tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-19 ביוני 2023 ערך פטינאמה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אינדונזיה, בהפסד 2-0 לנבחרת ארגנטינה במשחק ידידות.
שיין קימברו הוא טייס קרב ואסטרונאוט בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
הוא היה מפקד משלחת מס' 50 לתחנת החלל הבין-לאומית.
שיין קימברו נולד בקילין וגדל באטלנטה.
לאחר סיום בית הספר הוא התחיל ללמוד באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית ממנה קיבל בשנת 1989 תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה.
בשנת 1998 הוא קיבל תואר שני ממכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה.
קימברו שירת כטייס מסוק ביחידות חיל האוויר של ארצות הברית והשתתף במלחמת המפרץ כמפקד יחידת בואינג AH-64 אפאצ'י.
בהמשך הוא עבד בתפקיד טכני במרכז החלל ג'ונסון.
בשנת 2004 קימברו נבחר לצוות אסטרונאוטים.
בנובמבר 2008 קימברו טס לחלל כטייס במשימה STS-126 במעבורת החלל אנדוור (כריסטופר פרגוסון היה מפקד צוות).
במהלך משימה זו הוא ביצע פעמיים פעילות חוץ-רכבית באורך כולל של כ-13 שעות.
באוקטובר 2016 קימברו טס בפעם השנייה בחללית סויוז MS-02 והצטרף למשלחת מס' 49 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד אנטולי איוואנישין.
לאחר סיום עבודת המשלחת קימברו מונה למפקד משלחת מס' 50 לתחנת החלל הבין-לאומית.
הוא חזר לכדור הארץ לאחר 173 ימים בחלל וביצוע 3 פעילויות חוץ-רכביות באורך כולל של כ-20 שעות.
באפריל 2021 קימברו טס בפעם השלישית בחללית דרגון C206 אנדוור במשימה SpaceX Crew-2 והצטרף למשלחת מס' 65 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד שאנון ווקר.
לאחר סיום עבודת המשלחת קימברו היה חבר במשלחת מס' 66 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של אקיהקו הושידה.
הוא חזר לכדור הארץ לאחר 199 ימים בחלל וביצוע 2 פעילויות חוץ-רכביות באורך כולל של כ-14 שעות.
בשנת 2022 קימברו פרש מנאס"א.
לאחר הפרישה קימברו עוסק במגוון נושאים ומופיע עם הרצאות מול קהל ובתוכניות טלוויזיה.
בשנת 2019 קימברו היה חבר צוות שהשלים טיסה סביב כדור הארץ ב-46 שעות ו-20 דקות.
שיין גרהאם הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
גרהאם נולד בבריאן, טקסס וגדל בחווה.
הוא למד בבית הספר לקולנוע באוסטין ובאקדמיה לקולנוע של ניו יורק במשחק לקולנוע.
שיין גדל לרכוב על סוסים והתחרה ברודיאו במחוז בילדותו.
שיין למד אמנויות לחימה והתחרה ב-Kuk Sool Won.
הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בשנת 2000 בסרט "Cicadas".
עד שנת 2014 הופיע בסרטים קצרים ופרקים בודדים בסדרות טלוויזיה שונות.
בשנת 2015 הופיע בסרט "Girl on the Edge".
בשנת 2017 החל להופיע בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה הבן.
בשנת 2020 הופיע בסרט "roped" לצד ג'וש סוויקרד.
בשנת 2023 הופיע בסרט "The Dead Don't Hurt" לצד ויגו מורטנסן וויקי קרייפס.
שיין וולש הוא דמות בדיונית ואחת הדמויות הראשיות בסדרת הקומיקס "המתים המהלכים", כמו גם בסדרת הטלוויזיה הנושאת את אותו השם.
הדמות נוצרה במקור על ידי הכותב רוברט קירקמן והאמן טוני מור, והופיעה לראשונה בקומיקס "The Walking Dead #1" שיצא לאור בשנת 2003.
הדמות מגולמת בסדרת הטלוויזיה על ידי השחקן היהודי-אמריקאי ג'ון ברנטל.
הן בקומיקס והן בסדרת הטלוויזיה, שיין הוא חברו הטוב ביותר של ריק גריימס.
לאחר שריק נורה במהלך קרב יריות נגד פושעים ונכנס לתרדמת, שיין מציל את משפחתו של ריק, לורי וקארל, וביחד הם מתמקמים במחנה שורדים קטן.
בזמן הזה, שיין נכנס למערכת יחסים עם לורי.
שבועות לאחר מכן, כשריק מתעורר מהתרדמת ומתאחד עם משפחתו, שיין מתמלא בקנאה ובסופו של דבר מנסה להרוג את ריק, אך בסופו של דבר הוא נהרג על ידי קארל.
בקומיקס, שיין מופיע כדמות ראשית בששת האוגדנים הראשונים, עד שנהרג על ידי קארל.
בסדרת הטלוויזיה, שיין הוא הדאוטרגוניסט בשתי העונות הראשונות.
במהלך העונה השנייה, שיין הופך להרבה יותר עוין ולא צפוי בעקבות האובססיה שלו ללורי והקנאה שלו בריק.
הוא מוביל את ריק למקום שקט על מנת להרוג אותו, אך הוא נהרג במקום.
כמה דקות לאחר מכן, הוא הופך לזומבי ונורה בראש על ידי קארל.
בעונה השלישית, בזמן שריק והקבוצה שלו תוקפים את עיירת וודברי, ריק רואה את שיין כאחד מחיילי האויב.
הוא הורג את החייל אך מגלה שזה לא היה שיין.
בעונה התשיעית, לאחר שריק נפצע קשה ומתחיל להזות, הוא מדמיין את עצמו ואת שיין בתוך הניידת שלהם.
שיין אומר לריק שהוא סולח לו על שהרג אותו, ואומר לריק להמשיך להילחם.
שיין וולש נולד בשנת 1971 בעיירה קטנה בשם סינת'יאנה, הנמצאת במדינת קנטקי, ארצות הברית.
שיין התקבל לאוניברסיטה ללימודי ניהול משטרתי במטרה להפוך לשוטר.
לאחר ששיין הפך באופן רשמי לשוטר, הוקצה לו שותף – ריק גריימס.
השניים מהר מאוד הפכו לחברים הכי טובים.
שיין זכה להכיר את משפחתו של ריק, את אשתו לורי, ואת בנו קארל.
במהלך המשמרת שלהם, ריק ושיין מקבלים דיווח בקשר על אסיר נמלט בשם רג'י.
השניים נוסעים למקום האירוע ופורץ קרב יריות.
במהלך הקרב, ריק נפגע קשות ונכנס לתרדמת ארוכה.
שיין נולד ב-1973 במחוז קינג, הנמצא בג'ורג'יה.
הוא גדל לצד חברו הטוב ריק גריימס.
השניים פיתחו קשר חזק יחד עד לנקודה שבה השניים התחילו להתייחס זה לזה כ"אחים".
שיין היה חובב פוטבול, ושיחק בקבוצת בית הספר שלו כשמספר החולצה שלו היה מספר 22 (לשיין הייתה שרשרת עם הספרה 22 עלייה).
במשך כל שנות התיכון שלו, הוא היה קונדס ידוע.
הוא אף סיפר כי פעם גנב את מכוניתו של המנהל.
היו לו הרבה מערכות יחסים עם בנות ואפילו פעם אחת קיים יחסי מין עם המורה לאתלטיקה לנשים.
השניים למדו יחד באוניברסיטת ג'ורג'יה, ושיין סיים את לימודיו ב-1994 עם תואר ראשון במשפט פלילי.
לאחר מכן, הוא וריק התקבלו לעבודה בתור סגני שריף.
שיין היה קרוב מאוד למשפחתו של ריק ועזר להם רבות.
לאורך חייו הבוגרים, שיין מעולם לא התחתן, אך הוא כן נכנס לא מעט למערכות יחסים שבסופו של דבר לא הגיעו רחוק.
במהלך הפסקת אוכל, ריק ושיין מקבלים דיווח בקשר על קבוצה של שני פושעים נמלטים.
השניים מגיעים לזירת יחד עם שוטרים נוספים, וקרב יריות פורץ בין הצדדים.
ריק נפגע באפוד המגן שלו, אך במהרה שני הפושעים נהרגים.
כאשר אף אחד לא שם לב, פושע שלישי מתגלה ויורה בריק במקום שבו האפוד לא מספק הגנה.
שיין מיד הורג את הפושע ורץ לעזור לריק הפצוע קשה.
ריק מאוחר יותר נכנס לתרדמת ארוכה.
שיין הוא אדם חדור מטרה, חסר פחד, ערמומי, חם מזג, פזיז, בלתי צפוי ובמקרים מסוימים, אכזרי.
במהלך העונה הראשונה, שיין היה המנהיג של מחנה אטלנטה, תפקיד שממנו הוא מאוד נהנה עד הגעתו של ריק; לאחר מכן הוא הפך לסגן המפקד במהלך רוב העונה הראשונה והשנייה, דבר שהחמיר את תסכולו.
במהלך מערכות היחסים שלו עם לורי, שיין פיתח אובססיה חזקה כלפיה.
הוא האמין שהוא אדם שמגיע לו יותר את לורי מאשר ריק, והיה נחוש להיאבק כדי לשמור עליה ועל קארל בכל מחיר.
שיין גם הראה את הפוטנציאל שלו כאבא במהלך היעדרותו של ריק ופיתח הערכה כלפי קארל והתייחס אליו כאל בנו.
שיין אף ראה את עצמו כאב טוב יותר מריק.
למרות כישוריו המנהיגותיים החזקים, המיומנות בקרב, והכישורים שלו עם כלי נשק, הוא הפך ברובו לאדם לא מוסרי.
הדבר התגלה לאחר שנאלץ להקריב את אוטיס ל"זומבים" כדי להציל את עצמו ואת קארל.
במהלך העונה השנייה, הייתה לו מטרה אחת: לשמור על עצמו, לורי, התינוקת שלה שטרם נולדה (שחשב שהיא שלו) וקארל בטוחים.
הוא האמין שיש לו את התפיסה הפראגמטית ביותר של העולם האפוקליפטי, וכי הוא המוסמך ביותר להוביל את הקבוצה בעולם האפוקליפטי הזה.
במהלך העונה השנייה, שיין התפתח מחבר טוב ואכפתי לאנטגוניסט קר, ערמומי ורצחני.
הוא נטש כל תחושה של אשמה, חרטה ותקינות מוסרית לטובת הישרדותו שלו ועבור אלה שהוא דואג להם, דבר שהוביל בסופו של דבר להריגתו על ידי חברו הטוב ביותר, ריק.
