tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הספר נכתב בשפה העברית ותורגם למספר שפות בהן יוונית ולטינית.
ספר בן סירא ממשיך את ספרות החוכמה המקראית, אך בשינויים חשובים.
לשונו של ספר בן סירא דומה לזו של ספרות החוכמה המקראית כדוגמת משלי ואיוב, כמו גם ללשונם של חלק ממזמורי תהילים.
עם זאת ניכר בלשונו שהוא מאוחר לספרים אלה, ויש בו כמה תופעות המקדימות את לשון חז"ל.
הספר כולל הנחיות מוסריות וקריאה לשמירת התורה, יחד עם המנונים בשבח אבות העולם ובשבח הכהן הגדול, ועוד.
ספר בן סירא דוגל בשיטת שכר ועונש עוד בעולם הזה, ואין בו זכר לעולם הבא או תחיית המתים.
בזאת דומה בן סירא לספר מקבים א, אשר מדגיש את ה"תהילה" וה"שם" שמותיר האדם לאחר מותו, ללא רמז לחיים שלאחר המוות – השקפה המזוהה עם השקפת הצדוקים.
הספר חובר בשלהי המאה השלישית לפני הספירה או בראשית המאה השנייה לפני הספירה.
זמנו של בן-סירא נקבע משני טעמים:
בתרגום היווני שעשׂה נכדו של בן סירא מצהיר הנכד בהקדמה לספר כי ירד למצרים בשנת 38 למלכות תלמי אֵוּאֵרגֵטֶס, מצא שם עותק של ספרו של סבו, והחליט לתרגמו ליוונית.
שני מלכים לבית-תלמי נתכנו אוארגטס, תלמי השלישי ותלמי השמיני, ומהם – רק תלמי השמיני הגיע לשנה ה-38 של שלטונו.
זה עלה לשלטון בשנת 170 לפנה"ס, כך שהשנה ה-38 למלכותו היא 132 לפנה"ס.
יוצא מזה שסבו של המתרגם, בעל הספר המקורי, חי בשלהי המאה ה-3 ובתחילת המאה ה-2 לפני הספירה.
הספר חובר בעברית, לשונו דומה ללשון המקרא, ובייחוד לספר משלי.
הספר היה נפוץ בקרב היהודים בשלהי תקופת בית שני, זאת אנו למדים מן השרידים שנמצאו בקומראן ובמצדה.
קטע בספר המופיע בפרק ל"ג, פסוקים כ"ג–ל"ט (הידוע בשם "בעלי מלאכה"), הוא העתק של פואמה חינוכית מימי מצרים העתיקה, "הסאטירה אודות בעלי המלאכה", הידועה גם בשם ההוראה מפי דואה חתי.
עד למאה ה-19 לא היו קיימים בידינו נוסחים בעברית של ספר בן סירא, למעט כ-30 פסוקים ממנו שנשתמרו בציטוטים בספרות התנאים והאמוראים (המאה ה-4 עד המאה ה-6 לספירה), בתלמוד ובמדרשים, ו-13 פסוקים שמובאים על ידי רבי סעדיה גאון בהקדמתו לספר הגילוי.
זאת עקב היותו חלק מהספרים החיצוניים שנדחו מהספרות היהודית בשלהי תקופת בית שני, ואבדו כתוצאה מכך.
נוסחים של הספר בשפות אחרות השתמרו היטב.
הידוע שבהם הוא התרגום ליוונית, שנעשה על ידי נכדו של בן סירא באלכסנדריה שבמצרים עוד במאה השנייה לפני הספירה (דור או שניים לפני שנכתבה המגילה שנמצאה במצדה).
נוסח זה נכנס לביבליה, הברית הישנה, ומצוי בכל כתבי היד של תרגום השבעים.
שם הספר ביוונית: "חוכמת ישוע בן־סירא".
בוולגטה, תרגום כתבי הקודש של הנצרות ללטינית שנערך במאה ה-4 לספירה, נשתקע שמו Liber Ecclesiasticus ("ספר הכנסייה") או בקיצור Ecclesiasticus ("של הכנסייה"), שם זה כלל בתחילה את הספרים החיצוניים: טוביה, יהודית, חכמת שלמה, ואת מגילת אסתר, אולם עם הזמן נתייחד השם לספר בן סירא בלבד, משום חשיבותו.
תרגום חשוב נוסף, הוא התרגום הסורי למקרא, הפשיטתא.
מקובל לומר שתרגום זה בוצע ממקור עברי, וזמנו מאוחר לתרגום היווני של נכדו של בן סירא.
גילוי ראשוני של קטעי הנוסח בעברית
ב-13 במאי 1896 הבחין פרופסור שלמה זלמן שכטר בדף מתוך ספר בן סירא בעברית בתוך חבילת כתבי יד שהובאו לאנגליה מארץ ישראל וממצרים (שמקורם בגניזה הקהירית).
בעקבות גילוי זה נמצאו תשעה דפים נוספים באוספי הבודליאנה שבאוקספורד.
מאז נמצאו דפים נוספים של כתבי יד שונים של ספר בן סירא באוסף הגניזה הקהירית.
שני קטעים נוספים התגלו במערה 2 בקומראן, אולם הם מכילים רק מספר תיבות, ותיארוכם מאוחר לקטעי המגילה שנמצאו במצדה, והם נכתבו ככל הנראה במחצית השנייה של המאה הראשונה לפני הספירה (50 לפנה"ס – 1 לפנה"ס)
נוסח הספר שבידי מחבר הספר "ספר היוחסין" במאמר השישי, מזכיר שבספר המיוחס להושע בן סירק (כנראה התכוון לשמעון בן ישוע בן סירא), כתוב כי חנוך חי בגן עדן שלמטה.
דבר זה אינו מוזכר בנוסח שבידינו כיום.
ב-8 באפריל 1964 גילתה משלחת של ארכאולוגים בראשות יגאל ידין 26 קטעי מגילה באחד החדרים המזרחיים בחומת מצדה (סוגר 1109), שהכילו את הנוסח העברי המקורי והקדום ביותר שנמצא עד כה, של חלקים מספר בן סירא.
קטעי המגילה ניזוקו עם השנים, וחלקם כורסמו על ידי רמשים שונים, והם פוענחו בעזרת צילומים באור תת-אדום.
הקטעים שפוענחו יצאו לאור בספרו של יגאל ידין, "מגילת בן סירא ממצדה".
המגילה שנמצאה כתובה בטורים, כאשר החרוז כתוב לכל רוחב העמוד, וצלעות החרוז כתובות בשני טורים מקבילים, צלע מול צלע.
סימנים הנלווים למגילה, הם סימן בצורת "ר" המציין תחילת פרשה או פסקה, ועוד סימן אחד הדומה ל-Ψ שככל הנראה מסמן גם הוא תחילתה של פרשה.
תיארוך ארכאולוגי של קטעי המגילה שנמצאו נסמך על "טרמינוס אנטה קואם" (תאריך שלפני) של מועד נפילת מצדה, בשנת 73 לספירה, ועל כן זהו כתב היד הקדום ביותר שנמצא בידינו של ספר בן סירא.
תיארוך פאליאוגרפי קובע אף הוא שזמנה של המגילה הכתובה בכתב עברי בסגנון "חשמונאי" או "קדם הרודיאני", הוא המחצית הראשונה של המאה הראשונה לפני הספירה (100 לפנה"ס – 50 לפנה"ס).
בהנחה שהספר המקורי חובר בתחילת המאה השנייה לפני הספירה, הרי שנוסח זה נוצר כמאה שנים בלבד לאחר מכן.
חז"ל השתמשו רבות בספר בן סירא.
במספר מקומות הם מציינים את שמו בפירוש, ובמספר מקומות הם מצטטים מדבריו ללא אזכור שם החיבור.
הם אף שאבו ממנו נוסחאות ומטבעות לשון, כמו הביטוי הידוע 'במופלא ממך אל תדרוש ובמכוסה ממך אל תחקור' המוזכר במסכת חגיגה משמו של בן סירא, וקבעו מהם חיתומי ברכות ופיוטים.
במספר מקומות אנו מוצאים שחז"ל מבארים כי ספר בן סירא אינו חלק מספרות המקרא, משום שהוא נמנה עם החיבורים המאוחרים שאינם מקודשים כחיבורים המוקדמים, אולם אין כל אמירה נגד הספר.
במקורות מאוחרים יותר, בדברי האמוראים, אנו מוצאים אמירות השוללות קריאה בספר; על האמורא רב יוסף נאמר בתלמוד הבבלי כי סבר שבחלקים שאינם הגיוניים , אך בחלקים הגיוניים, מותר לקרוא ואף לצטט ברבים.
אף התלמוד הירושלמי מבאר את דברי רבי עקיבא במשנה במסכת סנהדרין הפוסק כי כמתייחסים בין היתר לספר בן סירא: .
היו שראו בדברים אלו איסור מוחלט לקרוא בספר.
אחרים ציינו את המשך דברי הירושלמי "להגיון נתנו ולא לעמל נתנו", כמציינים איסור להתעמק בלימוד הספר אך מתירים לקרוא בו.
אף על פי שחז"ל והגאונים הרבו לצטט מן הספר, הוא לא נכלל בסופו של דבר בין ספרי התנ"ך, ולפיכך נזנח ונשכח ברוב הקהילות היהודיות.
תרמה לכך גם העובדה שהיו שאסרו לקרוא בספר.
עם זאת, רס"ג, שחי בסוף תקופת הגאונים, מספר על אופן כתיבת הספר בנקודות וטעמים.
הספר נכלל בתרגום השבעים, וכיוון שתרגום זה משמש בסיס לברית הישנה, הוא נכלל בכתבי הקודש הנוצריים.
הנוצרים מכנים אותו "Sirach" על פי שמו המקורי, או "Ecclesiasticus" שפירושו "הספר של הכנסייה".
לספר שמות רבים מפאת חיבתו בקרב קוראים רבים מדתות שונות שהיו משתמשים בו ללימוד ולקריאה.
בתקופת הגאונים הופיע ניסיון לקשור את החיבור לתקופתו של ירמיהו הנביא או מיד לאחריה.
לפי פירוש מהמאה ה-10 על בן סירא בשם אלפא ביתא דבן סירא, בן־סירא נולד כאשר אמו שהייתה בתו של ירמיהו הנביא נכנסה למרחץ והתעברה מזרע שהותיר שם אביה, לאחר שרשעים אפרתים אילצוהו להוציא זרעו לבטלה תחת איום שאחרת יבצעו בו מעשה סדום.
