tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במסגרת החגיגות משיטים על אגם קומו בשעות החשיכה אלפי פנסים ונרות, המסמלים את נשמותיהם של הגולים שהגיעו מהאי קומאצ'ינה, את קליטתם המוצלחת של הפליטים, מתוך רצון וכוונה טובים של התושבים המקומיים.
הגעת המכשפה: חגיגות הגעת המכשפה (arriva la Befana) מיועדות בעיקר לילדים.
המכשפה מגיעה לווארנה בדרך כלל ב-6 בינואר, והחגיגה מתחילה בכיכר שלפני כנסיית ס.ג'ורג'.
במסגרת החגיגות נערכים תהלוכות, מופעים שונים, זיקוקין דינור, "כנפיים זוהרות" וכדומה.
פסטיבל סרטים: בספטמבר 2024 נוסדה בווארנה מסורת של קיום פסטיבל סרטים באגם קומו.
שוק: יום השוק בווארנה הוא יום רביעי, משעות הבוקר ועד שעות הצהרים.
בשוק נמכרים מגוון רחב של מוצרים, ביגוד, מזכרות, ירקות ופירות, מזון, ואומנות מקומית.
בעבר הייתה וארנה כפר של דייגים.
במחצית השנייה של המאה ה-20, עם תחילתה של תנועת תיירות עולמית המונית, מצאה וארנה את מקומה כאתר תיירות, הן כיוון שהיא חלק מיישובי אגם קומו, אך גם בזכות אתרי התיירות שבתוך העיירה וסביבה.
כלכלת התיירות כוללת את העיסוק הישיר בתעשיית האירוח, אך גם את המרכיבים הנלווים, דוגמת הסעדה, שירותי ספורט תיירותי (סירות, צלילה ושנירקול, סקי מים ואופנועי ים, אופניים ועוד), מכירת ביגוד, חפצים, מזכרות ויתר ענפי המסחר התיירותי.
גישה נוחה לווארנה מתאפשרת בכמה אמצעי תחבורה.
עובדה זאת הפכה את העיירה למעין שער כניסה ויציאה לנקודות שונות באגם קומו ובסביבתו.
כיוון שלאגם קומו צורה של אות Y הפוכה כמו ʎ, והעיירה נמצאת על הצד הימני (המזרחי) של הזרוע הצרה העליונה, מעט מעל לנקודת האיחוד של הזרועות, ההפלגה אל ומהצד המערבי של האגם (השמאלי) היא הקצרה ביותר מווארנה.
כבישים: כביש SP72 חוצה את וארנה.
כביש זה עובר מדרום אגם קומו ועד לצפונו, וממשיך הלאה צפונה עוד יותר.
הכביש הראשי SP36 היוצא צפונה מאזור מילאנו, עובר לא הרחק מהעיירה.
אוטוסטרדת הרוחב של צפון איטליה A4/E64 עוברת במרחק של כ-60 ק"מ דרומית לעיירה.
רכבת: תחנת הרכבת של וארנה נמצאת למעשה באֶזינוֹ לאריו (Esino), מרחק קצר מווארנה.
מהתחנה אפשר להגיע לערים הראשיות באזור, ומשם להמשיך ליתר חלקי איטליה, לקו, ברגמו ומילאנו, ומשם גם למדינות אחרות באירופה.
שיט/הפלגה/כביש: קיימים קווי שיט סדירים לנקודות שונות על החוף הנגדי (המערבי) של אגם קומו.
הקווים העיקריים מפליגים ל-מנאג'ו, ל-גריאנטה (Griante), וכן לערים הראשיות בדרום האגם, לקו וקומו.
שילוב של שייט קצר למנאג'ו על גדה הנגדית והמשך נסיעה מערבה על כביש SS340, מאפשר להתחבר לאטוסטרדה העולה צפונה לשווייץ.
אוטובוסים: כיוון שקיימות אפשרויות נסיעה זמינות ונוחות מאד ברכבת ובשיט, אין קווי אוטובוס סדירים לעיירה במסגרת הקווים הנוסעים על חופי אגם קומו.
תעופה: נמלי התעופה הבין-לאומיים הקרובים לווארנה הם נמל התעופה הבין-לאומי אוריו אל סריו במרחק של כ-74 ק"מ, נמל התעופה מילאנו-לינאטה כ־79 ק"מ, נמל התעופה מילאנו-מלפנסה כ-92 ק"מ, בשילוב עם שיט קצר במעבורת, נמל התעופה לוגאנו נמצא במרחק קצר של כ-42 ק"מ.
וֶגָה (Vega) הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים נבל והוא גם הכוכב החמישי בבהירותו בשמים והשני בבהירותו בשמי הצפון (אחרי ארקטורוס).
וגה ממוקם כ-25 שנות אור מהשמש, והוא אחד מהכוכבים הבולטים בלילות הקיץ ומהווה את אחד מקודקודיו של משולש הקיץ.
כאשר נקבע סולם הבהירות נראית של הכוכבים בשנת 1856 הוא הוגדר כך שבהירותו של וגה תהיה מדרגה 0.0, אך כיום, בעקבות מדידות מדויקות של עוצמת ההארה, התברר כי הבהירות האמיתית היא 0.03.
וגה הוא כוכב התקן למחלקה הספקטרלית A0Va.
וגה הוא כוכב צעיר יחסית לשמש - גילו מוערך בפחות מחצי מיליארד שנים.
זהו כוכב הסדרה הראשית מסוג ספקטרלי A0 V, צבעו לבן - כחלחל ועוצמת ההארה שלו היא פי 37 משל השמש.
יחד עם סיריוס וארקטורוס, הוא בין הכוכבים הקורנים ביותר בסביבה הקרובה של מערכת השמש.
וגה מסתובב סביב צירו במהירות גבוהה במיוחד - כ-274 ק"מ לשנייה.
כתוצאה מכך קוטרו בקו המשווה גדול ב-23% מקוטרו בקטבים.
בשל חוסר הסימטריה במבנה הכוכב, הטמפרטורה באזור הקטבים גבוהה יותר מאשר סביב קו המשווה ולכן גם עוצמת הקרינה הנפלטת מאזור הקטבים גדולה יותר מעוצמת ההארה סביב קו המשווה.
וגה מפנה את אחד מקטביו לעבר כדור הארץ, ולו היה ציר הסיבוב שלו ניצב לקו הראיה אליו, הייתה עוצמת ההארה שלו קטנה בחצי.
וגה מתקרב למערכת השמש במהירות של כ-13.9 ק"מ לשנייה ובשל תהליך ההתפתחות שלו ככוכב הסדרה הראשית, עולה עוצמת ההארה שלו.
כתוצאה מכך בעוד כ-210,000 שנים יהיה וגה הכוכב הבהיר ביותר בשמים.
לווגה יש הילה של אבק חם מסביבו, דבר העשוי לרמז על תהליך היווצרות של כוכבי לכת במרחק של כ-11 מיליארד ק"מ ממנו.
12,000 שנים לפני הספירה הצביע ציר הסיבוב של כדור הארץ אל עבר וגה כך שווגה היה אז כוכב הציר הצפוני, אך בשל נקיפת ציר כדור הארץ מצביע כיום ציר הסיבוב אל הכוכב פולאריס.
בעוד כ-12,000 שנים יחזור וגה להיות כוכב הציר הצפוני.
בשל בהירותו הבולטת, היה וגה מוכר ברוב התרבויות שמצפון לקו המשווה: בתרבות האינואיטית הוא נקרא "האישה הזקנה", אצל הפולינזים הצפוניים הוא נקרא "כוכב השנה" שכן מועד תחילת השנה נקבע על פיו.
הכוכב היה מוכר גם באשור, שם נקרא "השופט השמימי", באכד, שם נקרא "חיי השמים" ובבבל, שם נקרא "שליח האור".
במצרים העתיקה ובהודו הוא זוהה עם נשר ושמו בערבית היה "הנשר הצולל" (אנ-נאסר אל וואקי - النسر الواقع) והמילה "וואקי" שובשה לשמו הנוכחי.
וגה היה הכוכב הראשון (חוץ מהשמש) שצולם כבר בשנת 1850 בשיטת דאגרוטיפ וכן הכוכב הראשון שבאורו התגלו קווי בליעה בשנת 1872.
ובר היא יחידת מידה סטנדרטית (כלומר, שייכת ליחידות SI) למדידת שטף מגנטי.
ובר אחד שווה לטסלה כפול מטר רבוע או לוולט כפול שנייה.
היחידה קרויה על שמו של הפיזיקאי הגרמני וילהלם אדוארד ובר (1804–1891).
ניתן להגדיר את ובר באמצעות חוק פאראדיי המקשר בין השינוי בשטף המגנטי העובר דרך לולאה לשדה החשמלי סביב הלולאה: שינוי בשטף המגנטי בקצב של יגרום להשראה של 1 כוח אלקטרו מניע בלולאה.
וַגְ'רַיָאנָה (בסנסקריט: वज्रयान, תעתיק לטיני: Vajrayāna, טיבטית: דוֹרגֶ'ה טהֶגפָּה), הנקראת גם טנטראיאנה ומנטראיאנה, הם שמות שנתנו למאוחר משלושת הזרמים בבודהיזם, לצד הטהרוואדה ("תורת הנזירים הבכירים") והמהאיאנה ("הדרך הגדולה").
לעיתים מכונה זרם זה גם "בודהיזם אזוטרי" או "בודהיזם מיסטי" במערב.
משמעות השם וג'ריאנה היא "מרכבת היהלום" או דרך היהלום.
לפי המסורת הטיבטית, "דרך היהלום" ניתנה על ידי בודהה בסובבו את גלגל הדהרמה בפעם השלישית, בהסתמכו על "השאיפה להארה" (סנסקריט: בּוֹדהיצ'יטָה).
משמעות השם טנטראיאנה היא "מרכבת הטנטרה", ומשמעות השם מנטראיאנה הוא "מרכבת מנטרה".
הווג'ריאנה הוא הזרם הקטן ביותר משלושת הזרמים הבודהיסטים ולו 28 מיליון מאמינים שהם 5.7% מהבודהיסטים בעולם.
בשל עובדה זו ובגלל ההבדל המועט בין זרם זה ובין זרם המהאיאנה הגדול ביותר, ישנם חוקרים שאינם מקטלגים את הווג'ריאנה כזרם נפרד, אלא כעוד מסורת (מני רבות) בזרם המהאיאנה.
מטרת הווג'ריאנה, בדומה לשאר הזרמים הבודהיסטים, היא הגעה להארה מלאה והפיכה לבודהה.
אלו ההולכים בדרך זו נקראים בודהיסטווה.
