tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
}}ג'ימי (ג'יימס אדוארד) מקגרורי''' (26 באפריל 1904, גארנגאד, גלאזגו - 20 באוקטובר 1982) היה כדורגלן סקוטי אשר שיחק בגלאזגו סלטיק, ונודע כאחד "השחקנים הטובים ביותר בכל הזמנים" של סלטיק.
מקגרורי עבר לסלטיק בשנת 1922 מהמועדון הקטן, סט.
רוצ'ס, לפני שהושאל למועדון קליידבנק לעונת 1923/1924. בין השנים 1922-1937, הוא כבש 397 שערי ליגה למען סלטיק (בנוסף ל-13 שערים שכבש במדי קליידבנק בתקופת ההשאלה).
מקגרורי היה מלך השערים של הליגה הסקוטית בעונות 1926/1927, 1927/1928 ו-1935/1936. במהלך הקריירה שלו, הוא כבש 550 שערים במשחקים רשמיים, כולל 410 שערי ליגה ב-408 משחקים, נתון שהפך אותו לכדורגלן עם יחס הכיבושים הטוב ביותר בהיסטורית הכדורגל בבריטניה.
אחרי שעזב את סלטיק, התמנה למאמן קילמרנוק.
בשנת 1945 חזר לסלטיק כשמונה למאמנה.
הוא החזיק במשרת האימון כמעט 20 שנה, עד שהוחף על ידי ג'וק סטיין ב-1965.
מקגרורי שיחק 7 פעמים במדי הנבחרת הסקוטית, בהן כבש 7 שערים.
ג'ימי סמיטס הוא שחקן אמריקאי זוכה פרס אמי ופרס גלובוס הזהב, המוכר בשל תפקידיו בסדרות הטלוויזיה "פרקליטי אל איי", "NYPD", "הבית הלבן" ו-דקסטר.
אביו, מהגר סורינאמי, ניהל מפעל להדפסי משי, ואמו הייתה אחות.
במשך זמן מה בילדותו, התגוררה המשפחה בפוארטו ריקו.
הוא סיים לימודי דרמה בברוקלין קולג' ב-1980, והמשיך ללמוד שנתיים נוספות באוניברסיטת קורנל.
תפקידו הראשון של סמיטס היה תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "מיאמי וייס", ב-1984. ב-1986 קיבל תפקיד ראשי ראשון, כשהחל לגלם את דמותו של עורך הדין ויקטור סיפואנטס בסדרת הדרמה "פרקליטי אל איי".
הוא גילם את התפקיד עד 1992, ובמשך שש שנים ברציפות, בין 1987 ל-1992, היה מועמד לפרס אמי בקטגוריית שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה, וב-1990 אף זכה בו.
ב-1991 היה מועמד גם לפרס גלובוס הזהב.
בשנת 1993 שיחק בתפקיד ראשי במותחן האוסטרלי "התנהגות בלתי הולמת" לצידה של נעמי ווטס.
באותה שנה כיכב במיני-סדרה "טומינוקרס", שמבוסס על ספר באותו שם של סטיבן קינג.
ב-1994 הצטרף סמיטס לעונתה השנייה של סדרת הטלוויזיה "NYPD".
בסדרה זו גילם את הבלש בובי סימון, שותפו של אנדי סיפוויץ (דניס פרנץ), במשך חמש עונות.
בכל חמש שנותיו בסדרה היה מועמד לפרס אמי, הפעם בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת דרמה, אך לא זכה בו.
בשנת 1996 זכה בפרס גלובוס הזהב על תפקידו זה, והיה מועמד פעמיים נוספות, ב-1997 וב-1999. ב-1995 שיחק לצדה של האלי ברי בסרט הטלוויזיה "המלך שלמה ומלכת שבא" לערוץ שואוטיים, בו סמיטס גילם את שלמה המלך וברי גילמה את מלכת שבא.
ב-2004 שוב הצטרף לסדרת טלוויזיה מצליחה, "הבית הלבן".
סמיטס גילם את דמותו של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מאט סאנטוס, המתמודד למשרת הנשיאות, במהלך שתי עונותיה האחרונות של הסדרה.
בשנת 2005 שיחקה את רובן סנטיאגו בסרט הטלוויזיוני "בלוז בלקאוונה", אשר מבוסס על מחזה באותו שם מאת רובן סנטיאגו האדסון.
ב-2008 הצטרף לעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "דקסטר", בה גילם את דמותו של סגן התובע המחוזי מיגל פראדו.
בין הופעותיו ב"פרקליטי אל איי", ב-"NYPD" וב"בית הלבן", ובמקביל אליהן, הופיע גם במספר סרטי טלוויזיה וקולנוע, אך רובם לא זכו להצלחה רבה.
יוצאי דופן בהקשר זה הם הסרטים "מתקפת המשובטים" (2002), "נקמת הסית' (2005) ו"רוג אחת: סיפור מלחמת הכוכבים" (2016) מסדרת "מלחמת הכוכבים", בהם גילם את דמותו של בייל אורגנה, ו-"מי אנחנו עכשיו", לצד זאכרי קווינטו.
בשנת 2019 שיחק בתפקיד הראשי של סדרת הטלוויזיה "בלוף חוקי העיר" ב-NBC, ובוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2021 שיחק בסרט המוזיקלי "שכונה על הגובה" שביים ג'ון מ.
צ'ו ומבוסס על המחזמר באותו שם משנת 2007 שכתבו קיארה אלגריה הודס ולין-מנואל מירנדה.
בשנת 2022 שיחק בתפקיד הראשי של ג'ון סוארז בסדרת המשטרה "East New York" ברשת CBS; הסדרה בוטלה במאי 2023 לאחר עונה אחת.
סמיטס היה נשוי בין 1981 ל-1987, והוא אב לשני ילדים מנישואים אלה.
סמיטס היה בין יוזמי הקמת המוסד ההיספני הלאומי לאמנות, שמטרתו קידום ייצוגם של היספנים בתקשורת ובתעשיית הבידור.
כן היה אמור להנחות את טקס פרסי גראמי הלטיני בשנת 2001, אך טקס זה בוטל בשל פיגועי 11 בספטמבר, והוא הכריז על הזוכים במסיבת עיתונאים.
ג'ימי ניוטרון היא סדרת טלוויזיה בהנפשה ממוחשבת אמריקאית לילדים, שמשמשת כספין אוף לסרט בעל אותו שם שהיה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר.
הסדרה עוקבת אחר ג'ימי, ילד בן 10 בעל מוח מפותח מזה של שאר ילדי כיתתו.
כל פרק מתרכז בהמצאותיו של ג'ימי, בהסתבכותן ובפתרונן.
הסדרה שודרה בישראל עם תרגום עברי ללא דיבוב, אך במהלך שידורי הסדרה "קסם של הורים", הכוללת את פרק הקרוסאובר "השעה המופלאה של ג'ימי וטימי", דובבה הסדרה למשך ארבעה פרקים (מלחמת החנונים א', מלחמת החנונים ב', חברים א' וחברים ב'), עם המדבב של שין מסדרת הספין-אוף "פלאנט שין".
עלילת התוכנית סובבת סביב ג'ימי ניוטרון, ילד גאון שהמוח שלו מפותח בהרבה משל ילדים אחרים, והוא ממציא המצאות שלא מהעולם הזה.
יש לו שני הורים תומכים, שני חברים מצחיקים ומגושמים וכלב רובוט אחד בשם גודארד.
בכל יום ג'ימי מבלה את זמנו בפיתוח המצאות מטורפות במעבדה שלו, אשר מסבכות אותו בצרות.
ג'יימס אייזק ניוטרון (דבי דריברי): הדמות הראשית בסדרה.
ג'ימי הוא ילד בן 10, בעל מוח מפותח במיוחד משל בני גילו.
לג'ימי יש כלב רובוטי, בשם גודארד.
להוריו של ג'ימי קוראים יו וג'ודי ניוטרון.
לג'ימי יש שני חברים טובים בשם קארל וויזר ושין אסטבז.
הוא מאוהב בסתר בסינדי וורטקס אך מסתיר את רגשותיו כביכול בכעס עליה על כך שהיא יורדת עליו.
קארל וויזר (רוב פאלסן): חברו הטוב ביותר של ג'ימי.
ילד חנון, בן 10, בעל משקפיים גדולים.
קארל אלרגי לכול דבר וכך גם הוריו.
כתוצאה משיקוי אהבה, קארל התחיל להתאהב באמו של ג'ימי - ג'ודי ובאחד הפרקים אפילו מתחרה קארל עם יו ניוטרון (אביו של ג'ימי) על אהבתה של ג'ודי.
שין אסטבז (ג'פרי גרסיה): חברו הטוב ביותר של ג'ימי.
שין הוא בן 12 והוא גדול בשנתיים מג'ימי וקרל, משום שנשאר כיתה פעמיים בגלל היותו עם הפרעת קשב וריכוז (זאת הפעם השלישית שהוא עושה את כיתה ד').
שין היה אמור להיות יפני אך כיוון ששמו וסוג אישיותו פחות התאימו לסיפור היוצרים הפכו אותו למקסיקני, אוהב קופים, ואת הגיבור שלו - אולטרה לורד (אדון העוצמה).
מאוהב בבת כיתתו - ליבי פולפקס.
סינדי וורטקס (קרוליין לורנס): בת כיתתו של ג'ימי והילדה השנייה הכי חכמה בכיתה (היא הייתה במקום הראשון, עד שעברה לכיתה של ג'ימי).
סינדי וג'ימי מחבבים זה את זו בסתר, אך תמיד רבים על מנת להסתיר זאת.
וגם מאוהבת בטימי טרנר מקסם של הורים.
לסינדי יש כלב בשם המפרי שמתחרה בגודארד.
ליבי פולפקס (קריסטל סקאלס): חברתה הטובה ביותר של סינדי.
נוהגת יחד עם סינדי לרדת ולצחוק על ג'ימי שהוא הילד הכי נמוך בשכבה וגם על חבריו.
ליבי אוהבת מאוד לשמוע מוזיקת פופ.
יו אייזיק ניוטרון (מארק דה קארלו): אביו של ג'ימי.
אוהב פאי ובובות ברווזים ומכנה את ג'ודי בתור "מותק שלי" או "שוגר בוגר" ואת בנו ג'ימי בתור "ג'ימבו" "ג'יימס" או "סאן" (בני באנגלית).
ג'ודי ניוטרון (מגאן קאבאנץ'): אמו של ג'ימי.
משרתת בבית בשביל יו וג'ימי.
