tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שמו המדעי של מין זה נגזר כנראה מלטינית כדלהלן: "Capricornis" = "קרני עז"; מתייחס לכך שקרניו זהות לקרני העיזים.
"Swinhoei" הוא על שמו של מגלהו - הביולוג והקונסול הבריטי בטאיוואן, רוברט סווינואי.
לסרו הטאיוואני יש זוג קרניים-חרוטיות מעוקלות, קצרות וקטנות יחסית, אם כי למרות ממדי גופו הקטנים הקרניים שלו שוות לעיתים באורכם לקרני הסרואים הגדולים.
ולהם שני מבני צמיחה עיקריים: 1. הקרן צומחת לכיוון מעלה עם זווית מועטת לצדדים, ומתעקלת בחדות לאחור כקשת.
2. הקרן ישרה ואלכסונית לגמרי.
מיקום הקרניים הוא בחלק הקדמי של המצח - סמוך יותר לעיניים מאשר לאוזניים.
הרווח בין הקרניים בבסיס קטן למדי ומשתנה מעט בין הבסיס לקצוות, ולעיתים קרובות המרחק ביניהן זהה לגמרי לכל אורך הקרן.
הקרניים רחבות באזור הבסיס והופכות בהדרגה לצרות וחדות ביותר; בבסיס הקרן עגולה והיא הופכת לשטוחה בצד האחורי ככל שהקרן גדלה.
באזור הבסיס יש כ-6 חריצים עבים דמויי טבעות ושאר הקרן חלקה לגמרי.
צבע הקריים הוא אפרפר חלודה בבסיס, ושחור כחלחל בשאר הקרן.
לשני המינים יש קרניים ושל הזכרים ארוכים ועבים במעט.
הפרווה של הסרו הטאיוואני קצרה, רכה ומתולתלת, ולמרות המראה הסבוך שלה היא דקה ודלילה יחסית לסרו היפני למשל.
צבע הפרווה הכללי הוא אחיד ברובו, ומשתנה בין חום שוקולד כהה לחום קפה עמוק, חום מהגוני כהה, חום אפור כהה, ולעיתים עם גוונים אדמדמים או כתמתמים.
הגחון נוטה להיות אפרפר מעט, בעוד שהרגליים בצבע אדמדם או קפה בהיר עם כתמים שחורים מעל הברכיים ומעל הפרסות.
בניגוד לסרואים היבשתיים - לסרו הטאיוואני אין רעמה בולטת וארוכה בגב ובעורף, ותחת זאת יש לו פס דק של שיער בולט לאורך הגב - מהעורף עד לזנב - בצבע שחור.
השיער סומר בתגובה לסכנות, התרגשות או איום על פרט אחר.
הזנב בצבע כהה מעט מן הרגיל, ואילו הפרסות שחרחרות, כחלחלות או אפרפרות.
צבע ראשו של הסרו הטאיוואני משתנה בין חום שוקולד דהוי במצח ובחרטום, לחום אפרפר כסוף בלחיים.
לעיתים קרובות הראש כולו עלול להיות בצבע אחיד - כהה או בהיר.
סביב העיניים יש עצמות בולטות היוצרות שקע כהה באזור הסמוך לעיניים, ומתחת לכל עין ישנה בלוטת ריח בולטת ועגולה המאפשרת לזהותו בקלות ממיני הגוראלים.
השפתיים לבנבנות וסמוך לאף יש זיפים לבנים.
המאפיין הבולט ביותר של הסרו הטאיוואני הוא כתם גדול דמוי סינר סביב הסנטר והחלק העליון של הגרון הבולט בשל הרבגוניות שלו; צבעו של הסינר כתמתם, זהוב או צהבהב ובמרכזו יש לעיתים כתם לבן.
האוזניים בצבע אפרפר\חום כהה בצד החיצוני ולבנבנות בצד הפנימי, כשהקצוות שחורות לרוב.
מבנה גופו של הסרו הטאיוואני קומפקטי ועגלגל למדי, ויש לו צוואר וראש קצרים ועבים.
חרטומו משולש ברובו ומעוגל בקצהו, ואוזניו גדולות, ארוכות וצרות.
רגליו קצרות ומוצקות ופרסותיו חזקות ובעלות כרית גומי בכף הרגל המסייע לסרו לקפוץ ולטפס במהירות בסלעים ובאזורים הררים.
לחייו מנופחות מעט, פיו צר וקצר וזנבו קצר ועבה.
עיניו צהבהבות עם אישונים רחבים, ואפו גדול ושחור עם נחיריים מוארכות ועגולות.
הזכרים והנקבות זהים לגמרי בצבעי הפרווה ובמידות הגוף, וההבדל ביניהן מתבטא בצורה נמוכה בקרניים בלבד.
מידות הגוף של הסרו הטאיוואני:
גוראל ההימלאיה (Naemorhedus goral), מין של פרסתן אסייתי דמוי עז קטנה, בעל דמיון רב לסרו הטאיוואני הן בממידי הגוף והן בצבעי הפרווה.
עם זאת, ניתן להבדיל ביניהם על פי הסימנים הבאים: גוראל ההימלאיה בעל פרווה קצרה ומדובללת יותר, וצבעה הוא חום קפה-מהגוני עד שחרחר בניגוד לצבע החום-שוקולד כהה של הסרו.
יש לו סינר גדול יותר סביב הסנטר והגרון, וצבעו הוא זהבהב\כתמתם דהוי אחיד.
יש לו זנב ארוך יותר, פס שחור ברור לאורך הגב וקרניו מעוקמות יותר אחורנית.
רגליו בצבע חום בהיר או צהבהב, ואוזניו קצרות יותר משל הסרו.
אין לו בלוטות ריח חזיתיות.
גוראל זה מצוי לאורך הרי ההימלאיה בהודו, סין, נפאל ופקיסטן.
גוראל אמור (Naemorhedus caudatus), אף הוא שייך לאותו סוג ובעל ממדי גוף ופרווה דומה לסרו הטאיוואני.
ההבדלים ביניהם הם כדלהלן: לגוראל אמור פרווה בצבע חום אפרפר דהוי, פנים כסופות מעט וחרטום כהה, והוא בעל זנב ארוך מאוד ביחס לעיזי בר.
הקרניים שלו ארוכות ודקות יותר משל הסרו ואין לו בלוטות ריח חזיתיות.
יש לו סינר קטן בצבע צהבהב דהוי בסנטר, כתם כהה בכתפיים ורגליו לבנבנות.
מצוי באזור מנצ'וריה בסין וברוסיה והקוריאות.
הסרו הטאיוואני כשמו אנדמי לאי טאיוואן הממוקם בין ים סין הדרומי לים הפיליפינים ונשלט על ידי הרפובליקה הסינית.
הוא מצוי בשני תחומים מחיה עיקריים לאורך רכס הרי יושאן באי; תחום המחיה הראשון והעיקרי נמצא במרכז האי והוא משתרע על המחוזות הבאים: מרכז נאנטו, יילאן, ניו טאיפיי, הואלין, טאיטונג, צפון פינגטונג, מזרח קאושיאונג, צ'אי טונג, מיאאולי והשינג'ו.
תחום המחיה השני והמשני נמצא על רכס ההרים בקו החוף המזרחי של האי, ומשתרע על מזרח מחוז הואלין וטאיטונג.
הסרו הטאיוואני חי בבתי גידול הרריים מיוערים מגבהים של 200 מטר ועד גבהים של 3,959 מטר מעל פני הים, אך בדרך כלל הוא נפוץ בעיקר בגבהים של 2,000-1,000 מטר.
בתי הגידול שלו מגוונים למדי; החל מיערות ממוזגים וסובטרופים בשפלה הררית, יערות טרופיים ויערות נשירים, וכלה ביערות מחטניים, יערות במבוק, מרעה וטונדרה אלפינית.
מרבית בתי הגידול כוללים גם צוקים, סלעים, גבעות ומדרונות אנכיים.
הטמפרטורות בתחומי מחייתו 20 מעלות חום עד מינוס 5, וכמות המשקעים הממוצעת היא 3,000-
הסרו הטאיוואני הוא בעל חיים הפעיל בטבע בדרך כלל בבדידות, אם כי בשבי הוחזקו קבוצות של עד שמונה פרטים.
בקבוצות גדולות כאלה הוקמה היררכיה דומיננטית על ידי הסרואים שמבוססת על גודל, גיל וקרניים.
חוקרים משנת 2008 דיווחו שהסרו הטאיווני הוא בעל חיים אפלולי הפעיל בשעות הערב והחשיכה, וחוקר משנת 1999 דיווח שהוא פעיל בעיקר בשעות הלילה ושעות הבוקר המוקדמות.
עם זאת, חוקרים נוספים דיווחו ב-2008 שבאזורים מרוחקים מאוד עם פעילות אנושית זניחה הסרו הטאיוואני פעיל בעיקר בשעות היום (כ-74% מהפעילות הכוללת), ושיא הפעילות מתרחשת 3–4 שעות לאחר הזריחה ולפני השקיעה.
בקרב פרטים שבויים שנתפסו בטבע, מרבית שעות האכילה היו בעיקר בערב ובלילה.
מנתונים אלו עולה שהסרו פעיל בשעות הדמדומים עם פעילות אפשרית ברוב שעות היממה.
שעות הצהריים מנוצלות על ידי הסרו למנוחה במקומות מוגנים - מערות, צוקים וסלעים.
מספר סרואים נצפו בשבי על ידי חוקר טבע כשהם משפשפים את הקרניים ובלוטות הריח החזיתיות על עצים ומבנים אנכיים אחרים.
התנהגות זאת הייתה קשורה באופן הדוק למעמד החברתי של הפרט, כשהסרואים הדומיננטיים בקבוצה נטו לסמן בתדירות גבוהה יותר.
משערים מכך שבטבע הסרו הטאיוואני הוא בעל חיים טריטוריאלי בדומה לקרובו היפני, והוא משתמש בבלוטות הריח כדי לתחם את שטחו.
הסרואים מציינים את שטחם גם על ידי ערימות גללים אותם הם עושים באזורים קבועים.
בעבר הטורף העיקרי של הסרו הטאיוואני באי היה נמר ערפילי טאיוואני.
כיום לאחר הכחדתו אין כמעט לסרו אויבים טבעיים, לבד ממקרים נדירים של הכשה על ידי גומצן שטיינגר (Trimeresurus stejnegeri), או טריפה של סרואים פצועים על ידי חמוס סיבירי, דלק צהוב-גרון ודוב שחור פורמוסני.
