tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גם בעונה זו זכה ג'ורדן בפרס ה-MVP של העונה הסדירה, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר יחד עם סקוטי פיפן.
שיתוף הפעולה שהתפתח בין השניים סייע לבולס להגיע להישגים נוספים.
במשחקי הפלייאוף של אזור המזרח ניצחו הבולס את ניו יורק ואת פילדלפיה 76', ועלו פעם נוספת לסדרת הגמר של אזור המזרח, שבה התמודדו מול דטרויט פיסטונס.
גם הפעם ניסו שחקני הפיסטונס לשמור על ג'ורדן באופן הדוק, אך הוא הצליח להתגבר על השמירה הצמודה והוביל את קבוצתו לארבעה ניצחונות רצופים.
לפני סיום המשחק הרביעי בדטרויט ירדו מהמגרש מספר שחקנים של דטרויט, ובהם אייזיאה תומאס, וזאת בשעה שלא היה להם סיכוי גבוה לנצח במשחק.
מעשה זה נחשב לפגיעה בקוד ההתנהגות של הליגה, כיוון שבסיום המשחק נהוג ששחקני הקבוצות לוחצים ידיים עם יריביהם, וספג גינויים רבים.
הבולס עלו לסדרת גמר ה-NBA לראשונה בתולדותיהם, והתמודדו מול לוס אנג'לס לייקרס שניצחה בגמר האזור המערבי, ובשורותיה שיחק מג'יק ג'ונסון שהיה אחד השחקנים הטובים בליגה באותה תקופה.
הבולס הפסידו במשחק הראשון, ובמהלך המשחק השני ביצע ג'ורדן את אחד מהמהלכים הידועים בקריירה שלו, שהיה אחת מהסיבות שכונה "אייר ג'ורדן".
הכדור נמסר לג'ורדן, שניסה לבצע הטבעה.
בדרכו לסל עמד שחקן הלייקרס סם פרקינס, ועל מנת להימנע מהיתקלות עמו העביר ג'ורדן את הכדור מידו הימנית לידו השמאלית, וקלע אותו לסל.
הבולס ניצחו במשחק זה והמשיכו וניצחו גם בשלושת משחקיהם הבאים וזכו באליפות.
ג'ורדן פרץ בבכי לאחר שקיבל לידיו את גביע האליפות הראשון שלו.
הוא הצטיין במשחקי סדרת הגמר, וזכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר בהחלטה שהתקבלה פה אחד, לאחר שקלע בממוצע 31.2 נקודות, 55.8% מהשדה ו-84.8% מקו העונשין, קלט 6.6 ריבאונדים, מסר 11.4 אסיסטים, ואיבד את הכדור רק 3.6 פעמים.
ג'ורדן וקבוצתו הצטיינו גם בעונה הבאה, והוביל את קבוצתו למאזן שיא חדש של 67 ניצחונות מול 15 הפסדים.
הוא זכה בפעם השנייה ברציפות בתואר ה-MVP של העונה הסדירה, והוביל את הבולס לזכייה נוספת באליפות אזור המזרח לאחר ניצחון בגמר על קליבלנד קאבלירס.
בסדרת גמר ה-NBA התמודדו ג'ורדן ושיקגו מול פורטלנד טרייל בלייזרס שהונהגה על ידי קלייד דרקסלר.
סגנון המשחק של דרקסלר היה דומה לזה של ג'ורדן, ולפני תחילת הסדרה ניסתה התקשורת ליצור יריבות מדומה בין שני השחקנים.
במשחק הראשון בסדרה הצליח ג'ורדן להפתיע פרשני ספורט רבים בכך שקלע 35 נקודות עד תום המחצית הראשונה, כמחציתן באמצעות שלשות.
הבולס ניצחו במשחק זה, והסדרה כולה הסתיימה בניצחונה של שיקגו ובזכייה שנייה ברציפות באליפות.
ג'ורדן זכה פעם נוספת בתואר ה-MVP של סדרת הגמר, וסיים עם ממוצע קליעות של 35.8 נקודות למשחק, 52.6% קליעות מהשדה ו-42.9% קליעות של שלוש נקודות.
בקיץ שלאחר תום העונה השתתף ג'ורדן באולימפיאדת ברצלונה.
החוק שמנע משחקנים מקצוענים מלהשתתף במשחקים בוטל שלוש שנים קודם כן, דבר שאיפשר לארצות הברית להרכיב נבחרת שכללה את הטובים שבשחקני ה-NBA.
הנבחרת זכתה לראשונה לכינוי "הדרים טים" (נבחרת החלומות, Dream Team).
הנבחרת זכתה בנקל בתחרות, וג'ורדן זכה, יחד עמה, במדליית הזהב האולימפית השנייה שלו.
בעונת הפסיד ג'ורדן את תואר ה-MVP של העונה הסדירה לצ'ארלס בארקלי.
הבולס עלו לסדרת גמר אזור המזרח והתמודדו מול ניו יורק ניקס.
יום אחד לפני אחד המשחקים בסדרה נצפה ג'ורדן כשהוא מהמר באטלנטיק סיטי, וגרם בכך לשערורייה תקשורתית.
בשנה שלפני כן הודה כי הפסיד 57 אלף דולר בהימורים.
ריצ'רד אסקוינס פרסם באותה תקופה ספר שלפיו היה ג'ורדן חייב לו 1.25 מיליון דולר על משחקי גולף.
ב-2005 ראיין העיתונאי אד בראדלי את ג'ורדן בתוכנית "60 דקות", והוא הודה כי באותה תקופה סבל מהתמכרות להימורים, אך אמר כי הדבר מעולם לא הידרדר עד כדי סיכון רמת החיים שלו.
דעתו של ג'ורדן לא הוסחה כתוצאה מהשערורייה, שגררה גם בירור משמעתי של הליגה, והוא הוביל את הבולס לניצחון על הניקס.
בסדרת גמר הליגה התמודדו שחקני הבולס מול פיניקס סאנס, קבוצתו של צ'ארלס בארקלי.
הבולס זכו באליפות השלישית שלהם לאחר שג'ון פקסון קלע את סל הניצחון לקבוצה במשחק המכריע, והוראס גרנט חסם את אחד משחקני היריבה בשניות האחרונות של המשחק ומנע מהפך בתוצאה.
למרות זאת, היה זה ג'ורדן שבלט פעם נוספת לכל אורך משחקי הסדרה.
הוא קלע בממוצע 41 נקודות למשחק, וזכה פעם נוספת בתואר ה-MVP של סדרת הגמר.
בכך הוא היה לשחקן הראשון בהיסטוריה של ה-NBA שזכה בתואר זה שלוש פעמים ברציפות.
ג'ורדן היה בשיא כושרו בגיל 30, לאחר שזכה עם קבוצתו בשלוש אליפויות NBA רצופות, אך בשנת 1993 התרחשה טראומה בחייו האישיים.
ב-23 ביולי חזר אביו, ג'יימס ג'ורדן, מנסיעה ארוכה והחליט לעצור למנוחה בתחנה סמוך לעיירה לומברטון שבצפון קרוליינה.
שני צעירים שהגיעו למקום ירו למוות באביו של ג'ורדן וגנבו את רכבו.
הצעירים נתפסו תוך זמן קצר ונידונו למאסר עולם.
ג'ורדן ואביו היו קרובים זה אל זה, והוא זועזע קשות מהרצח.
ב-6 באוקטובר, פחות משלושה חודשים לאחר הרצח, הפתיע ג'ורדן את עולם הכדורסל והודיע על פרישה.
הוא נימק את החלטתו בכך שאיבד את הרצון לשחק, והסביר שרצח אביו דחף אותו לקבל את ההחלטה באופן סופי.
את השמועה שלפיה השעתה אותו הליגה בשל בעיות ההימורים דחה הנציב דייוויד סטרן מספר פעמים.
הודעתו המפתיעה של ג'ורדן עוררה הדים ברחבי העולם.
ההפתעה גברה כשחתם על חוזה עם קבוצת הבייסבול שיקגו וייט סוקס.
ג'ורדן צורף לקבוצת המשנה של המועדון מהמיינור ליג, בליגה הנמצאת שתי רמות מתחת למייג'ור ליג.
ג'ורדן טען כי אחד מחלומותיו של אביו המנוח היה לראותו משחק בייסבול במייג'ור ליג, והוא החליט לנסות ולהגשים את חלום אביו.
הוא התייצב לאימוני הקבוצה ונרשם כשחקן בייסבול בליגה ב-31 במרץ 1994. הבעלים של הווייט סוקס היה ג'רי ריינסדורף, שהיה גם הבעלים של הבולס.
ריינסדורף המשיך לכבד את חוזהו של ג'ורדן בבולס גם בתקופת פרישתו.
ג'ורדן סיים את קריירת הבייסבול שלו בתחילת 1995 לאחר שהחליט לחזור ל-NBA ולבולס, והודיע על כך ב-18 במרץ בהודעה שכללה רק את המילים "אני חוזר".
שחקני הבולס התקשו לנצח בעונת שבה ג'ורדן שיחק בייסבול, והודחו בסיבוב השני של הפלייאוף על ידי הניקס.
גם בתחילת העונה הבאה הם לא שיחקו היטב, אך עם חזרתו של ג'ורדן הם חזרו לנצח.
בתקופה שלאחר חזרתו התמודד ג'ורדן עם כושר גופני ומקצועי בינוני כתוצאה מההיעדרות של שנה וחצי ממגרשי הכדורסל, והופעתו הראשונה הייתה מול אינדיאנה פייסרס ב-19 במרץ, יום לאחר שהודיע על חזרתו.
הוא עלה לשחק עם גופייה מספר 45, אף על פי שקודם לכן שיחק עם מספר 23. הוא טען כי הוא שואף לפתוח בתקופה חדשה, וכי המספר הקודם שייך לתקופה אחרת.
ג'ורדן הצליח לקלוע 19 נקודות ביותר מ-40 דקות משחק, ולאחר הארכה ניצחה אינדיאנה.
המשחק זכה לאחוזי צפייה גבוהים לפי מדד נילסן.
במשחקיו הבאים ניכר היה כי הוא חוזר בהדרגה לכושר המשחק הרגיל שלו, ובמשחקו הרביעי לאחר החזרה, מול אטלנטה הוקס, קלע את סל הניצחון ו-32 נקודות בסך הכול.
ב-29 במרץ, ארבעה ימים לאחר מכן, קלע 55 נקודות במשחק החוץ מול הניקס.
הוא הוביל את שיקגו לפלייאוף, ובסיבוב השני מול אורלנדו מג'יק הוא נחל את אחד מכישלונותיו הגדולים.