יהושע (שייע) גלזר (29 בדצמבר 1927 – 29 בדצמבר 2018) היה כדורגלן ישראלי, שנחשב לאחד מגדולי הכדורגלנים בישראל בכל הזמנים, ונמנה עם מבקיעי השערים המצטיינים גם בנבחרת ישראל.
שיחק בעיקר בקבוצת מכבי תל אביב, ונחשב לאחד מסמליה ומגדולי שחקניה.
גלזר נולד לזהבה (לבית קופמן) ולאריה, אח לברוך, חיים, דוד (בבה), ומשה (פשיל).
הוא גדל בצפון תל אביב, בשכונת אוסישקין ברח' אוסישקין סמוך לאצטדיון המכביה.
ב-1946, במהלך השבת השחורה, נעצר על ידי שלטונות המנדט הבריטי ושהה במשך כשלושה חודשים במחנה המעצר ברפיח.
במסגרת 'ההגנה' השתתף במלחמת העצמאות.
גלזר החל לשחק בקבוצת הילדים "מכבי מיכאל תל אביב", וממנה הוקפץ בהדרגה בשנת 1945 לקבוצת הבוגרים.
זכה עם קבוצתו באליפות הליגה בעונת 1946/1947 ובגביע הארץ ישראלי לשנים 1946 ו-1947.
ב-1948, בשלהי מלחמת העצמאות, השתתף במשלחת של נבחרת ישראל בכדורגל, שיצאה לראשונה למסע משחקים בארצות הברית.
שייע זכה עם מכבי תל אביב באליפות הראשונה לאחר קום המדינה (בעונת 1949/1950), ובהמשך זכה עם הקבוצה בשלל תארים אישיים וקבוצתיים, הרבה בזכות כושר ההבקעה שלו.
את ראשית דרכו עשה כמגן, אך עד מהרה התקדם לעמדת החלוץ המרכזי וזכה באורח קבע בחולצה מספר 9. שייע ניחן בחוש הומור מפותח שבא לידי ביטוי על המגרש ומחוצה לו.
בין היתר, כאשר פנרבחצ'ה הטורקית הציעה לו דירה כדי שיחתום בשורותיה, סירב באומרו כי "זו דירה מימי הטורקים...".
גלזר, שצורף לנבחרת ישראל ארבע שנים לאחר צירופו לקבוצת הבוגרים של מכבי תל אביב, הבקיע 18 שערים ב-35 משחקים בינלאומיים בהם שיחק.
בעונת 1951/1952 הבקיע 27 שערי ליגה - המאזן הגבוה ביותר של שחקן ישראלי בעונה אחת עד אז, ושיא הכיבושים של שחקן מכבי תל אביב בעונה אחת, עד שערן זהבי שבר שיא זה.
שמו פרץ לתודעת כל אוהדי הספורט בישראל במשחק הגומלין נגד נבחרת יוגוסלביה בתל אביב, במוקדמות גביע העולם.
לאחר הפסד 0–6 במשחק הראשון בבלגרד, הורכב גלזר ברגע האחרון במקום אחיו חיים, שחקן הפועל תל אביב ששמו הופיע בתוכנייה כחלוץ מרכזי, למשחק הגומלין באצטדיון המכביה בתל אביב.
בפיגור 0–3 מול יוגוסלביה הבקיע שני שערים שהדהימו את הקהל אשר חיכה לתבוסה נוספת.
משחק זה הסתיים בהפסד 2–5, אך הקנה לו שם בספורט הישראלי.
לאחר מכן זכורים משחקיו מול נבחרת טורקיה בשנת 1950 שבו הבקיע שלושער לזכות ישראל בניצחונה בתוצאה 5–1. במשחק בין תל אביב לבין אתונה, שהיה למעשה משחק בין נבחרות ישראל ונבחרת יוון, והסתיים בניצחון ישראלי 5–0, הבקיע שוב שלושה שערים.
שמו הפך סמל לחלוץ מבקיע שערים.
אחד המשחקים הבלתי נשכחים שלו היה נגד נבחרת ברית המועצות ב-1956 באצטדיון רמת גן, שהסתיים בהפסד 1–2 (המשחק הראשון במוסקבה הסתיים בתבוסה 0–5).
לפני המשחק הורה דוד בן-גוריון לשחקני הנבחרת לשנות את שם משפחתם לעברית.
גלזר שינה את שמו זמנית לגל-זה.
אף על פי שישראל הפסידה באותו משחק נחשבה התוצאה להישג של הנבחרת, מאחר שהמשחק היה מעין דו-קרב בין דוד וגוליית.
נבחרת ישראל הייתה קרובה ליצור סנסציה על ידי השוואת התוצאה לקראת סיום המשחק.
כשתי דקות לקראת הסיום פרץ גלזר לכיוון שערו של לב יאשין.
גלזר, מרוב התרגשות, בעט בעוצמה ישר לידיו של יאשין במקום לכוון לצידי השער.
בתגובה להחמצה אמר מרכיב הנבחרת: "טוב שגלזר החמיץ את השער, אחרת היינו צריכים לראות אותו בנבחרת עוד דור לפחות!".
באחד ממשחקיו האחרונים בנבחרת, שהסתיים בניצחון נבחרת ישראל 4–0 על נבחרת אנגליה הצעירה, לא הגיב גלזר לניסיון של המאמן גיולה מאנדי להחליפו לקראת ההפסקה (באותו משחק החלפות הותרו רק עד המחצית), ובמחצית השנייה כבש את השער השלישי מארבעת השערים של הנבחרת.
גלזר עבר בגיל 34 להפועל כפר סבא ולעונה נוספת בבית"ר נתניה, שתיהן בליגה השנייה.
לאחר שתי עונות אלו הוסיף לשחק זמן מה בסקציה נס ציונה, ושיחק גם בבית"ר ירושלים.
שייע פרש מהמשחק בגיל 36 והמשיך לעבוד ב"אגד", שם הייתה לו מניה שקיבל כדי שלא יעזוב לקבוצה טורקית שחפצה בו (ר' למעלה).
עד שנות השבעים המשיך לשחק להנאתו בליגות נמוכות יותר.
לזכות שייע ממוצע השערים הגבוה ביותר בליגה הראשונה.
שייע קיבל את התואר "חלוץ היובל" במלאת 50 למדינה, יחד עם חברו לנבחרת החלוץ נחום סטלמך.
בשנת 2007 קיבל את אות יקיר העיר תל אביב-יפו.
ביום הולדתו ה-90 של גלזר ערכה ההתאחדות לכדורגל חגיגת יום הולדת ביציע הכבוד באצטדיון רמת גן.
באירוע השתתפו שחקני עבר שהגיעו לברך את גלזר.
שַׁייקֶה אופיר (נולד כישעיהו גולדשטיין; 4 בנובמבר 1928 – 17 באוגוסט 1987) היה שחקן קולנוע ותיאטרון, קומיקאי, סטנדאפיסט, מחזאי, תסריטאי, במאי, זמר ופנטומימאי ישראלי, מהחשובים והבולטים ביותר שפעלו בישראל במהלך המאה העשרים.
אופיר נולד וגדל בירושלים בשם ישעיהו גולדשטיין למשפחה ירושלמית ותיקה, בשכונת אבן יהושע הקרובה לשכונת מאה שערים.
כבר בגיל צעיר למד יידיש בביתו וכן לאדינו וערבית בשכונה שבה גדל.
הוא התחנך בבית הספר "אליאנס" ובית הספר התיכון סן ז'וזף.
בגיל 14 אמור היה להתחיל להשתלב בדואר המנדט הבריטי כפקיד, אולם במקום זאת החליט להצטרף לפלמ"ח; כדי לעשות זאת הוא זייף את גילו והצליח להתגייס.
לימים סיפר שתקופת שירותו בפלמ"ח הייתה אחת מן התקופות החשובות בחייו.
בעת שירותו התנדב לזרוע הימית של הפלמ"ח, הפלי"ם, אולם הודח ממספר קורסים בשל בעיות משמעת.
בפלמ"ח הכיר את חיים חפר ודן בן אמוץ.
בעצתו של חיים חפר החליט לשנות את שמו לשייקה אופיר.
בשנת 1946 השתחרר מן הפלמ"ח והתקבל בעקבות המלצתו של דן בן אמוץ לסטודיו למשחק של תיאטרון "האהל".
כאשר פרצה מלחמת העצמאות גויס בתחילה כמלווה שיירות, ובהמשך הצטרף ל"צ'יזבטרון", להקת הבידור של הפלמ"ח" מיד עם הקמתה.
עוד לקחו חלק בלהקה נעמי פולני, גדעון זינגר, שלמה בר-שביט ואחרים.
בתוך זמן קצר הפך אופיר לאחד מכוכבי הלהקה הגדולים.
בתקופה זו נישא לזמרת אוהלה הלוי, בתו של מייסד תיאטרון "האהל" משה הלוי.
בשנת 1950 נסע לפריז, שם למד פנטומימה אצל אֶטיֶין דֶקרוּ, אבי הפנטומימה המודרנית, והופיע עם הפנטומימאי מרסל מַרסוֹ.
בשנת 1952 חזר לישראל ובמגמה להקים "תיאטרון פנטומימה" צירף אליו שני שחקנים צעירים, עמוס אריכא וזיוה רודן, שהופיעו אז בתיאטרון הבימה.
תיאטרון הפנטומימה הוקם בחסות התיאטרון הקאמרי, והצגת הבכורה, "מסכות", התקיימה בשנת 1954. כעבור שנה ביים אופיר את התוכנית השנייה והאחרונה, "איילות", בהשתתפות מיה זיו, מהשחקניות הבולטות של תיאטרון זירה (מיסודו של הבמאי מיכאל אלמז), והרקדנים ג'וקי ארקין ושלמה בכר.
ב־1955 הופיע בתפקיד קטן בסרט "אבן על כל מיל".
בשנת 1956 יצא לאקרנים סרט הקולנוע הישראלי "מעשה במונית", בו הופיע לראשונה בתפקיד בולט על המסך.
הסרט נחשב לפורץ דרך בתחום הקומדיה הישראלית והיה למעשה הקומדיה הישראלית המסחרית הראשונה.
אופיר יצא בשנת 1956 עם רעייתו ושני ילדיו הקטנים אלעד ועתליה לארצות הברית למשך ארבע וחצי שנים.
באותה תקופה הופיע ביחד עם מרלן דיטריך, הוזמן להחליף את סמי דייוויס ג'וניור בהופעה בפני האו"ם, ואף העלה מופע יחיד בברודוויי.