ולפי זה נמצא אפוא שירמיהו הוא גם אביו וגם סבו של בן־סירא.
כמו כן מובא כי הערך הגמטרי של "סירא" שווה בדיוק ל"ירמיהו".
היחס בספרות התורנית לספר זה ולתיאור הורתו של אימו של בן סירה המובא בו נתון במחלוקת.
מצד אחד הוא משמש בדיונים הלכתיים בנושא הפריה מלאכותית, אך מצד שני היו שהתייחסו אליו בספקנות ואף זלזלו בו.
ההתעניינות בספר בקרב משכילים יהודים עלתה בסביבות תחילת המאה ה-20, עם התגברות ההשקפה כי ספרי התנ"ך והספרים החיצוניים הם ביטוי לתרבות היהודית ולא רק להשקפה דתית.
לפיכך תורגם הספר בחזרה לעברית מתוך הנוסחים הנוצריים שהשתמרו.
לראשונה "נעתק ללשון עברי ואשכנזי ומתורגם ארמית עם באור העניין ופתרון מלות הארמית והערות מוסר", על ידי יהודה ליב בן-זאב, בברסלאו בשנת ה'תקנ"ח (1798).
בעקבות גילוי מגילת התהילים הגדולה ממגילות מדבר יהודה וגניזת קהיר, נמצאו קטעים מן הנוסח העברי המקורי, דבר שהקל על שחזור הספר, ואפשר לבחון את אמינות התרגומים שהשתמרו בידי הנוצרים.
הימצאות קטעים מן הספר בגניזת קהיר מעידה על כך שיהודים התעניינו בספר גם לאחר חתימת התנ"ך.
בן סורר ומורה הוא מקרה המוזכר בתורה בספר דברים, שבו נער מתנהג בדפוס שלילי קבוע גם לאחר שהוזהר, תוך אי ציות וזלזול באביו ובאמו, ובהתנהגות של נהנתנות מופרזת בזלילת מזון והשתכרות.
על פי התורה, במצב זה הוריו יכולים להביא אותו אל זקני העיר, ודינו הוצאה להורג בסקילה.
חז"ל מצמצמים בדרשת הפסוקים את המקרה לנער זכר בן 13, שבנהנתנותו גם גונב מהוריו ממון לרכישת הבשר והיין שאותם הוא 'זולל וסובא'.
בנוסף חז"ל מבארים שהסיבה להריגה זו היא כדי למנוע ממנו לעשות מעשים חמורים יותר בעתיד.
על פי הדיון התלמודי וההלכה, להיתכנות מצב כזה המאפשר לדון למיתה נדרשים תנאים כה רבים, כך שהמקרה נדיר ביותר ויש אף שטענו שהוא "לא היה ולא עתיד להיות".
דינו של בן סורר ומורה מופיע בתורה:
במשנה ובתלמוד נידונים דיניו של בן סורר ומורה בפרק השמיני של מסכת סנהדרין.
ספר החינוך מביא את כל דיני בן סורר ומורה במצווה רמ"ח - "איסור לאכול כדרך זולל וסובא", כשהוא מציין שהאזהרה לבן סורר ומורה נלמדת מהפסוק - "לא תאכלו אכילה שתהרגו עליה", כלומר, קיים איסור לאכול אכילה שבגינה האדם יתחייב מיתה.
במילון ואצל הפרשנים המתייחסים לביטוי מבחינה לשונית, אנו מוצאים שני אלמנטים: לסור מן הדרך, עקשנות ומרדנות.
כוונת הביטוי "סורר" היא לסור מדרך הטוב.
הרב עובדיה ספורנו מוסיף שהמילה "סורר" מבטאת גם הסרת תקווה שאי פעם יחזור מדרכו הרעה.
המילה "מורה" משמעותה עקשנות ומרי.
לפי הספרי, הביטוי מבטא גם את הכלליות במרידה, על פריקת כל עול:
תהליך הפיכה לבן סורר ומורה
לפי חז"ל, על מנת שבן יוגדר כסורר ומורה, עליו לעמוד בתנאים רבים ומדויקים ולבצע את חטאיו בנסיבות מדויקות.
ישנה שיטה הסוברת כי בן סורר ומורה הוא חוק תאורטי לחלוטין ואין אפשרות מציאותית לבצע את חוק זה, מחמת הגבלת החוק עצמה, משום שהחוק דורש שקולם של האב והאם יהיו שווים דבר שאינו מציאותי..
גילו של בן סורר ומורה
על פי המשנה, בן סורר ומורה אינו יכול להיות מתחת לגיל מצוות, משום שכדי להתחייב מיתה הוא צריך להיות בגיל שבו הוא מחויב לא לעבור עבירות.
גיל זה מוגדר בלשון המשנה - "משיביא שתי שערות", שעל פי חזקה דרבא זה קורה בגיל 13 שנה.
את גילו המקסימלי מגדירה המשנה: "עד שיקיף זקן- התחתון ולא העליון".
דין זה נלמד מהפסוק: - "בן ולא איש"- כלומר, שעדיין אינו נחשב בוגר.
הגמרא מוסיפה שאם עברו לבן שלושה חודשים מאז שהביא שתי שערות, אף על פי שעוד לא הקיף זקן- אינו יכול להיעשות בן סורר ומורה, משום שכתוב- - והיות ואם היה נשוי- אשתו הייתה יכולה להרות, ובגיל שלושה חדשים העובר ניכר במעי אמו, הוא נחשב כבר אבא וכבר אינו בגדר "בן".
יוצא אם כן שהאפשרות להיות בן סורר ומורה מתפרסת בסך הכל על פני שלושה חודשים במהלך החיים: מגיל 13 ועד גיל 13 ושלושה חודשים.
דין זה של בן סורר ומורה לא נאמר כלפי בת.
בתוספתא סנהדרין תחילת פרק י"א כתוב:
על כך מורחב גם בבריתא: .
בן סורר ומורה מתואר בתורה כבן מרדן שאינו שומע בקול הוריו, זולל וסובא.
חז"ל הגדירו על פי הפסוק שחטאו מתבטא בהפרזה באכילת בשר (זולל) ובשתיית יין לשכרה (סובא).
על פי ה, יש מחלוקת תנאים מתי נכנס הבן לחיוב כבן סורר ומורה.
לפי דעת אחת, אכילת בשר המחייבת בעונש היא תרטימר בשר (לפי הגמרא מדובר על חצי מנה.
משקל זה שווה לכ-213 או 240 גרם תלוי בדעות האחרונים) וחצי לוג יין (כ-300 סמ"ק).
לפי הדעה השנייה, המובאת בשם ר' יוסי, הבן מתחייב רק לאחר אכילת מנה בשר ושתיית לוג יין.
לפי ה,על הבן לגנוב את הבשר והיין מרשות אביו ולאכלם ברשות אחרים.
הסיבה לכך שצריך לגנוב מאביו ולאכול ברשות אחרים היא שצריך שיהיה דבר המצוי ובלי חשש שיתפס כי העונש הוא מניעתי, שלא יעשה זאת בעתיד, ובמקרים שהאוכל אינו מצוי או שקיים חשש בסבירות גבוהה שהוא ייתפס - קיים חשש קטן יותר שימשיך לעשות זאת בעתיד.
על פי , אכילתו צריכה להיות אכילה מופרזת, שלא לשם מצווה ושלא כחלק מעבירה.
אם יאכל בסעודת מצווה, או שיאכל דברים שמצווה לאכלם, כגון מעשר שני - אינו מתחייב בהריגה.
חז"ל אף למדו מהכתוב: , שאם יאכל דברים האסורים באכילה, כגון בשר נבלה, גם כן אינו מתחייב- "בְּקֹלֵנוּ - ולא בקולו של מקום".
במשנה מבואר, שעל ההורים להיות שלמים בגופם ולא להיות חסרים אבר אחד.
דין זה נלמד מהפסוקים, כפי שמפרטת המשנה:
לדעת רבי יהודה, על ההורים להיות דומים זה לזה בקול, במראה ובגובה, משום שנראה מהפסוקים שהם יוצרים השוואה מוחלטת ביניהם, הב"ח מבאר את דברי הגמ' לפיה לא ייתכן בן סורר ומורה במציאות כיוון שבמקרה כשל רבי יהודה צריך האב להיות סריס, או שהאם איילונית.
שלבים נוספים קודם ההוצאה להורג
על פי ההלכה, הורי הבן צריכים להביאו לפני זקני העיר כדי שהם יחליטו אם להוציאו להורג.
אם אחד ההורים אינו מסכים להרוג את הבן, אין הורגים אותו.
יש הסבורים כי חוק זה נועד להגן על הבן, מכיוון שבתקופת המקרא לאב המשפחה היה שלטון יחיד בבני משפחתו, ובסמכותו היה להוציא את בנו להורג ללא פניה לערכאה אחרת.
אחרים סוברים שאין לטענה זו שום ביסוס היסטורי או ביסוס במקרא עצמו.
על פי הגמרא בפעם הראשונה שהיה הבן גונב ואוכל כמתואר לעיל, בית הדין היו רק מלקים אותו.
דין זה נלמד מהפסוק .
רק לאחר מכן, אם הבן היה שונה באיוולתו, אז היה מוצא להורג.
בן סורר ומורה נהרג משום שהוא גנב מהוריו כסף.
דבר זה מעלה תמיהה, שכן בדרך כלל עונשו של גנב אינו מיתה אלא תשלומי כפל.
המשנה מתייחסת לעניין זה ואומרת שבן סורר ומורה נידון "על שם סופו" והגמרא מפרטת: כלומר, היות שהמצב העכשווי מראה על מצב עתידי בעייתי, אנו מעדיפים להורגו עכשיו, כדי למנוע דברים גרועים יותר בעתיד.
המשנה מביאה שגם בא במחתרת נידון על שם סופו, על פי אותו עיקרון- הואיל וסופו להרוג את בעל הבית, התירה התורה להורגו.
היו שהשוו בין הסבר זה לבין הדטרמיניזם דבר שגרם לקשיים בהבנה מדוע התורה לא נותנת אפשרות לתקן ולחנך את הילד.
התשובה שניתנה היא שהתורה מתארת את האידיאל, בעוד חזרה בתשובה היא אופציה שניתנה ממידת החסד.
ספר החינוך מסביר, שהסימן שאנו מזהים בעזרתו קלקול רוחני הוא אכילה ושתייה, משום שהם הדברים המחזקים את הגוף, בעוד התבוננות במושכלות מחזקת את הנפש.
