tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעקבות האווירה הקשה בפולין, האנטישמיות המתגברת והשלטון הקומוניסטי הנוקשה החליטה זופיה לעלות לישראל.
היא ובתה עלו לארץ בשנת 1949 והתיישבו בחיפה.
באותה השנה עלו לארץ גם טובה מכנבאום ובתה אירנה, אותן הצילה במהלך המלחמה.
זופיה התגוררה רוב חייה בחיפה ובשנותיה האחרונות עברה להתגורר בתל אביב כדי להיות בקרבת נכדותיה.
זופיה אבני הוכרה ב-25 בדצמבר 1984, על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם.
טקס נטיעת העץ לכבודה התקיים ב-12 באוגוסט 1985, בירושלים בגן חסידי אומות העולם ביד ושם.
בשנת 2005 קיבלה את אות יקירת העיר תל אביב-יפו.
זופיה מונצחת באבן זיכרון בגן חסידי אומות העולם תושבי חיפה שהוקם בשכונת רמת אלון בחיפה.
אלכסנדרה ויצ'ורק ובנה אנטוני וצ'ורק, אמה ואחיה של זופיה, הוכרו גם הם כחסידי אומות עולם, על עזרתם לזופיה במאמצי ההצלה ומתן מסתור לפליטים יהודים בתקופת מלחמת העולם השנייה.
במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של זופיה, ואותר קברה בחלקת חסידי אומות העולם בקריית שאול.
על המצבה נכתב: "כמו היית כף יד בתוך אגרוף הזעם"..
הרב זוסמן ריגר (י"ט בסיוון ה'תרס"ג, 14 ביוני 1903 – כ"ט בתשרי ה'תשל"ג, 10 באוקטובר 1972) היה אב בית הדין בחיפה, ראש ישיבת אלומה וממייסדיה, ממייסדי מכון הרי פישל ומעורכי האנציקלופדיה התלמודית.
נולד בוורשה בי"ט בסיוון ה'תרס"ג ליצחק וזלטה ריגר, למד בישיבת לומז'ה ולאחר עלייתו לארץ החל ללמוד בישיבת חברון כנסת ישראל בשהותה בחברון.
היה שם בטבח חברון, בפרעות תרפ"ט, וניצל כיון שהסתתר בביתו של הרב משה מרדכי אפשטיין
בשנת ה'תרצ"ב (1932) היה ממייסדי מכון הרי פישל ואף לימד בו במשך תקופה.
באותה שנה נשא את טובה, בתו של הרב יעקב אלעזר הירשוביץ, מחותנו של הראי"ה קוק.
בשנת ה'תרצ"ה היה ממייסדי בית הספר והישיבה "אלומה", יחד עם הרב משה זיידל והרב בנימין מנשה לוין.
לאחר פטירת הרב לוין שעמד בראשות הישיבה, בשנת ה'תש"ד, החליפו הרב ריגר, ובתקופתו הוגדלה כמות התלמידים באופן משמעותי והועלתה רמתו הלימודית של בית הספר.
במשך תקופה לימד גם בישיבת מרכז הרב.
בשנותיה הראשונות של האנציקלופדיה התלמודית, נטל חלק בכתיבתה.
בשנת ה'תשט"ז (1956) התמנה לדיין בבית הדין הרבני, שימש בתפקיד בבתי הדין בתל אביב וברחובות ולאחר זמן קצר מונה לאב בית הדין בחיפה, שם כיהן תקופה ארוכה, עד לפרישתו לגמלאות בשנת ה'תשכ"ח.
חידושי תורתו ומאמריו התפרסמו בבמות שונות וכתבי עת תורניים.
נפטר בכ"ט בתשרי ה'תשל"ג ונקבר בהר הזיתים.
אשתו, טובה לבית הירשוביץ הייתה אחות של הרב שלום נתן רענן - חתנו של הראי"ה קוק ומרבני ישיבת מרכז הרב, והרבנית פנינה כהנא שפירא - רעייתו של הרב הראשי לישראל וראש ישיבת מרכז הרב הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא.
לזוג ארבעה ילדים: זהבה שנהרגה בתאונה בהיותה בגיל 16, רחל אליצור (חמותו של הרב הראשי לישראל, הרב קלמן בר), הרב אברהם ריגר ששימש דיין ובהמשך כאב בית הדין הרבני בתל אביב, ובת-ציון גנץ - על שמה מדרשת בת-ציון.
נכדו הוא הרב יצחק ריגר - לשעבר רב בסיס תל נוף ומחבר שותף (עם הרב יוסף צבי רימון) לספר "הלכות אבלות".
זונה פרנקה (בקטלאנית: Zona Franca, נהגה [ˈzonə ˈfɾaŋkə], נקרא גם בקטלאנית: Polígon Industrial de la Zona Franca) הוא אזור לוגיסטיקה ותעשייה הממוקם ברובע סאנטס-מונז'ואיק בברצלונה, קטלוניה, ספרד.
יחד עם נמל ברצלונה הסמוך הוא יוצר את שכונת זונה פרנקה-פורט.
הוא ממוקם בדלתה לוברגאט בין נמל ברצלונה לנמל התעופה של ברצלונה.
קו הרכבת התחתית L10 מחבר את זונה פרנקה עם מרכז ברצלונה ושאר המטרופולין מאז 2018.
מקורותיו ושמו של האזור מתוארכים לניסיון ליצור נמל חופשי בברצלונה שכשל בסופו של דבר ב-1929. עם התיעוש של קטלוניה בשנות ה-50, המרחב שימש לבניית מפעלים.
מפעל יצרנית הרכב וקו הייצור המקורי של סיאט נפתח בשנת 1953 ומוקם בזונה פרנקה.
לאחר רכישת סיאט על ידי ענקית הרכב הגרמנית, קבוצת פולקסווגן, המפעל כבר לא מייצר מכוניות, אלא משמש כעת אך ורק כבית מלאכה המרקע לוחות מתכת.
כיום הוא מעסיק 1,269 עובדים.
באזור יש גם מפעל של ניסאן מוטורס, המייצר את ניסאן נבארה, ניסאן פולסר וניסאן NV200 (הן גרסאות חשמליות והן גרסאות מנוע בעירה).
ענקית הסחר במזון מרקבנה נפתחה בזונה פרנקה ב-1971 עם העברת שוק הפירות והירקות המרכזי, שמאז 1921 היה באל בורן.
אחריו הגיעו בית המטבחיים ב-1979, שוק הדגים המרכזי ב-1973 ושוק הפרחים המרכזי ב-1974.
זונה גייל היא הייתה סופרת ומחזאית אמריקאית, והאישה הראשונה שזכתה בפרס פוליצר לדרמה בשנת 1921 על המחזה "Miss Lulu Bett" אשר מבוסס על ספרה.
גייל הייתה גם פעילה פוליטית, ועסקה בתחומים כגון זכויות נשים, פציפיזם ועוד.
היא כתבה בסגנונות שונים, כמו ריאליזם, אימפרסיוניזם ומיסטיציזם, ורוב סיפוריה מבוססים על עיירת הולדתה, פורטג'.
כבר בגיל צעיר פיתחה גייל אהבה לקריאה והחלה לקרוא את מסעות ההלך, גן העדן האבוד, התנ"ך ושייקספיר.
היא סיכמה במחברתה את העלילה של כל ספר שסיימה לקרוא.
באותה תקופה החלה גייל לכתוב יצירות ספרותיות משלה, כגון סיפורים ושירים.
זונה גייל הייתה בת יחידה, בעלת קשר חזק עם משפחתה, והם השפיעו רבות על חייה ועל יצירותיה.
אביה, צ'ארלס גייל (Charles Gale), עסק בספרות ובפילוסופיה והחשיב את עצמו כפילוסוף אידיאליסטי.
הוא האמין בכוחות על-אנושיים והעביר את האמונה הזאת לבתו, מה שהשפיע על עבודותיה המיסטיות.
אמה של גייל, אליזה בירס גייל (Eliza Beers Gale), תמכה בה מאוד, והעתיקה ושמרה את כל כתביה הראשונים.
נוסף לכך, היא עודדה את גייל להגיש בגיל 13 "ספר" ל"Youth's Companion".
אמה של גייל נטעה בה את האמונה הפרסביטריאנית.
בשנת 1923 נפטרה אמה של גייל.
לאחר מותה גייל טענה שקיבלה מאמה מאות מסרים רוחניים, ובעקבותיהם היא החלה לכתוב סיפורים בסגנון יותר מיסטי.
שש שנים לאחר מכן, בשנת 1929, אביה של גייל נפטר.
בשנת 1928, כשגייל הייתה בת 54, היא נישאה לוויליאם ל.
Breese), אלמן, בנקאי ויצרן לבנים.
לאחר החתונה גייל עברה לביתו של בריס, שגר יחד עם בתו, ג'ולייט בריס (Juliette Breese).
בהמשך הזוג אימץ יחד ילדה בשם לזלין (Leslyn).
בשנת 1891 גייל החלה ללמוד באוניברסיטה של ויסקונסין במדיסון (University of Wisconsin), בתקופה בה מעט נשים זכו להזדמנות להשכלה גבוהה.
ציוניה של גייל היו גבוהים מהממוצע, בייחוד באנגלית.
גייל זכתה במספר פרסים בספרות, ופרסמה את סיפורה הראשון בעיתון "Milwaukee", עבורו קיבלה שלושה דולרים.
בשנת 1895 גייל סיימה את לימודיה לתואר ראשון בספרות, בשנת 1899 קיבלה תואר שני בספרות, ובשנת 1901 קיבלה תואר שני נוסף.
גייל הייתה חברת מועצת המנהלים (Board of Regents) של אוניברסיטת ויסקונסין משנת 1923 ועד שנת 1929, כהוקרה על מאמציה לספק לנשים שוויון הזדמנויות בחינוך.
בשנת 1929 קיבלה גייל תואר כבוד מאוניברסיטת ויסקונסין, ובשנת 1935 היא נבחרה להיות חלק ממועצת המבקרים של האוניברסיטה.
בדצמבר 1938 גייל הגיעה לשיקגו כדי לקבל טיפול רפואי לאחר שסבלה משיעול ממושך.
היא אושפזה בבית החולים בשיקגו עם דלקת ריאות, וב-27 בדצמבר 1938 היא נפטרה.
זונה גייל נקברה בפורטג', העיירה בה בילתה את מרבית חייה.
לזכרה של גייל, הקים בעלה בריס את ספריית זונה גייל בריס (Zona Gale Breese memorial library) בפורטג', ויסקונסין.
בתחילת דרכה המקצועית, גייל הייתה נחושה להיות עיתונאית.
