tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מרידות הג'לאלי הביאו לנטישת כפרים רבים באנטוליה ולהגירה ממנה לכיוון הפרובינציות של רומליה, חצי האי קרים וסוריה בין השנים 1610-1596. סביב שנת 1613 חדרו אל מרכז אנטוליה שבטים טורקמנים אשר הגיעו ממזרח אסיה הקטנה החלו לנוע לכיוון מרכז אנטוליה תוך שהם גורמים בתנועתם לנזקים קשים לחקלאות.
בהמשך המאה ה-17 היגרו שבטים ערבים ממרכז ערב אל צפון המדבר הסורי.
תנועה זו דחקה המוני טורקמנים וכורדים אל הפרובינציות המרכזיות והמערביות של אסיה הקטנה ושינתה ממשית את אופי אוכלוסייתה.
חוסר היציבות הדמוגרפי אשר בא לביטוי בגידול באוכלוסייה ותנועות הגירה משמעותיות בתקופה הנדונה, נשא בחובו השפעות שליליות כלפי האימפריה.
המסחר פגיעה נוספת בהכנסות האימפריה הייתה תוצאה של הצלחת הצי הפורטוגלי, ואחריו ההולנדי והבריטי, להגיע לחופי הודו תוך איגוף יבשת אפריקה מדרום.
כך איבדה למעשה האימפריה את שליטתה הבלעדית על דרכי המסחר בין אירופה לארצות האוקיינוס ההודי.
משמעות התפתחות זו לא הייתה רק ירידה חדה בהכנסותיה מתחום זה, אלא גם איבוד יכולתה למנוע הגעת חומרי מלחמה שונים ליריביה באירופה.
החקלאות ועלית האעיאן תוצאה נוספת של המציאות הצבאית המתוארת לעיל הייתה, כאמור, פגיעה במעמדם, לעיתים עד כדי סילוק, של הסיפאהים בעלי הטימארים.
בניסיון למצוא מזור לבעיית ההכנסות, החלו השלטונות בחלוקת זיכיונות גביית מיסים למקורבים למיניהם.
אלה שמו את הדגש על גבייה מיידית, נוקשה ומוקפדת.
כתוצאה הלך מצבם של החקלאים והדרדר עד איבוד הזכויות על אדמותיהם לעיתים.
בשל הפגיעה באיכות עבודת המנגנונים המנהליים, לא התקיים פיקוח ממשלתי על האדמות והאוכלוסייה והשליטה עברה לידי מעמד חדש של נכבדים מקומיים וחוכרי קרקעות- ה"אעיאן".
ככל שגבר כוחם, העזו אלה לטול סמכויות, לעיתים תוך שימוש בכוח, מידי השלטון המרכזי ולנצלן לטובתם האישית.
הייצור החקלאי, כמו גם רווחי המדינה ממס עליו, נפגעו קשות מן המגמות הללו.
התעשייה אחת החלוקות המעמדיות באימפריה נגעה לתחום העיסוק.
במסגרת זו, נתפש הייצור שאינו חקלאי כתחום עיסוקם של לא-מוסלמים.
עם הזמן, אמנם התאסלמו חלק ניכר מבעלי המלאכה אולם הארגון בגילדות כפה את שליטתן המלאה על שיטות העבודה ועל קצב הייצור ובמסגרת זו נמנעה תחרות בין היצרנים.
תוצאת תפישה זו הייתה הידרדרות מתמשכת בתחומים אלה.
המערכת המוניטרית מכה נוספת לכלכלתה של האימפריה, אשר המערכת המוניטארית שלה התבססה על יציבות מטבע הכסף (אקצ'ה), באה בדמות פיחות חד בערכו משום תחילת זרימת כמויות גדולות של מתכות יקרות - כסף וזהב מאמריקה אל אירופה.
הניסיונות העות'מאניים להתמודד עם קשיים אלה העלו חרס ועוצמתה הכלכלית של האימפריה ירדה משמעותית במקביל לעליה חדה בעוצמה הכלכלית האירופית.
דווקא בעת זו, משום השימוש הגובר בנשק חם ובארטילריה ודווקא תוך התמודדותם עם הקשיים הכלכליים שפורטו, נאלצו העות'מאנים להגדיל מאוד את מספר החיילים המקצועיים מקבלי השכר.
עובדה זו יחד עם הפיחות החד בערך המטבע יצרה פער גדול בין הכנסות המדינה להוצאותיה.
המערכת הפיננסית הוחזקה בידיים פרטיות - סוחרים ובעלי הון שהיו ברובם נוצרים ויהודים.
משום שסבלו ממעמד פוליטי נחות השוואה למוסלמים אולצו הללו להשתמש בתחבולות ומתוך כך, כינונה של מערכת אשראי בנקאית מוסדרת אשר בכוחה לתמוך בממשלה, לא היה אפשרי.
בין כך ובין כך, לא נהגה באימפריה מסורת של השקעות כלכליות וההון הפרטי נאגר או בוזבז.
כך, האימפריה העות'מאנית של המאה ה-17 לא הייתה עוד אימפריה חיונית כפי שהייתה במאה ה-16 וככל שנמשכו מגמות אלה הלכה כלכלתה ונכנסה למסלול המרקנטיליזם האירופי.
סיום הכיבושים הביא למעשה לסגירת הגבול ויצר מכשול רציני בין האירופים לעות'מאנים.
האחרונים, בהעדיפם תפישה הגנתית ומסתגרת, הפסיקו לקלוט רעיונות מהמערב.
בהיבט זה הייתה השפעתם של חכמי הדת, אשר המשיכו לדבוק ברעיון העליונות האסלאמית ודחו כל דבר החורג מה"סונה", מכרעת.
האסלאם הנוקשה גבר על זה הפרקטי.
בסוף המאה ה-16 רווחה תפישה לפיה שנת האלף לאסלאם (בשנת 1591 לפי הלוח הנוצרי) תהווה עת דין וחשבון וכי אם סטו המאמינים מדרך הישר, יענישם האל ויחריב את העולם.
משעברה עת זו ללא אסונות משמעותיים ראו בכך מרבית חכמי הדת סימן כי האל שבע רצון מהאימפריה וכי תפישותיהם נכונות.
כך, דווקא בעת בה החלה באירופה קפיצת מדרגה טכנולוגית ומדעית, יהירותם וחוסר נכונותם של העות'מאנים ללמוד מגורמים חוץ אסלאמיים גברה, והם נותרו שאננים גם כאשר הפערים בינם לבין האירופאים התרחבו.
מגמה זו שאפיינה את האימפריה במאה ה-16 הלכה והשתנתה במאות הבאות ככל שנחיתותם הצבאית של העות'מאנים מול האירופים הודגמה בשדות הקרב.
עדיין, פערים אלה בין היכולות החברתיות-כלכליות של האימפריה לבין צורכי מנגנוניה העצומים, היה למעלה מכוחה לאורך זמן.
היא לא הדביקה את קצב המודרניזציה באירופה ולבסוף שקעה.
החולשה העות'מאנית במאות ה-17 וה-18 לפי הגישה השמרנית
ככלל, בשתי מאות אלה, ראו העות'מאנים את מערכת ההתייחסות הנאותה עבורם כאסלאמית וקיימו קשר קלוש בלבד עם "האירופאים הנחותים".
זו, יחסי החוץ של האימפריה היו תחת אחריות ראש הפקידות ("ראיס אלכתאב") אשר צמצם מגעיו עם האירופאים לכדי שיחות רשמיות וענייניות בלבד.
באופן מעשי, הסתמך השלטון העות'מאני במישור זה על מספר מצומצם של משפחות יווניות אשר בניהן שימשו באופן מסורתי כמתורגמנים.
מצב זה נמשך עד המרד היווני של שנת 1820, אז התיזו השלטונות את ראשו של המתורגמן הראשי כצעד עונשין ועברו להיסמך על שירותי תרגום של מוסלמים אשר החל משנת 1793 שוגרו לאירופה במסגרות דיפלומטיות קבועות.
טרם לכן הסתפקו העות'מאנים בשיגור משלחות דיפלומטיות זמניות אד-הוק.
חוסר תשומת הלב העות'מאני כלפי אירופה בא לידי ביטוי גם במישור המדעי-אינטלקטואלי אם כי לא בזה האומנותי.
גם בשלב מאוחר יותר, כאשר העליונות האירופית בתחום הצבאי התחוורה כברורה ומתמשכת, עדיין התקיימה באימפריה אווירה כללית השוללת אימוץ דפוסים מ"הכופרים" ובמסגרתה אף, מידת איום כלפי גורמי פנים שנטו לכך.
בראשית המאה ה-17 (1606) נחתם חוזה שלום ("שלום סיטבטורוק") בין העות'מאנים לאימפריה הרומית הקדושה.
לראשונה, לא היה זה חוזה שלום שהוכתב מהצד העות'מאני אלא כזה אשר נידון בין צדדים שווים.
לא זו אף זו, הסולטאן נאות לוותר לטובת יריבו על התואר "שליט רום", תואר אשר אומץ לראשונה על ידי מהמט השני "הכובש" מעט לאחר כיבוש קונסטנטינופול והיה בעל משמעות הנוגעת לתפישת האימפריה את עצמה ואת מעמדה הבינלאומי.
ציון הדרך המשמעותי הבא הנוגע לעניין חולשתה של האימפריה היה כישלון המצור השני על וינה בשנת 1683. עצירת העות'מאנים מפני המשך חדירה לאירופה הייתה מוחלטת וסופית וליוו אותה ניצחונות משנה של האירופים בגזרה זו.
חוזה קרלוביץ נתפש כאירוע משפיל עבור העות'מאנים שכן, במסגרתו ולראשונה בתולדותיהם, הם נאלצו לוותר על שטחים אותם תפשו כחלק מאדמות האסלאם.
גם המאה ה-18 לא בישרה טובות לעות'מאנים.
במסגרת שלום פוז'ארוואץ ב־1718, ויתרה האימפריה על שטחים חשובים נוספים ובהסכם קוצ'וק קאינרג'ה בשנת 1774, הושג שיא נוסף של השפלה כאשר הסולטאן אולץ לוותר עבור הרוסים, לא רק על שטחים שאוכלוסייתם נוצרית אלא גם על כאלה שאוכלסו בידי מוסלמים.
יתר על כן, הסולטאן הסכים לפרישת חסות רוסית על נתיניו הנוצרים-אורתודוקסים.
