tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קובי אשרת הלחין את השיר וביצעה אותו לראשונה ומה שהפך לביצוע המפורסם, צילה דגן, בערב שירי משוררים 1973.
השיר הופיע לראשונה ב-"מסכת: מאסף לספרות יפה ולדברי מחשבה", שהוציאה אגודת הסופרות והסופרים העברים בישראל בשנת ה'תשי"ב, שערכו יהודה בורלא ואברהם קריב.
השיר הופיע באלבומה של דגן, "נפשי כלתה לחרוזים".
עריכה היא שלב בתהליך ההכנה של יצירה כתובה, חזותית, או קולית, שבו היא עוברת סוגים אחדים של ליטוש, במטרה לשפר אותה ולעשותה ראויה לפרסום.
זיסי סתוי, שערך במשך 35 שנה את המוסף לספרות של "ידיעות אחרונות", הציג את עבודתו כך:
בעריכה נכללות פעולות מסוגים שונים:
כתיב: תיקון שגיאות כתיב ופליטות קולמוס, וכן הקפדה על אחידות כתיבתו של הספר בהתאם למערכת כללים, כגון כללי הכתיב המלא.
עריכה לקויה בולטת מאוד לעין כאשר באותו עמוד, ולעיתים אף באותו משפט, מופיעה מילה בשתי צורות כתיב שונות.
תחביר: ניכוש שגיאות תחביריות ממשפטי הספר, הקפדה על פיסוק נכון.
ליטוש לשוני: שיפור משפטים המנוסחים בצורה מעורפלת או לא נוחה לקריאה, ביטול מילים מיותרות והשלמת מילים חסרות.
אף העלונים בענייני לשון שבהוצאת האקדמיה ללשון העברית, הנכתבים בידי חוקרי לשון, שהם "טלית שכולה תכלת", זוכים לעריכה לשונית.
עריכה עניינית; עריכת תוכן (בספר עיון)
בדיקת שלמותו, דיוקו ובהירותו של הספר.
שינויי שלד, הערות לגבי מבנה הספר ותוכן העניינים, לדוגמה שינוי בסדר הפרקים, הכותרות וכותרות המשנה, מחיקת פרקים או איחודם וכולי.
הצעות להשמטת קטעים שאינם הולמים את אופיו של הספר.
הצעות להרחבת הדיון בנושאים הראויים לכך.
הצעות למתן שמות טובים יותר לפרקי הספר ולסעיפיו.
איתור פגמים נוספים בספר, ובהם כפילות, חוסר התאמה בין פרקים, משפטים שאין בהם חידוש לקורא, משפטים החורגים מנושאו של הספר (ולכן הם מיותרים), משפטים חריפים יתר על המידה (ולכן יש לרכך אותם).
שינויים במבנה הספר והתפתחות העלילה בו, לשם יצירת הרמוניה
תיקוני שלד, לדוגמה שינוי בסדר הפרקים, מחיקת פרקים או איחודם וכולי
שכתוב משפטים ופסקאות שסגנונם לקוי
עריכת המשלב הלשוני; של המְספר ושל הדמויות
ביצירה המלווה באיורים, נדרשת עריכה גרפית, המטפלת בשילוב של האיורים והטקסט: קביעת השטח שיוקדש לאיור, מיקומו על פני הדף וכדומה
עורך התרגומים עורך את תרגום הספר שקיבל מהמתרגמת, אך עובד בצמוד גם לטקסט בשפת המקור, ולפיכך עליו להיות מצוי בשפת המקור.
הוא משווה את התרגום למקור ומתקן שגיאות שנפלו לשיטתו במהלך התרגום, או מתערב לפעמים ב"החלטות התרגומיות" של המתרגמת.
לדוגמה, על עורך התרגום של "יוליסס" להיות מצוי באנגלית, ועל עורך התרגום של "קלאס" להיות מצוי בספרדית.
עורכי תרגום רבים מבצעים במהלך העבודה גם עריכת לשון.
קביעת סוגי האותיות שבהן תודפס כל מילה בספר.
היקף העריכה שלה זוכה כל ספר תלוי באיכותו של הספר המוגש לעריכה, ונתון לשיקול דעתו של המו"ל.
עריכה קולנועית (או מונטאז'; מצרפתית: מלאכת הרכבה) היא אמנות הרכבת צילומים לרצפי צילומים ("סיקוונסים"), שמלווה בהרכבת הרצפים לשם יצירתו של סרט קולנוע שלם.
עריכת כתב עת כוללת גם את ההחלטה מה יפורסם ומה לא יפורסם.
מרכיב זה בא לידי ביטוי בסיסמתו של העיתון הניו יורק טיימס "All the News That's Fit to Print" – "כל החדשות שראויות לדפוס".
עורכים אלה עובדים בתוך הוצאות הספרים, או מחוצה להם, כעצמאים.
עורך סדרה מנהל סדרת ספרים, שבה הוא מלקט את הכותרים שלהבנתו מתאימים לשכון יחד, עבור הוצאת הספרים.
עורך של סדרת ספרים מתורגמים נמצא בדרך כלל בקשר עם סוכנים ספרותיים ועם סוכנויות ספרים בעולם, כדי להביא לקורא המקומי את הספרים הנכונים לשיטתו.
עורך סדרת מקור יביא להוצאת הספרים את הסופרים המקומיים שלדעתו צריכים להיות בקדמת הבמה.
עורכת סוגה תעבוד בדרך כלל בתוך הוצאת הספרים.
היא תחליט עבור המו"ל אילו ספרים בסוגה שלה יצאו לאור.
לדוגמה, עורכת ספרי ילדים, עורכת ספרי עיון וכיוצא באלה.
המפגש הראשון של המחבר עם עבודת העורך עשוי להיות חוויה מאוד מעניינת, עקב הכמות העצומה של ההערות שיש לו אודות הספר "המושלם" שהוגש לו.
גם כאשר הספר שנמסר לעורך הוא באיכות סבירה, אין זה נדיר שהערות העריכה יתייחסו לכל פיסקה בספר.
סיפורה של עמליה כהנא-כרמון "החמה נסתלקה" הועבר במקביל לשני כתבי-עת ופורסם בשניהם.
וזו התייחסותה של המחברת לתוצאה הערוכה:
התייחסות שונה לנושא זה, הן של הכותב והן של העורך, מוצגת בדברי התודה הבאים של סטיבן הוקינג, בפתח ספרו "קיצור תולדות הזמן":
הבדל מהותי, בין העריכה שעבר סיפורה של עמליה כהנא-כרמון לזו שעבר ספרו של סטיבן הוקינג, נמצא בטיב הקשר בין המחבר לעורך.
הבדל זה עשוי להסביר את תגובותיהם השונות.
במקרה הראשון הייתה העריכה פעולה חד-צדדית, כלומר החלטות העורך הובאו לידיעת הסופרת רק כאשר ראתה את היצירה המודפסת.
במקרה השני הייתה פעולת העריכה דו-צדדית, כלומר נעשתה בשיתוף פעולה מתמשך בין המחבר לעורך.
עריכה נרחבת, הכוללת השמטת קטעים מסוימים ושינוי אופן הצגתם של קטעים אחרים, והתנגדות של הסופר לביצועה, מקובלים במקרה של ספרות יפה.
קל להבין התנגדות זו, שהרי ביצירה מסוג זה חשיבות גדולה לא רק לתוכן, אלא גם לאופן הגשתו, מבחינת המילים והתחביר שנבחרו.
גם בקרב מחברים של ספרי עיון ישנם הנפגעים מאוד מהניסיון לערוך את יצירתם, ומגלים התנגדות עזה לכך.
ניתן ללמוד מניסיונה של הסופרת אריקה ג'ונג, המוצג בפתח ספרה "פחד חמישים": "בספרי הראשון רגזתי על הצעות לקיצור ולשינויים.
בספרי זה, השישה-עשר במספר, אני אסירת תודה לאין קץ".
שיעור האוכלוסייה העירונית בישראל הוא 91%, והוא בין הגבוהים בעולם.
נכון לשנת 2023, 74% מתושבי המדינה התגוררו ב-82 ערים, ו-17% נוספים ביישובים עירוניים אחרים במדינה.
בישראל ניתן לזהות ארבע מטרופולינים עיקריות: מטרופולין תל אביב, בה מתגורר כשליש מאוכלוסיית המדינה; מטרופולין ירושלים, המשתרעת משני צידי הקו הירוק ומתגוררים בה כ-14% מהאוכלוסייה; מטרופולין חיפה, בה מתגוררים כ-9% מהתושבים ומטרופולין באר שבע, הקטנה מבין הארבע, שבה מתגוררים כ-7% מאוכלוסיית המדינה.
בסך הכול, בארבע המטרופולינים מתגוררים מעל ל-60% מאוכלוסיית המדינה.
מעמד של עיר אינו מעיד בהכרח על גודל האוכלוסייה בתחום שטח הרשות המקומית הרלוונטית.
קיימות בישראל מספר מועצות מקומיות, כגון גדרה, פרדס חנה-כרכור ומבשרת ציון, אשר מספר תושביהן עולה על מספר התושבים בחלק מערי ישראל.
כמו כן, בהרבה יישובים שאינם מוכרים כעיר, פרנסת התושבים אינה חקלאית ואורח חייהם הוא עירוני לכל דבר.
שאר הערים היו ח'אן יונס, באר שבע, מג'דל, בית ג'אלה, בית לחם, רמאללה, טולכרם, ג'נין, נצרת, בית שאן, טבריה, עכו, שפרעם וצפת שהיו קטנות יותר.
במפקד נמנו 46,100 תושבי תל אביב בין תושבי הערים, אף על פי שהכרזה רשמית על תל אביב כעיר הייתה רק בינואר 1934. ב-1937 נוספה פתח תקווה למניין ערי הארץ.
מעבר לכך, נותר מספר הערים יציב עד סיום המנדט הבריטי.
בעקבות מלחמת העצמאות נכללו בשטח שבשליטת ישראל 14 ערים, ברצועת עזה שתי ערים, וביהודה ושומרון שבשליטת ממלכת ירדן שבע ערים.
ירושלים נחלקה בין שליטה ישראלית לשליטה ירדנית ולכל אחד מהחלקים הוקמה עירייה נפרדת.
הערים לוד, רמלה, עכו, באר שבע ומג'דל שהיו ערים ערביות והתרוקנו מרוב תושביהן, התמלאו בתושבים יהודים.
