tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בין הגורמים האנדוגניים ניתן למנות היפרפלזיה מולדת של האדרנל וכן מגוון גידולים סרטניים המייצרים אנדרוגנים - אדנומה או קרצינומה בבלוטת יותרת הכליה, וכן גידולים בשחלות דוגמת ארנובלסטומה או לוטאומה במהלך היריון; גורמים אנדוגניים נוספים כוללים את תסמונת השחלות הפוליציסטיות, תסמונת קושינג וטריזומיה XYY.
כל הגורמים הללו יכולים לגרום להיפראנדרוגנמיה, ולכן גם עלולים לגרום לייצור מוגבר של סבום ובהמשך להיווצרות אקנה.
בזקיקי שיער תקינים, קיים איזון בין התאים הקרטינוציטים (מייצרי הקרטין) החדשים, שיוצרו זה עתה, לבין הקרטינוציטים הזקנים שנושרים ונספגים בסבום, ומפוזרים איתו על פני העור; הודות לכך, שכבות הקרטינוציטים מרופדות בצורה משוחררת.
באקנה, לעומת זאת, קיים שיעור ייצור גבוה של קרטינוציטים חדשים עד ששכבת הקרטינוציטים עמוסה וצפופה, כך שהאיזון ביניהם לבין הקרטינוציטים הזקנים מופר; האחרונים לא נספגים בסבום וכן לא מועברים אל פני העור במידה מספקת.
מצב זה המכונה היפרקרטוזיס, או ייצור קרטין ביתר, גורם בתחילה ליצירת מיקרוקומדונים (microcomedo) בלתי נראים, ובהמשך ליצירת קומדונים הנראים לעין.
קיימים מספר גורמים אפשריים להתפתחות היפרקרטוזיס של זקיקי השיער.
בראש ובראשונה שינויים בהרכב השומנים של הסבום; אחת הטענות הרווחות היא שהקרטינוציטים בזקיקי השיער זקוקים לחומצה לינולאית אותה בדרך כלל הם מקבלים באמצעות הסבום.
אלא שבאקנה מתפתחת, כאמור, גם סבוריאה והפרשה מוגברת של סבום, בעוד כמות החומצה הלינואלית היא קבועה; דבר זה מביא לירידה בריכוז החומצה הלינואלית בסבום, ולמחסור בקרב זקיקי השיער המקומיים וכתוצאה מכך להתפתחות של היפרקטוזיס.
גורמים אפשריים נוספים להתפתחות היפרקרטוזיס הם מטבוליטים בקטריאליים וכן חומרים מתווכי דלקת.
בעקבות התפתחות סבוריאה והיפרקטוזיס של זקיקי השיער בקרב חולי אקנה, חל גם שינוי בפלורה הטבעית של החיידקים המאכלסים את עור האדם.
Propionibacterium acnes הוא חיידק מתג גראם חיובי השייך לפלורה הטבעית של העור, ומהווה את אוכלוסיית החיידקים הדומיננטית בזקיקי השיער.
הסיבה לכך היא שחיידק זה מעדיף סביבה אנ-אירובית או מיקרואירופילית, ולכן מעדיף לאכלס אזורים העשירים בסבום השומני, המאפשרים סביבה ענייה בחמצן, כמו זקיקי השיער.
אם כן, סבוריאה והיפרקטוזיס של זקיקי השיער גורמים לסביבה עשירה מאוד של סבום, המהווה כר נוח לשגשוג של חיידקים אלו וליצירת ביופילם.
בקרב אנשים הסובלים מאקנה בני 11 עד 20 נמצאה כמות גדולה פי 4 של חיידקים אלו בהשוואה לבני אותו הגיל שאינם סובלים מאקנה.
acnes מביא להפרשה מוגברת של המטבוליטים שלהם, שלחלקם נודעת פעילות פרו-דלקתית.
ביניהם ניתן למנות את אנזימי הליפאזות המפרקות טריגליצרידים ומשחררות בפעולתן חומצות שומן חופשיות (חומצה פלמיטית וחומצה אולאית), כשמעל ריכוז מסוים חומצות אלו יכולות לקדם תהליכי דלקת.
נמצאו גם פרוטאזות, היאלורונידאזות (מפרקי חומצה היאלורונית) וחומרים כימוטקטיים אשר מושכים נויטרופילים להגיע לאזור עד ליצירת תסנין דלקתי בזקיק השיער ובשכבת הדרמיס הסמוכה לו; לאחר הגעתם, הנויטרופילים יבלעו את חיידקי ה-P.
acnes, ובמהלך פעולתם ישחררו חומרים הידרוליטיים שיקדמו תגובה דלקתית.
כמו כן, קשירתם של חיידקים אלו לתאים שבזקיקי השיער באמצעות הרצפטור TLR2, מביאה להפעלתם של תאים מונוציטים; המונוציטים מפרישים בתגובה את הציטוקין אינטרלוקין 8 המתווך גם הוא הגעה של נויטרופילים לאזור.
acnes מעוררים גם את תגובתם של מרכיבים שונים של מערכת המשלים, המשתייכת למערכת החיסון המולדת.
החומצה הפלמיטית המשתחררת בפעולתן של הליפאזות מגבירה את הקישור של TLR2, וכך מביאות לאקטוב מערכת האינפלמזום; מערכת זו, המשתייכת גם היא למערכת החיסון המולדת, אחראית על אקטיבציה של תהליכי דלקת בגוף.
החומצה האולאית המשתחררת מגבירה את האדהזיה בין P.
acnes לתאים, וכן מביאה לשגשוג של קרטינוציטים ולתיווך ייצור קומדונים.
נוסף על כך, לחיידקים אלו השפעה מיטוגנית על תאי T, דהיינו הם מעוררים חלוקה מוגברת של תאי T.
בנגעי אקנה נמצאו תאי T מסייעים שהגיבו ספציפית עם חיידקים אלו.
נכון להיום לא נמצאו עדויות חד משמעיות להשפעתן של אוכלוסיות מיקרואוגניזמים אחרות, מלבד P.
במשך זמן רב הדעה הרווחת הייתה שתהליכי דלקת נוצרים בעקבות שלושת הגורמים הפתוגנטיים האחרים - סבוריאה, היפרקרטוזיס של זקיקי השיער ובעיקר ייצור מוגבר של מטבוליטים בקטריאליים.
לא זו בלבד, התהליכים הדלקתיים הללו יכולים בעצמם להביא לייצור סבום מוגבר, על ידי הפרשתו של הלויקוטריאן מתווך הדלקת B4; האחרון נקשר לרצפטורים הגרעיניים PPAR (Peroxisome proliferator-activated receptor) הנמצאים בסבוציטים ומבקרים מטבוליזם של ליפידים.
הבסיס לכך נשען בין היתר על העובדה שלאחר נטילת זילאוטון, תרופה אנטגוניסטית ללויקוטריאן, נמצאו רמות נמוכות יותר של ליפידים בסבום.
ככל הידוע כיום, פעילות פתוגנטים אלו מספיקה להתפתחות אקנה, גם ללא השפעת גורמים חיצוניים.
אולם, גורמי טריגר חיצוניים בהחלט יכולים לגרום גם הם להיווצרות אקנה או להחמיר מחלה קיימת.
אחד מהגורמי הטריגר החיצוניים הידועים להחמרת אקנה הוא התקופה הטרום-וסתית, אם כי המנגנון לא ברור די צרכו; ייתכן כי האסטרוגן הרב המופרש בתקופה זו גורם למִיוּם של אפיתל זקיקי השיער ולכן להצרה של תעלות הסבום בזקיק, וכך לאי-סדירות בהפרשת הסבום.
כמו כן, תרופות רבות מהוות גם הן טריגר חיצוני להופעת או להחמרת אקנה.
בין היתר הן כוללות אקטינומיצין D, דיסולפירם, טטרציקלין, איזוניאזיד, ליתיום, פניטואין, גלוקוקורטיקואידים ועוד.
הללו יכולות לגרום למצב הנקרא פריחה דמוית אקנה (acneiform eruptions), ובו ניתן לראות פפולות אדמנתיות אחידות על פני העור.
מצב זה נגרם ככל הנראה עקב נזק של התרופה לאפיתל של זקיק השיער, אף ללא התפתחות סבוריאה או היפקרטוזיס של זקיק השיער; כתוצאה מנזק זה, תוכן הזקיק נשפך אל רקמת החיבור הסמוכה לו ומביא להתפתחות דלקת.
פצעי בגרות בדרגה חמורה עלולים להותיר צלקות קשות על פני העור.
במרבית המקרים, טיפול מתאים בפצעים, הימנעות מחיטוט וסחיטת הנגעים, יסייעו במניעת היווצרות צלקות על העור.
מאחר שמדובר בתופעה הגורמת לפגיעה קוסמטית בתקופה משמעותית בחיים (גיל ההתבגרות), מתבגרים שסובלים מאקנה חריפה עלולים לפתח מצבי חרדה או דיכאון, בשל מראה עור הפנים המודלק או המחוטט.
בצק רבוך מוזלף על התבנית בצורה מוארכת בעזרת שקית זילוף ונאפה עד שמוזהב והופך לחלול מבפנים.
מסורתית, המאפה ממולא בחביצה, פודינג או קצפת, ובדרך כלל מצופה בזיגוג שוקולד.
מילויים אחרים כוללים פודינג בטעם קפה ורום, מילויים בטעם פירות או מחית ערמונים.
מעט ידוע על מקורו של האקלר, אבל ידוע כי מקורו בצרפת של המאה ה-19. היסטוריוני מזון רבים סבורים כי האקלר הוכן לראשונה על ידי מארי-אנטואן קארם, שף מאפים מפורסם של בית המלוכה הצרפתי.
המתכון הנודע הראשון למאפה האקלר מופיע בספר Boston Cooking School Cook Book מאת ד.א לינקולן, שפורסם ב-1884.
פירוש המילה "אקלר" בצרפתית הוא ברק.
מאמינים כי המאפה נקרא כך בגלל הצורה שבה הוא בוהק כשמצופה בזיגוג של קונדיטורים.
הסבר אפשרי נוסף, הוא שהשם מבוסס על המילה היוונית κολλύρα שפירושה היא עוגה.
אֶקְלַמְפְּסִיָּה (מכונה בעברית: עֲוִית הַהֵרָיוֹן, ובאנגלית: Eclampsia, Puerperal tetany) היא מצב מסכן-חיים המופיע בסוף ההיריון של כלבה או לאחר ההמלטה, הנגרם בשל תת-סידן בדם (היפוקלצמיה).
