tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כדי לבנות קריירה כאמנית, ניקולאי עברה לגור בלוס אנג'לס.
בזמן זה, היא הוציאה שני סינגלים, "Set Me Free" ו-"Mutual Needs".
ב-1 בנובמבר 2022 הוכרז ב-NPO Radio 2 , על ידי דאנקן לורנס, שניקולאי תייצג, ביחד עם דיון קופר, את הולנד באירוויזיון 2023. ב-11 במאי 2023 ביצע הצמד את "Burning Daylight" על בימת חצי הגמר הראשון של אירוויזיון 2023. הוא נכשל בניסיון להעפיל לגמר התחרות, שהתקיים ב-13 במאי.
מיה סביר (נולדה ב-16 ביוני 1973) היא סופרת ישראלית.
סביר היא בוגרת החוגים לפסיכולוגיה ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.
אחרי לימודיה החלה לעבוד כמאבחנת בעבור חברות כוח אדם.
בהמשך הייתה כתבת במקומון טיים אאוט תל אביב.
ב-2014, סביר עבדה כסמנכ"לית של חברת JustSpirulina (בניהולו של ד"ר זאב דגני), שארגנה משלחות לדרום אפריקה, רואנדה, קונגו (הרפובליקה של), אתיופיה, אוגנדה וקניה, בניסיון ללמד את האוכלוסייה שם לגדל את אצת הספירולינה כמענה לבעיית הרעב.
ב-2023 נסגרה החברה, וכספי התרומות הוחזרו למממנים.
ב-2024 החלה עובדת בגיוס תרומות עבור Jewish Funders Network.
סביר היא בתם של אורי (דיפלומט במשרד החוץ) ועליזה סביר (מנכ"לית מרכז פרס לשלום ולחדשנות).
מתגוררת בתל אביב עם בן-זוגה, נעם קדמון ושני ילדיהם.
הדיקטטורה של העדינות (תל אביב: עם עובד, 2006)
אמא שלי חושבת שאני אוכל (תל אביב: עם עובד, 2007)
אילן והדבר שנעלם (תל אביב: עם עובד, 2009)
לפעמים רגע אחד מספיק (אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, 2013)
בעולם לא מתוקן (תל אביב: משכל - הוצאה לאור מיסודן של ידיעות אחרונות וספרי חמד, 2014)
גבור (תל אביב: משכל - הוצאה לאור מיסודן של ידיעות אחרונות וספרי חמד, 2015)
על הפיוס (רמת גן: אפיק - ספרות ישראלית, 2017)
מיה ואני היא סדרת ילדים שנוצרה על ידי גרהרד האן.
בארצות הברית היא שודרה בערוץ ניק ג'וניור החל מ-3 במאי 2014 ועד 25 בדצמבר 2016. התוכנית מערבבת לייב אקשן עם אנימציה ממוחשבת.
הסדרה נמצאת בבעלות מלאה של החברה הבלגית Studio 100 Animation באמצעות החברה הגרמנית Made 4 Entertainment (m4e) שהייתה בבעלותה.
החל משנת 2016 ונרכשה על ידי החברה ב-2017. לפני הרכישה הגרמנית ב-2016, התוכנית הייתה גרמנית-איטלקית-קנדית בין החברות ,Hahn Film AG March Entertainment ו-Rainbow S.p.A.
הסרט שודר בגרמניה ב-26 במאי 2022.
מיה בת ה-12 מגיעה לממלכת סנטופיה המופלאה שמלאה ביצורים קסומים.
אך הממלכה נמצאת בסכנה כשאר המלכה פנתיאה רוצה ללכוד את חדי-הקרן ולהשתמש בכוח הקרניים שלהם כדי לשמור על גילה הצעיר.
מיה והאלפים נלחמים כדי לעצור אותה.
בעזרת כתב הסתרים שבספר הקסום, מיה, יוקו ומו חייבים למצוא את חלקי החצוצרה, כלי קסם שנעשה על ידי פאן בשם פאדל.
הוא נלקח, נשבר לעשרים חתיכות, ופוזר על ידי צבא של יצורים מרושעים בשם מונקלוס, בראשות המלכה המרושעת בשם פנתיאה.
פנתיאה (מודאגת מזה שהיא מזדקנת אז היא תמיד לובשת מסיכה כדי שלא יראו את פרצופה) זקוקה לקרניים של חדי-הקרן כדי שיעזרו לה.
בכל פעם שקרן של חד-קרן מושמדת, גם טיפה מהאי סנטופיה מושמד.
בסופו של דבר נולד חד-קרן מכונף בשם אונצ'או, שיכול בקלות לגרום למדבר לפרוח שוב ולשקם קרניים של חדי-קרן אחרים.
לאחר שמיה וחבריה מצליחים להביס את יריביהם בתקיעה של החצוצרה, רק גארגונה שורדת.
הם הגיעו לעמודים האחרונים של הספר הקסום ומיה חוזרת לעולמה, שם היא מתקרבת לסוף שנת הלימודים בפנימייה בפירנצה עם המעריץ שלה, וינסנט, שותפתה לדירה, פולה והבריונית שלה, ויולטה.
מיה מתכננת לבקר בקרוב עוד פעם בסנטופיה.
בעונה השנייה, מיה מבלה את חופשת הקיץ שלה בחווה של סבא שלה בטוסקנה עם סבא שלה רנצו.
שם, היא פוגשת עובד בשם מריו, שהוא המעריץ השני שלה ו (לקראת סוף העונה) לומדת על יכולתה לנסוע לסנטופיה.
בסנטופיה, מנהל קרקס מרושע בשם ריקסל רוצה לתפוס את אונצ'או.
בדרך, מיה פוגשת שדון שמנגן בחליל בשם סימו, אמו, טסנדרה ושלושת חדי-הקרן בטבע, בלנדה, זאטו ויוליקה.
בהמשך העונה, ויולטה מגלה את סודה של מיה לאחר שמצאה את הצמיד הקסום שלה.
היא מגיעה לסנטופיה וקוראת לעצמה וריה.
בתור וריה, ויולטה הופכת לאחת מבנות בריתה של מיה ומתחילה להראות צד חביב יותר, ובסופו של דבר הופכת לחברה הכי טובה של מיה.
בסנטופיה נולדה חד-קרן מכונפת חדשה בשם קיארה.
בינתיים, לגארגונה מצטרף נבל ג'וק כזה בשם דקס כשהם מנסים לתפוס את הקרן של החד-קרן המוזהב כדי להחזיר את אדונם, לורד דראקון.
בדרך, מיה נפגשת עם אחותם של יוקו, קוקי, שדון ביצות בשם לולה וחדי-קרן הביצות שלה, מימולה.
בעולם האמיתי במהלך חופשת הקיץ שלה בחוות פולטי באלטו אולדריג' עם חברתה, שרה (העיוורת), היא מוצאת את הצמיד של מיה ונוסעת לסנטופיה.
היא חשה הקלה כל כך שהיא יכולה לראות בעולם הזה ויש לה אפילו את הכוח לראות את חרקי הריגול הבלתי נראים שעוקבים אחר דקס.
בסיום העונה, דקס וגארגונה מצליחים לקחת את הקרן של אונצ'או.
מיה וחברותיה מגיעות לטירה שבה גארגונה ודקס מדברים עם לורד דראקון על הפרס שלהם.
יוקו ומו מסכלים את מזימת הנבלים על ידי שבירת הקרן לחתיכות.
קיארה מרפאת את הקרן שלו.
דקס עוזב את סנטופיה וגארגונה נשארת על האי.
בחזרה לעולם האמיתי, שרה מקבלת את ההחלטה לחזור לבית הספר הישן שלה במקום לבית ספר החדש שבמילאנו.
מיה מתגעגעת לחופשת הקיץ שלה עם הוריה, אבל היא עדיין קוראת על אלפים, חדי קרן, פאנים ודרקונים ואיום חדש בסנטופיה ממתין כאשר קרפד מרושע בשם טוקסור משתמש בקסם האפל שלו כדי להפוך את השומרים לעבדים חסרי שכל.
מיה, פאדל, אונצ'או והחבר החדש שלהם נינו נוסעים למרחקים, ומחפשים את חד-קרן הסערה בשם סטורמי, שמדברת עם חיות ועוזרת למיה וחבריה להביס את טוקסור ולהציל את סנטופיה.
בחזרה לעולם האמיתי, רנצו מגלה שהסוד הקסום של מיה היה לנסוע לסנטופיה, להתיידד עם יוקו ומו, לדבר עם חדי-הקרן, לטוס עם האלפים ולהציל את האי מגארגונה, פנתיאה, ריקסל, דקס ולורד דראקון.
זה מזכיר למיה איך אמה ואביה נפטרו בתאונת דרכים, אבל בקיץ הבא, היא חוזרת לחווה של משפחת מרקוני בטוסקנה או לחווה של משפחת האת'ווי באלטו אדיג'ה לאחר הלימודים.
סנטופיה ניצבת בפני איום קיומי: חלקים מקוריים של היבשת הקדמונית מתקרבים ודיסטופיה, ביתם של גארגונה ושלישיית האלפים האפלים שלה: ריקסל, דקס ולורד דראקון, יצאה לדרך גם כן!
מרוץ נגד הזמן מתחיל, כאשר מיה, יוקו ומו מתחילים בחיפוש אחר המרכיבים הנדירים לתרופת הנגד: שיקוי האחדות.
בדרך, הם מקבלים עזרה משדון שומר נאה בשם ריוק.
בימוי הדיבוב על ידי מעיין קראים (2016), יונתן רוכמן וקוקי סלינס, והופק על ידי מעיין שניידר-מאשה (2016), ראיה מנור וגל לוי.
(עונה 2)ויטוריופאביו קוראליני (עונה 2)שרהלוסיה לונה לאורנטי סלרס (עונה 3)לין כהןלוסיאנהלאורה רווקו (עונה 3)שרון שחלמר מונטיג'וזפה גנדיני (עונה 3)לא ידועמר מלוניקלייב ריץ' (עונה 3)פאביוטומאסו נרי (עונה 3)מאטיסאלכס ג'יימס אליסון (עונה 4)קארינהקלייר שויפל (עונה 4)פיטרפיליפ באטלי (עונה 4)הקטורהארי פיקמה (עונה 4)לוקאסלוקאס טברנייר (עונה 4)
בדיבוב השתתפו גם מור קראים וגיא זיידמן.
מוזיקה על ידי שירלי לילו.
מאז שהעונות הראשונות הופצו על ידי Rainbow, אולפן שהיה בעבר בבעלות משותפת של ויאקום, הסדרה משודרת בערוצי ניקלודיאון של ויאקום בטריטוריות רבות.
