tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באוגוסט הוחזרה הדיוויזיה לאחור לגדה הצפונית של נהר דונייץ, והוחזקה ככוח עתודה נייד להתקפות נגד.
במהלך מתקפות הנגד הסובייטיות בחודש נובמבר (מבצע אוראנוס ומבצע מארס), הדיוויזיה הייתה מעורבת בקרבות קשים ליד העיר רז'ב, שם היא ספגה אבדות איומות וכמעט וחוסלה.
בתחילת חודש ינואר הוצאו שאריות הדיוויזיה מהקווים לעבר סמולנסק להתאוששות ולאיוש השורות מחדש.
אבדות הגרוסדויטשלנד הגיעו ל-12,000-10,000 הרוגים, פצועים ונעדרים.
במשך שלושת החודשים הראשונים של 1943 הדיוויזיה השתתפה בקרבות בסביבת בלוגרד וחרקוב, כשהיא נלחמת לצידם של דיוויזיות עילית אחרות כמו 'דיוויזיית אס אס דאס רייך' ו'דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה'.
לאחר נפילת חרקוב לידי הסובייטים בחודש מרץ, הגרוסדויטשלנד הוצאה מהקווים למנוחה והצטיידות מחדש ליד פולטבה, שם נשארה ככוח עתודה עד לחודש יוני.
במהלך הזמן הזה צוידה הדיוויזיה בפלוגה של טנקי הטיגר הכבדים (הדיוויזיה היחידה לא מהאס.אס שקיבלה טיגרים), וזחל"מים.
בחודש יוני, לאחר שהדיוויזיה קיבלה פלוגה נוספת של טיגרים ותוספת של נגמ"שים וזחל"מים, סיווגה שונה לדיוויזיית הפנצרגרנדיר גרוסדויטשלנד (Panzergrenadier-Division Großdeutschland), כלומר דיוויזיית חרמ"ש, למרות שמבחינה ארגונית הייתה יותר דומה לדיוויזיות הפאנצר של האס.אס.
בתחילת חודש יולי 1943 צוותה דיוויזיית הפנצרגרנדיר גרוסדויטשלנד לארמיית הפאנצר הרביעית בפיקודו של גנרל אוברסט הרמן הות, לקראת 'מבצע מצודה', הידוע יותר בשם קרב קורסק.
ב-5 ביולי הובילה הדיוויזיה את המתקפה של הות מדרום למבלט קורסק, כשמולה ניצבת ארמיית המשמר ה-6 הסובייטית שהצטיינה בסטלינגרד.
בתחילה הגרוסדויטשלנד התקדמה בעקביות, חרף תקלות מכניות רבות בטנקים שלה, עד שהתקדמותה נעצרה ב-9 ביולי.
שלושה ימים לאחר מכן שיגרו הסובייטים התקפת נגד עוצמתית שכללה כוחות שריון גדולים; הגרוסדויטשלנד ספגה אבדות קשות באזור קלינובקה כשלבסוף היא הוצאה מהקווים ב-18 ועשתה דרכה לאזור ההערכות בטומרובקה.
ארבעה ימים לאחר מכן נעה הדיוויזיה לעבר העיירה קאראצ'ב, וצורפה חזרה לקבוצת ארמיות מרכז, כשהיא משמשת ככוח עתודה נייד.
במשך מרבית חודש אוגוסט לחמה הגרוסדויטשלנד - שפלוגת הטיגרים שלה הורחבה לגדוד - בקרבות הגנתיים באזור קורסק עד לנפילת חרקוב ב-23 באוגוסט בידי הסובייטים, דבר שהוביל לנסיגה גרמנית כוללת לעבר הדנייפר.
בשלהי אוגוסט צורפה הדיוויזיה חזרה לקורפוס הפאנצר ה-48, ולמשך שארית 1943 הגרוסדויטשלנד נסוגה טקטית תוך כדי לחימה במזרח אוקראינה.
בימים הראשונים של חודש ינואר הועברה הגרוסדויטשלנד פעם נוספת לאחד האזורים הקריטים ביותר בחזית המזרחית, כשהפעם תפקידה להגן על מכרות הברזל החשובים ליד קריבוי רוג.
במהלך החודש הבא שוב הועברה הדיוויזיה - כעת בפיקודו של גנרל לויטננט האסו פון מנטויפל שהחליף את גנרל מיור וולטר הרנליין - לנקודות משבר שונות בחזית.
במהלך חודש פברואר רגימנט הפנצרים של הגרוסדויטשלנד, מתוגבר ברגימנט שלם של טנקי פנתר חדשים, נשלח לצ'רקסי לשחרור מספר דיוויזיות גרמניות שנלכדו בתנועת כיתור סובייטית.
ב-4 במרץ 1944, בעת כשהחזיתות האוקראיניות הראשונה, השנייה והשלישית תוקפות את קבוצת ארמיות דרום, הגרוסדויטשלנד שוב שימשה ככוח נייד המתגבר אזורים חלשים בקו החזית.
ב-16 במרץ נסוגה הדיוויזיה לדניסטר ולבסוף לרומניה עד סוף החודש.
במהלך חודש אפריל 1944 לחמה הגרוסדויטשלנד בקרבות הגנתיים ליד יאשי, עד שנסוגה בהדרגתיות לטרגו פרומוס שבחבל מולדובה, שם ניהלה קרבות קשים שנמשכו למעלה מחודש ימים.
במהלך חודש מאי ניצלה הדיוויזיה את ההפוגה הזמנית בחזית להתחמשות וארגון מחדש.
רגימנט הPanzer-Fusilier (פנצרגרנדיר) של הדיוויזיה, כמו גם יחידות הסיור שבו לגרמניה להצטיידות בזחלמי"ם ורכבים משוריינים.
יחד עם זאת, שני רגימנטי הפנצרגרנדיר של הגרוסדויטשלנד צומצמו בעקבות המחסור בכח אדם לשלושה גדודים במקום ארבעה, כשכל גדוד מכיל כעת רק ארבע פלוגות במקום חמש.
בתחילת חודש יוני שיגרה הדיוויזיה - יחד עם האלמנטים שלה ששבו מגרמניה - התקפת נגד באזור פודול שברומניה.
באותו זמן נחתו בעלות הברית בצרפת (הפלישה לנורמנדי), וגדוד השריון השלישי של הגרוסדויטשלנד, ששהה בצרפת אותו זמן כדי לקבל לידיו טנקי פנתר חדשים, נשלח ללחימה בנורמנדי.
בתום הלחימה ברומניה, הגרוסדויטשלנד הוצאה מהקווים למנוחה.
בתחילת אוגוסט 1944 הועברה הדיוויזיה למזרח פרוסיה, שם הייתה מעורבת בקרבות קשים בניסיון לפתוח מסדרון צר לעבר קבוצת ארמיות צפון שכותרה על ידי הסובייטים.
בתחילתו של חודש ספטמבר הוחלף מנטויפל, מפקדה של הגרוסדויטשלנד על ידי אוברסט קארל לורנץ (הועלה מאוחר יותר לדרגת גנרל מיור), מפקד רגימנט בדיוויזיה.
במהלך חודש אוקטובר ניהלה הגרוסדויטשלנד קרבות הגנה קשים כנגד כוחות סובייטים עדיפים בהרבה בממל, עד שפונתה ב-26 בנובמבר דרך הים לעבר רסטנבורג.
ב-1 בנובמבר 1944 ארגן ה-OKH את דיוויזיית גרוסדויטשלנד מחדש לקורפוס פנצרים, בצירוף דיוויזיית הפנצרגרנדיר ברנדנבורג ועוד מספר יחידות.
אף על פי כן, קורפוס הפאנצר גרוסדויטשלנד מעולם לא לחם כיחידה אחת, וכוחו לא הגיע לזה של קורפוס גרמני שלפני 1943.
במהלך חודש ינואר 1945 ניהלה דיוויזיית הגרוסדויטשלנד קרבות הגנתיים בצפון פולין, עד שנהדפה לבסוף למזרח פרוסיה.
במהלך הזמן הזה, ב-26 בינואר הוקמה דיוויזיית הפאנצרגרנדיר קורמארק (Kurmark) משאריות של יחידות מאולתרות ויחידות מחליפים של הגרוסדויטשלנד.
לאחר קרבות הגנתיים קשים בחודש פברואר ומרץ, ומתקפת נגד כושלת, פונו שאריות הדיוויזיה במעבורות - כ-4,000 חיילים - לעבר פילאו ומיד הוכנסו לקרבות באזור.
דרומית משם לחמה דיוויזיית ברנדנבורג בקרבות הגנתיים נואשים מפברואר עד אפריל לאורך נהר הנייסה.
בימים האחרונים של אפריל 1945 דיוויזיית הגרוסדויטשלנד כמעט וחוסלה לגמרי בקרבות בפילאו, ושאריות היחידה שהצליחו להגיע לשלזוויג-הולשטיין הסגירו עצמם לידי הבריטים.
מרביתו של קורפוס הפנצר גרוסדויטשלנד המשיך להילחם בברלין עד לימיה האחרונים של המלחמה, כשלבסוף נאלץ להיכנע לסובייטים.
המעטים ששרדו את השבי הסובייטי חזרו לביתם רק לאחר שנים רבות.
רגימנט חיל הרגלים גרוסדויטשלנד (יוני 1939 - 1 באפריל 1942)
דיוויזיה ממונעת גרוסדויטשלנד (1 באפריל 1942 - יוני 1943)
דיוויזיית אפריקה הקלה ה-999 הייתה דיוויזיה של הצבא הגרמני שהוקמה בתוניסיה בתחילת 1943.
בסיס הדיוויזיה היה חטיבת אפריקה ה-999 (999. Afrika-Brigade), שהוקמה מספר חודשים קודם לכן, כיחידת עונשין צבאית.
בעוד שכל חברי יחידות הענישה הנאציות סומנו כ"פושעים", חלק ניכר מחברי הדיוויזיה הועברו אליה בשל החזקת רעיונות אנטי-נאציים.
הדיוויזיה לא התגבשה במלואה כאשר כוחות הציר בצפון אפריקה החלו להתמוטט.
כתוצאה מכך, גורמי הדיוויזיה שלחמו בתוניסיה עשו זאת בדרך כלל כגדודים או פלוגות עצמאיות, שספגו אבדות גבוהות (במונחים של אבדות ושבויים) לפני נסיגה.
על פי הדיווחים, הכוחות נלחמו בעיקר נגד כוחות צבא ארצות הברית, רבים מחברי הדיוויזיה ויתרו על עמדותיהם לאמריקאים ללא קרב.