שר הפנים של ישראל הכריז לאחר המלחמה על ביטול העירייה הנבחרת כיוון שחברי העירייה לא היו בישראל וקוימו בחירות חדשות לעירייה.
בבית שאן בוטלה העירייה והיא הייתה למועצה מקומית.
גם ביפו בוטלה העירייה החל מ-1 בינואר 1950 ורוב העיר סופחה לתל אביב.
בדצמבר 1948 הוכרזה נתניה כעיר, וכך בתחילת 1950 היו במדינת ישראל 14 ערים.
בשנת 1950 נוספו חמש ערים: בני ברק, רמת גן, ראשון לציון, רחובות וחולון ובשנת 1952 נוספה חדרה.
בשנים 1958–1962 נוספו בת ים, גבעתיים, הרצליה, נהריה וכפר סבא לאחר שהגיעו לגודל של כ-20,000 תושבים, ואילת, שלמרות קוטנה הוכרזה כעיר בגלל חשיבותה, כך שבאמצע שנות ה-60 היו בישראל 26 ערים.
מ-1968 עד 1976 נוספו עוד עשר ערים: אשדוד, קריית גת ודימונה בדרום, ארבע הקריות ליד חיפה, ועפולה, קריית נצרת (ששמה ישונה לנצרת עילית וכיום נוף הגליל) וקריית שמונה בצפון.
בשנת 1982 הוכרזה רעננה כעיר ובשנת 1984 הוכרז לראשונה על עיר ערבית: אום אל-פחם.
נכון לשנת 2025 יש בישראל 82 ערים.
נכון לשנת 2023, כ-74% מתושבי ישראל מתגוררים ב-82 ערים, מאילת בדרום עד לקריית שמונה בצפון.
אחריהן נמצאות תשע ערים שאוכלוסייתן גדולה מ-100,000 איש, בראשן הערים חולון, רמת גן, אשקלון, רחובות, חדרה ובית שמש.
בתחתית הרשימה ניצבת העיר הקטנה בישראל, בית שאן.
ערים ששיעור גידול האוכלוסייה שלהן גבוה מהממוצע הן בעיקר ערים במגזר הערבי והחרדי, לצד ערים מתפתחות במרכז הארץ ובדרומה כראש העין, נתיבות ושדרות.
לעומתן, אוכלוסייתן של ערים אחרות גדלה בשיעור מזערי ובאחדות אף יורדת במעט (שיעור גידול שלילי בטבלה דלהלן), כמו בעיר קלנסווה.
הנתונים נכונים לחודש אפריל 2024, על פי נתוני אתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.
נתוני הדירוג החברתי-כלכלי בטבלה נלקחו מפרסומי הלמ"ס, ומבוססים על נתוני 2017–2018.
2025מספר תושבים 2024מספר תושבים 2022מספר תושבים 2020מספר תושבים 2018מספר תושבים 2016שטח תחום השיפוט (בדונמים)צפיפות אוכלוסין (מס' תושבים לקמ"ר)דמוגרפיה,
בתחום הקולנוע, עריכה (או מונטאז' מצרפתית, מלאכת הרכבה) היא אמנות הרכבת צילומים לרצפי צילומים ("סיקוונסים"), שמלווה בהרכבת הרצפים לשם יצירתו של סרט קולנוע שלם.
בקולנוע הצרפתי המונח "מונטאז'" כאשר הוא מופיע בכותרות הסרט, נועד לזהות את עורך הסרט.
בקולנוע הסובייטי בשנות ה-20, השתמשו במושג לתאוריה שנועדה לתפוס את מהותו של הסרט הקולנועי.
יוצרים שונים היו בעלי רעיונות שונים באשר לשאלה מהי מהות זו.
בקולנוע ההוליוודי הקלאסי, שימש המונטאז' במשמעות של קטע בסרט שנועד להוסיף אינפורמציה באופן מהיר.
הקטע נוצר מרצף של צילומים מהירים המתמזגים ונמוגים אחד לתוך השני על מנת להביא מידע רב בצורה דחוסה, ולהמחיש את מעבר הזמן.
לב קולשוב היה בין הראשונים לפתח תאוריות קולנועיות בשנות ה-20. עבורו המהות החיונית של הקולנוע, זו שלא ניתן היה ליצור בכל אומנות אחרת, היא העריכה.
הצילום התסריטאות כשלעצמה, או הבימוי והמשחק כשלעצמם הם אומנות, אך מיזוגם לכלל סרט, הנעשה באמצעות העריכה, היא המונטאז', הוא הבסיס המהותי של הקולנוע.
קולשוב טען כי עריכתו של סרט היא כבנייתו של בניין.
לבנה אחר לבנה (תמונה אחר תמונה) נבנה הבניין (הסרט).
בניסוי מפורסם ערך קולשוב סרט בו צירף תמונות של פניו של שחקן הסרט האילם איוון מוז'וחין לתמונות שונות אחרות, פניה של נערה, קערית מרק, ארון מתים של ילד קטן.
הסרט הוצג בפני קהל, אשר טען כי הבעת פניו של מוז'וחין שונה מסצנה לסצנה, ומשקפות יגון, רעב, או אבהות, בעוד שהתמונות היו זהות, ולמעשה חסרות הבעה.
קולשוב הסיק כי בכוחה של העריכה (המונטאז') להוביל את הצופה להסקת מסקנות על המופיע בפניו על המסך.
המונטאז' פועל על תודעתם של הצופים המפנימה את המשמעות של הנצפה על בסיס ההקשר בו הוא מוצג.
דייוויד וורק גריפית' לא היה באופן מובהק חלק מאסכולת המונטאז' הסובייטית, אך במקביל להתפתחותה בברית המועצות הביא גריפית' את אומנות העריכה לשיאה, כאשר בסרטיו הראה סצנות שונות המתרחשות במיקומים שונים, ויצר את התחביר הקולנועי המשמש עד היום.
עבודתו של גריפית' בעשור השני של המאה ה-20 הייתה בין הגורמים המשפיעים על קולשוב ועל יצרני הסרטים הסובייטיים, ועל הבנתם את המונטאז' ואת העריכה.
סרגיי אייזנשטיין היה מתלמידי קולשוב, אך השניים נחלקו במספר נקודות.
אייזנשטיין הגדיר את המונטאז' כדרך דיאלקטית ליצירת משמעות.
באמצעות ניגוד שני תצלומים שאינם קשורים זה לזה, ליצירתו של דימוי שלישי בתודעת הצופה, העצמאי כמעט משני הדימויים שהרכיבו אותו.
הוא ניסה ליצור אסוציאציות בתודעת הצופה, ולרוב על ידי גרימת הלם.
כקולשוב היה אייזנשטיין תאורטיקן בנוסף להיותו יוצר קולנועי.
הוא הגה "חמש שיטות למונטאז'".
מונטאז' מטרי: שיטת עריכה המבוססת על אורך הצילום.
מונטאז' ריתמי: שיטת עריכה המבוססת על אורך הצילום ועל ההרכב הוויזואלי של התמונה.
מונטאז' טונאלי: שיטת עריכה המבוססת על הסגנון הוויזואלי הדומיננטי של התמונה.
מונטאז' על-טונאלי: שיטת עריכה המבוססת על אינטראקציה של סגנונות ויזואליים דומיננטיים שונים.
מונטאז' אינטלקטואלי: שיטת עריכה המבוססת על התוכן הסמלי הנוצר על ידי שני דימויים מנוגדים או יותר – מטפורה קולנועית.
הסוג השני של מונטאז' מורכב מסדרה של תמונות קצרות שאותן עורכים לסדרה בעלת משמעות על מנת ליצור סיפר (נאראטיב) דחוס.
שיטה זו שימשה על מנת לקדם את הסיפור, ולהמחיש את מעבר הזמן, ולא, כבקולנוע הסובייטי, על מנת ליצור משמעות סימבולית.
רצף כזה של תמונות, למשל, הוא סצנות האימונים בסרטו של סילבסטר סטאלון "רוקי".
המונטאז' בסצנות אלו נועד להמחיש את מעבר הזמן ואת התהליך העובר על הגיבור, המשפר את כישורי האגרוף שלו על מנת להשיג את מטרותיו.
סגנון העריכה שנודע כעריכה ההוליוודית הקלאסית פותח על ידי במאים אירופיים ואמריקאיים מוקדמים.
דוגמאות בולטות לפיתוחים ראשונים שלה ניתן לראות בסרטיו של ד.
גריפית' - "הולדתה של אומה" ו"אי-סובלנות".
העריכה האנליטית הקלאסית מבטיחה התאמת זמן ומרחב כדרך לקידום העלילה.
היא עושה זאת על ידי שימוש בטכניקות שונות, כגון: חוק 180 המעלות, כלל 30 המעלות שוט מכונן ושוט-ריברס שוט.
להלן רשימת ערי רומניה בעלות אוכלוסייה של למעלה מ־20,000 תושבים.
הנתונים מבוססים על , ו (על פי (INS)).
עבור הערים הגדולות, ניתן גם הגובה הממוצע מעל פני הים.
כמו כן, מפורטת יחידת האם המנהלית (מחוז) אליה שייכת העיר.
נתוני האוכלוסייה מתייחסים לעירייה המתאימה בגבולותיה הפוליטיים, ללא פרוורים עצמאיים פוליטית.
במערכת הרומנית ישנם שלושה סוגים של יחידות שלטון מקומי, מתוכן שניים המתורגמים כ"ערים": לערים הגדולות יותר שיש להם אוכלוסייה גדולה, בדרך כלל מעל 15,000, ותשתיות עירוניות נרחבות, יש מעמד של (ברומנית: municipiu, 103 ערים בסך הכל).
המוניציפליים מסווגים לדרגות בהתאם לגודלם וחשיבותם: M0 = מוני'ציפיו דרגה 0, M1 = מוני'ציפיו דרגה 1, ו־M2 = מוני'ציפיו דרגה 2. לערים (ברומנית: oraș, 216 ערים בסך הכל) הקטנות יותר.
יישובים כפריים, שאינם מופיעים ברשימה זו, מרכיבים את הקומונות (ברומנית: comune) של רומניה, שהן הסוג השלישי של יחידות שלטון מקומי ברומניה ומכסות את השטח שבו אין ערים.
ערים מנוהלות על ידי ראש עיר ומועצה מקומית.