אמנם, ככלל, עד שנת 1787, עת פרצה מלחמה נוספת בין העות'מאנים מחד גיסא והרוסים והאוסטרים מאידך גיסא, לא סבלה האימפריה מפלות משמעותיות בשדות הקרב והתרחשויות בחזיתות אחרות של שתי המדינות האחרונות אפשרו, בשנת 1791, סיום עימותים אלה בתנאים סבירים יחסית עבורה.
עדיין, משמעותו של ההסכם האחרון הייתה מכת מוות לפרדיגמה בתוכה חיו העות'מאנים מזה שלושת רבעי מאה של שאננות ושקט יחסי.
למעשה, "התרופה האסלאמית" הביאה רק אשליה של בריאות לגוף העות'מאני החולה לתפישתם.
היה זה האקט הראשון אשר זעזע את העות'מאנים באמונתם בעליונותם.
כך חלחלה ההכרה שאם האימפריה חפצת חיים עליה לשנות את תפישתה מהבסיס.
המפלות הצבאיות העות'מאניות החלישו, אף עוד יותר, את השלטון המרכזי מול הפרובינציות השונות.
אנשי צבא ופקידים עות'מאניים אשר הוצבו בעמדות מפתח באזורים מרוחקים נטו להעז ולטול לעצמם סמכויות והכנסות עד כדי קריאת תגר על הסולטאן והשגת עצמאות כמעט מוחלטת.
לא כך היה המצב באזורים הסמוכים יותר לבירה - אנטוליה ורומליה, שם נתונה הייתה נאמנות השליטים והנכבדים המקומיים לשלטון המרכזי וכוננה מערכת יחסים סדורה בין הצדדים.
התקופה שבין שלהי המאה ה-18 ואמצע המאה ה-19 אופיינה בשני גלים של רפורמות בסגנון מערבי ומודרניזציה.
הגל הראשון-ה"נזאם אל-ג'דיד" ניזום על-יד הסולטאן סלים השלישי (1808- 1761) בשלהי המאה ה-18 אך נותר בגדר ניסיון שנגדע באיבו.
לתפישתו של ברנרד לואיס, יוזמה זו כשלה משום אותן סיבות אשר הוצגו לעיל: חוסר נכונות אמיתית לאמץ רעיונות ומושגים חדשים או בלשונו "המסורת התרבותית והתנאים המדיניים באימפריה העות'מאנית, לא היו נוחים, לא לעיצוב ולא לביטוי של תאוריות או פרוגרמות מדיניות חדשות".
הגל השני, זה המכונה הטנזימאט, אמנם הביא עמו שינויים מרחיקי לכת בכלל המבנים האימפריאליים אך נתפש אף הוא, מצד חוגים רבים באימפריה, כביטוי צורם לניצחון האויב הנוצרי על האסלאם.
ככזה, דינו היה להידחות ודין המשטר העות'מאני ההרוס היה להסתיים.
עיקרי הביקורת כלפי תזת השקיעה
פתיחת ארכיונים חדשים, הן בטורקיה והן בפרובינציות העות'מאניות לשעבר וגישה ביקורתית כלפי מאפייניו האוריינטליסטיים של המחקר השמרני, כמו גם כלפי ההיסטוריוגרפיה העות'מאנית, הניבו מסקנות חדשות בשדה זה.
במחקרו החלוצי משנת 1966, "Politics of Local Notables", התבסס אלברט חוראני על ארכיונים בפרובינציות הערביות לשעבר של האימפריה ותקף את ההנחה המקובלת כלפי עליית אליטות של נכבדים מקומיים (האעיאן) בהן.
לטענתו, אליטות אלה לא היוו ייצוג של חולשת השלטון המרכזי אלא של ארגון מחדש של המערכת הפוליטית-חברתית-כלכלית העות'מאנית אשר נשען על ברית של אינטרסים בין המרכז לנכבדים במסגרתה פעלו אלה כמתווכים בין המרכז לנתינים.
כך השכיל השלטון המרכזי לשמר זיקת נאמנות ומחויבות מצד הפרובינציות כלפיו.
מסקנה נוספת של חוראני הפכה טענת בסיס במחקר הרוויזיוניסטי בהתייחס לתזת השקיעה: בחינת האירועים בין המאות ה-16 וה-18, אינה מצביעה על שקיעה מתמשכת של האימפריה אלא על תהליך טבעי של התמודדות עם שינויי נסיבות וביצוע התאמות ראויות מצידה.
אהוד טולדאנו, תלמידו של חוראני, טוען כי הצלחותיה הצבאיות של האימפריה והתפשטותה הטריטוריאלית, מהווים מדד עיקרי להצלחתה.
לשיטתו: "בעוד יש הרואים נקודה זו (סיום תקופתו של הסולטאן סולימאן) בהיסטוריה העות'מאנית ואילך כירידה חד כיוונית שנמשכה 300 שנה,...לא כך היו פני הדברים.
כל אימת שניתן היה להבריא את המוסדות, בדרכים שונות, ולחדש את תנופת הכיבושים, השתפר המצב, והחלו תקופות, שארכו לעיתים עד כדי 50 שנה, בהן הייתה עלייה ופריחה, ולאחר מכן שוב ירידה".
הביקורת כלפי התפישה השמרנית הועמקה בשלהי שנות ה-70 של המאה הקודמת.
רוג'ר אוון (Owen) תקף את גישתם של גיב ובוון ואפיין אותה ככזו הנסמכת על ציוויליזציה המוגדרת באמצעות דת כקטגורית ניתוח ומשום כך - נסמכת על פרדיגמה מיושנת המבדילה בין "העריצות המזרחית" ל"נאורות המערב" תוך מתן יתרון מובנה לאחרונה, כמכלילה את המזרח במקשה אחת וכנסמכת על מערך מקורות מצומצם.
מתוך כך הצביע אוון על שתי חולשות מרכזיות בתורתם של גיב ובוון:
ניתוחם את הממשלה ואת החברה העות'מאניות הוא שגוי מעיקרו משום שהוא מציג חלוקה נוקשה בין השולטים (עסכרי) לנשלטים (רעאיא), חלוקה לתת קבוצות בתוך שני מעמדות אלה וגבולות נוקשים, גם בין המעמדות וגם בין תתי הקבוצות בתוכם.
מודל זה הוא קפוא בפני עצמו ומניה וביה כופה תובנה כי החברה העות'מאנית סבלה מקיפאון.
בפועל התקיימו מערכות חשובות של קשרי גומלין ומוביליות בין המעמדות ובין תת-הקבוצות בתוכם.
היא מניחה באורח מוטעה כי האימפריה העות'מאנית הייתה בגדר "חברה איסלאמית מבודדת ושוקעת".
בפועל, רמת ייצוגו של האסלאם בחיים הפוליטיים והכלכליים באימפריה היה מוגבל, האימפריה באה במגעים משמעותיים עם אירופה הרבה לפני המאה ה-19 והיא אף השכילה להתאים יפה את מנגנוניה לשינויים שונים.
הור איסלאמולו (Islamoglu) וצ'גלר קיידר (keyder) טענו כי הגורם המרכזי לעיוות אצל השמרנים הוא הנחתם המוטעית שהאידיאות כלפי תפקוד גורמי הממשל והחברה וההרמוניה המתלווה להן, כפי שהובע בטקסטים העות'מאניים עליהם הם נסמכו, אכן התקיימו בפועל.
על בסיס טענות אלה, העלו מחקרים לאורך שני העשורים האחרונים, מסקנות אשר מנוגדות לטענות החוקרים השמרנים בתחומים ספציפיים: זיהויה של תקופתו של הסולטאן סולימאן כ"תור הזהב" של האימפריה, יעילותה הצבאית בתקופה הנדונה והשדה הפוליטי-חברתי-כלכלי.
זיהויה של תקופת הסולטאן סולימאן כ"תור הזהב" של האימפריה
המחקר השמרני סומך את תזת השקיעה על זיהוי תקופת שלטונו של הסולטאן סולימאן כ"תור הזהב" של האימפריה, תקופה שעם סיומה החלה הידרדרותה.
כריסטין וודהד (Woodhead), מותחת ביקורת עקרונית על אופן הבנת ההיסטוריוגרפיה העות'מאנית מצד החוקרים הנמנים עם הזרם השמרני.
לטענתה, דימויו של סולימאן ושל תקופתו כמופת בהיסטוריוגראפיה העות'מאנית לא היו תיאור נאמן של המציאות בזמנו אלא יותר בגדר מניפולציות שנועדו לקדם צרכים פוליטיים.
צורך אחד בא מצד סלימאן עצמו - הוא עודד כתיבה בשבחו במטרה להגביר את הלגיטימציה לסמכותו וככלי במסגרת זו, הודגשה מחויבותו הטוטאלית לצדק שהתבטא בעיקר בהגנת ה"רעאיא".
הצורך השני היה זה של הכותבים העות'מאנים.
אלה, אשר באו בעיקר משורות הפקידות, הציגו את תפישותיהם והצעותיהם כחזרה אל ה"חוק הישן", זה שהיה נהוג בתקופתו של סולימאן, ובכך ביקשו למנוע טענות מצד הממסד הדתי, שסביר להניח כי היה יריבם, כי הן בגדר "חידוש" ("בדעה")-מושג ממנו קיימת רתיעה עקרונית במסורת האסלאמית.
בעוד וודהד מראה כי "מסעותיו הצבאיים" של סולימאן נועדו בעיקר צורכי תעמולה אישית ככלי שלטוני, הרי שצבחי לביב (Labib) מחמיר ומאפיין את "תור הזהב" הסולימאני ככזה אשר במהלכו "נולד משבר אוריינטציה ממנו לא הצליחה האימפריה להתאושש".
לטענתו, תפישתו של סולימאן בהיסטוריוגראפיה כמצביא, אסטרטג ומדינאי מזהיר, מוטעית מיסודה שכן בפועל, הוא כשל בהבנת המגמות המדיניות הבינלאומיות בזמנו ובהתנהלותו השגויה הניח למעשה את המסד למשברים אליהם נקלעה האימפריה במאות אחריו.
כך, בהיעדר "תור זהב" או שיא ממשי בתקופתו של הסולטאן סולימאן, לא ניתן לאפיין תקופות מאוחרות לה כשקיעה
יעילותה הצבאית של האימפריה בין שלהי המאה ה-16 וסוף המאה ה-18
ג'ונתן גרנט (Grant) טוען כי המושג שקיעה שימש, במובנו הרחב, כביקורת שלילית ומתנשאת מצד חוקרים אירופאים כלפי החברה האסלאמית כולה וכלפי "חוסר יכולתה להתקדם כפי שהתקדם המערב מאז המאה ה-17".
