tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טופס 17, המהווה התחייבות של קופת חולים להשתתף בהוצאות בעת הפניית חולה לאשפוז או לרופא מומחה
טופס 101 ("כרטיס עובד"), המהווה "אסמכתא למעביד למתן הקלות במס ולעריכת תיאומי מס בחישוב משכורת העובד"
טופס 106, הנערך על ידי המעביד ומכיל סיכום שנתי של המשכורת ששולמה לעובד
טופס 630: טופס דיון ותלונה בדין המשמעתי בצה"ל
UB40 (בריטניה): טופס דרישת דמי אבטלה (על שמו נקראת הלהקה UB40).
DS160 (ארצות הברית): טופס בקשת ויזה לארצות הברית שלא לצורכי הגירה.
טופירמאט (שם מסחרי: טופמקס) היא תרופה אנטי-אפילפטית ולמניעת התקפי מיגרנה.
היא התגלתה ב־1979 על ידי ברוס אליוט מריאנוף וג'וזף פ.
גרדוקי בזמן שעסקו במחקר בחברת התרופות אורתו-מקניל.
התרופה הונהגה בטיפול באפילפסיה החל משנת 1997.
בסוף שנת 2012 אושר על ידי FDA השימוש בטופירמט בשילוב עם פנטרמין (אלפא-אלפא-דימתיל-פנילאוטילאמין) כטיפול מסייע להרזיה (כמוסות Qsymia).
טיפול זה היה בשימוש קודם לכן עם הטוויית off label.
מבחינה כימית טומירמאט הוא נגזרת סולפמאט של ד-פרוקטוז.
טופירמאט שווקה במקור כנוגדת פרכוסים, היא משמשת לטיפול באפילפסיה בילדים ומבוגרים.
בילדים ההתוויה שלה היא לטיפול בתסמונת לנוקס-גסטו – הפרעה הגורמת להתקפים אפילפטיים ועיכוב התפתחותי.
התרופה נקשרה לירידה במשקל, ומשמשת לנטרל את העלייה במשקל הנגרמת על ידי תרופות פסיכוטרופיות רבות.
היא בשימוש גם במקרים של השמנת יתר כללית וטיפול בבולימיה והפרעת התקפי אכילה (Binge Eating Disorder).
נעשו מחקרים לגבי הטופירמאט לגבי טיפול באלכוהוליזם ובהשמנת יתר במיוחד כדי להפחית אכילה כפייתית binge eating.
בסוף שנת 2012 אושר על ידי ה-FDA השימוש בטופירמט בשילוב עם פנטרמין (אלפא-אלפא-דימתיל-פנילאוטילאמין) כטיפול מסייע להרזיה.
התנהגות של השחתה עצמית הקורית במקרים קשים של הפרעת אישיות גבולית אפשר לטפל בטופירמאט.
מועיל מעט או חסר תועלת בטיפול בהפרעות פסיכוטיות.
במחקר אחד, שילוב של טופירמט עם בופרופיון (Wellbutrin) ניצפתה יעילות מסוימת בטיפול בדיכאון דו קוטבי.
ניסויים דבל בליינד ומבוקרי פלצבו לא הצליחו להדגים שטופירמט יעילה כמונותרפיה במאניה חריפה אצל מבוגרים.
נמסרו דוחות קליניים שציינו תכונות מייצבות מצב רוח אך השימוש בה בתחום הזה לא הוכח כיעיל .עם זאת לפעמים ניתן לנסותו במקרים של הפרעה דו־קוטבית עמידה לטיפול.
פסיכיאטרים ניסו להשתמש בטופמקס כטיפול מייצב מצב רוח בהפרעה דו-קוטבית.
סקירת קוקריין (Cochrane review) הגיעו למסקנה שאין מספיק הוכחות עליהן אפשר לבסס המלצות כלשהן בנוגע לשימוש בטופירמאט לטיפול בכל שלב של הפרעה דו-קוטבית.
ב-2010 נקנסה חברת אורתו-מקניל ב-6.14 מיליון דולר על ידי FDA על ששיווקה טופמקס כתרופה לטיפול בבעיות פסיכיאטריות בלי שקיבלה לכך אישור וללא נתונים מבוקרים קליניים המוכיחים שטופמקס בטוחה ויעילה לטיפול במחלות פסיכיאטריות.
הפרעת דחק פוסט טראומטית (PTSD)
כמו כן ניסו להשתמש בה לטיפול בהפרעת דחק פוסט-טראומטית.
היום משמשת לטיפול בהפרעת דחק פוסט טראומטית אך לא כקוו ראשון.
טופירמט משמשת גם: למניעת וטיפול במיגרנות, גמילה מעישון, תסמונות כאב (למשל, כאבי גב תחתון) וכן רעד ראשוני (essential tremor).
מחקר ראשוני טוען שטופירמאט יעילה בטיפול באינפנטיל ספאזם.
מחקר אחר ממליץ על טופירמאט כטיפול יעיל בלויקומלציה סב-חדרית אצל פגים אחרי פגיעה היפוקסית-איסכמית.
שימושים אחרים שנוסו לא בהתוויה המקורית בטופירמאט כוללים: עלייה בלחץ תוך-גולגולתי אידיופתי, כאב ראש מקבצי, תלות בקוקאין והפרעת אישיות גבולית .
מבחינה כימית טופירמאט היא חומצה סולפונית חד סוכרית קרובה לסוכר פירות, מבנה כימית די לא שגרתי עבור תרופה אנטי-אפילפטית.
מחקר מעקב לאחר אישור (שלב 4) שנעשה על ידי GlaxoSmithKline טוען שיש יותר תופעות לוואי קוגניטיביות כשנוטלים טופירמאט מאשר עם למוטריג'ין.
במחקרים שנעשו על מתנדבים בריאים המינונים הרפואיים של טופירמאט עבור הפרעה דו-קוטבית יצרו חוסרים קוגניטיביים גדולים יותר מאשר למוטריג'ין, כולל איבוד זיכרון לטווח הקצר וקושי במציאת מילים.
להלן תופעות הלוואי שדווחו על ידי יותר מ-10% של הנבדקים במחקר קליני אחד לפחות.
נימול (חוסר תחושה ועקצוץ) (23.7%.
(paresthesias) (בגלל עיכוב של קרבוניק אנהידרז)
זיהום בדרכי הנשימה העליונות (17.5%)
סיכון מסוים לאבנים בכליות במיוחד בשילוב עם תכשירים המעכבים גם כן את הקרבוניק אנהידרז וסיכון לחמצת מטבולית -גם כן בגלל עיכוב האנזים הנ"ל.
יש שקשרו את טופירמאט לעלייה משמעותית מבחינה סטטיסטית, להתאבדות.
אולם זו אינה נחשבת לתופעה אופיינית.
תופעות הלוואי שגרמו להפסקת נטילת התרופה השכיחות ביותר היו:
באותו מחקר מדווח גם שאצל חולים מבוגרים שיש להם הפרעה דו-קוטבית I, שקיבלו כבר ליתיום או ולפרואט, תוספת הטופירמאט לא הביאה לשיפור משמעותי מבחינה סטטיסטית לעומת פלצבו, לעומת זאת נוספו תופעות הלוואי המנויות לעיל.
לא ידוע אם התרופה עוברת דרך שליה או קיים בחלב אם.
ההמלצה היא שנשים בהריון או אימהות מניקות כדאי שימנעו מהתרופה.
נתונים ראשוניים מרמזים שכמו בתרופות אנטי-אפילפטיות אחרות, גם טופירמאט מגדילה את הסיכון למומים מולדים.
הדבר חשוב בין היתר לנשים הנוטלות טופירמאט על מנת למנוע התקפי מיגרנה.
במרץ 2011 הודיע FDA לרופאים ולחולים על סיכון מוגבר לשפה שסועה אצל תינוקות שנולדו לנשים שטופלו בטופמקס בזמן ההיריון.
FDA הודיע לרופאים שטופירמאט עלולה לגרום לקוצר ראייה חריף וגלאוקומה משנית של זווית צרה.
הסימפטומים שמתחילים, בדרך כלל, החודש הראשון של נטילת התרופה כוללים ראייה מטושטשת וכאבי עיניים.
הפסקת השימוש בתרופה יכולה לעצור את תהליך הרס עדשת העין ויכולה להפוך את תהליך הפגימה בראייה.
לפי שני ניתוחי מקרה, טופיראמאט נחשדה כגורמת הפרעה טורדנית-כפייתית שמקורה תרופתי (Drug induced OCD).
לטופירמאט יש הרבה מאוד תגובות בין תרופתיות.
היות שטופירמאט מעכבת את פעילות קרבוניק אנהידראז הרי השימוש במעכבים אחרים של קרבוניק אנהידראז (כמו, למשל אצטאזולאמיד) מגדיל את הסיכון לאבנים בכליות.
ממריץ אנזימים (למשל, קארבאמזפין יכול להפחית את ריכוז הטופירמאט בדם ב-40% מה שמצריך הגדלת המינון של טופירמאט.
אלכוהול יכול להגדיל את תחושת הרוגע או נמנום ולהגדיל את הסכנה בקבלת התקף.
טופירמאט יכול להקטין את היעילות של גלולות למניעת היריון.
מומלץ שימוש באמצעים אחרים למניעת היריון.
התקן תוך רחמי או דפו פרוברה אינם מושפעים מטופירמאט.
בהתייחס לתופעה חברתית, המינוח טופלס (מאנגלית: Topless, ללא חלק עליון) מתאר מצב שבו אישה חושפת את שדיה בפומבי, בניגוד לטאבו המקובל בתרבות שבה היא חיה, ובמקומות מסוימים אף בניגוד לחוק.
יש המנסות לשבור טאבו זה, על ידי הליכה טופלס במקומות ציבוריים, בהם לרוב נשים לבושות גם בחלקן העליון.
לעיתים משמש המושג לתיאור גבר החושף את פלג גופו העליון, גם כשזה אינו מעשה המנוגד לטאבו.
בימינו נהוג העירום, ובייחוד חשיפת השדיים, בשבטים רבים באפריקה.
כך לדוגמה בשבט הסורמה נהוג עירום מלא, ובשבט ההימבה פיסות בד מכסות את אזור הערווה והישבן, בעוד השדיים חשופים.
גם במלנזיה קיימים אזורים בהם נשים מהלכות בעירום, או חושפות את חזן.
בעבר, לבוש טופלס נחשב לאסור לחלוטין וגרר עונשים.
