tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ראש הכלי, בקצה הצוואר ומעל מנגנון יתדות החיכוך, עוטר לעיתים קרובות בגילוף קטן דמוי ראש אדם, הגילוף הזה לרוב לא היה בעל ערך אמנותי רב; בקומדיה מאת שייקספיר 'עמל אהבה לשווא', המונח "ראש צִיתָר" משמש כלעג ועלבון.
כשם שהקתרוס שינה את מידותיו הפיזיים, והתכבד ב'תוספת צוואר' משמעותית על מנת לתמוך בטונים הנמוכים (בס) ושינה צורתו לתיאורבו ו-chitarrone המככבים ביצירות הקונטינואו, כך התפתח גם הצִיתָרן ושינה צורתו ל-ceterone, בעל הצוואר המאורך לתימכה במיתרי הבס, אם כי, כלי זה, היה נפוץ הרבה פחות.
המשורר והמלחין הלאומי השוודי מהמאה ה-18, קארל מיקאל בלמן, ניגן בעיקר בציתרן, תמונת פורטרט מאת פר קראפט הזקן משנת 1779, המוצגת בגלריה הלאומית לדיוקנאות בארמון גירפסהולם (כיום במוזיאון הלאומי בסטוקהולם), מציגה את בלמן מנגן בציתרן.
במקביל להתפשטותה המהירה של הגיטרה האנגלית, תחילה בממלכה הבריטית ובהדרגה גם פורטוגל ושאר יבשת אירופה, הציתרן החל להישכח ולמעשה חדל מלהתקיים ככלי נגינה משמעותי.
הציתרן שרד בגרמניה בשם "ולדציטר" או "לותרציטר".
האחרון נובע מהאמונה שמרטין לותר נהג לנגן בכלי זה.
כמו כן, משתמשים בשמות Thüringer Waldzither ב-Thüringer Wald, בהרי ההארץ מכנים אותו בשם Halszither ובשווייץ דוברת הגרמנית הוא נקרא בשם Harzzither.
קיימת נטייה בגרמנית העכשווית להחליף בין צִיתָרן וציתר.
המונח ולדציטר נכנס לשימוש בסביבות 1900, בעיקר כדי לבדל בין הציתרים לציתרנים.
שרידיה האחרונים של משפחת הציתרנים, נוסף על הוולדציטר הגרמני, הם הסטרה הקורסיקאית והגיטרה הפורטוגזית.
הגיטרה הפורטוגזית משמשת עד עצם היום הזה בעיקר לליווי ונגינת המוזיקה המסורתית העממית המכונה פאדו.
הלוטאי הבריטי סטפן סובל יצר ציתרן מודרני בתחילת שנות השבעים על בסיס גיטרה פורטוגזית שקנה בחנות לחפצים משומשים בלידס ב־1973. כלי היברידי המשמש בעיקר לנגינת מוזיקה עממית, שהוכחה כפופולרית מאוד בקרב אמני תחיית סוגת המוזיקה העממית.
מנגנון הכוונון של הציתרן היה ונשאר מנגנון המכונה יתדות-כוונון (או יתדות חיכוך), מיתרי המתכת נמתחו מקצה גוף תיבת התהודה דרך גשר מיתרים ומעל פתח צלילי התהודה עד למנגנון הכוונון.
המיתר הראשון נמתח חזק ככל האפשר ואת יתר המיתרים כיוונו בהתאם אליו.
היו לציתרן (בעל ארבעה מסלולי מיתרים) מספר סגנונות כוונון מיתרים, העיקריים בהם הם הסגנון האיטלקי שכוונן B – G – D – E והצרפתי שכוונן A – G – D – E באוקטבה שמתחת לאמצע C.
צל"ש - ציונות ליברליות ושוויון הייתה מפלגה קטנה בישראל.
המפלגה הוקמה ב-2004 על ידי חבר הכנסת יוסי פריצקי שאולץ לפרוש במהלך הכנסת השש עשרה ממפלגת שינוי ולהקים סיעת יחיד.
עם פיזור הכנסת לא השתתפה המפלגה בבחירות והיא חדלה מפעילות והפכה למפלגת מדף שלבסוף נרכשה ושימשה בסיס חוקי למפלגת הימין החדש.
צל"ש הוקמה לאחר ששר התשתיות יוסף פריצקי גורש משינוי ביולי 2004 לאחר חשיפת קלטת בה ביקש חומרים על חברו למפלגה, אברהם פורז.
מעשיו של פריצקי נחקרו במשטרה, אך לא הוגשו כתבי אישום.
שינוי ניסה להדיח את פריצקי מהכנסת ולהחליף אותו בח"כ אחר משינוי.
עם זאת, ועדת הכנסת אפשרה לו לשמור על כסאו.
פריצקי הודיע אז שהוא מקים מפלגה משלו ויתמודד בבחירות לכנסת השבע עשרה, ואמר שמטרתו היא ששינוי "לא תשיג את מספר הקולות המינימלי הדרוש כדי לעבור את אחוז החסימה".
אף על פי שניתן היה לסיעה לקבל מימון בחירות של 600 אלף שקל, צל"ש לא השתתפה בבחירות לכנסת השבע עשרה.
אף על פי שצל"ש לא השתתפה בבחירות, שתיים מהמטרות של פריצקי מומשו; פורז הובס בבחירות המקדימות של שינוי בינואר 2006, כאשר פריצקי אמר שפורז ומנהיג המפלגה טומי לפיד "היו צריכים להישלח הביתה מזמן".
בנוסף, בבחירות, מפלגתו החדשה של פורז, חץ ושינוי בראשות רון לוינטל, לא הצליחו לזכות באף מנדט.
בסוף 2018 שימשה המפלגה כמפלגת מדף ליצירת מפלגת הימין החדש שהוקמה על ידי קבוצת פורשים מהבית היהודי לאחר שנרכשה מבעוד מועד על ידי נפתלי בנט.
לקיים את מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.
לשאוף כי מדינת ישראל תקיים יחסי שלום ושכנות טובה עם מדינות ערב
לפתור את הסכסוך הישראלי פלסטיני במשא ומתן
צירי לידה הם התכווצויות בטניות שגוף האישה ההרה יוצר כדי להתחיל את תהליך הלידה.
ההתכווצויות דוחפות את העובר אל תעלת הלידה, ומסייעות לו להתמקם בצורה מיטבית לקראת יציאה מצוואר הרחם אל אוויר העולם.
צירי לידה דוחפים את העובר מחלל הרחם כלפי מטה, אל אזור האגן, וזאת על ידי התכווצויות קצובות של הבטן, שהולכות ומתחזקות עם התקרבות הלידה.
במהלך ההתכווצויות צוואר הרחם נפתח ונמחק, כלומר מתקצר עוד ועוד עד היעלמות מלאה בזמן הלידה עצמה.
התגברות הצירים עם התקדמות תהליך הלידה
לרוב הצירים מתוארים על ידי נשים כתחושה של 'חגורת כאב', שמתחילה בגב ועוברת קדימה לבטן, או כאבים דמויי כאבי מחזור בעצימות גבוהה מאוד.
צירי לידה גורמים גם להתקשות של הבטן, ובלשון חז"ל מכונים קישוי.
בהגיע שלב הלידה עצמה, הצירים נעשים סדירים, וככל שהלידה מתקרבת כך הם נעשים תכופים יותר וכואבים יותר.
פעמים רבות מתרחשת בשלב זה ירידת מים.
צירי הלחץ הם הצירים המובילים ללידה, והם מלווים ברפלקס לחיצה אל-רצוני שלא ניתן להתנגד אליו, על מנת לדחוף את התינוק לתעלת הלידה, ומכאן שמם.
בדרך כלל צירים אלו מלווים גם בתחושת לחץ כבד על פי הטבעת וצורך להפריש צואה.
לרוב בין הצירים הראשוניים לצירי הלחץ יש מספר דקות של הפסקה.
במהלך צירי הלחץ נדחף התינוק החוצה על ידי שרירי הרחם ועל ידי לחיצות או נשימות של האם.
לעיתים קרובות מתפתחים צירים מדומים (נקראים גם 'צירי ברקסטון היקס') שאינם מובילים ללידה באופן מיידי.
צירים מדומים מתאפיינים בכך שאינם סדירים ואינם מתחזקים עם הזמן, שכיבה ומנוחה עשויות להפסיקם, הצירים מורגשים בקדמת הבטן, וכמו כן צוואר הרחם אינו נפתח או נמחק בעקבותיהם.
צירים מדומים יכולים להופיע כבר בטרימסטר השני של ההיריון.
דרכי התמודדות עם כאב הצירים
הדרך שמציעה הרפואה הקונבנציונלית להתמודדות עם כאבי צירי לידה היא מתן זריקת אפידורל בגב היולדת לשם אלחוש העצבים.
צכץ (בפיניקית: 𐤑𐤊𐤑, בלטינית: Sexi Firmum Iulium) הידועה גם בשם אקס, הייתה מושבה פיניקית על חוף הים התיכון באנדלוסיה.
השם הרומי של המקום היה .
השם הפיניקי, הכתוב בכתיב חסר לחלוטין, מתועתק בצורות שונות כ-Secks, Seks Sex, Eks, Seksi ו-Sexsi.
השלבים המוקדמים של המושבה הפיניקית העתיקה אינם ברורים.
במאות ה-3-2 לפנה"ס נטבעה בעיר כמות נכבדת של מטבעות, ביניהם רבים המתארים את האל הכנעני מלקרת על פני המטבע ודג אחד או שניים בצידו השני, דבר שאולי מרמז על שפע הדגה והתוצר עיקרי באזור.
מטבעות עם דגים נטבעו גם בערים פיניקיות אחרות באזור.
ציריך ליאונס היא קבוצת הוקי קרח מקצועית מציריך, שווייץ ומשחקת בליגה הלאומית ().
הקבוצה נוסדה ב-1930 ושיחקה ב-Dolder-Kunsteisbahn מאז הקמתה ועד 1950.
ציריך ליאונס הוקמה בשנת 1997 כתוצאה ממיזוג שתי קבוצות מקומיות: ZSC – Zürcher Schlittschuh Club הפופולרי ביותר (בגרמנית "מועדון החלקה בציריך"), שנאבק כלכלית בליגה הלאומית A ומחלקת ההוקי קרח של גראסהופרס ציריך מהליגה הלאומית B בגיבוי היזם והמיליארדר וולטר פריי.
ציריך הייתה הקבוצה השווייצרית הראשונה ששיחקה בזירה מקורה.
במהלך עונת 2008/09, הקבוצה השתתפה בליגת האלופות בהוקי קרח בפעם הראשונה בתולדותיה.