שניות אחדות לפני סיום המשחק איבד ג'ורדן את הכדור לניק אנדרסון, שהצליח לקלוע את סל הניצחון לטובת המג'יק.
לאחר מכן הוא החמיץ הזדמנות להשוות את המשחק בזריקת שלוש נקודות.
לאחר המשחק אמר אנדרסון כי "ג'ורדן לא נראה כמו ג'ורדן הישן".
לאחר המשחק החליט ג'ורדן לחזור וללבוש את הגופייה מספר 23, בתקווה כי בכך ישנה את מזלו לטובה.
אולם הדבר לא עזר, וג'ורדן ושיקגו הפסידו בסדרה בתוצאה 2-4.
לפני תחילת העונה הבאה ערך ג'ורדן אימונים רבים, והצליח לחזור לכושר משחק מלא.
יחד עם דניס רודמן, שהוחתם כשחקן חיזוק בתחילת העונה, הוא הוביל את הבולס למאזן שיא של 72 ניצחונות לעומת 10 הפסדים.
ג'ורדן היה הגארד המצטיין בליגה עם ממוצע של 30.4 נקודות למשחק, וזכה בפעם הרביעית בקריירה בתואר ה-MVP של העונה הסדירה.
שיקגו לא התקשתה גם בפלייאוף, ועד סדרת הגמר מול סיאטל סופרסוניקס היא הפסידה במשחק אחד בלבד.
ג'ורדן הוביל את הבולס לניצחון 4 - 2 בסדרה ולזכייה באליפות נוספת.
לאחר הזכייה הוא ישב במשך זמן מה בחדר ההלבשה של קבוצתו כשהוא בוכה, וסיפר כי התרגשותו נובעת מכך שזוהי זכייה ראשונה באליפות לאחר מות אביו, בשילוב העובדה שהזכייה התרחשה ביום האב.
הבולס וג'ורדן המשיכו לנצח משחקים רבים גם בעונת עם מאזן של 69 - 13. גם בעונה זו הפגין ג'ורדן רמת משחק גבוהה, אך היה זה קארל מלון שקיבל את תואר ה-MVP.
בסדרת הגמר התמודדו ג'ורדן ושיקגו מול יוטה ג'אז וקארל מלון.
סדרת גמר זו זכורה בעיקר בזכות שני אירועים.
הראשון התרחש במשחק הראשון, כשג'ורדן קלע את סל הניצחון לבולס עם שריקת הסיום של המשחק.
הרגע השני היה במשחק החמישי, שזכה לכינוי "משחק השפעת".
הוא שיחק למרות עצת רופאיו, והשתתף במרבית המשחק כשהוא סובל מחולשה ומחום גבוה.
למרות כל זאת הוא הצליח לקלוע 38 נקודות במשחק, כולל שלשה מכרעת בדקה האחרונה, שבזכותה ניצחה שיקגו בהפרש של שתי נקודות.
בסיום המשחק התמוטט ג'ורדן מתשישות, ונפל לזרועות חברו לקבוצה, סקוטי פיפן.
המשחק מוכר כיום כ"משחק השפעת".
הבולס ניצחו בסופו של דבר בסדרה, וזכו באליפות הליגה בפעם השנייה ברציפות.
ג'ורדן עצמו זכה פעם נוספת בתואר ה-MVP של סדרת הגמר.
בעונה שלאחר מכן היה ג'ורדן הקלע המוביל בליגה, וסיים את העונה הסדירה עם ממוצע של 28.7 נקודות למשחק.
הוא זכה בתואר ה-MVP של העונה הסדירה בפעם החמישית בקריירה שלו.
ג'ורדן נבחר לחמישיית העונה בפעם העשירית בקריירה שלו, ולחמישיית ההגנה של העונה בפעם התשיעית.
הבולס זכו בגמר הפלייאוף של אזור המזרח לאחר סדרה של שבעה משחקים מול אינדיאנה פייסרס שהונהגה על ידי רג'י מילר.
בסדרת הגמר הכללית התמודדה שיקגו פעם נוספת מול יוטה ג'אז, ולאחר חמישה משחקים עמדה תוצאת הסדרה על 3 - 2 לטובת שיקגו.
במשחק השישי, שנערך ב-14 ביוני 1998, הייתה התוצאה 86 - 83 לטובת יוטה כשנותרו 40 שניות לסיום.
ג'ורדן הצליח לקלוע סל כשהוא חולף על פני מספר שחקני יוטה.
לאחר מכן היה זה תורה של יוטה להתקיף לכיוון הסל של שיקגו, והכדור נמסר לקארל מלון.
ג'ורדן הגיח מאחוריו, חטף את הכדור, ו-10 שניות לפני הסיום הצליח לגבור על בראיין ראסל ששמר עליו, ולקלוע סל ניצחון.
בשנים שלאחר המשחק שודרה קליעת הסל פעמים רבות ברשתות הטלוויזיה.
הבולס ניצחו במשחק, וזכו באליפות הליגה השישית בתולדותיהם.
ג'ורדן נבחר ל-MVP של סדרת הגמר לאחר שקלע בממוצע 33.5 נקודות למשחק, ו-45 נקודות במשחק השישי הקובע.
זכייתו השישית של ג'ורדן בתואר זה היא שיא שטרם נשבר (נכון ל-2021).
משחקי הגמר של עונה זו שברו שיא בכך שזכו לאחוזי צפייה גבוהים יותר מכל סדרת גמר אחרת בתולדות הליגה, כאשר המשחק השישי עודנו מחזיק בשיא אחוזי צפייה הגבוה ביותר ביחס לכל משחק NBA אחר בהיסטוריה.
עונת הייתה אחת הבולטות בתולדות ה-NBA, והתרחשו בה אירועים רבים.
בתחילת העונה הושבתה הליגה למשך 191 ימים, וכתוצאה מכך הוחלט לקצר את העונה ל-50 משחקים בלבד.
העונה החלה ב-5 בפברואר 1999, אולם ג'ורדן כבר לא לקח חלק במשחקים.
עם סיום חוזהו של מאמן הבולס פיל ג'קסון, ועם עזיבתם של שחקני מפתח בקבוצה כמו סקוטי פיפן ודניס רודמן, החליט ג'ורדן לפרוש בשנית.
הוא הכריז על כך באופן רשמי ב-13 בינואר, חמישה ימים בלבד לפני שהתאחדות שחקני ה-NBA חתמה עם הנהלת הליגה על ההסכם הקיבוצי שהביא לסיום ההשבתה.
ב-19 בינואר 2000 חזר ג'ורדן ל-NBA בתפקיד המנהל המקצועי של קבוצת וושינגטון ויזארדס.
תפקידו של ג'ורדן היה מקיף, והייתה לו נגיעה כמעט בכל ההיבטים בקבוצה כולל החלטות על החתמת שחקנים.
הדעות ביחס לרמתו של ג'ורדן כמאמן מקצועי חלוקות.
מחד גיסא, הוא הצליח להביא לשחרורם מהקבוצה של מספר שחקנים יקרים ובלתי אהודים כג'וואן הווארד ורוד סטריקלנד, ומאידך גיסא, הוא מינה למאמן את דאג קולינס (מאמן הבולס לשעבר) שלא הצליח להביא את הקבוצה להישגים.
ג'ורדן גם כשל בבחירה הראשונה בדראפט של שנת 2001. הוא בחר בקוואמי בראון שלא הצליח לעמוד בציפיות הגבוהות ממנו, הפגין יכולת בינונית, והועבר ב לקבוצה אחרת לאחר ארבע עונות.
אכזבתו של ג'ורדן מהתוצאות שהשיגה הקבוצה, בנוסף לחוסר יכולתו להשפיע באופן פעיל על המשחקים, הובילו לכך שהוא החל לשקול חזרה נוספת למשחק כשחקן פעיל, אף על פי שעם פרישתו הקודמת הוא טען כי הסיכוי שישוב לשחק קלוש.
לאחר שקיבל השראה וחיזוק מחזרתו ל-NHL של מריו למיה, שחקן ההוקי קרח הידוע וידיד שלו, בחורף 2000, החל ג'ורדן באימונים נמרצים שנמשכו במרבית חודשי עונת האביב והקיץ של שנת 2001, לקראת חזרתו לליגה במדי הוויזארדס.
ב-25 בספטמבר 2001 הודיע ג'ורדן באופן רשמי כי הוא חוזר למשחק פעיל בקבוצת הוויזארדס.
הוא הסביר כי הוא חוזר עקב אהבתו למשחק, ואמר כי יתרום את כל משכורתו למאמצי הסיוע לנפגעי פיגועי 11 בספטמבר שהתרחשו שבועיים קודם לכן.
בעונת היו פציעות רבות בוויזארדס, אך למרות זאת הצליח ג'ורדן להוביל את הקבוצה, במשך חלק מהעונה, עם ממוצע של 22.9 נקודות למשחק.
אולם, הוא ספג פציעה קשה בברך ימין וסיים את העונה לאחר 60 משחקים.
הוויזארדס סיימו את העונה עם 37 ניצחונות לעומת 45 הפסדים, תוצאה שלא הספיקה להם כדי לעלות למשחקי הפלייאוף.
למרות זאת היה זה שיפור לעומת העונה הקודמת שבה השיגו 18 ניצחונות פחות.
בעונה שלאחר מכן היה ג'ורדן לשחקן היחיד שהשתתף בכל 82 משחקי הליגה של קבוצתו, וב-67 מהם אף היה בחמישייה הפותחת.
אף על פי שבמהלך העונה חגג ג'ורדן את יום הולדתו ה-40, הוא הצליח לשמור על כושר משחק מצוין, וקלע בממוצע 20 נקודות למשחק עם 45% קליעה מהשדה.
ג'ורדן היה לשחקן המבוגר ביותר בתולדות הליגה שהצליח לקלוע מעל 40 נקודות במשחק, כשקלע 43 נקודות במשחק מול ניו ג'רזי נטס.
במהלך התקופה שבה שיחק עם הוויזארדס היא הייתה לקבוצה השנייה בליגה מבחינת מספר הצופים, ובכל משחקי הבית שלה נמכרו כל הכרטיסים.
למרות זאת כשלה הקבוצה בניסיונה להעפיל למשחקי הפלייאוף, וג'ורדן הביע חוסר שביעות רצון מרמת המשחק של השחקנים האחרים בקבוצתו.
במספר הזדמנויות אף ביקר באופן פומבי חלק משחקני קבוצתו, ובמיוחד את קוואמי בראון.