בוקרשט, בעלת מעמד דומה לזה של מחוז, והיא מחולקת רשמית לשישה מגזרים מנהליים (ברומנית: sectoare, 6 סקטורים בסך הכל) הכוללים חלוקת-משנה לרבעים (ברומנית: cartiere).
המשמעות היא שכעשרה אחוזים מאוכלוסיית המדינה מרוכזים באזור הבירה - האזור העירוני הגדול ברומניה.
העיר הגדולה בה היא וינה, עיר הבירה, המאכלסת כחמישית מאוכלוסיית המדינה, ובנוסף היא גם המטרופולין הגדולה בה המאכלסת כשליש מאוכלוסיית המדינה.
היישוב הצפוני ביותר באוסטריה הוא ליטשו, הדרומי ביותר הוא פרלך, המערבי ביותר הוא פלדקירך והמזרחי ביותר הוא המינבורג אן דר דונאו.
הערים המודגשות הן ערי הבירה של המחוזות בהן הן נמצאות.
עריכת וידאו היא תהליך של בניית סרט וידאו, על ידי בחירה בחלקים מתוך קטעי וידאו אשר צולמו מראש.
ישנן כמה סיבות שבגללן כל סרט צריך להיערך:
מכיוון שסרטים לא מצולמים לפי סדר התסריט, אלא לפי סדר ההפקה (כלומר לפי נוחות וזמינות אתרי הצילום, השחקנים, הציוד וכו') ולכן יש צורך לסדר מחדש את הקטעים ליצירת רצף הסיפור.
בתהליך הצילומים, לא מסתפקים בניסיון אחד לצילום כל שוט בסרט.
כלומר, לחדר העריכה מגיע חומר גלם הארוך משמעותית מהסרט הסופי.
חלק חשוב מתהליך העריכה הוא הבחירה מה יכנס לסרט.
הבחירה נעשית על פי קריטריונים רבים - איכות טכנית, איכות משחק, דיוק, התאמה ועוד.
בעיקר בימינו, ישנם אפקטים מיוחדים שמתווספים לסרט תוך כדי תהליך העריכה.
ישנם שני סוגים עיקרים של אפקטים מיוחדים:
אפקטים ממוחשבים בהם משתמשים בסרטים, ובטלוויזיה ובתעשיית הבידור על מנת ליצור אפקט שלא מעשי להשיגם בדרכים רגילות (כמו מסע בין כוכבים)
אפקים פיזיים הם אפקטים מיוחדים הנוצרים ברמה הפיזית ולא על ידי המחשב האמורים לדמות סיטואציות שונות כגון פיצוצים מפולות פציעות
מערכות עריכת הווידאו המוקדמות היו מבוססות על נגן וידאו ומקליט וידאו.
חומר הגלם היה מושם בנגן, והקלטת הריקה עליה נבנה הסרט הייתה במקליט.
הסרט היה נבנה קטע אחר קטע, (מכאן שמן של מערכות אלה - "Cut to cut").
מערכות אלה היו יקרות מאוד ותהליך העריכה היה מסורבל, ובגלל שהיה מבוסס על הקלטה, גרם לירידה משמעותית באיכות הווידאו המקורי.
מערכות עריכת הווידאו המודרניות הן ממוחשבות.
הקטעים המצולמים מועתקים לתוך המחשב (המונח המקובל הוא "נדגמים") ונשמרים על גבי הכונן הקשיח.
העורכים משתמשים בתוכנות כגון Media Composer ,Avid Xpress Pro ,Final Cut Pro, והנפוצה שבהם היא אדובי פרמייר פרו כדי לערוך את הקטעים המצולמים.
בתוכנות העריכה קטעי הווידאו בונה העורך את הסרט על ידי הנחת הקטעים לאורך קו זמן, והוא יכול להוסיף לקטעים פסקול מוזיקלי, פתיחי וידאו, ואפקטים וויזואליים.
תוכנת העריכה לא יוצרת קטע וידאו חדש, אלא בעצם מנגנת את הקבצים המצויים על הדיסק הקשיח, לפי הגדרות המשתמש, וללא שינוי הקובץ המקורי.
כך היא מאפשרת ייצור גרסאות שונות במקביל, ושימוש באותו קטע וידאו מספר פעמים.
בסוף העבודה ניתן לייצא את העריכה וליצור ממנה קובץ וידאו חדש, או לחלופין להקליט אותה לקלטת וידאו.
את קטע הווידאו ניתן אז להמיר למגוון מדיות אשר כוללים DVD, סרט Quicktime, וידאו ל-iPod, CD-ROM או וידאוטייפ.
הפופולריות הגוברת של וידאו קליפים מקוונים הובילו לריבוי של עריכות וידאו בקרב משתמשי האינטרנט.
כך נוצר ענף של עריכת וידאו לאנשים שאינם מקצועיים או מנוסים בדבר.
בעקבות ריבוי העורכים, האינטרנט הפך למקור חשוב של כלי עריכת וידאו זולים/חינמיים.
ישנם תוכנות חינמיות אשר נחשבות למקצעיות, ומקובלות בתעשייה.
רוב עריכות הווידאו נעשות על סרטים שצולמו במצלמות וידאו לסוגיהן.
אם מדובר על וידאו אנלוגי, המוקלט על קלטת מגנטית (כמו VHS או 8 mm video format מסוג Hi8 יש צורך לבצע המרת האות האנלוגי לאות דיגיטלי.
אם מדובר על קלטת Digital Video (DV) כל שנדרש הוא להעתיק את תוכן הקלטת אל המחשב, לרוב בעזרת כבל FireWire המוכר גם כ-DV-cable.
המהפכה הדיגיטלית גרמה לכך שלמשתמש ביתי אין צורך ברכישת כרטיס עריכה יקר, את העריכה הוא יכול לבצע בעזרת תוכנה בלבד.
בנוסף על כך בשנים האחרונות הפכה העריכה לפעולה שאינה מצריכה מחשב יקר וחזק הנדרש להרצת תוכנות כבדות.
מרבית יוצרי התוכן הקטנים, כאלו שאינם בעלי אולפן והפקה מקצועיים עורכים דרך הטלפון החכם בתוכנות מותאמות לכך.
תוכנות שרצות על גבי טלפון חכם ולא על גבי מחשב עריכה מקצועי הן תוכנות פחות כבדות ובעלות פחות אופציות מתוכנות מקצועיות.
באימפריה הרומית שימשו יישובים עירונים כמרכז השלטון והתרבות.
תחילה של המדינה הרומאית היא כעיר-מדינה קטנה באיטליה שנוסדה במהלך המאה השמינית לפנה"ס, במהלך המאות הבאות השתלטה רומא תוך מלחמות רבות על כל איטליה ולאחר מכן אף על אגן הים התיכון.
בכל עיר עליה השתלטה רומא היא יצרה משטר שהיה בעל רמת אוטונומיה פנימית מסוימת אולם כפוף בענייני חוץ לרצונה של רומא.
כך היה הדבר גם עם הקולוניות שהוקמו על ידה.
כשהשתלטו הרומאים על עיר הם מסרו את השלטון בה לאוליגרכיה המקומית, והקימו מוסדות שדמו למוסדות העיר ברומא, כגון סנאט מקומי ומגיסטראטות.
דבר זה אפשר לרומא, בניגוד לערים היווניות והפיניקיות, לשמור על הדומיננטיות שלה כלפי הערים הכפופות לה והביא לכך שרומא הפכה לאחת הערים הגדולות ביותר בעולם ולמרכז שאליו נשאו עיניהם כל אנשי העולם הנושב.
על אף זאת, עד סוף תקופת הרפובליקה ואף במידה מסוימת לאחר מכן נשארה רומא עיר שמאורגנת במתכונת של עיר-מדינה.
הערים באימפריה הרומית היו בעלות דרגות שונות של שלטון.
עיר משועבדת הייתה חייבת לעלות מס לרומא ובשיכון צבא לחורף.
עיר חופשית נחשבה כבעלת בריתו של העם הרומאי ולכן הייתה פטורה במידה רבה מן המיסים השונים והחובה לשכן צבא לחורף.
מוניקיפיום היה יישוב עירוני שאורגן בצורה שלטונית רומאית, בעוד קולוניה הייתה עיר בעלת זכויות רומאיות.
רבות מן הערים במזרח האימפריה המשיכו להתקיים במתכונת הפוליס שקדמה לתקופת שלטונה של רומא.
הערים בעולם הרומאי לא יכלו להתפשט מעבר למה שהיה העורף החקלאי שלהן מסוגל להכיל.
המקרים יוצאי הדופן היחידים לכך הם הערים רומא, אלכסנדריה, אנטיוכיה וקונסטנטינופול, תודות למדיניות השלטונית שייבאה מזון לרווחת תושבי העיר.
עריכה אנליטית, המכונה גם "עריכה המשכית" היא סגנון העריכה הנרטיבי השלט בקולנוע ובטלוויזיה.
המטרה של העריכה האנליטית היא לרכך את חוסר ההמשכיות הטבוע בתהליך העריכה ולבסס התאמה לוגית בין שוטים (קטעי צילום), כך שהפעולה העלילתית תיראה ברורה והמשכית.
ברוב הסרטים, התאמה לוגית זו מושגת על ידי חיתוך המשכי, כלומר חיתוך המדגיש תיאום של חלל וזמן בין השוטים.
העריכה האנליטית היא טכניקה המשמשת ברוב סרטי העלילה כיום.
בעריכה האנליטית הקלאסית, שוט מכונן (Establishing Shot) הוא כינוי לשוט שמטרתו היא להציג את זירת הפעולה שבה מתרחשת הסצנה, ולעיתים אף להציג את מכלול הדמויות שיוצגו בסצנה, כאשר בהמשכה הדמויות יוצגו ממרחקי צילום קרובים יותר.
השוט המכונן מצוי בקירוב רב לתחילתה של הסצנה, ולרוב זהו השוט הראשון.
בדרך כלל, שוט מכונן הוא שוט של צילום מרחוק.
סצנה יכולה להכיל יותר משוט מכונן אחד.
למשל, אם במהלך הסצנה הדמויות זזות ונעות במרחב זירת הפעולה כאשר הן מצולמות בצילום מקרוב, מקובל לחזור לשוט מכונן מחדש (Re-Establishing Shot), על מנת שמיקומן של הדמויות במרחב יהיה ברור לצופים.
עקרון 30 המעלות הוא קו מנחה בסיסי בעריכת סרטים, אשר קובע כי על המצלמה לזוז לפחות ב-30° בין שוטים שונים המחוברים זה אחר זה והמציגים אותו נושא.
