tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שהעונה השנייה צולמה בוונקובר, הוחלט גם על צילום העונה השלישית בוונקובר על מנת להוזיל עלויות הפקה, לאחר סיום העונה השלישית, אולפן הצילום נסגר והמעריצים חששו שזהו הסימן לביטול הסדרה, אך המפיקים הודיעו שהסדרה חודשה.
צילומי העונה הרביעית החלו בקיץ 2011 באולפן חדש עם סט צילומים אחר בוונקובר, קנדה.
השחקנים הראשונים שלוהקו הם קירק אסבדו בתור הסוכן צ'ארלי פרנסיס ומארק ואלי בתור ג'ון סקוט.
אחריהם לוהקו לאנס רדיק בתור פיליפ ברוילס וג'ון נובל בתור ד"ר וולטר בישופ.
מאוחר יותר לוהקו גם אנה טורב בתור הסוכנת אוליביה דנהאם, בלייר בראון בתור נינה שארפ וג'סיקה ניקול בתור הסוכנת אסטריד פרנסוורת'.
אחרון שנבחר היה ג'ושוע ג'קסון שלוהק כנראה בזכות זה שהלך לאודישן לסרט "מסע בין כוכבים" של אברהמס.
ב-1 בדצמבר 2008 נודע שארי גריינור תשחק את אחותה של אוליביה, רייצ'ל, לפחות לשלושה פרקים.
באפריל 2009 נודע שלנרד נימוי יגלם את ד"ר ויליאם בל בפרקי סיום העונה.
בעונה השנייה הצטרפה השחקנית מייגן מרקל בתור סוכנת FBI צעירה, בתפקיד אורח לשני פרקים.
עונה משבצת שידור תחילת העונה סיום העונה דירוג צופים(במיליונים) 1 ימי שלישי, 21:00 9 בספטמבר 2008 12 במאי 2009 #43
פריניצה (ברומנית: periniţa) הוא ריקוד עממי רומני.
הפריניצה היא הורה עם כמה אפיונים מיוחדים.
לצורך הריקוד משתמשים בכרית שמניחים במרכז מעגל הרוקדים.
בריקוד משתתפים הצעירים הלא נשואים ומקובל לרקוד אותו ביום שלפני נישואיה של אחת הבנות וזה אמור להיות ריקוד הפריניצה האחרון בו תשתתף.
אחד הבחורים יוצא בריקוד בתוך המעגל, כשהוא מחזיק בידו מטפחת ועובר על פני הרוקדים עד שהוא בוחר לו את אחת הבחורות.
הבחור כורך את המטפחת סביב הבחורה שנבחרה והשניים כורעים על ברכיהם על הכרית שבמרכז המעגל ומתנשקים.
לאחר הנשיקה הבחור משתלב במעגל הרוקדים והבחורה עוברת בריקוד על פני שורת הרוקדים עד שבוחרת לה בן זוג לנשיקה והריטואל נמשך כך הלאה.
שם הריקוד נגזר מהמילה הרומנית לכרית, פרניצה (periniţa), הכרית שמניחים במרכז המעגל ועליה כורעים ברכי המתנשקים.
הריקוד מכונה לעיתים גם בשם "ריקוד המטפחת" ואם אין כרית, מניחים על הארץ את המטפחת, כתחליף לכרית.
בתחילה זה היה ריקוד כלולות, שהיה מתחיל בכך שהחתן מרקיד את כלתו ולאחר מכן מזמין בנות אחרות.
הייתה אמון שבת, שנושקה על ידי החתן, תזכה להתחתן במהרה.
הבנות באו לריקוד עם מטפחות ראש, שרקמו עליהן בבית ונתנו את המטפחת במתנה לבחור, שהזמין אותן לראשונה לרקוד.
פרימן ג'ון דייסון היה פיזיקאי ומתמטיקאי בריטי-אמריקאי, פרופסור במכון למחקר מתקדם בפרינסטון משנת 1953. התפרסם כפיזיקאי בזכות פעילותו בתורת השדות הקוונטית, פיזיקה של חומר מעובה והנדסה גרעינית, וכמתמטיקאי בזכות פעילותו בקומבינטוריקה ובתורת המספרים.
זכה בפרסים יוקרתיים רבים, בהם פרס וולף לפיזיקה.
בתחום הרוח דייסון נודע כדמות אנטי-ממסדית, התנגד לניסויים גרעיניים, ובמאה ה-21 כמתנגד לעמדה המדעית הקובעת את ההתחממות העולמית ואת תפקיד האדם שבה, לדבריו מחוסר ראיות מספיקות.
דייסון למד בשנים 1936–1941 (כולל בתקופת מלחמת העולם השנייה) בווינצ'סטר קולג' , פאבליק סקול באנגליה הידוע ברמתו האקדמית הגבוהה.
כבר אז התבלט בכישרונו המתמטי מחד ובנטיות אנטי-ממסדיות מאידך (למשל: לדבריו שיחר לקץ האימפריה הבריטית).
מגיל 18 ועד לסיום המלחמה עבד בניתוח נתונים במפקדת ההפצצות של חיל האוויר המלכותי והיה בעבודתו אחד החלוצים של תחום חקר הביצועים.
לאחר המלחמה למד לתואר במתמטיקה באוניברסיטת קיימברידג', ובשנים 1946–1949 עבד כחוקר (fellow) באוניברסיטה.
ב-1947 עבר לארצות הברית למשרה באוניברסיטת קורנל, אליה התקבל כפרופסור לפיזיקה בשנת 1951, זאת ללא לימודי דוקטורט.
בשנת 1952 התקבל כחבר בחברה המלכותית.
בשנת 1953 התקבל כפרופסור במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, שם עבד עד למותו.
דייסון הפך לאזרח ארצות הברית בשנת 1957.
עבודתו המקצועית המפורסמת ביותר היא בתחום אלקטרודינמיקה קוונטית.
בשנת 1949 הראה את השקילות בניסוחים השונים של התורה שהיו קיימים באותה עת - הניסוח באמצעות אינטגרלי מסלול שהוביל פיינמן והניסוחים של שווינגר וטומונגה.
שלושתם זכו במשותף בפרס נובל בשנת 1965. תוצאה נוספת של עבודה זו הייתה סדרת דייסון בתורת הפיזור, שהובילה את וארד לפיתוח זהות וארד שהיא משפט יסודי בתורת השדות הקוונטית.
בשנים 1957–1961 עבד בפרויקט אוריון, ששאף לייצר חללית המונעת בהנעת פולס גרעיני, שהיא מנוע הפועל באמצעות פיצוץ סדרתי של פצצות גרעיניות.
הפרויקט אולי היה מגיע למימוש אלמלא הופסק, בעקבות האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני, בה דייסון עצמו תמך.
בשנת 1958 הוביל את התכנון של TRIGA, כור גרעיני קטן ובטוח במיוחד המשמש למחקר באוניברסיטאות ובבתי חולים.
ב-1966, יחד עם אנדרו לנרד (Andrew Lenard), הוכיח שעיקרון האיסור של פאולי הוא האחראי ליציבות החומר בתורת הקוונטים, כלומר לעובדה שכוחות המשיכה החשמליים בין אלקטרונים לפרוטונים לא גורמים לאטום להתכווץ, ולכוח נורמלי בין חומרים.
ההסבר בקצרה: עקרון האיסור קובע שחלקיקים מסוג פרמיונים (למשל אלקטרונים ופרוטונים) לא יכולים להיות באותו מצב קוונטי (מיקום למשל).
דייסון ולנרד הוכיחו שעיקרון זה גורם לאנרגיה מינימלית של המערכת הגורמת לכוח דחייה בין החלקיקים, ולכן הם אינם יכולים לקרוס, ותופסים נפח במרחב.
נפטר ב-28 בפברואר 2020 בפרינסטון, ניו ג'רזי.
דייסון כתב מספר מאמרי מדע פופולרי, שבהם הציג רעיונות שנקשרו בשמו.
הוא הציע את כדור דייסון, שהוא מעטפת לכוכב שלם הקולטת את כל האנרגיה שמפיק הכוכב, כך שמגיעים לניצול אנרגיה מקסימלי.
הוא טען שיש לחפש בחלל כוכבים כאלו, שלא יאירו באור נראה (כי הם עטופים) אבל יאירו באור תת-אדום שהוא קרינת החום העודף הנפלטת.
עבור חיים בחלל דייסון הציע לרוקן כוכבי שביט לקליפות המכילות אוויר ולחיות בתוכם, ולתכנן עץ מיוחד (עץ דייסון) שיוכל לגדול שם.
בשנת 1978 חישב שאם מסע לחלל יעלה פחות מ-40 אלף דולר התיישבות מאסיבית בחלל תהיה אפשרית.
דייסון האמין שהטכנולוגיה יכולה להביא לשגשוג עולמי, ולדה-אורבניזציה בעקבות ההתקדמויות בתקשורת ובאנרגיה ירוקה.
דייסון הציע את רעיון האינטליגנציה התמידית, שעל פיו ביקום פתוח, כלומר מתפשט ומתקרר באופן תמידי, תרבות של יצורים אינטליגנטיים עדיין תוכל להתקיים לנצח.
הזמן הסובייקטיבי שלהם יואט כל הזמן, עקב ריכוז האנרגיה הנמוך יותר שעומד לרשותם, אך גם במצב כזה היצורים יוכלו לבצע מספר אינסופי של פעולות בהינתן זמן אינסופי.
דייסון גרס שקיימת התחממות עולמית וקיימת השפעה של האדם ופליטת פחמן דו-חמצני על ההתחממות.
למרות זאת גרס כי הידע והמודלים המודרניים חסרים ואינם מתארים נכון את ההתחממות, וכי התחום סובל מחוסר ביקורת מספקת ורדיפת מבקרים.
בנוסף טען שהמשאבים המופנים לטיפול בבעיה יכולים להיות מנוצלים לבעיות גלובליות דוחקות יותר.
בתקופת מלחמת העולם השנייה שירת בצבא הבריטי, ותמך בהפצצות הגרעין על יפן.
בתקופות מאוחרות יותר היה נגד מלחמת וייטנאם ומלחמת המפרץ, והוגדר על ידי הניו-יורק טיימס כליברל.
דייסון היה נוצרי מאמין, אם כי לא נצמד לכנסייה אחת.
הוא טען שהדת משלימה את המדע ולהפך, כשני חלונות נפרדים דרכם אנו מתבוננים בעולם.
