tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כיום הבודיונובקה הפכה לאחד מסמלי המפלגה הקומוניסטית ברוסיה, והיא נמכרת כמזכרת פופולרית לתיירים ומשמשת פרט הכרחי בסרטי קולנוע העוסקים בהיסטוריה של ברית המועצות ובמלחמת האזרחים ברוסיה.
בודן בונדרנקו (באוקראינית: Богдан Бондаренко; נולד ב-30 באוגוסט 1989) הוא אתלט אוקראיני.
אלוף העולם (מוסקבה 2013), אלוף אירופה (ציריך 2014), בעל מדליית ארד אולימפית (ריו דה ז'ניירו 2016), שיאן אירופה (ביחד עם שלושה קופצים נוספים) ומדורג שלישי בכל הזמנים בקפיצה לגובה.
לאמו שורשים יהודיים ושם המשפחה שלה לפני נישואיה היה צ'רציק.
בתחרות שנערכה ביאלטה שבאוקראינה בשנת 2005 הוא קפץ לגובה של 2.15 מטר.
בתחרות שנערכה בקייב בינואר 2006 הוא קפץ לגובה של 2.21 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בבייג'ינג שבסין בשנת 2006 זכה בונדרנקו במדליית ארד בתוצאה של 2.26 מטר, אחרי האיקיאנג הואנג מסין 2.32 מטר וניקי פאלי מישראל (2.29 מטר).
באליפות העולם באתלטיקה לנוער שנערכה בבידגושץ' שבפולין בשנת 2008 זכה בונדרנקו במדליית זהב בתוצאה של 2.26 מטר לפני סילווסטר בנדרק מפולין (2.24 מטר) ומיגל אנחל סנצ'ו מספרד (2.21 מטר).
בתחרות שנערכה באולם בלודז' שבפולין בפברואר 2009 קבע בונדרנקו בקפיצה לגובה שיא אישי חדש של 2.27 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה באולם שנערכה בטורינו שבאיטליה במרץ אותה שנה הוא סיים במקום תשיעי בתוצאה של 2.20 מטר, אך בשלב המוקדמות הוא השווה את שיאו כשקפץ לגובה של 2.27 מטר.
באליפות אירופה באתלטיקה עד גיל 23 שנערכה באוסטרבה שבצ'כיה ביולי 2011 זכה בונדרנקו במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא אישי חדש של 2.30 מטר.
חודש לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה בשנג'ן שבסין באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.28 מטר.
שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בטגו שבקוריאה הדרומית בתחילת ספטמבר אותה שנה הוא סיים במקום 15 בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.28 מטר ולא עלה לשלב הגמר.
בתחרות שנערכה במיקולאייב שבאוקראינה ב-17 ביוני 2012 קבע בונדרנקו בקפיצה לגובה שיא אישי חדש של 2.31 מטר.
שבועיים לאחר מכן, באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי שבפינלנד בסוף יוני אותה שנה הוא סיים במקום 11 בקפיצה לגובה בתוצאה של 2.15 מטר.
בשלב המוקדמות הוא קפץ 2.23 מטר.
חודש לאחר מכן, באולימפיאדת לונדון (2012) הוא סיים שביעי בתוצאה של 2.29 מטר.
במסגרת סבב תחרויות ליגת היהלום, שנערכו בדוחא שבקטר ב-10 במאי 2013 קפץ בונדרנקו בקפיצה לגובה שיא אישי חדש של 2.33 מטר ושבוע לאחר מכן, בשאנגחאי שבסין ב-18 במאי הוא קפץ שוב לגובה של 2.33 מטר.
תוצאה זו היא הטובה בעולם מאז שנת 1994.
באליפות העולם שנערכה במוסקבה שברוסיה באוגוסט 2013 זכה בונדרנקו במדליית זהב, בהשוואת שיאו האישי ובשיא אליפות חדש של 2.41 מטר, לפני מועתז עיסא בראשים מקטר (2.38 מטר) ודרק דרואין מקנדה שקבע שיא קנדה חדש של 2.38 מטר.
בתחרות שנערכה בניו יורק ב-14 ביוני 2014 קבע בונדרנקו בקפיצה לגובה שיא אוקראינה חדש והשוואת השיא האירופי בתוצאה של 2.42 מטר.
באליפות אירופה שנערכה בציריך שווייץ באוגוסט 2014 זכה בונדרנקו במדליית זהב, בתוצאה של 2.35 מטר, לפני בן ארצו אנדריי פרוצנקו (2.33 מטר) ואיוואן אוחוב מרוסיה (2.30 מטר).
באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג שבסין באוגוסט 2015 זכה בונדרנקו במדליית כסף ביחד גוואי זינג מסין עם תוצאה של 2.33 מטר, אחרי דרק דרואין מקנדה (2.34 מטר).
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכה במדליית כסף בתוצאה של 2.33 מטר לאחר המנצח דרק דרואין (2.38 מטר) ומועתז עיסא בראשים (2.36 מטר).
בתחרות ליגת היהלום באוסלו שנערכה בחודש יוני, סיים במקום השני בתוצאה של 2.29 מטר.
בתחרות ליגת היהלום בפריז שנערכה ביולי, סיים בונדרנקו במקום השני בתוצאה של 2.32 מטר.
חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בלונדון, בונדרנקו סיים במקום ה-9, בתוצאה של 2.25 מטר.
בגמר ליגת היהלום בציריך זכה במדליית ארד בתוצאה של 2.31 מטר.
בונדרנקו לא התחרה בכל שנת 2018 בשל פציעה בברך.
סמואל בודי מילר הוא גולש אלפיני אמריקאי, אלוף אולימפי, אלוף עולם, ופעמיים זכה בגביע העולם הכללי (2005 ו-2008) ובסך הכל זכה ב-33 תחרויות בגביע העולמי (7 בכל הזמנים).
הוא הגולש האמריקאי הגבר המצליח ביותר בכל הזמנים.
הוא אחד מחמישה גולשים בהיסטוריה שזכו בכל חמש התחרויות הגביע בעולמי.
ברעיון שנערך בינואר 2006 לתוכנית הטלוויזיה "60 דקות" הוא הודה שפעמים רבות במהלך התחרויות הוא גלש במצב של שכרות.
מילר נולד באיסטון שבניו המפשייר וגדל בקהילה קטנה סמוכה למקום הולדתו בפרנקוניה.
בילדותו התגורר עם הוריו ושלושת אחיו בבקתה השוכנת ביער ללא חשמל, צנרת מים או טלפון.
מילר נשוי לשחקנית כדורעף חופים ודוגמנית מורגן בק ואב לבת ובן משתי נשים אחרות.
בּוּדָפוֹק (בהונגרית: Budafok) היא שכונה בבודפשט שבהונגריה, ליד נהר הדנובה.
משמעות השם בגרמנית היא "תצפית על בודה".
הכפר הוקם ב-1739 על אדמות כפר טורקי נטוש ונודע בתעשיית היין והשמפניה שלו, שהסתייעה בגפנים הנטועות על גדת הדנובה הסמוכה.
תושבים גרמנים וסרבים תרמו לפיתוח תעשיית היין של הכפר.
מרתפי היין של הכפר, שהוקמו בסוף המאה ה-19, מתמשכים על פני 25 קילומטר והם הארוכים ביותר באירופה.
הכפר היה ישות מוניציפלית עצמאית עד 1950, כשסופח הכפר לבודפשט.
בינואר 1941 נמנו בבודפוק כ-300 יהודים - כאחוז מכלל התושבים בעיר.
בשנת 1941 גויסו יהודים רבים מבודפוק לשירות העבודה ורובם נספו.
עם הכיבוש הגרמני במרס 1944 היו בעיר כ-230 יהודים.
במאי 1944 הוקם גטו בעיר וכעבור שבוע רוכזו תושביו בבניין בית הכנסת או ששהו ברחוב, ללא קורת גג.
הם הועברו למרכז גירוש וביולי 1944 גורשו לאושוויץ כמעט כל יהודי העיר.
בודזאנוב (בפולנית: Bodzanów) הוא כפר במחוז פלוצק שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
היישוב נזכר לראשונה בתעודות מהמאה ה-12, ובשנת 1351 העניק לו בולסלאב השלישי, נסיך מזוביה, זכויות עיר.
המקום נודע בשל ירידי הסוסים שהתקיימו בו, ונחרב בעת הפלישה השוודית לפולין.
בשנת 1869 ניטלו מן היישוב זכויות העיר שלו.
תיעוד ראשון לישיבת יהודים ביישוב הוא מהמחצית הראשונה של המאה ה-18. יהודי המקום התפרנסו מרוכלות וממלאכה, ובסוף המאה ה-19 גדל מספרם, ונבנה במקום בית כנסת.
יהודי היישוב נטמנו בבית העלמין של קהילת וישוגרוד הסמוכה.
משנת 1900 ועד שנספה בשואה כיהן כרב הקהילה הרב חנוך נאויירי.
יהודי היישוב נפגעו בזמן מלחמת העולם הראשונה, ובשנת 1919 סבלו מהתעמרות חיילי הצבא הכחול.
בשנת 1922 נפגעו יהודי היישוב מעלילה לפיה גרמו לשריפה בכפר.
באותן שנים עזבו את הכפר רבים מיהודיו.
בשנת 1920 נמנו בכפר כ-1,400 יהודים בעלי זכות בחירה.
בין מלחמות העולם נטו רוב יהודי הכפר לציונים הכלליים, ופעלו במקום גם סניפים של המזרחי ואגודת ישראל.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בכפר למעלה מ-1,000 יהודים.
משנת 1940 הועסקו כמה עשרות מיהודי הכפר במחנה עבודה בבילסק שליד פלוצק, ובתחילת מרץ 1941 גורשו יהודי הכפר יחד עם אלפים מיהודי הסביבה למחוז ראדום, וחלקם הועבר לגטו נובי סבור.
גורל יהודי הכפר היה כגורל יתר היהודים במקומות אלו, ורובם נספו במחנה ההשמדה טרבלינקה.
בית הכנסת שבכפר נהרס בתקופת המלחמה.
בודזנטין () היא עיירה במחוז קיילצה שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, בה שכנה עד השואה קהילה יהודית.
בודזנטין נוסדה בשנת 1355, וקיבלה זכויות עיר בידי קז'ימייז' השלישי, מלך פולין.
בהמשך המאה ה-14 בוצרה העיירה, ונבנתה בה טירה.
