tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מכאן ניתן לגזור את פרמיית ההמרה: בהנחה ששער המניה הוא 600 (שישה שקלים), ושער האיגרת הוא 100 אגורות, הרי שפרמיית ההמרה היא כ-33% (), קרי, ממיר האג"ח יצטרך לשלם שמונה שקלים בעבור מניה ששוויה שישה שקלים בלבד.
מובן שבמצב כזה אף אדם רציונלי לא ימיר את האיגרות שברשותו למניות.
היתרון בהחזקת האג"ח להמרה בא לידי ביטוי כאשר שער המניה (הנקראת גם "נכס הבסיס") עולה.
החברה המנפיקה עשויה לכלול בתשקיף עלייה של שער ההמרה בתאריך עתידי.
עלייה כזו עשויה במקרים מסוימים לדרבן משקיעים להמיר את האיגרות שברשותם למניות, משום שערך האג"ח עומד לרדת.
מחיר רצפה: זהו שווי האג"ח להמרה ללא מרכיב ההמרה, או אלטרנטיבית המחיר המינימלי אליו יכולה איגרת החוב להמרה להגיע, והוא מבטא בדרך כלל את ערכה המותאם של איגרת חוב רגילה (לא להמרה) מאותו סוג.
כלומר, השווי של איגרת חוב רגילה המחושב על פי תזרימי המזומנים העתידיים שצפויים לנבוע מאיגרת החוב עד סוף חייה.
כאשר חלה ירידה חדה בשער המניה, ייתכן ומחיר האג"ח להמרה יגיע למחיר הרצפה.
עבור המשקיע יש חשיבות רבה למחיר זה, המבטא למעשה את מקסימום ההפסד שיכול להיגרם לו מההשקעה באג"ח להמרה.
שווי מנייתי: זהו שוויה של האיגרת כמניה, והוא נגזר מחלוקת שער המניה בשער ההמרה.
בדוגמה שלעיל השווי המנייתי הוא .
שערה של איגרת חוב להמרה יהיה תמיד הגבוה מבין השניים - מחיר הרצפה והשווי המנייתי.
אג"ח להמרה מנייתית היא אג"ח שנושאת בדרך כלל תשואה שלילית לפדיון.
תשואה שלילית לפדיון היא אחד המאפיינים הבלעדיים לאג"ח להמרה.
תשואה שלילית לפדיון מסמנת למשקיע שבידו אג"ח במסלול המנייתי, או בשמה המקצועי אג"ח להמרה מנייתית.
אג"ח להמרה קונבנציונלי: אג"ח להמרה יחשב לקונבנציונלי במידה והוא ניתן להמרה למספר קבוע של מניות (או תשלום מקביל במזומן, על פי החלטת המנפיק).
קרי, באג"ח להמרה קונבנציונלי יחס ההמרה אינו משתנה (למעט בגין התאמות אנטי דילוליות).
מועד ההמרה: מועד הנקבע מראש במסגרת תשקיף הנפקת האג"ח להמרה.
במועד ההמרה יוכל מחזיק האג"ח להמרה להחליט האם להמירה למניות ובכך להפוך לבעל מניות בחברה, או להמשיך ולהחזיק בה כאיגרת חוב ולהמשיך ליהנות מהקופונים הנקובים בה.
אג"ח קונצרניות מול אג"ח להמרה
אג"ח להמרה שמונפקת על ידי חברה היא סוג של אג"ח קונצרנית.
קיימים כמה הבדלים מהותיים בין אג"ח להמרה לאג"ח קונצרנית שאינה ניתנת להמרה:
אג"ח להמרה מונפקות כמעט תמיד ללא ביטחונות ("שעבוד סמלי"), כיוון שאופציית ההמרה מהווה פיצוי.
הסדרות המונפקות של אג"ח להמרה הן קטנות יחסית, כתוצאה מאי רצונם של בעלי המניות לדלל את החזקתם בחברה.
ההתייחסות אל אג"ח להמרה בהיבטים מסוימים היא כאל מניות ולא כאל אג"ח.
אג"ח להמרה מאופיינות בתנודתיות גבוהה יותר.
אג"ח להמרה אינן מדורגות ברוב המוחלט של המקרים.
המסחר באג"ח להמרה יכול להתבצע באחד משני מסלולים, זאת בהתאם לפרמיית ההמרה של האג"ח:
המסלול האג"חי - במצב בו פרמיית ההמרה למניה היא יחסית גבוהה, תסחר האג"ח להמרה במסלול האג"חי שלה.
קרי, במצב זה כדאיות ההמרה של האג"ח למניות נמוכה בשל פרמיית ההמרה הגבוהה והמשקיע יעדיף להמשיך ולהחזיקה כאג"ח.
במסלול האג"חי מתנהגת האג"ח להמרה כאיגרת חוב רגילה לכל דבר (אג"ח סטרייט) המניבה תשואה תקופתית למשקיע.
מחיר האג"ח להמרה שנסחרת במסלול האג"חי פחות חשוף לשינויים במחיר המניה, זאת מאחר שהשוק כמעט ואינו מתמחר את אופציית ההמרה במחיר האג"ח.
המסלול המנייתי - כאשר מחיר המניה עולה משמעותית, פרמיית ההמרה יורדת ובכך עולה סבירות המרת האג"ח להמרה למניות.
במצב זה עובר המסחר באג"ח להמרה למסלול המנייתי, דבר הגורם לאג"ח להמרה להיות חשופה לשינויים במחיר המניה בשוק, זאת בשל עלית שווי רכיב האופציה להמרה.
אג"ח שנסחרת במסלול המנייתי שלה נושאת בדרך כלל תשואה שלילית לפדיון.
המעבר בין שני המסלולים מתבצע במהלך חיי האג"ח להמרה במידה וקיימים שינויים חדים בשער המניה.
ניתן להסתכל על אג"ח להמרה כעל שילוב של שני מרכיבים: האחד הוא אג"ח קונצרנית, שתנאיה זהים לתנאי האג"ח להמרה.
המרכיב השני הוא אופציה Call למימוש למניה.
המשקיע משלם את סכום שני המרכיבים הללו.
מודלים פשוטים דוגמת מודל בלק ושולס לא יכולים לתמחר את השווי של אג"ח להמרה.
הערכת השווי דורשת ניסיון בשימוש במודלים גמישים יותר (כמו המודל הבינומי), ולא תמיד קיימות שיטות ברורות.
גם לא תמיד אפשר להשיג את כל המידע הנדרש לבניית המודל המתאים: הערכות החברה לגבי ההסתברות לקבל עסקאות מהותיות, סבירות לביצוע המרה כפויה כשזה כדאי מבחינה פיננסית לחברה ועוד.
מידע מסוג זה קיים בידי החברה ולעיתים אף בידי גופים מוסדיים שיכולים לדרוש את המידע מהחברה, אך לא ביד המשקיעים הפרטיים.
כמו כן, במקרים רבים קיים קושי לשני הצדדים, החברה המנפיקה והמשקיעים, בקביעת פרמטרים סטטיסטיים נכונים הנדרשים לצורך החישוב, כמו סטיית התקן המתאימה או ריבית ההיוון המשקפת את הסיכון הכרוך בהשקעה.
כמו רוב איגרות החוב הקונצרניות, גם אג"ח להמרה נפדות בדרך כלל לשיעורין.
הסיבה לכך היא פשוטה: לאפשר לחברה לפדות את חובה באופן הדרגתי.
בעוד באג"ח קונצרניות אין בעיה מיוחדת עם פדיונות חלקיים, הרי שבאג"ח להמרה הדבר מאוד בעייתי, הן בהיבט של הערכת שווי האיגרת, והן מבחינת חוסר היכולת לחזות מראש את אורך חייה.
כאשר האיגרת נמצאת במסלול המנייתי, שוויה למשקיע הוא השווי המנייתי.
אם במהלך מסלול זה חל פדיון חלקי, הרי שהוא יתבצע בשווי המתואם של האיגרת.
אם המשקיע יסכים לפדיון, הרי שעל הסכום הנפדה הוא יפסיד את ההפרש בין השווי המנייתי לשווי המתואם.
שיקולי חברות בהנפקת אג"ח להמרה
הגנה בפני איבוד שליטה - על ידי הנפקת אג"ח להמרה בשער המרה גבוה, מונעים בעלי השליטה הנוכחיים דילול הון מיידי שהיה נגרם אילו החברה הייתה מנפיקה מניות ולא אג"ח להמרה.
הגנה מפני הקטנת הרווח למניה - אילו הנפיקה החברה מניות ולא אג"ח להמרה, הרווח השנתי המידי לא היה גדל אך לעומת זאת היו מתווספים בעלי מניות שהיו גורמים לירידה ברווח למניה.
דבר זה היה גורם לעליה במכפיל רווח המניה (מכפיל מוגדר כיחס בין מחיר המניה לרווח למניה) ובזאת היה גורם לירידת ערך המניות.
הנפקת מניות עתידית במחיר גבוה - על ידי קביעת שער המרה גבוה, החברה תמכור בעתיד את מניותיה (במידה ותבוצע המרה של האג"ח), במחיר גבוה יותר מהמחיר שהייתה משיגה אילו הנפיקה ישירות מניות.
ניצול מחיר הון זול - הנפקה באמצעות אג"ח להמרה מוזילה את מחיר ההון לחברה, יותר מאשר בעת גיוס הון על ידי אג"ח בלבד.
הנפקה במכרז כבר גרמה לכך שכסף גויס בריבית השואפת לאפס.
פועל יוצא מכך הוא הפחתת עלויות המימון של החברה המנפיקה.
עדיפות על פני הנפקה רגילה של אג"ח - חברה המעוניינת להנפיק אג"ח רגילות נדרשת על פי הוראות הבורסה להיות בעלת הון עצמי של 10 מיליון ש"ח לפחות, ולהנפיק סכום מינימלי של 6 מיליון $.
הנפקת אג"ח להמרה יכולה להיות כמינימום של 2 מיליון $ בלבד.
הימנעות מהנפקה רגילה של מניות - ישנן חברות החוששות מאי הצלחה של הנפקה ישירה של מניות (בגלל מצבן הפיננסי הירוד, תנאי שוק לא נוחים וכדומה), ומנפיקות ני"ע הניתנים להמרה.
בניירות ערך אלה, המשקיע חש "ביטחון" מסוים עקב קיומו של המסלול לפדיון, יחד עם הסיכוי לנצל עליה בשער מניות החברה.