טוניבט פרינאו פרינאי (בליטאית: Prienų Prienai) היא קבוצת כדורסל ליטאית מהעיר פרינאי, המתמודדת בליגת העל הליטאית וב.
הקבוצה הוקמה בשנת 1994 בשם "פרינאו פרינאי".
בהמשך נקראה הקבוצה "רדופיס פרינאי".
הקבוצה שיחקה בליגה השנייה מאז עונת 1999/00. בסיום עונת 2008/09 העפילה לליגת העל הליטאית, לאחר שסיימה במקום השני וניצחה בסדרת הגמר 3-4 את "מרסטה פקרואיס".
הישגה הגדול ביותר של הקבוצה הוא המקום השלישי בעונת 2010/11. כמו כן הגיעה הקבוצה עד לחצי גמר הגביע והפסידה לקבוצת ז'לגיריס קובנה 75-73. אך ניצחה במשחק על המקום השלישי את קבוצת נפטונאס קלייפדה.
בעונת 2012/13 זכתה בגביע הליטאי כשניצחה בגמר את קבוצת פיינו זבאיגדס בסיכום שני מפגשים.
הקבוצה משתתפת במסגרת הליגה הבלטית מאז עונת 2009/10. בעונת 2011/12, הקבוצה השתתפה ביורוקאפ ולא עברה את שלב הבתים.
בעונת 2012/13 הגיעה עד לגמר הליגה הבלטית והפסידה לקבוצת ונטספילס 161-142 בסיכום שני מפגשים.
הקבוצה מארחת בספורט סנטר בעיר, המכיל 1,500 מקומות ישיבה.
במשחקי היורוקאפ, אירחה הקבוצה בהיכל הספורט בעיר קובנה, המכיל 5,000 מקומות ישיבה.
פרינאי (, ביידיש: פרען) היא עיר במחוז משנה פרינאי שבליטא.
על הגדה השמאלית של נהר הניימן.
העיירה שוכנת כ-30 קילומטרים דרומית לעיר קובנה.
קבוצת הכדורסל של העיר, רדופיס פרינאי מתמודדת בליגת העל.
וקבוצות הכדורגל של העיר, "רדופיס פרינאי" ו"אזואולס פרינאי" בליגה השלישית והרביעית.
העיירה היא מרובת ערים תאומות:
פרימרה דיוויסיון RFEF (בספרדית: Primera División RFEF) היא ליגת הכדורגל השלישית בחשיבותה בספרד, לאחר ליגת העל (לה ליגה) והליגה השנייה (סגונדה דיוויסיון).
הליגה הוקמה לאחר שהליגה השלישית הקודמת, הסגונדה דיוויסיון ב' הפכה לליגה הרביעית בסיום עונת 2020/21. העונה הראשונה של הליגה החלה ב-27 באוגוסט 2021 וכוללת כמה קבוצות מילואים של קבוצות מהליגה הראשונה והשנייה.
הליגה הספרדית השלישית נוסדה בשנת 1929, בשם Segunda División B והיא כללה בתחילה עשר קבוצות.
עם סיום העונה, בה זכתה קולטורל לאונסה במקום הראשון, חלו שינויים רבים במבנה הליגות בספרד, ושמה של הליגה שונה ל-Tercera División (כיום הליגה החמישית).
בתחילת עונת 1977/1978 הוחזר שמה הישן של הליגה השלישית.
בתחילה הליגה כללה שני בתים, אך בעונת 1986/1987 היא כללה בית יחיד בן 22 קבוצות.
החל מהעונה שלאחר מכן כללה הליגה ארבעה בתים בני 20 קבוצות כל אחד.
מטרת הגדלת הליגה הייתה יצירת עונת מעבר לקראת שינוי מבנה הליגות, שנועד לשקם את הפגיעה הכלכלית במועדוני הליגות בספרד.
החל מתחילת עונת 2021/2022 הליגה השלישית כוללת 40 קבוצות בלבד שמחולקות לשני בתים של 20 קבוצות (בניגוד ל-80 שהיו בשלושת העשורים האחרונים).
הליגה השלישית הקודמת, ה-Segunda División B נקראת Segunda División RFEF והפכה לליגה הרביעית.
היא מורכבת מ-90 קבוצות שמחולקות ל-5 בתים של 18 קבוצות.
הליגה שעד כה הייתה הרביעית, Tercera Division", נקראת "Tercera RFEF", ושמרה על המבנה הנוכחי שלה, אך הפכה לליגה החמישית בספרד.
אלופות ועולות ה-פרימרה דיוויסיון RFEF
עונה מנצחת בית 1 מנצחת בית 2 עולות נוספות2021–2022ראסינג סנטנדראנדורהאלבסטה, ויאריאל ב'2022–2023ראסינג פרולאמורבייטהאלקורקון, אלדנסה2023–2024דפורטיבו לה קורוניהקסטיוןמאלגה וקורדובה2024–2025קולטורל לאונסהסאוטה
פרינטינס (בפורטוגזית: Parintins) היא עיר במזרח מדינת אמזונאס שבברזיל.
העיר שוכנת על אי בתוך נהר האמזונאס.
פרינטינס ידועה בשל פסטיבל הפולקלור שלה הקרוי בוי הנערך מדי שנה בחודש יוני.
בעיר נוהל בשנת 2006 ניסוי בתקן WiMAX לתקשורת אלחוטית במימונה של חברת אינטל.
פרינאי (בליטאית: Prienų rajono savivaldybė) הוא אחד מ-60 מחוזות משנה של ליטא, בחלוקה המנהלית של ליטא הוא מחוז-משנה של מחוז קובנה.
מחוז-משנה פרינאי משתרע על פני 1,031 קמ"ר, ואוכלוסייתו מנתה בשנת 2014, למעלה מ-28,500 תושבים.
פרינוברצ'יים (שם מדעי: Phrynobatrachidae) היא משפחה של דו-חיים מסדרת חסרי זנב.
משפחה זו מכילה סוג אחד - צפרדע שלולית קטנה (Phrynobatrachus) ובה 85 מינים.
היא נפוצה רק באפריקה שמדרום לסהרה.
בעבר הם שויכו למשפחות: צפרדעיים, פטרופדיים, פיקסיספלידיים ופטיצ'דניים (Ptychadenidae) אך כיום הם עברו למשפחה עצמאית.
אלו מהדוחיים הנפוצים ביותר באפריקה.
הן קטנות מאוד - לא יותר מ-30 מ"מ אורך, בעלות צבעים דהויים ומאוד זריזות.
הם מתרבות בשלוליות ברחבי אפריקה ומטילים את ביציהם בסמוך למים.
צפרדעים קטנות אלו נפוצות מאוד, הן ביערות הגשם והן בסוואנות.
מייג'ור פרימן פרימן-תומאס, מרקיז וילינגדון הראשון היה פוליטיקאי ליברל ואיש מנהל בריטי שכיהן בתפקיד המושל הכללי של קנדה, ה-13 במניין מאז איחוד קנדה וכמושל הודו ה-22.
פרימן-תומאס נולד באנגליה, התחנך באיטון קולג' ולמד באוניברסיטת קיימברידג', לפני ששירת 15 שנה ביחידת תותחני המילואים של סאסקס.
לאחר מכן הוא נכנס לשירות הדיפלומטי ולחיים הפוליטיים, שימש כשלישו האישי של חותנו כאשר זה האחרון כיהן כמושל ויקטוריה וב-1900 הוא נבחר לבית הנבחרים הבריטי.
לאחר מכן הוא שימש במגוון של תפקידים ממשלתיים, כולל בתפקיד מזכיר לראש ממשלת בריטניה ולאחר שהוענק לו תואר האצולה "לורד וילינגדון", הוא שימש כלורד במשק הבית המלכותי (Lord-in-Waiting) של ג'ורג' החמישי.
החל מ-1913 כיהן וילינגדון במגוון תפקידי ממשל ברחבי האימפריה הבריטית, החל מתפקיד מושל בומביי, המשך בתפקיד מושל מדראס וב-1926, מונה למושל הכללי של קנדה בהמלצת ראש ממשלת בריטניה, סטנלי בולדווין, החליף בתפקיד זה את ג'וליאן בינג וכיהן בו עד שהוחלף ב-1931 על ידי ויר פונסונבי.
מיד לאחר סיום כהונתו בקנדה, מונה וילינגדון לתפקיד מושל הודו בהמלצת רמזי מקדונלד, החליף בתפקיד זה את הלורד אירווין וכיהן בו עד שהוחלף ב-1936 על ידי המרקיז מלינלית'גו.
לאחר סיום תפקידיו אלו, מונה וילינגדון כלורד חמשת הנמלים והוא קודם לתואר האצולה מרקיז וילינגדון.
לאחר שייצג את בריטניה במספר ארגונים ואירועים הוא מת ב-1941 בביתו שבלונדון ואפרו נטמן במנזר וסטמינסטר.
פרימן תומאס נולד כבנם היחיד של פרימן פרדריק תומאס, קצין בבריגדת הרובאים של רטון ויפטון, ושל רעייתו מייבל, בתו של הנרי ברנד, מזכיר פרלמנטרי של משרד האוצר ולימים יושב ראש בית הנבחרים הבריטי.
לפני שמלאו לו שנתיים מת אביו ומאותה עת גידלה אותו אמו, ששלחה אותו להתחנך באיטון קולג', שם הוא שימש כנשיא "אגודת איטון ובמשך שלוש שנים היה חבר בנבחרת הקריקט של המוסד.
את להיטותו לספורט הוא המשיך בלימודיו באוניברסיטת קיימברידג', שם הוא התקבל לטריניטי קולג' לאחר סיום לימודיו באיטון והתקבל לנבחרת האוניברסיטה ושיחק במדי מועדון הקריקט של סאסקס (כמו אביו בזמנו) ומועדון I Zingari.
במקביל לקבלתו ללימודים באוניברסיטה, הוא התנדב לשירות שנמשך 15 שנים ביחידת התותחנים של סאסקס, שם הוא הגיע לדרגת מייג'ור.
ב-1892 הוסיף תומאס לשם משפחתו את השם "פרימן" ונשא לאישה את מרי בראסי, בתו של תומאס בראסי.
פרימן-תומאס הזכיר אותה רבות כמקור של תמיכה עבורו ואמר: "רעייתי הייתה עבורי מקור השראה ועידוד תמידיים".