ערוץ ניק ג'וניור בארצות הברית הסדרה שודרה בבכורה ב-3 במאי 2014 והסתיימה ב-25 בדצמבר 2016. עד אמצע 2021, הסדרה הייתה זמינה לסטרימינג ב-ניקג'וניור.
קום בבריטניה, הסדרה שודרה ב-ניק ג'וניור בינואר 2014. ניקלודיאון החלה לשדר את הסדרה בפיליפינים ב-1 ביולי 2013. הסדרה שודרה בסינגפור ב-MediaCorp Okto, באינדונזיה ב-RCTI ובאוסטרליה ב-10 Peach.
הסדרה זמינה דרך נטפליקס במדינות רבות, מאז ספטמבר 2014. בשנת 2017, הסדרה שודרה ב-EToonz בדרום אפריקה.
בברזיל, העונה הראשונה של הסדרה שודרה בבכורה ב-Glob, ב-14 באפריל 2014, והעונה השנייה עלתה ב-23 בינואר 2017. מאז ה-12 באוקטובר 2020, הסדרה שודרה ב-TV Cultura.
מיה סראפוצ'ילו (נולדה ב-19 ביוני 1967), אשר מוכרת בעיקר בשם הבמה מיה שרה, היא שחקנית אמריקאית.
הופעת הבכורה שלה בקולנוע הייתה בתפקיד הנסיכה לילי בסרט הפנטזיה של רידלי סקוט "אגדה" משנת 1985. בנוסף לכך היא זכתה להצלחה רבה כאשר גילמה בשנת 1986 את סלואן פיטרסון בסרט הקומדיה שובר הקופות "שמתי ברז למורה".
בשנת 1994 גילמה תפקיד בולט כאשר היא גילמה גם את מליסה ווקר בסרט המדע הבדיוני טיימקופ, אשר עליו זכתה בפרס סאטורן בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר.
מיה שרה נולדה למשפחה איטלקית-אמריקאית קתולית בברוקלין הייטס אשר בברוקלין שבניו יורק.
היא בתם של הסטייליסטית והצלמת דיאנה, והצלם והאמן ג'רום סראפוצ'ילו.
היא למדה בבית הספר סנט אן אשר בברוקלין.
תפקיד הבכורה שלה היה הנסיכה לילי בסרט הפנטזיה של רידלי סקוט משנת 1985 "אגדה", בו כיכבה לצד טום קרוז.
בשנת 1986 שיחקה בסרט שובר הקופות "שמתי ברז למורה" בו היא גילמה את חברתו של פריס בולר, סלואן פיטרסון.
בשנת 1987 שיחקה במיני סדרה "Queenie" וב-1992 שיחקה בסרטו של סידני לומט "זרה בתוכנו".
ב-1994 היא שיחקה לצד ז'אן קלוד ואן דאם בשובר הקופות טיימקופ - תפקיד אשר עליו זכתה בפרס סאטורן בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר.
בשנת 2001 היא גילמה את מולי קונור בסרט "The Impossible Elephant".
כמו כן, בשנת 2001 השתתפה גם בסרט "ג'ק והשעועית: הסיפור האמיתי" בבימויו של בריאן הנסון (בנו הבכור של יוצר החבובות ג'ים הנסון).
לאורך השנים גילמה גם דמויות שונות בסדרות טלוויזיה בהם אנני נוקס בסדרת המדע הבדיוני הנוסע בזמן (1993–1994) וד"ר הארלין קווינזל בסדרה של רשת WB "Birds of Prey" (2002–2003).
במרץ 1996 נישאה לג'ייסון קונרי, בנו של השחקן שון קונרי, איתו הופיעה בסרט "Bullet to Beijing".
ביוני 1997 נולד להם בן.
בשנת 2005 נולדה לה ולבריאן הנסון (בנו של ג'ים הנסון) בת.
שרה והנסון נישאו בשנת 2010.
שנה פרס קטגוריה שם הסרט תוצאה סימוכין 1995 פרס סאטורן שחקנית המשנה הטובה ביותר טיימקופ
מיה מוצ'בסקי פרנס (נולדה ב-15 בדצמבר 1972) היא פסלת ואמנית ישראלית.
מאיה מיה מוצ'בסקי פרנס נולדה בירושלים בשנת 1972. בין השנים 1996-1992 למדה במחלקה לעיצוב קרמי בבצלאל.
בין השנים 2003-2001 למדה בהקולג' המלכותי לאמנות בלונדון.
בשנת 2005 החלה ללמד בבצלאל.
בשנת 2012 זכתה בפרס אנדי.
בשנת 2026 זכתה בפרס ע"ש מרדכי ושושנה איש-שלום.
רבות מעבודותיה של מוצ'בסקי פרנס עושות שימוש בטכניקות קרמיות, כגון יציקה, או לחיצה לתבנית.
פעולות אלו המשמשות לריקון המטען הפונקיונאלי או התרבותי.
2012 פולה ולייזר, בית האמנים, ירושלים (כחלק מהתערוכה "חברים חדשים")
2013 מיה מוצ'בסקי פרנס: קרוב לקיר, מוזיאון תל אביב לאמנות
מיה סולימן (נולדה בשנת 2005) היא זמרת-יוצרת ומלחינה ישראלית.
סולימן גדלה בבית להורים העוסקים בתחום ההפקות לאמני ילדים, אח קטן ואחות גדולה.
היא החלה לכתוב ולהלחין שירים בגיל 10 ומנגנת בפסנתר מגיל 13, ובהמשך למדה לנגן גם בגיטרה.
במהלך לימודיה בתיכון הרחיבה במקצועות מדעי המחשב וביולוגיה.
בגיל 16 הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "עזבי", שהפך לוויראלי ברשתות החברתיות, במיוחד בטיקטוק, וצבר מיליוני צפיות ביוטיוב.
לאחר הצלחת "עזבי", הוציאה סולימן מספר סינגלים נוספים, ביניהם "חצאיות" ו"מאושר בלעדיי", שזכו להצלחה והגיעו למיליוני צפיות ושימושים ברשתות החברתיות.
בינואר 2025, הוציאה את השיר "בת של מלך", המשלב ערכים מהיהדות.
במרץ 2025, מיד לאחר שחרורה משירות צבאי מלא באגף התקשוב בצבא הגנה לישראל, הוציאה את אלבומה הראשון, "אמן", הכולל שמונה רצועות שנכתבו והולחנו על ידה, חלקן בשיתוף עם אחיה, בן סולימן, ובן זוגה, רון יצחקי, שגם הפיק מוזיקלית חלק מהשירים.
מיה קוגן (נולדה ב-20 בנובמבר 2002) היא ג'ודוקא ישראלית המתחרה בקטגוריית המשקל של עד 70 ק"ג.
באליפות אירופה עד גיל 21 שנערכה בפראג שבצ'כיה בספטמבר זכתה במדליית ארד בקטגוריית המשקל של עד 70 ק"ג.
בתחרות הסבב האירופי לבוגרים שנערכה במדריד שבספרד ביוני זכתה במדליית ארד בקטגוריית המשקל של עד 70 ק"ג.
בגראנד פרי זאגרב שנערך בספטמבר זכתה במדליית כסף בקטגוריית המשקל של עד 70 ק"ג.
באליפות אירופה עד גיל 23 שנערכה בפילה שבפולין בנובמבר סיימה במקום חמישי בקטגוריית המשקל של עד 70 ק"ג, לאחר שהפסידה בקרב על מדליית ארד.
בגראנד סלאם שנערך בפברואר בפריז סיימה במקום שביעי בקטגוריית המשקל של עד 70 ק"ג.
צפויה להשתתף באליפות אירופה 2025 שתיערך בפודגוריצה שבמונטנגרו באפריל.
מיה עיברין (נולדה ב-18 ביולי 1998) היא שחקנית ישראלית.
בת לרוני, נגן כלי הקשה, ולמרים, מפעילת תיאטרון סיפור לילדים.
למדה בתיכון כצנלסון בעיר, במגמת תיאטרון.
בשנת 2017 התגייסה לצה"ל, ושירתה ככותבת נאומים בלשכת הרמטכ"ל.
בהמשך שימשה ככותבת נאומים עבור חברי פורום מטכ"ל במסגרת שירותה בדובר צה"ל.
היא בוגרת בימת הנוער כפר סבא.
ולמדה במשך שנתיים בבית ספר למשחק של ניסן נתיב.
בשנת 2022 שיחקה בתפקיד ראשי בסדרה "ריקוד האש" של Yes, בה גילמה את פייגי רוזנברג, נערה חסידית המתמודדת עם מצוקה נפשית.
בשנת 2024 שיחקה בסדרת הנוער "ספין" של HOT, בתפקיד שירה בכר.
בשנת 2025 שיחקה בסדרה "שבאבניקים" בה גילמה את מיכלי גרוס מנהלת הדיגיטל בלשכתו של חבר הכנסת לסרי.
מועמדת פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשחקנית ראשי בסדרת דרמה ודרמה יומית (2023)2024ספיןשירה בכרתפקיד משנה2025שבאבניקיםמיכלי גרוסעונה 3
מיה המה (ביפנית: 浜 美枝; נולדה ב-20 בנובמבר 1943) היא שחקנית ומנחה יפנית.
ידועה בעיקר בזכות תפקידיה בסרטים "קינג קונג נגד גודזילה" ו"אתה חי רק פעמיים".
היא נולדה בטוקיו ועבדה תחילה ככרטיסנית אוטובוס בעת שכישרונה זוהה על ידי המפיק .
עד מהרה הפכה לאחת השחקניות המבוקשות ביותר ביפן.
עד לכיכובה בסרט "אתה חי רק פעמיים", היא הספיקה להופיע ביותר מ-60 סרטים.
האמה לוהקה במקור לגלם את הדמות אקי, ושותפתה לסרט, אקיקו ואקבאיאשי, לוהקה לגלם את דמותה של קיסי סוזוקי.
שתי השחקניות נשלחו ללונדון לשלושה חודשים, כדי לקבל שיעורים פרטיים באנגלית, אם כי בסופו של דבר קולה של האמה דובב על ידי ניקי ואן דר זיל.
במאמר ב"" משנת 2017 אמרה שעשתה זאת משום שרצתה, בין היתר, לחיות חיים נורמליים וכדי לכתוב 14 ספרים ולהפוך למנחת טלוויזיה ורדיו.
מיה ג'יפסי מלו דה סילבה גות' היא שחקנית ותסריטאית אנגלייה.
מיה ג'יפסי מלו דה סילבה גות' נולדה ב-25 באוקטובר 1993 בלונדון, אנגליה.