לאחר מכן נשלחה הדיוויזיה המדולדלת קשות ליוון לתפקידי חיל מצב ולניהול "Bandenbekämpfung"; מונח שבשימוש הנאצי היה בדרך כלל כינוי למערכה אנטי פרטיזנית.
במהלך הפריסה ליוון, חלק מחברי הדיוויזיה החלו (או חזרו) לעסוק במגוון פעילויות חתרניות ו/או אנטי-נאציות.
הבולט שבהם היה Falk Harnack, שערק להתנגדות היוונית ויחד עם עריקים גרמנים אחרים, הקים את Antifaschistische Komitee Freies Deutschland (AKFD; "הוועדה האנטי-פשיסטית החופשית גרמניה").
חבר בולט נוסף ב-AKFD היה אוגוסט לנדמסר, שלפי הדיווחים סירב להצדיע הצדעה נאצית במהלך שירותו הצבאי ותואר במחאה כזו, בתצלום מפורסם.
אוברסט היינץ קרל פון רינקלף (אוקטובר 1942 – 2 בפברואר 1943)
דיוויה דשמוך היא שחמטאית הודית בדרגת רב-אמן.
זכתה במדלייות הארד והזהב האישיות באולימפיאדת השחמט 2022 ו-2024 בהתאמה, ובאחרונה גם במדליית הזהב הקבוצתית.
זכתה במדליות באליפויות אסיה והעולם לנוער.
ב-2022, בגיל 16 בלבד, זכתה באליפות הודו לנשים.
ביוני 2024 זכתה באליפות העולם לצעירות שנערכה בגנדינגאר, הודו.
באותה תחרות היא לא הפסידה אף משחק, וסיימה עם 10 נקודות מתוך 11 אפשריות.
נכון לנובמבר 2025, דשמוך מדורגת במקום ה-11 בין הנשים בעולם ובמקום ה-41 בדירוג הכללי בהודו לפי מד כושר.
ביולי 2025 זכתה בגביע העולם לנשים בשחמט והעפילה לטורניר המועמדות של 2026. הזכייה בגביע זיכתה אותה באופן ישיר ונדיר בתואר רב-אמן, מבלי שתצטרך להשלים שלושה ציונים.
היא האישה ההודית הרביעית שמגיעה לדרגת רב-אמן.
התחרות השווייצרית הגדולה של פיד"ה 2025 - בתחרות הפתוחה
גביע העולם בשחמט 2025 - האשה המשתתפת היחידה
1) הייתה דיוויזיה בוואפן אס אס, שרבים מחייליה היו מוסלמים.
היחידה הוקמה על ידי גרמניה הנאצית, בתקופת מלחמת העולם השנייה, בתחום קרואטיה שבשלטון מפלגת האוסטאשה הפרו-נאצית, שכללה באותה תקופה גם את בוסניה והרצגובינה.
הדיוויזיה הופעלה בעיקר למלחמה בפרטיזנים ביוגוסלביה וביצעה במהלכה פשעי מלחמה רבים כנגד סרבים ויהודים.
"הנדשאר" (או חנג'ר), שם הדיוויזיה, הוא השם הבוסני של נשק טורקי מסורתי סוג של סימיטר, המופיע על דגל הדיוויזיה.
בפקודה שפורסמה ב-10 בפברואר 1943 החליט אדולף היטלר עצמו על ייסודה של דיוויזיית הוואפן אס אס ה-13. באותו הזמן עדיין דובר עליה כעל דיוויזיה קרואטית, אולם ב-13 בפברואר הודיע היינריך הימלר לגנרל ארתור פלפס על ההחלטה שהרכבה של הדיוויזיה יהיה מוסלמי בלבד.
ה"הנדשאר" מנתה בשיאה 21,065 חיילים, מרביתם מגויסים מקרב האוכלוסייה המוסלמית של בוסניה והרצגובינה ומיעוטם מוסלמים אלבנים מקוסובו, כולם תחת פיקוד קצינים גרמנים.
הגיוס נעשה בעידודו של המופתי הירושלמי חאג' אמין אל-חוסייני שנשלח במיוחד לשם כך לבוסניה על ידי שלטונות גרמניה הנאצית.
התערבותו של איש דת בכיר כאל חוסייני, נדרשה משום שכוהני דת מוסלמים מקומיים פרסמו שלוש פתוות נגד שיתוף פעולה עם הנאצים ועם בעלי בריתם הקרואטים.
לצורך גיוס מוסלמים ליחידת האס אס, היינריך הימלר, יוזם הקמת הדיוויזיה, יצא בטענה שהבוסנים המוסלמים אינם סלאבים או טורקים, אלא בני הגזע הארי (צאצאים של הגותים) שהתאסלמו; אדולף היטלר לא ראה זאת בעין יפה, וזאת למרות שהוא עצמו העריץ את טבעה המיליטריסטי של דת האסלאם.
חיילי הדיוויזיה עברו אימונים בצרפת, בניגוד לבקשתו של אל חוסייני שלא יישלחו מחוץ לבוסניה, ולאחריהם הוחזרו לבוסניה ופעלו בעיקר נגד כוחות הפרטיזנים בפיקוד טיטו.
בכל אחד מגדודי (בטליונים) הדיוויזיה היה אימאם ובכל אחד מהרגימנטים, מולא.
המפקד הראשון היה ארתור מרטין פלפס, סאשי מיישוב קטן במחוז סיביו, כיום ברומניה.
פלפס פיקד לפני כן גם על דיוויזיית אס אס הררית השביעית שפעלה גם היא באזור.
מתוך מגויסים אלבנים מוסלמים, תושבי קוסובו, הורכבה דיוויזיית אס אס הררית ה-21.
בעת שהדיוויזיה הייתה בצרפת, בימים 16–17 בספטמבר 1943, אחד מאנשיה, כנראה סוכן קומוניסטי, יזם מרידה שבמהלך נרצחו חמישה קצינים גרמנים.
חיילים אחרים, נאמנים לגרמנים ומונהגים על ידי האימאם, דיכאו את המרד ובמהלך הדיכוי נהרגו שני מורדים.
14 מורדים נוספים נורו לאחר משפט.
לאחר מכן הגרמנים פסלו חיילים רבים מטעמי חוסר התאמה פוליטית וכשמונה מאות מתוכם נשלחו לעבודה בגרמניה.
265 מתוכם סירבו לכך ונשלחו למחנה ריכוז שם מתו רבים מהם.
מרידה נוספת התרחשה בדיוויזיה ב-21 באוקטובר 1944 כשחיילים רבים ערקו וחלק מהם הצטרפו לפרטיזנים, כתוצאה מהמרידה והעריקה הידלדלו שורות הדיוויזיה ובסוף 1944 אוחדה דיוויזיית "קאמא", הדיוויזיה הבוסנית השנייה, עם דיוויזיית "הנדשאר".
הפיקוד הגרמני הפעיל את הדיוויזיה בעיקר למבצעים כנגד פרטיזנים בשיטחי יוגוסלביה הכבושה הדיוויזיה קצרה הצלחה צבאית במבצעיה נגד הפרטיזנים במזרח בוסניה, אך אנשיה נודעו באכזריותם, במהלך המבצעים שביצעה בשנת 1944 שרפו אנשי הדיוויזיה כפרים שלמים ורצחו אלפי אזרחים סרבים ויהודים בשטחי קרואטיה.
לאחר המלחמה הוסגרו ליוגוסלביה 38 קצינים מהדיוויזיה בדרגות שונות, והועמדו לדין בבית משפט צבאי בסרייבו באוגוסט 1947. עשרה קצינים נידונו למוות והוצאו להורג.
שאר הנאשמים נידונו לתקופות מאסר שונות, אך עד שנת 1952 יצאו כולם לחופשי, פרט לאחד שמת בכלא.
רבים מחיילי הדיוויזיה ה-13 והדיוויזיה ההררית אס אס ה-23 התנדבו להילחם לצד הערבים הפלסטינים נגד כוחות היישוב היהודי בארץ ישראל במלחמת העצמאות.
סוריה קלטה כ-8,000 פליטים מוסלמים מבוסניה, ורבים מהם גויסו לכוחות המזוינים של סוריה.
עיראק קלטה כ-2,500 מוסלמים בוסנים, וכאלף מתוכם גויסו לצבא ההצלה ונלחמו נגד ישראל.
דיוויזיית האס אס הראשונה (או בשמה המלא דיוויזיית הלייבשטנדרטה ס"ס אדולף היטלר.
בגרמנית: SS-Panzerdivision "Leibstandarte SS Adolf Hitler") הייתה דיוויזיית ואפן אס אס משוריינת אשר שירתה בצבא גרמניה הנאצית, במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה בספטמבר 1933 כרגימנט שומרי הראש של אדולף היטלר (לייבשטנדרטה הוא מונח בגרמנית עתיקה שפירושו הוא "שומרי ראש של מנהיג").
ב-1939 הפך הרגימנט ליחידה נפרדת של הוואפן אס אס, בהמשך הפך הרגימנט לדיוויזיית שריון.
חיילי הדיוויזיה ביצעו פשעי מלחמה רבים, במערב המפורסם שבהם הוא טבח מלמדי, אך הדיוויזיה רצחה גם שבויים רבים בחזית המזרחית.
לאחר מספר גלגולים של יחידת שומרי ראשו של היטלר, הקים היינריך הימלר את היחידה "לייבשטנדרטה אס אס אדולף היטלר" בתחילת 1934 כאשר מפקדה היה זפ דיטריך.
היחידה לקחה חלק בליל הסכינים הארוכות ב-30 ביוני 1934, כאשר היחידה הייתה אחראית לחיסול בכירי האס אה, כולל ארנסט רהם, סמוך לעיר מינכן.
האס אס, וכך גם יחידת הלייבשטנדרטה, היה בעל תנאי גיוס גבוהים.
רק אלו שהיו ארים במידה מספקת, בעלי כושר גופני מצוין וחדורי האידאולוגיה הנאצית יכלו להתגייס לארגון.
הלייבשטנדרטה לקחה חלק בפעולותיה התוקפניות של גרמניה הנאצית לפני מלחמת העולם.
היחידה השתתפה בכיבושו מחדש של חבל הסאר (1935) והייתה בראש הכוחות הגרמניים שצעדו לתוך אוסטריה באנשלוס (1938).
במרץ 1939 נכנסה הלייבשטנדרטה לבוהמיה ומוראביה וכך נוסד הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה.
