tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנוסף לסיפוריו הקצרים והנובלות שלו המשקפות את תקופות חייו בארץ כתב את הרומן ההיסטורי, "סנחריב ביהודה" (1958), ובעקבותיו את המחזה "מול חרב" (1962), המבוסס עליו, ואחרי שנים של מחקר קפדני נוסף השלים את כתיבת הרומן ההיסטורי השני שלו, "סופר המלך" (1966).
ברומן רחב-יריעה זה הוא התמקד במערכת היחסים שבין אלכסנדר מוקדון לבין כותב ההיסטוריה שלו במסעותיו, קליסתנס, בן משפחתו של אריסטו.
אלו הן יצירות שהביקורת לאורך השנים מנתה אותן עם הספרים המוערכים שנוצרו בשפה העברית ולא רק בתחום הכתיבה ההיסטורית.
הביקורת מצאה יצירות אלה שומרות על תוקפן גם בהשתנות רוח הזמנים.
עיקרן הוא המאבק הנצחי שבין הרוח והאמונה לכוח הברוטאלי, תוך פרישת יריעות רחבות היורדות עד לפרטי התקופות המסוקרות והצגתן בחיוניות רבה.
לרומנים ההיסטוריים שלו שמור מקום של כבוד בכותל המזרח של הספרות העברית לדורותיה.
אריכא מתגלה בהם במלוא שיעורו וביצירות אלה גם נחשף כהוגה מעמיק היודע למזג תרבויות עתיקות וחדשות, וכוחו רב לו גם בעלילה פנימית כחיצונית וביצירת דמויות בעוצמה ובצבעוניות כובשת שנחקקות בזכרונו של הקורא.
הוא השכיל לתת אינטרפרטציה מעמיקה ודראמטית לתקופה סוערת ועם-זאת לעשות את נושאה המרכזי – יושרו של איש-העט – רלוונטי גם לתקופות שמעבר לה."
לא סתם בחר אריכא להשתמש במוטו משל אריסטו בפתחו של "סופר המלך": "אין זה מתפקידו של הפייטן לספר מה שהיה במציאות, אלא מה שעלול היה להיות, כלומר מה שאפשר היה להתרחש מתוך הסתברות או מתוך הכרח - ומשום כך פילוסופית היא הפייטנות ונעלה מן ההיסטוריה."
בדרך זו סיכם יוסף אריכא את תפישת עולמו כיוצר המסיק מסקנות מהעולם העתיק לגבי העולם המסוכסך בן-זמננו.
אריכא זכה בשורה של פרסים ספרותיים וסיפורים רבים שלו תורגמו לשפות זרות, ביניהן אנגלית, ערבית, רוסית ועוד.
כמו כן ערך אנתלוגיות ספרותיות-היסטוריות נחשבות.
היה נשוי לרבקה, בתו של המחנך פנחס שיפמן (בן-סירה).
בנו הוא הסופר והצייר עמוס אריכא.
גיסו הוא האדריכל יעקב בן-סירה.
אריכא נפטר ב-1972 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
חוברות לילדים (תל אביב : שטיבל, תרצ"ג) 10 חוברות.
לחם וחזון : רומן (תל אביב : א.י.
תורגם לפולנית מהדורה שנייה הופיעה בהוצאת נ' טברסקי בתש"ו.
אוד מוצל : רומן (תל אביב : א"י שטיבל, תרצ"ז).
ודוי : סיפור (תל אביב, תרצ"ח) "הוצאה מיוחדת מתוך 'כנסת' תרצ"ח לזכר ח.נ.
בסנוורים : סיפורים (תל אביב : סלע, תרצ"ט 1939) מהדורה שנייה הופיעה בתש"א בהוצאת צ' לינמן
אדם ובהמתו : סיפור (תל אביב, ת"ש) <"הדפסה מיוחדת מתוך "כנסת" ת"ש לזכר ח.נ.
מראות בכחול : סיפורים (תל אביב : סלע, תש"א).
שנים מרבבה : שני סיפורים (ירושלים : עפר, תש"ה).
בעלי יצרים : סיפורים (תל אביב : נ' טברסקי, תש"ו) <איורים, שלמה כהן.
אדם ובהמתו : 3 סיפורים (ירושלים : עופר, תש"ו) (סיפרון ידיעות אחרונות, מס' 7).
רחוב הקצבים : סיפורים (תל אביב : נ' טברסקי, תש"י 1949) איורים, שלמה כהן.
יום ולילה : אשכול אהבים (תל אביב : נ' טברסקי, תשי"ב) סיפורים.
אשה ורעותה : סיפור (תל אביב : סלע, תשי"ג).
סיפורי יוסף אריכא (תל אביב : נ' טברסקי, תשי"ד 1954).
צעדים באש : קורות אשה אחת (תל אביב : אגודת הסופרים העברים ליד דביר, תשט"ז 1956)
סנחריב ביהודה : רומן היסטורי (תל אביב : הקיבוץ המאוחד, תשי"ח 1958).
מול חרב : מחזה בשלוש מערכות ושמונה תמונות (תל אביב : אלף, תשכ"ב 1962) איורים, חיים רוזנטל.
יום ולילה : סיפור פגישה אחת (תל אביב : אלף, תשכ"ג 1963) איורים, עמוס אריכא.
סופר המלך : רומן היסטורי (תל אביב : אגודת הסופרים בישראל ליד הוצאת מסדה, 1966).
לחם וחזון : בסנוורים וסיפורי נכר (תל אביב : ניב, תשכ"ז 1967).
בעלי יצרים : יום ולילה וסיפורי הארץ (תל אביב : ניב, תשכ"ז 1967).
צעדים באש : מול חרב וסיפורי הארץ (תל אביב : ניב, תשכ"ז 1967).
פגישה בירושלים : סיפור מתקופת בית שני (תל אביב : עקד, תשכ"ח).
כנפיים לאדם : אגדות וסיפורים (תל אביב : ניב, תשכ"ח 1968).
ילקוט סיפורים / ליקט, הקדים מבוא והוסיף הסברים וביבליוגראפיה יוסף אורן (תל אביב: יחדיו - אגודת הסופרים העברים בישראל, תשמ"ב 1982).
דפדפת לספרות עברית : שירים וסיפורים ממבחר יצירותיהם של מאה משוררים ומספרים / מלוקטים בידי יוסף אריכא ויצחק עגן (תל אביב : צ' ליינמן, תש"ב).
יצא לאור בחלקים בשנות ת"ש-תש"ב.
מול שערי ירושלים : פרשת חייו של דניאל בוקשטיין, אשר נפל בקרב אווירי ביום א' אייר תש"ח 10 במאי 1948, במערכה הכבדה על פתיחת הדרך לירושלים הנצורה / ליקט וערך יוסף אריכא (תל אביב: בית בוקשטיין, תש"י).
אנך : במה לספרות מחשבה ואמנות - כרך א (ניסן תשי"ד) / בעריכת יוסף אריכא, ב.
(תל אביב : כתבים, תשי"ד).
יהודה המכבי : פרשיות חייו ותקופתו באספקלריה ספרותית והיסטורית / הקדים מבוא וערך יוסף אריכא (תל אביב : עמיחי, תשט"ז).
צרור עלים : במלאת עשר שנים לנפילתו של דניאל בוקשטין במערכה הכבדה על פתיחת הדרך לירושלים הנצורה (א' אייר תש"ח-א' אייר תשי"ח) / ערך יוסף אריכא (תל אביב : בית בוקשטין, תשי"ח).
גבורים במערכה : פרשיות חייהם ותקופתם באספקלריה ספרותית והיסטורית (תל אביב : עמיחי, תשט"ו) איורים, אריה מוסקוביץ.
יפו : מקראה היסטורית-ספרותית : פרקים בדברי ימי עיר מראשיתה ועד ימינו / כינס וערך יוסף אריכא (תל אביב : עיריית תל אביב-יפו, המחלקה לחינוך ולתרבות, תשי"ז 1957) מהדורה מחודשת הופיעה בתשכ"ח.
מים חיים : חוברת לתלמידים ולנוער על מהות המים וערכם בחיי האדם ועל החובה למנוע בזבוזם / כתב על פי מקורות שונים יוסף אריכא ; עריכה גרפית וציורים, יוסף בס (תל אביב : המחלקה להסברה וליחסי ציבור של העירייה, [תש"כ).
תל אביב : מקראה היסטורית-ספרותית: פרקים בדברי-ימי העיר מראשיתה ועד ימינו במלאת יובל ליסודה, תרס"ט-תשי"ט, 1909–1959 / כינס וערך יוסף אריכא (תל אביב : עיריית תל אביב-יפו - האגף לחנוך ותרבות, תשי"ט 1959) מהדורה מחודשת הופיעה בשנת תשכ"ט.
פרקים בחינוך / פנחס שיפמן בן סירה ; בחר וכינס יוסף אריכא (תל אביב : א' ציוני, תשכ"א 1961).
סיפורים עבריים מחיי הערבים / כינס וערך יוסף אריכא (תל אביב : עם הספר, 1963)
תל אביב בת 60 / עורכים יוסף אריכא, מתתיהו קליר, שלום רוזנפלד, דן תורן (רמת-גן - גבעתיים : מסדה, (1969) אלבום יובל (אינו זהה עם ספרון שיצא באותה שנה ובאותו שם מאת יוסף אריכא).
יוסף אפשטיין , נודע גם בשמות קולונל ז'יל וז'וזף אנדריי, היה פעיל קומוניסט יהודי, יליד פולין, וממנהיגי תנועת ההתנגדות הצרפתית במלחמת העולם השנייה.
הוא הוצא להורג בידי הגרמנים.
יוסף אפשטיין נולד בזמושץ', פולין ולמד משפטים באוניברסיטת ורשה.
שם התוודע אל המפלגה הקומוניסטית הפולנית ובהמשך הצטרף לשורותיה.
בשנת 1931 נעצר על ידי המשטרה אחרי שנשא דברים בהפגנה קומוניסטית אבל שוחרר לאחר שבועות אחדים.
הוא נמלט לצ'כוסלובקיה, שם ביקש מקלט מדיני, אך פנייתו נדחתה.
אפשטיין חזר לפולין וגורש בצו השלטון.
בטור, צרפת, שם ארגן מהגרים, פגש אפשטיין ונשא לאישה את פולה גרינפלד.
משטרת צרפת קיבלה מידע מן הקונסוליה הפולנית על חברותו במפלגה הקומוניסטית ואפשטיין נעצר ואולץ לעזוב את טור.
הוא ואשתו עברו לבורדו, שם המשיכו בלימודים.
