tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המשפחה התגוררה בתקופה זו בסמוך לוושינגטון, ובצ'לט למדה בבית ספר אמריקאי.
ב-1970 התקבלה לבית הספר לרפואה באוניברסיטת צ'ילה.
שאיפותיה המקוריות היו ללמוד סוציולוגיה או כלכלה, אך היא ויתרה עליהן בלחץ אביה.
ב-1972 מינה נשיא צ'ילה, סלבדור איינדה, את אביה של בצ'לט לעמוד בראש המשרד לחלוקת מזון.
לאחר ההפיכה שביצע הגנרל אוגוסטו פינושה ב-1973, נתפש האב כחלק מהממשל של איינדה.
הוא סירב לצאת לגלות, והועמד למשפט צבאי באשמת בגידה.
בתקופת מאסרו סבל מעינויים קשים, שכתוצאה מהם לקה ב-12 במרץ 1974 בדום לב ומת.
ב-10 בינואר 1975 עצרו שוטרי המשטרה החשאית של פינושה את בצ'לט ואת אימה, והובילו אותן כשעיניהן קשורות למתקן חקירות בסנטיאגו, בו נחקרו בנפרד תוך עינויים.
כעבור מספר ימים הועברו למחנה מעצר אחר, ממנו שוחררו בסוף החודש.
בזכות קשריהן עם גורמים בצבא, הצליחו בצ'לט ואימה להימנע מהמשך המעצרים, והן גורשו מהמדינה זמן קצר לאחר שחרורן.
בתחילה עברו לאוסטרליה, בה שהה אחיה הבכור של בצ'לט, אלברטו, כבר מ-1969, אך במאי עזבו למזרח גרמניה, שם סיפקה להן הממשלה המקומית דירה בפוטסדאם.
ב-1976 החלה בצ'לט לעבוד במרפאה קהילתית, מתוך מטרה להמשיך את לימודי הרפואה באוניברסיטה מזרח גרמנית.
ב-1978 החלה בצ'לט ללמוד גרמנית באוניברסיטת קרל מרקס בלייפציג.
בהמשך השנה חזרה לפוטסדאם, ושבה ללימודי הרפואה באוניברסיטת הומבולדט בברלין.
הלימודים היו צפויים להימשך שנתיים, אך חמישה חודשים לאחר שהחלו קיבלה בצ'לט אישור לחזור לצ'ילה.
בפברואר 1979 חזרה בצ'לט לצ'ילה.
היא שבה ללימודי הרפואה באוניברסיטת סנטיאגו, שלא הכירה בלימודיה במזרח גרמניה.
ב-1982 היא הוסמכה כרופאה, לאחר שהייתה לאחת מהסטודנטים המצטיינים בכיתתה.
היא שאפה לעבוד במגזר הציבורי והגישה בקשה לעסוק ברפואה כללית, אך הממשל הצבאי דחה את בקשתה מטעמים פוליטיים.
עם זאת, בזכות הישגיה קיבלה מלגה להתמחות ברפואת ילדים בבית חולים לילדים.
במקביל לעבודתה בבית החולים התנדבה בעמותה שסייעה לילדים של נעדרים ושל מי שעונו בידי המשטר.
בין השנים 1990-1986 עמדה בראש המחלקה הרפואית של העמותה.
לאחר סיום שלטון פינושה וחזרת המשטר הדמוקרטי ב-1990, החלה בצ'לט לעבוד במרפאה ממשלתית בסנטיאגו.
כן שימשה כיועצת למספר ארגונים בינלאומיים, ובהם ארגון הבריאות העולמי.
בין 1994 ל-1997 שימשה כיועצת בכירה לשר הבריאות.
ב-1996 חזרה בצ'לט לספסל הלימודים, כשהחלה ללמוד אסטרטגיה צבאית באקדמיה ללימודי מדיניות ואסטרטגיה.
גם כאן הייתה סטודנטית מצטיינת, והיא זכתה במלגה נשיאותית ללימודים במכללה הבין-אמריקאית לביטחון בוושינגטון, אותם השלימה ב-1997. כששבה לצ'ילה החלה לעבוד כעוזרת בכירה לשר ההגנה הצ'יליאני.
במקביל, המשיכה ללמוד באקדמיה הצבאית של צ'ילה, והיא קיבלה תואר שני בלימודי צבא.
בצ'לט הצטרפה לנוער הסוציאליסטי ב-1970 והייתה לחברה במפלגה הסוציאליסטית החל משנות ה-80. ב-1995 נבחרה לוועידת המפלגה הסוציאליסטית, ובין 1998 ל-2000 הייתה חברה פעילה בוועדה המדינית של המפלגה.
ב-1996 התמודדה על ראשות עיריית לאס קונדס, פרוור אמיד של סנטיאגו.
היא הובסה כשקיבלה רק 2.35%, ובבחירות ניצח ברוב סוחף חואקין לאווין, ש-3 שנים מאוחר יותר יפסיד בבחירות לנשיאות.
ב-1999 ניהלה את הקמפיין של ריקארדו לאגוס באזור סנטיאגו בפריימריז לראשות מפלגת ה-CPD (קואליציית המפלגות למען דמוקרטיה), מפלגה המאגדת מספר מפלגות מהשמאל ומהמרכז, ושולטת בצ'ילה מאז 1990. לאגוס ניצח ובהמשך השנה גם נבחר לנשיאות.
עם כניסתו לתפקידו, ב-11 במרץ 2000, מינה לגוס את בצ'לט, אז דמות אלמונית, לשרת הבריאות.
היא החלה בביצועה של רפורמה במערכת הבריאות הציבורית, ושמה לה למטרה לקצר את התורים בבתי החולים הציבוריים בתוך 100 הימים הראשונים לכהונתה.
לאחר שלא הצליחה בהשגת מטרה זו, הגישה את התפטרותה ללגוס, אך זה סירב לקבלה, והיא נשארה בתפקידה.
ב-7 בינואר 2002 מונתה בצ'לט לשרת ההגנה של צ'ילה.
בכך הייתה לאישה הראשונה באמריקה הלטינית שממונה למשרה זו.
כשרת הגנה, היה לה תפקיד מפתח בהכרזתו ההיסטורית של הרמטכ"ל הצ'יליאני חואן אמיליו צ'יירה ב-2003, לפיה הצבא לעולם לא יחתור שוב תחת הדמוקרטיה בצ'ילה.
בזמן כהונתה בוצעה רפורמה במערכת הפנסיה הצבאית, והצבא המשיך בתהליך מודרניזציה.
מאלמונית ב-2000 הפכה בצ'לט לפוליטיקאית פופולרית, וב-2004 הודיעה על כוונתה להתמודד על נשיאות צ'ילה.
היא התפטרה מהממשלה באוקטובר אותה שנה, על מנת שתוכל להתחיל בקמפיין.
ב-28 בינואר 2005 בחרה בה המפלגה הסוציאליסטית להיות המועמדת לנשיאות מטעמה.
בפריימריז שתוכננו ליולי אותה שנה ב-CPD, התמודדה מולה אישה נוספת, שרת החוץ סולדד אלוואר מהמפלגה הנוצרית-דמוקרטית, אך זו הסירה בסופו של דבר את מועמדותה, לאחר שלא זכתה לתמיכה רבה אף בתוך מפלגתה.
בבחירות עצמן, שנערכו בדצמבר, התמודדה בצ'לט מול מועמד המרכז-ימין סבסטיאן פיניירה, מועמד הימין חואקין לאווין ומועמד השמאל הקיצוני תומאס הירש.
בסיבוב הבחירות הראשון קיבלה 46% מהקולות, לעומת 25% לפיניירה, 23% ללאווין (שב-1999 הצליח לגרור את לאגוס לסיבוב שני) ו-5% להירש.
בסיבוב הבחירות השני, שנערך ב-15 בינואר 2006, ובו התמודדה מול פיניירה, קיבלה 53.5% מהקולות, ונבחרה לנשיאה.
ב-11 במרץ 2006 הושבעה בצ'לט כנשיאה.
בכך הייתה לאישה הראשונה בצ'ילה המכהנת כנשיאה, ולאישה הראשונה באמריקה הלטינית שמגיעה לתפקיד זה בבחירות.
בהתאם להבטחותיה בקמפיין הבחירות, ובאופן חסר תקדים, היא מינתה ממשלה ובה מספר שווה של גברים ונשים.
בצ'לט נתקלה במשבר פוליטי ראשון באפריל 2006, כאשר מאות אלפי תלמידי תיכון פתחו בסדרה של הפגנות ענק ברחבי צ'ילה, במחאה על חוסר השוויון במערכת החינוך הצ'יליאנית.
בצ'לט הכריזה על רפורמה במערכת החינוך, שתאמה את רוב דרישותיהם של התלמידים, וביצעה סבב תיקים בממשלתה, שכלל את החלפת שר החינוך.
בסוף 2006 התקבלו דיווחים על שימוש לרעה בכספים שהתקבלו בקרנות ממשלתיות שונות בתקופת שלטון לאגוס.
לכך התווספו האשמות על שימוש בחברות קש לצורך העברת כספים ממשלתיים למימון הקמפיין לבחירות לקונגרס שנערכו ב-2005. זמן קצר לאחר שהחלו הפרסומים בנושא, הודיעה בצ'לט על תוכנית לאומית למאבק בשחיתות.
נושאים אחרים עימם התמודדה בצ'לט במהלך שנת כהונתה הראשונה, כוללים את מותו של הרודן לשעבר פינושה, הנחיה שנויה במחלוקת שהתירה חלוקה של גלולות היום שאחרי לנערות מגיל 14 ללא הצורך בהסכמת הוריהן, עיכוב פרלמנטרי של 9 חודשים במינוי מבקר המדינה וקשיים ביישום מערכת התחבורה הציבורית החדשה בסנטיאגו.
בצ'לט התמודדה עם קשיים ביחסיה של צ'ילה עם שכנותיה ארגנטינה ופרו.
ביולי 2006 אישרה ממשלת ארגנטינה את העלאת תעריפי הגז הטבעי שהיא מוכרת לצ'ילה.
בצ'לט ראתה בכך הפרה של ההסכם בין שתי המדינות בנושא.
חודש לאחר מכן התעורר משבר נוסף, כאשר התברר שבמפות שהפיצה ארגנטינה לתיירים, מופיע שדה הקרח הדרומי של פטגוניה כחלק ממדינה זו.
המדינות הסכימו בעבר שלא לשרטט גבול באזור, שהיה שנוי במחלוקת.
בראשית 2007 אישר הקונגרס חוק המפרט את גבולותיו של המחוז החדש אריקה ופרינאקוטה, המחוז הצפוני בצ'ילה.
