tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כמו ארונוב, גם יוחטמן השתתף כרקדן בתוכנית "רוקדים עם כוכבים" בערוץ 2 אצל רשת.
בשנת 2005 פתחה בית ספר לריקודים, בו היא מלמדת ומדריכה זוגות ילדים בריקודים סלוניים ומכשירה אותם לקראת תחרויות בישראל ובעולם.
ארונוב זכתה לחשיפה בשנת 2005, כבת זוגו לריקודים של סמי הורי בעונה הראשונה של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים", שבה היא הגיעה למקום השני בגמר.
באותה שנה הצטרפה ארונוב לצוות הפאנל בתוכנית "בנות" ששודרה ב"הוט 3", לצד דנה ספקטור, רבקה מיכאלי, שרון חזיז ועדן הראל.
בעונה השנייה של התוכנית "רוקדים עם כוכבים" רקדה ארונוב לצד חיים רביבו ושוב הגיעה למקום השני.
בעונה השלישית, ששודרה בשנת 2007, היא לא השתתפה כמתחרה אלא הופיעה לאורך העונה כמדריכת סגנונות יחד עם בן-זוגה לריקודים, דני יוחטמן.
בשנת 2008 חזרה לעונה הרביעית, ורקדה עם השחקן ליאור מילר, איתו הגיעה למקום השלישי.
בשנת 2009 רקדה בעונה החמישית לצד מייקל לואיס, איתו זכתה לראשונה במקום הראשון.
בעונה השישית רקדה עם רון שחר והם סיימו במקום השני.
ב-2011 השתתפה ארונוב כמתחרה בתוכנית הריאליטי "הישרדות VIP", ששודרה ב-2012 בערוץ 10. היא סיימה במקום השלישי לאחר שהודחה בהצבעת הקהל באירוע הגמר.
החל מ-2017 משמשת ארונוב כשופטת בתוכנית הריאליטי של שידורי קשת, "רק רוצים לרקוד".
ב-15 בנובמבר 2018 עלתה לשידור בקשת 12 תוכנית הדוקו-ריאליטי "לאהוב את אנה", שבמהלכה ארונוב חיפשה זוגיות.
בתוכנית יוצאת אנה ארונוב לדייטים ולאחר כל דייט היא נפגשת עם הפסיכולוג גבריאל בוקובזה כדי לנתח איתו את הדייטים ואת תחושותיה..
החל מ-2020 היא משתתפת בפרסומות לחטיף האנרגיה "פיטנס" של חברת אסם.
ב-2021 החלה להנחות עם איתי תורג'מן את העונה השלישית של תוכנית המציאות "זוג מנצח VIP".
בפברואר 2022 הצטרפה לראשונה לצוות השופטים ב"רוקדים עם כוכבים" בקשת 12, לאחר מעבר התוכנית מהזכיינית המתחרה רשת.
בשנת 2024 השתתפה כיועצת בתוכנית הטלוויזיה "מוקד 11" ששודרה בכאן 11.
באותה שנה גם השתתפה בתוכנית הבישול "המטבח המנצח MKR" יחד עם בעלה אייל והגיעו למקום השלישי.
ב-2011 השתתפה ארונוב ב"I פסטיגל" בתפקיד הלוחמת אנה X, לצד עוז זהבי, עודד פז, אליאנה תדהר ותובל שפיר.
ב-2012 השתתפה בפעם השנייה ב"SPY פסטיגל", בתפקיד קטיה סטרופה, לצד יעל בר זוהר ואסף הרץ.
ב-2014 שיחקה בסרט התיעודי-קומי "אילוף הגוררת" בבימויו של ריקי שלח, ובאותה שנה גילמה מורה לריקוד בסדרה הקומית "משפחה שולטת" בערוץ הילדים.
ב-2015 השתתפה בפסטיגל בפעם השלישית, במופע "היי סקול פסטיגל", בתור מאמנת המעודדות, לצד שירן סנדל ועומר דרור.
ב-2020 השתתפה בפסטיגל בפעם הרביעית.
לרגל חגיגות 40 שנה למופע, גויסו משתתפי הפסטיגל בשנים קודמות למופע איחוד עם הכוכבים העכשוויים.
ארונוב חזרה לדמותה של קטיה סטרופה מ"SPY פסטיגל" ו"I פסטיגל".
ארונוב הייתה בזוגיות עם השחקנים ליאור מילר ואיתי תורג'מן, עם השף אסף גרניט, ועם הצלם הפרטי שלה דודי חסון.
ב-2018 השתתפה בתוכנית הדוקו-ריאליטי "לאהוב את אנה", ובעקבות התוכנית, החלה בזוגיות עם המשתתף אייל אלגבי.
השניים נישאו ביוני 2019. ההכנות לחתונה צולמו לסרט הטלוויזיה "החתונה הסודית של אנה" ששודר ביולי אותה שנה בקשת 12 והם הורים לילד.
ארונוב מגדירה את עצמה כאתאיסטית.
אנה בלנדיאנה (ברומנית Ana Blandiana; נולדה ב-25 במרץ 1942) היא משוררת מסאית ודמות פוליטית רומניה.
אנה בלנדיאנה הוא שם העט של אוטיליה ולריה קומאן.
המשוררת קראה לעצמה "בלנדיאנה" - על שם כפר הולדתם של הוריה.
קומאן נולדה ב-1942 בעיר טימישוארה בדרום-מערב רומניה.
אביה היה גאורגה קומאן, כומר נוצרי אורתודוקסי שמוצאו היה בכפר מוראן (Murani) במחוז טימיש ושהיה בעבר פעיל בתנועה הלגיונרית.
אחרי החזרת צפון טרנסילבניה לרומניה בשלהי שנת 1944, משפחת קומאן עברה לגור בעיר אוראדיה, והאב שימש שם ככומר ב"הכנסייה עם ירח".
אחרי עליית הקומוניסטים לשלטון ברומניה, גאורגה קומאן נעצר כ"אויב העם" והוחזק בכלא עד שנת 1964.
אוטיליה שלמדה בתיכון באוראדיה, הצליחה להירשם אחרי קשיים בפקולטה לפילולוגיה (שפות וספרות) באוניברסיטת "באבש" קלוז'.
בגלל היות אביה אסיר פוליטי, כעבור זמן קצר סולקה מהאוניברסיטה, ונאסר עליה להמשיך ללמוד וכן נאסר עליה לפרסם.
במשך שלוש שנים נאלצה להתפרנס כפועלת בניין.
בתקופה זו זכתה בעידוד ותמיכה מבעלה, הסופר רומולוס רוסאן שעבד כעורך במגזין "טריבונה".
בסופו של דבר בשנת 1963 התאפשרה קבלתה בחזרה לאוניברסיטת קלוז', אז בניהולו של קונסטנטין דייקוביצ'ו והורשתה לפרסם, במיוחד במגזין "קונטמפוראנול שבניהול ג'ורג' איוואשקו.
קומאן אימצה את שם העט "אנה בלנדיאנה", כשבלנדיאנה הוא כפר המוצא של אמה במחוז אלבה.
אביה נהרג בעקבות כוויות קשות בתאונת בית אחרי שחרורו מהכלא.
בשנת 1964 פרסמה בלנדיאנה לראשונה קובץ שירים Persoana întâi plural ("גוף ראשון רבים") עם הקדמה מאת ניקולאיה מנולסקו.
מפעלה הספרותי של אנה בלנדיאנה מונה כ-16 קובצי שירה, 6 כרכי מאמרים וביקורת ו-4 ספרי סיפורת.
הוא נדפס ברומניה בהוצאות הספרים החשובות.
כן תורגמה ללשונות רבות, ובהן: הונגרית, פולנית, בולגרית, עברית, רוסית, אנגלית, אסטונית, ליטאית, שוודית, נורווגית, צרפתית, סרבית, הולנדית, סלובנית, אלבנית, מקדונית, איטלקית, פורטוגזית וסינית.
בשנת 1985 פרסמה בלנדיאנה כמה שירים במגזין הסטודנטים " Amfiteatru" ובשנת 1988 פרסמה קובץ שירים בשם Întâmplări de pe strada mea שבהם דמות החתול ארפג'יק, הזכירה בהתנהגותה את הנשיא צ'אושסקו.
בעקבות זאת התחילו בציבור לכנות את הנשיא "ארפג'יק" הספר הוחרם מחנויות ולמשוררת נאסר זמנית לפרסם.
עם זאת ב-1989 התאפשר לה להוציא קובץ אנתולוגי של שיריה בסדרת "Biblioteca pentru toți" (הספרייה לכל), בערכית אאוג'ן סימיון.
אנה בלנדיאנה השתתפה בפסטיבלים לשירה ברחבי העולם, כולל בישראל, בה התארחה בשנת 2006 בפסטיבל המשוררים בירושלים.
1969 - הפרס לשירה של איגוד הסופרים של רומניה
1970 - הפרס לשירה של האקדמיה הרומנית
1980 - הפרס לפרוזה אל איגוד הסופרים של בוקרשט
1994 - מייסדת ויושבת ראש קרן הברית האזרחית, תנועה פוליטית על-מפלגתית ברומניה
1997 - הפרס הלאומי לשירה, רומניה
2000 - יקירת העיר טימישוארה
2018 - הפרס הבינלאומי על שם גריפין למפעל חייה בתחום השירה, קדנה
2019 - זר הזהב בשיריה השירה של סטרוגה, צפון מקדוניה
לגיון הכבוד של צרפת בדרגת אביר
שיר לדוגמה של אנה בלנדיאנה
התזכור את חוף הים מאת אנה בלנדיאנה
שירים משירתה תורגמו לעברית בידי משה ב.
יצחקי, חיים נגיד, משה גרנות ושאול כרמל.
שפל החושים, תרגם מרומנית: משה ב.
כל שמחה פוצעת מישהו, תרגמו מרומנית: משה גרנות ושאול כרמל, הוצאת קשב לשירה, תל אביב, 2007.
תקווה מתחת לשמש אפורה, מרומנית: משה ב.
אנה באטריס בארוס (בפורטוגזית: Ana Beatriz Barros; נולדה ב-29 במאי 1982) היא דוגמנית ברזילאית, הידועה בשל הפרסומות להן דגמנה ל- Guess?, Bebe, ויקטוריה'ס סיקרט, שאנל וקולקציית האופנה JLo של ג'ניפר לופז.
בארוס נולדה בעיר הקטנה איטאבירה, מינאס ז'ראיס, ברזיל, לסוניה, עקרת בית וריינאטו בארוס, מהנדס מכונות.
