tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרעיון המרכזי בספר הוא כי אנטישמיות אינה חודרת בקלות ללבם של אנשים, כיוון שהיא נבלמת על־ידי "מערכת חיסון מוסרית" טבעית (המצפון).
כדי להתגבר על מחסום זה, טוען המחבר, על האנטישמיות להצטייר כצודקת או מוסרית, וכך לעקוף את ההתנגדות הפנימית ולזכות בלגיטימציה ציבורית.
המחבר משתמש בהקבלה ביולוגית: בדומה לנגיף הזקוק לגוף מארח כדי להתקיים, האנטישמיות זקוקה לאוכלוסייה בעלת מוכנות פנימית או הסכמה עקיפה להתפשטותה.
בספר מוצגים מושגים כמו "קולטנים" ו־"DNA" של שנאה, הממחישים כיצד רעיונות אנטישמיים "מוחדרים" ו"משוכפלים" בתודעה הקולקטיבית.
לפי הספר, רעיון הרסני מצליח לחדור לתודעה הציבורית רק כשהוא עטוף בנימוקים מוסריים או ערכיים, כמו "הגנה עצמית" או "טובת הכלל".
כך ניתן לגייס תמיכה לפעולות קיצוניות, מפני שהמצפון האנושי מנוטרל בעזרת הצדקה "נאצלת"־לכאורה של המעשה.
הספר בוחן את תפקיד המדינה היהודית בעידן המודרני, ומציג כיצד חזונו של הרצל על סיום האנטישמיות באמצעות הקמת מדינת ישראל לא התממש.
תחת זאת צמחה מוטציה חדשה של האנטישמיות בדמות שלילת זכות קיומה של ישראל (אנטי־ציונות).
המחבר מדגיש את החשיבות שבמציאת נוסחה לערבות הדדית ואחדות פנימית, בלי לטשטש זהויות ושונוּת.
תפקידו ההיסטורי של "מכתב הסטטוס קוו" ביצירת שותפות רחבה
רעיון המנהיגות הפוליטית החדשה על פי דוד המלך
היחס בין יהדות כדת לבין קיום לאומי ורעיוני
האופן שבו מחלוקת עשויה לשמש בסיס לפתרון, במקום בעיה
המחבר משווה בין נגיפים ביולוגיים לרעיונות אנטישמיים, ומראה כיצד "נגיף השנאה" עובר במהירות בין אנשים וקבוצות עד היווצרות גל דמוניזציה.
בעידן המודרני הדבר בא לידי ביטוי גם באנטי־ציונות, המתבססת על טיעוני זכויות אדם נגד ישראל בצורה שלטענתו היא לא־פרופורציונלית ומתעלמת ממצבי עוול ואלימות אחרים בעולם.
פרק נוסף בספר עוסק בערכים אוניברסליים דוגמת זכויות אדם, שלפי המחבר משמשים לעיתים להצדקת שנאה לישראל וליהודים בטענה מוסרית.
כך מתקבלת אנטישמיות "תמימה" למראה, העוטה נימוקים הומניטריים ומצליחה לשכנע את דעת הקהל הגלובלית.
המחבר מצביע על הקבלה בין מגפות עולמיות (כגון SARS-CoV-1, שפעת העופות והקורונה) לבין התפשטות האנטישמיות בעידן הגלובליזציה והרשתות החברתיות.
הוא מדגיש כיצד בשלושת העשורים האחרונים הפכה האנטישמיות מתופעה אזורית לאיום גלובלי, כאשר יהודים בעולם כולו חווים שנאה ואיום גם לאחר פעולות הגנה או ויתורים פוליטיים של ישראל.
בסיום דן הספר בדרכי הפעולה של האנטישמיות המודרנית, בעיקר ב"התחזות לטוב" – שימוש ברטוריקה של הגנה על הכלל כדי להצדיק עוולות מוסריות.
הדוגמאות ההיסטוריות (דוגמת מזימותיו של פרעה על־פי הרמב"ן) ממחישות כיצד עוולות שנראות "הגיוניות" הופכות לאיום משמעותי על עם שלם.
עם זאת, המחבר מצביע על תקווה: איחוד פנימי, מנהיגות מאחדת וערבות הדדית עשויים לאפשר התמודדות מוצלחת עם ה"נגיף" האנטישמי ולשמור על חוסן החברה בישראל ומחוצה לה.
הרב דורון פרץ, יו"ר תנועת המזרחי העולמי, כתב את הספר לקראת יום העצמאות ה־75 של מדינת ישראל.
עבודתו על המהדורה העברית נעשתה בתקופה אישית קשה, כאשר בנו הוגדר כחלל צה"ל, וכחייל חטוף בעזה.
חוויותיו האישיות מוסיפות עומק למסריו ולניתוחיו בנוגע לאתגרים המוסריים והחברתיים העומדים בפני העם היהודי.
הספר נפתח במספר קטעים המביאים את הקורא להיכרות עם תמות הספר ולרקע ההיסטורי והאישי של המחבר.
בהקדמה מציג המחבר עשר שאלות עקרוניות סביב נושא האנטישמיות, הקשר שבין העם היהודי למדינת ישראל, והדילמות הנובעות מהעימות הממושך עם תופעות של שנאה ודעה קדומה.
בחלק זה עוסק הספר בהיבטים השונים של האנטישמיות – הן בהיבט ההיסטורי והן בהיבט העכשווי – ובמיוחד במוטציה המודרנית שלה כ"אנטי־ציונות".
המחבר מציג את האנטישמיות כנגיף המשתנה כדי לעקוף את מערכת החיסון המוסרי של החברה.
הספר נפתח עם סקירה היסטורית של ביטויי האנטישמיות לאורך הדורות: האנטישמיות הנוצרית, הגזעית/מדעית והמודרנית-אנטי־ציונית.
המחבר מדגיש כיצד כל זן שואב לגיטימציה ממערכות מוסריות ואידאולוגיות שולטות – מהכנסייה בימי הביניים, דרך המדע בעידן הנאציזם ועד לשיח זכויות האדם של ימינו.
בנוסף מוצגת בחינת של הטקטיקות בהן משתמשות תנועות אנטישמיות להצדיק יחס עוין כלפי היהודים וישראל, באמצעות הצגת היהודים כ"איום ביטחוני" או מוסרי.
המחבר מתאר כיצד הסכסוך הישראלי־פלסטיני הפך לכלי בידי זרמים אנטי־ישראליים ברחבי העולם ומתייחס להבדל שבין ביקורת פוליטית לגיטימית לבין שלילת זכות קיומה של מדינת ישראל – מאפיין מובהק לאנטישמיות החדשה.
בסיום חלק זה של הספר ישנה סקירה של ההשלכות הגאופוליטיות של האנטישמיות, ונושאי רוח אשר מדבר על הקשר היהודי "בין שמיים וארץ".
בחלק זה מציג המחבר חזון לאחדות יהודית, מנהיגות מתחדשת והעמקת הערבות ההדדית, כחלופה לגישת ההתגוננות מול האנטישמיות.
הספר מציע כלים מעשיים לבניית תשתית חברתית מחודשת שתאפשר התמודדות אפקטיבית עם אתגרי השנאה והדמוניזציה.
החלק נפתח עם עיון בהגותם של הרב אברהם יצחק הכהן קוק ותיאודור הרצל, וביחסם למדינה יהודית מודרנית.
הפרק מציג את העמדות השונות בנוגע לשילוב קודש וחול ודגם מנהיגותי המגשר על פערים תרבותיים.
לאחר מכן סוקר המחבר ניסיונות לחזק את הזהות והערבות ההדדית בקרב העם היהודי בישראל ובעולם.
מודלים של שיתוף פעולה בין זרמים שונים – דתיים, חילוניים ומסורתיים – סביב מטרות לאומיות וחברתיות משותפות מובילים לרעיון ה"ברית" כבסיס לחיבור בין חלקי העם היהודי והחברה הישראלית, תוך בחינת דרכים מעשיות ליישום ערכי הברית בשיח הציבורי ובחיי היום־יום.
בהמשך ובר המחבר לבחינת האתגר של הנהגה פוליטית המשלבת ערכים יהודיים עם צרכים מדיניים עכשוויים, תוך התייחסות לדגמי מנהיגות מההיסטוריה היהודית כגון משה, דוד המלך וחז"ל, והשפעתם על הציונות המודרנית.
מדינת ישראל מוצגת כגשר תרבותי ופוליטי בין עולמות שונים – מזרח התיכון מול מערב, דת מול חילון, מסורת מול קדמה, שיש לו תרומה ייחודית לעולם.
ירושלים כעיר שהיא סמל למחלוקת אך גם לאיחוד ולשאיפה לאחדות.
למה דווקא הוא הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 2016 בבימויו של ג'ון המבורג, שנכתב על ידי המבורג ואיאן הלפר, ומבוסס על סיפור מאת ג'ונה היל.
הסרט עוקב אחר נד פלמינג (בראיין קראנסטון), אב מגונן ממעמד הביניים, המגלה שבתו סטפני (זואי דויטש) יוצאת עם ליירד מייהיו (ג'יימס פרנקו), מיליונר אקסצנטרי וחסר גבולות.
נד מתקשה לקבל את ליירד ומנסה למנוע ממנו להציע נישואין לסטפני.
בסרט משתתפים גם מייגן מולאלי, גריפין גלוק וקיגן-מייקל קי.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-23 בדצמבר 2016.
נד פלמינג, בעל עסק להדפסות במישיגן, נוסע עם משפחתו לבקר את בתו סטפני בסטנפורד במהלך חג המולד.
שם הוא פוגש את בן זוגה, ליירד מייהיו, יזם טכנולוגיה עשיר אך חסר טקט.
נד נדהם מהתנהגותו הפרועה של ליירד ומגלה שליירד מתכנן להציע נישואין לסטפני.
הוא מחליט לעשות כל שביכולתו כדי למנוע את האירוסין, בעוד ליירד מנסה לזכות באישורו.
ג'יימס פרנקו – ליירד מייהיו, יזם טכנולוגיה עשיר ואקסצנטרי.
בריאן קראנסטון – נד פלמינג, אב מגונן ובעל עסק להדפסות.
זואי דויטש – סטפני פלמינג, בתו של נד וסטודנטית בסטנפורד.
מייגן מולאלי – ברב פלמינג, אשתו של נד ואמה של סטפני.
גריפין גלוק – סקוטי פלמינג, בנו הצעיר של נד.