לאחר שסיימה את לימודיה באוניברסיטה עברה למילווקי שבויסקונסין על מנת למצוא עבודה בעיתונות.
היא החלה לעבוד בעיתון "Evening Wisconsin" וקיבלה תפקידים העוסקים בנושאים אופייניים לנשים, כגון חתונות, אירועים חברתיים ותיאטרון.
אט אט היא התקדמה בעולם העיתונות, קיבלה תפקידים נחשבים יותר, ועברה לעבוד ב-"Milwaukee Journal".
בשנת 1901 עברה גייל לניו יורק והחלה לעבוד בעיתון "Evening New York".
לאחר שנה עזבה את עבודתה בעיתון והחלה לעבוד כמזכירה אישית של המשורר האמריקאי, אדמונד קלרנס סטדמן (Edmund Clarence Stedman).
בעזרת קשריו של סטדמן, גייל פרסמה סיפורים קצרים במגזינים והחלה להשקיע יותר בקריירה שלה כסופרת.
בשנת 1903 הפכה גייל לסופרת עצמאית ומכרה את סיפורה הראשון למגזין "Success".
היא תמכה בליברליזם ובסוציאליזם, והאמינה בשוויון, בשיתוף פעולה, ובתמיכה ממשלתית בחברה.
בנוסף, היא תמכה בזכויות נשים, פציפיזם, צמחונות, ביטול הוצאות להורג, ואיסור של אלכוהול וטבק.
גייל פרסמה ספר אנטי מלחמתי בשם "Heart's Kindred" בשנת 1915. הספר לא נחל הצלחה גדולה, אך היא עצמה המשיכה לתמוך בפציפיזם דרך מפלגת נשים לשלום.
דעותיה הפמיניסטיות של גייל קיבלו ייצוג רב ביצירותיה, בעבודות כגון "A Daughter of the Morning", "Birth", "Miss Lulu Bett", "Faint Perfume".
בשנת 1923 גייל עזרה לכתוב את חוק שוויון הזכויות בוויסקונסין.
בסיפוריה האחרונים באוסף, גייל העלתה נושאים יותר שנויים במחלוקת, כגון דעות קדומות גזעניות, פציפיזם ואנטישמיות.
לפי המבקרים, בשנת 1918, עם פרסומו של הספר "Birth" התחילה גייל לכתוב בסגנון הריאליסטי.
בשנת 1920, פרסמה גייל את סיפורה המצליח ביותר, "Miss Lulu Bett", ולאחר שנה עיבדה את הסיפור למחזה, אשר זיכה אותה בפרס פוליצר לדרמה והפך אותה לאישה הראשונה שזכתה בפרס זה.
בשנת 1923, פרסמה את ספרה "Faint Perfume", אשר היה ספרה האחרון בסגנון הריאליסטי.
בעבודותיה המאוחרות יותר, אשר כללו ספרים, ביוגרפיות, שירה וסיפורים קצרים, גייל הציגה סגנון אימפרסיוניסטי יותר, ולאחר מות אמה החלה לכתוב יותר בסגנון מיסטי.
ספרה האחרון של גייל, מגנה (Magna), פורסם בשנת 1939 לאחר מותה.
זופיה קיילן-יבורובסקה (בפולנית: Zofia Emilia Kielan-Jaworowska; 25 באפריל 1925 – 13 במרץ 2015) הייתה פלאוביולוגית פולנייה.
במהלך שנות ה-60 הובילה מספר משלחות פלאוביולוגיות פולניות-מונגוליות אל מדבר גובי.
היא האישה הראשונה ששירתה במועצת המנהלים של האיגוד הבינלאומי למדעי הגאולוגיה.
זופיה קיילן-יבורובסקה נולדה בסוקולוב פודלסקי, פולין, ב-25 באפריל 1925. משפחתה נאצלה לעבור לוורשה למשך חמש שנים בעקבות עבודתה של אביה.
לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין בשנת 1939 יבורובסקה ניגשה להרצאות רבות של הפלאונטולוג רומן קוזלובסקי, שקיים בביתו, דבר אשר חשף אותה למקצוע זה.
בו בזמן, היא קיבלה תואר שני בזואולוגיה ובפלאונטולוגיה מאוניברסיטת ורשה, שבה היא קיבלה תואר פרופסור כמה שנים לאחר מכן.
בזמן שהותה באוניברסיטת ורשה, קיילן-יבורובסה החלה במחקר לתואר שני.
מחקר זה אפשר לה להצטרף למשלחות עם פליאונטולוגים אחרים.
יבורובסקה השתתפה בחפירה הפליאונטולוגית הראשונה שלה ב-1947 יחד עם קבוצת חוקרים ממוזיאון כדור הארץ והמכון הגאולוגי הלאומי.
החפירות, בראשות הגאולוג יאן צרנוקי, נערכו בהרי שווייטוקרז'סקיה בפולין.
היא הייתה במשלחת במשך כחודשיים ובעיקר עסקה במציאת מאובנים של טרילוביטים.
היא חזרה לאתרים ספציפיים בהרי שוויטוקז'סקיה במהלך שלושת הקיצים הבאים כדי להמשיך ולפתח את האוסף שלה, שצמח ליותר ממאה דגימות.
קיילן-יבורובסקה קיבלה את התואר השני שלה בשנת 1949. היא הועסקה כעוזרת במחלקה לפליאונטולוגיה של אוניברסיטת ורשה מאז סתיו 1948. היא לימדה כיתות בפליאונטולוגיה לסטודנטים לביולוגיה וגאולוגיה עד שנת 1952.
משנת 1949 עד 1963, היא התרכזה בחסרי חוליות מעידן הפלאוזואיקון, במיוחד בטרילוביטים.
הם היו בין המאובנים העתיקים ביותר שנמצאו על בסיס קבוע, מה שהוביל אותה לשנות את המחקר שלה למחקר על יונקים מזוזואיקונים ב-1963.
בשנת 1952 האקדמיה הפולנית למדע הקימה את המכון לביולוגיה, ובשנת 1961 התמנתה זופיה לראש המכון.
קיילן-יבורובסקה הובילה שבע משלחות אל מדבר גובי שבמונגוליה, במטרה למצוא שרידים של מינים פרה-היסטוריים שלא התגלו בעבר.
צוות הסיור הראשון למונגוליה מהאקדמיה יצא ב-1963, בפיקוח ד"ר ג'וליאן קולצ'יקי.
בשנת 1964 אורגנה משלחת שביצעה חפירות בקנה מידה גדול, אך קיילן-יבורובסקה לא יכלה להצטרף מכיוון שהייתה באמצע תקופת מחקר בפולין.
יבורובסקה הובילה את כל שאר המשלחות שיצאו למונגוליה לאחר מכן.
בשנת 1971, חבר משלחת בשם אנדז'יי סולימסקי הבחין בשלד יפהפה של ולוצירפטור.
כשהקבוצה חפרה אותו, הופיע זנב שני.
התברר שגופו המאובן של דורס זה היה שזור בגופו של פרוטוצרטופס אוכל צמח.
כיום, אותם "דינוזאורים נלחמים" שוכנים במוזיאון באולן בטור, מונגוליה.
קיילן-יבורובסקה הוסיפה תרומה רבה למונוגרפיות המפרטות ממצאים של מאובנים וכתבה ספר משלה, "ציד דינוזאורים", שנותן תיאורים קצרים של מאמציה הפליאונטולוגיים במדבר גובי.
הספר נכתב בפולנית ויצא לאור בשנת 1969. הספר מציין את חילופי הדברים שלה עם העם המונגולי, כמו גם את הקשיים שניצבה בפניה כדי להשיג הצלחה במפעל חייה.
במחקרה היא חקרה את תאוריית האסטרואידים לגבי הכחדה המונית של דינוזאורים.בשנת 1982 היא פרשה מתפקידה כראש המכון לביולוגיה כדי לקבל משרת פרופסור אורח במוזיאון הלאומי להיסטוריה טבעית בפריז, שנמשכה שנתיים.
זמן קצר לאחר שובה לורשה, היא מונתה לפרופסור לפליאונטולוגיה באוניברסיטת אוסלו, שנמשכה בין השנים 1986 ל-1995.
בשנת 1988, היא זכתה בפרס ע"ש וולטר גריינג'ר.
בשנת 1999, היא זכתה בפרס חסידת אומות העולם ביחד עם הוריה ואחותה, על הצלת חברה יהודייה של אחותה, קריסטינה.
היא זכתה במדליית רומר-סימפסון בשנת 1996, והפכה לזוכה השמינית של הפרס של האגודה לפליאונטולוגיה של בעלי חוליות, המעניק כבוד למצטיינים בחקר פליאונטולוגיה של בעלי חוליות.
בשנת 2002 היא גם הפכה למקבלת צלב המפקד עם כוכב מסדר פולוניה רסטיטוטה.
ספרה, "Mammals from the Age of Dinosaurs", זיכה אותה בפרס היוקרתי של הקרן למדע פולני בשנת 2005. עבודתה זכתה להכרה "על סינתזה יצירתית של מחקר על האבולוציה של יונקים בתקופת המוזואיקון".
הכותבת המשותפת של קיילן-ג'אוורוסקה, שה-צ'י לו, טוענת כי "בכל מחקרי היונקים המזוזואיקונים במשך 100 השנים האחרונות, רק הפלאונטולוג האמריקני המנוח ג'ורג' גיילורד סימפסון יהיה שווה לה".
"היא הנדירה ביותר מבין הנדירים - היא הייתה מובילה בתרומה מדעית חשובה, וגם דמות חברותית וכריזמטית, שניהם הפכו את הפליאונטולוגיה למדע טוב יותר, ואת הפליאונטולוגים ברחבי העולם לקהילה טובה יותר."
היא הייתה חברה באגודה הגאולוגית הפולנית, Academia Europaea, האגודה הפליאונטולוגית, האקדמיה הנורווגית למדע וחינוך, החברה הפליאונטולוגית הנורווגית, האקדמיה הפולנית למדעים וכן חברת כבוד באגודה הלינאית של לונדון, החברה הפולנית של חוקרי טבע ע"ש קופרניקוס והאגודה לפליאונטולוגיה של בעלי חוליות.
היא עבדה באוניברסיטת הרווארד (74-1973), באוניברסיטת פריז דידרו (84-1982), באוניברסיטת אוסלו (95-1987) ובאקדמיה הפולנית למדעים.
בשנת 1950 יבורובסקה הכירה את בעלה, זביגנייב, בטיול שטח, והם נישאו לאחר 8 שנים.
יבורובסקה נפטרה ב-13 במרץ 2015, כמה שבועות לפני יום הולדתה ה-90.
