tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שלישייה הוא סרט דרמה רוסי, בבימויה של אנה מליקיאן ובכיכובם של קונסטנטין חבנסקי, ויקטוריה איסאקובה ויוליה פרסילד.
הוא יצא לאקרנים ברוסיה ל-3 בדצמבר 2020. הסרט הופק בסיוע משרד התרבות של רוסיה.
שלוש דמויות בלבד מופיעות בסרט, שאר הדמויות המופיעות בסרט אינן מזוהות ומופיעות בגבן בלבד.
גיבור הסרט הוא אישיות בידור מצליחה בעולם השואו ביז הרוסי בשם אלכסנדר סאשין חי עם אשתו במוסקבה, אך מתחזק מערכת יחסים עם אישה נוספת בסנקט פטרבורג, אלא שמערכת היחסים המשולשת מביאה לקירוב בין שתי דמויות מנותקות לכאורה אחת מהשנייה.
קונסטנטין חבנסקי - אלכסנדר סאשין
ויקטוריה איסאקובה - יוליה, רעייתו של אלכסנדר
יוליה פרסילד - ורוניקה, תושבת סנקט פטרבורג
במיניות האנושית, שלישייה היא כל פעילות מינית המערבת שלושה אנשים בו זמנית.
אף על פי ששלישייה מתייחסת לרוב לפעילות מינית מזדמנת, בה מעורבים שלושה משתתפים, זה עשוי לחול גם על יחסים ארוכי-טווח, כמו פוליאמוריה או מנאז' א-טרואה.
שלישייה היא סוג של מין קבוצתי, אך היא כוללת רק שלושה אנשים.
זה עלול להתרחש בתדירות גבוהה יותר במצבים פרטיים, כגון פעילות מינית ספונטנית בקרב שלושה חברים, או מתוכנן כסווינגינג או כחוויה חד-פעמית, ולעיתים נדירות במסגרות אנונימיות, כגון באורגיות או מסיבות מין אחרות.
יש זוגות שמשתמשים בשלישייה כדרך לפתח משולש אהבה (מנאז' א-טרואה).
שלישייה היא מרכיב נפוץ בפנטזיה מינית, והיא מתוארת בדרך כלל בפורנוגרפיה.
האנשים בשלישייה עשויים להיות מכל מגדר ונטייה מינית, כך שייתכנו ארבעה צירופים: שני גברים ואישה אחת, שתי נשים וגבר אחד, שלושה גברים, שלוש נשים.
כל משתתף רשאי לעסוק בכל סוג של מעשה מיני עם אחד או שני האחרים, כגון יחסי מין וגינאליים, אנאליים, אוראליים או ללא חדירה.
אחד או יותר מהמשתתפים עשויים לעסוק בפעילות מינית אוטוארוטית , כגון אוננות, אולי ללא מגע פיזי עם המשתתפים האחרים.
מדובר בהגדרה סובייקטיבית האם השתתפות של אדם שלישי ללא מגע פיזי מהווה שלישייה.
הדבר עשוי להתייחס למציצנות או קאקולד.
תנוחות אפשריות, שבמסגרתן כל השותפים במגע המיני יקימו יחסי מין זה עם זה כוללות בין היתר את תנוחות המין הבאות:
אחד/אחת המשתתפים מבצע/ת מין אוראלי באחת/אחד מיתר המשתתפים/ות בעת ששני המשתתפים האחרים מקיימים יחסי מין נרתיקיים או אנאליים.
תנוחה 369 היא תנוחת מין אשר במסגרתה שני משתתפים מבצעים מין אוראלי זה לזה בתנוחה 69 בעוד שהמשתתף הנוסף מקיים יחסי מין אנאליים עם אחד/אחת מהם.
חדירה כפולה היא תנוחת מין אשר במסגרתה שלושת המשתתפים שוכבים או עומדים במקביל זה לזה בעודם חודרים/ות למשתתף/ת אשר נמצא באמצע.
חדירה משולשת - גבר מקיים יחסי מין נרתיקיים או אנאליים עם אחת/אחד המשתתפים, בעוד שהוא עצמו נחדר אנאלית על ידי משתתף אחר (או על ידי משתתפת עם דילדו).
שני משתתפים מקיימים יחסי מין נרתיקיים או אנאליים בעוד שאחד/ת מהם מבצע/ת גם מין אוראלי במשתתף/ת שלישי/ת, או לחלופין מאונן/ת למשתתף/ת שלישי/ת.
שלושה משתתפים מבצעים מין אוראלי זה בזה בתצורה משולשת - תנוחה הידועה בעיקר בכינוי "שרשרת דייזי" (Daisy chain).
סצנות שלישיות הוצגו בסרטים וסדרות שונים.
ברקע הסרט דיזנגוף 99, יש משולש רומנטי בין נתי, אוסי ומירי, חברתו לשעבר של נתי, והוא מסתיים בסצנה מינית, נועזת ופורצת דרך לתקופתה, של שלישייה בין גידי גוב, גלי עטרי וענת עצמון.
אמירה עבאס, שאמימה בגום וקדיזה סולטנה, המכונות לעיתים בתקשורת כשלישיית בת'נל גרין (מאנגלית: Bethnal Green trio), הן שלוש נערות בריטיות, שלמדו באקדמיית בת'נל גרין שבלונדון.
השלוש נודעו בעקבות כך שברחו מבתיהן ללא ידיעת הוריהן בפברואר 2015 כדי להצטרף לארגון המדינה האסלאמית בסוריה ועיראק, וזאת לאחר שעברו 'שטיפת מוח' על ידי פעילי ג'יהאד.
על פי המכון לדיאלוג אסטרטגי, השלוש היוו חלק מקבוצה של כ-550 נערות ונשים צעירות מארצות מערביות שהצטרפו לדאעש.
המקרה של השלישייה הוא אחד מהידועים ביותר מתוך קבוצת מקרים דומים שזכו לכינוי "נשות דאעש".
סדרת הטלוויזיה השוודית "ח'ליפות" מבוססת בחלקה על המקרה של השלישייה.
עבאס, בגום וסולטנה, ילידות 1999, למדו יחד באותה שכבה באקדמיית בת'נל גרין שבלונדון.
מלבד היותן חברות טובות, כולן היו גם מוסלמיות.
ב-17 בפברואר 2015, כאשר היו בנות 15, טסו השלוש באמצעות טיסת טורקיש איירליינס מנמל התעופה לונדון גטוויק במערב סאסקס שבאנגליה לאיסטנבול שבטורקיה.
לאחר שעקבותיהן נאבדו בטורקיה, החליטו משפחותיהן לנסוע לטורקיה במרץ אותה שנה כדי לחפש אותן, זאת לאחר שמצאו את חקירת המשטרה בדבר ההיעלמות של הבנות בלתי מספקת.
לאחר חקירה מעמיקה, החשד העיקרי היה כי הבנות עזבו כדי להצטרף למדינה האסלאמית.
האשמה בהסתתן לאסלאם הקיצוני הוטלה על צעירה מוסלמית בשם אקסה מחמוד, שהצטרפה לארגון האיסלאמיסטי בשנת 2013. מעט מאוחר יותר ההאשמה הוכחה, כאשר נמצאו התכתבויות בינה לבין שלוש הבנות.
אף שמחמוד הכחישה את מעורבותה בנושא, צו בית המשפט של הממלכה המאוחדת קבע כי אם תחזור לבריטניה תשלח למאסר באופן מיידי.
במרץ 2015 נחשד כי אביה של עבאס תרם להסתת בתו לכיוון האסלאם הקיצוני, לאחר שהופצו תמונות בהן הוא נראה מפגין כנגד הסרט "תמימות המוסלמים" בעצרת אותה ארגן האסלאמיסט אנג'ם צ'ודארי.
באפריל, לאחר שהתפרסמו תמונותיו מהעצרת באינטרנט, הצהיר האב כי הוא מתבייש בכך שהשתתף בעצרת, וטען כי לא ידע מי ארגן אותה.
בסוף שנת 2015 התגלה כי על הטיסה לאיסטנבול שילמו הבנות באמצעות תכשיטים שגנבו מהוריהן, וכי הן הגיעו לסוריה דרך מעבר גבול לא חוקי.
עוד חשפה החקירה כי בגום התחתנה עם לוחם הג'יהאד ההולנדי יאגו ריידייק, ימים ספורים לאחר שהגיעה לא-רקה.
מקורות שונים דיווחו כי לבגום וריידיק נולדו שני ילדים, אם כי שניהם נפטרו בטרם עת בעקבות תת-תזונה ומחלות.
עם זאת, בהמשך דווח על ידי כלי תקשורת שונים כי בגום נישאה בכלל לג'יהאדיסט אמריקאי, וזה עזב אותה לאחר שנכנסה להריון.
משום ששתי הגרסאות סותרות זו את זו לא ניתן לקבוע מה עלה באמת בגורלה של בגום.
לאחר שנודע על מצבן הקשה של הבנות, במטרה לגרום להן לחזור, הודיע המפכ"ל רנרד הוגאן-האו שעמד בראש ועדה מיוחדת לנושא כי אם יחזרו לבריטניה לא יעמדו למשפט ולא יוגשו נגדן תיקים פליליים.
במרץ 2015 עמד מפכ"ל המשטרה פעם נוספת, הפעם מול הוועדה לביטחון פנים, שבה הודתה משטרת המטרופולין כי היו מחדלים רבים בחקירת האירוע.
ראש ממשלת בריטניה, דייוויד קמרון, דיבר בהקשר פרשת השלישייה באחת ממסיבות העיתונאים שקיים וטען כי אין להפוך אנשים ל'שעירים לעזאזל' בשל הצטרפותם למדינה האסלאמית.
עם זאת, ובניגוד לעמדת משטרת המטרופוליטן, אמר קמרון בפעם אחרת כי "מי שיצא כדי להצטרף לארגון טרור עובר על החוק ועליו להתמודד עם ההשלכות של עבירה פלילית, ועלינו להפעיל את החוק נכונה".
בהמשך השנה הוטל איסור יציאה מהארץ לחמש בנות מוסלמיות נוספות מאקדמיית בת'נל גרין בשל חששם של שירותי הרווחה כי הנערות מושפעות מאותו גורם שהוביל את השלישייה לברוח מבריטניה, תוך קביעה כי מדובר באינטרס הציבורי.
בשנת 2016 דיווחים מסוריה בדבר גורלן של הבנות טענו כי סולטנה התחתנה עם לוחם דאעש אירופאי ממוצא סומלי, אך ביקשה לחזור לבריטניה לאחר שנהרג בקרב.