קיגן-מייקל קי – גוסטב, עוזרו האישי והמאמן של ליירד.
הסרט "למה דווקא הוא" קיבל ביקורות מעורבות עד שליליות.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בציון של 39% על סמך 156 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 5 מתוך 10. הקונצנזוס של האתר מציין: "למרות צוות שחקנים מוצק, 'למה דווקא הוא' מציע מעט חידושים לנוסחת האב נגד החתן".
באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון ממוצע של 39 מתוך 100, המבוסס על 30 ביקורות, המעיד על "ביקורות שליליות בדרך כלל".
מבקרים ציינו כי הסרט מכיל הומור גס ולעיתים מאולץ, אך חלקם שיבחו את הופעותיהם של קראנסטון ופרנקו.
"למא בדא יתת'נא" הוא קטע מוזיקלי במקאם נווהאנד שמקורו באנדלוסיה.
הקטע נחשב לאחד הקטעים המוזיקליים המפורסמים בתקופתו.
זהות מחבר הקטע אינה ברורה אך משערים שהוא אבן אל חטיב (1313-1374).
השיר נכלל ברפורטארים של מוזיקה ערבית וים תיכונית.
הוא הוקלט לראשונה ב-1910 ומאז הוא בוצע בידי זמרים רבים, בהם שייח' אימאם, פיירוז, סועאד מאסי, סבאח פח'רי ועוד רבים.
השיר תורגם בידי סלמאן מצאלחה.
להלן מילות השיר במקור ותרגום לעברית של הבית הראשון :
מנגינת השיר שימשה לפיוט למה הקץ נסתם נא שנכתב בידי ר' רפאל ענתבי.
הפיוט הוא חלק ממסורת הפיוטים של קהילת יהודי חלב והוא פותח בדרך כלל את מחרוזת השירים במקאם נהוואנד המושרים לאחר סעודה שלישית.
לימים הפך השיר לנפוץ בקרב כל יהודי המזרח.
הפיוט המתחיל בשאלה ה"למה", מתחיל בשאלה למה הקץ, דהיינו סיום הגלות, נסתם (נעלם) מאיתנו, והוא ממשיך בבקשה למחות מאיתנו את החטאים ובתפילה לבניין המקדש.
מנגינת השיר נלקחה מהשיר הערבי למה בדה יא ת'חאנא שמקורו באנדלוסיה כנראה במאה ה-13.
לוי יהושע שפירא המכונה לָמֶד שַׁפִּירָא (ביידיש: לאמעד שאפירא; ) הוא היה סופר יידיש אמריקאי יליד האימפריה הרוסית.
סיפוריו ידועים בעיקר בזכות נושאים כמו רצח, אונס וקניבליזם.
הוא נולד ב-10 במרץ 1878, ב (ביידיש אירזיסטשוב), שבפלך קייב של האימפריה הרוסית.
בשנת 1896, נסע לוורשה, נאבק כדי למצוא עבודה במשך שנתיים, ואז שב לרז'ישצ'יב.
הוא חווה פוגרום, התאהב וניסה להתאבד, ובהמשך גויס בכפייה לצבא הרוסי הקיסרי.
חוויות אלו השפיעו רבות על הנושאים האפלים למדי שבספריו הבדיוניים.
שפירא שב לוורשה בשנת 1903, וי"ל פרץ עזר לו לפרסם את יצירותיו הספרותיות הראשונות: "הכנף" (דער פליגל); ובשנה שלאחר מכן, סיפור ארוך יותר בשם "איציקל ממזר", שפורסם בכתב עת בעריכת אברהם רייזן.
לפרץ הוא יקדיש אחת מיצירותיו, "רויך" (עשן), סיפור על "העולם הישן" (פרץ שימש כפטרון קודם לכן של סופר יידיש מפורסם אחר, דר נסתר).
שפירא היגר לארצות הברית בשנת 1905. הוא שהה שנה בלונדון, שם התיידד עם הסופר העברי יוסף חיים ברנר.
יצירתו של שפירא מסמלת שבירה מיצירותיהם של שלושת סופרי היידיש הקלאסיים, בכך שהיא מציבה בחזית את האלימות והריאליזם הפסיכולוגי, במקום פרשנות סאטירית.
שפירא שב לאחר מכן לוורשה לשנה, ואז חזר לצמיתות לארצות הברית ב-1911. עד 1919, שפירא כתב את מה שנחשבים לשני סיפורי הפוגרום הגדולים ביותר שלו: "ווייסע חלה" (חלה לבנה) ו"די ייִדישע מלוכה" (מלכות היהודים).
שני הסיפורים "נשארים מן הטיפולים המורכבים ביותר מבחינה אסתטית ופסיכולוגית בנושא הפוגרום בספרות היהודית המודרנית".
שפירא ומשפחתו עברו ללוס אנג'לס בשנת 1921. אשתו, פריידל, נפטרה שם בשנת 1927, והוא שב לניו יורק.
בחזרה בניו יורק שוב, שפירא עבד במספר כתבי עת ספרותיים, היה פעיל במפלגה הקומוניסטית, והועסק על ידי "" בשנת 1937. שפירא שב ללוס אנג'לס בשנת 1939, שם התגורר ברחוב Heliotrope Drive 544 במזרח הוליווד.
שפירא נפטר בלוס אנג'לס בשנת 1948, בגיל 69 או 70, בעת שחי במוסך של חבר.
הוא נקבר ב במזרח לוס אנג'לס לצד אשתו, ומצבתו נחקקה במילים:
"למד לוי שפירא, מחבר 'די ייִדישע מלוכה'".
די ייִדישע מלוכה און אַנדערע זאַכן - "המלוכה היהודית ודברים אחרים" (1919)
ניו־יאָרקיש און אַנדערע זאַכן - "ניו יורקי ודברים אחרים" (1931)
דער שרײַבער גייט אין חדר - "הסופר הולך לחדר" (1945)
דער אַמעריקאַנער שד - "השד האמריקאי" (רומן בלתי גמור)
חלק מהפרסומים המאוחרים יותר (כמו "פֿון קרבן מנחה", "דער שרײַבער גייט אין חדר", ו"כתובים") הם אוספים שיצאו לאור לאחר מותו של שפירא, וכוללים סיפורים שפורסמו במקור בכתבי עת ועיתונים שונים.
"מלכות היהודים: מבחר סיפורים", תרגם נפתלי גינתון, הוצאת י.
למה מצויה (שם מדעי: Lama glama) היא מין בסוג למה, ואחד מסמליהם המובהקים של הרי האנדים.
הלמה מוכרת כחיה מבויתת באמריקה, ומשמשת לבשר וכבהמת משא עיקרית בידי הילידים.
קיים תיעוד לגביה לפחות מאז התקופה הפרה-קולומביאנית.
מקור שמה של החיה הוא בשפת הקצ'ואה העתיקה.
באזור האנדים מבטאים את שמה לְיָמָה.
הרמות הגבוהות (Altiplano) בדרום-מזרח פרו ובמערב בוליביה הן אזור המחיה הטבעי של המין.
אזורים אלו מכוסים בצמחייה נמוכת גובה – עצים, שיחים ועשבייה.
הרמות מחולקות לאזור הצפוני ובו מזג אוויר ממוזג ותוואי שטח הררי, ולאזור הדרומי ובו אקלים מדברי.
הלמה, כיתר הגמליים, בעלת צוואר וגפיים ארוכים, אוזניים ארוכות ומחודדות ושפה בולטת.
היא חסרת דבשת, בדומה ליתר מיני הגמליים של העולם החדש – גואנקו ואלפקה, והמין הגדול בקבוצה זו.
ללמה פרווה צמרית על כל גופה, הזנים השונים בעלי גדלים שונים וצבעי פרווה מרובים.
הכסות הנפוצה היא בגוון חום אדמוני, עם טלאים צהובים ולבנים.
גובה הלמה הבוגרת הוא בין 1.60 ל-1.80 מטר בגובה הראש.
תוחלת החיים של הלמה נעה בין 15 ל-25 שנה, ומספר פרטים חיו גם 30 שנה ויותר.
למות מעדיפות לחיות עם למות אחרות כעדר.
למות יכולות לשאת כ-25%-30% ממשקל גופן.
הלמות נחשבות לחיות נבונות יחסית, המסוגלות ללמוד משימות פשוטות בעצמן לאחר מספר חזרות.
קיימות מגוון אפשרויות להאכלת למות; זמין מגוון רחב של מזונות תעשייתיים וחקלאיים.
הגורמים המכריעים העיקריים כוללים מחיר, זמינות, ערך תזונתי ואנרגיה.
למות צעירות בגדילה דורשות ריכוז גבוה יותר של חומרים מזינים מלמות בוגרות בשל יכולות מערכת העיכול הפחותות שלהן.
למונט דוזייר היה פזמונאי ומפיק מוזיקלי אמריקאי.
דוזייר היה ידוע במיוחד כחלק מהצוות הולנד-דוזייר-הולנד, שהיה אחראי לכמה מהלהיטים המזוהים עם חברת מוטאון בשנות ה-60, וכתב את להיטיהם הגדולים של מבצעים כמרתה והוונדלאס, הסופרימס, ארבע הפסגות והאחים אייזלי.
ביחד עם בריאן הולנד, שימש דוזייר כמפיק המוזיקלי של הצוות.
לאחר שהצוות עזב את מוטאון בשנת 1967 ופתח חברות תקליטים משלו, החל דוזייר להופיע כזמר, ולהקליט במסגרת חברות אלו.
דוזייר נפרד מהצוות בתחילת שנות ה-70.
דוזייר זכה להצלחות אף בשנות ה-80 כאשר כתב להיטים עבור זמרים כאליסון מויה וסימפלי רד.
בשנת 1988 חבר לזמר פיל קולינס לכתיבת השיר "שני לבבות" (Two Hearts) עבור הסרט באסטר.
השיר הגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים.
במקביל המשיך להקליט ולהופיע בעצמו כזמר.
בשנת 2004 הקליט גרסה עדכנית ללהיטי מוטאון שיצר בשנות השישים באלבום בשם "Reflections Of...".
הגרסה המחודשת סיפקה עיון מחודש בצליל הפופי של מוטאון בשנות השישים, שדוזייר היה בין האחראים ליצירתו.
דוזייר נפטר ב-9 באוגוסט 2022. הותיר אחריו אישה, ברברה, ושלושה ילדים.