עד 1939 היחידה הייתה בגודל רגימנט הכולל כוחות חי"ר, הנדסה ותותחנים
היחידה גם לקחה חלק במצעד הצבאי שהיה חלק מאירועי יום ההולדת ה-50 של היטלר.
במערכה בפולין צורפה הלייבשטנדרטה לדיווזית החי"ר ה-17 של הוורמאכט.
היחידה לחמה בדרום פולין בקרבות עזים נגד חיל הפרשים הפולני כדי למנוע את איגוף הכוחות הפולשים.
לאחר מכן הועברה היחידה לאזור ורשה שם כיתרה את הכוחות הפולנים שניסו להימלט.
במהלך הלחימה הרגה הלייבשטנדרטה 50 יהודים בבלונדי ובגורוו.
לחימת הלייבשטנדרטה הייתה יעילה במהלך המערכה אך שירותה הושהה בשל האבדות הגבוהות שספגה.
ב-1940 הורחבה היחידה וכללה גם כוחות חי"ר ממוכן משלה וסוללת תותחי סער שטאג סימן 3. הלייבשטנדרטה השתתפה בכיבוש הולנד והייתה בחוד החנית של הכוחות הפולשים ונפגשה עם הפאלשירמייגר של קורט שטודנט.
לאחר הפלישה הורחבה הלייבשטנדרטה לחטיבה.
לאחר כישלון הקרב על בריטניה, ב-1941 הועברה הלייבשטנדרטה לבלקן (המערכה בבלקנים), שם נלחמה כנגד הצבא היווני וכוחות הקהילייה הבריטית.
לאור הצלחתה המרשימה של החטיבה בבלקנים, הימלר הרחיב את החטיבה והפך אותה ל"דיוויזיית האס אס הממוכנת לייבשטנדרטה אס אס אדולף היטלר".
על אף השם, היחידה הפכה רק לחטיבה מתוגברת ורק במהלך הלחימה בברית המועצות הורחבה לדיוויזיה.
בראשית הפלישה הגרמנית לברית המועצות (מבצע ברברוסה צורפה הלייבשטנדרטה לקבוצת ארמיות צפון.
מאוחר יותר השתתפה היחידה בכיבוש אומן וקייב ולקחה חלק בקרב המגננה ברוסטוב על הדון בנובמבר 1941. לאחר כיבוש רוסטוב בפעם השנייה על ידי הגרמנים ביולי 1942 הוצאה היחידה מפעילות מבצעית בשל האבדות הרבות שספגה והועברה לצרפת לצורך התארגנות מחדש.
במהלך שהותה בצרפת הורחבה היחידה לדיוויזיית פאנצרגרנדיר.
באביב 1943 היא הוחזרה לפעילות בחזית המזרחית, השתתפה בקרב חרקוב השלישי, במהלכו טבחה במאות אזרחים.
לאחר זאת לקחה חלק מרכזי בקרב קורסק ביולי 1943 שם נכשלה חרוצות ואיבדה 474 מחייליה.
לאור הדחתו של מוסוליני מהשלטון באיטליה ופלישת בעלות הברית לסיציליה הועברה הדיוויזיה לאיטליה כדי להתכונן לאפשרות של פלישה של בעלות הברית למדינה.
ב-8 באוגוסט הגיעה הלייבשטנדרטה לנהר הפו וקיבלה הוראה לפרק את היחידות האיטלקיות באזור מנשקן.
ההוראה התבצעה כמעט ללא התנגדות.
ה-OKW היה מודאג מדיווחים על כך שהארמייה האיטלקית ה-14 מתארגנת בפיימונטה ליד הגבול הצרפתי, בכוונה לעבור לצד בעלות הברית.
כוח של הדיוויזיה בראשות יואכים פייפר נשלח לפרק את הארמייה מנשקה.
בעקבות סירובם של האיטלקים להתפרק מנשקם, אילץ אותם פייפר להיכנע ולמסור את נשקם לאחר קרב קצר.
הלייבשטנדרטה עסקה גם בפעילות נגד הפרטיזנים האיטלקים בצפון איטליה וברצח יהודים בטבח אגם מאג'ורה בו טבחו חיילי הדיוויזיה 56 יהודים.
באופן חריג היה מעשה הטבח בניגוד לפקודות שקיבלו החיילים ולכן, על מנת להעלים עדויות, הטביעו את גופותיהם באגם, הגופות נשטפו לחוף השווייצרי של האגם ומעשה הפשע התגלה.
מהלך פעילותה של הדיוויזיה באיטליה היא הפכה לדיוויזיית שריון מלאה.
המצב בחזית המזרחית הלך והחמיר וכתוצאה מכך הוחלט להחזיר לשם את הדיוויזיה.
באמצע נובמבר 1943 היא הגיעה לז'יטומיר והשתתפה בהתקפת נגד מוצלחת של קבוצת ארמיות דרום באזור זה.
בינואר 1944 עוטר מפקד גדוד הפאנצר ה-101, מיכאל ויטמן, בצלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות על כך שעצר מתקפה של בריגדת טנקים סובייטית שלמה.
בפברואר 1944, לאחר ששני קורפוסים גרמניים כותרו על ידי הצבא האדום בכיס קורסון, צורפה הלייבשטנדרטה לכוחות שניסו לפרוץ את טבעת הכיתור הסובייטית.
למרות הישגים התחלתיים לא הצליח כוח החילוץ לחבור לכוחות המכותרים בשל תנאי השטח הקשים והתנגדות חזקה של ארבעה קורפוסים משוריינים סובייטים.
בסופו של דבר הצליחו חלק מהכוחות הנצורים לפרוץ את טבעת הכיתור הסובייטית ב-17 בפברואר ולחבור לכוח החילוץ באזור נהר הגנילוי טיקיץ'.
שרידי הדיוויזיה, 41 קצינים ו-1,188 חיילים, הועברו לבלגיה לצורך מנוחה ולהתארגנות מחדש וב-25 באפריל הגיעו לשיא כוחם.
לאחר הפלישה לנורמנדי (יוני 1944) הוצבה הלייבשטנדרטה בצפון נהר הסן כדי למנוע אפשרות של נחיתה מצד בעלות הברית באזור.
במהלך הלחימה בצפון צרפת כותרה הדיוויזיה יחד עם כוחות אחרים על ידי כוחות אמריקנים, קנדים ופולנים אך הצליחה להיחלץ מן הכיתור.
בסך הכל בעת הלחימה בצפון צרפת הדיוויזיה הייתה בעלת שיעור אבדות גבוה: 5,000 אבדות.
הלייבשטנדרטה השתתפה בקרב הארדנים בדצמבר 1944. קרב זה היה למעשה רצונו של היטלר להכות בבעלות הברית המערביות ולהוכיח כי גרמניה אינה מנוצחת.
הלייבשטנדרטה, יחידת העילית של הוורמאכט, תחת פיקודו של וילהלם מונקה הייתה לחוד החנית של הכוחות הגרמניים שתקפו באזור הארדנים.
בשל שיעור האבדות הגבוה של הלייבשטנדרטה צורפו אליה חיילים מאומנים צעירים במיוחד.
בנוסף, המשבר הכלכלי שפקד את הרייך אילץ את הדיוויזיה ללחום עם מלאי קטן של דלק והכוחות נזקקו למלאי דלק שאמורים להישבות מידי בעלות הברית.
כאשר הקרב החל, מונקה שלח את הקולונל הטוב ביותר שלו, יואכים פייפר והרגימנט שלו, שכונה צוות קרב פייפר, לעמוד בראש הכוחות התוקפים ב-16 בדצמבר.
במהלך התקדמותו של פייפר אירע טבח מלמדי שגרם לזעזוע בדעת הקהל בארצות הברית.
בטבח נורו 86 שבויים אמריקנים בידי חייליו של פייפר.
למרות ההתקדמות המרשימה של פייפר, הוא נותר ללא תגבורת ואספקה מנותק מהכוחות הגרמניים.
פייפר החליט ב-23 בדצמבר לסגת לקווי המוצא.
ב-1 בינואר 1945 הורה המטה הגרמני להמשיך במתקפה אך הכוחות האמריקנים היו מוכנים לה.
ב-27 בינואר הסתיים הקרב עם תבוסת הגרמנים.
כשהיא סובלת מאבדות, דיוויזיית הלייבשטנדרטה הועברה לחזית המזרחית פעם נוספת.
הפעם היא לקחה חלק בקרב בלטון בהונגריה במרץ 1945, המתקפה הגרמנית האחרונה במלחמה.
פורסמה באותם ימים "פקודת הסרט".
אדולף היטלר הוציא פקודה זו כיוון שחשב שחייליו לא לחמו "כפי שהמצב דרש" והורה לשים סרט לחרפה על חיילי היחידה.
זפ דיטריך, נמנע מביצוע פקודה זו.
הדיוויזיה ביצעה פשעי מלחמה במהלך כל הלחימה בחזית המזרחית, בין ינואר למרץ 1943 רצחה הדיוויזיה אלפי שבויי מלחמה רוסיים בחרקוב וכמו כן את הטבח באגם מאג'ורה.
אך אולי המפורסם בפשעי המלחמה של הדיוויזיה היה הטבח במלמדי בו רצחו חילי הדיוויזיה 86 חילי צבא ארצות הברית שנפלו בשבי בשדה מושלג במהלך המתקפה בארדנים.
הטבח שהיה פרקטיקה מקובלת בידי חילי הוואפן אס אס בחזית המזרח היה פשע המלחמה הראשון שהופנה כלפי חילי ארצות הברית זעזע את חילי ומפקדי צבא ארצות הברית והביא למעשי נקמה בחילי האס אס.
15 באוגוסט 1938- 7 באפריל 1943 - אוברסט-גרופנפיהרר יוזף דיטריך אשר נשפט על פשעי מלחמה.
21 באוגוסט 1944- 6 בפברואר 1945 - בריגדפיהרר וילהלם מונקה
7 בפברואר 1945 -עד סוף המלחמה - בריגדפיהרר אוטו קום
דיוויזיית אס אס הררית השישית נורד הייתה דיוויזיה הררית של הוואפן אס אס, כחלק מצבא גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה כדי לשמש כוח מגן בגבול הצפוני של נורווגיה עם ברית המועצות, היא נלחמה באזור זה למשך מרבית המלחמה וכך הייתה לכוח הגרמני בגזרה הצפונית ביותר לאורך החזית המזרחית והיחידה שלחמה מעבר לחוג הארקטי.