אמה ברזילאית ואביה קנדי, במקור מנובה סקוטיה.
סבה מצד אמה הוא האמן האמריקאי יהודי לי יפה , וסבתה מצד אמה היא השחקנית הברזילאית מריה גלדיס .
גות' עברה לברזיל כשהייתה בת שבועיים, משום שאמה, שהייתה אז בת 20, נזקקה לעזרה ממשפחתה כדי לגדל אותה.
הם חזרו לבריטניה כשהייתה בת חמש ועברו לזמן קצר לקנדה, לעיר הולדתו של אביה, כשהייתה בת עשר.
שם למדה בתשעה בתי ספר בשנת לימודים אחת; גות' אמרה שהתקופה בה ניסו לחיות עם אביה הייתה קשה מאוד.
כשהייתה בת שתים עשרה, היא ואמה התיישבו בדרום מזרח לונדון, שם למדה בבית הספר סידנהאם.
אמה של גות' גידלה אותה במשק בית חד הורי, ועבדה כמלצרית כדי לפרנס אותה.
2012–2021: תחילת עבודת הדוגמנות והמשחק
גות' התגלתה בגיל 16, בפסטיבל הצעירים בלונדון, על ידי צלמת האופנה ג'מה בות', שהחתימה אותה בחברת Storm Model anagement.
לאחר מכן היא הופיעה בקמפיינים פרסומיים עבור מיו מיו ופראדה, כמו גם במגזינים כמו ווג וגלמור.
גות' ערכה את הופעת הבכורה שלה על המסלול בשנת 2023, ופתחה את תצוגת ה-F/W 23 של מיו מיו.
גות' החלה להיבחן לסרטים בגיל 16, ולאחר שסיימה את לימודי התיכון, זכתה בתפקידה הראשון בסרטו של לארס פון טרייר "נימפומנית" (2013), יחד עם שארלוט גינסבורג ווילם דפו.
בשנת 2014, גות' הופיעה בקליפ של Future Unlimited לשיר "Haunted Love", בבימויו של שיה לה-באף.
בשנת 2015, גות' גילמה את התפקיד הראשי כמיליה במותחן הפוסט-אפוקליפטי "" בבימויו של סטיבן פינגלטון.
עוד ב-2015 גילמה תפקיד כמג וות'רס בסרט ההרפתקאות-מותחן "אוורסט" בבימויו של בלטאזר קורמאקור, ואנה הלמקוויסט בפרק בסדרת הפשע "" של BBC One.
ב-2016 הופיעה גות' בסרט האימה "מרפא לבריאות" בבימויו של גור ורבינסקי.
ב-2018 היא גילמה תפקידי משנה ברימייק של לוקה גואדנינו לסרט "" ובסרט המסתורין המדע הבדיוני "" בבימויה של קלייר דני.
ב-2019 גות' הופיעה בסרטו הקצר של לוקה גואדנינו "The Staggering Girl" וב-2020 בסרט הקומדיה הרומנטית התקופתית "אמה" של אוטום דה ויילד.
ב-2021 היא כיכבה בסרט דרמת האקשן " Mayday" של קארן סינורה לצד גרייס ואן פאטן וג'ולייט לואיס.
2022–הווה: פריצת דרך עם סדרת סרטי X ועוד סרטי אימה רבים
גות' כיכבה בסרט הסלאשר "X" של טי ווסט, שיצא לאקרנים במרץ 2022 וזכה לשבחים רבים מצד המבקרים.
גות' לבשה איפור כבד כדי לגלם את פרל הקשישה.
היא זכתה לשבחים על תפקידיה כגיבורה מקסין מינקס וכאנטגוניסטית פרל.
לאחר מכן היא כיכבה בסרט הפריקוול "פרל" אותו כתבה יחד עם ווסט ואשר החל להצטלם מיד לאחר "X".
הסרט יצא לאקרנים בספטמבר 2022 וזכה לביקורות חיוביות.
הופעתה של גות' בסרט זכתה לשבחים, ונחשבת לאחת מהופעות הקולנוע הטובות ביותר של השנה.
על תפקידה בסרט היא הייתה מועמדת לפרס אינדפנדנט ספיריט להופעה הראשית הטובה ביותר.
ב-2023 כיכבה גות' במותחן "" של ברנדון קרוננברג לצד אלכסנדר סקושגורד.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים סאנדנס וזכה לקבלת ביקורת חיובית, והופעתה זכתה לשבחים.
גות' גילמה שוב את תפקידה של מקסין מינקס בסרט "מקסין", הסרט השלישי בסדרת X, שיצא לאקרנים בשנת 2024.
גות' מככבת בסרט האימה של גיירמו דל טורו "פרנקנשטיין" בתור מושא אהבתו של ויקטור פרנקנשטיין.
ביוני 2024 היא לוהקה בתור לילית לסרט "בלייד" ביקום הקולנועי של מארוול.
ב-2025, היא לוהקה לסרט החדש של "מלחמת הכוכבים" שיצא לאקרנים ב-2027, "מלחמת הכוכבים: סטארפייטר" של שון לוי בתור האנטגוניסטית הראשית.
בנוסף היא עתידה לככב ב-2026 בסרט "האודיסאה" בכיכובו של מאט דיימון.
באוקטובר 2025 פורסם כי גות' תשתתף בתפקיד הראשי בסרט עלילתי בשם "Hey Bear" בבימויו של ג'ונתן קריזל.
גות' פגשה את השחקן האמריקאי שיה לה-באף בזמן שכיכבו יחד בסרט "נימפומנית" בשנת 2012. ב-10 באוקטובר 2016, גות' ולה-באף התחתנו בטקס בלאס וגאס עם חקיין של אלביס.
יומיים לאחר מכן, טען גורם מקומי כי הזוג לא היה נשוי כחוק, אך במקום זאת נערך טקס התחייבות.
מאוחר יותר באותו חודש, לה-באף אישר את נישואיהם בתוכנית "המופע של אלן דג'נרס".
בספטמבר 2018, הוכרז כי בני הזוג נפרדו והגישו בקשה לגירושין.
בפברואר 2022, דווח כי בני הזוג התפייסו וגות' בהריון עם ילדם הראשון.
מיה לוי-ירון (נולדה ב-11 במרץ 1950) היא סופרת, משוררת ועורכת ישראלית.
עסקה בעבר בעיתונות, בביקורת ספרות ובעריכה לשונית ותוכנית.
אמה היא המשוררת חיה ורד, ואביה הוא אליעזר לוי, יליד גרמניה שהיה פלמ"חניק ומורה.
ללוי-ירון אח בכור ואחות צעירה.
ב-1958 עזבה משפחתה את הקיבוץ ועברה לגור במוסד "נעורים" שם עבדו הוריה בהוראה ומאוחר יותר עברו ליישוב חופית ליד חוף הים שאליו היא חוזרת בספריה.
לוי-ירון למדה בתיכון רופין בעמק חפר והיא בוגרת תואר ראשון בספרות עברית ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.
התגוררה בתל אביב, ירושלים וכפר סבא ומספר שנים בלונדון.
ב-1989 הוציאה את ספרה הראשון, "הדג החמישי הוא שלך".
גיבורת הספר, לולי, ילדת קיבוץ בת שמונה וחצי, עוזבת את הקיבוץ עם משפחתה ועוברת לגור ביישוב ליד הים.
הספר עוסק בקשיי ההסתגלות של ילדה רגישה למציאות החדשה ש"נכפתה עליה" כתוצאה מהפרידה מהקיבוץ ומהמעבר למקום החדש, קשיים המהדהדים לקשייה של הוריה שמנסים להתמודד עם בעיות בלתי פתורות ביחסים ביניהם, המתעוררות אף הן במעבר הזה, כמו גם בחיפוש עצמי ולבטים של תחילת גיל ההתבגרות.
במרכז הרומן עומדת צילה, אישה נשואה ואם לילד בן חמש, המתגוררת בלונדון עם בעלה ומנהלת מערכת יחסים מורכבת עם צייר המתגורר בשכנות לידה.
הספר עוסק ביחסים בין גברים לנשים, בין נשים לנשים וביחסיה של צילה עם אמה המשוררת הנמצאת בבית סיעודי בישראל.
ב-2008 הוציאה ספר שירים, "הים ידע", אשר מאגד שירים שפרסמה ב-30 השנים הקודמות בהליקון ובפרסומים אחרים.
בספר ארבעה חלקים, ההולכים אחורה בזמן מהחלק הראשון, הכולל שירים שנכתבו בשנים 2000–2007, ועד האחרון שכולל שירים שנכתבו בשנים 1985-1979.
בעקבות הוצאת הספר כתב עליה מבקר הספרות מנחם בן:
ב-2016 פרסמה את הרומן "אישה בשמלה ירוקה", שבו היא מתארת את יחסיה עם אמה, חיה ורד, ואת סיפור חייה הטראגי של האם.
הספר היה ברשימה הקצרה לפרס ספיר לשנת 2016. בנימוקי חבר השופטים נכתב:
הספר כתוב במקוריות רבה, באבחנות פסיכולוגיות מדויקות, ובלשון מלאת המצאות.
הקצב התזזיתי של הרומן, הקפיצות המהירות בין הווה לעבר ובין זירות ההתרחשות השונות, הולם להפליא את אופיין של הדמויות ואופי הקשרים שביניהן.
החיים בצילה של משוררת מתוסכלת הפכו בידיה של מיה לוי-ירון לרומן מרתק.
ב-2016 הוציאה גם את ספר הילדים "הצדף" עם איורים של אבי עופר.
הספר הוא אגדה פיוטית המסופרת במילים מעטות ובשורות קצרות, על איש במכנסי הליכה "טיפונת מצוברח" וצדף לבן עם פסי זהב בצורת לב קטן.
במהלך צעידה נמרצת על החוף מוצא האיש את הצדף, מכניס אותו לכיסו ומייעד אותו לקישוט.
בהמשך עובר הצדף חוויות במכונת הכביסה ובארון הבגדים, עד שהוא מוצא את דרכו חזרה לים – מקומו הטבעי.
המפגש עם הצדף מוביל את האיש לשינוי פנימי: ממי שצועד באופן תכליתי בחוף מבלי להביט בים, לאדם היושב ומתבונן ומתרפק על יופיו.
נשואה, גרה בפרדסיה, אם לשני ילדים בן ובת.