למהלך האידיאות בישראל הוא מאמר שפורסם על ידי הרב אברהם יצחק הכהן קוק, בשנת ה'תרע"ב (1912) בעיתון העברי שעורכו היה הרב מאיר בר-אילן, ושובץ לאחר מכן בספר אורות במהדורתו המורחבת, על פי הצעת הרב יהושע הוטנר.
המאמר, הנחשב אחד ממאמריו המרכזיים ביותר של הרב קוק, נותן סקירה היסטוריוסופית על תולדות האנושות בכלל ועם ישראל בפרט.
המאמר מנתח תופעות תרבותיות רבות כאלילות פאגאנית, נצרות, בודהיזם, תנועת ההשכלה וכדומה – מנקודת מבט יהודית-אמונית.
מהמאמר עולה תפיסה חדשנית ביחס להבנת היהדות, הניצבת כנגד התפיסה שהתפתחה, לטענת הרב קוק, בגלות.
לדבריו, בגולה הפכה היהדות מתרבות-לאומית-אלוהית ל'דת', במובן המצומצם, כחוקים המגבילים את זרימת החיים, ועוסקים בעיקר בפרט, בעוד היהדות המקורית – והעתידה – היא דרך חיים החובקת את כל ביטויי החיים, החומריים והרוחניים, הפרטיים ובעיקר הכלליים, ומביאה להוצאתם לפועל באופן בריא ושלם, ולא לצמצומם.
באומה הישראלית שוכנת 'השכינה', המעניקה 'נעם אלהי' לחיים וגורמת לאהבתם, ולא להפך.
המאמר פורסם כמענה לבקשתו של הסופר ש"י איש הורוויץ.
הורוביץ, שהיה מתלמידי אחד העם, הוציא כתב עת הנקרא "העתיד" ובו דן על "דבר היהדות ועתידותיה".
טענתו הייתה שאין עתיד ליהדות כדת והיא עתידה להיות ככל הדתות שהיו בעולם, שלאחר זמן מה, הן נעלמו.
הוא ביקש מהרב קוק שיביע את דעתו בדבר עתידה של היהדות וישלח לו את תשובתו, על מנת לפרסמה בעיתונו.
הרב קוק שולח לו מכתב קצר ובו הוא עונה, שעם ישראל אינו עם ככל האומות אלא הוא תמצית של כל הכוחות באנושות ושאיפתו היא להגיע למצב שבו אין צורך בפיזור הכוחות, אלא שכולם יתגלו בכנסת ישראל "בהופעה ברורה ובולטת בבת אחת, בצורה של יצירת היסתוריה חדשה".
אולם, זו לא הייתה תשובתו המלאה של הרב קוק.
את התשובה המלאה הוא שלח לרב מאיר בר-אילן ואמר לו שיפרסם אותה בעיתונו "העברי", בהדגישו שזו היא תשובתו המלאה לשאלתו של ש"י איש הורוויץ.
במכתבו הוא מציין שהוא לא מרשה לעצמו להשתתף עם ש"י הורוביץ בעיתונו משום ש"רגלו האחת עומדת כבר מחוץ לתחום", כלומר שהוא יוצא נגד היהדות בפומבי, בכתביו הוא כותב דברי כפירה והוא עזב את דרך התורה והמצוות.
וכך הוא כותב גם לש"י הורביץ:
העורך הראשון של המאמר היה הסופר אז"ר, אך הרב קוק גנז גרסה זו, ומסר את עבודת העריכה לבנו, הרב צבי יהודה הכהן קוק.
גרסתו של הרב צבי יהודה היא זו שפורסמה.
המאמר פורסם בעיתון "העברי", בשנת ה'תרע"ב (1912), בגליונות ט'–י"ב.
לאחר מכן הוא הודפס בהוצאה הראשונה של אגרות הראי"ה.
בשנת ה'תש"י (1950), בעצתו של הרב יהושע הוטנר, הוכנס המאמר לספר אורות, וכיום מודפס בעמודים ק"ב–קי"ח של הספר (בהוצאת מוסד הרב קוק, המהדורה הישנה).
את המאמר הזה הגדיר הרב צבי יהודה כ
במאמר מסביר הרב קוק תהליכים היסטוריים, בעיקר בתוך עם ישראל, על פי ההנחה שהאנושות שואפת לשיווי משקל מוחלט בין שתי אידיאות המוטבעות בנפש האנושות – האידאה האלוהית והאידאה הלאומית, כך שהאחרונה תבטא (כ"כלי ו"לבוש") את הראשונה.
לדבריו, כל ההיסטוריה היא ביטוי להגיע לאיזון זה, שיגיע בעת הגאולה העתידה.
המילה אידיאה לקוחה מכתבי אפלטון, ובמאמר היא מתפרשת באופן קרוב למובן שיצק לתוכה הגל.
לדברי הרב צבי יהודה הראי"ה עושה שימוש בנוסח זה משום שלפי ספר הזוהר יש סוג של חכמי יוון דאינון קריבין לאורחא דמהימנותא, והיינו שמכירים ביסוד הרוחני של הבריאה.
ובזה עדיפותו של אפלטון על תלמידו אריסטו.
כותרות פרקי המאמר נִתנו על ידי הרב צבי יהודה.
פרק א' – האידאה האלוהית והאידאה הלאומית באדם
קיימות באנושות שתי אידיאות יסודיות ה"כוללות את כל מהותו": האידאה האלוהית – כוח חיים המעצב את השאיפה האנושית לחיי מוסר ודת, והאידאה הלאומית – כוח חיים המעצב את השאיפה האנושית לכונן סדרי חברה מתוקנים.
האידאה האלוהית היא המקור והכוח המניע של האידאה הלאומית; בתחילת תהליך היווצרות העמים, החיבור נוצר בין בני האדם כתוצאה משאיפות דומות, שיוצרות בסוף עם שכל סדרי החברה שבו מבוססים על אותם אידיאלים.
אולם, עם הזמן מתנתקות האידאות אחת מהשנייה, כתוצאה מפיתוח רב מדי של האידאה הלאומית על חשבון האידאה האלוהית, דבר שיגרום להתמוטטות אותו עם, משום חוסר האיזון הקיים בו.
החברה בדרך כלל נותנת פתרון לבעיה זו על ידי פיתוח תרבות חומרנית חלופית, אך לשווא.
פרק ב' – האידאה האלוהית והאידאה הלאומית בישראל
בעם ישראל התפתחה שאיפה תמידית להרמוניה מוחלטת בין שתי האידיאות, דבר הנותן לו קיום נצחי והשפעה מכרעת על עיצוב התרבות האנושית כולה.
שאיפה זו, שהחלה מהאבות והמשיכה ביציאת מצרים ומעמד הר סיני, הוטבעה בצורה כה חזקה, שההפרדה בין שתי האידאות לא תיתכן בעם זה.
על מנת לממש שאיפה זו, יש צורך במציאות חיים כוללת המתבטאת ביכולות בלתי מוגבלות בכל תחומי החיים.
פרק ג' – מצב הירידה והפירוד בין האידאות
בכניסה לארץ ישראל בימי יהושע בן נון, נפגש עם ישראל עם החיים החומריים, דבר שהשכיח מעט את האידאה האלוהית.
למרות זאת, למשך תקופה "קצרה בכמותה וארוכה באיכותה" של ימי שלמה המלך, באה לידי ביטוי "אחדות האידאות" בצורה המלאה ביותר: כל האומה יושבת בארצה והאידיאלים הנשגבים ביותר באים לידי ביטוי בחיי החומר.
לאחר תקופה זו חלה ירידה, שהגיעה כתוצאה מזה שהמוסר של האנשים הפרטיים עוד לא היה מתוקן.
היו ניסיונות לאמץ השקפות של עמים אחרים ולעבוד עבודה זרה, אך אין זה משביע את הנשמה הישראלית, השואפת לחיבור בין האלוהות לחיים הארציים.
עם ישראל הגיע לשפל המדרגה, אך במעמקים, עדיין קיימת באומה התכונה האלוהית שבסופו של דבר מוכרחה לצאת אל הפועל.
פרק ד' – המצב בגלות
כתוצאה מפירוד האידאות, יוצא עם ישראל לגלות, משום שחיי העם בארצו כבר אינם תקינים.
הגלות "שוברת לרסיסים" את האידאה הלאומית.
אך גם בזמן הגלות, קיים קשר פנימי בין האידאות, הגורם לשימורן בצורה המינימלית: בתי הכנסת מאפשרים ניהול חיי חברה מצומצמים בהם שומרים על הדת בצורה טובה.
מהגלות יש גם רווח מסוים וקטן: הגויים יכולים לקלוט מעט מהתכנים היהודיים ולאמץ אותם.
פרק ה' – בית ראשון ובית שני.
הבית השני אינו המצב המושלם של "אחדות האידאות", משום שמופיע בו כוח של יחידים, לא של אומה שלמה.
בתקופה זו "נולדה" אידאה חדשה: האידאה הדתית – מעין ממלאת מקום לאידאה האלוהית.
אידאה זו מתאפיינת בנתינת המקום לפרטים: אין עיסוק בחיי אומה שלמה בצורה מתוקנת, אלא רק .
בתקופה זו קיים עיסוק מוגבר ב – החיים שלאחר המוות.
האידאה הדתית עזרה לשמר את עם ישראל כלאום עם שאיפות גבוהות גם בזמן הגלות.
כתוצאה מאידאה זו, יכלו הגויים לאמץ תכנים יהודיים, בצורה של שימת דגש על הפרטיות.
אך, "זיווג משונה זה – אי אפשר שיעלה יפה" משום שהוא חסר את הדבר הבסיסי ביותר – האידאה האלוהית.
בתקופה זו, חלה ירידה גם באידאה האלוהית – שנהפכה רק ל"רגש דתי" – וגם באידאה הלאומית שנהפכה ל"רעיון מדיני".
כל הניסיונות ליצירת עַם עִם מסגרת שמחזיקה מעמד, יעלו בתוהו, משום שרק עם ישראל הוא העם המסוגל להוציא לפועל את השאיפה של חיבור שמיים וארץ, בין שתי האידאות.
פרק ו' – התאחדות האידאות בכנסת־ישראל בתחִיָּתה בארצה, רשמי דרכיה ופעולותיה
הפרק מסרטט קווים לתהליך של "התאחדות האידאות" מחדש, שיקרה כאשר עם ישראל יחזור לארצו ויקים שם מדינה שתהיה מבוססת על ערכי התורה, כך שהערכים העליונים יצאו אל הפועל בחיים החומריים.