מלבד הטורפים, אוכלי עשב כדוגמת אייל סמבר, מונטיאק סיני, חזיר טאיוואני (Sus scrofa taivanus) ובעבר גם אייל סיקה, עשויים להתחרות עם הסרו על מקורות מזון.
עם זאת, מחקרים אחרונים מציעים שהתחרות ביניהם אינה גדולה כל כך משום שהסרו נוטה לתפוס בתי גידול גבוהים יותר.
כאשר הסרו נרגז או מאוים, הוא מכה עם רגלו הקדמית בקרקע שמשמשת כסימן אזהרה חזותי לפרטים באזור.
להכאה עם הרגל עלולה להתלוות קריאת אזהרה צורמת שנשמעת כשילוב בין משרוקית לצעקה.
הסרו הטאיוואני משתמש ביכולת הטיפוס המעולה שלו כדי להימלט בנקל באזור הררי מסולע, והוא מסוגל לקפוץ בקלות לגובה של 2 מטר.
באופן נדיר ויוצא דופן, כאשר הסרו הטאיוואני נלחץ לפינה הוא מסוגל לטפס על עצים, ובגן החיות של טאיפיי הסרואים נצפו כשהם מטפסים על ענפי עץ בגובה של 3 מטר מהקרקע.
כמרבית הפרסתנים הסרו הטאיוואני הוא בעל חיים צמחוני, ותזונתו מבוססת בעיקר על עשבים, עשבי תיבול שיחים, וצמחייה הררית נוספת הגדלה במדרונות, וכן על שתילים צעירים של עצי מחט.
מראיונות עם הטיוואנים האבורג'ינים עלה כי פריטי המזון המועדפים על הסרו הם אלאטוסטמה, צ'אמאביניה, ופליאוניה (מהורדנאים), הפרוטטיה (מהדיפנטודונאים), המוסנדה (מהפואתיים), ארכובית סינית ואניסוגוניום (מהארכוביתיים), והבגוניה (מהדלועאים).
הסרו הטאיוואני ידוע בכך שהוא ניזון מצמח הסרפד הרעיל, ואינו ניזוק מכך.
בגן החיות של טאיפיי התזונה של הסרו הייתה מורכבת מתערובת, גזר, דשא טרי ורסק סויה, כשכל פרט אכל בממוצע ביום כ-2.3 ק"ג מה שמצביע על צריכת מזון יומית של 1,940 קלוריות.
יש מעט מידע יחסית על הביולוגיה של הסרו הטאיוואני.
עונת הרבייה מתרחשת בעיקר בין ספטמבר לדצמבר, בד בבד עם התקררות הטמפרטורות בטייוואן.
בתקופת החיזור הזכר ירדוף את הנקבה, ויגע בעדינות עם קרניו או רגליו הקדמיות בבטן ובירכיים של הנקבה לסירוגין.
במפגש בין זכרים יריבים, הם עומדים זה מול זה, מנמיכים את ראשיהם ונוגחים את היריב בראש ובבטן.
לאחר תקופת הריון של כ-210 ימים נולד גדי יחיד - בדרך כלל לאחר חודש מרץ, כאשר רוב הלידות בשבי מתרחשות בלילה.
נקבת הסרו אוכלת את השלייה מיד לאחר שהגדי יוצא ממנה, כדי שטורפים לא יריחוה ובעקבות כך יגיעו לאזור.
המשקל בעת הלידה הוא כ-1.3 ק"ג, והגדי בעל פרווה כהה כשל הבוגרים עם שפתיים לבנות וסינר כתמתם.
הגדיים יכולים לעמוד ולרוץ תוך זמן מועט לאחר הלידה, ובדרך כלל הם צועדים עם אימם לכל מקום שהיא תלך ורק מדי פעם יתחבאו לזמן ממושך בצמחייה.
הגדי הצעיר מתחיל לאכול עשבים ומזונות מוצקים אחרים בסביבות גיל חודש.
נקבות מגיעות לבגרות כבר בגיל 16 חודשים, וסביר להניח שהזכרים מגיעים לבגרות בגיל מאוחר יותר.
הסרו הטאיוואני מסווג על ידי IUCN במצב השימור "ללא חשש" (LC), בשל תפוצה רחבה, אוכלוסייה משוערת גדולה, וכי אין זה סביר שתהיה לו ירידת מספרים מהירה מספיק כדי להגיע לקריטריונים של קטגורית שימור מאוימת כ"קרוב לסיכון" (NT) או "פגיע" (VU).
בעבר, חיות הבר היו מקור מזון משמעותי לילידים המקומיים של טאיוואן (הטאיוואנים האבורג'ינים).
בשל הגידול בענף בעלי החיים המבויתים במהלך 40 השנים האחרונות בטייוואן, המזון מן הטבע הופך להיות פחות ופחות בעל ערך.
עם זאת, בשר של חיות בר הוא עדיין עדיף על בשר חיות בית במצבים מסוימים, כגון בטקסים או בתור מתנות.
תנאים כלכליים טובים יותר עשויים גם להגדיל את הביקוש לבשר מן הבר.
תופעת הציד הלא חוקי לבשר גדלה בשנים האחרונות בטאיוואן, באופן חלקי בגלל ההגירה של עובדים זרים לטייוואן שגורמת לאבטלה בקרב הילידים המקומיים, שחוזרים לכפריהם מחוסרי עבודה.
עם זאת, עדיין נראה שלחץ הציד הנוכחי נמוך יותר בהשוואה לציד שלפני כמה עשורים.
מכיוון שלא ידוע אם ללחץ הציד הנוכחי יש תופעות לוואי משמעותיות על אוכלוסיות הסרו הטאיוואני, סביר להניח שרמות הציד אינן חמורות מידי.
בנוסף לאיום הציד, הסרו סובל במידה מסוימת מאובדן בית גידולו שמתבצע על ידי ייעור וחקלאות, ובניית דרכים באזורים הרריים פולשת לתוך יערות הבתולה שהיו מיושבים במקור על ידי הסרו וגורמים לו להפרעה.
האיום האחרון על הסרו הטאיוואני מגיע מתופעת התיירות הפנימית והחיצונית שגוברת בטאיוואן, אך ההשפעה שלהם אינה ידועה.
תמותה ממחלות עשויה להוות איום פוטנציאלי על אוכלוסיות הסרו.
מאז 1989 מוכר הסרו הטאיוואני כ"מין יקר ונדיר" בחוק להגנת חיות הבר של טייוואן, והוא נאסר לציד לחלוטין.
הוא מצוי במספר אזורים מוגנים כפארקים לאומיים ושמורות טבע.
לאחרונה, באמצעות פיתוח המודעות הציבורית לציד ואכיפה חזקה על הציד השתפרו תנאי המחיה של הסרו הטאיוואני.
בין צעדי השימור שמוצעים על ידי IUCN לטאיוואן: 1) לבצע מחקרים מעמיקים על הביולוגיה והאקולוגיה של אוכלוסיות הסרו, כמו גם ההשפעות של מחלות וטפילים; 2) לפתח תוכניות ניטור של האוכלוסייה שתנוהל על ידי התושבים המקומיים.
אומדן האוכלוסייה העולמי של הסרו הטאיוואני אינו ידוע כרגע.
סקרים הראו כי הסרו עדיין נפוץ באופן נרחב בעל רחבי האי.
ייתכן כי האוכלוסייה נתונה למגמות ירידה זמניות בשל ציד ואובדן בית גידול, אך מאידך דיווחים של שומרי הפארקים, מטיילים וחוקרי טבע על תצפיות תכופות של הסרואים הטאיוואנים עשויה להצביע דווקא על עלייה בגודל האוכלוסייה בשנים האחרונות.
סרדינאים (שם מדעי: Clupeiformes) היא סדרה של דג גרם ממחלקת מקריני סנפיר הנפוצים בעיקר בימים של צפון האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט, בים הבלטי ובים התיכון.
הדגים המוכרים ביותר הם הסרדין, המליח והעפיאן (אנשובי).
זוהי הסדרה היחידה בקבוצה Clupeomorpha אך שבעבר השתייכו אליה סדרות נוספות כמו Ellimmichthyiformes, (בתוכה הסוג דיפלומיסטוס).
אלו הדגים החשובים ביותר למאכל אצל האדם ונוהלו אפילו מלחמות על שטחי הכינוס של דגים אלה.
למעשה הם דגים קטנים יחסית אך מתקבצים בלהקות עצומות באזורים שונים בעולם כמו בצפון האוקיינוס האטלנטי וליד חופי דרום אפריקה.
המוני הסרדינים מושכים אליהם טורפים רבים מדגים טורפים וכרישים ועד ללווייתנים גדולי-סנפיר ועופות ים.
דגים אלה בעלי קשקשים כסופים על גופם, ראש קטן ופה בעל מערכת לסינון פלנקטון שהוא מזונם העיקרי.
סרדיניים (שם מדעי: Clupeidae) היא משפחת דגי גרם מסדרת הסרדינאים, הכוללת דגי מאכל רבים המתקבצים בלהקות גדולות, מה שמגן עליהם מפני טורפים על ידי הסתחררות מהירה שמבלבלת את תוקפיהם.
הם בעלי ראשים קצרים עם סנפירי גב קטנים וקשקשים כסופים.
במשפחה זו סוגים רבים וחשובים למאכל, כמו סרדין אירופי ודג המליח.
סרהי אולכסנדרוביץ' סידורצ'וק (באוקראינית: Сергій Олександрович Сидорчук; נולד ב-2 במאי 1991 בזפוריז'יה) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדות הקשר בקבוצת וסטרלו מליגת העל הבלגית ובנבחרת אוקראינה.
סידורצ'וק החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל מטאלורג זפוריז'יה.
הוא גדל במחלקת הנוער שלו, בה שיחק החל מ 2004. ב-2009 קודם לקבוצה הבוגרת, וערך את הופעת הליגה הראשונה שלו ב־23 באוגוסט באותה שנה, כמחליף במחצית השנייה, במשחק מול מטאלורג דונצק.
בשנת 2012 חתם על חוזה של 5 שנים עם קבוצת דינמו קייב.
ב־11 באוגוסט 2013 הבקיע את שערו הראשון במדי המועדון, במשחק ליגה נגד צ'רנומורץ אודסה.
