tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שהוא שוכנע על ידי ננסי לאב, שהחזיקה ברישיון טיס אזרחי, בהתכנות של התוכנית, הוא ביקש ממנה להגיש הצעה, מבלי שהוא מודע לכך שארנולד גנז הצעה דומה.
במרץ 1942 לקחה על עצמה קוקרן התחייבות להגיע לבריטניה כדי להשתתף בתוכנית הניסויית לנשים טייסות ב-ATA.
היא ניצלה את הכרותה עם נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט ועם רעייתו אלינור רוזוולט, כדי לשדל את ארנולד שידחה כל תוכנית שלא תכלול את שיתופן של נשים ושיקים ארגון עצמאי שיהיה בפיקודן של נשים.
באופן אירוני, הצעתו של טרנר, שקראה לשילובן של הטייסות במסגרת חיל הנשים של צבא ארצות הברית, נדחתה על ידי ארנולד.
באמצע הקיץ של שנת 1942 היה ארנולד כבר מוכן לשקול את ההצעות הקודמות באופן רציני.
תוכניתם של טרנר ושל לאב נבדקה על ידי מפקדת פיקוד התובלה והועברה על ידי מפקדה, גנרל הרולד ל.
ג'ורג' לעיונו של ארנולד, שהיה מודע לה ונתן לה את ברכתו, לאחר שהגברת רוזוולט הציעה רעיון דומה בטור עיתונאי שהיא פרסמה.
על "טייסת העזר להעברה של הנשים" (Women's Auxiliary Ferrying Squadron – WAFS) פיקדה ננסי לאב והיא הפכה להיות מבצעית ב-10 בספטמבר 1942. זמן קצר לאחר מכן, החל פיקוד התובלה להעסיק נשים במשימות הטסת מטוסים מבתי החרושת אל הבסיסים.
באותו יום שבה ג'קי קוקרן לארצות הברית וכאשר פורסם דבר הקמתו של הארגון, היא מיד דרשה מארנולד הסבר.
ארנולד טען כי אינו יודע על מה מדובר והאשים את פיקוד התובלה, במיוחד את ראש המטה של גנרל ג'ורג', קולונל ס.ר.
סמית (הנשיא לשעבר של אמריקן איירליינס).
כשהמהלכים הללו קיבלו כבר פרסום, לא ניתן כבר היה להחזיר לאחור את הגלגל וב-15 בספטמבר אושרה תוכנית האימונים של קוקרן.
הטייסות של קוקרן ושל לאב הוקמו לפיכך כל אחת באופן נפרד.
"יחידת אימוני הטיסה לנשים ה-319" בפיקודה של קוקרן שהתאמנה בשדה התעופה העירוני של יוסטון, טקסס (כיום נמל התעופה הובי) ו"טייסת העזר להעברה של הנשים" (Women's Auxiliary Ferrying Squadron – WAFS) שהוצבה בבסיס חיל האוויר ניוקאסל שבדלאוור.
בין שתי התוכניות ובין מפקדותיהן הייתה יריבות ועד קיץ 1943 הן פעלו באופן עצמאי ולא הכירו זו בזו.
קוקרן התאמצה להקמתה של ישות אחת שתשלוט על הפעילות של כל הנשים הטייסות.
טרנר התנגד לכך במיוחד על רקע ההבדלים בתקני ההסמכה השונים ועל רקע הצורך החיוני של פיקוד התובלה לשלוט בטייסיו.
אך מאבקה של קוקרן בארנולד הצליח וביולי 1943 הוא הורה ששתי התוכניות תתאחדנה כשקוקרן תעמוד בראשן.
לאב המשיכה להיות האחראית על מבצעי התובלה בארגון החדש.
תוכנית האימונים של ה-WASP כללה 19 קבוצות של נשים: קבוצת "המקוריות" (The Originals) בהנהגתה של ננסי לאב ו-18 הקבוצות של "שפנות הניסיון" (The Guinea Pigs) בהדרכתה של ג'קי קוקרן.
הנשים חויבו להשלים את אותו מסלול הכשרה כפי שנדרש מהטייסים הגברים של חיילות האוויר של צבא ארצות הברית ורבות מהן המשיכו לתוכניות אימונים מתקדמים.
מבין שתי הטייסות ממוצא סיני, הייזל יינג לי, נהרגה בתאונת התנגשות על מסלול ההמראה והשנייה, מאגי ג'י, שרדה את המלחמה.
היחידה מבין הטייסות ממוצא אינדיאני, אולה מילדרד רקסראוט, משבט הלקוטה, גם היא שרדה את המלחמה ומאוחר יותר הצטרפה לחייל האוויר האמריקאי.
הטייסות שהגיעו מה-WAFS צברו כבר כ-1400 שעות טיסה והיו להן רישיונות טיס אזרחיים.
הן קיבלו הדרכה של 30 ימים בנוהלי הצבא ושיטות ההטסה של כלי טיס צבאיים.
לאחר מכן הן צוותו למשימות תובלה שונות.
"שפנות הניסיון" החלו את אימוניהן בשדה התעופה העירוני של יוסטון ב-16 בנובמבר 1942 כחלק מיחידת אימוני ההטסה ה-319 של חיילות האוויר של צבא ארצות הברית (AAFWFTD).
אימונים אלו החלו זמן קצר לאחר שבנות ה-WAFS החלו את אימוני ההתמצאות שלהן בדאלוור.
שלא כמו בנות ה-WAFS, אלו שהגיעו ליוסטון לא לבשו מדים והיה עליהן לדאוג לעצמן לסידורי לינה.
כמו כן, הן זכו לטיפול רפואי מינימלי, לא הועמדה לרשותן כבאית תעופתית, והאמבולנס שהועמד לרשותן הושאל מבסיס אלינגטון הסמוך.
צוות המנהלה היה בלתי מספיק ולרשותן הועמדה ערבוביה של 23 מטוסים לצורך האימונים.
המחסור במשאבים, בשילוב עם מזג האוויר הערפילי והלח של יוסטון, גרמו לדחיית סיומו של הקורס הראשון מפברואר לאפריל 1943. הקרקע הלחה והדביקה והמחסור בבתי שימוש, גרמו לירידה משמעותית במוראל.
כדי למזער את הבעיה, הוצא לאור העיתון היחידתי Fifinella Gazette שהגיליון הראשון שלו פורסם ב-10 בפברואר 1943. פיפנלה הייתה גרמלינית שהופיעה בספרו של רואלד דאל "הגרמלינים" שיצא לאור באותה שנה והונפש בסרט של וולט דיסני.
היא הייתה הקמע הרשמי של ה-WASP והופיעה על תגי הכתף של הבנות.
הקורס הראשון ביוסטון מנה עם פתיחתו 38 נשים שלרשותם עמדו 200 שעות הדרכה.
הקורס השני סיים החל בדצמבר 1942 והסתיים במאי 1943. הקורס השלישי הסתיים ביולי 1943 ובפברואר 1943 החל הקורס הרביעי.
ב-7 במרץ 1943 אירעה תאונת האימונים הקטלנית הראשונה בקורסים ביוסטון.
מרגרט אולדנבורג והמדריך שלה, נוריס מורגן, התרסקו 11 ק"מ מדרום ליוסטון ונהרגו.
בסוף מאי 1943 פורקה יחידת אימוני ההטסה ה-319. בקיץ אותה שנה מוזגו סופית ה-WAFS וה-WFTD לתוך ה-WASP.
לכל אחת מהנשים שהוכשרו במסגרת ה-WASP הוענק רישיון טיס.
הן הוכשרו כטייסות ב"אופן הצבאי".
יותר מ-25,000 נשים הגישו בקשות להתקבל לארגון, אך פחות מ-1,900 התקבלו.
לאחר ארבעה חודשי אימוני טייס צבאיים, קיבלו 1,074 מהן את כנפי הטיסה שלהן והן היו לנשים הראשונות שהטיסו כלי טיס צבאיים של ארצות הברית.
הנשים לא הוכשרו לפעילות קרבית.
יחד עם זאת, מסלול הכשרתן היה זהה לזה של הגברים פרחי הטיס.
הבנות לא קיבלו הכשרה בירי והאימונים שלהם כללו מעט מאוד אימוני טיסה במבנה ואימוני אווירובטיקה, אך הן קיבלו הדרכה לביצוע תמרונים שהיו חיוניים להיחלצות מכל מצב.
אחוז הנשירה של הבנות מהקורסים היה נמוך יותר בהשוואה לזה של צוערי קורסי הטייס של הבנים.
לאחר סיום הכשרתן, הוצבו בנות ה-WASP ב-120 בסיסים ברחבי ארצות הברית, הן ביצעו משימות טיסה רבות ושחררו טייסים גברים למשימות קרביות.
הן ביצעו כמעט 100 מיליון ק"מ של טיסות מבצעיות מבתי החרושת למטוסים לבסיסי הטיסה ולבית הספר לטיסה.
כמו כן הן ביצעו משימות של גרירת מטרות לאימוני ירי נ"מ, ביצעו הדמיות של משימות הפצצה וביצעו טיסות מטען.
הנשים שביצעו את המשימות הללו הטיסו כמעט את כל סוגי המטוסים ששירתו בחיילות האוויר של צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
בנוסף, הותר לטייסות מיומנות במיוחד להטיס מטוסי סילון.
מספטמבר 1942 ועד דצמבר 1944 העבירו בנות ה-WASP 12,650 מטוסים מ-78 סוגים שונים.
במהלך המלחמה איבדו את חייהן 38 טייסות של ה-WASP, כולן בתאונות טיסה.
11 מתוכן נהרגו באימונים ו-27 בפעילות מבצעית.
בשל העובדה שהן לא נחשבו חלק ממסגרת צבאית, הועברו גופותיהן של ההרוגות לבתיהן על חשבונן של משפחותיהן בלי שום טקס אשכבה צבאי או בלי שהוענק להן שום עיטור גבורה.
צבא ארצות הברית לא התיר שארונות הקבורה של ההרוגות יעטפו בדגל ארצות הברית.
ה-WASP נחשב לשירות אזרחי והמשרתות בו לא זכו לזכויות של המשרתים בשירות צבאי.
יחד עם זאת, הבנות לא היו קשורות קשר חוזי לצבא והיו יכולות לפרוש בכל רגע נתון לאחר תום הכשרתן, למרות שמעטות, אם בכלל, עשו זאת.
ב-30 בספטמבר 1943 הוגשה לבית הנבחרים של ארצות הברית הצעת החוק הראשונה להפיכתו של ה-WASP לגוף צבאי.