שינוי זה של פרספקטיבה גורם לשוטים להיראות שונים דיים כדי להימנע מג'אמפ קאט.
מילוי אחר עיקרון זה עשוי לרכך את האפקט של שינוי מרחק השוט, לדוגמה - שינוי ממדיום שוט לקלוז אפ.
תזוזה בזווית גדולה מדי עלולה להפר את חוק מאה שמונים המעלות.
חיתוך מן הכלל אל הפרט
חיתוך בעריכה מצילום כללי של הסצנה אל פרט מסוים, אובייקט, דמות או כמה מהם ביחד.
חיתוך כזה מכניס את הצופה אל תוך הסצנה וממקד את תשומת ליבו בפרטים מסוימים בה ובכך הוא יכול להעיד על משמעותם.
עקרון של העריכה הקלאסית השואף שכל שוט יתחיל ויגמר בתנועה שמושכת את תשומת ליבו של הצופה ומטשטשת את המעבר בין השוטים.
בעריכה קלאסית מקובל כי הצילומים של סצנה יעשו מצד אחד של ההתרחשות.
תנועת המצלמה היא רק בתחום של 180 מעלות ביחס למרחב.
התאמת זווית מבטם של הדמויות למיקומם במרחב.
כלומר, אם דמות נמצאת בצד שמאל של הצילום המכונן היא תביט לימינה כאשר היא תהיה בקלוז-אפ.
עריכת רדיו היא גרסה חדשה של שירים אשר מיועדים להשמעה ברדיו.
בהשוואה לגרסת המקור של שיר מסוים, עריכת הרדיו בדרך כלל קצרה יותר ומצונזרת.
אחת הסיבות לעריכה היא למנוע השמעה של תכנים גסים ומיניים בשיר ובתחנות הרדיו.
תכנים כאלה עלולים לפגוע במאזינים ואף באמן המבצע ובתדמיתו הציבורית, וגם בתדמית של תחנת הרדיו.
לעיתים השיר ארוך מאוד ולתחנות הרדיו "לא נוח" להשמיע אותו במלואו.
כדי לקצר את השיר, לרוב מוסרים קטעים אינסטרומנטליים ארוכים ואף מיותרים, טקסטים חוזרים וכדומה.
עריכה ספרותית, הנעשית בספר סיפורת על ידי עורך ספרותי, כוללת פעילות עריכה שמטרתה שיפור איכותו הספרותית של הספר, כפי שהוגש למו"ל על ידי הסופר, כדי להגיש לקורא את התוצאה הסופית.
מידת השפעתו של עורך ספרותי על הספר המוגמר תלויה בטיב היצירה שהוגשה לו, ובפרט בטיב היחסים שבין העורך ובין הסופר.
טקסטים בסוגות שונות נערכו, תוקנו, פורשו וצונזרו עוד בתקופה ההלניסטית.
על פי המסורת, עסקו בכך מלומדים בספרייה הגדולה של אלכסנדריה.
בכל הנוגע לעריכה במובנה המודרני – על פי ערכים לוגיים ואסתטיים – נעשתה מקובלת, ככל הנראה, באנגליה במאה ה-18, אז החלו לערוך יצירות סופרים בני הזמן ואף מוקדמים ובהן אף יצירות קאנוניות כשל ויליאם שייקספיר וג'ון מילטון.
המונח "עריכה" מתייחס לסוג התערבות בטקסט בצורות ובדרגות שונות.
כל סוגי העריכה עניינן במידות, בצורות ומשמעויות שונות של דיוק.
העריכה הלשונית משמשת את כל סוגי העריכה.
עניינה בבדיקת התקינות של השפה הכתובה על פי כללי הלשון ועל פי השימוש השגרתי בשפה המדוברת.
היא מעניקה את הליטוש הסופי ואת האחדת הכתיב.
העריכה המדעית בוחנת את מידת דיוק המידע העובדתי.
עריכה מדעית נעשית על ידי איש מדע הנעזר בעורך לשוני.
עריכה ספרותית מתחלקת לעריכת ספרות מקור ולעריכת תרגום מלשון אחרת.
מיטב אנשי ספר עבריים לדורותיהם עסקו, בין היתר, בעריכה ספרותית, בין כעורכי כתבי עת (מדוד פרישמן ב"כתובים" ואברהם שלונסקי ב"אורלוגין" ועד עורכי כתבי העת הספרותיים בימינו) ובין כמשמשים בהוצאות הספרים השונות – ח.נ.
עד למאה ה-18 באירופה היו בעלי ההוצאה אלה ש"ערכו" את הטקסט שרכשו מהסופרים, ועשו בו, לפעמים, כראות עיניהם.
עריכה ספרותית נהוגה היום במרבית מדינות אירופה ובחלק ממדינות אמריקה, במיוחד בארצות הברית – אך לא בכל מדינות העולם.
מידת המעורבות המקובלת של העורך מותנית במידת הצורך על פי שיקול דעתו המקצועית ובמידת הרשות הניתנת לו על ידי המחבר.
עריכה ספרותית עוסקת במכלול נושאים: מבנה ומהלכי העלילה, עיצוב הדמויות, הנאמנות לסוגה המסוימת, האמינות בכל אחד מהנושאים הנ"ל, ועוד.
עורך מקצועי אינו אמור להסיט את הכתוב ממסלולו המקורי, אלא לכוון לדעת הכותב ולחדד אותה.
העריכה העשויה להימשך חודשים רבים אמורה להתבצע בדלתיים סגורות, לא פרוצה לעיני כל, במהלכה ואף לאחר סיומה.
לשם עריכה ספרותית של תרגום נדרש העורך להיות בקי בשתי השפות, שפת המקור ושפת התרגום, בדומה למתרגם.
עליו לבחון את מידת הנאמנות לטקסט המתורגם - לא בדיוק המילולי, אלא ביכולתו של המתרגם לרדת לדעתו של הסופר ולהעביר את מכלול המשמעויות במידת האפשר ובמגבלות הקיימות בהכרח, תרבותיות ולשוניות – לשפה אליה הוא מתרגם.
מטבע הדברים, העורכים שותפים לקונבנציות המקובלות בזמנם.
כאשר, במאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20, נהגו לפעמים "לעבד" את הטקסט לעברית, להשמיט, ואפילו להוסיף – לא היה מקום לעריכה ספרותית של התרגום, כמקובל היום.
בימינו עריכת תרגום נוהגת במרבית הוצאות הספרים בארץ.
באשר לעריכת שירה – יש הסבורים שאין לערוך שיר של אדם אחר, אך בפועל, עריכת שירה בעברית נהוגה בידי עורכי כתבי העת עוד במאה ה-19.תפקידו של עורך השירה להאיר את עיני הכותב, בין היתר, לשימוש לשוני שגוי, דימויים שאינם קבילים, מטפורות שחוקות וקלישאות.
עריכת שירה, ככל הנראה, היא מצורות העריכה המאוחרות יותר.
הדוגמה הידועה ביותר בעידן המודרני היא עריכת הפואמה "בארץ השממה" של ת"ס אליוט בידי המשורר עזרא פאונד.
אחת הסיבות לפרסום יתר זה נעוצה בעובדה שהטקסט הערוך נדפס, עם הערות העריכה.
פעמים רבות ממלא העורך הספרותי גם את תפקיד הלקטור, כלומר הוא מקבל את ההחלטה האם להוציא לאור את הספר או לא.
נקודת המבט של העורך על תהליך העריכה מוצגת בתמצוּת בדבריו של חיים פסח, עורך ספרות ישראלי ותיק:
דעה דומה מביע יגאל שוורץ, פרופסור לספרות עברית ועורכם של כ-150 ספרים:
העורך הספרותי מנחם פרי מציג שלל פעולות עריכה:
מנקודת מבטו של הסופר מוצגת פעולת העריכה בדבריו של אהרן אפלפלד על ספרו הראשון, "עשן":
עריכה ספרותית היא לעיתים פעולה חד-צדדית, כלומר החלטות העורך מובאות לידיעת הסופר רק כאשר הוא רואה את היצירה המודפסת, ולעיתים היא פעולה דו-צדדית, כלומר נעשית בשיתוף פעולה מתמשך בין הסופר לעורך.
במערכת היחסים בין המחבר לעורך יש לא פעם מתחים ועימותים, ועורך טוב נדרש לעדינות ולתבונה, כפי שמעיד חיים פסח:
ערים כל הלילה היא קומדיית מצבים אמריקאית שנוצרה על ידי אמילי ספיבי ושודרה ברשת השידור האמריקאית NBC, בכיכובה של השחקנית כריסטינה אפלגייט.
במסגרת הסדרה הופקו שתי עונות.
הסדרה עוקבת אחר רייגן שעובדת בתור מפיקה בתוכנית האירוח של חברתה הטובה אווה.
רייגן נשואה לכריס הנשאר בבית לטפל בביתם התינוקת.
העונה השנייה מתרחשת לאחר ביטול תוכנית האירוח של אווה.
כריס מקים עסק יחד עם סקוט, אחיה של רייגן, בזמן שהיא עצמה מסתגלת להיותה עקרת בית.
רייגן ברינקלי (כריסטינה אפלגייט) - מפיקה ב"מופע של אווה" החוזרת לעבוד לאחר לידת ביתה הבכורה, איימי.
כריס ברינקלי (וויל ארנט) - עורך דין לשעבר שמחליט להישאר בבית ולטפל בביתו.
אווה אלכסנדר (מאיה רודולף) - מנחת המופע של אווה וחברתה הטובה של רייגן.
מיסי (ג'ניפר הול) - (עונה 1) העוזרת של אווה.
סקוט צ'פין (לוקה ג'ונס) - (עונה 2) אחיה של רייגן העובר חזרה לעיר יחד עם בנו הקטן לאחר גירושין מאשתו.
רשימת ערי ארצות הברית כוללת נתוני אוכלוסייה, שטח, צפיפות וגידול אוכלוסין.
הרשימה כוללת את 30 הערים הגדולות ביותר בארצות הברית.
עיר שמוצגת בכתב מודגש היא עיר הבירה של המדינה או המחוז הפדרלי שבו היא נמצאת.
עיר שמוצגת בכתב נטוי היא העיר הגדולה ביותר במדינה / במחוז הפדרלי שבה היא נמצאת.