בדומה לתנועות אחרות שמקורן במהאיאנה, הבודהיסטווה נודר לפעול למען הארה של כל החי בעולם, ולא להארה אישית.
ההבדל הרעיוני בין המהאיאנה לוג'ריאנה הוא הגישה של הווג'ריאנה שלפיה צריך להיות דמיון בין האמצעי לתוצאה של תהליך ההארה, כלומר שכדי להגיע לנירוונה, על הבודהיסטווה לתרגל נירוונה.
גישה זו, המכונה "דרך הפרי", מנוגדת לשיטה המקובלת במהאיאנה, המכונה "דרך הכוונה", לפיה הנרוונה היא רק היעד של התהליך, לא הדרך אליו.
בנוסף להבדל הרעיוני, הווג'ריאנה נבדלת מהמהאיאנה גם במנהגים האזוטריים שלה הנקראים טנטרה.
ישנם תרגולים ותפיסות אזוטריות וסודיות שהמאמין נחשף אליהן ישירות ממורו רק לאחר תקופת חניכה, ביניהם תרגולים מיסטיים כמו שינון מנטרות מקודשות, "כוונון" צ'אקרות, תפילה לאלים ובזרמים מסוימים אף כישוף.
לטענת חסידי הווג'ריאנה, מטרת הטנטרה היא זרוז תהליך ההתעוררות הבודהיסטי במהלך מחזור חיים אחד.
היבט בולט נוסף של הווג'ריאנה הוא ההעברה שבעל-פה או החניכה (סנסקריט: אַבְּהִיסקָה, טיבטית: དབང་, תעתיק: וואנג, מילולית: "העצמה").
בטקס החניכה נחשף התלמיד לעקרונות ולשיטות סודיות.
מאמיני הווג'ריאנה טוענים שהטקס עצמו הוא מיסטי, ושבמסגרת הטקס עוברים "שדרים" מיסטיים מהגורו לחניך המכילים מידע שלא ניתן לספוג באף דרך אחרת.
בנוסף הם טוענים שהשיטות אינן שמישות מחוץ לקונטקסט החניכה בין גורו לבין תלמיד.
בדומה לתורות נסתר אחרות, גם המורים הטנטרים מסבירים את הצורך בסודיות בכך ששיטותיהן יעילות במיוחד.
לכן, ישנה סכנה שאם לא יתורגלו השיטות כראוי וללא חניכה נאותה ממורה מוסמך, עלול המתרגל להזיק לעצמו הן מבחינה פיזית והן מבחינה נפשית.
אסכולת הקאג'יו של הבודהיזם הטיבטי ואסכולת השינגון היפנית משתמשות בשיטת "החותם הכביר" (סנסקריט: מַהַמוּדְרָה, טיבטית: צַ'אג-צֵ'ן).
אסכולה טיבטית נוספת, הנקראת נינגמה, משתמשת בשיטת "השלמות הכבירה" (סנסקריט: מַהָא-אַטי, טיבטית: דזוֹג-צֵ'ן).
חלק מרכזי מהתרגול הוג'ריאני הוא הסַמָאיה (טיבטית: དམ་ཚིག), שהן סט של שבועות שהמאמין לוקח על עצמו במעמד החניכה.
הסמאיה הן המשך של שבועת בודהיסטווה שכל מתרגל נשבע בתחילת דרכו.
תוכן השבועה משתנה בין הזרמים השונים ורמות התרגול והחניכה השונות.
סַקְיה פַנְדיטה, מנהיג דתי ומלומד טיבטי בן המאה ה-12, פרט את 14 האיסורים החשובים ביותר בסמאיה:
העלבת אחים ואחיות לאמונה הוג'ריאנית
זניחת הבודהיצ'יטה (השאיפה לשחרר כל חי) בפועל או במחשבה
העברת ביקורת על הטנטרה והסוטרה
חשיפת הסודות האזוטריים לאלו שאינם ראויים להם
פגיעה באלו שמאמינים בשיטות ובשיעורים
בחלקה מסתמכת הווג'ריאנה על מגוון שיטות טנטריות, שמקורן בכתבים מהודו הידועים כטנטרות.
ההיבט החשוב ביותר של הנתיב הטנטרי הוא "להשתמש בתוצאה כדרך", כלומר: במקום למקם את ההארה כמטרה מרוחקת בעתיד, מנסה המתרגל להזדהות עם גוף, דיבור ותודעה מוארים של בודהה.
דמות בודהה זו, שעמה עשוי אדם להזדהות באופן הטוב ביותר, נקראת היבט-בודהה (בסנסקריט: אישתָדוואטה, טיבטית: יידם).
שינון מילים או הברות טעונות כוח (מנטרות).
שימוש במגוון שיטות של יוגה, הכוללות שליטה בנשימה (פְּרַאנַיָאמָה), יאנטרה ושימוש בתנוחות ידיים מיוחדות (מודרה)
שימוש בעזרים חזותיים והדמיות, האמורים להטביע רשמים תת-הכרתיים שיעזרו להתפתחות הרוחנית.
השיטות החשובות הן השדרים שבעל-פה, הניתנים על ידי מורה מוסמך.
לימודים אלה ניתנים באופן אישי ממורה לתלמיד.
הם סודיים, מאחר שהם דורשים מידה של בשלות מהתלמיד.
לימודים אלה אמורים לתאר היבטים מסוימים בתודעה וכיצד לממשם.
בתרגול טנטרה בודהיסטית קיים היבט של איחוד מיני: מתרגל או מתרגלת מנסים להמיר את האנרגיה המינית שלהם למודעות קורנת, האמורה להחוות כאושר עילאי.
לפי תורה זו, ניתן למקד את המודעות לשם השגת הארה באמצעות אינטראקציה מינית.
לתרגול זה מעט מהמשותף עם יחסי מין במובן הרגיל.
נכון יותר יהיה לומר שיש כאן ניסיון לתעל את האנרגיות המיניות לשם מימוש מטרה נעלה יותר: הארה מלאה.
היבט המיניות נפוץ ביותר באיקונוגרפיה של הווג'ריאנה, שם הוא מסמל את איחודן של שמחה עילאית (ההיבט הזכרי) עם מרחב חסר-גבולות (ההיבט הנקבי).
הפילוסופיה הוג'ריאנית מבוססת באופן מלא על המהאיאנה, ולמעשה מקבלת את כל הנחות המוצא והמסקנות שלה והטנטרה קיימת גם בטקסטים מהאיאנים קדומים, כך שההבדל המרכזי בין שתי התפיסות הוא העדפת התרגול הטנטרי על ידי המורים הווג'ריאנים.
במסורת הסוטרה של המהאיאנה מושם דגש על ניתוח תחושת העצמי כדי להגיע למסקנה שלא ניתן לאפיין אובייקט כזה, ומכך להסיק שאין לעצמי קיום מדיד וקבוע.
אף נטען כי ניתן לבחון אם רכיביו של מושא הזדהות כלשהו קיימים או לא, ובעקבות ניתוח באופן זה להגיע להכרה באי-קיומם, כך אמורה להיעלם ההיקשרות ל"עצמי" כישות מהותית ועקבית, וקבלה של הטבע החולף שלה, בדומה לשאר האובייקטים.
בניגוד לכך, בבודהיזם הטנטרי ממיסים את ההיקשרות ל"אני" באמצעות הזדהות עם היבטי-בודהה.
נאמר כי להיבט בודהה אין מאפייני אגו, אין הוא מוצק או חומרי, והוא נטול היקשרות; וכך, על ידי הזדהות ישירה עם היבט הנקי מהמאפיינים שהוזכרו, אמור המתרגל להפטר מן ההיקשרות ל"אני" הגשמי.
לטענת המורים הוג'ריאנים, ההגעה ליעד באופן תרגול זה קצרה בהרבה.
אמן הווג'ריאנה היפני קוּקָאי, טען שההבדל בין שיטות התרגול נעוץ בכך שהמהאיאנה שמה דגש על התפתחות דרך מושגים ולמדנות, ופחות על חוויה הישירה של טבע התודעה.
לכן הגדיר את המהיאנה כאקסוטרית (exoteric- פונה החוצה), כלומר כשעקרונותיה בנויים להיות מובנים, ולכן ארעית, בניגוד לוג'ריאנה האזוטרית (esoteric- פונה פנימה), שעקרונותיה דורשים תהליך של חניכה על מנת להבינם.
מנקודת השקפה כזו מהווה הווג'ריאנה את הלימודים הבודהיסטיים היחידים אשר אינם מתפשרים עם הטבע המושגי המוגבל של הקהל שאליו הם מופנים, שהרי נאמר על הלימודים שהם "טבע האמת" (סנסקריט: דהרמקאיה – עקרון ההארה).
מנקודת השקפה זו שני הזרמים הגדולים של הבודהיזם (הטהרוורדה ומהאיאנה) הן היבטים פשרניים של בודהיזם.
מצד שני, הוגים מהאיאניסטים טוענים שהעקרונות האזוטרים של הווג'ריאנה עוברים על הוראת בודהה בקַלאמה סוּטה (נאום מפורסם של גאוטמה הבודהה) בה הוא מורה לא לקבל את הוראתם של מורים וקדושים אלא אם הנך מסוגל לבדוק את אמיתותם, הוראה שמתנגשת עם הטבע הסודי והמיסטי של הווג'ריאנה.
ישנן מספר סברות בנוגע למקום יסודה של הווג'ריאנה.
יש הטוענים שראשיתה באוּדִיאָנָה (כיום עמק הסוַואט שבפקיסטן), בעוד אחרים טוענים שבהודו .
על-פי הבודהיזם הטיבטי, לימד הבודהה ההיסטורי שאקיימוני את "דרך היהלום" לתלמידיו הקרובים ביותר, אך מאחר שלימודים אלה לא נחשפו אל מחוץ למסגרת יחסי מורה-תלמיד, הם הועלו על הכתב בצורה כללית זמן רב לאחר כתיבת השיעורים הנקראים סוּטרה.
הכתבים המוקדמים ביותר להווג'ריאנה הופיעו בראשיתה של המאה ה-4 לספירה.
אוניברסיטת נַלַנְדָה שבצפון הודו הפכה למוקד מרכזי בו התפתחה תיאורית הווג'ריאנה - אף-על-פי שקיימת סברה, שלמעשה הושפעה האוניברסיטה מן התנועה הטנטרית המוקדמת יותר מאשר הובילה אותה.
הודו המשיכה להוות את המרכז ההתפתחותי של הווג'ריאנה עד למאה ה-12.
בטיבט שולבה המסורת ההודית עם הבּוֹן הטיבטי, שהיא דת כישוף ופולחן אבות, ומשילוב זה נוצר הבודהיזם טיבטי.