מיה לוי-ירון, הדג החמישי הוא שלך, הוצאת שוקן, 1989
מיה לוי-ירון, מה שאין לי, הוצאת הספריה החדשה, 2004, עריכה – מנחם פרי, יהודית קציר
מיה לוי-ירון, הים ידע - שירים, הוצאת כרמל, 2008
מיה לוי-ירון, אישה בשמלה ירוקה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2016, עריכה – נגה אלבלך
מיה לוי-ירון, הצדף – סיפור לקטנים ולגדולים, הוצאת ספריית הפועלים, 2016, עריכה – נרי אלומה.
המופע "זרקור" של אליס דור-כהן ומתי סרי כולל עיבוד של השיר "סיפור" שכתבה, העוסק בגבר שאשתו עזבה אותו, המופע הועלה ב-2014 כחלק מאירועים על אלימות וניצול מיני בתל אביב.
מיה סשה מקנה-ברוס היא שחקנית אנגלית.
היא מוכרת בזכות תפקידה כטי טיילור בסדרות "טרייסי בייקר חוזרת" ו-"The Dumping Ground".
בין סרטיה ניתן למנות את "השפעה" ו"איך לעשות סקס".
על "איך לעשות סקס" היא זכתה בפרס הקולנוע הבריטי העצמאי, פרס באפט"א לכוכב העולה והייתה מועמדת לפרס האקדמיה האירופית לשחקנית הטובה ביותר.
מקנה-ברוס נולדה בשנת 1997 וגדלה בצ'יזלהרסט, ברומלי.
היא הייתה הבכורה מבין שלוש אחיות והתחילה לרקוד בגיל שנתיים.
היא לקחה שיעורי ריקוד במרכז לאמנויות הבמה ליז בורוויל בבקסלי והייתה תלמידה באקדמיית בלקאנטו בלונדון.
מקנה-ברוס למדה גם באקדמיית המחול ספיר בקסליהית, וכן בבית הספר לבנות מיידסטון.
תפקידה הראשון של מקנה-ברוס היה כרקדנית בלט בהפקה של "בילי אליוט-המחזמר" בווסט אנד.
התפקיד הראשון שלה בטלוויזיה היה התפקיד המשני של אסתר בסרט הטלוויזיוני הקצר "Small Dark Places".
לאחר מכן מקנה-ברוס לוהקה בעיקר לתפקידי אורח חד פעמיים: היא שיחקה בפרק אחד בסדרה הולבי סיטי בתור אבי טיילור, ב"איסטאנדרס" בתור פני בראנינג, בסדרה "The Bill" בתור קירה קרטיב והופיעה בשלושה פרקים באופרת הסבון "Doctors".
בשנת 2009, מקנה-ברוס קיבלה את תפקידה בסרט "הסוג הרביעי", שם גילמה את אשלי טיילר.
תפקידה הבולט הראשון היה בסדרה "טרייסי בקר חוזרת" בתור טי טיילור, אחת הדמויות הראשיות.
בשנת 2011, מקנה-ברוס הופיעה בחמישה פרקים בסדרה "מדריך ההישרדות של טרייסי בקר".
מקנה-ברוס שבה לתפקיד טי טיילור בין השנים 2013 ל-2016 ושוב כאורחת ב-2017 וב-2018 בסדרת הספין-אוף "The Dumping Ground" ולאחר מכן גם במיני סדרה "...The Dumping Ground: I'm"
בשנת 2019 מקנה-ברוס כיכבה בתפקיד הראשי בסרט "המורדים".
בשנת 2020, היא החלה לגלם את התפקיד של ברי דרינגר בסדרת המתח לנוער "Get Even".
בשנת 2021, היא לוהקה לתפקיד משני בסרט "השפעה" של נטפליקס.
באוגוסט של אותה שנה, היא לוהקה לתפקיד מיה קארפ בסדרה "אקדמיית הערפדים" של Peacock.
בשנת 2021, מקנה-ברוס כיכבה בתפקיד הראשי בסרט "איך לעשות סקס".
הופעתה כתלמידת בית ספר חסרת ניסיון המתמודדת עם סוגיות של הסכמה זכתה לשבחים רבים.
מקנה-ברוס מככבת בסדרת הנטפליקס "שבעת המחוגים של אגתה כריסטי" בתפקיד ליידי איילין "באנדל" ברנט.
בשנת 2025 הוכרז שתגלם את מורין סטארקי בסדרת הסרטים הביוגרפית על הביטלס, שעתידה לצאת לאקרנים בשנת 2028.
בפברואר 2022, מקנה-ברוס התארסה לשחקן טום ליץ', אותו פגשה על הסט של הסרט "המורדים" ב-2019. באוגוסט 2023 היא ילדה את בנה הבכור, בן בשם ליאו.
באוגוסט 2024, השניים התחתנו בטקס שנערך באחוזה "בית ברימפטון" שבסאמרסט, אנגליה.
קארויי נולד למשפחת אצולה רמת יחס ועשירה בהונגריה.
בתחילה לא התעניין בפוליטיקה, אך בשנת 1901 הצטרף ל"מפלגת החירות" ואחרי הבחירות הכלליות של שנת 1905 עבר ל"מפלגת העצמאות ושל שנת 1848" והפך לאחד ממנהיגיה.
בשנת 1909 נבחר ליו"ר האגודה החקלאית ההונגרית הלאומית, ארגון שאיחד את האצולה הכפרית ההונגרית.
בתחילה היה קארויי מתומכיו של הסדר החברתי הקיים בממלכה ההונגרית, אך ככל שהתקדמה דרכו בשדה הפוליטיקה, החל נוטה שמאלה.
בשנת 1910 נבחר קארויי לפרלמנט כחבר "מפלגת העצמאות ושל שנת 1848", שהייתה באופוזיציה.
בהמשך עמד בראש אחד הפלגים של מפלגה זו.
במהלך מלחמת העולם הראשונה תמך קארויי במלחמה בתחילה, אך במהלך הלחימה שינה את דעתו והפך לאחד ממבקריה הקולניים של המלחמה בהונגריה.
ב-7 בנובמבר 1914 נישא לרוזנת קטינקה אנדראשי, בת למשפחה בעלת עוצמה ומעמד בפוליטיקה ההונגרית.
לזוג נולדו שלושה ילדים במהלך חיי נישואיהם.
נישואים אלה הקנו לו את חסותו של חותנו רב העוצמה, הרוזן אנדראשי, ואיפשרו לו חופש פעולה פוליטי רב יחסית.
בשנת 1916 פרש קארויי ממפלגתו על רקע אהדתו למדינות ההסכמה.
על בסיס איחוד כמה פלגים ממנה הוא הקים מפלגה חדשה בשם "המפלגה המאוחדת של העצמאות ושנת 1848" שנודעה בפשטות כ"מפלגת קארויי" (1848 היא השנה בה מרד העם ההונגרי בבית הבסבורג, וקיבל חוקה ליברלית ומתקדמת, אשר בוטלה כאשר דוכא המרד בחוזק יד).
מפלגת קארויי בתחילת דרכה הייתה מעין גחמה פוליטית.
לא הייתה לה תמיכה המונית או ארגון כלל ארצי, והיו לה רק 20 חברים בפרלמנט, רובם בעלי מחויבות קטנה למפלגה.
קארויי דרש שלום עם מדינות ההסכמה, ניתוק הקשרים עם אוסטריה, וזכות הצבעה לכל, כולל נשים ומיעוטים אתניים (בהונגריה ניתנה זכות ההצבעה רק ל-5.8% מן הגברים וזאת לפי מוצא והכנסה, בעוד שבאוסטריה ניתנה זכות הצבעה לכלל הגברים בשנת 1907).
דרישתו כי לכל יוצא צבא תינתן זכות ההצבעה מיד הכעיסה את ראש הממשלה אישטוואן טיסה.
במקביל ניהל קארויי מגעים חשאיים עם נציגים בריטים וצרפתים בשווייץ.
בשנת 1918 הכריז קארויי ברבים על תמיכתו בתוכנית "ארבע עשרה הנקודות" שהעלה נשיא ארצות הברית וודרו וילסון בקונגרס בינואר.
תוכנית זו כללה שתי נקודות המתייחסות באופן ישיר אל הונגריה: מתן אוטונומיה לשאר העמים בקיסרות, ונסיגת צבאות הונגריה מרומניה, מסרביה וממונטנגרו.
בין ה-28 באוקטובר ל-31 באוקטובר הוביל קארויי את מהפכת החרציות כנגד קרל הראשון, קיסר אוסטריה, ב-1 בנובמבר מונה על ידי הקיסר לראש ממשלת הונגריה.
לאחר קריסתה הצבאית והמדינית של האימפריה האוסטרו הונגרית בנובמבר 1918 מצא עצמו קארויי כמנהיגה של האומה.
המוניטין שיצאו לו כמתנגד התקיף ביותר למלחמה גרמו לכך שהוא יהיה הדמות אליה פנה ההמון לאחר סיומה.
כן האמינו ההמונים כי קשריו של קארויי במערב יסייעו לו להשיג תנאים טובים להונגריה במשא ומתן על עתידה הטריטוריאלי והמדיני.
ב-3 בנובמבר נחתמה שביתת הנשק בין הונגריה ומדינות ההסכמה, וימים ספורים לאחר מכן, בלחץ ההמונים בווינה ובבודפשט ויתר אחרון שליטי הבסבורג, קרל הראשון, קיסר אוסטריה, על כיסאו.
ב-16 בנובמבר 1918 הכריז קארויי על הקמתה של הרפובליקה העממית (הדמוקרטית) ההונגרית.
קארויי שלט באמצעות "מועצה לאומית" בה היו חברים אלמנטים מן המפלגה הסוציאל-דמוקרטים ומן המפלגה הרדיקלית הקטנה.
מצב זה נתן לקארויי אחריות רבה, שלא הייתה מלווה בסמכות.
מטרתם של קארויי, ושל שר הלאומים שלו אוסקר יאסי הייתה ליצור "שווייץ הונגרית", באמצעות פניה למיעוטים הלא מדיארים בגבולות הונגריה להישאר כחלק מן הרפובליקה החדשה.
לאחר שנים של דיכוי דרישותיהם הלאומיות על ידי ההונגרים, העדיפו המיעוטים בהונגריה להצטרף למדינותיהם החדשות או הסמוכות - יוגוסלביה, צ'כוסלובקיה ורומניה.
באוקטובר 1918 חתמה הממשלה האוסטרו הונגרית על שביתת נשק בעיר פדובה באיטליה.
קארויי נאלץ, בניגוד לשיפוטו, להסכים לדרישה זו, ובנובמבר חתמה הונגריה על הסכם חדש בבלגרד, עם מפקד כוחות מדינות ההסכמה בבלקנים, הגנרל לואי פראנשה ד'אספרה.
