tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אולם אחד השופטים הורה לשחק שנייה אחת נוספת לאחר ששמע את הצפירה המוקדמת.
הסובייטים טענו שהם ביקשו פסק זמן לפני זריקות העונשין והשופט הורה לחדש את המשחק עם 3 שניות על שעון הזריקות.
הפעם הסובייטים ניצלו את ההזדמנות ושחקן הציר שלהם, אלכסנדר בלוב, קלט מסירה ארוכה מצד אחד של המגרש אל הצד השני וקלע סל ניצחון עם צפירת הסיום, שקבע את התוצאה: 50-51 לסובייטים.
הנבחרת האמריקנית הגישה ערעור לאחר המשחק שנדחה על ידי ועדת ערעורים שכללה חמישה נציגים בהחלטה של שלושה נגד שניים.
ההחלטה נחשבה לפוליטית שכן שלושת הנציגים שדחו את ההחלטה היו ממדינות קומוניסטיות (הונגריה, פולין וקובה) בעוד שתומכי הערעור היו נציגי מדינות אנטי קומוניסטיות (איטליה ופוארטו ריקו).
השחקנים האמריקנים בתגובה סירבו לקבל את מדליות הכסף שלהם.
מהתאוששות במונטריאול לכישלון בסיאול: 1988-1976
לאחר ההפסד השנוי במחלוקת בגמר של 1972, הצליחה נבחרת ארצות הברית להחזיר לעצמה את מדליית הזהב באולימפיאדת מונטריאול (1976)
לאחר שניצחה את כל שבעת משחקיה בטורניר, זכתה במדליית הזהב השמינית שלה ושיפרה את מאזנה במשחקים האולימפיים למאזן של 1-78.
בעקבות פלישתה של ברית המועצות לאפגניסטן החליטו 62 מדינות, בכללן ארצות הברית, להחרים את אולימפיאדת מוסקבה (1980) ועקב כך לא השתתפה נבחרת הכדורסל במשחקים האולימפיים לראשונה בתולדותיה.
ארבע שנים מאוחר יותר אירחה לוס אנג'לס את המשחקים האולימפיים והפעם היה זה תורן של המדינות הקומוניסטיות להחרים את המשחקים.
הנבחרת האמריקנית, בהופעת בכורה אולימפית של מייקל ג'ורדן, פטריק יואינג וכריס מאלין סיימה את הטורניר במאזן 0-8 ומדליית זהב תשיעית במשחקים האולימפיים.
אולימפיאדת סיאול (1988) הייתה האולימפיאדה האחרונה שבה שיחקה הנבחרת האמריקנית עם שחקנים לא מקצוענים.
סגל הנבחרת כלל את כוכבי ה-NBA לעתיד דייוויד רובינסון ומיץ' ריצ'מונד אולם הנבחרת כשלה במשחק חצי הגמר מול ברית המועצות והפסידה 82-76. האמריקנים ניצחו את נבחרת אוסטרליה 49-78 במשחק על המקום השלישי וזכו במדליית הארד, ההישג הגרוע ביותר עד אז בתולדות הנבחרת במשחקים האולימפיים.
נבחרת החלומות וחזרה לשליטה מוחלטת: 1996-1992
בשנת 1989, פיב"א אישרה בפעם הראשונה לשחקני NBA מקצוענים להשתתף במשחקים האולימפיים.
קודם למשחקים האולימפיים בברצלונה בשנת 1992 ניתנה האפשרות להשתתף רק לשחקנים מקצוענים משאר העולם.
הנבחרת האמריקנית לאולימפיאדת ברצלונה נקראה נבחרת החלומות .
הכינוי הומצא על-ידי צוותי השיווק של ליגת ה-NBA בשנת 1992, מפני שהנבחרת האולימפית של ארצות הברית כללה לראשונה שחקנים מה-NBA.
הכינוי הוצמד לנבחרת כניסיון להעצים את הפופולריות של משחק הכדורסל וליגת ה-NBA, ששווקה אז תחת הסיסמה "כדורסל מעולם אחר".
הקבוצה, שהורכבה מהשחקנים הבכירים ביותר בליגת ה-NBA באותה תקופה, ניצחה בכל משחקיה במסגרת אולימפיאדת ברצלונה בקלות יתרה, כשהיא קולעת בממוצע 117.3 נקודות למשחק וסופגת מיריבותיה 73.5 נקודות בלבד למשחק כשהיא מנצחת בגמר את נבחרת קרואטיה בתוצאה 85-117, וזאת מבלי שניטל פסק זמן בודד על-ידי מאמניה במהלך המשחקים.
נבחרת החלומות המקורית נחשבת לקבוצת הכדורסל הטובה ביותר בכל הזמנים.
שחקני סגל הנבחרת היו: מג'יק ג'ונסון, ג'ון סטוקטון, מייקל ג'ורדן, קלייד דרקסלר, לארי בירד, סקוטי פיפן, כריס מאלין, צ'ארלס בארקלי, קארל מלון, דייוויד רובינסון, פטריק יואינג ושחקן המכללות הטוב ביותר באותן שנים, כריסטיאן לייטנר.
למעט לייטנר, כל השחקנים נבחרו להיכל התהילה של הכדורסל וגם נבחרו ב-1996 כחלק מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA במסגרת חגיגות היובל לליגה שנוסדה ב-1946.
הרכבים מאוחרים יותר של נבחרת ארצות הברית, שגם הם זכו לזמן מה לכינוי נבחרת החלומות, לא הצליחו לשחזר את ההילה והיכולת של הקבוצה המקורית.
אך הנבחרות לאליפות העולם ב-1994 ולאולימפיאדת אטלנטה ב-1996 היו די קרובים ברמתם אליה, ובייחוד הנבחרת לאולימפיאדת אטלנטה:
באליפות העולם ב-94' הנבחרת האמריקנית סיימה ללא הפסד כשהיא קולעת 116.75 נקודות למשחק וסופגת 82.375 נקודות למשחק ומנצחת בגמר את נבחרת רוסיה בתוצאה 91-137. בנבחרת שיחקו קווין ג'ונסון, מארק פרייס, רג'י מילר, ג'ו דיומרס, דומיניק וילקינס, דן מארלי, שון קמפ, לארי ג'ונסון, שאקיל אוניל ואלונזו מורנינג.
במשחקים האולימפיים באטלנטה כללה הנבחרת חמישה שחקנים מנבחרת החלומות המקורית: סטוקטון, פיפן, בארקלי, מלון ודייוויד רובינסון, ובנוסף את: גארי פייטון, רג'י מילר, מיץ' ריצ'מונד, פני הארדוויי, גרנט היל, שאקיל אוניל והאקים אולאג'ואן.
גם נבחרת זו ניצחה בכל משחקיה כשהיא קולעת בממוצע 102.25 נקודות למשחק וסופגת 70.25 נקודות למשחק, ומנצחת בגמר את נבחרת יוגוסלביה בתוצאה 69-95.
1998, מדליית ארד באליפות העולם
באליפות העולם ב-1998 שלחה ארצות הברית נבחרת חלשה בהרבה מקודמותיה, ללא שחקנים מקצוענים, ורק שחקן הציר בראד מילר הפך לשחקן טוב בליגת ה-NBA.
ארצות הברית זכתה במדליית הארד בלבד.
באולימפיאדת סידני (2000), גברה הנבחרת בחצי הגמר על נבחרת ליטא, בהפרש של שתי נקודות בלבד, כשהליטאים מחטיאים שלשה בשניית הסיום.
בסופו של דבר זכתה הנבחרת במדליית הזהב הצפויה.
בנבחרת השתתפו: ג'ייסון קיד, גארי פייטון, טים הארדוויי, ריי אלן, אלן יוסטון, וינס קרטר, קווין גארנט, אנטוניו מקדייס ואלונזו מורנינג.
2002, מקום שישי באליפות עולם
באליפות העולם שנערכה באינדיאנה בשנת 2002 סיימה הנבחרת האמריקנית, שהורכבה כולה משחקנים מקצוענים איכותיים, אך לאו דווקא הטובים ביותר, במקום השישי שנחשב בדעת הקהל המקומית והעולמית ככישלון צורב.
בנבחרת הזו שיחקו אנדרה מילר, בארון דייוויס, רג'י מילר, מייקל פינלי, פול פירס, שון מריון, ג'רמיין אוניל, אלטון ברנד ובן וולאס.
כמה מהכוכבים הגדולים ביותר לא הגיעו לנבחרת, וביניהם: ג'ייסון קיד שהיה הרכז הטוב ביותר באותו זמן; טים דאנקן, גארנט ושחקן הציר שאקיל אוניל, שהיו שחקני הפנים הטובים ביותר.
באולימפיאדת אתונה (2004) בהרכב אליו חברו כמה מכוכבי העל הבולטים של ה-NBA וכוכבים אחרים שביניהם כמה שהיו אז בתחילת הקריירה המקצוענית, זכתה הנבחרת במדליית הארד לאחר שהפסידה שלושה משחקים, יותר מכמות ההפסדים שספגו כל נבחרות ארצות הברית לדורותיהן במשחקים האולימפיים עד אותה שנה.
בנבחרת שיחקו אלן אייברסון, דוויין וייד, לברון ג'יימס, כרמלו אנתוני, ריצ'רד ג'פרסון, שון מריון, טים דאנקן, אמארה סטודמאייר, קרלוס בוזר ולמאר אודום.
לברון, אנתוני, וייד, סטודמאייר ובוזר היו בתחילת דרכם המקצוענית ופחות טובים מרמתם בשנים שלאחר מכן.
2006, מקום שלישי באליפות העולם
באליפות העולם ב-2006 זכתה ארצות הברית במדליית ארד ושוב כשלה בניסיון לזכות במדליית הזהב, כשפעם נוספת היא לא הייתה מורכבת מכל השחקנים הטובים ביותר בכל העמדות.
היא זכתה במקום השלישי כשבשורותיה משחקים כריס פול, קירק היינריך, דוויין וייד שהגיע פצוע, ג'ו ג'ונסון, לברון ג'יימס, כרמלו אנתוני, שיין באטייה, כריס בוש, אלטון ברנד, דווייט הווארד ובראד מילר.
דעיכתה המופגנת של הנבחרת יוחסה בין היתר לתחרות גוברת מצד נבחרות אחרות (בעיקר כאלה שכוכביהן שיחקו בליגת ה-NBA), ירידה ברמת השחקנים האמריקנים וחוסר רצון בקרב חלק מכוכבי ה-NBA לייצג את מדינתם בנבחרת.