זרם זה נפוץ בטיבט, בהוטן, מונגוליה, צפון הודו, נפאל ובכמה רפובליקות בפדרציה הרוסית הסמוכות לארצות שצוינו, המפורסמת בהם היא רפובליקת קלמיקיה שהיא האזור היחיד באירופה בעל צביון בודהיסטי מובהק.
הבודהיזם הטיבטי עושה שימוש בטנטרת "השלמות הכבירה" (סנסקריט: מַהַא-אטי, טיבטית: דזוֹג-צֵ'ן) ו"החותם הכביר" (בסנסקריט: מהמודרה, בטיבטית: צ'אג-צ'ן), והיא מיושמת במלואה רק בבודהיזם הטיבטי .
ישנם אסכולות של זן בסין וביפן שאימצו חלקים מסוימים מהטנטרה הנהוגה בטיבט .
הבודהיזם הטיבטי נקרא גם הבודהיזם הלמאי, כאשר לאמה היא המילה הטיבטית לגורו, בגלל המרכזיות של תפקיד הגורו בבודהיזם הווג'ריאני.
בשנת 747 לספירה הוזמן רב-האמן הטנטרי מהודו, פַּאדְמַסַמְבְּהָאָוָוה (גוּרוּ רינפּוֹצֶ'ה), על ידי טְרִיסוֹנְג דֵצֶן, מלך טיבט, להפיץ את בודהיזם "דרך היהלום" בטיבט ובהוטן.
במיוחד הדגיש פַּאדְמַסַמְבְּהָאָוָוה את ההיבט הטנטרי של לימודי "דרך היהלום" והפכו לנגיש.
בתמיכתו של מלך טיבט תורגמו תכנים חשובים רבים לשפה הטיבטית.
ארבע המסורות העיקריות שנוסדו בטיבט המכונות נינגמה ("נינגמה" פירושו "המסורת העתיקה") מבוססות על אותם שיעורים וטקסטים שתורגמו בתקופתו.
במהלך המאה ה-11 ותחילת המאה ה-12 הובא השדר החשוב השני מהודו לטיבט על ידי מַארפָּה לוֹצַאוָוה (1012-1097) ובּרוֹגְמִי, וכך החלו להיווסד אסכולות וג'ריאנה חדשות (טיבטית: סארמָה) כמו קַאג'יוּפָּה וסַקִיאָפָּה.
רב-האמן ההודי הדגול אטישה (982-1054) הגיע גם לטיבט, ועם תלמידו הטיבטי העיקרי דְרוֹמְטֶנפָּה (1004-1065) ייסד את מסורת הקדאמפה.
הבסיס הלימודי של מסורת הקדאמפה שימש את גֵ'ה צוֹנְגְקַאפָּה להנחת העקרונות הפילוסופיים היסודיים של אסכולת מהיאנה, שלימים נודעה כ"גְלוּגְפָּה" (או "גאנדֶן").
עם פלישת הסינים לטיבט בשנת 1959 נאלצו טיבטים רבים לעזוב את ארצם עקב הדיכוי הלאומי מצד הסינים, והחלו לכונן קהילות בודהיסטיות בצפון הודו.
אחד מאותם טיבטים גולים הוא טנזין גיאטסו, הדלאי לאמה הנוכחי.
מהודו הגיעה הווג'ריאנה לסין ב"דרך המשי" בתחילת המאה ה-7 לספירה – בדיוק כאשר הגיעה המהיאנה בסין לשיא פריחתה בעידודם ותמיכתם של הקיסרים משושלת טאנג .
עיר הבירה שיאן (XIAN שנקראה אז גם צ'נג אן) נעשתה מוקד מרכזי של לימודי הבודהיזם .
כשקבוצת נזירים, החוזרים מעלייתם לרגל להודו, הביאו עמם את הכתבים החדשניים ואת השיטות הייחודיות, זכה זרם הווג'ריאנה למקום כבוד .
היום הווג'ריאנה כמעט ונזנחה בסין, שרוב אוכלוסייתה אינה דתית.
בשנת 804 לספירה שלח הקיסר קאמו את נזיר בשם קוּקאי לסין של שושלת טאנג כדי שיעשיר את השכלתו הבודהיסטית.
קוקאי חזר משם עם זרם סיני של בודהיזם שקיבל ביפן את השם שינגון.
אסכולת השינגון היפנית התפתחה מתוך זרם סיני של הווג'ריאנה שנקרא זֶ'ן-יאן (בפין-יין: zhēnyán, סינית מסורתית: 真言).
זרם זה ננטש בסין אחרי רצף של איחודים ופירוקים עם אסכולות בודהיסטיות אחרות, אך המשיך להתקיים ביפן.
השינגון והבודהיזם הטיבטי חולקים מקורות משותפים (בעיקר מנטרות ומנדלות), אבל מעט דמיון קיים באופן הפולחן.
השינגון מבוסס על סוטרות ומסורות הקודמת לאלו הטיבטיות, אך הווג'ריאנה הטיבטית יותר מפותחת מהיפנית הן משום שדת האלילים הטיבטית הייתה יותר מפותחת מבחינת פרקטיקה מיסטית מהשינטו היפני והן משום שבטיבט התקיים לאורך ההיסטוריה זרם בודהיסטי אחד על כל ענפיו בעוד ביפן קיימות מספר רב של מסורות שאינן קשורות אחת לשנייה.
בסוף המאה ה-8 הגיעו תבניות הלימוד של הווג'ריאנה לאי האינדונזי ג'אווה, ובמהרה נבנה שם מנזר עצום בבּורוֹבּוּדוּר.
האימפריה הסְריוויגָ'אִית נעשתה מוקד לימוד ותרגול של הווג'ריאנה, ואמן "דרך היהלום" הנודע, אַטִישָה, היה תלמידו של סֵרְלִינְגְפָּה, מלומד בודהיסטי נודע ושליט בית המלוכה הסריוויג'אי.
בודהיזם הווג'ריאנה שרד באינדונזיה ומאלזיה עד שדוכא במאה ה-13 עם פלישת האסלאם.
במאה ה-13, זמן רב לאחר ששכך הגל הראשוני של הווג'ריאנה בסין, היוו סין ומונגוליה אזורים מנהליים של האימפריה המונגולו-סינית.
בעת שלטונו של גוֹדָן-חאן (נכדו של ג'נגיס-חאן) נפוצו שיטות הווג'ריאנה באזור המנהל הסיני הודות לפעילותם של שני מורים נודעים מאסכולת הסַקִיאַפָּה של הבודהיזם הטיבטי, סַאקייה פָּאנדִיטָה קוּנְגָה גייַאלְצֶן ואחיינו צ'וֹגיאל פַאגְפָּה.
לאחר מחלוקות פוליטיות פנימיות לגבי מי יהיה החאן העליון, הוחלט שהשלטון יעבור משושלת גודן לזו של מונגא – נכד נוסף של ג'נגיס-חאן.
סאקייה פאנדיטה הלך לעולמו זמן קצר לפני חילופי השלטון, ואחיינו פאגפה נאלץ לתת את נאמנותו הפוליטית לקובלאי, אחיו הצעיר של מונגא.
בשנת 1251 הזמין יורש האימפריה המונגולו-סינית, קובלאי-חאן, לחצרו את הקרמאפה ה-2, קארמה פאקשי – ראש שושלת הקארמה קאג'יו של הבודהיזם הטיבטי.
מקורות מסוימים טוענים שכדי למנוע סכנה עתידית של התפוררות האימפריה על רקע שוני תרבותי-חברתי, רצה קובלאי-חאן לכונן דת אחידה בכל רחבי האימפריה.
לכן הזמין את רוב נציגי הדתות הידועות באותה תקופה כדי לבחור אחת מהן.
בוועידה נכחו נציגים מן הנצרות, האסלאם, ההינדואיזם, הבודהיזם וזרמים רבים אחרים.
לפי המסופר, הפגין שם קרמאפה כוחות על-טבעיים ופלאיים רבים, וההרפתקן הנודע מרקו פולו, שהיה אורח כבוד בחצרו של החאן אותה עת, אף תיעד אותם ביומן המסע המפורסם שלו.
מסופר שקובלאי-חאן התרשם ביותר מבודהיזם הווג'ריאנה ואימצו, אולם על נתיניו לא כפה זאת.
אימוצו את הווג'ריאנה גרם לפריחתן של השיטות וההדרכות הטנטריות בכל רחבי האימפריה המונגולו-סינית.
הווג'ריאנה דעכה עם קצה של שושלת יואן שכונן קובלאי חאן .
טֵנדָאי (מקורה באסכולת הטִייַנתָאי הסינית ותוספות של תרגולים טנטריים)
וֶבְּקומיקס או קומיקס מקוון או קומיקס רשת הוא קומיקס שמועלה לצפייה באתרי אינטרנט.
חלקם מופצים במקביל גם בכתבי עת, עיתונים וספרים.
כחלק מתרבות האינטרנט ובשל הגישה הנוחה לפרסום הקומיקס באינטרנט, יוצרי הקומיקס מעלים את יצירותיהם לרשת לקהל הרחב.
לרוב הסיבות לפרסום שכזה הן אומנותיות או כלכליות.
תופעת הוובקומיקס דומה להפצה עצמית של קומיקס מודפס בכך שקל לפרסם יצירה עצמית.
המגוון הוא רחב, ונע בין רצועות קומיקס ורומנים גרפיים לבין קומיקס אוונגרד.
הפורמטים השונים פועלים בתוך ז'אנרים, סגנונות ונושאים שונים.
רק מעטים מביניהם אכן כדאיים כלכלית.
ישנן מספר נקודות שוני בין ובקומיקס לקומיקס מודפס.
בוובקומיקס מגבלות העיתונות המסורתית לא קיימות, מה שמאפשר לאמנים ולכותבים לנצל את היתרונות הייחודיים של הרשת.
החופש שה-ובקומיקס מייצרים נותן לאמנים את האפשרות לעבוד בסגנונות לא מסורתיים.
קליפ-ארט או קומיקס תמונות הם סוגי ובקומיקס שלא משתמשים בטכניקות אמנות מקובלות.
"עולם רך יותר" (A Softer World), לדוגמה, משלב שכבות של תמונות עם רצועות טקסט בסגנון מכונת כתיבה.
כמו במסורת של הקומיקס ששם לעצמו מגבלות, מספר ובקומיקס כדוגמת "קומיקס דינוזאור" (Dinosaur Comics) של ריאן נורת' מצוירים כשרוב רצועות הקומיקס מועתקות מתבנית קומיקס אחת או יותר, כשרק הטקסט משתנה.