מאוחר יותר, עברה משפחתה לריו דה ז'ניירו, שם היא התגוררה בילדותה.
בארוס היא הצעירה ביותר בין שלוש אחיות, פטריסיה, שאף היא דוגמנית ידועה ומאלו (מאריה לואיזה).
בדצמבר 2017 נולד בנה הראשון.
ב-2019 פורסם כי היא בהריון שני.
בגיל 14, בארוס ואחותה המבוגרת ממנה, פטריסיה, יצאו לבלות בריו דה ז'ניירו כשגילה אותן נציג של סוכנות עלית.
סניף עלית של ריו דה ז'ניירו עודד את בארוס להשתתף בתחרות הדוגמנות הארצית של עלית לשנת 1996. בארוס התחרה לבסוף בתחרות הבינלאומית והגיעה למקום השני בעולם אחרי דיאנה קובאלצ'וק.
עלית שלחו את התיק ותצלומים שלה ל־GUESS?, דבר שהוביל אותה לדגמן לפרסומת המילניום של GUESS?
בנוסף ל־GUESS?, דגמנה בארוס בין השאר לפרסומות עבור כריסטיאן דיור, ג'ינס ארמאני, אוקלי, לוריאל, דיזל, ויקטוריה'ס סיקרט, שאנל קוסמטיקס, וקולקציית האופנה JLO של ג'ניפר לופז.
ב-2004 בחרה ג'ניפר לופז בבארוס להיות הפנים של קו לבני הנשים שלה, JLO.
לופז אמרה: "אני רוצה מישהי צעירה, סקסית ואורבנית, עם מראה אוניברסלי."
בארוס השתתפה בתצוגות אופנה לוולנטינו, מיסוני, גוצ'י, כריסטיאן דיור, ורסצ'ה, אמפוריו ארמאני, BCBG, DKNY, ז'אן פול גוטייה, דולצ'ה וגבאנה, מיכאל קורס (רד אוקס), Elie Saab ובתי אופנה נוספים.
היא הופיעה על שערי מגזינים רבים כמו גלאמור, ווג, מארי קלייר, Allure, מגזינים ברזילאים כגון Capricho ו-Audi magazine, W, Elle
בארוס נבחרה למקום ה-96 בידי מגזין FHM במוסף של "100 הנשים הסקסיות ביותר בעולם" ב-2006.
בארוס תופיע בלוח השנה של פירלי לשנת 2010 לצידן של לילי קול, דייזי לואו, מיראנדה קר ודוגמניות נוספות.
בארוס תחליף את לינדזי לוהן בפרסומת וקטלוג אביב-קיץ 2010 של Fornarina's.
היא דגמנה בפרסומת הראשונה שלה עבור החברה.
בארוס הופיעה בפרסומת אביב-קיץ 2010 עבור הרשת הקמעונאית הבריטית מרקס וספנסר לצד טוויגי, ויוי בראון
(W Brown), ליסה סנואודון ודאני מינוג.
אנה רוזלי בוש הייתה מצנטית וציירת בלגית נאו-אימפרסיוניסטית ואימפרסיוניסטית.
בוש נולדה במחוז אנו שבוולוניה לוויקטור בוש, מנהל המפעל לכלי חרס "וילרוי אנד בוש", וסיימה את חייה בבריסל.
אחיה היה הצייר אז'ן בוש.
בציוריה הראשונים השתמשה בטכניקת הפוינטיליזם המזוהה עם הנאו-אימפרסיוניזם, ומאוחר יותר שינתה את סגנון ציוריה לאימפרסיוניזם.
בוש הושפעה במיוחד מתאו ואן ריסלברג, אותו פגשה ב-"קבוצת ה-XX".
בבעלותה היה אוסף ציורים אימפרסיוניסטים חשובים שכלל בין היתר את "הכרם האדום" של וינסנט ואן גוך.
בוש קידמה ציירים רבים באמצעות אוספה ובאמצעים אחרים.
בצוואתה, ביקשה שיימכר האוסף שלה ושהכסף ממכירתו יתרם למימון אמנים הנמצאים במצוקה כספית.
לאחר מותה נתרמו 212 מציוריה ו-219 ציורים של אמנים אחרים מהאוסף שלה לקבוצת המוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה.
אנה בולנה (באיטלקית: Anna Bolena) היא אופרה טראגית בשתי מערכות מאת דוניצטי.
הליברית, המגוללת את פרשת הימים האחרונים של נישואי אן בולין להנרי השמיני, מלך אנגליה, נכתבה על ידי פליצ'ה רומאני והתבססה על ספרו של איפוליטו פינדמונטה "הנרי השמיני ואן בולין" וספרו של אלסנדרו פפולי "אן בולין".
הצגת הבכורה של האופרה התקיימה ב-26 בדצמבר 1830 במילאנו.
הדואט בין אן בולין לג'יין סימור בסוף התמונה הראשונה של המערכה השנייה, "המעמסה על ראשו של אלוהים" ("Sul suo capo aggravi un Dio"), נחשב לאחד המשובחים ברפרטואר האופראי.
הייתה זו האופרה ה-33 שחיבר דוניצטי וזו שהביאה לו את פרסומו הבינלאומי הראשון.
דירתה של אן בולין בטירת וינדזור.
המשרתים ואנשי החצר מתלחשים שכוכבה של בולין דועך, כי המלך מאוהב באחרת.
נכנסים ג'יין סימור (בת לווייתה של אן), אן בולין וסמיטון המוזיקאי, שמתבקש לשמח את לב האנשים.
אן מפסיקה את שירו העליז ואומרת בינה לבין עצמה שאינה מאושרת עוד.
נכנס הנרי השמיני ולאחר הפצרותיה שישא אותה לאישה, מבטיח לג'יין שקרוב היום בו תהיה למלכה.
צעד שפירושו מציאת דרך להפטר מאן.
לורד רושפור, אחיה של אן מופתע למצוא את לורד פרסי, אהובה הראשון של אן, שחזר מגלות.
מסתבר שהנרי חנן אותו כחלק ממזימה להפטר מאן, על מנת שישוב ויפיל את אן בפח.
פרסי שואל את רושפור האם זה נכון שיחסו של המלך השתנה ביחס לאן ונענה שהאהבה לעולם אינה דבר קבוע.
נכנסים ציידים היוצאים למסע ציד מלכותי ופרסי נרגש מהאפשרות לראות שוב את אן.
כאשר נכנסים הנרי ואן, למרות גילויי האהבה של פרסי, אן אינה מרשה לו לגשת אליה ולנשק את ידה.
הנרי מורה לקצין הארווי לרגל אחר יחסיהם של פרסי ואן.
טירת וינדזור, ליד דירת המלכה.
סמיטון המוזיקאי נכנס על מנת להחזיר משכית ובה תמונתה של אן, שלקח בלי רשות.
בשמעו רחשים, הוא מסתתר מאחורי וילון.
נכנסים אן ורושפור, שמפציר בה לשמוע את מה שיש לפרסי לומר לה.
רושפור יוצא ופרסי נכנס, סמיטון אינו יכול להימלט.
פרסי טוען שהוא עדיין מאוהב בה, אן משיבה שעל אף שהמלך שונא אותה כעת היא איננה יכולה לדבר על אהבה ומפצירה בפרסי שלא יאהב אותה ומסרבת לבקשתו לראות אותה פעם נוספת.
פרסי שולף את חרבו במטרה להתאבד ואן צורחת.
במחשבה מוטעית שפרסי מתכוון לתקוף את אן יוצא סמיטון ממחבואו ונאבק בפרסי.
רושפור, הנרי וחיילי משמר נכנסים בחרבות שלופות.
הנרי קובע שהנוכחים תכננו בגידה ומצווה לשלוח אותם לצינוק.
סמיטון מפיל את המשכית עם תמונתה של אן לרגלי המלך, דבר המהווה ראיה כביכול לניאוף של אן עם המוזיקאי.
השומרים מתלחשים שאפילו ג'יין סימור מתרחקת מאן.
אן נכנסת עם בנות לוויה ששרות לה לשים את מבטחה באל.
הנרי נכנס ומודיע שהמועצה המלכותית דורשת את בואן של בנות הלוויה, שיוצאות איתו.
ג'יין נכנסת ומנסה לשכנע את אן להודות בפשעה ולהנצל ממוות.
בתגובה עונה אן שאיננה מתכוונת לקנות את חייה במחיר קלון.
היא מוסיפה שהיא מתפללת שיורשתה במיטתו של הנרי תחבוש בעצמה כתר קוצים.
אן מבקשת ממנה שתעזוב אך אומרת גם שרק הנרי הוא האשם.
פרוזדור המוביל למקום מפגשה של המועצה המלכותית.
הארווי מודיע לאנשי החצר שאן אבודה, כיוון שסמיטון דיבר וסיפר הכל אודות ניאופם.
הנרי מסביר להארווי שעליו למשוך את סמיטון לתוך מלכודת, כך שיחשוב שהוא למעשה מציל את חייה של אן.
אן ופרסי מוכנסים פנימה והנרי מטיח באן שסמיטון נשבר בעינויים והודה שהיא תינתה אהבים עמו ושיש עדים.
בתגובה מתכחשת אן לאהבים עם המוזיקאי והיא ופרסי מתוודים על אהבתם.
הנרי מורה שאן ופרסי יוצאו להורג ופרסי משיב שכתוב בשמיים שהם יינשאו זה לזה.
אן מכריזה שהיא מוכנה לקבל את עונש המוות כעונש משמיים על כך שהעדיפה את הנרי ואת הכתר על חיי אהבה עם פרסי אך מתקוממת נגד האישום בניאוף.
אן ופרסי מוצאים ביד השומרים.
ג'יין נכנסת ואומרת להנרי שאינה רוצה להיות הגורם למותה של אן, הנרי משיב שגזר הדין נחתם ושהיא לא תציל את אן ממוות.
הארווי נכנס ומודיע שהמועצה המלכותית החליטה לגזור את דינם של אן ופרסי למוות.
אנשי החצר וג'יין מתחננים לרחמי המלך, אך ללא הועיל.
פרסי ורושפור בתא הנידונים למוות.
הארווי נכנס ומודיע שהמלך החליט לחון אותם.
הם שואלים לגבי אן, משהם מבינים כי היא תוצא להורג, הם מבקשים שיוציאו אותם להורג יחד עמה.
בתאה של אן מבכה קבוצת נשים את טירופה וצערה.
אן נכנסת, מדמיינת שזהו יום חתונתה עם המלך.
בדמיונה היא רואה את פרסי ומבקשת ממנו שיסלח לה ושייקח אותה חזרה לבית ילדותה.