ב־29 בספטמבר 2015 ערך את הופעתו הראשונה בליגת האלופות, במשחק חוץ מול מכבי תל אביב, שנגמר בניצחון 2-0 לדינמו.
בשנת 2008 זומן סידורצ'וק לנבחרת הנוער של אוקראינה, שיחק במדיה 18 משחקים והבקיע 2 שערים.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק סידורצ'וק מאז אוקטובר 2014. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק מול במסגרת מוקדמות יורו 2016, הוא נכנס כשחקן מחליף בדקה 64 והבקיע שער בתוספת הזמן (דקה 93).
סידורצ'וק היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2016 והשתתף בשניים מתוך שלושת משחקי הנבחרת בתחרות.
סֶרְהִי יוריוביץ' נזרנקו (באוקראינית: Сергій Юрійович Назаренко; בעברית מאוית שמו לא פעם בכתיב סרגיי יוריוביץ' נזרנקו, על פי הרוסית; נולד ב-16 בפברואר 1980 בקירובוגרד) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדות הקשר בקבוצת דניפרו מליגת העל האוקראינית ובנבחרת אוקראינה.
נזרנקו החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת נוער של מועדון הכדורגל זירקה קירובוגרד שעלתה אז לליגת העל האוקראינית.
משם עבר לקבוצת הצמרת האוקראינית דניפרו.
תחילה שיחק בקבוצת המילואים של המועדון ובשנת 2002 עלה להרכב הקבוע של הקבוצה.
ביוני 2011, עזב נזרנקו את דניפרו וחתם על חוזה לשלוש שנים עם קבוצת טבריה סימפרופול.
בשנת 2014 נקלעה קבוצת טבריה לקשיים ובעקבות כך הצליח נזרנקו להשתחרר מן החוזה שלו כמה חודשים לפני הזמן שנקבע בחוזה.
בסיום העונה עבר למטאליסט חרקוב.
הוא שיחק בשורות מטאליסט עונה אחת.
בשנת 2016 שב לקבוצת דניפרו.
בינואר 2017 הודיע נזרנקו על פרישתו ממשחק פעיל.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה שיחק נזרנקו מאז אוקטובר 2003. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול .
נזרנקו היה בסגל הנבחרת למונדיאל 2006, אך לא השתתף באף אחד מחמשת משחקי הנבחרת בתחרות.
הוא זומן ליורו 2012 ובמהלך הטורניר השתתף בכל שלושת משחקי הנבחרת.
סרו ידאלי גיראסי הוא כדורגלן גינאי יליד צרפת המשחק בעמדת החלוץ בבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה ובנבחרת גינאה.
ביולי 2015 עבר מסטאד לאבאל וחתם על חוזה לארבע שנים במדי ליל הצרפתית.
סכום ההעברה שוער במיליון אירו.
במדי ליל גיראסי לא הרבה לשחק ורשם בסך הכל שמונה הופעות ליגה.
ב-20 ביולי 2016 חתם לחוזה לחמש שנים במדי פ.צ.
זמן קצר לאחר שהגיע, גיראסי עבר ניתוח מפגיעה במניסקוס.
כמו כן, במחצית העונה הראשונה של 17–2016 הוא חווה כמה פגיעות בשריר שהשאירו אותו מחוץ לפעילות.
את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה ערך ב-1 באפריל 2017 נגד המבורג במסגרת המחזור ה-26. כמה ימים לאחר מכן הוא נשאר מחוץ לפעילות שוב הודות לפגיעות בשריריו.
בינואר 2019 הושאל עד לסיום העונה לקבוצת אמיין מהליגה הבכירה בצרפת.
בסיום העונה ניצלה הקבוצה הצרפתית את האפשרות ורכשה את השחקן.
בעונת 2020/21 כבש תשעה שערים עבור אמיין, אך לא הצליח למנוע את נשירתה לליג 2. במחזור הראשון בעונת 2021/22 כבש שער, אך זה היה משחקו האחרון בקבוצה, שכן לקראת תום חלון ההעברות נרכש על ידי ראן.
הוא שיחק שתי עונות מלאות בראן, כשבעונת 2021/22 הבקיע עשרה שערי ליגה וסיים עם ראן במקום השישי, ובעונת 2022/23 הבקיע תשעה שערי ליגה, וסיים עם קבוצתו במקום הרביעי.
את עונת 2022/23 החל בראן, אך הושאל לשטוטגרט לעונה אחת, לקראת תום חלון ההעברות של הקיץ.
בעונת ההשאלה לשטוטגרט, 2022/23 כבש 11 שערי ליגה, והקבוצה ניצלה מירידת ליגה רק במשחקי המבחן מול המבורג, בהם הבקיע שער אחד.
בקיץ 2023 נרכש מראן על ידי שטוטגרט, ובעונת 2023/24 רשם עונת שיא אישית, בה הבקיע 28 שערי ליגה, וסיים כסגן מלך השערים של הבונדסליגה, וקבוצתו סיימה במקום השני המפתיע, לאחר מספר עונות בהן שהתה בתחתית.
ב-18 ביולי 2024 נרכש על ידי בורוסיה דורטמונד תמורת דמי העברה של 18 מיליון אירו וחתם על חוזה לארבע שנים.
ב-13 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בניצחון 4-2 על פ.צ.
משחק לאחר מכן, ב-18 בספטמבר כבש את שער הבכורה במועדון בניצחון 3-0 על קלאב ברוז' במחזור הראשון של שלב הבתים בליגת האלופות.
ב-22 בפברואר 2025 הבקיע רביעייה ראשונה בקריירה בניצחון 6-0 של דורטמונד על אוניון ברלין בליגה.
ברבע גמר ליגת האלופות הבקיע שלושער בניצחון דורטמונד על ברצלונה 3-1.
סרדנה ולדימירובנה אווקסנטייבה היא מדינאית ואשת ציבור רוסייה, שכיהנה כראש העיר יאקוטסק, מספטמבר 2018 עד ינואר 2021.
היא בוגרת הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת יאקוטסק והייתה מרצה להיסטוריה ב-1993. ב-1998 — הייתה לבוגרת האקדמיה של המזרח הרחוק לשירות ציבורי עם התמחות בניהול עירוני וממלכתי.
היא החלה את הקריירה הפוליטית שלה כחברה בוועדה המחוזית של הקומסומול בעיר יאקוטסק.
בשנים 1993–1996 עבדה כמומחית המחלקה לענייני הנוער והספורט בעיריית יאקוטסק.
ב-1996 עברה לעבוד במשרד לענייני נוער, תיירות, תרבות גוף וספורט של רפובליקת סאחה (יקוטיה), עבדה כראש מחלקה במשרד.
מ-1998 עד 2000 כיהנה כראש מחלקת כוח אדם בחברת השידור הלאומי "סאחה".
בשנת 2000, התמנתה לתפקיד העוזרת הפרלמנטרית של חבר הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית ויטלי באסיגיסוב.
מ-2004 עד 2007 הייתה סמנכ"לית בחברת "יהלומי טויממאדה".
מ-2007 עד 2012 עבדה כסגנית ראש העיר יאקוטסק — ראש סגל העירייה.
משנת 2012 ועד 2018 — מנהלת חברת Aerotorgservis, חברת מניות משותפת המחזיקה בבעלות על נמל התעופה יאקוטסק.
בספטמבר 2018 נבחרה בבחירות לרשויות המקומיות ברוסיה, כשנבחרה לראש העיר יאקוטסק.
סרדנה אינה חברת מפלגה, אך מועמדותה הוגשה על ידי הסניף האזורי של "מפלגת התחייה של רוסיה".
היא ניצחה עם תמיכה של 39,98%, בעוד יריבה — נציג מפלגת "רוסיה המאוחדת" — גרף 31,70% מהקולות.
עם בחירתה היא הפכה לאישה הראשונה לכהן כראש עירייה ביאקוטסק.
ב־11 בינואר הודיעה בחשבון האינסטגרם שלה שהיא מתכוונת להתפטר מראשות העיר.
היא נימקה זאת בצורך לטפל בבעיות הבריאות שלה, אם כי בתקשורת הרוסית הועלו גם השערות שהשלטון המרכזי של רוסיה לחץ עליה להתפטר על רקע התנגדותה לתיקונים לחוקת רוסיה ותמיכתה בפעיל האופוזיציה והשמאן אלכסנדר גבישב.
אווקסנטייבה הוחלפה ביבגני גריגורייב, חבר מפלגת רוסיה המאוחדת.
סרה הוא כפר פלסטיני השוכן ממערב לשכם ושייך לנפת שכם ברשות הפלסטינית.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הכפר מנתה 3,109 תושבים בשנת 2016.
לפי עדויות ארכאולוגיות מ"חורבת כפרור" (ח'רבת כפרור), שממוקמת מדרום לכפר, באזור הסמוך לסרה היה יישוב החל מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל.
במקום נמצאו חרסים מהתקופה המוסלמית המוקדמת בארץ ישראל.
החוקר צרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר במאי 1863, ומצא כי הוא מכיל כ-500 תושבים.
במפקד אוכלוסין 1922 של ארץ ישראל שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה אוכלוסיית הכפר 277 מוסלמים, ובמפקד 1931 היא גדלה ל-382 מוסלמים אשר שכנו ב-103 בתים.
בסקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 540 מוסלמים, ושטח הקרקע הכולל של הכפר היה 5,928 דונם.
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עברה סרה משליטה בריטית לירדנית.
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, עברה סרה משליטה ירדנית לישראלית.
לאחר הסכמי אוסלו, 42% מאדמות הכפר מוגדרות כשטח A, 43% כשטח B (חלק מהרשות הפלסטינית) ו-15% הנותרים הם שטח C.
הגבלות התנועה בכביש הוסרו ב-2007, אך מדי פעם נחסמת התנועה בכביש לתושבי הכפר .
בשנת 2002, הקים פעיל הימין משה זר את מאחז חוות גלעד.
חלק קטן משטח המאחז בנוי על חלקת קרקע שרכש.
על פי רישומי המדינה, כל יתר הקרקעות עליהן בנויים רובם של מבני המאחז, הן מקרקעין לא מוסדרים, ויש כלפיהם תביעות בעלות של תושבי סרה והכפרים הסמוכים.
אהמט סרהאט הג'יפשליאולו (בטורקית: Ahmet Serhat Hacıpaşalıoğlu, נולד ב-24 באוקטובר 1964) הוא זמר, מנחה טלוויזיה ומפיק מוזיקלי טורקי.
