tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האחים בונדורנט - פורסט, הווארד וג'ק - מנהלים מבשלת אלכוהול לא חוקית.
כשהמשטרה מגיעה לדרוש את חלקה, האחים מסרבים לשתף פעולה, ומתחילים מאבק על השליטה בעיר עם סוכן מיוחד בשם צ'רלי רייקס.
ג'ק, הצעיר והשאפתן ביותר, מנסה להוכיח את עצמו בעסק המשפחתי ולכבוש את ליבה של ברתה מיניקס.
רצף של תככים ובגידות מסכן את חיי האחים כשהם נאלצים להילחם על קיומם ועל חופשם באזור שבו החוק והפשע משתלבים.
שיה לה-באף בתפקיד ג'ק בונדורנט - הצעיר במשפחת בונדורנט
טום הארדי בתפקיד פורסט בונדורנט - האח האמצעי והמנהיג האטום
ג'ייסון קלארק בתפקיד הווארד בונדורנט - האח המבוגר והקשוח
ג'סיקה צ'סטיין בתפקיד מגי בופורד - מלצרית במבשלת האחים
גאי פירס בתפקיד סוכן צ'רלי רייקס - סוכן מיוחד חסר רחמים
גארי אולדמן בתפקיד פלויד באנר - גנגסטר מקומי
מיה וסיקובסקה בתפקיד bertha ברתה מיניקס - בתו של מטיף הכנסייה
באתר Rotten Tomatoes הסרט זכה לציון 67% בהתבסס על 200 ביקורות.
הקונצנזוס באתר: "מותחן עוצמתי עם משחק מצוין, למרות תסריט שגרתי.".
יתר על כן, באתר Metacritic הסרט קיבל ציון 58 מתוך 100, בהתבסס על 41 ביקורות.
בנוסף, הסרט זכה לביקורות מעורבות עם שיבוחים להופעות והאווירה אך עם ציפייה לעלילה מקורית יותר.
אני ראיתי סרט נקמה סטנדרטי שמתנגן בחצי מהירות." רוברט אבל מהלוס אנג'לס טיימס חש שהסרט היה קלישאתי וכתב שהוא "הופך את גבעות וירג'יניה של תחילת שנות ה-30 לרקע נוסף בלבד לרצף מכני של עימותים ויריות שצולמו באופן שטחי."
ארץ טהורה הוא מושג מזרם המהאיאנה של הבודהיזם, המתייחס למישור קיום רוחני נעלה הנמשל וכרוך בקיומם של בודהה או בודהיסטווה המטהרים בכוח פעולתם וקיומם, ובראשם אמיטאבהה.
הארצות הטהורות הן מקומות שבהם אין דוקהה כמו בעולם הסמסרה והן קיימות מחוץ אליו.
חסידי הארץ הטהורה שואפים להיוולד מחדש באחת מהארצות הטהורות לאחר מותם משום שבמקומות אלו יוכלו להמשיך בדרכם הרוחנית לקראת נירוואנה שלמה ללא המכשולים והפיתויים הקיימים בעולם החומרי.
בארצות הטהורות התנאים אידיאליים לחיים רוחניים – אין מחלות, זקנה או מוות, ובודהות ובודהיסטוות מלמדים בהן את הדהרמה.
המסורות השונות המתמקדות בהשגת לידה מחדש בארץ טהורה נקראות לעיתים קרובות בודהיזם הארץ הטהורה.
כאשר הנפוצה והמוכרת מבין כל הארצות הטהורות היא זו של הבודהה אמיטבהה (אמידה), הנחשבת לקלה ביותר להשגה.
לפי המסורת, אמיטבהה לפני שהגיע להארה מושלמת נדר "אם יצורים חיים בארצות עשרת הכיוונים יפקידו את עצמם בידי בכנות ובשמחה, ירצו להיוולד בארצי ויקראו בשמי אפילו עשר פעמים – ולא יזכו להיוולד שם, אזי לא אשיג הארה מושלמת.
פרט לאלה החוטאים את חמשת החטאים החמורים ביותר ומחללים את הדהרמה הנכונה".
דרישה פשוטה זו הפכה את הארץ הטהורה של אמיטבהה לפופולרית במיוחד בקרב בודהיסטים רגילים, שלא יכלו להקדיש את חייהם כולם לתרגול נזירי מורכב.
ארץ עיר (ידוע גם בשם "חי צומח דומם") הוא משחק ידע כללי הבוחן את יכולתו של המשתתף למצוא מילים המתחילות באות נתונה עבור כל אחת ממספר קטגוריות כלליות.
ברוב המקרים כולל המשחק את הקטגוריות הבאות: ארץ, עיר, חי, צומח, דומם, שם פרטי של בן, שם פרטי של בת, מקצוע ואישיות.
על אלה אפשר להוסיף כהנה וכהנה.
המשחק מיועד לשני משתתפים ומעלה.
הוא מתחיל בבחירת אות באופן אקראי (בדרך כלל על ידי כך שאחד המשתתפים מדקלם את האלפבית בלב והשאר אומרים לו מתי לעצור על ידי המילה "סטופ").
אחרי בחירת האות, המשתתפים מנסים למצוא במהירות האפשרית מילים שונות שמתחילות באות שנבחרה, בהתאם לקטגוריות שנקבעו מראש.
כל משתתף כותב את המילים בטבלה שלו.
ברגע שאחד המשתתפים מצליח לסיים את הרשימה, סיבוב המשחק נעצר (גם אם יתר המשתתפים טרם סיימו למלא את הטבלה) ומתחילים להשוות בין הרשימות של כל המשתתפים.
במקרה שמשתתף לא מצא מילה תקנית בקטגוריה מסוימת, כמות הנקודות שברשותו עד אז לא משתנה.
בשלב זה נבחרת אות חדשה, ומתחיל סבב חדש, עם אותם הכללים.
המשחק נמשך עד שמחליטים המשתתפים להפסיקו, או אם הסתיימו האותיות באלפבית.
בסיום המשחק מסכם כל משתתף את הניקוד שלו, ובעל הניקוד הגבוה ביותר נקבע כמנצח.
משחק דומה, עם הבדלים קטנים, קיים גם בשפות אחרות.
באנגלית נקרא המשחק "Scattegories", והוא מופץ גם בגרסה מסחרית.
להלן דוגמה לפתרון מלא של המשחק בו מופיעים ערכים מומלצים בוויקיפדיה (כשהדבר ניתן).
ארץ נהדרת היא תוכנית בידור סאטירית ישראלית המשודרת במסגרת "שידורי קשת" החל מנובמבר 2003. עד שנת 2017 שודרה התוכנית בערוץ 2, ומאז 1 בנובמבר 2017 היא משודרת בקשת 12.
התוכנית זכתה בשמונה פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה ברציפות בשנים 2003–2011. ב-2021 זכתה התוכנית באות אבירת איכות השלטון לשנת 2020 בקטגוריית תרבות וחינוך.
התוכנית כוללת התייחסויות סאטיריות והומוריסטיות לאירועי השבוע החולף בעיקר באמצעות חיקויים, מערכונים, בדיחות וחידודים על כותרות השבוע.
פורמט התוכנית הוא כשל מהדורת חדשות טלוויזיונית, כשהמערכונים והפינות השונות משתלבים ככתבות, ראיונות ודיווחים חיים, השזורים על פני רצף ה"מהדורה".
באופן זה התוכנית מלעיגה על רבים מהמאפיינים של תרבות הטלוויזיה עצמה ושל תקשורת ההמונים בכללה; ובתוך כך גם על המצבים והדמויות שמחוללים כותרות, ובאופן רחב על המציאות הישראלית כולה.
התוכנית זכתה מראשיתה למדרוג גבוה.
יוצר התוכנית והעורך הראשי שלה הוא מנהל התוכן של קשת, מולי שגב.
את שם התוכנית נתנה לה דנה מודן, בת זוגו של שגב בזמנו, מתוך שירו של יהורם גאון "שלום לך ארץ נהדרת" (שגב זכר כי ההשראה לרעיון של מודן הייתה המשפט "יש לנו ארץ נהדרת" שהשמיע בנימין נתניהו במערכת הבחירות מול שמעון פרס).
"ארץ נהדרת" שודרה לראשונה ב־2 בנובמבר 2003. העונה הראשונה שודרה בימי שישי בערב, בדומה לתוכניות בידור אחרות ששודרו בתחילת שנות האלפיים.
תבניתה הבסיסית, שהסתמכה על צוות של שחקנים וקומיקאים ושילוב תכנים בידוריים וסאטיריים בנוסח תוכניות מצליחות קודמות כמו "רק בישראל", "ניקוי ראש" ו"העולם הערב", הוכיחה את עצמה וזכתה להצלחה.
תוכנית הבידור הישראלית קיבלה השראה רבה מתוכנית הבידור האמריקנית "סאטרדיי נייט לייב" וכן מתוכניות נוספות כגון "הדיילי שואו".
התוכנית הפכה לאחת התוכניות המתוסרטות ארוכות השנים ביותר בטלוויזיה הישראלית, ונכון ל־2022 הופקו לה 20 עונות.
בשנת 2022 שודר סרטם של ירון שילון וניר זהבי - "ארץ נהדרת - תמונת מחזור".
סרט דוקומנטרי באורך 81 דקות המסכם 20 שנות "ארץ נהדרת" ובו מפגש מיוחד וחד פעמי של כוכבי כל העונות.
בעונה ה־15 החלה התוכנית להיות משודרת בפורמט HDTV.
"ארץ נהדרת" בנויה כמהדורת חדשות מדומה, המארחת מדי שבוע פוליטיקאים, אנשי ציבור ובדרנים, וכן מספר דמויות בדיוניות.
מנחה המהדורה, איל קיציס, מוצג כדמות הרצינית היחידה, וכמי שאינו נלאה מלקוות לכך שכתביו ואורחיו יענו תשובות ענייניות לשאלותיו, ובכך משמש כמצע ו"הרמה להנחתה" לרוב הבדיחות.
בנוסף מקריין קיציס את מערכוני החוץ, שמוקרנים בין חלק אחד של המהדורה למשנהו (עד אמצע עונה 11, כאשר הוחלף בידי שרון טייכר).
בסיום התוכנית נפרד קיציס מהצופים במשפט הקבוע "ואל תשכחו, יש לנו ארץ נהדרת".
צוות התוכנית מורכב ממשתתפים קבועים, המתחלף לעיתים בין העונות, ומתוגבר לעיתים בהופעות אורח של אמנים אחרים וידוענים מתחומים שונים.