גודארד (פרנק ולקר): כלבו הרובוטי של ג'ימי.
עוזר לו בכל עת צרה.
שונא אוגרים ואת המפרי כלבה של סינדי וורטקס.
Fowl) (אנדריאה מרטין/אורלי קטן): מורתו של ג'ימי ושל שאר חבריו.
ניק: חברו לכיתה של ג'ימי.
כל הבנות בכיתה נמסות לרגליו, גולש בסקייטבורד אך לא חכם במיוחד.
בולבי: ילד חדש בכיתה אשר משפטו הקבוע הוא: "טפיחה, טפיחה, טפיחה.
מחיאה, מחיאה, מחיאה." בולבי הוא ילד שמן המדבר בגוף שלישי כהרגלו.
באחד מהפרקים בולבי נבחר להיות נשיא הכיתה.
הוא משחק פלטפרומה שהופץ בשנת 2005 על ידי THQ.
המשחק משולב עם ארבע סדרות שהיו בניקטונס: בובספוג מכנסמרובע, ג'ימי ניוטרון, דני פנטום וקסם של הורים.
המשחק הופק על ידי מארה צ'אפה, טרבור גימון וצוות ניקלודיאון.
ג'ימי מריט היה נגן קונטרבס ג'אז אמריקאי, אשר השתתף ביצירת סגנון ההארד בופ.
כמו כן היה נגן גיטרה בס בסגנון הרוק.
גם בנו, מייק מריט, הוא בסיסט מוכר.
מריט נולד בפילדלפיה, והחל להתעניין בבס כאשר שמע את ההקלטות של התזמורת של דיוק אלינגטון בעודו בבית הספר.
הוא התלהב מנגינתו של הקונטרבסיסט שניגן בתזמורת של אלינגטון, ג'ימי בלנטון.
לאחר שירותו בצבא ארצות הברית החל ללמוד קונטרבס בסגנון קלאסי, אך משיכתו עוד הייתה לג'אז.
הוא ניגן בג'אם סשנז, שהתקיימו בבית אימו, עם מוזיקאים חשובים כמו פילי ג'ו ג'ונס, ג'ימי הית', ג'ון קולטריין ובני גולסון.
מאוחר יותר, ניגן עם בי בי קינג ומוזיקאי בלוז ורית'ם אנד בלוז אחרים.
הוא גם בילה תקופה מסוימת עם כריס פאוול מיד אחרי פרישתו של קליפורד בראון והופיע מספר פעמים עם מוזיקאי ג'אז כגון לסטר יאנג, סאני סטיט ורוי אלדריג'.
מריט התפרסם בעיקר בעקבות עבודתו בשליחי הג'אז של ארט בלייקי בין השנים 1958 ל-1962. בתקופה ההיא ההרכב פרח והוציא אלבומים מפורסמים כמו 'Moanin ו-A Night in Tunisia.
היה זה עידן הזהב של הבסיסט, ובתקופה זו ציין שהבסיסטים האהובים עליו (אחרי בלנטון) הם ריי בראון, צ'ארלי מינגוס, אוסקר פטיפורד, אל מקהיבן ופול צ'יימברס.
בשנות השישים ניגן בחמישייה של מקס רואץ' ובשנות השבעים עם לי מורגן.
כמו כן, ניגן רבות עם דיזי גילספי וארצ'י שפ.
בתקופה הזו היה מהראשונים שהשתמשו באמפג לבס.
במשך כמה עשורים, עד שנת 2005, מריט הופיע דרך קבע עם קונטרבס ועם בס אקוסטית בפילדלפיה, וכן הלחין לחנים מודרניים בעזרת בס בעל שישה מיתרים.
הוא נפטר ב-10 באפריל 2020 מסרטן הכבד.
ג'יימס פטריק קינון הידוע בכינוי ג'ימי קינון או "ג'ימי ק.", היה המייסד העיקרי של מכורים אנונימיים (NA), ארגון בעולמם של מכורים בתהליך החלמה (נרקוטי).
במהלך חייו, הוא בדרך כלל כונה "ג'ימי ק." בשל העיקרון של NA של אנונימיות אישית ברמה הציבורית.
הוא מעולם לא התייחס לעצמו כמייסד של NA, אם כי התיעוד מראה בבירור שהוא היה חוליה מייסדת של הארגון בתהליך ההקמה.
קינון נולד ב-5 באפריל 1911 לג'יימס פטריק קינון ואליזבת קאריק בפייזלי, סקוטלנד.
ב-8 באוגוסט 1923 הוא הגיע עם משפחתו מסקוטלנד לאליס איילנד, ניו יורק.
במשך תקופה עבד בתור גנן ונאבק בהתמכרות לסמים, עד שהצליח להחלים באמצעות הימנעות מוחלטת מכל סוגי הסמים בעזרת מכורים אנונימיים ב-2 בפברואר 1950.
קינון ועוד כמה מכורים נקיים שנפגשו באלכוהוליסטים אנונימיים התחילו סדרה של מפגשים עצמאיים למכורים לסמים, מ-17 באוגוסט 1953. המפגש הראשון של "מכורים אנונימיים", כפי שהוא מוכר כיום, התקיים ב-5 באוקטובר 1953 בדרום קליפורניה.
כיום, "מכורים אנונימיים" מקיים יותר מ-30,000 מפגשים שבועיים בלמעלה מ-100 מדינות ברחבי העולם.
שלא כמו רבים אחרים שניסו ליצור קבוצות לעזרה עצמית עבור מכורים לסמים, "מכורים אנונימיים" התבסס כבר מהתחלה על תוכנית שנים עשר הצעדים ו-12 המסורות של אלכוהוליסטים אנונימיים.
קינון הוא דמות מפתח בהיסטוריה של "מכורים אנונימיים".
הוא כתב מספר חלקים בחוברת הלבנה, אשר היוותה את הבסיס לספר "מכורים אנונימיים", שנקרא גם "הטקסט הבסיסי".
הוא פורסם בשנת 1983 תחת הכותרת "Narcotics Anonymous" ().
ספר זה מכיל גם את הביוגרפיה האנונימית, שכותרתה "אנחנו כן מחלימים".
קינון גם תכנן ועיצב את הלוגו של מכורים אנונימיים וגם שימש מנהל של משרד השירות העולמי מזמן ההקמה ב-1983. הוא מעולם לא הציג את עצמו בתור מייסד "מכורים אנונימיים", אם כי הרשומות מוכיחות בבירור כי הוא מילא את תפקיד המייסד של "מכורים אנונימיים" כפי שהוא קיים כיום.
קינון מת מסרטן ריאות ב-9 ביולי 1985 בקליפורניה.
לפני מותו הוא ביקש, שאם תהיה לו אי פעם מצבה, שיהיה רשום בכותרת המצבה: "כל מה שעשינו היה לזרוע זרעים ועבודה והיינו מחושלים לעשות את העבודה הזאת, כך שאנו ואחרים נוכל לחיות בשלום בחופש ובאהבה".
הוא היה נקי במשך שלושים וחמש שנים בעת מותו.
ג'יימס טוליס "ג'ימי" לוג'י היה כדורגלן סקוטי.
לוג'י נולד וגדל באדינבורו, ושיחק לראשונה בקבוצת הנערים לוצ'וק וולפר., לפני שהוחתם על ידי ארסנל ביוני 1939. זמן קצר לאחר מכן פרצה מלחמת העולם השנייה, ולוג'י נקרא לשרת בצי המלכותי.
הוא שירת בצי לאורך כל המלחמה, וכשמפקדיו אפשרו לו הוא ערך הופעות אורח במועדונים סנט ברנארדס, דאנפרמלין אתלטיק וגרימסבי טאון.
לאחר שחרורו מהצבא הוא הצטרף מחדש לארסנל, וערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו במשחק נגד וולבס שנערך ב-31 באוגוסט 1946. לוג'י היה שחקן מוכשר ויצירתי (מספר פעמים הוא הושווה לאלכס ג'יימס ששיחק בארסנל בשנות ה-30), ובמשך שמונה העונות הבאות הוא שיחק באופן קבוע בעמדת החלוץ של ארסנל.
הוא נטל חלק בכל ההצלחות של ארסנל בתקופה המיידית שלאחר המלחמה; המועדון זכה בשתי אליפויות (1947/1948 ו-1952/1953) ופעם אחת בגביע ה-FA (1949/1950), כאשר לוג'י מבקיע לוג'י את שני השערים של ארסנל בניצחון 2 - 0 על ליברפול במשחק גמר הגביע.
לקראת סוף הקריירה שלו בארסנל הוא היה המחליף של ג'ו מרסר בתפקיד הקפטן.
למרות הצלחתו בארסנל הוא הופיע פעם אחת בלבד במדי נבחרת אנגליה, במשחק נגד נבחרת צפון אירלנד שנערך ב-5 בנובמבר 1952. בסך הכול הוא השתתף ב-328 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 76 שערים.
הוא עזב את ארסנל בפברואר 1955, והצטרף כמאמן-שחקן למועדון גרייבסנד אנד נורת'פליט שלא שיחק בליגה כלשהי, ועזב אותו ב-1960.
לאחר פרישתו הוא נקלע לתקופה קשה; כדורגל לא היה מקצוע יוקרתי ומכניס, ולוג'י סבל מהתמכרות להימורים.
בסופו של דבר הוא החל לעבוד בדוכני עיתונים בכיכר פיקדילי.
ג'יימס כריסטיאן "ג'ימי" קימל הוא מנחה טלוויזיה, קומיקאי, סופר ומפיק אמריקאי.
החל משנת 2003 מנחה את תוכנית האירוח הלילית "ג'ימי קימל לייב" ברשת ABC.
לפני כן התפרסם קימל כשותף לצמד המנחים בתוכנית "גברים עם כבוד", לצד אדם קרולה.
הוא דורג כאחד מתוך מאה האישים המשפיעים בעולם, רשימת ה-TIME 100 לשנת 2018, של המגזין "טיים".
קימל הנחה תוכנית אירוח בשעות הלילה המאוחרות, הארוכה ביותר מבין כל מנחי הטלוויזיה בשעות המאוחרות הנוכחיים בארצות הברית, לאחר פרישתו של קונאן או'בריאן מהנחיית תוכנית בשעות הלילה המאוחרות.
קימל נולד בברוקלין, ניו יורק, כשהיה בן תשע עבר יחד עם משפחתו ללאס וגאס.
עם סיום לימודיו התיכוניים למד שנה באוניברסיטה של נבדה והמשיך בלימודיו באוניברסיטת המדינה של אריזונה במשך שנתיים נוספות, כל זאת ללא קבלת תואר.
