tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עד מלחמת העולם השנייה היה יישוב בעל אוכלוסייה יהודית גדולה והתקיימו בו שתי קהילות: אורתודוקסית ונאולוגית.
מן הרובע יצא מועדון הכדורגל העילי F.C.
לפי עדויות ארכאולוגיות התקיים יישוב באזור אויפשט כבר בעת ההתיישבות הקלטית.
בתקופה הרומית בהונגריה שכנה במקום מצודת גבול (לימס).
לאחר מכן, לאורך התקופות היו במקום כפר או חווה חקלאית.
בשנת 1835 ניסה איש העסקים איז'אק לוי להתיישב בפשט (צידה המזרחי של בודפשט), אך נדחה עקב היותו יהודי.
הוא החליט לפנות לבעל הקרקעות באזור, הרוזן אישטוואן קרויי ולרכוש ממנו שטח לצורך הקמת פרבר בו יקים בית חרושת והתיישבות.
כך הוקם הפרבר אויפשט על יסודות חופש דת, חופש עסקי ושלטון עצמי.
מאז 1840 הוכר אויפשט כעירייה עצמאית.
בשנת 1886 הוקם בית הכנסת הנאולוגי המפואר, ששאב מספר אלמנטים עיצוביים מבית הכנסת הגדול של בודפשט.
אוכלוסיית אויפשט ושטחה גדלו בהתמדה.
בעת שואת יהודי הונגריה, כיוון שאויפשט נחשבה לעיר שדה, החלו יהודיה מגורשים לאושוויץ החל ממאי 1944, זאת בניגוד ליהודי בודפשט העיר שזכו לארכה.
בשנת 1950 נערכה רפורמה במסגרתה צורפו לבודפשט כפרים, עיירות ויישובים בבודפשט רבתי.
כך קיבלה אויפשט מעמד של רובע.
בין 24 באוקטובר ל-12 בנובמבר 1956 התקיימו באויפשט עימותים אלימים בין הונגרים לחיילי ברית המועצות וברית ורשה במסגרת המרד ההונגרי, כיוון שהחיילים לא נכנסו לבודפשט גופא אלא יצרו טבעת סביב העיר, שאחד ממוקדיה היה באויפשט.
בשנות ה-70 קושרה אויפשט לחלקי העיר האחרים באמצעות קו M3 של הרכבת התחתית של בודפשט, דבר להוביל לצמיחה, לגידול באוכלוסייה ולשינוי פני הרובע.
במקום נבנו שיכוני ענק בסגנון סובייטי שאכלסו עשרות אלפי בני אדם.
בית הכנסת הנאולוגי - הוקם ב־1886 ביוזמת איזאק לוי מייסד העיר, מכיל 1,000 מקומות.
בית הכנסת חולל ונהרס חלקית על ידי הנאצים ב־1944, לאחר המלחמה שוקם ונוספה לצידו אנדרטה לזכר הנספים.
האנדרטה נחנכה במעמדו של הנשיא זולטאן טילדי ועל גביה רשומים שמות 17,000 יהודי אויפשט שנספו בשואה.
בנוסף קיים באויפשט גם בית כנסת אורתודוקסי.
מגדל המים - סמלה של אויפשט.
הוקם ב־1911 בסגנון אר נובו, בדומה למגדל המים של האי מרגיט.
כנסיית סנט אישטוון הלותרנית - הוקמה ב־1874 בסגנון נאו-רנסאנסי ומתייחדת במגדל פעמונים אלגנטי בגובה 17 מטרים ובחזית נאו-בארוקית
אצטדיון סוסה פרנץ - אצטדיון הבית של קבוצת הכדורגל של אויפשט, הוקם ב־1922 ושופץ בשנת 2000. בשנת 1949 התקיימו באצטדיון אירועי פסטיבל הנוער והסטודנטים הקומוניסטי.
גשר מגיירי - חוצה את הדנובה באזור אויפשט.
חלק מכביש הטבעת של בודפשט, הקמתו נשלמה ב־2006.
גשר הרכבת של אויפשט - מחבר את אויפשט לאובודה, הוקם לראשונה כחלק מקו הרכבת ב־1894. הגשר הישן פוצץ כמו כל גשרי הדנובה במלחמת העולם השנייה.
הגשר הוקם מחדש לאחר המלחמה ושימש עד 2001 לתנועת רכבות.
מאז משמש לתנועה רגלית ובפרט לרוכבי אופניים
איז'אק לוי (בהונגרית: Lőwy Izsák; שוראני, 1793 - אויפשט, 8 באפריל 1847) היה בורסקאי, יהודי-הונגרי, מאסטר לעיבוד עורות, ראש הקהילה היהודית המקומית, הפוגט (שופט) הראשון של היישוב.
אמיל וולף (מהנדס) (בהונגרית: Wolf Emil; בודפשט, 2 בינואר 1886 – קוק-סור-מר, בלגיה, 15 ביולי 1947) היה מהנדס כימיה יהודי-הונגרי, ניצול שואה, ממייסדי תעשיית התרופות ההונגרית העצמאית.
הברון מאויפשט טיבאדר וולפנר (בהונגרית: Wolfner Tivadar; אויפשט, 18 ביוני 1864 – באדן ביי וין, 16 במאי 1929) היה תעשיין, בעלים משותף של בית החרושת דיולה וולפנר ושות' באויפשט, חבר האספה הלאומית, קפטן הוסרים, אחיו של התעשיין דיולה וולפנר (1868–1944).
אלדאר פרקש (בהונגרית: Farkas Aladár; אויפשט, 27 במרץ 1909 – בודפשט, 11 בדצמבר 1981) היה פסל יהודי-הונגרי, זוכה פרס מיהאי מונקאצ'י (1950, 1953), זוכה פרס SZOT (1972), ופרס האמן המצטיין של הונגריה (1971).
שַאנְדוֹר רַאדוֹ (בהונגרית: Radó Sándor; אויפשט, 5 בנובמבר 1899 – בודפשט, 20 באוגוסט 1981) היה גאוגרף וקרטוגרף יהודי-הונגרי, קומוניסט, פרופסור באוניברסיטת בודפשט וחבר קבוע באקדמיה ההונגרית למדעים.
משנות ה-20 של המאה ה-20 ועד סוף מלחמת העולם השנייה היה תחילה סוכן סובייטי ובהמשך קצין מודיעין מקצועי בכיר של המודיעין הצבאי הסובייטי ה-או.ג.פ.או.
מרסל וֶרְטֶש או בהונגרית - וֵרְטֶש מרצל וייס, אויפשט, 10 באוגוסט 1895 - פריז, 1 בנובמבר 1961) היה צייר, גרפיקאי, מאייר יהודי-הונגרי, זוכה בשני פרסי אוסקר: פרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר ולעיצוב התלבושות הטוב ביותר בשנת 1952 עבור הסרט מולן רוז', ובעל עיטור לגיון הכבוד הצרפתי.
דז'ה בוקרוש בירמן (בהונגרית: Bokros Birman Dezső; אויפשט, 19 בנובמבר 1889 – בודפשט, 24 בינואר 1965) היה פסל, צייר, גרפיקאי ומאייר יהודי-הונגרי;
לאיוש באלינט (בהונגרית: Bálint Lajos, במקור בלייר, אויפשט, 26 בספטמבר 1886 – בודפשט, 5 במרץ 1974) היה מבקר אמנות יהודי-הונגרי, מחזאי, סופר, מתרגם ספרות,
קלמן שאנדור (בהונגרית: Sándor Kálmán, בשמו המקורי שֶן-Schőn; אויפשט, 14 בינואר 1903 – בודפשט, 24 בדצמבר 1962) היה סופר ועיתונאי יהודי-הונגרי זוכה פרס קושוט (1953) ופרס אטילה יוז'ף (1950, 1951) פעל גם בשמות עט: קארוי שֶרֶגִי, קלמן שרגי.
קלרה פהר (בהונגרית: Fehér Klára, אויפשט, 21 במאי 1919 – בודפשט, 11 בספטמבר 1996) הייתה סופרת ועיתונאית יהודייה-הונגרייה ניצולת שואה.
זוכת פרס אטילה יוז'ף (1950), אשתו של הסופר לאסלו נמש.
ארמין הלפגוט (בהונגרית: Helfgott Ármin; אויפשט, 25 במאי 1878 – מוסקבה, 28 בדצמבר 1942) היה מהנדס כימיה יהודי-הונגרי, עובד המפלגה הקומוניסטית.
ארפאד פלוטאי, מקודם שוורץ (בהונגרית: Palotay Árpád; אויפשט, 17 ביולי 1880 – בודפשט, 23 בדצמבר 1950) היה זמר אופרה (בס) ובמאי יהודי-הונגרי מורה לשירה.
ג'רג' גדו (בהונגרית: Gedó György; אויפשט, 23 באפריל 1949) אלוף אולימפי באגרוף, מאמן יהודי-הונגרי.
ברטה הנדל (בהונגרית: Handel Berta; אויפשט, 30 בספטמבר 1869 – בודפשט, 1 באוגוסט 1927) הייתה זמרת אופרה (מצו סופרן) יהודייה-הונגרייה
אלפרד מארקוש, בחו"ל Fred Markush (בהונגרית: Márkus Alfréd; אויפשט, 20 בפברואר 1883 – ניו יורק, 30 באוקטובר 1946) היה מלחין ומנצח יהודי-הונגרי.
לאויפשט ברית ערים תאומות עם:
אוינופידיס היה אסטרונום ומתמטיקאי יווני, שפעל במחצית השנייה של המאה ה-5 לפנה"ס, וחי באי כיוס.
ייתכן שפרט לאוינופידס איש חיוס היה קיים אדם נוסף בעל שם זהה, שכן השם כבר מופיע אצל הומרוס באיליאס.
אודמוס מספר בספרו 'אסטרונומיה' שאוינופידס גילה ראשון את נטיית גלגל המזלות (מישור המלקה) ומדד את ערכו.
יש אומרים שלמד זאת מן המצרים.
הוא קבע כי משכם של 59 שנים שלמות (שנה סידרית) שווה ל-730 חודשים (סינודיים).
זמן מה אחר כך ניתנה הערכה טובה יותר.
ודרש מן הגאומטריקנים להשתמש רק בכלים פשוטים כמו סרגל ומחוגה כדי ליצור בנייה גאומטרית.
אויל-מרדוך, אָמֵל מְרדוך או אָמֵל מְרֹדַךְ או בכינויו המקראי אֱוִיל מְרֹדַךְ, היה בנו ויורשו של נבוכדנצר השני.