פרסי, רושפור וסמיטון מוכנסים פנימה וסמיטון נופל על ברכיו לפני אן ומתנצל שהפליל אותה בעודו מדמה כי הוא מציל את חייה.
אן ההוזה שואלת אותו מדוע אינו מנגן.
אן שבה למציאות ומבינה שמוכרז על נישואי הנרי לג'יין ומצהירה שאיננה שומרת טינה או נקם לזוג המלכותי כיוון שברצונה למות וסליחה על שפתיה.
היא מתעלפת ומובלת אל הגרדום בשעה שפרסי, רושפור וסמיטון מכריזים שהקורבן הוקרב.
האופרה הוצגה לראשונה בלונדון ב-8 ביולי 1831 ולראשונה בארצות הברית בניו אורלינס ב-12 בנובמבר 1839. מאז הועלתה באופן לא קבוע והפכה לאופרה נשכחת כמעט.
באפריל 1957 קיבלה האופרה מעמד מחודש ברפרטואר לאחר שהועלתה על בימת לה סקאלה במילאנו עם מריה קאלאס, שהייתה אז בשיאה, בתפקיד הראשי.
כיום האופרה מקובלת ברפרטואר ומועלית במספר הפקות מקבילות כמעט מדי שנה.
אנה אנקה (בשוודית: Anna Anka; נולדה ב-28 באפריל 1971) היא דוגמנית, שחקנית וסופרת אמריקאית-שוודית שהייתה נשואה לזמר הקנדי פול אנקה.
היא השתתפה בריאליטי השוודי "Svenska Hollywoodfruar".
אנקה נולדה בפולין כדנוטה אנה קולוג'ייסקה.
אמה נפטרה כשהייתה ילדה צעירה, ובגיל שלוש היא אומצה על ידי זוג שוודי ושמה שונה לאנה אברג.
ב-1993 היא עברה לארצות הברית לאחר שהגיעה למקום השמיני בתחרות היופי "מיס הוואי".
בהמשך היא נשכרה כמאמנת האישית של הזמר פול אנקה.
היא ביצעה הופעה מינורית בסרט האמריקאי "טיפשים בלי הפסקה".
בסרט היו לה שתי שורות בשוודית: Hej allihopa ("היי כולם") וHej då ("ביי").
היא הופיעה בסרטים "המומחה" ו"צניחה חופשית".
ב-2009 היא פרצה לתודעה הציבורית בעקבות השתתפותה בתוכנית הריאליטי "Svenska Hollywoodfruar", כאחת משלוש נשים שוודיות שגרות בהוליווד.
אנה הנרייטה בריינדול (בשוודית: Anna Henrietta Bergendahl; נולדה ב-11 בדצמבר 1991) בסטוקהולם שבשוודיה) היא זמרת שוודית.
נולדה בסטוקהולם, אך גדלה בנישפין ובקטרינהולם.
לבריינדול יש שורשים אירים מצד סבתה שנולדה וגרה באירלנד, והופעתה הראשונה של בריינדול בפני קהל הייתה בקתדרלה ביורק כשהייתה בת 8, אז שרה את השיר "My Heart Will Go On" של סלין דיון.
היא הייתה חלק מתוכנית המוזיקה "Super Troupers" בערוץ TV4 השוודי בשנת 2004, וכן היא השתתפה בעונה החמישית של תוכנית המציאות איידול, הגרסה השוודית לאמריקן איידול, שם הגיעה לחמישיית המועמדים הסופיים.
בשנת 2009 היא חתמה על חוזה עם חברת ההקלטות Lionheart Records ואלבום הבכורה שלה יצא ב-14 באפריל 2010. בשנת 2010 היא ייצגה את שוודיה באירוויזיון שנערך בנורווגיה.
בריינדול התקבלה לעונה החמישית של תוכנית הטלוויזיה "איידול" כאשר היא שרה באודישנים את השיר "Have a Heart" של בוני רייט.
הביצוע קיבל שבחים רבים מצוות השופטים שהורכב מלילה באד, אנדרס באג ואנדראס קרלסון.
במהלך התחרות היא שרה שירים כמו מאמה מיה של להקת אבבא, Bleeding Love של ליאונה לואיס ו-The Best של בוני טיילר.
בריינדול הגיעה למקום החמישי בתחרות בה ניצח לבסוף קווין בורג.
בשנת 2009 בריינדול קיבלה הצעה מכריסטיאן לאגרסטורם ובובי לוגרן להקליט שיר לתחרות המלודיפסטיבלן 2010. היא השתתפה בתחרות עם השיר "This Is My Life" שנכתב והופק על ידי לאגרסטורם והולחן על ידי לוגרן.
השיר ניצח בתחרות עם 214 נקודות, ובכך זכתה בריינדול לייצג את שוודיה באירוויזיון 2010 שנערך בעיירה בארום, הסמוכה לבירה אוסלו.
השיר הגיע למקום הראשון במצעדי המוזיקה בשוודיה ב-5 במרץ 2010.
בריינדול הגיעה למקום ה-11 בשלב חצי הגמר, ובכך הייתה לנציגה הראשונה של שוודיה שלא עלתה לשלב הגמר באירוויזיון מאז החל שלב החצי הגמר בשנת 2004. השיר "This Is My Life" היה הבלדה הראשונה שניצחה במלודיפסטיבלן מאז שנת 1998.
לאחר האירוויזיון בריינדול השתתפה בתוכנית המוזיקה "Allsång på Skansen", וכן יצאה לסיבוב הופעות על-מנת לקדם את האלבום שלה.
בנובמבר 2021, נחשף כי בריינדול תשתתף במלודיפסטיבלן 2022, היא הגיעה למקום ה-3 ברבע הגמר שלה והעפילה לגמר בחצי הגמר.
אנה בירמן הייתה צלמת יהודייה-גרמנייה.
מחסידי תנועת "האובייקטיביות החדשה" ('Neue Sachlichkeit'), זרם באמנות שהתפתח בגרמניה בשנות ה-20 של המאה ה-20. פיתחה טכניקת צילום ופיתוח ייחודית המשקפת התייחסות חדשנית לעצמים ומשחקי אור וצל.
נולדה בשם אנה סיבילה שטרנפלד (Anna Sibilla Sternfeld), בקוך (Goch) שבגרמניה ליד הגבול עם הולנד, למשפחה יהודית אמידה.
אביה, אלפונס שטרנפלד (Alfons Sternfeld), היה הבעלים של מפעל לעיבוד עורות, אותו ירש מאביו וולפגנג שטרנפלד (Wolfgang Sternfeld), שיסד אותו ב-1855. אימה הייתה יולי גק (Julie Geck; 1868 - 1927).
בשנת 1920, בגיל 22, נישאה אנה להרברט יוסף בירמן (Herbert Joseph Biermann), בנו של מקס בירמן (Max Biermann), בעל בתי מסחר אמיד מהעיר קוך, חובב אמנות וממקימי הקהילה היהודית בעיר.
כשנישאה שינתה את שמה ל-Aenne וקיבלה עליה את שם משפחת בעלה, בירמן.
באותה שנה עברו בני הזוג לגור בעיר גרה (Gera) שהוותה באותם הימים מרכז לאמנות מתקדמת.
לזוג נולדו שני ילדים: ב-1921 בת בשם הלגה (Helga) ובשנת 1923 בן בשם גרשון (Gerd).
בירמן נפטרה ממחלת כבד בשנת 1933, בגיל 34, בעיר הגרמנית גרה (Gera).
בעלה וילדיה הצליחו לברוח לארץ ישראל זמן קצר לפני עליית הנאצים לשלטון.
בירמן למדה בכוחות עצמה את יסודות הצילום, והחלה לצלם בעיקר מ-1925. בתחילה צילמה בעיקר את שני ילדיה.
עם הזמן פיתחה טכניקה שונה מהמקובל באותם ימים, לצילום פורטרטים.
בהמשך החלה לצלם עצמים שכללו מינרלים, גבישים, פרחים וצמחים בתקריב.
צילומיה מבטאים התבוננות מעמיקה במבנה הצמחים והצורות הארכיטקטוניות אותם הם יוצרים.
בשנת 1927 הנחה אותה בעבודתה הגאולוג רודולף הונד (Rudolf Hundt), והוא ביקש ממנה צילומים לעבודה מקצועית אותה פרסם.
ב-1929 צילמה בירמן בעיקר כלי בית, בניסיון למצות מכלים יומיומיים משהו ייחודי בעזרת צילום וטכניקת פיתוח ייחודית אותה פיתחה.
היא השקיעה זמן רב בהכרה מקרוב של העצמים היומיומיים שצילמה.
בירמן עבדה בבידוד יחסי, עם נטייה לצילום חדשני, בעיקר עבור כתבי עת מקצועיים לצילום ואומנות.
עם זאת, עבודותיה הוצגו לצד עבודות של כל הצלמים החשובים באותה התקופה (Lucia Moholys, Florence Henris, Germaine Krulls).
עם הזמן הפכה לחסידה נלהבת של זרם "האובייקטיביות החדשה", זרם חשוב באמנות ברפובליקת ויימר.
עבודתה זכתה לפרסום עולמי בסוף שנות העשרים, כשהשתתפה בכל תערוכת צילום חשובה של צלמים גרמנים: בשנת 1929 הציגה תערוכת יחיד ב-Kunstkabinett במינכן, באסן בתערוכת צילום עכשווי, ובשטוטגרט בתערוכת צילום וסרטים (Fifo).
ב-1930 הציגה שוב במינכן, ב- 1931 בבזל שבשווייץ בתערוכת "צילום חדש", וב-1932 בבריסל שבבלגיה בתערוכת צילום בינלאומית.
בשנת 1929 כתבה על התפתחות צילומיה:
מתוך כ-3000 תשלילים שבירמן יצרה, נותרו היום כ-400 תמונות.
הן נשמרו על ידי בנה, גרשון בירמן, בביתו בישראל.
לאחר נפילת חומת ברלין ב-1989 ואיחוד מזרח גרמניה עם מערבה, נוצר קשר בין גורמים בעיר גרה שבמזרח גרמניה, לבין משפחת בירמן, והמוזאון העירוני בגרה ביקש להציג את יצירותיה של אנה בירמן.
כך הוצאו יצירותיה בתחילת שנות ה-90 וזכו לפרסום מחודש.
משנת 1992 מוצגות עבודותיה במוזאון העירוני בגרה.
מדי שנה נערכת תחרות צילום ובה מוענק "הפרס על שם אנה בירמן לצילום גרמני עכשווי", אירוע חשוב בתחום הצילום בגרמניה.
