tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לפחות שניים מהמטבעות ההיסטוריים של אינדונזיה, מכילים את הספרה 4 כפי שהיא נכתבת בפרסית ۴, ואילו במטבעות של כלנתן מופיעה שנת 1427 ההג'רית עם ספרת 4 הנכתבת כמו בערבית ٤. חלק מהמוסלמים שהביאו את האסלאם אל האזור המלאי באו מאיראן, וגם צורת הכתיב שלהם נקלטה בכתב הג'אווי.
מילים שמקורן ערבי נכתבות כמו בערבית אבל מילים מלאיות נכתבות לעיתים בכתיב חסר או בכתיב מלא.
השם רופיה מופיע בשנים שונות رڤيه בכתיב חסר וגם روڤيه בכתיב מלא.
שמה של אינדונזיה מופיע اندونسي "אנדונסי" על המטבעות עד לשנת 1954. מתוך מאמץ להאחדת השפה, כיום נכתב שם אינדונזיה בכתב ג'אווי כך: اندونيسيا 'אנדוניסיא'.
ג'אווה (בשפת הג'אווה: ꦗꦮ; באינדונזית: Jawa), או יאווה, הוא אי באינדונזיה.
זהו האי המאוכלס ביותר בעולם, ומהאזורים הצפופים ביותר על פני כדור הארץ.
נתונים אלו משקפים צפיפות של כ-1,120 איש לקמ"ר.
האי ג'אווה הוא האי ה-13 בשטחו בעולם והרביעי בשטחו בארכיפלג המלאי.
בצפון-מערב האי נמצאת בירתה של אינדונזיה, ג'קרטה.
באי קיימים הרי געש, בחלקם פעילים, כמו הר קלוד, הר מראפי, הר ראונג והר ברומו
הפאונה באי כוללת מיני בעלי חיים טרופיים, חלקם נדירים ואנדמיים, כגון: הבנטנג, חזיר ורוקוזי, איילון ג'אווני, אייל טימור, מונטיאק מצוי, קופים כמו גיבונים, לוטונג ג'אווה ולוריס איטי מקומי וכן עופות כמו הטווס הירוק, ארגוס גדול, קלאו קרנפי ועופות דורסים כמו עיט נצי של ג'אווה.
מפורסם בין החיות הנדירות הוא קרנף ג'אווה שכמעט נכחד העולם וכיום מצויים ממנו בטבע פחות מ-50 פרטים.
בעבר היה נפוץ גם טיגריס ג'אווה, אך הוא נכחד מהעולם.
בשנת 1892 נמצאו באי שרידים של "אדם ג'אווה" מלפני 1.7 מיליוני שנים.
באתר גונונג פדאנג נמצאו שרידים של פעילות אנושית מלפני כ-9500 שנים.
לפי עדויות עתיקות מסין, כבר במאה הראשונה לפני הספירה באי הייתה קיימת ממלכה.
סוחרים הודים הגיעו לאי ב לספירה.
הסוחרים הביאו איתם לאי את ההינדואיזם ואת שיטת הקאסטות.
במשך כ-1,000 שנים היו רוב תושבי האי הינדים.
כאשר הגיע האסלאם לאזור, במאה ה-16, החליטה הקאסטה השלטת לברוח אל האי באלי ולהתיישב בו.
התושבים שנשארו בג'אווה קיבלו עליהם את דת האסלאם.
מהתקופה ההינדית נשארו באי העיר יוגיאקרטה שהייתה הבירה הקדומה של האי ומרכז תרבותי חשוב.
ניתן לראות שרידים לתרבות ההינדית ברחבי העיר בדמות הצגות התיאטרון, המוזיקה המקומית (כלי הקשה, חלילי חזרן וכלי מיתר הנקראים "גמלאן"), ושרידים ארכאולוגיים עתיקים כמו הבורובודור, שהוא מעין אוסף של מקדשים וסטופות המוקפים באזור מיוער.
בסוף מאי 2006 פקדה את האי רעידת אדמה בעוצמה 6.2 בסולם ריכטר.
הרעידה גרמה למותם של יותר מ-5,000 בני אדם.
ב-17 ביולי 2006 הכה בחופיו הדרומיים של האי צונאמי בגובה של כ-2 מטרים, בעקבות רעידת אדמה של 7.5 בסולם ריכטר, שהתרחשה בלב ים.
גלריה של בעלי חיים מהאי
גַ'אווַאחֶתי (גאורגית: ჯავახეთი, ארמנית: Ջավախք, ג'אוואקח) הוא מחוז היסטורי בדרום גאורגיה, באזור הנפות אחלכלכי, אספינדזה (חלקית), נינוצמינדה, וחלקה בנפת ארדהאן שבטורקיה.
מבחינה היסטורית, גבולותיה הגאוגרפיים של ג'אוואחתי נקבעו על ידי נהר הקורה ממערב ורכס שַׁווְשֶׁתִּי , רכס סַמסרִי ורכס נִיַּאלִּיסְקוּרִי מצפון, דרום ומזרח, בהתאמה.
הפעילויות הכלכליות העיקריות באזור זה הן חקלאות קיום , במיוחד תפוחי אדמה וגידול בעלי חיים.
המחוז ההיסטורי גובל כיום מדרום בארמניה ובטורקיה.
רוב אוכלוסיית המחוז הגאורגי הם ארמנים.
דבר שגורם למתיחות בין אוכלוסיית הארמנים והגאורגים.
הארמנים דורשים אוטונומיה רבה יותר, כולל שימוש בשפה הארמנית במנהל הציבורי.
הם חוששים מפני הגירה גאורגית לאזור וניסיונות הממשל לכפות עליהם את התרבות והשפה הגאורגית.
חשש נוסף שלהם נובע גם מקרבתה של טורקיה בגלל האיבה ההיסטורית בין העמים.
ארמניה ששוכנת אף היא לגבולותיו הדרומיים של המחוז תומכת בארמנים אבל נמנעת מתמיכה בדרישות לאוטונומיה או עצמאות, מחשש לפגיעה ביחסיה עם גאורגיה.
גם התוכניות להשבת הטורקים המסחתים, שהוגלו בשנת 1944 על ידי סטלין ובריה למרכז אסיה, מוסיפות לחששות הארמנים באזור.
השם גַ'אווַאחֶתי מורכב מהשורש גַ'אווַאח עם הסיומת הגאורגית -אתי, שנמצאת בדרך כלל בשמות של מדינות ואזורים.
גַ'אווַאחֶתי פירושה ארץ הג'אווחים (תת-קבוצה אתנית של גאורגים), בדומה למילה אוסתיה שלקוחה מהגאורגית אוסי+אתי.
האזכור המוקדם ביותר של השם הוא משנת 785 לפני הספירה, בכתובות של מלך ממלכת אוררטו אַרְגִּישֵׁתִּי הראשון כ-זאבאחה.
השבטים העתיקים של מסחי (או מוסחי) ומוסיניקים הם התושבים הידועים הראשונים של האזור.
במקורות, האזור תועד כזאבחה בשנת 785 לפני הספירה, על ידי המלך אַרְגִּישֵׁתִּי הראשון מאוררטו, וככל הנראה, פירושו אחת הקבוצות האתניות של אוררטו.
על פי סיריל טומאנוף , ג'וואחתי, יחד עם אֶרוּשֵׁתִי , היו חלק מדוכסות צוּנְדָּה , דוכסות האיברית מהמאה הרביעית או ה-3 לפני הספירה.
מאז המאה ה-2 לפנה"ס עד המאה החמישית לספירה אזור זה היה חלק ממחוז ארמני - גּוֹגַרְכְּ , בארמניה הגדולה .
נינו הקדושה נכנסה לאיבריה מג'אווחתי, אחד מהפרובינציות הדרומיות של איבריה, והגיעה למצחתה, בירת הממלכה, במסלול נהר הקורה.
שם החלה להטיף לנצרות, שהביאה בסופו של דבר להתנצרותה של איבריה .
הוא חצה את גבולו, נהר הקורה הגדול, ופלש למדינה הארמנית".
במאה ה-5 בתקופת שלטונו של וחטנג הראשון מאיבריה ג'ווואחתי הייתה פרובינציה של איבריה ולאחר מותו התיישבה אשתו השנייה הנסיכה הביזנטית בדוכסות צוּנְדָּה (חלק מג'אוואחתי).
במאבק נגד השלטון הערבי בגאורגיה , הצליחה שושלת בגרטיוני לשלוט על טאו קלארג'תי והקימה את נסיכות איבריה .
שליטי טאו-קלארג'תי נלחמו בערבים מאזור זה, ובהדרגה שילבו בשטחו את אדמות הסביבה של סאמצחה וג'וואחתי, יחד עם כמה אדמות נוספות.
באחד מחיבוריו כתב ההיסטוריון הארמני מהמאה ה-10, אוחטאנס מסבסטיה , על עץ משפחת קיריון, הקתוליקוס של איבריה.
התרגום המילולי של דבריו: קיריון "בא מהאיברים במונחים של ארץ ושושלת, מאזור ג'אוואח".
אין ספק שאוחטאנס האמין שג'אוואחתי הוא חלק מאיבריה, והג'אוואחים הם איברים.
זאזא אלכסידזה בוחן את נקודת המבט של אוחטאנס ושל החברה הארמנית הנאורה של המאה ה-10 בנושא הזה לעומק.
בין המאות ה-9 ל-11 חלק מג'אוואח/ג'אוואחתי נשלטה על ידי ארמניה הבגרטונית (הענף הארמני של שושלת בגרט).
באמצע המאה ה-10, חלק מג'אוואחתי הייתה חלק מממלכת אבחזיה.
בשנת 964 הרחיב לאון השלישי מאבחזיה את שליטתו בג'אוואחתי, ובמהלך שלטונו נבנתה קתדרלת קוּמּוּרְדוֹ .
במאות שלאחר מכן, ג'אוואחתי נותרה בשליטת הממלכה הגאורגית המאוחדת.
בתקופה זו התפתחה ג'אוואחתי משמעותית, במהלכה נבנו גשרים, כנסיות, מנזרים ובתי מגורים מלכותיים רבים (דליווי , ר'רטילה , בוז'אנו (ბოჟანო), ורדזיה ואלאסטאני ).
בשנת 1064 כבשו הטורקים הסלג'וקים את האזור ושלטו על האזור עד 1118 כאשר דוד הבנאי שחרר את האזור מידי הטורקים.
לאחר מכן היא הפכה לחלק מנסיכות ארמניה הנשלטת על ידי שושלת זאקאריד (ארמניה הזקארידית), כמדינה וסאלית של ממלכת גאורגיה.