עובדה זו הביאה לביקורת קשה על קארויי, אשר ממנו ציפו להשיג תנאים טובים יותר.
ממשלו של קארויי הפך למוקד של מתיחות בין המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, שהייתה הגדולה במפלגות, ובין אנשי קארויי.
בדעת קארויי היה להעביר את האחוזות הגדולות במדינה לידי החקלאים המחזיקים בהן.
היו אלה הסוציאל-דמוקרטים דווקא אשר טרפדו את המהלך, מן הסיבה שחלוקת האדמות ליושביהן מקדמת את הקפיטליזם.
בטעות חמורה נוספת הורה קארויי על פירוק כוחותיה המזוינים של הונגריה.
מהלך אומלל זה הביא לכך שבמהלך כל החורף של 1918 - 1919, פרצו הרומנים, היוגוסלבים, והצ'כים את קווי שביתת הנשק, במטרה להשיג לעצמם עוד נחלות, ולשפר את מצבם לקראת הדיונים על עתיד האזור.
פליטים מטרנסילבניה ומגליציה סתמו את הדרכים.
ממשלתו חסרת הניסיון והכושלת של קארויי התמודדה עם המצב באמצעות הדפסת כסף, ויצרה בנוסף לכל גם אינפלציה דוהרת.
נראה כי קארויי היה ליברל שמאלי בעל כוונות טובות, אך בלתי יעיל, והאיש הלא נכון בתפקיד נשיא הונגריה בתקופה זו.
בני זמנו, והביוגרפים שלו מתארים אותו כחלש, שטחי, בלתי מעשי ונתון להשפעה, אשר רק שמו, מוצאו, וקשרי הנישואין שלו הביאו אותו למעמדו הרם.
ב-20 במרץ 1919 הציג הקולונל הצרפתי וי דרישה המורה לכוחות הונגריה לסגת משטחים נרחבים בממלכה.
אנשי המפלגה המאוחדת הכריזו על התפטרותו של קארויי.
קארויי נאלץ להתפטר, ויצא לגלות בצרפת, ולאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה לבריטניה.
קארויי מעולם לא שב להונגריה.
בגלות כתב את זיכרונותיו, אשר יצאו לאור בשנת 1925 תחת השם "נגד כל העולם".
כרך נוסף בשם "זיכרונות: אמונה ללא אשליות" יצא לאור בשנת 1954.
מִיהָאי וֶרֶשְמָארְטִי (בהונגרית: Vörösmarty Mihály; 1 בדצמבר 1800 – 19 בנובמבר 1855) היה משורר לירי ומחזאי הונגרי, מאבות התחייה התרבותית ההונגרית באמצע המאה ה-19. היה חבר מייסד באגודת קישפלודי וחבר האקדמיה ההונגרית, במחלקה לפילולוגיה.
ורשמארטי נולד ב-1800 בכפר פוסטאנייק (Pusztanyék) (כיום חלק מקאפולנאשנייק Kápolnásnyék) ליד האגם ולנצה וסקשפהרוואר, מעברו המערבי של נהר הדנובה באמצע הדרך בין בודפשט הבירה לאגם בלטון.
משפחתו מקרב האצולה ההונגרית הזעירה הייתה קתולית באמונתה ודלת-אמצעים.
מיהאי ורשמארטי האב (1817-1764) היה מנהל באחוזה נייק של הרוזן פרנץ נאדשדי ואם המשורר הייתה אנה לבית צ'אטי (Csáthy).
אחרי לימודים בבית ספר הכפר (1811-1807) יועד מיהאי הבן ללימודי כמורה והתחנך ב-1816-1811 בגימנסיה הציסטרצית על שם אישטוואן הקדוש בסקשפהרוואר וב-1817-1816 בגימנסייה הפיאריסטית בפשט.
ורשמארטי נרשם לבסוף בלימודי משפטים באוניברסיטת פשט והתחיל לכתוב שירי חול (רובם שירי אהבה).
אחרי 1817 כשנפטר אביו מצבה הכלכלי של המשפחה הורע מאוד ואמו נאלצה למכור את כל נכסיה.
ושרשמארטי התפרנס כמורה פרטי אצל משפחת פרצל.
כך הצליח לממן את המשך לימודיו.
קרא יצירות מן הספרות ההונגרית ותרגומים להונגרית מהוראטיוס ויוצרים רומאים קדומים.
הוא כתב באותה תקופה את הדרמה Salamon ("שלמה" ).
התאהב אהבה נכזבת בבת הרוזן, אטלקה פרצל.
ב-1824 קיבלו שיריו תפנית פטריוטית לאומית, בעקבות התסיסה נגד שלטון האימפריה האוסטרית, שהטילה הגבלות וצנזורה על השפה והתרבות העממית ההונגרית.
באותה עת כתב ורשמארטי את האפוס הרומנטי "Zalán futása" ("מאבקו של זאלאן").
עם ייסודה של האקדמיה ההונגרית למדעים ב-1830, נבחר כחבר המחלקה הלשונית.
בין 1830 ו-1843 כתב בעיקר מחזות דרמטיים.
וב-1848 חבר ליאנוש אראן ולשנדור פטפי לתרגום יצירותיו של ויליאם שייקספיר להונגרית.
בתקופת המהפכה ההונגרית של 1848 נבחר כנציג יאנוקבאץ בדיאטה ההונגרית וב-1849 התמנה על ידי לאיוש קושוט לכהן כשופט בבית המשפט העליון של השלטון המהפכני.
עקב דיכוי המרד ב-1849 נאלץ לצאת לגלות.
כשחזר לבודפשט ב-1850, היה במצב בריאותי קשה.
בשנת 1854 כתב את שירו האחרון "A vén cigány" ("הצועני הזקן").
הוא נפטר ב-1855 והלווייתו צוינה באבל לאומי.
כאות הוקרה לפועלו הפטריוטי, האומנותי, והאקדמי, הונצח במקומות רבים ברחבי הונגריה.
בבירה בודפשט קרויה על שמו כיכר ורשמארטי.
הכיכר ממוקמת במיקום מרכזי מאד, ומהווה את הקצה הצפוני של מדרחוב רחוב ואצי.
בלב הכיכר מוצב פסל המשורר, שעוצב בשנות ה־1900 על ידי הפסלים אדה קלוש ואדה טלץ'.
בנוסף, קיים בבודפשט גם רחוב המנציח את שמו.
בעיר סקשפהרוואר שלידה נולד, הוקמו פסל שלו, וגם תיאטרון הנושא את שמו
רחובות נקראו על-שמו גם בערים בדברצן, ובפץ', וכיכר בעיר קצ'קמט.
ב־5 במאי 1937 הנפיק הדואר ההונגרי בול עם דיוקנו.
בול נוסף הונפק ב־28 ביולי 1955, בימי המשטר הקומוניסטי, בסדרה מוקדשת למשוררים
מיהאי סילאג'י, רוזן הורוגסג (בהונגרית: Horogszegi gróf Szilágyi Mihály, בערך 1400–1460 איסטנבול) היה אציל ומצביא הונגרי, עוצר ממלכת הונגריה בשנת 1458. כונה לפעמים "מיכאל השחור" (Michael Niger).
אחותו, ארז'בט (אליזבת) סילאג'י נישאה ליאנוש הוניאדי.
מיהאי סילאגי נאבק לצד גיסו, יאנוש הוניאדי, נגד הטורקים העות'מאנים.
השתתף, בין השאר, גם בקרב ורנה, בקרב קוסובו משנת 1448, וב-1456 במצור בלגרד.
נשא בתארים "באן של מאצ'ווה" (בסרביה) ו"קפטן של בלגרד".
ב־16 במרץ 1457 הוצא להורג לאסלו הוניאדי, בנו הבכור של יאנוש הוניאדי, על ידי אנשים המקורבים למחנה היריב למלך, בראשות שליט טרנסילבניה והפלטין לאסלו גאראי.
כך נפתח עימות בין הללו למחנה של משפחת הוניאדי, בראשותו של מיהאי סילאג'י ואלמנתו של יאנוש, ארז'בט..
בקיץ 1457 דיכא סילאגי מרד בעיר ביסטריצה שבטרנסילבניה, אך בהמשך נאלץ להתמודד עם כוחות הסקלרים בראשות עם אוזבאלד רוז'גוני, שנתמך על ידי המלך ההונגרי ועל ידי הערים הסקסוניות.
ב-9 באוקטובר 1457 הטיל סילאג'י מצור זמני על סיביו, אחר כך קבע את מושבו בסיגישוארה.
ולאד המשפד תמך בסילאג'י, בין השאר מכיוון שבערים הסקסוניות מצאו מקלט ותמיכה יריביו, הטוענים לכתר וולאכיה.
בסופו של דבר, נחתם ב־23 בנובמבר 1457 הסכם שביתת נשק בסיגישוארה, בנוכחות נציגים של הסקסונים ושל משלחת מוולאכיה.
העלאתו של מתיאש הוניאדי לכס המלכות
אחרי שב-23 בנובמבר 1457 מת מלך הונגריה, אולאסלו (ולדיסלב) החמישי, מונה מיהאי סילאג'י ב-1458 לעוצר ממלכת הונגריה, עד שאחיינו, מתיאש הוניאדי, עלה לכס המלכות.
סילאג'י הציל את מתיאש בן ה-16 מהכלא של משפחת גאראי בבודה, וכן הוא העביר את שאריות גופתו של יאנוש הוניאדי מבלגרד לקתדרלה ע"ש מיכאל הקדוש באלבה יוליה, בה נקברו ליד קבר אביו, ואיק (וויקו).
מתיאש הכיר לסילאג'י תודה ומינה אותו רוזן של ביסטריצה.
חידוש המאבק בטורקים; הסכסוך עם מתיאש
בעקבותיו של יאנוש הוניאדי, המשיך מיהאי סילאג'י להיאבק בטורקים.
ב-1458, הוא יצא יחד עם המלך מתיאש הצעיר, לעצור את האקינג'י שפלשו לדרום הונגריה, וגירש אותם.
שניהם נכנסו לבלגרד בראש שלושת אלפים לוחמים וניסו לגייס שם צבא של צלבנים, אך הללו היו ברובם במצב מרושל ובלתי מאורגנים.
בחדשים הבאים המלך מתיאש מרד בחסות דודו והדיח את סילאג'י מתפקיד המושל של הונגריה, שהעניק לו עם עלייתו לכס המלכות.
סילאג'י ניסה להתמרד ונעצר בתחילת אוקטובר 1458..
ב-1460 נבחר מיהאי סילאג'י לוויבוד (שליט) של טרנסילבניה, כרת ברית עם ולאד המשפד ובאביב אותה שנה פלש לבולגריה, והגיע עד וידין.