בראשית שנות השישים שב לארץ וחזר והציג את מופעיו שהתבססו על כישרונו בפנטומימה, על יכולת החיקוי שלו, ועל שלל הדמויות שיצר.
כמה מן המערכונים שיצר הפכו לקלאסיקה בתולדות הבידור הישראלי, ובהם "החזרה" ("יופי נחמה"), "ציונה והעין המקולקלת" ("דוקטור טיכו"), "שיעור באנגלית", ושורה ארוכה של מערכונים אחרים שתיעדו דמויות ערביות, גליליות וירושלמיות.
באותה תקופה הוא שיתף פעולה עם אורי זוהר במספר מערכונים, כגון "יוסקה ברגר התעשר", "חלש אופי" ו"תקרית גבול".
מ"הגשש" ו"השוטר אזולאי" עד מותו
שייקה ביים את שתי התוכניות הראשונות של שלישיית "הגשש החיוור", שאותה יזם והקים אברהם דשא (פשנל), וכתב להם מערכונים.
לפי עדותם של חברי הלהקה, רוב זמן החזרות הוקדש למופע מתמשך של אופיר עצמו.
בשנות השישים והשבעים הופיע אופיר בשורה ארוכה של סרטים, שהמפורסמים בהם היו סרטיו של אפרים קישון, ובמיוחד "השוטר אזולאי" – שדמותו שורטטה עבורו, אך הוא שעיצב אותה, הפיח בה חיים ויצר את אחת הדמויות השלמות בקולנוע שנוצר באותם ימים בארץ.
הסרט זכה להצלחה רבה, ואף זכה בפרס גלובוס הזהב בשנת 1971 והיה מועמד לאוסקר בקטגוריית הסרט הזר הטוב ביותר.
בין הסרטים הבולטים האחרים: "אבו אל בנאת" ו"הבית ברחוב שלוש".
אופיר אף ביים בשנת 1977 את הסרט "חמש מאות אלף שחור", שבו גילם לצד ז'אק כהן נוכל הנמלט מראש הפשע המאורגן.
ב־1978 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "השועל בלול התרנגולות" בבימויו של אפרים קישון.
בסוף שנות השבעים ובתחילת שנות השמונים דעכה במעט הקריירה שלו, ולקראת סוף חייו הוא איבד מהפופולריות שלו בקרב הקהל בישראל.
באותן שנים כמעט ולא שיחק בסרטים, ונוכחותו היחידה בזירה הציבורית הייתה באמצעות הופעה בסדרת טלוויזיה ללימוד ערבית בשם "סלם ותעלם" ("אמור שלום ולמד").
אופיר שלט היטב בשש שפות: עברית, ערבית, אנגלית, צרפתית, יידיש ולאדינו.
אופיר היה מעשן כבד, ונפטר מסרטן הריאות בשנת 1987, בן 58 במותו.
הוא הובא למנוחות בבית העלמין נחלת יצחק.
אשתו הראשונה הייתה הזמרת אוהלה הלוי (1928–2010) בתם של במאי ומייסד תיאטרון האוהל משה הלוי ושל השחקנית לאה דגנית.
אותה הכיר במהלך שירותם בצ'יזטברון.
לשייקה ואוהלה נולדו שני ילדים: אלעד (1953–2012), שעליו נכתב השיר "אלעד ירד אל הירדן" ועתליה, המתגוררת בארצות הברית.
מאשתו השנייה, לידיה (1936–2018) בתו של השחקן היידי ישראל שומאכר, נולדו לו בן, אלכסנדר-גיגי, והשחקנית קארין אופיר.
אופיר זכה עוד בחייו בפרס מאיר מרגלית לאמנות התיאטרון.
אחרי מותו שבה וגברה ההערכה לפועלו, ורבים רואים בו כאחד מהשחקנים הדגולים והמקוריים ביותר שפעלו בישראל.
"פרס אופיר", המוענק מדי שנה על ידי האקדמיה הישראלית לקולנוע, נקרא על שמו החל משנת 2004.
רחובות במספר ערים בישראל נקראו על שמו, בין השאר, רחוב בשכונת "עיר ימים" בנתניה, בראשון לציון, וברמלה.
בתאריך 27 בדצמבר 2005 דאר ישראל הנפיק בול דאר לזכרו של שייקה אופיר הנושא את דיוקנו, שעוצב על ידי האמן משה פרג .
על השובל: תצלום של סצנה מתוך הסרט "השוטר אזולאי" ומתוך "חגיגת פנטומימה על מסכות ואנשים" .
בדצמבר 2018 חנכה ארקיע מטוס איירבוס A321neoLR שנקרא על שמו של שייקה אופיר.
במאי 2019 יצא לאור סרטו התיעודי של ארי דוידוביץ', "החיים הנסתרים של שייקה אופיר", המביא את סיפור חייו של אופיר.
הסרט היה מועמד סופי לפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר של האקדמיה לקולנוע ולטלוויזיה באותה שנה, הוקרן בהצלחה ברשת בתי קולנוע לב ושודר בערוץ yes דוקו.
מסכות, בימוי: הוא עצמו – ההצגה הראשונה של "תיאטרון הפנטומימה", הועלתה בחודש אפריל 1954 במסגרת התיאטרון הקאמרי.
איילות – בימוי: הוא עצמו; ציירת תפאורה, אווה הגדיש; מוזיקה: ידידיה אדמון ויוחנן זראי – ההצגה הועלתה בחודש מאי 1955.
פריז הקטנה – בימוי: הוא עצמו.
הצגת בידור (ערב קומדיות של ז'ורז' פיידו).
שחקנים: בומבה צור, זאב ברלינסקי, ז'רמן אוניקובסקי, יונה אטלס ואחרים.
המלך מתיא הראשון – מחזה המבוסס על ספר הילדים של יאנוש קורצ'אק – אופיר גילם שבע דמויות שונות, וההצגה רצה בהצלחה רבה במשך למעלה משנתיים החל מ-1985.
שמחת קבצנים - הצגה סאטירית שכתב נסים אלוני והופקה על ידי התיאטרון העממי של אברהם דשא פשנל ב-1984.
יהושע (שייע) פייגנבוים (נולד ב-5 בדצמבר 1947) הוא כדורגלן עבר ישראלי, שיאן השערים של הפועל תל אביב בכל הזמנים, מקום אחד עשר בטבלת מלכי השערים בכל הזמנים של ליגת העל עם 148 שערים, ובמקום שלישי במלך השערים של נבחרת ישראל (בצוותא עם יוסי בניון) עם 24 שערים.
כיום מאמן כדורגל ומשתתף בתוכנית הטלוויזיה "גולסטאר".
פייגנבוים נולד באוסטריה, עלה לישראל בגיל שנה עם הוריו וגדל ביפו מול אצטדיון בלומפילד, בבית שננטש על ידי ערבים שברחו מיפו במהלך מלחמת העצמאות.
פייגנבוים החל לשחק בקבוצה הבוגרת של הפועל תל אביב בשנת 1964. ב-5 במרץ 1966 כבש את שערו הראשון במדי הקבוצה, שער שוויון בדרבי מול מכבי תל אביב, בו הפועל חזרה לתיקו 2:2 לאחר פיגור 2:0 במחצית.
במשך 15 עונות בהן שיחק בקבוצה זכה שייע בשתי אליפויות (בעונת 1965/1966, ובעונת 1968/1969), וכן במסגרת השתתפות הקבוצה במפעלים האסייתיים זכה עמה בליגת האלופות האסייתית (1967) בבנגקוק.
הוא הגיע עם הקבוצה בשנית לגמר
בליגת האלופות האסייתית (1970) עת סיימה הקבוצה במקום השני בטורניר, וזכה עם הקבוצה גם בגביע המדינה בכדורגל 1971/1972, כשכבש את שער הניצחון במשחק הגמר מול הפועל ירושלים.
פייגנבוים הוא מלך השערים של הפועל תל אביב בכל הזמנים עם 132 שערי ליגה, ובסך הכל 175 שערים בכל המסגרות.
כמו כן מדורג פייגנבוים במקום השלישי בטבלת שיאני ההופעות של הקבוצה בכל הזמנים, עם 368 משחקים במדיה בליגה הבכירה.
בשנת 1979 עזב את המועדון ושיחק ארבע שנים בקבוצות אחרות עד שפרש בשנת 1984. בסך הכל כבש 148 שערים בליגה הבכירה בישראל והוא מדורג במקום האחד עשר בטבלת מלך השערים של הליגה הבכירה בכל הזמנים.
בסך הכל בקריירה הבקיע 232 שערים בכל המסגרות.
פייגנבוים שיחק 50 משחקים בנבחרת ישראל, בהם הבקיע 24 שערים (מחזיק בשיא ההופעות והכיבושים לשחקן הפועל תל אביב בנבחרת).
ב-15 ביוני 1966 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק ידידות מול נבחרת אורוגוואי.
פייגנבוים שיחק עם הנבחרת באולימפיאדת מקסיקו סיטי ב-1968 שבה הבקיע ארבעה שערים, ובמונדיאל היחיד אליו העפילה נבחרת ישראלית, במקסיקו 1970. את הופעתו האחרונה במדי הנבחרת ערך ב-20 במרץ 1977, במשחק מול נבחרת קוריאה הדרומית במסגרת מוקדמות מונדיאל 1978.
בשנת 2009 נבחר פייגנבוים כחבר היכל התהילה של הכדורגל הישראלי.
פייגנבוים החל את קריירת האימון שלו בקבוצת בית"ר נתניה בעונת 1984/85. בית"ר נתניה שהייתה אז בליגה א', העפילה בהדרכתו של פייגנבוים בתוך שלוש עונות לליגה הלאומית (אז הליגה הראשונה).
לאחר מכן אימן בין השאר את הפועל ירושלים, מכבי נתניה, מכבי פתח תקווה, בני יהודה תל אביב, הפועל באר שבע, הפועל צפרירים חולון, הפועל חיפה, הפועל אשקלון ומכבי אחי נצרת.
בסוף 2004 נתמנה לאמן את הפועל תל אביב, לאחר שכבר אימן את הקבוצה כעשר שנים קודם לכן תחת המנג'ר משה סיני.
בקדנציה השנייה שלו כמאמן בקבוצת נעוריו הוא הציל את הקבוצה מירידה לליגה הלאומית יחד עם שלום תקווה ששימש כעוזרו אך בתום העונה לא הוארכה כהונתו.