בשנת 1245 עברה ג'אוואחתי לשליטת המשפחה הפיאודלית של תורלי .
בשנת 1268, סופחה ג'אוואחתי לאטבאגות סאמצחה , שנשלטה על ידי בית ג'קאלי .
בשנת 1587, האזור, יחד עם כל הנסיכות, נכבש על ידי האימפריה העות'מאנית שהפכה לאיילט צ'ילדיר .
אוכלוסיית נפגעה קשות מהפלישות הטורקו-מונגוליות.
בשנת 1484, סולטאן יעקוב מאק קויונלו הרס את הנסיכות.
האסלאם החל להתפשט באזור בקרב גאורגים וארמנים כאחד.
כאשר הכנסייה הגאורגית החלה לאבד השפעה באזור, ארמנים כלקדונים רבים החלו להצטרף לכנסייה הקתולית הארמנית.
המקומיים האסלאמיים החלו להתערבב עם המתיישבים הטורקים, ויצרו את הזהות הטורקית מסחתית, שהפכה לדומיננטית ממערב ל-ג'אוואחתי במסחתי.
בשנת 1731 נאדיר שאה מאיראן האפשארית פתח בפלישה לקווקז ובמהלך תקופה זו שיעבד 6,000 ארמנים מאיילט צ'ילדיר על פי הקתוליקוס הארמני אברהם קְרֶטָצִי .
בשליש הראשון של המאה ה-19, בעקבות מלחמת רוסיה–פרס (1804–1813) ומלחמת רוסיה–פרס (1826–1828), כבשה רוסיה את עבר הקווקז ואת רובה של גאורגיה, יחד עם יתר הקווקז, והתאגדה כמלכות המשנה של הקווקז כחלק מהאימפריה הרוסית.
רבות מהמשפחות המוסלמיות בחרו להתיישב מחדש באימפריה העות'מאנית בעקבות הסיפוח הרוסי של האזור.
ממשלת הצאר יזמה תוכנית ליישב מחדש את הגבול החדש עם איראן הקג'ארית והאימפריה העות'מאנית, תושבים ממוצא ארמני שנחשבו לנאמנים.
זו הייתה ההתיישבות הגדולה הראשונה של הארמנים בג'אוואחתי.
כ-90,000 ארמנים מהאימפריה העות'מאנית, חלק מיוזמתם וחלק מהגירה כפויה.
40,000 ארמנים מקאג'ר איראנית התיישבו בקווקז הרוסי, בעיקר באובלסט ארמניה .
בשנת 1829 כ-7,300 משפחות ארמניות (58,000 נפשות) התיישבו מחדש במסחתי, ג'אוואחתי ותריאלתי .
לארמנים שעברו לתריאלתי הצטרפו יוונים קווקזים דוברי טורקית המוכרים בשם אורומים ..
לארמנים שעברו לג'אוואחתי הצטרפה גם קבוצה קטנה של דוחובורים, כת נוצרית רוחנית מרוסיה.
בתחילת המאה ה-20, מספר רב של פליטים ארמנים מרצח העם הארמני באימפריה העות'מאנית, וחברי כת הדוחובורים נוספים מהאימפריה הרוסית, התיישבו באזור.
עד 1916, ההרכב האתנו-דתי של אוייזד אחלציחה היה:
לאחר המהפכה הרוסית (1917), ג'אוואחתי שולבה ברפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה קצרת-הימים.
אולם שילוב זה היה שנוי במחלוקת עם הרפובליקה הראשונה של ארמניה שתבעה את האזור על בסיס היסטוריה ואתנוגרפי.
גאורגיה הוכפפה לשליטה מלאה של ברית המועצות בשנת 1921, וג'אוואחתי, יחד עם שטחים גאורגיים לשעבר אחרים, הפכו לחלק מגאורגיה הסובייטית.
המיעוט המוסלמי שנותר בג'אוואחתי, הידוע גם בשם מסחתים.
בשנת 1944, במהלך שלטונו של סטלין יושבו מחדש בעמק פרנגה שבאוזבקיסטן, כיוון שהיו מוסלמים והחשש מפני שיתוף פעולה עתידי שלהם לעות'מאנים.
במהלך התקופה הסובייטית הייתה ג'אוואחתי אזור גבול (הגבול עם הטורקים נפרס על פני 78 ק"מ) עם מעצמות עוינות של ברית המועצות ועקב כך האזור היה נתון להגבלות.
ניתן היה להיכנס לג'אוואחתי רק עם אישור מיוחד של משמר הגבול הסובייטי.
כתוצאה מכך, לליברליזציה ההדרגתית של גאורגיה בתקופת שלטונו של ברז'נייב ולאחר מכן, הייתה השפעה מועטה על ג'אוואחתי.
ההגבלות הוסרו רק עם קריסת ברית המועצות.
כאשר תנועת השחרור הלאומי הגאורגית צברה תאוצה בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20, התנהל תהליך מקביל בג'אוואחתי.
לארמנים רבים היו קשרים עם ארמנים אחרים בנגורנו קרבאך, והוקמה תנועה שקראה לאוטונומיה באזור ג'אוואחתי שאוכלס ברובו בארמנים.
המתח בין התנועה שהוקמה לבין ממשלת גאורגיה הגיעה לשיאה עם התפרקות ברית המועצות ועצמאותה של גאורגיה בשנת 1991. הצעה שדרשה עצמאות לג'אוואחתי נדחתה על ידי המועצה הזמנית, ועם שובו של שוורדנדזה לגאורגיה, בשנת 1992. התמעטו הקולות לאוטונומיה.
הקמת מחוז סאמצחה-ג'אוואחתי בשנת 1995 היוותה סימן ברור שלממשלה הגאורגית לא הייתה שום כוונה להעניק אוטונומיה לג'אוואחתי.
בתקופה הסובייטית, הגבול בין גאורגיה לארמניה, היה חופשי לתושבים מקומיים, והיה נוח לתושבי האזור לנסוע לארמניה מאשר לשאר חלקי גאורגיה גם בגלל שפתם.
בגאורגיה המודרנית הארמנים מהווים את הרוב האתני באזור ובגאורגיה בכלל, מרוכזים בעיקר בנפות אחלכלכי ונינוצמינדה.
מאז עצמאותה של גאורגיה רבים מבני קהילת דוחובורים עזבו לרוסיה.
כמו כן, הגרו לאזור מהגרים מטעמים אקולוגיים מאג'ריה.
הבסיס הרוסי של אוגדה 26, אחד מהבסיסים הרוסיים שנותרו בגאורגיה לאחר התפרקות ברית המועצות, שכן באחלכלכי.
הבסיס שהוקם לראשונה בתחילת המאה ה-19. הבסיס היווה אבן יסוד בכלכלה המקומית של אזור ג'אוואחתי.
בשנת 2005 התקיימו הפגנות נרחבות כנגד כוונת הממשל לדרישה מרוסיה להוציא את הבסיס מתחומי גאורגיה.
המפגינים טענו גם שקיומו של הבסיס הוא ערובה מפני תוקפנות טורקית עתידית.
הוצאת הבסיס מתחומי גאורגיה באפריל 2007 השפיעה רבות על כלכלת האזור.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19, החלו הרשויות הגאורגיות ליישב מחדש את המחוז במהגרים גאורגים מאג'ריה, שנחלתם הושמדה במפולת סלעים באזורים ההרריים של אג'ריה.
היישוב מחדש גרם לאתניים מתחים.
מאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 מרוכז הכוח הכלכלי בידי מספר משפחות או חמולות שצברו עושר כיזמים בתקופה הסובייטית במהלך קריסת ברית המועצות.
בשנת 1995 אוחדו המחוזות אחלכלכי ונינוצמינדה, המהווים את הטריטוריה ההיסטורית של ג'אוואחתי, עם שטחי השכנה של סאמצחה כדי ליצור אזור מנהלי חדש, מחוז סאמצחה-ג'אוואחתי.
נכון לינואר 2020, האוכלוסייה הכוללת של סאמצחה-ג'אוואחתי הייתה 152,100 אנשים.
הארמנים מהווים את רוב אוכלוסיית ג'אוואחתי.
על פי מפקד האוכלוסין הגאורגי של 2014, 93% (41,870) מהתושבים בנפת אחלכלכי ו-95% (23,262) בנפת נינוצמינדה היו ארמנים, היתר כולל רק מספר זעום של תושבים ממוצא גאורגי ויוונים קווקזיים .
בין 2006 ל-2011, 220 ק"מ מהכביש המהיר מקומו כארתלי לסאמצחה ג'אוואחתי שופרו כחלק מתוכנית של תאגיד אתגר המיליניום MCC של ארצות הברית כדי לקשר בצורה יעילה יותר את האזור עם שאר גאורגיה.
מאפריל 2008 החלו לבנות קו רכבת שיעבור בין קארס שבטורקיה לבאקו שבאזרבייג'ן שעובר בגאורגיה.
בשנת 2017 נסתיימה בניית מסילת הברזל קארס-אחלכלכי-טביליסי-באקו, שהחל לפעול ב-2017. האוכלוסייה הארמנית של ג'אוואחתי התנגדה לבניית קו הרכבת מכיוון שהיא לא כוללת את ארמניה ומבודדת אותה.
מסילת הברזל הישנה המקשרת בין גאורגיה, ארמניה וטורקיה (קו הרכבת קארס-גיומרי-טביליסי ), נמצא במצב תקין ויכול להיות פעיל תוך שבועות, אך בשל המצור הטורקי על ארמניה, מסילת הברזל אינה פעילה מיולי 1993.
ג'אד אפאטאו הוא מפיק, במאי ותסריטאי קולנוע יהודי-אמריקני, הידוע ביצירת קומדיות מצליחות מבחינה מסחרית.
בין הסרטים שיצר: "והרי החדשות", "בתול בן 40", "לילות טלדגה: הבלדה על ריקי בובי", "הדייט שתקע אותי", "סופרבאד - חרמן על הזמן", "קח את זה כמו גבר" ו"אל תתעסקו עם הזוהן", כולם להיטי קופה בארצות הברית.
אפאטאו הוא המייסד של "הפקות אפאטאו", חברת הפקות שיצרה גם להיטי טלוויזיה בארצות הברית.
אפאטאו נולד בניו יורק למשפחה יהודית.
יש לו אח גדול בשם רוברט ואחות צעירה בשם מיה.
הוריו התגרשו כשהיה בן 12 והוא עבר לגור עם סבו וסבתו.
לאחר מכן עבר להתגורר עם אביו וביקר את אימו רק בסופי שבוע.
