tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1 באפריל ערך את הופעת הבכורה שלו ביורוליג בהפסד 57–82 לבאיירן מינכן והפך לאחד השחקנים הצעירים ביותר בליגה, בגיל 16 ו-253 ימים.
בתחילת עונת הושאל טופיץ' לקבוצת סלודס, אך חזר לכוכב האדום זמן קצר לאחר מכן ושיחק עם הקבוצה עד דצמבר, ובשבעה משחקים בליגה האדריאטית קלע 3.4 נקודות למשחק.
בינואר 2023 הוא הושאל לאוקק בלגרד, וב-19 משחקים בליגה הסרבית העמיד ממוצעים של 17.8 נקודות, 5.3 אסיסטים ו-3.8 ריבאונדים למשחק.
ב-17 ביולי 2023 חתם טופיץ' על החוזה המקצועי הראשון שלו עם הכוכב האדום בלגרד.
בתחילת עונת הושאל למגה לקס הסרבית, במדיה רשם ממוצעים של 18.6 נקודות, 6.9 אסיסטים ו-3.7 ריבאונדים ב-13 משחקים לפני שחזר לכוכב האדום בדצמבר.
ב-10 באפריל 2024 הוא נבחר לצעיר המצטיין ולחמישיית העונה בליגה האדריאטית, לאחר שהעמיד ממוצעים של 17.9 נקודות, 6.8 אסיסטים ו-3.6 ריבאונדים.
ב-26 ביוני 2024, נבחר טופיץ' בדראפט ה-NBA בבחירה ה-12 על ידי אוקלהומה סיטי ת'אנדר.
כמה ימים לאחר מכן, ב-29 ביוני, פורסם שטופיץ' צפוי להחמיץ את כל עונת 2024/2025 עקב ניתוח ברצועה הצולבת הקדמית (ACL).
ב-6 ביולי הוא חתם בת'אנדר.
באוגוסט 2021 ייצג טופיץ' את סרביה בטורניר הצ'לנג'ר האירופי לקדטים שנערך בנובי סאד, סרביה, כתחליף לאליפות אירופה בכדורסל עד גיל 16. הוא שיחק רק משחק אחד, ובו רשם 17 נקודות, 8 ריבאונדים ו-5 אסיסטים בניצחון 83–52 על צ'כיה.
ב-2023 הוביל את נבחרתו לזכייה באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 18 הביתית שנערכה בניש ונבחר ל-MVP לאחר שהעמיד ממוצעים של 15.3 נקודות, 3.7 ריבאונדים ו-5.1 אסיסטים.
ב-16 באוגוסט 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, בניצחון 110–75 במשחק ידידות על .
ניקולה הוא בנו של מילנקו טופיץ' , כדורסלן עבר ומאמן כדורסל ששיחק בין היתר בכוכב האדום בלגרד, בודוצ'נוסט פודגוריצה ואולימפיה מילאנו, וזכה עם נבחרת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה בכדורסל ביורובאסקט 1997 ובאליפות העולם בכדורסל 1998.
ניקולה דימוב דאנצ'ב (בבולגרית: Никола Димов Данчев; 1909, סווז'ן, מחוז פלובדיב ממלכת בולגריה – 1980, הרפובליקה העממית של בולגריה) היה דיפלומט בולגרי אשר בין השנים 1957–1963 כיהן כמיופה הכח בצירות של בולגריה בישראל.
ניקולה דאנצ'ב נולד בכפר סווז'ן (בבולגרית: Свежен, ) אשר במחוז פלובדיב.
הוא רכש תואר בוגר אוניברסיטה בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת סופיה.
בין השנים 1957–1963 כיהן כמיופה הכח בצירות של בולגריה בישראל, ובין השנים 1965–1970 כיהן כשגריר בולגריה בגינאה וכשגריר לא תושב בסיירה לאון ובקונגו.
הוא זכה להצלחות בתחרויות זוגות גברים בהם זכה 5 פעמים בתחרויות גראנד סלאם.
הוא השלים "גראנד סלאם" בתחרויות זוגות גברים.
החל מיוני 2016 במשך 39 שבועות הוא היה מדורג מס' 1 בתחרויות זוגות.
ניקולה מאי נולד בשנת 1982 באנז'ה.
הוא התחיל להתאמן בגיל 5 ובגיל 11 עבר להתאמן במועדון טניס בפריז.
ניקולה מאי היה בין הטניסאים הבולטים בצעירותו.
בשנת 2010 הוא שיחק נגד ג'ון איזנר.
המשחק נמשך 11 שעות וכלל הפסקת לילה.
בתחרויות זוגות גברים מאי הגיע לגמר אליפות צרפת הפתוחה 2013. בשנת 2015 הוא זכה באליפות ארצות הברית הפתוחה 2015 לצד פייר-איג ארבר.
בהמשך הם זכו באליפות וימבלדון 2016, אליפות צרפת הפתוחה 2018 ואליפות אוסטרליה 2019. בכך הוא השלים "גראנד סלאם" בתחרויות זוגות גברים.
באליפות צרפת הפתוחה 2021 הוא זכה בניצחון נוסף.
מאי שיחק ב-2 אולימפיאדות במשחקי זוגות וזוגות מעורבים אך ללא הצלחה יתרה.
מאי היה חבר בנבחרת גביע דייוויס של צרפת.
ניקולה מאראש (בסרבית: Никола Мараш; נולד ב-19 בדצמבר 1995) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת הבלם בדפורטיבו אלאבס מהלה ליגה.
מאראש נולד בבלגרד שבסרביה, והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של פרטיזן, ממנה עבר למחלקת הנוער של ראד.
ב-2013 קודם מאראש לקבוצה הראשונה של ראד, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-26 במאי 2023, בניצחון ביתי 3–1 נגד ראדינצ'קי ניש במסגרת ליגת העל הסרבית.
ב-31 באוגוסט 2017, חתם מאראש על חוזה לארבע שנים בג.ד.
ב-15 באוגוסט 2019, הצטרף מאראש לאלמריה מהליגה הספרדית השנייה בהשאלה לשנה.
ב-22 באוגוסט של השנה שלאחר מכן, לאחר שהיה כבר שחקן הרכב קבוע, הוא חתם על חוזה קבוע לארבע שנים במועדון.
ב-31 באוגוסט 2021, עבר מאראש לראיו ואייקאנו מלה ליגה בהשאלה לקראת עונת 2021/2022.
ב-11 באוגוסט 2022, עבר מאראש לאלאבס מהליגה השנייה בהשאלה לשנה.
ב-26 ביוני 2023, לאחר עליית המועדון לליגה הבכירה, הוא חתם על חוזה קבוע לארבע שנים.
ב-1 בפברואר 2024, לאחר שלא ערך הופעות ליגה במחצית הראשונה של עונת 2023/2024, הושאל מאראש ללבאנטה מהליגה השנייה.
ב-30 באוגוסט, הוא עבר לספורטינג חיחון מהליגה השנייה בהשאלה לשנה.
ב-29 בספטמבר 2016, מאראש שיחק 90 דקות מלאות בהפסד 0–3 של סרביה לקטר במשחק ידידות.
הוא שיחק גם בתיקו 0–0 נגד ארצות הברית ב-29 בינואר 2017.
ניקולה וָקַאי (באיטלקית: Nicola Vaccai; 15 במרץ 1790 – 5 באוגוסט 1848) היה מלחין איטלקי ומורה לפיתוח קול.
הוא חיבר שמונה עשרה אופרות, אך נודע בעיקר בזכות ספר התרגילים שלו לפיתוח קול, Metodo pratico di canto italiano per camera, שמשמש עד היום בהוראת שירה.
וקאי נולד בעיר טולנטינו, וגדל בפזארו.
את השכלתו המוזיקלית הראשונית רכש בפזארו, אך בהמשך נשלח לרומא על ידי הוריו כדי ללמוד משפטים.
מכיוון שלא הייתה לו כוונה לעסוק בעריכת דין, הוא החל ללמוד זמרה וקונטרפונקט אצל המלחין ג'וזפה יאנקוני.
כשהיה בן עשרים ואחת, הוא עבר לנאפולי והחל ללמוד אצל פאיזיילו, מחבר "הספר מסביליה" , שנחשבה ליצירת מופת קומית עד לפרסום האופרה "הספר מסביליה" מאת רוסיני, 35 שנה לאחר מכן.
הצלחתו הראשונה של וקאי בהלחנת אופרה הייתה "I solitari di Scozia", שהוצגה לראשונה בנאפולי בשנת 1815.
וקאי החל את דרכו המקצועית בוונציה, שם התפרנס בתחילה מכתיבת מוזיקה לבלט ומהוראת פיתוח קול.
בעקבות הצלחת האופרה הראשונה שחיבר, הוזמן לפארמה כדי להלחין את האופרה "Pietro il grande" ("פייטרו הגדול"), ואף השתתף כסולן בהופעה הבכורה שלה.
בשנת 1825 חיבר את האופרה "Zadig e Astartea", ובאותה השנה הלחין גם את האופרה הידועה ביותר שלו, "Giulietta e Romeo" ("רומיאו ויוליה") .
בשנים שלאחר מכן ניהל וקאי אורח חיים נוודי ועבר לעיתים תכופות בין ערים שונות באירופה, בהן טריאסטה, וינה, מילאנו, ופריז, כשבכל אחת מהן שהה למשך זמן שבין מספר חודשים ועד מספר שנים.
בשנת 1832 עבר וקאי להתגורר בלונדון, שבאותה העת הייתה בשיא פריחתה של תרבות השירה, והאופרה האיטלקית זכתה בה לפופולריות רבה.
שהותו בעיר החלה בהפקה ובהצגה של האופרה המצליחה ביותר שלו, "רומיאו ויוליה", בתיאטרון קינגס, באפריל של אותה השנה.
עד מהרה ביסס וקאי את מעמדו בחברה הלונדונית, והפך למורה מבוקש לפיתוח קול.
בשנים שבהן חי בלונדון, מתודולוגיית העבודה של מורים לפיתוח קול הייתה מייגעת וקפדנית, והם שאפו לדיוק טכני בשירה של התלמידים תוך חזרות מרובות על סולמות ועל תרגילי סולפג'.
מאחר שתלמידיו האנגלים של וקאי היו חובבנים אמידים שלא ייעדו לעצמם קריירה בימתית, הוא סבר כי ההכשרה הקפדנית הקונבנציונלית עשויה להרתיע אותם.