בשנת 2002 הוצגו תמונות של אנה בירמן במוזיאון לאומנות במינכן.
ב-2009 הוצגו עבודות שלה במוזאון ספרנגל בהנובר וב-2021 הוצגה במוזיאון תל אביב לאמנות התערוכה "אנה בירמן: תקריב".
אנה גאן היא שחקנית אמריקאית.
זכתה להכרה בזכות תפקידה כסקיילר וייט בסדרת הדרמה המצליחה "שובר שורות" עבורו זכתה בשני פרסי אמי.
גאן נולדה בקליבלנד, אוהיו אך בגיל צעיר עברה לסנטה פה, ניו מקסיקו שם גדלה והתחנכה.
בתם של שרון אנה קת'רין "שאנה" גאן (לבית פטרס), מעצבת פנים וקלמנס ארל גאן ג'וניור שעבד כיזם נדל"ן.
גאן למדה משחק ותיאטרון באוניברסיטת נורת'ווסטרן אותם סיימה בשנת 1990. לאחר מכן למדה במשך באקדמיה הבריטית-אמריקאית לדרמה.
לאחר שעברה ללוס אנג'לס היא חלקה דירה עם פמלה אדלון.
קיבלה חשיפה ראשונית בשנות ה-90 בסרט "ללא ראיות" בו שיחקה לצידה של אנג'לינה ג'ולי ובסדרת הדרמה המשפטית "הפרקליטים" בה שיחקה כשחקנית אורחת בעשרה פרקים בתפקיד ג'ין וורד.
בשנת 1998 השתתפה בתפקיד קטן במותחן הריגול שובר הקופות "אויב המדינה".
בשנת 2005 שיחקה גאן בסדרת הדרמה "דדווד" בתפקיד המוערך של מרתה בולוק, אשתו של השריף סת' בולוק (טימותי אוליפנט), את הדמות גילמה גאן במשך שתי עונות.
את התפקיד קיבלה גאן מיוצר הסדרה דייוויד מילץ' איתו עבדה בסדרה "NYPD Blue".
בשנת 2008 החלה גאן לשחק בסדרת הדרמה המצליחה "שובר שורות" בתפקיד סקיילר וייט, אשתו של גיבור הסדרה המורה לכימיה וולטר וייט (בריאן קראנסטון).
גאן זכתה לחשיפה רבה בזכות התפקיד ואף זכתה בפרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר שנתיים ברציפות, בשנים 2013 ו-2014.
בספטמבר 2016 יצא צאת הסרט "סאלי: נס על ההדסון" בבימויו של קלינט איסטווד.
הסרט עוסק בנחיתת החירום של טיסה 1549 של יו אס איירווייז על נהר ההדסון בניו יורק.
גאן מגלמת את אליזבת' דייוויס לצידם של טום הנקס, ארון אקהרט ולורה ליני.
בשנת 1990 נישאה גאן לשחקן ומתווך הנדל"ן אלסטייר דאנקן.
הם התגרשו בשנת 2009, ולהם שתי בנות, אילה-רוז ואמה.
+שנהסרטתפקידהערות1994ג'וניורפקידת קבלה1995ללא ראיותליז גודלוב1997Santa Feג'יין1998אויב המדינהאמילי ריינולדס2000נשמות תועותסאלי פרסקוט2001Nobody's BabyסטורמיTreading Waterהשחקנית2011כנסיית הפחדאמא של טראביס2012Little Red Wagonלורי באנרמכנסיים חצופיםג'ון2016Equity נעמי בישופסאלי: נס על ההדסוןד"ר אליזבת' דייוויס2018להיות פרנקלורה הנסן2021Land of Dreamsננסי2022The Apologyדרלין הייגן
Sergius Kovinsky"עמוק באדמהמדלייןפרק: "Parallel Play"2005–2006דדוודמרתה בולוקתפקיד ראשי (עונות 3-2); 21 פרקים2007בוסטון ליגלסוזן ביקסביפרק: "Nuts"2008–2013שובר שורותסקיילר וייטתפקיד ראשי (5 עונות); 62 פרקים
אנה אנקוויסט (בהולנדית: Anna Enquist) הוא שם העט של הסופרת והמשוררת ההולנדית כריסטה וידלונד-ברור.
אנקוויסט נולדה ב-19 ביולי 1945 באמסטרדם וגדלה בדלפט.
היא גילתה עניין במוזיקה, ולמדה נגינה בפסנתר ובצ'לו בקונסרבטוריון של האג.
מאוחר יותר למדה פסיכולוגיה והתמחתה בפסיכואנליזה.
ב-1987 היא החלה לעבוד במקצוע זה ונטשה את הקריירה המוזיקלית שלה.
בערך באותה תקופה היא החלה לכתוב שירה.
אנקוויסט נישאה לצ'לן שוודי ואיתו נולדו לה שני ילדים.
ב־3 באוגוסט 2001 נהרגה בתם מרגיט בת ה -27 בכיכר דאם באמסטרדם בתאונת דרכים, כאשר נדרסה כרוכבת אופניים על ידי משאית (באותה תקופה מראה ימנית לא הייתה חובה במשאיות, החובה הוחלה רק ב-2003).
האובדן הטרגי חוזר ברומן 'קונטרפונקט' בו הדמות הראשית היא פסנתרנית המתקשה להשלים עם אובדן בתה.
ב-1988 התפרסמו כמה משיריה הראשונים בכתב עת.
שלוש שנים לאחר מכן היא פרסמה את ספר השירה הראשון שלה, "Soldatenliederen" (שירי חיילים).
כעבור שנה היא פרסמה ספר שירים נוסף - Jachtscènes (תמונות ציד).
ב-1994 התפרסם הרומן הראשון של אנקוויסט - "יצירת המופת", העוסק בשלושה ימים עמוסים רגשית בחיי צייר העומד על סף פריצת דרך בינלאומית.
הספר העפיל לרשימת עשרת רבי המכר של אותה שנה וזיכה אותה בפרס לספר ביכורים.
מאז פרסמה אנקוויסט מעל עשרה רומנים מצליחים, המתורגמים לשפות רבות.
שישה מהרומנים שכתבה תורגמו לעברית.
מלבד רומנים היא פרסמה כמה ספרי שירה, קובצי סיפורים ואוספי מונולוגים לתיאטרון.
ב-5 בפברואר 2014 הוכתרה כ"משוררת העיר" של אמסטרדם.
קונטרפונקט (2008), תרגם רן הכהן, הספרייה החדשה, 2015.
רביעיית מיתרים (2014), תרגם רן הכהן, הספרייה החדשה, 2023.
אנה בורקובסקה (בפולנית: Anna Borkowska; 1900 – 1988) הייתה נזירה דומיניקנית, אם מנזר וחסידת אומות העולם מפולין.
בורקובסקה הייתה בוגרת אוניברסיטת קרקוב.
לאחר תום לימודיה נכנסה למנזר ליד וילנה שבליטא.
בתקופת מלחמת העולם השנייה והכיבוש הנאצי הייתה וילנה בשטח פולין הכבושה.
תחת הנהגתה של בורקובסקה הצילו הנזירות במנזר 17 יהודים, פעילי תנועות ההתנגדות לכיבוש הנאצי, בהם אבא קובנר.
בעת כהונתה כאם המנזר ופעילותה להצלת יהודים נקראה בורקובסקה "האם ברטרנדה".
בסוף 1941 החל רצח היהודים בווילנה בעקבות מבצע ברברוסה.
בתקופה זו הסתירה בורקובסקה במנזרה 17 חברים בתנועות החלוציות-ציוניות שעבדו עם הנזירות בשדה והמשיכו בפעילותם.
בין החניכים היו רחל לאה זילברברג ואבא קובנר.
את הכרוז בו קרא למרד ניסח וכתב במנזר.
הכרוז הודפס במנזר והוקרא על ידי קובנר בסוף 1941 בגטו וילנה.
בזמן שהחלוצים הסתתרו במנזר נהגו לקרוא לבורקובסקה "אמא" בעברית.
בורקובסקה ביקשה מהחלוצים להישאר במנזר אך אלה ביקשו לשוב לגטו כדי להילחם בנאצים.
היא ביקשה להיכנס לגטו כדי להיות עם היהודים, אך נוכח התנגדותו של קובנר לכך, הסתפקה בהברחת כלי נשק למחתרת בגטו.
בספטמבר 1943 אסרו הנאצים את בורקובסקה וסגרו את המנזר.
בשנת 1984 בגיל 84 הוענק לבורקובסקה אות חסידת אומות העולם על ידי יד ושם.
בתקופה זו גרה בורקובסקה לבדה בדירה קטנה ליד ורשה.
החלוצים הציונים שהצילה, ביניהם אבא קובנר, עלו לאחר סוף המלחמה לישראל ולא שכחו אותה.
בזכות פנייתם ליד ושם הוכרו היא ושש נזירות נוספות מאותו מנזר כחסידות אומות העולם.
אנה אֵן היא חסידת אומות העולם מווינה, אוסטריה.
לאחר כיבוש הונגריה בידי גרמניה הנאצית במרץ 1944, גורשה אילונה כץ (לימים פרידמן - Illona Katz-Friedman) בת ה-13 מהונגריה לווינה עם אמה וששת אחיה ואחיותיה, במסגרת קבוצת יהודים מדברצן שבהונגריה שגורשו לווינה לשם ביצוע עבודות כפייה.
עם התגברות הפצצות האוויר של בעלות הברית על וינה, חויבו היהודים המגורשים לנקות את הרחובות מנזקי ההפצצות.
באחד הימים בהם הייתה אנה אן בת ה-13 בדרכה למיסה, פנתה אליה כץ ברחוב וביקשה ממנה מזון.
אן נתנה לה מזון, וכך עשתה גם בימים שלאחר מכן.
כשאחותה הגדולה של כץ נפצעה בהפצצות ואושפזה בבית חולים שהיה תחת פיקוח האס אס, ביקשה כץ מאן להציל את אחותה מגירוש למחנה השמדה.
אן ניגשה לבית החולים, פנתה לסגל בית החולים שהיה כפוף לאס אס, והצליחה להביא לשחרורה של האחות מאשפוז ולשכנה בביתה-שלה.
בעשותה זאת חשפה אן את עצמה כתומכת ביהודים, וסיכנה את חייה.
אחותה של כץ שהתה בביתה של אן במשך שלושה חודשים.
לקראת סוף המלחמה הועברה קבוצת היהודים, ובתוכה בני משפחת כץ, למאוטהאוזן.