לזוג נולדו שני בנים: ג'רארד, שנולד ב-1893 ואיניגו שנולד ב-1899. ג'רארד נהרג במלחמת העולם הראשונה בספטמבר 1914 ובסופו של דבר ירש איניגו מאביו את תואר מרקיז ולינגדון.
הקריירה הפוליטית של פרימן-תומאס החלה ב-1897 כאשר הוא מונה להיות שלישו האישי של חותנו שכיהן אז כמושל ויקטוריה, אוסטרליה.
עם שובו לבריטניה הוא הצטרף למפלגה הליברלית ובבחירות של 1900 הוא נכנס לבית הנבחרים הבריטי כנציג מחוז הבחירה של הייסטינגס.
הוא שימש בתפקיד לורד זוטר במשרד האוצר בממשלת הליברלים שכיהנה בין השנים 1905 – 1906. אף על פי שהוא נוצח בבחירות של 1906, שב פרימן-תומאס לבית הנבחרים כאשר ניצח בבחירות הביניים של מחוז בודמין, ובמשך זמן מסוים הוא שימש כמזכירו של ראש הממשלה, הרברט הנרי אסקווית'.
עבור שירותיו בממשלה הועלה פרימן-תומאס ב-1910 לתואר ברון וילינגדון מרטון שבמחוז סאסקס, ובשנה שלאחר מכן הוא מונה כלורד במשק הבית המלכותי (Lord-in-Waiting) של המלך ג'ורג' החמישי ובין השאר היה שותף מועדף על המלך למשחקי טניס.
ב-17 בפברואר 1913 מונה וילינגדון לתפקיד מושל בומביי והחליף את הלורד סידנהאם מקומבה, ולציון מינוי זה הוענק לו ב-12 במרץ אותה שנה תואר אביר מפקד של מסדר האימפריה ההודית.
בכל אופן, תוך שנה פרצה מלחמת העולם הראשונה, והודו, כחלק מהאימפריה הבריטית לקחה חלק במלחמה.
הלורד וילינגדון לקח חלק במאמץ המלחמתי וקיבל על עצמו את האחריות לטיפול בפצועים שהגיעו מהמערכה במסופוטמיה.
בעיצומם של אותם ימים שב מהאטמה גנדי לבומביי מדרום אפריקה ווילינגדון היה אחד האישים הראשונים שקידמו את פניו והזמינו לפגישה רשמית במעון המושל.
הייתה זו פגישתם הראשונה של השניים ולימים תיאר וילינגדון את המנהיג הרוחני ההודי כ"ישר, אך בולשביק ומסוכן מכל סיבה שהיא".
ב-1917, שנה לפני התפטרותו של וילינגדון מתפקיד המושל, פרץ רעב המוני באזור העיירה קהדה שבמחוז בומביי, שהשפיע קשות על כלכלת האזור והפך את החקלאים לאוכלוסייה שלא משלמת את מסיה.
אף על פי כן, הממשלה עמדה על כך שלא רק שהמיסים ישולמו, אלא גם העלתה את שיעור המיסים ב-23% החל מאותה שנה.
כך הפכך קהדה למקום בו יישם גנדי לראשונה את עיקרון הסאטיאגרהא, ובתמיכתם של ואלאבאי פאטל, נרהרי פריך, מוהנלאל פנדיה ורבישנקר ויאס, הוא הפעיל את ארגון גוג'ראט סבהה.
האנשים שהיו תחת השפעתו של גנדי התאספו ושיגרו עצומה לוילינגדון, בה הם דרשו לבטל את גביית המיסים לאותה שנה.
הממשלה סירבה לקבל את הדרישה הזו וייעצה לוילינגדון להתחיל בעיקול נכסים בכוח, ובתגובה יישם גנדי פעילות התנגדות בלתי-אלימה שבסופו של דבר נחלה הצלחה ושמו של גנדי יצא לרחבי הודו לאחר סיום תפקידו של וילינגדון בתפקיד מושל בומביי.
על פעולותיו למען המאמץ המלחמתי הוענק לוילינגדון ב-3 ביוני 1918 תואר אביר מפקד של מסדר כוכב הודו.
וילינגדון שב לבריטניה לזמן קצר לפני שב-10 באפריל 1919 הוא התמנה לתפקיד מושל מדראס.
מינוי זה הגיע זמן קצר לאחר רפורמות מונטגיו-צ'למספורד של 1918 שברוחן נחקק חוק ממשלת הודו שפיצל את הסמכויות בהודו בין הרשויות המבצעת והמחוקקת.
כך, בנובמבר 1920, הוציא וילינגדון צו לעריכת בחירות ראשונות למועצה המחוקקת של מדראס.
עם זאת, בשל נאמנותה לתנועה לאי-שיתוף פעולה של גנדי, סירבה מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי להציג מועמדים וכתוצאה מכך ניצחה מפלגת הצדק בבחירות.
סובראיילו רדיאר כראש ממשלתו והנסיך ארתור, דוכס קונוט וסטראת'רן, לשעבר המושל הכללי של קנדה, פתח את הישיבה הראשונה של האספה המחוקקת.
בשנה שלאחר מכן התמודדה הממשלה עם סדרה של מהומות שפרצו באוגוסט 1921 במחוז מלבר.
בעקבות מספר מקרי הצתה, ביזה ותקיפות, הכריז וילינגדון על משטר צבאי, זמן קצר לפני שממשלת הודו שלחה כוחות גדולים כדי לדכא את המהומות.
באותה שנה התקיימה שביתה שבה לקחו חלק יותר מ-10,000 פועלים במדראס ושארכה שישה חודשים.
השביתה התנהלה בשיתוף פעולה עם התנועה לאי-שיתוף פעולה והציתה מהומות בין תומכי השביתה ומתנגדיה ורק המשטרה הצליחה להרגיע את הרוחות.
בשובו של וילינגדון לבריטניה לאחר סיום כהונתו כמושל מדראס, הוענק לו התואר ויקונט וב-24 ביוני 1924 הוא היה לוויקונט וילינגדון מרטון שבמחוז סאסקס.
ב-5 באוגוסט 1926 הוכרז שהמלך ג'ורג' החמישי מינה את וילינגדון לתפקיד המושל הכללי של קנדה בהמלצתו של ראש ממשלת בריטניה, סטנלי בולדווין.
בתחילה לא ראתה ממשלת השמרנים בוילינגדון כמועמד מתאים לתפקיד, שכן נראה שהוא חסר את הידע הנדרש בהשוואה למועמדים אחרים למשרה.
אף על פי כן, היה זה המלך בעצמו שהכניס את שמו של וילינגדון לרשימת המועמדים שנשלחה לקנדה וראש ממשלת קנדה, ויליאם ליון מקנזי קינג בחר בו כמי ששמו יישלח לאישורו הסופי של המלך.
בעת שאושר מינויו לתפקיד שהה וילינגדון בשליחות דיפלומטית בסין.
מינוי זה יהיה האחרון שיוחלט על ידי המונרך בתוקף היותו מלך הממלכה המאוחדת, שכן, בוועידת האימפריה שהתקיימה ב-1926 הוחלט שכל הדומיניונים של האימפריה הבריטית יהיו בעלי מעמד שווה ושהמונרך יפעל בכל אחת מהמדינות שעליהן הוא מולך רק על פי עצת שרי ממשלת אותה מדינה.
אף על פי שתפיסה זו לא הפכה לרשמית אלא רק לאחר כניסת חוק וסטמינסטר לתוקפו ב-11 בדצמבר 1931, היא החלה להיות מיושמת כבר עם תחילת כהונתו של וילינגדון כמושל הכללי של קנדה.
הצהרת בלפור משנת 1926 שפורסמה במהלך ועידת האימפריה, כללה גם הצהרה שהמושלים הכלליים יחדלו מלפעול כנציגי ממשלת בריטניה במישור היחסים הדיפלומטיים שבין בריטניה לבין כל אחד מהדומיניונים.
לפיכך, ב-1928 מינתה בריטניה את הנציב העליון הראשון שלה בקנדה, ובכך הסתיים תפקידו של המושל הכללי בכלל, ושל וילינגדון בפרט, כנציג הדיפלומטי של בריטניה באוטווה.
בסוף שנת 1926 הגיע וילינגדון לקוויבק סיטי וב-2 באוקטובר אותה שנה הוא הושבע לתפקידו בטקס שנערך בבניין הפרלמנט שבעיר.
מסעו לאוטווה כדי להתמקם במעון הרשמי של המושל הכללי, אחוזת רידו, היה הראשון מבין מסעות רבים שהוא ערך ברחבי קנדה ובו הוא קיים פגישות עם מגוון אנשים בציבור הקנדי והביא עמו מה שתואר כ"חוש הומור ותחושת אי-רשמיות לתפקיד שקיבל על עצמו".
הוא גם היה המושל הכללי הראשון שטס במטוס מאוטווה למונטריאול ובחזרה וכן המושל הכללי הראשון שקיים ביקור רשמי מחוץ לקנדה.
ב-1929 הוא קיים ביקור בקריביים וקודם לכן, ב-1927 הוא ביקר בארצות הברית ונפגש עם נשיא ארצות הברית, קלווין קולידג'.
בביקור זה התקבל וילינגדון בוושינגטון על ידי נציגו של מלך קנדה בארצות הברית, וינסנט מאסי, שלימים ימונה בעצמו לתפקיד המושל הכללי של קנדה.
בקנדה אירח וילינגדון כמה מחברי המשפחה המלכותית, כולל שני בניו של המלך, אדוארד, נסיך ויילס והנסיך ג'ורג', שיחד עם בולדווין הגיעו לקנדה כדי לקחת חלק בחגיגות לציון שישים שנה לאיחוד קנדה.
הנסיכים לנו באחוזת רידו והנסיך מוויילס, בלוויית וילינגדון, חנך את המזבח, את חדר הזיכרון ואת הקריון של מגדל השלום שבאוטווה.
נגינת פעמוני הקריון הראשונה נשמעה באותו יום על ידי מאזינים בכל רחבי קנדה בשידור הרדיו הראשון מחוף לחוף.
טקס זה ציין את השלמת בנייתו של הבניין המרכזי של גבעת הפרלמנט ובשנה שלאחר מכן קיים שם וילינגדון לראשונה את אירוע קבלת הפנים לרגל השנה החדשה, שנערך בבניין המזרחי מאז 1870. מספר חודשים לפני סיום כהונתו כמושל הכללי הוענק לוילינגדון תואר אצולה גבוה יותר והוא היה לרוזן וילינגדון וויקונט רטנדון.
