tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
משטרת ויצ'יטה הגיבה לקריאה, וכשיצא פינץ' מביתו, הוא נורה על ידי השוטר ג'סטין ראפ.
בריס הודה באשמה באישומים פדרליים שכללו הפצת מידע כוזב, מתיחות מוקדי החירום, מעקב ברשת (cyberstalking), איומים ברצח ובהצתה, איומים בינערוניים, קשירת קשר לפשע וכן ביצוע הונאות טלפוניות.
כמו כן הוא הואשם בהריגה בשוגג (involuntary manslaughter) בקנזס וכן באזעקת שווא במדינת מגוריו, קליפורניה.
ב-29 במרץ 2019 נגזרו על בריס 20 שנים בכלא פדרלי בעקבות האירוע.
כמו כן הוא היה מבוקש על ידי המשטרה בפנמה סיטי, פלורידה על 30 דיווחים כוזבים למוקדי החירום על איומי מטען חבלה כולל דיווח כוזב אחד בבית ספר תיכון וכן מעשי הונאה, דיווחים כוזבים והטרדה בקלגרי שבקנדה.
הדיווחים שפורסמו ציינו כי הפרשה הקטלנית החלה בעקבות ויכוח ברשת האינטרנט על הימור בסך 1.5 דולר בתחרות במשחק הווידאו Call of Duty: World War 2, בקהילת UMG Gaming אשר מארחת תחרויות וטורנירים במשחקי וידאו שונים.
שני אנשים, קייסי ווינר (המוכר בכינוי "Baperizer") ושיין גסקיל (המוכר בכינוי "Miruhcle"), החלו לריב על אש כוחותינו במהלך הסיבוב, מה שהוביל לכך ששניהם הפסידו בסיבוב וכן הפסידו 1.5 דולר בהימורים.
שני הגיימרים החלו לריב בציוצים בטוויטר על ההפסד.
ווינר איים על גסקיל שהוא יבצע עליו סווטינג מפני שהפסידו.
גסקיל נתן בכוונת זדון כתובת שגויה: המקום בעיר ויצ'יטה בה משפחתו התגוררה עד 2016, בו אמר שהוא "יחכה לו" והמשיך להתגרות בו.
לאחר מכן, ווינר יצר קשר עם בריס וסיפק לו את הכתובת שגסקיל נתן לו על מנת לבצע את הסווטינג עליו.
פינץ', האדם שהתגורר בכתובת שגסקיל סיפק לא היה קשור בשום צורה לשחקנים, לסיבוב ולוויכוח.
על ידי שימוש ב-VoIP דרך רשת WiFi חינמית וציבורית אשר מסופקת על ידי אחת מהספריות הציבוריות בדרום קליפורניה, בריס התקשר למשטרת ויצ'יטה.
כיוון שהשיחה הועברה מבית העירייה של ויצ'יטה למוקד החירום 911, המשגר חשב כי השיחה מגיעה מאזור ויצ'יטה.
בריס, אשר הזדהה כ-"בריאן", טען כי הוא גר בבית 1033 שברחוב ווסט מקקרומיק (West McCormick), שהוא ירה ורצח את אביו וכי הוא מחזיק את שאר בני המשפחה כבני ערובה ומאיים לרצוח אותם.
הוא שאל אם המשטרה מתכוונת להגיע לבית ואמר כי הוא שפך בנזין בכל רחבי הבית ואיים להצית אותו.
שוטרי משטרת ויצ'יטה, אשר לא היו יחידת SWAT ולא היו מאומנים למצבים טקטיים או לחילוץ בני ערובה, הגיבו לקריאתו של בריס והקיפו את ביתו של פינץ'.
על פי דיווח מאמו ליסה פינץ' שהייתה בזירה, לפני שהשוטרים הכריזו על נוכחותם, אנדרו פינץ' פתח את הדלת הקדמית של ביתו ויצא ממנו .
אמו מספרת כי בנה בן ה-28 .
מספר רגעים לאחר שפינץ' פסע לעבר המרפסת הקדמית, המשטרה הורתה לו להרים את ידיו.
על פי עדות מאחד מהשוטרים שהיה בזירה, הוא החל בביצוע ההוראה אך עצר לאחר מכן.
אחד מהשוטרים אשר עמד בצד השני של הרחוב, ירה ירייה בודדת מנשק קולט AR-15, אשר פגעה בפינץ' וניקבה את הריאה הימנית שלו ואת ליבו.
פינץ' הובהל לבית החולים סיינט פרנסיס, שם נקבע מותו.
אמו של פינץ' דיווחה בנוסף כי השוטרים הורו לה ולשאר בני המשפחה לצאת מהבית.
בני המשפחה נאזקו והם נלקחו לתחנת המשטרה לתשאול וחקירה.
דו"ח ראשוני של סגן המפקד תחנת ויצ'יטה טרוי ליווינגסטון ציין כי .
בדו"ח, ליווינגסטון לא ציין אם פינץ' היה חמוש או מה גרם לשוטר לירות.
בהצהרה נוספת שהובאה ב-30 בדצמבר, תחנת המשטרה של ויצ'יטה הצהירה כי הירי נבע מכך פינץ' .
השוטר היורה זוהה כג'סטין ראפ, אשר שירת בתחנה במשך 7 שנים.
בבית המשפט במאי 2018, ראפ העיד כי לא ניתן לו כל מידע כאשר הגיעה לזירה, לא על ההוראה של הכרוז לפינץ' להרים את ידיו למעלה, לא על מתי השיחה במוקד החירום 911 הסתיימה או אם אחד מהשוטרים האחרים היה מודע לכך שהמדווח עדיין נמצא על הקו עם המוקד.
במוקד החירום של סדגוויק קאונטי הכחישו על קיומם של בקשות לתיעודים הנוגעים לשיחת ה-911 וציינו כי המשטרה ביקשה שהתיעודים לא יפורסמו.
רבים מתושבי ויצ'יטה וכן פרשנים שונים ברחבי ארצות הברית הביעו דאגה על מותו של פינץ'.
מועצת העיר לא התייחסה לכך באופן ישיר, אך הביעה נכונות לשקול נוהלי אימון למקרים כאלו, בזמן יותר מאוחר.
ב-3 בינואר כשבוע לאחר הירי, אמו של פינץ', ליסה, כתבה מכתב לראש העיר של ויצ'יטה ולמפקד תחנת המשטרה של העיר כי היא אינה יודעת היכן נשמרת גופתו של בנה וכי היא רוצה לתת לו והתחננה .
באותו המכתב, ליסה שאלה את השוטר שירה בבנה, אשר שמו לא פורסם באותו הזמן, מדוע המשפחה נאזקה ומתי המשטרה תחזיר את חפציהם, הכוללים שני טלפונים סלולרים ומחשב, שהוחרמו.
כמו כן, עורך הדין המייצג את המשפחה, אנדרו מ.
סטרות', ניסה ליצור קשר עם העירייה, תחנת המשטרה והשוטר המעורב בירי על מנת שייקחו אחריות מלאה על .
אחייניתו של פינץ', אדלינה, התאבדה ב-2019, בן זוגה שמצא את גופתה, התאבד אף הוא.
אדלינה גדלה אצל בני הזוג פינץ' לאחר מותה של אמה בתאונת דרכים ב-2002. ליסה האשימה אותו אירוע ב-28 בדצמבר כגורם שהוביל להתאבדותה של אדלינה.
אנדרו תומאס פינץ' (Andrew Thomas Finch), בן 28 ואב לשתי בנות, אשר לא היה לו קשר לאף אחד מהאנשים האחרים המעורבים.
קייסי "Baperizer" ווינר (Casey Viner), בן 18, מנורת' קולג' היל, אוהיו; נשפט לשנתיים בעבודות שירות ושנה ו-3 חודשים למאסר בפועל.
שיין "Miruhcle" גסקיל (Shane Gaskill), בן 19, מויצ'יטה, קנזס; נשפט לשנתיים מאסר על תנאי.
טיילר ראג' "SWAuTistic" בריס (Tyler Raj Barriss), מלוס אנג'לס, קליפורניה; נשפט ל-20 שנות מאסר בפועל בכלא פדרלי.
ג'סטין ראפ (Justin Rapp), שוטר במשטרת ויצ'יטה; במקור טען כי הוא האמין שפינץ' החזיק בנשק, אך במאי 2018 העיד כי הוא ראה תנועה קלה של פינץ' עם ידו.
ראפ לא הואשם במותו של פינץ'.
בריס נעצר ב-29 בדצמבר 2017 בלוס אנג'לס על ניסיון הימלטות שצלח ב-2015 כאשר דיווח לשווא על פצצה בתחנת הטלוויזיה KABC-TV.
ב-12 בינואר 2018, בריס הוסגר לקנזס, שם הואשם בהריגה לא רצונית והוא הוחזק בכלא סדגוויק קאונטי.
פרקליט סדגוויק קאונטי, מרק בנט, הכריז כי השוטר היורה, ג'סטין ראפ, לא יואשם בדבר.
ב-19 ביוני 2020 הוגשה תביעה פדרלית אזרחית כנגד ראפ.
ב-23 במאי 2018, בריס, ווינר וגסקיל הואשמו באישומים הקשורים לסווטינג בבית המשפט המחוזי של קנזס.
בריס הואשם בדיווח על מידע כוזב ומתיחות שביצע, מעקב ברשת אשר הוביל למוות, איומים במוות ובנזק לרכוש על ידי שרפה, איומים בינערוניים, קשר חזק ליצירת דיווחים כוזבים והונאה טלפונית.
ווינר הואשם בהונאות טלפוניות, קשר יצירת דיווחים כוזבים ומתיחות, שיבוש הליכי משפט וכן קשר לשיבוש ההליכים.
גסקיל הואשם בשיבוש הליכי משפט, הונאה טלפונית וקשר לשיבוש ההליכים.
ביולי 2018, גסקיל נשפט מחדש על אישומים נוספים לאחר שהתגלה שהוא דרבן את בריס "לנסות שוב" לאחר הירי הקטלני.
באפריל 2019, ווינר הודה באשמה לקשרים וכן לשיבוש הליכי משפט.
בספטמבר 2019, נגזרו עליו 15 חודשים מאסר בפועל, בנוסף לשנתיים עבודות שירות, שבמהלכם נאסר עליו לשחק במשחקי וידאו.
משפטו של גסקיל היה אמור להתבצע במקור ב-23 באפריל 2019 ואם היה מואשם בכל הסעיפים, היו נגזרות עליו 60 שנות מאסר בפועל.
בספטמבר 2019, דווח כי גסקיל הגיע להסדר טיעון עם הפרקליטות שאפשר לבטל חלק מהסעיפים ונגזרו עליו רק שנתיים מאסר על תנאי.