עם זאת, הוא נהוג בחלק מחופי הרחצה.
בניגוד להליכה ללא כיסוי לשדיים, אשר נחשבת לא מקובלת ברוב החברות בעולם, ואף אסורה במקומות רבים, רחצה ללא בגד הים העליון נחשבת למקובלת יותר, ואף נפוצה במקומות רבים ברחבי העולם.
בנוסף, נפוצה ביותר היא ההשתזפות טופלס, לרוב באזורי רחצה, כגון בריכת שחייה וחוף ים.
למרות היחס המתירני יותר לחשיפת גוף האדם בסוף שנות ה-60, שהתבטאה בפופולריות גוברת והולכת של הביקיני, חשיפת השדיים בפומבי נחשבה ללא מקובלת כלל.
זאת בנוסף לאי-החוקיות של חשיפת השדיים בפומבי, שהובילה פעמים רבות לעימותים.
כך, בשנת 1964, כאשר הוצג בחנויות בגד ים ללא חלק המכסה את השדיים, הרוכשות שלבשו את הבגד בציבור נעצרו בשל טעמי צניעות.
כך, בעוד שבתצוגות אופנה בגדי הטופלס החלו לצבור פופולריות, השימוש בבגדים אלו בציבור נאסר.
עם השנים, ככל שגברה הפופולריות של בגדים חשופים יותר, בייחוד באזורי רחצה, נהפכה הרחצה וכן השיזוף טופלס לנפוצים, ובעקבות כך הותרו במדינות רבות על פי חוק.
מחקרים שנעשו החל בשנות ה-90 הראו פופולריות הולכת וגוברת ודעות מתונות יותר כלפי הטופלס.
הפופולריות ההולכת וגוברת של הטופלס באה לידי ביטוי במיוחד בערי אירופה, אשר נשים המשתזפות בהן ללא חלקו העליון של בגד הים הן עניין שבשגרה, והעניין זכה להבנה בקרב רוב תושבי האזור, כמו גם באוסטרליה.
כך, סקר שנערך בשנים 1994-1995 בקרב 118 תלמידי קולג' אוסטרלים גילה כי 88% מהם רואים בטופלס דבר לגיטימי..
הדעות בנושא השתנו בעשור השני של המאה ה-21. מודעות גוברת לסרטן העור, אך בעיקר כניסת הטלפונים החכמים והרשתות החברתיות, והחשש מהשימוש שיכול להיעשות בכלים אלו מצד מציצנים.
הירידה החדה באה לידי ביטוי בסקר שנערך בצרפת בנושא, בעוד ש-43% מהנשים שענו על הסקר טענו שהשתזפו בחזה חשוף ב-1984, זה ירד ל-19% ב-2019. כאשר אצל נשים מבוגרות התופעה יותר נפוצה מאשר אצל נשים צעירות.
מלבד תופעות בודדות, בישראל הטופלס אינו נפוץ, ואף על פי שאין החושפת את שדיה בחוף צפויה לעונש חוקי, מעטות הנשים שעושות זאת.
יוצאת דופן בהיבט זה היא אילת, שעקב היותה עיר תיירותית המביאה אליה תיירות רבות מחו"ל, מראה הטופלס שכיח יותר בחופיה.
צילום של טופלס, מבוצע פעמים רבות על ידי צלמי פפראצי.
הצילום מתבצע בשני מקרים עיקריים:
צילום של נשים כאשר הן ללא החלק העליון של מלבושם, כאשר מחשופם הוא מרצונן האישי.
במקרה זה הצלם מגיע בחשאי, ומצלם את הנשים ללא מלבושן.
כאשר האישה יודעת כי מצלמים אותה, ואף אחד מאיבריה האינטימיים אינו חשוף, אך בעוד מתבצעים הצילומים נופל, מחליק, או נקרע החלק העליון של מלבושן, והצלמים רואים זאת ומצלמים.
רבים הם המקרים בהם נשים צולמו טופלס, להלן הבולטים והמשפיעים שבהם:
קייט מידלטון צולמה טופלס במהלך חופשה בצרפת, בספטמבר 2012. כעבור כחודש נעצר הצלם שצילם על פי החשד את התמונות.
כמו כן, נאסר פרסום של התמונות.
אנג'ליק מורגן, כוכבת ריאלטי צרפתית, צולמה טופלס במהלך חופשה בארצות הברית.
נשים בצרפת נוהגות להסתובב חשופות חזה ללא כל מפריע, וצילום זה שינה את היחס של רבות מהן לטופלס.
ניתן לקטלג צילומי עירום אומנותיים לפי מידת החשיפה של גוף המצולם.
כך, ניתן להגדיר צילומי עירום בהם החזה חשוף אך אזור הערווה לא מוצג כצילומי טופלס.
אחד המאפיינים החשובים של צילום זה הוא אנונימיות המצולם, שכן מטרת העירום האמנותי הוא להוות יצירה של ממש, בה הנושא הוא לא המצולם.
עירום אומנותי מופיע בשני סוגים:
צילום תמונות של נשים בעודן חשופות.
תמונות אלו מתרכזות בהפיכת המציאות הנשקפת בתמונה לתואמת ככל האפשר לרצון הצלם, תוך שימוש באפקטים שונים.
לצילום זה משתמשים לרוב בדוגמניות עירום, אשר מקבלות משכורת מצילומן עירומות, על פי דרישות הצלם.
ציור נשים בעירום, כאשר אין צורך באפקטים כלשהם והצייר יכול לצייר את המציאות ככל שהיא עולה על דעתו.
לרוב ציורים אלו הם דיוקנים של נשים אשר צוירו בעודן עירומות, על מנת להקל ככל האפשר על הצייר.
אולם, במקרים בודדים נשים בלבוש מלא צוירו בעירום, פרי דמיונו של הצייר.
כך לדוגמה, ידוע כי פיקאסו היה יושב במקומות בהן התאספו נשים, ומציירן ללא בגדיהם, על אף שהיו לבושות.
לעיתים נשים אלו לא ידעו כי צוירו עד אשר התפרסם ציורו.
נשות ארגון פמן ידועות במחאות שבהן חברות הארגון חושפות את שדיהן במקומות ציבוריים.
על החזה החשוף נכתב פעמים רבות מסר רלוונטי.
כפי שצוין, קיים טאבו סביב ההסתובבות טופלס במקומות ציבוריים.
כלומר, אף על פי שמותר על פי החוק להסתובב ברחוב ללא החלק העליון, נשים לא נוהגות כך.
אולם, לאחרונה החלו נשים רבות, בעיקר פמיניסטיות, להסתובב טופלס במקומות ציבוריים כאות מחאה.
לטענתן, כפי שלגברים מותר להסתובב ללא חולצה ברחוב (כפי שנהוג רבות בערי חוף), כך גם לנשים מותר להסתובב ללא החלק העליון של מלבושן.
בשנת 2019 בעקבות תלונות והפגנות, שינתה עיריית ברצלונה את תקנות העיר כך שגם נשים יוכלו לשחות בחזה חשוף בברכות ובמקורות המים של העיר, בנימוק שזהו תיקון של אפליה על רקע מגדרי.
יום ראשון שלפני יום שוויון הנשים (26 באוגוסט) נקבע על ידי העמותה כיום ההליכה טופלס (Go Topless Day).
טופייתיים (שם מדעי: Tupaiidae) היא משפחה מסדרת חדפי עצים, שהם קרוביהם הרחוקים של הפרימטים, אך מזכירים מעט סנאים או חדפים שעירים.
במשפחה זו נמצאים 4 סוגים ו-19 מינים - כל המינים בסדרה למעט המין חדף עצים מכחולי (Ptilocercus lowii) שמצוי במשפחה עצמאית (Ptilocercidae).
חדפים אלה חיים בדרום-מזרח אסיה והודו ביערות טרופיים ומחפשים בעלי חיים קטנים כמו חרקים למאכל.
עם זאת הם ניזונים גם מצוף פרחים ומפירות.
סוג ומין יחיד טופיה מרדסית (Anathana ellioti)
סוג טופיה חלקת זנב (Dendrogale)
מין טופיה חלקת זנב בורנאית (D.
מין טופיה חלקת זנב צפונית (D.
מין טופיה זהובת בטן (T.
מין טופיה ארוכת כפה (Tupaia longipes)
טופס טיולים הוא כינוי לטופס המשמש בעת קליטה של אדם בארגון ובעת יציאה מהארגון.
מטרת הטופס היא ליידע את כל המעורבים בטיפול באדם על הצטרפותו לארגון ועל יציאתו מהארגון, ולבצע את הטיפול בשינוי זה במסגרת תפקידם.
כינוי הטופס נובע מכך שיחד עם הטופס האדם "מטייל" בין המעורבים השונים.
בצה"ל משמש הטופס בעת הצטרפות חייל ליחידה ופרישתו ממנה.
בסיום לימודים באוניברסיטה נדרש הסטודנט לטופס טיולים בין יחידות אחדות באוניברסיטה (מזכירות החוג בו למד, הספרייה, מדור שכר לימוד וכולי) כדי לוודא שהשלים את כל חובותיו האקדמיות והמנהליות.
בעת פרישה מעבודה משמש טופס טיולים לוודא שהעובד הפורש נפרד מכל הגורמים הרלוונטיים: מנהלו הישיר, מחלקת משאבי אנוש, חשב השכר, מנהל אבטחת מידע וכולי.
בצה"ל הטופס משמש בעת קליטה ביחידה או יציאה ממנה.
מטרת הטופס היא ליידע את היחידה בעת קליטה או גריעה של חייל, על מנת שהיא תוכל להיערך כראוי לכך.
קיימים שני סוגים של הטופס:
טופס חיצוני - הטופס הצה"לי הרשמי, שיש למלאו כאשר נקלטים ביחידה או כאשר עוזבים את היחידה ליחידה אחרת/משתחררים מצה"ל.
חייל שעוזב את היחידה ללא מילוי של הטופס נחשב מבחינה מנהלית לחייל בה, על כל המשתמע מכך (לדוגמה, אם לא יתייצב בה הוא ייחשב לנפקד, הוא כפוף למפקד היחידה וכדומה).
על פי הוראת צה"ל, שאף מופיעה בפירוש על הטופס, את הטופס יש למלא ולהגיש תוך 48 שעות מקבלתו.
הוראה זו נועדה למנוע מצב של חיילים "התלויים באוויר" - חיילים שיצאו מיחידה אחת ועדיין לא נמצאים באחרת, ולכן מעשית ללא מפקד.