סרהאט נולד וגדל באיסטנבול, טורקיה.
בשנת 1994 התחיל את קריירתו בחברה שלו "End Productions".
באותה שנה הוא החל להנחות שעשועון טלוויזיה בטלוויזיה הממלכתית הטורקית בשם "Riziko!".
בשנת 1997 הוציא סרהאט את הסינגל הראשון שלו בתור זמר "Rüya-Ben Bir Daha", ובכך החל את קריירתו המוזיקלית.
סרהאט ייצג את סן מרינו באירוויזיון בסטוקהולם, שוודיה באירוויזיון 2016 עם השיר "I Didn't Know".
הוא לא העפיל לגמר לאחר שסיים בחצי הגמר הראשון במקום ה-12.
ב-2017 הוציא סרהאט גרסת דיסקו של השיר יחד עם הזמרת מרתה ווש.
ב-2018 יצאה לאור גרסה חדשה של "Total Disguise" עם הזמרת הלנה פפאריזו.
סרהאט ייצג שוב את סן מרינו באירוויזיון בתל אביב, ישראל באירוויזיון 2019 עם השיר Say Na Na Na.
הוא הצליח להעפיל לגמר התחרות, ובגמר הגיע למקום 19 עם 77 נקודות.
2004: "Total Disguise" (עם ויקטור לאזלו)
2018: "Total Disguise" (עם הלנה פפאריזו)
שנהארגוןקטגוריהתוצאה1995Golden Butterfly Awardsמנחה הטלוויזיה הגבר של השנהשעשועון הטלוויזיה של השנה (תוכניתו "Riziko!")1996שעשועון הטלוויזיה של השנה (תוכניתו "Riziko!")
פרס המשחק ההוגן שהוענק לו על ידי הוועד האולימפי הטורקי - 1998
טבעת הידידות הזהובה שהוענקה לו על ידי הפדרציה הבינלאומית לארגון פסטיבלים שונים - 2003
מפתח הזהב שהוענק לו על ידי עיריית אלכסנדריה - 2004
סרה דה טרמונטנה (בקטלאנית: Serra de Tramuntana, בספרדית: Sierra de Tramontana) הוא רכס הרים בצפון-מערב האי מיורקה בספרד.
באותו שם מכונה אחד מששת החבלים (comarques בקטלאנית) של מיורקה, הקרוי על שם רכס ההרים, אך משתרע מעט מעבר לאזור רכס ההרים.
בשנת 2008 אוכלוסיית אזור סרה דה טרמונטנה הייתה 109,870 תושבים רשומים.
ב-27 ביוני 2011 הכריז ארגון אונסק"ו על סרה דה טרמונטנה כאתר מורשת עולמית.
רכס ההרים של סרה דה טרמונטנה משתרע על שטח של 1,067 קילומטרים רבועים ולאורך של יותר מ-90 קילומטרים.
באזור מתגוררים כ-20,000 תושבים, כמחציתם גרים בעיירה .
רכס ההרים העיקרי תופס את כל החלק המערבי והצפון-מערבי של מיורקה.
סרה דה טרמונטנה מתנשא עד ל, הנקודה הגבוהה ביותר במיורקה (1,445 מטר), כשבהרים הצפוניים של מיורקה יש 54 פסגות בגובה מעל אלף מטרים.
מתחת לפוץ' מז'ור נמצאים שני מאגרים של מי שתייה, מאגר קובר (Cúber) ומאגר גורג בלאו (Gorg Blau), שעודף המים שלהם נשפך לקניון דרך ערוץ הנחל טורנטה דה פראיס (Torrent de Pareis).
הר הוא החלק הדרומי ביותר ברכס טרמונטנה.
ההרים נגישים בקלות באמצעות כבישים ומסלולי הליכה רבים.
ועם זאת אין בהם תיירות המונית, והם אידיאליים לטיולים רגליים ורכיבה על אופניים.
סרה דה טרמונטנה שובה לב בנוף הפראי והיפה להפליא שלו, שעדיין מכוסה בצמחייה המקורית על פני שטחים נרחבים, ובטבע שכמעט ולא נפגע.
קול דה קל רייס (Coll de Cal Reis) הוא אוכף הרים ברכס סרה דה טרמונטנה.
ממערב לאוכף משתרע הרכס עד לנקודה הגבוהה ביותר של האי, פוץ' מז'ור, ואילו ממזרח לאוכף, יש רק פסגה צדדית מינורית, מולטה דה קלס רייס (Moleta de Cals Reis).
הכביש המהיר Ma-2141 מוביל מעל האוכף אל עיירת החוף , אחת הדרכים הנחשבות כציוריות של ספרד.
הדרך היא גם יעד נודע לרוכבי אופניים.
האקלים בטרמונטנה גשום משמעותית יותר משאר האי, עד 1,507 מילימטרים משקעים אטמוספיריים בשנה, בהשוואה לחלקים אחרים של האי בהם כמות הגשמים השנתיים היא פחות מ-400 מילימטרים.
האקלים גם קריר יותר בגלל הגובה, וכמה ימים של שלג אינם דבר חריג במהלך החורף.
בין בעלי החיים של האזור בולטת הקרפדה המיילדת של מיורקה (Alytes muletensis), שהתגלתה כממצא חי רק בשנת 1979 והיא אנדמית לאזור זה.
בשנת 2003 נתגלה פרט דו-ראשי של נחש הכיפה הבלתי מזיק לא הרחק מוויידמוסה (Valldemossa).
הנחש כונה בתקשורת "הידרה של מיורקה" (רמיזה להידרה בת תשעה הראשים, דמוית הנחש של המיתולוגיה היוונית).
ניתן להתרשם מהנחש הנדיר בגן החיות של הזוחלים בדרום האי (הכביש המהיר פלמה-מנקור).
לפני יותר מ-300 מיליון שנה, לקראת סוף הפלאוזואיקון, החלק של קרום כדור הארץ המכונה כיום ספרד היה מעורב ישירות בהתנגשות הקראטון היבשתי של לאורנטיה (אמריקה הצפונית של ימינו), אירופה ויבשת-העל של גונדוונה (כולל אפריקה).
כתוצאה מהתנגשות זו התפרש מתחם הרים ענק על פני יבשת העל של פנגיאה.
ניתן למצוא כיום בסרה דה טרמונטנה תוצרי סחיפה מרכס הרים זה ששקעו בפרם ובטריאס בצורת אבני חול אדומות ואבני חרסית.
רוב הסרה דה טרמונטנה וה בדרום-מזרח האי והמתחמים ההרריים המתנשאים באזור המרכז של מיורקה מורכבים מאבן גיר מהמזוזואיקון, ששקעה בעיקר ביורה לפני 180 מיליון שנה בים רדוד.
פני האי כולו, כולל המשקעים מהשלישון ומהרביעון של המישור המרכזי של ימינו, מורכבים עד 90 אחוזים מאבן גיר.
לאחר שיבשת-העל פנגיאה התפרקה וחלקיה הלכו והתרחקו בתחילה, אפריקה ואירופה, כולל ספרד של ימינו, שוב נעו זה כלפי זה.
עקב התנגשות ספרד עם אפריקה בשלישון לפני כ-20 מיליון שנה, החלק בקרום כדור הארץ, המהווה כיום את האי מיורקה, נדחס בכ-50% מגודלו המקורי.
המשקעים מהיורה ממש נגרסו ונדחפו זה על גבי זה מספר פעמים.
במהלך המשך השלישון שקעו חלקים נרחבים מהאזור המרכזי של האי, מה שגרם למבנה בן שלושת החלקים הנוכחי של האי, סרה דה טרמונטנה בצפון-מערב, המישור המרכזי וסרס דה לייבנט שבדרום-מזרח.
מכיוון שגובה פני הים באותה תקופה היה גבוה בהרבה ממה שהוא היום, המישור המרכזי הוצף לחלוטין על ידי הים.
לכן סלעי הטריאס, היורה והקרטיקון היו מכוסים שם על ידי משקעים משלהי השלישון.
גשמים עזים ברביעון הובילו כמויות אדירות של שברי סלעים מסרה דה טרמונטנה אל השפלה והעמיקו סדקים ונקיקים.
הפחמן הדו-חמצני הכלול במי הגשמים ובכך גם במים שחלחלו לקרקע המיס כמויות גדולות של אבן גיר, מה שהוביל ליצירת קרסט באזורי ההרים והגבעות של האי.
במיקום הבולט, "הבקע הגדול", הטוהר ועובי אבן הגיר האיצו את תהליך הקרסט.
תופעות הקרסט מתבטאות בדמות מערות שונות, במיוחד באזור סרס דה לייבנט, ובצורה של עמקי התמוטטות פוריים (מה שמכונה ) בסרה דה טרמונטנה מלאים במשקעי נהר אחרונים בצורה המיוחדת, אך המוגבלת מקומית של .
זהו מאפיין מיוחד של רכס הרי החוף אלו, שבגבהים שמעל 600 מטר מופיע לפתע אזור חקלאי, אם כי מוגבל, עם יישובים מבודדים, ואילו בגבהים התחתונים יותר, טרסות עם עצי תפוז ושקד או גידול זיתים אפשריות רק בעמקים מסוימים.
הרי הקרסט של הצפון יצרו עולם מוזר של צורות, שבשדות מרצפי אבן הגיר החדים שלהם והרכסים המחודדים, שתמיד יש בהם נקיקים, מזכירים צורות קטנות מהקרסט הטרופי.
מרשימים במיוחד הצורות ליד העיירה למרגלות ההר עד לעיירת החוף , גם ליד המנזר הידוע .
צורות דומות ניתן לראות על סלעי אבן הגיר ישירות על החוף הסלעי של מפרץ סה קלוברה.
המוזיאון "מוסאו דה ליוק" (Museu de Lluc) ובו ממצאים פרהיסטוריים מהמערות באזור אסקורקה (Escorca), קרמיקה, רישומים, ציורים וכו'.
מנזר - הוא מקום עלייה לרגל בהרי הסרה דה טרמונטנה ונחשב למרכז הרוחני של מיורקה.
בסנטוארי דה ליוק, הקדושה המגנה של מיורקה, "מארה דה דאו ליוק" (Mare de Déu de Lluc), "אם אלוהי ליוק", הנערצת בצורה של פסל שחור של המדונה, שהמקומיים מכנים "סה מורניטה" (sa morenita, "בעלת העור הכהה").