עיר שמוצגת גם בכתב מודגש וגם בכתב נטוי היא גם בירתה של המדינה / המחוז הפדרלי שבה היא נמצאת וגם העיר הגדולה ביותר במדינה / במחוז הפדרלי שבה היא נמצאת.
הנתונים מסתמכים על מפקד האוכלוסין האמריקאי מ-1 ביולי 2023.
לערי ארצות הברית שמות בעלי מקורות מגוונים:
כמו כן, הערים טולדו (אוהיו), קהיר (אילינוי) ובתלחם (פנסילבניה) גם הן קרויות על שם ערים בעולם הישן - טולדו שבספרד קהיר שבמצרים ובית לחם וירושלים בישראל, בהתאמה.
שמות אישים: וושינגטון (על-שם ג'ורג' וושינגטון), בולטימור (על-שם ססיליוס קאלוורט, ברון בולטימור השני, אשר כונה לורד בולטימור), אוסטין (על שם סטיבן אוסטין), יוסטון (על-שם סם יוסטון).
שמות אינדיאניים: שיקגו, מילווקי, סיאטל, אוקלהומה, טוסון, קנזס סיטי.
שמות ספרדיים: לוס אנג'לס ("המלאכים"), סן דייגו ("יעקב הקדוש"), לאס וגאס ("שטחי המרעה").
שמות בעלי משמעות: לונג ביץ' ("החוף הארוך" באנגלית), באפאלו (שיבוש של "נהר יפה" בצרפתית, Beau fleuve), דטרויט (שיבוש של "המצר" בצרפתית), אנקורג' (העיר הגדולה באלסקה; "מעגן" באנגלית).
עריכה צולבת היא טכניקת עריכה הנפוצה מאוד בתעשיית הקולנוע, שבה שתי סצנות מוצגות כמתרחשות בו-זמנית, אך במקומות שונים.
בעריכה צולבת, המצלמה תחתוך מפעולה אחת לפעולה אחרת, מהלך אשר עשוי לרמוז על הסימולטניות של שתי הפעולות האלו (למרות שלא תמיד זה המקרה).
ניתן לגרום לקהל צופים לחוש מתח באמצעות השימוש בעריכה צולבת.
המתח נבנה כתוצאה מהציפייה שנוצרת, והתקווה להספיק לסיים בזמן פעולה אחת, לפני השנייה.
עריכה צולבת משמשת גם לצורך יצירת הקבלות; העריכה מאפשרת הצגת מהלך פעולות נרטיביות, המתרחשות במספר מקומות, באותו זמן, פחות או יותר.
לדוגמה, בסרטו של ד.וו גריפית' "A Corner in Wheat" (1909), העריכה הצולבת חותכת בין פעילות של אנשי עסקים עשירים לבין אנשים עניים העומדים בתור ללחם.
עריכה שכזו יוצרת דיכוטומיה ברורה בין שתי הפעולות, ומעודדת את הצופה להשוות בין שני השוטים.
לעיתים קרובות, לעומת זאת, ניגוד שכזה משמש לצורך יצירת אפקט רגשי חזק, לעיתים קרובות - בשיאו של הסרט.
הקצב, או משך הזמן שבין שני שוטים, הערוכים בעריכה צולבת, יכולים גם לקבוע את הטון של הסצנה.
הגברת המהירות בין שתי פעולות שונות עשויה להוסיף מתח לסצנה, בדומה לאופן שבו נעשה שימוש במשפטים קצרים ותמציתיים ביצירות ספרותיות.
עריכה צולבת הפכה לטכניקה בתהליך עשיית סרטי קולנוע בשלב יחסית מוקדם בהיסטוריה של הקולנוע (דוגמה בולטת: "שוד הרכבת הגדול" של אדווין פורטר משנת 1903).
ד.וו גריפית' היה אחד ממיישמיה המפורסמים ביותר.
ניתן לראות כיצד הוא יישם את הטכניקה בסרטיו השונים, כגון "A Corner in Wheat" ו-"The Lonedale Operator".
"הולדתה של אומה", סרטו משנת 1915, מכיל מקרי לימוד קלאסיים של עריכה צולבת המבססים אותה כטכניקת עריכה מרכזי בתהליך עריכתם של סרטי קולנוע.
מרינאל סן השתמש בעריכה צולבת בסרטו Interview, וזכה להצלחה מסחרית משמעותית.
כריסטופר נולאן משתמש בהרחבה בעריכה הצולבת בסרטיו שוברי הקופות, כגון בין כוכבים, האביר האפל והתחלה - במיוחד בסרט האחרון, שבו יש סיקוונסים רבים, המתארים מספר רמות שונות של תודעה, המתרחשות בו-זמנית.
"ענן אטלס" ידוע בשל שימוש נרחב בעריכה צולבת בין ששת הסיפורים השונים של הסרט, חלקם נמשכים רק מספר שניות, בעוד אחרים נפרשים על פני למעלה מ-300 שנים, במקומות שונים ברחבי העולם.
לעומת זאת, יש חוט המקשר בין הפעולות השונות לבין העלילות המוצגים בכל קאט.
עריכה צולבת משמשת, לעיתים קרובות, לצורך סיקוונס של שיחת טלפון, על מנת שהצופים יוכל לראות את הבעות הפנים של שתי הדמויות ואת תגובותיהן לדבריו של האחר.
ערים של נייר הוא סרט מסתורין קומדי-דרמטי אמריקאי משנת 2015 שמבוסס על הספר "ערים של נייר" מאת הסופר ג'ון גרין.
הסרט בוים על ידי הבמאי ג'ייק שרייר ויצא להקרנה ראשונה ב-24 ביולי 2015 בארצות הברית על ידי פוקס המאה ה-20. כוכבי הסרט הם נאט וולף וקארה דלווין.
באורלנדו שבמדינת פלורידה, קוונטין "קיו" ג'ייקובסן (נאט וולף) גר דלת על יד חברת הילדות שלו מרגו רות' ספיגלמן (קארה דלווין).
קוונטין מאוהב במרגו מאז שהיא עברה לגור לידו.
יום אחד, כשהם בני 9 שנים בלבד, קוונטין ומרגו מגלים בן אדם שהתאבד על הדשא ליד עץ.
לאחר האירוע מרגו מופיעה בחלון חדרו של קוונטין ומנסה לשכנעו להמשיך את חקר האירוע, אולם קוונטין לא משתף עמה פעולה.
לאחר המקרה הזה, הסרט מתקדם בהבזק קדימה כעבור 10 או 11 שנים לאחר מכן.
כעת שניהם לומדים בבית ספר תיכון.
בזמן שהם מתרחקים זו מזה, לקוונטין עדיין יש רגשות אליה.
לילה אחד, מרגו מופיעה בחלון החדר של קוונטין עם תוכנית נקמה לחבריה לתיכון ולחבר שהיא בטוחה שבגד בה.
היא משכנעת את קוונטין לעזור לה ולהיות נהג המילוט שלה.
מרגו וקוונטין קונים מספר פריטים לצורך המשימה שלהם.
לאחר מכן הם מגיעים לביתו של החבר לשעבר של מרגו, ג'ייס, שבגד בה עם בקה, חברתה הטובה ביותר.
מרגו מדברת עם אביה של בקה כדי ליידע אותו שבתו שוכבת, ברגעים אלה ממש, עם ג'ייס במרתף שלהם.
כאשר ג'ייס רץ עירום מחוץ לביתה של בקה, קוונטין מצלם את ג'ייס בטלפון הסלולרי שלו בעודו ערום.
לאחר מכן מרגו וקוונטין פורצים לבית של בקה, מרגו מציירת גרפיטי של האות "M" (האות הראשונה בשמה) על הקיר ומניחה דג מת בארון.
אחר כך הם מגיעים ללייסי (הלסטון סייג' ), אחת מחברותיה הטובות ביותר של מרגו.
מרגו מניחה שלייסי יודעת על בגידתו של ג'ייס עם בקה ונפגעת מזה שלא סיפרה לה.
מרגו וקוונטין עוטפים את המכונית של לייסי עם ניילון נצמד ומרגו משאירה לה פתק שבו היא מודיעה לה שחברותם הסתיימה.
ועתה זהו קוונטין שמצייר את האות M על הניילון.
הם בנוסף מגיעים לצ'אק פרסון, בריון התיכון וחבר של לייסי.
קוונטין מהסס לנקום בצ'אק, הוא מפחד שהבריון ירביץ לו.
אך כאשר מרגו מספרת לו שהוא היה אחראי על כך שצ'אק השביע את כל הבנות לעולם לא לרקוד עם קוונטין, בכיתה ח', אז קוונטין מסכים לנקום.
קוונטין מסמן בחומר את אחת הגבות שלו בעזרת קרם מסיר שיער.
מרגו מציירת גרפיטי של האות "M" על הדלת ומורחת וזלין על ידית הדלת, במקרה ויתעורר לא יצליח לפתוח את הדלת בזמן שהם נסים מביתו.
מרגו מסירה את הגבה הימנית, צ'אק מתעורר, הם בורחים ואכן עד שהוא מצליח לפתוח את הדלת הם כבר במכונית.
לאחר מכן הם נכנסים לבניין SunTrust Center , לחדר ישיבות באחת הקומות הגבוהות כדי להשקיף על העיר.
כאן, מרגו בפעם הראשונה שלה מתייחסת לאורלנדו כאל "עיר של נייר".
היא מתארת אותה כ"מזויפת" ואפילו "לא מספיק חזקה כדי להיות עשויה מפלסטיק".
שניהם חוזרים הביתה, מרגו מחבקת את קוונטין, אך הם לא מתנשקים, היא מנסה להסביר לו שעליו להשתנות כדי להיות מאושר עכשיו ולא בעוד 12 שנים.
לשם כך עליו לפרוץ את גבולותיו.
היא מהרהרת שאולי דברים היו יכולים להיות שונים, אם הם היו מבלים יותר זמן ביחד.
כאשר הלילה מגיע לסיומו, קוונטין תוהה בפניה, האם היחסים יהיו שונים ביניהם בבוקר שאחרי.
בבוקר שאחרי מרגו לא מגיעה לבית ספר, וכך במשך 3 ימים.
קוונטין מבין שהיא נעדרת, בזמן שאנשים אחרים (כולל הוריה) משוכנעים שהיא ברחה מביתה.
היא עשתה זאת לפחות ארבע פעמים, רק כדי לחזור הביתה בסוף.