בשנים שלאחר מכן אימן פייגנבוים גם את בני סכנין, הפועל אום אל-פחם, הפועל אשקלון והפועל חדרה.
בדצמבר 2011 מונה למאמנה של הפועל רמת השרון, לאחר פיטוריו של מומי זפרן, ובתום העונה סיים את תפקידו במועדון.
ביולי 2013 מונה למאמנה של הפועל כפר סבא, לאחר שירדה לראשונה בתולדותיה לליגה א', אך פוטר מתפקידו לאחר 4 חודשים בלבד.
עקב התמחותו באימון קבוצות תחתית והצלתן מירידה, נודע בכינוי "המושייע".
ב-2007 הגיש פייגנבוים תלונה במשטרה נגד אבי איבגי, אז שוערה המחליף של בית"ר ירושלים, בטענה כי הטרידו בטלפון ואיים על חייו.
איבגי מצידו טען כי הכול נעשה בהומור.
משנת 2012 משתתף בתוכנית הדוקו-ריאליטי "גולסטאר", המשודרת בערוץ HOT3, כמאמן של קבוצת ידוענים.
בשנת 2024 שיחק בסרט שמבוסס על התוכנית בשם "מרוסקים: גולסטאר הסרט".
בשנת 2025 הודיע על פרישה מהתוכנית גולסטאר, לאחר 12 עונות.
בנוסף הוא משמש כפרשן באולפן הליגה הלאומית בערוץ הספורט ופאנליסט קבוע בתוכנית הפרלמנט של ספורט1 בצ'רלטון.
בתוכנית "גולסטאר" חשף פייגנבוים כי בתו הצעירה, פזית, כמעט ונהרגה בתאונת דרכים ביום הולדתו ה-70 ועברה תהליך שיקום אינטנסיבי.
פייגנבוים נשוי למלכה, ואב לארבעה.
בנו רונן פייגנבוים כדורגלן עבר גם הוא.
מקום שלישי ב"מלך השערים של נבחרת ישראל" (בצוותא עם יוסי בניון) (24 שערים)
מקום שלישי בטבלת שיאני ההופעות של הפועל תל אביב בכל הזמנים, עם 368 משחקים במדיה בליגה הבכירה
מקום העשירי בטבלת שיאן השערים של הליגה בכל הזמנים (148 שערים בליגה הבכירה בישראל)
שיאן ההופעות והכיבושים לשחקן הפועל תל אביב בנבחרת ישראל בכדורגל (שיחק 50 משחקים בנבחרת ישראל בכדורגל, בהם הבקיע 24 שערים)
חבר היכל התהילה של הכדורגל הישראלי (משנת 2009)
ישעיהו "שייקה" דן (15 בנובמבר 1909 – 2 במרץ 1994) היה מצנחני היישוב שנשלחו לארצות אירופה, חלקן כבושות בידי הנאצים וחלקן בנות ברית של גרמניה הנאצית; דן היה מהפעילים המרכזיים של תנועת הבריחה, וממייסדי "נתיב".
דן נולד כישעיהו טרכטנברג בעיירה ליפקאני שבבסרביה, אז חלק מן האימפריה הרוסית (מ-1918, ברומניה) לחיים ורבקה טרכטנברג.
הוא היה השלישי מתוך 4 אחים ואחיות: הבכורה הייתה שפרה (טרכטנברג) ויצרבין, בעקבותיה נולד ניסן, אחריהם שייקה, ולבסוף דוב.
בנעוריו היה חובב כדורגל ושיחק בקבוצת הכדורגל היהודית של ליפקאני.
כנער פיתח תודעה ציונית, והצטרף לתנועת מכבי.
במסגרת התנועה הצטרף להכשרה חלוצית, והפך במשך הזמן לפעיל ולמארגן בתנועה.
כיוון שלא מצא מענה לשאיפתו לחיים חלוציים שיתופיים במסגרת 'מכבי', חזר לרומניה ומשם לצ'כוסלובקיה, ונטל חלק בארגון המכבי הצעיר.
כעבור זמן קצר חזר לארץ, והתיישב בקיבוץ ניר חיים, לימים ניר עם.
ב-1944 הוצנח שייקה דן יחד עם יצחק בן-אפרים לשטחי האויב ברומניה.
תפקידם היה לסייע בחילוץ מספר טייסים בריטים ואמריקאים שצנחו ברומניה, ובמקביל להציל שם יהודים ולארגן עלייתם ארצה.
בתום מלחמת העולם השנייה המשיכו השניים ועסקו בשיקום התנועה הציונית ברומניה.
מינואר 1947 פעל שייקה דן בארגון הבריחה שפעל להעלאת יהודי בולגריה ארצה, ועם הקמת המדינה נשלח ליוגוסלביה לפעול להעלאת היהודים גם משם לארץ.
במהלך פעילותו הוא נתפס על ידי המשטרה החשאית והובא לשיחה עם מפקדה, שם אמר בחקירתו: "אינני אויב לכם, באתי להשיב את היהודים למדינתם".
באופן מפתיע, התייחס אליו הקצין הבכיר בכבוד ואף והציע לו עזרה בכל מה שיצטרך.
בהמשך אכן נעזרה בו מדינת ישראל, בהבאת נשק חיוני רב בחשאי לארץ.
בשנות ה-50 היה דן ממייסדי לשכת הקשר ליהודי ברית המועצות ("נתיב").
מבסיסו בווינה הוא עסק במילוט יהודים ממדינות מזרח אירופה לארץ.
שייקה דן היה נציג ממשלת ישראל במשא ומתן עם שלטונות רומניה לנושא פדיון יהודי רומניה בכסף, ונהג לשאת עמו משלוחי כסף מזומן לשם כך.
בראשון לציון ובתל אביב נקראו רחובות על שמו.
כמו כן, כהוקרה על פעילותו, הוענק לו פרס יגאל אלון לשנת ה'תשנ"ג.
שייע כהן הוא היסטוריון יהודי-אמריקאי החוקר את תקופת הבית השני.
כהן קיבל את הדוקטורט שלו בהיסטוריה עתיקה בהצטיינות מאוניברסיטת קולומביה ב-1975. בנוסף, הוא גם מוסמך לרבנות וכיהן במשך שנים רבות כדיקן של בית הספר לבוגרים ופרופסור שנקמן להיסטוריה יהודית בסמינר התאולוגי היהודי בניו יורק.
אחרי כן שימש כפרופסור סמואל אונגרליידר ללימודי יהדות ופרופסור ללימודי דתות באוניברסיטת בראון.
ביולי 2001 עבר לאוניברסיטת הרווארד שם הוא פרופסור ליטאואר לספרות ופילוסופיה עברית במחלקה לשפות ותרבויות של המזרח הקרוב.
שייע כהן עוסק במחקריו בקו התפר שבין היהודים לגויים ובזה שבין היהדות לתרבויות הסובבות אותה.
הוא גם פרסם מחקרים על התגובות היהודיות להלניזם ולנצרות.
כהן זכה למספר תוארי כבוד עבור עבודתו, בכללם תואר דוקטור לשם כבוד מהסמינר התאולוגי היהודי.
הוא שימש כפרופסור מחקר על שם קרוגהאן לדתות בויליאמס קולג', כמרצה לואיס ג'יקובס באוניברסיטת אוקספורד, כמרצה דייוויד לואיס באוניברסיטת אוקספורד, כפרופסור אורח של ליידי דייוויס להיסטוריה יהודית באוניברסיטה העברית בירושלים, כמרצה אורח רולאנד באוניברסיטת סטנפורד וכמרצה פריטצ'ט באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
הוא הופיע בפרק בסדרת הטלוויזיה התיעודית נובה כמומחה להיסטוריה יהודית.
שייק איט אפ היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוג קומדיית מצבים, שמשודרת החל מ-7 בנובמבר 2010 בערוץ דיסני בארצות הברית ומ-18 ביולי 2011 בערוץ דיסני ישראל.
הסדרה הסתיימה לאחר שלוש עונות בעלות 75 פרקים באורך 23 דקות.
הסדרה מתארת את קורות חייהם של רוקי בלו (זנדאיה) וסיסי ג'ונס (בלה ת'ורן), חברות שמגשימות חלום ומופיעות כרקדניות רקע בתוכנית טלוויזיה לרקדנים בשם "שייק, שיקגו" (Shake it up).
בעונה הראשונה רוקי וסיסי נכנסות לתוכנית ומגלות שהן רקדניות טובות יחסית.
בעונה השנייה טיי מבין שהוא רוצה להיות ראפר ומפסיק לרקוד.
בעונה השלישית טינקה חוזרת לארצות הברית וגונתר נשאר בארץ המולדת, וטינקה נהיית נחמדה יותר לכולם.
האולפן של "שייק, שיקגו" נשרף בגלל מנחה התוכנית: גארי ווילד.
בזמן החקירה החוקר מכיר את ג'ורג'יה ולאחר מכן הם הופכים להיות זוג.
מפני שהאולפן של שייק שיקגו בשיפוצים סיסי ורוקי מוצאות עבודה בקניון והמנהל שלהן מפטר את סיסי, לאחר מכן החבר של ג'ורג'יה ביחד עם בנו {לוגן} וסיסי מגלה שלוגן הוא המנהל שפיטר אותה הם מאוד לא מסתדרים, והחבר של ג'ורג'יה מציע לג'ורג'יה נישואים.
לוגן מגלה שהוא צריך לרקוד סלואו עם ג'ורג'יה ורוקי לימדה אותו לרקוד, ותוך כדי נישקה אותו ולאחר מכן גם הוא נישק אותה.
לתוכנית "שייק שיקגו" מגיע מנהל אחר והוא אומר לכולם להיבחן שוב - בזוגות.
לאחר שלטינקה אין זוג, רוקי משדכת את טינקה עם טיי וטיי מסכים אך אמר שאם הוא יתקבל הוא יפרוש כי לא אוהב לרקוד.
הבוחנים בחרו בסיסי, בטינקה, והתלבטו בין רוקי וטיי ולאחר מכן רוקי לא נכנסה לשייק, שיקגו אך טיי הפך להיות המנחה.
בזמן החתונה ג'ורג'יה הבינה שהיא לא רצה להתחתן וגם החתן הבין שהוא לא רוצה להתחתן איתה.
בזמן העונה הגיעה כוכבת פופ מוכרת ואהובה ששיחקה את עצמה: קרלי ריי ג'פסן.
בפרק סיום העונה והסדרה, לסיסי אבד הזיכרון, כי היא נפלה בתצוגת אופנה.
לבסוף הזיכרון חזר והכל חוזר לקדמותו.
