר גובי שבמונגוליה.
הסוג תואר ב-1954 בידי החוקר הסובייטי יבגני מליב .
שם הסוג הוא "לטאת חרמש" .
שם המין - שפירושו "צורה של צב" - ניתן לו מאחר שבהתחלה הוא זוהה בטעות כמין של זוחל דמוי-צב.
נמצאו מעט מאוד מאובנים של תריזינוזאורוס ולמעט הזרועות עם הטפרים הם היו חלקיים מאוד וכללו מספר צלעות ועצמות גפיים.
מבנה גופו ידוע לנו כיום על ידי השלמה לפי מאובנים של סוגי דינוזאורים דומים במשפחה תריזינוזאוריים.
פירוש שמו הוא "לטאת חרמש", מכיוון שהוא היה בעל טפרים מעוקלים באורך כ-70 ס"מ.
טפרים אלו הם הטפרים הארוכים ביותר של בעל חיים שנתגלו אי פעם.
הפלאונטולוגים משערים שהשתמש בהם למציאת מזון על ידי גריפת וקטיפת עלים מהעצים או חפירה בקרקע בחיפוש אחר שורשים, פטריות או חרקים.
יש פלאונטולוגים שסוברים כי הטפרים שימשו גם להתגוננות מפני טורפים שכן הם היו חדים וארוכים, ויכלו לשמש כנשק קטלני.
התריזינוזאורוס היה גדול מאוד: אורכו נע בין 9 ל-10 מטרים (ראש עד זנב) ומשקלו בין 3 ל-5 טונות, גובהו היה 4–5 מטר.
הוא היה הדינוזאור הגדול ביותר בענף המנירפטורים שכולל את הדרומאוזאוריים והעופות.
מבנה גופו מגושם והוא היה בעל בטן גדולה שבתוכה היו קיבה ומעיים גדולים הדרושים לעיכול מזון צמחי.
הוא היה בעל צוואר ארוך וראש קטן ופיו מכוסה במקור.
המדענים חלוקים האם היה בעל עור קשקשי בדומה לזוחלים או מכוסה בנוצות בדומה לעופות ולמספר תרופודים אחרים, וכיום הנטייה היא לטובת האפשרות השנייה.
התריזינוזאורוס התגלה בתצורת נמגט שגילה מוערך כ-70 מיליון שנה לפני זמננו.
בתקופה זו היא הייתה אזור שופע וממוזג, בו היו יערות גדולים, נהרות ומישור הצפה קבועים.
באזור זה נמצאו מיני דינוזאורים רבים, ביניהם מינים של זאורופודים כמו הנמגטוזאוריים, אנקילוזאורים, מספר הדרוזאוריים כמו הזאורולופוס, הדיינוכירוס ומגוון דרומאוזאוריים.
טורף-העל באזור זה היה הטירנוזאוריד טרבוזאורוס באטאר (10–12 מטר, 5 טונות) שהיה הטורף הגדול היחיד שאיים על תריזינוזאורוס בוגר.
התריזינוזאורוס נראה במספר סרטים וסדרות טלוויזיה, לרוב בצורה לא מדויקת מדעית:
הוא מופיע בסרט "Speckles The Tarbosaurus" בתור אויב של הטרבוזאורוס אשר נופל טרף לטירנוזאורוס "חד-עין".
כמו כן הוא נראה בסרט ההמשך "Tarbosaurus: The Mightiest Ever", בתור אויב של הטרבוזאורוס שטורף פרט צעיר ופוצע את אביו קשה.
בסרט עולם היורה: עולם חדש מופיע תריזינוזאורוס חצי-עיוור התוקף את אלו שמתקרבים אליו, הורג אייל תועה וכמעט הורג את קלייר.
בהמשך התריזינוזאורוס מתגונן מהגיגאנוטוזאורוס ולצד הטירנוזאורוס מצליח להרוג אותו על ידי דקירת צווארו עם טפריו.
בעולם היורה התריזינוזאורוס לא מופיע על המסך אך מהווה בסיס לדינוזאור ההיברידי "אינדומינוס רקס".
בפרק הראשון בסדרה נרדף בידי דינוזאורים מחפש נייג'ל מארוון את התריזינוזאורוס שמופיע על אגם בסוף הפרק, נלחם בטרבוזאורוס ולבסוף נייג'ל נוגע בפרט אחד.
בסדרה כוכב פרהיסטורי מופיעים תריזינוזאורוסים שותים מים בבור מים מדברי בפרק השני.
בפרק החמישי נראים צעירי תריזינוזאורוס מלקטים חלת דבש מהעצים.
הוא נראה בסדרה מלך הדינוזאורים ובסדרת הילדים דינו דן ורכבת הדינוזאורים.
הוא מופיע במגוון משחקי מחשב כמו: עולם היורה: המשחק, פארק היורה 3: בניית פארק, ARK: Survival Evolved, "Dino Crisis" ,"The Isle" ו-"Dinosaur Simulator".
הוא מוזכר גם ב-Jurassic World Evolution כיצור ממנו נוצר ה"אינדומינוס רקס".
תריאק הוא תרכיב אנטיטוקסיני (antitoxin; נוגדן באורגניזם הפועל כנגד רעלן), שהופק מארס נחשים ועקרבים בצירוף מרכיבים שונים מעולם החי, הצומח והמחצב.
הוא שימש כתרופה לטיפול בהרעלות, בהכשות ובעקיצות, וכן לריפוי מחלות שונות.
השימוש בתריאק הפך לנפוץ בעקבות מרשמים שכתב קלאודיוס גלנוס, רופא מפורסם בן המאה השנייה לסה"נ.
בתחילה שימש החומר כנוגד רעלים, ועם חלוף הזמן התרחבו שימושיו לטיפול במגוון מצבים רפואיים.
הרכבת התריאק הייתה ענף ייצור ייחודי בארץ ישראל בתקופה הביזנטית ובימי הביניים, ובעיקר בתקופה המוסלמית הראשונה.
התריאק היה אחד מחומרי המרפא המפורסמים ביותר שארץ ישראל השתבחה בהם, ואף יוצא לחוץ לארץ.
עדויות רבות, כולן מן המאה העשירית, מלמדות שאחד המרכזים החשובים ביותר בעולם האסלאם לייצור תריאק היה בירושלים.
בספרות נזכרים אישים אחדים שישבו בירושלים במאה העשירית ועסקו במלאכת התריאק.
הידוע ביותר מביניהם היה הרופא הירושלמי אלתמימי.
מסופר כי היה בעל ידיעות נרחבות ברפואה והצטיין בהכנת משחות ותרופות נפרדות ומורכבות, אולם לשיא יוקרתו הגיע בהתקנת מיני התריאק השונים.
ירושלים וסביבתה היו גם מקור לאספקת המרכיבים הנפרדים של התריאק.
חלק ניכר ממרכיבי התרופה (צמחים, בעלי חיים ומחצבים) הובאו מאזור ירושלים, ובעיקר מאגן ים המלח, שהיה קשור לירושלים מבחינה מנהלית, כלכלית ותרבותית.
בין המרכיבים החשובים של התריאק היו האספלט ונחשי האפעה, שניצודו למטרה זו באזור ים המלח.
נחש האפעה נקרא "טיר", וייתכן כי ממנו נגזר שם התרופה (טיריאק או תריאק).
מנגד יש טוענים שהנחש העומד מאחורי התיאורים הוא הצפע.
פליקס פברי מספר בספריו, כי לאור הביקוש הרב של הארס אסר הסולטאן המצרי על ציד הנחשים באזור, שמא יכחדו.
הפקת התריאק והשימוש בו בירושלים נזכרים גם בתקופות מאוחרות יותר.
המלך הצלבני אמלריך (ששלט בין השנים 1162-1174) קרא לרופא על מנת שיטפל בבנו חולה הצרעת (בלדווין הרביעי) באמצעות "תריאק אלפארוק".