במקום הקדוש מבקרים כמעט מיליון מבקרים בשנה והוא יעד לעולי רגל רבים.
קניון טורנטה דה פראיס (Torrent de Pareis)
עיירת החוף הציורית סה קלוברה
מפרץ קלה טואנט (Cala Tuent)
באזור זה יש שבילי הליכה הררים רבים.
בקתת ההרים (refugi) טוסלס ורדס (Tossals Verds) ממוקמת על מסלול ההליכה למרחק גדול GR 221, בלב הסרה דה טרמונטנה, בגובה 540 מטר.
היא זמינה לכולם תמורת תשלום קטן, ומהווה נקודת התחלה אידיאלית לחקר בתי הקרח של רכס טרמונטנה במסנליה (Massanella).
בימים שקדמו למערכות הקירור וההקפאה החשמליות, נאסף שלג על ההרים הגבוהים בחודשי החורף, נאגר בבתים שתוכננו במיוחד ועובה לקרח; חומרי בידוד כגון קש מנעו הפשרה מוקדמת.
בעונות החמות נמכר הקרח במקומות הנמוכים יותר.
רבים מבתי הקרח לשעבר הללו נמצאים בשלבים שונים של התפררות בגבהים הגבוהים יותר של סרה דה טרמונטנה.
סרה מוטבאנג הוא כדורגלן מלסוטו המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת רויאל AM מליגת העל הדרום-אפריקאית ובנבחרת לסוטו.
מוטבאנג נולד בלסוטו והחל את הקריירה המקצוענית שלו במטלאמה המקומית.
לקראת עונת עבר לבלומפונטיין סלטיק מליגת העל הדרום-אפריקאית.
ב-25 באוגוסט 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד ברוקה במסגרת הליגה.
ב-28 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-1 לממלודי סאנדאונס, גם כן במסגרת הליגה.
הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 38 הופעות ליגה והבקיע תשעה שערים.
לאחר פירוק בלומפונטיין סלטיק ורכישת רישיונה על-ידי רויאל AM לקראת עונת , החל לשחק במדי רויאל AM בליגת העל הדרום-אפריקאית.
ב-29 במרץ 2016 ערך מוטבאנג את הופעת הבכורה שלו בנבחרת לסוטו, בניצחון 2-1 על נבחרת איי סיישל במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2017. ב-12 ביוני הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 3-0 על נבחרת מאוריציוס במסגרת גביע אפריקה הדרומית .
סרהי אנדריוביץ' קריבצוב (; נולד ב-15 במרץ 1991 בזפוריז'יה) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת המגן בקבוצת אינטר מיאמי מליגת ה־MLS ובנבחרת אוקראינה.
החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל מטאלורג זפוריז'יה.
בשנת 2010 עבר לקבוצת הצמרת האוקראינית שחטאר דונצק.
בשנת 2023 חתם באינטר מיאמי.
קריבצוב שיחק בכל שכבות הגיל של הנבחרות הלאומיות של אוקראינה.
ב-2009 השתתף עם נבחרת הנוער באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 וזכה עמה במקום הראשון.
במהלך האליפות בכל המשחקים של הנבחרת בתחרות.
מנבחרת הנוער המשיך קריבצוב לנבחרת הצעירה.
הוא שיחק 30 משחקים, הבקיע 2 שערים.
בתחרות עצמה נטל חלק בכל שלושת משחקי הנבחרת.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק קריבצוב מאז ספטמבר 2011. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול .
הוא היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2020, לקח חלק בשניים מתוך חמשת משחקי הנבחרת בתחרות (השתתף במשחקי 1/8 הגמר ו 1/4 הגמר)
מקום ראשון באליפות אירופה לנוער : 2009
סרהי אולכסנדרוביץ' שפטלה (באוקראינית: Сергій Олександрович Шаптала; נולד ב-5 בפברואר 1973) הוא ראש המטה הכללי של צבא אוקראינה מאז 28 ביולי 2021 עד 9 בפברואר 2024.
נולד בכפר קונסטנטינובקה שבמחוז משנה סמילה במחוז צ'רקאסי.
שפטלה משמש בתפקידי פיקוד בכירים בצבא אוקראינה מראשית העשור השני של המאה ה-21.
ב-2015 הוענק לו אות גיבור אוקראינה עם 'מסדר כוכב הזהב' על אומץ לבו בהגנה על שלמותה הטריטוריאלית של אוקראינה.
ב-2016 נפתחה ברוסיה חקירה פלילית נגדו ונגד אישים נוספים בצבא אוקראינה, בגין "הפגזה ארטילרית ממוקדת של נשק כבד על תשתית אזרחית בדונבאס".
ב-2017 הצטרף למטכ"ל האוקראיני ושירת בכמה תפקידים עד בחירתו ביולי 2021 לתפקיד ראש המטה הכללי, התפקיד השני בחשיבותו למפקד הכוחות המזוינים של אוקראינה.
סרהי פטרוביץ' קורניצ'וק (באוקראינית: Сергі́й Пе́трович Корнійчу́к; נולד ב-12 בספטמבר 1965) הוא איש צבא אוקראיני, לשעבר ראש המטה הכללי של צבא אוקראינה.
נולד בעיירה אורטיב שבמחוז ויניצה.
התגייס לצבא הסובייטי ב-1982. בשנת 1986 סיים בית הספר לקציני תותחנים בעיר חמלניצקי.
שירת בקבוצת הכוחות הסובייטיים בגרמניה ולאחר מכן ביחידת שריון שהוצבה בגבול עם סין.
לאחר התפרקות ברית המועצות התגייס לצבא אוקראינה.
כיהן כראש המטה הכללי של צבא אוקראינה מאז פיצול התפקיד מתפקיד מפקד הכוחות המזוינים של אוקראינה ב-28 במרץ 2020 ועד 28 ביולי 2021. החליף אותו בתפקידו זה, סרהי שפטלה.
סרו אל פיטל (בספרדית: Cerro El Pital) הוא הר באמריקה המרכזית, בגבול שבין אל סלוודור לבין הונדורס.
הוא מהווה חלק מרכס סיירה מדרה דה צ'יאפס .
גובהו הוא 2,730 מטר מעל פני הים, והוא הנקודה הגבוהה ביותר בתחומי אל סלוודור והשלישית בגובהה בהונדורס.
בהר מצוי יער עננים, שהטמפרטורה השנתית הממוצעת בו היא 10 מעלות צלזיוס.
בחודשים נובמבר עד פברואר שוררות בהר טמפרטורות בטווח של 6- ועד 10 מעלות.
ביתר ימי השנה נעות הטמפרטורות בין 5 ל-17 מעלות.
זהו האתר הקר ביותר באל סלוודור.
ההר הוא מוקד משיכה לתיירים.
מצוי בו מגוון גדול של מיני בעלי חיים וצמחים, שחלקם נדירים ונתונים בסכנת הכחדה.
מחוז סרו לרגו (בספרדית: Departamento de Cerro Largo) הוא אחד מתשעה-עשר המחוזות של אורוגוואי.
בירת המחוז היא העיר מלו.
המחוז ממוקם במרכז-מזרח המדינה, גובל מצפון בנהר ריו נגרו, המפריד בינו לבין המחוזות טקוארמבו וריברה, במזרח בברזיל, בדרום מזרח עם לגונת מרין המפרידה אף היא בין סרו לרגו לברזיל, מדרום במחוז טריינטה אי טרס וממערב במחוז דורסנו.
שטח המחוז הוא 13,648 קמ"ר, וזהו המחוז הרביעי בגודלו - אחרי טקוארמבו סלטו ופאיסנדו.
בשטח המחוז התגוררו אינדיאנים משך אלפי שנים, כפי שמעידות הגבעות של האינדיאנים הרבות שהתגלו במספר אזורים במחוז.
בשנת 1795 ייסד קפטן חיל הרגלים, אגוסטין דה לה רוסה, את הכפר מלו בקצה המזרחי של נהר טקוארי.
יישוב זה שימש מבצר למשמר הצבאי, והיה שדה קרב בין מתיישבים ספרדים, אינדיאנים ופורטוגזים.
מיקומה הגאוגרפי עורר מחלוקת ומלחמות עם ברזיל על השטח.
והקרבות העקובים מדם שהתחוללו במלו ובסביבתה הובילו להקמתה של פלוגת חיילים שתגן על המדינה, והיא נקראה דיוויזיית סרו לארגו.
משימתה של פלוגת סרו לארגו, כפיקוד צבאי וכמחוז, הייתה להגן על שלמותה התרבותית, האתנית והמוסרית של אורוגוואי מפני השפעות אזוריות.
דוגמה מובהקת לכך היא קביעת הספרדית כשפה רשמית לעומת פורטוגזית, והסגנון הלאומי לעומת תרבות זרה, אם כי יש השפעות ברזילאיות ברורות במחוז, במיוחד בערי גבול כמו ריו ברנקו .
עדות היסטורית לימי קדם היא המבנה הייחודי של פוסטה דל צ'וי , הנמצא כ-12 קילומטרים מהעיר מלו.
המחוז קיבל את עצמאותו, יחד עם המחוזות מונטווידאו, קנלונס, סן חוסה, קולוניה, סוריאנו, דורסנו, מלדונדו ופאיסנדו, והם היו תשעת המחוזות המייסדים של אורוגוואי בעת השבעת החוקה של 1830. המחוז כלל אז גם את השטח שהפך בהמשך למחוז טריינטה אי טרס.
האקלים הוא ממוזג ולח, עם טמפרטורה ממוצעת של 17 או 18 מעלות, וכ-1100 עד 1200 מ"מ משקעים בשנה.
מסיבה זו, סרו לארגו הוא אחד האזורים באורוגוואי המושפעים מאד מגשמי זלעפות ושיטפונות.
משק החי הוא המקור הכלכלי העיקרי במחוז, והוא מרוכז בעיקר בגידול צאן ובקר.
פעילות זו פחתה עקב תוספת שטחים לגידולי שדה וייעור.
בנוסף יישנו דיג וכריית חרסית.
חקלאות בעלי החיים, עדיין מיוצבת במקום הראשון במחוז, אך גידול אורז בשטחים נרחבים יותר ויותר גדל להיות במקום השני בייצור, כשכמעט 100% מיוצא, במקום השלישי גידולי שדה שונים, תירס, חיטה, פולי סויה, פירות, פירות הדר וגפנים.