כנער, היה אפאטאו אובססיבי לתחום הקומדיה וגיבור ילדותו היה סטיב מרטין.
בתיכון, הנחה אפאטאו תוכנית רדיו הומוריסטית אשר נקראה "קלאב קומדי".
אימו עבדה במועדון סטנד-אפ, ובזכותה אפאטאו פגש וראיין ידוענים כמו: סטיב אלן והווארד סטרן.
אפאטאו החל להופיע כסטנדאפיסט בגיל 17. בנוסף הוא שימש כעורך משני במגזין "Laugh Factory" במהדורת ספטמבר 1985. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון הוא עבר ללוס אנג'לס ונרשם לתסריטאות באוניברסיטת דרום קליפורניה.
במהלך לימודיו ארגן אפאטאו ערבי סטנד-אפ.
לאחר שנתיים הוא עזב את הלימודים ועבר להתגורר עם אדם סנדלר.
הוא המשיך להופיע כסטנדאפיסט והחל לכתוב בדיחות לבדרנים אחרים כגון רוזאן בר.
ב-1992, הוא הפיק את התוכנית "המופע של בן סטילר".
אפאטאו פגש את בן סטילר בהופעה של אלביס קוסטלו ב-1990 ומאז הם נשארו חברים.
למרות שהתוכנית זכתה להצלחה וכתיבתו זיכתה אותו בפרס אמי רשת פוקס ביטלה את התוכנית ב-1993. ב-1994, שימש אפאטאו כעוזר מפיק בסדרת הקומדיה "The Critic".
מנהלו של אפאטאו, ג'ימי מילר, הכיר לו את הקומיקאי גארי שנדלינג אשר שכר את אפאטאו ככותב ומפיק בתוכנית "המופע של לארי סנדרס".
אפאטאו עבד בתוכנית במשך 5 שנים עד שהיא ירדה מהמסך ב-1998. הוא זכה ל-6 מועמדויות לפרס אמי על עבודתו בתוכנית.
ב-1996, שימש כתסריטאי ללא קרדיט בסרט "איש הכבלים".
הוא ציפה להצלחה רבה של הסרט, אך הסרט זכה להצלחה בינונית ולביקורות שליליות.
ב-1997, הוא שימש כתסריטאי ללא קרדיט בסרט "שקרן שקרן" בכיכובו של ג'ים קארי ושנה מאוחר יותר כתב ללא קרדיט לסרט "זמר החתונות" בכיכובו של אדם סנדלר.
בין השנים 1999 – 2000 הוא עבד כמפיק בסדרות "פריקים וגיקים" ו"Underclared".
שתי הסדרות זכו לביקורות חיוביות אך ירדו מהמסך לאחר עונה אחת עקב רייטינג נמוך.
ב-2003 כתב ללא קרדיט לסרט ברוס הגדול מכולם, וב-2004 הפיק אפאטאו את הסרט "והרי החדשות".
הסרט זכה להצלחה גדולה מהצפוי.
ב-2007, הוא הפיק וביים את הסרט "הדייט שתקע אותי".
באותה שנה לקח חלק בהפקת הסרט "הולך חזק: סיפורו של דיואי קוקס" בכיכובו של ג'ון סי.
בשנת 2009 יצא הסרט "אנשים מצחיקים", אותו כתב, הפיק וביים.
בשנת 2012 יצא הסרט בבימויו "הכל יחסים", בכיכובה של אשתו לזלי מאן.
בשנת 2015 יצא הסרט "אסון מהלך", בכיכובה של איימי שומר ועל פי תסריט שכתבה, אשר הפך לסרט הראשון שאפאטאו ביים אך לא כתב.
בשנת 2016 עלתה באתר נטפליקס העונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "Love" ("אהבה"), אותה אפאטאו יצר והפיק.
באותה שנה לקח חלק בהפקת הסרט "החופשה הגדולה של פי ווי הרמן" מבית נטפליקס.
אפאטאו גם הפיק את סדרת הטלוויזיה המוערכת "בנות", אשר יצרה לינה דנהאם ושודרה ברשת הכבלים HBO.
בשנת 2017 עלה לאקרנים הסרט "חולי אהבה" ("The Big Sick"), אותו הפיק ואשר זכה להצלחה קופתית וביקורתית.
באותה שנה עלתה ברשת HBO הסדרה "קראשינג" (או "נופל וקם"), בכיכובו של הקומיקאי פיט הולמס ואשר מבוססת בחופשיות על חייו.
אפאטאו נמנה עם מפיקי הסדרה.
עוד באותה שנה, אפאטאו כיכב בספיישל הסטנדאפ הראשון שלו, "ג'אד אפאטאו: השיבה", אשר עלה לשירות נטפליקס, והפיק עם ויין פדרמן.
בשנת 2018 שודר ברשת HBO הסרט התיעודי בבימויו, "יומני הזן של גארי שנדלינג", אודות חייו ועבודתו של חברו הקרוב ושותפו, הקומיקאי גארי שנדלינג.
הסרט בן שני החלקים שודר במלאת שנתיים למותו של שנדלינג.
באפריל 2022 יצא לספק שירותי הסטרימינג נטפליקס סרטו החדש "הקפסולה" בהשתתפותם של קארן גילאן, מריה בקלובה ודייוויד דוכובני.
באוקטובר 2023, אפאטאו, יחד עם שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן.
אפאטאו נשוי לשחקנית לזלי מאן אשר אותה פגש על הסט של "איש הכבלים".
לזוג שתי בנות, והם מתגוררים בלוס אנג'לס.
לזוג שתי בנות שגילמו את בנותיה גם על המסך הגדול בסרטים "הדייט שתקע אותי", "אנשים מצחיקים" ו"הכל יחסים", השחקניות מוד אפאטאו ואייריס אפאטו.
בשנת 2026 יצא ב-HBO Max סרט תיעודי של אפאטו בשם "האיש בן ה־99", על מל ברוקס.
עם השנים בסרטיו של אפאטאו משחקים לרוב אותם שחקנים שמכונים "חבורת אפאטאו".
השחקנים הבולטים בחבורת אפאטאו המשחקים לרוב בסרטים שאפאטאו ביים, כתב או הפיק הם: אדם סנדלר, ביל היידר, ג'ונה היל, ג'יימס פרנקו, ג'ייסון סיגל, ג'ים קארי, ג'ק בלאק, ויל פרל, מייקל סרה, סטיב קארל, סת' רוגן, פול ראד.
שחקנים נוספים, איתם מרבה אפאטאו לשתף פעולה: אדם סקוט, איימי פולר, אלי קמפר, ביזי פיליפס, בן סטילר, ג'ון סי.
ריילי, ג'יין לינץ', ג'ייסון שוורצמן, ג'נה פישר, ג'ק מקברייר, ג'רי סטילר, גארי קול, דייוויד קרומהולץ, דני מקברייד, כריס או'דאוד, כריס פרנל, כריסטופר מינץ-פלאס, לזלי מאן, לינה דנהאם, סאם לוין, עזיז אנסרי, קווין הארט, קריסטן בל, קריסטן ויג, קתרין האן.
פרסשנהקטגוריהמועמדותתוצאהפרס פטל הזהב2023הבמאי הגרוע ביותרהקפסולה
ג'אגרנוט הוא דמות בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס.
דמותו הופיעה לראשונה בחוברת X-Men #12 מיולי 1965 ונוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
הוא נחשב לאחת מדמויות הקומיקס הפופולריות ביותר, ומאז יצירתו בתור הכסף של הקומיקס כיכב בחוברות האקס השונות.
ג'אגרנוט הוא האלטר אגו של קיין מארקו, אחיו החורג של צ'ארלס אקסבייר, אשר בעקבות מפגש מקרי עם אבן חן מיסטית הפך לכוח הרסני שבלתי ניתן לעצירה.
עם השנים, הוא הצטרף לאחוות המוטאנטים של מגנטו, היה שותפו של טום קאסידי השחור, ואף חזר למוטב והצטרף לאקס-מן בשנות ה-2000.
דמותו של ג'אגרנוט מדורגת במקום ה-19 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN.
את דמותו של ג'אגרנוט גילם בסרט הלייב אקשן "אקס-מן 3: המפלט האחרון" השחקן ויני ג'ונס, וראיין ריינולדס תרם את קולו בדיבוב הדמות ב"דדפול 2".
קיין מארקו הוא אחיו למחצה של מייסד האקס-מן צ'ארלס אקסבייר.
במהלך ילדותו, מארקו סבל מהתגרות מצד חבריו לכיתה ומאלימות פיזית מצד אביו.
מארקו התחיל לשנוא את אחיו כתוצאה מקנאה בכוחותיו.
כאשר שניהם שירתו במלחמת קוריאה, הם נפלו למקדש של סיטוראק.
על המזבח הייתה מונחת אבן חן שמעניקה כוחות לכל הנוגעים בה.
מארקו חטף את האבן והמקדש התמוטט.
צ'ארלס הצליח להימלט, אך מארקו נותר מתחת להריסות.
במשך שנים הוא ניסה לחפור את דרכו החוצה, וכאשר יצא הוא הלך לנקום בצ'ארלס.
הוא נלחם באקס-מן של צ'ארלס, אשר הביסו אותו בכך שהסיחו את דעתו בעזרת הלפיד האנושי שאפשר לאנג'ל להסיר את קסדתו ובכך נתן לצ'ארלס גישה למוחו של מארקו.
בחיפוש שני אחר נקמה, מארוול גירל וסייקלופס נעזרו בדוקטור סטריינג' כדי לכלוא את מארקו ביקום הבית של סיטוראק.
הוא ניסה לנקום בסטריינג', אך גורש ליקום חלופי בידי אטרניטי.
מארקו חזר לכדור הארץ, אך שהותו ביקום החלופי גרמה להזדקנות מואצת.
הוא נלחם בחיה, אשר החזיר אותו ליקום החלופי.
ישות מהיקום הפכה את תהליך ההזדקנות, וזאת בתנאי שמארקו לא יחזור.
הוא נמשך בטעות לכדור הארץ בבסיס ההאלקבסטרס באמצעות מכשיר שנועד לגרש את הענק הירוק, שעזר למארקו לברוח אך תקף אותו כאשר מרקו איים על אזרחים.
קסדתו הוסרה והוא הובס בידי צ'ארלס, מארוול גירל וסייקלופס.
מארקו התיידד עם טום קאסידי השחור ונאבק באקס-מן.
כאשר קאסידי נפל מחומה לאחר דו-קרב נגד בן-דודו באנשי, מארקו קפץ אחריו.