לפיכך, הוא חיבר עבורם תרגילים מלודיים שנועדו לביצוע מהנה, כאשר כל אחד מהם התמקד בפיתוח מיומנות מוזיקלית אחרת, כמו שירה בסגנון לגאטו, עבודה על מרווחים ועל מקצבים שונים, שימוש בקישוטים ועוד.
אחד החידושים המרכזיים של וקאי היה שילוב טקסטים מילוליים כחלק בלתי נפרד מהתרגילים.
שירים קצרים אלו פורסמו בשנת 1832 תחת הכותרת Metodo pratico di canto italiano per camera ("השיטה המעשית לשירה איטלקית").
בשנת 1838 שב וקאי לאיטליה, ובשנת 1848 החל ללמד קומפוזיציה בקונסרבטוריון של מילאנו.
בין תלמידיו נמנו ג'ובאני בוטזיני ולואיג'י ארדיטי.
לאחר שש שנים החלה בריאותו להידרדר, והוא פרש למנוחה בבית ילדותו בפזארו, שם חיבר את האופרה השש עשרה שלו.
וקאי נפטר בפזארו בשנת 1848.
בשנים שלאחר מותו, דעכה הפופולריות של האופרות שחיבר, בין היתר בעקבות עליית קרנן של אופרות מאת דוניצטי ובליני, וכן בשל שינויים בטעמי הקהל ובהעדפות הסגנוניות בז'אנר של האופרה באותה התקופה.
עם זאת, קובץ התרגילים שחיבר לפיתוח קול נותר בשימוש נרחב.
בשנת 1990 פורסמה מהדורה חדשה של קובץ התרגילים, שיועדה למורים לפיתוח קול, בעריכת אליו בטאליה .
ב-15 בספטמבר 2020 פרסם Teatro Nuovo (ניו יורק) הקלטה מלאה של "השיטה המעשית לשירה איטלקית", בניצוחו של ויל קראצ'פילד ובהשתתפות עשרים ושניים זמרי אופרה.
בית האופרה בטולנטינו - תיאטרון ניקולה וקאי , נקרא על שמו.
מספרשםתרגום לעבריתמיקום הופעת הבכורהתאריך הבכורה1I solitari di Scoziaנאפולי18 בפברואר 18152Malvinaמלווינהונציה8 ביוני 18163Il lupo di Ostenda, ossia
ניקולה פורפורה (באיטלקית: Nicola (Antonio) Porpora; 17 באוגוסט 1686 - 3 במרץ 1768) היה מלחין איטלקי של אופרות בארוק ומורה לזמרה, שתלמידו המפורסם ביותר היה הזמר הסריס פארינלי.
הוא סיים את הקונסרבטוריון למוזיקה "פוברי די ג'זו כריסטו" בעיר הולדתו, שם נמצאה האופרה המקומית בשליטתו המלאה של אלסנדרו סקרלטי.
האופרה הראשונה של פורפורה, "אגריפינה", בוצעה בהצלחה בחצר הנאפוליטנית בשנת 1708. השנייה, "ברניקה", בוצעה ברומא.
בקריירה ארוכה, צירף לשתי האופרות האלה עוד רבות אחרות, נעזר בתפקידו כמנצח תזמורת ומקהלה בבתי פטרונים מן האצולה, כמו מפקד כוחות הצבא בנאפולי, נסיך הסה-דרמשטאדט או השגריר הפורטוגזי ברומא, שכן חיבור אופרות כשלעצמו לא הספיק לביסוס קריירה בת-קיימא.
עם זאת, פרסומו המתמשך נובע בעיקר מכישרונו, שאין דומה לו, להורות זימרה.
ב"קונסרבטוריו די סאנט'אונפוריו" וב"פוברי די ג'זו כריסטו" הכשיר את פארינלי, סאלימבני ועוד זמרים צעירים שעשו להם שם בעולם בשנים 1715–1721. ב-1720 - 1721 כתב שתי סרנדות לליבריות של משורר צעיר ומחונן, פייטרו מטאסטאזיו, ראשיתו של שיתוף פעולה ממושך, אם גם קטוע מדי פעם.
בשנת 1722 המריצו אותו הצלחותיו האופראיות לפרוש מהתחייבויות ההוראה שלו.
אחרי שנדחתה פנייתו אל חצר קרל השישי בווינה, בשנת 1725, השתקע פורפורה בעיקר בוונציה, שם הלחין ולימד בקביעות בבתי הספר של "לה פייאטה" ו"אינקוראבילי".
בשנת 1729 הזמינה אותו חבורת מתנגדי הנדל ללונדון, להקים להקת אופרה שתתחרה בזו של הנדל.
הניסיון נכשל ובעונת 1733-34 לא הצליחה אפילו נוכחות תלמידו, פארינלי הגדול, להציל את הלהקה הדרמטית ב"לינקולן'ס אין פילדס","האופרה של האצולה" מפשיטת רגל.
פרק זמן כמנצח תזמורת החצר של הנסיך הבוחר של סקסוניה, בדרזדן, החל בשנת 1748, הסתיים ביחסים עכורים עם יריבו מוונציה ורומא, מלחין האופרות עתיר ההצלחה, יוהאן אדולף האסה ואשתו, הפרימדונה פאוסטינה.
המחלוקת הסתיימה בהסתלקותו של פורפורה ב-1752 מדרזדן ומעברו לווינה, שם נתן שיעורי מוזיקה ליוזף היידן הצעיר, שהתגורר עם פורפורה כמלווה ומילא גם תפקידי חדרן אישי, אבל הודה בהמשך, כי למד מן המאסטרו "את היסודות האמיתיים של הקומפוזיציה".
בשנת 1759 חזר פורפורה לנאפולי.
מאז ואילך הייתה הקריירה של פורפורה רצופה תקלות וביש מזל: סגנונו עתיר הקישוטים והסלסולים יצא מן האופנה, האופרה האחרונה שלו, "קאמילה", נכשלה, הקצבה שלו מדרזדן נפסקה והוא התרושש במידה כזו, שהוצאות קבורתו נתרמו מהכנסות קונצרט צדקה.
פארינלי וקאפארלי, לעומת זאת, פרשו מעבודתם והתענגו על חיי מותרות ופאר, במידה רבה הודות ליסודות המצוינים שהעניק להם תלמודו של המאסטרו הוותיק.
פורפורה היה בלשן מעולה, שהרצ'יטטיבים שלו הצטיינו ברהיטותם, איש תרבות וספרות ונודע בשנינות שיחתו.
מכלול יצירתו כולל קרוב לחמישים אופרות, אורטוריות, קנטטות סולו בליווי כלי מקלדת, מוטטים וסרנדות ווקאליות.
רק קומץ אריות מן האופרות שלו ואי-אילו יצירות קאמריות בסדר אקראי קיימות כיום עלי גבי תקליטים.
ניקולו אמאטי (באיטלקית: Nicolò Amati; 1596 - 12 באפריל 1684) היה בונה כלי קשת מקרמונה, בן למשפחת אמאטי.
מייסד אסכולת קרמונה היה אנדראה אמאטי, שהכינורות הקדומים ביותר שלו מתוארכים לסביבות 1564. סמלו המסחרי נשא את השם אמאדוס, ומייחסים לו את העיצוב הבסיסי של הכינור המודרני.
בניו היו אנטוניו אמאטי וג'ירולאמו או ג'רונימו אמאטי, שעבדו כצוות ושמרו אמונים לדגמים של אביהם בבניית כינורות, שהצטיינו בעיצובם רב החן ובצלילם הערב.
כלי אמאטי התאפיינו במתארים שמקורם במתמטיקה ובלכה שקופה בגון ענבר.
ניקולו אמאטי, בנו של ג'ירולאמו, הביא את כינור אמאטי לשיאו אחרי שנת 1645 בקירוב.
אנדראה גוארנרי, סבו של ג'וזפה "דל ג'זו" גוארנרי היה תלמידו של ניקולו.
כמו כן, לפחות כינור אחד של אנטוניו סטרדיווארי, משנת 1666, נושא את הכתובת "אלומנוס ניקולאיס אמאטי" - תלמיד של ניקולו אמאטי.
עוד תלמידים מתועדים של ניקולו היו יאקוב רייליך, ברתולומאו פאסטה, ברתולומאו כריסטופורי, ג'אקומו ג'נארו וג'ובאני בטיסטה רוג'רי.
בנו של ניקולו, ג'ירולאמו (1649–1740) היה האחרון לעשות לו שם בשושלת בני אמאטי.
הצורות הלטיניות של השמות הפרטיים, אנדריאס, אנטוניוס, הירונימוס וניקולאוס, הופיעו בדרך כלל על תוויות הכינורות.
ניקולו זוקי (באיטלקית: Niccolò Zucchi, (5 בדצמבר 1586 -21 במאי 1670) היה נזיר ישועי, אסטרונום ופיזיקאי איטלקי.
התעניינותו באסטרונומיה החלה כשהיה פרופסור באוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית, שם פגש את יוהאנס קפלר.
ב-1616 הגה את השימוש במראה קעורה במקום בעדשה על מנת לרכז את האור, אולם לא הצליח לייצר מראה מדויקת לגמרי.
אין זה מכדי לגרוע מהישגו של זוקי, תכנון אבטיפוס לטלסקופ מחזיר אור, אותו שכלל אייזק ניוטון.
עם טלסקופ זה היה האדם הראשון שזיהה שתי חגורות על פני השטח של צדק (ב-17 במאי 1630) ובחן כתמים שמצא על מאדים (1640).
על שמו נקרא מכתש זוקיוס שנמצא על הירח.
ניקולה פקוביץ' (בסרבית קרילית: Никола Пековић; נולד ב-3 בינואר 1986 בביילו פולה) הוא כדורסלן עבר מונטנגרי.
פקוביץ' החל את קריירת הכדורסל שלו בקבוצת הנערים של מועדון בודוצ'נוסט פודגוריצה בעונת .
לאחר מכן החל לשחק בקבוצת KK אטלס בשנת 2002 ושיחק עבורה עד 2005; לאחר מכן עבר לפרטיזן בלגרד.
עם פרטיזן, הוא זכה שלוש פעמים באליפות סרביה (ב-2006, 2007 ו-2008), פעמיים באליפות הליגה האדריאטית (ב-2007 ו-2008), ופעם אחת בגביע הסרבי ב-2008. הוא נבחר לתואר ה-MVP של הפיינל פור של הליגה האדריאטית ב-2008.
