tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שמורת הטבע פורטו פלאודה נוצרה בשנות ה-50, במסגרת ייעור מחדש של האזור, והיא גובלת בחוף הים.
לפני כן היה השטח חשוף, צחיח וסלעי.
החי במקום כולל שועלים, סמורים, קיפודים וזיקיות.
הצמחייה כוללת גם צמחים חד שנתיים.
בפארק פלאודה דל קפיטנו יש שטח ביצתי, ובעונות הנדידה פקודות אותו ציפורים רבות, קיכלים, בזים ולהקות ציפורים אחרות מסוגים שונים.
בנוסף, קיימת במקום תופעה קרסטית, של מערות שתקרותיהן קרסו, וכך נוצרו אגמונים של מים מליחים.
פסטיבל פריסה: פסטיבל "פְרִיסַה" (Sagra della frisa).
בשנת 2025 חגגו את המהדורה ה-27 שלו.
פריסה מתקיים במקביל לאירוע חגיגי המוקדש לישו.
פריסה הנקרא גם פְרִיסֶלׇה (frisella), הוא מאכל אזורי, המבוסס על לחם קלוי ויבש, המורטב במים, מתובל בתבלינים, ונאכל עם תוספות דוגמת ירקות שונים, עגבניות, בצל ובזיליקום, שעליהם יוצקים רוטב.
בדרך כלל הפסטיבל מלווה על ידי מוזיקה, מופעים של להקות שירה ונגינה שונות, מהאזור או ממקומות אחרים באיטליה.
באירוע משווקים גם תוצרת חקלאית מקומית.
פסטיבל א קאזו: פֶסְטׇה א קאזוּ (Festa a Casu) הוא פסטיבל המתקיים בסוף חודש דצמבר, בין 27–30 לחודש, ומוקדש לגבינות.
הפסטיבל נערך במרכז העיר העתיקה, ובמהלכו מודגמת הכנת גבינות המאפיינות את האזור, כמו גבינת ריקוטה ומוצרלה, וכן מוצעים למשתתפים מאכלי גבינות ויין.
הפסטיבל מלווה בהופעות של להקות וחבורות זמר.
טירת נרדו: (Castello di Nardò), הנקרא גם טירת אקוואוויווה, על-שם המשפחה שהייתה שלטת בעיר.
האזכור הראשון שלה מן מאה ה-15. הטירה נבנתה במטרה להגן על העיר, וסיום בנייתה סימן את המעבר מבית אנז'ו לשלטון אראגון.
צורתו ריבועית ולו מגדל שמירה אחד מוגבה.
נבנתה מחדש לאחר חורבן העיר ב-1647 (בעבר היו ארבעה מגדלים).
הטירה משמשת כמוזיאון חינמי, ובה אולמות וחדרים, ציורים של העיר והאזור, ויצירות אומנות שונות.
תיאטרון עירוני: התיאטרון העירוני ממוקם בלב העיר העתיקה של נרדו.
נחנך בשנת 1909, וההצגה הראשונה שהועלתה עם חנוכתו הייתה מפיסטופלס.
בתיאטרון יש מושבים ל-200 צופים.
מוזיאון: המוזיאון הפרה היסטורי (Museo della Preistoria) ממוקם בקומה של מנזר לשעבר בשם אנטוניו הקדוש (convento di Sant'Antonio).
במוזיאון מוצגים חפצים ומאובנים מהתקופה הפרה היסטורית, שנמצאו בקרבה גאוגרפית לעיר, ומעידים על חיי האדם הניאנדרטלי באזור.
קהילה יהודית בעבר: אזכור ראשון של יהודים בנרדו היה במאה ה-11. בערים אחרות בפוליה חיו יהודים עוד קודם לכן, מהמאה ה-9. לא הרבה ידוע על הקהילה היהודית שהתקיימה בעבר בנרדו.
האזור היהודי (Giudecca di Nardò) בעיר מזוהה עם רובע סנט פּוֹל המודרני בעיר.
הקהילה היהודית לא הייתה גדולה, אך היו לה מוסדות וגם בית כנסת, שכפי הנראה על חורבותיו בנויה כנסיית ס.
אנטוני, ועל חורבות בתי הקהילה בנויות במאה ה-21 כנסיות אחדות.
בעידן המודרני לא ניתן לזהות את בנייני המוסדות היהודיים שהיו בעבר.
לפי מקורות מקומיים, היחס ליהודים בנרדו מעולם לא היה טוב.
השליטים מטעם בית אראגון ניהלו מסע של ניצור כלפי היהודים והאזור היהודי, לקראת סוף המאה ה-15.
מחנה של עקורים יהודים: לאחר מלחמת העולם השנייה הוקם מחנה עקורים בסנטה מריה אל בניו, אזור לחוף מפרץ טרנטו השייך מוניציפלית לנרדו.
מחנה זה היה הגדול ביותר מתוך 4 מחנות עקורים שהיו באזור, ומספר השיא של היהודים ששהו בו עמד על 2,300. העקורים הגיעו אל המחנה במסגרת תנועת הבריחה.
המחנה התקיים בין השנים 1943–1947. במחנה נערכו פעילויות מגוונות של הרחבת השכלה, לימודי שפות (עברית ואנגלית), פעילויות ספורטיביות, ושמירה על שגרה יומית.
בנעשה במחנה ובהבאת יהודים אליו, היו מעורבים גם חיילי הבריגדה היהודית.
בסנטה מריה אל בניו נבנה מוזיאון המנציח את זכר מחנות העקורים באזור, והיהודים ששהו בהם.
בינואר שנת 2005 קיבלה סנטה מריה אל בניו אות הצטיינות אזרחי מטעם נשיא איטליה קרלו אזליו צ'אמפי, על הצטיינות אזרחית, שבאה לביטוי באירוח מחנה העקורים, תמיכה בו, והענקת שירותים שונים ליהודים ששהו בו.
תיירות מהווה גורם כלכלי עולה בנרדו, אך העיר עדיין מסתמכת במידה רבה על ענפי הכלכלה המסורתיים.
באזורי החוף של סנטה מריה אל בניו ואזורים אחרים מדובר בתיירות של חופי ים, והנגזרות ממנה.
חופי נרדו זכו בשנת 2025 ל-5 "דגלים כחולים" על חופי ים נקיים וניהול תיירות מקיימת ותומכת איכות סביבה.
באזורים הפנימיים יותר, התיירות נושאת אופי של אגרותיירות, מתקיימים סיורים בחוות, ביקבים ומטעים.
החקלאות באזור העיר עוסקת בגידול זיתים, גפני יין וירקות מסוגים שונים, עגבניות, חומוס ושקדים.
מעסיק גדול בנרדו הוא המרכז הטכני של נרדו (NTC), הנקרא גם המסלול של נרדו, שהוא מרכז טכני לניסויים של כלי רכב שונים.
החקלאות באזור העיר זקוקה לידיים עובדות ולכן, בנרדו יש ריכוז של עובדים זרים, המנסים להתאגד לשיפר תנאי עבודתם, ואף ארגנו את שביתת העובדים הזרים הראשונה באיטליה, בעת קטיף עגבניות.
בנוסף, מתקיי בעיר מסחר זעיר של חנויות, וופועלים בה בעלי מלאכה.
יין: לנרדו יש יין על-שמה, שזכה להכרה כיין עם ציון מקור מבוקר ומובטח DOC (designation of controlled origin), החל משנת 1987. יין נרדו קיים בגרסת יין אדום וגם יין רוזה (יין ורוד).
כל סוגי היין הנקראים "נרדו" חייבים להכיל לפחות 80% ענבי נֵגְרו֗אׇמַארו֗ (Negroamaro).
רמת האלכוהול היא 11.5% ביין הרגיל, ו-12.5% ביין רזרב (Riserva).
זמן היישון של יין הרזרב הוא שנתיים לפחות.
הכבישים המגיעים לתוך העיר הם SP1 ,SP17, SP112, SP281. הכביש המתחבר לעיר הנפה לצ'ה הוא SS101, ומסלולו עובר סמוך מאוד לנרדו.
קווי אוטובוס סדירים מחברים את נרדו עם עיר הנפה לצ'ה.
זמן הנסיעה מסתכם בכ-30 דקות.
קיימת אפשרות לנסיעה באוטובוס לנאפולי, העיר המרכזית והגדולה ביותר בדרום איטליה.
לנרדו יש שתי תחנות רכבת עיקריות, התחנה המרכזית (Nardò Centrale), הנמצאת מעט מחוץ לעיר.
תחנת העיר (Nardo Citta) נמצאת בנרדו עצמה, אך גם היא לא בלב מרכז העיר, ומרחק ההליכה הרגלית אליה כ-10 דקות.
הרכבות המגיעות לנרדו הן רכבות אזוריות, אך ניתן להגיע בקלות לכל אזורי איטליה.
הרכבות מתופעלות על ידי חברת הרכבות של דרום מזרח איטליה (Ferrovie del Sud Est), המפעליה את הרכבות במחוז פוליה.
נמלי התעופה הבין-לאומיים הקרובים לנרדו הם נמל התעופה ברינדיזי, במרחק כ־72 ק"מ, נמל התעופה בארי-פאלזה, כ-187 ק"מ מהעיר.
נמל התעופה הגדול ביותר בדרום איטליה, נמל התעופה נאפולי, רחוק מנרדו כ-429 ק"מ.
לנרדו מספר ערים תאומות באיטליה ובעולם, לרבות בישראל:
נרדין מולאחוסיינוביץ' הוא כדורגלן בוסני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת נואה מליגת העל הארמנית.
מולאחוסיינוביץ' גדל במחלקות הנוער של ברטסטבו גרצ'אניצה וז'לייזניצ'אר סרייבו, ושיחק בקבוצות הבוגרות של ברטסטבו גרצ'אניצה, זרינסקי מוסטאר, גאבלה, מריבור, קופר, נ.ש.
ב-31 ביולי 2025 חתם על חוזה לשלוש שנים בנואה מליגת העל הארמנית.
מולאחוסיינוביץ' שיחק בנבחרת בוסניה והרצגובינה עד גיל 21.
נרטולוגיה היא תורת חקר הנרטיבים – כלומר, מחקר העוסק בסיפורים והאופן בו הם בנויים סביב קו העלילה, דמויות ומוטיבים נוספים.