הוא ארגן סטודנטים לקולקטיב ומונה לוועדה המחוזית של המפלגה הקומוניסטית הצרפתית.
בשנה שלאחריה עבר אפשטיין את הבחינה האחרונה שלו וקיבל תואר במשפטים, אבל נאסר עליו לעסוק בעריכת דין, כיוון שלא היה צרפתי.
בשנת 1936 התגייס אפשטיין לצד הרפובליקנים במלחמת האזרחים בספרד ולקח חלק בהגנה על אירון, שם נפצע קשה.
בינואר 1938 פיקד על סוללת התותחים של הקומוניסטים הרומנים, טודור ולדימירסקו, בגונדת אנה פאוקר.
עם שובו לצרפת בסוף 1938, נכלא בגור, מחנה מעצר לפליטים פוליטיים וחברי הבריגדות הבינלאומיות.
בשנת 1939 התגייס לשורות צבא פולין, אבל פרש ממנו עקב האנטישמיות ששררה שם, והצטרף ללגיון הזרים הצרפתי.
בשנת 1940 נפל בשבי הגרמנים ונשלח לסטאלאג IVB, מחנה לשבויי מלחמה.
אפשטיין ברח מן המחנה ונמלט לשווייץ אבל גורש לגרמניה.
הוא הצליח להשיג תעודות מזויפות ועבר לפריז.
בשנת 1941 החל אפשטיין לעבוד עם קבוצת הקלעים והפרטיזנים (Francs-Tireurs et Partisans (FTP), קבוצת מרי קומוניסטית; בפברואר 1943 היה קצין מבצעים באזור פריז.
הוא הציע טקטיקה חדשה של לוחמת גרילה.
עד לנקודה זו, פעלה ה-FTP בתאים של שלושה אנשים: אחד תקף ושניים סיפקו אש חיפוי למנוסתם.
אפשטיין הציע, שהצוותים ימנו 10 עד 15 לוחמים.
שלושה או ארבעה ישליכו רימונים או פצצות והיתר יחפו על נסיגתם.
הקבוצה ידעה, שמבנה של חיילי ורמאכט ייקח חלק במצעד בשדרה, המסתיימת בכיכר ל'אטואל.
קבוצתו של אפשטיין החליטה לתקוף בשנים-עשר אנשים.
שלושה מהם יתקפו ברימונים בשעה שיתר התשעה יאבטחו את נסיגתם.
תריסרי חיילים נהרגו או נפצעו אבל רק פרטיזן אחד נפצע.
הקצינים הגרמנים דיווחו, שחייליהם הותקפו בידי כמאה אנשי גרילה.
בשלהי 1943 נמצא בוגד בשורות ה-FTP.
אפשר שהיה זה יוסף דוידוביץ', שהיה ראש צוות בקבוצת המחתרת, שבראשה עמד הארמני מיסאק מנוחיאן.
דוידוביץ' נפל בידי הגסטאפו ואחר שוחרר, או לטענתו, לא שוחרר אלא נמלט מידיהם.
ב-16 באוקטובר 1943 נעצר אפשטיין באברי-פטי-בור בעת פגישה עם מנוחיאן.
הוא עבר עינויים בכלא פרזנה, נשפט עם עוד תשעה-עשר מחברי ה-FTP ודינו נגזר למוות.
הוא הוצא להורג על ידי כיתת יורים.
הרב יוסף אשכנזי (איזמיר, כ"א בחשוון ה'תרפ"ח – כ' בשבט ה'תשל"ד, 16 בנובמבר 1927 – 12 בפברואר 1974) היה רבה של העיר איזמיר שבטורקיה ואב בית הדין בה, נבחר לכהן כרב העיר יהוד בישראל.
נולד באיזמיר לרב דוד יום טוב אשכנזי (1949-1878), שכיהן כרב העיר, ולשרה מרים, המכונה בכורה, בת אחיו, הרב נסים אברהם אשכנזי (1947-1861).
משפחתו היא משפחת רבנים מפורסמת מזה דורות רבים באיזמיר, שראשיתה ברבי יוסף ב"ר גרשון אשכנזי, שהגיע מבודפשט לאיזמיר בסביבות שנת ה'תס"ט, לאחר שמשפחתו גורשה מווינה.
על משפחה זו נמנו מחשובי רבני איזמיר, בהם דוד אביו, הרב ניסים אברהם אשכנזי ועוד.
אביו נפטר בשנת ה'תש"י, ואחריו כיהן הוא כרב ראשי, אב בית דין ושוחט של העיר עד עלייתו לארץ ישראל בשנת ה'תשל"ב (1972).
בשנת ה'תשל"ד נבחר לכהן כרבה של העיר יהוד, אך ביום מינויו לתפקיד, כ' בשבט, נהרג יחד עם אחותו לונה סול אשר בתאונת דרכים בסמטאות העיר יהוד.
הותיר אחריו אשה וארבעה ילדים.
אפרתי נולד בשם יוסף גרייבר בפינסק שבבלארוס למרדכי ודבורה לבית ליפשיץ.
בנעוריו למד בחדר וב-1913 החל ללמוד בחדר מתוקן ובבית ספר עירוני רוסי ובגימנסיה פרטית.
במקביל היה חבר פעיל באגודת הנוער "פרחי ציון" (ששויכה לצעירי ציון).
בשנת 1914 עלה לארץ ישראל, עבר לפתח תקווה והחל ללמוד בבית ספר חקלאי במושבה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הצטרף יוסף למפלגת הפועל הצעיר ועם חברים ממנה הקים קבוצת עבודה שגידלה ירקות במושבה.
בשנת 1917, עם סיום לימודיו, חבר לקבוצה שיישבה מחדש את המושבה העזובה באר טוביה.
בתקופה זו למד בבית ספר התיכון החקלאי בפתח תקווה ובשנים 1923–1925 עבד בתחנה החקלאית הניסיונית בבן שמן.
לאחר מכן עבר לחיות בקבוצת גבע.
בשנותיו הראשונות בארץ החל לפעול במפלגת הפועל הצעיר ולאחר מכן במפא"י, מטעמה היה בין בכירי המרכז החקלאי.
עם קום המדינה נבחר אפרתי לכנסת הראשונה וכיהן בה במשך, 16 שנים רצופות עד הכנסת החמישית.
לאורך כל תקופת כהונתו היה חבר ועדת הכספים.ב-1951 מונה לסגנו של שר החקלאות פנחס לבון תפקיד אותו מילא 8 שנים.
יוסף נישא לחיה רייזקינד בבן שמן ולזוג נולדו 3 בנים ובת.
בכורו , שנולד בבן שמן, נהרג בקרבות לטרון ב-1948. יוסף נפטר ב-1975 והובא לקבורה בקבוצת גבע
יוסף (ג'ו) אִמרי (Imry; 23 בפברואר 1939 – 29 במאי 2018) היה פיזיקאי ישראלי, מחלוצי הפיזיקה המזוסקופית (תחום שמתעסק בפיזיקה בגדלים של כמיקרון) ומחשובי החוקרים בעולם בנושא זה.
חתן פרס ישראל (2001), פרס וולף (2016) וחבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
יוסף אמרי נולד וגדל בתל אביב.
אביו, אברהם אמרי, יליד פולין, היה מורה למתמטיקה ולפיזיקה בתיכון עירוני ה'.
אמו, חינה פלקוביץ, ילידת אוקראינה, הייתה מורה לאנגלית ולצרפתית.
יוסף אמרי למד בעירו בבית ספר בלפור ואחרי כן בתיכון עירוני א'.
בצבא היה עתודאי, למד לתואר שני בפיזיקה באוניברסיטה העברית וסיים ב-1961 בהצטיינות יתרה.
את שירותו הצבאי החל כקצין שריון, ובעקבות הזמנתו של פרופ' יובל נאמן, עבר לשמש חוקר בפיזיקה במרכז למחקר גרעיני שׂורק (1962–1967).
את הדוקטורט בפיזיקה במכון ויצמן סיים ב-1966. עבודת הדוקטור שלו עסקה בדינמיקה של קשרי מימן, בתאוריה של פיזור נייטרונים ובמעברי פאזה פרואלקטריים, והיא נערכה בהדרכתו של פרופ' ישראל פלח, שהיה מנהל הכור בשורק, ממנו למד רבות.
השתלם בבתר-דוקטורט באוניברסיטת קורנל בשנים 1967–1969. בשנת 1969 מונה למרצה בכיר בבית הספר לפיזיקה ולאסטרונומיה של אוניברסיטת תל אביב, ב-1973 לפרופסור חבר וב-1977 מונה לפרופסור מן המניין.
בשנים 1973–1985 ביקר אמרי במחלקת המחקר של IBM במעבדה הלאומית בברוקהייבן ובאוניברסיטת קליפורניה, בשנים 1985–1992 שימש כיועץ מדעי מיוחד במחלקת המחקר של IBM.
ב-1986 מונה לפרופסור לפיזיקה במכון ויצמן למדע וב-1988 הופקד על הקתדרה על שם מקס פלאנק.
בשנים 1995–2002 עמד בראש מרכז אלברט איינשטיין - מינרבה לפיזיקה תאורטית במכון ויצמן, בשנים 2001–2004 עמד בראש מרכז מוריס וגבריאלה גולדשלאגר לננופיזיקה במכון ויצמן.
שהה בשבתונים באוניברסיטת ייל (1986), באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה (1973, 1991 ו-2001) ובמכון למחקר מתקדם בברלין (1993).
ספרו Introduction to Mesoscopic Physics (בהוצאת אוניברסיטת אוקספורד) הוא ספר הלימוד החשוב ביותר לתלמידי מחקר לתארים מתקדמים ולחוקרים בנושא מזוסקופיה.
הספר תורגם לסינית, יפנית ורוסית.
בשנת 1990 יזם אמרי את הקמתו של מרכז בראון למחקר התת-מיקרוני במכון ויצמן בהשקעה של כ-16 מיליוני דולרים, אשר היה מהמרכזים הראשונים מסוגו בעולם.
בשנים 2002–2007 שימש כיועץ מיוחד בנושא ננו-מדע לנשיא אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנים 2002–2006 היה חבר מיזם הננוטכנולוגיה הלאומי הישראלי.
משנת 1997 היה חבר המועצה לשלום ולביטחון.
יוסף אמרי היה נשוי עד מותו לצילה לבית הוניג, עובדת סוציאלית בגמלאות, ולהם שתי בנות, רופאה מנתחת ומוזיקאית, ונכדים.
נפטר בשנת 2018, בגיל 79. נטמן בבית העלמין מורשה.