בעת שהותם בקנדה העניקו בני הזוג וילינגדון את חסותם לפעילויות אומנות.
על בסיס התחרות למוזיקה ולאומנות על שם המושל הכללי הקודם, הלורד גריי, הם ייסדו את תחרות האומנויות על שמם שחילקה פרסים בתחומי הציור והפיסול.
הם גם השאירו באחוזת רידו אוסף של שטיחים וחפצי אומנות שהם אספו במהלך מסעותיהם בהודו ובסין.
עם זאת, התנסויותיו של וילינגדון במהלך שהותו בקנדה כללו ענפי ספורט שונים, כולל דיג, טניס, החלקה על הקרח, סקי, קרלינג, קריקט וגולף.
ב-1927 תרם וילינגדון להתאחדות הגולף המלכותית של קנדה את הגביע הקרוי על שמו שמוענק בתחרויות ארציות לחובבים.
עוד בטרם הסתיימה כהונתו בת חמש השנים כמושל הכללי של קנדה, קיבל וילינגדון הודעה על חזרתו להודו, והפעם בתפקיד מושל הודו.
לאחר אישור המינוי על ידי המועצה המלכותית ב-20 במרץ 1931, הוא הושבע לתפקידו החדש ב-18 באפריל, פחות משבועיים לאחר שהוחלף בקנדה על ידי ויר פונסונבי.
בשובו של וילינגדון להודו הייתה הארץ בעיצומה של השפעת השפל הגדול ועד מהרה נטשה בריטניה את תקן הזהב, כך שאלפי טונות של משלוחי זהב יצאו לבריטניה דרך נמל בומביי.
על כך אמר וילינגדון: "בפעם הראשונה בהיסטוריה, הודות למצב הכלכלי, יוצא מהודו זהב.
בחודשיים-שלושה האחרונים שלחנו ללונדון 25 מיליון ליש"ט וכולי תקווה שתהליך זה ימשיך".
באותה תקופה מצא עצמו וילינגדון מתמודד עם תוצאות פעילותה של התנועה הלאומית שגנדי הוביל עוד קודם לכן בעת כהונתו של וילינגדון כמושל בומביי ולאחר מכן כמושל מדראס.
המשרד לענייני הודו הורה לו לנקוט בגישה פייסנית רק כלפי החלקים בציבוריות ההודית שיהיו מוכנים לשתף פעולה עם בריטניה.
הגדרה זו לא כללה את ג'ווהרלל נהרו ואת הקונגרס הלאומי ההודי, שב-4 בינואר 1932 פתחו בתנועת אי-הציות האזרחי.
לפיכך, קיבל וילינגדון החלטה מכרעת.
הוא אסר את גנדי, הוציא את מפלגת הקונגרס אל מחוץ לחוק, אסר את כל חברי הוועד הפועל של המפלגה ואת חברי הוועדות הזמניות ואסר על פעילותן של ארגוני הנוער של המפלגה.
בסך הכול נכלאו כ-80,000 פעילים.
ללא נוכחותם בשטח של המנהיגים, היו פעולות המחאה בלתי מאורגנות, צעדי החרם היו בלתי יעילים, מספרם של ארגוני הנוער הבלתי חוקיים עלה אך אלו היו חסרי השפעה, מעורבותן של הנשים התגברה ופעילות הטרור התרחבה, בעיקר במחוז הגבול הצפון מערבי.
גנדי נשאר בכלאו עד 1933.
בעת כהונתו של וילניגדון כמושל הודו הוחלט על הקמתו של סכר לויד (כיום סכר סוקור) על שפך הנהר אינדוס בהשקעה של 20 מיליון ליש"ט, ושסיפק לא רק מקומות עבודה, אלא גם תרם להפיכתם של שטחים עצומים במדבר טהאר לשטחים מושקים.
בהמשך יזם וילינגדון את בנייתו של שדה התעופה שנקרא על שמו (כיום נמל התעופה ספדרג'ונג) בדלהי.
לאחר שנמנעה ממנו הכניסה למועדון היאכטות המלכותי של בומביי, בשל העובדה שהוא היה מלווה בידידים הודים, למרות היותו המושל, דחף וילינגדון להקמתו של מועדון הספורט בבומביי שנקרא על שמו, שבו החברות הייתה פתוחה הן להודים והן לבריטים, מועדון שפעיל עד היום.
לאחר שובו לבריטניה הוענק לוילינגדון התואר לורד חמשת הנמלים, תואר כבוד מן הגבוהים ביותר בבריטניה שבדרך כלל מוענק לחברי המשפחה המלכותית ולראשי ממשלה לשעבר, וב-26 במאי 1936 הוענק לו על ידי אדוארד השמיני תואר אצולה גבוה יותר של מרקיז, האחרון עד כה שקודם לדרגת אצולה שכזו.
וילינגדון לא הפסיק את הקריירה הדיפלומטית שלו וקיבל על עצמו שליחות של רצון טוב באמריקה הדרומית לייצג את המכון האיברו-אמריקאי וישב בראש הוועדה למינוי קציני צבא.
ב-1940 הוא ייצג את בריטניה בחגיגות לציון מאה שנה להקמתה של ניו זילנד.
המרקיז מווילינגדון מת ב-12 באוגוסט 1941 בלונדון.
פריניב בע"מ היא חברה פרטית ישראלית העוסקת בייצור מיצים סחוטים.
החברה הוקמה בשנת 1994 במושב דבורה שבחבל התענך על ידי משפחת יניב.
בעבר התפרנסה משפחת יניב מחקלאות, אך בעקבות משבר בענף החקלאות עזבה את החקלאות, ובשנת 1994 הקימה את המפעל לייצור מיצים סחוטים.
שמה של החברה הוא הלחם של המילים "פרי" ושל שם המשפחה, יניב.
תחילה מכרו בני המשפחה את המיצים הסחוטים למסעדות ולקייטרינגים באזור מגוריהם.
לאחר כ-15 שנות פעילות החליטו להיכנס לשוק הקמעונאי ולמכור את מוצריהם בכל רחבי ישראל.
בשנת 2014 הועבר המפעל ממושב דבורה לאזור התעשייה מבואות הגלבוע.
במפעל מועסקים קרוב ל-100 עובדים.
בשנת 2015 החלה חברת זוגלובק להפיץ את מוצרי פריניב, והחל מאוגוסט 2017 הם מופצים על ידי תנובה.
כיום משווקת החברה את מוצריה גם מחוץ לישראל, במדינות סקנדינביה (בפינלנד היא מחזיקה ב-20% משוק המיצים), ברוסיה, בצרפת ובארצות הברית, תחת המותג PRINIV.
פרימן ויליאמס הבן היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1978–1986. ניצב במקום השני ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ליגת המכללות הבכירה, אחרי פיט מרוויץ'.
ממוצעיו הכוללים לאורך 6 עונותיו בליגת ה-NBA היו 14.7 נקודות, 1.6 ריבאונדים ו-1.6 אסיסטים למשחק.
ויליאמס נולד וגדל בלוס אנג'לס שבקליפורניה, ובין השנים 1974–1978 למד באוניברסיטת המדינה של פורטלנד ("פורטלנד סטייט").
לאחר שקלע 16.8 נקודות למשחק בעונתו הראשונה בקבוצת האוניברסיטה, פרץ בשלוש העונות הבאות עם ממוצעים של 30.9, 38.8 ו-35.9 נקודות למשחק, בהתאמה.
במהלך עונתו השלישית קלע 71 נקודות במשחק מול אוניברסיטת דרום אורגון, ובעונה העוקבת קלע 81 נקודות במשחק מול מכללת רוקי מאונטן.
בסיום עונתו האחרונה בפורטלנד סטייט נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות (Second-team All-American).
לאורך קריירת המכללות קלע 3,249 נקודות בסך הכול, אשר הציבו אותו במקום השני בתולדות ליגת המכללות הבכירה, אחרי פיט מרוויץ'.
בדראפט ה-NBA 1978 נבחר ויליאמס בבחירה השמינית על ידי בוסטון סלטיקס, ומיד הועבר לסן דייגו קליפרס, לצד קרמיט וושינגטון, סידני ויקס וקווין קונרט, בתמורה לנייט ארצ'יבלד, בילי נייט, מרווין בארנס ושתי בחירות דראפט עתידיות.
בעונתו השנייה עם הקליפרס קלע 18.6 נקודות בממוצע למשחק, ובעונה העוקבת הוביל את קלעי הקבוצה עם 19.3 נקודות למשחק.
ב-19 בינואר 1980 קלע שיא קריירה ב-NBA של 51 נקודות בהפסד קבוצתו מול פיניקס סאנס.
בינואר 1982, לאחר כ-3 וחצי עונות בסן דייגו, הועבר בטרייד לאטלנטה הוקס תמורת אל ווד וצ'ארלי כריס.
עד לסיום אותה עונה קלע 4.8 נקודות למשחק בלבד, כמחליפו מהספסל של דרל גריפית'.
לקראת עונת הועבר עם ג'ון דרו בטרייד ליוטה ג'אז, בתמורה לרוקי דומיניק וילקינס.
בשנים הבאות שיחק לתקופות קצרות גם ב"טמפה ביי ת'רילרס" מליגת ה-CBA ובוושינגטון בולטס, בטרם פרש ממשחק בשנת 1986.
פרימלפס (שם מדעי: Primelephas; מילולית: "פיל ראשון") הוא סוג של פילאי פרהיסטורי ממשפחת הפיליים, שהתקיים במשך המיוקן והפליוקן באפריקה ואסיה.
סוג זה תואר ממאובנים שהתגלו במרכז ומזרח אפריקה לאורך הבקע הסורי אפריקני, ביניהם במשולש עפר באתיופיה וכן באסיה כשרוב הממצאים כללו שרידים קטועים של לסתות ושיניים שטוחות ורחבות.
הסוג תואר בידי וינסנט מגליו ב-1970 והוא כולל 2 מינים: P.
פילאי זה הכיל 4 חטים בלסתותיו בשונה מהפילים המודרניים.
בעבר שויך למשפחת הגומפותריומיים אך בהמשך הועבר לפיליים כשהוא נחשב לאביהם של הממותות והפילים המודרניים, אשר התפצלו ממנו לפני 6 עד 4 מיליון שנה.