באופן היסטורי, נרטולוגיה החלה עוד בפואטיקה של אריסטו, אשר טען בהקשר זה כי התכונה המהותית לסיפור היא: מימזיס – חיקוי פעולות.
מכאן נובע שסיפור אינו סדר פעולות המתרחשות בעולם, אלא פעולות בעולם מיוצג.
בפשטות, על סיפור להיות מסופר בדרך כלשהי, סובייקטיבית.
לפיכך, הסובייקט המספר אותו לדוגמה בהקשר היסטורי, מתייחס לעובדות קיימות כחומר ביד היוצר והנרטיב הוא תוצאה של הבניה הנשענת על תהליכי סוציאליזציה של אותו סובייקט.
אותן עובדות והתרחשויות, יכולות להיות מסופרות אחרת על ידי סובייקט אחר, כזה אשר חווה סוציאליזציה שונה.
התוצאה היא, שלאירוע היסטורי ישנם נרטיבים שונים.
אחת התרומות המשמעותיות לנרטולוגיה מיוחסת לולדימיר פרופ.
הלה ניסח ב־1928 את הכללים המשותפים לאגדות עם רוסיות בחיבורו: "מורפולוגיה של המעשייה".
הכללים שניסח פרופ הורחבו ונבדקו מחדש על ידי הסטרוקטורליסטים, ואלו למעשה מהווים את התרומה העיקרית לתחום זה.
מאז ועד היום, עוסקת הנרטולוגיה בניסיון לחשוף ולתאר את הכללים העומדים בבסיס סיפורים באשר הם סיפורים, ואת האופן בו סיפורים מיוצגים בתחומים שונים.
מלבד תרומתה המרכזית של הנרטולוגיה לתורת הספרות והיסטוריה, היא גם חצתה גבולות לתחומים יישומים מאוד.
תרומתה משמעותית למשל במתודולוגיה של מדעי החברה, לדוגמה בסיפורי חיים, וגם בעולם הטיפולי בתהליכים שונים של פסיכותרפיה.
נֵרִיָּה היא התנחלות דתית לאומית תורנית במערב בנימין, הממוקמת בגוש דולב-טלמונים ושייכת למועצה אזורית מטה בנימין.
היישוב נמצא בגובה של כ-540–590 מטר מעל פני הים.
היישוב הוקם בשנת 1991 (ה'תשנ"א) על ידי מספר משפחות שאליהן הצטרפו תלמידים מישיבת מרכז הרב.
נכון לשנת תשפ"ג מונה היישוב כ-450 משפחות.
רב היישוב היה במשך שלושה עשורים הרב מיכאל הרשקוביץ.
בניסן ה'תשפ"ד נבחר הרב יוסף טהר לרב היישוב.
היישוב הוקם שנתיים לאחר טלמון, על הגבעה שעליה תוכנן לקום היישוב טלמון.
בתחילה נקראה הגבעה "טלמון ב'" או "טלמון צפון".
לאחר מספר שנים וגידול משמעותי באוכלוסייה הוחלט להחליף את שם היישוב לנריה כישוב עצמאי.
שמות הרחובות ביישוב לקוחים משיר השירים.
גרעין המשפחות הראשון ביישוב הגיע בעיקר מירושלים וממעלה לבונה.
מרבית הגרעין הראשוני עזב, ולאחר תקופה התגייסה תנועת אמנה לסייע לחמש המשפחות שנשארו במקום.
התנאים היו קשים, ללא מים זורמים וכביש גישה סלול.
באופן רשמי הוגדר היישוב כשכונה של טלמון וכך גם היישובים הסמוכים אליו כרם רעים וחרשה, עד שבמרץ 2025 קיבל הקבינט המדיני-ביטחוני החלטה להעניק לנריה, לכרם רעים, לחרשה ול־10 יישובים במעמד דומה מעמד עצמאי.
ביישוב ישנם מספר בתי כנסת, גנים ומעונות.
בנוסף יש תלמוד תורה "נהג כצאן יוסף", בית ספר "אוריה" לבנות ואולפנה השייכת לרשת בני עקיבא.
ביישוב פועלות מרפאות של לאומית ומכבי, וכן חנויות נוספות.
ביישוב פועלים סניפים נפרדים (סניף בנים וסניף בנות) השייכים לתנועת הנוער אריאל.
אתר הקרוונים שבו התיישבו המשפחות הראשונות עם הקמת היישוב, שבו ממוקמים כיום האולפנא, התלמוד-תורה, בית הספר לבנות, המזכירות, חנות "שוקא", חנות יד שנייה ופינת חי.
בשכונה זו גרים רוב תושבי היישוב, ובה מעונות יום, גני ילדים, בית הכנסת המרכזי, מקוה נשים, מקוה גברים, מועדון, אולם שמחות, אולם רב תכליתי, סניף בנים של תנועת "אריאל", מכולת, וכן כמה חנויות נוספות.
בשנת ה'תשע"ז (2017) נחתם חוזה עם חברת 'הרי זהב' על בניית עוד כ־300 יח"ד שירחיבו את שכונת הקבע לכיוון דרום ודרום-מערב, וזאת בכמה שלבים.
שלב א' הושלם בשנת תשפ"א וכלל כ-50 יח"ד, רובן בבנייה רוויה.
בחורף תשפ"ג התחיל שיווק שלב ב' שכולל כ-120 יח"ד.
במהלך סוף שנת תשפ"ג ותחילת שנת תשפ"ד (2023) נבנו בשכונה מבנה חדש לסניף הבנות (של תנועת 'אריאל'), חדר נוער צעיר וכן בוגר של בנות היישוב.
"זית רענן" הוקמה בחודש תמוז ה'תשס"א ונקראה על שם הרב שלמה רענן שנרצח בחברון.
נכון ל-2020, גרות בזית רענן 22 משפחות, בהן שתי משפחות הגרות במבני קבע.
בשכונה בית כנסת ואף בריכת שחיה המושכרת לקבוצות או משפחות.
בפברואר 2023 אישרה מועצת התכנון העליונה את קידום "תוכנית 235/1" במסגרתה ייבנו במקום 189 יחידות דיור חדשות.
הדלקת נרות שבת ויום טוב היא תקנת חכמים להדליק נר בבית לצורך מאור בליל שבת ובליל יום טוב.
הדלקת הנר היא חובה משפחתית, ונעשית לרוב על ידי אם הבית מעט לפני כניסת השבת – בדרך כלל כ-20 דקות לפני השקיעה.
בעבר, בהיעדר תאורה חשמלית, היו הנרות משמשים עיקר המאור בליל שבת, אך בעידן המודרני הדלקת הנרות היא לרוב לצורך המצווה בלבד.
על פי סקר הלמ"ס מ־2009, בקרב האוכלוסייה המסורתית הבוגרת בישראל מעל 68.2% מדליקים נרות שבת, ו-28.6% בקרב חילונים.
ב מפורטים דינים שונים 'במה מדליקין' ו'במה אין מדליקין' ודיני הנרות והפתילות שמדליקים לצורך שבת, אולם ללא ציון ברור של חובה על הדלקת נרות לשבת (לדעת התוספות, חובת הדלקת הנר מוזכרת באחת המשניות).
מקור מפורש לכך שיש חובה להדליק נרות לכבוד שבת מופיע בתלמוד.
האמורא רבא אומר לחברו אביי "ואני אומר: הדלקת נר בשבת – חובה", שכך נאמר בשם רב: "הדלקת נר בשבת – חובה".
משמעות הלשון "ואני אומר" מורה שהלכה זו לא הייתה ידועה כחובה בתקופת האמוראים.
בעקבות הגמרא, שהגדירה את הדלקת הנר כחובה, כתב הרמב"ם:
בעקבות דברי התלמוד שיש חובה להדליק נרות לשבת, כתבו הגאונים וכן נפסק בשולחן ערוך, שיש לברך על ההדלקה: "ברוך...
אשר קדשנו במצוותיו וציוונו להדליק נר של שבת".
היו שטענו שהברכה על הדלקת הנרות הותקנה בימי הגאונים כנגד הקראים שפירשו את הפסוק: .
כמו הדת השומרונית כאוסרת על נר דולק בבית במהלך השבת גם אם הודלק לפני השבת.
על פי הנטען, הברכה נועדה להדגיש את פרשנות חז"ל שהאיסור הוא רק על הדלקת אש בשבת עצמה, אך מותר להדליק אש בערב שבת כדי שתמשיך לדלוק במהלך השבת.
הראשונים הסבירו שעיקר מטרת הדלקת נר השבת היא לשימוש בו למאור עבור סעודת ליל שבת, ונחלקו בשאלה האם חובה זו היא משום כבוד שבת או משום עונג שבת, או שמא שניהם גם יחד.
רבים מהאחרונים חילקו את חובת ההדלקה לשניים, ופירשו ששתי הבחינות קיימות בה, זו לצד זו.
לדעת הגר"א, ההכנות לפני השבת הן בכלל כבוד שבת, ואילו במהלך השבת, מתקיים עונג שבת, ועל כן בהדלקת הנר יש משום שניהם.
בערוך השולחן נכתב שבנר הדולק ליד השולחן מתקיימת מצוות כבוד שבת, ואליו בנרות המאירים את שאר הבית, מתקיימת מצוות עונג שבת.
עניין נוסף בהדלקת הנר הוא שלום בית.
כלומר בלא הדלקת נר בזמנים קדמונים הבית היה חשוך, דבר שהיה עשוי לגרום לתקלות (לדוגמה, שבירת חפצים) ולמריבות, ועל כן הדלקת הנר היא צעד למניעת ערעור השלום בבית.
מטעם זה נקבע שעל עני שאין ידו משגת, להעדיף לקנות נר לשבת על פני נרות חנוכה (בהם אסור להשתמש למאור), ואף על פני יין הקידוש.
לפי טעם זה, אין חובה להדליק דווקא ליד השולחן אלא בכל מקום שיש צורך באור על מנת שלא להיתקל בחפצים וכדומה.
החובה היא להדליק נר של שבת, ועל כן אין היא מתקיימת בנר שכבר דולק, ויש צורך לכבותו ולהדליקו בשנית כדי שתתקיים בו חובת הדלקת נר שבת ('הדלקה עושה מצווה').
את הנרות יש להדליק קודם כניסת השבת, משום שהדלקת אש היא אחת מהמלאכות האסורות בשבת (מלאכת מבעיר).