בנבחרת שיחקו כריס פול, דרן ויליאמס, קובי בראיינט, דוויין וייד, לברון ג'יימס, כרמלו אנתוני, כריס בוש, דווייט הווארד, ג'ייסון קיד, מייקל רד, טיישון פרינס וקרלוס בוזר.
באליפות העולם שנערכה בטורקיה בשנת 2010 זכתה הנבחרת האמריקאית במדליית הזהב בפעם הרביעית, על אף שבסגל הנבחרת לא נכחו מספר רב של שחקני NBA מרכזיים, ובתקשורת נטען כי הילת נבחרת החלומות כמעט ועזבה אותה.
ארצות הברית זכתה בטורניר ללא אף הפסד.
קווין דוראנט סיים כשחקן המצטיין של הטורניר, אך היה הנציג היחידי של הנבחרת בחמישיית הטורניר.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה ארצות הברית במדליית זהב לאחר שניצחה את 100-107, ובזמן האולימפיאדה השיגה את הניצחון הגדול בתולדותיה על ניגריה 73-156.
בגביע העולם שנערכה בספרד בשנת 2014 זכתה ארצות הברית במדליית הזהב לאחר שניצחה את נבחרת סרביה 92-129. קודם לטורניר במשחק אימון פנימי שנערך בלאס וגאס נפצע השחקן פול ג'ורג' פציעה קשה מאוד ברגלו, ומספר ימים לאחר מכן גם קווין דוראנט הודיע על פרישתו מהטורניר.
כתוצאה מכך הידלדל הסגל של הנבחרת, והיא כללה סגל צעיר וחסר ניסיון, כקיירי אירווינג, אנתוני דייוויס וקנת' פאריד.
בעולם הושמעו תהיות לגבי כשירותם למשימה.
אך השחקנים השלימו טורניר ללא הפסד.
כשהם מביסים את היריבות בהפרש ממוצע של כ-30 נקודות.
אירווינג נבחר ל-MVP של הטורניר.
בטורניר הכדורסל באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה ארצות הברית במדליית הזהב.
2019, מקום שביעי באליפות העולם
לגביע העולם בכדורסל 2019 שנערך בסין הגיע נבחרת ארצות הברית ללא שחקניה המובילים, כאשר רבים מעדיפים לא להגיע לייצג את נבחרתם.
בעקבות כך סגל הנבחרת הורכב משחקנים טובים אך צעירים.
בטורניר הנבחרת הגיעה לשלב רבע הגמר אך הפסידה לנבחרת צרפת.
לאחר מכן, ארצות הברית הפסידה לנבחרת סרביה וניצחה את נבחרת פולין במשחקי הדירוג וסיימה במקום השביעי, הנמוך ביותר בתולדותיה בטורניר זה.
לאולימפיאדת טוקיו (2020), שהתקיימה בשנת 2021 בעקבות מגפת הקורונה, הגיעה הנבחרת עם שחקנים יותר מנוסים, ובראשם כוכבי ה-NBA קווין דוראנט ודמיאן לילארד.
למרות זאת, הפסידה הנבחרת במשחקה הראשון לנבחרת צרפת, מה שגרר תגובות קשות מרחבי המדינה, אך לאחר מכן ניצחה בכל משחקיה וזכתה במדליית הזהב, כאשר ניצחה את צרפת במשחק הגמר.
2023, מקום רביעי באליפות העולם
לאחר ההצלחה באולימפיאדה הקודמת, שררה תחושה אצל האמריקאים שגם ללא שחקנים מנוסים הם יצליחו לזכות בגביע, לכן שלחה הנבחרת האמריקאית לגביע העולם בכדורסל 2023 סגל דומה לשל 2019, המורכב משחקנים צעירים וחסרי ניסיון, בראשו של הכוכב העולה אנתוני אדוארדס, כאשר הכוכבים הבולטים של הNBA לא הגיעו לייצג את המדינה.
הנבחרת ניצחה את כל משחקיה בשלב הבתים אך הפסידה בשלב הבתים השני לליטא, מה שגרר ביקורות.
למרות זאת הנבחרת העפילה לרבע הגמר שם הביסה את נבחרת איטליה, אך הפסידה בחצי הגמר לנבחרת גרמניה ובמשחק על המקום השלישי לנבחרת קנדה, ובכך סיימה הנבחרת בפעם השנייה ברציפות ללא מדליה באליפות העולם.
לאחר הכישלון באליפות העולם החלו שמועות שלברון ג'יימס מגייס את כלל כוכבי הליגה לקראת אולימפיאדת פריז 2024, ושארצות הברית תשלח נבחרת המורכבת משחקניה הטובים ביותר.
ב-5 באוקטובר 2023 נודע שג'ואל אמביד, הMVP המכהן, קיבל אזרחות אמריקאית והחליט לייצג את הנבחרת, לאחר שקודם לכן קיבל אזרחות צרפתית.
מהלך זה גרר ביקורות רבות כלפי השחקן.
ב-16 באפריל פורסם הסגל לאולימפיאדה, אשר הורכב מ-12 אשר נבחרו למשחק האולסטאר, בהולכת לברון ג'יימס, קווין דוראנט וסטפן קרי, שישחק בפעם הראשונה באולימפיאדה.
הנבחרת ניצחה את כל משחקי ההכנה שלה, אך ללא הדומיננטיות שציפו לה, ולאחר שכמעט הפסידה לנבחרת דרום סודאן נשמעו תהיות לגבי האם הנבחרת בלתי מנוצחת כמו שחשבו.
למרות זאת הנבחרת פתחה את האולימפיאדה בניצחון מוחץ על סרביה החזקה, ולאחר ניצחונות קלים על פוארטו ריקו ודרום סודאן פגשה ברבע הגמר את ברזיל.
לברון ג'יימס נבחר למצטיין הטורניר.
לניצחון באולימפיאדה הוקדש סרט "מגרש הזהב".
סגל הנבחרת לאולימפיאדת פריז (2024):
נבחרת בהוטן בכדורגל לגברים מייצגת את בהוטן מאז 1983. נבחרת הכדורגל הצטרפה לפיפ"א בשנת 2000. נחשבת לאחת הנבחרות החלשות בעולם,
ב-30 ביוני 2002 ביום של גמר מונדיאל 2002, שיחקה בהוטן נגד נבחרת מונטסראט במשחק שמטרתו הייתה לקבוע מי הנבחרת החלשה בעולם.
בהוטן ניצחה 0-4 ומונטסראט הפכה להיות הנבחרת החלשה בעולם.
בשנת 2008 הנבחרת הגיעה להישגה הטוב ביותר, שלב חצי גמר בגביע דרום אסיה לפדרציות בכדורגל.
נבחרת בוליביה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של בוליביה.
נבחרת בוליביה העפילה שלוש פעמים לגביע העולם בכדורגל, בפעמיים הראשונות בשנים 1930 ו-1950 והפעם השלישית, לאחר תקופה של יותר מ-40 שנה, ב-1994.
במונדיאל 1994 שיחקה בוליביה במשחק הפתיחה נגד אלופת העולם דאז, נבחרת גרמניה, שניצחה אותה בתוצאה 1:0 משער של יורגן קלינסמן.
מרקו אצ'ווארי, שנחשב לשחקן הטוב ביותר בבוליביה בשנות ה-90, הורחק מהמשחק שלוש דקות בלבד לאחר שנכנס כמחליף.
בוליביה מעולם לא עברה את הסיבוב הראשון בטורניר גביע העולם בכדורגל.
בוליביה זכתה פעם אחת בטורניר הקופה אמריקה, בשנת 1963.
בוליביה השתתפה לראשונה בקופה אמריקה 1926 וסיימה במקום החמישי והאחרון, כאשר היא מפסידה בכל משחקיה.
שנה לאחר מכן שוב השתתפה בוליביה בקופה אמריקה וסיימה במקום הרביעי והאחרון כאשר שוב היא מפסידה בכל משחקיה.
בוליביה הוזמנה לשחק בטורניר גמר גביע העולם הראשון, מונדיאל 1930, אך הובסה בשלב הבתים 4-0 על ידי יוגוסלביה וברזיל.
בוליביה לא השתתפה בטורניר המוקדמות של שני המונדיאלים הבאים.
בוליביה שבה להשתתף בקופה אמריקה 1945 לאחר שפרשה מששת הטורנירים הקודמים.
לראשונה בוליביה לא הפסידה בכל משחקיה, כאשר היא מסיימת שניים ממשחקיה בתיקו (מול קולומביה ואקוודור) ובכך לראשונה לא סיימה במקום האחרון בטורניר.
בקופה אמריקה 1949 השיגה בוליביה את ניצחונה הראשון בטורניר גדול, 2-3 על צ'ילה ובהמשך ניצחה שלושה משחקים נוספים בדרך להישג שיא שלה עד אז, מקום הרביעי מתוך 8 נבחרות.
בוליביה העפילה למונדיאל 1950 מבלי ששיחקה בטורניר המוקדמות בעקבות פרישתה של ארגנטינה.
בטורניר הגמר הובסה בוליביה 8-0 על ידי אורוגוואי והודחה.
בוליביה השתתפה לראשונה במוקדמות מונדיאל 1958, אך לא העפילה לטורניר הגמר בעקבות הפסד חוץ לארגנטינה במחזור הסיום של שלב הבתים.
בוליביה לא העפילה למונדיאל 1962 לאחר שלא עברה את אורוגוואי בצמד המשחקים על ההעפלה לטורניר הגמר.
בוליביה אירחה לראשונה בתולדותיה את קופה אמריקה 1963 ובו זכתה לראשונה בתולדותיה לאחר שסיימה בתיקו 4-4 עם אקוודור ובהמשך ניצחה 1-2 את קולומביה, 2-3 את פרו, 0-2 את פרגוואי, 2-3 את ארגנטינה ו-4-5 את ברזיל.
זהו הישגה הגדול ביותר של בוליביה עד היום, הישג שהושפע לא מעט מהאוויר הדליל בגבהים של בוליביה שתרם ליתרון הביתיות של הנבחרת.
בוליביה לא הצליחה להעפיל לטורנירי המונדיאל הבאים.
במוקדמות מונדיאל 1978 סיימה בוליביה במקום הראשון בשלב הבתים הראשון, כאשר היא מקדימה את אורוגוואי וונצואלה והעפילה לשלב הבתים השני.
בשלב זה הפסידה בוליביה לברזיל ופרו ועקב כך התמודדה מול הונגריה בצמד משחקיה פלייאוף על העלייה למונדיאל.
בוליביה הובסה 6-0 בהונגריה והפסידה בביתה 3-2.