על פי רוב מופיע בקרב כלבות מגזע קטן עם גור או שגר גדול, כשלושה שבועות לאחר ההמלטה.
במהלך ההיריון רמת הסידן נשארת על פי רוב קבועה ומאוזנת, מסיבה זו אקלמפסיה נפוצה יותר לאחר ההמלטה ולא בזמן ההיריון.
במהלך ההיריון ולקראת ההמלטה על האם לגייס סידן רב לבניית עצמות העוברים ולשם ייצור חלב.
כיומיים לפני ההמלטה מופר מאזן הסידן ורמתו בדם מתחילה לצנוח.
העוויתות המאפיינות אקלמפסיה נובעות מצניחת הסידן, שיש לו תפקיד חשוב בפעילות שריר תקינה.
בכלבים מגזע קייסהונד יש בעיות גנטיות בבלוטת יותרת התריס, האחראית בין היתר על ויסות רמות הסידן בגוף.
לפיכך, בכלבות מגזע זה מחלת האקלמפסיה נפוצה יותר, ולעיתים קרובות היא מופיעה כבר לפני ההמלטה.
תזונה לקויה או חוסר תיאבון.
גיוס סידן לבניית שלד הגורים וגיוס סידן לייצור חלב.
ניוון מולד או נרכש של בלוטת יותרת התריס (Parathyroid).
שינויים במערכת שריר שלד: עווית טונית או עווית קלונית בשרירי השלד הנראות כהתקף אפילפסיה.
העוויתות מלוות לעיתים בחום, דופק מהיר (טכיקרדיה), ייתכן גם קשיון שרירים.
שינויים אלה עשויים להתפרש כמחלה עצבית.
שינויים התנהגותיים: חוסר מנוחה, הלחתה, יללות, חוסר עניין בגורים, שפשוף הפנים.
שינויים פיזיולוגיים: ריור מוגבר, ורמת סוכר נמוכה בדם (היפוגליקמיה) שמופיעה כסיבוך במצבים שבהם הכלבה רעדה רבות לפני הגעתה לטיפול, עד כי ניצלה את מאגרי הסוכר בגופה.
האבחון הסופי באקלמפסיה נעשה לפי ממצאים של ביוכימיה בדם, אף שלעיתים תכופות הסימנים הקליניים יחד עם ההיסטוריה הקלינית ועיתוי המחלה מאפשרים לווטרינר להגיע לאבחנה כמעט ודאית.
תת סידן בדם – רמת הסידן היוני הנמדדת נמוכה מ-0.8mmol לליטר.
תת מגנזיום בדם ויחס כללי נמוך בין מגנזיום לסידן.
תזונה מאוזנת: לקראת סוף ההיריון ובתקופת ההנקה מוטב להאכיל את הכלבה במזון לגורים או במזון מיוחד למניקות שהוא עשיר יותר באנרגיה ובסידן.
מתן תוספת סידן לקראת ההמלטה בכלבות מגזע קייסהונד ובכלבות שכבר לקו באקלמפסיה בהיריון קודם שלהן סיכון רב יותר ללקות באקלמפסיה.
טיפול במתן סידן-גלוקונט בריכוז 10% לתוך הווריד בעירוי אטי עד שהשפעתו נראית לעין והסימנים הקליניים דועכים.
מתן מגנזיום במידה שיש תת-מגנזיום בדם.
ניטור קצב הלב משום שיש דופק מהיר ומשום שמתן סידן יכול לגרום להפרעות קצב.
ניטור חום הגוף וקירור במידה שהכלבה הגיעה לטיפול עם חום גוף גבוה.
סידן-גלוקונט במתן תת-עורי או במתן פומי או מתן סידן-לקטט עם המזון.
לרוב מתן הסידן נמשך עד שבועיים-שלושה לאחר האירוע או ההגעה לטיפול.
ויטמין D3 עם המזון או בהזרקה לשיפור ספיגת הסידן.
במקרים אלה האם לא מסוגלת להעביר די סידן לגורים בתוך החלב ולכן נשקול גמילה מוקדמת ובמקרים קשים אף גידול של הגורים ללא האם.
יש לתת לגורים תחליף חלב (ייעודי לגורים).
גורים בוגרים יותר ניתן להאכיל במזון גורים מאיכות גבוהה בהאכלות תכופות.
אקליפטוס המקור (שם מדעי :Eucalyptus camaldulensis)הוא אחד מיני סוגים רבים של עץ האקליפטוס.
אזור גידולו הטבעי של אקליפטוס המקור הוא ביבשת אוסטרליה.
זהו עץ גדול מאוד, נפוץ ומוכר, בעל גזע עבה עם קליפה חלקה אפורה לבנבנה ומתקלפת היכול להגיע לגובה של עד 50 מטר.
עליו צרים וארוכים דמויי אזמל ומחודדים בקצה.
הם בעלי צבע ירקרק והריח שלהם הוא ריח הדסי.
אורך העלים 7 ס"מ ורוחבם ס"מ אחד.
העץ מאופיין בפרחים לבנים אשר סגורים לפני פתיחתם ב"כפתורים" בעלי מכסה מחודד דמוי מקור, ניתן לדמות זאת למעין חרוט.
התפרחת היא בעלת 7–11 פרחים חסרי כותרת, ובעלי אבקנים רבים בצבע קרם.
עונת הפריחה היא מחודש מרץ עד מאי ומחודש ספטמבר עד תחילת נובמבר.
העץ מאופיין בסביבת גידול לחה של גדות נחלים וביצות.
עץ זה הפך למין המקובל ביותר כעץ ייעור ונוי כי הוא גדל במהירות וסתגלן, גזעו מתעבה וקוטרו מגיע לממדים מרשימים.
כיום מתוארים בספרות 7 תת-מינים של אקליפטוס המקור, הנבדלים זה מזה בגלל תבנית האופרקולום (מכסה הפרח בפקע בוגר).
המין הנפוץ ביותר הוא תת־מין ארידה (Eucalyptus camaldulensis subsp - arida) ניתן למצוא אותו במרבית מדינות יבשת אוסטרליה, למעט בוויקטוריה.
סוג זה מאופיין בעלווה צעירה בצבע כחלחל וגם העלים הבוגרים יוצרים צמרת בצבע כחלחל.
בישראל ההנחה היא ששני תת-המינים הנפוצים ביותר הם מסוג: ארידה והמקור.
עצי אקליפטוס הובאו לארץ ישראל במהלך שנות ה-60 המוקדמות של המאה ה-19 כזרעים שנשלחו מהגנים הבוטניים באוסטרליה אל הקונסול הבריטי בירושלים.
נעשה ניסיון נוסף של הבאת עצי האקליפטוס בשנים 1882–1883 מטסמניה למושבה האמריקנית בירושלים, ומשם הועברו לקרל נטר במקווה ישראל לצורך זריעה.
שנה לאחר מכן הביא קרל נטר שתילים של אקליפטוס המקור ככל הנראה מאלג'יר.
זן זה נקלט היטב ושימש לנטיעות מאוחרות יותר.
העץ משמש בישראל כמקור צוף לדבורי דבש בעונת הסתיו, כמקור לעצה באיכות נמוכה, עבור ריהוט גס או לייצור MDF והעלים שלו משמשים את תעשיית התרופות להפקת שמן אתרי.
העץ ניטע רבות ברחבי ארץ ישראל, בעיקר בידי הקרן הקיימת לישראל.
ניתן לראות ריכוזים של העץ ב"חורשת המייסדים" ליד שמורת החולה וסביב בריכת דורה בנתניה וביער חדרה.
קיימת מחלוקת כיום בין אנשי הקרן הקיימת לישראל לבין אנשי רשות הטבע והגנים, לגבי ההתייחסות לאקליפטוס המקור – הראשונים רואים בו מין מועיל, בעוד שהאחרונים רואים בו מין פולש הפוגע בנוף הטבעי המקומי.
אקמאיזם (Acmeism; אקמֶה ביוונית: נקודת השיא, הפסגה) הוא זרם בשירה הרוסית שניסה להשתחרר מזרם השירה הסימבוליסטית, ששלט תקופה ארוכה בשירה הרוסית בפרט ובשירה האירופית בכלל.
מובילי זרם זה, ובהם המשורר ניקולאי גומיליוב, רעייתו המשוררת אנה אחמטובה והמשורר היהודי אוסיפ מנדלשטם, ראו בסימבוליזם מיסטיקה וערפול-יתר.
שירה זו התאפיינה בדיבור ישיר ומאופק, תוך שימת דגש על מילה בודדת.
מאחר שסגנון זה ביטא, בראש ובראשונה, את תחושותיו של המשורר כאדם יחיד ואף בודד, נאסר השימוש בה לאחר מהפכת אוקטובר שחוללו הקומוניסטים (שביקשו להדגיש את הכלל והקולקטיב).
אקמאיזם כסגנון שירה השפיע רבות על שירתן של משוררות עבריות כגון רחל בלובשטיין (רחל) ולאה גולדברג.
אקמי (ACME Corporation) הוא תאגיד בדיוני המופיע בסרטים מצוירים וסדרות טלוויזיה של האחים וורנר ודיסני, לרוב באלה של לוני טונס.
לחברה יש גם אקדמיה שבה לומדות הדמויות מהסרטים.
על פי הסדרה "רוד-ראנר", החברה ממוקמת בעיר פיירפילד (Fairfield) שבמדינת ניו ג'רזי שבארצות הברית (בפועל יש שתי ערים בשם זה, ולכן לא ברור באיזו עיר מדובר).
השימוש בשם "אקמי" לתיאור מוצר כלשהו מאפשר שימוש בשם מבלי שתהיינה טענות של הפרת זכויות יוצרים או לשון הרע כנגד האחים וורנר.
בשנות ה-20 של המאה ה-20, עם הוצאתם של ספרי הטלפונים הראשונים בארצות הברית, חברות רבות השתמשו בשם "אקמי" כדי להופיע בראשן של רשימות אלפביתיות.
כמעט בכל סיווג ניתן היה למצוא חברה בשם ACME.
המאייר צ'אק ג'ונס סיפר שהמילה נבחרה לשמש בסרטונים המצוירים מסיבה זו.
בשימוש בסרטונים, השימוש במילה הוא אירוני, שכן מקור המילה במילה היוונית ακμή שמשמעה "הטוב ביותר", ובפועל מרבית מוצרי החברה כושלים ואינם מצליחים לבצע את יעודם.
אקמי משווקת מוצרים וחפצים שונים, מטילים וחומרי נפץ ועד צעצועים, ממתקים ואפילו תרופות.
