tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רוסיה מחזיקה בשגרירות בבירת קניה, ניירובי.
קניה מחזיקה בשגרירות בבירת רוסיה, מוסקבה.
יחסי קניה–רואנדה הם היחסים הדו-צדדיים בין קניה לרואנדה.
קניה היא שותפה של רואנדה בתחומים רבים, במיוחד מסחר, ביטחון (צבאי), חינוך, חקלאות ואנרגיה.
ההערכה היא כי ישנם כ-100,000 מהגרים רואנדים בקניה.
שתי המדינות חתמו במספר הזדמנויות הבנה שונות.
הסכמים אלו כוללים סיוע ופיתוח טכני שיתופי בין שתי המדינות.
לקניה יש קהילת מהגרים משמעותית ברואנדה.
נשיאי רואנדה וקניה ערכו פעמים רבות ביקורים במדינה השכנה.
בשנת 2009, קניה הייתה היצואנית המובילה לרואנדה.
בשנת 2013, קניה הייתה שותפת הסחר הגדולה ביותר של רואנדה.
בשנים 2009 ו-2013, טיפלה רשות נמל קניה בכ-3.5 מיליון טון (DWT) הן של היבוא והן של היצוא לרואנדה, בורונדי וארצות הברית.
שלושה רבעים מהמטען הזה עברו ברואנדה.
מועצת הפיתוח של רואנדה (RDB) מצביעה על כך שקניה היא המשקיעה והשותפה הבכירה של רואנדה.
החל מ-8 בספטמבר 2014 נרשמו ברואנדה 1,302 חברות קניה בסך הכל, כאשר העסקתן הישירה מחברות אלה עומדת על כרבע מיליון רואנדים.
מאז שנת 2000, רשומות ה-RDB מציינות כי 55 משקיעים קנייתים גייסו לרואנדה כ-400 מיליון דולר.
משקיעים אחרים בקניה סייעו בנקודות שונות לממשלת רואנדה לגייס קרוב למיליארד דולר ממקורות חיצוניים במהלך 15 השנים האחרונות.
חברות קנייתיות ברואנדה עוסקות בעיקר במימון ובקמעונאות.
חלק מהחברות הללו הן קבוצת KCB, קבוצת בנק ההון, קבוצת בנק I&M ונאקומאט.
שתי המדינות, יחד עם אוגנדה, עובדות על בניית מסילת רכבת שתעבור במומבסה-ניירובי-קמפלה-קיגאלי.
עבודות החלו בקטע הקניה של קו הרכבת בדצמבר 2014. היו הצעות להרחיב את הקו לכביש מהיר עד הסוף.
קניה עבדה עם רואנדה כדי לחקור את פוטנציאל האנרגיה הגאותרמית של רואנדה.
ב-1 ביולי 2007 הפכה רואנדה לחברה מלאה ב-EAC.
רואנדה הצטרפה לאיחוד המכס של EAC ב-6 ביולי 2009 ומאז היא שותפה קרובה מבחינת מכס ושילוב סחר.
ה-COW, הכולל גם את דרום סודאן ואוגנדה, תוארה כישות עם מספר הסכמי הגנה והסכמי הגירה.
אף על פי שאינה ישות רשמית מדינות אלה מתוארות כמדינות המתקדמות מהר יותר לקראת האינטגרציה.
בשנת 2014 קניה, אוגנדה ורואנדה אפשרו לתיירים לבקר עם ויזת תייר אחת שתאפשר בכל שלוש המדינות באמצעות ויזה אחת בלבד.
בשנת 2015 ביטלו שלוש המדינות גם אישורי עבודה לאזרחי שלוש המדינות.
קניה מחזיקה ברואנדה נציבות עליונה בקיגאלי.
רואנדה מחזיקה בקניה נציבות עליונה בניירובי.
יחסי קניה–רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית הם היחסים הבילטרליים בין רפובליקת קניה לרפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית.
במרץ 2005 קיבל נשיא קניה מוואי קיבאקי את כתב אמנתו של שגריר רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית בקניה.
עם זאת, באוקטובר אותה שנה, ממשלת קניה הקפיאה זמנית את היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות.
בפברואר 2014 רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית פתחה שגרירות בניירובי.
בטקס השתתפו שר החוץ של סהרה המערבית, סגן נשיא קניה לשעבר קלונזו מוסיוקה ודיפלומטים נוספים.
מר בה מד הוסמך כשגריר.
בעקבות כך, נוצר משבר דיפלומטי בין מרוקו (הטוענת לשליטה על סהרה המערבית) לקניה.
רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית מחזיקה שגרירות בניירובי, בירת קניה.
קניה אינה מיוצגת בסהרה המערבית, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי קניה—רומניה הם יחסי החוץ בין קניה ורומניה.
רומניה וקניה כוננו יחסים דיפלומטיים, ברמת שגרירות, ב-22 ביוני 1968. שגרירות רומניה בניירובי נפתחה ב-1974. ב-31 בינואר 2014 הקימה רומניה קונסוליית כבוד במומבסה.
באוגוסט 1993 ביקרה משלחת מהפרלמנט של קניה ברומניה.
בשנים האחרונות, נציגי הפרלמנט הרומני נמצאים בניירובי, כדי להשתתף בפגישות של הארגונים הבינלאומיים UNEP ו-HABITAT, שמשרדיהם הראשיים בבירת קניה, ומקיימים גם פגישות עם שלטונות קניה.
כמו כן, השר הרומני לאיכות הסביבה השתתף בפגישה הסביבתית האוניברסלית הראשונה של האו"ם, שהתקיימה ביוני 2014. בפברואר 2003 ופברואר 2011, ביקר שר הסביבה והיערות הרומני בקניה.
שר משאבי המים הקנייתי ביקר ברומניה במאי 2003.
קניה מיוצגת ברומניה באמצעות שגרירותה בברלין, גרמניה.
רומניה מחזיקה בקניה שגרירות בניירובי וקונסוליית כבוד במומבסה.
יחסי קפריסין–שוודיה הם יחסי החוץ בין קפריסין לבין שוודיה.
שתי המדינות חברות באיחוד האירופי, במועצת אירופה, בארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה ובאיחוד מדינות הים התיכון.
לקפריסין שגרירות בסטוקהולם, ולשוודיה שגרירות בניקוסיה.
ארכאולוגים והיסטוריונים שוודים רבים מבקרים את האי.
פרויקט הארכאולוגיה הגדול ביותר היה פרויקט בשם המשלחת השוודית לקפריסין שהתקיימה בין ספטמבר 1927 למרץ 1931 והובלה על ידי הארכאולוג איינר גיירסטאד.
כיום, המוצגים נמצאים במוזיאון הים תיכוני שבסטוקהולם, שוודיה.
היחסים הדיפלומטיים בין שוודיה קפריסין הוקמו ב-1960, כאשר קיבלה קפריסין עצמאות מהממלכה המאוחדת.
כוח שמירת השלום של האומות המאוחדות בקפריסין
לאחר שקיבלה את עצמאותה קפריסין, היה מתח בין שתי הקבוצות האתניות שחיו באי, הטורקים והיוונים קפריסאים.
על מנת לשמור על שלום בין 2 הקבוצות הוקם ב-1964 "כוח שמירת השלום של האומות המאוחדות בקפריסין".
ממשלת שוודיה שלחה לכוח שמירת השלום כ-1,000 חיילים, אך עם הזמן כמותם ירדה.
בשנת 1973 שירתו בכוח כ-265 חיילים, ובשנת 1993 שוודיה הפסיקה לשלוח חיילים.
במהלך 30 השנים האלו, שלחה שוודיה בסך הכול כ-28,000 חיילים.
ב-1994 קפריסין פתחה שגרירות בסטוקהולם, בעוד ששוודיה פתחה שגרירות בניקוסיה ב-2004.
השגריר השוודי בקפריסין הוא קלאס גיירוב.
השגריר הקפריסאי בשוודיה הוא אנדראס ס.
יחסי קפריסין–רוסיה הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה של קפריסין לבין הפדרציה הרוסית.
ברית המועצות כוננה יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה החדשה של קפריסין ב-18 באוגוסט 1960. שיתוף הפעולה בין שתי המדינות גבר מאז שנות התשעים ונפילת ברית המועצות.
לקפריסין שגרירות במוסקבה ולרוסיה יש שגרירות בניקוסיה.
כאשר קיבלה קפריסין את עצמאותה מהממלכה המאוחדת ב-16 באוגוסט 1960, ברית המועצות הכירה במדינה העצמאית הטרייה ב-18 באוגוסט 1960. לאחר התפרקות ברית המועצות הכירה קפריסין בפדרציה הרוסית כמדינת היורשת של האיחוד לשעבר ב-7 באפריל 1992.
בינואר 1997 קפריסין חתמה על הסכם עם Rosvooruzheniye למכירת ומסירת 40 טילי S-300PMU-1. המכירה, בשווי של 200 מיליון דולר, גרמה למתיחות עם טורקיה, שאיימה לחסום את האי להפסיק את המסירה, תוך שהיא לא שוללת פעולה צבאית.
מיכאל ברלטה הציע כי ייתכן שהרוסים ביצעו את המכירה כתגובה לנאט"ו, שהמשיכה להרחיב את הברית נגד ההתנגדויות הרוסיות.
הוא המשיך ואמר כי נראה כי הרוסים מעודדים סכסוך בין בעלות ברית של נאט"ו, מה שיוצר התנגדות להמשך הרחבת הברית, תוך שהוא מדגים כי רוסיה לא תקבל את האינטרסים הביטחוניים והפוליטיים שלה, שמתעלמים על ידי ארצות הברית.
דובר משרד החוץ הרוסי הצהיר כי העסקה הייתה על בסיס מסחרי טהור, ודחה את התפיסות כי העסקה עשויה להיות אחראית למתיחות בקפריסין, תוך שהוא מציין כי רוסיה הציעה פירוז האי.
למרות התנגדויות מחוגים מסוימים, שר החוץ הרוסי, יבגני פרימקוב, הצהיר בפברואר 1998 כי רוסיה מתכוונת למסור את הטילים לקפריסאים, וציין כי מדובר בנשק הגנתי.