הן קוקרן והן ארנולד חתרו להקמתו של גוף צבאי נפרד בפיקודה של קצינה בדרגת קולונל.
בכל אופן, מחלקת המלחמה של ארצות הברית (קודמתה של מחלקת ההגנה של ארצות הברית) התנגדה בעקביות למהלך כזה.
במקום זאת הם העדיפו שהטייסות ישויכו לחיל הנשים של צבא ארצות הברית.
ב-21 ביוני 1944 נדחתה הצעת החוק להפיכתו של ה-WASP על חודם של קולות בודדים.
קבוצה של טייסים גברים אזרחיים עמדו בראש השדולה נגד החוק והם עשו זאת בתגובה לסגירתם של כמה בתי ספר אזרחיים לטיסה.
ועדת בית הנבחרים לשירות אזרחי דיווחה ב-5 ביוני 1944 שהיא רואה ב-WASP גוף בלתי נחוץ, יקר ללא הצדקה, והמליצה על הפסקתם של תהליכי הגיוס וההכשרה של נשים ללא ניסיון מוקדם.
קוקרן דחפה למציאת פתרון לבעיה.
למעשה היא הציגה אולטימאטום שבמסגרתו היא דרשה את הפיכתו של ה-WASP לגוף צבאי או לחלופין את פירוקו.
חיילות האוויר של צבא ארצות הברית יצרו עודף של טייסים ושל מועמדים להכשרה כטייסים.
כתוצאה מכך הורה ארנולד (שהיה מהתומכים בהפיכתו של ה-WASP לגוף צבאי), על פירוקו של ה-WASP ב-20 בדצמבר 1944. בנאום שהוא נשא ב-7 בדצמבר 1944 הוא אמר:
כל התיעוד על פעילתו של ה-WASP הוגדר בסיווג סודי למשך 35 שנים, כך שתרומתן של הבנות למאמץ המלחמתי הייתה כמעט ולא ידועה לציבור ולהיסטוריונים לא היה גישה למידע אודותיהן.
ב-1975 הוביל קולונל ברוס ארנולד, בנו של גנרל ארנולד, את "הקרב של ה-WASP בקונגרס" להכרה בארגון כגוף צבאי שלחם במלחמת העולם השנייה.
יוצאות הארגון התארגנו מחדש וניסו להשיג תמיכה ציבורית למאבקן.
בסופו של דבר, ב-1977 נפתחו תיקי הארגון לציבור לאחר שבהודעה שהוצאה בטעות לתקשורת על ידי חיל האוויר פורסם דבר קיומו של ה-WASP.
הפעם זכה הלובי להכרה בארגון בתמיכתו של הסנאטור בארי גולדווטר, שבעצמו היה טייס תובלה במלחמת העולם השנייה.
ב-1977 חתם הנשיא ג'ימי קרטר על חוק המעניק לטייסות שירות חיל האוויר מעמד צבאי לכל דבר.
ב-1984 הוענקה לכל יוצאות הארגון מדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה.
לאלה מתוכן ששרתו מעל שנה הוענקה גם מדליית הזירה האמריקאית על שירותם במלחמה.
רבים מהמדליות הוענקו לבנותיהן ולבניהם של הטייסות.
ב-1 ביולי 2009 העניקו הנשיא ברק אובמה והקונגרס של ארצות הברית ל-WASP את מדליית הזהב של הקונגרס.
שלוש מתוך 300 הטייסות שנותרו אז בחיים נכחו באירוע.
במהלך הטקס אמר הנשיא אובמה:
ב-10 במאי 2010 הגיעו 300 מיוצאת ה-WASP שנותרו בחיים לקפיטול כדי לקבל את מדליית הזהב של הקונגרס מיושבת ראש בית הנבחרים, ננסי פלוסי ומשאר מנהיגי הקונגרס.
במרץ 2015 ביטל מזכיר הצבא של ארצות הברית ג'ון מקיו כלל שאפשר לטמון את אפרן של טייסות שירות חיל האוויר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון, בציינו שהן לא זכאיות לכך, שכן במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר הן היו פעילות, הן הוגדרו כאזרחיות.
זאת על אף הסיכונים שהן נטלו על עצמן בשירות.
טייסטי (בקוריאנית: 테이스티, באנגלית: Tasty) הם זוג זמרים קוריאנים-סינים שפועלים בקוריאה הדרומית וחתומים בחברת וולים אנטרטיינמנט.
הזוג הם תאומים זהים, דריונג וסוריונג, שעשו את הופעת הבכורה שלהם ב-2012 עם הסינגל שלהם Spectrum.
ג'ונג סוריונג (בקוריאנית:정소룡), ושמו הסיני זאנג זיאולונג (בסינית:郑小龙) וג'ונג דריונג (בקוריאנית:정대룡), ושמו הסיני זאנג דאלונג (בסינית:郑大龙) נולדו וגדלו בג'ילין, סין, ב-25 בפברואר 1988. לפני הופעת הבכורה שלהם, הם היו מתאמנים בחברה Jyp Entertainment.
אחרי שעברו את האודישן שלהם בחברה ב-2006, התאומים נשלחו לארצות הברית וחיו שם במשך שלוש שנים.
במהלך התקופה הזו, הם למדו והתאמנו בריקוד תחת הכוריאוגרף של ביונסה וניאו.
ב-2007 התאומים רקדו כרקדני משנה עבור המנכ"ל של החברה בזמן ההופעה שלו, פארק ג'ין_יונג.
לאחר 5 שנים של אימונים בחברה, ואחרי שראו את שאר המתאמנים עושים כבר את הופעת הבכורה שלהם, הם החליטו לעזוב.
בריאיון עם Newsen התאומים אמרו: "עברנו את האודישן בקלות ולכן חשבנו שהכול יהיה קל.
אך לאחר מכן כשחברים שלנו, מתאמנים אחרים, הצטרפו אחרינו אך עשו את הופעת הבכורה שלהם כבר, הרגשנו אכזבה".
2012: הופעת בכורה עם Spectrum
זוג התאומים חתמו חוזה עם חברת וולים אנטרטיינמנט.
ב-23 ביולי 2012, החברה פרסמה סרטון מקדים תחת הכותרת "זה חדש" בערוץ היוטיוב הרשמי שלהם כדי להודיע על השקה של אמן חדש.
ב-6 באוגוסט 2012, סרטון מקדים לקליפ וידאו של טייסטי פורסם גם הוא, ושם שיר הבכורה שלהם היה "You Know Me".
ב-9 באוגוסט 2012 פורסם הקליפ וידאו הרשמי של השיר.
סינגל הבכורה שלהם Spectrum נכתב כולו והולחן על ידי המפיק הטירון Rphabet המכיל 4 שירים סך הכול וכולל את שיר הנושא שלהם "You Know Me".
ב-10 באוגוסט 2012 טייסטי עשו את הופעת הבכורה הראשונה שלהם בתוכנית המוזיקה הטלוויזיונית מיוזיק בנק.
על מנת לקדם את הסינגל הם הופיעו בתוכניות מוזיקה רבות.
2013: חזרה עם הסינגל Spectacular
ב-28 ביולי 2013, סרטון הועלה לערוץ הרשמי של החברה תחת הכותרת "TASTY 2013 Comeback Trailer" המודיע על החזרה של טייסטי.
אחרי כמעט שנה מסצנת המוזיקה, טייסטי פרסמו ב-4 באוגוסט 2013 סרטון מקדים עבור שיר הנושא הבא שלהם בשם "MAMAMA" מתוך הסינגל Spectacular.
שיר הנושא שלהם הוא שילוב של היפ-הופ וסווינג, והוא נכתב על ידי המפיק והכותב הסינגפורי, טאט טונג, יחד עם מילים שנכתבו על ידי הקולגות לחברה הו-יא ודונג-וו מלהקת אינפיניט.
הו-יא ודונג-וו ביחד מרכיבים את תת-הלהקה אינפיניט H הנוטה יותר למוזיקה בסגנון היפ-הופ.
השניים אף הופיע בהופעת אורח בקליפ וידאו של טייסטי.
הסינגל החדש שלהם מכיל ארבעה שירים.
הראשון שבהם נקרא "Spectacular", השני "MAMAMA", השלישי "Addiction" והרביעי נקרא "2Nite" והוא כולל הופעת אורח של האנהאי מהלהקה Phantom.
ב-18 בנובמבר 2013, וולים העלו סרטון מקדים של השיר החדש "Day n Night" וסרטון מקדים נוסף שבוע לאחר מכן ב-25. הקליפ וידאו המלא לשיר פורסם ב-27 בנובמבר 2013 ונאמר כי הוא צולם בהונג קונג.
השחקנית והדוגמנית אסום כיכבה בקליפ בדמות הנשית הראשית.
2015: משבר ביחסים עם וולים
ב-16 ביולי 2015 צמד הזמרים הודיע באמצעות הטוויטר שלהם כי הם עזבו את קוריאה וחזרו לסין.
בנוסף לכך הודיעו כי הם עוזבים את החברה ולא יופיעו יותר בקוריאה, ומעתה יופיעו רק בסין.
בעקבות כך חברת התקליטים הגיבה כי הצמד נסעו מבלי ליידע את החברה ומבלי לדון עם ההנהלה על הצעדים הבאים.
בנוסף לכך התברר כי הצמד היה מתוכנן לעשות את הקאמבק שלו עם הוצאה לאור של אלבום חדש אך בשל הצעד של הצמד הקאמבק התבטל וכך גם ההוצאה לאור של האלבום.
במהלך החודש החברה והזמרים הטיחו האשמות אחד בשני על אופן ההתנהלות שלהם.
בנוסף לכך הצמד הודיעה על הוצאה לאור של אלבום חדש בסין, מה שגרם לוולים להבטיח כי הם יפעלו נגדם באופן משפטי אך עד כה לא עשו זאת.
ב-14 בספטמבר נודע כי טייסטי הגישו תביעה לבטל את החוזה שלהם.
את התביעה הם הגישו כנגד חברת האם של וולים, S.M C&C.
שם האלבום פרטי האלבום SPECTRUM
שם פרטי האלבום Day'n Night
טייסון פיורי הוא מתאגרף עבר בריטי שהחזיק בתואר אלוף העולם באגרוף במשקל כבד המוכר על ידי 5 מתוך 5 התאחדויות האגרוף העיקריות בעולם IBF, WBO,WBA, IBO ו-WBC, ומטעם מגזין האגרוף החשוב בעולם הזירה.