כיהן כמלך בבל, מחודש אלול בשנת 562 לפנה"ס עד חודש תשרי בשנת 560 לפנה"ס.
כינויו המקראי אויל מרודך, משמעותו איש-מרדוך (awīl-Marduk), נחשב למלך סבלן כלפי העמים הכבושים אשר היו בחסותו, יותר מאשר אביו.
מעשיו הציתו מחדש את תקוות גולי יהודה לחידוש מלכות בית דוד, אשר הנצר האחרון שלה היה יהויכין בן יהויקים, שישב בכלא הבבלי.
המקרא מספר שבסוף שנת המלכתו שחרר את יהויכין מלך יהודה מכלאו, כעבור 37 שנה מאז שאביו נבוכדנצר הגלה אותו לבבל בשנת 597 לפנה"ס.
השחרור אירע בסוף חודש אדר שנת 561 לפנה"ס, מספר ימים לפני חגיגות ראש השנה הבבלי בתחילת חודש ניסן.
אויסטינס היא העיירה הגדולה ביותר במחוז קרייסט צ'רץ' שבברבדוס.
העיר שוכנת בחלקו הדרומי של האי והיא מהווה כפר דייגים ואתר תיירות.
בעבר פעלו בעיירה בית החולים המחוזי, תחנת משמר החופים של ברבדוס ומסוף הדלקים של האי.
מקורו של שם העיירה הוא כנראה שיבוש של שמו של בעל האדמות המקורי, ששמו היה "אוסטין" (Austin).
אפשרות אחרת היא שמקורו של השם הוא אירי.
העיירה ממוקמת ליד ברידג'טאון, בירת ברבדוס.
הטמפרטורה הממוצעת היא 26 מעלות צלזיוס.
החודש הכי חם הוא מאי (28 מעלות צלזיוס).
החודש הכי קר הוא ינואר (24 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 1,166 מילימטרים בשנה.
חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (292 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (27 מ"מ גשם).
העיירה נמצאת ליד הכבישים H6 ו-H7.
אוייר אולסאבל פרדס (בספרדית: Oier Olazábal Paredes, נולד ב-14 בספטמבר 1989 באירון שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק כשוער, וידוע בשמו הפרטי, אוייר.
לאחר ששיחק במחלקת הנוער של ריאל אוניון, עבר אוייר לברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של ברצלונה, ב-2007, אז הייתה הקבוצה בליגה הרביעית ומאמנה היה ז'וזפ גוארדיולה.
הוא עמד בשער הקבוצה במשך רוב משחקי עונת 2007/2008, והוא סייע לה לעלות חזרה לליגה השלישית.
במקביל, ב-2 בינואר 2008, ערך את הופעת הבכורה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, כשעמד בשערה בתיקו 2-2 על אלקויאנו בגביע הספרדי.
בעונה הבאה, כשברצלונה ב' הייתה בליגה השלישית, היה אוייר בעיקר שוער מחליף לרובן מיניו.
ב-17 במאי 2009, לאחר שברצלונה זכתה באליפות הליגה, ערך את הופעתו היחידה במדיה בליגה הספרדית, בהפסד 2-1 לריאל מיורקה.
בעונת 2009/2010, לאחר עזיבתו של אלברט ז'ורקרה את הקבוצה, הפך אוייר לשוער השלישי באופן מעשי של ברצלונה, כשהוא עדיין חלק מסגל קבוצת המילואים, אותה אימן לואיס אנריקה.
בעונה זו חלק את עמדת השוער עם רובן מיניו באופן כמעט שווה.
אוייר עמד בשער ב-18 משחקי ליגה וכן ב-3 משחקים בפלייאוף העלייה לליגה השנייה, מסייע לקבוצה להצליח במשימתה לחזור לליגה השנייה.
בעונה הבאה פתח ב-15 משחקים בליגה השנייה, וברצלונה ב' הגיעה להישג שיא בתולדותיה, המקום השלישי בליגה השנייה.
מקום זה מעניק לקבוצה מקום בפלייאוף העפלה לליגה הראשונה, אך מכיוון שברצלונה ב' היא קבוצת מילואים, היא לא מורשית לשחק באותה ליגה כמו קבוצת האם.
בקיץ 2011 הוחלף לואיס אנריקה באוסביו סקריסטן.
עמו בעונת 2011/2012 שיחק אוייר ברוב משחקיה של ברצלונה ב', 23 מ-42 משחקי ליגה, כשהוא מועדף על פני רובן מיניו וג'ורדי מאסיפ, שחלקו ביניהם את יתר המשחקים.
בעונת 2012/2013 עזב מיניו את הקבוצה ואוייר חלק את משחקי ברצלונה ב' עם מאסיפ באופן כמעט זהה.
בקיץ 2013 קודם באופן מלא לקבוצה הבוגרת של המועדון, אך המשיך להיות שוער שלישי, אחרי ויקטור ואלדס וחוסה מנואל פינטו.
לאחר פציעתו של ואלדס במרץ 2014, החל אוייר לשבת על ספסל הקבוצה במשחקיה עד סוף עונת 2013/2014, עת היא הפסידה את הגביע הספרדי לריאל מדריד בגמר ואת אליפות ספרד לאתלטיקו מדריד במשחק האחרון של העונה.
בקיץ 2014 עזב אוייר את ברצלונה וחתם על חוזה ל-4 שנים בגרנדה, ששיחקה בליגה הראשונה.
שם היה לרוב שוער שני לרוברטו פרננדס אלבריוס, אך לתקופה של 14 משחקים באמצע עונת 2014/2015 תפס את מקומו ועמד בשער הקבוצה.
ב-25 באוגוסט הושאל לעונה לריאל סוסיאדד, שם הוא משמש שוער שני לחרונימו רולי.
לאחר שרולי הורחק בכרטיס אדום ב-19 בספטמבר בהפסד לאספניול, תפס אוייר את מקומו במשחק זה ובמשחק הבא.
כמו כן, עמד אוייר בשער הקבוצה בשני משחקי הסיבוב הראשון של הגביע הספרדי, שם הודחה על ידי לאס פאלמס.
אוייר עצמו הורחק בכרטיס אדום בסוף משחק הגומלין.
מועדון כדורגל אויפשט (בהונגרית: Újpest Football Club) הוא מועדון כדורגל מקצועני מרובע אויפשט בעיר בודפשט שבהונגריה, המשחק בליגת העל ההונגרית.
אויפשט נוסדה ב-1885, עלתה לראשונה לליגה הבכירה ב-1905 ומאז ירדה לליגת המשנה פעם אחת בלבד.
היא משחק בליגה הבכירה בהונגריה מעל למאה שנים ברציפות.
אויפשט היא מהקבוצות המעוטרות בהונגריה, ולזכותה בין היתר עשרים אליפויות ותשעה גביעים.
בזירה האירופית, זכתה אויפשט פעמיים בגביע מיטרופה, ושיא הצלחתה בעידן המודרני היה העפלתה לחצי גמר גביע אירופה לאלופות בעונת .
החל מ-1922, מארחת אויפשט את משחקיה באצטדיון פרנץ סוסה, המכיל כ-13,500 מקומות ישיבה.
מועדון הכדורגל אויפשט נוסד ב-16 ביוני 1885 על ידי יאנוש גול, מורה בית ספר מאויפשט, שבזמנו הייתה עיר נפרדת הצמודה לעיר הבירה בודפשט.
שמה המקורי של הקבוצה היה אויפשטי טורנה אגילט, והיא הוקמה כמועדון אתלטיקה כללי שעסק במקצועות האתלטיקה והסיף.
המוטו של המועדון החדש היה חוסן, עוצמה, הרמוניה (בהונגרית: Épség, Erő, Egyetértés).
בשנת 1899 החלה את פעילותה קבוצת כדורגל חדשה בעיר תחת השם מועדון הכדורגל אויפשטי (הונגרית: Újpesti FC), ותחת צבעיו של המועדון הקיים, סגול ולבן.
משחקה הרשמי הראשון נערך ב-29 באפריל 1900 מול III קרולטי, והסתיים בשוויון 1-1. שנה אחר כך, ב-1901, התאחדו שני המועדונים (אויפשטי טורנה אגילט ומועדון הכדורגל אויפשטי), ויחד יצרו את מחלקת הכדורגל של המועדון הראשון והצטרפו לליגת המשנה בעונת הבכורה של הליגה ההונגרית החדשה.
מאז ועד היום נותרה אויפשט אחת משתי הקבוצות היחידות שלא החמיצו אף עונה מאז הקמת הליגות בהונגריה.
העפלתה הראשונה של אויפשט לליגת העל ההונגרית התרחשה ב-1904. לאחר חמש שנים בליגה הבכירה ירדה הקבוצה לליגת המשנה, אך שבה לליגה הבכירה תוך עונה אחת, ומאז שמרה על מקומה בליגה הבכירה, מעל למאה שנים רצופות.
בשנת 1922 חנכה הקבוצה אצטדיון ביתי חדש, תחת השם אצטדיון רחוב מגיירי (כיום אצטדיון פרנץ סוסה, Szusza).
הקמת האצטדיון סימנה את תור הזהב הראשון בתולדות המועדון.
האחים פוגל, צמד שחקני הגנה שזכו לכינוי "פוגלגייט", היו מסממני ההצלחה של הקבוצה והרכיבו חוליית הגנה חזקה שכיכבה גם במדי נבחרת הונגריה.
ארבע שנים אחר כך, עם כניסתו של הכדורגל המקצועני להונגריה, החלה הקבוצה לשחק תחת השם מועדון הכדורגל אויפשטי (הונגרית: Újpest FC).
בעונת זכתה הקבוצה בתואר הראשון בתולדותיה, שהיה דווקא בטורניר אירופי - גביע מיטרופה.
המפעל התקיים בשיטת בית-חוץ, ואויפשט הצליחה להדיח את ספרטה פראג ואת ראפיד וינה, לפני שגברה בגמר כפול על סלביה פראג וזכתה בתואר.
עונה אחר כך, זכתה אויפשט לראשונה בתולדותיה באליפות הונגריה, ובמקביל זכתה בטורניר גביע האומות, טורניר שנערך בז'נבה במקביל לגביע העולם הראשון, בו נטלו חלק נבחרות אירופיות מועטות.
אויפשט הדיחה את ריאל אוניון, גו אהד איגלס וסרבט ז'נבה המארחת, וגברה בגמר על סלביה פראג בתוצאה 0–3 כדי לזכות בתואר.