התעשייה המקומית כוללת מפעל ייצור ושיווק בשר, מפעל משקאות (הוותיק בארץ), מפעל חלב חשוב וותיק "COLEME" שנוסד בשנת 1932, כמה יקבים ורפתות גידול לפרות חולבות.
בריו ברנקו יש אזור חנויות דיוטי פרי המעודד תיירות חוץ, במיוחד ברזילאים, החוצים את הגבול ברגל או ברכב, בגשר הבינלאומי ברון דה מאווה .
למחוז יש גם שדה תעופה בינלאומי במלו, נתיבי מים בלגונת מרין, ונמל מסחרי ותעשייתי בריו ברנקו.
באוכלוסייה הכפרית ישנם נכון לשנת 2019: 5,255 תושבים.
במחוז קיימים 15 עיריות אזורית.
סרו קסטיו (בספרדית: Cerro Castillo) היא פסגה סלעית משוננת הממוקמת באזור אייסן בצ'ילה, בתוך הפארק הלאומי סרו קסטיו.
פירושה של המילה קסטיו הוא טירה בספרדית, וקירות הבזלת התלולים של ההר אכן גורמים לו להיראות כמו טירה.
בצדדיו כמה קרחונים קטנים ואגמים הניזונים מהם.
הר סרו קסטיו נמצא 75 ק"מ דרומית לעיר קויאיקה לאורך הכביש קארטרה אאוסטרל.
קרוב להר, קרוב לכביש, נמצא כפר קטן בשם Villa Cerro Castillo.
לבסיס ההר ניתן להגיע מהכביש בהליכה של יום אחד לאורך נהר אסטרו פרדה.
אלטרנטיבה נוספת, היא טיול בן 4 ימים המתחיל בנקודה הנקראת Las Horquetas Grandes ב-קארטרה אאוסטרל, עובר ביערות, בשני מעברי נהרות (ללא גשרים), ועובר דרך מעבר הרים באורך 1,400 מ' בצמוד לקירות הסלע של ההר.
האזור מרוחק ומגיעים אליו מעט מטיילים ביום במהלך העונה.
טיפוס ראשון: 10 בפברואר 1966, קבוצת הסטודנטים הצ'יליאנים גסטון אויארסון, אוסבלדו לאטורה, אנטוניו מרסל וראול אגילרה טיפסו צפונה (צפון מזרח) בערוץ צדדי.
טיפוס שני: 4 בפברואר 1976 ניק גרובס ומייק סירל הבריטים ביחד עם טום קלארקסון, ג'ון מאיריק ולאוצ'י דאף הניו זילנדים חזרו על המסלול הצ'יליאני וסיימו 20 מ' לפני הפסגה.
טיפוס שלישי: 5 בדצמבר 1982 היוגוסלבים טונה גולנר וליובו הנזל, הניו זילנדי דייוויד וו ודרום קוריאני צ'יל קיו סון חברו יחד כדי לבצע את הטיפוס הראשון של פניו הדרום מזרחיים של סרו קסטיו.
המסלול עבר במסדרון קרח של 55 מעלות (במקומות הרבה יותר תלולים) במרכז פנים ההר.
הירידה דרשה שישה עשר חבלי סנפלינג באורך של 50 מ'.
הטיפוסים הבאים: ב-26 בינואר 1987 ג'ינו בוסקיני וסילביה מצלטין בוסקייני טיפסו על מסדרון שלג וקרח בגובה 800 מטר, שהיה לו זווית של 55 מעלות בחלקו העליון בצד המערבי של סרו קסטיו (2670 מטר).
הם טיפסו את כל המסדרון עד למשטח שמתחת לפסגה (2570 מטר).
הם לא המשיכו לפסגה בגלל סופת שלג.באוקטובר 2003, חזרה ראשונה של המסדרון הקשה בקיר הדרום-מזרחי על ידי הצ'יליאני פבלו קרובטו, רודריגו פיקה והספרדי אדוארדו מונדרגון.
באוקטובר 2008 בוצעה עלייה ראשונה של המסדרון המרכזי הפונה מזרחה על ידי קרלוס בוהלר וז'ואן סולה.
הם ירדו דרך הערוץ הצפוני.
סרוטונין (Serotonin או 5-HT) הוא מוליך עצבי (נוירוטרנסמיטר) מקבוצת המונואמיניים, שאליה משתייכים גם דופמין ונוראפינפרין.
תאי העצב שמייצרים סרוטונין נמצאים בגזע המוח, המעורב בעוררות ותהליכים אוטומטיים רבים.
שמו הכימי של סרוטונין הוא 5-הידרוקסיטריפטאמין (Hydroxytryptamine).
סרוטונין מופק מחומצת האמינו הארומטית טריפטופן.
שני אנזימים מובילים לייצורו, בתחילה האנזים טריפטופן הידרוקסילאז ואחריו אנזים המכונה AAAD (ראשי תיבות של Aromatic amino acid decarboxylase, "דקרבוקסילאז של חומצות אמינו ארומטיות"; דקרבוקסילאז הוא אנזים הנוטל קבוצת קרבוקסיל מתרכובת כלשהי).
טריפטופן מצליח לעבור את מחסום הדם-מוח באמצעות נשא ביולוגי ייחודי.
הימצאות אינסולין בדם תורמת לקליטת הסרוטונין, שכן האינסולין גורם לספיגה מוגברת של חומצות ארומטיות בגוף ולפיכך מקטין את התחרות על ההסתייעות ב"נשא" זה, ושיעור הסרוטונין במוח גדל.
סרוטונין משתנה על ידי פעילות של האנזים מונואמין אוקסידאז והופך לחומצה 5-הידרוקסיאינדולאצטית (Hydroxyindoleacetic acid).
מרבית הסרוטונין משתחרר למרווחים שבין תאי העצב במוח – הסינפסות – ומסולק על ידי תאי העצב במנגנון של ספיגה חוזרת.
הסרוטונין מעורב בתהליכי ויסות ושליטה של עיבוד מידע מלמעלה-למטה, המאפשרים מתן עדיפות למידע רלוונטי על פני מידע לא רלוונטי.
לסרוטונין יש גם תפקיד ראשי בתחושות וברגשות הקשורים ל"מצב רוח", כגון התרוממות רוח, דיכאון, תוקפנות, התנהגות אימפולסיבית וכדומה.
לסרוטונין יש תפקיד גם בוויסות טמפרטורת הגוף.
סמי הזיות כמו LSD ואקסטזי, כמו גם תרופות נוגדות דיכאון, בנוסף לאלכוהול, פועלים על הקולטנים לסרוטונין.
סרוטונין, יחד עם דופמין ונוראדרנלין, משפיע ככל הנראה על תחושת התיאבון, שיכוך כאבים והנאה בכלל.
שני המוליכים מביאים למניעת כאבי ראש, מיגרנה, חרדות והפרעות אכילה.
כמו מוליכים עצביים אחרים, בעיקר נוראדרנלין, גם לסרוטונין קיימת השפעה רבה על מצבי דיכאון קליני; כיום מרבית התרופות הפסיכיאטריות הניתנות לטיפול בדיכאון פועלות כמעכבי ספיגה חוזרת של סרוטונין.
רוב האזורים הסרוטוניניים הם מחוץ למערכת העצבים המרכזית, אך בגרעין "רפה" (Raphe) שבמוח יש מרכז סרוטוניני חשוב, הקשור גם לשינה ולשובע.
מזונות המכילים אנזימים, חומצות אמינו ורכיבים אחרים שמסייעים לגוף לייצר סרוטונין הם מרכיב חשוב בדיאטות.
הסרוטונין מצוי גם בדפנות המעיים, במערכת העצבים ההיקפית, במערכת העצבים המרכזית (CNS) ובדם.
בעת דימום הוא גורם לנימי דם להתכווץ, מה שמאפשר יחד עם טסיות דם וגורמי קרישה נוספים את עצירת הדימום.
בה בעת משדר הסרוטונין לגוף דרך מערכת העצבים תחושת כאב.
בין היתר עשוי הסרוטונין אשר מופרש ממערכת העצבים המרכזית לגרום להרפיית השרירים שהתכווצו בהשראת אצטילכולין.
כמו כן משמש הסרוטונין כחומר מקדים בייצור ההורמון מלטונין בבלוטת האצטרובל.
סרוֹלוֹגיה הוא תחום בביולוגיה ובאימונולוגיה העוסק בחקר נסיוב הדם (המכונה גם "סרום") והתגובות בין נוגדנים ואנטיגנים.
בדיקה סרולוגית משמשת למטרות אבחון של מחלות ומצבים רפואיים שונים, כאשר יש חשד לזיהום.
זאת, באמצעות ניסיון לגילוי נוכחותם של נוגדנים נגד גורמי מחלות שונים ובהם חיידקים, נגיפים, טפילים ונוגדני חיסון עצמי.
הבדיקה מתבצעת באמצעות דגימת דם, אך במקרים מסוימים, גם בדגימות של זרע או רוק.
סרולוגיה מאפשרת לקבוע האם התרחשה הדבקה בגורם מחלה מסוים וכן את שלב ההדבקה – הדבקה פעילה או זיהום ישן: על פי כמות וסוג הנוגדנים המתגלים בבדיקה.
בדיקות סרולוגיות כוללות שיטות רגישות, ספציפיות, לעיתים קרובות גם מאוד מהירות לאבחון וזיהוי סוגים שונים של מיקרואורגניזמים.
הבדיקות מבוססות על היכולת של נוגדנים ספציפיים להקשר לאתר מיוחד של אנטיגן.
דוגמה: על מנת להבחין בקפסולה חיידקית דרך התבוננות במיקרוסקופ אור ניתן להשתמש בשיטה סרולוגית שבה מדגירים חיידקים בעלי שכבת קפסולה עם סרום שמכיל נוגדנים ייעודיים כנגד הקפסולה (מופק מחיות מעבדה).
הצמדות הנוגדנים לקפסולה יוצר תצמידים כבדים של נוגדנים-פוליסכרידים ששוקעים ונראים במיקרוסקופ אור כשכבה נפוחה סביב החיידקים.
עם המחלות שלצורך זיהויין נעשה שימוש בבדיקות הסרולוגיות נמנות איידס, צליאק וקורונה.
בדיקות סקר סרולוגיות משמשות אפידמיולוגים לבדיקת שכיחות המחלה באוכלוסייה.