השחקנים מגלמים דמויות רבות ומשתנות המהוות את עיקר התוכנית.
הדמויות המגולמות הן של אישים בפוליטיקה הישראלית, של אנשי ציבור ושל אנשי תקשורת מוכרים, המוצגים בחיקוי כקריקטורות, לרוב באור מגוחך ונלעג.
חלק מהדמויות המגולמות הן דמויות פיקטיביות, המייצגות סטריאוטיפים ותופעות מוכרות בחברה הישראלית.
בעונותיה המאוחרות הוקרנו בתוכנית סדרות מערכונים שונות של יוצרים קומיים שלא היוו חלק מהצוות הקבוע ולא התקשרו ישירות לעיסוק באקטואליה.
על פי רוב מערכונים אלו התחילו את דרכם כסרטונים ויראליים ביוטיוב ובפלטפורמות אינטרנטיות אחרות.
מבנה התוכנית, לבד מתוכניות מיוחדות ותוכניות לקט, קבוע, עם שינויים קלים בין עונת שידור אחת לאחרת:
מערכון ראשי – מערכון אשר פותח את התוכנית, ולרוב המסר הסאטירי בו, גובר על הקומי.
פאנל ראשי – אייל קיציס מראיין באולפן אורחים מסדר היום הפוליטי של השבוע החולף.
מבזק כותרות – אוסף מבזקי חדשות סאטיריים.
החל מהעונה ה-11 עלמה זק מגישה את המבזקים לצד קיציס.
בעונה ה-13 הופרד המבזק מהתוכנית ועבר למתכונת של ספין אוף ששמו "עוד כותרות", ששודר בימי שישי.
בעונה ה-14 של התוכנית חזרה פינה זו, אך במתכונת שונה מהמבזקים בעונות הקודמות.
פאנל משני – אייל קיציס מראיין באולפן אורחים מתחומי התרבות הבידור והספורט.
כתבת שטח – כתבת מהדורה הנוגעת בתופעות נפוצות בחיי החברה והציבור הישראליים.
הפקות חוץ – מיני-תוכניות אירוח אשר מופקות ומוגשות על ידי דמויות שונות, מוכרות או בדויות.
מערכון חוזר – סדרת מערכונים המבקרים קבוצה או תופעה ישראלית ומשודרים בהמשכים במהלך העונה.
במרוצת השנים נוספו בחלק מהעונות בסוף כל פרק פינות או סדרות מערכונים, לעיתים בשיתוף יוצרים וקומיקאים שאינם נמנים עם צוות התוכנית.
כאלה היו סדרת משאלי הרחוב עם דודו ארז, סדרת המערכונים בני שתי דקות 'בקיצור' של רועי כפרי, מערכונים ושירים של שלישיית ערוץ הכיבוד וארבע סדרות המערכונים באנימציה של ניר וגלי – 'פינת ליטוף', 'חדר וחצי', '9 נשמות' ו'חיי חברה'.
לתוכנית חשיבות לא מבוטלת בעצם הבחירה להציג או לא להציג בהבלטה דמויות מסוימות.
רבים סבורים כי מעמדם של שלי יחימוביץ', עוזי כהן, מירי רגב או ג'ודי ניר מוזס שלום כדמויות בעלות חשיבות נוצר במידה רבה בעקבות השימוש התכוף בהן כדמויות בתוכנית.
מרבית האישים שחיקוייהם מוצגים בתוכנית מצהירים שהם מקבלים את דמויותיהם הקריקטוריסטיות המוצגות בתוכנית ברוח טובה ובהומור, ואף מוחמאים מעצם הכללתם בתוכנית, אך במקרים מסוימים דווחו גם מקרים של פגיעה ועלבון מצד האישים שחוקו בתוכנית.
דוגמה בולטת היא הפוליטיקאי מוחמד אבו טיר, ממנהיגי החמאס, שהביע את הסתייגותו מן השימוש בדמותו בתוכנית דרך חיקויו על ידי טל פרידמן ככזו המנסה ללא הרף לפתות ישראלים להגיע לאזור השטחים במסווה של מארגן מסיבות.
הצגת נשיא המדינה משה קצב כאוויל מוחלט גררה מחאות מצד לשכת הנשיא, ושחקן הכדורגל אבי נמני ביקש, כפי שנטען בתקשורת, כי הצגתו בתוכנית תמותן, ואכן כך היה (בתחילת העונה דמותו הופיעה כמעט כל תוכנית אך לאחר כמה תוכניות הופיע רק אחת לכמה תוכניות, ובמערכונים קצרים יותר).
אברי גלעד, שבעונה השביעית חוקה על ידי אסי כהן, התלונן כי הוצג בתוכנית בתור אחד שמרוויח את הונו מסבלם של אנשים אחרים.
הפופולריות הרבה של "ארץ נהדרת" בציבור הישראלי באה לידי ביטוי לא רק במדרוג גבוה אלא גם במקום שניתן לה בבמות נוספות.
כך למשל הצלחת העונה הראשונה הביאה את חברות התחפושות בפורים 2004 לייצר תחפושות של הדמויות המפורסמות של התוכנית, כמו לובה (טל פרידמן) ועוזי כהן (אלי פיניש).
התוכנית נבחרה בשנת 2010 לתוכנית העשור של גלי צה"ל והתחנה אף הקדישה לה מצעד מערכונים מיוחד.
ב-10 באפריל 2013 נפתחה במוזיאון ארץ ישראל תערוכת תצלומים של שחקני התוכנית ודמויות שונות מכל העונות לרגל עונת העשור, באותה שנה זכתה התוכנית בפרס "כד החלב" המוענק לאישים בתחום הטלוויזיה מטעם המכללה האקדמית עמק יזרעאל.
בנאומו בירושלים ב-2013 אמר נשיא ארצות הברית ברק אובמה ברוח הומוריסטית כי: "כל הדרמה שהייתה ביני לבין ידידי ביבי הייתה בסך הכול מזימה לייצר תוכן עבור 'ארץ נהדרת'".
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע שודר בארץ נהדרת מערכון "שאולי ומלחמת האזרחים", בו קרא שאולי לפתוח במלחמת אזרחים בישראל.
המערכון הפך לקאלט וגרר תגובות רבות בציבור הישראלי.
בעקבות המחאה כנגד ממשלת ישראל השלושים ושבע והרפורמה המשפטית, רווחו אזכורי המערכון בעיתונות הישראלית, בעיקר בתור נבואה העומדת להגשים את עצמה.
בשנת 2024 יצאה לאור קומדיית הפשע המקסיקנית "אמיליה פרז" אשר במהלך אחת הסצנות נראה גיבור הסרט צופה בטלוויזיה ישראלית, כשעל המסך הופיע מערכון מלחמת האזרחים.
למרות ההצלחה המסחרית ספגה התוכנית ביקורות על גישתה הבידורית בעיקרה.
בעונותיה הראשונות, לטענת מספר מבקרים, הסאטירה בתוכנית הומרה באסופה של חיקויים מבוצעים היטב, והתוכנית נמנעת מביקורת של ממש על דמויות מרכזיות ועל נושאים בוערים בזירה הפוליטית והציבורית.
בעונות המאוחרות יותר של התוכנית טענו המבקרים שהתוכנית לא רק חדלה מלעסוק בסאטירה אלא גם הפסיקה להיות מצחיקה ולמעשה נשארה בלעדית תחת תו "תוכנית הבידור" הפופולרית.
כותבי התוכנית מציגים את עצמם כבעלי אג'נדה שמאלית מה שהשפיע על תפיסת התוכנית בציבור ועל התגובות אליה, בעיקר מצד הימני של המפה הפוליטית.
צופים מימין הרבו לטעון כי התוכנית מוטה פוליטית לטובת השמאל, לועגת לאג'נדה של הימין בלבד, ומציגה ימנים ומתנחלים באופן מוקצן ומוגזם, בין השאר בהצגתם של אביגדור ליברמן ויעקב כץ כפשיסטים ואף כנאצים.
בשנת 2011 הופצה תמונה בה הופיע עורך התוכנית, מולי שגב, כשהוא לבוש כקצין אס-אס.
משמאל תקפו בחריפות את הפעולה וטענו כי יש צורך להבדיל בין ביקורת סאטירית, גם אם בוטה, לבין מה שהם קראו לו "תוקפנות חסרת ביסוס", מנגד בימין טענו שעל אף שהפעולה עצמה פסולה, בעצם העובדה שהתוכנית בחרה לעשות שימוש בדימויים מעין אלו היא התירה למתנגדיה להשיב באותו מטבע.
בעונה ה-15 הוצג שר החינוך והתפוצות נפתלי בנט עם אביזרים של בתי תפילין לראשו כתסרוקת המזוהה עם הזמרת נטע ברזילי וזאת במסגרת מערכון סביב זכייתה באירוויזיון (אף על פי שלא היה מדובר בתפילין אמיתיים).
בתוך זמן קצר התחוללה סערה ברשת ובמקביל אליה הגיבו ראשי כל הסיעות הדתיות בכנסת, אפילו הרב הראשי לישראל דוד לאו פרסם באופן חריג הודעה לעיתונות בה גינה מעשה וכתב שמן הראוי שהמערכת תתנצל על כך.
בין המבקרים היו גם בנט עצמו שכתב: "עליי תצחקו כמה שתרצו, אבל על תפילין וקודשי ישראל – לא".
וגם שר התקשורת איוב קרא.
למחרת הגיב גם ראש הממשלה בנימין נתניהו ואמר: "ישנם דברים שפשוט לא עושים".
גם הרשות השנייה, הגוף הרגולטורי אשר מפקח על קשת, הודיעה כי היא "רואה בביזוי סמליים דתיים, של כל הדתות, מעשה חמור", וש"על אף שקיימת חשיבות עליונה לחופש הביטוי והיצירה, על אחת כמה וכמה כשמדובר בסאטירה, נראה כי במקרה זה נחצו קווים אדומים".
ההפקה הגיבה שהמערכון עסק בזכייתה של נטע ברזילי באירוויזיון ובעיסוק הציבורי הנרחב בנושא, וכי לא הייתה כוונה לפגוע או לבזות.
באפריל 2019 מחו אנשי מפלגת ש"ס על הצגה של הרב עובדיה יוסף בתוכנית בצורה שהם טענו שהיא מבזה את הרב עובדיה.
