tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בישיבה תוכנית הכנה למבחני הרבנות הראשית לישראל.
דפי הלימוד של התוכנית, שנכתבו על ידי הרב הלל מרצבך שעמד בראשה והוגהו על ידי חברי התוכנית, יצאו לאור בסדרת ספרי "שירת הים".
עד עתה יצאו לאור חמישה כרכים: שבת, איסור והיתר, נידה ומקוואות, אבלות, חופה וקידושין.
הספרים זכו בפרס הרב מלכה מטעם עיריית פתח תקווה לשנת תשע"ח.
בלימודי מחשבת ישראל ('אמונה') נלמד מצד אחד ספרו של ה"חזון איש", "אמונה וביטחון", המדגיש את חשיבות ההלכה באורחות החיים, כמו גם ספרי המחשבה של הרמב"ם וראשונים אחרים, ומצד שני מושם דגש על לימודי כתבי החסידות, בדגש על הדורות המוקדמים של החסידות.
לימוד החסידות בא כתחליף חלקי ללימוד כתבי הרב קוק, שהיה מקובל בתחילת דרכה של הישיבה.
באופן כללי, ישנו דגש גדול על חיבור של הלב לעבודת ה', ועל עבודת ה' פנימית ולא רק במעשים חיצוניים.
בישיבה מושם דגש על "התבוננות", זמן קצוב בכל יום שבו מתמקד התלמיד בתיקון המידות באופן אישי, בהשראת תהליך דומה המתואר בספר מסילת ישרים.
בישיבה קיים מערך של "מדריכי התבוננות" שהוכשרו לסייע לתלמידים שמתקשים בכך, ואף הוציאה חוברת הדרכה בעניין זה, שהופצה גם לציבור הרחב.
הישיבה מדגישה את עבודת ה' מתוך אהבה בין התלמידים ("דיבוק חברים").
הדבר בא לידי ביטוי בהתוועדויות ואירועים חברתיים.
הישיבה מתאפיינת בריבוי שירה וריקודים.
בראש חודש אדר נאמרת קריאת ההלל באירוע מיוחד עם זמר וכלי נגינה.
לתפילה זו באים רבים מחוץ לישיבה.
הרב טל הוביל את הישיבה למהפך אידאולוגי שהושלם בעקבות תוכנית ההתנתקות, אשר בעקבותיו עזבה למעשה הישיבה את השקפת העולם הציונית שאפיינה אותה בעבר, ועברה לקו של התנגדות למדינה ולתרבות החילונית, שאותם היא רואה כמנוגדים בתכלית לאלוהות וקבלת עולה.
הישיבה אינה מציינת את יום העצמאות, אך מציינת את יום ירושלים כ"יום לציון אתחלתא דגאולה", בתפילה חגיגית ובאמירת הלל, כאשר האמירה מאחורי זה היא שאנו רוצים להודות לה' על הניסים והטובות הרבות שעשה לעם ישראל, אך לשמור על הסתייגות מהמדינה והחברה החילונית.
עוד קודם לכן כיוונה הישיבה את תלמידיה לשירות צבאי במסגרת נח"ל חרדי (ולא במסגרת ישיבת הסדר) בעקבות שילוב גובר של חיילות בצה"ל, ורק לאחר 3 שנות לימוד בישיבה, וכיום גם לשירות אזרחי.
מיעוטם מתגייס גם דרך הסדר מרכז.
במרץ 2017 שיגר הרב טל מכתב תמיכה לבצלאל סמוטריץ' שקרא "להציל את הצבא מציפורני הפוסט-מודרניזם הקיצוני".
הישיבה פועלת גם בתחום החזרה בתשובה.
החל משנת תשס"ח החלה הישיבה בתהליך של קליטה ושילוב של חוזרים בתשובה.
במסגרת זו הוקמו ישיבה לבעלי תשובה, מדרשה לבעלות תשובה, אתר אינטרנט, ואף קהילה.
בהמשך מתוכננת הקמה של מוסדות לימוד לילדי החוזרים בתשובה, המתאימים לצורכיהם הייחודיים.
הישיבה פועלת להכשרת אנשי מקצוע בתחומים התקשורת והפסיכולוגיה.