זמן קצר לאחר מכן, על פי אותו דיווח, נהרגה סולטנה בהתקפה אווירית של רוסיה.
בריאיון טלפוני שנערך בין משפחתה של סולטנה לרשת הטלוויזיה ITV באוגוסט 2016 טענו בני המשפחה כי על פי ידיעתם, סולטנה נהרגה במאי 2016, בת 17, בעת שתכננה לברוח מא-רקה.
עורך הדין המייצג את משפחותיהן של הנערות, טסנימה אקונג'י, התראיין אף הוא ל-ITV וגרס כי סולטנה לא ברחה לבסוף משום שנבהלה לאחר שצעירה אחרת הוכתה למוות בעקבות ניסיון בריחה.
מספר דיווחים שונים אודות גורלה של עבאס מסרו כי הנערה התחתנה עם ג'יהאדיסט מאוסטרליה צעיר בשם עבדאללה אלמיר ביולי 2016. שירות הביון החשאי האוסטרלי פרסם מידע פנימי, שעל פיו נהרג אלמיר בתקיפות האוויריות של הקואליציה הסורית הלאומית.
על פי כל העדויות, שלוש הנערות התגוררו כולן יחד עם בעליהן בבירת המדינה האסלאמית בסוריה, א-רקה.
בפברואר 2019, העיתונאי אנתוני לויד ממגזין הטיימס גילה כי בגום חיה במחנה פליטים בסוריה ונפגש עמה.
כשהתראיינה, חשפה בגום שהיא בהיריון ומקווה לחזור לבריטניה כדי לגדל את ילדיה, אך לא התחרטה על החלטתה להצטרף למדינה האסלאמית.
לאחר מכן התקיים דיון במשרד הפנים הבריטי שבסופו הוחלט שלא להשיב לבגום את אזרחותה הבריטית.
גם בנגלדש אליה פנתה בגום בניסיון להיכנס אליה סירבה להעניק לה אזרחות.
נכון לדיווחים שונים כיום בגום עדיין מתגוררת במחנה הפליטים.
שָׁלָךְ או שלך מערבי (שם מדעי: Pandion haliaetus) הוא מין דורס יום יחיד בסוגו שבתת-משפחת השלכים, שלעיתים נחשבת למשפחה עצמאית, והוא קרובו לסוג של השלך המזרחי.
השם הלטיני בא מן האגדה אודות פנדיאון (Pandion), ששתי בנותיו הפכו לציפורי שיר, והוא עצמו בדמות עוף דורס נשלח לרדוף אחריהן.
Haliaetus בא משילוב המילים "ים" (Halos) ו"עיט" (Aetos) יחדיו.
דורס בגודל בינוני עד גדול, שכנפיו ארוכות וזנבו בינוני עד קצר.
הראש קטן למדי, הכנפיים נטויות בזווית ברוב התנוחות.
בעת גלישה כפופות הכנפיים בצורה חדה, דבר המקנה לו הופעה המזכירה שחף גדול.
השלך מבלבל בזיהויו לעיתים עם החיוויאי, אך השלך קטן באופן ניכר.
צבע הגוף חום כהה למעלה ולבן למטה.
הראש לבן עם פסים חומים כהים מהעין לצוואר.
לנקבה טבעת של כתמים חומים על צווארה.
כתמים שחורים צובעים את פרקי ידיו, גחונו מבהיק בלבן.
רגליו מוצקות ועטויות קשקשים רבים.
השלך הוא אחד מדורסי היום השכיחים ביותר בתפוצתם
, אשר חורף או מקנן בכל היבשות למעט אנטארקטיקה.
haliaetus - סקנדינביה, יפן, המזרח התיכון.
חורף באפריקה, הודו, אינדונזיה והפיליפינים.
בישראל תת-המין חורף נדיר, נצפה בעמק החולה, בירדן ובירמוך.
carolinensis - לברדור שבקנדה, בארצות הברית מאלסקה עד פלורידה ואריזונה.
חורף בפלורידה, הקריביים ודרום אמריקה בפרו ובברזיל.
rdgwayi - יציב לאורך השנה באזור הקריביים כולל איי בהאמה, קובה ובליז.
cristatus) - יציב לאורך כל השנה באוסטרליה, פפואה ניו גיני וג'אווה.
לאחרונה הוחלט להפרידו למין עצמאי.
השלך כמעט ולא נצפה רחוק ממקורות מים, חוץ מבעונת הנדידה.
הוא ימצא באיים, אגמים, נהרות וחופי ים.
מעדיף עצים גבוהים בסמוך למקורות המים המשמשים לקינון.
השלך צד על פי רוב לבדו, בשעות בוקר מוקדמות ואחר הצהריים.
שלכים בודדים זקוקים ל־3-1 דגים ביום, שלך עם צאצאים זקוק ל־8-6 דגים ביום.
לשלך מבנה גוף המייחד אותו לציד דגים: ברגליו ובטופריו מספר קוצים המונעים מהדג הנאבק להשתחרר בקלות.
השלך יכול לסובב אצבע אחת אחורנית, וכך מתפקדות 4 אצבעותיו כשתי צבתות.
המקור חזק ומותאם לקריעת גוף הדגים ולסילוק הקשקשים.
הנוצות צפופות ומשומנות ומונעות הירטבות בעת צלילה למים.
בעונת החיזור, כדי להודיע לנקבה שהוא מוכן לזיווג, מבצע הזכר "ריקוד בשמים" כשמקורו דג או חומר לקינון.
השלכים מקננים בקרבת מקום לבני מינם, אם המזון מאפשר זאת.
השלך מונוגמי ונשאר עם הנקבה כל חייו, וכן הם חוזרים יחדיו אל הקן מדי שנה.
נצפו קבוצות של שלשות: זכר משותף לשתי נקבות המקננות בסמוך.
קני השלך ידועים בגודלם הרב.
בכל שנה מוסיף הזוג עוד חומר לקן.
ככל שהקן גדול יותר כך קטנים סיכוייו ליפול עקב הרוחות העזות.
הקן הגדול והמגושם נבנה על ידי הזכר והנקבה, ונמצא כ-3 עד 18 מטרים מעל הקרקע.
הוא מורכב מענפים וזרדים אך גם מחבלים, עצמות, צדפות, חתיכות פלסטיק ושאר מיני פסולת, שלעיתים אף מסוכנים לגוזלים.
השלכים מעדיף לקנן בעצים מתים וחסרי עלים מאחר שאלו מסתבכים בנוצותיהם.
כמו כן עץ חשוף מאפשר לשלך להבחין בטורפים המנסים להגיע לקינו.
בהיעדר עצים מתים בקרבת מקור מים, יבנה השלך את קינו על גבי עצי מחט, צוקים ועל פלטפורמות קינון מלאכותיות כעמודי טלפון וחשמל.
גודל התטולה הוא בדרך כלל 3 ביצים, עליהן דוגרת הנקבה במשך 33 יום, הזכר עוזר לעיתים בדגירה אך בעיקר מביא מזון אל הקן.
ביצי השלך כגודל ביצי תרנגולת.
צבען קרם-לבן עם כתמים חומים ושחורים.
לאחר הבקיעה, נשארת הנקבה צמודה לגוזלים כ-40 יום והזכר מביא מזון ודואג להגנה היקפית.
כעשרה ימים לפני עזיבת הקן מתחילים השלכים הצעירים להתאמן בתעופה.
הם מקפצים מעל הקן עד שהרוח לוקחת אותם לטיסתם הראשונה.
הוריהם יחוגו בקרבת הקן, יאמנו את גוזליהם בתפיסת דגים, על ידי השלכת דג אל המים.
הגוזלים מסוגלים לתפוס את מזונם כבר אחרי גיחתם הראשונה, אך הוריהם ימשיכו לדאוג להם עוד שבועות מספר.
השלכים מגיעים לבגרות מינית לאחר 3 שנים.
לעיתים יתפוס צפרדעים, נחשים, עופות ויונקים קטנים.
את הדגים תופס ברפרפו מעל המים בטפיחות כנף רפויות וכבדות, ורגליים משתלשלות כלפי מטה.
או שהוא גולש ואחר-כך צולל כשהראש מקדים, הרגליים נזרקות קדימה ולמטה, ואז יורד מתחת לפני המים תוך התזת מים אדירה לכל הכיוונים.
האדם פגע באזורי המחיה של השלך: הזרמת ביוב למקורות המים, זיהמה אותם ופגעה בדגים, מזונם העיקרי.
כריתת עצים בקרבת מקורות מים, וכן כריתת עצי הגשם בהם חורף השלך, פגעו באוכלוסיות רבות.
כימיקלים באוויר, במיוחד הדי די טי, פגעו באוכלוסיית השלכים בישראל וכן בארצות הברית.
כימיקל זה שהגיע לשלך דרך הדגים, גרם לקליפת הביצה להיות דקה ולהישבר בעת הדגירה.
בשנות ה-70, אז הופסק השימוש המאסיבי בדי די טי, ניצלו השלכים מכליה.
כיום מוגן השלך על ידי הרשויות בארצות הברית.
מיזמים רבים נעשים בקרבת מקורות מים, כבניית פלטפורמות מלאכותיות לקינון והבאת דגים פוריים ועמידים לבריכות השלכים.
שלישיית קורטו הייתה שלישיית פסנתר, שהוקמה בשנת 1905 על ידי הפסנתרן הצרפתי אלפרד קורטו, הכנר הצרפתי ז'אק טיבו והצ'לן הספרדי פבלו קזאלס.
השלישייה הייתה מן החשובות והמובילות בתקופתה.
כל אחד מחבריה היה וירטואוז בעל שם עולמי בזכות עצמו.
בניגוד לרביעיות מיתרים, שהיו בעלות היסטוריה של שותפות יציבה ומתמדת, הרי שלישיות פסנתר היו מתלכדות באופן אקראי, ללא המשכיות רצופה.
כך עד 1906, כשקורטו יזם את הקמת השלישייה עם טיבו וקזלס, שהיו שניהם וירטואוזים ידועי שם בזכות עצמם.
על אף הבדלי האופי והמזג בין השלושה, נוצרה ביניהם אחדות ראויה לציון, הודות לדמיון בגישתם המוזיקלית ולאופן הביטוי הספונטני שאפיין את שלושתם.
הרפרטואר שיצרו יחדיו במשך חצי-יובל של נגינה משותפת כלל 30 יצירות.
את חלקן ניגנו רק פעם יחידה.
אחרות בוצעו לעיתים קרובות והונצחו בהקלטות.