אקמי מופיעה פעמים רבות בסרטוני רוד ראנר ווייל אי.
קיוטי - בסרטונים אלו משתמש זאב הערבות וייל אי.
קויוטי בחפצים שהוא רוכש מאקמי כדי לנסות לתפוס את רוד ראנר, ציפור גדולה וזריזה מאוד.
בסרט "מי הפליל את רוג'ר רביט", מנכ"ל החברה נרצח ומפלילים את רוג'ר הארנב ברצח.
זאת הפעם היחידה שבה החברה מופעה בסרט של דיסני.
בסדרת הטלוויזיה "עלילות טייני טון", אקמי הוא דווקא שמו של העמק שבו מתגוררות הדמויות של הסדרה.
וכן, שמה מוצגת חברת אקמי כחברה המייצרת מוצרים חסרי ערך.
באחד מפרקי הסדרה "אנימניאקס", כשהאחים יאקו, וואקו ודוט וורנר ניסו לעודד את אלברט איינשטיין, שלא הצליח לחפש את הנוסח המתאים למשוואה שלו, הם שרו לו את "שיר האקמי", שיר שבו הם מאייתים את האותיות שמרכיבות את המילה אקמי באנגלית.
כאשר וואקו איית את המילה מהסוף להתחלה, יאקו אמר לו שה- A שלו דומה למספר 2. מה שהוביל את איינשטיין למציאת הנוסח תוך כדי שהוא מוסיף את סימן ה-'='.
באחד השירים מתוך הסרט "החרב הקסומה - המסע לקמלוט", רובר הציג שיקוי שכתוב עליו "אקמי".
בסרטון "Kiddin' the Kitten", מקים חתול בשם דודסוורת' את בית הספר אקמי לחינוך חתולים.
בסדרה "באגס באני והבנאים", רכבי העבודה שם הם תוצרת אקמי, כפי שנראה על לוחית הרישוי של הרכבים שלהם.
באוגוסט 2018, הודיעה חברת האחים וורנר שהיא מפתחת סרט הנפשה בשם קויוטי נגד אקמי, כאשר כריס מקיי מפיק וג'ון וג'וש זילברמן כותבים את התסריט.
התסריט התבסס על טקסט של הסופר איאן פרייזר שפורסם במגזין "ניו יורקר" ב–1990. על פי הסיפור, וייל אי.
קויוטי מגיש תביעה נגד חברת אקמי עקב נזקים גופניים שנגרמו לו בעקבות שימוש במוצרים של החברה.
בדצמבר 2019, על פי הדיווחים דייב גרין חתם עם ורנר בתפקיד במאי הסרט.
בפברואר 2022, הוכרז שג'ון סינה יככב בתפקיד עורך הדין של אקמי.
הסרט הוסר מלוח הזמנים לאקרנים באפריל 2022, ובוטל רשמית בנובמבר 2023. עם זאת, תגובה ציבורית מצד מעריצים, יוצרי סרטים ויוצרים אחרים בתעשיית הבידור אילצה את האחים וורנר להפוך את ההחלטה הזו ולאפשר ליוצרי הסרט לשווק אותו למפיצים אחרים.
בפברואר 2024 הוכרז שוורנר תבטל את הפצת הסרט למרות הכל, לאחר שהשקיעה בהפקתו כ־70 מיליון דולר.
לאחר מספר משא ומתן עם מפיצים שונים שהסתיים ללא הצלחה, חברת Ketchup Entertainment רכשה את הזכויות במרץ 2025. הסרט צפוי לצאת לאקרנים ב-28 באוגוסט 2026.
האקלסיה (אספת העם, ביוונית: Εκκλησία) הייתה המוסד הריבון הדמוקרטי הראשון והגוף הפוליטי החשוב באתונה העתיקה, כיוון שהוא מגלם את שלטון העם, בתור הזהב בתולדותיה.
החל מהרפורמות של קלייסתנס ועד לאובדן עצמאותה הפוליטית של אתונה לאחר קרב כירונאה.האקלסיה הורכבה מכלל אזרחי אתונה.
ההכרעות הפוליטיות החשובות נפלו באספה תוך כדי עימות בין דוברים בניסיון להשפיע ולשכנע.
סמכויות אספת העם נגעו לכל תחומי החיים המדיניים.
לרטוריקה באספת העם היה תפקיד חשוב לעומת תפקידה בפרלמנטים מודרניים מכיוון שבעת המודרנית הצבעת המשתתפים ידועה מראש בשל השתייכותם של חברי הפרלמנט למפלגות פוליטיות וקיום משמעת סיעתית.
קביעת מדיניות החוץ - אספת העם הייתה היחידה אשר הייתה יכולה להכריז על מלחמה או לכרות ברית שלום.
בפני האספה היו עומדים נציגים ממדינות שונות אשר נתנו דוחות על פעילותם הדיפלומטית.
קביעת המדיניות הכלכלית והפיננסית - לאקלסיה הייתה הסמכות היחידה להורות על הטלת מסים.
האקלסיה הייתה אחראית על כל הוצאה והכנסה כספית ציבורית, הן הגדולות והקריטיות והן הקטנות והפשוטות.
חקיקה - כל אזרח אתונאי היה רשאי להציע חוקים באספה.
מציע החוק היה בעל אחריות עליו למשך שנה.
אם נמצא החוק סותר חוקים קודמים או מזיק לאתונה היה מציע החוק עלול לעמוד למשפט ולשאת בעונש, לפעמים חמור בתחומים מדיניים .
בחירה ומינוי נושאי משרות, פיקוח על בעלי המשרות.
9 פעמים בשנה הייתה דנה האספה בתפקודם של בעלי המשרות והייתה מוסמכת להעביר אותם מתפקידם.
האספה יכלה גם להחליט (בקוורום של 6,000 משתתפים) על הרחקת מנהיג מהמדינה לתקופה של 10 שנים (אוסטראקיסם).
מלבד תפקידים צבאיים ופיננסים אספת העם הייתה מוסמכת למנות בעלי תפקידים מקצועיים בתחומים מסוימים שלא נגעו לענייני מדינה (לדוגמה: רופאים ציבוריים).
באתונה נבחרו מדי שנה כ-700 בעלי משרות.
100 מהם נבחרו בידי האלקסיה ו-600 בהגרלה, הבחירות באמצעות הגרלה משקפות את עיקרון שוויון ההזדמנויות של האתונאים.
המינויים החשובים ביותר של האספה היו למשרות המצביאים, כל שאר התפקידים שדרשו ידע ויכולת נבחרו אך ורק בידי האספה, כלל המשרות שנבחרו על ידי האספה היה ניתן למלא מספר פעמים, משך תקופת מילוי התפקיד כשנה.
האספה הפקידה את מרבית סמכויות המשפט בידי 10 בתי הדין העממיים שהורכבו מ-500 שופטים שנבחרו בגורל, אך משפטים בעיניים מדיניים התקיימו לרוב בפני האקלסיה.
כל פולחן חדש היה אמור לקבל את אישור האקלסיה.
עבודת האקלסיה נעשתה בדרך של דיונים והצבעות דמוקרטיות.
האקלסיה התכנסה על בסיס קבוע כעשר פעמים בשנה החל מהרפורמה של קלייסתנס (קודם לכן הכינוסים לא היו ככל הנראה סדירים) ובמשך קיומה הלכו הכינוסים ותכפו והגיעו כבר במהלך המאה החמישית לפני הספירה לארבעים כינוסים בשנה (וכך נשארו גם במאה הרביעית לפסה"נ).
ההזמנה לאספה הוצגה כהצגת סדר יומה במקומות ציבוריים.
אבל גם ללא דרישת קוורום השתתפו דרך קבע אלפים מאזרחי אתונה.
מספר המשתתפים באספה גדל בהדרגה החל מהרפורמות של סולון והתעצם בצורה משמעותית לאחר שקלייסתנס העניק אזרחות לכלל תושבי הקבע בני החורין.
מאוחר יותר, במהלך המאה החמישית, עם הפיכתה של אתונה לאימפריה ימית והתגברות ההגירה אליה, מספר האזרחים עלה בצורה כה דרמטית עד שפריקלס יזם ב-451 לפנה"ס חוק אשר על פיו אזרח אתונאי נחשב רק מי שנולד לשני הורים אזרחים (כלומר בן לאב אתונאי ולבתו חוקית של אזרח אתונאי).
ביוון העתיקה, אספות העם התקיימו בדרך כלל בכיכר השוק, באגורה (מילה שמשמעותה ביוונית כבר אצל הומרוס היא גם אספה).
לפעמים היה האקלסטריון- בניין אשר נבנה במיוחד לצורך ישיבות האקלסיה.
לאתונה לא היה אקלסטריון וכמו ערים מדינות אחרות אסיפות העם התקיימו תחילה באגורה אבל במרוצת הזמן, בדמוקרטיה המגובשת, הן התכנסו על גבעת הפניקס, למרגלות האקרופוליס, מקום שהפך למעין סמל לדמוקרטיה.
באגורה שהו 300 הסקיתים שתפקידם המרכזי היה לפקח על הסדר בעת כינוס האקלסיה.
במסגרת תפקידם הם גם עברו עם חבל אדום וסימנו את המאחרים לכינוס כדי שיוטל עליהם קנס בשל הפרעתם למהלכה הסדיר של האספה.
האספה נפתחה בהקרבת קורבן לאלים.
לכל אחד ממשתפי האספה הייתה זכות דיבור אך לרוב, דיברו פוליטיקאים מוכרים (הם נקראו באתונה "נואמים" או "דברנים", לפעמים גם "דמאגוגים", מונח שממשיך לציין גם בימינו פוליטיקאים המשתמשים ברטוריקה פופוליסטית תוך ניסיון לשאת חן בעיני ההמון).
כינוסי האספה נמשכו שעות רבות, לעיתים עד הלילה.
כל ההצעות שבהן דנה האספה היו אמורות להידון תחילה על ידי מועצת ה-500, ובראשה ועדה עיקרית שמנתה 50 חברים.
המועצה הזאת (בולה) לא הייתה מוסמכת לגנוז הצעת החלטה.
החלטותיה היו בגדר המלצה בלבד.
האקלסיה הייתה מוסמכת לדחות, לקבל או לשנות כראות עיניה כל המלצה.
המחזאי אריסטופנס כתב תיאורים פרודיים במספר מחזות, המוכרים שבהם "אקלסיאוזוסאי" (כלומר "אספת הנשים") ו"אכרנאים" לנעשה באקלסיה.