בוליביה העפילה למונדיאל 1994, לראשונה דרך טורניר המוקדמות, לאחר שסיימה במקום השני בבית המוקדמות אחרי ברזיל ולפני אורוגוואי, אקוודור וונצואלה.
בכך חזרה בוליביה לטורניר הגמר אחרי 44 שנים.
בשלב הבתים בטורניר הגמר הפסידה בוליביה לאלופת העולם גרמניה 1-0 במשחק הפתיחה של הטורניר.
בהמשך סיימה בוליביה בתיקו 0-0 עם קוריאה הדרומית והפסידה לספרד 3-1. בוליביה סיימה במקום האחרון בבית.
בוליביה אירחה בפעם השנייה בתולדותיה את קופה אמריקה 1997. היא ניצחה בכל משחקיה בשלב הבתים את ונצואלה, פרו ואורוגוואי.
בשלב רבע הגמר היא גברה על קולומביה 1-2 ובחצי הגמר ניצחה את מקסיקו 1-3 והעפילה לראשונה למשחק הגמר של הקופה אמריקה.
במשחק הגמר הפסידה בוליביה לברזיל 3-1 וסיימה במקום השני, ההישג הטוב ביותר של הנבחרת בקופה אמריקה מאז 1963.
בעקבות ההישג השתתפה בוליביה לראשונה בתולדותיה בגביע הקונפדרציות 1999. בשלב הבתים סיימה בוליביה בתיקו 2-2 עם מצרים ובתיקו 0-0 עם ערב הסעודית.
במשחקה האחרון הפסידה בוליביה למקסיקו המארחת 1-0 וסיימה במקום השלישי בבית.
נבחרת בולגריה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של בולגריה.
הישגה הטוב ביותר בגביע העולם, היה ב-1994, כאשר ניצחה ברבע הגמר את גרמניה והעפילה לשלב חצי הגמר, בו הפסידה לאיטליה.
בסיום הטורניר דורגה הנבחרת הבולגרית במקום הרביעי.
חריסטו סטויצ'קוב, כוכב הנבחרת, כבש שישה שערים והוכתר למלך השערים של הטורניר יחד עם החלוץ הרוסי אולג סלנקו.
בולגריה השתתפה לראשונה במונדיאל 1962, אך לא הצליחה לעבור את שלב הבתים.
גם בשלושת המונדיאלים הבאים, בשנים 1966, 1970 ו־1974 היא העפילה לטורניר אך לא הצליחה לעלות לשלב השני.
במונדיאל 1986 הצליחה לעלות לשמינית הגמר, כאחת מהמדורגות במקום השלישי הטובות ביותר, אף על פי שלא ניצחה אפילו פעם אחת בשלב המוקדם (שתי תוצאות תיקו והפסד), בשמינית הגמר הודחה על ידי נבחרת מקסיקו המארחת.
רק בהופעתה השישית במונדיאל, ב־1994, הצליחה בולגריה להשיג ניצחון בכורה נגד לאחר 17 משחקים ללא ניצחון.
הופעתה השביעית של בולגריה במונדיאל הייתה ב־1998, והיא לא הצליחה לשחזר את הישגה 4 שנים קודם והודחה בשלב הראשון ללא ניצחון.
מאז לא הצליחה בולגריה להעפיל פעם נוספת למונדיאל.
ב־1996 העפילה בולגריה, לראשונה, לאליפות אירופה והודחה בשלב הבתים.
ב־2004 העפילה בפעם השנייה אך רשמה הופעה כושלת שכללה שלושה הפסדים, ביניהם גם 0–5 נגד .
נבחרת בולגריה בכדורגל נוסדה בשנת 1922. משחקה הראשון נערך בווינה נגד נבחרת אוסטריה בשנת 1924 והסתיים בתבוסה 0–6. בולגריה הוזמנה להשתתף במונדיאל 1930, אך נאלצה לדחות את ההזמנה מכיוון ששחקני הנבחרת לא קיבלו אישור היעדרות ממקומות עבודתם.
בולגריה השתתפה לראשונה במוקדמות מונדיאל 1934, אך פרשה במהלך המוקדמות לאחר שהובסה על ידי הונגריה ואוסטריה.
במוקדמות מונדיאל 1938 התמודדה בולגריה מול צ'כוסלובקיה על ההעפלה לטורניר הגמר.
לאחר תיקו 1-1 ביתי, הובסה בולגריה בצ'כוסלובקיה 0–6. בולגריה לא השתתפה במוקדמות מונדיאל 1950 וחזרה להשתתף במוקדמות מונדיאל 1954, שגם בהן לא הצליחה בולגריה לנצח באף משחק.
במוקדמות מונדיאל 1958, הצליחה לראשונה בולגריה לנצח, כאשר גברה פעמיים על נורווגיה, אך סיימה שנייה בבית אחרי הונגריה ושוב לא העפילה לטורניר הגמר.
בולגריה השתתפה במוקדמות אליפות אירופה הראשונה, יורו 1960, אך לא הצליחה לעבור את יוגוסלביה בסיבוב הראשון.
מוקדמות מונדיאל 1962 היה טורניר המוקדמות המוצלח הראשון של בולגריה.
היא שובצה לבית עם צרפת ופינלנד.
לאחר תבוסה בצרפת, ניצחה בולגריה פעמיים את פינלנד ואירחה את צרפת במשחק האחרון, כאשר היא חייבת ניצחון על מנת להשתוות לצרפת במספר הנקודות בבית ובכך לקבוע משחק פלייאוף מכריע על העלייה למונדיאל.
הצרפתים מבחינתם היו זקוקים לתיקו על מנת להעפיל למונדיאל.
בולגריה ניצחה 0–1 ובכך כפתה על הצרפתים משחק פלייאוף מכריע על ההעפלה למונדיאל שהתקיים במילאנו, איטליה.
גם במשחק זה ניצחה בולגריה 0–1 והיא העפילה למונדיאל לראשונה בתולדותיה.
בשלב הבתים של טורניר הגמר, הפסידה בולגריה 0–1 לארגנטינה והובסה 1–6 על ידי הונגריה.
במשחקה האחרון בשלב הבתים סיימה בולגריה בתיקו 0-0 עם אנגליה וסיימה במקום האחרון בבית.
במוקדמות יורו 1964 השיגה בולגריה ניצחון בכורה ולראשונה עברה סיבוב, לאחר שעברה את פורטוגל במשחק שלישי מכריע.
בסיבוב השני התמודדה בולגריה מול צרפת ולאחר ניצחון ביתי 0–1, הפסידה בולגריה במשחק הגומלין בצרפת 1–3.
במוקדמות מונדיאל 1966 התמודדה בולגריה בבית המוקדם עם בלגיה וישראל.
בולגריה ניצחה פעמיים את ישראל והמשחקים עם בלגיה הסתיימו בניצחון לכל צד.
לכן סיימו בולגריה ובלגיה בראשות הבית עם אותו מספר נקודות ובדומה למוקדמות המונדיאל הקודם, שוב נערך משחק פלייאוף מכריע בין שתי הנבחרות על ההעפלה למונדיאל בפירנצה, איטליה.
בולגריה ניצחה את בלגיה במשחק המכריע 1–2 והעפילה בפעם השנייה ברציפות לטורניר הגמר.
בטורניר הגמר הפסידה בולגריה בכל משחקיה בשלב הבתים לברזיל, פורטוגל והונגריה וסיימה שוב במקום האחרון בבית.
במוקדמות יורו 1968 סיימה בולגריה ראשונה בבית המוקדם לפני פורטוגל, שוודיה ונורווגיה ועלתה לצמד משחקי פלייאוף על העלייה ליורו מול נבחרת איטליה.
בולגריה ניצחה בביתה את איטליה 2–3, אך הפסידה במשחק הגומלין 0–2 ולא העפילה לטורניר הגמר.
במוקדמות מונדיאל 1970 סיימה בולגריה ראשונה בבית לפני פולין, הולנד ולוקסמבורג והעפילה לטורניר הגמר.
בשלב הבתים של טורניר הגמר הפסידה בולגריה לפרו ולמערב גרמניה.
היא סיימה את משחקיה בתיקו חסר חשיבות מול מרוקו וסיימה במקום השלישי בבית.
בולגריה לא העפילה גם ליורו 1972, אך הצליחה להעפיל למונדיאל 1974 בפעם השלישית ברציפות, לאחר שסיימה ראשונה בבית בטורניר המוקדמות לפני פורטוגל, צפון אירלנד וקפריסין.
בולגריה פתחה את שלב הבתים בטורניר הגמר בתיקו 0-0 עם שוודיה ובתיקו 1-1 עם אורוגוואי, אולם סיימה את משחקיה בתבוסה 1–4 להולנד וסיימה במקום השלישי בבית.
בולגריה לא הצליחה להעפיל לשני טורנירי המונדיאל הבאים, כשהיא גם לא מצליחה בתווך להעפיל לראשונה לטורניר היורו.
לאחר שנעדרה בולגריה פעמיים ברציפות מטורניר הגמר, העפילה בולגריה למונדיאל 1986, כשבטורניר המוקדמות היא מסיימת במקום השני בבית אחרי צרפת ומקדימה את מזרח גרמניה, יוגוסלביה ולוקסמבורג.
בולגריה שיחקה במשחק הפתיחה של טורניר הגמר נגד אלופת העולם איטליה וסיימה עימה בתיקו 1-1. בהמשך סיימה בולגריה בתיקו 1-1 עם קוריאה הדרומית וסיימה את שלב הבתים בהפסד 0–2 לאלופת העולם שבדרך ארגנטינה.
בולגריה סיימה במקום השלישי בבית והעפילה לשלב הבא לראשונה בתולדותיה, כקבוצה בעלת המאזן השלישי בטיבו מבין הקבוצות שסיימו במקום השלישי בשלב הבתים.
בשמינית הגמר הפסידה בולגריה למקסיקו המארחת 0–2.
בולגריה לא העפילה למונדיאל 1990. במוקדמות מונדיאל 1994 התמודדה בולגריה בבית עם שוודיה, צרפת, אוסטריה, פינלנד וישראל.
במהלך המשחקים ניצחה בולגריה בישראל 0–2 וסיימה עימה בתיקו 2-2 בבולגריה.
במשחק האחרון בשלב הבתים הגיעה בולגריה למשחק חוץ בצרפת.
בשלב זה, שוודיה כבר הבטיחה את עלייתה למונדיאל וצרפת, שכבר איבדה הזדמנות אחת להעפיל לטורניר הגמר במשחקה הקודם לאחר שהופתעה בביתה 2–3 על ידי ישראל, הייתה זקוקה לתיקו על מנת לעלות, בעוד בולגריה הייתה חייבת לנצח.