אמנות פיקסלים כמו זו הנעשית על ידי ריצ'רד סטיבנס מ-Diesel Sweeties, דומה לקומיקס השואל את דמויותיו מגרפיקת משחקי מחשב, אך בניגוד לאחרון, היא משתמשת בתמונות ברזולוציה נמוכה שצוירו בידי האמן עצמו.
ובקומיקס המופצים עצמאית עינם נתונים תחת המגבלות של מפיצי ספרים ועיתונות, ולכן יכולים ליהנות מחופש יצירתי הדומה לזה של קומיקס מחתרתי וקומיקס אלטרנטיבי.
ובקומיקס מסוימים מותחים את גבולות הטעם הטוב, מנצלים את העובדה שצנזורת אינטרנט כמעט ואינה קיימת במדינות כמו ארצות הברית.
תוכן ה-ובקומיקס עדיין עלול ליצור בעיות, כמו בעיות החוק של טריסטן פארנון, אמן "עיר הפנאי" (Leisure Town), אחרי שיצר פרודיה הומואירוטית על דילברט או כמו המחאה של הליגה הקתולית נגד "היחס מחלל הקודש כלפי ישו" של אריק מאנסטר מיליקין.
סקוט מקלאוד, אחד מהתומכים הראשונים של ה-ובקומיקס, היה חלוץ רעיון הקנבס האינסופי, בו אמנים, במקום להיות מוגבלים על ידי ממדי הדפסה רגילים, חופשיים להתפשט לכל כיוון שירצו עם הקומיקס שלהם, ללא הגבלה.
ובקומיקס אחרים, כמו "ארגון זארק!" (Argon Zark!) של צ'ארלי פארקר או עבודתו של המאייר הפוליטי מארק פיור, משלבים בתוך הקומיקס שלהם אנימציות ואפילו אלמנטים אינטראקטיביים.
אולם, הפורמט והסגנון של ובקומיקס רבים, אם לא של רובם, עדיין דומים לאלה של רצועות הקומיקס המסורתיות המופיעות בעיתונים, כדוגמת פינאטס שכוללות שלושה או ארבעה ריבועים.
בדומה לספרי קומיקס, למאנגה, ולרומנים גרפיים, ובקומיקס אחרים באים בפורמט של דף במקום רצועה, ונוטים להתמקד יותר בסיפור מאשר בבדיחות.
יוצרי ובקומיקס מוציאים לעיתים קרובות אוספים מודפסים כשהארכיון שלהם מונה מספר משמעותי של רצועות קומיקס.
אמנים היוצרים ובקומיקס בפורמטים לא סטנדרטיים עלולים להתקשות במציאת פריסת דף מתאימה.
פרסום קומיקס ברשת מאפשר ליוצר ליצור אינטראקציה מיידית, תכופה ומרוכזת עם קוראיו.
עובדה זו מאפשרת הן לקוראים להגיב מיידית לקומיקס המפורסם, והן ליוצר לתקשר בדרכים נוספות עם קוראיו, באמצעות פוסטים בבלוגים, פורומים, מענה לתגובות וכדומה.
לשם השוואה, בעבר נדרשו קוראים אשר רצו לתקשר עם יוצרי קומיקס לשלוח מכתבים למערכת העיתון או ההוצאה המפרסמים את הקומיקס, והיוצרים היו עלולים לקרא מכתבים אלו רק לאחר ימים או שבועות ארוכים, אם בכלל.
ישנן מספר דרכים להעלות קומיקס ברשת:
קומיקס שעולה לרשת כתוכן גמור, כך שהקומיקס מוצג לגולשים והם צריכים רק לדפדף ולקרוא את מה שהיוצרים העלו עד לסופו של הקומיקס.
בדרך זו היוצרים מעלים את הקומיקס כקומיקס המתעדכן בתדירות ברשת.
ניתן בדרך זו ליצור סדרה עלילתית בהמשכים, או לחלופין, סדרה הומוריסטית המתעדכנת באופן קבוע, כאשר לפרקים השונים אין בהכרח קשר עלילתי אחד לשני.
סדרת "Cyanide & Happiness" מעלה לרשת כל כמה ימים פרק חדש.
דרך זו מאפשרת לגולשים לקרוא ברשת חוברת קומיקס שלמה המוצגת גם למכירה או עמודים ממנה והיא משמשת דוגמית לגולשים שמפיציה מקווים בתקווה שהגולשים יתאהבו בה וירכשו אותה או חוברות הקשורות אליה.
"וי בריבוע" (מאת ערן אביאני ואביב אור) - סדרת ובקומיקס העוסקת בתרבות הגיימינג (משחקי מחשב).
פורסמה במקור במדור המחשבים של אתר ynet ובאתר Vgames.
הסדרה הייתה פעילה בשנים 2005 עד 2007, וכיום ניתן למצוא אותה באתר של אביב אור.
"הריאליסט" (מאת אסף חנוכה) - החל כקומיקס שפורסם במוסף כלכליסט, אך היום מתפרסם ברשת הן באנגלית והן בעברית.
מתאר את החיים מנקודת מבטו של המאייר, ומתמודד עם סוגיות כמו חרדות כלכליות, משפחה, עבודה וכולי.
הסדרה זכתה במקום הראשון בתחרות השנתית של איגוד המאיירים האמריקאי בשנת 2010.
"הו לא" (מאת מתן בלומנבלט) - קומיקס רשת הכולל בעיקר הומור אובדני, ועוסק בנושאים שונים, כמו יחסים, טכנולוגיה, מוות, התאבדות ועוד.
פעיל מאז שנת 2009 ועד היום.
C-Section Comics (מאת עידן שניידר) - קטעי קומיקס ואינפוגרפיקה הומוריסטית בנושאים שונים, בהם טכנולוגיה, גברים ונשים, מיניות, הורות, התנ"ך, פוליטיקה, סאטירה טלוויזיונית ועוד.
חלק מקטעי הקומיקס התפרסמו בעיתונות הכתובה העולמית ובאתרים כמו הפינגטון פוסט וטק קרנץ'.
פעיל משנת 2009 ועד היום.
"החיים המסריחים שלי" (מאת אורטל אברהם) - קומיקס אוטוביוגרפי הכולל הומור שחור, ומתאר בעיקר כישלונות בחייה של המאיירת.
הקומיקס פורסם בעבר באתר ייעודי, אך כיום מפורסם ברובו בדף פייסבוק.
"שנייה לפני שגולש" (מושיק גולסט) - קומיקס פוליטי שבמרכזו שני חברים, יהודי וערבי, היושבים על כוס קפה ומשוחחים על ענייני דיומא.
פעיל משנת 2011 ועד היום.
חלק מקטעי הקומיקס תורגמו לאנגלית ואף לערבית.
"דברים שקרו באמת" (מאת עדי קלגסברון) - כפי ששמו מציין, קומיקס זה מתאר את החיים של המאיירת וכולל ברובו אירועים אמיתיים מחייה, עם מעט גוזמאות למען ההומור.
קטעי הקומיקס תפרסמים הן באתר והן בדף הפייסבוק, והמחברת אף הוציאה לאור חוברת מודפסת.
נהר וַבּאש הוא נהר באורך 765 ק"מ במזרח ארצות הברית שזורם דרום-מערבית לצפון-מערב אוהיו, עובר דרך צפון אינדיאנה לאילינוי ונשפך לנהר אוהיו.
כשקרחון ויסקונסין נמס לפני 14,000 שנה, יצרו חלק ממי הקרחון את ימת מאומי, האב הקדמון של ימת אירי.
לבסוף עלו המים שנמסו מעל שכבת הקרח באזור פורט וויין שבאינדיאנה, ומשם התנקזו לדרום-מערב ימת מאומי.
הזרם שנוצר בתהליך זה גרם ליצירת העמק שבו זורם כיום נהר ובאש.
במהלך המאה ה-18 השתמשו הצרפתים בנהר הובאש כאמצעי תחבורה בין לואיזיאנה לקוויבק.
לאחר מלחמת 1812 התפתח במהירות אגן ובאש על ידי מתיישבים, והנהר המשיך כעורק סחר חשוב, הן עבור סירות שטוחות והן עבור קיטור נהרות.
התנועה בנהר, מלבד תנועת דוברות במסלולו התחתון, נעלמה כמעט לחלוטין לאחר בוא המסילות בשנות החמישים של המאה ה-19.
וג המרה הוא מחוז במדינת אמהרה שבאתיופיה נקרא על שם מחוז וג ההיסטורי.
גבולותיו מצפון ומערב מדינת תיגראי, בדרום מחוז צפון וולו, בדרום-מערב בנפת דרום גונדר ובמערב במחוז צפון גונדר.
עד שנת 1991 המחוז נכלל במחוזות וולו ומתיגראי שניים מבין המחוזות ההיסטוריים של אתיופיה.
בימי הביניים היה לחלק מהמחוז היסטורי, וג עד שסופח למחוז וולו וחלק קטן לתיגראי, שהיו חלק מהאימפריה האתיופית וג היה מקום מושבם של מלכי שושלת זאגווה ולאחר הפסדם לשושלת הסולומונית אזור זה נשאר בשליטתם ושליטיה נקראו וגשום (שליט וג).
עם התמוטטותה הסופית של השלטון המרקסיסטי ב-1991 האזור נוצר ונהפך לחלק ממדינת אמהרה.
רוב תושבי המחוז אמהרים, ולצדם מיעוט של קבוצת הקמיר (או "המרה") מהאגאו.
וג (בגעז: ዌግ) הוא אזור היסטורי בצפון אתיופיה השוכן בין תיגראי ללסתה.
סקוטה היא העיר העיקרית במחוז המשמשת כמרכז מסחרי ואזורי חשוב.
לפנים ישבו במחוז האגאו ובמסורת האתיופית נחשב לחלק מהשטחים שקיבל אדל.
מראשיתו היה המחוז למקום בו הייתה התנגדות לממלכת אקסום וכן למולדתה של שושלת זאגווה ששלטה באתיופיה בתקופת החושך.
במאה ה-13 תושבי המחוז היו ברובם נוצרים.
כאשר השושלת הסולומונית תפסה את כס הקיסרות האתיופית בשנת 1270 ניתנו וג וסביבותיה כחלק מהסדר החדש לשושלת זאגווה המודחת אשר קיבלה גם את התואר וגשום (מושל וג).
במאה ה-20 היה האזור לנפה במחוז וואלו.
כיום, שטחי וג כלולים במחוז וג המרה שבמדינת אמהרה.
וובקינז (באנגלית Webkinz) הן בובות פרווה שפורסמו במקור על ידי חברת גאנז (Ganz) הקנדית ב-29 באפריל 2005, והיו ללהיט מצליח ברחבי אירופה ובמיוחד בצפון אמריקה.