לצורך מילוי של הטופס יש לעבור בנקודות מפתח של היחידה ולקבל מהן אישור (חתימה) שהחייל עבר בהן.
בעת כניסה ליחידה הטופס משמש על מנת ליידע את החייל על נהלים ביחידה, לספק לו ציוד, לרשום אותו כחייל ביחידה וכדומה.
בעת יציאה מהיחידה הטופס נועד לוודא כי כלל הגופים הרלוונטיים ביחידה מודעים לעזיבתו והחייל עמד בחובותיו כלפיהם (החזיר את הציוד שהוחתם עליו, נשפט במקרה הצורך וכדומה).
בין השאר, התחנות כוללות את נגד המשמעת, האפסנאות, מש"קית הת"ש והנשקייה.
טופס פנימי - מיועד למעבר בתוך חלקים שונים בתוך היחידה עצמה (לדוגמה, מעבר מפלוגה אחת לשנייה באותו גדוד), לצורך הסדר הפנימי ביחידה.
טופס זה לרוב כולל פחות תחנות הרשמה והוא הרבה פחות מחייב (לדוגמה, ייתכן שנקודות מסוימות לא ימולאו, על פי הוראה בעל פה).
המונח "טופס טיולים" הפך לשם נרדף לסיום או מעבר, במיוחד בהקשרים צבאיים.
בחיל האוויר מכונה טופס הטיולים בשם "קלירנס" - על בסיס המילה האנגלית Clearance שמשמעותה: אישור.
במערכת הבריאות בישראל, טופס 17 הוא טופס התחייבות מהגורם הרפואי המבטח (קופת חולים כללית, קופת חולים מכבי, קופת חולים מאוחדת, קופת חולים לאומית, ביטוח רפואי לעובדים זרים), עבור שירות רפואי לו זכאי המבוטח, מתוקף התקנות לחוק ביטוח בריאות ממלכתי, הכלול בסל הבריאות.
הטופס המקביל בחיל הרפואה נקרא "אסמכתא תקציבית".
מקור השם "טופס 17" הוא בקופת חולים כללית, אשר בשנות החמישים של המאה ה-20 הייתה מנפקת טופסי 17, מתוך פנקס עבה, אשר העתק של הטופס היה נשאר בסניף שבו "החבר" היה מבוטח.
עד לעידן המחשב הטופס היה מונפק ידנית, וההעתק אשר היה נשאר במזכירות הסניף באמצעות נייר פחם, בדרך כלל לא היה קריא.
בשנות הארבעים של המאה ה-20, היו נוהגים להשאיר במזכירות הקופה 2 העתקים, לפני עידן נייר הפחם, וכל הפרטים היו ממולאים בכתב יד.
כיום טופס 17 מקביל ל"טופס התחייבות".
ביקור אמבולטורי במרפאת חוץ של בית חולים ציבורי, מרפאת חוץ של בית חולים פרטי
אשפוז בבית חולים הכולל "אשפוז דיפרנציאלי"
טיפול במכון חיצוני לקופה (לדוגמה: מכון לב, מכון דימות (טומוגרפיה ממוחשבת - CT; בדיקת MRI), מכון לפיזיותרפיה וכו')
הוצאת טופס 17 כרוכה בתשלום השתתפות עצמית העומדת לפי מחירון משרד הבריאות על עד 40 ש"ח לכל שירות רפואי בכל רבעון
קופת חולים מחויבת לתת תשובה למגיש הבקשה לקבלת טופס 17, תוך ארבעה ימי עבודה מקבלת הפנייה (גם אם התשובה שלילית)
נציבות פניות הציבור בקופת חולים
נציבות קבילות הציבור במשרד הבריאות
טופלו היא עיר במדינת מיסיסיפי בארצות הברית, העיר הגדולה ביותר של מחוז לי ובירתו.
היא העיר השביעית במספר התושבים בין ערי מדינת מיסיסיפי.
טופלו שוכנת בקצה המערבי של האזור הקרוי "צפון-מזרח מיסיסיפי", בין ממפיס בטנסי וברמינגהאם באלבמה.
דרכה עובר כביש בין-מדינתי 22. לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית משנת 2010, מספר תושביה היה 34,546. "האזור המיקרופוליטני הסטטיסטי טופלו", הכולל את המחוזות לי, פונטוטוק ואיטאוומה, מונה 139,671 תושבים.
טופלו הייתה העיר הראשונה שזכתה לרשת חשמל במסגרת תוכניתו של הנשיא פרנקלין רוזוולט לעבודות התשתית של רשות עמק טנסי בימי השפל הגדול.
העיר היא מקום הולדתו של הזמר אלביס פרסלי.
השטח שעליו נבנתה העיר אוכלס מאות שנים על ידי שבטים אינדיאניים ילידים דוברי שפות מוסקוג'יות (או "קריק"), בני צ'יקאסו ובני צ'וקטו.
עד שנת 1830 הם גורשו ממקום מולדתם על ידי המתיישבים הלבנים.
ב-26 במאי 1736 התנהל באזור קרב אקיה, בין הבריטים ובני בריתם בני צ'יקאסו, לבין צרפתים ובני בריתם מבני צוק'טו.
המקום נחצה על ידי דרך נאצ'ז, העוברת בין היערות ושימשה בעבר את האינדיאנים ובמאה ה-18 חיברה את חופי מפרץ מיסיסיפי עם גדות קמברלנד.
קדם לעיר הנוכחית יישוב קטן מסחרי בשם גאם פונד (Gum Pond, "ביצת הגומי"), שהוקם על ידי האנגלים.
טופלו קיבלה מעמד של עיר בשנת 1870 ונקראה כך לפי העץ המקומי טופלו-אוגצ'ה (Nyssa aquatica), מין השייך למשפחה Nyssaceae.
באותה שנה מנתה העיר 618 תושבים.
בימי מלחמת האזרחים האמריקנית, ביולי 1864 התחולל במקום קרב טופלו שבו ניצח צבא האיחוד בפיקוד הגנרל אנדרו ג'קסון סמית' את כוחות הקונפדרציה תחת פיקודו של נייתן בדפורד פורסט.
אחרי מלחמה קו רכבות הביא לטופלו רווחה וצמיחה.
בשנת 1936 הוכה היישוב על ידי טורנדו, אחד הקטלניים ביותר בתולדות ארצות הברית.
הסופה הרסה 48 בניינים ציבוריים ומעל 200 בתים, הרגה 216 בני אדם וגרמה לפציעתם של עוד 700. מכיוון שבאותם הימים לא נהגו לרשום גם את הפגיעות באוכלוסייה השחורה, יש סבורים שהאבדות היו עוד יותר קשות.
הסופה הכתה באישון לילה והחריבה אזורי מגורים רחבים בצפון העיר.
הזמר אלביס פרסלי שהיה אז תינוק נמנה עם הניצולים.
3.5% היו "היספניים" מגזעים שונים.
המרכז האקווטי (Tupelo Aquatic Center) לספורט ובילוי
בית הולדתו של אלביס פרסלי - במזרח העיר
המוזיאון להיסטוריה של הקהילה - ע"ש אורן דאן (Oren Dunn City Museum)
1985 - ניק קייב הקליט את הסינגל "טופלו" כהוקרה לאלביס פרסלי
1993 - ג'ון לי הוקר הלחין שיר על הטורנדו משנת 1936 בטופלו
2004 - מרק נופלר כתב את השיר "Back to Tupelo" (בחזרה לטופלו)
השיר של ואן מוריסון "Tupelo Honey" משנת 1971 משתמש בדימוי של הדבש מעץ ה־Tupelo.
טופיק בחראמוב (באזרית: Tofiq Bəhramov; ברוסית: Тофик Бахрамов; 29 בינואר 1925 — 26 במרץ 1993), מכונה באנגליה לעיתים קרובות באופן שגוי בשם "הקוון הרוסי", אף שהיה שופט כדורגל סובייטי מאזרבייג'ן.
הוא ידוע בעיקר בתור הקוון שעזר להכריע בשער ומבלי השנוי במחלוקת במשחק של אנגליה בגמר המונדיאל 1966 נגד מערב גרמניה.
כשופט מוקדם יותר בטורניר, הוא הפנה לעצמו את תשומת הלב על פסילת שער חוקי של שווייץ במשחק בסיבוב הראשון בין שווייץ לספרד.
לאחר מותו ב-1993, האצטדיון הלאומי באזרבייג'ן שינה את שמו לאצטדיון טופיק בחראמוב לכבודו וזהו האצטדיון הראשון בעולם שנקרא על שם שופט כדורגל.
טופנדקטילוס (שם מדעי: Tupandactylus; מילולית: "כנפי טופי") הוא סוג זוחל קדום מעופף שנכחד מסדרת הפטרוזאוריה שחי בקרטיקון תחתון לפני 112 מיליון שנה.
מאובניו התגלו בתצורות קראטו בברזיל.
יצור זה היה קרוב משפחה של הטפיג'רה, ובעבר היה כלול בסוגו.
הוא הגיע לאורך של מטר אחד, ומוטת כנפיו הגיעה ל-5 מטר, והיה בעל כרבולת בגולגולתו, שיכלה להגיע לאורך 30 סנטימטרים.
משערים שהוא השתמש בה כדי לחזר אחרי נקבות, וצורתה דמתה למפרש.
ליצור היה מקור פעור כלפי מטה, והוא כנראה היה ניזון נוסף על דגים וחיות גם מזרעים ופירות.
לפטרוזאור זה לא היו שיניים.
כמה חוקרים סוברים שמבנה הגולגולת שלו פגע בתפקוד התעופה שלו ואחרים סוברים אחרת.
ישנה סברה שהזכרים הגדולים והחזקים היו בעלי כרבולות מרשימות בהרבה מהנקבות, שהיו בעלות כרבולות פשוטות.
טופס כללי הוא שיטת בחירות בה ישנם מספר מקומות העומדים לבחירה, והמנצחים זוכים בהן באופן מוחלט בעוד שיריביהם אינם זוכים בדבר.
כל שיטת בחירות שאינה מבוססת על דירוג מועמדים (כגון הקול היחיד הנייד) היא מקרה פרטי של שיטת הטופס הכללי - בשיטה הרובנית הבחירה היא רק למקום אחד, בעוד שבשיטה היחסית מתווספת חלוקת מנדטים באופן יחסי בין רשימות המועמדים.