1971 – פרס מחקר על שם בת שבע דה רוטשילד.
1983 – פרס על שם מיכאל לנדאו עבור מחקריו במתכות לא מסודרות.
1987 – פרס ויצמן, תל אביב, עבור המחקר על התאוריה של התופעה החדשה במערכות מזוסקופיות.
1987 – פרס ממחלקת המחקר של חברת IBM על תנודות אהרונוב-בוהם בטבעות מתכת.
1993 – מלגת מחקר על שם הומבולדט.
1996 – פרס רוטשילד במדעי הפיזיקה.
2001 – פרס ישראל בחקר הפיזיקה.
1994 – נבחר כחבר האקדמיה האירופית למדעים ולאמנויות, זלצבורג.
1996 – מופקד הקתדרה על שם לורנס באוניברסיטת ליידן.
1999–2001 – מופקד הקתדרה על שם בלייז פסקל באקול נורמל סופרייר, פריז.
2003 – נבחר כחבר באקדמיה האירופית למדעים ואומנויות.
2007 – נבחר כחבר של כבוד, האקדמיה ההודית למדעים.
2008 – נבחר כחבר זר של האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית.
אמרי תרם להבנת נושא הכיול בממדים קטנים ובמערכות סופיות ליד מעברי הפאזה.
מעבר פאזה הוא מעבר של חומר בין שני מצבי צבירה עם שינוי הטמפרטורה, לדוגמה.
הממסד המדעי לא התעניין במיוחד בשאלות אלה (עד לשנות ה-70 של המאה ה-20) כי בתנאים מסוימים במימד נמוך לא יכול להיות סדר ארוך טווח.
אמרי הבחין כי במערכת חד-ודו-ממדית סופית, יכול להתקיים סדר שטווחו כמו כל גודל המערכת, ולכן היא יכולה להתנהג כאילו הייתה מסודרת.
לאחר מכן התעניין מה קורה במעבר פאזה אמיתי, כאשר המערכת סופית וכיצד הגדלים הפיזיקליים מתכיילים עם גודל המערכת.
עבודתו של אמרי בנושא זה נעשתה ביחד עם פרופ' דוד ברגמן מאוניברסיטת תל אביב בשנים 71–1970. הם תיארו מעבר של פאזה במערכת סופית והציעו הסבר לתהליך שקורה בין מערכת סופית למערכת גדולה מאוד, מה שקרוי היום כיול בממדים סופיים.
במעברי פאזה מסדר שני לגדלים פיזיקליים רבים יש סינגולריות והם יכולים לשאוף לאינסוף ליד המעבר.
במערכת סופית הם אינם יכולים לשאוף לאינסוף.
על ידי בדיקת התלות של המקסימום של הערך הפיזיקלי בגודל המערכת, אפשר לקבל מידע על מה קורה במערכת אינסופית.
אמרי וגנתר מצאו ב-71–1970 כי במערכות דו-ממדיות מסוימות יכול להתקיים סדר ארוך טווח מיוחד.
זה הבסיס לעבודה החשובה של Kosterlitz-Thouless בנושא.
הרבה מערכות בטבע אינן מסודרות: גם בתוך גביש נקי יש בדרך כלל זיהומים שמשפיעים על מצבו, כאשר יש יותר מדי אי-סדר, האלקטרונים נלכדים במצבים קוונטים ממוקמים וכתוצאה מכך החומר יכול להפוך למבודד.
עבודתו של אמרי מ-1980 הראתה את הרלוונטיות של תופעת "המיקום של אנדרסון" (Anderson Localization), תאוריה עליה זכה פיליפ אנדרסון, גדול הפיזיקאים של המצב המוצק, בפרס נובל לפיזיקה.
במערכת מסודרת משתרע אלקטרון מצד אחד לצדה השני של המערכת, לעומת זאת במערכת שאינה מסודרת דיה, הוא נלכד במצב קוונטי ממוקם.
עבודתו של אמרי הראתה שתופעה זו יכולה להסביר תכונות מסוימות של הרבה מאוד מוליכים לא מסודרים, כמו תלות בטמפרטורה של ההתנגדות, דבר זה היה אחד מהיסודות מהם התפתחה הפיזיקה המזוסקופית.
ב-1975 גילה אמרי ביחד עם שותפו פרופ' שאנג-קנג מא (Shang-keng Ma) מאוניברסיטת קליפורניה בסאן-דייגו מודל שנקרא "מודל השדה האקראי".
למשל בחומר מגנטי עשוי להיות שדה מגנטי אקראי שפועל בתוכו והמשפיע בצורה חזקה על התופעות במערכת ובמקרים מסוימים הדבר הורס את מעבר הפאזה לגמרי.
המודל הזה ישים למערכות רבות אחרות, כגון לאנטי-פרומגנטים, חומרים פרו-אלקטריים, ועוד.
אמרי תרם להבנה תאורטית של על-מוליכות במיוחד במערכות קטנות.
על-מוליכים הם חומרים שמאבדים לגמרי את ההתנגדות לזרם חשמלי בטמפ' נמוכות.
אמרי התעניין במקרה שבו אין על-מוליכות ממש, אלא ישנן תנודות על-מוליכות.
מערכת מתחת לטמפרטורה קריטית, מאבדת את ההתנגדות של החומר והופכת לאפס.
אולם, מעל לטמפרטורה הקריטית במערכת קטנה, החומר מתחיל לחקות תופעות על-מוליכות.
כך ניתן לצפות בתופעות על-מוליכות יותר בקלות מאשר במערכת גדולה.
במובן מסוים, העל-מוליכות יכולה להתחזק כאשר גודל המערכת קטן.
אמרי כתב ב-1969 את המאמר המדעי הראשון בעולם בתחום המזוסקופיה,
אך באותה תקופה היכולות הניסוייות עדיין לא היו בשלות לטפל בשאלה.
הוא שב אליה בשנות ה-80 של המאה ה-20 ומאז היא מוקד מחקריו העיקריים.
מערכת מזוסקופית היא בתחום בין גודל מיקרוסקופי למקרוסקופי, היא מספיק גדולה בשביל לבחון אותה באמצעים רגילים, חשמליים לדוגמה, והיא מספיק קטנה כדי שהיא תציית לחוקי מכניקת הקוונטים.
בדרך כלל מזוסקופיה היא בגודל מיקרון (אחד חלקי מיליון מטר), או פחות.
ב-1969 פיתח אמרי תחזיות לגבי זרם מתמיד, זרם שיכול לזרום במערכת שאיננה על-מוליכה, ללא התנגדות.
אמרי הציע ביחד עם בוטיקר ולנדאואר שבטבעת מתכתית סגורה בגודל של מיקרון בטמפרטורות של מעלות ספורות מעל האפס גורם שדה אהרונוב-בוהם להיווצרות זרמים תמידיים שאינם פוסקים, זאת חרף הפיזורים האלסטיים מהסיגים בחומר.
תחזית זו הוכחה בניסוי בשנת 1999. לאחרונה הסבירו אמרי ושותפיו את ערך הזרמים:
כשהמערכת מספיק קטנה ניתן לראות אפקטים קוואנטיים, שלא ניתן לראותם במערכת כשהיא גדולה, אחד מהם הוא אפקט אהרונוב-בוהם במצב מוצק.
אמרי פיתח סדרת תחזיות על תלות מחזורית של המוליכות בשדה מגנטי בגלל המחקרים של אהרונוב-בוהם.
בשנת 1985 הציע אמרי שבתנאים מסוימים מקוונטטת המוליכות של מערכת מזוסקופית ב"יחידת המוליכות הקוונטית".
בשנת 1988 התופעה נצפתה באופן ניסיוני במגעים קוונטיים נקודתיים במערכות מוליכות למחצה ואחרי כן במערכות מתכתיות.
אמרי תרם לגבי פלוקטואציות מזוסקופיות, שבהן מערכות קטנות באותה צורה ועם אותן תכונות מאקרוסקופיות הן בעלות תכונות שונות במקצת, את השוני הזה ניתן לאפיין וישנם גדלים אוניברסליים שמאפיינים את המערכות האלו.
הזכוכית היא מצב ביניים של החומר ששונה מנוזל וממוצק ונמצא ביניהם, הוא מאופיין בקבועי זמן מאוד איטיים.
אמרי ביחד עם פרופ' יובל אורג ממכון ויצמן ותלמידם אריאל אמיר, פיתחו תאוריה שמסבירה מדוע התופעות בזכוכית הן כל כך איטיות.
לפי התאוריה לזכוכית יש זיכרון, אם מקררים אותה ומשנים אותה, היא זוכרת היכן הייתה קודם לכן.
בזכוכית יש פילוג ענק בזמני הרלקסציה, בין זמנים לארוכים, שיכול לארוך יותר מאורך חיי אדם.
התאוריה של איבוד פאזה קוונטית בחומרים מוליכים
פותחה עם עדי שטרן ויקיר אהרונוב.
התופעה מתרחשת כתוצאה מהצמוד לרעש הא'מ במתכת או משינוי במצב הקוונטי של יתר האלקטרונים, שני התיאורים הללו הם שווים.
רעש קוונטי ומשפט הפלקטואציה-דיסיפיציה (FDT)
עם גביש ולוינסון פיתח אמרי תמונה פשוטה של הרעש (פלוקטואציות) הקוונטי.
הקשר בין עצמת הרעש ליכולת המערכת לבלוע או לפלוט אנרגיה.
ה-FDT הוכלל למצב עמיד שאינו שיווי משקל.
יוסף ארגמן (נולד ב-2 באוקטובר 1947) הוא סופר, עורך והיסטוריון צבאי ישראלי.
את שירותו הצבאי עשה ארגמן בחטיבת גולני, במילואים גויס על ידי יואל בן-פורת ליחידה 848 באגף המודיעין עקב היותו דובר רוסית, במלחמת יום הכיפורים הוצב בראס סודר.
הוא בוגר אוניברסיטת תל אביב במזרחנות ובתולדות ארץ-ישראל ובעל תואר שני בהיסטוריה כללית, תוך התמחות בסובייטולוגיה, גם כן מאוניברסיטת תל אביב.
המילים בשיר המפורסם "גבעת התחמושת" מבוססות על ראיון שערך ארגמן עם כמה מלוחמי הקרב על גבעת התחמושת אשר סיפרו את עלילותיו.
ארגמן היה מראשוני החיילים שהגיעו לכותל בעת שהיה צמוד לפלוגה של חטיבת הצנחנים במלחמת ששת הימים.
