tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הראשונה, דיוקנה של אליזבת, אשתו של פיטר מניגולט, מתוארכת לשנת 1757, רק פעם נוספת בקריירה שלו עבד תיאוס בקנה מידה כזה, והפיק זוג דיוקנאות, של ברנרד אליוט, ג'וניור ואשתו, בסביבות 1766.
אלמנטים בדיוקנה של גברת אליוט – כולל פרטי התלבושת שלה, תכשיטים, והתנוחה – נלקחו ממספר ציירים אנגליים של אתה העת.
תיאוס השאיל לעיתים קרובות אלמנטים מהדפסים גם ליצירותיו הקטנות יותר.
בפורטרטים של תיאוס יש בדרך כלל קומץ תנוחות למצומצם, כולל מחווה היד הפופולרי באותה העת.
לפעמים האמן היה כולל גם כובע, תחוב מתחת לזרוע של המצויר, כדי לתת גוון.
בפורטרטים אחרים העדיף תיאוס את סוג הדיוקן הקצר באורך החזה.
הפורמט הקצר שנבחר אפשר לו להימנע מהצורך לצבוע את ידיו של המצויר.
דיוקנאות של ילדים אפשרו לתיאוס מגוון רב יותר בבחירת תנוחות המצוירים בחלקם בחר להשתמש בנוף כרקע, ולא ברקע הפשוט שהיה שמור למצויריו הבוגרים.
לאחרים היו מוקצים מגוון אביזרים, כולל חכת דייג, בלוטים וחיות מחמד, או חתיכת פרי.
כעשרים דיוקנאות של ילדים קיימים מאת תיאוס.
אף על פי שתיאוס עשה ניסיון כלשהו לדייק בפניהם של יושביו, הציורים שלהם חולקים מאפיינים רבים כל כך עד שאי אפשר להבחין בהם כמעט.
סימני ההיכר של סגנונו כוללים עיניים סגורות, אף ארוך, שפתיים מלאות וגומות בסנטרים.
תלבושות נותרו המוקד הדומיננטי ברוב הדיוקנאות שלו; הוא הקפיד לתאר את הפרטים הצבעוניים וגיזרת הבגדים יותר מאשר הצגת פניהם של יושביו.
ניתן למצוא ציורים מאת תיאוס במספר אוספי מוזיאונים אמריקאיים, כולל אלה של מוזיאון ברוקלין לאמנות, מוזיאון האמנות ווסטר, מוזיאון גיבס לאמנות, האקדמיה לאמנויות ומדעים טלפייר, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, והמוזיאון לאמנויות יפות, בוסטון.
ג'רמי ריי טיילור הוא שחקן אמריקאי, הידוע בתפקידו כבן בסרט האימה "זה" (2017) המבוסס על הרומן "זה" מאת סטיבן קינג, ומסרט ההמשך שלו "זה: חלק 2" (2019), וכן בתפקיד סוני קווין בסרט "צמרמורת 2" (2018).
טיילור נולד וגדל בבלאף סיטי (אנ'), טנסי, הצעיר מבין ארבעה בנים של טרייסי, מנהלת להקה, ומייקל טיילור.
הוא סייר עם אמו במסגרת עבודתה ופיתח אישיות בימתית שסקרנה את משפחתו.
בגיל שמונה הוא הוחתם אצל סוכן שחקנים והחל בקריירת משחק.
שנה סרט תפקיד הערות 2013 42 ילד 2015 אנטמן ילד ביריון ללא קרדיט אלווין והצ'יפמאנקס 4 ילד 2017 זה בן האנסקום הסערה אמט ללא קרדיט 2018 צמרמורת 2 סוני קווין 2019 זה: חלק 2 בן האנסקום הצעיר2021סיפורי לילהפרד פיגלהורן2022השמיניסטיתנייל צ'אדTBAThis Too Shall Pass
שנה סדרה תפקיד הערות 2015 Reed Between the Lines אלברט פרק: "The 'C' Is Silent" 2016 התנהגות טובה ילד פרק: "We Pretend We're Stuck" 2019 עושה בית ספר ריד פרק: "Tamagotchi and Bells" מי מפחד מהחושך?
גרהאם ריימי 3 פרקים2021–2022Big Skyבריג'ר ריאן11 פרקים
ג'רר פורשלה הוא כדורגלן עבר טהיטי, ששיחק בעמדת הקשר.
פורשלה התחיל את הקריירה שלו בקאן.
ב-17 בפברואר 2001, פורשלה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק הליגה נגד מונפלייה.
בפברואר , פורשלה חתם בבולטון וונדררס מהפרמייר ליג, בה לא הצליח לצבור דקות משחק.
בקיץ , פורשלה הושאל לנשאטל גזמקאס מליגת העל השווייצרית, בה רשם 24 הופעות וכבש 6 שערים.
בקיץ , פורשלה חתם באיסטרס מליגת העל הצרפתית.
בתקופתו באיסטרס, פורשלה סבל מפציעות ורשם רק 2 הופעות.
בקיץ , פורשלה חתם בשרלרואה מליגת העל הבלגית, במדיה רשם 14 הופעות וכבש שער אחד.
בינואר עברה פורשלה חתם באסירינסקה מהליגה השוודית השלישית.
בהמשך הקריירה, שיחק בטוביזה וסיטה ספורט.
ג'רמיה מורו היה פוליטיקאי אמריקאי מאוהיו, שכיהן כמושל אוהיו התשיעי, אחרון חברי המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית שכיהן בתפקיד זה.
ג'רמיה מורו נולד ליד גטיסברג, הפרובינציה של פנסילבניה.
סבו האירי, שגם שמו היה ג'רמיה מורו, הגיע לאמריקה ממחוז לונדונדרי במאה ה-17. ב-1795 עבר מורו אל הטריטוריה הצפון-מערבית.
הוא התיישב לתקופה קצרה בשפך הנהר ליטל מיאמי, ולאחר מכן עבר לאזור שכיום מהווה את מחוז וורן.
כאיש הכנסייה הפרסביטריאנית, הוא חיפש להשתתף בהובלת אנשי דת מאמונתו לאחר שעבר לאזור, והוא היה אחד מפעיל קהילת מיל קריק כאשר היא התארגנה זמן קצר לפני שנת 1800.
לאחר שהיה חבר בבית הנבחרים ובסנאט של הטריטוריה הצפון-מערבית, ונציג מחוז המילטון לוועידת החוקה של אוהיו ב-1802, נבחר מורו לסנאט של אוהיו שנה לאחר מכן וכיהן בו שישה חודשים לפני שהיה לחבר הראשון מטעם אוהיו בבית הנבחרים של ארצות הברית.
לתפקיד זה נבחר מורו ארבע פעמים נוספות.
ב-1812 הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית וכיהן בו תקופת כהונה אחת בשנים 1813–1819. בכך הוא היה הסנאטור הראשון של אוהיו שכיהן תקופת כהונה מלאה של שש שנים.
ב-1814 נבחר מורו ל"אגודת העתיקות האמריקאית" (American Antiquarian Society).
בבחירות לנשיאות של 1820 הוא היה נציג בחבר האלקטורים והצביע עבור ג'יימס מונרו.
ב-1822 נבחר מורו כמושל אוהיו וכיהן בתפקיד שתי תקופות כהונה.
הוא דחה הצעה להתמודד על תקופת כהונה שלישית, ותחת זאת הוא שב לבית הנבחרים של אוהיו ולסנאט של אוהיו.
ב-1840 נבחר מורו שוב לבית הנבחרים של ארצות הברית לתקופת כהונה נוספת של שנתיים.
ב-1842 הוא לא התמודד שוב ופרש מן החיים הפוליטיים.
לאחר פרישתו מהפוליטיקה שב מורו לחוותו.
ג'רמיה מורו נפטר ב-22 במרץ 1852 בלבנון שבאוהיו.
הוא נטמן בבית הקברות יוניון שבסימס, אוהיו.
על שמו נקרא גשר, שהוא הגבוה ביותר באוהיו.
כמו כן נקראו על שמו מחוז מורו והכפר מורו שבאוהיו.
ג'רמיין פרנקו היא מלחינת סרטי קולנוע.
היא החלה להלחין כסטודנטית באוניברסיטת רייס, שם סיימה את לימודיה בשנת 1984. היא הלטינית הראשונה שהצטרפה לאקדמיה האמריקאית לקולנוע.
2017: פרס אנני לפסקול הטוב ביותר (קוקו)
ג'רמיין קרופורד הוא שחקן אמריקאי, אשר ידוע בזכות הופעתו בתור דוקוואן "דוקי" ווימס (אנ') בסדרת הטלוויזיה "הסמויה".
קרופורד נולד במרילנד, ארצות הברית בשנת 1992. הוא בן דוד שני של השחקן טריסטן וילדס, ששיחק עמו בסדרת הטלוויזיה "הסמויה".
הוא גם היה דובר של האגודה האמריקאית לסוכרת.
קרופורד החל להופיע בגיל שלוש.
היו לו תפקידים בולטים בהפקות התיאטרון של המחזה "ילדי גן עדן "בתיאטרון פורד בבימויו של דייוויד בל; קרוסלה והמחזה עושת הנפלאות בתיאטרון אולני, בבימויו של ביל פסקוונטי; וכן, במחזה חלום ליל קיץ בקבוצת התיאטרון ההיסטורי של שייקספיר, בבימויו של מארק לאמוס.
בין השנים 2006–2008 שיחק בתפקיד ראשי בעונות 4–5 של הסדרה הפופולרית "הסמויה".
קרופורד כיכב בעיבוד הקולנועי משנת 2009 למחזה הבמה של אלווין מור ג'וניור " A Mother's Prayer" .
הוא שיחק בסרט "12" של ג'ואל שומאכר משנת 2010. שנה לאחר מכן שיחק בסרט הקולנוע "עלמות במצוקה" והתארח בסדרת הטלוויזיה "מבוקש".
בשנת 2012 שיחק בסרט הקולנוע "להתמודד עם הנפש".
בשנת 2017 שיחק בסרט הקולנוע "רוקסן רוקסן".
בשנת 2020 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "Three Pregnant Men".
בשנת 2022 שיחק קרופורד במיני-סדרה "העיר הזאת שלנו" ברשת HBO, בדמותו של ג'קוואן דיקסון, שוטר סיור במשטרת בולטימור.
