tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ספר הזוהר מפרש את הנאמר בתחילת פרשת כי תצא, "כי תצא למלחמה על אויביך", שנסוב על מלחמת היצר, שהתורה נותנת דרכים איך להילחם עם היצר הרע, שהוא האויב האמיתי של האדם.
הולכים בדרכו ספרי המוסר והחסידות, והרחבה על כך ניתן לקרוא גם בספר אור החיים על התורה.
מאמרי חז"ל רבים נסובים על מלחמת היצר ועל הדרכים לנצח בה, כמו:
גישה דומה ניתן למצוא במסכת סוכה:
חז"ל מביאים אימרות שונות, העוסקות בעצה להינצל מיצר הרע, על ידי לימוד התורה:
מבואר בחז"ל, שצדיקים שזוכים לכך, יכולים לסלק מעצמם לחלוטין את יצרם הרע, וכך כתוב באבות דרבי נתן בשם רבי יוסי הגלילי:
על דוד המלך מפורש בחז"ל שהגיע לדרגה זו, וכך נאמר עליו:
בגמרא מסופר על רב אחא בר יעקב שנטל את ארבעת המינים הוליכו והביאו כנהוג, ואמר "דין גירא בעינא דשיטנא" (כלומר "אלו חיצים בעיני השטן") והגמרא מסיימת, שלא היה לו לומר כך, משום שהשטן עלול לבוא ולהתגרות בו.
במקום אחר מסופר שוב, שרב אחא בר יעקב, דרש בשבח השטן, שמה שמסופר בספר איוב, שקטרג על איוב, שבעשותו כן נתכוון לשם שמיים, ולטובת ישראל, שכיוון שראה שהשם נוטה דעתו בשבח איוב, קיטרג על איוב, ובכך לא נחסר רחמנותו של השם כלפי אברהם אבינו, ומסיימת הגמרא, בא שטן ונשקו לרגלו.
ומסביר הערוך לנר, שמשום שאמר "גירא בעינא דשיטנא" וכפי שמפטירה הגמרא, שלא היה לו לומר כן, לכן ביקש לפייס את דעתו של השטן, ולכן דרש דרשה זו בשבחו.
ספרי המוסר ביהדות מקדישים חלקים נרחבים לדיון בעניין מלחמה זו.
בספר חובת הלבבות נכתב: בסוגיית "הבא להרגך השכם להורגו", כתב ה"בן איש חי" שהכלל הזה נוגע גם לעניין המלחמה ביצר:
מלחמת הירושה הקסטיליאנית הייתה מאבק צבאי שנערך בין השנים 1475 ו-1479 על הירושה של כתר קסטיליה.
המלחמה הייתה בין תומכיה של חואנה, נסיכת קסטיליה, בתו של המלך אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה לבין תומכיה של איזבלה, אחותו למחצה.
המלחמה הפכה למלחמה בינלאומית, מאחר שאיזבלה הייתה נשואה לפרננדו, יורש כתר אראגון, וחואנה הייתה נשואה לאפונסו החמישי, מלך פורטוגל.
צרפת הצטרפה למלחמה לצדה של פורטוגל, מאחר שהייתה ביריבות עם אראגון על שטחים באיטליה וברוסיון.
על אף ניצחונות פנימיים של תומכי חואנה, חוסר באגרסיביות צבאית מצדו של אפונסו והקיפאון בקרב טורו (1476), גרמו להתפוררות של הברית בין אפונסו לחואנה בין השנים 1476 ו-1477. לאחר מכן, הפכה המלחמה למאבק בין פורטוגל לקסטיליה.
המלחמה הימית באוקיינוס האטלנטי צברה חשיבות; הצי הפורטוגזי גבר על זה הקסטיליאני במאבק לנגישות ימית לעושר של גינאה.
המלחמה הסתיימה ב-1479, בחתימת הסכם בין שתי המדינות, שהכיר באיזבלה ופרננדו כמלכי קסטיליה, והעניק לפורטוגל הגמוניה בשיט באוקיינוס האטלנטי, מלבד האיים הקנריים.
חואנה איבדה כל זכות על הכתר הקסטיליאני, ונשארה בפורטוגל לשארית חייה.
הסכסוך הזה נקרא גם מלחמת האזרחים הקסטיליאנית השנייה, אך שם זה עלול להוביל לבלבול עם שאר מלחמות האזרחים שהיו בקסטיליה במאות ה-14 וה-15. כמה מחברים מתייחסים אליה כמלחמת פורטוגל; עם זאת, שם זה מייצג בבירור נקודת מבט קסטיליאנית ומכחיש באופן מרומז את טענתה של חואנה.
בזמנים אחרים נעשה שימוש במונח מלחמת חצי האי, אך ניתן לבלבל אותו בקלות עם מלחמת חצי האי 1808–1814, חלק ממלחמות נפוליאון.
יש מחברים המעדיפים את הביטוי הנייטרלי מלחמת 1475–1479.
חואנה, שנולדה ב-1462, הייתה הילדה היחידה שנולדה למלך הנרי הרביעי מקסטיליה ונקראה נסיכת אסטוריאס כיורשת העצר.
שמועה נפוצה שהיא לא הייתה בעצם בתו של המלך הנרי אלא של בלטראן דה לה קואבה, אהובה לכאורה של אשתו של אנריקה, ז'ואנה, נסיכת פורטוגל.
חואנה כונתה לפיכך "לה בלטראניה", כהתייחסות מלגלגת לאביה המשוער.
לחץ מצד חברי האצולה אילץ את המלך לשלול ממנה את התואר ולמנות את אחיו למחצה אלפונסו כיורש העצר בשנת 1464. בשנת 1465, קבוצת אצילים התאספה באווילה והדיחה את המלך אנריקה, והחליפה אותו באלפונסו.
הדבר הוביל למלחמה שהסתיימה ב-1468 עם מותו של אלפונסו בן ה-14.
אנריקה הרביעי חזר לכס המלכות, אך תואר היורש הפך למחלוקת בין חואנה, בתו, ואיזבלה, אחותו למחצה.
זה נפתר באמצעות הסכם השוורים מגויסאנדו, שהעניק לאיזבלה זכויות ירושה אך הגביל את אפשרויות הנישואין שלה.
איזבלה נישאה בחשאי לפרננדו מאראגון בשנת 1469 בגיל 17, תוך התעלמות מרצונותיו של אנריקה הרביעי.
בהדרגה, בני הזוג זכו למספר גדול יותר של תומכים והשיגו בולה אפיפיורית המאשרת את נישואיהם מהאפיפיור סיקסטוס הרביעי ב-1472 וזכו לתמיכת משפחת מנדוזה החזקה ב-1473.
כאשר אנריקה הרביעי מת בדצמבר 1474, שתי המועמדות לכס המלכות הוכרזו כמלכת קסטיליה על ידי תומכיהם.
מודעים לעמדת החולשה שלהם מול תומכיה של איזבלה, תומכיה של חואנה הציעו לאפונסו החמישי, מלך פורטוגל בן ה-43, אלמן מזה כ-20 שנה, להתחתן עם חואנה, אחייניתו, ולעלות איתה על כס המלכות של קסטיליה.
ממלכת צרפת וכתר אראגון שמרו על יריבות ארוכת שנים על השליטה ברוסיון ולאחרונה על ההגמוניה באיטליה.
ביוני 1474 פלשו כוחות צרפתים לרוסיון והאראגונים נסוגו.
בשל האפשרות שיורש כס המלכות של אראגון יהפוך גם למלך קסטיליה, לואי האחד עשר, מלך צרפת התמקם רשמית לצדם של חואנה ואפונסו בספטמבר 1475.
צרפת הייתה בו זמנית במלחמה עם דוכסות בורגונדי.
זה הפך את בורגונדי לבעלי ברית תאורטיים של תומכיה של איזבלה, אך בפועל, היא המשיכה במלחמתה נגד צרפת מבלי לתאם את פעולותיה עם איזבלה.
גם ממלכת אנגליה הייתה לזמן קצר במלחמה עם צרפת עם נחיתתו של המלך אדוארד הרביעי בקאלה ביוני 1475, אך בתגובה דיפלומטית מהירה, לואי ניהל משא ומתן לשלום עם אדוארד וחתם על הסכם פיקוויני באוגוסט.
אדוארד הרביעי קיבל הפסקת אש של תשע שנים, תמורת פיצוי כלכלי משמעותי, וחזר לאנגליה.
ממלכת נווארה חוותה מלחמת אזרחים לסירוגין, והממלכה המוסלמית גרנדה נותרה נייטרלית למרות המאמצים הפורטוגלים למשוך אותה למלחמה.
יריבות בין קסטיליה ופורטוגל באוקיינוס האטלנטי
לאורך המאה ה-15, סוחרים, מגלי ארצות ודייגים של פורטוגל וקסטיליה חדרו הלאה אל האוקיינוס האטלנטי.
החזקה של האיים הקנריים הייתה נקודת מחלוקת בין שני הכתרים.
מאוחר יותר, השליטה במסחר עם שטחי גינאה ואלמינה, העשירים בזהב ועבדים, גדלה למחלוקת בעלת חשיבות רבה עוד יותר.
במהלך המחצית הראשונה של המאה, קסטיליה ביצעה את הכיבוש של כמה מהאיים הקנריים (לנזרוטה, פוארטוונטורה, היירו ולה גומרה) על ידי בריתות פיאודליות, תחילה עם אבירים נורמנים ואחר כך עם אצילים קסטילאניים.
פורטוגל התנגדה לסמכות הקסטיליאנית באיים והמשיכה לחקור את גינאה, עם יתרונות מסחריים משמעותיים.
החל משנת 1452, האפיפיורים ניקולאוס החמישי ויורשו, קליקסטוס השלישי, שינו את המדיניות הקודמת של נייטרליות הכס הקדוש והוציאו סדרה של בולות לטובת פורטוגל.
הם העניקו לפורטוגל שליטה מסחרית וסמכות דתית נרחבת על כל גינאה, ובאזורים "יותר מעבר לכך".
הכס הקדוש לא הכריע בשאלת האיים הקנריים, שכיבושם הושעה יחסית.
מלך פורטוגל אימץ מדיניות מסחרית חופשית יותר שאפשרה לנתינים זרים לסחור בחופי אפריקה, תמורת מיסים.
באוגוסט 1475, לאחר תחילת המלחמה, טענה איזבלה שחלקים מאפריקה וגינאה שייכים לקסטיליה בזכות והסיתה סוחרים קסטיליאנים להפליג אליהם.
זה יזם מלחמה ימית ב.
