tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעל גוף של כלב ים וראש סולה צפונית עם מקור ארוך.
רוחפן כחול גדול - ציפור עגור גדולה וכחולה בעלת כנפיים נוספות על רגליה ובאוזניה.
עכביש כסף - עכביש כסוף אשר אורג רשת חזקה שמגדל ואז טורף פוגלים.
ילדיו עפים מהקן על ידי מעוף על זרע במבוק מנוצה דמוי סביון.
פוגל - היונק האחרון בן סדרה עתידית דמוי-מכרסם קטן שחי בהרי המישור הגדול.
אוכל זרעי במבוק מנוצה ומשמש טרף לעכביש הכסף.
ביצון - תמנון שפיתח יכולת לעלות על פני היבשה ויכולת הסוואה או התחבאות בצמחים מטורפיו.
בצעירותו גדל בתוך צמח בתוכו יש חיידקים ארסיים שארסו נוצר מהם.
צבתון - צב עם שריון שבור שהוא היצור היבשתי הגדול ביותר מעולם בכדור הארץ.
דג מארב - שפמנון גדול בעל עמוד שדרה הכולל מטען חשמלי של 1000 וולט.
בזירית - צאצא גדול של הצרעה.
ניזון מציפורים שבהם מאכיל את צאצאיו.
חיפושית פרח - חיפושית שמתקבצת בקבוצה של 4 חיפושיות ותוקפת ציפורים למאכל בהתחזות לפרח.
ציפור רתחנית - ציפור שיורקת חומצה מחורים באפה.
מזונה העיקרי כמו של שאר הציפורים הוא צוף.
ציפור רתחנית מזויפת - ציפור הדומה לציפור רתחנית, אך אינה תוקפנית כמוה.
ציפור רטט - מין סגול ומהיר של הציפור המזויפת.
כל הציפורים הם קרובות של האלבטרוס.
פנטום הים - מדוזה גדולה שדומה לשלפוחן מצוי וצפה על פני הים.
בתוך זרועותיה יש עכבישים קטנים.
היא לוכדת גולשי שונית צעירים.
גולש שונית - חשופית שחיינית שמפרה אבקנים של היצור דמוי-האלמוג אדומיות ואוכלת את זרועותיה של פנטום הים.
עכביש הים - לעכביש הים ולפנטום הים יש קשר הדדיות: העכביש שומר על פנטום הים מפני גולש השונית, ופנטום הים מספקת לעכביש הים מזון.
טרה בייט - טרמיט שחי בבנייני חול עם חלונות.
מחולק לארבעה סוגים: טרה בייט לוחם, טרה בייט מוביל, טרה בייט נושא מים וטרה בייט חופר.
ללוחם ולחופר יש יכולת יריית חומצה דביקה.
הם מגדלים בבתים פטריות מיוחדות.
תולעת גינה - תולעת עם עלים עליה המבצעים פוטוסינתזה.
בסכנה היא צוללת למערות שבמים.
היא המזון העיקרי של הטרה בייט ושל הרצוען החלקלק.
רצוען חלקלק - תולעת מסדרה עתידית שחיה במעשנות חיידקים, בתוך מי התהום.
בעלת פה כפול (פה בתוך פה) איתו היא אוכלת את תולעת הגינה ותולעי מים אחרות שחלקם יכולים לבלבלו על ידי השפרצת דיו כמו דיונון.
במבלביטל - חיפושית קטנה דמוית-זבוב עם 4 מחושי נוצה שניזונה מנבלות ופרחי צמחים טורפים.
תולעת גרים - תולעת קטנה.
חבורה גדולה של תולעי גרים מסוגלת לטרוף פרה שלמה בקצב מהיר מאוד והם גם גדלים מהר מאוד.
הם נולדים בגוף של במבלביטל ומחכים שהוא יגיע לפגר של דג-עף אוקיינוס ואז הם חותכות את בטן הבמבלביטל וחיים בתוך הפגר של הדג.
קפצן מדבר - חילזון בעל רגל אחת, בעזרתה הוא קופץ במדבר.
מזונו של צמח טורף קוצני שותה דם, אשר קבור בחול וטומן מלכודת לקפצן.
מגה-דיון - דיונון ענק דמוי-פיל.
עם 8 רגלי פיל ושריון אך מוח קטן מאוד.
אוכל צמחים, ריריות ודיובונים קטנים.
הוא בעל שק-קול כחול בראשו להבעת רגש, איתו הוא גם יכול לירוק דברים לא אכילים.
דיובון - דיונון קטן וחברתי שאוכל פירות ודג-עפים.
גמיש ובעל יכולות קפיצה והתנדנדות בין עצים.
הוא יכול להיות היצור שיקים ציוויליזציה אחרי האנושות.
הדיונונים של היער התפתחו מהביצון של הביצה הבנגלית לפני 100 מיליון שנה מתקופתם.
עצי היער הם עצי מחטניים מזנים עתידיים.
דג-עף יערי - דג בעל כנפי ציפור שתלוי כמו עטלף.
אויביו הם הדיובון ורירית שחיה על עצים.
שחיין כסף - סרטן דמוי-דג ששייך לסרטנים שמחליפים את תפקיד הדגים בים.
דיונון קשת - דיונון זוהר באורך 20 מ', אשר ניזון מדג-עף.
דג-עף אוקיינוס - דג בקלה בעל כנפיים ופה כפול (מקור מבחוץ ופה בעל ניבים מבפנים).
ניזון מסרטני העתיד כמו שחיין הכסף.
כריש אופט - כריש מצולות זוהר וקרוב של הפטישן.
ניזון בלהקות מדיונון הקשת וקוטלו על ידי התקפות חשמל.
בהקשר לסדרה זו, יצאה גם סדרת ילדים בשם "חללית הזמן", המציגה חלק מהיצורים במסעם של הדמויות סיג'יי, לואיס, איתן ואמילי עם דיובי הדיובון, הנוסעים בחללית זמן כדי להציל את האנושות.
העתק הוא יצירה שאינה מקורית, אך משקפת בנאמנות ניכרת את היצירה המקורית.
מכונת צילום היא מכשיר נפוץ ליצירת העתק של מסמך נייר.
ליצירת העתק של מסמך נייר משמשות טכניקות אחדות:
ליצירה סימולטנית של מקור והעתק של מסמך הנכתב בכתב יד או במכונת כתיבה משמש נייר פחם.
את נייר הפחם שמים בין הדף עליו נכתב המקור ובין הדף המשמש להעתק.
לחץ הכתיבה בדף המקור מביא להעתק הנכתב, באמצעות נייר הפחם, אל ההעתק.
עם המעבר מכתיבה במכונת כתיבה לכתיבה במעבד תמלילים בוטל הצורך בטכניקה זו, אך היא עדיין משמשת, למשל בפנקס קבלות, שבו מקבל התשלום כותב קבלה למשלם, והעותק נשמר אצלו לשם ניהול חשבונותיו.
מכונת צילום מאפשרת יצירה מהירה של העתק (או העתקים רבים) של דף נייר.
מכונות הצילום הנפוצות יוצרות העתק בשחור-לבן, תוך נאמנות גבוהה למקור כאשר המקור אף הוא שחור-לבן, אך כאשר המקור צבעוני, מוחלפים הצבעים בגוני אפור.
מכונת צילום צבעונית יוצרת העתק נאמן למקור גם למקור צבעוני.
בעת יצירת ההעתק מאפשרת המכונה להגדילו או להקטינו, ולשנות מעט את גווניו.
מכשיר פקס מאפשר משלוח אלקטרוני של העתק של מסמך נייר למקבל מרוחק.
סורק ומדפסת מאפשרים אף הם יצירה נוחה של העתקים של דף נייר.
הסורק יוצר ממסמך המקור קובץ תמונה, שאותו ניתן להדפיס במדפסת לשם יצירת העתק שלו.
טכניקה זו מאפשרת גם משלוח של קובץ התמונה בדואר אלקטרוני, לשם יצירת העתק אצל מקבל מרוחק.
עד להמצאת הדפוס הדרך המקובלת ליצירת עותקים נוספים של יצירה כתובה לשם הפצתה הייתה העתקתה בכתב יד.
בטכניקה זו ההעתק לא היה בהכרח זהה למקור, אם משום שהמעתיק שינה בכוונה תחילה את ההעתק שיצר, ואם מחמת טעות בהעתקה.
העתקה בכתב יד מקובלת גם בימינו, בעבודתו של סופר סת"ם.
גם בטכניקות ההעתקה המודרניות שהוצגו לעיל, ההעתק אינו זהה לחלוטין למקור, כשגודל ההבדל בין ההעתק למקור תלוי באיכותו של ציוד ההעתקה.
בהעתקה של קובץ דיגיטלי, ההעתק זהה לחלוטין למקור.
ציורים מפורסמים זוכים ליצירת העתקים שלהם.
יצירת ההעתק משמשת תלמידי אמנות כתרגול בטכניקת הציור, והיא מאפשרת הצגת ההעתק במקומות נוספים, למען אלה המתקשים להטריח עצמם למוזיאון שבו מוצג הציור המקורי.
לעיתים ההעתק הוא זיוף, כלומר הוא מוצג כאילו הוא התמונה המקורית.
גם לפסלים מפורסמים נוצרו העתקים.
דוגמה בולטת לכך היא ההעתקים של פסל החירות.
יצירת העתק של אובייקט תלת-ממדי אינה פשוטה כיצירת העתק של מסמך נייר.
מכונה נפוצה ליצירת העתק של אובייקט תלת-ממדי היא מכונה לשכפול מפתחות, היוצרת תוך דקות מעטות העתק של מפתח הניתן לה.
לעיתים רחוקות נוצר מבנה שהוא העתק של מבנה נודע.
דוגמה לכך הוא בניין 770 שבכפר חב"ד, שהוא העתק של מרכז חב"ד העולמי - 770 שבברוקלין.
בתוכנות רבות קיימת פונקציה של "העתק והדבק", המאפשרת למשתמש להעתיק אובייקט (טקסט, קובץ, תמונה וכדומה) מהמקום שבו הוא נמצא במחשב למקום אחר, וכך ליצור עותק נוסף שלו.
שיתוף קבצים הוא טכניקה המאפשרת העתקה של קבצים בין מחשבים המחוברים באמצעות רשת מחשבים (ובפרט האינטרנט).
פעמים רבות נדרש אדם להציג מסמך, כגון תעודת לידה, בפני גורמים שונים.