+שנה סרטתפקיד הערות 2008Explicit Ills טוניAn American Affair אנדרה 2009A Mother's Prayer דארן 2010 12 ננה 2011עלמות במצוקה ג'ימבו 2012להתמודד עם הנפשנער מתבגר 2014Cru ריצ'רד "אר.ג'יי" יוז ג'וניור 2017רוקסן רוקסןפארק ג'אם מ.סי 2019DC Noir ג'ו 2020Three Pregnant Men ג'וליאן
ג'רמי אגייקום פרימפונג (בהולנדית: Jeremie Agyekum Frimpong; נולד ב־10 בדצמבר 2000 באמסטרדם שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדות המגן הימני והקיצוני הימני בקבוצת ליברפול מהפרמייר ליג ובנבחרת הולנד.
פרימפונג גדל במחלקת הנוער של מנצ'סטר סיטי.
ב-2 בספטמבר 2019 חתם פרימפונג על חוזה לארבע עונות בסלטיק מליגת העל הסקוטית.
הוא ערך 36 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-27 בינואר 2021 חתם פרימפונג על חוזה לארבע עונות וחצי בבאייר לברקוזן מהבונדסליגה.
ב-30 במאי 2025 חתם בקבוצת ליברפול מהפרמייר ליג.
ב-10 באוגוסט, בהופעת הבכורה בקבוצה כבש גם שער בכורה, בהפסד לקריסטל פאלאס במשחק מגן הקהילה.
חמישה ימים לאחר מכן ערך הופעת בכורה גם בפרמייר ליג, בניצחון 2–4 על בורנמות'.
פרימפונג הוא חלק מסגל נבחרת הולנד עד גיל 21.
נכלל בסגל נבחרת הולנד בטורניר מונדיאל 2022, על-אף שלא שיחק במדי הנבחרת עד למועד הזימון.
ב-13 באוקטובר 2023 ערך את הופעתו הבכורה נגד במוקדמות יורו 2024.
פרימפונג הוא ממוצא גנאי והוא אחד משישה אחים (שלושה בנים ושלוש בנות), הוא נוצרי אדוק.
ג'רמי שאדה הוא שחקן, מוזיקאי, מדבב וזמר אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר בזכות דיבובו את קולו של פין בסדרה הרפתקאות פין וג'ייק וכן את קולו של לאנס בסדרה וולטרון: המגן האגדי.
שאדה החל לשחק בגיל שבע, זמן קצר לאחר שעבר ללוס אנג'לס עם משפחתו.
הוא קיבל השראה לפעול על ידי אחיו הגדול, השחקן זאק שאדה.
בהמשך, הוא החל להיבחן למשחק קול ולהצגות תיאטרליות, כשהוא מקבל עצות מסוכן קריינות.
תפקידו הראשון בלייב אקשן תיאטרלי היה כקורט דיאמונד הצעיר ב"אין חוקים".
מאז הוא הופיע בתפקידי לייב אקשן ומדבבים נוספים, כגון גילום דמותו של צ'ארלי פייס הצעיר בפלאשבקים ילדותיים ב"אבודים"
בשנת 2009, הסוכן של ג'רמי שאדה פנה אליו עם הרעיון של אודישן לתפקיד פין ב"הרפתקאות פין וג'ייק"; אחיו זאק היה הקול המקורי של פין בפרק הפיילוט של "הרפתקאות פין וג'ייק" שלוש שנים קודם לכן.
לאחר שצפה בפיילוט ביוטיוב, שאדה התאים את קולו לקולו של אחיו באודישנים עם יוצר Adventure Time פנדלטון וורד ומפיקי הסדרה, מה שזיכה אותו בתפקיד.
בשנת 2012, שאדה הצטרף לצוות השחקנים של סדרת המערכונים-קומדיה של ניק קנון, Incredible Crew.
ביוני 2012, כדי לקדם את הקרנת הבכורה של "Incredible Crew" ב-2013, Cartoon Network שחררה קליפ ראפ בשם "Running Errands with My Mom" ובו שאדה מבצעת ועושה ראפ למילים.
הסרטון זכה מאז ליותר ממיליון צפיות.
בגלל לוח המשחקים שלו, שאדה עבר חינוך ביתי.
בתשובה לשאלות המעריצים בדף הפייסבוק שלו, שאדה ציין כי הוא סיים את לימודיו בתיכון בתחילת מאי 2013.
יחד עם אחיו זאק, שאדה הוא חבר בלהקת הפופ-פאנק Make Out Monday, שהוקמה בשנת 2014. הלהקה הופיעה בקומיק-קון בסן דייגו בשנת 2014.
ב-8 במרץ 2020 התחתן שאדה עם קרולין רולנד, רקדנית להקה בבלט לוס אנג'לס.
ג'רמיה אזו הוא אתלט ולשי המייצג את הממלכה המאוחדת, זוכה מדליית ארד באליפות אירופה (מינכן 2022) בריצת 100 מטר.
באליפות אירופה שנערכה בחודש אוגוסט 2022 במינכן שבגרמניה זכה אזו במדליית זהב בריצת 4x400 מטר בשיא תחרות של 37.67 שניות.
במדליית ארד בריצת 100 מטר עם שיא אישי חדש של 10.13 שניות, אחרי מרסל ג'ייקובס מאיטליה (9.95 שניות) וז'ארנל יוז מהממלכה המאוחדת (9.99 שניות).
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה באיסטנבול סיים אזו במקום השישי בריצת 60 מטר בתוצאה של 6.58 שניות.
באולימפיאדת פריז זכה במדליית ארד בבריצת שליחים 4x400 מטר בשיא אירופה חדש של 2:55.83 דקות, אחרי ארצות הברית שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:54.43 דקות ובוטסואנה (2:54.53 דקות).
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה באפלדון זכה במדליית זהב בריצת 60 מטר בשיא אישי של 6.49 שניות, לפני הנריק לארסון משוודיה (6.52 שניות) ואנדרו רוברטסון מהממלכה המאוחדת (6.55 שניות).
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2025 הוא זכה במדליית זהב בריצת 60 מטר עם תוצאה 6.49 שניות (לאקלן קנדי סיים שני עם תוצאה 6.50 שניות וליו ג'ונשי סיים שלישי).
ג'רניה ריצ'רד-נואל היא שחקנית וזמרת אנגליה.
היא ידועה בעיקר בזכות גילום דמותה של קתרין מאראגון במחזמר שש בסיבוב ההופעות הראשון בממלכה המאוחדת, ובהפקה המקורית בווסט אנד בתיאטרון האומנויות , בתיאטרון ליריק ובתיאטרון וודוויל .
ריצ'רד-נואל מהווה חלק מלהקת הפופ SVN.
ריצ'רד-נואל החלה ללמוד באקדמיית אורדנג ב-2014 וסיימה את לימודיה בשנת 2017, היא בעלת דיפלומה בתיאטרון מוזיקלי מקצועי.
בשנת 2017 ריצ'רד-נואל היוותה חלק מצוות השחקנים בקונצרט של המחזמר הצבע ארגמן .
כמו כן, היא השתתפה באותה שנה בהפקת המחזמר רנט באקדמיית אורדנג .
בין השנים 2018–2021 ריצ'רד-נואל גילמה את קתרין מאראגון במחזמר שש.
על תפקיד זה היא חלקה מועמדות לפרס לורנס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה במחזמר, יחד עם שאר חברותיה לצוות השחקנים:מילי אוקונל, נטלי פריס, אלכסיה מקינטוש, איימי אטקינסון ומאיה קוונסה-בריד.
שנההפקהתפקידמיקוםהערת שוליים2017רנטג'ואן ג'פרסוןאקדמיית אורדנג 2018-2021ששקתרין מאראגוןסיבוב הופעות בממלכה המאוחדת/ תיאטרון האומנויות / תיאטרון ליריק / תיאטרון וודוויל 2021דיק וויטינגטון וחתולו אליסהתיאטרון המלכותי בנורוויץ' 2022היירספריימחליפהסיבוב הופעות בממלכה המאוחדתMillennials ―תיאטרון The Other Palace Ghostlightאמא/ גברת אדלייןתיאטרון יוניון 2022-2023היפהפייה הנמההפיה הטובההתיאטרון המלכותי, פליימות'
ריצ'רד-נואל היא חלק מלהקת הפופ הנשית SVN (מהמילה 'seven' - שבע באנגלית) לצד חמש חברותיה לצוות השחקנים במחזמר שש בווסט אנד: מילי אוקונל, נטלי מאי פריס, אלכסיה מקינטוש, איימי אטקינסון , מאיה קוונסה-בריד וגרייס מואט.
שנההפקהמיקוםהערת שוליים2017הצבע ארגמןקאדוגן הול 2022ששהמפטון קורט
שנהשםתפקידערוץ השידורהערת שוליים2019פרס אוליבייהקתרין מאראגוןITV2021Musicals: The Greatest ShowBBC OneThis MorningITV2022עצמה
שנהשםתפקידתחנת רדיוהערת שוליים2021Musicals: The Greatest Showקתרין מאראגוןBBC Radio 2
ג'רמייה מקליין ראסק היה פוליטיקאי אמריקאי מוויסקונסין, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר אספת המדינה של ויסקונסין בשנים 1862–1863, כמפקח על הבנקים של ויסקונסין בשנים 1866–1870, כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינתו בשנים 1871–1877, כמושל ויסקונסין ה-15 בשנים 1882–1889, וכמזכיר החקלאות של ארצות הברית בשנים 1889–1893.
ג'רמייה מקליין ראסק נולד בכפר מלטה שבאוהיו, כצעיר מבין שבעת ילדיהם של דניאל ראסק וג'יין (לבית פוקנר) ראסק.
אחיו הגדול, אלן ראסק, כיהן גם הוא באספת המדינה של ויסקונסין, ושירת בצבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקאית.
ראסק החל את חייו הבוגרים כחוואי, לאחר מכן ניהל פונדק, ולבסוף עסק בבנקאות.
מינואר 1862 ועד ינואר 1863 הוא כיהן כחבר אספת המדינה של ויסקונסין מטעם מחוז הבחירה השני של מחוז בד אקס.
ב-14 באוגוסט 1862 התגייס ראסק לצבא האיחוד, ושירת כקצין בדרגת מייג'ור ברגימנט הרגלים המתנדבים ה-25 של ויסקונסין.
ב-16 בספטמבר 1863 הוא קודם לדרגת לוטננט קולונל.