פרימנטל היא עיר נמל במדינת אוסטרליה המערבית, אוסטרליה, הממוקמת בפתחו של נהר סוואן באזור המטרופולין של פרת', בירת המדינה.
באוסטרליה המערבית היא מכונה גם פריאו (Freo).
לפני ההתיישבות הבריטית, הילידים, אנשי האבוריג'נים אכלסו את האזור במשך אלפי שנים, וזיהו את המקום בשם Walyalup ("מקום הווילי").
מגלי ארצות הולנדים ביקרו באזור ב-1600, אך הוא יושב על ידי האדם הלבן רק ב-1829, הם קראו למקום פרימנטל על שמו של קפטן , קצין ימי אנגלי שתבע את החוף המערבי של ניו הולנד כשטח בריטי.
בעשורים הראשונים המתיישבים נאבקו על מנת לשרוד במקום.
בשנת 1850, עם כניסת מושבת העונשין למקום הפכה פרימנטל ליעד העיקרי של אוסטרליה עבור פושעים שהגיעו מבריטניה.
כלא פרימנל שנבנה על ידי האסירים פעל עוד זמן רב לאחר סיום ההגלייה ב-1868. הוא נסגר ב-1991 וכיום הוא אתר מורשת עולמית.
פרימנטל הוגדרה כעירייה בשנת 1883 ובעשור הבא פעל הנמל שלה עבור מסחר והפך למרכז סחר שוקק בשיאה של הבהלה לזהב של מערב אוסטרליה.
היא הוכרזה כעיר ב-1929. פרימנטל מילאה תפקיד מפתח במלחמת העולם השנייה כבסיס הצוללות הגדול ביותר בחצי הכדור הדרומי.
הגירה לאחר המלחמה מאירופה, במיוחד מאיטליה, עזרה לעצב את דמותה של פרימנטל, והיא גדלה במהירות לאחר אירוח גביע אמריקה ב-1987.
כיום, פרימנטל מוכרת בזכות נופי הרחוב הוויקטוריאניים והאדוארדיים המשומרים היטב והארכיטקטורה של תקופת האסירים, וידועה כמובלעת בוהמית עם סצנת אמנות וקולינריה משגשגת.
זהו גם הבית המסורתי של מועדון הכדורגל פרימנטל, אחת משתי קבוצות ליגת הכדורגל האוסטרלית הממוקמות במערב אוסטרליה.
התושבים המקוריים של האדמה עליה בנויה העיר הם אנשי ה, שכינו את האזור ווליאלופ ("מקום הווילי").
עבור אנשי הנונגאר המקומיים, פרימנטל הייתה מקום של טקסים, מסורות תרבותיות משמעותיות ומסחר.
במשך אלפי שנים נפגשו שם אנשי הנונגאר באביב ובסתיו כדי לעסוק בדיג וציד.
אזור גבעת אבן הגיר בארתור הד נקרא מנג'ארי, מקום מפגש חשוב שבו התכנסו אנשים והיה זה מקום מסחר מרכזי לוואדג'וק והנוונגרים השכנים.
גם כיום, וואדג'וק נונגארים ממשיכים להתאסף ולהיפגש בוואליאלופ ובמנגא'רי.
עידן ההתיישבות האירופאית והגעת האסירים
האירופים הראשונים שביקרו באתר של פרימנטל של ימינו היו מגלי ארצות הולנדים בראשות וילם דה פלמינך, בשנת 1697. הם מיפו את האזור ועלו במעלה נהר סוואן.
דה פלמינך דיווח שזה יהיה מקום אידיאלי להתיישב בו, אף על פי שלא נעשו ניסיונות באותה עת.
האזור נחשב כאתר להתיישבות בריטית אפשרית בשנת 1827, כאשר קפטן ג'יימס סטירלינג, חקר את אזורי החוף ליד נהר סוואן.
ההמלצה שלו התקבלה בברכה על ידי ממשלת בריטניה, אשר כבר זמן מה חששה מהכוונות הצרפתיות כלפי החלק המערבי של אוסטרליה.
כתוצאה מהדיווח של סטירלינג, קפטן צ'ארלס פרימנטל מ־HMS צ'לנג'ר, פריגטה במשקל 603 טון, עם 28 תותחים, נתן הוראה להפליג לחוף המערבי של אוסטרליה כדי להקים שם יישוב.
ב-2 במאי 1829, הניף פרימנטל את דגל הממלכה המאוחדת במפרץ ובהתאם להוראותיו, השתלטו על "כל החוף המערבי של ניו הולנד" בשם ג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת.
ב-2 ביוני 1829 הגיע קפטן ג'יימס סטירלינג עם גנרל רו וקבוצת המהגרים הראשונה שהקימה את מושבת נהר סוואן.
ההתיישבות בפרת' החלה ב-12 באוגוסט 1829. קפטן פרמינטל עזב את המושבה ב-25 באוגוסט לאחר שהעניק סיוע רב לסטירלינג בהקמת המושבה.
אז החליט סטירלינג לקרוא ליישוב הנמל "פרימנטל".
בתחילת ספטמבר 1829 עגנה ספינת הסוחר אנגלסיאה בתחנת עגינה בשפך נהר סוואן.
היא לא התפרקה בדרך, כפי שציפו, אלא שרדה והפכה אוניית הכלא הראשונה של מערב אוסטרליה.
לוטוס, שהגיעה ב-10 באוקטובר 1829, הפכה לכלי השיט השני להביא מהגרים לפרמינטל.
ב-1 ביוני 1850, האסירים הראשונים הגיעו לפרימנטל על סיפון סקינדיאן.
האונייה השלושים ושבע והאחרונה שעגנה בפרימנטל הייתה יוגומונט ב-10 בינואר 1868, מה שסימן את סיום ההגליה העונשית לאוסטרליה.
בשנת 1897, אוקונור, מהנדס יליד אירלנד הרחיב את נמל פרימנטל והסיר את אבני הגיר ואת ערימות החול מעבר לכניסה לנהר סוואן.
בכך הפך את פרימנטל לנמל ראוי לשילוח מסחרי.
כל זה התרחש בשיא הבהלה לזהב במערב אוסטרליה בסוף המאה ה-19 והפך את פרימנטל לבירת מסחר ושער עבור אלפי כורי זהב לעיירות היבשתיות קולגרדי, קלגורלי וסאות'רן קרוס.
גמלים והרוכבים האפגנים שלהם היו מראות מוכרים ברחבי העיירה, ונחקקו חוקי עזר המסדירים רכיבת גמלים ברחובות פרימנטל.
העושר שזרם לעיר בתקופה זו הביא לבניית מספר בתי מלון יוקרתיים ברחבי העיר.
במהלך מלחמת העולם השנייה, פרימנטל הייתה ביתו של הבסיס הגדול ביותר לצוללות של בעלות הברית בחצי הכדור הדרומי, והשני בגודלו במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט אחרי פרל הארבור.
לקראת המלחמה ובמהלכה שודרגו הסוללות הקיימות בנמל ונבנו סוללות חדשות, שיצרו מערכת הגנה על החוף המכונה מבצר פרימנטל.
כ־125 צוללות אמריקאיות, 31 בריטיות ו-11 צוללות הולנדיות פעלו מחוץ לפרימנטל, עד שהאמריקאים התקדמו לפיליפינים.
אחת הצוללות האמריקניות הראשונות שהגיעו לפרימנטל, ה-USS Sargo (SS-188), הופצצה על ידי לוקהיד הדסון האוסטרלית, שחשבה שהיא ספינה יפנית.
פרימנטל נחשבה ל"שנגרי-לה אמיתית" בקרב חיילים במהלך המלחמה, אולם מתיחות בין חיילים אמריקאים ללא-אמריקאים חולפים הובילה לעיתים קרובות לאלימות מתוך שכרות.
ב-11 באפריל 1944, קטטה בין אנשי שירות אמריקאים וניו זילנדים במלון נשיונל גרמה לפציעות רבות ולמוות מפצעי דקירה של שני חיילים מאורים.
עיריית פרימנטל הציגה מספר פרויקטים של התחדשות עירונית בשנת 2012, תוך עידוד עירוב שימושים על ידי בנייה לגובה.
בינואר 2013, עיריית פרימנטל הפכה למועצה הראשונה באוסטרליה שהוציאה מחוץ לחוק את השימוש בשקיות ניילון בלתי מתכלות באזור המקומי שלה.
פרימנטל שוכנת על סדרה של גבעות אבן גיר הידועות על ידי אנשי נונגאר בשם בוימברה; מישור החול ממזרח נקרא גארדו.
הצמחייה המקורית של האזור הייתה בעיקר עצי קסנתורה ואקליפטוס, אשר נשרפו באופן מסורתי מדי שנה על ידי האבוריג'ינים.
לפרימנטל יש אקלים ים תיכוני (שיטת קפן: Csa).
רוח הים הרגילה ידועה בשם דוקטור פרימנטל, מכיוון שהיא מספקת הקלה מקררת מחום הקיץ כשהיא מגיעה בין הצהריים ל-15:00. בפרימנטל בדרך כלל קריר בכמה מעלות מפרת' בקיץ.
מושב מדינת פרימנטל נשלט ברציפות על ידי מפלגת הלייבור האוסטרלית משנת 1924 עד 2009, אז הפסיד בבחירות משנה למועמדת הירוקים אדל קרלס.
המושב הוחזר ללייבור (סימון מקגורק) בבחירות למדינה ב-2013.
השלטון המקומי של העיר פרימנטל מורכב מראש עיר ומועצה.
בראד פטיט היה ראש העיר מאז הבחירות לרשויות המקומיות ב-2009.
פרימנטל יוצגה על ידי כמה דמויות פוליטיות אוסטרליות משמעותיות.
ג'ון קרטין כיהן כראש ממשלה במהלך מלחמת העולם השנייה, ולעיתים קרובות מתואר כאחד מגדולי המנהיגים הפוליטיים של האומה.
האוניברסיטה הגדולה במדינה ובית ספר תיכון מרכזי בפרימנטל נקראים על שמו, והפסל שלו ניצב בכיכר המלכים ליד בית העירייה של פרימנטל.
ראש עיר ותיק של העיר, סר פרנק גיבסון (1919–1923 ו-1926–1952), היה גם חבר פרלמנט ליברלי בין השנים 1942–1956. גיבסון, רוקח עם חנות בהיי סטריט, זכה להערצה של כל הצדדים על מנהיגותו האזרחית ופועלו הבלתי נלאה למען העיר, במיוחד במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר אומרים שהוא ביקר בכל ספינה שפעלה בנמל.