לאג"ח להמרה יש יתרון חשוב מבחינת המשקיע כיוון שהן מבטיחות לו את ההכנסה השוטפת מריבית כמו אג"ח רגילה, וכן את האפשרות להרוויח מעלית שער מניות ההמרה.
אג"ח אלה, המונפקות על ידי חברה בעלת איתנות פיננסית, שלגביה לא קיים חשש לפשיטת רגל, מבטיחות למשקיע גבול תחתון לירידת מחירה, שכן יש לה שווי או ערך מתואם שבו תיפדה, בעת הפדיון.
לעומת זאת, אין לאג"ח להמרה גבול עליון לעליית מחירה, כיוון שמחיר המניה יכול לעלות בעקבות צמיחת החברה ואז שווי האג"ח להמרה יעלה גם הוא, בהתאם לשער ההמרה.
האפשרות הזו של המשקיע ליהנות מצמיחת החברה יחד עם הבטחת הצמדה, כרוכה בוויתור מצידו על ריבית/תשואה גבוהה יותר שהיה יכול לקבל אילו השקיע ברכישת אג"ח רגילה.
עקב ההטבה הגלומה באפשרות ההמרה, הריבית המשולמת על האג"ח להמרה, נמוכה מהריבית המשולמת על אג"ח רגילה (בלי מסלול המרה).
סיכון נוסף שקיים בעת רכישת אג"ח להמרה הוא סוג השעבוד שבו מובטחת האג"ח.
בדרך כלל, הביטחונות שניתנים כנגד האג"ח להמרה פחות טובים מביטחונות הניתנים למשקיעים באג"ח רגילות.
לעיתים אין ביטחונות כלל, או שיש שעבוד שוטף או צף על נכסי החברה או שעבוד בדרגה הנמוכה מזו הקיימת לסוגי חוב אחרים של החברה.
יוצא מכך שבעל האג"ח להמרה אינו בהכרח נושה מובטח, בעת פירוק החברה, לעומת מצבו העדיף של בעל אג"ח רגילה.
בישראל אג"ח להמרה נחשבות ליעד השקעתי פופולרי.
ייתכן שאחת הסיבות לכך היא, שהציבור בישראל נמנע בעבר מהשקעה ישירה במניות, שלא כמו בארצות הברית, שם ההשקעה במניות מוטמעת ונפוצה.
סיבה נוספת אפשרית היא העדפתם של מנפיקים שלא למכור לציבור מניות ישירות על מנת למנוע דילול מיידי בהחזקתם, ולכן כפועל יוצא מונפקות איגרות חוב להמרה.
אג הוא אחד מהאיים הקטנים באיים ההברידיים הפנימיים שבסקוטלנד.
הוא שוכן דרומית לאי סקאי וצפונית לחצי האי ארדנאמורכן.
אורכו של האי הוא 9 ק"מ ורוחבו 5 ק"מ.
זהו האי השני בגודלו מבין האיים הקטנים, אחרי האי רם.
באי אג ניתן למצוא ראיות לקיומן של התיישבויות מתקופת הברונזה ותקופת הברזל.
מנזר קילדונאן נוסד על ידי מיסיונר אירי בשם דונן הקדוש (שעל שמו טירת איילין דונן).
הוא ונזיריו נטבחו בשנת 617 לספירה על ידי מלכה פיקטית.
בימי הביניים האי היה שייך לשבט מקדונלד.
סכסוך ארוך עם שבט מקלאוד הסתיים בטבח של כל תושבי האי, לאחר שהם ברחו למערה בחוף הדרומי ונשרפו שם למוות.
במאה ה-19 התגוררו באי 500 תושבים שגידלו תפוחי אדמה, שיבולת-שועל, בקר ואצות.
באמצע המאה ה-19, כשענף גידול הכבשים הפך לרווחי יותר משאר הענפים פונה האי בהגירה שנכפתה על התושבים.
לאחר שנים של בעיות של איתור בעלי האדמות נקנה האי בשנת 1997 על ידי "נאמנות המורשת של האי אג" (The Isle of Eigg Heritage Trust).
הפרויקט הראשון של הנאמנות היה לבנות את בניין "אן ליימריג" המשכן כיום את חנות האי, משרד הדואר, חדר תה, חנות אומנים, שירותים ומקלחות.
הפרויקט הבא הוא לחבר את האי לחשמל.
כיום רק למספר חוות יש חשמל המסופק על ידי גנרטורים שעובדים על רוח, מים או דיזל.
ב-2004 הוגדל הרציף של האי על מנת לאפשר למעבורות בין האי ליבשת או בין האי לאיים אחרים לעצור בו.
היישוב הראשי באי הוא קלידייל הנמצא בחוף הצפון-מערבי.
הוא ידוע בעיקר בשל חוף הקוורץ שלו, הנקרא "החולות השרים" בגלל הקול שהחול עושה כשהולכים עליו.
מרכז האי נקרא "רמת מורלנד" ובו נמצאת גם הנקודה הגבוהה באי הנקראת An Sgurr, גוש של אבן זפת – סוג של זכוכית געשית, המתנשא לגובה של 393 מטר וממנו אפשר לראות עד היבשת.
אבשלום פולק (נולד ב-5 באוקטובר 1970 בחיפה) הוא שחקן, במאי וכוריאוגרף ישראלי.
אבשלום פולק נולד ב-1970. אביו הוא השחקן יוסי פולק.
אחיו הם הפעיל הפוליטי יונתן פולק, ובמאי הקולנוע שי כרמלי-פולק.
אבשלום הוא בן דוד של ינון מגל.
ב-1980 שיחק כילד בסרט "המשחק האמיתי".
הוא בוגר הסטודיו למשחק ניסן נתיב, מחזור כ"ט.
שיחק במהלך השנים בתיאטרון חיפה, הבימה, תיאטרון גשר ובתיאטרון הקאמרי.
פולק נודע כשגילם את דמותו של תומר, צעיר הומוסקסואל בסדרה "פלורנטין" (1998).
הוא שיחק גם בסרט הקולנוע "ז'נטילה" עם יבגניה דודינה, אלון אבוטבול ונירו לוי (1997), כשחקן אורח בסדרה "זבנג!" (1998), בסדרה "ילדי ראש הממשלה" (2011), וכן בסרט "ההר", בבימויו של יעל קיים, שהשתתף בפסטיבל הסרטים של ונציה בשנת 2015.
פולק הוא בן זוגה לשעבר של הרקדנית והכוריאוגרפית ענבל פינטו.
ב-1994 התחילו ליצור יחד, וב-2002 והשניים החלו לנהל להקה ביחד, תחת השם להקת המחול ענבל פינטו ואבשלום פולק.
בין יצירותיהם המשותפות: "אויסטר", "בוביז", "עטוף", "מה טוב בירח", "הידרה", "בומביקס מורי", "אבק", "פרחקיר", האופרה "ארמיד" מאת כריסטוף ויליבלד גלוק והפקות נוספות.
במופעים המשותפים להם, יחד עם ענבל פינטו, אחראי פולק לא רק לבימוי ולכוריאוגרפיה, אלא גם על עיצוב התפאורה והתלבושות ועיצוב הפסקול.
בשנת 2013 יצרו יחד את המחזמר "החתול שחי מיליון פעמים" על פי ספר מאת יוקו סאנו, בטוקיו, יפן וכן את האופרה "השועלה הערמומית הקטנה" מאת לאוש יאנאצ'ק בבית האופרה של העיר ברגן בנורווגיה.
את המופע "סלאג" יצר פולק בשיתוף רקדני הלהקה בשנת 2016, וזהו המופע הראשון של הלהקה שיצר פולק ללא ענבל פינטו.
אבשלום פולק וענבל פינטו זכו בפרס הביצוע על היצירה "פרחקיר" על ידי שרת התרבות והספורט כפרס ביצוע ללהקות והרכבים קאמריים למחול אמנותי לשנת 2016. מנימוקי ועדת השיפוט: "ביצירה נוצר שילוב מושלם ונדיר בין מוזיקה חיה, תלבושות, תאורה ותפאורה".
ב-2018 עזבה פינטו את הלהקה, וזו נקראת כיום "תיאטרון מחול אבשלום פולק".
בפברואר 2025 הודיע פולק על סגירת הלהקה עקב קשיים כלכליים.
ב-2021 כיכב בסרט "הברך" של הבמאי נדב לפיד.
הסרט זכה בפרס חבר השופטים בפסטיבל קאן, ופולק עצמו היה מועמד לפרס השחקן הראשי הטוב ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 2021.
אבשלום קווה (נולד ב-1946) הוא סופר, עיתונאי ותמלילן.
קווה נולד ברעננה, המככבת ברבים מסיפוריו, לבלומה, תופרת במקצועה, וליעקב, פועל יומי, ילידי פולין שעלו ארצה במסגרת העלייה החמישית.
קווה לא השלים את לימודיו בבית הספר התיכון, אך סיים תואר ראשון בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטה העברית בירושלים.
נפצע בשירות מילואים בחטיבת הצנחנים.
בעבר היה חבר קיבוץ נתיב הל"ה שבעמק האלה.
בין השנים 1968 ל-1974 חי חיי נדודים: עשה שבע שנים בצי הסוחר כצוער, חובל שלישי ושני ושוטט ברגל וברכב ברחבי אירופה ואנגליה.
מאוחר יותר שימש כמורה לתולדות הציונות בבית ספר תיכון וכחבר במערכת על המשמר.
באינתיפאדה הראשונה נכלא בבתי כלא צבאיים בגין סירוב לשרת בשטחים.
ב-1988 היה חלק ממשלחת אנשי שמאל ישראליים שעמדה להפליג על "ספינת השיבה" של אש"ף מקפריסין לישראל, בטרם פוצצה.
ב-2002 הופיע קובץ סיפוריו הראשון "בושות", זכה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים לשנת 2003, והיה מועמד לפרס ספיר באותה שנה.
ב-2004 יצאו לאור שני ספרים פרי עטו: קובץ הסיפורים "לולאות", ורומן "המרפסת" (עם-עובד, הספרייה לעם).
ספרו "הים הזקוף - סיפורי ספינות ומלחים" יצא בשנת 2006 בסדרת "מסעות" בהוצאת עם-עובד.
"מוזיקה לסרטים" יצא בשנת 2011 בסדרת "הכבשה השחורה" בקיבוץ המאוחד.
סיפוריו פורסמו בכתבי עת ובספרים שראו אור בארצות הברית, אנגליה ודרום אמריקה.
באחרונה החל לשתף פעולה עם המלחין והזמר אריק זנטי.
באלבום שיריו הקרוב יכללו שירים שכתב קווה.