עונה אחר כך שמרה אויפשט על תואר האליפות בהונגריה, וזכתה בו בפעם השנייה בתולדותיה.
בין כוכבי הקבוצה במחצית הראשונה של שנות ה-30 היה אישטוון אבאר שכבש 161 שערים ב-150 משחקים.
בשנת 1939, תחת המאמן בלה גוטמן זכתה הקבוצה פעם נוספת בגביע מיטרופה, לאחר שהדיחה את אינטר מילאן ו-OFK בלגרד וניצחה בגמר בדרבי העירוני את פרנצווארוש.
במקביל, זכתה הקבוצה באליפות הונגריה באותה העונה.
אויפשט החזיקה ברצף מרשים וסימנה את מעמדה כקבוצת צמרת, כשסיימה באחד משלושת המקומות הראשונים בין 1926 ל-1942, וזכתה בשנים אלו בחמש אליפויות.
בשנות ה-20 וה-30 העפילה הקבוצה חמש פעמים לגמר הגביע ההונגרי, אך לא הצליחה לנצח באף אחד מהמקרים.
הדומיננטיות של אויפשט בכדורגל ההונגרי התבטאה גם בסגל הונגריה למונדיאל 1938, כשחמישה משחקני הקבוצה ייצגו את הנבחרת בטורניר.
השנים הראשונות שלאחר מלחמת העולם השנייה התאפיינו בחזרתה של אויפשט לצמרת הטבלה ההונגרית, ובין 1945 ל-1947 זכתה הקבוצה בשלוש אליפויות רצופות.
בשיאה שלחה הקבוצה תשעה נציגים לנבחרת ההונגרית וקבעה שיאים מרשימים, בהם שלושים ניצחונות רצופים, או 187 שערים בעונה אחת.
בשנת 1950 בחר הממשל הקומוניסטי באויפשט כמועדון הרשמי של המשטרה ההונגרית, ושינתה את שם המועדון לבודפשטי דושה (בהונגרית: Budapesti Dózsa, על שמו של המצביא ההונגרי גיורגי דושה).
שינוי מסוג זה היה נפוץ במדינות הגוש המזרחי באותן השנים.
לאחר השינוי סבלה הקבוצה משני עשורים של חוסר הצלחה מקצועית.
בשנת 1951 דן הממשל את מגן הקבוצה, שנדור סוקס (Szűcs), להוצאה להורג בטענה לבגידה חמורה, במשפט סודי ומאורגן מראש.
סוקס הפך למרטיר עבור המועדון, ולסמל לאותה התקופה במדינה ובקבוצה.
חוסר ההצלחה המקצועית הובילה לכך שרק שני שחקני הקבוצה ייצגו את הקבוצה במונדיאל 1954 המוצלח, ורק אחד מהם - מיחאלי טות' (Tóth) - שותף במשחק הגמר מול .
במהלך המרד ההונגרי בשנת 1956, החזיר המועדון את שמו לשם המועדון המקורי.
עם זאת, לאחר דיכויו האלים של המרד על ידי הסובייטים, סירב הממשל ההונגרי לאפשר למועדון להשתמש בשמו הקודם.
כתוצאה מכך, פעלה הקבוצה תחת השם אויפשטי דושה (בהונגרית: Újpesti Dózsa), שהתייחס הן לייחוס המועדון למשטרה והן לרובע ממנו הגיע.
בעונת , לאחר 13 שנים ללא תואר, שבה הקבוצה וזכתה באליפות התשיעית בתולדותיה.
על אף שטורניר הגביע לא נערך באותן השנים, ייצגה אויפשט את הונגריה בגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת .
לאחר ניצחון קליל על פלוריאנה ממלטה בסיבוב הראשון (כולל ניצחון ביתי 2–10), הדיחה אויפשט את אייאקס ואת דאנפרמלין אתלטיק, והעפילה עד לחצי גמר הטורניר.
בשלב חצי הגמר נעצרה אויפשט על ידי פיורנטינה וכוכבה הגדול קורט האמרין.
היה זה הישגה הבינלאומי הגדול ביותר עד אז.
בשנת 1967, לאחר שנים של חוסר הצלחה רציפה, הגיע לקבוצה המאמן לאיוש בארוטי, שנחשב עד היום לאחד מגדולי המאמנים ההונגרים.
לאחר שנתיים בהן הוביל את הקבוצה לסגנות, הוביל בארוטי את אויפשט בעונת לאחת מעונות השיא בתולדותיה.
אויפשט החזירה לעצמה את תואר האליפות, השלימה זכייה בדאבל לאחר שהניפה את הגביע ההונגרי לראשונה בתולדותיה (גברה 1–3 בגמר על בודפשט הונבד), והעפילה לגמר גביע ערי הירידים שם נעצרה על ידי ניוקאסל יונייטד.
עונה אחר כך השלימה הקבוצה זכייה שנייה ברציפות בדאבל המקומי, וביססה את שליטתה המוחלטת בכדורגל ההונגרי של סוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70. בארוטי סיים את דרכו ב-1971 ועבר לאמן את , אך קבוצתו המשיכה את רצף השליטה בהונגריה.
בין השנים 1969 ל-1975 זכתה אויפשט בשבע אליפויות רצופות, מתוכן שלוש עונות הסתיימו בזכייה בדאבל.
היא קבעה שיאים שטרם נשברו בעידן שאחרי מלחמת העולם השנייה, ובהם 500 שערי ליגה בדיוק בשבע עונות, וארבעה הפסדי בית בלבד בעשר עונות.
מלבד העפלתה לגמר גביע ערי הירידים, הרשימה אויפשט גם בבמה המרכזית של הכדורגל האירופי, גביע אירופה לאלופות, כשהעפילה החל משנת 1972 שלוש פעמים ברציפות לשלב רבע הגמר.
בעונת הגדילה הקבוצה לעשות והעפילה עד לחצי גמר גביע האלופות, אך שם נעצרה על ידי הזוכה בסיום הטורניר, באיירן מינכן.
ברצף המרשים של הקבוצה באותן השנים פגשה הקבוצה והדיחה במסגרות האירופיות קבוצות בכירות כמו לידס יונייטד (1969), ולנסיה (1971), סלטיק (1972) ובנפיקה ליסבון (1973).
סימן ההיכר של הקבוצה באותן השנים היה הדגש על משחק התקפי ורב שערים.
המאמן בארוטי הרכיב חוליית התקפה שכללה את לאסלו פזקאס, יאנוש גרץ', פרנץ בנה, אנטל דונאי ושנדור זאמבו.
יחד כבשה החמישייה מאות שערים עבור הקבוצה, ומשכו קהל אוהדים רחב למועדון בתוך הונגריה ומחוצה לה.
שחקני ההתקפה זכו להכרה כשבנה זכה חמש פעמים בתואר מלך השערים של הליגה, בעוד דונאי ופזקאס סיימו במקום השני בתחרות נעל הזהב האירופית.
לאחר עזיבתם של גרץ', בנה ודונאי, הצטרפו לקבוצה אנדראס טרצ'יק ולאסלו פקטה, ותחת המאמן ושחקן העבר פאל ורהידי הובילו את הקבוצה לשתי אליפויות רצופות החל מעונת .
טרצ'יק נחשב לשחקן טכני ומוכשר מאוד והוביל את הקבוצה ביכולת הכדרור ובישול השערים שלו, בעוד חברו להתקפה פקטה היה כובש שערים מוכשר שסיים אף הוא במקום השני בתחרות נעל הזהב האירופית.
תחילת שנות ה-80 עמדו בסימן ירידת ערכו של הכדורגל ההונגרי באירופה.
במקביל, סבלה אויפשט מפגיעה משמעותית בתוצאותיה בליגה.
היא כשלה לזכות בתואר במשך מספר שנים, אך גמלה על כך עם הצלחות בגביע ההונגרי (זכתה בגביע ב-1982, 1983 ו-1987) ועם תוצאות מרשימות במפעלים האירופים.
בעונת הדיחה את מחזיקת גביע אופ"א המכהנת, גטבורג, במסגרת גביע אירופה למחזיקות גביע.
עונה אחר כך הדיחה אויפשט את א.א.ק.
קלן בדרך לרבע גמר גביע המחזיקות.
בשלב רבע הגמר ניצחה אויפשט את מחזיקת התואר המכהנת אברדין בתוצאה 0–2, אך הודחה לאחר הפסד 0–3 בגומלין.
עם נפילת המשטר הקומוניסטי חזרה הקבוצה לשמה המקורי, אויפשטי TE (בהונגרית: Újpesti TE).
בעונת חתמה הקבוצה את העשור עם זכייה באליפות ראשונה לאחר 11 שנים, ושנתיים אחר כך הוסיפה זכייה נוספת בגביע.
בעקבות הזכייה בגביע, השתתפה אויפשט בשנת 1992 במהדורה הראשונה בהיסטוריה של הסופר קאפ ההונגרי, והייתה לזוכה הראשונה בתואר לאחר שגברה 1–3 על האלופה פרנצווארוש.
עם זאת, התוצאות בליגה הוסיפו להיות חלשות ובסיום עונת ניצבה הקבוצה במקום ה-14 בלבד ושרדה בליגה רק בזכות משחקי המבחן.
באמצע שנות ה-90 חזרה הקבוצה לצמרת הכדורגל ההונגרי לזמן קצר, כשבין 1995 ל-1997 סיימה פעמיים כסגנית האלופה ופעם נוספת במקום השלישי, ובעונת חגגה את האליפות העשרים בתולדותיה.
בכך, הייתה למועדון השלישי בהונגריה שזוכה בעשרים אליפויות לפחות (אחרי פרנצווארוש ומ.ט.ק.
עם נפילת המשטר הקומוניסטי, הפסיקו גם התקציבים מהממשל, ובעיות כלכליות כבדות פגעו בכדורגל ההונגרי.
ב-1998 חזר המעמד המקצועני לכדורגל בהונגריה, ובמקביל חזר שמו של המועדון לשמו הנוכחי והמוכר, מועדון הכדורגל אויפשט (בהונגרית: Újpest FC).
עם זאת, סבלה הקבוצה ממשבר מקצועי מתמשך.
שחקני מפתח עזבו את המועדון עקב בעיותיו הכלכליות, וההישגים פסקו בהתאם.
דניס אשני ששיחק בקבוצה בעבר וזכה איתה באליפויות חזר למועדון לאחר ששיחק מספר עונות בישראל, אך עזב את הקבוצה תוך זמן קצר.
המצב קיבל תפנית חיובית בשנת 2001, עם השלמת חידושו של אצטדיון הקבוצה.