ספרו "דרך יאיר" מספר סיפורו של יאיר פלד, קצין בן קיבוץ יגור ומפקד סיירת הצנחנים שנהרג בהתנגשות עם מסתננים בגבול עם מצרים.
ספרו "חיוור היה הלילה" שיצא בשנת 2002 הביא את סיפורו של פרופסור פנחס זוסמן, שעל אף התפקידים הרבים שבהם כיהן, נותר הלום קרב בעקבות הקרבות האכזריים בהם השתתף כמ"פ במלחמת העצמאות.
נשוי לטלי, לשעבר סגנית ראש עיריית גבעתיים, ומבחירות 2013 – משנה לראש העיר ומתגורר עמה בגבעתיים.
בעבר היה נשוי לעיתונאית עמליה ארגמן ברנע.
בנם רועי נהרג בתאונת דרכים.
דרך יאיר, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1982.
להרגיש טוב: שיטת פרופ' מיקולין לבריאות ולאריכות ימים, מו"ל יואב, רמת-גן, תשמ"ה, 1985.
זה היה סודי ביותר: 30 פרשיות מודיעין וביטחון בישראל, הוצאת משרד הביטחון, תש"ן, 1990.
הגבול: פרשיות בתולדות מג"ב, הוצאת משרד הביטחון, 1996.
ואלה המקומות – 100 אתרי ה"הגנה", הוצאת משרד הביטחון, 2000.
חיוור היה הלילה - גרסת סיקו, הוצאת משכל, 2002.
מלחמת הצללים: 25 פרשיות מודיעין וביטחון בישראל, הוצאת משרד הביטחון, 2007.
מי אם לא אנחנו: (עודד, סרן עודד שאול אליאס 14 בדצמבר 1956 – 7 בדצמבר 1978, מדריך ומפקד בקומנדו הימי), מו"ל : משפחת אליאס, ישראל, תשמ"ב, 1982.
ישראל עמיר בדרך לא סלולה, הוצאת משרד הביטחון, תשמ"ח, 1988.
הערכים על מדע ב"הגנה" אצל מרדכי נאור בלקסיקון כח המגן – ההגנה, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1992
סא"ל (מיל') יזהר שרון, (מחקר, כתיבה וניהול הפקה), סיפורה של אוגדת המפץ: ממלחמת העצמאות ועד חומת מגן, הוצאת משרד הביטחון, 2003.
אמיר השכל, הסוהר מבלוק 11, (סיפורו של הקאפו מאושוויץ יעקב קוזלצ'יק), הוצאת שורשים, יבנה, תשע"ב, 2012.
יעקב אבן (ג'קי), שמחה מעוז, בנקודת הכובד: המצביאות בחזית התעלה במלחמת יום הכיפורים, הוצאת מודן, בן שמן, 2012.
דב תמרי, האומה החמושה: עלייתה ושקיעתה של תופעת המילואים בישראל, עריכה ביחד עם ישראל בן דור, הוצאת מודן, בן שמן, 2012.
אמיר השכל, גיבורים רגילים / על חסידי אומות עולם גרמנים, הוצאת שורשים, יבנה, 2014.
דוד מארקש, רק שלוש שעות טיסה, (תרגום מרוסית), הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1990.
איתן גלבוע, ארצות-הברית - ישראל: תשתית היחסים המיוחדים, (תרגום מאנגלית), משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"ד, 1993.
הרב יוסף יקותיאל אפרתי (נולד בשנת ה'תשי"ג, 1953) הוא ראש בית מדרש גבוה להלכה בהתיישבות החקלאית, חבר ועדת הרבנים של דגל התורה ומומחה בתחום הכשרות.
במקביל, שימש במשך כ-20 שנה כעוזרו האישי של הרב יוסף שלום אלישיב, מנהיג הציבור החרדי-ליטאי.
נולד בישראל, לרב שמעון אפרתי, ראש מחלקת הכשרות ברבנות הראשית לישראל.
למד בישיבה התיכונית חורב בירושלים ובישיבת כרם ביבנה.
בשנות ה-70 נישא לצביה, בתו של פנחס שינמן.
במהלך השנים שינה את השתייכותו המגזרית מן הציבור הדתי-לאומי לחרדי.
מאז שנות ה-90 שימש כעוזרו הראשי של מנהיג הציבור הליטאי הרב יוסף שלום אלישיב (נפטר ב-2012), ונחשב לבעל השפעה עליו.
לאחר פטירת הרב אלישיב הפנה הרב אפרתי את שאלותיו ההלכתיות והציבוריות לרב אהרן לייב שטינמן ולרב חיים קניבסקי.
בשנת ה'תשע"ד מונה על ידי הרב שטינמן לחבר ועדת הרבנים של דגל התורה ושנה לאחר מכן לחבר ועדת הרבנים של דגל התורה בירושלים.
הרב אפרתי הוא מומחה בנושאי כשרות ובמצוות התלויות בארץ.
בין היתר פעל כנגד היתר המכירה.
בשנות ה-80 שימש כחבר מערכת הכשרות של בד"ץ מחזיקי הדת של חסידות בעלז.
כיום מנהל מערכת כשרות עצמאית בתחום הפירות והירקות בשם "כשרות למהדרין".
הוא ראש בית המדרש להלכה בהתיישבות החקלאית ובעבר שימש כראש המחלקה למצוות התלויות בארץ במועצה הדתית ירושלים.
הוא משתף פעולה עם מקימי "בד"צ קהילות".
שו"ת "ישא יוסף" - מכיל פסקי הלכות והוראות של הרב אלישיב בנושאים שונים, ה'תשע"א.
הרב יוסף אשר הלוי פולק (תרנ"ח, 1898 – כ"ז באייר תש"ד, 20 במאי 1944) היה רבה של ורפלט בהונגריה וראש ישיבה במקום מתרפ"ב עד שנספה בשואה באושוויץ-בירקנאו.
נולד לאברהם פולק בפאקש שבהונגריה.
למד בעיירת מגוריו בישיבה של הרב יוסף יהודה לייב סופר (מחבר "ילקוט סופר" על התורה ו"לקוטי סופר" על תרי"ג מצוות) שהיה גם ראש אב בית דין העיירה, בישיבת צעהלים בראשות הרב יעקב חזקיה גרינוולד, ובישיבת פרשבורג אצל הרב עקיבא סופר.
בשנת תרע"ז נשא לאישה את קראסל בת הרב יהודה אלטמן, אב בית דין מזו-צ'וט מחבר שו"ת מי יהודה וכשנה לאחר מכן נפטרה אשתו בעת לידתה.
בשנת תר"פ נשא לאישה את מרת סלאווה בתו של רבי משה טננבוים אב בית דין ורפלט.
בתרפ"ב נבחר לכהונת רבה של ורפלט ושם ייסד ישיבה שגדלה עד לכמאה בחורים.
כשראה שהישיבה גדלה הקים פנימייה שבה השתכנו כ-40 תלמידים בשיא התפתחותה.
סדר הלימוד היה כמקובל בישיבות הונגריה, לימוד גפ"ת בדרך פשט ולימוד סוגיות מיוחדות בעיון, לימוד הלכה ולימוד חומש עם פירוש רש"י, כשבכל תחום היו מתקיימים שיעורים בכל שבוע.
תלמידיו היו כרוכים אחריו כבנים אחרי אביהם,
הרב דרש מתלמידיו לחזור הרבה על תלמודם ולהיבחן פעמים רבות.
אך עזר להם להצליח ככול יכולתו והזמינם לביתו בקבוצות והיה מדריכם כיצד ללמוד ולחזור על הלימוד בצורה הטובה ביותר.
היה דרש ללמוד בחברותא ועודד גם את בעלי הבתים ללמוד רק בחברותא.
בין תלמידיו ידוע הרב יוחנן סופר מערלוי.
תלמידו ר' שרגא נוימן שעסק רבות בזיכרון רבו הקים בשכונת הר נוף בירושלים את בית הכנסת "שארית יוסף אשר" על שם רבו.
הישיבה נסגרה על ידי ממשלת הונגריה האנטישמית לפי הכיבוש הנאצי, אך חלק נכבד מתלמידיו הסתתר בכרם שבבעלות אחד מיהודי העיירה.
הרב הגיע אליהם פעמיים בשבוע, ערך להם תוכנית לימודים, ומסר לפניהם שיעורים שהיו בעיקר בתחום המצוות התלויות בארץ, כדי ללמד על הערך של עבודת האדמה בארץ ישראל.
אהבתו של הרב פולק לארץ ישראל הייתה גדולה, והוא אף ביקר בה בתרפ"ט, אך התנגדותו לציונות הייתה גדולה לא פחות, בהתאם להשקפה האנטי-ציונית המקובלת בהונגריה.
בדרשות שהעביר משנת ת"ש הדגיש את הצרות של עם ישראל.
למשל, בדרשת חג השבועות באותה שנה, הוא עורר את בני הקהילה לשמוח כפי הציווי "ושמחת בחגך" למרות הגזרות הקשות, ובדרשת שבת הגדול תש"ב אמר בין דבריו: "כמה מאחינו בני ישראל אין להם כזית מצה למצווה אבל מרור יש להם!".
כשיהודים רבים גויסו לפלוגות העבודה ההונגריים, הרב פולק שלמד שחיטה, החליף את שוחטי הכפרים שסביב ורפלט, שגויסו לפלוגות העבודה.
נספה במחנה ההשמדה אושוויץ 2 יחד עם יהודי ורפלט.
מכתביו שנותרו לאחר השואה יצא לאור הספר שארית יוסף אשר: דרשות וחידושי סוגיות אשר נשארו לפליטה כאודים מוצלים מאש, הוצאת "אגוד תלמידי ווערפעלעט", ירושלים תשל"ד, עם תולדותיו מאת תלמידו אהרן זלצר.
הרב יוסף אלקובי (ה'תרט"ז, 1856 – י"א בחשוון תש"א, 1940) היה מקובל, פוסק וראש ישיבה במרוקו.
נולד במקנס שבמרוקו לרב דוד אלקובי, נצר לשושלת רבנים.
אביו עמד בראשות ישיבה במקנס.
רבו המובהק היה רבי חיים משאש.
בגיל 15 החל ללמוד את תורת הקבלה מפי הרב יעקב אלקובי.
בהגיעו לפרקו נישא, ונולדו לו שמונה ילדים.
לאחר מות אביו התמנה לראש הישיבה תחתיו, לצד אחיו הרב רפאל.
לישיבה התקבל כל מי שחפץ ללמוד תורה.
נקבר בבית הקברות היהודי במקנס.
כונה "אליהו הנביא" בשל מעשי חסד, בפרט הכנסת אורחים.