במאה ה-18, נזכרת התרופה בתעודה המפרטת את נכסי יהודי שנפטר.
באמצע המאה ה-19 העיד טיטוס טובלר כי בבית מרקחת של יהודים בירושלים ניתן למצוא Theriak.
ייתכן כי צאצאי משפחת אלתריאקי, שעסקה בהפקת ארס הנחשים מאזור יריחו, מתגוררים כיום במזרח ירושלים.
הרמב"ם מזכיר את התריאק בהלכה, בהקשר לאיסור אכילת חמץ.
לדבריו, כיון שהתריאק אינו מאכל כל אדם, מותר לקיים אותו בפסח ואין בו משום בל יראה, אך אסור לאכול ממנו בפסח גם אם מעורבת בו רק כמות קטנה של חמץ.
תריסוניים (שם מדעי: Scutelleridae) היא משפחה מסדרת פשפשאים, שמונה כ-450 מינים בעולם.
בישראל מצויים כ-22 מינים מהמשפחה.
המשפחה מאופניית במגנית גדולה במיוחד המכסה את כל הגב ומסתירה את הכנפיים לגמרי, מאפיין זה מזכיר קמעה את כנפי החפייה של חיפושיות כשהם סגורות ומונחות על הגב ולכן לעיתים מזוהות בטעות כחיפושיות אך על המגנית הרחבה אין תפר אמצעי כפי שנמצא בין כנפי החפייה של חיפושיות.
לרבים מהמינים הטרופיים צבעים מטאלים עזים הגורמים להם להראות כמו תכשיט ולכן מכונים גם "חרקי תכשיט".
המינים במשפחה ניזונים ממגוון רב של צמחים כמו גם גידולי שדה ולכן מינים אחדים מוגדרים כמזיקים חקלאיים.
בעבר סווגו תחת התריסיתיים ולכן בעברית המינים עדיין מכונים בטעות "תריסית".
מקור שם המשפחה Scutelleridae מסוג הטייפ Scutellera [מיוונית (מגן קטן) Scutellum] על שום המגנית המוגדלת שעל גבם.
לא קיים שם עברי רשמי למשפחה אך התרגום המילולי של השם הלטיני הוא מגנית (שכבר נמצאת בשימוש) או תריסון לפי בודנהיימר.
הערה: למרות שבעבר נקבע השם העברי תריסית למינים תחת משפחת ה-Scutelleridae הוא אינו מדויק מאחר שהם אינם שייכים למשפחת התריסיתיים, לחלופין ניתן להשתמש בהתאמה בשם תריסון לפי תרגום בודנהיימר לשם המדעי
בגאומטריה, תריסרון מעויני מְכוּכָּב הוא כיכוב של התריסרון המעויני.
פאון זה נקרא לפעמים "פאון אשר", משום שהוא מופיע בעבודתו הידועה של אשר, "מפל מים", וברישומים המכינים של עבודתו "" (שבה מופיע פאון אחר, ).
לתריסרון המעויני המכוכב יש 48 פאות, כולן משולשות; יש לו 26 קודקודים, שבהם 6 בעלי דרגה 8, 8 בעלי דרגה 6, ו-12 בעלי דרגה 4. יש לו 72 מקצועות.
על אותה קבוצת קודקודים אפשר לבנות גם את הקובוקטהדרון.
את התריסרון המעויני המכוכב אפשר לבנות משישה עותקים של פירמידה מרובעת שאורך בסיסה 2 וגובהה 1, שבסיסיהן מונחים על שלושה מישורים מאונכים והן מצביעות מכל מישור בשני הכיוונים האפשריים.
התריסרון המעויני המכוכב יכול לרצף את המרחב התלת־ממדי במבנה דמוי חלת דבש, שבו שישה פאונים נפגשים בכל קודקוד.
הסריג של קודקודי הריצוף הוא בעל רמה גבוהה של סימטריה: חבורת הסימטריות המרחבית שלו פועלת עליו באופן שהוא טרנזיטיבי על התאים, על המקצועות, ועל הקודקודים.
תריסנאים (שם מדעי: Rajiformes) היא סדרה בעל-סדרה בטאים שהם דגי סחוס שטוחים.
בני הסדרה הם יצורים ימיים הקרובים לכרישים אך גופם שטוח והם בעלי פתחי נשימה ממעל לגופם.
הם מוסווים על קרקעית המים כדי לחמוק מטורפים ומטרף אפשרי, כמו סרטנים ודגים קטנים.
לדגים אלה אין עצמות גרמיות, למעט בשיניהם.
במקומן ישנן עצמות עשויות סחוס.
לבני סדרה זו "אף" מוארך יותר משאר הבטאים, כנפיהם מחודדות יותר בצורתן והם חיים בעומקים משתנים.
בעבר כל המשפחות היו חלק ממשפחת התריסניתיים.
תריסניתיים (שם מדעי: Rajidae) היא משפחה בסדרה תריסנאים.
בני משפחה זו הם דגים שטוחים החיים בסמוך לקרקעית הים.
הם בעלי סנפירי חזה מעוגלים ובעלי חוטם צר.
הגדולה בבני המשפחה היא תריסנית כחולה שאורכה עד 5.85 מטרים ושוקלת עד 113 קילוגרמים.
תריסן מגושם (שם מדעי: Triops cancriformis) הוא מין של סרטן ממשפחת הסרטנים המסננים.
לתריסן שריון המשמש מעין "תריס" המגן על חלק גופו העליון ומכאן שמו.
צבעו חום אדמדם, בקצה בטנו שני זיפים באורך של כ-3.5 ס"מ.
בקדמת גופו מעל המגן זוג עיניים פשוטות המסוגלות להבחין בין אור וצל.
בחלקו הוונטרלי גפיים דקות מרובות המשמשות לשחייה במים, לאיסוף מזון ולנשימה.
אורכו הכולל של התריסן – כ-6 ס"מ.
התריסן מתקיים בשלוליות חורף ומקווי מים מתוקים.
הוא חי סמוך לקרקעית בתנאים של חוסר חמצן וניזון מרקבובית של צמחים מתים ויצורים זעירים שהוא חופר מהבוץ בעזרת רגליו.
צבעו האדמדם נובע מריכוז גבוה של המוגלובין בגופו, המאפשר לו לחיות בתנאים של חוסר חמצן.
הצבע משמש גם הסוואה בסביבה הבוצית.
בתנאים אופטימליים אין ביטוי של האיברים הזכריים, ומתרחשת רביית בתולין.
כאשר הבריכה מתחילה להתייבש בתנאי עקה, מופיעים זכרים המפרים את הנקבות.
במקרה זה הנקבות מטילות ביצי קיימא בעלות קליפה עבה, העמידות למשך שנים.
כשהבריכה מתייבשת הביצים נישאות ברוח או על ידי בעלי חיים, בעיקר ציפורי מים, המשמשים נשאים, למקווי מים אחרים.
שם הן בוקעות, מגיעות לבגרות מינית בתוך כשבועיים ומתחילות מחזור חיים חדש.
על סמך מאובנים שנמצאו ניתן להעריך את גילו של התריסן בכ-200 מיליון שנה, שבהן לא עבר שום שינוי מהותי, ולמעשה ניתן להגדירו מאובן חי.
התריסן נפוץ על פני המרחב שבין אירופה למזה"ת (כולל ישראל) ועד הודו, ובחלק מהמרחב הוא מצוי בסכנת הכחדה עקב ייבוש שלוליות החורף בשל פיתוח אורבני וחקלאי.
תריסר הפילוסופים או תריסר החכמים (בסינית מסורתית: 十二哲, בסינית מפושטת: 十二哲, בפין-יין: Shí'èr Zhé.) הם 12 פילוסופים בולטים במסורת הקונפוציאנית הסינית.