ביקורת מכיוון אחר הוטחה בתוכנית על כך שלמרות התיימרותה לשקף פנים שונות בחברה הישראלית, היא משקפת בעיקר פנים מוכרות בטלוויזיה הישראלית ומרבה לעסוק בשיח הפנימי של עולם הבידור אליו היא משתייכת.
לעיתים, נטען, היו דמויות ששימשו פעמים רבות בעיקר משום שאחד המופיעים בתוכנית היטיב לחקותן, ובלי קשר למקומן השולי בציבוריות הישראלית.
בנוסף הועלו טענות על כך שהתוכנית מציגה נשים ויחידים מקבוצות מוחלשות בחברה באופן סטריאוטיפי הגובל בגזענות.
בתחילת עונתה השלישית של "ארץ נהדרת" מחו עסקנים מנציגי הציבור הציוני-דתי על שידור התוכנית בליל שבת וטענו כי שידור תוכנית המובילה את השיח התרבותי הישראלי ביום שבו אינם יכולים לצפות בה גורם להוצאתם משיח זה.
בעקבות פנייה של חבר הכנסת שאול יהלום הוחלט לשדר שידור נוסף של התוכנית בימי רביעי, אך במתכונת מקוצרת של שעה בלבד, כולל פרסומות (וצמצום קטעים וכותרות).
בעונה הרביעית הועלתה ביקורת על כמות הלקטים הרבה ששודרה בלא הודעה ברורה מוקדמת, דבר שגרם לאכזבת הצופים שציפו לתוכנית חדשה.
בשנת 2019, הדמות שאולי שגילם אסי כהן ב"ארץ נהדרת" וב"הפרלמנט" נבחרה על ידי וואלה!
NEWS כדמות הטלוויזיונית הגדולה של העשור השני של המאה ה-21. כמו כן, באותה שנה החל אסי כהן להופיע עם דמותו של שאולי על במות סטנדאפ.
במרץ 2021 חייב בית המשפט המחוזי בתל אביב את "שידורי קשת" לפצות ב-50,000 ש"ח את יו"ר ועד מתיישבי השומרון, בני קצובר, על שבתוכנית "ארץ נהדרת" הציגה את תמונתו עם הכיתוב "סבא פוגרום".
בית המשפט קבע שהפרסום ביחס לקצובר אינו נכנס לגדר סאטירה.
לאור הצלחתה הרבה של התוכנית, יצא לאקרנים באוגוסט 2010 סרט קולנוע באורך מלא בשם "זוהי סדום", בו מככבים כוכבי העבר וההווה של "ארץ נהדרת" בתור הדמויות התנ"כיות מסיפור החרבתה של סדום.
הופיע בתפקיד אורח מוטי קירשנבאום אשר שיחק את דמותו של אברהם.
בשנת 2012 עלתה לשידור בזכיינית קשת סדרת טלוויזיה בשם "הפרלמנט", שהיוותה ספין אוף של "ארץ נהדרת".
הסדרה בוססה על פינה באותו שם ששודרה בעונה השמינית של התוכנית ועקבה אחר חבורה של גברים בגיל העמידה (אסי כהן, יובל סמו, ערן זרחוביץ', מריאנו אידלמן ומאור כהן) שיושבים באופן קבוע בבית קפה מקומי ומשוחחים.
הסדרה הרחיבה את המערכון וזכתה להצלחה ולשבחי הביקורת והקהל.
בשנת 2016 יצאה סדרה בת נוספת של התוכנית בשם "עוד כותרות", איל קיציס עושה מהדורה מורחבת של סיכום חדשות השבוע בצורה פרודית, ומבוססת על פינות המבזק של "ארץ נהדרת".
בהמשך, הסדרה התמקדה יותר בעלילות מאחורי הקלעים של הפקת "עוד כותרות", ונזנח קלות הרעיון המקורי (לדוגמה: פרק "מאחורי הקלעים" פיקטיבי על הפקת התוכנית, וכל קטעי האולפן הם קטעי קישור בלבד).
בשנת 2020 בעקבות משבר הקורונה, זמן קצר לאחר תום העונה ה-17 של התוכנית, חזרה התוכנית "עוד כותרות" לעונה שנייה, בעלת מבנה דומה יותר לפורמט הקלאסי.
בקיץ בין העונה ה-11 ל-12, הנחה קיציס תוכנית אירוח משלו.
כל פרק התחיל במונולוג סאטירי על אירועי צוק איתן, משום שבחוסר ברירה, מרבית הפקת תוכנית הייתה במהלך הלחימה.
לכל אורך הסדרה התארחו כמה שחקנים לביצוע מערכונים, רבים מהם שחקנים או כותבים בארץ נהדרת (ביניהם ירון ברלד, ערן זרחוביץ', יובל סמו ועוד), או "כישרונות צעירים" (ביניהם תום יער ותם אהרון).
הפקת התוכנית באה לסיומה לאחר עונה אחת בלבד (עם זאת, יש הקושרים בין התוכנית הזו לבין "עוד כותרות" בעקבות המבנה המעט דומה).
ארץ ישראל השלמה הוא מונח גאופוליטי ואידאולוגי בהיסטוריה של עם ישראל, התנועה הציונית ובפוליטיקה של מדינת ישראל, המתייחס לארץ ישראל בגבולות היסטוריים המתוארים במקורות תנ"כיים או היסטוריים, ורואה גבולות אלה כגבולות הרצויים למדינה היהודית ו/או למדינת ישראל.
המונח ארץ ישראל השלמה נעשה נפוץ אחרי מלחמת ששת הימים בהתייחס לשאיפה להחיל את ריבונות ישראל על השטחים מעבר לקו הירוק שעברו למָרוּתה של ישראל.
אידאולוגיית "ארץ ישראל השלמה" חצתה מפלגות בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל.
כיום מתויגים נאמני ארץ ישראל השלמה כבעלי דעות ימניות בפוליטיקה הישראלית, והמונח ארץ ישראל השלמה נקשר פעמים רבות במפעל ההתנחלות שמטרתו היא התיישבות יהודית בשטחי רמת הגולן, בקעת הירדן, יהודה, שומרון וחבל עזה.
חזון ארץ ישראל השלמה מבוסס במובנו המצומצם ברובו על גבולות ארץ ישראל על פי ההלכה, שטחי המנדט הבריטי עד שנת 1921 ושטחי מדינת ישראל לאחר מלחמת ששת הימים ולפני הסכם השלום עם מצרים במובן מצומצם פחות, ועל גבולות ההבטחה במובנו הרחב.
עם זאת, רבים נוהגים להשתמש במינוח הזה גם כלפי ההשקפה המתמקדת בכל הארץ שבין הירדן לים ושאר גבולותיה הביטחוניים של מדינת ישראל אשר בשליטתה, במיוחד כאשר מדובר בשיח מול השקפות המערערות על גבולות אלה.
המונח ארץ ישראל השלמה אינו מושג מוחלט וברור.
גבולות ארץ ישראל אינם מוגדרים באופן אחיד במקורות היהודיים.
גם מבחינה הלכתית ישנם רבדים שונים לגבולות שונים הנכללים בתחומי קדושת הארץ.
הבדלים אלה יוצרים אפשרויות שונות מבחינת שאלת הגבולות.
מבחינה היסטורית, קשה להגדיר את תחום שליטתם של שבטי ישראל, הממלכה המאוחדת או ממלכות ישראל ויהודה, הן משום שגבולות אלה השתנו במהלך ההיסטוריה, והן משום שהמשמעות המודרנית של המושגים "מדינה" ו"ריבונות" לא הייתה מוכרת בעת העתיקה.
שיקולים פוליטיים מעשיים תמיד ליוו את החלטות התנועה הציונית והפלגים שבתוכה, גם כשמדובר היה בניסוח רעיונות ואידיאליים.
המונח ארץ ישראל השלמה מתייחס למספר מושגים:
הארץ המובטחת - תחומי ארץ ישראל כפי שמופיעים בספר בראשית, במדבר, דברים או יחזקאל (מנהר הנילוס במצרים, עד נהר הפרת בעיראק).
ארץ ישראל הכוללת את עבר הירדן, על פי הגבולות שנקבעו בהסכם סייקס–פיקו, וגבולות המנדט הבריטי כפי שנקבעו על ידי מנדט חבר הלאומים.
ארץ ישראל בקווי הפסקת האש שאחרי מלחמת ששת הימים (כולל יהודה ושומרון ומזרח ירושלים), רצועת עזה, סיני ורמת הגולן.
ארץ ישראל בגבולות המנדט הבריטי שלאחר הקמת ממלכת ירדן בתוספת רמת הגולן.
זהו השטח שהיה תחת שליטתה של מדינת ישראל אחרי שנחתם הסכם השלום בין ישראל למצרים.
כל אחת מאפשרויות אלו תלויה בהקשר שבו נעשה שימוש במונח ארץ ישראל השלמה ובתקופה שבה נעשה בו שימוש.
יש הגוזרים את גבולות ארץ ישראל על-פי זיהוי גבולות השטח שהיה בשליטת עם ישראל או מיושב על ידו בימי השופטים ובימי ממלכת ישראל המאוחדת (ממלכת שאול, דוד ושלמה).
על פי הפרשנות המרחיבה הוא כולל את השטחים המכונים בתנ"ך: הגולן, הבשן, הגלעד ("עבר הירדן"), והשטח שבין "הים הגדול" (כלומר, הים התיכון) לנהר הירדן.
הפרשנות הזאת מבוססת על אזכורים של מקומות שהיו נתונים לשליטת שבטי ישראל או מאוחר יותר מלכי ישראל בספרי שמואל ומלכים.
בפועל קשה לדעת במדויק באילו שטחים פעלה ממלכת ישראל, משני טעמים:
התנ"ך מתייחס לשני סוגים של גבולות - הגבולות האידיאליים שהובטחו בהבטחה אלוהית למשה ולעם ישראל, ואשר אמורים להתחלק בין שבטי ישראל , ולעומתם גבולות ההתיישבות של שבטי ישראל בפועל.
הגבולות בפועל מצומצמים במידה רבה מהגבולות האידיאליים .
המושג "ריבונות" הוא מושג מודרני שלא היה מקובל בתקופת התנ"ך.
אמנם במכתבי אל-עמארנה, שזמנם קודם לתקופת הנביאים, מתוארים תחומי שליטה של מלכים שונים, אבל ההיבטים השונים של השליטה בשטח אינם זהים לאלה של מדינה ריבונית בימינו.
הבחנה בין "ארץ ישראל השלמה" ל"ארץ המובטחת"
לעיתים נעשה שימוש במונח "ארץ ישראל השלמה" כדי לתאר את "הארץ המובטחת", אולם יש להבחין בין המונחים.