חלק מהאצולה הקסטיליאנית הבכירה וצאצאי משפחות פורטוגזיות שהתיישבו בקסטיליה לאחר 1385; הארכיבישוף של טולדו (אלפונסו קאריו דה אקונייה); משפחת Estúñiga, עם אדמות הגובלות בפורטוגל ובאבות אבות נווארה; המרקיז מוויינה (דייגו לופס פאצ'קו); המרקיז מקדיס (רודריגו פונסה דה לאון); והרב-מאסטר של מסדר קלטרווה (רודריגו טלס גירון).
שאר האצולה הקסטיליאנית: משפחת מנדוזה החזקה; משפחת מנריקה דה לארה; הדוכס ממדינה סידוניה (אנריקה פרס דה גוסמן); Beltran de la Cueva; מסדר סנטיאגו ומסדר קלטרווה, למעט רב המאסטר שלו.
דוכסות בורגונדי וממלכת אנגליה היו במלחמה עם צרפת ב-1475, אך הן לא תיאמו את פעולותיהן עם תומכי איזבלה ולכן רק לעיתים נדירות נחשבות לחלק מברית איזבלה.
צבא פורטוגלי נכנס לשטחי כתר קסטיליה בפיקודו של אפונסו החמישי ב-10 במאי 1475, והתקדם לפלסנסיה, שם ציפתה לו חואנה.
חואנה ואפונסו הוכרזו כריבוני קסטיליה ב-25 במאי והתחתנו; האישור של האפיפיור הנדרש (חואנה הייתה אחייניתו של אפונסו) הגיע כמה חודשים לאחר מכן.
מפלסנסיה הם צעדו לארוואלו, מתוך כוונה לפנות לכיוון בורגוס, שם קיווה אפונסו להיות מסוגל להתאחד עם כל הכוחות שנשלחו על ידי בעל בריתו, לואי האחד עשר, מלך צרפת.
טירת בורגוס והערים פלסנסיה ואראולו נשלטו על ידי משפחת אסטונייגה, תומכי חואנה.
העיר בורגוס, בשליטת משפחת פרננדס דה ולסקו, תמכה באיזבלה.
אפונסו מצא בקסטיליה פחות תומכים ממה שציפה ושינה את תוכניותיו, והעדיף במקום זאת לגבש את שליטתו באזור הקרוב ביותר לפורטוגל, בפרט באזור טורו, עיר שקיבלה אותו לטובה למרות שחיל המצב של הטירה הכריז על עצמו נאמן לאיזבלה.
זמורה וכפרים לאוניים אחרים באזור דורו התחתון גם קיבלו אותו.
בלה מנצ'ה, רודריגו טלס-גירון, מאסטר מסדר קלטרווה, תומך חואנה, כבש את סיודאד ריאל.
רודריגו מאנריקה, הגזבר של אותו מסדר ומפקד מסדר סנטיאגו, כבש מחדש את העיר עבור איזבלה.
פרננדו ריכז צבא בטורדיסיאס, וב-15 ביולי הורה לו לצעוד כדי לחפש מפגש עם אפונסו.
ארבעה ימים לאחר מכן, הם הגיעו לטורו, שם מלך פורטוגל נמנע מקרב ישיר.
פרננדו, חסר המשאבים הדרושים למצור ממושך, חזר לטורדיסיאס ופרק את צבאו.
טירת טורו נכנעה לאפונסו החמישי, שחזר לאראולו כדי להמתין להתערבות הצרפתית הצפויה.
רודריגו אלפונסו פימנטל, רוזן בנאוונטה ותומך איזבלה, מיקם את עצמו עם כוח קטן בבלטנאס כדי לפקח על הפורטוגלים.
הוא הותקף ב-18 בנובמבר 1475 והובס ונכלא.
למרות שהניצחון הזה פתח את הדרך לבורגוס, אפונסו החמישי החליט שוב לפרוש, עכשיו לזמורה.
חוסר האגרסיביות שלו הרס את ברית חואנה בקסטיליה, שהחלה להתפורר.
התקפת נגד של תומכי איזבלה
תומכי איזבלה תקפו נגד על ידי השתלטות על טרוחיו והשגת שליטה על אדמות מסדר אלקנטרה, חלק ניכר מאלה של מסדר קלטרווה, ושל מרקיזה ויינה.
ב-4 בדצמבר, חלק מחיל המצב בזמורה מרד במלך אפונסו, שברח לטורו.
חיל המצב הפורטוגלי שמר על השליטה בטירה, אך העיר קיבלה את הנסיך פרננדו למחרת.
בינואר 1476, טירת בורגוס נכנעה לאיזבלה על ידי הסכם שנמנע מפעולות תגמול נגד המובסים.
בפברואר 1476, הצבא הפורטוגזי, מתוגבר בכוחות שהובאו על ידי ז'ואאו, נסיך פורטוגל, בנו של אפונסו החמישי, עזב את בסיסו בטורו וכיתר את פרננדו בסאמורה.
המצור גבה מחיר גרוע יותר מהפורטוגלים מאשר מאלה שהיו במצור בגלל החורף הקסטיליאני, וב-1 במרץ, אפונסו החמישי נסוג חזרה לכיוון טורו.
פרננדו וחייליו פתחו במרדף והגיעו לליגה פורטוגלית אחת (כ-5 ק"מ) מטורו, והקרב החל.
לאחר שלוש שעות של לחימה שהופסקה על ידי גשם וירידת לילה, מלך פורטוגל נסוג לקסטרונוניו עם חלק מחיילותיו.
בנו, ז'ואאו, נשאר ליד טורו, נסוג עם צבאו בצורה מאורגנת לכיוון העיר ואף לקח כמה שבויים של האויב.
כפי שסיכם החוקר האירי ג'ון ב.
בורי: "אחרי תשעה חודשים, מלאים בפשיטות גבול ומשא ומתן עקר, נפגשו צבאות קסטיליה ופורטוגל בטורו...
ונלחמו בקרב חסר החלטיות, שכן בזמן שאפונסו הוכה ונמלט, בנו ז'ואאו השמיד את הכוחות שהיו כנגדו..."
מבחינה פוליטית, הקרב היה מכריע מכיוון שלאחר מכן רוב החיילים הפורטוגלים נסוגו חזרה לפורטוגל יחד עם חואנה, שלצדה כמעט ולא היו חיילים בקסטיליה.
אחת המטרות של איזבלה ופרננדו הייתה לערער על המונופול של פורטוגל על השטחים האטלנטיים העשירים של גינאה.
הזהב והעבדים היוו מקור הכנסה חשוב שיכול לשמש למימון המלחמה, ולכן משלחות לגינאה הפכו בראש סדר העדיפויות של שני הצדדים הלוחמים.
ספינות פורטוגזיות חצו את החוף האנדלוסי, ותפסו ספינות דיג וסוחר, מאז תחילת המלחמה.
כדי לעצור זאת, שלחו איזבלה ופרננדו ארבע גליאות בפיקודו של אלווארו דה לה נאווה, שעצר את הפלישות הפורטוגזיות ובזז את העיר אלקוטים הפורטוגלית על נהר גואדיאנה.
מלחים מפלוס דה לה פרונטרה בזזו את חופי גינאה.
אלפונסו דה פלנסיה, כרוניקן רשמי של איזבלה, מספר על משלחת שבה שתי קרוולות מפאלוס לכדו 120 אפריקאים ומכרו אותם כעבדים.
למרות המחאות של המלכים, זמן קצר לאחר מכן צי נוסף של שלושה קרוולות תפס מלך אפריקאי ו-140 אצילים מכפרו.
במאי 1476 הורתה איזבלה לשחרר את "מלך גינאה" ואת פמלייתו.
הפקודה נענתה רק בחלקה, שכן המלך שוחרר וחזר לגינאה, אך חבריו נמכרו כולם כעבדים.
בשנת 1476, צי פורטוגלי של עשרים ספינות בפיקודו של פרנו גומס הפליג לכיוון גינאה כדי לנסות להחזיר את השליטה שם.
מלך קסטיליה הורה על הכנת צי לתפוס את הפורטוגלים ומינה את קרלוס דה ואלרה לפקד.
היו לו בעיות רבות בהכנת המשלחת, מכיוון שהתנגדו לו המרקיז מקדיס, הדוכס ממדינה סידוניה ומשפחת אסטוניה.
ההכנות עוכבו גם בגלל קרב ימי שהתרחש כאשר הקסטיליאנים גילו שספינה פורטוגזית אחת או שתיים עם מטען עשיר יצאו מהים התיכון כדי לחזור לפורטוגל בליווי הפיראט אלבר מנדז.
צי של חמש גליאות וחמש קרוולות תחת פיקודם של קרלוס דה ואלרה ואנדרס סונייר יירט אותם ב-Sanlúcar de Barrameda, וניצח לאחר קרב קשה.
ולרה אסף צי של שלוש ספינות באסקיות ותשעה קרוולות אנדלוסיות (25 קרוולות לפי פלנסיה), כולם חמושים בכבדות.
לא הייתה עוד אפשרות ליירט את הצי הפורטוגלי אז הוא החליט, לאחר שעצר באי פורטו סנטו, ללכת לכיוון האי אנטוניו נולי בארכיפלג כף ורדה, ליד חופי גינאה.
הם שדדו את האי וכבשו את אנטוניו נולי, שהחזיק אז בשטח פיאודלי מידי מלך פורטוגל.
לאחר מכן הם הפליגו לחוף אפריקה, שם תפסו שתי קרוולות בבעלות המרקיז מקדיס שהכילו משלוח של 500 עבדים.
המלחים מפאלוס הפרידו את עצמם מהמשלחת בשלב זה.
הם היו הבקיאים ביותר בניווט הימי של גינאה אז ולרה חזר לאנדלוסיה.
משלחת זו השיגה יתרונות כלכליים מועטים, שכן רוב העבדים הוחזרו למרקיז מקדיס, ואלרה נדרש לשפות את הדוכס ממדינת סידוניה בגין הנזקים שנגרמו באי נולי, שהדוכס טען שנגרמו באשמתו.
ב-23 בספטמבר 1475 חתם לואי האחד עשר, מלך צרפת על הסכם ברית עם אפונסו החמישי, מלך פורטוגל.
בין מרץ ליוני 1476, כוחות צרפתים בפיקודו של אלן הראשון ד'אלבר ניסו לחצות את הגבול בפואנטראביה אך נהדפו.
פרננדו ניצל את המצב כדי להבטיח את מעמדו בממלכת נווארה המעורערת.
באוגוסט החל משא ומתן בטודלה, שהגיע לשיאו עם חתימת הסכם לפיו הצדדים הלוחמים של מלחמת האזרחים בנווארה שמו קץ לסכסוך ביניהם.