אולם, שם הוא הובס ונלכד על ידי מיכאלולו עלי ביי, הסנג'ק-ביי של סמדרבו יחד עם לוחמיו.
הוא נשלח על ידי שוביו לאיסטנבול, שם הואשם בהפרת הסכם השלום.
אנשיו עונו עד שנפחו את נשמתם, בעוד הוא עצמו הוצא להורג כשניסרו את גופו לשתיים באמצעות מסור.
adevăr istoric, שטפאן אנדרייסקו - ולד המשפד- דרקולה, בין האגדה ובין האמת ההיסטורית, ההוצאה האנציקלופדית, בוקרשט,1998
מיהַאי רוברט צִ'יקסֶנְטְמִיהַאיִי (בהונגרית: Csíkszentmihályi Mihály Robert; 29 בספטמבר 1934 – 20 באוקטובר 2021) היה פסיכולוג אמריקאי ממוצא הונגרי, פרופסור לפסיכולוגיה חיובית באוניברסיטת קלרמונט.
צ'יקסנטמיהאיי ידוע בזכות מחקריו על אושר, יצירתיות ו"זרימה" (Flow).
צ'יקסנטמיהאיי נולד ב-1934 בעיר הנמל פיומה, אז בממלכת איטליה, כיום –רייקה בקרואטיה, כבן למשפחה הונגרית בעלת שורשים גרמניים וסלובקיים.
אביו, אלפרד האוזנבלאס כיהן כקונסול הונגריה ברייקה ושינה באותה שנה את שם משפחתו לצ'יקסנטמיהאי, על רקע ייחוסו למשפחת אצילים בשם זה מחבל הסקלרים שבטרנסילבניה האם, אדית ינקוביץ' יסניציי, בת למשפחת אצילים הונגרית-סלובקית שפעלה גם בפולין ובצרפת, הייתה עקרת בית, ולימים עבדה בשירות האו"ם.
הוריו היו די מרוחקים והילד התחנך עם מטפלות גרמניות.
בשנות מלחמת העולם השנייה בתפקידו הדיפלומטי עזר אלפרד צ'יקסנטמיהאי ליהודים רבים להגר על מנת למצוא מקלט במקום אחר.
אחד מקרובי המשפחה הרחוקים של צ'יקסנטמיהאי בהונגריה היה יהודי ונספה באושוויץ.
בשנת 1943 בגלל הפגזות ותקיפות חוזרות על הקונסוליה ההונגרית נאלץ בגיל 9 לשוב להונגריה עם אמו ושתי אחיותיו.
בסוף שנת 1944 הצליחו לברוח משם זמן קצר לפני כניסת הצבא הסובייטי ולהתאחד עם האב בוונציה.
אחר כך נמלטו משם לרומא.
אחד מאחיו למחצה של צ'יקסנטמיהאי שהיה סטונדט באוניברסיטה הפוליטכנית, גויס בעת הקרבות נגד המצור הסובייטי על בודפשט ונהרג.
האח למחצה הבכור, אב למשפחה, נעצר ברחוב ונלקח למשך שש שנים לעבודות פרך במכרות בברית המועצות.
בתום המלחמה בעת היותם באיטליה נשלחו צ'יקסנטמיהאי ומשפחתו למשך 8 חדשים למחנה פליטים.
בתקופה זו הרבה לשחק שחמט.
אחרי שחרור מהמחנה התמנה האב כשגריר הונגריה ברומא.
אולם כשאחרי התחזקות השלטון הקומוניסטי נקרא ב-1948 לישיבה בבודפשט, החליט האב שלא לחזור למולדתו ונשללה לו האזרחות ההונגרית.
הבן למד בגימנסיה הקלאסית "טורקואטו טאסו" ברומא ונהנה פחות מהלימודים כמו מהפעילויות בצופים.
עזב את בית הספר בגיל 14 כדי לעזור במסעדה המצליחה "בודפשט הקטנה" שפתח אביו ברומא.
בגיל 19 ביקר בשווייץ והזדמן לו לשמוע בציריך הרצאה של קרל גוסטב יונג על האמונה שנפוצה באותה תקופה ב"עצמים הבלתי מזוהים" והוקסם על ידי ניתוחיו.
עבד תקופה לפרנסתו כמתרגם, אחר כך בקבלה של בית מלון במילאנו ולמשך מספר שנים ככתב חוץ של העיתון הצרפתי לה מונד.
מכיוון שנמשך לתחום הפסיכולוגיה החליט לנסוע לארצות הברית ללמוד מקצוע זה.
בגיל 22 קיבל אשרה לארצות הברית, שם בעת הלימודים קיבל סיוע מארגון צדקה קתולי ובלילות עבד לפרנסתו בבית מלון.
השלים לימודי התיכון ובשנת 1959 סיים את התואר ראשון וב-1965 ואת הדוקטורט באוניברסיטת שיקגו.
עבודת הדוקטורט דנה ביצירתיות באמנות ונערכה תחת הדרכת יאקוב ו.
צ'יקסנטמיהאי לימד בהמשך כראש החוג לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה במכללת לייק פורסט במדינת אילינוי וב-1969 צ'יקסנטמיהאיי התמנה כפרופסור לפסיכולוגיה והיה לראש החוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת שיקגו.
אחרי שפרש מאוניברסיטת שיקגו ב-1999 לימד עד לשנותיו האחרונות פסיכולוגיה חיובית ומנהל בבית הספר על שם דרוקר של אוניברסיטת קלרמונט.
בשנת 2000 הקים צ'יקסנטמיהאי באוניברסיטה זו את "המרכז לחקר איכות החיים".
צ'יקסנטמיהאיי ניסה להבין במחקריו כיצד אנשים חשים בעת הנאה עצומה, ומדוע.
צ'יקסנטמיהאיי טען שזרימה דומה להרגשה של להיות במקום אחר או מעין ריחוף.
מצב הזרימה הוא חוויה מיטבית של הנעה פנימית בה האדם שקוע במעשיו.
הוא טען שזוהי תחושה המוכרת לכל אדם ומאופיינת על ידי הרגשה של קליטה, מחויבות, מלאות וכישרון.
במצב זה מתבטלים צרכים זמניים של זמן, מזון או אגו.
כדי להגיע למצב זה צריכה להיות התאמה בין רמת האתגר לרמת הכישרון.
אם המשימה לביצוע היא קלה מדי או קשה מדי, לא תוכל להתרחש זרימה.
אולם אם מדובר במשימה לא מאתגרת הדורשת כישרון מועט, תיווצר אדישות.
שליטה בחוויה הפנימית מאפשרת לקבוע את איכות החיים ולמעשה מהווה מאפיין של אושר.
האישיות האוטוטלית היא אישיות שבה האדם מבצע פעולות משום שהן מתגמלות באופן פנימי, ולא כדי להשיג מטרות חיצוניות.
צ'יקסנטמיהאלי תיאר את האישיות האוטוטלית כתכונה של אנשים שיכולים ללמוד ליהנות ממצבים שרוב האנשים האחרים ימצאו בהם מצוקה.
מחקרים הראו כי תכונות הקשורות לאישיות האוטוטלית כוללות סקרנות, התמדה וענווה.
רוב עבודותיו המאוחרות של צ'יקסנטמיהאלי התמקדו ברעיון המוטיבציה ובגורמים התורמים למוטיבציה, לאתגר ולהצלחה כללית.
אחת מתכונות האישיות שצ'יקסנטמיהאלי חקר לעומק היא המוטיבציה הפנימית.
הוא ועמיתיו גילו כי אנשים בעלי מוטיבציה פנימית נוטים יותר להיות מכווני מטרה וליהנות מאתגרים שיובילו לעלייה באושר הכללי.
צ'יקסנטמיהאלי זיהה את המוטיבציה הפנימית כתכונה רבת עוצמה לשיפור ולהעצמה של חוויות חיוביות, רגשות ורווחה כללית כתוצאה מחוויות מאתגרות.
התוצאות הצביעו על מבנה אישיות חדש, אותו כינה נטיית עבודה (work orientation), המאופיין ב"הישגיות, סיבולת, מבנה קוגניטיבי, סדר, משחק ודחפיות נמוכה".
רמה גבוהה של נטיית עבודה אצל תלמידים נחשבת כמנבאת טובה יותר לציונים ולמימוש מטרות ארוכות טווח מכל השפעה סביבתית של בית הספר או הבית.
צ'יקנטמיהאי נפטר ב-2021 בגיל 87 עקב דום לב, בביתו בקלרמונט, מוקף בבני משפחתו.
בשלושת החדשים האחרונים לחייו היה מאושפז בהוספיס עקב הידרדרות במצב בריאותו.
בעת לימודיו באוניברסיטת שיקגו הכיר צ'יקסנטמיהאי את איזבלה סלגה, ממוצא פולני, אז סטודנטית להיסטוריה של רוסיה, צעירה ממנו ב-17 שנים, והתחתן איתה ב-1961 בבזיליקה הרומית-קתולית הפולנית סנט היאסינט בשיקגו.
לזוג נולדו שני בנים, מארק - מומחה לתרבות ולדתות של סין ומזרח אסיה, כיום פרופסור באוניברסיטת ברקלי, וכריסטופר, מעצב תעשייתי ומומחה לרובוטיקה, כיום פרופסור באוניברסיטת קורנל.
1997 - חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
1998 - חבר זר של האקדמיה ההונגרית למדעים
2009 - פרס Clifton Strengths לפסיכולוגיה חיובית
2011 - פרס סצ'ני של הונגריה (פרס המדינה)
2014 - אות הצלב הגדול של המסדר להצטיינות של הונגריה
2015 - פרס פרימה פרימיסימה - מטעם איגוד היזמים ההונגרים
חבר באקדמיה לחינוך של ארצות הברית.
זרימה - הפסיכולוגיה של החוויה המיטבית, תרגום: יונתן בר, הוצאת אופוס, 2012
מיהאי מונקאצ'י בשמו בלידה לאו מיכאל פון ליב (בהונגרית: Munkácsy Mihály, במקור: מיכאל פון ליב, 20 בפברואר 1844 – 1 במאי 1900), צייר הונגרי ממוצא גרמני שחי בפריז וזכה להכרה בינלאומית בזכות ציוריו גדולי הממדים, במיוחד על אירועים מהביבליה.
מונקאצ'י נולד בשם מיכאל פון ליב (Michael von Lieb) להורים גרמנים במונקאץ' שבמחוז מרמורוש, בחבל טרנסקרפטיה,אז ממלכת הונגריה במסגרת האימפריה האוסטרית (כיום מוקצ'בו באוקראינה).