ב-22 ביולי 1864, כאשר קולונל מילטון מונטגומרי נפצע ונשבה בדקייטר, ג'ורג'יה במהלך , קיבל ראסק את הפיקוד על הרגימנט.
הוא המשיך בתפקידו הפיקודי גם לאחר שמונטגומרי שוחרר בחילופי שבויים, שכן מונטגומרי קיבל את הפיקוד על הבריגדה שאליה השתייך הרגימנט.
ב-20 בינואר 1865 נפצע ראסק בנהר סאלקהצ'י שבג'ורג'יה.
ב-7 ביוני אותה שנה הוא שוחרר מהשירות, לאחר שב-13 במרץ קיבל דרגת ייצוג של קולונל.
ב-24 בפברואר 1866 קיבל ראסק דרגת ייצוג של בריגדיר גנרל מהנשיא אנדרו ג'ונסון, וב-10 באפריל אותה שנה אושר המינוי על ידי הסנאט של ארצות הברית.
לאחר המלחמה, בשנים 1866–1870, שימש ראסק בתפקיד המפקח על הבנקים של ויסקונסין.
לאחר מכן בוטל תפקיד זה.
ב-1870 הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הבחירה השישי לקונגרס של ויסקונסין.
בשנים 1872 ו-1874 הוא נבחר לתקופות כהונה נוספות בבית הנבחרים מטעם מחוז הבחירה השביעי של ויסקונסין, ובסך הכול כיהן בבית הנבחרים ממרץ 1871 ועד מרץ 1877. בעת כהונתו בבית הנבחרים, שימש ראסק כיושב ראש הוועדה לגמלאות לנכים.
לאחר כהונתו בבית הנבחרים, התמודד ראסק בבחירות למשרת מושל ויסקונסין ונבחר.
פעולתו הבולטת ביותר בתקופת כהונתו כמושל הייתה כאשר הוא שלח את כוחות המשמר הלאומי של ויסקונסין למילווקי כדי לשמור על הסדר במהלך השביתה של אחד במאי 1886. השובתים השביתו את כל בתי העסק בעיר, למעט הטחנות של צפון שיקגו בעיר ביי ויו.
אנשי המשמר הלאומי הצטוו לבצע ירי על מנת להרוג אם השובתים ייכנסו לטחנות.
הקפטן שפיקד על הכוח פירש את הפקודה אחרת והורה לאנשיו לעצור אדם ולירות בו למוות.
צעד זה הוביל לטבח ביי ויו , שבו נהרגו כמה פועלים.
ראסק לקח על עצמו את האחריות לטבח.
ב-1889, לאחר תום כהונתו כמושל, קיבל ראסק על עצמו את תפקיד מזכיר החקלאות של ארצות הברית בממשלו של הנשיא בנג'מין הריסון.
הוא כיהן בתפקיד עד תום תקופת נשיאותו של הריסון במרץ 1893.
ב-1849 הוא נשא לאישה את מרי מרטין.
לשניים נולדו שני ילדים עד למותה של מרי ב-1856. מאוחר יותר באותה שנה הוא נישא בשנית לאליזבת מארי ג'ונסון, ולשניים נולדו ארבעה ילדים נוספים, שאחד מהן נפטר בילדותו.
בנו הבכור, לייקורגוס ג'יימס ראסק, היה עורך דין, ושימש כמזכירו האישי של אביו.
הוא גם כיהן כחבר אספת המדינה של ויסקונסין, והיה חבר פעיל בלשכת עורכי הדין של המדינה.
ג'רמייה מקליין ראסק נפטר בעיר בה חי, וירוקואה שבוויסקונסין, ב-21 בנובמבר 1893, חודשים ספורים לאחר תום כהונתו כמזכיר החקלאות.
שמו של מחוז גייטס שבוויסקונסין שונה ב-1905 למחוז ראסק.
ג'רמיה וודסוורת' היה קפטן ימי, סוחר ומדינאי אמריקאי מקונטיקט, שהרוויח מתפקידו כפקיד ממשלתי המופקד על אספקת הצבא הקונטיננטלי.
הוא ייצג את קונטיקט הן בקונגרס הקונטיננטלי והן בבית הנבחרים של ארצות הברית.
וודסוורת' נולד בהרטפורד ב-12 ביולי 1743, והיה צאצא של ויליאם וודסוורת', ממייסדי הרטפורד וכומר של כנסיית המרכז של העיירה.
הוא יצא לים בשנת 1761 בגיל 18 מסיבות בריאותיות, והחל כמלח סדיר באחת מספינות דודו.
הוא עלה להיות קצין ראשון של כלי שיט ובסופו של דבר לקפטן שעשה את הונו בסחר באיי הודו המערבית.
הוא התחתן עם מהית'בל ראסל ב-1767.
עם תחילת המלחמה מונה וודסוורת' לוועדה שהופקדה על רכישת 5,000 זוגות גרבי חוט עבור הצבא (שכבר נשלחו לקנדה).
הוא כיהן בוועדה אחרת לרכישת 1,800 פאונד של "כסף חוקי" בתמורה לשטרות לשימוש הצבא.
האספה הכללית של קונטיקט הזמינה מאוחר יותר אותו ואת קולונל ג'ונתן פיץ' למצוא מספר רב של קומקומים מפח עבור הצבא.
המשימה הבאה הייתה לקנות כמה שיותר בשר חזיר (הן כדי לספק את הצבא האמריקני והן כדי להרחיק אותו מידי הכוחות הבריטיים).
לאחר ששירת ביעילות בתפקידים אלה בקונטיקט, הקונגרס בחר בו כסגן קצין האספקה הראשי לרכישות ב-17 ביוני 1777, אך הוא התפטר באוגוסט.
כשהקונגרס ארגן מחדש את מערכת האספקה, הוא הפך לקצין האספקה הראשי באפריל 1778, והתפטר בדצמבר 1779.
כשהגיע לדרגת קולונל, הוא שרת כקצין האספקה בצבאו של הרוזן דה רושאמבו עד תום המלחמה.
בקיץ 1783 נסע לפריז כדי לדווח לצרפתים על פעילותו.
אומרים שהוא הרוויח לעצמו רווח טוב בעסקאות שלו עבור אספקה.
וודסוורת' היה חבר טוב של נתנאל גרין, ובמהלך התקופה שגרין היה מפקד האפסנאות הם כוננו כמה שותפויות השקעה.
כמו רבים מהאליטה של קונטיקט באותה תקופה, וודסוורת' החזיק עבדים.
הוא קנה משפחה שלמה, כולל פלג נוט, שהמשיך להיות מושל שחור של קונטיקט, בראש הקהילה השחורה של המדינה.
וודסוורת' שחרר את נוט ב-1780 בערך.
לזמן מה, וודסוורת' החזיק במטע בשטח של 6,600 דונם בקרוליינה הדרומית, יחד עם 129 העבדים שעיבדו אותו.
וודסוורת' הפך ל"חלוץ בבנקאות, ביטוח וגידול בקר" לאחר המלחמה, על פי ההיסטוריון נורת' קולהאן.
הוא היה חבר בקונגרס הקונטיננטלי בשנת 1788 וחבר בוועידת קונטיקט אשר אשררה את חוקת ארצות הברית בשנת 1788. מ-1789 עד 1795 כיהן שלוש קדנציות בבית הנבחרים של ארצות הברית.
וודסוורת' הפסיד תחילה בבחירה מחדש בשנת 1790 אך נבחר מחדש במיוחד כאשר יורשו הראשוני פיירפונט אדוארדס סירב לשבת במקומו.
הוא היה חבר בבית הנבחרים של קונטיקט ב-1795 ובמועצה המבצעת של המדינה מ-1795 עד 1801, ובמקביל כיהן כשופט של בית המשפט העליון של קונטיקט לערעורים.
הוא מונה לנציב האמנה, על ידי ג'ורג' וושינגטון, בהסכם העץ הגדול בין ארצות הברית למדינת סנקה ב-1797.
הוא מת בהרטפורד, קונטיקט, ב-30 באפריל 1804, ונקבר בבית הקברות העתיק.
הסידורים הביתיים שלו תוארו על ידי לידיה סיגורני בזיכרונותיה.
הוא בנה שתי אחוזות ליד ביתו, אחת לבתו קתרין, שנישאה לנתנאל טרי, ואחת לבנו, דניאל וודסוורת'.
במלחמת העולם השנייה, אוניית ליברטי SS ג'רמיה וודסוורת' נקראה על שמו.
ג'רמיה ורדמן קוקרל היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטקסס, לאחר ששירת כמפקד שטח בצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית.
הוא היה חבר בולט במשפחת סאות'-קוקרל-הארגיס הפוליטית.
קוקרל נולד ב-7 במאי 1832 ליד וורנסבורג, מיזורי, לג'וזף קוקרל (השריף של מחוז ג'ונסון) וננסי (אליס) קוקרל, שהיגרו לשם מהדרום העליון.
הוא למד בבתי הספר המשותפים ובקולג' צ'אפל היל במחוז לאפייט, מיזורי.
הוא היה אחיו הבכור של פרנסיס מריון קוקרל, ששירת גם כקצין הקונפדרציה ולאחר מכן כסנאטור אמריקאי ממיזורי.
כאדם צעיר, קוקרל נסע לקליפורניה בשנת 1849 במהלך הבהלה לזהב.
הוא עבד ככורה וסוחר ליד נהר הדוב.
קוקרל חזר למיזורי ב-1853, שם עסק בעיסוקים חקלאיים, למד משפטים ולמשך זמן מה היה כומר בכנסייה המתודיסטית.
ב-7 באפריל 1852 הוא נישא למרנדה "ג'יין" דאגלס.
נולדו להם חמישה ילדים יחד.
קוקרל נכנס למשמר מדינת מיזורי ולאחר מכן הצטרף לצבא הקונפדרציה בתור לוטננט.
הוא שירת לאורך כל מלחמת האזרחים, והשיג דרגת קולונל.
קוקרל שירת בדיוויזיה ה-8 של משמר מדינת מיזורי בקרב קרתגו, קרב וילסון קריק והמצור על לקסינגטון.
הוא פיקד על הקרב על לון ג'ק, מיזורי, באוגוסט 1862. באוקטובר 1862, הוא הוביל התכתשות של משמר המדינה ולוחמי גרילה (עם ביל טרומן) נגד כוחות קנזס בעימות באיי מאונד במחוז בייטס, מיזורי.