בפברואר 2003 השתתף ג'ורדן במשחק האולסטאר בפעם ה-14 והאחרונה בקריירה שלו.
לאחר שלא נבחר בהצבעת הקהל לחמישייה הפותחת של המשחק, דחה ג'ורדן את הצעתם של השחקנים טרייסי מקגריידי ואלן אייברסון לקבל את מקומם בחמישייה.
אולם השחקן וינס קרטר שוכנע לבסוף לוותר על מקומו בחמישייה הפותחת לטובת ג'ורדן.
ג'ורדן קלע 20 נקודות במשחק, ובכך הפך ל"מלך הסלים" של משחקי האולסטאר במקומו של כרים עבדול-ג'באר.
בשלהי עונת הסתמן כי ג'ורדן מתכוון לפרוש סופית מכדורסל, ובשל כך הוא זכה למחיאות כפיים נמרצות בכל מקום שבו שיחק.
משחקו הרשמי האחרון ב-NBA היה מול פילדלפיה 76'.
ג'ורדן ירד לספסל ברבע השלישי של המשחק, אולם לאחר שהקהל החל לשאוג "אנחנו רוצים את מייק" הוא חזר לשחק למספר דקות נוספות.
בסיום המשחק זכה ג'ורדן לתשואות מהקהל, מחבריו לקבוצה ומהקבוצה היריבה.
משחקו האחרון של ג'ורדן היה משחק ראווה באולם יונייטד סנטר שבשיקגו מול קבוצתו הקודמת, שיקגו בולס.
בסיום המשחק זכה ג'ורדן לטקס פרידה מיוחד, והקהל הריע לו במשך למעלה מארבע דקות.
ב-1 באפריל הצהירה מיאמי היט כי בתור אות כבוד לג'ורדן אף שחקן שלה לא ילבש את חולצה מספר 23, וזאת על אף שמעולם לא שיחק בקבוצה זו.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל האמין ג'ורדן כי יוכל לחזור לתפקידו הקודם כמנהל מקצועי בוויזארדס.
אולם, הביקורת שספג בעת כהונתו הקודמת בתפקיד הייתה לו לרועץ, וב-7 במאי 2003 פוטר ג'ורדן על ידי אייב פולין, הבעלים של הוויזארדס.
בראיון שנתן מספר שנים לאחר מכן אמר ג'ורדן כי הפיטורים גרמו לו להרגיש כאילו בעלי הקבוצה מעלו באמונו, וטען כי לא היה חוזר לוויזארדס לו היה יודע מראש שזה יהיה המצב.
בשנים שלאחר מכן המשיך ג'ורדן לשמור על כושרו והקדיש את זמנו למשפחתו.
בזמנו הפנוי הירבה לשחק גולף, לרכב על אופנועים, ואף השתתף בתחרויות צדקה לידוענים בלבד.
הוא הקדיש חלק מזמנו לפיתוח תחביבו כחובב אופנועי כביש, ובשנת 2004 רכש קבוצת רוכבי אופנועי כביש מקצועית שהתחרתה במספר תחרויות בארצות הברית עד סוף שנת 2013.
ב-6 באפריל 2009 נבחר ג'ורדן להיכל התהילה של הכדורסל.
בשנת 2015 הוצג כחבר היכל התהילה של פיב"א.
בשנת 2020, יחד עם נהג הנאסקאר דני המלין, הקים ג'ורדן את קבוצת הנאסקר "23XI Racing" (מבוטא "טוונטי-ת'רי אילבן").
הקבוצה החלה להתחרות בעונת 2021 עם באבה וואלאס כנהג הראשי.
בהמשך, נוסף לקבוצה רכב נוסף בעונת 2022, ורכב שלישי בעונת 2023 השתתף במרוץ דייטונה 500. הקבוצה זכתה בשמונה ניצחונות, וב-2024 זכה הנהג טיילר רדיק באליפות העונה הסדירה של סדרת גביע הנאסקאר.
במהלך עונתו האחרונה של ג'ורדן בשיקגו, צילם צוות של ESPN את הקבוצה.
מתן הגישה למתקני הקבוצה הותנה בכך שלג'ורדן תהיה יכולת לשלוט בפרסום החומר.
ב-2016, לאחר שנים רבות אישר לבסוף ליצור סדרה על פי הצילומים.
הסדרה, "מייקל ג'ורדן: הריקוד האחרון" (The Last Dance), יצאה בנטפליקס ב-2020. שם הסדרה ניתן לה, כמחווה למאמן פיל ג'קסון שידע כמו כל יתר חברי הקבוצה שזאת תהיה שנת האימון האחרונה שלו, וכתב זאת על יומנים שחילק לשחקנים בתחילת העונה וביקש מהם "להנות מהריקוד האחרון" המשותף שלהם יחד וכמילותיו "להנות מהמסע".
הסיבה לעזיבתו של פיל ג'קסון נעוצה בעובדה שהבעלים של הקבוצה רצו לפרק את השושלת המפוארת של הבולס ולהתחיל לבנות מחדש.
"גם אם תשיג מאזן של 0–82, עדיין זאת תהיה שנתך האחרונה כמאמן הבולס", אמר ג'רי קראוס הג'נרל מנג'ר.
בסוף אותה שנה (1998) אכן זכו הבולס באליפות שישית, ובכך תם עידן, והקבוצה התפרקה.
ב-15 ביוני 2006 הפך ג'ורדן לאחד מהבעלים של שארלוט בובקאטס (לימים שארלוט הורנטס) לאחר שרכש נתח בבעלות הקבוצה.
בכך, הפך ג'ורדן לבעל המניות השני בגודלו אחרי רוברט ל.
ג'ונסון וקיבל שליטה מלאה על התחום המקצועי של הקבוצה תחת התואר "מנהל פעילות תחום הכדורסל".
עוד עשור קודם לכן ניסה ג'ורדן להפוך לאחד מבעלי הקבוצה אך המגעים נכשלו כאשר הבעלים דאז, ג'ורג' שין, סירב להעניק לו שליטה מלאה על התחום המקצועי כפי שדרש.
למרות הצלחתו בעבר כמשווק וכפרזנטור, ג'ורדן בחר שלא להשתתף בקמפיינים השיווקיים של הקבוצה בטענה שהוא רוצה להתמקד רק בכדורסל.
בפברואר 2010 רכש ג'ורדן מידי בוב ג'ונסון את הבעלות המלאה על הקבוצה.
בכך, הפך לשחקן לשעבר הראשון בהיסטוריה שהפך לבעלים של קבוצה ב-NBA, כמו גם האפרו-אמריקאי השני שהחזיק ברוב הבעלות על קבוצה בליגה.
במהלך שביתת השחקנים של 2011, עמד ג'ורדן בראש קבוצה של בין 10 ל-14 בעלי קבוצות, שדרשו להוריד את חלקם של השחקנים בהכנסות הקשורות לכדורסל ל-50% ואף ל-47%.
עמדתו עוררה ביקורת עזה, במיוחד לאור הצהרה קודמת שלו ב-1998, בהיותו שחקן, אז אמר לבעלים של הוושינגטון וויזארדס, אייב פולין: "אם אינך יכול להרוויח, עליך למכור את הקבוצה שלך".
פרשן פוקס ספורטס, ג'ייסון וויטלוק, כינה את ג'ורדן "צבוע" וטען כי הוא "בוגד באנשים שהפכו אותו לאייקון עולמי ומיליארדר" ורוצה ש-"השחקנים הנוכחיים ישלמו על חוסר הכשירות שלו כמנהל".
במהלך עונת 2011–2012, שהתקצרה ל-66 משחקים בעקבות השביתה, הבובקאטס סיימו עם מאזן של 59–7 בלבד – אחוז הניצחונות הגרוע ביותר בהיסטוריה של הליגה (10.6%).
ג'ורדן הביע תסכול מהמצב ואמר: "אני לא מרוצה מהשיא שנרשם בספרי ההיסטוריה.
ב-2023 מכר ג'ורדן את רוב מניותיו בקבוצה לגייב פלוטקין וריק שנאל, אך שמר על חלק קטן מהבעלות.
העסקה הושלמה באוגוסט 2023 והוערכה בכ-3 מיליארד דולר – פי 10 מהמחיר ששילם ג'ורדן כשקנה את הקבוצה ב-2010.
ג'ורדן שיחק בעיקר בעמדת הקלע, אך שיחק היטב גם כסמול פורוורד (בעיקר כששיחק בוויזארדס).
במהלך הקריירה שלו הוא התבלט בקור רוחו במצבי לחץ.
הוא הכריע משחקים רבים לטובת קבוצתו בשניות האחרונות של המשחק, ושמר על יכולת גבוהה גם כששיחק חולה במקרים אחדים.
התחרותיות שבו ניכרה גם בשימוש התכוף ב"טראש טוק" ובמוסר העבודה הגבוה שלו.
ג'ורדן היה ידוע כשחקן התקפי מוכשר ביותר.
הוא יכול היה לחדור לעבר הסל ולסחוט עבירות רבות משחקני הקבוצה היריבה.
ראיה לכך היא העובדה שלאורך הקריירה שלו הוא זרק 8,772 זריקות עונשין, והוא מדורג במקום התשיעי ב-NBA בקטגוריה זו.
עם הזמן הוא שכלל גם את יכולתו להתחמק מחסימות של שחקני היריב, בכך שזרק את הכדור לסל תוך כדי קפיצה לאחור.
הזריקה הפכה לאחד מסימני ההיכר הרבים שלו, ולדברי מומחים כמעט שלא היה ניתן לחוסמה.
בתחילת הקריירה שלו נמתחה עליו ביקורת שהוא משחק בצורה אנוכית ואינו משתף את חבריו לקבוצה, אך ממוצע האסיסטים שלו בקריירה הוא 5.3 למשחק, ממוצע גבוה המצביע על שיתוף וחוסר אנוכיות.
ג'ורדן נחשב לתופס ריבאונד (כדור חוזר) טוב ביחס לעמדה שבה שיחק, עם ממוצע כללי של 6.2 ריבאונדים למשחק.
לעומת זאת, אחוז קליעות שלוש הנקודות שלו בשנותיו הראשונות נחשב לנמוך, ובשנתו הראשונה בליגה הוא עמד על ממוצע של כ-17% בלבד.
הוא התאמן רבות על מנת לשפר את אחוזי הקליעה מקו השלוש.
באמצע שנות ה-90 הוחלט ב-NBA לקרב את קשת שלוש הנקודות ממרחק של 7 מ' ו-24 ס"מ למרחק של 6.7 מטרים.