פרו האשימה את צ'ילה בכך שבקביעת הגבול החדש, היא שינתה באורח חד צדדי את קו הגבול הימי בין שתי המדינות.
בית המשפט הצ'יליאני לחוקה נדרש לנושא, וקבע כי הסעיפים בחוק המשנים את הגבול הימי אינם חוקתיים.
במרץ ביטל ערוץ הטלוויזיה הממלכתי של צ'ילה משדר תיעודי אודות מלחמת האוקיינוס השקט, בעקבות הנחיה של שר החוץ אלחנדרו פוקסלי, שככל הנראה הגיעה בעקבות לחץ פרואני.
עניין נוסף בו הייתה מעורבת צ'ילה הוא המאבק בין ונצואלה לגואטמלה על הזכות לשמש כנציגת מדינות אמריקה הלטינית והקריביים במועצת הביטחון של האו"ם.
מעבר לשיקולי היוקרה, היה בכך מאבק אידאולוגי בין המדינות הסוציאליסטיות, שתמכו בוונצואלה לבין המדינות הפרו-אמריקאיות, שתמכו בגואטמלה.
המאבק הגיע גם לשולחנה של ממשלת בצ'לט, המורכבת ממפלגות מהשמאל ומהמרכז.
בעוד שהשרים הסוציאליסטים צידדו במועמדותה של ונצואלה, העדיפו הנוצרים-דמוקרטים את גואטמלה.
יום לפני ההצבעה הודיעה בצ'לט כי צ'ילה תימנע, בשל היעדרה של מועמדת מוסכמת.
בצ'לט חתמה על הסכמי סחר חופשי עם סין, יפן, פנמה, פרו וקולומביה.
כן נחתם הסכם סחר מולטילטראלי עם ניו זילנד, סינגפור וברוניי.
בראשית 2010 הייתה צ'ילה למדינה ה-31 ב-OECD
כהונתה של בצ'לט הסתיימה בשנת 2010, ובהתאם לחוקת המדינה היא לא התמודדה על כהונה נוספת.
ב-11 במרץ אותה שנה נבחר לתפקיד סבסטיאן פיניירה.
ב-2011 היא נבחרה על ידי ועדת פרס פרל מייסטר גרינגרד באוניברסיטת רוקפלר, להיות זו שמעניקה את הפרס לאשה המדענית המבטיחה ביותר לאותה שנה.
בבחירות שהתקיימו ב-15 בדצמבר 2013 בצ'לט ניצחה ונבחרה לכהונה שנייה.
היא הושבעה בשנית ב-11 במרץ 2014. לאחר גילויים על שחיתות במשפחתה הקרובה ירדה הפופולריות שלה עד לשפל של 15% תמיכה בסקרים.
היא לא התמודדה בבחירות הבאות, והוחלפה שוב בנציג הימין סבסטיאן פיניירה.
הנציבה העליונה של האו"ם לזכויות אדם
ב-10 באוגוסט 2018 נבחרה בצ'לט על ידי האספה הכללית לתפקיד הנציבה העליונה של האו"ם לזכויות אדם וב-1 בספטמבר באותה שנה נכנסה לתפקיד.
ב-10 בספטמבר 2018, האיצה בצ'לט בסין לאפשר משקיפים בשינג'יאנג והביעה דאגה מהמצב שם.
היא אמרה כי "קבוצת זכויות האו"ם הראתה כי אויגורים ומוסלמים אחרים נעצרים במחנות ברחבי שינג'יאנג ואני מצפה שדיונים עם גורמים סיניים יתחילו בקרוב".
בתגובה קראה סין לבצ'לט לכבד את ריבונותה.
בספטמבר 2018 מתחה ביקורת על התערבות סעודיה בתימן.
היא קראה לסעודיה לתת דין וחשבון על האחראים להתקפות אוויריות על אזרחים בתימן.
ב-5 באוקטובר 2019, אמרה בצ'לט שהיא "מוטרדת" מההפגנות הפרו-דמוקרטיות האלו יותר ויותר של הונג קונג, והדגישה כי כל צעדים למיגור התסיסה חייבים להתבסס בחוק.
היא גם הצהירה כי "יש ליהנות מחופש של אספה שלווה ...
ללא הגבלה במידה רבה ככל האפשר.
אך מצד שני, איננו יכולים לקבל אנשים המשתמשים במסכות כדי לעורר אלימות".
ב-2019 הביעה ביקורת חריפה על נשיא ונצואלה ניקולס מאדורו וממשלתו על חלקם בהעמקת המשבר הפוליטי והכלכלי במדינה.
בצ'לט קבעה בדוח שפרסמה המועצה העליונה לזכויות אדם כי רבים ממקרי המוות היו בהוצאות להורג ללא משפט וכן ש"ונצואלה שואפת לנטרל, לדכא ולהפליל מתנגדים פוליטיים ומבקרים של המשטר".
בהפגנות איראן בנובמבר 2019, נסרין סוטודה, עורך דין איראני שנכלא, ביקש מבצ'לט לנהל חקירה עצמאית על מעשי הזוועה לכאורה שביצעו כוחות הביטחון האיראניים בהתקוממות.
ב-13 ביוני 2023 הודיעה בצ'לט כי לא תמשיך לכהונה שנייה.
היא סיימה את תפקידה ב-31 באוגוסט 2022.
מיגל אנחל "מיצ'ל" סלגאדו פרננדס (בספרדית: Miguel Ángel Salgado Fernández, נולד ב-22 באוקטובר 1975 באס נאבס, גליסיה) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת המגן הימני.
סלגאדו ידוע בזכות משחקו האגרסיבי ותיקוליו התכופים.
נחשב בשיאו לאחד מהמגנים הטובים בעולם.
סלגאדו התחיל את הקריירה שלו ב-1994 במדי סלטה ויגו.
ב-1999 עבר לריאל מדריד בתמורה ל-11 מיליון אירו.
בקיץ 2009 שוחרר סלגאדו מריאל מדריד, לאחר עשר שנים בקבוצה.
בתקופתו במועדון צבר 253 הופעות בליגה וכבש 4 שערים.
מיד לאחר שחרורו מריאל מדריד, ב-19 באוגוסט 2009, חתם לשנתיים בקבוצת בלקברן רוברס מהפריימר לייג האנגלית.
לסלגאדו 53 הופעות בנבחרת ספרד בכדורגל.
הוא השתתף עימה ביורו 2000 ובמונדיאל 2006.
מיצ"ב (ר"ת: מדדי יעילות וצמיחה בית-ספרית) היא מערכת של מבחנים וסקרים הנערכים בבתי ספר יסודיים וחטיבות ביניים בישראל.
המבחנים מתקיימים במקצועות: מדע וטכנולוגיה, שפת אם (עברית או ערבית), מתמטיקה ואנגלית, ואילו הסקרים מועברים בקרב תלמידים, מורים ומנהלים ועוסקים בשורה ארוכה של נושאים המשקפים את האקלים החברתי והפדגוגי בבית הספר.
המבחנים והסקרים נערכים מדי שנה בשליש מבתי הספר, כך שכל בית ספר משתתף במיצ"ב אחת לשלוש שנים.
את המבחנים והסקרים עורכת ראמ"ה (הרשות הארצית למדידה והערכה בחינוך), רשות מקצועית ממלכתית הפועלת תחת משרד החינוך.
מטרת המיצ"ב היא לספק למנהלי בתי הספר מידע פדגוגי אובייקטיבי על בית הספר, שישמש את המנהלים לבניית תוכניות עבודה ולשיפור ההוראה והאקלים הבית ספרי.
בשנת 2013 בוטלו המבחנים למשך שנה ולאחר מכן הוחזרו במתכונת החדשה.
מראשית תחילת מגפת הקורונה, המבחנים נעצרו והועברו במתכונות מצומצמות, ושם המבחן שונה למבחן אסי"ף.
מבחני המיצ"ב מתקיימים בכיתות ה' ו-ח' בארבעה מקצועות ליבה: שפת אם (עברית או ערבית), מתמטיקה, אנגלית ומדע וטכנולוגיה, כאשר קיים הבדל בין כיתות ה' לכיתות ח'.
בכיתות ה' המבחנים נערכים בשלושה מקצועות (שפת אם, מתמטיקה ואנגלית) ובכיתות ח' המבחנים נערכים בכל ארבעת המקצועות.
בכל שנה ראמ"ה עורכת את המבחנים בשליש מבתי הספר בישראל לפי מתכונת זו.
מבחנים אלו מכונים "מיצ"ב חיצוני".
בנוסף לכך, מציעה ראמ"ה לבתי הספר שאינם משתתפים במיצב באותה שנה לקיים "מיצ"ב פנימי" - סדרת מבחנים הדומה למבחני המיצ"ב שנועדה להערכה פנים בית ספרית.
במיצ"ב החיצוני, המבחנים מועברים ונבדקים על ידי בוחנים ובודקים חיצוניים מטעם ראמ"ה, ותוצאותיהם נשלחות מאוחר יותר על ידי ראמ"ה למנהל בית הספר ולמשרד החינוך ולאחר מכן הן מפורסמות באתר משרד החינוך ובאתר "מיצ"ב ברשת".
הדיווח על התוצאות הוא ברמה בית ספרית כללית ואינו כולל ציון אישי (משוב) לתלמיד.
במיצ"ב הפנימי ראמ"ה שולחת את חוברות המבחנים יחד עם חומרים פדגוגיים לבתי הספר לשימוש עצמי.
מבחנים אלו מועברים לתלמידים בשכבות הגיל הרלוונטיות ונבדקים על ידי צוות בית הספר.
במיצ"ב הפנימי הציונים הם לשימוש פנימי של בית הספר בלבד.
חלק מבתי הספר משתמשים במבחני המיצ"ב הפנימי כמבחנים מסכמים ונותנים משוב לתלמידים על הישגיהם.
ההשתתפות במיצ"ב הפנימי אינה חובה והיא נתונה להחלטת בית הספר.
מבחני המיצ"ב נבנים על פי תוכניות הלימודים הרשמיות של משרד החינוך ובודקים בראש ובראשונה את הידע והמיומנויות שהתלמיד למד באותה שנה, אך גם ידע ומיומנויות שהצטברו בשנים שקדמו למבחן.
המבחנים כוללים דרכי תשאול מגוונות וכוללים הן שאלות סגורות והן שאלות פתוחות.
הם בודקים רמות שונות של חשיבה (ידע, הבנה, הסקת מסקנות וכו').
משך כל מבחן הוא כשעה עד שעה וחצי.