בשלב הקבוצות, שובצה בבית הרביעי עם HC Slavia Praha ולינשפין.
הליאונס העפילו לחצי הגמר עם מאזן 3-1, במקום הראשון בבית.
עם תבוסותיה של אספו בלוז הפינית, 6:3 ו-4:1 בהתאמה, העפילה לגמר הטורניר.
המשחק הראשון בגמר נערך ב-21 בינואר 2009 בארנה מטאלורג, שם חזרו הליאונס מפיגור של 2:0 לטובת מטאלורג מגניטוגורסק וסיימו בשוויון 2:2. המשחק השני נערך שבוע לאחר מכן, ב-28 בינואר 2009, באצטדיון דיינרס קלאב ארנה בראפרסוויל-יונה, שווייץ.
ציריך ליאונס זכתה במשחק ובגביע אבן הכסף לאחר ניצחון 5:0.
עם ניצחונה בליגת האלופות, העפילה ציריך ליאונס לגביע ויקטוריה ב-2009, שם שיחקה נגד שיקגו בלאקהוקס מליגת ההוקי הלאומית.
המשחק נערך בביתה; הקבוצה הביסה את הבלאקהוקס בניצחון 2:1 וזכתה בגביע.
זו הייתה הפעם הראשונה מאז 1991 שהבלאקהוקס הפסידו לקבוצה באירופה.
הצלאה היא תפילה ואחת מחמשת עמודי האסלאם.
התפילה והצדקה לרוב מגיעות יחד.
במכתבים אשר כתב מוחמד לשבטים השונים ניכר כי שתי מצוות אלו הן חלק אינטגרלי מן ההתאסלמות.
התפילה אומנם מוזכרת בקוראן אך לא כמצוות יסוד (כמו יתר המצוות).
עם זאת, המצווה נחשבת לעליונה במעלה וכמצווה יסודית אשר על כל מוסלמי ועל כל מתאסלם לקבל על עצמו.
נביאי ישראל המוקדמים וכן ישמעאל ובני ביתו מוצגים כמקיימים את מצוות התפילה והצדקה, כלומר הן חלק מהדת אשר קדמה למוחמד, הן מצוות מן הדת הנצחית.
ישנם פסוקים בקוראן המגנים את אלו אשר לא מבצעים מצוות כראוי, אלו הנרפים בתפילתם, אשר אינם מקיימים אותה מתוך אמונה אלא מתוך צביעות, נקראים "מֻנָאפִקוּן" – צבועים, מפני שה"סג'וד", אלמנט הסגידה מפריע להם.
לדעת המנאפקון, הצמדת המצח לרצפה, כאשר הישבן גבוה מן הראש, היא פעולה מבזה.
הם אינם מוכנים למחול על גאוותם.
אנשים אלו יקבלו את עונשם ביום הדין: כאשר ירצו לסגוד בעולם הבא, לא יוכלו, גבם יתפס וגופם יתאבן – על פי הפרשנים.
הקוראן מגן על הסגידה והופך אותה למצב טבעי.
ההשתחוות הופכת לסימן הזיהוי של המאמינים, אשר קשים כלפי האחרים אך רחמנים זה כלפי זה.
הסימן במצחם מהתפילה ניכר על פניהם ואור מיוחד קורן מהם.
פסוק 48 שורה 29 קובע כי סמל זה במצח נקבע עוד טרם האסלאם ומאיר אותם כצדיקים.
המונח הערבי "צלאה" שאול מן הארמית הסורית, שם הוא קרוי בשם "צלותא".
כל מוסלמי חייב להתפלל חמש תפילות ביום, ואלו הן:
פג'ר (השחר, 2 רכעות): מעלות השחר ולא יאוחר מזריחת השמש.
סלאת אלדוהור (צהריים, 4 רכעות): מחצות היום ועד הרגע בו העצם וצילו שווים באורכם.
עצר (מנחה, 4 רכעות): מתום תפילת אלט'הר, כלומר, ברגע שהעצם והצל שווים באורכם ועד שאורך הצל הוא כפליים מאורך העצם.
סלאת אל-מגרב (ערב, 3 רכעות): מעת שקיעת השמש ועד מועד סוף היום (רגע קצר מאוד).
צלאת אל-עשאא (לילה, 4 רכעות): מחשיכה מוחלטת ועד תום אשמורת ראשונה של הלילה.
הקִבְּלַה (כיון התפילה) היא לכיוון מכה, כלומר על המתפלל לעמוד ופניו לכיוון הקִבְּלַה, המסומנת במסגדים באמצעות גומחה בקיר הקרויה מִחְראבּ.
בנוסף לחמש תפילות החובה באסלאם, ישנן עוד כמה תפילות שהמוסלמי רשאי לבצע, והן מתבססות על תפילות שהנביא מוחמד עשה.
צלאת אל-וויתר (صلاة الوتر), אשר מהווה בדרך כלל את התפילה האחרונה של היום, ונהוג בדרך כלל לעשות אותה לפני השינה, או לפני תפילת השחר.
תהאג'וד (صلاة التهجد), אשר מתבצעת בדרך כלל בשעות הקטנות של הלילה.
תפילת תראוויח (صلاة التراويح) אשר מתפללים אותה רק בלילות הרמדאן.
תפילת הגשם (صلاة الإستسقاء), שמתפללים כאשר רוצים שירד גשם.
תפילת ליקוי החמה (صلاة الكسوف), אשר זמנה בעת ליקוי חמה.
תפילת ליקוי הירח (صلاة الخسوف), אשר זמנה בעת ליקוי ירח.
תפילת החג (صلاة العيد), אשר אותה מתפללים במסגד, פעם אחת בכל אחד משני החגים שבאסלאם.
תפילת הבוקר (صلاة الضحى), אשר זמנה הוא לאחר זריחת השמש.
תפילת "אלאסתחרה" (صلاة الاستخارة), שמתפללים אותה כאשר רוצים הדרכה מאללה בקבלת החלטה בנושא מסוים.
תפילת האותות (صلاة الآيات) שמתפללים אותה כאשר חוזים בתופעות טבע מעוררות יראה (ברקים ורעמים, רעידת אדמה, סופות חול המביאות עימן רוח שחורה או כתומה).
נחשבת לתפילת חובה אצל השיעים.
הפעולות החשובות ברכעה הן אמירת סורת אל-פאתחה בעמידה, לאחריה קידה, ואז שתי כריעות עם נגיעת המצח ברצפה.
בסוף הכריעה הראשונה חוזרים למצב של ישיבה, ולאחר השנייה נעמדים ומתחילים את הרכעה החדשה.
כאשר מסיימים עם רכעות התפילה, מברכים ברכות חובה: ה"תשהד" (תשהוד) ברכה על שלום הנביא, עלינו ועל אוהבינו, אמירת השהאדה וברכות לאללה.
נאמר כי לתשהד קדושה מיוחדת, כי הנביא לימד אותה כמו שהוא קורא סורה מן הקוראן.
אחרי כל זה מותרות ברכות רשות, "דֻעאא'", למעוניינים, וגרסה מורחבת של התשהד.
מזיזים את הראש ימינה ושמאלה ויוצאים ממצב האחראם.
לפי ההלכה האסלאמית, מומלץ למתפלל להניח לפניו חפץ כלשהו אשר יחצוץ בינו לבין מי שעשוי לחלוף מולו.
1. העמידה של בעל היכולת
2. תַכְּבִּירַת אלאִחְרַאם (تكبيرة الإحرام)
3. קריאת סורת אל-פאתיחה (قراءة الفاتحة)
8. הישיבה בין שתי הסגידות (الجلسة بين السجدتين)
12. הישיבה בתָשַהֻד האחרון (الجلوس)
ההיטהרות לפני התפילה נקראת "וֻדוּאְ".
לפי המסורת כאשר נתנה מצוות התפילה הגיע המלאך גבריאל אל מוחמד, רקע ברגלו על האדמה ומים פרצו החוצה.
גבריאל היטהר וכך למד מוחמד כיצד להיטהר בעצמו.
אחר כך שב לביתו ולימד את ח'דיג'ה (אשתו הראשונה של מוחמד) כיצד להיטהר בעצמה.
קיימת סורה מדנית (אשר נכתבה באל-מדינה) המספרת על שני מאמינים אשר בקשו להתפלל ועליהם לרחוץ את פניהם וידיהם עד מרפקיהם, לנגב את ראשם ולרחוץ רגליהם עד הקרסוליים.
ישנם דיונים הלכתיים רבים בנוגע למידת ההיטהרות, כמה פעמים צריך, האם טרם כל תפילה, או שדי בפעם אחת ביום.
אלו שטענו כי יש צורך טרם כל תפילה הפיצו גרסה שונה של הקוראן.
בשיעה יש צורך להיטהר טרם כל תפילה, בסונה אין צורך.
ישנם דיונים בשאלה אם צריך לשטוף או מספיק רק לנגב, ושאלות בנוגע לטיב המים.
בעת מסע למשל אם הנעליים אטומות מספיק, לפי הסונה, ניתן פשוט לנגב את הנעליים, זהו מנהג אשר שיעה שוללת, למעשה היא יצאה נגדו באופן כה מובהק עד כי יש מסורת המספרת כי עאישה (אשתו הצעירה והאהובה של הנביא) אמרה כי היא מעדיפה שיכרתו את שתי רגליה מאשר לנגב את הנעליים.
ישנן מסורת המשבחות את מבצעי ומקפידי ההיטהרות, כי זו היא פעולה המטהרת ומשחררת מחטאים (חטאי הפה, היד – אזורים אשר שוטפים).
כאשר אין מים בנמצא, ניתן לשטוף באמצעות חול נקי, פעולה זו נקראת "תימם" (תימום).
נאמר כי האל אינו רוצה להעיק על מאמיניו רק לטהרם: "כל הארץ נתנה למחמד כמסגד ומקום טהרה".
יש המחברים את המנהג למנהגי הטהרה של היהודים ויש הטוענים כי הוא התקיים בצורה מסוימת עוד מתקופה הג'אהיליה.
באופן כללי, ההיסטוריונים המודרניים שוללים את קיומו של מנהג דומה מתקופת הג'הליה.
הזמנים לתפילות אינם מצוינים באופן ברור בקוראן, כמו כן ניכר כי טרם נתנו 5 התפילות הקיימות היום, מצווה הייתה לקיים שתי תפילות בלבד, תפילות אלו היו:
אלפג'ר – תפילת השחרית יש המחליפים אותה בתפילת אלדוחא או בתפילת הלילה – עשאא'.
מאוחר יותר נוספה בקוראן תפילה נוספת – התפילה התיכונה.