עובדה זו, בשילוב עם אימוניו, סייעה לג'ורדן לשפר משמעותית את אחוזי הקליעה שלו מקו השלוש עד לממוצע שיא של 42% בעונת 1995/1996 שנחשב גבוה מאוד אף ביחס לכדורסל המשוחק היום שמתאפיין בקליעה מרובה מקו השלוש ביחס לכדורסל בשנות ה-90.
בנוסף ליכולתו הגבוהה בהתקפה הצטיין ג'ורדן גם כשחקן הגנה.
ב-1988 הוא זכה בתואר שחקן ההגנה של העונה ובתואר ה-MVP של העונה הסדירה, ובכך היה לשחקן הראשון שזכה בשני התארים.
יכולותיו הגבוהות בחסימה ובחטיפת כדור סייעו לו לשבור שיאים לשחקנים בעמדת הקלע, והפכו אותו לשחקן הגנה בולט במיוחד.
לאורך הקריירה שלו חטף ג'ורדן 2,514 כדורים, נתון שמציב אותו במקום השלישי ברשימת החוטפים המובילים בתולדות ה-NBA לאחר ג'ון סטוקטון וג'ייסון קיד.
בזכות 893 החסימות שביצע הוא ניצב במקום הראשון מבין כל הגארדים.
ג'ורדן נחשב על ידי אישים רבים כגדול שחקני הכדורסל בהיסטוריה.
אזכור שמו ביחס דבר אחר באה לתאר כי הוא הטוב ביותר בתחומו.
שתי אמירות מפורסמות שנאמרו עליו משקפות את השפעתו הרבה על הכדורסל.
האחת, היא אמירתו של לארי בירד כי הוא "אלוהים שמחופש למייקל ג'ורדן", והשנייה, של מג'יק ג'ונסון, כי "יש את מייקל ג'ורדן ויש את כל השאר".
לאחר פרישתם של בירד, ג'ונסון, ושחקנים ידועים נוספים, הפך ג'ורדן לשחקן המוכר ביותר, ולאחד האנשים שהניעו והובילו את האירועים השונים ב-NBA.
הוא קבע את ממוצעי הנקודות הגבוהים ביותר בתולדות הליגה – 30.1 נקודות בעונה הסדירה ו-33.4 נקודות בפלייאוף – נתון שעדיין לא נשבר.
הוא היה הקלע המוביל של הליגה במשך 10 עונות, מספר שיא שטרם נשבר, כולל שבע עונות רצופות, הישג ששווה רק לזה של וילט צ'מברלין.
הוא פרש לאחר שקלע 32,292 נקודות במהלך הקריירה, עובדה שמציבה אותו במקום החמישי ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA, לאחר קובי בראיינט (מקום רביעי), קארל מאלון (מקום שלישי), קארים עבדול ג'אבר (מקום שני) ולברון ג'יימס (מקום ראשון).
מעבר לשבירת שיאים בקבלת תארים בתחום ההתקפה, שבר ג'ורדן גם שיאים בהגנה לאחר שנבחר לחמישיית ההגנה של העונה בתשע עונות לאורך הקריירה, מספר הנחשב לגבוה במיוחד.
הוא גם זכה בתואר ה-MVP של העונה הסדירה חמש פעמים, בתואר ה-MVP של סדרת הגמר שש פעמים ובתואר ה-MVP של האולסטאר שלוש פעמים.
נתונים אלה הופכים את ג'ורדן לשחקן בעל הפרסים הרבים ביותר בתולדות ה-NBA מאז ומעולם.
השפעתו של ג'ורדן על הכדורסל ניכרה גם לאחר שפרש ממשחק פעיל.
נאמר כי שני ניצחונותיו המרהיבים בתחרות ההטבעות של ה-NBA ב-1987 וב-1988 השפיעו על דורות של שחקנים צעירים שבאו אחריו.
חיזוק לטענה זו ניתן לראות בעובדה ששחקנים בולטים רבים, כמו לברון ג'יימס ודוויין ווייד, ששיחקו בליגה אחרי תקופתו של ג'ורדן טענו כי הוא היה מודל לחיקוי עבורם.
כמו כן, נהגו פרשנים לכנות שחקנים צעירים מוכשרים שהחלו לשחק בליגה בכינוי "מייקל ג'ורדן הבא".
למרות שג'ורדן נחשב לשחקן שלם ומגוון, הוא עצמו טען כי הדימוי של "אייר ג'ורדן" השפיע לרעה על דורות של שחקנים בכך שגרם להם להתמקד בדאנקים ובקליעה על חשבון ההגנה והיסודות של המשחק.
אף על פי שמוסכם כי ג'ורדן פעל רבות לקידום המשחק והליגה, נראה כי השפעתו על פופולריות המשחק עצמו בצפון אמריקה הולכת ודועכת.
ראיה לכך ניתן למצוא בכך שאחוזי הצפייה בשידורי משחקי הליגה עלו רק כשהיה שחקן פעיל בליגה, וירדו משמעותית בכל פעם שפרש מהמשחק.
ב-2016 העניק נשיא ארצות הברית ברק אובמה לג'ורדן את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד הגבוה במדינה.
בשנת 2022 נמכרה חולצתו מהמשחק הראשון בגמר 1998 בסכום שיא של 10.1 מיליון דולר – פריט הספורט שנמכר בסכום הגבוה ביותר עד היום.
ב-2 בספטמבר 1989 נישא ג'ורדן לחואניטה ואנוי, אותה פגש במסעדה בשיקגו במהלך עונתו השנייה בליגה.
שני בניו שיחקו כדורסל ב-ליגת המכללות הבכירה, ג'פרי מייקל, במסגרת נבחרת הכדורסל של אוניברסיטת אילינוי ומרקוס ג'יימס בנבחרת הכדורסל של אוניברסיטת מרכז פלורידה.
ב-4 בינואר 2002 הגישו בני הזוג ג'ורדן בקשה לגירושים, אולם זמן קצר לאחר מכן הם יישרו את ההדורים ביניהם וביטלו את הבקשה.
ב-29 בדצמבר 2006 התגרשו באופן רשמי לאחר שהגישו בקשה נוספת לגירושים, בטענה שההחלטה התקבלה "במשותף ובאופן ידידותי".
במסגרת ההסדר, חואניטה קיבלה סכום של כ-168 מיליון דולר (שווה ערך לכ-254 מיליון דולר ב-2023), מה שהפך את הגירושים לאחד היקרים ביותר בהיסטוריה של ידוענים באותה תקופה.
ג'ורדן עלה לכותרות פעם נוספת כאשר נתבע בתביעה אזרחית על סך 5 מיליון דולר על ידי אישה בשם קרלה קנפל, שטענה כי הייתה המאהבת שלו בין השנים 1989 ל-1991, וקיבלה ממנו סכום של 250 אלף דולר דמי שתיקה כדי שלא תפרסם את דבר הרומן בפומבי.
קנפל טענה כי היא נכנסה להריון מג'ורדן ב-1991, וג'ורדן הבטיח כי הוא ישלם לה את הסכום שבתביעה, אך לא עשה זאת.
בדיקת הורות שבוצעה בילד הוכיחה כי ג'ורדן אינו אביו, וב-21 ביולי 2006 דחה בית המשפט את התביעה.
בשנת 1991 רכש ג'ורדן מגרש בהיילנד פארק שבאילינוי ובנה עליו אחוזה בגודל 5,200 מ"ר, שהושלמה בשנת 1995. בשנת 2012 הציע את ג'ורדן את האחוזה למכירה אך הצליח למכור אותה רק 12 שנה לאחר מכן במחיר שלא פורסם.
ג'ורדן מחזיק גם בבתים בצפון קרוליינה ובאי יופיטר שבפלורידה.
באפריל 2013 (בהיותו בגיל 50), נישא ג'ורדן בפעם השנייה, לדוגמנית הקובנית-אמריקאית איווט פריאטו, לאחר שיצאו במשך 6 שנים.
בפברואר 2014 נולדו לזוג תאומות.
בשנת 2019 הפך ג'ורדן לסב, כאשר בתו ג'סמין ילדה בן, פרי זוגיותה עם שחקן הכדורסל רכים כריסטמס.
הפרסום הרב לו זכה, בשילוב עם הכריזמה החזקה שלו, הביאו את ג'ורדן להיות אחד הספורטאים המשווקים ביותר בהיסטוריה מאז ומעולם.
כבר בתחילת הקריירה המקצועית שלו, בעזרת תיווכו של סוכנו דייוויד פאלק, חתם ג'ורדן על חוזה עם חברת נייקי, שבאותה תקופה הייתה חברת נעלי ספורט אמריקאית מצליחה שלא זכתה להצלחה רבה מחוץ לגבולות ארצות הברית.
בחוזה הוסכם כי נייקי תתחיל לייצר קו מיוחד של מוצרי הלבשה בשם "ג'אמפמן" (Jumpman).
הקו כלל דגם חדש של נעליים שאותו פיתחה החברה, ונקרא בשם "אייר ג'ורדן" על שמו.
אחת הפרסומות הידועות ביותר שבהן השתתף ג'ורדן לשיווק הנעל כללה את איש הקולנוע ספייק לי, שהופיע כשהוא מחפש את סוד יכולותיו של ג'ורדן ומשתכנע לבסוף ואומר כי "אלו חייבות להיות הנעליים".
שיווק הנעל נחל הצלחה כה רבה עד כי החברה לא הצליחה לעמוד בביקוש, והדבר הביא להתפשטות של תופעה בשם "שוד נעליים", שבה אנשים נשדדו מנעליי ה"אייר ג'ורדן" שלהם באיומי אקדח.
בעקבות ההצלחה יצרה נייקי מחלקה נפרדת בשם "מותג ג'ורדן" (Jordan Brand), שעסקה בשיווק מוצרי הלבשת ספורט.
עד שנת 1998 הסתכמו הכנסות החברה מהמותג בלמעלה מ-2 מיליארד דולר, וסך המכירות נכון ל-2017 עומד על למעלה מ-3 מיליארד דולר בשנה.
ג'ורדן פיתח יחסי עבודה הדוקים גם עם חברת Gatorade, העוסקת בייצור משקאות ספורט, והופיע בלמעלה מ-20 פרסומות מטעם החברה מאז שנת 1991. אחת הפרסומות הידועות ביותר שהוציא ג'ורדן מטעם החברה כללה ילדים ששרו ג'ינגל בשם "להיות כמו מייק".
הפרסומות והג'ינגל נחלו הצלחה גדולה בציבור, ובעקבות השותפות עם ג'ורדן הגדילה החברה את נתח השוק שלה ביותר מ-80% בשנים שלאחר מכן.