צרפת הובילה 0–1 במשחק אולם אמיל קוסטדינוב השווה ל-1-1. בשלב זה צרפת עדיין הייתה מעפילה למונדיאל, אך שער נוסף של קוסטדינוב בדקה ה-90 קבע מהפך 1–2 לבולגריה והעלה אותה במפתיע לטורניר הגמר מהמקום השני בבית.
בולגריה פתחה את שלב הבתים בטורניר הגמר בתבוסה 0–3 לניגריה, אך במשחקה השני השיגה את הניצחון הראשון בתולדותיה במסגרת המונדיאל, לאחר 17 משחקים ללא ניצחון, 0-4 על יוון.
במשחקה האחרון בשלב הבתים התמודדה בולגריה מול ארגנטינה.
בולגריה עלתה ליתרון 0–1 משער של חריסטו סטויצ'קוב ובהמשך נאלצה לשחק ב-10 שחקנים, לאחר שאחד משחקניה הורחק.
אולם 3 דקות בתוספת הזמן הבקיע נסקו סיראקוב את השער השני לבולגריה שקבע 0–2 והעלה אותה לשמינית הגמר מהמקום השני בבית על חשבון ארגנטינה (שגם היא העפילה לשמינית הגמר, אך מהמקום השלישי בבית).
בדומה למונדיאל הקודם בו השתתפה, בשמינית הגמר התמודדה בולגריה שוב מול מקסיקו.
הפעם המשחק הסתיים בתיקו 1-1 ובולגריה ניצחה בבעיטות הכרעה מ-11 מטרים 1–3 והעפילה לרבע הגמר לראשונה בתולדותיה.
ברבע הגמר התמודדה בולגריה מול אלופת העולם גרמניה.
גרמניה הובילה 0–1 משער של לותר מתאוס בבעיטת עונשין מ-11 מטרים, אך רבע שעה לסיום השווה סטויצ'קוב ל-1-1 ו-3 דקות לאחר מכן הבקיע יורדן לצ'קוב את שער הניצחון המפתיע לבולגריה שניצחה 1–2 והעפילה לחצי הגמר.
בחצי הגמר הפסידה בולגריה לאיטליה 1–2 ובמשחק על המקום השלישי הובסה מול שוודיה 0–4. בולגריה סיימה במקום הרביעי במונדיאל, הישג השיא בתולדותיה.
סטויצ'קוב סים כמלך השערים בטורניר עם 6 שערים, בצוותא עם אולג סלנקו.
כמו כן, סטויצ'קוב וקרסימיר באלקוב נבחרו לנבחרת הטורניר.
בולגריה הצליחה להעפיל לראשונה בתולדותיה ליורו 1996, לאחר שלא הצליחה לעשות כן בתשעת ניסיונותיה הקודמים.
בשלב הבתים של טורניר הגמר היא סיימה בתיקו 1-1 עם ספרד וניצחה 0–1 את רומניה.
במשחקה האחרון בשלב הבתים הפסידה בולגריה לצרפת 1–3 ובמשחק המקביל ניצחה ספרד את רומניה, מה שהוביל את בולגריה לסיים במקום השלישי בבית.
סטויצ'קוב, שהבקיע את כל שלושת שעריה של בולגריה ובכך היה לסגן מלך השערים בטורניר, נבחר לאחד המצטיינים בטורניר.
במוקדמות מונדיאל 1998 שוב שובצה בולגריה לבית המוקדם עם ישראל, כמו גם עם רוסיה, קפריסין ולוקסמבורג.
אף על פי שבמשחקה הראשון הפסידה בולגריה בישראל 1–2, ניצחה בולגריה את ששת משחקיה הבאים במוקדמות, כולל ניצחון ביתי 0–1 על ישראל, והעפילה לטורניר הגמר מהמקום הראשון בבית.
טורניר הגמר היה הרבה פחות מוצלח מהמונדיאל הקודם עבור בולגריה.
היא פתחה את שלב הבתים בתיקו 0-0 עם פרגוואי ולאחר מכן הפסידה 0–1 לניגריה והובסה 1–6 על ידי ספרד כדי לסיים במקום האחרון בבית.
בולגריה לא הצליחה להעפיל ליורו 2000 ולמונדיאל 2002. היא הצליחה להעפיל ליורו 2004 לאחר שסיימה ראשונה בבית בטורניר המוקדמות לפני קרואטיה, בלגיה, אסטוניה ואנדורה.
בטורניר הגמר הובסה בולגריה 0–5 על ידי שוודיה ובהמשך הפסידה גם לדנמרק ואיטליה וסיימה במקום האחרון בבית.
השחקנים הבאים זומנו למפגש הכפול מול בליגת האומות של אופ"א ב-20 וב-23 במרץ 2025.
נכון ל-7 בספטמבר 2025. לאחר המשחק מול
נבחרת ארמניה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של מדינת ארמניה.
נבחרת ארמניה הוקמה בתחילת שנות ה-90, לאחר הכרזת עצמאותה של ארמניה, בעקבות פירוק ברית המועצות.
משחקה הראשון של הנבחרת התקיים ב-12 באוקטובר 1992, נגד מולדובה, במשחק שהסתיים בשוויון ללא שערים.
נבחרת בוסניה והרצגובינה בכדורגל היא נבחרת הכדורגל הלאומית של בוסניה והרצגובינה.
אצטדיונה הביתי הוא אצטדיון בילינו פולה שבזניצה.
מדינת בוסניה והרצגובינה הייתה ברוב המאה ה-20 חלק מהפדרציה היוגוסלבית, שהייתה מיוצגת על ידי נבחרת יוגוסלביה, אך בעקבות פירוק יוגוסלביה בתחילת שנות ה-90 הכריזה בוסניה והרצגובינה על עצמאותה, דבר שהוביל לאחר מכן להקמת נבחרת בוסניה והרצגובינה.
נבחרת בוסניה והרצגובינה שיחקה את משחקה הרשמי הראשון ב-30 בנובמבר 1995 נגד אלבניה.
במשחק נוצחה בוסניה והרצגובינה בתוצאה 2:0.
נבחרת בוסניה והרצגובינה העפילה לראשונה בתולדותיה לטורניר גביע העולם בכדורגל שנערך בברזיל בשנת 2014. הבוסנים לא עברו את שלב הבתים לאחר שהפסידו לארגנטינה וניגריה וניצחו את איראן.
1960 עד 1992 – לא נרשמה, הייתה חלק מיוגוסלביה
סגל הנבחרת לקראת המשחקים נגד פינלנד וצרפת במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022 שיערכו במרץ 2021, ומשחק ידידות נגד קוסטה ריקה.
הנתונים מעודכנים ל-29 במרץ 2021
נבחרת כדורגל הנשים של ארצות הברית (הנקראת לעיתים קרובות "USWNT") היא נבחרת כדורגל הנשים הלאומית של ארצות הברית, המנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל של ארצות הברית.
בעת הקמתה היא הייתה נבחרת כדורגל הנשים המקצוענית הראשונה באמריקה, וכיום היא אחת מנבחרות הנשים הטובות בעולם.
נבחרת הנערות של ארצות הברית זכתה באליפות העולם עד גיל 19 בשנים 2002, 2008 ו-2012.
במרץ 2004, שתיים מכוכבות הנבחרת, מיה האם ומישל אקרס, נבחרו על ידי פלה לרשימת 125 שחקני הכדורגל החיים הטובים בעולם, והיו הנשים היחידות ברשימה.
ב-1999 נבחרה הנבחרת כ"ספורטאי השנה" של ספורטס אילוסטרייטד, ועשרים שנה לאחר מכן, ב-2019, נבחרה כ"ספורטאי השנה" של המגזין טיים.
משחקה הראשון של נבחרת ארצות הברית התקיים במסגרת המונדיאליטו שנערך באיטליה בשנת 1985. במשחק, שהתקיים ה-18 באוגוסט, הפסידו האמריקאיות 1-0 למארחת הטורניר, משער של קרולינה מוראצ'ה.
שלושה ימים לאחר מכן, במשחק נגד נבחרת דנמרק, כבשה מישל אקרס את השער הראשון בתולדות הנבחרת, במשחק שהסתיים בתוצאה של 2-2. את הטורניר עצמו, סיימה ארצות הברית עם תיקו אחד ושלושה הפסדים.
הניצחון הראשון של הנבחרת הגיע ב-7 ביולי 1986, במשחק בו היא ניצחה 0-2 את הנבחרת הקנדית.
באותה שנה, סיימו האמריקאיות במקום השני במונדיאליטו, לאחר שהפסידו בגמר 1-0 לאיטליה.
ב-3 באוגוסט 1987, במשחק ידידות נגד סין, ערכו שתיים מכוכבות העתיד של ארצות הברית - מיה האם וקריסטין לילי, את הופעת הבכורה שלהן בנבחרת.
האם, שהייתה רק בת 15 וחמישה חודשים בזמן המשחק, היא השחקנית הצעירה ביותר אי פעם שלבשה את מדי הנבחרת האמריקאית.
ביוני 1988 נערך בסין טורניר ההזמנה של פיפ"א, ששימש כאב טיפוס לגביע העולם לנשים שנוסד שלוש שנים מאוחר יותר.
ארצות הברית הייתה אחת מ-12 הנבחרות שהשתתפו בטורניר, אך הודחה כבר ברבע הגמר על ידי האלופה שבדרך - נורווגיה.
למרות ההדחה המוקדמת, נבחרה חלוצת הנבחרת קארין ג'נינגס, להרכב המצטיינות של הטורניר.
בשנים 1989 ו-1990, קיימה הנבחרת האמריקאית רק שבעה משחקים, ובעיקר התכוננה לקראת גביע העולם הראשון.
באפריל 1991 נערך בהאיטי גביע הזהב הראשון לנשים, ששימש כטורניר המוקדמות לגביע העולם.
האמריקאיות סיימו את הטורניר במקום הראשון, לאחר שניצחו את כל חמשת משחקיהן ועם מאזן שערים של 49 שערי זכות (ממוצע של כמעט עשרה שערים למשחק) ואפס שערי חובה.
בעקבות הזכייה, העפילה ארצות הברית לגביע העולם, והייתה הנציגה היחידה של CONCACAF בטורניר.
בנובמבר של אותה שנה נערך בסין גביע העולם הראשון בכדורגל נשים.
את שלב הבתים סיימו האמריקאיות במאזן מושלם של שלושה ניצחונות, וברבע הגמר הביסו את נבחרת טאיוואן 0-7 מחמישייה של מישל אקרס (שיא כיבושים למשחק אחד בגביע העולם לנשים).