זו הייתה הפעם הראשונה שרגימנט של אפרו-אמריקאים השתתף בלחימה נגד כוחות הקונפדרציה; הם החזיקו מעמד ועזרו להשיג את ניצחון האיחוד.
בשנת 1864 נפצע קוקרל באורח קשה עד כדי כך שלא יכול היה לחזור לתפקיד.
בתום המלחמה, קוקרל השתקע עם משפחתו בשרמן, טקסס, שם עסק בעריכת דין.
הוא מונה לשופט העליון של מחוז גרייסון, טקסס, ב-1872. הוא שימש כציר לוועידות המדינות הדמוקרטיות בשנים 1878 ו-1880.
הוא ומשפחתו עברו מהאזור הצפוני למחוז ג'ונס, במרכז טקסס.
שם הוא מונה לשופט של בית המשפט המחוזי השיפוטי ה-39 ב-1885. הוא נבחר לתפקיד ב-1886 ונבחר מחדש ב-1890.
בשנת 1892, קוקרל נבחר כדמוקרט לקונגרס האמריקאי, שם כיהן עד 1897. הוא לא הועמד למינוי מחדש ב-1896. הוא חזר לעסוק בחקלאות ובגיוס מניות במחוז ג'ונס.
קוקרל מת באבילין, טקסס ב-18 במרץ 1915, בגיל 82. הוא נקבר בבית הקברות של הבונים החופשיים.
קוקרל, ייסד את בית הספר למשפטים של אוניברסיטת סאות'רן המתודיסטית.
ג'רמיה קוסדן היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
קוסדן נולד בשנת 1768 בפרובינציית מרילנד.
בבחירות 1820 התמודד מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השישי של מרילנד.
המרוץ בין קוסדן לבין פיליפ ריד, הוכרז תחילה כתיקו.
מושל מרילנד והמועצה, מתוך מחשבה שהם פועלים בהתאם לחוק, הכריעו באמצעות הגרלה לטובת קוסדן.
ריד, שגם היה חבר המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, ערער על התוצאה.
בית הנבחרים קבע כי המושל והמועצה לא היו מוסמכים לבחור מנצח, כי שני קולות שנפסלו לטובת ריד צריכים להיספר, וכי קול אחד שנספר בעדו היה למעשה לא חוקי.
כתוצאה מכך, קוסדן, שכיהן מ־4 במרץ 1821 ועד 19 במרץ 1822, הודח, וריד הושבע ליתר תקופת הכהונה.
זהו המרוץ הצמוד ביותר לבית הנבחרים בהיסטוריה של מרילנד.
קוסדן נפטר ב-5 בדצמבר 1824 בבולטימור שבמרילנד.
ג'רמיה קלמנס היה חבר הסנאט של ארצות הברית וסופר מאלבמה.
הוא היה יוניוניסט דרומי (Southern Unionist), שהתנגד לפרישת אלבמה מן האיחוד בשנת 1861, אך שירת לזמן קצר בצבא הקונפדרציה.
קלמנס היה מחבר הספר "טוביאס וילסון", אחד הרומנים הראשונים שנכתבו על רקע מלחמת האזרחים האמריקנית.
קלמנס נולד בהאנטסוויל שבטריטוריית מיסיסיפי (כיום באלבמה), ב־28 בדצמבר 1814, לג'יימס ושרה (מילס) קלמנס.
הוריו היגרו לאזור מקנטקי בשנת 1812, והתיישבו במה שלימים הפך למחוז מדיסון.
הוא התחנך במכללת לגריינג' ובאוניברסיטת אלבמה, ולאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת טרנסילבניה.
ב־1834 התחתן עם מרי ריד, בתו של סוחר מהאנטסוויל.
בערך באותה תקופה התגייס לצבא ארצות הברית ולקח חלק בפעילות הצבאית נגד אומת הצ'רוקי, כחלק מן האירועים שהובילו ל"מסלול הדמעות".
קלמנס הצטרף למפלגה הדמוקרטית, ובשנת 1839 מינה אותו הנשיא מרטין ואן ביורן לתובע הכללי של צפון ומרכז אלבמה.
ב־1849 נבחר לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את מקומו של דיקסון הול לואיס שנפטר.
אף שהיה דמוקרט, נבחר בעיקר בזכות תמיכת הוויגים של אלבמה.
הוא התנגד לפשרת 1850, אך לאחר שעברה שינה כיוון וסייע להקים את "מפלגת האיחוד" שהתקיימה לזמן קצר באלבמה.
מפלגה זו ניצחה בבחירות 1851 ברוב של שני שלישים ממחוזות המדינה.
אף על פי כן, קלמנס לא נבחר מחדש לסנאט כשכהונתו הסתיימה ב־1853, בין היתר בשל טענות כי קנה את תמיכת הוויגים באמצעות הבטחות לתמוך באג'נדה של הנשיא זאכרי טיילור, וכן בשל איבתו של הממסד הדמוקרטי כלפיו.
הוא פרש לחוותו כשמוניטין הציבורי שלו נפגע קשה.
לאחר מכן הצטרף לתנועת שאינם יודעים דבר (המפלגה האמריקאית), אך נכשל בניסיונו להיבחר מחדש לקונגרס.
בבחירות לנשיאות 1856 תמך במילרד פילמור ואף נאם למענו ברחבי אלבמה, אך המדינה הצביעה לדמוקרט ג'יימס ביוקנן.
לאחר תבוסה זו פרש מהחיים הציבוריים והחל בקריירה ספרותית, במסגרתה פרסם שלושה רומנים בין 1856 ל־1860: "ברנרד לייל" (1856), "מאסטנג גריי" (1858), ו"היריבים" (1859).
משבר הפרישה שפרץ עם בחירתו של אברהם לינקולן החזיר אותו לפוליטיקה.
קלמנס התנגד לפרישה בעיתון Montgomery Advertiser וכציר בוועידת הפרישה של אלבמה ב־1861. כשהצירים הצביעו בעד פרישה, הוא נאלץ לחתום, אם כי בחוסר רצון, על הצו שהכריז על פרישת אלבמה מהאיחוד.
הוא קיבל דרגה במיליציה של אלבמה, אך בשל הסתייגותו ממטרות הקונפדרציה פרש תוך שנה.
בשנת 1862 עבר לצד האיחוד והפך לדמות המרכזית של תנועת היוניוניסטים בדרום אלבמה.
רומנו הרביעי, "טוביאס וילסון", תיאר לוחמת גרילה של יוניוניסטים בצפון אלבמה.
בתקופת המלחמה הפך לקול בולט שתמך בנשיא לינקולן ובמדיניותו, וב־1864 אף פעל למען בחירתו מחדש.
לאחר ההתנקשות בלינקולן, פנה קלמנס לנשיא החדש אנדרו ג'ונסון (גם הוא יוניוניסט דרומי) וביקש ממנו להשלים את ביטול העבדות.
אך הוא מת ב־21 במאי 1865, זמן קצר לאחר סיום המלחמה, בטרם הספיק להשתתף בפועל בשיקום הדרום.
קלמנס נודע בתקופתו מחוץ לאלבמה בעיקר כסופר:
"ברנרד לייל" (1856) ו"מאסטנג גריי" (1858) – רומנים בעלי יסודות אוטוביוגרפיים, על רקע מלחמת טקסס ומלחמת ארצות הברית–מקסיקו.
"היריבים" (1859) – עיבוד ספרותי ליריבות בין ארון בר לאלכסנדר המילטון.
"טוביאס וילסון" (פורסם לאחר מותו ב־1865) – סיפור על לוחמים יוניוניסטים בהרי אלבמה.
הוא גם עסק בכתיבת היסטוריה על מלחמת האזרחים בצפון אלבמה, אך לא סיים את העבודה לפני מותו.
ג'רמיה קלמנס היה בן-דוד רחוק של הסופר סמואל לנגהורן קלמנס – הידוע יותר בכינויו מארק טוויין.
ג'רמיה אנדרו דנטון הבן היה פוליטיקאי אמריקאי ואדמירל בדימוס (בעל דרגת שני כוכבים) בצי ארצות הברית, שכיהן כסנאטור מטעם מדינת אלבמה בשנים 1981–1987. הוא היה הרפובליקני הראשון שנבחר ישירות לסנאטור במדינת אלבמה.
במהלך הראיון, תוך שהוא מעמיד פני מסונוור מאורות הצילום, מצמץ בעיניו בקוד מורס והעביר את המילה "TORTURE" (עינויים) – וכך אישר לראשונה למודיעין הצי האמריקאי כי שבויי מלחמה עוברים עינויים.
בשנת 1976 פרסם את ספרו When Hell Was in Session ("כשגיהנום היה במושב") על חוויותיו בשבי, שעובד לסרט טלוויזיה ב־1979 בכיכובו של האל הולברוק.
ב־1980 נבחר לסנאט, שם התמקד בעיקר בענייני משפחה וביטחון לאומי, וסייע בהעברת חוק Adolescent Family Life Act (שכונה "חוק הצניעות") ב־1981. הוא עמד גם בראש ועדת המשנה לביטחון וטרור בסנאט.
בשנת 2019 הודיע מזכיר הצי של ארצות הברית כי משחתת חדשה מדגם Arleigh Burke תיקרא על שמו – USS Jeremiah Denton (DDG-129).
בנייתה החלה באוגוסט 2022, והיא הושקה במרץ 2025. בנוסף, שדה תעופה באי דופן נקרא על שמו – נמל התעופה ג'רמיה דנטון.
דנטון נולד ב־15 ביולי 1924 במוביל שבאלבמה, והיה הבכור מבין שלושה אחים, בנם של ג'רמיה האב ואירין (סטיל) דנטון.
הוא למד במכון מקגיל ובקולג' ספרינג היל במוביל.
ביוני 1943 החל את לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית באנאפוליס, וסיים ב־1946 עם תואר ראשון במדעים – באותה מחלקה סיים גם הנשיא לעתיד, ג'ימי קרטר.
במהלך שירות של 34 שנים שירת על אוניות ומטוסים שונים, היה טייס ניסוי, מדריך טיסה ומפקד טייסת תקיפה של מטוסי A-6 אינטרודר.
ב־1957 פיתח את "קונספציית ערימת השחת" (Haystack Concept) – טקטיקה להסוואת נושאות מטוסים מפני מכ"ם אויב באמצעות ערבוב עם כלי שיט אזרחיים.