פיורי זכה בתואר ב-28 בנובמבר 2015 לאחר ניצחון על ולדימיר קליצ'קו, שהחזיק בכל התארים הללו עד לתאריך זה.
פיורי נושל מתאריו לאחר שלא היה כשיר וסירב להופיע לקרבות הגנה על הכתר שניסו לארגן עבורו עקב בעיות נפשיות שהוגדרו כ"אישיות".
בשנת 2018 חזר להתאגרף בסדרת קרבות מול דאונטיי ויילדר, פיורי היה אלוף העולם לשעבר באגרוף במשקל כבד מטעם ה-WBC.
פיורי נולד באירלנד כבן למשפחה מן המעמד הנמוך שרבים מבניה עסקו באגרוף.
שמו הפרטי אף הוענק לו, לכבודו של מייק טייסון שהיה אלוף העולם באגרוף במשקל כבד.
בשנות השמונים התחרה אביו בקרבות אגרוף בלתי חוקיים ללא כפפות ולאחר מכן הפך למקצוען.
בן דודו היה אלוף העולם במשקל בינוני מטעם WBO ובן דוד אחר התחרה במשקל כבד.
פיורי ידוע באופיו הבעייתי ובהצהרות רבות, חלקן תמוהות, שהוא מרבה לפזר לפני הקרבות ולאחריהם.
פיורי ייצג בקרבות כחובבן הן את אירלנד והן את אנגליה.
בתחילת דרכו ייצג מועדון מצפון אירלנד ולאחר מכן עבר למועדון מאירלנד, דבר שגרר את הרחקתו מאליפות המדינה בעקבות ערעור שהוגש על ידי המועדון הקודם שבו היה חבר.
בשנת 2006 זכה במקום השלישי באליפות העולם באגרוף לנוער, אך הפסיד באליפות הבוגרים שגם בה השתתף.
בשנת 2007 זכה באליפות האיחוד האירופי לצעירים שבה ייצג את אנגליה, ובמקום השני באליפות אירופה לצעירים.
בתקופה זו דורג שלישי בעולם לנוער.
בשנת 2008 הפסיד למתאגרף הבריטי דייוויד פרייס בקרב על הזכות לייצג את בריטניה באולימפיאדת בייג'ינג.
הוא ניסה שוב להתקבל כחבר המשלחת האירית, אך נכשל.
באותה השנה זכה באליפות בריטניה באגרוף והחליט להפוך למקצוען.
את הקרב הראשון כמקצוען ערך פיורי ב-6 בדצמבר 2008 מול מתאגרף הונגרי וניצח בנוקאאוט ומאז ערך עוד 24 קרבות, שבכולם ניצח.
ב-28 בנובמבר 2015 ניצח בהחלטת השופטים פה אחד, בקרב בן 12 סיבובים, שנערך בדיסלדורף את ולדימיר קליצ'קו והפך לאלוף העולם.
ב-1 בדצמבר 2018, התמודד פיורי בלוס אנג'לס מול דאונטיי ויילדר, אלוף העולם במשקל כבד של איגוד ה-WBC.
ב-23 בפברואר 2020 ניצח את דאונטיי ויילדר בקרב חוזר, ולאחר מכן ב-10 באוקטובר 2021 ניצח אותו שנית בקרב שסיים את הטרילוגיה הדרמטית ביניהם.
פיורי הוכתר שוב כאלוף העולם במשקל כבד (WBC) כשגבר בנוקאאוט על דיליאן ווייט.
פיורי שלח סנוקרת לראש יריבו בסיבוב השישי, וזאת ב-23 באפריל 2022 לעיני 94 אלף צופים באצטדיון ומבלי.
ב-19 במאי 2024 הפסיד בקרב ואת תוארו, למתאגרף האוקראיני אלכסנדר אוסיק.
ב-21 בדצמבר 2024 הפסיד בקרב חוזר לאוסיק בהחלטת פה אחד של השופטים.
ב-13 בינואר 2025, בסרטון שפרסם באינסטגרם הודיע פיורי על פרישה מאגרוף.
מאזנו כמקצוען הסתכם ביחס ניצחונות של 1–2–34, מתוכם 24 בנוקאאוט.
באירוע היהלום שבכתר, שנערך ב-31 באוקטובר, פיורי ניצח את ברון סטרומן כתוצאה מספירת חוץ.
טייסי השחקים הוא סרט מלחמה אמריקאי משנת 1949 על כנף מפציצים אמריקאית באירופה במלחמת העולם השנייה.
התסריט נכתב על ידי סי ברטלט ובריאן ליי והוא מבוסס על ספרם Twelve O'clock High משנת 1948. שניהם שירתו במטה חיל האוויר השמיני של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
עלילת הספר והסרט מגוללת את סיפורה של כנף מפציצים אמריקאית בשנת 1942. הגנרל פרנק סַבֵג' מקבל פיקוד על הכנף, הסובלת ממורל נמוך בעקבות אבדות קשות שספגה בשמי גרמניה.
על אף התנגדותם הראשונית מלמד אותם הגנרל הקשוח והעקשן להתגאות בתפקידם החשוב ולעמוד בסטנדרטים הגבוהים של חיל האוויר.
בניגוד לסרטי מלחמה הרואיים, הסרט מתרכז ביחסים נפשיים בין המפקד לפקודיו ומדגיש את תפקידה המכריע של אישיות המפקד בעת משבר.
יפתח ספקטור כותב בספרו רם וברור כי בתחילת 1967 עבר קורס מובילים בכירים (מב"נים) בפיקודו של רן פקר.
בסיום הקורס הוצג להם הסרט וכי התרשם מדמותו של המפקד פרנק סבג' בגילומו של גרגורי פק וכי לאחר מכן רצה גם הוא להיות מפקד.
הוא משווה את סבג' לרן פקר ולאיתן בן אליהו ששניהם שיקמו את טייסת 201 בשעותיה הקשות ביותר.
בשנים 1964–1967 הפיקה ABC סדרת טלוויזיה המבוססת על הסרט.
סצנות קרבות האוויר הן מקוריות וצולמו בעת קרב על ידי חיל האוויר האמריקאי והלופטוואפה.
פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר - דין ג'אגר
פרס אוסקר לסאונד הטוב ביותר
גרגורי פק היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר
ב-1998 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית של ספריית הקונגרס על "היותו בעל ערך תרבותי, היסטורי ואסתטי".
הסרט מתחיל בלונדון ב-1949 כאשר שליש כנף 918 לשעבר (דין ג'אגר) מגיע לחופשה.
הוא רואה באחת החנויות ספל גדול שהיה מוצב על האח בבר של הכנף, רוכש אותו ונוסע לשדה התעופה הנטוש של הכנף.
כנף 918 מוצבת בשדה התעופה ארצ'ברי (שם פיקטיבי) בדרום אנגליה.
היא כנף מפציצים כבדים מסוג B-17 ושייכת לפיקוד המפציצים ה-8 של חיל האוויר של ארצות הברית.
הם עוסקים בהפצצת מטרות צבאיות בצרפת אך סובלים אבדות כבדות.
מורל אנשי הכנף ירוד והוא משפיע גם על מפקדם, קולונל קית' דוונפורט (גרי מריל).
דוונפורט מגיע למפקדו של גנרל פריצ'רד, מפקד הכוח האווירי האמריקאי בבריטניה (מילארד מיטשל), נפגש עם סגנו בריגדיר גנרל פרנק סבג' ואומר כי לכנף יש "מזל רע" וכי יש להקטין את הלחץ על האנשים.
סבג' מבחין שדוונפורט לפני שבירה ומדווח על כך לגנרל פריצ'רד.
פריצרד וסבג' מגיעים לכנף ומתחקרים את דוונפורט וטייסיו על כישלון הפעולה.
פריצ'רד רואה בדוונפורט את האשם בכישלון ומחליט להדיח אותו ולמנות במקומו את סבג'.
סבג' מגיע לכנף ומוצא אותה במצב מוזנח.
הש"ג נותן לו להיכנס, לא מצדיע ולא מבקש ממנו זיהוי וננזף קשה.
סבג' נפגש עם השליש של הכנף מייג'ור הארווי סטובל (דין ג'אגר), עורך דין מבוגר ששירת עוד במלחמת העולם הראשונה והתנדב לשרת גם בשנייה.
סטובל מודיע לו כי קצין המבצעים לוטננט קולונל בן גייטלי (יו מרלו), יצא מהכנף והלך להשתכר באחד הכפרים.
סבג' מבקש לעצור אותו ולהביאו אליו.
סבג' מכנס את אנשי הכנף ובנאום קצר ותקיף הוא פורש בפניהם את ה"אני מאמין" שלו: אין הוא מאמין במושג "מזל רע" והכל תלוי בהם.
אין מקום לרחמים עצמיים או לחשוב על משפחה או חופשה.
מבחינתו כולם צריכים לחשוב את עצמם ל"מתים" ולהתרכז רק בדבר אחד - במלחמה.
כאשר גייטלי מובא אליו הוא מוכיח אותו על תפקודו המביש, מוריד אותו לתפקיד מפקד מטוס ודורש כי אנשי צוותו יהיו מהגרועים ביותר בכנף ועל חרטום המטוס יהיה כתוב "מושבת מצורעים".
פעולותיו של סבג' מעוררות תרעומת קשה עד כי רוב האנשים מבקשים העברה.
סבג' מבקש מהשליש להשהות את הבקשות לעשרה ימים ובתקופה זו הוא מצטרף לאימונים ולתקיפות.
הביצועים של הכנף משתפרים ובאחת ההפצצות מקבל סבג' הוראת לחזור אך הוא לא עונה בקשר וממשיך בביצוע ההפצצה בהצלחה.
כאשר חוקר אותו גנרל פריצ'רד ורוצה להדיח אותו על התעלמות מפקודה הוא טוען שהיה קלקול ברשת הקשר ובמקום נזיפה הוא "סוחט" מהגנרל מכתב ציון לשבח לכנף.
נציב הקבילות מגיע לכנף כדי לברר מדוע לא נשלחו בקשות ההעברה.
סבג' מתחיל לארוז את חפציו אבל לפתע מודיעים לו שהחיילים ביטלו את מכתביהם ונציב הקבילות הסתלק.
סבג' רוכש את אמון אנשי הכנף והם מקבלים משימה להתקיף לראשונה את מערכת החימוש של גרמניה.
הוא יוצא עם אנשיו ומשתתף בהפצצה, בקרב עם מטוסי הקרב של הלופטוופה ואש הנ"מ הכבדה.