שלישיית יובל היא שלישיית פסנתר, שחבריה היו הכנר אורי פיאנקה, הצ'לן שמחה חלד והפסנתרן יונתן זק.
ההרכב התקיים החל משנת 1969 במשך כ־25 שנים, ונחשב לאחת השלישיות הקאמריות המובילות בעולם.
חברי השלישייה משתתפים כסולנים באופן עצמאי בתזמורות יוקרתיות באירופה ובארצות הברית.
בשנים האחרונות מתכנסת השלישייה פעמים אחדות בשנה להופעה משותפת.
שלישיית ירושלים היא שלישיית פסנתר, שחבריה הם רועי שילוח בכינור, אריאל טושינסקי בצ'לו וירון רוזנטל בפסנתר.
שלישית ירושלים נוסדה בשנת 1989. היא מופיעה בקביעות בארצות הברית, אירופה, אוסטרליה, דרום אמריקה והמזרח הרחוק.
חברי השלישייה מנגנים ומדריכים בפסטיבלים בינלאומיים שונים.
הם הופיעו עם הכנרים אייזק שטרן, פנחס צוקרמן ושלמה מינץ ועברו השתלמויות אצל חיים טאוב, ברנרד גרינהאוס ומאריי פרחיה.
חברי השלישייה זכו במלגות מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל ובתחרויות על שם קלרמונט, פאול בן-חיים ופרנסואה שפירא.
רועי שילוח למד אצל חיים טאוב.
הופעת הסולו הראשונה שלו הייתה עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית כשהיה בן 12. הוא ניגן שוב כסולן עם הפילהרמונית הישראלית בסיור קונצרטים באירופה ובקנדה.
כן הופיע עם התזמורת הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הסימפונית של לונדון ואחרות.
הוא מרבה להופיע ברסיטלים ברחבי העולם.
אריאל טושינסקי למד אצל מרסל ברגמן וצבי הראל בישראל, אצל אלדו פאריזוט באוניברסיטת ייל בארצות הברית במלגה מיוחדת ואצל ברנרד גרינהאוס.
מופיע עם אמנים מובילים כגון אייזק שטרן ויפים ברונפמן.
סולן עם תזמורות שונות בארץ ובעולם לרבות התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של זובין מהטה, הוא מופיע בקביעות בפסטיבלים בינלאומיים שונים.
ירון רוזנטל למד אצל בנימין אורן, פנינה זלצמן ומאריי פרחיה.
הוא בוגר האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ובית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב.
ירון רוזנטל זכה בפרס הראשון בתחרות האמן הצעיר בירושלים בשנת 1993, במענק ליאונרד ברנשטיין מטעם פסטיבל טנגלווד בארצות הברית, במענק הממלכתי האיטלקי ועוד.
פרס ראשון בתחרות מלבורן, אוסטרליה.
מדליית זהב ופרס ראשון בתחרות אוסקה, יפן, למוזיקה קאמרית בשנת 1999.
פרס שר המדע, התרבות והספורט על שם דניאל בנימיני בשנת 2001.
פרס שרת התרבות והספורט, להרכב קאמרי קבוע, על שם בנימיני בשנת 2012
שלישיית תל אביב, שחבריה היו יהונתן ענר (פסנתר) והאחים מתן גבעול (כינור) ועירא גבעול (צ'לו), הוקמה בשנת 1998 ביוזמת המרכז למוזיקה ירושלים ובתמיכת קרן התרבות אמריקה-ישראל ו"קרן רונן".
השלישייה זכתה במקום ראשון בתחרות בינלאומית להרכבים קאמריים בצרפת ובתחרויות נוספות בגרמניה ובאיטליה.
בין השאר הופיעה ברחבי אירופה ובדרום מזרח אסיה.
במקרה אחר הוזמנה השלישייה הישראלית להופיע בקטר, ההרכב הישראלי הראשון לעשות זאת.
השלישייה ניגנה רפרטואר מן התקופה הקלאסית והרומנטית (היידן, בטהובן, ארנסט בלוך, ברהמס) בשילוב יצירות ישראליות, שחלקן נכתבו בשבילה ולפי הזמנתה (שלישיות הפסנתר של בנימין יוסופוב ושל יהונתן קרן).
ביוני 2000 השתתפה שלישיית תל אביב במפגש בינלאומי למוזיקה קאמרית בהנחיית אייזק שטרן.
שלישיית מה קשור היא הרכב של קומיקאים, סטנדאפיסטים, מנחי טלוויזיה, שדרני רדיו, זמרים, מוזיקאים ושחקנים ישראלית הכוללת את הבדרנים ציון ברוך, אסי ישראלוף ושלום מיכאלשווילי.
בתחילת דרכם פעלו כחמישייה, יחד עם שחר חסון ועמוס תמם.
חברי השלישייה גדלו יחד ברמלה, ובבגרותם עברו להתגורר יחד בתל אביב.
כבר בצעירותם העלו מופעי סטנד-אפ והומור במסגרת בית הספר התיכון עמל א' רמלה ע"ש יגאל אלון, ואף הופיעו במהלך שירותם בצה"ל במועדונים.
בשנת 2000 העלו יחד את מופע הבידור "מה קשור?" כחמישייה, יחד עם שחר חסון והשחקן עמוס תמם.
לאחר כשנה פרשו חסון ותמם וההרכב נשאר במתכונת בה הוא פועל עד היום.
בשנת 2001 החלו להופיע בתוכנית הטלוויזיה של אלי יצפאן, "יצפאן", בערוץ 3 של חברת הכבלים "הוט".
באותה שנה הופיעו בתוכנית של אסי וגורי "שידורי המהפכה".
בסוף שנת 2003 החלו חברי השלישייה לעסוק בשירה ובמוזיקה, כשכתבו והקליטו יחד עם להקת הדורבנים את השיר "אחלה בחלה" (מילים: אורן ארזוני, אסי ישראלוף, אריק לוי וגיא מזיג.
לחן: אסי ישראלוף, גיא מזיג), שהופיע באלבום הלהקה "קובי".
בשנת 2004 הופיעה השלישייה יחד עם שלמה גרוניך במסגרת המופע "מה קשור שלמה גרוניך לזהו זה", במהלכו ביצעו יחד עם גרוניך שירים שכתב גרוניך לתוכנית "זהו זה!" במהלך שנות השמונים.
המופע נחל הצלחה והוביל את פסטיבל הפסנתר באותה שנה.
בשנה זו גם הגישו פינה סאטירית בשם "יוצאים לעם" בתוכנית האקטואליה "האולפן המרכזי" בערוץ 10.
לשיא תהילתם זכו חברי הקבוצה בשנת 2005, כשהוציאו את האלבום המוזיקלי "תתנו לו צ'אנס" (שלאחר מכן תוקן ונקרא "תנו לו צ'אנס"), בהפקת דודו טסה, שמוליק דניאל ועדי גולדשטיין, ובהוצאת הד ארצי.
האלבום כלל שירים מקוריים של השלישייה, מערכונים וקטעי קישור, ובעיקר התפרסם ממנו שיר הנושא, "תתנו לו צ'אנס", שכתב והלחין ציון ברוך.
באלבום נכללו שירים פרודיים על להקת היהודים ("מזגן"), על שלמה ארצי ("חתולים כחולים יורדים ועולים") ועל מוש בן ארי ולהקת שוטי הנבואה ("חוזר לסיני").
באותה שנה הופיעה השלישייה במופע "פסטיגל גיבורי העל" עם השיר "רוקדים ברחובות".
בקליפ שצולם לשיר "תתנו לו צ'אנס" השתתפו אמנים ובדרנים רבים, בהם דני רובס (שמופיע במקביל לשורה בשיר "אני לא דני רובס"), ישראל קטורזה, אדיר מילר, אסי כהן, אסי לוי, דוד ד'אור, אלי פיניש, יגאל שילון, עמוס תמם, דודו טופז, גיא אדלר ועוד.
השיר ההומוריסטי בסוגו הפך במהרה ללהיט בתחנות הרדיו, וזכה לאזכורים רבים בתוכניות בידור שונות.
באלבום נכלל השיר "לעוף איתך" של הזמר אפרים שמיר שיצא במקור בשנת 1971.
בסוף אותה שנה החלה השלישייה להוביל את תוכנית הבידור "היכל התרבות", לצדו של אדיר מילר.
התוכנית, שהופקה על ידי רשת ושודרה בערוץ 2, קיבלה ביקורות חיוביות אבל זכתה לרייטינג בינוני ולא המשיכה לעונה נוספת.
השתתפות באלבומים של אמנים אחרים
בשנת 2006 השתתפה השלישייה באלבום "חברים 2" של הזמר שלומי שבת שיצא באותה שנה.
חוץ מהם שיתף שבת אמנים נוספים כגון משה פרץ, גד אלבז, שירי מימון, פבלו רוזנברג ועוד.
בשנת 2016 השתתפו "מה קשור" באלבומו של הזמר אייל גולן הנושא את השם "רחוק מכאן".
שיתוף הפעולה של גולן עם מה קשור היה בשיר "דבש בשפתיים".
גולן שיתף באלבום זה גם את בתו אלין והזמר חיים ישראל.
בפברואר 2007 עלתה לאוויר בערוץ 2 תוכנית טלוויזיה בכיכובם, הנקראת "הישראלים".
התוכנית זכתה להצלחה אדירה והפכה את "מה קשור" להרכב הקומי המצליח ביותר בישראל בשנים שלאחר מכן.
חודש וחצי לאחר עליית "הישראלים", עלתה בערוץ HOT3 תוכנית הבידור היומית "מה קשור?" בכיכובם ששודרה במשך 2 עונות.
התוכנית עלתה לשידור במרץ 2007, והעונה השנייה עלתה בנובמבר 2007 והסתיימה במאי 2008. התוכנית משלבת מערכונים מיוחדים, דמויות קומיות בגילומם של הבדרנים, אירוח אושיות מתחום הבידור והופעה מוזיקלית משותפת של השלישייה עם אמן אורח, בנוסף להופעה פותחת משלהם, של שירים קלאסיים מהתרבות הישראלית.
התוכנית, שהחליפה את תוכנית הבידור והאירוח של "יצפאן" בהנחיית אלי יצפאן שהסתיימה לפני כן, זכתה להצלחה פושרת.
שלושת חברי "מה קשור" השתתפו גם כשחקנים בסדרת הטלוויזיה "הבורר" בהוט 3.
בינואר 2010 החלו השלישייה להגיש בערוץ 24 תוכנית הנקראת 'מה קשור היום שעכשיו'.