פרננדו השיג את השליטה בוויאנה, פואנטה לה ריינה ובמעוזים אחרים, כמו גם את הזכות לשמור על חיל מצב של 150 רומחים בפמפלונה.
כך, קסטיליה התחזקה מבחינה צבאית נגד חדירה צרפתית אפשרית לנווארה.
באוגוסט 1476 יצא אפונסו החמישי מפורטוגל לכיוון צרפת לאחר שחתם על שביתת נשק עם איזבלה ופרננדו.
שם הוא ניסה לשכנע את לואי האחד עשר לערב את צרפת במידה רבה יותר במלחמה.
לואי סירב, מכיוון שהיה מרוכז בהבסת האויב העיקרי שלו, שארל הנועז, דוכס בורגונדי.
מלך צרפת שלח את הצי של הפיראט הנורמני גיום קולון כסיוע לפורטוגל.
באוגוסט 1476, המלך אפונסו שלח שתי גליאות פורטוגזיות עמוסות בחיילים יחד עם 11 הספינות של קולון לבוא לעזרת טירת סאוטה.
ב-7 באוגוסט, צי זה נתקל בחמש ספינות סוחר חמושות מקדיס לכיוון אנגליה: שלוש ספינות מג'נובה, גליאה וכלי שיט פלמי.
קולון ניסה ללכוד את הסוחרים באמצעות תכסיס, אך נכשל, ונאלץ לעסוק בלחימה.
עקב השימוש בנשק תבערה על ידי הצרפתים, האש הרסה שתי ספינות גנואיות, כלי השיט הפלמי, שתי גליאות פורטוגזיות ושתיים מספינותיו של קולון.
לפי פלנסיה, כ-2,500 צרפתים ופורטוגלים מתו.
איחוד של איזבלה ופרננדו (ספטמבר 1476 - ינואר 1479)
לאחר ניצחונם האסטרטגי בקרב טורו, דחיית המתקפה הצרפתית והפוגה עם אפונסו החמישי, היו איזבלה ופרננדו בעמדה חזקה להשגת כס המלכות של קסטיליה.
האצילים בעלי הברית של חואנה נאלצו לקבל את הנסיבות ובהדרגה נשבעו אמונים לאיזבלה ופרננדו.
המלחמה צומצמה לעימותים לאורך הגבול הפורטוגזי והמשך המלחמה הימית על השליטה במסחר האטלנטי.
כניעת בעלי הברית של חואנה לאיזבלה ופרננדו
לאורך שנת 1476 המשיכו תומכי חואנה מהאצולה להיכנע לאיזבלה ולפרננדו, במיוחד אלה משושלת פאצ'קו-גירון: חואן טלס-גירון ואחיו רודריגו; לואיס דה פורטוקררו; ובספטמבר, המרקיז מווילנה.
בנובמבר 1476, כבשו חייליה של איזבלה את טירת טורו.
בחודשים הבאים הם השתלטו על יישובי הגבול האחרונים שנשלטו על ידי הפורטוגלים וטיפלו ביריביהם באקסטרמדורה.
ביולי 1477 הגיעה איזבלה לסביליה, העיר המאוכלסת ביותר בקסטיליה, במטרה להעמיד את כוחה על אצולת אנדלוסיה.
באפריל 1476, איזבלה ופרדיננד נתנו את הסליחה הראשונה שלהם למרקיז קדיס.
הוא החזיר לעצמו את השלטון בעוד יריבו, הדוכס ממדינה סידוניה, בתחילה התומך העיקרי של איזבלה באנדלוסיה, נסוג בבושת פנים.
באמצעות משא ומתן מיומן, הצליחה המלכה להשתלט על המעוזים העיקריים של סביליה שנכבשו על ידי המרקיז והדוכס, ובמקום להחזיר אותם לבעליהם החוקיים, מינתה אחרים כראשיהם.
היא אסרה על שני האצילים להיכנס לעיר סביליה, בתואנה שנוכחותם בו זמנית שם תסתכן בסכסוכים אלימים.
באופן זה נעלמה השליטה הפוליטית של הדוכס על סביליה, והעיר עברה לשליטת הכתר.
אחד האצילים הבודדים שסירבו להיכנע למלכים היה מרשל פרנן אריאס דה סאודרה.
חייליה של איזבלה הטילו מצור על מבצרו באוטררה, וכבשו אותה בהתקפה במרץ 1478. המובסים סבלו מדיכוי קשה.
בנם הראשון של המלכים, חואן מאראגון וקסטיליה, נולד בסביליה ב-30 ביוני 1478, מה שפתח אפשרויות חדשות ליציבות שושלת של הצד של איזבלה.
לאחר כישלונו הדיפלומטי בצרפת, החליט אפונסו החמישי לחזור לפורטוגל.
כשהגיע לפורטוגל באוקטובר 1477, גילה שבנו ז'ואאו הכריז על עצמו כמלך.
עם זאת, ז'ואאו קיבל בשמחה את שובו של אביו והחזיר לו את הכתר מיד.
משלחות לגינאה והאיים הקנריים, 1478
בשנת 1477 יצא צי מאנדלוסיה לכיוון גינאה.
בתחילת 1478 הכינו המלכים שתי משלחות חדשות מנמל סנלוקאר דה ברמדה, האחת מכוונת לכיוון אלמינה והשנייה, המורכבת מ-35 ספינות לפחות, במטרה לכבוש את האי גראן קנריה.
הנסיך ז'ואאו מפורטוגל, מודע לתוכניות הקסטיליאניות, הכין ארמדה כדי להפתיע את אויביו ב.
הצי הקסטיליאני בגראן קנריה עדיין הנחית את חייליו כשהגיעו ידיעות כי שייטת פורטוגזית מתקרבת.
הצי הקסטיליאני יצא מיד להפלגה והותיר מאחור 300 חיילים קסטיליאניים.
כוחות אלו הצליחו למנוע נחיתה פורטוגזית.
הכוח לא הספיק כדי לכבוש את האי ונותר בלתי פעיל עד שתגבורת קסטיליאנית הגיעה לאי בשנה שלאחר מכן.
הצי הקסטיליאני האחר הגיע לאלמינה והשיג כמויות נכבדות של זהב.
הצי נשאר מוצב שם כמה חודשים, בהוראת הנציג המסחרי של הכתר.
הצי הפורטוגלי הגיע, והקסטיליאנים הותקפו.
הם הובסו ונלקחו כשבויים לליסבון.
לפי הרננדו דל פולגר, הזהב שנתפס בידי המלך אפונסו אפשר לו לחדש את המלחמה ביבשה נגד קסטיליה.
מקורות פורטוגליים מאשרים שגם השבויים וגם חלק ניכר מהזהב שנתפס הוחזרו לקסטיליה לאחר חתימת השלום ב-1479.
לקראת סוף 1478, לפני שהגיעה הידיעה על התבוסה באלמינה לקסטיליה, הציע שגרירו של לואי האחד עשר, מלך צרפת הסכם שלום לאיזבלה ופרדננדו.
הוא נחתם בגוואדלופה וכלל את הסעיפים הבאים:
לואי האחד עשר הכיר באיזבלה ופרננדו כמונרכים של קסטיליה ולאון.
פרננדו הסכים לבטל את בריתו עם מקסימיליאן הראשון, דוכס בורגונדי.
שני הצדדים הסכימו לבוררות בענייני רוסיון.
שלבים אחרונים (ינואר - ספטמבר 1479)
לקראת סוף 1478, כמה מתומכיה של חואנה מרדו באקסטרמדורה, לה מנצ'ה (מרקיז ויינה) ובגליסיה.
הפורטוגלים, מחוזקים בניצחון הימי בגינאה, שוב התערבו בקסטיליה לעזרת בעלות בריתם.
בפברואר 1479 חדר צבא פורטוגלי בפיקודו של גרסיה דה מנסיס, בישוף אבורה, לתוך אקסטרמדורה.
מטרתו הייתה לכבוש ולחזק את מעוזי מרידה ומדיין, בשליטת ביאטריס פאצ'קו, רוזנת מדיין ותומכת אפונסו החמישי.
לפי פלנסיה, הצבא הפורטוגלי הורכב מכ-1,000 אבירים (מתוכם 250 קסטיליאנים), בתוספת חיל רגלים.
לצדו צעדו 180 אבירי מסדר סנטיאגו, בפיקודו של האוצר שלהם, אלפונסו דה מונרוי.
ב-24 בפברואר, סמוך לגבעת אלבוארה, הצבא הותקף על ידי כוחות איזבליים בפיקודו של אלונסו דה קרדנס, מאסטר מסדר סנטיאגו.
הצבא כלל 500 אבירי המסדר, 400 אבירי הרמנדד (בעיקר מסביליה), ו-100 חיילי רגלים.
חיל הרגלים האיזבלי ספג מכה קשה מהפרשים החואניסטים והפך לא מאורגן, אך התערבותו של המאסטר מסנטיאגו סייעה לחיל הרגלים המבוהל.
הפורטוגלים נאלצו לסגת, והותירו שלל מלחמה משמעותי בשדה הקרב, כמו גם כ-85 אבירים מתים.
רק 15 אבירים מתומכי איזבלה נהרגו.
עיקר הצבא הפורטוגלי הצליח למצוא מקלט במרידה ומשם המשיך בצעדתו למדיין, אותה כבשו.
תומכי המלך פרננדו הטילו מצור על מדיין ומרידה.
הנונציו ג'קובו רונדון דה ססניה הגיע לקסטיליה עם הודעה שהאפיפיור סיקסטוס הרביעי התהפך וביטל את ההסכמה שניתנה בעבר לאפונסו החמישי בגין נישואיו עם אחייניתו חואנה.
הדבר פגע מאוד בלגיטימיות של הצד החואניסטי וביומרה של מלך פורטוגל לכס קסטיליה.
בפברואר 1479 ניסו איזבלה ופרננדו לארגן צי חדש של כעשרים קרוולות כדי לגרש את הפורטוגלים מאלמינה.
עם זאת, הם לא הצליחו לאסוף את הספינות הדרושות, ולאחר מכן לא יצאו משלחות בעלות חשיבות עד להסכם השלום עם פורטוגל.
באפריל 1479, המלך פרננדו הגיע לאלקנטרה כדי להשתתף בשיחות שלום שאורגנו על ידי ביאטריש, בתו של אפונסו החמישי ודודתה של איזבלה מקסטיליה.
המשא ומתן נמשך 50 יום, אך לא הושגה הסכמה.
שני הצדדים המשיכו בסכסוך, בניסיון לשפר את עמדותיהם בציפייה למשא ומתן חדש לשלום.