מנגד, היות שהדלקת הנר מיועדת למאור עבור הלילה, יש להסמיך אותה לשקיעת החמה, ועל כן הדלקת נרות שבת היא הפעולה האחרונה הנעשית לפני קבלת שבת.
כיוון שיש דין של תוספת שבת, מקדימים את ההדלקה זמן מה קודם לשקיעת החמה, ומדליקים בזמן המוגדר כזמן כניסת השבת לפי הנהוג במקום.
ברוב ארץ ישראל זמן הדלקת הנרות הוא כ־20 דקות קודם לשקיעת החמה, בחיפה כ־30, ובירושלים ובפתח תקווה 40.
במקרה של קבלת שבת מוקדמת, ניתן להקדים את הדלקת נרות שבת עד כשעה ורבע קודם לשקיעת החמה (זמן פלג המנחה).
ביום טוב מותרת העברת אש מאש קיימת, ולכן מותר להדליק נרות יום טוב מאש דולקת גם בליל יום טוב עצמו.
בשבת לא ייתכן להדליק לאחר כניסת השבת (מחמת איסור מבעיר) לכן חייבת להתבצע לפני כן, גם בהדלקה לפני השבת מתקיים עיקרון של כבוד שבת.
אך ביום טוב אפשר להדליק טכנית גם לאחר השקיעה למרות זאת פוסק השולחן ערוך כי יש מצווה להדליק נר יום טוב ולברך.
אך אין זה מוסכם ונחלקו בזה הפוסקים ויש שהבינו שאכן יש מצווה שיהיה נר דלוק אך בשונה משבת אין זו מצווה חיובית להדליק בזמן מסוים ואין לברך על כך האשכנזים והספרדים נוטים אחר פסק השולחן ערוך ובין התימנים ישנו חילוק מנהגים.
חובת הדלקת הנרות היא חובת הבית, ועל כן רק אחד מבני הבית צריך להדליק את הנרות.
במשפחה, נהוג שבעלת הבית היא שמדליקה את נרות שבת ולא שאר בני הבית, וניתנו לכך מספר טעמים:
משום שהאישה בעלת הבית היא העוסקת העיקרית בצורכי הבית.
על פי המדרש: ככפרה על חטאה של חוה.
החובה להדלקת הנר אינה רק על נשים.
גברים הגרים לבדם באופן קבוע או זמני מחויבים גם כן להדליק נר לשבת.
בשנת תשל"ד (1975) יצא האדמו"ר מחב"ד רבי מנחם מנדל שניאורסון ביוזמה לעידוד הדלקת נרות שבת באופן כללי, לרבות ילדות קטנות מגיל שלש וקודם לכן כדי לחנכן במצווה (אך רק נר אחד), ואליו הצטרפו רבנים נוספים תחת הסיסמה: "כל אשה ובת – מדליקה נרות שבת".
לעומת זאת, היו שהתנגדו לכך שבנות לא נשואות יברכו מחשש ברכה לבטלה ומסיבות אחרות.
פעילות זו מכונה 'מבצע נרות שבת קודש' והיא אחת ממבצעי הרבי מחב"ד, ובמסגרתה יוצאות נשות חב"ד ביום שישי לחלוקת נרות שבת במקומות ציבוריים שונים (בהשראת מבצע זה של תנועת חב"ד החלו קבוצות נוספות ממגזרים שונים בחלוקת נרות שבת להמונים).
כדי לצאת ידי חובת המצווה די בהדלקת נר אחד בלבד, אך המנהג המקובל הוא להדליק שני נרות.
אין הגבלה על מספר נרות השבת, ועל כן יש גם הנוהגים להדליק נרות שבת כמספר בני הבית, או כמספר ילדי המשפחה (גם אם אינם שוהים בבית) בתוספת זוג נרות עבור ההורים, או מספר אחר מסיבות שונות.
מספר טעמים נתנו למנהג המקובל בהדלקת שני נרות:
נר אחד כנגד הפסוק המופיע בעשרת הדיברות שבספר שמות והשני כנגד הפסוק המופיע בעשרת הדיברות שבספר דברים.
לו היה מודלק רק נר אחד, היו מניחים שהוא הודלק כנגד החושך.
שני נרות מהווים היכר שהם הודלקו לצורך המצווה.
רבים מענייני השבת הם כפולים, כגון קורבן המוסף בעל שני הכבשים, לחם המשנה ועוד.
שני הנרות הם המשך למגמה זו.
מנהגים נוספים כוללים הדלקת מספר רב של נרות, מטעמים קבליים.
אישה ששכחה להדליק פעם אחת נרות שבת מדליקה מכאן ואילך נר נוסף בכל שבת, וזאת כקנס.
עם זאת, קנס זה הוא רק במקרה של שכחה, ולא במקרה של אי־הדלקה עקב אונס.
כיום, כאשר קיימת תאורה בנוסף לנרות השבת, יש המקילים בקנס זה.
עיקר תקנת הדלקת נרות שבת היא לצורך מאור לסעודת ליל שבת (בייחוד בתקופה בה לא הייתה תאורה מלאכותית), ועל כן המקום העיקרי להדלקה הוא במקום סעודת ליל שבת.
עם זאת, היות שהדלקת נרות שבת מיועדת גם עבור מאור כללי בבית, ניתן להדליק נרות שבת בברכה גם במקומות אחרים בבית.
ישנה מחלוקת בשאלה האם כמה נשים יכולות להדליק במקום אחד נרות שבת בברכה (היות שיש תוספת מאור), או שרק האישה הראשונה שמדליקה תברך (היות שלאחר ההדלקה שלה כבר יש מאור במקום).
כיום מקובל להדליק נרות שבת באמצעות נרות, אך בעבר נעשתה ההדלקה באמצעות מנורת שמן ובה שמן ופתילה.
באופן עקרוני ההדלקה כשרה בכל חומר, אך במשנה ובגמרא מובאות מספר הגבלות שעיקרן הוא שהנר יבער היטב, על מנת למנוע חשש שאדם יתקן את הנר בשבת על מנת לשפר את אורו, ובכך יעבור על מלאכת מבעיר.
לפיכך, אסרו חכמים להדליק בפתילות שהאש אינה נאחזת בהן, אלא נסרכת סביבן, וזה גורם לשלהבת לקפץ.
כמו כן, אסרו חכמים להדליק בשמנים שלא נמשכים אחר הפתילה.
עיקרו של הפרק השני במסכת שבת עוסק בפתילות ובשמנים הכשרים והפסולים להדלקה.
שמנים נוספים פסולים להדלקה מפני שהם נדיפים ועשויים לגרום לדליקה, בעלי ריח רע שעשוי לגרום לסועדים למאוס בסעודה, או בעלי ריח טוב שיש חשש שיבואו להשתמש בהם (ויעברו על מלאכת מכבה).
נאסרה הדלקה גם בתערובת של שמנים פסולים וכשרים, ובפתילה מחוברת מפסול והיתר כגזירה, על אף שהתערובת דולקת היטב.
במקרה ובו הודלק נר מחומר פסול – אסרו חכמים ליהנות מאורו, גם לצרכים שאינם דורשים התבוננות מיוחדת, כדי למנוע את הטיית הנר בשגגה לצורך הגברת אורו.
לכתחילה אסור להדליק נר פסול ליד נר כשר, אך אם הדליק – ישנה מחלוקת לגבי ההנאה מאורם המשותף של הנרות: הב"ח סובר שאסור ליהנות מהאור, ואילו המג"א סובר שמותר ליהנות מהאור, כיוון שגם ללא הנר הפסול היה יכול לראות לאור הנר הכשר.
בשונה משאר התנאים, רבי טרפון סבר שהשמן היחיד הראוי להדלקה הוא שמן זית.
למרות שדעתו לא התקבלה להלכה, כתבו בעלי התוספות שהדלקה בשמן זית היא מהודרת ביותר, וכך נפסק בשולחן ערוך.
כיום המנהג הרווח הוא להדליק נרות פרפין (המכונה שעווה), שאורם חזק ויציב יותר.
במשנה ישנה מחלוקת תנאים לגבי החובה לחרוך את הפתילה קודם להדלקה, על מנת שהפתילה תדלק היטב.
להלכה, התקבלה דעתו של רבי עקיבא שאין חובה בכך, אך עם זאת, רבים נוהגים לעשות כן משום הידור מצווה, ויש אף מנהג נפוץ שהאיש מכין את הנרות לאשתו על ידי שמדליק הפתילה ומכבה אותה.
בכך, האיש משתתף במצוות הדלקת הנר ביחד עם אשתו.
מותר לכהנים להדליק נרות שבת בשמן של תרומה טמאה, למעט בערב שבת שחל גם בערב יום טוב, משום שאסור לשרוף תרומה ביום טוב.
לאחר כניסת השימוש בתאורה חשמלית דנו הפוסקים האם ניתן לצאת ידי חובה בהדלקת נורות חשמליות עם חוט להט כנרות שבת.
הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל כתב שלדעת הראשונים הטוענים שיש מצווה להדליק את הנרות, לא ניתן לברך על הדלקת החשמל, מכיוון שהיא אינה הדלקה אלא המשכת חשמל הקיים כבר.
לגבי הראשונים הטוענים שהמצווה היא שיהיה נר דלוק ואין מצווה בהדלקה עצמה, כתב הרב עוזיאל שגם לשיטתם ייתכן שאין לברך על ההדלקה, כיוון שיש חשש להפסקת חשמל.
אחרים כתבו שניתן לברך על הדלקת נרות חשמל.
הרב עובדיה יוסף פסק שעדיף להשתמש בנרות שמן או שעווה, שניכר שהודלקו לכבוד שבת ויום טוב, ובברכת ההדלקה יכוון לפטור גם את הדלקת החשמל שידליק לאחר מכן.
אך אם אין אפשרות להשיג נרות שמן או שעוה, אפשר להדליק מנורות חשמל ולברך עליהן.
גם בין המתירים, יש מגבילים זאת לנורות להט ולא נורת ניאון.
לשיטת המתירים שימוש בחשמל, אם הנורה כבר דולקת, יש לכבות ולהדליק מחדש את הנורה לשם נר שבת.
הרב בן-ציון אבא-שאול כתב שניתן לברך על אור החשמל רק אם האור מחובר לסוללה ולא לרשת החשמל המרכזית.
לגבי הדלקת נרות במקום בו כבר דולק אור החשמל, כתב הרב בן-ציון אבא-שאול שאם מדובר באור שיוצאים בו ידי חובה יש להדליק בחדר אחר את הנרות או להדליק את החשמל יחד עם הנרות לברך על שניהם.