בחצי הגמר פגשה ארצות הברית את גרמניה, ניצחה אותה 2-5, והעפילה לגמר הטורניר נגד נורווגיה.
במשחק הגמר ההיסטורי, שנערך אל מול קהל של 63,000 צופים בגואנגג'ואו, ניצחו האמריקאיות 1-2 וזכו בטורניר.
חוליית ההתקפה האמריקאית, שכללה את מישל אקרס, קארין ג'נינגס ואפריל היינריקס (קפטנית הנבחרת), זכתה לכינוי "החרב בעלת שלושת הלהבים" על ידי התקשורת הסינית, והייתה אחראית ל-20 שערים מתוך ה-25 שכבשו האמריקאיות בזמן הטורניר.
ג'נינגס אף זכתה בפרס השחקנית המצטיינת של הטורניר, ואילו אקרס סיימה כמלכת השערים שלו, עם עשרה כיבושים.
עם חזרתה של הנבחרת לארצות הברית, לא זכו השחקניות לתשומת לב תקשורתית או לחשיפה ציבורית - דבר שגרם לרבות מהן לחזור למשחקי המכללות שאליהם היו רגילות.
באותם ימים, סבלה הנבחרת מחוסר משאבים, ולכן לא ערכה כלל אימונים או משחקים.
רק תשעה חודשים לאחר גביע העולם, קיימה הנבחרת את משחקה הראשון בשנה, ובסך הכל שיחקה שני משחקים בלבד במהלך 1992 (בשניהם הם הפסידה).
בשנת 1993 קיימה הנבחרת משחקים רבים יותר באופן משמעותי מהשנה שקדמה לה, כאשר לשיא היא הגיעה ביולי, אז זכו האמריקאיות בגביע הזהב שהתקיים בלונג איילנד.
שנה לאחר מכן, השתתפה הנבחרת במהדורה הראשונה של גביע אלגארבה, אך הפסידה 1-0 בגמר לנורווגיה.
מאוחר יותר באותה שנה, הבטיחו האמריקאיות את השתתפותן בגביע העולם 1995, לאחר שזכו בגביע הזהב שנערך בקנדה.
בקיץ 1995 התקיים בשוודיה גביע העולם השני לנשים, אליו הגיעה הנבחרת כאחת מהפייבוריטיות לזכייה.
את שלב הבתים סיימו האמריקאיות במקום הראשון עם 7 נקודות, וברבע הגמר הביסו 0-4 את יפן.
בחצי הגמר פגשה ארצות הברית את יריבתה המושבעת נורווגיה, והפסידה לה 1-0. הנורווגיות המשיכו משם עד לזכייה בגביע.
האמריקאיות לעומת זאת, סיימו את הטורניר במקום השלישי לאחר שניצחו 0-2 את סין.
שנה לאחר מכן, נערך באולימפיאדת אטלנטה טורניר כדורגל הנשים הראשון בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים.
למרות שמשחק הגמר משך כ-76,489 צופים, הוא לא שודר בשום רשת שידור טלוויזיונית.
ב-21 במאי 1998 ערכה קשרית הנבחרת, קריסטין לילי, את משחקה ה-152 שלה בנבחרת, ובכך שברה את שיא המשחקים הבינלאומיים לנשים, בו החזיקה היידי סטור הנורווגית.
בהמשך השנה, זכתה הנבחרת במדליית הזהב בטורניר הכדורגל של משחקי הרצון הטוב שנערכו בניו יורק.
במהלך הטורניר, כבשה מיה האם את שערה ה-100 במדי הנבחרת, והחלה להתקרב לשיא השערים הבינלאומיים של אליזבטה ויניוטו האיטלקייה.
כהכנה לגביע העולם שנערך ב-1999 בארצות הברית, ערכה הנבחרת סדרה של 19 משחקי ידידות, שנקראו "הדרך לפסדינה".
במהלך משחקים אלו, הפסידו האמריקאיות בשני משחקים בלבד - אחד נגד סין ואחד נגד כוכבות העולם.
אל גביע העולם הגיעה הנבחרת האמריקאית כנבחרת ותיקה, כאשר שש משחקניותיה זכו בגביע העולם של 1991 ושש נוספות כבר שיחקו בגביע העולם השני שלהן.
לאחר הבקעת הפנדל, צ'סטיין הורידה את חולצתה ונותרה לבושה בחזיית ספורט בלבד - תמונה אשר הפכה לאחד מסמלי כדורגל הנשים ואף הופיעה על השער של ספורטס אילוסטרייטד.
גביע העולם הזה נחשב לנקודת מפנה בתולדות כדורגל הנשים, והתמיכה בו עלתה וצמחה ברחבי העולם, ובמיוחד בארצות הברית.
לאחר הזכייה, ערכה הנבחרת סיבוב ניצחון של שלושה חודשים ב-12 ערים ברחבי המדינה, והצליחה למשוך קהל צופים רב למשחקים.
בסיום השנה, זכתה הנבחרת כולה בפרס ספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד.
שנת 2000 הייתה השנה העמוסה ביותר בתולדות הנבחרת, לאחר שהיא ערכה 41 משחקים במהלכה.
בשנה זו, זכו האמריקאיות בגביע אלגארבה ובגביע הזהב אך גם הפסידו 3-2 בגמר אולימפיאדת סידני לנורווגיה.
בסיום האולימפיאדה, פרשה מישל אקרס מהנבחרת, ובכך הייתה לכדורגלנית הפעילה האחרונה ששיחקה עם הנבחרת במשחקיה הראשונים ב-1985. את הקריירה היא סיימה כסגנית מלכת השערים של הנבחרת (שנייה רק למיה האם) עם 105 שערים ו-37 בישולים.
בשנים 2001 ו-2002 זכתה חלוצת הנבחרת, מיה האם, בתואר כדורגלנית השנה בעולם מטעם פיפ"א, והייתה לכדורגלנית הראשונה שזוכה בפרס זה.
גם חברתה לסגל, טיפני מילברט, הייתה מהמועמדות הסופיות לזכייה ב-2001, אך סיימה במקום השני.
על פי התכנון המקורי, גביע העולם 2003 היה אמור להיערך בסין, אך הועבר לארצות הברית בעקבות התפשטות מחלת הסארס במדינה.
ארצות הברית נבחרה כמחליפה לאירוח התחרות, כיוון שצפוי היה שתצליח לארגן בזמן המועט שנותר לה את התחרות, זאת לאור האירוח המוצלח של גביע העולם הקודם.
את שלב הבתים סיימה הנבחרת במאזן מושלם, וברבע הגמר ניצחה 0-1 את נורווגיה משער של אבי וומבאק.
בחצי הגמר, נפגשה ארצות הברית עם גרמניה, אך לא הצליחה להתמודד מולה והובסה 3-0. בסופו של דבר, סיימה ארצות הברית במקום השלישי, לאחר ניצחון 1-3 על קנדה.
בקיץ 2004, לאחר שהנבחרת זכתה במדליית הזהב באולימפיאדת אתונה, הודיעו מיה האם, ג'ולי פוודי, ג'וי פוסט וברנדי צ'סטיין על פרישתן מכדורגל פעיל.
בנובמבר 2006 זכתה הנבחרת בגביע הזהב השישי שלה, לאחר ניצחון 1-2 בגמר על קנדה.
בעקבות הזכייה, הבטיחו האמריקאיות את השתתפותן בגביע העולם שנערך שנה לאחר מכן בסין.
בגביע העולם עצמו, הייתה קשרית הנבחרת, קריסטין לילי, לכדורגלנית הראשונה שמשחקת בחמישה גביעי עולם שונים.
באותו טורניר, היא אף כבשה שער נגד אנגליה, והפכה לכובשת המבוגרת ביותר בתולדות גביע העולם לנשים (שיא שמאוחר יותר נשבר על ידי פורמיגה).
במשחק חצי הגמר נגד ברזיל העדיף המאמן גרג ריאן את בריאנה סקארי, השוערת הוותיקה שלא שיחקה שלושה חודשים, רק משום שהיה לה עבר טוב נגד הברזילאיות.
זאת למרות שבשלב הבתים וברבע הגמר, הצדיקה השוערת הראשונה הופ סולו את מעמדה, כשספגה רק שני שערים בארבעה משחקים ושמרה בשלושה מהם על שער נקי.
במשחק עצמו, האמריקאיות הפסידו 0-4, ורצף 51 המשחקים ללא הפסד של הנבחרת נקטע.
בתחילת 2008 מונתה פיה סונדהאגה השוודית למאמנת הנבחרת, והדריכה אותה בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת בייג'ינג.
הפעם, ידן של האמריקאיות הייתה על העליונה וניצחון קטן של 0-1 בהארכה משער של קרלי לויד, הביא את מדליית הזהב לארצות הברית.
שנתיים לאחר מכן, ב-5 בנובמבר 2010, במשחק נגד מקסיקו, ערכה קריסטין לילי את הופעתה ה-354 והאחרונה בנבחרת.
בכך הפכה לילי לאדם (גבר או אישה) בעל מספר המשחקים הבינלאומיים הרב ביותר בתולדות משחק הכדורגל.
את שלב הבתים של גביע העולם שנערך בשנת 2011 בגרמניה, סיימה ארצות הברית במקום השני עם שש נקודות.
במשחק רבע הגמר נגד ברזיל, כבשה אבי וומבאק את שער השוויון בדקה ה-122 של ההארכה - שער שנחשב לאחד השערים החשובים ביותר בתולדות הנבחרת האמריקאית.
בסופו של דבר ניצחה ארצות הברית, והצליחה להעפיל עד למשחק הגמר - שם פגשה את יפן המפתיעה.
בטקס הסיום של הטורניר זכתה שוערת הנבחרת, הופ סולו, בפרס כפפת הזהב, המוענק לשוערת המצטיינת של האליפות.
בטורניר הכדורגל של אולימפיאדת לונדון 2012, זכו האמריקאיות בפעם השלישית ברציפות במדליית הזהב.
במשחק הפתיחה נגד צרפת כבשה אלכס מורגן צמד, ושער הניצחון שלה בדקה ה-123 בחצי הגמר נגד קנדה, הוכר על ידי פיפ"א כשער המאוחר ביותר שנכבש אי פעם בידי הנבחרת האמריקאית.
בגמר הטורניר נגד יפן, ניצחה ארצות הברית 1-2 מצמד של קרלי לויד, שהפכה לכדורגלנית הראשונה שכובשת בשני גמרי אולימפיאדות שונים.