שינויי בעלות הביאו עמם תזרים מזומנים למועדון, שסייע לשיקומו.
בסיום עונת , זכתה הקבוצה בגביע ההונגרי השמיני בתולדותיה לאחר עשור, והשלימה זכייה נוספת בסופר קאפ המקומי.
הקבוצה חזרה להתמודד בצמרת למשך מספר עונות, ובין 2004 ל-2009 חוותה שלוש עונות כסגנית האלופה, אך עם זאת לא הצליחה לשחזר את הצלחתה באירופה ולא הצליחה לזכות בתואר.
באוגוסט 2006 הלך לעולמו פרנץ סוסה, מגדולי שחקני הקבוצה בכל הזמנים.
לאחר פטירתו הוחלף שמו של אצטדיון הקבוצה לאצטדיון פרנץ סוסה, לזכרו של הכוכב המנוח.
בעונת , לאחר 12 עונות ללא תואר, זכתה הקבוצה בגביע ההונגרי התשיעי בתולדותיה.
היא שבה למעמד הגמר שנתיים אחר כך, אך הפסידה לפרנצווארוש.
אצטדיון הבית של אויפשט הוא אצטדיון פרנץ סוסה בעיר הבירה בודפשט.
לאחר שנה של בנייה, נפתח האצטדיון באופן רשמי ב-17 בספטמבר 1922. תכולת האצטדיון היא כ-13,500 מקומות ישיבה.
המשחק שחנך את האצטדיון הוא משחק הדרבי של בודפשט, בו גברה אויפשט על פרנצווארוש בתוצאה 1–2.
ב-1945, בעקבות שיטפון שפקד את העיר, הוצפו ונהרסו יציעי האצטדיון, אך הוא חודש והורחב לכ-45,000 מקומות.
באותן שנים אירח האצטדיון מספר משחקים בינלאומיים, ואף שימש למספר שנים כאצטדיון הבית של נבחרת הונגריה.
המשחק הבינלאומי הראשון באצטדיון נערך ב-1948, ובו הביסה הונגריה את בתוצאה 0–9.
עד לשנת 2000 לא חודש האצטדיון משמעותית, אך בין 2000 ל-2001 עבר האצטדיון חידוש כולל ומקיף.
בין היתר הפכו כל יציעי האצטדיון ליציעי ישיבה, וכמות המושבים עמדה על 13,500. כמו כן, מאז השיפוץ כל היציעים באצטדיון מקורים.
בשנת 2006 נקרא האצטדיון על שם אחד מגדולי שחקני הקבוצה בכל הזמנים, פרנץ סוסה, שהלך לעולמו.
במהלך שנות ה-70, בעקבות הצלחת הקבוצה במפעלים האירופים, זכתה אויפשט להרחבה משמעותית של קהל אוהדיה בתוך בודפשט ובהונגריה בכלל.
עם זאת, עיקר קהל אוהדי הקבוצה מגיע מרובע אויפשט שבבודפשט, שאותו מייצגת הקבוצה.
בעונת , במהלך משחק ליגה מול דברצן, נהם קהל אוהדי אויפשט כלפי שחקנה שחום העור של דברצן, מה שהוביל להפחתת שלוש נקודות ליגה ממאזנה של הקבוצה.
יריבותיה של אויפשט הן בעיקר קבוצות העיר בודפשט, ובהן מ.ט.ק.
עם זאת, היריבות הגדולה ביותר של אויפשט היא מול פרנצווארוש.
היריבות בין המועדון החלה עוד בשנות ה-30, ובזכייתה הראשונה של אויפשט באליפות.
מאז, משחקי הליגה בין הקבוצות הם מושכי הקהל הגדולים ביותר בליגה.
לעיתים קרובות, משחקים אלו גוררים אלימות בין קהלי שתי הקבוצות, ואף להתערבות משטרתית נרחבת.
היריבות ההיסטורית בין הקבוצות, במקביל ליריבות הספורטיבית, הייתה קשורה גם ליריבות בין עירונית בתחילה, כאשר אויפשט הייתה עיר נפרדת מבודפשט השוכנת בצמוד לה.
בנוסף, נוצרה יריבות פוליטית כאשר הגרמנים בהונגריה נמנו בעיקרם עם הקהל של פרנצווארוש בעוד היהודים בהונגריה תמכו בעיקר באויפשט.
לאחר מלחמת העולם השנייה נמשכה החלוקה הפוליטית בין הקבוצות, כאשר אוהדי פרנצווארוש נמנו בעיקרם עם האופוזיציה לשלטון, בעוד אויפשט אולצה להיות הקבוצה של הממשל.
בעקבות המרד ההונגרי, ובעקבות השיוך של אויפשט לממשל, התייחסו אוהדי פרנצווארוש לאלה של אויפשט כפולשים הסובייטים.
אוּיפֶהֵרטוֹ (בהונגרית: Újfehértó; ברומנית: Grigoreşti; ביידיש (מגרמנית): ראַצפעֶרט, Ratzfert) היא עיר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון המישור הגדול בצפון-מזרח הונגריה.
בעיר התקיימה קהילה יהודית קטנה שגדלה במשך כל המאה ה-18. ב-1840 התמעטה הקהילה היהודית בעקבות האישור שניתן ליהודים להתיישב בערים המרכזיות, ואולם לקראת סוף המאה ה-19 גדלה הקהילה שוב, ובמהלך מלחמת העולם הראשונה גדלה שוב באופן משמעותי בשל נהירת פליטים מגליציה שהתיישבו בעיר.
יהודי העיר הועברו עם ראשית הכיבוש הנאצי בהונגריה במלחמת העולם השנייה (1944) לגטו בנירג'האזה, שבו רוכזו כל יהודי המחוז, ומשם הובלו במאי 44' למחנה ההשמדה אושוויץ.
קהילת ניצולי השואה ששבו לאויפהרטו לאחר המלחמה התפזרה עד 1948 ולא נותרו בעיר יהודים.
אך בעיר עדיין קיים בית קברות יהודי
גאבור פטר (בשמו המקורי בנימין אייזנברגר, 1906 – 1993) פוליטיקאי קומוניסטי הונגרי-יהודי, ראש המשטרה החשאית ההונגרית בין השנים 1945 לבין 1952.
פרופ' יצחק כץ (23 בינואר 1949) רופא ישראלי, מייסד המכון לאלרגיה ואימנולוגיה בבית החולים אסף הרופא ויו"ר ארגון הרופאים העצמאיים של מכבי בשנים 1997-2012.
טיבור נירי, (במקור גרינפלד 1906 – 1977) סופר יהודי-הונגרי, תסריטאי, מחזאי.
לאורה לנדייל קודם פולק (1874 – 1954) סופרת, מבקרת, עיתונאית יהודייה-הונגרייה
אוינונה (ביוונית עתיקה: Οἰνώνη) הייתה נימפה אוריאדית במיתולוגיה היוונית שהפכה להיות אשתו הראשונה של פאריס, נסיך טרויה, בטרם התאהב בהלנה היפה מספרטה.
אוינונה הייתה בתו של סברן (Cebren), אל-נהר מיתולוגי.
היא למדה את אמנות הנבואה מהאלה רֵיָה, ואת סוד צמחי המרפא מאפולו.
היא השתייכה לחבורת הנימפות שהיוו את פמלייתה של האלה ארטמיס, והתגוררה במקדש האלה סיבלה בהר אידה בפריגיה, שם הכירה רועה צעיר בשם פאריס.
כעבור זמן לא רב נישאה לו וילדה לו בן בשם קוריתוס.
במשפט פאריס התבקש נסיך טרויה לבחור באחת מן האלות שהתנצחו בפניו מי היפה ביותר מבין השלוש.
פאריס בחר לבסוף באפרודיטה שהבטיחה לו את האישה היפה בעולם.
פאריס ביקש לעזוב את אוינונה, אשתו, לאחר שאפרודיטה החדירה בו אהבה עזה להלנה היפה.
כשהחליט לצאת ליוון אחוז תשוקה לכבוש את לבה של הלנה, הזהירה אותו אוינונה שהוא עתיד להמיט במסעו אסון על עצמו ועל טרויה; אך כשראתה שלא תוכל לשכנעו, אמרה לו שישוב אליה אם ייפצע, שכן רק היא תוכל לרפאו.
בשל תשוקתו להלנה עזב פאריס את אוינונה ונסע לטרויה.
שם התברר לו שהוא בנם של פריאמוס והקובה, מלכי טרויה.
זמן לא רב לאחר מכן נשלח פאריס כשגריר לספרטה, בראותו את הלנה היפה הבין שיופייה עולה על מה שסיפרה לו אפרודיטה, הוא חטף את הלנה וברח עמה לטרויה (בגרסה אחרת - הלנה התאהבה בפאריס ועזבה מרצונה), מעשה שהביא לפרוץ מלחמת טרויה כפי שמסופר באיליאדה.
גרסאות אחדות טוענות שאוינונה שלחה את בנה קוריתוס כדי להילחם בשורות צבא יוון נגד אביו מולידו.
יש גם סיפורים הגורסים שאוינונה שלחה את בנה לטרויה, שם התאהב בהלנה היפה וניסה לפתות אותה.
כשנודע הדבר לפאריס בערה חמתו בו להשחית והיות שלא זיהה את בנו רצח אותו מתוך קנאה.
בפואמה האפית שלו "עם מות הומרוס" משלהי המאה הרביעית מתאר קווינטוס איש סמירנה (ספר 10 עמודים 259–489) שבשנה התשיעית למלחמה נפצע פאריס מחץ מורעל ששיגר לעברו פילוקטטס.
מספרים שפאריס לא מת מיד, אלא הובא פצוע אל ביתה של אוֹינוֹנֵה בהר אידָה.
למרות הבטחתה סירבה אוינונה לטפל בפצעו כשהובא אליה, משום ששמרה לו טינה.
לאחר שהחזירו אותו לטרויה, היא התחרטה וחשה אל העיר עם עשבי מרפא ושיקויים; אך איחרה את המועד, וכשמצאה אותו מת תלתה את עצמה.
האסטרואיד 215 Oenone קרוי על שמה.
אויפן בערגל (מיידיש: "על הגבעה") היה בית כנסת ובית מדרש בעיר קרקוב שבפולין, בית הכנסת נוסד במאה ה-17 וחרב בזמן מלחמת העולם השנייה.
אויצ'נאלוש (בהונגרית: Újcsanálos) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
אויים היא בירת מחוז וולו-נטם אשר נמצא בצפון גבון.