כאשר מסירת המסמך המקורי אינה אפשרית, משום שבעל המסמך יידרש להציגו גם בפני גורמים נוספים, נהוגות שתי דרכים ליצירת העתק שניתן לסמוך עליו:
התייצבות של בעל המסמך המקורי בפני פקיד של הגורם הדורש את המסמך, כך שהפקיד יוצר לצרכיו העתק של המסמך המקורי המוצג בפניו, ומאשר שהעתק זה נאמן למקור.
התייצבות של בעל המסמך המקורי בפני נוטריון, היוצר העתק של המסמך ומאשר בחתימתו שהעתק זה נאמן למקור.
בדיני הראיות נקבעו תנאים לקבילותו של העתק כראיה.
דיני זכויות יוצרים מעניקים ליוצרה של יצירה מקורית גם את הזכות הבלעדית להעתקתה.
בהתאם לכך, כל זמן שיצירה מוגנת, אין ליצור העתק ממנה אלא ברשותו של בעל זכויות היוצרים, למעט חריגים המנויים בחוק, ובהם:
שימוש הוגן: יצירת העתק לשם לימוד עצמי, מחקר, ביקורת או הוראה ובחינה על ידי מוסד חינוך.
יצירת העתק של קלטת לשם שימוש פרטי וביתי שלא למטרות מסחריות (סעיף 3ג לפקודת זכויות יוצרים).
העתקה של תוכנת מחשב לצורכי גיבוי או תחזוקה של עותק מורשה ().
בבתי ספר תלמידים נדרשים להכנה עצמאית של שיעורי בית, ונאסרת העתקה שלהם.
במבחן, שנערך בבית ספר או במסגרת אחרת, העתקה היא עברת משמעת חמורה, שעלולה להביא לפסילת המבחן ואף להעמדה לדין משמעתי.
למניעת העתקה במבחן ננקטים אמצעים שונים, כגון שמירת מרחק בין נבחנים והשגחה קפדנית.
בעבודה המוגשת כמסמך של מעבד תמלילים ניתן להיעזר בתוכנה לאיתור עותק דומה בקרב עבודות של תלמידים אחרים או באינטרנט.
רבי יהושע העשיל בן רבי יוסף צורף (ו' באייר ה'שצ"ג - כ"ד באייר ת"ס, 1633-1700) מווילנה, היה מקובל ומנהיג רוחני בפולין, מחבר "ספר הצורף".
נחשד על ידי חוקרים בשבתאות.
רבי העשיל היה מנהיג רוחני גדול בעיר וילנה.
כינויו צורף נגזר הן מעיסוקו במלאכת הצורפות והן מהמסורות הקבליות אשר בהן השתמש, מסורות שקושרות לפעילות של 'צירוף אותיות'.
על פי המסורות נהג ר' העשיל בסגפנות ופרישות וכמעט לא יצא מפתח ביתו, טען ששורה עליו רוח הנבואה וכי הוא רואה מראות אלוהים.
השפעתו של העשיל צורף חרגה מסביבתו הקרובה.
הוא ניהל תכתובות עם דמויות שבתאיות רבות, בנוגע לסוגיות תאולוגיות, והיה קשור לדמויות מבית המדרש של רבי יהודה החסיד מירושלים שנחשד בשבתאות.
בחודש תמוז שנת ה'תט"ו גלה יחד עם מרבית יהודי וילנה מהעיר, עקב הפרעות, ועבר לאמסטרדם, בתקופה זו החל ללמוד את תורת הקבלה.
בתום הקרבות חזר רבי העשיל לווילנה יחד עם רבי משה רבקש
במשך עשרות שנים עסק רבי העשיל בכתיבה, כתביו הרבים חולקו לחמישה חלקים ומכונים ספר הצורף שאותו ייעד רבי העשיל ללימודו של מלך המשיח, ובו הוא מוכיח שכל התרי"ג מצוות מרומזות בפסוק "שמע ישראל".
פעילות ספרותית זו, החלה בשנת תכ"ו שהייתה שיא פעילותו המשיחית של שבתאי צבי ובה קרו כמה אירועים מכוננים בקרב השבתאים, ומאז לא שקטה.
דבר אשר הגביל מאוד את השפעתו לאחרי פטירתו.
אוטוגרף של חלק מספר הצורף, הנמצא בבית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי בירושלים, מחזיק קרוב לשלוש מאות דפים הכתובים בצפיפות משני צדיהם.
ההנחה המקובלת בזה אצל החוקרים עמנואל אטקס ודוד אסף היא כדעת הרב יהושע מונדשיין.
בסוף ימיו נשא רבי העשיל לאשה את אחותו של רבי משולם זלמן בן רבי יעקב אלעזר פישהוף אוירבך, אחד מראשי חבורת רבי יהודה חסיד ורבי חיים מלאך, והשתתף בהכנותיהם לעלות עם חבורתם לארץ ישראל, אך העלייה עצמה לא עלתה בידו, והוא נפטר בקראקא, שאליה עקר מווילנא בסוף ימיו.
בשנת ה'תצ"ג (1733) הדפיס ההבראיסט יוהאן כריסטוף וולף , בספרו ,"Bibliotheca Hebræa" כרך רביעי, עמ' 1206, את נוסח מצבתו בין הנקברים בעיר קראקא.
בשנת ה'תרל"ד (1874) כתב ר' יחיאל מתתיהו צונץ, ב"הערות והוספות ותיקונים" לספרו "עיר הצדק", לבוב 1874, עמ' 63–64, שלא נמצאה המצבה בעיר קראקא.
העשיל צורף ראה עצמו כממשיך דרכו הקבלית של רבי נתן נטע שפירא מקראקא, בעל ספר "מגלה עמוקות".
המשכיות זו ניכרת לא רק בתורתו התאורטית, אלא גם בתפקיד המשיחי שייחס לעצמו רבי נתן או לפחות ייחסה לו האגדה המאוחרת.
בסוף ימיו בערך משנתה'תנ"ה (1695) התגורר בקראקא בה נפטר ונקבר.
יהודה ליבס, במחקריו על הקשר שבין השבתאות ותלמידי הגר"א, העלה את האפשרות כי רבי אברהם שלמה זלמן צורף הוא צאצא ממשפחתו (אולי נין) של רבי העשיל צורף, היסוד לטענה הוא הן שם משפחה 'צורף' והן קשרים תאולוגיים בין הדמויות.
העתיד היה רבעון גרמני בעברית שיצא לאור משנות ה-50 של המאה ה-20 ועד 1993.
הרבעון יצא במימון הממשלה הפדרלית הגרמנית, בהוצאת פרידריך ריינקה והודפס בישראל.
היו לכתב העת עורכים שונים שהתחלפו, לעיתים, מגיליון לגיליון.
מטרת הרבעון הייתה להנגיש את התרבות הגרמנית ואת הנעשה בגרמניה לקורא העברי, אותו קורא שנרתע מגרמניה ותרבותה בשל השואה.
לשם כך הופץ הרבעון חינם תקופה ארוכה, אף שרשמית נמכר והופץ רק למנויים משלמים.
העת החדשה המוקדמת הוא השם שניתן בהיסטוריוגרפיה המערבית לחלקו הראשון של העידן המודרני, מתחילת המאה ה-16 עד סוף המאה ה-18 (1500–1800 בקירוב).
התקופה הקודמת לה בתולדות התרבות המערבית היא ימי הביניים המאוחרים, וזו שלאחריה היא העת החדשה המאוחרת.
היסטוריונים נוהגים להשתמש במאורעות היסטוריים חשובים כתאריכים סמליים לציון סופה של תקופה אחת ותחילתה של תקופה חדשה, אף שהחלוקה מלאכותית בלבד.
את ראשית העת החדשה המוקדמת מקובל לציין בגילוי אמריקה ב-1492 ואת סיומה בפרוץ המהפכה הצרפתית ב-1789, אך ישנם היסטוריונים החולקים על כך.
נפילת קונסטנטינופול ב-1453, נפילת סין המוסלמית ב-1492 (אותה שנה כמו גילוי העולם החדש), והרפורציה הפרוטסטנטית שמתחילה עם לותר ב-1517 – הוצעו כולם כתאריכי התחלה אפשריים אחרים לעת החדשה המוקדמת.
כל התיארוכים הללו יוצאים מנקודת מבט אירופית, והגבולות של התקופה משתנים הן בתוך אירופה בין המדינות והטריטוריות והן על פי הטריטוריות והמדינות שמחוץ לאירופה.
תאריכי סיום אלטרנטיביים לעת החדשה המוקדמת יש גם כן למכביר, כשבנוסף למהפכה הצרפתית, למהפכה האמריקנית, למהפכה התעשייתית ולפירוק האימפריה הרומית הקדושה ניתן למנות גם את התחזקות הקולוניאליזם הבריטי והרוסי על חשבון הקולוניאליזם הספרדי והפורטוגלי, לקראת סופה של התקופה.
כל התהליכים הללו התרחשו, או לפחות הגיעו לשיאם, בין סוף המאה השמונה עשרה לתחילת התשע עשרה.
במיקוד במאורעות אירופיים בנקודות הציון הפופולריות אינו מקרי, מכיוון שבתקופה זו עלתה החשיבות העולמית של מעצמות אירופה.
תחרות זו, דחפה את הממלכות המקומיות לסחרור מתמיד של יעילות צבאית וצמיחה כלכלית.
היתרון הצבאי תורגם בהדרגה להשתלטות על משאבים והגדלת היתרון.
ההיסטוריון הכלכלי פיליפ הופמן חשב שסיבה מרכזית לפער של האירופים נעוצה בתרבות והמסורות האירופאים שיצרו מערכת תמריצים שעודדה השקעות עתק במלחמות.
אחרים הפחיתו בחשיבותם של היתרון הצבאי, ותלו את יתרונם של האירופאים דווקא בגישתם כלפי תרבויות מאזורים אחרים, מה שאיפשר להם לגייס יותר בני ברית מקומיים ולשתף איתם פעולה באופן אפקטיבי יותר.
היסטוריונים בעשורים האחרונים טענו כי מנקודת מבט כלל עולמית, המאפיין החשוב ביותר של התקופה המודרנית המוקדמת באירופה היה אופייה העולמי המתפשט.
כלכלות ומוסדות חדשים הופיעו, והפכו מתוחכמים יותר והתבטאו באופן עולמי במהלך התקופה.
התקופה המודרנית המוקדמת כללה גם את עליית הדומיננטיות של המרקנטיליזם כתיאוריה כלכלית.