כץ ואחותה שרדו את השואה.
לאחר השואה היגרה כץ לישראל.
ב-1978 הכיר יד ושם באנה אן כחסידת אומות העולם.
אנה נטשה בדר היא קופצת למים מגובה רב גרמניה.
היא בעלת מדליית ארד מאלופת העולם הראשונה ממקפצה של-20 מטר (ברצלונה 2013).
באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2013 זכתה בדר במדליית ארד, בתחרות הראשונה בתולדות אליפויות העולם ממקפצה של 20 מטר, בתוצאה של 203.90 נקודות, אחרי ססילי קרלטון (211.60 נקודות) וג'ינג'ר הובר (206.70 נקודות), שתיהן מארצות הברית.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן, רוסיה בשנת 2015 סיימה הובר במקום שביעי בתחרות ממקפצה של 20 מטר בתוצאה של 194.00 נקודות.
אָנָה בְּרָאוּדֶה-הֵלֶר (ביידיש: אננא ברוידע-העלער; בפולנית: Anna Braude-Hellerowa; 6 בינואר 1888 – מאי 1943) הייתה רופאת ילדים פולנייה יהודייה, מנהלת בית החולים ברסון ובאומן בוורשה.
בראודה-הלר, הבכורה מבין ארבע בנות, נולדה לסוחר אריה לייב ברודו ולטאובה ליטווין.
היא התחנכה בבית דתי ליברלי, שבו ההורים דיברו יידיש ופולנית.
ב-1906 החלה ללמוד בפקולטה למדעי החברה בז'נבה, אך עד מהרה עברה ללמוד רפואה בציריך.
במהלך לימודיה עברה לברלין, שם השלימה ב-1912 את לימודי הרפואה.
היא התמחתה ברפואת ילדים וקיבלה רישיון לעסוק ברפואה בסנקט פטרבורג.
בשנת 1913 חזרה לוורשה והחלה לעבוד בבית החולים צ'יסטה היהודי במחלקות לרפואה פנימית ולנוירולוגיה.
לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה החלה לעבוד בבית החולים ברסון ובאומן שהוקם באותה העת, אלא שכבר בזמן המלחמה בית החולים נסגר מהיעדר מימון.
בשנים 1919–1923 עבדה בהוראת הרפואה וארגנה בית ספר לאחיות המטפלות בתינוקות, הראשון מסוגו, שבו כיהנה בהמשך כמנהלת.
עבדה במרפאות ילדים בוורשה וייסדה את אגודם החברים לילדים (Towarzystowo Przyjaciol Dzieci).
היא גם תרה אחר מימון לפתיחה מחדש של בית החולים, ובשנת 1930 נפתח מחדש בית החולים, והיא מונתה לעמוד בראשו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה החל בית החולים לטפל גם במבוגרים בשל ההרס שנגרם לבתי חולים אחרים.
לאחר כיבוש ורשה על ידי הגרמנים נאסר על בית החולים לטפל בלא-יהודים, דבר אשר דלדל את הכנסותיו של בית החולים והפך אותו לתלוי בקהילה ובמוסדות היהודיים.
הקמת גטו ורשה הרעה עוד יותר את מצבו של בית החולים, הגם ששכן בתחומי הגטו ולא נאלץ להעתיק את מקומו, בשל תנאי המחיה הקשים בגטו.
הרעב, התברואה הירודה והצפיפות הביאו להתפשטות של מגפות בקרב הילדים, כגון טיפוס הבהרות.
תפוסת בית החולים הייתה מעל למשאבים שהיה באפשרות בית החולים להקצות לילדים, ומיטה אחת שימשה מספר ילדים.
למרות הקשיים התעקשה בראודה-הלר על מתן טיפול רפואי הולם לבאים בשעריו.
בראודה-הלר גם לקחה חלק בעריכת מחקר הרעב בגטו ורשה ועמדה בראש צוות שבחן את השפעת הרעב על ילדים.
בראודה הלר נספתה במהלך מרד גטו ורשה באחד הבונקרים בגטו.
בראודה הלר נישאה למהנדס אליעזר הלר בשנת 1916, ונולדו להם שני בנים.
הבן הצעיר, אולו, נפטר בגיל 5. בשנת 1934 נפטר אליעזר הלר מסיבוך ניתוחי.
דילמות מוסריות שחוותה בעת מילוי תפקידה
בעת האקציה הגדולה ניסתה בראודה-הלר למנוע את שילוחם של הילדים המאושפזים בבית החולים.
ישנו דיווח המספר כי בראודה-הלר שלחה למעבדה הרפואית בגטו ורשה בדיקות דם שנלקחו מילדים בריאים והציגה אותם בפני רופאי האס-אס כבדיקות הדם של ילדים חולים וכך ניצלו מטופליה באותו שלב מהשמדה.
האקציה, שהובילה לסגירת חלק מהגטו, אילצה את בית החולים להעתיק את מקומו לבניין אחר בגטו, והדבר החמיר עוד יותר את מצבו של בית החולים.
בספטמבר 1942, כשהפינוי האחרון של הגטו הלך והתקרב, אולצה בראודה-הלר, כמנהלת בית החולים, לבחור מבין צוות בית החולים את העובדים אשר יישארו בגטו ולא ישולחו לאומשלגפלץ.
שילוחים אשר היו עתידים להגיע לטרבלינקה.
דרשו ממנה לבחור מי מאנשי הצוות יזכה ל "מספרי חיים".
אלו היו תגים קטנים עשויים מקרטון אשר, לזמן מסוים, שאיש אינו ידע את אורכו המדויק, יאריך את חיי המקבלים אותו.
לבית החולים לילדים הוקצו עשרה "מספרי חיים", אך אנה בראודה-הלר, סירבה תחילה לשתף פעולה ולחלק את התגים.
עובדיה לחצו עליה שלא לוותר, ולהציל לפחות את מקצת האנשים בטענה שאם היא לא תחלק אותם, הם יועברו למנהל בית החולים למבוגרים.
ד"ר עדינה בליידי צוואג'גר, אחת העובדות שלה אשר שרדה את המלחמה והעידה על שהתרחש בבית החולים בימיו האחרונים, כתבה: "אנשים אמרו שעליה לעשות זאת, וזה היה נבזי למדי, כי הלוא לאיש מאיתנו אין זכות לפסוק מי יחיה ומי ימות, ובכל זאת דרשנו זאת ממנה..."
בנה של בראודה-הלר, אריק, סיפר לעדינה שנים לאחר מכן כי אימו החליטה לתת את "מספרי החיים" לעובדים הצעירים "מתוך ההנחה שיש להם הסיכוי להישרד ועוד יספיקו לעשות משהו בחייהם".
מלבד בראודה-הלר, כמעט אף אחד מצוות בית החולים הראשוני נותר בגטו.
רובם, כמו גם בנה, כלתה, נכדתה, החליטו לעזוב ולנסות לשרוד במחבוא מחוץ לגטו, בצד הארי של ורשה.
היא סירבה להפצרות חבריה הפולנים לברוח מאחר שרצתה להישאר עם הילדים שבהם טיפלה.
ד"ר סטיינלאו וולר, שהיה כירורג בבית החולים המקביל ציסטה בגטו ורשה, מספר על פגישתו האחרונה עם בראודה- הלר בתחילת 1943. כששאל אותה מדוע אינה מנצלת את קשריה בצד הארי כדי להציל את עצמה, היא השיבה: "את משפחתי הסתרתי בצד הארי.
אני, אילו ידעתי כי העולם ישתנה לטובה ואנשים יהיו שונים, הייתי מנסה להציל את עצמי.
אבל אני יודעת שאנשים יהיו כפי שהם עכשיו."
ד"ר עדינה מתארת כיצד היא ועמיתיה התחננו בפני בראודה-הלר במכתב, לעזוב את בית החולים ואף הכינו לה דירה.
בראודה-הלר הגיבה במכתב המענה שלה: "אל תדאגו לי...
יש לי תוכניות משל עצמי".
לבסוף, הבינו כי תוכניתה היחידה הייתה להישאר עם מטופליה בגטו.
ד"ר בראודה-הלר, ויתרה על ההזדמנות שלה להציל את עצמה למען מטופליה ומשימתה הרפואית בגטו.
היא עבדה ללא הרף, ומילאה את תפקידה במסירות נפש, וגם לאחר האקציות הגדולות הקימה מחלקת ילדים קטנה, עם הצוות שנותר ושרד את השילוחים, וניהלה אותה למופת.
אנה ביורן (באיסלנדית: Anna Björnsdóttir; נולדה ב-4 ביולי 1954) היא שחקנית ודוגמנית איסלנדית.
זוכת מיס איסלנד לשנת 1974.
ביורן נולדה באיסלנד, ב-1974 היא נבחרה למיס איסלנד ובתחרות מיס תבל היא נבחרה ל"מיס ידידות" (Miss Amity) על ידי שאר המתמודדות בתחרות.
היא הייתה דוגמנית מצליחה במהלך שנות ה-70 ושנות ה-80 של המאה ה-20 וייצגה על ידי סוכנות פורד בניו יורק ועל ידי סוכנות דוגמנות אחרת בקליפורניה.
היא הופיעה בפרסומות טלוויזיה רבות ברחבי ארצות הברית ובאירופה ודגמנה למותג טיפוח העור "נוקסמה".
היא למדה משחק וכשחקנית היא הופיעה בסרט ההמשך לאמריקן גרפיטי ובסדרת הטלוויזיה על טעם ועל ריח.
ב-1982 היא הפיקה את הסרט התיעודי "מאיסלנד לברזיל" העוסק במהגרים איסלנדים לברזיל במאה ה-19 וב-1987 היא הפיקה את הסרט "אהבה ומלחמה" על כלות המלחמה של איסלנד.
בשנת 2003 היא סיימה תואר ראשון בעצוב גרפי ומאז היא עובדת כמעצבת גרפית עצמאית.
אנה ברנדה קונטררס פרז (בספרדית: Ana Brenda Contreras Pérez; נולדה ב-24 בדצמבר 1986), המוכרת בשם הבמה אנה בְּרֵקוֹ (Ana Breco), היא שחקנית אמריקאית-מקסיקנית.
היא שיחקה את דמותה של קריסטל ג'נינגס בסדרה "שושלת".
אנה ברנדה קונטררס נולדה במקאלן, טקסס שבארצות הברית.
בגיל 15, בשנת 2002, היא עברה למקסיקו כדי להשתתף בתוכנית הריאליטי "כוכבי הפופ".