העיירה שוכנת על מישור בגובה של כ-910 מטר.
אויים ממוקמת כ-25 ק"מ מהגבול עם גינאה המשוונית וכ-411 קילומטרים מעיר הבירה של גבון, ליברוויל.
אויים נקראת על שם עץ גדול שצומח סביב העיירה.
בשנות התשעים היו מספר נשים בחיל השלום שנאנסו ונרצחו בצפון גבון, מה שעורר מחלוקת בנוגע לבטיחות מיקומיו.
באוקטובר 2004, אויים הושפעה מהפסקות מים והפסקות חשמל.
בחודש דצמבר של 2004 היא נפגעה קשות מהתפרצות נדירה של קדחת הטיפוס שהתפשטה אז ברחבי צפון גבון, כחמישים מקרים דווחו באויים.
תושבי אויים מגדלים קקאו וקפה, וכן גם תפוחי אדמה, ועוסקים גם בענף גומי.
בתוך העיר נמצאים: בית חולים, שתי כנסיות, בית ספר חקלאי, בית ספר תיכון ממשלתי ותחנת מכס.
בעיירה נמצא גם שדה התעופה אוים .
אויים היא עיר תאומה של:
אוילרינצפלווה (בהונגרית: Újlőrincfalva) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם באוילרינצפלווה מספר התושבים נמצא בירידה.
האזור מיושב מסביבות המאה ה-13, והוא מוזכר לראשונה בכתבים משנת 1261.
יהודים בודדים חיו באוילרינצפלווה במאה ה-19 ובמאה ה-20. בשנת 1944 נרצח לפחות יהודי אחד מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
אויסקירכן היא בירת מחוז אויסקירכן, נורדריין-וסטפאליה, גרמניה.
היישוב במקום קיבלה מעמד של עיר עוד ב-1302. בדצמבר 2007 התגוררו בעיר כ-55,446 תושבים.
משמעות המילה אויסקירכן היא "כנסייה על שפלת הנהר".
מבין התושבים הבולטים שהתגוררו בעיר, ניתן למנות את הרמן אמיל פישר, וילי גראף, היינץ פלוהה ובטינה ויגמן.
בשנת 1994 התרחש הטבח בבית המשפט אויסקירכן.
החיבור למערכת התחבורה הארצית משמעותי לכלכלה המקומית.
באויסקירכן יש שדות חקלאיים רחבים.
סלק סוכר הוא אחד הגידולים המשמעותיים בשדות אלו, ומשנת 1879 ישנו מפעל לייצור סוכר.
בנוסף על החקלאות, יש בעיר גם אזורי תעשייה משמעותיים הכוללים בין השאר מפעלים של פרוקטר אנד גמבל ו-Miele.
בעבר התקיימה בעיר גם תעשייה לייצור בדים.
בעיר פועל גם מטה של חברת התקשורת דויטשה טלקום.
הערים התאומות של אויסקירכן הן
אויקיגיוש (בהונגרית: Újkígyós) היא עיר בנפת בקשצ'בה שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם באויקיגיוש מספר התושבים נמצא בירידה.
האזור מיושב מסביבות המאה ה-7 והעיר הוזכרה לראשונה בשנת 1398. ברבות השנים העיר נהרסה מספר פעמים והוקמה מחדש בשנת 1814 וקיבלה הכרה כעיר רשמית משנת 2009.
יהודים חיו באויקיגיוש במאה ה-18 ובמאה ה-19. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
אויסלונטה (בהונגרית: Újszalonta) הוא כפר קטן בנפת שרקד שבמחוז בקש בדרום מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם מספר התושבים באויסלונטה נמצא בירידה.
עד שנת 1920 היה הכפר חלק מ שנמצא כיום ברומניה.
אויפן הוא מועדון כדורגל בלגי מהעיר אויפן, המשחק בליגת המשנה הבלגית.
המועדון הוקם ב-1945 לאחר מיזוג של שני מועדוני העיר, Jugend Eupen ו-FC Eupen 1920.
מועדון אויפן הוקם ב-9 ביולי 1945 לאחר מיזוג של יוגנד אויפן ו-FC Eupen 1920, ושיחק את המשחק הרשמי הראשון ב-21 ביולי במהלך טורניר במהלך חג לאומי.
כמה שבועות לאחר מכן המועדון התחיל בעונת הפתיחה שלו בליגה המחוזית של לייז', ב-1951 המועדון עלה לליגה בכירה יותר, הליגה הבלגית הרביעית.
לאחר שהגיע למועדון ב-1966, הוברט ואן דורמאל הוביל את הקבוצה למקום השני בעונת 1967/1968 לפני שעלה לראשונה לליגה הבלגית השלישית בעונה שלאחר מכן.
בעונתה הראשונה בליגה הצליחה הקבוצה להעפיל עוד ליגה לראשונה לליגה הבלגית השנייה.
בתחילת שנות ה-70 נקלע המועדון לקשיים כלכליים, ונאלץ למכור מספר שחקני מפתח, דבר שהוביל גם לכישלונות ספורטיביים, והקבוצה ירידה לליגה השלישית בסוף עונת 1974/1975, לאחר חמש שנים בליגה השנייה, אולם לאחר עונה אחת שבה הקבוצה לליגה השנייה, וירדה שוב בעונה לאחר מכן.
לאחר מספר עונות בליגה השלישית, המועדון עלה שוב לליגה השנייה בעונת 1980/1981. במהלך תקופה זו חלו שלושה שינויים גדולים במועדון: המועדון בחר למקד את מדיניות הספורט שלו באימונים, עיריית אויפן קנתה את מתקני המועדון לתקופה של 30 שנה במאי 1979 והמועדון שינה את שמו ל-Allgemeine Sportvereinigung Eupen.
לאחר שנשר שוב לליגה השלישית, המועדון נשאר בליגה השלישית עד סוף עונת 1987/1988, ולאחר מכן שיחק בליגה הרביעית עד 1995.
ב-1997 חזר המועדון לליגה השנייה, לראשונה מאז 1977, ובעונה שלאחר מכן היה גם קרוב להעפיל לליגה הבכירה.
בסיום עונת 2009/2010 הצליחה אויפן להעפיל לראשונה בתולדותיה לאחר ניצחון 2–1 על מונס בפלייאוף העלייה, עם זאת, הקבוצה לא הצליחה לשרוד בליגה הראשונה יותר מעונה אחת.
ביוני 2012 המועדון נרכש על ידי ממשלת קטר וקרן Aspire Zone שלה, שבבעלותה גם פריז סן ז'רמן.
Aspire Academy הודיעה על כוונתה להשתמש במועדון כבית גידול לכדורגלנים צעירים בוגרי האקדמיה שלו מאפריקה, דרום אמריקה ואסיה.
אויפן סיימה במקום השני בליגה השנייה בעונת 2015/2016, ועלתה לליגה הבכירה בפעם השנייה בתולדותיה.
בעונת 2023/2024 שבה לליגת המשנה מהמקום האחרון בליגה הבכירה.
אויפן היא עיר בבלגיה ממחוז לייז' ובירת הקהילה דוברת הגרמנית שבמזרח בלגיה.
אויפן השוכנת 15 קילומטרים מהגבול הגרמני (העיר אאכן), מהגבול ההולנדי (העיר מאסטריכט) ומהארדנים.
אויפן הוזכרה לראשונה בשנת 1213 כחלק מדוכסות לימבורג.
בשנת 1288, לאחר קרב וורינגן, סופחה דוכסות לימבורג על ידי יוחנן הראשון מברבנט.
ברבנט ולימבורג הורישו את המקום לדוכסות בורגונדיה ב-1387, ואויפן נשרפה עד היסוד במהלך המלחמה נגד חלרה.
דוכסות בורגונדיה פורקה ב-1477 על ידי בית הבסבורג האוסטרים.
בשנת 1582, במהלך המרד ההולנדי נגד ההבסבורגים הספרדים, מורדים שרפו את אופן אך לא השתלטו עליה.
דבר הבלוטות הכה באויפן ב-1635, והוביל להשלכות הרסניות.
אויפן הקימה בית משפט משלה ב-1648, וב-1674 קיבלה זכויות של עיר, מה שהעניק לה הכרה ואוטונומיה רבה יותר.
שש שנים מאוחר יותר, ייצור טקסטיל החל להתקיים בעיר.
ב-1713, עם הסכם אוטרכט, הוחזרו ברבנט ולימבורג לידי ההבסבורגים האוסטרים.
מלמדי כבשה את העיר בשנת 1794. בעקבות קונגרס וינה ב-1815, אויפן הפכה לחלק ממחוז הריין הפרוסי.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, חוזה ורסאי משנת 1919 העביר את אויפן ואת העירייה הסמוכה מלמדי מגרמניה לבלגיה.
משנת 1938 נבנה סכר וזדרה שהושלם ב-1950, ויצר את אגם אויפן.
ב-1940 פלשה גרמניה הנאצית לבלגיה, ואויפן ומלמדי סופחו לגרמניה.
בספטמבר 1944 הגיעו כוחות אמריקאים לאויפן שהפכה למרכז לחימה עזה בקרב הבליטה.
גרמנית נותרה השפה הרשמית באויפן (המדוברת גם בצורת ניב אויפן), והעיר משמשת כבירת הקהילה דוברת הגרמנית של בלגיה.
בעיר אוניברסיטה קטנה, Autonome Hochschule in der, המציעה תארים ראשונים בחינוך וסיעוד.
בשנת 2010, קבוצת הכדורגל של העיר, אויפן, הפכה למועדון הראשון מהקהילה דוברת הגרמנית ששיחק בליגה הבלגית הראשונה.
ב-1 בינואר 2006 מנתה אוכלוסיית אויפן 18,248 תושבים.
העיר נחשבת בבלגיה לאזור של תומכי הכנסייה הקתולית עם דעות שמרניות.
אוייר סראגה אגאנייה (בספרדית: Oier Zarraga Egaña; נולד ב-4 בינואר 1999 בגטסו שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אודינזה מהסרייה א'.
סראגה גדל במחלקות הנוער של רומו ואתלטיק בילבאו.
בשנת 2017 החל לשחק בקבוצות המילואים של אתלטיק בילבאו.
ב-18 באוקטובר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 2-0 על לבאנטה במסגרת המחזור השישי בלה ליגה לעונת 2020/2021. בסך הכל ערך 62 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-29 ביוני 2023 חתם על חוזה לארבע שנים באודינזה מהסרייה א'.
אוין אחמד ( בכורדית: ئەڤین ئەحمەد; נולדה ) היא שחקנית וסופרת שוודית.