הכשרות אלו מבוססות בעיקר על תכנים תורניים, וביקורתיות כלפי הפסיכולוגיה המקובלת.
הישיבה שואפת לקידום התרבות היהודית בכל הערוצים, והיא מעודדת את תלמידיה להכשרה מקצועית ולעבודה בתחומים שונים.
לאור זאת הוקמו מוסדותיה של הישיבה, כמתואר להלן.
חלק מהר"מים המלמדים בישיבה כיום הם בוגרי הישיבה.
הישיבה וחלק ממוסדותיה מנוהלים באמצעות עמותת 'תורת החיים - נווה דקלים'.
ראש הישיבה תומך ומעודד את תלמידיו לבטא את עצמם בשירה וביצירה ומתוך כך מספר בוגרי הישיבה כתבו והלחינו שירים בהשראת רוח הישיבה יחד עם תלמידי הישיבה.
כחלק מתנועה זו, באלול התשפ"ה פרסם הרב אמיתי לוינגר, בוגר הישיבה וראש מדרשת טהר סינגל בכורה.
מדרשת "טהר הלב" לבעלות תשובה.
המדרשה הוקמה מתוך הצורך למקום מאוזן ובריא לבעלות תשובה ומתחזקות, המשלב שכל ולב.
מדרשת טהר- מדרשה תורנית לבנות שנותנת מענה לבנות לאחר לימודי תיכון.
מעבר ללימודים השוטפים, המדרשה מקיימת כמה פעמים בשנה ימי עיון לציבור הרחב וכן תוכנית מיוחדת לחודש אלול.
בראשות המדרשה עומד הרב אמיתי לוינגר.
בשנת 2009 הוקמה הישיבה לצעירים "תורת החיים" כישיבה קטנה, אך בשנת 2014 נוספו לסדר יומה לימודי חול ובכך הפכה לישיבה תיכונית תורנית.
בראשות הישיבה עומד הרב ערן חגי אליטוב.
ישיבה לבעלי תשובה - "אור התורה- יד בנימין" בראשות הרב אלדד נגר.
ישיבה לתלמידים חרדים "דרכי איש" בראשות הרב טל ליברמן.
ישיבת "הקיבוץ" לתלמידים חרדים בראשות הרב אברהם עמית.
על יד הישיבה פועלים גם בתי ספר מקצועיים שבהם לומדים גברים ונשים בהפרדה מלאה:
בית הספר להעצמה אישית ולהכשרת מטפלים (פסיכולוגיה יהודית).
הישיבה מפעילה מכון להוצאת ספרים העוסק בהוצאת ספרי הרב טל, סדרת טל חיים, וספרים וחוברות נוספים.
קהילת הישיבה מפעילה גם את תנועת ההחזרה בתשובה "תנועת ה' הוא המלך - התנועה למלכות ה'" הפועלת כעמותה עצמאית והפעילה בעבר את מדרשת דרך המלך להפעלת כנסים וימי עיון למחנכים ולנוער.
בשנת 2011 הוקם על ידי בוגרי הישיבה ובתמיכתה גרעין תורני בעיר נוף הגליל.
נכון לשנת 2024, הגרעין מונה ארבעים וחמש משפחות והוא מפעיל מועדוני נוער ופעילות קירוב בעיר.
אנשי הגרעין פעילים בתחומי הרווחה והיהדות בעיר.
ביולי 2019 פורסם שבעקבות פעילות של בוגרי הישיבה התחתנו כדת משה וישראל בני זוג עולי רוסיה בני 80 שחיו יחד במשך 60 שנה.
מוסדות שפעלו בעבר תחת מוסדות תורת החיים
בעבר פעלו תחת הישיבה תלמוד תורה לבנים בשיטת זילברמן ובית ספר (יסודי) תורני לבנות, שניהם בהנהלתו החינוכית של הרב אליקים צדוק.
בעבר פעלה גם אולפנה לבנות "טוהר", בראשות הרב נעם כרמיאל.
לאחר הפרשיה גם האולפנה הוצאה מידי תורת החיים ועברה לידי רשת החינוך "צביה".