קוונטין ושני חבריו, בן (אוסטין אברמס) וראדר, שמים לב לפוסטר של וודי גת'רי מודבק לקיר הנראה בחלון חדרה של מרגו.
הם משחדים את אחותה הקטנה של מרגו, רות'י, לתת להם להיכנס לחדרה של מרגו בזמן שהוריה לא בבית, כדי שהם יוכלו לחפש רמזים בנושא מקום הימצאה של מרגו.
הם מאמינים שמרגו השאירה סימנים לקוונטין לפני שעזבה.
הם לא מוצאים דבר בחדרה.
כעבור יום קוונטין מוצא חתיכת נייר קטנה בציר דלת חדרו, ועליה רשומה כתובת.
הוא מקווה שכתובת זו תוביל למקום הימצאה של מרגו.
קוונטין וחבריו יוצאים בעקבות הכתובת ומבריזים מבית הספר, לראשונה בחייו.
החבורה מגיעה לחנות מזכרות נטושה, עלובה וחשוכה, המכילה ראיות לנוכחותה האחרונה של מרגו.
בחנות הם מוצאים מפה באטלס המובילה למיקום בו הם מאמינים שנמצאת מרגו.
המיקום הוא אגלו, ניו יורק - עיר של נייר שהוספה על ידי משרטטי המפה כדי ללכוד מפירי זכויות יוצרים.
קוונטין, ראדר, בן, חברתו של ראדר - אנג'לה (ג'אז סינקלייר) ולייסי הם האנשים שעדיין אכפת להם ממרגו, והם מחליטים לנסוע לאגלו כדי לחפש אותה.
החבורה מקציבה לעצמה זמן לנסיעה שיספיק להם כדי לחזור בזמן לנשף הסיום.
כאשר הם מגיעים לאגלו, הם מוצאים אסם ישן, אך לא מוצאים שום סימן למרגו.
הזמן שלהם אוזל ולכן הם מחליטים לנסוע בחזרה לאורלנדו.
קוונטין חדור מטרה למצוא את מרגו והוא נשאר באגלו.
לבסוף הוא קונה כרטיס נסיעה חזרה לעירו.
לאחר מכן, כאשר הוא נמצא בקפה, הוא שם לב דרך החלון למרגו העוברת ליד הקפה.
קוונטין רץ אחריה וקורא לה.
מרגו מופתעת מאוד לראותו שם, ותגובתה זו גם מפתיעה את קוונטין.
מרגו אומרת לו שהיא לא מעוניינת לחזור לאורלנדו ושהיא לא ציפתה שקוונטין באמת יגיע אליה.
קוונטין מתוודה על אהבתו למרגו אך היא טוענת שהוא לא מכיר אותה טוב.
הם הולכים לבר קרוב, ומרגו מספרת לו שבכל מקרה תכננה לברוח אחרי סיום התיכון, אך הבגידה של ג'ייס קידמה את בריחתה.
מרגו מסבירה שנמאס לה לחיות חיים מזויפים ובנוסף ש"עיר הנייר מושלמת לנערת נייר כמוה".
ליד האוטובוס הממתין לקוונטין מרגו מתנצלת שהרסה את ימיו האחרונים בתיכון, אך קוונטין משיב לה בחזרה ואומר ש"אלה השבועות הטובים בחייו".
הוא התגנב בפעם הראשונה בחייו, הלך למסיבת הקולג' הראשונה שלו, ויצא לראשונה לטיול דרכים עם חבריו.
מרגו מנסה לשכנע אותו לצאת מאזור הנוחות שלו.
קוונטין מציע לה לדבר עם אחותה הקטנה, אך מסתבר שהיא ואחותה הקטנה מדברות כל יום.
התחושה היא שמרגו תחליט לנסוע עם קוונטין חזרה.
אך היא לעומת זאת מציעה לו להצטרף אליה, לאחר נשיקת האהבה הגדולה ביניהם קוונטין חוזר בחזרה לאורלנדו.
בסופו של הסרט אומר קוונטין: "זהו הסיפור שלי, אם תרצו לדעת מה קרה בסיפור של מרגו, כדאי שהיא תכתוב אותו"...
הספר כולל סצנה המתרחשת בפארק השעשועים הימי "סיוורלד".
בעקבות יציאתו של הסרט התיעודי "בלאקפיש" (2013), העוסק בסכנות של החזקת לווייתנים קטלנים בשבי, נחתכו מהסרט סצנות הכוללות את הפארק והמקום שונה.
ערים של נייר הוא רומן נעורים משנת 2008, מאת הסופר האמריקאי ג'ון גרין.
הספר עוסק ברומנטיקה, קומדיה ומסתורין.
הוא מספר על נער בשם קוונטין ג'ייקובסון, המכונה קיוּ, אשר נשבה בקסמיה של מרגו, שכנתו, ובמהלך הסיפור יוצא במסע חיפושים אחריה.
הספר יצא לאור ב-16 באוקטובר 2008, וראה אור בתרגום לעברית בישראל בפברואר 2015 על ידי הוצאת מודן, הכורסא.
הספר הגיע למקום החמישי ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס לספרי ילדים, וזכה בפרס אדגר לשנת 2009 בקטגוריית רומן הנוער הטוב ביותר.
ב-24 ביולי 2015 יצא בארצות הברית הסרט "ערים של נייר", המבוסס על הספר, וזכה להצלחה רבה.
גיבור הסיפור הוא קווינטין ג'ייקובסון, המכונה קיו, שמאוהב בשכנתו מרגו מאז שהוא ילד קטן.
באחד הלילות מרגו מופיעה בחלונו, והם עוברים יחד מסע נקמות משוגע.
זמן קצר לאחר מכן, מרגו נעלמת ואף אחד לא יודע היכן היא נמצאת.
יחד עם שני חבריו הטובים וחברה של מרגו (שכעת היא חברה של אחד משני חבריו), הם יוצאים למסע מלא עליות ומורדות בחיפוש אחרי מרגו דרך הרמזים שהיא השאירה אחריה.
זו רשימת הערים ומקומות אשר אירחו את תחרות האירוויזיון, פעם אחת או יותר.
מאז אירוויזיון 1958, העיר המארחת היא עיר במדינה הזוכה של התחרות הקודמת.
לעיתים קרובות, העיר המארחת היא עיר הבירה, אך לפעמים (במיוחד בשנים האחרונות) נבחרות ערים אחרות לאירוח התחרות.
העיר המארחת צריכה על פי החלטת איגוד השידור האירופי, להיות בקרבת מקום לנמל תעופה בינלאומי, לכלול אולם עם דרישות מספקות לאירוח התחרות ומספר גדול של מלונות לאירוח התיירים, הצופים ומשתתפי התחרות.
בשנים האחרונות, העיר המארחת נבחרת בשיתוף פעולה בין איגוד השידור האירופי לתאגיד המקומי.
עם 9 תחרויות, בריטניה היא המדינה אשר אירחה את התחרות יותר מכל מדינה אחרת.
אחריה נמצאות אירלנד ושוודיה עם 7 תחרויות.
עם 6 תחרויות, דבלין בירת אירלנד היא העיר אשר אירחה את התחרות יותר מכל הערים האחרות.
אחריה לונדון ולוקסמבורג, עם 4 תחרויות כל אחת.
ואחריהן, קופנהגן, מאלמו וסטוקהולם עם 3 תחרויות כל אחת.
קרואטיה היא המדינה היחידה שאירחה את התחרות בשטחה, כאשר אינה הייתה מדינה ריבונית.
כאשר ישנם בעיות מסוימות, בדרך כלל פיננסיות אשר מונעות מהמדינה הזוכה את אירוח התחרות, עובר האירוח למדינה שהגיעה למקום השני, או למדינה אחרת.
בשנת 1960 הולנד הייתה אמורה לארח את התחרות, אך הולנד סירבה מכיוון שאירחה את התחרות שנתיים לפני ולא יכלה כלכלית לעשות זאת שוב.
הולנד נתנה לבריטניה את הזכות לארח את התחרות במקומה.
בשנת 1963 צרפת הייתה אמורה לארח את התחרות, אך הם סירבו לכך.
בריטניה קיבלה שוב את האפשרות לארח את התחרות, וכך עשתה.
בשנת 1972 מונקו הייתה אמורה לארח את התחרות.
מסיבות כלכליות מונקו סירבה והציעה לצרפת לארח במקומה, אך מכיוון שלא הוסדרו בין המדינות חילוקי דעות, נבחרה לבסוף בפעם השלישית, בריטניה.
בשנת 1974 לוקסמבורג הייתה אמורה לארח את התחרות אך מכיוון שאירחו את התחרות כבר בשנה לפני (זכו פעמים ברציפות), ולוקסמבורג אינה יכלה לעמוד בעלויות הגדולות של התחרות הם סירבו לארח.
בריטניה נענתה לבקשת איגוד השידור האירופי לארח שוב את התחרות כחלופה.
בשנת 1980 ישראל הייתה אמורה לארח את התחרות בפעם השנייה ברציפות, אך עקב בעיות כלכליות של ערוץ 1 דאז, החליטה ישראל לוותר על אירוח התחרות בשנה זו.
איגוד השידור האירופי הציע לבריטניה לאחר שוב את התחרות, אך הפעם הם סירבו.
במקומם, הולנד אירחה את התחרות באותה השנה.
בשנת 2023 אוקראינה הייתה אמורה לארח את התחרות, אך בעקבות מלחמת אוקראינה–רוסיה החליט איגוד השידור האירופי כי אוקראינה אינה יכולה לארח את התחרות.
הוחלט כי בריטניה אשר הגיעה למקום השני תקבל את הזכות לארח את התחרות.
ערים של אהבה היא סדרת סרטי דרמה שנוצרה על ידי עמנואל בנביהי.
הסדרה עוקבת אחר סדרת סיפורי אהבה המתרחשים בערים בעולם, כל סרט מוקדש לעיר אחרת.
הסרטים כוללים את: פריז, אני אוהב אותך מ-2006, אוהב אותך, ניו יורק מ-2008, אוהב אותך, טביליסי ואוהב אותך, ריו מ-2014 ואוהב אותך, ברלין מ-2018. הסרטים הבאים הם אוהב אותך, רוטרדם, אוהב אותך, שנחאי, אוהב אותך, ירושלים, אוהב אותך, ונציה, אוהב אותך, דלהי, אוהב אותך, מרסיי ואוהב אותך, ניו אורלינס.