היא עלתה לגמר, והייתה חברה בהרכב 'טדליטה' (tedlita), איתם הוציאה את אלבומה הראשון.
היא החלה ללמוד משחק בשנת 2003 במרכז אמנויות לחינוך של Televisia.
בשנת 2005 גילמה את דמותה של חואניטה בסדרה "Amor de barerra" ("אהבה של אמת"), ובשנת 2006 שיחקה בסדרה "Duelo de pasion" ("דו-קרב של תשוקות") בתפקיד קלאודיה.
בשנים 2008–2009 שיחקה בסדרה "Joro que te amo" ("נשבע שאני אוהב אותך") בתפקיד הדמות הראשית ויולטה מדריגל.
ב-2009 שיחקה בסדרה "Mujeres asesinas" ("נשים רוצחות") בתפקיד מרסלה גארידו.
באותה שנה שיחקה את אחת הדמויות הראשיות בטלנובלה "כישוף" בתפקיד של האנטוגוניסטית מאורה אלברן.
בשנים 2010–2011 שיחקה בסדרה "Tereza" בתפקיד אורורה אלקאזאר, לצד סבסטיאן רולי ואנג'ליק בוייר, ובשנים 2011–2012 שיחקה בטלנובלה "Podia no que amar" ("יכולתי לא לאהוב") בתפקיד הראשי, אנה פאולה קרמולה.
בשנת 2013 שיחקה בטלנובלה "לב פראי" בתפקיד הראשי וגילמה את דמותה של מריקרוס אוליברס/מריה אלחנדרה מנדוסה לצד דניאל ארנס.
בשנת 2015 שיחקה בסדרה "Impordonable"בתפקיד ראשי וגילמה את דמותה של ורוניקה פראדו קסטלו.
בשנים 2016–2017 שיחקה בסדרה הספרדית "Blue Demon" לצד איוון סנצ'ז.
בשנת 2018 החלה לככב בטלנובלה "באהבה אין חוקים" בתפקיד אלחנדרה פונסה, לצד דוד ספדה.
ב-2019 עלתה העונה השנייה לשידור.
בשנת 2024 כיכבה לצדו של פרננדו קולונגה בטלנובלה "הרוזן" (אנ') מבית רשת טלמונדו האמריקאית.
אנה הייתה נשואה למטאדור המקסיקני אלחנדרו אמאיה בשנים 2013–2014.
משנת 2016 מנהלת מערכת יחסים עם השחקן איוון סאנצ'ס ששיחק לצידה בסדרה "Impordonable".
גם במאית2022תקוע בחג המולד (אנ')דניאלה
שודר ברשת Univision (אנ')2022Toda la sangreאדית' מונדרגוןתפקיד ראשי; 10 פרקיםBatman Desenterradoברברה גורדון (אנ')פודקאסט; 10 פרקים2024הרוזן (אנ')מריאנה זמבראנותפקיד ראשי; 75 פרקיםהזמר במסכה (אנ')מתמודדתבתור "רנאסטסיה".
עונה 6; מקום רביעי2025איך לזכות בלוטוTBAPolenסדרה עתידית של Vix (אנ')
אנה אסינגר הייתה מחנכת יהודיה ילידת גרמניה, שהתחנכה בארצות הברית.
ניהלה בית ספר פרוגרסיבי בגרמניה אותו העתיקה לאנגליה עם עליית הנאצים לשלטון.
גילתה כושר ארגון ומנהיגות והצילה בזכות תושייתה את תלמידיה היהודים מידי הנאצים, על ידי העברתם לאנגליה והקמת בית ספר חלופי בשם באונס קורט במחוז קנט.
בת בכורה מתוך תשעה ילדים.
בשנת 1899 נשלחה לארצות הברית אל דודתה בנשוויל טנסי.
השלימה תואר ראשון ושני בגרמנית והחלה ללמד גרמנית.
במהלך תקופה זו התיידדה עם הקוויקרים והושפעה מאוד מרעיונותיהם.
ב-1919 נשלחה על ידי אגודת הידידים הקוויקרית לדרום גרמניה לדאוג לרווחת הילדים לאחר מלחמת העולם הראשונה.
למרות שהייתה מעורבת גם בפיתוח תוכניות לימודים לנשים עובדות החליטה שעליה להתמסר לחינוך ילדים.
בשנת 1926 ייסדה בקרבת אולם בית ספר פנימייתי בשם לנדשולהיים הרלינגן.
נודעה כבעלת חופש מחשבה, מתנגדת ללאומנות ועל אף יהדותה לא ניהלה אורח חיים מסורתי ולא הייתה ציונית.
התלמידים במוסד שהקימה למדו בקבוצות בהתאם ליכולתם האישית.
לא הונהגה בו ענישה פיזית וכן לא בחינות או הערכה תחרותית.
הילדים למדו גם שפות כגון, צרפתית ואנגלית.
היחסים עם המורים היו קרובים ולמנהלת המייסדת נהגו לקרוא דודה אנה (Tante Anna).
אסינגר נודעה בקשיחותה אך במסירותה לתלמידיה.
נהגה לעודד את תלמידיה לחשיבה עצמאית, ליצירתיות ומעשיות בד בבד עם יכולת עבודה שיתופית.
שליש מהילדים בבית ספרה היו יהודים.
לאחר עליית היטלר לשלטון הבינה אסינגר, שעליה להוציא את בית הספר מגרמניה כי אין עתיד לילדים היהודים במדינה זו.
ב-1933 נתבקשה לתלות את דגל צלב הקרס על גג בית הספר לרגל יום הולדתו של הפיהרר.
מאחר שהבינה שהדגל מסמל השקפת עולם המנוגדת להשקפתה, הסבירה למורים ולתלמידיה, שלא תוכל להשלים עם חינוך בכפייה בתנאים אלה.
לאחר השגת אישור הרשויות באנגליה ואת תמיכת הקוויקרים עמם הייתה מיודדת, ותורמים פרטיים נוספים, הצליחה להעביר 65 מתלמידיה היהודים וגם את רוב צוותה, ולהעתיק את בית ספרה לבאונס קורט במחוז קנט.
את בית הספר במיקום החדש הפכה למקלט עבור הילדים היהודים הפליטים שהמתינו לאיחוד עם הוריהם או לקליטה בקרב משפחות אומנה.
בנוסף לילדים העבירה איתה לבית הספר גם שלוש מורות, מנהל מטבח ועשרה נערים בוגרים יותר על מנת שיסייעו בעבודה עם התלמידים הפליטים.
ציוד בית הספר היה צנוע וכלל עפרונות ונייר בלבד.
אסינגר דאגה ללימודי אנגלית עבור הילדים על מנת להקל על שילובם בארץ החדשה.
גייסה מתנדבים לצורך כך באמצעות פרסום מודעות בעיתונות והבטחת מגורים וכלכלה בחינם למורים לאנגלית שיסכימו להתגייס למשימה זו.
בית הספר סבל מתחלופה רבה של תלמידים.
במהלך 1939 התקבלו 126 ועזבו 104. הדבר נבע מכך שבית הספר היווה מקום מגורים זמני עבור הילדים שהמתינו לקליטה בקרב משפחות אומנות.
למרות התנאים הלא פשוטים אסינגר דאגה ליצור עבור הילדים סביבה פיזית מלאת גירויים חינוכיים שתייצר בהם תחושת ערך עצמי.
בימי א' היו מגיעות משפחות אומנה כדי לבחור ילד לאימוץ.
אסינגר התנגדה נמרצות לשיטה זו של "שוק יום א", שהותיר ילדים רבים, שלא נבחרו, דחויים ומאוכזבים.
בזכות פנייתה לתנועה למען הפליטים (RCM) שונתה המדיניות כך שהחיבור למשפחות נעשה מראש עוד לפני המפגש עם הילדים.
אסינגר בחרה בעצמה ילדים שגילתה אצלם כישרון ומחוננות, שסברה כי השהות בבית ספר תתרום להתפתחותם.
בנובמבר 1938 נתבקשה אסינגר לארגן את מחנה דוברקורט לקליטת הילדים הפליטים.
המחנה שימש תחנת מעבר עבור אלפי ילדים שהגיעו בקינדרטרנספורט.
חלק מהילדים נקלטו בקרב משפחות אומנה והאחרים נשלחו לבית הספר באונס קורט בניהולה.
עד 1943 מצאו כ-500 ילדים בית חדש בבית ספר זה.
ב-1940 פונה בית הספר למחוז שורפשייר לטרנץ' הול (Trench Hall).
למרות שהייתה כבר בת 60 המשיכה לנהל ולארגן את בית הספר גם במקומו החלופי.
באותה שנה גם נתבקשה על ידי התנועה למען הפליטים לסייע מאחר שהתנאים במחנה הקליטה דוברקורט לא התאימו לתנאי החורף והצריכו פתרון אחר לילדים.
בסיום המלחמה שבה אסינגר עם כמאה תלמידים לבית הספר באונס קורט, שהיה במצב רעוע, והמשיכה לקבל אליו ילדים.
הפעם היו אלה ילדים יהודים שהוחבאו במזרח אירופה במהלך המלחמה או ניצולים ממחנות הריכוז.
ב-1948 סגרה את בית הספר, שהשלים מבחינתה את ייעוד.
היא הייתה קרובה לגיל 70 וראייתה נחלשה מאוד.
למרות סגירת בית הספר המשיכה לשמור על קשר עם בוגרי המקום, שעבורם היווה לא רק בית ספר אלא גם בית בתקופת ילדותם.
אסינגר נשארה לגור במקום עד יום מותה.
ב-1959 ביום הולדתה ה-80 נטעו תלמידיה לשעבר 241 עצים לכבודה בישראל על שמה.
בעשור האחרון זוכה אסינגר להכרה והוקרה.
באולם שבגרמניה נקראו שני בתי ספר על שמה והושמו לוחות זיכרון לכבודה על הבית שבו נולדה ועל הבניין שבו ייסדה את בית ספרה.
במילון אוקספורד לביוגרפיה לאומית הוסף ערך על שמה.
בגרמניה נכתבה אודותיה עבודת דוקטורט ונערכו מפגשי איחוד של תלמידיה מבאונס קורט.
ב-25 ביוני 2018 התכנסו בבאונס קורט תלמידיה לשעבר עם קרובי משפחותיהם לציין את זכרה ולחנוך לוח זיכרון הנושא את שמה.
דברים לזכרה נשא פרופ' לסלי ברוך ברנט, שהיה אחד מתלמידיה ושהה שלוש וחצי שנים במוסד תחת ניהולה.