הוא חוזר תשוש ומתבשר שכמה מהטייסים האהובים עליו לא חזרו.
סבג' מתכונן לקראת ההתקפה המכרעת אך אינו יכול לעלות על המטוס.
גופו בוגד בו והוא אינו מסוגל לטפס למטוס.
ברגע האחרון הוא מוסר את הפיקוד לגייטלי שהוא כעת טייס מצטיין ונכנס למצב קטטוני.
רק לאחר שהוא שומע שהמפציצים חזרו בשלום הוא קם מקפאונו ונשכב על המיטה.
טייסון ברסיאס פרדה (בפורטוגזית: Taison Barcellos Freda; נולד ב-13 בינואר 1988) המוכר בשמו הפרטי טייסון, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר בפאוק סלוניקי.
טייסון התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אינטרנסיונל.
בעונת , הצטרף לקבוצה הבוגרת, והיה אחד משחקני המפתח בזכייה של הקבוצה באליפות מחוז גאוצ'ו, עם 15 שערים.
בעונה לאחר מכן, זכה טייסון עם אינטרנסיונל בגביע הליברטדורס.
ב-26 באוגוסט 2010 חתם במטאליסט חרקוב מליגת העל האוקראינית תמורת כ-6 מיליון אירו.
ב-1 בינואר 2013 חתם בשחטאר דונצק תמורת כ-12.4 מיליון פאונד.
ב-19 במאי 2013 הבקיע טייסון את שער הבכורה שלו בשחטאר בתיקו 3-3 נגד מטאלורג ז'פוריז'יה.
טייסון הבקיע בניצחון 0–3 בגמר הגביע האוקראיני נגד צ'רנומורץ אודסה.
ב-16 באפריל 2021 הודיעה אינטרנסיונל כי טייסון יחזור למועדון לאחר 11 שנים, וחתם על חוזה עד 2023.
ב-14 בינואר 2023 חתם טייסון בפאוק סלוניקי לעונה וחצי.
בספטמבר הצהיר טייסון בראיון כי אם יקבל זימון לנבחרת אוקראינה, הוא יענה בחיוב.
באוגוסט זומן לראשונה לסגל נבחרת ברזיל.
ב-6 בספטמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–2 נגד .
ב-13 ביוני 2017 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0–4 נגד .
טייסון השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2018.
טייס קרב הוא רומן אוטוביוגרפי מאת אנטואן דה סנט-אכזופרי, שהתפרסם לראשונה בשנת 1942. הספר מתאר את המשימה המודיעינית "האבסורדית" שאליה נשלח במהלך מלחמת העולם השנייה.
פרקי הספר הם כרוניקה של צבא ומדינה בהתמוטטות, לצד זכרונות ילדות אישיים של סנט-אכזופרי.
הספר תורגם לעברית פעמיים, תחילה בידי חיים גליקשטיין בשנת 1950, ובהמשך בידי גדעון טיקוצקי בגרסתו השלמה, בשנת 2009.
אנטואן דה סנט-אכזופרי נולד ב-29 ביוני 1900 בעיר ליון בצרפת למשפחת אצולה כפרית.
בן שלישי מבין חמישה ילדים, לאביו הרוזן אנטואן מארי רוז'ה דה סנט-אכזופרי ולאמו מארי דה פונסקולומב.
בהגיעו לגיל ארבע, בעקבות מות אביו, משפחתו ירדה מנכסיה וסנט-אכזופרי הועבר לפנימייה קתולית ואחריה לפנימייה צבאית.
לאחר סיום לימודי האדריכלות בשנת 1921 בבית הספר הלאומי הגבוה לאומנויות היפות (École des Beaux Arts"") התגייס לצבא הצרפתי.
במקביל לשירותו הצבאי הוציא רישיון טיס אזרחי.
לאחר שחרורו הצטרף למאמץ התעופה הלאומי כטייס דואר, ובהמשך כמפקד תחנת ביניים בקו שבין צרפת לצפון אפריקה.
במהלך הישיבה הממושכת בתחנה כתב את יצירותיו הראשונות.
בזמן מלחמת העולם השנייה, עם כיבוש צרפת, סנט-אכזופרי גלה לניו יורק וסייע במאמצי התעמולה של בעלות הברית, בקריאה להצטרף למלחמה בנאציזם.
בקיץ 1944, על אף גילו המבוגר, התעקש לחזור לטייסת שלו, ששרידיה סופחו לצבא האמריקאי.
עם הצטרפותו לכוחות בעלות הברית בצפון אפריקה ובדרום איטליה, שב לבצע גיחות בשמי צרפת הכבושה.
ב-31 ביולי יצא למשימה ולא שב: מטוסו נעלם ואת שרידיו גילו מעל חופיי מרסיי רק בשנת 2000.
מלחמת העולם השנייה החלה ב-1 בספטמבר 1939 עם פלישתה של גרמניה לפולין.
זמן קצר לאחר מכן, צרפת ובריטניה הכריזו על מלחמתן בגרמניה.
במאי 1940, לאחר כיבוש הולנד ובלגיה, הגרמנים פלשו לצרפת מצפון דרך הרי הארדנים בדרך שנחשבה עד אז לבלתי עבירה.
זו התאפשרה באמצעות הטנקים הגרמנים.
הכיבוש נפתח בעקיפת קו מאז'ינו, קו הגנה של הכוחות הצרפתים, ומשם הגרמנים התקדמו לכיוון פריז.
החלקים הכבושים סופחו ישירות לרייך הגרמני ובתוך שישה שבועות נכבשה צרפת כולה.
במהלך הכיבוש, כדי להימלט מהנאצים החלה "הבריחה הגדולה" ובמהלכה רבבות מצפון צרפת עזבו את ביתם ונדדו בשיירות אינסופיות דרומה.
סנט-אכזופרי, שצפה בנדידה מלמעלה בעת טיסותיו תיאר אותה בספרו זה כ"סירופ שחור אינסופי".
מנגד, חלקה הדרומי של צרפת נשלט על ידי הגנרל פטן (Petain) שעמד בראש ממשל צרפת של וישי.
ממשל וישי נחשב לכאורה כאזור חופשי בעל אוטונומיה צרפתית, אך בפועל היה "ממשלת בובות" של הגרמנים.
הפילוג בין המתנגדים לכיבוש (שחלקם אף ברחו לארצות הברית, שווייץ ועוד) לבין משתפי הפעולה יצר שסע גדול בחברה הצרפתית.
עלילת הספר מגוללת את קורות טיסתו של סנט-אכזופרי לעיר אראס ב-23 במאי 1940, משימה מבצעית של חיל האוויר הצרפתי שנמשכה כמאה דקות.
העלילה כתובה בגוף ראשון ובלשון הווה על אף שנכתבה כשנתיים לאחר התרחשותה.
הטיסה הייתה משימה מודיעינית שמטרתה להתחקות אחר התקדמות הגייסות הגרמניים.
סנט-אכזופרי מתאר משימה זו כאבסורדית וכחסרת כל היגיון.
לדבריו, המפקדה שולחת את החיילים למשימות התאבדות חסרות תוחלת: "צוותי האוויר מוקרבים כמו כוסות מים המושלכות על דליקת יער" (עמ' 16).
בין תיאוריו השונים של ההכנות לטיסה, ותפעול המטוס בזמן אמת, סנט-אכזופרי נודד במחשבותיו לנושאים מנושאים שונים, בהם מצבה של האומה הצרפתית, והרהורים פילוסופיים על אודות טבע האדם.
כטייס, נזדמן לו להיות בעל פרספקטיבה מיוחדת במינה על המלחמה מכיוון שהוא חזה גם בנעשה בעורף כשראה את רבבות האנשים נמלטים, ומנגד היה נוכח גם בחזית כטייס קרב.
בנוסף לתובנותיו הכלליות על מהות האדם, לאורך העלילה סנט-אכזופרי משבץ זכרונות רבים מילדותו.
למשל כשהוא מתאר את משאלתו שהציוד יתגלה כמקולקל והמשימה לא תוכל להתבצע הוא נזכר בתשוקתו כילד להיעדר מיום לימודים בבית ספרו.
לבסוף הוא קובע כי בדיוק כפי שכילד התחרט לבסוף על היעדרותו, כך גם כטייס במלחמה הוא מוותר על תשוקתו הילדותית וניצב אל מול המשימה, שהרי "אין לצפות לכלום ממשימה מוחמצת" (עמ' 40).
מכתיבתו של סנט-אכזופרי משתקפת עמדה הומניסטית מובהקת.
בפרקים 26–27 בספר, הכתובים כמעין מסה פילוסופית-תאולוגית, סנט-אכזופרי מנסח מעין מניפסט הומניסטי חדש.
בפרקים אלה הוא מציע סינתזה של התפישה הנוצרית, השמה דגש על החסד והערבות ההדדית, יחד עם הנאורות הצרפתית שמדגישה את ערכי הפרט והחירות של היחיד: "התרבות שלי, יורשת האל, עשתה כל איש אחראי כלפי כל בני האדם, ואת כל בני האדם אחראים כלפי כל אחד ואחד" (עמ' 152).
הדגשת האותיות הראשונות של המילים "אל", "אדם" "חירות" "חסד" ו"קהילה" ממחישה את השילוב המוצע בין האינדיבידואליזם והחירות, לערבות הדדית וחסד.
"הנסיך הקטן", ספרו המפורסם ביותר של סנט-אכזופרי וספר הילדים היחיד שכתב, יצא לאור באפריל 1943, כשנה לאחר שהתפרסם הספר "טייס קרב".
חלק מן הסוגיות הנידונות ב"טייס קרב" באופן ישיר מיוצגות במרומז ב"הנסיך הקטן", דוגמת סכנת צמיחת עצי הבאובב, העשויה לסמל את איום השתלטות המשטרים הפשיסטיים על העולם.
ניתן לפרש את "הנסיך הקטן" כמימוש צוואת אחיו הקטן של סנט-אכזופרי המופיעה ב"טייס קרב".
רגע הפרידה מאחיו הגוסס שנכתב לאחר הרהוריו במשמעות המוות, מדגיש את חד הפעמיות של המוות.
בצוואתו הוריש לו את צעצועיו וביקש ממנו לכתוב את מילותיו האחרונות: "כשהגוף מובס, מתגלה העיקר.
האדם אינו אלא צומת של יחסים" (עמ' 119).
על רקע שיירות המוני בני האדם הנודדים מפריז דרומה ומותם של אזרחים וחיילים רבים, מומחשת ב"טייס קרב" תחושה של אובדן זהות.
