tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עוד באותה שנה זכתה דה קוסטה לשבחים רבים כאשר גילמה את הזמרת ויטני יוסטון בסרט הטלוויזיה הביוגרפי "ויטני" של רשת Lifetime שביימה אנג'לה באסט.
דה קוסטה הייתה בזוגיות ארוכה עם מפיק ובמאי הקולנוע העצמאי ג'ושוע בי אלפיה.
בספטמבר 2013 היא ילדה את בנם, סנקרה.
בנובמבר 2015 דווח כי דה קוסטה ואלעפיה נפרדו.
+שנהסרטתפקידהערות2006רוקדיםלה-ראט2007האנידריפרצ'יינה דול2009השליחמוניקה וושינגטון2010הילדים בסדרטניהטרון: המורשתסירן2011עולם הזמןגרטהThe Shanghai Hotelקנדרה2012שוד תחת מצורסופי2013אמו של ג'ורג'סיידהמשרתקרול האמיBig Wordsאנני2014ככה זה עובדקנדי2016בלשים בע"מטלי2019Boldenנורה בולדןפיל (אנ')שרה
יאומן וורדרס של הארמון והמצודה המלכותיים מצודת לונדון של הוד מלכותו, וחברי שומרי הראש של משמר יאומן המצוין של הריבון , הידועים בקיצור כזקיפי מצודת לונדון וכ"אוכלי בקר" , הם שומרים טקסיים במצודת לונדון.
תפקידם העיקרי הוא טיפול והשגחה על האסירים במצודה ואבטחת תכשיטי הכתר של הממלכה המאוחדת, ובפועל הם משמשים כמדריכי תיירים ובנוסף הם אטרקציה תיירותית בזכות עצמם.
מקורו של הכינוי Beefeater (אוכל בשר) אינו ברור, ויש מספר דעות בנושא.
אחת הדעות הנפוצות היא מנות בשר בקר שניתנו לשומרים כתשלום, וזאת בנוסף למנות של בשר כבש ובשר עגל, ומספר אישים ציינו בעבר את העדפתם של השומרים לבשר.
ייתכן כי השומרים נהנו גם ממרקי בשר.
קוזימו השלישי דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, ביקר במצודה ב-1669 והעיר כי "מנות גדולות מאוד של בשר ניתנות להם בחצר על בסיס יומי...
ייתכן ויש לקרוא להם אוכלי-בשר".
נטען גם כי השומרים היו זכאים למנת בשר משולחנו של המלך.
אטימולוגים אחרים הצביעו על דמיון בין הכינוי לבין hláf-æta, מונח באנגלית עתיקה שמשמעותו משרת נחות.
השערות הקושרות את הכינוי למילה הצרפתית buffetier (מלצר) הן, על פי המילון האנגלי של אוקספורד, חסרות ביסוס כלשהו.
היאומן וורדרס הוקם ב-1485 על ידי המלך הטרי הנרי השביעי, המונרך הראשון מבית טיודור, ועד היום שושנת טיודור (סמל הרלדי של השושלת) היא חלק מתג היחידה של הוורדרס.
הם החלו בשמירה על המצודה עוד ב-1485, וכיום הם מונים 35 שומרים ומפקד אחד.
כל השומרים הם חיילים בדימוס של ממלכות חבר העמים הבריטי, ועליהם להיות מש"קים עם 22 שנות שירות לכל הפחות, וכן להיות מעוטרי מדליית השירות הארוך וההתנהגות הטובה.
בדרך כלל רק מש"קים מהצבא, חיל הנחתים וחיל האוויר המלכותיים זכאים להגיש מועמדות לתפקיד.
מצב זה התרחש כיוון שחיילי הצי המלכותי נשבעים לאדמירליות ולא לכתר הבריטי, וראש האדמירליות הוא הלורד היי אדמירל.
תפקיד זה הוחזק על ידי המלכה אליזבת השנייה בעצמה בין 1964 ל-2011, אז הועבר לבעלה, הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו.
בשנה זו מונה גם השומר הראשון ששירת קודם לכן בצי.
ב-1 ביולי 2007 מונתה מוירה קמרון לחברה ביאומן וורדרס, והפכה לאישה הראשונה בתפקיד זה.
השומרים לובשים בדרך כלל מדים בלתי רשמיים עם קישוטים בצבע כחול כהה ואדום.
כאשר הריבון הבריטי מבקר במצודה, או כאשר השומרים נמצאים בתפקיד באירועים לאומיים, הם לובשים מדים בצבעים אדום וזהב הדומים לאלה של היאומן אוף דה גארד.
מדים אלו כמעט ולא השתנו מאז תקופת בית טיודור.
השומרים משתתפים בכל לילה בטקס המפתחות.
בזמן שירותם במצודה מתגוררים השומרים ומשפחותיהם בבניין מגורים הנמצא בתוכה, ומשלמים מסי מועצה וחלק ממשכורתם כשכר דירה.
עליהם להחזיק בבעלותם בית מחוץ למצודה על מנת שיהיה להם לאן לפרוש.
חלק ממבני המגורים מתוארכים למאה ה-13. לפיכך, תושבי המצודה הקבועים הם השומרים ומשפחותיהם, המושל התושב וקציניו, כומר ורופא.
נהוג כי אחד מהשומרים ממונה לאחראי על העורבים של מצודת לונדון, והוא מכונה Yeoman Warder Ravenmaster (ובקיצור Ravenmaster - אחראי העורבים).
העורבים מואכלים בבשר שנרכש על ידי האחראי בשוק סמית'פילד.
במצודה יש אוכלוסיית עורבים ככל הנראה עוד מתקופתו של צ'ארלס השני, ולפי האגדה אם לא יוותרו עורבים במצודה היא תיכבש ותתמוטט ביחד עם המלוכה הבריטית.
כאשר קיבל צ'ארלס השני תלונות על כך שהעורבים מפריעים לעבודת מצפה הכוכבים, הוא הורה להעביר את מצפה הכוכבים המלכותי לגריניץ' ולא לגרש את העורבים.
על מנת למנוע מהעורבים להימלט גוזמים את הנוצות שלהם, כך שהם אינם יכולים לעוף בקו ישר למרחק רב.
עם זאת, העורבים חופשיים לשוטט בכל שטחי המצודה.
יאיר (יאיא) כהן אהרונוב (נולד ב-13 באפריל 1977) הוא מוזיקאי ישראלי, ממקימי להקת הדג נחש ואמן סולו.
יאיא כהן אהרונוב, יליד ירושלים, למד בילדותו לנגן על חצוצרה וגיטרה והיה חבר ב"תזמורת הנוער ירושלים" ובלהקת הפולקלור "הורה ירושלים".
אחיו הגדול, רן (רנדה), בעברו גיטריסט בלהקת הפאנק חולרע, גם הוא ניגן על גיטרה בס, ודרכו הכיר כהן אהרונוב את הכלי.
מגיל 12 החל כהן אהרונוב להיות פעיל בלהקות נוער שונות בירושלים והופיע על במות רבות.
בגיל 18, הקים יחד עם שאנן סטריט, דודוש קלמס ומשה אסרף את להקת הדג נחש - להקה מצליחה שהפיקה תשעה אלבומי אולפן ושני אלבומים בהופעה והופיעה רבות בישראל ובעולם.
במקביל לפעילותו ב"דג נחש", הקים כהן אהרונוב שתי להקות נוספות: "צ'קלקה" ו"אניקוקו".
בנוסף שיתף פעולה כנגן עם אמנים רבים: ברי סחרוף, טיפקס, יצחק קלפטר, דין דין אביב, דפנה ארמוני, דיקלה, אריאל הורוביץ, איילה אינגדשט, רוי אדרי ועוד.
במהלך השנים יאיא הלחין וכתב שירים למוקי, מוש בן ארי, יהודית רביץ, קרולינה, מירי מסיקה, מארינה מקסימיליאן, רביד פלוטניק, שי צברי, דנה ברגר ודן תורן, והפיק מוזיקלית את מוש בן ארי, יהודית רביץ, מרינה מקסימיליאן, הדג נחש, שי צברי, רביד פלוטניק, אריאל הורוביץ ודנה ברגר.
בתחילת 2008 הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו "יאיא" שאותו הפיק אייל ליאון קצב, וכלל אורחים רבים: רמי פורטיס, קרולינה, שלומי שבן ואמילי קרפל.
בעקבות צאת האלבום יצא במסע הופעות ארוך בכל ישראל.
בשנת 2011, כתב מוזיקה מקורית לסרט "תלויים באוויר" שזכה בפרס "Other Israel" בפסטיבל חיפה 2011.
בתחילת 2012 הוציא את אלבום הסולו השני "קאובוי של שושנים".
באלבום זה שיתף פעולה עם דן תורן כיועץ אמנותי, ועם ברי סחרוף, עלמה זק, רוני אלטר ועוד, כאמנים אורחים.
בעקבות האלבום יצא כהן אהרונוב לסדרת הופעות בישראל.
בשנת 2013 הלחין כהן אהרונוב למוקי את שירו "ילד של אבא", שזכה להצלחה גדולה מאוד והוכתר כשיר השנה בגלגלצ, וזכה בפרס אקו"ם.
באותה שנה השתתף בפרויקט שירי הנופלים, "עוד מעט נהפוך לשיר", בגלי צה"ל, שם שר את השיר "כל הקווים המקבילים" שכתב רב"ט עמי קהת, שנהרג במלחמת יום הכיפורים.
בשנת 2015 יצר ביחד עם אחיו רן כהן אהרונוב את הפרויקט הרב תחומי לכל המשפחה "ילדי בית העץ", הכולל חמישה אלבומים עם שירים בהשתתפות האומנים המובילים בישראל וסדרת טלוויזיה בת שבע עונות המבוססת על השירים בכאן חינוכית, שזכתה ב-14 פרסים מטעם האקדמיה לטלוויזיה וקולנוע.
הפרויקט כולל גם שישה ספרים, הופעה ושתי הצגות תיאטרון.
במאי 2018 זכה כמלחין בפרס לעידוד פרסום היצירה של אקו"ם לשנת 2017.
בשנת 2019 התפרסם השיר "נתראה בגלגול הבא", שהלחין עם רביד פלוטניק עבור אלבומו של פלוטניק "ועכשיו לחלק האומנותי".
ב-2021 החל להוציא שירים מתוך אלבום הסולו השלישי, מתוכו יצאו השירים "צפוף", "נדנדה", "תשוקה", ו"כל צעד" - גרסה חדשה לשירו של אביב גדג'.