המסורת מייחסת להם סוג של קדושה, ולוחות הרוח שלהם ממוקמים בהבלטה במקדשי קונפוציוס, שישה במזרח ושישה במערב באולם ההשלמה הגדולה.
למעשה, יוּאוּ זְ'ווֹ צורף רק בשלב מאוחר יחסית לרשימת הפילוסופים, בשנת 1714, בתקופת שלטונו של הקיסר צְ'ייֵנְלונְג משושלת צִ'ינְג.
הסיבה הרשמית הייתה בקשה של פקיד בכיר שפעל לפי הוראות שקיבל בחלום, אולם ייתכן שמניעיו האמיתיים היו להעלות שוב על נס את יוּאוּ זְ'ווֹ ומעלותיו, ולהשיב ללוחות הרוח במקדשי קונפוציוס את הסימטריה שאבדה עם הוספתו של ג'וּ שִׂי לפולחן.
פולחן הפילוסופים החל בשנת 720 לספירה בתקופת שלטונו של הקיסר שׂוֵ'אנְדְזונְג משושלת טָאנְג.
תריזינוזאוריים (שם מדעי: Therizinosauridae) היא משפחה של דינוזאורים גבוהים מקבוצת התרופודה.
הם חיו בתקופת קרטיקון עליון לפני 94-66 מיליון שנה.
הם דמו במראם לעצלני קרקע מנוצים עם זרועות ארוכות שבקצוותיהם טפרים ענקיים.
היו להם רגליים ארוכות, זנב קצר ושעיר וצוואר ארוך אך ראש קטן עם מעט מאוד שיניים.
הגדול שבהם היה התריזינוזאורוס שהגיע לגובה 4–5 מטר (בערך כמו גובה של ג'ירפה).
ככל הנראה הם אכלו עלים מצמרות העצים והשתמשו בכפותיהם כדי להוריד אליהם את הענפים.
טפריהם הגדולים ודמויי-החרמש עזרו להם להדוף את הטורפים הרבים שהיו בתקופת הקרטיקון.
תריסנית כחולה (שם מדעי: Dipturus batis) הוא מין של דג סחוס ממשפחת התריסניתיים שבסדרת התריסנאים החי במי האוקיינוס האטלנטי והים התיכון במים ממוזגים.
התריסנית הכחולה היא הגדולה בבני משפחתה וסדרתה והיא מגיעה ל"מוטת כנפיים" של 2.85 מטר, אורך של 2 מטר ולמשקל של 113 ק"ג.
היא בעלת סנפירי חזה גדולים וצבעם אפור-זית עד חום כהה.
החוטם של התריסנית גדול ומחודד וצורתה דמוית-עפיפון.
הזנב דק ומחודד ועליו שורת קוצים המשמשים להגנה.
התריסנית שוחה סמוך לקרקעית הים בעומק 100–200 מטר אך לעיתים תעמיק עד 1 ק"מ או תגיע למים רדודים ואף לחופים.
היא מחפשת על חולות הקרקעית טרף, הכולל סרטנים, דגים קטנים, רכיכות שונות ותולעים רב זיפיות.
ככל שהפרט גדול יותר הוא ניזון מטרף גדול יותר והוא גם אוכל יותר ופעיל יותר.
בנוסף לטרף קרקעית חלק מהתריסניות צדות דגים מתקהלים כמו סרדינים הנמלטים מטורפים כמו דגים או עופות ים ובורחים לעבר הקרקעית.
תריסנית זו מצויה בסכנת הכחדה חמורה בטבע.
תריזינוזאוריה (שם מדעי: Therizinosauria; בעבר נקראו: Segnosauria) היא קבוצה של דינוזאורים מקבוצת המנירפטורים שהיו בעלי טפרים ארוכים.
בצורתם הם הזכירו את האורניתומימיים ואת הדיינוכירוס אך נחשבים לקרובים יותר לאובירפטוריים.
דינוזאורים אלה חיו בין היורה עד הקרטיקון והם נמצאו ברחבי מרכז אסיה ובעיקר במדבר גובי וכמה מהם באמריקה הצפונית.
דינוזאורים אלה היו גדולים יחסית לקבוצתם והגדול שבהם - התריזינוזאורוס הגיע לאורך 10 מטר ולמשקל 5 טון.
הם היו חסרי שיניים אך בעלי טפרים גדולים בקצה זרועות ארוכות איתם הם הורידו עלים מענפי עצים.
בצורתם הם דמו לעצלני קרקע והם גם היו מכוסי נוצות.
תרינקרומרום (שם מדעי: Trinacromerum; מילולית: "שלושה עצמות ירך נטויות") הוא סוג של זוחל ימי נכחד מסדרת הפלזיוזאורים.
הוא חי באוקיינוס הקדום של הקרטיקון העליון.
מאובניו נמצאו באמריקה הצפונית: בקנזס ובמניטובה, קנדה.
התרינקרומרום היה זוחל ימי בעל צוואר קצר ולסת ארוכה דמוית-מקור שהייתה מלאה בשיניים מחודדות.
עם זאת הוא ניזון רק מדגים קטנים או רכיכות.
אורכו הגיע ל-3 מטרים והוא השתמש בסנפיריו הגדולים כדי לשייט במים במהירות במרדפיו אחרי טרפו.
במראהו הוא דמה לדוליצ'ורינצ'ופס ואורח חייו אולי דמה לכלבי ים מודרניים.
הוא שחה במימי הים הפנימי המערבי במרדף אחרי דגים, ייתכן שבקבוצות גדולות.
הוא עצמו שימש טרף לפליוזאורים גדולים יותר, מוזאזאוריים וכרישים גדולים.
תריה (שם מדעי: theria; פירוש השם הוא: "חיות/בהמות") היא תת-מחלקה גדולה ממחלקת היונקים הכוללת את כמעט כל היונקים, למעט בני הקבוצה קדם-יונקים.
מיני קבוצה זו משתייכים לשתי קבוצות נפרדות: מטאתריה ממנה התפתחו הכיסאים האמיתיים ויונקים דומים ואאותריה, ממנה התפתחו יונקי השליה ויונקים דומים.
בני קבוצה זו אינם מטילים ביצים אלא מגדלים עובר בבטנם, אשר יוצא לאוויר העולם לאחר התפתחות ברחם או במבנה דמוי רחם.
אצל יונקי הכיס העובר מגיח בקטנותו לעבר כיס בקצה הבטן של אמו ושם ממשיך להתפתח.
אצל יונקי השליה כל התהליך קורה בתוך בטן האם עד ללידה של צאצא מפותח.
כל המינים מניקים את צאצאיהם בחלב אם.
מאפיינים נוספים הם מבנה שיניהם המורכב ביחס לשאר היונקים וכן מבנה אוזניים מפותחות ובולטות.
גופם מכוסה שיער או פרווה והם בעלי דם חם.
סדרה ספרסודונטה (Sparassodonta) - נכחדה
תְּרִיסָנִית קוֹצָנִית (שם מדעי: Raja clavata) הוא מין של בטאי ממשפחת התריסניתיים.
היא מצויה לחופי האוקיינוס האטלנטי המזרחי, בקרבת חופי מערב אפריקה וצפונה לחופי אירופה וכן מצויה לחופי הים התיכון והים השחור.
לעיתים היא נמצאת גם בשפכי נהרות בקרבת הים.
לרוב היא תימצא על קרקעית הים העשויה חול, בוץ או חצץ בעומק 10 עד 60 מטרים.
התריסנית היא דג שטוח באורך של 105 סנטימטרים בזכרים ו-135 סנטימטרים בנקבות הגדולות יותר, אך רובם יותר נפוצים באורך 85 סנטימטרים.
משקלם המרבי מגיע ל-18 קילוגרם.