הפרק מסתיים בכך שכל שחקני הסדרה הראשיים מתחבקים.
ססיליה "סיסי" ג'ונס (בלה ת'ורן): רקדנית רקע בתוכנית 'שייק שיקגו', החברה הטובה ביותר של רוקי (מאז גיל חמש, כאשר נפגשו בחוג בלט) ואחותו הגדולה של פלין.
היא לא כל כך חכמה ומתעלמת ממטלות של בית הספר, סובלת מדיסלקסיה
ראקל "רוקי" בלו (זנדאיה קולמן): רקדנית רקע בתוכנית טלוויזיה, חברתה הטובה של סיסי (מאז גיל חמש) ואחותו הקטנה של טיי.
היא חכמה ותמיד רוצה להיות הכי טובה.
פלין ג'ונס (דייוויס קליבלנד): אחיה הקטן של סיסי.
טיילר "טיי" בלו (רושון פגן): אחיה הגדול של רוקי וחברו הטוב ביותר של דוס.
החלום שלו הוא להיות ראפר מצליח.
הוא לימד את רוקי לרקוד.
מרטין "דוּס" מרטינז (אדם איריגוין): חבר טוב של טיי.
כולם אוהבים לצחוק עליו במיוחד על הגבות המחוברות שלו, חבר של דינה.
גונתר הסנהפר (קנטון דיוטי)וטינקה הסנהפר (קרוליין סאנשיין):תאומים.
שניהם הגיעו מתאם פרויקט חילוף תלמידים ומאז לא עזבו.
הם הגיעו מארץ עם שם נורא ארוך שאף אחד לא מכיר.
שניהם לא סובלים את רוקי וסיסי.
הם ידועים מאוד בלבישת בגדים מוזרים.
"Shake It Up: Break It Down" הוא הפסקול לעונה הראשונה של הסדרה.
ב-24 באוקטובר 2010 יצא השיר "Shake It Up", שהוא שיר הנושא של הסדרה כסינגל השיווקי בביצוע סלינה גומז.
ב-21 ביוני 2011 יצא השיר "Watch Me", כסינגל שיווקי, בביצוע בלה ת'ורן וזנדאיה.
השיר הגיע למקום ה־86 במצעד בילבורד הוט 100.
ב-20 במרץ 2012, יצא הפסקול לעונה השנייה של הסדרה בשם "Shake It Up: Live 2 Dance".
ב-21 באוגוסט 2012, יצא המיני-אלבום "Made in Japan" בו כל השירים בוצעו על ידי בלה ת'ורן וזנדאיה.
ב-5 במרץ 2013, יצא הפסקול לעונה השלישית של הסדרה בשם "Shake It Up: I Love Dance", זהו הפסקול האחרון לסדרה.
שֵׁייק (או קְצִיף) הוא משקה קר מעורבב העשוי לרוב מפירות או ירקות בשילוב בסיס נוזלי.
בנוסף לפירות וירקות, שייקים רבים מכילים קרח, ממתיקים כגון סוכר או דבש ורכיבי מזון נוספים.
בסיסים נוזליים נפוצים הם מים, חלב, מיצי פירות, יוגורט וגלידה.
לרוב, הכנת שייקים מתבצעת באמצעות בלנדר, מערבל או מעבד מזון.
שייקים יכולים להוות תחליף לארוחה קלה או ארוחה מלאה, תלוי ברכיבים מהם מורכב השייק.
מקור השייקים בברזיל בשנות ה-30 של המאה ה-20, כמשקאות מעורבבים המכילים פירות טריים.
שייקים של פירות הפכו נפוצים בארצות הברית בשנות ה-60, כאשר חנויות גלידה וחנויות בריאות החלו במכירתם.
החל משנות ה-90, ניתן למצוא מקומות רבים המוכרים שייקים, בהם בתי קפה ומסעדות.
כיום ניתן למצוא גם שייקים מוכנים מראש הנמכרים בבקבוקים סגורים.
במאה ה-21 נוצרה סוגת חנויות המתמקדת בשייקים בלבד, עם רשתות כגון ReBar ו-B-Fresh.
שייני (בקוריאנית: 샤이니; באנגלית: SHINee) היא להקת בנים דרום-קוריאנית שהוקמה על ידי חברת SM אנטרטיינמנט.הלהקה מנתה עד סוף 2017 חמישה חברים: אוניו, ג'ונגהיון (נפטר ב-18 בדצמבר 2017), קי, טאמין ומינהו.
הם הופיעו לראשונה ב-25 במאי 2008 ברשת SBS (הקוריאנית) עם הסינגל "Replay".
הלהקה ידועה בסגנון הלבוש הייחודי לה, המורכב מג'ינס צמוד, חולצות צבעוניות ונעלי סניקרס.
סגנון לבוש זה מכונה "SHInee trend" או בעברית, "טרנד השייני".
הלהקה הוקמה בידי חברת התקליטים הקוריאנית SM אנטרטיינמנט, כשכמה שנים לפני כן, כל אחד מחברי הלהקה הוחתם בחברה והוגדר כ"Trainee", מתלמד.
הם התאמנו בחברה במשך כמה שנים עד שבכירים מחברת ההקלטות החליטו להפוך אותם ללהקה.
ב-25 במאי 2008 יצא לאור המיני-אלבום הראשון של שייני, Replay.
הוא הגיע למקום העשירי במצעד האלבומים הקוריאני של אותה השנה ומכר כ-17,957 עותקים במחצית הראשונה של שנת 2008. ב־25 במאי שיינו קיימו את הופעת הבכורה שלהם בתוכנית Inkigayo של SBS עם הסינגל "Replay".
שייני הוציאו לאור את האלבום הראשון באורך מלא שלהם, The Shinee World, ב-28 באוגוסט 2008. האלבום הגיע למקום השלישי במצעד המוזיקה הקוריאני, ומכר כ-30,000 עותקים.
הסינגל המוביל של האלבום, "Love Like Oxygen", הוא גרסת כיסוי לשיר "Show the World" מאת מרטין הוברג הֵדֶגָארד.
ב־18 בספטמבר 2008 זכה השיר במקום הראשון בתוכנית M Countdown, מה שהפך לזכייה הראשונה של הלהקה בתוכנית מוזיקה דרום-קוריאנית מאז הופעת הבכורה שלה.
ב-30 באוקטובר, יצאה גרסה מחודשת של האלבום The Shinee World תחת השם Amigo, הכוללת שלושה שירים חדשים: "Forever or Never", רמיקס לשיר "Love Should Go On", ושיר הנושא "Amigo".
בחודש נובמבר, שייני זכו בפרס "להקת הבנים החדשה הטובה ביותר" בטקס פרסי MAMA לשנת 2008, בנוסף, הלהקה זכתה גם בפרס אלבום השנה לאמן חדש בטקס פרסי Golden Disc ה־23.
2010: Lucifer וסיבוב ההופעות האסיאתי הראשון
אלבומם השני באורך מלא של שייני, Lucifer, יצא לאור ב-19 ביוני 2010. הקליפ לסינגל הראשון והמוביל מתוכו, "Lucifer", יצא לאור באותו היום.
שעות ספורות לאחר שחרורו של האלבום, עותקיו כבר נמכרו דרך ה-ITunes והחנויות הווירטואליות בהמוניהם.
ב-1 באוקטובר 2010, האלבום יצא לאור מחדש ונוסף לו הסינגל "Hello".
הקליפ לשיר "Hello" יצא לאור ב-4 באוקטובר 2010.
ב-26 בספטמבר 2010 פתחה הלהקה את סיבוב ההופעות הראשון שלה בטוקיו שביפן.
כמו כן, באותה השנה השתתפו חברי הלהקה בתוכנית המציאות "Hello Baby", בה הם התבקשו לטפל בפעוט בן שלוש בשם Yoogeun (יוגון), לכשלושה חודשים (מינואר 2010 עד לאפריל 2010).
ב-16 במאי 2011 הוציאה הלהקה את הגרסה היפנית לאלבום Replay.
הסינגל עצמו יצא לאור ב-22 ביוני באותה השנה ומכר מעל ל-90,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו.
הוא הוכתר לאלבום זהב בידי RIAJ על מכירה של מעל ל-100,000 עותקים באותו החודש.
ב-19 ביוני באותה השנה, שייני עשו היסטוריה בכך שהפכו לאמנים הקוריאניים הראשונים שהופיעו ב-"Abbey Road Studios" בלונדון.
ב-8 באוגוסט 2011 יצא הקליפ לשיר "Juliette" בגרסתו היפנית.
השירים "Juliette", "Lucifer" ו-"Replay" היו השירים הראשונים שהוציאה הלהקה בגרסתם היפנית.
באותה השנה הודיעה "Tower Records Japan" ששייני זכו בפרס "האמן הטוב ביותר של השנה" בטקס פרסי ה-K-pop Lovers, מה שסימל את הצלחתם ביפן.
לאחר הצלחתם ביפן, חזרו חברי הלהקה לקוריאה, שם הוציאו את המיני-אלבום Sherlock.
הגרסה הדיגיטלית של האלבום יצאה לאור ב-19 במרץ בשנת 2012. הגרסה של האלבום עצמו יצאה לאור והופצה לחנויות יומיים לאחר מכן, ב-21 במרץ.
יום לאחר מכן, ב-22 במרץ, יצא לאור הקליפ לשיר "Sherlock", שיר הדגל של האלבום, והועלה לערוץ היוטיוב של חברת התקליטים SM אנטרטיינמנט.
חברי הלהקה יצאו לסיבוב הופעות ביפן באותה השנה הנקרא "Shinee World 2012", ובו הופיעו כ-20 פעמים בערים פוקואוקה, סאפורו, נאגויה, אוסקה, טוקיו, קובה והירושימה.
שייני אף הוציאו לאור סינגל ביפנית הנקרא "Dazzling Girl" ב-10 באוקטובר באותה השנה.
הסינגל מכר כ-97,111 עותקים בשבוע הראשון לצאתו ונבחר לשיר הנושא של הסדרה היפנית "סוקירי".
מועדון המעריצים הרשמי של שייני ביפן, Shinee World J, נפתח ב-1 בספטמבר 2012.
ב-3 בפברואר בשנת 2013, רשת MBC הכריזה כי שייני ישתתפו בספיישל הנקרא "Shinee's Wonderful Day", בו חברי הלהקה מבקרים במקומות שונים בעולם.
כשאוניו ביקר בתאילנד, ג'ונגהיון ביקר ביפן, קי ומינהו ביקרו באנגליה וטאמין ביקר בשווייץ.