לתפישתו, החוקרים השמרנים הכלילו את "החברה האסלאמית" ואת ה"מערב", כשתי יחידות אשר מקיימות, כל אחת בתוך עצמה, יכולות צבאיות אחידות ותלו את יתרונו של האחרון בעדיפות צבאית: טכנולוגית ויצרנית, על פני האימפריה העות'מאנית.
בפועל, תחת המונח "המערב" כיוונו חוקרים אלה לצרפת, אנגליה והולנד-מדינות מערב אירופאיות אשר לא היוו יריבים צבאיים לעות'מאנים בתקופה המדוברת.
משום כך, השוואת יכולותיהן הצבאיות המשתפרות של שלוש מדינות אלה ליכולותיה הצבאיות של אימפריה ותרומתן לשקיעתה כביכול, אינה רלוונטית ואף מטעה.
גרנט מראה כי, בין השנים 1683-1571, השכילה האימפריה לאמץ פיתוחים טכנולוגיים צבאיים ולשמור על איזון מול יריבותיה העיקריות
יתר על כן, עד סוף המאה ה-18 היא השכילה לאמץ "קפיצת מדרגה" טכנולוגית נוספת ולצמצם גם את הפער שהתקיים לאורך מאה זו, בינה לבין מדינות מערב אירופה.
לפיכך, לא התקיים בפועל תהליך של שקיעת היכולות הטכנולוגיות-יצרניות של האימפריה העות'מאנית בשדה הצבאי וטענה זו, מרכיב מרכזי בתזת השקיעה, דינה ליפול.
מרכז מול פריפריה: הפן הפוליטי-חברתי-כלכלי
תזת השקיעה מייחסת חלק חשוב בהידרדרותה של האימפריה לתהליך החלשות הזיקה הפוליטית-חברתית-כלכלית בין הפרובינציות למרכז הטורקי.
במהלך המאה ה-20, היווצרותן של מדינות הלאום בפרובינציות העות'מאניות לשעבר ושאיפת המשטרים השונים בהן לחזק אתוסים לאומיים הביאה למגמה של שכתוב ההיסטוריה שלהן ככזו המנותקת מהאימפריה העות'מאנית.
במסגרת זו הושם דגש רב על התפתחות מעמד ה"אעיאן" בפרובינציות כאליטות לעומתיות כלפי המרכז העות'מאני וככאלה שבמידה רבה שאפו להתנתק ממנו ולהתקיים באופן עצמאי.
המחקר הרוויזיוניסטי, אשר נסמך על קטגורית ניתוח חברתית בעיקר, מראה כי, בייחוד בפרובינציות הערביות, התקיימה מציאות בה האליטות העות'מאניות שמרו מידה רבה של אינטגרציה עם המרכז ובד בבד קלטו אל שורותיהן אליטות מקומיות.
דינמיקה זו התאפשרה בעיקר באמצעות השימוש במוסד "הבית" (קאפה) העות'מאני ורשת הקשרים החברתיים שהוא נשא עמו כביטוי של מחויבות ונאמנות.
כך למעשה חלחל ה"עות'מאניזם" אל עמודי השדרה בפרובינציות ואפשר את המשכיותה הפוליטית-חברתית-כלכלית של האימפריה.
ויקיפדיה היא אנציקלופדיה מקוונת שהחלה לפעול ב-15 בינואר 2001, יומיים לאחר שהדומיין של האתר נרשם על ידי ג'ימי ויילס ולארי סנגר.
הקונספט החדשני שעל פיו נוצרה ויקיפדיה היה ששום ארגון מרכזי לא ישלוט בעריכה של התוכן.
מאפיין זה מנוגד במידה רבה לאופן בו פותח התוכן עד אותו זמן באנציקלופדיות, בהן אנכרטא, בריטניקה, ואפילו נופדיה (הידועה כיום כקודמתה של ויקיפדיה).
בשנת 2001 שונה הרישיון של נופדיה ל-GFDL כאשר ויילס וסנגר השיקו את ויקיפדיה, תוך שימוש בטכנולוגיית ויקי, אשר הומצאה ב-1995 על ידי וורד קנינגהם.
נופדיה יצרה את ויקיפדיה כפרויקט צדדי, שמטרתו הייתה יצירת טיוטות לערכים פוטנציאליים עבור נופדיה לפני שהם עוברים את תהליך ביקורת העמיתים בנופדיה.
ויקיפדיה גדלה בקצב מהיר יחסית, משכה תרומות רבות, פיתחה עד מהרה חיים משלה, והחלה לפעול בנפרד מנופדיה.
לאורך השנים הפכה ויקיפדיה למיזם רב-לשוני, והיוותה השראה למגוון רחב של אתרי ויקי מקוונים אחרים.
לפי SimilarWeb, ב-1 במאי 2023 הייתה ויקיפדיה האתר השביעי ברשימת אתרי האינטרנט הפופולריים ביותר בעולם מבחינת התנועה הכוללת של המבקרים.
נכון למאי 2019, מספר הקוראים הממוצע בוויקיפדיה מדי חודש הוא כ-496 מיליון.
הרעיון של יצירת מקור המידע של העולם במקום אחד הוא רעיון עתיק שהחל עוד עם הספריות הקדומות של אלכסנדריה ופרגמון.
הקונספט המודרני של אנציקלופדיה כללית, אשר תודפס בתפוצה רחבה מקורו במאה ה-18 בצרפת עם האנציקלופדיה הגדולה של דני דידרו.
ההתקדמות של טכנולוגיית המידע בסוף המאה ה-20 הובילה לשינויים בתחום האנציקלופדיות.
בעוד שהאנציקלופדיות המסורתיות, ובעיקר אנציקלופדיית בריטניקה, היו קיימות רק כספרים, עם הפרסום של אנציקלופדיית אנכרטא של מיקרוסופט ב-1993 היא הפכה לאנציקלופדיה הראשונה שהייתה זמינה בתקליטור והכילה קישורים פנימיים רבים בין ערכיה.
עם הפיתוח של ה-World Wide Web בשנות ה-90 נעשו ניסיונות רבים לפיתוח אנציקלופדיות מקוונות.
הצעה מוקדמת לאנציקלופדיה מקוונת הייתה "אינטרפדיה" ב-1993 שפותחה על ידי ריק גייטס.
מיזם זה מעולם לא זכה להצלחה.
מקים מיזם GNU ריצ'רד סטולמן תיאר בשנת 1999 את התועלת שתהיה ביצירת אנציקלופדיה ומשאבי למידה חופשיים.
ביום רביעי, 17 בינואר 2001, יומיים לאחר השקתה של ויקיפדיה, הושק האתר GNUPedia מבית המוסד לתוכנה חופשית.
ויקיפדיה תוכננה בתחילה כאתר בו יפותחו טיוטות עבור האנציקלופדיה נופדיה, ונוצרה על ידי חברת הפרסום בומיס שבבעלות ג'ימי ויילס, טים של, ומייקל דייוויס.
נופדיה נוסדה באמצעות מתנדבים מוסמכים, ותכניה היו אמורים לעבור תהליך ביקורת עמיתים רב-שלבית.
על אף שבמקור הייתה לאתר רשימת הדיוור גדולה יחסית, עם עורכים שמעוניינים לסייע בפיתוח התוכן, ועל אף שבומיס שכרה את שירותיו של עורך ראשי במשרה מלאה (לארי סנגר), פיתוח התוכן עבור נופדיה היה איטי במיוחד, ורק 12 ערכים פותחו במהלך השנה הראשונה.
ויילס וסאנגר דנו בדרכים שונות להפקת תוכן באופן מזורז יותר.
באופן זה, במהלך שיחה בין לארי סאנגר לבן קוביץ עלה לראשונה הרעיון להסתייע באתר ויקי ליצירת התוכן.
בן קוביץ היה מתכנת מחשבים והקונספט של פלטפורמת ה-"WikiWikiWeb" שפיתח וורד קנינגהם הייתה מוכרת לו היטב.
במהלך ארוחת ערב שנערכה ב-2 בינואר 2001 הוא הסביר לסאנגר לראשונה מה הם אתרי ויקי, קונספט אשר באותה העת לא היה מוכר היטב.
באוקטובר 2001 ויילס הכריז לראשונה ש"לארי העלה את הרעיון להשתמש בתוכנת ויקי", אם כי בשלב מאוחר יותר, במהלך דצמבר 2005, הוא ציין שהיה זה ג'רמי רוזנפלד, עובד בחברת בומיס, שהציג בפניו את הרעיון.
סאנגר היה סבור שאתר ויקי תהיה פלטפורמה טובה לפיתוח תוכן עבור נופדיה, והציע להשתמש ברשימת הדיוור של נופדיה שיוקם אתר מבוסס ויקי באמצעות UseModWiki אשר בו יפותחו הטיוטות עבור נופדיה.
מתחת לכותרת "בואו נקים ויקי" הוא כתב:
בעקבות זאת, ויילס הקים אתר ויקי והחלה להריץ אותו ביום רביעי, 10 בינואר 2001.
בתחילה עלתה התנגדות ניכרת מצד עורכי נופדיה לקונספט של שיוך נופדיה עם אתר ויקי לפיתוח טיוטות.
סאנגר הציע להעניק למיזם החדש את השם "ויקיפדיה".
ויקיפדיה הושקה בדומיין wikipedia.com ב-15 בינואר 2001. רוחב הפס והשרת (אשר היה ממוקם בסן דייגו) אשר שימשו עבור הפרויקטים הללו היה במימון בומיס.
רבים מעובדי בומיס פיתחו בשלב הזה את התוכן לאנציקלופדיה – בפרט טים של, המייסד והמנכ"ל של בומיס, וכמו גם המתכנת ג'ייסון ריצ'י.
ויילס הצהיר בדצמבר 2008 שהוא זה שביצע את העריכה הראשונה של ויקיפדיה כאשר הוסיף את הטקסט , אך ייתכן שעריכה זו בוצעה בגרסה ישנה של ויקיפדיה, אשר זמן קצר לאחר מכן אותחלה.
הערך המוקדם ביותר שנוצר באותה העת וקיים עד היום הוא הערך UuU, אשר נוצר ביום שלישי, 16 ינואר 2001, בשעה 21:08 UTC.
קיומו של המיזם הוכרז רשמית וכמו כן ב-17 בינואר 2001 פורסמה פנייה למתנדבים ברשימת הדיור של נופדיה להתחיל לעסוק ביצירת תוכן עבור נופדיה דרך ויקיפדיה.