קווה מפרסם מאמרים בביטאון המקוון הגדה השמאלית.
אחיו הוא הבמאי יהודה קווה.
בושות, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2002
אחוזת מחול: יהודית ארנון ולהקת המחול הקבוצית: פרקי חיים מורשת, 2003
לולאות, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2004
הים הזקוף: סיפורי ספינות ומלחים, עם עובד, 2006
מוזיקה לסרטים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, ספרי סימן קריאה, 2011
אבשלום רצאבי (2 באפריל 1936 – 4 במרץ 2022) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת הקיצוני השמאלי בהפועל פתח תקווה בשנות ה-50 וה-60.
רצאבי גדל במחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה, ושיחק בשורותיה עד לגיוסו לצה"ל.
בעקבות הגיוס נעדר ממרבית אימוני הקבוצה וכושר המשחק שלו נפגם, ולכן החליטה הנהלת הקבוצה להעביר אותו להפועל מחנה יהודה, ששיחקה אז בליגה השנייה.
רצאבי הצטיין בשורות מחנה יהודה.
בעונת 1959/60 חזר רצאבי להפועל פתח תקווה, שזכתה עונה קודם לכן בתואר האליפות, והצטרף בכך לאחיו הגדול זכריה שהחל לשחק בקבוצה ארבע עונות קודם לכן.
הוא כבש שער כבר במשחק הבכורה שלו, וסייע לקבוצה לזכות באליפות נוספת.
הפועל פתח תקווה זכתה באליפות גם בשלוש העונות הבאות, ובכך השלימה רצף של חמש אליפויות רצופות, רצף שלא נשבר עד היום (נכון לשנת ).
רצאבי, השלים בסך הכל שבע עונות במדי הפועל פתח תקווה, במהלכן כבש שלושים שערי ליגה ושבעה שערי גביע וזכה עם הקבוצה בארבע אליפויות.
ב-1956 הוכתר כמלך השערים של הליגה השנייה עם 27 כיבושים.
רצאבי עבד במקביל לעיסוקו כשחקן כדורגל, כנהג באל על.
בגיל 30 פרש מהכדורגל ופתח חנות ספורט, אותה ניהל עד ליציאתו לגמלאות.
נפטר ב-4 במרץ 2022 בגיל 85, והובא למנוחות בבית העלמין סגולה בפתח תקווה .
אבשלום מזרחי (נולד ב-1937, ה'תרצ"ח) הוא ביוכימאי ישראלי.
הוא שימש כראש מחלקה לביוטכנולוגיה במכון למחקר ביולוגי בנס ציונה.
מזרחי פעיל בתחום הרפואה הטבעית והאלטרנטיבית כיום הוא המנהל האקדמי ומרכז מגמת הנטורופתיה של מכללת רידמן לרפואה משלימה.
מזרחי נולד לאַדִיב אַלמִשְׁרְקִי, אשר עלה לארץ ישראל מתימן כיתום בשנת ה'תרע"ד (1914), ולמזל לבית ערוסי, אשר נולדה בשכונת נחלת ציון בירושלים.
הוא היה בן יחיד וגדל בצפון תל אביב.
במהלך שירותו הצבאי, היה מזרחי בין השנים 1955–1957 בנח"ל; כחייל מילואים שירת בתור מדען בחיל המודיעין.
את שלושת תאריו למד באוניברסיטה העברית.
בהיותו בשבתון ב-1977, בבית החולים "Roswell Park Memorial Institute" לחולי סרטן בעיר באפלו שבמדינת ניו יורק עסק בפיתוח תהליך לייצור אינטרפרון, חלבון המופרש מכדוריות דם לבנות (לימפוציטים) המשמש לטיפול במחלות הסרטן.
בתקופה זו החל להתעניין בתחום הרפואה הלא קונבנציונלית, מתוך תפיסתו כי "עולם המדע והרפואה המערביים אינו מכיל את תחומי הנפש והרוח בתפיסה הכוללת של חיים, בריאות, רפואה וחולי".
בשנת 1983 ייסד עמותה שעניינה היה הסדרת העיסוק ברפואה הוליסטית: "המועצה הציבורית לתזונה ולאורח חיים בריא".
בשנות השמונים והתשעים הוא שימש עורך של שני ביטאוני בריאות טבעית: "טבע און" ו"בריאות על בוריה".
מזרחי עבד כשלושים שנה (בשנים 1961–1991) במכון הביולוגי בנס ציונה, מתוכן כשבע שנים כראש המחלקה לביוטכנולוגיה.
במכון זה עסק במחקר, בפיתוח ובייצור של חומרים ביולוגיים ממיקרואורגניזמים.
הוא לימד קורסים בביוטכנולוגיה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית ובמחלקה להנדסה כימית באוניברסיטת בן-גוריון, פרסם מאמרים רבים בספרות המדעית וערך סדרה של ספרים (ארבעה עשר כרכים) בביוטכנולוגיה.
בשנת 1991 עזב את עבודתו כמדען כדי שיוכל להתמסר לרפואה אלטרנטיבית.
כמו כן הוא עוסק בחקר הרפואה במסורת היהודית ומסורת יהדות תימן.
הוא לימד קורסים בנושא באוניברסיטת בר-אילן.
מהדבש ועד העוקץ - על מוצרי הדבורה - לבריאות, לרפואה ולהנאה, הוצאת חותם הזהב.
בדרך לא סלולה - עובדיה בן שלום - משעול חיים ומפעל חיים, הוצאת האגודה לטיפוח חברה ותרבות, תיעוד ומחקר.
המטבח התימני - חויאג', אהבה ופולקלור, הוצאת ריחן/צריקובר.
כל מה שרצית לדעת על השמנת -יתר, הוצאת פוקוס.
אַגְ'דַאבִּיַא (נכתב גם כאג'דביה ואג'דאביה; בערבית: أجدابيا, ולפעמים: إجدابيا, אִג'דאביא) היא עיר חוף לובית ובירת מחוז אל-ואחאת בצפון מזרח לוב.
היא ממוקמת כ-160 ק"מ דרומית לעיר בנגאזי ואוכלוסייתה מונה כ-77,000 נפש (2010).
מ-2001 ועד 2007 הייתה חלק ממחוז אג'דאביא ושימשה בירתו.
העיר מחולקת לשלושה "קונגרסים עממיים": צפון אג'דאביא, מערב אג'דאביא ומזרח אג'דאביא.
במהלך ההתקוממות בלוב ב-2011, העיר החליפה ידיים שלטוניות בין הכוחות הנאמנים לקדאפי ומתנגדיו מספר פעמים.
תושבים רבים ברחו מהקרבות, ודיווח ממרץ תיאר את העיר כ"עיר רפאים".
בשבת, 26 במרץ 2011, האופוזיציה השתלטה שוב על העיר, בחסות המתקפה האווירית הבינלאומית בלוב, שהופעלה נגד כוחותיו של קדאפי וגרמה לתפנית בשדה הקרב על השליטה בלוב בקרבות אלו.
כהן נולד ב-1928 בתל אביב ליוחאי וליונה, ילידי תימן, כבן הזקונים למשפחה בת חמישה ילדים.
אביו למד בביירות ועלה לארץ ישראל בגיל 17 ונפטר כשאבשלום היה בן 12. דודתו מצד אימו היא סבתו של יהודה קיסר.
למד בבית הספר תל נורדאו.
בבית המשפחה לא היה רדיו והוא הקשיב לשירים שהתנגנו בפטיפון של השכנים.
למד נגינה בפסנתר אצל אחותו של נחום נרדי.
משנות ה-40 המאוחרות פעל כפזמונאי, מלחין וזמר עברי בארץ.
בשנת 1955 הגיע לניו יורק בעקבות הזמנתו של ג'ק טורצינר, נשיא ההסתדרות הציונית של אמריקה.
בקיץ 1956 התבקש לשמש כמנהל המוזיקלי במחנה הקיץ של "יהודה הצעיר".
שם חיבר את השיר "שבת במחנה", שהפך להמנון המחנה.
באותה שנה נישא לאסתר, יהודייה-אמריקאית.
מאוחר יותר עבר לקליפורניה, שם הועסק כמורה וחזן בבית כנסת רפורמי.
הוא חיבר מנגינות לפרקי תפילה כמו "אדון עולם", "מי כמוך", "בישיבה של מעלה" ואחרות.
למד בסמינר למורים והיה מורה בבתי ספר יהודיים.
התגורר עד שנותיו האחרונות בלוס אנג'לס.
ב-17 במאי 2017 פרסם את שירו האחרון "באפס כוחות" בעמוד הפייסבוק שלו.
אבשלום כהן נפטר בגיל 89 לאחר מאבק במחלה חשוכת מרפא.
הותיר אחריו את גרושתו אסתר (אסתי) ואת שני בניו, רוני (מוזיקאי ומורה) ויונתן (מוזיקאי וסופר).
אבשלום יושע (29 בפברואר 1916 – 22 באפריל 1998) היה שחמטאי, מחבר ספרי שחמט ישראלי ובנקאי.
אבשלום יושע נולד בנוה צדק, שבתל אביב (1916), לתיאודור ובייה יושע.
לאחר סיום לימודיו בבית ספר למסחר החל לעבוד בבנק קופת עם, והתקדם בו לתפקידי ניהול בכירים עד שפרש לגמלאות.
היה נשוי למרים ואב לשני ילדים.
הוא נפטר בגיל 82, ב-1998. הוא נקבר בבית העלמין קריית שאול.
אבשלום יושע, שכונה בפי חוגי השחמט "יושע", היה איש שחמט בכל רמ"ח אבריו.
את קריירת השחמט התחיל בשנות העשרים שלו ועד מהרה נתפס בחיידק השחמט שהפך למרכז עולמו.
השתתף פעמיים באליפויות ישראל ושיחק גם שחמט בהתכתבות.
היה חבר פעיל בהנהלת האיגוד הישראלי לשחמט והיה גם מנהל כספים שלו.
כיהן כיושב ראש מועדון לסקר.
היה הקפטן של הנבחרת הישראלית באולימפיאדת השחמט 1966, בהוואנה שבקובה.
היה שופט שחמט בינלאומי והשתתף בארגון שתי אולימפיאדות שחמט בישראל: 1964 בתל אביב וב-1976 בחיפה.
ערך את ירחון השחמט, חיבר בעיות שחמט, אסף בולי שחמט מכל העולם ולמד לקרוא רוסית כדי לעבור על משחקי שחמט ברוסית.