צבעה אפור בהיר עם כתמים כהים המתמזגים על הקרקעית והחלק התחתון הוא בהיר-שמנת ברובו.
לתריסנית זנב ארוך ועליו שורת זיזים בולטים ולנקבות ישנם זיזים נוספים בתחתית גופם.
הם נעים באמצעות נפנוף חזק של סנפירי החזה דמויי-הכנפיים שלהם.
התריסניות חיות על הקרקעית ומחפשות חסילונים, סרטנים, דגים ותולעים שהם מוחצות בשיניהם החזקות.
הן מתרבות לאורך חופים רדודים ובתוכם מטילים ביצים צמודות לקרקעית חולית או בוצית.
כל נקבה יכולה להטיל 48–74 ביצים בממוצע והם בוקעות כעבור 4 עד 7 חודשים, תוך ניצול החלמון הרב שבהם.
ואולם מצבה של התריסנית נפגע עקב דיג יתר לאורך חופי אירופה, בהם היא מקננת.
רבים מהתריסניות שנתפסו בשנים האחרונות היו קטנות מהרגיל ולא בשלים לבגרות מינית.
תרימה - תוצרי רפואה ישראליים מעברות בע"מ (באנגלית TRIMA) היא חברה ישראלית לפיתוח, ייצור ושיווק תרופות ומוצרי בריאות.
מפעלי החברה ממוקמים בקיבוץ מעברות.
בשנת 1941, הקים ברמת גן ד"ר חיים ויצמן את חברת "תרופות פל-מד פלסטינה".
בשנת 1962, נרכשה החברה בידי קיבוץ מעברות ושמה שונה ל"תרימה - תוצרי רפואה ישראליים מעברות בע"מ".
המפעל נרכש במטרה לגוון את מקורות הפרנסה של הקיבוץ, ו-10 מחברי הקיבוץ המשיכו להפעיל אותו ברמת גן.
שנה אחר כך הקים הקיבוץ גם מפעל לייצור תכשירים וטרינריים, תחליפי חלב לעגלים ולטלאים, על בסיס ידע שנרכש ממפעל "אסיא" (שלימים מוזג לתוך טבע תעשיות פרמצבטיות).
פעילות זו המשיכה לעבוד כשותפות עם מפעל "אסיא" עד שנת 1988, והיא החלה אחר כך לפעול בשם "מוצרי מעברות".
בשנת 1968, הועבר מפעל החברה לאזור התעשייה בקיבוץ, ובשנת 1975 הועברו הנהלת החברה ומפעל האריזה לתוך הקיבוץ.
בשנת 1981 "תרימה" והחברה האחות "מוצרי מעברות" החלו לייצר את תרכובת מזון לתינוקות תחת שם המותג "מטרנה".
מוצרי מטרנה זכו להצלחה רבה והפך למוצר העיקרי של חברת "מוצרי מעברות", וקו מוצרי מטרנה הורחב עם מוצרים נוספים.
כולל מטרנה צמחית לתינוקות וילדים הרגישים לחלב שאותה פיתחה "תרימה".
בסוף שנות ה-80 העסיקה החברה כ-70 עובדים.
בשנת 1990 החלה החברה לייצר תכשיר שטיפת פה תחת המותג "דנטי קייר".
בשנת 1991 החלה החברה לייצר ברישיון בישראל את המשקה הדיאטטי "סלים פאסט" (SlimFast).
בשנת 1998, רכשה משפחת תומר, בעלת חברת התרופות אוניפארם, את מחצית מניות החברה, לאחר שנים רבות בהן שימשה "תרימה" כחברת אם לפיתוח וייצור תרופות לאוניפארם.
עד להעברת מפעל החברה לייצור עצמאי.
בשנת 2000 "תרימה" הייתה החברה הראשונה בישראל שהחלה לייצור ולשווק גלולת חירום למניעת היריון, המבוססת על לבונורגסטרל , תחת שם המותג "פוסטינור".
לאחר כשנתיים אושר לשווק אותה כתרופה ללא מרשם, המותרת לפרסום, והחברה החלה לשווק אותה עם הסיסמה "גלולת היום שאחרי", שאותה רשמה כסימן מסחרי.
ב-2004 החלה גם במסע פרסום בטלוויזיה, שהביא לעלייה במכירות הגלולה.
בשנת 2001, הקימה החברה, חברת בת בשם "נותריויט" לשיווק תוספי מזון ומוצרי טבע.
בשנת 2018 רכש הקיבוץ בחזרה את מלוא הבעלות בחברה.
בינואר 2026 נמכרה החברה לחברת התרופות "מעבדות רפא", תמורת 45 מיליון ש"ח.
תריסנית חלקה ניו זילנדית (שם מדעי: Dipturus innominatus) היא מין של דג סחוס ממשפחת התריסניתיים, החי במי האוקיינוס השקט שלחופי ניו זילנד בעומק 15 עד 1,300 מטרים מפני הים.
תריסנית זו בעלת שוליים משולשים עם חוטם מוארך וסנפירי חזה רחבים ומעוינים עם סנפירי שת מעוגלים וקטנים יותר.
הזכרים קטנים יותר מהנקבות ויכולים להגיע עד לאורך 93 סנטימטרים בעוד הנקבות הגדולות יכולות להגיע לאורך 113 סנטימטרים ואף לאורך 158 סנטימטרים ומשקל של 70 קילוגרם.
נטען אף לא הוכח שהם יכולים להגיע גם לאורך 240 סנטימטרים.
צבע התריסנית אפור כהה עם כתמים כהים וצידם התחתון אפור בהיר עד לבן.
הם בעלי עור נוקשה וישנם דוקרנים סביב הזנב.
התריסנית שוכנת סמוך לקרקעית הים ומדפי יבשה עד לעומק 1,300 מטרים מפני הים, לרוב בעומקים.
היא נמצאת בעיקר סביב חופי ניו זילנד ואיי סנארס ומספר מדפי יבשה בקרבתם במים הממוזגים של דרום האוקיינוס השקט.
התריסנית מחטטת בבוץ הימי בחיפוש אחר סרטנים שונים ודגי גרם כמו בקליים.
היא עצמה יכולה להיטרף בידי כלבי ים שונים.
היא גם נידוגה בידי האדם וכן נתפסת ברשתות.
עם זאת היא איננה בסכנת הכחדה.
תרין שלפי (תל אביב 25 באוקטובר 1995 – 30 באוגוסט 2019),הייתה שחקנית, יוצרת וליצנית רפואית ישראלית, זוכת פרס פסטיבל תיאטרונטו לשנת 2019.
תרין שלפי נולדה, גדלה והתחנכה בתל אביב.
אמה ורדית שלפי היא מרכזת המחלקה הדרמטורגית של התיאטרון הקאמרי ואביה הוא המחזאי, הבמאי והשחקן חנוך רעים.
שמה הייחודי, תרין, נובע מהמילה רינה, שמחה, והוא גרסה נשית לשם ירין, הנפוץ קצת יותר.
שלפי למדה בבית הספר לטבע, סביבה וחברה.
כבר מגיל צעיר גילתה נטיות אומנותיות: היא למדה נגינה בפסנתר ובחליל בקונסרבטוריון למוסיקה ושרה במקהלת בת-קול, שפעלה בקונסרבטוריון בניצוחה של ענת מורג.
במסגרת מקהלת בת-קול הופיעה שלפי באופרה הישראלית (בין השאר באופרות "כרמן" ו"אביר הוורד").
בגיל 12 וחצי היא השתתפה במחזמר "כנר על הגג" בתיאטרון הקאמרי בתפקיד שפרינצה, בתו הרביעית של טוביה החולב (בגילומו של נתן דטנר).
בהמשך למדה שלפי בתיכון עירוני א' לאומנויות בתל אביב, שם השתלבה במגמת התיאטרון.
