tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ברפואה, הימצאות היא מדד לבחינת שכיחות מקרה באוכלוסייה, היא משמשת ככלי מחקר בתחום האפידמיולוגיה.
ההימצאות מכמתת את שיעור האוכלוסייה הלוקה במחלה בפרק זמן מסוים ומספקת הערכה לסיכוי של אדם ללקות במחלה בפרק זמן זה.
ההימצאות מושפעת ממספר המקרים החדשים במחלה ומהצטברות המקרים באוכלוסייה (תלויה בקצב הריפוי או התמותה מהמחלה).
ההימצאות מובעת על ידי היחס שבין מספר מקרי התחלואה בפרק זמן מוגדר לבין כלל האוכלוסייה באותו פרק הזמן.
על מנת להבין בצורה קלה יותר את משמעות היחס המתקבל, נהוג לציין את היחס כמספר החולים בתוך קבוצה בגודל פשוט, בעיקר בחזקה של 10 – על ידי הכפלה באותו מספר.
למשל, אם ההימצאות היא חצי, ניתן לציין אותה בתור 5 מתוך 10 (כאשר חישבנו ).
לעומת זאת, עבור מקרה נדיר מאוד, אפשר להכפיל אפילו במיליון – למשל, ניתן לבטא הימצאות של 0.014% בתור 14 איש למיליון.
בנוסחה, ההימצאות מתוך n אנשים מחושבת בתור
הימצאות נקודתית היא ביטוי לשיעור האנשים באוכלוסייה אשר חולים במחלה או שרויים במצב מסוים בפרק זמן מוגדר (למשל: מחצות הלילה ביום מסוים עד חצות הלילה למחרת).
הימצאות נקודתית היא מעין תמונת מצב של שכיחות המחלה בנקודה כלשהי על ציר הזמן.
השימוש בה הוא לרוב לצורך בדיקה סטטיסטית של שכיחות מחלות באוכלוסייה, בניגוד להימצאות תקופתית אשר בודקת את השכיחות לאורך פרק זמן ארוך יותר כגון שנה או מספר שנים.
הימצאות נקודתית באה לידי ביטוי בנוסחה לעיל רק שהמונה והמכנה מכילים נתונים התקפים לפרק זמן קצר וזהה, קרי מספר המקרים באותו תאריך מסוים יחסית לכמות האוכלוסייה באותו התאריך.
שימוש בהימצאות נקודתית יהיה בעיקר במקרי בדיקת השפעת פעולת התערבות מסוימת בנקודת זמן ידועה ושימוש במדד זה ייתן תוצאות של השפעת הטיפול, כלומר זה שנמדד לפניו וזה שנמדד לאחריו.
הימצאות תקופתית מביעה את שיעור כלל המקרים של המחלה לגודל כלל האוכלוסייה לאורך פרק זמן מתמשך.
המונה במשוואה יהיה מספר המקרים של המחלה כפי שהיו בתחילת פרק הזמן ואליו יש להוסיף את מספר המקרים שנוספו לאורך פרק הזמן המוגדר (כולל מקרים של החלמה שקרתה בפרק הזמן או מוות של חולים), המכנה יהיה ממוצע של גודל כלל האוכלוסייה בעת תחילת המדידה וזו שבסופה.
מטרת השימוש במדד זה הוא להביע בצורה יחסית שכיחות מחלה מסוימת לאורך תקופת זמן ממשוכת.
דוגמה לבדיקה זו היא שיעור חולי סוכרת בקרב ילדים בשכבת גיל מסוימת או שיעור התלמידים אשר מקבלים הקלות בשל היותם לקויי למידה בערים שונות בארץ.
הימצאות מצטברת מהווה מדד לשכיחות מחלה מסוימת במשך תקופת חיים שלמה.
המונה והמכנה במקרה זה מתייחסים לזמן שעבר בין לידת כל פרטי האוכלוסייה ועד לסוף חייהם.
דוגמה להימצאות מצטברת ניתן לראות בבדיקת שכיחות חולי במחלה כרונית מסוימת בקרב האוכלוסייה המוגדרת.
הימצאות מצטברת מביעה בקירוב את הסיכוי שפרט באוכלוסייה יחלה במחלה בנקודת זמן כלשהי בתקופת חייו.
דוגמה לשכיחות מצטברת היא כמה פרטים באוכלוסייה סבלו מדיכאון כרוני במשך תקופת חייהם.
קביעת הסתברות מבעוד מועד של פרט באוכלוסייה הכללית לחלות במחלה כלשהי.
הסקת מסקנות לגבי השפעת טיפול במחלה אשר בוצע בנקודת זמן מסוימת או לאורך פרק זמן ממושך.
הסקת מסקנות כללית לגבי מצבה הבריאותי של כלל האוכלוסייה.
שירותי הבריאות והשימוש בחישובי הימצאות
כאשר מבצעים הערכה למשאבים הנדרשים משירותי הבריאות על מנת להתמודד בהצלחה עם הגורמים המאיימים על בריאות האוכלוסייה, ובכך בעצם לקבוע סדר עדיפויות שיתווה את הדרך היעילה ביותר בתנאים הקיימים.
לדוגמה בעת קביעת התרופות הכלולות בסל התרופות, בזמן הדיון נחשפים נתונים אודות הימצאותן של מחלות באוכלוסייה.
בחינת המצאות בקרב קבוצות מסוימות כגון לאום או אזור גאוגרפי בארץ ואפיון קבוצות בסיכון מאפשר הקצאת מימון ממשלתי ממוקד לצורך התמודדות עם הימצאות מחלה והדרך לצמצמה או אפילו להכחידה.
למשל על ידי חינוך ממוקד של חלק מהאוכלוסייה או מתן שירות רפואי נקודתי ממומן לצורך צמצום המחלה.
הימצאות לא מאפשרת לבחון קשר אטיולוגי ומהווה מדד במחקרי חתך וסקרים.
הימצאות אינה מדד המאפשר כלי לניבוי סיכון עתידי של מחלה מסוימת באדם באוכלוסייה.
זאת בשל ההתייחסות לכלל האוכלוסייה מבלי לשייך את הפרט לקבוצת סיכון מסוימת, כלי טוב יותר למטרה זו הוא היארעות.
הימצאות היא מדד לבחינת עומס התחלואה באוכלוסייה במחלות כרוניות בשל זמן המחלה זאת לעומת מחלות קצרות טווח אשר עלולות בסבירות גבוהה להישמט בשלב איסוף הנתונים.
היארעות מהווה מדד לשיעור מקרי תחלואה חדשים בפרק זמן מסוים (בדרך כלל שנה), שיעור זה מייצג את הסיכוי של פרט באוכלוסייה בסיכון להפוך לחולה.
הימצאות היא אלטרנטיבה להיארעות בכל הנוגע למחקרים אודות מחלות כרוניות ונדירות.
לדוגמה מחלת הפרוג'ריה, מחלה זו נדירה ביותר ושיעורי ההיארעות שלה אפסיים, אך הסתכלות על אוכלוסייה רחבה יותר (כל העולם) ופרק זמן ממושך יותר (תוחלת חיים של חולה ממוצע במחלה, כ-20 שנה) תוכל להקל על איסוף המידע אודות המחלה.
חיסון אשר יוריד את שיעורי ההיארעות של מחלה מסוימת עשוי להשפיע על שיעורי ההימצאות.
ההימצאות תרד אם החיסון יביא גם להעלאה ברמות הריפוי מן המחלה או שלאחר פרק זמן ממושך החלק באוכלוסייה שהיה חולה לא יהווה יותר פרט באוכלוסייה (יהגר, לא יחיה וכו...)
טיפול אשר מונע את קטלניות המחלה אך לא מביא לריפויה מעלה את שיעורי ההימצאות (בתנאי היארעות קבועים).
ככל שהמחלה קטלנית יותר שיעור ההימצאות יהיה נמוך יותר, זאת בשל ירידת הפרטים באוכלוסייה החולים במחלה.
הימצאות, היארעות ותמותה גולמית מתייחסים לנתונים שנאספו מהאוכלוסייה כמכלול שלא עבר תהליך עיבוד כלשהו כגון סינון תוצאות.
חוסר חלוקה זו עלול לגרום לערפול הנתונים האמיתיים לגבי העתיד לקרות, לדוגמה:
סרטן הריאות נפוץ באוכלוסייה בהימצאות יחסית דומה לזו שבעבר אך מספר מקרי ההיארעות יורד וכך גם שיעורי התמותה מהמחלה, בעוד פרק זמן מסוים בעתיד נראה ירידה בהימצאות בשל התמותה מסיבות אחרות של חולים במחלה באוכלוסייה והשינוי באחוז המעשנים באוכלוסייה אשר מובילים לירידה בהיארעות בהווה ובהימצאות בעתיד.
מחלות מסוימות אינן שמישות במחקר אפידמיולוגי המבוסס על הימצאות או היארעות וזאת בשל החוסר יכולת של ההגדרה הברורה של האוכלוסייה, במקרים אלו המכנה ייקרא "אוכלוסייה כביכול".
הינדוסטנית (כתב דוונאגרי: हिन्दुस्तानी; כתב נסתעליק: ہندوستانی, בתעתיק לטיני: Hindustānī; נקראת גם הינדי-אורדו, דוונאגרי: हिंदी उर्दू, נסתעליק: ہندی اردو, תעתיק לטיני: hindī-urdū) היא שפה מקבוצת השפות ההודו-אריות במשפחת השפות ההודו-אירופיות והלינגואה פרנקה של צפון הודו ושל פקיסטן.
ידועה גם בשמות הינדי, אורדו, הינדווי ורקהטה.
מקור השפה בניב הקריבולי של דלהי, ויש בה אוצר מילים רב שמקורו בפרסית, ערבית, שפות טורקיות וסנסקריט.
לשפה שתי צורות רשמיות: ההינדית הסטנדרטית והאורדו הסטנדרטית, ששתיהן משלבים סטנדרטיים שלה.
ההינדית הושפעה יותר מהסנסקריט, בעוד שהאורדו הושפעה יותר מהפרסית, הערבית והשפות המרכז-אסייתיות.
לפני חלוקת הודו המונחים "הינדוסטני", "הינדי" ו"אורדו" היו בבחינת מילים נרדפות, והם כולם כיסו את מה שהיום נקרא הינדית ואורדו.
המונח "הינדוסטנית" משמש גם כשם למספר ניבים של השפה ההינדית המדוברים מחוץ לתת-היבשת ההודית, ביניהם הניב המדובר בפיג'י והניב הקריבי המדובר בסורינאם ובטרינידד.