"הארץ המובטחת" היא הארץ בגבולות המוזכרים בברית בין הבתרים () ומשתרעת, על פי הכתוב, מנהר מצרים בדרום (נהר אשר זיהויו אינו ברור, יש משערים שמדובר בוואדי אל-עריש ויש שמזהים אותו עם השלוחה המזרחית של הנילוס) ועד הפרת בצפון (ככל הנראה, הנקודה שבה נהר הפרת קרוב ביותר לים התיכון).
שטח "הארץ המובטחת" חופף במידה קרובה לשטח שהיה בשליטת מלך מצרים בכנען לפני המאה ה-14 לפנה"ס, ותקופות מסוימות אחריה .
על פי החוקר יהושע גרינץ, גבולות ארץ היעוד, כפי שהובטחה על ידי אלוהים לאבות, היא ארץ הכנעני, או ארץ כנען לגבולותיה, הכוללת את כל מרחב סוריה ולבנון של היום.
גם בספר יהושע הובטחה לעם ישראל "כל ארץ החיתים" הצפונית.
גם בגבולי יחזקאל הוזכרה ארץ ישראל מצפון מערב הים התיכון, דרך חת-לון, מזרחה אל נהר הפרת ודרומה אל מי מריבת קדש במדבר הדרומי מזרחי.
על פי דרכו המחקרית של גרינץ' המרחב של הארץ המובטחת שהייתה בתקופת המקרא ישות אתנית וגאוגרפית אחת, תהיה על פי חזון נביאי ישראל גם בעתיד ארץ ממשית וריאלית, ויחידה גאוגרפית אוטונומית.
חלקים מעבר הירדן נכללו בשטחי ממלכות יהודה וישראל בתקופת התנ"ך ובממלכת החשמונאים בתקופת בית שני.
בראשית הציונות נעשו מאמצים בהיקף מצומצם לרכוש אדמות וליישב יהודים בעבר הירדן.
לדוגמה, ההסתדרות הציונית שרטטה את גבולו המזרחי של הבית הלאומי היהודי ממערב למסילת הרכבת החיג'זית, (אשר חוצה את עבר הירדן המזרחי לאורכו במישור שממזרח לגב ההר הירדני), ובמקביל לה, מתוך הבנת האינטרס הבריטי לשמר את השליטה במסילה בידיים בריטיות.
הגבולות שהוסכמו בין בריטניה לצרפת, ואשר נסמכו על הסכם סייקס–פיקו, זכו ב-1920 לאישור חבר הלאומים, הוועידה הבינלאומית בסן רמו והפרלמנט הבריטי.
חבר הלאומים סייג את כתב המנדט כך שבריטניה הייתה רשאית להוציא את עבר הירדן המזרחי מתחום הבית הלאומי היהודי.
זאת כיוון שבריטניה הייתה מעוניינת למסור את השטח לאמיר עבדאללה.
הפרדת עבר הירדן המזרחי מן השטח שנועד מלכתחילה לבית הלאומי היהודי קיבלה ביטוי רשמי בדבר המלך במועצה על ארץ ישראל ובספר הלבן הראשון.
בזכות היישוב היהודי באצבע הגליל תוקן ב-1923 הגבול הצפוני של פלשתינה (א"י) כך שגם אצבע הגליל נכללה בגבולות המנדט הבריטי (קודם לכן נועדה להיות בגבולות המנדט הצרפתי על סוריה ולבנון) ולימים בגבולות מדינת ישראל.
כיום הגבולות האלה מוכרים מדינית כגבולות התוחמים את שטח מדינת ישראל, יש"ע, וממלכת ירדן.
ההסתדרות הציונית, למרות התנגדותה הנמרצת המוקדמת, קיבלה את התכתיב הבריטי שנתק את עבר הירדן המזרחי מתחומי הבית הלאומי היהודי, והעדיפה להתמקד בפיתוח ארץ ישראל שממערב לירדן.
גם זאב ז'בוטינסקי, ממנהיגי התנועה הציונית, שבדרך-כלל הסתייג מפשרות טריטוריאליות, כתב באותם ימים "הנני שותף מלא...
לימים הסביר ז'בוטינסקי את הסכמתו מתוך חששו לביטול המנדט ומתוך אמונה שמבחינה משפטית יוכל להיווצר רוב יהודי בארץ ישראל גם במגבלות החדשות.
סמל זה עדיין עומד בכניסה למצודת זאב, מרכז תנועת הליכוד שבתל אביב למרות שתנועת הליכוד תמכה בהסכם השלום בין מדינת ישראל לממלכת ירדן.
אחד משירי בית"ר, "שמאל הירדן", שנכתב על ידי ז'בוטינסקי קרא "שתי גדות לירדן, זו שלנו, זו גם כן" .
ביטאון התנועה הרוויזיוניסטית, גם היום, נקרא "הירדן".
לימים התגלגלו העקרונות הללו של התנועה הרוויזיוניסטית לכדי חילוקי דעות, לחזית של יריבות פוליטית, ולשסע בין "יונים" ל"ניצים".
הוויכוח בעד ונגד ארץ ישראל השלמה החל ערב גיבושה של תוכנית החלוקה הראשונה בידי ועדת פיל הבריטית, בשנת 1936. הפולמוס נגע לשאלות שונות אידאולוגיות ופרגמטיות.
מבחינה אידאולוגית נחלקו הפלגים הציוניים בשאלה האם גבולות המדינה היהודית הן עניין קריטי - אחד מסממניה המהותיים של המדינה, או עניין טכני שיש ליחס לו שיקולים מעשיים בלבד.
היו גם שדחו את רעיון החלוקה משום שהאמינו כי הפתרון של מדינה דו-לאומית יהודית-ערבית בגבולות רחבים עדיף על פני מדינה יהודית בגבולות מצומצמים, או על פני שליטה של מדינה יהודית על ציבור לא-יהודי גדול.
לאחר השביתה הכללית הערבית ו"מאורעות תרצ"ו" (המרד הערבי הגדול, אפריל 1936 ואילך), הוקמה ועדת חקירה ממלכתית בריטית לעניין ארץ ישראל, ועדת פיל.
עוד לפני שפורסמו החלטותיה, ניכר היה כי תחליט על "חלוקה", כלומר הפרדה מדינית בין הערבים והיהודים בארץ.
חיים ויצמן ודוד בן-גוריון נחשבו כתומכים בגישה זו.
עם זאת, ב-1937, כתב דוד בן-גוריון לבנו עמוס, כי "מדינה יהודית בחלק של הארץ אינה סוף אלא התחלה".
עוד לפני שפורסמו החלטות הוועדה, קמו לתוכנית מתנגדים רבים בתנועה הציונית.
ראשון השוללים היה מנחם אוסישקין, נשיא הקרן הקיימת לישראל שתבע מחיים ויצמן, שניהל את מדיניות החוץ מול הוועדה הבריטית, להתנגד לתוכנית החלוקה.
מהעבר השני, ד"ר יהודה לייב מאגנס, נשיא האוניברסיטה העברית, התנגד לתוכנית החלוקה ותמך במדינה דו-לאומית.
הקיצוני במחייבי תוכנית החלוקה היה שמואל דיין, ממייסדי דגניה ונהלל, שראה בשוללי התוכנית אנשים רגשניים ולא מציאותיים וחשב שמדינה יהודית שתתיר עלייה חופשית היא הכרח גם בגבולות מצומצמים.
בנוסף המליצה הוועדה על מובלעת בשליטה בריטית בעיר נצרת.
הצעת הוועדה לחלוקת הארץ עוררה התנגדות קשה בקרב התנועה הציונית מחד ובהנהגה הערבית מאידך.
בנימין פוזננסקי, ממייסדי המחנות העולים, תיאר זאת כך (1937): "על מה יתחנך הנוער?
היערוג אל כברת אדמה שסועה, אל גוף כרות איברים?" ומולם העמיד את "ארץ ישראל הגדולה...
בן-גוריון לעומתו תמך בהצעת החלוקה הזו בטענה שיש לנצל את ההזדמנות ולהקים מדינה יהודית שאליה תהיה עלייה חופשית של יהודים, אולם הוא פקפק ברצינות כוונותיה של בריטניה.
הספק שהוטל בכוונות בריטניה לקיים את ההצעה הכריע את הכף והביא להסכמה על עמדת ביניים: הבעת תמיכה עקרונית במסקנת פיל, תוך הדגשה כי התנועה הציונית דוחה את רעיון החלוקה.
דפוס זה של תמיכה והתנגדות לחלוקת הארץ עתיד היה לחזור שוב בכל הצעות החלוקה, ובכלל זה בהצעת החלוקה של האו"ם מנובמבר 1947.
ההצעה מנובמבר 1947, המכונה תוכנית החלוקה, זכתה לתמיכת רוב היישוב ובמיוחד הסוכנות היהודית אשר תפקדה כממשלה בפועל של היישוב.
מיעוט מתוכה, כמו האצ"ל בראשות מנחם בגין, התנגדו.
בספטמבר 1948 אמר בן-גוריון בדיון במועצת המדינה הזמנית: "אני עם אלה שלא גרסו שיש סתירה בין תביעת א"י המערבית כולה כמדינה יהודית, ובין ההסכמה להקים מדינה בחלק מא"י המערבית.
דרשנו מה שהגיע לנו וקיבלנו מה שיכולנו להשיג.
אך מעולם לא הכרזנו שזה המקסימום שלנו.
הכרזנו בהדגשה יתירה, שזה המינימום שלנו".
העיר יפו הייתה אמורה להיות חלק מהמדינה הערבית כמובלעת בתוך שטח המדינה היהודית.
אזור קטן את ירושלים ואת בית לחם היה אמור להיות שטח נייטרלי ומפורז בחסות האו"ם.
עם זאת, למושל ניתנה הסמכות להפעיל גם כוחות שיטור על מנת לשמור על הסדר הציבורי בבית לחם
רעיון ארץ ישראל השלמה אחרי מלחמת ששת הימים
תוצאות מלחמת העצמאות הותירו בשלטון ממלכת ירדן כחמישית משטח המנדט הבריטי על פלשתינה-ארץ ישראל ממערב לירדן, באזורים: הרי השומרון, חלק מהרי ירושלים, הרי יהודה, הר חברון, וחלקים ממדבר יהודה וים המלח.
קו הפסקת האש נקבע בהסכמי רודוס ב-1949 וכונה "הקו הירוק".