במקביל נמשכה פעילותה האומנותית גם מחוץ לכותלי מערכת החינוך, כשמילאה ב-2010 תפקיד קטן בסרט הדקדוק הפנימי של ניר ברגמן.
במסגרת הלימודים בעירוני א' שיחקה תרין, בין השאר, בהצגות: "הדיבוק" (מאת אנ-סקי), "חברים מספרים על ישו" (מאת עמוס קינן) ו"סיבה למסיבה" (מאת הרולד פינטר).
שלפי לא הסתפקה במשחק ונתנה ביטוי גם לכישרונותיה האומנותיים האחרים: כתיבה, הלחנה ובימוי.
היא ערכה וביימה את "העקידה" (מערכונים ושירים מאת חנוך לוין) ואף כתבה מוזיקה להצגות "העקידה", "הדיבוק" ו"פופר" (מאת חנוך לוין).
בשנת לימודיה האחרונה בתיכון, השתתפה שלפי במשלחת ייצוגית מטעם מגמת התיאטרון ב"פסטיבל שייקספיר לבתי ספר" , שנערך בקארדיף שבאנגליה, והופיעה בקטע מתוך "נשות וינדזור העליזות".
בעקבות צפייה בסרט "פאץ' אדמס", המספר את סיפורו של אדם בשם זה שנחשב לאחד ממייסדי תחום הליצנות הרפואית, התעוררה אצלה התשוקה ללמוד ליצנות רפואית.
היא נרשמה לבית הספר לליצנות רפואית בהנהלת טליה ספרא בסמינר הקיבוצים ולמדה שם.
עם סיום לימודי הליצנות טסה שלפי לארצות הברית, שם התנדבה כליצנית רפואית במחלקת הילדים ב"מרכז הרפואי בוסטון" , בבוסטון, מסצ'וסטס.
עם שובה לארץ, התקבלה שלפי ללימודים בסטודיו למשחק מיסודו של יורם לוינשטיין.
כבר בראשית דרכה בסטודיו למשחק סומנה כהבטחה גדולה.
השחקנית ניב סולטן, לדוגמה, שהכירה את שלפי בתקופת הלימודים, אמרה: "כשהתחלתי לראות אותה בתרגילים, בתחרויות, בסצנות, הרגשתי שלא יכול להיות שיש שחקנית כל כך טובה.
בשנה הראשונה ללימודיה היא כתבה, ביימה ואף הלחינה את המוזיקה להצגה "אנשי האף האדום", במסגרת פרזנטציה של יצירות אישיות.
בתחילת השנה השנייה ללימודים, בהפקה הראשונה שהכיתה העלתה, גילמה שלפי את התפקיד הראשי - ברטה, במחזה "הפסנתר של ברטה" שכתב מוטי אברבוך.
בתחרויות המלגות בסטודיו למשחק זכתה שלפי הן בתחרות "בסגנון חופשי" (free style), על ביצוע מונולוג "המכווצת", שביצעה במקור טליה שפירא, והן בתחרות המונולוגים ממחזות קלאסיים, על ביצוע המונולוג של נטשה מתוך המחזה "שלוש אחיות" מאת צ'כוב.
בחודש אפריל 2018, במהלך שנת הלימודים השנייה, אובחנה שלפי כחולת סרטן גרורתי מסוג סרקומה.
המחלה אילצה אותה לעזוב את הלימודים לטובת טיפולי כימותרפיה והקרנות.
למרות הקושי, החליטה שלפי לתעל את תקופת הטיפולים ליצירה, וכתבה מונודרמה – הצגת יחיד בשם "להזיז את השמש", שבה גוללה את התמודדותה עם מחלת הסרטן.
ההצגה, בבימויו של חנן ישי, השתתפה בפסטיבל התיאטרונטו באפריל 2019 וזכתה בפרס הראשון.
לאחר הפסטיבל המשיכה ההצגה לרוץ בקפה תיאטרון הקאמרי.
שלפי נפטרה ב-30 באוגוסט 2019 ממחלת הסרטן בבית החולים תל השומר, והובאה למנוחות בבית העלמין "מנוחה נכונה" בכפר סבא.
פרס תיאטרונטו 2019 ניתן להצגה "להזיז את השמש", ששלפי כתבה והופיעה בה כשחקנית יחידה.
חבר השופטים – השחקן רמי ברוך, התפאורן רוני תורן והסופרת מיכל סנונית – העניקו להצגה את המקום הראשון, "על תעוזה ועל ביצוע וירטואוזי המצטיין בלהט, ברק, הומור, רגישות, פשטות ואנושיות הפורצים ממנה ומגיעים אל הלבבות".
אתר אינטרנט: משפחתה של תרין שלפי הקימה אתר אינטרנט המנציח את פעילותה, בין השאר באמצעות קטעי וידאו מהצגות שהשתתפה בהן, ביצועים מחודשים (קאברים) לשירים שהלחינה, קטעי ארכיון מהתקשורת ודברים לזכרה שהשמיעו אנשי תיאטרון ועיתונאים.
פרס בחירת הקהל בתיאטרונטו: בטקס הסיום של פסטיבל תיאטרונטו מוענק מאז 2021 "פרס בחירת הקהל" לזכרה של תרין שלפי, מתוך כוונה להנציח אותה על הבמה שהיא עצמה זכתה בפרס.
פסטיבל "כאן ועכשיו": בתיאטרון הקאמרי מתקיים מדי שנה פסטיבל "כאן ועכשיו" לקריאה מבוימת של מחזות חדשים.
הנהלת הפסטיבל מקדישה את טקס הסיום של הפסטיבל לזכרה של שלפי.
מפגש תיאטרון שנתי: מדי שנה, בתאריך הולדתה של תרין שלפי, מתקיים מפגש תיאטרון, בהנחיית אנשי מקצוע, עם קבוצת לקויי ראייה, שתרין לימדה תיאטרון במסגרת הפעילות הקהילתית של הסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין.
תרכובת היא חומר הבנוי מאטומים של שני יסודות או יותר, הקשורים ביניהם בקשר כימי כלשהו וביחס קבוע של כמויותיהם.
לתרכובת תכונות כימיות משל עצמה, השונות מתכונות מרכיביה.
למשל, מלח בישול בעל הנוסחה האמפירית NaCl, הוא תרכובת של המתכת נתרן והאל מתכת כלור.
לתרכובת הרכב קבוע ומוגדר של אטומים; הרכב זה ניתן על ידי הנוסחה האמפירית של החומר.
מספר התרכובות הידועות למדע הוא עצום.
נכון ל-2006 ידועות למדע מעל ל-30 מיליון תרכובות שונות.
יש להבדיל בין תרכובת לבין תערובת, המכילה מספר אטומים או תרכובות יחדיו, אך ללא קשר כימי ביניהם, כך שכל חומר שומר על תכונותיו הכימיות והיחס בין מרכיביה אינו בהכרח קבוע.
דגים, לדוגמה, אינם נושמים את החמצן המהווה חלק מן התרכובת מים – הם נושמים את החמצן המומס במים.
כמו כן, יש להבחין בין סגסוגת לבין תרכובת.
סגסוגת היא תערובת של מתכות ולא תרכובת.
בסגסוגת מתיכים מתכות שונות באופן כזה שהמבנה היסודי של המתכת, גביש המשתרע לכל גודלו של גרעין מתכת, נשאר ללא פגיעה.
תהליך היצירה של תרכובת נקרא בעברית התרכבות.
ניתן להבחין בין מספר טיפוסי תרכובות, על פי סוג הקשרים הכימיים המתקיימים בהן.
תרכובת הנוצרת כתוצאה מקשר יוני בין מתכת ואל מתכת.
תרכובת המורכבת מאוסף של מולקולות זהות.
ישנם שני טיפוסים אפשריים של תרכובות מולקולריות:
תרכובת הנוצרת כתוצאה מקשר קוולנטי בין מספר אל מתכות היוצרות יחדיו מולקולה.