באביב 1996 הופיע קימל כ"ג'ימי הבחור של פוקס" בפרומואים ברשת הטלוויזיה פוקס.
בשנים 1999–2004 הנחה את התוכנית הקומית הפארודית "גברים עם כבוד", לצד אדם קרולה בערוץ קומדי סנטרל האמריקאי.
במקביל, הגיש את השעשועון "Win Ben Stein's Money", עליו זכה ב-1999 בפרס אמי ל"מנחה שעשועון הטלוויזיה הטוב ביותר".
בשנת 2003 החל להנחות את תוכנית הלייט-נייט "ג'ימי קימל לייב" ברשת ABC, ובחודש אפריל 2020 החל להנחות את התוכנית "מי רוצה להיות מיליונר" ברשת זו.
החל מינואר 2023, הפכה תוכנית האירוח שלו לתוכנית הלייט-נייט שעדיין משודרת הכי הרבה זמן, 20 שנה, במהלכם נשא 3,500 מונולוגים, אירח 10,000 כוכבים ו-5 נשיאי ארצות הברית.
במאי 2023 הודיעו הפקת התוכנית על הפסקת שידור התוכנית עקב שביתת התסטריטאים והשחקנים בהוליווד.
תוכנית האחרונה של התוכנית טרם השביתה שודר ב-1 במאי 2023.
בשנת 1988 התחתן קימל עם ג'ינה מאדי, מנישואים אלו נולדו לו שני ילדים.
השניים התגרשו ב-2002. באותה שנה החל קימל לצאת עם הקומיקאית שרה סילברמן, אחרי מערכת יחסים של חמש שנים, בני הזוג נפרדו בקיץ 2008. ב-31 בינואר 2008, הופיעה בתוכנית "ג'ימי קימל בשידור חי!" והכריזה ש"I'm Fucking Matt Damon" עם קטע מוזיקלי קצר.
הסרטון קיבל פרסום רב, הפך ויראלי וזכה לבסוף בפרס אמי.
בתוכנית הבאה, העלה קימל את הקטע "I'm fucking Ben Affleck".
באוקטובר אותה שנה חזרו לצאת יחד, אולם נפרדו סופית במרץ 2009. בשנת 2010 בהמשך להופעות המדוברות יצא מערכון ה-"Handsome Men's Club" בו הוכרז כי קימל אינו נאה.
בשנת 2012 הנחה קימל את טקס פרס אמי, ונבחר להנחות את הטקס גם בשנת 2016. קימל אף הנחה את טקס פרסי אוסקר ה-89 (2017) ושב להנחות בפעם השנייה ברציפות גם את טקס פרסי אוסקר ה-90 (2018).
באפריל 2017 נולד בנו השני מנישואיו עם מק'קרני עם מספר מומים בליבו.
ב-2023, הנחה את טקס פרסי אוסקר ה-95. ב-2024 נבחר שוב להנחות את טקס פרסי אוסקר ה-96 ובכך הפך להיות המנחה החמישי שהנחה את האוסקר 4 פעמים או יותר, בדומה לוופי גולדברג.
באוגוסט 2024 קימל סירב להצעה להנחות את טקס פרסי האוסקר ה-97, והסביר בפרק בפודקאסט "Politickin'" שהמניע להחלטתו נובע מלחץ ועיסוק מוגבר בטקס מאשר בתוכנית הלילה שלו, שעליה רמז שייתכן ותיסגר בקרוב.
השעיית והחזרת "ג'ימי קימל לייב!"
בספטמבר 2025 טען קימל במונולוג הפתיחה של תוכנית האירוח שלו כי תומכי טראמפ מנסים להציג את רוצחו של צ'ארלי קירק כמי שאינו משתייך לשורותיהם.
דבריו של קימל עוררו ביקורת קשה בתקשורת השמרנית, שטענה כי החשוד ברצח מחזיק באידאולוגיה שמאלית.
בעקבות דבריו, יו"ר רשות התקשורת הפדרלית, ברנדן קאר, איים לנקוט צעדים נגד רשת ABC.
זמן קצר לאחר מכן, הודיעה ABC על הפסקת שידור ללא הגבלת זמן של תוכניתו "ג'ימי קימל לייב!" לאחר 22 שנות שידור, ונקסטר, שמפעילה 32 זכייניות של הרשת, הכריזה כי לא תשדר את התוכנית.
קימל הבהיר כי לא יסכים להתנצל, ותכנן במונולוג הבא שלו לקרוא תיגר על תומכי טראמפ ולהסביר את דבריו.
בדיסני חששו כי אם יתבצר בעמדתו בשידור, הדבר יחייב צעדים חמורים יותר כלפיו, ולכן בחרו בהשעיה זמנית.
הנשיא דונלד טראמפ בירך על המהלך ברשת Truth Social, טען כי התוכנית נכשלה ברייטינג וקרא ל-NBC להדיח גם את ג'ימי פאלון וסת' מאיירס.
נשיא ארצות הברית לשעבר, ברק אובמה, הגיב להשעייתו של קימל ואמר כי ממשל טראמפ לקח את תרבות הביטול לרמה חדשה ומסוכנת.
לדבריו, מדובר בדיוק בסוג הכפייה הממשלתית שממנה נועד להגן התיקון הראשון לחוקה, והוא קרא לחברות המדיה לעמוד מול הלחצים ולא להיכנע להם.
מושל קליפורניה, גאווין ניוסם, כתב כי מדובר במהלכים מתואמים של המפלגה הרפובליקנית לשליטה בתקשורת ולהשתקת קולות ביקורתיים, והזהיר שזהו איום על חופש הביטוי.
גם הגילדות והאיגודים הגדולים בהוליווד יצאו נגד החלטת ABC.
גילדת המפיקים של אמריקה פרסמה הצהרה שבה נאמר כי חופש הביטוי הוא חיוני לדמוקרטיה ולתעשיית הבידור, וכי אין להשתיק קולות ביקורתיים.
איגודי העובדים הברית הבינלאומית של עובדי התיאטרון, גילדת שחקני המסך, גילדת הבמאים של אמריקה והפדרציה האמריקנית של המוזיקאים חתמו על הצהרה משותפת של איגודי הוליווד, שהאשימה את ABC בקבלת החלטה תחת לחץ ממשלתי.
ההצהרה המשותפת טענה כי מדובר במגמה מדאיגה של התערבות גוברת בביטוי יצירתי, המאיימת על חופש הביטוי ועל פרנסתם של אלפי עובדים בענף.
גילדות התסריטאים WGA East ו-WGA West פרסמו הצהרה חריפה שבה נאמר כי החופש לחלוק דעות, גם אם הן מכעיסות או מפריעות, הוא ליבת הערכים של עם חופשי.
בנוסף, משתמשים רבים ביטלו את מנוי דיסני+ ומחיר מניית דיסני ירד בעקבות הסערה.
ב־23 בספטמבר 2025 ג'ימי קימל חזר לתוכנית לאחר משא ומתן ממושך עם הנהלת דיסני.
המגעים התקיימו בין מנכ"ל דיסני בוב אייגר, ראש חטיבת דיסני אנטרטיינמנט דנה וולדן, לבין קימל וצוותו.
ההסכמה הושגה לאחר חילופי מסמכים, שיחות והודעות טקסט ברגע האחרון.
במונולוג הפתיחה הבהיר קימל כי מעולם לא התכוון לזלזל ברצח של אדם צעיר והוסיף "אני לא חושב שיש משהו מצחיק בזה".
קימל גם לגלג על הנשיא טראמפ שטען כי הרייטינג שלו נמוך.
בשנת 2017 שיחק בסרט האנתולוגיה, "תקופת השיא של ממזרים חסרי רגישות" בתפקיד שולי, לצד קריסטן ויג וטוני קוקס.
בשנת 2018 דיבב את דמותו של באטמן בסרט "כוח הטיטאנים!
חיים בסרט", ובשנת 2021 דיבב בסרט אנימציה "בייבי בוס 2: עסק משפחתי" ובסרט "מפרץ ההרפתקאות: הסרט".
ביולי 2019, הוציא קימל את ספרו הראשון, "האווז הרציני", ספר תמונות אינטראקטיבי לילדים הכולל איורים משלו שמטילה על הקוראים משימה לעזור לגרום לאוז הרציני לחייך.
ב-30 באוגוסט 2023, החל קימל לארח את הפודקאסט הקומדיה Strike Force Five עם ג'ימי פאלון, סת' מאיירס, סטיבן קולבר וג'ון אוליבר כדי לתמוך באנשי הצוות שלהם ללא עבודה עקב שביתת גילדת הסופרים של אמריקה ב-2023.
על תוכניתו של קימל נמתחה ביקורת רבה, כאשר עיקר הביקורת התייחסה לכך שהתכנית בעלת אופי פוליטי הנוטה בצורה ברורה לטובת המפלגה הדמוקרטית.
לטענת המבקרים התכנית שמה ללעג הומוריסטי פוליטיקאים רפובליקנים, לרבות הנשיא טראמפ ואשתו, בעוד ביקורת על פוליטיקאים מהמחנה הדמוקרטי כמעט ואינה נשמעת.
ביוני 2021 דווח כי הנשיא לשעבר דונלד טראמפ פנה למשרד המשפטים על מנת לחקור הטיה פוליטית בתוכניתו של ג'ימי קימל ותוכניות פריים-טיים אמריקאיות אחרות.
בחודש נובמבר 2022 הודה לראשונה קימל כי עקב הביקורת הלא מידתית על טראמפ איבד "חצי או יותר" מצופיו לאור העובדה כי לפני עשור תוכניתו היה ה"פופולרית ביותר בקרב רפובליקנים".
לצד זאת, הצדיק קימל את דעותיו בכך שטען כי "הדגל לא שייך רק להם".
במרץ 2023, בעת שהנחה את טקס פרסי האוסקר ה-95, ראיין את זוכת פרס נובל לשלום, הצעירה הפקיסטנית מלאלה יוספזאי.
בעקבות ראיון זה, הוא זכה לביקורות מעורבות ולכינויי גנאי כמו "חרפה לאומית".
קימל הושפע רבות בקומדיה מדייוויד לטרמן והווארד סטרן.
קימל אמר על לטרמן, "המופע שלו היה פשוט כל כך מוזר ושונה.
מעולם לא ראיתי דבר כזה.
לא הכרתי מישהו שהיה לו חוש הומור כזה".
קימל התבדח לא פעם שהסיבה היחידה שהוא נכנס לעסקים של מופעים היא להיות ידיד עם לטרמן; הוא גם שאל מדוע שמישהו יצפה בתוכנית שלו במקום בתוכנית של לטרמן.