ככל הנראה התפללו את אלעשאא' ואת תפילת אלעצר.
כאשר ניתנה המצווה להתפלל פעמים ביום כבר הייתה נהוגה תפילת אלעשאא' – לילה.
עניין שהעסיק חוקרי הלכה רבים הוא השאלה הכיצד נקבע מספר התפילות ביום.
משכך, קיימת מסורת הלכתית, הנשענת על חדית' מסוים, כי בראשית האסלאם צווה המוסלמי להתפלל 50 תפילות ביום, אשר הורדו ל-5 לאחר משא ומתן בין מוחמד לאללה (בדומה למשא ומתן בין אברהם לאלוהים באשר למספר הצדיקים בסדום), ונאמר כי חמש התפילות יחשבו כ-50.
חוקרים מודרניים מצביעים על כמה אפשרויות להתפתחות מספר התפילות.
יש הסוברים כי מטרת המספר 5 היא להבדיל את בני העדה המוסלמית מהיהודים (3 תפילות ביום) ומהנוצרים הנזירים (7 תפילות ביום).
בנוסף יש הסוברים כי חמש התפילות מכוונות כנגד חמש התפילות של היהודים ביום הכיפורים, וכדי להביע את המסר שבאסלאם "כל יום הוא כמו יום הכיפורים".
התפילה יכולה להיות אישית, אך בתנאים מסוימים מומלץ לגבר מוסלמי לבצע צלאה בצוותא כשלפניו אימאם.
נוסף על התפילות היומיות ישנן תפילות מיוחדות המתבצעות ביום שישי (יום אל-ג'ומעה - תפילת יום שישי), עיד אל-פיטר ועיד אל-אצ'חא.
צל של ספק הוא סרט מותחן פסיכולוגי אמריקאי בבימויו של אלפרד היצ'קוק.
בסרט משחקים תרזה רייט וג'וזף קוטן.
תסריט הסרט נכתב על ידי תורנטון ויילדר, סאלי בנסון ועלמה רוויל.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסיפור הטוב ביותר.
ב-1991 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע.
שרלוט "צ'ארלי" ניוטון (תרזה רייט) היא נערה מתבגרת מסנטה רוזה המתלוננת על חייה הריקנים.
להפתעתה דודה, צ'ארלי אוקלי (ג'וזף קוטן), מגיע לבקר את משפחתה באופן לא צפוי.
במהלך ביקורו של צ'ארלי מגיעים שני כתבים ממגזין משפחתי כדי לתעד את המשפחה.
בהמשך הם מתגלים כבלשים והם מספרים לשרלוט שצ'ארלי הוא רוצח סדרתי הרוצח אלמנות עשירות כדי להשיג את כספם.
שרלוט מסרבת בהתחלה לשתף איתם פעולה, אך לבסוף היא משתכנעת לעזור להם.
היא מתחילה לחשוד בדודה לאחר שהיא רואה שהוא מתנהג מוזר ולאחר שבארוחה משפחתית הוא משווה נשים אלמנות עשירות לחזירים.
ערב אחד צ'רלי מתוודה בפני שרלוט על מעשיו.
שרלוט מנסה לגרום לצ'ארלי לעזוב את סנטה רוזה כדי שהסיפור לא יצא ויטיל כתם על משפחתם, אך ללא הצלחה.
יום אחד הם שומעים שאחד החשודים ברציחות נהרג במהלך מרדף משטרתי וכולם בטוחים שהוא היה הרוצח.
צ'ארלי שמח שלא חושדים בו אבל כשהוא נזכר ששרלוט יודעת את האמת עליו הוא מנסה לרצוח גם אותה כמה פעמים על ידי שבירת המדרגות בבית או כליאתה בגרז'.
שרלוט לוחצת עליו ולבסוף כאשר צ'ארלי עוזב הוא כולא את שרלוט על הרכבת ומנסה להשליך אותה ממנה.
במהלך המאבק שרלוט מצליחה להתגבר על צ'ארלי ולהפילו מהרכבת.
שרלוט מספרת לבלש גראהם על כך שידעה את האמת והם יחד מחליטים לשמור על הסיפור הזה בסוד.
תרזה רייט - שרלוט "צ'ארלי" ניוטון
ג'וזף קוטן - צ'ארלי אוקלי
הנרי טרברס - ג'וזף ניוטון
פטרישיה קולינג' - אמה ניוטון
מקדונלד קארי - ג'ק גרהאם
וולס פורד - פרד סאנדרס
יום קרונין - הרבי הוקינס
כמו סרטים רבים של היצ'קוק, הוא מופיע בהופעת קמע במהלך הסרט.
היצ'קוק הופיע בערך בדקה ה-15 על הרכבת לסנטה רוזה שבו עובר צ'ארלי אוקלי (ג'וזף קוטן).
בצאת הסרט, רבים מהמבקרים מהמגזינים כמו "הניו יורק טיימס", "טיים מגזין" ו"וראייטי" נתנו ביקורות חיוביות לסרט.
בראיונות רבים היצ'קוק הגדיר את הסרט כטוב ביותר שהוא עשה וכסרט האהוב ביותר עליו.
כיום הסרט נחשב ליצירת מופת.
מבקרים כמו דייב קר ודייוויד מאמט שיבחו את הסרט.
הסרט קיבל ציון מרבי של 100% באתר "Rotten Tomatoes" בהתבסס על 30 ביקורות.
לסרט נעשו מספר אתחולים ברדיו.
בשנת 1958, הבמאי הארי קלר עשה אתחול לסרט בשם "Step Down to Terror".
אמני מוזיקה כמו ווקס טיילור וסקיני פאפי השתמשו בקטעים מהסרט ביצירותיהם.
צל הנחש הוא רומן פנטזיה מאת ריק ריירדן, המבוסס על המיתולוגיה המצרית.
הוא יצא באנגלית ב-2 במאי 2012 ובעברית באותה השנה.
צל הנחש הוא הספר השלישי והאחרון בסדרת משפחת קיין והאלים המצריים.
הספר, שהוא כביכול שכתוב של הקלטה, מתאר את ניסיונותיהם של קרטר וסיידי קיין למצוא דרך להשמיד את אפופיס על מנת שלא ישמיד את העולם, וגם לפתור את בעיית החרטומים המורדים ולגרום לרע, האל הסנילי, לשוב לשפיותו.
הוא מתאר גם את מערכות היחסים הסבוכות בין קרטר לזיה ובין סיידי לוולט ואנוביס.
ספר זה מתחיל שישה חודשים לאחר אירועי הספר הקודם (כס האש), כאשר קרטר וסיידי נוסעים לנום (בסיס פעילים מצרי) ה-51, דאלאס, ופוגשים את ג'יי.די.
הם אומרים לו שהם צריכים מגילת קסם מתערוכת המלך המצרי תות ענך' עמון במוזיאון דאלאס לאמנות, אחרת העולם וייהרס על ידי כוחותיו של אפופיס, אל הכאוס המצרי.
בעוד שלושה ימים, אפופיס יקום, יבלע את השמש ויהרוס את העולם.
במוזאון, סיידי רואה פנים חרוטות על קיר שאומרת להם שהם צריכים למצוא קופסת זהב.
עם זאת, הנום מותקף, והמגילה מושמדת.
כדי להציל את כולם מלהיהרג, סיידי מזמינה את מאט, דוחה את כוחות הכאוס, אבל מתעלפת.
כשהיא מתעוררת, היא מגלה שהנום ה-51 הושמד, וכל החרטומים שלו נהרגו.
הורוס מבקר את קרטר ורומז על קשר בין צללים ופסלים, מה שמוביל את קרטר לחשוד שיש דרך טובה יותר להחרים את אפופיס, ומחליט להתייעץ עם תות'.
הוא מספר לאחרים בארוחת הערב ומתכנן למצוא את תות' באותו לילה, אבל סיידי גורמת לו ללכת למסיבת ריקודים בבית הספר שלהם.
במהלך הריקוד, סיידי נפגשת עם אנוביס, אבל שו, אל הרוח וסבא רבא של אנוביס, מפריד ביניהם.
ליאוניד, הקוסם הרוסי שהם פגשו בשנה שעברה, מגיע עם חדשות רעות ומספר שהוא לומד בסתר את קסמי שו, שאסורים.
סיידי לוקחת אותו ל-נום הראשון לפגוש את עמוס.
הוא מספר להם שהמורדים, בראשם שרה ג'קובי וקוואי, חברו לאפופיס.
עמוס אומר לזיה וסיידי לבקר את בס.
בינתיים, קרטר ו-וולט הולכים לבקר את תות', שמותקף על ידי שדים.
וולט וקרטר דוחים אותם, ותות' עוזר להם להבין מי זו סטנה.
הם מבינים שעליהם להגיע אל ארץ המתים ולשכנע את אוזיריס לעזור להם.
כאשר זיה וסיידי מבקרים בבית המנוחה, סיידי מבינה שעמוס לומד את נתיב הסט, אותו נאלץ פעם לארח.
טווארט, אלת ההיפופוטם, מספרת להם היכן בס הסתיר פעם את השייט שלו.
קרטר, סיידי, זיה ו-וולט נפגשים ומחליפים מידע.
הם פוגשים את אוזיריס ומשכנעים אותו לתת לסטנה ללכת איתם.
זיה וקרטר מצליחים לעזור לסטנה להחזיר את ספר תות' ממקדש שור האפיס.
מתגלה כי רע, או ליתר דיוק, גלגול הבוקר שלו, חפרי, בחר בזיה כמארח.
היא מצליחה לשרוד אבל מאוחר יותר סטנה מרמה אותם בכך שהוא נותן פקודות לקפטן להרוג אותם ובמקביל מביא אותם לארץ השדים.
בינתיים, סיידי ו-וולט מבקרים את האלה נית', שאומרת להם שהיא תעזור להם אם הם יוכלו לשרוד את משחק הצייד שלה עד השקיעה.
הם שורדים על ידי שימוש בקמיעות השן שלהם כדי לחמוק מהאלה, ואז, בסופו של דבר, ממש לפני השקיעה, סיידי מתעתעת ב-נית' בכך שהיא מהפנטת אותה בסיפורים על ציד תינוקות ג'לי.
וולט משתמש בשארית האנרגיה שלו כדי להחיות את השייט של בס, אולם אנוביס משתלט עליו.
סיידי מבינה שוולט תיעל בטעות את כוחו של האל במשך זמן מה, מה שהסביר את כוחות המוות המסתוריים שלו, ו-וולט ואנוביס תכננו שוולט יהפוך למארח של אנוביס כדרך לשרוד את הקללה שהוטלה על וולט.