הימנותא בע"מ היא חברה בת של הקרן הקיימת לישראל.
הימנותא נוסדה בשנת 1938 במטרה להוות מכשיר משפטי לקניית וניהול קרקעות שהקרן הקיימת שוקלת למכרם הלאה, ולפיכך לא יכולה לעשות זאת בעצמה בגלל עקרונות הקרן האוסרים זאת.
כן נועדה חברת הימנותא להחזיק בנאמנות קרקעות שנמסרו לקרן הקיימת עד למסירתן חזרה לבעליהן.
לפני שנת 1938 שימשה חברת הכשרת היישוב בתפקיד דומה לזה של חברת הימנותא.
מטרה נוספת שלשמה הוקמה, הייתה להוות מסגרת לביצוע עסקות רכישה מסובכות או חסויות, ולצורך כך נרשמה החברה בלונדון.
הרקע להקמת החברה הייתה רכישת קרקעות של טמפלרים בעמק בית שאן מכספי יהודים בגרמניה ששילמו לבעלים הגרמנים במרקים גרמניים.
העסקאות בוצעו על ידי הקרן הקיימת, אולם הבעלות הסופית יועדה להיות של יהודי גרמניה ששילמו עבור הקרקעות.
על שם הימנותא נרשמו מגרשים שונים בתל אביב, ירושלים ובני ברק, ובאוגוסט 1940 נרשם על שמה בית הקרן הקיימת על יד בית דגן, הרכישה הגדולה ביותר של הימנותא עד אז.
לאחר מלחמת ששת הימים רכשה חברת הימנותא קרקעות ביהודה ושומרון ובין השאר נעזרה לצורך כך ביעקב חרותי.
ביוזמת השר ישראל גלילי הייתה החברה לכלי עיקרי בביצוע עסקות קרקעות ביהודה ושומרון, עקב הרגישות המדינית והצורך לשמור על חיסיון המוכרים ותנאי העסקה.
בין השאר רכשה קרקעות בשטחים שסופחו לישראל במזרח ירושלים.
בשנים 2004–2013 התבררה פרשה על פיה קרקעות ביהודה ושומרון שנמכרו להימנותא על ידי סוחרי קרקעות, הושגו במרמה על ידי הסוחרים, בין השאר בסיוע בכירים במנהל האזרחי.
בתחילה עלו חשדות כלפי מנכ"ל החברה לשותפות בתרמית, אך תוך זמן קצר נקבע שאין ראיות לכך ולא הוגש כתב אישום נגדו.
קק"ל פעלה לאורך שנים לרכישת קרקעות ביהודה ושומרון באמצעות הימנותא, למעט בתקופה שבין ראשית שנות ה-2000 ל-2017. בספטמבר 2017 החליטה ועדת ההנהלה על הקצאת 250 מיליון ש"ח לרכישת קרקעות ברחבי הארץ, כאשר חלק מהתקציב מיועד ליו"ש על אף שאזור זה לא מוזכר בפירוש.
לאחר שעלו חששות לגבי חוקיות השימוש בתקציב שאושר באופן זה, הוגשה להנהלה חוות דעת של השופט בדימוס יוסף אלון המכשירה את ההליך.
ההנהלה לא הסתפקה באישור זה וביקשה מעו"ד יהושע למברגר שיכתוב דו"ח בעניין.
בדו"ח שהגיש למברגר באוגוסט 2020 הוא מבקר את רכישת הקרקעות ביהודה ושומרון על כך שנעשתה באופן לא שקוף.
הדו"ח מבקר את נחי אייל, ארנן פלמן ואלכס חפץ על כך שהתנהלו בניגוד עניינים מוסדי ובחשאיות.
לאחר שהושמעה ביקורת כנגד הליך כתיבת הדו"ח, מונה השופט בדימוס רחמים כהן לבצע בדיקה נוספת.
בדו"ח שהגיש כהן בינואר 2022 הוא קובע שהתנהלותם של השלושה הייתה תקינה, אך מדיניות זו זקוקה להסדרה ולאישור בדירקטוריון של קק"ל.
בדו"ח נכתב כי החשאיות שנלוותה לביצוע נבעה מחשש לגורלם של מוכרי הקרקעות, אשר צפוי להם עונש מוות אם יתגלה כי מכרו קרקע ליהודים.
כהן אף ביקר את למברגר על כך שלא אפשר למבוקרים להגיב לביקורת לפני פרסום הדו"ח.
בסוף שנות ה-80 תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 עסקה הימנותא בקניית קרקעות בסילואן ויישוב יהודים בשכונה באמצעות עמותת אלע"ד.
כמו כן, הועברו לרשותה נכסי נפקדים בשכונה בעקבות עסקה עם רשות הפיתוח (המחזיקה בנכסי הנפקדים) שנחתמה בשנות ה-90.
פרשת הקרקעות של הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית ברחביה
בשנת 2000 נפלה חברת הימנותא קורבן להונאה מתוחכמת, כאשר שני אנשי עסקים הציגו את עצמם בפניה כמקושרים לפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית בירושלים.
הם הצליחו לשכנע את הימנותא להקצות 20 מיליון דולר תמורת חכירת קרקעות בשכונות רחביה וטלביה שבבעלותה.
בדיעבד התברר שחתימות הפטריארך על העסקות היו מזויפות.
בשנת 2010 תבעה "הימנותא" את עו"ד יעקב וינרוט על סך 20 מיליון דולר, בטענה שוינרוט, ששימש כנאמן בעסקת קרקעות הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית ברחביה, התרשל, ובכך התאפשרה ההונאה בה זויפה חתימתו של הפטריארך היווני.
בתום הליך גישור בפני שופט בית המשפט העליון בדימוס תיאודור אור הושגה פשרה בה שילם וינרוט 5.5 מיליון דולר ל"הימנותא".
בבעלות הימנותא נכסים רבים, הכוללים, בין השאר: מאות דירות ברחבי הארץ, עשרות אלפי דונמים באזורים שונים, בעיקר בסביבות ירושלים ובגליל.
מגרשים במרכז הארץ; כולל בעלות חלקית על מתחם הסיטי בגבעתיים, בו מתוכנן גורד השחקים הגבוה בארץ.
שווי נכסי החברה עמד ב-2023 על לא פחות מ-1.7 מיליארד ש"ח.
הינד רוסתום , שם הבמה של נרימאן חוסיין מוראד (12 בנובמבר 1929 – 8 באוגוסט 2011), הייתה שחקנית מצריה, מגדולות השחקניות של עידן הזהב של הקולנוע המצרי.
המראה החיצוני שלה הקנה לה את הכינוי "מרילין מונרו של המזרח" .
הינד רוסתום כיכבה בלמעלה מ-80 סרטים במהלך הקריירה שלה.
רוסתום נולדה בשכונת מוחרם בכ, באלכסנדריה, מצרים, ב-12 בנובמבר 1929, לאב טורקי ואם ערבייה.
היא התחילה את הקריירה שלה בגיל 16 עם הסרט פרחים וקוצים.
ההצלחה האמיתית הראשונה שלה הייתה ב-1955, כאשר הבמאי המפורסם חסן אל-אימאם הציע לה תפקיד בסרט בנות הלילה.
היא החליטה לפרוש ממשחק בשנת 1979, כיוון שרצתה שהקהל יזכור אותה בצעירותה.
רוסתום דחתה הצעה של מיליון לירות מצריות עבור כתיבת הביוגרפיה שלה, בחודש דצמבר 2002. ההצעה הוגשה מטעם ערוץ לוויין מצרי וביקשה לתאר את החיים שלה בסדרת דרמה.
היא התבקשה להגיש את ההיסטוריה המלאה של העבר שלה, הישגים, חוויות העבודה עם שחקני עבר בולטים, כגון פריד שאוקי, יוסף שאהין, שכרי סרחאן, ושאדיה.
רוסתום אמרה כי סירבה למכור את חייה כאמצעי בידור, כיוון שהחיים האישיים שלה נוגעים לה בלבד ולא לאף אחד אחר.
רוסתום הייתה נשואה פעמיים: לחסן רדא, במאי הקולנוע ואבי בתה היחידה, ולמוחמד פיאד, רופא.
ב-8 באוגוסט 2011, רוסתום נפטרה בבית החולים אל-מוהנדסין בגיזה בעקבות התקף לב, בגיל 81.
שנההסרטהתפקיד1950באבא אמיןסוניה1954נשים לא יודעות לשקרנבויה1955בשרנורתן1955נשים של הלילה1957אתה אהובינאנא1957אבן חמידועזיזה1958תחנת קהירהנומה1958נדודי שינהכוות'ר1958אסמאעיל יאסין בבית החולים לחולי נפש1959המאבק בנילוס נרגיס1959היא חיה בשביל האהבה1960בין שמיים וארץ (מבוסס על סיפור של נגיב מחפוז)1961שמועה של אהבהבתפקיד עצמה1963שאפיקה הילדה הקופטיתשאפיקה1965הנזירה1967היציאה מגן עדןענאן1967החתן השניוופאא1971המורה היפה שלינדיה1972מאורת הפושעים1979חיים קשיםפאטמה
הינד היא זמרת בחריינית פופולרית במדינות המפרץ הפרסי.
הינד נולדה ב-5 במאי 1979 באיסה שבבחריין לפקיד במשרד העבודה והרווחה ולעקרת בית.
היא סיימה את לימודיה בבית ספר תיכון ב-1997. היא נרשמה לאוניברסיטת בחריין לתואר שני במנהל עסקים.
ב-1999, היא עזבה את האוניברסיטה כדי להמשיך בקריירת המוזיקה שלה לאחר שהוכרה על ידי המוזיקאי הידוע אנואר עבדאללה.
היא הוחתמה לחברה "Fanoon El Emarat" שהפיקה את אלבומה הראשון, "Hind 2000".
האלבום ידוע גם בשם "Rabeie El Galb".
ב-2002 התחתנה, ועשרה חודשים לאחר מכן היא ילדה את בנה הראשון, עבדאללה.
האלבום ידוע גם בשם "Sodfa".
אלבום זה, לעומת אלבומה הראשון לא השאיר חותמת גדולה בעסקי המוזיקה.
כמו כן, באותה שנה, הושק אתר המעריצים שלה והיא קיבלה את הכינוי "פרשת אל-חאליג'" (פרפר המפרץ).
נקודת המפנה בחייה של הינד הייתה ב-2005, שם היא חתמה עם חברת המוזיקה הידועה רוטנה רקורדס את אלבומה השלישי, "Hind 2005".