יוסף אסא (נולד ב-1950) הוא אדריכל ומתכנן ערים ישראלי.
יוסף אסא יליד תל אביב, בהיותו בן 21 התקבל ללימודי אדריכלות בפוליטכניקום של מילנו (Politecnico di Milano) ובמקביל למד פיסול באקדמיה בררה לאמנויות יפות (Accademia di belle Arti di Brera).
כעבור שנה עבר לאוניברסיטת פירנצה להמשך לימודי אדריכלות ובינוי ערים, וגם כאן המשיך במקביל את לימודי הפיסול באקדמיה לאמנויות יפות שבפירנצה.
מאז 1979 הוא מנהל את המשרד יוסף אסא אדריכלים ומתכנני ערים בתל אביב.
יוסף אסא מתגורר בהרצליה עם אשתו שרי ושלושת ילדיו.
1976 - זכה יוסף אסא במקום ראשון בתחרות הבינלאומית ע"ש מיכאלאנג'לו לפיסול שנערכה בפירנצה.
פסלו "Let my people go" ציין את מאבק יהודי ברית המועצות לשעבר למען העלייה לישראל.
1977-1976 - הוזמן להציג בשתי תערוכות יחיד בארמון סטרוצי (Palazzo Strozzi) בהמלצתו של הפרופ' והאמן האיטלקי הנודע, לאונרדו סביולי (Leonardo Savioli).
1978 - זכה בפירנצה במספר פרסים נוספים בתחום האמנות, והוזמן עם אמני פירנצה נוספים להציג בארמון מלך בלגיה.
1981 - הוזמן להציג בתערוכת יחיד לפיסול סביבתי במוזיאון הרצלייה ובמוזיאון יד לבנים בתל אביב, וב- 1982 השתתף בביינאלה לאמנים צעירים בחיפה.
1988 - הוזמן על ידי ההורים השכולים להקים פסל לזכרם של זוג הסטודנטים שנרצחו בידי מחבל בגן שבמנזר כרמיזן בירושלים.
האנדרטה מוצבת באוניברסיטה העברית הר הצופים.
1983 - זכה בפרס ראשון לפיסול ע"ש האקדמיה לאמנויות בעיר פראטו שבטוסקנה (Curzio Malaparte, Academia Pratese, Prato).
טרמינל פנים ארצי - טרמינל 1, נתב"ג - יוסף אסא תכנן את שיפוצו של הטרמינל הבינלאומי הישן והתאמתו לטיסות פנים.
הרעיון המנחה היה מתן צביון חזותי ואווירה ארצישראלית לאולמות המבנה על ידי שימוש בצבע, אור ואפקטים חזותיים מקומיים טיפוסיים שיבדילו אותו מטרמינל שגרתי בינלאומי.
המבנה מחולק לשלושה חללים בעלי "אטמוספירות" שונות: באחד, שולטים צבעי הרי יהודה, ירושלים והגליל, בשני, הודגשה אווירת חופשה באמצעות ציורי ים וטבע ובשלישי, מודגשת החזרה למטרופולין ולאורבניזם.
טרמינל בינלאומי לטיסות מוזלות - טרמינל 1, נתב"ג - לשעבר הטרמינל הבינלאומי אשר הוסב בשדרוג רחב-היקף ועתיר טכנולוגיות ובעיצוב בעל זיקה ל"שמיים הפתוחים", שממנו יוצאות טיסות לרחבי העולם.
המוטיב העיצובי הדומיננטי הוא צבעי הקשת.
פרויקטים עיצוביים ייחודיים ואתרי הנצחה ממלכתיים
אתר ההנצחה ומוזיאון חטיבת גולני - לאתר שבעה מבני בטון חשוף שמזדקרים מגבעה סלעית.
המבנה הראשון - מעבר הקשתות, ממחיש את מוטיב המחרשה והשלח (לחימה ועבודת אדמה), בהמשך שלושה בונקרים מאכסנים תצוגה מוזיאונית ובה אולם "אחריי" המוקדש לסיסמה המפורסמת, אולם "אתרי הקרב" המציג את קרבות החטיבה ואולם "יזכור" שמוקדש לנופלים וכולל את תיקיהם האישיים.
שלושת המבנים הבאים הם: עמדת תצפית, מוצב החרמון, "העץ" של גולני וקירות הזעקה.
בקצה מחילת המעבר בוקע אור וביציאה הצופה ניצב מול עץ זית, העץ של גולני, ומסביב עולה ונגלית רחבת כינוסים ירוקה המסמלת את פני החטיבה לשלום (מדברי מוטה הר-לב, מנהל מוזיאון גולני).
אנדרטת יד לשוטר, אתר הנצחה לחללי משטרת ישראל בקרית אתא - האנדרטה נועדה לשמש כפסל סביבתי שמזמין את המבקר לעלות במדרגותיו ולהיות חלק אינטגרלי עם הסביבה.
לאנדרטה שני אלמנטים מונומנטליים הנישאים לגובה 17 מטר והם מסמלים את שני לוחות הברית.
הלוח הפנימי והחזית החיצונית מבטאים את יחסי הגומלין שבין המשטרה לבין האזרחים.
לצידם, ארבעה קירות הנצחה הנושאים את שמות חללי המשטרה.
עיצוב מגדל האנטנות שגובהו 147 מטר, בלב הקריה, תל אביב.
שלושה בולים הונפקו על ידי רשות הדואר המנציחים את עבודותיו של יוסף אסא:
אתר ההנצחה ומוזיאון של חטיבת גולני, צומת גולני
אתר יד לשוטר, האתר הממלכתי לנופלי משטרת ישראל, קריית אתא
הטרמינל הפנים ארצי - טרמינל 1, נתב"ג
יוסף בן ברוך אלמנצי (י"א בניסן תקס"א, 25 במרץ 1801 – י"ג באדר תר"כ, 7 במרץ 1860) היה משכיל, סופר, משורר, אספן ספרים וסוחר יהודי איטלקי.
אלמנצי נולד בפדובה שבאיטליה לברוך, שהיה סוחר עשיר.
אלמנצי לא למד בבית ספר או ישיבה, ולמד בביתו אצל מורים פרטים ובהם ר' ישראל קוניאן מחכמי פדובה, שלימדו בביתו עד גיל 23. שלט בשפות עברית, לטינית, איטלקית, גרמנית, וצרפתית.
לא התחתן ולא השאיר צאצאים.
אביו רכש את ספריית החיד"א מבנו רפאל ישעיה באנקונה, ואלמנצי רכש עם השנים כתבי יד וספרים יהודים נדירים רבים.
יד יוסף חלק א, חלק ב
ספר תולדות ר' משה חיים לוצאטו
הרב יוסף אריה הכהן זילברמן (ה'תקע"ד, 1814 בערך - ד' בתשרי ה'תרנ"א, 18 בספטמבר 1890) היה רב רומני, רבה הראשון של המושבה ראש פינה.
נולד לרב שלמה מרדכי הכהן, כיהן כרבה של העיר מוינשט שברומניה.
בשנת ה'תרכ"ד (1864) בהיותו בגיל חמישים עלה לארץ ישראל עם בני משפחתו והתיישב בצפת.
לאחר זמן מה עברו בני המשפחה לחיפה, שבה הייתה קהילה יהודית בעיקר ספרדית בת כמה מאות נפשות שהתרכזה בתוככי חומות העיר העתיקה.
הרב זילברמן ניסה להקים בחיפה או בסמוך לה התיישבות יהודית נוספת, והקים בית חרושת לייצור אלכוהול.
הוא הדביק את בן אחותו דוד שוב ברעיון העלייה לארץ ישראל, ובעקבותיו עלה שוב ארצה בשליחות חבורתו "חבורה יישוב ארץ-ישראל על ידי עבודת אדמה" שרכשה מאוחר יותר את אדמות המושבה "גיא אוני".
לאחר יסוד "ראש פינה", נקרא הרב יוסף אריה הכהן לכהן כרבה של המושבה, ב-1886 התמנה כרב לא-תושב, במינוי רשמי של פקידות הברון רוטשילד, ובמרץ 1890 התמנה כרב קבוע תפקיד בו נשא כחצי שנה נוספת עד פטירתו.
לאחר פטירתו החליף אותו בתפקידו, בנו הרב טודרוס הכהן (טברי"א).
בן אחר שלו, היה הרב לוי יצחק הכהן, שכיהן כרבה של בקאו שברומניה ורב ראשי של יהודי רומניה בניו יורק.
על מצבתו בחלקת ותיקים בבית העלמין של ראש פינה, נחקק: .
הרב יוסף אלנקווה (נולד בג' בטבת תשי"ט) הוא מחבר ועורך ספרים.
שימש כרב האזורי של גוש קטיף.
נולד לסוזן ולרבי חיים בנו של רבי עמרם בנו של רבי מסעוד.
למד בישיבה התיכונית 'אור עציון' במרכז שפירא אצל הרב חיים דרוקמן, ולאחריה למד בישיבת מרכז הרב אצל הרב צבי יהודה הכהן קוק והרב אברהם אלקנה שפירא בין השנים תשל"ו-תשמ"ב.
היה מקורב מאוד לרב מרדכי אליהו.
בשנת תשמ"ב נקרא לכהן כרב היישוב כפר דרום שבגוש קטיף.
במשך כ-30 שנה כיהן בתפקידים שונים, כרב יישוב וכרב אזורי של חבל עזה עד לתום תקופת תוכנית ההתנתקות.
במשך למעלה מעשור הוא עונה לאלפי שאלות באתרי אינטרנט, בהם אתר מורשת ואתר כיפה.
הוציא לאור סידורים בנוסח יהדות מרוקו.
כיום משמש כראש הכולל שליד ישיבת הדרום.
מפי אליהו - אוצר דברי תורה וחכמת חיים משולבים עם סיפורים ומעשיות ששמע מפי הרב מרדכי אליהו, תשע"א.
ערך והוציא לאור את ספרו של הרצי"ה קוק קניין תורה - על מסכת אבות.
דרך התורה - הלכות שבת - פסקי דינים בהלכות שבת על פי שיטת הבן איש חי והרב מרדכי אליהו.
דרך התורה - הלכות קריאת התורה - פסקי דינים ומנהגים על פי שיטת הרב מרדכי אליהו.
אגרות חמדה - לקט אגרות ואמרים בנושא השמיטה - אגרות ומאמרים בהלכה ובמחשבה בנושא השמיטה שנלקטו מכתבי הרב קוק שנדפסו ושבכתב יד, בתוספת מאמרים ומכתבים של בנו הרצי"ה בעניין הלכות שנת השמיטה וחיבתה.