מבחני המיצ"ב נערכים כמבחנים מסכמים לקראת סוף שנת הלימודים (בחודשים אפריל-מאי).
בכל שנה, מפתחת ראמ"ה גרסאות מבחנים חדשות בשיתוף עם צוותים פדגוגיים של הוראת המקצוע וועדות מומחים.
תוצאות הבחינה משמשות את משרד החינוך והרשויות המקומיות לתכנון מדיניות חינוכית, הקצאת משאבים, וזיהוי בתי ספר או אזורים הדורשים תמיכה מיוחדת.
משמשות עבור מנהלים וצוותי הוראה כתוצאות המספקות מידע על נקודות חוזק וחולשה פדגוגיות, ומאפשרות תכנון תוכניות התערבות, השתלמויות מורים, ושינויים בתוכנית הלימודים הבית-ספרית.
ומשמש עבור ההורים כאינדיקטור מסוים לרמת הלימודים והאקלים בו ילדיהם לומד.
הערכת הישגים לימודיים: המבחנים בודקים את רמת השליטה של התלמידים בתחומי הדעת השונים (שפה, מתמטיקה, מדע וטכנולוגיה, אנגלית) בהתאם לתוכנית הלימודים המחייבת.
הם מאפשרים לזהות חוזקות וחולשות ברמה הבית-ספרית והאזורית, ולנתח את הפערים הקיימים.
מעקב אחר מגמות לאורך זמן: המבחנים נערכים באופן מחזורי (לרוב אחת לשנתיים או שלוש שנים בכל שכבת גיל), ומאפשרים למשרד החינוך ולבתי הספר לעקוב אחר מגמות שינוי בהישגים לאורך זמן.
כך ניתן ללמוד האם תוכניות התערבות פדגוגיות מסוימות נשאו פרי, והאם יש שיפור או נסיגה בהישגים.
שיפור תהליכי הוראה-למידה: תוצאות המיצ"ב משמשות ככלי עזר למורים ולמנהלים לאיתור פערים בידע ובהבנה של התלמידים.
על בסיס נתונים אלו, ניתן לבצע התאמות בתוכניות הלימודים, בשיטות ההוראה ובאסטרטגיות הלמידה, כדי לתת מענה טוב יותר לצרכים הלימודיים של התלמידים.
הערכת האקלים הבית-ספרי והסביבה הפדגוגית: לצד המבחנים הלימודיים, נכללים במיצ"ב גם שאלונים לתלמידים, למורים ולמנהלים, הבודקים היבטים שונים של האקלים הבית-ספרי (אווירה חברתית, תחושת שייכות, יחסים בין מורים לתלמידים, בטיחות) והסביבה הפדגוגית (שביעות רצון מההוראה, מעורבות הורים, שיתופי פעולה בצוות).
מידע זה חיוני להבנת התמונה השלמה של בית הספר ולזיהוי תחומים הדורשים שיפור.
השוואה והשוואה ביקורתית: תוצאות המיצ"ב מאפשרות השוואה בין הישגי בתי ספר שונים בעלי מאפיינים דומים (בתי ספר שווי מעמד סוציו-אקונומי, למשל), ובכך ללמוד מבתי ספר מצליחים ולזהות נקודות תורפה.
בנוסף למבחנים, במסגרת המיצ"ב נערכים גם סקרי אקלים וסביבה פדגוגית לכל התלמידים בכיתות ה'-ט' והמורים בבתי הספר היסודיים ובחטיבות הביניים המשתתפים במיצ"ב.
הסקרים כוללים שאלוני עמדות לתלמידים וראיונות למורים.
שאלוני התלמידים מועברים באופן אנונימי ובודקים נושאים שונים כמו: רמת המוטיבציה של התלמידים ללמידה; היחסים בין המורים לתלמידים בבית הספר; אירועי אלימות בבית הספר ותחושת המוגנות של התלמידים.
סקרי האקלים נערכים במחצית שנת הלימודים (ינואר-פברואר) והם אנונימיים (התלמידים אינם רושמים את שמם בשאלון).
שאלוני המורים עוסקים בנושאים כגון: התהליכים הפדגוגיים בכיתות, הפיתוח המקצועי של המורים, שביעות הרצון מהעבודה ועוד.
מזה מספר שנים, נערכים גם סקרי אקלים וסביבה פדגוגית גם בקרב תלמידים בכיתות י'-יא' ומורים בחטיבות העליונות.
הנתונים הללו מתפרסמים אף הם באתר משרד החינוך ובאתר "מיצ"ב ברשת".
למבחני המיצ"ב ניתנים ציונים על סולם בין 0–100, אולם ציונים אלו לא ניתנים להשוואה בין שנה לשנה ובין מקצוע למקצוע מפני שבכל שנה מועבר מבחן חדש.
כתחליף לציונים אלה, ראמ"ה מחשבת ומפרסמת מאז שנת תשס"ח ציונים מכויילים המאפשרים השוואה בין הציונים המתקבלים במבחנים בשנים אחרות.
הציונים המכויילים ניתנים על סולם שהממוצע שלו נקבע במקור על 500 וסטיית התקן שלו על 100.
דו"חות בית-ספריים המסכמים את תוצאות מבחני המיצ"ב החיצוני וסקרי האקלים והסביבה הפדגוגית מופקים על ידי ראמ"ה ונשלחים לבתי הספר שהשתתפו במבחנים ולגורמי הפיקוח במשרד החינוך.
הדו"ח מציג את נתוני בית הספר וכן מאפשר השוואה של נתוני בית הספר לנתונים מקבילים רלוונטיים כמו הממוצע הארצי, הממוצע לפי מגזר שפה (דוברי עברית ודוברי ערבית), ממוצע הציונים בבתי ספר בעלי אוכלוסייה שהרכבה דומה ועוד.
הדו"חות אינם כוללים ציונים פרטניים של תלמידים.
בנוסף על הדו"חות הבית-ספריים, מייצרת ראמ"ה דוחות ארציים, מחוזיים ורשותיים מדי שנה.
הדוחות מתפרסמים באתר האינטרנט של ראמ"ה וכוללים השוואות בין אוכלוסיות שונות (מגזרים שונים, רקע סוציו-אקונומי שונה וכדומה).
מבחני המיצ"ב נערכו לראשונה בשנת 2002 על ידי משרד החינוך (על ידי אגף הערכה ומדידה), כהרחבה לרמה ארצית של מבחני הערכה דומים שהתבצעו קודם לכן במסגרת פרויקט "מדערום" בבתי ספר במחוז דרום.
מבחני ההערכה של מדערום נועדו לתת משוב לבתי הספר ולמקד את בתי הספר בתחומים הדורשים חיזוק.
המבחנים תרמו רבות לפרויקט מדערום והם הורחבו לכלל מערכת החינוך בישראל.
כמו כן, המיצ"ב נולד כחלק ממגמה הולכת ומתפשטת בתחום החינוך בעולם של הערכה לשם תמיכה בלמידה והגברת האחריותיות של בתי הספר ושל מערכת החינוך בכללותה להליכי הוראה ולמידה.
עם הקמתה ב-2006, קיבלה ראמ"ה את האחריות למדידת מערכת החינוך ובכלל זה את האחריות על מערך המיצ"ב.
ראמ"ה רעננה את מערך המבחנים והסקרים במיצ"ב, צמצמה את כמות המבחנים (מארבעה מבחנים אחת לשנתיים בבית ספר, לשני מבחנים אחת לשנתיים).
בתשע"ד התבצע שינוי נוסף והעבירה את המבחנים מתחילת שנת הלימודים לסוף שנת הלימודים.
כמו כן, הנהיגה ראמ"ה את כיול הציונים באופן שיאפשר השוואה רב-שנתית.
בשנת הלימודים תשע"ד הקפיא שר החינוך את מבחני ההישגים החיצוניים במיצ"ב וועדת מומחים שהוקמה בחנה את המתכונת הרצויה לשנים הבאות.
בעקבות המלצות הוועדה, משרד החינוך החליט להחזיר את המיצ"ב החיצוני במתכונת מעט שונה החל משנת הלימודים תשע"ה.
לפי המתכונת החדשה, מועברים בכיתות ח' בכל שנה ארבעה מבחנים ובכיתות ה' שלושה מבחנים (בבית ספר נתון המבחנים הנ"ל מתקיימים אחת לשלוש שנים, בהתאם לשכבות הגיל הקיימות בבית הספר).
בהתאמה, סקרי האקלים והסביבה הפדגוגית מועברים בכל שנה בכיתות ה'-יא' ובקרב מורים בבתי"ס יסודיים, בחטיבות ביניים ובחטיבות העליונות (בבית ספר נתון הסקרים מתבצעים אחת לשלוש שנים).
בשנת 2013 עלתה ביקורת נגד מבחני המיצב בטענה לתחרויות מוגברת בין בתי הספר ולחץ על התלמידים.
בנוסף לביקורת שהאשימה מורים ומנהלי בית ספר בהדרת תלמידים מוחלשים באופן מכוון ממבחני המיצב במטרה להעלות את ציוני בית הספר.
כששיעור התלמידים הנעדרים ממבחני המיצב לשנת 2025 עמד על 16%, כשנמצא כי תלמידים ממעמד חברתי-כלכלי מוחלש נטו יותר להיעדר מהמבחנים.
קובעי מדיניות חינוכית, חוקרי חינוך, אנשי חינוך בארץ ובעולם מאמינים כי עריכתם של מבחנים חיצוניים ומערכתיים ופרסום תוצאותיהם מחזקת את לקיחת האחריות של כל הגורמים והרשויות האמונות על החינוך ומגבירה את החשיבות שבעמידה בדרישות ובציפיות של ההוראה והלמידה כפי שמוגדרות בתוכניות הלימודים הרשמיות של משרד החינוך.
ואכן, המיצ"ב מעמיד סטנדרט לימודי ופדגוגי שאליו ראוי לשאוף בכך שהוא משקף את ציפיות משרד החינוך הן בתחום ההישגים והן בתחום האקלים הלימודי-חברתי בבית הספר.
המיצב מספק למנהלי בתי הספר נתונים אובייקטיביים מהימנים וסטנדרטיים אודות בית הספר ותהליכי הלמידה המתקיימים בו.
בתי ספר יכולים להשתמש בתוצאות המיצ"ב לצורך למידה ארגונית וכדי להטמיע, בעקבות התוצאות המתקבלות בו, שינויים פדגוגיים בבית הספר.
למשל, שיפור ההוראה, טיפוח האווירה הלימודית והסביבה הפדגוגית ועוד.