האלבום ידוע גם בשם "Al Ghroob".
מחוץ לאלבום ההוא, עשתה הינד פריצה אדירה לתעשיית המוזיקה, שם היה המפתח שלה להצלחה במהלך 2005–2007.
האלבום כלל 12 שירים שהושרו בניבים שונים כמו חלייג'י , לבנוני ולבסוף מצרי.
הינד לרוסי טהירי (בהולנדית: Hind Laroussi Tahiri; נולדה ב-3 בדצמבר 1984), המוכרת בשם הבמה הינד, היא זמרת הולנדית-מרוקאית.
הינד נולדה לאבא מרוקאי ואמא הולנדית בחאודה שבהולנד ב-3 בדצמבר 1984.
הינד החלה לשיר בפומבי כשהייתה בת 8. זמן קצר לאחר מכן, היא לקחה שיעורי שירה.
כשהייתה בתיכון, הינד הופיעה במספר מופעי מוזיקה.
היא הוזמנה לשיר בגאלה של TMF שהתקיים בגרמניה.
הופעתה בגאלה הביא אותה לתיאטרון.
ב-2002, הינד הופיעה בתוכנית הכישרונות Soundmixshow , והגיעה עד לגמר התוכנית.
הינד הופיעה גם בגרסה ההולנדית של אמריקן איידול, שנקראת Idols , והגיעה על לגמר התוכנית במקום ה-3. הינד הופיעה גם בתזמורת נצרת.
ב-2008, הינד הייתה נציגת הולנד באירוויזיון 2008 עם השיר "Your Heart Belongs To Me".
היא סיימה במקום ה-13 בחצי הגמר הראשון של התחרות ולא הצליחה להעפיל לגמר.
ב-29 באוגוסט 2009, הינד הופיעה בתוכנית הסאטירה ההולנדית Let's Dance של ערוץ הטלוויזיה RTL 4. בזמן הריקוד שרקדה, נחשף בטעות השד השמאלי שלה.
בריאיון לעיתון ההולנדי De Telegraaf , אמרה הינד כי הייתה מודעת למקרה זה אך קיוותה שאיש לא ראה זאת.
בנוסף, היא אמרה כשהיא מסתכלת בקטע הריקוד, היא הייתה המומה מאחר שלעולם לא התכוונה להופיע בעירום.
הינדה וייס (נולדה ב-1980) היא אמנית וידאו וצלמת ישראלית.
חיה ועובדת בין תל אביב לניו יורק.
הינדה וייס נולדה באוהיו, ארצות הברית בשנת 1980. עלתה ארצה עם משפחתה בגיל צעיר.
היא התחנכה בירושלים במסגרות של חינוך דתי ולמדה בתיכון באולפנה התורנית לאמנויות בירושלים.
וייס היא בוגרת תואר ראשון במדרשה לאמנות ותואר שני באוניברסיטת קולומביה.
פעולתה מתרחשת בתוך מרחב אינטר־מדיומלי, נעדר גבולות ברורים – צילום, וידאו, מיצג ומיצב, תוך רקיחת עולם דימויים הממזג בין מציאות, בדיון ומיתוס.
עבודות הווידאו של וייס הן פעמים רבות קומפוזיציות של נופים המשלבים בין זמנים שונים, מרחבים פרטיים וציבוריים והאנשים החיים בתוכם.
היא משלבת בין טכניקות תיעודיות יומיומיות ופרקטיקות סוריאליסטיות של התקה אסוציאטיבית וקולאז' וידאו.
וייס משתמשת במניפולציות וידאו וקול יחד עם טכניקות עיבוד דיגיטליות, כדי לחבר מקומות וזמנים לסביבות בדיוניות אך עם זאת, מוכרות מאוד.
עבודותיה הוצגו בתערוכות יחיד ובתערוכות קבוצתיות, בישראל ומחוצה לה, וביניהם מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב, ומוזיאון הרצליה.
וייס השתתפה בתוכנית הרזידנסי ארטפורט תל אביב, בסיס בפרנקפורט ומיטפקטורי בפראג.
עבודותיה נמצאות באוספים ציבוריים ופרטיים בארץ ובעולם, בין השאר באוסף מוזיאון תל אביב ובאוסף "הארץ".
2007 - הינדה וייס - תצלומים, גלריה המדרשה, תל אביב
2009 - גן אלנבי, גלריה טבי דרזנר, תל אביב
2011 - העולם הזה, חדר פרויקטים, גלריה 39, תל אביב
2017 - אחרי היעל הנובי, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית
2017 - אחרי היעל הנובי, בובהואף, פראג
2019 - Frankfurt Notes חדר הפרויקטים של בסיס, פרנקפורט
2021 - פני מזרח מאדימין, ארטפורט תל אביב
2010 - Spatial Relations, צנטרום ברלין, ברלין
2010 - געגועים, גלריה שי אריה, תל אביב
2014 - Arte Night Video, פאלה דה טוקיו, פריז
2014 - ארץ החול, מוזיאון הנגב, באר שבע
2015 - נונפיניטו, ארטפורט, תל אביב
2015 - נעלמים, סדנאות האמנים, ירושלים
2015 - בויס, בויס, בויס, גלריה בנימין, תל אביב
2016 - בית ספר לאמנות: 70 למדרשה, ביתן הלנה רובינשטיין, תל אביב
2017 - בתוך הים, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2018 - In Response: Scenes, המוזיאון היהודי של ניו יורק
2019 - תוכנית הרזינסי בסיס, פרנקפורט
2017 - תוכנת רזידנסי במיטפקטורי, פראג
2015 - תוכנית הרזידנסי ארטפורט תל אביב
2010 - פרס האמן הצעיר של משרד התרבות
2015 - פרס לאמנים צעירים של עמותת אאוטסט
הימרינג הייתה גבעה בצפון מזרח בלריאנד, שעליה נבנה מבצר מיד'רוס, הבכור מבני פאנור.
לאחר טביעתה של בלריאנד בסוף העידן הראשון, פסגת הימרינג נותרה מעל הגלים, וכונתה ה"אי הימלינג".
מבצר הימרינג הוקם כאשר בני פאנור הלכו מזרחה לאחר שתינגול התוודע לרצח העלף-בעלף שבצעו הנולדור בקרוביו מן הטלרי.
היה זה המבצר הראשי של מיד'רוס, שממנו שמר על אזור הגבול הצפון-מזרחי שנודע כ"ארץ מיד'רוס".
הימרינג עמדה איתנה במהלך הדגור בראגולך, ועלפים רבים מהאזורים הסובבים, כולל אחיו של מיד'רוס, מגלור, נסוגו לשם.
מצב זה נשאר כך מאות שנים, עד לנירנית ארנוידיאד.
לאחר הקרב, הימרינג איננה מוזכרת יותר בסילמריליון כפי שפורסם, אך הרושם שנוצר הוא שהמבצר ננטש, מכיוון שבניו של פאנור כבר לא היו מסוגלים לאיישו, אפילו אם רצו.
אחרי מלחמת החרון, עת שקעה בלריאנד בים, פסגת הגבעה נותרה מעל הגלים ונראתה כאי קטן מול החוף הצפון-מערבי של הארץ התיכונה; במפות המקוריות שמלוות את שר הטבעות, האי נקרא "הימלינג".
הינדה הלנה "הלה" ניימן גרין (1912, זיכלין, פולין – 1943, ינובסקה, לבוב) הייתה היסטוריונית ומשוררת.
השיר "לשתות לחיים עם המוות" שכתבה לאחר שנשלחה למחנה הריכוז ינובסקה הפך ל"המנון אסירי המחנות" באזור לבוב.
הינדה הלנה "הלה" ניימן גרין הייתה בתם השנייה מבין ששת ילדיהם של אברהם יצחק ניימן וחיה נעכא לבית פרידמן־וורוצלאבסקי ואחייניתו של העיתונאי י.
היא נולדה בזיכלין אך ילדותה ונעוריה עברו בלודז', לשם עברה משפחתה בעקבות עסקו של אביה לייצור משקאות מוגזים וגלידה.
בילדותה הייתה חברה בתנועות הנוער הציוניות גורדוניה, בר כוכבא והשומר הצעיר.
לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון של יצחק קצנלסון בלודז', עברה לוורשה על מנת ללמוד באוניברסיטה.
היא סיימה תואר מוסמך בהיסטוריה, פסיכולוגיה וספרות, ועבודת המחקר שהגישה לקבלת ההסמכה עסקה בתרומת היהודים להתפתחות האורבנית של לודז בתחילת המאה ה־19. גרין המשיכה את דרכה באקדמיה וכתבה עבודת דוקטורט בנושא התנכלויות הגרמנים ליהודים בימי הביניים.
העבודה הוגשה לאוניברסיטה של ורשה ב־1 בספטמבר 1939 אך אבדה עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה באותו יום.
במהלך לימודיה בוורשה פרסמה גרין מספר יצירות בעיתונות הספרותית, עבדה כמורה בבתי ספר וכמורה פרטית לשפות גרמנית וצרפתית.
ב־1937 נישאה לסופר, העיתונאי והזמר ירחמיאל גרין.
השניים תכננו את עלייתם לארץ ישראל, אך בשל פרוץ המלחמה לא עלה הדבר בידיהם.
עם פרוץ המלחמה הם ברחו מזרחה והשתקעו בלבוב, שם נולד לבני הזוג ילד (או תאומים) שנעלם במהלך המלחמה.
בני הזוג הועברו למחנה העבודה ינובסקה עם הקמתו ביחד עם כל תושבי גטו לבוב.
במהלך שהותה בינובסקה הייתה גרין פעילה במחתרת וארגנה ערבים ספרותיים בסתר שבהם הוקראו יצירות שכתבו האסירים.
כמה ניסיונות לחלצה מהמחנה על ידי המחתרת לא צלחו, אך בשל פרסומם של בני הזוג נדחתה הוצאתם להורג עד לחיסול הסופי של המחנה, בנובמבר 1943.
אחייניתה, בתה של אחותה גניה, היא נחמה בידרמן יוזמת יום האם בישראל.
גרין נודעה בכשרון הכתיבה שלה מילדותה.
בין השנים 1932–1939 היא פרסמה שירים בעיתוני יידיש כגון פריינד וליטערארישע בלעטער ובכתבי עת בשפה הפולנית.
שיריה הושפעו בעיקר מחוויות הרעב והעוני בילדותה, במלחמת העולם הראשונה, וממות אמה בטרם עת ב־1932.