הבמאי הרוסי יגור קונצ'לובסקי הפיק את "אוהב אותך, מוסקבה" ששומר על אותו קו עלילה של סיפורים שונים המתרחשים במוסקבה, אך הסרט לא נכלל כחלק מסדרת הסרטים, מאחר שהסיפורים אינם מתמקדים בסיפורי אהבה, אלא גם של חמלה ואנושיות.
כל הסרטים חולקים אפיון משותף של סיפורים שמתרחשים בעיר, כל קו סיפור של קטע בסרטים מתרכז במפגש הנושא את התקווה לאהבה ומתרחש בזמן הנוכחי.
כל קטע מכיל נוכחות חזקה של העיר שבה הסרט מתרחש ואת הזיהוי החזותי עם השטח שנבחר על ידי כל במאי (מאחר שכל סיפור מבוים על ידי במאי אחר), כך שהצופה יוכל לחוות את ייחודיות העיר.
בדרך כלל הסיפורים מבוימים על ידי 11 במאים שונים.
הסיפורים כוללים, אם כי לא כולם, את הדמויות שנוצרו על ידי הבמאים והם מופיעים לפעמים בחלק או בכל אחד מקטעי הסיפור האחרים ונקראים "הדמות החוזרת".
הדמות החוזרת חייבת להיות תירוץ להימצא בכל מקום בעיר בכל עת, וכן סיבה טובה לחבר או ליצור אינטראקציה עם שאר הדמויות בסרט.
הדמות החוזרת משרתת את אחדות הסרט.
בסצנה הסופית, אפילוג נרטיבי מאפשר לקהל לצפות שוב בכמה מדמויות הסרט בסצנה מאחדת אחת.
ערים: המשחק ששווה מיליון דולר הוא שעשועון טלוויזיה אמריקאי של נטפליקס.
מנחה השעשועון הוא ג'יימס דייוויס.
כל שמונת הפרקים של העונה הראשונה עלו בנטפליקס ב-14 ביוני 2019.
בכל פרק שבעה מתמודדים ננעלים בתוך חדר סגור עם ערימות של מטבעות קוורטר (25 סנטים אמריקאים) וצריכים להיות ערים 24 שעות ולספור כמה שיותר מטבעות ושהספירה תהיה מדויקת כמה שיותר.
לאחר 24 שעות המתמודדים יוצאים מהחדר ואומרים להפקה כמה לדעתם הם ספרו, כשבמקביל ההפקה סופרת כמה באמת הם ספרו.
לאחר מכן עולים המתמודדים על במה בפני קהל, ומיד מתקיימת הדחה, כשהמתמודד שספר הכי מעט והמתמודד שהיה הכי רחוק בניחוש שלו מהספירה האמיתית שלו מודחים.
לאחר מכן יש שלוש משימות המאתגרות במיוחד אנשים שחושיהם עייפים, כשבכל משימה המתמודד שעשה את התוצאה הגרועה ביותר מודח.
עם זאת, לאחר כל משימה מוכרז הזוכה, ולמתמודדים הנותרים יש "נקודת פרישה (buyout)", שבה אחד מהם יכול להבטיח קבלת סכום כסף (2,500, 5,000 ו-7,500 דולר בהתאמה למספר המשימה) ולפרוש, כשמיד לאחר מכן מתברר האם אכן הוא עשה את התוצאה הגרועה ביותר או שהציל מישהו אחר.
לאחר שנותרו רק שני מתמודדים, המתמודד שהניחוש של הספירה שלו היה מדויק פחות מודח והמתמודד המנצח זוכה בכל הכסף שספר במהלך ה-24 שעות, אך לפני כן יש "נקודת פרישה" המציעה פרס של 10,000 דולר לפורש.
המתמודד שנותר יכול לבחור האם לקחת את כל הכסף שספר וללכת, או להתמודד על ה"ביג בנק" - הכסף שספרו כל המתמודדים במהלך התוכנית.
הוא זוכה בכסף באם ההפרש בין הספירה האמיתית שלו והניחוש שלו של סכום הספירה לא גדול מ-500 דולר.
באם הוא צודק, הוא יכול לבחור האם לקחת את ה"ביג בנק" וללכת, או להתמודד על מיליון דולר, בהם יזכה רק באם ההפרש בין הספירה האמיתית שלו והניחוש שלו של סכום הספירה לא גדול מ-25 דולר.
במהלך שמונת הפרקים של העונה הראשונה לא זכה אף מתמודד במיליון דולר, ובאחד הפרקים נאלצו לפרוש במהלך 24 שעות הערות שני מתמודדים בשל בעיות רפואיות.
המתמודד שהספירה שלו הייתה המדויקת ביותר היה רחוק בניחוש שלו רק 50 סנט מהתוצאה האמיתית, והמתמודד הכי פחות מדויק היה רחוק בניחוש כ-71,000 דולר מהתוצאה האמיתית.
ניו זילנד היא אחת המדינות העירוניות ביותר בעולם.
בשנת 2019 86.8% מאוכלוסיית המדינה התגוררה באזורים עירוניים, כאשר יישוב עירוני מוגדר ככזה עם למעלה מ-1,000 תושבים.
מרבית הערים בניו זילנד הן ערי נמל היושבות לאורך חופי המדינה.
כאלו הן אוקלנד העיר הגדולה ביותר בניו זילנד (1,467,800 תושבים), ולינגטון עיר הבירה וכרייסטצ'רץ' העיר הגדולה ביותר באי הדרומי.
רוב הערים, בדומה לרוב אוכלוסיית המדינה, מצויות באי הצפוני.
מבחינה מנהלית מוגדרות בניו זילנד 13 רשויות אזוריות בתור ערים.
מבחינה חוקית עיר מוגדרת בניו זילנד כיישוב עם למעלה מחמישים אלף תושבים.
במאה ה-19 הייתה ניו זילנד מדינה כפרית וכ-60% מאוכלוסייתה התגוררו באזורים כפריים וביישובים חקלאיים.
אף שבסוף אותה המאה עריה של ניו זילנד כבר גדלו והתפתחו במהירות, היא עדיין קנתה לעצמה בעולם שם של גן עדן כפרי.
בתחילת המאה ה-20 כבר יותר ממחצית האוכלוסייה התגוררה בערים אשר התפתחו בצורה דומה לעריהן של אוסטרליה וארצות הברית.
הערים הניו זילנדיות התבססו על מרכז עירוני שסביבו נפרסו פרברים עם רחובות מרווחים כשלצידיהם בתי קרקע פרטיים.
תכונות טיפוסיות של העיר האירופאית כמו רחובות צרים ובנייה צפופה נתפסו כזרות לאתוס המקומי.
בנייה רוויה של בנייני דירות היא תופעה חדשה שנבעה כתוצאה מהעלייה בערך הקרקע בערים הגדולות.
העיור אשר התווה את הדרך בעולם המערבי במאה ה-20 לא פסח על ניו זילנד.
הגירה אל ניו זילנד ממדינות שונות לצד הגירה מואצת מהכפר אל העיר עם ירידת קרנה של החקלאות המקומית הגדילו את אוכלוסיית הערים אשר התפרסו על שטח רב יותר ויותר.
לא רק גודלן של הערים ומספר התושבים בהן השתנה עם השנים, אלא גם הרכבם.
העיר הניו זילנדית הפכה בעשורים שלאחר מלחמת העולם השנייה למגוונת יותר מבחינה אתנית.
בשנות ה-50 הגירה של מאורים מהכפר אל העיר הפכה אותם לחלק בלתי נפרד מהנוף העירוני.
בשנות ה-60 וה-70 היו אלו מהגרים מאיים סמוכים מהאוקיינוס השקט – פולינזים, מלנזים ומיקרונזים אשר היגרו לניו זילנד ומצאו עבודה ומגורים בעריה.
ולבסוף בשנות ה-90 בואם של מהגרים אסייתים תרם אף הוא למגוון האתני היום בערים.
לצד זה העיר הניו זילנדית הפכה לצפופה יותר, ולצד הגידול בפרברים הערים האיצו את גדילתן לגובה.
ערים היא חברה ממשלתית האמונה על פיתוח אורבני במדינת ישראל.
החברה הוקמה בשנת 1973 וכפופה למשרד הבינוי והשיכון ולמינהל מקרקעי ישראל.
משרדי החברה שוכנים ברחוב יפו שבירושלים.
יושב ראש הדירקטוריון הוא גבי יפרח והמנהל הכללי הוא אושיק בן עטר.
בשנת 2019 היקף הפעילות השנתי עמד על כחצי מיליארד שקלים חדשים.
בשנת 1998 הוצע להפריט את החברה, אך ניסיון זה לא צלח בסופו של דבר.
בנובמבר 2020 פורסם כי משרד הבינוי ורשות החברות הממשלתיות מתכננים למזג את החברה עם חברה ממשלתית נוספת, "דירה להשכיר".
נכון לשנת 2021, החברה מקיימת פרויקטים במספר מקומות, ובהם: באר שבע, לוד, שדרות, בית אריה-עופרים, אלפי מנשה ועמנואל.
זו רשימה של ערים ברחבי העולם לפי צפיפות אוכלוסייתן.
האוכלוסייה, צפיפות האוכלוסין ושטח הקרקע של הערים המוצגות, מבוססות על נתוני העיר עצמה, והגבולות המוגדרים שלה.
צפיפות האוכלוסין ברשימה מבוססת על המספר הממוצע של אנשים החיים בקילומטר רבוע.
רשימה זו אינה מתייחסת לאוכלוסייה, צפיפות האוכלוסין או שטח הקרקע של המטרופולין או האזור העירוני שמסביב לעיר, וגם לא למחוזות מסוימים באף אחת מהערים המפורטות.
כשבעים אחוזים מאוכלוסיית אוקראינה מתגוררת בערים.
על אף שמאות עריה של אוקראינה מצויות בכל רחבי המדינה, ריכוז גבוה של ערים גדולות נמצא לאורך גדות נהר הדנייפר החוצה את אוקראינה מצפון לדרום.
מלבד זאת, עם קרוב לשלושה מיליון תושבים, עיר הבירה קייב היא העיר הגדולה ביותר במדינה.
הרשימה מכילה את כלל הערים באוקראינה בהן מתגוררים למעלה מ-80 אלף תושבים.
עריכת תמונה מקיפה את תהליכי השינוי של תמונות, בין אם תצלומים דיגיטליים, תצלומים מסורתיים או איורים.