המחזות לא הוצגו באקלסיה אלא בתיאטרון דיוניסוס בעת הפסטיבל של דיוניסוס.
רוב המידע שלנו על אספת העם באתונה מבוסס על היסטוריונים אתונאים (כגון תוקידידס וקסנופון), נואמים אתונאים (כגון דמוסתנס) וחיבורים פוליטיים כגון "מדינת האתונאים" של אריסטו.
את ההצעות שבהן דנו באספה ניתן לחלק לשני סוגים עיקריים:
הצעות פתוחות: הצעות שמועצת ה-500 לא הספיקה לנסח בפירוט אלא פנתה לעם בשאלה, לדוגמה כיצד להתמודד עם צבא שעומד לתקוף לפתע.
חברי האספה דנו ברעיונות שונים ודרך הפעולה התקבלה על פי הצבעת הרוב.
הצעות סגורות: המועצה מציעה הצעת חוק מפורטת ועליה מצביעה האספה בעד או נגד.
במקרה כזה התקיימה הצבעה מקדמית ורק במקרה שהיה מתנגד כל שהוא לקבלת ההצעה התקיים דיון לפני קבלת ההחלטה הסופית.
על מרבית ההצעות שהובאו בפני האספה הצביעו הצבעה גלויה על ידי הרמת ידיים, אך על הצעות כדוגמת הרחקת מנהיג מאתונה למשך 10 שנים (הצבעות אוסטרקיזם) הצביעו בהצבעה חשאית (כל אזרח רשם על שבר חרס את שם המנהיג שברצונו להרחיק והחרסים נאספו בקלפיות ונספרו).
כאשר הצביעו באמצעות הרמת ידיים יו"ר האספה וחבר עוזריו העריכו את הרוב (לא ניתן היה לספור בדיוק משום שעל סדר יומה של האקלסיה עמדו מספר עניינים וספירת ידיים מדויקת של אלפי משתתפים קשה מאוד לביצוע, מצריכה זמן רב מדי ומונעת את המשך הפעילות).
ניתן לראות גם היום שיטה דומה באספות העם של הקנטונים בשווייץ.
כל החלטה של אספת העם פתחה בנוסח: "edoxe to demo" - "נראה לעם לנכון".
אשר לתוכנן של ההחלטות, ניתן להבחין בין שני סוגים: החלטות בעלות תוקף עקרוני כללי והחלטות שנגעו לעניין פרטני, ייחודי.
החלטה מן הסוג הראשון היוותה חוק (nomos), ואילו החלטה מן הסוג השני הייתה צו ממלכתי ונקראה פספיסמה (psephisma).
אקליפטוס לימוני (שם מדעי: Corymbia citriodora, לעיתים גם Eucalyptus citriodora) הוא מין בסוג אקליפטוס.
זהו עץ גבוה, המסוגל להגיע עד לגובה של 50 מטרים, ומקורו באזורים הממוזגים והטרופיים של אוסטרליה.
מאפיינו המרכזי הוא ריח הלימון הנידף מעליו.
מאז שנת 1867 הוגדרו כל מיני העצים דמויי האקליפטוס תחת הסוג הטקסונומי "אקליפטוס".
מחקר מולקולרי וגנטי שנערך באמצע שנות ה-90 הוכיח כי מינים רבים שהוגדרו עד אז כמיני אקליפטוס שייכים בעצם לסוג טקסונומי חדש, הנקרא קורימביה (Corymbia).
סוג זה, כמו גם הסוג אנגופורה (Angophora), קרוב מאוד מבחינת מאפייניו לאקליפטוס, ולעיתים לא ניתן לקבוע במדויק לאיזה מהסוגים שייך מין מסוים.
עד היום, זוכים המינים משלושת הסוגים הללו לכינוי "אקליפטוס", ולדעת חוקרים רבים אין בכך מן הטעות.
כתוצאה מכך, שמו של המין בעברית נותר עדיין "אקליפטוס לימוני", וכך גם בשפות אחרות.
בתרגום חופשי לעברית, פירוש השם citriodora הוא "ריח לימוני".
אקליפטוס לימוני הוא בעל קליפה חלקה ולעיתים מעט "מנומרת", בעלת גוון לבן עד ורוד או נחושתי, ולעיתים מכוסה במעין אבקה.
הכותרת שלו היא בעלת עלים צרים במיוחד, אשר מדיפים ניחוח חריף של לימון.
כותרת העץ מכילה גם ניצנים בצורת אגס, המסודרים בצבירים של שלושה וממוקמים בנקודת המפגש בין העלה לפטוטרת.
פירותיו של העץ הם בצורת אגרטל.
פריחת העץ מתרחשת לאורך כל השנה, ותועדו פריחות בחודשים ינואר, אפריל, מאי, יוני, יולי, אוגוסט, אוקטובר ודצמבר.
הקרקע המיטבית עבור האקליפטוס הלימוני היא אדמה עשירה ברקבובית, והוא נפוץ בשטחים מיוערים ויבשים, בדרך כלל באזורים הרריים.
התפוצה הטבעית של העץ היא מקווינסלנד ודרומה עד קופס הארבור שבניו סאות' ויילס.
הוא ניטע על ידי האדם גם באזורים הפרבריים של ניו סאות' ויילס ושל ויקטוריה.
אחד העצים, הממוקם בשמורת טבע בעיר מורבין (Moorabbin) שבמדינת ויקטוריה, נכלל על ידי החברה להגנת הטבע האוסטרלית ברשימת "העצים החשובים" באוסטרליה.
כמו כן, בעיר פרת' מצויה שדרה מפורסמת של עצי אקליפטוס לימוני.
בישראל, בה נפוץ בעיקר המין אקליפטוס המקור, כמעט ולא קיימים פרטים של האקליפטוס הלימוני.
אחד הפרטים המוכרים ביותר בישראל נמצא בעיר פתח תקווה וממוקם ברחוב שפירא 8, בצמוד לבית משפחת ימיני (שפירא 10) בקרבת ביתו של זקן השומרים אברהם שפירא.
גילו של העץ, המוערך כאחד מהעצים הוותיקים בישראל, הוא כ-100 שנה.
גובהו כ-35 מטרים, קוטר הכותרת שלו הוא כ-25 מטרים והיקף גזעו הלבן הוא כ-6 מטרים.
העץ זכה לגידור ולשילוט מוסדר על ידי עיריית פתח תקווה.
האקליפטוס הלימוני משמש הן לתעשיית קורות העץ והן לייצור דבש.
כמו כן, זהו עץ פופולרי בתרבות הגינון באוסטרליה ומחוצה לה.
השמן האתרי המופק מן העץ, בעיקר בברזיל ובסין, מכיל ריכוז גבוה של ציטרונלל, ומשמש כדוחה חרקים, כרכיב בתעשיית הבשמים וכן לשימושים נטורופתיים.
אקליפטוס בהיר קליפה (שם מדעי: Eucalyptus leucoxylon) הוא עץ ממשפחת ההדסיים בגודל קטן עד בינוני בעל קליפה מחוספסת בעיקר בחלקו התחתון של הגזע, וככל שמתקרבים יותר לראש העץ הגזע נעשה בעל משטח חלק יותר ובגווני לבן, צהוב ו/או בגוון כחול אפרפר.
העלים הבוגרים הם בעלי גבעול, הדמויים לרומח (צרים וחדים בקצה) עד לדמויי רומח רחב, בגודלי 13 x 2.5 ס"מ, כל העלה בצבע ירוק אחיד, צבעי הפרחים הוא לבן, ורוד או אדום המופיעים רק במשך החורף.
האקליפטוס בהיר הקליפה נפוץ בהיקף נרחב במישורים, בקרבת הרים ובחופי דרום אוסטרליה (ששם הוא ידוע בשם Blue Gum) ומשתרע לתוך חצי מזרח ויקטוריה (ששם הוא ידוע בשם Yellow Gum).
המין (אקליפטוס בהיר קליפה) מחולק להרבה זנים ותת זנים.
הזן המרהיב והמרשים ביותר הוא של הפרחים האדומים בעל מקור לא בטוח של אקליפטוס בהיר קליפה 'Rosea' השטול בהיקף נרחב כמו צמח "קישוטי", שפרחיו פורחים בשפע בחורף.
העלים מזוקקים לייצור צינאול (אקליפטול, C10H18O) המבוסס על שמן האקליפטוס.
אקליפטוס האיים (שם מדעי: Eucalyptus deglupta; ידוע גם בשם אקליפטוס קשת בענן) הוא עץ גבוה ממשפחת ההדסיים, מין האקליפטוס היחיד הגדל באופן טבעי בחצי הכדור הצפוני.
בית הגידול המקורי של העץ מצוי בגינאה החדשה, בחלקים של אינדונזיה ובאי מינדנאו בדרום הפיליפינים.
העץ נפוץ באופן תרבותי בכל העולם, בעיקר עבור עץ רך המשמש לתעשיית הנייר.
זהו המין השולט במטעי עץ רך בפלורידה.
העץ גם נטוע בפארקים רבים.
הפארק הגדול ביותר שהעץ נטוע בו הוא פארק הקשת בענן (Rainbow Park) שבאוסטרליה שהוקם לפני למעלה מ-100 שנה.
קוטר הגזע מגיע עד ל-2 מטרים והעץ גדל עד לגובה של 60 מטרים.
העץ "מקושט" בפסים צבעוניים המכסים את הגזע.
למעשה, העץ אינו משנה את צבעיו אלא שלאורך הזמן הקליפה החיצונית של העץ מתמלאת בצבענים של תרכובות טבעיות המגנות על העץ מפני זיהומים שונים.
כאשר הקליפה הופכת חזרה לחומה, מחזור הצבעים מתחיל מחדש.
אלינור אביב-שרון, "עץ בקשת" - כיצד נוצר הגזע הצבעוני של אקליפטוס האיים?, באתר מדע גדול, בקטנה, 13 באפריל 2020.
אקליפטוס ורוד קליפה (שם מדעי: Eucalyptus salmonophloia; באנגלית: Salmon Gum, Wuruk או Woonert) הוא עץ ירוק עד ממשפחת ההדסיים.
העץ יכול לגדול לגובה של כ-30 מטרים.
קליפתו החלקה והמיוחדת של הגזע משנה את צבעה מוורוד בחודשי הקיץ עד לירקרק או ירוק-חום בחודשי החורף.
עליו של העץ ארוכים ודמויי רומח (צרים וחדים בקצותיהם), הם נעשים צרים וחדים בהדרגתיות ומכילים שמן ריחני.