כרמן לורנס, ראש הממשלה האישה הראשונה של מדינה אוסטרלית, ייצגה מאוחר יותר את פרימנטל בבית הנבחרים הפדרלי.
מבט מזרחה לאורך רחוב היי סטריט, אחד מרחובות רבים באזור מורשת ווסט אנד של פרימנטל עם ארכיטקטורה מהמאה ה-19 שהשתמרה היטבפרימנטל ידועה במורשת הארכיטקטונית שהשתמרה היטב, כולל מבנים שנבנו על ידי אסירים ומאות מבנים מתקופת הבהלה לזהב, המציגים מגוון ואחדות של מבנים היסטוריים ונופי רחוב.
אלה נבנו לעיתים קרובות מאבן גיר עם חזיתות מעוטרות ברצף של סגנונות אדריכליים.
פיתוח מהיר בעקבות עבודות הנמל הוליד מתחם אדוארדיאני כחברות סוחר וספנות שנבנו בקצה המערבי ועל קרקעות.
הבית העגול, הבניין הישן ביותר שנותר ללא פגע במערב אוסטרליה, נבנה כבית מעצר בין 1830 ל-1831 בבית העגול היו שמונה תאים ומגורים של סוהר, שנפתחו כולם לחצר מרכזית.
בשנות ה-1800, ציד לווייתנים בוצע מחוף בת'רס מתחת לבית העגול.
כחלק מפעולות ציד הלווייתנים, נבנתה מנהרה מתחת לבית העגול כדי לספק לציידי לווייתנים גישה לעיירה מהמזח והחוף.
הבית העגול ממוקם בכיום בתחילת אוסף של רחובות המאופיינים בארכיטקטורה ויקטוריאנית ואדוארדית המאוחרת.
תהליך של ג'נטריפיקציה בתחילת שנות ה-90 הואץ על ידי הקמת אוניברסיטת נוטרדאם אוסטרליה.
רבים מהמבנים בווסט אנד שוחזרו.
במפקד האוכלוסין האוסטרלי של 2021, באזור הממשל המקומי של העיר פרימנטל היו 31,930 תושבים.
הילידים האוסטרלים מהווים 1.7% מהאוכלוסייה, והקבוצות הגדולות ביותר שנולדו מעבר לים מגיעות מאנגליה (8.5%), איטליה (2.3%), ניו זילנד (2.1%), סקוטלנד (1.2%) ואירלנד (1.0%).
נכון למפקד 2021, לפרימנטל היה שיעור אבטלה של 5.8%.
בעיר יש שיעור גבוה מהממוצע של דירות שכורות (31.7%, לעומת 30.6% במדינה).
ל-54% מהאוכלוסייה לא היו דתות, 19.7% מהאוכלוסייה היו קתוליות, 8.1% אנגליקניות ו-7.5% לא מוצהרות.
פרימנטל ידועה כמרכז מוזיקלי והיא מקום הולדתם של מוזיקאים בולטים רבים, כולל סולן AC/DC בון סקוט, שגדל בעיר ושקברו בבית הקברות פרימנטל הפך לנקודת ציון תרבותית.
פסל של סקוט הוקם בשנת 2009 בנמל סירות הדייגים.
רשימה של ערכים שתורגמו לעברית.
פול הסלוק (1905–1993), היסטוריון, משורר ופוליטיקאי; המושל הכללי ה-17 של אוסטרליה
בן אלטון – (נולד ב-1959), קומיקאי, סופר, מחזאי ובמאי יהודי-בריטי-אוסטרלי
בון סקוט (1946–1980), מוזיקאי' סולן להקת ההארד רוק AC/DC
לוק לונגלי (נולד ב-1969), שחקן כדורסל, האוסטרלי הראשון ששיחק ב־NBA
קווין פרקר (נולד ב-1986), מוזיקאי, מנהיג הלהקה הפסיכדליקה טיים אימפלה
סמנתה קר (נולדה ב-1993), שחקנית כדורגל (כדורגל); קשרית נבחרת אוסטרליה בכדורגל נשים (המטילדס)
לפרימנטל יש יחסי ידידות עם הערים הבאות:
פרימקווין היא תרופה המשמשת בעיקר לטיפול ולמניעה של מלריה הנגרמת מהדבקה בטפילים פלסמודיום אובלה (Plasmodium ovale) או פלסמודיום ויווקס (Plasmodium vivax).
פרימקווין מהווה חלק בלתי נפרד מאסטרטגיות הטיפול במלריה במשך מספר עשורים.
פרימקווין סונתזה לראשונה בשנת 1940 על ידי הכימאי רוברט אלדרפילד כחלק מהמאמץ של משרד המדע למחקר ופיתוח של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה במטרה ליצור תרופה כנגד מלריה איתה יטפלו בחיילים.
שילוב הפרימקווין בתוכניות הטיפול במלריה סימן התקדמות משמעותית במאבק במחלה זיהומית זו.
מנגנון הפעולה של פרימקווין לא לגמרי ידוע.
עם זאת, ישנה סברה כי מטבוליט של פרימקווין, הנוצר על ידי פעולתו של האנזים MAO-A, ונקרא קרבוקסי – פרימקווין, מביא לייצור של רדיקליים חופשים מסוג Reactive oxygen species.
אותם רדיקלים חופשיים גורמים נזק לטפיל.
שלא כמו תרופות רבות אחרות נגד מלריה, פרימקווין יעילה כנגד היפנוזואיטים – הצורה הכבדית הרדומה של הטפילים פלסמודיום אובלה ופלסמודיום וויווקס.
פרימקווין ניתנת גם עבור מניעה של מלריה.
בנוסף, פרימקווין שניתנת יחד עם קלינדמיצין (Clindamycin) משמשת גם לטיפול במחלה הזיהומית pneumocystis pneumonia הנגרמת על ידי הפטרייה Pneumocystis jirovecii.
עבור מחלת מלריה המינון המומלץ הוא טבליה של 30mg ליום עבור 14 ימים יחד עם כלורוקווין.
עבור מניעת מלריה המינון המומלץ הוא טבליה של 30mg עבור 14 ימים ללא כלורוקווין.
עבור pneumocystis pneumonia המינון המומלץ הוא 15-30mg ליום למשך 21 ימים יחד עם קלינדמיצין.
תופעות לוואי שכיחות כוללות בחילה, הקאה, וכאב בטן.
תופעות לוואי חמורות יותר, ופחות שכיחות, עלולות לכלול תגובה אלרגית קשה, פגיעה בתפקוד הכבד, ואנמיה המוליטית (הרס כדוריות דם אדומות) אצל אנשים עם חסר G6PD.
מחלות כבד, חסר G6PD, הריון והנקה, ילדים מתחת לגיל 5, היסטוריה של תגובות אלרגיות קשות לפרימקווין או תרופות דומות.
פרימן טולי נואלס היה ותיק מלחמת האזרחים האמריקנית, עורך דין, עיתונאי ופעיל חברתי.
בין השנים 1897–1899, כיהן קדנציה אחת בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הפופוליסטית.
נואלס נולד ב-10 באוקטובר 1846 בהרמוני, מיין, והתחנך בבתי הספר המקומיים ובאקדמיית בלומפילד בסקוגהגן.
בשנת 1862 הוא התגייס לצבא האיחוד לשירות במלחמת האזרחים האמריקנית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-16 של מיין.
הוא שירת עד סוף המלחמה, השתתף במספר קרבות כולל קרב גטיסברג, והגיע לדרגת רב"ט.
לאחר המלחמה עבר נואלס לדניסון, איווה, שם למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין.
הוא החל לעסוק בעריכת דין בדניסון מ-1869 עד 1886, אז עבר לנברסקה שם התמנה למוציא לאור של ה- Ceresco Times.
נואלס עבר לטילפורד, טריטוריית דקוטה ב-1888 כדי להתחיל בפרסום העיתון Meade County Times.
לאחר מכן הוא עבר לדדווד, שם הוציא לאור את העיתון Evening Independent.
בנוסף לפעילותו בעיתונות, נואלס נעשה פעיל במפלגה הפופוליסטית.
לאחר שהתמודד ללא הצלחה על מושב A בשנת 1894, בשנת 1896 הוא נבחר למושב B, אחד משני המושבים הכלליים של דקוטה הדרומית בבית הנבחרים של ארצות הברית.
הוא כיהן במהלך הקונגרס ה-55 של ארצות הברית, מ-4 במרץ 1897 עד 3 במרץ 1899, ולא הצליח להיבחר מחדש ב-1898.
בשנת 1908 הוא הואשם בשליחת חומרים מגונים בדואר, ונידון לשנה בכלא.
נואלס מת בדדווד, דקוטה הדרומית ב-1 ביוני 1910, ונקבר בבית העלמין הר מוריה בדדווד.
פרובינציית פרינאקוטה (בספרדית: Provincia de Parinacota) היא אחת משתי הפרובינציות של מחוז אריקה ופרינאקוטה בצ'ילה.
היא נקראת על שם הר הגעש פרינאקוטה .
מחוז אריקה ופרינאקוטה נוצר ב-8 באוקטובר 2007 במסגרת חוק 20.175, שהוכרז ב-23 במרץ 2007 על ידי הנשיאה מיצ'ל בצ'לט בעיר אריקה.
החוק חילק את מחוז טרפקה לשעבר, לשניים: החלק הצפוני הפך למחוז ה-15 אריקה ופרינאקוטה, והחלק הדרומי נותר מחוז טרפקה.
על פי מפקד האוכלוסין של 2002 שנערך על ידי המכון הלאומי לסטטיסטיקה (INE), הפרובינציה משתרעת על שטח של 8,146.9 קילומטרים רבועים והיו בה 3,156 תושבים (2,106 גברים ו-1,050 נשים), כלומר צפיפות אוכלוסין של 0.4 תושבים לקילומטר מרובע.
זו היא הפרובינציה השנייה, הכי פחות מאוכלסת במדינה אחרי אנטארקטיקה צ'ילנה ובמקום החמישי מהסוף מבחינת צפיפות אוכלוסין.
מחקר משנת 1995 מראה שבניגוד לספרדית הצ'יליאנית המדוברת ברוב צ'ילה יש לפחות בקרב חלק מתושביה הגייה חסרת yeísmo .