לכל בובת וובקינז שרוכשים יש "קוד סודי", המאפשר לקונה להירשם לאתר האינטרנט "העולם של וובקינז" (Webkinz world) ולגדל בו חיית מחמד וירטואלית.
ישנם סוגים רבים של חיות מחמד של וובקינז, וביניהם: צפרדעים, כלבים, חתולים, דובים, פילים, סוסים, היפופוטמים, ארנבים, דגים, ברווזים, נמרים, חיות בדיוניות ועוד.
לאתר וובקינז גרסאות במספר שפות, כולל בעברית מאז אוגוסט 2009, ובו פעילויות רבות לילדים כגון: הרווחת כסף עבור חיית המחמד, קניית מוצרים עבורן, משחקים חינוכיים, לימוד אנגלית וידע כללי, ועיצוב חדרה של חיית המחמד.
באתר יש צ'אט בטיחותי לילדים שבו לא מוצגים תכנים לא חינוכיים, אלא הצ'אט נותן לילד משפטים שרק אותם יוכל להגיד לחבריו.
ניתן גם לאפשר צ'אט חופשי בכמה מקומות, ביניהם בבית העץ של וובקינז, אבל זאת רק לאחר אישור מחשבון ההורים.
הוובקינז הגיעו לישראל בתחילת שנת 2009. הזכיינית בישראל היא חברת P.M.I, המנוהלת על ידי בועז דקל.
בשנים 2009–2011, חברת גאנז וחברת Cepia LLC שיתפו את הוובקינז יחדיו עם המוצר אוגרי הזוזו.
ב-2019 הודיעה חברת גאנז על הפסקת הייצור של בובות הפרווה של וובקינז.
אף על פי כן, עדיין ניתן לקנות דמויות של וובקינז באופן וירטואלי (כלומר, לקנות את "הקוד הסודי" ללא בובה, המאפשר גישה למשחקים באתר).
אפשר להרשם לעולם הוובקינז בשתי דרכים:
הבובות של וובקינז מגיעות עם קוד, איתו ניתן להרשם באתר של וובקינז.
עם הרשמת הקוד, המשתמש "מאמץ" את חיית המחמד בעולם הווירטואלי של וובקינז.
נכנסים לאתר ולוחצים I'm New ולאחר מכן מופיעות על המסך חיות, המשתמש יכול לבחור רק חיה אחת.
לאחר מכן המשתמשים בוחרים לחיה מגדר ושם, הם בוחרים שם משתמש וסיסמה.
שני המשתמשים יכולים להוסיף גם את האימייל שלהם ובכך אם שכחו את סיסמתם הם יכולים לשנות אותה.
ניתן לאמץ חיות רבות באותו חשבון משתמש, והאימוץ הוא בתוקף לכל החיים.
עולם הוובקינז הוא משחק מקוון עם כלכלה משלו.
יש שני סוגי מטבעות בעולם הוובקינז: KinzCash ו-Estore-Points.
שני סוגי הכסף הם וירטואליים, אבל ניתן להשיג את הEstore-Points רק דרך קנייתם בכסף אמיתי.
המשתמש הרגיל מקבל כסף וירטואלי (הנקרא KinzCash) על ידי אימוץ חיות מחמד חדשות, משחק באחד מן המשחקים של עולם הוובקינז, השבה על שאלות ידע כללי ועוד.
בנוסף, ניתן לזכות ב-KinzCash בביצועו של המשתמש את אחת מהפעילויות היומיומיות- סיבוב גלגל ה-וואו, לחיצה על הכפתור המניע את בבאר המשאלות, השגת כמה שיותר נקודות במשחק "שדות המיקסתותים", או השלמת עבודות במרכז העבודות, הזמינות אחת ל-8 שעות.
כל יום יש משחק שונה, שכאשר משחקים בו, ניתן להשיג יותר KinzCash מבדרך כלל.
משתתפים שהם מנויים באתר יכולים לעשות את כל מה שהמשתמש הרגיל יכול, ובנוסף לסובב גם את גלגל ה-וואו של המנויים, ללחוץ על מכונת הפרסים של המנויים ולקבל כסף/אוכל שעתי.
ישנם בונוסים נוספים הזמינים בסופי-שבוע או בשעות אחר הצהריים של ימי החול.
משתמשים מנויים מקבלים Estore-Points בכל חודש ביחד עם חבילת המנויים.
עם ה-Estore-Points משתמשים יכולים לקנות חיות, בגדים נדירים, רהיטים נדירים, חברי חיות ועוד.
משתמשים יכולים להוציא את ה-KinzCash ואת ה-Estore-Points בחנות הווירטואלית של המשחק (W Shop).
בתוך ה-W Shop ניתן לקנות אוכל לחיית המחמד, חפצים ורהיטים לחדר של חיית המחמד.
משתמשים יכולים לקשט את חדרה של חיית המחמד שלהם ולסדר את חפציה השוהים בתוך החדר.
עם כסף ה-Estore-Points לא ניתן לקנות אוכל.
העולם המקוון מכיל גם חפצים נדירים או בלעדיים.
חלק מחפצים ניתן לקנות תמורת כסף אמיתי ולהביא אותם בעזרת קוד נוסף לעולם הוובקינז.
לכל חיית מחמד יש אוכל מיוחד משלה, שזמין רק לה.
כמו כן, בכל חודש מוכרזת חיית חודש אחרת.
בעלי חיית החודש מקבלים חפצים בלעדיים.
האתר מאפשר שליחת מתנות ומכתבים לחברים ברשת, להזמין חברים לביתה של חיית המחמד, שם ניתן לשוחח בצ'אט, לשחק במשחקי קופסה, ואף להשתתף באירועים.
לעיתים בעולם הוובקינז יש פעילויות מיוחדות וקבלת פרסים.
את ה-Estore-Points לא ניתן לקבל ממשחקים, אלא רק לקנות או לקבל בחבילת המנויים, ולכן הפריטים שאותם ניתן לקנות מיוחדים יותר (חיות, חברי חיות), לא ניתן להמיר כסף רגיל ל-Estore-Points, או הפוך.
בגרסה החדשה ניתן לקבל חיות מאספת מדליות המעופפות על מסך המשתמש, לכל חיה מספר מדליות שצריך לאסוף בשבילה, לא ניתן לבחור את החיה במדליות, אבל ניתן להחליף 10 מדליות של חיה מסוימת בשביל מדליה אחת של חיה אחרת (הנבחרת על ידי המשתמש).
עם קנייה/ הכנסת קוד למשחק של כל וובקינז מקבלים פרסים המייחדים את החיה.
ניתן לבצע איתו את כל הפעילויות האפשריות לוובקינז.
ובקינז חתימה (Webkinz Signature/Webkinz Gold): בובת וובקינז זהב גדולה יותר מבובת וובקינז רגיל.
על כף רגלה של בובת וובקינז זהב חרוטה האות W בזהב.
בובת וובקינז זהב יקרה יותר מוובקינז רגיל.
כאשר נרשמים עם וובקינז זהב, מקבלים מגוון אפשרויות גדול יותר לבצע עם וובקינז הזהב, מגוון פרסים מיוחד יותר וגדול יותר ואסימון אחד ל"מפעל המשאלות".
ובקינז חתימה קטן: דומה לבובת החתימה אך קטן ממנה (ועדיין גדול מוובקינז רגיל).
ליל' קינז (Lil' Kinz): ניתן לבצע את כל האפשרויות בעולם הוובקינז שוובקינז מבצע עם ליל' קינז.
ההבדל היחיד בין וובקינז לליל' קינז הוא בגודל הבובה: הליל' קינז קטן יותר מן הוובקינז ולכן זול יותר ממנו.
בנוסף, קיימים פרפרים בשם "זאמז" שעוקבים אחרי חיות הוובקינז, בעדכונים החדשים של עולם הוובקינז קיימים גם חברי חיה (Pet Buddies) כגון דרקון, רוח, פיות ועוד.
וג'די מועווד הוא מחזאי, סופר ובמאי לבנוני-קנדי.
מועווד נולד בדיר אל-קמר, לבנון ובגיל שמונה משפחתו היגרה עם פרוץ מלחמת האזרחים בלבנון תחילה לצרפת ומשם ב-1983 לעיר מונטריאול, בקוויבק, קנדה.
שם למד מועווד משחק בבית הספר הלאומי לתיאטרון של קנדה (אנ'), שם סיים את לימודיו ב-1991.
הוא ייסד וניהל תיאטרון במונטריאול.
הוא כתב כחמישה עשר מחזות וביים יותר משלושים הצגות.
כמו כן כתב שלושה רומנים.
בקולנוע הופיעו שני סרטים על בסיס המחזות שלו, הסרט LITTORAL בשנת 2004; והסרט "האשה ששרה" המבוסס על המחזה "שרופים", בשנת 2010.
המחזה "שרופים" עלה בישראל בסטודיו למשחק ניסן נתיב, בבימויו של מיכאל רונן וכעת (2012) הוא ממשיך ומשחק בתיאטרון הערבי-עברי ביפו.
וביום השלישי הוא סרט הביכורים של משה איבגי כבמאי קולנוע, שיצא להקרנה בבתי הקולנוע באפריל 2011.
הסרט מתרחש ברובו בתל אביב, המתוארת כעיר שטופת מרמה, חטאים, זימה ואלימות.
הסרט מתאר סיפורים מקבילים על חייהן של דמויות שונות.
במהלך הסרט הסיפורים מצטלבים ולעיתים נפגשים זה עם זה.
הסרט נפתח בבר מצווה של פז, בנה של ענת כהן (כרמית מסילתי-קפלן), חוקרת משטרה.
אילנה (אפרת בן צור), אחותה של ענת כהן, מגלה שיעמום בחיי נישואיה ואדישות כלפי בעלה שלומי (איצ'ו אביטל).
אילנה פוגשת בבר המצווה את גדעון בר (שרון אלכסנדר), מנהל להקת החתונות ומתפתח ביניהם רומן.
מיכל (הילה פלדמן) היא נערת ליווי בשם הבדוי לורן, שמגשימה פנטזיות ביזאריות של לקוחותיה וסובלת מהפרעות אכילה.
כשהיא סועדת את עמליה (חגית דסברג), אימה הגוססת בבית החולים נחשף סוד אפל מעברה, שמסביר את חייה הלא שלמים.
אחר-כך היא מגלה על עצמה סוד אחר, נעים.
אלישע (משה איבגי) הוא בעל פאב, שיום אחד יוצא מהפאב שלו, פוגעת בו מכונית, מתוכה יוצאים שני גברים שמתחילים להרביץ לו עם קלשונים, בטענה שניסה לאנוס את אימם הקשישה, שיושבת באותה עת במכונית.