משתתפים רבים הצטרפו בהמשך למיזם לאחר שהוא הוזכר באתר האינטרנט של סלאשדוט ביולי 2001. לאחר מכן הוא הוזכר באתר הטכנולוגיה והתרבות הפופולרי Kuro5hin ב-25 ביולי.
בעקבות הפרסומים הללו החלו להגיע משתמשים רבים לאתר אשר במקביל הגיעו אליו גם גולשים ממקורות אחרים, ובייחוד מגוגל, אשר לבדה שלחה מאות מבקרים חדשים לאתר מדי יום.
ההתייחסות התקשורתית המרכזית הראשונה לוויקיפדיה הייתה בניו יורק טיימס ב-20 בספטמבר 2001.
ב-12 בפברואר 2001 נכתב הערך האלף באתר, ועד 7 בספטמבר נכתבו באתר 10,000 ערכים.
בשנה הראשונה לקיומו נוצרו למעלה מ-20,000 ערכים באתר (למעלה מ-1,500 ערכים בחודש).
ב-30 באוגוסט 2002 הגיע מספר הערכים באתר ל-40 אלף.
עוד בתחילת הדרך ויקיפדיה החלה הפקה של מהדורות בשפות נוספות.
תת-הדומיין הראשון שנוצר עבור ויקיפדיה שאינה אנגלית היה deutsche.wikipedia.com (נוצר ב-16 במרץ 2001, בשעה 01:38 UTC), ולאחר מספר שעות נוצר תת-הדומיין Catalan.wikipedia.com (בשעה 13:07 UTC).
ויקיפדיה היפנית שנוצרה בתת-הדומיין nihongo.wikipedia.com נוצרה באותה הזמן גם כן.
במשך כחודשיים הוויקיפדיה הקטלאנית הכילה הכי הרבה ערכים לאחר ויקיפדיה האנגלית, אף על פי שהנתונים הסטטיסטיים הקיימים עבור התקופה המוקדמת אינם מדויקים.
ויקיפדיה הצרפתית נוצרה ב-11 במאי 2001. בספטמבר 2001 פורסמה הודעה רב לשונית לכל מהדורות ויקיפדיה שקראה לתרגם את ערכי הליבה לאתרי הוויקי החדשים.
בסוף אותה השנה הושקו גם המהדורה האפריקאנית, הנורווגית והסרבית.
בינואר 2002 90% מכל הערכים בוויקיפדיה היו בשפה האנגלית.
בינואר 2004 פחות מ-50% מהערכים בוויקיפדיה היו באנגלית, וכמות הערכים בשפות הנוספות המשך לגדול בהתמדה מאז ואילך.
נכון לשנת 2014 כ-85.5% מכלל הערכים בוויקיפדיה אינם באנגלית.
במהלך מרץ 2002, לאחר שמקורות המימון של חברת בומיס הפכו דלים בעקבות התנפצות בועת הדוט-קום, לארי סאנגר עזב את נופדיה וויקיפדיה.
ב-2002 התגלה כי ישנם חילוקי דעות בין סאנגר לוויילס לגבי הדרך הטובה ביותר לנהל אנציקלופדיות פתוחות.
בעוד ששניהם תמכו בכך שהערכים צריכים להיות מפותחים במסגרת שיתוף הפעולה ובאופן פתוח, השניים לא הסכימו על איך להתמודד עם עורכים בעייתיים, מה יהיו התפקידים הספציפיים של המומחים שמעורבים בתהליך פיתוח התוכן, ומה תהיה הדרך הטובה ביותר להמשיך הלאה.
סאנגר ציין בעבר שהוא "מכלילן" ושהוא פתוח כמעט לכל דבר.
הוא ציין גם שהוא סבור שלמומחים עדיין יש מקום בעולם של ה-Web 2.0. בשנת 2006 סאנגר ייסד את Citizendium, אנציקלופדיה פתוחה אשר בה עורכים תרמו בשמותיהם האמיתיים במאמץ להפחית את העריכות הבעיתיות והוא סבר שבאופן זה התוכן יהיה מדויק ואיכותי יותר.
לאורך השנים ויקיפדיה צמחה באופן מואץ יחסית, בכמה רמות.
התוכן גדל באופן אורגני כאשר התווספה כמות עצומה של ערכים, נוספו מהדורות בכמות גדולה של שפות נוספות, ובמקביל קרן ויקימדיה פיתחה גם מיזמי אחות לוויקיפדיה אשר "שכפלו" את השיטות שפותחו בוויקיפדיה לפיתוח תוכן בתחומים אחרים (חדשות, ציטוטים, מילון, וכדומה).
במרץ 2000 הושק האתר נופדיה.
הכוונה המקורית הייתה שבאתר יתפרסמו ערכים שנכתבו על ידי מומחים אשר יתפרסמו תחת רישיון חופשי.
נופדיה נוסדה על ידי ג'ימי ויילס יחד עם לארי סנגר כעורך ראשי, ובמימון חברת הפרסום בומיס.
במהלך אותה העת סאנגר ביצע את עיקר הפעולות היומיות וניסח את רוב דרכי העבודה, הכללים והנהלים הראשונים.
בינואר 2001 הוחלט ליצור את ויקיפדיה כמיזם משלים של נופדיה בו יפותחו טיוטות לערכי נופדיה לפני שהם יעברו את תהליך ביקורת העמיתים.
השם "ויקיפדיה" הוצע על ידי סנגר ב-11 בינואר 2001.
שם המתחם "Wikipedia.com" נוצר ב-12 בינואר 2001 והדומיין "Wikipedia.org" נרכש ב-13 בינואר 2001.
ויקיפדיה הושקה באופן רשמי ב-15 בינואר ("יום ויקיפדיה").
בין החודשים מרץ למאי נוצרו המהדורות הבינלאומיות הראשונות של ויקיפדיה בשפות גרמנית, צרפתית, שוודית וקטלאנית ומדיניות נקודת המבט הנייטרלית (NPOV) נוסחה באופן רשמי.
עד ינואר 2002 הועסק סאנגר כעורך אחראי של "נופדיה" והמוביל הלא רשמי של "ויקיפדיה", אולם המימון אזל וסאנגר התפטר משתי המשרות במרץ 2002.
במהלך 2002 מבוצע ה"פורקינג" (פיצול) הראשון של תוכן מוויקיפדיה - התוכן המועתק של ויקיפדיה הספרדית נערך מחדש כאנציקלופדיה נפרדת בשם "Enciclopedia Libre".
ב-25 בינואר 2002 נוצרת הגרסה הניידת הראשונה של תוכנת המדיה-ויקי.
במהלך 2002 מועלית לראשונה האפשרות להקמת מועצה נפרדת של מנהלים אשר יפקחו על המיזם, דבר אשר נידון בהרחבה במטא-ויקי.
עד 2002 לא הייתה אפשרות לנעול ערכים מסוימים מעריכה, אך בעקבות השחתה חוזרת של העמוד הראשי הוא ננעל כך שיוכל להיערך רק על ידי מפעילי מערכת, ומכאן נסללה הדרך לנעילת ערכים המועדים להשחתה.
באוגוסט 2002, זמן קצר לאחר שג'ימי ויילס הכריז שלעולם לא יציג פרסומות מסחריות בוויקיפדיה, הסיומת של ויקיפדיה השתנתה מ-.com ל-.org.
באותו קיץ הובהרו ענייני מדיניות וסגנון עם יצירת "המדריך לעיצוב" ומגוון כללים וקווים מנחים.
באוקטובר 2002, בעקבות צורך להוסיף מידע אודות כל ערי ארצות הברית ממאגרי המידע הממשלתיים, יצר דרק רמסי בוט שהכין את הערכים הדרושים ממאגר המידע הפדרלי.
לאחר מכן נוצרו בוטים רבים בוויקיפדיה, ולאחר מספר שנים גם בוויקיפדיה העברית נוצר בוט שהוסיף מידע על כל ערי ישראל ממאגרי המידע של ממשלת ישראל.
בדצמבר 2002 נוצר מיזם הבת הראשון של ויקיפדיה, ויקימילון, שמטרתו ליצור מילון ואגרון בכל השפות.
במהלך 2003 הוצגו לראשונה נוסחאות מתמטיות אשר השתמשו ב-TeX.
ויקיפדיה האנגלית עברה את רף 100,000 הערכים (גרסת ויקיפדיה השנייה בגודלה, ויקיפדיה הגרמנית, עברה את 10,000 הערכים)
במהלך 2003 הוקמה קרן ויקימדיה.
ב-13 באוקטובר 2003 נבחר לראשונה לוגו הפאזל הנודע של ויקיפדיה.
במהלך 2003 נערך מפגש הוויקיפדים הראשון.
עקרונות היסוד של מערכת הבוררות של ויקיפדיה גובשו בעיקר על ידי פלורנס ניבאר-דבואר, פרד באודר וויקיפדים נוספים.
במהלך 2004 מאגר המידע העולמי של ויקיפדיה ממשיך לגדול במהירות רבה ומכפיל את גודלו פי שניים כל 12 חודשים - מפחות מ-500,000 ערכים למעל למיליון ערכים, אשר נמצאים במעל למאה מהדורות ויקיפדיה בשפות שונות.
בינואר 2004 עברה ויקיפדיה האנגלית את רף ה-200,000 הערכים
חוות השרתים של ויקיפדיה מועברת מקליפורניה לפלורידה.
במהלך 2004 הוצג לראשונה פיצ'ר הקטגוריות ו-CSS.
ביוני 2004 בוצע הניסיון הראשון לחסום את ויקיפדיה בסין למשך שבועיים.
ב-20 בספטמבר 2004 חצה מספר הערכים המשולב את רף המיליון.
ברבעון הראשון גיוס התרומות הרשמי הצליח לגייס קרוב ל-100,000 דולר אשר נועדו לשיפור התשתיות כדי שיוכלו לטפל בדרישה הגדלה בשימוש בוויקיפדיה.
במהלך 2005 ויקיפדיה הופכת לאתר העיון הפופולרי ביותר באינטרנט לפי Hitwise.
באוקטובר 2005 סין חוסמת שוב את ויקיפדיה.
ב-18 במרץ 2005 חצתה ויקיפדיה האנגלית את רף חצי מיליון הערכים ובהמשך השנה היא עוברת את רף ה-750,000 ערכים.
במהלך שנה זו מתרחשת השערורייה הראשונה של ויקיפדיה כאשר הביוגרפיה של אישיות ידועה הושחתה ללא שאף אחד מהעורכים שם לב לכך במשך חודשים רבים.