בדצמבר 2010 השתתפה הלהקה בפעם השנייה במופע הפסטיגל ה-30 ("לילה מטורף בפסטיגל") בו זכתה השלישייה במקום השלישי עם השיר "לוקו", בתור שלישיית מקסיקנים אשר שולבו גם בקטעי קישור שונים.
באותה שנה החל אחד מהשלישייה ציון ברוך לדבב ביחד עם אודי גוטשלק את אחת הדמויות של החטיף ביסלי בפרסומות של אסם.
עם סגולה, בובה של לילה, תוכנית הרדיו, אנחנו במפה, לשחרר את שולי, פסטיגל (2011-הווה)
באפריל 2011 עלתה סדרה קומית חדשה של השלישייה בשם "עם סגולה" בקשת, ערוץ 2. בדומה לתוכנית הקודמת בכיכובם, "הישראלים", גם "עם סגולה" משלבת מערכונים קצרים בהם מגלמים השלושה דמויות של ישראלים הפזורים בעולם ובכל מיני מצבים אליהם נקלעו.
פרק הבכורה של הסדרה זכה לרייטינג של 24.4%.
הסדרה קיבלה ביקורות שליליות ואחוזי הצפייה של הסדרה ירדו בהדרגה, אף על פי ששודרה בסמוך לתוכניות מצליחות אחרות בערוץ.
ב-2011 השתתפו חברי השלישייה בתוכנית הסאטירה הספורטיבית "בובה של לילה" בערוץ הספורט.
בדצמבר 2012 החלו להשתתף בתוכנית הסאטירה שנבעה ממנה, "בובה של מדינה" בערוץ 10.
במאי 2013 חברי השלישייה יחד עם הדוגמנית בר רפאלי הוציאו גרסת כיסוי לשירו של אייל גולן, "חיים שלמים".
ב-31 באוגוסט 2014 החלו חברי השלישייה להגיש תוכנית יומית ברדיו ללא הפסקה.
תוכנית זו שודרה עד 30 ביולי 2015.
בנובמבר 2015, החלה השלישייה להשתתף בתוכנית סאטירית-קומית, "אנחנו במפה", המשודרת בערוץ HOT3. יוצר התוכנית הוא אלי בן דוד, מנחה ויוצר "בובה של לילה" בה השתתפה השלישייה.
ב-10 באפריל 2016, שיתפו פעולה יחד עם הזמר אייל גולן, והוציאו איתו סינגל בשם "דבש בשפתיים" מתוך אלבומו של גולן: "רחוק מכאן".
הסינגל יצא לקראת מופע מיוחד ומשותף של השלישייה יחד עם גולן שהתקיים בערך מחודש יוני עד חודש אוקטובר בהיכל מנורה מבטחים ובקיסריה וגם באולמות מופעים ברחבי הארץ.
הסינגל זכה להצלחה רבה והושמע בתחנות הרדיו המקומיות.
ב-1 ביולי 2021 יצא סרטם המשותף של השלישייה: "לשחרר את שולי", המבוסס על מערכונים מתוכניתם "עם סגולה".
סרט זה זכה להצלחה רבה כשצפו בו כמיליון צופים, ותפס את המקום השני ברשימת הסרטים הישראלים הנצפים ביותר בכל הזמנים.
ב-20 בספטמבר 2022 יצא הסרט והחלק הראשון של פסטיגל 2022 או בשמו פסטיגל על פסטיגל בו משתתפים השלישייה בתפקידים שונים ושלום מיכאלשווילי בפרט אשר מגלם שנית את דמותו הוותיקה "זינה".
ב-20 באוקטובר 2022 עלתה הסדרה "גדול עלינו" בכיכובם של השלישייה.
ב-30 בנובמבר 2023 עלה הפודקאסט "מה קשור מלחמה" בו משתתפים שלישיית מה קשור.
ב-10 בדצמבר 2024 הוציאה השלישייה את האלבום המוזיקלי השני "מוגז עדין".
האלבום כלל שירים מקוריים שלהם עם שיתופי פעולה שונים ליצירה, בהם שיר משותף עם דקלון, ושלושה שירים בהם פאר טסי שותף לכתיבה.
ב-17 ביולי 2025 עלה סרט ההמשך לסרט המצליח "לשחרר את שולי" בשם "לשחרר את שולי-סאן" אשר מתרחש ביפן.
שנהפרסקטגוריהפרויקטתוצאה2022פרסי נבחרי השנה של פרוגישחקן ראשי בסדרת נוערגדול עלינוהרכב השנה במוזיקה–
דצמבר 2022 - ציון 20 שנות פעילות במופע הפסטיגל, על ידי אלי יצפאן והקרנת סרטון ברכה מנשיא המדינה יצחק הרצוג, שהוכן לכבוד האירוע.
אוגוסט 2025 - עיריית רמלה חנכה כיכר ברחוב משה דיין בעיר על שם ההרכב, כהוקרה לפועלם בתחום התרבות בישראל ולהנכחת העיר רמלה בתחום זה.
שלישיית פרוזאק היה הרכב קומי ישראלי אשר פעל בין השנים 2000 עד 2007, וכלל את הקומיקאים יובל סמו, אופיר לובל ושלומי קוריאט, יוצאי תוכנית הטלוויזיה "דומינו".
הופעתם הראשונה בטלוויזיה הייתה מופע סטנד-אפ במסגרת "יום טוב" הראשון בשנת 2000. בשנת 2003 זכתה השלישייה בתואר "אנשי השנה בבידור" שהעניק ערוץ 2.
השלישייה הופיעה בתוכניתו של אדיר מילר, בתוכנית המופע המרכזי וכן בפסטיגל 2004 בו ביצעה את השיר "שלושת האבירים".
השלישייה הופיעה בכ-800 הופעות ברחבי ישראל וארצות הברית, ובפני חיילים בבסיסי צה"ל השונים.
בשנת 2007 לקחו חברי השלישייה פסק זמן מרצף ההופעות, ופנו לדרכים מקצועיות שונות.
המופע המלא של השלישייה עלה לאתר יוטיוב ב-2011, וזכה למיליוני צפיות.
שלישיית מונדריאן (טריו מונדריאן) היא הרכב קאמרי ישראלי, שהוקם בשנת 2006. חברי השלישייה הם אוהד בן-ארי, פסנתר, דניאל ברד, כינור, הילה קרני, צ'לו.
שלישיית מונדריאן מופיעה באולמות קונצרטים בארץ ובעולם בנגינת מוזיקה קאמרית.
הרפרטואר שלה מורכב בדרך כלל משלישיות פסנתר מאת מלחינים אירופאים מהמאות ה-19 וה-20.
שלישיית מונדריאן הוקמה על ידי אוהד בן ארי, דניאל ברד והילה קרני, שלושתם מוזיקאים ילידי הארץ.
בשנות ה-90 היגרו לאירופה ולארצות הברית לצורך עבודה והשתלמות מקצועית, כל אחד בתחומו.
בשנת 2006 החליטו בנפרד לחזור לגור בישראל ולהמשיך בפעילות האומנותית הבינלאומית שלהם מישראל.
השלושה נפגשו בתל אביב והחליטו לייסד הרכב קאמרי ישראלי חדש.
השלישייה נקראת על שם הצייר ההולנדי פיט מונדריאן.
חברי השלישייה הסכימו שהשם מונדריאן, בהקשר להרכב מוזיקלי, מרמז על מוזיקה בשלושה צבעים (פסנתר, כינור וצ'לו) בדומה לשימוש שמונדריאן עושה ביצירות שלו בשלושת צבעי היסוד (אדום, כחול וצהוב).
אוהד בן ארי, יליד תל אביב.
בן ארי החל את לימודי הפסנתר אצל חנה שלגי.
בגיל 13 התקבל ללימודים באוניברסיטת תל אביב אצל פרופ' פנינה זלצמן (פסנתר) ופרופ' יוסף דורפמן (תאוריה וקומפוזיציה) בתמיכת קרן התרבות אמריקה ישראל.
הוא המשיך את לימודיו בגרמניה אצל פרופ' אירינה אדלשטיין וסיים אותם בהצטיינות יתרה.
אוהד הופיע ברסיטלים ובקונצרטים קאמריים ברחבי העולם וניגן כסולן עם תזמורות רבות, בהן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הקאמרית הישראלית, הסימפונית של רדיו בוואריה, תזמורת האופרה של מינכן ועוד.
כפסנתרן זכה אוהד בפרסים בינלאומיים רבים, בהם הפרס השלישי ומדליית זהב בתחרות ע"ש ארתור רובינשטיין (1995).
בכך היה לישראלי הראשון שהגיע לשלב הגמר של תחרות זו.
באמצע שנות התשעים היגר אוהד לארצות הברית והחל להתמקצע בכתיבה ובהפקה של מוזיקת פופ ושל מוזיקה שחורה.
הצלחה נרשמה בעבודתו המשותפת עם אחותו, הכנרית מירי בן-ארי, אשר הניבה לה חוזה הקלטות עם חברת יוניברסל וזיכתה אותה בפרס הגראמי היוקרתי.
דניאל ברד, נולד בחיפה והחל את לימודי הכינור אצל אביגדור זמיר.
בגיל צעיר עבר לקנדה והמשיך את לימודיו אצל הכנר דייוויד זייפר.
ברד המשיך את לימודיו אצל דייוויד טאקנו, בבית הספר הגבוה למוזיקה ולדרמה גילדהול בלונדון.
בנוסף לפעילות קאמרית ענפה, הופיע ברד כסולן עם תזמורות שונות, בהן התזמורת הסימפונית של טורונטו, התזמורת הסימפונית והקאמרית של אוניברסיטת טורונטו, התזמורת הסימפונית של סטרטפילד בסידני ואנסמבל סולני תל אביב.
הילה קרני, ילידת תל אביב.
הילה החלה בלימודי צ'לו בגיל תשע אצל צבי הראל ופרופ' עוזי ויזל בסיוע מלגות לימודים מטעם "קרן התרבות אמריקה-ישראל".
באמצע שנות התשעים עברה הילה לגור בארצות הברית, שם השתלמה במשך שלוש שנים אצל ברנרד גרינהאוז, הצ'לן של שלישיית בוזאר, ולאחר מכן עברה לגרמניה, שם המשיכה ללטש את אמנותה בהדרכתו של דוד גרינגס.
הילה הופיעה מגיל צעיר כסולנית בתזמורות בארץ ובעולם, וכן כנגנית מוזיקה קאמרית, לצידם של אמנים בינלאומיים מובילים ביניהם בוריס פרגמנצ'קוב, מקסים ונגרוב וראלף גוטוני.