בשנת 1992, השתתף ג'ורדן בווידאו קליפ של מייקל ג'קסון, "Jam".
בקליפ, ג'קסון לימד את ג'ורדן איך לרקוד כמוהו וג'ורדן לימד את ג'קסון כיצד לשחק כדורסל.
בנוסף הופיעו בקליפ בהופעת אורח הצמד קריס קרוס.
ג'ורדן כיכב במסע פרסום לצד דמויות הלוני טונס של חברת האחים וורנר.
בשנת 1993, בפרסומת שעשה לחברת נייקי, נראה ג'ורדן כשהוא משחק כדורסל לצד דמויות מהסדרה כנגד חייזרים מצוירים מכוכב מאדים.
הפרסומת היוותה השראה ליצירת סרט הקולנוע "ספייס ג'אם", שבו שיחק ג'ורדן לצד דמויות הלוני טונס.
בעקבות הצלחתו המסחרית של הסרט, הופיע ג'ורדן במספר פרסומות נוספות לצד הדמויות במהלך השנים שלאחר מכן.
במהלך שנות ה-90 גדלו הפופולריות וההכנסות של ליגת ה-NBA, דבר שהעלה את שווין של כל הקבוצות בליגה.
קבוצת שיקגו בולס בלטה בכך במיוחד, לאחר שהגדילה את שוויה ביותר מפי עשרה בין השנים 1986 ל-1998, מ-16.4 מיליון עד למעל 200 מיליון דולר, כאשר ג'ורדן היה מהגורמים העיקריים לכך.
בנוסף, כשג'ורדן היה בשיאו מכרה הבולס את כל הכרטיסים לכל משחקיה באופן קבוע, ובכך הגדילה באופן ניכר את הכנסותיה.
עובדה זו הפכה את ג'ורדן לאחד השחקנים היקרים ביותר בליגה, כשבשתי עונותיו האחרונות בקבוצת הבולס חתם על חוזה שנתי בשווי של מעל 30 מיליון דולר לעונה.
ג'ורדן הקדיש חלק ניכר מהונו האישי לתרומה למטרות חברתיות וקהילתיות הקרובות לליבו.
בין השנים 2001 ל-2014 אירח את טורניר הגולף השנתי "Michael Jordan Celebrity Invitational", שגייס מיליוני דולרים למגוון עמותות.
בשנת 2006 תרמו הוא ואשתו לשעבר, חואניטה, 5 מיליון דולר לבית הספר "Hales Franciscan" בשיקגו.
בשנת 2017 מימן ג'ורדן הקמת שני מרכזים רפואיים קהילתיים בשארלוט שבקרוליינה הצפונית, בסכום של 7 מיליון דולר – התרומה הגדולה ביותר שנתן עד אז.
תרומתו למערכת הבריאות נמשכה עם הקמת שני מרכזים נוספים במחוז ניו הנובר ב-2021 ומרכז נוסף בוילמינגטון, עיר ילדותו, ב-2024, שניהם גם כן בקרוליינה הצפונית.
ב-2020, בעקבות רצח ג'ורג' פלויד, הודיעו ג'ורדן ומותג "אייר ג'ורדן" על תרומה בסך 100 מיליון דולר במהלך עשור למאבק לשוויון גזעי, צדק חברתי ונגישות להשכלה.
בנוסף, משנת 2008 משמש ג'ורדן כשגריר הראשי של עמותת משאלת לב הבינלאומית, וב-2023 תרם לה 10 מיליון דולר לכבוד יום הולדתו ה-60.
ג'ורדן תרם מיליונים נוספים לסיוע בשיקום לאחר אסונות טבע, ביניהם 2 מיליון דולר לאחר הוריקן פלורנס ומיליון דולר לאיי בהאמה בעקבות הוריקן דוריאן.
בשנת 2015 תרם פיצוי משפטי, שסכומו לא פורסם, שקיבל בתביעה נגד רשתות מזון שעשו שימוש בשמו ללא רשותו, ל-23 עמותות שונות בשיקגו.
הסטטיסטיקה והשיאים של ג'ורדן ב-NBA
אסיסטים - 17, מול פורטלנד טרייל בלייזרס ב-24 במרץ 1989.
חסימות - 6, מול סיאטל סופרסוניקס ב-2 בדצמבר 1986.
שלשות - 7, מול גולדן סטייט ווריורס ב-18 בינואר 1990.
סטטיסטיקה כוללת בעונה הסדירה ובפלייאוף ב-NBA
סטטיסטיקת קריירה בעונה הסדירה ב-NBA
מייקל גרייבס היה אדריכל ומעצב תעשייתי אמריקאי, אחד הבולטים בסגנון הפוסטמודרניזם והאדריכלות הפופוליסטית.
זוכה פרס דריהאוס ע"ש ריצ'רד דריהאוס .
גרייבס נולד באינדיאנפוליס, אינדיאנה, ארצות הברית.
הוא למד אדריכלות באוניברסיטת סינסינטי והשלים תואר שני בבית הספר לעיצוב באוניברסיטת הרווארד.
הוא לימד בבית הספר לאדריכלות באוניברסיטת פרינסטון והחזיק משרד אדריכלים בעיר.
בשנות ה-70 השתייך לקבוצת אדריכלים בשם The New York Five (החמישייה הניו-יורקית) יחד עם אדריכלים ייעודים נוספים: פיטר אייזנמן, ג'ון היידוק, ריצ'רד מאייר וצ'ארלס גווטמיי.
בעבודותיו לאחר החמישייה הניו-יורקית אימץ גרייבס את הסגנון הפוסט-מודרני והרבה לעסוק באדריכלות פופוליסטית.
גרייבס תכנן מספר מבנים עבור חברת וולט דיסני וכמה מבנים בלאס וגאס אשר התאפיינו בצבעוניות, צעקנות ומראה מצועצע.
סגנון ייחודי זה מופיע גם במבני משרדים, מלונות ומבני ציבור רבים שתכנן.
סר מייקל ג'ון גמבון היה שחקן קולנוע ותיאטרון בריטי יליד אירלנד.
אחד מתפקידיו הידועים היה גילום דמותו של אלבוס דמבלדור בסדרת סרטי הארי פוטר.
כשהיה בן 5 היגרה משפחתו לאנגליה והוא גדל בקמדן טאון שבלונדון.
ב-1963 נבחר על ידי סר לורנס אוליבייה להצטרף לתיאטרון הלאומי הבריטי, ועד מהרה החל לגלם תפקידים ראשיים.
הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה ב"אותלו", סרטו של לורנס אוליבייה משנת 1965. אחרי כן שיחק בתפקידים שונים בקולנוע ובטלוויזיה, הבולט שבהם היה בסדרת הטלוויזיה "The Borderers" של ה-BBC.
בתיאטרון היה ידוע במיוחד בתפקידיו במחזות של אלן אייקבורן.
ב-1980 גילם את התפקיד הראשי בהפקה של "חיי גלילאו", ולאחר מכן הופיע בקביעות גם בתיאטרון הלאומי וגם ברויאל שייקספיר קומפני.
בשנת 1987 זכה גמבון לשבחים רבים ולפרסי דרמה על תפקידו במחזה "מראה מעל הגשר".
גמבון נחשב לשחקן אופי מוכשר והוא זכה להכרה נרחבת כשהופיע ב-1986 בסדרת הטלוויזיה "הבלש המזמר" מאת דניס פוטר, על תפקידו זה זכה בפרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה.
תפקידו החשוב הראשון בקולנוע היה בסרט "הטבח, הגנב, אשתו והמאהב" של פיטר גרינוויי מ-1989 לצידה של הלן מירן.
ב-1992 גילם את דמותו של המפקח מגרה, גיבור ספריו של הסופר ז'ורז' סימנון, בסדרת הטלוויזיה "מגרה" של רשת ITV.
ב-1997 שיחק בדמות דוסטויבסקי בסרט "המהמר" של הבמאי ההונגרי קרול מאק, שנושאו הוא כתיבת הספר "המהמר".
בסוף שנות התשעים הופיע בסרטי קולנוע כגון "רוקדים בלונאסה" (1998), "פלנקט ומקלין" (1999), ובסדרות טלוויזיה ביניהם "רעיות ובנות" (לפי רומן של אליזבת גסקל) בתפקיד שזיכה אותו בפרס באפטא.
כישרונו הקומי התגלה בסרטים כגון "Endgame" ו-"Perfect Strangers".
בשנת 2004 שיחק בחמישה סרטים: בקומדיה של וס אנדרסון "עמוק במים", בסרט הגנגסטרים הבריטי "לאייר קייק", בדרמה התיאטרלית "להיות ג'וליה" ובסרט הפנטזיה "סקיי קפטן".
בסרט "הארי פוטר והאסיר מאזקבאן" גילם את דמותו של אלבוס דמבלדור, מנהל בית הספר הוגוורטס.
גמבון התחיל לגלם את התפקיד אחרי מותו של ריצ'רד האריס ב-2002. ב-2005 שב וגילם את אלבוס דמבלדור בסרט ההמשך הארי פוטר וגביע האש.
גמבון שב וגילם את דמות דמבלדור לאורך כל יתר סדרת הסרטים עד סיומה בשנת 2011.
ב-2016 גילם את דמותו של מורטימר בסדרת ה-BBC "הכתר החלול".
ב-1992 קיבל גמבון תואר CBE
בשנת 1998 קיבל תואר אבירות
על שמו קרוי סיבוב/פנייה במסלול התחרות של טופ גיר, אחרי שהחליק מהמסלול בפנייה זו במסגרת אתגר "הידוענים במכונית במחיר סביר" של התוכנית.
נפטר בעקבות סיבוך של דלקת ריאות ב-27 בספטמבר 2023.
גארני מי אני, מה אני?
קריינות Viceroy's House 2017 להעיר את המלכה Victoria & Abdul לורד סולסברי 2018 העוקץ הגדול King of Thieves בילי לינקולן2018 The Last Witness פרנק המילטון 2019מותו וחייו של ג'ון פ' דונובן The Death & Life of John F.
Donovan איש במסעדה 2019 ג'ודי - מעבר לקשת Judy ברנרד דלפונט
שנהעבורקטגוריהתוצאה1990Man of the Momentהשחקן הטוב ביותר2000מנהל הביתהשחקן הטוב ביותר
שנהעבורקטגוריהתוצאה2002השביל למלחמהשחקן ראשי מצטיין במיני-סדרה או בסרט2010אמהשחקן משנה מצטיין במיני-סדרה או בסרט
שנהעבורקטגוריהתואה2003השביל למלחמההשחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה
שנהעבורקטגוריהתוצאה1987הבלש המזמרהשחקן הטוב ביותר2000רעיות ובנותהשחקן הטוב ביותר2001Longitudeהשחקן הטוב ביותר2002Perfect Strangersהשחקן הטוב ביותר
שנהעבורקטגוריהתוצאה2015כיסא פנויהשחקן הטוב ביותר - מיני-סדרה או סרט טלוויזיה
בראון הוא עורך דין אמריקאי, ששימש בעבר כמנהל הסוכנות הפדרלית לניהול מצבי חירום (FEMA) של ארצות הברית.