ב-26 באוקטובר 2018, כ-46 אישומים נוספים נוספו כנגד בריס, אשר כוללים הונאה כספית וכן איומים כוזבים על פצצות שהוטמנו וירי למשטרה ולבתי ספר; חלק מהאישומים הללו כוללים אנשים נוספים שיש להם קשר לגסקיל שלא הואשמו.
ב-13 בנובמבר בריס הודה באשמה ב-51 סעיפים פדרליים, שעליהן הפרקליט סטפן מקאליסטר המליץ על גזר דין של 20 שנות מאסר בפועל.
על פי התנאים להודה באשמה, בריס הוכרח להתנצל רשמית למשפחות של פינץ' ולשלם פיצויים על סך 10,100 דולר אמריקני וכן הוא הסכים למעקב צמוד במשך 5 שנים לאחר שחרורו מהכלא.
התובעים הפרדרלים בקליפורניה, קנזס ובמחוז קולומביה הסכימו לא להאשים את בריס באישומים נוספים כמו סווטינג.
גזר הדין כלל 150 חודשי מאסר על מעשיו בקנזס, 90 חודשי מאסר על אישומים פרדלים בקליפורניה ו-30 חודשי מאסר נוספים ממחוז וושינגטון די.
בריס מתוכנן להשתחרר מהכלא ב-14 בינואר 2035.
אף שוטר שהיה באירוע לא הואשם כלל.
הפרק הראשון של מיני-סדרה בנטפליקס בשם "רשת התעתועים: מוות, שקרים והאינטרנט" עסק בהרחבה באירוע.
פרשת מותו של אהוביה סנדק אירעה ב־21 בדצמבר 2020 ובה נהרג הנער אהוביה סנדק בהתהפכות רכב בסמוך להתנחלות כוכב השחר שבהרי בנימין.
בלשי משטרה מימ"ר ש"י, שחשדו בחמישה צעירים מנוער הגבעות כי יידו אבנים לעבר פלסטינים, ביצעו מרדף אחרי מכונית בה נסעו חמשת הצעירים.
המרדף הסתיים בהתנגשות בין רכב הבילוש לרכב הנמלט, שהיה נהוג בידי נער בן 16 ללא רישיון נהיגה.
כתוצאה מכך התהפך הרכב הנמלט, סנדק בן ה־16 נהרג וארבעה צעירים נוספים שהיו במכונית נפצעו קל עד בינוני.
בעקבות האירוע התקיימו הפגנות מחאה בהשתתפות אלפים.
המפגינים מחו על מותו של סנדק ודרשו לפתוח בחקירה בידי גורם עצמאי.
חלק מההפגנות לוו בחסימות כבישים, הרס תשתיות, נזק לרכוש והתנכלויות על רקע גזעני.
במספר הפגנות היו התנגשויות אלימות בין המשטרה למפגינים, במהלכן נפצעו אזרחים ושוטרים.
ב-27 בינואר 2022 הודיע היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, על סגירת תיק החקירה נגד השוטרים המעורבים בפרשה.
בנובמבר 2024 הורשעו הארבעה שהיו במכונית ביידוי אבנים על רכב תוך סיכון נוסעיו, ממניע גזעני ובזדון.
ב־21 בדצמבר 2020, סמוך לשעה 12 בצהריים, ביצעו בלשים מימ"ר ש"י, שנסעו במכונית אזרחית, מרדף גלוי אחרי מכונית שעקפה מחסום משטרתי, שיושביה נחשדו ביידוי אבנים לעבר פלסטינים.
לדברי השוטרים נסע הרכב הנמלט בזיגזג ובמהירות מופרזת.
במהלך המרדף בכביש 449 באזור כוכב השחר, אירעה התנגשות בין שתי המכוניות.
הרכב הנמלט התהפך ואחד מנוסעיו, אהוביה סנדק, נהרג.
נוסעי הרכב הנמלט טענו שמכונית הבלשים ניגחה את מכוניתם בכוונה וכתוצאה מכך הם הועפו מהכביש והתהפכו.
בהודעה שמסרה המשטרה לבית המשפט זמן קצר לאחר האירוע היא טענה כי הרכב הנמלט התהפך בשל איבוד שליטה של הנהג.
בהמשך חקירת התאונה, מסרו השוטרים כי התאונה אירעה כתוצאה מהתנגשות בין המכוניות, בעת ניסיונם של הבלשים לעקוף את הרכב הנמלט ובשל הנסיעה הפרועה של הרכב הנמלט.
על פי עדותו של שוטר שנכח באירוע, שניים מנוסעי הרכב יצאו מן הרכב בכוחות עצמם כשהם מתקשים לנוע ונאזקו על ידי השוטרים.
שני נוסעים אחרים חולצו על ידי חובש מכוחות ההצלה שהוזעקו לאירוע.
כוחות ההצלה שאלו בזירה את הנערים, חבריו של אהוביה סנדק, כמה נערים היו ברכב, כדי לוודא שאין עוד פצוע שהם לא מצאו בזירה, אך אלו שתקו.
רק לאחר למעלה משעה, לאחר עזיבת כוחות ההצלה, התגלתה גופתו הלכודה של סנדק מתחת למכונית, במסגרת סריקת הרכב לצורך איסוף ראיות.
כמקובל בזירות אירוע של תאונות דרכים קטלניות, מנעו השוטרים כל גישה לזירה, בין השאר מאנשי זק"א, מעורך דין מטעם ארגון "חוננו", מבוחן תנועה שהארגון הזמין כדי לבחון את הזירה ומעיתונאים.
גם חבר הכנסת בצלאל סמוטריץ', שניסה לגשת לזירת האירוע, נבלם בתחילה בידי שוטרים.
יו"ר הכנסת, יריב לוין, גינה את חסימתו.
העמדה לדין של נוסעי הרכב הנמלט
ארבעת נוסעי הרכב הנמלט נעצרו בידי המשטרה מייד לאחר התאונה, ובהמשך שוחררו.
עתירה לבג"ץ בדרישה לאסור על המשטרה לחקור את האירוע, בנימוק כי "על פי פקודת המשטרה חל איסור על המשטרה לחקור אירועים בהם השוטרים חשודים גם הם" נדחתה פה אחד על ידי השופטים.
נגד ארבעת נוסעי הרכב הנמלט הוגש כתב אישום שכלל האשמה בעבירות של מעשה טרור, חבלה בכוונה מחמירה, חבלה במזיד ברכב ממניע גזעני, ונהיגה ללא רישיון.
שנה לאחר האירוע החליפה הפרקליטות את העבירה של מעשה טרור לעבירה קלה יותר של יידוי אבן לעבר כלי תחבורה במטרה לפגוע בנוסע.
הארבעה יוצגו על ידי עורכי דין מארגון "חוננו".
בנובמבר 2024 הורשעו ארבעת הנוסעים ביידוי אבנים לעבר רכב, ממניע גזעני ובזדון.
ההרשעה התקבלה כחלק מהסדר טיעון.
על הארבעה נגזרו עונשים של עבודות שירות, מאסר על תנאי ותשלום פיצוי לנפגע העבירה.
חקירת האירוע מתנהלת על ידי צוות חקירה משותף למשטרה ולמח"ש, בליווי פרקליטות מחוז ירושלים ופרקליטי מח"ש, זאת עקב מעורבות אזרחים שאין בסמכות מח"ש לחקור.
תשעה שוטרים נחקרו על ידי מח"ש, מתוכם ארבעת השוטרים שהשתתפו במרדף ונחקרו תחת אזהרה שלושה ימים לאחר האירוע.
מאוחר יותר נעצר אחד השוטרים המעורבים בחשד לשיבוש הליכי חקירה, בעקבות ראיון שנתן לכתב מעריב קלמן ליבסקינד, ושוחרר לאחר החקירה.
למחרת האירוע, ב־22 בדצמבר, הגישו הוריו של אהוביה תלונה למח"ש נגד השוטרים המעורבים באירוע, בשל חשד לרצח באדישות.
בהמשך טען עורך דין של ארגון "חוננו" כי מומחה לחקר תאונות דרכים כתב חוות דעת לפיה המכונית התהפכה לאחר שניידת המשטרה התנגשה בה, בניגוד לעדות השוטרים.
הוריו של סנדק ביקשו מינוי שופט חוקר, אך השופט אליעד וינשל דחה על הסף את הבקשה.
לבקשת המשטרה, בית המשפט הוציא צו איסור פרסום על שמות השוטרים המעורבים, על שניים מהם הוצבה אבטחה עקב חשש להתנכלות, והם הוגדרו כמאוימים בדרגה הגבוהה ביותר.
ב־27 בינואר 2022 הודיע היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, על סגירת תיק החקירה נגד השוטרים המעורבים בפרשה.
בנובמבר 2021 החליטה הכנסת על הקמת ועדה משותפת לוועדת החוץ והביטחון וועדת ביטחון הפנים, שתדון בנסיבות מותו של אהוביה סנדק.
האירוע התפרסם במהירות, ותמונות וסרטונים המתעדים את המכונית ההפוכה ואת השוטרים המונעים מחבר הכנסת בצלאל סמוטריץ' להיכנס לזירה, הופצו ברשתות החברתיות ושודרו בכלי התקשורת.
כבר ביום האירוע, ב-21 בדצמבר, התקיימו הפגנות מחאה סמוך לחוות גלעד ובכניסה לבית החולים הדסה הר הצופים - שם אושפזו ארבעת הנערים שנפצעו באירוע.
במהלך השבועיים שלאחר מכן, התקיימו הפגנות במוקדים שונים בארץ.
בחלק מההפגנות לקחו חלק גם חברי כנסת.
ב-29 בדצמבר, התקיימה הפגנה מחוץ לגבולות ישראל מול הקונסוליה הישראלית בעיר ניו-יורק שבארצות הברית.
הפגנות רבות לוו באלימות ובעימותים בין המפגינים לבין השוטרים, במעצרם של עשרות מפגינים, ובפציעתם של שוטרים ומפגינים רבים.
המשטרה הפעילה מכתזיות בניסיון לפזר את המוחים, גם במתחמים המאושרים.
המפגינים דרשו להעמיד לדין את השוטרים, לסגור את ימ"ר ש"י, וכן שגורם חיצוני יחקור את הפרשה.
ארבעים יום אחרי מותו של סנדק פתח פעיל הימין אלישוב הר-שלום בשביתת רעב מול ביתו של השר לביטחון הפנים, בדרישה לחקור את האירוע.
בנובמבר שנה לאחר מכן התחדשו ההפגנות לקראת ההכרעה בתיק במלאת שנה למקרה.