הילה משתתפת באופן קבוע בפסטיבלים חשובים, בהם: פסטיבל שלזוויג-הולשטיין (גרמניה), פסטיבל רוויניה (ארצות הברית), ובפסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון.
רבות מהופעותיה הוקלטו ושודרו בתחנות רדיו.
האלבום שהוציאה, הכולל את הקונצ'רטו לצ'לו ולתזמורת מאת רוברט פולקמן, זכה לביקורות טובות.
בשנת 2007 השתתפה שלישיית מונדריאן בתחרות בינלאומית למוזיקה קאמרית בטריאסט (איטליה).
השלישייה זכתה בפרס הראשון בתחרות, ובשני פרסים נוספים: פרס על הביצוע הטוב ביותר של יצירה מאת ברהמס ובפרס חביב הקהל.
במאי 2008 זכתה השלישייה בפרס חביב הקהל במסגרת "פסטיבל בולוניה".
שלישיית מונדריאן מופיעה ברחבי הארץ ובאירופה.
בארץ ההרכב מופיע, בין השאר, בסדרת המנויים של המרכז למוזיקה קאמרית של הקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה תל אביב.
בקיץ 2007 השתתפו חברי ההרכב בפסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון.
מחוץ לארץ הופיעה שלישיית מונדריאן בפסטיבלים באיטליה ובגרמניה, כגון הפסטיבל הבינ"ל ע"ש אולג קגן, פסטיבל בולוניה, פסטיבל הפסנתר של אמיאטה (טוסקנה) ועוד.
במסגרת מסעות הקונצרטים של ההרכב, שלישיית מונדריאן מופיעה באולמות יוקרתיים דוגמת "סאלה ורדי" (מילאנו), ו-"לה פניצ'ה" (ונציה).
כחלק מהזכייה שלהם בתחרות הבינ"ל למוזיקה קאמרית בטריאסט הקליטו חברי השלישייה 2008 את אלבומם הראשון, הכולל שלישיות פסנתר מאת ברהמס ודבורז'אק.
שלישיית עתר היא הרכב קאמרי אשר נוסד בשנת 1996 בירושלים על ידי בוגרי האקדמיה למוסיקה על שם רובין.
השלישייה מרבה להופיע בקונצרטים, בסדרות מוזיקה קאמרית, בהפקות שונות ובפרויקטים מוזיקליים מיוחדים.
ההרכב זכה להדרכתם של מוזיקאים מן השורה הראשונה כבנימין אורן, דוד חן וג'רום לבנטל, וכן השתלם באוסטריה אצל שלישיית אלטנברג מווינה.
השלישייה, בניהולו המוזיקלי של הפסנתרן עפר שלי, פועלת כדי לקרב קהל מגוון אל חוויית ההאזנה למוזיקה קאמרית, בהפקת תוכניות מגוונות לקונצרטים בחוגי האזנה פרטיים וסדרות מוזיקה קאמרית ברחבי הארץ והעולם, כמו גם בקונצרטים מודרכים לילדים ולסטודנטים.
היא מגישה מדי שנה למעלה מ-80 קונצרטים ברחבי ישראל ומחוצה לה, ברפרטואר רחב ומגוון.
שלישיית עתר מופיעה במוזיאון ישראל, בית גבריאל, אולם ויקס במכון ויצמן ברחובות, מרכז עינב בתל אביב, ב שבמשכנות שאננים ובמקומות נוספים.
ההרכב מוזמן באופן קבוע להופיע בטקסים ממלכתיים מטעם יד ושם, האוניברסיטה העברית ומשרד החוץ.
השלישייה אף עוסקת בפיתוח תוכניות נושאיות הכוללות מחקר, עיבוד, איתור חומרים נדירים וביצוע של מוזיקה קאמרית סביב נושא מסוים.
חלק מהפרויקטים יצאו לאור על גבי אלבומים.
השלישייה פעילה בתחום החינוך המוזיקלי, בסדנאות לבני נוער וסטודנטים ומקיימת שיתופי פעולה עם מוזיקאים מובילים; מבצעת יצירות של מלחינים ישראליים בולטים בני זמננו, יוזמת פרויקטים מוזיקליים ייחודיים המשלבים טקסט, מוזיקה ותיאטרון ומביאה לביצוע יצירות נשכחות ונדירות בעיבודן מחדש למדיום הקמרי.
השלישייה יוצאת לסיורים באירופה וארצות הברית.
בין השאר, הופיעה בפסטיבל בינלאומי למוזיקה קאמרית הרטברג באוסטריה, פסטיבל בברדונקיה שבאיטליה, סיור קונצרטים בצפון איטליה ברסיטלים לכינור ופסנתר, סיור בהונגריה ובסלובקיה עם המופע "כשאור דולק בחלונך", בטורינו שבאיטליה עם המופע "אהבה ושנאה".
השלישייה הפיקה פרויקטים שנתיים שנוגנו על במות בארצות הברית ובישראל והוקדשו למוזיקה קמרית עכשווית פרי עטם של מלחינים ישראליים ואמריקאיים, ביניהם: "מראות מהר נבו" ב-2015 ו"חלום בתוך חלום" משנת 2016, אגדה יהודית בשנת 2018.
המופע "קאמרי ארץ ישראלי – לאורו של שוסטקוביץ'", פרי שיתוף פעולה עם המלחינים מיכאל וולפה וערן אל-בר.
הפרויקט, שהתמקד בביצוע מוזיקה ישראלית לצד קלאסיקה של דמיטרי שוסטקוביץ', הועלה במרכז עינב ובירושלים בשנת 2003.
מופעים המשלבים טקסט ומוזיקה קמרית: המופע "כשאור דולק בחלונך", פרי שיתוף פעולה עם זמרת הסופרן יעלה אביטל, מוקדש לעיבודים מקוריים לשירים, שהיו לקלאסיקה ישראלית, לצד שירים שנכתבו במיוחד עבורו.
המופע מועלה מזה שלוש שנים ברחבי הארץ ובחו"ל וחלקים ממנו שודרו ברדיו והוקלטו לתקליטור.
הפרויקט "אהבה ושנאה" מוקדש למוזיקה ספרדית בשיתוף עם הסופרן ולריה ונטורה וכולל עיבודים מקוריים לשירים של דה פאיה, גרנדוס, אלבניס, לורקה ואחרים.
התוכנית "הקברט היהודי" מציגה מוזיקה קאמרית ושירי קברט מאירופה של ראשית המאה ה-20, מיצירותיהם של קורט וייל, ארנולד שנברג, רוברט קאן, יוסף אחרון ואחרים, בעיבודים מקוריים, עם הזמרות יעלה אביטל, ולריה ונטורה ומיכל אוקון.
מופעים המשלבים פרוזה ומוזיקה קאמרית: "צריך להשתיק את המוזות" - על-פי טקסט של יואל הופמן, "סיפור פשוט" - בשיתוף עם ערן צור, על פי ספרו של ש"י עגנון ועוד.
צריך להשתיק את המוזות (2015)
יליד ישראל, בוגר האקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בירושלים, תלמידם של הגב' פולי אסא, פרופ ברכה עדן והפרופ בנימין אורן.
המשיך את לימודיו לתואר השני בחוג למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, באוניברסיטת בר-אילן ובסמינרים בינלאומיים למוזיקה קאמרית בקיבוץ מזרע, באוסטריה ובאיטליה, בהדרכת שלישיית אלטנברג.
ניגן בהרכבים קאמריים רבים כסולן וכפסנתרן מלווה לזמרים.
שימש כאסיסטנט למלחין מיכאל וולפה בתקופת לימודיו באקדמיה.
בשנת 1996 ייסד את שלישיית הפסנתר "עתר" בשיתוף עם הכנרת טניה בלצר, מאחוריו שנים רבות של פעילות ענפה על בימות הקונצרטים בישראל ומחוצה לה, הקלטות, שיתופי פעולה עם מוזיקאים מובילים ופרויקטים מוזיקליים מקוריים שזכו לשבחים והצלחה על הבמות ומשודרים ברדיו ובטלוויזיה.
כמעבד, חיבר עשרות רבות של עיבודים ליצירות קאמריות, לשירים ולמוזיקה עממית.
בין הפרויקטים אנתולוגיה הכוללת עיבודים לשירים עבריים להרכב קאמרי וזמרת סופרן, שירי יידיש ולדינו, עיבוד קאמרי למחזור השירים הנודע של דה פאיה, שירי עם מסקוטלנד ואירלנד ומוזיקה לתיאטרון.
רובם הוקלטו ויצאו לאור בתקליטורים.
כמורה לפסנתר ולמוזיקה קאמרית שימש בסגל ההוראה של בית הספר "מגניפיקט" וקונסרבטוריון "הסדנה".
הוא מלמד בבית הספר ע"ש טדי קולק בירושלים, מרצה במוסדות שונים, מדריך הרכבי ביצוע לבני נוער ומנחה קונצרטים מוסברים.
החלה בלימודי הכינור בגיל 5. בגיל 7 זכתה בתחרות האומן הצעיר.
בגיל 14 זכתה בתחרות ארצית באוקראינה.
סיימה תואר ראשון בהדרכת פרופ' גליזרובה ותואר אומן בהדרכת הגב' אורה שירן באקדמיה ע"ש רובין בירושלים.
במשך לימודיה ניגנה בתזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה ובהרכבים קאמרים רבים וזכתה בתחרות מוזיקה קאמרית של האקדמיה.
סיימה קורס למוזיקה קאמרית באוניברסיטת בר-אילן בהדרכת המלחינים גדעון לוינסון ובטי אוליברו.
משנת 1997 מנגנת בשלישיית עתר, ובמקביל היא מנגנת ברסיטלים רבים בישראל ומחוצה לה: בשנת 2006 הוזמנה לתת סדרת רסיטלים באיטליה לזכר הכנר הנודע צ'יקרולה.
ביצעה יצירות בביצוע בכורה, כולל יצירה לעוגב, כינור סולו ומקהלה, שניכתבה עבורה על ידי א.
היא מרבה לבצע מוזיקה של מלחינים ישראלים עכשווית ומשתתפת בפסטיבלים של מוזיקה ישראלית כמו "סדנה ישראלית" ו"חג למוזיקה הישראלית".
עוסקת גם בהוראת כינור ומנהלת ב -Magnificat Institute בירושלים.
אנטון אנדרייב נולד בסנט פטרסבורג, רוסיה ולמד צ'לו ממיטב המורים: פרופסור א.