מגמות בולטות אחרות של התקופה כוללות התפתחות של מדע מבוסס ביצוע ניסויים, התקדמות טכנולוגית מהירה יותר ויותר, פוליטיקה אזרחית חילונית, נסיעות מתרבות עקב שיפורים בספנות, מה שאפשר את עידן הגילויים, והופעת מדינות לאום.
תהליכים חשובים נוספים שהתרחשו בתוך אירופה עצמה כוללים את הגילוי מחדש של כתבי העולם העתיק הפוליטיים וההיסטוריים, את המהפכה הקופרניקאית במדע, את מהפכת הדפוס, וכן את האתגר להגמוניה הקתולית שמהווה הרפורמציה הפרוטסטנטית, אתגר שהוביל לרפורמציה נגדית, קתולית, בקרב הכנסייה עצמה וכן למאה וחמישים שנים של מלחמות דת.
גם לגילוי העולם החדש בידי ספרדים ופורטוגלים, כמו גם לגילוי דרכים ימיות מאירופה למזרח אסיה דרך שיט לחופי אפריקה ודרום אסיה, היה תפקיד רב בעיצוב התקופה ובעיצוב מה שבא אחריה.
כלכלה ופוליטיקה בתחילת ימי המודרנה המוקדמת
משלהי ימי הביניים, אירופה תפסה עצמה – על אף ההבדלים הרבים בין הממלכות מבחינות אקלימיות, לשוניות, פוליטיות ואתניות – כחלק משלם נוצרי אחד.
זאת בעיקר בשל האיום העות'מאני על מערב אירופה.
הראשון להשתמש בשם "אירופה" היה פיקולומיני שילימים יהפוך לאפיפיור של "הרפובליקה הנוצרית" פיוס השני.
הנצרות הפכה, מנקודה זו, לסמן מרכזי של הגדרת האירופיים את עצמם.
בתוך הרפובליקה הנוצרית, עם זאת, היו חיכוכים והם הלכו והאמירו לאורך העת החדשה המוקדמת.
החברה עצמה, בתוך גבולות הרפובליקה הנוצרית, הייתה היררכית, ויצאה מתוך חלוקה של החברה לשלוש שדרות: "המתפללים" (כמורה ונזורה), "הלוחמים" (אצולה) וה"עמלים" (שאר החברה).
בעוד שחלוקה זו תעבור שינויים לאורך תקופת המודרנה המוקדמת, בבסיסה היא תישאר על כנה לפחות עד המהפכות (אמריקנית, צרפתית ותעשייתית-בריטית).
החברה הנוצרית באירופה גם התאפיינה בחלוקה ברורה לכפריים (רוב האוכלוסייה) ועירוניים, כשלמעט במקומות כמו איטליה העתידית הערים כללו אחוזים נמוכים מאוד מהאוכלוסיות דוברות ניבי השפה השונים (כלומר שרוב דוברי הגרמנית חיו בכפרים ולא בערים דוגמת פרנקפורט).
יוצאת מהכלל בהקשר זה הייתה איטליה, שנותרה בתחילת ימי העת החדשה כאוסף ערי מדינה עצמיות עם כסף וכישורי בנקאות רבים.
ערי שווייץ והערים האימפריאליות החופשיות היו, ככל הנראה, מהערים הבודדות שנשלטו אחרת.
האפיפיור, כראש הרשות הדתית ברפובליקה הנוצרית, היה מסוגל גם להתערב בענייני השלטון החילוני של הממלכות השונות, כולל אף פיטורי מלכים-שליטים לפחות במספר הזדמנויות.
תחילת התקופה הנידונה היא גם תקופה של שינויים כלכליים שכללו לקיחת הלוואות מאזרחים ומבנקים, גביית מיסים ואפילו כללו את היכולת להעמיד ולתחזק צבא מקצועי.
זו גם תקופה של מעבר לשלטון ריכוזי, כשהמלכים והמלכות לקחו עוד ועוד סמכויות לידיהם.
זו תקופה שכוללת מרידות רבות מצד שדרת העמלים, כשחלק משמעותי מהמרידות התרחשו כבר בתחילת העת החדשה המוקדמת.
מרידות אלו היו לא פעם אלימות, וקשה למדוד את מידת הצלחתן.
מעבר לכל ספק, עם זאת, ישנה כתיבה רבה על השפעתן ועל החרדות מהן.
אחת מנקודות הפתיחה של העת המודרנית, לפחות לפי חלק מהחיבורים ההיסטוריים, היא מהפכת הדפוס, שהגיעה לשיאה סביב 1450 (כלומר אמצע המאה החמש עשרה).
מהפכה זו התחילה, למעשה, עם הייבוא למערב אירופה של שתי המצאות סיניות גדולות: הדפסה מגלופות עץ ונייר.
ההמצאה הראשונה נחשבה ללא יעילה שכן עבודת ההדפסה באמצעותה הייתה איטית ויקרה, ובשל כך באירופה החל בתחילת המאה החמש עשרה מרוץ למצוא תחליף יעיל יותר.
הנייר, בינתיים, סיפק תחליף זול ונגיש לקלפים ששימשו את אירופה עד אז.
הנייר הועבר לאירופה דרך הערבים ולספרד, ומשם נדד מזרחה.
ההדפסה מגלופות עץ הועברה מהסינים ישירות, וחשפה בדרכה מערבה את השוק הגדול להדפסות יעילות.
הדפוס הומצא במקומות רבים באופן עצמאי, משילוב שתי הטכנולוגיות הללו, אולם היו אלה גוטנברג, פוסט ושפר ששיכללו את התהליך מחדש ומיתגו אותו.
הם גם אחראים להדפסות המוקדמות ביותר שברשותנו.
עם זאת, אותיות הדפוס המקוריות כיוונו בתחילת הדרך לדמות לאותיות כתב היד.
מכך ניתן ללמוד שבתחילת הדרך ראו בדפוס כתבי יד יקרים פחות ומיועדים להמונים, בשונה ממוצרים מסוג חדש לחלוטין.
בשל המרחק של מיינץ (העיר הגרמנית בה פעלו) ממוקד התרבות של אז, איטליה של הרנסאנס, עד סוף המאה החמש עשרה עיקר ההדפסות היו של כתבי קודש ושל סיפורי אבירים שכן כתבים אחרים פחות הגיעו לשם עד שלב מאוחר יותר.
תחרות מצד הלבלרים המקומיים בכל טריטוריה הובילה למירוץ בין הלבלרים לבין המדפיסים על היקפי הפצה של טקסטים, תחרות בה הפסידו הלבלרים, ועד 1500 הודפסו כבר כשישה מיליון כרכי ספרים בכארבעים אלף מהדורות, יותר מכל הספרים שיצאו באירופה של אחרי נפילת רומא ועד המצאת הדפוס באירופה.
הדפוס החדש אפשר לדייק מהדורות של חיבורים שצברו טעויות העתקה לאורך דורות, וכך התאפשר הפרויקט של תיקון ושחזור מהדורות לגרסאות המקור של הכתבים.
הנוסחים הזהים החדשים אפשרו גם למלומדים ולמלומדות מכל רחבי אירופה לעבוד על אותם נוסחים (מה שאפשר דיון עליהם, וראו "רפובליקת המכתבים").
גם בחינה של טקסטים חדשים, מבחינת ערכם האקדמי, התאפשרה באופן אובייקטיבי יותר.
כך גם לגבי היכולת להפיץ מחקרים ולבנות על מחקרים שכבר הופצו.
בזכות היכולת להדפיס כמויות, הוזלו מאוד מחירי הספרים ובהתאם הוקל מאוד מבחינה כלכלית ללמוד באופן עצמאי (וזו הייתה אחת מצורות הלימוד העיקריות של התקופה).
יותר מזה, התאפשר מודל חדש של לימוד באוניברסיטאות: קריאה של חומרי הקריאה לשיעור, במקום הגבלה למודל מיושן יותר ("המרצה מקריא מהספר, והכיתה כותבת את שהיא שומעת").
כך התאפשר מעבר משינון של דברים שקרא המרצה מהספר למודל של עבודה עם רעיונות, שכן סטודנטים יכולים היו לעבוד על הטקסטים בין שיעורים ולהתעמק בכתוב.
לא רק מילים הודפסו, אלא גם תחריטים, ואלה אפשרו הפצה של יצירות תרבות ויזואליות בכל רחבי אירופה.
בהתאם, גם צנזורה הומצאה בתקופה זו, פיתוח שעד תחילת המאה השש עשרה כבר היה מלחמה של ממש (מלחמה בהברחות ובהפצות של יצירות אסורות, למשל).
כאחד משני המהלכים המרכזיים שמקושרים לתחילתה של העת החדשה המוקדמת, הרנסאנס נמצא במוקדה של מחלוקת פרשנית כבר מספר עשורים.
האם התרחש רנסאנס, מה היה אופיו ועד כמה היקפו גדול היה מבחינת השפעתו על כלל האוכלוסייה – כל אלו שאלות שעוד לא הגיעו לגביהן לכדי החלטה.
הנרטיב המרכזי שרואה ברנסאנס תופעה שהקיפה את כלל החברה האיטלקית, ושמהווה שבירה מוחלטת ביחס לימי הביניים הוא הנרטיב שניסח באופן המשפיע ביותר יעקב בורקהארדט.
בשנים שמאז כניסת ההיסטוריוגרפיה התרבותית החדשה, ישנו ויכוח עם עמדתו של בורקהארדט, תוך ניסיון להדגיש (על פי רוב) כי הרנסאנס היה תופעה מוגבלת בהיקפה, שעיקרה בערי מדינה מאוד מסוימות, שנקשרה בלימודים ההומניסטיים אך לא בערכי ההומניזם, ושעיקרה בפוליטיקה ולא באמנות ובמדע.
על כן, נבקש תחילה להציג את הנרטיב של בורקהארדט ולאחר מכן כמה מהביקורות העיקריות שהועלו כנגדו.
לפי בורקהארדט, הרנסאנס הוא תקופה של תחייה אחרי ימי הביניים החשוכים.
לדבריו, הרנסאנס האיטלקי, שמוקדיו בפירנצה ובוונציה אך שהתפרש בכל רחבי איטליה, הוא המקור לתרבות המערב כולה.
לדבריו, אנשי הרנסאנס נבדלו מקודמיהם לא רק בתרבותם העשירה יותר, שמבוססת על תחייה מלאה של תרבויות העולם העתיק (יוון ורומא הקלאסיות, של לפני הקיסרות הרומית ועליית הנצרות) אלא גם ביכולת ובמוכנות לבצע החלטות על בסיס שיקולים רציונליים.