ב-24 בנובמבר הוצת בקריית ארבע רכב של קצין משטרה, ולידו נכתב "ד"ש מאהוביה".
במהלך המחאה נרשמו עשרות אירועי אלימות נגד פלסטינים, בהם מקרי הצתה, תקיפה ויידוי אבנים על מכוניות פלסטיניות.
ב-23 דצמבר 2020 תקפה קבוצה בת כ-30 מתנחלים רעולי פנים את השכונה הדרום-מזרחית של הכפר ג'אלוד, וניפצו מצלמת אבטחה ואת שמשותיהם של שלושה כלי-רכב.
ב-26 בדצמבר 2020, בסיומה של הפגנה מול המטה הארצי של המשטרה במחאה על מות סנדק יודו אבנים על בתים ומכוניות בשכונת אבו טאעה שבגבעה הצרפתית.
ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, שוחח עם הוריו של אהוביה והזמין אותם לפגישה בלשכתו.
השר לביטחון הפנים, אמיר אוחנה, התחייב, בביקור אצל משפחת סנדק, "לגלות את האמת על מה שקרה".
הרב הראשי לישראל, הרב דוד לאו, כתב למשפחתו של אהוביה: .
עם פתיחת החקירה נשמעו טענות על שיבושים, טשטוש ראיות וטיוח, בין השאר מפי חברי כנסת, ראשי מועצות, רבנים ואישי ציבור.
כמאתיים רבנים חתמו על קריאה להקים ועדת חקירה חיצונית שתחקור את התנהלות השוטרים בפרשת מותו של אהוביה.
השר רפי פרץ ו-18 ח"כים נוספים מהליכוד, ש"ס, יהדות התורה וימינה חתמו על קריאה לשר המשפטים להקים ועדת חקירה עצמאית.
נציב תלונות הציבור על מייצגי המדינה בערכאות, דוד רוזן, קבע כי על ראש מח"ש, קרן בר-מנחם, היה לנהוג בזהירות הראויה נוכח הספקות שהועלו בנושא נגיחת רכב הנערים על ידי הניידת בקרב גורמים במח"ש וכן בפרסומים בתקשורת, אך הוסיף כי לא ניתן לומר שעו"ד בר מנחם עיוותה את העובדות ביודעין.
בעקבות סגירת תיק החקירה בעניין, מוסי רז כתב ש"כך נראה טיוח.
החלטה שערורייתית; נער נהרג מפגיעת מכונית משטרה ברכבו - ואיש לא נותן על כך את הדין."
ביולי 2022 אמר סגן ראש מח"ש היוצא, משה סעדה: "יש פה משפחה ומת להם ילד, ובסוף התחושה שהייתה לי היא שקול דמיו זועקים מן האדמה.
זאת אומרת, במקום שהדבר ייחקר ויידעו מה קרה – הילד הלך אל מותו והם לעולם לא יידעו.
הכול כי לא אפשרו את החקירה", "זה העוול אולי הכי גדול שראיתי".
בפברואר 2026 הגישו הוריו של אהוביה סנדק תביעה לפיצויים נגד מדינת ישראל, המשרד לביטחון לאומי, בגין מותו של סנדק.
ב-23 בדצמבר 2020 הקימו חבריו של סנדק במקום בו נהרג מאחז שנקרא על שמו, "מעלה אהוביה".
המאחז כלל חווה חקלאית ומוקד רעיית צאן.
ב-6 באפריל 2021 פינו כוחות מג"ב את המאחז שבו התגוררו שבע משפחות.
הוריו של אהוביה סנדק יצאו בגיוס המונים לנטיעת כרם ולהקמת בית כנסת לזכרו, יחד עם כוונתם לשוב לקרקע במאחז.
מאחז נוסף שהוקם על שמו הוא 'אוהבי י-ה' - המאחז ממוקם בסמוך ליישוב בת עין, מקום מגוריו של אהוביה.
מאז הוא נהרס ונבנה שוב יותר מעשר פעמים.
הזמר עדי טוויטו ביצע לזכרו את השיר "דרשתי קרבתך".
במלאת שנה למותו הוציא זיו יחזקאלי שיר שנקרא "הגבעוני" אותו הוציא אחרי סיבוב בגבעות.
הזמר אהרון רזאל שר והלחין קטע שכתב אברהם סנדק לזכרו בשם "מכתב מאהוביה".
יומיים לאחר האירוע, ב-23 בדצמבר, קיימו תלמידי ישיבת "חצים" מרוץ בשומרון לזכר סנדק ואסתר הורגן.
פרשת מיס סטון (בבולגרית: Афера „Мис Стоун"; במקדונית: „Афера Мис Стон") היה חטיפתן של המיסיונרית הפרוטסטנטית האמריקאית, אלן מריה סטון, ועמיתה המיסיונרית הבולגרית ההרה, קתרינה סילקה ידי הארגון המהפכני הפנים-מקדוני, שאירעה ב-21 באוגוסט 1901.
ב-1901, אחת הבעיות העיקריות שעמדה בפני הארגון המהפכני הפנים-מקדוני הייתה היעדר משאבים לחימוש.
בעיה זו נדונה בישיבת הנהגת הארגון בקיוסטנדיל, בולגריה באותו קיץ.
בפגישה זו, טען דלצ'ב כי שוד קטן רק פוגע במוניטין של הארגון ולא מועיל לפתרון הבעיה.
גוצה דלצ'ב אישר למיכאיל גרדז'יקוב לבצע חטיפה של אנשים עשירים במקדוניה בשביל להשיג כספים, אך הוא נכשל.
דלצ'ב עשה 2 ניסיונות נוספים שלא צלחו עם טורקים ויוונים עשירים.
מאוחר יותר, הוא פיתח תוכנית לחטיפת בנו של הפוליטיקאי הבולגרי, איוואן גשוב, שנכשלה גם היא.
לאחר מכן, הציע יאנה סנדנסקי , לחטוף את פרדיננד הראשון, מלך בולגריה במהלך ביקורו במנזר רילה, שלא התקבלה על ידי דלצ'ב, שהאמין כי יש לבצע את החטיפה בשטח האימפריה העות'מאנית.
תוכנית נוספת שלא מומשה הייתה חטיפה של טורקי עשיר, ליד העיירה סימיטלי , על ידי חריסטו צ'רנופייב ויאנה סנדנסקי.
יאנה סנדנסקי, חריסטו צ'רנופייב וסבה מיכאילוב תכננו לחטוף את סולימאן ביי, אך בשל מחלתו של האחרון, פעולה זו גם נכשלה.
סנדנסקי נמשך אז לרעיון לחטוף את המיסיונרית הפרוטסטנטית של בנסקו.
הפלוגה בראשות וויווד יאנה סנדנסקי , תת-וויווד חריסטו צ'רנופייב , ותת-וויווד קראסטיו אסנוב ביצעו את החטיפה של אלן מריה סטון וקתרינה צ'ילקה ב-21 באוגוסט 1901, בין העיירה בנסקו לעיר בלגואבגרד (אז, יישובי האימפריה העות'מאנית; כיום, יישובי בולגריה).
מטרת החטיפה הייתה לקבל כופר כבד, ולסייע כלכלית לארגון המהפכני הפנים-מקדוני.
היו ניסיונות להחזיר את 2 הנשים על ידי הרשויות העות'מאניות והבולגריות, הארגון הצבאי צ'טה והוועדה המקדונית העליונה .
הרשויות העות'מאניות עצרו לתקופה קצרה את בעלה של קתרינה, גריגור צ'ילקה , באשמה מופרכת של סיוע ושיתוף פעולה עם החטיפה.
לעיתים נחשב למקרה של תסמונת סטוקהולם (כאשר החוטפים אף סייעו לצ'ילקה ללדת את בתה), הפרשה הסתיימה לאחר משא ומתן אינטנסיבי בתחילת 1902, כחצי שנה לאחר החטיפה.
ב-18 בינואר 1902, שולם כופר של 14,000 מטבעות עות'מאניים לארגון המהפכני הפנים-מקדוני בעיירה בנסקו.
2 הנשים שוחררו ב-2 בפברואר ליד העיר סטרומיצה.
האירוע זכה לסיקור נרחב של התקשורת באותה תקופה וכונה לעיתים קרובות כ-"משבר הערובה המודרני הראשון של אמריקה".
פרשת מותו של דונטה רייט היא אירוע שהתרחש ב-11 באפריל 2021 במינסוטה, ארצות הברית, כאשר קימברלי פוטר, שוטרת במשטרת ברוקלין סנטר , פרבר עירוני של מטרופולין מיניאפוליס–סנט פול, ירתה בדונטה רייט, אזרח אפרו-אמריקאי בן 20, לאחר שנעצר בחשד לעבירת תנועה.
בהודעה שפרסמה משטרת ברוקלין סנטר נמסר כי השוטרים ביקשו מרייט לעצור בצד, ואז גילו כי תלוי ועומד נגדו צו מעצר.
כשהם ניסו לעצור אותו, הוא חזר לרכב, ואז פוטר ירתה בו.
הוא המשיך לנסוע כמה מאות מטרים ואז התנגש במכונית אחרת ומת במקום.
על פי גרסת המשטרה, השוטרת ירתה בטעות.
לטענתה, היא התכוונה להשתמש בטייזר ולא בנשק חם.
הירי עורר הפגנות ומהומות בעיר ברוקלין סנטר, ובתגובה הוטל עוצר ברחבי העיר.
אירועי מחאה התרחשו גם במיניאפוליס, סיינט פול ובערים נוספות ברחבי ארצות הברית.
פוטר הורשעה בהריגה מדרגה ראשונה והריגה מדרגה שנייה ב-23 בדצמבר 2021. ב-18 בפברואר 2022, היא נידונה לשישה עשר חודשי מאסר.
ב-21 ביוני 2022 הגיעה משפחתו של רייט לפשרה עם ברוקלין סנטר בתביעת מוות ברשלנות שהגישה תמורת 3.25 מיליון דולר.
האירועים הובילו למספר שינויים במדיניות השימוש בטייזר, בברוקלין סנטר ובמקומות אחרים בארצות הברית.
התקרית התרחשה בעיר , ב-11 באפריל 2021, בזמן שבעיר מיניאפוליס הסמוכה התקיים משפטו של דרק שובין, השוטר שהורשע ברצח ג'ורג' פלויד.
משנת 2012 היו שישה אירועים בהם נהרגו אזרחים על ידי משטרת ברוקלין סנטר, רובם אפרו-אמריקאים.
במדינת מינסוטה נהרגו לפחות 207 בני אדם על ידי רשויות החוק משנת 2000.