דיוויזיית 'נורד' נחשבת גם לדיוויזיית האס אס היחידה שנלחמה תחת פיקוד יחידה לא גרמנית, כאשר היא סופחה לקורפוס הפיני השלישי בפיקודו של היילמאר סילאסוואו.
לקראת סוף המלחמה השתתפה הדיוויזיה בקרבות האחרונים בחזית המערבית, בעיקר באזור אלזס-לורן.
הדיוויזיה החלה את דרכה כ-'קבוצה צבאית אס אס נורד' (SS-Kampfgruppe Nord) אשר הוקמה ב-28 בפברואר 1941. לאחר כיבוש נורווגיה, הפיקוד הגרמני לא רצה שחיילי הוורמאכט יגנו על הגבול עם ברית המועצות באזור במיוחד נוכח כיבוש חלקים של פינלנד על ידה, לכן הוחלט להקים יחידת אס אס לשירות באזור הגבול המתוח.
היחידה הורכבה תחילה על ידי חיילי אס אס מיחידות גולגולת המת, הם קיבלו ציוד חורף מתאים אך לא היו מאומנים באופן מספק.
היא הוצבה תחילה בעיירה הנורווגית קירקנס, בחלקה הצפוני של נורווגיה סמוך לגבול עם ברית המועצות ופינלנד.
בספטמבר 1941 הוגדרה היחידה כדיוויזיה והחלה לקבל תגבורות בכוח אדם ממגויסי האס אס לצד רגימנט ארטילריה הררי (השישי), הרכב החיילים בדיוויזיה הפך לצעיר יותר ומעט איכותי יותר.
לאחר החורף הקשה של 1941–1942, הדיוויזיה המחוזקת השתתפה בבלימת התקפת האביב הסובייטית באזור והפעם הצליחה להחזיק את הקו.
במשך חודשי 1942 הוצבה הדיוויזיה לאורך הגבול שהיה אחד מאזורי הלחימה הרגועים יותר של החזית המזרחית, באביב 1943 בלמה פעם נוספת מתקפה סובייטית בלחימה קשה.
בחודשים האחרונים של 1944 הדיוויזיה יצאה מאזור זה והחלה לסגת דרומה דרך נורווגיה חזרה לכיוון גרמניה, זאת משום הסכם הפסקת אש בין פינלנד וברית המועצות בספטמבר 1944. בחודשי המלחמה האחרונים במהלך 1945, הוצבה הדיוויזיה בחזית המערבית בדרום מערב גרמניה וצרפת.
היא הייתה אמורה להשתתף בקרב על הבליטה, אך הגיע דרומה באיחור של מספר ימים, במקום היא נשלחה להשתתף במבצע 'רוח צפונית' (Nordwind); התקפה גרמנית על הקו של בעלות הברית באזור אלזס-לורן.
לאחר הלחימה בגבול הצרפתי, נשלחה הדיוויזיה אחורה באפריל 1945 שם היא נותרה בעתודה עם שאריות בלבד מהכוח הלוחם המקורי שלה, היא נכנעה לכוחות צבא ארצות הברית באוסטריה חודש לאחר מכן עם סיום המלחמה.
דיוויזיית אס אס הררית השביעית "פרינץ אויגן" הייתה דיוויזיה הררית של הואפן אס אס, כחלק מצבא גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה נקראה כך על שם הנסיך אויגן מסבויה, נסיך הבסבורגי אשר היה מפקד צבאי מבריק וניצח את העות'מאנים במספר מערכות בתחילת המאה ה-18.
במהלך מלחמת העולם השנייה עסקה הדיוויזיה בעיקר בלוחמה כנגד פרטיזנים באזור קרואטיה וסרביה.
כחלק מלחימה זו, היו מעורבות יחידות הדיוויזיה בפשעי מלחמה רבים כנגד האוכלוסיות המקומיות עם הוצאות להורג המוניות והריסת כפרים שנחשדו כמשתפי פעולה עם הפרטיזנים המקומיים, בנוסף השתתפו חיילי הדיוויזיה ברציחת יהודים בצעדות המוות.
מפקד הדיוויזיה (קרל פון אוברקאמפ) הועמד לדין אחרי המלחמה ונתלה בעבור פשעיו.
הדיוויזיה החלה את דרכה לאחר כיבוש יוגוסלביה לקראת סוף שנת 1941, תחילה היא גייסה חיילים ממוצא גרמני (Volksdeutsche) שהתנדבו לשרת באס אס, אך לאחר שרק כ-5,000 התנדבו היא החלה בגיוס חובה.
במרץ 1942 היחידה זכתה למעמד של דיוויזיה ואף על פי שרוב חייליה גויסו היא נקראה 'דיוויזיית אס אס הררית התנדבותית השביעית'.
לקראת אמצע שנת 1942 הגיע כוח האדם בדיוויזיה לכדי כ-21,500 חיילים.
עם הגדרת הדיוויזיה כיחידה הררית בתקופה זו, היא קיבלה ציוד שלל רב כגון טנקי הוצ'קס ומקלעים צ'כים לצד ציוד הררי איכותי כמו תותחי שדה גרמניים 105 מ"מ.
חיילי הדיוויזיה היו ממוצא גרמני, אך רבים מהם לא הכירו את השפה ונחשבו לנחותים על ידי הקצינים והמפקדים.
קשיים מסוג אלו הובילו בין היתר למרד של 137 חיילים קרואטים בדיוויזיה בשנת 1943 כאשר זו הוצבה בבוסניה.
החל מאוקטובר 1942 ועד לסוף המלחמה, הוצבה ביוגוסלביה וניהלה שם מערכות כנגד יחידות פרטיזנים מקומיות, בעיקר באזור באנאט (על גבול רומניה), סרביה וקרואטיה.
המערכה הראשונה בה השתתפו יחידות הדיוויזיה הייתה במבצע 'לבן I' (Weiss I) באזור צפון קרואטיה כנגד כוחות הפרטיזנים היוגוסלבים.
בהמשך למבצע זה, התרחש מבצע 'לבן II' (Weiss II) בו התקדמו כוחות הדיוויזיה ממערב בוסניה לכיוון מוסטר בנוסף ללחימה באזור צפונית-מערבית לסרייבו, מבצע שלישי שתוכנן לא יצא לבסוף לפועל.
במאי 1943 השתתפה הדיוויזיה במבצע מוצלח בו כוחות הצ'טניקים בפיקודו של דראגוליוב מיכאולוביץ' נסוגו לכיוון סרביה.
מיד לאחר מכן היא השתתפה במבצע 'שחור' (Schwartz; המוכר גם בתור 'המערכה האנטי פרטיזנית החמישית') ששאף לדחוף את כוחו העיקרי של טיטו שמנה כ-20,000 פרטיזנים לכיוון הרי זלנגורה בדרום-מזרח בוסניה, בצורה של כיתור והתקדמות.
במהלך 11 ימי המבצע לכוחות הגרמנים הייתה הצלחה מועטה בהשגת יעדיהם, חלק מיחידות הפרטיזנים הצליחו לחמוק מבעד לכיתור הגרמני, אך מספר יחידות הובסו, במבצע זה נהרגו 613 מחיילי הדיוויזיה.
לאחר כניעת האיטלקים לבעלות הברית, נשלחה הדיוויזיה לגבול המזרחי של איטליה בספטמבר 1943 כדי לפרוק את האיטלקים מנשקם ולמנוע הישגים לכוחות הפרטיזנים באזור.
חודש לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה במבצע נרחב נוסף בחוף הדלמטי במערב קרואטיה, כאשר במהלכו היא ספגה 1,582 הרוגים.
בשבועות לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בשני מבצעים נוספים באזור כנגד כוחות פרטיזנים.
ב-25 במאי השתתפה הדיוויזיה במערכה האנטי פרטיזנית השביעית ('מבצע תנועת הפרש'; Rösselsprung) שבין היתר שאף לתפוס את מנהיג הפרטיזנים טיטו, זאת בסיוע גדוד האס אס המצנח ה-500 ורגימנט ברנדנבורג.
במהלך התקופה הזו סופח לדיוויזיה סגל מחנה הריכוז וההשמדה חלמנו.
במשך חודשי 1944 המשיכה הדיוויזיה בלחימה מאומצת כנגד כוחות הפרטיזנים ברחבי האזור.
בספטמבר 1944 כוחות הצבא האדום התקדמו לעבר הבלקן וכוחות הדיוויזיה ספגו אבדות רבים בקרבות הגנה קשים כנגד הסובייטים וכוחות הפרטיזנים, בעיקר באזור ניש שבסרביה.
בחודשים הבאים ניהלה למעשה הדיוויזיה קרבות תוך כדי נסיגה אל מול התקדמות הצבא האדום.
הדיוויזיה נכנעה לכוחות ברית המועצות בסלובניה ב-10 במאי 1945.
דיוויזיית גרנדיר אס אס ה-34 "לנדשטורם נדרלנד" () הייתה דיוויזיית גרנדיר של הוואפן אס אס, אשר הורכבה ממתנדבים מהולנד ולחמה במלחמת העולם השנייה.
ב-1 במרץ 1943 הוקם בהולנד שתחת שליטת גרמניה "רגימנט גרנדיר לנדוואכט נדרלנד".
הרגימנט היה מורכב מהולנדים מתנדבים, והיה תחת שליטת המפלגה הנאצית המקומית שנקראה "התנועה הנאציונל-סוציאליסטית של הולנד" (NSB).
באוקטובר איבדה NSB את השליטה על הרגימנט והוא עבר תחת הוואפן אס אס.
שמו שונה ל"רגימנט גרנדיר לנדשטורם נדרלנד".
בספטמבר 1944 לחם הרגימנט במסגרת הקרב על ארנהם, ובנובמבר של אותה שנה שודרג ל"בריגדת גרנדיר אס אס לנדשטורם נדרלנד", וב-10 בפברואר 1945 שונה שמה של הבריגדה לדיוויזיית גרנדיר אס אס ה-34 "לנדשטורם נדרלנד".
הדיוויזיה לחמה בקרבות בהולנד במסגרת הארמייה ה-25 כנגד בעלות הברית, והייתה מעורבת במספר זוועות כנגד האוכלוסייה האזרחית.
חרף העובדה שמרבית החיילים בדיוויזיה היו הולנדים, הרי שרוב הקצינים היו גרמנים, ואף הולנדי לא הגיע לתפקיד בכיר ממפקד פלוגה.