ליקט וערך: הרב יוסף אלנקווה, ירושלים, תשמ"ז (מהדורה נוספת: יד בנימין, תשס"ח)
מילין חדתין - ביאור לספר "ראש מילין" של הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
בן פורת יוסף - ספר ובו שאלות ותשובות הלכתיות.
יוסף אלרון (נולד ב־20 בספטמבר 1955) הוא שופט ישראלי.
כיהן בבית המשפט העליון, החל מ־30 באוקטובר 2017 ועד פרישתו ב-18 בספטמבר 2025. קודם לכן כיהן כנשיא בית המשפט המחוזי בחיפה ועבד כעורך דין.
אלרון נולד במעברת מחנה דוד שבחיפה.
הוא הצעיר מבין תשעת ילדיהם של צדיקה ועובדיה אלפריח, שעלו לישראל ממוסול שבעיראק בשנת 1951. למד בבית הספר היסודי "נירים", וביולי 1973 סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר "תיכון ערב חדש" בחיפה.
בשנים 1973–1977 שירת בצה"ל והשתחרר בדרגת סגן.
לאחר מכן, עבד בלונדון במסגרות ביטחוניות שונות עד לשנת 1980.
בשנת 1982 קיבל תואר ראשון במשפטים במכללה האוניברסיטאית בבקינגהאם שבאנגליה.
בשנת 1983 חזר לישראל והתמחה במשרדי עורכי דין בחיפה – סולומון ליפשיץ ושות', גורי סובול ושות', ולאחר מכן בפרקליטות מחוז חיפה.
בשנת 1985 סיים את ההתמחות במשפטים והוסמך כעורך דין.
בשנת 2001 השלים לימודי תואר שני במדעי החברה בתחום "מינהל ביטחון לאומי" באוניברסיטת חיפה.
עבד כעורך דין עצמאי בתחומים הפלילי והאזרחי, במשרד שפתח בשכונת הדר בחיפה.
במרץ 1994 התמנה לשופט בבית משפט השלום בחיפה.
בתפקידו זה מונה לשופט חוקר לפי חוק חקירת סיבות מוות, לבדיקת נסיבות מותה של ילדה שאושפזה בבית החולים רמב"ם.
הוא הורה להעמיד לדין שני רופאים שטיפלו במנוחה, ועמד על קיום הוראתו זו חרף התנגדותם של פרקליטת המחוז והיועץ המשפטי לממשלה, אליקים רובינשטיין, שסברו שאין בסיס להעמדה לדין.
בשנת 2011 זוכו שני הרופאים, ובשנת 2013 הסכימה המדינה לשלם לשני הרופאים פיצוי של מיליון ש"ח.
ביולי 2003 מונה לשופט בבית המשפט המחוזי בחיפה.
במרץ 2012 מונה לסגן נשיא בית המשפט המחוזי בחיפה, והיה אחראי, בין היתר, על המחלקה הפלילית בבית המשפט המחוזי.
ב־4 ביולי 2013 החל לכהן כנשיא בית המשפט המחוזי בחיפה.
מאוגוסט 2014 עד מרץ 2018 שימש כיו"ר הוועדה הבוחנת של לשכת עורכי הדין, הממונה על שאלון בחינת ההסמכה של הלשכה.
בתפקידו זה, יזם את הכנסתה של שאלה פתוחה אשר תבחן את כישורי הכתיבה של הנבחנים, וזאת לצד אימוץ שינויים מבניים משמעותיים במבנה הבחינה, ובתוכם הוספת פרק הדין המהותי.
בהתייחסו לשינוי, אמר: "השינוי במתכונת בחינות ההסמכה שייושם לראשונה במועד הקרוב, יבחן את יכולותיהם וכישוריהם של הנבחנים בניסוח מסמכים משפטיים.
מדובר במדד חשוב נוסף שיעלה את רמת הבחינה וישוקלל ביחד עם שאר חלקי הבחינה לקביעת הצלחתו של הנבחן בבחינה בעל פה." כמו כן, נתקבלה המלצתו בפני ועדת חשין להקמת מרכז לימודי לשם הסמכה לעריכת דין.
בתקופתו חלה בהדרגה ירידה תלולה במספר הנבחנים העוברים בהצלחה את הבחינה, מ־75.4% בתחילת התקופה ל־36% בסופה.
בשנת 1995 עבר בשירות המילואים ליחידת בתי הדין הצבאיים, וכיהן במסגרת זו כשופט בבית הדין הצבאי במחוז הצפון, ומשנת 2010 החל לכהן כשופט צבאי במילואים בבית הדין הצבאי לערעורים בדרגת סא"ל.
בפברואר 2017 אישרה הוועדה למינוי שופטים את מינויו לבית המשפט העליון, במסגרת הסכם בין חברי הוועדה למינוי ארבעה שופטים, לאחר שהשר משה כחלון דרש את מינויו.
כמה משופטי בית המשפט העליון התנגדו למינויו, אלרון נתמך גם על ידי לשכת עורכי הדין.
הוא נכנס לתפקיד זה ב-30 באוקטובר 2017.
ב־30 באוגוסט 2023 הציג את מועמדותו לתפקיד נשיא בית המשפט העליון לקראת פרישתה הצפויה של הנשיאה אסתר חיות, זאת על אף הנוהג הקיים בבית המשפט העליון לפיו רק השופט הוותיק ביותר מציג את מועמדתו, כך שנשיאי העליון נבחרים בשיטת הסניוריטי.
בהתאם לשיטה זו, ובשל החלטתו של עוזי פוגלמן להימנע מהגשת מועמדות לתפקיד, היה יצחק עמית אמור להיות מועמד יחיד ולהיבחר לתפקיד פה אחד.
שר המשפטים, יריב לוין, תמך במינויו של אלרון, ואילו ממלא מקום נשיא בית המשפט העליון, עוזי פוגלמן, התנגד לכך.
ב-26 בינואר 2025 נבחר יצחק עמית לנשיא בית המשפט העליון.
בנאום שנשא בכנס של לשכת עורכי הדין מתח ביקורת על בית המשפט העליון: "בשנים האחרונות אנו עדים למגמה של הרחבת סמכויות בית המשפט העליון, הכוללת ביקורת חוקתית ואף על-חוקתית.
להרחבה זו התנגדתי בעקביות, שכן היא מציבה גבול דק מאוד מול עקרון הפרדת הרשויות – וגוררת את בית המשפט לשיח קצוות ולהפיכתו לזירת מאבק ציבורי, גם בהיבטים שאינם משפטיים".
הוא הציע ללכת ב"דרך שמכירה בסמכותו של בית המשפט העליון, אך קוראת לשימוש מרוסן, מצומצם ומדוד".
אלרון פרש מבית המשפט העליון ב-18 בספטמבר 2025, בהגיעו לגיל פרישה.
במסגרת טקס הפרישה נשא דברים על דרכו במערכת המשפט וגישתו השיפוטית, וכן הקריא את פסק דינו האחרון בו הכיר בזכות הייצוג של הורים בפני ועדות משרד הרווחה המוסמכות להוציא ילדים מחזקת הוריהם.
אלרון סבור כי יש לחתור להשבת אמון הציבור במערכת המשפט, שבו תלוי עצם קיומה, וכי גם השופטים ועורכי הדין צריכים לחתור לשיפור בתפקודם.
באחד מפסקי הדין שלו קבע כי יש לקבל ערעור של אדם בלתי מיוצג על הקביעה כי הוא אינו 'דייר ממשיך' בדירת אביו המנוח:
"ניסיון החיים למדני כי 'דירת עמידר' אינה קורת גג בלבד.
היא משמשת עבור מי שידם אינה משגת כתשתית לבניית עתידם.
סביבה מצויים חבריו, שכניו ומכריו של אדם.
טול מידיהם את הדירה – ובכך תשמוט את הקרקע תחת רגליהם, פשוטו כמשמעו.
כך גם במקרה שלפנינו, שבו ההשלכות של פינוי המערער מדירתו עלולות להיות הרות אסון.
איני יכול אפוא להשלים עם עקירת המערער מסביבתו המוכרת והתומכת על בסיס דוחות 'ביקורי מעגל' דלים בפרטים, אשר כאמור ניתן לתהות על מידת דיוקם.
אכן, דיור ציבורי הוא משאב מוגבל ויקר ערך, אולם אסור כי הדבר יבוא על חשבונם של החלשים שבחלשים שבחברה הישראלית.
לא על הכתפיים הצנומות של המערער ודומיו יש לפתור את מצוקתם של אחרים."
אלרון נמנה עם השופטים שהורו למשרד החינוך לממן הסעות לילדים עם צרכים מיוחדים המשולבים במוסדות חינוך "רגילים", בדומה למימון הסעות עבור תלמידי בתי הספר של החינוך המיוחד.
במקרה נוסף הקל בעונש שנגזר על זוג הורים שהורשעו בעבירה של הפרת חובתם כהורים להבטיח את לימודי ביתם, לפי , מחשש שחומרת העונש תפגע לבסוף בילדיהם.
בתביעתן של משפחות מקרב עולי תימן, הטוענות לנזקים נפשיים קשים שנגרמו להן על ידי רשויות המדינה, מחמת חלקן בהיעלמות ילדיהן ואחיהן מבתי התינוקות במחנות העולים, שבהם שוכנו עם עלייתם ארצה וכן מבתי החולים, במסגרת "פרשת ילדי תימן", קבע כי "היעלמותם המוחלטת של הילדים מבלי להותיר כל עקבות, מעוררת ...
לכאורה, חשדות מטרידים באשר לדפוס פעולה אחד מצד המשיבות, אשר עשוי להקים את זכותם של המערערים לסעד בסופו של ההליך"; וכי יש לאפשר למשפחות להגיש את תביעותיהן יחד, בין היתר, על מנת להקל עליהן לממש את זכות הגישה לערכאות.
בתביעתם של מספר יוצאי גרמניה נגד הארגון למימוש האמנה על ביטחון סוציאלי, סבר כי יש להקל בדרישת הוכחת הנזק שנגרם להם, וקבע בדעת מיעוט, כי יש להחזיר את הדיונים לערכאות הדיוניות על מנת שאלו יקבעו את שיעור הנזק על דרך האומדנא.
במקרה אחר הדגיש את הערכים החברתיים המצדיקים את הרחבתו של בית אבות, שהיה בסכנת סגירה, במקרקעין סמוכים בפטור ממכרז, וקבע כי שיקולים אלו גוברים על שיקולים כלכליים הנוגעים לאופן הקצאת הקרקע.