לאחר התנגדויות טורקיות הטילים הועברו ליוון ולעולם לא נפרסו על האי.
קפריסין הייתה באופן רשמי המשקיע הזר השלישי בגודלו בכלכלה הרוסית; מרבית ההשקעות הישירות הזרות מקפריסין הן למעשה הון רוסי המוחבא באי למטרות מיסוי והגנה משפטית.
שיתוף הפעולה עם אזורים רוסיים אחרים - טטרסטן, סנקט פטרבורג, קרסנודאר מתפתח בהתמדה.
ב-22 במרץ 2005 נחתם התזכיר לשיתוף פעולה בין משרד המסחר והשיתוף הכלכלי של רפובליקת טטרסטן ומשרד המסחר, התעשייה והתיירות של הרפובליקה של קפריסין.
ההחלטה החד צדדית של האיחוד האירופי במרץ 2013 על הטלת היטל על חשבונות בנק בקפריסין למימון קרן החילוץ שלה התקבלה בכעס על ידי נציגי המדינה הרוסית.
בהתבסס על משא ומתן קודם עם האיחוד האירופי, היה צפוי שרוסיה תאריך את חובות ההלוואות שלה לחמש שנים כלפי קפריסין, אולם התקנות הפיסקאליות האחרונות של האיחוד האירופי, המכבידות על נכסי רוסיה בקפריסין, ככל הנראה ישפיעו על החלטת מוסקבה על ארגון מחדש של הלוואתה לאי הקפריסאי.
עד הפלישה הרוסית לאוקראינה, היחסים הכלכליים בין המדינות היו קרובים למדי.
הם אופיינו בין היתר במתן שירותי תיירות ובנקאות נרחבים.
בעקבות הפלישה, כחברת האיחוד האירופי, הצטרפה קפריסין לסבבי הסנקציות שהוטלו על רוסיה.
מדינות במערב הפעילו לחץ כבד על המדינה לנתק את הקשרים הפיננסיים הנרחבים עם רוסיה.
בתגובה לסנקציות, רוסיה הוסיפה את קפריסין לרשימה של "מדינות לא ידידותיות".
תגובות הערבות של האיחוד האירופי
קפריסין מציעה את היתרונות של המשפט המקובל באנגלית, אשר עסקים רואים לעיתים קרובות כגמישים יותר בעת עריכת חוזים.
"יש להאשים את רוסיה בכך שהיא לא מאפשרת לאנשים את רמת הנוחות שהם רוצים", אמרה ברוק.
"כמו במדינות מס גבוהות כמו גרמניה או צרפת, אם אתה לוחץ על אנשים לשלם רמות גבוהות של מס, מדוע להאשים את קפריסין ביצירת תחום שיפוט מס נמוך?
הדרך לעצור את יצוא המזומנים היא להפוך את חקיקת המס בהוגנת וקל להתמודד איתה." ולדימיר גדירים, שותף למס הבינלאומי ארנסט אנד יאנג, אמר כי חברות ייקחו את הסיכון להידרדרות נוספת במערכת המס בקפריסין, אולם חברות קטנות ובינוניות בפרט לא יעזבו את תחום השיפוט.
עם זאת חברות גדולות עשויות לעשות שימוש בחברות אחזקה בתחום שיפוט נוסף.
בשנת 2010 הרשויות האמריקניות פשטו על התוכניות "הלא חוקיות" הרוסיות בארצות הברית.
אחד החשודים, כריסטופר ר' מטוס, נעצר ב-29 ביוני 2010 בעת שניסה לצאת מקפריסין לבודפשט, אך שוחרר בערבות ואז נעלם.
הגרדיאן כתב כי "היעלמותו הדגישה את קשריה ההדוקים של קפריסין לרוסיה, ואת הפוטנציאל שמוסקבה עזרה לו לברוח מהאי בים התיכון".
ביקור ממלכתי של נשיא רוסיה בקפריסין
דמיטרי מדבדב והנשיא דימיטריס כריסטופיאס נפגשו בניקוסיה ב-10 באוקטובר 2010 ודנו במגוון רחב של סוגיות, כולל שיתופי פעולה בתחום הכלכלה, הכספים, התיירות וההומניטריה.
דמיטרי מדבדב השתתף גם הוא בפורום העסקים בקפריסין-רוסיה.
יחסי קפריסין–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת קפריסין לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בשנת 1959, נציגי הפרלמנטים של טורקיה, יוון והממלכה המאוחדת ערכו מגעים בציריך בנוגע לעתידה של קפריסין.
על בסיס המגעים הללו יצאה אמנה בין שלושת הכוחות אשר נחתמה בלונדון והגדירה את התנאים לעצמאותה של קפריסין.
הרפובליקה של קפריסין הוקמה ב-16 באוגוסט 1960 ושווייץ הייתה אחת המדינות הראשונות בעולם להכיר בעצמאותה מיד לאחר הכרזת העצמאות.
שווייץ פתחה לראשונה קונסוליה באי קפריסין בשנת 1937 כשהיה מושבת כתר בריטית.
הקונסוליה הפכה לקונסוליה כללית בשנת 1983 וזו שודרגה במעמדה לשגרירות בשנת 1990. קפריסין מחזיקה בז'נבה ובציריך קונסוליות כלליות גם היא.
השגרירות הקפריסאית ברומא אחראית על היחסים בין קפריסין לשווייץ.
קפריסין אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות.
קפריסין מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בז'נבה, ובציריך.
קפריסין האמינה את שגרירותה שברומא, בירת איטליה הסמוכה, על שווייץ.
שווייץ מיוצגת בקפריסין בדרג השגרירות באמצעות שגרירות שהיא מחזיקה בניקוסיה, בירת המדינה.
יחסי קפריסין–קרואטיה הם יחסי החוץ בין קפריסין לקרואטיה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-4 בפברואר 1993. שגרירות קרואטיה ברומא, איטליה מוסמכת גם לקפריסין.
לקרואטיה יש קונסוליית כבוד בניקוסיה.
שגרירות קפריסין בווינה, אוסטריה מוסמכת גם לקרואטיה.
לקפריסין יש קונסוליית כבוד בזאגרב.
קפריסין הצטרפה לאיחוד האירופי בשנת 2004, וקרואטיה הצטרפה לאיחוד האירופי בשנת 2013.
יחסי קפריסין–רומניה הם יחסי החוץ בין קפריסין ורומניה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1960. רמת היחסים הקיימת בין שתי המדינות מתוארת כידידותית ומבוססת ומתחזקת על ידי שיתוף הפעולה שלהן בתוך האיחוד האירופי.
קפריסין היא המשקיעה הזרה הרביעית בגודלה ברומניה.
היחסים הדיפלומטיים התפתחו באמצעות שלל הסכמים דו-צדדיים מסדירים כיום את מצב היחסים ושיתוף הפעולה הקיים בין קפריסין ורומניה.
קיומן של מספר רב של קהילות רומניות בקפריסין, הממשיכות לצמוח, קובע את ההתפתחות היציבה והחיובית של יחסי קפריסין-רומניה.
קשרי הידידות בין שני העמים נרקמו במשך מאות שנים של אינטראקציה ביניהם.
כשותפות ב, לקפריסין ולרומניה יש אינטרסים משותפים וחולקים חזון משותף.
זו הסיבה שקפריסין תמכה מאוד בהצטרפות רומניה לאיחוד האירופי, ותומכת כיום בהצטרפות רומניה לאזור שנגן.
קפריסין מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט.
רומניה מחזיקה בקפריסין שגרירות בניקוסיה.
מדינות העולם ידועות בהרכבן האתני ההטרוגני, כך שמדינות ללא מיעוט הן נדירות.
במחקר האקדמי קיימים מספר מודלים מקובלים לחקר יחסי רוב ומיעוט.
מודלים אלו הם מודלים טהורים, משמע אידיאלים ולא תמיד כל סעיפיהם יתקיימו במציאות המורכבת.
כמו כן, המודלים אינם תמיד מוחלטים.
גם בחקר יחסי רוב-מיעוט בישראל, ישנם מספר מודלים לניתוח הנושא.
ארבעת המודלים העיקריים לניתוח יחסי רוב-מיעוט
המודל של בינוי אומה פועל על פי עקרון השואף לאחד קבוצות שונות בחברה לכדי אומה אחת.
לא מספר תרבויות שונות, אלא אומה אחת עם תרבות וערכים המשותפים לכולם.
הטענה היא, ששמירת תרבותן וערכיהן של הקבוצות השונות תיצור הפרדה ובידול בחברה, ולכן פילוג עקב חוסר בחיבורים המשותפים לכלל האזרחים.
המטרה הסופית של מנהיגים הנוקטים במודל זה היא, ביטול השסעים בחברה, ובעיקר שסעים אתניים (לשוני, תרבותי, מוצא ועוד').
שלוש הדרכים להשגת בינוי אומה :
כור היתוך – כור היתוך פירושו ערבוב של קבוצות אתניות שונות יחד, ויצירה של קבוצה אתנית חדשה ומגובשת עם ערכים המשותפים לכלל הקבוצות.
כל קבוצה תורמת מחיקה, כאשר בסוף התהליך הקבוצות השונות נעלמות ונוצרת קבוצה חדשה והומוגנית המורכבת ממגוון הזהויות הקודמות.
בחברה הישראלית בשנותיה הראשונות של המדינה הפעיל ראש הממשלה דוד בן-גוריון מדיניות של מיזוג גלויות על פי רעיונות של קיבוץ גלויות ושיבת ציון.
היחוד בכך הוא כי בשונה מהצורה הרווחת של כור היתוך לא היה מדובר בתיאור תהליך, כי אם במדיניות ממשלה רשמית אשר שאובה מרעיונות יהודיים ואף משיחיים.
מטרת מיזוג הגלויות הייתה לשלב את העולים עם הישראלים הוותיקים על מנת ליצור תרבות ישראלית עברית חדשה לעם ישראל ששב לארצו, כאשר הדרך העיקרית לכך הייתה באמצעות מערכות החינוך הממלכתיות והצבא.
הטמעה תרבותית – מיזוג של קבוצה אחת בתוך אחרת.
התוצאה הסופית היא אינטגרציה: קבוצה אחת נעלמת והשנייה נשארת.