ב-7 בפברואר SM אנטרטיינמנט הכריזו כי לשייני יצא בקרוב אלבום חדש ושיר הדגל שלו ייקרא "Dream Girl".
ב-14 בפברואר, חברי הלהקה הציגו 6 שירים מהאלבום החדש לכמאה מבקרי מוזיקה.
כמו כן, הכריזה הלהקה שהאלבום החדש שהם יוציאו יחולק לשני חלקים, החלק הראשון יהיה "Chapter 1. Dream Girl - The Misconceptions of you" ויצא ב-19 במרץ והשני — "Chapter 2. Dream Girl - The Misconceptions of Me".
באפריל 2013 היה ג'ונגהיון מעורב בתאונת דרכים.
הוא לא סבל מפגיעה חמורה, אך לא השתתף בחלק מפעילויות הלהקה באותה השנה, ולא השתתף בשיר "?Why So Serious".
שם מלא: לי ג'ין קי,
שם במה: Onew 온유, בעברית: אוניו,
תפקידו בלהקה: מנהיג הלהקה, זמר ראשי.
תאריך לידה: 8 באפריל 1990
תאריך פטירה: 18 דצמבר 2017 (התאבד בגלל מצב נפשי מעורער ודיכאון.)
שם מלא: קים קי בום,
שם במה: Key 키, בעברית: קי,
תפקיד: זמר משנה, ראפר משנה.
תפקיד: ויז'ואל (הפנים של הלהקה), זמר משני, ראפר ראשי.
תפקיד: זמר משני, רקדן ראשי, מאקנה.
שיינדל ויינשטיין (שו"ש, שיינדי ויינשטיין; ב' באדר ב' תש"ח, 22 במרץ 1948) היא סופרת חרדית, הייתה עורכת המוסף השבועי לנשים "הבית שלנו" של העיתון "המודיע".
אביה היה הסופר החרדי העברי-יידי דוד זריצקי.
אמה הייתה ברטה לבית ארלנגר.
בילדותה עלתה עם הוריה לישראל.
היא מתגוררת בירושלים, נשואה ליצחק וינשטיין, ואם לשלושה עשר ילדים.
אחיה הוא מומחה הכשרות הרב יוסף זריצקי.
בשנת 1969 ייסדה והחלה לערוך תחת השם "שו"ש" את המוסף "הבית שלנו" ב"המודיע", שבו כתב גם אביה.
היא כותבת בו מאמרים וסיפורים.
ביוני 2018 פרשה מעבודתה ב"המודיע" לאחר כיובל שנות עריכה.
שיינו (בפולנית: Sienno) הוא כפר במחוז ליפסקו שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
הכפר נזכר מהמאה ה-14. בשנת 1430 הוענקו ליישוב זכויות עיר, ובשנת 1628 הוענקה לו זכות לקיים יום שוק שבועי.
יהודים ישבו בשיינו מהמאה ה-16, ומשנת 1576 מתועדת ביישוב קהילה עצמאית.
בשנת 1897 נמנו בכפר 1,059 יהודים, ובין מלחמות העולם נמנו בו כ-750 יהודים, כמחצית תושביו.
עם כיבוש הכפר בידי הגרמנים בספטמבר 1939 מונה בו יודנרט, אשר נצטווה לספק לגרמנים עובדי כפייה יהודים.
עם הגעת פליטים יהודים לכפר, הגיע מספר יהודיו בחורף 1941 לכ-2,000 איש, ובדצמבר 1941 רוכזו כולם בגטו שהוקם ביישוב.
בסוף אוקטובר 1942 שולחו כל יושבי הגטו שבכפר למחנה ההשמדה טרבלינקה.
שייניצה (בפולנית: Siennica) הוא כפר במחוז מינסק מזובייצקי שבפרובינציית מזוביה בפולין, כ-45 ק"מ מזרחית לוורשה, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
שייניצה נזכר לראשונה בתחילת המאה ה-15, עת היה בבעלות משפחת האצולה הפולנית שייניצקי, שעל שמה נקרא.
במאה ה-16 הוענקו ליישוב זכויות עיר והיתרים לקיים בו ימי שוק וירידים.
התפתחות היישוב נבלמה עם פלישת השוודים לאזור באמצע המאה ה-17. בשנת 1869, תחת שלטון פולין הקונגרסאית, ניטל מהיישוב מעמדו העירוני.
ביישוב התקיימה קהילה יהודית מאורגנת מתחילת המאה ה-19, ובמשך השנים נשענו יהודי היישוב גם על קהילת מינסק מזובייצקי הסמוכה.
בין מלחמות העולם נמנו בכפר 560 יהודים, כ-60% מתושביו.
עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים בספטמבר 1939, החלו אלו בביצוע מעשי התעללות ורצח ביהודיו.
ב-18 באוקטובר 1942 גורשו כל יהודי היישוב הנותרים למחנה ההשמדה טרבלינקה.
שיינדל גרין (נולדה כשינדל פרידמן; 1857 – 7 בפברואר 1898) הייתה רעייתו של אביגדור גרין ואימו של דוד בן-גוריון.
על אף שנפטרה כשבנה דוד היה בן אחת-עשרה, ניכרת בכתביו האהבה ההדדית והקשר המיוחד בין השניים, אשר ליוו את בן-גוריון בהמשך חייו.
המעט שידוע על חייה של שיינדל גרין עולה מכתביו של בן-גוריון ומעדויות וזיכרונות בני המשפחה.
שיינדל גרין נולדה בשנת 1857 בעיירה פלונסק אשר בפולין, בת יחידה לאביה דוד יוסף פרידמן, אשר על שמו נקרא דוד בן-גוריון.
היא גדלה בעושר ובטיפוח באחוזה של אביה.
שיינדל הייתה אישה נמוכת קומה, ובניה היו נמוכים כמוה.
יש שראו דמיון אף בתווי הפנים בינה לבין בן-גוריון.
היא נישאה לאביגדור גרין, אשר קיבל את נחלת משפחתה כנדוניה – שני בתים ובוסתן גדול, בקצה "רחוב העזים".
נולדו להם אחד עשר ילדים, מהם רק חמישה נשארו בחיים, ובן-גוריון היה הילד הרביעי מביניהם.
מסופר, בכתביו של בן-גוריון ובעדויות של קרובי משפחה, כי אנשי העיירה נהגו לקרוא לה 'שיינדל הצדקנית', משום שהייתה ידועה במעשי צדקה וחסד רבים ובניסיון לפתוח את דלתה ולעזור לכל עני ורעב.
כשהייתה בת ארבעים ואחת כרעה ללדת, אך הלידה הסתבכה והתינוק נפטר.
לאחר מספר ימים, ב-7 בפברואר 1898, נפטרה שיינדל מהרעלת דם.
אביגדור בעלה הבטיח עם מותה כי לא יישא אישה אחרת, אך אנשי החברה קדישא שנכחו בחדר מיהרו להתיר את הנדר, ואכן, לאחר שנתיים נישא אביגדור גרין לאלמנה בשם צביה סביסטובסקי.
על אף שנפטרה כאשר היה רק בן 11, דמותה של שיינדל הייתה משמעותית בחייו של בן-גוריון.
מכתביו עולה כי נשא איתו את אהבתה אליו כל ימיו.
מסיפוריו אנו למדים כי הייתה אם מסורה במיוחד.
דוד בן-גוריון סיפר שהוא זוכר עצמו יושב לצדה בעודה אורגת בגד, ועוד כי הוא זוכר את "טעם האפונה שהייתה מבשלת אותה אוהב אני עד היום".
בן-גוריון, שכונה בפלונסק בשם חיבה "דובצ'ה", היה ילד חולני ונוטה להתעלפויות.
אשר על כן, אמו שיינדל הייתה צמודה אליו והשגיחה עליו בכל רגע.
שיינדל ובעלה אביגדור חשדו שיש לחולשתו הרבה של דוד קשר למבנה ראשו הגדול, ואביו לקח אותו לרופא.
הרופא בדק את גולגולתו של דוד הקטן, שוחח קצת איתו, ופסק: "מבנה ראשו מעיד על כישרונות גדולים".
בן-גוריון עצמו סיפר כי "כנראה הייתה השפעה לדברי הרופא על הורי והתנהגותם עמי.
אבא, שהיה חופשי בדעותיו (אך שומר מצוות) רצה שאהיה דוקטור, ואילו אמא חלמה שאהיה רב גדול".
מובן שאף בלי קשר לדברי הרופא, ראו הוריו, משפחתו ושכניו שהילד דוד הוא בעל כישורים יוצאי דופן.
הוא הצטיין בלימודיו, היה מהיר תפיסה ובעל זיכרון טוב וניצח גדולים ממנו בשחמט כבר בגיל צעיר.
מסופר כי שיינדל הייתה מתפארת בבנה, ואומרת "גדל אצלי בן דוד'ל" (כינוי למלך המשיח), כן העידו עליה בני משפחתה שהייתה אומרת להם: "שני בנים חכמים יש לי, אברהם ודוד.
על אברהם תדע כל העיר, אבל על דוד ידע העולם כולו".
כאמור, בשל חולשתו הפיזית הרבה, טרחה אמו סביבו הרבה, והוא היה קשור אליה באופן מיוחד.
דוגמה למסירותה זו ניתן לראות בכך, שבכל קיץ הייתה עוזבת את בעלה ואת שאר ילדיה, ולוקחת אותו עמה להתגורר בתנאים קשים בכפר חמבייש למשך חודשיים, זאת כיוון שהרופא סבר כי אוויר הכפר נחוץ לדוד.
בן-גוריון הכיר לה טובה על כך כל ימיו.
בספרו "בית אבי" כתב: "אמא נשארה בזכרוני, אני יודע מה היא אהבת אם!
לא אוכל לשכוח שבתה עמי לבדה בכפר של גויים!" בשל חולשתו ותשומת הלב שקיבל סביב חולשה זו, ואולי בשל נבואת הרופא וכשרונותיו הגדולים, חש בן-גוריון כי אמו העדיפה אותו על פני האחרים.
על כך כתבה ברכה חבס: "יחסים מיוחדים שררו בין האם לנער השתקן.
היא העדיפה אותו על אחיו, הן בשל תבונתו, שהייתה לה מקור גאווה, והן משום שחשה כי הוא זקוק לה...".
בן-גוריון עצמו כתב: "למעני ולמען בריאותי עזבה ביתה וילדיה האחרים, אמנם הייתה עושה זאת בוודאי עבור כל ילד אחר מילדיה...", ועוד כתב:"נדמה לי שהיה לה יחס מיוחד אלי (או שמא זה נדמה לי...)".