וולט לא מסכים להילחם באפופיס לצד בית החיים, וסיידי קופצת לפורטל שנעשה על ידי נית', ומשאירה את וולט מאחור.
בינתיים, קרטר וזיה לא יכולים לפרש את המפה וצריכים לתת לסטנה ללכת כדי שיוכל להוביל אותם אל הצל.
הם מאפשרים לו להטיל עליהם כישוף, וכך הם נראים כמו שדים והולכים אחריו לים התוהו.
כדי ללכוד את הצל, הם חייבים להיות ממש בקצה המזח תוך כדי שהם צריכים להימנע מלהישאב פנימה.
הכישוף שלהם מתחיל לדעוך ולהבהב.
סטנה מופתע מכך שהם עדיין בחיים כשהם מתקרבים יותר, אבל הורוס מגלה לקרטר שהכוח של רע המתועל דרך זיה מגן עליהם.
הם מצליחים לזמן את הצל של הנחש וללכוד אותו בתוך הפסל, אבל סטנה בוגד בהם, ומשנה את הכישוף לקללה.
הוא מסביר שהוא יקשור את הצל בתוך פסלון וסחט את אפופיס כדי שיעשה כרצונו.
הוא רוצה להשמיד את מצרים ואת כל אזכור אביו (המלך רעמסס) כמו גם את רוב החרטומים, אבל לא את כל העולם.
עם זאת, יש כמה לחשים שהוא לא יכול להטיל מכיוון שהוא רוח רפאים, ולכן הוא היה זקוק לעזרתם של קרטר וזיה.
סיידי יוצאת מהפורטל מעליהם ומצליחה לתפוס את סטנה וולהציל את קרטר וזיה.
סיידי מצליחה ללכוד את הצל והם פונים בחזרה לסטנה, אבל הוא נעלם.
עם זאת, יש להם בעיות גדולות יותר: הצל קרא לתגבורת וצבא של שדים צועד לעברם.
טאוורט מגיע עם האלים מהנום הרביעי ומציל אותם ממוות.
הקרב נתן לאלים ולאלות הישנים מטרה, ובס חזר להתנהגות הישנה והמרושעת שלו, בדיוק בזמן כדי להביא אותם אל הדוברה של רע, שרק חולפת.
כשהם עולים על הסיפון, רע עדיין זקן וסנילי, אבל נולד מחדש כאדם כשיר יותר ברגע שהוא מתמזג עם זיה.
הם מגיעים לגיזה כדי למצוא את באסט שמסיחה את דעתו של אפופיס כמיטב יכולתה.
בס וזיה הולכים לעזור לה, בעוד שסיידי וקרטר עוזרים להגן על הנום הראשון.
החרטומים המורדים כבר שם, שומרים על הדלתות, שם עמוס לכוד עם חרטומיו.
אנשי בית ברוקלין מצליחים להילחם בדרכם, כשוולט/אנוביס עוזרים בקסמי המוות שלהם.
כשהם נכנסים, עמוס מחזיק את עצמו מול החרטומים מכיוון שהוא כעת המארח של סת', ומצליח לשמור על כוחו של סת'.
סיידי וקרטר מתעלים את כוחותייהם של איזיס והורוס ומצטרפים לקרב.
המורדת הראשית, שרה ג'קובי, מתקרבת להרוג את סיידי, אבל וולט/אנוביס מצילים אותה ומוציאים את רוחות המתים כדי למשוך את יעקבי אל הדואט.
הסגן שלה, קוואי, מתעל את אפופיס ונהרג, אבל מצליח להטיל כישוף אחרון כדי להרוס את הנומה.
סיידי מתעלת את כוחה של איזיס ומצליחה לומר את מילת הכישוף הקשה מכולן: "מעת" ומשחזרת את הנומה, ובתוך כדי כך היא מתעלפת.
כדי לנצח במלחמה, עליהם להתמודד עם הנחש.
קרטר/הורוס קוראים לאלים ובעזרתם הם צועדים לפגוש את אפופיס, אבל הוא שבר את המציאות וכולם מופרדים ברמות שונות של הדואט, נלחמים בחלקים שונים של אפופיס.
סיידי וקרטר מצליחים למצוא היכן הנחש הכי חזק ולמרות שהוא מצליח לבלוע את זיה/רע, הם עדיין מטילים כישוף ומשמידים אותו לנצח.
זיה בורחת בזמן שאפופיס מת, אבל האלים צריכים ללכת כי מעת' וכאוס שלובים אחד בשני למשך זמן ארוך מדי.
למרות שרע חזר, הוא מציע להורוס את המלכות, וקרטר תופס את כס המלכות של פרעה גם בנום הראשון.
עם זאת, קרטר בוחר להתמקד בניהול בית ברוקלין תוך שהוא עוזב את עמוס בתור לקטור ראשי לטפל בענייני היום-יום של ניהול בית החיים.
וולט נעלם, וגם באסט ובס נסוגו.
הם חוזרים לבית ברוקלין, שם מחכה להם וולט/אנוביס.
בגלל שוולט הוא המארח הקבוע של אנוביס, הוא לא צריך לסגת מהעולם ויכול להישאר עם סיידי.
סיידי חולקת איתם ריקוד, נרגשת לקבל הזדמנות סוף סוף להיות עם שני הבנים שהיא אוהבת בו זמנית.
קרטר מוציא את זיה לדייט בקניון.
היא אומרת לו שהיא תישאר בבית ברוקלין, והם מתחילים מערכת יחסים.
בית ברוקלין זכה לזרם של חניכים, כמו רוב הנומים בעולם.
קרטר וסיידי מסבירים שהם יהיו כל כך עסוקים שכנראה לא יהיו יותר הקלטות.
הספר מסתיים בהזמנה לכל מי שיש לו קשר דם לאלים המצרים להצטרף לבית החיים.
צל עץ תמר ואור ירח (המוכר גם בשם צל עץ תמר) הוא פזמון ישראלי הנחשב כאחת מהקלאסיקות של המוזיקה המזרחית, אף על פי שלא נכתב ככזה.
מילות השיר נכתבו על ידי המשורר והשחקן אפרים וַיְנשטיין, והולחנו על ידי גיסו, חיים קוֹבְּרִין.
הביצוע הידוע ביותר של השיר הוא של הזמר זוהר ארגוב.
מסיבה לא ידועה, במהלך השנים אבדו שמות המחברים המקוריים של השיר ונכתבו קרדיטים שונים לזהות המחברים; תהליך זה הסתיים בשנת 2014 בעזרת אקו"ם על ידי תהליך בוררות שבו נפסק כי ויינשטיין וקוברין הם מחברי השיר ובעלי הזכויות עליו.
השיר הפך לריקוד עם פופולרי בכוריאוגרפיה של בני לוי.
השיר חובר על ידי אפרים פישל וינשטיין (1923–2004), יליד פולין שעלה לארץ ישראל כילד ב-1934. ויינשטיין כתב אותו כשיר פרטי, במטרה להרשים את בת זוגו, רבקה יֶזֶ'בסקי, שנישאה לו בסוף אותה שנה.
על כתב היד המקורי של ויינשטיין מופיע השם "בצל עץ תמר".
במקור נכתבו לשיר ארבעה בתים ופזמון.
השיר הולחן על ידי גיסו של ויינשטיין (בעלה של אחותו מלכה), חיים קוֹבְּרִין (1912–1983), רופא פנימאי יליד ויטבסק (רוסיה הלבנה) שעלה ארצה ב-1933 והתיישב בטבריה, והתפרנס גם מעבודת הערב שלו ככנר בבתי קפה.
לחנו של קוברין נכתב לראשונה על כתב היד המקורי.
הלחן הוא בסגנון טנגו, וכך גם הביצועים המוקדמים של השיר.
קיימת הקלטה של השיר בשם "כינור קסמים" בביצועו של הזמר איזי גרשוני, יוצא להקת החישטרון.
על פי חוקר המוזיקה הישראלית דודי פטימר, ביצוע זה הוקלט בשנת 1952, והוא ככל הנראה הביצוע הראשון שהוקלט.
גרשוני ביצע בגרסתו את שני הבתים הראשונים בלבד.
הביצוע המפורסם הראשון של השיר הוא של הזמרת לילית נגר (בעיבודו של משה אושרוביץ).
ביצועה של נגר הוקלט על גבי תקליטון "מקולית" מס' 260 בשם "נַגֵּן נַגֵּנָה" בשנת 1954. גם לילית נגר ביצעה שני בתים בלבד (הבית הראשון ואחריו הבית הרביעי).
שני הביצועים שמורים באוסף קול ישראל שבספריה הלאומית.
המגדר במילותיו המקוריות של ויינשטיין, "הקסמתיני" ו"עזבתיני", השתנה בביצועה של נגר ל"הקסמתני" ו"עזבתני".
מאז התקבע שינוי זה גם בביצועים מאוחרים יותר של זמרים גברים.
בשנות השבעים הפך השיר לחלק מהרפרטואר המזרחי.
רוב הביצועים החל מתקופה זו כוללים את כל ארבעת הבתים.
הזמר שלום נחום ביצע את השיר בתקליט "ממרחקים" משנת 1976. הביצוע המפורסם ביותר הוא של הזמר זוהר ארגוב, אשר חידש את השיר לאלבומו השלישי, "היו זמנים" (1981).
מאז נחשב השיר לקלאסיקה במוזיקה המזרחית.
בשיר "פועל במה", החותם את האלבום אהוד בנאי והפליטים (1987), מופיעה השורה "עכשיו שאול שר צל עץ תמר ואור ירח".
בתוכנית "כוכב נולד 9" בשנת 2011 ביצע את השיר המתמודד לירון רמתי.
בפברואר 2012 חידשה הזמרת קרולינה את השיר לאלבומה "זוהר" בסגנון אלקטרוני.
גרסה זו הגיעה במצעד השנתי תשע"ג (2013) למקום 16 ובמצעד השבועי למקום השלישי.
ביוני 2013 חידש הזמר עידן חביב את השיר לפרסומת של חברת סלקום.
ב-2015 חידש הנער עוזיה צדוק את השיר, במסגרת תוכנית הריאליטי "בית ספר למוזיקה".
אמיליה אוזון ביצעה גרסה לשיר (המתבססת על גרסתו של צדוק מבית ספר למוזיקה) במסגרת תוכנית כישרונות במולדובה בגיל 7, מבלי לדעת אף מילה בעברית וזכתה במקום הראשון.
ב-2020 הושר השיר בתוכנית "זהו זה!" על ידי גידי גוב, שלמה בראבא, דב גליקמן, אבי קושניר ומוני מושונוב.