והיות והגוף והנפש הם הפכים גמורים, התחזקות החומר מביאה להחלשות הנפש- קלקול רוחני.
והציווי ניתן דווקא בגיל צעיר, משום שמספיק שבתחילת בחרותו של אדם הוא יפנים את עניין ההתרחקות מהחומר כדי שייקח מזה מוסר לכל ימיו.
גישה מעט שונה נמצאת בירושלמי, שם מבואר שכל דינו של בן סורר ומורה הוא ללא טעם המובן לשכל אנוש, אלא הכל גזרת הכתוב:
יש המשווים בין הדילמה הפילוסופית והרעיונית של בן סורר ומורה ה"נידון על שם סופו", ובין דמויות היסטוריות שגרמו עוולות רבות, אם הייתה אפשרות להורגם בעודם קטנים כאשר רק ניצני מעשיהם ניכרים - האם היה ראוי לעשות כן, או שמא באותה תקופה עדיין לא חטאו ולכן אין לגעת בהם?
התלמוד מציין, שלדעת רבי יהודה, האומר שההורים צריכים להיות דומים זה לזה בקול, מראה וגובה, מקרה כזה הוא בלתי סביר כלל ולעולם לא יתרחש.
לדעה זו, כל פרשה זו נכתבה רק כ"דְּרוֹש וקבל שכר".
כלומר, התורה מתארת לנו את המצב האידיאלי, אף על פי שבפועל מעולם לא קרה ולעולם לא יקרה.
לעומת זאת, לדעת רבי יונתן, מקרים כאלה אירעו במציאות, והוא אף מציין שהוא ראה בעיניו מקרה של בן סורר ומורה ואף ישב על קברו.
מחלוקת דומה קיימת גם בעיר הנידחת ובית המנוגע.
חוק 'בן סורר ומורה' הוא חוק קדום, יוצא מן הכלל בתרבות העתיקה, שאינו משקף רפורמה משנה-תורתית.
חיים נוי מצא שלוש מקבילות בחוקים העתיקים ביותר שנתגלו עד היום, מן התקופה השומרית.
"אם בן אומר לאמו: את לא אמי, יגלחו את ראשו, יוליכו אותו בעיר, וידיחו אותו מבית אביו."
"כי יאמר בן לאביו ואמו: אתה לא אבי, את לא אמי, מפסיד את זכויות הירושה… והם רשאים למכור אותו במלוא המחיר"
במהדורת מלול המעודכנת, בחוקי חמורבי, נמצא עונש גופני קשה: "כי יאמר… לאביו מאמצו או לאימו מאמצתו… לא אבי אתה, לא אמי את, את לשונו יקצצו."
בנג'מין אדוארד מיארה "בן" סטילר הוא שחקן, קומיקאי, מפיק, תסריטאי ובמאי קולנוע יהודי-אמריקאי.
סטילר נולד וגדל במנהטן, ניו יורק שבארצות הברית וגדל בה בשכונת אפר וסט סייד.
אביו היה השחקן ג'רי סטילר שהיה ממשפחה יהודית ממוצא אשכנזי.
אמו הייתה השחקנית אן מיארה , שהתגיירה לזרם היהדות-הרפורמית.
משפחתו מצד אביו ממוצא יהודי-אשכנזי שבאה מפולין, אוסטריה, אוקראינה וגליציה.
המשפחה לא הייתה אדוקה מבחינת דתם, ובעוד סטילר חגג בר מצווה, בביתם הם חגגו גם את חג המולד וגם את חנוכה.
אמו של סטילר נהגה לקחת אותו לבקר בסטים של אולפנים, בהם הופיעה עם אביו עוד מילדותו, מה שתרם לרצונו לקריירה משלו בעולם הבידור.
בגיל 18 ביים את סרטו הראשון באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA), אך נשר בטרם עת מהלימודים לאחר כ-9 חודשים, בחיפושים אחר סוכן ועצמאות.
בתחילת דרכו כשחקן הופיע בהצגה "בית העלים הכחולים" ("The House of Blue Leaves"), הצגה שזכתה ב-4 פרסי טוני.
בזמן הפקת ההצגה, סטילר ביים במקביל סאטירה מוקומנטרית על אחד השחקנים הראשיים בהצגה.
ב-1987 הופיע סטילר בתפקיד משני בסרט "אימפריית השמש" של סטיבן ספילברג.
כמו קומיקאים מצליחים רבים, גם הוא הופיע באותה עת בתוכנית המערכונים הסאטירית של רשת NBC "סאטרדיי נייט לייב" ב-1988 וב-1989. מאוחר יותר, רשת MTV האמריקאית הציעה לו תוכנית מערכונים משלו ברשת "המופע של בן סטילר" .
לאחר מכן, סטילר הסכים להצעה זו לתוכנית ששודרה לה תחילה משנת 1990 ב-MTV במשך כשנה, בטרם עברה ב-1992 לרשת FOX האמריקאית, שם ירדה מהמסך הקטן לאחר זמן מה, עקב רייטינג נמוך.
למרות כל זאת, כשנה לאחר ביטולה של "המופע של סטילר", התוכנית זכתה בפרס אמי לשנת 1993 בקטגוריית ה"תסריט המצטיין לתוכנית בידור, מערכונים או מוזיקה" .
ב-1994, סטילר ביים ושיחק בתפקיד ראשי בסרט הדרמה הקומית-רומנטית "מציאות נושכת", בו כיכבה גם וינונה ריידר.
ב-1996 שיחק בתפקיד זוטר בסרט הקומדיה "האפי גילמור" בכיכובו של אדם סנדלר.
באותה שנה, ביים את סרט הקומדיה "כייבל גאי" בכיכובם של ג'ים קארי ומתיו ברודריק.
הייתה לו גם הופעת אורח ב-1997 בסיטקום "חברים" בפרק ה-22 שבעונתה השלישית.
ב-1998 שיחק בתפקיד הראשי בסרט הקומדיה-הרומנטית שוברת הקופות "משתגעים על מרי", לצידה של קמרון דיאז.
ב-1999 שיחק בסרט גיבורי-העל הקומי "אנשי המסתורין".
מאז שיחק וביים סרטים רבים, אך ללא הצלחה משמעותית בקופות או בביקורות; נטען באותה עת, כי הוא נוטה לשחק ולביים סרטים בעלי הומור בתי שימוש או קומדיות שחורות.
ב-2004 שיחק שוב בסרט קומי מצליח, סרט ההמשך ל"פגוש את ההורים" – "פגוש את הפוקרס".
הסרט גרף ברחבי העולם למעלה מ-500 מיליון דולר.
ב-2005 לקח חלק בשובר קופות נוסף, כאשר דיבב דמות בסרט ההנפשה מבית דרימוורקס הנפשה "מדגסקר", שהפך לאחד מסרטי ההנפשה המצליחים בכל הזמנים, עם הכנסות של למעלה מ-550 מיליון דולר ברחבי העולם.
סטילר שיחק גם בסרט ההמשך "מדגסקר 2" ב-2008; כשבנו הצעיר של סטילר דיבב בסרט השני את אלכס האריה (אותו דמות ראשית שמגלם בן סטילר) בצעירותו.
בסוף שנת 2006, כיכב סטילר בשובר קופות נוסף לכל המשפחה "לילה מוטרף במוזיאון", סרט קולנוע שגרף בחודש הראשון להקרנתו כ-360 מיליון דולר ובסך הכול 566 מיליון דולר ברחבי העולם; בכך הפך לסרט הקומדיה המצליח ביותר בכל הזמנים.
ב-2008 שיחק, ביים, הפיק וכתב את סרט הקומדיה הסאטירית והפרודית "רעם טרופי", שמאז החל להתקבל בחוגי מעריצים כסרט קאלט.
ב-2010 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הדרמה הקומי-רומנטי "גרינברג", בבימויו של נואה באומבך.
בשנת 2013 כיכב, ביים והפיק את סרט הדרמה הקומית-רומנטית "חייו הסודיים של וולטר מיטי".
ב-2014 שיחק בסרט הדרמה הקומית של נואה באומבך "כשנהיה צעירים".
ב-2017 שיחק בסרט דרמה קומית נוסף של נואה באומבך, "סיפורי מאירוביץ'".
בשנת 2022, סטילר ביים שלושה פרקים מתוך סדרת דרמה המדע בדיוני "ניתוק" מבית אפל TV פלוס; סטילר גם משמש כמפיק בפועל של הסדרה.
בשנת 2023 דיבב את הטיטאן פרומתאוס בסדרת ההנפשה "קראפופוליס" ברשת Fox האמריקאית.
בספטמבר 2025 דווח כי ג'סיקה צ'סטיין וסטילר יככבו בסדרת דרמה מוגבלת בת שמונה פרקים בשם "The Off Weeks" של אפל TV פלוס וישמשו גם כמפיקים בפועל.
סטילר התארס ב-1997 לשחקנית האמריקאית כריסטין טיילור, ובמאי 2000 הם נישאו.
סטילר תומך במפלגה הדמוקרטית, וב-2004 תרם כסף למען קמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית של המועמד מטעמה, הדמוקרט ג'ון קרי.
בראיונות בתחילת שנות ה-2010, חשף סטילר כי הוא גם לוקה בהפרעה דו-קוטבית.
נכון ל-2012, ניהל אורח חיים תזונתי טבעוני.
ב-2016 חשף ששנתיים קודם לכן חלה בסרטן הערמונית, נותח להסרתה, ולאחר כחודשיים החלים.
בן סחלב פרפרני (שם מדעי: Anacamptis papilionacea) הוא הסחלב הנפוץ ביותר בישראל.
בעבר שויך לסוג סחלב, אך בעקבות מחקרים פילוגנטיים הועבר לסוג בן-סחלב.
בן הסחלב הפרפרני הוא גאופיט רב-שנתי הגדל על מגוון קרקעות בחבל הים-תיכוני, ופורח בחודשים מרץ-אפריל.
צבע הפרחים נע בין ורוד, סגול וארגמן.
הפרח מרמה את מאביקיו: פרחיו מזכירים במופעם מגוון פרחים אחרים, הפורחים באותה עונה.
החרקים הבאים לבקר בסחלב, מורגלים לגמול המזון שהם מקבלים בפרחים אותם הסחלב מחקה; אך בניגוד לפרחים אלה, בן הסחלב אינו מתגמל את מאביקיו בצוף או אבקה.
בן ל' סלומון היה רופא יהודי בצבא ארצות הברית.
בשנת 2002, 57 שנים לאחר מותו בקרב על סאיפאן במלחמת העולם השנייה, הוענקה לו מדליית הכבוד, העיטור הצבאי הגבוה ביותר.