קימל כתב מאמר לטיים על אהבתו לטרמן, ואמר:בזמן שאני כותב את זה, נותרו רק עשר הופעות לפני שהאיש המצחיק, ההמצאתי והחכם ביותר שלבש אי פעם חליפת אלקה זלצר ילך לדוג לתמיד.
אף אחד מאיתנו שגילה את דייב בעצמו וטען שהוא משלנו לא יוכל אי פעם להסביר בצורה משביעת רצון לצעירים שלא עשו מה הוא עשה, למה הוא התכוון ולמה הוא מתכוון.
אני מניח שזה לא משנה.
זו רק תערוכה, לא תחרות.
בשביל מה שזה שווה, אתה האהוב עליי.
הוא דיבר בפומבי על כך שיש לו נרקולפסיה.
קימל התחתן עם ג'ינה מאדי ב-1988; הם התגרשו בשנת 2002. בתם קתרין נולדה בשנת 1991 ובנם קווין נולד בשנת 1993. היו לו מערכת יחסים עם הקומיקאית שרה סילברמן מ-2002 עד מרץ 2009.
באוקטובר 2009 החל בזוגיות עם מולי מק'נירני, אחת התסריטאיות הראשיות של תוכניתו "ג'ימי קימל לייב".
השניים התארסו באוגוסט 2012, והתחתנו ביולי 2013. ב-10 ביולי 2014 נולדה בתם הראשונה.
שניהם גרים בהרמוסה ביץ', קליפורניה.
ילדם השני, וויליאם "בילי" ג'ון, נולד ב-21 באפריל 2017. הוא נולד עם מום לב מולד נדיר, טטרלוגיה על שם פאלו (TOF) עם אטרזיה ריאתית , אשר התגלה לראשונה כאשר היה לו מראה סגול בשלוש השעות שלאחר הלידה.
הוא עבר ניתוח מוצלח בגיל שלושה ימים.
האורחים הראשונים שהיו לקימל כשהתוכנית שלו חזרה בעקבות לידת בנו היו מנתח הלב מהמט עוז, שהסביר את המצב, והסנובורד שון ווייט, שנולד עם TOF.
מאוחר יותר ציטט קימל את מצבו של בנו במונולוג שמתח ביקורת על אורח שהתארח קודם, הסנאטור ביל קאסידי, שהיה שותף לכתיבת חוק שירותי בריאות בקונגרס, על כך שלא עמד ב"מבחן ג'ימי קימל" בנוגע לגישה לחולים עם תנאים קיימים.
המונולוג זכה לדיון נרחב כחלק מהדיון הרחב יותר על מערכת הבריאות האמריקאית.
בשנת 2020, קימל גילה שהוא ומרתה סטיוארט הם בני דודים באמצעות דו"ח גנאלוגי בתוכנית הטלוויזיה "מציאת השורשים שלך" (Finding Your Roots) .
קימל מנגן בקלרינט בס, והיה אורח בהופעה בקוסטה מסה, קליפורניה, ב-20 ביולי 2008, בהשתתפות "The Mighty Mighty Bosstones", בהופעה עם הלהקה בשיר "The Impression That I Get".
קימל היה שותף להקמת הפסטיבל השנתי של לוס אנג'לס של סן ג'נארו, מסורת שנתית בעיר ניו יורק, ואירח את הגרסה השנתית השמינית של לוס אנג'לס ב-2009.
בשנת 2018, הוא גייס תרומות עבור המועמדת לסנאט של ארצות הברית בנבאדה (ובסופו של דבר הסנאטור) ג'קי רוזן.
בשנת 2021, קימל הפך לנותן החסות של ה-LA Bowl עבור אותה שנה ו-2022, משחק פוטבול קולג' שישוחק מדי שנה בלוס אנג'לס באצטדיון SoFi של אינגלווד.
המשחק נודע רשמית בשם Bowl Jimmy Kimmel LA.
חיים בסרטבאטמן (דיבוב)2019אבותעצמוסרט תיעודי2021בייבי בוס 2: עסק משפחתיטד טמפלטון (דיבוב)מפרץ ההרפתקאות: הסרטמרטי מוקרקר (דיבוב)
שָׁנָהכּוֹתֶרֶתתַפְקִידהערות1997–2000זכה בכסף של בן שטייןעצמו (מארח שותף)4 עונות1999מכושפותמנחה בטלוויזיהפרק: "העולם המצויר"1999–2003The Man Showעצמו (מארח שותף)112 פרקים; גם שותף ליצירה, כותב2001איש משפחההכלב של המוות (קול)פרק: " מר שבת נייט "2001Battlebotsעצמופרק: "Chinkilla vs.
La Machine, Dreadnought, and Ginsu" (משחק תערוכה)2002מד טי.ויעצמו, ג'יי מתיוליפרק: "7.16"2002–2007;
שָׁנָהכּוֹתֶרֶתהערות2003תאוות הנדודים של גרהרד ריינקה6 פרקים2005פרויקט אדם קרולה13 פרקים2011מופע ספורט עם נורם מקדונלד9 פרקים2017מעריץ גדול4 פרקים2023סופר מקסימום רטרו שואו2024תקוות גדולות
שָׁנָהכּוֹתֶרֶתתפקיד קוליהערות2012Call of Duty: Black Ops 2עַצמוֹהופיע בתוכנית אירוח משלו
" ג'ואל גוש הפחם " מתוך Don't Waste Your Wishes עם הקילרס.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס אמי לבידור בפריים טיים2025המנחה הטוב ביותר בשעשועוןמי רוצה להיות מיליונר
ג'ימי סאמרוויל הוא זמר סקוטי שזכה להצלחה רבה בשנות השמונים של המאה העשרים.
סאמרוויל היה סולן להקות הסינת'-פופ ברונסקי ביט והקומיונרדס.
מסוף שנות השמונים לסאמרוויל קריירת סולו.
ב-1983 הוא ייסד את להקת הסינת'-פופ ברונסקי ביט שזכתה להצלחה כבר בשנה שלאחר מכן, עת הוציאה את הסינגל "Smalltown Boy" ב-1984 מתוך האלבום "The Age of Consent".
השיר, כמו כן האלבום, עסקו בנושאים הקשורים להומוסקסואליות.
"Smalltown boy" מתאר כיצד נער נאלץ לעזוב את ביתו בשל הומופוביה וחוסר הבנה מצד סובביו ומשפחתו.
הסינגל הגיע למקום שלישי במצעד בבריטניה וזכה להצלחה גם ברחבי אירופה.
שיר מצליח נוסף מן האלבום היה "?Why" העוסק בדעות קדומות נגד הומוסקסואלים.
שם האלבום, "The Age of Consent", שפירושו בעברית גיל ההסכמה התייחס לגיל ההסכמה הנחשב חוקי ליחסי מין הומוסקסואלים.
ב-1985 החליט סאמרוויל לעזוב את ברונסקי ביט ומספר חודשים לאחר מכן ייסד את הקומיונרדס עם ידידו ריצ'רד קולס.
הלהקה פעלה במשך שלוש שנים והוציאה להיטים כדוגמת "Don't Leave Me This Way" את השיר הזה ביצע ג'ימי יחד עם הזמרת שרה ג'יין מוריס ו-" Never Can Say Goodbye" ו-" So Cold the Night" שזכו להצלחה.
הלהקה הפסיקה פעילותה ב-1988 עת קולס החליט לעזוב את הלהקה וסאמרוויל החל בקריירת סולו.
אלבומו הראשון, "Read My Lips", יצא ב-1989; בין להיטיו ניתן למצוא את שיר הנושא "" ואת גרסאות הכיסוי ל-Comment Te Dire Adieu (או Comment Te Dire) של פרנסואז ארדי, דואט עם ג'ון מיילס-קינגסטון ו-(You Make Me Feel (Mighty Real של סילבסטר ג'יימס (Sylvester James).
סילבסטר ג'יימס (ידוע בעיקר כסילבסטר) היה זמר דיסקו וסול אמריקני, הומוסקסואל ואומן דראג קווין אשר נפטר כתוצאה מסיבוכים הקשורים למחלת האיידס.
סאמרוויל המשיך להיות פעיל מבחינה מוזיקלית עד ל-1991 עת הוציא אלבום אוסף, "The Single Collection" שכלל להיטים של ברונסקי ביט, הקמיונרדס וקריירת הסולו.
בין להיטי האלבום ניתן למצוא גם את גרסת הכיסוי של סאמרוויל לשירם של הבי ג'יז, "To Love Somebody".
אלבום האולפן הבא של סאמרוויל, "Dare to Love" יצא ב-1995 והשיר הבולט בו היה "Heartbeat".
ג'יימס סקוט "ג'ימי" קונורס הוא טניסאי עבר אמריקאי.
נחשב לאחד הטניסאים הגדולים בכל הזמנים.
זכה ב-109 טורנירים, שיא זכיות בכל הזמנים של טניסאים גברים.
קונורס החזיק במקום הראשון בעולם במשך 160 שבועות רצופים, מ-29 ביולי 1974 ועד 29 באוגוסט 1977 (שני בכל הזמנים אחרי רוג'ר פדרר).
הוא דורג ראשון עוד 8 פעמים בקריירה (268 שבועות בסך הכל), זכה ב-8 טורנירי גראנד סלאם ליחידים ו-2 לזוגות.
קונורס נודע כיריבו המושבע של ג'ון מקנרו.
היה המאמן של אנדי רודיק.
ביולי-2013 מונה למאמנה של מריה שראפובה, וכעבור כחודש פוטר.
ג'ימי קליף היה זמר סקא ורגאיי, מוזיקאי ושחקן ג'מייקני.
כמו כן הקליט גרסאות כיסוי לשירו של קט סטיבנס "Wild World", ולשירו של ג'וני נאש "I Can See Clearly Now".
קליף נכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול בשנת 2010. בעת מותו, היה המוזיקאי היחיד בחיים שהוא בעל אות הכבוד הג'מייקני הגבוה ביותר אשר הוענק לו על ידי ממשלת ג'מייקה לאות הוקרה על הישגיו.
קליף נולד ברובע סומרטון שבסנט ג'יימס, ג'מייקה.
הוא החל בכתיבת שירים עוד בעודו בבית הספר היסודי.
בשנת 1962 לקח אותו אביו לקינגסטון כדי שיתחיל בלימודיו בבית ספר טכני, שם חלק חדר יחד עם בן דודו.