תחושה זו חש סנט-אכזופרי כשהביט על ההמון ממעוף הציפור כטייס וגם בעת כתיבת שני הספרים, הרחוק בגלות בארצות הברית.
לעומת זאת, הייחודיות של מות האח מבטאת את סדר העולם למענו הוא נלחם, בו יש משמעות לחייו ומותו של יחיד.
"הנסיך הקטן" מגלם את דמותו של האח והסיפור מהווה פגישה מחודשת של השניים לפני פרידתם בסופו.
"הנסיך" הקטן מתמקד בדברים הקטנים, הסמויים מן העין ועובר במהלכו ממערכת יחסים זו לאחרת.
העמדת האדם והיחסים במרכז מהווה אנטיתזה לקרירות המלחמה המכנית ובכך ממלאת את הצוואה.
הספר התפרסם לראשונה בפברואר 1942 בארצות הברית זמן קצר לאחר הצטרפותה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה.
הספר סיפק לקהל האמריקאי הסבר משכנע להתגייסות ארצות הברית למערכה מתוך עמדה הומניסטית-אוניברסלית.
לאחר פרסומו הניו יורק טיימס הכתיר את "טייס קרב" כ"תשובת העולם החופשי למיין קמפף של היטלר".
בצרפת, תחת רישיון הצנזורה הצרפתית, להפתעת רבים הספר התפרסם בדצמבר 1942 (להרחבה בספרה של ז'יזל ספירו).
ההשוואה המרומזת של גייסות הפשיסטים עם שוק עבדים, והתייחסותו אל הטייס ז'אן ישראל היהודי כ"אחד האמיצים ביותר והצנועים ביותר" עוררה תגובות קשות ובעלות אופי אנטישמי נגד הספר.
בעיתונים ששיתפו פעולה עם הגרמנים נכתבו כותרות כגון: "סנט-אכזופרי להצלתם של ישראל והמלחמה היהודית" והספר שנחשב בעיני השלטון כאנטי-נאצי נאסר להפצה בצרפת ועותקיו הוחרמו.
הטייסות הטקטיות המיוחדות (Special Tactics Squadrons - STS) הם כוחות אוויר מיוחדים המהווים את הזרוע הקרקעית של חיל האוויר של ארצות הברית במבצעים מיוחדים.
תפקידם לתמוך בהשתלבות הממד האווירי במבצע היבשתי.
הם מאורגנים במסגרת כנף מבצעים מיוחדים ה-24 וכפופים לפיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר.
הטייסות מורכבות מלוחמים מיומנים בעלי התמחויות מיוחדות הכוללות 58 כשירויות שונות.
הם מצוותים לכוחות המבצעים המיוחדים ומתווכים את הכוח האווירי למפקדים בשטח.
תפקידם כולל איתור הפעלת מנחתים מאולתרים ושדות תעופה קדמיים, חיפוש והצלה קרבי, איתור נעדרים ומנותקים, ביצוע ניתוחי שדה, תצפיות ואיסוף מודיעין, סימון מטרות לנשק מונחה והכוונת תקיפות אוויריות וסיוע אווירי קרוב.
כל כוחות האוויר המיוחדים עוברים את הכשרתם המבצעית במסגרת טייסת אימונים טקטיים מיוחדים (Special Tactics Training Squadron) של כנף המבצעים המיוחדים ה-24. ההכשרה ממיינת וכוללת סבולת ומאמצים גופניים, מסעות והישרדות, וכישורי קרב ונשק.
שיעור הנפל הוא בין הגבוהים ביותר ב-SOF.
חלק מההכשרה מתבצע גם ביחידות הדרכה אחרות.
ההכשרה נמשכת בין שנה לשנתיים והיא כוללת חלק אחוד לכלל הכוחות, וחלק ייעודי בהתאם לתפקיד הטקטי.
קורס צניחה בסיסי הכולל חמש צניחות.
קורס צניחה חופשית הכולל 30 צניחות.
קורס צלילה קרבית הכולל צלילה במערכת נשימה סגורה עד 40 מטר.
קורס מילוט והישרדות הכולל לימוד טכניקות מילוט, הסתתרות, הישרדות, היחלצות והתמודדות בשבי.
קורס מבצעים מיוחדים הכולל אימוני קרב, כלי נשק, חבלה, תצפית וסיור.
קורסים ייעודיים לתפקידים הטקטיים המיוחדים.
משמשים כמפקדי צוותים או מפקדי המשימה.
הם מיומנים בצניחה ובחבלה והם מתניידים באמצעות כלי רכב ייעודיים ומתמחים בכל תחומי תקשורת חלל-אוויר-קרקע, כולל סיוע אוויר קרוב ושליטה ובקרה.
תפקידם לתכנן, לתאם ולהוביל מבצעי חילוץ.
ה-PJs הם הלוחמים המאומנים ביותר למבצעי חיפוש והצלה קרבי.
הם מתמחים ברפואת חרום ובטכניקות חילוץ מיוחדות ביבשה ובים.
לוחמי קומנדו הפועלים באופן חשאי ובמסגרות קטנות מאחורי קווי האויב.
תפקידם כולל איסוף מודיעין, הטמנת אמצעי איסוף מודיעין אותות וסימון מטרות לנשק מונחה.
ה-TACO מייצג את השתלבות הממד האווירי במפקדת המבצע.
הוא משתתף בתכנון מאמץ האש כדי לכלול סיוע אווירי קרוב (CAS), תקיפות אוויריות (AI), מודיעין, מעקב וסיור (ISR), לוחמה אלקטרונית (EW), ודיכוי או השמדת מערכות הגנה אווירית באמצעות טכנולוגיות ומערכות נשק מתקדמות.
בקרי אוויר טקטיים המצורפים לכוחות המבצעים המיוחדים ולכוחות המתמרנים בשטח.
תפקידם לתאם ולכוון סיוע אש כולל סיוע אווירי קרוב, ארטילריה וירי ימי, לקיים תקשורת פיקוד ובקרה (C2) ולייעץ למפקדי הקרקע על השימוש הטוב ביותר בכוח האווירי.
+קבוצה טייסת מקום הערות:קבוצת מבצעים מיוחדים ה-720
(720th SOG)טייסת הטקטיקה המיוחדת ה-17 פורט בנינג, ג'ורג'יה מסופחת לרגימנט הריינג'רס ה-75טייסת הטקטיקה המיוחדת ה-21 שדה פופ, צפון קרוליינהטייסת טקטיקה מיוחדת ה-22 בסיס משותף לואיס-מק'הורד, וושינגטוןטייסת הטקטיקה המיוחדת ה-23 שדה הורלבורט, פלורידה טייסת הטקטיקה המיוחדת ה-26 שדה פופ, צפון קרוליינהקבוצת מבצעים מיוחדים ה-724
(724th SOG) טייסת הטקטיקה המיוחדת ה-24 בסיס חיל האוויר קנון, ניו מקסיקו מסופחת לפיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים JSOCמשמר האוויר הלאומי (מילואים)טייסת הטקטיקה המיוחדת ה-123 נמל התעופה הבינלאומי לואיוויל, קנטאקי (ANG)טייסת הטקטיקה המיוחדת ה-125 נמל התעופה הבינלאומי פורטלנד, אורגון (ANG) קבוצת מבצעים מיוחדים ה-353
(353rd SOG)טייסת הטקטיקה המיוחדת ה-320 בסיס חיל האוויר קדנה, יפןקבוצת מבצעים מיוחדים ה-352
(352nd SOG)טייסת הטקטיקה המיוחדת ה-321 בסיס חיל האוויר המלכותי Mildenhall, אנגליה
חיל האוויר האמריקאי מתייחס לכל הכוחות הקרקעיים שלו כאל לוחמים קרביים (Battlefield Airman - BA), והוא כולל בהם גם את מומחי סילוק פצצות (EOD), מומחי מילוט והישרדות (SERE), וכוחות אבטחה וביטחון (SF).
טיינשאנוזאורוס (שם מדעי: Tienshanosaurus; מילולית: "לטאת טיין שאן") הוא סוג של דינוזאור זאורופוד ארוך צוואר ממשפחת הממנצ'יזאוריים, אשר חי במשך היורה העליון.
הממצאים של הדינוזאור התגלו ב-1928 במחוז שינג'יאנג בסין.
הממצאים כללו מעל 30 בוגרים ועוד שלושה צעירים ואף כמה ביצים מאובנות, אלה נשלחו למכון הפלאונטולוגי "Institute of Vertebrate Paleontology and Paleoanthropology" שבבייג'ינג ושם הסוג הוגדר בידי החוקר יאנג ג'ונגג'יין ב-1937. סוג זה הכיל מין בודד - Tienshanosaurus chitiaensis.
דינוזאור זה היה גדול מאוד ונחשף ממנו מרבית השלד למעט רוב הגולגולת והלסתות התחתונות.
הוא הוערך בלמעלה מ-12 מטרים, חלק גדול מהאורך מילא הצוואר הארוך גם ביחס לזאורופוד.
הדינוזאור היה קרובו של הממנצ'יזאורוס והתגלה באותו אזור.
ככל הנראה הוא ניזון בצורה דומה מעלים מחטניים ומציקסיים ששגשגו בסוף היורה.
ישנם חוקרים כמו ראלף מולנר (Ralph Molnar) שראו בו סוג קרוב יותר לאאולופוס או לקמרזאוריים, אך אין לדבר ראיות משכנעות.
טייס שב הביתה הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1979 בבימויו של לואיס ג'ון קרלינו, עם רוברט דובאל, מייקל או'קיף ובליית' דאנר בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן האוטוביוגרפי "סנטיני הגדול" של פט קונרוי משנת 1972 ובמרכזה טייס בכיר בחיל הנחתים של ארצות הברית, שחצן ושתיין, שרוצה לטפל במשפחתו כמו בפקודים שלו בטייסת פנטומים.
רוברט דובאל היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
מייק או'קיף היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשחקן החדש הטוב ביותר.
שנת 1962, לוטננט קולונל וילבור "בול" מיצ'ם (רוברט דובאל) מנהל עם טייסיו תחרות מעל שמי ספרד במסגרת אימון בין מטוסי המארינס לאלה של הצי ומנצח.
מיצ'ם מכנה את עצמו "סנטיני הגדול" על שם אקרובט אמיץ שראה בקרקס בילדותו.
הוא נפרד מאנשיו במסיבה פרועה כשכולם שיכורים וגורמים לכל האורחים במסעדה להסתלק.