עד שנת 2012 הפעילה הישיבה תנועת נוער לבנים בשם "בני דוד", ביישובים יד בנימין ובני ראם, ותנועה מקבילה לבנות, "בנות ציון", ביד בנימין בלבד.
בשנת 2012 הצטרפו הסניפים לתנועת הנוער אריאל.
בשנת 2016 החל שיתוף פעולה בין הישיבה לתנועת אריאל, במסגרתו תלמידי הישיבה מלווים את סניפי התנועה ומסייעים בכתיבת חומרי הדרכה.
בשנת 2013 הקימה הישיבה שלוחה ליד קבר דוד המלך בהר ציון, בשם "ישיבת דוד המלך".
בראש השלוחה עמד הרב דביר טל, בנו של הרב טל.
הישיבה עברה כמה מקומות, ובשנת תשע"ז עברה לחוות מעון.
בשנת 2017, לפני שנותקה זיקתם של חלק מהמוסדות לישיבה עקב פרשיית הרב טל, למדו בכלל מוסדות תורת החיים כ-1600 תלמידים.
דו"ח מבקר המדינה על התנהלות המדינה במסגרת הפינוי
בדו"ח מבקר המדינה בנושא תוכנית ההתנתקות נאמר כי הישיבה לא שיתפה פעולה באופן מלא עם מנהלת סל"ע והעבירה לה מספר רשימות שונות באשר למספר התלמידים והאברכים שהיו בישיבה.
הישיבה נימקה זאת בשינויים בלתי צפויים במצבת התלמידים בעקבות הפינוי מגוש קטיף.
לדברי המבקר, הישיבה קיבלה שטח ומבנים גדולים ויקרים יותר מאלו שהיו לה בנווה דקלים, שאף היו בבעלות המועצה האזורית ולא בבעלות הישיבה, ומבני מגורים שופצו ונמסרו לאברכי הישיבה, אף שהיו קודם לכן שוכרים ולא בעלי דירות, ועל כן לא היו זכאים לפי חוק ההתנתקות לפתרון דיור.
מבקר המדינה ראה בפעולות אלו אפליה לטובה בהשוואה לכללים שנהגו כלפי שאר מפוני גוש קטיף.
ישיבת תורה אור היא ישיבה ליטאית לבחורים אמריקאים.
הישיבה נוסדה בארצות הברית בשנת 1961 על ידי הרב חיים פינחס שיינברג.
לאחר ייסודה עלה הרב עם ישיבתו ארצה והם השתכנו בבניין בית היתומים דיסקין.
היום, הישיבה ממוקמת בשכונת מטרסדורף בירושלים.
הישיבה תוכננה ונבנתה בשנת 1982 על ידי משרד אדריכלים שנברגר קץ.
ישיבה גדולה לאמריקאים "תורה אור", בה כמאה בחורים
ישיבה קטנה "שערי תורה", בראשה עומד הרב אלכסנדר אפשטיין.
בעבר הייתה גם ישיבה גדולה לישראלים "תורה אור" שכיום קיימת במתכונת כולל אברכים, שבו לומדים כ-400 אברכים.
הרב שיינברג עמד בראש הישיבה מאז הקמתה עד לפטירתו.
בראשות הישיבה האמריקאית עמד חתנו הרב חיים דוב אלטוסקי ולאחר פטירתו מונה בנו הרב מרדכי אלטוסקי.
משגיח הישיבה האמריקאית הוא הרב נח אורלוויק.
לאחר פטירתו של הרב שיינברג מונה בנו הרב שמחה לעמוד בראשות מוסדות הישיבה.
בכל ישיבה ישנו גם כולל המשולב בה.
חלק מבוגרי הישיבה ממשיכים לכולל של הישיבה.
משגיח הישיבה היה הרב זיידל אפשטיין עד לפטירתו בשנת תשס"ז.
הר"מים הם הרב אליהו פרנקל, הרב ישראל גואלמן (רב בשכונת רמות א'), הרב צבי שרלין (רב בית הכנסת "בני הישיבות" בשכונת רמת אשכול) והרב אברהם נפתלי ויג (רב קהילת "מנין אברכים" בשכונת בית וגן), כולם בוגרי הישיבה.