בשנת 1410 שהה במקום ולדיסלב השני יגיילו בדרכו לקרב גרונוולד.
בשנת 1450 הוקמה במקום כנסייה גותית, והחל מהמאה ה-16 פעלו בעיירה ירידים שנתיים.
בעקבות השתתפות תושבי המקום במרד ינואר בשנת 1869, ניטל מהיישוב מעמדו העירוני, וזה הושב לו רק בשנת 1994.
יהודים החלו להתיישב בעיירה בראשית המאה ה-19, והשתייכו תחילה לקהילת קיילצה.
בשנת 1921 נמנו בעיירה קרוב ל-1,800 יהודים, כמחצית מסך תושביה.
בין מלחמות העולם פעלו בעיירה מפלגות ציוניות, וכן תנועות נוער ציוניות, ובהן השומר הדתי, צעירי המזרחי ובית"ר.
ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיירה כ-1000 יהודים.
בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, וב-15 בפברואר 1940 הם יצרו בעיר יודנראט ומשטרה יהודית.
זמן קצר לאחר פרוץ המלחמה הגיעו לעיירה בין 150 ל-300 פליטים יהודים שגורשו מלודז', מקיילצה וממקומות אחרים.
בתחילת מרץ 1940 הגיעו לעיירה כ-1,500 פליטים, בעיקר מפלוצק.
הם הגיעו במצב קשה, לאחר מסע ארוך בתנאים קשים וללא רכוש; רבים מהם היו חולים ומותשים.
הפליטים שוכנו בסביבת בית הכנסת ו-1,200 מהם אומצו לבתי המשפחות היהודיות.
הם זכו לקבלת פנים חמה מהתושבים, אך היחס שקיבלו מהיודנרט תואר על ידי היסטוריונים כ"מחפיר".
באפריל 1941 פרצה מגפת טיפוס בעיירה.
חלק מהחולים פונו לבית החולין בקיילצה, והגרמנים הורו להפוך את בית הכנסת לבית חולים.
בחורף הוקם מחדש בית החולים המאולתר בבית הכנסת, כדי לטפל בנפגעים מהקור, והוקם מחסה לפליטים ויתומים.
בממוצע, 5–6 יהודים נפטרו בכל יום בפברואר 1942.
בתחילת 1942 הוקם בעיירה גטו, בשכונה שהייתה יהודית בעיקרה.
בתחילה הורשו היהודים להסתובב באופן חופשי בעיירה, גם מחוץ לגטו, אך נקבע עונש מוות למי שייתפס יוצא מגבולות העיירה.
יהודים רבים הועברו לגטו מסביבות העיירה, ותושביו סבלו מהצפיפות ומהתאכזרות מצד הגרמנים.
במאי החלו משלוחים למחנה העבודה סקרז'יסקו-קמיינה.
גברים רבים ניסו להימלט או להתחבא, אך המשטרה היהודית הוכרחה למלא את מכסות העובדים שעליהן הורה השלטון הגרמני.
יהודי העיירה הוצעדו ראשית לסוחדניוב, מרחק של כ-18 קילומטר, במקביל לפינויים של יהודי עיירות אחרות בסביבה לאותו הגטו.
ב-22 בספטמבר רוכזו כל יהודי הגטו בסוחדניוב; כ-200 מהם נשלחו לעבודת כפייה והיתר נשלחו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
קורות יהודי העיירה תחת הכיבוש הגרמני מתוארים בספר "יומנו של דוד רובינוביץ'" (הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1964), המביא מכתביו של נער יהודי בן העיירה שנספה בטרבלינקה עם כל משפחתו.
ספר נוסף הוא של ניצולת השואה גולדי שאכטר; לקראת חיסול הגטו והשמדת יהודי העיירה, הצליח אביה לקבל אישור להעביר את המשפחה למחנה העבודה, למעט גולדי, שהייתה צעירה מדי בכדי לעבוד.
היא ניצלה בזכות בני זוג קתולים, שקיבלו את התואר חסידי אומות העולם מיד ושם.
בודלית דוד, מוכר גם בשם שיח הפרפרים (שם מדעי: Buddleja davidii) הוא מין של צמחים בעלי פרחים מסוג בודליה המקומי לאזור סין ויפן.
בודלית דוד נקראת על שם מיסיונר בסקי שנשלח לסין וזיהה את הצמח, ושמו ארמן דוד.
הצמח מופיע כשיח מעוצה למחצה הפורח בתפרחות חרוטיות ומרשימות ברוב חודשי השנה.
בודלית דוד הוא שיח עשבוני בעל גבעולים ארוכים (עד אורך של חמישה מטרים) המעוצים למחצה.
קליפת הגבעולים נסדקת עם גיל הצמח.
העלים מוארכים ונגדיים, בגודל 7-13 ס"מ, ובעלי מרקם שעיר בצעירותם.
הפרחים צומחים בתפרחות חרוטיות בצבעים שבין סגול, ורוד ולבן, באורך של עד 20 ס"מ.
ריחם מתוק ונעים והם מושכים פרפרים ודבורים.
הפרחים מושלמים (כוללים איברים נקביים וזכריים על אותו הפרח).
קיימים זני נוי שפותחו עם צבעים שאינם נמצאים בטבע, כגון מג'נטה וכחול.
הבוטנאי הדני אנטוניוס לואנברג סיווג את בודליית דוד לשישה זנים המתקיימים בטבע, הפרדה שנשמרת גם כיום:
שיחי בודלית דוד פופולריים בגינות הן באזורי המוצא שלהם באסיה והן במקומות אליהם יובאו כגון אמריקה ובריטניה.
בבריטניה קיים אוסף מרשים של זנים בגלוסטשייר והמפשייר, כולל מספר זנים שפותחו לנוי.
הצמח קיבל מעמד של זוכה פרס נכס לגן (Award of Garden Merit) בשנת 1941 מאת איחוד הגננים הבריטי.
מנגד, הצמח נחשב כמין פולש בבריטניה ומתרבה בבתות ובקרקעות עזובות בכמויות גדולות.
ניתן לראות אותו צומח פרא לצדי פסי רכבת וחומות לבנים.
במדינות אורגון ווושינגטון בארצות הברית הוא מסווג כעשב שוטה.
מחנה בודזין (בפולנית: Budzyń) היה מחנה עבודה ומחנה ריכוז בעת השואה, 5 ק"מ מצפון-מערב לקרשניק בפרובינציית לובלין.
במקום היו כפר קטן וחווה חקלאית.
ב-1936–1937 הקימה במקום התעשייה האווירית הפולנית מפעלים להרכבת מטוסים ולתחמושת.
לאחר כיבוש פולין על ידי גרמניה הנאצית הועברו התעשיות לידי "מפעלי הרמן גרינג" - Herman Goring Werke והופעלו בפועל על ידי חברת היינקל.
עקב בלימת הכוחות הגרמניים במזרח בסוף מבצע ברברוסה ביקשו שר החימוש אלברט שפר ושר התעופה הרמן גרינג להאיץ את התחמשותה של גרמניה ולהגביר את פעילות הייצור של מטוסים וחימוש, תוך כדי שימוש מאסיבי בעובדי כפייה בתנאים "חסכוניים" (כמעט ללא מזון או חימום) ובתפוקות מקסימליות (עבודה עד אפיסת כוחות).
האחריות על אספקת כוח העבודה הוטלה על מפקד האס אס, היינריך הימלר.
בקיץ 1942 הוקם במקום מחנה עבודה.
על הקמת המחנה פיקח קצין האס אס אמון גת ומפקדו הראשון היה אוטו הנטקה.
אל המחנה הובאו שני סוגי אוכלוסייה, יהודים כשירים לעבודה מהגטאות בעיירות הסביבה כגון קרשניק (נובמבר 1942) ובלז'יצה (ראשית 1943) ושבויי מלחמה ממוצא יהודי ממחנה קונסקה-וולה (Wola Konska) וממחנה רחוב ליפובה שבלובלין, ששירתו בצבא פולין והמשיכו ללבוש את מדיו.
מנהיגה של קבוצת שבויי המלחמה, נח שטוקמן, שמוצאו היה מברסט ליטובסק, נתמנה ל"זקן המחנה" (הממונה על הניהול הפנימי של היהודים במחנה).
שבויי המלחמה היהודים היו הקבוצה השלטת במחנה במשך כל תקופת קיומו.
לאחר דיכוי מרד גטו ורשה, אמצע 1943, הגיע מספר האסירים במחנה לכ-3,000, בהם כ-300 נשים וילדים.
משלוח היהודים האחרון למחנה היה לאחר חיסול גטו הרוביישוב בקיץ 1943. רוב האסירים ככולם עבדו במפעלי התעשייה הצבאית בהרכבת מטוסים וחימוש.
חלק קטן עסק בעבודות בתוך המחנה.
חולים ובלתי כשירים נשלחו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
בנובמבר 1942 מנה המחנה 1200 יהודים בערך.
בין דצמבר 1942 לאוגוסט 1943 פיקד על המחנה מפקד שנודע לשימצה בשם ריינהולד פייקס (Reinhold Feix), שהגיע מבלז'ץ, נודע שם באכזריותו, מלווה בכוח עזר של 170 אוקראינים שגויסו כשומרים.
לסגנו של פייקס נתמנה "פולקסדויטשה" בשם סטשק.
פייקס הרע את תנאי המחיה, הטיל עונשים והתעללויות, הוציא להורג אישית למעלה ממאה אסירים, צמצם מנות מזון וצופף את כמות המתגוררים בצריפים, הוא גם ערך אישית אקציות הן בגטאות הסביבה בהם בחר אסירים לבודזין והן לחולים ובלתי כשירים במחנה עצמו.
באוגוסט 1943 נשלחו כ-200 אסירים למחנה ההשמדה מיידנק.
בסוף קיץ 1943 שימש פרידריך (פריץ) טאושר כמפקד המחנה (כממלא מקום).
תוך זמן קצר הגיע מפקד חדש למחנה בשם פרנק.
הוא הצליח לדכא באכזריות ניסיון בריחה בריחת אסירים גדול בחורף 1943.
עם זאת, היהודים שעבדו במפעלים ניצלו מהטבח, שחיסל את כל הגטאות ומחנות הריכוז במרחב לובלין בשלהי 1943 ("אקציית ארנטפסט").
אוברשטורמפיהרר יוזף לייפולד שימש כמפקד האחרון של המחנה מחורף 1943.