בקיץ 2008, פקוביץ' הצטרף למועדון היווני פנאתינייקוס.
הוא חתם על חוזה לשלוש שנים במועדון שהוערך בשווי של 4 מיליון אירו בתשלום נטו.
פקוביץ' נבחר במקום ה-31 הכללי בדראפט ה-NBA 2008 בידי מינסוטה טימברוולבס.
ב-2005, כאשר שיחק עבור נבחרת סרביה ומונטנגרו עד גיל 21, הוא זכה במדליית ארד באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 ברוסיה.
באליפות אירופה עד גיל 20 2006 שנערכה באיזמיר, הוא זכה במדליית זהב עם נבחרתו הלאומית.
מאז הגעתו לבוגרים, פקוביץ' הוא חבר קבוע בסגל הנבחרת הלאומית של מונטנגרו הבוגרת.
ב -10 באוקטובר 2020 דווח כי פקוביץ' אושפז במצב קשה בבית החולים בפודגוריצה, מונטנגרו לאחר שנדבק בווירוס הקורונה.
MVP של פיינל פור הליגה האדריאטית: 2008
חמישיית העונה השנייה ביורוליג: 2008
ניקולו דונאטו או ניקולו דונא (באיטלקית: Nicolò Donà או Nicolò Donato; 28 בינואר 1539 - 9 במאי 1618) היה הדוכס ה-93 של ונציה.
דונאטו כיהן כדוג'ה מאז מינויו ב-10 באפריל 1618 ועד פטירתו, 35 ימים לאחר מכן.
דונאטו היה בנם של ג'ובאני דונאטי ושל איזבטה מורוזיני.
הוא למד באוניברסיטת פדובה, ולאחר סיום לימודיו החל לעסוק במסחר ועשה חיל רב בעסקיו.
דונאטו היה ידוע בקמצנותו, על אף עושרו הרב.
הוא לא נישא, ולאחר מותו ירשו את הונו הרב אחיו, פרנצ'סקו, ואחיינו, פייטרו.
בשל קמצנותו, ובשל אי רצונו להשקיע את כספיו בפוליטיקה, לא נבחר דונאטו לתפקידים ציבוריים בלה סרניסימה.
בין השנים 1617–1618 ניסה שגריר ספרד אלפונזו דה לה קואבה להביא לנפילת הרפובליקה באמצעות מתן כספים לפלגים השונים בעיר ועידוד מהומות במטרה להביא לנפילת המשטר.
באמצע המשבר נפטר הדוג'ה המכהן, ג'ובאני במבו ב-16 במרץ 1618.
ב-10 באפריל נערכו בחירות נוספות, ודונאטו (אשר כנראה שיחד את הבוחרים) נבחר לתפקיד, אולם נפטר ב-35 יום לאחר מכן, בטרם הביא לסיום המשבר.
נִיקוֹלָה אִילִיֶיב רִיבָּארוֹב (בבולגרית: Никола Илиев Рибаров; 1 במאי 1859, רוסצ'וק, האימפריה העות'מאנית – 5 בפברואר 1927, סופיה, ממלכת בולגריה), היה גנרל בולגרי שפיקד על אוגדת הרגלים השלישית – "בלקן" במהלך קרב דוברו פולה במסגרת החזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה.
ניקולה ריבארוב נולד ברוסצ'וק למשפחת סוחרים מהמעמד הבינוני.
הוא לחם במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) במסגרת מיליציית המתנדבים הבולגרית האופלצ'נצי.
ב-1880 סיים את האקדמיה הצבאית הבולגרית בסופיה.
במהלך מלחמת בולגריה סרביה (1885) שירת בגדוד הרגלים ה-9 והשתתף בכיבוש העיר פירוט.
בהמשך השתתף בקורס קצינים של הצבא הבולגרי וב-30 באוגוסט 1888 הוסמך לקצונה והוצב בגדוד רגלים בדרגת סגן.
ב-1901 סיים קורס מפקדי גדודים של הצבא הבולגרי.
במהלך מלחמת הבלקן הראשונה מונה למפקד אוגדת הרגלים השלישית – "בלקן" ולחם עימה גם במהלך מלחמת הבלקן השנייה.
באוקטובר 1915 עם כניסת בולגריה למלחמת העולם הראשונה לצד מעצמות המרכז פיקד על אוגדתו במהלך המערכה על סרביה ונטל חלק בכיבוש קוסובו.
ב-20 במאי 1917 העולה לדרגת גנרל-לויטננט והשתתף בקרבות החזית המקדונית, תוך שאוגדתו נספחת לארמייה ה-11 הגרמנית בפיקודו של קונו פון שטויבן.
ב-15 בספטמבר 1915 הובסו כוחות האוגדה ה-2 בקרב דוברו פולה וחלקם נטשו את החזית ופתחו במרד כנגד המלך פרדיננד הראשון.
בעקבות הקו נפרצו קווי החזית ובולגריה נאלצה לבקש שביתת נשק.
על ריבארוב הוטלה אחריות פיקודית לתוצאות הקרב.
ב-1919 פרש מהצבא בעקבות חוזה ניי.
בניגוד למפקדים אחרים ממלחמת העולם, שמו של ריבארוב לא הונצח והוא הלך לעולמו ב-1927 בסופיה והוא בן 68 שנים.
ניקולה ריצולי (באיטלקית: Nicola Rizzoli; נולד ב-5 באוקטובר 1971) הוא שופט כדורגל איטלקי לשעבר.
ריצולי שפט משחקים באיטליה, וכן במסגרות משחקים של אופ"א ופיפ"א.
ריצולי שפט בגמר הליגה האירופית 2010, בגמר ליגת האלופות 2013 ובגמר מונדיאל 2014.
בין השנים 1998 ל-2001 ריצולי שפט בליגה פרו פרימה דיוויז'ון, שהייתה הליגה השלישית באיטליה (כיום ליגה פרו).
משנת 2001 החל לשפוט משחקים בסרייה א' וגם בסרייה ב'.
בשנת 2010 חדל מלשפוט משחקים בליגה השנייה באיטליה, וכיום שופט משחקים באיטליה בליגה הבכירה בלבד.
ריצולי החל לשפוט במשחקי של פיפ"א בשנת 2007. הוא שפט במשחקו הראשון במסגרת אופ"א באוגוסט 2007, אז שפט משחק מוקדמות ליגת האלופות.
ב-1 באוקטובר 2008 שפט במשחקו הראשון בשלב הבתים של ליגת האלופות, בניצחון 0-2 של ספורטינג ליסבון את פ.צ.
יחד עם עיסוקו של ריצולי כשופט כדורגל, הוא עובד גם כאדריכל.
ב-7 באפריל 2010 שפט ריצולי את משחק הגומלין של חצי גמר ליגת האלופות, בין מנצ'סטר יונייטד לבין באיירן מינכן.
באותה שנה הוא שפט בגמר הליגה האירופית, בו אתלטיקו מדריד ניצחה 1-2 את פולהאם.
ריצולי שפט באליפות העולם לקבוצות 2011.
ברמה הבין-לאומית, ריצולי שימש כשופט בטורניר יורו 2012, וכמו כן גם במוקדמות מונדיאל 2010 ובמוקדמות מונדיאל 2014.
ב-25 במאי 2013 ריצולי שפט בגמר ליגת האלופות 2013. בשנת 2013 ריצולי שפט בגביע העולם עד גיל 20.
ריצולי נכלל בסגל השופטים למונדיאל 2014. בטורניר הוא שפט במשחקי שלב הבתים בין ו, ובין ו.
ריצולי אף שפט את משחק הגמר של מונדיאל 2014, בו ניצחה את 0-1 לאחר הארכה.
בדצמבר 2015 נבחר לסגל השופטים ליורו 2016.
בשנת 2017 הודיע ריצולי על פרישה משיפוט.
ניקולה אן פלץ בקהאם היא שחקנית אמריקאית ממוצא יהודי.
נודעת בעיקר בזכות כיכובה בסרטים "איירבנדר" ו"רובוטריקים 4: עידן ההכחדה" ובזכות הופעתה בתור בראדלי מרטין בסדרה "בייטס מוטל".
פלץ נולדה במחוז וסטצ'סטר, ניו יורק שבארצות הברית, בתם של דוגמנית העבר קלאודיה הפנר, ואיש העסקים המיליארדר היהודי נלסון פלץ .
אביה של פלץ בין השאר ידוע בשל נדבנותו ותמיכתו במטרות יהודיות שונות.
לה שישה אחים ואחות אחת, כולל השחקן ויל פלץ ושחקן ההוקי קרח בעבר בראד פלץ.
בשנת 2006 קיבלה את תפקידה הראשון בסרט חג המולד "להאיר את השכונה" בכיכובו של דני דה ויטו.
פלץ פרצה לתודעה בשנת 2010 בהפקת הפעולה הגדולה של מ.
נייט שאמלאן "איירבנדר", בה היא שיחקה בתפקיד הנערה קָטַרַה.
בשנת 2013 החלה לשחק בסדרת הדרמה "בייטס מוטל" בתפקיד בראדלי מרטין חברתו לכיתה של גיבור העלילה המתבגר נורמן בייטס (פרדי היימור).
באותה השנה נבחרה פלץ על ידי מייקל ביי לתפקיד הנשי הראשי טסה ייגר לצידו של מארק וולברג בסרט הפעולה "רובוטריקים 4: עידן ההכחדה".
הסרט שיצא ב-2014 זכה להצלחה מסחרית גדולה ופלץ הוכרזה כמועמדת על הופעתה לפרס פריצת השנה במספר טקסים.
בשנת 2017 שבה להופעת קמע בסרט הממשך "רובוטריקים 5: האביר האחרון", ונתנה את קולה לדמותה טסה ייגר.
בשנת 2016 שיחקה בסרט הקומדיה "נעורים באורגון" לצד כריסטינה אפלגייט בבימויו של ג'ואל מור.
בינת 2018 שיחקה בסרט הדרמה "הבית שלנו" לצד תומאס מאן.
ב-11 ביולי 2020, לאחר שנה של זוגיות, התארסה פלץ לדוגמן והצלם ברוקלין בקהאם, בנם של הכדורגלן האנגלי דייוויד בקהאם ושל ויקטוריה בקהאם.
ב-11 באפריל 2022 התחתנה עם ברוקלין בקהאם, בטקס יהודי שכלל גם חופה וגם כתובה.
היא ואחיה השחקן ויל פלץ, עשו קעקועים משותפים עם הכיתוב בעברית "משפחה".