מיצ'ם הוא "לוחם ללא מלחמה", מלחמת ווייטנאם עדיין לא החלה.
הוא מוחזר לארצות הברית ומתקבל על ידי משפחתו ב"טקס צבאי" בשדה התעופה הצבאי באטלנטה.
בגלל תפקידיו הם נאלצים לעבור מקומות רבים.
כעת הוא קיבל תפקיד של מפקד טייסת פנטומים שאינה מתפקדת כראוי והוא נדרש להעמיד אותה על הרגליים.
אשתו ליליאן (בליית' דאנר) היא אישה כנועה המקבלת את התנהגותו ושיגיונותיו בשקט.
בנו הבכור הוא בן (מייקל או'קיף) וגם הוא סובל ממנו וכן אחיותיו מרי אן (ליסה ג'יין פרסקי), קארן (ג'ולי אן הדוק) ומת'יו (בריאן אנדוז).
הם משתכנים בבית גדול ומרווח בעיר ביופורט (דרום קרולינה) ליד שדה התעופה הצבאי.
בן מתחבר עם טומר סמולס (סטן שו), נער שחור ומגמגם, בנה של העוזרת שלהם ארבל (תרזה מריט).
טומר מגדל פרחים ומשווק אותם וכן דבש שהוא מייצר מכוורות.
מיצ'ם ממונה למפקד טייסת פנטומים וברצונו להפוך אותה לטובה ביותר.
בשיחה ראשונה עם הטייסים הוא פוקד עליהם להתייחס אליו כמו אלוהים.
מיצ'ם ובן מתאמנים ביחד בקליעה בכדורסל ומיצ'ם לא יכול לסבול שבן קולע יותר טוב ממנו.
במשחק של בית הספר מבצע מישהו עבירה על בן ומיצ'ם צועק לבן לפגוע בו.
בן עושה כך, שובר לנער את זרועו ומורחק לצמיתות מהנבחרת.
קבוצה של גזענים ובראשה רד פאטוס (דייוויד קית') מתנכלת לטומר.
רד מעליב אותו ומחקה את דיבורו.
טומר תופס אותו תפיסת חנק אך לבסוף משחרר אותו.
בלילה מגיע רד וחבורתו לבית טומר.
טומר מחכה להם ושולח לעברם נחיל דבורים.
הם נסוגים אך רד חוזר עם רובה, הורג את אחד הכלבים של טומר ופוצע את טומר אנושות.
טומר משחרר את כלביו שמחסלים את רד.
ארבל מבקשת מבן שיגיע למקום ויעזור לטומר.
הוא מתקשר למיצ'ם בבסיס ומיצ'ם הגזען אוסר עליו להתערב בסכסוכים של השחורים.
בן ממרה את פיו ומוצא את טומר גוסס.
מיצ'ם מגיע למקום ומכה את בן שהמרה את פיו.
לאחר מכן הוא משתכר ומכה גם את ליליאן כשהילדים מנסים להפריד ביניהם.
כשבן מגיע לגיל שמונה עשרה, מזמין אותו אביו לשתייה כמו גבר ובבית מכינים לו מסיבה עם עוגה ונרות אבל לבסוף חוזר מיצ'ם עם בן על כתפו, הלום מיין.
בן הולך עם מרי אן לנשף ה"פרומס" לסיום לימודיו.
באותו זמן נמצא מיצ'ם בטיסה ומטוסו מתחיל להידלק.
הוא מעדיף להתרסק בים מאשר להשתמש במושב מפלט כדי שהמטוס לא יתרסק בשטח מיושב.
המשפחה אבלה ובן מתרפק על ברכי אמו בתחושת אשם ומגלה לה כי היו פעמים שביקש שאביו יתרסק עם מטוסו.
לאחר ההלוויה הצבאית המכובדת, מתיישבת המשפחה במכונית ופניה למקום אחר.
בן נוהג במכונית, כעת הוא הגבר המוליך והקובע במשפחה.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותרוברט דובאל"בול" מיצ'םטייס פנטוםמייקל או'קיףבן מיצ'םבליית' דאנרליליאן מיצ'םסטן שוטומר סמולסדייוויד קית'רד פטוסגזעןליסה ג'יין פרסקימרי אן מיצ'םג'ולי אן האדוקקארן מיצ'וםבריאן אנדרוסמת'יו מיצ'םתרזה מריטארבל סמולסעוזרת בית
טייס דאלינגה (בהולנדית: Thijs Dallinga; נולד ב-3 באוגוסט 2000 בחרונינגן שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת בולוניה מליגת העל האיטלקית ובנבחרת הולנד.
דאלינגה גדל במחלקת הנוער של אמן.
בשנת 2017 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של אמן במסגרת ליגת המשנה ההולנדית, ובסך הכל ערך שמונה הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-28 ביוני 2018 חתם דאלינגה על חוזה לשלוש שנים בחרונינגן מליגת העל ההולנדית.
תחילה שיחק בקבוצת המילואים של המועדון, וב-12 בדצמבר 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 2-0 על ואלבייק במסגרת המחזור ה-12 בליגה לעונת 2020/2021. בסך הכל ערך שש הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-6 במאי 2021 חתם דאלינגה על חוזה לשנתיים באקסלסיור רוטרדם מליגת המשנה ההולנדית.
הוא שיחק במועדון במשך עונה אחת, במהלכה ערך 37 הופעות ליגה והבקיע 32 שערים, וסיים כמלך השערים של ליגת המשנה ההולנדית.
ב-1 ביולי 2022 חתם דאלינגה בטולוז מליגת העל הצרפתית.
ב-7 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד ניס במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2022/2023, בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון.
בעונתו הראשונה במועדון ערך 36 הופעות ליגה, בהן הבקיע 12 שערים.
בעונה זו זכה יחד עם טולוז בגביע הצרפתי, בו הבקיע ששה שערים, כולל צמד בגמר נגד נאנט.
ב-23 ביולי 2024 חתם דאלינגה בבולוניה 1909 תמורת 18 מיליון יורו.
דאלינגה נכלל בסגל נבחרת הולנד עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2023, וערך שתי הופעות בטורניר.
ב-21 בנובמבר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הולנד, בניצחון 6-0 על נבחרת גיברלטר במסגרת מוקדמות יורו 2024.
טייס משנה או קצין ראשון הוא איש צוות אוויר, טייס שאינו מפקד הטיסה (קברניט, או טייס-מפקד).
טייס משנה לרוב ישב במושב עם מכשירי הטיסה וממשקי הטייס המשניים, לרוב במושב הימני בתאי הטייס של מטוסים אזרחיים, או במושב השמאלי במסוקים.
טייס המשנה לרוב יהיה הטייס הפחות מנוסה, ויבצע תפקידים לפי הוראות הקברניט המנהל את הטיסה ויתפעל מערכות שבהישג ידו.
בהרבה מקרים, טייס המשנה יבצע את מרבית ההטסה הידנית של כלי הטיס, אבל הקברניט הוא נשאר כאחראי האולטימטיבי על בטיחות הטיסה, חיי הצוות, הנוסעים והציוד.
הימצאות טייס משנה היא חובה בכלי טיס גדולים, מרבית מטוסי סילון הרב-מנועיים, ואלה המוגדרים לשני אנשי צוות בתעודת הסוג של כלי הטיס; וכן בטיסות בכללי טיסת מכשירים בהן מתבצעת נחיתה בקטגוריות II ו-III.
בתעופה המסחרית, דרך תפקיד טייס משנה, צובר איש צוות האוויר שעות טיסה וניסיון לטובת השגת הגדרי רישיון טיס גבוהים יותר, ותפקידים גבוהים יותר בחברת התעופה שלו.
עם זאת, שעות הטיסה כטייס משנה נחשבות לחצי מערכן של שעות הטיסה של טייס-מפקד (חוץ מטייס משנה בטיסות תובלה בנתיבי אוויר) לצורכי רשיוי.
התקדמות לתפקיד קברניט לרוב תלויה בהליך הכשרה וצבירת שעות פנימית בחברת התעופה.
ולכן אפשרי המצב שטייס המשנה יהיה דווקא טייס מבוגר ומנוסה יותר מהקברניט.
נוהלי הכשרה נוספים יכולים להשפיע על היכולת של טייס מסוים לשמש כקברניט בטיסות ספציפיות.
לדוגמה, אם טייס עובר לנתיב טיסה חדש ומורכב, ייתכן וישמש כטייס משנה למספר טיסות עד להסמכתו לתפקיד קברניט בנתיב זה.
טייסי משנה בתהליכי הכשרה לעיתים יטוסו עם איש צוות שלישי – קצין בטיחות שיעריך את יכולותיהם והתקדמותם.
וילסון , המכונה "טייסון קיד" הוא מתאבק מקצועי קנדי.
הוא מוכר בעיקר בזכות תקופתו בארגון ה-WWE, שם זכה פעם אחת באליפות הזוגות של ה-WWE עם דייוויד הארט סמית', והוא קשור למשפחת הארט דרך נישואיו לנטליה ניידהארט.
לאחר פציעה צווארית קשה בשנת 2015, הוא פרש מהיאבקות פעילה וכיום עובד ב-WWE כמפיק.
ג'יי וילסון נולד ב-קלגרי, אלברטה, קנדה, ב-11 ביולי 1980. כבר בגיל צעיר גילה עניין בהיאבקות מקצועית, והחל את דרכו בענף בגיל 10.
וילסון החל את קריירת ההיאבקות המקצועית שלו בארגוני היאבקות עצמאיים שונים בקנדה.
הוא הופיע במספר ארגונים באזור קלגרי ובאלברטה, שם צבר ניסיון בזירה והמשיך לפתח את סגנון ההיאבקות הטכני שלו.
בתקופה זו, הוא התחרה מול מתאבקים מקומיים וצבר לעצמו שם כמתאבק צעיר ומוכשר עם פוטנציאל גדול.
אחד הארגונים הבולטים בהם התאבק בתחילת הקריירה שלו היה Stampede Wrestling, ארגון היאבקות היסטורי שהיה בבעלות משפחת הארט.
ההופעות שלו ב-Stampede Wrestling אפשרו לו להתמודד מול מתאבקים מנוסים יותר ולזכות בהכרה בקרב קהל ההיאבקות הקנדי.
התקופה שלו בארגונים העצמאיים הייתה קריטית בעיצובו כמתאבק מקצועי לפני שהגיע לבמה הבינלאומית.