באותה שנה זכתה חלוצת הנבחרת, אבי וומבאק, בפרס כדורגלנית השנה בעולם, לאחר שסיימה עם 20.67% מהקולות.
אל גביע העולם שנערך בשנת 2015 בקנדה, הגיעה הנבחרת האמריקאית כנבחרת בעלת ממוצע הגילאים הגבוה ביותר בתולדות גביע העולם לנשים - 29 שנים ו-5 חודשים.
בעזרת הוותק הרב של שחקניותיה, זכתה הנבחרת בטורניר, לאחר שהביסה 2-5 את יפן בגמר.
בעקבות הניצחון, הפכה ארצות הברית למדינה הראשונה שזוכה שלוש פעמים בגביע העולם לנשים.
קרלי לויד, ששימשה כקפטנית בגמר במקומה של כריסטי ראמפון, הפכה לאדם הראשון מאז ג'ף הרסט במונדיאל 1966, שכובש שלושער בגמר גביע העולם.
לאחר הטורניר הודיעה חלוצת הנבחרת, אבי וומבאק, על פרישה מהנבחרת כשלזכותה 184 שערים בינלאומיים - נתון המציב אותה במקום הראשון בכל הזמנים במספר השערים הבינלאומיים לגברים או נשים.
באולימפיאדת ריו (2016) הודחה ארצות הברית כבר ברבע הגמר לאחר 1-1 בסיום 90 הדקות ובסיום ההערכה ולאחר הפסד 4-3 בפנדלים לנבחרת שוודיה, ובכך איבדה את תארה.
בגביע העולם 2019 ניצחה הנבחרת את כל משחקיה בטורניר, ניצחה את 2–0 במשחק הגמר, זכתה בגביע וסיימה עם מאזן שערים של 26–3.
באולימפיאדת פריז 2024 זכתה הנבחרת במדליית הזהב לאחר שניצחה את נבחרת ברזיל במשחק הגמר.
ארצות הברית היא שיאנית הזכיות בגביע העולם לנשים, כשלזכותה ארבע זכיות.
בנוסף, היא הנבחרת שהשתתפה במספר המשחקים הרב ביותר, וכן הנבחרת שכבשה הכי הרבה שערים וניצחה הכי הרבה.
קשרית הנבחרת, קריסטין לילי, היא בעלת מספר המשחקים הרב ביותר בטורניר - 30, שנפרסו על פני חמישה טורנירים.
כריסטי ראמפון, קפטנית הנבחרת בשני גביעי עולם, היא השחקנית המבוגרת ביותר ששיחקה במסגרת הגביע, בטורניר של 2015 כשהיא בת 40 ו-11 ימים.
שוערת הנבחרת, בריאנה סקארי, היא השוערת בעלת מספר המשחקים הרב ביותר עם שער נקי - 10, שנערכו בשלושה גביעי עולם שונים.
קרלי לויד לעומתה, סיימה כמלכת השערים בגביע העולם ב-2015, אך זכתה בנעל הכסף מכיוון שהייתה בשוויון שערים עם סליה סאסיץ' הגרמנייה, אבל שיחקה יותר דקות ממנה.
אבי וומבאק זכתה פעם אחת בנעל הכסף (2007) ופעם אחת בנעל הארד (2011), בעוד קארין ג'נינגס זכתה בנעל הארד גם כן ב-1991.
ארצות הברית היא שיאנית הזכיות בטורניר הכדורגל של המשחקים האולימפיים, כשלזכותה ארבע מדליות זהב ושש מדליות סך הכל, מתוך שבעה טורנירים.
בנוסף, היא הנבחרת שהשתתפה במספר המשחקים הרב ביותר (38), וכן הנבחרת שכבשה הכי הרבה שערים (76) וניצחה הכי הרבה (27).
בלמית הנבחרת, כריסטי ראמפון, היא השחקנית בעלת מספר המדליות הרב ביותר - 4, כאשר שלוש מתוכן זהב ואחת כסף.
ארצות הברית היא שיאנית הזכיות בגביע הזהב של CONCACAF, כשלזכותה תשע זכיות, מתוך עשרה טורנירים בהם השתתפה.
המאזן שלה בטורניר עומד על 37 ניצחונות, תיקו אחד והפסד אחד בלבד (ב-2010 למקסיקו).
בנוסף, היא מחזיקה ביחס השערים הטוב ביותר מבין נבחרות האליפות, עם 212 שערי זכות ושישה שערי חובה בלבד.
ארצות הברית היא שיאנית הזכיות בגביע אלגארבה, כשלזכותה עשר זכיות, כולל שלוש רצופות בין השנים 2003 ל-2005. חמש משחקניות הנבחרת זכו בפרס הכדורגלנית המצטיינת של הטורניר - טיפני מילברט (1999), שאנון בוקס (2004, 2006), קרלי לויד (2007), הופ סולו (2009) ומייגן ראפינו (2013).
בנוסף, שחקנית הנבחרת שאנון מקמילן, מחזיקה בשיא השערים לטורניר אחד - שבעה, אותם כבשה בטורניר ב-2002. ב-2016 הפסיקה הנבחרת להשתתף בטורניר.
עשרה מאמנים ומאמנות אימנו את נבחרת ארצות הברית לאורך השנים.
המאמן הראשון היה מייק ריאן, שאימן את הנבחרת בארבעת משחקי המונדיאליטו ב-1985, ולאחר מכן עזב.
במקומו מונה אנסון דוראנס, שהיה ידוע בזכות הישגיו בקבוצת הנשים של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
דוראנס אימן את הנבחרת במשך שמונה שנים, ובזמן זה הוביל אותה לזכייה ראשונה בגביע העולם.
רבות מחניכותיו של דוראנס בקרוליינה הצפונית הפכו עם השנים לשחקניות הנבחרת, כשביניהן אפשר למצוא את קרלה אוברבק, מיה האם, קריסטין לילי, קייט וייטהיל והת'ר אוריילי.
ב-1997 מונתה לורן גרג למאמנת הזמנית של הנבחרת, ובכך הפכה לאישה הראשונה שמאמנת אותה.
בשנת 2000, לאחר עזיבתו של טוני דיצ'יקו, מונתה קפטנית הנבחרת לשעבר - אפריל היינריקס, למשרה הנחשקת.
בגביע העולם ב-2003, הפכה היינריקס לכדורגלנית הראשונה שהשתתפה בטורנירי גביע העולם הן כשחקנית והן כמאמנת.
בין השנים 2007 ל-2012, שימשה פיה סונדהאגה כמאמנת הנבחרת, והייתה למאמנת הלא-אמריקאית הראשונה שמאמנת אותה.
אחת מעוזרותיה באותן שנים הייתה כוכבת העבר הנורווגית האגה רייסה.
בין השנים 2013-2014 המאמן טום סרמני אימן את הנבחרת.
בשנת 2014 הודיעה פדרציית הכדורגל של ארצות הברית כי ג'יל אליס תיקח את המושכות לידיה ותהפוך למאמנת הראשית של הנבחרת.
מאז שנת 2014, הובילה ג'יל את הנבחרת לזכיות בגביע העולם בכדורגל נשים 2015 ו-2019. בסוף שנת 2019, הודיעה אליס כי היא תעזוב את תפקידה כמאמנת ראשית של הנבחרת כדי שתוכל להקדיש יותר זמן למשפחתה.
באוקטובר 2019, מונה ולאטקו אנדונובסקי במקומה של אליס.
נכון ל-11 באפריל 2023. שחקניות מודגשות הן שחקניות שעדיין פעילות.
בדצמבר 2013 בחרה ועדה של 56 כדורגלני עבר, מנהלים ואנשי תקשורת, את 11 השחקניות הטובות ביותר בתולדות נבחרת ארצות הברית לפי עמדתן במגרש.
ההרכב כלל שוערת אחת, ארבע שחקניות הגנה, שלוש קשריות ושלוש חלוצות.
מיה האם וג'וי פוסט הן השחקניות היחידות שנבחרו פה אחד, ואילו אלכס מורגן היא השחקנית הצעירה ביותר שנבחרה (בת 24 בזמן הבחירה).
שחקניות שהיו פעילות בזמן בחירת ההרכב מסומנות בהדגשה.
נבחרת ארצות הברית בכדורגל לגברים מייצגת את ארצות הברית ומנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל של ארצות הברית.
אף על פי שענף הכדורגל איננו בעל מסורת וחשיבות גדולה בספורט האמריקאי, מאז שנות ה-70 החלה פופולריות הכדורגל לגדול, ונבחרת הכדורגל הפכה לאחת מהחזקות ב-CONCACAF.
מאז שנות ה-90, בהן הוקמה ליגת ה-MLS וארצות הברית אירחה את משחקי מונדיאל 1994, שומרת נבחרת ארצות הברית על יציבות יחסית ביכולתה, והיא נחשבת כחזקה ברמתן של נבחרות הדרג השני של אירופה, בקירוב.
עשר פעמים הופיעה הנבחרת בגביע העולם בכדורגל.
בשנת 1885 שיחקו נבחרות ארצות הברית ו את המשחק הלא-רשמי הבינלאומי הראשון שנערך מחוץ לממלכה המאוחדת.
קנדה ניצחה במשחק 0–1 בניוארק שבניו ג'רזי.
ארצות הברית נקמה כעבור שנה, כאשר ניצחה 0–1 את קנדה, כשגם משחק זה נערך בניוארק.
שני משחקים אלה היו הבינלאומיים היחידים שנערכו מחוץ לממלכה המאוחדת בכל המאה ה-19. שלושים שנים מאוחר יותר השתתפה ארצות הברית במשחק הרשמי הראשון שלה תחת חסותה של פדרציית הכדורגל של ארצות הברית, נגד בסטוקהולם, שבו ניצחה ארצות הברית 2–3.
ארצות הברית השיגה מדליית כסף ומדליית ארד בטורניר הכדורגל באולימפיאדת סנט לואיס 1904 שנערכה בסנט לואיס שבמיזורי.
בטורניר השתתפו שלוש קבוצות בלבד: "Galt F.C" מקנדה, מכללת "Christian Brothers" ו-"St.
הקבוצה הקנדית ניצחה את שתי הקבוצות האמריקאיות בדרך לזכייה במקום הראשון, בעוד Christian Brothers ניצחה את St.
Rose במשחק השלישי שלהם, לאחר שתי תוצאות תיקו 0-0.
במונדיאל 1930 השיגה נבחרת ארצות הברית את ניצחונה הראשון בהיסטוריה במסגרת גביע העולם בכדורגל, כאשר הביסה את 0-3 באסטדיו גראן פרקואה סנטראל במונטווידאו שבאורוגוואי.