העלים והפירות מבריקים ובעלי צבע ירוק-אפרפר.
העץ בעל גדילה מהירה (תוך 4 שנים נעשה גבוה).
פרחיו פורחים באביב (בין אוגוסט לדצמבר) בצבעי לבן-שמנת.
העץ צומח בצורה זקופה, עם ענפים שמתפשטים החוצה ולמעלה, כך שנוצרת צורת סוכך.
השורשים לא מעמיקים ומשתרעים על פני שטח נרחב, כך שהם מוצאים לחות וחומרים מזינים.
זן זה של אקליפטוס הוא בעל אורך חיים משוער של מעל ל-150 שנה.
העץ שמיוצר מאקליפטוס ורוד קליפה ידוע כבעל עמידות חזקה, ובעבר יצרו ממנו אדנים למסילת רכבת ומוטות כרייה.
הוא משמש גם לעצי-הסקה, וכן עבור טיהור קרקעות ועבור שטחי אדמה שצריכים ייצוב.
הוא מאופיין בחסינות גבוהה לקור, גדילה מהירה ואפשרות לגדול בקרקעות דלות.
אקליפטוס טודטיאנה (שם מדעי: Eucalyptus todtiana; באנגלית: Blackbutt, Coastal Blackbutt ו-Pricklybark) הוא עץ ממשפחת ההדסיים הגדל באופן טבעי במזרח אוסטרליה.
מין זה של אקליפטוס נמצא תחת סכנת הכחדה והוא נחשב לצמח מוגן באוסטרליה.
אקליפטוס טודטיאנה הוא עץ המתנשא לגובה של כ-15 מטר, בעל ענפים הנוטים כלפי מטה ויש לו קליפה סיבית וקשה בצבע ירוק-חום, העץ מצמיח פרחים בצבעי לבן עד שמנת מינואר עד אפריל.
תפוצתו בעיקר היא בין פרת' ודונגרה במזרח אוסטרליה, גן בוטאני שנמצא בדרום מערב אוסטרליה, Avon Wheatbelt, יער ג'ארה, ובמישור חוף הברבורים ובמישור החולות גרלטון.
אקליפטוס טודטיאנה הוא עץ שבדרך כלל לא מטופח.
העץ צומח במהירות במקומות פתוחים ובתוך זמן קצר נהיה לעץ צעיר, אבל כשהוא נהיה לעץ בוגר הוא צומח באיטיות רבה.
אקליפטוס סטיגריאנה (שם מדעי: Eucalyptus staigeriana, באנגלית נקרא: Lemon Ironbark או Lemon-scented) הוא עץ קטן וקשה ממשפחת ההדסיים שגדל באופן טבעי על גבעות באזור נהר פלמר שבאזור חצי האי כף יורק וצפון קווינסלנד שבאוסטרליה.
מהעלים מפיקים שמן אתרי המשמש לחומרי טעם ולארמותרפיה.
מהעלים מכינים תבלינים ורכיבי תה.
עלי אקליפטוס סטיגריאנה מכילים כ-2.9%-3.4% שמן.
עליו משמשים כתבלין להוספת ריח נעים לאוכל, עליו משמשים גם בממתקים ולתה.
העלים הם בעלי טעם של לימון וגם טעם המזכיר קצת רוזמרין.
אקליפטוס כהה קליפה הוא עץ שגובהו בדרך כלל נמוך עד בינוני אך לפעמים גבוה.
קליפת העץ קשה ובעלת קמטים עמוקים ובעלת גוני אפור עד שחור, בענפים גבוהים ובהמשכו של הגזע כלפי מעלה הקליפה נעשית לבנבנה וחלקה.
לעלים הבוגרים יש גבעול וצורתם הצרה וחדה בקצותיהם (דמויי רומח) בגודלי 14 x 1.8 cm ובעלי צבעי כחול-ירוק (מכוסים בחומר אבקי אפרפר) או ירוק כהה.
הפרחים הם בעלי צבע לבן, ורוד, אדום או צהוב חיוור המופיעים בתחילת הסתיו ועד אמצע הקיץ.
תפוצתו משתרעת באופן לא אחיד: דרום מזרח קווינסלנד, ונפוץ באופן נרחב ב-western slopes ובמישור של New South Wales דרומית בתוך צפון מזרח ויקטוריה.
אקנתוזיס (בכתיב לועזי: Acanthosis) הוא מצב של היפרפלזיה (התרבות תאים) בשכבת ה- stratum spinosum שבאפידרמיס, כתוצאה מהתרבות של קרטינוציטים.
כתוצאה מהתרבות זו מתעבה האפידרמיס.
תופעה זו יכולה להופיע גם כתגובה לתהליך פתולוגי בדרמיס.
אקנתוזיס ניגריקנס הוא מצב פתולוגי בו מופיעים על הצוואר, במפשעה ובבתי השחי גידולים (שפירים או ממאירים) הנראים כיבלות.
לרוב מצביע אקנתוזיס ניגריקנס על רמות אינסולין גבוהות היכולות לנבוע מסוכרת ואצל מתבגרים על רמות גבוהות של פקטורי גדילה שונים.
אקניסטה (בלטבית: Aknīste) היא עיר בחלק הדרומי של לטביה, סמוך לגבול המדינה עם ליטא.
העיר נמצאת בסמוך לנהר דיידוינסוסיה.
שמה נזכר לראשונה בשנת 1298. במשך כמה מאות שנים הייתה העיר בשליטת ליטא (החל מהמאה ה-17).
בשנת 1795 היא סופחה לאימפריה הרוסית.
לאחר מלחית העולם הראשונה היא הייתה ממדינת ליטא המתדחשת אך בשנת 1921 ליטא החליפה את אקניסטה עבור פלאנגה והיא עברה לשליטה של לטביה.
בעיר הייתה קהילה יהודית גדולה.
בתחילת המאה ה-20 יהודים היו כ-75% מאוכלוסיית העיר.
העיר הייתה אתר של טבח המוני של התושבים היהודים ב-18 ביולי 1941, בתקופת הכיבוש הנאצי של המדינות הבלטיות.
לפני הטבח מוערך כי התגוררו בעיר כ-140 יהודים.
בעבר העיירה הייתה קשורה במסילת ברזל עם יקבפילס.
תנועת הרכבות הופסקה ומסילה פורקה בשנת 1972.
בעיירה פועלים בית חולים ומוזיאון היסטורי.
אַקְמֶנֶה (בליטאית: Akmenės rajono savivaldybė ; ביידיש ובעברית: אוקמיאן) היא אחת מ-60 הרשויות המקומיות של ליטא, הממוקמת בצפון המדינה, במחוז שאולאי.
רשות מקומית אקמנה משתרעת על פני 844 קמ"ר, ואוכלוסייתה מנתה בשנת 2014, 21,685 תושבים.
העיר נאויואי אקמנה, שהוקמה ב-1952, היא העיר הגדולה ביותר ברשות, ומשמשת כמרכז המנהלי שלה.
אקמנה (בליטאית: Akmenė ; ביידיש: אוקמיאַן) היא עיירה במחוז משנה אקמנה שבצפון ליטא, בתחומי מחוז שאולאי.
בעבר הייתה העיירה מרכז אזורי, ואולם בעקבות גילוי מצבורי אבן גיר וחרסית בקרבת העיר, התפתחה בשנות ה-40 של המאה ה-20 תעשייה של ייצור מלט ובעקבותיה הוקמה סמוך לאקמנה עיר חדשה, נאויויי אקמנה (אקמנה החדשה), שהפכה למרכז המנהלי של מחוז המשנה.
לפני מלחמת העולם הראשונה התקיימה במקום קהילה יהודית שחלקה היחסי באוכלוסייה המקומית עמד על כשליש.
מנין האוכלוסייה הכולל היה כ-1,500 נפש.
בימי המלחמה היגרו רוב יהודי אוקמיאן לעומק שטח רוסיה, ובראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 מנתה הקהילה היהודית רק 150 נפש.
ערב השואה, היו יהודי אוקמיאן מעטים אף יותר.
בין רבניה היה הרב יצחק אייזיק וונדר (עד תרכ"ג) והרב אהרן אליהו כהנא.
רבה האחרון של הקהילה, הרב נחום מרדכי ורבובסקי, נרצח בשואה יחד עם בני קהילתו.
הרצח ההמוני של יהודי אוקמיאן אירע בט"ז באב ה'תש"א, 8 באוגוסט 1941 במז'ייקי, וקבר האחים שלהם ממוקם ליד בית הקברות היהודי המקומי.
אַקָמָר או θ בארידנוס, הוא הכוכב השלישי בבהירותו בקבוצת הכוכבים ארידנוס עם בהירות נראית מדרגה 2.9. בעבר היווה הכוכב את קצה הנהר ושמו בערבית היה "קצה הנהר" (آخر النهر - אחיר א-נהר) שהשתבש והפך לאקמר.
עם הרחבת הקבוצה לכיוון דרום, ניתן אותו השם, בצורה קצת שונה, לכוכב שמייצג כיום את קצה הנהר, אכרנר.
אקמר הוא כוכב כפול המורכב מזוג כוכבים לבנים במרחק זוויתי של 8.3 שניות קשת, שממרחק של כ-160 שנות אור ממערכת השמש, שקול למרחק של לפחות 410 יחידות אסטרונומיות.
מדידות ספקטרוסקופיות של קרינת הכוכב מעלות אפשרות ש-θ1 בארידנוס הוא עצמו כוכב כפול, אך אם כן, לא ידוע דבר על תכונות בן הזוג.
נראה שהכוכב נמצא בשלבי סיום של שלב היתוך המימן שבליבתו להליום והוא התחיל בתהליך של התנפחות והתקררות בדרך להפוך לענק אדום.
θ2 בארידנוס הוא כוכב הסדרה הראשית לבן מסוג ספקטרלי A1 V, מסתו כ-2.4 מסות שמש, רדיוסו כ-2.5 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו סביב 9,000 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 45 מעוצמת ההארה של השמש.
מכיוון שמסתו מעט קטנה מזו של בן הזוג, התפתחותו מעט איטית יותר והוא עדיין נמצא בשלב היתוך המימן שבליבתו להליום, אך גם הוא צפוי להתחיל בתהליך של התקררות והתנפחות כאשר יאזל המימן בליבתו וגם הוא יהפוך לענק אדום.
אָקַנְבֵּה (ביפנית: あかんべえ; מבוטא: Akanbee), היא מחווה גופנית שמקורה ביפן המביע סרקזם אך גם משמשת להתגרות וללגלוג.