קיימת תרבות דומיננטית שהופכת להיות התרבות והזהות הקולקטיבית כאשר הקבוצות האתניות, המיעוט, מצטרפות לתרבות הדומיננטית.
יש הבדל בין כור היתוך לטמיעה – בכור ההיתוך כל קבוצה נותנת משהו משל עצמה ליצירת זהות חדשה, ואילו בשיטת הטמיעה קבוצה אחת בהכרח תאבד את הייחודיות בתוך הזהות החדשה שהיא הזהות של הקבוצה הדומיננטית.
ביהדות המונח התבוללות משמעותו תהליך היטמעות יהודים בקרב חברה של גויים הסובבת אותם.
דוקטרינת הטמעה- הכוונה שיטתית של קבוצות אתניות להטמעה בתוך הזהות החדשה הרצויה למנהיגי האומה.
בעוד שטמיעה היא תהליך הדרגתי טבעי, בלתי מכוון ולאו דווקא מודע לעצמו.
ב"הטמעה"- מישהו מנהל מדיניות שיטתית, כדי שהתהליך יקרה.
המודל השני ליחסי רוב-מיעוט בחברה אינו מתייחס לשוני בין קבוצות אתניות כדבר שלילי, ואינו טוען כי יש להטמיע תרבות אחת בתוך אחרת או למחוק זהויות ישנות.
המודל הזה טוען כי שוני הוא דבר טוב ופורה, וכי יש מקום לכולם.
הדוגמה המרכזית של מודל זה היא ארצות הברית, הרואה תרבות הטרוגנית ככזו שגם מחנכת לדמוקרטיה.
למשל, שמורות האינדיאנים בארצות הברית מאפשרות לאינדיאנים לשמור על עצמאות מסוימת, על אוטונומיה, אך מחוץ לשמורה כולם אמריקאים.
דגם זה מניח את קיומן העובדתי של קב' שונות, אך להבדיל מאינטגרציה, הוא אינו פועל לכינון של אחידות, אלא מנסה לקיים חברה, שחיה בשלום עם ריבוי קבוצות.
המרכיב השני החשוב בדגם הוא, שאין העדפה של קב' אחת על פני השנייה, כולן שוות.
שלושת המבנים בהן פועל המודל:
דמוקרטיה ליברלית – הדמוקרטיה הנפוצה במערב, אשר אחד מערכיה הבסיסיים הוא השוויון.
דמוקרטיה מהותית אינה מתקיימת מבלי שערך השוויון חל על כל בני החברה.
מדינת כל אזרחיה - שוויון בין כל האזרחים כיחידים.
ההדגשה היא שהמדינה לא מכירה רשמית בקיומן של קבוצות מובחנות, ולכן גם מנועה מלהעדיף קבוצות מסוימות על פני אחרות.
הדוגמה הקלאסית לדגם זה היא ארצות הברית.
תביעה פוליטית ל"מדינת כל אזרחיה" היא תביעה ידועה ומוכרת של המיעוט הערבי בישראל (וראו לצורך העניין את בל"ד).
מדינת כל קהילותיה – הכרה של המדינה בקיומן של קהילות שונות (אתניות, תרבותיות וכדומה), והענקת ביטוי מוסדי לכל קהילה (רשויות שלטון, מעמד לאומי וכיוצא בזה).
מעמד התרבויות השונות מעוגן בחוקה.
מדינות לדוגמה: בלגיה, שווייץ, קנדה.
מדינות הפועלות על פי דגם זה יוצרות בפועל אפליה מבנית תחוקתית.
בפלורליזם לא- שוויוני הנחת היסוד היא, שמקבלים את עובדת קיומם של קב' שונות בחברה, אלא שההבדל הוא בנושא השוויון.
משמע, יש קבוצות שונות בחברה אך אחת או חלק מהן תהיינה מופלות לרעה, וההתייחסות אליהן היא לא שוויונית.
גם בישראל יש ויכוח לגבי האם ישראל שייכת למודל או לא, אם כי חוקרים רבים מתארים את ישראל כשייכת באופן ברור לתיאור של דמוקרטיה אתנית.
הבולט שבהם הוא הסוציולוג סמי סמוחה.
דמוקרטיה אתנית - משטר שבו, לכל האזרחים ניתנות זכויות חברתיות ופוליטיות, אך קב' אחת נהנת מעדיפות מבנית ומהותית.
הדגם דמוקרטי בכך, שלכל האזרחים יש זכויות אבל תוך כדי כך ברור, שיש העדפה של קב' אחת על פני האחרת.
בישראל למשל, לכל האזרחים הערבים יש את הזכות להצביע לכנסת.
זה אומנם ביטוי למתן זכויות פוליטיות, אך במישור ההתנהגותי המפלגות הערביות לא לגיטימיות לשותפות קואליציונית מלאה.
אתנוקרטיה - משטר המסייע להתפשטותה של קבוצה אתנית בטריטוריה רב אתנית.
במדינה זו השיוך האתני, ולא האזרחי, הוא המפתח המרכזי לחלוקת המשאבים והכוח.
במשטר זה ישנם סממנים דמוקרטים (כמו בחירות) אך המבנה הוא לא דמוקרטי.
חוסר שוויון מוחלט, המתקבל על ידי הענקת זכויות יתר לקבוצה אתנית אחת, ושלילת זכויות מהקבוצה או הקבוצות האתניות האחרות.
מונח זה שימש להגדרת המשטר שהונהג בדרום אפריקה בשנים 1948 עד 1990, אשר בשונה ממקרים אחרים של הפליה ממוסדת, שבהם הרוב פוגע בזכויות המיעוט, זיכה דווקא את המיעוט הלבן בזכויות יתר, ושלל זכויות מהרוב השחור.
מנהיגים המחליטים על אסטרטגית הפרדה, שואפים לייצר אומה הבנויה על קבוצה אתנית אחת, ללא שליטה על קבוצה אתנית שונה.
לשם כך הם מוכנים לנקוט בשיטות שונות, כולל אפילו גירוש של קבוצות אחרות.
לעיתים יש שילוב בין השיטות.
למשל, בבוסניה התקיימו כל השיטות בזו אחר זו.
חלוקה - מחלקים את השטח הגאוגרפי בין הקבוצות השונות.
השמדה - קבוצה אתנית אחת משמידה את הקבוצות האתניות האחרות .
גירוש - קבוצה אתנית אחת מגרשת מהשטח את הקבוצות האתניות האחרות.
דיון מהותי על כך נערך עד היום בישראל לגבי מלחמת העצמאות, ולגבי המידה שבה נעשו גירושים על ידי החיילים בשטח, לעומת בריחה של האוכלוסייה הערבית.
חילופי אוכלוסין - כל קבוצה אתנית עוברת לשטח גאוגרפי אחד בו היא הרוב.
יחסי קרמרס-קרוניג הם תכונות מתמטיות המקשרות את החלק הממשי והחלק המדומה של פונקציה מרוכבת שהיא אנליטית בחצי המישור העליון.
יחסים אלה משמשים לעיתים קרובות לקשר בין החלק הממשי והמדומה של פונקציית היגב (response function) במערכת פיזיקלית מכיוון שסיבתיות מבטיחה שפונקציית ההיגב היא אנליטית, ולהפך, אנליטיות מבטיחה סיבתיות במערכת הפיזיקלית.
היחסים קרויים על שם ראלף קרוניג והנדריק אנתוני קרמרס.
עבור פונקציה מרוכבת של משתנה מרוכב , שהיא פונקציה אנליטית בחצי מישור העליון של ושדועכת מהר יותר לאפס מאשר בגבול , יחסי קרמרס-קרוניג הם:
כאשר מציין את הערך הראשי של קושי (Cauchy principal value).
אנו רואים שהחלק הממשי והחלק המדומה אינם בלתי-תלויים, כך שאפשר לשחזר אחד מהם על סמך ידיעת השני.
ההוכחה מתחילה ביישום משפט השארית לאינטגרציה מרוכבת.
בהינתן פונקציה אנליטית בחצי המישור העליון, הפונקציה , כאשר הוא מספר ממשי, תהיה גם היא אנליטית בחצי המישור העליון.
לכל מסילה בתוך אזור זה.
אנו בוחרים את המסילה לעקוב אחרי הישר הממשי (real axis), ואז לעקוף מלמעלה את הקוטב ב-, ואז לעבור בקשת חצי-מעגלית בחצי המישור העליון כאשר רדיוסה שואף לאינסוף.
אזי אנו מפרקים את האינטגרל לחלקיו השונים ותרומותיו לאורך כל חלק משלושת חלקי המסילה.
אורך המסילה הקשתית באינסוף פרופורציונלי ל-, אך תרומתה מתאפסת אם דועכת יותר מהר מאשר .
לכן אנו נשארים עם הקטע על הישר הממשי וחצי העיגול סביב הקוטב:
את האיבר השני באמצע הביטוי מוצאים לפי משפט השארית.
עם קצת אלגברה, מקבלים ביטוי קומפקטי שנותן את יחסי קרמרס-קרוניג
הפקטור (מספר היחידה הדמיוני i2=-1) במכנה מרמז לקשר בין החלק הממשי לחלק המדומה של הפונקציה.
לבסוף, רושמים את כחלק ממשי וחלק מדומה, ומהביטוי לעיל מקבלים את יחסי קרמרס-קרוניג כפי שהם נתונים בסעיף "הגדרה".
ניתן ליישם את הפורמליזם של קרמרס-קרוניג לפונקציות היגב ליניאריות.
בפיזיקה, פונקציית ההיגב מתארת כיצד תכונה מסוימת של המערכת הפיזיקלית מגיבה לשינוי חיצוני או "כוח" חיצוני , כך ש
השיויון האחרון נכון מכיוון ש עבור .
זוהי המשמעות של סיבתיות, הכח יכול להשפיע רק על העתיד של .
על ידי שימוש במשפט הקונבולוציה הביטוי יכתב במרחב התדר כ
כדוגמה לשימוש בביטוי יכולה להיות זווית של מטוטלת ו- הכוח שמפעיל מנוע המניע את המטוטלת וכך פונקציית ההיגב מתאפסת עבור שכן המטוטלת לא יכולה להגיב לפני שההכח החיצוני פעל עליה.