צעד חריג זה, הענקת עיטור צבאי ללוחם עשרות שנים לאחר נפילתו בקרב, נעשה על מנת לתקן עוול היסטורי שנגרם למספר לוחמים בצבא ארצות הברית שהופלו על בסיס אנטישמי או גזעני.
בן סלומון נולד ב-1 בספטמבר 1914 במילווקי, וויסקונסין למשפחה יהודית.
ב-1937 סיים את לימודיו בבית הספר לרפואת שיניים של אוניברסיטת דרום קליפורניה.
ב-1940 גויס סלומון לחיל הרגלים של צבא ארצות הברית.
ב-1942 מונה לקצין בחיל רפואת השיניים.
במאי 1943 הוא שירת בתור רופא השיניים של רגימנט החי"ר 105, באוגדת החי"ר 27. ב-1944 הוא קודם לדרגת סרן.
את ניסיונו הקרבי רכש סלומון ביוני 1944, על חופי האי סאיפאן.
בהיעדר צורך ברופא שיניים בזמן הקרבות, התנדב סלומון להחליף את המנתח הפצוע של הגדוד השני.
ככל שהגדוד השני המשיך להתקדם הלך מספר האבדות ועלה.
ב-7 ביולי הוקמה תחנת הטיפול של סלומון כ-50 מטרים מאחורי השוחה הקדמית.
האוהל החל להתמלא בפצועים שזרמו מהקרב וחיילים יפנים החלו לחדור לתוכו.
סלומון הצליח להדוף את החיילים היפנים מהאוהל והורה על פינוי הפצועים בעודו נשאר מאחור לחפות על נסיגתם.
כשחיילים אמריקאים חזרו למקום מספר ימים לאחר הקרב, הם מצאו את גופתו של סרן סלומון שמוטה על מכונת ירייה, מול עמדת הירי היו מוטלות גופותיהם של 98 חיילים יפנים.
גופתו של סרן סלומון הייתה מנוקבת ב-76 כדורים ובדקירות כידון מרובות מהן 24 שככל הנראה ספג בעודו בחיים.
לאב, ההיסטוריון של אוגדה 27, היה אחד מהחיילים שמצאו את גופתו של סלומון.
על פי בקשתו של סגן מפקד אוגדה 27 בריגדיר גנרל אוגדן ג'.
רוס, אסף סרן לאב עדויות והכין המלצה להענקת מדליית הכבוד לסרן סלומון.
ההמלצה נדחתה על ידי מפקד אוגדה 27, מייג'ור גנרל ג'ורג' ו.
גרינר דחה את ההמלצה "מכיוון שסלומון שירת כרופא וענד את סמל הצלב האדום על זרועו.
על פי כללי אמנת ז'נבה שאותם ממלאת ארצות הברית, לא ישתמש קצין מחיל הרפואה בכלי נשק כנגד האויב." סיבה נוספת הייתה שההנחיה להענקת מדליית הכבוד לחיילים מחיל הרפואה (שאינם חלק מהמערך הלוחם) מציינת שהחיילים אינם יכולים לקבל את העיטור על פעילות התקפית.
פרשנויות מאוחרות יותר של אמנת ז'נבה ושל חוקי ארצות הברית ללוחמת יבשה, מאשרות שימוש בנשק אישי להגנה עצמית או להגנה על הפצועים והצוות הרפואי, זאת בתנאי שהחייל אינו עונד את סמל הצלב האדום.
במקרה של סרן סלומון מכונת ירייה אינה נחשבת לנשק אישי.
לסלומון קדמו שני יהודים בלבד שעוטרו במדליית הכבוד על תפקודם במלחמת העולם השנייה.
חיילים יהודים רבים לא זכו להכרה על שירותם מסיבות שעוררו סימני שאלה.
ביניהם אפשר לציין את טוראי ראשון לאונרד קרביץ (דודו של הזמר לני קרביץ) ואת רב-טוראי טיבור רובין.
ב-1951 לאב הגיש שוב את ההמלצה להעניק את מדליית הכבוד לסרן סלומון דרך משרד ההיסטוריה הצבאית.
ההמלצה נדחתה שוב, הפעם מכיוון שהזמן שהוקצב להגשת המלצות לעיטורים במלחמת העולם השנייה חלף.
ב-1969 הוגשה המלצה נוספת להענקת מדליית הכבוד לסרן סלומון, ההמלצה הוגשה על ידי לוטננט ג'נרל האל ב.
ג'נינגס, מפקד חיל הרפואה האמריקאי.
ב-1970 המליץ המזכיר הצבאי האמריקאי סטנלי ר.
רזור לאשר את הענקת העיטור והעביר את המלצתו למזכיר ההגנה האמריקאי.
המלצתו חזרה ולא ננקטה שום פעולה.
ב-1998 ד"ר רוברט וסט (מבית הספר לרפואת שיניים של אוניברסיטת דרום קליפורניה) הגיש שוב את ההמלצה להענקת העיטור לסרן סלומון.
ההצעה הוגשה דרך חבר הקונגרס בראד שרמן.
ב-1 במאי 2002 נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש העניק לד"ר וסט את מדליית הכבוד של סרן בן סלומון.
מדליית הכבוד של סלומון מוצגת בבית הספר לרפואת שיניים של אוניברסיטת דרום קליפורניה.
בן סטרונג הוא כדורסלן עבר אמריקאי ממוצא אינדיאני, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 2008–2016 בעמדת הסנטר ומתנשא לגובה של 2.11 מטרים.
סטרונג אשר נולד וגדל במיאמי, פלורידה, החל לשחק כדורסל בקבוצות כדורסל מקומיות וכן לאחר מכן בקבוצת בית ספרו.
לאחר סיום לימודיו בתיכוניים הצטרף אל מדיה של מכללת גילפורד מליגת הדיוויז'ן השלישית של ה-NCAA.
בעונתו הרביעית והאחרונה במכללה, נבחר לשחקן העונה בליגה, לאחר שסיים את העונה כמלך הסלים (26 נקודות), מלך הריבאונדים (11 כדורים חוזרים) וכמלך החסימות (2.2 חסימות).
לאחר ארבע שנים במדי המכללה, סטרונג נבחן אצל קבוצת הכדורסל מכבי חיפה במחנה האימונים שקיימה במיאמי, והרשים את מאמן הקבוצה, אבי אשכנזי והוחתם לשתי עונות.
סטרונג הוביל את הקבוצה למשחקי ההצלבה ואף לגמר גביע המדינה, אך הפסיד עם קבוצתו להפועל חולון.
משחק השיא של בן סטרונג היה במסגרת המחזור הרביעי בעונת בניצחון 65–72 על הפועל חולון.
בן סטרונג קלע 18 נקודות והוריד 8 כדורים חוזרים.
בנימין סנוף (נולד ב-26 בינואר 1986, ט"ז בשבט ה'תשמ"ה) הוא זמר ישראלי.
סנוף נולד בצפת לנתן והילה.
את הקריירה המוזיקלית שלו החל בגיל 7 בלהקת "פרחי צפת".
בגיל 14 הוציא סנוף את אלבומו הראשון, "בוקר של זריחה".
באלבום בלט השיר "גן הכוכבים", שנכתב על ידי יואב גינאי והולחן על ידי צביקה פיק.
ב-2010 הוציא סנוף את אלבומו השני, "הנה הוא בא", בהפקת יוגב סמינה.
לאחר מכן הוא הוציא את אלבומו השלישי, "המסע".
בספטמבר 2016 הוציא סינגל בשם "חולשות אנושיות" עם גילי ארגוב.
סנוף מלווה בשירתו זוגות לחופה.
הוא שיתף פעולה עם מושיק עפיה, קובי פרץ, קינדרלך ואחרים.
שיריו של סנוף מאופיינים כשירי מוזיקה יהודית מקורית עם אוריינטציה למקורות ולשירה הישראלית.
בחלק גדול מהשירים יש גם נגיעות ים תיכוניות.
בין מעבדי שיריו בולט תמיר צור.
כמו כן כותבים ומלחינים עבורו איתי זילברשטיין ויוסי גיספן.
סנוף מתגורר בצפת, נשוי לרעות ואב לשישה ילדים.
בנג'מין לאודר "בן" ניקולסון היה צייר אנגלי, אשר צייר בסגנון האבסטרקטי.
אביו, ויליאם ניקולסון היה צייר וכן גם אמו מייבל פרייד.
לבן היו שלושה אחים, בהם הארכיטקט כריסטופר ניקולסון והציירת ננסי ניקולסון.
בשנת 1896 עברה המשפחה ללונדון שם למד ניקולסון בבית ספר יסודי ואחר כך למד בפנימיה בתיכון.
בשנת 1904, נפגש עם המחזאי ג'יימס מתיו ברי, אשר השתמש באחד מציוריו של ניקולסון לכרזה למחזה הנודע פיטר פן.
ניקולסון לא גויס לצבא במלחמת העולם הראשונה עקב מחלת האסתמה ממנה סבל.
בשנת 1917 נסע לניו יורק לניתוח בשקדים וחזר לאנגליה שנה לאחר מכן.
בשנת 1922 הציג לראשונה תערוכה של אמנות פיגורטיבית בלונדון.
בהמשך החל להיות מושפע מסגנון הקוביזם ואחר כך מסגנון הפרימיטיביזם של אנרי רוסו.
בלונדון הושפע מהפסלת ברברה הפוורת' (שלה ינשא) ומהפסל הנרי מור.
בנסיעתו לפריז נפגש עם הצייר פיט מונדריאן אשר השפיע על יצירתו לכיוון האבסטרקטי ועם פיקאסו.
נישואיו הראשונים היו לווינפרד רוברטס ב-1920. לזוג היו שלושה ילדים והם התגרשו בשנת 1938. באותה שנה נישא לאמנית ברברה הפוורת', נישואים שהחזיקו מעמד עד שנת 1951. בשנת 1957 נישא לפליסיטס וולגר, צלמת גרמנית, ממנה התגרש בשנת 1977.
בן נפטון הוא רומן-פנטזיה שיצא לאור בשנת 2011. הספר מבוסס על המיתולוגיה היוונית ובעיקר על המיתולוגיה הרומית.
הספר הוא השני בסדרת גיבורי האולימפוס שנכתבה על ידי ריק ריירדן.
הספר מספר על אירועי פרסי ג'קסון במחנה החצויים הרומי.
הספר קיבל ביקורות חיוביות, כמו שאר ספרי הסדרה, והפך לרב-מכר לנוער.