שיטה זו מקובלת במספר בתי פרלמנט ובתי סנאט בהן הקונגרס של ארצות הברית, צרפת (החל מהרפובליקה השלישית) ואיטליה.
טופס כללי עם רשימות סגורות
בגרסה זו של הטופס הכללי, ההצבעה היא בעד רשימת מועמדים אחת בלבד.
בדומה למצב בשיטה הרובנית, הרשימה שזוכה לרוב מסוים של הקולות זוכה בכל המקומות העומדים לבחירה.
חבר האלקטורים האמריקאי נבחר בשיטת טופס כללי עם רשימות סגורות, כשכל מדינה נחשבת אזור בחירה נפרד שבוחר את כל האלקטורים (או במיין ובנברסקה, שני אלקטורים, כשהשאר נבחרים בשיטה הרובנית בכל מחוז בחירה לבית הנבחרים).
בסינגפור, חברי הפרלמנט ממחוזות בחירה שבוחרים מספר צירים נבחרים בשיטת טופס כללי עם רשימות סגורות.
חברי הפרלמנט של צ'אד נבחרים גם הם כך, אך בשיטה הצ'אדית אם אף רשימה במחוז בחירה מסוים זוכה בלפחות 50% מהקולות, הבחירה מתבצעת לא מהרשימה שזכתה ברוב פשוט אלא על בסיס חלוקת מנדטים יחסית.
בארגנטינה, מבין שלושת הסנאטורים שנבחרים מכל פרובינציה, שניים נבחרים בטופס כללי עם רשימות סגורות, והשלישי באופן רובני, מהרשימה במקום השני, וזאת כדי לפצות על העובדה שטופס כללי עם רשימות סגורות לא מקנה אף ייצוג לאופוזיציה.
שיטה דומה משמשת לבחירת מחצית מהסנאט במקסיקו, כשהמחצית השנייה נבחרת בשיטה יחסית טהורה.
בפרלמנט היווני וכן במועצות המחוזיות בצרפת ואיטליה, חלק מסוים מהחברים נבחר בטופס כללי עם רשימות סגורות, כשהשאר – שמהווים רוב מוחלט מהצירים בכלל – נבחרים מאותן הרשימות, אך בשיטה היחסית, וזאת כדי לתת בונוס לרשימה במקום הראשון.
טופס כללי עם רשימות פתוחות
על פי שיטה זו, ההצבעה היא בעד מועמד אחד מרשימה מסוימת בלבד.
המועמדים שזכו במספרים הגבוהים ביותר של קולות זוכים, בזה אחר זה, בכל המקומות העומדים לבחירה.
השיטה מיושמת במספר בתי פרלמנט, בהן אפגניסטן, ונואטו, ירדן, וכן לבחירת הסנאטורים באינדונזיה, נציגי הילידים ביואן המחוקק של טאיוואן, ונציגי המחוזות בבית היועצים היפני.
באנגלית, שיטה זו מכונה Single non-transferable vote ("שיטת הקול היחיד הלא-נייד") - תיאור שאינו מייחד אותה לא מהשיטה היחסית, לא מהרובנית, ולא מטופס כללי עם רשימות סגורות.
טופס כללי עם רשימות חופשיות
בגרסה זו של הטופס הכללי, שמכונה באנגלית Bloc voting ("הצבעה גושית"), לכל בוחר יש קולות כמספר המקומות העומדים לבחירה, שאותם רשאי הוא לתת לכל מועמד שיחפוץ, אפילו אם המועמדים שלהם הבוחר נתן קולות לא כולם רצים ברשימה אחת.
למרות זאת, יכולה להיות הגבלה של כמות הקולות שבוחר רשאי לתת למועמד מסוים.
גרסה זו של הטופס הכללי משמת לבחירת חברי הפרלמנט באיי מרשל, טובאלו, לאוס, מאוריציוס, ניואה, וסמואה, וכן לצד בחירה יחסית במונקו ובמונגוליה.
בישראל, שיטה זו משמשת לבחירת חברי מועצת הרבנות הראשית.
בפיליפינים, כל מערכת בחירות שבוחרת מספר מקומות מתנהלת בשיטת הטופס הכללי עם רשימות חופשיות: יוצא הדופן היחיד הם נציגי הסקטורים בבית הנבחרים, שנבחרים בשיטה היחסית.
טופית ההרים (שם מדעי: Tupaia montana) הוא מין יונק מהסוג טופיה אשר מצוי ברמות ההרריות של צפון בורנאו, באזורי סראוואק וסבה שבמלזיה, לעיתים בגובה של מעל 1,200 מטרים.
טופיה זו דומה לטופיה מצויה אך מעט גדולה ממנה, באורך 15-33 ס"מ ואורך זנב של 13-19 ס"מ.
הצידיים והזנב כהים מעט והזנב דליל שיער.
לטופיה עיניים גדולות וחוטם קצר וורדרד.
היא מותאמת לחיים על עצים אך יורדת גם לקרקע.
הטופיה פעילה במשך היום אך ביישנית ויוצאת לאחר שבדקה כי השטח נקי מטורפים.
היא ניזונה מפרוקי-רגליים וגם מפירות וגרגרים וכן ניזונה ממיצי פירות טבעיים.
לטופיה זו יש שותפות מפתיעה עם צמחים טורפים מסוג כדנית מהמינים: Nepenthes lowii ,Nepenthes macrophylla ו-Nepenthes rajah אשר מפרישים צוף שמפתה את הטופיה ובתמורה ניזונים מההפרשות שהיא מייצרת עליהם, ללא ידיעתה.
טופיה זו חיה בחבורות קטנות הנשלטות על ידי זכר או שניים.
הנקבות ממליטות עד 2 גורים ומטפלת בהם עד לבגרות.
לטופיה אין עונת רבייה ייחודית.
טוֹפְּסִי הייתה פילה ממין אסייתי שהומתה באמצעות חשמול בפארק שעשועים בקוני איילנד.
סיפור אירוע המתתה של טופסי לא היה ידוע במשך כ-70 שנים ממועד ביצועו, אך חזר לתודעה, בין היתר בשל קיומו של סרט המתעד אותו.
בתרבות הפופולרית, המתת הפילה מיוחסת לעיתים לתומאס אלווה אדיסון כחלק ממלחמת הזרמים.
עם זאת, בפועל, היסטוריונים סבורים כי לא נמצא קשר בינו לאירוע, וכי האירוע התרחש כעשר שנים לאחר תום מלחמת הזרמים.
טופסי נולדה בטבע בערך בשנת 1875 בדרום-מזרח אסיה ונלכדה זמן קצר לאחר מכן על ידי סוחרי פילים.
אדם פורפאו , בעל קרקס הנושא את שמו, הבריח את הפילה לארצות הברית.
כשהגיעה לקרקס, ניתן לה השם "טופסי", כשמה של השפחה הצעירה בספר אוהל הדוד תום.
בפברואר 1877 הודיע הקרקס לעיתונות כי הוא מחזיק ב"פיל היחיד שנולד אי פעם באמריקה".
בהמשך, כאשר נחשף השקר, פרסם הקרקס כי הוא מחזיק בפיל הראשון שנולד מחוץ לאזור טרופי.
במהלך אימוניה בקרקס סבלה טופסי מהתעללות קשה.
בתוך כך היא ספגה מהלומות ממאמניה, שהיו דוחפים אותה עם ווים חדים בין העיניים ובראש על מנת שתבצע מטלות – כנהוג באימוני פילים באותה התקופה.
כשהגיעה לבגרות, נישאה טופסי לגובה של 3 מטר, גופה היה ברוחב של 6 מטר, והיא שקלה בין 4 ל-6 טון.
במהלך השנים, זכתה טופסי למוניטין של פילה הלוקה בבעיות התנהגות.
בשנת 1902 התפרסמה כאשר הרגה צופה.
הסיפור המקובל לאירוע הוא שבבוקר 27 במאי 1902 נכנס הצופה כשהוא שיכור אל המקום שבו טופסי הוחזקה קשורה והחל להציק לה.
באופן זה, השליך חול בפניה ושרף את קצה חדקה באמצעות סיגר דולק.
בתגובה, הלמה בו טופסי באמצעות חדקה, השליכה אותו לקרקע ומעכה אותו למוות.
דיווחים בעיתונות על מותו של הצופה כללו סיפורים בדויים ומופרזים על עברה של טופסי, עם האשמות שהרגה למעלה מ-12 גברים.
בנוסף הוצג סיפור כי במהלך שנת 1900 הרגה שני עובדי קרקס, אחד בפריז, טקסס ואחד בווייקו, טקסס.
עיתונאי שבדק את הדיווחים בשנת 2013, הגיע למסקנה כי העובד שהותקף בפריז סבל מפציעות אך לא מת; וכי אין תיעוד לפגיעה של טופסי בעובד בווייקו.
הפרסומים הכוזבים על מעלליה של טופסי הביאו להעצמת פופולריותה ובכך קהל רב הגיע לחזות במופעיה.
ביוני 1902, בעת פריקתה של טופסי מקרון רכבת, דחף צופה מקל לאוזנה; ובתגובה, תפסה אותו טופסי במותניו והשליכה אותו לקרקע.
לאחר אירוע זה, החליטו מנהלי הקרקס למוכרה.
ביוני 1902 נמכרה טופסי לפול בויטון , הבעלים של פארק אריה הים בקוני איילנד.
יחד עם טופסי, הועסק גם מאמנה הקבוע – ויליאם אלט (Alt).
לאחר כשנה, הועבר הפארק לשליטתם של פרידריק תומפסון ואלמר דנדי.
הבעלים החדשים השקיעו בפארק, עיצבו אותו מחדש ובתוך כך שינו את שמו ל"לונה פארק" .
בזמן השיפוץ, נעשה שימוש בטופסי כדי לגרור חומרי בנייה.
סיפורה של טופסי הובלט בעלוני הפרסום של הפארק החדש וכן הושם דגש על השיפור בהתנהגותה ועל סיועה במהלך השיפוץ כדי "לכפר" על מעשיה.
מאמנה של טופסי, אלט, שהיה בגילופין לרוב, התנהג אליה באכזריות.
כך, באוקטובר 1902, הוא דקר אותה עם קלשון על מנת להניע אותה לבצע את מטלותיה.
במקרה אחר, לאחר שהתעמת עם שוטר, שחרר אלט את טופסי מרתמת העבודה שלה ואפשר לה לנוע בחופשיות ברחובות העיר, מה שהביא למעצרו.