ב-11 באפריל 2021, בסביבות השעה 14:00, עצרו שוטרים ממשטרת ברוקלין סנטר את דונטה רייט בחשד לעבירת תנועה, לאחר שהבחינו במדבקת רישיון על שמשת הרכב שפג תוקפה.
השוטרים בדקו את שמו של רייט במאגר השמות המשטרתי, גילו שהוצא נגדו צו מעצר, וניסו לעצור אותו.
בצילומי מצלמת הגוף שפרסמה המשטרה נראו שלושה שוטרים שהתקרבו לרכב, ורייט יצא מהרכב כאשר ידיו מאחורי הגב.
השוטרים ניסו לשים עליו אזיקים, הוא התנגד וחזר לרכב.
השוטרת פוטר אמרה לו "אני אשתמש נגדך בטייזר", ואז צעקה: "טייזר!
מיד לאחר הירי אמרה: "אוי שיט, יריתי בו!" והמשיכה לאחוז בנשק לפחות במשך שבע שניות.
רייט, שנפגע מהירי, המשיך לנסוע ברכבו והתנגש ברכב אחר.
צוות רפואי הכריז על מותו במקום.
ברכב נסעה גם חברתו של רייט, שנפצעה קל.
אמו של רייט שוחחה עם עיתונאים ואמרה שבנה התקשר אליה במהלך המעצר, וחשב שעומדים לעצור אותו מפני שהוא תלה מטהר אוויר על מראת הרכב, דבר אסור על פי חוקי התנועה של מינסוטה.
היא אמרה ששמעה ויכוח בינו לבין אנשי המשטרה.
אחד השוטרים צעק: "דונטה, אל תברח!" ואז השיחה התנתקה.
הבוחן הרפואי במחוז הנפין קבע כי רייט מת כתוצאה מפצע ירייה בחזה.
משטרת ברוקלין סנטר מסרה בהודעה לעיתונות כי השוטרת התכוונה להשתמש בטייזר נגד רייט, אך שלפה בטעות אקדח.
האירוע התרחש במחוז הנפין, והוא נחקר על ידי מחלקת חקירות שוטרים של , על פי הסכם בין מחוזות המדינה בנוגע לחקירת שוטרים באופן שימנע ניגוד עניינים.
בברוקלין סנטר החלו באותו יום מחאות של תושבים בעקבות הירי.
הפגנה נוספת נערכה בסיינט פול על ידי משפחות של קורבנות אלימות משטרתית.
חלק מאירועי המחאה היו אלימים ונרשמו בהם מהומות, ביזה של בתי עסק, יידוי אבנים לעבר שוטרים והשחתת רכבי משטרה.
ראש עיריית ברוקלין סנטר, מייק אליוט, הטיל ב-11 באפריל עוצר ברחבי העיר, והזעיק לעיר את המשמר הלאומי.
הלימודים בבתי הספר הופסקו ובמקומם נערכה למידה מרחוק.
ב-12 באפריל, בעקבות המהומות ברחבי מינסוטה, הוטל עוצר גם על מיניאפוליס, סיינט פול וערים נוספות.
בעקבות האירוע נערכו הפגנות מחאה לא-אלימות בערים נוספות בארצות הברית.
ראש עיריית ברוקלין סנטר, מייק אליוט, אמר: "הירי המשטרתי שהיה היום בברוקלין סנטר הוא טרגי.
אנו מבקשים מהמפגינים להמשיך להיות לא-אלימים, כדי שלא ניאלץ לפעול נגדם בכוח." אנשי ממשל נוספים במדינת מינסוטה פרסמו הודעות דומות.
נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן אמר על האירוע ועל המהומות: "אפשר להבין מחאה לא-אלימה.
אנחנו יודעים שהכעס, הכאב והטראומה שקיימים בקהילת השחורים הם אמיתיים ורציניים, אבל זה לא מצדיק אלימות.
עלינו להקשיב לאמו של דונטה, שקוראת לשלום ולרגיעה."
ארגון NAACP פרסם הצהרה בה נאמר: "בין אם מדובר בחוסר זהירות או רשלנות, או בלינץ' בוטה שנעשה בימינו, התוצאה היא זהה: גבר שחור מת מידי המשטרה."
כל אירועי הספורט שתוכננו להיערך במינסוטה נדחו.
התביעה נגד קימברלי פוטר הוגשה לבית המשפט המחוזי במחוז הנפין ב-14 באפריל 2021. המשפט החל ב-30 בנובמבר 2021 במיניאפוליס.
בחירת שנים עשר המושבעים למשפט ושני המושבעים החלופיים התקיימה בין ה-30 בנובמבר ל-3 בדצמבר.
תשעה מתוך שנים עשר המושבעים שישבו היו לבנים, בדומה לדמוגרפיה של מחוז הנפין, אחד היה שחור ושניים היו אסייתים.
חבר המושבעים נחלק באופן שווה בין גברים לנשים.
טענות הפתיחה נשמעו ב-8 בדצמבר 2021. במהלך כל המשפט טענה התביעה שפוטר הזניחה את ההכשרה על השימוש בטייזר ונהגה בפזיזות כשירתה באקדח שלה והרגה את רייט.
ההגנה טענה כי רייט התנגד למעצר, דבר שתרם לירי בטעות.
עדים מומחים מטעם ההגנה העידו כי לפוטר הייתה הסמכות החוקית לירות באקדח או בטייזר.
פוטר העידה להגנתה, ואמרה שהתבלבלה בין האקדח שלה לטייזר והודתה כי ירתה אנושות ברייט.
היא גם אמרה שהיא לא ראתה את רייט עם אקדח ושהוא לא היה אלים או איים עליה מילולית במהלך המעצר.
ב-23 בדצמבר, לאחר דיון של 27 שעות על פני ארבעה ימים, מצא חבר המושבעים מצא את פוטר אשמה בהריגה בדרגה ראשונה והריגה מדרגה שנייה.
גזר הדין ניתן ב-18 בפברואר 2022. על פוטר נגזרו שתי שנות מאסר, מהן 16 חודשים בפועל ושמונה חודשים תחת פיקוח.
בסוף 2022, מועצת החנינות של מינסוטה סירבה לשקול את בקשתה של פוטר להקל בעונשה.
ב-24 באפריל 2023, פוטר שוחררה מהכלא, לאחר שריצתה 16 חודשי מאסר מתוך שנתיים.
היא שוחררה לפני עלות השחר בשעה 4:00 לפנות בוקר כדי להימנע מהפגנות אפשריות ולאחר שנעשו איומים שהופנו כלפי פוטר ומשפחתה.
פוטר תישאר תחת פיקוח למשך השליש הנותר מעונשה עד שיפוג תוקפו בדצמבר.
פרשת מותו של סיומה מירוניאנסקי התחוללה ב-1941, ובמהלכה נלקח מזכיר סניף תל אביב של המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פק"פ), סיומה מירוניאנסקי, למטה משטרת המנדט לצורך חקירה, ומאז נעלמו עקבותיו.
על פי החשד הוא הוכה למוות בתחנת המשטרה וגופתו הוסתרה.
הדרישה ממשטרת המנדט לחקור את הפרשה נדחתה.
ב-1948 (לאחר קום המדינה) החליט היועץ המשפטי לממשלה, יעקב שמשון שפירא, להקים ועדת חקירה בנושא, וזאת בעקבות עדויות חדשות שצצו.
גם ועדה זו לא הצליחה לקבוע חד משמעית מה עלה בגורלו של מירוניאנסקי.
פרשה זו נשארה בלתי מפוענחת, וגופתו של מירוניאנסקי מעולם לא התגלתה.
מייד עם סיום מלחמת העולם השנייה נוצר קונפליקט בין מדינות המערב (וארצות הברית בראשן) לבין ברית המועצות, וזאת על רקע של אידאולוגיה ומאבקי שליטה על אזורים בעולם.
בריטניה, ששלטה בארץ ישראל לפי המנדט שהוענק לה, התייצבה לצד ארצות הברית בהתנגדות לרוסיה בפרט ולקומוניזם בכלל.
במסגרת התנגדות זו רדפו שלטונות המנדט אחרי המפלגות הקומוניסטיות בארץ ישראל והפעילים שלהן.
רדיפה זו התבטאה במגבלות תנועה, מאסרים והגדרת התנועות הקומוניסטיות כבלתי חוקיות.
פעילותו של מירוניאנסקי בארץ ישראל
מירוניאנסקי נולד בסביבות 1911 ברומניה ועלה לארץ ישראל בשנות ה-30 יחד עם אשתו קלרה.
לאחר עלייתם שכר הזוג דירה ברחוב ורבורג בתל אביב, וסיומה החל לפעול בארגוני שמאל וביניהם במפלגה הקומוניסטית ובארגון האנטי פשיסטי אנטיפה.
מכיוון שהשלטונות הוציאו את הארגונים הקומוניסטים מחוץ לחוק, נאלץ סיומה לפעול במחתרת, ואף זכה לכינוי המחתרתי "אריה".
ב-7 ביולי 1941 נשלח אחד מחברי המפלגה להביא כרוזים מבית הדפוס המחתרתי של התנועה שלייד תיאטרון הבימה בחזרה לביתו ברחוב נחמני 48 אך נעצר על ידי הבולשת הבריטית (CID) שגילתה את מקום מגוריו ועצרה שם מספר חברים מהנהגת המפלגה וסיומה ביניהם.
העצורים הובלו לחקירות במטה הבולשת.
בחקירתו של סיומה היו מעורבים מספר חוקרים יהודים וביניהם הקצין יצחק שטיינברג, בן-אפרים, שמאי, זלדמן, ברמן, יעקב קנר, גילבין ועוד.
לאחר מעצר והחקירה נעלמו עקבותיו של סיומה.
זמן קצר לאחר היעלמותו החלו הארגונים הקומוניסטים לדרוש מהשלטונות הבריטים לחקור את היעלמותו של סיומה אך אלו דחו את הבקשה וטענו שסיומה כלל לא נעצר על ידי הבריטים.
ב-1948 חודשה דרישת האלמנה קלרה ומק"י משר המשפטים פנחס רוזן לפתיחת החקירה.
פנייה זו נתמכה על ידי נבחרי מועצת העם הקומוניסטים וכן על ידי העיתון הקומוניסטי קול העם שטרח להזכיר את דבר הפרשה ואת הצורך בחקירה ומיצוי הדין עם חוקרי המשטרה היהודים.
באוקטובר 1948 הודיע שר המשטרה שהבדיקה שעשה החוקר שלמה סופר לא מראה שיש בסיס להאשמה על רצח מירוניאנסקי אולם בגלל הלחץ החברתי והפוליטי הנחה להקים ועדת חקירה.