מותה הפתאומי בעקבות זיהום בלידה המם את דוד, שהיה אז בן אחת עשרה וארבעה חודשים.
על כך כתב כי: "מות אמי שיינדל הייתה המכה הקשה ביותר שהוכיתי בילדותי".
מסופר כי הוא הודיע לקרובתו שלא יאכל ולא יישן ואמר "כל הזמן אני חושב מה יש בעולם הבא".
בשנות בגרותו פקד רבות את קברה, גם כאשר לא גר בפלונסק.
הדבר הראשון שעשה בעת ביקוריו היה לעלות לקבר אמו.
במכתב תנחומים למכר שאמו נפטרה בשנת 1964, כתב: "שמעתי מה שקרה לך.
לי קרה הדבר כשהייתי בן עשר וחצי, וזמן רב מאוד לא יכולתי לשכוח ולהסיח דעתי מן האבדה היקרה הזאת.
לילה לילה ראיתי אמא בחלומי, הייתי משוחח אתה ושואל אותה: למה אין רואים אותך בבית?
ושנים רבות לא חלף הכאב".
לימים, הייתה לבן-גוריון אהבה מיוחדת לאחייניתו, שנקראה על שם אמו שיינדל.
שיינדל האחיינית, שכונתה שיינדל'ה, הייתה בתו של אברהם, אחיו הבכור של דוד.
היא הייתה צעירה נאה מאוד, תוססת ומלאת חיים.
בן-גוריון תכנן להעלותה לארץ ישראל, אך איחר את המועד – פולין נכבשה על ידי הנאצים, ושיינדל'ה נרצחה עם יהודי פולין בשואה.
היא היתה נשואה לאיש הבונד והם בחרו להישאר בפולין, וככל הנראה נרצחו באושוויץ.
על אף שרק מעט מכתביו של בן-גוריון עוסקים באמו, מהמקומות בהם כתב עליה ניכר זיכרון אהבתה אליו והשפעתה על חייו.
מלבד אזכוריה בכתביו האוטוביוגרפיים, מוכר אזכורה על ידי בן-גוריון בדבריו בכנסת.
אזכור זה מופיע בדבריו על חוק שיווי זכויות האישה, שנאמרו ב-2 ביולי 1951:
"אמא שלי מתה עלי בילדותי כשהייתי כבן עשר אבל אני זוכר אותה היטב כאילו היא חיה עדיין.
ואני יודע שהיא הייתה סמל הטוהר, האהבה, האצילות האנושית והמסירות.
אני בטוח שזה חל על רוב גדול של האמהות, ואיני מרגיש חילול אנושי מעליב יותר מאשר העובדה שאמא יקרה זו אינה שוות זכויות אתי.
אני נפגע בכל פנימיות נפשי מהעובדה שלי יש זכויות ולה אין.
שאני כשר לפעולות משפטיות מסוימות והיא פסולה, אני נאמן לעדות והיא לא.
אין להשלים עם חילול כבוד אמא, האדם היקר ביותר בחיים".
השפעתה של שיינדל על בן-גוריון
ניתן לראות את השפעתה של אהבת שיינדל לבן-גוריון במקומות הרבים בהם ביטא הערכה רבה לאם היהודייה וברגישותו לאימהות השכולות.
ניתן לראות זאת בקטע מהנאום שנשא בן-גוריון בט"ו בשבט תש"ט, בנטיעת יער בשער הגיא לזכר חללי המלחמה: "...ואתם הורי הגבורים, ובייחוד אתן האמהות היקרות, האם העבריה שהייתה תמיד סמל האהבה, הטוהר והנאמנות ובזכותה עברנו כל מרורות הגלות במשך אלפי שנה...".
כפי שניתן לראות, לבן-גוריון היה יחס מיוחד לאמהות היהודיות באשר הן, ועל אחת כמה וכמה לאמהות השכולות.
כשנשאל בראיון בשנת 1964, האם ידע פחד בחייו, ענה: "כאשר שלחתי בחורים לפעולה חשבתי על אמותיהם וידעתי שאמא של כל אחד מהם לא אהבה אותו פחות משאמא שלי אהבה אותי וזה לא נתן לי לישון בלילות".
במכתב שכתב באוגוסט 1963 לנחום רז, קשר את רגישותו הרבה לאמהות שכולות עם אהבת אמו שלו:
"כששלחתי חיילים למבצע ראיתי לפני לא רק הבחורים...אלא אמותיהם.
אמא שלי מתה עלי בילדותי כשהייתי כבן עשר, אבל אהבתה העמוקה והטהורה אלי נחרטה בליבי עד היום הזה...
ואני מניח שזהו טבעה של כל אם.
ולא קל היה לי לעשות מעשה שיהפוך כמה אמהות לאמהות שכולות.
וכשהבנים באמת נפלו בקרב - ראיתי לפני עיני יומם ולילה את האם השכולה."
שייק אסמאעיל טיוטה היה כדורגלן מחוף השנהב ששיחק בעמדת הקשר האחורי בעיקר בקבוצת ניוקאסל יונייטד ובנבחרת חוף השנהב.
טיוטה גדל במחלקת הנוער של FC ביבו מעיר הולדתו יאמוסוקרו, ובשנת 2005 ערך את הופעת הבכורה המקצוענית שלו באנדרלכט.
בשנת 2008, לאחר עונת השאלה ברודה, עבר טיוטה לטוונטה, עמה זכה באליפות הולנד בעונתו השנייה בקבוצה.
קבוצתו הבאה הייתה ניוקאסל יונייטד האנגלית אליה עבר תמורת 3.5 מיליון ליש"ט.
במהלך שש עונות וחצי במועדון הוא ערך 156 הופעות בכל המסגרות, בהן הבקיע שער אחד.
בחודש פברואר 2017 הצטרף טיוטה לבייג'ינג אנטרפרייזס מהליגה הסינית השנייה, ובמהלך אימון הקבוצה בחודש יוני מת טיוטה, כשהוא בן 30.
טיוטה ערך 55 הופעות בנבחרת חוף השנהב בין השניים 2009 ו-2015, בהן הבקיע שער אחד.
הוא יצג את מולדתו בשני גביעי עולם ובארבעה טורנירי גביע אפריקה לאומות, כשהוא זוכה בגביע אפריקה לאומות 2015.
טיוטה נולד ביאמוסוקרו שבחוף השנהב.
הוא החל לשחק כדורגל רחוב בגיל 10 כשהוא יחף, ורכש את זוג נעלי הכדורגל הראשון שלו רק בגיל 15. הוא החל לשחק במחלקת הנוער של FC ביבו, מועדון מקומי מיאמוסוקרו ששיחק בליגות הנמוכות במדינה.
בריאיון ל-Evening Chronicle של ניוקאסל, סיפר טיוטה שהיו לו תשעה אחים ואחיות.
הוא גדל באביג'אן, וויתר על לימודיו בגיל צעיר, כשהוא מצהיר ש:
בשנת 2005 חתם טיוטה על חוזה לשלוש שנים באנדרלכט מליגת העל הבלגית.
לאחר מספר חודשים בקבוצת המילואים של המועדון, ערף טיוטה את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון במשחק במסגרת הגביע הבלגי בו הפסידה אנדרלכט לוורברודרינג ז'ל לאחר שטיוטה החמיץ פנדל.
חודש לאחר מכן ערך טיוטה את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 1-0 לריאל בטיס במסגרת המחזור השישי בשלב הבתים לעונת 2005/2006. טיוטה ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הבלגית רק ב-18 במרץ 2006, כשנכנס כמחליף לקראת סיום המשחק בהפסד 4-0 לבוורן.
בהמשך העונה ערך טיוטה הופעת ליגה נוספות, שסיכמה ארבע הופעות שלו בכל המסגרות בעונת .
בעונה הבאה ערך טיוטה שלוש הופעות בכל המסגרות, מכיוון שבילה את רוב העונה כשהוא מושבת בשל פציעות.
במשך עונת הושאל טיוטה לרודה מליגת העל ההולנדית, בה שיחק לצד בן ארצו סקו סיסה.
ב-2 בספטמבר 2007 ערך טיוטה את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 5-3 על פנלו, ולאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בהפסד 3-1 לפיינורד.
לאחר שהרשים ברודה, הפך טיוטה לחביב האוהדים במועדון.
ב-27 בדצמבר הבקיע טיוטה את שערו השני בקבוצה, בניצחון 1-0 הירנפיין.
ב-4 באפריל 2008, בהופעתו האחרונה במועדון, הורחק טיוטה בדקה ה-33 בהפסד 2-0 לניימכן.
טיוטה ריצה עונש השעיה של שני משחקים, ובסך הכל ערך שלושים הופעות ליגה והבקיע שני שערים בכל המסגרות בתקופת השאלתו לרודה.
בתום העונה הביעה רודה את רצונה להחתים את טיוטה, וכך גם סרקל ברוז'.
בסופו של דבר, ב-12 ביוני 2008, חתם טיוטה בטוונטה מליגת העל ההולנדית, ששילמה עבורו כ-750 אלף אירו, על חוזה לארבע עונות ואופציה לעונה נוספת.
עם הצטרפותו למועדון הצהיר טיוטה כי הטיל ספק בכך שיזכה לדקות משחק באופן קבוע באנדרלכט אם יישאר בה.
ב-13 באוגוסט 2008 ערך טיוטה את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2-0 במסגרת פלייאוף ההעפלה לליגת האלופות.
ב-30 באוגוסט ערך טיוטה את הופעת הבכורה שלו בליגת העל ההולנדית במדי המועדון, כשפתח בהרכב בתיקו 1-1 נגד רודה במחזור הפתיחה של העונה.
ב-18 באפריל 2009, במשחק נגד פיינורד בו הפסידה טוונטה בתוצאה 1-0, הורחק טיוטה לאחר שספג כרטיס צהוב שני.
ב-17 במאי שיחק טיוטה בגמר הגביע ההולנדי נגד הירנפיין, בו הפסידה טוונטה בדו-קרב בעיטות עונשין לאחר תיקו 2-2 בתום 120 דקות.
בעונתו הראשונה במועדון ביסס עצמו טיוטה כשחקן הרכב קבוע, וערך 41 הופעות בכל המסגרות.
לקראת עונתו השנייה במועדון, קושר שמו של טיוטה עם עזיבת טוונטה, כשקבוצות צרפתיות הביעו עניין בהחתמתו.
בסופו של דבר נשאר טיוטה בטוונטה והמשיך להיות שחקן הרכב קבוע.
ב-20 בספטמבר 2009 הורחק טיוטה לאחר שספג כרטיס צהוב שני בניצחון 3-2 על אוטרכט.