עוד כתלמיד פנה למפיקי מוזיקה רבים בניסיון להקליט את שיריו, אולם כשל.
הוא אף ניסה מזלו בתחרויות לכישרונות צעירים.
"ערב אחד בעודי חולף על פני חנות תקליטים ומסעדה אשר היו לקראת סיום יום העבודה, נכנסתי פנימה ושכנעתי את אחד מהבעלים, לסלי קונג, לפתוח עסק להקלטת מוזיקה ולהקליט אותי ראשון." כך כותב קליף בביוגרפיה שפרסם באתרו באינטרנט.
לאחר ששני סינגלים שהקליט לא הצליחו, הוא נחל הצלחה עם שירו Hurricane Hattie, שהפך ללהיט כאשר קליף היה בן 14. את התקליט הפיק לסלי קונג שעימו המשיך קליף לעבוד עד למותו של הראשון מהתקף לב בשנת 1971. אחרי שיר זה הקליט קליף שורה של שירים נוספים שהפכו ללהיטים בג'מייקה.
בשנת 1964 נבחר קליף להיות אחד מנציגי ג'מייקה לתערוכה העולמית שנערכה בניו יורק.
עד מהירה הוחתם על חוזה בחברת התקליטים איילנד ועקר לבריטניה.
בתחילה החליטה חברת התקליטים לנסות ולשווק את קליף לקהל הרוק אנד רול.
הצלחתו הגדולה באה בשלהי שנות ה-60. אלבום הבכורה שלו היה Hard Road to Travel, שזכה לביקורות מהללות.
בשנת 1972 כיכב קליף בסרט הרגאיי The Harder They Come, המספר על צעיר בשם איבן מרטין המגיע מן הכפר אל העיר קינגסטון כשהוא חסר-כל, מנסה מזלו בתעשיית התקליטים, אולם פונה לחיי פשע ולבסוף מוצא את מותו על החוף בקרב יריות עם שוטרים.
פסקול הסרט זכה להצלחת ענק ונמכר היטב ברחבי תבל, כשהוא מביא את בשורת הרגאיי לראשונה לקהל רב.
סרט זה נותר הסרט הג'מייקני המצליח ביותר עד היום.
לאחר סדרת אלבומים נוספים, קליף נטל הפסקה מחיי המוזיקאי ונסע לאפריקה כדי להתוודע לאסלאם (מאוחר יותר הכריז כי אינו מחזיק באמונה דתית כלשהי).
הוא חזר למוזיקה ובמשך מספר שנים שהה במסעי הופעות.
בשנת 1981 החל ברוס ספרינגסטין לבצע בהופעותיו את שירו של קליף Trapped.
השיר זכה להכרה רבה לאחר שנכלל באלבום הצדקה We Are the World, בשנת 1985. בשנת 1985 זכה אלבומו של קליף, Cliff Hanger בפרס גראמי לאלבום הרגאיי הטוב ביותר.
בשנת 1991 זכה קליף להצלחה רבה לאחר שהקליט את שירו של ג'וני נאש I Can See Clearly Now.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים בצרפת.
בשנת 1994 זכה שירו של קליף "האקונה מטטה" להצלחה רבה לאחר שהיה בפסקול הסרט מלך האריות.
דוקטור ג'יימס "ג'ימי" פטרסון היה רופא וכדורגלן סקוטי.
פטרסון נולד בלונדון אך גדל בגלאזגו.
באפריל 1910 הצטרף לגלאזגו ריינג'רס כשחקן חובב והחל ללמוד בבית ספר לרפואה.
הוא השתתף ב-168 משחקים בכל המסגרות במדי ריינג'רס, ועם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לרגימנט הסקוטי של לונדון, שירת כקצין רפואה, וזכה בעיטור הצלב הצבאי על אומץ לב שהפגין בעת שהותו בצרפת.
לאחר תום המלחמה הוא חזר ללונדון, ופתח קליניקה פרטית בקלפטון ביחד עם גיסו, ג'.ל סקוט, שהיה הרופא הקבוצתי של ארסנל.
סקוט הצליח לשכנע את פטרסון לחתום בארסנל כשחקן חובב, והוא ערך את הופעת הבכורה שלו בעמדת הקיצוני השמאלי במשחק מול דרבי קאונטי ב-30 באוקטובר 1920.
פטרסון היה שחקן הרכב קבוע בארסנל בעונתו הראשונה, ואף ייצג את שיחק במדי נבחרת הפוטבול ליג במשחק מול נבחרת ליגת העל הסקוטית, והיה לסקוטי הראשון שעושה זאת.
העיתונאי בריאן גלנוויל מ"הטיימס" סיפר כיצד במשחק אחד קיבל פטרסון זר נרקיסים מילדה שצפתה במשחק, ושיחק עמו בעמדת הקיצוני עד שמצא מקום להניח אותו.
הוא פרש מכדורגל בקיץ 1924 על מנת לטפח את הקריירה הרפואית שלו, אך שנתיים לאחר מכן נעתר לבקשתו של הרברט צ'פמן, מאמן ארסנל, וחזר למשחק אחד.
משחק זה היה בניצחון 3 - 0 על ניוקאסל יונייטד ב-13 בפברואר 1926, ופטרסון הבקיע בו את שערו היחיד אי פעם בליגה.
בסך הכל הוא השתתף ב-77 משחקים במדי ארסנל בכל המסגרות, והבקיע בהם 2 שערים.
ג'יימס אוסקר "ג'ימי" סמית' (; 8 בדצמבר 1928 - 8 בפברואר 2005) היה מוזיקאי ג'אז ונגן אורגן המונד.
נהוג להחשיב אותו לזה שהפך אותו לכלי אלתורי בג'אז, לכן נקרא "אבי אורגן ההמונד בג'אז".
בשנת 2005 זכה בפרס NEA Jazz Masters Award מטעם ממשלת ארצות הברית, הפרס הגבוה ביותר של ממשל ארצות הברית לאמן מבצע.
ב-2006 זכה להיבחר להיכל התהילה של הג'אז במשאל קוראי דאון ביט.
למרות שהאורגן החשמלי שימש לעיתים פסנתרנים כפאטס וולר וקאונט בייסי, היה זה האלתור הווירטואוזי של סמית על הכלי שהפך אותו לכלי נגינה מקובל לנגינת קטעי סולו וירטואוזיים בג'אז ובבלוז; בין היתר פיתח טכניקה לנגן את קו הבס המהלך באורגן.
ג'יימס אוסקר סמית נולד בנוריסטאון שבפנסילבניה והיה פסנתרן.
בשנת 1953 עבר לנגן באורגן המונד לאחר ששמע את ויילד ביל דייוויס מנגן בכלי.
במשך שנה עסק בחקר הכלי ואפשרויותיו ולאחר מכן הופיע במועדון הג'אז "בייבי גראנד" בפילדלפיה, שם שמע אותו מפיק חברת בלו נוט שהחתים אותו בחברה.
ב-1956 יצאו שלושה תקליטים של סמית', שניים המתעדים הופעה חיה במועדון ותקליט האולפן The Champ שהפך אותו לכוכב.
במהלך שמונה השנים הבאות הופיע עבור בלו נוט בכ-40 הקלטות.
משנת 1962 החל להופיע עם תזמורות גדולות עם לאלו שיפרין בתקליט "The Cat" מ-1964 ועם הגיטריסט וס מונטגומרי עמו הקליט ב-1966 את התקליטים "The Dynamic Duo" ו-"Further Adventures Of Jimmy and Wes".
באותה תקופה הקליט גם עם קני בורל, ג'ורג' בנסון, גרנט גרין, לי מורגן, ואחרים.
בשנות ה-70 עבר ללוס אנג'לס שם ניהל עם רעייתו מועדון ג'אז ויצא למספר סיבובי הופעות, בעיקר בפסטיבלים באירופה.
בסוף שנות ה-80 ובשנות ה-90 ידעה הקריירה של סמית תחייה מחודשת כאשר ניגן במיזם של קווינסי ג'ונס עם פרנק סינטרה, עם מייקל ג'קסון (בשיר Bad), עם די די ברידג'ווטר (באלבום המחווה שלה למוזיקה של הוראס סילבר) ועם מי שסומן כיורשו המובהק, ג'ואי דה-פרנצ'סקו (בתקליטיו !Incredible מ-1999 ו-Legacy מ-2000).
באלבומו האחרון, "Dot Com Blues" משנת 2000 הופיעו בהופעות אורח בי בי קינג, אטה ג'יימס וד"ר ג'ון.
להקת הביסטי בויז סימפלה חלקים מהסולו של סמית בקטע (Root Down (and Get It במסגרת שירם Root Down (מן התקליט III Communication, 1994) והם אף מצדיעים לו במילות השיר ובמסגרת תקליטם Root Down.
ג'רל "ג'ימי" פלויד האסלביינק (בהולנדית: Jerrel "Jimmy" Floyd Hasselbaink; נולד ב-27 במרץ 1972 בפרמריבו, סורינאם) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת החלוץ, ולזכותו 9 שערים ב-23 הופעות במדי נבחרת הולנד ולמעלה מ-300 שערים במהלך הקריירה.
האסלביינק החל לשחק כדורגל מקצועני בהולנד, בקבוצת ליגת המשנה ההולנדית טלסטאר ספורטקלאב, בשנת 1990. הוא שיחק במדי טלסטר רק ארבעה משחקי ליגה, ולאחר מכן עבר לקבוצת א.ז.
אלקמאר, שהייתה אז גם היא בליגת המשנה.
באלקמאר, שיחק האסלביינק 3 עונות, בהן כבש 5 שערי ליגה ב-46 משחקים.
בתום עונתו השלישית, שוחרר מן הקבוצה.
אחרי השחרור, הוא המשיך לשחק כדורגל במועדונים חובבניים.
האסלביינק חתם כשחקן משוחרר במועדון הפורטוגלי קמפומיורנסה באוגוסט 1995, שיחק במסגרתו עונה אחת בלבד, לפני שחתם בקבוצת בואבישטה.
בבואבישטה, האסלביינק החל להתפרסם ככדורגלן מחונן וצד את עיניהם של מועדונים רבים ברחבי היבשת.
בעונתו הראשונה והיחידה בקבוצה, כבש 20 שערי ליגה ב-29 משחקים, וסייע למועדון לזכות בגביע הפורטוגלי.
אחרי שדחה חידוש חוזה בלידס, האסלביינק עבר למועדון הספרדי אתלטיקו מדריד תמורת 12 מיליון פאונד ב-1999. הוא השתלב במהירות וכבש בעונתו היחידה באתלטיקו 24 שערים ב-34 משחקים בליגה הספרדית, ועוד 8 שערים במסגרות השונות, אך בסיום העונה אתלטיקו ירדה ליגה, והאסלביינק עזב את המועדון.