הרומן הראשון שכתבה עסק בחיי הסטודנטים היהודיים בוורשה הודפס והוצאתו לאור נקבעה לתאריך ה־9 בספטמבר 1939 אך בשל הכיבוש הנאצי של וורשה ההוצאה לאור בוטלה והטקסט אבד.
בעת שהותה במחנה הריכוז ינובסקה, כתבה גרין את השיר "לשתות לחיים עם המוות" ללחן של מוזיקה עממית.
השיר הושר מדי בוקר בצעדות האסירים אל מפעלי הכפייה, והפך ל"המנון אסירי המחנות" באזור לבוב.
כותרת השיר מתייחסת לסיפור שמקורו במחנה ינובסקה, בו מתוארים שני אסירים שחופרים את קבר ההמונים בדיונות החול שליד המחנה.
כשהם מסיימים מוציא אחד מהם בקבוק יין ששמר בסתר לקידוש של שבת, ושניהם עורכים את הקידוש האחרון, תוך שהם "שותים לחיים עם המוות".
המילים הקשות של השיר עומדות בניגוד מפתיע למנגינה העליזה, של השיר שמספר במקור על חתול שיכור שגונב אוכל בשוק.
ניגוד זה נבע מדרישות השומרים הנאציים לשיר שירים שמחים, ומאידך, הבעת צערם העמוק וייאושם של האסירים שאיבדו את כל בני משפחותיהם.
הינד זאזא היא שחקנית טניס שולחן סורית.
זאזא ייצגה את סוריה באולימפיאדת טוקיו 2020, לאחר שהעפילה לאולימפיאדה דרך טורניר המוקדמות של מערב אסיה שנערך בירדן בשנת 2020. כשהיא בת 12 בלבד, זאזא תהיה שחקנית טניס השולחן הצעירה ביותר בהיסטוריה של המשחקים האולימפיים, והספורטאית הצעירה ביותר החמישית שתשתתף במשחקים האולימפיים בעידן המודרני.
זאזא נולדה בשנת 2009 בחמה שבסוריה, והחלה לשחק טניס שולחן בשנת 2014. היא משחקת במועדון טניס השולחן "אל-מחאפט'ה" וזכתה בתארים לאומיים בכל שכבות הגיל.
הימש ג'יטנדרה פאטל הוא שחקן בריטי.
הוא מוכר בעיקר מהופעתו בתפקיד טמוואר מסאוד באופרת הסבון "איסטאנדרס" של ה-BBC, מהופעתו בסרט המוזיקלי "יסטרדיי" משנת 2019, ובתפקיד מאהיר בסרט המדע בדיוני "טנט".
בשנת 2020 שיחק בסדרה הקומית "אווניו 5".
ב-2021 כיכב במיני-סדרה "תחנה אחת-עשרה" והופיע בסרט "אל תסתכלו למעלה" ובסרט "אנשים חמדנים".
פאטל נולד ב-13 באוקטובר 1990 בסורטי שבקיימברידג'שייר.
הוריו הם הודים דוברי גוג'ראטית, אבל שניהם נולדו באפריקה.
האם נולדה בזמביה והאב נולד בקניה.
התחנך בבית הספר פרינס ויליאם באונדל שבנורת'האמפטונשייר.
כילד היה מחקה דמויות אהובות מהטלוויזיה והקולנוע.
כשהיה בן 11 לוהק להצגה "This Is Your Life, Santa Claus" בבית הספר.
בעקבות המלצה של אחד המורים, רשמו אותו הוריו ללהקת תיאטרון מקומית בפיטרבורו.
בהמשך היה חבר בלהקת השחקנים הצעירים שבקיימברידג' ולמד שיעורי קולנוע.
בגיל 13 למד לנגן בפסנתר, וקנה לעצמו גיטרה חשמלית, ולמד לנגן בעצמו.
בגיל 16, ביום של בחינות ה-GCSE, הוזמן פאטל לאודישן לאופרת הסבון הבריטית "איסטאנדרס" דרך סוכנות שחקנים.
הוא סיים את הבחינה האחרונה ומיהר להגיע לאודישן.
הוא התקבל לגלם את טאמוואר מאסוד, והחל לשחק בסדרה ב-1 באוקטובר 2007. ב-2011 זכה פאטל בפרס Inside Soap Awards יחד עם מריל פרננדס.
עוד הופיע פאטל בסדרת הרשת "EastEnders: E20" בתפקיד טאמוואר.
ב-2011 כתב יחד עם צ'ארלי ג' הוקינס תסריט לפרק אחד של הסדרה.
פאטל גילם את טאמוואר במשך תשע שנים, עד שעזב את הסדרה.
הופעתו האחרונה בסדרה הייתה ב-22 באפריל 2016.
ב-2014 לוהק פאטל בתפקיד פאבאן בסרט הקצר "Two Dosas".
הסרט זכה במספר פרסים בהם סרט הקומדיה הקצר הטוב ביותר בפסטיבל הסרט הקצר של לונדון.
ב-2015 זכה הסרט בפרס הקומדיה הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים של אספן.
בפסטיבל שאפל היה הבמאי דני בויל בין השופטים.
ב-2019 עבד פאטל עם בויל בסרט "יסטרדיי".
ב-2017 השתתף פאטל בסרט הקצר "The Fox", הקומדיה של הנרי סקריבן.
ב-2019 שיחק בסרט הקצר "Is This Life?".
ב-27 בספטמבר 2016 הופיע פאטל שוב בסדרת טלוויזיה, הסיטקום של ערוץ 4 בשם "Damned".
בסדרה גילם דמות של שוטר לשעבר ועובד סוציאלי בשם ניטין.
עוד ב-2016 הופיע בסרטו של הנרי סקריבן "Rapscallions".
ב-2017 לוהק למחזה "דון חואן בסוהו" בכיכובו של דייוויד טננט בתפקיד הראשי.
באותה שנה שיחק בפרק בקומדיה "Climaxed" של ה-BBC.
עוד הופיע בתפקיד מר גלנקדי בפרק בסדרה הקומית "Motherland".
פאטל השתתף בהפקות אודיו של הסדרה "דוקטור הו".
הוא גילם את ביוטק דנדרי בפרק "Day of the Vashta Nerada", ואת המהנדס ואיירטון ולנסיה בפרק "The Lifeboat and the Deathboat".
ב-2017 הפיק פאטל את סרט הקולנוע בשפת האורדו "My Pure Land".
הופעת הבכורה של פאטל בקולנוע, שהייתה גם נקודת הפריצה שלו, הייתה בשנת 2019 בתפקיד ג'ק מאליק בסרט "יסטרדיי".
בסרט הוא שר גרסאות כיסוי של שירי הביטלס.
עוד ב-2019 הופיע בסרט "השמיים הם הגבול" בכיכובם של פליסיטי ג'ונס ואדי רדמיין.
פאטל לוהק לתפקיד אמרי סטיינס בסדרת הטלוויזיה "המאורות", המבוססת על ספרה של אלינור קטון משנת 2013.
ב-2019 השתתף פאטל באלבום "Children in Need".
עוד ב-2019 הצטרף פאטל לצוות שחקני הסדרה "תחנה אחת-עשרה" של HBO Max.
ב-2020 הופיע בתפקיד ג'ורדן הטוואל בסדרה הקומית "אווניו 5" בכיכובו של יו לורי.
ב-2020 הופיע פאטל בסרט "טנט" בתפקיד מאהיר, חבר צוות במטוס שבתחילה עוזר לניל והפרוטגוניסט בתוכניתם.
ב-2021 שיחק פאטל בסרט "אל תסתכלו למעלה" של נטפליקס, בתפקיד פיליפ קאג', עיתונאי חסר מצפון שיוצא עם האסטרונומית קייט דיביאסקי, בגילומה של ג'ניפר לורנס.
פאטל הוא אוהד של קבוצת הכדורגל האנגלית טוטנהאם הוטספר.
שנה סרט תפקידהערות2019 יסטרדיי ג'ק מאליק השמיים הם הגבול ג'ון טרו 2020 טנט מאהיר 2021 אל תסתכלו למעלה פיליפ 2022מוריס המדהים קית' דיבוב2023נחמה מתוקה תומאס2024הולכים על כל הקופה (אנ')וויל שליהמבחן (אנ')אריאן2025Bubble & Squeakדקלן2026האודיסיאהTBAאנולה הולמס 3דוקטור ווטסון
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2016 Le Bossu הפסטיבל הבינלאומי של אדינבורו ומיוזיק הול וילטון 2017 דון חואן בסוהו Don Juan in Soho נווד תיאטרון וינדהם
שנה פרס קטגוריה עבור תוצאה 2011 Inside Soap Award החתונה הטובה ביותר איסטאנדרס 2019 פרסי בחירת הנוער הכוכב של הקיץ יסטרדיי
הינדוסטן מוטורס היא חברה הודית לייצור כלי רכב.
תקופה ארוכה זו הייתה החברה הגדולה לייצור מכוניות בהודו.
אף על פי שהחברה הייתה פרטית לאורך כל תקופת קיומה היא הייתה תלויה בתמיכה ממשלתית.
עד לשנות ה-80 כאשר הוסרו מגבלות על התחרות, החברה הייתה יצרן מכוניות מוביל בהודו.
החברה הוקמה עוד לפני קבלת עצמאות של הודו.
בשנת 1942 משפחת בירלה ביחד עם חברת מוריס הבריטית החלו בהרכבת מכוניות.
בשנת 1948 הוקם מפעל בעיר אוטארפרה בבנגל המערבית והחל ייצור מכוניות מדגם Hindustan Ambassador.
גם בשנות ה-90 מכונית זו הייתה בין הנמכרות ביותר בהודו.
היצור שלה הופסק רק שנת 2014. בנוסף לדגם זה היה מיוצר דגם Hindustan 10 גם הוא מבוסס על תכנון של "מוריס".
בשנות ה-80 החל שיתוף פעולה עם ג'נרל מוטורס.
במסגרת זו החל הייצור מכוניות מדגם אופל אסטרה ואופל קורסה.
בשנת 1999 המפעל נמכר לג'נרל מוטורס והוא ממשיך בייצור מכוניות שלה.
בשנת 1959 החברה החלה לייצר טרקטורים וציוד הנדסי נוסף.
הדגמים היו מבוססים על דגמים של חברה צ'כית.
בשנת 1967 הוקמה חברה נפרדת.
בשנת 1999 היא נמכרה לחברה ממשלתית לייצור טרקטורים.