אמירת הברכה לפני ההדלקה או אחריה
בספרות ההלכתית ישנה התחבטות בשאלה האם נשים צריכות לברך על הדלקת הנרות לפני ההדלקה או אחריה.
הדיון הוא בשל התנגשות בין שני עקרונות הלכתיים.
העיקרון הראשון הוא דין כללי בהלכות ברכות המובא בתלמוד הבבלי בשם האמורא שמואל הקובע כי "כל המצוות מברך עליהן עובר לעשייתן", דהיינו יש לברך על כל מצווה לפני קיומה – ואילו לאחר קיום המצווה כבר לא ניתן לברך.
העיקרון השני הוא דין תוספת השבת (תוספת לעיקר השבת שהחל ממנה נאסרה עשיית מלאכות ובכללן כיבוי והדלקה).
ישנה מחלוקת האם בעת הדלקת הנר והברכה עליו חלה תוספת השבת באופן אוטומטי, ועל כן אסור יהיה לכבות את הגפרור לאחר ההדלקה.
בעל הלכות גדולות סובר שתוספת שבת חלה עם הדלקת הנר.
בעקבות דעה זו התפתח מנהג (מוזכר כבר בשיבולי הלקט) שלא לכבות את הגפרור עמו מדליקים הנרות (שהרי עם הדלקת הנר חל איסור על פעולת כיבוי), אלא להשליכו מכף היד ולתת לו להכבות מעצמו.
שיבולי הלקט עצמו אינו מסכים למנהג זה, וכותב שניתן לקבל את השבת בעת הדלקת הנרות, אך אין התוספת חלה כברירת מחדל בעת הברכה ואין גם חובה לעשות כך.
עם זאת, לדעות אחרות תוספת שבת אכן חלה בעת הדלקת הנר, תלמידיו של המהר"ם מרוטנברג כתבו שלדעת רבם יש להתנות במפורש כדי שהשבת לא תחל באופן אוטומטי בעת הדלקת הנר.
דעת רבנו פרץ היא שהתנאי יועיל רק לשאר בני הבית, אך לא לאישה המדליקה, שמקבלת את השבת עליה בעת הדלקת הנר ללא יכולת לשנות זאת.
בעקבות שיטה זו התפתח ביהדות אשכנז המנהג לברך על נרות שבת רק לאחר הדלקתם, על מנת שניתן יהיה לכבות את הגפרור עמו הודלקו הנרות גם לשיטות האוסרות זאת.
כדי שלא לעבור על העיקרון שעל כל המצוות מברכים עובר לעשייתן, פסק הרמ"א שלא תהנה האשה מאור הנרות קודם הברכה, ועל כן הברכה תהיה על ההנאה מנרות השבת.
דבר זה הוא מקורו של המנהג לכסות את העיניים בשעת הברכה על הדלקת נרות שבת.
מנהג זה התפשט כמעט אצל כל בני אשכנז, וכן אצל רוב הקהילות הספרדיות (בעיקר בצפון אפריקה אבל גם באיזמיר, עיראק, גאורגיה ועוד).
בניגוד לשיטת הבה"ג, הרמב"ם פסק כי אין קבלת שבת תלויה בהדלקת הנר ובברכה עליו, אלא בשקיעת החמה או בקבלה מפורשת של תוספת שבת.
על פי שיטתו יש לברך לפני ההדלקה, על פי הכלל 'עובר לעשייתם'.
לפי שיטה זו ברכה לאחר ההדלקה היא ברכה לבטלה.
כשיטה זו עומדים ראשונים רבים כרבנו תם, הרמב"ן, הרב אברהם בר חיים, האור זרוע, המרדכי ועוד רבים.
בין האחרונים פסקו כשיטה זו הרב יצחק פלאג'י, הרב מאיר מאזוז, הרב עובדיה יוסף ורבי מרדכי שרעבי.
מנהג זה נפוץ כיום בעיקר בקהילות הספרדיות וכן אצל התימנים.
הרב יוסף קארו כתב בשולחן ערוך "כשידליק יברך" ולא הורה מפורשות אם יש לברך אחרי ההדלקה או לפניה.
עם זאת, בהלכות חנוכה הוא הורה להדליק נר חנוכה לפני נר שבת, על פי שיטת הבה"ג.
בין הנוהגים לברך לאחר הדלקת נר-שבת, יש הנוהגים כך גם ביום טוב, כדי שלא לשנות מההרגל ("לא פלוג רבנן"), ויש הנוהגים ביום-טוב לברך קודם ההדלקה, שכן העברת אש לצורך, מותרת בו.
דין זה של תוספת שבת בעת הברכה על ההדלקה הוא דווקא לאישה, בעוד איש המדליק נרות אינו מקבל על עצמו תוספת שבת בעת ההדלקה (בדרך כלל מתפללים תפילת מנחה של חול לאחר הדלקת הנרות), ועל כן הוא צריך לברך קודם ההדלקה גם למנהג יהדות אשכנז.
הברכה על הדלקת הנרות משתנה ממועד למועד.
לדעת חלק מהתימנים אין מברכים על נרות יום טוב, משום שלא נזכרו ב"משנה תורה".
לדעת האשכנזים והספרדים – מברכים על נרות יום טוב כשולחן ערוך.
בערבי חגים (מלבד שביעי של פסח) נהוג להוסיף אחרי ברכת הדלקת הנר את ברכת שהחיינו.
יש הנוהגות לתת צדקה לפני הדלקת הנרות.
בערבי שלושת הרגלים (פסח, שבועות וסוכות) וראש השנה:
לפי מנהג חב"ד בערב ראש השנה:
ישנו מנהג לומר תפילת בקשה לאחר הדלקת נרות שבת ויום טוב.
יש שנוהגות לומר הבקשה שנמצאת בסוף תפילת העמידה: "יהי רצון מלפניך ה' אלוקינו ואלוקי אבותינו שיבנה בית המקדש במהרה בימינו, ותן חלקנו בתורתך".
ויש אומרות, או מוסיפות, תפילה שתוכנה הוא בקשה לזכות לבנים תלמידי חכמים.
שורש המנהג הוא בדברי הגמרא שיש קשר בין הדלקת הנר לבנים תלמידי חכמים: "הרגיל בנר – הויין ליה בנים תלמידי חכמים" (המקפיד על מצות הדלקת נרות שבת – יהיו לו בנים תלמידי חכמים).
אחד מנוסחי התפילה הנפוצים הוא:
פרק 'במה מדליקין' בקבלת שבת
בתקופת הגאונים תיקנו לומר את פרק 'במה מדליקין' (פרק שני במשנה מסכת שבת).
בטעם תקנה זו, יש שכתבו להזכיר הדלקת נר שבת, שהיא משום שלום בית.
בנוסף, כיום ההדלקה היא בדרך כלל בנרות ולא בשמן ופתילה במנורת שמן, ועל כן דיני הפרק אינם נוהגים כמעט במציאות.
הרב פרופ' נריה משה גוטל (נולד בג' באב תש"ך, 26 ביולי 1960) הוא ראש מערך המחקר במרכז תורה ומדינה בניצן, ורב בית הכנסת רדליך בשכונת גבעת שאול (ירושלים).
כיהן כנשיא מכללת אורות ישראל.
הוריו עלו ארצה מצרפת בשנות ה-60 ושבו אליה כזוג נשוי לשליחות קצרה.
בעת לידתו התגוררו בקיבוץ שדה אליהו וכעבור שלושה חודשים עברו לשכונת גבעת מרדכי בירושלים.
אביו, הרב ד"ר שלמה גוטל, תלמיד של הרב שלמה זלמן אוירבך, שלמד שנים בישיבות כרם ביבנה, מרכז הרב ובמכון הארי פישל, ולימד במכללה ירושלים.
אחותו תמר נרצחה בפיגוע בקו 12 ב-1978 שבוצע בידי אש"ף, בגיל 15. מלבדה יש לו חמש אחיות.
למד שנתיים בישיבת קול תורה לצעירים, ושנתיים נוספות בישיבת ירושלים לצעירים.
בשנת התיכון האחרונה החל ללמוד בישיבת מרכז הרב והמשיך ללמוד בה שתים עשרה שנה.
סמוך לנישואיו בגיל 23 הצטרף למכון "מרחבים" כתלמיד וחוקר, שם רכש תעודת הוראה.
הרב גוטל היה ר"מ בישיבת ירושלים לצעירים כארבע שנים, ועמית במכון מנדל כשנתיים.
לימד באוניברסיטת בר-אילן; בבית הספר לחינוך ובמדרשה לבנות, שבמסגרתה ייסד ועמד בראש תוכנית דוקטורנטיות מצטיינות.
כמו כן, לימד במכללות הרצוג, ליפשיץ ואפרתה; בבית הספר לסיעוד שערי צדק; ובמקומות נוספים.
הרב גוטל "דילג" באישור מיוחד של האוניברסיטה העברית על לימודי התואר הראשון, בשל הכרה בכמות ואיכות מחקריו ובשל המלצות ייחודיות.
ספרו "מכותבי ראיה" הוכר כשווה ערך לתואר שני מחקרי.
עבודת הדוקטורט שלו, "שיקולים הלכתיים ומטא-הלכתיים בפסיקתו של הרב קוק", נכתבה במסגרת החוג לתלמוד באוניברסיטה, בהנחיית פרופ' ישראל מ' תא-שמע, וזכתה בשנת 2001 בציון "מעולה".
דרגת פרופסור הוענקה לו על-ידי המועצה להשכלה גבוהה, בשנת 2006.
פרסם שבעה ספרים שזכו לפרסים ומאות מאמרים תורניים ואקדמיים, רבים מהם עוסקים בהלכות מדינה ובמחשבת הציונות הדתית.
בשנת 2004 פנה אליו הרב ד"ר יהודה פליקס, מייסד וראש מכללת אורות ישראל באלקנה, וביקש ממנו להחליפו בתפקיד.
הרב גוטל כיהן כנשיא המכללה בין השנים 2004–2016. הוא איחד את המכללה עם מכללת מורשת יעקב ברחובות והגדיל משמעותית את מספר התלמידים.
כיום הוא משמש כרב בית הכנסת "רדליך" בשכונת גבעת שאול בירושלים; חבר במועצת הרבנים של ארגון רבני צהר; ועומד בראש מערך המחקר במרכז תורה ומדינה.