קיום המיצ"ב עשוי להחדיר גם מתח לימודים בריא לבתי הספר היסודיים וחטיבות הביניים ולדרבן את צוותי ההוראה ואת התלמידים כאחד ללמידה מעמיקה יותר ומקיפה יותר.
ככלל, שימוש הולם ומושכל בתוצאות המיצ"ב, ושימוש בו כאמצעי להשגת מטרות חינוכיות נעלות ולא כמטרה בפני עצמה, עשוי לשרת את הלמידה ולתמוך בה.
המבקרים טוענים, כי קיומה של מערכת מבחנים מערכתיים, סטנדרטיים ומחזוריים מגבילה את האוטונומיה של המורים בכיתות ומייצרת לחץ (סמוי או גלוי) להספיק חומר מסוים על חשבון למידה מעמיקה ומרחיבת אופקים.
הדבר דוחף את המורים ללמד את התלמידים באופן הממוקד בפתרון שאלות מבחן, דבר העלול לפגוע בלמידה מעמיקה, ארוכת טווח, הכוללת מיומנויות כמו חשיבה והבנה.
בנוסף לכך, נטען כי מבחני המיצ"ב נעשו "חשובים מידי" בשנים האחרונות וכי מערכת החינוך ובתי הספר החלו להתייחס למבחנים כאילו ההישגים בהם הם חזות הכל וכאילו הם תכלית המעשה החינוכי כולו ולא אמצעי בדרך להשגתו.
מפקחים, מנהלי רשתות חינוך, מנהלים, הורים ואמצעי התקשורת החלו לשפוט את בתי הספר וצוותי החינוך בהם על פי המדדים המספריים הבודדים המופקים במבחנים ובסקרים ובכך הפכו את מבחני המיצ"ב לעתירי סיכון (high stakes).
הבעיה היא שככל שמבחנים נעשים עתירי סיכון יותר כך נצפות יותר ויותר השלכות שליליות לקיומם בשל הרצון להעלות את ההישגים בכל מחיר.
השלכות אלו מאפיינות לא פעם מערכות מבחנים מערכתיות ומחזוריות כמתועד בספרות המחקרית בתחום החינוך.
לעיתים נרשמות פעולות לא לגיטימיות בעליל כגון סיוע לתלמידים בשעת המבחנים או הרחקת תלמידים חלשים (בקשה מהתלמידים החלשים לא להגיע לבית הספר ביום המבחן) או הגדרתם כלקויי למידה והעברתם לכיתות מותאמות (שבהן קל יותר לסייע לתלמידים).
בשל פגיעה בטוהר הבחינות, כל שנה נפסלות תוצאות של מבחנים בכ-30–40 כיתות, מעבר לכל המבחנים המועברים בכ-1000 בתי-ספר.
לאור כל זאת, יש הטוענים כי תוצאות המבחנים אינן משקפות את המצב "האמיתי" בשטח, וכי התוצאות המתקבלות במבחנים "מנופחות" ומבטאות אומדן יתר של התוצאות האמתיות.
מן הצד השני יש הסוברים כי הציונים אינם משקפים כהלכה את רמת השליטה "האמיתית" של התלמידים שכן התלמידים אינם חדורי מוטיבציה לבצע כמיטב יכולתם במבחנים מאחר שאינם מקבלים בהם ציון אישי.
ביוני 2014 פרסמה הוועדה המקצועית לבדיקת היתכנות בחינות מדדי יעילות וצמיחה בית-ספרית את מסקנותיה והציעה ארגון מחדש משמעותי ושינוי מהותי באופי הבחינות, בציינה שבשל התחרותיות והלחץ על בתי הספר להצליח נרשמה עלייה בפגיעה בטוהר הבחינות והלמידה נפגעה.
ואולם, שינוי זה לא פתר את בעיית הלחץ וההשלכות השליליות הנלוות למבחנים.
בדצמבר 2018 פסל משרד החינוך חלק מתוצאות המיצ"ב שנערך לכיתות ה' בשנת הלימודים תשע"ח, בעקבות חשש למתן-יתר של הקלות בבחינות המיצ"ב.
סוגיית פרסום תוצאות המבחנים ברמה בית ספרית
מאחר שמערך המיצ"ב (המבחנים והסקרים) נועד בראש ובראשונה לספק מידע פדגוגי מקצועי למנהלי בתי הספר אודות בית הספר כדי לשמש ככלי ניהולי עבורו וכבסיס לבניית תוכניות עבודה ולא לצורך קביעת איכותו של בית הספר, משרד החינוך לא פרסם את הציונים ברמת בית ספר
באופן פומבי אלא רק ברמה ארצית, מגזרית ויישובית.
החשש של משרד החינוך היה כי פרסום הציונים הבית ספריים באופן פומבי יביא לידי כך שהציבור ישפוט את איכות בתי הספר על פי ממוצעי הציונים שיתקבלו וכי העיתונות תערוך "טבלאות ליגה" בין בתי הספר באופן שיעודד תחרותיות והישגיות יתר ויצבע את בתי הספר שנגררים מאחור באור שלילי.
אך מאחר שבתי ספר אינם חברות עסקיות המתנהלות בשוק חופשי, אלא מתמודדים לא פעם עם אוכלוסיות מרקע חברתי כלכלי נמוך או קולטים תלמידים מהחינוך המיוחד, התחרות ויצירת טבלאות הליגה והמדרגים בתנאים אלו אינה תחרות הוגנת כלפי צוותי ההוראה והתלמידים בבתי ספר אלו ואינה שוויונית.
כמו כן, קידוש ההישגים במיצ"ב כמדד יחיד לשיפוט בית ספר, דומה לקידוש הבגרויות בבתי הספר התיכוניים.
בבתי הספר התיכוניים נמדדים ומדורגים בשנים האחרונות על פי ההישגים בבגרות.
הפיכת הבגרות לחזות הכל, הביאה לדעת רבים להשטחת ההוראה בתיכונים, ולהפיכתם ממוסדות חינוך ללא יותר ממכוני הכנה לבגרות ובתי חרושת לציונים.
החשש היה כי פרסום ציוני המיצ"ב ידחוף גם את בתי הספר היסודיים וחטיבות הביניים למקום דומה וישנה את פני מוסדות החינוך היסודי וחט"ב לבלי הכר ובאורח הרסני.
בתי הספר שילחצו מן הפרסום, ירצו למקסם את הישגיהם בו, וישקיעו מאמץ יתר בהכנה למיצ"ב, יעדיפו הוראה שטחית שתכליתה העלאת ציונים בכל מחיר, וישקיעו בעיקר במקצועות המיצ"ב ובשנים שבהן בית הספר נבחן במיצ"ב חיצוני על חשבון יתר תחומי הדעת בבית ספר ודרגות הכיתה שאינן נבחנות.
התמקדות יתר בתוצאות המיצ"ב תחטיא מטרות חינוכיות נעלות יותר (הוראה מעמיקה, פיתוח חדוות למידה, טיפוח ערכים וכיוצא בזה).
לבסוף, המשרד חשש כי האוכלוסיות החזקות ידעו לנצל את פרסום הציונים כדי להעביר את ילדיהם לבתי ספר המצליחים במבחני המיצ"ב, תהליך שיביא לדילול והחלשה נוספת של בתי הספר החלשים יותר ובטווח הארוך יביא להרחבת פערי החינוך בין אוכלוסיות חזקות וחלשות במקום לצמצומם.
מדיניות הפרסום הזו של משרד החינוך אושרה על ידי בית המשפט המחוזי שקיבל את טענות בדבר אי פרסום התוצאות ברמת בית ספר, אולם באוגוסט 2012 הפך בית המשפט העליון את ההחלטה והורה למשרד החינוך למסור לפרסום את ציוני מבחני המיצ"ב ברמה הבית ספרית, בהתאם לחוק חופש המידע.
בעקבות החלטת בית המשפט, פרסמו ראמ"ה ומשרד החינוך את דוחות המיצ"ב של בתי הספר.
בשנת 2017, השיקה ראמ"ה אתר אינטרנט שבו מונגשים נתוני המיצ"ב של כל בית-ספר באופן ידידותי המאפשר להציג נתונים לאורך שנים (ללא אפשרות לערוך טבלאות ליגה).
ראמ"ה פועלת במסגרת מערכת החינוך למען קידום תרבות של שימוש מיטבי במבחנים מערכתיים ובכלל זה בנתוני המיצ"ב, ובאופן שמצמצם את ההשלכות השליליות של המיצ"ב.
מיץ תפוזים הוא מיץ פירות המופק מסחיטת תפוזים.
הוא נפוץ במדינות רבות בעולם, ונהוג לשתות אותו בארוחת הבוקר.
ברזיל היא המובילה בייצוא של מיץ תפוזים, ואחריה ארצות הברית ובעיקר פלורידה, שם הוא נחשב ל"מיץ המדינה" הרשמי.
תפוז ממוצע יניב כ-90 גרם של מיץ.
מלבד המים והסוכר שבו, מיץ התפוזים הוא מקור טוב לוויטמין C, לאשלגן ולחומצה פולית (ויטמין B9), המועילה לנשים בהיריון.
יצרנים מסוימים מוסיפים למיץ חומרים מזינים אחרים, כגון סידן או ויטמין D, שאינם מצויים בתפוז באופן טבעי, ויש אף המוסיפים חומצת לימון.
בשל החומצה, דרגת ה-pH של מיץ התפוזים היא בדרך כלל 3.5. שתייה של מיץ תפוזים לאורך זמן יכולה על כן לשחוק את מעטה האמייל של השן.
כשסוחטים את התפוז והופכים את תוכנו למיץ, ריכוזם של חלק ממרכיביו יורד.
בטבלאות משמאל מתוארים ערכו התזונתי של מיץ התפוזים ל-100 מ"ל.
מיץ תפוזים עם חתיכות פרי יותר מזין מאשר מיץ בלעדיהן, בשל החומרים המזינים שהן מכילות.
ייצור מסחרי של מיץ תפוזים קפוא ומרוכז
בייצור מסחרי של מיץ תפוזים קפוא, לאחר הסחיטה עובר מיץ התפוזים תהליך פיסטור וסינון ולאחריו תהליך אידוי בתנאי ריק וחום.
לאחר אידוי רוב המים בתערובת המיץ, נותר תרכיז אשר כ-65% ממשקלו הם סוכר.
תרכיז זה מאוחסן בהקפאה בטמפרטורה של מינוס 12 מעלות.
לעיתים, בתום תהליך האידוי מוסיפים לתערובת תמציות, ויטמין C ושמנים כדי להשיב לחומר תכונות של טעם וערך תזונתי.