אריאל אטיאס - שר הבינוי והשיכון לשעבר.
אורי לופוליאנסקי - ראש עיריית ירושלים לשעבר.
יהודה משי זהב - יו"ר זק"א.
אלי פרידמן - זמר חסידי.
הרב מאיר אקער יו"ר ועד רבני זק"א.
ישיבת תורה ודעת (או מתיבתא תורה ודעת) היא ישיבה חרדית הנמצאת בשכונת קנסינגטון שבברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית.
הישיבה הוקמה בשנת 1917 על ידי בנימין וילהלם, לואיס דרשוביץ וזאב גולד, ופעלה בתחילתה כבית ספר יסודי.
הרב גולד נבחר לכהן כנשיא הישיבה והוא שבחר את שמה: "ישיבת תורה ודעת", כשם ישיבתו של הרב יצחק יעקב ריינס בלידא, שבה למד בצעירותו.
בראשיתה התנהלה הישיבה ברוחה של תנועת תורה עם דרך ארץ, בהמשך הפכה לישיבה חרדית.
לאחר מספר שנים נקרא הרב שרגא פייבל מנדלוביץ' לכהן כמנהל הישיבה.
תחת ניהולו הוקמה "מתיבתא", מסגרת לגילאי תיכון.
בשלב מאוחר יותר הקים הרב מנדלוביץ' גם ישיבה גבוהה, לבוגרי המתיבתא ולמסיימי מסגרות חינוך על-יסודי אחרות.
במשך השנים כיהנו בראשות הישיבה הרב יעקב קנטרוביץ (למשך כשנה), הרב שלמה היימן, הרב ראובן גרוזובסקי, הרב אליהו חזן, הרב גדליה שור, הרב יעקב קמינצקי, הרב ראובן פיין, הרב אברהם יעקב פאם והרב ישראל בלסקי.
ראשי הישיבה כיום הם הרב יצחק ליכטנשטיין (בנו של הרב אהרן ליכטנשטיין), הרב יוסף סביצקי והרב ישראל רייזמן.
ישיבת תושיה תפרח (מוכרת יותר בכינויה ישיבת תפרח) היא ישיבה גדולה חרדית-ליטאית השוכנת במושב תפרח.
ראשי הישיבה הם הרב יעקב יצחק פרידמן והרב אביעזר פילץ.
הישיבה נוסדה בתשכ"ו על ידי הרב יעקב פרידמן והרב נחום לסמן במושב כפר מימון-תושיה.
בעקבות חילוקי דעות עם תושבי המקום בעניין קריאת ההלל ביום העצמאות ועוד, עקרה הישיבה שנתיים אחר כך למשכנה הנוכחי.
השם "תושיה" נותר גם לאחר המעבר.
הישיבה נפתחה לאחר שישיבת "תפארת נתניה" נסגרה ותלמידיה ברובם פנו לישיבת תפארת ציון.
הרב פרידמן החליט לפתוח ישיבה בקו של תפארת נתניה, עבור בוגרי ישיבות תיכוניות וחוזרים בתשובה.
הישיבה הייתה רשומה בוועד הישיבות כישיבת בת של ישיבת מרכז הרב שבה למד הרב פרידמן.
בישיבה היו עשרות בודדות של בחורים, ללא סדרים ושיעורים מסודרים.
פנו אליה גם בחורים שלא הסתדרו במקום לימודיהם הקודם.
הר"מים היו הרב ברוך הקשר והרב דן סגל, ששימש גם כמשגיח.
לפעמים היו מגיעים לשבות בישיבה הרב משה שפירא והרב צבי פרידמן.
הרב אברהם שפירא היה מגיע למסור שיעור כללי בישיבה מדי שבועיים.
בשנת תשל"ג צורף לצוות הרב אביעזר פילץ כמשיב.
תקופה קצרה לאחר מכן החליטו הר"מים לבסס את הישיבה ופתחו שיעור א' מסודר, כשהרב פילץ מסר בו שיעורים.
בהמשך הפך הרב פילץ לראש הישיבה הדומיננטי.
הרב פילץ שינה את אופייה של הישיבה והחלו ללמוד בה יותר צעירים ליטאיים.