המורל בדיוויזיה היה נמוך, במרץ 1945 ניסו ארבעה חיילים הולנדים לרצוח את מפקד הכיתה שלהם ולערוק לבריטים, אולם תוכניתם נתגלתה והארבעה הוצאו להורג ב-9 במרץ.
ב-5 במאי נכנעה מרבית הדיוויזיה לידי הצבא הבריטי, אם כי חלק קטן ממנה המשיך להילחם עד 9 במאי.
מרבית חיילי הדיוויזיה נשפטו כמשתפי פעולה עם הנאצים, וחלקם אף נרצחו ללא משפט כפעולת נקם.
דיוויזיית אס אס ה-38 "ניבלונגן" הייתה דיוויזיה של הוואפן אס אס אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
זו הדיוויזיה האחרונה אשר הוקמה בידי האס אס.
הדיוויזיה הוקמה ב-27 במרץ 1945 וכמפקדה הראשון מונה הנס קמפין.
חרף העובדה שנקראה דיוויזיה, בפועל בשיא גודלה היא כללה רק 6,000 חיילים, כגודלה של חטיבה מוגברת.
מרבית חיילי הדיוויזיה היו צוערים או אנשי צוות של בית הספר "Junkerschule" של האס אס בבאד טלץ, ובשל כך תוכנן בתחילה לקרוא לדיוויזיה על שם בית הספר.
עם זאת, בסופו של דבר נבחר הכינוי "ניבלונגן".
הניבלונגים הם עם מהמיתולוגיה הגרמאנית, אשר התפרסם בעיקר בשל האפוס "שירת הניבלונגים"; בעקבות המיתוס נוצר הביטוי "ניבלונגנטרויה", המציין נאמנות מוחלטת וללא תנאי, גם במחיר של מוות ודאי, ערך אותו אימץ האס אס כערך מרכזי.
כמו כן, ריכרד וגנר - המלחין האהוב על היטלר, חיבר על בסיס האפוס את מחזור האופרות "טבעת הניבלונג".
הדיוויזיה קיבלה תגבור באמצעות גדודים שנלקחו מדיוויזיות אחרות ומההיטלריוגנד.
ב-24 באפריל הדיוויזיה נכללה במסגרת קורפוס האס אס ה-13, ונשלחה לחזית המערבית.
הדיוויזיה השתתפה בקרבות כנגד הכוחות של צבא ארצות הברית על הדנובה, אולם החזית שבה נפרשה הייתה רחבה מדי עבור גדולה המצומצם.
ב-29 באפריל נסוגה הדיוויזיה אל מעבר לנהר האיסר, והתמקמה מדרום ללנדשוט.
ב-1 במאי היא נסוגה 20 ק"מ נוספים לכיוון ויסבורג אם אין, תוך שהיא סופגת מכות קשות מדיווזיית השריון ה-20 האמריקנית.
ב-4 במאי התלכדה הדיוויזיה מחדש, והמשיכה להילחם בעקשנות עד סיום המלחמה כעבור ארבעה ימים.
שטנדרטפיהרר הנס קמפין (27 במרץ - 6 באפריל)
אובר-שטורמבנפיהרר ריכרד שולצה-קוסנס (6 באפריל - 9 באפריל)
בריגדפיהרר היינץ לאמרדינג (9 באפריל - 15 באפריל)
בריגדפיהרר קרל פון אוברקאמפ (תקופה לא ברורה במהלך אפריל)
שטנדרטפיהרר מרטין פרידריך שטאנג (עד סיום המלחמה)
דיוויזיית גרנדיר אס אס ה-32 "30 בינואר" הייתה דיוויזיה של הוואפן אס אס אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-30 בינואר 1945, על בסיס חיילים מיחידות אחרות, וצוערים צעירים של האס אס.
היא כונתה "30 בינואר" על שם התאריך שבו הוקמה, שהוא גם התאריך שבו הושבע היטלר לראשונה כקנצלר גרמניה.
הדיוויזיה נכללה במסגרת קורפוס אס אס הררי החמישי, אשר היה חלק מהארמייה התשיעית.
באפריל השתתפה הדיוויזיה עם הקורפוס בקרב רמת זלו, ולאחר הקרב על ברלין והתאבדותו של היטלר, החליט מפקד הארמייה התשיעית תאודור בוסה לנסות ולחבור אל הארמייה ה-12 של ולטר ונק.
הארמייה נסוגה מערבה בתוך יערות שפרוולד, והסתבכה בקרב האלבה כנגד הצבא האדום.
רוב הקורפוס ההררי החמישי הושמד בקרב זה, אולם חלקים מדיוויזיית אס אס ה-32 הצליחו להימלט מהכיתור ולהיכנע בטנגרמינדה לצבא ארצות הברית ב-3 במאי.
שטנדרטפיהרר יוהנס-רודולף מוהלנקמפ (30 בינואר 1945 - 5 בפברואר 1945)
שטנדרטפיהרר יואכים ריכטר (5 בפברואר 1945 - 17 בפברואר 1945)
דיוויזיית גרנדיר אס אס ה-31 הייתה דיוויזיה של הוואפן אס אס אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה בהונגריה ב-4 באוקטובר 1944 סביב מטה דיוויזיית אס אס הררית ה-23 "קאמא".
גויסו אליה בעיקר פולקסדויטשה מהונגריה, וכמפקדה הראשון מונה גוסטב לומברד.
בנובמבר של אותה שנה היא נכללה במסגרת הקורפוס ההונגרי ה-4 אשר היה חלק מהארמייה ההונגרית ה-2, והשתתפה בקרבות כנגד הצבא האדום בהונגריה ובכלל זה במתקפת אגם בלטון.
בדצמבר הועברה הדיוויזיה תחת הקורפוס ה-68 אשר היה חלק מארמיית הפאנצר השנייה, ובינואר 1945 הועברה לאוסטריה ושמה שונה ל"דיוויזיית אס אס ה-45".
בתחילת מאי היא קיבלה פקודה לנוע אל צ'כוסלובקיה, ועם סיום המלחמה נפלה בשבי הסובייטי ליד הראדץ קראלובה.
בריגדפיהרר גוסטב לומברד (4 באוקטובר 1944 - אפריל 1945)
בריגדפיהרר וילהלם טראבנדט (אפריל - מאי 1945)
דיוויזיית האבטחה ה-221 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
ב-26 באוגוסט 1939 הוקמה הדיוויזיה, והוהעמדה תחת פיקודו של יוהאן פלוגבייל.
במהלך המערכה בפולין היא הייתה חלק מקבוצת ארמיות דרום, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מקבוצת ארמיות C.
ב-15 במרץ 1941 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיית האבטחה ה-221. במהלך מבצע ברברוסה כבשה הדיוויזיה את העיר ביאליסטוק, ולאחר מכן ערכו חייליו פוגרום ביהודי העיר, ואף העלו באש את בית הכנסת יחד עם 700 יהודים שנאספו לתוכו ונשרפו חיים.
בשנים שלאחר מכן הייתה מופקדת הדיוויזיה על אבטחת אזורי העורף בבלארוסיה, וחיילי הדיוויזיה היו מעורבים בפשעי מלחמה רבים נגד יהודים ופרטיזנים.
במהלך מבצע בגרטיון הותקפה הדיוויזיה יחד עם שאר קבוצת ארמיות מרכז, וב-28 ביולי 1944 פורקה הדיוויזיה.
דיוויזיית האבטחה ה-213 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
ב-26 באוגוסט 1939 הוקמה הדיוויזיה, והוהעמדה תחת פיקודו של רנה דה ל'הומה דה קורבירה.
במהלך המערכה בפולין היא הייתה חלק מהארמייה העשירית, וחיפתה מאזור ברסלאו על ההתקדמות הגרמנית לעבר קאליש ולודז', ולאחר מכן פנתה לצפון-מזרח כדי להילחם על מבצר מודלין.
לאחר סיומה של המערכה הפולנית נותרה הדיוויזיה כחיל המצב בפולין באזור פוזנן.
לאחר תחילת המערכה על צרפת, הועברה הדיוויזיה מערבה תחת פיקוד הארמייה השביעית.
לאחר חציית הריין על ידי הארמייה השביעית, חצתה גם הדיוויזיה את הנהר, ולאחר מכן חדרה לאזור מילוז.
מיולי 1940 עד פברואר 1941 הייתה הדיוויזיה בחופשה, ורוב לוחמיה נשלחו לעבודה בבתי החרושת ובשדות, רק אנשי המטה נשארו.
ב-15 במרץ 1941 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיית האבטחה ה-213, וחלק מיחידותיה שימשו להקמת דיוויזיות האבטחה ה-286 וה-403. במהלך מבצע ברברוסה הגנה הדיוויזיה על אזורי העורף של קבוצת ארמיות דרום, ואף השתתפה בקרב ברודי.
הדיוויזיה לחמה בקרבות השונים בחזית המזרחית, ובכלל זה בקרב דנייפר, קרב קייב וקרב קורסון-צ'רקאסי, וב-16 בספטמבר 1944 פורקה הדיוויזיה.
דיוויזיית האבטחה ה-207 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
ב-26 באוגוסט 1939 הוקמה הדיוויזיה, והועמדה תחת פיקודו של קרל פון טידמן.
בקיץ 1944 הותקפה הדיוויזיה יחד עם שאר קבוצת ארמיות צפון ונסוגה לקורלנד, ובנובמבר 1944 פורקה הדיוויזיה, אם כי יחידות המפקדה נותרו בכיס קורלנד עד סוף המלחמה.
בוגיסלב פון שוורין (נובמבר 1943–17 בספטמבר 1944)
דיוויזיית האבטחה ה-203 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה, שלחמה במלחמת העולם השנייה.
ב-14 ביוני 1941 הוקמה החטיבה ה-203, והיא הוצבה באזר העורפי של קבוצת ארמיות מרכז במהלך מבצע ברברוסה.
ב-24 בדצמבר אותה שנה שונה שמה לחטיבת האבטחה ה-203, והיא הופקדה על אבטחת קווי התקשורת והאספקה, וכן לחמה כנגד יחידות הפרטיזנים בבלארוס.
ב-1 ביוני 1942 קיבלה החטיבה תגבורות, ושמה שונה לדיוויזיית האבטחה ה-203. במהלך מבצע בגרטיון (יוני 1944) הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-23 שהיה חלק מהארמייה השנייה באזור ביצות פריפיאט, אולם עד סוף יולי 1944 היא נהדפה לאזור ברסט-ליטובסק.
בתחילת אוגוסט, הדיוויזיה נאלצה להמשיך לסגת, ובאותו חודש היה מעורב רגימנט האבטחה ה-608 בטבח וולה, ולאחר מכן הוקצתה הדיוויזיה תחת פיקודה של הארמייה הרביעית.