עוסק בעריכת ספריהם וכתביהם של רבותיו – הרב שאול ישראלי, הרב אברהם שפירא והרב שלמה זלמן מן-ההר.
הרב גוטל הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת סא"ל ומשרת ברבנות הצבאית.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר עסק בזיהוי חללי המתקפה במחנה שורה.
הוא משמש כראש צוות חליטה (מורכב מדיין (הלכה), משפטן, רופא שיניים, איש חקירות וזיהוי חללים, ומזכיר) הקובע באופן סופי וחלוט את זהותו של המת.
נשוי לרותי, מנהלת פדגוגית של אולפנת צביה בירושלים (לשעבר) ובתו של הרב ד"ר אברהם בארי, ואב לארבעה.
גיסם של הרב ד"ר משה בארי - מנכ"ל ארגון רבני צהר והרב יוסף הורוביץ - רב בישיבות מצפה רמון והר המור.
פרס הרב קוק לספרות תורנית
פרס עמינח למחשבת הציונות הדתית
פרס ויילר של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן
פרס ירושלים (ערוץ 7) לשנת 2014
פרס כץ - הלכה בחיים המודרניים.
פרס א"א אורבך להצטיינות יתירה בעבודת הדוקטור
קרן רוטשילד - מלגת הצטיינות דו-שנתית
השתנות הטבעים בהלכה, הוצאת יחדיו (תשנ"ה) – ריכוז וניתוח דברי חכמים מחז"ל ועד היום "לבירור דרכה של הלכה במציאות מתחלפת ובמצבים משתנים"; מהדורה מורחבת, הכוללת קונטרס גדול של הרב זלמן נחמיה גולדברג, יצאה לאור בתשנ"ח.
הספר זכה להסכמותיהם של הרב עובדיה יוסף, הרב מרדכי אליהו, הרב שאול ישראלי, הרב אברהם אלקנה שפירא, הרב אביגדר נבנצל ועוד.
מכותבי ראיה, הוצאת מכון הרצי"ה שליד ישיבת מרכז הרב (תש"ס)
חדשים גם ישנים: בנתיבי משנתו ההלכתית-הגותית של הרב קוק, הוצאת מאגנס (תשס"ה – כולל מהדורה מתוקנת)
שלמי שמחה: עיוני מועדים וזמנים, הוצאת מוסד הרב קוק (תשע"ו)
אור יקרות: פרקי חינוך – הגות והלכה, הוצאת מכללת אורות ישראל (תשע"ו)
ממשפטי המלוכה: אחריות לאומית כשיקול פסיקה, הוצאת מרכז תורה ומדינה (תשפ"א)
רש"י צריך עיון, הוצאת מרכז תורה ומדינה (תשפ"ג)
נריין-מאר (ברוסית ובניינץ: Нарьян-Мар, בתרגום מניינץ: העיר האדומה) היא עיר ברוסיה בצפון-מזרח החלק האירופי, בירת הגליל האוטונומי של הניינץ, אשר במחוז ארכנגלסק.
העיר נמצאת על אחד מיובליו של נהר הפצ'ורה במרחק 110 ק"מ מים ברנץ.
אוכלוסיית העיר נכון ל-2021 נאמדה ב-23,399 תושבים.
עיקר התעשייה של העיר הוא עיבוד עצים, הגדלים באזור בכמויות גדולות.
חלק מתושבי העיר עוסקים בדייג.
העיר אינה קשורה למערכת מסילות הברזל או לכביש סלול כלשהו.
בהתאם לכך ניתן להגיע לעיר תוך שימוש בשדה תעופה המקומי או דרך הנמל (בתקופת הקיץ).
מסילת ברזל הקרובה נמצאת כ-400 ק"מ דרום-מערבית לעיר.
כבר תקופה ארוכה נבנה לעבר העיר כביש סלול אך הוא טרם הושלם (נכון לספטמבר 2011).
בטרם הקמת העיר בתחילת המאה ה-20, התקיים הכפר בלושצ'ליה.
בשנת 1929 הוחל בבניית בית חרושת לעיבוד עצים ולידו הוקם יישוב עירוני לעובדי בית החרושת שנקרא על שמו של פליקס דזרז'ינסקי.
ב-1931 לעיר הועבר המרכז האדמיניסטרטיבי של גליל ניינץ האוטונומי.
ב-1933 שם היישוב שונה לנריין-מאר (העיר האדומה), בשפת הניינץ נריינה (אדום), מאר (עיר).
משנה זו העיר החלה להיבנות לפי תוכנית אדריכלית אחידה של רחובות ישרים ומקבילים, וכן בתים בגובה שתי קומות.
ב-2002 בעיר נרשמה קהילה יהודית.
החוזה בוטל ביום 29 ביוני 2017.
נרי ראול קרדוסו (בספרדית: Neri Raúl Cardozo; נולד ב-8 באוגוסט 1986 בגודוי קרוז, מחוז מנדוזה, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי.
קרדוסו ערך את הופעת הבכורה ב-16 בפברואר 2004, במשחק מול חימנסיה לה פלאטה כשהוא בסך הכול בן 17. בעונתו הראשונה סיים עם 4 שערים, ולמרות גילו הצעיר השתלב במהרה בהרכב הקבוצה תוך כדי שהוא סוחט מחמאות מאנשי מקצוע בארגנטינה.
יחד עם בוקה זכה קרדוסו בשתי אליפויות (אפרטורה 2005, קלאוסורה 2006), שני גביעי סוד-אמריקנה (2004, 2005) ובשני גביעי רה-קופה סוד-אמריקנה (2005, 2006).
קרדוסו היה שותף לזכיית הנבחרת הצעירה של ארגנטינה בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 ב-2005, יחד עם ליונל מסי וסרחיו אגוארו.
הוא זומן על ידי מאמן הנבחרת אלפיו באסילה לסגל נבחרת ארגנטינה המורכבת משחקני הליגה המקומית המתכוננת לקופה אמריקה שייערך בקיץ בוונצואלה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת במשחק הידידות מול צ'ילה ב- 18 באפריל 2007.
נרטוס (Nerthus) או הרטה (Hertha) הוא ככל הנראה שמה של אלת פוריות גרמאנית.
הראייה העיקרית לקיומו של פולחן לאלה זו מופיעה בספרו של טקיטוס "גרמאניה", בו מובאת עדות מיד שנייה לטקס העלאת קורבן המתרחש על גדת אגם הסמוך למקום שיש המזהים אותו כאי פין שבדנמרק.
ייתכן מאוד כי שמה של האלה בימיו של טקיטוס היה בכלל נרפוז, הקשור לשמו של ניורד -- אחד האלים המוזכרים במיתולוגיה הנורדית.
שמה של נרטוס מופיע בכמה אתרים סקנדינביים עתיקים, בעיקר כאלה המתוארכים לתקופת הברונזה הנורדית (1800-500 לפסה"נ) ואף לתקופת הברזל הנורדית (עד 1000 לספה"נ).
בסוף תקופת הברזל הנורדית (תקופת הויקינגים) ניכרת ירידה משמעותית במספר האזכורים של נרטוס.
האסטרואיד 601 Nerthus שהתגלה על ידי מקס וולף, נקרא על שמה.
נרייפיורד (נורווגית: Nærøyfjord) הוא פיורד הנמצא במחוז סוגן והפיורדים (Sogn og Fjordane) שבנורווגיה.
אורכו 18 ק"מ והוא שלוחה של סוגנפיורד (Sognefjord), הפיורד הארוך והעמוק ביותר בנורווגיה, 204 ק"מ אורכו ו-1,308 מ' עומקו.
רוחבו נע בין 250 מטר בנקודה הצרה ביותר ליותר מקילומטר בנקודה הרחבה ביותר.
משני צידי הפיורד נמצאים מצוקים גבוהים ותלולים, המתנשאים לגבהים של כ-1,200 מטר מעל פני האדמה.
מסביב לפיורד נמצאים כמה חוות נטושות וכמה עיירות מתוירות, כמו גודבנגן (Gudvangen) ובאקה (Bakka).
הפיורד קרוי על שמו של ניורד (Njord), אל ואניר במיתולוגיה הנורדית.
החל משנת 1885 באזור פועל מלון סטלהיים.
בשנת 2005 הוכלל יחד עם ייראנגרפיורד ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו.
נרינגנין (Naringenin) הוא סוג של פלבונואיד.
הנרינגנין הוא חומר משבח טעם שמיוחסת לו פעילות ביוכימית המשפיעה לטובה על בריאות האדם.
הנרינגנין הוא נוגד חמצון, למשל על ידי נטרול רדיקלים חופשיים וכך מעכב תהליכי בלייה בגוף.
יש לו גם השפעה חיובית על מערכת החיסון כגון פעילות אנטי דלקתית והפחתת אלרגיה, ופעילות לאיזון מטבוליזם הפחמימות בגוף.
נרינגנין נמצא באשכוליות ואחראי לטעם המריר שלהן.
במחקר שערך צוות חוקרים מאוניברסיטת מערב אונטריו שבקנדה על עכברים, נמצא שהנרינגנין מהווה נוגד חמצון רב עוצמה ומעורר את הכבד לשרוף עודפי שומן ולא לאגור אותם במצבורים.
המחקר פורסם בכתב העת הבינלאומי למחקרי סוכרת.
החוקרים המליצו על אכילה של לפחות חצי אשכולית ליום, לשם שמירה על משקל גוף, כולסטרול יציב והפחתת הסכנה של סוכרת מסוג 2.
נרין (בקירגיזית: Нарын) הוא נהר במרכז אסיה אשר מפגשו עם הנהר קארא-דריה מהווה תחילת נהר סיר דריה.
לאורך הנהר נבנו מספר מאגרי מים שמהווים מקור אנרגיה לתחנות כוח שנבנו במקום.
תחנת הכוח הגדולה באזור טוקטוגול (Toktogul) היא בהספק של 1,200 מגוו"ט.
בחלקיו העליונים הנהר קופא בתקופת החורף ותקופת ההפשרה נמשכת ממאי עד לאוגוסט.
בחלק העליון של הנהר נמצא פארק לאומי.
מי הנהר מהווים בסיס למערכת תעלות ומערכת ההשקיה בעמק פרגנה.
העיר הראשית על הנהר - העיר נרין (קירגיזסטן).