ניקיטיאן הנודע בקונסרבטריון של סנט פטרסבורג ב-2004, פרופסור יוליוס ברגר בקורס הקיץ באוניברסיטת מוצרטאיום בזלצבורג ב-2007 וב-2008, ואף השתתף בכיתות אמן של הפרופסורים בונדוריאנסקי ורוסטרופוביץ.
אנדייב זכה בשלל פרסים בתחרויות צ'לו נחשבות, ביניהן תחרות הצ'לו של סנט פטרסבורג ב-2003, תחרות לביצוע יצירותיו של דמיטרי שוסטקוביץ ב-2006, תחרות דוטזאור לצ'לו בדרסדן 2001, ותחרות מרבינסקי הבינלאומית בסנט פטרסבורג, 2003.
ב-2008 הצטרף לרביעיית כלי הקשת רימסקי-קורסקוב.
זמן מה לאחר מכן הפך לסולן הצ'לו של אנסמבל הבארוק "הולנד החדשה" ושל התזמורת הקאמרית "דיברטיסמנט", והחל להופיע ולתת כיתות אומן בכל העולם.
במשך השנים, השתתף אנדייב בפסטיבלי מוזיקה רבים, דוגמת השלזוויג-הולשטין, פסטיבל זלצברג, פטסיבל צ'לו הרבסט וכו'.
כך, שיתף פעולה עם אמני המוזיקה הקאמרית המובילים ברוסיה, כמו פיטר לאול, איליה איוף, אלכסנדה אדרייבה, אוריש ומיכאל בלכר ועוד, ולקח חלק בהקלטות והפקות מוזיקליות רבות של חברות בינלאומיות.
ביוני 2022 עלה אנדרייב לישראל, הצטרף לתזמורת הקאמרית הישראלית, וכצ'לן בשלישיית עתר.
קריסטינה מנגנת על צ'לו שיצר ויליאם פורסטר בשנת 1786. את לימודיה השלימה בבית הספר ג'וליארד בניו יורק אצל הצ'לנים ג'ואל קרסניק, רוברט מאן ופליקס גלימיר והיא מחזיקה בתואר דוקטור באומנות המוזיקה.
קריסטינה מכהנת כפרופסור אורח האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים במוזיקת עולם ומרצה בחוג למוזיקולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
את הקריירה שלה התחילה כמוזיקאית קלאסית ובהמשך הרחיבה את פעילותה לסגנונות מוזיקליים רבים, מוזיקת עולם ומוזיקה מקורית.
היא מרבה להופיע כסולנית וכנגנית קמרית על במות מכובדות ברחבי העולם: בקארנגי הול, מרכז לינקולן, מרכז קנדי, אולם הנרי קראון בירושלים, אולם רוי תומפסון בטורונטו, המרכז לאומנויות בסיאול ועוד.
כסולנית זכתה לנגן בין השאר עם התזמורת הקמרית של פראג, התזמורת הסימפונית של טורונטו, הסימפונית של אוסקה ולאחרונה השתתפה בסיור קונצרטים עם תזמורת יומיורי מטוקיו.
הניו יורק טיימס כינה אותה "סנסציה בקונצרט" ואילו לוס אנג'לס טיימס כינה אותה "וירטואוזית מדהימה".
לאחרונה ביצעה את "פסיון המים" מאת טן דאן באולם דיסני בלוס אנג'לס וזכתה בביקורות נלהבות, הופיעה כסולנית בפסטיבלי "ימי המוזיקה העולמית" של ISCM בקוריאה ולוקסמבורג ובספריית הקונגרס בוושינגטון די.סי.
בתחום המוזיקה העכשווית ביצעה יצירות רבות בבכורה עולמית: "צלילו של קול" מאת פיליפ גלאס, "סונטה לצ'לו ופסנתר" מאת רוברטו סיירה, "קונצ'רטו לצ'לו" של מריו דוידובסקי ו-"הקונצרטו הכפול" מאת יוסף ברדנשווילי.
כמוזיקאית קמרית, זכתה בפרס הראשון בתחרות על שם ולטר מ' נאומברג.
היא השתתפה בהרכבים נודעים רבים, כולל "רביעיית ג'לאטו", "קונצרטנטה" ו"רביעיית המיתרים ויטמן", וממשיכה להופיע במסגרת הרכב המוזיקה העכשווית "קונטיניואום" והשלישייה הפופולרית והאקלקטית "אינטרסקשן".
מרינה כץ, צ'לו נולדה בריגה, (לטביה) .
החלה את לימודי הצ'לו בגיל 6 בבית הספר המיוחד למוזיקה על שם אמיל דארזינש.
בהדרכתה של פרופ' אלאונורה טסטלץ וכצ'לנית צעירה השתתפה בפסטיבלים בינלאומיים רבים ותחרויות רבות.
עלתה ארצה בספטמבר 1994. בארץ סיימה בהצטיינות את לימודי הצ'לו לקראת תואר ראשון באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב והמשיכה לתואר שני באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים בהדרכתו של פרופ' עמנואל גרובר.
כץ הופיעה כסולנית עם תזמורות: התזמורת הקאמרית הלטבית, התזמורת הפילהרמונית הלטבית, התזמורת של הטלוויזיה והרדיו "אוסטנקינו" שבמוסקבה ותזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית.
ביולי 2010 הוזמנה להקליט את הקונצ'רטו לצ'לו ותזמורת של תמיר אקטע עם 42 נגנים מתוך התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של בנימין יוסופוב.
בשלהי העשור השני של המאה ה-21, היא צ'לנית ראשונה בקאמרטה הישראלית ירושלים.
שָׁלָל יַמִּי או מַלְקוֹחַ יַמִִּי הוא מונח מתחום המשפט הימי, המשמש לתיאור כלי שיט ומטענו שנתפסו בים על ידי אוניית מלחמה או פריבטיר במהלך סכסוך מזוין, לרוב במהלך מלחמה.
אין המדובר בשוד ימי, אלא בתפיסת כלי שיט מסחריים של מדינה יריבה כדי להסב נזק לכלכלתה ועל ידי כך לחבל במאמציה המלחמתיים.
ראשיתה של לוחמה מסוג זה באירופה של ימי הביניים, אך היא הגיעה לשיאה בעידן אוניות המפרשים, בתקופה שבין אמצע המאה השמונה־עשרה לאמצע המאה התשע־עשרה לערך.
הזכות לתפוס שלל בים הייתה מתמיד ועודנה זכותו הבלעדית של הכתר או הריבון.
בעבר נהגו שליטים ומדינות להנפיק כתבי הרשאה (letters of marque), המתירים לאנשים פרטיים (פריבטירים) לתפוס אוניות סוחר של האויב בתמורה לנתח משווי השלל.
חוקי השלל הימי שחקקו המדינות השונות הסדירו את חלוקת שווי השלל בין הריבון לצוות האונייה הלוכדת, בין אם פריבטיר בין אם אונייה של הצי המלחמתי.
נוסף על כך קבעו החוקים אימתי נחשבה אונייה לשלל ימי לגיטימי, וזאת כדי להגן על חופש השיט של כלי שיט אחרים על פי משפט בינלאומי פומבי.
שלכת הוא אלבום האולפן השלישי של הזמר והיוצר עמיר בניון, אשר יצא בשנת 2002.
כל המילים והלחנים באלבום נכתבו על ידי עמיר מלבד "געגועים לדמיון" שהולחן ביחד עם אחיו, אבי בניון, והשיר "את אינך", ביצוע מחודש בעברית וערבית לשיר, Now you're gone, של ג'ף לין, סולן להקת E.L.O.
מהאלבום יצאו הסינגלים "געגועים לדמיון" ו"שלכת".
האלבום הגיע למעמד של אלבום זהב לאחר שמכר למעלה מעשרים אלף עותקים.
שלך בבגידה הוא סרט קומדיה רומנטית משנת 1984 בבימויו של הווארד זייף ובכיכובם של דאדלי מור, נסטסיה קינסקי, ארמנד אסנטה ואלברט ברוקס.
התסריט נכתב על ידי ולרי קרטין, בארי לוינסון, ורוברט קליין.
הסרט מבוסס על סרט באותו השם משנת 1948. השיר "שלך בבגידה" שכתב ביל קונטי ושר סטיבן בישופ נכתב עבור הסרט.
קלוד איסטמן (דאדלי מור) הוא מלחין ומנצח של התזמורת הסימפונית היוקרתית.
הוא נישא לדניאלה (נסטסיה קינסקי), אישה צעירה ויפה ממוצא איטלקי.
לפני נסיעה, הוא מבקש מאב הבית האיטלקי, ג'וזפה (ריצ'רד ליברטיני), שישגיח על דניאלה, אך המסר שעבר לחברו של קלוד, נורמן (אלברט ברוקס), שישכור בלש פרטי שיעקוב אחריה.
הדו"ח של הבלש מגיע עם סרט וידאו מטושטש שנראה בו כי דניאלה בילתה עם גבר אחר בזמן היעדרותו של קלוד.
הסימן היחיד שאפיין את הגבר הוא גרביים סקוטיים עם צורות מעוינות.
קלוד רואה שלבן חסותו, הכנר הנאה ורודף השמלות מקסמיליאן שטיין (ארמנד אסנטה) אותו סוג הגרביים.
תחילה מחליט קלוד לא להתעמת עם מקסמיליאן, כאשר מקסמיליאן מזמין את קלוד יחד עם דניאלה ואת נורמן ואשתו למסעדה.
במסעדה מתפתחת מריבת כינורות לצלילי הצ'רדש של ויטוריו מונטי.
קלוד מתעמת עם דניאלה כאשר היא אומרת לו שזה לא עניין גדול.
בערב ההשקה, קלוד מנצח על התזמורת לצלילי "קונצ'רטו לכינור של צ'ייקובסקי", ומרכיב תוכנית לרצוח את דניאלה ולהפליל את מקסמיליאן ברצח.
כאשר הוא מנסה לבצע את תוכניתו, אירועים בלתי צפויים משבשים לו את התוכנית.
כאשר הבלש הפרטי שוב צופה בסרט המעקב הוא מגלה שאין זו הייתה דניאלה, אלא, אשתו של נורמן, קרלה, שניהלה רומן עם מקסמיליאן.
שלל דברים ליער הסוגים (בסינית מסורתית: 類林雜說; בסינית מפושטת: 类林杂说; בפין-יין: lèilín záshuō, לֵיילִין דְזָאשְׁווֹ) היא אנציקלופדיה בת חמש עשרה מגילות מתקופת שושלת ג'ין הג'ורצ'נית, היצירה נערכה על ידי וָאנְג פֶּנְגְשׁוֹאוּ וקיבלה תפוצה, בעיקר על בסיס חשיבות היסטורית.