לאור מקרה זה גובשה מדיניות משודרגת ונערכו שינויים במערכת כדי להגיב בצורה יעילה יותר להשחתות מסוג זה.
שינויים אלו כללו שיטה חדשה אשר עוזרת לחשוף "בובות קש", תכונה חדשה נוספת היא האפשרות להגדיר דף כ"מוגן באופן חלקי", חלה מדיניות קפדנית יותר על ביוגרפיות של אנשים חיים והוספת תגיות לערכים מסוג זה לשם ביקורת קפדנית יותר, וההגבלה של יצירת ערכים חדשים למשתמשים רשומים בלבד.
ב-1 במרץ 2006 הגיעה ויקיפדיה האנגלית למיליון ערכים.
בהמשך השנה הוויקיפדיה האנגלית עוברת את רף ה-1.5 מיליון ערכים.
במהלך 2006 מאגר ראשוני אשר מכיל קומץ של הערכים הנבחרים מוויקיפדיה מאושר לראשונה וניתן להורדה חופשית.
ויקיפדיה נרשמת כסימן רשום של קרן ויקימדיה.
נחשף לראשונה כי בחלק הביוגרפיה של ערכים של המועמדים לקונגרס נעשו עריכות רבות מטעם הצוותים של הקונגרס ומנהל מסע הבחירות אשר נועדו כל אחד לפאר את המועמד מטעמו ולהכפיש את המועמד היריב.
בעקבות החשיפה מתפטר מנהל מסע הבחירות.
ג'ימי ויילס, מבשר בכנס ויקימניה 2006 שמיזם ויקיפדיה צבר נפח מספק ועל כן יש כעת לשים דגש על איכות החומר, דבר אשר בא לידי ביטוי בהחלטה להתמקד ב-100,000 ערכים נבחרים אשר יהיו איכותיים.
אפשרות מיוחדת חדשה נפתחת בפני מפעילי המערכת ומאפשרת להם לגרום לדפים ספציפיים בעלי תוכן אשר איננו הולם ואשר מאוחסן בחלק מהגרסאות הקודמות, לחדול להיות זמין לצפייה על ידי כלל המשתמשים.
הכלים אשר מאפשרים הגנה נוספת מפני ונדליזם מצד משתמשים אנונימיים אשר הוצגו לראשונה ב-2005 מוכחים כמוצלחים מעל למצופה
ויילס עוזב את התפקיד הרשמי שלו כדי להתמקד במיזם ויקיה ובמיזמים נוספים.
במהלך 2006 ויילס ולארי סאנגר התעמתו לראשונה בפומבי לגבי תפיסת העולם מאחורי המיזם ולגבי השותפות שלהם.
סאנגר האשים את ויילס בכך שהוא נתן במה ל"טרולים" ועל כך שהוא כזה בעצמו.
ויילס לעומתו טוען שהאנשים אותם סאנגר מכנה "טרולים" הם האחראים להצלחת המיזם ולכך שסאנגר טוען כעת כי יש לו עדיין בעלות חלקית על האתר, תביעה אשר ויילס דחה בתוקף.
במהלך 2007 ויקיפדיה הכילה מעל לחמישה מיליון עורכים רשומים וכלל מהדורות ויקיפדיה בשפות השונות הכילו 1.74 מיליארד מילים ב-7.5 מיליון ערכים במעל ל-250 מהדורות שונות.
במהלך 2007 התווספו לוויקיפדיה האנגלית בכל יום כ-1,700 ערכים.
במהלך 2007 שם התחום Wikipedia.org מדורג כאחד מעשרת שמות התחום העסוקים ביותר ברשת האינטרנט.
ויקיפדיה ממשיכה לצבור פופולריות בתקשורת ולאט לאט הופכת למקור משני גם לצורך לקיחת החלטות רציניות וגם כמקור מידע על אירועים עכשוויים.
בדצמבר 2007 מוחלט על כך שוויקיפדיה והחברה הגרמנית PediaPress יפעלו בשיתוף פעולה על מנת לספק למשתמשי ויקיפדיה את האפשרות ליצור ספרים המכילים ערכים מהמגוון הקיים באנציקלופדיה.
את הספרים יכולים המשתמשים להזמין לביתם כשהם מודפסים וכרוכים.
במרץ עברה ויקיפדיה בכל השפות יחד את מחסום 10 מיליון הערכים.
ב-15 ביוני 2009 ויקיפדיה אימצה רישיון חדש יחד עם יתר מיזמי האחות של קרן ויקימדיה.
החל מתאריך זה, כל התוכן הטקסטואלי של ויקיפדיה מוגש תחת רישיון Creative Commons מסוג CC-BY-SA, במקום רישיון GFDL שהיה נהוג עד לתאריך זה.
ב-24 במרץ שרתי ויקיפדיה באירופה הפכו לא זמינים בשל בעיה של התחממות יתר.
כמו כן במהלך 2010 אירעה גם בעיה בשרתים של ויקיפדיה בפלורידה אשר הקשתה על כניסה לוויקיפדיה מכל רחבי העולם.
ב-13 במאי הושק ממשק חדש לוויקיפדיה.
תכונות חדשות כללו לוגו מעודכן, כלי ניווט חדשים ואשף קישורים.
עם זאת, ממשק הקלאסי נשאר זמין עבור אלה שהעדיפו להשתמש בו במקום זאת.
ב-12 בדצמבר ויקיפדיה האנגלית עברה את מחסום ה-3.5 מיליון הערכים, בעוד שהערך המיליון בוויקיפדיה הצרפתית נוצר ב-21 בספטמבר.
העריכה המיליארד באתרי ויקיפדיה בוצעה ב-16 באפריל.
בשנה זו נחגג יום השנה העשירי של ויקיפדיה ב-15 בינואר.
ויקיפדיה האנגלית עברה את מחסום ה-3.6 מיליון הערכים ב-3 באפריל, ואת מחסום ה-3.8 מיליון ערכים ב-18 בנובמבר.
ב-7 בנובמבר 2011 ויקיפדיה הגרמנית עברה את מחסום ה-100 מיליון עריכות, ובכך הפכה למהדורה השנייה שעשתה זאת מלבד הוויקיפדיה האנגלית אשר עברה את ה-500 מיליון עריכות ב-24 בנובמבר 2011. ויקיפדיה ההולנדית עברה את מחסום מיליון ערכים ב-17 בדצמבר 2011 ובכך הפכה למהדורה הרביעית של ויקיפדיה שעשתה זאת.
בין 4 ל-6 באוקטובר 2011 הוחשכה הוויקיפדיה האיטלקית במכוון בעקבות הצעת חוק של הפרלמנט האיטלקי אשר הייתה אמורה לאפשר לכל אדם לאלץ אתרי אינטרנט להסיר מידע שנחשב בעיניו כבלתי נכון או פוגע, מבלי שיצטרך לספק ראיות לכך.
באוקטובר 2011 השיקה ויקימדיה את "Wikipedia Zero" - יוזמה המאפשרת גישה חופשית לוויקיפדיה במדינות מתפתחות באמצעות שותפויות עם מפעילים סלולריים באותן המדינות.
ב-16 בינואר הודיע מייסד ויקיפדיה ג'ימי ויילס שוויקיפדיה האנגלית תוחשך ל-24 שעות ב-18 בינואר כחלק ממחאה שנועדה להפנות את תשומת הלב הציבורית להצעת החוק המוצעת SOPA ולהצעת החוק המוצעת PIPA שהוגשו בסנאט האמריקני.
לטענת ווילס ההחשכה של האתר הייתה נחוצה על מנת להדגיש כי הצעות החוק מהוות סכנה לקיומו של חופש הביטוי וליצרתם של חידושים שונים באינטרנט.
ב-10 ביולי נערכה החשכה של הוויקיפדיה הרוסית במחאה על חוק שנועד לבצע רגולציה לאינטרנט ברוסיה.
בסוף מרץ 2012 ויקימדיה גרמניה הכריזה לראשונה על ויקינתונים - פלטפורמה אוניברסלית לשיתוף נתונים בין כל המהדורות של ויקיפדיה בשפות השונות.
ההקמה של ויקינתונים עלתה כ-1.7 מיליון דולרים והיא מומנה בחלקה על ידי גוגל, קרן גורדון ובטי מור, ומכון אלן לבינה מלאכותית.
ויקימדיה גרמניה נטלה על עצמה את האחריות להשקת השלב הראשון של ויקינתונים, והתכנון המקורי היה שהפלטפורמה תהפוך זמינה לעורכים עד דצמבר 2012. בפועל ויקינתונים הפך זמין באופן מלא במרץ 2013.
באפריל 2012 הוויקיפד האמריקני ג'סטין קנאפ הפך לוויקיפד הראשון שעבר את רף מיליון העריכות בוויקיפדיה.
מייסד ויקיפדיה ג'ימי ויילס בירך את קנאפ על הישגו והעניק לו "פרס" מיוחד על פועלו – 20 באפריל הוכרז על ידו כיום "ג'סטין קנאפ".
ב-13 ביולי 2012 נכתב בוויקיפדיה האנגלית הערך ה-4 מיליון.
באוקטובר 2012 העריך ההיסטוריון והוויקיפד ריצ'רד ג'ינסן ציין כי להערכתו הוויקיפדיה האנגלית "מתקרבת לסיום" בשל העובדה שמספר העורכים הפעילים צנח באופן קבוע מאז 2007, זאת על אף הצמיחה העצומה בכמות הקוראים.
לפי אלכסה ויקיפדיה הייתה האתר השישי הנצפה ביותר בעולם נכון לנובמבר 2012.
ב-22 בינואר 2013 הפכה ויקיפדיה האיטלקית למהדורה החמישית של ויקיפדיה בה נכתבו מעל למיליון ערכים, בעוד שהוויקיפדיה הרוסית והספרדית עברו את רף המיליון ערכים ב-11 וב-16 במאי בהתאמה.
ב־15 ביולי הוויקיפדיה השוודית עברה את רף המיליון ערכים וב־24 בספטמבר הוויקיפדיה הפולנית עברה את רף המיליון ערכים ובכך הם הפכו למהדורות השמינית והתשיעית של ויקיפדיה שהגיעו להישג זה.
במרץ 2013 הושק שלב ההרצה הראשון של ויקינתונים אשר סיפק באופן אוטומטי קישורי בינוויקי ונתונים אחרים בכל מהדורות ויקיפדיה.
באפריל 2013 השירות החשאי בצרפת הואשם בניסיון לצנזר את ויקיפדיה באמצעות איום על ויקיפד בעל הרשאות מפעיל שנעצר ואולץ למחוק ערך על תחנת רדיו צבאית שהכיל לטענת השירות החשאי הצרפתי "מידע מסווג".