המשחק נערך בו זמנית עם המשחק באסטדיו פוקיטוס, שבו הביסה את .
במשחק שלאחר מכן ניצחה ארצות הברית שוב 0–3, הפעם את .
פיפ"א הכירה בברטראנד פייטנוד כמבקיע השלושער הראשון בגביע העולם, לאחר שהבקיע את השער הראשון והשלישי במשחק, אף על פי שהייתה מחלוקת אם השער השני שייך לפייטנוד או לחברו לנבחרת תום פלורי.
מקורות אחרים היו במחלוקת האם היה השער שייך לפייטנוד או שהיה זה שער עצמי של ראמון גונזאלס.
בנובמבר 2006 הודיעה פיפ"א כי היא קיבלה עדות מ"היסטוריונים ואוהדי כדורגל רבים" שפייטנוד כבש את כל שלושת השערים במשחק, ולפיכך הפך לאדם הראשון שמבקיע שלושער במסגרת גביע העולם.
בעקבות שני הניצחונות זכתה נבחרת ארצות הברית בראשות הבית והעפילה לחצי הגמר גביע העולם, בו הפסידה 1–6 ל והודחה מהטורניר.
אף על פי שלא היו חוקים ברורים, רשמה פיפ"א את ארצות הברית כנבחרת שסיימה במקום השלישי בטורניר, מעל המודחת האחרת בחצי הגמר, .
הישג זה הוא הגבוה ביותר של ארצות הברית בתולדות גביע העולם.
במונדיאל 1950 הפסידה ארצות הברית את משחקה הראשון ל, אך במשחק הבא ניצחה 0–1 את נבחרת אנגליה.
הניצחון נחשב לאחד מההפתעות הגדולות ביותר בהיסטוריה של הכדורגל.
עם זאת, הובסה ארצות הברית במשחק שלב הבתים השלישי נגד 2-5, ובכך הודחה מהטורניר כבר בשלב המוקדם.
עברו ארבעים שנה עד שארצות הברית ערכה את הופעתה הבאה בגביע העולם.
על אף ההצלחה היחסית של נבחרת ארצות הברית בטורנירים הבינלאומיים המוקדמים, הכדורגל נותר כענף ספורט בעל עניין קטן יחסית בקרב אמריקאים רבים במשך שנים רבות.
בשלושת העשורים שאחרי ההצלחה בגביע העולם 1950 השיגה הנבחרת מספר ניצחונות בודדים: על , , , קנדה, ו.
לאחר ההתלהבות שנגרמה כתוצאה מהיווסדה ועלייתה של ליגת הכדורגל הצפון אמריקאית (NASL) בשנות ה-70, נראה היה שלמרות הכישלונות, נבחרת הגברים של ארצות הברית תהפוך בקרוב לבעלת כוח עולה בכדורגל העולמי.
עם זאת, היו שקיוו שהדבר לא ימומש, וארצות הברית לא נלקחה בחשבון כנבחרת חזקה בתקופה זו.
בין השנים 1981 ו-1983 היא שיחקה בשני משחקים בינלאומיים בלבד.
על מנת לספק תוכנית יציבה יותר לנבחרת הלאומית ולחדש את העניין בליגה הצפון אמריקאית, החליטה פדרציית הכדורגל של ארצות הברית להכניס את הנבחרת לליגה למשך עונת 1984 בשם "קבוצת אמריקה".
הקבוצה החסירה את הרצף והסדירות של האימונים שמועדונים רגילים ערכו, ושחקנים רבים סירבו לשחק עבור הנבחרת בליגה זו במקום במועדונים שלהם.
באופן מביך, "קבוצת אמריקה" סיימה את העונה בתחתית הליגה הצפון אמריקאית.
כהכרה בכך שלא הושגו המטרות, פדרציית הכדורגל האמריקאית החליטה לבטל את הניסיון, ונבחרת ארצות הברית נושלה מ-NASL.
הכדורגל האמריקאי סימן את טורנירי המשחקים האולימפיים 1984 בלוס אנג'לס שבקליפורניה ואת מונדיאל 1986 כמטרותיו לקימום מחדש של הנבחרת הלאומית ובסיס אוהדיה.
הוועד האולימפי הבינלאומי העלה את סיכוייה של נבחרת ארצות הברית להתקדם מעבר לשלב הבתים ולהעפיל לסיבוב השני, כאשר הודיע שנבחרות אולימפיות מחוץ לאירופה ודרום אמריקה יכולות לשחק בהרכב מלא של שחקנים ותיקים.
ארצות הברית הרכיבה מחדש את הסגל האולימפי שלה, והחליפה שחקנים חובבים רבים בשחקנים מקצוענים.
אף על פי כן, היא סיימה את שלב הבתים במאזן של ניצחון, תיקו והפסד, ולא הצליחה להעפיל לסיבוב השני.
ארצות הברית הייתה מועמדת סופית לאירוח משחקי מונדיאל 1986, לאחר שקולומביה נסוגה מהמכרז עקב שיקולים כלכליים.
עם זאת, מקסיקו גברה על ארצות הברית וקנדה בבחירת מארחת הטורניר, על אף דאגות כי הטורניר יעבור למדינה אחרת עקב רעידת אדמה קשה שפקדה את מקסיקו לפני הטורניר.
במשחק האחרון של טורניר מוקדמות המונדיאל, הייתה ארצות הברית זקוקה לתיקו בלבד נגד , שהפסידה לה 0–3 באולימפיאדה שנה קודם לכן, על מנת להעפיל לבית הגמר של המוקדמות יחד עם הונדורס וקנדה.
עם זאת, שער של אבריסטו קורונאדו בדקה ה-35 העניק לקוסטה ריקה ניצחון, ומנע מהאמריקאים עלייה נוספת לטורניר גביע העולם.
בסוף שנת 1985 נסגרה הליגה הצפון אמריקאית, ולא הייתה ליגה מקצוענית ותיקה אחרת בארצות הברית.
כתוצאה מכך, שחקנים אמריקאים מובילים רבים, כדוגמת ג'ון קאר, פול קליגיאורי, אריק אייכמן וברוס מארי, עברו לשחק במדינות אחרות, בייחוד ביבשת אירופה.
ב-1988 ניסתה פדרציית הכדורגל האמריקאית מחדש את שיטת הנבחרת הלאומית כמועדון, והציעה חוזים לשחקני הנבחרת בהבטחה שתשמור על משכורתם, על מנת לבנות את הנבחרת עם תשתיות של מועדון רגיל.
הפרויקט הביא לנבחרת שחקני מפתח ותיקים רבים, בעוד הצלחתה של ליגת ה-NASL הביאה לנבחרת שחקנים צעירים כישרוניים.
באופן זה הכינה ושיפרה ארצות הברית את הנבחרת לקראת טורניר מונדיאל 1990.
שנות ה-90: השתקמות של נבחרת ארצות הברית
ב-1989 הזכירה פיפ"א את ארצות הברית כמועמדת לאירוח מונדיאל 1994, אך מהלך זה ניתן תחת ביקורת רבה עקב חולשתה של הנבחרת הלאומית והעובדה שלא הייתה ליגה מקצוענית במדינה.
הביקורות פסקו במידת מה לאחר ניצחונה של ארצות הברית 0–1 נגד במשחק האחרון של אליפות CONCACAF 1989 - ניצחון החוץ הראשון שלה לאחר כ-20 שנה, שהבטיח את עלייתה הראשונה מזה 40 שנה לגביע העולם.
לקראת טורניר מונדיאל 1990, שניים מהשחקנים המנוסים ביותר של ארצות הברית, ריק דייוויס והוגו פרז, נפצעו ונמנעה הכללתם בסגל, והמאמן בוב גנסלר בחר שחקנים מחוסרי ניסיון רבים ובוגרי מכללות.
ארצות הברית נוצחה 1–5 על ידי במשחק הראשון, כאשר קליגיאורי הבקיע את השער היחיד לזכות ארצות הברית.
בשני משחקיה הבאים היא הפסידה 0–1 ל ו-1–2 ל, ובכך הודחה מהטורניר עם מאזן של שלושה הפסדים בשלושה משחקים.
במרץ 1991 זכתה ארצות הברית בגביע צפון אמריקה, לאחר שסיימה בתיקו 2-2 עם מקסיקו וניצחה 0–2 את קנדה.
זכייה זו הגיעה זמן קצר לאחר ניצחונה של ארצות הברית על אורוגוואי בסדרת הכדורגל העולמית.
לאחר מכן היא לא הפסידה כלל בגביע הזהב של CONCACAF 1991; היא ניצחה בחצי הגמר 0–2 את מקסיקו וזכתה בטורניר לאחר ניצחון בגמר 3–4 על בדו-קרב בעיטות עונשין לאחר תיקו 0-0 בתום ההארכה.
ב-1992 המשיכה ארצות הברית את הצלחותיה, כאשר זכתה בגביע ארצות הברית עם ניצחונות על ו, שבאו לאחר תיקו נגד איטליה.
טורניר מונדיאל 1994 היה המונדיאל היחיד (נכון ל-2022) שאותו אירחה ארצות הברית.
לאחר שהעפילה אוטומטית כמארחת, פתחה ארצות הברית את הטורניר עם תיקו 1-1 נגד בפונטיאק סילברדום שבדטרויט.
במשחק השני היא פגשה את , שדורגה מאוחר יותר רביעית בעולם, באצטדיון רוז באוול.
לאחר שער עצמי של אנדרס אסקובר, שמאוחר יותר נרצח בארצו בעקבות השער, ניצחה ארצות הברית בתוצאה 1–2. על אף הפסד 0–1 ל במשחק האחרון של שלב הבתים, העפילה ארצות הברית לשלב הנוקאאוט לראשונה מאז שנת 1930.
בסיבוב השני הודחה ארצות הברית מהטורניר לאחר הפסד 0–1 ל, שזכתה לבסוף בטורניר.
במונדיאל 1998 שנערך בצרפת הפסידה נבחרת ארצות הברית את כל משחקיה בשלב הבתים: 2-0 ל, 2-1 ל ו-0–1 ליוגוסלביה.
כתוצאה מכך היא סיימה במקום האחרון בבית שלה, ובמקום האחרון הכללי מבין כל 32 הנבחרות המשתתפות בטורניר.
מאמן הנבחרת סטיב סמפסון קיבל את מרב ההאשמות על הופעתה של הנבחרת, כתוצאה מכך שהוציא מהסגל את הקפטן ג'ון הארקס לאחר שכינה אותו בלגלוג "קפטן לחיים" זמן קצר קודם לכן, ואף הוציא מהסגל מספר שחקנים נוספים שהיו שותפים להעפלתה של ארצות הברית מהמוקדמות.