התרכובות הקוולנטיות הנפוצות ביותר בטבע הן תרכובות אורגניות.
תרכובת המכילה קומפלקס, ונוצרת כתוצאה מקשר קואורדינטיבי בין ליגנדים ליון מתכתי.
הליגנדים עצמם עשויים להיות תרכובות אורגניות, כפי שקורה במולקולות הם הקושרות יוני ברזל בכדוריות דם אדומות, או תרכובות אי-אורגניות, כפי שקורה בסיליקטים רבים.
ניתן לתאר כל תרכובת על ידי כתיב כימי סטנדרטי המפרט את האטומים המרכיבים אותה, מטענם החשמלי, אופן הקישור ביניהם והמבנה המרחבי של התרכובת כולה.
כמו כן, לכל תרכובת ידועה קיים מספר זיהוי יחיד במינו הניתן על ידי שירות התקצירים בכימיה (CAS) של האגודה האמריקנית לכימיה, הנקרא מספר CAS.
תרכובת אורגנית היא קבוצת חומרים הכוללת את רוב רובן של תרכובות הפחמן, כאשר המונח מתאר באופן כללי תרכובות הכוללות פחמן ומימן, לבד מיוצאי דופן.
מספר קטן של תרכובות המכילות פחמן נחשבות לתרכובות אנאורגניות – כלומר, אינן נחשבות לתרכובות אורגניות, בעיקר מסיבות היסטוריות.
למעלה מ-10 מיליון תרכובות אורגניות התגלו עד כה.
למעשה מרבית התרכובות המוכרות לאנושות מסווגות כתרכובות אורגניות מאחר שהסברה הרווחת עד המאה ה-19 הייתה כי תרכובות אלו מסונתזות על ידי יצורים חיים בלבד, דבק בהן השם "אורגניות", כביטוי לכך שמקורן באורגניזמים.
הסברה הופרכה בשנת 1828 על ידי הכימאי הגרמני פרידריך ולר שסינתז שתנן במעבדה מחומרים אנאורגניים.
מאז סונתזו בתנאי מעבדה תרכובות אורגניות רבות נוספות.
המדע העוסק בכימיה של תרכובות פחמן נקרא "כימיה אורגנית" ומרבית תרכובות הפחמן הן תרכובות אורגניות.
בין תרכובות הפחמן האנאורגניות ניתן לציין את הפחמן החד-חמצני (CO), הפחמן דו-חמצני (CO2) והחומצה הפחמתית (H2CO3).
היות שהגדרת קבוצת התרכובת האורגניות היא היסטורית, קיים קושי מסוים באפיון הקבוצה על ידי הגדרה פשוטה.
ההגדרה "תרכובת פחמן" תכליל בתוכה למשל את הפחמן הדו-חמצני ואת היהלום הנחשבים לאנאורגניים: והגדרה מקובלת אחרת, "תרכובת הכוללת פחמן ומימן הקשורים זה לזה" תכליל בתוכה את המימן הציאנידי הנחשב לחומר אנאורגני ולא תכלול את השתנן, הנחשב לחומר אורגני.
עם זאת, שימוש בכל אחת מההגדרות אלו יבצע הפרדה טובה למדי בין העולם הנחשב אורגני לעולם הנחשב אי-אורגני, כאשר לקיום הגדרה מדויקת אין למעשה חשיבות רבה.
התרכובות האורגניות מושתתות על תכונותיו המיוחדות של היסוד העומד במרכזן – הפחמן.
לפחמן נטייה חזקה ביותר ליצור קשרים עם אטומים אחרים, במיוחד עם אטומי פחמן אחרים; בנוסף, גודלו הקטן מאפשר לו ליצור גם קשרים כפולים ומשולשים, דבר המגדיל את מספר אפשרויות הקשירה שלו.
הפחמן נקשר לאטומי פחמן אחרים ומסוגל ליצור שרשראות ארוכות ביותר, כמעט ללא הגבלה.
שרשראות אלו יכולות להסתעף וליצור מבנים מיוחדים (כמו טבעות), וכך הופך מספר התרכובות האפשריות לכמעט אינסופי.
עד היום התגלו למעלה מ-10 מיליון תרכובות אורגניות, ומספרן גדל בהתמדה: תרופות ופלסטיקים חדשים מסונתזים בכל יום, וחלבונים חדשים מתגלים באורגניזמים בתכיפות רבה.
יתרונו של הפחמן על-פני יסודות אחרים, הוא היציבות הטובה יחסית של קשריו, הנובעת מהעדרם של אלקטרונים לא-קושרים ברמה החיצונית שלו: לפחמן ארבעה אלקטרונים ברמה החיצונית, וכולם יוצרים קשרים עם אטומים אחרים.
בהיעדר אלקטרונים חופשיים ברמה החיצונית, נמנעת דחייה חשמלית של אלקטרונים מאטומים אחרים הפוגעת ביציבות הקשר.
החמצן מהווה דוגמה מובהקת לאטום החסר יתרון זה.
הוא קרוב אל הפחמן מבחינת מיקומו בטבלה המחזורית, אך לחמצן שישה אלקטרונים ברמה החיצונית.
עקב כך רק שניים מהם יכולים להשתתף בקשרים (תוך השלמת מספרם הכולל של האלקטרונים ברמתו החיצונית למקסימום האפשרי, כלומר שמונה).
שני הזוגות האחרים נותרים חופשיים ("לא-קושרים"), והם דוחים אלקטרונים מאטומים אחרים הקשורים לחמצן, דבר המתבטא בצורה הלא-קווית של הקשרים שהחמצן יוצר.
מולקולות קטנות המכילות חמצן, כמו מים עדיין יציבות למדי, אך שרשראות ארוכות יותר כבר אינן אפשריות מבחינה תרמודינמית (כלומר, מבחינת יציבות הקשרים).
תרכובות אורגניות המכילות פחמן ומימן בלבד נקראות פחמימנים, והן משתייכות לארבע קבוצות עיקריות, לפי סוג הקשרים בין אטומי הפחמן בתרכובת:
באלקאנים קיימים קשרים בודדים בלבד בין אטומי הפחמן.
באלקנים קיים קשר כפול אחד לפחות בין שני אטומי פחמן.
באלקינים קיים קשר משולש אחד לפחות בין שני אטומי פחמן.
בתרכובות ארומטיות קיימים קשרים מיוחדים בין אטומי הפחמן: אורך הקשרים הוא בין קשר כפול לקשר בודד, כך שלמעשה יש קשר וחצי בין פחמן לפחמן (רזוננס).
בנוסף לפחמן ולמימן, תרכובות אורגניות רבות מכילות יסודות נוספים, דבר המגדיל בצורה ניכרת את מספר התרכובות האפשריות:
חמצן הוא היסוד השכיח ביותר בתרכובות אורגניות אחרי פחמן.
קבוצות רבות מכילות חמצן, למשל: כהלים, חומצות קרבוקסיליות, קטונים ואלדהידים.
חומרים מסוימים מכילים מספר מסוים של אטומי חמצן, ומספר כפול של אטומי מימן.
היות שהמולקולה הפשוטה ביותר המקיימת כלל זה היא מים, נקראות מולקולות אלו פחמימות (פחמן + מימה).
חנקן מופיע גם הוא בתרכובות אורגניות רבות, ובעיקר בחומצות האמינו מהן בנויים כל החלבונים.
הקבוצות העיקריות המכילות חנקן הן אמינים, אמידים, ניטרילים וציאנידים.
זרחן מצוי בחומרים חשובים רבים הנמצאים בכל האורגניזמים.
כל הנוקלאוטידים, המרכיבים את ה-DNA, החומר התורשתי של כל היצורים החיים, מכילים זרחן.