קאסידי השתמש בבת דודתו מדרגה שנייה, סיירין, כדי לגנוב משלוח ויברניום.
מארקו נלחם בספיידרוומן ובאקס-מן, אך השלושה נלכדו ונכלאו.
לאחר שהשתחררו, קאסידי החליט כי מאדאם ווב תהיה שימושית לעסקיו הפליליים ושלח את מארקו לחטוף אותה.
מארקו הרס מספר רחובות בעיר והתעלם ממאמציו של ספיידרמן לרסנו, וכמעט הרג את קור כאשר ניתק אותה ממערכת הקורים ששמרה על חייה ונטש אותה.
בעזרת תחבולה, ספיידרמן הצליח לנטרל את מארקו.
הוא החל קטטה בפאב עם קולוסוס, ולאחר קרב נגד ספיידרמן והאקס-מן, נתקל בסנטינל העתידי נמרוד שהביס והשפיל את מארקו.
הוא אחד מהנבלים שהתאחדו נגד הביונדר, נלחם באקס-מן ונפגש עם קפטן בריטניה וקבוצת אקסקליבר באופן הומוריסטי.
הוא השתתף באירוע הקרוסאובר "מעשי נקמה", בהם נלחם בתור ובקבוצת הלוחמים החדשים.
בתקופה זו, מארקו הופיע יותר בפרסומי מארוול קומיקס.
הוא נלחם בתור, באקס פורס, בדוקטור סטריינג', בענק הירוק (בחוברת אחת לבד ובשנייה עם דוקטור אוקטופוס, הגולגולת האדומה, המנהיג, מנטאלו ורינגמאסטר), בשכיר החרב דדפול, באנטי גיבור ונום ועוד פעם נגד האקס-מן.
הוא נחל תבוסה קשה, וזאת כאשר אונסלוט הביס וכלא אותו באבן הארגמן של סיטוראק, אך הוא ברח.
מארקו נפגש עם קבוצת אנשים, אשר קיבלו כוחות מידי ישויות כמו סיטוראק.
הם חברו לאוונג'רס, שלכדו את מארקו.
מארקו נאבק בשליטתו של סיטוראק, ואילו קפטן אמריקה גרם לשאר לעזוב את כדור הארץ.
בעזרת תחבולה שתוכננה בידי קאסידי, מארקו הצטרף לאקס-מן בכוונה לתקוף אותם מבפנים.
כאשר קאסידי בגד בו, מארקו נשאר עם האקס-מן בכוונה לשנות את דרכיו ולחזור למוטב.
הוא התיידד עם ילד התמנון שעזר לו לחזור למוטב, וזאת למרות מכשולים דוגמת קרב נגד קבוצות אלפא פלייט, הניאפים וריינו.
מאוחר יותר, האקס-מן שלחו את מארקו להסתנן לאחוות המוטאנטים.
ילד התמנון נתקל בהם וטעה לחשוב כי מארקו בוגד, מה שגרם לקאסידי למעוך את עצמותיו של ילד התמנון.
על ערש דווי, ילד התמנון גינה את מארקו, מה שרדף אותו.
מארקו צץ שוב, והצטרף לקבוצת אקסקליבר החדשה.
אחת מעלילותיהם חשפה כי מארקו הוא לכאורה האווטאר האחרון של סיטוראק, וכל הקודמים נהרגו בניסיון לשמור את סיטוראק בתוכם.
במהלך אירועי "מלחמת-עולם הענק הירוק", כוחו של מארקו החל לדעוך.
בעזרת אחיו, מארקו חזר לדרכו הרעה, אך כדי שיוכל לשמור על קישורו עם סיטוראק ולהתמודד נגד הענק הירוק.
למרות ניסיונותיו של אקסבייר להחזיר את מארקו למוטב, הוא הודה כי גאולה היא בלתי אפשרית.
בזמן שאימן את בנו, סקאאר, ברוס באנר הצליח לגרום לסקאאר ולמארקו להיכנס לקרב.
סקאאר זרק את מארקו לחלל, והראה לאביו כי הוא בעל היכולת להשתמש באסטרטגיה ובערמה ולא רק בכוח פיזי.
בהמשך לאירועי "דבר לא יכול לעצור את הג'אגרנוט!" בהם מארקו כמעט הרג את מאדאם קור, ספיידרמן מצא את מארקו חסר הכרה.
הממשלה לקחה אותו למתקן מאובטח, אליו ספיידרמן הסתנן ושאל את מארקו מה התרחש.
לפתע, קפטן יוניברס חדש הגיע למקום וטען כי הוא שם כדי להרוג את ספיידרמן.
מארקו גילה כי קפטן יוניברס הוא ויליאם נגוין, שרצה לנקום בו על שהרס את חייו בקרב הקודם נגד ספיידרמן.
כאשר נגוין התעקש להרוג את מארקו במקום לתקן את הלוחות הטקטוניים שנפגעו בקרב נגד ספיידרמן, הכוח האוניברסלי נטש אותו ועבר למארקו, אשר תיקן את הנזקים ואיבד את הכוח האוניברסלי.
באירועי "העידן הגיבורים" שלאחר המצור על אסגרד, מארקו הוצג כאסיר בכלא הרפסודה.
מארקו נחלש, וזאת כנראה כי סיטוראק לקח חזרה חלק מכוחותיו לאחר שראה בכוחו האוניברסלי הזמני של מארקו עלבון.
כאשר לוק קייג' נעשה מנהיג קבוצת ת'נדרבולטס, מארקו הוצע כמועמד לקבוצה.
בתחילה קייג' סירב, אך לאחר שיחה טלפתית עם אקסבייר, הסכים בתנאי שמארקו יקשיב להוראותיו.
בסתר, הושתלו במארקו נניטים כדי שימלא פקודות.
במהלך אירועי "הפחד עצמו", מארקו הרים את אחד מהפטישים בהם אוחסנו נשמותיהם של גנרלי "הנחש", הפך לקואורת' שובר האבן וגרם לבריחה בכלא הרפסודה.
הוא עשה את דרכו לקליפורניה ונלחם באקס-מן.
מג'יק, קולוסוס ושאדוקאט הגיעו ליקומו של סיטוראק, ויידעו אותו על המתרחש.
מג'יק הצליחה לבצע עסקה עם סיטוראק, שבחר בה כמארחת החדשה שלו אך הפך את קולוסוס למארח.
קולוסוס נלחם במארקו, לפני שזה האחרון שוגר משם על ידי "הנחש".
הוא לקח חלק בקרב של הראויים נגד האוונג'רס.
הוא הובס בידי וולברין עם שריון האורו, ופטישו נלקח ממנו כאשר תור הרג את "הנחש".
מחוסר כוחות אך בעל גוף עצום, מארקו הוכנס למעצר צבאי סמוך לגבול האומה הבדיונית שארזאד.
שם, שטאנה עזרה ליצור-אדם לפתוח שער ליקומו של סיטוראק או ליקום חלופי אחר.
כאשר מארקו הכניס את ידו לשער, הוא זכה חזרה לכוחותיו של סיטוראק.
עם זאת, ההשפעה הייתה זמנית בלבד, והוא עזב את קבוצתו והחל להתבודד.
לאחר שמג'יק טיהרה את קולוסוס מכוחותיו, סיטוראק נותר ללא מארח.
למרות שכוחותיו של הג'אגרנוט עזבו אותו, מארקו הציג רמה מסוימת של כוח פיזי מועצם, והחל להתגורר ביוטה.
כאשר גילה כי סיטוראק יצר אבן חדשה, הוא הכריח את המעלים באיומי אקדח להעביר אותו לתאילנד, שם נמצאת האבן השנייה.
ג'אד הירש הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי-אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב, שני פרסי אמי ושני פרסי טוני.
היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1980 על תפקידו בסרט "אנשים פשוטים".
הירש נולד ברובע הברונקס בניו יורק למשפחה יהודית, בנם של סאלי וג'וזף סידני הירש.
למד ב"תיכון דיוויט קלינטון" ולאחר מכן במכללת העיר ניו יורק, שם סיים את לימודיו עם תואר בפיזיקה.
התפרסם לראשונה בארצות הברית ב-1974 בסדרת הטלוויזיה "החוק", ולאחר מכן בסדרה "דלווקיו" בדמותו של סמל דומיניק דלווקיו.
ב-1978 החל לשחק בתפקיד הראשי בסיטקום "טקסי"; הירש הופיע בסדרה בדמותו של אלכס רייגר במשך כ-5 שנים, במהלכן זכה על הופעתו בפרס אמי.
ב-1978 הופיע גם בסרט הקולנוע "מלך הצוענים".
דמות ראשית נוספת בה התפרסם הירש הייתה ג'ון לייסי, בסדרה הקומית "ג'ון היקר"; על תפקידו זכה בהמשך בפרס גלובוס הזהב, ב-1988.
ב-1980 שיחק הירש בסרטו הראשון של רוברט רדפורד כבמאי, "אנשים פשוטים", בתור ד"ר טיירון ברגר, הפסיכיאטר של תלמיד התיכון המעורער קונראד ג'ארט (טימותי האטון); על הופעתו בסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב ולפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר (אותו הפסיד לעמיתו בסרט, האטון).
בשנת 1983 שיחק בסרט הדרמה "ללא עקבות" לצד קייט נליגן.
ב-1986 זכה הירש בפרס טוני על הופעתו במחזה "אני לא רפפורט".
ב-1988 הופיע בדרמת ההתבגרות של סידני לומט "אהבה במלכוד" בתור ארתור פופ, מהפכן שבשל מעשיו ומעשי אשתו אנני הוא נאלץ להחליף זהויות בקצב תדיר.
הירש התפרסם ברחבי העולם ב-1996 בתפקידו כיוליוס לוינסון, אביו של דייוויד (ג'ף גולדבלום), בסרטו של רולנד אמריך "היום השלישי", תפקיד אותו הוא מגלם בסרט ההמשך היום השלישי: התחדשות שיצא לאקרנים ב-2016. ובאותה שנה התארח בסיטקום "קרוליין בעיר" בכיכובה של ליאה תומפסון.
לפני כן, הופעתו האחרונה בקולנוע הייתה ב-2001 בסרטו של רון הווארד "נפלאות התבונה", בו גילם את הלינגר, ראש מחלקת המתמטיקה שבאוניברסיטת פרינסטון.