בחיים אלו, לא יודגשו המעשים הפרטיים, אלא תתקיים חיות מיוחדת בעת קיום המצוות.
בתקופה זו יובנו גם המצוות השמעיות כתוצאה מהחיבור המיוחד לחיים הכלליים האלוהיים.
למוטריג'ין (משווקת כלָמיקטָל על ידי גלקסו סמית' קליין) היא תרופה אנטי-אפילפטית ומשתמשים בה בטיפול באפילפסיה, התקף גלאסטי ובהפרעה דו-קוטבית.
עבור אפילפסיה משתמשים בה על מנת לטפל בהתקפים מוקדיים, התקפי טוני-קלוני ראשוניים ומשניים והתקפים הקשורים בתסמונת לנוקס-גסטו.
כמו תרופות אנטי-אפילטיות רבות אחרות גם למוטריג'ין פועלת כמייצבת מצב רוח יעילה ולמעשה היא התרופה היחידה המאושרת על ידי FDA למטרה זו מאז הליתיום, תרופה שאושרה כמעט 30 שנה קודם לכן.
היא מקובלת כטיפול תמיכתי בדו-קוטביות סוג I.
משום שהיא לא קרובה מבחינה כימית לתרופות אנטי-אפילפטיות אחרות (משום שלמוטריג'ין היא פנילטריאזין) יש לה, באופן יחסי, מעט תופעות לוואי ואינה דורשת מעקב בבדיקות דם במונותרפיה.
הדרך המדויקת בה פועלת למוטריג'ין אינה ידועה.
יש הסבורים שהיא חוסמת תעלות נתרן אף על פי שלמוטריג'ין חולקת תופעות לוואי דומות עם תרופות נוגדות פרכוסים שאינן קשורות אליה, הידועות בכך שהן בולמות את תעלות הנתרן (למשל, Oxcarbazepine).
למוטריג'ין היא תרופה מאושרת בארצות הברית לטיפול בהתקפים מוקדיים.
למוטריג'ין היא אחת התרופות המעטות שאושרו על ידי FDA לטיפול בהתקפים הקשורים לתסמונת לנוקס-גסטו – צורה חמורה של אפילפסיה.
היות שהתסמונת מתפתחת, בדרך כלל, לפני גיל ארבע, היא מתקשרת עם עיכובים התפתחותיים.
אי אפשר לרפא את התסמונת והטיפול הוא, לעיתים קרובות, מורכב והחלמה מלאה היא נדירה.
הסימפטומים כוללים התקפים א-טוניים (הידועים גם בשם התקפי נפילה) שבהם יש איבוד קצר של טונוס השרירים ושל ההכרה הגורמים לנפילה פתאומית.
למוטריג'ין מפחיתה באופן משמעותי את תכיפות ההתקפים בתסמונת לנוקס-גסטו והיא אחת משתי התרופות הידועות בכך שהן מפחיתות את חומרת התקפי הנפילה.
שילוב עם ולפוראט הוא שכיח אך הוא מעלה את הסיכון לפריחה הנגרמת על ידי למוטריג'ין ומצריך מינון מופחת בשל פעולת הגומלין בין שתי תרופות אלה.
בעוד שתרופות אנטי-אפילפטיות מסורתיות הן בעיקר נגד מאניה הרי ההוכחה הטובה ביותר ליעילותה של למוטריג'ין היא בכך שהיא מהווה טיפול מונע בהפרעה דו-קוטבית.
כתוצאה מכך היא אושרה בארצות הברית לטיפול תמיכתי בדו-קוטביות I.
נראה שהתרופה לא יעילה בטיפול במחזור מהיר של דו-קוטביות.
על פי מחקרים ב-2007 יכולה למוטריג'ין לטפל בדיכאון שבדו-קוטביות מבלי לגרום למאניה, היפומאניה, למצבים מעורבים או למחזור מהיר.
ההוכחה ליעילותה של למוטריג'ין בטיפול במקרי מצב רוח שהיו קיימים קודם היא חלשה יותר.
לא הוצגה יעילות בטיפול של מאניה חריפה ויש מחלוקת לגבי יעילותה של התרופה בטיפול בדיכאון שבדו-קוטביות חריפה.
האגודה האמריקנית לפסיכיאטריה (APA) ממליצה על למוטריג'ין, בקווים המנחים שלה, כתרופת קו ראשון לטיפול בדיכאון חריף בדו-קוטביות II.
היות שהקווים המנחים האלה הם בני יותר מחמש שנים מציינת האגודה בדף הבית שלה ש"אי אפשר להתייחס כבר לקווים המנחים האלה כעדכניים".
במאמרים שפורסמו ב-2008 נסקרו ההוכחות מניסויים שלא פורסמו ולא התייחסו אליהם בקווים המנחים של APA מ-2002 והמסקנה בהם היא "שיעילותה של למוטריג'ין היא מאוד מוגבלת, אם קיימת בכלל בטיפול בדיכאון של דו-קוטביות חריפה.
עם זאת מצא אותו חוקר (Calabrese) שהייתה תועלת בשימוש בלמוטריג'ין לחולים שסבלו מדיכאון חריף (בניגוד לדיכאון קל או בינוני) לעומת פלצבו.
שימוש שלא בהתוויה המקורית כולל טיפול בפגיעה בעצבים פריפריים, נירלגיה של העצב המשולש, כאב ראש מקבצי, מיגרנות והפחתת כאב עצבי.
שימוש פסיכיאטרי שלא בהתוויה המקורית כולל טיפול בהפרעת דה-פרסונליזציה, הפרעה דו-קוטבית II והפרעה סכיזואפקטיבית.
למוטריג'ין נחקרה גם כתרופה לדיכאון.
התרופה עוזרת גם עם פוסט-טראומה.
מכניזם אחד שהציעו אותו עבור למוטריג'ין כולל את ההשפעה על תעלות הנתרן אף על פי שיש צורך לבסס זאת אצל בני אדם.
מחקרים פרמקולוגיים מעלים את האפשרות שלמוטריג'ין מדכאת את תעלות הנתרן הרגישות למתח חשמלי ובכך מייצבת את הממברנות הנוירוניות וכתוצאה מכך מווסתת את שחרור הטרנסמיטור הקדם סינפטי של חומצות האמינו המגדילות את הגרוי (למשל גלוטמט וחומצה אספרטית).
במידע על המרשם מפורסמת בארצות הברית אזהרה על תגובה בעור מסכנת חיים לרבות תסמונת סטיבנס-ג'ונסון ותסמונת לייל.
היצרן מציין שכמעט כל המקרים האלו מופיעים בשבוע השני עד השמיני של נטילת התרופה וכן אם מפסיקים את נטילתה בפתאומיות ואחרי כן מחדשים את המינון הרגיל.
חולים חייבים לפנות לטיפול רפואי בכל מקרה של פריחה בעור משום שקיומה מרמז על אפשרות שיש לתרופה תופעת לוואי חמורה ואפילו מסכנת חיים.
לא כל הפריחות הקורות בזמן שלוקחים למוטריג'ין מתפתחות לתסמונות הנ"ל.
בין 5% ל-10% מן החולים מפתחים פריחה אבל רק אחד מאלף יפתח פריחה חמורה.
מדצמבר 2010 יש אזהרה של FDA לגבי למוטריג'ין על אפשרות לדלקת קרום המוח לא זיהומית.
תופעות הלוואי כוללות איבוד שיווי משקל או קואורדינציה, כפל ראייה, פזילה, ראייה מטושטשת, סחרחורת, נמנום, נדודי שינה, חרדה, חלומות שופעי חיים או סיוטים, יובש בפה, בעיות זיכרון ובתפקוד קוגניטיבי, מצבי רוח מתחלפים, אף דולף, שיעול, בחילה, קשיי עיכול, כאבי בטן, איבוד משקל, מחזור חודשי לא תקין או כואב וּוָגיניטיס.
תופעות הלוואי משתנות מאדם לאדם.
מצאו קשר בין למוטריג'ין וירידה בספירת תאי דם לבנים.
יש הוכחה לכך על אינטראקציות בין למוטריג'ין והורמונים נשיים מה שיכול להיות בעל עניין מיוחד לנשים המשתמשות באמצעי מניעה מבוססי אסטרוגן.
הוכח שאתיניל אסטרדיול, הרכיב באמצעי מניעה אלה מפחית את רמת הלמוטריג'ין.
נשים המתחילות להשתמש באמצעי מניעה המכילים אסטרוגן פומי יצטרכו להגדיל את מינון הלמוטריג'ין כדי לשמור על רמה יעילה של התרופה בדם.
כמו כן נשים עלולות לחוות עלייה בתופעות הלוואי של למוטריג'ין עם הפסקת נטילת הגלולה.
זה יכול לכלול את 'השבוע ללא גלולה' כאשר בבדיקות רואים שרמת הלמוטריג'ין עלתה כפליים.
מחקר אחר הראה עלייה משמעותית ברמת הורמון מגרה זקיק (FSH) ובהורמון מחלמן (LH) אצל נשים הנוטלות למוטריג'ין עם אמצעי מניעה פומי בהשוואה לנשים שנוטלות רק אמצעי מניעה פומי.
עם זאת עליות אלה לא היו יחד עם עלייה ברמת הפרוגסטרון דבר המציין שאמצעי המניעה הפומיים המשיכו לשמור על דיכוי הביוץ.
שימוש בלמוטריג'ין בזמן הריון מומלץ רק אם התועלת עולה על הסיכונים האפשריים.
בספטמבר 2006 הוציא FDA אזהרה הקובעת שנטילת למוטריג'ין בזמן השליש הראשון של ההיריון עלול להגדיל את הסיכון לשפה שסועה אצל יילודים.
מאז נמצא במחקרים ששיעור המומים המולדים אצל תינוקות שנחשפו ללמוטריג'ין ברחם הוא קטן יחסית (4-1%) בהשוואה לשיעור של 3% באוכלוסייה שאינה מטופלת.
במחקר נוסף שנעשה ב-2009 על תפיסה קוגניטיבית אצל ילדים (גיל ממוצע 4.2) שנחשפו ללמוטריג'ין ברחם לא נמצא שום ממצאים מנוגדים.
היצרן אינו ממליץ על הנקה בזמן הטיפול.
בכתב העת "Medications and Mothers' Milk", סקירה של ספרות מדעית היוצאת לעיתים תכופות, מדורגת למוטריג'ין כ-L3: בטוחה יחסית.
למוטריג'ין נקשר לרקמות הכוללות מלנין כמו קשתית העין.