מאוחר יותר אימץ את שם העיר כשם משפחתו.
לאחר שהיה שוליה של צייר נודד, עבר לפשט שם חיפש להיצמד לאמנים מבוססים.
בעזרתו של אמן ציורי הנוף אנטל ליגטי (Antal Ligeti) קיבל מונקאצ'י מלגה מטעם המדינה ללמוד מחוץ להונגריה.
ב-1865 למד באקדמיה של וינה אצל הצייר האוסטרי קרל ראהל (Karl Rahl).
ב-1866 עבר למינכן ללמוד באקדמיה שם ואז ב-1868 לאקדמיה לאמנות בדיסלדורף ללמוד אצל הצייר הגרמני לודוויג קנאוס (Ludwig Knaus).
ב-1867 נסע לפריז לראות את התערוכה העולמית.
לאחר מסע זה נעשה סגנונו קל יותר, עם משיכות מכחול רחבות ופלטת צבעים טונאלית, ככל הנראה בהשפעת הציור הצרפתי המודרני שראה בתערוכה.
בתחילת הקריירה שלו צייר בעיקר סצנות מחיי היומיום של האיכרים והעניים.
תחילה צייר בסגנון ההונגרי התיאטרלי שהיה מקובל בהונגריה בזמנו, למשל בציור הקדרה (1864).
בשנים שלאחר מכן החל להקדיש יותר תשומת לב לנוף ולרקע שבהם צייר את הדמויות.
בדיסלדורף למד לתת ביטוי רגשי לכל אחת מהדמויות כמו למשל בציור יומו האחרון של הנידון (1869).
הציור הזה נחשב ליצירת המופת הראשונה של מונקאצ'י והוא זכה במדליית הזהב ב'סלון פריז', התחרות הרשמית של האקדמיה לאמנויות היפות ב-1870. באופן אירוני הציור הזה, המבטא דיכוי, עינוים וחוסר ודאות נוכח טרגדיה מתקרבת הפך את מונקאצ'י לצייר פופולרי ביותר.
מונקאצ'י עבר לגור בפריז, ושם התגורר עד סוף חייו.
שיא הקריירה שלו היה בין 1873 ל-1875, כשצייר סדרה של ציורים שזכו להכרה.
ב-1874 נישא לאלמנתו של ברון וסגנונו החל להשתנות מריאליזם לציורי סלון עליזים ולטבע דומם.
בסוף שנות ה-70 עבד גם בברביזון וצייר נופים עשירים וצבעוניים.
הוא הושפע בין השאר מחברו צייר הנוף לאלסו פאאל.
ב-1878 החל לצייר גם סצנות היסטוריות.
אחד הציורים הללו, 'מילטון הזקן מכתיב את גן העדן האבוד לבנותיו', נרכש על ידי סוחר האמנות האוסטרי קרל סדלמייר (Sedelmeyer), שהעניק למונקאצ'י חוזה בשכר לעשר שנים, מה שהפך אותו לאיש אמיד.
בהשפעתו של סדלמייר צייר מונקאצ'י סצנות גדולות מכתבי הקודש, בהן טרילוגיה על משפטו של ישו, צליבת ישו, ו"אקה הומו" , הן מילותיו של פונטיוס פילטוס כאשר הציג את ישו הפצוע והמעונה בפני ההמון היהודי).
שלושת הציורים הללו נלקחו לתערוכות ברחבי אירופה וארצות הברית.
במשך שנים הם הוצגו בבית כלבו בפילדלפיה כל שנה בחג הפסחא, עד שב-2009 הותקנו במוזיאון דרי בדברצן.
בשנות ה-80 של המאה ה-19 סגנונו של מונקאצ'י עדיין נותר כשהיה, אך מיקום ציוריו השתנה.
הוא עבר לצייר סצנות ביתיות במיוחד כאלה מעולם האמהות.
ציורים אלו זכו לפופולריות רבה בקרב קונים אמריקאים וזכו למחירים גבוהים.
במקביל המשיך מונקאצ'י לצייר ציורי נוף.
בשנותיו האחרונות צייר שתי יצירות מונומנטליות - 'כיבוש הונגריה' עבור בניין הפרלמנט ההונגרי וציור תקרה בשם 'תהילת הרנסאנס' במוזיאון לתולדות האמנות בווינה.
לקראת סוף חייו סבל מונקאצ'י מדיכאון וחוסר ביטחון ביכולותיו.
סבלו התגבר בגלל העגבת ממנה סבל מאז גיל צעיר, וציוריו האחרונים מבטאים סבל ומרה שחורה.
בקיץ של 1896 לאחר שטופל בבאדן-באדן וחזר לפריז הוא נלקח לבית חולים לחולי נפש ליד בון שם מת.
ב-9 במאי 1896 נקבר בבית הקברות קרפשי בבודפשט.
אי אפשר לדון בהתפתחות האמנות בהונגריה במאה ה-19 מבלי להתייחס למונקאצ'י.
ציוריו נחשבים לשיאו של הציור בהונגריה באותה תקופה ובכלל.
הסטנדרטים שהציב הפכו למחייבים לציירים ההונגרים.
ב-2005 הגלריה הלאומית של הונגריה ארגנה לראשונה תערוכה מקיפה של יצירותיו.
120 ציורים מכל רחבי העולם נאספו, והתערוכה זכתה להצלחה גדולה בהונגריה.
מיהאי קורהוט (בהונגרית: Mihály Korhut; נולד ב-1 בדצמבר 1988 במישקולץ שבהונגריה) הוא כדורגלן עבר הונגרי ששיחק בעמדת המגן שמאלי.
קורהוט הצטרף למחלקת הנוער של קבוצת דברצן, וב-1 באוגוסט 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון הביתי 2–0 מול לומברד-פאפא.
ב-26 במאי 2010 זכה עם דברצן בגביע ההונגרי, לאחר ניצחון על זלאגרסגי ט.א.
במשחק הגמר, ובתום העונה זכתה הקבוצה גם באליפות ליגת העל ההונגרית והשלימה דאבל.
במהלך 2011 הושאל קורהוט לתקופה קצרה לקבוצת קאפושוואר, בשורותיה שיחק 10 משחקים.
ב-1 במאי 2012 זכה קורהוט עם דברצן בגביע, לאחר ניצחון בבעיטות הכרעה מול מ.ט.ק.
בעונת 2013/2014 זכה קורהוט עם דברצן בגביע הונגרי בפעם השלישית ברציפות, ועם עוד זכייה באליפות השלימה הקבוצה דאבל נוסף.
ב-29 באוגוסט 2016 הגיע קורהוט לישראל וחתם לארבע שנים בהפועל באר שבע.
ב-15 בספטמבר ערך קורהוט את הופעת הבכורה שלו במועדון, כאשר פתח בהרכב בניצחון 2–0 על אינטר מילאנו באצטדיון סן סירו במסגרת הליגה האירופית.
ב-22 בספטמבר כבש קורהוט את שער הבכורה שלו בהפועל באר שבע, בתיקו 2–2 מול מכבי חיפה במסגרת גביע הטוטו.
ב-28 בדצמבר זכה קורהוט עם באר שבע בגביע הטוטו לאחר ניצחון 4–1 מול הפועל קריית שמונה במשחק הגמר.
בסך הכל ערך 21 הופעות ליגה בעונה זו, ובסופה זכה עם הקבוצה באליפות.
בתחילת עונת 2017/2018 זכה עם הקבוצה בתואר אלוף האלופים, אך לאחר מכן סבל מפציעות ואיבד את מקומו בהרכב לאורן ביטון.
בסך הכל ערך 9 הופעות ליגה בעונה זו, ובסופה זכה עם הקבוצה שוב באליפות.
ב-12 בינואר 2019 קורהוט חתם באריס סלוניקי מליגת העל היוונית.
ב-22 ביולי 2020 חזר קורהוט לדברצן.
ביולי 2022 חתם בדברצן אי איי סי מהליגה ההונגרית השלישית.
קורהוט ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת הונגריה ב-22 במאי 2014, במשחק ידידות מול דנמרק שהסתיים בתיקו 2–2. קורהוט נכלל בסגל הנבחרת ההונגרית לטורניר הגמר של יורו 2016 בצרפת.
מיהאי לאסלו אקוש באביץ' סנט-אישטוואני (בהונגרית: Babits Mihály או Szentistváni Babits Mihály László Ákos , 26 בנובמבר 1883 סקסארד – 4 באוגוסט 1941 בודפשט) היה משורר, סופר, מסאי, היסטוריון של הספרות, מבקר ספרות ומתרגם הונגרי.
חלק משיריו נוגעים בנושאים בעלי אופי דתי.
הוא נמנה עם נציגי דור הסופרים הראשון שהתבלטו בחוג הדו-שבועון הספרותי החשוב בהונגריה, ניוגט (מערב) שהוא הפך לעורכו הראשי (השני) משנת 1929 (לאחר תקופת העורך הראשי הראשון הוגו איגנוטוש) ועד מותו בשנת 1941. באביץ' כונה "המשורר המלומד" (Poeta Doctus) של הספרות ההונגרית.
אחד מקרובי המשפחה של האם היה המשפטן דז'ה בודאי.
שם המשפחה באביץ' נפוץ בקרב הסרבים והקרואטים.
לדברי הסופר לא היה ידוע לו דבר על אבות ממוצא סלאבי ומשפחתו מצד האב היא משפחת אצילים הונגרים שמקורה באזור שומוג'.
באביץ' טען שקיימת גם מילה הונגרית עתיקה דומה, אך אם היה מתברר שיש לו באמת גם מוצא סלאבי, היה רואה בזאת העשרה מבורכת, כמו במקרים של מיקלוש זריני או שנדור פטפי.
באביץ' למד בבתי ספר יסודיים בבודפשט ובפץ' ואחר כך החל מספטמבר 1893 הוא למד בגימנסית הנזירים הציסטרסיאנים על שם לאיוש הגדול בעיר פץ'.
ב-1898 כשהיה תלמיד בשנה חמישית בגימנסיה מת האב ואלמנתו עברה עם שני ילדיה לבית סבה, יוז'ף קלמן בסקסארד.
סבתה, אינוצנציה לבית ראץ (המופיעה בשם "הדודה צנצי" ברומן של באביץ' "בני המוות") איחדה את המשפחה סביבה.
בשנים 1901–1905 הוא למד בפקולטה ללימודים הומניים באוניברסיטת פטר פאזמאן בבודפשט ספרות הונגרית וצרפתית, אחר כך ספרות הונגרית ולטינית.