כל זאת תוך הצבה במרכז של מודל האדם האוניברסלי, שמאופיין בידע ובכישורים לעסוק במנעד רחב מאוד של תחומים (כשלאונרדו דה וינצ'י הוא הסמל הגדול מכולם).
מודל זה, לדבריו, זכה למימוש כה תכוף ברנסאנס האיטלקי עד שמהות הרנסאנס היא בסוג האנושיות הזה שפרץ אז ומעולם לא שוחזר בהצלחה.
לכך מחבר בורקהארדט את הפיתוחים המדעיים, הדתיים והשלטוניים באיטליה על ערי המדינה שבה, כולל טענה כי התקיים שם שלטון מריטוקרטי במידה רבה.
בורקהארדט ער לכך שפעמים רבות הפיתוחים המדעיים והשלטוניים באו עם צדדים שליליים רבים – לדוגמה ציד מכשפות ואקטים של רשעות או אי-רציונליות – אך לדבריו רשעות זו היא ניצול לרעה של מה שהרנסאנס אפשר והוליד באמצעות החייאת העבר הקלאסי, ולא בעניין מהותי לעצם הגדרת הרנסאנס.
הביקורות על בורקהארדט רבות מספור, אולם כמה מרכזיות חשובות להבנה של היכן נמצא המחקר על הרנסאנס כיום כוללות: (1) היום מוסכם בקרב היסטוריונים כי בורקהארדט טעה במידת השבר שהציב בין ימי הביניים המאוחרים לבין הרנסאנס, וכן טעה גם במידת הרציונליות שהפגינו אנשים פרטיים ושליטים של ערי מדינה.
חשוב הרבה יותר, (2) ידוע לנו היום שהתרבות הקלאסית הייתה ידועה לאיטלקים לפחות כמה מאות שנים מוקדם יותר, וגם זה רק אם נתעלם מחיותם של אנשי הרנסאנס האיטלקי בין הריסות השלטון הרומי.
כך, תומאס אקווינס ביקש לחבר בין המסורת התאולוגית היוונית לבין המסורת התאולוגית הנוצרית.
החידוש בתחייה, אם ישנו כזה, נמצא בבחירה באילו טקסטים אחרים להחיות ובאילו טקסטים למקד את המבט ואת העיסוק: טקסטים היסטוריים, פוליטיים ורטוריים, בשונה מטקסטים תאורטיים או מטאפיזיים, כולל כאלה מדעיים.
טקסטים פוליטיים והיסטוריים אלה אכן קיבלו פחות חשיבות במסורת הסכולסטית של ימי הביניים, אם כי עדיין היו ידועים והועתקו מאות שנים בידי לבלרים בספריות מנזרים.
בנוסף, כפי שמראה פטר ברק, רבים מאמני הרנסאנס לא הפגינו לא אינדיבידואליזם מיוחד וגם לא זכו להשכלה נרחבת, למשל נכון הדבר לרבים מאנשי האמנות בני התקופה.
לאור האמור, מקובל היום הרבה יותר לראות ברנסאנס דגש על לימודים הומניסטיים ופריחה של מחשבה פוליטית, מתוך צרכים של ערי מדינה בתקופה בה האפיפיור ישב מחוץ לאיטליה והריק השלטוני מצד הכנסייה אפשר לאנשי הרנסאנס יד חופשית יותר בבחירת מעשיהם ואורחות חייהם.
בנוסף, כיום דגש רב מושם גם על הצד הכלכלי בתקופת הרנסאנס, כשהשאלה "כיצד הפריחה התרבותית והפריחה הכלכלית קשורות זו בזו?" היא שאלה מרכזית יותר משהייתה בעבר.
נדגיש, עם זאת, שהטיעון הבורקהארדטיאני עוד לא הופרך, והדיון בין שתי מסורות הטיעון הללו נותר בעינו.
בהמשך לרנסאנס האיטלקי, אליו התייחסנו עד כה, החל מאמצע המאה השש עשרה ניתן לתאר גם רנסאנס צפוני, לו היו ביטויים ברבות ממדינות אירופה האחרות.
אם על הרנסאנס האיטלקי ניתן לטעון שהיחסים עם הכנסייה הקתולית היו מורכבים, הרי שבכל הקשור ברנסאנס הצפוני לגלגוליו, מערכת היחסים הייתה הרבה יותר אמונית.
הדמות המפורסמת מכל שם הייתה ונותרה ארסמוס מרוטרדם.
בשנים 1450–1550 חולל השימוש באבק שריפה לירי קליעים מהפכה של ממש באומנות המלחמה.
לשינויים אלה נודעה גם השפעה על הפוליטיקה, החברה ואפילו על חיי הרוח.
המערב התוודע לאבק השריפה באמצע המאה השלוש עשרה, ואבק השריפה נמסר לאירופים מסין דרך סוחרים מהאימפריה הערבית.
בתחילת המאה הארבע עשרה, בסין ובאירופה בה בעת, גם אם באופן עצמאי, החלו להשתמש באבק השריפה כחומר הדף.
בשלהי אותה מאה כל אירופה כבר מייצרת ומשתמשת בכלי נשק חמים.
כל זאת כשבאותה התקופה (גם אם מעט קודם) מבינים באירופה ובאימפריה העות'מאנית שאבק השריפה ונשק חם יעילים במיוחד נגד טירות ימי-ביניימיות.
שיאו של מהלך ההבנה מתרחש כשהסולטאן העות'מאני מחמד השני כובש את קונסטנטינופול – העיר שחומותיה נחשבו למתקדמות ולטובות ביותר.
גם צרפת, שמנצחת את אנגליה במלחמת מאה השנים, הובילה להבנה שהנשק החם משנה את הכללים.
באותה מלחמה, צרפת הפקיעה מאנגליה את נורמנדי.
לאורך תקופת הרנסאנס, עם זאת, הוגבלו התותחים לתפקיד כלי מצור.
השלב הבא היה כניסתם של חילות רגלים שמשתמשים בכלי נשק חמים ונישאים.
בעוד שההיסטוריה של חילות הרגלים למגיע לפחות עד למאה ה-12, אין כל ספק שהרובים היו אלה שהשלימו את דחיקת חיל הפרשים והעניקו את הניצחון – במובנים רבים – לחיל הרגלים.
משנת 1500 צוידו יותר ויותר חיילים ברובים שכאלה.
כיוון שבתחילה, נדרש זמן רב לטעינת הרובים, הרי שהייתה סכנה לרגלים שכן בזמן זה חיל הפרשים ששרד את הירי יכול היה לפגוע בחילות הטוענים.
אולם פיתוחים טקסטיים וטכנולוגיים מהירים שינו את התנאים: בין 1520 לבין 1525 פותחו טקטיקות ליצירת תיאום בין כל סוגי הכוחות וכלי הנשק, ובחמש עשרה השנים הבאות הוגברה הכרייה של מתכות, לצד הכנסת שפצורים נוספים בכלי הנשק, כולל מבחינת עוצמת אש ודיוק הירי.
השימוש הגובר באבק שריפה למטרות לחימה נובע בעיקרו של דבר מהמבנים הפוליטיים שנכחו באירופה בת התקופה, ובעיקר המעבר לשלטון ריבוני על טריטוריה ואוכלוסייה עם צבא אחד גדול וחזק.
בסופו של יום, כלי הנשק הללו היו יקרים, והם הביאו לתוצאות טובות בעיקר כשהחיל היה גדול ומלוכד.
אספקטים אלה הביאו לריכוז כוח אש רב יותר אצל בעלי הממון, ובהתאם הצבא הפך יותר ויותר ריכוזי.
במקביל, קבוצות האצילים קוננו על אובדן רוח האבירות והצורך בלוחמת אבירים.
מנקודה זו הכוח עבר יותר ויותר למלוכה, שיכולה הייתה לממן צבאות ענק כאלה.
מבחינת עולמות האומנות והרוח, בינתיים, התרבו הקולות האנטי-מלחמתיים, כמו גם הדיונים במלחמות צודקות יותר או פחות.
אם בימי הרנסאנס עדיין ניתן למצוא ציורים רבים של ארס ואפרודיטה יחדיו, כסמנים שדו-הקיום ה"הכרחי" של רוך ואלימות, הרי שככל שהתרבו כלי ה, ולו מפני שקשה יותר היה למצוא ערך למיומנות צבאית.
משלבים מוקדמים יחסית בהתפתחות כלי הנשק החמים, כל חייל עם רובה הפך לסכנה, ובהתאם משהו מהאופי הרומנטי של הלחימה נעלם.
המלחמה נתפסה כמקום מבעית יותר ויותר.
על האחיזה של הכנסייה הקתולית בחברה האירופית ערב הרפורמציה וביקורתו המקורית של לותר
הכנסייה הקתולית, בשלהי ימי הביניים, פעלה והשפיעה על החברה האירופית במספר אפיקים נבדלים:
הכנסייה הייתה מוסד בין-לאומי ומאורגן היטב שנציגיו נמצאו כמעט בכל אתר ואתר במרחב הנוצרי המערבי, הן מצד הכמורה והן מצד הנזורה.
המוסד הקתולי החזיק בידיו את עיקר מערכות החינוך האירופיות, ובתוך זה גם בעיקר הספריות והמוסדות להשכלה גבוהה.
הכנסייה גם ריכזה חלק נכבד ממערכת הסעד, ולמעשה משלב מוקדם שימשה גם כמסלול לניעות חברתי, בעיקר כלפי מעלה, עבור עניים מוכשרים.
ישנה טענה שאפילו לנשים התאפשר ניעות עד סף מסוים באמצעות הכנסייה.
מערכת היחסים בין המוסד הכנסייתי לבין המוסדות האזרחיים הייתה סבוכה, והתבססה על הפרדת רשויות עם מאבקים בינם על תחומי ההשפעה.
הכנסייה, כחלק מכך, החזיקה גם שטחים רבים, ורבים מאנשיה היו אצילים לשעבר.
הכנסייה הייתה גם מערכת של אמונות ודעות שסיפקה למאמינים ולמאמינות תפיסת עולם שלמה.
הכנסייה הקתולית סיפקה אפיקים ואמצעים להשגת הגאולה עבור המאמינים הנוצרים, ויהיה הרקע שלהם אשר יהיה, ובהתאם הייתה ממש תלות של החברה האזרחית בממסד הכנסייתי.
הדת התגלמה, באותה רפובליקה נוצרית, גם בחיי היומיום, מטקסים וחגים ועד תפילות משותפות ואומנות.
הדת לא הייתה "תורה מופשטת ותו לא", כמעט כל חלק ביומיום הוטמע במשמעויות דתיות.