תהליך ייצור מיץ תפוזים קפוא פותח במכון המחקר על הדרים של אוניברסיטת פלורידה בשנת 1948. מאז הפך המוצר לסחורה הנסחרת בשוק הסחורות, בעיקר בבורסות סחורות בארצות הברית.
מאז 1966 ניתן לקנות חוזים עתידיים של מיץ תפוזים קפוא ומרוכז בבורסת הסחורות של ניו יורק.
החל משנת 1985 ניתן לקנות אופציות על מיץ תפוזים קפוא ומרוכז.
מיצ'ל ג'יימס "מיץ'" ריצ'מונד הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הקלע.
ריצ'מונד נחשב לאחד מטובי קולעי השלשות בליגת ה-NBA בכל הזמנים, ובעת פרישתו דורג במקום השישי בין קלעי השלשות בהיסטוריה.
בצעירותו שיחק ריצ'מונד כדורסל שנתיים במסגרת מכללת מוברלי ג'וניור במיזורי, ושנתיים נוספות באוניברסיטת המדינה של קנזס, בה היה לקולע נקודות מצטיין.
לאחר מכן נבחר במקום החמישי בדראפט 1988 על ידי קבוצת גולדן סטייט ווריורס.
באותה שנה, לפני הצטרפותו ל-NBA, הוא השתתף עם הנבחרת האולימפית של ארצות הברית באולימפיאדת סיאול.
בעונתו הראשונה בגולדן סטייט, , זכה ריצ'מונד בתואר רוקי השנה ב-NBA לאחר שקלע 22 נקודות בממוצע למשחק.
הוא היה אחד משחקני המפתח בקבוצה של דון נלסון שהתבססה על משחק ההתקפה, והיה חלק משלישייה מפורסמת בקבוצה, יחד עם טים הארדוויי וכריס מאלין.
שלישייה זו כונתה "ריצת TMC" - משחק מילים מלהקת הראפ ראן די אם סי - בהתאם לאות הראשונה בשם הפרטי של כל אחד משחקנים אלו.
בנוסף ליכולת הקליעה שהוסיף לקבוצתו, ריצ'מונד השלים את יכולותיהם של חבריו לקבוצה על ידי כך שחדר ביעילות לרחבת הסל בעת ההתקפות של גולדן סטייט.
לאחר שלוש שנים בגולדן סטייט בהן קלע למעלה מ-22 נקודות בממוצע למשחק, עבר ריצ'מונד במהלך עונת לסקרמנטו קינגס, והפך במהרה לכוכב הראשי של הקבוצה ולאחד מהשחקנים הגדולים בתולדותיה, מאז הקבוצה עברה לסקרמנטו ב-.
ריצ'מונד היה של סקרמנטו מכל אחת משבע עונותיו בקבוצה, ובנוסף נבחר חמש פעמים בתקופתו בה לאחת מחמישיות העונה.
הוא נבחר גם שש פעמים רצופות ( - ) לחמישיית המערב במשחק האולסטאר של ה-NBA, וזכה בתואר ה-MVP של המשחק שהתקיים בפיניקס ב-1995. ריצ'מונד אף זכה עם נבחרת ארצות הברית במדליית זהב באולימפיאדת אטלנטה 1996.
על אף שהגיע לשיא מבחינה אישית בסקרמנטו, ריצ'מונד הצליח להעפיל פעם אחת בלבד עם הקבוצה למשחקי הפלייאוף, ב-, אז הודח על ידי סיאטל סופרסוניקס בסיבוב הראשון.
במאי 1998 עבר ריצ'מונד לקבוצת וושינגטון ויזארדס יחד עם אוטיס ת'ורפ, בעסקה במסגרתה הועבר כריס ובר לסקרמנטו.
בשנים שלאחר מכן הפכה סקרמנטו למועמדת בכירה לאליפות הליגה, בעוד שהוא עצמו סבל מירידה ביכולתו - הוא לא הצליח להמשיך את יכולת הקליעה העילאית שלו, והחמיץ למעלה ממחצית עונת בשל פציעה.
בעונת עבר ריצ'מונד ללוס אנג'לס לייקרס, במדיה היווה בעיקר שחקן ספסל ושותף בארבע דקות בממוצע למשחק.
בסיום העונה הוא זכה עם הלייקרס באליפות ה-NBA היחידה שלו, על אף ששותף בארבע דקות בלבד במשך כל הפלייאוף.
לאחר אותה עונה פרש ריצ'מונד ממשחק.
כיום משמש ריצ'מונד כסקאוט עבור גולדן סטייט ווריורס, קבוצתו הראשונה כשחקן.
אליפות ה-NBA עם לוס אנג'לס לייקרס:
מדליית ארד אולימפית עם נבחרת ארצות הברית: 1988
MVP של משחק האולסטאר: 1996
ריצ'מונד הוא הקולע השלישי בטיבו של סקרמנטו קינגס בכל הזמנים.
לאות הוקרה, הקבוצה תלתה את מספר שחקנו (2) באולמה בשנת 2003.
מיץ ענבים (נקרא גם תירוש) הוא מיץ המופק מענבים שאינו עובר תהליך תסיסה, ועל כן לא נוצר בו אלכוהול כמו ביין.
משקה זה הוא תוצר חדש יחסית, שאופן הכנתו לא היה ידוע בעבר בשל העובדה שהיה קושי לשמר את הענבים לאורך זמן מבלי שייווצר תהליך התסיסה שהופך את הסוכרים לאלכוהול, או מבלי שהמשקה יתקלקל כתוצאה מהפעילות החיידקית שמתרחשת במשקה הענבים לאחר שנסחט.
עד להמצאת הפסטור בעת החדשה, ניתן היה לשתות מיץ ענבים בסמוך לבציר ודריכת הענבים בגת.
בישראל נהוג לכנות בשם "מיץ ענבים" גם משקה ממותק בטעם ענבים, כגון טרופית, על אף שאין קשר בינו לבין הפרי למעט טעמו הדומה.
ברכתו של מיץ הענבים היא "בורא פרי הגפן", בשונה ממיצים של פירות אחרים, שברכתם "שהכל", כמו כן מובא בתלמוד היתר לקדש על 'יין מגיתו' שהוא למעשה מיץ ענבים שנסחט זה עתה בגת.
יש הטוענים שההיתר ניתן בדיעבד בשל יוקרו של היין בתקופה ההיא.
מיץ ענבים שעבר תהליך פיסטור, לרוב הדעות דינו כיין לכל דבר, מברכים עליו הגפן ויכולים לקדש עליו.
לעומתם הגאונים סוברים כי ברכתו שהכל, ויש הסבורים כי מיץ ענבים לא יכול להוות תחליף ליין במצוות הטעונות כוס של ברכה.
הרב אליעזר מלמד סבור כי נכון לקיים את מצוות הקידוש דווקא ביין, ובפרט במצוות שתיית ארבע כוסות בליל הסדר.
מאידך, לדעת הרבה מן הפוסקים ניתן לכתחילה לקדש על מיץ ענבים.
כיום, רוב היהודים העורכים קידוש בשבת משתמשים במיץ ענבים (מפוסטר).
סקר שנערך בשנת 2002 העלה ששני שלישים מהאוכלוסייה בישראל שותים מיץ ענבים לארבע כוסות בליל הסדר, אולם בקרב הציבור החרדי מקפידים רבים על שתיית יין דווקא למצוות ארבע כוסות.
מיצ'יו קאקו (ביפנית: 加来 道雄; באנגלית: Michio Kaku; נולד ב-24 בינואר 1947) הוא פיזיקאי אמריקאי ממוצא יפני, פרופסור לפיזיקה תאורטית, בסיטי קולג' של אוניברסיטת העיר ניו יורק, ממנסחי תאוריית שדה המיתרים ומחברם של סדרת ספרים שמטרתם לפשט את המדע עבור מי שאינם עוסקים במדעים המדויקים.
מוכר בציבור בעיקר בזכות עבודתו בתחום המדע הפופולרי - חיבור סדרת ספרים העוסקים בפיזיקה מודרנית, וכן הופעות רבות בתוכניות רדיו וטלוויזיה במדע וכתיבת בלוגים בנושא.
מיצ'יו קאקו נולד בסן חוזה, במדינת קליפורניה שבארצות הברית, להורים מהגרים יפנים.
סבו הגיע לארצות הברית כדי לקחת חלק במבצע הניקיון לאחר רעידת האדמה בסן פרנסיסקו ב-1906. אביו נולד בקליפורניה, אך התחנך ביפן ודיבר מעט אנגלית.
שני הוריו היו במרכז המהגרים באגם טולה, שיועד למיקום מחדש של מהגרים, ושם נפגשו הוריו והולידו את שני אחיו.
כפרויקט ליריד המדע הבית ספרי בבית הספר הגבוה קאברלי שבפאלו אלטו, שבו למד קאקו, הוא בנה מאיץ חלקיקים במוסך של הוריו.
ביריד המדע שנערך במעבדת המדע הלאומית באלבקרקי, ניו מקסיקו, קאקו הציג את מאיץ החלקיקים ומשך את תשומת לבו של הפיזיקאי אדוארד טלר, שלקח את קאקו כבן חסותו, מה שהעניק לו את מלגת הרץ להנדסה.
בשנת 1968 סיים את לימודיו באוניברסיטת הרווארד בהצטיינות יתרה והיה הראשון מכיתת הפיזיקה שלו שסיים את לימודיו.
הוא היה שותף במעבדת הקרינה ברקלי שבאוניברסיטת קליפורניה בברקלי וקיבל תואר דוקטור בשנת 1972. כבר באותה שנה התמנה למרצה באוניברסיטת פרינסטון.
במהלך מלחמת וייטנאם, קאקו השלים אימון בסיסי בצבא האמריקאי בפורט בנינג, ג'ורג'יה ועבר אימוני חי"ר מתקדמים בפורט לואיס, וושינגטון.
עם זאת, מלחמת וייטנאם הסתיימה לפני שהיה עליו להיקלט בחיל הרגלים.
קאקו נשוי בשנית ואב לשתי בנות.
קאקו היה פרופסור עמית במכון למחקר מתקדם בפרינסטון, אוניברסיטת ניו יורק.
בעשור השני של המאה ה-21, הוא מחזיק בקתדרה הנרי סמאט כפרופסור בפיזיקה תאורטית במכללה העירונית של ניו יורק.
לקאקו יש למעלה מ-70 מאמרים בכתבי עת כגון Physical Review וכיסה נושאים כגון תורת העל-מיתר, כבידת על, סימטריית על ופיזיקה האדרונית.