התוצאות ארוכות הטווח של זה אינן ידועות.
חולים אחדים דיווחו על אובדן ריכוז גם במינונים נמוכים מאוד, בעוד שאחרים דיווחו על עלייה בערנות ובריכוז.
גלקסוסמיתקליין חקרו את השפעתה של למוטריג'ין על ADHD.
התוצאות לא היו חד משמעיות.
ידוע שלמוטריג'ין משפיעה על השינה.
מחקרים על קבוצות קטנות (15-10) של חולים דיווחו שלמוטריג'ין מגדילה את היציבות בשינה (מגדילה את זמן שנת רע"מ REM מפחיתה את מספר שינויי התנוחה ומפחיתה את זמן השינה של גלים איטיים) ולא הייתה שום השפעה על הערנות ועל ישנוניות ביום ותפקוד קוגניטיבי.
עם זאת במחקר רטרוספקטיבי על תיקים רפואיים של 109 חולים נמצא ש - 7.7% מן החולים חוו 'תופעת עוררות' וסבלו מנדודי שינה קשים מנשוא ובגללם נאלצו להפסיק את הטיפול בתרופה.
למוטריג'ין עלולה לגרום להתקפים מסוג קפיצה מיוקלונית, בדרך כלל זמן קצר אחרי תחילת נטילת התרופה.
כשמשתמשים בתרופה לטיפול באפילפסיות מיוקלוניות כמו אפילפסיה מיוקלונית של גיל הנעורים יש להשתמש במינונים נמוכים מהרגיל משום שאפילו מינון בינוני עלול לגרום להתקפים כולל, אפילו, התקף טוני-קלוני העלול להתפתח לסטטוס אפילפטיקוס שהוא מהווה, כבר, מצב חרום.
במינון גבוה מדי עלולה למוטריג'ין לגרום להתקפים בלתי נשלטים אצל רוב החולים ללא קשר לקבוצת החולים.
"למה צחקה מיכל" הוא פזמון שכתבה והלחינה נעמי שמר ובוצע על ידי להקת "הגשש החיוור".
הפזמון מתבסס על המסופר בספר שמואל ב' אודות דוד בהעלותו את ארון הברית לירושלים לאחר אחת ממלחמותיו.
דוד מעלה את הארון ורוקד לפניו, למורת רוחה של מיכל בת שאול, רעייתו, שהתנהגות זו נראתה בעיניה כהתנהגות שאינה מכובדת למלך:
דוד דחה את ביקורתה של מיכל:
השיר "מים לדוד המלך" הושר על ידי להקת "הגשש החיוור" בפסטיבל הזמר כשחבריה לבושים במעין טוניקות.
בעת ביצוע הפזמון החוזר הניפו חברי הלהקה את ידיהם, ועקב כך בצבצו תחתוניהם.
היו שצחקו מהופעה זו, אך היו לא מעט שביקרו הופעה זו כבלתי-ראויה.
יצחק שמעוני, שהיה מנחה הערב בו הופיעה הלהקה עם החצאיות, אמר ש"השיר עומד לשיפוט ולא הביצוע".
את הפזמון "למה צחקה מיכל" כתבה נעמי שמר כמענה למבקרי ההופעה של הגשש החיוור, כשהיא שמה את ביקורתם בפיה של מיכל:
האפוד המוזכר בפזמון נצמד ללשון המקרא, אך מרמז לטוניקות שלבשו הגששים.
הבית האחרון של השיר נפרד מהנושא התנ"כי, והוא תשובה ישירה של להקת הגשש החיוור למבקריה:
לְמוּאֵל מֶלֶךְ-מַשָּׂא הוא דמות מקראית המופיעה ב.
למואל הוא שם יחידאי ולשמו ניתנו כמה פירושים כמו, שייך לָאֵל או האל לִים המוכר מתעודות ממארי.
חז"ל קשרו את שמו לשלמה המלך וזאת בגלל טעמי המקרא המפרידים בין המילים משא ומחברים אותו לבא אחריו.
ייתכן כי המילה "מַשָּׂא", על שם היותו בן השבט "משא", מצאצאי ישמעאל.
כך סובר גם אלכסנדר רופא.
לשיטתו המילה , מצביעה על השתייכות לאומית.
למואל שייך לשבט 'המשאי' המיוחס לישמעאל.
שבט זה ישב בצפון ערב ונזכר בכתובות מאשור.
לפיכך, דברי למואל הם חלק מקובץ דברי חכמה לא ישראלים.
אם מחלקים את הפסוק לפי טעמי המקרא, (יש לחלקו כך: .) המילה מקבלת את המשמעות של נאום, כלומר נאום אותו נשאה אמו של למואל.
מדרש במדבר רבה, י, נדרש לשמו:
למואל הוא גם שמו של גיבור ספרו של ג'ונתן סוויפט, מסעי גוליבר.
דברי למואל פותחים את פרק ל"א בספר משלי:
למואל נושא את הדברים האלה בהוראת אימו כצוואה או מתוך רצון להורות לילדיו כיצד לנהוג.
המילה: יִסְּרַתּוּ פירושה מוסר והוראה.
האם מפצירה בבנה ובדבריה רומזת ללידתו בסדר הפוך.
טרם נולד היה בן בטנה אך כעת משנולד הוא בנה.
היא מתארת את תשוקתה לילד בכך, שנדרה נדר.
בסיפור זה מהדהד הכתוב בספר שמואל א', א', בסיפור הולדת שמואל והנדר, שנודרת חנה.
אמו של למואל מסבירה לבנה כי רצוי שהתרחק מנשים ומיין.
רצוי כי מלכים הנושאים בעול השלטון, המשפט והצדק לא יתמכרו לשתייה, כדי שלא יאבדו את היכולת לשלוט ולשפוט בצדק: אַל לַמְלָכִים, לְמוֹאֵל--אַל לַמְלָכִים שְׁתוֹ-יָיִן; וּלְרוֹזְנִים, או (אֵי) שֵׁכָר.
הרב חיים הירשנזון בספרו מוצאי מים כתב סיפור קצר תחת הכותרת "למואל מלך" העוסק בניסיונם של השדים להסיר את למואל (בן שלמה) מהדרך.
למוסיים (שם מדעי: Lemming) הוא שם כולל למספר סוגים מתת-משפחת הארוויקוליים (Arvicolinae) שבמשפחת האוגריים.
הלמוסיים חיים רק בחצי הכדור הצפוני באזורי טונדרה ויערות מחטניים והם ניזונים בעיקר מעשבים שונים.
ישנם 6 סוגים שונים של למוסיים.
המין המוכר ביותר הוא המין Lemmus lemmus, החי בצפון אירופה.
אלו יצורים קטנים החיים מתחת לשלג וניזונים מזרעים ומצמחים קטנים.
הם מצמיחים פרווה עבה שבחורף משתנה צבעה ללבן והם ישנים שנת חורף.
בעת רעב הלמוסיים עולים לפני השטח ונודדים לעבר מקורות מזון חדשים.
הם נטרפים על ידי חיות רבות של האזורים הארקטיים.
"למה לי" הוא סינגל של הזמרת הים תיכונית שרית חדד.
הסינגל יצא לאור ב-20 בספטמבר 2016, כסינגל הראשון והפותח מהאלבום.
הסינגל זכה להצלחה רבה, אך ביקורות רבות מצד אתרי האינטרנט וחדשות הבידור טענו שהשיר לא מייצג את חדד ואת הסגנון שאליו התרגל הקהל הרחב.
הסינגל הצליח להיכנס לרשימות השמעה ולמצעדים רבים בישראל וביוטיוב הפך הווידאו קליפ לוויראלי כאשר צבר למעלה מ-10 מיליון צפיות.
השיר הגיע למקום ה-12 במצעד השנתי של רשת גימל.
הווידאו קליפ הנלווה שיצא לסינגל בוים על ידי נדב אליהו, והופק על ידי דן מילר, וטל אורן.
בווידאו קליפ נראית חדד בחדר עם מסך כחול, כשהיא רוקדת וזזה לצלילי השיר.
בין לבין ניתן לראותה עונדת שרשרת זהובה, מעיל עור כחול, ואת הרקדנים לבושים בבגדי אדידס.
נכון לספטמבר 2017, מונה הצפיות של הווידאו קליפ עומד על למעלה מ-8 מיליון צפיות, דבר אשר הופך אותו לנצפה ביותר של חדד.
השיר זכה לביקורות חיוביות, וגם שליליות.
מאקו הגדירו את השיר כניסיון להשתלב במוזיקה החדשה של היום, וכתבו כי: "כמו כל אמנית גדולה ששורדת לאורך זמן, גם שרית חדד יודעת כמה חשוב לחדש, להפתיע ולהישאר רלוונטית.
בשיר החדש שלה היא הולכת לכיוונים שלא הייתה בהם מעולם, ומתחברת לסצנת הטרופיקל-האוס העולמית.
בעיתון הארץ בן שלו אמר כי: "אחרי הדואט המביך עם שלום חנוך, שבו היא נשמעה כאילו היא באה לאולפן בעיקר מתוך הדרת כבוד, כל דבר יהיה בגדר שיפור.
הסינגל החדש של שרית חדד הוא שיפור מינורי מאוד.
"למה לי" הוא ניסיון מובהק להצעיר את הסגנון של חדד.
למולדת שובי רוני הוא אחד מהפיוטים הנודעים שחיבר הפייטן והמשורר אשר מזרחי, אשר מושר ונפוץ בקרב קהילות יוצאי צפון אפריקה.
הפיוט חובר עת שמזרחי שהה בתוניסיה, לאחר שנמלט מארץ ישראל לאחר מאורעות תרפ"ט.
מזרחי בחר לכתוב את הפיוט מפי דוֹד הפונה לרעיה במילות חיבה, וקורא לה לשוב למולדת ואל דודהּ, לשוב אל מקורה ואל עצמיותה, ולחדש ימיה כקדם.
בין מילות הפיוט, שילב את שמו באקרוסטיכון.
מזרחי הלביש את מילות הפיוט על הלחן של השיר הערבי "לאמוני אללי יגירו מני" של הזמר הדי ג'ואיני, המבוסס על "סיכא אספניול" מהנובה האלג'יראית.
במשך השנים, זכה הפיוט לביצועים רבים, בהם של אמיל זריהן, חיים משה, ליאור אלמליח, אורית עטר, משה חבושה, מידד טסה, הפרויקט של רביבו ועוד, וכיום נפוץ בקרב יוצאי קהילות צפון אפריקה בכלל, ותוניסיה ומרוקו בפרט.