באוגוסט 2021 זכה בפרס המוזיקה המקורית בטקס פרסי האקדמיה לילדים ונוער.
באוגוסט 2023 הוציא כהן אהרונוב את ה-EP "זה חי בי" שהפיק יחד עם אורן DEGO עמנואל, הכולל חמישה שירים בשילוב מוזיקת טראנס.
בספטמבר 2023 הוציא כהן אהרונוב את ה-EP השני "זה חי בי 2 - נקודות של אור" שאותו הפיק עם ניר מימון, הכולל שישה שירים.
ב-2025, חבר כהן אהרונוב אל יונתן מרקוב ויחד שחררו 5 שירים ("תן לרקוד", "פצע על פצע", "כל הימים", "אריה" "Let Yourself") בפרויקט משותף ששמו "זה חי בנו" .
השירים במקורם, מהפרויקט בעל שני החלקים – "זה חי בי" ו"זה חי בי 2" של כהן אהרונוב
יאזלובייץ (באוקראינית: Язловець; בפולנית: Jazłowiec) היא עיירה קטנה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, כ-16 ק"מ דרומית לבוצ'אץ', בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
יאזלובייץ נוסדה במחצית הראשונה של המאה ה-15, ובשנת 1519 הוענקו לה זכויות עיר, ונקבעו בה ירידים שנתיים, ימי שוק שבועיים ותחנת מכס.
בשנת 1647 עמדו תושבי העיירה בפני מצור שהטילו עליהם גייסותיו של חמלניצקי, ובשנת 1669 נהרסה העיירה בידי הטורקים, אשר שלטו בה 7 שנים לאחר מכן.
בחלוקת פולין הראשונה, בשנת 1772, נכללה העיירה בתחום אוסטריה, ולאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודים ישבו בעיירה מהמאה ה-16, ומהמחצית השנייה של המאה ה-18 היוו היהודים רוב בקרב תושבי העיירה.
בשנת 1880 נמנו בעיירה 1,642 יהודים, אולם בשנים שלאחר מכן היגרו מהעיירה רוב יהודיה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-560 יהודים, והתקיימה בה פעילות ציונית ענפה, שכללה בית ספר עברי ותנועות נוער ציוניות.
עם פרוץ מבצע ברברוסה בסוף יוני 1941, ונסיגת הצבא האדום מאזור העיירה, החלו האוקראינים המקומיים בביצוע מעשי התעללות ושוד בקרב יהודיה.
לאחר כניסת הגרמנים ליישוב, החלה המשטרה האוקראינית בהחרמת רכוש ודירות היהודים בו, ובגיוסם לעבודות כפייה מפרכות ומשפילות.
בחודשים הראשונים לכיבוש הגרמני הגיעו לעיירה פליטים יהודים רבים מכפרי הסביבה, אשר נמלטו ממעשי הטבח שביצעו בהם האוקראינים, ומספר היהודים בעיירה הגיע לכ-1,200 איש.
בסתיו 1942 גורשו כל יהודי העיירה לגטו בוצ'אץ', ושם חלקו את גורל יתר יהודי המקום.
מקהילת יאזלובייץ שרדו את השואה יהודים בודדים.
גיבור הנובלה "והיה העקוב למישור" מאת ש"י עגנון, מנשה חיים הכהן, מתואר בסיפור כ"מילידי ק"ק יזלוביץ".
יְאוֹל אוֹם סוֹן (בקוריאנית: 손열음; נולדה ב־2 במאי 1986) היא פסנתרנית דרום קוריאנית.
היא התגלתה לראשונה לקהל הבינלאומי בשנת 2004, כשהופיעה כסולנית עם הפילהרמונית של ניו יורק בניצוחו של לורין מאזל.
סון, ילידת וונג'ו, דרום קוריאה, קיבלה את שיעור הפסנתר הראשון שלה בגיל שלוש וחצי.
הרסיטל הראשון שלה היה בסדרת הקונצרטים קומהו לכישרונות צעירים ביולי 1998. בגיל 12 החלה ללמוד אצל הפסנתרן קים דה-ג'ין.
בגיל 16 נכנסה אל האוניברסיטה הלאומית לאמנויות של קוריאה, להמשיך בלימודי הפסנתר.
בגיל 18, הקליטה סון את מכלול האטיודים של שופן (אופוס 10 ואופוס 25) לתקליטור בחברת יוניברסל מיוזיק.
סון הופיעה עם תזמורות רכבות מן הגדולות והחשובות בעולם, בהן הפילהרמונית של ניו יורק, סנט מרטין בשדות בלונדון, תזמורת סיאטל, תזמורת תיאטרון מריאינסקי ועוד.
בין המנצחים שעמם הופיעה יורי בשמט, ג'יימס קונלון, לורנס פוסטר, ואלרי גרגייב ואחרים.
מאז 2006, סון לומדת אצל אריה ורדי בבית הספר הגבוה למוזיקה ותיאטרון בהנובר, גרמניה.
מאז מאי 2010, סון כותבת טור חודשי ל"ג'וּנְאַנְג סאנדיי", מהדורת יום ראשון של ג'ונאנג אילְבּוֹ, אחד העיתונים הנקראים ביותר בדרום קוריאה.
יאחמיר היקה (באלבנית: Jahmir Hyka; נולד ב-8 במרץ 1988) הוא כדורגלן עבר אלבני ששיחק בעמדת הקשר.
היקה התחיל את הקריירה שלו בדינמו טירנה, אליה הצטרף בגיל 12. בשנת הצטרף לרוזנבורג בלקלאב מליגת העל הנורווגית, עוד לפני שערך הופעת בכורה בקבוצה הבוגרת של טירנה.
בשנת חתם באולימפיאקוס תמורת 600 אלף אירו, וכעבור זמן קצר הושאל לקיי אף טירנה, אלופת אלבניה.
ביוני חתם היקה במיינץ 05 מהבונדסליגה לשלוש עונות.
לאחר שרשם רק 13 הופעות בשנתיים במדי מיינץ, בשנת חתם בפאניוניוס מליגת העל היוונית תמורת 120 אלף אירו.
ב-29 בינואר 2011 חזר לקיי אף טירנה.
ב-20 בפברואר רשם את משחק החזרה שלו לקבוצה בתיקו 0-0 נגד שקומביני פקין.
חודש לאחר מכן, כבש את שער הבכורה שלו בקדנציה בניצחון 0–1 נגד אותה יריבה.
בקיץ , חתם בלוצרן מליגת העל השווייצרית.
ב-6 באוגוסט 2011 בתיקו 1-1 נגד יאנג בויז ברן.
ב-3 בפברואר 2017 חתם היקה בסן חוזה ארת'קווייקס מה-MLS.
ב-25 בפברואר היקה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק נגד סקרמנטו רפובליק, בה גם הבקיע גם שער הבכורה שלו בקבוצה.
ב-31 בינואר 2019 חתם במכבי נתניה מליגת העל.
ב-6 בפברואר 2020, היקה חתם בסקציה נס ציונה.
בתום העונה, ירדה נס ציונה לליגה הלאומית והיקה שוחרר מהמועדון.
ב-13 באוגוסט 2020, היקה חתם בגוויג'ואו האנגפנג מהליגה הסינית הראשונה, בה שיחק עונה אחת.
בינואר חתם בטאוטה, אחרי שנה בה לא שיחק כדורגל.
ב-7 בפברואר 2007 היקה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אלבניה במשחק ידידות נגד .
ב-20 באוגוסט 2008, הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת במשחק נגד אותו כבש כעבור 46 שניות וזהו השער המהיר בהיסטוריה של הנבחרת.
עד שכבשה ביורו 2024 נגד איטליה
שחקן החודש בליגת העל השווייצרית: אפריל
יאטר היא עיירה בנפת בינת ג'בייל במחוז א-נבטיה שבדרום לבנון.
ב"ברייתא דתחומין" מופיע "יתיר" כגבול הצפוני של תחום עולי בבל, ושמואל קליין מזהה אותו עם יאטר (יעתיר).
בליל 28-27 בדצמבר 1970 תקף גדוד 51 בפיקוד דוד כהן מחבלים שהתמקמו בכפר.
ב-1986 במבצע רוח קיץ תקפו גדוד הנח"ל המוצנח בפיקוד ישראל זיו מחבלים במשולש הכפרים יעטר-כפרא-צדיקין והרגו 10 מחבלים מארגון אמל ללא נפגעים לצה"ל.
בשנת 1986 בעקבות חטיפת החיילים יוסף פינק ורחמים אלשייך.
יצאו כוחות סיירת הצנחנים, לפעילות בעומק בשטח על מנת לחסום את נתיב המילוט של החוטפים.
הכוחות הגיעו סמוך לכפר יעטר כדי לחסום את הנתיב משם מערבה.
כוחות חזבאללה שזיהו את הצנחנים תקפו אותם בירי ובמרגמות.
במשך חצי יממה משעות הצהריים ועד שעות הלילה ניהלו חילופי אש.
מסוקי קרב סייעו מהאוויר עד שבחסות החשכה הצליחו לסגת ולשוב לבסיסם.
בפברואר 1992 בעקבות ירי קטיושות לעבר יישובי הצפון יצאו כוחות צה"ל למבצע ניב מדובר.
גדוד 202 יחד עם כוחות הנדסה ושריון פשטו על אזור הכפרים כפרא ויעטר על מנת לפגוע במחבלים ולהשמיד משגרי קטיושה.
הכוח התגלה והיה חשוף לירי נ"ט וארטילריה, וכתוצאה מהירי נהרגו שני לוחמים ונפצעו שלושה.
במלחמת לבנון השנייה חזבאללה יירט מסוק יסעור סמוך לכפר וחמישה אנשי צוות נהרגו.
מלג'ה ג'ג'אן אומניבס הוא כדורגלן מחוף השנהב, המשחק בעמדת הקשר ביאמוסוקרו.
מלדג'ה התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אקדמית אספירה.
בינואר , חתם בספטמברי סופיה מהליגה השלישית בבולגריה.
ביולי , מלדג'ה נבחן בבוטב פלובדיב מליגת העל הבולגרית, בה חתם לאחר שהרשים את אנשי המועדון.
ב-6 באוגוסט 2016, מלד'גה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד לודוגורץ ראזגרד.
ב-17 בנובמבר 2016, האריך את חוזהו בקבוצה עד .
ב-21 בינואר 2018, מלדג'ה חזר לספטמברי סופיה, כאשר רכשה 40% מכרטיס השחקן.
ב-21 ביולי 2020, מלדג'ה חתם בהפועל חדרה מליגת העל.