שרה (עלית קרייז) היא חוקרת מס הכנסה קשוחה ורודפת צדק.
היא מנהלת חקירה נגד הרב אפללו המפורסם מנתיבות, שידוע בתור צדיק ועושה ניסים.
אפללו מחזיק בחשבון הבנק הפרטי שלו 100 מיליון שקל, בלי ששילם עליהם מס.
מסתבר שהבוס שלה עזרא (סיני פתר) והרב עושים יד אחת במעשה.
גורן עצמון (עמי ויינברג), הבעלים של חברת נפט ישראל, רוצה לרוץ לראשות הממשלה.
מאחורי החזות המכובדת הוא מעלים הכנסות של 800 מיליון שקל ומנהל חיי הוללות עם רעייתו פנינה (לימור גולדשטיין).
ניקול (גל סלמון), היא נערה, שמגיעה בטרמפ עם שרה, חוקרת המס מאופקים, למקום מגוריה בתל אביב.
היא נוסעת כדי להיפרד ממייקל (ישי גולן) אהובה האמריקאי, שטס לארצות הברית, ומבטיח להתחתן איתה כשישוב.
הסרט מסתיים בהתקפת טילים על ישראל.
משה איבגי עבד על הסרט כחמש עשרה שנה, עד שרעיונו קרם עור וגידים: כתיבת התסריט, חיפוש המשקיעים, ותהליך ההפקה, עד ליציאת הסרט לאקרנים.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הקולנוע ירושלים, יולי 2010. הוא יצא לבתי הקולנוע בישראל באפריל 2011 וזכה להצלחה מועטה בקרב הקהל ולביקורות מעורבות.
הסרט היה מועמד לחמישה פרס אופיר, אך לא זכה.
הסרט השתתף בתחרות פרס אופיר 2010 והיה מועמד לשישה פרסים, אך לא זכה באף אחד מהם:
משה איבגי – מועמד בקטגוריית הבמאי הטוב ביותר
הילה פלדמן – מועמדת בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר
אפרת בן צור – מועמדת בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר
יורם מילוא – קטגורית הצילום הטוב ביותר
זוהר סלע – קטגורית העריכה הטובה ביותר
ישי אדר – קטגורית המוזיקה הטובה ביותר
פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2010, בו זכו במשותף הילה פלדמן, עלית קרייז, אפרת בן צור וגל סלמון.
ובצ'אני (במקדונית: Вевчани, בכתיב לטיני: Vevčani ) הוא כפר במערב מקדוניה הצפונית, סמוך לגבול עם אלבניה ו-14 ק"מ צפונית-מערבית לסטרוגה (היה חלק ממנה עד לשנת 1996).
הכפר שוכן במורדות הר יבלניצה, בגובה שבין 800 ל-950 מטרים מעל פני הים.
בסמוך לכפר נובעים מעיינות רבים.
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על קיומה של התיישבות באזור הכפר במאה השנייה לפני הספירה, ובסמוך לו נמצאו שרידים של מחנה צבאי רומי.
הכפר הנוכחי הוקם ככל הנראה בין סוף המאה השישית לראשית המאה השמינית, בידי אנשים משבט ברזיטי הדרום-סלאבי.
בעקבות קרב קוסובו ב-1389 עבר הכפר לשליטת האימפריה העות'מאנית.
באותה העת הוא נודע בשם ושצ'אני (Veščani), שיבוש של צירוף מילים בסלאבית כנסייתית עתיקה, שפירושן "אנשי הכפר".
לאחר מלחמת הבלקן הראשונה והשנייה, עבר הכפר לשליטה סרבית.
בין 1929 ל-1941 הוא נכלל בוורדר בדובינה, מחוז שהשתרע על פני כל שטחה של מקדוניה הצפונית של ימינו, ועל חלקים מסרביה ומקוסובו של ימינו.
לאחר הפלישה הגרמנית ליוגוסלביה במלחמת העולם השנייה, סופח האזור בו שוכן הכפר לשטח החסות האיטלקי באלבניה, ובפועל שלטה בו המיליציה האלבנית באלי קומבטר.
עם סיום מלחמת העולם השנייה וכינונה של יוגוסלביה, הוקמה בכפר עירייה, שחלשה גם על הכפרים הסמוכים, אוקטיסי וגורנה בליצה.
ב-1952 פורקה העירייה, וובצ'אני סופחה לעיריית ולשטה.
ב-1987 החליטה ממשלת יוגוסלביה להזרים לסטרוגה את מימי המעיינות הסמוכים לכפר.
התושבים, שראו במעיינות נכס של הכפר, פתחו בסדרת הפגנות וקראו לכינונו של משטר דמוקרטי במדינה.
היו בין תושבי הכפר שקראו אף להכריז על ובצ'אני כרפובליקה עצמאית.
בסופו של דבר לא יצאה תוכניתה של הממשלה אל הפועל.
לאחר פירוק יוגוסלביה והקמתה של מקדוניה העצמאית ב-1991, החליטו פרנסי הכפר להשתמש בקריאות להקמת רפובליקה עצמאית כגימיק תיירותי.
ב-19 בספטמבר אותה שנה "הוכרזה עצמאותה" של ובצ'אני, ועוצבו לה דגל וסמל.
בהמשך הונפק גם מטבע מקומי בשם ליצ'ניק (Ličnik).
בשנת 2002 הוצא הכפר מתחום השיפוט של סטרוגה, והוקמה בו עירייה נפרדת.
תושבי הכפר דוברים ניב ייחודי של השפה המקדונית - ובצ'אני-רדוז'דה (Vevčani-Radožda).
הניב מאפיין רק עוד שני כפרים במקדוניה הצפונית (רדוז'דה ומאלי ולאי) וכפר אחד באלבניה (לין).
ב-13 וב-14 בינואר חוגגים תושבי הכפר את הקרנבל המקומי, במהלכו התושבים חובשים מסכות.
בתחומי הכפר 19 כנסיות ומנזרים.
הכנסייה המרכזית, סבטי ניקולה, נוסדה ב-1876.
ובלנינקס (בליטאית: Vabalninkas), ובשמה היהודי: ווֹבּוֹלניק (מיידיש: וואָבאָלניק; מכונה בפי היהודים גם ובולניק, אבולניק) היא עיירה במחוז משנה בירז' במחוז פוניבז' בליטא, כ-35 ק"מ מצפון מזרח לפוניבז'.
מקור השם הוא בשמו של הנהר הסמוך ובלה (Vabala).
ובלנינקס מוזכרת במקורות היסטוריים משנת 1554. אחוזה בשם זה מוזכרת במסמכים משנת 1555. בשנת 1617 נוסדה הקהילה הקתולית של העיירה, ונבנתה כנסיית העץ הראשונה.
בשנת 1619 קיבלה ובלנינקס זכות הקמת שוק וכן זכויות לייצור ומכירת בירה.
בשנת 1698 נשרפה כנסיית העץ הראשונה של ובלנינקס, ואחרת נבנתה במקומה כעבור שנים ספורות.
בסוף המאה ה-18 זכתה ובלנינקס לזכויות עיר.
באותה תקופה נבנה בעיירה בית ספר, בו למדו כ-30 מילדיהם של בני האצולה והאיכרים בעיירה.
בשנת 1792 הקנה סטניסלאב פוניאטובסקי לוובלנינקס מעמד וסמל של עיר.
במאה ה-19 נפגעה העיר בשריפות רבות שפגעו בה קשות.
למרות זאת התפתחה העיר בתקופה זו ונבנו בה בית חולים מחוזי, בית ספר יסודי, שני בתי אבות, בית מרקחת, שני בתי כנסת, מבשלה וטחנת קמח.
במהפכת 1905 הייתה העיר מוקד להפגנות נגד הצאר ניקולאי השני.
ההפגנות דוכאו ולמסחר בעיר נגרם נזק.
בתקופת מלחמת העולם השנייה נשרפה רוב העיר.
בוובלנינקס ניצבת כנסיית מריה הקדושה שנבנתה בשנת 1817, ולה מגדל פעמון.
בעיירה מוזיאון לאומי וכן פסל בשם "חלום", בו מופיעה דמותו התנ"כית של המלך דוד.
על הפסל חקוקות מילותיו של שיר מאת המשורר הליטאי יון סטרילקונאס (John Strielkūnas).
בעיירה אנדרטה לזכר קרבנות המאבק בקומוניזם וכן בית קברות יהודי.
הרב אלעזר מנחם מן שך
הרב יהודה לייב פורר - רב העיירה
בתחילת שנות ה-40 חיו בוובולניק כ-600 יהודים.
ב-27 ביוני 1941, עם פלישת הגרמנים לברית המועצות במבצע ברברוסה, נכבשה העיירה.
לאומנים ליטאים רצחו 86 יהודים בעיר.
ביולי 1941 הוקם גטו בעיר ובו רוכזו, בנוסף ליהודי העיר, גם פליטים יהודים מעיירות סמוכות.
בסוף אוגוסט 1941 הועברו יהודי הגטו לעיירה הסמוכה פסווליס ונרצחו עם כ-1,300 יהודי פסווליס ביער סמוך.
וג'די סרחאן הוא קצין במילואים בדרגת אלוף-משנה.
שימש ראש מנהל אוכלוסיות באכ"א, מפקד חטיבת אלון ומפקד גדוד חרב.
סרחאן התגייס לצה"ל ושובץ בגדוד חרב.
לאחר הקורס חזר לגדוד חרב ומונה למפקד מחלקה.
לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של חטיבת הערבה.
בהמשך שימש כקצין אג"ם של חטיבת אפרים.
לאחר מכן מונה לראש מדור בט"ש במפקדת קחצ"ר.
בשנת 2006 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד חרב, והוביל את הגדוד במלחמת לבנון השנייה, בין היתר בקרבות בכפרים מארון א-ראס ומרווחין.
המושג ובינר (Webinar) הוא קיצור של המונח באנגלית – סמינר רשת (Web Seminar).
ובינר הוא אירוע המתקיים ברשת האינטרנט ומאפשר אינטראקציה בזמן אמת בין המשתתפים בו.
כוחו של הוובינר טמון ביכולותיו האינטראקטיביות – היכולת להציג, להעביר ולקבל מידע הקשור לכל המשתתפים ולדון בו.
את הוובינר אפשר להעביר כמצגת, כהרצאה, כסדנה או כסמינר, המתקיימים ברשת האינטרנט בזמן אמת.