בשנת 1982 החל שיתוף פעולה עם איסוזו, במסגרת זה החל ייצור משאיות.
בשנת 1997 נחתם הסכם עם חברה אוסטרלית לייצור מכוניות מדגם OKA 4wd.
בשנת 1998 בעקבות חתימת הסכם שיתוף פעולה עם מיצובישי הוקם מפעל חדש והחל לייצר מספר דגמים של מכוניות מיצובישי.
גלריה מכוניות בייצור הינדוסטן מוטורס
ההינדואיזם בישראל מתייחס לאוכלוסייה ההינדואית בישראל.
בישראל גרים כ-17,000 עובדים זרים ממדינות תת-היבשת ההודית (בעיקר הודו, נפאל וסרי לנקה) אשר דת חלקם היא הינדואיזם.
עם זאת, חלק מזערי מהמקיימים אורח חייהם הינדואי בישראל הם ישראלים שאימצו את הדת כשגרו או טיילו מחוץ לישראל.
ארגון סאי בישראל הוקם רשמית בישראל בשנת 2001 ומאז מקיים פעילויות דתיות ונסיעות להודו.
חגיגות קרישנה ג'אנמאשטמי הן חגיגות לכבוד לידתו של האל קרישנה בחודשים אוגוסט וספטמבר.
בחגיגות מועלים מחזות הנוגעים לסיפורי ילדותו של קרישנה, וכן שירה וריקודים.
חגיגות אלו החלו בישראל לפני כמספר שנים.
הימנה ביסואה סמה (באסאמית: হিমন্ত বিশ্ব শৰ্মা; נולד ב־1 בפברואר 1969) הוא פוליטיקאי הודי המכהן כראש השרים של אסאם מטעם מפלגת העם ההודית, אליה חבר ב־2015 לאחר שעזב את הקונגרס הלאומי ההודי.
הימנה ביסוואה סמה נולד ב־1 בפברואר 1969 ב שבאסאם לקליש נאת' סמה ומרינליני דוי.
סמה למד ב במדעי המדינה ב־1992, כשבין 1991 ל־1992 שימש כמזכיר הכללי של אגודת הסטודנטים במכללה.
ולאחר מכן למד משפטים ועסק בעריכת דין בבית המשפט הגבוה של גוואהטי.
סמה הצטרף ל בשנות התשעים, והיה חבר במפלגה במשך 23 שנים.
סמה נבחר לראשונה ל בבחירות ב־2001 מטעם הקונגרס הלאומי ההודי, ב־2002 מונה לשר בממשלת אסאם, והחזיק במשרות שונות בממשלת המדינה.
ביולי 2014 התפטר סמה ממשלת אסאם, לאחר תביעתו למינויו לראש השרים במקום ראש השרים המכהן בטענה לתמיכת מרבית חברי האספה מטעם המפלגה, אך רהול גנדי סירב לתמוך בו.
באוגוסט 2015 הצטרף סמה למפלגת העם ההודית.
במאי 2016 הקימה מפלגת העם ההודית את , קואליציית־בת של הברית הדמוקרטית הלאומית בצפון-מזרח הודו, כשסמה מהווה את כוח העיקרי ביוזמה מונה לעמוד בראשה.
סמה מילא תפקיד חשוב בהקמת ממשלות של המפלגה במדינות נוספות: ארונאצ'ל פרדש, נאגאלנד, טריפורה, מניפור ומגהלאיה.
בבחירות באסאם במאי 2016 נבחר סמה מחדש לאספה מטעם מפלגת העם ההודית, שלראשונה הקימה ממשלה במדינה.
סמה מונה לשר בממשלה זו.
לאחר הבחירות באסאם ב־2021 מונה סמה לראש השרים במדינה, והוא הושבע לתפקיד ב־10 במאי 2021.
הימנים, מהרדינג עד טראמפ: מאה שנות מאבק שמרני בארצות הברית הוא ספר מאת העיתונאי והוגה הדעות האמריקני מתיו קונטינטי , העוסק בהיסטוריה ובתהליכים האידאולוגיים שעיצבו את השמרנות האמריקנית מאז שנות העשרים של המאה ה-20 בתקופת הנשיא הרדינג, ועד לשנות העשרים של המאה ה-21 בתקופת הנשיא טראמפ.
הספר סוקר תקופות ומשברים תוך התמקדות בגישות, רעיונות ומאבקים פנימיים במחנה השמרני, זרם שהתפתח במקביל לעלייתה של הפרוגרסיביות, והאתגרים שהציבה בפני ערכי היסוד של החברה האמריקנית.
הספר מנסה לנתח את התפתחותה של שמרנות לא רק כזרם פוליטי אלא גם כאסכולה תרבותית ואידאולוגית באמצעות ניתוח מעמיק של רעיונות, דמויות מפתח, ומוסדות תקשורתיים שהיו בעלי השפעה מכרעת על עיצוב דעת הקהל ועל מסלול המפלגה הרפובליקנית.
הספר מציג את הדינמיקה הפנימית של המאבקים בין קבוצות שונות, החל מהתנגדות לרפורמות אידיאליסטיות וכלה בהתמודדות עם כוחות פופוליסטיים במפלגה הרפובליקנית.
בתוך כך, קונטינטי מנתח את התפקיד המשמעותי של מוסדות התקשורת והמחקר - כתבי עת, עיתונים ואתרי דעה - בהפצת רעיונות והשפעה על השיח הציבורי.
התיאור ההיסטורי נע בין תקופות שונות, מהמהפכה של 1932 ועד לתקופת הנשיאות של רייגן, ועובר גם בהרחבה על השינויים שחלו בעידן טראמפ.
הספר יצא בתרגום עברי, בשנת התשפ"ג בהוצאת סלע מאיר, ותורגם על ידי יובל סימן-טוב.
ניתוח מעמיק: קונטינטי בוחן את המבנה הרב-שכבתי של המחנה השמרני, ומציג אותו לא כמאגר עמדות פוליטיות בלבד, אלא כתופעה דינמית המושרשת בזהות תרבותית ופוליטית עמוקה.
תשתית תרבותית וחברתית: הספר עוסק בעקרונות ובמסגרות התרבותיות שעיצבו את השמרנות לאורך ההיסטוריה, תוך שהוא מתייחס גם לגורמים החברתיים שאפשרו את התפתחותה לאורך השנים.
2. תפקידם של מוסדות התקשורת והמחקר
הפצת אידאולוגיה: הספר מדגיש את תפקידם הקרדינלי של המוסדות האינטלקטואליים—החל מהעיתונות היומית, דרך כתבי עת אקדמיים ועד מכוני מחקר—בעיצוב השיח הציבורי ובהכוונת הדינמיקה הפנימית של המפלגה הרפובליקנית.
השפעה מוסדית: קונטינטי מבהיר כי מוסדות אלו אינם רק צינורות להעברת רעיונות, אלא גם זירות שבהן מתנהלים ונפתרים מאבקים אידאולוגיים פנימיים, באופן שמחזק את יסודותיו האינטלקטואליים של המחנה השמרני.
3. חשיבותה של אוריינות רעיונית
התמודדות עם שינויים טכנולוגיים: בעידן של שינויים טכנולוגיים וחברתיים מואצים, המחבר מדגיש את הצורך בשימור רמה גבוהה של אוריינות רעיונית בתוך המחנה השמרני.
גמישות אינטלקטואלית: היכולת לעבד, לפרש ולהביע רעיונות מורכבים נתפסת כיסוד חיוני להצלחה פוליטית, שכן היא מאפשרת לשמרנים להסתגל ולהתמודד עם אתגרי התקופה הדיגיטלית.
מתחים סיעתיים: מעבר להשפעות החיצוניות, הימנים מתעמק גם בעימותים הפנימיים שמובילים לעיתים לפיצול בתוך המחנה השמרני.
עיצוב השיח הפוליטי: קונטינטי מנתח בקפידה כיצד מאבקי הכוחות הפנימיים—הנובעים מהתנגשות אינטרסים ומהבדלי גישה אידאולוגיים—משפיעים על הכיוון הכללי של התנועה, על תהליכי גיבוש מדיניות ועל הרטוריקה הציבורית שלה.
באמצעות בחינה מעמיקה של הדינמיקות הללו, הימנים אינו מסתפק בתיעוד היסטורי גרידא, אלא מציע ניתוח מורכב, מקיף ורלוונטי לעידן הנוכחי.
קונטינטי מבקש לחשוף את הרובד האינטלקטואלי שמאחורי השמרנות האמריקנית, ולבחון כיצד רעיונות ומוסדות מעצבים תודעה ציבורית ותהליכים פוליטיים לאורך מאה שנה של מאבק.
הוא אינו רואה בשמרנות רק עמדה פוליטית אלא "אורח חיים" המורכב מתשתית תרבותית, זיכרון היסטורי ותגובה מתמשכת למודרנה הפוליטית והחברתית.
הספר זכה להערכה על הצגת תמונה מורכבת ורבת-פנים של השמרנות האמריקנית, והדגשת ההבדלים בין שמרנות מבוססת ערכים לבין זרמים פופוליסטיים המתמקדים בשיטות הפצה תקשורתיות.
קונטינטי טוען כי "תבוסותיו של הימין תמיד היו זמניות", ומציין כי תמיד היה ימין אמריקני שהתנגד לרפורמות אידיאליסטיות ולתשוקות המהפכה – תזה אשר מעודדת חשיבה מחודשת על אופני עיצוב המאבק הפוליטי בעידן הנוכחי.
חלק מהביקורות שנכתבו על הספר תיארו אותו כ"שאפתני, מרשים ומדאיג", ושיבחו את ההיקף ההיסטוריוגרפי הנרחב של הספר, שמצליח להראות כיצד הסכסוכים הפנימיים בתנועה השמרנית הם ארוכי שנים.
בביקורת שפרסם עומר אריכא באתר "מידה", לאחר פרסום התרגום העברי של הספר, הוא טוען כי קונטינטי מתאר את הצלחתה של התנועה השמרנית האמריקנית, הנובעת בראש ובראשונה מהתשתית האינטלקטואלית הענפה שלה, בניגוד לישראל שבה יש מוסדות וכתבי עת מעטים המזוהים עם הימין.
הין היא מידת נפח עתיקה שהייתה נהוגה בתקופת המקרא ובתקופת בית המקדש.
ההין שימשה בעיקר למדידת נוזלים כגון שמן, יין ומים, בפרט בהקשר בפרט בהקשר של עבודת המקדש ביחס להקרבת מנחות ונסכים.