היא הייתה מועמדת פעמיים לפרס גולדבאג ("האוסקר השוודי").
אחמד נולדה ב-8 ביוני 1990 בסטוקהולם, שוודיה להורים כורדים.
אביה היה שחקן מסולימאניה, עיראק ואמה מעפרין בסוריה.
היא גדלה ברובע אקאלה בסטוקהולם בו התגוררה 22 שנים.
אחמד למדה באקדמיה לאמנויות דרמטיות בסטוקהולם.
היא הופיעה לראשונה על המסך ב-2007 עם עיבוד קולנועי לרומן Ett Öga Rött (עין אדומה) של הסופר ג'ונאס האסן חמירי.
היא זכתה להכרה בשנת 2019 על תפקידיה בסדרה הפוסט-אפוקליפטית הדנית "הגשם" ובדרמת הפשע השוודית "Quicksand".
אחמד זכתה להכרה רחבה יותר בשנת 2021 עם גילומה של ליאה, הדמות הראשית בסדרה המקורית של נטפליקס Snabba Cash (אנ').
ב-2023 כיכבה אחמד בתפקיד הראשי במיני סדרה של נטפליקס "מי את ארין קרטר?".
זה תפקידה הראשון בשפה האנגלית.
הסדרה עלתה לשידור בנטפליקס בסוף אוגוסט 2023.
אחמד מנהלת מערכת יחסים עם השחקן השוודי יליד טהרן, ארדלן אסמעילי, איתו היא מתגוררת בסטוקהולם.
מגי הגשם קירה סדרת טלוויזיה 2020 צונאמי שרה סדרת טלוויזיה 2021-2022 Snabba Cash ליאה סדרת טלוויזיה2023Face to Faceליז 2023 מי את ארין קרטר?
ארין קרטר סדרת טלוויזיה 2025מאורת הגנבים: פנטרה (אנ') ג'ובנה2026מאורת הגנבים 3
האוֹינוֹטְרִים (ביוונית עתיקה: Οἴνωτρες, אוינוטרס) היו עם איטלי קדום שאכלס טריטוריה בדרום איטליה מפאיסטום ועד לדרום קלבריה.
עד המאה השישית לפני הספירה, האוינוטרים נקלטו בעמים איטליים אחרים.
נהוג לחשוב שהאוינוטרים מייצגים את הענף הדרומי של קבוצה אתנו-לשונית ותיקה מאוד, השונה מהפרוטו-לטינית, שכבשה את אזור הים הטירני מליגוריה ועד סיציליה (שכבה ליגורית/ סיקאנית).
בדרך כלל הם מתוארים כשייכים לפלסגים.
על פי הלשונאי היווני אנטונינוס ליברליס והלוגוגרף היווני הלאניקוס איש לסבוס, הגעתם עוררה את נדידת האלימי לסיציליה בסביבות 1260 לפני הספירה.
מחברים עתיקים מהמאה ה-1 לפני הספירה מציינים כי אונוטריה נקראה על שם האוינוטרים, הצעיר מבין חמישים בניו של ליקאון מלך ארקאדיה שהיגרו לשם מארקאדיה שבפלופונסוס, יוון.
עם זאת, כתובות מהמאה ה-6 או ה-5 לפני הספירה ביישוב האוינוטרים העתיק טורטורה מגלות שהן דיברו בשפה איטלית.
ורגיליוס (70–21 לפנה"ס) מזכיר אותם כמתיישבים שצאצאיהם מכנים כיום את אדמתם איטליה.
פליניוס הזקן (23–79 לספירה) מזכיר כי "מול אליאה נמצאות פונטיה ואיסאקיה, שניהם ידועים בשם אונוטרידס, הוכחה לכך שאיטליה הייתה בעבר מוחזקת בידי האוינוטרים".
התיישבותם של היוונים עם המושבות היציבות הראשונות כמו מטאפונטום דחקה את האוינוטרים פנימה והחלה במלחמת התשה עם המושבות היווניות, שאותן הם שדדו יותר מפעם אחת.
מהמאה ה-5 לפני הספירה נעלמו האוינוטרים תחת לחץ הלוקאנים.
גזירה סבירה של השם האתני אונוטריאן היא ה- היוונית (יין), שכן האוינוטרים אכלסו טריטוריה עשירה בכרמים, עם אונוטריה או אוינוטריה (Οἰνωτρία) מורחבת להתייחס לכלל דרום איטליה.
הסיכיוס איש אלכסנדריה מזכיר את המילה (), מעין יתד גפן.
בשנת 1991 התגלו כתובות מהמאה ה-6 או ה-5 לפני הספירה ביישוב האוינוטרים העתיק טורטורה, קלבריה, וגילו שהאוינוטרים דיברו בשפה איטלית.
אויסטרהאם היא עיר נמל לחוף תעלת למאנש, במזרח צרפת הנמצאת במחוז קלבדוס בנורמנדי.
נמל אויסטרהאם נמצא בשפך נהר אורן ותעלת קן ומהווה את השער הכניסה הימית לעיר קן הנמצאת כ-14 ק"מ מדרום מערב לעיר.
העיר הייתה חלק מהחומה האטלנטית שבנו הגרמנים, לפני מלחמת העולם השנייה, ונכבשה ביום הראשון ל על ידי כוחות בריטים שנחתו בחוף סורד.
שם העיר מקורו בשפה הסקסונית והוא מורכב משני חלקים.
מוסכם על החוקרים שהחלק השני ham פירושו עיר.
לגבי החלק הראשון Ouistre קיימות שתי גרסאות: גרסה אחת מקשרת מילה זו למילה צדפה וגרסה שנייה מייחסת מילה זו משמעות של "מערב" (West) כפי שהיא נכתבת בסקסונית.
העדויות הראשונות לשם העיר הנוכחי מתייחסות ל ובמהלך השנים נקראה במספר ואריאנטים לשם הנוכחי כמוOistreham, Oystreham, Hoistreham, Oistrehannum, Ouistrehannum, Oestream, Hoistrehan ועוד.
ב-2014 שונה שם היישוב מ"אויסטרהאם" ל"אויסטרהאם ריבה-בלה"
בקרבת אויסטרהאם נמצאו שרידים של חומה שמתוארכים לתקופת הברזל.
שרידים אלו מכונים "המחנה הרומי" אך לפי הארכאולוגים אין להם קשר לרומאים.
העיר החלה את דרכה ככפר שהתבסס על חקלאות ודיג וכן על מחצבות אבן.
פעילות הדיג הביאה לפיתוח נמל וקיימים בעיר מספר מבנים היסטוריים של דייגים.
ב-1770 נבנה ביישוב מבצר, במודל המבצרים שהתווה סבסטיאן דה וובאן, כדי להתמודד מול פלישה של האנגלים.
ב-1816 עזב הצבא את המבצר והוא נמכר לאדם פרטי שהפך אותו לחלק מאחוזתו.
שרידים של המבצר קיימים בעיר גם כיום.
ב-1866 החלה הבנייה העירונית בעיר כשבעל הבניין הראשון קרא לו "בלה ריבה" כשבהמשך יהפוך שם זה לשמה השני של העיר.
עיקר הבנייה הייתה בחולות ובביצות שהקיפו את הנמל.
בשלהי המאה ה-19 החל היישוב להיות פופולרי בקרב נופשים והוקמו בו בתי נופש רבים.
לשירות התושבים והתיירים נבנתה מסילת רכבת צרה מקן לאויסטרהאם ועיירות חוף נוספות וכן נבנה ביישוב קזינו.
ב-1940, במסגרת כיבוש צרפת, הפכה אויסטרהאם לשטח כבוש תחת שליטת גרמניה.
ב-1942, בעקבות ההחלטה על הקמת החומה האטלנטית, הכריזו הגרמנים על חלקים מהעיירה, הקרובים לחוף, כשטח צבאי.
בשטח זה הרסו הגרמנים כ-123 בתים והקימו מערכת ביצורים ועמדות ארטילריה שכללה כ-80 עמדות ובונקר פיקוד מרכזי שחלש על המערך המבוצר.
בין הביצורים בנו הגרמנים תעלות קשר ובחזית המערך הניחו גדרות תיל.
ב, ב-6 ביוני 1944, הייתה העיר בגזרת חוף סורד ונכבשה באותו יום על ידי כוחות בריטים למעט הבונקר הגדול עליו הוטל מצור.
רק ב-9 ביוני נכנעו הכוחות הגרמניים בבונקר לאחר שחיילי הנדסה בריטים פוצצו את דלת הכניסה.
הכוחות שכבשו את העיר התקדמו במעלה תעלת קן כדי לחבור לכוחות של הדיוויזיה המוטסת השישית שהתבצרו בגשר פגסוס אליו הגיעו בדאונים במסגרת מבצע דדסטיק.
לאחר סיום המלחמה הוחזרו השטחים הצבאיים לרשות תושבי העיר והעיר שוקמה מנזקי המלחמה.
נכון ל-2018 ניתוח גיל האוכלוסייה הראה על אחוז גבוה של אוכלוסייה מבוגרת מעל גיל 60 (43% ביחס ל-28% בכל המחוז) ואחוז נמוך של אוכלוסייה צעירה מתחת לגיל 30 (25% ביחס ל-35% בכל המחוז)
מזג האוויר באויסטרהאם דומה לזה שברוב היישובים בנורמנדי.
לפי מחקר, מ-2010, של המרכז הלאומי למחקר מדעי מזג אוויר זה מושפע משמעותית מהאוקיינוס האטלנטי ומתאפיין בגשמים מרובים (כ-850 מ"מ) בעונת החורף וממוצע של 15.5 מעלות ורוחות רבות בקיץ.
ממוצע ימי הגשם בשיא החורף (ינואר) כ-11 ימים ובשיא הקיץ (יולי) כ-7 ימים.
נכון ל-2018, שטחי הרשות המוניציפלית אויסטרהאם מחולקים כדלקמן:
15.5% יערות, שטחים פתוחים ופארקים
כ-42% מאדמות העיר הם שטחי מים שיובשו.
כביש הגישה הראשי לעיר מגיע מהעיר קן שמדרום.
כמו כן קיים כביש כפרי המגיע לעיר ממערב ועובר לאורך החוף של נורמנדי.
שירות האוטובוסים שמשרת את העיר משותף לקן ולשאר העיירות לאורך הנהר והחוף.
שירות מעבורות פועל מנמל אויסטרהאם ומחבר את העיר לקן (דרך תעלת קן) כן לעיר הנמל פורטסמות' בבריטניה שמעבר לתעלת למאנש.