סקרים כאלה מבוצעים לעיתים על ידי דגימה אקראית ואנונימית מדגימות שנלקחו לבדיקות רפואיות אחרות במטרה להעריך את שכיחות הנוגדנים של אורגניזם ספציפי או להערכת יחס הנוגדנים באוכלוסייה.
סרוואל (שם מדעי: Leptailurus serval) הוא מין חתול אפריקני בגודל בינוני.
אורכו כ-80 סנטימטרים, אורך זנבו 40 סנטימטרים נוספים ופרט בוגר שוקל כ-12 קילוגרם.
תוחלת חייו של הסרוואל בין 12 ל-20 שנים.
זהו בעל חיים רזה ואתלטי.
זנבו ארוך, ורגליו החזקות והארוכות מסייעות לו לזנק למרחקים ארוכים בניסיון ללכוד טרף.
צבע הפרווה נע בין חום לצהוב והיא מנוקדת בכתמים שחורים שדפוסם משתנה בין פרט אחד למשנהו.
ידוע שפרטים מסוימים לוקים במלניזם, ופרוותם שחורה לחלוטין, בדומה לפנתר שחור.
בית הגידול האופייני לסרוואלים הוא הסוואנה האפריקנית, אם כי פרטים הלוקים במלניזם נוטים להימצא באזורים הרריים.
הסרוואל זקוק למקור מים בטריטוריה שלו, ולכן אין הוא נפוץ באזורים מדבריים-למחצה או באזורי ערבה יבשה מאוד.
הוא מסוגל לטפס על עצים ואף לשחות, אך הוא ממעט לעשות זאת.
הסרוואל איננו נתון בסכנת הכחדה, אך קיימת מגמת ירידה באוכלוסייתו בשל אובדן בתי גידול וציידים ההורגים אותו עבור פרוותו היפה.
במרבית המדינות שבהן הוא נפוץ, הסרוואל הוא מין מוגן וחל איסור לצוד אותו.
הסרוואל מתמחה בעיקר בציד מכרסמים קטנים, אולם הוא איננו בוחל גם בארנבות, שפניים, חרקים, זוחלים, עופות, דגים וצפרדעים.
הסרוואל נצפה צד גם בעלי חיים גדולים יותר, דוגמת אנטילופות, אך כ-90% מטרפו שוקל פחות מ-200 גרם.
היות שהסרוואל איננו גדול במיוחד, חתוליים אחרים דוגמת אריות או נמרים עלולים לגזול ממנו את טרפו, ולכן הוא אוכל אותו במהירות רבה.
כחלק מההסתגלות שלו לחיים בסוואנה, לסרוואל רגליים ארוכות (הארוכות ביותר מבין כל החתוליים, יחסית לממדי הגוף), צוואר ארוך ואוזניים גדולות ורגישות, שגם הן הגדולות ביותר יחסית לגופו מבין כל החתוליים.
הרגליים והצוואר הארוכים מאפשרים לסרוואל לצפות מעבר לעשב הגבוה, ואוזניו המפותחות מאפשרות לו להבחין בטרף פוטנציאלי.
הסרוואל מסתער בדרך-כלל על טרפו ממרחק קצר, תוך כדי זינוק למרחק ולגובה רב של עד 3 מטרים, שמאפשר לו גם לתפוס ציפורים במעופן.
הסרוואל הוא צייד מוכשר במיוחד.
כ-50% מניסיונות הציד שלו מסתיימים בהצלחה, שיעור גבוה מאוד יחסית למרבית החתוליים.
היריון הנקבה אורך בין 66 ל-77 ימים.
בדרך כלל, בכל המלטה נולדים שני גורים, אולם מספר זה משתנה: בהמלטות מסוימות נולד גור יחיד, ובחלק המספר יכול לעלות עד חמישה גורים.
בגיל צעיר הגורים שוהים במקום מוגן, דוגמת מאורות שנבוב נטושות או שיחים, ולאחר זמן מה הם מתחילים להצטרף לאמם למסעות הציד ולומדים ממנה כיצד לצוד כהלכה.
הסיכון הגדול ביותר לסרוואל הוא האדם שמשתלט על שטחי המחיה שלו, אולם לפעמים הוא גם ניצוד על ידי נמרים.
בעבר, ניצוד הסרוואל בכמויות גדולות עבור פרוותו.
כיום, ציד זה פחת אולם הוא עדיין מתקיים במדינות מסוימות, לרוב בצורה לא חוקית.
הסרוואל עודנו נפוץ במזרח אפריקה ובמערבה, אולם בשל הציד הנרחב שנעשה בו הוא נכחד מרובה של דרום אפריקה ונעשה נדיר מאוד צפונית לסהרה.
בשביה, יכול הסרוואל להעמיד צאצאים עם חתול הבית.
סרוויליה קפיאוניס הייתה אצילה רומאית שחייתה בשלהי תקופת הרפובליקה, במאה ה-1 לפנה"ס.
סרוויליה הייתה בתם של קווינטוס סרוויליוס קפיאו הצעיר וליוויה דרוסה , אחותו של מרקוס ליוויוס דרוסוס.
הוריה התגרשו בילדותה, ואמה נישאה למרקוס פורקיוס קאטו , נכדו של קאטו הזקן (מנישואין אלה נולד אחיה-למחצה, קאטו הצעיר).
מצד אביה הייתה צאצאית של גאיוס סרוויליוס אהלה, שהיה גיבור הרפובליקה שקטל את ספוריוס מאליוס בעל השאיפות למלוכה.
סרוויליה תחילה נישאה למרקוס יוניוס ברוטוס שהיה איש הסיעה הפופולרית ותמך בגאיוס מריוס בזמן מלחמת האזרחים כנגד לוקיוס קורנליוס סולה.
הוא הצטרף למרד של מרקוס אמיליוס לפידוס בשנת 77 לפנה"ס ונלחם כנגד פומפיוס והוצא להורג כשנכנע לו למרות הבטחה שלא יאונה לו כל רע, ילדם היחיד היה מרקוס יוניוס ברוטוס.
לאחר מכן סרוויליה נישאה לדסימוס יוניוס סילנוס ששירת כקונסול של שנת 62 לפנה"ס, לזוג נולדו שתי בנות שנישאו למרקוס אמיליוס לפידוס וגאיוס קסיוס לונגינוס.
סרוויליה הייתה מאהבתו של יוליוס קיסר, לא ידוע מתי הקשר ביניהם התחיל אולם כבר בשנת 63 לפנה"ס היא שימשה כמאהבתו, המקורות העתיקים מוסרים רכילות לפיה ברוטוס (מי שבקש להתנקש בחיי קיסר) ואחת מבנותיה היו ילדיו של קיסר אולם אין בכך ככל הנראה אמת.
הקשר שלה עם קיסר, שנמשך עד מותו, נתן לה השפעה פוליטית ובמהלך מלחמת האזרחים היא התעשרה כשהתאפשר לה לקנות אחוזות מוחרמות של פומפיוס ותומכיו במחירים זולים.
לאחר אידו של מארס 44 לפנה"ס ורציחתו של קיסר על ידי בנה, ניסתה סרוויליה לנצל את ההשפעה שהייתה לה בסיעה הקיסרית כדי לסייע לבנה.
בזמן שהטריומווירט השתלט על איטליה ורדף את תומכיהם של רוצחי קיסר היא לא נפגעה.
בנה הובס ומת בקרב פיליפי ועל פי אחת הגרסאות שלח לה מרקוס אנטוניוס את אפרו.
במקור: Sex surrogate) הוא טיפול מיני מעשי בעל מאפיינים התנהגותיים אשר נעשה באמצעות בן זוג זמני.
שיטת הטיפול פותחה על ידי הרופא ויליאם מסטרס והסוציולוגית וירג'יניה ג'ונסון.
בשנות החמישים הם הקימו מעבדת מחקר בה בדקו מתנדבים במצב של פעילות מינית פרטנית או זוגית.
הם השתמשו באמצעים שהיו קיימים אז ובדקו את לחץ הדם, הדופק, קצב הנשימות, מתח השרירים, רוחב האישונים, התגובתיות העורית, הרטיבות הנרתיקית והשינויים באברי המין.
בספר נוסף, "Human Sexual Inadequacy", הם הציעו תוכנית טיפולית לאנשים הלוקים בתפקודם המיני.
בעקבות כך הגיעו למרפאתם בסנט לואיס אנשים מרחבי ארצות הברית וחלקם היו ללא בני זוג.
מסטרס וג'ונסון ניסו לטפל בהם בשיטות שלהם ללא בני זוג וכשלו.
מתוך גישה אתית לא לדחות אנשים במצוקה וגם לא להציע טיפול שאינו יעיל הם חיפשו מוצא לאותם פונים שלא הצליחו בשום אופן להביא בני זוג לטיפול.
הצעה להפעיל נערות ליווי נדחתה על ידם על הסף, הם ראו בזה קטסטרופה שעלולה רק לפגוע במטופליהם.
ואז הם העלו את הרעיון לגייס סרוגייט להכשיר אותם שתהיינה בנות זוג חליפיות (היה להם גם גבר סרוגייט אך מספר הנשים עלה על מספר הגברים).
הם הגדירו את הסרוגייט כבת זוג לצורך הטיפול המפעילה הלכה למעשה את הוראות הטיפול ומהווה מודל למטופל לתפקידיה השונים של האישה במערכת הזוגית.
הסרוגייט מצטרפת לטיפול בהמלצת מטפל מיני לגברים או נשים שאין להם מי שיספק להם את התמיכה הפיזיולוגית והפסיכולוגית בשלב הקריטי של הטיפול.
IPSA ארגון הסרוגייט בחוף המערבי של ארצות הברית הוסיף להגדרה זו גם את החלקים החברתיים והאינטימיים של הקשר הזוגי.
בשנות השבעים והשמונים פורסמו מספר מחקרים שהשוו את תוצאות הטיפול בעזרת סרוגייט לטיפולים מיניים אחרים והראו שהטיפול יעיל יותר.
גישתם הטיפולית של מסטרס וג'ונסון עוררה תגובות חצויות.
נמתחה ביקורת על שיטת הטיפול אשר טענה כי זהו סוג של זנות.
מאידך, יש מי שרואים בטיפול זה כאמצעי חשוב לסייע לאנשים שאינם מסוגלים למצוא בן או בת זוג או בעלי בעיות שונות בתפקוד המיני או בעיות אחרות.