הספר אף זכה בפרס גפן.
בשונה משאר הספרים שכתב ריירדן, בספר זה הנבואה לא ניתנה בתחילת מסע החיפושים, אלא באמצע המסע הנבואה מופיעה באופן חלקי, מפיה של ההרפיה אלה:
"...צפונה לאלים כתר הלגיון נחבא, בנפילה מקרח בן נפטון יטבע..."
...צפונה לאלים כתר הלגיון נחבא - אלסקה היא מדינה צפונית שם האלים לא שולטים, כתר הלגיון השנים עשר (עיט עשוי זהב) אבד לפני זמן רב והאשמה היא על הקוהורטה החמישית, שאת שמה הטוב שלושת הגיבורים מטהרים בסוף הספר.
בנפילה מקרח בן נפטון יטבע...
- פרסי, שהוא בן נפטון היחיד במסע, יכול לנשום מתחת למים, כך שההערה על טביעתו מוזרה.
ישנם שני פירושים לכך - הפירוש הראשון הוא שפרסי טבע במלכודת חול טובעני של גאיה, והשני הוא משחק מילים - במקור הפועל הוא drown, ומתברר שפרסי הטביע (יכול להיות גם טבע) את אויביהם.
המתרגמת לעברית, יעל אכמון, בחרה במקום במשחק המילים טבע-תבע.
הייזל מפרשת את הנבואה כ"בנפילה מקרח בן נפטון יתבע מחיר כבד מצבא של רוחות".
הגורגונות סתנו ואאוריאלה, אחיותיה של מדוזה, רודפות אחרי פרסי ג'קסון כדי לנקום בו על מות אחותן (בספר פרסי ג'קסון וגנב הברק).
זכרונו של פרסי מחוק לחלוטין, והוא אינו יודע מדוע הן רודפות אחריו - הוא זוכר רק את שמו שלו ואת שמה של אנבת'.
למרות שהוא הורג אותן שוב ושוב, הן חוזרות לתחיה - למזלו, עורו חסין כברזל, והן לא מצאו את הדרך להרוג אותו.
לבסוף הוא מוצא את יונו בדמות אישה שמציעה לו בחירה - לברוח לים, שם יחיה חיי שלווה, או להציל אותה ואת העולם על ידי נשיאתה מעבר לנהר הטיבר הקטן; בתמורה, יהיה עליו לוותר על קללת אכילס (שנותרה לו מהסדרה הקודמת, בספר פרסי ג'קסון ותקוות האולימפוס).
הוא מסכים להצעה ומעביר אותה את הנהר, ומגיע למחנה יופיטר - מחנה של חצויים רומיים.
הוא פוגש שם שני חצויים - הייזל לבסק ופרנק ז'אנג, שמעכבים את הגורגונות.
פרסי נעזר במי הנהר ובכוחותיו כבנו של אל הים כדי להביס את הגורגונות.
פרנק אוסף את שלל המלחמה - שני בקבוקונים, אחד מרפא ואחד הורג.
יונו מודיעה בפני החצויים הרומיים על בואו של פרסי, ומציגה אותו כבן נפטון.
רוחות אבות הרומאים במחנה מכנים אותו גראיקוס, "יווני", כינוי לאויב, והוא נפגש עם ריינה אווילה רמירס-אריאנו - פראיטור המחנה, שמזהה אותו.
אוקטביאנוס, האוגור של המחנה, מאשר את קבלתו של פרסי ומנסה למשוך בחוטים כדי להיבחר כפראיטור השני, במקום ג'ייסון גרייס שנעלם לפני כמה חודשים.
הייזל פוגשת את אחיה למחצה, ניקו די אנג'לו, שמכחיש את היכרותו עם פרסי; הוא מזהיר אותה שוב מהקללה שלה, שגורמת להופעת מתכות יקרות באדמה סביבה, בעיקר כאשר היא נשארת במקום זמן רב או בשעת לחץ - מתכות שהלוקח אותן יקולל.
פרסי מתקבל לקוהורטה החמישית, קבוצת החצויים הכי פחות מקובלת במחנה.
במשחק מלחמה שמתקיים בערב, הוא, פרנק והייזל מפגינים תיאום מרשים ומובילים את הקוהורטה לניצחון.
פרנק חודר ראשון למצודת האויב המדומה אותם הם מתקיפים, ובהתאם, זוכה בעיטור הכבוד "כתר החומה".
בסוף המשחק קנטוריונית הקוהורטה החמישית, גוון, נדקרת (ככל הנראה על ידי אוקטביאנוס) ומתה, אבל חוזרת מייד לחיים.
מייד לאחר מכן מארס מופיע, ומזהיר אותם - הוא אומר להם שתנטוס, המוות, נכבל על ידי גאיה וצבאה, והמתים כבר אינם מוגבלים לשאול.
פרסי מזהה אותו ומתחצף, אך מארס מתעלם ממנו.
לאחר מכן מארס מעניק להם, לבקשתם, 'נבואה': "לכו לאלסקה.
מצאו את תנטוס ושחררו אותו.
חזרו בשקיעת השמש במשתה פורטונה או שכולם ימותו".
לבסוף, הוא חושף שפרנק הוא הבן שלו.
פרנק, הייזל ופרסי יוצאים למסע.
הרעיון מחריד את הרומאים, שכן בפעם האחרונה בה יצא הלגיון לאלסקה, היה זה בניסיון לפרש את נבואת השבעה, והדבר הוביל למפלת הקוהורטה החמישית ולאובדן העיט, סמל הלגיון.
הייזל נולדה בשנות השלושים, מתה, וחזרה לחיים.
היא נשאבת לעיתים לעברה בהתקפים, וכך אנחנו נחשפים אליו.
לאורך הסיפור אנחנו מגלים עוד ועוד חלקים מסיפורה של הייזל - אמה ביקשה לעצמה את עושרו של פלוטו, אביה של הייזל, והברכה והקללה הגיעו דרך הייזל - האבנים והמתכות היקרות אכן מגיעות, אך הן מקוללות.
אביה הבטיח לה, יום אחד, שצאצא נפטון יסיר מעליה את הקללה, אך אמה נופלת לאטה בשבי של גאיה, ולבסוף הן עוברות לאלסקה, שם לאלים אין גישה אליהם, וגאיה מנצלת את הייזל ואמה כדי להקים מהאדמה את בנה אלקיאונאוס, בכור ענקים.
הייזל משתפת פעולה, אך לבסוף מקריבה את חייה כדי לעכב את עלייתו של אלקיאונאוס - אותו ענק שעליהם לעצור עכשיו.
על הסירה המתפרקת שקיבלו מהרומאים, השלושה מתחילים בדרכם צפונה, ועוצרים בדרך, במקום בו הייזל נחטפת על ידי קארפוי - רוחות תבואה.
היא מעכבת אותם וניצלת על ידי פרנק ופרסי.
הקארפוי, תומכיה של גאיה, נעלמים, והשלושה רואים את צבאו של הענק פוליבוטס, זה שנוצר להשמיד את פוסידון, שמתקדם לעבר המחנה שלהם.
לאחר מכן הם מגיעים לחנות נוחות שמנוהלת על ידי האלה איריס.
פרנק מאבד שם את קשתו, ונעזר בכידון שקיבל מאביו כדי לזמן משרת שלד, שמתמודד עם הבסיליסקים שאיימו על החנות.
איריס, כמו סבתו של פרנק שנים קודם לכן, ניסתה לעזור לו להבין את המתת שקיבל מצד אמו - מתת פילוס, שמאפשרת לו לשנות צורה - אך הוא אינו מבין.
היא מכוונת אותם לפינאוס, חוזה עיוור שסייע לארגונאוטים בתקופה העתיקה והוחזר לחיים על ידי גאיה, וכעת מתגורר בפורטלנד.
לאחר שדיברו עם איריס, הייזל, פרסי ופרנק יוצאים לעבר הנביא העיוור פינאוס, שהתעורר מהמתים.
אלה, ההרפיה שפינאוס צד, מספרת להם שכדאי להם להמר איתו.
הם שומעים לעצתה, ושמים את הבקבוקים שהשיגו מהגורגונות על השולחן.
פינאוס שם בחלוק שלו פתק עם המיקום המדויק של אלקיאונאוס באלסקה.
פרסי מהמר על כך שהוא יותר חשוב לגאיה מפינאוס, ולכן היא לא תתן לו למות בהתערבות.
ואכן כשפינאוס מתבקש לבחור בקבוק הוא בוחר בבקבוק המרפא, פרסי בוחר בשיקוי ההורג, גאיה מחליפה אותם וכך פינאוס מת והם לוקחים ממנו את הפתק.
בגלל שיקוי הריפוי לאט לאט מתחילים לחזור לפרסי זיכרונותיו.
הייזל לוקחת את פרנק איתה להתקף, ובו פרנק מספר להייזל שחייו תלויים בחתיכת עץ, ושאם היא תישרף הוא ימות.
הוא מפקיד בידיה את חתיכת העץ.
הייזל מספרת לו שהיא בחרה להעביר את מותה עם אמה באספודל, קבורת האנשים הממוצעים, במקום שהיא תעביר את זמנה בשדות אליסיום, קבורת הגיבורים, ואמה תיענש על חטאיה בשדות הענישה המקום אליו נשלחים הרשעים.
פרסי, הייזל ופרנק מגיעים לבסיס האמזונות בסיאטל (שמוסווה כמטה המרכזי של חברת אמזון).
האמזונות כולאות את פרסי ואת פרנק.
היילה, אחותה הגדולה של ריינה, וגם מלכת האמזונות, והיא מבקשת לדבר עם הייזל.
היילה מספרת להייזל שפרסי הרס את האקדמיה לקוסמות של המכשפה קירקה בה היא עבדה (כך מופיע בפרסי ג'קסון וים המפלצות), ושהוא שחרר את חבורת שודדי הים של שחור הזקן, שכלאו אותה.
היא גם מספרת לה שאוטררה, מלכת האמזונות הראשונה, חזרה לחיים והיא נלחמת לצד גאיה.
היילה מספרת להייזל כיצד להשתחרר מהאמזונות.
הצלת תנטוס והקרב עם אלקיאונאוס
בעזרת היילה, פרסי, הייזל, ופרנק בורחים מהאמזונות ומגיעים לביתו של פרנק.
בבית מחכים להם מארס וסבתו של פרנק שמספרים לפרנק שהוא יכול להפוך לכל חיה בעולם.
לייסטריגונים תוקפים את פרסי, הייזל ופרנק והם ניצלים מהם.