באוקטובר 2023, פלץ, יחד עם שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן.
שנהסדרהתפקידהערות2006להאיר את השכונהמקנזי2008Haroldבקי2010איירבנדרקָטַרַה2012Eye of the Hurricaneרנה קייטי2014רובוטריקים 4: עידן ההכחדהטס ייגראפלואנזהקייט מילר2016נעורים באורגוןאנני גליסון2017רובוטריקים: האביר האחרוןטס ייגרדיבוב2018Back Roadsאמבר אלטמאיירOur Houseהאנה2019The Obituary of Tunde Johnsonמארלי מאיירס2020הולידייטפליסיטי2024Lolaלולה ג'יימסגם במאית, ותסריטאית
שנהסדרהתפקידהערות2013–2015בייטס מוטלבראדלי מרטיןתפקיד ראשי (עונה 1)
תפקיד חוזר (עונות 3-2); 14 פרקים2017הבלתי אנושייםג'ייןפרק: "Behold...
סטרג'ן היא הגדולה מבין שלוש בנותיהם של רוברט וג'ואן קר סטרג'ן.
בשנת 1992 סיימה לימודי משפטים באוניברסיטת גלאזגו ועבדה כעורכת דין בגלאזגו.
בשנת 1986 הצטרפה למפלגה הלאומית הסקוטית (SNP) ובשנת 1999 נבחרה לראשונה לפרלמנט הסקוטי.
כיהנה כשרת צללים מטעם SNP לענייני חינוך, בריאות ומשפטים.
סטרג'ן הפכה למנהיגת המפלגה הסקוטית הלאומית אחרי משאל העם על עצמאות סקוטלנד שנערך ב-2014 והיפרדות מבריטניה.
באותה הצבעה רוב הסקוטים – 55% – התנגדו לעצמאות, ורק 45% מהמצביעים תמכו בהיפרדות.
בבחירות לפרלמנט של בריטניה שנערכו ב-2015 הובילה את מפלגתה להישג בולט, של שליטה ב-56 מתוך 59 מחוזות הבחירה בסקוטלנד (לעומת שישה קודם לכן).
ב-25 במאי 2022, סטרג'ון הפכה לשרה הראשונה של סקוטלנד בעלת הכהונה הארוכה ביותר ועלתה על השיא הקודם של קודמה, אלכס סלמונד.
ביוני 2022, אמרה שיקודם משאל עם חדש בשאלת עצמאות סקוטלנד שיתקיים באוקטובר 2023. ראש ממשלת הממלכה המאוחדת, בוריס ג'ונסון, התנגד לביצוע משאל העם.
בדצמבר 2022 עם בקורת שלילית, עבר בפרלמנט הסקוטי בכהונתה חוק העוסק בטרנסג'ריות אשר מקל על האנשים לשנות את מינם על בסיס הגדרה עצמית ולא רפואית והחל מגיל 16 במקום 18 עד כה.
ב-15 בפברואר 2023 הודיעה על התפטרותה מתפקידה כשרה הראשונה של סקוטלנד, כמו גם מראשות המפלגה הלאומית.
נִיקוֹלָה דִימִיטְרוֹב פֶּטְקוֹב (בבולגרית: Никола Димитров Петков; 8 ביולי 1893, סופיה, נסיכות בולגריה – 23 בספטמבר 1947, סופיה, הרפובליקה העממית הבולגרית) היה פוליטיקאי בולגרי, ממקימי חזית המולדת של בולגריה ומראשי מפלגת האיחוד הלאומי של חקלאי בולגריה.
ב-1947 הועמד פטקוב לדין על ידי השלטון הקומוניסטי ונשפט במשפט ראווה, אשר בסופו נגזר עליו דין מוות בעוון חתרנות.
בספטמבר 1947 הוצא ניקולה פטקוב להורג.
ניקולה פטקוב נולד ב-1893 בסופיה לדימיטר פטקוב אשר כיהן בהמשך כראש ממשלת נסיכות בולגריה ונרצח בכדורי מתנקש.
הוא רכש השכלה אקדמית בסורבון ובהמשך שב לבולגריה ולחם במלחמת הבלקן הראשונה והשנייה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה שב לפריז והמשיך בלימודיו האקדמיים.
ב-1924 נרצח אחיו פטקו פטקוב, ככל הנראה בידי חברי מיליציה שפעלה מטעם משטרו של אלכסנדר צאנקוב.
ב-1929 שב לבולגריה והצטרף למפלגת האיכרים הבולגרית.
ב-1938 נבחר לפרלמנט הבולגרי וכיהן מספר חודשים בתפקיד.
במהלך מלחמת העולם השנייה נמנה עם מייסדי חזית המולדת.
פטקוב נמנה עם "קבוצת ה-63" של פוליטיקאים, אנשי רוח ואקדמיה שנאבקו נגד כוונת בוריס השלישי, מלך בולגריה וממשלתו, לגרש את יהודי בולגריה למחנה ההשמדה טרבלינקה.
ב-9 בספטמבר 1944 חוללה חזית המולדת הפיכה בבולגריה והמשטר הפרו-מלוכני הודח.
פטקוב מונה לשר בלי תיק בממשלת חזית המולדת וכיהן בתפקידו עד אוגוסט 1945.
מנובמבר 1946 כיהן שוב כחבר הפרלמנט הבולגרי.
לאחר כינון הרפובליקה העממית של בולגריה נמנה ניקולה פטקוב עם בולטי המתנגדים להשתלטות האלימה של המפלגה הקומוניסטית על השלטון.
ביוני 1947 נעצר פטקוב על ידי אנשי מנגנון ביטחון הפנים הבולגרי.
בהמשך, הועמד לדין ונדון למוות.
ב-23 בספטמבר 1947 הוצא להורג בתלייה.
ניקולה רדיצ'ביץ' (נולד ב-25 באפריל 1994) הוא כדורסלן סרבי המשחק בפולין.
רדיצ'ביץ' נולד בצ'אצ'אק שבסרביה, כנער שיחק כדורסל במועדון פרטיזן בלגרד.
ב-2012 עבר לקבוצת קחאסול סביליה בספרד.
בעונתו הראשונה שותף באופן מועט במשחקי הקבוצה בליגה הספרדית וביורוקאפ.
בעונת 2013/2014 שותף ב-21 משחקי ליגה בהם קלע 3.1 נקודות בממוצע למשחק.
בעונת 2014/2015 קלע בממוצע 7 נקודות למשחק בליגה הספרדית ו-7.6 נקודות ביורוקאפ.
הוא החמיץ את מרבית עונת 2015/2016 בשל ניתוח שעבר ברגלו.
ב-2017 עבר לשחק בכוכב האדום בלגרד וב-2018 בגראן קנריה הספרדית.
רדיצ'ביץ' משחק בנבחרות הלאומיות של סרביה מ-2009. הוא זכה עם הנבחרת במקום השלישי באליפות אירופה עד גיל 16 שהתקיימה בליטא ב-2009, במקום החמישי באליפות אירופה עד גיל 16 ב-2010 ובמקום החמישי באליפות העולם עד גיל 17 ב-2010. ב-2011 זכה עם סרביה במקום השני באליפות אירופה עד גיל 18 שהתקיימה בפולין.
ב-2012 זכה עם הנבחרת במקום השלישי באליפות אירופה עד גיל 18 שהתקיימה בליטא ובלטביה.
הוא נבחר לחמישיית הטורניר לאחר שרשם ממוצע של 12.4 נקודות ו-5.4 אסיסטים למשחק.
ניקולה פוקריבאץ' (בקרואטית: Nikola Pokrivač; 26 בנובמבר 1985 – 18 באפריל 2025) היה כדורגלן קרואטי ששיחק בעמדת הקשר.
פוקריבאץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקות נוער מקומיות בעיר הולדתו צ'אקובץ ובגיל 16 הצטרף למחלקת הנוער של ואראז'דין.
ב-7 באוגוסט 2004 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במשחק ליגה נגד זאדאר.
כבר בעונת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת הצליח להפוך לשחקן הרכב.
בינואר חתם בדינמו זאגרב, גם בה לא התקשה להשתלב בהרכב וזכה עם המועדון בדאבל בסיום העונה.
ב-23 בפברואר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי מונקו בתיקו 1-1 נגד פריז סן-ז'רמן.
ב-29 באוקטובר 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו במונקו בניצחון 1-3 על לוריאן.
הוא סיים את עונתו השנייה במועדון עם שער אחד ב-23 הופעות.
ב-24 באוגוסט 2009 חתם ברד בול זלצבורג ל-3 שנים.
ב-29 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד קאפפנברג, ובאותו המשחק גם הבקיע את שער הבכורה שלו בזלצבורג במשחק שנגמר בניצחון 0-4.
ב-16 באוגוסט 2011 חזר לדינמו זאגרב.
במהלך עונת הושאל לאינטר זאפרשיץ' עד לסיום העונה.
ב-7 ביוני 2013 חתם לשנתיים ברייקה, אותה עזב בתום עונה אחת וחתם בשחטר קראגנדי.
בקיץ חתם במכבי פתח תקווה אך בסופו של דבר לא הגיע לקבוצה, לאחר שאובחן כחולה בסרטן בלוטות הלימפה.
לאחר שהחלים, חתם בסלאבן בלופו מליגת העל הקרואטית.
ב-2 באפריל 2016 ערך את המשחק הראשון שלו לאחר שהחלים בתיקו 0-0 נגד רייקה.
בינואר הודיע על פרישה מכדורגל.
פוקריבאץ' שיחק בצעירותו בנבחרות הצעירות של קרואטיה.
ב-5 במאי 2008 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת יורו 2008. ב-24 במאי 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד .
הוא ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו בנבחרת בניצחון 0-1 על בשלב הבתים של יורו 2008.
בערב 18 באפריל 2025 נהרג פוקריבאץ בתאונת דרכים סמוך לקרלובץ, בה היו מעורבים ארבעה כלי רכב.
בתאונה נהרג אדם נוסף, ושלושה נוספים נפצעו באורח קשה.
ניקולה פאג'ט הייתה שחקנית אנגלייה, שהייתה ידועה בעיקר מתפקידה כאליזבת בלאמי בסדרת הדרמה משנות ה-70 "על אדונים ומשרתים".
פאג'ט נולדה בשם ניקולה מרי סקוט בקהיר שבמצרים וברוב שנות ילדותה חיה מחוץ לבריטניה – בהונג קונג, בקפריסין וביפן.