בדצמבר 1902, רכב אלט על גבה של טופסי ברחובות וניסה להיכנס עמה לתוך תחנת המשטרה המקומית.
טופסי ניסתה להיכנס בכוח דרך דלת התחנה, מה שהוביל את השוטרים לירות על אלט ולפוצעו.
לאחר האירוע חדל אלט להיות מאמנה של טופסי.
בהיעדרו של אלט, בעלי הפארק, תומפסון ודנדי, סברו שאין ביכולתם להתמודד עם טופסי ומשכך החליטו להיפטר ממנה.
תחילה הם פנו לגני חיות וקרקסים על מנת שייקחו אותה, אך הם סורבו, זאת עקב העלויות הגבוהות הכרוכות בטיפול בה ועקב המוניטין הרע שצברה.
כן הם פעלו לשחררה לטבע, אך מגבלות חוקיות מנעו מהם לעשות כן.
ב-13 בדצמבר 1902 פרסמו הודעה על הוצאתה להורג של טופסי בתוך מספר ימים.
בשלב הראשון, הפרסום לא נלקח ברצינות, ועיתון מקומי פרסם כי ככל הנראה מדובר בקמפיין פרסומי לקראת פתיחתו המחודשת של הפארק.
ב-1 בינואר 1903 הכריזו תומפסון ודנדי על כוונתם לתלות את טופסי בפומבי.
אירוע התלייה נקבע ל-3 או 4 בינואר, וכן נקבע כי מחיר הכניסה יהיה בסך של עשרים וחמישה סנט.
האתר שנבחר לאירוע היה פארק השעשועים החדש.
תלייתה הייתה אמורה להתבצע באמצעות מגדל בגובה של 22 מטרים.
נשיא הארגון האמריקאי לצער בעלי חיים, ג'ון היינס (Haines), התנגד לכך, והודיע שמדובר ב"אמצעי רצח אכזרי ללא צורך".
כן הבהיר היינס לתומפסון ודנדי שמבחינה חוקית אסור לקיים אירוע ציבורי שכזה תמורת תשלום.
הצדדים נפגשו כדי לדון באפשרויות ההמתה של טופסי.
תומפסון ודנדי הציעו תחילה להעביר את הפילה לארגון, אך היינס סרב.
לבסוף, סוכם כי הם יוכלו לבחור באחת מבין שלוש האפשרויות: הרעלה, חניקה או התחשמלות.
תומפסון ודנדי החליטו לשלב בין שלושת האמצעים.
תאריך המתתה של טופסי נקבע לבסוף ליום ראשון, 4 בינואר 1903. האירוע גרר התעניינות ציבורית רבה וכ-1,500 צופים ו-100 עיתונאים הגיעו למקום.
בנוסף, נכחו במקום גם נציגי ארגון צער בעלי החיים כדי לבחון את ההליכים.
צופים נוספים טיפסו על הגדרות, על המרפסות ועל גגות של בניינים סמוכים.
למגדל בפארק נקשרו חבלים גדולים לצורך כבילתה של טופסי.
החבלים נבדקו על ידי נציגי ארגון צער בעלי החיים כדי לוודא שהם תואמים את מה שסוכם.
החלק החשמלי באירוע טופל על ידי עובדי חברת החשמל המקומית, כאשר לילה לפני, עובדיה חיברו קווי חשמל מתחנת החשמל של קוני איילנד לאורך תשעה רחובות עד לפארק.
במהלך הובלתה למקום, סירבה טופסי לחצות גשר שהוביל אל המגדל.
היא סירבה להישמע להוראות מאמניה, ניערה את האלקטרודות שחוברו אליה ודחתה שוחד בדמות גזר ותפוחים.
בעלי הלונה פארק ניסו להשיג את מאמנה הקודם אלט, כדי שיסייע בהובלתה, אך הוא דחה הצעה בגובה של 25 דולר והשיב כי לא יעשה זאת גם תמורת 1,000 דולר.
בסופו של דבר, המארגנים ויתרו על העברתה מעבר לגשר והחליטו להורגה במקום שבו עמדה.
לשם כך, הועברו למקום החבלים וקווי החשמל.
לרגליה של טופסי נקשרו כבלים מרופדים בנחושת המחוברים לחוטי חשמל.
בזמן זה, הואכלה טופסי בגזרים עם 460 גרם של ציאניד.
בשעה 14:45 פגע בטופסי זרם חשמל במתח של 6,600 וולט במשך 10 שניות.
טופסי נפלה על הקרקע מבלי להשמיע קול.
אחד החשמלאים התחשמל גם הוא כאשר הוריד את המתג, וסבל מכוויות.
לאחר נפילתה של טופסי, נכרכו שני חבלים סביב צווארה לצורך חניקתה למשך 10 דקות.
בשעה 14:47, הוכרז מותה של טופסי.
פקיד ארגון צער בעלי החיים ושני וטרינרים שהועסקו על ידי תומפסון ודנדי קבעו כי טופסי מתה כתוצאה ממכת החשמל.
הוצאתה להורג של טופסי תועדה על ידי צוות צילום מחברת ההפקה אדיסון, שיצר סרט קצר באורך של 74 שניות המראה רק את ההתחשמלות.
הסרט הופץ תחת הכותרת "חשמול הפילה" (Electrocuting an Elephant) .
על מנת להיות זכאית לזכויות היוצרים בסרט, הגישה אותו החברה לספריית הקונגרס.
הגשה זו שימרה את הסרט עבור הדורות הבאים, שכן רוב הסרטים והתשלילים של התקופה התכלו לאורך הזמן.
בעת הפצתו, הסרט לא היה פופולרי כמו סרטים אחרים של החברה.
יתרה מזאת, לא ניתן היה לצפות בו בפארק, משום שלא היה בו קינטוסקופ הנדרש לצפייה באותם ימים.
לאורך השנים, הסרט וסיפורה של טופסי לא היה ידוע ברבים.
בשנת 1979 חזר הסרט לתודעה כאשר הופיע כקליפ בסרט Mr.
בשנת 1991 יצר ריק ברנס את הסרט התיעודי "קוני איילנד" שהציג את סיפורה של טופסי וקטעים מסרט החשמול.
בשנת 1999 הוצגה דמותה של טופסי ב"תהלוכת בת הים של קוני איילנד" .
בשנת 2003, לרגל 100 שנה למותה של טופסי, התקיימה תחרות לבחירת מצבת זיכרון.
היצירה הנבחרת, שנוצרה על ידי האמן לי דיגארד הוצגה במוזיאון קוני איילנד ואפשרה לציבור לראות את סרט החשמול באמצעות מוטוסקופ כשהצופה מוקף בשרשראות תלויים ועומד על צלחת נחושת.
במאה ה-21 הופיעו חלקים מאירוע מותה של טופסי בסרטים, סרטוני מוזיקה, תוכניות טלוויזיה ומשחקי וידאו.
סיפור מותה של טופסי מופיע גם בשירים, בקווי העלילה של כמה רומנים, וכן היווה את הנושא לשיר של המשורר האמריקאי ו.
מרווין, , "The Chain to Her Leg" (השרשרת לרגלה).
לאורך השנים, סומן תומאס אדיסון כאחד הגורמים האחראים למותה של טופסי.
בסוף המאה ה-19, התקיימה מחלוקת שנקרא לימים מלחמת הזרמים, הדנה בשאלה: כיצד יולך חשמל בארצות הברית מתחנת הכוח המייצרת אותו, אל בית הלקוח.
האם יהיה זה זרם ישר ׁׁ(DC) או באמצעות זרם חילופין (AC) – אדיסון המציא את הנורה החשמלית (לייצור תעשייתי) ולשם שיווק הנורות ניסה לפתח רשת להפצת חשמל שעובדת עם גנרטורים לזרם ישר.
ניסיון זה נכשל לטובת זרם החילופין שהיה מתאים יותר, וקודם על ידי הממציא ניקולה טסלה.
על פי הטענה, כדי להוכיח שהזרם שלו עדיף, החליט אדיסון להשחיר את הזרם החילופי ומצא דרך לעשות זאת – שימוש בזרם של המתחרים למטרות הוצאה להורג ולהציגה כמסוכנת יותר.
לצורך זאת היה מעורב אדיסון בחישמולם למוות של בעלי חיים במהלך אותן שנים.
קיימים שני עניינים שעשויים לקשר בין תומאס אדיסון לבין אירוע מותה של טופסי: הראשון, עיתונים מאותה תקופה ייחסו את הטיפול בחשמל באירוע לחשמלאים בחברת החשמל אדיסון; והשני, העובדה כי האירוע הוסרט על ידי חברת אדיסון הפקות של תומאס אדיסון.
עם זאת, היסטוריונים שחקרו את העניין סבורים כי לאדיסון לא היה קשר למותה של טופסי.
ראשית, מותה של טופסי התרחש כעשר שנים לאחר תום מלחמת הזרמים; שנית, בזמנים הרלוונטיים, אדיסון כבר לא היה מעורב בעסקי התאורה החשמלית.
טופסי וטים היא סדרת ספרי ילדים בריטית שכתבו ואיירו בני הזוג ז'ן וגרת' אדמסון.
הספר הראשון בסדרה יצא לאור ב-1960. הספרים עוסקים באח ואחות תאומים, טופסי וטים, ומתארים את הרפתקאותיהם.
ב-2003 יצאו ספרי הסדרה לאור בהוצאה מחודשת.
בשנות ה-80 שודרה ב-ITV סדרת טלוויזיה מצוירת בריטית לילדים באותו שם.
משך פרק בסדרה הוא כ-5 דקות, ובסך הכל שודרו 60 פרקים.
סדרה זו שודרה בישראל ברכבת ההפתעות בשם "אורלי וניר".
בשנים 2013-2015 שודרה בערוץ CBeebies סדרת טלוויזיה בריטית לילדים באותו שם.
משך פרק בסדרה הוא כ-10 דקות.
בישראל עלתה הסדרה לשידור ב-2014 בערוץ הופ!.
במאי הדיבוב בעברית היה אלי לולאי, ומפיקת הדיבוב הייתה אסנת סדן.
כרטיס עובד ובקשה להקלה ולתיאום מס על ידי מעביד, הידוע כטופס 101, הוא טופס של רשות המסים בישראל, אותו נדרש למלא כל עובד או פנסיונר בתחילת עבודה, תחילת שנה או במקרה של שינוי בפרטיו האישיים.