כמיליון נוסעים משתמשים בשירות מעבורות זה מדי שנה.
2 מסלולי אופניים יוצאים מהעיר: אחד לקן והשני לעיר הנמל לה רושל, מסלול שאורכו כ-400 ק"מ.
באויסטרהאם קיימים שלושה בתי ספר ציבוריים, בית ספר פרטי (של הכנסייה) וקולג'.
בעיר מתקיימים כ-120 מועדונים קהילתיים בתחומים שונים כמו כדורסל, כדורגל, חץ וקשת, שייט, צ'י קונג, ריקוד, טניס, יוגה, תיאטרון, קולנוע, מוזיקה, מקהלה ועוד.
עבור הפעילות הספורטיבית נבנו בעיר מספר אצטדיונים, אולמות ספורט וחדרי כושר.
חיי התרבות העיר פועלים משני תיאטראות, מרכזי תרבות, בית ספר למוזיקה, שתי תזמורות, גלריית ציורים, מקהלה וספריה עירונית.
דו"ח מ-2014, של מכון INSEE, מציג את הנתונים הכלכליים הבאים על אויסטרהאם:
ההכנסה השנתית הממוצעת למשק בית עומדת על 21,212 יורו
היקף הבעלות על בתים עומד על 57.4%
המחיר הממוצע לרכישת בתים עומד על 2,000 יורו/מ"ר בעוד ששכר הדירה עומד על 10 יורו/מ"ר/חודש
חלק מהכנסות המועצה המקומית מגיעות מהבעלות על הנמל.
ביתו ופסלו של אריסטיד בריאן
על גדת תעלת קן נמצא בית הקיץ המשומר של אריסטיד בריאן שכיהן כראש ממשלת צרפת וזכה בפרס נובל לשלום.
בכיכר שארל דה גול, שבעיר, מוצב פסל ברונזה מ-1937 של בריאן, מעשה ידיו של הפסל הצרפתי אמיל גיום .
שמורת טבע ממערב לאויסטרהאם המשמשת בית גידול לחיות וצמחים נדירים.
ביער עובר שביל מטיילים הקרוי "שביל הצליינים" לגביו נטען שהתקיים עוד מהתקופה הרומית.
ממזרח ליישוב נמצאת לשון חוף חולית, בשם Pointe du Siège, הפולשת לתוך השפך של נהר אורן ומחלקת אותו לשניים.
לשון זו מהווה מקום קינון למיני ציפורים רבים ומוגדרת כשמורת טבע.
בצידה המזרחי הוקם מגדל תצפית המשמש צפרים.
בעורף קו ביצורי החוף, שנבנו באויסטרהאם כחלק מהחומה האטלנטית, הקימו הגרמנים בונקר גדול בן שש קומות ששימש כמרכז פיקוד ותצפיות.
ב-1994 נפתח במקום מוזיאון המנציח את פרויקט בניית החומה האטלנטית.
באויסטרהאם עצמה ולאורך לאורך חופי הים שלה, שהיו חלק מחוף סורד במהלך הפלישה לנורמנדי, הוקמו מספר אנדרטאות המנציחות את הפלישה.
כנסיית סנט-סמסון היא מבנה היסטורי מפואר במרכז העיר שנבנה בסגנון רומנסק ב וה13 ומציג את עושרה של העיר.
הכנסייה רשומה כ"אתר היסטורי" של צרפת .
מצפון לכנסייה נמצא מבנה גדול, שנבנה באותה תקופה בה נבנתה הכנסייה, ושימש עם בנייתו כאסם כשבמאה ה-20 הוגדר כאתר מורשת , שוחזר ומשמש את קהילת אויסטרהאם.
מוזיאון המנציח את יחידת הקומנדו הרביעית בפיקודו של פיליפ קיפר שעמד בראשה במהלך הפלישה לנורמנדי.
המגדלור הנוכחי של אויסטרהאם נבנה ב-1905 בכניסה לנמל (במקום מגדלור ישן) וגובהו 38 מטר.
המגדלור נועד לסמן לספינות להיזהר מסלעים ימיים בקרבתו.
החל מ-2007 מתקיים בעיר, פעם בשנתיים (בסוף ינואר או תחילת פברואר), פסטיבל ג'אז.
החל מ-2019 מתקיים בספטמבר כל שנה, בחוף העיר, מרוץ מוטורי בשם "מרוץ החוף של נורמנדי" .
המירוץ מתקיים על מסלול שהוקם לפני 1947.
ב-6 ביוני 2014 אירחה אויסטרהאם את הטקס לציון 70 לנחיתה בנורמנדי.
בטקס נכחו כ-800 חיילים משוחררים, 19 ראשי מדינות וכ-8,000 אורחי כבוד ותושבים מאויסטרהם והוא נצפה על ידי כ-5 מיליון צופים בצרפת וכ-1.2 מיליארד אנשים ברחבי העולם.
סמל העיר אוסטרהאם כולל את האלמנטים הבאים:
בחלקו השמאלי תחתון של הסמל מופיעים שלושה חצאי אריות (בצבע זהב על רקע אדום) המסמלים את ממלכת אנגליה ולידם שני חצאי אריות המסמלים את נורמנדי.
סמלים אלו מסמלים את הקשרים ההדוקים שהתקיימו בין העיר לבין אנגליה
בחלק הימני התחתון מופיע אריה זהב על רקע שחור ומטה מלכות.
שני הסמלים מקושרים למתילדה מפלנדריה (אשתו של ויליאם הראשון, מלך אנגליה) שהייתה קשורה לכנסייה בקן.
הרקע הכחול של ראש הסמל והציורים המופיעים עליו מסמלים את הקשר של העיר לים.
עלילת ספרו של ז'ורז' סימנון מ-1932, "הנמל הערפילי" , מתחוללת בנמל אויסטרהאם.
ב-2010 פרסמה העיתונאית פלורנס אובנה את ספרה האוטוביוגרפי "המזח של אויסטרהאם" .
ספר זה עובד ב-2021 לסרט בשם "אויסטרהאם"
סצנת פיצוץ הקזינו של אוסטרהאם, בפלישה לנורמנדי, מופיעה בסרט מ-1962, היום הארוך ביותר.
אסדת נחיתה, ששימשה את סטיבן שפילברג בסרטו להציל את טוראי ריאן, מוצבת בחצר מוזיאון הבונקר הגדול.
אוייר לואנגו רדונדו (בספרדית: Oier Luengo Redondo; נולד ב-11 בנובמבר 1997) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הבלם בריאל אוביידו.
לואנגו נולד באמורבייטה-אצ'אנו שבחבל הבסקים, והוא בוגר מחלקת הנוער של אמורבייטה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה ב-30 באוקטובר 2016, כשנכנס כמחליף בהפסד ביתי 1–2 נגד טולדו.
לואנגו ביסס את מעמדו כשחקן הרכב בעונת 2017/2018 וב-16 בספטמבר 2017 הוא כבש את שערו הראשון במדי הקבוצה הראשונה בהפסד ביתי 2–3 לריאל סוסיאדד ב'.
ב-13 ביוני של השנה שלאחר מכן, הוא חתם באתלטיק בילבאו ושובץ בקבוצת המילואים ששיחקה בליגה הספרדית השלישית.
ב-7 בינואר 2019, לאחר ששיחק דקות מעטות בבילבאו, הושאל לואנגו בחזרה למועדון הקודם שלו, אמורבייטה, עד יוני.
עם חזרתו לבילבאו, הוא החל לקבל יותר דקות משחק, אך עזב את המועדון בכל זאת ב-14 ביוני 2021 מכיוון שחוזהו עמד לפוג.
ביולי 2021, חזר לואנגו לאמורבייטה ששיחקה בליגה הספרדית השנייה.
ב-4 ביולי 2022, לאחר ירידת הליגה של אמורבייטה, חתם לואנגו על חוזה לשנתיים בריאל אוביידו מהליגה הספרדית השנייה.
אוכל-כול הוא בעל חיים שתזונתו מורכבת באופן קבוע ממגוון חומרים, כגון צמחים, בעלי חיים, אצות ופטריות
בעל חיים אשר מערכת העיכול שלו יכולה לעכל הן מזון צמחי והן מזון מהחי, אולם מגוון את תזונתו רק לעיתים רחוקות בצמחייה או בשר אינו נחשב לאוכל כול, למשל טורפים כמו חתולים ניזונים מעשבים או מזרעים וכרישים טיגרים אוכלים שאריות זבל רבות, אך עדיין נחשבים להיפרקרניבורים שניזונים כמעט רק מבשר.
לא כל אוכלי הכול ניזונים באופן שווה.
ישנם קרניבורים המכונים מסוקרניבורים או היפוקרניבורים אשר בין 30 ל-70 אחוז מתזונתם מתבססת על בשר ורק השאר מגיע מצמחים ומפטריות וכך גם כשמדובר בכמה אוכלי חרקים.
באותו אופן מספר הרביבורים ניזונים מבשר בכמות קטנה, אף שלרוב הם ניזונים ממזון אחר כמו אוכלי פירות, אוכלי זרעים או יונקי צוף, שאינם יכולים להתבסס על רק צמחים.
ואולם מינים רבים הם אופורטוניסטים הניזונים ממה שהם מוצאים ולעיתים בהתאם לעונה הם משנים את תפריטם.
אוכלי כול באופן כללי בעלי מערכת עיכול חסרות התמחות מיוחדת לבשר או לצמחייה, מה שמאפשר להם מצד אחד לאכול מגוון מזונות אך מצד שני להתקשות בהתמחות באכילה קבועה של מזונות כמו עשבים או לצוד ביעילות של טורפים מובהקים.
בין היונקים נכללים מיני קיפודיים, חזיריים, דלשינאים, מכרסמים רבים כמו עכבר, חולדה, סנאי ואוגר, רוב הפרימטים לרבות האדם וכמה יונקי כיס.
בסדרת הטורפים נכללים רוב הדוביים, מספר כלביים כמו שועל, תן וזאב הרעמה, ראקוניים שונים, גחניים ופנדה זנובה.
ישנם עופות רבים אוכלי כול, זוחלים כמו לטאות, איגואניים, חרדוניים וכמה צבים וגם דגים שונים, כמו קרפיוניים, שפמנונאים, שפתוניים וגמבוזיים.
חסרי חוליות שונים אוכלי כול כוללים מיני סרטנאים, מרבית החרקים ביניהם זבובאים, נמלים וצרעות וחיפושיות רבות.