ב-11 בפברואר 2021, מלדג'ה חתם בהפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית.
בספטמבר , חתם במולודיה וג'דה מליגת העל המרוקאית.
יאחצ'ל (בפרסית: یخچال, פירוש: "בור קרח") הוא סוג עתיק של מבנה קירור בו היו מאחסנים מזון.
מבנה זה היה בנוי מעל הקרקע כאשר היה למבנה צורת כיפה עם פתח בראשה כאשר מתחתיה נמצא לו שטח אחסון תת-קרקעי לקירור מזון.
לעיתים קרובות שימש אף לאחסון קרח (אפילו לצורך ייצור גלידה כגון הגלידה הפרסית הקרויה: "באסתני סונאטי" או המאכל הקרוי: "פאלודה".
החלל התת-קרקעי יחד עם חומר הבנייה הוא עמיד בפני חום ומבודד את שטח האחסון בכל ימות השנה.
מבנים אלה נבנו ושימשו בעיקר בפרס העתיקה ורבים שנבנו לפני מאות שנים נותרו עומדים גם כיום ואף בשימוש.
יאווה מוטו (בצ'כית:Jawa Moto) היא יצרנית צ'כית של אופנועים וטוסטוסים שפועלת החל משנת 1929. החל משנת 1997 החברה פועלת תחת השם Jawa Moto.
מייסד החברה פרנטישק יאניצ'ק עבד במפעל לייצור נשק.
כאשר הוא החליט להקים מפעל לייצור אופנועים הוא סיכם עם יצרן גרמני Wanderer על קבלת אישור לייצור דגם שפותח על ידם.
שם החברה בהקמה היה JAWA - הלחם של "JA" (לפי שם משפחתו) ו-"WA" (לפי מתכנן האופנוע).
הייצור החל בשנת 1929. בשנת 1932 הסתיים תכנון של דגם חדש JAWA 175 שהיה מיוצר עד לשנת 1946 ונבנו כ-28 אלף אופנועים.
במקביל החברה החלה בייצור מכוניות מדגם Jawa 700, אך לאחר מלחמת העולם השנייה ייצור מכוניות לא התחדש.
בשנת 1941 מייסד החברה נפטר והשליטה הועברה לבנו.
בשנת 1946 החברה עברה לבעלות המדינה ובנו של יאניצ'ק נאלץ לעזוב את המדינה.
בשנת 1946 החל ייצור דגם חדש JAWA 250 שקיבל מדליית זהב בתערוכה בפריז.
עם הזמן ייצור האופנועים התרחב, כ-90% מהייצור הופנה למדינות שונות של הגוש הסובייטי, הרוב לברית המועצות בו אופניים מתוצרת יאווה היו פופולריים מאוד.
במספר ערים היו קיימות מועדוני נהגי יאווה ונערכו מפגשים שנתיים.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 היקף המכירות המצטבר הגיע ל-3 מיליון.
בשיא פעילותה החברה מכרה את תוצרתה בכ-120 מדינות.
בשנות ה-60 מהנדסי יאווה פיתחו תיבת הילוכים אוטומטית לאופנועי החברה וקיבלו על כך פטנט.
תכנון זה הועתק על ידי חברת הונדה, אחרי מאבק משפטי חברת יאווה קיבלה פיצוי על השימוש הלא חוקי בתכנון שלה.
בשנת 1963 המפעל הוותיק של החברה בפראג נסגר והייצור עבר למפעל חדש שנבנה.
בשנת 1970 החל ייצור טוסטוסים במפעל חדש שהוקם בסלובקיה של כיום.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 ייצור האופנועים במפעל ירד באופן משמעותי, אך החברה הצליחה לשרוד וממשיכה בפעילותו.
החל משנת 1960 פועל מפעל בהודו שמייצר אופנועים יאווה לפי רישיון של החברה.
אופנועי יאווה היו משתתפים קבועים בתחרויות מרוץ אופנועים.
מספר אלופי עולם השיגו מדליות תוך שימוש באופנועי יאווה.
ביולי 2021 יצאה לשוק דגם חדש RVM Jawa 500 Scrambler.
יָאוגָאן וֵיישִׂינְג (בסינית:; בתרגום לעברית: לוויין חישה מרחוק) הוא שם שקיבלו לווייני ריגול מתוצרת סין ששוגרו למטרות שונות.
הלוויין הראשון שוגר בשנת 2006, ושיגורים נמשכים עד היום.
הלוויינים החליפו בהדרגה לווייני סדרה FSW.
נכון לאוגוסט 2023, בוצעו 123 שיגורים.
הלוויינים מעבירים את המידע לחיל התמיכה האסטרטגית של צבא השחרור העממי.
כל הלוויינים נבנו בסין ושוגרו מאתרי שיגור שונים ברחבי המדינה.
בנוסף למספר ייעודי (למשל, Yaogan-18) הלוויינים משויכים לסדרה Jianbing ("שומר" או "סייר") בהתאם לדגם הלוויין וייעודו (לוויין FSW ראשון היה משויך כ-Jianbing-1).
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20, מדעני סינים החלו לפתח טכנולוגיה של מכ"ם מפתח סינתטי.
בין המטרות היה לאפשר קבלת מידע עדכני ולא תלוי בתנאי מזג אוויר על היקף כוחות הצי במצר טאיוואן.
הפיתוח הסתיים רק בשנת 2006 כאשר שוגר לוויין Yaogan-1 שמשויך לסדרה Jianbing-5. הלוויין נבנה במכון לטכנולוגיית חלל בשנחאי.
הלוויין היה במשקל 2,700 ק"ג ופעל במסלול מסונכרן-שמש.
בהמשך שוגרו לוויינים נוספים שהיו מתקדמים יותר.
לוויין אחרון מסדרות אלו Yaogan 33-2 שוגר בשנת 2022.
להשלמת תמונה מודיעינית שוגרו לווייני צילום.
לוויין ראשון Yaogan 2 שוגר בשנת 2006 והוא שייך לסדרה Jianbing-6. לוויינים אלו היו בעלי רגישות עד 0.8 מ'.
לוויינים אלו החליפו לוויינים מסדרה Ziyuan 2. הם פעלו במסלול לווייני נמוך ושיגורים נמשכו עד לשנת 2016. בשנת 2011 לוויין מסוג זה נמכר לוונצואלה והיה לוויין צילום ראשון שנמכר על ידי סין למדינה זרה.
אחרי 2016 פותחו דגמים מתקדמים יותר מסדרות Jianbing-12, ianbing-11, Jianbing-10, Jianbing-9
בתחום מודיעין אותות הפעילות החלה בשנת 2010 עם שיגור לוויין מסדרה Jianbing-8. לוויינים אלו פועלים בשלשות.
עד לשנת 2022 שוגרו תשע שלשות של לווייני מודיעין אותות.
בשנת 2017 החלו שיגוריי לוויינים מסדרה CX-5, מכיוון שהם משוגרים בשלשות, הערכה היא שהם מבצעים מודיעין אותות.
יֶאוֹרִי הֶנְרִיק פוֹן וְרִיקְט (בשוודית: Georg Henrik von Wright; ) היה פילוסוף ולוגיקן פיני שתרם תרומה משפיעה לפיתוח תחומי הלוגיקה המודרניים במאה ה-20.
פון וריקט למד פילוסופיה באוניברסיטאות הלסינקי וקיימברידג'.
המורה שלו בפינלנד היה הפילוסוף (1890–1958), הנחשב לנציג המוביל של הפוזיטיביזם הלוגי בפינלנד.
קאילה השתתף באופן אישי במפגשים של החוג הווינאי והכניס את התנועה המטאפיזית-הספקנית החדשה לפילוסופיה הפינית.
הסוציאליזציה המדעית של פון וריקט עלתה בקנה אחד עם תקופת הזוהר של הפוזיטיביזם הלוגי, שעל קשיחותו הדוגמטית התגברו בהצלחה במהלך ההתפתחויות הפנימיות בפילוסופיה האנליטית בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 – לא מעט הודות לתרומתו של פון וריקט עצמו.
פון וריקט החל בתחילה את קריירת ההוראה האקדמית שלו בהלסינקי, שם לימד כפרופסור לפילוסופיה.
לאחר מכן הוא היה יורשו של חברו לודוויג ויטגנשטיין בקתדרה שלו בקיימברידג'.
לאחר מכן לימד באוניברסיטת קורנל.
תרומותיו Deontic Logic ("הלוגיקה הדיאונטית") ו-An Essay in Modal Logic ("מסה על הלוגיקה המודאלית") מ-1951 היו פורצות דרך.
עם התרומה הראשונה הפך פון וריקט למייסד (שותף) של הלוגיקה הנורמטיבית המודרנית, אותה ביקש לפתח מעקרונות הלוגיקה המודאלית, ובשנייה תרם תרומה משפיעה להמשך התפתחותה של הלוגיקה המודאלית עצמה.
בשנים מאוחרות יותר עסק פון וריקט בעיקר בשאלות של תורת הפעולה ובמה שנקרא "מחלוקת הסבר-הבנה".
בנוסף, פון וריקט היה העורך המשותף של כתביו לאחר המוות של לודוויג ויטגנשטיין ונחשב לאחד מהפילולוגים החשובים ביותר של ויטגנשטיין.
ב-20 השנים האחרונות לחייו עסק פון וריקט רבות בשאלות פילוסופיות מוסריות ופרסם, בין היתר, את המאמר הפסימי Myten om framsteget ("מיתוס ההתקדמות") ב-1993.
בשנה האחרונה לחייו הוענקו לו מספר תוארי דוקטור לשם כבוד, כולל אחד מטעם אוניברסיטת ברגן.
יאז קאן ארדומוש (בטורקית: Yağız Kaan Erdoğmuş; נולד ב-3 ביוני 2011 בבורסה שבטורקיה) הוא ילד פלא טורקי ורב-אמן בשחמט.
הוא זכה בתואר אמן בין-לאומי לפני שמלאו לו 12, והפך לאדם הצעיר ביותר מטורקיה שהשיג את התואר הזה.
ב-2024 הוא הפך לרב-אמן, הרביעי הכי צעיר בהיסטוריה.
נכון ליולי 2025 הוא הרב-אמן הצעיר בעולם.
נכון לספטמבר 2025, נמצא בשיא כושרו ומדורג במקום הראשון בטורקיה וה-79 בעולם לפי מד כושר.
ארדומוש החל לשחק בגיל 6 לאחר שהגננת שלו הכירה לו את משחק השחמט.