ארבעת ההלוגנים – כלור, יוד, פלואור וברום – משתתפים בתרכובות רבות מספור, חלקן בעלות חשיבות רבה בתעשייה הכימית.
גופרית (מצויה בחלבונים רבים), נתרן (בדטרגנטים), מגנזיום (בכלורופיל), ברזל (בהמוגלובין ובאנזימים רבים אחרים).
כל אלה ועוד שורה ארוכה של יסודות נוספים משתתפים בתרכובות אורגניות תוך הגדלת המגוון שלהן.
חלוקת התרכובות האורגניות לקבוצות מבוססת על קבוצות פעילות – הידועות יותר בשם קבוצות פונקציונליות – הנמצאות בהן.
הקבוצה הפונקציונלית היא אטום אחד או יותר הקשורים ביניהם בצורה מסוימת, ומחוברים לשלד הפחמני של המולקולה.
אטומי פחמן הקשורים זה לזה בקשרים בודדים או הקשורים לאטומי מימן אינם נחשבים לקבוצה פונקציונלית.
לפיכך, כל התרכובות האורגניות מכילות קבוצות פונקציונליות, מלבד האלקאנים, שהרי הללו מכילים אטומי פחמן ומימן וקשרים בודדים בלבד.
להלן כמה דוגמאות לקבוצות פונקציונליות:
אטום חמצן הקשור לאטום מימן מהווים את הקבוצה הפונקציונלית הידרוקסיל.
חומרים המכילים קבוצת הידרוקסיל שייכים לקבוצת הכהלים.
אטום חמצן הקשור לשני אטומי פחמן: הקבוצה הפונקציונלית נקראת קבוצה אֶתֶרית והחומרים המכילים אותה נקראים אֶתֶר.
הקבוצה הפונקציונלית היא האתר במולקולה שבו מתרחשות רוב התגובות הכימיות בהן היא מעורבת.
לדוגמה, כשחומצה גופרתית באה במגע עם כוהל, היא תוקפת את הקבוצה הפונקציונלית שלו, הידרוקסיל, מביאה לפליטתה מהמולקולה וליצירת אלקן.
משום כך, יש טעם רב בחלוקת התרכובות האורגניות לקבוצות על-פי קבוצותיהן הפונקציונליות.
רובן המוחלט של תכונותיהן הכימיות (נטייתן להגיב עם תרכובות אחרות) והפיזיקליות (נקודת רתיחה, צבע, מסיסות במים) נקבעות על ידי הקבוצה הפונקציונלית שהן מכילות.
כהוכחה לחשיבותן של הקבוצות הפונקציונליות בתגובות הכימיות, ניתן להביא את האלקאנים: הללו, כאמור, נטולי קבוצה פונקציונלית, ואכן נטייתם להגיב עם חומרים אחרים פחותה בהרבה מזו של כהלים או אלדהידים מקבילים, למשל.
עקב מספרן העצום של התרכובות האורגניות וחלוקתן הסבוכה לקבוצות, הומצאה שיטה סטנדרטית למתן שמות להן, ואלה עיקריה:
בכל שם של תרכובת אורגנית קיימים שני אלמנטים עיקריים:
ציון מספר אטומי הפחמן במולקולה, בדרך כלל על ידי תחילית שמקורה ביוונית.
למשל: מת- מציין אטום פחמן אחד; פּרוֹפּ- מציין שלושה אטומי פחמן.
ציון קבוצות פונקציונליות או השתייכות לקבוצת תרכובות, בדרך כלל על ידי סופית.
למשל: -אוֹל מציין כוהל; -אָל מציין אלדהיד.
במקרה הצורך מתווספים אלמנטים נוספים לשם התרכובת:
ציון מתמירים (אטומים או קבוצות המחליפות אטומי מימן בשרשרת הפחמנים של המולקולה).
למשל, ברומו מציין קיומו של אטום ברום; פּרוֹפּיל מציין שמולקולה של פרופאן (אלקאן בעל שלושה פחמנים), פחות אטום מימן אחד, קשורה למולקולה הראשית.
ציון כמות המתמירים, במקרה ויש יותר מאחד מכל סוג, בדרך כלל על ידי תחילית שמקורה ביוונית או בלטינית, המקדימה את שם המתמיר.
למשל, דיברומו מציין קיומם של שני אטומי ברום; טֵטְרָאפרופיל מציין ארבע קבוצות פרופיל.
ציון מיקום המתמירים לאורך שרשרת הפחמנים, בדרך כלל על ידי ספרה.
למשל, 3-ברומו מציין אטום ברום הקשור לפחמן השלישי בשרשרת; 4,3-דיפרופיל מציין קבוצת פרופיל אחת הקשורה לפחמן השלישי, וקבוצת פרופיל אחרת הקשורה לפחמן הרביעי בשרשרת.
ציון התצורה המרחבית, זאת על ידי כמה סוגים של תחיליות, אותיות ותווים מקדימים.
למשל, במולקולה של טרנס-2-בּוּטֵן יש שתי קבוצות מתיל הפונות לכיוונים שונים; במולקולה של ציס-2-בוטן פונות שתי הקבוצות לאותו הכיוון.
התרכובת (-)-2-ברומובוטאן מטה אור מקוטב הפוגע בה לכיוון שמאל; התרכובת (+)-2-ברומובוטאן מטה את האור המקוטב לכיוון ימין.
הסוכר D-גלוקוז מסודר מבחינה מרחבית "לכיוון ימין", ואילו L-גלוקוז מסודר "לכיוון שמאל".
למידע נוסף בנושא המבנה המרחבי ראו איזומר, סטריאוכימיה ואיזומריות ציס-טראנס.
הטבלה שלהלן מפרטת את שמות חמש התרכובות הקטנות ביותר בשבע קבוצות שונות של תרכובות אורגניות:
משפחה ◄ אטומי פחמן ▼ אלקאנים אלקנים אלקינים כהלים קטונים אלדהידים חומצות קרבוקסיליות 1 מתאן - - מתנול - מתנאל חומצה מתנואית 2 אתאן אתן אתין אתנול - אתנאל חומצה אתנואית 3 פרופאן פרופן פרופין פרופנון פרופנאל חומצה פרופנואית 4 בוטאן בוטן בוטין בוטנול בוטנון בוטנאל חומצה בוטנואית5פנטאןפנטןפנטיןפנטנולפנטנוןפנטנאלחומצה פנטנואית
המשבצות הריקות בטבלה מייצגות תרכובות אשר קיומן אינו אפשרי.
לא ייתכן, למשל, אלקן בעל אטום פחמן בודד, שכן אלקן מוגדר כתרכובת שבה קיים קשר קוולנטי כפול – בהכרח בין שני אטומי פחמן.
לכל הכהלים, האלקנים, האלקינים והקטונים בני שלושה אטומי פחמן ומעלה קיימים מספר איזומרים, זאת לפי מיקום הקבוצה הפונקציונלית לאורך השרשרת הפחמנית.
כך, למשל, השם "בוטנול" מייצג למעשה שתי תרכובות שונות: 1-בוטנול ו-2-בוטנול.
לאוסף מפורט של כללי מתן השמות לתרכובות האורגניות ראו מונחון IUPAC.
לתרכובות האורגניות תחום מחקר משלהן: כימיה אורגנית.
למגוון העצום של התרכובות האורגניות יש גם שלל מבנים מרחביים שונים, שלהם חשיבות עליונה ליכולתן ולנטייתן של מולקולות להגיב עם מולקולות אחרות.
בחקר המבנה המרחבי של התרכובות האורגניות עוסקת הסטריאוכימיה.
כפי שהוזכר לעיל, כל היצורים החיים מורכבים מתרכובות אורגניות.
מחקר רב נערך בניסיון לגלות ולמיין את כל החומרים הנמצאים באורגניזמים, להבין את תפקידם ואת הקשר בין המבנה שלהם לתפקיד ואת הדרך בה הם מופקים באורגניזם.