תיאור זה מעלה שאלה, מדוע אם כן פרצה הרפורמציה?
הסיבה לכך אמונית, ואין היא מנסה להיטיב עם האנשים ויהיו הם אחד האדם.
עבור לותר, כן גם עבור ממשיכי וממשיכות דרכיו, הגורל האמוני כבר נקבע מראש ואין איך לשנות אותו.
והכנסייה הקתולית, לדבריו, אינה טובה יותר בקריאתה את השיפוט האלוהי, ואת המונופול הלא מוצדק שלקחה לעצמה היא גם ניצלה לרעה.
כל אדם, לדבריו, אם יתאמץ מספיק יוכל להבין את כתבי הקודש, ובהתאם המעמד העודף שזכו לו – כך טען – אנשי הכנסייה לגווניהם נדרש להתבטל בפני יכולת ההבנה של הפרט.
המנהיג הדתי הופך לאיש משפחה ורועה לקהילה.
אולם אין פרשנותו עדיפה (כך לותר).
לפי הנרטיב הקלאסי של תולדות המדעים, העת החדשה המוקדמת הייתה תקופה של התגבשות השיטה המדעית ושל הישגים מחקריים רבים.
להישגים אלה, נהוג לטעון, הייתה השפעה רבה על אופי החברות האירופיות וכן על היכולת שלהן לצאת ולתחזק את מסעות הכיבושים שלהן ברחבי העולם.
המהפכה המדעית בעיקרו של דבר החליפה מודלים עתיקים, בעיקר אריסטוטליים, במודלים חדשים ואמפריציסטים, ואלה אפשרו איסוף ידע שיטתי וניתוח יסודי של התוצאות.
השינוי שחולל ניוטון הגיע רחוק מזה, עם זאת, הוא הוביל להחלפת יעדי הביסוס המדעי מחיפוש הסיבות לתופעות כל הדרך לניסיון לחזות מופעים של התופעות, למשל לנוע מ"מדוע יש גאות?" כל הדרך ל"בתאריך כזה וכזה תהיה גאות כזו וכזו".
גם האסטרולוגיה איבדה מיוקרתה המדעית, הופכת בתוך כך לתחום נפרד.
הפיתוחים של ניוטון היו חשובים במיוחד גם בהקשר נוסף: לראשונה נמצא שהתנועה בשמיים והתנועה על כדור הארץ פועלים לפי אותם כללים.
בסוף העת החדשה המוקדמת, ניתן למצוא את הולדת הגאולוגיה המודרנית, כמו גם גילויים ראשונים בדרך לניסוח חוקי האלקטרו-מגנטיות.
במקביל לפיתוחים בפיזיקה, החלו להתמסד בתקופה זו מדעי האנטומיה והכימיה (שבעצמה החלה להיבדל מהאלכימיה).
מבחינת מדע האנטומיה, בין השנים 1543 ו-1628 התפרסמו שורה של ספרים שתיקנו לראשונה את ספרי האנטומיה של גלנוס, ואלה דייקו את תיאורי הגוף ופירטו באופן מלא יותר על מערכות כלי הדם.
גם רפואת השיניים נולדה בתקופה זו בחזותה המודרנית, וכך גם החיסונים שנולדו עם עבודותיו החלוציות של אדווארד ג'נר.
ניסוחים ראשונים של תורות אבולוציה מצאו את מקומם השולי בשיח המדעי, מקום שייהפך מרכזי יותר במאה התשע עשרה.
הכימיה המודרנית, כאמור, נולדה גם היא, ספציפית עם עבודותיו של רוברט בויל וניסוח חוקי שימור, חוקי גזים ודחיית מודל הפלוגיסטון.
מבחינה טכנולוגית, המיקרוסקופ והטלסקופ נולדו בתקופה זו, וכך גם לגבי עקרונות קטלוג של יצורים חיים, גדולים כקטנים.
בתחומי מדעי החברה, ניתן למצוא בסוף התקופה את הולדת הבלשנות ההיסטורית, בידי ויליאם ג'ונס, את הולדת האנתרופולוגיה המודרנית (יחד עם הגזענות האירופית) וכן את הולדת הכלכלה המודרנית עם ספרו של אדם סמית "עושר העמים".
עם זאת, לצד המהפכה המדעית צמחו גם פרקטיקות רבות שאינן מדעיות לפי הסטנדרט של היום.
ההגדרה של מה הוא מדע הייתה מאז ומתמיד דינמית, וכחלק מהמדעים היו לא פעם גם שיקולים דתיים לעילא ולעילא.
כך, למשל, אצל ניוטון היה ניסיון להוכיח את קיומו של אלוהים כחלק מניסוח חוקי הפיזיקה שלו.
גם עבור בויל, לא תמיד היה ברור היכן הכימיה מתחילה והאלכימיה נגמרת.
העשירייה או עשרת הציירים האמריקאים הייתה קבוצת ציירים שעזבה את איגוד האמנים האמריקאי בסוף שנת 1897. עזיבת הציירים הייתה על רקע של חילוקי דעות בנוגע לאופי ניהול האיגוד, בעיקר בנוגע לסגנון אמנותי - הנהלת האיגוד העדיפה את סגנון הציור הקלאסי והרומנטי הריאליסטי על פני האימפרסיוניזם.
בנוסף, הקבוצה חשה כי אופי התערוכות שארגן האיגוד היה מסחרי יתר על המידה, ולקה בחסר בכל הקשור לטעם אמנותי.
מארגני הקבוצה היו צ'יילד האסאם, ג'וליאן אלדן וייר וג'ון הנרי טוואצ'טמן.
אליהם הצטרפו רוברט לואיס ריד, וילארד מטקלף, פרנק ווסטון בנסון, אדמונד צ'ארלס טארבל, תומאס דיווינג, ג'וזף דה קאמפ ואדוארד סימונס.
וינסלו הומר התבקש להצטרף לקבוצה, אולם הוא סירב.
לאחר מותו של טוואצ'טמן ב-1902, מילא את מקומו ויליאם מריט צ'ייס.
חברי הקבוצה כולם פעלו בסביבות ניו יורק או בוסטון, כולם תומכי האימפרסיוניזם וכולם בעלי קריירה מבוססת.
הקבוצה נוסדה תוך החלטה כי לא תמנה יותר מעשרה חברים, וכי כל אחד מהחברים ישתתף בתערוכה שנתית.
ניתן היה לצרף חבר חדש לקבוצה רק באמצעות הסכמת כל שאר חברי הקבוצה בהצבעה אנונימית.
הקבוצה התקיימה במשך כעשרים שנה, והתפרקה עם מות חבריה ודעיכת קרנה של האימפרסיוניזם לטובת זרמים אחרים.
העתיק הוא דמות משנה בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Strange Tales #110 מיולי 1963 בכתיבתו של סטן לי ובאיורו של סטיב דיטקו.
הדמות שימשה כמורה רוחני לדוקטור סטריינג', ונחשבה למכשף העליון של המאה ה-20.
גרסה נשית של העתיק הופיעה בסרטי היקום הקולנועי של מארוול "דוקטור סטריינג' ו"הנוקמים: סוף המשחק" בגילומה של השחקנית טילדה סווינטון.
האדם אשר יהפוך למכשף שידוע בכינוי "העתיק" נולד לפני 500 שנים, בשנות ה-30 של המאה ה-15, בכפר המיסטי הבדיוני קאמאר-טאג' שבטיבט.
בנערותו, הוא היה חוואי שוחר שלום, עד אשר חברו קאלו גילה את כוחות הקסם ושיתף אותו בידע האומנויות המיסטיות.
אולם, שני החברים לא הסכימו בעניין הדרך בה ישתמשו בקסם.
העתיק רצה להגן על הכפר בו חיו ולעזור לאחרים, אך קאלו רצה להגן על הכפר באמצעות כיבושם של הכפרים השכנים בעזרת צבא שמורכב מתושבי הכפר, כששאיפתו האולטימטיבית הייתה ליצור אימפריה.
העתיק וקאלו הסכימו להטיל כישוף שחיסל כל חולי והשפעות גיל מקאמאר-טאג'.
מעט לאחר מכן, קאלו מוכתר כמלך הכפר בידי התושבים המכושפים.
כשהעתיק מנסה לעצור את קאלו, הכפר מוחרב כתוצאה מהעימות ביניהם.
קאלו נשלח לגלות לממד חלופי, והעתיק מופשט מאלמותיותו, אם כי הוא עדיין מזדקן באיטיות רבה מכל בן אנוש אחר.
מאוחר יותר, גיבור המערב הפרוע בשם "הרוכב השחור" חוקר מקרה פשע בטקסס שמוביל אותו לצ'יינהטאון, ניו יורק.
הוא מקבל עזרה מאיש סיני שמתגלה כגרסה צעירה יותר של העתיק.
במהלך המאות, העתיק עורך מסעות ברחבי העולם, נלחם בשדים ורוחות רעות ומגרש רבים מהם מכדור הארץ.
הוא מרחיב את הידע שלו, אוסף ספרים שמכילים ידע אסור ומסוכן ושומר עליהם מכל רע.
דרך מדיטציה, העתיק נתקל בישות הקוסמית אטרניטי שמעניק לו ממצא מיסטי רב-עוצמה בשם העין של אגאמוטו.
בהמשך, העתיק מביס גריפון בבבילוניה בעת הגנה על הספר של וישאנטי, ספר עב-כרס שאוצר בחובו ידע מיסטי רחב.
בסופו של דבר, הספר מגיע לידי חזקתו.
העתיק מתיישב בהרי ההימלאיה ומקים ארמון שישמש כביתו, כאשר ביחד עם מסדר נזירים הוא מספק הגנה ותמיכה עצמית.
בתחרות אותה ארגן ג'ינגס הזקן, העתיק זוכה לתואר מכשף-העל של כדור הארץ.
הוא לוקח תחת חסותו תלמיד, אך מגרש אותו לאחר שהוא חושף שתלמידו לומד בחשאי מספרים של קסם שחור כדי להעצים את כוחו.
במהלך השרפה הגדולה של לונדון, העתיק נלחם בדורמאמו באחד מהעימותים הרבים ביניהם, ומאלץ אותו לסגת.
בשעה שהעתיק מצליח להגן תמיד על הארץ, הוא אינו מצליח להביס לחלוטין את דורמאמו, שחוזר ללא הרף להטיל את חתתו על האנושות.
מכיוון שהעתיק הזדקן ונחלש במהלך המאות, הוא מחפש אחר תלמיד נוסף שלו יעביר את הידע לצורך הגנת הארץ מפני ישויות דמוניות.