המחווה נעשית על ידי כך שמישהו מושך למטה את העפעף התחתון כדי לחשוף את האדום שבעין כלפי מישהו, ולעיתים קרובות היא מלווה בכך שאותו אדם מוציא את לשונו החוצה.
מחווה זו נחשבת למתגרה וללא בוגרת.
השימוש במונח הוזכר לראשונה על ידי המחבר היפני בן המאה ה-20 קטאי טיאמה, שבספרו "מורה כפרי" (田舎教師) שנכתב ב-1909, הבעת האקנבה נעשית על ידי התלמידים הגברים בסיפור.
בסיפור זה נוצרת על ידי המחבר האטימולוגיה "עין אדומה" כביטוי של שחיתות וחוסר מוסר.
אקנתודים (שם מדעי: Acanthodii) היא מחלקה מקבוצת בעלי החוליות, אשר התקיימה בעידן הפלאוזואיקון מתחילת הסילור עד הפרם ונכחדה עם הכחדת הפרם.
הם מכונים גם "כרישים קוצניים", אך אינם קרובים לכרישים.
המחלקה הוגדרה ב-1846 בידי החוקר הבריטי ריצ'רד אוון.
דגים אלו היו דומים במראם לכרישים או לדגי סחוס אחרים, אך היו שייכים למחלקה עצמאית.
בנוסף הם היו בעלי מאפיינים של כמה דגי גרם כמו דגי התנין או הקשות-סנפיר.
בניגוד לרוב הדגים עורם היה בעל טבעות קטנות שדמו מעט לקשקשים, אך היו רכים יותר.
עמוד השדרה שלהם היה בעל מבנה סחוסי אך הסנפירים היו גרמיים יחסית.
הם היו גבוהים ודמויי-מפרש בצורתם של כמה מינים.
הלסתות היו בעלות שיניים חדות קטנות יחסית ולחלקם כלל לא היו שיניים אל לוחיות הקשורות ללסת.
חלקם היו ימיים אך לאורך הדבון עברו חלקם למים מתוקים.
מחלקה זו נחשבת לפרפילטית מאחר שקשה לקבוע את הקרבה אליה, את המינים ואת הזמן בו נכחדו והסיבות לכך, זאת מאחר שהמאובנים שלהם מועטים ומקוטעים.
למרות זאת מחשיבים אותה לחוליה מקשרת בין דגי הסחוס, בעלי השריון כמו הדג אנטלוגנאתוס ודגי הגרם האמיתיים.
משפחה Ischnacanthidae - בה האיסכנקנתוס.
אקלקטיזם הוא סגנון אדריכלי של המאה ה־19 וה־20, בו יצירה יחידה משלבת תערובת של אלמנטים מסגנונות היסטוריים קודמים כדי ליצור משהו חדש ומקורי.
באדריכלות ועיצוב פנים, אלמנטים אלה עשויים לכלול מאפיינים מבניים, רהיטים, מוטיבים דקורטיביים, עיטורים היסטוריים מובחנים, מוטיבים תרבותיים מסורתיים או סגנונות הלקוחים ממדינות אחרות, כאשר התערובת נבחרת בדרך כלל על פי התאמתה לפרויקט והערך האסתטי הכולל.
המונח מתייחס גם לאדריכלים הרבים של המאה ה־19 וראשית המאה ה־20 שתכננו מבנים במגוון סגנונות על פי רצון לקוחותיהם, או רצונם שלהם.
בדרך כלל היו אלה סגנונות תחייה שהדהדו במודע סגנון של תקופה אדריכלית קודמת, וכל בניין עשוי היה לבטא במלואו או ברובו את הסגנון שנבחר, או להיות כשלעצמו תערובת אקלקטית.
ארכיטקטורת התחייה הגותית, במיוחד בכנסיות, שאפה ככל הנראה לסגנון תחייה "טהור" יחסית מתקופת ימי הביניים ואזור מסוימים, בעוד שסגנונות אחרים שקמו לתחייה כמו נאו-קלאסי, בארוק, סגנון הארמונות, הסגנון היעקוביני, רומנסק ורבים אחרים טופלו ככל הנראה בצורה חופשית יותר.
האקלקטיזם יצא אל הפועל בסוף המאה ה־19, שכן אדריכלים חיפשו סגנון שיאפשר להם לשמור על התקדים ההיסטורי הקודם, אך ליצור עיצובים שטרם נראו כמותם.
מקטלוג שלם של סגנונות עבר, היכולת לערבב ולשלב סגנונות אפשרה חופש אקספרסיבי יותר וסיפקה מקור אינסופי של השראה.
בעוד שאנשי מקצוע אחרים בתחומי העיצוב (המכונים 'תומכי ההתעוררות') שמטרתם הייתה לחקות בקפידה סגנונות עבר, האקלקטיזם היה שונה, שכן הכוח המניע העיקרי היה יצירה, ולא נוסטלגיה והייתה שאיפה לייצר עיצובים מקוריים.
אדריכלות אקלקטית הופיעה לראשונה ברחבי יבשת אירופה במדינות שונות כמו צרפת (אדריכלות האמנויות היפות), אנגליה (אדריכלות ויקטוריאנית) וגרמניה (תקופת היסוד גרונדרצייט), בתגובה לרצון המתגבר בקרב אדריכלים לקבל חופש אקספרסיבי יותר בעבודתם.
בית הספר לאמנויות יפות בפריס, שנחשב לאחד מבתי הספר האדריכליים המקצועיים הראשונים, הכשיר את התלמידים בצורה אקדמית קפדנית, וצייד אותם בכישורים וביוקרה מקצועית.
המורים בבית ספר זה היו מהאדריכלים המובילים בצרפת, ושיטת ההוראה החדשה הזו כל כך הצליחה עד שהיא משכה אליה תלמידים מכל רחבי העולם.
רבים מהבוגרים המשיכו להיות חלוצי התנועה, והשתמשו בהכשרה שקיבלו בבית הספר לאמנויות יפות כבסיס לעיצובים אקלקטיים חדשים.
בעוד שהפרקטיקה בסגנון ארכיטקטורה זה הייתה נפוצה (וניתן היה לראותה ברבים מבתי העירייה שהוקמו באותה תקופה), האקלקטיות באירופה לא זכתה לאותה התלהבות לה היא זכתה באמריקה.
ככל הנראה, עצם העובדה שנוכחותה של ארכיטקטורה עתיקה ואותנטית הייתה נרחבת באירופה, צמצמה את המשיכה לחיקוי ההיסטורי בבניינים חדשים.
בסוף המאה ה־19 חל שינוי עמוק בארכיטקטורה האמריקאית.
אדריכלים שהתחנכו בבית הספר לאמנויות יפות בפריז, כמו ריצ'רד מוריס האנט וצ'ארלס פולן מק'ים, היו אחראים להחזרת גישת האמנויות היפות האירופית, שנחשבה כאבן הפינה של האדריכלות האקלקטית באמריקה.
בתקופה של גידול, שגשוג וגאווה מסחרית הוזמנו מבנים אקלקטיים רבים בערים גדולות ברחבי ארצות הברית.
הסגנון שגשג, שכן הציג מאפיינים היסטוריים, שנראו בעבר רק בארכיטקטורה האריסטוקרטית של מדינות אירופה כמו בריטניה וצרפת, ותרם לתחושה עשירה יותר של תרבות והיסטוריה באמריקה.
במקרה של האנט ואדריכלים אקלקטיים רבים אחרים, 'נקודת המבט האקלקטית שלו בדרך כלל' אפשרה לו לבחור בחירות סגנוניות על בסיס כל מה שמתאים לפרויקט המסוים או ללקוח.
גמישות זו לאקלום ומיזוג חופשי של סגנונות העניקה למעצבים האקלקטיים עניין רב יותר בקרב הלקוחות.
יצירת גורדי שחקים ומרחבים ציבוריים גדולים אחרים כמו כנסיות, בתי משפט, בתי עירייה, ספריות ציבוריות ובתי קולנוע, הביא לכך שעיצוב אקלקטי כבר לא נועד רק לבני החברה הגבוהה, אלא היה נגיש גם לקהל הרחב.
בעוד שחלק מהבניינים הללו נהרסו מאז (כולל תחנת פנסילבניה המקורית והגן הראשון של כיכר מדיסון – שניהם בעיר ניו יורק), הפרויקטים שנותרו מתקופה זו עדיין נחשבים כחלק מהמבנים החשובים ביותר באמריקה.
כמה מהדוגמאות הקיצוניות ביותר לעיצוב אקלקטי ניתן היה לראות על ספינות הנוסעים (שהיו אז הצורה העיקרית של תחבורה מעבר לים).
חללי הפנים המפוארים עוצבו בשילוב של סגנונות מסורתיים – בניסיון להקל על אי הנוחות של שהות בת חודשים בספינה, וליצור אשליה של פאר מבוסס.
באותה תקופה שימשו ספינות כאלה להובלת מתיישבים לאזורים לא מפותחים בעולם.
הקולוניזציה של אזורים כאלה הרחיבה עוד יותר את האדריכלות האקלקטית של העולם המערבי, שכן מתיישבים שזה עתה התיישבו במקומם החדש, בנו מבנים המציגים בדרך כלל קלאסיקה רומאית ומוטיבים גותיים.
במידה פחותה יותר, האקלקטיות הופיעה ברחבי אסיה, שכן אדריכלים יפניים וסיניים שהוכשרו בבתי ספר האמריקאים לאמנויות יפות, השפיעו על בתי ספר, וחזרו לייצר עיצובים אקלקטיים ברחבי אסיה כמו בנק יפן (1895) שעוצב על ידי קינגו טאצונו.
מה שמכונה אדריכלות התחייה ההודית–סארסית, שהוסיפה פרטים מהארכיטקטורה ההודית המסורתית, ובעיקר אדריכלות מוגולית, לצורות מערביות של מבנים וארמונות ציבוריים במהותה, הייתה סגנון אקלקטי מטבעו.
רוב האדריכלים שעסקו בכך היו בריטים.
כסגנון שהציע כל כך הרבה חופש יצירתי וללא כללים מנחים, הסיכון ביצירת עיצוב בלתי מוצלח היה ברור לכל.
פרויקטים שלא הצליחו למזג בין הסגנונות השונים באופן הרמוני היו נתונים לביקורת מצד אנשי מקצוע (במיוחד אלה שהתנגדו לתנועה).
ההתלהבות לחיקוי היסטורי החלה לדעוך בשנות השלושים והאקלקטיות התאדתה בתוכניות הלימודים של בתי הספר לעיצוב, לטובת סגנון חדש.