בראון היה ממונה על ניסיונות החילוץ, ההצלה והטיפול באוכלוסיות אשר נפגעו מהוריקן קתרינה ב-2005.
לפני כן, כאשר עבד במחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית, הוא היה נציג ארצות הברית בוועדת החירום האזרחית של נאט"ו וחבר בקבוצת העבודה של ארצות הברית-בריטניה.
הוא היה יו"ר משלחות לארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE) וניהל משא ומתן על הסכם שיתוף פעולה בן עשר שנים בין ארצות הברית לרוסיה.
בראון ספג ביקורת עקב חוסר יעילות ארגונו בטיפול במצב, אשר נתפסה על ידי הציבור כהתעלמות הממשל מהאסון.
לזאת התווסף תחקיר עיתונאי שחשף כי בראון שיקר בקורות החיים שפרסם באתר FEMA ובאתר נוסף ברשת, והיה, כביכול, חסר הכישורים המתאימים עבור עבודתו.
בעידוד הממשל התפטר בראון מתפקידו מעט לאחר התרחשות האסון.
מייקל דאגלס גריפין היה מנהלה ה-11 של נאס"א, מ-13 באפריל 2005 ועד 20 בינואר 2009. ב-4 בדצמבר 2017 הכריז הנשיא דונלד טראמפ כי גריפין מועמד לתפקיד תת-מזכיר ההגנה לענייני מחקר והנדסה.
מינויו אושר בסנאט של ארצות הברית ב-15 בפברואר 2018, ונכנס לתפקידו באורח רשמי ב-19 בפברואר 2018.
גריפין נולד בעיר אברדין שבמרילנד, ונכון להיום הוא מחזיק בשבעה תארים אקדמיים.
הוא אייש תפקידים מחקריים ויישומיים אחדים, בין היתר כמהנדס במחלקת פיתוח מערכות טילים של נאס"א, ראש מחלקת החלל במעבדה לפיזיקה יישומית באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, ומנהלן הכללי של חברות טכנולוגיות אחדות העוסקות בפיתוח לווייניים וטכנולוגיות תעופה שונות.
גריפין הועמד לראשות נאס"א על ידי הנשיא ג'ורג' ווקר בוש ב-14 במרץ 2005, ומינויו אושר בידי הסנאט של ארצות הברית ב-13 באפריל 2005.
באוגוסט 2012 גריפין החל כמנכ"ל וCEO של ארגון שאפר (Schafer), חברה המספקת פתרונות טכנולוגיים לגופים ממשלתיים ואזרחיים.
בדצמבר 2017 נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ הציע את מועמדתו של גריפין להיות תת-מזכיר של מזכיר ההגנה של ארצות הברית לענייני מחקר והנדסה.
במסגרת תפקיד זה גריפין משמש כמנהל טכנולוגיות ראשי של פרויקטי המחקר של משרד ההגנה של ארצות הברית.
מייקל אנדרו פוקס , המוכר בשם הבמה מייקל ג'יי פוקס (Michael J.
Fox), הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי-אמריקאי.
זוכה חמישה פרסי אמי, ארבעה פרסי גלובוס הזהב ושני פרסי גילדת שחקני המסך.
נודע בעיקר מתפקידיו בטרילוגיית סרטי "בחזרה לעתיד" ובטרילוגיית סרטי "סטיוארט ליטל" (1999), (2002), (2006).
בשנת 2020 פרש ממשחק בעקבות החמרה במחלת הפרקינסון בה לקה, אולם ב-2025 החל לחזור בהדרגה לפעילות.
נולד בשם מייקל אנדרו פוקס באדמונטון, אלברטה שבקנדה, למשפחה נוצרית ממוצא אנגלי וצפון-אירי.
פוקס ומשפחתו נאלצו לעבור מספר בתים ברחבי מולדתו הקנדית, היות שאביו עבד בכוחות הביטחון הקנדיים.
לבסוף הם השתקעו בפרוור ברנבי בוונקובר, קולומביה הבריטית שבקנדה, כשאביו ויליאם פוקס החליט לפרוש מעבודתו בשנת 1971.
פוקס כיכב בטלוויזיה האמריקאית בסרט "מכתבים מפרנק", בשם "מייקל פוקס".
הוא התכוון להמשיך להשתמש בשם זה, אך כשנרשם לגילדת שחקני המסך (Screen Actors Guild) הסתבר ששחקן נוסף נקרא באותו שם.
באוטוביוגרפיה שלו, "Lucky Man", מסביר פוקס שהיה עליו לשנות את שמו, אך לא אהב את הצליל של שמו האמצעי "אנדרו" או "אנדי" .
ואז החליט להשתמש באות אמצעית יחידה, אך משום שלא רצה שיקראו לו Michael A.
Fox [נשמע כמו - מייקל ה-שועל ("מושך" בסלנג דאז), או לחלופין כמו הגייה קנדית Michael Eh?
Fox] החליט לאמץ את האות .J (ג'יי.) כהוקרה לשחקן האופי האמריקאי מייקל ג'יי.
פוקס הצטלם לסדרת הטלוויזיה הקנדית "לאו ואני" בשנת 1976, כשהיה בן 15 (הסדרה עלתה לאוויר רק בשנת 1981).
בגיל 18 הגיע פוקס מקנדה ללוס אנג'לס, קליפורניה, על מנת להמשיך ולפתח את הקריירה שלו כשחקן.
בין תפקידיו המפורסמים: מרטי מק'פליי בטרילוגיית הסרטים "בחזרה לעתיד" (1985–1990), סקוט האווארד בסרט האימה-קומי "זאב צעיר" (1985), אלכס פ.
בשנת 1991 חלה פוקס בפרקינסון, ובשנת 1998 חשף זאת לציבור.
בשנת 2000, עם החמרת הסימפטומים, פרש פוקס מ"ספין סיטי".
אחרי פרישתו הוא השתתף בפרסומות של תרופות נגד פרקינסון, ועד היום הוא מתמודד עם מחלתו.
כיום פוקס עדיין משחק בתפקידים קטנים או בהופעות אורח, ומבקר בתוכניות אירוח.
ב-2008 הוא השתתף בפגישה מיוחדת שנערכה לכל שחקני הסדרה "קשרי משפחה".
ב-21 באוקטובר 2015 גילם, לצדו של כריסטופר לויד המגלם את דמותו של דוק בראון בסדרת הסרטים ולצד הדלוריאן (מכונת זמן), במערכון בתוכנית האירוח של ג'ימי קימל, לציון ההגעה לתאריך העתידי מהסרט "בחזרה לעתיד 2", כשהוא מגלם שוב את דמותו של מרטי מק'פליי.
בשנים 2010–2016 שיחק בסדרת הדרמה "האישה הטובה" בתור לואיס קנינג.
בשנים 2013–2014 כיכב בסיטקום "מייקל" ("The Michael J.
Fox Show") ששודרה ברשת NBC, בתור מייק הנרי.
בעונתה השנייה של סדרת המתח "השורד המיועד" (2017) השתתף בתפקיד אורח חשוב בדמות עורך הדין המצליח אית'ן ווסט.
Fox Movie" , המתאר את חייו והתמודדותו עם פרקינסון, תוך שילוב קטעים מסרטים ותוכניות בהם השתתף.
פוקס נכלל ברשימת טיים 100 לשנת 2024 כהוקרה על תרומתו הרב-גונית לחברה - בקריירת משחק ובמחקר מחלת פרקינסון.
בשנת 2025 הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית האמריקאית, על ידי ג'ו ביידן.
במאי 2025 פורסם כי פוקס ישוב למשחק בעונתה השלישית של סדרת הדרמה הקומית "שרינקינג", מבית אפל TV פלוס.
זה איחוד מקצועי בין פוקס ליוצר ביל לורנס, שעבד עמו בעבר בסדרה "ספין סיטי", בה כיכב פוקס במשך ארבע עונות.
מאז 1988 הוא נשוי לשחקנית האמריקאית-יהודייה טרייסי פולן, ולהם ארבעה ילדים.
פוקס מחזיק באזרחות כפולה (קנדית מלידה, ואמריקאית משנת 2000).
במהלך שנת 1990 החל פוקס להראות סימפטומים מוקדמים של התפתחות מחלת פרקינסון בעת צילומי הסרט "ד"ר הוליווד".
במהלך 1991 אובחן כחולה במחלה.
לאחר האבחנה החל פוקס לצרוך אלכוהול במידה רבה יחסית, אולם לאחר שפנה לעזרה הצליח להיגמל לחלוטין מהצורך באלכוהול.
בשנת 1998 החליט להצהיר באופן רשמי על מצבו בהודעה לתקשורת.
מאז ועד היום פוקס הוא חסיד נלהב של חקר מחלת פרקינסון ושל הניסיונות למצוא לה מרפא.
לצורך מטרה זו פוקס הקים בשנת 2000 את הקרן The Michael J.
Fox Foundation המוקדשת לקידום מציאת מרפא למחלת פרקינסון.
הארגון, שהשקיע עד היום קרוב ל-1.5 מיליארד דולרים בחקר מחלת פרקינסון, הפך עם השנים למממן הפרטי הגדול ביותר בעולם של חקר מחלת פרקינסון.
בנובמבר 2020 הודיע פוקס כי יפסיק את קריירת המשחק שלו בגלל מצבו המחמיר של מחלת פרקינסון.
הוא הסביר כי המחלה משפיעה על יכולתו לשנן את השורות עבור תפקידי משחק.
ב-4 בינואר 2025 הוענקה לו, לצד אישים אחרים, מדליית החירות הנשיאותית האמריקאית, בידי הנשיא ג'ו ביידן.
שנהשם הסדרה באנגליתשם הסדרה בעבריתתפקידהערות1979 Letters from Frankריקי מילר ג'וניור Lou Grantלו גרנטפול סטוןתפקיד אורח1980–1981 Palmerstown, U.S.Aוילי ג'ו הל1981 Trapper John M.Dחדר מיון / טרפר ג'וןאליוט שוויצרתפקיד אורח Leo and Meג'יימי1982 Class of 1984מחזור 1984ארתור סמר1982–1989 Family Tiesקשרי משפחהאלכס פ.