בחקר התרכובות האורגניות מן ההיבט הביולוגי עוסקת הביוכימיה.
תרכובת אי-אורגנית (או אנאורגנית) היא תרכובת שאינה תרכובת אורגנית, כדוגמת מינרלים.
הגם שמספר התרכובות האי-אורגניות גדול, מרבית החומרים הידועים הם אורגניים.
בעבר רווחה הדעה כי תרכובות אורגניות יכולות להיווצר רק על ידי אורגניזמים חיים (וכך הן קיבלו את שמן).
התרכובות האי-אורגניות אמורות היו לייצג את "ההפך" מהתרכובות האורגניות, אך כיום ידוע כי קריטריון זה שגוי.
קיימות תרכובות אורגניות מלאכותיות (סינתטיות), שמקורן אינו ביצור חי כלשהו (רוב הפלסטיקים והתרופות, למשל), ולעומת זאת קיימות תרכובות אי-אורגניות רבות בכל יצור חי: פחמן דו-חמצני, נתרן כלורי (מלח בישול), חומצת מימן כלורי, מימן גופרתי ורבות אחרות.
חומרים אי-אורגניים יכולים להיות יסודות פשוטים, כגון: מולקולת חמצן, פחמן באחת מצורותיו (יהלום, גרפיט או פחם) או ברזל; תרכובות פשוטות, כמו סידן גופרתי (גבס) או פחמן דו-חמצני; או תרכובות-ענק סבוכות דוגמת סיליקטים (מלחי צורן) למיניהם.
כימיה אי-אורגנית היא התחום העוסק בתרכובות אלו.
אחד הנושאים העיקריים בהם עוסקת הכימיה האי-אורגנית הוא המבנים המיוחדים הנוצרים בגבישים ובסריגים.
תרכובת הטרוציקלית היא תרכובת אורגנית טבעתית, בה אחד או יותר מאטומי הטבעת אינו פחמן.
האטום שאינו פחמן קרוי .
ההטרואטומים הנפוצים ביותר הם גפרית, חמצן וחנקן.
תרכובות הטרוציקליות הללו יכולות להיות ארומטיות או אליפטיות.
התרכובות ההטרוציקליות הקטנות ביותר מכילות טבעת בת שלושה אטומים.
לטבעת המשולשת יציבות נמוכה עקב מתחים תוך-מולקולריים.
התרכובות ההטרוציקליות החשובות ביותר מכילות טבעות מחומשות או משושות.
להלן מספר דוגמאות לתרכובות הטרוציקליות ארומטיות.
תרכובות אלו הן תרכובות בפני עצמן, אך לכל אחת מהן נגזרות רבות:
פירימידין (Pyrimidine) - ההטרואטום הוא חנקן.
פוראן (Furan) - ההטרואטום הוא חמצן.
תיופן (Thiophene) - ההטרואטום הוא גופרית.
תרכובות גריניאר (Grignard) הן תרכובות אורגניות המורכבות משייר פחמימני (קבוצת אלקיל או אריל), אטום הלוגן ואטום מגנזיום.
שמן הכימי של תרכובות אלו הוא אלקיל (או אריל) מגנזיום הלידים.
הנוסחה הכללית של תרכובות גריניאר היא R-MgX, כש-R מייצג את השייר הפחמימני ו-X את ההלוגן.
תרכובות גריניאר קרויות על שם המגלה שלהן, הכימאי הצרפתי, ויקטור גריניאר (Victor Grignard), אשר זכה בפרס נובל לכימיה ב-1912 על עבודתו בנושא.
לתרכובות גריניאר חשיבות עליונה בסינתזה כימית.
כשתרכובת גריניאר מגיבה עם תרכובת אורגנית כלשהי, מסתפח השייר הפחמימני של תרכובת גריניאר אל השייר הפחמימני של התרכובת האחרת.
בכך נוצר למעשה קשר קוולנטי פחמן-פחמן, וזהו אינו דבר של מה בכך: רוב התגובות בכימיה האורגנית מבוססות על שינויים בקבוצות פונקציונליות (לדוגמה: המרה של כוהל, בעל קבוצת הידרוקסיל, OH, לקטון, בעל קבוצת קרבוניל CO).
מספר התגובות שבהן נוצרים קשרי פחמן-פחמן מועט.
גילוי תרכובות גריניאר על ידי הכימאי שהקנה להן את שמן היווה פריצת דרך בכימיה ופתח עולם חדש של תרכובות אורגניות, אשר לפני כן לא ניתן היה לייצרן בצורה מלאכותית.
דוגמה לסינתזה של תרכובת גריניאר:
תרכובת מזו או איזומר מזו (Meso) היא תרכובת המכילה שני אטומי פחמן אסימטריים (מרכזים כיראליים) או יותר, אבל היא אינה כיראלית (ובהתאם, אינה פעילה אופטית) משום שקיים בה מישור סימטריה פנימי.
תכונת האכיראליות של תרכובת מזו מתבטאת בכך שניתן לחפוף בין תרכובת מזו לתמונת המראה שלה על ידי סיבוב במרחב.
מולקולה המכילה רק פחמן אסימטרי אחד אינה יכולה להיות תרכובת מזו, והיא תהיה בהכרח כיראלית.
לחומצה טרטרית יש 3 איזומרים אופטיים (סטריאואיזומרים) - שני אננטיומרים בעלי פעילות אופטית, בעוד שהאיזומר השלישי, הדיאסטריאומר, שקרוי חומצה מזוטרטרית, אינו פעיל אופטית.
שתי דוגמאות נוספות של תרכובות מזו הן: מזו-3,2-דיברומובוטן (meso-2,3-dibromobutane), חומצה ציס-ציקלוהקסאן-2,1-דיקרבוקסילית (cis-cyclohexane-1,2-dicarboxylic acid).
תרכובת מזון לתינוקות (תמ"ל) או פורמולה משמשת תחליף חלב להזנת התינוק.
השימוש בתמ"ל נהוג במקרים שהאם אינה יכולה להיניק ולספק חלב אם, כאשר מתעוררים קשיים בהנקה, כאשר תפוקת החלב נמוכה ונדרשת תוספת, או כאשר האם מעדיפה שלא להיניק או לשאוב.
תמ"ל מבוסס על חלב פרה או על סויה, בתוספת מרכיבי תזונה.
תמ"ל משווק לצרכנים בעיקר בצורת אבקה שיש להוסיף לה מים מורתחים בהתאם להוראות היצרן, לערבב ולהביא לטמפרטורה המתאימה להזנת התינוק.
בבתי יולדות משתמשים בתמ"ל נוזלי מוכן לשימוש בבקבוקים חד-פעמיים.
ניתן לקנות כאלה גם בחנויות, אך מחירם גבוה יותר.
על פי ארגון הבריאות העולמי הזנה בתמ"ל היא האפשרות הרביעית בעדיפותה: במקום הראשון חלב אם בהנקה, במקום השני חלב אם שאוב הניתן בבקבוק, במקום השלישי חלב אם מאם אחרת ורק במקום הרביעי תמ"ל.
גם בישראל משרד הבריאות מנסה לצמצם את השימוש בתרכובות מזון לתינוקות ולעודד הנקה.
בנוסף מגביל פעילות קידום מכירות ופעילויות שיווקיות לתרכובות מזון לתינוקות עד גיל חצי שנה.
תמ"ל יכול לשמש גם כתוספת משלימה להנקה, כאשר האם אינה יכולה להיניק את התינוק בכל עת, לדוגמה כאשר היא חוזרת לעבוד בתום חופשת הלידה ואינה שואבת בזמן זה.
יצרני התמ"ל עושים מאמצים רבים ליצור תחליף שיהיה קרוב ככל האפשר לחלב האם.