אביה שעבד עבור חברת נפט גדולה עבר עם משפחתו ממקום למקום.
היא למדה בבית הספר הבינלאומי "Saint Maur" ביוקוהמה שביפן, שהוא בית הספר הבינלאומי הוותיק ביותר באסיה.
ב-1962 החלה ללמוד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה ולמדה שם שנתיים.
ב-1964 הופיעה פאג'ט בהפקות אחדות בתיאטרון רפרטוארי בוורת'ינג.
הופעתה במחזה הטלוויזיוני "Girl in the Picture" משכה את תשומת לבו של סר רוברט הלפמן שליהק אותה להופיע במחזה "La Contessa" בסיור הופעות יחד עם ויוויאן לי.
פאג'ט כיכבה בתפקיד פלורנס מייבריק בפרק בסדרה "Wicked Women" והשתתפה בסדרת הדרמה "על אדונים ומשרתים" בתפקיד אליזבת בלאמי.
ב-1977 שיחקה פאג'ט בתפקיד הראשי בעיבוד הטלוויזיוני של ה-BBC לרומן "אנה קארנינה".
היא שיחקה בסדרת הדרמה קומית של דייוויד נובס "A Bit of a Do".
היא הופיעה בתפקידים ראשיים במיני-סדרה האוסטרלית "The Timeless Land" משנת 1980 ובסיטקום " Ain't Misbehavin" בשנים 1994 ו-1995.
ב-1995 כשהופיעה בתיאטרון המלכותי הלאומי במחזה "What The Butler Saw" התנהגה באופן מוזר, ולבסוף אובחנה כסובלת מהפרעה דו-קוטבית.
היא פיתחה אובססיה לאלסטר קמפבל, מי שהיה מזכירו של ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר.
לאחר מכן תיעדה את חוויותיה בספר "Diamonds Behind My Eyes" שיצא לאור ב-1998.
פאג'ט הייתה נשואה למחזאי גרהאם סוואנל (Graham Swannell).
לבני הזוג נולדה בת אחת והם התגרשו ב-1998.
ניקולה סטיבנסון היא שחקנית אנגלייה.
היא מוכרת בעיקר מהופעותיה בתפקיד מרגרט קלמנס באופרת הסבון "ברוקסייד", בדמות ג'ולי פיצג'ון בסדרה "הולבי סיטי", שרה ויליאמס בסדרה "The Chase", ובתפקיד טס האריס באופרת הסבון "אמרדייל".
סטיבנסון נולדה באולדהאם שבמחוז לנקשייר ולמדה בבית הספר נורת' צ'דרטון.
היא ידועה בעיקר מתפקידיה בטלוויזיה, בהם מרגרט קלמנס בסדרה "ברוקסייד" של ערוץ 4. הנשיקה שלה עם אנה פריל (שגילמה את בת' ג'ורדש בסדרה) הייתה הנשיקה הלסבית הראשונה ששודרה באופרות סבון בטלוויזיה הבריטית.
ב-2012 שודרה סצנת הנשיקה בטקס הפתיחה של אולימפיאדת לונדון בבימויו של דני בויל ששודר ברחבי העולם.
תפקידים ידועים נוספים שלה היו ג'ולי פיצג'ון / ברדפורד בסדרה "הולבי סיטי", סוזי דייווידסון ב"לדפוק שעון", ג'קי ארמסטרונג בסדרת הסרטים "אורות חג המולד" / "אורות הצפון" / "אורות הכרך", שרה ויליאמס בסדרה של ה-BBC "משפחה וחיות אחרות" ובסיטקום "All at Sea".
ב-2012 שיחקה סטיבנסון בתפקיד לואיז בסדרת דרמה של ITV בשם "Homefront".
ב-2014 הצטרפה לצוות השחקנים של הסדרה "דרך ווטרלו" בדמות אלי וסטברוק המורה לאמנות.
בתיאטרון הופיעה סטיבנסון במחזה "פטריוט שלי" בבימויו של פיטר גיל עם הלהקה השייקספירית המלכותית, במחזות "נערתו ששת" ו"אדמונד" בתיאטרון המלכותי הלאומי בבימויו של אד הול, ובמחזה "סוס מלחמה" בתיאטרון ניו לונדון בווסט אנד בבימויה של מריאן אליוט.
ב-2007 שיחקה סטיבנסון בתפקיד ראשי במיני-סדרה בת שלושה חלקים של ה-BBC בשם "Superstorm" שביים ג'וליאן סימפסון.
ב-2014 עבדה שוב עם סימפסון כשכיכבה בתפקיד אורח בפרק בסדרה "תחבולות חדשות".
בתחילת 2015 הופיעה בדרמה "Safe House" של רשת ITV.
מ-2015 עד 2016 שיחקה סטיבנסון בתפקיד טס האריס באופרת הסבון "אמרדייל".
אחרי חמישה חודשים הופסקה השתתפותה בסדרה כשהדמות שגילמה נהרגה בתאונת פגע-וברח.
לסטיבנסון הייתה מערכת יחסים עם השחקן קירן או'בריין במשך שמונה שנים עד ל-1999. יש לה שתי בנות, אסמה נולדה ב-2008 ואייריס נולדה ב-2010. היא נשואה לאמן פול סטיבנסון.
ניקולה קאליניץ' (בקרואטית: Nikola Kalinić; נהגה: [nǐkola kǎlinitɕ]; נולד ב-5 בינואר 1988) הוא כדורגלן עבר קרואטי ששיחק בעמדת החלוץ.
הוא שימש כמנהל המקצועי של היידוק ספליט.
ב-1 באוגוסט 2006 הושאל לפולה סטארו צ'שקו עד לסיום העונה על מנת לצבור דקות משחק.
ב-23 בספטמבר 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0–2 נגד קאמן אינגרד.
בפולה התקשה למצוא את מקומו בהרכב, אך הצליח לקבוע מאזן מרשים יחסית לגילו ולמספר המשחקים בהם שיחק כאשר כבש 3 שערים ב-12 משחקים.
בעונת הבקיע 17 שערי ליגה ועוד 9 נוספים במסגרות אחרות ונבחר לכדורגלן הצעיר של העונה בקרואטיה.
ב-17 ביולי 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בזירה האירופית בניצחון 0–4 נגד בירקירארה המלטזית.
ביולי ניהל קאליניץ' משא ומתן עם פורטסמות' מהפרמייר ליג, אך הוא נפל בגלל פערים כספיים.
ב-3 באוגוסט 2009 חתם ל-4 שנים בבלקברן רוברס תמורת כ-6 מיליון פאונד.
ב-22 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי בלקברן בהפסד 1–2 לסנדרלנד.
ב-27 באוקטובר 2009 הבקיע קאליניץ' את שער הבכורה שלו בבלקברן בניצחון 2–5 נגד פיטרבורו יונייטד במסגרת גביע הליגה האנגלי.
ב-27 בינואר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 1–2 נגד ויגאן את'לטיק.
ב-11 באוגוסט 2011 חתם קאליניץ' בדניפרו מליגת העל האוקראינית.
יומיים לאחר החתימה, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עבור דניפרו בהפסד 1–3 לשחטאר דונצק.
בנוסף, קאליניץ' גם הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק זה, ושתי דקות לאחר מכן קיבל כרטיס אדום.
ב-27 במאי 2015 הבקיע קאליניץ' בנגיחה בגמר הליגה האירופית את שערה הראשון של קבוצתו בהפסד 2–3 לסביליה.
ב-15 באוגוסט 2015 חתם קאליניץ' ל-4 שנים בפיורנטינה.
8 ימים אחרי החתימה, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 0–2 נגד מילאן.
ב-17 בספטמבר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–2 לפ.צ.
בזל במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית.
ב-27 בספטמבר הבקיע שלושער בניצחון 1–4 אינטר מילאנו.
בזכות הניצחון, פיורנטינה עלתה למקום הראשון בליגה לראשונה מעונת .
ב-22 באוגוסט 2017 הושאל למילאן.
בינואר 2022 חזר להיידוק ספליט במדיה שיחק עד לסיום העונה.
ב-3 בינואר 2024 חזר למועדון וחתם על חוזה עד לסיום העונה תמורת משכורת סמלית של אירו אחד בחודש.
ב-27 במאי 2024 פרש מכדורגל ומונה למנהל המקצועי של היידוק ספליט.
בצעירותו, קאליניץ' שיחק בכל נבחרות הנוער של קרואטיה.
ב-24 במאי 2008 ערך קאליניץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד .
קאליניץ' נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2008. ב-16 ביוני 2008 ערך קאליניץ' את הופעת הבכורה הרשמית שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד במסגרת שלב הבתים של יורו 2008.
ב-17 בנובמבר 2010 הבקיע קאליניץ' את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–3 נגד במסגרת מוקדמות יורו 2012. ב-4 ביוני 2016 הבקיע שלושער בניצחון 0–10 נגד .
ב-18 ביוני 2018, במהלך המונדיאל, הורחק מנבחרת קרואטיה לאחר שסירב להיכנס כמחליף בניצחון 0–2 על נבחרת ניגריה.
מלך השערים של הגביע הקרואטי:
כדורגלן השנה בליגת העל הקרואטית:
נבחרת העונה של שלב הבתים בליגה האירופית: 2016/2017
ניקולה סאנסונה (באיטלקית: Nicola Sansone; נולד ב-10 בספטמבר 1991) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בלצ'ה בעמדת החלוץ.
סאנסונה נולד במינכן שבגרמניה למשפחה ממוצא איטלקי.
סאנסונה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של נופרלאך ובגיל 10 הצטרף לבאיירן מינכן שבה שיחק עד קבוצת הנוער.
בינואר ערך סאנסונה את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים של הקבוצה במשחק הליגה נגד דינמו דרזדן.
ב-23 באוקטובר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בהפסד 2–3 לרוט וייס אהלן.
בקיץ חתם בפארמה ותוך זמן קצר הושאל ממנה לקרוטונה מהסרייה ב'.
ב-26 בספטמבר 2012 סאנסונה ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' בתיקו 1-1 נגד גנואה.
ב-28 באוקטובר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה בניצחון 1–3 נגד טורינו.
ב-21 בינואר 2014 סאנסונה חתם בססואולו, העולה החדשה לסרייה א' תמורת 2.5 מיליון אירו.