איזבלה ופרננדו פתחו במתקפה נגד אלפונסו קאריו דה אקונייה, הארכיבישוף של טולדו, שנאלץ להיכנע, מה שאפשר למלכים לקרוא תיגר על המרקיז מוויינה.
בינתיים, כוחות המצב הפורטוגזים באקסטרמדורה התנגדו בהצלחה למצור קסטיליאני.
המשא ומתן לשלום החל מחדש בקיץ, והושג הסכם.
ההסכם ששם קץ למלחמה נחתם בעיר אלקסובאש הפורטוגלית (היום בוויאנה דו אלנטחו) ב-4 בספטמבר 1479. ההסכם אושרר על ידי מלך פורטוגל ב-8 בספטמבר 1479 ועל ידי המלכים של קסטיליה ואראגון בטולדו ב-6 במרץ 1480. ההסכם ידוע גם בשם הסכם אלקסובאש-טולדו.
בהסכם ויתר אפונסו החמישי על שאיפותיו לכס המלכות של קסטיליה, ואיזבלה ופרננדו ויתרו על כל שאיפה לכס הפורטוגלי.
שני הכתרים חילקו את אזורי השפעתם ב: פורטוגל השיגה שליטה על רוב השטחים, למעט האיים הקנריים (האיים גראן קנריה, לה פלמה וטנריפה טרם נכבשו).
חואנה לה בלטראניה ויתרה על כל התארים הקסטיליאניים שלה, וקיבלה את האפשרות להתחתן עם היורש של איזבלה ופרננדו, הנסיך חואן, או לפרוש למנזר.
חואנה בחרה לפרוש למנזר, למרות שהיא נשארה פעילה בפוליטיקה עד מותה.
איזבלה, נסיכת אסטוריאס, בתם של איזבלה ופרננדו, נישאה לאפונסו, נסיך פורטוגל, יורש העצר הפורטוגלי; הורי הכלה שילמו נדוניה גדולה שייצגה בפועל פיצויי מלחמה שקיבלה פורטוגל.
מלחמת הזומבים הגדולה הוא ספר מאת הסופר היהודי אמריקאי מקס ברוקס אשר יצא לאור בשנת 2006, בגרסה העברית בהוצאת ידיעות ספרים.
זהו ספר ההמשך לספרו משנת 2003, "המדריך להישרדות כנגד זומבים" (באנגלית - "The Zombie Survival Guide").
הספר עצמו מורכב ממקבץ עדויות, כאשר המספר הוא סוכן מטעם ועדה מיוחדת של האומות המאוחדות אשר תפקידה הוא לחקור את אירועי המלחמה הגדולה כנגד הזומבים, וזאת כעשור לאחר השתלשלות האירועים המתוארת בספר.
המחבר מתאר למעשה את ההיסטוריה של "מלחמת העולם Z", וזאת בהסתמך על מקבץ ראיונות אישיים שערך עם משתתפים שונים מרחבי העולם אשר לחלקם היה קשר ישיר למאורעות הספר.
סרט המבוסס על עלילת הספר יצא לאקרנים בארצות הברית במהלך חודש יוני 2013, ובישראל במהלך חודש יולי 2013.
למרות שמקורה של המגפה אשר הופכת בני אדם לזומבים חסרי בינה ורעב בלתי נשלטת לבשר, אינו ידוע בוודאות, הסיפור עצמו מתחיל בסין העממית שבה מאותרת לראשונה המגפה בגופו של נער צעיר.
בשלב הראשון, הממשלה הסינית מנסה להכיל את הזיהום ולמנוע פאניקה ציבורית, וזאת באמצעות יצירת משבר מכוון עם טאיוואן.
חרף צעדי מנע מסוימים, הזיהום מתפשט במהירות למדינות אחרות, הן על ידי סחר באיברים בשוק השחור, והן על ידי גל של פליטים הנס מהאזורים הנגועים.
בעקבות מידע ראשוני אודות הזיהום, מדינת ישראל שהיא בין המדינות הראשונות אשר מודעת לחומרת המצב ונוקטת בצעדי מנע, מכריזה על סגר כלל ארצי, ומכריזה כי רק ליהודים ולבני הפזורה הפלסטינית ברחבי העולם ניתנת זכות הכניסה לישראל, הכרזה אשר מובילה להתקוממות יהודית-דתית כנגד מוסדות המדינה.
כמו כן, ניסיונה של ממשלת איראן לבלום את גל הפליטים שנמלטו לשטחה דרך פקיסטן מוביל לפריצת מלחמה גרעינית בין שתי המדינות, מלחמה אשר מביאה להשמדתן המוחלטת של השתיים.
בארצות הברית, חרף הצלחתם של כוחות מיוחדים מטעם צבא ארצות הברית לדכא מספר התפרצויות ראשוניות של המגפה, הממשל לא מצליח לגבש תוכנית פעולה יעילה כנגד האיום עד לשלב מאוחר מדי.
בסופו של דבר, כאשר האמת על אודות המגפה יוצאת לאור, מתחילה פאניקה המונית שאף מחריפה בעקבות תבוסתו של צבא ארצות הברית בקרב מתועד היטב נגד עדר הזומבים.
בעוד שמדינות אחרות חוות אף הן תבוסות איומות, נדמה כי התרבות האנושית עצמה עתידה לקרוס.
האסטרטגיה להתמודד עם המשבר אשר אומצה לראשונה על ידי ממשלת דרום אפריקה ובעקבותיה על ידי שאר מדינות העולם, קוראת להשתמש באזרחים רבים כ"מגן אנושי", כאשר עיסוקם של הזומבים באלו יאפשר את מנוסתם של אחרים, ויאפשר להתארגן מחדש לפעולה כנגד האיום.
בסופו של דבר ארצות הברית מצליחה לייצב אזורים בטוחים ממערב להרי הרוקי, ומבלה את רוב העשור הבא בלחימה במגפה באזור זה.
בתקופה זו כל ההיבטים של החיים האזרחיים מוקדשים לתמיכה במאמץ המלחמתי נגד המגפה.
לבסוף, כשבע שנים לאחר תחילת המגפה, מתקבלת החלטה עולמית, ביוזמת נשיא ארצות הברית שלא להסתפק עוד בצעדי בלימה, אלא לעבור למתקפה כנגד הזומבים שנותרו, במטרה לכבוש מחדש את שטחי כדור הארץ למען המין האנושי.
בעקבות שורה של רפורמות טכנולוגיות והנחלת שיטות אימון חדשות, צבא ארצות הברית מתחיל במסעו לחצייתה של יבשת אמריקה, מסע של שלוש שנים, בפעולה שיטתית לחיסולם של שארית הזומבים.
בתקופה שבה נכתב לכאורה הספר, כעשר שנים לאחר סיומה הרשמי של מלחמת הזומבים הגדולה, מיליוני זומבים עדיין פעילים ברחבי העולם, ואומות העולם ממשיכות במאמץ המלחמתי למיגור המגפה.
המלחמה הובילה לשינוי עצום בקרב הפוליטיקה והתרבות של המין האנושי, כאשר בין היתר קובה הפכה לדמוקרטיה משגשגת ולמעצמת על, בעוד שרוסיה אימצה את הגישה הדתית והפכה לתיאוקרטיה.
בעוד מיליונים רבים של בני אדם נהרגו במלחמה, מספר עצום של מינים שונים של בעלי חיים נעלמו מהאדמה, וחלקים נרחבים של כדור הארץ הפכו לעיי חורבות, ואינם ראויים עוד למגורי אדם, נשאלת השאלה האם המין האנושי יוכל להשתקם מהמהלומה הגדולה שעבר.
הספר תורגם לעברית בידי אסף כהן, ויצא לאור מטעם הוצאת ידיעות אחרונות והוצאת פן בשנת 2008 בשם "מלחמת העולם Z", ובשנת 2011 בשם "מלחמת הזומבים הגדולה".
הספר קיבל ביקורות חיוביות רבות, בין השאר, באתר Goodreads הוא קיבל ציון של כ 4.0 מתוך 5 על ידי כחצי מיליון מדרגים, ציון הנחשב לציון מצוין
מלחמת הזמן הקרה היא סכסוך בדיוני המתרחש לאורך ההיסטוריה ביקום של מסע בין כוכבים, בעיקר במהלך המאה ה-22. לראשונה, נעשה שימוש במונח זה בפרק הפיילוט של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", ולאחר מכן מצוינת מלחמת הזמן הקרה שובו ושוב, עד לפרק הבכורה של העונה הרביעית של הסדרה.
מלחמת הזמן הקרה היא מאבק בין צד אחד - מי שמעוניינים לשנות את ההיסטוריה כדי שתתאים למטרותיהם שלהם - לבין הצד האחר - שרוצה לשמר את היושרה של ציר הזמן המקורי.
אחת הסיבות לשימוש בכלי עלילה שכזה הייתה על מנת להסביר את כל ההבדלים ברצף ציר הזמן בין האירועים והפרטים המוצגים בסדרה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", לעומת האירועים המתאימים והפרטים המוצגים בסדרה "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית".
כמו כן, העלילה משקפת אירועים היסטוריים דרמטיים אמיתיים - המלחמה הקרה בין ארצות הברית וברית המועצות, אשר השפיעה, בין השאר, על "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית".
מלחמת הזמן הקרה מוזכרת תכופות גם בעונתה השלישית של הסדרה "מסע בין כוכבים: דיסקברי" המתרחשת במאה ה-32. על פי עלילת העונה מתברר כי בעקבות הבנת הפדרציה כי הפיכת הזמן לנשק יכולה להביא לתוצאות הרסניות, הפך מסע בזמן לבלתי חוקי לחלוטין, בכל תנאי שהוא, ונחתמו הסכמי הזמן ("The Temporal Accords").
מלחמת הולנד–צרפת (נקראת גם מלחמת הולנד, בצרפתית: Guerre de Hollande, בהולנדית: Hollandse Oorlog) נערכה בשנים 1672–1678 בין צרפת ובעלות בריתה (ממלכת אנגליה, שוודיה, מינסטר וקלן) לבין הרפובליקה ההולנדית ובעלות בריתה (האימפריה הרומית הקדושה, ספרד וברנדנבורג שהצטרפו לברית עם הולנד החל מ-1673).
המלחמה הסתיימה בהסכמי ניימכן, שבהם שמרה צרפת על רוב כיבושיה בארצות השפלה תוך דחיקת ספרד, וגם השלימה את העברת אלזס, לורן ופראנש-קונטה לשליטתה מידי האימפריה הרומית הקדושה.