נרטיב אינטראקטיבי הוא סיפר המהווה סוג מסוים של בידור או אמנות בתחום הניו מדיה ומושתת במקרים רבים על טכנולוגיה דיגיטלית.
ייחודן של יצירות מסוג זה הוא שהן מערבות את הצופה בתור משתתף בהליך היצירה ומעניקות לו את היכולת להשפיע בזמן אמת על כיווני ההתפתחות של העלילה או המהלך הדרמטי.
סוג זה של נרטיב ניתן למצוא בקולנוע אינטראקטיבי, טלוויזיה אינטראקטיבית, יצירה מוזיקלית או משחק מחשב, בהם השחקן או הצופה פעילים במהלך הצגת היצירה ומשפיעים עליה.
ניסיונות לפתח נרטיבים אינטראקטיביים ניתן למצוא החל משנות ה-60. הסרט Kinoautomat של הבמאי הצ'כי ראדוז סינסרה (Radúz Činčera), שהוצג בתערוכת אקספו 67' במונטריאול ונחשב לסרט הקולנוע האינטראקטיבי הראשון שנוצר.
בסרט זה היו תשע נקודות שבהן הסרט נעצר והיה עולה סדרן לבמה שמספר לקהל על שתי הסצנות הבאות האפשריות.
לאחר מכן הקהל היה מצביע לסצנה הרצויה וזו שנבחרה על ידי רוב הקולות הייתה מוקרנת על חשבון השנייה.
הסרט נפתח בסצנת הבזק לעתיד שבה הבית של הגיבור נשרף.
סצנה זו מהווה גם את סופו של הסרט ללא קשר לבחירות שנעשו על ידי הקהל במהלכו, עקב מטרת הבמאי להציג סאטירה על הדמוקרטיה בסרטו זה.
במהלך השנים היו ניסיונות נוספים ליצירת סרטים אינטראקטיביים, אך סוג זה של סרטים מעולם לא התבססו היטב בקהל חובבי סרטי הקולנוע.
התוכנה הראשונה שכללה נרטיב אינטראקטיבי וזכתה להצלחה בעולם הייתה Façade, שנוצרה על ידי מייקל מטיאס ואנדרו סרטקן והופצה ב-2006.
בישראל נעשה ניסיון בולט בתחום זה בקליפ של יוני בלוך לשירו, "להיות עצוב יותר".
ג'נט מוריי (Murray) מייחסת בספרה Hamlet on the Holodeck מספר מושגים הנוגעים בעונג אותו מסב נרטיב אינטראקטיבי למשתתפים בו.
המושג הראשון הוא 'השתקעות' והוא מתייחס לחוויה של הצופה שעובר מן העולם המציאותי למרחב וירטואלי מפותח ושלם.
בזכות יכולתו של המשתתף להשפיע על המתרחש, אין הוא מזדהה עם פרוטגוניסט כמו בעת קריאת יצירת ספרות קלאסית, אלא חש שהוא עצמו הגיבור ובכך שוקע עוד יותר בעולם החדש שיוצרת היצירה.
המושג השני, אליו מתייחסת מוריי הוא סוכנות אותו היא מגדירה בתור האפשרות של המשתתף לעשות בחירות שישפיעו באופן משמעותי על העלילה.
תחושה זו לא מתקבלת מצפייה בסרט קולנוע רגיל אך לעומת זאת כן מתקבלת בעקבות צפייה בסרט אינטראקטיבי על ידי הבחירות הנרטיביות אותן מבצע הצופה ועל ידי התוצאות של בחירות אלו.
במרוצת השנים ועם התפתחות הטכנולוגיה, נעשים עוד ועוד ניסיונות לרתום את היכולות הטכנולוגיות לטובת יצירת נרטיב אינטראקטיבי משופר.
עם זאת, ישנם חוקרים, כמו ז'ספל ז'ול (Jesper Juul), שטוענים כי ישנה סתירה בסיסית בין המושג נרטיב למושג משחק, שכן הראשון מתייחס תמיד לעבר, ואילו השני - להווה.
בנוסף, בתחום זה ישנן עדיין מגבלות טכנולוגיות רבות, כמו הפיתוח של בינה מלאכותית מושלמת, ולכן קשה ליצור נרטיב אינטראקטיב שיבטיח כי כל משתמש אכן יקבל תוצאה שונה.
נרי אנטוניו ברנס קארדנאס (בספרדית: Nery Antonio Brenes Cárdenas; נולד ב-25 בספטמבר 1985 בלימון) הוא אתלט קוסטה ריקני המתחרה בריצת 400 מטר.
ברנס התחרה לראשונה באליפות העולם שנערכה בהלסינקי ב-2005 ללא הצלחה רבה וסיים במקום ה-39. באליפות העולם שנערכה כעבור שנתיים באוסקה שיפר משמעותית את הישגיו והעפיל לשלב חצי הגמר, בו סיים במקום ה-11, בשיא אישי חדש של 45.01 שניות.
באותה שנה זכה גם במדליית ארד באליפות צפון אמריקה, מרכז אמריקה והקריביים.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בוולנסיה ב-2008 סיים ברנס במקום הרביעי.
באותה שנה השתתף לראשונה במשחקים האולימפיים, באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
הוא סיים במקום העשירי, בתוצאה 44.94 שניות, שהיוותה שיא אישי חדש עבורו.
בשנת 2009 סיים במקום הרביעי באליפות מרכז אמריקה והקריביים באתלטיקה, ובשנת 2010 זכה בשתי מדליות זהב בתחרויות אזוריות גדולות: המשחקים האיברו-אמריקאיים שנערכו בסן פרננדו שבספרד ומשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו במאיאגואס שבפוארטו ריקו.
במאיאגואס אף שיפר את שיאו האישי והעמידו על 44.84 שניות.
בשנת 2011 התחרה ברנס באליפות העולם שנערכה בטגו.
הוא לא הצליח לשחזר את הישגיו, והסתפק במקום ה-17. במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגואדלחרה באותה שנה רשם יכולת טובה יותר, וזכה במדליית הזהב תוך שהוא משפר את שיאו ל-44.65 שניות.
באליפות העולם באולם שנערכה באיסטנבול ב-2012 רשם ברנס את הישג השיא שלו, כשזכה במדליית זהב.
התוצאה שקבע, 45.11 שניות, היוותה הן שיא אליפות והן שיא אישי חדש.
באולימפיאדת לונדון (2012) היה ברנס רחוק משיאו.
הוא סיים במקום ה-24 במוקדמות, 4 מאיות השנייה פחות מתוצאה שהייתה מספיקה כדי להעפיל לשלב חצי הגמר.
נרי רחל ליבנה (נולדה ב-5 באפריל 1953) היא עיתונאית, אשת תקשורת, שדרנית רדיו ובעלת טור ישראלית.
אביה, יוסף, עבד כפקיד בעיריית חיפה.
שם משפחתו המקורי היה וייס, ובעת נישואיו הוא עברת אותו לליבנה.
אמה הדסה, ממשפחה שמוצאה מיהדות ספרד ובתו של אברהם כלפון, הייתה מורה ומנהלת בית ספר יזרעאליה בחיפה.
השם "נרי" הוא רעיון של אמה, כנר נשמה לסבתה (מצד אביה), יענטל-רחל, שנספתה בשואה.
אחיה של נרי ליבנה הוא איש העסקים והממציא צבי (סטיב) ליבנה.
עד גיל שנתיים וחצי גדלה עם משפחתה בקיבוץ גשר הזיו, ואז חזרה המשפחה לחיפה.
היא למדה בבית הספר הריאלי ולאחר מכן, ספרות ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
ליבנה כתבה בעיתונים "כל העיר", "כותרת ראשית", "חדשות" ו"הארץ".
הגישה ברדיו ירושלים את תוכנית האקטואליה "שיחת העיר" (1995-1996); בגלי צה"ל את "המילה האחרונה" (2000), את "יש עם מי לדבר" ואת "ציפורי לילה".
ליבנה הופיעה ואף הנחתה במספר תוכניות טלוויזיה: "מבט נשי", "תיק תקשורת", "נשים גדולות", "לילה, לילה", "הנרגנות" והשתתפה בפאנלים של תוכניות שלרוב עוסקת בנושאים הקשורים לתרבות, לפמיניזם, לזכויות אדם ולחינוך.
חיברה את הספר "המדריך לאישה המושכת" העוסק בסוגים שונים של התמכרויות.
הספר ראה אור בהוצאת עם עובד.
בשנת 2012 אמרה ליבנה בתוכנית "פוליטיקה" בערוץ הראשון כי "איתמר היא התנחלות של אנשים תוקפנים במיוחד.
אחת לשנתיים בערך יוצא משם רוצח", ואף מנתה שני שמות של תושבי היישוב שלדבריה הם רוצחים.
השניים הגישו נגדה תביעת לשון הרע וזכו בתביעה, בהיעדר הגנה, אך זו בוטלה על ידי בית המשפט מכיוון שליבנה לא קיבלה את כתב התביעה.
בתביעה עצמה פסק בית המשפט לטובת ליבנה וקבע כי התובעים ישלמו את הוצאותיה.
ב-2016 הופיעה במוקומנטריה "לצבי יש בעיה" בכיכובו של צביקה הדר, בה שיחקה את תפקיד הפסיכולוגית של הדר.
ב-2017 חשפה בתקשורת כיצד במהלך פגישה בביתו של אלכס גלעדי בשנת 1999, שליבנה סברה שהיא פגישת עבודה, חשף בפניה גלעדי את איבר מינו.
מה שאנשים מבוגרים עושים בחייהם, בבתיהם הפרטיים במסגרת מערכת יחסים אישית, זה עניינם הפרטי." בינואר 2018 הגיש גלעדי לבית המשפט תביעת לשון הרע על סך שני מיליון ש"ח, נגד ליבנה (ונגד אושרת קוטלר) בגין הפרסומים כנגדו, אך חזר בו מהתביעה כעבור שנה בעקבות הליך גישור.
בחודשים ינואר ופברואר 2019 השתתפה בתוכנית הריאליטי "האח הגדול VIP עונה 3".
בשנת 2020 השתתפה בסדרה "PPS".
ליבנה התגוררה בירושלים שנים רבות, ולאחר מכן עברה לתל אביב.
היא התגרשה שלוש פעמים; מתוכן פעמיים מאריאל הירשפלד, פרופסור לספרות עברית באוניברסיטה העברית, ולהם שלושה בנים.