בפברואר 1944 סופח המחנה למיידנק והפך למחנה ריכוז, זאת על מנת שלא יחול עליו צו הסיפוח של מחנות העבודה למשרד החימוש של שפר והוא יישאר בחזקת האס-אס של הימלר.
ב-8 בפברואר 1944 פתחו שומרים באש ללא אבחנה והרגו עשרות אסירים.
בפברואר הועברה קבוצה של עצירים מבודז'ין, בעיקר בעלי מלאכה, למחנה מיילץ, שגם בו היה מפעל של חברת המטוסים "היינקל".
ב-15 במרץ 1944 דיווחה הארמייה קריובה על 2,457 יהודים במחנה, בהם 319 נשים.
באופן אבסורדי, הסיפוח למיידנק שיפר את תנאי המחיה במחנה.
באביב 1944 אף נאפו במחנה מצות ונחוג חג פסח, בהשתדלותו של "זקן המחנה" נח שטוקמן.
במאי 1944 החל הצבא האדום להתקרב ללובלין.
חלק מהאסירים הועברו למכרות המלח בווייליצ'קה ולמפעלי התחמושת ליד צ'נסטוחובה.
שאר העצירים פונו בקיץ 1944 לגטו הקטן בראדום, למחנה הריכוז פלאשוב ולמיידנק, מהם הועברו בצעדות המוות לאושוויץ.
ריינהולד פייקס נפל בשבי הסובייטי ונשלח למחנה עבודה, שם התאבד.
יוזף לייפולד נשפט בפולין ב-1948, נידון למוות והוצא להורג.
טאושר שב למערב גרמניה לאחר המלחמה.
הוא נעצר ב-1965 בהמבורג בחשד לביצוע פשעי מלחמה והתאבד במעצר.
אוטו הנטקה נשפט בהמבורג על חלקו בניהול המחנה ונידון ב-26 ביולי 1974 למאסר עולם.
בּוּדסְלַב (בבלארוסית: Будслаў, בּוּדסְלַאוּ; בפולנית: Budsław; ברוסית: Будслав) היא עיירה בראיון מיאדזייל, במחוז מינסק שבבלארוס.
קהילה יהודית התקיימה בעיירה במחצית השנייה של המאה ה-18 ומראשית המאה ה-20 ועד שואת יהדות אירופה.
בודסלב השוכנת כ-50 קילומטר מצפון-מזרח ל, נוסדה כבר ב-1504. בימי מלחמת העולם הראשונה נכבש האזור שוב ושוב בידי הצדדים הלוחמים והחליף ידיים בין הצבא הגרמני והרוסי.
בין מלחמות העולם (מ-1922) נכלל בשטח פולין העצמאית, ומספטמבר 1939 בשטח ברית המועצות.
בסוף יוני 1941 נכבשה בודסלב בידי ה ונותרה תחת כיבוש נאצי עד לכיבושה בידי הצבא האדום בקיץ 1944.
בבודסלב התקיימה קהילה יהודית שכבר במחצית השנייה של המאה ה-18 הייתה מספיק גדולה כדי להחזיק רב משלה, הרב אליעזר הכהן.
אך אין מידע על קורות הקהילה ומנהגיה ב.
הקהילה היהודית בבודסלב מתועדת רק מראשית המאה ה-20, רוב יהודי המקום נמלטו מפני הצבא הגרמני ב-1915, ושבו לעיירה חרבה עם תום מלחמת העולם הראשונה.
בין מלחמות העולם הוקם בבודסלב בית מדרש קטן, בית ספר מרשת "תרבות" וקופת גמ"ח שהוקמה באמצעות יקופ"ו.
באותה תקופה חיו בבודסלב כ-120 יהודים.
רב הקהילה עד 1929 היה הרב אברהם יעקב קמנייצקי, ואחרי והרב חיים משה זוכוביץ'.
עם הכיבוש הגרמני נלקחו יהודי בודסלב לעבודות כפייה, הוטלו עליהם מגבלות שונות והוקם ביישוב יודנראט.
חמישים מהם ובהם ילדים נרצחו בבורות ירי שחפרו איכרים בקרחת יער סמוך לבודסלב ב-13 בספטמבר 1941. רוב יהודי בודסלב נרצחו בצורה דומה בספטמבר 1942, והנותרים נרצחו באוקטובר שבאותה שנה.
כמות קטנה של יהודים הצליחה להימלט והצטרפה לפרטיזנים הסובייטים המקומיים.
בודורפה (בהונגרית: Bodorfa) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בבודורפה מספר התושבים נמצא בירידה.
בבודורפה חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
בודניב היא עיירה ברברית במחוז דרעה-תאפילאלת בהרי האטלס במזרח מרוקו, סמוך לגבול עם אלג'יריה.
בבודניב התקיימה קהילה יהודית גדולה עד מבצע יכין.
בודניב שוכנת כ-88 ק"מ מזרחית לבירת המחוז א-רשידיה, על גדותיו של נחל קיר (גיר) .
האקלים בבודניב הוא מדברי וכמות המשקעים הממוצעת הוא כ-100–120 מ"מ בשנה.
המקום שבו קיימת היום בודניב היה מימי קדם מקום חנייה לנוודים, בשל קיבוץ עצי דקל שהיו בו שהעניקו צל רב.
אט אט הפך המקום ליישוב קבע.
בעשורים הראשונים של המאה ה-20, הציבו השלטונות הצרפתיים חיל מצב בבודניב, שהיווה מרכיב חשוב בהתפתחות העירונית של המקום, אך גם בסיס נרחב להתנגדות מרוקאית לאומנית לשליטה הצרפתית במרוקו.
אוכלוסיית בונדניב גדלה בקצב מהיר, בזכות התיישבות קבע של נוודים ובזכות עיור של כפריים מרחבי האטלס.
בשנות מלחמת העולם השנייה הקים משטר וישי מחנה ריכוז בבודניב, שבו נכלאו יהודים ממרכז אירופה וכן צרפתים קומוניסטים ותומכי דה-גול.
המחנה הוקם בתחילת 1941 ונסגר בנובמבר 1942
בבודניב קיימים ארבעה בתי ספר יסודיים, חטיבת ביניים אחת, בית ספר תיכון אחד, ואצטדיון כדורגל המשרת את קבוצת הכדורגל המקומית.
הקהילה היהודית בבודניב זכתה לפרסום לאחר שבשנת 1920 הגיעו אליה האחים הרבנים ישראל ויצחק אביחצירא, אשר נמלטו מעירם ריסאני בשל המצב הביטחוני הרעוע בה, והפכו למנהיגי הקהילה היהודית בבודניב.
רבי ישראל שכיהן כרב העיר ומחוז תאפילאלת, ייסד בבודניב מחדש את ישיבת "אביר יעקב" שבה עשרות תלמידים, מהם שכיהנו אחר כך במשרות רבניות חשובות.
באותה התקופה, הייתה בודניב למרכז התורני העיקרי במחוז.
למורת רוחם של הרבנים אבוחצירא, הוקם בבודניב בית ספר של רשת אליאנס.
על פי המסופר, רבי ישראל אבוחצירא הפעיל לחץ כבד על ההורים ששלחו את ילדיהם לבית הספר, ובעקבות כך הוציאו ההורים את ילדיהם ממנו והוא נסגר.
רבי יצחק עזב את בודניב בשנת 1936, ועבר לארפוד.
רבי ישראל עזב את בודניב לראשונה בשנת 1922, עז עלה לארץ ישראל.
הוא שב לבודניב לאחר כשנה.
הוא עזב את בודניב שוב בשנת 1933 ועלה לארץ ישראל, ושב לבודניב שנית.
בשנת 1939 עזב סופית את בודניב, ועבר גם הוא לארפוד.
אחרי עזיבת הרבנים אבוחצירא, שימש כרב בבודניב רבי יחיא שניאור, תלמיד רבי ישראל אבוחצירא.
לאחר עלייתו לארץ בשנות ה-60 כיהן כרב שכונת מוסררה בירושלים.
חכמים נוספים מבני משפחת אבוחצירא שפעלו בבודניב היו רבי מכלוף אדהאן ובנו רבי יחיא, וכן רבי אבא אבוחצירא, בנו של רבי יצחק אבוחצירא, שקבור בבודניב.
הקהילה היהודית בבודניב התקיימה עד לשנות ה-60 של המאה ה-20, אז עלו אחרוני היהודים מבודניב לישראל במסגרת מבצע יכין.
בית הקברות היהודי בבודניב שמור היטב עד היום, וקברי הצדיקים שבו מהווים מוקד משיכה לתיירים.
בודי שופ , היא חברת קוסמטיקה, טיפוח עור ובישום בריטית, שנוסדה בשנת 1976 על ידי היזמית אניטה רודיק.
החברה מייצרת ומשווקת כ-1,000 מוצרים שונים הנמכרים בכ-3,000 חנויות, המחולקות בין אלו שבבעלות החברה לבין חנויות הפועלות בזכיינות, ביותר מ-65 מדינות ברחבי העולם.
החברה נמצאת בבעלות חברת הקוסמטיקה הברזילאית "Natura".
בין השנים 2006–2017 הייתה בבעלות חברת הקוסמטיקה הצרפתית "לוריאל".
בספטמבר 2017 מכרה לוריאל את החברה ל-Natura תמורת 880 מיליון ליש"ט.
בישראל פועלת רשת חנויות בשם "בודי שופ" שאין לה קשר לרשת הבינלאומית, ונמצאת בבעלות קבוצת "ד"ר פישר".
הרשת הוקמה בעיר ברייטון בשנת 1976 על ידי אניטה רודיק, בת למהגרים אטלקיים שניהלו בית קפה בעיירת החוף ליטלהמפטון.
לטענתה בצעירותה עבדה בשירות האו"ם, ובמסגרת התפקיד ביקרה במדינות העולם השלישי, שם גילתה שיטות טבעיות לטיפוח.
היא נכנסה לעולם העסקים בעקבות נישואיה לנורדון רודיק; והשניים ניהלו יחד בית מלון, ולאחר מכן מסעדה.
היא השיגה הלוואה של 4,000 ליש"ט כדי לפתוח חנות.
החזון המקורי של העסק היה למכור מוצרים ידידותיים לסביבה שלא עברו ניסויים בבעלי חיים בתעשיית הקוסמטיקה עם מרכיבים טבעיים, וניסתה לקדם את פיתוח העולם השלישי באמצעות רכישת חומרים מקהילות קטנות במדינות עניות.
החנות נפתחה עם מגוון של 25 מוצרים.