קו זה הפך בפועל לגבולה של מדינת ישראל.
השטחים שמעבר לו סופחו לממלכת ירדן וכונו על-ידה הגדה המערבית.
הסיפוח לירדן הוכר רשמית על ידי בריטניה בלבד, אולם מדינות אחרות הכירו בו בפועל.
במלחמת ששת הימים כבשה ישראל שטחים נרחבים שהיו בידי העם היהודי בעבר, ביניהם שטח הגדה המערבית, שזכתה בישראל לכינוי "אזור יהודה ושומרון".
ישראל לא החילה את החוק הישראלי על השטחים האלה, למעט אזור מזרח ירושלים, אולם זמן קצר אחרי המלחמה נפתח "הקו הירוק" למעבר חופשי, ונמחק מהמפה.
רעיון ארץ ישראל השלמה, בגבולות שיצרו קווי הפסקת האש החדשים, הפך לנחלתם של אנשי ציבור ואנשי רוח רבים.
חלקם תמכו ברעיון עוד קודם למלחמה, אך בעקבות המלחמה סברו שהוא הפך מעשי, וחלקם החלו לתמוך ברעיון בעקבות תוצאות המלחמה.
כך, לדוגמה, פורסם ב-1967 לאחר המלחמה גילוי דעת של תנועת סופרים ואנשי רוח שכינתה עצמה "התנועה לשחרור ארץ ישראל".
על גילוי הדעת למען ארץ ישראל השלמה היו חתומים נתן אלתרמן, שהיה פעיל מרכזי בתנועה, שמואל יוסף עגנון, אורי צבי גרינברג, חיים הזז, חיים גורי, יהודה בורלא, יעקב אורלנד, מנשה הראל, יצחק שלו, דב סדן, זאב וילנאי, רחל ינאית בן-צבי, זרובבל גלעד ומשה שמיר.
פנייתו של אלתרמן אל אברהם שלונסקי ואל לאה גולדברג לחתום על גילוי הדעת נענתה בסירוב.
גם חוגי שמאל חברתי פעלו לקידום הרעיון במסגרת התנועה למען ארץ ישראל השלמה וחוג עין ורד.
בגילוי הדעת נכתב: "ניצחונו של צה"ל במלחמת ששת הימים העמיד את העם והמדינה בתוך תקופה חדשה וחותכת גורל.
ארץ ישראל היא עתה בידי העם היהודי, וכשם שאין לנו רשות לוותר על מדינת ישראל, כך מצווים אנו לקיים מה שקיבלנו מידיה: את ארץ ישראל.
הננו חייבים בנאמנות לשלמות ארצנו, כלפי עברו של העם וכלפי עתידותיו גם יחד, ושום ממשלה בישראל אינה זכאית לוותר על שלמות זו".
ההתיישבות באזורים אלה החלה זמן קצר לאחר המלחמה, בעיקר במקומות שבהם היו יישובים יהודיים שננטשו במהלך מלחמת העצמאות.
כפר עציון שחרב במלחמת השחרור שב ונבנה.
לאחר קבלתה העקרונית של תוכנית אלון החלה ממשלת ישראל לעודד הקמת יישובים בשטחים שהועידה התוכנית להישאר בשליטת ישראל: בקעת הירדן, הגולן ואזור ירושלים.
קריית ארבע הוקמה ליד חברון כמענה לדרישה לחדש את היישוב היהודי בעיר זו.
לאחר מלחמת יום הכיפורים, פחתה במידה ניכרת התמיכה ברעיון ארץ ישראל השלמה בקרב פעילי השמאל, אולם בקרב התנועה הדתית לאומית צבר הרעיון תאוצה.
תנועת גוש אמונים שקמה אחרי מלחמת יום הכיפורים העלתה גרעיני התיישבות נוספים בשומרון, למשל עפרה וקדומים.
הקמת גרעיני ההתיישבות האלה נעשתה בניגוד לעמדת הממשלה ותוך עימותים עם כוחות הביטחון, אולם לבסוף תמכה בהם הממשלה לאחר תיווכם של שרים ממפלגת העבודה: ישראל גלילי ושמעון פרס.
שמעון פרס אמר אז: "אמנם בגולן יש הרים גבוהים אבל גם בשומרון יש הרים גבוהים וגם אם מישהו לא אוהב את חדרה או פתח תקווה אין זו סיבה להפקיר אותם".
תומכת מובהקת ברעיון הייתה תנועת הליכוד, שהעומד בראשה, מנחם בגין הבטיח להאיץ את תנועת ההתנחלות.
הוא אכן הוסיף יישובים רבים ואף החיל את החוק הישראלי על רמת הגולן, אולם החזיר את סיני למצרים במסגרת הסכם השלום.
ממשיכו, ראש הממשלה יצחק שמיר היה אף הוא איש ארץ ישראל השלמה.
עליית רבין לשלטון ב-1992 ותהליך אוסלו הביאו לשינוי בגישת ישראל לשטחים שמעבר לקו הירוק.
בהסכמי אוסלו הוקמה הרשות הפלסטינית שקיבלה לידיה את ניהולם של חלק מהשטחים שמעבר לקו הירוק, בפיקוח ישראל.
בעקבות האינתיפדה השנייה השתלט צה"ל מחדש על כל שטחי אזור יהודה ושומרון, אולם במקביל החלה בנייתה של גדר ההפרדה על הקו הירוק וממזרח לו.
בשנת 2005, במסגרת תוכנית ההתנתקות, פונו כל היישובים הישראלים מרצועת עזה ומספר יישובים ישראלים בצפון השומרון.
ישראל הודיעה שהיא מסיימת לחלוטין את שלטונה ברצועת עזה.
לקראת הבחירות שנערכו ב-2006 הודיע ראש הממשלה בפועל אהוד אולמרט על תוכניתו לפנות יישובים ישראלים נוספים ביהודה ושומרון, ועל יצירת גבול חדש שישאיר חלק ניכר מהגדה המערבית מחוץ למדינת ישראל.
מפלגתו קדימה זכתה בבחירות ב-29 מנדטים, ואולמרט הרכיב ממשלה עם מפלגת העבודה.
עם זאת, לאחר מלחמת לבנון השנייה תוכניתו של אולמרט נגוזה.
הם סבורים שהיות שהמזרח התיכון כולו בידי הערבים וישראל יושבת על שטח קטן ממנו, על מדינות ערב הקיימות למצוא פתרון לאומי גם לערבים הפלסטינים.
ראייתה של ארץ ישראל כארץ הקודש שאסור למסור אותה לזרים מהווה נימוק חשוב לחלק מהציבור הדתי, בפרט זה האמון על משנתו של הרב קוק.
אחרים סבורים שנסיגה והקמת מדינה פלסטינית תביא להגברת הטרור נגד ישראל.
אחת מסיבות ההתנגדות לרעיון ארץ ישראל השלמה מקורה בחשש דמוגרפי, שכן ביהודה ושומרון וברצועת עזה חיים מעל לשלושה מיליון ערבים.
סיבה שנייה היא האמונה שנסיגה והקמת מדינה פלסטינית תביא לשלום ולהכרת שכניה של ישראל במדינת ישראל כגוף לגיטימי במרחב המזרח תיכוני.
סיבה שלישית היא הראיה העקרונית כי חלק משטחי ארץ ישראל השלמה הם רכושו של העם הפלסטיני החי בהם, כי העובדה ההיסטורית שיהודים חיו בהם בעבר הרחוק אינה מעניקה למדינת ישראל בהווה זכות לשלוט בהם או לישב בהם את אזרחיה.
קיימות גישות ביניים כמו נסיגה מאזורים מאוכלסים בצפיפות בערבים, אוטונומיה או נסיגה מחלקים גדולים חוץ מאזורים בהם יש התיישבות יהודית צפופה.
עם התומכים הבולטים ברעיון ארץ ישראל השלמה נמנה ישראל אלדד ועם המתנגדים הבולטים נמנה ישעיהו ליבוביץ.
עם הפוליטיקאים חסידי רעיון ארץ ישראל השלמה נמנו גם יצחק שמיר ורחבעם זאבי.
הרב צבי יהודה הכהן קוק, שהכוונתו נתנה השראה להקמת גוש אמונים, תמך בפעילות של התנועה למען ארץ ישראל השלמה אולם סירב להצטרף אליה, משום שהיא לא כללה את כל גבולות ההבטחה, וככזאת הפקיעה את מושג ארץ ישראל השלמה ממשמעותו הדתית.
רבי מנחם מנדל שניאורסון שנודע בהתנגדותו למסירת שטחים, נימק זאת בחשש פיקוח נפש, ולא ראה מצווה בעצם הריבונות של מדינת ישראל.
הגדרת ארץ ישראל השלמה כגבולות בשליטת ישראל לאחר הסכם השלום עם מצרים מקובלת בתנועות הימין הישראלי.
כ-541 אלף אזרחים ישראלים מתגוררים בכ-150 התנחלויות וכ-100 מאחזים שהוקמו מעבר לקו הירוק מאז מלחמת ששת הימים (לא כולל תושבי מזרח ירושלים).
היישובים הגדולים שבהם: הערים מעלה אדומים, ביתר עילית, אפרת, אריאל, גבעת זאב ומודיעין עילית.
כמאתיים וחמישים אלף נוספים, מתגוררים בשכונות היהודיות של ירושלים שנבנו מעבר לקו הירוק, כגון גילה, הגבעה הצרפתית, ארמון הנציב והעיר העתיקה.
ברמת הגולן נבנו קיבוצים ומושבים וכן העיר קצרין.
לא כל הישראלים המתגוררים מעבר לקו הירוק שייכים לתנועות ימין או מזדהים עם רעיון ארץ ישראל השלמה.
דבר זה בא לידי ביטוי בייחוד בערים, שבהן האוכלוסייה מגוונת.
במהלך שנות השמונים, ובמידה מסוימת גם לאחר מכן, עודדה ממשלת ישראל התיישבות ישראלית בשטחים באמצעות הטבות בתשלום מיסים, בסבסוד מחירי הדירות והקרקעות וכיוצא באלה.
זוגות צעירים העדיפו לגור ביישובים שמעבר לקו הירוק כדי ליהנות מההטבות, בפרט ביישובים הסמוכים לירושלים, או אלה הסמוכים לערים כפר סבא, רעננה, חדרה, באר שבע ולעפולה.
רבים עברו ליישובים הללו על מנת ליהנות מאיכות חיים גבוהה יותר, ומשקט בהשוואה לערים הגדולות.