כמו כן, הדגיש כי קיים קושי משמעותי לטעמו בקביעת מחוקק-המשנה כי מעשה של קיבוץ נדבות במקומות הקדושים – וברחבת הכותל המערבי בפרט – עשוי להוות, כשלעצמו, עבירה פלילית.
"הרחקתם של בני אוכלוסיות עניות וקשות יום מהמקומות הקדושים, אך בשל העובדה כי הם מבקשים לקבץ בהם נדבות למחייתם, מגבילה את חופש הגישה לאותם מקומות ומעוררת התלבטויות מוסריות משמעותיות."
במקרה אחר, העניק באופן חריג רשות ערעור בגלגול שלישי לנכה שביקש לבטל קנסות חנייה שניתנו לו, ובית המשפט המחוזי הטיל עליו לשלם הוצאות משפט נוספות, מאחר שסבר כי מדובר ב"הליך סרק" – הוא ביטל את ההוצאות שהוטלו על המערער תוך שעמד על זכותו למצות את ההליך המשפטי בעניינו.
בהקשר דומה, שעסק בעבירות ברירת-שיפוט, התייחס לקושי העלול להתעורר משימוש בסמכות הרחבה של הרשות המינהלית, תוך צמצום יכולת הנאשם לפנות לערכאה שיפוטית.
הוא ציין שם כי "הסמכות להטיל קנסות משמעותיים על הפרט, תוך הגבלה משמעותית על יכולתו לפנות לערכאות שיפוטיות, מחייבת את רשויות אכיפת החוק לפעול בשום שכל ובהתאם לכללי המינהל התקין בעת הפעלת סמכויותיהן".
בפסק דין אחר שעסק אף הוא בעבירות ברירת-שיפוט, קבע בדעת מיעוט כי הגבלת שיקול הדעת השיפוטי בשלב גזר הדין, כפי שסברה דעת הרוב, עלולה להוות אפקט מצנן מפני פנייה לערכאות שיפוטיות בעבירות ברירת-שיפוט, ובכך להחריף אף יותר את הפגיעה בזכות הפנייה לערכאות.
בהליך זה התייחס גם לבעייתיות בעונשי מינימום: "שימוש בעונש מינימום ככלי להגבלת שיקול הדעת בענישה הוא נדיר למדי – ולדבר טעמים טובים ונכוחים.
בעתירה בעניין חוקיותם של מסלולי לימוד אקדמיים נפרדים לגברים ולנשים, לשם שילוב האוכלוסייה החרדית באקדמיה, קבע שאין לפסול את האפשרות לקיים מסלולים מעין אלו ולקדמם.
זאת, בין היתר, לאור האינטרס הציבורי רב המשקל שבפתיחת שערי ההשכלה הגבוהה עבור האוכלוסייה החרדית, באופן שיאפשר לה להשתלב בחברה ובשוק התעסוקה; ובשים לב לאיזונים הרבים הקיימים בתוכנית, שנועדו לצמצם את הפגיעה בזכויות, הכרוכה בעצם קיומם של מסלולי לימוד בהפרדה בין נשים לגברים.
אולם, הדגיש שעל המל"ג לפעול באופן מעשי למניעת הפלייתן של מרצות, תוך הצבת דרישה ברורה וחד-משמעית לקבלת נשים למשרות הוראה גם במסלולים הנפרדים המיועדים לגברים.
במסגרת עתירה לתרגום אחת מבחינות הבגרות לערבית במלואה, לאחר שהתברר כי רק חלקים ממנה תורגמו לערבית, הדגיש כי על משרד החינוך להבטיח "שמערכי הבחינות בשפה הערבית לא יפלו במאומה מאלה אשר בשפה העברית".
בהקשר אחר, הדגיש את החשיבות שבמתן אפשרות לבני האוכלוסייה הערבית ללמוד בשפתם, ואף קבע כי על הרשויות המקומית לפעול לבחינת הביקוש לחינוך מעין זה בקרב תושביהן.
עם זאת, באותו עניין הדגיש כי בהיעדר ביקוש בפועל למסגרות חינוך מעין אלו, אין לכפות על הרשות המקומית להקימן – וחלף זאת, יש לאפשר לתושבים לפעול יחד עם הנהגת הרשות המקומית ליצירת מסגרות חינוכיות הנותנות מענה לצורכי כלל האוכלוסייה.
בהתייחס להליכי אישור תוכנית בנייה באזור עיר דוד, הדגיש את החשיבות שבשיתוף בני האוכלוסייה המקומית – ובפרט, תושבי העיר הערביים – בהליכי התכנון, תוך קיום דיון בתוכנית בשפה הערבית כאשר הדבר מתאפשר.
"התועלת הישירה שבשיתוף הציבור בהחלטות תכנוניות, נובעת מהאפשרות להביא לשיפור התוכנית בהתאם להערות והתנגדויות שתוגשנה לאחר הפקדתה, לצד בחינה ועמידה על זכויות הפרט, פן תפגענה או תקופחנה כתוצאה מתוכנית זו או אחרת.
לשיתוף הציבור תועלות עקיפות משמעותיות, שהרי ככל שתגבר נטיית רשויות התכנון לשתף את הציבור בהחלטותיהן, כך 'תגבר הסולידריות החברתית, ויקל על היחיד להזדהות עם מעשי הממשל והחלטותיו'...
אין חולק כי מימוש מיטבי של זכות הטיעון של כלל הגורמים הנוגעים לעניין אכן דורש כי במהלך השימוע הפומבי והדיון בהתנגדויות לתוכנית יתקיים תרגום סימולטני ומדויק של הדברים.
קיומו של דיון בשפה שאינה מובנת למתנגדים, מטבע הדברים, פוגם בתכליות לשיתוף הציבור בהליך התכנוני, ואף עלול לגרוע מתחושת הסולידריות שהדיון מבקש לקדם."
אלרון קבע כי יש להעניק פרשנות מרחיבה לעבירת סיוע לאויב במלחמה, והדגיש כי "הרשעה בעבירות הנוגעות לסיוע לאויב במלחמה, בין בדרך של ביצוע מושלם של העבירה, ובין בקשירת קשר או בניסיון, מחייבת הטלת עונשים כבדים וממשיים על מבצעי העבירה".
בעניינו של חייל שהורשע בפציעה בנסיבות מחמירות וגרם מוות ברשלנות, סבר בדעת מיעוט שאין להחמיר בעונשו וכתב: "עלינו לנהוג בזהירות יתירה שעה שאנו בוחנים את פעולותיהם של אנשי כוחות הביטחון סביב פעילות מבצעית או במצבי לחימה.
בחינה זו אינה יכולה להיות "סטרילית", בתנאי מעבדה, תוך הפעלת חכמה שלאחר מעשה, אלא עליה לקחת בחשבון את נסיבות האירוע, תנאי השטח ותחושות הנפשות הפועלות בזמן אמת".
קבע שאין להתערב בהחלטת היועץ המשפטי לממשלה, שלא להעמיד לדין פלילי חוקרי שב"כ בשל טענות לעינויים במהלך חקירה של פלסטיני.
בפסק הדין נקבע, כי תיאוריו של המתלונן את האמצעים שהופעלו נגדו לא הוכחו, וכי "האמצעים המיוחדים", שהשב"כ הודה בנקיטתם, נדרשו לצורך סיכולה המיידי של "סכנה מוחשית של פגיעה בחיי אדם", ועל כן השימוש שעשו חוקריו באמצעים אלה חוסה תחת "סייג הצורך".
כמו כן, נדחתה בפסק הדין העתירה לביטול הנחיות בשב"כ, המאפשרות התייעצות של חוקרים עם דרגים בכירים מהם באשר להפעלת "אמצעים מיוחדים" במהלך החקירות.
בקשה לדיון נוסף נדחתה בהחלטת נשיאת בית המשפט העליון, אסתר חיות.
השופט אלרון קבע, בפסק דין תקדימי שעסק בהפעלת סוכנים בשטח ישראל מטעם איראן באמצעות הרשתות החברתיות, כי ניתן - בנסיבות מסוימות - להסתמך על חוות דעת מודיעינית מטעם השב"כ לצורך הוכחת דפוסי הפעולה של ארגון ביון זר.
הוא ציין כי בעקבות תהליכי הדיגיטציה המתרחשים בעולם, יכולתם של ארגוני ביון זרים לחדור לישראל ולפעול בה הופכת לפשוטה בהרבה.
אף כאשר גופי הביטחון הישראלים מצליחים להתחקות אחר פעילות זו, קיים לעיתים קושי לאתר את זהות "הגורם המפעיל" - אשר לעיתים קרובות, מסתתר מאחורי זהות אינטרנטית בדויה.
הוא קבע כי במקרים אלה, חוות דעת מטעם איש מודיעין, המספקת מידע על דפוסי הפעולה של ארגון הביון הזר, יכולה לסייע לבית המשפט בבואו להכריע אם הוכחה זהות הגורם המפעיל.
אלרון נמנה עם שופטי בית המשפט העליון הסבורים כי יש לאפשר הריסת בתי מחבלים כאמצעי הרתעתי.
בשנת 2025 קבע, לראשונה במפורש, כי ניתן לעשות שימוש בצו החרמה אף כאשר בית המחבל נהרס במהלך פעילות צה"ל הקשורה בפעילות המחבל, ומשפחת המחבל בנתה מחדש על השטח.
הוא קבע כי האינטרס המרתיע מצוי בסמכות להחרים את השטח עצמו, ולמנוע בנייה מחדש של בית שנהרס.
אלרון קבע כי יש לפרש בצורה רחבה את המונח "הסתרה" בחוק המאבק בטרור, המאפשר למדינה לתפוס ולהחרים טובין שנעשה ניסיון להבריחם לרצועת עזה, כך שהוא יחול לא רק על הסלקת הציוד, אלא על כל פעולה שיש בה כדי להקשות על גילויו של הרכוש.
בהקשר דומה, ציין כי הוכחת מניע של טרור הנלווה לעבירה פלילית אפשר שייעשה באמצעות ראיות נסיבתיות, תוך שהזהיר מפני "עצימת עיניים" למול מכלול המארג הראייתי הנמצא בפני שופט הבוחן את הראיות הנסיבתיות: "השקפה על כל ראיה וראיה בנפרד ובמנותק מהקשרה הכולל – לא תחשוף בפני השופט את המציאות כהווייתה.
שזירתן זו בזו, בזהירות ובקפידה, היא בלבד זו שמגלה תמונה ראייתית שלמה – בין אם כזו המצביעה לעבר זיכוי ובין אם כזו המוליכה להרשעה".