מידת ההין נזכרת בתורה בפרשת שמות בפרשת עשיית שמן המשחה:
מידה זו לא נצרכה בשאר עבודת בית המקדש, אך לדעת חכמים, המידה הייתה מצויה כחלק משבע סוגי מידות שהיו מצויים באופן תמידי בבית המקדש, טעמם הוא שמאחר שנצרכו למידה פעם אחת, השאירו אותו.
אך לדעת רבי שמעון לא היה כלי במידה זו בבית המקדש.
המידה נזכרת בתורה כשיעור מידה למידות אחרות של נסכים: חצי הין, רביעית ההין ושלישית ההין:
מידת ההין היא 12 לוג, כפי שלמדו חז"ל בסמכת מנחות מהגימטריה של המילה 'זה':
יש שכתבו שמקור המילה "הין" (hnw), הוא במצרים העתיקה שם השתמשו במידה זו למדידת שמן, בירה ויין, כפי שעולה מממצאים ארכאולוגיים מהתקופה הפרעונית.
שאר כל מידות הלח, שיערו על פי מידה זו.
וכפי שמבואר בדברי המשנה במסכת מנחות:
בתרגום השבעים המילה הין אינה מתורגמת, אלא נכתבת כ־ιν (תעתיק יווני של המילה "הין").
שיעור ההין שנוי במחלוקת בין הפוסקים:
לפי החזון איש: כ-7.2 ליטר
לפי הגר"ח נאה: כ-3.6 ליטר
כאמור, התורה מפרטת את שיעורי היין לנסכים לפי סוג הקרבן על פי מידת ההין:
שיעורי השמן למנחות השונות נמדדו אף הם על פי מידת ההין:
רבע הין (שלושה לוגין) - למנחת נסכים של כבש
שלישית הין (ארבעה לוגין) - למנחת נסכים של איל
חצי הין (שישה לוגין) - למנחת נסכים של פר
המידה מוזכרת בתורה גם בציווי שלא להונות במידות ומשקולות:
בתלמוד דרשו מהמילים הין צדק - שיש לאדם לעמוד בדיבורו, כשהמילה הין משמשת במובן כן - הן:
הינד ח'ורי היא דיפלומטית ופוליטיקאית פלסטינית.
כיהנה בתפקיד שרה לענייני ירושלים בממשלתו השלישית של אחמד קריע.
כמו כן הייתה הנציגה של הארגון לשחרור פלסטין בצרפת ממרץ 2006 עד יוני 2010.
חורי נולדה למשפחה נוצרית בבית לחם, יהודה ושומרון, אז עדיין תחת שלטון ירדן.
היא התחנכה בבית ספר שנוהל על ידי נזירות.
בהמשך, למדה כלכלה באוניברסיטת ביר זית, ולאחר מכן באוניברסיטה האמריקאית בביירות לפני תחילת מלחמת האזרחים בלבנון.
לאחר מכן חזרה לבית לחם.
היא נשואה ואם לשלושה ילדים.
לאחר האינתיפאדה הראשונה, היא למדה ניהול באוניברסיטת בוסטון בקמפוס בבאר שבע, תוך כדי עבודה עם סוכנות הפיתוח של האו"ם.
במרץ 2005 היא מונתה לתפקיד השרה לענייני ירושלים בממשלת הרשות הפלסטינית.
היא לא הצליחה בבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית בינואר 2006, ומאוחר יותר היא נשלחה לצרפת כשגרירה, תפקיד בו כיהנה עד יוני 2010. במהלך כהונתה כשרה, הוחרמה תעודת הזהות שלה במהלך פשיטה של משטרת ישראל.
היא המזכירה הכללית של .
במסגרת זו נטען כלפיה כי הייתה שותפה לקמפיין הסתה נגד מדינת ישראל בעקבות משבר מים ברשות הפלסטינית.
בנוסף, היא שותפה ופעילה במסגרת ארגוני יוזמת ז'נבה.
הינד קבוואת היא פוליטיקאית, חוקרת ופעילה חברתית נוצריה, סורית-קנדית, המכהנת מאז 2025 בתפקיד בממשלת המעבר הסורית.
לקבוואת יש תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת דמשק וכן תואר במשפטים מהאוניברסיטה הערבית של ביירות.
היא בעלת תואר שני ביחסים בין-לאומיים מ באוניברסיטת טאפטס וכן תעודות ביישוב סכסוכים ומנהיגות אסטרטגית מאוניברסיטת טורונטו ובמשא ומתן מאוניברסיטת הרווארד.
מ-1989 עד 2014 עבדה קבוואת בתפקיד יועצת בין-לאומית בכמה משרדי עורכי דין בטורונטו.
הינד קבוואת משמשת גם כמנהלת בניית שלום בין-דתית במרכז לדתות, דיפלומטיה ויישוב סכסוכים של אוניברסיטת ג'ורג' מייסון.
כחלק מתפקידה במרכז היא ניהלה את התוכנית ליישוב הסכסוכים בסוריה, תוכנית שכללה, בין היתר, סמינרים שנתיים מחוץ לסוריה, לסטודנטים לתארים מתקדמים.
חברת המועצה המייעצת של הבנק העולמי
תורמת תכופות לאתר החדשות האמריקני הפינגטון פוסט.
במהלך מלחמת האזרחים בסוריה היא הייתה חברת האופוזיציה הסורית ושימשה בתפקיד סגן ראש משרד ז'נבה של ועדת המשא ומתן הסורית, שבראשו עמד השגריר עבד אל-לטיף דבאח, שגריר סוריה לשעבר באיחוד האמירויות.
לאחר נפילת משטר אל-אסד, הוקמה ב־10 בדצמבר 2024 "ממשלת ההצלה" בראשות מוחמד אל-בשיר שנועדה לכהן עד 1 במרץ 2025, ולהוביל את תהליך השיקום של סוריה לאחר 13 שנות מלחמת אזרחים.
בפברואר 2025 מונתה קבוואת כחברה בוועדת ההכנה ל.
ב-30 במרץ 2025, הושבעה ממשלת מעבר חדשה בראשות הנשיא הזמני אחמד א-שרע והינד קבוואת מונתה לשרה לענייני חברה ועבודה.
האישה הראשונה והנוצרית היחידה בממשלה זו.
בהצהרה לאחר השבעתה לתפקיד היא אמרה, בין היתר: "אנחנו לא שרים...
ב-2013 שימשה קבוואת כ"פרופסור עוזר" ומנהלת המחלקה לדיאלוג בין דתות ויישוב סכסוכים, במכון לדתות ודיפלומטיה באוניברסיטת ג'ורג' מייסון בארצות הברית.
בין השנים 2017 ו-2019 היא כיהנה כעמיתה אורחת במחלקה למשא ומתן בפקולטה למשפטים, באוניברסיטת הרווארד.
קבוואת שימשה יועצת וחברה במועצה המייעצת של הבנק העולמי והייתה חברה בדירקטוריון של הארגון הבין-לאומי "אינטרפיס" העוסק בבניית אמצעים להשכנת שלום בתוך מדינות.
הינד קבוואת עמדה בראש ארגון "Tastakel", העוסק בהעצמת נשים ובניית שלום, תוך שימוש באמצעים לא אלימים ודיאלוג כדי להתמודד עם הסכסוך המתמשך בסוריה.
הארגון מפעיל מרכזי נשים ברחבי סוריה, המספקים שירותי חינוך וייעוץ, וכן אירוח סדנאות בנושא מעורבות פוליטית ובניית שלום לנשים סוריות הן בתוך סוריה והן אלו החיות כפליטות במדינות שכנות.
קבוואת ניהלה את אגודת הנשים הסוריות-קנדיות בטורונטו.
בשנת 2007, קבוואת זכתה בתואר "משכינת שלום" מאת .
בשנת 2009, היא קיבלה את "פרס הדיפלומטיה הציבורית" מאוניברסיטת ג'ורג' מייסון.
הינד קבוואת היא נוצריה קתולית.
אביה היה יווני-קתולי ואמה יוונית-אורתודוקסית.
קבוואת היא אם לשני ילדים, בן ובת.
הינדוּסטן היה אזור גאוגרפי, ישות פוליטית, ושם היסטורי להודו, אשר שימש לאורך הדורות לציון הן של צפון תת-היבשת ההודית והן של תת-היבשת כולה.
בימינו, משמש הכינוי "הינדוסטאן" כשם פואטי או היסטורי ל, על אף שאינו שם רשמי למדינה המודרנית.
המונח "הינדוסטאן" הוא נגזרת איראנית של המילה האינדו-ארית סִינְדְהוּ – שמה של מערכת נהר האינדוס.
במקור, שימשה מילה זו לציון אזור סינד בתקופה העתיקה, אך לימים התרחבה לציון חלקים נרחבים יותר בצפון הודו, ולבסוף תת-היבשת כולה בתקופה המודרנית המוקדמת.
גם לאחר חלוקת הודו בשנת 1947, המשיך השם "הינדוסטאן" לשמש כשם היסטורי לרפובליקה של הודו.
המונח הערבי המקביל הוא הִינְד (هند), ומונח זה משמש באורח דומה בשפות הינדי ואורדו.
באנגלית שימש לעיתים גם הכתיב Hindostan לציון אותו אזור.
המילה "הינדוסטאן" נגזרת מהמונח הפרסי "הִינְדוּ", שהוא קוגנט של המונח הסנסקריטי "סִינְדְהוּ".
באיראנית פרוטו התרחש שינוי פונטי שבו האות s הפכה ל-h, תהליך המתוארך (על פי אסקו פרפולה, Asko Parpola) לשנים 850–600 לפנה"ס.
כך, הביטוי הוֵדי הקדום ספְּטה סִינְדְהָוָה (ארץ שבעת הנהרות) הפך באווסטה ל-הפטה הינדו.
ב-515 לפנה"ס, סיפח המלך הפרסי דריווש הראשון את אזור עמק האינדוס, ובו סינד, אשר כונה בפי הפרסים "הינדו".
מאוחר יותר, בימי חשיארש הראשון, התרחב המונח וכלל גם את הארצות שממזרח לנהר האינדוס.
מן המאה הראשונה לספירה ואילך, נוסף למונח "הינדו" הסיומת הפרסית "סטן" – שפירושה "ארץ" או "חבל ארץ", וכך התקבל "הינדוסטאן" – "ארץ האינדוס".
ביטוי זה מופיע גם בכתובת נאקש-י רוסתם של המלך שאפור הראשון, בסביבות שנת 262 לספירה.ההיסטוריון בנגהוט נריאן מוקרג'י טוען כי מהמובן המצומצם של אזור האינדוס התפשט הכינוי עד שציין את כל תת-היבשת.