בשנת 1974, יחד עם פרופסור קייג'י קיקאווה מאוניברסיטת אוסקה, הוא חיבר את המאמרים הראשונים המנסחים את תורת המיתרים כתורת שדה - תאוריית שדה המיתרים.
בנוסף, הוא מחברם של מספר ספרי לימוד על תורת המיתרים ותורת השדות הקוואנטית.
קאקו ידוע בשל היותו "פופולריסט של המדע", מדען המנסה להסביר את המדע במילים פשוטות שיובנו לכלל המתעניינים, ומצליח לגעת בקהלים של נטולי רקע משמעותי במדעים.
הוא כתב ספרים והופיע בתוכניות טלוויזיה רבות, כמו גם בסרט והוא גם מנחה תוכנית רדיו שבועית בנושאי מדע.
קאקו הכריז בפומבי על חששותיו האנתרופוגניות (השפעת האדם על הסביבה) מן ההתחממות הגלובלית, ההתחמשות גרעינית, והשימוש לרעה באנרגיה גרעינית.
הוא מתח ביקורת על החללית קאסיני בשל 33 ק"ג הפלוטוניום שבה ששימשו להנעתה.
ביקורתו באה בשל המודעות לאפשרות של נפגעים רבים אם החללית הייתה מתרסקת ודלק הפלוטוניום היה גורם לזיהום חמור, קאקו ביקר בפומבי את נאס"א בשל כך.
הוא דיבר גם על הסכנות של פסולת חלל וקרא לניטור ופיקוח טוב יותר שלה.
קאקו בדרך כלל תומך נלהב של חקר החלל החיצון, ומאמין כי היעד הסופי של המין האנושי הוא לגלות את אמיתות הגלקסיה, הוא טען כי משימותיה ושיטותיה של נאס"א רחוקים מלפעול בכיוון זה.
קאקו מייחס את גישתו נגד נשק גרעיני להשפעה של תוכניות רדיו בנושא, ששמע בזמן לימודיו.
באותה תקופה גם סירב להצעה לפיתוח הדור הבא של נשק גרעיני והעדיף להתמקד בכתיבת מחקר, הוראה ותקשורת.
קאקו הצטרף למדענים אחרים כגון הלן קלדיקוט ויונתן שצ'ל, והיה פעיל שלום בתנועה העולמית נגד נשק גרעיני שקמה בשנות ה-80, במהלך כהונתו של נשיא ארצות הברית, רונלד רייגן.
קאקו היה חבר מועצת המנהלים של תנועת פעולת השלום ובמועצת המנהלים של תחנת הרדיו WBAI-FM בניו יורק, שם הוא מנחה את תוכנית הרדיו שלו, שמתמקדת בנושאי מדע, מלחמה, שלום ואיכות הסביבה.
על-מרחב - אודיסיאה מדעית ביקומים מקבילים, בעיוותי זמן ובממד העשירי (1994), תרגם עמנואל לוטם, הוצאת מעריב - הד ארצי, 1998.
היקום של איינשטיין - פריצת דרך בתפיסת הזמן והמרחב (2004), תרגמה נורית לוינסון, הוצאת אריה ניר, 2005
עולמות מקבילים - מסע אל הבריאה, אל הממדים הגבוהים ואל עתידו של היקום (2004), תרגמה נעמי כרמל, הוצאת כתר, 2008
הפיזיקה של הבלתי אפשרי - מסע מדעי לעולמם של הפייזרים, שדות הכוח, הטלפורטציה והמסע בזמן (2008), תרגם אוריאל גבעון, הוצאת אריה ניר, 2010
הפיזיקה של העתיד - כיצד ישנה המדע את גורל האנושות ואת חיי היום-יום שלנו עד 2100 (2011), תרגם אורי שגיא, הוצאת אריה ניר, 2012.
העתיד של המוח - המסע המדעי להבנה, להעצמה ולשדרוג של המוח (2014), תרגם אורי שגיא, הוצאת אריה ניר, 2015.
עתיד האנושות - מסע בין כוכבים, אלמוות, וייעודנו הגורלי מעבר לכדור הארץ (2018), תרגם עמנואל לוטם, הוצאת אריה ניר, 2018.
משוואת אלוהים - החיפושים אחר תאוריה של הכל (2021), תרגם עמנואל לוטם, הוצאת אריה ניר, 2023.
הספר "על מרחב" היה לרב-מכר ונבחר לספר המדע הטוב ביותר של השנה בשנת יציאתו, על ידי הניו יורק טיימס ווושינגטון פוסט.
הספר "עולמות מקבילים" נבחר לאחד מספרי המדע הטובים בבריטניה, בשנת יציאתו לאור.
מיצ'יסלב מינקובסקי (בפולנית: Mieczyslaw Minkowski; 15 באפריל 1884, ורשה – 20 ביולי 1972, ציריך) היה נוירולוג שווייצרי ממוצא יהודי פולני.
מיצ'יסלב מינקובסקי היה בנו של סוחר בפולין.
הוא למד רפואה באוניברסיטאות ורשה ממנה סולק בשל הזדהותו עם תנועת סטודנטים ליברלית, מינכן וברסלאו שם הוא הגיש את עבודת הדוקטור שלו.
לאחר מכן השתלם בעוד כמה מקומות.
בין השאר אצל איוואן פבלוב בסנקט פטרבורג ואצל אלואיס אלצהיימר במינכן.
ב-1911 הוא עבר לציריך ושם קיבל מאוחר יותר אזרחות שווייצרית.
הוא עשה את ההתמחות שלו אצל קונסטנטין פון מונקוב.
אחרי שעבד מ-1913 כמרצה הוא נעשה פרופסור חבר ב-1926 ומ-1928 עד 1954 היה פרופסור מן המניין לנוירולוגיה וכן מנהל המרפאה הנוירולוגית של אוניברסיטת ציריך.
מ- 1943 עד 1946 היה נשיא של האגודה השווייצרית לנוירולוגיה ומ-1949 היה נשיא לשם כבוד שלה.
מ-1925 ואילך היה גם נשיא הקהילה היהודית של ציריך (Jüdischen Vereinigung Zürich)
עבודת הדוקטורט שלו עסקה בלקויות בשלפוחית השתן הנובעים ממקור במוח.
תחום העניין המרכזי שלו היה נוירו אנטומיה ונוירו פיזיולוגיה.
כשהגיע לציריך עסק במערכת הראייה המרכזית.
הוא הצליח להוכיח שגרעין הברך הצדי מייצג, לסירוגין, את העין הימנית והשמאלית.
שנים רבות עסק גם במחקר הפעילות המוטורית של העובר בהקשר להתפתחות המורפולוגית של מערכת העצבים.
הוא עשה מחקרים משתפים עם בן-עמי פינקלשטיין.
מיצ'ואקאן דה אוקמפו (בספרדית: Michoacán de Ocampo; רשמית: המדינה החופשית והריבונית של מיצ'ואקאן דה אוקמפו, בספרדית: Estado Libre y Soberano de Michoacán de Ocampo), או בקיצור מיצ'ואקאן, היא אחת מ-31 המדינות המרכיבות את מקסיקו.
מיצ'ואקאן נמצאת במערב מקסיקו וגובלת באוקיינוס השקט בדרום-מערב, חליסקו וקולימה במערב, גואנחואטו בצפון, קרטרו בצפון-מזרח, מדינת מקסיקו במזרח וגררו בדרום-מזרח.
בירתה והעיר הגדולה ביותר בה היא מורליה.
הספרדים הגיעו לראשונה לאזור בו נמצאת מיצ'ואקאן בעשורים הראשונים של המאה ה-16.
לאחר קבלת העצמאות של מקסיקו, מיצ'ואקאן הפכה למדינה ב-1824 כשבירתה היא ואיאדוליד, ששמה שונה כעבור מספר שנים למורליה.
ב-1846 הוקמה בחלק משטחי מיצ'ואקאן המדינה החדשה קולימה, וב-1849 הוקמה בחלק מהמדינה מדינת גררו אשר במהלך השנים צורפו אליה חלקים נוספים ממיצ'ואקאן.
כלכלת מיצ'ואקאן מתבססת על חקלאות, מקנה ודיג.
הגידולים במדינה כוללים בין היתר תירס, דורה, אבוקדו, תות שדה, אפרסק, חיטה, ליים, קנה סוכר ומנגו.
כרייה גם מהווה ענף חשוב בכלכלה המקומית, כשרובה ממוקמת במזרח המדינה.
בין היתר נכרים ברזל, נחושת, אבץ, קדמיום, עופרת, כסף, זהב, אבן גיר ושיש.
התעשייה במדינה מרוכזת בעיקר בסביבות הערים, בעיקר מורליה, ומתרכזת בעיקר בפלדה, בקבוקים ומוצרי נייר
אדיסון מיצ'ל (מיץ') מקונל הוא פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הרפובליקנית.
הוא מכהן כסנאטור מטעם מדינת קנטקי מאז 1985. כיהן כמנהיג הוועידה הרפובליקנית בסנאט של ארצות הברית מינואר 2007 עד ינואר 2025, ועל כן הוא המנהיג שכהונתו הייתה הארוכה ביותר בתולדות הוועידה הרפובליקנית.
מקונל נולד בשפילד שבאלבמה, בגיל שנתיים חלה בשיתוק ילדים ולא היה יכול ללכת עד גיל 5. בנעוריו עבר עם משפחתו ללואיוויל שבקנטקי.
ב-1964 סיים תואר ראשון בהצטיינות במדע המדינה באוניברסיטת לואיוויל, בתקופת לימודיו היה נשיא מועצת הסטודנטים.
ב-1967 סיים תואר JD במשפטים באוניברסיטת קנטקי וכיהן כנשיא ארגון הסטודנטים למשפטים.
הוא עבד כמתמחה בלשכתו של הסנאטור ג'ון שרמן קופר וכיועץ משפטי בלשכתו של הסנאטור מרלו קוק.
בשנים 1974–1975 הוא כיהן כעוזרו של המשנה לתובע הכללי של ארצות הברית בתקופת נשיאותו של ג'רלד פורד.
בשנים 1978–1985 כיהן כראש מחוז ג'פרסון בקנטקי.
בנובמבר 1984 נבחר לראשונה לסנאט של ארצות הברית לאחר שגבר על הסנאטור הדמוקרטי המכהן וולטר הדלסטון ברוב זעום של 0.4%.
מאז נבחר עוד חמש פעמים לכהונות נוספות בסנאט.
הוא כיהן כיו"ר ועדת האתיקה של הסנאט בשנים 1995–1997 וכיו"ר ועדת הכללים והמינהל בשנים 1999–2001. ב-2003 מונה למצליף הסיעה הרפובליקנית וב-2007 למנהיג הסיעה.