וילסון חתם על חוזה עם ה-WWE בשנת 2007. הוא החל את דרכו בארגון במחלקת הפיתוח שלהם, FCW, שם המשיך להתפתח כמתאבק והתאבק תחת שמו האמיתי, טי.
במהלך תקופתו ב-FCW, הוא זכה באליפות הזוגות של FCW פעם אחת עם DH סמית'.
בשנת 2009, וילסון ערך את הופעת הבכורה שלו ברוסטר הראשי של ה-WWE תחת שם הבמה החדש טייסון קיד.
הוא הופיע לראשונה כחלק מקבוצה עם דייוויד הארט סמית' ונטליה ניידהארט, שנקראה "הארט דיינסטי", ובכך המשיך את מורשת משפחת הארט ב-WWE.
ההארט דיינסטי הופיעה לראשונה ב-WWE כקבוצה שלילית, כשתקפה מתאבקים שונים.
טייסון קיד, שגילם דמות שקולה וטכנית, שיתף פעולה עם הכוח הפיזי של דייוויד הארט סמית' והניהול של נטליה ניידהארט.
הקבוצה ביססה את עצמה במהירות ככוח משמעותי בזירת הזוגות.
במהלך שנת 2010, קבוצת ההארט דיינסטי הפכה לקבוצה חיובית וזכתה לפופולריות בקרב הקהל.
ב-26 באפריל 2010, בתוכנית Raw, טייסון קיד ודייוויד הארט סמית' ניצחו את המיז וביג שואו וזכו באליפות הזוגות של ה-WWE.
הזכייה באליפות הייתה רגע משמעותי עבור קיד וסמית', שייצגו את הדור הבא של משפחת הארט ב-WWE.
הם החזיקו בתואר מספר חודשים, והגנו עליו בהצלחה מול צוותים שונים.
למרות ההצלחה בזירת הזוגות, ההארט דיינסטי התפרקה בהדרגה במהלך שנת 2011. טייסון קיד ודייוויד הארט סמית' החלו להתמודד כיחידים או עם שותפים אחרים, ונטליה המשיכה בקריירת יחידים משלה.
קריירת יחידים וצוותים שונים (2011–2014)
לאחר פירוק ההארט דיינסטי בשנת 2011, טייסון קיד החל להתמקד יותר בקריירת יחידים, אך גם היה חלק מצוותים מזדמנים שונים.
הוא הציג יכולות היאבקות טכניות מרשימות בקרבות שלו, אך לא הצליח לזכות בתואר יחידים משמעותי ב-WWE.
במהלך השנים הבאות, קיד שיתף פעולה עם מתאבקים כמו ג'סטין גבריאל וסזארו.
הצוות שלו עם סזארו בשנת 2014 זכה להצלחה מסוימת והיה פופולרי בקרב מעריצי היאבקות רבים בזכות הכימיה הטובה שלהם בזירה והסגנון הטכני המרשים שהציגו יחד והם זכו באליפות הזוגות.
פציעה וחזרה לתפקיד מאחורי הקלעים (2015–היום)
במהלך קרב חושך (קרב שאינו שודר בטלוויזיה) נגד סמואה ג'ו ביוני 2015, טייסון קיד ספג פציעה צווארית קשה מאוד.
פציעה זו הייתה מסכנת חיים והצריכה ניתוח מורכב.
למרבה המזל, הניתוח הצליח, אך הרופאים אסרו עליו לחזור להתאבק בזירה באופן פעיל.
לאחר שהחלים מהפציעה, טייסון קיד חזר ל-WWE בתפקיד מאחורי הקלעים כמפיק.
בתפקידו זה, הוא עובד עם מתאבקים שונים, עוזר להם לתכנן את הקרבות שלהם ולהפיק את התוכניות השבועיות ואירועי השלם-וצפה של ה-WWE.
הוא זוכה להערכה רבה בקרב עמיתיו על הידע הרב שלו בעולם ההיאבקות והתרומה שלו מאחורי הקלעים.
טייסון קיד היה ידוע בעיקר בזכות סגנון ההיאבקות הטכני המוקפד והמיומנויות הגבוהות שלו בזירה.
הוא נחשב לאחד המתאבקים הטכניים המוכשרים ביותר ב-WWE, עם יכולת מרשימה לבצע סדרה של מהלכים מורכבים, בריחים והכנעות.
הוא הרבה להשתמש במהלכים שמטרתם לשתק את היריב ולגרום לו להיכנע.
במהלך הקריירה שלו, קיד פיתח רפרטואר מגוון של מהלכים, כולל מהלכים כמו "צלף (היאבקות)" (Sharpshooter), מחווה למשפחת הארט, ומהלכים טכניים מורכבים אחרים.
הוא היה ידוע ביכולתו לבצע מעברים חלקים בין מהלכים שונים ולשלוט בקצב הקרב.
למרות שלא היה ידוע בגימיק ראוותני או בקרבות אוויר מרהיבים, הכישרון הטכני והידע הרב שלו בזירה זיכו אותו בהערכה רבה מצד מעריצים ועמיתים כאחד.
אליפות הזוגות של FCW (פעם אחת) - עם DH סמית'
אליפות הזוגות של ה-WWE (פעמיים) - עם דייוויד הארט סמית' (1) וסזארו (1)
וילסון נשוי לנטליה ניידהארט, מתאבקת מקצועית גם היא, וחלק ממשפחת ההיאבקות המפורסמת של הארט.
טייסון בקפורד (; נולד ב-1970) הוא שחקן אמריקאי.
בקפורד נולד בניו יורק לאב פנמי ואמם ג'מייקנית, זמן קצר לאחר שנולד עבר למדינתה של אמו ג'מייקה, ולאחר מספר שנים חזר למדינת ניו יורק.
ב-2001 ביצע הופעת אורח בסרט זולנדר, ב-2003 שיחק בסרט הספורט Biker Boyz, הוא שיחק את פרימו בעלים של מועדון לילה בסרט סודות בים הכחול.
הוא שיחק בסרט "Chocolate City" אודות חשפנים במועדון חשפנות, ב-2003 התמודד בתוכנית המציאות "'m a Celebrity...Get Me Out of Here!", ב-2023 התמודד בתוכנית רוקדים עם כוכבים האמריקאית.
טייסת 69, המכונה גם "טייסת הפטישים", היא טייסת מטוסי קרב בחיל האוויר הישראלי.
כיום מפעילה הטייסת מטוסי F-15I ("רעם") מבסיס חצרים.
הטייסת הוקמה ב־15 ביולי 1948, בעיצומה של מלחמת העצמאות, והייתה לטייסת השלישית של חיל האוויר, אחרי טייסת 101 וטייסת 103. היא כונתה תחילה "טייסת ההפצצה הכבדה" או "טייסת המבצר המעופף".
כינויה הרווח בחיל – "טייסת הפטישים", ניתן לה משום שהפעילה מטוסי "B-17 מבצר מעופף" שכונו בחיל האוויר "פטיש" ומאוחר יותר מטוסי "F-4 פנטום" שכונו "".
במלחמת העצמאות הפעילה הטייסת שלושה מפציצי "B-17 מבצר מעופף" ושני מטוסי הרווארד שנועדו לתרגול טיסות מכשירים.
מפציצי ה־B-17 המריאו מבסיס ז'אטץ בצ'כוסלובקיה ב־15 ביולי 1948. בדרכם לישראל הפציצו המטוסים מטרות בקהיר, ובלילה נחתו בבסיס עקרון.
בהמשך המלחמה הפעילה הטייסת את המפציצים מבסיס רמת דוד במשימות הפצצה מגובה רב בעזה, ברפיח, בפלוג'ה, בגליל ובשדה התעופה באל עריש.
הטייסת השתתפה בקרבות עשרת הימים, במבצע יואב, במבצע חירם ובמבצע חורב.
בסך הכול ביצעה הטייסת למעלה מ־200 גיחות במהלך המלחמה.
לאחר המלחמה, בספטמבר 1949, עברה הטייסת לבסיס עקרון.
ב־1950 צורפו לטייסת שלושה מטוסי PBY-A5 קטלינה ששירתו בטייסת במשך מספר חודשים.
בתחילת שנות ה־50 של המאה ה־20 ביצעה הטייסת מספר רב של גיחות צילום וסיור, שניצלו את הגובה הרב (30,000 רגל) והטווח הארוך (3,000 ק"מ) אליהם יכול היה המטוס להגיע.
בדצמבר 1954 הודממה הטייסת ומטוסיה הועברו לטייסת 103 ("טייסת הפילים") שם הופעלו במתכונת של גף.
בתקופה זו נגרע מפציץ אחד מסדר הכוחות של הגף.
הטייסת נפתחה מחדש ב־1 במאי 1956 לקראת מלחמת סיני, ובמהלכה ביצעה שמונה גיחות והטילה 96 פצצות של 50 ק"ג ו־80 פצצות של 250 ק"ג.
ב־1 באפריל 1957 נסגרה הטייסת.
שניים ממטוסי ה־B-17 שלה נמכרו למדינות אחרות והמטוס השלישי הועבר לתעשייה האווירית, כדי לשמש כספק מתכת.
פתיחה מחדש כטייסת פנטום ומלחמת ההתשה
ב־1 בנובמבר 1969 נפתחה הטייסת מחדש כטייסת F-4 פנטום ("קורנס"), השנייה בחיל האוויר הישראלי.
מפקדה הראשון כטייסת פנטום היה רס"ן אביהו בן־נון.
מיד לאחר הקמתה ובמקביל לקליטת המטוסים החדשים והכשרת צוותי אוויר בטייסת לקחה חלק אינטנסיבי במלחמה, בין היתר בסדרת מבצעי פריחה לתקיפת מטרות איכות צבאיות בעומק מצרים.
ב־30 ביולי 1970 השתתפה בקרב אוויר כנגד טייסים רוסיים, במהלכו הפילו שני צוותים של הטייסת (אביהו בן-נון והנווט שאול לוי, אביאם סלע והנווט ראובן רשף) שני מטוסי מיג 21, בנוסף לשלושה מטוסים רוסיים אחרים שהופלו באותו קרב.
ביולי 1972 קיבל סא"ל אמנון ארד את הפיקוד על הטייסת.
ביולי 1973 קיבל את הפיקוד סא"ל יורם אגמון, שהיה בין ראשוני טייסי הפנטום הישראלים.
במלחמת יום הכיפורים פיקד על הטייסת יורם אגמון.
וסגניו היו אביאם סלע ויצחק גת.
במהלך המלחמה ביצעה הטייסת 850 גיחות.