זונדרט (בהולנדית: Zundert) היא עירייה ועיירה בדרום הולנד על גבול בלגיה, במחוז צפון בראבנט.
זונדרט היא מקום הולדתו של הצייר הפוסט-אימפרסיוניסטי וינסנט ואן גוך.
שמה של העיירה מוזכר לראשונה בשנת 1157, בתעודה בה מאשר הבישוף של לייז' תרומה ממקום בשם "זונדרדה" שהיה אחד היישובים הראשונים באזור.
הנזירים המקומיים, מלבד עבודתם הדתית, היו מעורבים גם בפינוי האדמה והפיכתה לחקלאית, וכן סייעו בשיפור שיטות חקלאיות באזור.
במהלך מלחמת העולם השנייה שוחררו זונדרט והעיירות בסביבה במהלך המתקפה של בעלות הברית ב-27 באוקטובר 1944.
במרחק קטן מהעיירה ניתן למצוא טברנה ותיקה בשם "In Den Anker".
הטברנה בעלת הרישיון העתיק ביותר בהולנד.
זונדרט ממוקמת כ-12 מטר מעל פני הים, 15 קילומטר מדרום-מערב לעיר ברדה, ו־35 קילומטר צפונית מזרחית לאנטוורפן, בלגיה.
זונדרט היא אחת מהעיריות החקלאיות ביותר של הולנד.
10% מכלל הייצור של משתלות בהולנד מגיע מאזור זונדרט.
הכנסייה הרומית-קתולית של זונדרט, כנסיית סנט טרודו, נבנתה בשנת 1927, ומכילה אוצרות אמנות מהמאה ה-17, שהגיעו אליה מהכנסייה סנט מיכאל באנטוורפן, בלגיה.
בין השאר ניצב בכנסייה פסל מקורי שנעשה על ידי האמן הפלמי פטר פאול רובנס.
אוצרות נוספים כוללים שולחנות מזבח משיש, שלושה פסלים מאלבסטר, מספר ציורים ושני תאי וידוי מגולפים מעץ אלון.
הכנסייה עצמה תוכננה על ידי יאן סטיוט, תלמידו של האדריכל פייר קויפרס.
בית העירייה של זונדרט נבנה ב-1830 בסגנון נאו-קלאסי.
הוא נהרס ונבנה מחדש באותו סגנון ב-1965.
האדריכלית הראשונה של הולנד, מרגרט סטאל-קרופולר, בנתה סטודיו ב-1919 עבור האמן החזותי ריצ'רד רולנד הולסט ואשתו, המשוררת והפוליטיקאית הנרייטה רולנד הולסט-ואן דר שאלק בבוישה הייד.
הסטודיו נבנה בסגנון אסכולת אמסטרדם.
זונדרט הוא ביתה של טחנת רוח סטנדרטית לעיבוד תבואה מהמאה ה-17, הנקראת "דה אקרמולן".
מניחים שהיא נבנתה במקור בשנת 1652.
לטחנה היו בעבר בעלים פרטיים רבים, כולל הסטאדהאודר וילם החמישי שהפך לבעליה ב-1794. בתחילת המאה ה-20 הטחנה הייתה בבעלות וילהלמוס ואן דר סטפן.
הטחנה נפגעה קשות ב-1950, ולאחר מכן כמעט נהרסה מספר פעמים.
ב-1959 רכשה אותה עיריית זונדרט, וערכה בה שיקום רציני ב-1961. שיקום נוסף בוצע בשנת 1991, אך אז, היה צורך לפרק ולשחזר את הטחנה כולה.
זונדרט היא מקום הולדתו ובית ילדותו של הצייר המפורסם וינסנט ואן גוך.
הוא נולד ב-30 במרץ 1853 בבית קטן ברחוב הראשי של זונדרט, "מרקט 29".
הבית הקודם נהרס מכיוון שהיה רעוע מכדי לשמר אותו, אך לוח במיקום זה עדיין מנציח את הולדתו.
במאי 2007 החל שיפוץ הבית במרקט 29, והבית השכן.
לאחר השיפוץ, בית וינסנט ואן גוך נפתח באוגוסט 2008.
ניתן לבקר בכנסייה הרפורמית ההולנדית שנבנתה ב-1806, בה החל אביו של וינסנט, תיאודורוס ואן גוך, להטיף ב-1849. בבית הקברות נמצא קברו של אחיו הגדול בשנה של וינסנט, שמת תוך זמן קצר בינקותו - הנקרא גם הוא וינסנט ואן גוך.
וינסנט לא צייר כשגר בזונדרט, אבל צייר כמה רישומים שלה.
במכתבים לאחיו תאו, וינסנט נזכר בזונדרט ובסביבתה כמה פעמים כשכותב על ילדות, שלווה ולמידה על החיים.
מכיוון שהוא מת בעיירה הצרפתית אובר-סור-אואז, ב-29 ביולי 1890, קיים קשר מיוחד בין שני המקומות הללו.
אפשר להבחין בכך, למשל, בקיומו של רחוב אובר-סור-אואז נסתר מעט, המסתיים בכיכר ואן גוך.
בעיירה קיימת אנדרטת ברונזה שנעשתה על ידי האמן הצרפתי אוסיפ זדקין של וינסנט ואחיו תאו והיא מוצבת ב"כיכר וינסנט ואן גוך".
הפסל נחשף ב-28 במאי 1964 על ידי המלכה ההולנדית לשעבר יוליאנה.
הפסל הוא ייצוג מופשט של הקשר של וינסנט עם אחיו תיאו.
מצעד הפרחים של זונדרט נערך לראשונה בשנת 1936, לכבודה של המלכה וילהלמינה מהולנד, מה שהופך אותו למצעד הפרחים העתיק ביותר באירופה.
כל שנה, המצעד מתחיל ביום ראשון הראשון של חודש ספטמבר כשהמוצגים נשארים בתצוגה ליום שני שלאחר מכן (שנחשב לחג על ידי התושבים).
זהו מצעד הפרחים הגדול בעולם.
מספר המבקרים יכול להגיע לעד 50,000 איש בשנה.
פסלים ענקיים ומרשימים על משאית מכוסים באלפי פרחי דליה צועדים ברחבי העיר.
מגבלות על הגודל והממדים המרביים של המוצגים הוגדרו לראשונה בשנת 1989, מה שמבטיח מעבר בטוח של המצעד ברחובות זונדרט.
במצעד מתחרים עשרים כפרים, כל אחד מהם בונה מיצג משלו.
ב-13 באוקטובר 2012, מצעד הפרחים של זונדרט הפך למסורת ההולנדית הראשונה ברשימה של אונסק"ו להגנה על מורשת תרבותית בלתי מוחשית, שאושררה על ידי הולנד ב-15 במאי 2012.
המצעד בוטל בשנת 2020 עקב מגפת הקורונה העולמית, בפעם הראשונה מאז מלחמת העולם השנייה.
בשנת 2022 התקיים מצעד הפרחים ב-4 וב-5 בספטמבר.
הנדריק דטמרס (1761 בגרוט-זונדרט - 1825), גנרל הולנדי בקרב ווטרלו
וינסנט ואן גוך (1853–1890), צייר פוסט-אימפרסיוניסטי הולנדי
תאו ואן גוך (1857–1891), סוחר אמנות הולנדי, אחיו של וינסנט ואן גוך וסב רבא של במאי הקולנוע, הסאטיריקן והסופר תאו ואן גוך.
ויל ואן גוך (1862–1941), פמיניסטית הולנדית ואחותם הצעירה של וינסנט ותאו ואן גוך.
(1868–1938) צייר, שרטט, ליטוגרף, מעצב כריכות ספרים, תחריט וסופר הולנדי ואשתו, הנרייטה רולנד הולסט (1869–1952) משוררת וקומוניסטית הולנדית, מועמדת לפרס נובל לספרות.
Wim Voermans (נולד ב-1968 בזונדרט), פרופסור הולנדי למשפט חוקתי ומנהלי באוניברסיטת ליידן.
ז'אקו ורהרן (נולד ב-1969 ברייסברגן), מאמן שחייה הולנדי, מאמן העשור של הולנד ב-2010, זוכה אות האביר המלכותי של אורנג'-נסאו - 2012
זוּפָּה אוֹגוֹרקוֹבַה (בפולנית: Zupa Ogórkowa; מילולית: מרק מלפפונים) הוא מרק מסורתי מהמטבח הפולני העשוי ממלפפונים חמוצים ונפוץ בפולין ובמדינות מרכז אירופה.
המרק עשוי ממלפפונים חמוצים, תפוחי אדמה, בצל, גזר, שמנת חמוצה, שמיר, פטרוזיליה ושורש סלרי.
המרק מוגש בעיקר בחורף, טעמו חמוץ ונחשב למאכל נפוץ בפסטיבלים ומסעדות ברחבי פולין, בולגריה ואוקראינה.
מלבד הגרסה הבסיסית, קיימות גם גרסאות שמבוססות על מלפפונים טריים וגרסאות עם בשר עוף או חזיר.
זוראן ג'ינג'יץ' (בסרבית: Зоран Ђинђић, , 1 באוגוסט 1952 – 12 במרץ 2003) היה ראש ממשלת סרביה בשנים 2001–2003, ונרצח, ככל הנראה בידי אנשי המאפיה הסרבית הקשורים למשטרו של סלובודן מילושביץ'.
ג'ינג'יץ' נולד בבוסנסקי סאמאק, יישוב על נהר הסאווה בצפון בוסניה.
אביו, דרגומיר, היה פקיד בצבא היוגסלבי.
לג'ינג'יץ' הייתה אחות גדולה גורדנה.
ג'ינג'יץ' החל להתעניין בפוליטיקה כאשר היה סטודנט באוניברסיטת בלגרד.
כסוציאליסט תומך ברפורמות, ג'ינג'יץ' היה אסיר לכמה חודשים לאחר שניסה להקים ארגון סטודנטים לא קומוניסטי יחד עם סטודנטים מקרואטיה וסלובניה.
כאשר שוחרר מהכלא המשיך את לימודיו בגרמניה תחת הפרופסור יורגן הברמאס בפרנקפורט.
ב-1979 קיבל PhD בפילוסופיה מאוניברסיטת קונסטנץ.
הוא דבר גרמנית בצורה מושלמת, ואנגלית ברמה בינונית.
ב-1989 שב ג'ינג'יץ' ליוגוסלביה כדי למלא תפקיד הוראה באוניברסיטת נובי סד, ויחד עם פורשים סרבים אחרים הקים את המפלגה הדמוקרטית.
הוא היה ליושב ראש הוועד הפועל של המפלגה ב-1990, ונבחר לפרלמנט הסרבי באותה שנה.