עריכת תמונה אנלוגית מסורתית השתמשה בכלים כמו מברשת אוויר כדי לשנות תצלומים או לערוך איורים.
תוכנות עריכת תמונה, הן הכלים העיקריים שבאמצעותם משתמש יכול לשנות, לשפר ולהמיר תמונות.
אפשר לקבץ אותם, באופן גס, לעריכת גרפיקה וקטורית, עריכת גרפיקת מפת סיביות ומידול תלת-ממדי.
תוכנות עריכת תמונה רבות משמשות גם לעיבוד או יצירת אמנות מחשב חדשה.
תמונת מפת סיביות (Bitmap, Raster) מאוחסנת במחשב בתצורת רשת, כמערך דו-ממדי של רכיבי תמונה, או פיקסלים.
פיקסלים אלה מכילים את מידע הצבע והבהירות של התמונה.
תוכנות עריכת תמונה יכולות לשנות את הפיקסלים כדי לשפר את התמונה בדרכים רבות.
אפשר לשנות פיקסל בודד או קבוצת פיקסלים, בעזרת האלגוריתמים המתוחכמים שמממשים עורכי התמונה.
מאמר זה מתייחס בעיקר לעורכי גרפיקה של מפת סיביות, המשמשים לעיתים קרובות לשינוי תצלומים וגרפיקות מפת סיביות אחרות.
עם זאת, תוכנות גרפיקה וקטורית, כגון Adobe Illustrator, CorelDRAW, Xara Designer Pro או Inkscape, משמשות ליצירה ושינוי של תמונות וקטוריות, המאוחסנות כתיאורים של קווים, עקומות בזייה וטקסט במקום פיקסלים.
קל יותר להמיר תמונה וקטורית למפת סיביות מאשר להמיר תמונת מפת סיביות לווקטורית.
המרת תמונות מפת סיביות לווקטוריות היא המוקד של מחקר רב בתחום הראייה הממוחשבת.
ניתן לערוך תמונות וקטוריות בקלות רבה יותר מכיוון שהן מכילות את תיאורי הצורות כך שקל יותר לסדרם מחדש.
תמונות וקטוריות ניתן גם להתאים לקנה מידה ולהמיר למפת סיביות בכל רזולוציה.
תוכניות עריכת תמונה במצלמות או על מחשב מציעות לעיתים קרובות שיפורים בסיסיים לתמונה המופעלים אוטומטית ומתקנים חוסר איזון של גוון ובהירות, כמו גם תכונות עריכת תמונה אחרות, כגון הסרת אפקט עיניים אדומות, התאמת חדוּת, תכונות תקריב (zoom) וחיתוך תמונה אוטומטי.
אלה נקראים אוטומטיים מכיוון שלרוב הם מתרחשים ללא אינטראקציה עם המשתמש או מוצעים בלחיצת כפתור אחת או כפתור עכבר או בחירת אפשרות מתפריט.
פורמטים רבים של קובצי תמונה משתמשים בדחיסת נתונים כדי להקטין את גודל הקובץ ולחסוך בשטח אחסון ונפח שידור.
דחיסת תמונה יכולה להתבצע על ידי ההתקן המייצר את התמונה כגון מצלמה דיגיטלית, מצלמה בטלפון, או סורק.
הדחיסה יכולה גם להתבצע בידי מגוון תוכנות כגון עורכי תמונה.
חלק מהאלגוריתמים לדחיסת תמונה, כגון אלה המשמשים בפורמט קובץ PNG, הם דחיסה ללא אובדן, דהיינו, מידע אינו הולך לאיבוד כתוצאה מהדחיסה.
מאידך, פורמטים אחרים, ובפרט JPEG, משתמשים באלגוריתם דחיסה מאבדת נתונים.
במקרה של JPEG, האלגוריתם מבוסס על קידוד התמרת קוסינוס בדידה.
בדחיסה מאבדת נתונים ככל שהדחיסה גדולה יותר, כך יאבד יותר מידע, ותפחת איכות התמונה.
אלגוריתמים לדחיסת תמונה מאבדת נתונים, נעזרים בידע על מאפייני הראייה האנושית כדי למזער את ההשפעה של אובדן הנתונים.
להלן רשימה של כמה מהיכולות השימושיות ביותר של מיטב תוכנות העריכה הגרפית.
הרשימה היא בהחלט לא מלאה.
ישנן אפשרויות רבות מאוד הקשורות ליישום רוב התכונות הללו.
דרישת קדם לרבים מהיישומים המוזכרים להלן הוא שיטה לבחירת חלק (ים) של תמונה, כדי להחיל שינוי מקומי מבלי להשפיע על התמונה כולה.
לרוב תוכנות הגרפיקה יש לצורך כך מספר שיטות, כגון:
כלי סימון לבחירת אזורים מלבניים או מצולעים רגילים אחרים.
כלי בחירה חופשי לבחירה ביד חופשית של אזור.
כלי לבחירת אובייקטים או אזורים בתמונה המוגדרים על ידי קרבת צבע או בהירות.
כמו גם אפשרויות מתקדמות יותר כגון זיהוי קצוות, מיסוך, הרכבת אלפא, ובחירה מבוססת צבע וערוצים.
לעיתים קרובות, הגבול של אזור נבחר בתמונה מונפש על ידי אפקט מצעד הנמלים כדי לסייע למשתמש להבחין בין גבול הבחירה לרקע התמונה.
תכונה נוספת המשותפת ליישומי גרפיקה רבים היא זו של שכבות.
תכונה זו מקבילה לגיליונות של תָּאִית אֲצֵטָתִית שקופה.
כל שכבה מכילה אלמנטים נפרדים המרכיבים תמונה משולבת, מוערמות זו על גבי זו, כאשר כל שכבה יכולה להיות ממוקמת באופן עצמאי, לעבור שינוי ומיזוג בנפרד עם השכבות למטה, מבלי להשפיע על אף אחד מהאלמנטים בשכבות האחרות.
עורכי תמונה יכולים להגדיל או להקטין את התמונה בתהליך שנקרא לרוב שינוי גודל תמונה.
מצלמות ברזולוציה גבוהה יכולות לייצר תמונות גדולות שלעיתים קרובות יש לצמצם לשימוש באינטרנט.
לצורך שינוי הגודל, תוכנות עריכת תמונה משתמשות בתהליך מתמטי הנקרא דגימה מחדש (resampling) כדי לחשב ערכי פיקסלים חדשים שהמרווח ביניהם שונה מהערכים המקוריים.
עורכים דיגיטליים משמשים לחיתוך תמונות.
חיתוך יוצר תמונה חדשה על ידי בחירת המלבן הרצוי מהתמונה המקורית.
חיתוך תמונה אינו פוגע ברזולוציה של האזור החתוך.
התוצאות הטובות ביותר מתקבלות כאשר התמונה המקורית היא ברזולוציה גבוהה.
סיבה עיקרית לחיתוך היא שיפור הרכב התמונה בתמונה החדשה.
בעזרת כלי בחירה, בוחרים או מסמנים את קו המתאר של הדמות או האלמנט, ואז אפשר להסיר אותם מהרקע.
מידת הקושי לבצע את ההסרה בצורה נקייה מושפעת ממידת המורכבות של הקצוות, או המתאר.
לדוגמה, שערות פרטניות יכולות להצריך עבודה רבה.
מכאן השימוש בטכניקת "מסך ירוק" (chroma key) המאפשרת להסיר בקלות את הרקע.
עורכי תמונה יכולים לייצר היסטוגרמת תמונה עבור התמונה הנערכת.
ההיסטוגרמה מציגה את מספר הפיקסלים בתמונה (ציר אנכי) עם ערך בהירות מסוים (ציר אופקי).
אלגוריתמים בעורך התמונה מאפשרים התאמה חזותית את ערך הבהירות של כל פיקסל והצגה דינמית של התוצאות עם ביצוע ההתאמות.
כך ניתן להשיג שיפורים בבהירות ובניגודיות של התמונה.
עורכי תמונות יכולים לכלול מספר אלגוריתמים להוספת או הסרת רעש מהתמונה.
ניתן גם להסיר חלק מעיוותי JPEG.
ניתן להסיר אבק, שריטות ואזורים מנוקדים מהתמונה.
הפחתת רעש משתמשת בהערכה של הסצנה ללא הרעש ואינה מהווה חלופה להשגת תמונה "נקייה" יותר.
הפחתת רעש מופרזת מובילה לאובדן פרטים, ולכן היישום הוא פשרה בין היות הרעש לא רצוי לעיוותים הנוצרים מהסרתו.
רעש נוטה לפלוש לתמונות אשר צולמו בתנאים של תאורה חלשה.
אפשר להוסיף לתמונה חדשה אפקט 'עתיקוּת' על ידי הוספת רעש מונוכרומטי אחיד.
הסרה של אלמנטים לא רצויים
רוב עורכי התמונה יכולים להסיר אלמנטים לא רצויים כמו ענפים, באמצעות כלי "שכפול".
הסרת האלמנטים מסיחי הדעת מסייעת למיקוד לנושא, ומשפרת את הקומפוזיציה הכללית.
חלק מעורכי התמונה יכולים לבצע החלפת צבע כדי לשנות באופן סלקטיבי את צבעם של פריטי תמונה ספציפיים, בהינתן שהפריטים שנבחרו נמצאים בטווח צבעים מסוים.
עורכי תמונה יכולים לסובב תמונה בכל כיוון ובכל מידה.
אפשר ליצור תמונות מראה ולהפוך תמונה אופקית או אנכית.
סיבוב של מספר מעלות לרוב מספיק כדי ליישר את האופק, לתקן אנכיות (של בניין, למשל), או שניהם.
תמונות שסובבו, לרוב דורשות חיתוך לאחר מכן, על מנת להסיר את הרווחים שנוצרו בקצות התמונה.
עורכי תמונות מסוימים מאפשרים למשתמש לעוות (או "לשנות") את צורת התמונה.
הגם שהאפשרות עשויה להיות שימושית גם עבור אפקטים מיוחדים, זוהי השיטה המועדפת לתיקון עיוות הפרספקטיבה האופייני שמקורו בתמונות שצולמו בזווית אלכסונית, לקו ישר.
יש להיזהר ביישום שיטה זו, שכן התמונה מעובדת מחדש באמצעות אינטרפולציה של פיקסלים סמוכים, מה שעשוי לפגוע במידת הדיוק של התמונה הכוללת.