בעונת סאנסונה היה שותף לעונה הטובה ביותר בהיסטוריה של המועדון שסיים במקום השישי בליגה הראשונה ובה גם היה מלך השערים עם 7 שערי ליגה ביחד עם דומיניקו ברארדי.
ב-7 באוגוסט 2016 סאנסונה חתם בויאריאל ל-5 שנים תמורת 13 מיליון אירו.
ב-20 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד גרנדה.
ב-10 בספטמבר סאנסונה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0–2 נגד מאלגה.
ב-4 בינואר 2019 הושאל לבולוניה עד לסוף העונה.
בקיץ 2019 חתם באופן קבוע בבולוניה.
אף על פי שנולד בגרמניה, סאנסונה החליט לנצל את מוצאו האיטלקי ולייצג את איטליה.
סאנסונה שיחק בכל הנבחרות הצעירות של איטליה ואף הגיע עם הנבחרת הצעירה לגמר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2013 בו הפסידה לספרד.
ב-16 ביוני 2015 סאנסונה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 0–1 ל.
ניקולה סלבה (, נולד ב-4 ביולי 1962) הוא פוליטיקאי סן מרינזי ואצן לשעבר.
סלבה היה הקפיטן העוצר של סן מרינו לחצי השני של שנת 2019, וביצע את תפקידו יחד עם מישל מוראטורי.
ניקולה סלבה נולד בסן מרינו, בירת סן מרינו ב-4 ביולי 1962.
כשהיה בן 29 החל סלבה להתאמן בריצה ועבר את הקריטריון האולימפי לאולימפיאדה של שנה לאחר מכן במירוץ שליחים.
יחד עם שלושה חברים לנבחרת התחרה סלבה באולימפיאדת ברצלונה שנערכה ב-1992 ונבחרתו הגיעה למקום ה-21 במקצה המוקדם כשסיימה את המסלול תוך 42.08 שניות.
הנבחרת לא עלתה לגמר התחרות.
לאחר שפרש מחייו בספורט נכנס סלבה לפוליטיקה.
הוא הצטרף למועצה הגדולה והכללית בשנת 2006 ושירת כחבר פרלמנט עד שנת 2011. בשנת 2012 נבחר לפרלמנט שנית, ושם הוא משרת עד היום.
סלבה הוא בעל תואר ראשון בהנדסה טכנולוגית ממכון לאון בטיסטה אלברטי שממוקם ברימיני.
ב-2016 הקים יחד עם אנשים נוספים את מפלגת עתיד הרפובליקה.
ניקולה פאשיץ' (בסרבית: Никола Пашић; 18 בדצמבר 1845 – 10 בדצמבר 1926) היה פוליטיקאי ודיפלומט סרבי, הדמות הפוליטית הסרבית החשובה ביותר במשך כמעט 40 שנים, ובכלל זה כיהן כראש ממשלת סרביה במהלך משבר יולי ובפרוץ מלחמת העולם הראשונה.
פאשיץ' נולד ב-18 בדצמבר 1845 בזאייצ'אר, וסיים תיכון בהצלחה בגיל 21. בשנת 1866, הוא נרשם לבית הספר הגבוה בבלגרד, שם הצטיין בלימודיו, ובשנת 1868 הוא קיבל מלגה מהמדינה ללמוד בבית הספר הפוליטכני בציריך עבור התמחות נוספת.
פאשיץ' סיים את עבודתו בהנדסה, אך מלבד השתתפותו הקצרה בבניית הרכבת של וינה–בודפשט, הוא מעולם לא עבד בתחום.
פאשיץ' התחתן עם דורדינה דוקוביק, בתו של סוחר חיטה סרבי עשיר בטריאסטה.
בני הזוג התחתנו בכנסייה הרוסית בפירנצה ולא בכנסייה הסרבית בטריאסטה, משום שפאשיץ' רצה למנוע את הסרבים הרבים המתגוררים בטריאסטה להגיע לחתונה.
נולדו להם בן אחד, זינק רדומיר, ושתי בנות, דארה ופאווה.
הקריירה הפוליטית של פאשיץ' החלה בשנת 1878, כאשר הוא נבחר כנציג הפרלמנט הסרבי מטעם זאייצ'אר.
בשנת 1881 נוסדה מפלגת העם הרדיקלית, ופאשיץ' הפך לנשיא הראשון של הוועד המרכזי של המפלגה.
בגלל השתתפותו במרד טימוקר של האיכרים נגד מילאן הראשון, מלך סרביה בשנת 1883, הוא נידון למוות שלא בפניו, ובשל כך ברח לבולגריה.
במהלך ההליכים בבית המשפט נגדו, המפלגה הרדיקלית פורקה.
לאחר התפטרותו של המלך ב-1889 קיבל פאשיץ' חנינה, חזר לסרביה והשתלט שוב על הנהגת מפלגת העם הרדיקלית שהוקמה מחדש.
פאשיץ' היה ראש העיר בלגרד בין השנים 1889–1891 ושוב בשנת 1897, וארגן בתקופה זו את סוגיית האג"ח לעיר וסלל כמה רחובות ראשיים בעיר.
בפברואר 1891 הפך פאשיץ' לראש ממשלת סרביה וב-21 במרץ 1892 מונה גם לשר החוץ הסרבי, וכיהן בתפקידים אלו עד אוגוסט 1892. בשנים 1893–1894 הוא מונה לדיפלומט ונציג סרביה בסנקט פטרבורג.
בגלל חילוקי דעות בנוגע למדיניות החוץ ובעניינים פנימיים, נוצר קרע בין פאשיץ' לאלכסנדר הראשון, מלך סרביה.
לאחר התנקשות כושלת של הרדיקלים במלך מילאן בשנת 1899, נשפט פאשיץ' כמנהיג הרדיקלים ל-5 שנות מאסר.
עם זאת, זמן קצר לאחר מכן, הוא קיבל חנינה ושוחרר.
הממשלה האוסטרו-הונגרית עמדה על כך שהוצאה להורג של פאשיץ' בידי המלך אלכסנדר לא תבוצע.
עד ההפיכה במאי 1903 לא מילא פאשיץ' שום תפקיד פוליטי, אולם לאחר ההתנקשות במלך אלכסנדר ובאשתו המלכה דראגה מאסין, חזר פאשיץ' לפוליטיקה.
בשלהי 1904 הוא מונה שוב לראש הממשלה, ונשאר בתפקיד עד מותו, למעט הפסקות קצרות.
כמו כן, הוא מילא 5 פעמים את תפקיד יו"ר הפרלמנט, וכן החזיק כמה פעמים בתפקיד שר החוץ.
במהלך מלחמת המכס נגד אוסטרו-הונגריה (1906–1911) הוא שמח על כך שהוביל את החקלאות של סרביה "מקלחת הבלקנים לשוק העולמי".
מבחינה פוליטית, הוא שיתף פעולה בתחילה עם רוסיה, ולאחר מהפכת אוקטובר שיתף פעולה עם צרפת.
הוא נהג לומר: "אף על פי שהסרבים הם אומה קטנה, אנחנו לא צריכים יותר בין וינה לבין קונסטנטינופול".
פאשיץ' כיהן כראש הממשלה במהלך המלחמה, שבה חתם על כמה הסכמים חשובים לטובת סרביה.
בתחילת 1915 שלח פאשיץ' את הנזיר האורתודוקסי ניקולאי ולדימירוביץ' לבריטניה וארצות הברית, על מנת לייצג את האינטרסים של סרביה ולהילחם בתעמולה האוסטרו-הונגרית נגד סרביה.
לאחר המלחמה סייע פאשיץ' להקמת ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, ושימש כיו"ר המשלחת הסרבית בוועידת השלום בפריז.
פאשיץ' סייע לכתיבת החוקה של ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, וב-10 בדצמבר 1926, מת בגיל 81 בבלגרד, כתוצאה מהתקף לב.
ניקולה רומיאו (באיטלקית: Nicola Romeo; 28 באפריל 1876 - 15 באוגוסט 1938) היה מהנדס אזרחי ומהנדס חשמל ויזם איטלקי, מחלוצי תעשיית הרכב באיטליה, ממייסדי יצרנית הרכב האיטלקית אלפא רומיאו, שימש כסנאטור בבית המחוקקים ה-18 של ממלכת איטליה.
רומיאו נולד בעיירה Sant'Antimo , במטרופולין של נאפולי במחוז קמפניה, באיטליה.
רומיאו סיים את לימודיו לתואר ראשון בהנדסה מהפוליטכניקו של נאפולי (היום אוניברסיטת נאפולי פדריקו השני).
בשנת 1899 רומיאו יצא למספר שנים לאירופה, למטרות עבודה ולימודים וסיים תואר שני בהנדסת חשמל בלייז', בלגיה.
בשנת 1911 רומיאו חזר לאיטליה וייסד את החברה "איג' ניקולה רומיאו ושות' (Ing.
Nicola Romeo e Co) החברה ייצרה מכונות וציוד לתעשיית הכרייה.
ככל שהחברה התפתחה רומיאו שאף להרחיבה ורכש את רוב המניות של חברת הרכב מבוססת על ייצור אלפא (Anonima Lombarda Fabbrica Automobili) בשנת 1915.
בשנת 1918, רומיאו השתלט על החברה בבעלות של 100%.
המכונית הראשונה נושאת את תג "אלפא רומיאו" הייתה מדגם "טורפדו 20/30 HP" שיוצרה בשנת 1921. החברה צברה מוניטין לבניית מכוניות אמינות, בטוחות ומהודרות כמו גם חלקי מטוסים, אבל בשנת 1927 החברה הגיעה קרוב מאוד לחיסול עקב שורה של השקעות רעות.
במהלך ישיבת דירקטוריון נתבקש רומיאו לעזוב את החברה, אם כי המנכ"ל החדש פסקואלה גאלו (Pasquale Gallo) שכנע את רומיאו להישאר כנשיא החברה.
רומיאו עזב באופן רשמי את "אלפא רומיאו" בשנת 1928.
רומיאו נפטר ב-15 באוגוסט 1938 בביתו באגם קומו, בלומברדיה.
כמעט שבעים שנה לאחר מותו ולרגל 130 שנה להולדתו, הקדישה נאפולי רחוב לזכרו של ניקולה רומיאו, שקרוי "Via Nicola Romeo".
לניקולה רומיאו הייתה בעלות מספר חברות הנדסיות, לא כולן באותו זמן.
בשנת 1905 נשא לאישה את אנג'לינה ואלאדין, זמרת אופרה ופסנתרנית פורטוגזית.