בעקבות קריסת הקואליציה קצרת החיים "זיידנו" (יחד) עם ווק דרשקוביץ' ווסנה פסיק, ג'ינג'יץ' נרשם כמועמד נפרד.
לאחר סדרה מאסיבית של מחאות ציבוריות על זיופים בבחירות, ג'ינג'יץ' היה לראש העיר של בלגרד ב-1996, ראש העיר הלא קומוניסטי הראשון שהחזיק בתפקיד זה מאז מלחמת העולם השנייה.
ג'ינג'יץ לקח חלק מרכזי בהפלת משטרו של סלובודן מילושביץ' באוקטובר 2000, ואחריה הוביל את חזית "האופוזיציה הדמוקרטית הסרבית" לניצחון בבחירות לפרלמנט הסאבי.
ב-25 בינואר 2001, נתמנה ג'ינג'יץ' לראש ממשלת סרביה.
כראש ממשלה התקרב למערב ואף הסגיר את מילושביץ' לבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר שם עמד לדין על פשעי מלחמה.
ב-12 במרץ 2003, סמוך לאחד מבניני הממשלה בבלגרד, נורה ג'ינג'יץ' בחזהו ובבטנו על ידי צלף.
הוא הוחש לבית החולים ונפטר על שולחן הניתוחים.
לאחר הרצח הודיעה ממשלת סרביה כי מאחורי הרצח עמד ארגון פשע בשם "כנופיית זמון" וכי הרצח היה ניסיון לעצור את המלחמה נגד הפשע המאורגן בסרביה.
ב-23 במאי 2007, אחרי משפט שנערך במשך 4 שנים, הורשעו ברצח 12 אנשים מהמאפיה הסרבית שרבים מהם היו בעברם ביחידה מיוחדת של המשטרה החשאית של מילושביץ שפעלו במבצעים מיוחדים בקרואטיה, בבוסניה וקוסובו וכנגד מתנגדיו של מילושביץ' בסרביה עצמה.
שלושה מהם הורשעו שלא בפניהם.
זוראן ז'יווקוביץ' (בסרבית: Зоран Живковић; נולד ב-22 בדצמבר 1960) הוא ראש ממשלתה לשעבר של סרביה, שהחליף בתפקיד את זוראן ג'ינג'יץ' לאחר הירצחו במרץ 2003.
ז'יווקוביץ' נולד בעיר ניש, ושם גם סיים את לימודי התיכון.
לאחר מכן עבר ללמוד בקולג' של בלגרד ועסק ביזמות לפני שנכנס לזירה הפוליטית.
בשנת 1992 הצטרף ז'יווקוביץ' למפלגה הדמוקרטית של סרביה והפך למנהיג המפלגה ולנציגה בפרלמנט.
לאחר ההתנקשות בזוראן ג'ינג'יץ' התייצב ז'יווקוביץ' בראש ממשלת הרפורמה בזמן המשטר הצבאי שהוכרז במדינה והוביל את הלחימה בפשיעה ובשחיתות.
כהונתו סבלה מביקורת רבה על מעצרים שעוררו מחלוקת, שערוריות פוליטיות, וקואליציה לא יציבה.
עקב התמיכה הפוחתת בו פרש ז'יווקוביץ' מהנהגת המפלגה הדמוקרטית בבחירות לפרלמנט הסרבי ב-2004, לטובת בוריס טאדיץ', שנבחר למנהיג החדש.
הוא נשוי ואב לשני ילדים.
זוּראב אזמאיפָּרַשווילי (בגאורגית: ზურაბ აზმაიფარაშვილი; נולד ב-16 במרץ 1960), הוא רב-אמן גאורגי בשחמט ונשיא איגוד השחמט האירופי.
אזמאיפרשווילי הפך לרב-אמן בשנת 1988 ובשנת 2003 זכה באליפות אירופה בשחמט, שנערכה באיסטנבול.
הוא שימש גם כסגן נשיא פיד"ה.
אזמאיפרשווילי ייצג את גאורגיה בשבע אולימפיאדות.
זוּראבּ ז'ווַניָה (בגאורגית: ზურაბ ჟვანია; 9 בדצמבר 1963 - 3 בפברואר 2005) היה פוליטיקאי יהודי גאורגי, ראש ממשלת גאורגיה משנת 2004 ועד מותו ויושב ראש הפרלמנט של גאורגיה בשנים 2003–2004.
ז'ווניה נולד בטביליסי שבגאורגיה הסובייטית (כיום גאורגיה) במשפחת פיזיקאים.
אמו, רמה אנטונובה הייתה ממוצא יהודי וארמני.
סבו, מיכאל גולדבאום היה גבאי בבית הכנסת המרכזי בסנקט פטרבורג ולאחר מכן בטביליסי.
שמו היהודי של ז'ווניה היה זבולון.
בשנת 1985 הוא קיבל תואר בוגר מהפקולטה לביולוגיה של האוניברסיטה הממלכתית של טביליסי ולאחר מכן עבד באוניברסיטה עד 1992.
את צעדיו הראשונים בפוליטיקה הלאומית בגאורגיה הוא החל בשנת 1988. בין השנים 1988–1990, מפלגת הירוקים הגאורגית, שז'ווניה כיהן בה כיו"ר משותף, נמנתה עם מפלגות האופוזיציה שלקחו חלק בהובלת גאורגיה לעצמאות.
בספטמבר 1991 הצטרפה מפלגתו לאופוזיציה כנגד הנשיא הראשון של גאורגיה העצמאית, זוויאד גמסחורדיה.
סילוקו האלים של גמסחורדיה בינואר 1992, הביא למינויו של אדוארד שוורדנדזה, שהיה אז שר החוץ לשעבר של ברית המועצות, שנכנס לתפקיד חודש לאחר מכן.
בשנת 1992 הצטרף ז'ווניה למפלגת המרכז שייסד שוורדנדזה, איחוד האזרחים של גאורגיה.
המפלגה זכתה בבחירות שהתקיימו באותה שנה וגייסה רפורמיסטים נוספים לשורותיה, ביניהם מיכאיל סאקשווילי.
בשנת 1993 מונה ז'ווניה למזכ"ל המפלגה.
ב-25 בנובמבר 1995, לאחר ניצחון המפלגה בבחירות, הוא נבחר ליו"ר הפרלמנט של גאורגיה.
ז'ווניה הסתכסך עם שוורדנדזה עקב שערוריות שחיתות, שנטען כי שוורדנדזה היה מעורב בהן וב-1 בנובמבר 2001 הוא התפטר מתפקידו כיושב ראש הפרלמנט הגאורגי ויחד עם סאקשווילי, פרש מהמפלגה.
בשנת 2002, הוא ייסד ועמד בראש מפלגה חדשה בשם ה"דמוקרטים המאוחדים".
ב-2 בנובמבר 2003, התקיימו בגאורגיה בחירות פרלמנטריות, שמשקיפי בחירות בינלאומיים, כמו גם האו"ם וממשלת ארצות הברית טענו כי היו בלתי הוגנות.
כתוצאה מכך קראו ז'ווניה ואנשי אופוזיציה להפגנות כנגד שוורדנדזה.
בסופן של ההפגנות שנמשכו שבועיים נאלץ שוורדנדזה, ב-23 בנובמבר, להכריז על התפטרותו.
את מקומו כנשיא המדינה מילאה באופן זמני יו"ר הפרלמנט של גאורגיה נינו בורג'נדזה, שהצטרפה אף היא לאופוזיציה.
ז'ווניה עצמו התמנה לשר בממשלת המעבר שכוננה עד לבחירות ב-4 בינואר 2004. בבחירות עצמן ניצחה האופוזיציה, מיכאיל סאקשוילי נבחר לנשיא וז'ווניה מונה ב-18 בפברואר 2004 לראש ממשלת גאורגיה.
ז'ווניה הספיק לכהן בתפקיד ראש ממשלת גאורגיה במשך כשנה בלבד.
מוקדם בבוקר ה-3 בפברואר 2005 הוא נמצא ביחד עם ראול אוסופוב, סגן המושל של מחוז כארתלי הפנימית, בביתו של אוסופוב, כששניהם ללא רוח חיים.
השומרים שלהם, שלא שמעו סימני חיים מהדירה, נכנסו אליה ומצאו את גופותיהם במטבח.
שלטונות גאורגיה הודיעו שהשניים מתו מהרעלת פחמן חד-חמצני ממערכת החימום בדירה ובגלל העדר אוורור.
מיד לאחר האירוע הודיע שר הפנים הגאורגי, ואנו מראבישווילי, בחדשות ערוץ רוסתווי-2, כי אין סיבה לחשוד במעשה לא כשר.
לדבריו, משרד חוקר מקרי המוות שאליו נלקחו הגופות קבע כי נהרגו מהרעלת פחמן דו-חמצני ושבדיקה של מערכת החימום בדירה העלתה שהיא לא חובלה.
שאר הפרטים על החקירה נותרו חסויים.
מנגד, נציגים ממשפחתו של ז'ווניה העלו תהיות באשר לגרסת השלטונות לגבי מותו של ז'ווניה, כאשר גוגה ז'ווניה ציין כי הוא בטוח שהתנקשו באחיו.
כמו כן, יומיים לאחר האירוע, עם או בלי קשר אליו, נמצא חבר אחר במפלגתו של ז'ווניה ובן ברית פוליטי שלו, מת בדירתו, כאשר לטענת השלטונות הוא התאבד.
במאי 2006 התראיין הנשיא לשעבר של גאורגיה, אדוארד שוורדנדזה, וציין כי הוא מאמין שז'ווניה נרצח.
בשנת 2007, טען שר ההגנה לשעבר של גאורגיה, איראקלי אוכרואשווילי, כי גופתו של ז'ווניה הועברה לדירה בה נמצאה לאחר שהוא כבר לא היה בחיים.
זוּראבּ צ'יאבֶּרַשווילי (בגאורגית: ზურაბ ჭიაბერაშვილი, נולד ב-6 ביוני 1972) הוא דוקטור לפילוסופיה, פוליטיקאי ועיתונאי גאורגי, שכיהן כראש עיריית טביליסי (בירת גאורגיה) מאפריל 2004 - יולי 2005. משנת 2005 הוא מכהן כשגריר גאורגיה במועצת אירופה.
לאחר שסיים את לימודי התואר הראשון, ביוני 1994, בחוג לפילוסופיה וסוציולוגיה באוניברסיטת טביליסי, הוא המשיך ללמוד ב"ניו סקול" בניו יורק, בה השלים את התואר השני.
הוא חזר לאוניברסיטת טביליסי וסיים, בשנת 1999, כדוקטור לפילוסופיה.