הוא מוצא את אנתוני לודגייט דרואיד, פסיכיאטר בעל כישרונות מיסטיים.
העתיק מתחזה ללאמה העליון ומאמן את תלמידו ברזי המיסטיקה כדי שיהפוך לדוקטור דרואיד.
כמו כן, אציל מטרנסילבניה בשם ברון מורדו מבקש לברר אפשרות אם העתיק יוכל לאמנו.
העתיק רואה את השחיתות שבליבו של מורדו, אך הוא מחזיק בתקווה שבאמצעות אימונים, מורדו יוכל למצוא כפרה.
הוא מקבל את בקשתו של מורדו ומתחיל לאמן אותו.
בתחילה, נדמה שמורדו משתנה אך בהמשך הוא נתקף קנאה כאשר העתיק בוחר להגן על צעיר בשם סטיבן סטריינג'.
לטענתו של העתיק, לסטריינג' יש יכולות קסם עצומות והוא מחזיק בפוטנציאל להפוך למכשף-העל הבא.
בראותו זאת, מורדו שולח שדים וסיוטים שיבעיתו את הצעיר בחלומותיו, אך העתיק ממשיך להגן עליו ומוחק מזכרונו את אותם מפגשים.
בסופו של דבר, סטריינג' הושפע בכל זאת ממעשיו של מורדו, וגדל להיות נוירוכירורג מצליח ומרוכז בעצמו.
לאחר תאונת דרכים, סטריינג' מבקש מהעתיק עזרה מיסטית בתיקון הנזק העצבי לידיו.
העתיק מקבל אותו כתלמידו לאחר שסטריינג' חושף בפניו מזימה שנרקחה בין מורדו ודורמאמו.
בעקבות כך, מורדו עוזב את ארמונו של העתיק, וסטריינג' הופך לממשיך דרכו של העתיק תחת השם דוקטור סטריינג'.
העתיק מסייע לסטריינג' לעיתים קרובות, אך כאשר המפלצת החוץ-ממדית שומא-גוראת' מנסה לפלוש לכדור הארץ דרך מוחו של העתיק, זה האחרון מפציר בסטריינג' להשמיד את החלק במוח שלו ששולט באגו.
בעוד פעולה זו מונעת משומא-גוראת' כניסה לממד הארצי ולוכדת אותו במוחו של העתיק, גופו הפיזי של העתיק מושמד.
התקיימותו הגשמית של העתיק הסתיימה, אולם תודעתו זכתה להתעלות ולהתמזג עם היקום ועם אטרניטי.
בעקבות כך, סטריינג' יורש את תוארו של העתיק בתור מכשף-העל.
העתיק מפגין את עצם קיומו בעקבות מות גופו הגשמי על ידי כך שהוא מתגשם כאווטאר של אטרניטי, מה שמפריע למאבק מתמשך שנערך בין סטריינג' לאטרניטי.
הוא גם זוכה באופן רגעי לגוף גשמי כאשר קבוצת המגשימים גורמת ליקום לדחות אותו.
בתקופה זו הוא חי כהומלס אלכוהוליסט בחלק העני של מנהטן.
הוא משיג מחדש את אחדותו עם היקום כשדוקטור סטריינג' מביס את המגשימים.
העשרה שהובטח להם גן עדן הוא מונח שמשתמשים בו הסונים כדי לכנות עשרה מבני לווייתו של הנביא מוחמד, אשר על פי כמה אוספי חדית', מוחמד הבטיח להם שייכנסו לגן העדן.
ככלל, השיעים אינם מקבלים חדית' זה.
ברשימת העשרה נמצאים ארבעת הראשידון: אבו בכר, עומר בן אל-ח'טאב, עות'מאן בן עפאן, עלי בן אבי טאלב; ונוספו עליהם: אל-זובייר בן אל-עוואם, טלחה בן עובייד אללה, עבד אל-רחמן בן עוף, סעד בן אבי וקאץ, אבו עוביידה בן אל-ג'ראח, וסעיד בן זיד.
העתיד הרחוק הוא מונח המתייחס לטווח זמן שתחילתו בעוד אלפי שנים, וסופו לא מוגדר וניתן להתייחס אליו כאל נצח.
קיימות השערות והערכות החוזות את העתיד להתרחש ברמות שונות ובשלל תחומים.
אף על פי שלא ניתן לחזות דבר בוודאות מלאה, ישנם מודלים בתחומים שונים אשר מתארים את התהליכים שעשויים להתרחש, גם אם מדובר בטווח רחב של טעויות אפשריות.
למשל, העל-ענק האדום ביטלג'וז עשוי להתפוצץ בסופרנובה בכל רגע ב-100,000 השנים הקרובות.
לעומת זאת, ידוע כי הירח מתרחק מכדור הארץ בכ-3.8 סנטימטרים בכל שנה, וניתן להשתמש בנתון בשביל לחזות תהליכים הקשורים בהשפעת שני גרמי השמיים.
חיזויים מעין אלה רלוונטיים לתחומים הבאים:
אסטרופיזיקה – מנבאת את היווצרותם של כוכבים וכוכבי לכת וכן את מותם ואת האינטראקציה ביניהם.
חיזויים בתחום זה חייבים להיות תואמים את החוק השני של התרמודינמיקה.
פיזיקת חלקיקים – מנתחת כיצד חומר יתנהג לאורך זמן ארוך, תוך התחשבות בדעיכתו הרדיואקטיבית של החומר
ביולוגיה אבולוציונית – מנבאת כיצד חיים מתפתחים לאורך זמן
טקטוניקת הלוחות – חיזוי נדידת היבשות בעתיד הרחוק והשפעתה על כדור הארץ
כמו כן, ישנם תחומים נושקים העוסקים בעתיד החיים על פני כדור הארץ בנושאי אנרגיה, פירוק נשק גרעיני וטכנולוגיה.
ישנן מספר הערכות לשאלות ספציפיות באשר לעתיד, בעיקר בנושאי הכחדת האנושות או דעיכה של הפרוטון, וכן שאלות העוסקות בקץ כדור הארץ ובתהליך הפיכת השמש לענק אדום.
עתיד כדור הארץ, מערכת השמש והיקום
שנים בעתיד המאורע החזוי 10,000 בעוד מספר מאות צפוי להיסדק מחסום הקרח של אגן וילקס שמתחת לקרחונים ולסכן את מזרח אנטארקטיקה.
כתוצאה מכך עשויה שכבת הקרח של מזרח אנטארקטיקה להיעלם וגובה פני הים יעלה ב-3 עד 4 מטרים.
זאת בנפרד להשפעה ארוכת הטווח שתהיה להתחממות העולמית גם על גובה פני הים בעקבות הפשרתם של הקרחונים בשאר חלקי אנטארקטיקה.
10,000 העל-ענק אדום אנטארס יסיים את חייו בסופרנובה שניתן יהיה לצפות בה מכדור הארץ באור יום.
15,000 צפוי להתחיל עידן קרח חדש, אם תושג שליטה על כמות פחמן דו-חמצני שנפלטת לאטמוספירה.
בריטניה הגדולה תחזור להיות חלק מיבשת אירופה.
20,000–100,000 הר הגעש התת-ימי לואיהי צפוי לעלות מעל גובה פני האוקיינוס ולהפוך לאי נוסף בהוואי.
25,000 במאדים תחול נסיגה מקסימלית של שכבת הקרח בקוטב הצפוני.
36,000 הננס האדום רוס 248 יחלוף במרחק 3.024 שנות אור מכדור הארץ ויהיה לכוכב הקרוב ביותר לשמש, לאחר מכן יתרחק וכעבור 8,000 שנה יחזור שוב אלפא קנטאורי ולאחריו גליזה 445. 50,000 תחילתו של עידן קרח חדש, לפי מחקר של ברגר ולוטר.
מפלי ניאגרה יישחקו וימת אירי לא תהיה ניתנת לזיהוי.
50,000 אורך היממה יתארך ותתווסף דקה מעוברת לכל יום.
100,000 VY בכלב גדול יתפוצץ בהיפרנובה.
100,000 לפי מחקר של אוניברסיטת פוטסדאם, פעילות האדם דחתה את תחילתו של עידן קרח חדש לכל הפחות עד לתקופה זו.
100,000 כדור הארץ צפוי לחוות התפרצות-על שתכסה עד כדי 400 קילומטר מעוקב של מאגמה 300,000 כוכב וולף-ראייה WR 104 צפוי להתפוצץ בסופרנובה תוך מאות אלפי שנים.
500,000 בתרונות הפארק הלאומי בדלנדס שבמדינת דרום דקוטה, ארצות הברית, עשויים להיעלם.
950,000 מכתש המטאור שבמדינת אריזונה, ארצות הברית, עשוי להיעלם.
1 מיליון עשויה להתרחש התפרצות-על שתפלוט 3,200 קילומטר מעוקב של מאגמה, בדומה לכמות בעת ההתפרצות לפי תאוריית אסון טובה לפי כ-75,000 שנה.
1.4 מיליון הכוכב גליזה 710 יתקרב עד לכדי 1.1 שנות אור מהשמש בטרם יתרחק שוב, בזמן זה "יפריע" לגרמי שמיים בעננת אורט וגופי קרח אחרים בקצה מערכת השמש בגלל כוח הכבידה.
כתוצאה מכך עולה הסבירות לכניסתם של שביטים לפנים מערכת השמש.
לפחות 2 מיליון הגרנד קניון שבמדינה אריזונה, ארצות הברית, יישחק.
אמנם הקניון יהיה מעט יותר עמוק, אבל העמק של נהר קולורדו יהיה רחב הרבה יותר.
10 מיליון ים סוף ישטוף את הבקע המזרח אפריקאי ויחצה את אפריקה לשניים כתוצאה מתזוזה של הלוח הסומלי .
50 מיליון הזמן המקסימלי עד להתנגשותו של פובוס במאדים.
50 מיליון אפריקה תנוע צפונה לכיוון אירואסיה ותסגור את הים התיכון, ייווצר רכס הרים דומה להימלאיה.
50–60 מיליון הרי הרוקי הקנדיים יהפכו למישוריים.
לחלקים הדרומיים שבארצות הברית התהליך יימשך זמן יותר ממושך.
50–400 מיליון הזמן הדרוש לכדור הארץ לחדש באופן טבעי את מלאי דלק המאובנים.
80 מיליון איי הוואי ישקעו לתוך האוקיינוס השקט, למעט האי הוואי שיישאר אחרון בשרשרת האיים.