בשנים 2015–2021 בהן היה לרפובליקנים רוב בסנאט היה מנהיג הרוב.
במקביל הוא חבר בוועדת ההקצבות, חבר בוועדת החקלאות וחבר בוועדת הכללים והמינהל של הסנאט.
בשנים 2015 ו-2019, מגזין "טיימס" בחר במקונל כאחד ממאה האנשים המשפיעים ביותר בעולם.
מקונל נישא בשנית ב-1993 לאיליין צ'או, אשר עד 2021, כיהנה כמזכירת התחבורה של ארצות הברית בקבינט של הנשיא דונלד טראמפ.
הוא אב לשלוש בנות מרעייתו הראשונה ממנה התגרש.
מקונל הוא תומך ישראל וטען כי על ארצות הברית לגבות אותה ללא היסוס במהלך מבצע שומר החומות במאי 2021.
אדיסון מיצ'ל מקונל השלישי נולד בשפילד, אלבמה, בשנת 1942. הוריו היו אדיסון מיצ'ל (א.
מוצאו מעורב בין מהגרים סקוטים של אלסטר ואנגלים.
נוסף על כך, אחד מבין אבותיו היה מעורב במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
מקונל בילה את שנותיו הראשונות באתונה, אלבמה (הסמוכה לשפילד), שם סבו ואח סבו היו אחראים על בית עלמין מקומי.
כאשר היה בן שנתיים בלבד התגייס אביו לשירות צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה.
גם לאחר סופה של המלחמה, המשיך אדיסון מיצ'ל מקונל השני בשירות קבע בצבא.
עם גיוס האב לצבא, עברה אמו של מקונל, עם כל שאר המשפחה, לבית אחותה באזור הכפרי של אלבמה, שם נדבק מקונל הפעוט בנגיף הפוליו (שהחיסון נגדו התגלה רק עשור אחר כך) וחלה בשיתוק ילדים שפגע בתפקוד רגלו השמאלית.
מקונל לא אושפז, אך אמו העניקה לו טיפולי פיזיותרפיה ביתיים ארבע פעמים מדי יום.
לאחר מעל שנתיים ארוכות של טיפולים במכון טיפול לחולי שיתוק ילדים בג'ורג'יה על שם נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט (אשר טופל באותו המכון), הצליח מקונל בן החמש להשתקם מהשיתוק ולתפעל את רגלו השמאלית ללא תמיכת עזר.
בשנת 1950, כאשר היה מקונל בן שמונה, עבר עם משפחתו מאתונה לאוגוסטה (ג'ורג'יה), הסמול לפורט גורדון, שם הוצב אביו במסגרת שירותו הצבאי.
בשנת 1956 עברה המשפחה אל לואיוויל, הגדולה שבערי קנטקי, שם למד מקונל הצעיר בבית הספר התיכון 'דו-פונט מנואל'.
עוד בשנתו הראשונה בלימודים מונה מקונל לנשיא מועצת התלמידים השכבתית.
מקונל סיים תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת לואיוויל.
בשנת 1963 השתתף במצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות, בו מרטין לותר קינג נשא את הנאום "יש לי חלום".
בשנת 1964, בגיל 22, היה מקונל מעורב בעצרות עבור זכויות שוויון אזרחי והיה מתמחה אצל הסנאטור ג'ון שרמן קופר.
בשנת 1967 סיים מקונל את לימוד המשפטים באוניברסיטת קנטקי.
במרץ 1967, זמן קצר לפני שהועבר צו גיוס למסיימי לימודי משפטים עבור שירות במלחמת וייטנאם, מקונל התגייס כטוראי לצבא המילואים.
מקונל החל הכשרת טירונות צבאית יומיים בלבד לאחר שהגיש את מבחן הלימודים האחרון שלו.
עם סיום הטירונות שלו אובחן כחולה בדלקת עצבים אופטית ועל כן נקבע כי לא היה כשיר לשירות.
על כן, שירותו הצבאי הפעיל של מקונל נמשך 37 ימים בלבד, בין 9 ביולי ל-15 באוגוסט 1967. במהלך תקופת שירותו היה מוצב בפורט נוקס (בסיס צבאי).
מאוחר יותר, לאורך הקריירה הפוליטית של מקונל, יריביו העלו את נושא שירותו הצבאי כאמצעי לערער את המוניטין הציבורי שלו.
בין 1968 ל-1970 חזר מקונל לוושינגטון די.
סי., והיה עוזר פרלמנטרי בצוות של הסנאטור מארלו קוק מקנטקי.
עבודתו אצל קוק, שהיה חבר בוועדת המשפט, חשפה אותו באופן מעמיק להליכים לאישור מינוי שופטים במערכת המשפט הפדרלית, ולחשיבותם, דבר שבא לכדי ביטוי כשהגיע להיות מנהיג הרפובליקנים בסנאט.
בהמשך שב מקונל אל לואיוויל ונטל חלק בקמפיין הבחירות הכושל של טום אמברטון מטעם המפלגה הרפובליקנית לתפקיד מושל קנטקי.
לאחר מכן עבד מקונול במשרד עורכי דין בלואיוויל, ובמקביל למיד שיעורים ליליים במדעי המדינה באוניברסיטת לואיוויל.
באוקטובר 1974 שב מקונל לוושינגטון די.
למלא את תפקיד המשנה לתובע הכללי של ארצות הברית בממשל הנשיא ג'רלד פורד.
בכהונתו בתפקיד זה עבד מקונל, בין לבין, עם אנטונין סקאליה, לימים שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית.
בשנת 1977 נבחר למנהל מחוז ג'פרסון בקנטקי (המחוז שבתוכו ממוקמת העיר לואיוויל), לאחר שניצח את המנהל הדמוקרטי המכהן, טוד הולנבאך, ב-53% מהקולות לעומת 47% מהקולות.
מקונל נבחר לקדנציה שנייה בתפקיד בשנת 1981 וכיהן בו עד 1985.
מאז שנת 1973 כיהן וולטר הדלסטון הדמוקרטי כסנאטור מטעם קנטקי.
בשנת 1984 רץ לקדנציה שלישית בתפקיד.
מיץ' התחרה למועמדות הרפובליקנית לסנאט וזכה ברוב מכריע בבחירות המקדימות.
הבחירות הכלליות התקיימו ב-5 בנובמבר והסתיימו בניצחון של מקונל עם 644,990 קולות (49.9%) לעומת הדלסטון עם 639,721 קולות (49.5%).
משמעות הדבר היא שמקונל ניצח בבחירות בפחות מחצי אחוז מכלל הבוחרים.
למרות הניצחון הסוחף של הנשיא רונלד רייגן במהלך הבחירות לנשיאות אשר התקיימו במהלך אותה השנה, קנטאקי הייתה המדינה היחידה בה מושב בסנאט עבר לידי הרפובליקנים.
מאז ניצחונו בשנת 1984 נותר מקונל בתפקיד ועודנו מכהן לאחר שש מערכות בחירות נוספות מהן הניצחון בעל אחוז ההצבעה הנמוך ביותר עבורו היה בשנת 1990 (52.2%) והניצחון בעל אחוז ההצבעה הגבוהה ביותר עבורו היה בשנת 2002.
לאורך הקריירה הפוליטית המוקדמת שלו בקנטקי, מקונל נחשב רפובליקני מתון ופרגמטי.
עם השנים, לאורך כהונתו בסנאט, נטה מקונל לעבר הפלג השמרני יותר של המפלגה.
בשנת 1996 נבחר מקונל ליו"ר הוועדה הסנאטורית הרפובליקנית הלאומית, שמרכזת את המאמץ המפלגתי לבחירת סנאטורים, וכיהן בתפקיד עד 2001. ב-2002 נבחר למצליף הרפובליקני בסנאט.
מאז 2007 הוא מכהן כמנהיג הרפובליקנים בסנאט (כמנהיג המיעוט והרוב, לסירוגין), כהונה ארוכה מכל מנהיג רפובליקני בהיסטוריה של התפקיד.
התנגדות לרפורמות בחוקי מימון הבחירות
החל משלב מוקדם בכהונתו בסנאט, מקונל הוביל את ההתנגדות בסנאט לניסיונות רפורמה במימון בחירות.
ב-1994 טירפד בעזרת השימוש בפיליבסטר הצעת חוק בנושא שהוביל מנהיג הרוב הדמוקרטי בסנאט ג'ורג' מיטשל.
בהמשך הוביל את ההתנגדות (הרפובליקנית ברובה) להצעת הרפורמה של הסנאטורים ג'ון מקיין הרפובליקני וראס פיינגולד הדמוקרט, והצליח לעכב אותה במשך שנים.
התנגדותו העיקשת הובילה את תומכי החקיקה המתוסכלים להדביק לו את הכינוי דארת' ויידר, כינוי שהוא שמח לאמץ, כשהופיע למסיבת עיתונאים עם צעצוע של חרב אור.
מאבקים אלה עיצבו במידה רבה את דרכו של מקונל בסנאט, והאסטרטגיות אותן פיתח בתקופה זו שימשו אותו בהמשך, כשעמד בראש המפלגה הרפובליקנית בסנאט.
בתחילת 2002 עבר בקונגרס "החוק הדו-מפלגתי לרפורמה בקמפיין" הידוע כ"חוק מקיין-פיינגולד", ונחתם על ידי הנשיא בוש.
מקונל עמד בראש המאמץ המשפטי לפסול את החוק, בטענה שהוא פוגע בזכות לחופש הביטוי המעוגנת בתיקון הראשון לחוקה.
לאחר שוועדת הבחירות הפדרלית (FEC) פעלה על פי החוק החדש, הגישו מקונל ומספר גופים, עתירות נגד ההחלטה, שהגיעו לבית המשפט העליון.
בהחלטה בתיק, שהתקבלה בסוף 2003 ונודעה כפסק דין מקונל נגד נגד ועדת הבחירות הפדרלית, דחה בית המשפט ברוב של 4–5 את רוב טענות העותרים, ואישר את חוקתיות רוב סעיפי החוק.
אולם ב-2010, בהליך בו מקונל לא היה שותף, קיבל בית המשפט העליון את פסק דין סיטיזנס יונייטד נגד ועדת הבחירות הפדרלית שהפך חלק מהחלטה זו, ופסל חלק גדול מהחוק.
בבחירות של 2006 איבדו הרפובליקנים את הרוב בסנאט, וכמנהיג הרפובליקני בסנאט מקונל עמד בראש המיעוט.
האירוע הבולט בשנתיים האחרונות לכהונתו של ג'ורג' וו.