אלה ההרפיה משמיעה את תחילתה של נבואה עתיקה: "צפונה לאלים כתר הלגיון נחבא, בנפילה מקרח בן נפטון יטבע" ומעירה "שרוף.
פרסי פרנק והייזל מבינים שהיא קראה את ספרי הסיבילות, בהם מופיעות נבואות רבות, ושיננה אותם.
בקרחון הבארד הם מוצאים את תנטוס ולא מצליחים לשבור את שרשראותיו, ותנטוס מספר להם ש"רק אש החיים תוכל לשבור את שלשלאות המוות".
פרנק מבין שאש החיים היא חתיכת העץ בה תלויים חייו.
פרסי מגן על פרנק מרוחות רפאים רבות שבאו לתקוף אותו, והייזל מנסה לתקוף את אלקיאונאוס, שלא יכול למות באלסקה, כי בה הוא נולד.
פרנק שורף את חתיכת העץ, אך כדי להבעיר את האש הוא לא היה צריך את כולה, ונשאר לו קצת ממנה, כך שהוא לא מת.
בעזרת אריון, הסוס העל-קולי (שהייזל גנבה מהאמזונות), פרנק והייזל מצליחים להוביל את אלקיאונאוס לקנדה וכך מביסים אותו.
פרסי נופל מקרחון כמו בנבואה (ובכך הורג את צבא הרוחות), הם חוזרים למחנה, ומגלים שהוא נמצא תחת התקפה.
פרסי מנהיג את הרומאים בקרב נגד הענק פוליבוטס שנועד להרוג את נפטון.
טייסון, אחיו הקיקלופ של פרסי עוזר בקרב, וגם כלבת השאול של פרסי גברת אולירי.
פרסי נלחם בפוליבוטס ושאר המחנה נלחם נגד צבא פוליבוטס.
טרמינוס, אל הגבולות עוזר במלחמה, ובזכותו פרסי מצליח לנצח את פוליבוטס.
כשהם מנצחים את פוליבוטס, מגיעים למחנה ליאו ואלדס, פייפר מקלין וג'ייסון גרייס (מהספר הגיבור האבוד) ואנבת' צ'ייס, בת זוגו של פרסי.
במהלך הספר מוזכרת נבואה שאלה ההרפיה אומרת, שקשורה לספר הבא, אות אתנה.
בנג'מין אריק "בן" סאס הוא פוליטיקאי ואקדמאי אמריקאי, חבר המפלגה הרפובליקנית, כיהן כסנאטור מטעם מדינת נברסקה בשנים 2015-2023. קודם לכן כיהן כנשיא אוניברסיטת מידלנד.
בשנים 2023-2024 כיהן כנשיא אוניברסיטת פלורידה.
סאס נולד בפליינוויו שבנברסקה, בן למשפחת חוואים החיה במקום מזה חמישה דורות.
ב-1994 סיים תואר ראשון בממשל באוניברסיטת הרווארד, בתקופת הלימודים היה חבר בנבחרת ההיאבקות של האוניברסיטה ובסתיו 1992 שהה סמסטר באוניברסיטת אוקספורד.
ב-1998 סיים תואר שני מסיינט ג'ון קולג' באנאפוליס.
הוא בעל שני תארים שניים נוספים מאוניברסיטת יל ודוקטורט אותו סיים ב-2004 בהיסטוריה אמריקאית מאוניברסיטת יל.
עבודת הדיסרטציה שלו עסקה בנשוא השמרנות האמריקאית בתקופת המלחמה הקרה.
הוא עבד כיועץ בחברת בוסטון קונסלטינג גרופ ולאחר מכן בתאגיד מקינזי ועסק בייעוץ לחברות ענק בהן נורת'ווסט איירליינס ואמריטק, לחברות בתחום שירותי הבריאות, וכן לגופים ציבוריים כגון ה-FBI וממשלת עיראק.
בתקופת נשיאותו של ג'ורג' ווקר בוש כיהן כראש מטה המשרד למדיניות משפטית במחלקת המשפטים, שימש ראש מטהו של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ג'ף פורטנברי ושימש עוזרו של מזכיר מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית מ-2007 עד 2009. כמו כן שימש פרופסור זוטר באוניברסיטת טקסס באוסטין בשנים 2005–2006.
ב-2010 החל לכהן כנשיא אוניברסיטת מידלנד בנברסקה.
בתקופת כהונתו שונה שם המוסד מהקולג' הלותרני מידלנד לאוניברסיטת מידלנד, מספר הנרשמים לאוניברסיטה גדל במעל 120%, נפתחה תוכנית ללימודי MBA, הוקמו 11 נבחרות ספורט והורחבו תוכניות אמנויות הבמה.
הוא הצליח להביא את האוניברסיטה שהייתה על סף פשיטת רגל ולאחר חמש שנים של גירעון תקציבי לשנים רצופות של עודף תקציבי.
בנובמבר 2014 ניצח בבחירות לסנאט של ארצות הברית ברוב של 64.4%.
קמפיין הבחירות שלו התמקד בהתנגדותו לחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה (הידוע גם כ"אובמה-קר").
הוא הושבע לתפקיד בינואר 2015. סאס חבר בוועדה לביטחון המולדת ועניינים ממשלתיים, בוועדת החקלאות, תזונה והיערנות, בוועדת הבנקאות, שיכון ועניינים עירוניים, בוועדת הכלכלה המשותפת של הקונגרס ובוועדה המיוחדת לענייני הזדקנות.
לאחר היבחרו הציג את חזונו למתווה חלופי לחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה.
סאס סירב לחתום על הצהרה נגד מהלך חד צדדי פלסטיני באו"ם שנתמכה בידי 88 סנאטורים אחרים.
אף שהוא מתנגד למהלך הפלסטיני בחריפות, הוא סבר שניסוח ההצהרה לא היה פרו-ישראלי דיו מבחינה זו שיצר סימטריה בין ישראלים ופלסטינים.
במערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 היה סאס הרפובליקני הבכיר הראשון שהכריז כי לא יתמוך בדונלד טראמפ אם זה ייבחר למועמד המפלגה לנשיא.
סאס ביקר את טראמפ על כך שהוא מתמקד בפילוג האמריקאים ופועל נגד התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית.
אחרי בחירת דונלד טראמפ לנשיא סאס הפחית מביקורתו כלפיו, וטראמפ אף הביע תמיכה בבחירתו מחדש לסנאט.
עם זאת, סאס נמנה בין שבעת הרפובליקנים שהצביעו בעד הרשעתו של טראמפ במשפט ההדחה השני של הנשיא.
בשלהי 2022 דווח כי נשקלת מועמדותו של סאס לנשיא אוניברסיטת פלורידה.
ב-1 בנובמבר 2022 הוכרז כי מועצת הנגידים של האוניברסיטה אישרה את מועמדותו של סאס.
לאחר מכן פורסם כי סאס יתפטר מההסנאט עם התפזרות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית וייכנס לתפקידו כנשיא אוניברסיטת פלורידה ב-6 בפברואר 2023. ב-8 בינואר 2023 התפטר מהסנאט, ומונה לנשיא אוניברסיטת פלורידה.
סאס נשוי למליסה ואב לשלושה.
ביולי 2024 הודיע על התפטרותו מאוניברסיטת פלורידה עקב מחלה קשה של רעייתו.
ב-23 בדצמבר 2025 הודיע סאס כי אובחן אצלו סרטן הלבלב בשלב ארבע, בפוסט שבפרסם ברשת החברתית טוויטר כתב סאס כי הוא "הולך למות".
בן נוויס , הוא ההר הגבוה ביותר בבריטניה וכן ההר הגבוה ביותר בתחומי האיים הבריטיים.
גובהו: 1,344 מטר מעל גובה פני הים.
ההר ממוקם בסמוך לפורט ויליאם, במערב אזור ההיילנדס שבסקוטלנד.
בן נוויס מהווה אתר פופולרי לטיפוס הרים ולסוגי ספורט אתגריים נוספים, כגון טיפוס וגלישת מצוקים, ועל פי האומדן כ-100,000 איש מעפילים עליו מדי שנה, לרוב מכיוון גלן נוויס.
הטיפוס על בן נוויס, מאז נכבשה פסגתו בסוף המאה ה-18, היה ועודנו מסוכן, בשל מבנהו הטופוגרפי ומזג האוויר הקשה השורר בו, כאשר ערפל עשוי להסתיר את הסביבה ושלג מכסה את השבילים לעיתים קרובות.
מדי שנה מחולצים כמה עשרות מטפסי הרים ומצוקים, ואחרים מקפחים את חייהם.
פירוש המילה Beinn הוא 'הר' ולגבי Nibheis, הדעות חלוקות בין 'מזיק', 'ארסי', 'שמיימי' ו'מעונן'.
הר אחר בשם בן נוויס, הקרוי על שם ההר הסקוטי, נמצא בסבאלברד שבאוקיינוס הארקטי וגובהו 922 מטר.
ההר בן נוויס, יחד עם שכנו מצפון מזרח קארן מור דרג (Càrn Mòr Dearg) והרים נוספים, יוצרים יחד את מסיב נוויס.
מורדותיו הדרומי והמערבי יורדים בתלילות - 1,200 מטר לאורך שני קילומטרים - כלפי גלן נוויס, ובכך מהווים את מדרון ההר הארוך והתלול ביותר בבריטניה.
כלפי צפון, מפנה ההר צוק הצונח כ-600 מטר לעבר העמק הסמוך, כדי ליצור מעין אמפיתיאטרון טבעי.
בנוסף לפסגתו הגבוהה, יש להר שתי פסגות נוספות: האחת, 1,221 מטר, בצפון מערב, והשנייה, 1,020 מטר בדרום מערב.
כפי שמעידים סלעי גרניט ובזלת בסמוך לפסגתו, בן נוויס הוא שריד להר געש מתור דבון, אשר קרס אל תוך עצמו.
על פסגת ההר ניתן למצוא שלג לאורך כמעט כל השנה, בעיקר בחלקה הפונה צפונה.
מזג האוויר על הפסגה קר ומעונן לעיתים קרובות, כאשר השמש זורחת בה רק 746 שעות (מעט יותר מחודש) בשנה, במצטבר, בממוצע שנתי.
ערפל מכסה את הפסגה 80% מהזמן בין נובמבר לינואר ו-55% מהזמן במאי וביוני.
כמו כן מרובות בה הסופות, ומהירות הרוח החזקה ביותר שנרשמה הייתה 165 קמ"ש.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת בפסגה היא C° 0.5−, ובחורף הטמפרטורה הממוצעת היא C° 5−.