בשנת 2018 זכה בקטגוריית גיל 8 בטורניר השחמט הבינלאומי הפתוח של צ'סמה 2018, ובאליפות טורקיה לשחמט לנוער לשנת 2019 לאותה קבוצת גיל.
הוא זכה באליפות אירופה עד גיל 8 בשחמט בשנת 2019, זכה בכל שמונת המשחקים הראשונים, דבר שהבטיח את האליפות עם כניסתו לסיבוב האחרון.
הוא השיג את תואר האמן הבין-לאומי במהלך מועצת פיד"ה השלישית ב-2022, בעקבות תוצאותיו בטורניר השחמט לזכר סבטוזר גליגוריץ' בסרביה.
ארדומוש השתתף באימונים מתקדמים ובתחרויות בשנת 2023, כולל מחנה Chessable FIDE בספרד ואליפות אירופה בשחמט 2023 בסרביה.
בדצמבר 2023, בטורניר Sunway Sitges, דורג במקום ה-9 עם 7.5 נקודות מתוך 10 אפשריות.
באפריל 2024, ב-Grenke Chess Open and Classic, הוא הפך לרב-אמן, הרביעי הכי צעיר בהיסטוריה.
ביולי 2024, הוא זכה בשני טורנירים של ChessKid Youth Championship – עד גיל 13 ועד גיל 16.
מד הכושר הגבוה ביותר לגילאי 12 (2569) - שבר שיא בן 35 שנה של יהודית פולגאר
מד הכושר הגבוה ביותר לגילאי 13 (2626)
מד הכושר הגבוה ביותר לגילאי 14 (2642)
השחמטאי הצעיר ביותר שהגיע למד כושר 2600.
נוסף על כך, הוא השני הצעיר ביותר שנכנס לדירוג 100 השחמטאים הבכירים בעולם (עשה זאת בגיל 14, השיאנית היא יהודית פולגאר שהשיגה זאת בגיל 12).
יאקו (בספרדית: Yauco) היא רשות מקומית בדרום מערב פוארטו ריקו, הידועה בקשר ההיסטורי שלה לגידול קפה ובתפקידה בפיתוח החקלאי של האי.
לעיירה מרכז עירוני מסורתי עם אדריכלות קולוניאלית, מוקפת בהרים וקהילות כפריות.
יאקו תרמה להיסטוריה התרבותית של פוארטו ריקו באמצעות ספרות, מוזיקה ומסורות מקומיות.
היא מתפקדת כמרכז אזורי, תוך שמירה על קשרים חזקים לשורשיה ההיסטוריים והחקלאיים.
יאיר בורלא (6 באוקטובר 1919 - 27 ביוני 2006) היה סופר ומתרגם, מחדש מילים ועורך ישראלי.
בנו של הסופר יהודה בורלא, ואחיהם של סופר הילדים והצייר עודד בורלא והסופרת ומעצבת התלבושות עפרה בורלא-אדר.
בורלא נולד ב-1919 בירושלים ליהודה ומרים בורלא.
לאחר לידתו עברה המשפחה לדמשק, שם שימש האב יהודה כמורה לעברית מטעם ועד הצירים (גלגולה מוקדם של הסוכנות היהודית).
ב-1921 (לאחר לידת אחותו צוריה) חזרה המשפחה ארצה והתיישבה במושבה זכרון יעקב ולאחר תקופה עברה המשפחה לעיר חיפה.
בורלא גדל והתחנך בבית אביו יהודה שהיה מורה וסופר.
משנת 1942 עד שנת 1946 שירת בורלא בצבא הבריטי, ולמד את הלשון האנגלית על בוריה.
לימים היה מראשוני המתרגמים מלשון זו לעברית.
בשנת 1948 התגייס לצה"ל כקצין הדרכה והיה חבר בוועדה למינוח של מושגים טכניים (שנוסדה בשיתוף עם האקדמיה ללשון העברית).
בתפקידו זה שירת כעורך "המילון הצבאי של צה"ל" ופעל כמחדש מילים עבריות לעולם הצבאי, כמחדש ומתאים מונחים, כעורך פרסומים וכמוציא לאור.
כמו כן הקדיש שנים רבות להכנת ועריכת "גווילי אש" (אסופת דברי הנופלים הרשמית של ישראל) במסגרת אגף ההנצחה של צה"ל.
במהלך שירותו ולאחר שחרורו עסק בעיקר בתירגום והיה מתרגם פורה מאוד.
בין תרגומיו מאנגלית כלולים סיפורים ורומנים, מחזות ומערכונים קצרים, שחלקם אף הוצגו בתיאטרוני הארץ.
היה חובב רדיו (4X4BO), והיה בין העורכים של סדרת הספרים החובב הצעיר.
יאיר בורלא הלך לעולמו בשנת 2006 בגיל 87.
אברהם לינקולן, ג'יימס דוהרטי, מאנגלית: יאיר בורלא, עם עובד, 1955.
אגרות רומיות, רומן, מאת תורנטון ויילדר, תרגם מאנגלית: יאיר בורלא, עם עובד, 1953.
אי האלמוגים, מאת רוברט מייקל בלנטיין, עברית: יאיר בורלא, ירושלים, כתר, 1975.
אידי מארס (הוצאה מחודשת של אגרות רומיות), מאת תורנטון ויילדר, מאנגלית: יאיר בורלא, תל אביב, זמורה ביתן, 1988.
אשתו הראשונה, סיפור, מאת פרל בק, מאנגלית: יאיר בורלא, ירושלים, 1946.
חיי הילד הזה, זכרונות, מאת טוביאס וולף, מאנגלית: יאיר בורלא, תל אביב, מחברות לספרות, 1996.
מעבר לתעלה, מאת ג'וליאן בארנס, מאנגלית: יאיר בורלא, תל אביב, זמורה ביתן, 1997.
הקץ לנשק, רומן, ארנסט המינגוויי, תרגם מאנגלית: יאיר בורלא, תל אביב, 1969.
שלושה בסירה אחת (מלבד הכלב), ג'רום ק.
ג'רום, עברית: יאיר בורלא, ירושלים, 1971.
כתבות מארץ ישראל, לורנס אוליפנט, הוצאת יד יצחק בן צבי והוצאת כנען, עברית: יאיר בורלא, 1976.
מרד בספינה באונטי, צ'ארלס נורדהוף וג'יימס נ' הול, תרגם לעברית: יאיר בורלא.
ירושלים, הוצאת כתר, 1978. [תרגום מקוצר, לבני הנעורים.]
דודתו של צ'רלי מאת ברנדטן תומאס, הוצג בתיאטרון הקאמרי, 1946
הן לא תקחהו עמך מאת ג'ורג' קאופמן ומוס הארט, הוצג בתיאטרון הקאמרי, 1947
כזאת הייתה אמא מאת קתרינה פורבס, 1948
רק אתמול נולדה מאת גרסון קאנין, הוצג בתיאטרון הקאמרי, 1949
מאז גן עדן מאת ג.
הילולת רפאים מאת נואל קאוורד, הוצג בתיאטרון הקאמרי, 1950
למי תקעה החצוצרה מאת יוסף קסלרינג, הוצג בתיאטרון הקאמרי, 1952
תשוקה בצל הבוקיצות, (תשוקה בצל אילנות), מאת המחזאי יוג'ין או'ניל, בתיאטרון הקאמרי, 1953.
לאור הגז מאת פטריק המילטון, הוצג בתיאטרון הקאמרי, 1953
אחותי איילין מאת יוסף פילד וי.
כודורוב, הוצג בתיאטרון הקאמרי, 1953
היורשת מאת רות ואוגוסט גץ, 1953 (על פי ספרו של הנרי ג'יימס)
הקיסר ג'ונס מאת יוג'ין או'ניל, הוצג בתיאטרון הקאמרי, 1958
תרגיל בחמש אצבעות מאת פיטר שאפר, הוצג בתיאטרון האהל, 1959
חשמלית ושמה תשוקה מאת טנסי ויליאמס, הוצג בתיאטרון האהל, 1959
מלון פרדיסו מאת ג'ורג' פיידו ומוריס דבלייר, הוצג בתיאטרון האהל, 1959
ג'יג'י, מאת קולט, הוצג בתיאטרון "הבימה", 1961.
השושנה המקועקעת, מאת המחזאי טנסי ויליאמס.
הוצג בתיאטרון "הבימה" בשנת 1971.
לקסיקון מונחים צבאיים (עברי-אנגלי אנגלי-עברי), ערוך בידי סגן-אלוף (מיל') יאיר בורלא.
יאיר אזולאי (נולד ב-9 בדצמבר 1977) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
אזולאי החל את הקריירה בקבוצת הפועל אשדוד.
את תחילת דרכו בליגה הראשונה עשה אזולאי במדי הפועל כפר סבא.
בעונת חצה את הכביש ליריבה העירונית, מכבי עירוני אשדוד שרכשה את כרטיסו.
בעונת הושאל לקבוצת הפועל רעננה, לאחר שלא מצא את מקומו בהרכב אשדוד.
במהלך העונה, עקב מחסור בבלמים, עבר אזולאי לקבוצת בני יהודה תל אביב במסגרת עסקת חילופי שחקנים עם רעננה (תמורת תומר בצלאל).
מאז אותה עונה שערך את הופעת הבכורה שלו מול הפועל נצרת עילית במחזור ה-9 יאיר אזולאי מצא את מקומו בהרכב בני יהודה, לסירוגין.
יאיר אזולאי היה שותף בגמר גביע המדינה של עונת עם בני יהודה והופיע עימה בהופעה היסטורית בגביע אופ"א בתחילת עונת .
בקיץ 2008 עבר אזולאי לקבוצת הפועל רמת גן מהליגה הלאומית, וב-28 בינואר 2009 חתם בהפועל רמת השרון.
את העונה שלאחר מכן פתח בהפועל אשקלון, ובינואר עבר להפועל ירושלים.
בקיץ 2010 עבר לקבוצת מכבי באר שבע ושם שיחק שנתיים.
בקיץ 2012 עבר לקבוצת אורתודוקסים לוד, ובנובמבר הצטרף למכבי שעריים.
לקראת עונת חזר אזולאי לקדנציה נוספת בהפועל אשקלון והיה שותף לעליית הקבוצה שתי ליגות ברציפות.
באוגוסט 2016 עבר להפועל בני לוד בכלל שבליגת העל המשחקים נערכים בשבת.
ב-18 בינואר חתם בעירוני קריית גת מליגה א'.
ב-2 באוגוסט 2017 חתם בהפועל אדומים אשדוד, ובעונתו הראשונה בקבוצה עלה עמה לליגה א' והמשיך עוד עונה שלאחריה פרש ממשחק ומונה למנהל המקצועי במועדון.