רודיק רכשה בקבוקי דגימות שתן מבית חולים סמוך כדי למכור בהם את מוצריה, אבל לא היה לה מספיק מהם, והיא הודיעה ללקוחות שהבקבוקים ניתנים למילוי חוזר בחנות.
בתחילה, המניע שלה היה לפרנס את שני ילדיה, בזמן שבעלה יצא לטייל ברחבי דרום אמריקה.
אך העסק הצליח והיא החלה להרחיב אותו עם סניפים נוספים.
בשנת 1977, רודיק השיקה חנות נוספת באמצעות מכירת 50% מהעסק לבעל מוסך מקומי.
בעלה של רודיק, גורדון, חזר לברייטון מאמריקה בתקופה זו, והציע שהעסק יכול לגדול באמצעות זכיינות.
עד 1984 היו לרשת 138 חנויות, 87 מהן לא היו ממוקמות בבריטניה.
עד 1994, 89% מהמיקומים של הרשת היו בזכיינות.
בשנות ה-90 התרחבה הרשת בארצות הברית ופתחה כ-250 חנויות.
בספטמבר 1994 פרסם המגזין Business Ethics תחקיר עיתונאי לפיו אניטה רודיק גנבה את השם, עיצוב החנות, הקונספט השיווקי ורוב רעיונות לקו המוצרים שלה מחנות שנוסדה ב-1970 בברקלי, קליפורניה שהקימו פגי שורט וג'יין סונדרס.
חנות בשמים בסגנון צרפתי, שבה הלקוחות יכלו לערבב וליצור בשמים משלהם.
בתחקיר נטען כי רודיק המציאה את סיפורה על טיול בעולם בו גילתה שיטות טבעיות לטיפוח.
עוד נחשף כי בשנת 1989, רודיק רכשה את הזכויות בארצות הברית על השם The Body Shop, ורשת חמש חנויות שבסיסה בברקלי שינתה את שמה ל-Body Time.
במרץ 2006, הרשת נרכשה על ידי תאגיד הקוסמטיקה "לוריאל" תמורת 652 מיליון ליש"ט (1.14 מיליארד דולר).
בני הזוג רודיק קיבלו תמורת מניותיהם 130 מיליון ליש"ט.
רודיק הצהירה שהיא מאמינה שהמכירה יכולה לאפשר לה להיות "סוס טרויאני" בחברה הגדולה יותר, כדי לשפר את הסטנדרטים שלה בנושאי ניסויים בבעלי חיים ונושאים סביבתיים.
לאחר הרכישה הודיעה "לוריאל" תגדיל את מספר חנויות רשת בודי שופ מ-2,000 ל-5,000 חנויות ברחבי העולם.
בספטמבר 2007, רודיק נפטרה בעקבות דימום מוחי.
בשנת 2017, לוריאל מכרה את "בודי שופ" לחברת הקוסמטיקה הברזילאית Natura תמורת מיליארד יורו.
לחברה יש מדיניות של אקטיביזם חברתי, כחלק מהנהלים העסקיים שלה.
לראשונה, ב-1986, יצרה שותפות עם תנועת גרינפיס בקמפיין להצלת הלווייתנים.
מאוחר יותר החל רודיק להשיק קמפיינים אחרים דרך החברה, הקשורים למטרות חברתיות, על ידי הצגת פוסטרים בחנויות או הענקת חסות לאירועי צדקה ואירועי קהילה מקומיים.
עם הזמן, רודיק עצמה החלה להביע דעות ביקורתיות יותר הן על עסקים באופן כללי והן על תעשיית הקוסמטיקה בפרט, תוך ביקורת על חוסר הרגישות הסביבתית של התעשייה ועל השקפותיה המסורתיות על היופי, ומטרתה לשנות שיטות ארגוניות סטנדרטיות באמצעים תעשייתיים.
רודיק הצהיר כי "בשבילי, קמפיין ועסקים טובים הם גם הצגת פתרונות, לא רק התנגדות לפרקטיקות הרסניות או הפרות של זכויות אדם".
בשנת 1997 השיקה רודיק קמפיין עולמי להעלאת ההערכה העצמית של נשים ונגד הסטריאוטיפים התקשורתיים של נשים.
בעיקר השימוש בדוגמניות רזות באופן בלתי סביר, והקשר שלהם לעלייה במספרים של חולי בולמיה ואנורקסיה.
לרשת "בודי שופ" בישראל, אין קשר לרשת הבינלאומית.
הרשת הוקמה בשנת 1987 בשם "בודי שופ קוסמטיקס" עם קונספט דומה, ועד שנת 1989 הקימה כעשרים חנויות.
ב-1993 נרכשה הרשת על ידי חברת "ד"ר פישר".
בשנת 1994 תבעה חברת "בודי שופ" הבינלאומית את חברת "בודי שופ" הישראלית בטענה לשימוש לא חוקי בשם המותג שלה.
בסופו של דבר הגיעו הצדדים להסדר.
בודזונייד (באנגלית Budesonide) הוא תרופה במשפחת הקורטיקוסטרואידים ונוגד מחלות דלקתיות.
בודזונייד משמש לטיפול אסתמה, נזלת אלרגית ומחלות דלקתיות של מערכת העיכול, כמו קרוהן וקוליטיס כיבית, ובדלקת ושט אאוזינופילית.
התרופה זמינה במספר צורות מתן, כגון משאף, ותמיסה לאינהלציה, טבליות בשחרור מושהה, ספריי לאף, וקצף רקטלי.
התרופה קבלה אישור FDA בשנת 1994, וממשיכה להיות מנוטרת.
בודזונייד הוא קורטיקוסטרואיד סינתטי במבנה של 11-בטא-הידרוקסי-סטרואיד נוגד דלקת בעל פעילות חזקה על הקולטן לגלוקוקרטיקואידים, ופעילות חלשה על הקולטן למינרלוקורטיקואידית.
התרופה מעכבת סוגי תאים רבים (למשל תאי מאסט, אאוזינופילים, נויטרופילים, מקרופגים ולימפוציטים), ומונעת פעילותם של מתווכי דלקת ואלרגיה כמו היסטמין, איקוזנואידים, לויקוציטים וציטוקינים.
מנגנון הטיפול של גלוקוקורטיקואידים באסתמה אינו ברור לחלוטין.
תופעות הלוואי של בודזונייד כוללים בין השאר:
כאבי ראש, כאבי שרירים, דימום מהאף, קשיי נשימה, כאב גרון, סינוסיטיס.
עליה במספר תאי דם לבנים (6%).
שלשולים, גסטרואנטריטיס, דיספפסיה, בחילה, זיהומי קנדידה בחלל הפה.
תופעות לוואי נדירות, בשימוש ארוך טווח, יכולות לכלול תסמונת קושינג, דלקת ריאות, שברים בעצמות והיפרגליקמיה.
הבודיונטיקי היו שבט גאלי ששכן סביב דין-לה-בן (האלפים של פרובאנס עילית) של ימינו בתקופת האימפריה רומית.
הם מוזכרים בתור Bodionticos על ידי פליניוס הזקן (המאה הראשונה לספירה).
גרסאות אפשריות מעידות גם בכתובות שונות: Brodionti(i), Bodionio ו-Bodi(ontio?).
נראה שהשם האתני Bodiontici נובע מהגזע הגאלי bodio (בלונדיני) המחובר ל-ont-ici.
הבודיונטיקי שכנו כאמור סביב דין-לה-בן של ימינו, בעמק נהר הבלאון .
שטחם היה ממוקם צפונית לסנטי, דרומית לגליטאה, מזרחית לסוגיונטי, ומערבית לאגואיטורי ולנמטורי.
בתקופת הרומאים, הסיוויטות (מועצות מקומיות) שלהם היו ממוקמות סביב אגן הנהר בלאון ויובלו.
בשנת 69 לספירה הועבר השטח של הבודיונטיקי, יחד עם זה של האוונטיקי, לפרובינקיה גאליה נארבוננסיס על ידי הקיסר גלבה.
לפי הארכיולוג והקרטוגרף הבריטי א.ל.פ ריווט , ייתכן שהחלטה זו "נבעה מהשפעתו של מושל הפרובינקיה לשעבר, טיטוס ויניוס , ששלט למעשה בגלבה והצטרף אליו לקונסול בשנת 69.
העיירה הראשית שלהם הייתה ידועה בשם דיניה (Digne של היום; דיניה הגאלית 'המחסה').
כמו היישוב המודרני, הוא שימש ככל הנראה כעיירת ספא בימי קדם.
דיניה הועברה לפרובינקיה Alpes Maritimae באימפריה הרומית המאוחרת.
במדעי החברה, בודי פוליטיק (Body Politic.
בעברית: הגוף הפוליטי) היא מטאפורה המתארת את החברה כגוף אנושי הכולל ראש, עיניים, ידיים, אזניים, רגליים וכו'.
חברות אלו יכולות לכלול ערים, מדינות, כנסיות, ארגונים ועוד.
מקור הביטוי "בודי פוליטיק" הוא מהביטויים הלטיניים corpus politicum ו-corpus mysticum.
הביטוי עבר תהפוכות רבות לאורך ההיסטוריה וניתן למצואו בכתביהם של הוגים וכותבים רבים כגון איזופוס, אפלטון, תומאס הובס, ז'אן ז'אק רוסו ואחרים.
האזכור הקדום ביותר של מטאפורה כדוגמת הבודי פוליטיק הוא בסביבות 1500 לפנה"ס בספר הריג ודה, הספר הקדום ביותר בהינדואיזם, שם מתוארת מערכת הקאסטות כגוף שבו הכהנים הם הפה, הצבא הוא הזרוע, רועי הצאן הם הירכיים והאיכרים הם כפות הרגליים שעליהם צועדת האנושות.
דוגמה נוספת של המונח אפשר למצוא במעשייה "הבטן ואיברי הגוף" של ממשיל המשלים איזופוס.
במעשייה זו מורדים איברי הגוף בבטן מכיוון שלטענתם זו אינה מועילה לתפקוד הגוף ורק זוללת את האוכל שהם אוספים עבורה.
הן פוצחים בשביתה, אך לאחר כמה ימים הם מבחינים שהגוף כולו עייף ומותש.
הם מבינים שהבטן תורמת אף היא לבריאותו של הגוף על-ידי כך שהיא מאכלת את האוכל שהגוף צריך כדי לתפקד.
במאה ה-4 לפנה"ס השתמש אפלטון אף הוא במטאפורת הבודי פוליטיק בדיאלוגים המדינה והחוקים.