לאחר שסיים את לימודיו הוא עבד במכון החירות בטביליסי, לקידום החופש הפוליטי והאזרחי בגאורגיה ובמלכ"רים אחרים.
בתקופה זו הוא התבלט כמבקר נמרץ של ראש הממשלה הגאורגי לשעבר, אדוארד שוורדנדזה.
בעקבות אירועי מהפכת הוורדים אולצו שוורדנדזה וראש ועדת הבחירות להתפטר, וסאקשווילי מינה, בסוף נובמבר 2003, את צ'יאברשווילי לראש ועדת הבחירות המרכזית.
הוא נותר בתפקידו עד לקיום הבחירות לנשיאות ולפרלמנט של גאורגיה בשנת 2004, בחירות שהוכרו כבחירות הוגנות על ידי משקיפים בינלאומיים.
ב-14 באפריל 2004, במהלך משבר אג'ריה, סירבו רשויות אג'ריה לאפשר את כניסתו של צ'יאברשווילי למחוז, וההצבעה החוזרת במחוז התבטלה.
ב-19 באפריל 2004 סיים צ'יאברשווילי את תפקידו בוועדת הבחירות המרכזית ומונה לראש עיריית טביליסי.
הוא נודע במאבקיו המתוקשרים כנגד השחיתות במינהל הציבורי, ומאבקו כנגד הבנייה הבלתי חוקית בטביליסי.
בהתאם להצהרותיו לגבי צמצום הביורוקרטיה השלטונית, ירדה כמות העובדים בעיריית טביליסי.
הוא היה פופולרי גם בקרב האופוזיציה אולם הסתכסך עם חברי פרלמנט ממפלגת השלטון בראשות סאקשווילי, התנועה הלאומית - דמוקרטים.
כתוצאה מכך הועבר צ'יאברשווילי, ב-12 ביולי 2005, לתפקיד שגריר גאורגיה במועצת אירופה, וגיגי אוגולאווה מונה תחתיו.
זוּראבּ נוֹר'אידֶלי (בגאורגית: ზურაბ ნოღაიდელი; נולד ב-22 באוקטובר 1964) הוא פוליטיקאי בדימוס ואיש עסקים גאורגי שכיהן כראש ממשלת גאורגיה מפברואר 2005 עד התפטרותו, עקב בעיות בריאות, בנובמבר 2007.
נור'אידלי נולד בכובולתי שבאג'ריה, גאורגיה.
בשנת 1988 סיים את לימודיו באוניברסיטת מוסקבה עם דיפלומה בפיזיקה.
לפני שנכנס לפוליטיקה בגאורגיה, בין השנים 1988–1992, עבד במכון לגאוגרפיה של האקדמיה הגאורגית למדעים.
במקביל הדריך במכון לגאולוגיה באקדמיה האסטונית למדעים.
הוא החל את הקריירה הפוליטית שלו בתחילת שנות התשעים, יחד עם חברו זוראב ז'ווניה, במפלגת הירוקים הגאורגית.
בשנת 1992 הוא נבחר לנציג בפרלמנט של גאורגיה.
בתקופה בה הודח הנשיא זוויאד גמסחורדיה מתפקידו.
הוא מונה ליושב ראש הוועדה הפרלמנטרית להגנה על איכות הסביבה ואוצרות הטבע של גאורגיה (1992-1995).
הוא המשיך והיה חבר בפרלמנטים הבאים של גאורגיה בין השנים 1995–1999 ובין השנים 1999–2000. בתקופה זו כיהן כיושב ראש הוועדה למיסים על ההכנסה.
במאי 2000 הוא הצטרף לממשלתו של שוורדנדזה בתפקיד שר האוצר של גאורגיה.
הוא החליף את דוד אוֹנוֹפּרישווילי, שכיהן בתפקיד שנתיים קודם לכן (לפניו כיהן מיכאיל צ'קוּאסֶלי, מושל גוריה עד אז, במשך שנה אחת בלבד).
במהלך כהונתו הוא נחשב לחבר בקבוצה הפוליטית בראשות זוראב ז'ווניה ומיכאיל סאקשווילי והוכיח עצמו כשר יעיל.
בשנת 2001 הוא עזב את מפלגתו של הנשיא המכהן, איחוד האזרחים של גאורגיה, שאליה הצטרף ב-1995. ב-14 במאי 2002 הוא פוטר ללא הסבר.
ברור היה לכל כי כוונתו להתפטר במחאה על השחיתות ההולכת וגוברת במינהל ציבורי תחת שוורדנדזה.
שנה לפני כן התפטר מיכאיל סאקשווילי, מתפקיד שר המשפטים של גאורגיה באותה עילה.
תחתיו מונתה מיריאן גוגיאשווילי לתפקיד.
תקופה קצרה, בין השנים 2002–2003, נור'אידלי היה מעורב ביוזמות עסקיות בבנקאות והשקעות.
לאחר נישולו של שוורדנדזה ממשרת נשיא גאורגיה במהפכת הוורדים, 23 בנובמבר 2003, הגיש גוגיאשווילי, ב-25 בנובמבר, את התפטרותו מתפקיד שר האוצר, לאחר שיחה עם הנשיאה הזמנית של גאורגיה, נינו בורג'נדזה.
יומיים לאחר מכן, ב-27 בנובמבר, אושר מינוי של נור'אידלי לתפקיד שר האוצר.
תחת ממשלתה הזמנית של נינו בורג'נדזה.
בפברואר 2004, הוא המשיך לכהן בתפקידו, הפעם תחת הנשיא מיכאיל סאקשווילי.
בממשל זה כיהן חברו זוראב ז'ווניה בתפקיד ראש ממשלת גאורגיה.
עקב מותו הפתאומי של זוראב ז'ווניה, ב-11 בפברואר 2005, מינה סאקשווילי את נור'אידלי לראש ממשלת גאורגיה.
ב-17 בפברואר אישר הפרלמנט את המינוי ברוב גדול (175 מול 24).
ולרי צֶ'צֶ'לאשווילי, השגריר הגאורגי ברוסיה, החליף אותו בתפקיד שר האוצר.
נור'אידלי לא חבר בשום מפלגה ונחשב כטכנוקרט שנלחם בשחיתות שפשתה בכלכלה הגאורגית.
על פי שבועון פיננסי גאורגי, העניקו לו הבנק העולמי והסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי את תואר "הרפורמטור הסביבתי הטוב ביותר לעסקים לשנת 2007".
נור'אידלי הוביל רפורמות שהזניקו את גאורגיה ממקום 112 למקום 37 בדירוג הבנק העולמי לרגולציה וקלות עשיית עסקים.
ב-16 בנובמבר 2007 הודיע נור'אידלי על התפטרותו עקב בעיות בריאות, לאחר שבאפריל אותה שנה עבר ניתוח לב פתוח בארצות הברית.
לאחר התפטרותו, פרש מפוליטיקה והצטרף ל"קלה קפיטל קומפני" שבבעלות כוכב הכדורגל הגאורגי קאחה קאלדזה, כיושב ראש.
מיוני 2008 הוא כיהן כיושב ראש הוועדה העסקית של בית הספר הבינלאומי לכלכלה של האוניברסיטה הממלכתית של טביליסי.
זוּראבּ אַדֶאִישווילי (בגאורגית: ზურაბ ადეიშვილი; נולד ב-27 ביולי 1972) הוא משפטן ופוליטיקאי גאורגי, כיהן כשר המשפטים של גאורגיה.
אדאישווילי נולד בכפר מתיסדזירי (მთისძირი) שבנפת קווארלי קאחתי גאורגיה הסובייטית.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה הממלכתית של טביליסי בשנת 1994, והמשיך את הכשרתו במשפטים במכון הממלכתי למשפטים בטביליסי, ולאחר מכן באוניברסיטת חרונינגן בחרונינגן הולנד.
בין השנים 1996-1999 הוא עבד כמומחה מוביל למשפט חוקתי בפרלמנט של גאורגיה.
לאחר מכן עבד בסקטור הארגונים לא ממשלתיים (כמו ב"ארגון המשפטנים הצעירים של גאורגיה" ומכון החופש) וזמן קצר אף עבד כעורך דין עד שנבחר, בנובמבר 1999, להיות חבר הפרלמנט של גאורגיה במסגרת מפלגתו של נשיא גאורגיה אדוארד שוורדנדזה, איחוד האזרחים של גאורגיה.
אדאישווילי היה חבר משפיע וקולני, אך עדיין בקבוצת מיעוט בסיעתו של שוורדנדזה, שתמך ברפורמות שהונהגו על ידי זוראב ז'ווניה ומיכאיל סאקשווילי.
הוא קרא לרפורמות קיצוניות ופרו-מערביות יותר.
בסוף שנת 2001, כאשר מפלגת "איחוד האזרחים של גאורגיה" הייתה בתהליך התפוררות, הצטרף אדאישווילי למפלגתו של סאקשווילי, התנועה הלאומית המאוחדת וצורף לסיעה לרפורמות דמוקרטיות, שהייתה אופוזיציה לממשלת שוורדנדזה.
לאחר המהפכה ללא שפיכות דמים, מהפכת הוורדים בנובמבר 2003, התמוטטה ממשלת שוורדנדזה.
בתקופת הביניים בין התמוטטות ממשל שוורדנדזה ועד לקיום בחירות חדשות ב-4 בינואר 2004 וכניסתו של סאקשווילי לתפקיד נשיא גאורגיה ב-25 בינואר של אותה שנה, כיהנה נינו בורג'נדזה כנשיאה הזמנית של גאורגיה.
בכל תקופת פעילותו הפוליטית הוא עמד בעמדות ההשפעה הבכירות ביותר בממשל הגאורגי ובעל ברית קרוב של הנשיא סאקשווילי.
בעקבות זאת הפך אדאישווילי למושא לביקורת חריפה של האופוזיציה בגאורגיה, במיוחד בתקופת כהונתו כתובע הראשי של גאורגיה.
כחלק מחילופי-הגברי שנערכו בקבינט הגאורגי באוקטובר 2008, מונה אדאישווילי, ב-1 בנובמבר, בפעם נוספת, לתפקיד שר המשפטים של גאורגיה שאוחד לאחרונה עם תפקיד התובע הראשי של גאורגיה.
בתפקידו החדש הכריז אדאישווילי על כוונתו לערוך ליברליזציה של הקודקס הפלילי.
זוקו שילובים היא חברה ישראלית המייבאת, משווקת ומוכרת ציוד מכני הנדסי, כלי רכב, מנועים וציוד לתעשייה ולמערכת הביטחון.