לפי רון ויינשטיין, בנו של אפרים, מחבר השיר, מילות השיר שונו במהלך השנים: המילים 'נגן נגן נא' שונו ל'נגן נגנה', המשפט 'מערפילי עבר תופיע' שונה ל'מערפילי עפר תופיע' והמשפט 'ישמע ירח את סודי במרום' השתנה ל'ישמע ירח את קולי במרום'.
על פי רישומי אקו"ם, יש לשיר 119 גרסאות (נכון לשנת 2022).
השיר תורגם לערבית בידי ג'ודת עיד ואכרם עודה ובוצע בתוכנית "אדבר איתך" של תזמורת המהפכה.
אובדן שמות המחברים נמשך עד שנות האלפיים, וכך בין השנים 1999 ל-2014 ציין מאגר היצירות של אקו"ם את השם "שלמה פיינטוך-אפרת" כמחבר המילים ואת המלחין, שזהותו לא נודעה, כ"נחלת הכלל".
בעקבות גרסאות הכיסוי הרבות, יואב גינאי, מגיש התוכנית "מה יהיה" ברשת ב', פנה בתוכניתו ב-2 באוגוסט 2013 לציבור המאזינים בבקשה לקבל פרטים אודות המחבר.
בעקבות הפנייה נעתרה לילית נגר להתראיין לתוכנית.
על פי עדותה, בעקבות הצלחת הלהיטים "לימון לימונרו" ו"אל תיקח הכול ללב", שהקליטה בחברת התקליטים "מקולית" בתחילת שנות ה-50, חיפשה החברה שירים נוספים לתקליטה הבא של נגר.
מייסד ומנהל החברה, שלמה פיינטוך, המכונה "סְלים", התוודע באותה התקופה לשיר "נגן נגנה", והציע לנגר להקליט אותו.
במהלך פגישה שלה עם פיינטוך (ככל הנראה בשנת 1953), פגשו השניים את בובי פנחסי, המנהל המוזיקלי של להקת החישטרון, שנתן להם את תווי השיר תמורת 5 לירות.
נגר ידעה שהשיר כבר היה קיים, אבל לטענתה הוא לא הוקלט קודם לכן, והיא מעולם לא ידעה מי כתב אותו.
על גבי התקליטון שבו הוקלט ביצועה של לילית נגר, לא הופיעו שמות המחברים, אלא רק פרטי המעבד "אפרתי" (הכוונה כנראה למעבד יעקב אפרתי, שעיבד שירים רבים שהוקלטו ב"מקולית"), וכן מנצח התזמורת, משה אושרוביץ (המכונה "פיסי").
צוות התוכנית "מה יהיה" פנה לאושרוביץ, אבל גם הוא לא ידע מי חיבר את השיר.
בעקבות מחקר של אתר זמרשת בשיתוף רון ויינשטיין, בנו של אפרים מחבר השיר, נודעו קורות השיר וזהותם של ויינשטיין וקוברין.
השיר נכתב במקור כשיר פרטי ואישי ולכן מעולם לא נרשם באקו"ם ולא נדרשו עבורו תמלוגים.
ויינשטיין הציג את כתב היד המקורי של אביו, שבו הופיעו הקרדיטים לאביו ולמלחין חיים קוברין.
בכתב היד הופיע הלחן המקורי של השיר כפי שביצעו לילית נגר ואיזי גרשוני.
בעלי האתר זמרשת זיהו את הכינוי "סְלים" (עליו סיפרה נגר בריאיון), כשלמה פיינטוך, מנהל חברת התקליטים "מקולית".
כשבוע לאחר מכן, ב-9 באוגוסט 2013, שוב בתוכנית הרדיו של גינאי, נחשפו תוצאות עבודת התחקיר של "זמרשת".
בתוכנית, ראיין גינאי את רון ויינשטיין, ארנה בר-אילן (נכדתו של קוברין), ואת יאיר אבן-זוהר מצוות זמרשת.
בתוכנית פורסמו לראשונה שמות המחברים המקוריים.
בשנת 2014, בעקבות העניין הציבורי, פתחה אקו"ם בהליך בוררות בראשות השופט בדימוס תיאודור אור.
בהליך הבוררות נפסלה עדות השמיעה המקורית מ-1999 של גלעד בן-ש"ך, עורך מוזיקלי בקול ישראל, לפיה המחבר הוא "שלמה פיינטוך-אפרת" והלחן הוא "נחלת הכלל".
בהליך הבוררות נבחנו מספר כיוונים נוספים לזהות המחברים, ובהם עדותו של חוקר המוזיקה דודי פטימר, שאיתר בארכיון הספרייה הלאומית את ביצועו של איזי גרשוני.
על גבי התקליט של גרשוני נכתב: "מילים: יערי, מנגינה: ניקוליב".
סברתו של פטימר הייתה כי כיתוב המחבר "יערי" מתייחס לאברהם יערי או לאחיו הצעיר, הסופר יהודה יערי, אך לא נמצאה כל עדות לכך.
בנוסף, פטימר סבר כי הכיתוב "ניקוליב" מתייחס למלחין והפסנתרן הרוסי ליאוניד ניקולאייב .
פטימר מצא עדות שלפיה קיימים תווים תואמים של קטע בשם "מאגיה" (Магия) מאת ניקולאייב, אך לעדות זו אין סימוכין.
בהליך הבוררות לא נקבעה נכונות העדות של פטימר לגבי אמיתות זהות המחבר "יערי" והמלחין "ניקוליב" והן נשארו עמומות.
הליך הבוררות הסתיים בשנת 2014, ובסופו נטה השופט אור באופן חד משמעי לגרסתו של רון ויינשטיין.
בנוסף נקבע כי ויינשטיין וקוברין יירשמו באקו"ם כמחברי השיר, וכי יוחזרו ליורשי המחברים כלל התמלוגים מאקו"ם מאז שנת 1999, שבה נרשמו שמות המחברים השגויים.
צל בבגדאד הוא סרט תיעודי משנת 2013 בבימויו של הבמאי דוקי דרור, ובתמיכת קרן גשר לקולנוע רב תרבותי.
הסרט מתעד את סיפורה של לינדה עבדול עזיז מנוחין, עיתונאית ישראלית שבצעירותה נמלטה מארץ מולדתה עיראק, במהלך שנות ה-70, ואת הקשר שלה עם עיתונאי עיראקי צעיר שיוצר איתה קשר במאמץ לעזור לה לחקור את היעלמותו של אביה בעיראק זמן קצר אחרי שנמלטה משם.
הסרט מדלג בין האירועים בישראל, ירדן ועיראק.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים חיפה והיה בין הגורמים שהובילו לעניין ציבורי בארץ ובעולם, בסיפור היעלמותם של קהילות יהודי ערב.
הסרט הוקרן גם בספריית הקונגרס האמריקאי בוושינגטון עם פתיחת תערוכת הארכיון היהודי-עיראקי בארכיון הלאומי של ארצות הברית.
עם שובה לישראל, מנוחין כותבת בלוג על חוויותיה בירדן, ובעקבות כך פונה אליה עיתונאי עיראקי שמתעניין בסיפור שלה ושל אביה, יעקב עבדול עזיז, שנעלם בעיראק כמה עשורים קודם לכן.
יחד עם התעמקות הקשר בין שני העיתונאים, הם מתחילים לחקור יותר ויותר לעומק את עברה של מנוחין, כמו גם זה של הקהילה העיראקית-יהודית, בניסיון למצוא רמזים למה יכול היה להיות גורלו של אביה.
בעוד הם נאבקים למצוא רמזים שיתחקו אחר עקבותיו של אביה, העיתונאי העיראקי יוצא לרחובות בגדאד, סורק את האזור אל מוסבאח בו מנוחין חיה בעבר עם משפחתה.
בינתיים, בישראל, מנוחין מבקרת אנשים שהיו שייכים בעבר לקהילה העיראקית-היהודית בבגדאד, את אלה שהכירו את אביה לפני שהם עצמם נמלטו לישראל, כדי לנסות ולהבין טוב יותר את הנסיבות שבהן אביה נעלם.
צל מעל בבל הוא ספר מאת הסופר הבריטי דייוויד מייסון, יוצא המשמר הוולשי.
עלילת הספר נפתחת לאחר מלחמת המפרץ כאשר שר בממשלה פנה לאיש עסקים בריטי, על מנת שיוציא לפועל תוכנית להתנקש בחיי סדאם חוסיין.
איש העסקים מגייס למשימה את חברו פיטר דרטינגטון, שלו חברת הבנייה הבין-לאומית.
זה האחרון מטיל את הכנת המשימה והוצאתה לפועל על אד הווארד, יוצא יוצא חיל הנחתים המלכותי ויחידת ה-SBS.
הווארד מגייס למשימה את אנשיו בחברת האבטחה "אקס.אף סקיוריטיס", יוצאי כוחות מיוחדים, ובהם חברו הטוב מייק זיגלר, קצין יחידת ה-SEALS לשעבר.
בנוסף מגייס הווארד מדריך ציד סקוטי שישמש כצלף של הכוח.
פעולת ההתנקשות מחייבת את הצוות להתמודד עם כוחות הצבא העיראקי מחד ולהתחמק בהצלחה מארגוני הביון של ארצות הברית ובריטניה מאידך.
צל של אמת היא סדרת טלוויזיה דוקומנטרית ישראלית בת חמישה פרקים, העוסקת ברצח תאיר ראדה.
הסדרה, שהופקה על ידי חברת ההפקות ביצתעין ושודרה לראשונה ב-26 במרץ 2016 בערוץ 8, נחשבת לאחת מסדרות הדוקו הפופולריות ששודרו בישראל ולסדרה הראשונה שהובילה לזיכויו של אדם חף מפשע שהורשע ברצח.
הסדרה נוצרה על ידי הבמאים יותם גנדלמן וארי פינס והמפיקה מיקה תימור.
את המוזיקה לסדרה כתבו תום דרום ואסא רביב.
הזכיינית רשת רכשה זכויות שידור והיא שודרה לראשונה בערוץ 2 בשני חלקים בחודש ינואר 2017. באותה שנה חברת נטפליקס רכשה את הזכויות להפצה בינלאומית במעל ל-190 מדינות, בגרסתה העברית עם כתוביות באנגלית ובשפות נוספות.
הסדרה הפכה לאחת מסדרות הפשע האמיתי הנצפות ביותר בנטפליקס ב-2018.
הסדרה זכתה לביקורות חיוביות ובשנת 2017 הייתה מועמדת בארבע קטגוריות שונות בטקס פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה, ומתוכם זכתה בשלוש קטגוריות, כולל על הסדרה הדוקומנטרית הטובה ביותר.