לרוב ישלב הוובינר אמצעים חזותיים ורכיבים קוליים ויועבר לצופה אחד או לקבוצה של צופים המשתתפים בו במטרה לקבל מידע, לשתף, ללמוד או לשאול שאלות על תחום עניין, על מוצר או על תהליך.
הטכנולוגיה להעברת מסרים בזמן אמת באמצעות טקסט הופיעה לראשונה בסוף שנות ה-80. לקראת אמצע שנות ה-90 כבר נפוצה טכנולוגיה זו בקרב גולשים; הצ'אט האינטרנטי ותוכנות להעברת מסרים מיידיים נכנסו לחיינו.
אבל אחת מפריצות הדרך החשובות הייתה היכולת לשתף מידע בווידאו בזמן אמת, באמצעות טכנולוגיה שפותחה בסוף שנות ה-90. תחילה שימשה הטכנולוגיה בעיקר לקיום שיחות ועידה, אך עם הזמן נוספו לה שימושים אחרים ובהם הוובינר.
הטכנולוגיה של הוובינר מאפשרת שיח דו-סטרי בזמן אמת בין שני צדדים או יותר, יכולת שלמעשה מבטלת את המרחק הפיזי.
באמצעות טכנולוגיה זו נוצרת סביבה וירטואלית המאפשרת קשר בין־אישי וחוויה מעשירה, אף שהמשתתפים אינם נמצאים באותו החדר או אפילו באותה המדינה.
כך המשתתפים יכולים לחסוך זמן וכסף שהיו צריכים לבזבז על נסיעות ואף להשתתף בכנסים ובאירועים שהגעתם אליהם אינה אפשרית.
צילום דיגיטלי והיכולת לתקשר בזמן אמת מוסיפים לוובינר ממד אישי יותר מחוויית הגלישה הסטנדרטית, שבמהלכה הגולש הוא על תקן צופה או דובר בלבד שלא יכול לקבל ולתת משוב בזמן אמת.
רוב המערכות הטכנולוגיות המאפשרות קיום של וובינרים, מאפשרות גם את הקלטתם.
משתמשים שונים יכולים לעשות שימוש חוזר בהקלטה כרצונם, מכל מקום ובכל זמן.
בעת שימוש בוובינר מוקלט, נמנעת אומנם החוויה של תקשורת דו-סטרית בזמן אמת, אך מרבית המערכות כן מאפשרות העברת מסרים כתובים בדוא"ל או הודעות לעורך הוובינר, וכך מתאפשרת יצירת קשר גם אם לא בזמן אמת.
הוובינר הוא כלי שיכול לשמש כמעט כל קהילה, עסק, עמותה או ארגון – כל אחד לפי צרכיו והקהל שאליו הוא פונה.
הוובינר הפך לכלי מועדף בזכות יכולתו לפנות למספר גדול של אנשים הנמצאים במקומות שונים.
המשתמשים העיקריים בוובינר הם אנשי עסקים, משווקים, מורים ומרצים, אך בפועל אפשר ליהנות מתכונותיו גם בתחומים רבים אחרים.
שיתוף והעברת ידע: ובינר הוא דרך לשתף את הידע שיש לאדם בתחום מסוים עם אחרים ולקבל משוב מהמאזינים.
לדוגמה, חוקר יכול לשתף קבוצת חוקרים אחרת בממצאיו ולדון במשמעותם.
כלי לימודי: מוסדות לימוד מגלים כי הוובינר הוא כלי לימוד מצוין שיכול לתמוך בשיטת הלימוד הקיימת ואף להחליפה במקומות מסוימים.
כך, למשל, מורה יכול להעביר שיעור שבו ישתתפו גם תלמידים חולים שנשארו בביתם.
השימוש במאפייני וידאו, תמונה וקול מסייע בהעברת החומר הלימודי והמחשתו לתלמידים באמצעים שלא תמיד קיימים בכיתת לימוד רגילה.
הוובינר מאפשר למאזינים לקחת חלק פעיל בתהליך הלמידה, לשאול ולענות.
הכשרות: נוסף ללימוד עיוני הוובינר מאפשר לבצע הדרכות והכשרות מעשיות.
עסקים בפריסה ארצית או בינלאומית משתמשים בוובינר להכשרות עובדים או לבחינת יכולות וכישורים.
הפצת המסר: הוובינר מאפשר להגיע למספר גדול של אנשים ללא מגבלות מקום פיזי.
יתרון זה חשוב במיוחד כאשר אנו מעוניינים להראות שקופית או פריט שלא אפשרי לראות בהרצאה מרובת משתתפים רגילה.
נוחות: אנשים רבים יוותרו מראש על הטרחה הכרוכה בנסיעה למקום מסוים כדי להאזין לדובר, אך הם יאזינו בשמחה לאותה הרצאה אם הם יוכלו לעשות זאת בנוחות מביתם.
הדגמה ולמידת מומחיות: יכולות הפרזנטציה של הוובינר מאפשרות הדגמה למספר רב של אנשים בזמן אמת.
משל, רופאים בלונדון יוכלו לצפות בניתוח המתבצע בניו יורק וללמוד ממנו באמצעות הוובינר.
תחום זה נפוץ במיוחד בהדגמות של הרכבת מוצר ושל הנחיות תפעול.
רכישת כלים: הוובינר מאפשר לרכוש כלים שלא נמצאים בסביבתנו הקרובה.
לדוגמה, אנשים שלומדים שפה זרה יכולים לתקשר עם דוברי השפה; חובבי סושי אולי יתעניינו בסדנה להכנת סושי שהמנחה שלה נמצא בכלל ביפן.
אינטראקציה עם המאזין: הוובינר מאפשר לדובר לתקשר עם המאזינים שלו, לענות על שאלותיהם ולוודא כי המסר אכן עבר והובן כפי שהתכוון.
המאזינים יכולים להשתתף השתתפות פעילה בוובינר, לבקש הבהרות ולתת משוב לדובר.
סיעור מוחות: קיום מפגש וירטואלי בזמן אמת מאפשר לעמיתים או לקבוצה של אנשים בעלי מטרה משותפת, שאינם נמצאים באותו מקום, לערוך סיעור מוחות שבמהלכו יכול כל אחד מהמשתתפים לתרום מרעיונותיו ולהפרות את יתר המשתתפים.
הצבעות ציבוריות: הוובינר מאפשר לשתף ציבור רחב בקבלת החלטות ולהעביר לו את הידע הדרוש לשם קבלת החלטה מושכלת.
הוובינר יכול לאפשר הצבעה פומבית או פרטית, למשל, במפגש של בעלי מניות או הצבעה לוועד הורים.
מפגשים חברתיים: הוובינר הוא כלי מצוין למפגשים קהילתיים, או לקבוצה המתאחדת סביב חוג או תחביב משותף, והוא מאפשר למשתתפים לחלוק חוויות ולהקשיב לאלו של אחרים.
קיום כנסים ואירועים: הוובינר מאפשר להשתתף בכנסים ובפאנלים מקצועיים שנערכים בכל מקום בעולם.
שיווק: התפקיד של הוובינר, שהוא אולי המשמעותי ביותר, הוא היותו כלי לשיווק ולמכירות שמסייע לבעלי עסקים כחלק מן התוכנית האסטרטגית שלהם.
שיווק בוובינר – הוובינר ככלי שיווקי
השוק הרווי והתחרות הקשה דורשים מבעלי עסקים להיות יצירתיים יותר מתמיד וליצור ערך מוסף לחוויה שעובר הלקוח בתהליך הרכישה.
השיווק בוובינר מאפשר להעניק לקהל ערך מוסף, כגון הרצאה מקצועית או סדנה למתעניינים בתחום המומחיות של מנחה הוובינר.
הקהל מצידו מוצא תשובות לשאלותיו, מקבל העשרה וידע בתחום שמעניין אותו, ורואה בעסק אוטוריטה מקצועית בתחום.
ובינר הוא כלי לבעלי עסקים שרוצים לפתח קשרי לקוחות, ליצור אמון ולשמר לקוחות קיימים.
אנשים קונים מעסקים שהם סומכים עליו ונותנים אמון במי שהם מכירים.
עסק המעביר מסר באמצעות הוובינר מכניס את האינטראקציה האישית לתהליך שהפך להיות מרוחק ומנוכר, ובכך מאפשר למאזיניו להרגיש קרובים אליו גם אם הם ממדינה אחרת.
הוובינר מאפשר לשפת הגוף, לאנרגיות ולכריזמה שלנו להיות כלי עזר בבניית יחסי אמון וקשר עם הלקוחות לטווח ארוך שמסייעים רבות לתהליך המכירה.
קיום ובינר יכול להביא למציאת לידים ולסייע למכירות.
אירוח ובינר באתר מביא עימו תנועה גדולה של גולשים.
האנשים שנרשמים מראש לוובינר ומזינים כתובת דוא"ל ופרטי קשר נחשבים ללידים איכותיים, משום שהם כבר הביעו רצון גלוי לקבל תמורה מהעסק ומעריכים את מה שיש לו להציע.
המשתתפים בוובינר הם רובם ככולם אנשים שמתעניינים בנושא או במוצר ורוצים לדעת עליו יותר.
כך יכול העסק להתמקד במאזינים וברצונותיהם וליצור רמה גבוהה של הסכמה שתהפוך במהרה לקנייה.
במקום להשקיע כסף במקום, בסידורי תחבורה ובאירוח מספר רב של משתתפים, אפשר לקיים את האירוע כוובינר.
האמצעים הטכנולוגים מאפשרים את העברת המסר למאזינים במגוון דרכים, תוך יצירת התלהבות, הזדהות ויצירת התדמית הרצויה מבלי להתפשר על קיום פאנל שאלות ותשובות ואינטראקציה עם העיתונאים.
יתרון נוסף הוא האפשרות להקליט את האירוע ולשלוח למי שלא נכח בו בזמן אמת.
העיתונאים מצידם ישמחו על הזמן בנסיעות שנחסך מהם וישמחו לפרגן בחזרה.
האפשרות להקליט את הוובינר יכולה להועיל לעסק גם לאחר שהסתיים הוובינר.
הקלטת הוובינר מאפשרת לשתף אותו ברשתות חברתיות, להשתמש בו לקידום העסק, להעלותו לאתר העסק או לשמור לשימוש עתידי.
אפשר לערוך את הוובינר כסרטון שיווקי שישמש את העסק בהבאת לקוחות חדשים, ובהצגה של תחום ההתמחות שלו.
אפשר גם להפוך את הוובינר למוצר ידע בתשלום.
סרטוני העשרה והדרכה שהוקלטו יכולים לשמש מוצר רווחי שאנשים ישלמו עבור הצפייה בו והלמידה ממנו.
כך בעל העסק ממשיך להרוויח מתוצר קיים.