בדיאלוגים אלו מתאר אפלטון כיצד החברה כבודי פוליטיק יכולה להיות בריאה, לעומת חברה חולה וגוססת.
הוא מתאר כיצד בחברות חולות, איברי הבודי פוליטיק חדלים מלבצע את תפקידם ועל כן הגוף כולו קורס.
ישנם מספר אזכורים לבודי פוליטיק בכמה מכתבי הנצרות, ובפרט בכתביו של פאולוס הקדוש.
בדוגמאות אלו מדומים ישו והכנסייה לגוף אחד, ולעיתים המאמינים מדומים לאיברים שונים בגוף הנצרות.
דוגמה לכך אפשר למצוא באיגרת הראשונה אל הקורינתים:
בתקופת ימי הביניים ניתן למצוא אזכורים חילוניים של הבודי פוליטיק שבהם המטאפורה עוברת מתיאור ישו כראשו של הגוף הפוליטי, לתיאורו של המונרך ככזה.
בין היתר, הדבר שימש לתיאור העובדה שלמרות שגופו האנושי של המונרך לבסוף ימות מעצם היותו בן-תמותה, הגוף הפוליטי ימשיך להתקיים באמצעות מנגנון השושלת.
ניתן למצוא סימן לכך בביטוי העתיק: "המלך מת, יחי המלך [החדש]!"
דוגמה מובהקת לשימוש בבודי פוליטיק אפשר למצוא בכתביו של ג'ון מסליסבורי (אנ'), ובפרט בפוליקרטיקוס.
ג'ון תיאר את הרפובליקה כגוף אנושי שהנצרות היא נשמתו.
מנהיג הרפובליקה דומה לראש, הסנאט ללב, העיניים, האזניים והפה לשופטים ולמושלים מקומיים, הידיים לפקידים ולחיילים, הבטן ומערכת העיכול למחלקת האוצר ולרשמות, וכפות הרגליים לאיכרים.
דוגמה נוספת אפשר למצוא בספרה של קריסטין דה פיזאן משנת 1407 "ספר הגוף הפוליטי", בו היא מתארת את החברה כגוף שאיבריו מתפקדים היטב.
בתקופת הרנסאנס ניתן למצוא ביקורת על השימוש במטאפורת הבודי פוליטיק.
כך למשל, המשורר ג'ון מילטון כתב מעשייה בהשראת "הבטן ואיברי הגוף" של איזופוס ושמה "הפרונקל ואיברי הגוף".
במעשייה זו, הפרונקל כמטאפורה לבישופ קתולי גדל לממדיו של ראש והוא חושב את עצמו למנהיג הגוף.
הפילוסוף אשר נפגש עם כל איברי הגוף מלמד את הפרונקל את מקומו האמיתי כנגע על העור ותו לא.
דוגמה נוספת ניתן למצוא אצל ויליאם שייקספיר במחזה קוריולנוס, שם מתוארים הפלבאים כמחלה.
הפילוסופים תומאס הובס וז'אן ז'אק רוסו השתמשו במטאפורת הבודי פוליטיק כדי להדגים את הפילוסופיה המדינית שלהם.
הובס בספרו לויתן הדגיש שהבודי פוליטיק, כלומר ההמון המרכיב את החברה, חייב להיות חלש יותר מהראש, כלומר המנהיג, אחרת החברה תתפרק.
בניגוד לדימוי הנהוג של הבודי פוליטיק שבו כל חלקי החברה מתפקדים היטב לפי תפקידם, וכך החברה בדמות הגוף האנושי ממשיכה לתפקד ולחיות, הובס הדגיש שבעצם לכל אדם ואדם בחברה רצונות משלו שלרוב מתנגשים עם שאר הרצונות של הפרטים בחברה.
על כן, לשיטתו של הובס, נדרש לויתן, אותו מהיג טוטאלי שישלוט בחברה ביד רמה.
הובס הדגיש כי הבודי פוליטיק הוא מבנה פיקטיבי שאיננו אלא מבנה מדומיין כחלק מהאמנה החברתית שבין המהיג הטוטאלי לחברה הנשלטת.
רוסו לעומתו הצביע על כך שעל פי האמנה החברתית ההמון הוא למעשה הריבון והוא זה שקובע את סדר היום החברתי.
ללא הסכמה של ההמון על כך שמנהיג זה או אחר ישלוט בהם, החברה לא תוכל לתפקד ולמעשה תתמרד נגד מוסדותיה.
כשרוסו משתמש בדימוי הבודי פוליטיק הוא מתכוון לכך שהחברה היא-היא גופו של החברה וכל סמכות נגזרת ממנה.
למונח בודי פוליטיק שימושים שונים בשיח המודרני, החל מפירושים קלאסיים המסתכלים על חברי החברה כתאים בגוף הבודי פוליטיק, ועד פירושים קונקרטיים יותר שבהם מתואר כיצד נעשה שימוש בגוף הפיזי של החברים בחברה לשימושים פוליטיים.
ביטויים לבודי פוליטיק ניתן למצוא באומנות, במחול ובספרות.
בודסוניד/פורמוטרול (באנגלית Budesonide/Formoterol), היא שלוב תרופות המשווקת במשאף תחת השם המסחרי סימביקורט (Symbicort), דואורספ ספירומקס (Duoresp Spiromax).
התרופה משמשת לטיפול בתסמינים של אסתמה ושל מחלת ריאות חסימתית כרונית (COPD).
התרופה משלבת בין בודסוניד (Budesonide) להקלה על תסמיני דלקת (גלוקוקורטיקואיד), ובין פורמוטרול (Formoterol) להרחבת סימפונות (אגוניסט אדרנרגי)
בארצות הברית, התרופה סימביקורט (Symbicort) אושרה לשימוש רפואי על ידי מנהל המזון והתרופות (FDA) בשנת 2006. באירופה, התרופה אושרה לשימוש על ידי סוכנות התרופות האירופית (EMA) בשת 2001
דואורספ ספירומקס (DuoResp Spiromax) הוא משאף שנעשה בו שימוש לטיפול באסתמה אצל מבוגרים וילדים החל מגיל 12. תרופה זו מיועדת גם לטיפול בתסמיני מחלת ריאות חסימתית כרונית (COPD) אצל מבוגרים בגיל 18 ומעלה בלבד.
תופעות לוואי הן נדירות, אבל קיימות.
תופעות לוואי שכיחות (קטן מ-10%)
פעמת (תחושת פעימות לב חזקות), רעד, או זעזועים.
תופעות אלו הן בדרך כלל קלות ונעלמות בדרך כלל לבד.
פצעים בפה, כגון קנדידה אוראלית.
(הסיכוי יורד על ידי שטיפת הפה לאחר כל שימוש במשאף)
גרון כואב קל, שיעול וצלול קול
דלקת ריאות במטופלים עם COPD.
פנה לרופא אם אתה סובל מאחד מהתסמינים שעשויים להיות סימנים לדלקת ריאות (חום או צמרמורת, שינוי בצבע או עלייה בכמות הליחה, החמרה בשיעול או החמרה בקשיי נשימה)
תופעות לוואי שכיחות פחות (קטן מ-1%)
תחושת חוסר מנוחה, עצבנות, או דאגה
תופעות לוואי נדירות (קטן מ-0.1%)
ברונכוספזם (התכווצות של השרירים בדרכי הנשימה שגורמת לצפצופים).
תופעות לוואי נדירות מאוד (קטן מ-0.01%)
כאבים או תחושת מחנק בחזה (אנגינה פקטוריס)
רמות גבוהות יותר של סוכר בדם
שינוי בטעמים, כמו טעם לא נעים בפה
רגישות יתר לחומרים הפעילים או למרכיב הנוסף לקטוז, המכיל כמויות קטנות של חלבון חלב.
להלן נתונים פרמקולוגיים על התרופה.
בודזוניד הוא גלוקוקורטיקוסטרואיד אשר בעת שאיפה גורם לפעולה אנטי-דלקתית התלויה במינון, ומובילה להפחתת תסמינים ולצמצום התקפי אסתמה.
תופעות הלוואי של בודזוניד בשאיפה פחות חמורות מאלו של קורטיקוסטרואידים סיסטמיים.
המנגנון המדויק האחראי לפעולה האנטי-דלקתית של גלוקוקורטיקוסטרואידים אינו ידוע.
פורמוטרולהוא אגוניסט סלקטיבי לקולטני β2-אדרנרגיים, אשר בעת שאיפה גורם להרפיה מהירה וארוכת-טווח של שרירי הסימפונות בחולים עם חסימה הפיכה בדרכי האוויר.
ההשפעה מרחיבת הסימפונות תלויה במינון, עם התחלת פעולה תוך 1-3 דקות.
משך ההשפעה נמשך לפחות 12 שעות לאחר מתן מנה בודדת.
השילוב הקבוע במינון של בודזוניד ופורמוטרול והמוצרים היחידניים המקבילים הוכחו כשווי ערך ביולוגי מבחינת החשיפה המערכתית לבודזוניד ולפורמוטרול, בהתאמה.
עם זאת, נצפתה עלייה קטנה בדיכוי הקורטיזול לאחר מתן השילוב הקבוע בהשוואה למוצרים היחידניים.
ההבדל אינו נחשב כבעל השפעה על הבטיחות הקלינית.
לא נמצאו ראיות לאינטראקציות פרמקוקינטיות בין בודזוניד לפורמוטרול.
הפרמטרים הפרמקוקינטיים של החומרים הפעילים היו דומים לאחר מתן בודזוניד ופורמוטרול כמוצרים יחידניים או כשילוב קבוע במינון.
עבור בודזוניד, ה-AUC היה מעט גבוה יותר, שיעור הספיגה היה מהיר יותר, וריכוז הפלסמה המרבי היה גבוה יותר לאחר מתן השילוב הקבוע.
עבור פורמוטרול, ריכוז הפלסמה המרבי היה דומה לאחר מתן השילוב הקבוע.
בודזוניד בשאיפה נספג במהירות, והריכוז המרבי בפלסמה מושג בתוך 30 דקות לאחר השאיפה.
במחקרים, הקליטה הריאתית הממוצעת של בודזוניד לאחר שאיפה באמצעות משאף אבקה נעה בין 32% ל-44% מהמינון המסופק.
הזמינות הביולוגית המערכתית היא כ-49% מהמינון המסופק.
בילדים בגילאי 6-16, הקליטה הריאתית נמצאה בטווח דומה לזה של מבוגרים עבור אותו מינון שניתן.