הסדרה ספגה גם ביקורת שלילית, שנים לאחר שידורה, על החשדות שהעלתה נגד א"ק, מי שנעצרה בשנת 2012 כחשודה ברצח תאיר ראדה ושהתיק נגדה נסגר 9 שנים לאחר מכן, בשנת 2021.
ב-2019 עלתה לשידור עונתה השנייה של הסדרה העוסקת בסדרת מקרי רצח בלתי מפוענחים שאירעו בין השנים 1972–1983 בסביבת כביש החוף.
בעקבות התפתחויות בפרשת רצח תאיר ראדה במהלך שנת 2021, ביניהן קיום משפט חוזר לרומן זדורוב וחשיפת פניה ושמה של א"ק, יצא בשנת 2022 פרק המשך לעונה הראשונה, אשר כולל ראיון עומק ראשון עם רומן זדורוב שבו הוא מסביר מדוע הודה ברצח שלא ביצע.
הפקת הסדרה החלה ב-2013 ונמשכה שלוש שנים.
המימון הגיע מערוץ 8, הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה ומפעל הפיס.
ארי פינס ויותם גנדלמן הסבירו את הסיבה ליצירתה וטענו כי "עד עכשיו הציבור נחשף לפרשה רק דרך כתבות חדשותיות, שרובן הונעו על ידי אג'נדה מסוימת והיו נגועות בדיסאינפורמציה ובמניפולציות.
בסדרה שלנו אנו מביאים את כל הצדדים בפרשה, כולל גילויים חדשים ומפתיעים שטרם נשמעו, ונותנים לצופים להחליט בעצמם".
בתחילת כל פרק מופיעה כתובית המציינת שהסדרה נוצרה כמקשה אחת וכך יש להתייחס אליה, וכן ציטוט אחר המתייחס למושגים משפטיים-פילוסופיים כמו "אמת" ו"ספק".
הסדרה בנויה כך שבכל פעם הצופה משתכנע בסיפור אחר אשר מסביר את נסיבות הרצח, ולאחר מכן מקבל את תמונת הראי ההופכית לו אשר מפרקת אותו לגורמים.
הפרק הראשון מציג את טענות התביעה והסימוכין להרשעתו של רומן זדורוב, בעוד שהפרק השני מביא את גרסת ההגנה וכן מתאר בקצרה את השתלשלות המשפט.
הפרק השלישי עוסק במחאה הציבורית שהתעוררה בעקבות ההרשעה, בתאוריית הקונספירציה שהתפתחה ברשתות החברתיות לפיה חברותיה של תאיר רצחו אותה ובהפרכתה של אותה תאוריה.
הפרק הרביעי חושף לראשונה דמות חדשה, המזוהה בראשי התיבות א"ק (שלימים תחשף כאולה קרבצ'נקו), שנחקרה בעבר במשטרה בחשד לרצח של תאיר ראדה, ואשר חקירתה לכאורה לא מוצתה ואף הושתקה על פי הנטען בפרק.
לאורך הסדרה מרואיינים אנשים רבים הקשורים בפרשה - קרובי משפחה, אנשי משטרה, פרקליטות, סנגוריה ומומחים שונים, תוך כדי שימוש בחומרים מקוריים של משטרת ישראל מתיק החקירה, לצד שחזורים קולנועיים, חומרי ארכיון וצילומים אוויריים של קצרין.
בתחילת כל פרק מופיע הפתיח של הסדרה על רקע השיר של אהובה עוזרי, "אמי אמי".
הקצב של הסדרה מזכיר סדרות מתח ומוסיף לאווירה הקולנועית הבולטת שלה.
הסיבה לכך, לפי יוצרי הסדרה, נובעת מהרצון "להביא לצופה הישראלי חווית צפייה שלמה ומהודקת".
דרך תיאור חקירותיו ומשפטו של זדורוב, הסדרה מתחה ביקורת על מערכת המשפט בישראל.
בין השאר, היא הצביעה על הבעייתיות הטמונה בכך שניתן להרשיע אדם רק על סמך הודאתו, על אחוז ההרשעות הגבוה באופן חריג בישראל, על ההטיה המובנית של שופטים לטובת התביעה ועל דחיקתו לשוליים של עיקרון הספק הסביר.
הסדרה ביקרה גם את הפרקליטות על כך שהיא חותרת להרשעה בכל מחיר במקום לשאוף לחקר האמת, ואת המשטרה על העדפת שיטת החקירה הקלאסית, שעניינה הוצאת הודאה מחשוד, על פני החקירה הפורנזית, שמתמקדת במציאת ראיות בשטח.
הסדרה הציגה בהרחבה את הודאתו של זדורוב ברצח, אך גם את החקירות שקדמו לה, בהן לכאורה נראים החוקרים כשהם מוסרים לזדורוב, במודע או שלא, פרטים מוכמנים על הרצח שנכללו מאוחר יותר בהודאתו.
בנוסף, הסדרה הצביעה על כך שבעוד שלא התגלה כל ממצא פורנזי הקושר את זדורוב לרצח, נמצאו ממצאים אשר מצביעים לכאורה על מבצע אחר, ובראשם שלוש טביעות נעל בדם אשר התגלו בתוך זירת הרצח, ואשר מוסכם על כל הצדדים כי אינן שייכות לזדורוב.
טביעות נעל אלה היו אחת הסיבות המרכזיות לכך שחמש שנים לאחר שידור הסדרה, בקשתו של זדורוב למשפט חוזר התקבלה והוא שוחרר למעצר בית עד תום ההליכים.
לפי נתוני ערוץ 8, שווי החשיפה של הסדרה נכון לחודשי מאי 2016, חודשיים לאחר שידורה, עמד על מעל ל-27 מיליון ש"ח, ומספר הצופים שראו אותה בטלוויזיה, ב-VOD ובאינטרנט נאמד במיליונים.
ביום עלייתה של הסדרה לאוויר, 26 במרץ, צירוף המילים "צל של אמת" היה במקום הראשון בחיפושים באינטרנט על פי גוגל טרנדס.
הסדרה, שיצאה מספר חודשים לאחר הרשעתו של רומן זדורוב בבית המשפט העליון, יצרה עניין ציבורי רב סביב פרשת הרצח, זכתה לביקורות טובות ולסיקורי המשך בכלי התקשורת השונים, ואף הוכתרה על ידי רבים מהמבקרים כאחת הסדרות החשובות ששודרו בישראל.
אתר "וואלה" בחר בה כסדרת השנה מבין כל הסדרות הישראליות, העלילתיות והדוקומנטריות, ששודרו באותה שנה.
במאי 2021 החליט השופט חנן מלצר לקבל את בקשתו של זדורוב למשפט חוזר.
במרץ 2023, בתום המשפט החוזר ובדיוק שבע שנים לאחר ש"צל של אמת" שודרה, רומן זדורוב זוכה בבית המשפט המחוזי ויצא לחופשי.
בתקשורת הוסכם כי לסדרה הייתה תרומה משמעותית לכך, והיא אף הוזכרה בפסק הדין.
לצד הביקורות החיוביות, הסדרה ספגה גם ביקורת שלילית שגררה פולמוס בין יוצרי הסדרה לבין העיתונאי רביב דרוקר.
כמו כן, הסדרה גררה התבטאות פומבית חריגה של פרקליט המדינה שי ניצן, אשר כינה את הסדרה "סכנה לדמוקרטיה".
יוצרי הסדרה הגיבו ואמרו כי "מי שחושב שחופש הביטוי הוא סכנה לדמוקרטיה, ייתכן והבעיה נעוצה בו".
אליהם הצטרפו בכירי היוצרים הדוקומנטריים בישראל שיצאו להגנת הסדרה.
בשנת 2021 שודר סרט התעודה "צל כבד", של הבמאי עידו הר, ובו סיפורה של האישה מאחורי ראשי התיבות א"ק - אולה קרבצ'נקו.
לטענת הסרט נהגו יוצרי "צל של אמת" בחוסר יושר ובחוסר אחריות כלפי קרבצ'נקו, ושגו כשגרמו לקהל להאמין ללא פקפוק בנכונות גרסתו של בן זוגה לשעבר שהאשים אותה ברצח.
בעקבות פרסום הסרט, הובעה ביקורת תקשורתית נגד יוצרי הסדרה "צל של אמת" יותם גנדלמן, ארי פינס, מיקה תימור.
עם זאת, יוצרי הסדרה סירבו להתנצל והסבירו שהם עומדים מאחורי היצירה שלהם, והבמאי ארי פינס אף כתב טור נרחב באתר הארץ שבו הסביר את עמדתו וטען כי העובדות בפרשה נדחקו לשוליים לטובת פוליטיקת הזהויות.
קרבצ'נקו פתחה בשנת 2021 פרויקט מימון המונים שמטרתו לסייע לה בתביעת דיבה נגד בן זוגה לשעבר ונגד היוצרים של "צל של אמת", שהביעו התנגדות לצעד זה.
בנובמבר 2021 הגישה אולה קרבצ'נקו תביעת לשון הרע בסך 5.4 מיליון ש"ח נגד יוצרי סדרת התעודה "צל של אמת", ארי פינס ויותם גנדלמן, ונגד עו"ד ירום הלוי.
עם זאת, התביעה לא כוללת כל טענת דיבה כנגד הסדרה עצמה.
באוקטובר 2021 דרש הפורום הדוקומנטרי בישראל מהנהלת ערוץ הוט 8 שתוסיף בתחילת הפרק הרביעי של הסדרה הבהרה לפיה אולה קרבצ'נקו אינה חשודה ברצח.
הערוץ הגיב על כך: "בפרק 5, שעליו היוצרים עובדים בימים אלו, יהיו עדכונים על כל ההתפתחויות בפרשה".
שנה ארגון קטגוריה תוצאהסימוכין 2016 פרסי עכבר העיר סדרת / תוכנית המקור הטובה ביותר 2017 האקדמיה הישראלית לטלוויזיה סדרת תעודה צילום עריכת תמונה ספיישל אפקטס ווידאו ארט
צל של אמת: רוצח כביש החוף היא מיני סדרה דוקומנטרית מאת "ביצתעין הפקות" שעלתה לשידור ב־6 ביולי 2019 ב־HOT8. הסדרה עוסקת בפרשיות רצח בעלות אופי מיני של נשים, שהתרחשו לאורך שנות ה־70 וה־80 בסמוך לכביש החוף.
בסדרה נטען כי לרציחות יש דפוס דומה בו הקורבן נאנסה, נחנקה למוות באמצעות פריט לבוש, גופתה נמצאה ללא בגדים והרצח נותר לא מפוענח.