הישיבה מתאפיינת בהתמדה, הקפדה בענייני הלכה ובאווירה של הסתפקות במועט.
בתפקיד המשגיח משמש הרב דניאל ארנפרוינד, חתנו של הרב דב יפה.
הוא אינו מעביר שיחות בישיבה, למעט פעמים בודדות בשנה, ותפקידו ממוקד בייעוץ לפונים אליו.
הישיבה בנויה בעיקר על משטר עצמי, עם כללי התנהגות המיושמים בעזרת האווירה החברתית.
בחורים יכולים להיקרא לשיחת אזהרה.
בסעודה שלישית ישנה שיחה של ראש הישיבה או אחד הר"מים, לסירוגין.
מספר פעמים בשנה מעביר אותה הרב אליהו אליעזר יעקבזון, רב המושב.
בתקופות מסוימות מעביר הרב דן סגל שיחה אחת לשבועיים.
לפי כללי הישיבה אין לקיים חתונות אלא בימי שני וחמישי, וכן לא בתחילת "זמן" ולא בסופו.
ב"זמן קיץ" ישנם כעשרה ימים בלבד שבהם מותר להתחתן.
תלמידים צעירים אינם מורשים לנסוע לחתונות, אלא אם יש להם קשר מיוחד עם החתן (כגון חברותא או שהם חברים לחדר).
שמיעת מוזיקה אסורה כמעט באופן מוחלט.
דרך הלימוד של הישיבה היא עיונית במיוחד.
הספק הלימוד בישיבה בסדרי העיון מועט במיוחד והוא נע סביב דף גמרא אחד לחודש, גם בסדרי הצהרים והערב אופי הלימוד מתון ויסודי במיוחד.
בין חדרי הפנימייה אין מסדרונות, כדי למנוע בילוי קבוצות בחורים בסמוך לחדרי הפנימייה.
את שיבוץ תלמידי הישיבה בחדרי הפנימייה קובעים המשגיח וראש הישיבה, תוך הקפדה שבחדר יהיו תלמידים משיעורים מגוונים.
הישיבה מתאפיינת בהתרחקות מחדשנות, לפי כללי התנהגות שקובע הרב פילץ.
הרב אביעזר פילץ (ראש הישיבה) - ר"מ שיעור ג' ומעלה.
מוסר שיעור כללי בימי ראשון, ושני שיעורים לקיבוץ במהלך השבוע.
הרב יעקב יצחק פרידמן (ראש הישיבה) - מוסר שיעור כללי ביום חמישי, מדי יום שישי ושיחה בליל שבת.
הרב נחום לסמן תלמידו של רבי ברוך בר ליבוביץ, כיהן כראש הישיבה בין השנים תשכ"ו - תשכ"ט
הרב דן סגל שימש כר"מ ומשגיח בישיבה, וכיום הוא מוסר בה שיחות אחת לשבועיים.
הרב דניאל ארנפרוינד והרב יששכר ברנשטיין, -המשגיחים.
הרב מנחם בן מנחם (גיסו של הרב פילץ) - ר"מ שיעור ב'.
עד תשע"ג לימד לצידו הרב יצחק זיסמן.
הרב יעקב שיינברג, הרב אברהם לנדא, הרב מתתיהו שווימר והרב ברוך לוין - ר"מים שיעור א'.
הרב יחזקאל קופולוביץ', הרב אברהם סגל והרב טוביה בן פזי, משיבים.
הרב חיים קמיל היה מוסר שיעור כללי פעם בשבועיים לסירוגין עם הרב אביעזר פילץ עד לפטירתו בט"ו באדר ב' תשס"ה.
רוב רבני הישיבה אינם מתגוררים ביישוב, אך שוהים בישיבה במשך השבוע ולנים בדירה שהישיבה העמידה לרשותם.
הרב אליעזר יהודה פינקל, ראש ישיבת מיר
הרב גרשון (רנה) גוטמן, רבה הראשי של שטרסבורג לשעבר
ישיבת תורת אמת היא ישיבה ותיקה בארץ ישראל המשתייכת לחסידות חב"ד.