החברה מונה כ-650 עובדים וכ-80 ניידות שירות.
החברה התאגדה כחברה פרטית בשם פזוקו ב-1982, ב-1990 שונה שמה לזוקו בע"מ וב-2003 לשמה הנוכחי.
לקראת סוף שנת 2000 מוזגה החברה עם החברה הישראלית לטרקטורים וציוד שבבעלות סר ברנרד שרייר, שהפך לבעל השליטה בזוקו שילובים.
בכך הפכה זוקו שילובים ליבואנית של רכבי קטרפילר.
בנוסף לקטרפילר מייצגת החברה גם את חברת אינטרנשיונל האמריקנית, המייצרת משאיות ואוטובוסים.
ב-1948 הוקמה "החברה הישראלית לטרקטורים וציוד בע"מ" - אשר לה זיכיון להפצה בלעדית של חברת CATERPILLAR.
בשנת 1970 ייצגה החברה בישראל גם את ליילנד נפילד, גודייר והייסטר.
בשנת 1973 מכרה כלל תעשיות את מניותיה בחברה לחברת משקיעי ישראל.
השוק גדל, ואיתו עלתה הדרישה לשמנים ולמוצרים מתכלים.
בתחילת 1984 הוקמה חברת פזוקו בע"מ המתמחה בייבוא ושיווק של מוצרים מתכלים לתעשיית הרכב הקל והכבד.
בתחילת שנות ה-90' פזוקו בע"מ שינתה את שמה לזוקו בע"מ, הונפקה בבורסת תל אביב והפכה לחברה ציבורית.
בשנת 2001 זוקו בע"מ שינתה את שמה לזוקו שילובים בע"מ.
לאחר כ-53 שנות פעילות הועברה הפעילות של "החברה הישראלית לטרקטורים וציוד בע"מ" לתוך טרקטורים וציוד (ITE) בע"מ.
בשנות ה-2000 הורחבה פעילות החברה על ידי רכישת מספר חברות בהן: חברת גור מסננים בע"מ העוסקת בייצור שיווק וייצוא מסננים לתחום האוטו מוטיב, חברת עוז הידראוליקה ופנאומטיקה בע"מ, העוסקת בפיתוח, ייצור, שיווק, ושיפוץ מערכות הידראוליות, צנרת וציוד היקפי משלים, וחברת סיניבר, המתמחה במתן פתרונות שאיבה וטיהור.
בנוסף קיבלה החברה זיכיון להפצה בלעדית של חברת טטרה, יצרנית משאיות שטח וכביש.
בפברואר 2008 רכשה חברת "זוקו שילובים" את הזיכיון לשיווק בישראל של משאיות תוצרת חברת "טטרה", כולל הסכם שירות קיים עם משרד הביטחון.
בנוסף רכשה 50% ממיזם לפיתוח שריונית על בסיס שלדת משאית "טטרה".
השריונית בשם "חתול פרא" (Wildcat) פותחה בשיתוף "התעשייה הצבאית".
בהמשך הסתכסכה חברת "זוקו שילובים" עם "טטרה", וזיכיון השיווק עבר ב-2017 לחברת "תשתית" מקבוצת תעבורה.
ב-19 ביולי 2010 הועברה מניית זוקו שילובים ל"רשימת השימור" של הבורסה לניירות ערך בתל אביב עקב אי עמידה בקריטריונים, וחדל המסחר בה.
ב-20 ביולי 2012 נמחקה מניית החברה מהבורסה כיוון שחלפו 24 חודשים לאחר שחדלו להיסחר במסגרת הרשימה הראשית.
בסוף יוני 2015 נענתה בחיוב הצעת רכש משותפת של החברה הישראלית לטרקטורים וציוד בע"מ ושל יוסף סמירה לרכישת כ-21.3% המניות שאינן בעלות המציעים.
בעקבות רכישה זו הפכה החברה לחברה פרטית בבעלות מלאה של הרוכשים.
לחברה זיכיון בלעדי מחברת Caterpillar העולמית לייבוא, לשיווק ולמכירה של ציוד מכני הנדסי למגזר התשתיות, אספקת חלפים ושירות.
בתחום זה, מייצגת החברה בישראל בין היתר גם את החברות Montabert ,Sandvik, Normet, Mining Equipment ועוד.
זוקו שיווק והפצה בע"מ מקבוצת זוקו שילובים, מייצגת בישראל אתShell, Donaldson וסוכנויות בינלאומיות מובילות נוספות בתחום ההידראוליקה, משאבות, מסננים, ציוד אחזקה, חומרי סיכה, דבקים, חומרי ניקוי, מצברים, כלי עבודה פניאומאטיים ועוד.
לחברה זיכיון לייבוא, לשיווק ולמכירה של משאיות ואוטובוסים מחברת אינטרנשיונל (ארצות הברית), כולל קידום פרויקטים ומכירות לשוק הצבאי.
סיניבר שילובים בע"מ מקבוצת זוקו שילובים, היא אחת החברות הוותיקות בארץ בתחום תכנון וייצור משאבות וציוד לטיפול ולטיהור שפכים.
לחברה מערכי שיווק ומכירות, הנדסה, ייצור ושירות ללקוחותיה.
בנוסף מייצגת יצרנים מובילים, כגון EDI.
ייבוא, שיווק, שירות והשכרה של גנרטורים וטורבינות מתוצרת Caterpillar, לרבות גנרטורים מבוססי גז, ביו-גז ודיזל, מנועים תעשייתיים וימיים, מערכות קוגנרציה ומערכות אוויר דחוס ומדחסים תעשייתיים תוצרת Ingersoll-Rand.
לחברה מרכז הדרכה מקצועי המוכר מטעם משרד התמ"ת אשר מספק למספר גופים מובילים פתרונות הדרכה, הכשרה והסמכה כדוגמת: הכשרת מכונאי/מפעילי צמ"ה, כיתת סימולטורים לאימון מפעילי צמ"ה, קד"צ - קורסים והכשרות קדם צבאיים ועוד.
זוראן טושיץ' (סרבית קירילית: Зоран Тошић) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק כקשר התקפי או קיצוני.
טושיץ' נולד בזרניאנין, סרביה, שהייתה אז חלק מיוגוסלביה.
הוא החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון המקומי פרולטר זרניאנין, לפני שעבר לקבוצת בודוצ'נט בנצקי דבור באמצע עונת 2005-2006. שני המועדונים הללו התאחדו יותר מאוחר למועדון באנאט זרניאנין, המשחק עד היום בליגת העל הסרבית.
במהלך 25 המשחקים ששיחק טושיץ' בבאנאט הוא כבש שער פעמיים ועזר לקבוצתו להימנע מירידת ליגה.
הופעותיו של טושיץ' גם בזירה המקומית במדי באנאט וגם בזירה הבינלאומית במדי נבחרת סרביה גרמו למועדונים גדולים מרחבי יבשת אירופה לעקוב אחר השחקן.
ב-6 באוגוסט 2007, טושיץ' חתם על חוזה לארבע שנים באחד המועדונים הגדולים בסרביה, בקבוצת פרטיזן בלגרד.
ב-22 בנובמבר 2008, פרסם העיתון האנגלי הדיילי מייל שנחתמה עסקה על צירופו של טושיץ' למנצ'סטר יונייטד במהלך חלון ההעברות של ינואר 2009. לביצוע העסקה הפריע חוסר זכאותו של טושיץ' לאשרת עבודה באנגליה בגלל שלא שיחק ב-75% ממשחקי נבחרתו במהלך אותה השנה, עובדה הנחוצה לקבלת אישור.
ב-28 בנובמבר דווח בתקשורת באנגליה ובסרביה שטושיץ' השיג את אשרת העבודה, ושמעברו למנצ'סטר יתרחש בתחילת חלון ההעברות.
למרות פרסומים שטושיץ' מתמהמה לחתום על חוזה בקבוצה, הושלם מעברו לבסוף ב-2 בינואר 2009, לאחר שהצטרף עם חברו מפרטיזן בלגרד אדם לייאיץ' למועדון האנגלי.
טושיץ' קיבל את החולצה מספר 14.
טושיץ' זומן לראשונה לסגל הקבוצה ב-20 בינואר 2009, כאשר עלה כשחקן מחליף למשחק הגומלין של חצי גמר גביע הפוטבול ליג נגד קבוצת דרבי קאונטי.
הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו בקבוצה במהלך משחק הסיבוב הרביעי של גביע ה-FA נגד קבוצת טוטנהאם הוטספר ב-24 בינואר 2009, לאחר שעלה כמחליף בדקה ה-72 במקומו של כריסטיאנו רונאלדו.
הופעת הבכורה שלו בליגה הגיע שלושה ימים לאחר מכן, ב-27 בינואר 2009, לאחר שנכנס כמחליף בדקה ה-77 במקומו של דימיטאר ברבאטוב, במשחק הניצחון הביתי 5-0 נגד קבוצת וסט ברומיץ' אלביון.
קלן חתם טושיץ' בצסק"א מוסקבה ל-5 שנים.
ב-28 באוגוסט 2017 חתם לחמש שנים בפרטיזן בלגרד.
טושיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת סרביה עד גיל 21 ב-23 במרץ 2007, נגד בלגיה.
4 ימים לאחר מכן, שיחק גם במשחק נגד פורטוגל, בו גם כבש את שערו הבינלאומי הראשון.
הוא שיחק במדי הנבחרת הסרבית הצעירה גם במהלך טורניר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2007, שבו הגיעה סרביה לגמר שם הפסידה להולנד.
ב-31 באוגוסט 2007, קיבל טושיץ' את זימונו הראשון לסגל נבחרת סרביה הבכירה, לקראת משחקי המוקדמות של יורו 2008 נגד פורטוגל ופינלנד, על ידי מאמן הנבחרת חבייר קלמנטה, וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק נגד פינלנד.
זוראן ארצג (בסרבית: Зоран Ерцег; נולד ב-11 בינואר 1985) הוא כדורסלן עבר סרבי בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר גובהו 2.11 מטרים.
ארצג, יליד פאקראץ, יוגוסלביה (כיום קרואטיה), שיחק בצעירותו בפולט קרמיקה נובי בצ'יי, FMP ז'לזניק ובבוראץ צ'אצ'אק.
בשנת 2008 חתם לחמש שנים באולימפיאקוס פיראוס היוונית ולאחר עונה ראשונה לא מוצלחת הושאל לפאניוניוס.
מאולימפיאקוס עבר לצסקא במדיה שיחק עונה אחת, ולאחר מכן הצטרף לגלאטסראיי ושיחק שם שנתיים.
מקיץ 2015 לא משחק בעקבות זאת שלא הצליח למצוא קבוצה שתעמוד בדרישותיו הכספיים.