הולנד הייתה בת בריתה של צרפת במשך כמאה שנים שהגיעו לסיומן ב-1668 ביצירת ברית-השלושה (אנגליה, הרפובליקה ההולנדית ושוודיה) שהביאו את צרפת להשיב לספרד את כל כיבושיה בארצות השפלה הספרדיות שהושגו במלחמת דבוליסיון.
בארבע שנות השלום, תכנן מלך צרפת את הנקמה ברפובליקה ההולנדית, כאשר המטרה שלו הייתה לפרק את ברית-השלושה.
הצד העיקרי שהוא רצה לצידו היה אנגליה, שכבר ניצחה פעמיים את הולנד בקרבות ימיים במלחמת הולנד-אנגליה הראשונה ובמלחמת הולנד-אנגליה השנייה.
כדי להגיע להסכם עם אנגליה, שלח מלך צרפת את גיסתו הנרייטה אן, נסיכת אנגליה, לדון עם אחיה צ'ארלס השני, מלך אנגליה.
בתחילה סירבה אנגליה לעזוב את ברית השלושה אולם מלך צרפת דחף אותה לעשות זאת על ידי תמיכה כלכלית באנגליה בערך של שלושה מיליון פאונד בשנה.
הסכם ההגנה וההתקפה בין המדינות נחתם ב-1670 ונשאר סודי כדי שלא יגיע לאוזני שליטי הולנד.
בנוסף, הצליחה צרפת להשיג תמיכה של בישופות מינסטר ונסיכות הבוחר מקלן מהאימפריה הרומית הקדושה, שאיפשרו לה להגיע לגבול הרפובליקה ההולנדית ללא הצורך לעבור בארצות השפלה הספרדיות.
בתחילת שנת 1672 נשלחו 12 אלף חיילים (5,000 פרשים ו-7,000 רגלים) למדינות אלו והתאמנו בערים בון, נויס וקייזרסוורט (בימינו רובע בדיסלדורף).
ב-7 באפריל הפסידה הברית הפרנקו-אנגלית בקרב הימי סולביי שמנע התקפה ימית של הולנד בידי הצי המלכותי.
לעומת הכישלון בגזרה הימית, הלחימה הקרקעית הצרפתית הצליחה.
הצרפתים נמנעו מכניסה לארצות השפלה הספרדיות ונכנסו לרפובליקה ההולנדית ממזרח דרך נסיכות קלן ודרך נסיכות ליאז'.
המלך לואי הארבעה עשר ונסיך דה קונדה נכנסו ממזרח וכבשו את הערים וזל, ריינברג (Rheinberg) וחצו את הריין ב-12 ביוני.
באותו הזמן כבש מרשל דה לוקסמבורג את זוולה, בישוף מינסטר התחיל את המצור על חרונינגן בצפון הולנד וויקונט טורן כבש את ארנהם וניימכן ממזרח.
למרות ההצלחות הרבות, נמנע לואי הארבעה עשר מלתקוף את אמסטרדם, לפי המלצת שר ההגנה שלו, המרקיז דה לובואה.
תחילת המלחמה המייאשת מבחינת ההולנדים, הביאה את ההולנדים לכנות את שנת 1672 בשם "Rampjaar" ("שנת האסונות").
כשההולנדים הבינו כי הם לא יצליחו לנצח, הם שלחו מתווכים ללואי הארבעה עשר והציעו כי ערי הריין, מאסטריכט ופלנדריה ההולנדית יועברו לצרפת בתוספת 10 מיליון לירות שטרלינג.
אולם מלך צרפת דרש שטחים רבים יותר, מתן חופש דת לקתולים ודרישות נוספות שנועדו להשפיל את ההולנדים.
ב-20 ביוני ההולנדים גרמו להצפות רבות במדינה ובכך מנעו מהצבא הצרפתי להתקדם.
ב-8 ביולי מונה ראש הצבא ההולנדי, וילם מאורנז' (שבהמשך יהפוך למלך אנגליה), לסטאדהאודר של רוזנות הולנד וב-16 ביולי לסטאדהאודר של מחוז זיילנד.
בעקבות רצח יוהאן דה ויט, ראש הדיפלומטיה ההולנדית, ואחיו ב-20 ביולי, הפך וילם מאוראנז' לשליט העיקרי של כל הרפובליקה ההולנדית.
בהמשך הוא הפך ליריבו העיקרי של לואי הארבעה עשר למשך 30 שנה עד למותו של לואי הארבעה עשר.
במצב זה, לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, החליט להפר את הנייטרליות שסיכם עם מלך צרפת וכרת ברית עם נסיכות הבוחר מברנדנבורג ב-23 ביולי ועם הרפובליקה ההולנדית ב-25 ביולי.
על מנת למנוע את הצטרפות צבאו לצבא הולנד, שלח מלך צרפת את ויקונט טורן לוסטפאליה ואת דה קונדה לאלזס.
בדצמבר, ניצל הצבא הצרפתי את הקפיאה של ההצפות ההולנדיות ושל הנהרות והגיע לשערי האג, אשר ניצלה רק בעקבות הפשרה פתאומית שמנעה מהצבא הצרפתי להתקדם.
מרשל דה לוקסמבורג ניסה לשפר את הדרכים על מנת להגיע להאג, אולם בזמן הזה הצליחו ההולנדים להתארגן ולהגן על האג.
הצבא הצרפתי הסתפק בביזה ובטבח כפריים.
מעשי הטבח, שהועברו בכרוזים, זעזעו את דעת הקהל ההולנדית והגרמנית.
תעמולה נוספת מצידו של וילם מאורנג' גרמה להפרכת המיתוס שלואי הארבעה עשר הוא מלך רודף שלום והציגה אותו כמלך אכזרי, שש לקרב, שחייב להיות מנוטרל כדי להבטיח את השלום.
ב-1673, טורן הצליח לנצח את צבא ברנדנבורג ואילץ אותם לחתום על נייטרליות.
מלך צרפת כבש את מאסטריכט.
ההפסדים ההולנדיים ביבשה לא השפיעו על הקרבות הימיים והצי ההולנדי המשיך לנצח את הצי הצרפתי-אנגלי בקרבות הימיים ליד האי ואלכרן (Walcheren) ביולי ובקרב טסל באוגוסט.
ב-30 באוגוסט יצרו הרפובליקה ההולנדית, אוסטריה, ספרד ודוכסות לורן את "הברית הגדולה של האג" כנגד צרפת.
בעקבות הקואליציה הזו, נערכה צרפת מחדש וכוחותיה יצרו חזית הגנה מהולנד ועד אלזס, דרך חבל הריין.
צרפת הצליחה לכבוש את קולמר, סלסטה ולנדאו באלזס.
ניצחונות אלו היו מזעריים ביחס להפסדים שנגרמו בידי צבא האימפריה הרומית הקדושה בראשות ריימונדו מונטקוקולי, שגרם לכל הבישופים והנסיכים של האימפריה הרומית הקדושה, מלבד בוואריה, לעבור מהצד הצרפתי אל הצד של הברית הגדולה.
הפרלמנט האנגלי, שגילה כי צ'ארלס השני רצה להחזיר את הקתוליות, חייב אותו להגיע להסכם שלום עם הרפובליקה ההולנדית ב-1674. במסגרת ההסכם חויבה צרפת לעזוב את הרפובליקה ההולנדית, מלבד העיר מאסטריכט.
הצרפתים עדיין החזיקו בפראנש-קונטה שהייתה שייכת לספרדים, ומשם הם חצו את הריין והמשיכו לתקוף את צבא האימפריה הן בקרבות והן בפעולות גרילה נגד האוכלוסייה של האימפריה הרומית הקדושה.
פרידריך וילהלם הראשון, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, הפר את ההסכם הנייטרליות עם צרפת וחזר להילחם נגדה ב-1 ביולי.
קונדה עצר את התקדמותו של וילם מאורנז', שפיקד על הצבא ההולנדי-ספרדי-אוסטרי, בקרב סנף (Seneffe) וחסם את דרכו לפריז.
לקראת סוף 1674, כוחות דוכסות לורן והאימפריה הרומית הקדושה נכנסו לאלזס.
טורן עבר את הרי הווז' בשיא החורף ובקרב טורקהיים בינואר 1675 הביס את כוחותיו של לאופולד הראשון ופרידריך וילהלם הראשון ואילץ אותם לחצות את הריין ולעזוב את חבל אלזס.
הלחימה באלזס ובחבל הריין נמשכה וויקונט טורן נהרג במהלך קרב סלסבאך, ביוני 1675, מפגיעת פגז.
צבא האימפריה נכנס פעם נוספת לאלזס וקונדה הועבר לגזרה זו כדי להחליף את טורן.
לקראת סיום אותה שנה הוא פרש מהצבא בעקבות מחלה.
עד סוף אותה שנה נאלצה צרפת לעזוב את פיליפסבורג.
בתחילת 1675 שוודיה נכנסה למעגל הלחימה ותקפה את נסיכות ברנדנבורג מצפון, בתמיכת הצרפתים.
ביוני היא נחלה הפסד בקרב פהרבלין ונסוגה.
בפברואר צרפת שלחה מספר ספינות מלחמה לתמוך במסינה שתושביה מרדו בספרדים, השולטים בעיר.
הלחימה בים התיכון נמשכה עד שנת 1676. באפריל 1676, בקרב אוגוסטה, מצא מיכיל דה רויטר את מותו ולאחר ניצחון צרפתי בקרב פאלרמו ביוני, השתלטה צרפת על הים התיכון.
בפלנדריה, לואי הארבעה עשר כבש את קונדה ובושן (Bouchain) וחזר לארמון ורסאי.
ביוני 1676 החלו שיחות שלום בניימכן.
בשנת 1677 המשיכה הלחימה בפלנדריה.
מרשל דה לוקסמבורג כבש את ואלנסיין וקמברה.
פיליפ הראשון, דוכס אורליאן ניצח את וילם מאורנז' בקרב קאסל וכבש את קאסל ואיפר.
ביולי אילץ מרשל דה לוקסמבורג את וילם מאורנז' לעקור את מחנהו משרלרואה.
עד סוף 1677 היו ארטואה וחלק מרוזנות פלנדריה תחת שלטון צרפתי.
השוודים נצחו את הדנים בקרב לאנדסקרונה (Landskrona).
באלזס פרנסואה דה קרקי (François de Créquy) ניצח את דוכס לורן וכבש את פרייבורג.
אולם המאורע העיקרי ששינה את פני המלחמה בשנה זו הייתה חתונתם של מרי מיורק, יורשת העצר האנגלית, עם וילם מאורנז' באוקטובר 1677. החתונה הידקה את הברית בין אנגליה לרפובליקה ההולנדית שבעקבותיה חתמו על הסכם בינואר 1678.