הסדרה מביאה את סיפורן של חמש קורבנות: ז'קלין סמית, רחל הלר, עירית יעקבי, ליאונור בן-לולו, ואורלי דובי.
יוצרי הסדרה הם יותם גנדלמן, ארי פינס ומיקה תימור.
הסדרה מהווה עונת המשך לסדרה צל של אמת שעסקה ברצח תאיר ראדה, והעלתה ספקות לגבי אשמתו של רומן זדורוב.
הבמאים גנדלמן ופינס והמפיקה מיקה תימור ניסו להוכיח תאוריה שלפיה פעל בישראל רוצח סדרתי שאחראי על סדרת מעשי אונס ורצח לא מפוענחים שהתרחשו בשנות ה־70 וה־80 באזור כביש החוף.
יוצרי הסדרה מביאים בה תזה שרוצח כביש החוף הוא האסיר שלמה חליווה.
חליווה הורשע ברצח אורלי דובי והשתחרר מהכלא באפריל 2024.
בעקבות הסדרה החליטה המשטרה לפתוח מחדש את חקירות הרצח.
הסדרה זכתה לסיקור תקשורתי נרחב, בין היתר על רקע האיומים על חייהם של יוצרי הסדרה מצד הרוצח המורשע חליווה, והתלונה במשטרה שהגישו נגדו בעקבות כך.
הסדרה זכתה בעיקר לביקורות חיוביות בזכות התחקיר המעמיק והאסתטיקה הקולנועית העשירה, שעוצבה ברוח התקופה שבה מתרחש סיפור המעשה.
מבקר הטלוויזיה של "ידיעות אחרונות" עינב שיף הצביע על כך שהעונה השנייה ממשיכה את הקו של הראשונה כשהיא "מטילה זרקור על כשלים בעבודת המשטרה, הפרקליטות ובתי המשפט", וטען כי "גם בסטנדרטים בינלאומיים, 'צל של אמת' היא דוגמה לניצול מקסימלי של המדיום הטלוויזיוני".
בצד השבחים נמתחה גם ביקורת על הסדרה, בטענה כי מדובר בתחקיר חסר עובדות ומרובה מניפולציות, וכי הסדרה חוטאת לאמת ומאשימה אנשים אחרים.
"צל ומי באר" הוא שיר שכתב יורם טהרלב והלחין לוי שער.
השיר הוקלט עבור אלבום משותף של צמד "הדודאים" וצמד "הפרברים" ויצא לאור בשנת 1985.
השיר הוקלט עבור האלבום המשותף של "הדודאים" ו"הפרברים" ונקרא "הדודאים והפרברים".
השיר מדבר על הכנסת אורחים ודאגה למחסורם.
השיר מבוסס על חוויה של המחבר יורם טהרלב בילדותו בקיבוץ יגור.
בשנת 1945 כוחות של הפלמ"ח פרצו למחנה המעצר בעתלית במהלכה שוחררו מן המחנה עצורים יהודים והוברחו לקיבוץ יגור.
הסיבה לפריצה הייתה שיומיים קודם לכן, הגיעה לעתלית קבוצת מעפילים שנתפסה בכוח, בכפר גלעדי, לאחר שנכנסו לארץ בחשאי מגבול סוריה, במסגרת ההעפלה מארצות המזרח.
הבריטים הודיעו שיחזירו את המעפילים לארצות מוצאם.
רשמית, משמעות הדבר הייתה מאסר של שנה.
מעשית, היה מקום לחשוש שהמעפילים ירצחו בשובם.
הנהגת היישוב לא יכלה להשלים עם כך, ולכן והוחלט על שחרורם באמצעות הפריצה למחנה עתלית.
משפחתו של טהרלב הסתירה אף היא אחת מן המשוחררות.
ניתן לזהות בשיר מספר הקבלות לסיפור בני ישראל ביציאת מצרים ולקראת הכניסה לארץ:
"מי שרעב ימצא אצלנו פת של לחם, מי שעייף ימצא פה צל ומי באר" המתאר את יחס קיבוץ יגור לפליטים מהווה תשובת המשקל ליחס העוין שעם ישראל קיבל מעמון ומואב: .
בני ישראל צריכים לעבור בדרכם ממצרים לארץ המובטחת, באדום, או באמורי.
בתיאור חילופי הדברים בין משה לבין אדום נכתב: .
מאחר שהתשובה הייתה שלילית, פנה משה לסיחון מלך האמורי, והתשובה הייתה שלילית ולוותה בהתקפה.
בפרק כ"א נכתב תיאור דומה בעת הדיבור עם סיחון מלך האמורי.
את מי הבאר שסירבו לתת ליוצאים ממצרים, קיבלו ביגור היוצאים מעתלית.
לצד האזכורים ביציאת ישראל ממצרים - אותם המוטיבים של מים, לחם וצל מופיעים גם אצל אבי האומה אברהם: .
"מי שסוכתו נופלת חרש יכנס בדלת חרש יכנס ועד עולם יוכל להישאר".
כאן המשורר מתייחס לפליטים שבאים מהגלות כמי שחיו בסוכות, שזה בעצם מצבו של עם ישראל בגלות עד להגעתו לארץ ישראל שרק שם הוא נכנס למקום קבע.
פסוק זה הפך לקטע תפילה הנאמר בחג הסוכות בברכת המזון: "הרחמן הוא יקים לנו את סוכת דוד הנופלת".
המשורר מתייחס אל הפליטים מהגלות כיוצאים מן המצב של סוכת דוד הנופלת, וכמו בפסוק "ובניתיה, כימי עולם", גם הם חוזרים אל המצב שבו "ועד עולם יוכל להישאר".
צל הכוכבים (במקור: Тень звезды) הוא סרט מותחן-רומנטי רוסי משנת 2020 בבימויו של דמיטרי גובארב ובכיכובם של אלכסנדרה צ'רקאסובה-סלוז'יטל ופאבל פרילוצ'ני.
הסרט הופק בתמיכת קרן הקולנוע הרוסי ומשרד התרבות של רוסיה.
תאריך בכורת הסרט תוכנן ל-28 במאי 2020, אך בהמשך Megogo.net הודיעה שבעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה יציאתו נדחתה לאוגוסט 2020. בסופו של דבר, הקרנת הבכורה נערכה במסגרת פסטיבל "Gorky Fest" ב-18 ביולי 2020.
כוכב ההיפ הופ ניים מגיע לסיבוב הופעות בסנקט פטרבורג.
הוא זמר פופולרי אלא שהוא מוצא את עצמו בניסיון התנקשות ומצליח להימלט מהמוות.
האמרגן שלו מחליט לשכור שומר ראש.
בחורה בשם סשה, היא מקצועית בתחומה, אך מתקשה להתמודד עם אנשי עולם הבידור והיא מתחילה להבין את מערכת היחסים הסבוכה של הכוכב ומבינה שכל אחד מפמלייתו של הוא איום.
הגנה על מוזיקאי אינה דבר קל, במיוחד בהתחשב בכך שסשה מתחילה לחוות רגשות שאינם מתאימים לעבודתה.
שחקנ/ית שם הדמות הערותאלכסנדרה צ'רקאסובה-סלוז'יטלאלכסנדרה, "סשה"שומרת ראש פרטיתפאבל פרילוצ'ניאיליה "ניים"כוכב מוזיקהקיריל נאגייבטיכוןמנהלו האישי של נייםיוליה פרנץלולה
צל כבד הוא סינגל של להקת הרוק הישראלית כשניקו תתחיל לדבר משנת 1997.
את השיר כתב והלחין פטריק סבג, סולן הלהקה.
השיר הגיע למקום ה-39 במצעד הפזמונים העברי השנתי של תחנת הרדיו רשת ג' לשנת ה'תשנ"ז.
צל ועצם הוא הרומן הראשון בטרילוגיית הפנטזיה וההרפתקאות שכתבה הסופרת האמריקאית לי ברדוגו.
הרומן, שפורסם ב-5 ביוני 2012, מסופר מנקודת מבטה של אַלינָה סְטָרְקוֹב, יתומה מתבגרת שגדלה בארץ רַבקה, מדינה בהשראת רוסיה.
כל חייה משתנים כשהיא מקבלת במפתיע כוח חזק במיוחד שמעולם לא ידעה כדי להציל את חברה הטוב ביותר, מאל אורטסב.
אַלינָה סְטָרְקוֹב היא יתומה בגיל העשרה, אזרחית ממלכת רַבקה.
היא גדלה עם חברה הטוב מַאלְיֶין אורֶטְסֶב בבית יתומים בעיר קרמזין, הממומן על ידי פטרון עשיר.
בתחילת הסיפור הם צועדים לקפל הצל, רצועת חושך עקרה, המונעת מרובה של רבקה גישה אל הים.
המעבר מסוכן מכיוון שהקפל מאוכלס על ידי מפלצות בשם וולקרה.
מדי פעם יוצאות משלחות על מנת להעביר סחורות בין רבקה המערבית והמזרחית.
בתחילת מעבר המשלחת בה נמצאים אלינה ומאליין, מתרחשת התקפת וולקרה, ותוך כדי הצלתו של מאל, אלינה מציגה כישרון יוצא דופן של גְרישָׁה.
הגְרישָׁה הם אנשים עם יכולת לתמרן את היסודות לשימושם, למשל ליצור אש, לזמן רוח, לעצור לבבות לרפא או לשלוט ביסודות.
כוחה המיוחד של אלינה הוא לזמן אור.
מנהיג הגרישה, האופל, ממהר מיד להביא את אלינה לבירת הממלכה, אוס אלטה, באומרו כי כוחה הוא ייחודי ובעל ערך.
הכוח הייחודי שלה מאיים על גורמים מסוימים המנצלים את הקפל לתועלת כלכלית והם מבקשים לחסלה.
בעת שהותה שם אלינה פוגשת בני גרישה אחרים.
היא מתקשה להשתלב ולהאמין ביכולותיה, ומתחילה באימונים קפדניים.
היא מתאהבת באופל, שנראה שהוא משיב לה אהבה.
במהלך שני מפגשים הם מתנשקים ואלינה מבולבלת מתגובותיה לנשיקות.
לאחר שהפגינה את כוחה בפני המלך וחצרו, נאמר לאלינה על ידי המורה שלה, בגרה, שהיא חייבת לברוח, כי האופל משתמש בה, כי האופל יצר את הקפל, וכי הוא מתכוון לשעבד אותה ולהשתמש בכוח הגרישה שלה כדי לכבוש את העולם.
בגרה גם מגלה לה שהיא אמו של האופל.