ארצות הברית, שהחל מ-1998 אומנה בידי מאמן ה-MLS והמכללות המצליח ברוס ארנה, זכתה בפעם השנייה בתולדותיה בגביע הזהב של CONCACAF כמארחת הטורניר של 2002. ארנה השתמש בגביע הזהב כהכנה לקראת קמפיין הנבחרת במוקדמות מונדיאל 2002 בקוריאה הדרומית וביפן.
להקמתה של ליגת ה-MLS הייתה השפעה ניכרת על הפיתוח של הנבחרת הלאומית, בהשוואה לליגת ה-NASL בשנות ה-80. לנדון דונובן ודמרקוס ביסלי התבררו כשחקנים צעירים מוכשרים, בעוד שחקנים ותיקים כדוגמת בריאן מקברייד, קובי ג'ונס וקלאודיו ריינה היו בכושר הטוב ביותר בקריירה שלהם.
שחקנים אלו סייעו לנבחרת להעפיל לשלב גבוה בגביע העולם, לראשונה מאז 1930. בשלב הבתים של מונדיאל 2002 ניצחה ארצות הברית 2–3 את פורטוגל, סיימה בתיקו 1-1 עם המארחת שסיימה לבסוף רביעית בטורניר, , והפסידה 1–3 למודחת ; ובכך העפילה לשלבי הנוק-אאוט.
בשמינית הגמר פגשה ארצות הברית את יריבתה היבשתית לראשונה במסגרת גביע העולם, וניצחה אותה 0–2. היא הודחה ברבע הגמר, לאחר הפסד 0–1 ל, שהגיעה לבסוף לגמר הטורניר.
ב-2005 המשיכה ארצות הברית את הצלחתה מגביע העולם, כאשר זכתה בפעם השלישית בתולדותיה בגביע הזהב.
לאחר סיומם של מוקדמות מונדיאל 2006 בדרום אמריקה, הוגרלה ארצות הברית לבית 5 במונדיאל יחד עם נבחרות , ו.
שלוש הנבחרות דורגו לאחר מכן בעשירייה הראשונה בדירוג העולמי של פיפ"א, ובית זה כונה "בית המוות".
ארצות הברית פתחה את הטורניר עם הפסד בתוצאה 0–3 לצ'כיה.
לאחר מכן היא סיימה בתיקו 1-1 נגד איטליה, והודחה מהטורניר לאחר הפסד 1–2 לגאנה במשחק האחרון בשלב הבתים.
לאחר הכישלון בשחזור ההישג ממונדיאל 2002, הוחלף ברוס ארנה בעוזרו בנבחרת הלאומית ומאמנה של צ'יבאס ארצות הברית בוב בראדלי, שפתח עם ארבעה ניצחונות ותיקו אחד במשחקים שנערכו לקראת טורניר גביע הזהב של CONCACAF 2007, שאותו אירחה ארצות הברית.
ארצות הברית ניצחה בכל שלושת משחקיה בשלב הבתים בגביע הזהב, נגד , ו.
ניצחון במשחק רבע הגמר נגד בתוצאה 1–2 הפגיש אותה עם בשלב חצי גמר, שבו ניצחה ארצות הברית 1–2 פעם נוספת.
במשחק הגמר ביצעה ארצות הברית מהפך בדרך לניצחון 1–2 על מקסיקו וזכייה בטורניר.
הנבחרת אכזבה בטורניר הקופה אמריקה 2007, שבו הודחה כבר בשלב הבתים לאחר הפסדים לארגנטינה, פרגוואי וקולומביה.
לאחר ההדחה נתקלה נבחרת ארצות הברית בפקפוק מצד אוהדיה והתקשורת האמריקאית.
בגביע הקונפדרציות 2009 הצליחה ארצות הברית להפתיע ולסיים במקום השני.
היא הוגרלה לשלב הבתים עם נבחרות איטליה, ברזיל ו.
היא פתחה את משחקיה עם הפסדים של 1–3 לאיטליה ו-0–3 לברזיל, אך הביסה 0–3 את מצרים ועלתה לחצי הגמר בזכות תוצאה זו וההפסד של איטליה לברזיל בתוצאה זהה.
בחצי הגמר הפתיעה ארצות הברית כשניצחה את המדורגת הראשונה בעולם בתוצאה 0–2, משערים של ג'וזי אלטידור וקלינט דמפסי.
במשחק הגמר מול ברזיל עלתה ארצות הברית ליתרון 0–2 משערים של דמפסי ולנדון דונובן, אך ברזיל חזרה מהפיגור וניצחה 2–3.
אולם זמן קצר לאחר הופעתה המוצלחת בגביע הקונפדרציות, הושפלה ארצות הברית כשהפסידה בגמר גביע הזהב 2009 למקסיקו בתוצאה 0–5, התבוסה הגבוהה ביותר שספגה הנבחרת מזה 24 שנים והפסד ביתי ראשון מול מקסיקו מזה 10 שנים.
במונדיאל 2010 חזרה הנבחרת מפיגור הן במשחק נגד נבחרת שהסתיים בתוצאה 1-1 והן במשחק נגד , שבו חזרה ארצות הברית מפיגור 0–2 והשוותה ל-2-2. במשחקה האחרון נגד נבחרת הייתה זקוקה ארצות הברית לניצחון על מנת להעפיל לשלב השני של הטורניר.
שער ניצחון של לנדון דונובן בדקה האחרונה של המשחק קבע את תוצאתו, 1-0, ואת דירוג ארצות הברית במקום הראשון בשלב הבתים.
בשמינית הגמר הפסידה ארצות הברית ל 2-1 לאחר הארכה.
אחד מהרגליו של בוב ברדלי בתקופתו כמאמן הנבחרת הלאומית הוא הנכונות להכליל בסגל ולתת הופעות למספר גבוה של שחקנים, רבים מהם בהופעתם הראשונה בנבחרת.
שיטתו של ברדלי זכתה לשבחים על שיתופם של שחקנים רבים, אך גם לביקורת מצד המקווים ליציבות ומנהיגות בנבחרת.
שיטה זו פיתחה שחקנים והביאה למעברם של מספר שחקנים צעירים, כדוגמת ג'וזי אלטידור, קלינט דמפסי, פרדי אדו ומוריס אדו לקבוצות בכירות באירופה, דבר שהעניק לנבחרת יותר ניסיון של שחקניה ברמות גבוהות.
ביולי 2011 פוטר ברדלי, ויורגן קלינסמן מונה במקומו.
קלינסמן אימן את הנבחרת במונדיאל 2014 שנערך בברזיל.
בטורניר זה העפילה הנבחרת לשלב שמינית הגמר, שם הודחה על ידי נבחרת .
במוקדמות מונדיאל 2018 ארצות הברית לא העפילה למונדיאל, בתחילת הקמפיין פוטר יורגן קלינסמן ומונה במקומו ברוס ארנה שאימן את הנבחרת במשך 8 שנים בעבר.
במחזור הסיום של המוקדמות ארצות הברית הפסידה לטרנידד ובעקבות ניצחונות של פנמה ושל הונדורס היא כשלה במשימתה להעפיל למונדיאל.
בעקבות כך, ב-13 באוקטובר 2017 פוטר ברוס ארנה מאימון נבחרת ארצות הברית.
ארה"ב זכתה בגביע הזהב 2021 בפעם השביעית בתולדותיה, לאחר שניצחה בכל משחקיה.
ארה"ב העפילה למונדיאל 2022. בשלב הבתים סיימה ארה"ב בתיקו 1-1 עם ויילס ובתיקו 0-0 עם אנגליה.
במשחק המכריע בשלב הבתים גברה ארה"ב על איראן 0-1 ובכך גמלה לה על ההפסד במונדיאל 1998 וכן עלתה לשמינית הגמר מהמקום השני בבית על חשבונה.
בשמינית הגמר הפסידה ארה"ב להולנד 3-1 והודחה.
ארצות הברית השתתפה במשחקים האולימפיים (כאשר בטורניר נלקח בחשבון סגל מלא של שחקנים בינלאומיים), גביע העולם של פיפ"א, גביע הקונפדרציות של פיפ"א, וכמו כן בטורנירים אזוריים מטעם ה-NAFC וה-CONCACAF.
ארצות הברית שיחקה גם בקופה אמריקה מאז התחיל ארגון CONMEBOL לזמן נבחרות שאינן מדרום אמריקה לטורניר, ואף השתתפה במספר טורנירים משניים יותר.
ההישג הטוב ביותר של ארצות הברית בגביע העולם הגיע ב-1930, כאשר היא סיימה במקום השלישי.
היא זכתה במדליית כסף ומדליית ארד באולימפיאדת סנט לואיס 1904. בגביע הקונפדרציות, ארצות הברית סיימה במקום השלישי בטורנירים של 1992 ו-1999.
בטורנירים אזוריים, ארצות הברית מעולם לא סיימה גבוה יותר מהמקום השני, עד לגביע הזהב של CONCACAF 1991. מאז היא זכתה בשישה תארים.
כל אליפויות ליגת האומות של CONCACAF
להלן רשימת מאמני הנבחרת לאורך ההיסטוריה שלה.
נבחרת ארצות הברית עד גיל 23 ידועה גם בתור הנבחרת האולימפית של המדינה, ומנוהלת גם היא בידי פדרציית הכדורגל של ארצות הברית.
היא לוקחת על עצמה את תפקיד ההעפלה וייצוגה של ארצות הברית בטורניר הכדורגל האולימפי.
הטורניר הגדול האחרון שבו הגיעה להישג חשוב הוא מוקדמות המשחקים האולימפיים 2008 צפון אמריקה, שבו סיימה במקום השני.
מאמנה הנוכחי של הנבחרת הוא פיוטר נובאק.
בהתאם לחוקי פיפ"א, רשאית הנבחרת לכלול באולימפיאדות שלושה שחקנים מעל גיל 23, המנוסים וותיקים יותר.
הנבחרת העפילה לאולימפיאדת ברצלונה 1992, הראשונה שבה נערך טורניר כדורגל לנבחרות צעירות, אך כשלה בעבירת שלב הבתים.
לקראת אולימפיאדת אטלנטה 1996, הראשונה שבה הותר לשתף שחקנים מעל גיל 23, מונה ברוס ארנה למאמן הנבחרת, אף על פי כן היא סיימה פעם נוספת במקום השלישי בלבד בסיבוב הראשון.
באולימפיאדת סידני 2000 העפילה הנבחרת עד לחצי הגמר.