אנה אסינגר מונצחת גם באתר של ארגון ה-AJR בבריטניה.
האתר ממפה את אתרי הנצחת השואה בבריטניה.
אנה מוזכרת ב-5 אתרים במפה.
אנה קריסטינה גאסטייר היא שחקנית, קומיקאית ומוזיקאית אמריקאית.
שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי.
אמה מריאנה רומל-גאסטייר היא אמנית, בעלת שורשים רומנים ויוונים, ואביה פיל גאסטייר שדלן שמכהן גם כראש עיר של העיירה קוראלס שבניו מקסיקו.
לאחר התיכון היא למדה באוניברסיטת נורת'ווסטרן.
ב-1996 הצטרפה לצוות תוכנית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב" ובין חיקוייה הידועים בתוכנית נמנים אלו של מרתה סטיוארט וסלין דיון, ב-1998 שיחקה עובדת סוציאלית בפרק של "חוק וסדר".
בשנת 2004, הופיעה במחזה "אופרה בגרוש" בברודוויי ובאותה שנה שיחקה את אמה של דמותה של לינדזי לוהן בסרט "ילדות רעות".
בשנת 2005, שיחקה במחזה "מרשעת" שהועלה בשיקגו.
היא גם שיחקה שופטת בשלושה פרקים של סדרת הדרמה המשפטית "האישה הטובה".
ב-2008 שיחקה בסרט "הנשים" בכיכובן של מג ראיין ואווה מנדז.
ב-2009 שיחקה בסרט העצמאי "להעז" בכיכובה של אמי רוסום.
בשנת 2011 החלה לשחק בסיטקום של ABC "פרברי הגיהנום", בתפקיד שילה שיי, תפקיד אותו גילמה למשך 3 עונות עד לסיום שידור הסדרה ב-2014.
בשנת 2012 שיחקה בסרט הקומדיה "רובוט ופרנק" לצד סוזן סרנדון וגם בתפקיד קטן בסרט הקומדיה "איפה אלברט?" (אנ').
בשנת 2015 התארחה בסדרת הקומית של רשת Hulu, "אנשים קשים", ושיחקה בסרט "פול בלארט 2: נשאר בווגאס" בכיכובו של קווין ג'יימס.
בשנת 2016 החלה לשחק בקומדיה "ליידי דינמייט" בין התפקידים הראשיים.
ב-2019 שיחקה לצד איימי פולר ומאיה רודולף בקומדיה "טיול לנאפה" מבית נטפליקס.
ושיחקה בסדרה "עושה בית ספר", המהווה ספין אוף ל"הגולדברגים".
בשנת 2020 החלה לדבב את ג'נין בסדרת האנימציה "דנקנוויל" ברשת Fox.
בשנת 2019, הוציאה את אלבום האולפן השני שלה "Sugar & Booze", לכבוד חג המולד.
בשנת 2021 החלה לשחק בתפקיד הראשי בסיטקום "American Auto" ברשת NBC, בתפקיד של קתרין הסטינגס, מנכ"לית חדשה של חברת מכוניות.
בשנת 2024 שיחקה את גרייס פנסס בעונתה השנייה של הסדרה הקומית, "שלל" (אנ') מבית "אפל TV פלוס".
אנה ג'וליה הייווד קופר הייתה אשת חינוך, סופרת, סוציולוגית, מרצה ודוברת, פעילה ולוחמת ידועה למען זכויות השחורים, ואחת מהאקדמאיות האפרו-אמריקאיות הבולטות בהיסטוריה האמריקאית.
תואר הדוקטורט שלה בהיסטוריה אשר קיבלה מאוניברסיטת סורבון ב-1924, הפך את קופר לאפרו-אמריקאית הרביעית בעולם בעלת תואר זה.
ד"ר קופר הייתה חברה מובילה וידועה בקרב קהילת הנשים האפרו-אמריקאיות בוושינגטון וחברה באגודת האלפא קפא אלפא, ולעיתים היא אף נקראת "אם הפמיניזם השחור".
אנה "אנני" ג'וליה הייווד נולדה למשפחת עבדים בראלי, שבקרוליינה הצפונית, ב-1858. אמה, האנה סטנלי הייווד, הייתה שפחה של בעל מטע לבן ידוע בשם ג'ורג' וושינגטון הייווד, והרתה לו או לאחיו פאביוס.
לאנה היו שני אחים בוגרים, אנדרו ג'יי הייווד ורופוס הייווד, וכל האחים שימשו כמשרתים בילדותם.
הזדמנות הראשונה לרכוש השכלה הייתה בגיל 9, בשנת 1868. הכומר ג'יי ברינטון הציע לשלם עבור לימודיה בבית ספר סיינט אוגוסטין (Saint Augustine's Normal School and Collegiate Institute) בו נפתחה תוכנית לימודים חדשה המיועדת לעבדים לשעבר ומשפחותיהם, המעוניינים להשתלב במוסד לימודי.
הרמה בבית הספר נעה מהשכלה יסודית לתיכונית.
לאורך 14 שנות לימודיה הישגיה העידו כי היו לה יכולת אקדמית יוצאת דופן, היא בעלת כישרון ואמביציה בולטים, אשר הקנו לה שליטה הן בנושאים הומניים והן בתחומים אנליטיים כמתמטיקה ומדע.
היא הגבירה לימודי שפות זרות (לטינית, צרפתית, יוונית), ספרות אנגלית, מתמטיקה ומדע.
באותן שנים בבית הספר היה מסלול לימודים ייעודי לתלמידות בו היו קורסים בסיסיים, וכן מסלול שכלל קורסים מתקדמים שהיה מיועד לבנים.
הייווד נלחמה על זכותה לבחור במסלול הלימודים המתקדם, והצלחתה הראשונית בלימודים היוותה ביסוס לתביעתה שנתקבלה.
באותן שנים במערכת הלימודית של בית הספר אוגוסטין היה דגש על הכנת תלמידים ללימוד לקראת משרת כומר, והשכלה אקדמאית של 4 שנים באחת האוניברסיטאות.
במסלול שיועד לכמורה למד ג'ורג' אי.
קופר, אשר לימים נישא לאנה הייווד, ונפטר כשנתיים בלבד לאחר חתונתם.
בזכות הצטיינותה בלימודים, מגיל צעיר היא החלה לשמש מורה לתלמידים צעירים ממנה, ושכרה מעבודה זו סייע לה לממן את ההוצאות הנלוות ללימודיה.
כשסיימה את התיכון, המשיכה לשמש מורה במוסד בו למדה.
בשנת 4–1883 היא שימשה מורה למקצועות קלאסיים, ההיסטוריה המודרנית, אנגלית למתקדמים (higher English), נגינה ושירה, בשנה לאחר מכן, היא אינה רשומה בתור מורה, אך בשנה העוקבת היא רשומה כמורה ללימודים קלאסיים, רטוריקה ועוד.
באותה תקופה לא היה נהוג שאישה נשואה תמשיך ללמוד ולעבוד, אך ככל הנראה בשל המוות בטרם עת של בעלה אפשרו לה להמשיך בכך.
לאחר מות בעלה, קופר החלה ללמוד באוברלין קולג', אשר באוהיו, במסלול שיועד באותם זמנים לגברים, ולאחר ששימשה כמרצה לתקופה קצרה ב-Wilberforce University, היא חזרה ללמד בבית הספר סיינט אוגוסטין בשנת 1885. מאוחר יותר היא חזרה לאוברלין ושם קיבלה את התואר השני שלה.
שיטת החינוך בה דגלה הייתה, כפי שהגדיר בל הוק, "פדגוגיה מעורבת" (Engaged pedagogy).
בו המחנך מציג מחויבות עמוקה לתלמידיו את הדרך הנאותה להביא לשימוש את ההשכלה במטרה להתקדם בחיים.
היא דאגה לשלוח את תלמידיה לאוניברסיטאות יוקרתיות כגון הרווארד אף על פי שהצלחתה באקדמיה התקבלה בעוינות עקב השקפותיה הסוציאליסטיות ומאחר והסגל האקדמאי לא היה מעוניין בקידום של נוער שחור.
היא פוטרה מעבודתה בשנת 1906 מבית ספר "אם סרטיט", זאת מאחר שהצלחתה ספגה בוז ממנהליה הלבנים, אולם התקבלה שוב לבית ספר בשנת 1910 על ידי מפקח חדש.
לאחר שהותה באוהיו, עברה לוושינגטון, שם התפתחה חברות עמוקה בינה לבין שרלוט גרימקה Charlotte Forten Grimké, היא החלה ללמד ב-M Street High School, ובשנת 1901 קיבלה את תפקיד המנהלת.
קופר תרמה משמעותית בתחום מדעי החברה, ובעיקר בסוציולוגיה.
היא נקראת לעיתים "האמא של הפמיניזם השחור".
את התואר הראשון קיבלה בשנת 1884, ובשנת 1887 קיבלה את התואר השני למתמטיקה במכללת אוברלין.
היא החלה את לימודי הדוקטורט באוניברסיטת קולומביה, אך נאלצה להפסיק את לימודיה בשנת 1915, וזאת בשל טיפולה בחמשת ילדיו של אחיה למחצה שאותם אימצה לאחר מות אימם.
מאוחר יותר הצליחה להתקבל לאוניברסיטת סורבון בפריז, אך נדרשה לכתוב תיזת דוקטורט חדשה.
היא עבדה על התיזה במשך 10 שנים, ובשנת 1924, כשהייתה בת 65, הייתה לאישה השחורה הרביעית בארצות הברית שקיבלה תואר ד"ר לפילוסופיה.
נושא התיזה היה "היחס של צרפת לעבדות במהלך המהפכה" והיא נכתבה בצרפתית.
עבודתה עוסקת במהפכה הצרפתית ומספקת תובנות וניתוחים רלוונטיים לפילוסופיה חברתית ופוליטית.
בעבודתה תיארה את המוסד "סחר עבדים שחור" את הניצול של הממסד את האלימות וכתבה על שיעורי התמותה הרבים של המשועבדים, במיוחד ב"אי סנט דומינגו".
במהלך כל חייה חרתה על דגלה את נושא החירות ושיוון של נשים וגברים אפרו-אמריקאים, קופר נאבקה על חברה צודקת ושוויונות, וסירבה להיענות לדרישות ולציפיות של חברה לבנה, הנשלטת על ידי גברים.
היא יסדה את הפילוסופיה הפמיניסטית שבאה בין המאות 19 ו-ה20, זאת עלי ידי יסוד ארגוניים של נשים אפרו-אמריקאיות, והפעלת חוגי סלון בהשתתפותם של אפרו-אמריקאים.