גם כמה תולעים ורכיכות כמו חשופיות ושאר חלזונות ניזונים הן מהחי והן מהצומח.
אוכל במקום פצצות היא תנועה שורשית של קולקטיבים עצמאיים המחלקים מזון צמחוני וטבעוני.
האידאולוגיה של התנועה טוענת שסדר העדיפויות של תאגידי ענק וממשלות הוא שמאפשר רעב למרות השפע הקיים.
במחאה על כך מחלקים הפעילים מזון שיועד לזריקה אותו הם משיגים מחנויות, מאפיות ושווקים.
האמונות המרכזיות של התנועה הן:
אם ממשלות ותאגידים מסביב לעולם יחדלו מלהשקיע משאבים במלחמות ובתעשיית הנשק (שהיא התעשייה הגדולה ביותר בעולם), ובמקום זאת יפנו את המשאבים להאכלת הרעבים - אף אדם לא יישאר רעב.
משפט מרכזי של התנועה הוא: "כמות הכסף שהעולם מוציא על חימוש לשבוע מספיקה להאכלת כל אוכלוסיית העולם למשך שנה".
יש מספיק מזון בעולם על מנת להאכיל את כל בני האדם, אבל כל כך הרבה מזון נזרק ללא צורך כתוצאה ישירה מהקפיטליזם והמיליטריזם.
"אוכל במקום פצצות" מנסה להסב את תשומת הלב לבעיית העוני וחסרי הבית בחברה באמצעות חלוקת המזון במקומות ציבוריים, ובכך מארגנת אספות של עניים, חסרי בית ונזקקים אחרים ומעודדת אווירה פתוחה וקהילתיות.
בכך היא שונה מבתי תמחוי, אשר מרחיקים את העניים מעין רואה (מתוך מטרה לשמור על כבודם ופרטיותם של המעוניינים בכך), ובהם לא מקובל לשתף את הנזקקים עצמם בחלוקת המזון ולאכול עמם.
התנועה מדגישה שהיא אינה תנועת צדקה או גוף דתי.
לתנועה ישנם שישה עקרונות יסוד:
נקיטת פעולה למען שלום וצדק חברתי
התנועה פתוחה לכולם משתי בחינות: כל אחד יכול לעזור בהכנת האוכל וכל אחד יכול לאכול.
"אוכל במקום פצצות" בנויה כאוסף של תאים עצמאיים אשר קיימים ביניהם קשרים רופפים.
כל תא של התנועה מורכב מ-2 עד כ-12 פעילים, שמאמץ לעצמו מספר עקרונות יסוד, ומוציא לפועל אותו סוג פעולה, אך כל תא רשאי לקבל את החלטותיו בעצמו, בהתבסס על צורכי הקהילה.
כמו כן, כל תא מקבל החלטות בקונצנזוס: כל אחד מבצע את עבודתו בצורה שווה לאחרים, ולכל אחד יש קול שווה בקבלת ההחלטות.
התנועה אוספת מזון שמיועד לזריקה מחנויות מכולת, מאפיות, אולמות ושווקים, מתוך הנחה שהמזון אינו מקולקל, אלא שהוא נזרק מכיוון שאספקה חדשה מגיעה למחרת.
לאחר האיסוף, מכינים את המזון לארוחות קהילתיות ומחלקים לכל אדם במקום ועל בסיס קבוע.
כתוצאה משיטת פעולה זו, הוצאות התנועה הן אפסיות והן באות בדרך כלל מכיסם הפרטי של החברים.
חוץ מאיסוף וחלוקת מזון חינם, רוב התאים מעורבים גם בפעילויות נגד העוני, נגד מלחמה, ומטרות פוליטיות נוספות.
לפעמים הארוחות כוללות גם מתן חופשי של בגדים, החלפת ספרים, תיאטרון רחוב, מוזיקה, מעגלי תיפוף, גינון קהילתי ועוד; בכפוף לפעילות של כל תא.
מאחר שרוב התאים חולקים את אותם ערכים ופועלים בצורה עצמאית ובלתי היררכית, "אוכל במקום פצצות" ידועה בתור תנועה אנרכיסטית.
תנועת "אוכל במקום פצצות" החלה דרכה בבוסטון ב-1980, כאשר פעילים של תנועת שלום נגד נשק גרעיני, שהפגינו נגד פרויקט גרעיני באזור, החלו לרסס בגרפיטי את הסיסמה "כסף לאוכל, לא לפצצות" ברחבי העיר.
הסיסמה קוצרה ל"אוכל במקום פצצות", והפכה גם לשמה של הקבוצה.
זמן קצר לאחר מכן, החליטה הקבוצה להוציא את סיסמתה אל הפועל.
במהלך פגישה של מנהלי בנקים, אשר מימנו פרויקטים גרעיניים, הופיעה הקבוצה והחלה לחלק אוכל לקהל של כ-300 חסרי בית.
זמן קצר לאחר מכן, החלה הקבוצה לבצע זאת על בסיס קבוע.
קבוצה שנייה של "אוכל במקום פצצות" נפתחה בסן פרנסיסקו בשנות ה-80 המאוחרות.
תוך זמן קצר, קבוצה זו נתקלה במתחים עם המשטרה ונאבקה על מקומה עם ראשי העיר, ארט אגנוס ופרנק ג'ורדן, שנלחמו בתופעה של חסרי הבית בעיר - קהל יעד מרכזי של הקבוצה.
ב-1988, בית המשפט הוציא צו שאוסר על הגשת אוכל בסביבת קניון מסחרי במקום, בטענה שההתקהלות שהחלוקה יוצרת מהווה מטרד.
הקבוצה הפרה את הצו והמשיכה לחלק במקום אוכל לנזקקים, ופעיליה נעצרו על ידי המשטרה פעמים רבות.
אגנוס טענה שהקבוצה מנצלת את הנושא של חסרי הבית על מנת להציג סוג של סדר עולמי רדיקלי חדש.
ראש העיר מהמפלגה הדמוקרטית אך בעל הדעות השמרניות, פרנק ג'ורדן, ירש את מקומה של אגנוס והמשיך במאבקים נגד תופעת חסרי הבית.
ב-1993 הכריז על "תוכנית מאטריקס" להתמודדות עם התופעה.
התוכנית, שכללה בין היתר מתן דו"חות על קיבוץ נדבות "אגרסיבי", שתיית אלכוהול בציבור ולינה בציבור, עוררה התנגדות רבה כ"תוכנית שתוקפת את העניים".
מספר ימים לאחר החלת התוכנית, שוטרים החלו להופיע באירועי חלוקת מזון של הקבוצה, בהם התאספו חסרי בית רבים, ולעצור מאות מפעילי הקבוצה.
התוכנית של ראש העיר נכשלה לבסוף ולא פתרה את בעיית חסרי הבית בסן פרנסיסקו.
חסרי הבית היוו נושא מרכזי בבחירות בעיר בשנת 1995, והמועמד וילי בראון, שבסופו של דבר ניצח, הבטיח בין השאר להפסיק את ההתקפות על אירועי חלוקת האוכל של "אוכל במקום פצצות", ולפתור את בעיית חסרי הבית בדרכים אחרות.
למרות הבטחתו, גם בתקופת כהונתו, נשלחה המשטרה לאירועים של הקבוצה ועצרה את פעיליה.
הכיסוי התקשורתי של האירועים בסן פרנסיסקו תרם להתפשטות הרעיון וקבוצות של התנועה החלו להופיע בכל העולם.
לרוב לא נתקלו הקבוצות בהתנגדות מטעם הרשויות.
התנועה המשיכה לצבור תאוצה בשנות ה-90, וערכה שלושה כנסים בינלאומיים.
קבוצות של התנועה היו מעורבות גם בהפגנות רבות כנגד הגלובליזציה בסוף שנות ה-90.
ב-2002 וב-2003 היוותה התנועה חלק גדול מההפגנות נגד המלחמה בעיראק, וחילקה אוכל למפגינים.
במהלך הרצאה באוניברסיטת טקסס בשנת 2006, סוכן FBI רשמי הגדיר את "אוכל במקום פצצות" ואת "אינדימדיה" כארגונים שייתכן שקשורים לטרור.
בחודש אפריל 2007, המשטרה עצרה פעיל של התנועה עקב העובדה שהאכיל את חסרי הבית באורלנדו, פלורידה.
הפעיל נאשם בהפרת חוק שנוי במחלוקת, כנגד האכלת קבוצות גדולות של אנשים עניים במרכז העיר.
החוק מתיר לארגוני צדקה להאכיל למעלה מ-25 אנשים בו זמנית באזור עיריית אורלנדו, רק לאחר קבלת אישור, שאותו אפשר לקבל פעמיים בשנה.
החוק נתמך על ידי בעלי עסקים מקומיים הטוענים כי חסרי הבית מרחיקים לקוחות, אך עורר התנגדות של ארגוני זכויות אדם אשר עתרו כנגדו בבית משפט.
היום ישנם קרוב ל-200 קבוצות של "אוכל במקום פצצות" בכל העולם, מרביתן בצפון אמריקה.
אוכל במקום פצצות בישראל אומץ על ידי התנועה האנרכיסטית המקומית וקבוצות "אוכל במקום פצצות" רבות שפעלו בארץ כללו מחאה נגד הכיבוש ביהודה ושומרון ורצועת עזה במסגרת הפעולה שלהם, לצד נושאים כמו עוני, טבעונות, זכויות בעלי חיים, איכות הסביבה, צדק חברתי ורבים אחרים.
קבוצות שפעלו בארץ טוענות שכסף שמושקע בכיבוש ובמיליטריזם הישראלי היה יכול ללכת למטרות כמו האכלת הרעבים ודיור ציבורי.
בתחילת שנות ה-2000 הייתה קבוצה של "אוכל במקום פצצות" פעילה בתל אביב וחילקה אוכל טבעוני לכל דורש על בסיס שבועי בכיכר דיזנגוף ובשכונות הדרום, אך פעולתה נפסקה בשנים האחרונות.
קבוצה חדשה קמה בתל אביב בשנת 2012, וגם היא פסקה מלפעול לאחר עשרה דוכנים.
תא חדש החזיר את התנועה לפעילות בתל אביב בשנת 2016 ופועלת עד היום.
מספר דוכנים גם הוקמו מדי פעם בירושלים, ברחובות ובחיפה.
אוכל, שתייה, ביחד, לבד היא סדרת טלוויזיה ישראלית דוקומנטרית בת 4 פרקים, המתעדת את יושבי מסעדת "הבראסרי" בתל אביב במהלך יממה אחת.