למרות הידוק הקשרים האלה, מלך צרפת המשיך את לחימתו בפלנדריה וכבש את גנט בחודש מרץ.
בחודש זה קרבו לסיומן שיחות השלום שנערכו בניימכן.
דרישתה של צרפת, ששוודיה תקבל בחזרה את השטחים שנכבשו ממנה, נענתה בסירוב של נסיכות ברנדנבורג ומלך דנמרק להחזיר את השטחים.
המלחמה נמשכה עוד מספר חודשים וביולי ניצח קרקי את צבא האימפריה בקרבות סמוך לריין.
הפסדים אלו שיפרו את עמדת המיקוח של צרפת ובעקבותיהם נחתמו הסכמי ניימכן, החל מחודש אוגוסט, בין הצדדים הניצים.
מבחינת הצרפתים, הסכמי ניימכן היו עדות לניצחונו של לואי הארבעה עשר שלאחר מכן כונה "Louis le Grand" ("לואי הגדול") וזאת אף על פי שלא הצליח לכבוש את הולנד, מטרת המלחמה המקורית, ובנוסף גרם לאיחוד אירופה נגדו.
מלחמת הכוכבים: המורדים היא סדרת הרפתקאות ומדע בדיוני בהפקת לוקאס פילם בהנפשה ממוחשבת.
הסדרה החלה ב-3 באוקטובר 2014 והסתיימה ב-5 במרץ 2018. עם עונותיה, הסדרה הייתה מועמדת למספר פרסים, ביניהם הייתה מועמדת לכמה פרס אמי.
14 שנים אחרי אירועי נקמת הסית' ו-5 שנים לפני תקווה חדשה, בתקופה שבה האימפריה הגלקטית מהדקת את אחיזתה בגלקסיה, כוחות האימפריה צדים את אבירי הג'דיי האחרונים בזמן שנוצר מרד נגד האימפריה.
קבוצת של מורדים משתמשת בספינת "רוח הרפאים" ומתכננים מבצעים מול האימפריה בכוכב לות'ל ומחוצה לו.
הם מסבים נזקים קלים לאימפריה עד שכל המורדים מתאחדים לברית המורדים.
הם מסבים לאימפריה מנזק קשה ואף מביסים את גראנד אדמירל ת'רון במחיר כבד.
חלק מהמורדים נותרים פעילים גם לאחר נפילת האימפריה.
עזרא ברידג'ר - נער בן 14 (בעונה הרביעית בן 17) אנושי שהוא אמן הונאה.
עזרא נולד בלותל לאפרים ומירה ברידג'ר.
הוריו נעצרו בהיותו ילד על ידי כוחות אימפריאליים בגלל התנגדותם הפומבית לאימפריה בתור "קולות החופש".
הוא חמוש בקלע אנרגיה ולאחר מכן בחרב אור כחולה שגם יורה יריות הלם, אך הנשק הושמד בידי דארת' ויידר ולאחר מכן עזרא התחמש ברובה וחרב אור ירוקה.
בפרק "מורשת" הוא מגלה שהוריו מתו ובפרק "דמדומי השוליה" הוא כמעט התפתה לצד האפל על ידי אדון הסית' לשעבר דארת' מול, משהו שקיינן חשש ממנו זמן מה.
מאז ומתמיד הוא נאבק למען חירות כוכב הבית שלו, לות'ל- במושלת אירהינדה פרייס וגראנד אדמירל ת'רון.
עזרא משיג את מטרתו כאשר פרייס מתפוצצת עם מפקדת האימפריה ואילו הוא ות'רון נלקחים על ידי יצורים דמויי לווייתנים אל הלא נודע דרך העל-חלל.
קיינן ג'ארוס - ג'דיי ששרד את פקודה 66, לשעבר חניך של דפה בילבה, והמנהיג של הקבוצה שחמוש בחרב אור כחולה ואקדח לייזר.
שמו האמיתי הוא קיילב דום.
בפרק "מורשת" התגלה כי קיינן מעולם לא ידע על הוריו.
בפרק "תכריך האפלה" קיינן קודם לדרגת אביר ג'דיי ובפרק "דמדומי השולייה" התעוור בקרב מול מול, אך למד לראות על ידי ה"בנדו": היצור ששומר על האיזון בין האשלה (הצד המואר של הכוח) לבוגן (הצד האפל).
הוא גם זה שהציע לאובי ואן קנובי להשתמש בהולוקרונים בתור איתות מצוקה כשהוא היה ילד.
בסוף הפרק "ליל הג'דיי" קיינן הקריב את עצמו על מנת להציל את עזרא, הרה וסבין מפיצוץ במחסן הדלק של לו'תל ומותו השפיע בצורה דרסטית על עזרא והרה.
על פי דבריו של הקיסר פלפטין, מותו של ג'ארוס שינה באופן לא ידוע את גורל לות'ל.
הרה סינדולה - הטייסת של ספינת "רוח הרפאים".
היא בתו של צ'אם סינדולה, שהופיע במלחמת המשובטים.
בינה ובין קיינן מתקיימת מערכת יחסים.ידוע כי היה אח וכי לאחר מאורעות הסדרה נולד בנה מקיינן, אהוב לבה, ג'ייסן סינדולה שהצטרף אליה על סיפון "רוח הרפאים".
גראזאב "זב" אורליוס - מפקד משמר הכבוד של לאסט, שעמו היה אחד מהראשונים להתנגד לאימפריה, אך רובם נטבחו על ידי האימפריה בתגובה להתנגדותם בידי הסוכן קאלוס.
בפרק "האגדות של לאסט" גילה כי חלק מעמו עדיין חי ב"לירה-סאן" שמחוץ לטווח היד של האימפריה.
לאחר נפילת האימפריה הסוכן לשעבר אלכסנדר קאלוס (שהספיק לערוק לצד המורדים בסוף העונה השלישית) התלווה לזב לפגוש בבני עמו ששרדו.
סבין רן - נולדה בשנת 21 BBY מנדלוריאנית שהיא אומנית גרפיטי.
בעברה הייתה צוערת אימפריה וציידת ראשים.
נשקיה הם שני בלאסטרים ומאוחר יותר גם דארקסייבר (חרב אור קצרה שלהבה שחור).
בצעירותה היא בנתה נשק סודי לאימפריה, ובפרק "גיבורי מנדלור - חלק א' " האימפריה השתמשה בנשק נגד בני עמה.
עזרא היה מאוהב בסבין במהלך העונה הראשונה.
צ'ופר - הדרואיד של הרה, שתיקנה אותו במלחמת המשובטים.
הקיסר פלפטין - הקיסר של האימפריה הגלקטית, אדון הסית' דארת' סידיוס והמאסטר של דארת' ויידר.
אחרי שגילה כי אסוקה טאנו בחיים, הוא ציווה על ויידר לתפוס אותה במטרה למצוא עוד ג'דיי ששרדו את פקודה 66.
דארת' ויידר/אנאקין סקיווקר - בכיר באימפריה, אדון סית' ובעברו ג'דיי שפותה לצד האפל ביד הקיסר פלפטין.
הוא הופיע לראשונה בפרק הראשון של הסדרה, כאשר הוא פוקד על החוקר הגדול לצוד את הג'דיי ולמצוא את ילדי ה"כוח".
ויידר הופיע בסוף העונה הראשונה לאחר מותו של החוקר הגדול.
הוא מופיע לאחר מכן בעונה השנייה כאשר הוא השמיד את רוב תאי המורדים בלות'ל, השמיד את ביתו של עזרא, פגע בחצי מחברי "רוח הרפאים" וגרם למותה שרה טואה והאשים בכך את המורדים.
כאשר הבין כי אסוקה טאנו, השולייה שלו לשעבר, עודנה בחיים, הקיסר פלפטין פקד עליו למנות חוקר נוסף לצוד אותה ולמצוא חברים אחרים במסדר הג'דיי.
אסוקה לומדת על זהותו של ויידר במקדש ג'דיי בלות'ל.
בסוף העונה השנייה מגיע ויידר למלאקור ומנסה להשיג נשק סית' עתיק שם, אך נלחם מול אסוקה בטענה כי הוא השמיד את אנאקין סקיווקר.
בקרב ויידר ניצח וניתן לראות אותו יוצא מחורבות מקדש הסית' לבד.
מופיע גם כאנאקין סקיווקר: גיבור ממלחמת המשובטים, מאסטר הג'דיי לשעבר של אסוקה והאדם האמיתי שמתחת למסכתו של דארת' ויידר.
הוא מופיע במראה הישן שלו, לפני הפיכתו לוויידר בפרק "תכריך האפלה", כהולוגרמת הדרכה לשימוש בחרב אור, שגם נמצא בהולוקרון של קיינן.
ניתן לשמוע את קולו בקרב בינו ובין אסוקה בפרק "דמדומי השוליה" כאשר אסוקה שברה חלק מהמסכה של ויידר.
גרנד אדמירל ת'רון - ראש הצי האימפריאלי, שנלחם מול צ'אם סינדולה, שהעריך לא נכון את היכולות של גזע הצ'יס שאליו ת'רון שייך.
ת'רון מאמין כי המפתח להבסת האויב, הוא לא רק בהבנת טקטיקת הקרב של האויב, אלא גם בהיסטוריה, בתרבות, ובאומנות שלהם, ולהשתמש בזה כנקודת תורפה.
הוא נבחן בלהביס את המרד המוקדם כנגד האימפריה, ונשבע לקרוע את המרד לגזרים.
אחד מהנבלים העיקריים של העונה השלישית.
בעונה הרביעית הוא עסוק בעיקר בדיכוי המרד בלות'ל ובהגנה על מפעלי האימפריה בה.
בפרק הסיום הוא מובס בידי יצורים מהחלל ונעלם עם ספינתו ועזרא אל הלא נודע.
ידוע ששניהם שרדו את המסע.
הסוכן אלכסנדר קאלוס - סוכן בדרגה גבוהה של משרד האבטחה האימפריאלי וצייד מורדים מיומן שמשרת תחת דארת' ויידר ועובד יחד עם החוקרים, בדרך כלל הוא מזהה מלכודות שנעשו בידי המורדים ואף עושה מלכודות משל עצמו ובדרך כלל כמעט מצליח לתפוס את המורדים מלות'ל.
קאלוס היה נוכח כאשר האימפריה טבחה בכוכב הבית האחרון של לאסאן ואף באופן אישי נתן פקודה שבה מותר להשתמש לאחר מכן בכלי נשק מוחרמים בזמן התקיפה.