ב-21 בדצמבר 1944 שונה שם הדיוויזיה להדיוויזיה ה-203, והיא לחמה בקרבות הקשים בפרוסיה המזרחית, עד לכניעתה באפריל 1945.
דיוויזיית הארטילריה ה-18 הייתה דיוויזיית ארטילריה גרמנית שהוקמה במהלך מלחמת העולם השנייה ב-1943. בהיותו כוח הארטילריה הנייד העצמאי הראשון, הדיוויזיה מעולם לא הצליחה להגיע לתקן שתוכנן עבורה.
הדיוויזיה לחמה בחזית המזרחית, ספגה אבדות כבדות ופורקה ב-1944.
דיוויזיית הארטילריה ה-18 הוקמה על ידי שילוב המטה וחלק מהכוחות הנותרים של דיוויזיית הפאנצר ה-18, שפורקה ב-1 באוקטובר, עם יחידות אחרות.
דיוויזיה זו הייתה היחידה שתוכננה ככוח ארטילרי עצמאי ונייד; והכוח המתוכנן לדיוויזיה מעולם לא הושג.
מרכיב מיוחד של דיוויזיה זו היה שהיה לה אלמנט חי"ר (כבד) משלה, "Schützen-Abteilung 88 (tmot)" (הידוע גם בשם "Art.-Kampf-Btln.
בשל המשימה להגן על הארטילריה בכל המצבים המסוכנים, גדוד זה, אומן ביסודיות בפעולות משמר עורף, הציל את הדיוויזיה מהרס מוחלט לא פחות משלוש פעמים.
הדיוויזיה הייתה חלק מהקורפוס ה-38 בארמיית הפאנצר הראשונה.
הדיוויזיה לחמה עד סוף מרץ 1944, אז כותרה בכיס קמינץ-פודולסקי.
עם תבוסת קבוצת ארמיות צפון אוקראינה באפריל 1944, הוחלט על פירוק הדיוויזיה.
למרות שהיא הצליחה לפרוץ, היא ספגה אבדות כבדות ואיבדה את כל הציוד הכבד שלה.
עד ה-4 בנובמבר 1944 היא הייתה מעורבת בעיקר בקרבות חי"ר; ובשל אבדות כבדות הדיוויזיה כמעט חדלה להתקיים.
היא פורקה רשמית ב-27 ביולי 1944. הקצינים הנותרים ואנשי המטה שימשו להקמת קורפוס הפאנצר גרוסדויטשלנד וגדודי הארטילריה עברו רפורמה למספר חטיבות ארטילריה עצמאיות.
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-4 "משטרה" הייתה דיוויזיית פאנצרגרנדיר של הוואפן אס אס אשר לחמה במהלך במלחמת העולם השנייה.
בהוראת היטלר הוקמה הדיוויזיה המשטרתית ב-1 באוקטובר 1939 על ידי המשרד הראשי של המשטרה הרגולטורית.
החיילים שהובאו על ידי משטרת הסדר נותרו אנשי משטרת הסדר ולא התקבלו לצבא.
בנוסף הוקצו לדיוויזיה רגימנט הארטילריה ה-300 ומחלקת המודיעין ה-300. השוטרים קיבלו את הדרגות והמדים של הצבא, הנשר המשטרתי הולבש רק על הכובעים, תגי הצווארון ואבזם החגורה היו גם של המשטרה.
הסמל הלאומי היה הדגם של הוואפן אס אס.
בינואר 1940 הועברה הדיוויזיה לחומה המערבית באזור קיסרשטול, שם החליפה את דיוויזיית הרגלים ה-205. זמן קצר לאחר תחילת המערכה על צרפת, הוקצתה הדיוויזיה לקורפוס ה-17 כחלק מהארמייה ה-12. הדיוויזיה חצתה את תעלת הארדנים דרומית-מערבית לסדאן והתקדמה בהרי הווז'.
ב-14 ביוני הגיעה הדיוויזיה ל-Les Islettes, מדרום-מערב לוורדן.
מזרחית לבר לה דוק חצתה הדיוויזיה את תעלת הריין-מארן והתקדמה לגבול שווייץ דרך נופשאטו ובזנסון.
ב-10 ביולי 1940 הועברה הדיוויזיה ככוח כיבוש לאזור סנט דיזייה וב-2 באוגוסט 1940 לאזור האימונים הצבאי הצרפתי Suippes.
הדיוויזיה אורגנה מחדש עם יחידות משטרה, וב-17 באפריל 1941 הוקצתה הדיוויזיה לבסוף לוואפן אס אס.
מאמצע יוני 1941 הועברה הדיוויזיה לפרוסיה המזרחית.
ב-30 ביוני 1941 חצתה הדיוויזיה את גבול ליטא והלכה בעקבות יחידות הצבא צפון-מזרחה.
ב-14 ביולי חצתה את הדווינה ובליל ה-24 ביולי היא חצתה את אוסטרוב.
ב-1 באוגוסט 1941 יצאה הדיוויזיה לכבוש את עמדת המפתח בלוגה.
לאחר שספגה אבדות כבדות, הפסיקה הדיוויזיה את התקפותיה וב-22 באוגוסט 1941 עברה את סופוליה לדרום מערב כדי לתקוף את אגף העמדות הרוסיות.
כדי למנוע כיתור, פינה הצבא האדום את העיר ב-1 בספטמבר 1941. עד לנקודה זו סבלה הדיוויזיה כ-1,000 הרוגים וכ-2,000 פצועים.
לאחר מכן הופקדה הדיוויזיה תחת הקורפוס ה-50. ב-9 בספטמבר החל הקרב על קרסנוגווארדייסק מול לנינגרד.
חמישה ימים לאחר מכן הדיוויזיה כבשה את העיר.
ב-18 באוקטובר 1941 קיבלה הדיוויזיה 3,000 איש מחליפים.
בפברואר 1942 הייתה הדיוויזיה באזור פושקין - פולקובו בטבעת המצור סביב לנינגרד.
כאשר פתח הצבא האדום במתקפה שלו על הוולכוב ב-13 בינואר 1942, קיבלה הוראה הדיוויזיה לפרוס בקטע זה של החזית.
ב-10 בפברואר 1942 התקבלו לאס אס כל השוטרים שלא השתייכו קודם לכן לאס אס.
ב-19 בפברואר 1942 העבירה הדיוויזיה את עמדותיה לידי דיוויזיית הרגלים ה-121 וצעדה לאזור צ'ודובו.
שם הוכפפה לקורפוס ה-1. הדיוויזיה קיבלה הוראה לחבור עם הקורפוס ה-43. ב-15 במרץ 1942 החלה הדיוויזיה לפעול והצליחה לסגור את כיס וולכוב כעבור ארבעה ימים.
עד סוף 1942, הדיוויזיה ספגה אבדות כבדות ונותרה בעמדותיה מול לנינגרד.
בפברואר 1943, הדיוויזיה לחמה מדרום לאגם לדוגה ונאלצה לסגת לקו הגנה חדש בקולפינו, שם הצליחה להחזיק מול מתקפות הצבא האדום, אף על פי שספגה אבדות כבדות.
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-4
בשלב זה הועברו יחידות של הדיוויזיה מערבה לצורך אימונים ושדרוג לדיוויזיית פאנצרגרנדיר, והשאירו אחריהם רק צוות קרב שפורק במאי 1943, כאשר הדיוויזיה הפכה למבצעית.
הדיוויזיה נשלחה ליוון שם עסקה בלוחמה נגד פרטיזנים בחלקה הצפוני של המדינה.
הדיוויזיה נשארה ביוון עד אוגוסט 1944, ולאחר מכן התמודדה מול הצבא האדום שהתקדם לעבר בלגרד.
בהיותה ביוון, הדיוויזיה ביצעה פשעי מלחמה וזוועות נגד האוכלוסייה האזרחית במסווה של לוחמה "אנטי-מפלגתית".
בפרט הם היו אחראים לטבח קלייסורה ולטבח דיסטומו; האחרון הוא אחד מהזוועות הקשות ביותר שבוצעו על ידי הוואפן אס אס במהלך מלחמת העולם השנייה.
ב-10 ביוני 1944, במשך למעלה משעתיים, חיילי הדיוויזיה בפיקודו של פריץ לאוטנבך עברו מדלת לדלת וטבחו באזרחים יוונים כחלק מ"צעד תגמול" על התקפת ההתנגדות היוונית על היחידה.
בסך הכל נהרגו בדיסטומו 214 גברים, נשים וילדים, כפר קטן ליד דלפי.
לטענת הניצולים, אנשי אס אס "שיפדו תינוקות בעריסותיהם, דקרו נשים בהריון וערפו את ראשו של כומר הכפר".
גורמים בדיוויזיה זו ביצעו זוועות בהרי מרכז יוון ("Ρούμελη") במהלך מאי ויוני 1944 שהביאו להשמדת ספרצ'יאדה ולטבח של 28 אזרחים באיפאטי.
מאוחר יותר השתתפה הדיוויזיה במבצע קרוזוטר (5–31 באוגוסט 1944), ניסיון להכחיד בסיסים של צבא שחרור העם היווני (ELAS) מאותם הרים.
המבצע היה כישלון צבאי, אך הביא להרג של 170 אזרחים ולהרס חלקי או מלא של עשרות כפרים וערים.
הדיוויזיה המדולדלת הועברה לקו חזית צפונה בפומרניה.
היטלר פקד לצרף אותה לפלגת הארמייה שטיינר לסיוע בברלין.
הם היו אמורים להיות חלק מהצבת הצפונית שתפגוש את ארמיית הפאנצר הרביעית שתגיע מדרום ותכתר את החזית האוקראינית הראשונה לפני שישמידו אותה.
שטיינר הסביר לגנרל גוטהרד היינריצי שאין לו את הדיוויזיות לבצע פעולה זו ולחיילים חסרו הנשק הכבד הנדרש, ולכן ההתקפה לא התרחשה כפי שהיטלר תכנן.
הדיוויזיה עברה לדנציג, שם כותרה על ידי הצבא האדום ונשלחה על פני חצי האי הלה לשוויינמינדה.
לאחר מנוחה קצרה, מה שנותר מהדיוויזיה נלחם על פני נהר האלבה, שם נכנעו לאמריקאים ליד ויטנברג - לנזן ב-8 במאי 1945.