גם השמות "אִינְדִיָה" (יוונית-רומית) ו"שן-תו" (סינית) עברו תהליך התפתחות דומה.
בתקופת סולטנות דלהי והאימפריה המוגולית, השתמשו היסטוריונים פרסיים בהבחנה בין "הינדוסטאן" – צפון הודו המוסלמית (לרוב אזור נהרות הגנגס והימונה) – לבין "הינד" – שאר אזורי תת-היבשת.
למשל, חייליו של ע'יאס אל-דין בלבן כונו "חיילים הינדוסטאנים", לעומת אויביהם שכונו "הינדים".
המונח הינדוסטאן משמש כיום כביטוי בלתי-רשמי ועממי לציון המדינה המודרנית של הרפובליקה של הודו.
סיסמאות הכוללות את המונח, כגון "הינדוסטאן זינדאבאד" (תחי הינדוסטאן), נשמעות תכופות באירועי ספורט ובאירועים ציבוריים שבהם משתתפות נבחרות המייצגות את הודו.
כמו כן, המונח משמש לעיתים קרובות כמדד למוצא לאומי במסעות פרסום, והוא כלול בשמות מסחריים של חברות רבות הפועלות בהודו.
המנהיג הפוליטי מוחמד עלי ג'ינה, מייסד פקיסטן, וכן מפלגתו – הליגה המוסלמית של כל הודו – דגלו בשימוש בשם "הינדוסטאן" עבור הודו המודרנית, מתוך מגמה להדגיש את צביונה ההינדואי של המדינה הנפרדת מהאומה המוסלמית.
השפה ההינדוסטאנית היא הלשון המדוברת באזור הינדוסטאן ומהווה את השפה המשותפת בצפון תת-היבשת ההודית.
השפה נובעת מן ההינדית העתיקה שדוברה באזורי אוטר פרדש המערבית ודלהי, והיא נחלקת לשתי צורות ספרותיות עיקריות: הינדית תקנית מודרנית ואורדו תקנית מודרנית, אשר נבדלות ביניהן בכתב – דוואנגרי להינדי ופרסי-ערבי לאורדו – ובמינוח, אך חולקות דקדוק ואוצר מילים בסיסי משותף.
המילה "הינדי" עצמה נגזרת מהשורש "הינד" – מונח פרסי שפירושו "הודו", עם סיומת תואר "-י" המציינת שייכות.
כלומר, הינדי היא "השפה ההודית" או "של הודו".
במיתולוגיה היוונית, הימרוס (ביוונית עתיקה: Ἱμερος) הוא אחד משבעת הארוטים , קבוצת אלים מכונפים של אהבה, וחלק מתהלוכתה של האלה אפרודיטה.
הימרוס הוא האל וההאנשה של תשוקה ותאווה.
בתאוגוניה של הסיודוס, ארוס והימרוס נכחו בלידתה של אפרודיטה וליוו את האלה כשהיא יצאה מקצף הים והצטרפה לאספת האלים.
מוקדם יותר בתאוגוניה, הימרוס מוזכר כתושב הר האולימפוס, בהיותו שכן של המוזות והחריטים.
הימרוס (תאווה) ופילוטס (חיבה) הוענקו לעולם על ידי אפרודיטה שיזמה מפגש מיני; הם דיברו דברי אהבה ודיבורים מנצחים שהשפיעו על מוחותיהם (nous) וליבם של בני תמותה ואלים כאחד.
הימרוס קשור קשר הדוק לפותוס, התגלמות הכמיהה הנלהבת.
בדיאלוג שלו, קרטילוס, אפלטון מציין את ההבדל בין שני המושגים ומסביר שבמקרה של הימרוס, מושא התשוקה נוכח, ולכן התשוקה מוכנה להיות מסופקת; ואילו במקרה של פותוס, הפרט משתוקק למשהו שנעדר או מחוץ להישג יד.
כתוצאה מכך, פותוס אינו ממומש ופוטנציאלית סבל.
למרות שהימרוס הוא המונח הסטנדרטי לתשוקה ארוטית, הוא יכול להופיע גם בהקשרים שונים עם משמעות חלופית, כמו תשוקה לאבל (לאחר אירוע טרגי) או למזון; למשל ה"הימרוס למזון מתוק" שחש פועל לאחר יום עבודה ארוך.
למרות שדמויות אלו היוו השראה ליצירות אמנותיות ופואטיות, לא היו להן סיפורים מיתולוגיים או פולחנים משלהן.
הצפלין LZ-129 הינדנבורג הייתה ספינת אוויר של גרמניה הנאצית מתוצרת צפלין, שנשרפה לחלוטין באירוע שנודע בשם "אסון הינדנבורג".
השריפה התרחשה בעת ניסיון נחיתה בניו ג'רזי שבארצות הברית, ב-6 במאי 1937. בשריפה נהרגו 36 בני אדם: 13 נוסעים, 22 אנשי צוות ואיש צוות קרקע אחד.
62 בני אדם נוספים שהיו על הספינה ניצלו.
התאונה קירבה את קיצן של ספינות האוויר כאמצעי תחבורה אווירי עיקרי, והאיצה את המעבר לעידן המטוסים.
ההינדנבורג הייתה ספינת האוויר הגדולה ביותר שנבנתה מעולם (במקביל לספינה התאומה, LZ-130 – "גראף צפלין 2" ), ונקראה על שם פאול פון הינדנבורג, נשיא גרמניה לשעבר.
ספינת האוויר "LZ-129 הינדנבורג" נבנתה בשנים 1931–1936, וטסה לראשונה ב-4 במרץ 1936. גופה נבנה מסגסוגת אלומיניום, אורכה היה 245 מטר, וקוטרה היה 41 מטר.
היא הכילה 200,000 מטר מעוקב של גז מימן ב-16 תאים נפרדים, והונעה בארבעה מנועי דיזל מתוצרת חברת מרצדס-בנץ בעלי הספק של 1,200 כ"ס כל אחד.
מהירותה המרבית הייתה 135 קמ"ש.
היא נשאה 61 אנשי צוות ו-50 עד 72 נוסעים.
הספינה תוכננה להכיל גז הליום, אך בעקבות סירובה של ארצות הברית למכור הליום למדינות זרות, היא מולאה במימן, שהוא גז דליק ביותר.
אמצעי הבטיחות הרבים שהורכבו בה אפשרו את התקנתו של חדר עישון מדוחס אוויר.
במהלך שנת 1936, השנה הראשונה להפעלתה, הספינה נשאה כ-2,800 נוסעים וכ-160 טון של מטען.
היא טסה עשר פעמים לארצות הברית, ושבע פעמים לברזיל.
ביולי 1936 רשמה שיא, כשהשלימה חצייה כפולה של האוקיינוס האטלנטי בפחות משישה ימים.
ב-1 באוגוסט 1936 הופיעה בטקס הפתיחה של האולימפיאדה בברלין, וטסה מעל האצטדיון עם הדגל האולימפי, כאות להגעתו של הקנצלר הגרמני אדולף היטלר למקום.
ב-6 במאי 1937 הספינה הגיעה לבסיס חיל הים האמריקני בלייקהרסט (Lakehurst) שבניו ג'רזי, בסיום הטיסה הטרנס-אטלנטית הראשונה של שנת 1937. האירוע המיוחד משך עיתונאים רבים, לרבות צלמים וצוותי הסרטה.
הקריין הרברט מוריסון שידר את האירוע בשידור מושהה ברדיו, בדיווח שזכור כאחד מהרגעים ההיסטוריים בתולדות הרדיו והעיתונות האלקטרונית כולה.
בעת ניסיון הנחיתה בשעה 19:21 החלה הספינה לבעור, ותוך פחות מדקה היא נשרפה לחלוטין.
בשריפה נהרגו 13 נוסעים, 22 אנשי צוות וחייל אחד מצוות הקרקע.
23 נוסעים ו-39 אנשי צוות אוויר נותרו בחיים.
הגורם להצתה היה ככל הנראה ניצוץ של חשמל סטטי, אך הנסיבות המלאות של השריפה שנויות במחלוקת.
ממשלת גרמניה טענה כי גז המימן היה החומר הראשון שבער, וחוקרים אחרים טענו כי בד דליק בער ראשון.
עדויות שנאספו לאחרונה מצביעות כי פנייה חדה שביצע קברניט הספינה גרמה להינתקות של מיתר בשלד הספינה, שכתוצאה מהמתיחות שלו קרע את דופן הספינה בדומה לאפקט של הצלפת שוט.
כתוצאה מכך השתחרר גז מימן לאוויר.
ספינות אוויר נוטות להיטען בחשמל סטטי במהלך הטיסה, אך המטען מתחלק בצורה שווה בכל הספינה.
עם הורדת כבלי העגינה הרטובים, הפוטנציאל החשמלי על השלד המתכתי התאפס.
הפוטנציאל על חלקי הספינה הלא-מתכתיים, עם זאת, לא התאפס מיד, ובבקשו את הדרך המהירה ביותר להתאפס, נע ניצוץ בין גוף הספינה (הלא-מתכתי) לשלד הספינה (המתכתי), תוך שהוא מצית את המימן הדולף.
על אף שספינות האוויר נחשבו לאמצעי תחבורה בטוח מאוד מבחינה סטטיסטית (ורוב התאונות שלהן אירעו בגלל מזג אוויר גרוע) – הכיסוי התקשורתי הרחב של התאונה, לרבות סרטי הצילום ושידור הרדיו, הוביל לירידה חדה מאוד בביקוש לטיסה בספינות האוויר.
למעשה, התאונה סימלה את קץ עידן ספינות האוויר כאמצעי תחבורה אווירי עיקרי, ואת המעבר לעידן הטיסה במטוסים.
התמונה של הספינה בוערת שימשה כבסיס לכריכת האלבום "Led Zeppelin" (1969) של להקת הרוק הבריטית לד זפלין.
ב-1975 יצא לאקרנים סרט האסונות "ההינדנבורג", בבימויו של רוברט וייז, ובכיכובם של ג'ורג' סי.
עלילת הסרט מתארת את אסון ההינדנבורג כחבלה מכוונת, למרות שבמציאות לא הייתה כל עדות לחבלה כזאת.
הפרק הראשון של סדרת הטלוויזיה הבדיונית "טיימלס" מתרחש בניו ג'רזי ביום בו קרה האסון ומתמקד בהיבטים שונים של אסון ההינדנבורג.