הוא זכה בפרסים יוקרתיים בלימודיו במכללות הצבאיות הגבוהות, וב־1964 השלים תואר שני ביחסים בין-לאומיים באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון.
ב־1965 פיקד על טייסת תקיפה 75 מסיפון נושאת המטוסים USS Independence.
ב־18 ביולי הופל מטוסו יחד עם הנווט ביל טשודי לאחר שפצצה אמריקאית פגומה התפוצצה סמוך למטוס.
שניהם נשבו בצפון וייטנאם ונכלאו קרוב לשמונה שנים, מתוכן ארבע שנים בבידוד.
במהלך השנים עברו עינויים קשים, וב־1966 אולץ דנטון להשתתף בראיון מצולם.
הוא ניצל את ההזדמנות כדי להעביר את המסר על העינויים באמצעות מצמוץ בקוד מורס.
לאחר שחרורו ב־1973, בנחיתתו בארצות הברית, נשא נאום קצר שהפך לסמל:
במהלך שביו קודם לדרגת קפטן, ולאחר מכן קיבל את צלב הצי ואת לב הארגמן על פציעותיו ועוז רוחו.
לאחר פרישתו מהצי ב־1977 בדרגת אדמירל משנה, עבד כיועץ לרשת CBN, ייסד את National Forum Foundation שעסק בשליחת סיוע למדינות נזקקות, והקים את Coalition for Decency שפעלה נגד תכנים לא מוסריים בטלוויזיה.
ב־1980 נבחר לסנאט מטעם אלבמה – הרפובליקני הראשון שנבחר ישירות לסנאט במדינה מאז 1913, והקתולי הראשון שנבחר למשרה כלל-מדינתית באלבמה.
הוא נודע כפעיל בענייני משפחה וצניעות, ובנושאי ביטחון לאומי ומאבק בברית המועצות.
ועדת המשנה שעמד בראשה נחשבה שנויה במחלוקת, ורבים השוו אותה לימי הסנאטור מקארתי.
ב־1986 הפסיד במרוץ לסנאט לחבר בית הנבחרים ריצ'רד שלבי.
ב־2007 נפטרה אשתו הראשונה, קתרין, אם שבעת ילדיו, לאחר 61 שנות נישואין.
ב־2010 נישא מחדש למרי בורדון.
אחד מבניו, ג'יימס, היה עורך כתב העת World Affairs.
ב־2024 הכריז נכדו, ג'רמיה (ג'ייק) דנטון הרביעי, על מועמדותו לבית הנבחרים מטעם וירג'יניה.
ב־28 במרץ 2014 נפטר דנטון בגיל 89 בבית חולים לחולים סופניים בווירג'יניה ביץ', כתוצאה מבעיות לב.
הוא נטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון לצד אשתו.
ג'רמיה מנלה הוא פוליטיקאי וראש ממשלת איי שלמה מאז 2024.
מנלה גדל בכפר סמאסודו ב.
את לימודיו התיכוניים החל בבית הספר האנגליקני בגוודלקנל, שם גם לימד מאוחר יותר, והמשיך בבית הספר המלך ג'ורג' השישי בהוניארה.
הוא למד לתואר ראשון בפוליטיקה ומנהל ציבורי ב, שם סיים את לימודיו ב-1991. הוא חזר ללימודים בשנים 1995–1996, והשלים תואר שני באוניברסיטת אוקספורד.
בתחילת הקריירה, מנלה ייצג את איי שלמה כדיפלומט.
הוא מונה לתפקידים דיפלומטיים כיועץ ומאוחר יותר כאחראי על המשלחת הקבועה של איי שלמה לאומות המאוחדות בניו יורק.
לאחר מכן, הוא מילא תפקידים ממשלתיים בכירים, ושימש כמזכיר הקבוע של המשרד לתכנון פיתוח, מזכיר ראש הממשלה והקבינט, ומזכיר קבוע למשרד החוץ וסחר החוץ.
הוא נשוי לג'וסלין, לבני הזוג ארבע בנות ושני בנים.
מנלה נבחר לראשונה לפרלמנט ב-2014, כנציג מחוז הוגראנו-קיה-האבוליי.
לאחר הבחירות, הקואליציה הדמוקרטית העממית של איי שלמה, המורכבת משלוש מפלגות, מינתה את מנלה כמועמדה לראשות הממשלה.
מנלה הובס בבחירות לפרלמנט ב-9 בדצמבר על ידי מנסה סוגברה, וקיבל ב-19 קולות לעומת 31 של סוגברה.
בתחילה הוא היה מנהיג האופוזיציה ב.
מאוחר יותר הוא הצטרף לספסלי הממשלה, וכיהן כשר לתכנון פיתוח ותיאום סיוע (2017–2018).
הוא נבחר מחדש בבחירות הכלליות של 2019 ושימש כשר לתכנון פיתוח ותיאום סיוע בפרלמנט ה-11. לאחר מכן, מונה מנלה לכהן כשר החוץ ב-25 באפריל 2019. מאוחר יותר באותה שנה, הוא נסע לבייג'ינג כדי למסד את היחסים בין איי שלמה לבין הרפובליקה העממית של סין.
בתפקיד זה, מנלה חתם על הסכם ביטחוני עם סין ב-30 במרץ 2022.
בבחירות הכלליות של איי שלמה ב-2024, מנלה שמר על מושבו תחת , אף על פי שקודם לכן היה מזוהה עם .
המפלגה לא הצליחה לגבש רוב ולא הצליחה להקים קואליציה תחת מנהיגה סוגברה, והוא פרש לאחר שהוקמה קואליציה.
מנלה הפך למנהיג המפלגה ב-29 באפריל.
בהצבעה חשאית לראשות הממשלה ב-2 במאי, זכה מנלה ב-31 קולות.
באותו יום הוא הוזמן להרכיב ממשלה על ידי המושל הכללי , והושבע כראש הממשלה.
מנלה נחשב פרו סיני, מכיוון שהוא התחייב להמשיך את המדיניות הבין-לאומית של איי שלמה שקירבה אותה לסין.
בעת כניסתו לתפקיד, פרשנים מערביים העריכו כי מנלה יהיה "מנהיג פחות לוהט ולוחמני עבור המערב, אך הוא ימשיך לקדם יחסים קרובים עם סין".
הקבינט של מנלה הושבע בשלושה טקסים שונים, כאשר 11 החברים הראשונים נכנסו לתפקידם ב-4 במאי.
בדצמבר 2024, ראש הממשלה לשעבר גורדון דארסי לילו הגיש הצעת אי אמון.
מאוחר יותר לילו משך את ההצעה בגלל חוסר תמיכה.
ב-28 באפריל 2025, לילו הגיש הצעת אי אמון שנייה בעקבות חוסר יציבות פוליטית, כולל הודעת התפטרותו של סגן ראש הממשלה ודיווחים על עריקת שרי הקבינט לאופוזיציה.
ג'רמיה בראון האוול היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם רוד איילנד.
האוול נולד ב-28 באוגוסט 1771 בפרובידנס, למד בבתי ספר פרטיים, עסק בלימודים קלאסיים והשלים את לימודיו במכללת רוד איילנד ומטעי פרובידנס" (שמה הקודם של אוניברסיטת בראון) בפרובידנס בשנת 1789. הוא למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1793 והחל לעסוק בעריכת דין בפרובידנס.
האוול שירת כבריגדיר גנרל במיליציה של המדינה, ונבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, בו כיהן מ־4 במרץ 1811 עד 3 במרץ 1817. ב־17 ביוני 1812 הוא הצביע נגד ההכרזה על מלחמה עם בריטניה.
הוא לא התמודד לכהונה נוספת.
במהלך כהונתו בסנאט שימש כיושב ראש ועדת הפנסיות (בקונגרס ה־14).
האוול מת בפרובידנס ב-5 בפברואר 1822, ונקבר בבית העלמין נורת' ביריאל גראונד.
אביו של האוול, דייוויד האוול, היה חבר בקונגרס הקונטיננטלי.
ג'רמיה מייסון היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם ניו המפשייר.
בשנת 1788 השלים את לימודיו בקולג' ייל, למד משפטים, עבר לרפובליקת ורמונט, והתקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1791.
לאחר כמה שנים בוורמונט, עבר מייסון לניו המפשייר, שם המשיך לעסוק בעריכת דין.
בין השנים 1802–1805 כיהן כתובע הכללי של ניו המפשייר.
מייסון נבחר כמועמד המפלגה הפדרליסטית לסנאט של ארצות הברית, כדי למלא את המושב שהתפנה בתחילת כהונת הסנאט מ־4 במרץ 1813. הוא כיהן מ־10 ביוני 1813 עד 16 ביוני 1817, אז התפטר.
בשנת 1815 נבחר כחבר בחברה האמריקנית לעתיקות.
הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של ניו המפשייר בשנים 1820–1821 וגם ב־1824, ובשנים 1828–1829 שימש כנשיא הסניף של בנק ארצות הברית בפורטסמות'.
בנוסף, התכתב מייסון עם ניקולס בידל, נשיא בנק ארצות הברית.
ב־1832 עבר לבוסטון, וב־1838 פרש מעריכת דין, אך המשיך לשמש כיועץ משפטי פנימי (Chamber Counsel) עד מותו בשנת 1848.
מייסון מת בבוסטון ב־14 באוקטובר 1848 ונקבר בבית העלמין מאונט אוברן, קיימברידג', מסצ'וסטס.
ב־6 בנובמבר 1799 נשא מייסון לאישה את מרי מינז (1858–1777), בתם של רוברט מינז ומרי (לבית מקגרגור) מינז.
מרי הייתה אחותה של אליזבת מינז, אשתו של הכומר הקונגרגציונלי ג'סי אפלטון, הוריה של ג'יין מינז אפלטון – אשתו של נשיא ארצות הברית ה־14, פרנקלין פירס.
דרך בנו רוברט הוא היה סבה של אליזבת מייסון (1924–1844), שנישאה ב־1 ביוני 1869 לרוברט צ'ארלס וינת'רופ הבן – בנו של הסנאטור ויושב ראש בית הנבחרים רוברט צ'ארלס וינת'רופ.
הם היו מאבותיו של מזכיר המדינה של ארצות הברית ג'ון קרי.
ג'רמיה ואן רנסלר , בן למשפחת ואן רנסלר הבולטת, היה סגן מושל ניו יורק וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, כנציג ניו יורק בקונגרס הראשון של ארצות הברית.