ניתן להראות שמתנאי הסיבתיות, נובע שטרנספורם פורייה של הוא אנליטי בחצי מישור העליון.
הוכחה זו ניתן להתחיל מהטיעון הפשוט הבא מכיוון שהפונקציה סיבתית
הביטוי הבא הוא טריוויאלי :
כעת ניקח טרנספורם פורייה של שני צידי המשוואה על ידי שימוש במשפט הקונבולוציה ונקבל כי
כאשר הגדרנו את כטרנספורם פורייה של .
על מנת לבצע את הטרנספורם יש להוסיף מקדם אינפיניטסימלי :
נציב את הביטוי ונקבל את יחס קרמרס קרוניג.
את האינטגרל עם הקוטב האינפיטיסימלי ניתן לרשום באמצעות הביטוי לאינטגרל לא שלם .
כאשר יש לזכור כי הקוטב נמצא בחצי השלילי של המישור המרוכב.
אם אנו משעבדים את המערכת לכוח מחזורי עם תדירות הגבוהה בהרבה מתדירות התהודה (resonance) הגבוהה ביותר שלה, למערכת לא יהיה זמן להגיב לפני שהאילוץ החליף כיוון, ולכן מתאפסת כש- נהיה מאוד גדול.
משיקולים פיזיקליים אלה, אנו רואים ש- מספקת את התנאים עבור קיומם של יחסי קרמרס-קרוניג.
החלק המדומה של פונקציית ההיגב מתאר כיצד המערכת מאבדת אנרגיה, שכן היא לא באותו מופע עם הכוח המאלץ.
מיחסי קרמרס-קרוניג נובע שמספיק לדעת את איבוד האנרגיה של המערכת כדי לקבוע את תגובתה שבאותן מופע, ולהפך.
נוסחאות אלה לא שימושיות בשחזור פונקציית ההיגב שכן האינטגרלים נעים מ- עד ל-, ובכך מרמזים שאנו יודעים את ההיגב בתדירויות שליליות.
ברוב המערכות, התגובה לתדירויות חיוביות קובעת גם את התגובה לתדירויות שליליות שכן היא טרנספורם פורייה של פונקציה ממשית , ולכן .
זה אומר ש- היא פונקציה זוגית של התדירות ו- היא פונקציה אי-זוגית של התדירות.
על ידי שימוש בתכונות אלה, אפשר לצמצם את טווח האינטגרציה לקטע .
באמצעות היחס הראשון שנותן את החלק הממשי נהפוך את האינטגרל לאינטגרל עם זוגיות מוגדרת על ידי הכפלת המונה והמכנה של האינטגרנד ב- ונפריד
מאחר ש- היא פונקציה אי-זוגית, האינטגרל השני מתאפס ואנו נותרים עם
פיתוח דומה עבור החלק המדומה נותן
אלו הם יחסי קרמרס-קרוניג השימושיים עבור פונקציית היגב פיזיקלית.
יישום באלקטרומגנטיות עבור מקדם דיאלקטרי
באלקטרומגנטיות ואופטיקה, חומר דיאלקטרי הוא חומר מבודד בעל מקדם דיאלקטרי יחסי, המתאר כיצד הוא מגיב לשדה חשמלי ויוצר פולריזציה (קיטוב) בחומר.
למקדם הדיאלקטרי גם חלק מדומה, הקובע את הבליעה של קרינה אלקטרומגנטית בחומר.
יחסי קרמרס-קרוניג מאפשרים לחשב את בליעת החומר (החלק המדומה) בהינתן מקדם דיאלקטרי כתלות בתדר (החלק הממשי), ולהפך.
המקדם הדיאלקטרי היחסי נתון על ידי
כאשר היא הסוספטיביליות החשמלית (מניחות) של החומר, המתארת את היחס בין הקיטוב שנוצר בחומר לבין השדה החשמלי:
מאחר שהשפעת השדה החשמלי על המטענים בחומר איננה מיידית, יש לקחת קונבולוציה של המניחות עם השדה החשמלי כדי לקבל את הקיטוב:
גבולות האינטגרציה הן עד זמן t כי החומר לא מגיב לפני שהופעל עליו שדה ( ואז ).
תכונה זו - הסיבתיות - מבטיחה אנליטיות של טרנספורם פורייה של המניחות למרחב התדר, ולכן את קיומם של יחסי קרמרס-קרוניג, מהם ניתן לחלץ את המניחות והמקדם הדיאלקטרי כתלות בתדר.
הול והק מציגים הוכחה קשורה ליחסים אלה שלא מערבת אינטגרל מסילתי.
היא מבוססת על העובדות הבאות:
ניתן לבנות תגובה להלם סיבתית מפונקציה זוגית ועוד אותה פונקציה מוכפלת בפונקציית הסימן.
חלקים זוגיים ואי-זוגיים של פונקציית הגל במרחב הזמן מתאימים לאינטגרלי פורייה הממשיים והמדומים בהתאמה.
הכפלה בפונקציית הסימן במרחב הזמן מתאימה לקונבולוציה עם גרעין הילברט (Hilbert kernel) במרחב התדר.
הוכחה זו שונה מזו שלמעלה בזה שהיא מקשרת את החלקים הממשי והמדומה של כל פונקציה במרחב התדר שהיא סיבתית במרחב הזמן, ועוקפת את התנאי שעל הפונקציה להיות אנליטית בחצי המישור העליון במרחב התדר.
ניתן למצוא גרסה מורחבת ויותר ציורית של הוכחה זו, למשל בלינק זה..
יחסי רואנדה–רוסיה הם היחסים שבין רפובליקת רואנדה לפדרציה הרוסית.
ב-30 ביוני 1962, יום לפני שרואנדה זכתה בעצמאות מבלגיה, שלחה ברית המועצות מברק לקיגאלי, בירתה של רואנדה, ובו הכירה ברואנדה כמדינה ריבונית עצמאית והציעה לה להחיל ביניהן יחסים דיפלומטיים.
היחסים הרשמיים בין המדינות החלו בפועל ב-17 באוקטובר 1963.
רואנדה הכירה ברוסיה בינואר 1992, מיד לאחר התפרקות ברית המועצות.
ב-2003 ביקש שר החוץ של רואנדה עזרה רפואית מרוסיה והסביר כי ברואנדה יש רופא אחד על 50,000 חולים, וכי ב-1989 ברית המועצות הבטיחה לסייע רפואית לרואנדה.
הסיוע בסוף לא יצא לפועל בשל בעיות תקציביות.
שגרירות רואנדה במוסקבה נסגרה בשנת 1995 בשל קשיים כלכליים, ושגריר רואנדה בגרמניה היה גם שגריר רואנדה ברוסיה.
במרץ 2013 נפתחה מחדש השגרירות במוסקבה.
לרוסיה יש שגרירות הממוקמת בקיגאלי.
יחסי קרואטיה–רוסיה הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין קרואטיה לרוסיה.
המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-25 במאי 1992. לקרואטיה ישנה שגרירות במוסקבה וקונסוליות כבוד בקלינינגרד, נובוסיבירסק וסוצ'י.
לרוסיה יש שגרירות בזאגרב וקונסוליות כבוד בפולה ובספליט.
בעוד שגאוגרפית הן אינן קרובות, קרואטיה ורוסיה הן שתי מדינות סלאביות ובכך חולקות מורשת תרבותית.
קרואטיה היא יעד תיירותי פופולרי בקרב מטיילים רוסים, למרות ירידה דרסטית במספרים לאחר 2014 בעקבות המשבר באוקראינה שגרם למתח פוליטי בין רוסיה לאיחוד האירופי, אליו הצטרפה קרואטיה בשנת 2013. בסוף 2016 צוטטו מומחים רוסים כי הם מעריכים כי היחסים בין רוסיה לקרואטיה "הצטננו".
קשרים תרבותיים ואישיים בין רוסיה לאנשים משטחה של קרואטיה המודרנית מתוארכים הרבה לפני העצמאות של קרואטיה בשנת 1991, כמו טיול למוסקבה על ידי המיסיונר הקתולי הקרואטי יוראי קריז'ניץ' בשנת 1659, שם הוגלה לטובולסק בסיביר, ובילה שם 16 שנים כתיבת כתבי יד שקידמו את הפאן-סלביזם.
הלאומני הקרואטי אאוגן קוואַטרניק, שהיה אחד משני מייסדי מפלגת הזכויות הלאומיות הקרואטית, נסע לרוסיה בסוף שנות ה-50 של המאה ה-19, במטרה לגייס עזרה למען העצמאות הקרואטית מהאימפריה האוסטרית, אך לא עשה זאת להשיג הרבה.
אחת הדמויות הבולטות של התנועה האילירית, איוואן קוקולייביץ' סאקצינסקי, קיים מגעים עם מספר אנשי אקדמיה רוסים סלאבים, פרופסורים באוניברסיטה, איש הקשר שלו עם אותם אישים היה כומר רוסי בשגרירות הרוסית בווינה, מיכאיל פיודורוביץ' ראייבסקי.
הוא כתב למדען הרוסי אלכסנדר סטפנוביץ' פופוב בשנת 1877: "אתה במוסקבה יודע היטב כמה זמן חיכו הסלאבים הדרומיים לישועה.
אתה גם יודע שעיני הסלאבים נעוצים בך וליבנו מלא איתך".
בעוד שיחסי רוסיה עם סרביה, מדינה שנחשבת באופן פופולרי כבעלת ברית מסורתית של רוסיה, הידרדרו באופן משמעותי בעקבות קונגרס ברלין (1878), השפעתה בשטחי קרואטיה גברה: מפלגת הזכויות תחת אנטה סטארצ'ביץ' אימצה אוריינטציה של רוסופיליה, טקטיקה במאמץ שלהם להשיג עצמאות קרואטית מבית הבסבורג.
על אף השאיפות האלו, הביקור בסנקט פטרבורג של הקיסר האוסטרי פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה והוועידה שלו עם ניקולאי השני, קיסר רוסיה בשנת 1897 בישרו על הסכם סודי בין שתי האימפריות לכבד ולשמור על הסטטוס קוו בחבל הבלקן.