מאז מותו מקיים מועדון השחמט אס"א תל אביב מדי שנה תחרות שחמט לזכרו.
צעדים ראשונים במשחק המלכים - 24 שיעורים בשחמט, הוצאת אחיאסף
אלופי עולם בשחמט, הוצאת אחיאסף, 1988
אנדרו מונרו, הנהלת חשבונות וחשבונאות, הוצאת אחיאסף, 1975
ברנרד קרפטי, פתיחות נבחרות בשחמט, הוצאת אחיאסף, 1984
גרי קספרוב, קספרוב מלמד שחמט, הוצאת אחיאסף, 1989
אבשלום (אבשי) פלד (נולד ב-1961) הוא קצין במשטרת ישראל בדרגת ניצב המכהן כמפקד מחוז ירושלים.
פלד נולד ב-1961. שירת כקצין בחיל השריון והיה מפקד פלוגה.
לאחר שחרורו מצה"ל שימש מאבטח בשב"כ.
ב-1985 התגייס למשמר הגבול ושירת כלוחם וכמפקד מחלקה בימ"מ.
ב-7 במרץ 1988 השתתף כמפקד כוח בימ"מ במבצע לחילוץ בני ערובה בפיגוע אוטובוס האימהות.
בשנת 1988 הושאל לשב"כ ושימש במשך 5 שנים כקב"ט בנציגויות הישראליות באיסטנבול ובפריז.
בשנת 1994 חזר למשטרת ישראל ומונה למפקד יחידת הגדעונים (יחידה 33).
ב-1998 מונה למפקד תחנת בית שמש וב-2002 מונה לראש מחלקת מבצעים במשמר הגבול.
בדצמבר 2004 מונה למפקד מג"ב רמון.
במהלך ביצוע תוכנית ההתנתקות פיקד על חטיבת אביב שעסקה בפינוי התנחלויות וטיפול בהפרות סדר במעגל הראשון.
ב-2007 מונה למפקד מרחב חברון וביולי 2009 קודם לדרגת תת-ניצב ומונה למפקד מרחב נגב.
ב-2011 מונה לסגן מפקד משמר הגבול, ב-2012 מונה לסגן מפקד מחוז ירושלים ושימש במשך מספר חודשים ממלא מקום מפקד המחוז.
ב-2016 מונה לסגן ראש המנהלת לשיפור שירותי המשטרה בחברה הערבית ועסק בבנייה וארגון של המנהלת.
ב-2015 שוחח עם ראש מועצה אזורית מטה יהודה, משה דדון על הלבנת עבירות בנייה של פלד, ועל בקשה של דדון לשיבוץ קרוב משפחתו לתפקיד במשטרה.
חוקרי משטרה האזינו בסתר לקו של דדון, במסגרת חקירת פרשת שחיתות ומין שבסופה הורשע בקבלת שוחד, והעבירו את תוכן השיחה למח"ש.
פלד נחקר תחת אזהרה, בחשד להפרת אמונים ושימוש לרעה בכח המשרה, חקירה שלאחריה ראשי מח"ש סגרו את התיק הפלילי נגדו, והמליצו להעמידו לדין משמעתי ולעצור את קידומו לדרגת ניצב.
המפכ"ל רוני אלשיך דחה את ההמלצה, הסתפק בהערה פיקודית וקידם את פלד.
מאותה תקופה עדיין פתוח נגד פלד תיק חקירה בוועדה המקומית של מטה יהודה בנוגע לחריגה מהיתר השימוש בשטח ציבורי פתוח הצמוד לביתו ובנוגע לחריגות בניה בביתו.
ביוני 2017 הועלה לדרגת ניצב והוחלט שיקים את אגף ההדרכה ויעמוד בראשו.
בתפקידו כראש אגף ההדרכה הוביל את התוכנית "מהפכת הלמידה".
במרץ 2023 מונה לסגן המפכ"ל על ידי השר לביטחון לאומי, איתמר בן גביר.
באפריל 2024 החליט השר בן גביר למנותו למפכ"ל משטרת ישראל.
המשטרה והשר לביטחון לאומי איתמר בן גביר הציגו את פלד כבוגר לימודי קרימינולוגיה באוניברסיטת וירג'יניה שבארצות הברית.
פלד סירב להגיב לשאלות בקשר ללימודים אלה, לאחר פנייה של עמותת הצלחה - לקידום חברה הוגנת מסרה המשטרה שפלד השתתף בקורס של ה-FBI שבמסגרתו היו 15 שעות אקדמיות של אוניברסיטת וירג'יניה.
ביולי 2024, טרם אושר מינויו על ידי הוועדה המייעצת למינוי בכירים בשירות המדינה, נכנס פלד לתפקיד ממלא מקום המפכ"ל עם סיום כהונתו של קובי שבתאי.
ב-29 ביולי 2024 הסיר פלד את מועמדותו לתפקיד המפכ"ל הקבוע, לאחר שהתעוררו קשיים במינויו.
בשנה שקדמה למינוי נחשף כי פלד נחקר בעבר בחשד להפרת אמונים ושימוש לרעה בכוח המשרה.
החקירה הסתיימה בהערה משמעתית לפלד, ומח"ש המליצה שלא לקדמו לדרגת ניצב.
בחוות דעת של היועצת המשפטית לממשלה על מינויו למפכ"ל, קבעה כי פלד ניצל את תפקידו ואת מעמדו הציבורי לרעה לצורך ענייניו האישיים.
בנובמבר 2025 נקבע שימונה למפקד מחוז ירושלים.
בינואר 2026 נכנס לתפקידו באופן רשמי כמפקד מחוז ירושלים.
פלד נשוי ואב לשלושה, מתגורר במושב זכריה.
הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון ובלימודי האסלאם מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ותואר שני במדעי היהדות מהקריה האקדמית אונו.
אג'אר (נולד ב-1977 באיסטנבול) הוא זמר ישראלי-טורקי, ששר בסגנון טורקי.
אג'אר נולד ברובע אוסקודר שבאיסטנבול, ולו שני אחים.
הוא החל לשיר בגיל צעיר, והשתתף בטורקיה בשלוש תחרויות זמרה.
בשתיים מהן לקח את המקום הראשון ובשלישית זכה במקום השני.
בשנת 1988, כשהוא רק בן אחת עשרה, הוא הגיע לארץ בלא משפחתו.
כנר טורקי, שהופיע בישראל והכיר את אג'אר כזמר בטורקיה הביא אותו.
אג'אר גורש מהארץ בגלל היותו בלתי חוקי וחזר לארץ בזהות בדויה.
בגיל 18 שינה בחזרה שמו לשמו המקורי.
בארץ נולד לו ילד מחוץ לנישואים.
אג'אר החל לפתח קריירה מוזיקלית בארץ, הופיע במועדונים והוציא מספר אלבומים.
בשנת 1997 הגיע השיר "גולה גולה", אותו הקליט עם אתניקס למקום ה-22 במצעד הפזמונים העברי השנתי.
בשנת 1997 עזב אג'אר את הארץ וחזר לטורקיה, בין השאר בשל מחלת אמו.
בשנת 2007 חזר לישראל, והקליט שני שירים עם תמיר גל.
בשנת 2013 הוציא אלבום נוסף.
בשנת 2008 יצר הזמר תמיר גל סרט דוקומנטרי על סיפור חיו של אג'אר, בבימוי ימין מסיקה.
אבתיהאג' מוחמד היא סייפת אולימפית אמריקאית.
היא המוסלמית-אמריקאית הראשונה שהתחרתה באולימפיאדה כשהיא לובשת חיג'אב.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה במדליית ארד במסגרת התחרות הקבוצתית, ובכך הפכה לאישה המוסלמית-אמריקאית הראשונה שזכתה במדליה אולימפית.
במסגרת התחרות האישית, מוחמד זכתה בסיבוב הראשון, אך הובסה בידי ססיליה ברדר מצרפת.
אבתיהאג' מוחמד נולדה במייפלווד שבניו ג'רזי.
אביה, יוג'ין מוחמד, הוא גמלאי של משטרת ניו ג'רזי.
מוחמד למדה בבית ספר ציבורי במייפלווד, וכשהייתה בת 13 הצטרפה לקבוצת הסיף של בית הספר.
בגלל הרקע המוסלמי שלהם, הוריה חיפשו עבורה ענף ספורט שבו תוכל להישאר לבושה מכף ורגל ועד ראש.
סיימה תואר ראשון ביחסים בין-לאומיים ובתרבות אפריקה באוניברסיטת דיוק.
בשנת 2002 הצטרפה מוחמד לקרן פיטר וסטברוק, תוכנית המקדמת את ענף הסיוף ככלי עזר לפיתוח מיומנויות חיים אצל צעירים מאוכלוסיות מוחלשות.
היא הוזמנה להתאמן בתוכנית עלית האתלטים של קרן וסטברוק בניו יורק.
היא חברה באיגוד הסיף הלאומי בארצות הברית החל משנת 2010. נכון ל-2016 היא מדורגת שנייה בארצות הברית ושמינית בדירוג הבין-לאומי.
נכון לשנת 2018, מוחמד זכתה בשש מדליות בתחרויות בין-לאומיות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכתה במדליית ארד בתחרות הקבוצתית אך לא בתחרות האישית, והמשיכה ליהנות מאהדת הקהל והתקשורת.
בשנת 2014 ייסדה מוחמד חברת ביגוד (LOUELLA) שמטרתה להביא ביגוד אופנתי וצנוע לשוק האמריקאי.
היא משמשת כשגרירת ספורט מטעם מחלקת המדינה של ארצות הברית בתוכנית להעצמת נשים וילדות באמצעות ספורט.
היא ביקרה במדינות שונות במטרה לעורר שיח על חשיבותם של חינוך וספורט.
אבתהאל אל-ח'טיב היא עיתונאית כוויתית ופרופסור לשפה ולספרות אנגלית באוניברסיטת כווית.
בשנת 2003 סיימה את לימודי הדוקטורט שלה באוניברסיטת בולדר, קולורדו.
אל-ח'טיב ידועה בפעילותה לקידום ערכים ליברליים וחילוניים בחברה הערבית.
אל-ח'טיב מעוררת התנגדות רבה בחלקים נרחבים בחברה הערבית בגלל תמיכתה בחילוניות, בהפרדת הדת מהמדינה ובזכויות להט"ב.
אבשלום עמוסי (נולד ב-1970) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת כטייס קרב וכמפקד בסיס חצרים בחיל האוויר הישראלי.
עמוסי נולד בישראל ולמד באורט סינגאלובסקי בתל אביב-יפו.