הינקו דומיניק פיצילי (בקרואטית: Hinko Dominik Picilli) היה חבר בארגון הקרואטי הפרו-נאצי אוסטאשה, שימש קצין ומפקד במחנה ההשמדה יאסנובאץ ופיקח על עבודות-הכפייה.
הוא היה מהנדס בהכשרתו ועסק גם בארגון עניינים טכניים.
לא הרבה ידוע על פיצילי ושאריו, פיצילי היה דלמטי ממוצא איטלקי, יליד פוז'גה (Pozega).
למד הנדסה וב-1941 הצטרף לארגון האוסטאשה, הוא נמצא, כנראה, כמי שהפר את המשמעת האוסטאשית, ונשלח אל יאסנובאץ כאסיר.
פיצילי הגיע למחנה לאחר שנאסר והיה "מודיע": אסיר שהוחזק בתנאים מוטבים בגלל קשרים עם האוסטאשה, בייחוד עם איביצה מאטקוביץ', וסיוע להם.
אחר-כך שימש כמפקד כוח-העבודה של המחנה, שאותו חילק ל-16 קבוצות-עבודה, שבראשם עמדו אסירים חופשיים-למחצה, ראשי-הקבוצות.
הוא פיקח בייחוד על עניינים טכניים הקשורים בעבודה.
בגלל משרתו, שנא מקרב לב את האסירים החולים והזקנים, שלא יכלו לעבוד, והוא העדיף לשלחם לעבודה בכוח, מאשר להשאירם ב"בית-החולים" של המחנה.
הוא בא בעצמו ופיקח באופן קפדני על העבודה.
בידו נשא תמיד שוט ששימש אותו לרדות באסירים ללכת לעבוד או לעבוד מהר יותר.
המגלב היה עשוי מכבל חשמלי: תיל מתכת עבה, מלופף בגומי עבה, ובקצהו היה חוד פלדה.
במקרה אחד, הלקה בו ילד בן 12 למוות הוא פעם הלקה אסיר אחר ואז ריסק את גולגולתו במגפו המסומר.
העד קוסינה פראניו ציין כדלקמן:
פיצילי לא נכח רק ביאסנובאץ לבדו, אלא גם הנהיג משלחת של אוסטאשים מן המחנה אל מחנה-הריכוז הקרואטי ליהודי-אוסייק, טניה (Tenje) ושם, על רקע ראשית השילוחים לאושוויץ, הצליח לשכנע אי-אלו בעלי-מלאכה לבוא למחנה יאסנובאץ עם משפחותיהם לעבודה בבתי-המלאכה.
כמאתיים או שלוש-מאות איש הגיעו לטרנספורט ב-18 באוגוסט 1942. כולם נרצחו בבואם.
פיצילי הורד במרץ 1943 בדרגתו, יחד עם איביצה מאטקוביץ' ואאוגן קווטרניק, והאוסטאשה טיהומיר קורדיץ' נעשה למפקח על העבודה, בעוד שהוא היה אמון רק על היבטיה המעשיים, וכל עניינים טכניים.
אך לאחר שתמה תקופת פיקודו של איביצה ברקליאצ'יץ' במאי 1943, הוא היה למפקד המחנה, עד אפריל 1944, כאשר הגיע דינקו שאקיץ'.
במשך ימיו במחנה, פיצילי, במסגרת הכשרתו כמהנדס, הגה מספר שיטות מזוויעות בייחוד לחיסול אסירים וניצולם באופן "מכני", כולם לפי הדוגמה הנאצית.
פיצילי שכלל את כבשני-הלבנים במחנה לכדי משרפות, שבהם נשרפו גופות ואסירים חיים, רובם מעולפים וחלקם בהכרה.
הוא גם הינדס, במשך שהותו כמפקד, קדרות שבהם הפכו לשד-עצם ושומן אנושי לסבון.
בסוף ימי המחנה, ארגן פיצילי את מבצע שריפת הגופות, שבמסגרתו הוצאו גופות אסירים ונשרפו במוקדי-אש.
פיצילי עצמו נמלט לאיטליה ולא נמצא.
הינדר היא להקת הארד רוק שנוסדה בשנת 2001 באוקלהומה סיטי שבארצות הברית על ידי המתופף קודי האנסון הגיטריסט, ג'ואי גראבי והזמר אוסטין ווינקלר.
הלהקה התחילה את דרכה כלהקת קאברים באוקלהומה סיטי.
השיר הראשון שנכתב על ידי הלהקה היה Lips of an Angel (שפתיים של מלאך) שהגיע למקום השלישי בבילבורד הוט 100.
ב-2005 חתמה הלהקה בחברת הקלטות והתחילה את העבודה על אלבומה הראשון Extreme Behavior (התנהגות קיצונית).
האלבום הוכתר על ידי כמה ממגזיני המוזיקה הנחשבים באמריקה שבראשם Almusic כאלבום הרוק הגרוע של השנה.
אבל בניגוד לכל הציפיות האלבום נמכר במיליונים והכניס את הלהקה למיינסטרים האמריקאי.
הסינגל הראשון שיצא מהאלבום הוא Get Stoned (תהיה מסומם) השיר לא הצליח רבות ולא הושמע הרבה ברדיו.
אבל אז יצא הסינגל Lips of an Angel (שכאמור הגיע למקום השלישי) שהכניס את הלהקה לתודעה האמריקאית.
הסינגל זכה להשמעות רבות ברחבי העולם והגיע למקומות הראשונים בטבלאות רבות מסביב לעולם כולל בקנדה ואוסטרליה.
הסינגל מכר יותר מ 4 מיליון עותקים באמריקה.
בהמשך הוציאה הלהקה עוד 3 שירים:
How Long(כמה ארוך) Better Than Me (יותר טוב ממני) אשר גם זכה להשמעה רבה ברחבי העולם וHomecoming Queen (מלכת הנשף).
האלבום מכר יותר מ 3 מיליון עותקים באמריקה מה שנתן לו מעמד של פלטינה משולשת.
הוא הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים האוסטרלי.
בשנת 2008 יצא האלבום השני של הלהקה שנקרא Take It to The Limit (קח את זה לקצה).
הסינגל המוביל מהאלבום הוא Use Me (השתמש בי).
הסינגל יצא כ 3 חודשים לפני האלבום והגיע למקום שלישי במצעד השירים של המיינסטרים של בילבורד.
אחריו יצא הסינגל Without You (בלעדייך) שמזכיר בסגנונו את Better Than Me וLips of an Angel.
האלבום הגיע למקום רביעי במצעד האלבומים האמריקאים כאשר הוא מכר יותר מ81 אלף עותקים בשבוע הראשון ליציאתו.
האלבום מכר יותר מ-500 אלף עותקים בארצות הברית וקיבל מעמד של זהב.
עם יציאת האלבום יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עם הלהקות Rev Theory וTrapt כמופעים פותחים.
בקיץ 2009 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות נוסף אשר נקרא הפעם Dark Horse Tour שבו ניקלבק שימשה כלהקה המרכזית.
בסיבוב הזה יצאו גם הלהקות Saving abel ופאפא רוץ'.
הינדיק הפקות - הבית של המוזיקה היהודית היא חברת תקליטים המתמחה במוזיקה יהודית מקורית.
היא נוסדה בשנת ה'תשס"ד (2004) על ידי חיים חזין, שמנהל אותה עד היום ומעורב גם בהפקה המוזיקלית בה.
בין האמנים הבולטים בחברה אודי דוידי וסיני תור.
מייסד החברה, חיים חזין (נולד ב-21 בדצמבר 1976) ארגן בשנת 2004 הופעה של הזמר עדי רן במועדון בתל אביב.
הכמות הגדולה של אנשים שהגיעו להופעה, 250 איש, גרמה לחזין לארגן הופעה נוספת של רן, יחד עם שולי רנד ויצחק פוקס, בה השתתפו כ-1000 איש.
הכמות הגדולה של האנשים שהגיעו להופעה השנייה שכנעה את חזין שלמוזיקה היהודית המקורית יש ביקוש בציבור, והוא הקים את "הינדיק הפקות".
האלבום הראשון שהופק באמצעות החברה, "מה יש לכם לדאוג" של עדי רן, יצא בשנת 2004.
שמה של החברה נלקח מהסיפור "מעשה מבן מלך שנפל לשגעון" של רבי נחמן מברסלב, העוסק באדם שחשב שהוא "הינדיק" (תרנגול הודו ביידיש), וחכם מרפא אותו כאשר הוא יורד אליו, אל מתחת לשולחן.
לדברי חזין, הוא בחר בשם זה מכיוון ש"אנחנו מקווים להיות הנמשל לסיפור הזה – המוזיקה יש לה כוח לעשות את זה, וזו המטרה שלנו – להיכנס, דרך המוזיקה לעם.
כל תהליך התשובה וההתחזקות בציבור הוא תהליך שקורה דרך ספרים ומוזיקה.
חזון החברה תואר על ידי חזין במילים "הציפייה שלנו זה ביאת משיח.
לבנות רמקולים שכל רמקול יהיה בגודל של בניין מגורים, כי רבינו אמר: כשיבוא משיח אני אשיר לכם את התיקון הכללי בכזה ניגון שאתם תראו את הקולות.
יש פה איזשהו סוף מושלם שאנחנו ממש מחכים לו".
חזין מוכר לעיתים בחנויות החברה, על מנת לדעת את רצונם של הלקוחות.
החברה מפעילה פרויקט להקלטה מחדש של ניגוני ברסלב שנקרא "דעם רעבינ'ס טיש" (בתרגום מיידיש לעברית: "הטיש של הרבה'").
בשנת 2009 התגלו בקייב שבאוקראינה, על ידי חסיד ברסלב בשם נחום קרלינסקי, תשעה ניגונים אבודים של חסידות ברסלב.
בין הניגונים התגלה גם הניגון שאיתו מובילים את הצדיקים לגן עדן, על פי מסורת מרבי נחמן.
זמן קצר לאחר הגילוי, ולכבוד 200 שנים לפטירתו של רבי נחמן, החברה החלה להפיק אלבום של ניגוני ברסלב ובו תשעת הניגונים שהתגלו ושבעה ניגונים נוספים של חסידות ברסלב.
באלבום הושקעה עבודה רבה: במהלך הפקת האלבום הקפידו שהשירה תדמה ככל האפשר לשירה המקורית שהושרה על שולחנו של רבי נחמן, חלק מהשירים הוקלטו עם ליווי של עשרות כלי נגינה ומקהלה מורחבת השתתפה בהקלטת האלבום.