ביולי הושק העורך החזותי של אתרי קרן ויקימדיה אשר אפשר לראשונה לעורכים לערוך את ערכי ויקיפדיה בממשק דמוי מעבד תמלילים.
בנוסף, במהלך 2013 הושק גם עורך שתוכנן במיוחד עבור טלפונים חכמים והתקנים ניידים אחרים.
בפברואר 2014 הושק על ידי ויקיפדים גרמנים מיזם ראשון מסוגו ליצירת מהדורה מודפסת של הוויקיפדיה האנגלית אשר תכלול 1,000 כרכים ומעל ל-1,100,000 דפים.
הפרויקט התבסס על מימון מאתר מימון ההמונים Indiegogo.
ב־8 ביוני, ב־15 ביוני וב־16 ביולי 2014, הוויקיפדיה הווארית, הוויקיפדיה הווייטנאמית והוויקיפדיה בסבואנו עברו את רף מיליון הערכים.
בכך הם הפכו למהדורות העשירית, האחת-עשרה והשתים-עשרה שהגיעו לאבן דרך זו.
למרות שיש מעט מאוד משתמשים פעילים בוויקיפדיה הווארית בוויקיפדיה בסבואנו, מספר הערכים הגבוה נבע מכך שהעורכים באתרים הללו משתמשים בבוטים אוטומטים שמסייעים ליצור כמות גדולה במיוחד של ערכים התחלתיים.
באמצע 2015 ויקיפדיה הפכה לאתר השביעי הנצפה ביותר בעולם לפי אלכסה.
בתחילת שנת 2015 הכילה ויקיפדיה בסך הכל מעל ל-36 מיליון ערכים במרחב הראשי של כל 291 המהדורות השונות של ויקיפדיה.
בשלב הזה מדי חודש ישנם בסך הכל כ-10 מיליארד צפיות בערכי ויקיפדיה מדי חודש מ-495 מיליון מבקרים ייחודיים, אשר מתוכם 85 מיליון מבקרים ייחודיים הם מארצות הברית.
בהמשך של 2015 הפכה ויקיפדיה לאתר השישי הנצפה ביותר בעולם.
במהלך 2015 הושק "מיזם אמנותי" ליצירת מהדורה מודפסת של חלק ניכר מהוויקיפדיה האנגלית אשר במסגרתו נוצרו 7,473 כרכים כאשר כל כרך הכיל 700 עמודים.
ב-1 בנובמבר 2015 ויקיפדיה האנגלית עברה את רף ה-5 מיליון ערכים.
ב-15 בינואר הושק פרויקט 1Lib1Ref שמאז מתקיים כל שנה.
ב-19 בינואר 2016 ויקיפדיה היפנית עברה את רף המיליון ערכים ובכך הפכה לוויקיפדיה ה-13 שמגיעה לאבן דרך זו.
באוקטובר 2016 הגרסה הניידת של ויקיפדיה קיבלה מראה חדש.
באמצע 2017 ויקיפדיה הפכה לאתר החמישי הנצפה ביותר בעולם לפי אלכסה.
בשנת 2017 יוזמת "Wikipedia Zero" הפכה זמינה בעיראק ובאפגניסטן.
החל מ-29 באפריל 2017, נחסמה האפשרות לגלוש בוויקיפדיה בכל השפות בכל רחבי טורקיה, בהוראת רשות טכנולוגיות המידע והתקשורת הטורקית.
פיתוח בולט שיושם במהלך 2018 היה השימוש בבינה מלאכותית על מנת לסרוק כ-500 מיליון מסמכים בכלי התקשורת בשביל לגלות מי הם האישים שמוזכרים הכי הרבה פעמים אשר עדיין לא זכו לערכים בוויקיפדיה האנגלית, כאשר התוכנה מסוגלת ליצור בעצמה ערכים התחלתיים עבור אותם האישים.
נכון לאוגוסט 2018 התוכנה זיהתה מעל ל-40,000 מדענים בולטים שחסרים ויצרה בסך הכל 100 ערכים התחלתיים בעצמה.
ב-13 באפריל 2018 הוויקיפדיה הסינית עברה את רף המיליון ערכים, והפכה בכך לוויקיפדיה ה-14 שמגיעה לאבן דרך זו.
מאוחר יותר באותה השנה, ב-26 ביוני, ויקיפדיה הפורטוגזית עברה את רף המיליון ערכים והפכה בכך לוויקיפדיה ה-15 שמגיעה לאבן דרך זו.
החל מאפריל 2019 נחסמה האפשרות לגלוש בוויקיפדיה בכל השפות בכל רחבי הרפובליקה העממית של סין.
ב-23 בינואר 2020 נוצר הערך ה-6 מיליון בוויקיפדיה האנגלית על מריה אליז טרנר לאודר .
במהלך שנת 2020 הסיקור הנרחב בוויקיפדיה אודות מגפת הקורונה, הדיונים הרבים שהתקיימו אודות התוכן של הערכים הללו בדפי השיחה, ואפילו המחיקות של הערכים שעוסקים בנושא, יהיו משאב שימושי עבור היסטוריונים עתידיים שירצו לקבל מידע רב יותר אודות אותה התקופה.
ארגון הבריאות העולמי לקח חלק בשיתוף פעולה עם ויקיפדיה כמשאב מרכזי להפצת מידע הקשור למגפת הקורונה במטרה לסייע במאבק בהפצת מידע מוטעה.
בינואר 2021 צוין בתקשורת יום השנה ה-20 לוויקיפדיה.
ב-13 בינואר 2021 ויקיפדיה האנגלית הגיעה למיליארד עריכות, כאשר העריכה המיליארד בוצעה על ידי העורך סטיבן פרואיט.
ב-6 בדצמבר 2022 הוויקיפד ריצ'רד קניפל יצר את הערך Artwork title, שהגרסה הראשונה שלו הייתה טיוטה שנוצרה באמצעות ChatGPT, כאשר קניפל לאחר מכן ביצע עריכות קטנות על מנת להתאים את התוכן לסטנדרטים של ויקיפדיה.
קניפל הצהיר בדף שיחה שהוא מאמין שזו הפעם הראשונה בה עורך כולשהו בוויקיפדיה השתמש ב-ChatGPT על מנת ליצור ערך בוויקיפדיה.
הערך זכה לביקורת מצד עורכים אחרים ועורר מחלוקת בתוך קהילת ויקיפדיה, מה שהוביל לדיון נרחב בשאלה האם יש להשתמש ב-ChatGPT ובמודלים דומים לכתיבת תוכן עבור ויקיפדיה ואם כן, באיזו מידה.
בינואר 2023 הממשק של ויקיפדיה בתצוגת המחשבים אשר מוגדר כברירת מחדל שונה לראשונה מאז 2010, ל-Vector 2022.
מדי שנה מפעילה קרן ויקימדיה קמפיין לגיוס תרומות לתמיכה בפעילותיה.
אחד מהקמפיינים הראשונים לגיוס תרומות נערך בין 18 בפברואר 2005 ל-1 במרץ 2005 כאשר במהלכו גויסו כ-94 אלף דולרים אשר היו כ-19 אלף דולרים יותר ממה שקרן ויקימדיה ציפתה לגייס.
ב-6 בינואר 2006 במהלך קמפיין גיוס התרומות של הרבעון הרביעי של 2005 גויס מעט מעל ל-390 אלף דולר.
במסגרת קמפיין גיוס התרומות לשנת 2007 נתרמו מעל ל-1.5 מיליון דולרים מ-44,188 תורמים.
במסגרת קמפיין גיוס התרומות לשנת 2008 נתרמו מעל ל-6 מיליון דולרים.
במסגרת קמפיין גיוס התרומות לשנת 2010 נתרמו מעל ל-16 מיליון דולרים.
במסגרת קמפיין גיוס התרומות לשנת 2011 נתרמו מעל ל-20 מיליון דולרים ממיליון תורמים.
במסגרת קמפיין גיוס התרומות לשנת 2012 נתרמו מעל ל-25 מיליון דולרים מ-1.2 מיליון תורמים.
ההכרזה האמריקאית בדבר זכויות האדם וחובותיו (הידועה גם בקיצור הצהרת בוגוטה) הייתה המסמך הבינלאומי הראשון שנגע לזכויות האדם באופן כללי, שפורסמה מעט לפני ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם.
ההכרזה אומצה על ידי מדינות היבשת אמריקה ב-2 במאי 1948.
אמנם ההכרזה אינה אמנה המחייבת מבחינה משפטית, בית הדין האינטר-אמריקאי לזכויות אדם מתייחס אליה ככזו ביחס למדינות החברות בארגון מדינות אמריקה.
בהמשך ההכרזה הוחלפה במידה מסוימת על ידי האמנה האמריקאית לזכויות אדם.
הפרק הראשון מציג שורת זכויות מהן אמורים ליהנות אזרחי המדינות החותמות, בהן זכויות כלכליות, חברתיות ותרבותיות.
הפרק השני של ההכרזה מכיל רשימה של חובות תואמות.
כמוסבר בהקדמה: "מילוי החובה על ידי כל אדם הוא תנאי מוקדם לזכויות כולן.
זכויות וחובות קשורות זו בזו בכל פעילות חברתית ופוליטית של האדם.
בעוד שזכויות מעלות את חירות הפרט, החובות מבטאות את כבוד החירות ההיא."
ההכרזה האוניברסלית על גיוון תרבותי היא הצהרה שאומצה על ידי הוועידה הכללית של אונסק"ו במושב השלושים ואחד שלה ב-2 בנובמבר 2001. הצהרה זו מורכבת מ-12 סעיפים העוסקים בחשיבותו של המגוון התרבותי בתרבות האנושית.
סעיף 1 שכותרתו "מגוון תרבותי - המורשת המשותפת של האנושות" קובע כי "כמקור לחדשנות ויצירתיות, המגוון התרבותי הוא הכרחי לאנושות כמו המגוון הביולוגי הוא עבור הטבע.
במובן זה זו המורשת המשותפת של האנושות".
סעיף 4 מתאר כי המגוון התרבותי אינו פוגע בזכויות האדם המובטחות בחוק הבינלאומי.
סעיף 5 מאשר את זכויות הלשון כזכויות תרבותיות בהתאם למגילת זכויות האדם הבינלאומית.
סעיף 6 מאשר את חופש הביטוי, פלורליזם תקשורתי ורב-לשוניות.