לאחר דיון בממשלה (ב-27 באוקטובר 1948) מינה היועץ המשפטי לממשלה יעקב שמשון שפירא ועדה לבדיקת הפרשה (יו"ר מרדכי עליאש, חברים נחום ניר-רפאלקס, מרדכי שטנר).
הוועדה החלה את פעולתה בתחילת דצמבר 1948.
בין השאר הופיעו בפני ועדה זו:
חברי הארגונים הקומוניסטים שהעידו על יחס מפלה, רדיפה ואלימות קיצונית מצד המשטרה הבריטית.
מיכאל כהן, שעבד ב-1941 כמזכיר בבולשת הבריטית ביפו, סיפר בעדותו כי שמע צעקות איומות מהחדר שבו נחקר סיומה.
כשנכנס לחדר ראה את הקצין שטיינברג ואחרים מכים את סיומה באגרופני ברזל, באלות גומי ובמקלות ואת סיומה מתבוסס בדמו.
כעבור זמן קצר הוזעק רופא ערבי, שקבע את מותו של סיומה.
לפי עדותו ראה כהן שוטרים עוטפים את גופתו של סיומה בשמיכה ומעבירים אותה לטנדר משטרתי.
לדברי כהן שטיינברג איים עליו שלא יעז לספר מה שראה.
שלמה רוזנשטיין, שהיה קצין חקירות במשטרה הבריטית, סיפר כי נתבקש, ביולי 1941, לחקור את מותו של סיומה.
הוא קיים שיחה עם וילקינס, מפקד המשטרה, שסיפר לו, כי הזהיר את הקצינים היהודים שלא יגזימו בהכאתו של סיומה.
וילקינס גם אמר לרוזנשטיין, כי גופתו של סיומה הושלכה לים.
הקצינים היהודים שהיו מעורבים בחקירה מסרו את עדותם בפני החוקר וכולם הכחישו שהיו מעורבים בפרשה.
עם סיום החקירה פרסם החוקר את מסקנותיו לפיהן אין הוכחה חד משמעית למעורבות המשטרה בהיעלמותו של סיומה.
החוקר טען שכל מסמכי המשטרה הקשורים לפרשה נעלמו וכן שעדותו של העד המרכזי, מיכאל כהן, אינה אמינה בגלל משפט הרצח בה היה מעורב באותה תקופה.
עם זאת, קבע החוקר ששלושה שוטרים (יצחק שטיינברג, חיים ברמן וקנר) ידעו שסיומה נחקר במשטרה אך שיקרו בעדותם ויש לשקול את המשך שירותם.
מסקנות החוקר נדונו בישיבת הממשלה ועל אף המסקנות ה"אנמיות" הוחלט להשעות 3 קצינים לתקופה מסוימת (בין המושעים היה יעקב קנר).
ב-1966 העלה מאיר וילנר הצעה לפתיחת החקירה בנושא אך ההצעה הורדה מהפרק מאחר שחלה התיישנות על הרצח.
בתקופת החקירה האשים העיתון הקומוניסטי קול העם את השוטרים, שהיו מעורבים בחקירתו של סיומה ב-1941, ברצח ("בוגדים ורוצחים שיש להעמידם לדין").
מכיוון שרובם היו עדיין בשירות המשטרה ב-1948 הורה פרקליט המדינה לעורכי העיתון להתנצל על האשמה זו.
על אף שאיש מעורכי העיתון לא התנצל, לא הועמד אף אחד מהם לדין.
ב-1952 קראה המפלגה הקומוניסטית למועדון המפלגה (ברח' מרכז בעלי מלאכה 26 בתל אביב) על שמו של מירוניאנסקי.
פנחס סגלוב היה יהודי חרדי תושב ירושלים שמצא את מותו בהפגנות השבת בשנת תשט"ז (1956).
לטענת עד ראייה סגלוב, אב לשבעה, הוכה באגרוף על ידי שוטר, הוטח למדרכה והתעלף.
מנגד טענה המשטרה כי על אף האלימות בהפגנה האמצעים שבהם השתמשו השוטרים לפיזורה לא חרגו מהחוק וכי אין ממצאים המוכיחים באופן וודאי כי סגלוב מת כתוצאה ממכה של שוטר.
בעקבות מותו ועל רקע הפגנות השבת הרבות שהתקיימו באותה תקופה החליטה הממשלה על הקמת ועדת חקירה בראשות השופט אליהו מני שקבעה כי המשטרה פעלה בהתאם לחוק ומשום כך אין להטיל אחריות פלילית על איש מהשוטרים שפיזרו את ההפגנה.
מותו של סגלוב איחד את היהדות הדתית על כל גווניה במחאה על האלימות המשטרתית העזה שהופעלה כנגד מחאות השבת בירושלים.
ביום שבת כ"ה באלול תשט"ז (1 בספטמבר 1956) התקיימה עצרת תפילה של יהודים חרדיים בירושלים במחאה על חילולי השבת בעיר.
העצרת בה השתתפו אלפי מתפללים התקיימה ללא תקריות אלימות, אולם בסופה התפתחו ברחובות הסמוכים לכניסה לירושלים התנגשויות אלימות בין חרדיים לחילוניים כאשר המשטרה מנסה להשליט סדר ולהפריד בין הניצים תוך שהיא משתמשת באלות ובזרנוקי מים.
פנחס סגלוב היה יהודי חרדי חוזר בתשובה, אב לשבעה שבאותה עת היה בן 55. סגלוב השתתף בהפגנות השבת מפעם לפעם ועל אף שנעצר בחלקן, אין עדויות כי נהג באלימות כלשהי ולעיתים אף שימש כמגשר בין המשטרה לעצורים החרדיים בהפגנות.
על פי עדותו של אחד השוטרים בהפגנה בה מצא את מותו ביקש ממנו סגלוב שיפעל להפסקת שפיכת מים על ראשיהם של המפגינים על ידי דיירי בניין סמוך שההפגנה החרדית הייתה למורת רוחם.
באזור השעה 9:00 נמצא סגלוב בסמטה סמוכה לבית החולים שערי צדק כשהוא במצב של עלפון, לאחר שעות של טיפול התדרדר מצבו ובשעה 20:30 נקבע מותו בבית החולים.
הלווייתו של סגלוב התקיימה ביום ראשון והשתתפו בה 10,000 מלווים.
הזעזוע בציבור הדתי ממותו של סגלוב איחד את הציבור הדתי והציבור החרדי ובמאמר המערכת של עיתון הצופה באותם ימים נכתב: "ר' פנחס סגלוב שנרצח אתמול בידי זדים על שעמד ברחוב וביקש לא לחלל את השבת בירושלים, מצטרף למקדשי השם שקיימו בפועל ממש 'כי עליך הורגנו כל היום'...
דמי של ר' פנחס סגלוב זועקים: מדוע אתם שוטרים ו'אזרחים חופשיים' שהתארגנתם בכוונה זדונית להכות בלי רחם, רצחתם יהודי ישר דרך ופצעתם עשרות שומרי שבת?"
קהילות יהודיות מרחבי העולם הצטרפו למחאה כנגד ממשלת ישראל ובניו-יורק התקיימה הפגנת אלפים בראשות הרב יואל טייטלבוים - האדמו"ר מסאטמר והרב אהרן קוטלר - מהבולטים שבמנהיגי הציבור החרדי בארצות הברית.
ב-2 בספטמבר 1956, יום לאחר מותו של סגלוב, התכנסה ממשלת ישראל ולאחר ישיבה סוערת קיבלה החלטה על הקמת ועדת חקירה בראשות השופט אליהו מני - נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים.
חברים נוספים בוועדה היו הרופאים ד"ר ולטר אבלס וד"ר אברהם שליזנגר (מנהל בית החולים שערי צדק), עו"ד חיים קורנגולד וד"ר יצחק נבנצאל מנהל המחלקה לפיתוח ירושלים בסוכנות היהודית ולימים מבקר המדינה.
נטורי קרתא התנגדו לוועדה בהרכבה זה ומנהיגם עמרם בלוי טען "זאת לא ועדה חוקרת, זאת ועדה מעלמת" וכי אנשיו יסכימו להעיד אך ורק בפני הבד"ץ של העדה החרדית.
גם סיעת חרות שישבה באותה עת באופוזיציה הביעה התנגדות להרכבה של הוועדה ודרשה להקים ועדת חקירה פרלמנטרית לחקר המקרה.
מטרות הוועדה היו לבדוק מי מארגן את הפגנות השבת בירושלים ואת הפגנות הנגד החילוניות, מהן סיבותיהן ותוצאותיהן של ההפגנות הללו, באלה אמצעים משתמשים המפגינים, מה קרה בשבת זו (כ"ה באלול תשט"ו) ומהן נסיבות מותו של סגלוב.
בנוסף התבקשה הוועדה להמליץ על אמצעים שיימנעו סכסוכים כאלו בעתיד.
לאחר שקיימה 22 ישיבות (רובן בדלתיים פתוחות) ושמעה 130 עדים ביניהם מפכ"ל המשטרה, מפקד המחוז, היועץ המשפטי לממשלה, רבנים, פוליטיקאים, רופאים, אנשי ציבור ועוד ב-24 בפברואר 1957 מסרה הוועדה את מסקנותיה לראש הממשלה דוד בן-גוריון.
במסקנותיה התייחסה הוועדה לנסיבות מותו של סגלוב והביאה את עדותו של חיים רוטנברג שסיפר:
"עמדתי ליד ככר רוממה בשבת "ניצבים - וילך" ושם ראיתי איך השוטרים מתחילים לפזר את הקהל.
על יד הככר עמד אדם בגובה בינוני, צנום.
אחד מהם נתו לו מכה חזקה בחזה.
הוא עמד על יד הככר ונפל על הככר, חצי היה על הכביש וחצי היה על הככר.
כאשר ראיתי שהוא נופל, רציתי לגשת אליו.
באותו רגע קיבלתי אבן גדולה על הראש, ראשי נפתח וגם אני נפלתי.
בחור אחר הרים אותי ולקח אותי לבית החולים.
כשהייתי בבית החולים, הביאו גם את אותו היהודי שנפל.
אחרי שקיבלתי את הטיפול, יצאתי החוצה וראיתי שהיהודי שהשוטר נתן לו מכה הוא היהודי ששוכב בחדר הניתוחים של בית החולים ואלאך..."
לעדות זו הצטרפו עדויות רבות של מפגינים שטענו כי השוטרים עשו יד אחת עם המפגינים החילוניים והכו באכזריות את המפגינים החרדיים, אולם הוועדה סירבה לקבל עדויות אלו משום שלטענתה נבעו במתכוון או שלא במתכוון מתוך תפיסת עולמם של המפגינים ולא מתוך תיאור אובייקטיבי של המציאות.