ב-10 באפריל 2010 הבקיע טיוטה את שערו הראשון במועדון, בניצחון 2-0 על הירנפיין.
אלקמאר, ספג טיוטה כרטיס צהוב שבעקבותיו הושעה ממשחק ליגה אחד.
טיוטה חזר מההרחקה במחזור הליגה האחרון, בניצחון 2-0 על נאק ברדה שהבטיח לטוונטה את אליפות הולנד.
בסך הכל ערך טיוטה 42 הופעות והבקיע שער אחד בכל המסגרות בעונת .
במהלך השנתיים בהן שיחק בטוונטה, זכה טיוטה למוניטין כקשר נחוש וגמיש עם עין חדה למסירה, כשהוא עורך 58 הופעות ליגה, מבקיע שער אחד ומבשל 14. בעקבות ביצועיו במונדיאל 2010, זכה טיוטה לעניין מצד מספר מועדונים, ביניהם ברמינגהאם סיטי, אך המאמן החדש מישל פרודום התעקש שטיוטה יישאר בטוונטה.
טיוטה ערך שתי הופעות ליגה בעונת , לפני שחתם בניוקאסל יונייטד.
ב-26 באוגוסט 2010 הצטרף טיוטה לניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג תמורת 3.5 מיליון ליש"ט, לאחר שקיבל אישור עבודה.
עם הצטרפותו למועדון, התראיין טיוטה בנוגע למעברו לעיתון המקומי Evening Chronicle, ואמר: "זה כבוד רב עבורי להצטרף למועדון כה מפורסם כמו ניוקאסל יונייטד".
הוא קיבל את חולצה מספר 24.
ב-18 בספטמבר ערך טיוטה את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק נגד אברטון בגודיסון פארק.
הוא השלים את כל 64 המסירות שלו, ביצע שתי חטיפות, השלים את כל חמשת ניסיונות התיקול שלו והבעיטה היחידה שלו הייתה למסגרת.
במהרה הפך טיוטה לשחקן אהוב בקרב אוהדי הקבוצה.
ב-8 בינואר 2011 הורחק טיוטה במהלך משחק נגד סטיבנייג' במסגרת הסיבוב השלישי של גביע ה-FA.
בעוד שטיוטה הצליח להגיע לכדור לפני ג'ון אשטון, הדרך יוצאת הדופן שלו לעשות זאת גרמה לאשטון להתנגש בו, ולשופט אנדרה מרינר לא הייתה כל ברירה אלא להרחיק את טיוטה.
טיוטה ניסה לערער על ההחלטה, אך התאחדות הכדורגל האנגלית בחרה להשאיר את ההחלטה על כנה, וטיוטה הושעה לשלושה משחקים.
ב-5 בפברואר הבקיע טויטה את שערו היחיד במועדון, שער שוויון מאוחר בבעיטה מהאוויר מ-25 מטרים בתיקו 4-4 נגד ארסנל, לאחר שניוקאסל יונייטד הייתה בפיגור 4-0 במחצית.
ב-25 בפברואר הודיעה ניוקאסל יונייטד שטיוטה חתם על חוזה חדש לשש שנים וחצי במועדון על-מנת להראות את המחויבות שלו לקבוצה.
עם החתימה על החוזה החדש, אמר טיוטה: "חוויית המשחק בפרמייר ליג טובה יותר משאי פעם ציפיתי שתהיה.
זה מועדון מעולה והאוהדים מבריקים - מעולם לא חוויתי אהדה כזו".
בעונתו הראשונה במועדון ערך טיוטה 28 הופעות בכל המסגרות.
את עונת החל טיוטה בצורה מעולה עבור המועדון, ובישל שני שערים בשני משחקים, ב-17 בספטמבר וב-24 בספטמבר 2011, נגד אסטון וילה ונגד בלקברן רוברס, שהובילו לתיקו ולניצחון בהתאמה.
עם זאת, ב-22 באוקטובר, במהלך ניצחון 1-0 על ויגאן את'לטיק, הוא סבל משבר באפו ופציעה בברכו, שהשביתו אותו לחודשיים.
ב-17 בדצמבר חזר טיוטה למגרשים, כששיחק 82 דקות והוחלף בתיקו 0-0 נגד סוונסי סיטי.
לאחר סיום גביע אפריקה לאומות 2012 חזר טיוטה להרכב הראשון של הקבוצה, וב-25 בפברואר 2012 בישל את אחד משני השערים בתיקו 2-2 נגד וולברהמפטון וונדררס.
טיוטה ערך 24 הופעות בכל המסגרות בעונת 2011/2012.
בשתי העונות הראשונות שלו בניוקאסל יונייטד, ספג טיוטה 25 כרטיסים צהובים ב-50 משחקי ליגה, ממוצע של כרטיס צהוב אחד בשני משחקים, אך הורחק פעם אחת בלבד, מול היריבה העירונית סנדרלנד בתיקו 1-1 באצטדיון האור ב-21 באוקטובר 2012, בשל תיקול מאוחר בסטיבן פלטשר.
ב-22 בדצמבר, בניצחון 1-0 נגד קווינס פארק ריינג'רס, ספג טיוטה את כרטיס צהוב שהיה הכרטיס הצהוב החמישי שלו בעונת 2012/2013, והושעה ממשחק אחד.
בסך הכל טיוטה ערך 31 הופעות בכל המסגרות בעונת .
בעונת 2013/2014 שימש טיוטה כקפטן ניוקאסל יונייטד בפעם הראשונה, כשהחליף את פבריסיו קולוצ'יני ואת יוהאן קבאי, שהיו שניהם פצועים, ושיחק היטב בתיקו 2-2 נגד ליברפול ב-19 באוקטובר 2013. לאחר המשחק, טיוטה קיבל שבחים עבור תפקודו כקפטן על ידי המאמן אלן פארדיו, שרצה שטיוטה ישמש כקפטן במשחק נוסף.
ב-12 בינואר 2014, בהפסד 2-0 למנצ'סטר סיטי, שער של טיוטה נפסל באופן מעורר מחלוקת.
בדומה לשער השוויון נגד ארסנל שנתיים לפני כן, טיוטה בעט כדור מהאוויר מחוץ לרחבה, שעבר את ג'ו הארט, שוערה של מנצ'סטר סיטי.
השופט מייק ג'ונס חשב שיואן גופראן, אשר היה בעמדת נבדל, חסם את שדה הראייה של הארט, על-אף ששידורים חוזרים העידו כי לא כך היה המקרה.
כמו במשחק נגד ארסנל, טיוטה חגג בריצה לעבר ספסל קבוצתו.
בו זמנית, הארט עם כמה מחברי קבוצתו, מחו על ההחלטה באוזני הקוון, ובעוד רוב שחקני ניוקאסל יונייטד רחוקים מהמגרש (רק קבאי היה בקרבת הקוון), השער נפסל.
אנשי כדורגל גינו את ההחלטה לפסול את שערו של טיוטה.
מאוחר יותר באותו החודש, קבאי עזב את הקבוצה על-מנת להצטרף לפריז סן-ז'רמן ופרק את השותפות המצוינת בינו לבין טיוטה.
כתוצאה מכך, טיוטה סבל מירידה ברמה, שכן דן גוסלינג, מחליפו של קבאי, לא הגיע לרמה הנדרשת.
עם זאת, טיוטה קיבל את סרט הקפטן בהיעדרותו של קולוצ'יני, שסבל מפציעה בברכו במשחק נגד וסט ברומיץ' אלביון.
טיוטה ערך 36 הופעות בכל המסגרות בעונת .
טיוטה החל את עונת באיחור בשל פציעה בירך, והוא ערך את הופעתו הראשונה בהרכב הפותח בעונה זו ב-20 בספטמבר 2014, בתיקו 2-2 נגד האל סיטי, בו בישל את אחד מצמד השערים של פאפיס סיסה.
טיוטה ערך עשר הופעות נוספות בליגה, לפני שנעדר מקבוצתו בשל השתתפותו בגביע אפריקה לאומות 2015 עם נבחרת חוף השנהב.
בטורניר הוא סבל מפציעה בברכו, והיה צריך לעבור ניתוח שהשבית אותו לשאר העונה.
הפציעה פגעה ברוחו של השחקן, והוא הצהיר בפני התקשורת בחוף השנהב שהוא רוצה לעזוב את ניוקאסל יונייטד.
לפני כן שמו קושר עם מעבר אפשרי לארסנל או למנצ'סטר יונייטד, והוא הודה שהיו מגעים עמו מכיוון ארסנל וקבוצה רוסית.
בעונת 2015/2016 ערך טיוטה 20 הופעות ליגה עבור קבוצתו, תחילה תחת המאמן סטיב מקלארן ולאחר מכן תחת המאמן רפאל בניטס.
אף על פי כן, לא היה ביכולתו לפרק את הצימוד בין מוסא סיסוקו וג'ורג'יניו ויינאלדם בקישור, ולעיתים הוא תופקד בעמדות שלא התאימו לו.
בקיץ שלאחר מכן שמו קושר עם מעברים אפשריים לטורקיה או לסין, אך המגעים לא הבשילו לכדי מעבר.
בניטס החליט לשמור על טיוטה כשחקן סגל, אך האחרון נכשל בביסוס מעמדו בהרכב, כשג'ונג'ו שלבי, ג'ק קולבק ואייזק היידן מועדפים כולם בהרכב על פניו.
הוא ערך שלוש הופעות נוספות עבור המועדון: אחת בליגה בתיקו 1-1 נגד אסטון וילה, ושתי הופעות נוספות בשני משחקי הסיבוב השלישי של גביע ה-FA נגד ברמינגהאם סיטי.
ב-9 בפברואר 2017 חתם טיוטה בקבוצת בייג'ינג אנטרפרייזס מהליגה הסינית השנייה במחיר לא ידוע.
טיוטה ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק הפתיחה של עונת , כששיחק לאורך כל המשחק בהפסד 2-1 לצ'ינגדאו הוואנגאי.
הוא שיחק ב-11 משחקים מתוך 12 משחקי הקבוצה עד למשחקו האחרון, ב-3 ביוני 2017, בניצחון 4-2 על באודינג ינגלי יטונג.
ב-23 במרץ 2009 זומן טיוטה לראשונה לסגל נבחרת חוף השנהב, אך הוא לא שיחק.
לאחר שזומן לסגל הנבחרת פעם נוספת בחודש מאי, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-12 באוגוסט, בתיקו 0-0 נגד נבחרת תוניסיה במשחק ידידות.