בעונה השנייה, הוא היה לכוד עם זב בירח הקרב במערכת של ג'נוסיס, ובעקבות כך נאלצו לעבוד יחד בשביל לשרוד, מה שגרם לקאלוס לפתח ידידות עם זב והתחיל להזדהות עם המורדים.
בעונה השלישית, הוא ממשיך לרדוף את המורדים תחת המושלת פרייס וגרנד אדמירל ת'ראון.
בפרק "איש מבפנים", התגלה כי הוא מרגל עבור המורדים כהאדם שהשתמש לאחרונה בכינוי פולקרום, אך סוד זה התגלה לבסוף על ידי ת'ראון בפרק "דרך עיניים אימפריליות".
אחרי שנמלט מהאימפריה בסוף העונה השלישית, קאלוס הצטרף רשמית למורדים.
לאחר התמוטטות האימפריה, קאלוס הצטרף לזב לפגוש בבני עמו.
החוקר הגדול - הופיע לראשונה בפרק הראשון של הסדרה "ניצוץ של מרד", שבו הוא קיבל פקודה מדארת' ויידר לצוד כל ג'דיי ששרד את פקודה 66 ולפתות כל ילד שרגיש לכוח לצד האפל או להשמידם.
הוא ראה בזאת אפשרות כאשר הוא קרא לסוכן קאלוס לעזור לו בציד המורדים, כי קיינן התגלה כג'דיי.
לאחר שהוא הובס בידי קיינן בפרק "אש ברחבי הגלקסיה", הוא ביצע התאבדות כאשר נפל לכור אטומי, מכיוון שפחד מהעונש של ויידר עבור כישלונו, האחות השביעית אמרה בפרק "תמיד יש שניים" כי מותו של החוקר הגדול פתח דלתות עבור חוקרים אחרים להתחרות על מקומו.
בפרק "תכריך האפלה" התגלה כי בעברו היה שומר מקדש ואביר ג'דיי שנפל לצד האפל, כאשר נשמתו הופיעה בפני קיינן במקדש הג'דיי בלות'ל.
הוא בחן את קיינן בכך שהראה לו כי אינו יכול להגן על עזרא מכל דבר, וגילה לו כי הוא ג'דיי לשעבר והעלה את קיינן בדרגה לאביר ג'דיי, ואף יחד עם כמה שומרי מקדש נוספים עיכב את האח החמישי והאחות השביעית במהלך המרדף שלהם עבור קיינן, עזרא ואסוקה.
האח החמישי - שותף של האחות השביעית, בפרק "המצור על לות'ל" נשלח בידי דארת' ויידר תחת פקודותיו של פלפטין לצוד את המורדים מאחר שאסוקה נכללת בהם.
בפרק "תמיד יש שניים" הוא והאחות השביעית תקפו את עזרא, סבין, זב וצ'ופר במהלך שביקרו בבסיס ישן שהיה בשימוש בזמן מלחמת המשובטים.
בפרק "דמדומי השוליה" היה בחברת האחות השביעית והאח השמיני כשעקבו אחר עזרא, קיינן ואסוקה למאלקור.
בהמשך אותו הפרק נהרג בידי מול.
האחות השביעית - השותפה של האח החמישי, משתמשת בדרואידים לגישוש.
הופיעה לראשונה בפרק "תמיד יש שניים", פעלה בתפיסת צוות רוח הרפאים בזמן שהאח החמישי גיבה אותה.
בפרק "דמדומי השוליה" הייתה בחברת האח החמישי והאח השמיני כשעקבו אחר קיינן, עזרא ואסוקה למאלקור.
בהמשך אותו פרק נהרגה בידי מול.
האח השמיני - החוקר הרביעי שעד כה הוצג בסדרה.
משימתו הייתה לאתר ולתפוס את לורד הסית' לשעבר, מול בכוכב מלאקור.
אחרי קרב מול קיינן ואסוקה הוא נתפס אך היה מסוגל לאותת לאח החמישי ולאחות השביעית, שגיבו אותו בזמן שמול עשה ברית עם הג'דיי.
השלושה הותקפו לאחר מכן על ידי הג'דיי ומול.
ישנו מסור שבנוי בתוך החרב אור שלו, אך חרב האור ניזוקה במהלך הקרב שלו מול הג'דיי ובזמן שהוא ניסה להימלט, נכשל ונפל למותו.
אסוקה טאנו - הפדוואנית של אנאקין סקייווקר, הופיעה בעונה הראשונה בשם "פולקרום", והייתה אשת המודיעין בפעילות האימפריה ודאגה להם לציוד.
בסוף העונה הראשונה המורדים הלות'לים גילו כי פולקרום הוא למעשה אסוקה.
אף על פי שאינה במסדר הג'דיי, היא עדיין משתמשת בכוח ובזוג חרבות אור לבנות.
בפרק "דמדומי השוליה" אסוקה לוקחת את קיינן ועזרא למלאקור כדי לדעת על חוכמת הסית'.
לאחר מכן הקריבה את עצמה כדי לתת לקיינן ועזרא זמן לברוח מוויידר, בכך שהיא מכריחה אותו להילחם מולה בזמן שמקדש הסית' מתמוטט מעליהם וניתן היה לראות דמות בצללים שמזכירה אותה נכנסת למקדש המוחרב.
בעונה הרביעית נחשף מקדש עתיק שבו טמונה היכולות לשלוט במרחב-זמן ולבצע מסע בזמן.
נחשף כך שוויידר התכוון להנחית על אסוקה את המכה הסופית, אך עזרא נכנס מהעתיד (ביחס לזמן הקרב) והציל אותה.
לכן נראה ויידר עוזב חבול את המקדש במאלאקור.
אסוקה חזרה לאחר מכן לזמנה המקורי ולכן היא נראתה צועדת לאיטה אל פנים המקדש.
אסוקה שרדה את תקופת שלטון האימפריה.
קפטן רקס - קפטן של חיל משובטים שעזר לכוחות המורדים יחד עם כמה מחבריו המשובטים, ששרדו גם הם את פקודה 66.
לאנדו קלריסיאן - מבריח ומהמר שקיבל את צ'ופר לאחר שניצח את זב בסאבאק, אך מחזיר אותו לצוות רוח הרפאים בזמן שהם הבריחו אותו ואת החזיר שלו ממחסום אימפרילי.
לאחר מכן עזר להם בבריחה מוויידר בתמורה לכך שנתנו לו משאבים אימפרילים גנובים.
הסנאטור בייל אורגנה - הסנאטור של הכוכב אולדראן והבעלים הנוכחיים של C-3PO ו-R2-D2, ובסודיות הוא אחד מהמפקדים שמארגנים את המורדים.
הוא שלח בדיסקרטיות את הדרואידים שלו במטרה לחקור את תא המורדים הלות'לי בפרק "דרואידים בצרה", ובסוף העונה שלח צי קטן של ספינות שיעזרו למורדים הלות'לים לברוח.
אובי ואן קנובי - המאסטר לשעבר של דארת' ויידר, ששידר הודעה על נפילת הרפובליקה הגלקטית ומסדר הג'דיי לאחר פקודה 66. אותה הודעה לא הוצגה בנקמת הסית', אך הופיעה בפרק הראשון בסדרה.
ישנו הולוקרון שנושא את ההודעה של קנובי באחד מחפציו של קיינן, ההפעלה של ההולקרון הייתה מבחן לעזרא בידי קיינן כדי לראות שלעזרא יש רגישות לכוח בפרק "ניצוץ של מרד".
יודה - מאסטר ג'דיי בן 892 שנים (בעונה 2) שנגלה לכוכב דגובה במהלך טיהור הג'דיי.
בפרק "דרך הג'דיי" רק ניתן לשמוע את קולו.
בפרק "תכריך האפלה" הוא הופיע בפני עזרא בחיזיון ואמר לו ללכת לכוכב מלאקור.
אפרים ומירה ברידג'ר - הוריו של עזרא ברידג'ר, שנעלמו 7 שנים אחר הולדתו.
מול - אדון סית' לשעבר שפגש בעזרא בזמן ששניהם חוקרים את חורבות מקדש הסית' במלאקור, עמוק מתחת לאדמה של הכוכב ונרדף בידי האח השמיני.
מול שונא את הסית' על כל הכאב שעבר במהלך חייו אך עדיין לומד את דרכם, הוא שונא את האימפריה ונחוש להילחם בהם לצדם של הג'דיי במטרה להפילם.
אך התגלה כי מניעו היה להשתמש במקדש על מנת לנקום באויבים שלו ולהפוך את עזרא לשוליה שלו.
מול היה אחראי על הריגת האח החמישי והאחות השביעית לפני שקיינן עילף אותם ועל כך נלחם מול קיינן ועיוור אותו.
הוא בסוף ברח ממלאקור באחד מחלליות החוקרים, מאחר שהמקדש הושמד.
לקראת סוף עונה 3, מול מגלה כי אובי ואן, אויבו משכבר הימים, עודנו חי בטטואין ומגיע להילחם עמו אך נהרג.
על ערש דווי, מול מתנחם בעובדה כי ילד אחד שאובי ואן משגיח עליו (לוק סקייווקר) הוא "הנבחר" (אף על פי שלכל אורך הדרך נטען כי זהו אביו, אנקין) שינקום בסית' את נקמתם.
הנוכחות - הנוכחות נמצאת בתוך הולוקרון הסית' שמאפשר כניסה למקדש הסית' העתיק במאלקור.
קולו של הנוכחות מדמה את קולה של אסאג' ונטרס, ומנסה לשכנע את עזרא להשתמש בכוח המוחלט של המקדש נגד אויביו.
בזמן שאסוקה וויידר נלחמו, עזרא וקיינן הורידו את ההולוקרון מבסיסו וערערו את המקדש כולו.
ההולוקרון שבתוכו הנוכחות נראה לאחרונה על ספינת רוח הרפאים.
הבנדו - יצור מסתורי שהבנתו בכוח עמוקה ביותר.
מלמד את קינן לראות על אף עיוורונו.
אחד הגורמים למפלה היחסית של האימפריה בקרב באטולן (בסיס המורדים הסודי).
ניבא לגראנד אדמירל ת'רון את תבוסתו, שאכן התממשה.
זב (עונה 4) / אובי וואן קאנובי / טסיבו / גייל טרייביס / יודה
סיקאטרו ויזאגו / סית'ריפיאו / ג'ון סאטו
בייל אורגנה / דמויות שונות
רקס / וולף / גרגור / אייפי-5 / דמויות שונות
הועמדה ב-2018 לפרס אמי לבידור בפריים טיים לעריכת הסאונד הטובה ביותר לסדרת קומדיה או דרמה (חצי שעה) ואנימציה.