בעונת 2020/2021 העלה את הפועל אדומים אשדוד לליגה הלאומית.
בדצמבר 2021, לאחר התפטרותו של רוני אוואט, מונה למאמן הקבוצה יחד עם עידן שריקי, אותה הוביל לפלייאוף העליון.
ביולי 2024 מונה למאמן עירוני אשקלון.
ב-6 בנובמבר 2025 פוטר מתפקידו.
יָאיְצֶה (בבוסנית: Jajce) היא עיירה השוכנת בקנטון מרכז בוסניה, הפדרציה של בוסניה והרצגובינה אשר בבוסניה והרצגובינה.
העיר הוקמה ב-1396 בשלהי ימיה של ממלכת בוסניה ושימשה כבירת הממלכה שהייתה נתונה בעיצומה של מלחמה מול האימפריה העות'מאנית אשר לבסוף ב-1463 הכניעה אותה.
העיר נכבשה והשליט הבוסני האחרון הוצא להורג על ידי העות'מאנים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה יאיצה בשטחי ממלכת יוגוסלביה.
ב-1943 הצליחו כוחות הפרטיזנים של טיטו לשחרר את העיר.
בנובמבר 1943 נערך ביאיצה הכינוס השני של הנהגת הפרטיזנים והוקמה "המועצה האנטי-פאשיסטית לשחרור יוגוסלביה".
יוסיף ברוז טיטו הוכרז בכינוס זה כמנהיג יוגוסלביה והוא הודיע על פיטורי הממשלה הגולה אשר שכנה בלונדון.
במהלך המלחמה התחוללו בעיירה קרבות בין כוחות שונים.
כאשר הסרבים עזבו את העיר וכוחותיהם תקפו את יושביה הקרואטים והמוסלמים ולאחר חצי שנה של לחימה כבשו את העיר.
בסיום המלחמה העיר חזרה לשליטת הקרואטים וכיום חיים בה רוב קרואטיי ומיעוט מוסלמי כמעט ללא סרבים כלל.
קהילה יהודית ספרדית נוסדה ביאיצה בראשית המאה ה-20. ב-1900 נוסד בית עלמין יהודי.
ב-1911 הוקם בית כנסת לקהילה.
בתקופה היוגוסלבית הייתה קהילת יאיצה מסונפת לקהילת טראווניק.
בית העלמין קיים בשטח פרטי בבעלות משפחה מוסלמית ומתוחזק.
ב-2009 אותרו במקום 20 מצבות שהכיתוב עליהן היה בעברית ובלאדינו.
יאימה (Llaima) הוא הר געש פעיל במחוז אראוקניה שבמרכז צ'ילה.
גובהו של ההר 3,125 מ' מעל פני הים, והוא שוכן 82 ק"מ מזרחית לטמוקו וכ-660 ק"מ דרומית לסנטיאגו, בתחומי הפארק הלאומי קונגיו.
פסגה משנית של ההר, פּיצִ'יָאִימָה, מתנשאת לגובה של 2,920 מ' מעל פני הים.
מקור שמו של ההר בשפת המפוצ'ה ופירושו "ורידים".
בתקופה השלטון הספרדי בצ'ילה, נקרא ההר "אימפריאל".
יאימה הוא אחד מהרי הגעש הפעילים ביבשת אמריקה.
התפרצותו המשמעותית האחרונה נרשמה ב-1994, אך התפרצויות קטנות יותר נרשמו גם מאוחר יותר.
ב-1 בינואר 2008 פלט הר הגעש עשן שהתנשא לגובה של 3,000 מ', וכיסה גם שטחים נרחבים בפרובינציית נאוקן הארגנטינאית, מעבר להרי האנדים.
מאות אנשים פונו מבתיהם בשל כך.
פסגת ההר נכבשה לראשונה רק ב-1909, אך כיום מהווה ההר יעד פופולרי למטפסי הרים.
כמו כן, פועל במורדותיו של ההר אתר סקי, בגובה של כ-1,500 מ'.
יאיר גולן (נולד ב-14 במאי 1962, י' באייר ה'תשכ"ב) הוא פוליטיקאי ישראלי ואלוף במילואים בצה"ל, המכהן כיו"ר מפלגת הדמוקרטים.
במהלך שירותו הצבאי כיהן, בין היתר, כסגן הרמטכ"ל, מפקד פיקוד העורף ומפקד פיקוד הצפון.
כיהן כחבר הכנסת בשנים 2019–2022 מטעם מפלגת מרצ וכסגן שרת הכלכלה והתעשייה בשנים 2021–2022.
בטבח שבעה באוקטובר חילץ, כאזרח, מספר רב של נפגעים במהלך הטבח בפסטיבל הנובה.
במאי 2024 נבחר לראשות מפלגת העבודה, ותחת הנהגתו הגיעה המפלגה להסכמה על מיזוג עם מפלגת מרצ ליצירת המפלגה המשותפת "הדמוקרטים".
מהמובילים הבולטים בביקורת ובמאבק הציבורי והפוליטי נגד ממשלות בנימין נתניהו.
גולן נולד וגדל בראשון לציון.
אביו, גרשון גולדנר, נמלט בגיל ארבע עם הוריו מגרמניה הנאצית לארץ ישראל בשנת 1935. אביו שירת בצה"ל ובתפקידו האחרון היה סגן אלוף, עוזר טכני בכיר לקצין קשר ואלקטרוניקה ראשי ובמילואים קודם לדרגת אלוף-משנה ופיקד על גדוד לוחמה אלקטרונית.
אימו, רחל (אוקה), נולדה בתל אביב לאריה רפופורט שעלה בשנת 1921 מהעיר קמניץ-פודולסקי שבאוקראינה ולחנה (לבית סלומון), ילידת נחלת יהודה.
אחיו הבכור הוא פרופסור ארנון גולן מאוניברסיטת חיפה.
גולן למד בבית הספר חביב, בבית הספר "ידלין" בראשון לציון ובאורט סינגאלובסקי בתל אביב.
שימש ראש מועצת קן ב.
אף שעבר את מבחני קורס הטיס, בחר גולן להתנדב לצנחנים בעקבות אחיו ששירת בחטיבה.
גולן שירת בפלוגת עורב החטיבתית ובהמשך יצא לקורס קציני חי"ר.
כצוער בקורס לחם במלחמת לבנון הראשונה בקרבות מול הצבא הסורי ומול מחבלי אש"ף בביירות.
בסיום קורס קצינים מונה למפקד צוות בפלנ"ט צנחנים.
בשנת 1984 שימש מפקד פלוגה בגדוד הנח"ל המוצנח של הצנחנים, ובהמשך שימש מפקד פלוגת "עורב" (הפלנ"ט) בצנחנים, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון.
בין היתר, פיקד על פלוגת "עורב" במבצע "רפואה שלמה" במהלכו ירה כוח מן הפלוגה מספר טילי נ"ט על המכללה האסלאמית של חזבאללה בכפר צדיקין ובמבצע עיניים ירוקות בדצמבר 1986, שבו תקפו במשולב כוח מפלוגת הנ"ט של הצנחנים בפיקודו וכוח צלפים מיחידת שלדג את בסיס החזבאללה במיידון.
לאחר מכן שימש גולן סגן מפקד גדוד 890, קצין אג"ם חטיבתי ומפקד גדוד 890.
בשנים 1993–1994 פיקד גולן על גדוד גפן של בית הספר לקצינים.
בשנת 1994 שימש קצין אג"ם של אוגדת איו"ש.
בשנים 1996–1997 פיקד על החטיבה המזרחית ביחידת הקישור ללבנון.
בשנת 1997 נפצע בהיתקלות עם חוליית מחבלי חזבאללה סמוך למוצב סוג'וד אולם חרף הפציעה המשיך לפקד ולנהל את הקרב נגד המחבלים.
בשנים 1998–2000 שימש ראש מחלקת מבצעים באגף המבצעים.
יחד עם קבוצת מפקדים נוספים היה מהדוחפים לפעול כנגד מקורות הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה, בקסבות ובמחנות הפליטים, למרות היותם מרחבים עירוניים צפופים ומסובכים ללחימה.
גולן הוביל את החטיבה במבצע חומת מגן ובמבצעים נוספים ברחבי יהודה ושומרון כנגד תשתיות הטרור הפלסטיני.
הועלה לדרגת תא"ל ובשנים 2003–2005 פיקד על עוצבת הגליל.
בעקבות תקרית בה הרגו צלפי חזבאללה שני חיילים במוצב "נורית", קיבל גולן הערה פיקודית.
בשנים 2005–2007 פיקד על אוגדת אזור יהודה ושומרון.
ב-2006 ביצעה האוגדה תחת פיקודו את פינוי עמונה.
בניגוד להוראת הדרג המדיני, ניהל משא ומתן עם מתנחלי חברון על פינוי השוק הסיטונאי בעיר, ועל כך ננזף על ידי הרמטכ"ל דן חלוץ.
נזיפה נוספת קיבל מהרמטכ"ל גבי אשכנזי, על כך שכמפקד אוגדת איו"ש איפשר לחייליו להשתמש בנוהל שכן, בניגוד לפסיקת בג"ץ בנושא.
ב-2008 הועלה לדרגת אלוף, מונה למפקד פיקוד העורף, ופיקד עליו במהלך מבצע עופרת יצוקה.
ביולי 2011, נכנס לתפקיד מפקד פיקוד הצפון.
סיים את תפקידו ב-2 בנובמבר 2014. בתקופתו כמפקד הפיקוד התמודד עם זליגת מלחמת האזרחים בסוריה לרמת הגולן.
את עוצבת געש החליפה בגזרה אוגדת הבשן כאוגדת ביטחון שוטף.
בפברואר 2013 החליט לראשונה לקלוט בישראל פצועים ממלחמת האזרחים בסוריה, מהלך שאושר לאחר מכן על ידי הרמטכ"ל והדרג המדיני.
ב-15 בדצמבר 2014 נכנס לתפקידו כסגן ראש המטה הכללי.
לטענת שר הביטחון משה יעלון, טרם מינויו של גדי איזנקוט לרמטכ"ל בפברואר 2015, העדיף ראש הממשלה בנימין נתניהו את גולן על פני איזנקוט.
בנאומו שזכה לכינוי "נאום התהליכים" בטקס יום השואה תשע"ו 2016 במכון משואה כסגן הרמטכ"ל, אמר: "אם יש משהו שמפחיד אותי בזיכרון השואה, הוא זיהוי תהליכים מעוררי חלחלה שהתרחשו באירופה בכלל ובגרמניה בפרט, אז לפני 70, 80 ו-90 שנה ומציאת עדות להם כאן בקרבנו כיום".