דיוויזיית האבטחה ה-286 הייתה דיוויזיית אבטחה עורפית בוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היחידה נפרסה באזורי הכיבוש הגרמני בברית המועצות, באזור העורפי של קבוצת ארמיות מרכז.
היא הייתה אחראית לפשעי מלחמה וזוועות רחבי היקף, כולל מותם של אלפי אזרחים סובייטים.
דיוויזיית האבטחה ה-286 הוקמה ב-15 במרץ 1941 סביב גורמים של דיוויזיית הרגלים ה-213, בתחילה עם רגימנט רגלים אחד (354).
עד 1942 צורפו עוד שני רגימנטים של אבטחה, ה-61 (שהורכב ממטה Landesschützen-Regiment 61) וה-122. מגוון יחידות הוכפפו לדיוויזיה במהלך קיומה, כולל גדודי חיילים רוסיים ומפברואר 1944 רגימנט הגרנדירים ה-638, המורכב ממתנדבים צרפתים, ה-LVF.
במהלך תקופה זו הוצבה הדיוויזיה תחת פיקוד הארמייה הרביעית, שם מילאה תפקידי כיבוש, ניצול כלכלי ומטלות ביטחוניות באזורים העורפיים.
היא הייתה מעורבת בפעולות ענישה נגד האוכלוסייה המקומית: פעולות אלו בוצעו באכזריות קיצונית (בסך הכל איבדה בלארוס עד רבע מאוכלוסייתה במהלך הכיבוש הגרמני).
הנאשם במשפטי מינסק לאחר המלחמה, פול אייק, הצהיר כי יצא להקים ולאחר מכן לחסל גטו בעיירה אורשה באחריות הדיוויזיה.
ביוני 1944, הארמייה הרביעית כותרה על ידי כוחות סובייטים במהלך שחרור בלארוס הסובייטית, מבצע בגרטיון.
דיוויזיית האבטחה ה-286 נדרסה והושמדה בסביבת אורשה.
שרידיה אורגנו מחדש בסוף אותה שנה בממל כדיוויזיית הרגלים ה-286, שהוקצתה לארמיית הפאנצר השלישית; היא הושמדה שוב בנויקוהרן במהלך הקרבות בזמלנד לקראת סוף המלחמה.
גנרל-לויטננט יוהאן-גיאורג ריכרט (15 ביוני 1942 – 1 בנובמבר 1943)
גנרל-לויטננט פרידריך-גאורג אברהרדט (5 באוגוסט 1944 – 17 בדצמבר 1944)
דיוויזיית האימונים ה-286 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
דיוויזיית האימונים ה-286 הוקמה באפריל 1945 עבור הארמייה התשיעית, על בסיס דיוויזיית הרגלים ה-286 המנופצת, לרבות מחלקת המודיעין אך ללא מטה הדיוויזיה.
חלקי הדיוויזיה שכבר נוצרה השתתפו בקרב על רמת זילו, הגנו ללא הצלחה על פרנקפורט על האודר ולאחר מכן לחמו בברלין, שם הושמדה הדיוויזיה במהלך הקרב על העיר.
גנרל-מיור אממו פון רודן (אפריל – מאי 1945)
דיוויזיית הכוחות המיוחדים ה-15 הייתה דיוויזיית כוחות מיוחדים בצבא הסורי, שהשתייכה לקורפוס הראשון ושכנה באזור הר הבשן בדרום-מערב סוריה.
למרות השיוך של הדיוויזיה ככוחות מיוחדים, היא למעשה הורכבה משני רגימנטים של כוחות מיוחדים ורגימנט משוריין אחד, מה שהפך את הרכבה לדומה יותר לדיוויזיה ממוכנת.
במהלך הלחימה במלחמת האזרחים, הצבא הסורי העביר יחידות של כוחות מיוחדים להשתתף בקרבות לצד יחידות צבא רגילות, במטרה למנוע עריקות ביחידות הרגילות.
כחלק מתפיסה זו, כוחות הדיוויזיה התפרסו במוקדי הלחימה השונים.
בתחילת 2011, הועבר הרגימנט ה-35 לאזור דרעא יחד עם הרגימנטים ה-41 וה-47. ישנם דיווחים על כך שלרגימנטים אלו סופחו גדודים רגילים שנלחמו תחת פיקודם.
ישנם דיווחים על כך שככל הנראה לוחמי הרגימנט ה-35 הרגו מפגינים בלתי חמושים באזור דרעא באפריל 2011.
באוקטובר 2012 הגיעו דיווחים כי הרגימנט ה-35 בפיקודו של לִואא' רמדאן מחמוד רמדאן, למעשה הושמד בקרבות באזור אידליב בצפון המדינה כאשר הבסיס בו הוא שכן נכבש על ידי צבא סוריה החופשית.
כחודש לאחר מכן נכבש 'בסיס 46' של הרגימנט ה-46, מהמעוזים החשובים של השלטון הסורי באזור חלב, הרגימנט ככל הנראה פעל יחד עם כוחות הדיוויזיה.
שני הרגימנטים האחרים של הדיוויזיה, ה-127 וה-404, נשלחו ללחימה באזור חומס בפברואר 2012.
נכון לאפריל 2023, רוב יחידות הדיוויזיה התפרקו והיא הפסיקה למעשה לגייס חיילים נוספים לשורותיה.
בחודשייה האחרונים, המבנה הכללי של הדיוויזיה על שלושת רגימנטי הכוחות המיוחדים שלה, נשמר רק על הניר ולא ברור בפועל מה היה כוחה המבצעי עד לנפילת סוריה הבעת'ית ומשטר אסד ב-2024 כאשר הפסיקה להתקיים באופן רשמי.
דיוויזיית ואפן הררית ה-24 של האס אס "קארסטייגר" Division der SS) הייתה דיוויזיה הררית של הוואפן אס אס אשר לחמה במלחמת העולם השנייה ביוגוסלביה וצפון איטליה, אנשי הדיוויזיה ביצעו פשעי מלחמה רבים החל מהקמתה ועד ימיה האחרונים ממש של המלחמה.
הדיוויזיה הוקמה באוגוסט 1944, כאשר גדודי הגבירגסייגר שלחמו בפרטיזנים באזור הקראס (Karst), הורחבו בהוראתו האישית של היינריך הימלר לגודל של דיוויזיה.
על פי תוכניותיו של הימלר, הדיוויזיה הייתה אמורה לכלול בשלב ראשוני 6,600 איש, אשר יחולקו בשני רגימנטים.
כינויה הרשמי של הדיוויזיה היה "קארסטייגר", כהלחם של המילים "קארסט", האזור בו פעלה הדיוויזיה, ו"יגר", מונח צבאי גרמני לחיל רגלים קל.
לדיוויזיה סופקו כמו כן 14 טנקים איטלקיים מדגם קארו ארמאטו P 40, אשר הוכיחו את עצמם כלא-יעילים, ורק חצי מהם היו שמישים בכל רגע נתון.
הדיוויזיה לא יכלה להתקיים לאורך זמן, בשל מחסור חמור בכוח אדם.
בספטמבר 1944 עדיין כללה הדיוויזיה פחות מחצי מכמות החיילים שתוכננו להיות בה, ולא ניתן היה להשיג חיילים נוספים.
ב-5 בדצמבר הפכה הדיוויזיה לבריגדה ושמה שונה ל"בריגדת ואפן הררית של האס אס".
בשלהי שנת 1944 ותחילת שנת 1945 השתתפה הדיוויזיה בפעילויות נגד הפרטיזנים היוגוסלבים שנתמכו בידי הצבא הבריטי.
בהמשך הרחיבה הדיוויזיה את תחומי פעילותה גם אל איטליה שעזבה את שורות הציר והצטרפה לבעלות הברית, הדיוויזיה פעלה במחוז ונטו שבצפון איטליה.
ב-10 בפברואר 1945 שמה שונה בחזרה לדיוויזיית ואפן הררית ה-24, למרות שהמבנה שלה לא שונה.
כדי להיחלץ מכיתור, נסוגה הדיוויזיה חזרה אל האלפים, תוך שהיא מפלסת את דרכה בקרבות מרים, היא המשיכה לנהל קרבות כנגד הבריטים והפרטיזנים באלפים הדרומיים עד שנכנעה ב-9 במאי.
אנשי הדיוויזיה ביצעו פשעי מלחמה עוד בטרם אוחדו גדודי הגבירסייגר לדיוויזיה והמשיכו לבצע אותם עד ימיה האחרונים של המלחמה, פשע המלחמה האחרון שבצעו היה ב־2 במאי 1945 (יום נפילת ברלין) ובו רצחו 51 איש במחוז וונציה ג'וליה באיטליה.
אוברשטרומבנפיהרר קרל מרקס (אוגוסט 1944 - דצמבר 1944)
שטורמבנפיהרר ורנר האן (דצמבר 1944 - פברואר 1945)
אוברפיהרר אדולף ואגנר (פברואר 1945 - מאי 1945)
דיוויזיית ואפן גרנדיר אס אס ה-25 "הוניאדי" (ההונגרית ה-1) הייתה דיוויזיה של הוואפן אס אס אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
הורכבה מחיילים לשעבר בצבא הונגריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-2 בנובמבר 1944, היא הורכבה מחיילים לשעבר בצבא הונגריה.
הדיוויזיה ההונגרית ה-13 הועברה אליה כמעט בשלמותה.
בשל כך, הדיוויזיה קיבלה את הכינוי "הוניאדי", על שם המצביא ההונגרי מהמאה ה-15 יאנוש הוניאדי.
הדיוויזיה הועברה לשלזיה, ועברה שם אימונים.
במהלך ההעברה, תקפו מטוסים מחיל האוויר האמריקני את אחת הרכבות שהעבירו את החיילים, הרגו 800 מהם ופצעו 650. כאשר הצבא האדום נכנס לשלזיה, הדיוויזיה הייתה עדיין בשלבי אימון, ולפיכך נסוגה לאוסטריה.
צוות קרב (קמפגרופה) מהדיוויזיה אשר כלל שני גדודים, הושאר בשלזיה, ולחם בסובייטים במשך שבוע לפני שהושמד.
שאר הדיוויזיה המשיכה לסגת מאוסטריה לבוואריה, והתקבצה מחדש סביב נירנברג.
לאחר מכן היא הועברה שוב לאוסטריה, ונכנסה לקרב כנגד הארמייה השלישית של ארצות הברית.
היא נכנעה ב-8 במאי ליד אגם אטרזה.
מרבית החיילים ההונגרים הוסגרו למולדתם הונגריה.