למור (שם מדעי: Eulemur), הוא סוג פרימטים ממשפחת הלמוריים החיים באי מדגסקר.
הם בעלי חוטם שחור מוארך ועיניים זהובות גדולות.
הם שעירים ובעלי זנב ארוך והם יודעים לקפץ במהירות בין הענפים.
הם יכולים לקפץ גם על הקרקע.
צבע הפרווה משתנה מאדום אצל המין למור אדום לחום אצל המין למור חום.
חלק מהמינים חיים ביערות גשם ואילו אחרים חיים ביערות יבשים.
תקופת ההיריון היא עד 125 יום ובסיומה נולדים עד 2 צאצאים ותוחלת החיים של המינים בטבע היא עד 18 שנה אך בשבי תוחלת החיים ארוכה יותר.
המינים בסוג נמצאים בסכנת הכחדה עקב בירוא יערות נרחב באי מדגסקר וציד.
תזונתם צמחונית כמעט לגמרי ומבוססת על פירות, עלים ופירות.
בשבי הם יאכלו גם חרקים.
מין למור חום-צוואר (Eulemur collaris)
מין למור שחור כחול-עין (Eulemur flavifrons)
מין למור הנמייה (Eulemur mongoz)
למון טוויגס או ענפי הלימון היא להקת פופ ורוק אמריקאית מלונג איילנד, ניו יורק, ארצות הברית, שהוקמה בשנת 2015 על ידי האחים בריאן ומייקל ד'אדאריו.
שני האחים הם זמרים, כותבי שירים ומנגנים על מגוון כלי-נגינה.
על הבס מייגן זינקווסקי ועל הקלידים דני איילה.
כל חברי ההרכב למדו ב-Hicksville High School בניו יורק.
למון טוויגס הוקמה על ידי האחים בריאן ומייקל ד'אדאריו בזמן שהיו תלמידים בתיכון היקסוויל בלונג איילנד, ניו יורק.
שני האחים הם הסולנים, הגיטריסטים והמתופפים, ומוכשרים בנגינה על כלים נוספים.
באלבום Do Hollywood, כל אחד מהאחים הוביל בשירה ובגיטרה את השירים שהוא כתב והלחין, וכך נשמר המנהג גם בהופעות חיות.
חבריהם לספסל הלימודים זינקווסקי ואיילה מנגנים על בס וקלידים, בהתאמה.
איילה הוא גם זמר משני.
הלהקה כותבת ומנגנת מוזיקה שמעדכנת רוק קלאסי משנות השישים, כדוגמת הביטלס, הביץ' בויז והזומביז, וכן הרכבי פאוור פופ וארט רוק משנות השבעים כדוגמת ביג סטאר והראמונס.
כמו כן, הם מושפעים ממחזות הזמר של תיאטראות ברודוויי.
בריאן ד'אדאריו - שירה, גיטרה, בס, קלידים, תופים, חצוצרה, כינור
מייקל ד'אדאריו - שירה, גיטרה, בס, קלידים, תופים, כלי הקשה
דני איילה - קלידים, קול שני
what we know (אלבום לא רשמי, 2015)
למור אדום-חזית (שם מדעי: Eulemur rufifrons), הוא מין יונק קטן מהסוג למור שבמשפחת הלמוריים, החי בדרום-מערב מדגסקר בקרבת חופי מצר מוזמביק.
למור זה דומה במראהו למין למור חום ונחשב עד לשנת 2001 לתת-מין שלו אך הופרד עקב הבדלים קטנים.
בעבר היה כלול במין זה גם הלמור האדום (Eulemur rufus) הנדיר.
למור זה בעל פרווה אפורה עם פנים לבנות, עיניים כתומות וחוטם ולסתות שחורים.
ה"כיפה" שלו זהובה-אדומה וממנה קיבל את שמו.
לזכרים ישנם ציצות זקן לצד הלחיים והסנטר.
הלמור בעל זנב ארוך המשמש לייצוב ובעל כפות גדולות.
חוטמו הארוך מסייע לו בהרחה טובה יותר ממרבית הפרימטים אך הוא משתמש גם בראייתו הטובה לטיפוס ולבריחה מטורפים.
הלמור נפוץ בטבע בחבורות של 4–18 פרטים ביערות יבשים של עצי באובב בין נהר טסיריביהינה בדרום-מערב עד לנהר מנגורו והפארק הלאומי אנדרינגיטרה בצפון-מזרח.
חלק מהאוכלוסיות בעלות צפיפות אוכלוסייה גבוהה ומראים תוקפנות עקב כך.
הם נעים ביער ומחפשים פרחים, צוף, עלים, פירות ויצורים קטנים למאכל.
למורים אלה בעלי אוכלוסיות הפעילות במשך היום אך בעונת היובש פעילות גם בלילה בעוד האוכלוסיות המזרחיות פעילות רק לאור היום.
כמו שאר הלמורים גם מין זה מצוי בסכנת הכחדה עקב בירוא יערות.
"למה לי לקחת ללב" הוא פזמון שכתבו אריק איינשטיין ושלום חנוך והלחין שלום חנוך.
השיר נכלל בסרט "שבלול", שיצא לאור בשנת 1970.
השיר יצא לרדיו בקיץ 1970 והקדים את הסרט ואת האלבום בהם נכלל.
השיר נכלל בסרט "שבלול" שיצא למסכים באוקטובר 1970 ונכלל באלבום שיצא בעקבותיו.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל לשנת התש"ל (1970) הגיע השיר למקום השני.
השיר כולל חמישה בתים: שני הבתים הראשונים מינוריים, ובבית השלישי יש מעבר לקצב הרוק.
בשני הבתים האחרונים ישנה חזרה לצליל מינורי.
היו שטענו כי קיים דמיון בלחן בין "למה לי לקחת ללב" ובין "You Never Give Me Your Money" של "החיפושיות", שיצא לאור באלבומם Abbey Road בספטמבר 1969.
להקת "הצ'רצ'ילים" הקליטה ב-1971 גרסה אנגלית לשיר.
להקת "רוקפור" הוציאה גרסת כיסוי לשיר בשנת 1998, מתוך אלבומם "בחזרה לשבלול".
השיר בוצע על ידי משתתפי הדרמה היומית "השיר שלנו" בשנת 2004. באותה השנה הוציא שלום חנוך גרסה מחודשת לשיר, שנכללה באלבום האוסף "הקופסא".
להקת הרוק הישראלית "כל החתיכים אצלי" עם הסולנית איה זהבי פייגלין, הוצירה גרסת כיסוי לשיר באלבומם משנת 2010.
המתמודד אוהד ריין ביצע את השיר בעונה השלישית של "The Voice ישראל" בשנת 2014.
הוא מאמר שכתב אלברט איינשטיין במאי 1949 והופיע בגיליון הראשון של כתב העת הסוציאליסטי Monthly Review .
לדברי איינשטיין, מניע הרווח של חברה קפיטליסטית, בשילוב עם תחרות בין בעלי הון, מוביל למחזורים מיותרים של מפולות ושפל כלכלי, ובסופו של דבר מעודד אנוכיות במקום שיתוף פעולה.
בנוסף, מערכת החינוך של חברה כזו תתערער באופן קשה מכיוון שאנשים יחנכו את עצמם להתמקד רק בקידום הקריירה שלהם.
התוצאה תהיה "נכות הפרטים" ושחיקת היצירתיות האנושית.
תחרות בלתי מרוסנת בחברה קפיטליסטית מביאה לבזבוז אדיר של עבודה וגורמת לאנרכיה כלכלית, שאיינשטיין רואה אותה כמקור האמיתי ל"רוע" של הקפיטליזם:
"האנרכיה הכלכלית של החברה הקפיטליסטית כפי שהיא קיימת כיום היא לדעתי המקור האמיתי לרוע".
איינשטיין חזה שתחת חברה כה קפיטליסטית, מפלגות ופוליטיקאים ייפגמו על ידי תרומות כספיות שהעניקו בעלי סכומי הון גדולים, והמערכת "לא יכולה להיבדק ביעילות אפילו על ידי חברה פוליטית מאורגנת באופן דמוקרטי." המאמר מסתיים בניתוחו של איינשטיין כיצד לפתור בעיות אלה באמצעות כלכלה מתוכננת:
"אני משוכנע שיש רק דרך אחת לחסל את הרעות החמורות הללו, כלומר באמצעות הקמת כלכלה סוציאליסטית, המלווה במערכת חינוך שתכוון למטרות חברתיות".
איינשטיין טוען כי כלכלה מתוכננת שתתאים את עצמה לייצור תבטיח פרנסה לכל חבר בחברה:
"בכלכלה כזו אמצעי הייצור הם בבעלות החברה עצמה והם מנוצלים בצורה מתוכננת.
כלכלה מתוכננת, המתאימה את הייצור לצורכי הקהילה, תחלק את העבודה שתיעשה בין כל היכולים לעבוד ותבטיח פרנסה לכל גבר, אישה וילד.
חינוכו של הפרט, בנוסף לקידום יכולותיו המולדות של עצמו, ינסה לפתח בתוכו תחושת אחריות כלפי חבריו במקום האדרת הכוח וההצלחה בחברה הנוכחית שלנו".
בדבריו האחרונים, איינשטיין הזהיר כי "כלכלה מתוכננת עדיין אינה סוציאליזם", מכיוון שהיא עשויה להיות מלווה גם בביורוקרטיה "בעלת עוצמה" המובילה ל"שעבוד מוחלט של הפרט".
לכן חשוב אפוא להבטיח שמערכת קיימת כדי להגן על זכויות האדם, כך לפי איינשטיין.
באשר למוטיבציה שלו לפרסם את המאמר, איינשטיין האמין כי סקירה חודשית תהיה פורום טוב לרעיונות מתקדמים:
"הבהירות לגבי המטרות והבעיות של הסוציאליזם היא בעלת המשמעות הגדולה ביותר בעידן המעבר שלנו.
מכיוון שבנסיבות הנוכחיות הדיון החופשי והבלתי מפריע בבעיות אלו נתון בטאבו עוצמתי, אני רואה בבסיס מגזין זה [ביקורת חודשית] שירות ציבורי חשוב".
ההון הפרטי נוטה להתרכז בידיים מעטות, בחלקו בגלל התחרות בין בעלי ההון, ובחלקו מכיוון שהתפתחות טכנולוגית וחלוקת העבודה הגוברת מעודדים הקמת יחידות ייצור גדולות יותר על חשבון קטנות יותר.