ב-1989 התגייס לקורס טיס 123 אותו סיים בדצמבר 1990 במגמת קרב.
לאחר קורס אימון מתקדם שובץ כטייס קרב בטייסת 109. בהמשך שירותו שימש מדריך בבית הספר לטיסה, שירת כסמ"ט ב' וסמ"ט א' בטייסת 110, טייסת מטוסי F-16 ופיקד על טייסת מדריכי טיסה (מדר"ט).
בשנים 2005–2007, כולל במהלך מלחמת לבנון השנייה, פיקד על טייסת 140. בשנים 2007–2009 פיקד על טייסת 109. לאחר מכן שימש ראש ענף מטוסים וראש מחלקת אמצעי לחימה במטה חיל האוויר, בתקופת קבלת ההחלטה על רכש מטוסי ה-F-35.
במרץ 2015 מונה למפקד בסיס חצרים והועלה לדרגת תת-אלוף.
באוגוסט 2018 סיים את שירותו והשתחרר מצה"ל.
עמוסי בעל תואר ראשון במשפטים ובמדעי המחשב ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת חיפה.
אבתַנְדִּיל צ'רִיקִישׁווִילִי (בגאורגית: ავთანდილ ჭრიკიშვილი; נולד ב-18 במרץ 1991) הוא ג'ודוקא גאורגי אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 81 ק"ג.
צ'ריקישווילי זכה בשתי מדליות מאליפויות העולם, מדליית זהב (2014) ומדליית כסף (2013).
באליפויות אירופה הוא זכה בארבע מדליות.
צ'ריקישווילי התחרה פעמיים במשחקים האולימפיים.
בלונדון 2012 הוא הודח בשלב שמינית הגמר לאחר ניצחון והפסד ובריו דה ז'ניירו 2016 הוא סיים במקום החמישי לאחר הפסד בקרב על מדליית הארד.
שנה קטגוריה עיר מדינה 2013 גראנד פרי דיסלדורף 2014 גראנד סלאם פריז 2014 גראנד פרי טביליסי 2014 גראנד פרי הוואנה 2015 גראנד סלאם טוקיו 2016 גראנד סלאם פריז 2018 גראנד פרי זאגרב
אג'גייהו טייה (נולדה ב-10 בפברואר 2000) היא אתלטית אתיופית, המתחרה בריצת 5000 מטר.
בחודש יולי 2018 זכתה טייה במדליית כסף באליפות העולם באתלטיקה לנוער 2018 שנערכה בטמפרה שבפינלנד.
בחודש יולי 2021 קבעה טייה שיא אישי חדש בריצת 5000 מטר, כשרצה את המרחק ב-14:14.09 דקות והשיגה את הקריטריון האולימפי לאולימפיאדת טוקיו (2020).
אבשלום שמואלי (1925 – 13 באפריל 1981) היה גאוגרף ומזרחן, קצין מודיעין בשירותו הצבאי וחבר סגל החוג לגאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב.
אבשלום שמואלי נולד בראשון לציון.
היה חניך תנועת הנוער העובד וחבר הכשרה בקיבוץ אשדות יעקב שבמסגרתה יצא ב-1944 לעבודה במפעל המלח בסדום.
היה בין ראשוני קיבוץ קדמה שעלה על הקרקע ב-1946 בהקמת י"א הנקודות בנגב.
התגייס לצה"ל ומילא שורת תפקידים מגוונים, בעיקר בתחומי המודיעין.
נפצע במהלך פעילות צבאית ומשהחלים יצא ללימודים באוניברסיטה העברית בירושלים בחוג להיסטוריה של ארצות האסלאם ובחוג לגאוגרפיה.
בסיום לימודיו חזר לשירות הצבאי ומילא תפקיד קמ"ן פיקוד הדרום.
אחרי פרישתו המשיך את לימודיו בארצות הברית.
ב-1973 השלים את כתיבת מחקרו בנושא "התנחלות הנוודים במרחב ירושלים במאה העשרים" והוענק לו תואר דוקטור מטעם האוניברסיטה העברית.
שמואלי הצטרף לסגל החוג לגאוגרפיה באוניברסיטת תל אביב (לימים החוג לגאוגרפיה וסביבת האדם).
מלבד עיסוקו בהוראה ובמחקר פעל רבות לשיתוף הפעולה בין מחלקה זו ובין צה"ל וחתר לשיתוף פעולה בין המחלקות לגאוגרפיה באוניברסיטאות השונות.
שמואלי נפטר ב-1981 ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
מטען הידע שנחל בשירותו הצבאי על אודות האוכלוסייה הערבית השפיע על עיסוקו האקדמי.
הוא עסק בחקר התמורות באזור יהודה ושומרון לאחר שנת 1967, שאז פנה לעיסוק ביישובים הכפריים והעירוניים הפלשתינאיים.
היחסים שבין טבע הארץ ונופיה ובין התושבים המקומיים היוו מוקד למחקריו, ובין היתר חקר את מקומה של החקלאות המסורתית בעיצוב הנוף.
שמואלי, תלמידם של דוד עמירן, יהודה קרמון ודב ניר, אימץ את גישתם הרגיונליסטית לעיון הגאוגרפי.
הוא היה הרוח החיה במערכת "ארץ", שהוציאה לאור סדרת קובצי מחקרים רגיונליים על חבלי הארץ בשיתוף ההוצאה לאור של משרד הביטחון.
בכתיבת קובצי הסדרה היו מעורבים עמיתים מכל האוניברסיטאות בישראל בצד חוקרים מהאזורים השונים.
כותרות הקבצים, שהופיעו במהלך שנות השבעים והשמונים, קיבלו את שמות האזורים שנחקרו: ארצות הגליל, מחקרי יהודה ושומרון, השרון בין ירקון לכרמל, ספר הנגב, סיני ואגן הים התיכון.
התנחלות הבדווים של מדבר יהודה, תל אביב: גומא, 1970
(עם יהודה קרמון), חברון – דמותה של עיר הררית, תל אביב: גומא, 1970
(עם יהודה קרמון ודן יהב), מחקר וכתיבה, מדריך למקורות, למיפוי ולכלי עזר גאוגרפים, תל אביב: הוצאת צ'ריקובר, 1976
(עם משה ידעיה), נופים בגליל המערבי, חיפה: איילון, 1977
(עם דוד גרוסמן ורחבעם זאבי, עורכים), יהודה ושומרון, פרקים ב יישובית, תל אביב: הוצאת משרד הביטחון, 1978
(עם יהודה גרדוס, עורכים), ארץ הנגב, אדם ו, הוצאת משרד הביטחון, 1979
(עם יצחק שנל), איתור ומיפוי בעיות פיתוח במיגזר הערבי: היבטים מרחביים, תל אביב: המרכז לפיתוח על שם פנחס ספיר, אוניברסיטת תל אביב, 1980
קץ הנוודות – חברת בדווים בתהליכי התיישבות, תל אביב: דביר, רשפים, 1980
(עם יהודה קרמון, עורכים), 1982, מפות ומיפוי, ירושלים: הוצאת כתר, 1982
(עם משה ברוור, עורכים), ספר נתניה, תל אביב: עם עובד, 1982
(עם ארנון סופר ונורית קליאוט, עורכים), ארצות הגליל, הוצאת משרד הביטחון, 1983
(עם יהודה קרמון וגבריאל הורביץ, עורכים), ארצות אגן הים התיכון, הוצאת משרד הביטחון, 1984
(עם יצחק שנל וארנון סופר), המשולש הקטן, גלגולו של אזור, חיפה: המרכז היהודי ערבי, אוניברסיטת חיפה, 1985
(עם גדליהו גבירצמן וחוב', עורכים), סיני, הוצאת משרד הביטחון, 1987
(עם אבי דגני ודוד גרוסמן, עורכים), השרון, בין ירקון לכרמל, הוצאת משרד הביטחון, 1990
אג'אי-פאל סינג "אג'אי" באנגה הוא מנהל אמריקאי ממוצא הודי, המשמש כיום כנשיא קבוצת הבנק העולמי .
בעבר כיהן כיושב ראש וכמנהל הכללי של חברת מאסטרקארד, וכמנכ"ל חברת ההשקעות ג'נרל אטלנטיק .
באנגה נולד ב-10 בנובמבר 1959 בעיר פונה שבמדינת מהאראשטרה, הודו, במשפחה מסורתית סיקית.
אביו, הרבחאג'אן סינג באנגה, היה קצין בכיר בדרגת לוטננט גנרל בצבא הודו.
משפחתו במקור מהעיר ג'לנדהאר שבמדינת פנג'אב.
את לימודיו עשה בבית הספר סנט אדוארד בשימלה ולאחר מכן למד בבית הספר הציבורי בהיידראבאד.
הוא סיים תואר ראשון בכלכלה מהמכללה סנט סטפן שבדלהי, ולאחר מכן למד ניהול במכון ההודי לניהול באחמדאבאד.
בשנת 2007 הפך לאזרח אמריקאי.
באנגה החל את הקריירה שלו כמתלמד בנסטלה בשנת 1981, והמשיך לעבוד בחברה במשך 13 שנים במגוון תפקידים בתחום המכירות, השיווק והניהול הכללי.
בהמשך הצטרף לפפסיקו והיה שותף בכניסה לשוק ההודי עם מותגים כמו פיצה האט ו-KFC, על רקע הליברליזציה הכלכלית במדינה.
בשנת 1996 הצטרף באנגה לחברת סיטיגרופ, שם שימש תחילה בתפקיד של גביית חובות.
לאחר מכן, עמד בראש חטיבת CitiFinancial והחטיבה לנכסים צרכניים בארצות הברית.
בין השנים 2005 ל-2008, היה מנכ"ל חטיבת הלקוחות הצרכניים הגלובלית של החברה והוביל את אסטרטגיית המיקרו-מימון של החברה.
ב-2010 מונה באנגה לנשיא ולמנכ"ל חברת מאסטרקארד, ובמהלך כהונתו הגדיל את ההכנסות ואת רווחי החברה באופן משמעותי והוביל את יוזמת Priceless Planet, שנועדה לשמר את הסביבה והתחייבה לנטיעת 100 מיליון עצים.
לאחר שפרש מתפקידו במאסטרקארד, הצטרף לג'נרל אטלנטיק כסגן יו"ר.
במאי 2022, מונה לתפקיד יו"ר אקסור , חברת ההחזקות של משפחת אניילי מאיטליה, ושימש בתפקיד עד למינויו לנשיא קבוצת הבנק העולמי ב-2023.