לאחר עונה בודדת בספרד עבר האסלביינק לצ'לסי תמורת 15 מיליון פאונד.
בעונת 2000/2001, הוא כבש 23 שערים בפרמייר ליג ב-35 משחקים, וסיים את העונה כמלך השערים של הליגה.
בעונתו השנייה בצ'לסי לצידו של האסלביינק החל לפרוח החלוץ האיסלנדי איידור גודיונסון.
האסלביינק כבש באותה העונה 29 בכל המסגרות וגודיונסון הוסיף אליו עוד 23 שערים, בעונה בה צ'לסי הצליחה להעפיל לגמר גביע ה-FA.
בשתי העונות האחרונות שלו בצ'לסי יכולת המשחק שלו התערערה קצת, לאחר שבעונת 2002/2003 כבש 11 שערים בלבד ב-27 משחקים, ועל אף שבעונה שלאחר מכן כבש 17 משחקים בכל המסגרות ושסיים כמלך השערים של קבוצתו, הגעתם של החלוצים הרומני אדריאן מוטו והארגנטינאי הרנן קרספו דחקה את מעמדו של האסלביינק בסגל.
הוא סיים את הקריירה שלו בצ'לסי עם 70 שערים ב-177 משחקי ליגה.
בשנת 2004 הצטרף האסלביינק לקבוצת מידלסברו בהעברה חופשית.
בעונתו הראשונה במועדון כבש 13 שערים ב-36 משחקי ליגה.
בעונתו השנייה והאחרונה במועדון, הוא סייע לקבוצה להעפיל עד לגמר גביע אופ"א, בו הפסידה מידלסברו 0–4 לסביליה הספרדית.
אחרי שגארת' סאות'גייט קיבל את משרת האימון בקבוצה לאחר שמאמנה הקודם סטיב מקלארן מונה לאימון נבחרת אנגליה, מעמדו של החלוץ בקבוצה התערער והוא הוצב ברשימת ההעברות של המועדון כשחקן חופשי.
ב-11 ביולי 2006 חתם בצ'רלטון אתלטיק.
האסלביינק כבש את שערו הראשון בצ'רלטון במשחק נגד קבוצתו לשעבר צ'לסי בסטמפורד ברידג' ב-9 בספטמבר 2006. בסיומה של עונת 2006/2007 האסלביינק שוחרר מצ'רלטון.
לאחר העונות הרבות של האסלביינק בפרמייר ליג, הוא עבר לשחק בליגת המשנה האנגלית במדי קארדיף סיטי בה חתם ב-16 באוגוסט 2007. הוא חתם על חוזה לשנה אחת, ושיתף פעולה בחוד הקבוצה יחד עם רובי פאולר.
שני החלוצים הוותיקים החלו את העונה בכושר לקוי.
האסלביינק כבש את שער הבכורה שלו בקרדיף ב-19 בספטמבר 2007, בהפסד הביתי מול ווטפורד.
למרות גילו המבוגר, האסלביינק שיחק ברוב עונתו בקרדיף כשחקן הרכב מן המניין, על אף שכושרו הלקוי מנע ממנו לסיים את רוב משחקיו על המגרש.
במהלך העונה, הצליח האסלביינק לסייע לקרדיף להעפיל לגמר גביע ה-FA לראשונה מזה 81 שנים.
במשחק הגמר קרדיף הפסידה 0–1 לפורטסמות', כאשר האסלביינק שיחק 70 דקות במשחק.
בסיום העונה, הקבוצה החליטה לא לחדש את חוזהו של האסלביינק והוא שוחרר שוב כשחקן חופשי מן המועדון.
בסיום העונה, לאחר שנפוצו ידיעות כוזבות על הצטרפותו של האסלביינק לקבוצת נוריץ' סיטי, הודיע על פרישה מכדורגל מקצועני.
את הופעת הבכורה שלו עבור הנבחרת הולנד ערך האסלביינק בגיל מאוחר יחסית, עקב תחרות קשה על תפקיד החלוץ מצד שחקנים כמו דניס ברגקאמפ, פטריק קלייברט, רוד ואן ניסטלרוי, פייר ואן הוידונק ורוי מקאיי.
בשנת 2004, לאחר שש שנים בלבד בנבחרת ולאחר שנתיים בהן לא שיחק בה, החליט האסלביינק לפרוש מן הנבחרת, כאשר בה צבר 23 משחקים בהם כבש 9 שערים.
האסלביינק נמנה בין חמישה כדורגלנים בלבד שייצגו את הנבחרת ההולנדית על אף שלא שיחקו מעולם בליגת העל ההולנדית.
השחקנים האחרים הם ז'ורדי קרויף, רוב ריקרס, ווילי ליפנס ו-ווים הופקנס.
ב-29 במאי 2013 מונה האסלביינק למאמן קבוצת אנטוורפן הבלגית, ובשנת 2014 למאמן קבוצת ברטון אלביון.
ב-8 בדצמבר 2015 עזב האסלביינק את ברטון אלביון לאחר שסיים איתה במקום הראשון בליגה השלישית באנגליה, וחתם בקווינס פארק ריינג'רס מהפרמיירשיפ האנגלית.
ב-5 בנובמבר 2016 פוטר מתפקידו.
ב-4 בספטמבר 2017 מונה למאמן נורת'האמפטון טאון מהליגה השלישית באנגליה.
ג'ימי ניוטרון הוא סרט הנפשה ממוחשבת אמריקאי משנת 2001, שהופק על ידי סרטי פרמאונט.
בהשראת הסרט הופקה סדרת הטלוויזיה "ג'ימי ניוטרון" ששודרה בערוץ ניקלודיאון.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר, אך הפסיד לסרט "שרק".
בארץ, הסרט לא יצא לקולנוע, ויצא רק ל-DVD בהפצת פורום פילם, עם תרגום עברי.
לאחר שחייזרים חטפו את כל ההורים שעל כדור הארץ, ג'ימי ניוטרון וחבריו בונים חללית ויוצאים למסע להצלתם.
ג'ימי וַיְנְבְּלַט הוא פרופסור אמריטוס לכלכלה באוניברסיטת בן-גוריון.
כיהן כנשיא המכללה האקדמית ספיר.
וינבלט, יליד אלכסנדריה במצרים (1943), הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ומדעי המדינה, תואר שני ותואר דוקטור בכלכלה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בין השנים 1975–1977 היה בפוסט-דוקטורט בפילדלפיה, ארצות-הברית.
הוא כיהן משנת 1977 כמרצה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בין תפקידיו כיהן כראש המחלקה לכלכלה (1987–1989), דיקן הפקולטה למדעי הרוח והחברה (1995–2002).
בשנת 2002 נבחר לתפקיד רקטור האוניברסיטה, וכיהן בו עד שנת 2010 (שתי קדנציות).
בשנת 2009 עמד בראש "מרכז אפריקה" באוניברסיטת בן-גוריון.
בשנת 2010 מונה לתפקיד נשיא המכללה האקדמית ספיר.
באוקטובר 2013 הודיע על התפטרותו מתפקיד זה.
מחקריו עוסקים במסחר בינלאומי, כלכלת פשיעה, מקרו-כלכלה יישומית ואספקטים כלכלים של סוגיות חברתיות (כגון שכר מינימום, ארגונים ללא מטרות רווח).
וינבלט פרסם ארבעה ספרים ועשרות מאמרים, הרצה בכנסים בינלאומיים וזכה במענקי מחקר רבים ביניהם מטעם המדען הראשי, משרד התמ"ת, האיחוד האירופי וקרן פורד.
וינבלט היה נשוי לנורית וינבלט שהייתה מרפאה בעיסוק וחוקרת גרונטולוגיה, עד לפטירתה ב-2008.
כלכלה בינלאומית ריאלית, עם ד"ר ז'ראר עמיאש, האוניברסיטה הפתוחה
כלכלת ישראל בדגש קל, רות לובנטל, עמנואל שרון, ג'ימי וינבלט, יעקב קופ; המרכז לחקר המדיניות החברתית בישראל, 1996
ג'ימי לויד היה זמר ג'אז יליד טרינידד וטובגו שחי והופיע בישראל מאז שנת 1963.
ג'ימי לויד נולד באי טרינידד שבאיים הקריביים.
הוא הגיע לישראל באפריל 1963 לסדרת הופעות במועדון הלילה "צברה" ברחוב הירקון בתל אביב-יפו, שהיה פופולרי באותה עת.
לויד הגיע לישראל מלונדון, שם היה כבר אמן בידור ידוע, לצד הארי בלפונטה, אחד מאלו שפרסמו את שירי הקליפסו במערב.
שירו הידוע ביותר היה "הציפור הצהובה".
בואו של ג'ימי לויד לישראל היה על פי הזמנת בעל המועדון, קובה זילברינג, להופעה של ששה שבועות, אך לויד נשאר בישראל כדי להופיע לצדו של אמן החצוצרה אדי קלברט שהגיע לסיבוב הופעות בארץ ומאז נשאר בארץ לתקופה ארוכה, למעט ביקורים מפעם לפעם בחו"ל להופעות, להקלטות, להופעות מטעם המגבית ולביקורי קרובים.
בשנות ה-60 הפך לאמן ידוע ומקובל בישראל והופיע במועדוני לילה, במחנות צה"ל ובאירועים שונים.
דמותו הססגונית ושער ראשו האדום היו גורם משיכה לקהל.
עם בואו לארץ שכר חדר בבית משפחה ישראלית וממנה למד יידיש ובמשך הזמן הוסיף לרפרטואר שלו, שכלל שירי ג'אז, קליפסו ושירי עם באנגלית, גם שירים בעברית וביידיש.
את הופעותיו הוא ליווה בהומור ובחידודי לשון בעגה הישראלית, המעידים על יחסו הרגשי לישראל ולעמה.
בהופעותיו הוא חזר על ההכרזה הבאה: "בטרינידד יש נפט, יש בננות ויש גם...
ציוני אחד - אני!" בשנות ה-60 ובראשית שנות ה-70, כאשר המילה "כושי" טרם חרגה מכללי התקינות הפוליטית, הכריז ג'ימי לויד, בריאיון לעיתון "מעריב" מ-8 בדצמבר 1970, שנשא את הכותרת "לא נולדתי בכוש ואינני כושי":
ב-1977 ביצע את השיר "כי בשמחה תצאון" במסגרת פסטיבל הזמר החסידי.