במהלך מלחמת חרבות ברזל דחה עתירה של הורי לוחמים שדרשו שצה"ל יפעל לקביעת הוראות ביחס לתקופות שהותם של חייליו, בשירות סדיר ובמילואים, בלחימה עצימה בשטח אויב.
בפסק דינו ציין: "לא נוכל להיכנס לנעלי מפקדי הצבא; ולא נוכל להחליף את מפקדי הפלוגות, הגדודים והחטיבות, בהחלטות השוטפות אשר הם נדרשים לקבל.
לא נוכל – ואף לא ננסה."
אלרון עמד פעמים רבות על ההכרח שבהקפדה על תקינות ההליך הפלילי וההגנה על זכויותיהם של נאשמים במסגרתו.
הוא הדגיש כי על רשויות החקירה להקפיד על הוראות הדין ועל הוראות נוהלי החקירה, וכי במקרים שבהם רשויות החקירה חורגות מסמכויותיהן – אל לחוקרי המשטרה להניח כי פעולותיהם יזכו להכשר של בתי המשפט.
דוגמה לעמדה זו היא חוות דעתו בפסק דין שניתן בהרכב מורחב של 9 שופטים, היה היחיד שסבר כי דיון בבקשת צו חיפוש בטלפון חכם חייב להיערך בנוכחות הנחקר, למעט כשיש יסוד סביר לחשש שהדבר יביא לסיכול החיפוש או לשיבוש החקירה, וכי אל לבית המשפט להכשיר בדיעבד חיפוש בלתי חוקי.
הוא הדגיש שספקות לגבי תקינותם של הליכי חקירה ולגבי שמירה על זכויות הנחקר עלולים להוביל לחוסר אמון בתוצאות החקירה, הן מצד בית המשפט הדן בהליך העיקרי והן מצד הציבור.
בעניין דומה, קבע כי במקרים שבהם רשויות האכיפה והחקירה מבקשות לעשות שימוש בתוצרי האזנת סתר לשם תכלית החורגת מהותית מזו שבגינה הותרה ההאזנה מלכתחילה, עליהן לשוב ולפנות לבית המשפט שנתן את הצו בבקשה להסרת מגבלות.
אלרון עמד על זכויות הנאשמים במסגרת ההליך הפלילי עצמו.
הוא קבע, שניתן להעלות טענות נגד סבירות ההחלטה להעמיד אדם לדין, כחלק מדוקטרינת ההגנה מן הצדק.
עם זאת הדגיש כי התערבות בשיקול דעת רשויות התביעה והאכיפה תיעשה במקרים חריגים וקיצוניים בלבד.
בדומה, נקט בגישה מרחיבה באשר לסוגי החומרים שיש לראות בהם כ"חומרי חקירה" שאותם יש להעמיד לעיונו של נאשם.
באותו עניין, הדגיש את חובת ההגינות המוטלת על רשויות החקירה והתביעה, שמתוקפה עליהן למסור לנאשם, בין היתר, תמלילים מתוקנים של חקירות ושיחות מוקלטות הנמצאים בידיהן – וזאת לכל אורך ההליך הפלילי בעניינו.
אלרון הביע דעתו שבנסיבות מסוימות, אי מסירת חומרי החקירה במלואם לנאשם עשוי ליצור חשש לעיוות דין של ממש, אשר יצדיק מתן היתר לנאשם לחזור בו מהודייתו.
במקרה אחר, השופט הדגיש כי חומרי חקירה מהווים את אחת מזכויות היסוד הנתונות לנאשם בהליך הפלילי, הקשורה קשר הדוק לזכות להליך הוגן.
בהתאם, במקרים שבהם זכות זו נפגעה - בדמות אי-העברת חומרי חקירה רלוונטיים, או העברתם באיחור ניכר - אזי למחדל זה עלולות להיות השלכות חריפות ביחס להמשך ההליך הפלילי, ובמקרים המתאימים יהיה בהן כדי להביא לזיכוי הנאשם מהעבירה שיוחסה לו, וזאת גם כשמדובר בעבירות חמורות.
כמו כן, התווה את בעניין זאבי את תחולת דיני ההתיישנות במשפט הפלילי והתייחס להארכת תקופת ההתיישנות כתוצאה "מפעולות חקירה" שביצעו רשויות האכיפה, ואשר קטעו את משך ההתיישנות.
אלרון עמד על התכליות שבבסיס הסדר ההתיישנות, ועל הצורך בבחינה אובייקטיבית של פעולות גורמי האכיפה בטרם החלטה אם אכן נקבע רצף ההתיישנות כתוצאה מפעולת החקירה הנטענת.
במסגרת החלטותיו בסוגיות דיוניות, העניק באופן חריג רשות ערעור בגלגול שלישי לנכה שביקש לבטל קנסות חנייה שניתנו לו, ובית המשפט המחוזי הטיל עליו לשלם הוצאות משפט נוספות מאחר שסבר כי מדובר ב"הליך סרק" – ביטל את ההוצאות שהוטלו על המערער תוך שעמד על זכותו למצות את ההליך המשפטי בעניינו.
אף ביחס למשפט הפלילי המהותי, עמד לא אחת על הצורך להגדיר את העבירה באופן מפורש, שיאפשר לציבור הרחב להבין את היקף האיסור וגבולותיו.
כמו כן, קבע כי פרשנות "מרחיבה" יתר על המידה של איסור פלילי, חותרת תחת עקרון החוקיות ופוגעת בזכויות היסוד של הנאשם: "הצורך בהגדרה מעין זו אינו צורך טכני או עיוני גרידא.
ניתוח העבירה ליסודות ולרכיבים היא-היא שמאפשרת לבחון אם נסיבות קונקרטיות עולות כדי ביצוע עבירה פלילית ...
רק כך ניתן להקפיד על בחינה אחידה ושוויונית בין נאשמים שונים.
רק כך ניתן להבטיח כי נאשם יורשע אך ורק כאשר ביצע התנהגות שהוגדרה על ידי המחוקק כהתנהגות פלילית בהתאם לנדרש מכוח עיקרון החוקיות".
במקרה שבו עררים על עיכוב שחרור ממעצר נדחו ללא דיון על ידי בית המשפט המחוזי בתל אביב, הורה לקיים את הדיון בעררים עוד באותו הערב, וביקש להעביר את החלטותיו לנשיא בית משפט המחוזי בתל אביב, כדי למנוע הישנות מקרים כאלו.
בהחלטתו כתב כי "דחיית הערר על אתר ומבלי לשמוע את טיעוני בא-כוח המבקש, תוך קיום דיון כנדרש, מהווה פגיעה של ממש בזכותו של המבקש להליך הוגן ולקבלת יומו בפני בית המשפט".
במקרה נוסף הורה להביא עצור לבדיקה פסיכיאטרית לאלתר, בליל שבת, לאחר שבתי המשפט השלום והמחוזי לא דנו בבקשה לעשות כן בשל כניסת השבת, והורו על מעצרו ללא נוכחות עורך דין.
במספר מקרים קבע כי אין להטיל הוצאות משפט על נאשם בהליך הפלילי אלא במקרים חריגים שבהם נפל פגם בהתנהלותו הדיונית, וטענות חסרות אחיזה אינן צריכות לגרור זאת כשלעצמן.
זאת, בין היתר משיקולי חשיבות ההליך ההוגן, הצורך למנוע הרשעות שגויות, והרצון לאפשר חופשיות בהעלאת טענות ההגנה ללא חשש מצעדים עונשיים.
באחת מהחלטותיו קבע כי ההסדר הקיים, המאפשר לתביעה להגיש חומר חסוי לצורך ביסוס קיומה של עילת מעצר עד תום ההליכים מעורר קשיים וחוסר נחת מפני שהוא עלול לפגום ביכולת הנאשם להתמודד עם הטענות בהיעדר ידיעה ברורה על מהות הראיות החסויות שמסמכות אותן.
במקרה נוסף ביקר את עמדת המדינה ביחס להיקף צו תפיסה לצורך חילוט, בציינו כי עצם הטענה המוטחת בפני חשוד או נאשם בשלב הצו הזמני, בדבר אפשרות תאורטית לחלט מאות מיליוני ש"ח מרכושו, עלולה להרתיעו מפני המשך עמידה על חפותו.
לפי דעתו חילוט מסוג זה חורג ממטרת ההרתעה המקורית מפני ביצוע עבירות, ומוביל להרתעה מפני המשך הניהול של ההליך הפלילי.
אלרון ציין פעמים רבות את החשיבות של בדיקת חלופות למעצר, ובמיוחד למעצר עד תום הליכים.
בהחלטותיו הדגיש כי שחרורו של נאשם לחלופת מעצר בפיקוח מחייבת השגחה משמעותית מצד המפקחים.
במסגרת זאת, אף הורה על חילוט ערבות בסך כולל של 9.5 מיליון ש"ח להבטחת מעצרו של נאשם בביצוע עבירות רצח וניסיון לרצח במסגרת ארגון פשיעה, בתנאי פיקוח אלקטרוני, לאחר שברח ממעצר.
עם זאת, במקרים אחרים הדגיש כי אין מנוס ממעצרם של נאשמים עד לתום ההליכים המשפטיים המתנהלים נגדם, בכדי לצמצם את המסוכנות הנשקפת מהם, כגון בנאשמים בעבירות אלימות נגד נשים.
אלרון כי במקרה שמיוחסות לנאשם עבירות תוך שימוש בנשק חם, אין להסתפק בתסקיר מעצר חיובי בעניינו כדי להצדיק חלופת מעצר.
לצד זאת, הדגיש כי על בתי המשפט הדנים בבקשות לחילוט רכוש של נאשם, טרם הרשעתו בדין, לאזן בין האינטרס הציבורי שבחילוט הרכוש לבין זכותו לקניין; וכי הימשכות ההליך הפלילי בעניינו עשויה להצדיק עיון מחדש בהחלטות קודמות שבגדרן חולט רכושו של נאשם תוך בחינת חלופות פחות פוגעניות.
אלרון אינו חוסך בביקורת על התמשכותם של הליכים פליליים בבתי המשפט בעוד הנאשם מצוי במעצר, וקרא לא אחת לבתי המשפט להאיץ את הדיונים ולהביא לסיום ההליכים.
זאת, תוך שמתח ביקורת על הנטייה לאשר הארכות מעצר מעבר לתשעה חודשים גם כאשר אין הצדקה להתמשכות ההליך, והבהיר כי בנסיבות מסוימות, התמשכות ההליך ללא כל התקדמות בו עשויה להצדיק את שחרור הנאשם לחלופת מעצר.