חייה הובילו אותה מגורל של בת עבדים שחורה, לתנועה של זכויות האזרח שבראשה מרטין לותר קינג.
היא הובילה לשינוי חברתי והבאת קול נשים השחורות לסדר היום, וכן זכויות שוות של נשים להצבעה.
עודדה נשים לצאת ללימודים על מנת לרכוש השכלה ולצאת לעבודה, וטענה שכל עוד האישה לומדת ורוכשת מקצוע מתאים אין צורך בתלות בגברים לצורך פרנסתה.
הספר "קול מהדרום" פורסם בשנת 1892, נכתב בזמן היותה מורה ומנהלת בית הספר התיכוני M Street High .
זהו אחד הספרים הראשונים אודות הפמיניזם השחור.
הספר הוא עב כרס, התזה המרכזית שלו היא ההתקדמות האינטלקטואלית של הנשים האפרו-אמריקאיות, נשים שחורות משכילות ומצליחות שחייבות לתמוך בחברותיהן הבלתי משכילות.
רוב הספר בנוי ממאמרים שעוסקים באפליה של הגזע השחור, ובמציאות הסוציו- אקונומית הנמוכה של משפחות שחורות, ובמיוחד של הנשים האפרו-אמריקאיות.
לדעתה יש לתקן את המערכת שמעוותת ומדכאת את הנשים השחורות.
הספר הוא ניתוח תאורטי ומביא את הקשר ההיסטורי ורעיוני לגבי "גזע תרבותי", ובעקבות כתיבתו נסללה את הדרך לשיח חדש באקדמיה, שיח שלא היה מוכר באותה תקופה.
פרופ' לאנגלית באוניברסיטת מרילנד, קולג' פראק "מרי הלן וושינגטון" אשר נולדה וגדלה בקליבלנד, באוהיו ניהלה את אוניברסיטת דטרויט ולימדה באוניברסיטת מסצ'וסטס-בוסטון, מתארת את הספר, כ"ביטוי חסר תקדים המתמקד בתיאור האשה השחורה שקולה לא נשמע עד כה באמריקה".
קולותיהן של נשים אלה צריכים להיות בחזית ובמרכז בחברה הצועדת קדימה.
בספר פרסמה מכתבים, וקטעי מאמרים מתוך עבודת הדוקטורט שלה, שעל בסיסם נשאה לאחר מכן דברים בקונגרס.
פעילות ציבורית ואינטלקטואלית למען החברה
בשנת 1891 השתתפה בחוג "הסלון של תושבי וושינגטון השחורים" בלילות שבת.
בשנת 1892 הקימה את הליגה של נשים צבעוניות פעלה רבות, למען זכויותיהן ורווחתן, הייתה בין הראשונות לייסוד ארגוניים נשיים אפרו-אמריקאיות ובשנת 1893 נתנה הרצאה בנושא "ההתקדמות הרוחנית של הנשים הצבעוניות של ארצות הברית".
בשנת 1897 עזרה לפתח את YWCA, עבור נשים שחורות, זאת בתגובה שהארגון לא הרשה עד אז להכניס לתוכו נשים אפרו-אמריקאיות.
בין השנים 1930–1950 קופר שימשה כנשיאת אוניברסיטת חינוך למבוגרים פרלאכזאן (FRELINGUYSENׂ).
קופר, דאגה למעמד הנמוך, ביקשה להעלות את הסטנדרטים המוסריים, חידשה את התנועה לשוויון האזרח ונאבקה למען חירות האדם, זכות הצבעה שווה לאזרחים במדינה.
בשנת 1900 היא הוזמנה לנאום בפני הקונגרס הפאן-אפריקאי הראשון בלונדון.
בשנת 2009 שירות הדואר של ארצות הברית פרסם בול לזכרה.
בשנת 2009, נפתח בית ספר תיכון פרטי וללא שכר לימוד הנושא את שמה מיועד לאוכלוסייה האפיסקופלית.
הוקם מרכז רוחני סביב נושאים של מין, גזע, ופוליטיקה על שמה באוניברסיטת וייק פורסט.
מדי שנה ב-28 בפברואר, נערכת לה אזכרה ותפילה בקמפוס של מכללת סנט אוגוסטין שם החלה הקריירה האקדמית שלה, היא קבורה לצד בעלה בבית הקברות בראלי.
אנה בְּרְנַאבִּיץ' (בסרבית: Ана Брнабић – Ana Brnabić, נולדה ב-28 בספטמבר 1975) היא פוליטיקאית סרבית, שכיהנה כראש ממשלת סרביה בין 29 ביוני 2017 ל-20 במרץ 2024. החל מ-20 במרץ 2024 היא מכהנת כיושבת ראש האספה הלאומית של סרביה.
אנה ברנאביץ' כיהנה בעבר – בין 11 באוגוסט 2016 ל-29 ביוני 2017 כשרת המנהל הציבורי והשלטון העצמי המקומי בממשלת אלכסנדר ווצ'יץ'-איוויצה דאצ'יץ'.
אחרי שווצ'יץ' נבחר לנשיא סרביה ב-31 במאי 2017 הוא המליץ בחודש יוני על ברנאביץ' כיורשת שלו בתפקיד ראש הממשלה.
ברנאביץ' עומדת בראש ממשלת קואליציה שקיבלה ב-29 ביוני 2017 את אישור האספה הלאומית של סרביה עם רוב של 157 קולות מתוך 250 חברי הבית.
ברנאביץ' היא האישה הראשונה המכהנת כראש ממשלת ארצה וגם הלהט"בית המוצהרת החמישית שנבחרה לעמוד בראש ממשלה בעולם, אחרי תקדימים באיסלנד, בבלגיה, בלוקסמבורג ובאירלנד.
היא גם ראש הממשלה הראשון בארצות הבלקן שהעז להיות נוכח במצעד הגאווה בבירת ארצה (ב-17 בספטמבר 2017).
ברנאביץ' היא כלכלנית ומומחית במנהל עסקים וסרבית בעלת שורשים קרואטיים מצד אביה.
סבה מצד האב, אנטון ברנאביץ', הוא קרואטי מן היישוב סטארה באשקה שבאי הקרואטי-דלמטי קרק וסבתה מצד אביה היא סרביה מן היישוב גורוביל על יד פוז'גה.
סביה מצד אמה הם סרבים מן העיירה בבושניצה.
אחר כך למדה מנהל עסקים באוניברסיטת נורת'ווד במדינת מישיגן בארצות הברית ואחר כך סיימה תואר שני בשיווק באוניברסיטת האל (Hull) באנגליה.
בתום לימודיה עבדה במספר ארגונים בינלאומיים, ביניהם – בשנים 2002–2011 בסוכנות האמריקאית לפיתוח בינלאומי USAID, ובחברות ממלכתיות סרביות.
אחרי שובה לסרביה בשנת 2001 עבדה ברנאביץ' בתוכנית לפיתוח החקלאי של סרביה (בחסות האיחוד האירופי).
אחרי 2011 עבדה בחברה האמריקאית Continental Wind Serbia, החל מינואר 2013 כמנהלת שלה.
בשנת 2006 השתתפה ברנאביץ' בהקמת הברית הלאומית לפיתוח כלכלי מקומי NALED, החל משנת 2013 כסגנית יושב ראש והחל מ-2016 כיושב ראש שלה.
ברנאביץ' כיהנה גם כיושבת ראש המועצה הממשלתית המייעצת לקידום היזמות וטכנולוגיית המידע וכיושבת ראש המועצה המייעצת בנוגע למיעוטים הלאומיים וסגנית יושב הראש של המועצה המייעצת בנוגע לרפורמת המנהל הציבורי.
הרכב ממשלתה קיבלה אישור האספה הלאומית הסרבית אחרי יומיים של דיונים סוערים.
ממשלתה קיבלה ב-29 ביוני 2017 את קולות "המפלגה הפרוגרסיבית הסרבית" (SNS) מן הימין, המפלגה הסוציאליסטית הסרבית SPS מן השמאל, וכן של "האיחוד ההונגרי מוויבודינה" (VMSZ).
בממשלה עצמה שבה מכהן איוויצה דאצ'יץ' כסגן ראש הממשלה ושר החוץ, נכנסו חברי המפלגות SNS ו-SPS, וכן נציגים קשורים למפלגות יותר קטנות – המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של סרביה, התנועה הסוציאליסטית, המפלגה המאוחדת של הגמלאים, מפלגת העם הסרבי וכמה נציגים אל-מפלגתיים.
אנה ברנאביץ' דוברת השפות אנגלית ורוסית.
בזמנה הפנוי היא אוהבת לבשל, לשחות, לשמוע מוזיקה (להקת דפש מוד למשל), לבקר בתערוכות ובארצות רחוקות ומגדלת שני כלבים.
בפברואר 2019, בת זוגה, ד"ר מיליצה ג'ורג'יץ', שהיא רופאה רדיולוגית במקצועה, ילדה בן, וברנאביץ' הפכה לאם שותפה.
אנה בינדר אורבנובה (בצ'כית: Anna Binder-Urbanová; 21 ביוני 1912 – 16 במאי 2004) הייתה מרצה לפילוסופיה ופילולוגיה מודרנית צ'כית.
הוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם, לאחר שבתקופת מלחמת העולם השנייה והשואה עזרה להבריח יהודים שפעלו במחתרת, והצילה מספר נשים יהודיות ממחנה ההשמדה אושוויץ.
נולדה בשנת 1912 בעיר צ'סקה בודייוביצה, אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום ברפובליקה הצ'כית), למשפחה גרמנית-צ'כית.
אביה, פרנץ בינדר, היה גרמני מפראג.
בשנת 1931 סיימה גימנסיה ריאלית גרמנית.
בשנת 1936 התקבלה לעבודה במשרד החוץ הצ'כי, הודות לשליטתה באנגלית, בצרפתית ובאיטלקית, נוסף לשתי השפות שהיו מדוברות בביתה, צ'כית וגרמנית.
עבודה זו העניקה לה את הזכות להחזיק בדרכון דיפלומטי.
השינויים הפוליטיים שהתרחשו בצ'כיה בסוף שנת 1938 הובילו לפיטוריה, ולכן היא החלה להתפרנס משיעורים פרטיים לשפות לועזיות לפליטים שמצאו מקלט זמני ברפובליקה הצ'כית, בין היתר גם יהודים.
באותה השנה, היא נאסרה יחד עם אחותה בידי המשטרה הכלכלית, לאחר שהעבירה לשווייץ את תכשיטיו של אחד מתלמידיה.