בשנות ה-2000 נודע הירש בעיקר בזכות תפקידו בסדרת המתח "מספ7ים" בתור המתכנן העירוני אלן אפס, אביהם של שאנשי ה-FBI צ'רלי (דייוויד קרומהולץ) ודון; הירש הופיע לצידו של קרומהולץ גם ב-1992 במחזה "שיחות עם אבא שלי", עליו זכה הירש בפרס הטוני השני שלו.
שיחק בסיטקום "הגולדברגים" בתור אביו של מאריי.
לאחר מכן, כיכב בסדרה הקומית "קפה ומאפה" לצד קייטי סגל.
ב-2019 שיחק במותחן הפשע "יהלום לא מלוטש", בתור ג'ואי לצדו של אדם סנדלר.
ב-2022 שיחק בסרט "הפייבלמנים" של סטיבן ספילברג, בתפקיד הסב "בוריס פודגורני".
בשנת 2024 החל להצטלם לסרט "תהיה חזק" של הבמאי הישראלי דורון ערן ועוסק בהריגת שלושת החטופים הישראלים בשג'אעייה.
בשנת 2025 שיחק בקומדיה הרומנטית "The Best You Can" בתור וורן ראנד, אביו של סטן (קווין בייקון).
נישואיו הראשונים של הירש היו ב-1956 ונמשכו כשנתיים בלבד.
ב-1992 נישא בפעם השנייה, לבוני צ'אלקין, אך הזוג נפרד כעבור 11 שנים.
ג'אד טראמפ הוא שחקן סנוקר מקצועני אנגלי, אלוף העולם בסנוקר לשנת 2019. נכון לפברואר 2026, מדורג במקום הראשון בעולם בדירוג שחקני הסנוקר העולמי.
מאז התחלתו כמקצוען בשנת 2005, זכה טראמפ ב-31 תוארי דירוג, ארבעה תוארי דירוג מינוריים, ובעשרה תארים ללא דירוג, בהם פעמיים באליפות בריטניה בשנת 2011 ובשנת 2024, ופעמיים בטורניר המאסטרס בשנת 2019 ובשנת 2023. לפני זכיתו באליפות העולם, דורג במקום הראשון בעולם במשך 11 שבועות.
טראמפ ביצע 1,131 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה, שני בלבד במספר הרצפים הרשמיים של מאה נקודות ומעלה שביצע שחקן בכל הזמנים לאחר רוני או'סאליבן.
כמו כן, השלים טראמפ תשעה רצפים מקסימליים רשמיים של 147 נקודות.
דורג בסך הכל במקום הראשון בעולם בדירוג שחקני הסנוקר העולמי במשך 134 שבועות.
רווחיו מסנוקר בלבד עומדים על מעל תשעה מיליון פאונד.
בשנת 2024 זכה במהדורתו הראשונה של טורניר מאסטרס ערב הסעודית, והיה לשחקן הראשון שזכה בכל ארבעת הטורנירים הגדולים של ענף הסנוקר.
את הקריירה המקצוענית שלו כשחקן סנוקר החל טראמפ בעונת 2005/2006 עם ציפיות גבוהות לאחר קריירת נוער מוצלחת.
בשנת 2011 פרץ טראמפ בסערה אל מרכז הסבב המקצועני העולמי ומיצב את עצמו כשחקן בכיר כשזכה בתואר הדירוג הראשון שלו כשניצח את מארק סלבי בגמר אליפות סין הפתוחה לעונת 2010/2011, תוך כדי תצוגת משחק התקפי ומרשים.
הזכייה בתואר היוקרתי הכניסה את טראמפ לרשימת שישה עשר המדורגים הראשונים בעולם.
באותה עונה הגיע גם לגמר אליפות העולם בסנוקר, שם המשיך בתצוגת משחק משובחת, תוך כדי שהוא גובר על אלוף העולם, ניל רוברטסון בסיבוב הראשון, ומביס שחקנים בכירים כל הדרך אל הגמר, שם נעצר על ידי ג'ון היגינס, שדורג בזמנו במקום הראשון בעולם, ונוצח בתוצאה 15–18.
בעונת 2011/2012 המשיך טראמפ עם הצלחותיו מהעונה שקדמה לה, כשזכה בתואר של הכתר המשולש הראשון שלו - אליפות בריטניה לשנת 2011, בה ניצח בגמר את מארק אלן בתוצאה 8–10.
בנובמבר 2012 זכה טראמפ בטורניר האליפות הבינלאומית כשניצח בגמר את ניל רוברטסון בתוצאה 8–10, ובכך העפיל לראשונה לפסגת הדירוג העולמי, בה החזיק במשך חמישה שבועות.
הוא חזר למקום הראשון בדירוג העולמי שוב בפברואר 2013.
בינואר 2019 זכה טראמפ בטורניר המאסטרס היוקרתי, בו ניצח בגמר את רוני או'סאליבן בתוצאה 4–10.
במאי של אותה שנה זכה בפעם הראשונה באליפות העולם בסנוקר.
בנוסף, לאחר זכייה זו, העפיל למקום השני ברשימת הדירוג העולמי.
בעונת 2019/2020, ביצע טראמפ 102 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה, והפך לשחקן השני בהיסטוריית המשחק שביצע מאה רצפים של מאה נקודות ומעלה בעונה אחת (הראשון שצלח הישג זה היה ניל רוברטסון, כשביצע 103 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה בעונת 2013/2014).
בעונת 2021/2022 הצליח פחות מבשתי העונות שקדמו לה, כאשר זכה בטורניר דירוג אחד בלבד.
למרות זאת, וכשהוא לא בשיאו, הגיע לגמר אליפות העולם בסנוקר בפעם השלישית בקריירה, שם הפסיד לרוני או'סאליבן בתוצאה 18-13.
בשנת 2022 הוענק לטראמפ תואר כבוד, חבר במסדר האימפריה הבריטית (MBE).
בשנת 2024 זכה במהדורתו הראשונה של טורניר מאסטרס ערב הסעודית, לאחר שניצח בגמר את מארק ויליאמס בתוצאה 9–10, והיה לשחקן הראשון שזכה בכל ארבעת הטורנירים הגדולים של ענף הסנוקר.
באותה שנה, היה השחקן השלישי בהיסטוריית המשחק, לאחר רוני או'סאליבן וג'ון היגינס, שהשלים 1,000 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה בקריירה.
בעונת 2024/2025 ביצע טראמפ 107 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה, ושבר את שיא מספר הרצפים הרשמיים של מאה נקודות ומעלה ששחקן אחד מבצע בעונה אחת בכל הזמנים.
על שהגיע ל-100 רצפים רשמיים של מאה נקודות ומעלה בעונה אחת, זכה טראמפ בפרס של 100 אלף פאונד מהסבב העולמי.
ב-2025 עבר טראמפ להתגורר באופן זמני בדובאי שבאיחוד האמירויות.
טראמפ נחשב לאחד הכישרונות המובילים בענף הסנוקר, וישנם אף הרואים בו כיורש הישיר לרוני או'סאליבן.
הוא נוקט בגישה התקפית ובמשחק מהיר אף על פי שגם משחקו הטקטי מדויק וכמעט נטול טעויות.
הוא שמאלי ולכן משתמש לרוב בידו השמאלית כיד האוחזת במקל לביצוע המכות, אך מסוגל לשחק ברמה גבוהה גם עם ידו הימנית.
בשנותיו הראשונות כמקצוען, התבסס בעיקר על סגנון מהיר, התקפי ואגרסיבי ולרוב אף נועז והרפתקני.
עם השנים התמתן מעט וחידד גם את משחק ההגנה שלו, אך עדיין נחשב לשחקן התקפי מובהק.
אחד מיתרונותיו הגדולים, הוא עוצמת המכה וה"ספין" שביכולתו להעניק לכדור הלבן המסייעים לו בשליחתו בעוצמות לאורך השולחן ולהבאתו לאזורים הקשים להגעה ממקומו הנוכחי, או לחילוץ כדורים הצמודים לדפנות או זה לזה שאינם נמצאים בזווית המכה הטבעית ו"הבאתם" חזרה למשחק.
כמו כן, מוזכר טראמפ פעמים רבות כאחד משני השחקנים הטובים בהיסטוריה בהטבעת כדורים ארוכי טווח (בצוותא עם ניל רוברטסון).
תכונות משחק אלו מסייעות לו להשגת מספר רב של רצפים גבוהים ועל כן, למרות גילו הצעיר יחסית, הוא נמנה מבין שלושה שחקנים בלבד לאורך היסטוריית המשחק שעברו את רף 1,000 הרצפים הרשמיים של מאה נקודות ומעלה.
סגנון המשחק הווירטואוזי, המרהיב והמהיר שמציג טראמפ, הנקרא לא פעם על ידי פרשני ענף הסנוקר "Naughty Snooker" - "סנוקר חצוף" או "סנוקר שובב", הפך אותו לאחד מהשחקנים הפופולריים והמהנים ביותר לצפייה.
לאחר שזכה בתואר הדירוג הראשון שלו בעונת 2010/2011, בו חשף לראשונה את מלוא כישרונו והציג משחק כה משכנע, צפו לו רבים הצלחה עתידית רבה.
בשל כך, כינויו מאז הוא "The Ace in The Pack" ("האס שבחפיסה").
ג'אווה היא השפה של עם הג'אווה.
השפה מדוברת בחלקים המזרחיים והמרכזים של האי ג'אווה שבאינדונזיה
אך יש גם כמה אזורים של דוברי ג'אווה בחוף הצפוני של מערב האי.
שפת ג'אווה הוא חלק ממשפחת השפות האוסטרונזיות, והיא דומה לכמה שפות מלאיות.
רוב דוברי ג'אווה מדברים גם אינדונזית למטרות רשמיות, למטרות מסחר ולצורך תקשורת עם שאר התושבים באינדונזיה.
מחוץ לאינדונזיה, יש דוברי ג'אווה במדינות שכנות כמלזיה וסינגפור וכן מיעוט באזורים אחרים.
השפה נכתבת בעיקר באלפבית של ג'אווה.
שפת הג'אווה נכתבת לרוב על ידי אותיות האלפבית של ג'אווה.
אלפבית הג'אווה הוא אבוגידה - כל אחת מעשרים האותיות בשפה מייצגת הברה עם עיצור והתנועה אַ המבוטאת כ-/ɔ/.
דיאקריטים שונים מתווספים מסביב לאות בכדי לציין שמדובר בתנועה שונה מ-[ɔ].
ניתו לכתוב את שפת הג'אווה גם באלפבית הערבי והאלפבית הלטיני.
ג'אד שוירי הוא זמר, רקדן, מלחין, כותב ומפיק מוזיקלי לבנוני.