בשנים 1915–1917 התקיימו מספר יחידות של משמר הבית המלכותי הקרואטי בתוך הצבא האוסטרו-הונגרי, כמו גם של הצבא המשותף (.k.
k) רגימנטים שגויסו מממלכת קרואטיה-סלאבוניה (כמו רגימנט הרגלים ה-79 מאוטוצ'ק), השתתפו במערכות מלחמת העולם הראשונה ולחמו נגד צבא האימפריה הרוסית בגליציה ובוקובינה; הם ספגו אבדות כבדות, במיוחד ביוני 1916, בשלב הראשון של מתקפת ברוסילוב.
בין שתי מלחמות העולם, בשנות העשרים והשלושים, אירחה ממלכת יוגוסלביה, שכללה אף את שטחי קרואטיה, חלק ניכר מהגולים הלבנים שנמלטו מרוסיה הסובייטית במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה.
יחד עם סרביה, קלטה קרואטיה אלפי פליטים רוסים בהנהגת הגנרל פיוטר וראנגל והמטרופוליטן אנתוני חראפוביצקי.
עד מותו בשנת 1936, המטרופוליטן אנתוני נחשב כמנהיג כל הפליטים הרוסים ביוגוסלביה, מדינה שהמשטר המלוכני האנטי-סובייטי, האנטי-קומוניסטי שלה סירב לכונן יחסים דיפלומטיים עם ברית המועצות עד יוני 1940. בזאגרב ובכמה ערים קרואטיות רבות היו מוסדות רוסיים צבאיים, דתיים, חינוכיים ומקצועיים, שכולם נסגרו במאי 1945, לאחר ביסוס המשטר הקומוניסטי בקרואטיה.
מרבית הרוסים הבודדים שלא הצליחו לעזוב למערב, נפגעו מפעולות תגמול ותביעה או נאלצו לעזוב לברית המועצות.
ברית המועצות תמכה באופן פעיל בפרטיזנים היוגוסלביים של טיטו - נגד גרמניה, ה-NDH ובעלות בריתה, כמו גם הצ'טניקים - מאז 22 ביוני 1941, כאשר תקפה גרמניה את ברית המועצות.
בנובמבר 1944, במהלך קרב בטינה (כיום בקרואטיה), נהרגו 1,237 אנשי הצבא האדום בלחימה נגד כוחות הציר המשולבים.
לעומת זאת, דיוויזיית הפרשים הקוזאקים הראשונה ודיוויזיית הפרשים הקוזאקים השנייה התמזגו לקורפוס הפרשים הקוזאקים אס אס ה-15 בפברואר 1945 בפיקוד גרמני, ואוישו בעיקר על ידי קוזקים מברית המועצות, משנת 1943 הם ביצעו פעולות טקטיות מוצלחות בקרואטיה נגד הפרטיזנים הקומוניסטים, ומשלהי 1944 נגד הצבא האדום.
הלחימה בין כוחות הקוזאקים תחת הלמוט פון פנוויץ והצבא האדום בצפון סלאבוניה בדצמבר 1944 נתפסת על ידי היסטוריונים רוסים כקרבות האחרונים במלחמת האזרחים ברוסיה.
כמו כן, לחמו בשטח ה-NDH מאוקטובר 1944 - כנגד הפרטיזנים הקומוניסטים והכוחות הסובייטים - היחידות הנסוגות של חיל המגן הרוסי, שמפקדו, הגנרל הרוסי בוריס שטייפון, נפטר בזאגרב ב-30 באפריל 1945.
בנובמבר 1945 הוכרזה הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, כאשר קרואטיה הייתה אחת הרפובליקות המכוננות שלה.
ברית המועצות החזיקה קונסוליה כללית בזאגרב.
על פי העיתונות הקרואטית, תוך הפרה של אמברגו הנשק של האו"ם שהוטל על יוגוסלביה לשעבר, במהלך מלחמת העצמאות של קרואטיה, נמסרו כמויות משמעותיות של נשק מרוסיה לקרואטיה.
נשיא רוסיה בוריס ילצין אישר לכאורה משלוחי נשק על ידי 150 מטוסים שהמריאו מבסיס צבאי 200 ק"מ מזרחית למוסקבה בתקופה 1992–1997. היו 150 עד 160 טיסות שהובילו מאות טונות של כלי נשק בשנה.
בשנת 2016 פרסם היומון הקרואטי Večernji List מאמר בו נאמר כי מרין טומוליץ', נציג המשרד הממשלתי הקרואטי להגנה על הסדר החוקתי במשא ומתן על נשק, הצהיר כי הוא קיבל קטלוג של כל סוגי הנשק "הרוסי" מאת ממשלת צרפת.
המלאי, שעליו דיווחה Večernji, מביא 16,000 טונות של כלי נשק רוסיים שונים, כולל שני מטוסי מיג-21, כמה טייסות תובלה ומסוקי תקיפה, כולל מיל מי-24, ומערכות נ"מ, כולל S-300. באפריל 2017 אמר נשיא קרואטיה לשעבר איוו יוסיפוביץ' כי "במהלך המלחמה רוסיה סייעה לקרואטיה, לא רק בנשק, אלא גם פוליטית".
בהצהרה רשמית שפורסמה בשנת 2017, דחה משרד החוץ הרוסי את ההאשמות על ייצוא נשק לקרואטיה כשקריות, "שהייתה מטרתן להכתים את מדיניותה של רוסיה בבלקן", והוסיף כי "רוסיה תמיד עמדה בקפדנות בחוקיה הבינלאומיים התחייבויות, לרבות אלה הקשורות למשטר האמברגו על מסירת נשק ".
ב-4 בנובמבר 1996 העניק נשיא רוסיה ילצין לנשיא קרואטיה פרניו טוג'מן את עיטור מדליית ז'וקוב.
במהלך שנות התשעים הועברו ברוסיה הון רב על ידי אזרחים קרואטים כמו דנקו קונאר, שייחס את הצלחתו העסקית ברוסיה, בין היתר, ל"מגע האנושי הרגיל" שלו עם ה-FSB, הסוכנות הרוסית היורשת של הק.ג.ב.
בשנות האלפיים ובתחילת 2010, נשיאי קרואטיה, סטייפן מסיץ' ואיוו יוסיפוביץ', ערכו ביקורים רשמיים וביקורי עבודה מרובים ברוסיה.
על פי דברי שגריר קרואטיה לשעבר ברוסיה בוז'ו קובאביץ', הנהגת רוסיה הפסיקה להתייחס ברצינות לממשלת קרואטיה בסוף שנות האלפיים, מכיוון שהבינו שממשלות בקרואטיה הונו במודע את עמיתיהן הרוסים כאשר התחייבו לשיתוף פעולה בפרויקט הצינור של דרוזבה אדריה.
שדחייתם הסופית על ידי הצד הקרואטי לדברי קובאביץ' מוטלת בעיקר על לחץ מצד ארצות הברית
בתחילת 2016 התלונן שגריר רוסיה בקרואטיה אנוואר אזימוב בפומבי כי אף אחד מעשרת השרים הקרואטיים שהוזמנו על ידיו להשתתף באירועים שונים ברוסיה לא ביקר ברוסיה.
בסוף 2016 צוטטו מומחים רוסים כי העריכו את יחסי רוסיה-קרואטיה כ"צוננים".
בספטמבר 2016 דיווחה רשימת יוטארנג'י כי קרואטיה גירשה דיפלומט רוסי אחד החשוד בריגול.
מקור שלא צוין, שתואר כ"דיפלומט קרואטי לשעבר שהכיר היטב את המצב ברוסיה", הצהיר כי הוא ידע בוודאות כי "הרוסים נפגעו מאוד" וכי הם הגיבו בגירוש דיפלומט קרואטי אחד.
מאמר שפורסם במגזין לענייני חוץ ביולי 2017 התייחס לממשלתו של אנדריי פלנקוביץ' כ"בעל ברית החזק ביותר של המערב כיום נגד ההתפשטות הרוסית בחבל הבלקן".
ביקורה של נשיאת קרואטיה, קולינדה גרבר-קיטרוביץ' ברוסיה באוקטובר 2017, נראה על ידי פרשנים רוסים כסימן להתחממות מהוססת של היחסים שהיו "קפואים למחצה" ברמה הרשמית מאז 2009. הנשיאה גרבר-קיטרוביץ 'הצהירה כי היחסים בין שתי מדינות הופכים שוב לדינמיים ומבטיחים.
ב-26 במרץ 2018 גירשה קרואטיה דיפלומט רוסי אחד כמפגן הזדהות עם בריטניה שהאשימה את רוסיה בהרעלת סרגיי ויוליה סקריפל.
כנקמה, רוסיה אסרה ב-30 במרץ על ראש המטה של שרת החוץ הקרואטית מריה פיג'ינוביץ' בוריק - רינה אטרוביץ גורטה, שהייתה בין השנים 2015 ועד 2017 ראש המטה של קרואטיה במוסקבה, להיכנס לשטחה בתפקיד רשמי.
על פי הנתונים הסטטיסטיים של משרד הפנים הקרואטי שפורסם בתחילת 2019, בתקופה שבין 2000 עד 2017, קיבלו 66 אזרחים רוסים אזרחות קרואטית בהליך המואץ כקבוע בסעיף 12 לחוק לאזרחות קרואטית; על פי ההערכה, חלק מהאנשים הם חברים במעגל החברים הפנימי של ולדימיר פוטין .
ב-1 באפריל 2019 הודיעה סברבנק הרוסית כי רכשה רשמית בעלות על כ-40 אחוז מהנכסים של קבוצת פורטנובה." האחרונה הוקמה כחלק מעסקת החלפת החוב להון שסוכמה בין הממשל החריג המונה לממשלה של אגרוקור ההרוסה, החברה הגדולה ביותר בבעלות פרטית בבלקן שהוקמה על ידי איביקה טודוריץ', ונושיה כמו סברבנק ו-בנק VTB .
על פי המומחים, מומחים נתנו מנוף עקיף של ולדימיר פוטין על הכלכלה הקרואטית ועל החברה הגדולה ביוגוסלביה לשעבר.
הדובר של סברבנק באגרוקור היה מקסים פולטייב, שאשתו ילנה קיבלה אזרחות קרואטית בשנת 2015. מקסים פולטייב התמנה ליו"ר דירקטוריון פורטנובה.