רוב היישובים החרדיים החדשים הוקמו מעבר לקו הירוק, ובשל מצוקת הדיור בירושלים ובבני ברק העדיפו חרדים רבים לעבור ליישובים שמעבר לקו הירוק.
התנחלויות שהוקמו בסיני וברצועת עזה פונו.
פינוי היישובים הישראליים בסיני נעשה ב-1982 כשלב אחרון בביצוע הסכם השלום עם מצרים, ופינוי גוש קטיף ויתר ההתנחלויות ברצועת עזה נעשה ב-2005 במסגרת תוכנית ההתנתקות.
רעיון ארץ ישראל השלמה שהיה פעם קרוב לקונצנזוס, נחשב היום לנושא יותר שנוי במחלוקת.
נטיית דעת הקהל לטובת פשרה טריטוריאלית התגברה מאז האינתיפאדה הראשונה (דצמבר 1987), אולם היא ידעה עליות ומורדות בהתאם לאירועים פוליטיים, ולמידת האמון ששורר בין הצדדים הישראלי והפלסטיני.
רעיון ארץ ישראל השלמה חזר ועמד במוקד המחלוקת במפלגת הליכוד במהלך גיבוש תוכנית ההתנתקות.
ויכוח רעיוני זה היה אחת הסיבות לפיצולה של המפלגה.
מצע מפלגת "קדימה", שכללה בעיקר פורשים מהליכוד והונהגה על ידי אריאל שרון שהיה נחשב כ"אבי ההתנחלויות", מביע תמיכה במשא ומתן עם הפלסטינים כדי לקדם את רעיון שתי מדינות לשני עמים - רעיון שנחשב תריסר שנים קודם לכן כטאבו בקרב ארגוני הימין.
עם זאת, "קדימה" לא החזיקה מעמד ונמחקה מהנוף הפוליטי.
באוגוסט 2025 אמר ראש הממשלה בנימין נתניהו בראיון לערוץ I24NEWS, כי הוא "מחויב לחזון ארץ ישראל השלמה".
דבריו גונו על ידי מצרים, ירדן, ערב הסעודית, איחוד האמירויות הערביות, קטר והרשות הפלסטינית.
זמן קצר לאחר מכן התקיים בבנייני האומה בירושלים כנס לזכר הרב קוק בהשתתפות אלפי מבקרים, בו נשאו דברים שר האוצר בצלאל סמוטריץ' וראש עיריית ירושלים משה ליאון.
בכנס הוצגה, בין השאר, מפת "ארץ ישראל השלמה".
אֶרֶץ כִּנְרוֹת (מכונה גם: בקעת כינרות) היא חלק מבקעת הירדן, הכוללת את הכנרת ואת העמקים הסובבים אותה.
גבולותיה נתחמים בדרום על ידי שפכי הירמוך ונחל תבור, בצפון על ידי רמת כורזים (רמת הבזלת שמדרום לעמק החולה), במזרח על ידי מורדות הגולן ובמערב על ידי הגליל המזרחי.
ארץ כינרות כוללת את בקעת גינוסר, בקעת יבנאל, בקעת בית צידה ואת נגב כינרות, שמדרום לכנרת והיא מגיעה עד דרומית לצומת כוכב הירדן.
הבקעה היא חלק מהשבר הסורי אפריקאי.
בקעות פוריות וחקלאיות אלו ריכזו סביבן יישובים עוד משחר ההיסטוריה.
כיסוי בשכבה דקה של בזלת מייחד את העמקים הסובבים את הכנרת.
אל הבקעות מגיעים נחלים מההרים שמסביב.
נחלים אלו חתרו בשכבת הבזלת הדקה וחשפו סלעי משקע שנוצרו בתקופות גאולוגיות קדומות יותר ולכן נמצא בשטח תערובת של סלעי משקע עם סלעי בזלת.
הנחלים מביאים סחף רב מההרים שיוצר שכבת קרקע והופך את הבקעות לאזורים חקלאיים פוריים.
מאפיין ייחודי נוסף לאזור זה הם מעיינות חמים, עשירים במינרלים, הנובעים לאורך קווי השבירה של הבקע כגון מעיינות חמי טבריה וחמת גדר.
מעיינות אלו משכו מתרחצים ומחפשי מזור למחלותיהם לאורך ההיסטוריה ותרמו לפריחת הערים גדר, חמת וטבריה.
ארץ כינרות שימשה כמו שאר חלקי הבקע ציר מעבר חשוב.
דרך האורך החשובה עברה לאורך החוף המערבי של הכנרת וחצתה את העיר טבריה.
דרכי הרוחב עקפו את האגם מדרום ומצפון.
אפיק הירדן, המתחתר בקניון צר ועמוק מצפון לכנרת.
והביצות שיצרו נחלי הגולן באזור הבטיחה לא אפשרו מעבר לאורך החוף הצפוני של הימה.
בשל כך הדרך הראשית חצתה בעבר את הירדן רק צפונית יותר, באזור גשר בנות יעקב.
נתיב תחבורה נוסף עובר בסמוך לחוף הצפוני, המקשר את מערב הכנרת עם רמת הגולן.
מדרום לכנרת נצמד המעבר הראשי בחלקו לאפיק נהר הירמוך, שם גם עברה מסילת הרכבת החיג'אזית שנבנתה על ידי האימפריה העות'מאנית והגיעה לדמשק ואל-מדינה.
כפי הנראה, המעבר בתקופות הקדומות בין היישובים שהיו על שפת הכנרת התבצע באמצעות סירות.
כלכלת תושבי עמק כינרות התבססה לאורך הדורות במידה רבה על הכנרת.
תושבי האזור משתמשים במי הכנרת להשקיה, לדיג ולפיתוח ענף התיירות באגם ובסביבתו.
ארץ לעולם לא או ארץ שום מקום היא אי בדיוני המתואר בספרו של ג'יימס מתיו ברי "פיטר וונדי".
על פי ספרו של ברי, כל מי שנמצא בארץ לעולם לא אינו מזדקן, ועל כן הפך שם האי הבדיוני למטפורה לילדות נצחית וחיי נצח.
+ארץ לעולם לא/ארץ שום מקום (Neverland)מושלארץשפה רשמיתאנגלית/יפנית
על פי המתואר בספר, ניתן להגיע לאי במעוף "הכוכב השני מימין, ואז ישר עד הבוקר".
בעיבודים הקולנועיים לסיפור, פורש משפט זה כ"עד הכוכב השני מימין, ואז ישר עד הבוקר".
האי עצמו סובב כולו סביב פיטר פן, וכל תושביו מושפעים ממעשיו.
יחד איתו מתגוררים בו הילדים האבודים, שבט אינדיאנים, בנות ים, שודדי ים בהנהגת קפטן הוק, וכן התנין שבלע את ידו של הוק וממשיך לרדוף אחריו כדי לטרוף גם את השנייה.
למרות שבאי איש אינו מתבגר, וכל אחד חופשי לעשות ככל העולה על רוחו, הלילה מביא עמו געגועים – אז מתחילים הילדים להתגעגע להוריהם.
הם בוכים כל הלילה, עד שנרדמים או עד שקרני הבוקר מפציעות.
בין המקומות הבולטים באי: מפרץ הפיראטים שבו עוגנת ספינת "רוג'ר העליז", עץ לעולם-לא – המכונה גם "עץ התליין" – המשמש כמחבואם של הילדים האבודים, לגונת בנות הים ויער הפיות.
בטיוטות הראשונות של הספר נקרא האי "ארץ לעולם לעולם לעולם לא של פיטר" (Peter's Never Never Never Land).
במחזה שהוצג קוצר שם האי ל"ארץ לעולם לעולם לא" (Never Never Land) ובספר שפורסם נקרא האי "ארץ לעולם לא" (Neverland).
ארץ נהדרת היא תוכנית בידור סאטירית ישראלית, שמשודרת במסגרת שידורי קשת מאז נובמבר 2003. התוכנית כוללת התייחסויות סאטיריות והומוריסטיות לאירועי השבוע החולף בעיקר באמצעות חיקויים, מערכונים, בדיחות וחידודים על כותרות השבוע.
לובה הקופאית (עונה 1) – עולה חדשה מרוסיה, בגילומו של טל פרידמן.
ברוסיה הייתה מלחינה ידועה, ובישראל עובדת כקופאית נרגנת בסופר.
דמותה שבה להופעות אורח בעונה השנייה, ולמערכון מיוחד בעונה השבע עשרה, במסגרת פרק שעסק במשבר הקורונה (פרק שבמסגרתו חזרו עוד מספר דמויות ישנות).
אודי בן דוד פדרבוש (עונה 1–3) – כתב מדיני של צוות התוכנית, בגילומו של דב נבון.
דמותו מבוססת על הלחמה של אלון בן דוד, אודי סגל ואורלי וילנאי-פדרבוש.
אודי נוהג להגיע לכל מהדורה ללא כותרת או כתבה.
בתחילת העונה השלישית החל אודי תהליך התקרבות לדת (בעקבות תוכנית ההתנתקות) והופעותיו בתוכנית פחתו בהדרגה.
לא נאמר מדוע עזב את התוכנית בסיום העונה השלישית, אך נרמז כמה פעמים בעונה הרביעית כי טייל מחוץ לישראל.
הופיע פעמיים בעונה הרביעית, בפרק הראשון והאחרון.
תת-אלוף מרכבה פלדמן (עונה 1) – תת-אלוף בצה"ל, בגילומה של אורנה בנאי, הנוהגת להאשים את קיציס שהוא "נגד צה"ל".
העניקה לבנה את השם "חיר".
דמותה מבוססת על מירי רגב כדוברת צה"ל.
חלי גונזלס/שלי יחימוביץ' (עונה 1–2, פרקים ראשונים בעונה 3) – עיתונאית בגילומו של טל פרידמן.
הדמות מבוססת על העיתונאית שלי יחימוביץ' שעבדה אז בחדשות ערוץ 2. בפרקים הראשונים נקראה הדמות "שלי יחימוביץ'", אולם לאחר התפתחות קשר רומנטי (של הדמות בלבד) עם רודריגו גונזלס, שינתה את שמה ל"חלי גונזלס".
השם נותר גם לאחר שהקו המרכזי הפך לפחות עלילתי, ואף שדמותו של רודריגו ירדה מהמסך.בעונה השלישית הפכה יחימוביץ' האמיתית לפוליטיקאית, ולכן הדמות הוסרה מהפאנל הקבוע, והחלה להופיע רק כאורחת.