המעבר למודרניזם היה משמעותי מכיוון שהוא נראה בעיני רבים כאוונגרד והטכנולוגיה והחומרים החדשים שיוצרו בזמנו אפשרו חדשנות רבה יותר.
למרות ההתרחקות מאקלקטיות, העידן עדיין נותר משמעותי מבחינה היסטורית שכן הוא "פתח מחדש את הדלתות לחדשנות וצורות חדשות" לאדריכלות בשנים הבאות.
הגידול בארכיטקטורה האקלקטית יצר צורך במומחי עיצוב פנים בעלי מיומנות והבנה וידע של סגנונות היסטוריים מהעבר, על מנת לייצר חללי פנים נלווים מתאימים.
זה הביא לצמיחתו של עיצוב פנים כמקצוע נחשב.
מעצבי פנים בולטים בעידן זה (בין סוף המאה ה-19 לתחילת המאה ה-20) כוללים את אלזי דה וולף, רוז קאמינג, ננסי מק'קלנד, אלזי קוב וילסון, פרנסיס אלקינס, סורי מוהם ודורותי דרייפר.
בעוד קהל הלקוחות של המעצבים המוקדמים הללו היה מורכב אך ורק ממשפחות עשירות ועסקים, עבודותיהם של מעצבים אלה הוצגו באופן קבוע בפרסומים פופולריים כמו "בית וגן" (House and Garden) "בית יפה" (Beautiful House) ו"ז'ורנל בית הנשים" (Ladies Home Journal).
פרסום חללי הפנים המפוארים של בתים מפוארים אלה סייע להפצת הסגנון האקלקטי בקרב מעמד הביניים, וחיקויים פחות אקסטרווגנטיים או שילוב של אלמנטים דקורטיביים דומים הפכו למאפיין רצוי בעיטור הבית.
העדפות אסתטיות שונות מאזור לאזור ברחבי אמריקה, עם סגנונות ספרדיים המועדפים בקליפורניה, ואלמנטים של אדריכלות קולוניאלית אמריקאית שהיו פופולריים בניו אינגלנד.
בחברה העכשווית, סגנונות השואבים מסגנונות תרבותיים והיסטוריים רבים ושונים מתוארים באופן רופף כ"אקלקטיים" אם כי התייחסויות לאדריכלות אקלקטית בספרות ובמדיה נוגעות בדרך כלל למבנים שנבנו בתוך התנועה האקלקטית של סוף המאה ה־19 עד תחילת המאה ה־20.
בתחילת המאה ה-20 נבנו בארץ מבנים רבים בסגנון האקלקטי.
מבנים רבים בתל אביב-יפו שרדו והוגדרו כמבנים לשימור, אך גם בערים ומושבות אחרות נשתמרו מבנים בסגנון זה.
אקלמפסיה היא תחילתם של התקפים (עוויתות) אצל נשים עם רעלת הריון.
רעלת הריון היא הפרעה בהיריון שמתאפיינת ביתר לחץ דם וכמויות גדולות של חלבון בשתן או הפרעה בתפקוד איברים אחרים.
תחילתה עשויה להיות לפני, במהלך או לאחר הלידה.
לרוב, התופעה מתרחשת במהלך המחצית השנייה של ההריון.
ההתקפים הם מסוג פרכוס טוני-קלוני ונמשכים בדרך כלל כדקה.
לאחר ההתקף יש לרוב תקופה של בלבול או תרדמת.
סיבוכים כוללים דלקת ריאות בשאיפה, דימום מוחי, אי ספיקת כליות, בצקת ריאות, תסמונת HELLP, קרישה, היפרדות שליה ודום לב.
רעלת הריון ואקלמפסיה הן חלק מקבוצה גדולה יותר של מצבים הידועים כמחלת יתר לחץ דם בהיריון.
ההמלצות למניעה כוללות מתן אספירין לנשים בסיכון גבוה, תוספי סידן באזורים בהם צריכת הסידן נמוכה וטיפול ביתר-לחץ-דם קודם באמצעות תרופות.
גם פעילות גופנית במהלך ההריון עשויה להועיל.
שימוש במגנזיום גופרתי תוך-ורידי או תוך-שרירי ישפר את התוצאות במקרי אקלמפסיה, והוא בדרך כלל בטוח.
זה נכון גם בעולם המפותח וגם בעולם המתפתח.
בנוסף לכך ייתכן צורך לסיוע בנשימה.
טיפולים אחרים עשויים לכלול תרופות ללחץ דם, כמו הידראלזין, או גלישה ללידת חירום של התינוק בנרתיק או בניתוח קיסרי.
על פי הערכות, רעלת הריון מופיעה ב-5% מהלידות, ואקלמפסיה מופיעה ב-1.4% מהלידות.
בעולם המפותח השיעורים עומדים על כ-1 מכל 2,000 לידות, הודות לטיפול רפואי משופר.
הפרעת יתר לחץ דם בהריון היא אחד מגורמי המוות השכיחים ביותר בהריון.
הם הביאו ל-46,900 מקרי מוות בשנת 2015. כאחוז אחד מהנשים עם אקלמפסיה נפטרות מהמחלה.
מקור המילה "אקלמפסיה" הוא המונח היווני להתרחשות, או הברקה פתאומית.
התיאור הראשון הידוע שלה היה על אצל היפוקרטס, במאה ה-5 לפני הספירה.
אקלמפסיה היא הפרעה בהריון המאופיינת בהתקפים במצב של רעלת היריון.
רעלת הריון מאובחנת במדידות חוזרות של לחץ דם גבוה (140/90 מ"מ כספית) בנוסף לסימני תפקוד לקוי של איברים, כמו: פרוטאינוריה, טרומבוציטופניה, אי-ספיקת כליות, תפקוד כבד לקוי, בצקת ריאות, תסמינים מוחיים או כאבי בטן.
בדרך כלל האישה ההרה תפתח יתר לחץ דם ופרוטאינוריה לפני תחילתו של פרכוס (התקף).
פוטופוביה (כשאור בהיר גורם לאי נוחות רבה)
באזור האפיגסטרי (מרכז הבטן מעל הטבור, או בטבור)
או ברביע-העליון-הימני של הבטן (מתחת לצד הימני של כלוב הצלעות)
כל אחד מתסמינים אלה עשוי להופיע לפני או אחרי התקף.
(ייתכן גם שאף אחד מהתסמינים הללו לא יתפתח).
סימנים מוחיים אחרים עשויים להקדים באופן מיידי את הפרכוס, כמו: בחילות, הקאות, כאבי ראש ועיוורון קליפת המוח.
בסיבוך של כשל רב-איברים יופיעו סימנים ותסמינים של האיברים הכושלים כגון כאבי בטן, צהבת, קוצר נשימה וירידה בתפוקת השתן.
התקפי אקלמפסיה מופיעים בדרך כלל במהלך ההיריון ולפני הלידה (תקופת לפני הלידה) אך עשויים להתרחש גם במהלך הצירים והלידה עצמם (התקופה תוך לידה) או לאחר הלידה (התקופה שלאחר הלידה).
אם מתפתחים התקפים לאחר לידה, סביר להניח שיתרחשו תוך 48 השעות הראשונות לאחר הלידה.
עם זאת, התקפים מאוחרים (לאחר לידה) של אקלמפסיה עלולים להופיע עד 4 שבועות לאחר לידה.
ישנם סיכונים הן לאם והן לעובר כאשר מתרחשת רעלת הריון.
העובר עשוי לגדול לאט יותר מהרגיל בתוך הרחם של אישה עם אקלמפסיה, מה שמכונה פיגור גדילה תוך-רחמי ועלול לגרום לילד להיראות קטן יחסית לגיל ההריון או להיוולד במשקל לידה נמוך.
אקלמפסיה עלולה לגרום גם לבעיות בשליה: השליה עלולה לדמם (שטף דם) או עלולה להתחיל להיפרד מדופן הרחם.
זהו מצב נורמלי שהשליה תיפרד מדופן הרחם במהלך הלידה, אבל לא תקין שתיפרד לפני הלידה; מצב זה נקרא היפרדות שליה ועלול להיות מסוכן לעובר.
תיתכן גם אי ספיקת שליה, מצב בו השליה לא מצליחה לתמוך בהתפתחות העוברית המתאימה כיוון שאינה יכולה לספק כמויות דרושות של חמצן ו/או חומרים מזינים לעובר.
במהלך התקף אקלמפסיה פעימות לב העובר עשויות להיות מואטות (ברדיקרדיה).
אם אחד הסיבוכים הללו יתרחש, עלולה להתפתח מצוקה עוברית.
הטיפול בהתקפים של האם עשוי להשפיע גם על הברדיקרדיה העוברית.
אם הסיכון לבריאות העובר או האם גבוה, הטיפול המובהק באקלמפסיה יהיה לידת התינוק.
לידה בניתוח קיסרי עשויה להיחשב הכרחית במיוחד במקרה של ברדיקרדיה עוברית שאינה חולפת לאחר 10 - 15 דקות של מאמצי החייאה.
בטוח יותר לאפשר לתינוק פג מאשר לחכות עד שימלאו 40 שבועות של התפתחות עוברית מלאה, וכתוצאה מכך לידת פג הוא גם סיבוך פוטנציאלי של רעלת הריון.
שינויים בראייה עלולים להופיע אצל האם כתוצאה מאקלמפסיה: הם עשויים לכלול ראייה מטושטשת, עיוורון חד צדדי (זמני עקב amaurosis fugax, או קבוע עקב היפרדות רשתית), או עיוורון קליפת המוח, המשפיע על הראייה בשתי העיניים.ייתכנו סיבוכים אפשריים גם בריאות: הצטברות נוזלים בריאות בתהליך של בצקת ריאות.
במהלך התקף אקלמפטי אישה יכולה להקיא את תוכן הקיבה ולשאוף חלק לקנה הנשימה, בתהליך המכונה אספירציה.
אם מתרחשת שאיפה, האישה עלולה לחוות קשיי נשימה באופן מיידי ועלולה לפתח זיהום בריאות מאוחר יותר, מה שנקרא דלקת ריאות בשאיפה.
אפשר שבמהלך התקף הנשימה תיעצר זמנית או תהפוך לבלתי יעילה, וכמות החמצן המגיעה לגוף ולמוח של האישה (פרפוזיה) תפחת, מצב המכונה היפוקסיה.
אם האישה מתקשה לנשום, ייתכן שתזדקק זמנית לתמיכה בנשימתה במכשיר מסייע, בתהליך הנקרא אוורור מכני.