כפרובינציה, פרינאקוטה היא חטיבה מנהלית ברמה השנייה של צ'ילה.
העיר פוטרה משמשת כבירת הפרובינציה.
ממשלת הפרובינציה מנוהלת על ידי הנציג מריו סלגאדו איבארה (נכון למרץ 2025), שמונה על ידי הנשיא גבריאל בוריץ'.
פרימן ווקר היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם ג'ורג'יה.
ווקר נולד ב-25 באוקטובר 1780 בצ'ארלס סיטי שבווירג'יניה, ולמד בבתי הספר הציבוריים.
בשנת 1797 עבר לאוגוסטה שבג'ורג'יה.
ווקר למד משפטים, הוסמך לעריכת דין בשנת 1803, והחל לעסוק כעורך דין באוגוסטה.
בין השנים 1807 ל-1811 כיהן כחבר בבית הנבחרים של ג'ורג'יה, ובשנים 1818 ו-1819 כיהן כראש עיריית אוגוסטה.
הוא נבחר כחבר המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את המושב שהתפנה בעקבות התפטרותו של ג'ון פורסיית', וכיהן בתפקיד מ-6 בנובמבר 1819 עד 6 באוגוסט 1821, אז התפטר.
בשנת 1823 כיהן שוב כראש עיריית אוגוסטה.
ווקר נפטר באוגוסטה ב-23 בספטמבר 1827 ונקבר בבית הקברות של משפחת ווקר.
בנו של פרימן ווקר היה מייג'ור גנרל ויליאם ה.
ווקר מצבא הקונפדרציה, ששירת במלחמת האזרחים האמריקנית.
מחוז ווקר, ג'ורג'יה, נקרא על שם הסנאטור פרימן ווקר.
פרינה בפני האראופגוס הוא ציור משנת 1861 מאת האמן הצרפתי ז'אן-לאון ז'רום הציור מתאר את משפטה של פרינה, הטאירה (קורטיזנה) מיוון העתיקה, שהואשמה בכפירה באלים.
לפי המסופר, פרינה זוכתה לאחר שסנגורה, היפראידס, הסיר את גלימתה וחשף את חזהּ העירום, במטרה לעורר את רחמי השופטים למראה יופייה.
הציור הוצג בסלון פריז של 1861. הוא נמצא באוסף של הקונסטהאלה המבורג בגרמניה.
פרינה הייתה הטאירה (קורטיזנה) מיוון העתיקה, הידועה בעיקר בשל משפטה באשמת כפירה באלים, שבו, לפי האגדה, המושבעים שוכנעו לחוס על חייה למראה שדיה החשופים.
פרינה הייתה נושא פופולרי בקרב אמנים צרפתים במאה ה-18 וה-19, שהדגישו את מעמדה כקורטיזנה, ולעיתים קרובות תיארו אותה בעירום.
מאמצע המאה ה-18 החלו אמנים, כמו ז'אן-בטיסט-הנרי דה־שֶה, לתאר את משפטה של פרינה, ולאחר רישום הפחם של ז'אק-לואי דויד בנושא זה בשנת 1818, הפוקוס האמנותי עבר יותר ויותר לתיאור עירומה בפני שופטיה.
הגרסה של ז'רום הושפעה ישירות מיצירותיהם של שארל גלייר, שבסדנתו עבד ז'רום בעבר ושל ויקטור מוטז.
"פרינה בפני האראופגוס" הוא ציור שמן שגודלו 80 על 128 ס"מ.
הציור מציג את פרינה עומדת עירומה, כשהיא מכסה את פניה בידיה.
היפראידס, המוצג עומד בצדו השמאלי של הציור, אוחז בגלימתה של פרינה; חבר השופטים יושב בצדו הימני של הציור.
במרכז הקומפוזיציה ניצב פסל מוזהב של האלה אתנה, ושמה חרוט ביוונית על בסיס הפסל.
זהו אחד מכמה ציורים של ז'רום אחרים כוללים את מאלף הנחשים ו-שוק עבדים ברומא העתיקה המתארים קהל הצופה במחזה המעורר סקרנות מינית.
ז'רום השתמש במארי-כריסטין לרוּ כדוגמנית לדמותה של פרינה, והוא שכר את הצלם נדאר כדי שיצלם אותה, על בסיס תמונות אלה יצר את הציור.
היצירה הוצגה בסלון דה פרי של שנת 1861. בשנת 1910 נמסרה היצירה לקונסטהאלה המבורג, לאחר שבעבר הייתה באוספו הפרטי של ג'ון הנרי ויליאם שרודר.
"פרינה בפני האראופגוס" הייתה התיאור המפורסם ביותר המתאר את פרינה במאה ה-19. כאשר הוצג הציור בסלון של 1861, הוא נחשב לבלתי צנוע ואף פורנוגרפי.
הציור עורר מחלוקת בשל העובדה שפרינה מוצגת בו כשהיא מכסה את פניה בבושה, באותה תנוחה שבה השתמש ז'רום גם בציורים שונים של עבדים בשוקי עבדים במזרח.
המחלוקת הזו הביאה לפרסום רחב של הציור: הוא שוכפל, הועתק, והיווה השראה לקריקטורות רבות.
הדמויות בציור שימשו כבסיס לתחריט של ליאופולד פלאמנג, לפסל של אלכסנדר פלגייר ולרישום של פול סזאן, כולם התבססו על גרסתו של ז'רום לפרינה.
בארצות הברית, בהפקת "פסלי האדם החיים של מאט מורגן" (Matt Morgan's Living Statues), שולבו מופעים חיים שבהם שחקנים שיחזרו ציורי עירום ידועים בני התקופה, כולל פרינה בפני האראופגוס.
עד סוף המאה, ציורו של ז'רום והיצירות הרבות שנוצרו בהשראתו הפכו את פרינה ל"אייקון תרבותי בין-לאומי".
ברנרד גילם יצר בשנת 1884 קריקטורה מפורסמת בשם "פרינה בפני בית הדין של שיקגו" (Phryne Before the Chicago Tribunal), שבה הוחלפה דמותה של פרינה במועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות, ג'יימס בליין, שהיה מעורב בשערוריות רבות.
את היפראידס החליף עורך העיתון.
תאודור רוזוולט נראה יושב בשורה הראשונה.
קריקטורה נוספת פורסמה בשנת 1908, "המכס הגבוה לפני בית הדין" .
פָּרִיס (שם מדעי: Paris) הוא סוג בסדרת השושנאים.
רוב המינים גדלים באסיה, בעיקר בסין, אך מינים אחדים נפוצים עד אירופה.
חלק מהמינים משמשים ברפואה הסינית כמשככי כאבים ונוגדי קרישה.
הצמח משמש כאחד המרכיבים העיקריים לתרופה Yunnan Baiyao ובשל כך נקטף במספרים גדולים.
פרינס רוג'רס נלסון , הידוע בשמו הפרטי פרינס, היה מוזיקאי אמריקאי.
פרינס נחשב לאחד מהאמנים המשפיעים בדורו, כאשר למעלה מ־100 מיליון עותקים מאלבומיו נמכרו, ובזירה הבינלאומית המצליח ביותר מביניהם הוא "Purple Rain" – פסקול לסרט שיצא לאקרנים בשנת 1984, שגם זיכה אותו בפרס האוסקר לפסקול הטוב ביותר, ובו פרינס שיחק בתפקיד הראשי.
פרינס היה אחד מחלוצי Minneapolis Sound (על שם העיר מיניאפוליס בה נולד), הכולל אלמנטים של פאנק, מוזיקה אלקטרונית, רוק ורית'ם אנד בלוז.
היה ידוע במיומנות הגבוהה שלו בעשרות כלי נגינה, כאשר ברבים מאלבומיו הקליט בעצמו את כלל כלי הנגינה עד שהקים את להקת "הרבולושן".
ב־1984 זכה בפרס אוסקר על שיר הנושא של הסרט "Purple Rain", וב־2006 זכה בפרס גלובוס הזהב על כתיבת וביצוע השיר "Song of the Heart" עבור הסרט "תזיזו ת'רגליים".
מגזין "רולינג סטון" דירג אותו במקום ה־27 ברשימת 100 האמנים הגדולים בכל הזמנים ובמקום ה־33 ברשימת 100 הגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים.
חברת "גיבסון" דירגה אותו במקום ה־14 ברשימת 50 הגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים.
ב־2004 צורף אל היכל התהילה של הרוק אנד רול.
פרינס נולד במיניאפוליס, מינסוטה, ארצות הברית, לשני הורים אפרו־אמריקאים שמקורם בלואיזיאנה.
העץ המשפחתי שלו חוזר עד לימי לואיזיאנה הצרפתית.
פרינס דיבר צרפתית ונהג להופיע בחגיגות המרדי גרא מדי שנה.
נלסון , היה פסנתרן ג'אז, כותב שירים ומלחין.
אמו, מטי דלה (לבית שאו), הייתה זמרת ג'אז.
שם הבמה של האב היה "פרינס רוג'רס", ושני ההורים הופיעו יחד בהרכב שנקרא "פרינס רוג'רס טריו".
כשנולד פרינס, הוענק לו שם הבמה של האב.
בריאיון שהעניק האב לתוכנית הטלוויזיה האמריקאית "A Current Affair" ב־1991, הוא סיפר שקרא לבנו פרינס משום שרצה שפרינס "יעשה כל מה שאני רציתי לעשות".
פרינס ראה באביו מקור השראה.
בריאיון סיפר על ההתרגשות שאחזה בו כשראה את אביו מופיע, כשהיה בן חמש: .
לימים שילב פרינס לחנים של אביו בכמה משיריו המפורסמים ואזכר את שמו בקרדיטים שלהם.
אחותו, הזמרת טיקה נלסון , נולדה במאי 1960. שני האחים הפגינו התעניינות נלהבת במוזיקה, התעניינות שזכתה לעידודו של האב.
ההורים היו חברים ב, זרם אוונגלי.
פרינס סבל מהתקפים חמורים בתור ילד, אך רק בתור מבוגר אובחן כסובל מאפילפסיה.
בגלל הרקע הכלכלי הצנוע של משפחתו, מצבו הרפואי לא אובחן כראוי.
הוריו נתנו לו שיעורי מוזיקה בתקווה שהדבר יעזור לו להבריא.