היא חזרה למספר הופעות אורח בהמשך העונה השלישית, הופיעה פעם אחת בעונה הרביעית, ויותר הופעות אורח בעונות 9–10, בתקופה שבה יחימוביץ' הובילה את מפלגת העבודה.
סבאח ולטיף (עונה 1, 7-8, 19) – צמד בדואים המנהלים חושה בסיני, בגילומם של אלי פיניש ומריאנו אידלמן.
בעונה 19 החליף יניב ביטון את פיניש.
אלברט וניסים (עונה 1) – צמד חנונים ממוצא עיראקי, בגילומם של אלי פיניש ומריאנו אידלמן.
קו העלילה שלהם היה קבוע: קיציס היה שולח אותם לבקר אירוע תרבותי כלשהו, והם היו חוזרים לדווח שהאירוע לא היה מצחיק לטעמם.
הפינה ירדה לאחר מספר הופעות בעונה הראשונה.
פאר לי נשיאל (עונה 1 וכמה פרקים בעונה 2) – כתבת בגילומה של עלמה זק שסיקרה את כל כתבות השטח בעונה הראשונה.
להקת תשע (עונה 1) – פרודיה על "להקת שבע", שגולמה על ידי רוב חברי הקאסט.
שוקי ודורית (עונות 2–3 ותחילת עונה 4) – בני זוג בגילומם של דב נבון ועלמה זק (בעונה הראשונה אורנה בנאי גילמה את האישה).
שוקי היה נודניק כרוני שמנסה להימנע מלהיות פראייר, מה שהוביל אותו לשורת טעויות משעשעות.
בעונה הרביעית הופיע בנם, דין.
מרגול (עונה 1–4) – פארודיה על הזמרת מרגלית צנעני, בגילומו של מריאנו אידלמן.
מטפלת בתקיפות בבעלי חנויות מתנשאים שמסרבים למכור מוצרים בסיסיים כמו קפה או לחם פשוט.
לעיתים הופיעה גם כחלק מהפאנל.
בעונה השישית השתתפה צנעני עצמה במערכון של "החמודים" והתנהגה כמו הדמות.
הדמות חזרה להופעות נוספות בעונות מאוחרות.
מאיה בומבילה (עונה 2–3) – פרודיה על מאיה בוסקילה, בגילומה של עלמה זק.
בתחילת דרכה ליוו אותה צמד רקדנים, "אקטיבי" ו"פסיבי" (אלי פיניש ומריאנו אידלמן), שנעלמו בהמשך לאחר שהתאהבו והפכו לזוג.
הדמות חזרה להתארח בעונה הרביעית מספר פעמים, פעם נוספת בעונה החמישית, ופעמיים בעונה ה-16.
מוריה סרק (עונות 2–5) – דמות מתנחלת בגילומה של אורנה בנאי, ששימשה פרודיה על ציבור המתנחלים ועל תוכנית ההתנתקות.
אומלטה (עונה 2) – פרודיה על תוכנית האירוח "אודטה" בהנחייתה של אודטה שוורץ (בגילומו של טל פרידמן).
בין אורחי הפינה: עברי לידר, אחמד טיבי וזהבה בן.
שבה למערכון אחד בעונה השלישית.
עם כניסתה של אודטה לתוכנית הריאליטי 2025 הדמות שבה למערכון נוסף בעונה ה-16.
דרורית (עונה 2–3) – דמות של פקידה (טל פרידמן), שבכל פעם במסגרת מקצוע אחר מציעה ללקוחותיה מבצעים לא הגיוניים.
נוהגת לצעוק על חברתה ברוריה, ולהאשים אותה בכך שנגעה בדבריה.
אברם ואברם (עונה 2) – צמד אתיופים שכל אחד מהם עונה לשם אברם (אלי פיניש ומריאנו אידלמן) שחיים בקרוואן משותף בדרום ומנהלים תוכנית טלוויזיה משם.
בתוכנית מוצגת הגזענות כלפי העדה האתיופית בישראל.
ההודים (עונות 3, 5) – פינה שבה מוצג מלון, שאותו מנהלים צמד הודים שלווים (אלי פיניש ומריאנו אידלמן), כאשר כל הלקוחות הישראלים שבאים למלון נתקלים בקשיי שפה ומתעמתים איתם.
ליאורה מוטרו (עונות 3–4) – אשה תושבת הפריפריה, מאוכזבת תמידית.
נוהגת תמיד לומר "פייר, אני מה זה מאוכזבת!" תוך כדי שהיא מתארת את ציפיותיה.
הצרפתים (עונה 4) – משפחה של תיירים צרפתים בישראל (טל פרידמן בתור ז'רום אבי המשפחה, אורנה בנאי בתור לטיסיה אשתו ומריאנו אידלמן בתור דוד בנם) שמגיבה באופטימיות מגוחכת ובאור חיובי לכול המתרחש סביבם.
האחים זווילי (עונה 4) – שני אחים (אלי פיניש ומריאנו אידלמן) ששימשו כעורכי דינו של משה קצב בעת שנחקר בפרשת ההטרדות המיניות.
נוהגים לשבח אחד את השני ולהגיד משפטים קבועים כגון: "ו/או" ו"זאת ועוד".
הפילוסים (עונות 4, 6) – סדרת מערכונים המספרת את סיפורה של משפחת פילוס הישראלית (אסי כהן, אורנה בנאי ומריאנו אידלמן), המייצגת את סטריאוטיפ הישראלי המכוער.
בני המשפחה מוצגים כצרי אופקים, חומרניים, מזלזלים בחוקים ובסמכות ונהנים "לסדר" את סביבתם.
בעונה השישית שונה קלות מבנה פינתם, ורוב המערכונים שודרו מדירתם בראשון לציון.
הופיעו גם בשני מערכונים בעונה החמישית, ובשני מערכונים נוספים בסוף העונה השלישית.
בן עפרוני (עונה 5) – כתב מזמר (אלי פיניש) המדווח בשירה על אירועים שגרתיים המקבלים תפנית מפתיעה.
מזליקו (עונה 5) – בחור שגילם אלי פיניש, כשבכל פעם שהתארח בפאנל היה לו שם פרטי אחר.
כשהיה מספר תמיד על אסון שקרה לו, כולם היו אומרים לו "חבל", וכשהיה מוציא מהעז מתוק, כולם היו אומרים לו "מזל".
און פרלין (עונה 5–6) – יועץ התקשורת של ראש הממשלה (יובל סמו), נרמז רבות (אך מעולם לא נאמר במפורש) כי הוא בעל נטיות הומוסקסואליות.
בעונה השישית הופך ליועץ התקשורת של הנשיא אובמה ומשנה את שמו ל"ג'ון".
הופיע מספר פעמים נוספות בעונה השביעית.
השותפים (עונה 5) – פינה המספרת את סיפורם של שלושה צעירים, השוכרים דירת חדר קטנה בתל אביב: נטע-לי (עלמה זק), קובי "קיפוד" (מריאנו אידלמן) ודביר "דובה" (טל פרידמן).
בנוסף לדיירים מופיע אפי (אסי כהן) – בעל הדירה המבוגר.
הקטעים צולמו בשיטה חדשנית, הכוללת במקום מספר מצלמות שונות המצלמות את ההתרחשות מזוויות שונות, מצלמה אחת שזזה ממקום למקום, שצילמה את הסט הקטן ביותר שנעשה בו שימוש בישראל, בשטח של מטרים רבועים ספורים.
דמותו של אפי הופיעה פעם אחת בכל העונות 4, 6 ו-7.
המקפלות (עונה 7) – שתי עובדות בחנות בגדים בקניון (שני כהן ועלמה זק) שנוהגות להעליב קונים ולהתייחס בקנאות לסדר הבגדים בחנות.
במרכז המערכון עומדת כוראוגרפיית קיפול בגדים לשיר "Tik Tok" של הזמרת קאשה.
בעונה העשרים הופיעו גרסה ערבית שלהן בעקבות פרשת זארה.
רחל ויוקנת (עונות 8, 10) – פינה שבה דוברת מועצת יש"ע הפיקטיבית (בגילומו של טל פרידמן) מזמינה את הצופים לבקר בהתנחלות "עשהאל", ובתוך כך שרה שירים מאולתרים ללחנים של להיטי פופ מוכרים, ומפגינה רגשות אהבה כלפי הנגנית שלה, יוקנת (עלמה זק).
הופיעו עוד פעמיים בעונה 9. בעונה העשירית הופיעה ללא יוקנת.
כמו כן דמותה של רחל הופיעה בגרסה שונה מעט בעונה ה-16 של התכנית, כאשתו של השר רפי פרץ.
קשת ליבליך (עונה 8) – ילדה בת שתים עשרה (שני כהן).
הנצחה לפרחה הסטריאוטיפית, התובענית, האנוכית והמרוכזת בעצמה.
קרין מגריזו (עונה 8) – הדמות הייתה פרודיה על המגישה קרין מגריזו בגילומה של שני כהן, אשר הנחתה את מגזין הבוקר "בוקר של יום".
בפינה בכיכובה הוצגה כמישהי בעלת יכולת ריכוז נמוכה, מה שהוביל לבלגנים בתוכניתה כאשר הייתה שבה לריכוז מלא.
להקת אפליקציה (עונה 8) – להקת רוק פיקטיבית ששרה שירי רוק סאטיריים.
אסי כהן גילם את סולן הלהקה, ומאור כהן (שחיבר את השירים) גילם את גיטריסט הלהקה ששימש גם כסולן נוסף.
מבין שירי הלהקה הפכו ללהיטים השירים "רכב חברה" ו"חברים וכסף" (שאותו הציג מאור כהן לפני כן בהופעותיו המשותפות עם פיטר רוט).
הפרלמנט של שאולי (עונה 8 כאשר דמויות מהפינה קיבלו פינות בעונות שונות) – פינה שבה הוצגה חבורה של גברים בגיל העמידה שיושבים באופן שגרתי בבית־קפה ומשוחחים.
בני החבורה הם שאולי (אסי כהן), מובטל חסר מעש וחסר נימוס.
דמותו הופיעה כבר כדמות קבועה בעונה השביעית של התכנית; קרקו (מאור כהן) – השתקן שבחבורה, מרחיק יונים בפנסיה.
נוהג לחבוש כובע בוקרים ולדבר בקול נמוך מאוד; אבי (יובל סמו) – מובטל מזה שנים, אשר מתנהג בישירות ואף בגסות רוח בניסיונותיו להרוויח כסף; הקטור (מריאנו אידלמן) – רופא ומנהל מחלקה.