מסטרס וג'ונסון הפסיקו לעבוד עם סרוגייט לאחר שנתבעו על ידי בן זוג של אחת הסרוגייט שעבדה אצלם.
הם המשיכו לעבוד בקליניקה שלהם בטיפול מיני פרטני וזוגי סטנדרטי שנים רבות לאחר מכן.
תוכנית הטיפול היא אישית ומצריכה מהמטופל התמודדות עם קשיים רבים.
התוכנית בנויה משלבים כאשר המטופל אינו יכול לעבור שלב, מבלי להרגיש מוכן לשלב הבא.
בתוכנית זו הסרוגייטים נוהגים לשלב שלוש טכניקות - "הסברה", "הקשבה" ו"הדגמה"; הסיבה לכך היא לנסות ככל האפשר לפתור את בעיותיהם המיניות של המטופלים.
שיטת הטיפול פועלת באמצעות שני סוגי מפגשים טיפוליים מקבילים, הנמשכים על פני תקופה ארוכה.
האחד - פגישה שנערכת עם יועץ או פסיכולוג.
והשני - התנסות מעשית עם הסרוגייט.
המטפל אחראי על הטיפול, ומנחה את הסרוגייט לאחר כל שיחה טיפולית עם המטופל.
בכל שבוע מתקיימות שלוש פגישות: מטופל - מטפל, מטפל - סרוגייט, ומטופל - סרוגייט.
בסיום כל פגישה עם המטפל, הסרוגייט רושם דיווח למטפל, המשתמש בדיווח זה בפגישתו הבאה עם המטופל.
הקשר בין הסרוגייט והמטופל הוא רק למטרות הטיפול ובשעה שנקבעה לטיפול, ובסיומו הם נפרדים.
במפגשים אלו לומד תחילה המטופל לגעת, ללטף, להכיר את עצמו, להשלים עם תדמית הגוף שלו ועם המיניות שלו, וכך משפר את היכולת הבין אישית שלו.
כך, נוצר קשר אינטימי בין המטופל לסרוגייט, דבר שמאפשר ללמוד מהניסיון ומהדרך שבה מתנהל הקשר.
בסופו של דבר נערכת התנסות מעשית עם הסרוגייט, עד לקיום יחסי מין מלאים.
ההתנסות המעשית מתרחשת רק אם המטפל מחליט שיש צורך בכך או שבשלו התנאים לכך.
שלב זה מתקיים לקראת סוף תהליך הטיפול.
במקביל לטיפול עם הסרוגייט נערכות גם פגישות עם יועץ או פסיכולוג, המהוות חלק הכרחי להשלמת הטיפול והצלחתו כיוון שמקובל לסווג את הגורמים לליקויים בתפקוד המיני כפסיכולוגיים ולכן שיפור התקשורת הוא חלק ניכר והכרחי.
הסרוגייט בדרך כלל מעביר דיווחים תקופתיים ליועץ על התקדמות המטופל ומקיים בקפידה אחר הוראות המטפל.
ללא שיתוף פעולה מתמיד במשולש שבין הפסיכולוג, הסרוגייט והמטופל, סיכויי הצלחת הטיפול נמוכים ופוגמים ביעילותו.
הסיבות להפניה לטיפול באמצעות סרוגייט אצל גברים הן אי שביעות רצון מאורגזמות, פליטות זרע מהירות או מעוכבות, הפרעה בזקפה, פחדים מפני הביצוע המיני או מגע מיני מכאיב.
אצל נשים הסיבות הן: בעיות חדירה; בעיות באורגזמה נשית; אורגזמה מהירה; מגע מיני הכרוך בכאב.
בעיות המשותפות לשני המינים: חוסר ניסיון; פחד מאינטימיות; בושה ופחד הקשורים בתפקוד חברתי; בעיות תקשורת; סיבות נוספות יכולות לנבוע מבעיות רפואיות, דימוי עצמי ירוד, נכות, התעללות מינית, פגיעה גופנית, חוסר ביטחון בזהות המינית ועוד.
הארגון הפמיניסטי "לא עומדות מנגד", שפועל להוציא את צריכת ה"זנות" אל מחוץ לחוק, טוען שסרוגייט זו "תעשיית זנות שהתחפשה לטיפול".
בארץ התחיל הטיפול המיני בעזרת סרוגייט בשנת 1989 במסגרת תחנה לשיקום של ברית התנועה הקיבוצית.
בשנת 1991 הוצגו התוצאות הראשונות של הטיפול בכנס באמסטרדם, ולאחר מכן בכנס שיקום מיני בבית הלוחם תל אביב.
מאז נכנס הטיפול באמצעות סרוגייט ללקסיקון הישראלי, הטיפול אושר על ידי משרד הביטחון לנכי צה"ל נפגעי חוט שדרה ונפגעי מוח וגם עלה כתביעה לפיצוי במסגרת תביעות משפטיות.
בע"א 11152/04 פלוני נ' מגדל חברה לביטוח בע"מ, פ"ד סא(3) 310, שלל בית המשפט העליון את האפשרות לפצות ניזוק בתאונה בגין הצורך להיזקק לשירותי ליווי, הן על בסיס עובדתי והן על בסיס שלילת הכרת המשפט הישראלי בראש נזק זה.
בפסק הדין הובאה סקירה של פסקי דין, כולל זה של בית המשפט מושא הערעור, שהיו נכונים להכיר בצורך של הנפגע להיזקק לשירותי זנות כראש נזק בר פיצוי, וחישבו את היקף הנזק על בסיס עלות ביקור שבועי במכון ליווי.
בפסק הדין, נקבע להלכה כי שיטת המשפט הישראלית אינה מכירה בראש נזק זה בהיותו נוגד את תקנת הציבור, אך נקבע כי שאלת הטיפול באמצעות סרוגייט נותרת פתוחה, שכן מהבחינה העובדתית נמצא שהמערער אינו יכול להיבנות מטיפול זה.
סרוגים היא סדרת דרמה רומנטית ישראלית שבוימה בידי לייזי שפירא ונוצרה במשותף על ידו ועל ידי חוה דיבון.
הסדרה הופקה בידי יונתן ארוך ודקלה ברקאי, עורך התסריט הראשי היה יוסי מדמוני.
הסדרה שודרה במקור על ידי yes הטלוויזיה בלוויין ולאחר מכן גם בערוץ 2 ובערוץ 10. שלוש עונותיה, בנות 15 פרקים כל אחת, שודרו בין יוני 2008 לינואר 2012. היא זכתה לאחוזי צפייה גבוהים ובחמישה פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
העלילה עסקה בחייה של קבוצת רווקים ורווקות ירושלמים מהמגזר הדתי לאומי בעיקר מהחלק ה"לייט" יותר.
מאחר שלא נישאו, הם התקשו להשתלב במסגרות הדתיות הקיימות ותחת זאת הצטרפו לתת-החברה המכונה "הביצה הירושלמית" בקטמון וסביבתה, המורכבת מאנשים דומים להם.
הסדרה הציגה נקודות חיכוך שונות בחברה הדתית-לאומית – רווקות מאוחרת, בעיות שונות בחיי הנישואין, הומוסקסואליות, יציאה בשאלה ועוד – ועוררה הד ציבורי גדול במגזר הדתי.
יפעת והודיה, חברות בנות שלושים שלמדו בעבר באולפנה, הן שותפות לדירה בקטמון.
נתי, חבר ילדות של יפעת, שוכר דירה עם אמיר, שהתגרש לאחר נישואים קצרים.
חברה נוספת שמצטרפת אליהם היא רעות, רואת חשבון מצליחה.
החמישה מתיידדים ומבלים ביחד את ערבי שבת על מנת להתגבר על בדידותם האישית ב"ביצה".
אהבתה הישנה של יפעת אל נתי מתעוררת, אך הוא בוחר להתעלם ממנה.
הודיה פוגשת את ד"ר אברי החילוני (חוקר ארכאולוגיה באוניברסיטה העברית), ומסתירה ממנו את היותה דתייה.
אמיר פוגש את אלישבע, אחותה הצעירה של רעות, אך הם נפרדים כשהיא מגלה שהוא גרוש.
רעות מעוניינת לעלות לתורה במניין נשים, ומשכנעת את יוחאי, השמרן, ללמד אותה את ההפטרה, וזה מתאהב בה.
הוא מנשק אותה במפתיע ומציע לה נישואין מיד אחר-כך, אך היא מעדיפה להמשיך לצאת איתו, כדי להכירו טוב יותר.
במקביל, היא יוצאת עם אחר.
אמיר פוגש את גרושתו נעמה, ומתוך בדידותם הם מקיימים יחסי אישות ונאלצים להתגרש מחדש בגט לחומרא.
לבסוף מתוודה יפעת בפני נתי על אהבתה אליו.
תחילה נראה שהוא נעתר, אך כבר למחרת הוא נעלם.
סודה של הודיה מעיק על היחסים בינה ובין אברי, והיא מחללת שבת לראשונה בחייה ונוסעת עמו לים, שם היא מספרת לו את האמת.
יפעת עוברת לגור בהתנחלות המבודדת "מעלה אלישע" (במציאות - נופי פרת).
נתי מתחיל לחשוש למות לבד, בעקבות פטירת מכר (רווק) שלו.
הודיה טובלת במרמה במקווה כדי שתוכל לקיים יחסי מין עם אברי, אך נרתעת לבסוף ומחליטה להיפרד ממנו, משום שהפערים הדתיים ביניהם גדולים מדי.
יוחאי מתחיל להתעניין בכסף בעקבות היכרותו עם רעות, וזו מתרחקת ממנו.
אמיר מתאהב ביפעת, והם מתחברים בהדרגה.
נתי יוצא עם ניצן העשירה והשתלטנית, אך נרתע מאופיה ועוזב אותה.
אמונתה של הודיה ממשיכה להתערער לאחר שהיא פוגשת אחיינית שפונתה בהתנתקות ואת דב אלבוים, המחזקים את הספקות שמפעמים בתוכה.
היא מצהירה בפני יפעת על כוונתה לצאת בשאלה.
אמיר מתוודה בפני יפעת על יחסי המין עם גרושתו והגירושים בפעם השנייה.
במקביל נתי בא להודיע ליפעת, שהוא אוהב אותה, והיא משליכה גם אותו ממנה והלאה.
אמיר ונתי מתגוששים בגלל הבגידה של נתי, אך משלימים.