ג'רמיה ואן רנסלר נולד ב־27 באוגוסט 1738 בבית האחוזה המרכזי של משפחתו, 'Rensselaerswyck', בפרובינציית ניו יורק, באזור שהוא כיום העיר ווטרפליט.
הוריו היו יוהנס ואן רנסלר (1708–1793) ואנגלטי 'אנג'ליקה' ליווינגסטון (1698–1747), שנישאו בשנת 1734. הוא היה השלישי מבין שישה ילדים.
אמו נפטרה לפני שמלאו לו עשר שנים, ואביו נישא בשנית לגרטרוד ואן קורטלנדט.
אחותו הבכורה הייתה קתרין ואן רנסלר (1734–1803), שנישאה בשנת 1755 לפיליפ סקיילר (1733–1804), גנרל במלחמת העצמאות וחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם ניו יורק.
אחיו הצעיר היה רוברט ואן רנסלר (1740–1802), בריגדיר גנרל במלחמת העצמאות, חבר הקונגרס הפרובינציאלי של ניו יורק בשנים 1775–1777 ולאחר מכן חבר האספה המדינתית של ניו יורק.
בנו של רוברט ואחיינו של ג'רמיה היה ג'ייקוב ואן רנסלר (1767–1835), פדרליסט, חבר האספה המדינתית של ניו יורק ומזכיר המדינה של ניו יורק בשנים 1813–1815.
ואן רנסלר קיבל חינוך פרטי בבית האחוזה המשפחתי, למד בבית ספר פרטי באולבני, ולאחר מכן למד בקולג' של ניו ג'רזי (כיום אוניברסיטת פרינסטון), שם השלים את לימודיו בשנת 1758.
ירמיה השתייך ונישא ל'מיטב המשפחות הפרובינציאליות' של ניו יורק, ובהן משפחות ליווינגסטון, שיילר, ואן קורטלנדט, ואן סכאאק ובייארד.
סבו מצד אביו היה הנדריק ואן רנסלר (1667–1740), מנהל האגף המזרחי של אחוזת רנסלרסווייק, וסבתו הייתה קתרינה ואן ברוך, בתו של הסוחר יוהנס פיטרסה ואן ברוך.
בין בני דודיו הבולטים נמנה (1763–1845), שגם הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
סביו מצד אמו היו רוברט ליווינגסטון הבן (1663–1725) ומרגריטה שיילר, וניניו מצד האם היו פיטר סקיילר, ראש העיר הראשון של אולבני, ואנגלטי ואן סכאאק.
ואן רנסלר עסק כסוכן קרקעות, סוחר ומודד.
לפי מפקדי האוכלוסין של ארצות הברית בשנים 1790 ו־1800, משק ביתו כלל שלושה עבדים.
בשנת 1766 היה בין החותמים על חוקת 'בני החירות של אולבני' והצטרף לוועדת הביטחון של אולבני.
במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית הוסמך כצוער ברגימנט הרגלים השלישי של ניו יורק ושירת כקצין תשלומים.
הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס הראשון וכיהן מ־4 במרץ 1789 עד 3 במרץ 1791, אך הפסיד בבחירות לקונגרס השני לג'יימס גורדון.
בשנת 1793 התמודד שוב במחוז הקונגרס השביעי והפסיד למועמד הפדרליסטי הנרי גלן.
בשנת 1789 כיהן כחבר האספה המדינתית של ניו יורק.
בשנת 1791 היה חבר בדירקטוריון הראשון של בנק אולבני, ובשנים 1798–1806 שימש כנשיא הבנק.
בשנת 1800 היה אלקטור לנשיאות והצביע בעד תומאס ג'פרסון וארון בר.
ואן רנסלר כיהן כסגן מושל ניו יורק בשנים 1801–1804, תחת המושל ג'ורג' קלינטון.
בשנת 1804 שימש כאוצר הסמינר הלותרני האוונגלי באולבני.
ב־3 ביולי 1760 נישא לג'ודית בייארד, נינתו של ניקולס בייארד .
בפברואר 1764, לאחר מותה של רעייתו הראשונה מקדחת צהובה, נישא בשנית להלנה 'לנה' לנסינג.
ואן רנסלר נפטר ב־19 בפברואר 1810 באולבני ונקבר בבית העלמין של הכנסייה ההולנדית־הרפורמית בעיר.
מאוחר יותר הועברו שרידיו לבית העלמין הכפרי של אולבני במננדס, ניו יורק.
ג'רמיה סמית' היה נציג בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם ניו המפשייר, התובע הפדרלי של ניו המפשייר, שופט פדרלי בבית המשפט המחוזי של ארצות הברית למעגל הראשון, מושל ניו המפשייר השישי ונשיא בית המשפט העליון של ניו המפשייר.
הוא היה חבר המפלגה הפדרליסטית.
סמית' נולד ב־29 בנובמבר 1759 בעיירה פיטרבורו, בפרובינציית ניו המפשייר שבאמריקה הבריטית.
הוא היה החמישי מבין שבעה בנים שנולדו לוויליאם סמית', מהגר מאירלנד, ולאליזבת' (מוריסון) סמית'.
למשפחה היו גם שלוש בנות.
ויליאם סמית' היה חקלאי מצליח שכיהן במשרות מקומיות שונות, בהן שופט שלום, והיה חבר בקונגרס הפרובינציאלי של ניו המפשייר בשנת 1774.
ג'רמיה סמית' קיבל חינוך מאביו וממספר מורים פרטיים, ולמד באקדמיית פיליפס אקסטר שבאקסטר, ניו המפשייר, לצורך לימודיו המקדימים.
בגיל 16 התגייס למלחמת העצמאות של ארצות הברית ושירת בצבא הקונטיננטלי בפלוגתו של הקפטן סטיבן פרקר מניו איפסוויץ', ניו המפשייר.
הוא השתתף בקרב בנינגטון ונפצע קלות מכדור מוסקט, פציעה שהותירה צלקת קבועה בגרונו.
סמית' למד בקולג' הרווארד, ובמקביל השלים את לימודיו בקולג' קווינס (כיום אוניברסיטת ראטגרס) בשנת 1780. בשנת 1781 שב לשירות צבאי וביצע תפקידי שמירה באזור פיקספיל, ניו יורק, ולאחר מכן חזר לביתו.
בשנת 1782 החל ללמוד משפטים אצל עורך הדין שאריאשוב בורן מברנסטבל, מסצ'וסטס, תוך כדי עבודתו כמורה פרטי בביתו של ג'וזף אוטיס.
את לימודיו המשפטיים השלים אצל עורך הדין ויליאם פינצ'ון מסיילם, מסצ'וסטס, בזמן ששימש כמנהל בית ספר לבנות.
בשנת 1786 התקבל ללשכת עורכי הדין ופתח משרד פרטי בפיטרבורו.
בשנת 1786 נבחר סמית' למזכיר העיירה פיטרבורו, וב־1787 נבחר לממונה על דרכי העיירה.
נוסף לכך כיהן כסוכן העיירה וכחבר במועצת הנבחרים המקומית.
הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של ניו המפשייר בשנים 1788–1791. כחבר הבית הצביע נגד הדחתו של וודברי לנגדון, שופט בבית המשפט העליון של המדינה.
אף על פי כן הצביעה האספה בעד ההדחה ומינתה את לנגדון עצמו לנהל את ההליך, חרף הצבעתו נגד.
לנגדון התפטר בטרם החל המשפט, והאספה לא נקטה צעדים נוספים.
סמית' היה חבר בוועידת החוקה של ניו המפשייר בשנים 1791 ו־1792. אף שלא היה מזכיר הוועידה הרשמי, מרבית רישומיה נכתבו בכתב ידו.
כנציג ניסה, ללא הצלחה, להסיר סעיף מהחוקה המדינתית שחייב את חברי בית המחוקקים להשתייך לנצרות הפרוטסטנטית.
סמית' נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית כמועמד תומך הממשל ממחוז הבחירה הכללי של ניו המפשייר, וכיהן בקונגרסים השני והשלישי.
הוא נבחר מחדש כמועמד המפלגה הפדרליסטית וכיהן גם בקונגרסים הרביעי והחמישי.
כהונתו נמשכה מ־4 במרץ 1791 ועד התפטרותו ב־26 ביולי 1797. בקונגרס החמישי שימש יושב ראש ועדת בית הנבחרים לענייני תיקונים ועניינים בלתי גמורים.
לאחר פרישתו מהקונגרס עבר לאקסטר, ניו המפשייר, ושימש כתובע הפדרלי של מחוז ניו המפשייר בשנים 1797–1800. בשנים 1800–1801 היה שופט בבית המשפט לענייני צוואות של מחוז רוקינגהם, ניו המפשייר.
ב־18 בפברואר 1801 מינה אותו הנשיא ג'ון אדמס לשופט בבית המשפט המחוזי של ארצות הברית למעגל הראשון, למושב חדש שאושר בחוק.
הסנאט אישר את המינוי ב־20 בפברואר 1801, והוא קיבל את כתב המינוי באותו יום.
כהונתו הסתיימה ב־1 ביולי 1802 עם ביטול בית המשפט.
סמית' כיהן כנשיא בית המשפט העליון של ניו המפשייר בשנים 1802–1809, ובשנים 1813–1816. כהונתו האחרונה הסתיימה בעקבות ביטול בית המשפט על ידי בית המחוקקים.
בשנים 1809–1810 כיהן כמושל ניו המפשייר השישי.
לאחר מכן שב לעסוק בעריכת דין פרטית בשנים 1810–1813 ושוב בשנים 1816–1820, אז פרש לגמלאות.
סמית' שימש כנשיא בנק וכגזבר אקדמיית פיליפס אקסטר.
לאחר פרישתו עבר להתגורר בדובר, ניו המפשייר.
בשנת 1814 נבחר כחבר באגודה האמריקנית לעתיקות.
סמית' קיבל תואר כבוד של דוקטור למשפטים מדארטמות' קולג' בשנת 1804 ומאוניברסיטת הרווארד בשנת 1807.
סמית' נפטר ב־21 בספטמבר 1842 בדובר שבניו המפשייר, ונקבר בבית העלמין וינטר סטריט (המכונה גם הישן) באקסטר.
במרץ 1797 נישא סמית' לאלייזה רוס מבליידנסבורג, מרילנד, אותה פגש בפנסיון בפילדלפיה בעת שכיהן בקונגרס והיא טיפלה באמה החולה.