סעיף 12 מגדיר את תפקידה של אונסק"ו למען שימור הגיוון.
לאחר שבודד נגיף הקורונה בדצמבר 2019, התפרסם הרצף הגנטי שלו ב-11 בינואר 2020. הפרסום הוביל לתגובה בין-לאומית דחופה שכללה התכוננות להתפרצות מגפה והאצת פיתוחו של חיסון נגד COVID-19.
מאז תחילת 2020, פיתוח החיסונים זורז באמצעות שיתוף פעולה חסר תקדים בתעשיית התרופות הרב-לאומית ובין ממשלות.
עד יוני 2020 הושקעו עשרות מיליארדי דולרים על ידי תאגידים, ממשלות, ארגוני בריאות בין-לאומיים וקבוצות מחקר באוניברסיטאות במטרה לפתח עשרות סוגים של חיסונים וכדי להיערך לתוכניות עולמיות לחיסון נגד COVID-19. על פי הקואליציה לחדשנות לשם מוכנות למגפות (CEPI).
ההתפלגות הגאוגרפית של פיתוח חיסונים מסוג COVID-19 היא: גופים בצפון אמריקה – כ-40% מהפעילות, באסיה ובאוסטרליה – כ-30%, באירופה- כ-26% מהפעילות, ופרויקטים נוספים – בדרום אמריקה ובאפריקה.
בפברואר 2020, ארגון הבריאות העולמי הצהיר כי הוא לא מצפה שחיסון נגד תסמונת מצוקה נשימתית חמורה (SARS-CoV-2) יהפוך לזמין תוך פחות מ-18 חודשים.
הגדילה בשיעור התפשטותו נגיף ה-COVID-19 ברחבי העולם בתחילת 2020 הובילה לבריתות בין-לאומיות ומאמצים ממשלתיים לתעול משאבים לייצור מספר סוגי חיסונים לפי לוחות זמנים מקוצרים.
ארבעה מועמדים לחקר החיסונים נכנסו להערכה במרץ 2020 .
ב-24 ביוני 2020, אישרה סין את חיסון ה-CanSino שפותח על ידי חברת הסינית, לשימוש מוגבל בצבא ושני חיסוני נגיף לא פעילים לשימוש חירום בקרב עובדים במקצועות בסיכון גבוה.
ב-11 באוגוסט 2020 הודיעה רוסיה על אישור חיסון ה-Sputnik V לשימוש חירום, אם כי חודש לאחר מכן רק כמויות קטנות של החיסון הופצו לשימוש מחוץ לניסוי שלב 3.
ב-20 בנובמבר 2020 הגישה השותפות Pfizer – BioNTech בקשה לאישור חירום (EUA) ל-FDA עבור חיסון ה-mRNA המכיל BNT162b2 (החומר הפעיל tozinameran).
ב- 2 בדצמבר 2020, הסוכנות הרגולטורית לתרופות ומוצרי בריאות הממלכה המאוחדת (MHRA) נתנה אישור רגולטורי זמני לחיסון Pfizer – BioNTech, והייתה למדינה הראשונה שאישרה חיסון זה והמדינה הראשונה בעולם המערבי שאישרה את השימוש בחיסון COVID-19.
החל מ-21 בדצמבר, מדינות רבות והאיחוד האירופי אישרו את החיסון Pfizer – BioNTech COVID-19. בחריין ואיחוד האמירויות הערביות העניקו אישור לשיווק חירום עבור BBIBP-CorV, המיוצר על ידי חברת סינופארם.
ב-11 בדצמבר 2020, מנהל המזון והתרופות של ארצות הברית (FDA) העניק אישור לשימוש חירום (EUA) לחיסון Pfizer – BioNTech COVID-19. שבוע לאחר מכן העניק ה-FDA אישור זה ל-MRNA-1273, חיסון מודרנה.
ב-31 במרץ 2021 הודיעה ממשלת רוסיה כי רשמה את החיסון הראשון ל-COVID-19 לבעלי חיים.
בישראל מאושרים לשימוש תרכיבי חיסונים להגנה מפני נגיף הקורונה של ארבע חברות: פייזר, מודרנה, אסטרהזניקה ונובהווקס.
כל החיסונים אושרו על ידי ה-FDA (מנהל התרופות והמזון האמריקאי) לאחר שנמצאו יעילים ובטוחים לשימוש.
מתחילת 2020, פיתוח חיסונים ל-COVID-19 נעשה באמצעות שיתוף פעולה בממדים חסרי תקדים של תעשיית התרופות הבין-לאומית ושל ממשלות.
לפי הקואליציה למוכנות ולחדשנות בתחום המגפות (Coalition for Epidemic Preparedness Innovations, CEPI) התפוצה הגאוגרפית של פיתוח החיסון היא 40% בצפון אמריקה, 30% באסיה ואוסטרליה, 26% באירופה, ומספר פרויקטים בדרום אמריקה ובאפריקה.
התחייבות להגעה לשלב של בדיקה ראשונה בבני אדם של חיסון פוטנציאלי בעלת עלות משמעותית עבור מפתחי החיסונים.
העלות נאמדת בין 14 ל-25 מיליון דולר עבור שלב נסיוני, ועשוי להאמיר עד 70 מיליון דולר.
לשם השוואה, במהלך מגפת נגיף האבולה במערב אפריקה 2014–2015, היו 37 מועמדים לחיסונים בפיתוח דחוף, כאשר רק אחד הפך לחיסון מורשה בעלות כוללת לאישור היעילות בשלבי ניסויים III–II, בעלות כוללת של מיליארד דולר.
יוזמה להאצת המחקר בנושא נגיף הקורונה (ACT-A)
ב-10 בספטמבר 2020 התארחו האו"ם והאיחוד האירופי במפגש הכינוס של מועצת ההנחיה של ה-ACT-A, שקיבלה 2.7 מיליארד דולר מתוך 35 מיליארד הדולרים הדרושים להבטחת מנות החיסון של COVID-19 בשווי 2 מיליארד דולר, 245 מיליון מנות ו-500 מיליון מבחנים שנידרשו לקיצור המגפה ולזרוז ההתאוששות הגלובלית.
סר אנדרו ויטי וד"ר נגוזי אוקונג'ו-איוויאלה קיבלו על עצמם לשמש שליחים מיוחדים למאיץ ACT-A מטעם ארגון הבריאות העולמי.
אף על פי שממשל טראמפ בארצות הברית משך את תמיכתו הכספית ב-WHO וב-ACT-A בשנת 2020, ארצות הברית חידשה את תמיכתה ב-WHO וב-COVAX ב-21 בינואר 2021 בעקבות השבעתו של הנשיא ג'ו ביידן.
ה-ACT-A הוא מבנה תמיכה בין-תחומי המאפשר לשותפים לחלוק משאבים וידע.
הוא כולל ארבעה יסודות, שכל אחד מהם מנוהל על ידי שניים עד שלושה שותפים:
חיסונים – Vaccines (נקראים גם "COVAX").
קנדה הכריזה על מימון של 275 מיליון דולר קנדי ל-96 פרויקטים של מחקר לשם פיתוח חיסונים בחברות ובאוניברסיטאות קנדיות, עם תוכניות להקים "בנק חיסונים" שיכול לשמש אם תתרחש התפרצות נוספת של נגיף COVID-19. השקעה נוספת בסך 1.1 מיליארד דולר קנדי נוספה לתמיכה בניסויים קליניים ובפיתוח שרשראות ייצור ואספקה לחיסונים.
ב-4 במאי, הממשלה הקנדית התחייבה להשקעת 850 מיליון דולר קנדי במאמצי ארגון הבריאות העולמי לגייס 8 מיליארד דולר להשקעה בפיתוח חיסונים ומוכנות ל-COVID-19.
סין העניקה הלוואות בריבית נמוכה לפיתוח חיסונים באמצעות הבנק המרכזי שלה ו"העמידה במהירות קרקעות זמינות לחברה" לבניית מפעלי ייצור.
נכון ליוני 2020, שישה מתוך אחד עשר החיסונים בשלבי ניסוי ל-COVID-19 בבדיקות אנושיות בשלב מוקדם פותחו על ידי ארגונים סיניים.
שלוש חברות חיסונים סיניות ומכוני מחקר נתמכות על ידי הממשלה במימון מחקר, עריכת ניסויים קליניים וייצור החיסונים המועמדים המבטיחים ביותר, תוך עדיפות לאלו שהפגינו ראיות מהירות ליעילות על פני אלו שהפגינו ראיות לבטיחות.
ב-18 במאי התחייבה סין להשקיע שני מיליארד דולר לתמיכה במאמצים הכוללים של ארגון הבריאות העולמי לתוכניות נגד COVID-19. ב־22 ביולי הודיעה סין על כוונתה לספק הלוואת מיליארד דולר כדי להנגיש את החיסון שלה לאמריקה הלטינית ולקריביים.
ב-24 באוגוסט הודיע ראש ממשלת סין, לי קצ'יאנג, כי הוא יעניק לקמבודיה, לאוס, מיאנמר, תאילנד ווייטנאם עדיפות לחיסון לאחר הפצתו.
בריטניה הגדירה הקימה צוות משימה לחיסוני COVID-19 באפריל 2020 כדי לעורר מאמצים מקומיים לפיתוח מואץ של חיסון באמצעות שיתוף פעולה של תעשייה, אוניברסיטאות וסוכנויות ממשלתיות.
הצוות הקיף את כל שלב הפיתוח ממחקר ועד ייצור.
יוזמות פיתוח החיסונים באוניברסיטת אוקספורד ובאימפריאל קולג' בלונדון מומנו ב-44 מִילִיוֹן ליש"ט.
בארצות הברית, הרשות למחקר ופיתוח מתקדמים ביו-רפואיים (BARDA), סוכנות פדרלית המממנת טכנולוגיה למלחמה במחלות, הודיעה על השקעות של כמעט מיליארד דולר בפיתוח וייצור חיסונים אמריקאים ל-COVID-19. ב-16 באפריל, BARDA השקיעה 483 מיליון דולר בחברה מפתחת החיסונים מודרנה ושותפתה, ג'ונסון אנד ג'ונסון.
BARDA ייעדה 4 מיליארד דולר לפיתוח ומתוכנן לה תפקיד בתוכניות אחרות לפיתוח של שישה עד שמונה תרכיבים המועמדים לשמש כחיסונים שיועמדו למחקר קליני בשנת 2021 על ידי חברות כמו Sanofi Pasteur ו-Regeneron.