100 מיליון הזמן המשוער הכי רחוק לקיומן של טבעות שבתאי.
240 מיליון מערכת השמש תשלים שנה גלקטית (סיבוב אחד שלם סביב המרכז הגלקטי של שביל החלב) מאז מיקומה הנוכחי.
250 מיליון כל היבשות תתחברנה יחדיו ותיווצר יבשת-על, כאשר ישנן השערות בשם פנגיאה פרוקסימה, אמאסיה ונובופנגיאה ויפרדו שוב כעבור 150–250 מיליון שנה לאחר מכן.
500–600 מיליון עד העת הזו צפויה להתרחש התפרצות גמא, או סופרנובה רבת עוצמה, במרחק של עד 6,500 שנות אור מכדור הארץ – קרוב מספיק כדי להרוס את שכבת האוזון ולחולל הכחדה המונית.
600 מיליון לפי קצב ההתרחקות של הירח מכדור הארץ (3.8 סנטימטר בשנה), בזמן ההוא, הוא יהיה במרחק הגדול ב-14,600 מילים (כ-23,500 ק"מ) ממרחקו כיום – מנקודה זו והלאה לא ניתן יהיה לצפות בליקוי חמה מלא מכדור הארץ.
600 מיליון תגבר עוצמת ההארה של השמש ותשבש את מחזור קרבונט-סיליקט , מה שיגרום לבליה של סלעים על פני השטח וילכוד פחמן דו-חמצני באדמה בצורת פחמן.
כתוצאה מכך, מים יתאדו מפני כדור הארץ ותיעצר תנועת טקטוניקת הלוחות בסופו של תהליך.
תרד כמות הפחמן הדו-חמצני, כך שקיבוע פחמן במסלול C3 לא יוכל להתקיים וכל הצמחים המתקיימים מכך יחדלו מלהתקיים.
800 מיליון רמת הפחמן הדו-חמצני בכדור הארץ תרד, כך שקיבוע פחמן במסלול C4 לא יוכל יותר להתקיים.
החמצן ושכבת האוזון ייעלמו מאטמוספירת כדור הארץ ויצורים רב-תאיים יכחדו.
1 מיליארד הטמפרטורה הממוצעת על פני כדור הארץ תגיע ל~320 קלווין (47 מעלות צלזיוס) וזאת בעקבות עליה של 10 אחוזים בעוצמת ההארה של השמש.
1.3 מיליארד חיי האאוקריוטים יכחדו מהעולם כתוצאה מהעדר פחמן דו-חמצני; יישארו בכדור הארץ אך ורק פרוקריוטים.
1.5–1.6 מיליארד האזור הישיב סביב השמש נע החוצה, כתוצאה מעלית עוצמת ההארה.
רמת הפחמן הדו-חמצני במאדים עולה וכתוצאה מכך הטמפרטורה בכוכב הלכת עולה לזו שהייתה בזמן עידן קרח על פני כדור הארץ.
1.75–3.25 מיליארד מנקודת זמן כלשהי בתקופה הזו כבר לא יתאפשרו חיים רב-תאיים על פני כדור הארץ.
2.3 מיליארד גלעין כדור הארץ החיצוני יקפא, אם הגלעין הפנימי ימשיך להתרחב בקצב הנוכחי של 1 מילימטר בשנה.
ללא גלעין חיצוני במצב נוזלי ייעלם השדה המגנטי של כדור הארץ.
2.5 מיליארד גלקסיית ענן מגלן הגדול עשויה עד לזמן הזה להתמזג לתוך שביל החלב.
2.8 מיליארד הטמפרטורה הממוצעת על פני השטח בכדור הארץ תגיע ל~422 קלווין (149 מעלות צלזיוס).
החיים בכדור הארץ מנקודה זו יכללו רק חד-תאיים.
3 מיליארד הנקודה של הקוטב האמיתי של כדור הארץ תתעה ממקום למקום בצורה כאוטית וקיצונית, אחרי שהירח יגיע לנקודה החציונית ותושפע נטיית ציר הסיבוב.
3.5–4.5 מיליארד כדור הארץ יהיה דומה לכוכב הלכת נוגה כיום כתוצאה מ-40% של אדי מים באטמוספירה הנמוכה ועליית עוצמת ההארה של השמש ב-35%–40% לעומת המצב כיום.
הטמפרטורה בכדור הארץ תטפס לכדי 1,600 קלווין (1,330 מעלות צלזיוס).
4 מיליארד נקודת הזמן החציונית מבין האפשריות שגלקסיית אנדרומדה תתנגש בשביל החלב ותיווצר גלקסיה אחת בשם "מילקרומדה" , אולם התנגשות זו לא תשפיע על מערכת השמש (למעט באשר למיקומה בתוך הגלקסיה החדשה).
4.5 מיליארד לפי מחקר משנת 2019, עד לזמן הזה צפויה גלקסיית אנדרומדה להתנגש בגלקסיית שביל החלב, אף כי לא צפויה התנגשות חזיתית אלא פגיעה מהצד.
5 מיליארד המימן בליבת השמש יאזל וזו תעזוב את הסדרה הראשית ותהפוך לענק אדום, תוך שזו "תבלע" ותשרוף את כוכב חמה ונוגה ותמלא את מחצית משמי כדור הארץ 7.5 מיליארד כדור הארץ ומאדים עשויים להקיף סינכרונית את השמש, שתהיה אז תת-ענק.
7.9 מיליארד השמש תגיע לסף האפשרי לענק אדום לפי דיאגרמת הרצשפרונג-ראסל כשתגיע לגודל של פי 256 מהיום ו"תבלע" גם את כדור הארץ וגם את מאדים.
בזמן הזה התנאים בטיטאן, ירחו של שבתאי, יתמכו בקיומם של חיים.
8 מיליארד השמש תהפוך לננס לבן ותאבד כמחצית מהמסה שלה בתוך כמה עשרות אלפי שנים, בפרק זמן זה הטמפרטורה של כוכבי מערכת השמש תצנח משמעותית מאחר שננס לבן פולט הרבה פחות אנרגיה.
20 מיליארד על פי תאוריית הקריעה הגדולה – זמן קץ היקום.
50 מיליארד אם כדור הארץ והירח לא "ייבלעו" בתוך השמש, הרי ששניהם יינעלו בהקפה סינכרונית תוך שהם מראים תמיד את אותו צד אחד כלפי השני.
לאחר מכן, ייווצר תנע זוויתי מתוך מערכת שיגרום לסיבוב הירח לעצור מלכת ולסיבוב כדור הארץ על צירו להאיץ.
100 מיליארד התפשטות היקום תגרום לכל הגלקסיות מעבר לקבוצה המקומית (בימינו) להידחק מעבר לגבולות היקום הנצפה.
150 מיליארד קרינת הרקע הקוסמית תצנח לטמפרטורה של 0.3 קלווין (לעומת ~2.7 כיום), משמעות הדבר שלא יהיה ניתן להבחין בה באמצעים הטכנולוגיים הקיימים כיום.
450 מיליארד הנקודה החציונית מבין ההשערות לפיהן גלקסיות הקבוצה המקומית יתמזגו לגלקסיה אחת משותפת.
1 טריליון הזמן המינימלי שבין ההשערות לפיהן תיפסק היווצרות הכוכבים בגלקסיות, זאת מאחר שהגלקסיות יתרוקנו מענני גז הדרושים לשם היווצרות הכוכבים.
3 טריליון יהיה ניתן להבחין רק בגלקסיה המקומית, והיקום ייראה סטטי.
4 טריליון פרוקסימה קנטאורי, הכוכב הקרוב ביותר לשמש, יעזוב את הסדרה הראשית ויהפוך מננס אדום לננס לבן.
100 טריליון הזמן המקסימלי עד שלא תיתכן יותר היווצרות רגילה של כוכבים בגלקסיות.
110–120 טריליון עד לזמן הזה יאבדו כל הכוכבים ביקום את הדלק שלהם (כוכבים בעלי מסה נמוכה יסיימו את חייהם אפילו תוך עשירית מהזמן הזה).
יישארו ביקום רק שאריות כוכבים (ננסים לבנים, כוכבי נייטרונים וחורים שחורים) וננסים חומים.
1015 עד לזמן הזה מפגש בין כוכבים ינתק את כל כוכבי הלכת מהקפה סביב הכוכב שלהם.עד לזמן הזה השמש תתקרר לטמפרטורה של 5 מעלות צלזיוס מעל האפס המוחלט.
1019–1020 הזמן המשוער עד ש-90%–99% מהננסים החומים ושאריות הכוכבים ייפלטו אל מחוץ לגלקסיות.
כאשר שני גרמי שמיים חולפים מספיק קרוב אחד לשני הם מחליפים אנרגיה ביניהם, ועצמים בעלי מסה נמוכה נוטים להרוויח יותר אנרגיה.
1020 כדור הארץ, אם יצליח לשרוד מול התרחבות השמש ולא להיפלט ממערכת השמש, עד לזמן הזה צפוי להיקלע אל תוך השמש שתהיה אז ננס שחור וזאת בשל דיכוי מסלול ההקפה בשל פליטה של גלי כבידה.
1030 עד לזמן הזה הכוכבים שלא נפלטו אל מחוץ לגלקסיה ייבלעו אל תוך חור שחור על-מסיבי שבמרכז הגלקסיה שלהם.
כוכבים בינאריים ייפלו זה לתוך זה, וכוכבי הלכת ייפלו אל תוך הכוכבים באמצעות פליטת גלי הכבידה; רק עצמים בודדים יישארו ביקום.
2x1036 הזמן המשוער עד שכל הנוקליאונים ביקום הנצפה יתנוונו, אם לוקחים את הערך הנמוך של אורך חיי הפרוטון (8.2x1033 שנים).
3x1043 הזמן המשוער עד שכל הנוקליאונים ביקום הנצפה יתנוונו, אם לוקחים את הערך הגבוה של אורך חיי הפרוטון, 1041. בזמן הזה, אם כל הפרוטונים יתנוונו, אז תחל תקופת החור השחור שבה חורים שחורים יהיו הגופים היחידים ביקום.
1065 בהנחה שהפרוטונים לא יתנוונו, כבר לא ייתכן קיומם של עצמים קשיחים ביקום בזכות סידור מחדש של האטומים והמולקולות באמצעות מנהור קוונטי.
כל חומר נפרד ביקום יתנהג "כמו נוזל" ויהיה מפוזר ונתון להשפעות הכבידה.
5.8x1068 הזמן המשוער שעד אליו חור שחור כוכבי בעל 3 מסות שמש ידעך לחלקיק תת-אטומי הודות לקרינת הוקינג.