הריכוזים בפלסמה הנובעים מכך לא נקבעו.
פורמוטרול בשאיפה נספג במהירות, והריכוז המרבי בפלסמה מושג בתוך 10 דקות לאחר השאיפה.
במחקרים, הקליטה הריאתית הממוצעת של פורמוטרול לאחר שאיפה באמצעות משאף אבקה נעה בין 28% ל-49% מהמינון המסופק.
הזמינות הביולוגית המערכתית היא כ-61% מהמינון המסופק.
קשירת חלבוני פלזמה היא כ-50% עבור פורמוטרול וכ-90% עבור בודזוניד.
נפח הפיזור הוא כ-4 ליטר/ק"ג עבור פורמוטרול וכ-3 ליטר/ק"ג עבור בודזוניד.
פורמוטרול עובר אינאקטיבציה באמצעות תגובות קוניוגציה (נוצרים מטבוליטים פעילים מסוג O-demethylated ו-deformylated, אך הם מופיעים בעיקר כקוניוגטים אינאקטיביים).
בודזוניד עובר מטבוליזם נרחב (כ-90%) במעבר הראשון דרך הכבד למטבוליטים בעלי פעילות גלוקוקורטיקוסטרואידית נמוכה.
הפעילות הגלוקוקורטיקוסטרואידית של המטבוליטים העיקריים, 6-beta-hydroxy-budesonide ו-16-alpha-hydroxy-prednisolone, היא פחות מ-1% מזו של בודזוניד.
אין עדויות לאינטראקציות מטבוליות בין פורמוטרול ובודזוניד.
מרבית המנה של פורמוטרול עוברת מטבוליזם בכבד ולאחר מכן מופרשת דרך הכליות.
לאחר שאיפה, 8%-13% מהמינון המסופק של פורמוטרול מופרשים בשתן בצורתם הלא-מטבולית.
לפורמוטרול יש קצב סילוק מערכתי גבוה (כ-1.4 ליטר/דקה), וזמן מחצית החיים הסופי של הסילוק הוא בממוצע 17 שעות.
בודזוניד מסולק באמצעות מטבוליזם המתווך בעיקר על ידי האנזים CYP3A4.
מטבוליטים של בודזוניד מופרשים בשתן בצורתם החופשית או בקוניוגציה.
כמויות זניחות בלבד של בודזוניד בצורתו הלא-משתנה התגלו בשתן.
לבודזוניד יש קצב סילוק מערכתי גבוה (כ-1.2 ליטר/דקה), וזמן מחצית החיים לסילוק מפלזמה לאחר מתן תוך-ורידי הוא בממוצע 4 שעות.
החומרים הפעילים בודסוניד/פורמוטרול מבצעים אינטראקציות בין תרופתיות עם התרופות המצוינות:
תרופות מקבוצת הטריציקליים, כגון אמיטריפטילין) ותרופות נוגדות דיכאון כגון נפלזודון.
תרופות אנטי-פסיכוטיות כגון כלורפרומזין ופרוכלורפרומזין).
חוסמי בטא כגון סטנולול או פרופראנולול לטיפול ביתר לחץ דם), או בטיפות עיניים כגון טימולול לטיפול בגלאוקומה.
תרופות לטיפול בהפרעות קצב לב כגון קווינידין, או לאי-ספיקת לב כגון דיגוקסין.
תרופות סטרואידים אורליים, כגון פרדניזולון.
תרכובות תיאופילין לטיפול באסתמה, כגון תיאופילין או אמינופילין.
תרופות אנטי-וויראליות כגון תרופות ממשפחת מעכבי פרוטאז של HIV (כגון ריטונאוויר) לטיפול בזיהום HIV (הידבקות בנגיף האימונודפיציה האנושי).
תרופות אנטי-זיהומיות (כגון איטראקונזול, קטוקונזול, ווריקונזול, פוזקונזול, קלריתרומיצין, טליתרומיצין).
משתנים (כגון פורוסמיד) לטיפול בלחץ דם גבוה.
תרופות מַרחִיבוֹת סימפונות (כגון סאלבוטאמול).
תרופות לטיפול במחלות פרקינסון (כגון לֵוודופה).
תרופות לבעיות בתפקוד בלוטת התריס (כגון לֶוותירוקסין).
טיפול משולב עם מעכבי מונואמין אוקסידאז (MAOIs)
התרופה בודסוניד/פורמוטרול נחקרה בהרחבה בעיתונות המדעית.
להלן מספר מחקרים מדעיים מעיתונים מוכרים העוסקים בתרופה זו:
השפעת בודזוניד/פורמוטרול על תפקוד ריאתי בחולי אסתמה: מחקר זה בחן את היעילות של שילוב בודזוניד ופורמוטרול בשיפור תפקוד הריאות בקרב חולי אסתמה.
השוואה בין בודזוניד/פורמוטרול לטיפולים אחרים ב-COPD: מחקר זה השווה את היעילות והבטיחות של בודזוניד/פורמוטרול לעומת טיפולים אחרים במחלת ריאות חסימתית כרונית (COPD).
השפעת בודזוניד/פורמוטרול על דלקת בדרכי הנשימה: מחקר זה בדק כיצד השילוב של בודזוניד ופורמוטרול משפיע על סמני דלקת בדרכי הנשימה בקרב מטופלים עם אסתמה.
השפעת טיפול ארוך טווח בבודזוניד/פורמוטרול על תסמיני אסתמה: מחקר זה עקב אחר מטופלים שקיבלו טיפול ממושך בשילוב בודזוניד ופורמוטרול והעריך את השפעתו על תסמיני האסתמה שלהם.
לגבי Symbicort Turbuhaler או טיפול משולב עם פורמוטרול ובודזוניד, אין נתונים קליניים זמינים על הריונות שנחשפו לתרופה.
נתונים ממחקר על התפתחות עובר-עוברה בחולדות לא הראו כל השפעה נוספת מהשילוב.
אין נתונים מספקים על השימוש בפורמוטרול בנשים הרות.
במחקרים בבעלי חיים, פורמוטרול גרם להשפעות שליליות במחקרי רבייה ברמות חשיפה מערכתית גבוהות מאוד.
נתונים מכ-2000 הריונות שנחשפו מצביעים על כך שאין עלייה בסיכון לטרטוגניות הקשורה לשימוש בבודזוניד בשאיפה.
במחקרים בבעלי חיים, הוכח שגלוקוקורטיקוסטרואידים גורמים למומים מולדים.
הדבר אינו צפוי להיות רלוונטי לבני אדם כאשר התרופה ניתנת במינונים המומלצים.
מחקרים בבעלי חיים הראו גם קשר בין עודף גלוקוקורטיקוסטרואידים בתקופת השלב ההתפתחותי של העובר לבין סיכונים מוגברים לעיכוב גדילה תוך-רחמי, מחלות לב וכלי דם בבגרות, ושינויים קבועים בצפיפות קולטני גלוקוקורטיקוסטרואידים, מחזורי נוירוטרנסמיטורים והתנהגות, ברמות חשיפה מתחת לטווח המינון הטרטוגני.
במהלך ההריון, יש להשתמש ב-Symbicort Turbuhaler רק כאשר התועלת הצפויה עולה על הסיכונים האפשריים.
יש להשתמש במינון היעיל הנמוך ביותר של בודזוניד הדרוש כדי לשמור על שליטה נאותה באסתמה.
עם זאת, במינונים טיפוליים לא צפויה השפעה על התינוק היונק.
לא ידוע אם פורמוטרול עובר לחלב אם בבני אדם.
בחולדות, נמצאו כמויות קטנות של פורמוטרול בחלב האם.
מתן Symbicort Turbuhaler לנשים מניקות יש לשקול רק אם התועלת הצפויה לאם עולה על כל סיכון אפשרי לתינוק.
שימוש במשאף דורש מיומנות, ולהלן תיאור קצר שהועתק מהעלון לתרופה.
החזק את המשאף כשהכיסוי הוורוד-שקוף כלפי מטה.
הסר את הכיסוי על ידי קיפולו עד שתשמע "קליק".
נשוף בעדינות (לא דרך המשאף).
הנח את המפית בין שיניך, סגור את שפתיך סביב המפית, וודא שלא חוסם את פתחי האוויר.
ייתכן שתרגיש טעם לאחר השאיפה.
החזק את נשימתך למשך 10 שניות או כמה שיותר.
נשוף בעדינות (לא דרך המשאף) וסגור את הכיסוי.
להלן תמונה להמחשה מן העלון הרפואי.
ארגון בּוּדוּר – התנדבות ועשייה חברתית הוא עמותה הפועלת לשיפור השליטה בשפה העברית בקרב תלמידים מהחברה הערבית בישראל.
הארגון מעניק שיעורי עברית בתוך מוסדות החינוך הערביים, תוך שימוש במורים ובמתנדבים (תלמידי מכינות קדם-צבאיות ושנות שירות) ששפת האם שלהם היא עברית, וכן באמצעים טכנולוגיים מגוונים.
הארגון שם דגש על פיתוח מקצועי של צוות ההוראה ופועל ליצירת הזדמנויות להשתלבות טובה יותר של תלמידים מהחברה הערבית במערכת ההשכלה הגבוהה ובשוק העבודה בישראל.
בשנת הלימודים תשפ"ה (2024–2025) פועל הארגון בכ-40 בתי ספר בחברה הבדואית בנגב.
יושב ראש העמותה הוא איתן פלזנשטיין, ומנכ"ל העמותה הוא מוחמד אבו עשיבה.
הפערים בין הישגי התלמידים דוברי ערבית ודוברי עברית במבחני מיצ"ב מתרחבים עם השנים, בעיקר במקצועות אנגלית, מדע וטכנולוגיה ומתמטיקה.
במקצוע העברית, המהווה מפתח להשתלבות בחיי האקדמיה, בתעסוקה ובחברה בכלל במדינת ישראל, נותרו ההישגים ללא שינוי מאז 2014. כמו כן, כ-50% מהמורים לעברית בחברה הערבית אינם בעלי תעודת הוראה בעברית.
הארגון נוסד בשנת 2022 על ידי צעירים מהחברה הערבית שחוו על בשרם את הקשיים הכרוכים באי-ידיעת השפה העברית ואת השלכותיהם.
החזון של ארגון בודור הוא שכל התלמידים מהחברה הערבית בישראל יסיימו את לימודיהם עם יכולת מלאה להתנהל בעברית דבורה, ככלי להשתלבות במערכות השונות של החברה הישראלית.