ארצג היה חלק מסגל נבחרת סרביה ביורובאסקט 2007.
זוראב מנטשאשווילי (בגאורגית: ზურაბ მენთეშაშვილი, זוּראבּ מֶנתֶשאשווילי; נולד ב-30 בינואר 1980) הוא כדורגלן עבר גאורגי ששיחק בעמדת הקשר האחורי, ולזכותו 39 הופעות במדי נבחרת גאורגיה.
מנטשאשווילי נולד ברוסתווי שבגאורגיה הסובייטית (אז חלק מברית המועצות וכיום בגאורגיה), והחל את הקריירה שלו במועדון הגאורגי אולימפי רוסתווי, משם עבר לקבוצת ויט ג'ורג'יה טביליסי.
כשהיה בן 19 עבר לשחק בלטביה, בשורות הקבוצה הבכירה בליגת העל הלטבית, סקונטו ריגה, עמה זכה בשש אליפויות.
מנטשאשווילי שיחק בריגה שבע שנים רצופות, מלבד גיחה לא מוצלחת למועדון הרוסי אלניה ולדיקווקז בשנת 2003. בשנת 2007 עבר לשחק בקבוצת ונטספילס וזכה עמה בשתי אליפויות נוספות.
לקראת עונת 2009/2010 הגיע מנטשאשווילי לישראל, וחתם בקבוצת הפועל תל אביב.
מנטשאשווילי הובא לקבוצה על ידי המאמן אלי גוטמן במטרה שיהיה הקשר האחורי המוביל בקבוצה, במקומו של שי אבוטבול שנפצע לקראת תום העונה הקודמת, אך מנטשאשווילי לא הצליח להרשים, והיה זה אביחי ידין הצעיר שתפס את מקומו בהרכב.
בסך הכל שותף מנטשאשווילי ב-25 משחקי ליגה במדי הפועל תל אביב, ובתום העונה זכה עמה בדאבל.
מנטשאשווילי הבקיע שער אחד במדי הקבוצה, בניצחון 5–1 על ראפיד וינה באצטדיון בלומפילד, במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית, אותו סיימה הקבוצה במקום הראשון.
לקראת עונת 2010/2011 עבר מנטשאשווילי להפועל אשקלון, העולה החדשה לליגת העל.
ב-8 בינואר 2011 ערך את משחקו האחרון בישראל, בהפסד הקבוצה 0–2 להפועל תל אביב.
מנטשאשווילי סיכם על מעבר להפועל רמת גן, אך לבסוף לא שיחק בקבוצה וחזר לגאורגיה, שם חתם בקבוצת פ.צ.
בינואר 2013 חזר לקבוצת נעוריו, אולימפי רוסתווי, ולאחר מכן שיחק בקבוצות נוספות בגאורגיה, עד שבשנת 2017 פרש ממשחק פעיל.
מנטשאשווילי הוא שחקנה לשעבר של נבחרת גאורגיה, במדיה ערך 40 הופעות וכבש שער אחד.
זוקן ראייה הוא ליקוי בריאות המתבטא בירידה ביכולת העין להתמקד בעצמים הנמצאים בקרבתה.
המנגנונים המדויקים הגורמים לזוקן ראייה עדיין לא ידועים בוודאות ומחקרים שנעשו עד כה מצביעים במידת הסבירות הגבוהה יותר על איבוד גמישותה של עדשת העין כגורם עיקרי, אף שקיימים מחקרים שהצביעו על שינויים בקוער העדשה כתוצאה מגדילתה ואובדן כוח השרירים הריסניים כגורמים נוספים.
בדומה להופעת שיער שיבה וקמטים בעור, זוקן הראייה היא תסמין הנגרם במהלך הטבעי של הזדקנות.
ברוב מקרי זוקן הראייה, חדות הראייה לרחוק לא נפגעת.
התסמינים הראשונים בהם מבחינים רוב בני האדם הם קשיים בקריאת אותיות קטנות, במיוחד בתנאי תאורה גרועים, עייפות בעיניים לאחר קריאה ממושכת, טשטוש בראייה או טשטוש רגעי בראייה בעת מעבר ממבט בעצם מרוחק למבט בעצם קרוב.
רבים מאלה הסובלים מזוקן ראייה קיצוני מתלוננים על תחושה שזרועות ידיהם נעשו "קצרות מדי" מכדי לאחוז בחומר קריאה במרחק נוח.
זוקן ראייה, בדומה להפרעות אחרות במיקוד הראייה, מגביל פחות בתנאי תאורה טובים, זאת כיוון שקשתית העין מתכווצת ומקטינה את האישון.
כבכל עדשה, הגדלת יחס המיקוד ("מספר f") מגדיל את עומק השדה על ידי הפחתת הטשטוש של עצמים מחוץ למוקד.
בין בעלי מקצועות מסוימים נמצא איחור בפנייה לתיקון ראייה עם התפתחות זוקן ראייה, במיוחד עקרות בית וחקלאים, בעוד שעובדים במגזר השירותים נוטים לפנות לעזרה בתיקון הראייה מוקדם יותר.
אף הסובלים ממיוזיס מאחרים בפנייה לתיקון ראייה עם התפתחות זוקן ראייה.
בעבר היו ניסיונות שונים להתמודד עם זוקן הראייה, ברומא העתיקה השתמשו בענבר מלוטש, באירופה של תקופת הרנסאנס נעשה שימוש במונוקול, בסין העתיקה השתמשו בזכוכית מגדלת.
במאה ה-18 כבר נעשה שימוש נרחב במשקפיים דו-מוקדיים.
הטיפול בזוקן ראייה התקדם מאוד בשלהי המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21, במיוחד לאחר פיתוח עדשות מתקנות למשקפי קריאה שהן זולות, ניתנות לקנייה מן המוכן, ואשר מכסות טווח רחב מאוד של מוקדים.
ניתן לתקן זוקן ראייה אף בעזרת עדשות מגע.
יש הבוחרים לתקן זוקן ראייה בעזרת משקפיים ביפוקליים, המעניקים להם טווח רחב יותר של מוקדי ראייה ללא צורך להחליף משקפיים בעת ראייה למרחוק.
ככל שמצב זוקן הראייה מתקדם, כך יש להחליף את עדשות הקריאה.
יש המנסים להתמודד עם בעיית זוקן הראייה לצד קוצר ראייה בעזרת שימוש בשתי עדשות מגע שונות, כך שבעין אחת מוקד הראייה קרוב בעוד שבעין השנייה מוקד הראייה מרוחק, שיטה זו עשויה לפגום בתחושת עומק הראייה.
קיימות אף עדשות מגע ביפוקליות ומולטיפוקליות הבאות לפתור בעזרת עדשה אחת את קוצר הראייה לצד זוקן הראייה.
יש המקדמים תרגילים לאימון העיניים כדי להשהות את ביטויי זוקן הראייה, אולם יעילות תרגילים אלה לא הוכחה במחקרים רפואיים.
שיטות ניתוח חדשות עשויות להוות פתרון לסובלים מזוקן ראייה אשר אינם רוצים להרכיב משקפיים או עדשות מגע.
בשיטת ניתוח אחת מושתלות עדשות בעיניים.
ניתוח לתיקון הראייה בלייזר עשוי אף הוא להוות פתרון חלקי לבעיית זוקן הראייה, אולם אף לאחר הניתוח ייתכן הצורך להשתמש במשקפי קריאה בתנאי תאורה גרועים, או לאחר קריאה ממושכת.
שני סוגי טיפול אלו לא מונעים את המשך התהליך וכך לאחר מספר שנים, בהן העין ממשיכה להזדקן, הבעיה תחזור.
זופיה קוֹסַאק-שְצ'וּצקה (Zofia Kossak-Szczucka; 10 באוגוסט 1889 – 9 באפריל 1968) הייתה סופרת פולנייה ולוחמת מחתרת במלחמת העולם השנייה אשר הצילה יהודים מסיבות נוצריות, ועל כך זכתה לתואר חסידת אומות העולם.
היא ייסדה את ארגון ז'גוטה כדי לסייע ליהודי פולין להימלט בזמן השואה.
סופיה היא אחייניתו של הצייר וויצ'ך קוסאק ונכדתו של הצייר יוליוש קוסאק .
היא נישאה פעמיים (בפעם השנייה לזיגמונט שַטקובסקי (Szatkowski)), ושמרה את השם שצ'וצקה מנישואיה הראשונים.
בשנת 1924 התיישבה בכפר גורקי וילקייה שבשלזיה הצ'שינית (אזור היסטורי בדרום מזרח שלזיה, בסביבת העיר צ'שין ).
היא הייתה קשורה לחבורה הספרותית "צ'רטק" (Czartak), וכתבה בעיקר לעיתונות הקתולית.
היצירה הידועה ביותר שלה מאותה תקופה היא "התלקחות", ספר זיכרונות על המהפכה הרוסית של שנת 1917. היא כתבה גם מספר רומנים היסטוריים נוספים.
בשנת 1936 קיבלה את אות הזהב היוקרתי "דפנת הזהב" מטעם האקדמיה הפולנית לספרות.
בזמן הכיבוש הגרמני של פולין עבדה קוסאק בעיתונות המחתרת.
בשנים 1939–1941 היא הייתה אחת מעורכי העיתון המחתרתי "חיי פולין".
בשנת 1941 ייסדה את הארגון הקתולי "חזית התחייה של פולין" וערכה את העיתון שלו, Prawda ("האמת").
במחתרת היא השתמשה בשם הקוד ורוניקה.
בקיץ של שנת 1942, כאשר החל חיסול גטו ורשה, פרסמה קוסאק עלון שכותרתו "מחאה", שנדפס ב-5,000 עותקים, בו תארה במונחים גרפיים את התנאים בגטו, את הנסיבות המחרידות של הגירושים וקראה לפולנים למחות כנגד ההרג ההמוני של היהודים:
ב-1942 ייסדה קוסאק את "הוועד הזמני לעזרה ליהודים" אשר מאוחר יותר הפך ל"מועצה לעזרת יהודים" תחת שם הקוד "ז'גוטה", ארגון מחתרת שמטרתו היחידה הייתה להציל יהודים בפולין מהשמדה בידי הנאצים.
הארגון עזר להברחתם ולהצלתם של יהודים רבים.
על מחאתה של קוסאק ב-1942 כתבו החוקרים צ'רי ואורלה-בוקובסקה כי "היא קראה בתוקף להתערבות פעילה בהצלת יהודים - דווקא בשמה של הנצרות הקתולית הפולנית והפטריוטיות הפולנית.