במקום יורדים 4,350 מ"מ של משקעים, בעיקר בחורף, יותר מכפול בהשוואה לפורט ויליאם הסמוכה (2,050 מילימטר).
ההעפלה הרשומה הראשונה לפסגת ההר נערכה על ידי ג'יימס רוברטסון (Robertson), בוטניקאי מאדינבורו, ב-17 באוגוסט 1771. בשנת 1774 העפיל על ההר ג'ון ויליאמס (Williams), הראשון אשר כתב על המבנה הגאולוגי של ההר.
המשורר ג'ון קיטס העפיל על ההר ב-1818 והשווה את החוויה ל"עשר פעמים קתדרלת סנט פול, ללא הנוחות של המדרגות".
ההעפלה על ההר הפכה נפוצה יותר במשך הזמן שחלף, ובשנה שאחריה כבר כתב הסקוטי ויליאם מגיליווריי (McGillivray), לימים חוקר טבע ידוע, כי העפיל רק כדי למצוא על הפסגה שברי זכוכית, עצמות תרנגולת, פיסות שעם וניירות ...
בשנת 1847, עם שיפור הדיוק במדידות, ההר קיבל הכרה רשמית כגבוה ביותר באיים הבריטיים, כאשר מתחרהו עד אז היה ההר בן מקדואי (Ben Macdui או Macdhui), אף הוא בסקוטלנד, שגובהו 1,309 מטר.
בשנת 1883 נבנה מצפה על הפסגה, ולצורך כך נסלל גם שביל המתאים לסוסי פוני.
המצפה היה מאויש במשך 21 שנה, ובין היתר, סיפק נתונים מטאורולוגיים שוטפים.
עם סלילת השביל הפכה ההעפלה על ההר פופולרית יותר, והפופולריות גברה עם חיבור פורט ויליאם לרשת הרכבות ב-1894. בספטמבר אותה שנה שהה צ'ארלס וילסון כממלא מקום לשבועיים לאחד העובדים הקבועים.
תצפיותיו על ההר אודות השתברות קרני השמש בעננים היוו השראה להמצאת תא ערפל, עליה זכה בפרס נובל ב-1927. ב-1904 המצפה נסגר בשל בעיות תקציב, ונותר במקום רק מחסה לעת חירום עבור מטיילים שנלכדו במזג אוויר קשה.
בכל זאת, עד ימינו, התצפיות שנרשמו בתקופת הפעילות של המצפה מהוות מאגר מידע מטאורולוגי רב ערך.
ב-27 בספטמבר 1895 נרשמה לראשונה העפלה כנגד השעון, וב-3 ביוני 1898 נערכה התחרות הראשונה, אליה התייצבו עשרה משתתפים.
ב-1937 התחרות לבשה את הצורה הקיימת בימינו: מרוץ בן נוויס (Ben Nevis Race) נערך כל שנה בשבת הראשונה בספטמבר, בהשתתפות של עד 500 מתחרים, כולם מנוסים ומצוידים כיאות.
נקודת ההתחלה, שהיא גם נקודת הסיום, נמצאת בפורט ויליאם.
השיא לגברים, נכון ל-2010, המוחזק על ידי קני סטיוארט (Stuart), הוא שעה, 25 דקות ו-34 שניות.
השיא המקביל לנשים, המוחזק על ידי פולין האוורת' (Haworth), הוא שעה, 43 דקות ו-25 שניות.
בנג'מין "בן" סימונס הוא כדורסלן אוסטרלי, נבחר ראשון בדראפט ה-NBA 2016. גובהו 2.11 מטרים והוא משחק בעמדות הרכז והפאוור פורוורד, כאשר הוא משמש לעיתים קרובות כפוינט פורוורד.
שחקן נבחרת אוסטרליה הבוגרת מאז שנת 2013.
סימונס נולד בעיר מלבורן וגדל בניוקאסל, אוסטרליה.
אביו של סימונס, דייב, היה כדורסלן אמריקאי ששיחק בליגת העל האוסטרלית בין השנים 2001-1989. בשנת 2006, כשהיה בן 10, חזר סימונס עם משפחתו למלבורן, ובגיל 15 קיבל מלגת לימודים ככדורסלן ב"מכון הספורט של אוסטרליה" שבקנברה.
באותה שנה זומן להשתתף במשחקיה של נבחרת אוסטרליה באליפות העולם בכדורסל עד גיל 17, ועזר לקבוצתו לזכות במדליית הכסף.
לאורך הטורניר העמיד סימונס ממוצעים של 9 נקודות ו-5.4 ריבאונדים למשחק, כולל משחק של 26 נקודות בניצחון קבוצתו על נבחרת צ'כיה.
בשנת 2013 עבר לעיר מונטוורדה שבפלורידה, ארצות הברית, כדי לשחק באקדמיית הכדורסל של מונטוורדה.
באותה עונה, כתלמיד בשנת ה שלו, זכה סימונס עם קבוצתו באליפות התיכונים של ארצות הברית.
לאחר סיום העונה חזר למלבורן ושיחק בקבוצת "בולין בומרס" מ"ליגת ה-Big V" החצי-מקצועית עד סוף חופשת הקיץ.
בעונה הבאה רשם סימונס ממוצעים של 18.5 נקודות ו-9.8 ריבאונדים עבור קבוצת מונטוורדה, והוביל אותה, לצד הרכז דיאנג'לו ראסל, למאזן ניצחונות מושלם 28–0 וזכייה שנייה ברציפות באליפות התיכונים.
במשחק הגמר, מול "אקדמיית אוק היל" היוקרתית, קלע סימונס 24 נקודות, הוריד 12 ריבאונדים וזכה בתואר ה-MVP של המשחק.
בסיום העונה זכה בתואר ה המצטיין של ליגת התיכונים.
במהלך עונת התיכונים האחרונה שלו שיפר את ממוצעיו ל-28.0 נקודות, 11.9 ריבאונדים, 4 אסיסטים ו-2.6 חטיפות למשחק, וזומן להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן בו קלע 7 נקודות והוריד 10 ריבאונדים.
קבוצתו ניצחה 28 מתוך 29 משחקיה באותה עונה, וזכתה באליפות התיכונים בפעם השלישית ברציפות, כשסימונס מוביל אותה במשחק הגמר, שוב מול אקדמיית אוק היל, עם 20 נקודות ו-11 ריבאונדים.
בסיום לימודיו התיכוניים בחר סימונס ללמוד באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה, היכן שסנדקו שימש עוזר המאמן של קבוצת הכדורסל.
בעונת ה שלו באוניברסיטה רשם סימונס ממוצעים של 19.2 נקודות, 11.8 ריבאונדים, 4.8 אסיסטים ו-2.0 חטיפות למשחק, אך קבוצתו לא הצליחה להעפיל לטורניר ה-NCAA.
ב-21 במרץ 2016, לאחר שנת מכללות אחת בלבד, הודיע סימונס על כוונתו לוותר על המשך לימודיו ולהעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA 2016.
סימונס נבחר בבחירה הראשונה בדראפט ה-NBA לשנת 2016 על ידי קבוצת פילדלפיה 76'.
כחודש לפני פתיחת העונה, ב-30 בספטמבר 2016, נחבל סימונס בכף רגלו הימנית, והתברר שהוא סובל משבר בעצם המסרק החמישית.
האומדן הראשוני היה שייעדר מהמגרשים בין שלושה לארבעה חודשים, אך בעקבות קצב ההחלמה האיטי של השבר החמיץ סימונס את כל עונת המשחקים.
בהופעת הבכורה שלו ב-NBA, ב-18 באוקטובר 2017, קלע סימונס 18 נקודות והוריד 10 ריבאונדים בהפסד קבוצתו לוושינגטון ויזארדס.
במשחקו הרביעי בלבד בליגה השיג טריפל-דאבל של 21 נקודות, 12 ריבאונדים ו-10 אסיסטים בניצחון מול דטרויט פיסטונס.
לאורך העונה הסדירה רשם סימונס ממוצעים של 15.8 נקודות, 8.1 ריבאונדים ו-8.2 אסיסטים למשחק, כולל 12 טריפל דאבלים, ועזר לקבוצתו להשיג את המקום השלישי באזור המזרחי לאחר שסיימה את העונה עם רצף של 16 ניצחונות.
בפלייאוף 2018 גברה פילדלפיה על מיאמי היט בתוצאה 4–1, והפסידה בסיבוב השני לבוסטון סלטיקס בתוצאה זהה.
בסיום העונה זכה בפרס רוקי העונה, ונבחר פה אחד לחמישיית הרוקיז של העונה.
בעונת נבחר סימונס להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, ובכך היה הכדורסלן האוסטרלי הראשון אי פעם שלוקח חלק במשחק היוקרתי.
בפלייאוף 2019 שוב הודחה פילדלפיה בסיבוב השני, לאחר שהפסידה לטורונטו ראפטורס בתוצאה 3–4.
ביולי 2019 חתם סימונס על הארכת חוזה בפילדלפיה ל-5 שנים נוספות, עבור כ-170 מיליון דולר.
ב-5 באוגוסט 2020 נפצע בברכו השמאלית, ונאלץ להחמיץ את המשך עונת .
לאחר פלייאוף 2021 סימונס בוקר רבות על ידי אוהדים, התקשורת ואף על ידי חבריו לקבוצה ומאמן הקבוצה דוק ריברס.
הקשר של סימונס עם פילדלפיה נותק והקבוצה החלה לחפש אחר טרייד עבורו במשך חודשים רבים.
במהלך עונת 2021/2022 שבת סימונס ולא שיחק כלל במדי פילדלפיה.
ב-10 בפברואר 2022 עבר סימונס בטרייד לברוקלין נטס ביחד עם סת' קרי ואנדרה דראמונד בתמורה לג'יימס הארדן ופול מילסאפ.
בעונת 2022/2023 ובעונת 2023/2024, מיעט סימונס לשחק ומשחקו התדרדר באופן משמעותי.
סימונס הצטרף לקבוצה הבוגרת של נבחרת אוסטרליה בגיל 17, כשהשתתף באליפות אוקיאניה בכדורסל 2013. בשני משחקיו בטורניר קלע 4 נקודות בסך הכול.
בשנת 2014 נכלל בסגל הנבחרת המורחב לקראת אליפות העולם בכדורסל 2014, אך נופה מהסגל הסופי לפני תחילת הטורניר.