נוסף לכך גידלו את בתו של ויליאם סמית', מספר אחיינים ואחייניות וכן יתומים שאימצו לביתם.
ג'רמיה סמית' היה אחיו של , חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מניו המפשייר, ודודו של , חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אילינוי.
ג'רמיה קראב היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת מרילנד.
ג'רמיה קראב נולד בפרובינציית מרילנד בשנת 1760, והיה בנו של הנרי רייט קראב.
במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית שירת כלוטננט משנה ברגימנט הראשון של מרילנד.
ב־15 בדצמבר 1777 הועלה לדרגת לוטננט ראשון.
הגנרל ג'ורג' וושינגטון ציין לשבח את שירותו של קראב והמליץ על קידומו לדרגת גנרל.
קראב שירת עד 1 באפריל 1778, אז התפטר בשל מצב בריאותי ירוד שנגרם מהקשיים שחווה במהלך החורף הקשה במחנה ואלי פורג'.
בשנת 1794 שימש קראב כבריגדיר גנרל במיליציה של מרילנד, ושירת בפנסילבניה יחד עם הגנרל הארי לי במהלך מרד הוויסקי.
קראב נבחר מטעם המפלגה הפדרליסטית לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס הרביעי, וכיהן מ־4 במרץ 1795 ועד התפטרותו לאחר 1 ביוני 1796. לאחר מכן שב לביתו הסמוך לרוקוויל שבמרילנד, ושם נפטר ב-19 בפברואר 1800. הוא נקבר בחלקת הקבורה המשפחתית בדרווד.
הגנרל קראב היה נשוי לאליזבת רידג'לי גריפית' (1764–1828).
ג'ש היא מועצה מקומית בגליל העליון.
היישוב נמצא בגובה בין 700 ל-840 מטר מעל פני הים, מצפון-מערב לצפת, על כביש 89.
ג'ש הוא היישוב היחיד בישראל שרוב תושביו הם נוצרים־מרונים, לצד מיעוטים של מוסלמים ונוצרים־מלכיתים.
בעת העתיקה ג'יש נודעה בשם "גוש חלב", והתקיים בה ישוב יהודי החל מימי הבית השני ועד ראשית התקופה העות'מאנית.
במהלך המרד הגדול, גוש חלב שימשה בשנת 67 כמרכז חשוב של המורדים היהודים ברומאים, שהונהגו על ידי בן העיר, יוחנן.
גוש חלב היא העיר היהודית האחרונה שנפלה לידי הרומאים בגליל.
בכתבי יוסף בן מתתיהו המקום מופיע בשם "גיסקלה" (Giscala), שהיה כנראה הגרסה היוונית לשם העברי.
בתקופה האיסלמית נקרא היישוב ג'וש או ג'יש.
מקורות היסטוריים שונים מן המאות ה-10 עד ה-15 מציינים את גוש חלב ככפר יהודי גדול.
במאה ה-17 חיו ביישוב דרוזים שעזבו את הכפר בשלב מאוחר יותר.
הכפר יושב בראשית המאה ה-18 על ידי נוצרים מרונים וקתולים, לצד מספר משפחות מוסלמיות.
הוא משמר את השם הקדום של הכפר כמו יישובים נוספים בני ימינו באזור, הנושאים את שמותיהם של יישובים יהודיים קדומים כגון מושב מירון על שם מירון הקדומה, מושב סִפְסוּפָה על שם הכפר סִפְסוּפָא המוזכר בתלמוד, קיבוץ ברעם על שם כפר ברעם, קיבוץ סאסא על שם סאסא המוזכרת במשנה ועוד.
על-פי יצחק בן-צבי, המרונים היגרו לגוש חלב בעקבות קרב עין דארה בשנת 1711, אז הביסו שבטי קייס את שבטי ימן והניסו רבים מהם מהר הלבנון.
בן-צבי תיעד מסורת מקומית, לפיה שתי משפחות בכפר קדמו להגירה המרונית; אחת המשפחות הללו, משפחת האשול, נחשבת לותיקה ביותר בכפר.
משפחה זו, לפי אותה המסורת, הנה ממוצא יהודי ונודעה במקור בשם שאול.
בשנת 1837 הרסה רעידת האדמה בצפת את רוב מבני הכפר וכ-200 תושבים נהרגו.
לאחר הרעש חודשה ההתיישבות בכפר והוא התרחב לכיוון דרום.
סביב שנת 1870, ביקר בכפר המטייל והחוקר הצרפתי ויקטור גרן וכתב: .
הוא ציין כי כמה שנים קודם לכן, עוד ניתן היה לראות את שרידי חומותיה העתיקה של החקרא של גוש חלב, אך עד זמן ביקורו היא נהרסה כמעט כליל, והאבנים שנעקרו ממנה שימשו לבניית הכנסייה היוונית.
בנוסף, הוא הבחין בשיפולי הגבעה במערות קבורה רבות.
לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל התגוררו בכפר 1,090 תושבים ושטחו השתרע על 12,602 דונמים (מתוכם 148 דונם שטחים ציבוריים ו-24 בבעלות יהודים).
עד שנת 1948 הייתה רוב האוכלוסייה מוסלמית, ואלו היוו 55% מאוכלוסיית הכפר.
הכפר נכבש על ידי צה"ל ב-29 באוקטובר 1948, במהלך מבצע חירם.
לאחר מלחמת העצמאות עזבו רוב התושבים המוסלמים את הכפר, ופליטים נוצרים הגיעו אליו מכפרי הסביבה שנהרסו, בהם רוב תושבי הכפר בירעם, מרונים גם הם.
כתוצאה מכך עלה אחוז הנוצרים-מרונים בכפר ל-85% מאוכלוסייתו.
בדצמבר 1949 הוכנה תוכנית לגירוש אנשי הכפר, יחד עם יישובים ערביים נוספים, אך היא לא יצאה לפועל עקב התנגדותם של משה שרת ואליעזר קפלן.
ב-1952 נכשל ניסיון של קק"ל לעודד תושבים מאל ג'יש להגר לארגנטינה ("מבצע יוחנן").
בשנת 1963 הוכר היישוב כמועצה מקומית.
בכפר נמצאו שרידי בית כנסת עתיק ובית קבורה (מאוזוליאום), המהווה חלק מבית הקברות של גוש חלב היהודית הקדומה.
יש בכפר קברים המיוחסים לשמעיה ולאבטליון, מחכמי הסנהדרין הגדולה בירושלים.
רוב תושבי ג'ש הם נוצרים מהעדה המרונית - זרם בנצרות המזרחית הקתולית - שמקורו בלבנון.
לפני מלחמת העצמאות היה בגליל העליון כפר נוצרי-מרוני נוסף, הכפר בירעם, אשר תושביו פונו ממנו ולא הורשו לחזור לאחר סיום הלחימה.
רוב תושבי הכפר בירעם עברו להתגורר בג'ש, ובני משפחותיהם עדיין מתגוררים במקום.
תושבי ג'ש, רובם ככולם, הם דוברי ערבית כשפת אם, ויודעים גם את השפה העברית, שהיא לשון המדינה; מקצתם דוברים גם ארמית חדשה ("סורית") בבית.
על כן, כולם דו-לשוניים או תלת-לשוניים.
ההוראה בבתי הספר היא בערבית.
התפלגות אוכלוסיית הכפר לפי דתות:
חלק מתושבי ג'ש המרונים מזהים עצמם כארמים (ולא כערבים), והם הובילו את המאבק להכרה רשמית בזהות הארמית בישראל, עד שהוכרו בכנסת בשנת 2014. הילד יעקב חלול הוא האדם הראשון שנרשם בתעודת הזהות שלו כארמי.
במאה העשרים ואחת יש מהם הפועלים להחייאת השפה הארמית ביישוב, ואף הקימו גן ילדים דובר ארמית.
גַ'ת היא מועצה מקומית במשולש, בצפון השרון שבישראל, בסמוך לקו הירוק.
היישוב נוסד במאה ה-19 על ידי תושבים מבאקה אל-גרבייה והוקם על שרידי יישוב קדום.
היישוב הוכרז כמועצה מקומית בשנת 1959.
כלל תושבי ג'ת הם ערבים-מוסלמים.
השם ג'ת משמר את השם הקדום גת, שהיה שכיח בעת העתיקה ושימש כשמם של מספר יישובים, מהגליל בצפון ועד השפלה בדרום.
במקורות הקדומים, השם גת נזכר לעיתים יחד עם תוספת, המסייעת להבחין בינו לבין יישובים אחרים באותו השם, כדוגמת גת פלשתים, גת רימון, גת כרמל, גת חפר וגת פדלה.
במקום בו שוכן היישוב נמצאו שרידים ארכאולוגים מתקופת הברונזה המאוחרת, ההשערה היא שבמקום שכן היישוב "גת פדלה" הנזכר בתעודות מצריות.
ליד היישוב עברה דרך הים.
ביישוב יש שכבות על שכבות של תרבויות עתיקות.
בלב הכפר ג'ת נחפרו שני אתרי קבורה מהתקופה הרומית.
באחד מאלו נחשפה אחוזת קבר גדולה, הכוללת חדרי כוכים, ומעליהם נחרתו כתובות הכוללות שמות עבריים (יעקב, ישוע, שרה, רבקה, מרים), שמות הרודיאניים (אגריפס, ברניקי, הרודיאס), ושמות רומיים (פטרוס, מרקוס, טיבריוס, ועוד).
בהתאם לשמות שנמצאו במקום, וסגנון הכתב, החוקרים תיארכו את רוב הממצאים שהתגלו באתר לשלהי המאה ה-1 או לראשית המאה ה-2 לספירה, והציעו כי אחוזת הקבר שימשה משפחה יהודית אמידה שהחזיקה באדמות בטופארכיה של נרבתא.
כשר מציע שג'ת הייתה באותה העת יישוב יהודי.
נראה שהמערה המשיכה לשמש לקבורה, עתה בידי אוכלוסייה שומרונית, לפחות עד המאה ה-5 לספירה.
במפקד אוכלוסין עות'מאני שנערך בשנת 1596 נמנו בג'ת 5 משקי בית, כולם מוסלמים, ושילמו מיסים על חיטה, שעורה, גידולי קיץ, עיזים וכוורות דבורים, סה"כ 5,500 אקצ'ה.