הגירושים מגטו ורשה זירזו שיתוף פעולה של ז'גוטה באותה שנה עם הארמייה קריובה בהקמת יחידה שמטרתה היחידה הייתה להציל יהודים.
בשנת 1943 קוסאק נעצרה, אבל הגרמנים לא ידעו במדויק על מעשיה.
היא נשלחה לבית הסוהר הראשון בפאוויאק ולאחר מכן לאושוויץ, שם היא הוחזקה במחנה הריכוז ולא במחנה ההשמדה הסמוך (בירקנאו).
היא שוחררה אודות למאמצים של המחתרת הפולנית וחזרה לוורשה.
בסוף 1944 היא השתתפה במרד ורשה הפולני כנגד הכיבוש הנאצי.
קוסאק ברחה למערב, אבל חזרה לפולין בשנת 1957, לאחר סיומה של התקופה הסטליניסטית.
ב-1946 היא פרסמה את הספר "מן המצר: זכרונות מהמחנה" המתאר את חוויותיה באושוויץ וספרים נוספים, חלקם לילדים.
בשנת 1985, 17 שנים לאחר מותה, העניק לה יד ושם את התואר "חסידת אומות העולם".
בשנת 2009, הנפיק הבנק הלאומי של פולין מטבע המנציח את תרומתם של קוסאק, אירנה סנדלר ומטילדה גטר בהצלת יהודים בשואה.
זוקי (חנינה) קריסטל ((Anne Vivian Zuckerman-Crystal (Zucky; לונדון, 29 באפריל 1936 – 20 באוגוסט 2013) הייתה כוריאוגרפית, מורה לתנועה לשחקנים וציירת.
בתם של ד"ר ארתור צוקרמן ורות פנסטר-צוקרמן.
אביה כיהן כרב קונסרבטיבי בארגון "הלל" בסיטי קולג', ניו יורק.
אמה הייתה מרצה וחוקרת לספרות אנגלית וגרמנית.
קריסטל גדלה והתחנכה בעיר ניו יורק.
את ראשית השכלתה במחול רכשה קריסטל בבית הספר התיכון לאמנויות הבמה ניו יורק , לאחר מכן השתלמה במחול וכוריאוגרפיה במסגרות שונות.
לימודי מחול עם מרתה גרהם, חוזה לימון ואנה סוקולוב, כוריאוגרפיה וקומפוזיציה אצל המורים לואיס הורסט ובסי שונברג.
כמו כן למדה ספרות אנגלית באוניברסיטת סיטי קולג', ניו יורק.
כנערה הייתה פעילה בתנועת הנוער הציוני בניו יורק.
במסגרת המכון למדריכי חו"ל, הגיעה לישראל לתקופה של שנה (1953-1954).
בשנת 1957 עלתה לישראל, ללא בני משפחתה.
עם הגיעה לישראל החלה קריסטל בהוראת מחול.
היא לימדה נערות צעירות, בבאר שבע ודימונה, כפעילות ציונית-חלוצית.
זמן קצר לאחר מכן החלה לפעול בתל אביב.
היא לימדה מחול במסגרות שונות, בין השאר בבית הספר לריקוד של רינה גלוק ובמקומות נוספים בעיר.
בתוך זמן לא רב החלה מתערה בסצנת המחול בישראל ובמיוחד בכוריאוגרפיה לתיאטרון.
מראשית שנות ה-60 ואילך, יצרה כוריאוגרפיות לעשרות הצגות, בכל התיאטרונים הרפרטוארים בישראל, כמו גם להפקות פרטיות רבות.
היא השתתפה כרקדנית בהצגת התיאטרון הקאמרי "הקיסר ג'ונס", ובלהקת "בימת מחול".
יצרה כוריאוגרפיות למופעים ציבוריים גדולים, כדוגמת: חגיגות "עשור אילת".
חגיגות היובל בקיבוצים: "25 שנים לקיבוץ שער העמקים", "50 שנות דגניה", חגיגות היובל בקיבוץ גניגר, ועוד.
מראשית שנות ה-60 ובמשך קרוב ל-40 שנה, עסקה זוקי קריסטל בהוראת תנועה לשחקנים, ב'בית צבי' וזכתה להערכה רבה בקרב תלמידיה הרבים.
עיקר פרסומה בא לה מתוקף המעמד והערכה להם זכתה כמורה ובשל שיטות ההוראה הייחודיות שפיתחה.
היא כונתה "המורה המיתולוגית לתנועה" והעניקה לשחקנים את יסודות הבנת הגוף ושפת התנועה, היא עסקה באימפרוביזציות בתנועה, שהקנו לתלמידיה את יסודות העבודה על תפקיד ובניית 'דמות' בתיאטרון, תוך הבנת המניעים התנועתיים שלה.
היא השתמשה בשיטות הוראה מגוונות, בין היתר בהוראת תנועה לתיאטרון על פי שיטת לַבַּן- Labanotation Theatre.
שיטת ההוראה שלה ב'בית צבי' הייתה עשירה בפעילות וביצירה (בנוסף להוראה, גם העלתה הצגות עצמאיות בתנועה, שעובדו על ידה לבמה).
במהלך השנים הכשירה זוקי קריסטל מאות רבות של שחקנים בבית הספר למשחק 'בית צבי' ברמת גן, בתיכון לאמנויות ע"ש תלמה ילין בגבעתיים ואף לימדה בלונדון.
תלמידיה, בוגרי בתי הספר בהם לימדה, תופסים עמדות בכירות על במות התיאטרון, בתעשיות הקולנוע והטלוויזיה, מזה שנים רבות.
בין תלמידיה הבולטים ניתן למנות את: שלום חנוך, יוסי פולק, ספי ריבלין, ריטה, ליאור אשכנזי, איתי טיראן, שמואל וילוז'ני, יעקב כהן, מיכל ינאי, נתי רביץ, רמה מסינגר ועידית טפרסון.
מלבדם, לימדה את הבמאים-לעתיד אילן רונן, אבישי מילשטיין, שפרה ודלית מילשטיין.
מבין יצירותיה הבולטות לתיאטרון ניתן לציין את הכוריאוגרפיה ל"הזמנה לארמון", בתיאטרון הקאמרי, "הכד השבור", בתיאטרון האוהל, "טלמכוס קליי" ו"סיפור אוריה" בבמת השחקנים, "כך משתעשעת אימי המשוגעת", בתיאטרון החאן הירושלמי, "אופרה בגרוש", בתיאטרון חיפה, "פיגמליון", בתיאטרון הקאמרי, "הלילה ה-12", בתיאטרון באר שבע, ובתיאטרון המסחרי "הכל עובר חביבי", "אני פשוש" (משירי ע.
במקביל להוראה, יצרה זוקי קריסטל כוריאוגרפיות להצגות רבות, בכל התיאטרונים בארץ.
"גברתי הנאווה" - בהשתתפותה של ריטה (בית צבי).
"הנסיכות המרקדות" - על פי ספור מאת האחים גרים (בית צבי).
"עליסה בארץ הפלאות" (בית צבי, לונדון).
"ברית שטנים" - על פי מיתוסים קדומים של פאוסט (הפקה עצמאית).
"סיפורי בריאה" (תלמה ילין, לונדון).
בתיאטרון המסחרי- עבדה עם הבמאי צדי צרפתי על המופע המוזיקלי "הכל עובר חביבי" ועם הבמאי נדב לויתן, על המופע "אני פשוש" ועוד הפקות רבות נוספות.
במשך שנים למדה והשתלמה בטכניקות טיפוליות שונות: שיטת אלכסנדר, שיטת פלדנקרייז, שיטת פאולה, תיאטרון בשיטת לבן והתעמלות בריאותית וגם לימדה שיטות אלו את תלמידיה הרבים.
אמנים רבים התנדבו למענה ותרמו את יצירותיהם למכירה פומבית, שנערכה בתירוש בית מכירות פומביות (ינואר 2003), למען מטרה זו.
באמצע שנות ה-90 החלה זוקי קריסטל מתעניינת בציור.
היא למדה בבית הספר מימד, עם המורים: מרים כבסה ודלית שרון ולאחר מכן בסדנאות האמנות של מוזיאון תל אביב, עם המורים: מיכל גולדמן, מוטי פן ומירי נשרי.
ב-6 בנובמבר 2008 הציגה זוקי קריסטל בגלריה "שורשים", תל אביב, את תערוכת היחיד הראשונה שלה "חתולים", בה הציגה ציורי שמן, שצוירו על ידה במהלך ארבע שנים.
את תערוכתה השנייה "פנים", הציגה בגלריה שבבית העיתונאים בחודש דצמבר 2012. התערוכה הכילה ציורי דיוקן של דמויות מפתח בעולם התיאטרון ובקולנוע, רבים מהם הכירה אישית.
את גרי בילו, המנהל האלמותי של בית צבי היטיבה לצייר, היא הצליחה להעביר בציוריה את "רוח הדמות".
את שתי התערוכות אצרה אוצרת האמנות מירי קרימולובסקי.
זוקי קריסטל, נישאה ב-1976 לאיש יחסי הציבור שמשון קריסטל בעליו של משרד "קריסטל אמנות בתקשורת", אשר היה תלמידה בבית צבי.
לבני הזוג קריסטל שתי בנות תאומות: מיכל קריסטל - צלמת, ונעמה קריסטל - רקדנית מקצועית, בלהקת בת-דור ובלהקת המחול הקיבוצית.
זוקי (חנינה) קריסטל, נפטרה ממחלה ממארת ב-20 באוגוסט 2013.
זוּפֵר "זופי" אַבְדִיָה (בסרבית: Зуфер Авдија, באלבנית: Zufer Avdija; נולד ב-1 באוקטובר 1959) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל ישראלי-סרבי יליד קוסובו.
בעברו כשחקן ייצג את נבחרת יוגוסלביה בכדורסל.
כיום משמש כמנהל המקצועי של בני הרצליה.
אבדיה נולד בפרישטינה, בירת קוסובו (אז חלק מסרביה שביוגוסלביה) למשפחה גוראנית-מוסלמית.
בשנים 1977–1980 שיחק אבדיה בקבוצת סיגל פרישטינה מעיר הולדתו.
בשנים 1980–1990 שיחק בקבוצת הכוכב האדום בלגרד מצמרת הליגה היוגוסלבית והיה לקפטן הקבוצה.
ב-1984 הגיע איתה לגמר גביע קוראץ'.
אבדיה רשם 66 הופעות בינלאומיות בנבחרת יוגוסלביה.
היה חלק מסגל נבחרת יוגוסלביה בכדורסל שהשתתפה בגביע העולם 1982 שנערך בקולומביה והגיעה למקום השלישי.