חייו של וָאנְג פֶּנְגְשׁוֹאוּ אינם מתועדים כמעט, אך הסיבות בגינן כתב את הספר מצוינות במפורש: "כדי שיטעם הקורא את הדברים לאשורם, ויוכל בכך לקבוע תקנות.
כדי שיתבונן בהתקוממויות ויוכל להישמר".
"שלל דברים ליער הסוגים" נבנתה כהרחבה וסידור מחדש של האנציקלופדיה "יער הסוגים" מאת לִי גֶ'נְג, מימי שושלת טאנג.
"יער הסוגים" עצמו אבד, אך במאה ה19 ובשנת 1909 נמצאו שני שרידים שלו, וביחד עם "שלל הדברים ליער הסוגים" הוא שוחזר כמעט במלואו.
בתור המקור המלא ביותר, היה חלקו של "שלל הדברים ליער הסוגים"משמעותי מאוד בשחזור.
תחילתן של האנציקלופדיות הסיניות בתקופת שלוש הממלכות, עם כתיבת הספר "מקראת הקיסר", מאז המשיכו האנציקלופדיות להתפתח עד שהגיעו לתור הזהב שלהן בתקופת שושלת סונג.
בתקופת שושלת ג'ין, כפי הנראה בשל שינויים בשיטת הבחינות הקיסריות, הצטמצם מספרן בצורה דרסטית, והדיווחים מוסרים ירידה מכ-11,300 (או 13,000) מגילות של 307 אנציקלופדיות מ24 אסכולות בתקופת סונג לכ70 מגילות מארבע אסכולות בתקופת ג'ין.
בנוסף להתמעטות חלו גם שינויים במבנה האנציקלופדיות בתקופת ג'ין: בהשפעת התחזקות האופרה נוספו לאנציקלופדיות קטעי שירה, ובמקביל הושם דגש על הפן המעשי בהן.
זוהי התקופה בה נכתב "שלל דברים ליער הסוגים".
פרויקט שלכת הוא שם קוד שניתן בצה"ל לבניית צי של ספינות סער עבור חיל הים הישראלי בשנות השישים של המאה העשרים.
בתחילת שנות ה-60 הוברר כי למדינת ישראל אין כוח צבאי שיוכל בעת מלחמה להגן על החוף או לאבטח שיט חיוני אליה.
האיום העיקרי היה חיל הים המצרי, במסגרת המגעים למיצוב יחסי גרמניה–ישראל נכללה אספקת שש טרפדות וצוללת לחיל הים.
בנייתן של הספינות החלה במספנות לורסן לפי מפרט של חיל הים הישראלי על בסיס קווי הגוף ומערכות ההנעה של טרפדת גרמנית מסדרת יגואר'.
מאוחר יותר נכנעו הגרמנים ללחץ ערבי והבנייה הופסקה.
באישור ממשלת צרפת נתגבש הסדר לבניית הספינות בצרפת.
ספינות הסער נבנו במספנת קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי (בצרפתית CMN Constructions Mecaniques De Normandie) בנמל שרבורג שהיו חלק מקבוצת SAMT בבעלות פליקס אמיו.
התכנון היה של מספנת לורסן בגרמניה והבנייה לוותה בפיקוח וסיוע של הצי הצרפתי.
הפרויקט קיבל בצה"ל את שם הקוד "שלכת".
ב-26 ביולי 1965 נחתם חוזה והחלה בניית שש ספינות, במימון כספי השילומים מגרמניה.
אל"ם שלמה אראל הוביל את הפרויקט, תחילה בתפקידו כראש מחלקת ים תחת פיקודו של מפקד חיל הים אלוף יוחאי בן-נון ואחר כך כמפקד החיל.
בראש הפרויקט של חיל הים עמד אל"ם ביני תלם, שהוחלף בשנת 1968 על ידי אל"ם הדר קמחי מפקד השייטת השני.
באפריל 1969 מסר קמחי את הפיקוד על המשלחת לסא"ל משה טבק וחזר לישראל להתרכז בתפקידו כמפקד שייטת ספינות הטילים.
טבק נהיה במעמד מקביל למפקד פלגה בשייטת ספינות הטילים.
ההסכם כלל את בניית כלי השיט ומערכות ההשטה בלבד.
הרכבת החימוש תוכננה להיעשות בישראל.
היו אלה הכלים הגדולים ביותר שבנתה מספנת CMN עד אז.
מחלקת בחינה של חיל הים הצרפתי בדקה את איכות המוצר.
ההשקעה הישראלית סייעה רבות לכלכלת העיר.
בגלל היבטים ביטחוניים ופוליטיים, בניית כלי שיט עבור חיל הים הישראלי בצרפת נשמרה בסוד ולא דווחה לעיתונות.
בתוכנית בניין הכוח הרב שנתית של צה"ל הוקצו לחיל הים 12 ספינות, שש הספינות האחרות מתוכן תוכננו להיבנות במספנות ישראל.
בחוזה עם מספנות שרבורג נכלל סעיף הכשרת בעלי מקצוע ממספנות ישראל.
מספנות ישראל לא שלחו אנשים ללמוד בשרבורג ולכן לא היו יכולות להיכנס לייצור.
בעל המספנות פליקס אמיו ראה בכך הזדמנות והגיש הצעה לבניית שש ספינות נוספות ב-10% הנחה ממחירן ובקצב הספקה של ספינה אחת כל חודשיים.
(במקום אחת לשלושה חודשים בסדרה הראשונה.)
סגן שר הביטחון צבי דינשטיין שוכנע בכדאיות העסקה והוחלט על בניית שש ספינות נוספות.
הרחבת החוזה נחתמה 14 מרץ 1966. שש הספינות בסדרה נקראו דגם סער 3. הן תוכננו לשאת תותח אוטו מלרה 76 מ"מ ולא צוידו בסונאר נגד צוללות.
בתהליך הבנייה הוגדרו שתי אבני דרך כמועדי תשלום.
הראשונה במועד ההשקה למים שנעשתה בטקס אליו הוזמנו אורחים מצרפת ומישראל.
והשנייה במועד יציאת הספינה בהפלגה לישראל.
במועד זה התקיימה ארוחת פרידה מהמספנה וטקס פרידה ידידותי שבו מפקד המשלחת ומפקד הספינה באו להביע תודה לאדמירל, מפקד המחוז הימי בשרבורג, על עזרת הצי בליווי הבנייה.
התמורה למספנות הועברה בתשלומים ובעת היציאה שולם השליש האחרון עבור כל ספינה.
בראש הפרויקט של חיל הים עמד אל"ם ביני תלם שהוחלף בשנת 1968 על ידי אל"ם הדר קמחי והוא הוחלף באפריל שנת 1969 על ידי סא"ל משה טבק.
הצוות הטכני כלל את המובילים הבאים: רס"ן זאב בר-זאב (בזמן המבצע מפל"ג אחזקה, סא"ל), עמנואל ינאי וחלפון (מכונה, גוף, אלקטרוניקה וחשמל).
אנשי משלחת חיל הים שהו בעיר שרבורג במשך ארבע שנים.
המשפחות הישראליות שלחו את ילדיהם לבתי הספר הצרפתיים.
שלישיית שריד הייתה להקת זמר עברי שהורכבה משלושה אנשי קיבוץ שריד: שלמה ורבנר, נתן מילוא ומנחם ראובני.
השלישייה פעלה בין השנים 1960 ו-1965 וזכתה להצלחה רבה.
בין להיטיה: "טוב ללכת בדרכים", "ביתי אל מול גולן", "פנה הגשם" ועוד.
שלישיית שריד הייתה לחלק מלהקות הייצוג של התנועה הקיבוצית אשר שיקפו בשיריהן, בין היתר, את אורח החיים הקיבוצי.
"שלישיית שריד" כללה שלושה נערים מקבוץ שריד:
שלמה ורבנר, נולד ב-1935 בווינה שבאוסטריה.
עלה עם משפחתו לארץ ישראל בגיל 3 והמשפחה התיישבה בירושלים.
בגיל 17 הגיע לקיבוץ שריד מקיבוץ גן שמואל.
ורבנר בלט בשלישייה מבחינה מוזיקלית.
הוא ניגן בגיטרה והיה זה שיצר את העיבודים הקוליים והמוזיקליים.
ב-1963 זכה גם בפרס קפלן יחד עם חבר נוסף משריד, על פיתוח שעשו בנושא ריסוס מטעים.
נתן מילוא, נולד ב-1935 באקוודור, והגיע לשריד במסגרת עליית הנוער בגיל 14. נפטר ב-23 באוקטובר 2025.
מנחם ראובני, נולד ב-1938 בתל אביב, ונשלח לקיבוץ שריד בגיל 7 בתור ילד חוץ.
שלושתם למדו ועבדו במוסד החינוכי בקיבוץ, ובשעות הפנאי שרו במקהלת בית הספר, עליה ניצחה המורה למוזיקה בבית הספר, צפירה יונתן, אשתו של המשורר נתן יונתן.
בתחילת שנות ה-50 התגייסו השלושה לצה"ל, ועם שחרורם חזרו לשריד ושובצו בעבודות המשק.
במקביל, בשעות הפנאי, נהגו להיפגש ולשיר במקהלת הקיבוץ.
בשנת 1960 פנה רכז התרבות של הקבוץ, עמינדב, אל השלושה וביקש שיכינו שלושה שירים בליווי גיטרה עבור חג הסוכות.
לקראת אירוע זה עבדו השלושה רבות והכינו את השירים: "תרנגול בן גבר", "אתן במדבר" ו"ימין ושמאל".
לקראת פסטיבל הזמר והפזמון השני, במאי 1961, הלחין שלמה ורבנר את השיר "ברושים" עם מילים מאת חיים גורי.
השיר השתתף בפסטיבל וזכה במקום השישי.
בעקבות זאת הקים ורבנר את השלישייה.
השלושה הופיעו וזכו לתגובות חיוביות.
שמם יצא גם אל מחוץ לקיבוץ, והם החלו להיות מוזמנים למופעים ואירועים הן בקיבוצים והן על במות ברחבי הארץ.
שירים שביצעו הושמעו תדיר ברדיו.
איש המוזיקה של קול ישראל, מאיר הרניק, שהיה גם צייד של כישרונות צעירים וחיפש יוצרים חדשים, הגיע ב-1963 לשריד לראות את השלישייה, והתלהב מסגנונה הייחודי: שילוב הרמוני מרענן של שלושה בריטונים.
הרניק החליט לשבצם בתוכניתו "מועדון הזמר" ואף קבע להם תאריכי הופעות.