מטרת הארגון היא לימוד השפה העברית הדבורה באופן שיקנה לתלמידים כלים להשתלבות באקדמיה, בתעסוקה ובחברה הישראלית.
הארגון פועל בקרב תלמידי בתי הספר היסודיים, תלמידי תיכון, וצעירים בוגרי מערכת החינוך על ידי:
הקניית אוצר מילים רחב שיאפשר לתלמידים לקיים שיחה ברמה נאותה, להביע עמדות ולעבור ראיונות עבודה בהצלחה.
חיזוק הביטחון העצמי של התלמידים ביכולתם לדבר עברית.
בודור שם דגש על הוראה מקצועית של השפה העברית.
הניהול הפדגוגי כולל בניית תוכניות לימוד, הכשרת מורים ומתנדבים, ליווי פדגוגי שבועי, ושיתוף פעולה עם צוותי בתי הספר.
ההדרכה נעשית על ידי מומחים בעלי ניסיון רב בהוראת השפה העברית לאוכלוסיות מגוונות.
הפדגוגיה מנוהלת על ידי הראל לוי, מנכ"ל חברת AAP.
פעילות הארגון מתקיימת במסגרת שעות הלימודים בבתי הספר וכוללת מספר רכיבים:
שיעורים פרונטליים: שיעור שבועי בבתי הספר היסודיים ושעתיים שבועיות בבתי הספר התיכוניים, בהנחיית מתנדבים דוברי עברית כשפת אם.
למידה באפליקציה: שימוש באפליקציה ייעודית לתרגול מילים וניטור התקדמות הלמידה.
פיתוח מקצועי למורים: הכשרת מורי עברית בבתי הספר הערביים באמצעות מפגשים דו-שבועיים, מדידה והערכה מקצועית של ההתקדמות.
מרחבי עברית: יצירת מתחמים ייעודיים בבתי הספר הכוללים שלטים, משחקים ותרגולים אינטראקטיביים בעברית.
ארגון בודור מחויב עושה מבחני מיומנות, תצפיות, שאלונים וקבוצות מיקוד.
ההערכה מתבצעת על פי גישת CEFR (Common European Framework of Reference for Languages) וכוללת מדדים כמותיים ואיכותיים, בפיקוח גורמים חיצוניים מומחים בתחום.
בין המדדים הכמותיים הערכה של מספר המילים שהתלמיד מסוגל להשתמש בהן באופן אקטיבי בדיבור (Active Vocabulary Size), מהירות הדיבור, כלומר מספר המילים שהתלמיד מסוגל להפיק בדקת דיבור (Speech Rate – WPM, Words Per Minute) ומדידת מספר השגיאות הדקדוקיות (Grammatical Accuracy Percentage).
בין המדדים האיכותיים נכללים עושר לשוני ורמת קוהרנטיות לשונית (Coherence & Cohesion).
בודרום (בטורקית: Bodrum) היא עיר נמל וקייט בנפת מולה בריביירה הטורקית בדרום-מערב טורקיה.
העיר ניצבת במקום בו עמדה העיר היוונית הליקרנסוס , והעיר פטרוניום בימי הביניים.
העיר שוכנת בחצי האי בודרום לחוף מפרץ גקובה, למול האי היווני קוס, ומהווה אתר תיירות ושיט יאכטות.
מדי שנה מבקרים בעיר מאות אלפי תיירים.
לפי אומדן רשמי משנת 2023 אוכלוסיית העיר מנתה 198,335 תושבים.
הליקרנסוס הייתה עיר יוונית עתיקה ששכנה ב בדרום-מערב קאריה.
העיר ניצבה בתחילה על האי זפיריה אולם מצר הים שבין האי ליבשה יובש על מנת לאפשר לה להתפשט.
ייסודה של העיר מוזכר במספר מסורות המתארות את האירוע בדרכים שונות.
תושבי העיר עצמה האמינו כי העיר נוסדה בשנת 1175 לפנה"ס - 17 שנים לאחר מלחמת טרויה המיתולוגית.
ההיסטוריונים מסכימים כי במקום הייתה מושבה דורית, כפי שניתן ללמוד מהמטבעות שהוטבעו במקום ושעליהם מופיעות דמויות יווניות כגון המדוזה, אתנה ופוסידון.
העיר נוסדה ככל הנראה בשלהי המאה ה-11 לפנה"ס או בראשית המאה ה-10 לפנה"ס.
ככל הנראה ההתיישבות הראשונה הייתה על האי ורק מאוחר יותר יושב גם החוף הסמוך הפחות קל להגנה.
התרחבות העיר לחוף ב איפשרה את התפתחותה, ועל החוף הוקם שוק אשר איפשר התפתחות מסחרית.
באותה עת נבנו גם אגורה ותיאטרון והעיר הוקפה חומה.
ההיסטוריון היווני הרודוטוס נולד וגדל בעיר בתקופה זו.
לתושבים הדורים הצטרפו בהמשך מתיישבים יוונים נוספים והשפה המדוברת בעיר הייתה יוונית עתיקה בניב איוני.
ב הייתה העיר לחלק מלידיה שבראשה מלך קרויסוס וזאת עד כיבושה על ידי כורש.
לאחר הכיבוש הפרסי הוצב לשלוט בעיר ליגאדימוס, ובראשית המאה ה-5 לפנה"ס הייתה העיר בשליטת בתו, ארטמיסיה הראשונה מקאריה שהשתתפה בקרב סלמיס כמפקדת הצי הפרסי.
לאחר כישלון הפרסים בניסיונם לכבוש את יוון, הצטרף נכדה של ארטמיסיה ליגדאמיס השני לליגה הדלית כשליט הליקרנסוס.
חלק מתושבי העיר מרדו כנגד המלך בגין "החלפת צדדים" זו, אולם בית המלוכה המקומי נותר לשלוט והמורדים והרודוטוס ביניהם הוגלו מהעיר.
בתום המלחמה הפלופונסית ירדה העיר מגדולתה.
בשנת 365 לפנה"ס שבה העיר להיות חלק מהאימפריה הפרסית - והייתה בירת מחוז קאריה.
מאוסולוס, מלך העיר באותה עת, בנה והרחיב את העיר, ביצר אותה מחדש בחומות שאורכן עלה על 7 ק"מ, ואשר שרידיהן עומדים עד ימינו, וכן בנה תיאטרון ומקדש לארס.
בעת מרד הסטרפים נגד השלטון הפרסי תמך מאוסולוס בייתר הסטרפים.
על אף הפסדם של הסטרפים במרד, הסכים המלך הפרסי ארתחשסתא השני כי מאוסולוס ימשיך וישלוט בעיר כסטרפ קאריה.
לאחר מותו של מאוסולוס בשנת 353 לפנה"ס עלתה לשלטון אחותו, ארטמיסיה השנייה מקאריה אשר הנציחה את זכר אחיה בהקמת המאוזוליאום בהליקרנסוס שנחשב לאחד משבעת פלאי העולם העתיק.
ניסיון תושבי רודוס לכבוש את העיר נכשל בשל ביצוריה והתוקפים הצליחו לכבוש רק את הנמל המזרחי של העיר.
מתקפה של מגיני העיר מהנמל המערבי בהנהגת ארטמיסיה הביסה את הפולשים.
בשנת 334 לפנה"ס הגיע אלכסנדר מוקדון ובית המלוכה המקומי התפלג בין תומכי אלכסנדר ומתנגדיו.
לבסוף, משסירבה העיר לדרישת אלכסנדר להיכנע, לקח אותה בכוח והחריבה (המצור על הליקרנסוס).
העיר מעולם לא התאוששה מהחורבן לחלוטין וקיקרו תיארה כנטושה.
לאחר מותו של אלכסנדר נאבקו יורשיו על השליטה באזור.
אנטיגונוס מונופתלמוס שלט בעיר תקופה מסוימת, ולאחר מכן, בשנת 301 לפנה"ס, הפכה לחלק מאזור השליטה של ליסימאכוס.
בהמשך הייתה לחלק מהאימפריה התלמאית ונכבשה זמן קצר לאחר מכן על ידי האימפריה הסלאוקית.
כאשר פרצה מלחמה בין אנטיוכוס השלישי לבין הרפובליקה הרומית צידדה הליקרנסוס ברומאים.
החל מהמאה ה-1 לפנה"ס הייתה העיר שטח חסות רומאי, ובשנת 58 הפכה לחלק מהפרובינקיה אסיה של האימפריה הרומית.
העיר צידדה ביוליוס קיסר במהלך מלחמות האזרחים הרומית, ובהמשך תמכה בקיסרים הרומאים ובנתה מקדשים לכבודם.
בתקופת שלטונם של יוליוס קיסר ויורשו אוגוסטוס תמכה העיר בקיסרים אלה ובמדיניות הסובלנית שלהם כלפי היהודים.
בעיר ניתן צו מיוחד המעניק שוויון זכויות וחופש דתי ליהודים תושבי העיר.
משך זמן קצר לקראת סוף ימי הביניים שלטו בעיר אבירי מסדר יוחנן הקדוש של בית החולים בירושלים אשר נודעו כהוספיטלרים ואשר מעוזם היה ברודוס הסמוכה.
האבירים הקימו את מצודת פיטר הקדוש בשנת 1404 הידועה כיום גם כמצודת בודרום.
העיר והמצודה נודעו בתקופה זו בשם פטרוניום, שם שהשתבש לבודרום.
לאחר שסולימאן הראשון הביס את ההוספיטלרים וכבש את העיר מידיהם בשנת 1522, פחתה חשיבותה לחלוטין.
העיר הייתה לחלק מהאימפריה העות'מאנית ונכבשה ב-11 במאי 1919 על ידי האיטלקים
שהחזיקו בה משך זמן קצר ועד ששבה לשליטת טורקיה.
עד שנות ה-70 של המאה ה-20 הייתה בודרום כפר דייגים קטן הבנוי על הריסות הליקרנסוס העתיקה.
במהלך שני העשורים האחרונים של המאה ה-20 התפתחה התיירות באזור, והמקום הפך לאתר תיירות פופולרי.
כלכלת העיר נסמכת על התיירות ובמידה פחותה מכך על בניית סירות נופש טורקיות אופייניות (גולט - Gulet).
בעיר השתמרו מספר אתרים וביניהם מצודת בודרום שבה מוזיאון לארכאולוגיה תת-ימית ושרידיה של סירה מהמאה ה-7, התיאטרון ושער מינדוס (Myndos kapısı) המהווה את השער היחיד שהשתמר בחומת הליקרנסוס מתקופת מאוסולוס.