אוברפיהרר תומאס מילר (נובמבר 1944)
דיוויזיית ואפן פרשים אס אס ה-33 (ההונגרית ה-3) ) הייתה דיוויזיית פרשים של הוואפן אס אס אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-27 בדצמבר 1944, על בסיס יחידות הפרשים של צבא הונגריה.
כמפקד היחידה מונה לאסלו דיאק אשר החזיק בדרגת קולונל בצבא ההונגרי.
בפועל, היחידה מעולם לא הגיעה לסדר גודל של דיוויזיה, והתקיימה על הנייר בלבד.
היא לחמה במהלך המצור על בודפשט והושמדה במהלכו.
המספר 33 הוענק לדיוויזיית שרלמאן, ודיאק הועבר לפקד על דיוויזיית ואפן גרנדיר אס אס ה-26.
דיוויזיית ואפן גרנדיר אס אס ה-15 (הלטבית ה-1) ) הייתה דיוויזיה של הוואפן אס אס אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
הורכבה מתנדבים מלטביה והייתה חלק מהלגיון הלטבי.
בשטחי נציבות הרייך אוסטלנד אשר כללה את לטביה המודרנית, הקימו הגרמנים את גדודי המשטרה הלטבים, ובהמשך הורה היינריך הימלר על הקמת יחידת מתנדבים לטבית אשר תילחם במסגרת הוואפן אס אס.
בינואר 1943 הוקם הלגיון הלטבי וחודש לאחר מכן הוקמה במסגרתו "דיוויזיית המתנדבים הלטבית" (Lettische SS-Freiwilligen-Division) אשר בהמשך קיבלה את המספר 15 במספר הדיוויזיות הסדירות של האס אס.
בהמשך הוקמה הדיוויזיה האחות שלה דיוויזיית ואפן גרנדיר אס אס ה-19. חלק גדול מהלטבים שרתו כמתנדבים, אולם רבים גויסו בכפייה.
הדיוויזיה נשלחה לחזית המזרחית בנובמבר 1943, שם לחמה כנגד מתקפת החורף של הצבא האדום.
היא ספגה הפסדים כבדים במהלך מערכה זו, ובסתיו 1944 נשלחה חזרה לגרמניה לצורך התאוששות.
היא חזרה לחזית בינואר 1945 והמשיכה להילחם בצבא האדום עד סוף המלחמה.
ב-27 באפריל 1945 נכנעו 824 חיילים לטבים בפיקודו של ויליס יאנומש לכוחות צבא ארצות הברית ליד גיטרגליק שבגרמניה.
ב-2 במאי נכנעו 4,500 חיילים נוספים לאמריקנים ליד שוורין.
בדיוויזיה לחמו חיילים לטבים שהגיעו בחלקם מיחידות לטביות ידועות לשמצה כמו קומנדו ארייס ומשטרת המתנדבים הלטבית.
לא ידוע על פשעי מלחמה של הדיוויזיה פרט למקרה אחד בו נרצחו בידי חייליה 32 שבויי מלחמה פולנים שהשתייכו לרגימנט ה-3 של הדיוויזיה ה-1 של צבא ממשלת פולין הגולה.
גרופנפיהרר קרל פון פיכלר-בורגהאוס (1 במאי 1943 - 17 בפברואר 1944)
דיוויזיית המילואים ה-12 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
הדיוויזיה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והיא לחמה בחזית המערבית, כחלק מקורפוס המילואים ה-6, שהיה חלק מהארמייה החמישית.
הדיוויזיה נטלה חלק בקרבות במערכה על הגבולות, לרבות קרב הארדנים.
לאחר מכן היא לחמה בקרבות השונים, ובשנת 1916 היא השתתפה בקרב ורדן, ולאחר מכן לחמה ב.
הדיוויזיה נותרה באזור פלנדריה-ארטואה להמשך המלחמה, ונלחמה בקרב פשנדל בשנת 1917. בשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים, וב-20 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
דיוויזיית המילואים ה-11 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה נותרה באזור פלנדריה-ארטואה להמשך המלחמה, ונלחמה בקרב אראס ובקרב פשנדל בשנת 1917. בשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים, וב-20 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-19 (הלטבית ה-2) בלטבית: 19. ieroču SS grenadieru divīzija (latviešu Nr.
2)) הייתה דיוויזיה של הוואפן אס אס אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
חיילי הדיוויזיה היו מתנדבים מלטביה.
הדיוויזיה הוקמה ב-7 בינואר 1944 וכמפקדה הראשון מונה היינריך שולדט.
כבסיס להקמת הדיוויזיה שימשה בריגדת המתנדבים הלטבים ה-2 של האס אס, ושמה המקורי היה דיוויזיית המתנדבים הלטבים ה-19. רוב החיילים הלטבים בדיוויזיה היו באמת מתנדבים, אולם חלקם גויסו בכפייה.
הדיוויזיה לחמה בקרבות הנסיגה בחזית המזרחית במסגרת הקורפוס ה-38. ביוני של אותה שנה שונה שמה של הדיוויזיה ל"דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-19".
דיוויזיה זו, וכך גם הדיוויזיה האחות שלה, דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-15 (הלטבית ה-1), השתייכו שתיהן לכוח שנודע בשם הלגיון הלטבי.
ביולי 1944 הושמדה הדיוויזיה ה-15 בקרבות כנגד הצבא האדום, ושרידיה סופחו לדיוויזיה ה-19. בעקבות מבצע בגרטיון, כותרה הדיוויזיה, יחד עם כל קבוצת ארמיות צפון בקורלנד שבלטביה.
היטלר סירב בעקשנות לפנותם משם, והורה לשנות את שמה של קבוצת הארמיות לקבוצת ארמיות קורלנד.
ב-8 במאי 1945 נכנעה כל הקבוצה כאיש אחד לסובייטים.
חלק מחיילי הדיוויזיה המשיכו להילחם בסובייטים כפרטיזנים שנודעו בכינוי אחי היער.
שטנדרטנפיהרר פרידריך-וילהלם בוש (15 במרץ 1944 - 13 באפריל 1944)
דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-26 (ההונגרית ה-2) בהונגרית: 26. Waffen-SS Gránátos Hadosztály (2. magyar)) הייתה דיוויזיה של הוואפן אס אס, אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
חיילי הדיוויזיה היו מתנדבים מהונגריה.
הדיוויזיה הוקמה ב-30 בנובמבר 1944 בעקבות מבצע פנצרפאוסט ופלישת הצבא האדום להונגריה.
כבסיס ראשוני להקמת הדיוויזיה שימשו 3,000 חיילים מצבא הונגריה ו-5,000 מתנדבים הונגרים.
בהמשך חוזקה היחידה במתנדבים הונגרים נוספים וביחידות סדירות של האס אס עד שהגיעה לגודל של 20,000 לוחמים, רובם ללא הכשרה בסיסית.
לרבים מהלוחמים אפילו לא נופקו מדים ונשק.
הדיוויזיה הועברה לפולין לצורך אימונים, אולם אלו נקטעו עם פרוץ מתקפת ויסלה-אודר.
מקרב חייליה המאומנים יותר של הדיוויזיה, הוקם קמפגרופה (צוות קרב) מיוחד בשם "קמפגרופה פיסקי" (על שם מפקדו) אשר נשלח מיד לסייע בקרבות הבלימה כנגד הסובייטים.
שאר הדיוויזיה פתחה בנסיגה יחד עם שאר הארמייה ה-9. הדיוויזיה הוצבה מחדש באזור ברנו, ובמהלך אפריל 1945 לחמה כנגד צבא ארצות הברית לפני שנכנעה יחד עם כל שאר הצבא הגרמני.
שטורמבנפיהרר רולף טיימן (תקופה לא ברורה במהלך נובמבר 1944)
אוברפיהרר זולטן פיסקי (נובמבר 1944 - ינואר 1945)
אוברפיהרר לאסלו דיאק (במהלך ינואר 1945)
דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-29 (האיטלקית ה-1) באיטלקית: 29. Waffen-Grenadier-Division der SS (italienische Nr.
1)) הייתה דיוויזיה של הוואפן אס אס אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
חיילי הדיוויזיה היו מתנדבים מאיטליה.
היא נקראה בתחילה לגיון האס אס האיטלקי.
עם הקמתה של הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית - ממשלת בובות שהקימו הגרמנים בצפון איטליה, אישר בניטו מוסוליני את גיוסם של מתנדבים איטלקיים לשורות האס אס.
היחידות הראשונות הושבעו ב-23 בנובמבר 1943, ובמרץ 1944 אוחדו כולם תחת לגיון האס אס האיטלקי.
חיילי הלגיון לחמו בתחילה נגד הפרטיזנים האיטלקיים, ולאחר מכן נכנסו לקרב כנגד בעלות הברית והשתתפו בין היתר בקרב אנציו בהצטיינות.
ב-7 בספטמבר 1944 שונה שם הלגיון לבריגדת הוואפן גרנדיר אס אס האיטלקית ה-1, אשר הוכפפה ישירות לפיקוד העליון של קבוצת ארמיות C.
זרם המתנדבים האיטלקים גדל, ובדצמבר של אותה שנה כבר כללה הבריגדה 15,000 איש.
בעקבות כך, שונה שמה ב-10 בפברואר 1945 לדיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-29. הדיוויזיה לחמה כנגד כוחות צבא צרפת החופשית בפיימונטה וכנגד הפרטיזנים האיטלקים בלומברדיה, וב-30 באפריל נכנעו שרידיה האחרונים לכוחות צבא ארצות הברית.
אובר-גרופנפיהרר קרל וולף (מרץ 1944 - ספטמבר 1944)
בריגדפיהרר פייטרו מנאלי (במהלך ספטמבר 1944)
בריגדפיהרר פטר האנסן (ספטמבר 1944 - אוקטובר 1944)
בריגדפיהרר גוסטב לומברד (אוקטובר 1944 - נובמבר 1944)
שטנדרטנפיהרר קונסטנטין הלדמן (נובמבר 1944 - פברואר 1945)
אוברפיהרר ארווין צצקופ (פברואר 1945 - 30 באפריל 1945)
דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-30 הייתה דיוויזיה של הוואפן אס אס, אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
חיילי הדיוויזיה היו מתנדבים מברית המועצות.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוגוסט 1944 כדיוויזיית משטרה שהורכבה ממתנדבים משטחי ברית המועצות.
מטה הדיוויזיה היה בתחילה בוורשה, אולם בהמשך היא הועברה לצרפת כדי להילחם בפעילי תנועת ההתנגדות הצרפתית.