1.342x1099 החור השחור המסיבי ביותר הידוע (נכון ל-2015), S5 0014+81 בעל מסה של 40 מיליארד מסות שמש, יתפזר בגלל פליטת קרינת הוקינג, בהנחה שיהיה לו תנע זוויתי ששווה לאפס (חור שחור שאינו מסתובב).
1.7x10106 עד הזמן הזה עשוי לדעוך חור שחור על-מסיבי בעל 20 טריליון מסות שמש הודות לקרינת הוקינג, דבר שיסמן את המעבר לתוך התקופה האפלה שבה כל העצמים הפיזיים יהפכו לכדי חלקיקים תת-אטומיים.
בהדרגה יחול מות החום של היקום.
10200 משערים שעד לזמן הזה יתנוונו כל הנוקליאונים ביקום הנראה.
אז תקופת זמן זו אפילו כוכבי ברזל מאוד יציבים יהרסו תחת אירועי המנהור הקוונטי.
אלה יקרסו לתוך כוכבי נייטרונים, שיקרסו לתוך חורים שחורים.
לאחר מכן, מיידית כל אלה יתנדפו לחלקיקים תת-אטומיים בתהליך שיימשך 10100 שנים.
הופעתו של מוח בולצמן בתנאי ריק באמצעות הפחתה של אנטרופיה ספונטנית.
הזמן המשוער המקסימלי שבו כל החומר ביקום קורס לתוך כוכבי נייטרונים או חורים שחורים, בהנחה שאין התנוונות של הפרוטונים או חור שחור וירטואלי מלפני כן.
לאחר מכן כל אלה יתנדפו מיידית לחלקיקים תת-אטומיים.
הזמן המשוער הגבוה עד למצב הסופי של מות החום של היקום.
אירועי המנהור הקוונטי בטלאים מבודדים של ריק יכולים ליצור, באמצעות אינפלציה קוסמית, מפץ גדול חדש אשר יביא לבריאת יקום חדש.
שנים בעתיד המאורע החזוי 10,000 הזמן המשוער הכי מדויק לתוחלת החיים של תרבות טכנולוגית, לפי הניסוח המקורי של נוסחת דרייק.
10,000 אם המגמות של הגלובליזציה תמשכנה ותהיה פאנמיקסיה , אז מגוון הגנטיקה בין בני האדם לא יהיה ניתן להבחנה לפי אזורים גאוגרפיים וגודל האוכלוסייה האפקטיבית תהיה שווה לכמות האוכלוסייה בפועל.
10,000 95% מהאנושות תיעלם, על פי טיעון יום הדין של ברנדון קרטר .
לטענתו, חצי מהאנשים שחיים או יחיו אי-פעם קרוב לוודאי שכבר נולדו.
20,000 לפי מודל הגלוטוכרונולוגיה של הבלשן מוריס סוואדש, יהיו בשימוש רק 1 מתוך 100 מהמילים באוצר המילים הבסיסי של השפות העתידיות (לפי רשימת סוואדש), בהשוואה לאבותיהם שבהווה.
100,000 עד העת הזו ישתנו הפנים של בני האדם: לפי אילוסטרציות שנעשו, צפויים להתפתח מצח רחב, עור כהה ועיניים ענקיות.
מעל 100,000 הזמן הדרוש לצורך הארצת מאדים כך שתהיה בו אטמוספירה עשירת חמצן ובני אדם יוכלו לנשום, בהנחה וישתמשו לשם כך בצמחים ליצירת פוטוסינתזה כפי שקיים בכדור הארץ.
1 מיליון הזמן הקרוב ביותר המשוער בו בני אדם יוכלו ליישב את גלקסיית שביל החלב ויהיו מסוגלים לרתום את כל האנרגיה בגלקסיה, מה שמוגדר "טיפוס III" לפי סולם קרדשב.
זאת בהנחה ומהירות התנועה תהיה 10% ממהירות האור.
2 מיליון מינים של בעלי חוליות יחוו התמיינות גאוגרפית.
אם תתפזר ותקים מושבות חלל מבודדות מבחינה גנטית בזמן הזה, הרי שבגלקסיה תהיה התפצלות אבולוציונית של מינים שונים של בני אדם.
מדובר בתהליך ביולוגי של שוני גנטי לאור דורות בקהילות מבודדות, בלי קשר לשאלה אם יהיה ניתן לבצע ריפוי גני וליצור באמצעותו סוג אחד כללי של בני האדם.
7.8 מיליון על פי טיעון יום הדין של ג'יי.
ריצ'רד גוט , יש סיכוי של 95% לגבי הוודאות שהאנושות תיעלם עד העת ההיא.
5–50 מיליון הזמן הקצר ביותר שבו הגלקסיה כולה יכולה להיות מיושבת באמצעות כלים טכנולוגיים הקיימים כיום.
100 מיליון הזמן המקסימלי המשוער כאורך החיים של תרבות טכנולוגית, לפי הניסוח המקורי של נוסחת דרייק.
1 מיליארד הזמן המשוער הדרוש למיזם אסטרוהנדסה (אם יתוכנן כזה) לשנות את מסלול כדור הארץ, אל עבר אזור ישיב חדש כתוצאה מהתרחבות השמש ועוצמת הארתה.
באמצעות מיזם כזה יהיה ניתן להאריך זמן החיים על פני כדור הארץ.
ישנן משימות חלל אשר מסלולן נועד כדי לצאת מחוץ למערכת השמש וכעבור זמן מסוים כבר לא יהיה ניתן לצור עמן קשר והן תמשכנה "לשוטט" בחלל כל עוד משהו לא יעצור אותן.
ברשימה להלן יובאו השערות לגבי מיקומן העתידי.
שנים בעתיד המאורע החזוי 10,000 פיוניר 10 תחלוף במרחק 3.8 שנות אור מכוכב ברנרד.
25,000 הודעת ארסיבו, אוסף של אותות רדיו אשר שודרו לחלל החיצון בשנת 1974, יגיעו לצביר הרקולס.
32,000 פיוניר 10 תחלוף במרחק 3 שנות אור מכוכב רוס 248 40,000 וויאג'ר 1 תחלוף במרחק 1.6 שנות אור מכוכב גליזה 445 50,000 קפסולת הזמן KEO , אם תישלח לחלל, צפויה לחזור לכדור הארץ.
296,000 וויאג'ר 2 צפויה לחלוף במרחק 4.3 שנות אור מכוכב סיריוס, הכוכב הבהיר ביותר בשמי הלילה.
800,000 עד 8 מיליון הזמן המשוער של אורך חיי דיסקית פיוניר, לפני שהחריטה על פניה תישחק ולא תהיה מובנת.
2 מיליון פיוניר 10 תחלוף סמוך לכוכב אלדברן.
4 מיליון פיוניר 11 תחלוף בסמוך לאחד הכוכבים בקבוצת הכוכבים נשר.
8 מיליון מסלולם של לווייני LAGEOS יונמך והם יחזרו לכדור הארץ כשבתוכם מסר לדורות של אותה העת ומפה של היבשות כי שציפו בימינו שיהיו בעתיד.
1 מיליארד הזמן המשוער לאורך חיי תקליט הזהב של וויאג'ר, לפני שהמידע עליו יהיה בלתי-ניתן לשחזור.
שנים בעתיד המאורע החזוי 10,000 זמן פעולה של מיזמי קרן עכשיו ממושך שפועלים למיזעור הנזקים של באג 10,000 מבעוד מועד.
1 מיליון אורך החיים של מיזם "Memory of Mankind (MOM)" המאוחסן בתנאים מיוחדים בתוך לוחות חרס ונמצא במכרה מלח בהאלשטאט, אוסטריה.
1 מיליון סיום מיזם תיעוד האנושות של אוניברסיטת טוונטה שבהולנד.
1 מיליארד אורך החיים המשוער של מיזם "Nanoshuttle memory device" שפותח באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ומשתמש בננו-חלקיק של ברזל הנע כמתג מולקולרי דרך ננו-צינורית פחמן.
מעל 13 מיליארד אורך החיים המשוער של מיזם "Superman memory crystal" , ננו-מבנה של גביש זכוכית ובו מידע חרוט באמצעות לייזר של פמטושנייה.
המיזם פותח בידי אוניברסיטת סאות'המפטון באנגליה.
השפעות בני האדם, מבנים וחפצים מלאכותיים
שנים בעתיד המאורע החזוי 3183 לספירה הזמן המשוער לסיום בנייתה של פירמידת הזמן בגרמניה.
50,000 אורך החיים המשוער באטמוספירה של טטרה פלואורו מתאן , גז חממה היציב ביותר.
1 מיליון הזמן הדרוש לזכוכית כדי להתכלות באופן טבעי.
מונומנטים העשויים גרניט קשה יישחקו במטר במזג אוויר מתון, מהווה 1 יחידת בובנוף .
בלי תחזוקה, הפירמידה הגדולה של גיזה תישחק ולא תהיה ניתנת להבחנה.
כתוצאה מהשפעה מצטברת של השפעת מזג אוויר בחלל ומכיוון שכמעט אין אטמוספירה בירח, ישחקו לחלוטין טביעות הרגליים של ניל ארמסטרונג וכל שאר האסטרונאוטים שהלכו על הירח.
7.2 מיליון מבלי תחזוקה, דמויות הנשיאים החצובות בהר ראשמור יישחקו ולא יהיה ניתן לזהותם.
100 מיליון ארכאולוגים עתידיים יוכלו לזהות מבנים עירוניים בתוך שכבה גאולוגית באזורים שתחתם נקברו ערי חוף גדולות, בעיקר באמצעות שאריות של תשתית תת-קרקעית, כגון יסודות בניין או מנהרת תשתיות.
שנים בעתיד המאורע החזוי 20 באוגוסט 10,663 ליקוי חמה מלא ומעבר כוכב חמה על פני השמש יתרחשו במקביל.
25 באוגוסט 11,268 ליקוי חמה מלא ומעבר כוכב חמה על פני השמש יתרחשו במקביל.
28 בפברואר 11,575 ליקוי חמה טבעתי ומעבר כוכב חמה על פני השמש יתרחשו במקביל.
17 בספטמבר 13,425 נוגה וכוכב חמה יעברו על פני השמש כמעט במקביל.
13,000 נקיפת ציר כדור הארץ תגרום לווגה להיות כוכב הצפון .
כתוצאה מאותו שינוי יחוו ההמיספירה הצפונית והדרומית היפוך אקלים בעונות השנה.