בעת לימודי הסגנון בקורס של לאסלו נֵגיישי (Négyesy), עשה באביץ' היכרות עם דז'ה קוסטולאני ועם דיולה יוהאס.
כסטודנט התוודע להגותם של ארתור שופנהאואר ושל פרידריך ניטשה.
בתום לימודיו הוסמך להוראת הונגרית ולטינית ולימד ספרות הונגרית בגימנסיות בבאיה (1906-1905), בסקסארד, אויפשט, סגד (1908-1906), אחר כך בפגראש (בטרנסילבניה) (1911-1908), שוב באויפשט בגימנסיית "קלמן קנווש" (1911) ולבסוף בגימנסיית "פרנץ קלצ'יי" בבודפשט (1918-1912).
כתב שירים עוד מהתחלת המאה ה-20 אך את פעילותו הספרותית הרשמית החל בשנת 1908 כשפורסמו לו שירים באוסף לשירה "א הולנאפ" ("יום המחר" A Holnap) שהוצא לאור בעיר נאג'ווארד.
באותה שנה ערך מסע באיטליה בעקבות דנטה אליגיירי, ואחריו באו מסעות נוספים לשם.
הם נתנו לו השראה לתרגם להונגרית את הקומדיה האלוהית של דנטה: "התופת" (1913), "כור המצרף" (1920), גן עדן (1923).
בשנת 1911 הפך לכותב הבית של המגזין "ניוגאט" (מערב), לצד מחברים חשובים אחרים כגון אנדרה אדי, גיולה קרודי או אלדאר שפפלין.
זמן קצר בימי המהפכה ההונגרית משנת 1918 התמנה כפרופסור לספרות זרה ולספרות הונגרית מודרנית באוניברסיטה ע"ש לוראנד אטווש בבודפשט, אך אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי בגלל השקפתו הפציפיסטית הודח מתפקידיו על ידי השלטון הימני החדש.
הרומן של באביץ' "הכליף-חסידה" הוא ספר מדע בדיוני על האישיות המפוצלת שנכתב בהשפעת התורה של פרויד.
עלילתו של ספר אחר, Elza pilóta, vagy a tökéletes társadalom ("הטייסת אלזה או החברה המושלמת") מתרחשת בעתיד אוטופי.
בכמה מיצירותיו ניכר עניינו בהגותם של אנרי ברגסון ופרידריך ניטשה.
בשנת 1921 התחתן באביץ' עם המשוררת אילונה טאנר, שפרסמה שירים תחת שם העט סופי טרק.
כעבור שנתיים עבר הזוג לגור באסטרגום.
בשנת 1927 התקבל הסופר באגודת קישפלודי מנה באביץ' כאמור לעורך הראשי של כתב העת ניוגט (עד 1933 במקביל לז'יגמונד מוריץ) וכיהן בתפקיד זה עד יום מותו.
בשנת 1937 אובחן עם סרטן של הגרון.
ב-1941 הוא נפטר בבודפשט בגיל 57. הובא לקבורה בבית העלמין קרפשי בבודפשט.
שירתו התאפיינה במגוון סגנוני רחב תוך שימוש וירטואוזי בשפה.
לעיתים סגנונו התקרב לאקספרסיוניזם כמו בתיאורו את אירוע הדמים של דיכוי הפגנת הפועלים ב-23 במאי 1912 בשירו "עשרים ושלושה במאי בראקושפאלוטה".
גוון דומה ניתן למצוא גם בשיריו הפציפיסטיים בימי מלחמת העולם הראשונה.
בשנותיו האחרונות גישתו הפציפיסטית וזו הדתית קתולית פעלו יחדיו בהעברת מסר הומניסטי.
אף על פי שהצטייר לא פעם כבעל השקפה אמנותית שהדגישה את הפן האמנותי האסתטי לעומת הפן המגויס, גילה באביץ' מודעות לאחריותו ושליחותו הנבואית כמשורר
בשנת 1913 למד באביץ' את שפת אידו ובשנת 1918 היה לחבר לשם כבוד ב-ULII, איחוד השפה הבינלאומית אידו.
1940 - פרס סן רמו (איטליה) - על תרגומו את "הקומדיה האלוהית" בהונגרית
המשורר מיקלוש רדנוטי כתב לזכרו את השיר Csak csont és bőr és fájdalom, Babits Mihály halálára (רק עצמות ועור וכאב, במות מיהאי באביץ')
בבית בסקסארד הוקם מוזיאון המוקדש לחייו וליצירתו.
לזמן ממושך התגוררו בבית זה אחיו אישטוואן ובניו אישטוואן וטיבור.
גן ציבורי ופסל לזכרו בבודפשט
שני פסלים (ברחוב הנושא את שמו ובבית התרבות על שמו) ופסל דיוקן (מאת פאל פרקש) בעיר הולדתו, סקסארד
אוקטובר 2000 - ספר יזכור בעריכת גיולה אייש
מאי 2017 - הוקמה בעיר אסטרגום להקת תיאטרון קאמרי על שמו
1922 - Timár Virgil fia (בנו של וירגיל טימאר)
1916-1915 - Kártyavár (טירת הקלפים) (1923) רומן סאטירי, ממנו פורסמו 23 פרקים מתוך 31 בכב העת "ניוגאט" בשנים 1915–1916, אחרי הפסקה בכתיבה בנסיבות פוליטיות, הסופר סיים אותו בשנת 1923
1927 - Halálfiai (בני המוות) -מתאר מתוך גישה אוהדת את שקיעתם של בני מעמד הביניים
A lírikus epilógja 1904 (האפילוג של הליריקן)
A gazda bekeríti házát 1925 (החוואי מגדר את ביתו) (בקובץ "האלים מתים, האדם חי")
Jónás könyve 1938 - ספר יונה (סיפור בחרוזים)
Írók két háború közt 1941 (סופרים בתקופה שבין שתי המלחמות)
1922-1912 - Dante: Isteni színjáték (דנטה אליגיירי:הקומדיה האלוהית)
1916 - Shakespeare: A vihar (ויליאם שייקספיר:הסערה)
1923 - George Meredith: Az önző (ג'ורג' מרדית'- הרומן "האגואיסט") יחד עם ארפאד טוט
Költeménye (יוהאן וולפגנג פון גתה היומן; שירים
1933 - Amor Sanctus - ("אהבה קדושה") המנונים בלטינית מימי הביניים
Régi ferences himnuszok (פילומנה - המנונים פרנציסקנים ישנים)
1923 - Charles Baudelaire: A Romlás virágai (פרחי הרוע מאת שארל בולדר - יחד עם ארפרד טוט ולרינץ סאבו
1921 - Erato -Az erotikus világköltészet remekei (אראטו - יצירות המופת של השירה הארוטית העולמית) פורסם תחת שמו, אולם חלק מהשירים תורגמו על ידי לרינץ סאבו
1939 - תרגומיו הקצרים - בכלל היצרות של מיהאי באביץ'
1973 - הפואמה "ספר יונה" - בתרגומו של מרדכי אבי שאול, מפעלים אוניברסיטאיים להוצאת לאור, תל אביב
2009 - הרומן "ח'ליף החסידה" - בתרגומו של רמי סערי, הוצאת כרמל, ירושלים
1923 ציור דיוקן מאת יוז'ץ ריטל-רונאי
האורטוריה "ספר יונה" Jónás könyve (1967) מאת אמיל פטרוביץ', לפי העיבוד השירי של באביץ' של הספר יונה שבתנ"ך -"ספר יונה" ו"תפילת יונה".
מיהאיי (בהונגרית: Mihályi) הוא כפר במחוז גיור-מושון-שופרון שבצפון-מערב הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית מיהאיי קטנה משמעותית, מ-1,218 תושבים בשנת 1990 עד 1,030 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-15%).
מיהאי לאנטוש (בהונגרית: Lantos Mihály; 29 בספטמבר 1928 – 31 בדצמבר 1989) היה כדורגלן הונגרי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
ברוב הקריירה שלו שיחק בקבוצת מ.ט.ק הונגריה, והיה חלק מ"נבחרת הזהב" של הונגריה בשנות החמישים.
לאנטוש החל לשחק במ.ט.ק הונגריה בשנת 1948. המועדון שינה את שמו מספר פעמים, כמו: טקסטיל, בסטסטיה וורורס לובוגו.
לבסוף המועדון נשאר עם שמו המקורי.
שנות החמישים היו שנות ההצלחה של המועדון, ותחת המאמן מרטון בוקובי ועם קבוצה שכללה את נאנדור הידגקוטי, פטר פאלוטאס ויוזף זכריאס, מ.ט.ק ולאנטוש זכו שלוש פעמים באליפות הונגריה, גביע הונגרי וגביע מיטרופה.
בשנת 1955, בתור וורוס לובוגו, הם שיחקו גם בגביע אירופה לאלופות בפעם הראשונה אי פעם.
לאנטוש, כבש באותה עונה שלושה שערים, שניים מהם בפנדל ואחד נגד אנדרלכט הבלגית, שאותה ניצחו 4–10 בסיכום שני המשחקים.
לאנטוש ו-וורורס לובוגו הגיעו עד לרבע גמר שם הפסידו 8–6 לריימס הצרפתית, אשר באותה עונה גם הגיעה לגמר.
לאנטוש שיחק בנבחרת הונגריה בין השנים 1949–1956. הוא שיחק 52 משחקים וכבש 5 שערים עבור הונגריה.
את הופעת הבכורה שלו עשה ב-10 ביולי 1949 בניצחון 2–8 על פולין.
לאנטוש עזר להונגריה לזכות במדליית זהב אולימפית בשנת 1952, ובגביע מרכז אירופה בשנת 1953. ל-לאנטוש היה גם חלק בשתי התבוסות שהנחילו ההונגרים לאנגלים, כשכבש שער נגדם בניצחון 1–7 ב-23 במאי 1954. במונדיאל 1954 שיחק בכל המשחקים וגם כבש במשחק הפתיחה נגד דרום קוריאה בניצחון 0–9 וברבע גמר נגד ברזיל.
בגמר הפסידה הונגריה 3–2 לגרמניה המערבית.
מיהאי טוט (בהונגרית: Tóth Mihály; נולד ב-14 בספטמבר 1926 בבזדאן שביוגוסלביה – 7 במרץ 1990 בבודפשט, הונגריה) היה כדורגלן הונגרי, ששיחק בשנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 בעמדת החלוץ.
היה חלק מ"נבחרת הזהב" של הונגריה של שנות ה-50.
בין השנים 1949–1957 שיחק שישה משחקים וכבש שער אחד עבור נבחרת הונגריה, שער שהגיעה בניצחון 1–7 על אנגליה בבודפשט.