בעקבות הביקורת שעוררו דבריו הודיע גולן למחרת כי "לא הייתה לו שום כוונה להשוות בין צה"ל ומדינת ישראל לתהליכים שהתרחשו בגרמניה לפני 70 שנים".
לימים טען גולן כי דבריו אלו בלמו את מינויו לרמטכ"ל, וכי אינו מתחרט על דבריו.
ב-11 במאי 2017 סיים את תפקידו כסגן הרמטכ"ל.
באוגוסט 2018, לקראת סיום כהונתו הצפוי של גדי איזנקוט כרמטכ"ל, עלה שמו של גולן כאחד המועמדים להחליפו.
כמאה משפחות חללי צה"ל מארגון "בוחרים בחיים - פורום משפחות שכולות" פנו לשר הביטחון אביגדור ליברמן בדרישה לפסול את מועמדותו על רקע אמירותיו.
ליברמן הגיב שהמהלך אינו ראוי ולא ישפיע על הבחירה.
לבסוף בחר לתפקיד הרמטכ"ל את האלוף אביב כוכבי, וגולן פרש משירות פעיל בדצמבר 2018.
ביוני 2019 נמנה גולן עם מייסדי מפלגתו של אהוד ברק, "ישראל דמוקרטית".
לאחר שמפלגתו הצטרפה לרשימת "המחנה הדמוקרטי", הוצב גולן במקום השלישי לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים ונבחר לכנסת.
הוא שימש כחבר בוועדת החוץ והביטחון.
בשל אי-הסכמות בין חברי רשימת "המחנה הדמוקרטי" על תנאי האיחוד המחודש לאחר פיזור הכנסת ה-22, חבר גולן למפלגת המדף "הבחירה הדמוקרטית" וחתם עם מרצ על הסכם איחוד מפלגות.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש שובץ במקום השביעי ברשימת "העבודה-גשר-מרצ" על חשבון המכסה של מרצ, דבר שהוביל להגשת עתירה לבית הדין המפלגתי של מרצ מצד חברי מרצ עיסאווי פריג' ומוסי רז שנדחקו למקומות נמוכים יותר ברשימה.
בית הדין הורה לקיים הצבעה בעניין בוועידת המפלגה, שאישרה את האיחוד, וכפועל יוצא גם את שיבוצו של גולן, ברוב גדול.
גולן נבחר לכנסת לאחר שהרשימה קיבלה שבעה מנדטים.
בדצמבר 2020 הודיע על התפקדותו למרצ ובשנה שלאחר מכן, נבחר מטעמה ל.
ביולי 2021 מונה לסגן שרת הכלכלה והתעשייה.
במסגרת תפקידו זה הודיע כי בכוונתו לעסוק בין היתר בריכוז תחום הבטיחות והבריאות בעבודה והתמודדות עם משבר תאונות העבודה בישראל.
ב-11 במאי 2022, במהלך ההצבעה על הצעת החוק של ח"כ יואב קיש להקמת ועדת חקירה ממלכתית לפרשת השימוש ברוגלה במשטרת ישראל, התראיין גולן ל"חדשות 12" ולא נכנס למליאה, ובכך גרם לניצחון של האופוזיציה ברוב של 59 בעד ו-58 נגד.
ב-6 ביולי 2022 הודיע על התמודדותו לראשות מפלגת מרצ לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש.
הוא הפסיד לזהבה גלאון, אך נבחר במקום הרביעי בבחירות לרשימה ושובץ במקום החמישי.
מרצ לא עברה את אחוז החסימה בבחירות אלו, וגולן לא נבחר לכנסת.
במרץ 2024, בעקבות החלטת מרב מיכאלי להתפטר מראשות מפלגת העבודה וקיום פריימריז להחלפתה, החליט גולן להתמודד לתפקיד יושב ראש המפלגה.
גולן הודיע שאם יבחר בכוונתו לפעול להקמת מסגרת פוליטית משותפת לגוש השמאל שתאגד תחתיה את מפלגות העבודה ומרצ עם גורמים חדשים מארגוני המחאה נגד הרפורמה המשפטית.
חברי הכנסת נעמה לזימי וגלעד קריב הודיעו שהם תומכים בו לראשות המפלגה.
ב-28 במאי 2024 נבחר בפריימריז לראשות מפלגת העבודה ברוב של 95.15%.
ב-30 ביוני חתם על הסכם איחוד בין העבודה ומרצ והקמת מפלגה מאוחדת בשם "הדמוקרטים".
בעקבות הכרזת ממשלת הליכוד על הרפורמה המשפטית בינואר 2023, הצטרף גולן לתנועת ההתנגדות לרפורמה.
בראיון בתוכנית הרדיו "בחצי היום" ב-27 ביוני 2023 קרא למרי אזרחי רחב היקף לשמירה על הדמוקרטיה באמצעים לא אלימים שנמצאים בשוליים של החוק.
בפברואר 2024 הצטרף גולן יחד עם מאות בכירי מערכות הביטחון לשעבר לעתירת התנועה לאיכות השלטון בבג"ץ כנגד כוונת הממשלה להמשיך את הפטור לחרדים מגיוס גם תוך כדי מלחמת חרבות ברזל.
במאי 2024 קרא לחרדים להתגייס להגנת המדינה תוך כדי השקת תוכנית לגיוס שווה לפיה: "צעיר חרדי שלא ישרת בצה"ל או בשירות לאומי בארגוני חירום מוכרים יוכל להשתלב בתעסוקה אבל לא ייהנה מתקציבי מדינה.
בתי הספר בהם לא ילמדו לימודי ליבה, לא יתוקצבו מכספי משלם המיסים והנושאים בנטל.
המדינה לא תתקצב דור שלא יוכל לפרנס את עצמו".
בבוקר 7 באוקטובר 2023, עם תחילת טבח שבעה באוקטובר, הגיע גולן כאזרח אל מפקדת מחוז דרום של פיקוד העורף, וביקש מהמפקד, רפי מילוא, להתחייל.
הוא קיבל נשק וציוד ונסע לבדו ברכבו הפרטי לאתר הטבח בפסטיבל הנובה.
במספר גיחות הוא חילץ צעירים שהיו לכודים שם, על פי מיקומים שביקש מהם לשלוח לו בטלפון.
גולן מגדיר את עצמו כנץ ביטחוני ואיש שמאל ציוני ליברלי.
בנוגע למדיניות כלפי רצועת עזה, גולן תומך בהיפרדות אזרחית ישראלית מלאה, והצבת שלטון אלטרנטיבי מתון בשיתוף ארצות הברית ומדינות ערב מתונות כמו איחוד האמירויות וסעודיה.
באופן רחב יותר, גולן תומך בפתרון שתי מדינות לשני עמים, אך לא בחזרה לגבולות הקו הירוק, אלא על בסיס גושי ההתנחלויות.
גולן ציין בנוסף שמדיניות זו תלויה באם האוכלוסייה הפלסטינית תוכיח את עצמה ותצליח לתת לישראל ביטחון.
הוא מתנגד לנסיגה ישראלית מרמת הגולן.
הוא תמך במתן סיוע אזרחי לתושבי רצועת עזה, אך באם יופעל טרור נגד ישראל, גולן תומך בלחימה קרקעית ותת קרקעית נרחבת ברצועת עזה.
גולן מתנגד לתנועת BDS, ולדעתו יש לה גוונים אנטישמיים, וצריך "להילחם בה עד חורמה".
בראיון משנת 2021 אמר כי הוא מתנגד לשימוש במילה "כיבוש" ביחס ליהודה ושומרון, משום ש"בסופו של דבר כור מחצבתנו הוא שטחי יהודה ושומרון וירושלים", אך הדגיש כי "אנחנו חייבים להבין שלטובתנו – אסור לנו לשלוט על עם אחר ומבחינה בין-לאומית זה פשוט בלתי מקובל.
לכן אנחנו חייבים להיפרד מהפלסטינים".
בראיונות אחרים אמר כי "צה"ל הוא צבא כיבוש" וכי הוא "מכיר את מציאות הכיבוש היטב" בעקבות פיקודו על יהודה ושומרון, אך הבהיר שהוא מעדיף לא להשתמש במילה "כיבוש" לתיאור המצב בשטחים מפני שיש לה קונוטציה שלילית.
בהקדמה לגיליון "בין הקטבים" שכתב הציג כי לדעתו: "היחס בין ההשקעה בבט"ש לבין הכשירות למלחמה ימשיך ללוות את צה"ל כסוגיה חשובה ומהותית, בעיקר ביבשה.
עם זאת עלינו לזכור כי משימתו העיקרית של הצבא היא לנצח מלחמות - זהו המבחן העליון.
מדינת ישראל יכולה לשאת כישלונות בבט"ש, גם אם אלה ודאי אינם רצויים.
מדינת ישראל לא יכולה להרשות לעצמה כישלון במלחמה, ולכן צה"ל חייב לשים לעצמו את משימת ההתכוננות כראשונה בחשיבות, גם אם מציאות הבט"ש תוחמר ביחס למציאות הנוחה שבה אנו מצויים כיום."
בדצמבר 2021 התייחס לטענה כי בתגובה לפיגוע הירי בחומש בו נרצח יהודה דימנטמן, מתנחלי חומש תקפו גבר מהכפר בורקה, גרמו נזק לבתים וחיללו קברים.
גולן אמר כי: "אותם אנשים שבאים להתיישב שם, פורעים בכפר בורקא, מנתצים מצבות, עושים פוגרום.
אלו לא אנשים, אלה תתי אדם, אנשים בזויים, קלקולו של העם היהודי".
השימוש בביטוי "תתי אדם" עורר ביקורת, וגולן אמר שאם זו התבטאות לא מוצלחת הוא מוכן לקרוא להם "פורעים שפלים".
במהלך מבצע מרכבות גדעון הביע גולן ביקורת חריפה על אופן ניהול הלחימה בעזה.
בריאיון לתוכנית "הבוקר הזה" בכאן רשת ב', אמר: "ישראל בדרך להיות מדינה מוקצית בין העמים, דרום אפריקה של פעם - אם לא תחזור ותתנהל כמו מדינה שפויה.
מדינה שפויה לא מנהלת לחימה נגד אזרחים, לא הורגת תינוקות כתחביב ולא שמה לעצמה מטרה של גירוש אוכלוסייה".