בנוסף הוועדה לא קיבלה את עדותו של רוטנברג לגבי נסיבות מותו של סגלוב מכיוון שזו הייתה עדות הראיה היחידה שהובאה לפניהם בעוד שבאותה שעה נכחו במקום עשרות אנשים, מנגד סיפרו מפגינים חרדיים כי שוטרים ניסו ליצור קשר עם עדים ולמנוע עדויות מפלילות בוועדה.
בנוסף היו מפגינים חרדיים שסירבו לשתף פעולה עם חקירות הוועדה בשל חוסר האמון שלהם בה.
גופתו של סגלוב לא נותחה מסיבות דתיות אולם צילומי רנטגן שנערכו לו לאחר מותו הראו שטף דם ליד בסיס הגולגולת מה שלדעת הרופאים הביא למותו.
על פי הוועדה שטף הדם יכול היה להיגרם מחבלה או ממצב בריאותי אחר של סגלוב.
על גופו של סגלוב נמצא שפשוף בגודל פרוטה מתחת לשכם ימין והוועדה קבעה שפציעה זו לא הייתה חמורה דיה כדי לגרום לשטף הדם ממנו נפטר סגלוב ולפיכך לא ניתן לקשור בינו לחבלה חיצונית כתוצאה מדחיפה או נפילה.
עוד הוסיפה הוועדה וקבעה כי אין להאשים את המשטרה במותו של סגלוב משום שהאמצעים שהמשטרה השתמשה בהם כדי לפזר את ההפגנה היו חוקיים וכל אדם הלוקח חלק בהפגנה צריך להיות מודע לסיכון שיידחף, יוכה או יופל (או יומת?!) במהלכה.
בנוסף הגישה הוועדה המלצות נוספות ובהן: בלימת ההפגנות בשלב מוקדם ולפני שיצאו מכלל שליטה, הכרה בצביונה הייחודי של ירושלים, מניעת נסיעת תחבורה ציבורית ברחובותיה והסטת תנועות כלי רכב פרטיים ומוניות לרחובות צדדיים כדי למנוע חיכוך.
חברי הוועדה הדתיים המליצו גם לשלב קצינים דתיים במשטרה כדי לפוגג את הזרות והניכור שבין המפגינים החרדיים לשוטרים וכן לצמצם עד כמה שניתן את השימוש בכוח ובאלות בעת פיזור הפגנות השבת.
רבים בציבור החרדי אינם מקבלים עד היום את מסקנות הוועדה וסבורים שהיא פעלה לנקות את השוטרים מאשמה וכי מסקנותיה היו ידועות מראש.
בתקשורת החרדית שמו של סגלוב מוזכר תדיר כמי שנהרג על ידי שוטרים במאבקי השבת.
גבריאל וינורה (גבי) פטיטו הייתה בלוגרית צעירה מארצות הברית, אשר היעלמותה דווחה בהרחבה בתקשורת העולמית במשך מספר שבועות עד למציאת גופתה.
משפחתה איבדה את הקשר איתה לקראת סוף אוגוסט 2021, כאשר הייתה בטיול עם ארוסה האמריקאי, בריאן כריסטופר לונדרי.
כאשר הוא חזר לפלורידה בלי פטיטו וסירב למסור פרטים על מקום הימצאה גברו החששות לשלומה.
שרידי גופתה נמצאו ב-19 בספטמבר, לאחר שזוהתה אישר חוקר ה-FBI כי מותה נגרם עקב חניקה.
החשוד העיקרי בהיעלמותה ולאחר מכן ברצח, הוא ארוסה, בראיין לונדרי.
ב-20 באוקטובר 2021 נמצאה גופתו בשמורת טבע בפלורידה לאחר שהתאבד.
ב-22 בינואר 2022 חשף ה-FBI כי לונדרי כתב והודה במחברתו האישית שרצח את פטיטו.
גבריאל וינורה פטיטו, ילידת ניו יורק, פגשה את בראיין כריסטופר לונדרי בשנת 2017 בזמן לימודיהם בבית הספר התיכון.
בשנת 2019 השניים החלו במערכת יחסים.
השניים התארסו ביולי 2020. גבי הייתה חובבת טיולים והתחילה בלוג טיולים כבר בשנת 2019. היא טיילה בארצות הברית ובקוסטה ריקה, ובמקביל עבדה כיועצת תזונה בבית מרקחת על מנת לאסוף כסף לטיול גדול ברחבי ארצות הברית.
ביולי 2021 החלו השניים במסע ברחבי ארצות הברית, במכונית מסחרית מסוג פורד שנת 2012, השייכת לפטיטו.
המסע צולם ודווח בהרחבה בחשבונות הטיקטוק והאינסטגרם של גבי gabspetito תחת התיוג VANLIFE#.
לחשבונות אילו הצטרפו מאות אלפי עוקבים.
ארוסה החל מאוחר יותר לדווח גם הוא תחת החשבון bizarre_design.
פטיטו שהתה ב-24 באוגוסט 2021, במלון מריוט בסולט לייק סיטי, היא שוחחה עם אמהּ, ניקול שמידט, באותו היום וסיפרה לה כי היא נוסעת לפארק הלאומי גרנד טיטון בויומינג.
ב-25 באוגוסט העלתה פטיטו את הפוסט האחרון שלה באינסטגרם.
אמהּ המשיכה לקבל ממנה הודעות טקסט עד 30 באוגוסט, כאשר עלה החשד שלונדרי הוא ששלח ההודעות, חשד שהתברר יותר מאוחר כנכון.
ב-16 בספטמבר 2021, לאחר היעלמותה של פטיטו, פורסם וידאו של תקרית בין פטיטו ולונדרי מ-12 באוגוסט 2021 שתועדה על ידי מצלמת גוף של אחד השוטרים.
באותו יום התקשר עד ראייה למשטרה ודיווח על עימות אלים בין בני הזוג בעיירה מואב ביוטה.
השוטרים איתרו את הרכב וציינו כי הנהג נראה שיכור.
בתיעוד נראית פטיטו מוטרדת, ומספרת לשוטר שהיה לה ויכוח עם בן זוגה.
פטיטו אמרה שהיא סובלת מהפרעה טורדנית כפייתית (OCD), ושהכתה את לונדרי במהלך ויכוח.
"רבנו הבוקר על נושאים אישיים.
הוא לא נתן לי להיכנס לרכב, הוא אמר לי שאני צריכה להירגע", סיפרה.
לונדרי אמר למשטרה שפטיטו ניסתה לקחת ממנו את המפתחות של הוואן, והוא דחף אותה לפני שהיא הכתה אותו עם הטלפון הסלולרי שלה.
הוא נשאל אם הוא מתכוון להגיש תלונה נגד ארוסתו, וסירב.
"אני לא הולך לעשות זאת כי היא הארוסה שלי ואני אוהב אותה", אמר.
"זה בסך הכול היה ריב".
השוטר המליץ לזוג לבלות את הלילה בנפרד, ואמר לפטיטו: "הוא (לונדרי) הולך למלון.
אני נותן לך את המפתחות לוואן.
אני נותן לו טרמפ למלון, הכול יהיה בסדר".
לא ברור מה קרה אחרי המפגש עם השוטר.
אף על פי שבשיחה הטלפונית טען העד שהגבר הכה את הבחורה מספר פעמים, רץ לרכב ונעל אותה בחוץ, והיא נאלצה להיכנס דרך החלון, בסיום השיחה עם השוטרים הם קבעו שפטיטו היא התוקפן ולונדרי הוא זה שיכול להגיש נגדה תלונה על אלימות.
ב-23 בספטמבר 2021 החליטה המדינה לחקור את התנהלות השוטרים בפרשה.
השוטרים אריק פראט, שוטר כבר 16 שנה ודניאל סקוט רובינס, אשר היה בהתלמדות בשנתו הראשונה בעת המקרה יהיו בתקופת מבחן ולא יושעו או יענשו.
הדו"ח גם ממליץ על הדרכה נוספת לשוטרים ושדרוג התוכנה בה משתמשים.
מועצת העיר מואב גיבתה את השוטרים וטענה כי הם פעלו באמפתיה רבה וכי היא מתכוונת למלא את כל מה שהוחלט בדו"ח.
ב-27 באוגוסט 2021 בשעה 13:00 נראו בני הזוג פטיטו ולונדרי במסעדה מקסיקנית בג'קסון הול, ויאומינג.
לונדרי התווכח עם המלצרית והמנהלת במסעדה בענייני כספים.
פטיטו נראתה בוכה והתנצלה בפני המלצרית על התנהגותו של ארוסה.
באותו יום בשעה 18:00 בפארק הלאומי גרנד טיטון פורסם סרטון שצולם ממצלמת רכב, בו נראה הרכב של פטיטו ולונדרי על ידי ג'ן וקייל בתאני.
כאשר הזוג התקרב לרכב, הדלת האחורית נסגרה בטריקה.
ג'סיקה שולץ דיווחה כי ב-27 או 28 באוגוסט היא ראתה את בראיין לונדרי נוהג לבדו ברכב ואף חונה בפארק הלאומי גרנד טיטון.
לפי עדותה ידעה המשטרה היכן לחפש את הגופה ושם היא אכן נמצאה.
מירנדה בייקר העידה כי ב-29 באוגוסט היא ובן זוגה לקחו את לונדרי בטרמפ.
הוא הציע להם 200 דולר על הסעה לג'קסון ויומינג, אך ירד מהרכב כאשר הבין שהם נוסעים למקום אחר.
הוא סיפר לשניים כי הוא טייל לבדו בהרים אך לטענתם הוא לא נראה אחרי טיול כי אם היה נקי ומסודר.
גופתה של פטיטו נמצאה ב-19 בספטמבר 2021 ביערות הפארק הלאומי גרנד טיטון במדינת ויומינג, ארצות הברית.
היעלמותה של פטיטו דווחה בהרחבה בתקשורת האמריקאית, ומהר מאוד בתקשורת העולמית.
כאשר אחת התלונות היא שההתעניינות הרחבה קשורה לעובדה שמדובר בבחורה לבנה, העיסוק הנרחב של התקשורת עורר זעמם של אפריקאים אמריקאים וילידים אמריקאים, ועורר את העיסוק בתסמונת האישה הלבנה הנעדרת, שמעוררת עניין רב.
טענה אחרת היא כי העיסוק הרב בהיעלמותה של פטיטו הוא בעקבות הפריחה של פודקאסטים העוסקים בתחום הפשע האמיתי.
ב-11 בספטמבר 2021 דיווחה משפחתה של פטיטו על היעלמותה.