באפריל 2016 הודיע כי לא ישתתף עם נבחרתו באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו, על אף זימונו לקבוצה, עקב רצונו להתכונן כראוי לעונת הרוקי שלו ב-NBA.
בשנים 2018–2019 יצא סימונס עם דוגמנית העל קנדל ג'נר.
בן עויזרמן (24 באוגוסט 1912 - 6 ביוני 1967) היה צלם, במאי ותסריטאי קולנוע ועיתונות ישראלי, נהרג במלחמת ששת הימים.
בן עויזרמן נולד בלונדון ועלה לארץ כילד עם משפחתו ב-1920. בגיל צעיר חזר ללונדון שם למד קולנוע והמשיך את לימודיו בבית הספר לאמנויות יפות בפריז.
הוא חזר לישראל כנציג של חברת פאראמוט ניוז ב-1937. צילם את רוב יומני החדשות שיצאו מארץ ישראל.
עויזרמן הקים את חברת ההפקה Palestine Films שהפיקה סרטי תעודה.
ב-1949 התמנה כנציג NBC ניוז עד 1960. הוא הפיק תוכניות תיעודיות בארץ ובאפריקה וצילם סרט על התנ"ך ("יצחק ורבקה") שזיכה אותו בפרס בארצות הברית.
בין הקטעים התיעודיים שצילם: הורדת הדגל הבריטי בנמל חיפה עם סיום המנדט הבריטי, פיצוץ מלון המלך דוד, קרב אלטלנה וכניעת העיר עזה במבצע קדש ב-1956.
השתתף בכתיבת התסריט של הסרט בית אבי (1947) ובבימוי הסרט "אף מילה למורגנשטיין" (1963).
סרטו התיעודי הבולט ביותר הוא "בית במדבר" ("The house in the desert") על קיבוץ בית הערבה.
סרט באורך של 25 דקות המהווה מסמך היסטורי ייחודי על היאחזותם של צעירים באדמה המלוחה של אזור ים המלח.
ב-6 ביוני 1967, היום השני של מלחמת ששת הימים, יצא לעזה ככתב צבאי למטרת תיעוד.
הוא הצטרף לכוח צבאי ונהרג ממטען ממולכד במבואות העיר.
נקבר בבית העלמין הדרום (בת ים).
בנט ג'וזף "בן" סבאג' הוא שחקן יהודי-אמריקאי, ידוע בעיקר בשל תפקידו כקורי מת'יוס בסדרה "ילד פוגש עולם" ובסדרת ההמשך "העולם של ריילי".
הוא אחיו הצעיר של השחקן פרד סבאג'.
במרץ 2023 הכריז על התמודדותו מטעם המפלגה הדמוקרטית בבחירות לקונגרס במחוז ה-30 של קליפורניה, במקום אדם שיף שפרש כדי להתמודד ל.
בן משפחה מטפל או תומך, הוא המטפל העיקרי של בן משפחה זקן או חולה מקרבה ראשונה.
העבודה לא נעשית בהכרח באופן פורמלי (במקרה זה, המטפל נקרא "מטפל בלתי פורמלי").
בישראל, יש כיום כמיליון וחצי ישראלים התומכים או מטפלים באחד מבני המשפחה.
אותם תומכים מקדישים כ־21 שעות בשבוע לעבודת הטיפול והתמיכה, משך הטיפול באדם אחד נמשך כ־4.6 שנים בממוצע.
כמו כן ישנם לא מעט מקרים של תמיכה וטיפול ביותר מבן משפחה אחד (למשל, טיפול בשני ההורים, בהורים ובבן או בת הזוג וכו').
העובדה שבשפה העברית יש צורך בשני מושגים "תמיכה" ו-"טיפול", על מנת לתאר את העבודה שעושה בן משפחה, מצריכה התייחסות יותר עמוקה למילים אלו.
בשני המושגים נמצא את מרכיב הגשת הסיוע למישהו.
המושג בשפה האנגלית - caregiver, נכנס לשימוש ככינוי לעבודת הסיוע לבני משפחה בשנת 1886.
השימוש במושג "טיפול", מקושר לתחום הבריאות ומשמעו טיפול במחלה או בגורם למחלה והשגת החלמה, כלומר ריפוי.
הטיפול הקלאסי התרחב עם השנים על ידי פיתוח הטיפול המניעתי, שמטרתו מניעת המחלה, או הקטנת הסכנה הגלומה בה.
בחלק מן המחלות הריפוי הממוקד של המחלה אינו מספיק ולכן התפתח הטיפול השיקומי, שמטרתו החזרת הגוף והאדם לתפקוד מיטבי.
האבחנה לגבי הקשר בין הגוף או המחלה הגופנית לבין הנפש הוליד את הטיפול הנפשי או ה-פסיכותרפיה (: מיוונית פסיכה - נפש, תרפיה - טיפול).
המטרה של הטיפול הפסיכותרפי היא לשפר את המצב הרגשי, הנפשי, ההתנהגותי-קוגניטיבי או החברתי של האדם הפונה לטיפול.
ההתפתחות הרפואית, הכלכלית והחברתית, גרמו להארכת תוחלת החיים, מצב זה הביא בעקבותיו את הצורך להכיר ולהתמודד עם תופעות חדשות כגון: הזדקנות האוכלוסייה והתפתחות מחלות שאינן ניתנות לטיפול וריפוי - הידועות גם בשם "מחלות זחלתניות" (פרוגרסיביות).
השילוב בין מחלות והזדקנות האוכלוסייה, יצר מצב שדרש התארגנות חדשה ובעקבות מצב זה התפתחו עוד שני ענפי טיפול - הטיפול הסיעודי והטיפול הפליאטיבי.
טיפול פליאטיבי הוא גישה שמשפרת את איכות החיים של המטופלים ושל בני משפחותיהם, בעקבות התמודדותם עם מחלה מסכנת חיים.
כיום נכנסה הגישה גם לתחום גם העבודה עם זקנים.
למעשה הטיפול הפליאטיבי, מטפל בהשפעות המחלה או ההזדקנות ולא בסיבות למחלה.
בתחילה, עוד במאה ה-4 לספירה ואפילו קודם לכן, הטיפול ניתן למחלות חשוכות מרפא והתבצע מחוץ לבית במקום שנקרא הוספיס.
, (Cecily Saunders) עובדת סוציאלית שהגיעה לעבוד בהוספיס, בלונדון, בסוף שנות ה-40, למדה רפואה והקימה את ההוספיס המודרני הראשון בשנת 1967. בהוספיס זה שולבו תפיסת העולם של חמלה והישגי הרפואה במטרה להקל על סבלם של חולים חשוכי מרפא ושל בני משפחתם.
גישה זו אומצה גם עבור זקנים שמצבם הפיזי והמנטלי מידרדר ועקב כך הם ובני המשפחה סובלים מאד.
עם גידול האוכלוסייה הזקנה, והקושי לספק מענים הולמים על ידי שירותי הבריאות הקיימים, לצד ההבנה כי הוצאת הזקנים מביתם למוסדות מקשה על הסתגלותם ומתוך רצון להקל ולהיטיב עמם, פותחו שירותי טיפול בבית הזקן, המקלים גם עליו וגם על בני המשפחה.
טיפול פורמלי וטיפול לא פורמלי
טיפול פורמלי, מתייחס למתן סיוע על ידי אנשים מקצועיים, ללא זיקה אישית למטופלים, המסייעים במסגרת תחום התמחותם.
לרוב הסיוע כרוך בקבלת תמורה כספית במסגרת סטטוטורית או חוזית מחייבת.
טיפול שאינו פורמלי - תמיכה, ניתן על ידי אנשים נטולי הכשרה מקצועית ספציפית לתחום הסיוע - כגון בני המשפחה, לרוב בני משפחה מקרבה ראשונה.
בני המשפחה, ברוב המקרים, אינם מקבלים תמורה כספית, עבור הסיוע.
לקטגוריה זו יצטרפו גם מסייעים נוספים כגון חברים קרובים, מתנדבים שונים ומטפלים סיעודיים, שאינם בעלי מקצוע, לרוב, המותאם לסוג הטיפול לו הם נשכרים.
מחקרים בחברות מערביות שונות מצביעים על כך שהטיפול והתמיכה הבלתי פורמליים, מהווים את עמוד השדרה של הטיפול הממושך באוכלוסייה הזקנה.
בנוסף או במקביל לטיפול באמצעות בני משפחה, עומדות חלופות נוספות:
טיפול חוץ ביתי - בתי אבות ובית דיור מוגן, מוסדות טיפוליים וגריאטריים.
טיפול ביתי - באמצעות מטפלות סיעודיים.
לאחרונה הוקמו חברות פרטיות, עסקיות, המסייעות בהיבטים חברתיים, תיקונים ואחזקת בית, מעקב רפואי וכו'.
חלופות אלו נועדו להוריד חלק מנטל הטיפול של בני המשפחה המטפלים, בכך שסיוע בתחומים מסוימים, נעשה על ידי גורמים בתשלום.
טיפול בקהילה - במקביל לשתי צורות הטיפול הנ"ל, התפתחו שירותים במסגרת הקהילתית, המופעלים על ידי גורמים ממסדיים, בעיקר משרד העבודה והרווחה.
שירותים אלה מאפשרים למשל תעסוקה והפגת בדידות דרך מרכזי יום לקשישים, מועדונים חברתיים לזקנים עצמאיים, קהילה תומכת, המסייעת גם בתחום אחזקת הבית, פיתוח שירותי מתנדבים לביקורי בית והפעלה בבתים ועוד.
למרות האפשרויות הנ"ל, מקומם של בני המשפחה המטפלים ממשיך להיות מרכזי.
האשפוז במוסד, למשל, מחייב נוכחות והתערבות של בני המשפחה המטפלים, במטרה לשמור על קבלת הטיפול הנאות, הנחיית הצוות, דאגה לנוחיות המטופל ובריאותו ועוד.
גם העסקת עובד/ת זרה מוסיפה לעבודת הטיפול גם סיוע למטפלים הסיעודיים הן ברמה האישית - סידורים, הכוונה, תשלום שכר ונלוות ועוד, והן ברמה הקשורה במטופל/ת - בקרה, קבלת החלטות והנחיית המטפל/ת.
ניתן לסכם ולומר כי תפקיד מרכזי של בן/בת המשפחה התומכים ומטפלים, הוא לדאוג לאיכות חייו של הנתמך.
איכות חיים, כמרכיב במלאכת הטיפול, הוא מושג שהלך והתפתח, ככל שהארכת תוחלת החיים הלכה וגדלה, כתוצאה מהתפתחות הרפואה בין היתר.