בעקבות הריאיון, אישים במערכת הפוליטית הוקיעו את דבריו.
גולן הבהיר את אמירתו באומרו: "המלחמה הזו היא מימוש הפנטזיות של בן גביר וסמוטריץ' ואם ניתן להם לממש אותן, נהפוך למדינה מוקצית..
עלינו לעמוד על הערכים שלנו כמדינה ציונית, יהודית ודמוקרטית.
לוחמי צהל הם גיבורים, שרי הממשלה מושחתים.
את המלחמה צריך לסיים, להחזיר את החטופים ולשקם את ישראל".
גולן תומך בהטלת מגבלות על הרשתות החברתיות, לדבריו "לשם מניעת תעמולה ברוטלית" ובסגירת ערוץ 14, בטענה שהערוץ "עוסק באופן שיטתי בהסתה" ואף אסר על כתב הערוץ לסקר הצהרה שלו לתקשורת.
לאחר ביקורת ציבורית על אמירותיו (בין השאר, מנפתלי בנט), הוסיף גולן ואמר כי ינסה תחילה "להחזיר את הערוץ הזה לכללים העיתונאיים המקובלים" ו"יהפוך אותו לערוץ תקשורת אמיתי".
גולן הוא בוגר אוניברסיטת תל אביב במדע המדינה ומוסמך מינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד.
במרץ 2025 חויבה דינה דרומי, אמה של נוה דרומי, לשלם ליאיר גולן פיצוי בסך 20,000 ש"ח ולפרסם התנצלות, לאחר שגולן הגיש תביעת לשון הרע נגדה.
נשוי לרותי, ולהם חמישה בנים.
יאיר אַהֲרֹֹנִי (5 בספטמבר 1931 – 6 באוגוסט 2020) היה פרופסור למנהל עסקים ומומחה עולמי בתחום מדיניות עסקית.
הוא מהמייסדים של תחום מינהל עסקים בישראל, חוקר פורה ופורץ דרך בעל שם עולמי, שמחקריו שינו את דפוסי החשיבה בכמה מתחומי המינהל.
הקים את בית הספר למינהל עסקים באוניברסיטת תל אביב בשנת 1966, ושימש בו דִּקָאן ראשון.
בהמשך הקים את לה"ב - לימודי הכשרה בניהול ואת המכון למחקר עסקים בישראל.
פרופ' אהרני כתב תוכניות לימוד וספרי לימוד, וכן היה ממייסדי המסלול האקדמי המכללה למינהל והקים תוכניות רבות להכשרת מנהלים ולמחקר בתחום הניהול.
בשנת 2010 הוא זכה בפרס ישראל בתחום מדעי המינהל.
אהרני נולד בזכרון יעקב ושירת בחיל האוויר.
תוך כדי שירותו הצבאי, בשנת 1951 החל בלימודי כלכלה בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב.
במהלך לימודיו היה ממייסדי ארגון הסטודנטים הבינלאומי AIESEC בישראל ועמד בראש הסניף הישראלי.
לאחר קבלת התואר השני, אותו סיים בהצטיינות וזכה על התזה שלה בפרס מפעל הפיס, עבד בשנים 1956–1958 במכון לפריון העבודה והייצור ושימש ראש מדור תמחיר ומנהל מחלקת הדרכה.
בתפקידו לקח חלק בהקמת המרכז הישראלי לניהול והרצה במרכז לתרבות ולחינוך של הסתדרות העובדים הכללית.
כן הוא היה ממייסדי אגודת האקדמאים למדעי החברה והיה המזכיר הראשון של הסתדרות המוסמכים למדעי החברה.
בשנים 1958–1961 למד לימודי דוקטורט באוניברסיטת הרווארד וחקר את תהליך קבלת ההחלטות בהשקעות זרות.
בשובו לישראל לימד באוניברסיטה העברית ועסק במחקר במרכז פאלק למחקר כלכלי, בהוראת ניהול והנדסת תעשייה בטכניון ושימש יועץ למכון לפריון העבודה והייצור.
בשנת 1965 הקים את המכון הישראלי למחקר פיננסי.
בתקופה זו נערכה עבודת הדוקטורט שלו לספר ותורגמה למספר שפות.
בשנת 1964 יצא לארצות הברית ולימד באוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת ניו יורק.
בשנת 1966 חזר אל האוניברסיטה העברית, אך באותה שנה עבר לאוניברסיטת תל אביב והקים את בית הספר למוסמכים במנהל עסקים ע"ש ליאון רקנאטי.
אהרני שימש הדיקן הראשון של הפקולטה לניהול, היה ממקימי המכון לסחר חוץ, מערך לימודי ההכשרה לניהול (לה"ב) והמכון לתיעוד תולדות העסקים.
בשנת 1970 סיים את תפקידו כדיקן ויצא לשבתון באוניברסיטת סטנפורד ולאחר מכן במכון הבינלאומי לפיתוח הניהול שבשווייץ.
עם חזרתו ארצה מונה לראש לה"ב והיה שותף להקמת המסלול האקדמי המכללה למינהל, בה שימש דיקן משנת 1980 ומאוחר יותר רקטור המכללה (1996–2001).
בשנים אלו עסק גם בהכנת תוכניות לימוד עבור אוניברסיטת חיפה ומכללת רופין.
בשנים 1981–1987 עמד בראש המכון לניהול בירושלים שהיה באוניברסיטה העברית ועבר לתל אביב.
בשנת שבתון באוניברסיטת דיוק (1987) הקים אהרני את המרכז לחינוך ומחקר עסקי בינלאומי.
בשנת 1996 פרש לגמלאות מאוניברסיטת תל אביב כפרופסור אמריטוס.
אהרני לימד לאורך השנים באוניברסיטאות שונות בעולם ולקח חלק בסמינרים בינלאומיים ראשונים מסוגם בתחום הניהול.
תחומי מחקרו התמקדו בניהול בישראל וכללו מחקרים בנושא ריכוזיות בניהול המשק, דימוי המנהל בישראל, יחסי שלטון וחברות עסקיות, ניהול חברות ממשלתיות, ונושאים אחרים.
במחקרים נוספים עסק בתחום חברות רב-לאומיות ואסטרטגיה מונהגת.
ספריו היוו פריצת דרך בתאוריות הניהול ובשנות השבעים הוזמן אהרני לייעץ לממשלת בוליביה בנושא חברות ממשלתיות.
בשנת 1990 הוזמן לייעץ באותו נושא לממשלת אוקראינה.
אהרני זכה בפרס לנדאו למדעים ולמחקר לשנת 2007 ובפרס ישראל למדעי המנהל לשנת 2010.
חברות ממשלתיות בישראל ובעולם, 1979
יאיר אורבך (נולד ב-16 באוגוסט 1982, כ"ז באב תשמ"ב) הוא קומיקאי ותסריטאי דתי לאומי ישראלי.
אורבך נולד ברעננה לאב מהנדס ואם מורה.
יש לו שני אחים גדולים ממנו.
כשהיה בן 7 עברה המשפחה לכוכב יאיר.
למד בישיבת בני עקיבא יד אברהם בנתניה.
בצה"ל שירת בגרעין נח"ל של הנוער הדתי העובד והלומד בקיבוץ שלוחות, שם עבד בדייג במשך כחצי שנה, ולאחר מכן שירת בתור לוחם קרבי בנח"ל.
לאחר שחרורו עבד כאיש ביטחון באל על.
יאיר אורבך החל להופיע בשנת 2001 במועדון הסטנדאפ "קאמל קומדי קלאב".
התפרסם לראשונה בתוכנית המציאות "האקדמיה לצחוק" ששודרה בערוץ 2 בשנת 2004. למבחן בד הגיע במהלך שירותו הצבאי בגרעין נח"ל.
בתחרות קיבל אורבך את הציון 94 - הציון הגבוה ביותר מהקהל באולפן.
לאחר התוכנית עבד כסלקטור בארקיע.
בתחילת דרכו הופיע במספר תוכניות טלוויזיה כגון "יומטוב", "עובר כל גבול" ו"מוצ"ש בראשון".
בשנת 2005 כתב בעזרת חברים את מופע הסטנד-אפ לדתיים "קרנבל ברשות התורה".
המופע זכה להצלחה בקרב הציבור הדתי.
בשנת 2011 עלה עם המופע "יאיר אורבך - המופע המלא".
המופע היה מופע מחודש ששילב בין קטעים ישנים של "קרנבל ברשות תורה" יחד עם קטעים חדשים.
בשנת 2007 כתב וביים את הקליפ "רוצה מצוות", פרודיה על "רוצה בנות" של חובבי ציון.
הקליפ שודר בתחנות רדיו וזכה בתואר הקליפ האהוב ביותר באתר Flix באותה שנה.
בשנת 2010 סיים תואר ראשון בקולנוע וטלוויזיה במכללת ספיר.
במהלך הלימודים ביים את הסרט הקומי "קסאמבא" שהוקרן במגוון פסטיבלים ברחבי הארץ והעולם וזכה בתחרות שערכה רשת.
באותה שנה שידר ברדיו גלי ישראל רצועה יומית קומית-סאטירית בשם "שניים פוחזים", יחד עם אריאל פלקסין.
בשנת 2011 השתתף בכתיבת העונה השלישית של התוכנית "מצב האומה" של גורי אלפי וליאור שליין, והחל משנה זו משמש ככותב הראשי של המדור הסאטירי "בריחת המוחות" בעיתון "מקור ראשון".
באותה שנה, במסגרת מגמת קולנוע בבית הספר "פלך" בקריית עקרון, נעשה סרטון תיעודי על אורבך בשם "בעזרת ה'צחוק".
בשנת 2012 יצא בסיבוב הופעות משותף עם קובי אריאלי.
לקראת ראש השנה ה'תשע"ג העלה אורבך ליוטיוב קליפ הומוריסטי בשם "שנה טובה".
הקליפ שילב בין המילים המקוריות למילים ההומוריסטיות של אורבך.
בסוף הסרטון הופיע דודו זר.
בתחילת 2013 עלה אורבך עם שלושה מופעים חדשים: מופע לדתיים הנקרא "המבדיל בין קודש לצחוק" שזכה לביקורות אוהדות, מופע לחילונים בשם "יאיר אורבך - הדתי שעושה סטנדאפ", ומופע אינטימי לאירועים קטנים הנקרא "יאיר אורבך והקוישלך - שירה בבידור" הכולל שירה בציבור יחד עם נגנים, סיפורים וקטעי הומור.
בשנת הלימודים ה'תשע"ד שימש כמחנך ולימד כתיבה יוצרת בבית ספר אמי"ת במודיעין.