בשלב זה לונדרי הוכרז על ידי ה-FBI כמבוקש
ב-20 בספטמבר 2021 המשטרה החרימה את הרכב של לונדרי, ודיווחה כי נמצא בו חומר חשוד שנשלח לבדיקה.
בד בבד התגלה כי לכאורה נעשה שימוש בכרטיסי האשראי של המנוחה על ידי לונדרי.
תגלית זאת הובילה לשינוי הסטטוס קוו בחקירת הרצח ולהוצאת צו מעצר ללונדרי.
יומיים לאחר מציאת הגופה, ב-21 בספטמבר 2021 הודיע חוקר מקרי המוות במחוז טטון - ד"ר ברנט בלו, כי סיבת המוות היא הריגה או רצח.
ב-12 באוקטובר 2021 קבע חוקר מקרי המוות שסיבת מותה של פטיטו היא חניקה.
בראיין לונדרי חזר לבית הוריו בפלורידה ב-1 בספטמבר 2021. עשרה ימים לאחר מכן, ב-11 בספטמבר, דיווחה משפחתה של פטיטו על היעדרותה.
לונדרי סירב לשתף פעולה עם החוקרים, ועורך דין ששכרה עבורו משפחתו ייעץ לו לא לשתף פעולה עם החקירה.
ב-14 בספטמבר הוא יצא עם רכבו, השאיר אותו באזור הביצות אליו יצא לטייל ונעלם.
משפחתו דיווחה על היעלמותו רק ב-17 בספטמבר.
עשרות שוטרים, סוכני FBI ויחידות חיפוש מיוחדות פתחו בסריקות אחר לונדרי בשמורת קרלטון בפלורידה, ששטחה מוערך ביותר מ-97 אלף דונם.
ב-20 באוקטובר 2021 נמצאו באזור החיפושים שרידי גופת אדם ולידה חפצים השייכים ללונדרי: תרמיל גב ויומן אישי.
הממצאים נחשפו באזור שהיה מכוסה מים בימים שקדמו למציאתם, סמוך לשביל שאותו נהג לונדרי לפקוד.
ב-22 בינואר 2022 חשף ה-FBI כי לונדרי כתב והודה במחברתו האישית כי רצח את גבי פטיטו.
עוד התברר כי הוליך שולל כמה ממכריה באמצעות מסרונים וגרם להם לחשוב אחרי מותה שהיא עודנה בחיים.
תביעה אזרחית נגד הוריו של לונדרי
אביה של פטיטו, ג'ו פטיטו, ואמה, ניקול שמידט, החליטו ביוני 2022 להגיש תביעה נגד הוריו של לונדרי.
טענתם הייתה כי הוריו של לונדרי, כריס ורוברטה לונדרי, גילו עם שובו של בנם שהוא רצח את פטיטו, אך הם בחרו לפנות לעורך דין ובהמשך פעלו על מנת לעזור לבנם להימלט מארצות הברית כדי שלא יעמוד לדין.
לקראת השימוע טענו הוריה של פטיטו כי בידם הוכחות לטענה זו.
הוריו של לונדרי הכחישו את הטענות באמצעות עורך דינם.
ביולי 2022 החליט שופט, במהלך שימוע שנערך, לאשר את קיום המשפט נגד הוריו של לונדרי.
בנובמבר 2022 זכו הוריה של פטיטו ב-3 מיליון דולר שישולמו מתוך נכסיו של לונדרי.
במשפט נקבע כי לונדרי הוא זה שרצח את פטיטו.
עורך הדין של משפחת פטיטו אמר לאחר הזכייה כי שום סכום לא יחזיר למשפחת פטיטו את בתם, וכן נמנעה מהם האפשרות לעמוד מול הרוצח שלה עקב התאבדותו.
הכסף עתיד לשמש לקרן על שם גבי פטיטו.
ב-8 באוגוסט 2022 תבעו הוריה של פטיטו את משטרת מואב בסכום של 50 מיליון דולר בטענה של גרימת מוות ברשלנות על ידי השוטרים שלא עצרו את לונדרי.
במרץ 2023 התביעה תוקנה כך שתכלול טענות לפיהן השוטר אריק פראט הודה כי היה מודע לכך שלונדרי מהווה איום, אך החליט להתעלם מהחוק, וכי המחלקה לא עמדה בפרוטוקול הערכת קטלניות שלה עצמה.
התביעה נדחתה ב-20 בנובמבר 2024, כאשר השופט ציטט את חוק החסינות הממשלתית של יוטה, אשר קובע חסינות ריבונית , אם כי הוא הודה שהמקרה עמד בסטנדרט המוקדם המצביע על כך שהתנהגות השוטרים יכולה הייתה לתרום למותה.
ההורים מתכננים לערער על הפיטורים בטענה שחוק החסינות הממשלתית של יוטה אינו חוקתי.
תביעה פלילית נגד הוריו של לונדרי
המשפט נגד הוריו של לונדרי באשמת סיוע לבנם לאחר הרצח עדיין נמשך.
במאי 2023 נחשף מכתב שכתבה רוברטה, אמו של בראיין לבנה ואשר נמצא ליד שרידי גופתו.
על המעטפה נכתב לשרוף לאחר הקריאה.
הוריו של לונדרי טענו כי המכתב נכתב טרם הרצח אך הוריה של פטיטו קיבלו לידיהם עותק בצו בית משפט והמכתב פורסם בתקשורת.
במכתב מצהירה אמו של בראיין על אהבתה האינסופית לבנה, וכותבת שאם הוא יכנס לכלא היא תאפה עבורו עוגה שבתוכה סכין ואם הוא צריך להיפטר מגופה, היא תגיע עם את חפירה ושק לעזור לו להיפטר מהגופה.
ב-1 באוקטובר 2022, רשת Lifetime הוציאה סרט טלוויזיה בשם "סיפורה של גבי פטיטו".
הסרט בוים על ידי ת'ורה ברץ' ומככבים בו סקיילר סמואלס בתור פטיטו, אוון הול בתור לונדרי, וברץ' בתור אמה של פטיטו.
ב-17 בפברואר 2025 עלתה לשידור בנטפליקס הסדרה: "רצח אמריקאי: גבי פטיטו".
הסדרה בת 3 הפרקים עוסקת, דרך צילומים ועדויות, בהיכרות של פטיטו ולונדרי, במסע שערכו וברצח עצמו.
מותו של עמאר אסעד אירע בליל 12 בינואר 2022, לאחר שעמאר אסעד, פלסטיני בן 80, נעצר במחסום פתע של צה"ל על ידי חיילים מגדוד נצח יהודה בכניסה לכפר ג'לג'ליא שמצפון לרמאללה.
החיילים עצרו אותו יחד עם עוד מספר פלסטינים, והשאירו אותו בחצר מבנה נטוש כשהוא אזוק ועיניו מכוסות.
לפנות בוקר התגלה כי עמאר אסעד נפטר.
הפרשה עלתה לכותרות וזכתה להתייחסותם של נשיא המדינה, שר הביטחון, שר החוץ והרמטכ"ל, ולנקיטת צעדים פיקודיים נגד מפקדי הכוח.
כמו כן, עקב היותו אזרח אמריקאי, התערבו בפרשה מחלקת המדינה של ארצות הברית ונציגים של האו"ם.
בדיקת מצ"ח קבעה ש"הכוח כשל בכך שעזב את המקום והשאיר את אסעד שוכב, מבלי לוודא את מצבו לאשורו", מפקד גדוד נצח יהודה ננזף, ומפקד הפלוגה ומפקד המחלקה הודחו למשך שנתיים מתפקידי פיקוד.
ב-7 באוקטובר 2022 הודיע משרד הביטחון כי יפצה את משפחתו של עמאר אסעד ב-500 אלף שקל, ובתמורה המשפחה תמשוך את התביעה שהגישה נגד המדינה.
הפעילות הביטחונית של צה"ל ביהודה ושומרון כוללת הקמת מחסומי פתע בנקודות שונות ברחבי האזור בהם נבדקות התעודות של העוברים במחסום
אסעד, בן 80, בילה את רוב שנותיו בארצות הברית וחזר לגור עם רעייתו בביתו שבג'לג'יליא בשנת 2011. בליל ה-12 בינואר 2022, חזר אסעד מביקור אצל חברים בשעה 3 לפנות בוקר, בלילה ובו מזג האוויר היה קר במיוחד.
ב 12 בינואר 2022, הציבו חיילי גדוד נצח יהודה מחסום בכניסה לכפר ג'לג'ליא שמצפון לרמאללה והחלו לבדוק את תושבי הכפר שעברו במחסום.
את הנבדקים העבירו החיילים למבנה סמוך שבנייתו טרם הסתיימה, לאחר שנאזקו ועיניהם כוסו בפלנלית.
בסביבות שעה 03:00 עצרו החיילים רכב בו נסע עמאר אסעד אבו האני, בן ה-80, תושב כפר ג'לג'ליא, שהיה אזרח ארצות הברית וחזר לגדה המערבית עם פרישתו מהעבודה ב-2021 לאחר שנים ארוכות של מגורים בוויסקונסין שבארצות הברית.
לדברי החיילים התנגד אסעד לביקורת ולכן נעצרו הוא ושאר הנוסעים ברכב והועברו גם הם לאתר הבנייה הסמוך.
החיילים אזקו את ידיו של אסעד, כיסו את עיניו בחוזקה במטלית והשליכו אותו על הרצפה.
עם סיום הפעילות הביטחונית, בסביבות 04:00, התירו החיילים יד אחת של עמאר אסעד בעודו שכוב על הרצפה במקום שהניחו אותו, ועזבו את המבנה מבלי שבדקו את מצבם של העצורים.
ב-4:09 הבחינו הפלסטינים שאינו נושם והזעיקו עזרה.
לפי עד ראייה, אסעד הוצא מרכבו כשהוא עם רק עם נעל אחת, או אז כפתו אותו והכניסו פלנלית לפיו, גררו אותו 120 מטר והשליכו אותו לרצפה, שם שכב על בטנו במשך כל אותו הזמן.
הרצפה הייתה כל כך קרה, ששני עצורים שהגיעו אחריו סיפרו בתחקיר של עיתון "הארץ" כי נאלצו לשבת בתנוחות משונות מרוב קור על-מנת להקטין את שטח המגע של איברי הגוף שלהם עם קור הקרקע.
קצינים בכירים אמרו בעקבות התקרית כי הלוחמים במקום "לא ראו מולם בן אדם".
קיימת מחלוקת בין רשויות צה"ל לבין הרשות הפלסטינית בנוגע לנסיבות המוות.