מהמאוזוליאום של מאוסלוס נותרו הריסות בלבד.
המספנה העות'מאנית שליד המרינה הושלמה ב-1829 ושוחזרה מאז.
בנוסף מהווה בודרום נקודת מוצא לסיורים בחצי האי הקרוי על שמה והמרינה משמשת בסיס להפלגות נופש בסביבה.
העיר משמרת את צביונה בדרך של הגבלת גובה הבנייה והשימוש בבטון.
נמל התעופה מילאס-בודרום, כ-30 ק"מ מצפון לעיר משמש לה כשער אווירי הן לטיסות בינלאומיות והן לטיסות פנימיות.
שם נפוץ באנגלית: Orchid Tree - עץ הסחלב) הוא סוג של צמחים בעלי פרחים, המונה כ-200 מינים של עצים, שיחים ובני שיח הנפוצים בעיקר בדרום אסיה ודרום-מזרח אסיה.
פרחי אחד מהמינים, בוהיניה בלנקיאנה (Bauhinia blakeana) הם סמלה הרשמי של הונג קונג.
עליו של אותו מין קרויים "העלה החכם", ומשמשים תלמידים בבית הספר כסימניות מסורתיות.
מרבית הבוהיניות הן עצים בגובה 6 עד 8 מטרים, עם עלווה המתפרשת לרדיוס של 3–6 מטרים.
העלים רחבים ובעלי שפה תמימה ומעוגלת, כשטרף העלה גזור פעם אחת באמצעו.
הפרחים בעלי חמישה עלי כותרת, וצבעיהם עשויים להשתנות על פי המין.
הגוונים הנפוצים הם ורוד, ארגמן, צהוב וכתום.
הפריחה לרוב מתחילה בסוף החורף ויכולה להמשך עד תחילת הקיץ.
כמו כל בני משפחת הקטניות, פירות העץ הם זרעים עגולים הנישאים בתרמיל.
זה מבשיל לרוב כחודש לאחר בקיעת הפרחים, ונפתח לאחר ייבושו לפיזור הזרעים.
תהליך ההאבקה של מרבית מיני הבוהיניה מבוצע על ידי ציפורים, כגון צופיות.
בוהיניה נקרא על שם האחים הבוטנאים השווייצריים-צרפתים גספר ויוהאן בוהין.
השם תורגם לעברית כבּוֹהִינִיָּה, על פי האקדמיה ללשון העברית, בוטניקה: צמחי א"י (תש"ו), 1946.
אף אחד ממיני הבוהיניה אינו צומח בר בישראל.
עם זאת הבוהיניה, בפרט המין בוהיניה מגוונת (Bauhinia variegata), הוא עץ נוי נפוץ בערי ישראל.
את שני הזנים המתורבתים, הפורחים בוורוד או בלבן, ניתן לראות בשדרות ובגינות ציבוריות.
פריחת זנים אלו היא לרוב באביב ובסוף החורף.
בנוסף זמינים לשתילה בארץ בוהיניה לבידה (Bauhinia tomentosa), עץ הנושא פרחים צהובים והשיח בוהיניה גלפיני (Bauhinia galpinii) הנושא פרחים ורודים.
בוהיניה מגוונת (בּוֹהִינְיָה מְגֻוֶּנֶת, שם מדעי: Bauhinia variegata, כמו גם הכינוי באנגלית Orchid Tree - עץ הסחלב) הוא מין עץ בעל פרחים ממשפחת הקטניות.
מוצאו במקור מדרום מזרח אסיה ותת-היבשת ההודית, אך הוא הופץ בעולם כעץ נוי מתורבת.
הבוהיניה המגוונת היא עץ נשיר, הצומח לגובה של 10-12 מטרים.
עליו רחבים וסימטריים, גזורים פעם אחת במרכז טרף העלה.
הפרחים בעלי חמישה עלי כותרת, מסודרים במניפה.
צבע עלי הכותרת משתנה בהתאם לזן המתורבת, בין לבן לוורוד.
הפרחים מואבקים על ידי צופיות, שמקורן הארוך מתאים למבנה הצוּפן העמוק של הפרחים.
הפירות הם תרמילים ארוכים וצרים, בדומה לקטניות רבות אחרות, המכילות זרעים עגולים ושטוחים.
בוהיניה המגוונת, היא עץ שכיח בארץ ישראל, אך כל פרטיו מתורבתים ונשתלו במכוון.
לא ידוע על מושבות של פליטי תרבות.
העצים נטועים בערי מישור החוף והשרון, כעצי נוי מטילי צל, בשל פריחתם הבולטת על נוף שדרות עירוניות וגנים ציבוריים.
מנגד, נשירת עלי הכותרת עם הבשלת התרמילים יכולה להיות פתאומית ולכסות מכוניות חונות, שלטים ודרכים בן יום.
בוהוסלב מרטינו (; 8 בדצמבר 1890 – 28 באוגוסט 1959) היה מלחין בוהמי פורה, שכתב שש סימפוניות, 15 אופרות, 14 באלטים וכמות גדולה של יצירות תזמורתיות, קאמריות, ווקאליות ואינסטרומנטליות.
מרטינו היה לכנר בתזמורת הפילהרמונית הצ'כית בניצוחו של ואצלב טאליך ולימד מוזיקה בעיר הולדתו.
בשנת 1923 עזב מרטינו את צ'כוסלובקיה ונסע לפריז.
הוא התרחק בכוונה מן הסגנון הרומנטי שבו השתלם בלימודיו.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 ערך ניסויים באקספרסיוניזם והקונסטרוקטיביזם והתפעל מן הפיתוחים הטכניים שרווחו אז באירופה, כפי שעולה מאמירותיו התזמורתיות Half-time ו La Bagarre.
הוא אימץ לו גם ביטויי ג'אז, כמו ב-Kuchyňské revue ("רביו המטבח").
מבין סגנונות האבנגארד שלאחר מלחמת העולם השנייה, הנאו-קלאסיציזם הוא שהשפיע עליו ביותר.
הוא המשיך להשתמש בנעימות עם צ'כיות ומוראביות בכל יצירותיו, על פי רוב בשירי ילדים - למשל ב-Otvírání studánek ("פתיחת הבארות").
מרטינו היגר לארצות הברית ב-1941, כאשר נמלט מצרפת לאחר הכיבוש הגרמני.
על אף הצלחתו כמלחין באמריקה וההזמנות הרבות שקיבל שם, לא פגו געגועיו לצ'כוסלובקיה, אליה לא שב עוד.
מרטינו נולד במגדל פעמונים בפוליצקה שבבוהמיה, שם שימש אביו (סנדלר במקצועו) כשומר.
כילד יצאו לו מוניטין בעירו, והופעתו הראשונה בקונצרט פומבי הייתה שם בשנת 1905. ב-1906 היה לתלמיד כינור בקונסרבטוריון של פראג, שם למד תקופה קצרה עד שסולק בשל "התרשלות חסרת תקנה".
הוא המשיך בלימודים בכוחות עצמו.
בשנות מלחמת העולם הראשונה עבד בהוראה בעיר הולדתו ועסק בהלחנה.
במקביל הצטרף ככנר לתזמורת הפילהרמונית הצ'כית.
הבלט שלו, "עשתרת", הושלם בשנת 1922. הוא יצא לפריז בשנת 1923, שם היה לתלמידו של אלברט רוסל, אף כי שמר על קשרים רבים עם מולדתו.
כשהצבא הגרמני התקרב לפריז בראשית מלחמת העולם השנייה, נמלט ממנה, תחילה לדרום צרפת ואחר, בשנת 1941, לארצות הברית, שם השתקע בניו יורק עם אשתו הצרפתייה.
החיים באמריקה היו קשים לו, כמוהו כרבים מן האמנים ידועי השם שהגיעו לשם בנסיבות דומות.
הבעיות של קשיי שליטה בשפה האנגלית, חסרון-כיס והעדר הזדמנויות לעשות שימוש בכשרונותיהם היו משותפות לכל האמנים המהגרים בראשית דרכם בארץ החדשה, אך מרטינו הצליח להתאקלם במשך הזמן.
הוא הרבה להלחין ולימד בבית ספר מאנס למוזיקה ברוב התקופה שבין 1948 ל-1956. שש הסימפוניות שלו נכתבו בתקופה בת אחת-עשרה השנים שבין 1942 ל-1953, וחמש הראשונות נוצרו בין 1942 ל-1946. את הסימפוניה השלישית סיים ביוני 1944 והקודה הארוכה שלו נותנת ביטוי לנשימת הרווחה שהביאה הפלישה לנורמנדי.
תלמידיו הנודעים כוללים את אלאן הובהאנס, ברט בכרך ואחרים.
את שנותיו האחרונות עשה מרטינו בשווייץ, ולא שב עוד למולדתו.
הוא מת בלישטאל ב-28 באוגוסט 1959.
מרטינו היה מלחין פורה מאוד, שחיבר קרוב ל-400 יצירות.
רבות מיצירותיו מבוצעות או מוקלטות בקביעות, בהן יצירתו הכוראלית, "עלילות גילגמש" (1955); מחזור של שש סימפוניות; הקונצ'רטי שלו, לצ'לו, כינור, אבוב וחמישה לפסנתר; האופרה האנטי-מלחמתית שלו "קומדיה על גשר"; ומוזיקה קאמרית, הכוללת שמונה רביעיות מיתרים ששרדו, סונאטה לחליל וסונאטינה לקלרינט.
במוזיקה של מרטינו ניכר מגוון רחב של השפעות: יצירות כמו La Revue de Cuisine משנת 1927 מושפעות במידה רבה מג'אז, בעוד שהקונצ'רטו הכפול לשתי תזמורות מיתרים, פסנתר וטימפני (1938) הוא בין היצירות, שבהן ניכרת השפעת הקונצ'רטו גרוסו הבארוקי.
גם השפעתם של באך, מוצרט ובטהובן מוצאת ביטוי ביצירותיו.
יצירות אחרות מושפעות ממוזיקה עממית צ'כית.
"מיסת שדה" למקהלת גברים (1939) שחוברה לצבא הצ'כי בצרפת, מזכירה את סגנונו הנוקשה והמחוספס של ינאצ'ק.
"מצבה ללידיצה" (1943) מספרת על חיסול הכפר הצ'כי לידיצה בידי הנאצים.