קיטון1983 High School U.S.Aג'יי ג'יי מנרס1984 Night Courtבית דין ליליאדי סימסתפקיד אורח1985 Poison Ivyפויזן אייבידניס בקסטר Family Ties Vacationאלכס פ.
קיטון1991 Tales from the Cryptסיפורים מהצד האפלקטגורתפקיד אורח1994אל תשתו מהמיםאקסל מגי1996–2000 Spin Cityספין סיטימייקל "מייק" פלהרטי2002 Clone Highתפקיד אורח; דיבוב2004 Scrubsסקראבסדוקטור קווין קסי2006 The Magic 7מרסל מגוטדיבוב Boston Legal בוסטון ליגלדניאל פוסטתפקיד אורח2010–2015 The Good Wifeהאישה הטובהלואיס קנינג2011, 2017 Curb Your Enthusiasmתרגיעעצמו2013–2014 The Michael J.
ג'ונסון זכה פעמיים בתואר אתלט השנה בעולם מטעם התאחדות האתלטיקה הבינלאומית (IAAF) בשנים 1996 ו-1999. נודע בזכות סגנון הריצה הייחודי שלו: גב זקוף וצעדים קטנים, שהקנה לו את הכינוי "ברווז".
נחשב על ידי רבים כאחד מגדולי האצנים אי פעם למרחקים קצרים.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה ביילור בשנת 1990, שם התחרה בתחרויות אתלטיקה, וזכה בהן בכמה מדליות זהב.
הפריצה שלו לעולם האתלטיקה הייתה באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 כשזכה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.01 שניות.
שבועיים לפני אולימפיאדת ברצלונה (1992) קיבל ג'ונסון הרעלת מזון במסעדה בספרד, דבר שגרם לו לאבד משקל, ולסיים במקום ה-12 בריצת 200 מטר בתוצאה חלשה עבורו של 20.78 שניות.
הוא השתתף בריצה המסיימת של המשחקים האולימפיים וזכה במדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר, בשיא עולם חדש של 2:55.74 דקות.
באליפות העולם שנערכה בגטבורג, שוודיה בשנת 1995, זכה ג'ונסון בשלוש מדליות זהב, לראשונה בריצת 200 מטר בשיא תחרות חדש של 19.79 שניות, בריצת 400 מטר בשיא תחרות חדש נוסף של 43.39 שניות ובריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:57.32 דקות.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת אטלנטה (1996) קבע ג'ונסון בריצת 200 מטר שיא עולם חדש של 19.66 שניות, שיפור לשיא בן 17 השנים של פייטרו מניאה מאיטליה שעמד על 19.72 שניות.
למשחקים עצמם הוא הגיע במטרה לעשות את מה שאיש לא עשה קודם לכן, לזכות במדליית זהב בריצות 200 מטר ו-400 מטר.
רבים חשבו כי זה בלתי אפשרי, בשל לוח הזמנים הצפוף של שתי התחרויות, אולם ג'ונסון הוכיח שזה אפשרי.
ב-29 ביולי הוא ניצח בריצת 400 מטר בשיא אולימפי חדש של 43.49 שניות, כמעט שנייה מהר יותר מהמקום השני.
שלושה ימים לאחר מכן ב-1 באוגוסט ניצח בריצת 200 מטר, בשיא עולם חדש של 19.32 שניות, שיפור של 34 מאיות, השיפור הגדול ביותר שנעשה לשיא העולם בריצת 200 מטר.
באליפות העולם שנערכה באתונה, יוון בשנת 1997, הוא הגן בפעם השלישית על תוארו וזכה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 44.12 שניות.
באליפות העולם שנערכה בסביליה, ספרד בשנת 1999, זכה ג'ונסון בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בשיא עולם חדש של 43.18 שניות שיפור ב-11 מאיות השנייה לשיא בן 11 השנים של בוץ' ריינולדס ובריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:56.45 דקות.
ג'ונסון סיים את הקריירה שלו באולימפיאדת סידני (2000), כשזכה בשתי מדליות זהב, בריצת 400 מטר בתוצאה של 43.84 שניות ובריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:56.35 דקות.
מאוחר יותר, מדליות הזהב שזכה בהן בריצת השליחים באליפות העולם בסביליה ובאולימפיאדת סידני, נשללו ממנו כאשר התגלה שאחד מחבריו לקבוצה, אנטוניו פטיגרו, השתמש בסמים אסורים.
מאז משמש ג'ונסון בעיקר כפרשן ספורט.
מייקל גרינספן הוא במאי ומפיק טלוויזיה ישראלי.
גרינספן, יליד פילדלפיה, למד פסיכולוגיה בקולג' המילטון וסיים תואר שני בתקשורת באוניברסיטת טמפל.
עלה לישראל בשנת 1973, לאחר שביקר במדינה בשנת 1972 על מנת לכתוב מחקר על הטלוויזיה הישראלית.
גרינספן ביים בין היתר חלקים מהסדרות של הטלוויזיה החינוכית:
Here we are (פרקים בודדים, מרבית הסדרה כעוזר במאי לאירווינג קפלן)
הילדים משכונת חיים (פרקים מעטים)
ב-2011 השתתף בסדרה "החולמים" בתפקיד הנרי - אחת מדמויות האורח.
ב-2015 השתתף בסרט "מלחמת 90 הדקות" בבימויו של אייל חלפון.
בעבר שימש גם כשדר רשת CNN בישראל.
כיום מביים בעיקר סרטי תדמית וסרטים תיעודיים.
בנוסף, הוא מנחה אירועים באנגלית.
גרינספן נשוי לשחקנית גילת אנקורי.
מייקל וינצ'נזו גַאצוֹ (Michael Vincenzo Gazzo; 5 באפריל 1923 - 14 בפברואר 1995) היה מחזאי ושחקן קולנוע אמריקאי.
היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 1974 על תפקידו בתור פרנקי פנטנג'לי בסרט "הסנדק חלק שני".
גאצו נולד בעיירה הילסייד שבניו ג'רזי.
לאחר שחרורו מחיל האוויר האמריקאי בתום מלחמת העולם השנייה למד משחק במספר מוסדות, והוא בוגר בית הספר למשחק "אולפן השחקנים".
החל את דרכו כמחזאי והיה אחראי למחזה המצליח כובע מלא גשם".
פרד זינמן החליט לאמץ את תסריטו של גאצו לגרסה קולנועית מרשימה שהוציא לאקרנים ב-1957.
גאצו השתתף גם בכתיבת התסריט לסרטו של אלביס פרסלי "המלך קרלואי".
בשנת 1974 קיבל גאצו לראשונה במה ראשית להציג את יכולת המשחק שלו, בסרט "הסנדק חלק שני", ההמשך לקאלט הקולנועי של פרנסיס פורד קופולה.
את התפקיד קיבל לאחר שקופולה לא להצליח להשיג סיכום כספי עם השחקן ריצ'רד קאסטלנו, השחקן שגילם את דמותו של קלמנזה בסרט הראשון.
גאצו עט על המציאה והציג יכולת משחק מרשימה בדמותו פרנקי פנטנג'לי, חייל בכיר ובוגדני במשפחת קורליאונה שהחליף את הקאפו פיטר קלמנזה לאחר הירצחו.
הופעתו של גאצו העניקה לו מועמדות לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, אותו הפסיד לחברו לסט צילומי הסרט רוברט דה נירו, שגילם את דון ויטו קורליאונה בתחילת דרכו.
לאחר הצלחתו ב-1974 הופיע בסרטים "יום ראשון השחור" ו"תנין".
את הופעתו האחרונה עשה בסרט הפעולה "אחרון גיבורי הפעולה".
גאצו נפטר משבץ בשנת 1995 בגיל 71, נקבר בבית הקברות "פארק הזיכרון וסטווד" בלוס אנג'לס.
מייקל ג'יי וייט הוא שחקן קולנוע ורב-אמן לחימה אמריקאי.
התפרסם בתור האפריקני-אמריקני הראשון לגלם דמות של גיבור-על בדמותו של אל סימונס בסרט הלייב אקשן "ספון".
וייט נולד בברוקלין, ניו יורק והתחנך בברידג'פורט, קונטיקט.
וייט היה נשוי לקורטני צ'אטמן בין השנים 2005–2011 ולהם בת בשם מורגן.
לוייט שני בנים נוספים ממערכות יחסים קודמות.
בפברואר 2014 הודיע על אירוסיו לשחקנית ג'יליאן איליאנה ווטרס.
ב-3 ביולי 2015 השניים נישאו בטקס אינטימי אך ראוותני בתאילנד.
לאחר הופעה קצרה כחייל עתידני בסרט הפעולה "חייל אוניברסלי" לצד ז'אן-קלוד ואן דאם ודולף לונדגרן, פריצת הדרך של וייט במשחק הייתה בשנת 1995 בסרט ביוגרפי מרשת HBO על חייו של המתאגרף מייק טייסון.
לאחר הופעה בסרט הפשע-קומדיה עתיר הכוכבים "שני ימים באל.
איי", וייט גילם את דמותו של אל סימונס, והפך לשחקן האפרו-אמריקני הראשון שזוכה לגלם תפקיד ראשי בסרט גיבורי-על.
הוא חזר שוב לשחק לצידם של ואן דאם ולונדגרן בסרט ההמשך ל"חייל אוניברסלי", ובשנת 2001 השתתף לצידו של סטיבן סיגל בסרט "בשם החוק".
כמו כן, ביצע עבודות דיבוב לסדרות אנימציה כמו "סטאטיק שוק" ו"ליגת הצדק".
וייט הפגין את כישורי הלחימה שלו בסרט הפעולה "אלוף ללא עוררין 2" לצד אמן הלחימה סקוט אדקינס.
לאחר מספר תפקידים קטנים כמו בסרט "להרוג את ביל חלק 2" (בסצנה שנחתכה מהגרסה הסופית) ובוידאו קליפים של באסטה ריימס, טוני ברקסטון, ניקי מינאז' וקלווין האריס, וייט הופיע בתפקיד המאפיונר גאמבול בסרט "האביר האפל" משנת 2008. הופיע בתפקיד ראשי בסרט "דם ועצם" ובקומדיית הבלאקספלויטשן "דינמיט שחור" משנת 2009.
הופיע בדמותו של ג'קסון בריגס בסרטוני רשת קצרים של הבמאי קווין טנצ'רון המבוססים על משחקי המחשב "מורטל קומבט".