הפיק כ-40 וידאו-קליפים לעצמו ולאחרים וזכה בשלושה פרסים בגין הפקתם.
פועלו האומנותי, המושפע בעיקר מתרבות המערב המודרנית, נחשב לשנוי במחלוקת בחברה הערבית.
בילדותו העריץ את הזמרת האמריקאית מדונה, אשר סיפקה לו השראה.
לאחר שסיים את לימודיו התיכוניים, למד בבית הספר לקולנוע "L'Ecole de Réalisation Audiovisuelle" בפריז.
זאת למגינת לבם של הוריו, שרצו שילך בדרכו של סבו, אשר היה מייסד תנועות פוליטיות.
שוירי למד במשך שנתיים בסורבון, שם הצטיין בלימודי הקולנוע.
במהלך שהותו בצרפת, עבד כפועל במה, וכן השתתף בסרט קנדי בשם "Trainée de Bruit".
במהלך חופשת הקיץ שלו בביירות בשנת 2001, נטל חלק בתוכנית הבידור "סטודיו לאומנויות" (ستوديو الفن), וזכה במקום הראשון על הפקת וידאו-קליפ לשיר "יא מצטפא", אחד משירי הפולקלור העממיים הישנים, בגרסת כיסוי המבוצעת על ידי הזמרת הלבנונית רידא בטרס.
ב-2003 הופיע לראשונה בווידאוקליפ לשירו "מה אומר לך" (أقولك إيه), שבוצע בערבית ואנגלית.
ב-2006 יצא לאור אלבומו הראשון, "המפתח" (مفتاح) בו כלולים כל שיריו שיצאו בין השנים 2003–2006.
ייחודו של שוירי כזמר וכמפיק וידאו-קליפים לאמנים מפורסמים אחרים, מתבטא בחושניות ובתכנים המיניים המשולבים בהם.
מבין האמנים להם הפיק וידאו-קליפים נמנות הזמרות מריה נלבנדיאן, תינה (تينا), ג'ואנה אלמלאח (جوانا ملاّح), מלכ אלנאצר (ملك الناصر) ועוד.
באלבומו השני כתב ושר שירים בשפה האנגלית, במטרה לנסות ולשנות את הדעה הרווחת בעולם המערבי על צעירים ערבים, ולהציגם כשוחרי תרבות ומתנגדים לטרור.
הווידאו-קליפ לשיר Funky Arab מתוך אלבומו השני שודר בערוץ הלוויין "מלודי" (ميلودي الفضائيه) וערוצים זרים בלבד.
לשוירי אח אחד ושתי אחיות, העוסקים גם הם בתחום ההפקה.
שוירי גר בשכונה הנוצרית אשרפייה (الأشرافيه) בביירות.
ג'אהאנגיר ראזמי (בפרסית: جهانگیر رزمی; נולד ב-16 בדצמבר 1947 באראכ, איראן) הוא צלם איראני שצילם את התמונה "כיתת יורים באיראן", שזכתה ב-1980 בפרס פוליצר לצילום חדשותי.
תמונתו זו צולמה ב-27 באוגוסט 1979 ופורסמה באופן אנונימי בעיתון האיראני היומי "אטלאעאת", העיתון הפעיל הוותיק ביותר באיראן.
כמה ימים לאחר מכן הופיעה התמונה בעמודים הראשיים של מספר עיתונים ברחבי העולם.
מבין התצלומים זוכי פרס פוליצר, הייתה זו התמונה היחידה שזהות יוצרה הייתה בלתי ידועה, אך ב-2006 נחשפה זהותו של ראזמי כצלם התמונה.
ראזמי נולד בעיר אראכ שבאיראן, לפקיד צבאי ולאשתו עקרת הבית.
כבר מגיל צעיר גילה עניין בצילום, ובילה זמן רב בחנות צילום מקומית בפיתוח תמונות ובצילום צילומי דיוקן.
הוא רכש מצלמה בגיל 12, ובעידודו של כתב מקומי, החל את קריירת הצילום העיתונאית שלו בצילום זירת פשע.
לאחר מות אביו קיבל עבודה בחנות צילום קטנה, ולאחר מכן התגייס לצבא.
ב-1973 קיבל עבודה במערכת העיתון "אטלאעאת", ומיד רכש לעצמו תדמית של צלם מיומן ונועז.
הוא סיקר את חילופי השלטון באיראן בשנת 1979, שבהם גלה השאה מוחמד רזא פהלווי מאיראן ואת מקומו בשלטון תפס האייתוללה ח'ומייני.
באוגוסט 1979 מאות אנשים שהיו קשורים לשלטון הקודם הוצאו להורג, וח'ומייני החל לשלוח כוחות צבא איראניים לכורדיסטן כדי למנוע את פריצתה של הפיכה מאזור זה.
בעקבותיהם נסעו ראזמי וכתב "אטלאעאת" ח'ליל בהרמי.
ב-27 באוגוסט 1979 נודע לבהרמי כי שופט שהכיר עומד לשפוט ביום המחרת קבוצה של חיילים כורדים בנמל התעופה של סננדג'.
במשפט שארך 30 דקות הואשמו 11 האסירים בפשעים של סחר בנשק, רצח והצתת מהומות, ונגזר עליהם גזר דין מוות.
עיניהם של המורשעים כוסו והם הובלו למסלול התעופה, שם הועמדו בשורה כמה מטרים אל מול כיתת היורים.
כוחות הביטחון לא הערימו קשיים על ראזמי, והתירו לו לעמוד מאחורי היורה הימני ביותר ולצלם את ההוצאה להורג.
ראזמי העביר את החומרים המצולמים למשרדי העיתון "אטלאעאת", והעורך הראשי מוחמד חיידארי החליט להשתמש באחת מתמנותיו של ראזמי כתמונת השער של העיתון; הוא בחר בתמונה שצולמה בעת שחלק מהיורים כבר ירו במורשעים וחלק עדיין לא.
התמונה פורסמה באופן אנונימי, ללא שם הצלם, כדי לשמור על ביטחונו האישי של ראזמי ולהגן עליו מפעולת נקם של המשטר.
סוכנות הידיעות United Press International (UPI) הזמינה מיד עותק של התמונה, שאותו העבירה למשרדיה ברחבי העולם, שוב - ללא שם הצלם.
ב-29 באוגוסט פורסמה התמונה בין היתר בעיתונים "הניו יורק טיימס" ו"הדיילי טלגרף", שנתנו את הקרדיט ל-UPI.
התצלום משך עניין בינלאומי, והוצע על ידי UPI לפרס פוליצר.
לארי דיסנטיס (Larry DeSantis), העורך המנהל של UPI, שלח את התמונה לוועדה של פרס פוליצר תוך הענקת הקרדיט ל"צלם UPI אנונימי".
ב-14 באפריל 1980 הפכה "כיתת יורים באיראן" לתצלום היחיד שזכה אי פעם בפרס פוליצר תחת קרדיט אנונימי.
בשנים שלאחר מכן המשיך ראזמי בעבודתו העיתונאית-צילומית, וסיקר את מלחמת איראן–עיראק.
ב-1987 מאס בסיקור מלחמות ופרש מעבודתו ב"אטלאעאת"; תחת זאת הקים סטודיו לצילום.
ב-1997 היה הראשון שקיבל את תפקיד "הצלם הרשמי של הנשיא והקבינט שלו", תחת הנשיא החדש מוחמד ח'אתמי.
ב-2006 פנה אליו כתב העיתון "וול סטריט ג'ורנל" וחשף לראשונה את זהותו כצלם התמונה "כיתת יורים באיראן".
לפני כן לא חשב לחשוף את העובדה שצילם תמונה פרובוקטיבית ומעוררת יצרים זו, מחשש לנקמה, אך עם חלוף הזמן החליט לבסוף לעשות זאת, בשל האכזבה שחש על שלא זכה לקרדיט על התצלום עטור השבחים.
ג'או בוגזה (ברומנית: Geo Bogza; 6 בפברואר 1908 - 14 בספטמבר 1993) היה עיתונאי, עורך, משורר וממייסדי סוגת הרפורטז'ה הספרותית ברומנית.
ג'או נולד בכפר בלז'וי (Blejoi), באזור פלוישט, ברומניה, כבנו של אלכסנדרו בוגזה ואח צעיר של אלכסנדרו בוגזה (מוזיקאי ופילוסוף רומני) ואח מבוגר יותר של ניקולאה בוגזה, ששינה בהמשך שמו לראדו טודוראן.
ג'או בוגזה למד בבית הספר היסודי בפלוישט מ-1915 עד 1919. בהמשך למד בבית הספר הימי בגאלאץ ובקונסטנצה עד שנת 1925. ב-1926 התיישב בבושטנאר, בעמק הפרחובה וכבר ב-1928 ניהל וערך את כתב העת Urmuz (אורמוז).
בין השנים 1929 - 1933 כתב בכמה מכתבי העת של התקופה וביניהם Vremea (העת), Cuvîntul liber (המילה החופשית), Unu (אחד), Bilete de papagal (כרטיסים של תוכי) ו-Azi (היום).
בתקופה זו הופיעו שני כרכי שירה שלו, Jurnal de sex (יומן סקס) ב-1929 ו-Poemul invectivă (פואמה פוגענית).
חלק משיריו, בעלי התוכן הפרובוקטיבי, גררו האשמה בפורנוגרפיה וכמה מעצרים עד לזיכויו בבית המשפט.
ג'אווהר מנארי הוא כדורגלן עבר תוניסאי ששיחק בעמדת הקשר ההגנתי.
מנארי שיחק בעיקר בקבוצת אספרנס התוניסאית עמה זכה בשלוש אליפויות מקומיות, וכן בנירנברג הגרמנית עמה זכה בשנת 2007 בגביע הגרמני.
לזכותו של מנארי 72 הופעות במדי בנבחרת תוניסיה.
מנארי גדל במועדון US מונסתיר בעיר הולדתו, ובשנת 2001 החל לשחק באספרנס, מהמועדונים הבכירים בתוניסיה.
עם אספרנס זכה מנארי בשלוש אליפויות רצופות, בין השנים 2002 ו-2004. יכולתו הטובה, וזכייתו בגביע אפריקה לאומות 2004 עם נבחרת תוניסיה, הביאו להתעניינות של מועדונים אירופיים, ובשנת 2005 חתם מנארי בנירנברג.
מנארי הפך לבורג חשוב בקישור הקבוצה עד מהרה, ושיתף פעולה בקישור הקבוצה עם יאן פולאק, תומאס גלאשק ומארק מינטאל.
עונת 2006/07 הייתה עונת שיא עבור מנארי ונירנברג.