בתקופה העות'מאנית הוענק התל עליו שוכן הכפר למשפחות מהן מורכב הגרעין של כפר ג'ת ומאז צמח המקום ונהיה היישוב הנוכחי.
תושבי הכפר הם כמעט בני משפחה אחת.
משפחת ותד, גרה, אבו עסבה ואבו בקר הן ארבע חמולות ובני דודים ששייכים לתת שבט אחד שנקרא ערב אל כעאוושה.
בני התת-שבט הזה שייכים לשבט אל-אלפדל בן רביעה בני שבט טאיא הקחטאנית.
החמולה הכי גדולה בג'ת היא ותד.
החמולות שהן לא מהארבעה שהוזכרו לעיל באו ברובן אל הכפר אחרי מלחמת העצמאות.
בשנות הארבעים של המאה העשרים, בתקופת המנדט הבריטי, עבדו רבים מתושבי הכפר בתפקידי בנייה ותחזוקה במחנה חיל האוויר הבריטי RAF Ein Shemer (כיום, מנחת עין שמר)
ראש המועצה הראשון היה עלי עבד אלראזק מלק שהיה המוכתר האחרון של הכפר לפני הפיכתו למועצה מקומית.
בשנת 1978 התקיימו בפעם הראשונה בחירות ישירות לראשות המועצה בג'ת, וליו"ר המועצה המקומית נבחר אחמד מחמוד אבו עסבה.
בשנת 1983 נבחר לקדנציה שנייה.
בשנת 1988 נבחר גלאל עבד אל-קאדר ותד לראש הרשות.
בשנת 1993 נבחר לראשות המועצה אחמד מחמוד אבו עסבה.
בשנת 1998 נבחר ד"ר מוחמד חסן אבו פול.
בשנת 2003 אוחדה ג'ת עם באקה אל-גרבייה הסמוכה לה מצפון, ויחד כוננו עיר שנקראת באקה-ג'ת.
בעקבות הפירוק נבחר חאלד גרה לראש מועצת ג'ת.
בבחירות שנערכו בנובמבר 2015 נבחר מוחמד ותד לראש מועצת ג'ת.
בבחירות שנערכו בנובמבר 2019 נבחר חאלד גרה לקדנציה שנייה לראש מועצת ג'ת.
במרץ 2024 נבחר בסיבוב שני אשרף חנדקלו לראש מועצת ג'ת.
היות שג'ת קרובה לקו הירוק, במבצע חומת מגן כוחות צה"ל היו נוכחים בפאתי הכפר, ועד היום בחלק מרחובות דרום-מזרח הכפר ניכר הנזק שגרמו שרשראות הטנקים והנגמ"שים.
בשנת 2017 נקרא ביישוב רחוב על שם יאסר ערפאת, אך הוא בוטל בהוראת שר הפנים, אריה דרעי.
בג'ת קיימים שירותי בריאות של קופות החולים כללית ולאומית, ומרכזי טיפת חלב לבריאות האם והתינוק, בנוסף למרכז הרפואי לרפואה דחופה "אלמייסם".
בג'ת מופעלת תחנת משטרה קהילתית, ופועל סניף של בנק לאומי.
גַ'רַש היא עיר בירדן, שבה שרידי עיר הלניסטית-רומית שהייתה אחת מעשר ערי הדקאפוליס שנבנו בגבול המזרחי של האימפריה הרומית, בשני עברי הירדן.
ג'רש נחשבת לעיר הקדומה שהשתמרה בצורה הטובה ביותר מבין ערים אלה.
העיר מהווה את אתר התיירות השני בחשיבותו בירדן (אחרי פטרה).
ג'רש נמצאת מצפון לעמאן (רבת עמון) ומדרום לאירביד, בהרי הגלעד.
ג'רש מזוהה במדרש בתור עיר המקלט המקראית רמות גלעד, אותה הפריש כבר משה רבנו.
אמנם, במחקר המודרני, נהוג לזהות את רמות גלעד עם אתרים אחרים בירדן.
במקום היה ככל הנראה יישוב פרהיסטורי קטן, שנבנה על גדת פלג מים.
בתקופה ההלניסטית התפתח היישוב לעיר שכונתה "אנטיוכיה על נהר הזהב" ("ליד הכריסורואס"), שם שמרמז על מעורבותו של אחד או יותר משושלת המלכים הסלאוקים בשם אנטיוכוס, ככל הנראה אנטיוכוס הרביעי.
בהמשך, נכבשה העיר על ידי שלומיציון שהחליפה את בעלה במצור עקב מותו ממחלה וסופחה לממלכת החשמונאים.
בתקופה ההלניסטית והרומית, אלת העיר הייתה ארטמיס, האחראית, בין השאר, על החיות.
עבר הירדן המזרחי נתפס במקרא ובאמנות אשורית כמרחב מרעה, וכך גם מרמזים שמות מקומות כגון עשתרות קרניים ופחל (שמשמעות שמה "אַיִל").
"שגר" (המקבילה, ככל הנראה, לעשתרת) היא אלה המוזכרת בכתובת בלעם שמעבר הירדן, ומתוך שמה ותפקידה בכתובת ניכר שהיא קשורה בפריון העדרים.
לאור נתונים אלה הוצע ששם העיר "גרש" קשור לשם האלה שגר, ושארטמיס היא הזיהוי ההלניסטי שלה.
בשנת 63 לפנה"ס נכבשה ג'רש על ידי המצביא הרומאי פומפיוס, שסיפח אותה לפרובינקיה סוריה.
כיבוש זה החל את תור הזהב של העיר, שכונתה בפי הרומאים "גרסה" וזכתה, כיתר ערי הדקאפוליס, במידה רבה של אוטונומיה.
העיר גדלה ופרחה, התעשרה במבנים רומיים מפוארים והפכה למרכז סחר חשוב.
במהלך השלטון הרומי נבנו בעיר מקדשים, בתי מרחץ ותיאטראות כמיטב המסורת הרומאית, אשר שיקפו את עושרה וחשיבותה.
שיא פריחתה היה במאה ה-2, עת ביקר בה הקיסר אדריאנוס, שלכבודו נבנה שער ניצחון בעיר.
ייתכן שהתנא יהושע הגרסי היה תושב העיר.
במאה השלישית לספירה החלה שקיעתה של העיר, במקביל למשבר הרחב שהתרחש ברחבי האימפריה הרומית.
מהמאה ה-3 והלאה החלו בני העיר להמיר את דתם לנצרות, כאשר במאה הרביעית רוב אוכלוסייתה התנצרה.
בעקבות שינוי זה נבנו בג'רש לאורך המאות הבאות כנסיות רבות, בנייה שלוותה בהרס המקדשים הפגאניים הקדומים.
העיר נכבשה בשנת 635 על ידי המוסלמים, כיבוש שכתוצאתו הואצו תהליכי החורבן והשקיעה בה.
סדרת רעידות אדמה סייעה לתהליך זה.
ישנם עוד מספר אזכורים היסטוריים ליישוב בעיר עד המאה ה-12, אולם לאחר מכן ננטשה ג'רש כליל והפכה לעיי חורבות.
שרידי העיר התגלו בחפירות ארכאולוגיות על ידי המזרחן הגרמני אולריך יאספר זטצן בשנת 1806.
בסוף המאה ה-19 יישבה האימפריה העות'מאנית קבוצת צ'רקסים במקום, לאחר שגורשו ממולדתם בקווקז.
בעקבות התיישבות זו החלו חפירות ארכאולוגיות ועבודות שיחזור באתר, הנמשכות עד היום.
השרידים הקדומים שמורים ומשוחזרים ברמה טובה יחסית לאתרים ארכאולוגיים דומים, וכוללים כיכר עגולה מוקפת עמודים ("פורום"), שני תיאטראות, בתי מרחץ, שרידי מקדשים וכנסיות, מבנים נוספים וכן חומות העיר כמעט בשלמותן.
בשל היקף ואיכות השרידים נוהגים לכנות את ג'רש "פומפיי של המזרח".
ג'רש של היום היא עיר המונה כ-40,000 תושבים, ומהווה את בירת מחוז ג'רש.
העיר שוכנת בצמוד לאתר הארכאולוגי, וחלק מבתיה בנויים על השרידים העתיקים או ביניהם.
ג'ת'רו טאל (Jethro Tull) היא להקת רוק שהוקמה בשנות ה-60 של המאה ה-20 בלוטון שבאנגליה.
המוזיקה הייחודית של הלהקה מאופיינת בקולות שונים, המנוגנים בליווי חלילו של הסולן איאן אנדרסון.
שיריהם מאופיינים בשילוב של מוזיקה קלאסית עם מוזיקה קלטית עממית ורוק מתקדם.
הלהקה משלבת ביצירותיה גם צדדים אחרים של מוזיקת רוק, כגון רוק כבד ומטאל.
שנות השישים (התחלת הדרך וביסוס סגנון הלהקה)
ג'ת'רו טאל השתייכה בתחילת דרכה לזרם הבלוז הבריטי של סוף שנות השישים.
סולן הלהקה, איאן אנדרסון (יליד אדינבורו שבסקוטלנד), עבר להתגורר בגיל צעיר בבלקפול שבאנגליה.
בנעוריו ניגן יחד עם אחד מחבריה הראשונים של ג'ת'רו טאל, ג'ון אוונס, בלהקת בלוז וג'אז בשם "הלהבים" (The Blades).
הלהקה השתייכה לסצנת המועדונים שפרחה באותה תקופה בצפון אנגליה.
הלהקה החליפה את שמה מספר פעמים, ונקראה גם The John Evan Band, ו-The John Evan Smash.
(אוונס השמיט בכוונה את האות S משם משפחתו).
בסוף שנת 1967 החליף הבסיסט גלן קורניק את נגן הבס הקודם, וההרכב התפרק.
אנדרסון וקורניק פגשו את הגיטריסט מיק אברמס ואת המתופף קלייב באנקר שניגנו קודם לכן יחדיו במספר הרכבים.
הרביעייה החלה לנגן יחדיו, תחת שמות שונים, ולבסוף בחרו בשם ג'ת'רו טאל, על שמו של חוואי וממציא מהמאה ה-18. ג'ת'רו טאל הופיעו בתחילת דרכם במועדון מרקי (Marquee Club) בלונדון, שם הפכו פופולריים.
בתחילת דרכה, התחבטו חבריה ומנהליה על הסגנון והדרך העתידיים.