בהתאם למידע הנמסר בטופס זה, המעסיק מנכה משכרו של העובד את התשלום הנדרש למס הכנסה, דמי ביטוח לאומי ודמי ביטוח בריאות.
הפרטים האישיים אותם ממלא כל עובד בטופס זה כוללים את שמו הפרטי ושם משפחתו, מספר זהותו, מגדרו, כתובתו, מספר הטלפון האישי שלו, קופת החולים בה הוא חבר ומצבו המשפחתי.
אל הטופס מחויב כל עובד לצרף צילום של תעודת הזהות שלו, ובני נוער עובדים מתבקשים לצרף גם אישור מרופא משפחה כי הם כשירים לעבודה.
כמו כן, עובדים הזכאים להקלות וזיכוי בניכוי המיסים מתבקשים למלא את הפרטים הרלוונטיים לכך ולצרף את הטפסים המתאימים.
בסוף הטופס, העובד נדרש לחתום עליו.
השמטת פרטים או מסירת פרטים לא נכונים בטופס זה, מהווים עבירה פלילית שבצידה עונש מאסר או קנס.
אם עובד אינו ממלא את הטופס, הוא אינו מקבל את נקודות הזיכוי שמגיעות לו ומנוכה המס בשיעור המרבי לפי מדרגות המס שבפקודת מס הכנסה.
טופס אישור אכלוס או בשמו העממי טופס 4, הוא טופס המהווה רשמית אישור אכלוס למבנה במדינת ישראל, ומהווה תנאי מחובות היזם בהתייחס לקבלת היתר בנייה מול ועדות התכנון והבנייה.
כשלאחר אישור התוכנית והבנייה, טופס 4 מהווה תנאי קדם לשימוש במבנה, ולאספקת חשמל, מים וטלפון.
כדי לקבל טופס 4 יש להוכיח כי לא נשקפת סכנה למשתמשים הצפויים במבנה ושניתן להשתמש בו למטרה המוצהרת שלשמה נבנה.
בפועל טופס האכלוס הרשמי הוא "תעודת גמר לבניין", מכונה גם טופס 5, אך נפוץ למעשה שטופס 5 הוא "חותמת גומי" לאחר קבלת טופס 4.
קיימת חובת קבלן לדין וחשבון ודיווחים שוטפים על מהלך ואופי הבנייה מול הרשות המקומית.
תצהיר מודד - התאמת מיקום היסודות לחפירות
תצהיר מודד - התאמת מיקום קומת המסד
תצהיר אחראי לביצוע שלד הבניין בסיום הבנייה
תצהיר אחראי לביצוע השלד לבניית מרחב מוגן או מקלט
בדיקת מקלט על ידי מהנדס
אישור מורשה נגישות לתעודת גמר
"תקנות התכנון והבנייה (אישורים למתן שירותי חשמל, מים וטלפון), תשמ"א-1981" מסדירים את חובות היזם על הנגשת תשתיות לשירותי מים, חשמל וגז.
מגיש הבקשה ל"טופס אישור אכלוס" חייב לפנות לרשות המקומית, לאחר שפתח תיק בוועדה המקומית בה ניתן ההיתר ולקבל טפסים מתאימים ממחלקת הפיקוח על הבנייה.
בעזרת טפסים אלו ניתן לספק תצהירים תקניים לפיהם הבנייה בפועל בשטח תואמת את היתר הבנייה שניתן.
טפסים נחוצים הם "טופס הצהרת מודד" שייחתם על ידי מודד מוסמך, "טופס מינוי קבלן" שייחתם על ידי הקבלן ו"טופס אחראי לביצוע שלד", שייחתם על ידי המפקח.
עליו להוכיח כי אין ליקויים מסוכנים למשתמשים במבנה או בסביבתו וכי התשתיות הרלוונטיות הותקנו כדין, כולל מרחבים מוגנים.
בנוסף, יש להמציא אישור רשות הכבאות על בטיחות אש הולמת במבנה כנדרש בחוק.
קבלת טופס 4 קובעת את תאריך סיום הבנייה המצופה, באופן רשמי.
טוביאס טופיק (בקרואטית: Tobias Topić; באנגלית: Tobias Topic; נולד ב-23 במרץ 1992), הידוע בשם הבמה טופיק , הוא די ג'יי, מפיק מוזיקלי ומוזיקאי גרמני ממוצא קרואטי.
טופיק נולד בזולינגן להורים ממוצא קרואטי.
הוא למד בבית ספר תיכון בהסן.
בגיל 16, החל להשתמש ב-Logic Studio , בשביל להפיק מוזיקה בהדרכת מורה.
הוא החל את הקריירה המוזיקלית שלו ברשתות החברתיות בסיוע מוזיקאים מיוטיוב שיצרו איתו קשר.
השיר הראשון של טופיק, "Light It Up", יצא בסוף 2014 והגיע ליותר ממיליון צפיות בערוץ היוטיוב שלו.
בקיץ 2015, הוא הוציא את אלבום הבכורה שלו, Miles.
מאוחר יותר באותה השנה, הוא הוציא בשיתוף פעולה עם ניקו סנטוס את הסינגל "Home".
הוא ציין את האינטרנט כמקור להצלחתו ואמר כי: "האינטרנט קירב את העולם למעשה."
בספטמבר 2016, הוא חתם על חוזה פאבלישינג עם סוני מיוזיק/ATV.
בינואר 2017, הוא הוציא את הסינגל "Break My Habits".
ב-26 בינואר 2018, טופיק הוציא, בשיתוף פעולה עם הזמרת האמריקאית אלי ברוק, את הסינגל "Perfect".
השיר היה מועמד בפרסי בחירת הנוער 2018 בקטגוריית בחירת השיר האלקטרוני/דאנס.
באביב 2018, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם חואן מגאן ולנה מאייר-לנדרוט את הסינגל "Sólo Contigo".
ב-19 בדצמבר 2019, הוא הוציא בשיתוף פעולה עם A7S את הסינגל "Breaking Me".
נכון ליוני 2021, השיר הושמע מעל מ-751 מיליון פעם בספוטיפיי.
ב-28 באוגוסט 2020, הוא הוציא בשיתוף פעולה עם A7S וליל בייבי את הסינגל "Why Do You Lie to Me".
ב-10 בדצמבר 2020, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם סמרה , את הסינגל "Lost".
ב-15 בינואר 2021, טופיק הוציא בשיתוף פעולה עם A7S ו-ATB את הסינגל "".
ב-11 ביוני 2021, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם ביבי רקסה, את הסינגל "Chain My Heart".
ב-30 ביולי 2021, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם קלין בנדיט ווס נלסון , את הסינגל "Drive".
ב-24 באוגוסט 2021, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם בקי היל, את הסינגל "My Heart Goes (La Di Da)".
טופלו (בהונגרית: Tófalu) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה.
האזור מיושב מסביבות המאה ה-14, והוא מוזכר לראשונה בכתבים משנת 1352. הכפר נהרס בזמן שלטון הטורקים ויושב מחדש.
במהלך מלחמת העולם השנייה פוצצו הגרמנים את הכנסייה הישנה בטופלו.
בשנת 1950 התאחד הכפר עם אלדברה ונקרא טודברה (Tódebrő) ובשנת 1958 חזרו כל כפר לעצמאותו.
35 יהודים חיו בטופלו בשנת 1880 ובשנת 1944 נרצחו כ-20 מהם בשואת יהודי הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בטופלו מספר התושבים נמצא בירידה.
טופיפֶה הוא מותג גרמני של סוכריות קרמל, בבעלות החברה הגרמנית August Storck KG, שבסיסה בברלין.
טופיפה הם כוסיות קרמל המכילות נוגט, קרמל ואגוז לוז, בציפוי פיסות שוקולד מעוצבות ככפתור.
טופיפה נמכר לראשונה בגרמניה המערבית בשנת 1973, הוא שווק כמוצר "לכל המשפחה".
עד שנת 2016, טופיפה כבר נמכר ביותר מ-100 מדינות.
בארצות הברית, טופיפה משווק עם איות חלופי של "Toffifay" ובעיצוב אריזה לבנה.
במקומות אחרים בעולם, כולל בקנדה ובאירופה, המותג שומר על האיות המקורי ועיצוב הקופסה החומה שלו.
טופליצה (ברומנית:'ˈtoplit͡sa') היא עיר במחוז חרגיטה, טרנסילבניה, רומניה, עם אוכלוסייה של כ-12,609 תושבים לפי מפקד 2021. העיר ממוקמת בחלק הצפוני של המחוז, על נהר המורש, למרגלות הרי קלימני, הרג'יו וגורג'יו, והיא ידועה בנופיה ההרריים ובמתקני התיירות כמו בקיעי מים חמים ומסלולי גלישה.
במפקד האוכלוסין של 2021, לטופליצה היו 12,609 תושבים.
במפקד האוכלוסין מ-2011, חיו בעיר 13,282 תושבים; מתוך אוכלוסייה זו, 68.49% היו רומנים אתניים, בעוד 22.11% היו הונגרים אתניים (ברובם סקליים) ו-3.64% היו רומא אתניים.
בין הכפרים המרכיבים את העירייה הזו, יש מיעוטים הונגריים גדולים במג'רוש (34%), מוגלנשטי (21.5%), סקו (29.7%), וזנקאני (23.7%).
טופליצה ממוקמת במזרח טרנסילבניה, במורדות העליונים של נהר מורש, ליתר דיוק בפינה הצפון-מערבית של מחוז הרגיטה.
היא שוכנת בגובה של 650 מטר מעל פני הים, במישור ג'ורג'יולוי בין הרי ג'ורג'יולוי, הרי גורגיולוי והרי קאלימני.
הערים הקרובות ביותר הן בורסק, גאורגני ורגין.
טופליצה מחוברת לרשת הכבישים הלאומית דרך כביש DN12, המחבר אותה לערים כמו מירצ'ורה-צ'וק (98 ק"מ) ורג'ין (69 ק"מ).
יש לה גם תחנת רכבת המספקת חיבורים לאזורים אחרים ברומניה, תומכת בתנועת התיירים והמסחר.
טופליצה מתהדרת במורשת תרבותית עשירה, המושפעת מאוכלוסייתה הרומנית, ההונגרית והרומית.