בוש היה המשבר הכלכלי שפרץ בסוף 2008. כראש המיעוט הרפובליקני בסנאט תמך מקונול בתוכנית החילוץ הפיננסית שהוביל ממשל בוש, ונטל חלק במאמצים הדו-מפלגתיים להתגבר על הקשיים שחקיקתה נתקלה בו בקונגרס.
הבחירות ב-2008 הסתיימו בניצחון דמוקרטי סוחף.
בבחירות לנשיאות ניצח ברק אובמה ובסנאט הרפובליקנים איבדו 8 מושבים.
בעקבות מעבר של ארלן ספקטור מהרפובליקנים לדמוקרטים, הדמוקרטים הגיעו למספר של 60 סנטורים, שיכול להביא לסיום פיליבסטרים.
בניגוד לרבים מאנשי מפלגתו, מקונל לא שקע ברוח נכאים, והצליח לאחד את הסיעה המצומצמת סביב אסטרטגיה של התנגדות גורפת לכל יוזמות החקיקה הגדולות של ממשל אובמה, כך שהוא לא יוכל להתגאות בתמיכה דו-מפלגתית בהן.
מקונל נתן פומבי לאסטרטגיה שלו בראיון ל"נשיונל ג'ורנל" ב-2010 כשאמר: "הדבר החשוב ביותר שאנו רוצים להשיג הוא שהנשיא אובמה יהיה נשיא של קדנציה אחת".
ב-2009 ותחילת 2010 הדמוקרטים הצליחו להעביר, למרות התנגדות מוחלטת או כמעט מוחלטת של הרפובליקנים, מספר יוזמות חקיקה משמעותיות, בהן חבילת תימרוץ נוספת לחילוץ המשק מהמשבר הכלכלי, רפורמה במערכת הפיננסית (חוק דוד-פרנק) וחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה שהביא לרפורמה בביטוח הבריאות (""אובמה-קר").
המלחמה הקשה ביותר בין המפלגות הייתה על רפורמת הבריאות.
הדמוקרטים הצליחו להעביר את החקיקה ללא תמיכה של אף סנאטור רפובליקני.
אך מקונל הצליח לגבות מהם על כך מחיר פוליטי כבד: השילוב של אחדות פנימית בסיעה, וטקטיקות של עיכוב בדיונים שגרמה לחקיקה להתמשך, גרמה להתנגדות ציבורית הולכת וגוברת לרפורמה, ולפגיעה בפופולריות של אובמה.
כתוצאה איבדו הדמוקרטים ב-2010 את הרוב בית הנבחרים ואת הרוב המיוחס בסנאט, ואובמה כמעט שלא היה יכול להעביר בחקיקה רפורמות נוספות עד לסיום נשיאותו.
מקונל השתמש רבות בטקטיקות העיכוב גם בתחום אישור המינויים של הנשיא אובמה ל שופטים פדרליים בבתי המשפט המחוזיים ובתי המשפט לערעורים.
תחת הנהגתו הרפובליקנים דרשו דיון פרטני בכל מינוי, בניגוד למנהג שהיה מקובל לדון במינויים רבים יחד, וקיימו פיליבסטרים גם על מינויים שעברו לבסוף ברוב גדול.
כתוצאה מכך, הדמוקרטים, בראשות מנהיג הרוב הארי ריד, שינו ב-2013 את כללי הסנאט, כך שלהפסקת פיליבסטר על מינויים ברשות המבצעת ומינויי שופטים פדרליים בערכאות הנמוכות יספיק רוב רגיל, ורק במינויים לבית המשפט העליון ימשיך להיות צורך ברוב מיוחס של 60 סנאטורים.
מקונול הבטיח לדמוקרטים שהם יתחרטו על כך, ועשויים להתחרט מוקדם ממה שהם צופים.
בעת השבתת הממשל באוקטובר 2013, מקונל היה דווקא זה שהוביל לפשרה עם ממשל אובמה והדמוקרטים בקונגרס.
ההשבתה נבעה מיוזמה של הסנאטורים החדשים טד קרוז ומייק לי מאגף "מסיבת התה" שהובילו את חברי האגף בבית הנבחרים להתנגד להעברת חוקי תקציב, ואף להארכת תוקף חוקי תקציב קודמים, אלא אם כן הם יכללו פגיעה ברפורמת הבריאות ("אובמה-קר").
בתחילת המשבר מקונל לא נטל חלק בדיונים שהתנהלו בעיקר בין יושב ראש בית הנבחרים ג'ון ביינר לבית הלבן.
אולם אחרי שביינר לא הצליח להביא לסיום המשבר, ולאור סקרים שהראו שהציבור מאשים את הרפובליקנים בהשבתה, נכנס מקונל לעובי הקורה, ולמרות יחסיו הקשים עם מנהיג הרוב הדמוקרטי הארי ריד, הם הצליחו להגיע להסכם שסיים את המשבר אחרי למעלה משבועיים, בלא הישגים ממשיים לרפובליקנים.
בעקבות בחירות אמצע הקדנציה ב-2014, הרוב בסנאט עבר לידי הרפובליקנים, ומקונל הפך למנהיג הרוב.
הוא החזיק בתפקיד בשנתיים האחרונות לממשל אובמה, ובמשך כל כהונתו של דונלד טראמפ כנשיא.
כמנהיג הרוב בסנאט מקונל עצר כמעט לחלוטין את המינויים של אובמה לשופטים פדרליים.
מגמה זו הגיעה לשיא עם מותו של שופט בית המשפט העליון אנטונין סקאליה בפברואר 2016. עוד באותו יום החליט מקונל לא לאפשר לאובמה למנות שופט חדש והודיע כי "לעם האמריקני מגיע קול בבחירות השופט הבא בבית המשפט העליון שלהם.
לכן אין למלא את המקום עד שייבחר נשיא חדש".
כאשר אובמה החליט למנות את מריק גרלנד מקונל סירב לאפשר לדון במינוי, והמושב בבית המשפט נשאר ריק יותר משנה.
מקונל התגאה כי החלטה זו הייתה החשובה ביותר אותה קיבל בקריירה שלו, וייחס לה גם השפעה מכרעת על ניצחונו של דונלד טראמפ בבחירות, משום שהשארת המינוי לנשיא שייבחר נתנה סיבה למצביעים שמרניים להצביע עבור טראמפ.
ניצחונו של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ב-2016 אפשרה למקונל להיות הרוח החיה מאחורי מהפכה עמוקה בהרכב השופטים בבתי המשפט הפדרליים.
בעת השבעתו של טראמפ לנשיאות מספר גדול של מקומות בבתי המשפט נותרו בלתי מאוישים, לאור הסחבת שנקט מקונל בהעלאת המינויים של אובמה לאישור הסנאט.
עוד לפני הבחירות לנשיאות החל מקונל לתכנן יחד דון מקגאן, חבר האגודה הפדרליסטית שהיה היועץ המשפטי של קמפיין טראמפ ואחר כך היועץ המשפטי של הבית הלבן, את האסטרטגיה לאיוש תפקידים אלה בגל של שופטים שמרנים שטראמפ ימנה ומקונל יידאג לאישור מינויים בסנאט.
גולת הכותרת היו המינויים לבית המשפט העליון.
כאשר טראמפ מינה את ניל גורסץ' לכיסא של סקליה, הדמוקרטים ניסו להפעיל פיליבסטר כנגד המינוי, כמחאה על מניעת הדיון באישור מינוי גרלנד לכיסא זה על ידי אובמה.
בתגובה הביא מקונל להנמכת הרף הדרוש לעצירת פיליבסטרים לרוב רגיל, גם בדיונים על מינוי שופטים לבית המשפט העליון.
גם בערכאות הפדרליות היותר נמוכות הצליח מקונל להשאיר חותם על ידי אישור מינויים של שופטים שמרניים צעירים, שיישארו במערכת שנים רבות.
בניגוד למנהיגים רבים של הרוב בסנאט במהלך ההיסטוריה, מקונל שם דגש פחות על העברת חקיקה.
במשך 6 שנותיו בתפקיד, רק במשך השנתיים הראשונות של נשיאות טראמפ שני בתי הקונגרס והנשיאות היו בידי הרפובליקאים,
היוזמה החקיקתית הגדולה הראשונה של הרפובליקנים בשנתיים אלו הייתה הניסיון "לבטל ולהחליף" את רפורמת הבריאות של אובמה ("אובמה-קר"), ובה הם נחלו כישלון צורב.
כבר בשבוע השני של הקונגרס החדש, עוד לפני השבעתו של טראמפ, הסנאט העביר החלטה לאפשר לבטל את "אובמה-קר" ברוב רגיל של 51 סנאטורים (אולם בשביל להעביר חוק חליפי עדיין היה צורך ב-60 קולות בשביל להתגבר על פיליבסטר).
במאי הרפובליקנים הצליחו להעביר בבית הנבחרים הצעת חוק לביטול אובמה-קר, אולם הסנאטורים הרפובליקנים לא הסכימו לאמץ אותה, וניסו לגבש חוק מהתחלה.
המאמצים הגיעו לשיאם ביולי, כאשר כמה מהצעות אלה עלו להצבעה ולא הצליחו אפילו להתקרב לרוב רגיל.
ההצבעה על ההצעה האחרונה, שהציעה רק ביטול חלקי של רפורמת הבריאות של אובמה, הייתה הקרובה ביותר לזכות לרוב (ובכך להתחיל הליך של מיזוג בין ההצעות שהתקבלו בשני בתי הקונגרס).
רק שתי הסנאטוריות הרפובליקניות המתונות סוזאן קולינס וליסה מרקאוסקי הודיעו שהתנגדו לה.
סגן הנשיא הוזעק להכריע את ההצבעה במקרה של תיקו, וגורל ההצבעה היה תלוי בקולו של ג'ון מקיין, עליו הופעלו לחצים רבים מכל הכיוונים.
לבסוף הוא נכנס לאולם הסנאט להצביע הצבעה השמית, נעמד מול מקונל, סימן באגודלו מטה והפיל את החוק.
כישלון זה הביא לשורת מתקפות של הנשיא טראמפ כנגד מקונל.
לעומת זאת הרפובליקנים זכו לניצחון חקיקתי גדול בדצמבר 2017 באישור רפורמת מס ("Tax Cuts and Jobs Act of 2017") שהביאה לקיצוץ מיסים לחברות וליחידים, חלקם רק למשך עשר שנים, לביטול החזרי מס מסוימים, וגם לביטול למעשה של הקנס שנקבע ב"אובמה-קר" על מי שלא רכש ביטוח בריאות.