התוצאה של התפתחויות אלה היא אוליגרכיה של הון פרטי שלא ניתן לבדוק ביעילות את כוחם העצום אפילו על ידי חברה פוליטית מאורגנת באופן דמוקרטי.
זה נכון מכיוון שחברי גופי החקיקה נבחרים על ידי מפלגות פוליטיות, הממומנות במידה רבה או מושפעות בדרך אחרת על ידי אנשי הון פרטיים, אשר בכל צורך פרקטי יפרידו בין הבוחרים לבין המחוקק.
התוצאה היא שנציגי העם אינם מגינים מספיק על האינטרסים של חלקי האוכלוסייה המועטות.
יתרה מזאת, בתנאים קיימים, בעלי ההון הפרטי שולטים בהכרח, במישרין או בעקיפין, במקורות המידע העיקריים (עיתונות, רדיו, חינוך).
לפיכך קשה מאוד, ואכן ברוב המקרים בלתי אפשרי למדי, לאזרח הבודד להגיע למסקנות אובייקטיביות ולעשות שימוש מושכל בזכויותיו הפוליטיות.
למה נשים רוצחות היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מסוגת דרמת-קומדיה שחורה שנהגתה על ידי היוצר מארק צ'רי עבור רשת "CBS".
הסדרה מתרחשת בפרקי זמן שונים, ומתארת את האירועים המובילים לרציחות המתרחשות על ידי נשים.
הסדרה עלתה לראשונה ב-15 באוגוסט 2019, ועונתה הראשונה כוללת 10 פרקים.
זמן קצר לפני סיום העונה הראשונה, הסדרה חודשה לעונה שנייה, שעלתה לשידור ב-3 ביוני 2021. בדצמבר 2021, הסדרה חודשה לעונה שלישית.
עם זאת, החידוש בוטל לפני שהפקת העונה התחילה ביולי 2022.
הבגידה בכל נישואין מתחילה שרשרת אירועים שמסתיימת בכך שכל אישה משלושתן נוטלת את חייו של אדם אחר.
עונה זו מתרחשת כולה בשנת 1949, ומתמקדת בדמותה של אלמה פילקוט, עקרת בית ממעמד הביניים המקנאה בנשות "מועדון הגננות" היוקרתי, ומעוניינת להצטרף אליהן.
אליסון טולמן – אלמה פילקוט, עקרת בית הנואשת להצטרף למועדון הגננות היוקרתי.
לאנה פרייה – ריטה קסטיו, נשיאת מועדון הגננות ואשתו של המיליונר הקשיש והנרגן קרלו קסטיו.
קאנון – דירדרה "די" פילקוט, בתם של אלמה וברטרם.
ג'ורדן כריסטי – ורן לומיס, חוקר פרטי.
מת'יו דדאריו – סקוטר פולרסקי, מאהבן של די ושל ריטה קסטיו.
ורוניקה פלקון – קתרין קסטיו, בתו של קרלו ובתה החורגת של ריטה.
ניק פרוסט – ברטרם פילקוט, וטרינר, אביה של די ובעלה של אלמה.
רייצ'ל ביי ג'ונס – מייזי
דניאל זקאפה – קרלו קסטיו, בעלה הקשיש של ריטה ואביה של קתרין.
איילין גלינדו – איזבל, בת דודתה של ריטה, המשמשת כשותפתה לדבר עברה וכמשרתת בבית משפחת קסטיו.
וירג'יניה ויליאמס – גרייס, אחת מחברות מועדון הגננות.
ג'סיקה פיליפס – ג'ואן, חברה נוספת במועדון הגננות.
קרי אומאלי – מייביס, חברה נוספת במועדון הגננות.
סינת'יה קויילס – ברנדה, חברה נוספת במועדון הגננות.
ורן קול – הבלש רובין
ריאן מקפארטלין – טום מדיסון
רצח לא מפרק נישואים, הוא רק סימפטום לבעיה אחרת לוסי לו אלקסה ג'ונג 3 באוקטובר 2019 9 9 I Was Just Wondering What Makes Dames Like You So Deadly.
בדיוק תהיתי למה נשים כמוך הן קטלניות כל כך דון וילקינסון מרי אליזבת המילטון 10 באוקטובר 2019 10 10 Kill Me as if It Were the Last Time.
הרגי אותי כאילו שזאת הפעם האחרונה דייוויד וורן מארק צ'רי וקרטיס קיל 17 באוקטובר 2019
ב-24 בספטמבר 2018, הוכרז כי "CBS All Access" הזמינה ישירות מההפקה סדרה באורך מלא.
הסדרה נוצרה על ידי היוצר מארק צ'רי שהיה צפוי גם להפיק אותה יחד עם בריאן גרייזר, פרנצ'י קלפו, מייקל האנל ומינדי שולטיס.
בין חברות ההפקה המעורבות בהפקתה נמצאות אולפני "Imagine Entertainment" ו-"CBS Television Studios".
ב-10 בדצמבר 2018 דווח שהפקת הסדרה תקבל זיכוי מס של 8.4 מיליון דולר ממדינת קליפורניה.
צ'רי הצהיר באיגוד מבקרי הטלוויזיה לשנת 2019 כי יהיו "שלושה מקרי מוות בסוף הסדרה, וכולם יהיו יבוצעו על ידי נשים.
אבל אלו לא יהיו בהכרח שלוש הנשים שבהן הסדרה מתמקדת.
הקורבנות הם לאו דווקא הגברים שבהם הסדרה מתמקדת, ומעניין לדעת, אף אחד לא ייהרג בגלל בגידה.
בגידה היא רק נקודת המוצא למסע הגילוי העצמי."
ב-16 באוקטובר 2019, יום לפני סיום העונה הראשונה, הוכרז כי הסדרה חודשה לעונה שנייה שתתמקד במערך דמויות חדש.
ג'ולי מקנמרה, המפקחת האחראית על התוכן המקורי של "CBS All Access", הצהירה כי "תחת הבימוי היצירתי של מארק צ'רי וההופעות המדהימות של צוות השחקנים, הסדרה הפכה לאחת הסדרות המקוריות הכי מוזרמות שלנו.
אנו מצפים להביא מעריצים אפילו יותר מדרמת הסבון המופלאה הזו בעונתה השנייה ואנחנו לא יכולים לחכות לראות אילו נושאים מארק יבחן אחר כך."
בפברואר 2019, הוכרז כי ג'יניפר גודווין ולוסי לו לוהקו לתפקידים הראשיים של הסדרה.
ב-27 בפברואר 2019 דווח כי ריד סקוט הצטרף לצוות השחקנים.
ב-4 במרץ 2019, הוכרז כי סאם ייגר הצטרף לצוות השחקנים.
ב-7 במרץ 2019, הוכרז כי אלכסנדרה דדריו הצטרפה לצוות השחקנים.
ב-11 במרץ 2019, קירבי האוול-בפטיסט לוהקה לתפקיד ראשי בסדרה.
ב-19 במרץ 2019, סיידי קאלבנו לוהקה לתפקיד ראשי.
ב-5 באפריל 2019, קייטי פינרן לוהקה לתפקיד משני.
ב-17 באפריל 2019, אדם פררה הצטרף לצוות השחקנים בתפקיד משני.
ב-7 באוגוסט 2019, לי ג'אן לי לוהקה לתפקיד משני.
למון דרופ מרטיני או פשוט למון דרופ הוא קוקטייל, המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי.
מורכב מוודקה לימון, טריפל סק ומיץ לימון סחוט טרי.
היחסים משתנים מעט בין מתכונים שונים, אבל לרוב היחס בין וודקה לטריפל סק הוא 3:2 לטובת הוודקה.
את הקוקטייל נהוג להגיש בכוס מרטיני המקושטת בסוכר, ללא קרח.
לעיתים מגישים את הקוקטייל כשוט.
הקוקטייל הומצאה בשנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי נורמל ג'יי הובדאי (Norman Jay Hobday) בבר Henry Africa בסן פרנסיסקו.
במקור המתכון כלל טיפות בודדות של ליקר קורסאו ומי סוכר.
נקרא ככל הנראה על שם סוכריות Lemon drop.
למונד מוריס מארי הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1994–2012. ב-12 עונותיו הראשונות בקריירה שיחק בליגת ה-NBA, וממוצעיו הכוללים לאורך התקופה הם 11.3 נקודות, 4.1 ריבאונדים ו-1.3 אסיסטים למשחק.
בן דודו של כדורסלן העבר טרייסי מארי, אשר שיחק ב-NBA בין השנים 1992–2003.
מארי נולד בעיר פסדינה שבקליפורניה, ובין השנים 1991–1994 למד באוניברסיטת קליפורניה.
בעונת 1992/1993 הוביל את קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה, לצד ג'ייסון קיד, לשלב שמינית גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen), לראשונה מזה 33 שנים.
בעונה העוקבת הוליך את כל קלעי מחוז Pac-10 עם ממוצע של 24.3 נקודות למשחק, אולם קבוצתו הפסידה כבר במשחק הראשון של טורניר המכללות.
בסיום אותה עונה עזב את האוניברסיטה, לאחר 3 שנים בלבד, לטובת התמודדות לבחירה בדראפט ה-NBA.
בדראפט ה-NBA 1994 נבחר מארי בבחירה השביעית, על ידי לוס אנג'לס קליפרס.
בעונתו הראשונה ב-NBA היה הקלעי השני של קבוצתו (אחרי לוי ואט), עם 14.2 נקודות בממוצע למשחק, אך הקליפרס סיימו עם מאזן הניצחונות הגרוע ביותר בליגה; 17–65. ב-4 העונות הבאות שימש לסירוגין כשחקן חמישייה וכשחקן ספסל, ולאורך התקופה תרם 10.8 נקודות ו-4.1 ריבאונדים בממוצע למשחק.
באוגוסט 1999, לאחר 5 עונות עם הקליפרס, הועבר בטרייד לקליבלנד קאבלירס תמורת דרק אנדרסון וג'וני ניומן.
ב-3 עונותיו בקליבלנד היה אחד השחקנים הבולטים של הקבוצה, ורשם ממוצעים כוללים של 15.0 נקודות ו-5.1 ריבאונדים למשחק.
ב-2 בינואר 2002 קלע שיא קריירה של 40 נקודות בניצחון הקאבלירס מול גולדן סטייט ווריורס.