במרוצת השנים עזב ג'ימי לויד את ישראל והופיע במועדונים בארצות הברית.
בשנת 1986, כאשר הופיע במועדון בברוקלין, שמע אותן הרב יוסף בא-גד ראש ישיבת נחלים, כשלויד שר ביידיש את השיר "א יידישע מאמע" והתרשם מאוד, וכעבור שנתיים הזמין את לויד להופיע בערב מיוחד לכבוד 35 שנה לישיבת נחלים.
לויד אמור היה לחזור לניו יורק כעבור יומיים, אלא שאחרי ההופעה קיבל הצעה להופיע במלון הילטון בירושלים.
מאז נשאר רוב הזמן בארץ והחל להופיע בפסטיבל הכליזמרים בצפת.
בריאיון לאתר Nrg מעריב מ-19 באוגוסט 2008 אמר: "אין לי משפחה בארץ, אבל ישראל היא המשפחה שלי, וזה גם מה שמביא אותי לפסטיבל הכליזמרים בצפת.
אני מאמין שהיהודים הם העם היחיד ביקום שיש לו קשר עם אלוהים".
כאשר שאלו אותו לתאריך הולדתו הוא נהג להשיב כי הוא רואה את מועד הגיעו לראשונה לישראל כמועד הולדתו.
החל משנת 2008 הופיע ג'ימי לויד בהופעות משותפות עם נגן הקלרינט חנן בר סלע, מנהל פסטיבל הכליזמרים.
חנן בר סלע ביצע שירים יהודיים ממזרח אירופה וגימי לויד שר שירי נשמה באנגלית ושירי עם בעברית ויידיש.
בשנים האחרונות לחייו מצבו הבריאותי של לויד הידרדר.
בשנת 2021 הוא עבר אירוע לב ונזקק להשתלת קוצב.
לאחר שיקום ארוך הוא נזקק לטיפול רפואי תרופתי וסיעודי.
מכיוון שעל פי רשות האוכלוסין וההגירה לויד אינו "אזרח ישראלי", הוא נעזר בתרומות ובעזרה מקרובים וחברים שהשיגו לו את התרופות הקריטיות עבור הטיפול.
לצד המאבק הבריאותי לויד נאבק גם לקבל אזרחות ישראלית, אך הוא לא זכה לקבל זאת.
ג'ימי ליטל היה נגן קלרינט אמריקאי של מוזיקת ג'אז, ממוצא איטלקי.
ניגן בעיקר בסגנון "דיקסילנד ג'אז" או "ג'אז מוקדם".
ג'יימס סראפדה, שאימץ את שם האמן "ג'ימי ליטל" ניגן בקלרינט כמקצוען כבר בגיל 12 ובשנות ה-1920 המוקדמות כבר הקליט עם להקות של "ג'אז מוקדם".
ניגן בהרכב "אוריג'ינל אינדיאנה פייב" (Original Indiana Five) ב-1921 וב"אוריג'ינל ממפיס פייב" (Original Memphis Five) של פיל נפוליאון בשנים 1925-1922, כמו כן ב"אוריג'ינל דיקסילנד ג'אז בנד" (Original Dixieland Jazz Band) בשנים 1922–1924.
אחרי שנות ה-1920 ניגן פחות במופעים פומביים של הרכבי ג'אז.
עבד בעיקר בהקלטות אולפן וכחבר בתזמורות רדיו, כולל תזמורת NBC.
בשנות ה-1940 המוקדמות היה המנהל המוזיקלי של ההרכב "צ'מבר מיוזיק סוסייטי אוף לואור בייסין סטריט" ("The Chamber Music Society of Lower Basin Street").
החל משנת 1949 ובשנות ה-1950 המאוחרות הופיע בלהקה "ניו אוריג'ינל ממפיס פייב רווייבל" (New Original Memphis Five revival band) והקליט עם קוני בוזוול.
ניגן בפני קהל עד שנה לפני שנפטר בגיל 68. כראש הרכב הקליט 18 תקליטים בשנים 1926–1928 ושש נוספות בשביל לונדון רקורדס בשנת 1950.
ג'ימי צ'ו הוא מעצב אופנה ממוצא מלזי-סיני.
צ'ו ידוע בשל חברת האופנה "Jimmy Choo Ltd" הנושאת את שמו ובשל עיצובי נעלי הנשים שלו.
נולד בשם צ'ו יין קיט, בפננג שבמלזיה למשפחה של יצרני נעליים ממוצא סיני.
שם משפחתו המקורי הוא "Chow" אך אוית בצורה מוטעית בתעודת לידתו כ-"Choo".
הוא ייצר את הנעל הראשונה שלו בגיל 11. בשנת 1983 הוא סיים את לימודיו מאוניברסיטת האקני.
צ'ו החל את עבודתו בסדנה הממוקמת במערב לונדון בשנת 1986. עיצוביו התפרסמו כאשר הופיעו במגזין האופנה המפורסם, "ווג".
לאחר מכן, דיאנה, הנסיכה מוויילס הייתה אחת מהנשים שנעלו את עיצוביו של צ'ו.
בשנת 1996 הקים את החברה הנושאת את שמו, ג'ימי צ'ו, בעזרתה של תמרה מלון, עורכת מגזין ווג הבריטי.
באפריל 2001 מכר צ'ו את חלקו בחברה עבור סכום של 10 מיליון פאונד.
מאז מתעסק צ'ו ביצירת קו אופנה תחת רישיון מהחברה המרכזית.
מאז הקמתה התרחבה החברה לייצור אביזרי אופנה כמו תיקים.
ביולי 2017 רכש תאגיד האופנה מייקל קורס את חברת "Jimmy Choo Ltd" ב-1.2 מיליארד דולר.
ג'יימס תומאס "ג'ימי" פאלון הוא קומיקאי, שחקן ומנחה טלוויזיה אמריקאי.
פאלון נולד בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית למשפחה נוצרית-קתולית.
הוא החל ללמוד מדעי המחשב בקולג', אך הפסיק ועבר ללמוד תקשורת, ולאחר מכן הפסיק את לימודיו סמסטר אחד לפני קבלת התואר.
במאי 2009 הוא קיבל תואר ראשון בתקשורת.
ביוזמת אמו השתתף בתחרות כישרונות במועדון סטנד-אפ וזכה בתחרות.
לאחר מכן הרבה להופיע כסנדאפיסט.
בשנת 1998 הופיע כאורח בעונה השנייה של התוכנית ספין סיטי.
הוא השתתף בתוכנית המערכונים סאטרדיי נייט לייב בשנים 1998 - 2004. בשנת 2005 שיחק בגרסה האמריקנית של הסרט קדחת המגרש.
ב-2003 השתתף בסרטו של וודי אלן, :כל דבר אחר".
בשנת 2009 החליף את קונאן או'בריאן בהגשת תוכנית הלילה של NBC, ששינתה את שמה ל-"Late Night with Jimmy Fallon" ובהפקתו של לורן מייקלס.
באפריל 2013 הודיעה רשת NBC כי פאלון יחליף את ג'יי לנו בהגשת תוכנית הלילה The Tonight Show.
בעקבות השינוי, ב-7 בפברואר 2014 הגיש פאלון את תוכניתו האחרונה, ורשם שיא רייטינג מאז עזב אותה דייוויד לטרמן ב-1993. את פאלון החליף סת' מאיירס.
פאלון החל להנחות את תוכניתו החדשה ב-17 בפברואר 2014, והתוכנית עברה לניו יורק, ועמו גם חלק מצוות ההפקה של תוכניתו הקודמת ובראשם לורן מייקלס.
פאלון הופיע גם בהופעות אורח בתוכניות אחרות בטלוויזיה, כדוגמת "איי קרלי", וכן בסרטים, כדוגמת "עולם היורה" ו"חתונה בהפתעה".
באוגוסט 2010 הנחה פאלון את טקס פרסי האמי ובינואר 2017 הנחה את טקס פרסי גלובוס הזהב ה-74.
ב-22 בדצמבר 2007 נישא פאלון למפיקה ננסי ג'ובונן.
ביולי 2013 נולדה לזוג בת דרך הליך פונדקאות.
בדצמבר 2014 נולדה לזוג בת נוספת, גם כן באותו הליך.
ג'ימי מוראלס (בספרדית: Jimmy Morales, או בשמו המלא - James Ernesto Morales Cabrera; נולד ב-18 במרץ 1969) הוא פוליטיקאי גואטמלי, שכיהן כנשיא גואטמלה.
נבחר באוקטובר 2015 ונכנס לתפקיד נשיא גואטמלה בינואר 2016. הוא סיים את תפקידו ב-14 בינואר 2020. בטרם נכנס לפוליטיקה היה רואה חשבון ומרצה לכלכלה ולתקשורת, ואחר כך למשך שנים רבות שחקן-קומיקאי, במאי, ומפיק סרטים.
נולד ב-1969 כאחד מארבעת הילדיה של משפחת פועלים ענייה ונוצרית אוונגליסטית בגואטמלה סיטי.
הוא בנם של חוסה אוורארדו מוראלס אורייאנה ושל סליטה ארנסטינה קבררה אסוודו.
האב נהרג בתאונה כשהבן היה בן 6. בילדותו למד מוראלס ב"מכון האוונגלי של אמריקה הלטינית" IEAL וסיים עם תעודת ראיית חשבון.
אחר כך למד לתואר ראשון במנהל עסקים
בפקולטה למדעי הכלכלה של אוניברסיטת סן קרלוס דה גואטמלה.
כמו כן למד הוראת תאולוגיה בסמינר תאולוגי בפטיסטי.
בהמשך למד לימודים אסטרטגיים בתחום הביטחון באוניברסיטת מריאנו גאלווס, סיים תואר שני ודוקטורט בביטחון אסטרטגי בפקולטה למדעי משפט וחברה של אוניברסיטת סן קרלוס, ועוד תואר שני בניהול אמצעי תקשורת באוניברסיטה הפנאמריקנית של גואטמלה ובאוניברסיטת מריאנו גאלווס.
מוראלס עבד זמן מה כמרצה בפקולטה למדעי הכלכלה ובפקולטה למדעי התקשורת של אוניברסיטת סן קרלוס.
פרסומו בא לו כקומיקאי עטור תהילה בסדרת הטלוויזיה "Moralejas", בה כיכב כל שבוע למשך 15 שנה לצד אחיו סמי.
מוראלס נשוי להילדה פטריסיה מארוקין ואב לארבעה ילדים.