בשנת 2011 ביים וייט את סרטו הראשון, סרט אמנויות הלחימה המשולבות "לעולם אל תיכנע 2".
בשנת 2019 שיחק בתפקיד ראשי לצד לוק גוס בסרט "בדרך הקשה", ששודר בנטפליקס.
וייט החל להתאמן באמנויות לחימה יפניות בגיל שבע, בניהם: הג'ו ג'וטסו והשוטוקאן.
כאמן לחימה, וייט מחזיק בחגורה שחורה בשבע שיטות לוחמה מזרחיות - שוטוקאן, טאקוונדו, גוג'ו ריו, קיוקושינקאי, וו-שו, אמנות הלחימה הקוריאנית טונג סו דו וקובודו אוקינאווי.
מייקל ג'יימס גלדיס הוא שחקן אמריקאי ממוצא יהודי.
ידוע בעיקר מתפקידו כפול קינסי בסדרת הטלוויזיה "מד מן", בה שיחק בשלוש העונות הראשונות.
בעקבות הופעתו במד מן, הוא קיבל תפקיד קטן בסדרה "משמרת שלישית".
כיכב בשתי העונות הראשונות של סדרת הטלוויזיה "לב של נשר".
הופיע באחד מפרקי "חוק וסדר: מדור מיוחד".
באותה שנה שיחק בסרט "תגובה קטלנית".
בשנת 2015 הצטרף לעונה השנייה של סדרת המדע הבדיוני "אקסטנט" ברשת CBS, בכיכובה של האלי ברי.
בשנת 2016 גילם את פטריק וויצ'יק בדרמת הפשע של AMC "להאכיל את המפלצת" בכיכובו של דייוויד שווימר.
בשנת 2020 שיחק בסדרת המתח "פני דרדפול: עיר המלאכים".
בשנת 2021 ביצע הופעת אורח בסדרה "חדשים בשכונה".
בשנת 2023 גילם את בראד וילפורד בסדרת הדרמה והפשע "The Company You Keep" מבית רשת ABC.
בשנת 2024 גילם את איש העסקים קית' טרוביצקי בסדרת המסתורין "מוות ופרטים אחרים" (אנ') של רשת הולו.
באותה שנה גילם את העיתונאי טים רוטן (אנ') בסדרת הדרמה הביוגרפית "Monsters: The Lyle and Erik Menéndez Story" בנטפליקס.
גלדיס נולד בטקסס שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-קתולית בעיקרה, אם כי סבו מצד אימו היה יהודי.
מאז 2018 נשוי לשחקנית האמריקאית בת' ברס.
מייקל ג'ון פולארד היה שחקן קולנוע אמריקאי, מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ומועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1967 על הופעתו בתפקיד סי.
נולד בשם מייקל ג'ון פולאק ג'וניור (Michael John Pollack Jr.) בעיר פסאיק, ניו ג'רזי שבארצות הברית, לסוניה (לבית דובנוויץ') ומייקל ג'ון פולאק.
שני הוריו היו מרקע נוצרי וממוצא פולני.
החל את דרכו המקצוענית בתחום המשחק, כשחקן משנה בסדרות טלוויזיה ובהופעות קטנות בסרטים "קסם קיץ", "החשפנית" ו"אופנועי הפרא" של רוג'ר קורמן מ-1966. שיחק בפרק "מירי" בסדרה "מסע בין כוכבים", בגיל 27, כשגילם נער.
בשנת 1967 פרץ לתודעה בהוליווד בזכות הופעת המשנה שלו בסרט הפשע "בוני וקלייד" בתפקיד סי.
מוס המצטרף אל זוג הפושעים בוני (פיי דאנאוויי) וקלייד (וורן בייטי).
על התפקיד היה מועמד פולארד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ומועמד פרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר, וקיבל פרס באפט"א לפריצת השנה.
לאחר פריצתו, שיחק פולארד בשנות ה-70 בדרמת המרוצים "פאוס הקטן והאלסיי הגדול" בתפקיד נהג המרוצים החובבן פאוס לצידו של רוברט רדפורד, במערבון הספגטי "ארבעה מהאפוקליפסה" בתפקיד קלם השיכור ובמערבון הצרפתי "האגדה על המלך הצרפתי" לצידה של בריז'יט בארדו בתפקיד השריף.
בשנות ה-80 הופיע בקומדיית האימה "מחנה השינה 3" בתפקיד הרמן מירנדה ממקימי המחנה, בסרטי הפעולה "טנגו וקאש" ו"קרוב המשפחה הבא", בדרמה הקומית "מלווין והווארד" בתור רד הקטן ובקומדיות "מארח השדים" ו"רוקסן".
ב-1990 השתתף פולארד בקומדיית הפעולה של וורן בייטי "דיק טרייסי" בתפקיד איש החוק הסמוי באג ביילי.
ב-1992 שיחק בסרט הפעולה המדע בדיוני "Split Second" ובדרמה הקומית "חלום אריזונה".
ב-2003 הופיע בתפקיד זוטר בסרט האימה של רוב זומבי "בית 1000 הגופות".
פולארד מת בלוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, ב-21 בנובמבר 2019. היה אב לבת מגרושתו כוכבת הסיטקום "אליס", בת' הוולאנד.
מייקל ג'ררד גרים הוא פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הרפובליקנית וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית לשעבר בשנים 2011–2015. קודם לבחירתו היה סוכן של ה-FBI, איש עסקים וחייל מארינס שלחם במלחמת המפרץ.
מייקל גרים נולד בברוקלין בשנת 1970 וגדל בקווינס.
שנה לאחר מכן נשלח לעיראק ולחם במלחמת המפרץ.
בשנת 1997 קיבל פטור משירות מילואים במארינס.
בשנת 1994 קיבל תואר ראשון בחשבונאות מברוך קולג'.
בשנת 2002 קיבל תואר במשפטים מבית הספר למשפטים של ניו יורק.
בשנת 1995 החל ללמוד באקדמיית ה-FBI בווירג'יניה.
בסיום לימודיו הוסמך להיות סוכן סמוי.
שירת ב-FBI עד שנת 2006, ועסק, בין השאר, במעקב אחר איש הפשע המאורגן פיטר גוטי ובחשיפת עברייני צווארון לבן בוול סטריט.
לפני הצטרפותו ל-FBI עבד במשך כשנה בחברת ההשקעות Whale Securities.
לקראת סיום שירותו ב-FBI לווה מיליון דולר, שאותם השקיע בחברת נדל"ן בטקסס.
בשנת 2006 פתח במנהטן מסעדת מזון בריאות קטנה.
מאז 2008 היה שותף ומנכ"ל בחברת דלק ביולוגי שבסיסה באוסטין, טקסס.
גרים מחזיק עדיין ב-28% מהבעלות על החברה.
בתחילת 2010 החל את מסע הבחירות שלו לבית הנבחרים של ארצות הברית, במחוז בחירה הכולל את סטטן איילנד וחלק מברוקלין, וזכה לתמיכתו של ראש עיריית ניו יורק לשעבר, רודי ג'וליאני.
ב-14 בספטמבר 2010 זכה במועמדות מטעם המפלגה הרפובליקנית.
במסע הבחירות זכה לתמיכתם של רפובליקנים בולטים, ובהם, בנוסף לג'וליאני, גם ג'ון מקיין, שרה פיילין והנשיא לשעבר ג'ורג' הרברט ווקר בוש.
ב-2 בנובמבר 2010 נבחר גרים לחבר בית הנבחרים.
בשנת 2012 נבחר פעם נוספת לכהונה זו.
בינואר 2012 פרסם העיתון הניו יורק טיימס תחקיר שבו טען שגרים קיבל תרומות לא חוקיות מחסידיו של הרב יאשיהו פינטו, למימון מסע הבחירות שלו ב-2010. מאוחר יותר נטען שגרים נחשד במעורבות בסחיטה של הרב פינטו.
ביולי 2015 נידון גרים ל-8 חודשי מאסר בגין התחמקות מתשלום מס.
במאי 2016 שוחרר מכלאו לאחר ריצוי שבעה חודשי מאסר.
ב-2018 התמודד שוב בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית למושב בקונגרס, אך הפסיד ליריבו.
בתחילת 2011 ביקר אצל יונתן פולארד בכלאו.
בהמשך אותה שנה ביקר בישראל כאורח הכנסת ונפגש עם ראש הממשלה בנימין נתניהו וראש עיריית ירושלים ניר ברקת.
מייקל אנדרו גוב , הוא פוליטיקאי בריטי חבר המפלגה השמרנית, בתפקידו האחרון כיהן כשר השיכון בקבינט של רישי סונאק.
קודם לכן כיהן בתפקידי קבינט שונים תחת דייוויד קמרון, בוריס ג'ונסון, תרזה מיי, ורישי סונאק.
היה חבר הפרלמנט של בריטניה מטעם מחוז הבחירה סארי הית' (Surrey Heath).
גוב אף שימש כעיתונאי מטעם עיתון הטיימס.
גוב נולד באדינבורו וגדל באברדין.
הוא החל את הקריירה שלו כעיתונאי, ולאחר מכן פנה לפוליטיקה ונבחר לראשונה לפרלמנט של בריטניה בשנת 2005 מטעם המפלגה השמרנית, כשהוא מאייש את המושב של סארי הית' שבדרום-מזרח אנגליה.
מאוחר יותר, ב-2007, זכה גוב לקידום ונכלל לראשונה בממשלת הצללים כשר האחראי על ילדים, בתי ספר ומשפחות.
ב-2010, עם כינונו של ממשל קמרון, מונה גוב לתפקיד שר החינוך וכיהן בתפקיד עד שנת 2014. בשנת 2021, במהלך משבר הקורונה ביקר גוב בישראל ונועד עם שר החוץ, גבי אשכנזי בסוגיות הגרעין של איראן ובעניין החקירה של ישראל בנוגע למבצע צוק בבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג.
כמו כן, הוא נפגש עם שר הבריאות, יולי אדלשטיין ודן עימו בשיתופי פעולה בין בריטניה לישראל לגבי התקדמות המגפה בקורונה.
בגיל ארבעה חודשים הוא אומץ על ידי משפחה תומכת הלייבור באברדין, שם גדל.
אביו המאמץ ניהל עסק לעיבוד דגים.
אִמו המאמצת עבדה במעבדה באוניברסיטת אברדין, בטרם פנתה לעבוד בבית הספר לחירשים של אברדין.
באברדין למד גוב, בסופו של דבר, בבית ספר של המדינה.לאחר מכן, המשיך את לימודיו ב-Robert Gordon's College, שלצורך לימודיו בו זכה גוב במלגה.