מאוריציו, אדוארדו, ניקולס, אלנה, ג'ולייטה, פיירה ואיירין.
ניקולו בארלה (באיטלקית: Nicolò Barella; נולד ב-7 בפברואר 1997) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הקשר באינטר מהסרייה א' ובנבחרת איטליה.
בארלה נולד בעיר קליארי וגדל במחלקת הנוער של קליארי, הקבוצה המזוהה עם העיר.
את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' ערך ב-4 במאי 2015 בניצחון הבית 0–4 על פארמה, כשנכנס כמחליף של דייגו פריאס בדקה ה-68.
בינואר 2016 הושאל הושאל לקבוצת קומו מהסרייה ב', שם שיחק בהרכב הפותח באופן קבוע בשארית העונה.
ב-17 בספטמבר 2017 הבקיע בארלה את השער הראשון בקריירה הבוגרת שלו, בניצחון הבית 0–2 על ספאל במסגרת הליגה.
ב-12 ביולי 2019 הצטרף בארלה לאינטר בהשאלה לעונה אחת עם חובת רכישה בתום העונה לחוזה לארבע עונות.
באוקטובר 2017 זומן בארלה לראשונה לנבחרת הבוגרת על ידי המאמן באותה התקופה, ג'יאן פיירו ונטורה, לצמד משחקי הנבחרת נגד נבחרת מקדוניה ונבחרת אלבניה, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
ב-10 באוקטובר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים בתיקו אחת נגד נבחרת אוקראינה במסגרת משחק ידידות.
ב-23 במרץ 2019, בארלה כבש את שערו הראשון במדי הנבחרת בניצחון הבית 0–2 על נבחרת פינלנד, במסגרת מוקדמות יורו 2020. נכלל בסגל נבחרת איטליה ליורו 2024.
ניקולו פולו (בערך 1230 - בערך 1294) ומפאו פולו (בערך 1230 - בערך 1309) היו סוחרים איטלקיים ונציאנים שנודעו בעיקר כאביו ודודו, בהתאמה, של הנוסע מרקו פולו.
האחים נכנסו לעסקים לפני לידתו של מרקו, הקימו תחנות מסחר בקונסטנטינופול, בסודאק בחצי האי קרים ובחלק המערבי של האימפריה המונגולית באסיה.
כצמד הם הגיעו לסין לפני שחזרו לאירופה באופן זמני למסור הודעה לאפיפיור ולקחו עימם את בנו של ניקולו, מרקו פולו.
הם עברו אחר כך דרך אסיה, שהפכה לנושא סיפור המסעות המפורסם של מרקו פולו.
לאחר שניקולו הותיר את בנו מרקו התינוק בבית, האחים עזבו את ונציה לקונסטנטינופול, שם שהו מספר שנים.
אזרחים ונציאנים שנלכדו עונו בעוד שרבים מאלו שהצליחו להימלט מתו על סיפונן של ספינות פליטים עמוסות שנמלטו למושבות ונציאניות אחרות בים האגאי.
כביתם החדש בקצה הצפוני של הים השחור, סולדאיה הייתה יעד של סוחרים ונציאנים מאז המאה ה -12. כאשר הגיעו לשם האחים פולו, המקום היה חלק מהמדינה המונגולית החדשה שהוקמה בשם "אורדת הזהב".
בחיפוש אחר רווחים טובים יותר, המשיכו האחים את מסעם לסראי, שם שכנה החצר של ברקה חאן, שליט אורדת הזהב.
באותה תקופה העיר סראי הייתה לא יותר ממאהל ענק, והאחים פולו נשארו כשנה.
הם הפכו לשותפיו של סוחר מברקה.
[3] לבסוף, הם החליטו לא להתיישב בקרים, בגלל מלחמת אזרחים בין ברקה לדודנו הולאגו או אולי בגלל היחסים הגרועים בין ברקה חאן לאימפריה הביזנטית.
במקום זאת, הם המשיכו הלאה מזרחה לבוכרה, באוזבקיסטן המודרנית, שם התגוררה המשפחה וסחרה במשך שלוש שנים.
בשנת 1264 חברו ניקולו ומפאו לשגרירות ששלח שליט האילח'אנאת הולאגו חאן לאחיו קובליי חאן, שניהם נכדיו של ג'ינגיס חאן.
בשנת 1266 הם הגיעו למושב של קובלאי חאן, מנהיג שושלת יואן המונגולית, בחאנבליק, בייג'ינג של ימינו.
בספרו, המסעות של מרקו פולו, מרקו מסביר כיצד קובלאי חאן קיבל רשמית את האחים ושלח אותם בחזרה עם מונגולי בשם קוקאתי כשגריר לאפיפיור.
הם הביאו איתם מכתב מהחאן ובו ביקש מאה אנשים משכילים שיבואו ללמד את הנצרות ומנהגי המערבים לעמו.
המכתב הכיל גם את אישור מוזהב שאפשר למחזיק בו, לרכוש ולהשיג מגורים, סוסים ומזון בכל אזור שלטונו של קובלאי חאן.
קוקאתי עזב באמצע המסע, והשאיר את האחים לנסוע לבד לאיאס בממלכת קיליקיה הארמנית.
מעיר הנמל ההיא הם הפליגו לעכו, בירת ממלכת ירושלים.
פרק זמן ארוך עבר בין מותו של האפיפיור קלמנט הרביעי, בשנת 1268, ובחירת האפיפיור החדש בשנת 1271 מה שעיכב את ניסיונותיו של האחים פולו למלא את בקשת קובלאי.
שני האחים חזרו לוונציה בשנת 1269 או 1270 כשהם ממתינים למינויו של האפיפיור החדש.
כאן נפגש ניקולו שוב עם בנו מרקו, שהיה בן חמש עשרה או שש-עשרה, וחי עם דודתו ודוד אחר בוונציה מאז מות אמו בגיל צעיר.
ברגע שנבחר בשנת 1271, קיבל האפיפיור גרגוריוס העשירי את המכתב מקובלאי חאן, שהועבר על ידי ניקולו ומפאו.
קובלאי חאן ביקש לשלוח מאה מיסיונרים, וקצת שמן ממנורת ירושלים.
שני האחים (הפעם בליווי מרקו פולו בן ה -17) חזרו למונגוליה, בליווי שני נזירים דומיניקניים, ניקולו דה ויסנס וגוויאום דה טריפולי.
שני הנזירים לא סיימו את ההפלגה בגלל חשש, אך האחים פולו הגיעו לחנאנאבליק ונתנו את המתנות מהאפיפיור לקובלאי בשנת 1274.
בדרך כלל נאמר כי האחים השתמשו בדרך המשי הצפונית אם כי קיימת האפשרות לתוואי דרומי יותר.
האחים פולו בילו את 17 השנים הבאות בסין.
מרקו מצא חן בעני קובלאי חאן כי היה מספר סיפורים מרתק.
הוא נשלח למשימות דיפלומטיות רבות ברחבי האימפריה שלו.
מרקו ביצע משימות דיפלומטיות אך גם ריתק את החאן בסיפורים ותצפיות מעניינות על האזורים בהן עבר.
על פי דו"ח הנסיעות של מרקו, האחים ביקשו מספר פעמים אישור לחזור לאירופה, אך החאן הגדול העריך את המבקרים עד כדי כך שהוא לא הסכים לעזיבתם.
רק בשנת 1291 נתן קובלאי למרקו את משימתו האחרונה, ללוות את הנסיכה המונגולית קוקאצ'ין לאישיה, האילח'אן ארגון.
המשלחת נסעה בדרך הים, ויצאה מעיר הנמל הדרומית גוואנגז'ו והפליגה לסומטרה, ואחר כך לפרס, דרך סרי לנקה והודו.
בשנת 1293 או 1294 הגיעו האחים לאילח'אנאת, שנשלט על ידי גייחאטו לאחר מותו של ארגון, והשאירו את קוקאצ'ין עם האילח'אן החדש.
לאחר מכן הם עברו לטרביזונד בים השחור, ומאותה עיר הפליגו לוונציה.
ניקולה אן ספלדין היא חוקרת בריטית-אמריקאית, פרופסור בתחום החומרים במחלקה לתורת החומרים של המכון הטכנולוגי השווייצרי-פדרלי של ציריך.
במחקריה גילתה ספלדין את החומרים המולטי-פרויקים, חומרים המכילים תכונות של יותר מאחד מהחומרים הפרויקים (חומרים פרומגנטים, פרואלקטריים ופרואלסטיים.
כיום ההגדרה מתייחסת בעיקר לחומרים מולטי-פרויקים אלקטרומגנטיים, חומרים המכילים תכונות של חומרים פרומגנטיים ופרואלקטריים).
על גילוייה זכתה בפרס רוסלר מהמכון הטכנולוגי בציריך ב-2012, בפרס קורבר האירופאי למדע ב-2015 ובפרס לוריאל-אונסק"ו לנשים במדע ב-2017.
ספלדין נולדה וגדלה בעיר סנדרלנד, בריטניה.
הוריה ניהלו מרכז טיולים, דבר שהשפיע ותרם רבות לעניין שגילתה במחקר וגילויים חדשים בסביבה.
מהילדות ועד היום היא מטפסת הרים וגולשת סקי.
ספלדין מספרת שתחביבים אלה עוזרים לה לנקות את הראש מהלימודים ולהתפעל מהעולם.
בנוסף, תחביבים אלה עזרו לה לבחור את מקצוע מדעי הטבע לתואר ראשון באוניברסיטת קיימברידג', שאותו סיימה ב-1991.
את הדוקטורט שלה בכימיה סיימה ספלדין באוניברסיטת ברקלי בקליפורניה, ארצות הברית, ב-1996. היא חקרה מוליכים למחצה וחומרים מגנטיים ברמת האטום והמולקולה.
כשנשאלה ספלדין על המעבר שעשתה בין מדעי הטבע לכימיה אמרה: "זה לא היה ממש שינוי; עברתי מקצה הפיזיקה של הכימיה במצב מוצק לסוף של החומרים הכימיים של הפיזיקה".
בין השנים 1996–1997 שימשה כחוקרת, במסגרת הפוסט דוקטורט, במחלקה לפיזיקה יישומית בקבוצת המחקר של קארין רייב (Karin Rabe) באוניברסיטת ייל.
בסוף שנות ה-90, כשספלדין הייתה בפוסט דוקטורט בקבוצת המחקר של קארין רייב, היא שוחחה עם חבר מעבדה, שאמר: "חבל שאין פרואלקטריות מגנטית" (חומרים מולטי-פרויקים אלקטרומגנטיים, הם חומרים המכילים תכונות של חומרים פרומגנטיים ופרואלקטריים).