לקראת עונת הועבר בטרייד לטורונטו ראפטורס, אולם באחד ממשחקי קדם-העונה נפצע בכף רגלו ונאלץ להחמיץ את העונה כולה.
בשתי העונות הבאות שימש בטורונטו כשחקן ספסל, וקלע 6.0 נקודות בממוצע למשחק בלבד.
בספטמבר 2005 חתם על חוזה בניו ג'רזי נטס.
בפלייאוף סייע לנטס להעפיל לחצי גמר האזור המזרחי, כמחליפו מהספסל של ריצ'רד ג'פרסון.
בין השנים 2007–2012 שיחק עבור הקבוצות גואנגדונג סאות'רן טייגרס מהליגה הסינית, "לונג ביץ' ברייקרס" ו"לוס אנג'לס סלאם" מליגת ה-ABA החדשה, "לוס אנג'לס לייטנינג" מליגת ה-IBL ו"אל-מוחארק" מהליגה הבחריינית.
למואל פרנסיס אבוט היה צייר פורטרטים אנגלי, שהתפרסם בציורו של הוריישו נלסון, קצינים ואנשי ספרות מהמאה ה-18.
הוא נולד למואל אבוט בלסטרשייר בשנת 1760 או 1761, בנו של איש הדת למואל אבוט כומר אנסטיי (ומאוחר יותר הכומר של ת'ורנטון) ואשתו מרי.
בשנת 1775, בגיל 14, הוא הפך לתלמידו של פרנסיס היימן והתגורר בלונדון, אך חזר להוריו לאחר מות מורו בשנת 1776. שם המשיך לפתח את כישרונותיו האמנותיים באופן עצמאי, אך ייתכן שהוא למד גם אצל ג'וזף רייט מדרבי.
בשנת 1780 התחתן אבוט עם אנה מריה, ושוב התיישב בלונדון, התגורר שנים רבות ברחוב קרוליין בבלומסברי.
אף על פי שהציג באקדמיה המלכותית לאמנויות, הוא מעולם לא הפך לחבר באקדמיה.
אומרים שעבודת יתר, שלקח על עצמו, ואומללות בחיי המשפחה, הובילו להיותו בלתי שפוי.
הוא הוכרז כמשוגע בשנת 1798 וטופל על ידי ד"ר תומאס מונרו (1759–1833), הרופא הראשי של בית החולים ביתלם ומומחה להפרעות נפשיות - מונרו טיפל גם במלך ג'ורג 'השלישי (1738–1820).
אבוט נפטר בלונדון ב־5 בדצמבר 1803.
אבוט צייר דיוקנאות של דמויות רבות של אותם ימים.
את דיוקנו של הוריישו נלסון משנת 1797 הוא התחיל בתקופה בה שני הגברים התגוררו באותה שכונת מגורים ברחוב בונד בלונדון.
העבודה המוגמרת זכתה לאישורו של נלסון ושל אשתו, כשהגברת נלסון כתבה כי "אני מרוצה מאוד מאבוט." באותה תקופה עבודתו כללה גם את האדמירל סר רוברט קלדר, האדמירל תומאס פאסלי וקפטן ויליאם לוקר, האסטרונום סר ויליאם הרשל, המשורר ויליאם קופר, האמנים פרנצ'סקו ברטולוצי וג'וזף נולקנס, היזם מתיו בולטון והתעשיין ג'ון וילקינסון.
דיוקנו של הנרי קלנדר, קפטן של מועדון הגולף רויאל בלאקהית', הוא אחד הציורים הראשונים של משחק הגולף.
רפרודוקציות של התמונה תלויות במועדוני גולף ברחבי העולם.
הוא נמכר בבונהאמס בלונדון ב־9 בדצמבר 2015.
חלק מציוריו היו חתומים "פרנסיס למואל אבוט", אך לא ידוע מדוע הוא קיבל את השם הנוצרי הנוסף, מכיוון שהוא לא היה השם שהוטבל איתו.
למוניקה גארט הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי ושחקן מקצועי לשעבר.
למוניקה גארט נולד בסן פרנסיסקו, קליפורניה.
הוא נקרא על שם הקוורטרבק לשעבר של אוקלנד ריידרס, דריל למוניקה, שהוריו היו אוהדים שלו.
במהלך התיכון, גארט היה שחקן פוטבול.
כשעברה משפחתו ללוס אנג'לס, הוא למד בבית הספר התיכון ברבנק.
גארט שיחק בקבוצת האוניברסיטה הצעירה בגלל האגו והגישה שלו.
בראיון למגזין 'Muscle and Fitness' הוא מכנה את החיסרון הזה כ"שיחת השכמה, שלימדה אותו מהם ענווה ואחריות - והסיעה אותו לחדר הכושר."
גארט החל להתאמן בצורה אינטנסיבית יותר.
לאחר התיכון, הוא למד ושיחק במכללה בלוס אנג'לס.
לאחר מכן עבר לאוניברסיטת סנטרל סטייט באוהיו ושם המשיך לשחק פוטבול.
בשלב מסוים הוא היה לקפטן את הקבוצה ואף שקל להצטרף ל-NFL.
גארט תמיד התעניין במשחק ולכן הוא עבר ללוס אנג'לס כדי להמשיך בקריירת המשחק.
בינתיים הוא עבד כנהג פדקס כדי לשלם עבור שיעורי משחק.
גארט התחיל לשחק גם בסלאמבול, והוא הפך למבקיע המוביל של הליגה.
בעודו משחק סלאמבול, גארט קיבל תפקיד בפרק של סדרת הטלוויזיה מגרש ביתי.
לאחר מכן, הוא חתם עם סוכן והמשיך לקבל תפקידים מינוריים בסדרות טלוויזיה כמו "הות'ורן", "CSI: מיאמי" ו"NCIS", כמו גם בסרטים כמו רובוטריקים 3: אפלת הירח.
בשנת 2011 החל גארט בתפקיד חוזר כסגן השריף קיין בסדרת הטלוויזיה ילדי האנרכיה.
בשנת 2016, שיחק גארט בשני תפקידים מרכזיים, הראשון, כסגן קמרון בורק בספינה האחרונה של TNT, והשני כסוכן השירות החשאי מייק ריטר בסדרת הטלוויזיה "השורד המיועד" של רשת ABC.
דייוויד גוגנהיים, היוצר והמפיק הראשי של האחרון, אמר כי הם היו "זקוקים למישהו שיוכל לזרוק את ג'ק באואר למכונית", אך שיהיה "טוב לב ושיהיה רגיש".
דמותו של מייק ריטר הפכה לחביבה על קהל המעריצים וגארט שיחק בסדרה במשך שתי העונות הראשונות, עד לביטולה הראשוני.
לאחר שהסדרה נמכרה לנטפליקס, גארט אישר בטוויטר כי לאחר "משא ומתן ממושך" הוא לא ישוב אליה בגלל מגבלות תקציב.
גארט התחתן עם השחקנית מינה איבנובה ב-27 באפריל 2017.
שנה סרט תפקיד הערות 2011 רובוטריקים 3: אפלת הירח העוזר של מורשאוור 2019 ראשוני ג'ון רינגר חסד אחרון לוגן קרטרייט2025OsirisרודיTBATakeoverשריף היצ'נס
שנה כותרת תפקיד הערות 2011 "אלוף הלילה" אנדרה בישופ "צורך במהירות" יריב רייסר 2 / סיירת כביש מהירה 2019 Call of Duty: Warfare Modern סמל גריגס
למה מי מת היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת קומדיה רומנטית מבית Yes, שעלתה לשידור ב-21 בפברואר 2021 ומכילה 10 פרקים.
את הסדרה יצרו אייל אלטויל, שראל פיטרמן ויוגב יפת שגם ביים, ומככבים בה אורי עטיה, ליהי קורנובסקי, אורלי זילברשץ ויגאל עדיקא.
ערן (אורי עטיה), בחור רווק וקצת לוזר, חולה "טרי" ביואינג סרקומה, ומיכל (ליהי קורנובסקי), חולת סרטן "ותיקה", נפגשים במקרה במחלקה האונקולוגית.
אורי עטיה – בתפקיד ערן לוי – חולה סרטן
ליהי קורנובסקי – בתפקיד מיכל שיין – חולת סרטן
אורלי זילברשץ – בתפקיד שוש לוי – אמו הדאגנית של ערן
יגאל עדיקא – בתפקיד נתניה לוי – אביו המהורהר של ערן
קותי סבג – בתפקיד שי בן שמעון – החבר הכי טוב
שלומי טפיארו – בתפקיד אמיר – רופא צעיר וכריזמטי במחלקה האונקולוגית
מוריה בן הרוש – בתפקיד מירב לוי
משי קלינשטיין - אדר רז, האקסית של ערן, שחקנית מפורסמת.
למור אדום-בטן (שם מדעי: Eulemur rubriventer) הוא מין של פרימט מהסוג למור החי באי מדגסקר.
אורכו של הלמור אדום הבטן ללא הזנב 34 עד 40 סנטימטרים ומשקלו 1.6 עד 2.4 קילוגרמים.
הלמור אדום הבטן בעל פרווה בצבע חום, כתמים בצבע לבן מתחת לעיניים ובטן בצבע אדום וזה מקור שמו של הלמור.
הלמור אדום הבטן חי בקבוצות הכוללות עד 10 למורים.
הלמור אדום הבטן חי ביערות הגשם של צפון-מזרח מדגסקר וניזון בעיקר מפירות עץ התמרהינדי, עלים וצוף פרחים.
הלמור אדום הבטן עוזר להפיץ זרעים של צמחים רבים ביער הגשם.
עונת הרבייה של הלמור אדום הבטן היא באוקטובר ונובמבר כשבסיומה נולד צאצא אחד בלבד.
הטורפים של הלמור אדום הבטן הם עופות דורסים כמו עקב מדגסקר, טורפי מדגסקר כמו הפוסה וחנק קרקע מלגשי.
הלמור אדום הבטן נמצא על פי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע עקב בירוא יערות נרחב באי מדגסקר וציד.
למור אדום (שם מדעי: Eulemur rufus) הוא מין של פרימט מהסוג למור החי באי מדגסקר ונחשב בעבר כתת-מין של המין למור חום (Eulemur fulvus) אך הופרד למין עצמאי.
אורך הגוף והראש של הלמור האדום 35 עד 48 סנטימטרים בתוספת הזנב שאורכו 45 עד 55 סנטימטרים ומשקלו 2.2 עד 2.3 קילוגרמים.