החל מהמאה ה-18, התרבות המקומית נתמכה על ידי אגודות כמו ASTRA – אגודת התרבות והספרות הטרנסילבנית של הרומנים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הוקם בית תרבות עירוני ב-1946, עם קבוצות אמנותיות חובבניות וספרייה ציבורית.
ב-1952, הפך לבית התרבות המחוזי, עם תיאטרון מודרני בן 447 מושבים שנחנך ב-2010, המארח אירועים תרבותיים, מוזיקה מסורתית, סימפוזיונים וכנסים.
פסטיבל "מיאוריטה" הלאומי, שהחל ב-1976, מתקיים כל שנתיים, עם 17 מהדורות עד 2010. מוזיאון האתנוגרפיה, שהוקם ב-1998, מציג את ההיסטוריה התרבותית של האזור.
האזור היה רכושו של שימון באן עד 1228, ולאחר מכן עבר למשפחת באנפי, ששמרה על נכסיה העצומים עד 1945. כתחום פיאודלי, האזור לא היה חלק מאחד ממושבי הסקליים (sedes judiciaria, מחוז סקליי עם זכויות לאומיות מיוחדות).
היישוב נוסד ב-1567 על ידי קוזמה פטריצ'ביץ' על אדמות שבבעלות פאל באנפי.
הוא נתן את האדמה לשלוש משפחות איכרים מולדביות וקרא למקום Taplócza.
ב-1658, גיירגיו-טופליצה נהרסה לחלוטין על ידי יחידות מולדביות בראשות פינטיה.
לאחר 1660, הביאו הבאנפים 391 משפחות איכרים רומניות מדדה לאדמות אלה.
בסביבות 1710 החלה פעילות רפטינג על נהר מורש.
בשל המיזם הרווחי הזה, טופליצה ותושביה החלו לגדול ולהתפתח הן בעושר והן במספרים.
המפקד האירופי הראשון, שהורה עליו הקיסר יוסף השני, התקיים בטופליצה ב-20 בנובמבר 1785. תוצאות המפקד הראו 227 חוות, 23 משפחות חופשיות ו-231 משפחות צמיתות שהשתייכו ל-22 אדונים.
הברון יאנוש בורנמיסה החזיק ב-52 מהמשפחות הללו, בעוד הברון שימון קמני החזיק ב-30 והרוזן מיהאי טלקי ב-18.
ב-1868, שמונה "פראדיה" השתייכו לאולאה-טופליצה: קלמנפאטאק, נירמזו, צ'ובוטאני, מנאסטיראה, ווגאני, מוגלאן, פלופיש, ומגיארוש; באותו זמן ואליה כבר הייתה חלק מהיישוב.
כיום היא כוללת את ואלה, זנקאני, וגאני, סקו, מוגלנשטי, מג'רוש ולונקאני.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, טופליצה וסביבתה היו עדים לקרבות אכזריים.
האנדרטה הרומנית בסקו היא קברם של 771 חיילים רומנים, בעוד בבית הקברות לחיילים הונגרים נקברו 450 חיילים הונגרים.
עד 1918 היא הייתה חלק ממחוז מארוש-טורדה בממלכת הונגריה שבאוסטרו-הונגריה.
בסוף נובמבר 1918, הדיוויזיה השביעית של חיילי הרגלים של הצבא הרומני תחת פיקודו של הגנרל טראיאן מושוי חצתה את הרי הקרפטים, כשהיא מגיעה מפיאטרה ניאמץ ומתקדמת דרך עמק פריסאקאני לעבר בורסק, טופליצה ורגין.
לאחר איחוד טרנסילבניה עם רומניה בדצמבר 1918 ותחילת המלחמה ההונגרית-רומנית, עברה טופליצה לניהול רומני; לאחר חוזה טריאנון של 1920, היא הפכה לחלק מרומניה.
ב-1940, החלטת וינה השנייה העניקה את צפון טרנסילבניה להונגריה.
לקראת סוף מלחמת העולם השנייה, צבאות רומניה והסובייטים נכנסו לעיר באוקטובר 1944. השטח של צפון טרנסילבניה נותר תחת ניהול צבאי סובייטי עד 9 במרץ 1945 (לאחר מינויו של פטרו גרוזה לראש ממשלה), ולאחר מכן הפך שוב לחלק מרומניה.
1658 - מנזר מנאסטיראה דואמניי
22 בספטמבר 1867–21 באוגוסט 1869 כנסייה קתולית רומית בסמוך לכנסייה ישנה מעץ
1870 בית ספר דתי קתולי רומי
1896 בית ספר ממלכתי הונגרי, שהוקם בחלק ואלה
1903–1907 טירת אורמאנצי, כיום המוזיאון האתנוגרפי של העיר
1928–1929 כנסייה יוונית-קתולית בחלק קורנישה, שנבנתה להחליף את כנסיית העץ מ-1777 שהועברה לכפר הסמוך גלאוטאש.
לצד S-1 קיימים טפסי רישום אחרים ומצומצמים יותר, כגון S-3, המיועדים למצבים ולסוגי רישום מסוימים.
מסמכי S-1 מוגשים ל-SEC באמצעות EDGAR, מערכת ההגשה האלקטרונית של הרשות.
חלק ניכר מן ההגשות מתבצע באמצעות הטופס S-1/A, המשמש להגשת תיקונים ועדכונים לטופס S-1 שהוגש קודם לכן, בין היתר בעקבות הערות ה-SEC או שינויים בפרטי ההנפקה.
ל-S-1 משויך מספר בקרה של ה-OMB (3234-0065), והטופס המקוון עצמו קצר יחסית (כ-8 עמודים).
עם זאת, לפי אומדן ה-OMB, הנטל הממוצע להכנת ההגשה עומד על כ-972 שעות עבודה, כאשר עיקר הזמן מושקע באיסוף מידע על החברה ועל ההנפקה, באימותו ובעריכתו להצגה בהתאם לדרישות הגילוי הנאות של ה-SEC.
המסמך מחייב את החברה למסור מידע רחב על פעילותה ועל ההנפקה המוצעת, לרבות תיאור העסק והענף, הנהלה ובעלי שליטה, גורמי סיכון, נתונים כספיים ותנאי ההצעה לציבור.
דרישות הגילוי והמבנה של המידע נקבעות לפי מערכת תקנות וכללים של ה-SEC, ובהן Regulation C וכן התקנות Regulation S-K ו-Regulation S-X, המסדירות בין היתר את תוכן הגילוי ואת דרישות הדיווח החשבונאי והדוחות הכספיים.
בעקבות חוק JOBS, החל מאפריל 2012, חברות שמוגדרות "חברות צמיחה מתפתחות" (Emerging Growth Companies) רשאיות להגיש ל-SEC טיוטת טופס S-1 באופן חסוי.
בהליך זה המסמכים אינם מתפרסמים לציבור בשלב הראשוני, והחברה נדרשת לפרסם את החומרים לציבור לפחות 21 יום לפני תחילת מסע ההצגה למשקיעים (Roadshow) של ההנפקה.
טוק-פיסין (Tok Pisin) או נאו-מלאנזית (Neo-Melanesian) היא השפה הרשמית השנייה (בנוסף לאנגלית) בפפואה גינאה החדשה.
לפי הערכות, מספר הדוברים בה עומד על שני מיליון איש.
היא דומה מאוד לשפת ביסלמה, המדוברת בוונואטו.
טוק פיסין היא שפה קריאולית המבוססת על פידג'ין של מלחים באזור הפאסיפי, מתקופת הקולוניאליזם באזור.
רוב אוצר המילים שאול מאנגלית, ובדיאלקטים מסוימים יש גם מילים שאולות מגרמנית.
חלק ניכר מדקדוק השפה אופייני לשפות אוסטרונזיות, למשל, ההבחנה בין כינוי גוף ראשון כולל (inclusive) לעומת כינוי גוף ראשון מוציא (exclusive).
המילה yumi משמעה "אנחנו" במובן "אני ואתה", לעומת המילה "mipela" שמשמעה "אנחנו" במובן "אנחנו לעומתך".
זוהי אחת השפות הנחקרות ביותר מבין שפות פידג'ין והשפות הקריאוליות.
יש תיעוד מוקדם של השפה מתקופת היווצרותה בתקופה הקולוניאלית.
התיעוד כולל תיאור דקדוקי ודוגמאות שמביא ג'ון מרפי.
בטוק פיסין יש הבחנה בין פעלים טרנזיטיביים (יוצאים) לפעלים אינטרנזיטיביים (עומדים), כלומר פעלים בעלי מושא ופעלים ללא מושא.
פועל טרנזיטיבי מסומן בדרך-כלל בסיומת -im.
tok - לדבר / tokim - להגיד (משהו)
luk - להסתכל / lukim - לראות (משהו)
שימוש בהכפלה כאמצעי מורפולוגי נפוץ מאוד בשפות קראוליות ובשפות אוסטרונזיות, וטוק פיסין אינה יוצאת דופן לעניין זה.
מבחינה היסטורית, ההכפלה בטוק פיסין שימשה להבחנה בין מילים שאולות שקיבלו צורה זהה בטוק פיסין.
מהמילה האנגלית mark נוצרה המילה mak שפירושה סימן, תכנון, ציור.
מהמילה הגרמנית Mark נוצרה המילה makmak שפירושה כסף, תמורה כספית (המארק הגרמני היה בעבר המטבע באזור).
ההכפלה נועדה למנוע היווצרות הומופונים.
להכפלה יש גם משמעויות מורפולוגיות אחרות בשמות עצם ובפעלים.
כמו בעברית, גם בטוק פיסין ניתן להשתמש במספרים לציון גוף:
אני, שנינו שלושתנו, ארבעתנו ...
אך בניגוד לעברית, כינויי גוף אלה מצהירים על הגוף כלא כולל את המאזין (דהיינו - mitupela == אני והוא, לא אני ואתה)
גופים מקבילים הכוללים את המאזין הם:
הבחנה זו טיפוסית לשפות אוסטרונזיות.
כמו גם בעברית, ככל שהמספר גדול יותר, כך פחות נפוץ השימוש בגוף (ששתנו).
הסברה היא שהשם טוק פיסין מקורו בטוק - "שפה", ו"פיסין", המילה פידג'ין.
בטוק פיסין פירוש המילה פיסין הוא "ציפור", אשר יש להן חשיבות מיוחדת בדתות מקומיות באי, הקשורות לרוחות המת, על כן לעיתים דוברים מכחישים את הקשר עם "דיבור הציפורים".