לאחר מכן, ספלדין החלה לחקור את השאלה אם אכן יש פרואלקטריות מגנטית, כשעברה לאוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה בשל מחקר זה.
בין השנים 1997–2002 שימשה כפרופסור עוזר, בין השנים 2002–2006 כפרופסור חבר, ובין השנים 2006–2010 כפרופסור מן המניין באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה.
ב-2011 עברה למכון הטכנולוגי של ציריך, בו היא מכהנת כפרופסור מן המניין עד היום.
כיום, ספלדין מרצה ומנהלת תוכנית הלימודים במחלקה שלה, במכון הטכנולוגי של ציריך.
בנוסף, היא פועלת לשיתופי פעולה לפיתוחים שונים בתחום החומרים המולטי-פרויקים (ההגדרה הנוכחית היא לחומרים מולטי-פרויקים אלקטרומגנטיים, חומרים המכילים תכונות של חומרים פרומגנטיים ופרואלקטריים), וממשיכה לפתח חומרים חדשים וטכנולוגיות חדשות בתחום החומרים המולטי פרויקים.
על עובדה זו ספלדין פרסמה מאמר באותה שנה.
ב-2003 הצטרפה ספלדין לקבוצת חוקרים, במסגרתה הם מצאו את פרו האלקטריות המגנטית של חומר בשם ביסמוט פריט, חומר שספלדין חוקרת עד היום.
את גילוי זה ספלדין מתארת בתור הפריצה הגדולה הראשונה שלה.
זו הייתה תחילת דרכה בחקר הפונקציונליות של חומרים מולטי-פרויקים אלקטרומגנטיים.
ספלדין זיהתה מאז מגוון של חומרים מולטי פרויקים.
במסגרת קבוצת המחקר בה הייתה שותפה, גילו המדענים, שבחומרים הנוטים ליצור תגובות מגנטיות, סידור האלקטרונים שונה מאלה שבחומרים הנוטים ליצור תגובות חשמליות.
הם הצליחו להוכיח שחומרים שהם פרו מגנטיים ופרו אלקטריים יכולים להתקיים יחדיו, ואף יצרו אותם.
הם קראו לחומרים אלה מולטי-פרויקים.
משמעות הגילוי של ספלדין היא שחומרים אלה הם בעלי פונקציונליות רבה.
החומרים המולטי-פרויקים שומרים על קוטביות לאורך זמן וניתן לשנות את השדה המגנטי והחשמלי שלהם, וכך את המתח שלהם.
כך, ניתן לייצר מוליכי על בטמפרטורת החדר והם מאפשרים לייצר שבבים במכשירים אלקטרוניים (ללא קשר לתפקידם) מאותו החומר, דבר שעשוי לייעל מכשירים ולהפוך אותם למהירים יותר וחסכוניים יותר באנרגיה.
בנוסף, גילוי זה יכול לגרום לפיתוח של יחידות זיכרון זעירות, ושל מכשירי מדידה רפואיים מדויקים במיוחד.
ספלדין חוקרת גם תחמוצות המכילות מתכות מעבר, בעלות קשרים כימיים חזקים, בהן התנהגות של אלקטרון אחד משפיעה על ההתנהגות שאר האלקטרונים.
קשרים אלה גורמים לרוב לחוסר יציבות של החומר, תכונה שעוזרת ביצירת תגובות הגורמות לשינוי של שדות חשמליים או מגנטיים ושל המתח ביניהם.
כיום, ישנו שימוש בסיליקון ומוליכים אחרים להעברת מידע, ושימוש בחומרים מגנטיים לשמירת מידע, בעזרת הספרות 0 ו-1, הנוצרים באמצעות היפוך הכיוון של הדיפול המגנטי שלהם, זוג מטענים מגנטיים מנוגדים צמודים, והיחידה הבסיסית של שדה מגנטי.
היווצרות של שדות מגנטיים לאחסון המידע דורש רכיבים מגושמים ואנרגיה רבה.
עם זאת, קטעי הנתונים המגנטיים יציבים, קטנים וניתנים לגישה בקלות.
בחומר מולטי-פרויקי, בו חל שימוש בשדות חשמליים במקום בשדות מגנטיים, יש את היתרונות של חומרים מגנטיים, עם יתרונות של חומר יעיל, קטן, הצורך אנרגיה בכמות מזערית.
המחקר של ספלדין יאפשר יצירת מוליכי על בטמפרטורת החדר, רכיבים אלקטרוניים מחומר אחד רב תכונתי, ובכך יצירת טכנולוגיות רבות חדשות בעלי יכולת חישוב גדולה ומהירה במיוחד.
בנוסף, החלק שספלדין שואפת אליו, הוא יצירת מוליך על בטמפרטורת החדר, דבר שיאפשר למכשירים במהירויות גבוהות במיוחד, לחיסכון אנרגיה גדול מאוד, ובכך טמון עיקר הגילוי שלה.
עדיין נותר להבין את התהליך של שינוי כיוון הדיפול מספיק טוב כדי לבצע את התהליך בשדות קטנים מאוד.
בנוסף, צריך לוודא שהחומרים החדשים נפוצים בכדור הארץ, ידידותיים לסביבה, זולים וקלים לייצור.
לאורך שנות המחקר, פרסמה ספלדין מאמרים רבים על תכונות חומרים אלה והמאפיינים שלהם.
לדוגמה, ב-2019 פרסמה מאמר, שמוכיח שבתנועה של חומר קוטבי, בסוף האזור בו מתקיימת הרב-תכונתיות, קיים שדה מגנטי דינאמי.
ספלדין חברה באגודה האמריקאית לפיזיקה מ-2008, חברה באגודה לחוקרי חומרים מ-2011, וחברה באגודת Royal Society משנת 2017. ב-2010 זכתה ספלדין בפרס ג'יימס מקרדי על חומרים חדשים, וב-2012 זכתה בפרס רוסלר של המכון הטכנולוגי של ציריך.
בנוסף, ספלדין זכתה ב-2015 בפרס קורבר האירופאי למדע.
ב-2017 זכתה בפרס אונסק"ו ולוריאל לנשים במדע, על גילוייה של החומרים המולטי-פרויקים.
ב-2019 הצטרפה לסגל הכותבים של כתב העת המדעי למחקרים גופניים, בו היא משמשת מנהלת המחקר הראשית.
כמו כן, בשנה זו, זכתה ספלדין בפרס מרסל בנואה, על מחקריה החדשניים בתחום החומרים המולטי-פרויקים.
ניקולה קאליניץ' (בסרבית: Никола Калинић; נולד ב-8 בנובמבר 1991) הוא כדורסלן סרבי המשחק בקבוצת ברצלונה מליגת העל הספרדית בכדורסל והיורוליג.
גובהו 2.02 מטרים, והוא משחק בעמדת הסמול פורוורד.
את דרכו המקצועית החל ב-2009–2010 בקבוצת ספרטק סובוטיצה, בה שיחק עונה אחת.
עונה לאחר מכן, עבר לשחק בק.ק נובי סאד לעונה אחת גם כן, והחל משנת 2011 ועד 2013 שיחק בוויבודינה נובי סאד.
ביום 21 ביולי 2014 קאליניץ' חתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצת הכוכב האדום בלגרד, ולראשונה זכה להשתתף במפעל היורוליג.
בעונת הבכורה שלו ביורוליג, העמיד ממוצעים של 9.2 נקודות, 3.9 ריבאונדים ו-2 אסיסטים ב-24 דקות למשחק.
זאת ועוד, קאליניץ' היה שותף לזכייתה של הקבוצה באליפות הליגה הסרבית, הגביע הסרבי וכן באליפות הליגה האדריאטית.
ב-12 באוגוסט 2015 קאליניץ' עבר באופן רשמי לפנרבחצ'ה כאשר חתם על חוזה לשנתיים, עם אפשרות לשנה נוספת.
ב-7 ביולי 2017 חתם השחקן לשלוש עונות נוספות בקבוצה.
קאליניץ' זכה עם פנרבחצ'ה באליפות היורוליג בשנת 2017, לאחר שזו גברה על אולימפיאקוס מיוון בתוצאה 64–80. קאליניץ' היה הקלע המצטיין במשחק הגמר, יחד עם בוגדן בוגדנוביץ', כאשר כל אחד מהם קלע 17 נקודות.
בנוסף, קאליניץ' היה שותף לזכייתה של פנרבחצ'ה בשלוש אליפויות רצופות של ליגת העל הטורקית בין השנים 2016 ל-2018, בשלושה גביעי טורקיה (2016, 2019 ו-2020) ובשני גביעי נשיא טורקיה (2016 ו-2017).
ב-18 ביולי 2020 חתם לעונה אחת בולנסיה.
סנה לאחר מכן, עם סיום החוזה, הוא חזר לשחק בכוכב האדום בלגרד.
ביולי 2022 חתם קאליניץ' לשנתיים בברצלונה, זאת לאחר שהקבוצה קנתה את הזכויות עליו בליגה הספרדית מוולנסיה.
ניקולה קוסטו היה פסל צרפתי.
קוסטו החל את הכשרתו אצל אביו, שהיה מגלף בעץ, ואצל קלודין קואזוו.
בגיל שמונה עשרה עבר לפריז ללמוד אצל דודו מצד אימו אנטואן קואזוו.
בגיל עשרים ושלוש זכה בפרס רומא שאפשר לו ארבע שנות לימוד באקדמיה הצרפתית ברומא בהמשך שימש כרקטור של האקדמיה לציור ופיסול.
החל משנת 1700 עבד עם קואזוו בארמונות מרלי וורסאי.
מקורות ההשראה שלו היו בעיקר מיכלאנג'לו והפסל אלסנדרו אלגארדי והוא ניסה למזג בין מקורות אלו.
חלק מעבודותיו נהרסו בזמן המהפכה הצרפתית.
בפסלי אפולו רודף אחר דפנה בגני טווילרי נעזר באחיו הצעיר גיום קוסטו האב, בעיקר בפיסול דפנה.
ניקולו די פיירו למברטי (באיטלקית: Niccolò di Piero Lamberti; 1370, פירנצה – 1451), היה פסל ואדריכל איטלקי.
ניקולו ובנו הפסל פיירו די ניקולו למברטי ידועים בהבאת סגנון הפיסול הטוסקני לוונציה.