יליד ארגנטינה, מאופיין כשקט ומנומס.
דמותו מבוססת על אביו האמיתי של אידלמן; ואמציה (ערן זרחוביץ') – נהג מונית יליד פולין, אשר מתואר כחנון החבורה.
לאחר הצלחת הפינה, היא הפכה לסדרה עצמאית בשם הפרלמנט.
כל דמויות הפינה חזרו להופעת איחוד אחת בתוכנית סיום העונה ה־14 ובמערכון נוסף בעונה ה־17.
ליהיא האשטג (עונה 10–11) – כתבת הגאדג'טים של התוכנית, שמתעניינת רק באינטרנט וברשתות החברתיות.
בפרק הספיישל שנערך בין העונה העשירית לאחת עשרה, הודיעה שהיא אינה מתכננת להמשיך להשתתף בתוכנית, מכיוון שקיבלה הצעה לחבר ספר, אך הצעה זו נפסלה וחזרה לצוות התוכנית.
דמותה חזרה להופעה אחת בעונה ה-12.
הזוג המאוס (עונות 10–11) – זוג נשוי (שני כהן ומריאנו אידלמן) שמתמזמז ורב בפרהסיה.
משפחת דלון (עונות 10, 15, 17, 21) – זוג צעיר (רועי בר-נתן וליאת הר לב) העובר להתגורר אצל הורי האישה (ירון ברלד ושני כהן) עקב קשיים כלכליים ונאלץ להתמודד עם מורכבות החיים המשותפים.
דמותו של אבי המשפחה מבוססת על אביו של ירון ברלד, הנקרא גם הוא יעקב.
שני ההורים שבו לככב בעונה החמש עשרה והשבע עשרה, ובמערכונים בודדים הופיעה גם הבת (למעט המערכון האחרון בו הופיעו כולם), בעונה התשע עשרה שב האב למערכון לצד גאיה באר גורביץ', אמיר שורוש וליאת הר לב (בדמותה של עירית ענבי).
אשר בן חורין, נהג מונית (עונות 11–12, 18–22) – נהג המונית אשר בן חורין (בגילומו של יובל סמו).
משוחח עם נוסעיו (שאינם שחקנים בתוכנית) ומביע דעות מופרכות ונטולות תקינות פוליטית.
כמו כן, במהלך הנסיעה משוחח הנהג עם אשתו חני ואמה חדווה (את שתיהן מגלמת ליאת הר לב) על נושאים אישיים בדיבורית, ובכך מביך את הנוסעים.
פינה זו שודרה גם פעם אחת בתוכנית "תוכנית קיציס".
אשר חזר להופיע בתוכנית מספר פעמים רב בכל העונות הבאות של התוכנית, ובעונה ה-16 חזר להגשת הפינה הקבועה במונית לתקופה קצרה, כשבפרקים האחרונים לעונה ששודרו לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים הוא הסיע פוליטיקאים כגבי אשכנזי, דודי אמסלם, סתיו שפיר, עמיר פרץ ואורלי לוי-אבקסיס.
בעונה ה-18 הוצגו שני ילדיו, באותה עונה המונית אוספת בכל תוכנית אנשים ממקום אחר ברחבי המדינה.
הדמות עצמה כיכבה בין היתר בסרטון על הצגת ישראל בכיכובה של גל גדות.
בעונה ה-21 שם הפינה שונה ל"מונית המגויסת" ואשר הסיע המונית בין היתר חיילי מילואים, מפונים מרחבי הארץ וחטופים ששוחררו משבי חמאס.
היועצים הפוליטיים (עונה 12) – תוכנית כביכול תיעודית על שני שותפים בחברת יחסי ציבור, דורון סתיו (ערן זרחוביץ') ומאיר בז'רנו (אסי כהן), שחושפים את עולם היחצ"נות, ומאחורי הקלעים עובדים עם כל המפלגות בו זמנית.
דדי דדון (עונה 13) – פינה על הזמר דדי דדון (בגילומו של אסי כהן), שהתחיל כזמר של להיט אחד בשם "מתוקה מהחיים".
באופן בלתי צפוי, השיר הפרודי זכה בתוך פחות משבוע למיליון צפיות ביוטיוב, ובהמשך השנה זכה במקומות גבוהים במצעדים השנתיים (מקום שני בגלגלצ).
הזמר חנן בן ארי אף פרסם שיר מחווה קומי משלו, "סינדרום תותים", במנגינת "מתוקה מהחיים".
בעקבות הפופולריות שזכתה לה הדמות, הוציא דדון שני שירים נוספים שזכו גם הם להצלחה: "זכית בי" ו"בא אלייך במטוס".
שב להופעה אחת בעונה ה-15 לשיר מיוחד.
אשלי בקשי דקשי (עונה 13) – בלוגרית אופנה (ליאת הר לב) שמעלה סרטוני איפור ביו טיוב (פרודיה ליוטיוברית אשלי וקסמן בקשי).
אגס קימל (עונות 14–15) – זמרת צעירה בגיל העשרה (תום יער), המתגוררת עם סבתה (יובל סמו), המשמשת כסוכנת שלה.
פרודיה על הזמרות הצעירות העכשוויות נועה קירל, אגם בוחבוט ועדי ביטי.
חזרה למערכון אחד בעונה ה-16 ולשני מערכונים נוספים בעונה ה-17, בהם התגייסה לצה"ל (במקביל לגיוסה המתוקשר של נועה קירל).
הטורטלים (עונה 15) הפינה מתמקדת במשפחת טורטל העשירה ובעיקר בהורי המשפחה: חי טורטל וספיר טורטל דנטס (אסי כהן ועלמה זק בהתאמה).
סופר נני (עונה 15) פארודיה על סופר נני, מיכל דליות (ערן זרחוביץ').
מרבה להתעצבן על משתתפי הפאנל, בדרך כלל כאשר היא מדברת על ילדים, ולמשך תקופה מסוימת הנחתה את הפינה "סופר טיפ".
התארחה כמה פעמים בעונה ה-17.
אלין לין: נסיכה ישראלית (עונה 15) – פינה שבה מוצגת אלין לין (תום יער), נסיכת הדיסני הישראלית, אשר בעקבות קללה שהוטלה עליה איננה מרוצה מכלום.
דולב שושני (עונה 16) – פינה שבה פעיל מפלגת הליכוד דולב שושני (שחר חסון) מנסה להשיג תמיכה מהרחוב.
בפרק שהיה סמוך לפריימריז בליכוד מתברר שהגיע במקום לא-ריאלי.
בהמשך החליט להתמודד על המקום ה-4 במפלגת העבודה ואז להתמודד בבחירות עם מפלגה משלו בשם "פתק".
סתיו ראול (עונות 16) – ילד בן 14 (גאיה באר גורביץ') שמנהל ערוץ יוטיוב, כל סרטון מתחיל במשפט "מה קורה יוטיוב, הכל טיוב?".
התארח כמה פעמים גם בעונות 17 ו-19 ופעם נוספת בעונה 20.
לירד ולארד (עונות 10 ו־16) – צמד הומוסקסואלים (אלי פיניש ויובל סמו בהתאמה) שמציגים פרודיה על התרבות הגאה בארץ.
בעונה השש עשרה הם היו שני פקחים שנשלחו על מנת לוודא שתושבי תל אביב אכן נערכים כראוי לתרבות הגאה מחוץ לישראל לקראת תחרות האירוויזיון 2019. התארחו בתוכנית אחת גם בעונה ה-17, 18 וה-20.
סמיון (עונה 16) – פרודיה שבה דמותו של סמיון גרפמן (מגולם בתוכנית על ידי ערן זרחוביץ') נותן ביקורת אישית על חוויותיו האישיות בנושא מסוים.
ברוב התוכניות הדמות הובילה פינה בשם "אני נגנב אחי".
התארח פעם נוספת בעונה ה-19.
ליאורה (עונה 17) – אם (תום יער) שלא אכפת לה מכללי הבריאות החדשים, ונוהגת עמם רגיל ובאופן מוגזם.
מנדי הקטן (עונה 18) – ילד חרדי (גאיה באר גורביץ') שעובד כזמר ומציג את הלהיטים שלו (שקשורים לעולם הדתי כביכול), כשבסיומם יש מעין גרסת כיסוי לשיר מוכר.
מייצג את הפרת הנחיות הקורונה של המגזר החרדי.
מקור הדמות היא בסרטוני רשת בכיכובם של גאיה עצמה ושל בעלה יוגב יפת שאף התארח באחד מהמערכונים בתפקיד של שוטר.
הופיע פעם נוספת בעונה ה-20.
זופר נני (עונה 18) – זופר אבדיה (אביו של דני אבדיה) עונה לשאלות לגבי הורות של הורים נואשים בתקופת הקורונה.
מסיבה מסוימת, חושב שקיציס הוא אביו של דקל וקנין.
הפינה מהווה אזכור לפינת העבר "סופר נני" שגם בה ענו על שאלות מהורים.
דמותו של זופר חזרה בעונה ה-22, לאחר ההישג של דני ב-NBA.
משפחת צופר (עונה 19) – פרודיה על משפחות הרשת בכלל ומשפחת ספיר בפרט.
בני המשפחה מורכבים מאבי המשפחה (ערן זרחוביץ'), אם המשפחה (שני כהן), בת המשפחה (גאיה באר גורביץ') והבן שלא מתלהב לשתף פעולה עם המשפחה (עלמה קיני).
למשפחה יש תחרות תמידית עם משפחת דרטוב (פרודיה על משפחת טרסוב).
ליאור ושלום (עונה 19) – שני חברים מנתניה (אלי פיניש ומריאנו אידלמן בהתאמה), אחד מהם חוזר בתשובה וחסיד ברסלב נלהב, שמנהלים ולוג ונותנים שם את הביקורת שלהם כלפי המצב.
אסי (עונה 20) – בחורה (תום יער) שהופכת למורה לאחר שהיא דורסת את המנהלת בטעות עם הקורקינטים שלה, מלמדת בכיתה את חוכמת החיים שלה ועל סמך ניסיונה האישי.
מוצגת כבחורה לעיתים וולגרית ולסבית.
דמותה של אסי הופיעה לראשונה בסדרה הכל תום.
ניסן (עונות 12 ו-21) – מאבטח קשוח (אודי כגן) שעובד בחברת האבטחה "בולדוג".
הוא מוצג כבחור קשוח, שובניסט, גזען וסבור שכולם צריכים להתגונן בעצמם.