הקבוצה סיימה במקום השישי בבונדסליגה, ואף זכתה בגביע הגרמני לאחר ניצחון 3-2 בגמר על שטוטגרט.
מנארי ישב על הספסל בגמר זה ולא שותף.
בעונת 2007/08, עונה אחת בלבד אחרי עונת השיא, נירנברג ומנארי נשרו אל הבונדסליגה השנייה, אך שבו לבונדסליגה כעבור עונה אחת בלבד.
בעונת 2009/10 איבד מנארי את מקומו בהרכב נירנברג, ומיעט מאוד לשחק.
בתום עונה זו עזב את הקבוצה, לאחר חמש עונות, בהן צבר 88 הופעות ליגה והבקיע ארבעה שערים, וחתם בפ.ס.וו.
מנארי שיחק בקבוצה זו עונה אחת, אך מיעט מאוד לשחק.
בתום עונה זו עזב את הקבוצה והפך לשחקן חופשי.
מנארי החל לשחק בנבחרת תוניסיה בשנת 2002, והיה שותף לזכייתה בגביע אפריקה לאומות 2004, כאשר הבקיע את שער הניצחון לתוניסיה ברבע הגמר מול נבחרת סנגל, במשחק שהסתיים בתוצאה 1-0 לתוניסיה.
מנארי השתתף גם במשחק הגמר של האליפות, בו ניצחה תוניסיה 2-1 את נבחרת מרוקו.
בשנת 2005 השתתף מנארי עם תוניסיה בגביע הקונפדרציות 2005, שממנו הודחה תוניסיה בשלב הבתים.
בשנת 2006 השתתף מנארי בגביע אפריקה לאומות 2006, שבו הודחה תוניסיה ברבע הגמר על ידי נבחרת ניגריה בבעיטות הכרעה.
באותה שנה, השתתף מנארי עם תוניסיה במונדיאל 2006, והבקיע בשלב הבתים שער יתרון מפתיע מול נבחרת ספרד בדקה השמינית.
יתרון זה החזיק מעמד עד הדקה ה-71, וספרד ניצחה לבסוף 3-1. תוניסיה הודחה מהמונדיאל בשלב הבתים.
גביע אפריקה לאומות 2008 היה הטורניר הגדול האחרון בו השתתף מנארי.
בטורניר זה הודחה תוניסיה ברבע הגמר לאחר הפסד 3-2 לנבחרת קמרון.
לאחר טורניר זה מנארי לא זומן יותר לנבחרת, וסיים את הקריירה שלו עם 72 הופעות ושלושה שערים.
ג'אהיל הייד הוא אתלט ג'מייקני, המתחרה בריצת 400 מטר משוכות.
ב-2013 זכה במדליית זהב באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 18 בריצת 110 מטר משוכות.
ב-2014 זכה בשתי מדליות זהב באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 20, בריצת 400 מטר משוכות ובריצת שליחים 400X4 מטר.
באותה שנה זכה במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות באולימפיאדת הנוער נאנג'ינג.
באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 20 שהתקיימה בבידגושץ' ב-2016 זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 49.03 שניות.
בהמשך השנה השתתף באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו וסיים במקום ה-14 בחצי הגמר בתוצאה של 49.17 שניות.
במאי 2017 שיפר את שיאו האישי לתוצאה של 48.52 שניות.
באולימפיאדת טוקיו סיים ראשון במקצה שלו במוקדמות בתוצאה של 48.54 שניות, בחצי הגמר מעד ולא העפיל לגמר.
באליפות העולם באתלטיקה 2022 סיים במקום השישי בשיא אישי של 48.42 שניות.
במשחקי חבר העמים הבריטי זכה במדליית כסף בתוצאה של 49.78 שניות.
ג'אגרנאוט הוא מותחן פעולה בריטי משנת 1974 בבימויו של ריצ'רד לסטר עם ריצ'רד האריס, עומר שריף ואנתוני הופקינס בתפקידים הראשיים.
עלילת הסרט מתרכזת בניסיון לפירוק פצצות, שהוטמנו באניית נוסעים על ידי אדם המכנה את עצמו "ג'אגרנאוט", ומבקש כופר גבוה תמורת עזרה בפירוקן.
העלילה היא בהשראת מקרה אמיתי משנת 1972. אדם התקשר והודיע כי הטמין פצצה באניית הנוסעים "קווין מרי 2" ודרש כופר.
חברת הספנות קונארד הייתה מוכנה לשלם, אבל הממשלה הבריטית הצניחה צוות מומחים מה-SBS לאניה, שחיפשו את הפצצה ולא מצאו.
התברר שזו הייתה אזהרת שווא והאשם נתפס.
אוניית הנוסעים "בריטניק" משייטת במימי האוקיינוס האטלנטי כאשר בעל האוניה, ניקולס פורטר (איאן הולם), מקבל מאדם המכנה את עצמו "ג'אגרנאוט", הודעה כי הוא הטמין באונייה שבע חביות ממולאות בחומר נפץ העומדות להתפוצץ תוך מספר שעות.
הוא מוכן לתת הוראות לנטרול הפצצות רק לאחר שיקבל כופר של 500,000 ליש"ט.
פורטר מוכן לשלם את הכופר, אך נציג הממשלה מתנגד לכך בגלל מדינות בלתי מתפשרת נגד הטרור ואומר כי אם ישולם הכופר, תבטל הממשלה את הסובסידיה הנחוצה ביותר להמשך פעילות החברה.
פורטר מעביר את הידיעה לסקוטלנד יארד, ולקברניט האנייה אלקס ברונל (עומר שריף).
הקברניט וצוות האונייה מודיעים על המצב ומנסים להרגיע את הנוסעים שביניהם ברברה באניסטר (שירלי נייט).
כדי להראות את רצינות כוונותיו, מפוצץ "ג'אגרנאוט" מספר פצצות קטנות הגורמות נזק קל לספינה.
בגלל ים סוער אין אפשרות לפנות את הנוסעים בסירות והקברניט מבקש מפורטר להיענות לדרישות "ג'אגרנאוט".
המפקח מקלאוד (אנתוני הופקינס) מהסקוטלנד יארד עובד במהירות כדי למצוא את מניח הפצצות.
אשתו ושני ילדיו נמצאים על האונייה.
הוא חוקר את כל אלה שהייתה להם היסטוריה של מאמיני פצצות ומגיע בסוף אל ה"ג'אגרנאוט".
שמו האמיתי הוא סידני באקלנד (פרדי ג'ונס).
באקלנד מודה שהניח את הפצצות לאחר שסולק מהצי עם פנסיה עלובה.
הצי המלכותי הבריטי שולח לאוניה קבוצה של מומחים לסילוק פצצות שבראשה אנתוני פאלון (ריצ'רד האריס).
הם מוצנחים ממטוס ליד האונייה ונאספים על ידי מלחי האונייה בים הסוער.
פאלון מתחיל עם אנשיו בנטרול הפצצות.
אחת הפצצות מתפוצצת והורגת את עוזרו, צ'רלי בראדוק (דייוויד המינגס).
בינתיים מגיע פאלון כמעט לסיום הפעולה ונתקל בחוט כחול ואדום שאינו יודע איזה מהם לחתוך.
הוא מקושר עם באקלנד שמורה לו לחתוך את החוט הכחול.
פאלון מרגיש שבאקלנד מהתל בו, חותך את החוט האדום ומנטרל את הפצצה.
שאר הצוות שלו מנטרלים לפי הוראותיו את שאר הפצצות והאונייה והנוסעים ניצלים.
גַ'אווֶד כרִים (בבנגלית: জাওয়েদ করিম; נולד ב-28 באוקטובר 1979) הוא יזם אינטרנט ומייסד שותף של אתר יוטיוב.
היה האדם הראשון שהעלה קטע וידאו לאתר זה.
לסרטון שפרסם בשם 'אני בגן החיות' יש למעלה מ-358 מיליון צפיות נכון ל-30 באפריל 2025. במהלך עבודתו ב-PayPal פגש את סטיבן צ'ן וצ'אד הארלי, איתם ייסד את יוּטְיוּבּ מאוחר יותר.
הוא תכנן רבים ממרכיבי הליבה באתר כולל מערכת המזהה הונאות באינטרנט בזמן אמת.
כרים נולד במרזבורג שבמזרח גרמניה ב-1979 לאב ממוצא בנגלדשי ולאם גרמנייה.
בראשית 1980 חצתה המשפחה את הגבול בין גרמניה המערבית לגרמניה המזרחית.
גדל בנויס שבנורדריין-וסטפאליה, גרמניה המערבית ב-1992 עבר עם משפחתו לסיינט פול, מינסוטה.
סיים את לימודיו בתיכון המרכזי של סיינט פול ואחר כך למד מדעי המחשב באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.
הוא עזב את הקמפוס לקראת סיום הלימודים כדי לעבוד בחברת PayPal, אבל המשיך את הקורסים כדי לקבל תואר הראשון במדעי המחשב.
לאחר מכן קיבל תואר שני במדעי המחשב מטעם אוניברסיטת סטנפורד.
בשנת 1998 התמחה כרים בחברת סיליקון גרפיקס.
בעת עבודתו ב-PayPal פגש את צ'אד הארלי וסטיב צ'ן.
מאוחר יותר בשנת 2005 ייסד איתם את אתר שיתוף הווידאו, YouTube.
ב-23 באפריל 2005 העלה כרים את קטע הווידאו הראשון ביוטיוב - "אני בגן החיות".
לאחר שייסד ופיתח את יוטיוב יחד עם צ'אד הארלי וסטיב צ'ן נרשם כרים כסטודנט לתואר שני במדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד, תוך כדי עבודתו כיועץ ל-YouTube.
כשהאתר נפתח בפברואר 2005 סירב להצעה לעבוד ביוטיוב אך הסכים לייעץ באופן לא-פורמלי מכיוון שהיה צריך להתמקד בלימודיו.
כתוצאה מכך קיבל נתח נמוך בהרבה בחברה בהשוואה להארלי וצ'ן.
בגלל צמצום פעילותו לאחר ההקמה היה כרים פחות ידוע לציבור כמייסד השלישי עד שיוטיוב נרכשה על ידי גוגל ב-2006. למרות חלקו הנמוך במניות החברה קיבל כרים 137,443 מניות של החברה, בשווי כולל של כ-64 מיליון דולר על פי מחיר הסגירה של גוגל באותה תקופה.
ג'או ויי (בסינית 赵薇, נולדה ב-12 במרץ 1976 בווחו, אנחווי) היא שחקנית, במאית וזמרת סינית.