כנשיא הבנק העולמי השתתף באנגה בפסגת ה-G20 שנערכה בניו דלהי ב-2023, שם דיבר על אתגרים גלובליים כמו אי-ביטחון תזונתי, שוויון מגדרי ואיומי מגפות ושינויי אקלים, תוך תמיכה במגמות של רפורמות בבנקים מולטילטרליים.
בפברואר 2023 מינה אותו נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן לתפקיד נשיא הבנק העולמי.
מינויו אושר במאי 2023 והוא החל בתפקידו ביוני של אותה שנה.
במסגרת תפקידיו הציבוריים, כיהן באנגה כיועץ חיצוני לסגנית הנשיא קמלה האריס במסגרת השותפות למרכז אמריקה והשתתף בוועידות בינלאומיות חשובות.
באנגה חבר במספר דירקטוריונים ועמותות ציבוריות, בהם אקסור, טמסק אחזקות, דאו כימיקלים, ועד השלישייה וקרן הצלב האדום האמריקאי.
הוא כיהן גם כיו"ר לשכת המסחר הבין-לאומית ונחשב לדמות משפיעה בתחומי הכלכלה והפיננסים.
באנגה זכה במספר פרסים ואותות כבוד, בהם עיטור פאדמה שרי מהודו ב-2016, ופרס מהגרים מצטיינים מקרן קרנגי בניו יורק ב-2023. בנוסף, נבחר כאחד מ-100 המשפיעים בתחום האקלים של מגזין טיים לשנת 2023.
אבשלום כספי (24 באוקטובר 1915 – 6 בספטמבר 1988) היה דיפלומט ושגריר ישראלי.
בשנים 1971–1975 היה שגריר ישראל בנפאל.
בתפקידו האחרון במשרד החוץ שימש סגן מנהל המחלקה לאסיה ואוקיאניה.
הוא פרש מהמשרד ב-31 באוקטובר 1980.
כספי נפטר בגיל 72 ונקבר בהר המנוחות.
אבשלום טייטום היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת קרוליינה הצפונית בשנים 1795–1796.
טייטום נולד בפרובינציית קרוליינה הצפונית בשנת 1742. בשנת 1763 שירת כסמל במיליציה של גרינוויל, קרוליינה הצפונית.
במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית שירת במיליציית קרוליינה הצפונית: ב־1 בספטמבר 1775 קיבל דרגת לוטננט ראשון, וב־29 ביוני 1776 הועלה לדרגת קפטן.
הוא התפטר מהצבא הקונטיננטלי ב־19 בספטמבר 1776.
ב־15 באוגוסט 1778 התגייס לשירות המדינה כעוזר קצין אספקה וכאחראי על הארסנל בהילסבורו, קרוליינה הצפונית.
באותה שנה שימש כקבלן עבור הילסבורו, וב־12 בפברואר 1779 מונה למייג'ור של יחידת פרשים קלים של קרוליינה הצפונית.
בשנת 1779 שירת כפקיד בית המשפט במחוז רנדולף.
הוא נבחר לבית הנבחרים של קרוליינה הצפונית, אך בשל תפקידו כפקיד מחוזי נפסל מלכהן בבית המחוקקים.
בשנת 1781 שימש כמבקר מחוזי של אזור הילסבורו.
טייטום התקדם בשירות הציבורי של המדינה.
בשנת 1782 היה אחד משלושה נציבים שמונו בידי הקונגרס כדי למדוד קרקעות שהוענקו לחיילי הצבא הקונטיננטלי בטריטוריה המערבית, שלימים הפכה לטנסי.
באותה שנה שימש גם כמזכירו הפרטי של מושל קרוליינה הצפונית תומאס ברק וכסוכן הטבק של המדינה.
במאי 1785 מינה אותו הקונגרס הקונטיננטלי למודד של קרוליינה הצפונית, ובדצמבר 1785 מונה לנציב החתימה על שטרות הנייר של המדינה.
בשנת 1788 היה ציר בוועידה שדנה באשרור חוקת ארצות הברית.
בשנת 1794 נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית לקונגרס הרביעי, וכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית מ־4 במרץ 1795 ועד התפטרותו ב־1 ביוני 1796. לאחר מכן היה חבר בית הנבחרים של קרוליינה הצפונית בשנים 1797–1802. טייטום נפטר בראלי שבקרוליינה הצפונית, ב-20 בדצמבר 1802, ונקבר בבית העלמין העירוני הישן.
אִגְ'לִיל היה כפר ערבי בקרבת חוף הים התיכון, כ-10 ק"מ צפונית ליפו.
תושבי הכפר עזבו אותו במהלך מלחמת העצמאות.
מקור השם אִגְ'לִיל הוא ביישוב "גליל", שנזכר בספרות השומרונית הקדומה.
על אדמות הכפר לשעבר נבנו שכונות של הערים הרצליה ורמת השרון, קיבוץ גליל ים ומחנה גלילות.
השם "גליל" נזכר בספרות השומרונית והוא השתמר כנראה בשם הכפר ובשם של קדוש מוסלמי - שיח' צאלח עבד אל-ג'ליל - שנטמן לכאורה בכפר.
הכפר המודרני נוסד בשלהי המאה ה-18 או ראשית המאה ה-19 בידי תושבי הכפר חג'ה שבשומרון, כ"חלק התפשטות הליבה היישובית מהרי השומרון לאזורי הספר היישובי." לדברי מרום, ירידת תושבי ההר אל השרון הייתה קשורה בתהפוכות הפוליטיות בעבר הירדן, בלחצים דמוגרפיים גוברים בשדרת ההר וסכסוכי קייס וימן".
תושבי אג'ליל היו מוסלמים, והתפרנסו מחקלאות ומדיג.
בתקופת המנדט הבריטי פוצל הכפר לשני חלקים - ג'ליל א-שמאליה (הצפוני) וג'ליל אל-קבליה (הדרומי), שהיה החלק הגדול יותר.
בשנת 1881 סומן הכפר על מפת הקרן לחקר ארץ ישראל ("Survey of Western Palestine").
במפקד האוכלוסין שנערך ב-1922 מנתה אוכלוסיית הכפר 154 נפשות.
על פי סקר הכפרים משנת 1945 התגוררו בשני חלקי הכפר, הצפוני והדרומי, כ-660 תושבים, במניין זה נכללו 210 יהודים.
בשנה זו היו למעלה מ-6,500 דונם מסך שטחי הכפר בבעלות יהודית.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 נקנו חלק מאדמות הכפר, ובהמשך נבנו עליהן (ועל אדמות שנקנו מכפרים שכנים נוספים, כמו אל-חרם) היישובים היהודיים הרצליה, רמת השרון (שהייתה אז שכונה בשם "עיר שלום") וגליל ים.
הקשרים בין המתיישבים היהודים לתושבי אג'ליל היו ידידותיים.
בינואר 1948 השתתף נציג אג'ליל, ג'מיל ג'אסר, לצד נציגי כפרים אחרים מהאזור (כמו שייח' מוניס, אבו כישכ), בפגישה עם נציגי הכוחות הלוחמים העבריים.
הפגישה התקיימה בפתח תקווה, בביתו של אברהם שפירא.
בפגישה הביעו מנהיגי הכפרים את רצונם בשלום והצהירו שלא ייתנו מחסה לכוחות צבא ערביים וכי במקרה הצורך יפנו לעזרת "ההגנה" לקבלת הגנה וכלכלה.
בתחילת מרץ הגיעו קצינים מצבא השחרור הערבי שחנה בשומרון לכפרים הסמוכים לתל אביב במטרה לארגן את הגנתם.
לוחמי צבא השחרור דרשו מתושבי שייח מוניס, אג'ליל ואבו כישכ לפנות את הנשים והילדים ולהשאיר רק גברים בגיל צבא.
על פי יואב גלבר, הובילו פעולות אלה את אנשי ההגנה לתכנן את כיבוש הכפרים, על מנת למנוע השתלטות של צבא השחרור על אזורים סמוכים לתל אביב.
במרץ השתלטה ההגנה על הכפרים שייח מוניס וסומייל ובראשית אפריל השתלטה ההגנה ללא קרב על אג'ליל שעוד קודם התרוקן מיושביו על פי הוראות צבא השחרור.
חלק ממפוני אג'ליל התיישבו בשכונת אבו סנינה במזרח כפר סבא.
ב-26 במאי 1948 הוקם בכפר הנטוש מחנה שבויים.
עם תום מלחמת העצמאות התווספו חלק מאדמות הכפר ליישובים הרצליה ורמת השרון; על חלק אחר מהאדמות הוקמו מחנות צבא, בהם בית הספר להנדסה צבאית.
במרכז הכפר הוקמה מעברה, "מעברת ג'ליל" שנקראה רשמית "מעברת גלילות", בשנת 1954 המעברה צורפה להרצליה.
בשנת 1960 פורקה המעברה סופית - תושבי המעברה שוכנו בשיכונים שנבנו בהרצליה והשטח נשאר בתחומי הרצליה.
כמה מבתי הכפר נותרו על תלם בתוך המחנה הצבאי גלילות.
אג'יקה (בגאורגית: აჯიკა) הוא ממרח חריף או פיקנטי המתובל בעדינות, ומשמש כתבלין במאכלים בגאורגיה וביתר הקווקז.
הוא מבוסס על פלפל אדום, שום, עשבי תיבול ותבלינים כמו כוסברה, שמיר, חילבה ירוקה (הגדל באזורים הרריים כמו האלפים או הרי הקווקז).
העגבנייה איננה מרכיב של האג'יקה המסורתי.
יש אומרים כי מקור האג'יקה הוא ממגרליה, שבמערב גאורגיה.
ציבעו הוא בדרך כלל אדום, למרות שניתן גם להכין אג'יקה ירוקה מפלפלים שהם בוסר.
במראהו החיצוני הוא מזכיר את הפסטו האדום האיטלקי.
חריפותו משתנה ממתכון למתכון לפי המינונים השונים באזורים שונים בגאורגיה.
מי שמכיר מאכלי קארי בסגנון בריטי-אסיאתי יזהה דמיון מסוים לוינדאלו.
ניתן להכין את האג'יקה בבית וניתן גם למצוא אותו בשוקי הקווקז.
יש המחשיבים את האג'יקה מהמחוז אבחזיה כאג'יקה הטוב ביותר.
אייוואר הוא מאכל דומה נפוץ בארצות הבלקן.