ב-27 במאי 2022, רוסיה הוציאה חמישה דיפלומטים קרואטים מתפקידם.
בחודש שלפני זה, קרואטיה הוציאה 24 דיפלומטים רוסיים מתפקידם בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה.
על פי נתוני הבנק הלאומי הקרואטי, רוסיה השקיעה בקרואטיה 390.5 מיליון אירו בין השנים 1993–2016, בעוד שקרואטיה השקיעה ברוסיה 101 מיליון אירו באותה תקופה.
קרואטיה מייצאת בעיקר מזון, תרופות, מוצרי גילוח, צלוחיות לייצור מתכות וציוד טלקומוניקציה, ואילו רוסיה מייצאת נפט, נפט וגזי נפט, ומהווה 90 אחוז מהיבוא מרוסיה לקרואטיה, דשנים מינרליים וכימיים, אלומיניום יצוק ודודים לייצור אדים.
בשנת 2008, על פי הנתונים הסטטיסטיים הרשמיים של קרואטיה, הסחר בין המדינות הסתכם בכ־3.38 מיליארד דולר אמריקאי.
בשל הסנקציות ההדדיות בין האיחוד האירופי לרוסיה שהונהגה בשנת 2014, הסחר בין רוסיה לקרואטיה ירד בשנת 2015 ל-40%.
על פי נתוני שירות המכס הפדרלי ברוסיה, מחזור המסחר בין קרואטיה לרוסיה הסתכם ב-1.23 מיליארד דולר כאשר היצוא הרוסי צנח ב-35% והסתכם ב-988.4 מיליון דולר, והיצוא הקרואטי בסך 238 מיליון דולר, בירידה של 43.7%.
בשנת 2016 הסתכם הסחר בין שתי מדינות בכ-.
בשנת 2017 הסתכם הסחר בין שתי מדינות ב-807 מיליון דולר, ובמחצית הראשונה של 2018 עלה ב-64%.
במרץ 2017, יותר משליש מהחובות שנגרמו לאגרוקור, החברה הגדולה בבעלות פרטית של קרואטיה שהוכנסה לממשל מנוהל באפריל, נאמר כי החזקה של שני הבנקים הגדולים ברוסיה, Sberbank בבעלות המדינה ובנק VTB.
האיום הציבורי של שגריר רוסיה בקרואטיה אנוואר אזימוב על אגרוקור בפברואר 2017 נתפס על ידי אנליסטים קרואטיים ואזוריים כסימן לכך שלבעיותיו של אגרוקור יש ממד גאופוליטי והם מיועדים בידי רוסיה להרחיב את השפעתה ולהפעיל לחץ.
במסגרת דיון ההסגרה בבית המשפט בלונדון ב-7 בנובמבר 2017, עורך דינו של בעלה של אגרוקור, איביצה טודוריץ', הצהיר כי התיק הפלילי נגד לקוחו קשור ל"השפעה רוסית נתפסת", וחלקו בגלל מעורבותם של בנקים רוסים ומימון."
בשנת 2012 ביקרו בקרואטיה מעל 203,000 אזרחים רוסים.
לאחר שהצטרפה קרואטיה לאיחוד האירופי בשנת 2013, היא נאלצה להנהיג ויזות לאזרחים רוסים, אוקראינים וטורקים, מה שהביא כתוצאה מכך לירידה בכניסתם של תיירים רוסים.
בשנת 2016, על פי הסטטיסטיקה הרוסית, המספר הסתכם בכ־55,000 איש.
יחסי רואנדה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת רואנדה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
בין רפובליקת רואנדה לבין הקונפדרציה השווייצרית מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
על פי משרד החוץ של שווייץ, היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת רואנדה לבין הקונפדרציה השווייצרית הם יחסים דיפלומטיים חמים וידידותיים, המתרכזים בעיקרם בהגברת שיתופי הפעולה שבין שתי המדינות.
רואנדה זכתה בעצמאותה מצרפת בשנת 1962 והוכרה באופן מידי על ידי שווייץ.
רואנדה נעשתה למדינה מועדפת לסיוע שווייצרי להתפתחותה בשנת 1963. באותה השנה, אזרחים שווייצרים לראשונה נהפכו ליועצים אישיים של נשיא רואנדה.
שווייץ החזיקה שגרירות בעיר קיגאלי בין 1970 ל-1975.
לאחר רצח העם ברואנדה של 1994, שווייץ ניתקה את רוב קשריה עם רואנדה ופנתה לספק סיוע הומניטרי לנפגעים במדינה.
ארבע שנים לאחר מכן החלו לחזור בהדרגה שיתופי הפעולה.
בשנת 2004, התוכנית לשיקום רואנדה קיבלה הארכה של עוד ארבע שנים.
שווייץ עובדת עם רואנדה כחלק מתוכנית אזורית החל משנת 2009.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2017 התגוררו ברואנדה תשעים וחמישה אזרחים שווייצרים.
רואנדה אינה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות.
רואנדה מיוצגת בשווייץ בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בערים: ז'נבה, וסיון.
שווייץ אינה מיוצגת ברואנדה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
שווייץ מיוצגת ברואנדה באמצעות משרד ייצוגי שהיא מחזיקה בקיגאלי, בירת המדינה.
שווייץ האמינה את שגרירותה שבניירובי, בירת קניה, על רואנדה.
יחסי קרואטיה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רפובליקת קרואטיה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
שווייץ החזיקה קונסוליה כללית בזאגרב, בירת קרואטיה ועיר ביוגוסלביה מאז שנת 1920. זו הייתה הנציגות השווייצרית הראשונה ביוגוסלביה המלוכנית שהפכה אחר כך ל"הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה".
ב-8 באוקטובר 1991, המדינה היוגוסלבית לשעבר קרואטיה הכריזה על עצמאותה.
שווייץ הכירה בעצמאותה של קרואטיה ובריבונותה על שטחה בינואר 1992. באותה השנה, שווייץ הייתה אחת המדינות הראשונות לפתוח שגרירות בזאגרב מוכת המלחמה.
בשנת 1995 נפתחה שגרירות קרואטית בברן וקונסוליות בלוגאנו ובציריך.
קרואטיה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
קרואטיה מיוצגת בשווייץ גם בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בערים לוגאנו, וציריך.
שווייץ מיוצגת בקרואטיה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בזאגרב, בירת המדינה.
שווייץ מיוצגת בקרואטיה גם בדרג הקונסולרי באמצעות שתי קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בערים פולה, וספליט.
יחסי קרואטיה–שוודיה הם יחסי החוץ בין קרואטיה ושוודיה.
שתי המדינות חברות ב ובאו"ם.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-16 בינואר 1992, זמן קצר לאחר התנתקותה מיוגוסלביה.
ב-29 בינואר אותה שנה פתחה שוודיה שגרירות בזאגרב, אשר הייתה בין חמש השגרירויות הראשונות שנפתחו בה, ובשנת 1993 פתחה קרואטיה את שגרירותה בסטוקהולם.
בשנת 1995 הצטרפה שוודיה ל, ובשנת 2013 גם קרואטיה הצטרפה לארגון.
בין התאריכים 16–18 באפריל אותה שנה ערכו קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה, ואשתו המלכה סילביה ביקור רשמי בקרואטיה.
חילופי הסחר בין קרואטיה ושוודיה הם קטנים יחסית.
היצוא של קרואטיה לשוודיה בשנת 2013 הסתכם ב-0.48 מיליארד קרונה שוודית.
הייצוא של שוודיה לקרואטיה באותה תקופה הסתכם במיליארד קרונה שוודית.
בין השנים 1993–2016, שוודיה הייתה במקום ה-12 מבחינת השקעות זרות בקרואטיה.
הייצוא של קרואטיה לשוודיה מורכב בעיקר ממוצרי מכונות וריהוט.
הייצוא של שוודיה לקרואטיה מורכב בעיקר מציוד טלקום, מכונות ומזון.
באוגוסט 2014, חנות הרהיטים השוודית איקאה פתחה חנות כלבו בזאגרב.
זה היה בית הכלבו הראשון של איקאה בקרואטיה ובמדינות יוגוסלביה לשעבר.
בין החברות השוודיות הגדולות הפועלות בקרואטיה נמנות ABB, אלקטרולוקס, אריקסון, SKF, Tele2 וטטרה פאק.
ענף התיירות הוא אחד הענפים החשובים בקרואטיה.
בשנת 2014 ביקרו בקרואטיה 192,113 תיירים משוודיה.
בשנת 2015 ביקרו במדינה 203,660 תיירים משוודיה.
קרואטיה מחזיקה בשוודיה שגרירות בסטוקהולם ושתי קונסוליות בגטבורג ומאלמה.
שוודיה מחזיקה בקרואטיה שגרירות בזאגרב ושתי קונסוליות ברייקה וספליט.
יחסי קרואטיה–רומניה הם יחסי החוץ בין קרואטיה לרומניה.
שתי המדינות כוננו יחסים ב-29 באוגוסט 1992.
במהלך מלחמת העולם השנייה, קרואטיה ורומניה, כמו גם סלובקיה, יצרו ברית נגד התפשטות הונגריה.
בנוסף, במהלך המלחמה פעלו כוחות סלובקיים וכוחות אוויר וים קרואטיים בידידות מאדמת רומניה.
הסכם דומה, ההסכמה הקטנה בין שתי מלחמות העולם, נחתם בעבר בין רומניה, יוגוסלביה (שכללה את רוב קרואטיה של ימינו) וצ'כוסלובקיה.
בשנת 2019, במהלך פגישה בין שרת החוץ הקרואטית מריה פיצ'ינוביץ' בוריץ' לבין מקבילה הרומני תאודור מלקאנו, הם אמרו כי "היחסים בין קרואטיה לרומניה משתפרים".
שניהם דיווחו כי הם מרוצים מהטיפול במיעוטים שלהם.
הם אמרו כי קרואטיה ורומניה "חולקות יעדים דומים", כמו כניסה לאזור שנגן וגוש האירו.
קרואטיה ורומניה חתמו על 47 אמנות והסכמים, מתוכם 38 בתוקף.