Ol i makim nating" (דובר יליד של השפה)"כולם קוראים (לשפה) שׂפת הציפורים ואין ציפורים בכלל וסתם מתווכחים.
זה לא אומר כלום (השם הזה)"
טוקבק (בעברית: תגובית) הוא מנגנון לתגובות הגולשים באינטרנט.
מנגנון הטוקבק מופעל באתרי חדשות, באתרי בלוגים ובאתרים נוספים, והוא מאפשר לגולשים להגיב על הנאמר בדף מסוים, כך שהתגובות מופיעות בהמשכו של הדף.
הטוקבק הוא אחד המאפיינים המובהקים של תרבות האינטרנט, והוא מביא לשיא את מימוש חופש הביטוי שמתקיים באינטרנט.
הטוקבק משמש בדרך כלל להבעת דעתו של הגולש, אך לעיתים הוא משמש גם להצבעה על טעויות עובדתיות או לשוניות שנפלו בכתבה המקורית.
טוקבק יכול להיות מופנה כלפי מי שפרסם מלכתחילה את התוכן אך גם כלפי ציבור הקוראים שלו וכך מהווה כלי ביקורתי.
כמו כן, אתרים מסוימים מאפשרים השארת טוקבק באופן חסוי ואנונימי.
שיא במספר התגובות שניתנו בישראל לידיעה אחת שמור, כנראה, לכתבה אודות הסערה שהתחוללה בכנסת בעקבות השתתפותה של חברת הכנסת דאז חנין זועבי במשט לעזה, שפורסמה באתר ynet וזכתה ליותר מ-3,500 תגובות.
הטוקבק הוא ביסודו תגובה, בדרך כלל ספונטנית, של הקורא.
הטוקבק מהווה דרך נוספת להשפעה על דעת הקהל, ולכן גורמים העוסקים ביחסי ציבור משתמשים בו לכתיבת תגובות שמטרתן קידום האינטרסים של הגופים שהם מייצגים.
האנונימיות של כותבי הטוקבק איננה מאפשרת לקוראי התגובות להבחין בין תגובות שמקורן בפעולה של יחסי ציבור ובין תגובות רגילות.
ראש הממשלה אהוד אולמרט ציין את כוחו של הטוקבק בנאום שנשא במרץ 2007 לפני מועצת קדימה ובו הודה שהוא אינו "ראש ממשלה פופולרי".
בין היתר אמר: "אילו עסקתי בהדלפות, יזמתי סקרים מחמיאים מטעמי, שילמתי לסוכנויות טוקבקים...
קרוב לוודאי שהייתי הרבה יותר פופולרי".
"טוקבק" הוא תעתיק חופשי עברי של "talk back", ביטוי באנגלית שפירושו "דַבּר חזרה" וחיבור של מילים אלו.
המונח "טוקבק" היה בשימוש בישראל עוד לפני המצאת האינטרנט, כשמה של מערכת תקשורת (אינטרקום) בין אולפן הקלטה או אולפן רדיו לבין חדר הפיקוח של האולפן (מאנגלית Talkback).
מילה זו אינה משמשת באנגלית לתיאור תגובת הגולשים, והשימוש למטרה זו הוא המצאה ישראלית שאינה משמשת בשפות אחרות במובנה הזה.
במרץ 2007 החליטה האקדמיה ללשון העברית על המילה "תְּגוּבִית", כהקטנה של המילה "תגובה", כתחליף למילה הלועזית "טוקבק".
השימוש בתגובות טוקבק לפרסום דברי הסתה
כתיבת הודעות טוקבק נעשית במסגרת העיקרון החוקתי של חופש הביטוי, שגם לו יש גבולות.
מפעם לפעם פונה משרד המשפטים ומזהיר אתרי אינטרנט שעליהם למנוע פרסום דברי הסתה בתגובות טוקבק.
פנייה כזו נעשית בעקבות פרסום תגובות המסיתות לאלימות, לסרבנות ולגזענות.
בינואר 2008 אישרה ועדת השרים לענייני חקיקה את הצעתו של חבר הכנסת ישראל חסון (ישראל ביתנו), לפיה עורכי אתרי אינטרנט יישאו באחריות פלילית לתוכן התגובות (טוקבקים) המועלות באתר.
הצעת החוק לא נחקקה בסופו של דבר.
שאלה משפטית נוספת היא אחריות האתר להפרות חוק המבוצעות על ידי הגולשים בטוקבקים.
בפסק דין שניתן על ידי בית משפט השלום בתל אביב באוקטובר 2008, קבע בית המשפט כי אתר אינטרנט אינו נחשב לאמצעי תקשורת במובנו של ביטוי זה בסעיף 11 לחוק איסור לשון הרע:
בתי משפט אחרים אימצו עיקרון דומה, שמעניק לספקי השירות אחריות מפני עוולות שנגרמות על ידי גולשים, ובמיוחד כאשר האתרים מקיימים נוהל של "הודעה והסרה".
כותבי התגובות נהנים מהאנונימיות היחסית שמעניק להם האינטרנט, ולעיתים מנצלים זאת לרעה, להוצאת דיבה, פגיעה בפרטיות פרסומת וספאם או עוולות אחרות.
בפסיקת בתי משפט השלום והמחוזי התגבשו שלוש גישות לגבי חשיפת זהות של כותבי טוקבקים אנונימיים.
גישה אחת, של השופטת דרורה פלפל מבית המשפט המחוזי בתל אביב, היא שיש לגלות את זהות כותב הטוקבק אם התובע משכנע את בית המשפט שיש לכאורה עוולה נזיקית בטוקבק.
גישה מחמירה יותר היא של השופטת ד"ר מיכל אגמון-גונן, שכתבה, בעת שכיהנה כשופטת שלום בירושלים שיש לחשוף זהות כותב טוקבק רק אם עשויה לקום אחריות פלילית על כותבה.
גישה שלישית, המהווה גישת ביניים, נקבעה על ידי השופט יצחק עמית, בעת שכיהן בבית המשפט המחוזי בחיפה.
הוא קבע שניתן לחשוף זהות של כותב טוקבק במקרה של עוולה נזיקית חמורה, וכאשר מתקיים "דבר מה נוסף" שמעיד על החומרה.
המחלוקת בבתי המשפט באה אל קיצה בהכרעת בית המשפט העליון במרץ 2010, שבה נדחתה בקשה של אדם שנפגע מטוקבק אנונימי, לחשוף את פרטיו של כותב הטוקבק, כדי שיוכל לתבוע אותו לדין בגין לשון הרע.
בדעת רוב של המשנה לנשיאה, השופט אליעזר ריבלין והשופט אדמונד לוי, נקבע כי אין בחוק הקיים מסגרת משפטית מתאימה, וכי זה תפקידו של המחוקק, ולא של בית המשפט, לעצב הסדר כזה.
השופט אליקים רובינשטיין נותר בדעת מיעוט.
השופטים נחלקו גם בשאלה של מהות הטוקבק, מידת ההגנה הראויה לו, וגבולות האנונימיות.
בדצמבר 2016 פורסמו נתונים לפיהם ישראל ורוסיה הן המדינות עם אחוז הטוקבקים האלימים הגבוה ביותר ברשת, ואילו קנדה והממלכה המאוחדת הן המדינות בעלות התגובות התרבותיות ביותר.
בנובמבר 2011, אושרה בקריאה ראשונה בכנסת הצעת חוק המכונה "חוק הטוקבקיסטים", אולם ההצעה לא הבשילה בסופו של דבר לחוק.
הצעת החוק ביקשה להסדיר את התנאים בהם תותר חשיפת זהותו של אלמוני המפרסם מידע באינטרנט.
את ההצעה יזם ח"כ זבולון אורלב (הבית היהודי).
לפי הצעת החוק, אדם הסבור כי תוכן שפורסם ברשת מהווה עוולה כלפיו או הפרת זכות קניין רוחני שלו, יוכל לפנות לבית המשפט בבקשה שיורה לספק השירות למסור לו את פרטי המנוי האלמוני שפרסם את התוכן.
לפי ההצעה יוכל המנוי (הטוקבקיסט) להודיע לבית המשפט על הסכמתו או התנגדותו לבקשה מבלי שפרטיו ייחשפו בפרק הזמן הזה.
בית המשפט יוכל להיעתר לבקשה אם הוכח כי היא הוגשה כדי לאפשר למבקש לנהל הליך משפטי או למצות זכויותיו, וכי התוכן עלול להוות עוולה או הפרת זכות קניין רוחני של המבקש.
במדיניות הפרסום (מכונה גם מדיניות סינון ומדיניות צנזור) של הודעות טוקבק יש מספר גישות.
טוקבק לא מנוהל: כל הודעה שנשלחה מוצגת מיד עם סיום כתיבתה, ללא כל פיקוח על תוכן ההודעות.
האחריות לתוכן ההודעה היא אך ורק של הגולש שכתב אותה.
טוקבק מנוהל: כל הודעה שנשלחה מועברת לעיונו של מנהל הטוקבק, והיא מוצגת רק אם זכתה לאישורו.
באתרים מסוימים, נדרש זיהוי-אמת מוקדם של מחבר הטוקבק ובאתרים אחרים, כמו "מחלקה ראשונה", מתפרסמת כתובת ה-IP של מחבר הטוקבק, פרסום שמקל על זיהויו.
לעיתים מוסרת הודעה בדיעבד, אם התקבלו תלונות נגד תוכנה.
כל אתרי החדשות הגדולים בישראל פועלים כיום בשיטת הטוקבק המנוהל.
לכל אחת מהגישות אלה יתרונות וחסרונות.
יתרונו הבולט של הטוקבק הלא מנוהל הוא חופש הדיבור המלא שהוא מעניק, במשמעות הרחבה ביותר של מושג זה.
יתרון זה הוא גם חסרונו העיקרי של הטוקבק מסוג זה, משום שיש המנצלים את החופש לרעה, למשל בפרסום פרטים שיש בהם פגיעה בפרטיותו של אדם או פגיעה בשמו הטוב.
יתרונו של טוקבק מנוהל הוא שכל ההודעות בו מפוקחות, וכך תכנים בלתי הולמים אינם מתפרסמים.
חסרונו הבולט הוא בפרק הזמן החולף בין שליחת ההודעה לבין פרסומה, ובעלות התפעול הגבוהה יותר.
יש אתרים הנותנים לקורא הנחיה בסיסית ביחס לכללי המותר והאסור בכתיבת תגובה, ויש הנותנים קישור להנחיות מפורטות.