אג'ידיו רומואלדו דוני (באיטלקית: Egidio Romualdo Duni, 11 בפברואר 1708 - 11 ביוני 1775) היה מלחין איטלקי, שלמד בנאפולי, עבד באיטליה, צרפת ולונדון וחיבר אופרות הן באיטלקית והן בצרפתית.
דוני נולד במאטרה ולמד מוזיקה אצל אביו, פרנצ'סקו דוני, ואצל שתי אחיותיו.
בגיל תשע התקבל לקונסרבטוריו די סנטה מריה די לורטו, סמוך לנאפולי.
שם עבד עם פרגולזי, פאיזיילו, לאונרדו וינצ'י ועוד מאמני האופרה האיטלקית.
אג'נדה (מלטינית דרך האנגלית: Agenda) מילה שפירושה סדר יום, לוח זמנים, תוכנית, סעיף המפרט סדרת פעולות וזמנן, סדרת אירועים מפורטים עם ציון זמנם, סדרת אירועים מתוכננים, לוח פעילויות לפי סדר הזמן, אך משמשת את דוברי העברית הישראלית (בעקבות Political agenda באנגלית) לתיאור סדר היום הציבורי שאדם או קבוצה מעוניינים לקדם.
אף על פי שבמקור הלטיני מדובר במילה בלשון רבים (היחיד הוא Agendum, שהוא סעיף אחד, מתוך הרשימה שהיא סעיפים רבים - Agenda) השתרשה המילה בלשון יחיד, הן בעברית והן בשפות שמקורן לטיני.
בחירת אג'נדה היא השלב הראשון מבין ארבעה בתהליכי מדיניות ציבורית.
לאחר שנבחרת אג'נדה מעוצבת המדיניות הרצויה, השלב השלישי הוא יישום המדיניות והרביעי הוא הערכתה.
חוקרי מדיניות ציבורית מצביעים על מספר מודלים אפשריים לקביעת אג'נדה.
לפי מודל הייזום החיצוני, קבוצות אינטרס מחוץ לממשל מקדמות נושא/עניין או אינטרס מסוים, וקיומו בשיח הציבורי הופך אותו גם לאג'נדה של הממשל.
מודל זה אופייני במשטרים ליברליים.
לפי מודל המוביליזציה, הממשל עצמו הוא שמקדם את האג'נדה שלו, ומגייס תמיכה מהציבור לצעדיו ולמהלכיו.
מודל זה אופייני במשטרים טוטליטריים וחד-מפלגתיים.
לפי מודל שלישי, מודל הייזום הפנימי, קידום אג'נדה שאינה נחשפת לציבור נעשה בידי גורמים המקורבים לממשל או בקרב הממשל עצמו.
במרבית המקרים, קידום אג'נדה נעשה כשילוב של שלושת המודלים.
ג'ון קינגדון חקר מדוע נושאים מסוימים הופכים לאג'נדה ואחרים לא, ופיתח תאוריה שכינה "תאוריית שלושת הזרמים".
לפי תאוריה זו, קיימים שלושה זרמים - זרם הבעיות, זרם החלופות המדיניות וזרם הפוליטיקה.
לפי תאוריה זו, בכל רגע נתון ישנן בעיות הממתינות לפתרון, יש הצעות לפתרון שלא תמיד מתאימות לבעיות הקיימות, ויש חילופי שלטון.
כשכל הזרמים משתלבים זה בזה - משטר פוליטי מסוים שיש לו פתרון מסוים לבעיה מסוימת - תקודם האג'נדה.
מפלגות ופוליטיקאים מציגות לציבור אג'נדה בתחומים שונים - המדיני, החברתי, הסביבתי, וכדומה, כדי שיוכלו לבדל עצמם מאחרים.
כך, למשל, אמר חבר הכנסת אופיר פינס בהתייחסו למצבה של מפלגת העבודה: "צריך לייצר אג'נדה משלנו.
צריך להכין תוכנית מדינית וביטחונית".
גופים ציבוריים משתמשים לעיתים במונח "אג'נדה" כדי לתאר קידום סדר יום מסוים.
כך למשל "אג'נדה 21" הוא שמה של תוכנית שיזם האו"ם לקידום פיתוח בר-קיימא במאה ה-21. המועצה הלאומית לכלכלה הגישה לממשלת ישראל בשנת 2007 הצעה לתוכנית כלכלית-חברתית רב-שנתית, אותה כינתה "האג'נדה".
לעיתים, עצם קיומה של אג'נדה מסוימת נתפש כדבר שלילי.
לדוגמה, אהרן ברק התנגד למינויה של רות גביזון לבית המשפט העליון משום ש"יש לה אג'נדה...
ואג'נדה זו אינה מתאימה וראויה לבית המשפט העליון".
אג'נדה 21 היא תוכנית מקיפה של ארגון האומות המאוחדות לקידום פיתוח בר קיימא.
התוכנית כוללת מתווה פעולות הנדרשות ברמה הגלובלית, הלאומית והמקומית על ידי ארגוני האו"ם השונים, ממשלות וארגונים אחרים בכל תחומי פעילות האדם המשפיעים על איכות הסביבה.
המספר 21 מתייחס למאה ה-21.
התכנית המלאה של "אג'נדה 21" נחשפה בפסגת כדור הארץ בריו דה ז'ניירו ביוני 1992. התוכנית מכילה סדרה מקיפה של עקרונות שנועדו לסייע לממשלות ולמוסדות אחרים לפתח וליישם מדיניות ותוכניות לשיפור איכות הסביבה, אוכלוסייה בת-שימור ופיתוח בר-קיימא.
תוכנית אג'נדה 21 מהווה בסיס לפעולה של ממשלות ושל מוסדות ממשל מקומיים.
כך למשל למעלה מ-150 מדינות הקימו ועידות לאומיות לקידום דיאלוג על פיתוח וקיימות בין גורמים ממשלתיים, ארגונים סביבתיים, חברות עסקיות, והחברה האזרחית.
מדינות רבות אף מיסדו תוכניות לניטור מצב הסביבה באמצעות מדדים שונים.
ברמת הרשויות המקומיות, למעלה מ-2,000 יישובים עירוניים ומועצות אזוריות ברחבי העולם הקימו תוכניות "אג'נדה 21 מקומית" לקידום קיימות מקומית.
אג'יאן איירליינס היא חברת התעופה הלאומית של יוון והגדולה במדינה.
בסיסה הראשי נמצא בנמל התעופה אלפתריוס וניזלוס באתונה.
על פי סקר שנערך ב-2016, החברה נבחרה לחברה הרביעית הכי אהובה באירופה.
אג'יאן איירליינס נוסדה בשנת 1987, כחברה לביצוע טיסות VIP, טיסות עסקים, וטיסות אמבולנס.
במאי 1999 החלה לבצע טיסות נוסעים סדירות בין אתונה לסלוניקי ולהרקליון כשהיא משתמשת במטוסי RJ-100.
בשנת 2005 חתמה על הסכם שותפות עם לופטהנזה.
שיתוף זה כולל שימוש של אג'יאן איירליינס במועדון הנוסע המתמיד Miles & More, וכן כל טיסות אג'יאן מבוצעות בשותפות קוד עם לופטהנזה.
החברה זכתה בשנת 2018 בפרס חברת התעופה העולמית Skytrax, בתור חברת התעופה האזורית הטובה באירופה.
לוח הזמנים של שנת 2019 כלל רשת של 151 יעדים, 31 מקומיים ו-120 בינלאומיים ב-44 מדינות.
הטיסות בוצעו עם אחד הציים הצעירים ביותר באירופה, הכולל 61 מטוסים.
בשנת 2014 רכשה החברה את חברת התעופה אולימפיק אייר.
הרכישה עוכבה זמן רב על ידי הרשויות האירופאיות בשל החשש מחוסר תחרותיות בשוק התעופה היווני.
כתוצאה מכך עומדים לרשות הנוסעים תדרי הטיסה וחיבורים גדולים יותר, כמו גם שיפור הנגישות לאיי יוון, כולל חלק מהמרוחקים יותר.
כיום אולימפיק אייר ממשיכה לפעול באופן עצמאי והיא מפעילה רשת ענפה של קווים פנימיים ביוון וכן קו ללרנקה שבקפריסין.
צי המטוסים של החברה נכון לדצמבר 2022:
נכון ל-2023, מפעילה החברה 2 טיסות יומיות סדירות בין נמל התעופה בן-גוריון לנמל התעופה הבינלאומי אתונה-אלפתריוס וניזלוס באתונה.
קו סדיר נוסף של החברה הוא בין נמל התעופה בן-גוריון לסלוניקי המופעל בתדירות של 3 טיסות שבועיות.
בנוסף, מפעילה החברה טיסות שכר בחודשי הקיץ בין נמל התעופה בן-גוריון ליעדים שונים ביוון בין היתר לרודוס, כרתים, ומיקונוס.
אג'יליטי (מאנגלית: Agility - זריזות) הוא ספורט בו מבצעים כלבים מעבר מכשולים ומשוכות (בדומה לספורט קפיצות הראווה של סוסים, עם התאמה לכלבים).
אג'יליטי מתאפיין בעבודת צוות של הנוהג וכלבו.
הספורט מוכר על ידי הפדרציה הבינלאומית לכלבנות.
הכלבים מדורגים לקטגוריות לפי גובה הכלב בכתף:
בינוניים (Medium) - עד 43 ס"מ,
ביניים (Intermediate)- עד 48 ס"מ, (החל מינואר 2023)
מסלול האג'יליטי מורכב ממכשולים, אשר מסודרים בזה אחר זה, הן בקו ישר והן בפניות, בכל פעם בסדר שונה.
הנוהג מכוון את כלבו למעבר המכשולים על-פי הסדר שנקבע לאותו מסלול ספציפי.
הכלב שעובר את המסלול במינימום שגיאות ובזמן המהיר ביותר זוכה לדירוג הגבוה ביותר.
ענף ספורט זה הוצג לראשונה ב-1978, בלונדון, בתערוכת ה"קראפט".
בשנת 1989 כינסה ההתאחדות הבינלאומית לכלבים ועדת אג'יליטי במטרה להכיר בספורט זה.
בשנת 1991 הוכר האג'יליטי, כענף ספורט רשמי ועצמאי.
החוג הישראלי לאילוף כלבים נחשף לראשונה לספורט זה בשנת 1982, כאשר משלחת שכללה חמישה נוהגים וכלבים, נסעה לתחרות בינלאומית בדרום אפריקה.
בשנת 1993 אימץ החוג הישראלי את תקנון ההתאחדות הבינלאומית לכלבים, ומאז פועל לפיו ומתעדכן בשינויים, כפי שמקובל בכל העולם.