ברומניה, באזור באנאט, קיימת אוכלוסייה של קרואטים.
הם מהווים את אחד המיעוטים הקטנים ביותר במדינה, 6,807 איש על פי מפקד האוכלוסין בשנת 2002. למעלה מ-5,500 קרשובאנים חיים בקומונות קרשובה ולופאק שבמחוז קרש-סוורין, שם הם מייצגים כ-90% מהאוכלוסייה.
כאן, השפה הקרואטית אינה משמשת רק בקרב המשפחה, אלא בסביבה היומיומית, ומשמשת במוסדות ציבוריים לצד רומנית.
למעשה, רומנית מלמדת ילדים בכניסה לגן ילדים, לא קודם לכן.
שאר הקרואטים מחוץ לכפרים הללו מתגוררים בעיקר בכפרים Cenei, Checea ו-Recaş, גם הם באזור הבאנאט.
ידוע שהקרואטים הרומנים היגרו לבאנאט לפני מאות שנים, אך לא ידוע מתי בדיוק עשתה הקהילה הגדולה שבהם (זו של קרשובה ולופאק).
האיסטרו-רומנים של קרואטיה מתגוררים בשמונה כפרים באיסטריה, בהם הם אינם מהווים את הרוב.
בכפרים אלה חיים כ-120 איסטרו רומנים.
450 נוספים גרים בערים ובעיירות בקרואטיה וכ-500 בחו"ל, שניהם תוצאה של הגירה.
השפה האיסטרו-רומנית אינה משמשת בתקשורת, בדת ובתחומים אחרים, מה שגורם למיעוט דוברי השפה.
שינוי השפה מתקדם, יותר בכפרים מסוימים מאשר בכפרים אחרים.
רומניה לוקחת רשמית אחריות על קבוצה אתנית זו וטוענת כי הם "רומנים בחו"ל" וכי הם חלק מהקהל התרבותי והלשוני הרומני.
ב-8 בנובמבר 2016 שופץ ונפתח מחדש בית הספר של הכפר שושניצה.
ביום זה השתתפו בהשבעה השגריר הרומני בקרואטיה קונסטנטין מיכאיל גריגוריה וקודמו, קוסמין דינסקו, וכן הרשויות האזוריות של מחוז איסטריה.
האיסטרו-רומנים כנראה היגרו מטרנסילבניה לאיסטריה ודלמטיה.
הקהילות שלהם נמצאות בסכנה מתמיד, והן עלולות להיעלם בעשורים הבאים.
רומניה מחזיקה בקרואטיה שגרירות בזאגרב ושתי קונסוליות ברייקה ובספליט.
קרואטיה מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט.
יחסי רומניה–שוודיה הם יחסי החוץ בין רומניה לבין שוודיה.
שתי המדינות החלו את היחסים הללו ב-1 בנובמבר 1916. לרומניה יש שגרירות בסטוקהולם וקונסוליה בגטבורג.
לשוודיה יש שגרירות בבוקרשט וקונסוליה בטימישוארה.
שתי המדינות הן חברות באיחוד האירופי.
ב-9 בנובמבר 1980 סיים נשיא רומניה, ניקולאה צ'אושסקו, ביקור בן ארבעה ימים בשוודיה עם אשתו אלנה.
הזוג הנשיאותי התקבל על ידי זוג המלוכה השוודי בסעודה חגיגית מלווה בנגינת כינור, וצ'אושסקו ושריו שוחחו עם ראש ממשלת שוודיה תורביורן פלדין ויתר חברי ממשלת שוודיה.
באירוע זה נחתם הסכם סחר עשר-שנתי בין רומניה לשוודיה.
ב-8 באוקטובר 1990 הופיע סרט טלוויזיה אשר הופק על ידי ABC בערוץ יחסי החוץ השוודי "8 ימים", בו נבחנו התנאים בבתי היתומים ברומניה תחת משטרו של צ'אושסקו, בהם חיו כ-40,000 ילדים עם מוגבלויות פיזיות ומנטליות.
התנאים הושוו לאלו במחנות המאסר של הנאצים במלחמת העולם השנייה.
דווח כי ילדים הוחזקו בכלובים, ובחלקם השתמשו לניסויים רפואיים.
העולם הוכה בהלם, ובשוודיה החל גיוס כספים לטובת בתי ילדים ברומניה, עבור ארגונים כמו הצילו את הילדים והצלב האדום.
ראש ממשלת שוודיה, ינגוואר קרלסון, האיץ בהנהגת רומניה לפעול בקשר ל-130,000 הילדים אשר חיים בבתי יתומים ברומניה.
ב-2009 הייתה מועמדת תחנת הרדיו של תאגיד שידור הרדיו הרומני לפרס אסטריד לינדגרן של הממשלה השוודית.
יחסי רומניה–רוסיה הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין המדינות רומניה ורוסיה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הפכו רומניה וברית המועצות לבעלות ברית כלכליות וצבאיות; שניהם חתמו על ברית ורשה.
לאחר פירוק ברית המועצות נפגעו היחסים בין המדינות, בעקבות עמידתן בשני צידי המתרס במהלך הסכסוך בטרנסינטריה.
כיום מתקיימים בין המדינות יחסים דיפלומטיים וקשרים דו צדדיים במגוון תחומים.
כ-30,000 רוסים חיים ברומניה, וכ-5,300 רומנים חיים ברוסיה.
עד סוף המאה ה-18 היו קשרים חמים בין רוסיה הצארית, ולאחריה האימפריה הרוסית, לבין נסיכות מולדובה ונסיכות ולאכיה, והרוסים דאגו למתן אוטונומיה לנסיכויות הרומניות מהאימפריה העות'מאנית.
הרוסים כבשו את הנסיכויות במהלך מלחמותיהם עם העות'מאנים, ובכלל זה במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1828–1829) ומלחמת קרים.
במהלך אביב העמים התקוממו הרומנים, מה שהוביל למתח רב ביחסים עם רוסיה.
בשנת 1859 התאחדו הנסיכויות הרומניות, הקימו את הנסיכויות הרומניות המאוחדות, אשר נתמכה על ידי רוסיה.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) לחמו הרומנים לצד הרוסים, ובקונגרס ברלין לאחר המלחמה הוכרה עצמאותם.
במהלך השנים שלאחר מכן ידעו היחסים בין המדינות עליות ומורדות, ובשנת 1916 הצטרפה רומניה למלחמת העולם הראשונה לצד רוסיה ומעצמות ההסכמה, מה שהוביל לכיבוש רומניה על ידי מעצמות המרכז.
במהלך המלחמה שהו ולחמו בתחום רומניה יחידות צבא רוסיות.
לאחר מהפכת אוקטובר, כאשר השלטון הרוסי החדש חיפש דרכי יציאה מהמלחמה, נעכרו יחסי רוסיה ורומניה.
בסוף 1917 עצרו השלטונות הסובייטים את השגריר של רומניה ברוסיה, תוך הפרה של חסינות דיפלומטית ושחררו אותו רק לאחר לחץ בינלאומי.
לאחר המלחמה קיבלה רומניה את טרנסילבניה, בוקובינה, בסרביה ושטחים בבנאט, מה שהביא להכפלת שטח המדינה.
הסתפחות בוקובינה ובסרביה לרומניה נעשתה בניגוד לדעתה של ברית המועצות וגררה סנקציות מצידה, כולל תפיסת האוצר הרומני, שהועבר לרוסיה בתקופת המלחמה ועוד.
במהלך מלחמת העולם השנייה לחמה רומניה לצד מדינות הציר, וכוחותיה לחמו נגד ברית המועצות, ובכלל זה בקרב סטלינגרד, שבו הצליחו הרוסים לכתר את הארמייה השישית הגרמנית, לאחר שפרצו דרך הכוחות הרומניים שהיו מוצבים באגפיה.
לאחר מבצע יאשי-קישינב והפיכת 23 באוגוסט 1944 עברה רומניה להילחם לצד ברית המועצות, וכוחותיה השתתפו בקרבות בהונגריה ובאוסטריה.
בסופו של דבר הוכרח המלך מיכאי לוותר על כיסאו והוגלה, והוכרזה הקמה של הרפובליקה העממית הרומנית.
בראש המשטר הקומוניסטי עמד בהתחלה הנהגה קולקטיבית - בעיקר הרביעייה גאורגה גאורגיו-דז', אנה פאוקר, ואסילה לוקה ותאוהרי ג'ורג'סקו ואחרי שנת 1952 התרכז הכוח בידיו של גאורגה גאורגיו-דז'.
לפחות 200,000 איש איבדו את חייהם כתוצאה מהדיכוי הקומוניסטי ברומניה בין 1948 עד 1964. בשנת 1958 הצליח גאורגיו-דז' להגיע להסכם עם מנהיג ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב בנוגע לנסיגת הצבא הסובייטי מרומניה.
בסוף שלטונו, אחרי הפיוס עם טיטו, החרפה חוזרת של רדיפות פוליטיות בשנים 1959–1960, התחיל גאורגיו דז' ומקורביו בשנים 1963–1964 מדיניות של התרחקות מהמפלגה הקומוניסטית הסובייטית ושל חיזוק היחסים עם המערב.
במהלך שנות ה־80 הלך והחמיר המשטר ברומניה, וימי הזוהר של צ'אושסקו, בהם באמת זכה לתמיכה גדולה מן העם, נשכחו כלא היו.
ההפיכות ברחבי הגוש הקומוניסטי היוו גורם מדרבן לנפילת המשטר הקומוניסטי בשרשרת אירועים עקובים מדם בדצמבר 1989, אשר התחילו בערים טימישוארה ובוקרשט, והסתיימו בהוצאתם להורג הפומבית של הרודן ורעייתו, והכרזה על הקמת רפובליקה דמוקרטית חופשית ברומניה.
מדיניות החוץ של רומניה לאחר 1990 נבנתה אך ורק מסיבות גיאו-אסטרטגיות ופחות על יחסים כלכליים, מה שהביא ליחסים מינימליים עם רוסיה.
רומניה הכריזה בשנת 1993 רשמית על רצונה להצטרף לנאט"ו והאיחוד האירופי כדי לאחד את ביטחונה הלאומי הרעוע.