נרי אלברטו פומפידו ברינאט (בספרדית: Nery Alberto Pumpido; נולד ב-30 ביולי 1957 בפרובינציית סנטה פה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת השוער, וכיום מאמן כדורגל.
כשחקן זכה פומפידו עם נבחרת ארגנטינה באליפות העולם במונדיאל 1986.
פומפידו החל את הקריירה המקצוענית בקבוצת אוניון דה סנטה פה מעיר הולדתו, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-12 בספטמבר 1976. בשנת 1982 עבר לשחק בקבוצת ולס סארספילד, ולאחר שנתיים חתם בקבוצת הפאר הארגנטינאית, ריבר פלייט.
שיא ההצלחה של פומפידו בריבר פלייט הייתה בשנת 1986. באותה עונה זכתה קבוצתו באליפות ארגנטינה, וכן זכתה בגביע ליברטדורס לראשונה בתולדותיה, לאחר שגברה במפגש הגמר הכפול על אמריקה קאלי.
פומפידו ספג רק שער אחד בסיכום שני המשחקים, בסיומם ניצחה ריבר בתוצאה המצטברת 3-1. ההצלחה של הקבוצה המשיכה גם במסגרת הגביע הביניבשתי.
פומפידו שמר על רשת נקייה וריבר גברה במשחק 1-0 על סטיאווה בוקרשט, אלופת אירופה.
ב-7 ביולי 1987 נפצע פומפידו באצבעו במהלך אימון שגרתי של קבוצתו.
באחד הזינוקים נתפסה טבעת הנישואיו שלו במסמר שבלט ממשקוף השער, ואצבעו נכרתה.
הוא עבר ניתוח מיקרוכירורגי להשבת האצבע למקומה, וכעבור שבוע הודיעו הרופאים כי הרקמות באזור הגיבו היטב על אף השעות בהן האצבע הייתה מנותקת מהיד.
בעונת עזב פומפידו לראשונה את ארגנטינה וחתם במדי ריאל בטיס הספרדית.
בעונתו הראשונה בקבוצה לא הצליח פומפידו לסייע לקבוצתו לשרוד בליגת הבכירה, ולאחר הפסד במפגש המבחן הכפול מול טנריפה, ירדה הקבוצה לליגת המשנה.
הקבוצה חזרה לליגה הבכירה תוך עונה אחת, לאחר שסיימה במקום השני בליגת המשנה.
פומפידו החמיץ את כל העונה השלישית שלו בבטיס עקב פציעה שספג בטורניר מונדיאל 1990, ובלעדיו נשרה הקבוצה שוב, עונה אחת לאחר שעלתה, לליגת המשנה.
לאחר שנה של הפסקת פעילות חזר פומפידו ב-1991 למועדון הבית שלו, אוניון דה סנטה פה, אך לאחר שלא הצליח לסייע לה לשרוד בליגה הבכירה, פרש ב-1992 ממשחק פעיל, בגיל 35.
פומפידו זומן לסגל נבחרת ארגנטינה לקראת מונדיאל 1982 על ידי המאמן ססאר לואיס מנוטי, וזאת על אף שלא ערך עדיין הופעות במדי הנבחרת, וזאת בזכות יכולתו במשחקי הליגה.
הוא שימש כשוער שלישי, ולא זכה לדקות במהלך הטורניר.
שנה אחר כך, תחת המאמן קרלוס בילארדו, ערך פומפידו את הופעת הבכורה שלו, מול .
למרות שאובלדו פיליול, שוערה הקבוע של הנבחרת, היה השוער הראשון לאורך כל מוקדמות מונדיאל 1986 במקסיקו, הוא לא זומן לבסוף לסגל לקראת מונדיאל 1986, ומי שתפס את מקומו היה פומפידו.
הוא פתח בכל שבעת משחקיה של ארגנטינה בטורניר וספג חמישה שערים בלבד, תוך שהוא שומר שלוש פעמים על רשת נקייה.
ארגנטינה, עם פומפידו בשערה, ניצחה את במשחק הגמר בתוצאה 3-2 וזכתה בתואר בפעם השנייה בתולדותיה.
פומפידו פתח את מונדיאל 1990 כשוער הראשון של ארגנטינה, לפני סרחיו גויקוצ'אה, שהיה מחליפו גם בתקופתו בריבר פלייט.
במשחק הפתיחה הפסידה ארגנטינה במפתיע ל, לאחר שפומפידו ספג שער נגיחה באשמתו מראשו של הקמרוני פרנסואה אומאם-ביאיק.
הכדור החלש עבר מתחת לגופו של פומפידו וחדר לרשת.
במשחק השני של ארגנטינה בשלב הבתים, בדקה ה-11 של המשחק, התנגש פומפידו בחברו לנבחרת, חוליו אולרטיקואצ'אה, ושבר שתי עצמות ברגל ימין, השוקה והשוקית.
הוא הוחלף בגויקוצ'אה, שבסדרה של הופעות מצוינות, במיוחד בעצירת פנדלים, העלה את ארגנטינה עד לגמר הטורניר.
בעקבות הפציעה היה פומפידו מושבת לשנה מהמגרשים, ולא שב עוד לשחק במדי הנבחרת.
בסך הכל רשם פומפידו 36 הופעות במדי הנבחרת.
קריירת האימון של פומפידו החלה בשנת 1999 במקום בו החל וסיים את הקריירה המקצועית שלו כשחקן, אוניון דה סנטה פה.
הוא אימן במועדון למשך שתי עונות, לפני שעבר לקדנציה ראשונה במועדון הבכיר בפרגוואי, אולימפיה.
הוא הוביל את קבוצתו לזכייה בגביע ליברטדורס בשנת 2002, לאחר שניצחה בפנדלים בסיום הגמר הכפול מול סאו קייטנו מברזיל.
שנה אחר כך עבר לראשונה לליגת העל המקסיקנית שם אימן את טיגרס והוביל אותה בהצלחה במשך שנה וחצי, עד שב-15 בנובמבר 2004 התפטר לאחר שהרגיש חוסר תמיכה מצד נשיא המועדון.
לאחר שעזב את טיגרס פומפידו לא אימן במשך קרוב לשנה, עד שבאוקטובר 2005 חזר לארגנטינה כשהתמנה למאמנה של ניואל'ס אולד בויס.
הוא סיים את דרכו במועדון כעבור שמונה חודשים, ביולי 2006, ובשנתיים שלאחר מכן רשם קדנציות קצרות בוראקרוס המקסיקנית אותה אימן כארבעה חודשים ובאל-שבאב אותה אימן במשך פחות מחצי שנה.
לאחר ששבת מפעילות למשך כשנתיים, חזר פומפידו ב-2010 לקדנציה קצרה של כחצי שנה כמאמנה של אולימפיה.
ב-23 בדצמבר 2011 חזר בשנית לארגנטינה, תחילה לקבוצת גודוי קרוס אותה אימן כארבעה חודשים, וב-3 בספטמבר 2012 חזר פעם נוספת לאוניון דה סנטה פה, אך הפעם התפטר לאחר שלושה חודשים בעקבות יכולת ירודה של קבוצתו.
עונהקבוצהליגהבליגההופעותשעריםאוניון דה סנטה פהליגת העל הארגנטינאית2070130280420450ולס סארספילדליגת העל הארגנטינאית330450ריבר פלייטליגת העל הארגנטינאית46090270170220ריאל בטיסליגת העל הספרדית340ליגת המשנה הספרדית330ליגת העל הספרדית00אוניון דה סנטה פהליגת העל הארגנטינאית370סך הכל4400
נרינגה (בליטאית: Neringos savivaldybė) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא, בחלוקה המנהלית של ליטא הוא מחוז-משנה של מחוז קלייפדה.
מחוז-משנה נרינגה משתרע על פני 94.4 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2010, למעלה מ-3,685 תושבים, בנרינגה קיים מוזיאון שנוסד בשנת 1933 והוא מונה כ-4,500 פריטים שונים.
נרי הורוביץ (נולד בשנת 1978) הוא קצין מילואים בצה"ל בדרגת תת-אלוף, אשר שימש בתפקידו האחרון קצין תותחנים ראשי.
הורוביץ נולד וגדל בשכונת רמת ורבר בעיר פתח תקווה, לאב ממוצא פולני ולאם ממוצא עיראקי.
למד בפתח תקווה בבית הספר היסודי קפלן, בחטיבת הביניים בן-גוריון ובתיכון בן-גוריון.
הורוביץ התגייס לצה"ל בשנת 1996. הוא החל את שירותו הצבאי בגדוד 55 בחיל התותחנים.
בשנת 2009 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 402 באגד ארטילרי 215. בשנת 2011 מונה לקצין אג"ם של חיל התותחנים, ולאחר מכן שימש מפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי, בה היה חניך במחזור הראשון.
בשנת 2014 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת אדירים ומפקד סיוע האש של עוצבת הגליל, ושימש בתפקידיו עד שנת 2016. בספטמבר 2016 מונה למפקד עוצבת גולן (אגד 282) ושירת בתפקיד עד מאי 2019. בתפקיד זה הוביל את השינוי והמעבר מאגד ארטילרי לחטיבת האש 282 - מהלך שלימים יושם בכל צה"ל.
ב-6 ביולי 2020 הועלה לדרגת תא"ל וב-14 ביולי נכנס לתפקידו כקצין תותחנים ראשי וכיהן בתפקיד זה עד ספטמבר 2023. בתפקידו כקצין תותחנים ראשי הוביל שינויים בחיל, שינויים אותם יישם בתפקידו הקודם כמפקד אגד ארטילרי.
השינוי כלל שינוי מבני במבנה הארגוני של האגד, וכן שינוי תפיסתי: הטמעת תג יחידה חדש וסיכת יחידה חדשה.
ביולי 2024 מונה ליועץ אסטרטגי לחברת ATTIS.
הורוביץ בעל תואר ראשון בהיסטוריה מטעם האוניברסיטה העברית במסגרת לימודיו במחזור הראשון של המכללה לפיקוד טקטי, תואר שני במנהל עסקים מטעם אוניברסיטת בן-גוריון, ותואר שני נוסף בניהול משאבים אסטרטגיים במסגרת לימודיו באוניברסיטה לביטחון לאומי (National Defense University) שבוושינגטון הבירה.
נריה מאיר (נולד ב-15 בדצמבר 1979) הוא ראש המחלקה לפעילות ציונית בתפוצות בהסתדרות הציונית העולמית וחבר הנהלת ההסתדרות הציונית מטעם תנועת הליכוד.