בארץ הספורט מונה כיום מספר מועדונים פעילים, וסמינרים בהדרכת מאמנים מחו"ל.
כמו כן קיימים ספורטאים ישראלים המייצגים את ישראל בתחרויות בחו"ל.
כל מסלול מכשולים מורכב ממספר אלמנטים, אשר מסודרים בזה אחר זה הן בקו ישר והן בפניות, בכל פעם בסדר שונה, דבר המעלה את רף הקושי.
מנהרה (Tunnel) - מכשול בצורת מנהרה או צינור שחייב להיות גמיש על מנת ליצור זוויות שונות.
משוכה (Jump)- המתקן הנפוץ ביותר, המשוכה מורכבת ממוט שקל להפילו הנתמך על ידי שתי כנפיים.
שיפוע (A-frame) - מכשול המורכב משני לוחות משופעים, היוצרים את הצורה A.
על הכלב לעבור את המכשול תוך כדי שהוא נוגע באזורים המסומנים בצבע בתחילת ובסיום המתקן .
גשר (Dog walk)- מתקן המורכב משלוש יחידות בצורת גשר ארוך וצר.
קפיצה לרוחק (Long jump) - מכשול המורכב משלוש עד חמש יחידות, שכוללות את הקפיצה לרוחק.
חומה (wall)- משוכה בצורת חומה שעל הכלב לקפוץ מעליה.
צמיג - מכשול המורכב מצמיג או גלגל אשר נתמך על ידי מסגרת ועל הכלב לעבור דרך הצמיג בלבד.
נדנדה (Seesaw) - מכשול אשר מורכב כנדנדה רגילה אשר על הכלב לחצותו תוך כדי נגיעה בשני השטחים המסומנים בלבן.
סלאלום (slalom)- שנים עשר עמודים הניצבים, זה אחר זה ועל הכלב לעבור ביניהם בצורת זיגזג.
תנועת אג'יאל היא תנועת נוער ערבית-ישראלית שנוסדה בשנת 2006, ופועלת כיום כחטיבה ערבית אוטונומית כחלק מתנועת השומר הצעיר.
תנועת אג'יאל קמה כהמשך לתנועת הנוער ההיסטורית "הנוער הערבי החלוצי", שהוקמה ביזמת מפ"ם בראשית שנות החמישים.
עם תום תקופת הממשל הצבאי, נחלשה משמעותית התנועה, ועד שנות השמונים התקיימה במתכונת מצומצמת כ"תנועת הנוער הערבית".
בשנת 2004 התפרקה תנועת הנוער הערבית, ובשנת 2006 התקבלה החלטה משותפת לקיים את התנועה כחטיבה אוטונומית בתוך תנועת השומר הצעיר, כדי לאפשר קיום של תנועת נוער חילונית במגזר הערבי בישראל.
הצפייה היא שכאשר תנועת אג'יאל תוכל לתפקד כתנועת נוער עצמאית - בעיקר מבחינת היקף החניכים הנדרש על פי משרד החינוך להגדרתה כתנועת נוער - היא תיפרד לדרכה העצמאית.
עלי עץ הזית מסמלים שלום
עלי הזית אינם סגורים, וזה מסמל את קבלת השונה פנימה ופתיחותה של התנועה
התנועה מבססת את הפדגוגיה שלה על האמונה באדם ובוחרת בדרך החינוך הבלתי פורמלי להנחלת ערכיה.
תנועת אג'יאל רואה בחינוך כלי מרכזי להבטחת ניידות חברתית, ודרך מרכזית לקידום ופיתוח החברה הערבית בישראל.
התנועה בוחרת את דרכי פעילותה בהתאם לצורכי החברה בה היא מתקיימת, ומטרתה ליצור הנהגה בחברה הערבית על מנת שתוכל להיאבק למען שוויון זכויות בישראל.
בשנת 2010 השתתפה החטיבה בוועידה הארצית ה-17 של תנועת השומר הצעיר, בה הוגדרה אג'יאל מחדש כשותפה העיקרית של השומר הצעיר ליצירת בסיסים ערכיים לדיאלוג בין החברה היהודית לחברה הערבית בישראל.
טיפוח הזהות הערבית פלסטינית של הערבים אזרחי מדינת ישראל
צדק חברתי ואורח חיים דמוקרטי
דו-קיום המבוסס על שוויון, שיתוף פעולה וכבוד הדדי
טיפוח מנהיגות צעירה הדוגלת בשלום, הומניזם ואחוות עמים
שוויון וקידום מעמד האישה הערבייה בחברה
אחווה ומאבק נגד קנאות חמולתית ועדתית
התנדבות ועידוד התרומה לקהילה, טיפוח ועידוד יזמות חינוכית
שמירה על איכות הסביבה ואהבת הטבע
פעילות מקומית של חינוך בלתי פורמלי בסניפים.
פעילות ארצית, מחנה הכשרה למד"צים, קייטנות, סמינרים, ימי התנדבות וימי עיון.
פרויקטים דו לאומיים בשיתוף עם השומר הצעיר
פרויקטים עם תנועות נוער פלסטיניות.
פעילות בינלאומית בשיתוף עם תנועת ה-IFM, המאחדת את כל תנועות הנוער הסוציאליסטיות בעולם
אג'ידיו דה ויטרבו (אנטוניני) (באיטלקית: Egidio da Viterbo; ויטרבו, 1469 – רומא, 11 בנובמבר 1532) היה נזיר אוגוסטיני איטלקי, בישוף וקרדינל, תאולוג, נואם, הומניסט ומשורר.
אביו היה לורנצו אנטוניני ואמו מריה דל טסטה.
הוא הצטרף למסדר האוגוסטיני ביוני 1488. אחרי תום לימודיו אצל האוגוסטינים בוויטרבו הוא קיבל תואר דוקטור לתאולוגיה וב-1506 מונה לוויקאר הראשי של המסדר שלו.
עם מותו של ראש המנזר הוא הושבע, בחסותו של האפיפיור יוליוס השני כמחליפו של ראש המנזר.
אחרי שסיים את שירותו זה מונה לבישוף של ויטרבו.
בנוסף לכך החזיק כמה נחלות אחרות.
אנטוניני מפורסם בהיסטוריה הכנסייתית באומץ לבו בנאום אותו נשא בפתיחת הוועידה הלטרנית החמישית שההתקיימה ב-1512 בארמון הלטראנו.
ב-1517 מינה אותו האפיפיור לאו העשירי לקרדינל.
האפיפיור העסיק אותו כנציג האפיפיור בשליחויות חשובות.
הידועה שבהן לקרל החמישי שזמן קצר אחרי הפגישה נעשה קיסר.
לאו העניק לו ב-1512 את התואר הפטריארך הלטיני של קונסטנטינופול.
להיטותו לרפורמה אמיתית במצב הכנסייה הניעה אותו להגיש לאפיפיור אדריאנוס השישי תזכיר.
הוא נחשב כחבר מלומד וישר בסנאט האפיפיורי ורבים סברו שהוא יחליף את האפיפיור קלמנס השביעי.
אנטוניני פגש את מרסיליו פיצ'ינו כשביקר בפירנצה והוא הכיר את פרושיו של פיקו דלה מירנדולה לקבלה.
ענינו בתלמוד הוביל אותו להתכתבות עם יוהנס רויכלין.
כדי לעסוק בהיסטוריה יהודית התחבר אנטוניני עם המדקדק אליהו בחור.
כאשר סערת המלחמה הבריחה את אליהו בחור מפדובה לרומא הוא התקבל בארמון הבישוף.
הוא התגורר עם משפחתו אצל אנטוניני במשך יותר מעשר שנים.
שם התחילה הקריירה של אליהו בחור כמורה החשוב ביותר לעברית של מלומדים נוצרים.
המהדורה הראשונה של "ספר הבחור" (רומא, 1518) מוקדשת לאג'ידיו.
אג'ידיו פתח בפני אליהו בחור את הספרות הקלאסית ולימד אותו יוונית.
בכך הוא אפשר לו להשתמש ביוונית בעבודותיו הלקסיקוגרפיות.
המניע העיקרי של אנטוניני היה לנסות ולהבין את סודות הקבלה.
אג'ידיו השתייך לקבוצה של מקובלים נוצרים, שהחשובים בהם היו יוהנס רויכלין ופיקו דלה מירנדולה, שהאמינו שתורת הסוד היהודית, ובמיוחד ספר הזוהר, מכילה עדות שאין לערער עליה על אמיתותה של הדת הנוצרית.
במהלך מאבקו של רויכלין במתנגדים להשכלה (1507–1521) כתב לו הקרדינל ב-1516: "בעוד שאנחנו עמלים לטובתך, אנחנו מגנים לא עליך כי אם על החוק; לא על התלמוד, כי אם על הכנסייה".
הנושא העיקרי במאבק היה שמירה על ספרים יהודיים.
אנטוניני העסיק עוד מלומד יהודי, ברוך מבנוונטו, שתרגם עבורו את ספר הזוהר.
הקרדינל היה אספן של כתבי יד עבריים, ורבים מהם נמצאים היום בספריית מינכן.
בספריית אנג'ליקה ברומא נמצא כתב יד עתיק של התנ"ך שנתן לאג'ידיו האפיפיור לאו העשירי.
המחקר בספרות יהודית גרם לקרדינל להתעניין גם ביהודים עצמם.
הוא ביטא התעניינות חיובית זאת גם בעידוד שלו לרויכלין במאבק שהוזכר לעיל ובניסיון, שלא עלה יפה, ב-1531 יחד עם הקרדינל ג'ירולמו גינוקי למנוע צו אפיפיורי המסמיך את הכנסת האינקוויזיציה נגד האנוסים.
אנטוניני היה תלמיד מעמיק בכתבי הקודש ומלומד ביוונית ובעברית.
מיוחסים לו מספר רב של חיבורים.
את רובם ניתן למצוא בכתבי יד בספרייה הלאומית הצרפתית בפריז אבל יש לבסס את אמיתותם.
מלבד כמה חיבורים קטנים על השפה העברית, רוב כתביו הם בעלי אופי קבלי.
כמעט ואין ספר מיסטי יהודי מימי הביניים שהוא לא תרגם, העיר עליו או פירש אותו.
רק מעטים מכתביו של אנטוניני הודפסו.
כאשר התבקש על ידי האפיפיור קלמנס השביעי לפרסם את חיבוריו, ענה שהוא חושש לסתור את דברי האנשים הקדושים והמפורסמים על ידי פירושו את כתבי הקודש.