בגלגולה הראשון נוסדה הישיבה בחשוון תרע"ב בחברון בשליחות האדמו"ר שלום דובער שניאורסון מחב"ד, כסניף של ישיבת תומכי תמימים בלובביץ'.
בראשות הישיבה עמד הרב שלמה זלמן הבלין, שבא ארצה עם שבעה מתלמידי ישיבת תומכי תמימים שבעיירה לובביץ' שברוסיה הלבנה, בהם יחזקאל פייגין, וגם מארץ ישראל בהם יצחק אביגדור אורנשטיין.
הישיבה נהייתה חלק מרשת ישיבות תומכי תמימים.
בשנת תרע"ד, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, נאלצו רוב אנשי הישיבה, שהיו נתינים רוסים, לעזוב את הארץ, שנשלטה על ידי הטורקים שעמדו במלחמה עם רוסיה.
בשנת תרפ"ב הוקמה הישיבה בירושלים על ידי הרב אברהם חיים נאה, כהמשך לישיבה הישנה.
במשך עשרות שנים שכנה הישיבה בקצה רחוב מאה שערים ובתשכ"ד נחנכה הבניין שלה ברחוב ירמיהו.
במשך השנים הישיבה הייתה בניהול משפחת הבלין והאדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסון דרש להעבירה לבעלותה של חסידות חב"ד.
בשנת תשי"ב (1952) החליט רבי מנחם מנדל שניאורסון להחליף את הנהלת הישיבה.
בעקבות כך התנהל דין תורה בין הרב חנוך הענדל הבלין לחסידות חב"ד בשאלת הבעלות, ובסופו של דבר נפסק בתשט"ז (1956) שהיא תעבור לידי החסידות.
מנהל הישיבה ומוסדותיה הוא הרב יהושע יוזביץ'.
ראש הישיבה הגדולה החל מאביב תשע"ג הוא הרב אברהם לפידות.
הרב יוסף יצחק אופן הוא המשפיע, וכן הרב חיים שלום דייטש.
בעבר היו ראשי הישיבה ומנהיגיה הבולטים: הרב שלמה זלמן הבלין עמד בראשות הישיבה מאז היווסדה ועד לפטירתו בשנת תרצ"ו.
הרב אלטר שמחוביץ היה המשפיע בישיבה וראש הישיבה מתרצ"ו עד לפטירתו בשנת תרצ"ט.
הרב משה אריה לייב שפירא, מחבר ספר "טבעות זהב", היה ראש הישיבה בשנים תרצ"ט-תשכ"ד.
לאחר פטירתו מילא את מקומו תלמידו המובהק, הרב שמואל אלעזר היילפרין שכיהן בראשות הישיבה בשנים תשכ"ד - תשל"ו.
הרב אשר לעמל כהן היה ראש הישיבה בשנים תשל"ט - תשמ"ו.
הרב בנימין זאב סגל שימש בתפקיד בשנים תשנ"ג-תשע"ג.
מאז מכהן הרב אברהם יואל לפידות כראש הישיבה.
במהלך השנים הוקמו על ידי הישיבה מוסדות נלווים:
כולל 'צמח צדק' - כולל ללימודי הלכה והוראה המיועד לאברכים צעירים לאחר חתונתם.
ראשי הכולל הם הרב חיים שלום דייטש והרב יוסף צבי סגל.
הכולל שוכן בבית הכנסת "צמח צדק" שברובע היהודי בעיר העתיקה.
מכון סמיכה לרבנות - מתקיים באולם בישיבה גדולה.
את המכון ייסד הרב חיים שלום דייטש.
הרב צבי וויס עומד בראשו.
ישיבה קטנה - בראשות הרב יחיאל מיכל דברוסקין, ברחוב חנה הסמוך
רשת גני ילדים - בהנהלת יעקב שטיינברג.
ישיבת תורת חיים היא ישיבה ליטאית חרדית שנוסדה בשנת 1989 בפרברי מוסקבה שברוסיה.
בישיבה לומדים צעירים יוצאי חבר המדינות, ורבים מבוגריה ממשיכים את לימודיהם בישיבות ובכוללים בישראל ובאירופה.