ובכן ויהי בחצי הלילה (על שם הפזמון שלו) או אז רוב נסים הִפְלֵאתָ בלילה (על שם השורה הפותחת שלו) הוא פיוט, חלק מקדושתא, שחיבר יניי, פייטן ארצישראלי מהמאה החמישית או המאה השישית.
הפיוט נאמר כיום בסיום ההגדה של פסח, ובחלק מהקהילות בתפילת שחרית בשבת הגדול.
הבית האחרון שלו, "קרב יום", זכה ללחן נפוץ.
הפייטן מונה נסים שנעשו לעם ישראל, ועל פי המדרש נעשו בחצות הלילה, רובם או כולם בחצות ליל הסדר.
נוסח הפיוט ביאור אָז רֹב נִסִּים הִפְלֵאתָ בַּלַיְלָה, בְּרֹאשׁ אַשְׁמוּרוֹת זֶה הַלַּיְלָה ה' עשה ניסים רבים בליל יציאת מצרים, ובחצות הלילה שהוא ראש האשמורת השלישית (לפי הדעה המחלקת את הלילה לארבע אשמורות).
גֵּר צֶדֶק נִצַּחְתּוֹ כְּנֶחֱלַק לוֹ לַיְלָה ה' גרם לאברהם ("גר צדק") לנצח בחצי הלילה במלחמת ארבעת המלכים את החמישה בה רדף אחר המלכים ששבו את לוט: "וַיֵּחָלֵק עֲלֵיהֶם לַיְלָה הוּא וַעֲבָדָיו, וַיַּכֵּם" (בראשית, פרק י"ד).
בבוקר התברר ליעקב שנאבק עם מלאך, ששינה את שמו לישראל.
בני ישראל לקחו עמם בצאתם ממצרים את ממונם (=חילם) של המצרים, יש מפרשים חילם=בכוריהם, ואז השורה עוסקת במכת בכורות כקודמתה.
טִיסַת נְגִיד חֲרֹשֶׁת סִלִּיתָ בְּכֹוכְבֵי לַיְלָה ה' סייע לבני ישראל במלחמתם עם סיסרא מחרושת הגויים בראשות דבורה הנביאה וברק בן אבינעם ואפילו "הַכּוֹכָבִים מִמְּסִלּוֹתָם נִלְחֲמוּ עִם סִיסְרָא" (שופטים, פרקים ד'–ה').
יָעַץ מְחָרֵף לְנוֹפֵף אִוּוּי הוֹבַשְׁתָּ פְגָרָיו בַּלַיְלָה סנחריב ועוזרו רבשקה ("מחרף") בקשו להחריב את בית המקדש וירושלים ("איווי").
באותו לילה עבר מלאך במחנה אשור והרג בחיילים.
כָּרַע בֵּל וּמַצָּבוֹ בְּאִישׁוֹן לַיְלָה, לְאִישׁ חֲמוּדוֹת נִגְלָה רָז חֲזוֹת לַיְלָה בחלומו, ראה נבוכדנאצר מלך בבל, פסל גדול שנשבר לרסיסים על ידי אבן גדולה.
לאחר ניפוץ הפסל הפכה האבן להר שמלא את הארץ.
דניאל, המכונה איש חמודות, פיענח למלך נבוכדנצר את חלומו (דניאל, פרק ב').
ייתכן גם שהשורה הראשונה רומזת למעשה בל והתנין.
מִשְׁתַּכֵּר בִּכְלֵי קֹדֶשׁ נֶהֱרַג בּוֹ בַּלַיְלָה בלשאצר מלך בבל ערך משתה וציווה להגיש את היין בכלי זהב וכסף שנלקחו על ידי נבוכדנצר כשלל מבית המקדש.
במהלך המשתה הופיעה דמות כף יד וכתבה על הקיר את המילים "מנא מנא תקל ופרסין", דניאל פתר למלך את הכתובת ולפיה ממלכתו עתידה להיכבש על ידי מלך פרס, ובאותו לילה נהרג המלך בלשאצר (דניאל, פרק ה').
נוֹשַׁע מִבּוֹר אֲרָיוֹת פּוֹתֵר בִּעֲתוּתֵי לַיְלָה השרים שקינאו בדניאל (המכונה "פותר בעתותי לילה", על שום היותו פותר חלומות) העלילו עליו בפני המלך דריוש, וזה הורה להטילו לבור אריות ולהשאירו שם כל הלילה.
בעזרת ה', יצא דניאל מבור האריות ללא פגע, ובבוקר הוציא אותו המלך מן הבור והשליך במקומו את השרים (דניאל, פרק ו').
שִׂנְאָה נָטַר אֲגָגִי וְכָתַב סְפָרִים בַּלַּיְלָה, עוֹרַרְתָּ נִצְחֲךָ עָלָיו בְּנֶדֶד שְׁנַת לַיְלָה המן האגגי שנא את העם היהודי וכתב ספרים עם הנחיות להשמיד את כל היהודים.
מפלתו הגיעה כיוון ששנתו של המלך אחשורוש נדדה בלילה, הוא ציווה לקרא בספר הזכרונות ונזכר בחסד שעליו להחזיר למרדכי היהודי (אסתר, פרקים ג'–ו').
פּוּרָה תִדְרֹךְ לְשׁוֹמֵר מַה מִּלַּיְלָה במשפט זה עובר הפייטן לבקש על מאורעות הגאולה העתידה באחרית הימים.
"שומר מה מלילה" הוא כינוי לאדום (המסמלת גם את רומא) על פי ישעיהו כא יא.
צָרַח כַּשׁוֹמֵר וְשָח אָתָא בֹקֶר וְגַם לַיְלָה המחבר רומז על נבואת ישעיהו (פרק כ"א) ולפיה תבוא הישועה, היא הבוקר, לעם ישראל, אולם לגויים תגיע פורענות ונקמה והם יהיו בחשכה.
האור שנברא בבריאת העולם ישוב ויאיר את חשכת הגלות.
מנהג ארץ ישראל הקדום היה לסיים את קריאת התורה בשלוש שנים ולא בשנה כפי שנהוג היום (על פי מנהג בבל).
בכל שבת קראו פרשה קצרה הנקראת סדר או סדרה.
הפיוט חובר כחלק מקדושתא לשבת שבה קראו את הסדר הפותח "ויהי בחצי הלילה" והכולל את מכת בכורות ויציאת מצרים.
הקרובה פותחת במילים "אוני פתחי רחמתיים" ו"ויהי בחצי הלילה" הוא הפיוט השביעי בקרובה ("רהיט").
באשכנז, העבירו את אמירת קרובתו של יניי לשבת הגדול.
סביר שכבר בארץ ישראל החליפה הקרובה את ייעודה, ובדרך זה התגלגלה לאירופה.
ככל הנראה, בדרום איטליה גם נהגה הקרובה "אוני פטרי רחמתיים" בשבת הגדול, ומשם הועתקה הקרובה גם למחזור אשכנז המערבי, שם היא נאמרת כקרובה לשבת הגדול עד היום.
במחזור נוסח אשכנז המזרחי (הנפוץ יותר), אומרים בשבת הגדול קרובה אחרת "אלהים בצעדך הכות פתרוס", שחיבר ר' יוסף טוב עלם, אך מוסיפים גם את הפיוט "ויהי בחצי הלילה" בתוך קרובה זו.
בנוסף, הפיוט הועתק לסוף ההגדה של פסח, במסגרת הפיוטים הנאמרים בסיום ליל הסדר.
בחו"ל, שם עושים שני לילות סדר, יש נוהגים לומר את הפיוט רק בלילה הראשון, אך יש נוהגים לאומרו בשני הלילות.
הפיוט השפיע על רבי אלעזר בירבי קליר שחיבר את הפיוט הדומה ובכן ואמרתם זבח פסח, העוסק בניסים שנעשו בפסח.
פיוטו של הקליר הוא החלק השביעי בקדושתא לפסח "אסירים אשר בכושר שעשעת", הנאמר באשכנז ביום שני של פסח.
כיום, גם פיוט זה נאמר בסיום ליל הסדר.
מחבר הפיוט לא היו ידוע במשך שנים רבות, עד שבעקבות גילוי הגניזה הקהירית התברר מחבר הפיוט.
אקדח ובלי הוא אקדח תופי שפותח על ידי חברת ובלי הבריטית ושימש כאקדח השירות הסדיר של כוחות הצבא הבריטי בין השנים 1887 ל-1963. דגמי הוובלי 0.445 אינץ' שימשו את כוחות הצבא הבריטי, האימפריה וחבר העמים הבריטי מסוף המאה ה-19 ועד לסוף מלחמת העולם הראשונה.
בשנות ה-20 הוצאו דגמים אלו והפך הוובלי סימן 4 0.38 אינץ' לאקדח השירות הרשמי עד לשנות ה-60 ובמדינות אחרות אף עד לשנות ה-80.
אקדח הוובלי היה לאקדח השירות הסדיר הראשון בצה"ל ושימש בעיקר קציני שריון, תותחנים ומטה עד לשנות ה-80, הוא גם היה נפוץ מאוד לאורך תקופה זו במשטרת ישראל בתור אקדח השירות.
בארץ הוובלי זכה לכינוי "נשבר" משום פעולת הטעינה של התוף שהצריכה פתיחה של האקדח על ציר במרכזו, מה שדומה לשבירת האקדח.
סימן 1: הדגם הראשון של הוובלי שהוכנס לשירות הצבא הבריטי בנובמבר 1887. הוא כלל הזנה תופית של 6 כדורים הנטענים על ידי "שבירת" האקדח ופתיחת התוף, תוך שהתרמילים הריקים יוצאים החוצה באופן אוטומטי.
הסימן 1* היה שדרוג לסטנדרט של הסימן 2.
סימן 2: דגם דומה שכלל שינויים למבנה פטיש הנקירה וכלל מגן סביב בסיס התוף, הוא הוכנס לשירות רשמי במאי 1895.
סימן 3: דגם בעל שינויים קטנים למבנה התוף והצילנדר, אקדחים בודדים מדגם זה חולקו בעיקר למלחי הצי המלכותי (הכונס לשירות באוקטובר 1897).
סימן 4: דגם שזכה לכינוי "דגם מלחמת הבורים" משום הפופולריות שלו בקרב קצינים בריטים במלחמה.
הסימן 4 יוצר מפלדה באיכות גבוהה יותר וחלקיו היו עמידים יותר לתנאי שדה הקרב, ציר הצילנדר הורכב כך שהוא חלק מהקנה, המגן בבסיס התוף עוצב מחדש, כמו גם מרכיבים נוספים באקדח.
הוא הוכנס לשירות רשמי ביולי 1899.