אורבך חבר ב"זובור", פאנל סטנדאפיסטים הכולל את אורבך עצמו, אורי מלמד, אמיר מויאל, יותם זמרי ואור רייכרט המשמש כמנחה.
אורבך משתתף מאז שנת 2017 בתוכנית הסאטירה "עד כאן!" בתאגיד השידור הישראלי "כאן 11" ביחד עם קומיקאים וכוכבי רשת.
משנת 2020 אורבך כותב במוסף "אותיות לנוער" מבית עיתון הילדים הדתי-לאומי "אותיות וילדים"
בספטמבר 2021 הודיע כי החליט להפסיק להופיע בהופעות סטנדאפ, לאחר קריירה של 20 שנה.
אורבך הוציא שני ספרים לאור: ספרו הראשון "100 תובנות על ביזנס" המיועד לעצמאים, וספרו השני "פאוזה", שהפך לרב מכר, ומאגד בתוכו סיפורים קצרים.
ב-2022 תרם כליה ממניעים אלטרואיסטיים לאדם שלא הכיר קודם לכן.
יאיר אורגלר (נולד ב-10 באוקטובר 1939) הוא פרופסור אמריטוס למנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב, אשר שימש כיו"ר הבורסה לניירות ערך בתל אביב בין השנים 1996–2006.
אורגלר סיים תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול בטכניון (1963), מוסמך בהנדסת תעשייה וניהול מאוניברסיטת דרום קליפורניה בלוס אנג'לס (1965), ותואר מוסמך וד"ר (1967) בניהול תעשייתי מאוניברסיטת קרנגי-מלון בפיטסבורג.
אורגלר כיהן כאיש סגל באוניברסיטת תל אביב בין השנים 1969 ל-2003. בשנת 1973 הועלה לדרגת פרופסור חבר ובהמשך היה פרופסור מן המניין.
בין תפקידיו דקאן הפקולטה לניהול ע"ש רקנאטי בין השנים 1981–1985 וסגן רקטור אוניברסיטת תל אביב בין השנים 1990-1985.
ב-1991 הקים אורגלר את "מעלות", חברה ישראלית לדירוג ניירות ערך, והיה יושב ראש פעיל של החברה עד מאי 1996. אז מונה ליו"ר הבורסה לניירות ערך, תפקיד בו החזיק במשך עשור.
בשנים 2005-2000 שימש כיו"ר הוועד המנהל של המכללה האקדמית תל אביב יפו.
מכהן כדירקטור חיצוני בבנק הפועלים, בכימיקלים לישראל ובחברת עתידים.
משנת 2005 משמש כחבר הוועד המנהל ומייסד של עמותת עתיד בטוח למניעת קורבנות אלימות בקרב ילדים ובני נוער.
יאיר אסולין (נולד ב-23 בנובמבר 1986) הוא סופר והוגה דעות ישראלי, בעל טור בעיתון "הארץ", משמש כמרצה אורח בתוכנית למדעי היהדות ובמחלקה לספרות השוואתית באוניברסיטת ייל (סתיו 2018).
חתן פרס ספיר לספרי ביכורים לשנת 2011, חתן פרס שרת התרבות ופרס ראש הממשלה לסופרים עבריים לשנת 2016.
אסולין נולד בחיפה, גדל בקריית מוצקין וכיום מתגורר ברחובות.
שיריו וסיפוריו התפרסמו ברוב כתבי העת הספרותיים בישראל ובעיתונות היומית.
החל מספטמבר 2011 כותב אסולין את הטור ההגותי "קטע לסיום" בעמודי הדעות של עיתון "הארץ" מדי יום שישי, וכן מדור פוליטי-תרבותי בכתב העת "ליברל".
במאי 2017 החל לשדר יחד עם עמיחי חסון תוכנית תרבות שבועית ברשת כאן תרבות (רשת א') של תאגיד השידור הישראלי.
בצד הפובליציסטיקה והספרות, עוסק אסולין בעריכת תסריט וייעוץ אומנותי.
בשנים 2016 - 2017 כיהן כלקטור ראשי בקרן גשר לקולנוע רב תרבותי וכיועץ אומנותי עבור המיזם המשותף עם קרן אבי חי בנוסף מייעץ לקרנות הקולנוע ולגופי שידור הן בתחום הדוקומנטרי והן בתחום הדרמה.
אסולין לימד ומלמד כתיבה ומחשבה במוסדות שונים, בהם קמרה אובסקורה, בית הספר לאומנות המילה ומוסדות נוספים.
בשנת 2017 כיהן כשופט ועדת הפרס של פרס ספיר, אשר בחרה את ספרה של אסתר פלד - "פתח גדול מלמטה" (הוצאת בבל).
בשנת 2020 יצא ספרו "נסיעה" בארצות הברית תחת השם THE DRIVE בהוצאת NEW VESSEL PRESS ובתרגומה של ג'סיקה כהן והתקבל בהתלהבות רבה.
בין יתר הביקורות המהללות הוכתר הספר על ידי ה-The Los Angeles Review of Books כ"התפסן בשדה השיפון הישראלי" ועל ידי ה-Open Magazine ההודי כ"מדריך למה זה אומר להיות היום אינדיבידואל בתוך מדינה".
מאז חזרתו מאוניברסיטת ייל עוסק אסולין רבות ביצירה וניסוח של פילוסופיה פוליטית ועסקית חדשה תחת רעיונות היסוד של "המאה של האיך" ו"סוף עידן הפוליטיקה" המבקשים להציע פרדיגמה חדשה לחשיבה על המרחב הפוליטי-עסקי-חברתי היום, כפי שהוא מתעצב על ידי המהפכה הטכנולוגית וההשלכות שלה.
תפיסות אלה שהתעצבו ופורסמו עוד טרם מגפת הקורונה הן במסות גדולות ב"הארץ" והן במרחבים נוספים (למשל המכון למחקרי ביטחון לאומי), ואף תורגמו לאנגלית, הפכו למושגים מרכזיים בחשיבה על המציאות הפוליטית עסקית וחברתית בזמן הזה.
נושאים אלה גם נוכחים רבות בטורו הקבוע של אסולין ב"הארץ" והוא מתראיין עליהם רבות בתקשורת הכלכלית והכללית.
ספרו "במקום ייאוש: מדיטציות ישראליות" המבקש להתבונן ולפענח את התודעה הישראלית יצא בשנת 2020 בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
הוא הוגדר על ידי עיתון הארץ כ"פה ושם בארץ ישראל 2020", אך זכה גם לביקורות שליליות.
אברהם בורג לדוגמה כתב "בספר המסות שלו אסולין מיטיב לגרד פצעים חברתיים שותתים, אבל לא פעם קשה לחלץ את התובנות מבין הררי המלים, האסוציאציות וההרהורים השבורים".
בשנת 2025 פרסם, בשיתוף "מרכזים לצדק חברתי", את ספרו "איך נולדים מחדש: 36 מחשבות על הזמן הגדול והשבור הזה".
בספר ביקש לחקור לעומק את האתגרים וההזדמנויות הטמונים בזמנים הייחודיים האלה - "זמנים של איך", כפי שקרא להם - במעגל הישראלי, הגלובלי והיהודי.
ספר שנועד, כפי שהוטבע על גב הכריכה: "לעבור מיד ליד, לחולל שינוי".
עם צאת הספר התקיימו עם יאיר מספר שיחות וראיונות בשאיפה לברר את הרעיונות שבו.
במקור ראשון, למשל, העיתונאי יאיר שלג כתב: "כספר שהתחיל להיכתב הרבה לפני המלחמה, הוא לא עוסק רק בלקחי המלחמה אלא מכיל גם תובנות על סוגיות גלובליות רחבות...
היא שאנחנו ניצבים בפני תקופה חדשה בתולדות האנושות, אבל מכיוון שהשינויים עדיין בעיצומם, אי אפשר להעריך מה יהיו מאפייניה של התקופה הזו, אלא רק שהיא תהיה שונה מאוד מהדברים שהכרנו בעבר." בראיון אחר כתב העיתונאי דויד פרץ: "בספר אסולין מציג כמה וכמה רגעים של "לידה מחדש".
אין ספק, העולם המודרני מפרק את כל מה שהכרנו - צ'אטים מאתגרים כל מקצוע סמכותי, מרופאים ועד מורים".
נסיעה (הוצאת חרגול, 2011) - הספר מתאר נסיעה של חייל דתי המלווה באביו אל מרפאת קצין בריאות הנפש בתל השומר.
המתווה של הנסיעה הפיזית הופך למסע למעמקי הנפש תוך חשבון נפש עם החברה הישראלית, ובפרט עם העולם הציוני דתי בו הוא גדל.
הספר זכה בפרס ספיר לספרי ביכורים לשנת 2011, וכן בפרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית בקטגוריית ספרי ביכורים לשנה זו.
הדברים עצמם (הוצאת חרגול/מודן, 2014) - רומן על שלושה נערים בני הציונות הדתית.
מינכן: אם תרצי קראי לזה זיכרון (הוצאת הליקון 2014) - פואמה ארוכה אשר מבוססת על מסע התבוננות בן שנה של יהודי דתי במינכן שבגרמניה.
התשמע קולי: תהילים ישן-חדש; עורך (הוצאת זמורה ביתן/929, 2017) - אנתולוגיה בעריכתו.
שנים רבות מפרידות בין מזמורי תהילים ליצירה העברית החדשה.
מפגש בין ישן לחדש, בחיפוש אחר עקבות מזמורי ספר תהילים ביצירה העברית בת זמננו.
במקום ייאוש (ספרית פועלים, 2020) - מתוך היומיום, הזיעה, ההתרוצצות האינסופית, תודעת ההישרדות הכלכלית, לוכד מבטו המשוטט של יאיר אסולין הזדמנויות ושברי אמיתות.
בין רחובותיה של התנחלות בורגנית חדשה בשומרון לשוק מחנה יהודה, בין סמטאותיה של צפת לכנס בחירות של יאיר לפיד, בין הלווייתו של מוטי קירשנבאום לסבתא עזיזה, מבקש אסולין – כמי ש"חש משהו עמוק על הזמן הזה" – למצוא נקודת אחיזה.
איך נולדים מחדש: 36 מחשבות על הזמן הגדול והשבור הזה (בשיתוף מרכזים לצדק חברתי, 2025) - הספר מבקש לבחון את הזמנים הגדולים והשבורים בהם אנחנו חיים, תוך מבט רחב על תהליכי העומק התודעתיים, החברתיים והטכנולוגים.