פרינס סיפר שאמו סיפרה לו שיום אחד בילדותו הוא הודיע לה שלא יהיה חולה יותר, וכששאלה מדוע, הוא השיב: "כי מלאך אמר לי כך".
בגיל שבע הלחין את שירו הראשון "Funk Machine" והופיע בתוכנית ילדים מקומית כמה פעמים בתור מוצרט.
פרינס סבל מהצקות בבית הספר, ולימים סיפר שכבר בשלב מוקדם בקריירה ניסה לפצות על כך בהיותו .
כשהיה בתיכון, התאמן בבלט קלאסי בתיאטרון המחול של מינסוטה , במסגרת התוכנית העירונית לאמנויות של בתי הספר הציבוריים של מינסוטה .
בבגרותו הפך פרינס לתומך ומקדם של רקדנים.
בשנות ה־90 תמך כלכלית ב"ג'פרי בלט" משיקגו, כשנקלע זה לקשיים כספיים.
לאחר שהוריו נפרדו הוא גר עם אמו ועם בעלה החדש.
יחסיו הפגומים עם אביו החורג האלים גרמו לו לעזוב את ביתו לפני שסיים את לימודי חטיבת הביניים.
הוא שהה זמן קצר אצל אביו הביולוגי, שקנה לו את הגיטרה החשמלית הראשונה שלו.
מאוחר יותר אומץ פרינס על ידי משפחת אנדרסון בחלק המבוסס יותר של מיניאפוליס, והתיידד במיוחד עם בנם, אנדרה אנדרסון (אשר ייקרא בעתיד אנדרה סימון וינגן איתו בהופעות).
בשלב זה הקים את הלהקה "Grand Central", שהופיעה במסיבות מכללות במינסוטה.
לאחר מספר שנים שבהן הופיע לבד ברחבי המערב התיכון של ארצות הברית, בעיקר עם גרסאות כיסוי של להיטי דיסקו (כשהוא מצויד רק בגיטרה ומכונת תופים) חברת האחים וורנר החתימה אותו בשנת 1977. בצעד בלתי שגרתי, סירב פרינס להקליט את החומר המקורי שלו באולפני וורנר בלוס אנג'לס.
אלבום הבכורה שלו, "For You", יצא כעבור שנה.
אף על פי ששווק כאלבום פופ, הוא נחשב ביזארי מאוד יחסית לרוח התקופה וצלילו הושפע ממוזיקאים ולהקות שפרינס העריץ, כגון ג'ורג' קלינטון ו, ו.
פרינס התבלט כמוזיקאי מוכשר וניגן בעצמו בכל כלי הנגינה (מאפיין קבוע ברוב אלבומיו).
הסינגלים היו "Soft and Wet" ו־"Just as Long as We're Together", כשהראשון זוכה להצלחה במצעדי המוזיקה השחורה.
האלבום היווה הקדמה לשני הנושאים המרכזיים ביצירה של פרינס: רוחניות ותשוקה מינית.
פרינס עשה באלבום שימוש נרחב בשירת פלסט, שהפכה לאחד המאפיינים המרכזיים של הזמר לאורך כל הקריירה שלו.
בריאיון לרגל הוצאת "For You", הסביר פרינס בן ה־19 שכשהקול שלו התחלף, הוא לא הצליח להוציא ממנו "עוצמה" ו"אנרגיות".
"לא יכולתי לקבל חיים, נאמר את זה כך...
עם הקול הגבוה, היה קל יותר להגיע לתווים הגבוהים".
בנוסף הסביר ששירה מאומצת בקול הנמוך הכאיבה לו, תופעה שלא התרחשה כששר בפלסט.
אלבומו הבא, "Prince", כלל ארבעה סינגלים: "",
האלבום קיבל ביקורות חיוביות, והאלבום הגיע למעמד אלבום פלטינה בארצות הברית (עם מכירת מיליון עותקים), ארבעה חודשים לאחר יציאתו לאור.
אלבומו השלישי, "Dirty Mind", שיצא בשנת 1980 הפך במהרה לאלבום זהב ונחשב לנקודת פריצה שלו מבחינת מבקרי המוזיקה, שהרעיפו על האלבום שבחים רבים (הפריצה המסחרית המשמעותית התרחשה באלבומו החמישי, 1999).
מילות השירים עסקו בארוטיקה באופן בוטה וישיר יותר מבעבר, ותדמית הבמה שלו בתקופה זו הפכה ליותר ויותר שערורייתית.
פרינס וחברי להקת הליווי שלו "The Time" השתמשו באיפור נשי כבד והתלבשו בבגדים ראוותניים, ובאותה שנה הופיעו בתוכנית "סאטרדיי נייט לייב" עם השירים "Uptown" ו־"Partyup".
הפופולריות של פרינס גברה גם בזירה הבינלאומית.
אלבומו הרביעי, "Controversy", משנת 1981 כלל לראשונה ביקורת חברתית ותכנים דתיים (בין השאר בשיר הנושא וב־"Annie Christian"), אולם הסינגלים "Private Joy" ו־"Let's Work" המשיכו את קו הפאנק הארוטי של האלבום הקודם.
בנוסף לכך, פרינס החל להשתמש בעיקר בכלי נגינה אלקטרוניים והפך לאומן השחור המשמעותי הראשון שהחדיר למוזיקה שלו צלילי סינת'פופ וגל חדש.
האלבום הצליח בעיקר בסצנת המועדונים ובתחנות רדיו של מוזיקה שחורה, והגיע למעמד אלבום פלטינה (על ידי RIAA).
פרינס שב לאחר סיבוב הופעות ביפן לביתו ופירק את "The Time".
בסוף השנה, וכדי לקדם את אלבומו החדש, השתתף כזמר חימום בשתי הופעות של הרולינג סטונז.
בהופעה בלוס אנג'לס נתקל פרינס, שעלה לבמה לבוש במעיל גשם ותחתוני ביקיני, ביחס עוין מצד מעריצי הלהקה, שלא ראו בעין יפה את סגנונו המיוחד.
הם קראו כלפיו קריאות נאצה וסקלו אותו במזון ובקבוקים.
פרינס נאלץ לרדת מהבמה לאחר שלושה שירים בלבד.
בשנת 1982 הוציא את האלבום הכפול "1999", אשר הגיע לפלטינה מרובעת בארצות הברית, לאחר שמכר שם ארבעה מיליון עותקים.
צליל האלבום היה אף אלקטרוני וחייזרי יותר מ־"Controversy", אך השירים עצמם כללו מנגינות פופ פשוטות יותר.
שיר הנושא (המתאר אפוקליפסה) והסינגל "Little Red Corvette" הגיעו למקומות גבוהים במצעד הפזמונים בילבורד הוט 100 והצליחו גם כן באירופה.
ערוץ MTV הפיק קליפ עם שני השירים מבוצעים בהופעה חיה.
באותה שנה פרינס ניגן קלידים והפיק מספר שירים של סטיבי ניקס, כולל הלהיט "Stand Back".
בעקבות סיבוב ההופעות העולמי ב־1983, פרינס היה שני למייקל ג'קסון ברמת ההצלחה המסחרית.
לאורך העשור מעמד זה נע בין שני היוצרים מספר פעמים.
את להקת הליווי שתקרא לימים ייסד פרינס ב־1979. ההתייחסות הראשונה לשם "הרבולושן" הייתה בעטיפת האלבום "1999" (שם הצירוף " and the Revolution" מופיע במהופך בתוך האות "I" של השם "Prince"), אך פרינס השתמש בשם באופן ציבורי רק ב־1984. הלהקה עברה מספר שינויים בהרכב.
לראשונה, נגני הלהקה השתתפו גם בחלק מההקלטות.
נגנית כלי ההקשה שיליה אסקובידו וזמרת הליווי שינה איסטון הצטרפו מאוחר יותר ללהקה והפכו ליוצרות מצליחות בזכות עצמן.
אחד השירים הראשונים שהוקלטו במסגרת הרכב זה הוא "Nothing Compares 2 U", שיצא על גבי אלבום לראשונה במסגרת הפרויקט הצדדי שלו "The Family" והפך ללהיט של הזמרת שינייד או'קונור ב־1990.
עם ההרכב החדש של הלהקה נכנס פרינס למספר אולפני הקלטות בארצות הברית כדי להקליט את אלבומו המצליח ביותר: "Purple Rain".
השירים בו היו אוטוביוגרפיים במידה חלקית.
הוא הניב שני סינגלים שהגיעו למקום הראשון במצעד הבילבורד: "Let's Go Crazy" ו־"When Doves Cry", ושיר הנושא – בלדת רוק שהוקלטה באופן מחוספס בהופעה חיה – הגיע למקום השני.
הסינגלים "Erotic City", "I Would Die 4 U" ו־"Take Me With U" גם כן הצליחו מאוד, והאלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד במשך 24 שבועות ברצף.
"Purple Rain" יצא גם בתור סרט מוזיקלי עם קו עלילה המתאר את עלייתו לצמרת של פרינס והקשר הבעייתי שלו עם אביו החורג.
הסרט הגיע למקום הראשון בטבלת המכירות, ובכך פרינס הפך לאומן הראשון והיחיד בהיסטוריה עם סינגל, אלבום וסרט במקומות הראשונים בו זמנית.
הסינגלים האחרים היו "" (בבריטניה בלבד) ו־"".
לצד הסינגלים היו באלבום שירים מהורהרים וארוכים יותר כ־"Condition of the Heart", "The Ladder" ו־"".
האלבום קיבל ביקורות מעורבות בזמן יציאתו לאור, אבל במבט רטרוספקטיבי הביקורות רובן ככולן חיוביות.
לפרינס היה במהלך הקריירה מספר רב של פרויקטים צדדיים בהם עסק במקביל לעיסוקו העיקרי באלבומי האולפן שלו.
אחד מהפרויקטים האלה, בתקופה זו, היה הלהקה "The Family" , ששימשה לפרינס אפיק נוסף להוציא לאור את המוזיקה שלו לאחר שחברת התקליטים בה היה חתום, "האחים וורנר", התנגדה לכמות המוזיקה שרצה להוציא.
הלהקה הוציאה אלבום יחיד .
אחד השירים שהוקלטו לאלבום היה "Nothing Compares 2 U", שלא יצא כסינגל ולא זכה לתשומת לב מיוחדת, אך הפך ללהיט ב־1990 כאשר הזמרת שינייד או'קונור הקליטה אותו.