לשעבר ראש ההנהגה העולמית של תנועת בית"ר.
נריה מאיר נולד כ"ה כסליו ה'תש"ם בן למייסדי היישוב עפרה שבהרי בנימין.
גדל והתחנך בבית הספר היסודי בעפרה ולאחריו בישיבה תיכונית נתיב מאיר בירושלים.
לאחר סיום לימודיו הצטרף לגרעין המייסד של ישיבת ההסדר פתח תקווה ובמסגרתה התגייס ליחידת הצנחנים.
במהלך שירותו הצבאי עזב את מסלול ההסדר, המשיך לקצונה והשתתף במבצעים רבים כמו חומת מגן, גאות ושפל ומלחמת לבנון השנייה.
משרת כיום במילואים כמפקד פלוגת לוחמים ביחידה מובחרת של הצנחנים, בדרגת רב סרן.
מאיר הוא בעל תואר שני במדיניות ציבורית (בהצטיינות) מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
הוא התמחה בלשכת המשנה ליועץ המשפטי לממשלה (פלילי) במשרד המשפטים.
מאיר הוא עורך דין במקצועו וחבר בפורום המשפטי למען ישראל.
בין השנים 2010–2011 שימש כיועץ חקיקה ליו"ר ועדת העלייה והקליטה בכנסת וסייע לקידום חוקים רבים בנושאי עליה, תפוצות וסיוע חברתי.
לאחר שירותו הצבאי הצטרף לתנועת הליכוד והיה שותף להקמת מטה המאבק של הליכוד כנגד תוכנית ההתנתקות.
בין השנים 2005–2009 שימש מנהל מחוז ירושלים של תנועת בני עקיבא.
בין השנים 2008–2009 שימש יו"ר מועצת תנועות הנוער בירושלים.
בין השנים 2011–2013 שימש כמנכ"ל מדרשת ארץ בנימין בעפרה.
בשנים 2020–2021 שימש יו"ר (משותף) של מועצת תנועות הנוער העולמיות.
החל משנת 2013 ועד מאי 2021 עמד נריה מאיר בראש ההנהגה העולמית של תנועת בית"ר.
במסגרת תפקידו הוביל להקמת מעוזים חדשים של התנועה בצרפת, רוסיה, ברזיל, אוקראינה, איטליה וארגנטינה והוביל לפתיחת תוכניות עליה חדשות המביאות מאות עולים צעירים לישראל, בשנים האחרונות.
מוביל קו ימני תקיף השולל כל ויתור על חבלי מולדת, ובמסגרת התנועה מוביל סיורי הסברה להיכרות עם ההתיישבות ביהודה ושומרון.
במסגרת תפקידו הקים את מוזיאון 'פלוגת הכותל' בעיר העתיקה בירושלים, ואף ערך את הספר 'מנהיגים מדברים ז'בוטינסקי' בהוצאת ידיעות ספרים, שיצא לאור שנת 2020 בהשתתפות בכירי ההנהגה בישראל.
ראש המחלקה לפעילות ציונית בתפוצות
בראשית מאי 2021 מונה נריה מאיר על ידי הנהלת ההסתדרות הציונית העולמית לתפקיד ראש המחלקה לפעילות ציונית בתפוצות בהסתדרות הציונית העולמית.
מאיר נשוי ואב לחמישה ילדים, מתגורר ביישוב רחלים שבשומרון.
בשנת 2014 תרם כליה לאחיו הבכור ומאז פעיל בעמותת מתנת חיים להגברת המודעות לתרומת כליות.
נַרָיִיב (באוקראינית: Нараїв; בפולנית: Narajów, נַרָיוּב; ביידיש: נרייעוו) היא עיירה במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
נרייב נזכרת לראשונה במחצית הראשונה של המאה ה-15, ובמאה ה-16 הוענקו לה זכויות עיר.
בשנים אלה, ועד המאה ה-17, סבלה העיירה מפשיטות הטטרים.
בחלוקת פולין נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה בשטחי הרפובליקה הפולנית השנייה.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-800 יהודים, כרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות.
פעילות זו נאסרה עם כיבוש העיירה בידי הסובייטים בספטמבר 1939.
ב-1 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ותוך מספר ימים החלו שוטרים אוקראינים לבצע ביהודיה מעשי התעללות והשפלה.
בד בבד הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע, איסור יצירת קשר עם לא יהודים וגיוס לעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה.
עם הגעת פליטים יהודים מהסביבה אל העיירה, הגיע מספר יהודיה לכ-1,400.
ב-22 בספטמבר 1942 פשטו על העיירה שוטרים גרמנים, וכ-1,000 מיהודיה גורשו לבז'ז'ני, ושולחו משם למחנה ההשמדה בלז'ץ.
כ-500 היהודים הנותרים רוכזו בגטו קטן שהוקם בעיירה, אשר חוסל בסוף שנת 1942, תוך גירוש כל יושביו לגטו בז'ז'ני, ורציחתם באקציה שבוצעה במקום בדצמבר.
בהמשך, ערכו השוטרים האוקראינים מצוד אחר יהודים מסתתרים בעיירה, ורצחו את מי שאיתרו.
כ-15 יהודים מהעיירה הצליחו להסתתר במקומות מחבוא עד שחרור העיירה.
נריוס ואלסקיס (בליטאית: Nerijus Valskis; נולד ב-4 באוגוסט 1987) הוא כדורגלן עבר ליטאי ששיחק בעמדת החלוץ.
ואלסקיס גדל במחלקת הנוער של פולוניה וילנה, ובגיל 18 הצטרף לז'לגיריס וילנה, במדיה שיחק עונה אחת.
בשנת 2006 עבר לקבוצת קאונו ז'גריאי, ובינואר חתם בשילוטה.
בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה השנייה בליטא, וואלסקיס חתם בקבוצת FBK קובנה, עמה זכה באליפות ליטא.
בעונת חתם בסמורגון מהליגה השנייה בבלארוס, ובעונת חזר לקובנה.
בעונה שלאחר מכן שיחק ואלסקיס בלייפאיס מטאלורגס מליגת העל הלטבית, ובעונת שיחק במינסק מליגת העל הבלארוסית.
לאחר שחזר לליטא שיחק ואלסקיס בקבוצת סודובה, ובעונת היה מלך שערי הליגה הליטאית ונבחרת לכדורגלן העונה בליטא.
בינואר חתם ואלסקיס בקבוצת CSU קראיובה מהליגה השנייה ברומניה.
אחרי שנה חתם בוויגרי סוולקי מהליגה השנייה בפולין.
בקיץ חזר לליטא וחתם בקבוצת טרקאי, במדיה שיחק שנה וחצי.
ב-16 בינואר 2017 הגיע ואלסקיס לישראל וחתם בקבוצת בני יהודה תל אביב.
כעבור שישה ימים ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כאשר נכנס כמחליף בניצחון 2–0 על מ.ס.
במשחקו השני בקבוצה פתח בהרכב וכבש צמד שערים בניצחון 4–0 על הפועל אשקלון במסגרת שמינית גמר גביע המדינה.
ב-4 בפברואר 2017 כבש את שער הבכורה שלו בליגת העל, במשחק מול בית"ר ירושלים שהסתיים בתיקו 1–1, ועד תום העונה כבש ארבעה שערים ב-14 הופעות ליגה וזכה עם הקבוצה בגביע לאחר ששיחק 120 דקות במשחק הגמר מול מכבי תל אביב.
בעונת 2017/2018 כבש שבעה שערים ב-35 הופעות ליגה, ובסופה עזב את המועדון וב-6 ביוני 2018 חתם בראטצ'אבורי מירט פול התאילנדית, במדיה כבש תשעה שערים ב-15 הופעות.
ב-1 בינואר 2019 חזר ואלסקיס לישראל וחתם בהפועל תל אביב עד לסיום העונה.
ב-17 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כאשר נכנס כמחליף בהפסד 1–2 להפועל חדרה בשמינית גמר גביע המדינה.
את שערו היחיד במדי הפועל תל אביב כבש ואלסקיס ב-16 במרץ 2019, בניצחון 5–1 על מ.ס.
אשדוד, ובתום העונה שוחרר מהמועדון.
ב-6 ביולי 2019 חתם בצ'נאיין ההודית.
ב-21 באוגוסט 2020, ואלסקיס חתם בג'מדשפור.
לאחר כמה חודשים חזר לליטא וחתם בז'לגיריס קובנה.
ב-11 באוקטובר 2013 ערך ואלסקיס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליטא, בניצחון 2–0 על .
ב-29 במאי 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2–0 על במסגרת הגביע הבלטי.
מלך השערים בליגת העל הליטאית בכדורגל:
כדורגלן העונה בליגת העל הליטאית בכדורגל:
נריניו (בספרדית: Nariño) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה.
המחוז נמצא בדרום-מערב קולומביה והוא גובל במחוז קאוקה בצפון-מזרח, בפוטומאיו במזרח, במדינת אקוודור בדרום ובאוקיינוס השקט במערב ובצפון.
במחוז מתגוררים כ-1.8 מיליון תושבים (הערכה ל-2017).
בירת המחוז היא סן חואן דה פסטו.
במהלך התקופה הפרה-קולומביאנית האזור היה מיושב על ידי שבטי ילידים שונים, כמו בני האווה-קוואיקר .
האירופאי הראשון שהגיע לאזור היה הקונקיסטאדור הספרדי פסקואל דה אנדגויה שסייר לאורך חוף האוקיינוס השקט כדי להשיג מידע ששימש לאחר מכן את פרנסיסקו פיסארו כשהוא יצא לכבוש את פרו.
לאחר קבלת העצמאות של רפובליקת קולומביה הגדולה מהאימפריה הספרדית בתחילת המאה ה-19 האזור נכלל בפרובינציית פופאיאן.
לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה.
בעשורים שלאחר מכן שונתה החלוקה המנהלית של האזור מספר פעמים והוא השתייך בתקופות שונות למחוז קאוקה, לפרובינציית פסטו ולפרובינציית ברבקואס.
ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית והפרובינציה נכללה במדינת קאוקה.
ב-6 באוגוסט 1904 נוצר מחוז נריניו במתכונתו הנוכחית.
המחוז נקרא על שמו של אנטוניו נריניו, שהיה אחד הפעילים הבולטים לעצמאות קולומביה.