מלחמת הכוכבים: הרפתקאות משפחת פרימייקר היא סדרת אנימציה של לגו המשודרת בדיסני XD החל מה-20 ביוני 2016, ובישראל עלתה ב-6 בנובמבר 2016. עלילת הסדרה מתרחשת בין הסרטים "מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית" ובין "מלחמת הכוכבים - פרק 6: שובו של הג'דיי".
ב-4 במאי 2017 שודרו 5 קצרים שהובילו לעונה שנייה שעלתה ב-17 ביוני 2017 והסתיימה ב-16 באוגוסט 2017.
שלישיית אחים מגלה את קריסטל הקייבר, ויוצאים להרפתקה כשהם מתמודדים מול כוחות האימפריה ואיומים שונים.
שם הדמות אודות הדמות דיבוב באנגלית דיבוב בעברית זנדר פרימייקר האח הגדול של משפחת פרימייקר.
הממציא של "שירות החילוץ והתיקונים של משפחת פרימייקר".
אוהב לבנות ספינות מחלקי גרוטאות.
היה מאוהב בנארה לפני שידע שהיא סית'.
יוג'ין בירד אמנון וולף קורדי פרימייקר האחות השנייה, אך בוגרת יותר מזנדר.
קורדי מנסה להשיג כמה שיותר כסף, ולנסות לחסוך.
חשדה בנארה מהרגע הראשון שראתה אותה.
הבוסית של "שירות החילוץ והתיקונים של משפחת פרימייקר".
ונסה לנגיס רונה בקרמן רוואן פרימייקר האח הצעיר של משפחת פרימייקר.
בעל יכולת מיוחדת לחוש את גבישי חרב הקייבר.
היה התלמיד של נארה, עד שגילה שהיא סית'.
ניקולס קנטו ניר פרץ רוג'ר (R0-GR) הדרואיד של משפחת פרימייקר.
הוא דרואיד קרב ממלחמת המשובטים.
שם הדמות אודות הדמות נארה אבירת סית' המתחזה לאבירת ג'דיי אשר שרדה את פקודה 66. בפרק 1 מספרת לרוואן על חרב הקייבר.
בסוף הפרק מתגלה שנארה עובדת עם הקיסר פלפטין.
לרוב נארה נראית עם קעקועים לבנים אך כאשר היא עצבנית, קעקועיה נראים אדומים ועיניה כמו של הסית'.
בסוף עונה 1 מוקפאת בקרבונייט וניתנת לגראבלה ההאט גראבאלה ההאט האט.
בן דוד של ג'אבה ההאט.
רוצה להשיג את גבישי חרב הקייבר כדי להיות יותר מיוחד מהקיסר ומג'אבה.
דנגאר ציד הראשים של גראבאלה, חבר טוב של בובה פט.
באש ודאם עובדים של גראבאלה.
נראים לרוב יחד עם דנגאר, אך פחות נחשבים ממנו.
ויק "שקים של כסף" קופר עשיר, שאוהב להטפל לזנדר בגלל אהבתו של זנדר לספינות היקרות שלו.
מתקן את הספינות שלו אצל "שירות החלוצה והתיקונים של משפחת פרימייקר".
שם הדמות אודות הדמות דארת' ויידר לורד סית' אימפריאלי.
מופיע לראשונה בסדרה בפרק 1 כאשר מגלה לקיסר את חרב הקייבר.
מופיע לאחר מכן בפרק 3, כאשר לכד את זנדר.
פלפטין המנהיג של האימפריה הגלקטית, בניגוד לדארת' ויידר, הוא גם בכיר יותר.
מופיע יותר בסדרה, אך גם הופיע לראשונה בפרק 1. האן סולו מופיע בפרק 4 בתוך הקרבונייט, ומופיע גם בפרק 7 כשג'אבה סוחב אותו.
לאנדו קלריסיאן מופיע בפרק 4, כדי לתת למשפחת פרימייקר את המטען היוקרתי.
צ'ובאקה מצטרף ללאנדו בפרק 4. לוק סקיווקר וליה אורגנה נראו בפרק 6 כשלוק, רוואן ורוג'ר ננעלים בחללית וטסים, שם גם רוואן מגלה שלוק הוא ג'דיי, בזמן שליה, קורדי וזנדר מתחמקים מהאימפריה בגלגל.
ג'אבה ההאט מופיע בפרק 2 בשיחת הולוגרמה עם גראבאלה, ובפרק 7, כאשר נפגש איתו בטטואין.
בובה פט נראה בפרק 7 כשנפגש עם דנגאר.
מאז קאנאטה פירטית מטאקודנה אשר נתנה לרוואן גביש של חרב הקייבר.
מלחמת הירושה הפולנית התקיימה בין השנים 1733–1738, ופרצה בעקבות ניסיונו של סטניסלאב לשצ'ינסקי לתפוס את כתר המלוכה הפולנית לאחר מותו של אוגוסט השני, מלך פולין.
המלחמה ניטשה בעיקר באיטליה ובחבל הריין, ומבחינה מעשית הסתיימה ב-1735, אך מבחינה רשמית הסתיימה בחוזה וינה (1738) שבו הוכתר פרידריך אוגוסט מסקסוניה כמלך פולין, אך מאידך סטניסלאב לשצ'ינסקי קיבל את דוכסות לורן.
לאחר מותו של זיגמונט השני אוגוסט, מלך פולין בשנת 1572, הפכה ממלכת פולין למונרכיה נבחרת, כל מלך נבחר על ידי השלאכטה (האצולה הפולנית) בסיים (הפרלמנט).
כתוצאה מכך, למלכים היה כוח רשמי קטן, אך הסיים הפולני היה משותק לעיתים קרובות על ידי הליברום וטו, זכותו של כל חבר בסיים לבטל כל חקיקה שנחקקה בו.
שכנותיה של פולין השפיעו לעיתים קרובות על הסיים, ובראשית המאה ה-18 התדרדרה המערכת הפוליטית של האיחוד.
בשנת 1697 נבחר פרידריך אוגוסט הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה למלך פולין, בגיבוי אוסטריה ורוסיה, אך בשנת 1705, במהלך מלחמת הצפון הגדולה, הדיחו קרל השנים עשר, מלך שוודיה, והכתיר במקומו את סטניסלאב לשצ'ינסקי כמלך.
אחרי התבוסה של קרל בקרב פולטבה בשנת 1709, סטניסלאב נמלט לצרפת, ואוגוסט השני חזר לשלטון.
בשנת 1725 התחתנה מריה לשצ'ינסקה, נסיכת פולין - בתו של סטניסלאב לשצ'ינסקי עם לואי החמישה עשר, מלך צרפת.
אוגוסט השני ניסה להפוך את המלוכה בפולין למונרכיה העוברת בירושה, אולם נכשל בכך, וסטניסלאב לשצ'ינסקי קיווה לחזור לשלטון לאחר מותו של אוגוסט, בתמיכת חתנו לואי החמישה עשר, מלך צרפת.
ראש ממשלת צרפת הקרדינל פלירי, ראה במאבק הפולני הזדמנות להכות בממלכה האוסטרית במערב, בלי להיראות כמתקיף.
אף על פי שלא היה אכפת לפלירי מי יירש את כתר פולין, היה סטניסלאב לשצ'ינסקי חמיו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת, והלה תמך בשאיפותיו של סטניסלאב.
פלירי גם קיווה על ידי המלחמה להשפיל את אוסטריה, ואולי אף לספח את דוכסות לורן, שהייתה תחת שליטת פרנסואה שטפן, דוכס לורן, שהיה מאורס למריה תרזה - בתו של קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובכך הביא את הכוח האוסטרי סמוך מדי לצרפת.
המהלכים הדיפלומטיים של פלירי הביאו למלחמה כוחות נוספים, ללא שום עניין בענייני הפוליטיקה הפולנית,
ב-1 בפברואר 1733 מת אוגוסט השני, מלך פולין, ובנו פרידריך אוגוסט עלה לשלטון במקומו בנסיכות הבוחר מסקסוניה.
במהלך האביב והקיץ של אותה שנה החלה צרפת בריכוז כוחות לאורך גבולותיה הצפוניים והמזרחיים, בעוד אוסטריה ריכזה כוחות לאורך גבולותיה עם פולין, ולצורך כך הפחיתה את כוחותיה שהיו מוצבים בדוכסות מילאנו.
בעוד שהנסיך אויגן מסבויה המליץ לקרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לנקוט עמדה תקיפה יותר נגד פעולות אפשריות של צרפת בעמק הריין ובצפון איטליה, ננקטו צעדים מזעריים על מנת לשפר את הגנת העמדות הקיסריות על הריין.
המרקיז דה מונטי, שגריר צרפת בוורשה, שכנע את משפחות פוטוצקי וצ'ארטוריסקי להתאחד מאחורי מועמדותו של סטניסלאב לשצ'ינסקי.
במרץ 1733 העביר תאודור אנדז'יי פוטוצקי, פרימאט פולין החלטה בוועדה הבוחרת, שמנעה את מועמדותם של נסיכים זרים להיבחר למלכי פולין, ובכך בעתם חסם את מועמדותם של מנואל, רוזן אורם ופרידריך אוגוסט מסקסוניה.
ביולי 1733 חתם פרידריך אוגוסט מסקסוניה על הסכמים עם אוסטריה ורוסיה.
מאידך לקרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הבטיח פרידריך אוגוסט הכרה בסנקציה הפרגמטית של 1713 - מסמך שנועד להבטיח את ירושת הכס האוסטרי למריה תרזה, בתו הבכורה של קרל השישי.
באוגוסט התאספו האצילים הפולנים לכבוד הבחירות, וב-11 באוגוסט נכנסו 30,000 חיילים רוסים תחת פיקודו של פטר לאסי לפולין, על מנת להשפיע על החלטת הסיים.
ב-4 בספטמבר הכריזה צרפת בגלוי על תמיכתה בסטניסלאב לשצ'ינסקי, שנבחר למלך על ידי 12,000 צירים ב-12 בספטמבר.
מאידך קבוצה של אצילים, בהנהגתם של אצילים ליטאים, ובהם הדוכס מיקולאס סרבסיוס וישניובצקיס, חצתה את נהר הוויסלה לפראגה תחת ההגנה על החיילים הרוסים.
קבוצה זו, שמנתה כ-3,000 איש, בחרה ב-5 באוקטובר בפרידריך אוגוסט מסקסוניה לאוגוסט השלישי, מלך פולין, ועל אף שהיו במיעוט נהנו מתמיכתם של רוסיה ואוסטריה.