ב-15 במאי הודיעה הממשלה על מימון תוכנית מהירה בשם מבצע מהירות שיא לשם העמדת תרכיבים רבים כמועמדים לחיסונים, בניסויים קליניים עד סתיו 2020 ולייצור 300 מיליון מנות חיסון מורשה עד ינואר 2021. היועץ הראשי של הפרויקט הוא מונסף סלאוי (Moncef Slaoui) ומנהל התפעול הראשי שלו הוא הגנרל גוסטב פרנה.
ביוני צוות Warp Speed הודיע כי יעבוד עם שבע חברות המפתחות חיסונים: מודרנה, ג'ונסון אנד ג'ונסון, מרק, פייזר, אוניברסיטת אוקספורד בשיתוף אסטרהזניקה, ושתי חברות אחרות, אף שפייזר הצהירה מאוחר יותר כי "את כל ההשקעות למו"פ ביצעה פייזר בסיכון."
חברות תרופות גדולות בעלות ניסיון בייצור חיסונים בקנה מידה גדול, כולל ג'ונסון אנד ג'ונסון, אסטרהזניקה וגלקסו סמית' קליין (GSK), יצרו בריתות עם חברות ביוטכנולוגיה, ממשלות ואוניברסיטאות כדי להאיץ את ההתקדמות לחיסון יעיל.
כדי לשלב יכולות פיננסיות וייצור עבור מגפה עם אדג'וונטים בטכנולוגיית חיסונים, GSK הצטרפה עם סאנופי בשותפות נדירה של חברות רב-לאומיות כדי לתמוך בפיתוח מואץ של חיסון.
שיתוף הפעולה של אוניברסיטת אוקספורד עם אסטרהזניקה (חברת תרופות עולמית שבסיסה בבריטניה) עורר חשש ממחיר גבוה ומאופן חלוקת הרווחים ממכירות חיסונים בהיקף בין-לאומי, חשש הנובע מכך שלממשלה הבריטית ולאוניברסיטה, כשותפים ציבוריים, היו זכויות מסחריות.
אסטרהזניקה הצהירה כי התמחור הראשוני של החיסון שלה לא יכלול שולי רווח לחברה בזמן שהמגפה עדיין מתפשטת.
בתחילת יוני חתמה אסטרהזניקה על עסקה בשווי 750 מיליון דולר, עסקה שהייתה מאפשרת ל-CEPI ו-GAVI (שותפות פרטית-ציבורית בין-לאומית לפיתוח חיסונים) לייצר ולהפיץ 300 מיליון מנות אם החיסון שיוצר באוקספורד היה מוכח כבטוח ויעיל.
על פי הדיווחים הגדילה העסקה את כושר הייצור הכולל של החברה ליותר מ-2 מיליארד מנות בשנה.
ייצור מסחרי של חיסונים נגד מגפה הוא מיזם עסקי בסיכון גבוה, שעלול להביא להפסדים של מיליארדי דולרים בעלויות פיתוח ועלויות ייצור לפני השיווק אם החיסונים המיוצרים אינם מצליחים להיות בטוחים ויעילים.
פייזר הצהירה שהיא לא מעוניינת בשותפות ממשלתית, בהתחשב בכך ש"צד שלישי" מאט את ההתקדמות.
יש חשש שתוכניות פיתוח מהיר – כמו Operation Warp Speed – בוחרות מועמדים בעיקר עקב יתרונות הייצור שלהם ולא בטיחות ויעילות מיטביים.
CEPI מסווג שלבי פיתוח של חיסונים כ"מחקריים" (תכנון ועיצוב תרכיב המועמד להיות חיסון, ללא הערכה אין ויוו), "פרה-קליניים" (הערכה אין ויוו עם הכנה לייצור תרכובת לבדיקה בבני אדם), או התחלת שלב מחקרי בטיחות באנשים בריאים.
כ-321 תרכובות מועמדות לחיסונים היו בפיתוח כפרויקטים מאושרים בניסויים קליניים או בשלב מוקדם של "מחקר" או "פרה-קליני", החל מספטמבר 2020.
לאחר שבודד נגיף הקורונה בדצמבר 2019, פורסם הרצף הגנטי שלו ב-11 בינואר 2020, מה שגרם להכנה בין-לאומית דחופה להתפרצות ולהאצת פיתוח חיסון.
בפברואר 2020, ארגון הבריאות העולמי הודיע כי הוא לא מצפה שחיסון נגד תסמונת נשימתית חמורה (SARS-CoV-2), הנגיף הסיבתי, יהפוך לזמין תוך פחות מ-18 חודשים.
שיעור ההתפשטות של COVID-19 ברחבי העולם בתחילת 2020 עורר בריתות בין-לאומיות ומאמצים ממשלתיים לארגון דחוף של משאבים לייצור מספר חיסונים בלוחות זמנים מקוצרים כאשר ארבעה מועמדים לחיסונים נכנסו להערכה אנושית במרץ.
עד אפריל 2020, "כמעט 80 חברות ומכונים ב-19 מדינות" עבדו על פיתוח חיסון.
באפריל העריך CEPI כי על קואליציות בין-לאומיות לבחור עד שישה מהמועמדים לחיסונים נגד COVID-19 לפיתוח בשלב זה ולייעל אותם באמצעות רגולציה ואבטחת איכות בעלות כוללת של לפחות שני מיליארד דולר.
ניתוח אחר מעריך שעשרה מועמדים יזדקקו לפיתוח ראשוני בו זמנית, לפני שמעטים ייבחרו לרישוי.
ביולי 2020, המרכז הלאומי לאבטחת סייבר בבריטניה, המשרד לביטחון תקשורת, המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית, הסוכנות לאבטחת סייבר ותשתיות, והסוכנות לביטחון לאומי (NSA) קבעו בהצהרה משותפת כי האקרים הנתמכים על ידי רוסיה, במיוחד Cozy Bear, ניסו לגנוב מחקר COVID-19 וחקר חיסונים ממוסדות אקדמיים וחברות תרופות במדינות אחרות.
רוסיה הכחישה את הטענה, אך יש לה היסטוריה של ריגול סייבר והתקפות סייבר על יעדים זרים.
מיקרוסופט דיווחה כי לפחות תשעה מוסדות בריאות היו תחת מתקפה, וכי ניסיונות מסוימים צלחו ואחרים לא צלחו.
בפברואר 2021 העביר שירות המודיעין הלאומי של דרום קוריאה תדרוך בדלתיים סגורות לחברי הפרלמנט הדרום קוריאני על מאמצי צפון קוריאה לגנוב את טכנולוגית החיסון COVID-19 מפייזר.
ניתוח של תעשיית החיסונים בעבר מראה שיעורי כישלון של 84%–90%.
COVID-19 הוא יעד חדש לנגיף עם מאפיינים שעדיין מתגלים ודורשים טכנולוגיות חיסון חדשניות ואסטרטגיות פיתוח, ולכן הסיכונים הכרוכים בפיתוח חיסון מוצלח בכל שלבי המחקר הפרה-קליני והקליני הם גבוהים.
מרבית מפתחי החיסונים הם חברות קטנות או צוותי מחקר באוניברסיטאות עם ניסיון מועט בתכנון חיסונים מוצלח, ויכולת מוגבלת לעמוד בעלויות מתקדמות של ניסויים קליניים ובייצור ללא שותפות של חברות תרופות רב לאומיות.
מבחינה היסטורית, ההסתברות לכך שחיסון נגד מחלות זיהומיות יעבור חסמים פרה-קליניים ויגיע לשלב של בדיקות אנושיות הוא 41%–57%.
ההתפתחות המהירה והדחיפות בהפקת חיסון למגפת COVID-19 עשויות להגדיל את הסיכונים ואת שיעור הכישלון במתן חיסון בטוח ויעיל.
מחקר אחד מצא כי בין השנים 2006–2015, אחוז ההצלחה של קבלת אישור משלב 1 לשלב ניסויים III עמדו על 16.2%, ו-CEPI מצביעים על אחוז הצלחה פוטנציאלי של 10% בלבד עבור מועמדים לחיסונים בפיתוח 2020.
המחקר באוניברסיטאות נבלם על ידי ריחוק חברתי וסגירה פיזית של מעבדות.
מחקר מוקדם להערכת יעילות החיסון באמצעות מודלים של בעלי חיים ספציפיים ל-COVID-19, כגון ACE2 – עכברים מהונדסים, חיות מעבדה אחרות ופרימטים שאינם אנושיים, מצביע על צורך ברמה של בטיחות ביולוגית מדרג 3, אמצעי בלימה לטיפול בווירוסים חיים ותיאום בין-לאומי להבטחת נוהלי בטיחות סטנדרטיים.
איכות וכמות ייצור הנוגדנים על ידי חיסון פוטנציאלי נועדו לנטרל את זיהום ה-COVID-19, אך לחיסון עשויה להיות השפעה הפוכה לא מכוונת על ידי גרימת הגברה תלויית נוגדנים (ADE), שמגבירה את הצמדת הנגיף לתאי היעד שלו ועלולה לעורר סערת ציטוקינים אם אדם מחוסן יותקף אחר כך על ידי הנגיף.
הפלטפורמה הטכנולוגית לחיסונים (למשל, חיסון וקטורי נגיפי, חיסון חלבון ספייק (S) או חיסון תת-יחידות חלבון), מינון חיסונים, תזמון חיסונים חוזרים לצורך הישנות אפשרית של זיהום COVID-19 וגיל מבוגר הם הגורמים הקובעים את היקף הסיכון ל-ADE.
תגובת הנוגדנים לחיסון היא משתנה של טכנולוגיות החיסון שבפיתוח, של מידת הדיוק של מנגנון החיסון, ושל בחירת המסלול והתאמתו לאופן בו החיסון ניתן (תוך שרירי, תוך עורי, אוראלי או אפי).
באפריל 2020 פרסם ארגון הבריאות העולמי "תוכנית מחקר ופיתוח לווירוס הקורונה החדש".
קואליציית החיסונים של ארגון הבריאות העולמי תבחר חיסונים שיעברו לניסויים קליניים בשלב II ו-III, ותתאם פרוטוקולי ניסוי לכל החיסונים המגיעים לשלב הניסוי המרכזי.
בשלב ניסויים 1 בודקים בעיקר בטיחות ומינון ראשוני בכמה עשרות נבדקים בריאים.
בשלב 2, בעקבות ההצלחה בשלב 1, מעריכים אימונוגניות, רמות מינון (יעילות המבוססת על סמנים ביולוגיים) והשפעות שליליות של חיסון נסיוני, בדרך כלל בקרב מאות אנשים.