בין היתר השתתפה הטייסת במבצע תקיפת המטכ"ל הסורי, אולם בשל דיווחו של מוביל טייסת 107 ("אבירי הזנב הכתום"), יפתח ספקטור, כי בשל עננות כבדה לאורך נתיב הטיסה הוא אינו רואה אפשרות לבצע את המשימה שבו טייסי 69 אף הם אחור ונחתו בבסיסם.
השמינייה שאותה הוביל יפתח ספקטור, בדרכה לבסיס, ביצעה תקיפה משמעותית ברמת הגולן אשר סייעה רבות לכוחות השריון אשר נלחמו בגזרה.
תקיפה זו אף שינתה את פני המערכה בגזרה זו.
הטייסת איבדה במלחמה שני צוותים, ארבעה צוותים נפלו בשבי ובסך הכול אבדו תשעה מטוסים.
11 הפלות של מטוסי אויב נזקפו לזכות הטייסת במלחמה.
תוך כדי המלחמה נוספו לסדר כוחות הטייסת מטוסי פנטום שהגיעו לישראל במסגרת הרכבת האווירית שהפעילה ארצות הברית לטובת ישראל.
מטוסים אלו כונו "קרפדות" על שום סכימת הצביעה שלהן.
במרץ 1978 השתתפה הטייסת במבצע ליטני ובין ה־15 ל־20 במרץ ביצעה 50 גיחות בשמי לבנון, בהן גיחות תקיפה, צילום ופטרולי יירוט.
נפילתם של אבשלום רום ואביהו אכר
ב־29 בדצמבר 1977 יצאו שלשה מטוסי פנטום של הטייסת לטיסת אימון קרב אוויר מול שני מטוסי F-15 ("בז") מטייסת 133 ("אבירי הזנב הכפול").
במהלך תרגול קרב האוויר התנגשו שני מטוסי הפנטום זה בזה בגובה 20,000 רגל.
קורנס מספר 305 (מספר יצרן 4287) שהוטס על ידי סא"ל , מפקד הטייסת, ונווטו סרן התרסק ושניהם נהרגו.
הטייס רני פלק ונווטו ריק פלג שהטיסו את מטוס הקורנס השני, מספר 310, הצליחו לנטוש בשלום.
מטוס הקורנס השלישי ושני הבזים חזרו לנחיתה בשלום.
אנדרטה ובה זנב הפנטום שהטיסו רום ואיכר הוקמה לזכרם בצומת אחיהוד שבגליל, על כביש עכו־צפת בכניסה לאזור תעשייה בר־לב.
הטייסת ביצעה מאות גיחות בזמן מלחמת לבנון הראשונה והשתתפה במבצע ערצב 19, מבצע השמדת סוללות טילי הנ"מ הסוריות מדגמי SA-6 ו-SA-8 בבקאע בלבנון.
בשנות ה־80 של המאה ה־20 פעלה הטייסת מבסיס רמת דוד והשתתפה במלחמת לבנון הראשונה ובגיחות רבות אחריה.
באחת מגיחות התקיפה בלבנון, שנערכה ב־16 באוקטובר 1986, נאלצו שני אנשי הצוות לנטוש את מטוס הפנטום מספר זנב 306 שהטיסו, עקב התפוצצות הפצצות ששחררו-מיידית בקרבת המטוס.
הטייס חולץ בשלום אך הנווט, סרן רון ארד, נפל בשבי ארגון אמל השיעי.
ב־4 ביוני 1991 עברה הטייסת לבסיס חצרים, וב־1 במרץ 1994 נסגרה רשמית.
ב־9 במאי 1996 החליט מפקד חיל האוויר, האלוף הרצל בודינגר, כי מטוסי ה־F-15I ("רעם") החדשים שצפויים להגיע לישראל בתחילת 1998 יקלטו בטייסת 69. בקיץ 1997 נפתחה הטייסת מחדש בבסיס חצרים לקראת הגעת המטוסים.
מפקדה הראשון בעידן ה"רעם" היה סא"ל דרור בן דוד.
ב־19 בינואר 1998 קלטה הטייסת את שני המטוסים הראשונים, שהתקבלו בבסיס בטקס חגיגי במעמד שר הביטחון יצחק מרדכי, הרמטכ"ל רא"ל אמנון ליפקין-שחק, מפקד חיל האוויר האלוף איתן בן-אליהו, נציג חיל האוויר האמריקאי, מייג'ור-ג'נרל קלינטון הורן, ומפקד הבסיס תא"ל עמוס ידלין.
כ-3,000 איש הגיעו לבסיס כדי לצפות בנחיתתם של המטוסים החדשים וביניהם רבים מוותיקי טייסת 69 ומשפחות חללי הטייסת.
המטוסים, שהוטסו על ידי טייסי חיל האוויר האמריקני, הגיעו לישראל בטיסה שארכה 14 שעות.
בדרכם לישראל טסו המטוסים טיסה ישירה לבריטניה שבמהלכה תידלקו באוויר חמש פעמים.
משם דרך איטליה, המשיכו לישראל.
לפני נחיתתם ביצעו המטוסים החדשים יעף מעל הצופים בליווי שני מטוסי F-15 איגל ("בז") ושני מטוסי F-4 פנטום ("קורנס").
הגיחה המבצעית הראשונה של ה־F-15I הייתה ב־19 בינואר 1999, במשימת תקיפת מטרות מחבלים בדרום לבנון, שביצעו זוג מטוסי F-15I באמצעות נשק מונחה.
ב־2007 השתתפו ארבעה מטוסי F-15I של הטייסת בתקיפת הכור הגרעיני בסוריה, בה הושמד כור גרעיני סורי בשלבי בנייה.
ב־2018 הוענק לטייסת אות הערכה מטעם הרמטכ"ל על הפעלת מטוסי F-15I, שלפי דיווחים זרים היו מעורבים בתקיפות של ישראל נגד איראן בסוריה (ובפרט תקיפת שדה התעופה T-4 (אפריל 2018), תקיפת מחסני התחמושת האיראניים בסוריה (אפריל 2018) ומבצע בית הקלפים).
בתחילת מרץ 2023 פורסם בהארץ כי 37 מ-40 אנשי המילואים של הטייסת הודיעו שלא יתייצבו לאימון באותו השבוע כמחאה על הרפורמה המשפטית וכי יבצעו את שירות המילואים שלהם במקום זאת, בהפגנת מחאה מול משרדי הממשלה.
טייסת 69 לקחה חלק בתקיפות אוויריות רבות במהלך מלחמת חרבות ברזל, כאשר חלקן היו תקיפות אסטרטגיות.
בליל 13–14 באפריל 2024 לקחה חלק משמעותי הטייסת ביירוט כטב"מים מתאבדים וטילי שיוט כחלק מהתקיפה האיראנית על ישראל באפריל 2024.
ב-20 בספטמבר 2024 מטוסי F-15I של הטייסת תקפו והרגו בסיכול ממוקד את אבראהים עקיל, מפקד מערך המבצעים של חזבאללה ומחליפו של פואד שוכר כמפקד הזרוע הצבאית, אחרי שהאחרון חוסל על ידי ישראל.
ב-27 בספטמבר 2024 השתתפה הטייסת במבצע סדר חדש ברובע הדאחייה בביירות, שבו נהרג מנהיג חזבאללה, חסן נסראללה, ויחד איתו נהרג חלק מהנהגת ארגון הטרור.
בין ההרוגים עלי כרכי, מפקד החזית הדרומית ומחליפו של עקיל, ועבאס נילפורושאן, מפקד כוח קודס בלבנון.
בתגובה למעורבות החות'ים במלחמת חרבות ברזל ביצעה הטייסת מספר תקיפות בתימן, בהן מבצע עיר נמלים ומבצע עמידת ראש.
סמלה הראשון של הטייסת עוצב על ידי רס"ן ג'רי ווינשטיין, מטילן מאנשי מח"ל מארצות הברית ששימש גם כגרפיקאי.
הסמל כלל פצצה, שסימלה את משימות ההפצצה, זנב דג צהוב שסימל להבות כתוצאה מההפצצה ופטיש שסימל את כתישת המטרות.
לאחר שהטייסת נפתחה מחדש, הותאם הסמל למטוסים החדשים, הקורנסים.
את הסמל החדש עיצב דוד דה מאיו, מקלען אוויר וצלם אוויר מתקופת ה"מבצרים המעופפים".
בסמל מצויר מטוס הפנטום במבט עילי, כשמשני צדדיו אזכור סמלי למספר הטייסת הנראה ממבט ראשון כשתי הלהבות הצהובות המופיעות בסמל המקורי.
טייסת הפטישים היא הטייסת היחידה הנושאת מספר בן שתי ספרות.
יעקב ("בלק") בן חיים (במלחמת סיני)
טייסת 253 המכונה גם "טייסת הנגב" היא טייסת מטוסי קרב בחיל האוויר הישראלי.
כיום מפעילה הטייסת את מטוסי ה-F-16I ("סופה") מבסיס רמון.
טייסת 253 הוקמה בחודש יולי 1976 בבסיס חצור ובאוקטובר עברה לבסיס איתם בצפון סיני כטייסת מטוסי נשר, שהועברו אליה מטייסת 113 ("טייסת הצרעה").
בין הטייסים שטסו בטייסת על מטוסי נשר היו אליעזר יערי, עמוס ידלין, אילן רמון ואליעזר שקדי, מפקדה הראשון היה עמוס בר.
בשנת 1980 נמכרו מטוסי ה"נשר" לחיל האוויר הארגנטינאי.
במקומם קלטה את מטוסי ה"מיראז' 3C" של טייסת 117 ("טייסת הסילון הראשונה") שהתכוננה להצטיידות במטוסי ה-F-16A/B ("נץ").
בשנת 1981 פונה בסיס איתם במסגרת הנסיגה הישראלית מסיני וטייסת 253 עברה למשכנה החדש בבסיס רמון שבהר הנגב.
שם קלטה עוד באותה השנה את מטוסי ה-F-16A/B ("נץ") שטסו בה 22 שנים והכשירו טייסי קרב צעירים רבים במקצוע הלוחם האווירי.
במרץ 2003 נסגרה הטייסת, כאשר מטוסי ה-F-16A/B ("נץ") שלה וציוד הקרקע הנלווה, הועברו לטייסת 116 הוותיקה ("טייסת מגיני הדרום") בבסיס נבטים.
ביולי 2003 נפתחה טייסת 253 מחדש בבסיס רמון כאשר הגיע אליה גרעין ההקמה של טייסת ה-F-16I ("סופה") הראשונה של החיל.