בסיבוב הראשון של הבחירות שנערך ב-6 בספטמבר 2015 הוביל מוראלס על פני יריביו, וקיבל 24.14% מקולות הבוחרים.
מאחר שאף לא אחד מבין המועמדים לנשיאות הצליח לגייס 50% כנדרש.
בסיבוב השני, שנערך ב-25 באוקטובר, זכה ב-73% מהקולות, וגבר על סנדרה טורס , רעייתו לשעבר של נשיא המדינה לשעבר אלווארו קולום.
בדצמבר 2017 הייתה גואטמלה בראשותו, המדינה השנייה בעולם אחרי ארצות הברית, שהחליטה להעביר את שגרירותה בישראל, מתל אביב לירושלים.
לגואטמלה הייתה בעבר שגרירות בירושלים שנסגרה בשנות ה-80.
ב-14 בינואר 2020 הוחלף על ידי אלחנדרו ג'יאמטיי.
ג'ימי סלייד , נולד תחת השם ג'יימס טיטוס גודבולט, היה רקדן סטפס אשר נחשב לפורץ דרך בתחומו ונודע בכינויו "מלך הסליידס".
נודע בזכות סגנונו החדשני ששילב ריקוד סטפס עם ג'אז.
סלייד נולד באטלנטה, ג'ורג'יה בשם ג'יימס טיטוס גודבולט .
משפחתו עברה לבוסטון ובה גדל.
הוא הושפע מביל רובינסון והחל ללמוד סטפס בקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד עם סטנלי בראון בגיל 12. בתחילה, הופיע סלייד עם שותף לריקודים תחת השם "האחים סלייד".
בשלהי שנות ה-40 של המאה ה-20 יצא בלווי להקה לסיבוב הופעות חיות במועדונים לצד אמני ג'אז נודעים כגון דיוק אלינגטון וקאונט בייסי.
הוא נחשב לפורץ דרך בתחום הסטפס בשל סגנונו החדשני ושילוב מוזיקת ג'אז בריקוד.
במהלך שנות ה-60, עקב צניחה בביקוש בשוק העבודה לרקדני סטפס, וסלייד עבר להתגורר בפריז והופיע ברחבי אירופה במשך 6 שנים.
במהלך שנות ה-80 חלה עליה בפופולריות של סלייד ברחבי ארצות הברית.
הוא הופיע במספר סרטים ובכללם "מועדון הכותנה", "טאפ" וכן בתוכניות טלוויזיה שונות.
ב-1989 היה סלייד מועמד לפרס טוני לרגל השתתפותו במחזמר שחור וכחול שהוצג בברודוויי.
במרוצת השנים קיבל סלייד הכרה ופרסים נוספים וביניהם תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת אוקלהומה.
ג'ימי סלייד, המשיך להופיע וללמד בארצות הברית בשנותיו המאוחרות כאשר הדגיש את חשיבות ההתמחות בצעדים הבסיסיים תוך שימוש רב בהחלקות ("סליידס").
ג'ימי מרין וילצ'ס (בספרדית: Jimmy Marín Vílchez; נולד ב-8 באוקטובר 1997) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדת הקשר בקריליה סובייטוב סמרה ובנבחרת קוסטה ריקה.
מרין נולד וגדל בשכונת טיבאס בפרובינציה של סן חוסה שבקוסטה ריקה, והחל את קריירת הנוער שלו עם דפורטיו סאפריסה, הקבוצה המעוטרת ביותר בליגת העל של קוסטה ריקה.
ב-6 במאי 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, בניצחון 3–2 נגד דפורטיבו כרמליטה.
ב-23 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 0–1 נגד מוניציפל פרז זלדון.
ב-18 במאי 2016 עבר מרין לארדיאנו בחוזה לשלוש שנים והושאל מיד לבלן.
ב-31 באוקטובר, כבש את שער הבכורה שלו בניצחון 2–3 על אוניברסידאד דה קוסטה ריקה.
מרין ערך את הופעת הבכורה שלו עבור ארדיאנו ב-9 בינואר 2017, וכבש בניצחון 0–2 על מוניציפל פרז זלדון.
ב-12 ביוני 2019 סיכם מרין את תנאיו לשלוש עונות במדי הפועל באר שבע מליגת העל.
ב-25 באוגוסט 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בתיקו 0–0 עם בית"ר ירושלים.
ב-1 בספטמבר 2019 כבש את שער הבכורה שלו, בניצחון קבוצתו 3–0 על הפועל חדרה.
ב-6 בפברואר 2020 הושאל מרין למ.ס.
בתום העונה חזר לקבוצת נעוריו, דפורטיבו סאפריסה.
בקיץ 2022 חתם באורנבורג מליגת העל הרוסית בכדורגל שאך זה העפילה לליגת העל לאחר היעדרות של כמה עונות.
בעונת הבכורה בקבוצה הבקיע 6 שערים ב-15 הופעות.
ביולי 2025 חתם בקריליה סובייטוב סמרה.
ב-16 ביוני 2017, נכלל מרין בסגל הזמני של 26 שחקנים לגביע הזהב של CONCACAF.
עם זאת, הוא לא נכלל בסגל האחרון של 23 השחקנים.
אך, ב-15 ביולי הוא הוזמן לסגל בעקבות פציעות של שחקני הנבחרת.
ב-28 באוגוסט 2018, הוזמן מרין לנבחרת לצמד המשחקים נגד דרום קוריאה ויפן.
ב-7 בספטמבר, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו, בהפסד 0–2 נגד יפן.
השחקן הצעיר הטוב ביותר של התאחדות הכדורגל המרכז אמריקאית (1): 2018
ג'ימי ויקו הוא אתלט צרפתי, אלוף אירופה (ברצלונה 2010), סגן אלוף העולם (טגו 2011) ובעל מדליית ארד אולימפית (לונדון 2012 בריצת 4X100 מטר, אלוף אירופה באולם (גטבורג 2013) בריצת 60 מטר ושיאן אירופה ביחד עם פרנסיס אוביקוולו בריצת 100 מטר.
ויקו נולד בצרפת, לאם מחוף השנהב ולאב צרפתי והחל לעסוק באתלטיקה בגיל 10.
התחרות הבינלאומית הראשונה בה השתתף הייתה אליפות העולם לקדטים שנערכה בברסנונה, איטליה, בשנת 2009. הוא התחרה בריצת 100 מטר והגיע עד לגמר, בו סיים במקום השביעי בתוצאה של 10.89 שניות.
לפני כן, בשלב חצי הגמר סיים במקום השני במקצה שלו בשיא אישי חדש של 10.56 שניות.
שנה לאחר מכן, באליפות העולם לנוער שנערכה במונקטון, קנדה, זכה במדליה בינלאומית ראשונה, לאחר שסיים שלישי בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.28 שניות, וזכה במדליית הארד.
באליפות אירופה שנערכה באותה שנה, זכה ויקו במדליית זהב בריצת 4X100 מטר לאחר שנבחרתו קבעה תוצאה של 38.11 שניות, והדקימה את נבחרת איטליה (38.17 שניות) וגרמניה (38.44 שניות)
באליפות העולם שנערכה בחודש אוגוסט בטגו, דרום קוריאה, זכה ויקו במדליית כסף בריצת 4X100 מטר ביחד עם חבריו לנבחרת כריסטוף למטר, טדי טינמר ויאניק לזור, בתוצאה של 38.20 שניות, לפני נבחרת סנט קיטס ונוויס, ואחרי נבחרת ג'מייקה, שקבעה שיא עולם חדש של 37.04 שניות.
ויקו התחרה גם בריצת 100 המטרים, בה סיים במקום השישי, בתוצאה של 10.27 שניות.
באליפות אירופה שנערכה בחודש יוני, זכה ויקו במדליית כסף בריצת 100 מטר לאחר שקבע תוצאה של 10.12 שניות, וסיים אחרי בן ארצו כריסטוף למטר (10.09 שניות) ולפני ג'ייסומה סאידי נדורה הנורווגי (10.17 שניות).
באולימפיאדה שנערכה בלונדון בחודש אוגוסט, זכה ויקו במדליית ארד בריצת 4X100 מטר בתוצאה של 38.16 שניות, אחרי נבחרת ג'מייקה שקבעה שיא אולימפי ושיא עולם של 36.84 שניות, ונבחרת טרינידד וטובאגו (38.12 שניות).
בריצת 100 המטרים סיים במקום השישי במקצה שלו וה-16 הכללי בשלב חצי הגמר בתוצאה של 10.16 שניות, ולא עלה לגמר.
בתחרות ליגת היהלום בלוזאן שנערכה באותו חודש, סיים ויקו במקום החמישי בריצת 100 מטר בשיא אישי חדש של 10.02 שניות.
באליפות אירופה באולם שנערכה בחודש מרץ בשוודיה, זכה ויקו במדליית זהב בריצת 60 מטר בשיא אישי חדש של 6.48 שניות, והקדים את ג'יימס דסאולו הבריטי שקבע תוצאה זהה לזו של ויקו, ואת מייקל טומי האיטלקי (6.52 שניות).
באליפות צרפת שנערכה ביולי, ויקו זכה במדליית זהב בריצת 100 מטר לאחר שירד לראשונה מגבול 10 השניות וקבע תוצאה של 9.95 שניות.
חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה במוסקבה, סיים במקום השלישי במקצה שלו וה-10 הכללי בשלב חצי הגמר בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.01 שניות, ופיספס את העלייה לגמר במאית שנייה בלבד.
באותה אליפות השתתף גם בריצת 200 המטרים, בה סיים במקום הרביעי במקצה וה-14 הכללי בשלב חצי הגמר בתוצאה של 20.51 שניות, ולא עלה לגמר, ובריצת השליחים 4X100 מטר בה סיים עם נבחרתו במקום השישי במקצה וה-17 הכללי בשלב המוקדמות בתוצאה של 38.97 שניות, וגם כן לא עלה לשלב הגמר.
בתחרות שנערכה בצרפת בחודש מאי, סיים ויקו ראשון בריצת 100 מטר לאחר שקבע תוצאה של 9.95 שניות, והשווה את שיאו האישי.
בסוף אותו חודש התחרה בליגת היהלום ביוג'ין בריצת 100 מטר וקבע שיא צרפתי חדש של 9.89 שניות, שמיקם אותו שלישי.
שלושה חודשים לאחר מכן, באליפות אירופה שנערכה בציריך, ויקו נעדר משלב חצי הגמר בריצת 100 המטרים עקב מתיחה בשריר, אך לפני כן, בשלב המוקדמות, סיים במקום הראשון הכללי לאחר שקבע תוצאה של 10.06 שניות.