שבועיים לאחר בריחתה, היא כמעט נלכדת, אך היא ניצלת על ידי מאל.
למאל יכולת מעקב כמעט על-טבעית, הוא נשלח למצוא אותה, וכך עשה, אולם במקום להסגיר אותה, הוא עוזר לה לברוח.
הם מחליטים לצוד את אייל הקסמים בצפון הרחוק.
אם אלינה תהרוג את האייל ותכין שרשרת מהקרניים שלו, כוחותיה יוגברו מאוד.
לאחר זמן רב ומאמץ הם מוצאים את האייל, בדיוק בעת שהם מבינים עד כמה הם אוהבים זה את זה.
אלינה מסרבת להרוג את האייל, והאייל מודה לה על כך.
באותו הרגע מופיע האופל והקרובים שלו.
האופל הורג את האייל ומניח את שרשרת הקרניים על אלינה, מה שהופך אותה לשפחה מוחלטת שלו, שאינה מסוגלת שלא לציית לו ולו במעט.
הם חוזרים במהירות דרומה לנקודת המעבר הגדולה של הקפל.
האופל מאלץ את אלינה להגן על הספינה במהלך המעבר.
ליד הצד השני, האופל מרחיב את הקפל, וגורם למוות ולהרס גדולים.
לאחר מכן הוא זורק את מאל מהספינה, אל הקפל, כדי שזה ייטרף על ידי מפלצות.
בייאושה אלינה מבינה סוף סוף כי מעשה הרחמים שלה, כשחסה על האייל, נותן לה את האפשרות להשתחרר משעבודו של האופל.
אהבתה למאל מעניקה לה את הכוח הדרוש לה.
אלינה משתחררת, מזנקת מהספינה, מצילה את מאל ומשמידה את הספינה.
הספר מסתיים בכך שמאל ואלינה עוברים את הים האמיתי, בורחים מרבקה ומהאופל.
הספר השני בטרילוגיה, "מצור וסופה", פורסם ביוני 2013. הספר האחרון בטרילוגיה, "הרס ותקומה", ראה אור ביוני 2014.
"שישה עורבים" (2015) ו"ממלכה עקומה" (2016) מתרחשים ביקום גרישה, וכך גם אוסף סיפורים עצמאי בשם "שפת הקוצים".
"מלך הצלקות", סיפור חדש המתרחש באותו עולם כמו טרילוגיית גרישה, פורסם בשנת 2019 ומציג דמויות מהטרילוגיה המקורית וגם משישה עורבים.
מדובר על ניקולאי לָנְטסוֹב, מלך רבקה, חייל ופיראט לשעבר ולוחם (המכונה מדי פעם סטורמהונד), הופיע בספריה האחרים של ברדוגו.
בספטמבר 2012, הולי באריו, נשיאת ההפקה של אולפני דרימוורקס, הודיעה שרכשה את זכויות העיבוד הקולנועי לספר.
דייוויד היימן, שהפיק את סרטי הארי פוטר, הוכרז כמפיק.
ג'פרי קליפורד, נשיא חברת Heyday Films, שימש גם הוא כמפיק הסרט.
בינואר 2019 הזמינה נטפליקס סדרה בת שמונה פרקים המבוססת על הטרילוגיה והספרים האחרים ביקום הגרישה, עם אריק הייזרר כיוצר.
ההפקה החלה באוקטובר 2019 עם ג'סי מיי לי בתפקיד אלינה סטרקוב, בן בארנס בתפקיד הגנרל קריגן (האופל), ארצ'י רנו בתפקיד מאלין אורטסב, סוג'יה דסגופטה בתפקיד זויה נזיאלנסקי, דייזי הד בתפקיד ג'ניה סאפין וסימון סירס בתפקיד איוואן.
הסדרה עלתה לשידור באפריל 2021. ביוני 2021 הוכרז על חידוש הסדרה לעונה שנייה שעלתה לאוויר במרץ 2023.
צל ועצם היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת הפנטזיה, שפותחה על ידי אריק הייזרר וחברת 21 Laps Entertainment עבור נטפליקס ועלתה לצפייה דיגיטלית ב-23 באפריל 2021. הסדרה מבוססת על טרילוגיית הספרים "גרישה", המתחילה בספר "צל ועצם", ועל דואולוגיית הספרים שמתחילה ב"שישה עורבים" מאת הסופרת הישראלית-אמריקאית לי ברדוגו.
ביוני 2021 הודיעה נטפליקס על חידוש הסדרה לעונה שנייה בת 8 פרקים, שמבוססת על ספרה "מצור וסופה" (Siege and Storm) ועוד קו עלילה מקורי המגולל את מעללי העורבים.
הסדרה מתרחשת בעולם-גרישה, המורכב מהמדינות רבקה, פי'רדה, שו האן, קרץ', נובי זם והאי הנודד.
לכל מדינה ישנם אלמנטים של שפה, תרבות ומסורת.
בעולם-גרישה קיימת קבוצה של אנשים שתוארו כ"משתמשי קסמים" ונקראים "גרישה".
אנשים אלו נחשבים למתרגלים של "המדע הקטן", כישרון אינדיבידואלי שכל גרישה מחזיק כדי לתמרן את החומר ברמה המולקולרית שלו.
מדינת רבקה היא ביתם של רוב הגרישה, שכן הם מתגלים בדרך כלל בילדותם על ידי בודקי גרישה נודדים.
זהו אחד המקומות הבודדים שבהם גרישה יכולים לחיות בבטחה ללא חשש מרדיפה.
הגרישה משרתים במסגרת "הצבא השני" של רבקה, ומחולקים לשלושה מסדרים, על פי כישרונותיהם:
Etheralki המזמנים אלמנטים טבעיים כמו רוח, מים ואש.
Materialki השולטים בחומרים, כגון מתכת וזכוכית.
Corporalki המתמרנים בגופם של אנשים.
אומת רבקה מחולקת לשניים, "מזרח רבקה" ו"מעקב רבקה", על ידי קפל הצל ("The Fold"), אזור אפל המלא בחיות שנוצרו לפני מאות שנים על ידי הגרישה המכונה "הכופר השחור".
רבקה נמצאת במלחמה עם פי'רדה, ו"מערב רבקה" שואף לעצמאות.
גנרל קיריגן, הידוע גם בשם האפלה ("The darkling"), מוביל את "הצבא השני" של רבקה ומחפש גרישה בעל/ת יכולת לזמן אור, היחיד/ה שבאפשרותו/ה להרוס את קפל הצל.
בעולם שסוע מלחמה, החיילת היתומה אלינה סטרקוב שחררה זה עתה כוח יוצא דופן שעשוי להיות המפתח לשחרור מדינתה.
עם האיום המפלצתי של קפל הצל המתקרב, אלינה נקרעת מכל מה שהיא יודעת ונאלצת להתאמן כחלק מצבא מובחר של חיילים קסומים המכונים גרישה.
אך כשהיא מתקשה לחדד את כוחה, היא מגלה שבני ברית ואויבים יכולים להיות זהים וששום דבר בעולם המפואר הזה אינו מה שנראה.
ישנם כוחות מסוכנים שמשחקים בה, כולל צוות עבריינים כריזמטיים, כשנדרש יותר מקסם כדי לשרוד.
אַלינָה סְטָרְקוֹב (ג'סי מיי לי): קרטוגרפית יתומה המשרתת בצבא הראשון, ומתגלה כמזמנת שמש בעלת כוח יחיד במינו.
מאליין ("מאל") אורטסב (ארצ'י רנו): גשש יתום המשרת בצבא הראשון, חבר הילדות הטוב ביותר של אלינה.
גנרל קיריגן/אלכסנדר/הגנרל השחור (בן בארנס): גנרל הצבא השני ומזמן האופל.
קאז ברקר (פרדי קרטר): מנהיג העורבים.
אינז' גאפה (אמיטה סומאן): חברה בעורבים.
ג'ספר פאהי (קיט יאנג): חבר בעורבים.
באגרה (זואי ואנאמייקר): המאמנת של אלינה לשליטה בכוחותיה.
זויה נזיאלנסקי (סוג'איה דסגופטה): גרישה.
איוואן (סיימון סירס (אנ')): גרישה.
נינה זניק (דניאל גליגן (אנ')): גרישה.
מתיאס הלוואר (קלהאן סקוגמן): חייל דרוסקלה.
ג'ניה סאפין (דייזי הד (אנ')): גרישה.
פדיור קמינסקי (ג'וליאן קוסטוב): גרישה.
האפראט (קווין אלדון (אנ')): היועץ הרוחני של מלך ראבקה.
נדיה ז'בין (גבריאל ברוקס (אנ')): גרישה.
דייוויד קוסטיק (לוק פסקואלינו): דוראסט.
טוליה יול באטאר (לואיס טאן)
הסדרה קיבלה ביקורות חיוביות ממבקרים.
הסדרה קיבלה דירוג של 91% באתר שקלול הביקורות Rotten Tomatoes, בהתבסס על 46 ביקורות, עם ציון ממוצע של 7.24 מתוך 10. הסדרה קיבלה ציון משוקלל של 71 מתוך 100 באתר Metacritic, בהתבסס על 16 ביקורות.
הסדרה קיבלה שבחים על המשחק, האפקטים הוויזואליים והעולם בו מתרחשת הסדרה, אבל הופנתה ביקורת מסוימת כלפי האקספוזיציה ומספר אלמנטים מבלבלים.
תיאר את הסדרה כסיפור פנטזיה "שגרתי להפליא" שכולל את כל הארכיטיפים הנפוצים, אבל תיאר בחיוב את הדמויות ואת נושא החיפוש אחר בית ושייכות שהסדרה עוסקת בו.
גם יוני בינרט מ-ynet ביקר את השימוש של הסדרה בקלישאות נפוצות, אבל ציין שהסדרה מהנה בכל זאת וחורגת מההשוואה המצופה בינה לבין משחקי הכס.
שנהפרסקטגוריהמועמד(ים)תוצאהמקור2024פרס אמי האמנותיהאפקטים החזותיים המיוחדים הטובים ביותר בפרקאנטה דקוביץ', הלן ג'ן, ריצ'רד מקס, ג'רג'לי גאליס, ג'ורי סטנוסק, אדם בלנטין, ג'יין ביירן, האוורד מונקיורד ואנחל ריקו
צל כבד הוא סרט דוקומנטרי ישראלי שיצר הבמאי עידו הר ויצא בשנת 2021. הסרט מספר את סיפורה של אולה קרבצ'נקו, שהתפרסמה בתקשורת בראשי התיבות א"ק לאחר שהוצגה כחשודה ברצח תאיר ראדה בסדרת הדוקו-פשע צל של אמת.