בעוד ששלושת הרופאים שניתחו את גופתו קבעו שהתקף הלב היה תוצאה של האלימות שהופעלה עליו, ממצאי התחקיר הצבאי שללו קשר בין המעשים לבין התקף הלב.
ילדיו של אסעד לא הצליחו להגיע ללוויה, מאחר שאין להם תעודת זהות פלסטינית ולכן עליהם לבקש אשרה מישראל, שלא אפשרה להם.
מצ"ח פתחה בחקירת האירוע וב-30 בינואר 2022 פורסמו מסקנות התחקיר ולפיו לא היה שימוש באלימות מעבר למה שנדרש כדי להתגבר על התנגדותו של אסעד שעוכב במחסום.
עם זאת נמסר, כי .
הרמטכ"ל, אביב כוכבי, שקיבל את תוצאות תחקיר מצ"ח.
הגדיר את הפרשה כ"אירוע ערכי חמור" ומסר ש.
מסקנות האירוע כללו נזיפה למפקד גדוד "נצח יהודה", סא"ל מתי שבח, ולהדחתם של מפקד הפלוגה ומפקד המחלקה מתפקידי פיקוד למשך שנתיים.
גם שבועיים לאחר מכן חזר והתייחס לכך כוכבי בטקס השבעת שופטות צבאיות והענקת דרגת אלוף לנשיאת בית הדין הצבאי לערעורים, בבית הנשיא.
גם שר הביטחון בני גנץ ואלוף פיקוד המרכז יהודה פוקס הגיבו לאירוע.
גנץ מסר שמערכת הביטחון תפעל מול כל חריגה מהנורמות של ערכי צה"ל.
התייחס שר החוץ יאיר לפיד לאירוע ואמר ש
גם נשיא המדינה יצחק הרצוג התייחס לאירוע ואמר שהמקרה .
האירוע הביא לביקורת על צה"ל ובמיוחד על גדוד "נצח יהודה", שלחובתו נרשמו מספר אירועים אלימים כנגד פלסטינים בגדה המערבית ואף עלו קריאות לפרק את הגדוד.
אלוף פיקוד המרכז הודיע שגדוד נצח יהודה "יוזז לגזרות אחרות - לא נכון שיישאר באזור רמאללה".
ב-3 בפברואר 2022 פרסם יהונתן גפן בלדה לזכרו של עמאר אסעד בשם "זה לא אני שהרגתי את עמאר אסעד הזקן" (לפי שירו של בוב דילן, "Who Killed Davey Moore?"), ובה גינה את האופן שבו כל דרגי הצבא אינם לוקחים אחריות על המקרה.
לפי גורמים בצה"ל, בני המשפחה סירבו לשתף פעולה עם החקירה והעבירו מעט מסמכים רפואיים באשר להיסטוריה הרפואית של אסעד.
גורם רפואי צבאי בדק את עדויות החיילים ואת מעט המסמכים שכן הועברו ומצא כי לא ניתן לקבוע שמותו של אסעד נגרם דווקא בשל פעילות הכוחות, או כי הכוח היה צריך להיות מודע למצבו הרפואי של אסעד במהלך העיכוב ובטרם שחרורו.
שלושה רופאים פלסטינים שניתחו את גופתו של אסעד קבעו כי התקף הלב שבו לקה נבע ממתח, בעקבות "אלימות חיצונית" שהופעלה עליו.
מקורות פלסטיניים אמרו כי העציר הוכה קשות בידי החיילים.
לפי דובר צה"ל, מהתחקיר עלה כי "לא היה שימוש באלימות מעבר להתגברות על התנגדותו של אסעד".
החיילים מצידם טענו כי אזקו את אסעד וחסמו את פיו ואת עיניו מחשש שיחשוף את פעילותם.
לפני התחקיר, מסרו החיילים גרסה שיקרית לפיה קיבלו פקודה לכפות אותו.
בעקבות התקרית, צה"ל מצא כי אין מקום לנקוט בהליכים פליליים וכי לא הייתה כוונת זדון, ובמקום זאת נקט בצעדים משמעתיים ופיקודיים, כאשר מפקדי המחלקה והפקודה הודחו ונקבע כי לא ימלאו תפקידים פיקודיים למשך שנתיים.
בעקבות המקרה הגישה המשפחה תביעה נגד המדינה.
באוקטובר 2022 פורסם שלפנים משורת הדין תפוצה המשפחה בסכום של 500,000 ש"ח והתביעה תידחה
מאחר שהנפטר היה אזרח אמריקאי פנה דובר מחלקת המדינה, נד פרייס, לישראל כדי לקבל הבהרות והצהיר ש"מצפים לחקירה פלילית מלאה".
בפברואר 2022 הודיעה מחלקת המדינה כי ארצות הברית אינה מסתפקת בממצאי התחקיר המבצעי של צה"ל ובצעדים המשמעתיים שננקטו נגד מספר מפקדים בגדוד "נצח יהודה", אלא מצפה כי האחראים ייתנו את הדין באופן מלא
הפרשה הוצגה בפני העצרת הכללית של האו"ם על ידי נציג הרשות הפלסטינית בארגון.
במקביל הביע תור ונסלן (המתאם המיוחד מטעם האומות המאוחדות לתהליך השלום במזרח התיכון) את צערו על המקרה וקרא לחקירה מהירה, יסודית ושקופה של הפרשה.
באפריל 2024 פורסם על כוונת ארצות הברית להטיל עיצומים על גדוד "נצח יהודה" כחלק ממהלך רחב יותר של עיצומים בין-לאומיים שנועד לצמצם את הפגיעה בפלסטינים על ידי מתנחלים אלימים.
נטען שפרשת מותו של עמאר אסעד הייתה בין הגורמים העיקריים לכוונה זו.
פרשת מותו של עלי חסן חרב היא אירוע דקירה שהתרחש ב-21 ביוני 2022 בקרבת אריאל לא הרחק מכפר איסכאכא.
קבוצת מתנחלים שרובם בני נוער, סיירה במקום כהכנה להקמת מאחז חדש.
פלסטינים תושבי הכפר התעמתו איתם, ובמהלך העימותים נדקר למוות עלי חסן חַרְבְּ , פלסטיני בן 27 מהכפר איסכאכא.
לאחר האירוע הגיע הדוקר למשטרה כדי להגיש תלונה, אך נעצר בחשד שהיה מעורב בדקירה והועבר לחקירת שב"כ.
הוא הודה שדקר את עלי חסן חרב וטען שעשה זאת מטעמי הגנה עצמית.
הוא נחשד תחילה ברצח ובשיבוש הליכי משפט.
צו איסור פרסום הוטל על פרטי החקירה.
לאחר כמה ימים נעצרו לחקירה גם שלושה מקרובי משפחתו של ההרוג שנקראו לתת עדות, המשטרה לא מסרה מה סיבת מעצרם.
בתום חקירה הודיעה פרקליטות המדינה על כוונתה לסגור את התיק נגד החשוד בהמתה כיון שלא ניתן לשלול את גרסתו כי פעל מתוך הגנה עצמית.
בעקבות סגירת תיק הדקירה, ערערה משפחת הנרצח על ההחלטה בטענה כי התעלמה מראיות רבות והפגמים בחקירה.
הפרקליטות דחתה את הערר, תוך שהיא נסמכת על טענת ההגנה העצמית של הדוקר.
באוגוסט 2024, הוגשה עתירה לבית המשפט הגבוה לצדק בדרישה להעמיד לדין את הדוקר בגין רצח ושיבוש הליכי משפט.
ארגון חוננו המייצג את החשודים המעורבים באירוע טען שקבוצת הישראלים רק ערכה טיול בחלקת עצי הזית הגובלת באריאל, אך לפי עיתון הארץ ולפי עדויות של אנשים שהיו במקום המתנחלים הגיעו לשם הקמת מאחז, והנערים אף התחילו לסקל את השטח.
על פי הפלסטינים מדובר בחלקת עצי זית השייכת למשפחת חרב והיא נוהגת למסוק את הזיתים בה.
קרובי משפחתו של חרב סיפרו שרועה צאן הזעיק אותם לחלקת האדמה.
כמה עשרות בני משפחה הגיעו לשטח האדמה, והמתנחלים עזבו את המקום לאחר כרבע שעה חזרה למקום קבוצת מתנחלים שכללה כ-18 בני נוער וכמה מבוגרים, מלווים בחיילים, בשוטרים ובאנשי הביטחון של אריאל.
לדברי קבוצת המתנחלים, כ-40 פלסטינים יידו עליהם אבנים והתקרבו אליהם תוך שהם מצוידים באלות וגרזנים.
לפי תחקיר הקול היהודי התוקפים היו פעילי חמאס שהורשעו בהסתה.
במהלך התקרית שבה הערבים דחקו את הקבוצה לעומק השטח, איש ביטחון אזרחי ירה באוויר ואנשי הקבוצה התקשרו לכוחות הביטחון ואמרו שהם נמצאים בסכנת חיים.
למקום הגיעו כוחות צה"ל, שוטרים ואנשי ביטחון מאריאל.
במהלך העימותים דקר מתנחל את עלי חסן חרב בליבו.
הוא פונה לבית חולים בסלפית, ושם נקבע מותו.
על פי עד ראייה יהודי ארבעה ערבים רדפו אחרי היהודי עד סמוך לגדר אריאל.
על פי מספר עדי ראייה פלסטינים, השוטרים והחיילים שנכחו במקום לא מנעו את התקיפה ולא עצרו את הדוקר.
המחלקה לפשיעה לאומנית של ימ"ר ש"י קיבלה צו איסור פרסום על פרטי החקירה.
על פי דובר צה"ל, חיילי צה"ל לא היו במקום ברגע הדקירה אלא הגיעו מאוחר יותר ומצאו את חרב פצוע.
הם הציעו עזרה בפינוי רפואי אך הפלסטינים סירבו לקבלה.
לאחר מותו של עלי חסן חרב טען ארגון חמאס כי ההרוג השתייך אליו, ושהוא נהרג בידי מתנחלים כאשר עיבד את אדמתו.
לעומתם טענו אנשי החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין כי הוא השתייך אליהם.
אף על פי שעלי חסן היה אזרח, נערכה לו הלוויה צבאית, ועל קברו הונחו זרים בשם אבו מאזן ובשם מפקד כוחות הביטחון הלאומי.
אברהם שמש, תושב השומרון בן 44, שהגיע לתחנת משטרה למחרת התקרית, על מנת להגיש עדות או תלונה על תקיפת הקבוצה היהודית, נעצר בחשד למעורבות בדקירה של חרב.
הוא הועבר לידי השב"כ ונאסר עליו לפגוש עורך דין.
הוא הודה שדקר את חרב וטען שעשה זו להגנה עצמית.