ג'או ויי נכללת בין השחקניות הפופולריות ומקבלות השכר הגבוה בסין ובארצות דוברות סינית.
ג'או ויי למדה באקדמיה הסרטים של בייג'ינג וכבר לאחר השתתפותה בסדרת טלוויזיה הראשונה בשנים 1998–1999 זכתה בפרס "נשר הזהב" לשחקנית הטובה ביותר.
הסדרה זכתה להצלחה גדולה במזרח ודרום-מזרח אסיה.
במהלך הקריירה ג'או ויי השתתפה בסדרות טלוויזיה רבות שזכו להצלחה.
היא זכתה בפרס בפסטיבל הסרטים של שאנגחאי ופרסים נוספים בסין ובהונג קונג.
לאחר הפסקה בצילומים בעקבות לידה, בשנת 2012 היא הצטלמה בסרט של דוזה ניו שזכה להצלחה מסחרית גדולה.
בשנת 2012 היא קיבלה תואר שני בבימוי סרטים באקדמיה הסרטים של בייג'ינג.
הסרט הראשון שלה כבמאית זכה להצלחה וקיבל מספר פרסים.
ג'או ויי תרמה סכומים גדולים לנפגעי רעידות אדמה ולילדים חולי סרטן.
בנוסף לעסקי קולנוע, היא זמרת פופולרית והוציאה 7 דיסקים.
על התקליטור שלה שפורסם בשנת 2006 היא זכתה ב-MTV Asia Award.
בשנת 2015 כיכבה בסרט הסיני-אמריקאי "Hollywood Adventures" לצדם של שחקני קולנוע סינים ואמריקאים ואף שימשה כמפיקת הסרט.
ג'אדסון דונלד "ג'אד" בושלר הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1990–2002. לאורך 12 עונותיו בליגה זכה ב-3 אליפויות כשחקן שיקגו בולס (1996–1998), וקלע 3.3 נקודות בממוצע למשחק ב-36.6% קליעה לשלוש.
מאז עונת משמש כעוזר מאמן בקבוצת ניו יורק ניקס.
בושלר נולד בסן דייגו שבקליפורניה, ובין השנים 1986–1990 למד באוניברסיטת אריזונה.
בעונת 1987/1988 סייע לקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה ("אריזונה ויילדקטס") להעפיל לפיינל פור טורניר אליפות המכללות, לראשונה בתולדותיה, לצדם של שון אליוט וסטיב קר.
במשחק חצי הגמר הפסידה הקבוצה מול אוניברסיטת אוקלהומה, בה שיחקו מוקי בליילוק, הארווי גרנט וסטייסי קינג, בתוצאה 78–86. בעונת 1989/1990 הציג יכולת טובה עם ממוצעים של 14.9 נקודות, 8.3 ריבאונדים ו-4.0 ריבאונדים למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית העונה של מחוז Pac-12.
בדראפט ה-NBA 1990 נבחר בושלר בבחירה ה-38, על ידי סיאטל סופרסוניקס, ומיד הועבר בטרייד לניו ג'רזי נטס.
בנובמבר 1991 עבר לשחק בסן אנטוניו ספרס, ולאחר כחודש שוחרר וחתם בגולדן סטייט ווריורס.
בעונת קבע שיאי קריירה של 6.2 נקודות ו-2.8 ריבאונדים בממוצע למשחק, כשחקן הווריורס.
לקראת עונת חתם על חוזה בשיקגו בולס.
באותה עונה הודחו הבולס בחצי גמר האזור המזרחי, ובכל שלוש העונות העוקבות זכתה הקבוצה באליפות ה-NBA.
לאורך התקופה שותף בושלר ב-61 מתוך 68 משחקי הבולס בפלייאוף, ותרם 3.0 נקודות למשחק בעונה הסדירה, ו-1.8 נקודות למשחק בפלייאוף.
בסיום עונת חתם בדטרויט פיסטונס, עמה הודח פעמיים בסיבוב הפלייאוף הראשון.
ביולי 2001 נשלח בטרייד לפיניקס סאנס, ולאחר שישה חודשים בפיניקס הועבר בטרייד נוסף לאורלנדו מג'יק.
בסיום עונת שוחרר בושלר מאורלנדו ופרש ממשחק, בגיל 33.
בין השנים 2016–2018 שימש בושלר כעוזר מאמן בקבוצת לוס אנג'לס לייקרס, תחת המאמן הראשי לוק וולטון.
בקיץ 2018 מונה לעוזרו של דייוויד פיזדייל, מאמן ניו יורק ניקס.
ג'אד אלן גרג הוא פוליטיקאי לשעבר ומשפטן אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת ניו המפשייר בשנים 1993–2011, וקודם לכן כמושלהּ ה-76 של המדינה מ-1989 ועד היבחרו לסנאט.
את כל תפקידיו הפוליטיים מילא מטעם המפלגה הרפובליקנית, ובראשית דרכו הפוליטית היה נציג מחוז הקונגרס השני של ניו המפשייר בבית הנבחרים של ארצות הברית.
בראשית פברואר 2009 הכריז הנשיא ברק אובמה על מועמדותו של גרג לתפקיד מזכיר המסחר של ארצות הברית, אך ב-12 בפברואר 2009 משך גרג את מועמדותו.
מאז פרש מהפוליטיקה התמקצע גרג בעולם השדלנות וניירות הערך.
תחילת דרכו, בבית הנבחרים ומושל
גרג נולד בנשואה, בנם של קת'רין גרג (לבית וורנר) ויו גרג, שהיה מושל ניו המפשייר בין השנים 1953–1955. גרג סיים את לימודיו באקדמיית פיליפ אקסטר בשנת 1965. כעבור ארבע שנים, ב-1969, השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת קולומביה, וב-1972 קיבל תואר שני במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת בוסטון.
התפקיד הציבורי הראשון אליו נבחר גרג היה מושב במועצה המבצעת של ניו המפשייר, תפקיד אותו מילא בשנים 1979 עד 1981. הוא נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1980 ונבחר מחדש בשנים 1982, 1984 ולבסוף בבחירות אמצע הכהונה של 1986.
לקראת הבחירות ב-1988 מיאן להתמודד לתקופת כהונה חמישית בבית הנבחרים והחליט להתמודד על תפקיד מושל ניו המפשייר.
הוא אכן נבחר בבחירות אלה והוסיף להיבחר מחדש ב-1990, זאת משום שניו המפשייר היא אחת משתי מהמדינות היחידות בארצות הברית (לצד ורמונט) בהן המושל נבחר לתקופת כהונה בת שנתיים ולא לכזו בת ארבע שנים.
במהלך כהונתו כמושל הוביל מהלכים לאיזון תקציב המדינה, ועזב את תפקידו ב-1993 עם עודף תקציבי בן 21 מיליון דולר אמריקני.
עם זאת, מתנגדיו הפוליטיים בשנות ה-90 תקפו את גרג בגלל הכלכלה החלשה של המדינה והימנעותו משירות במלחמת וייטנאם.
בשנת 1992 החליט גרג להתמודד על אחד משני מושביה של מדינת ניו המפשייר בסנאט של ארצות הברית, שהתפנה בידי הסנאטור הרפובליקני וורן רודמן שפרש לאחר שתי תקופות כהונה בלבד.
גרג לא התמודד מחדש לקונגרס ב-2010.
בנובמבר 1995 היה גרג חלק מהמשלחת הרשמית מארצות הברית שהשתתפה בהלוויית יצחק רבין, לצד אישים רבים בהם הנשיא ביל קלינטון והגברת הראשונה הילרי קלינטון, הנשיאים לשעבר ג'ימי קרטר וג'ורג' הרברט ווקר בוש.
ב-12 באוקטובר 2000 חתמו כל חברי הסנאט פרט לארבעה — גרג, ספנסר אברהם, רוברט בירד וצ'אק הייגל — על מכתב הקורא לנשיא קלינטון להביע תמיכה מפורשת במדינת ישראל על רקע האינתיפאדה השנייה.
בסנאט אופיין גרג בדפוס הצבעות מתון.
הוא היה שמרן מבחינה פיזית ומתון חברתית.
כתב-העת "National Journal" העניק לגרג דירוג אידאולוגי שהורכב מ-65% שמרנות ו-355 ליברליות.
הארגון "רפובליקנים להגנת הסביבה" הגדיר את גרג כ"מגרעה סביבתית" על שנתן את חסותו להחלטה 83 של מליאת הסנאט מ-2006, שלטענת הארגון הייתה מנציחה את התלות המסוכנת של אמריקה בנפט ותפגע בשמורת הטבע העשירה ביותר בחוג הארקטי הצפוני".
עם זאת, אותו ארגון שיבח את גרג, יחד עם הסנאטור ג'ון א.
סונונו, על עבודתם למען העברת "חוק אזור הטבע הבראשיתי ניו אינגלנד" אשר סיווג כמעט 100,000 דונם (400 קמ"ר) בניו המפשיר ובוורמונט כאזור טבע בראשיתי.
לגרג רקורד מתון בסוגיות חברתיות.
ביוני 2006 חבר גרג לשישה מעמיתיו הרפובליקנים בהצבעה נגד תיקון הנישואין הפדרלי.
באפריל 2007 נמנה בין הסנאטורים הרפובליקנים שנגדו את אידאולוגיית מפלגתם עם הצבעתו בעד "חוק האדרת המחקר בתאי גזע".
עם זאת, היסטוריית ההצבעה שלו בסוגיות הנוגעות להפלות מראה כי גרג הביע לא פעם עמדות נגד הפלות.
בינואר 2005 נבחר גרג ליושב ראש ועדת התקציב של הסנאט על ידי הסיעה הרפובליקנית בסנאט.
בתפקיד יו"ר הוועדה הזו תמך בעקביות בהוצאות ממשלתיות נמוכות יותר.
יתרה מכך, לאורך כל הקריירה שלו בסנאט דגל בהחלת מסים נמוכים.
ב-14 בנובמבר 2008 מונה גרג בידי מיץ' מקונל, מנהיג המיעוט הרפובליקני, לכהן ב"פאנל הפיקוח הקונגרסיאלי" בן חמש-החברים שהוקמה במטרה לפקח על יישום חוק החירום לייצוב כלכלת ארצות הברית לשנת 2008. ב-1 בדצמבר פרש מהפאנל.
ב-2 בפברואר 2009 דווח בכלי התקשורת CNN ופוליטיקו כי גרג קיבל את הצעתו של הנשיא ברק אובמה לכהן כמזכיר המסחר של ארצות הברית.