דבר שחשף את השלישייה לקהל מאזינים רחב.
בחורף של 1965 פנתה לשלישייה חברת התקליטים "הד ארצי", והוציאה עבורה את תקליטה הראשון - "טוב ללכת בדרכים".
בחירת השירים לתקליט הושפעה בעיקר מהווי הקיבוץ והעמק, ונכללו בו בעיקר שירים שהיו אהובים על השלישייה.
שלושה מהשירים - "דוגית נוסעת", "ערפילים", ו"טוב ללכת בדרכים", נכתבו על ידי נתן יונתן ללחנים רוסיים אותם ליקטה ורשמה צפירה אשתו.
ב-1964 השתתפה השלישייה בפסטיבל הזמר והפזמון, בו ביצעה שלושה שירים: "אני ושירי", "הרחק בלילה", ו"שעה ברוכה".
בשנת 1965 יצאה שלישיית שריד לסיבוב הופעות באירופה בהזמנת הסוכנות היהודית ו"השומר הצעיר" לכבוד חגיגות יום העצמאות.
ביולי 1965 נפרדו דרכיהם והשלישייה התפרקה.
שלמה ורבנר עזב את הקיבוץ ועבד שנים רבות כטכנאי בגלי צה"ל.
בשנת 2003 התארחו השלושה בתוכנית מיוחדת שערך אברהם זיגמן ברשת ג'.
השידור עורר פניות רבות לשחזור ימי הזוהר של השלישייה.
וכך, בשנת 2005, התאחדה השלישייה והביאה אתה גל אוהד של תגובות חמות.
בינואר 2015 התאחדה השלישייה למופע "קאמבק היסטורי חד פעמי" נוסף, שנערך בחדר האוכל של קיבוץ שריד ובו השמיעו השלושה כמה מלהיטיהם.
שַׁלֶּכֶת הוא מיצב מעשה ידי הפסל הישראלי מנשה קדישמן.
המיצב, שנוצר בשנים 1997–2001, מורכב מכעשרים אלף פרצופים חתוכים בלייזר מלוחות פלדת קורטן חלודה בעובי של 2–8 ס"מ, במסה כוללת של עשרות טונות, המונחים בערימה חסרת-סדר לרגלי הצופה.
היצירה הוצגה לראשונה בשנת 1997 בגלריה ג'ולי מ.
בתל אביב, ולאחר מכן באתרים אחרים, שהבולט בהם הוא המוזיאון היהודי בברלין, שבו הוצג המיצב עם חנוכתו ב-2001, וכן מוזיאון תל אביב לאמנות.
הפרצופים שטוחים וקטנים, מחצית הגודל הטבעי לערך; פיותיהם פעורים בזעקה אילמת, עיניהם צרות והחלודה נראית כדם או כפגמים בעור.
למרות הכובד הפיזי של הראשים, הם נראים קלים ועדינים.
מבט מקרוב מגלה שריטות וחריטות בסכין.
כל ראש משאיר רושם חזק גם כשלעצמו.
הדרך שבה הם מוצגים הופכת את הצופה לפעיל, כיוון שהוא חייב לדרוך עליהם.
בניגוד לתחושה הרכה והשקטה של עלי שלכת, עלי השלכת הללו משמיעים חריקה חזקה – צרחות הכאב של המתים כשדורכים עליהם – ומקשים על הצופה את ההתקדמות.
הדימוי של פנים חסרי גוף כייצוג של קורבנות המלחמה הופיע אצל קדישמן לראשונה בשנת 1985 ביצירה "עמק העצבות", שבה הופיעו פרצופים מרחפים באוויר על גבי קנבס גדול והחליפו את עדר הכבשים של רועה בודדה היושבת על אחד מהם.
הרועה מסמלת את האמן עצמו (שהיה רועה צאן בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20) ואת האימהות ליד קברי הבנים.
היצירה נוצרה באותה תקופה שנוצרה היצירה "עקדת יצחק" (1982-85), והיא יוצרת קשר בין המיתוס המקראי, האמנות והמציאות.
ראשו המת של יצחק בפסל "עקדת יצחק", המוצב ברחבת מוזיאון תל אביב לאמנות, הוא המודל לראשים שבמיצב "שלכת".
מאז 1985 הפך הדימוי של הראשים לחלק בלתי נפרד מהמילון הצורני של קדישמן, והוא מופיע כמעט בכל יצירותיו, תמיד בהקשר של שכול ומות הבנים במלחמה.
בכל היצירות העוסקות בעקדת יצחק מסמל הראש את יצחק המת, הבן שלא ניצל מהטבח.
ביצירות אחרות, כמו היצירה "גולגולות", המוצבת בכיכר המשפחה שביד ושם, הראשים מסמלים את הילדים שלא שרדו את השואה.
כותרת היצירה, "שלכת", מתייחסת לקומפוזיציה שבה מוצגים הראשים – תפזורת חסרת סדר הנראית כמו מצע מקרי של עלי שלכת הנופלים ונערמים על הקרקע.
בנוסף, המושג "שלכת" מתקשר גם לאותו תהליך טבעי המתרחש בסתיו בעצים המשירים את העלים המתים לצורך צמיחה מחודשת.
היצירה מציגה את החלקים שהשיר מעליו "עץ" האנושות במלחמות.
רבים יפרשו את היצירה בפירוש מידי בהקשר השואה; אחרים עם מלחמות ישראל.
הקשרים אלו נכונים, אך נכונה גם הפרשנות המקשרת את היצירה עם קורבנות מלחמת העולם הראשונה, שבה נהרגו אלפים בכל יום, או עם מיתות המוניות אחרות.
ניתן גם לקשר את היצירה גם לתולדות האמנות – כשכפול אינסופי של "הצעקה" של מונק, או של האישה הצועקת בסצנת המדרגות בסרטו של סרגיי איזנשטיין "אוניית הקרב פוטיומקין", הפיות הפעורים בציוריו של פרנסיס בייקון ועוד.
קדישמן מציג את רעיון המוות בכלליותו, בריבוי ובאנונימיות.
חשוב לקדישמן שהיצירה לא תיקרא רק בהקשר השואה, אלא בהקשר הרחב של כל הקורבנות והתקווה לעתיד טוב יותר לאחר החורף.
צעקתו של קדישמן היא נגד חוסר האנושיות ובעד הזכות לחיות.
כל הפנים חסרי הגוף צועקים "אין לנו עתיד יותר", וכך צעקתם נשמעת כהאשמה ולא כקריאה לעזרה.
הם אינם מבקשים רחמים, אלא מזהירים: אל תשכחו אותנו או שגם אתם תהפכו קורבנות.
על אף שהיצירה מציגה מוות וייאוש, השם "שלכת" מביע גם את התקווה לפריחה מחודשת ולאביב שיבוא לאחר החורף המתמשך.
פרשנותה של היצירה תלויה גם בהקשר שבו היא מוצגת.
במוזיאון היהודי בברלין היא מוצגת בחלל הנראה כמעין נהר ראשים המזכיר את מראות הגופות מתצלומי מלחמת העולם השנייה.
האדריכל דניאל ליבסקינד, מתכנן המוזיאון, בנה סביבה מערך של חללים ריקים המשקיפים עליה ומדמים את החלל שהותירה אחריה יהדות אירופה.
ברשימה שכתב האמן הסביר בעקיפין את המיצב: "אולי העלים על העצים הם אנשים.
כל עלה עץ – הוא אדם.
לכל אדם יש עלה על עץ עד שבאה השלכת".
ברשימה נוספת קשר את השלכת לעניינו בעקדת יצחק:
לטבע יש ארבע עונות ולי חמש.
השלכת מתחברת עם עונת הפחד.
אבל כמו במחזוריות של עונות הטבע אנחנו מקריבים קורבן קבוע שהפך לריטואל.
אני ראיתי כלב אוכל בשר של חייל שרוף במדבר.
הרחתי בשר אדם צלוי ונחירי רעדו.
מעולם לא חדלנו להקריב ילדים למולך.
כשהוצג המיצב לראשונה, בגלריה ג'ולי מ.
בתל אביב, כתב עוזי צור כי קדישמן פיזר את לוחות הפלדה על רצפת הגלריה "כגנן המדשן את חלקתו בעלי שלכת מצהיבים שכבר החלו בתהליך של "מעפר באת ואל עפר תשוב".
רבדים-רבדים של פנים הנפערים חסרי-אונים אל החלל שמעליהם, ומכבידים זה על זה.
והם נדמים כסקיצות חפוזות שגלשו מהדפים ולבשו צורה לא סופית מדי, כשקדישמן מוותר על החלל ועל הנפח ודבק בקרקע".
כשמבודדים פרצוף אחד מתוך ההמון הכנוע, שכמו נגזר ממשטח הברזל, הוא כצללית מעובה עם חורים פרוצים לעיניים, לאף ולפה.
ניתן להרימו, לממשו, להחדיר אצבע ארוטית לפה או לאף, להניחו על דף לבן ולשרטט את מתאריו, לחוש את עוצמת הברזל, את המשקל העצום של כל פנים ופנים המאיים לרסק את אצבעותיך.
[...] והמאסה הכבירה הזאת שלא ממש הופרדה מהגולמי מאיימת להבקיע את הרצפה ולהתאחד עם מרבצי האדמה שמתחתיה.
קשה להשתחרר מסצנות שחרור המחנות העולה בדמיון הקולקטיווי; אז כשנחמרו העצמות חומרים-חומרים ממתינות ליחזקאל שלא יבוא.
זוהי תערוכה פשוטה וחזקה המאיימת לגלוש אל הפשטני, כשעוצמתה היא בריבוי וברביצה.
ועם הצבת המיצג במוזיאון היהודי בברלין כתב:
כבר מעומק המבוך מרובה המפלסים, הנחתכים בחתכי גובה אלכסוניים, נשמע רעש הברזל החורק מתחת לרגליים.
בסוף, ב"סימטה ללא מוצא", מוצאים המבקרים את עצמם בתחתית התהום, ולפניהם אלפי פרצופי הברזל של מנשה קדישמן.
האנשים רומסים אותם ברגליהם, כבקבר אחים המוני, כמין קניבלים מתורבתים.
נדמה שכל המוזיאון הזה מתקיים בשביל אותה עבודה, "שלכת" [...] היא חורגת מהרעיון הבעייתי שבבסיס המוזיאון, המבודד את היהודי בגלל יהדותו, אל רעיון כלל אנושי – מעפר באת ואל עפר תשוב – אל האוניוורסליות שבבסיס היהדות, חזון העצמות היבשות המחכות לאור האלוהי.