במאמץ להרגיע את בעלת בריתה לשעבר, רומניה ורוסיה חתמו על חוזה הנוגע לשיתוף פעולה צבאי דו-צדדי בשנת 1994 והסכימו להמשיך במשא ומתן על חתימת האמנה הבילטרלית על יחסי שכנות טובה.
למרות מאמצים אלה, היחסים הדו-צדדיים התדרדרו במהירות.
באפריל 1996 חוותה מערכת היחסים הרומנית-רוסית את אחד הרגעים הקשים ביותר שלה, כאשר שר החוץ הרוסי יבגני פרימקוב טס לבוקרשט בהזמנת הרשויות הרומניות לחתום על גרסת המשא ומתן מחדש של הסכם היחסים לגבי שכנות טובה בין המדינות.
רוסיה גינתה בזעם את כוונותיה של רומניה כעוינות ומונעות על ידי נטיות אירידנטיסטיות לעבר שטחים ברפובליקה של מולדובה ואוקראינה, אשר מוסקבה חשבה כי רומניה עשויה לתבוע.
כמו כן, רוסיה התלוננה כי רומניה סירבה לכלול הוראה שתתחייב את שני הצדדים שלא להצטרף לבריתות שמכוונות נגד האחר.
בעקבות פרק זה בוטלו כל הביקורים הדיפלומטיים.
רק בשנת 1999 אמרה בוקרשט כי היא מוכנה לשקול מחדש את קשריה עם מוסקבה, ברמה הפוליטית והכלכלית כאחד.
באמצע שנות האלפיים נפתח חלון הזדמנויות שלישי לנרמל את היחסים בעקבות הבחירות הכלליות ברומניה בשנת 2000, שבהם עלתה את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, שנחשבת כקרובה יותר למוסקבה מאשר מפלגות רומניות אחרות.
בסופו של דבר, בשנת 2003 נחתמה האמנה הדו צדדית על יחסי שכנות טובה, אך מבלי להתייחס לאף אחד מהנושאים המהווים מחלוקת בין שתי המפלגות: גינויו של הסכם ריבנטרופ-מולוטוב, השבת האוצר הלאומי של רומניה, וההוראות הנוגעות להסכם המחויבות של הצדדים שלא להשתתף בכך מכוונת נגד האחר.
סדרת קשרים ברמה גבוהה הגיעה לשיאה עם ביקורו של הנשיא טריאן בססקו במוסקבה בשנת 2005, אולם הצהרותיו באותה עת, על התגברות על דעות קדומות היסטוריות של 15 השנים הקודמות, לא קרמו עור וגידים ככל שהיחסים המשיכו להיות צוננים.
מקור המתח העיקרי כעת הוא מעמדה של מולדובה.
הסכסוך על מולדובה, או בסרביה, אינו חדש.
ונמשך בין רומניה לרוסיה כבר למעלה ממאה שנים, בגלל האינטרסים האסטרטגיים של רוסיה באזור המתנגשים עם מטרתה של רומניה למדינה פאן-רומנית אחידה.
בסרביה, הידועה כיום לרוב העולם כמולדובה, הייתה במקור אזור בתוך מולדביה; רומניה נאלצה למסור אותה לרוסיה בקונגרס ברלין.
האזור הוחזר לרומניה לזמן קצר, ואז נלקח שוב על ידי ברית המועצות לאחר מלחמת העולם השנייה.
הרומנים עשויים לראות במולדובה כ"גנובה" על ידי רוסיה.
רומניה החזירה לעצמה את השטח בסוף מלחמת העולם הראשונה, רק כדי לאבד אותו שוב בסוף מלחמת העולם השנייה.
בזמן נפילת ברית המועצות, נבחרה השפה הרומנית (בשם השנוי במחלוקת של "השפה המולדובנית") עם כתב לטיני כשפה הרשמית של מולדובה, וגרמה לסכסוך עם אזורים שאינם דוברי רומנית (כלומר, גגאוזיה וטרנסניסטריה).
עם זאת, מולדובה בחרה להצטרף באותה עת לרומניה בטענה שיש לה זהות לאומית נפרדת.
הרומנים עשויים לראות במולדובנים קורבנות של רוסיפציה כפויה ושטיפת מוח.
נשיא רומניה קלאוס יוחניס הגיב לכך באישור פריסה זמנית של עד 250 חיילים אמריקאים בבסיס צבאי במזרח המדינה.
הוא גם אישר בקשה מארצות הברית להשתמש ברומניה.
לאחר נפילת ברית המועצות עמדתם של ממשלות רוסיה כלפי האוצר הרומני נותרה זהה ומשא ומתן בעניין נכשל.
האמנה הרומנית-רוסית משנת 2003 לא הזכירה את האוצר; הנשיאים יון אילייסקו וולדימיר פוטין החליטו להקים ועדה כדי לנתח את הבעיה הזו, אבל לא חלו תמורות בנושא.
חלק מן הקרבות של מלחמת אוקראינה–רוסיה זלגו לשטחה של רומניה.
אולם אף על פי שרומניה היא חלק מברית נאט"ו, הם אינם רואים בכך מתקפה ישירה עליהם.
רומניה מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה, ושתי קונסוליות ברוסטוב על הדון ובסנקט פטרבורג.
רוסיה מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט, וקונסוליה כללית בקונסטנצה.
יחסי רומניה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין רומניה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
יחסים רשמיים בין רומניה לבין שווייץ כוננו רק לאחר עצמאותה של רומניה, שהוכרה על ידי שווייץ ב-10 ביוני 1880. הסכם סחר בין שתי המדינות נחתם בשנת 1886, הסכם שמאשר לחברות שווייצריות להקים בסיסים ברומניה.
כמה מהחברות השתמשו באפשרות זו עוד במהלך המאה התשע עשרה.
הקונסוליה הרומנית בברן שנפתחה בשנת 1905 הפכה לצירות בשנת 1911. מועצת הברית של שווייץ פתחה צירות שווייצרית בבוקרשט בשנת 1916. חתימת הסכמים בין שתי המדינות במהלך שנות השלושים של המאה העשרים עזרה לשווייץ בפיתוחה הכלכלי.
התקופה הקומוניסטית שברומניה שינתה את פני היחסים הדיפלומטיים.
משבר השפיע עליהם בשנת 1955, כאשר היה ניסיון בידי רומנים להשתלט על השגרירות הרומנית בברן.
התקרית הייתה עילה לקמפיין עיתונאי נגד שווייץ והוראות קשוחות יותר של הממשלה הרומנית על רומנים המבקרים בשווייץ.
בשנת 1962 שודרג המעמד של הצירות השווייצרית בבוקרשט לשגרירות.
בסוף המלחמה הקרה ואירועי המהפכה הרומנית בשנת 1989, נכנסה רוח חדשה ביחסי רומניה ושווייץ והם חזרו להיות יחסים כלכליים ואינטנסיביים עבור שתי המדינות.
רומניה מיוצגת בשווייץ בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בברן, בירת המדינה.
רומניה מיוצגת בשווייץ גם בדרג הקונסולרי באמצעות שלוש קונסוליות רשמיות שהיא מחזיקה בערים לוגאנו, ז'נבה, וציריך.
שווייץ מיוצגת ברומניה בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בבוקרשט, בירת המדינה.
על פי הלשכה השווייצרית המרכזית לסטטיסטיקה, בסוף שנת 2017 התגוררו ברומניה חמש מאות ואחד אזרחים שווייצרים.
רוב האזרחים הללו החזיקו באזרחות כפולה - אזרחות רומנית ואזרחות שווייצרית.
יחסי רומניה–תאילנד הם יחסי החוץ בין רומניה לתאילנד.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-1 ביוני 1973. שתי המדינות משתפות פעולה בתחומים שונים כגון שיתוף פעולה מסחרי וכלכלי, חילופי תרבות וחינוך, ענייני צדק, חקלאות ותיירות.
במהלך השנים התקיימו כמה ביקורים רמי דרג בין המדינות.
רומניה מחזיקה בתאילנד שגרירות בבנגקוק וקונסוליית כבוד בפאטאיה.
תאילנד מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט.
יחסי רוסיה–שוודיה הם היחסים הדיפלומטיים שבין רוסיה ושוודיה.
היחסים בין שתי המדינות מתוארכים למאה העשירית; כאשר הוויקינגים השוודים שנקראו ורנגים הקימו מדינות חדשות שהתפתחו מאוחר יותר לרוסיה, אוקראינה ובלארוס.
מבחינה היסטורית שתי המדינות היו קשורות עוד מימי קדם, בהן הוויקינגים השוודים סחרו בנהרות הרוסים הגדולים והתחילו יישובים שהפכו לימים לערים גדולות כמו נובגורוד וקייב.
יישובים אלה הולידו קשרים הדדיים שהיו גם שושלתיים, שכן מלך שוודי (רוריק) הקים שושלת ששלטה ללא הפרעה מהמאה ה-8 עד המאה ה-16 כפי שתוארה בכרוניקה של נסטור.
אפילו השם של רוסיה מקורו משוודיה, שכן השם הישן עבור הוויקינגים השוודים ממזרח היה רוס.
במהלך ימי הביניים נלחמו השוודים והרוסים 11 מלחמות רק מאז המאה ה-12.
הנושא המרכזי בשנים 1600–1725 היה המאבק בין שוודיה לרוסיה על השליטה ב, כמו גם בשטחים סביבו.
רוסיה הייתה בסופו של דבר המנצחת, ושוודיה איבדה את מעמדה כמעצמה ראשית.
בשנת 1610 צעד הצבא השוודי למוסקבה בפיקודו של יעקב דה לה גרדי.
בשנים 1623–1709, המדיניות השוודית, במיוחד תחת גוסטבוס אדולפוס וקרל השנים עשר, עודדה ותמכה צבאית בהתנגדות אוקראינה להגמוניה רוסית מוסקובית.
גוסטבוס אדולפוס נלחם במלחמת אינגריה נגד רוסיה, אשר הסתיימה בשנת 1617 בהסכם סטולבובו, שהדיר את רוסיה מהים הבלטי.
בשנת 1632 קתרינה סטופיה מונתה לשגרירה ברוסיה ובכך היא הייתה בין השגרירות הראשונות בעולם.