במקרים מסוימים של אקלמפסיה חמורה האם עלולה לחוש חולשה ואיטיות (עייפות) או אף לגלוש לתרדמת.
אלה עשויים להיות סימנים לכך שהמוח "מתנפח" (בצקת מוחית) או מדמם (דימום תוך מוחי).
אקלמפסיה, כמו רעלת הריון, נוטה להופיע בשכיחות גבוהה יותר בהריונות ראשונים.
לנשים שיש להן לחץ דם גבוה לטווח ארוך לפני שנכנסו להריון יש סיכון גבוה יותר לרעלת הריון.
יתר על כן, נשים עם מחלות כלי דם קיימות (סוכרת או נפרופתיה) או מחלות טרומבופיליות כגון תסמונת אנטי - פוספוליפיד נמצאות בסיכון גבוה יותר לפתח רעלת הריון ואקלמפסיה.
שליה גדולה (ריבוי הריון, שומה הידטידיפורמית ) גם גורמת לנשים לרעלת הריון.
בנוסף, ישנו מרכיב גנטי: אישה שאמה או אחותה סבלו מהמצב נמצאת בסיכון גבוה יותר מאשר אחרת.
נשים שחוו רעלת הריון נמצאות בסיכון מוגבר לרעלת הריון/רעלת הריון בהריון מאוחר יותר.
לאנשים מרקע אתני מסוים יכול להיות סיכון מוגבר לפתח רעלת הריון ואקלמפסיה.
המופע של רעלת הריון היה 5% בלבן, 9% בנשים היספניות ו-11% בנשים אפרו-אמריקאיות.
גם לנשים שחורות הוכח בסיכון גבוה באופן לא פרופורציונלי למות מרעלת הריון.
נדרשת נוכחות של שליה, ואקלמפסיה חולפת אם היא מוסרת.
זרימת דם מופחתת לשליה (היפופרפוזיה שליה) היא תכונה מרכזית של התהליך.
זה מלווה ברגישות מוגברת של כלי הדם האימהיים לגורמים הגורמים לכיווץ של העורקים הקטנים, מה שמוביל להפחתת זרימת הדם לאיברים מרובים.
מצבים אימהיים הקשורים לתפקוד לקוי של כלי הדם כגון זאבת, יתר לחץ דם ומחלת כליות, או מצבים מיילדותיים המגדילים את נפח השליה ללא עלייה בזרימת הדם השליה (כגון הריון תאומים) יכולים להגביר את הסיכון לרעלת הריון.
כמו כן, הפעלה של מפל הקרישה עלולה להוביל להיווצרות מיקרוטרומביים, שעלולים לפגוע עוד יותר בזרימת הדם.
שלישית, חדירות מוגברת של כלי הדם גורמת למעבר של נוזל חוץ תאי מהדם לחלל הבין - תאי, עם הפחתה נוספת בזרימת הדם ובצקת.
אירועים אלו מובילים ליתר לחץ דם; תפקוד לקוי של הכליות, הריאות והכבד; ובצקת מוחית עם הפרעות בתפקוד מוחי ועוויתות.
לפני הופעת התסמינים, ייתכן שתתגלה הפעלה מוגברת של טסיות דם ואנדותל.
תת-פרפוזיה שליה קשורה למודלים חריגים של ממשק השליה העובר-אימהי שעשוי להיות בתיווך אימונולוגי.
הפתוגנזה של רעלת הריון אינה מובנת בצורה גרועה, אך סביר להניח שהיא מיוחסת לגורמים הקשורים לאם ולשליה, מכיוון שרעלת הריון מופיעה בהריונות טוחנות ללא עובר או רקמת עוברית.
השליה מייצרת את מרחיב כלי הדם החזק אדרנומדולין: הוא מופחת ברעלת הריון ואקלמפסיה.
מרחיבים כלי דם אחרים מופחתים גם הם, כולל פרוסטציקלין, תרומבוקסן A2, תחמוצת חנקן ואנדותלינים, מה שמוביל אף הוא לכיווץ כלי דם.
אקלמפסיה היא סוג של אנצפלופתיה יתר לחץ דם: התנגדות כלי הדם המוחיים מופחתת, מה שמוביל לזרימת דם מוגברת למוח, בצקת מוחית ועוויתות כתוצאה מכך.
פרכוס אקלמפטי בדרך כלל אינו גורם לנזק מוחי כרוני אלא אם מתרחש דימום תוך-גולגולתי.
אם אישה בהריון כבר אובחנה עם רעלת הריון במהלך ההיריון הנוכחי ולאחר מכן מפתחת התקף, ייתכן שיקבע לה 'אבחנה קלינית' של רעלת הריון ללא בדיקה נוספת.
בעוד שההתקפים שכיחים ביותר בשליש השלישי, הם עשויים להופיע בכל עת משבוע 20 להריון ועד 6 שבועות לאחר הלידה.
אבחנה של אקלמפסיה היא ככל הנראה בהינתן התסמינים וההיסטוריה הרפואית, וניתן להניח אקלמפסיה היא האבחנה הנכונה עד שיוכח אחרת.
עם זאת, אם לאישה יש התקף ולא ידוע אם יש לה רעלת הריון או לא, בדיקה יכולה לעזור להבהיר את האבחנה.
אחד ממאפייני הליבה של רעלת הריון הוא לחץ דם גבוה.
לחץ דם הוא מדידה של שני מספרים.
אם המספר העליון (לחץ דם סיסטולי) גדול מ-140 מ"מ כספית או המספר התחתון (לחץ דם דיאסטולי) גדול מ-90 מ"מ כספית, אזי לחץ הדם גבוה מהטווח התקין ולאדם יש לחץ דם גבוה.
אם לחץ הדם הסיסטולי גבוה מ-160 או הלחץ הדיאסטולי גדול מ-110, יתר לחץ הדם נחשב לחמור.
תכונה מרכזית נוספת של רעלת הריון היא פרוטאינוריה, שהיא נוכחות של עודף חלבון בשתן.
כדי לקבוע אם קיימת פרוטאינוריה, ניתן לאסוף את השתן ולבדוק עבור חלבון; אם יש 0.3 גרם חלבון או יותר בשתן של אישה בהריון שנאספו במשך 24 שעות, זהו אחד הקריטריונים האבחוניים לרעלת הריון ומעלה את החשד שההתקף נובע מרעלת הריון.
במקרים של רעלת הריון חמורה או רעלת הריון, רמת הטסיות בדם יכולה להיות נמוכה במצב הנקרא טרומבוציטופניה.
ספירת דם מלאה, או CBC, היא בדיקה של הדם שניתן לבצע כדי לבדוק את רמות הטסיות.
חקירות אחרות כוללות: בדיקת תפקודי כליות, בדיקות תפקודי כבד (LFT), מסך קרישה, קריאטינין בשתן 24 שעות ביממה ואולטרסאונד עוברי/שליה.
יש להבחין בין עוויתות במהלך ההריון שאינן קשורות לרעלת הריון.
הפרעות כאלה כוללות הפרעות התקפים כמו גם גידול במוח, מפרצת במוח והתקפים הקשורים לתרופות או לתרופות.
בדרך כלל, הימצאות סימני רעלת הריון חמורים מקדימים ומלווים לרעלת הריון, מה שמקל על האבחנה.
איתור וניהול של רעלת הריון הם קריטיים כדי להפחית את הסיכון לאקלמפסיה.
ה-USPSTF ממליץ על בדיקה קבועה של לחץ הדם במהלך ההריון על מנת לזהות רעלת הריון.
ניהול הולם של נשים עם רעלת הריון כולל בדרך כלל שימוש במגנזיום גופרתי למניעת התקפים אקלמפטיים.
במקרים מסוימים, אספירין במינון נמוך הוכח כמפחית את הסיכון לרעלת הריון בנשים הרות, במיוחד כאשר נלקח בשליש הראשון המאוחרות.
ארבע המטרות של הטיפול באקלמפסיה הן לעצור ולמנוע עוויתות נוספות, לשלוט בלחץ הדם המוגבר, ללדת את התינוק במהירות האפשרית ולעקוב מקרוב אחר הופעת אי ספיקת איברים רבים.
עוויתות נמנעות ומטופלות באמצעות מגנזיום גופרתי.
המחקר המדגים את היעילות של מגנזיום סולפט לטיפול באקלמפסיה פורסם לראשונה בשנת 1955. רמות אפקטיביות של נוגדי פרכוסים בסרום נעות בין 2.5 ל-7.5 mEq/L.
במתן תוך ורידי, תחילת הפעולה נוגדת פרכוסים מהירה ונמשכת כ-30 דקות.
לאחר מתן תוך שרירי, תחילת הפעולה היא כשעה ונמשכת שלוש עד ארבע שעות.
מגנזיום מופרש אך ורק על ידי הכליות בקצב פרופורציונלי לריכוז הפלזמה ולסינון הגלומרולרי.
מגנזיום גופרתי קשור לכמה תופעות לוואי קלות.
תופעות לוואי חמורות אינן שכיחות, המתרחשות בריכוזי מגנזיום בסרום גבוהים מ-7.0 mEq/L.
ניתן לנטרל רעילות חמורה עם סידן גלוקונאט.
אפילו עם ריכוזי מגנזיום טיפוליים בסרום, עלולים להופיע עוויתות חוזרות, וייתכן שיהיה צורך בתוספת מגנזיום אך עם מעקב צמוד לדיכאון נשימתי, לבבי ונוירולוגי.
אם מתן מגנזיום עם ריכוז גבוה בסרום לא מצליח לשלוט בפרכוסים, ניתן להשתמש בתוספת של נוגדי פרכוסים אחרים תוך ורידי, להקל על אינטובציה ואוורור מכני, וכדי למנוע רעילות מגנזיום כולל שיתוק שרירי בית החזה של האם.
מגנזיום סולפט מביא לתוצאות טובות יותר מאשר דיאזפאם, פניטואין או שילוב של כלורפרומאזין, פרומתזין ופטידין.
בקרת לחץ הדם משמשת למניעת שבץ מוחי, המהווה 15 עד 20 אחוז ממקרי המוות בנשים עם אקלמפסיה.
הסוכנים הנבחרים לבקרת לחץ דם במהלך אקלמפסיה הם הידראלזין או labetalol.
הסיבה לכך היא יעילותם, היעדר השפעות שליליות על העובר ומנגנון פעולתם.
ניהול לחץ דם מסומן עם לחץ דם דיאסטולי מעל 105-110 מ"מ כספית.