בשלהי שנות ה-80, עם התרופפות המשטר הקומוניסטי והתעוררות מחודשת של חיי הדת ברוסיה, נרקמה יוזמה להקמת ישיבה תורנית במוסקבה.
הרב משה סולובייצ'יק מציריך שלח למוסקבה את הרב יצחק זילבר ואת הרב אלכסנדר אייזנשטט כדי לבדוק את אפשרות הקמתה של ישיבה במקום.
בשנת 1989 (ה'תשמ"ט) נוסדה ישיבת תורת חיים.
תחילה פעלה הישיבה בדירות שכורות ברחבי מוסקבה, ובהמשך עברה להתמקם זמנית במבני נופש לשעבר בפרברי העיר.
בשלב מאוחר יותר נרכש עבורה מבנה קבע באזור כפרי, סמוך לכפרים פפובקה וחריפן, בתחומי ראמנסקויה שבמחוז מוסקבה.
הישיבה נתמכה בתחילתה על-ידי ועד שהוקם בציריך בראשות הרב סולובייצ'יק.
לאחר פטירתו, מונה הרב אהרן יהודה לייב שטיינמן לנשיא הישיבה, והרב משה לבל לראש הישיבה.
הישיבה יועדה לצעירים יוצאי חבר המדינות, רבים מהם ללא רקע תורני.
תוכנית הלימוד נבנתה בדגם הישיבות הליטאיות בישראל, עם דגש על לימוד בעברית וליווי חינוכי צמוד.
בשנת 2019 התמודדה הישיבה עם תקרית אנטישמית: מחסן המזון הכשר הוצת בליל הסדר, וצלבי קרס רוססו על קירות המבנה.
הישיבה שוכנת במבנה קבע באזור מיוער ושקט בין הכפרים פפובקה וחריפן, באזור העיר ראמנסקויה במחוז מוסקבה.
המתחם כולל בית מדרש, חדרי פנימייה, חדר אוכל ומתקנים נוספים, ומכוון ליצירת סביבה רוחנית מבודדת יחסית.
במהלך השנים לימדו בישיבה רבנים מישראל בסבבים דו-שבועיים.
בין המלמדים: הרב שמעון פוזנר, הרב דוד קרוגר, הרב שמעון סוסקין, הרב יעקב סקובן, הרב צבי פטלס והרב אלכסנדר חייט.
רבנים אורחים: הרב יצחק זילבר (בחגי פסח וסוכות) והרב משה שפירא (פסח).
הרב אלכסנדר אייזנשטט מכהן כמנהל הישיבה מיום היווסדה.
בראש הישיבה עומד הרב משה לבל.
התלמידים, בני 17–20, שוהים בישיבה 3–4 שנים.
היום כולל שלושה סדרים בגמרא, הלכה, חומש ומוסר, עם לימוד חברותא.
העברית נלמדת מראשיתה, כדי לאפשר המשך לימודים בישיבות בישראל, אנגליה וארצות הברית.
התלמידים יוצאים לבין הזמנים פעמיים בשנה בלבד (אחרי פסח וסוכות).
מאות מבוגרי הישיבה המשיכו בלימודיהם בישיבות וכוללים בארץ ובעולם.
חלקם הקימו את כוללי "ברכת יצחק" במוסקבה ובסראטוב, ופועלים בארגון "תולדות ישורון".
בחול המועד סוכות מתקיים בירושלים כנס שנתי לבוגרים.
ישיבת תורת חיים (ורשה) היא ישיבה בעלת צביון ליטאי, שהתקיימה בוורשה בין שתי מלחמות העולם, בראשות הרב צבי הירש גליקסון - חתנו של רבי חיים סולובייצ'יק.
לישיבה הייתה זיקה היסטורית למוסדות החינוך של רבי יצחק (איטשה) גרודזינסקי שנשאו את אותו השם, והיא נתפסה במידת מה כהמשך המפעל שלו.
הישיבה נבנתה במתכונת הישיבות הליטאיות, כראשיה כיהנו בנו וחתנו של הרב חיים סולובייצ'יק רבה של בריסק, ובשיא פריחתה למדו בישיבה כשלוש מאות בחורים, מהם שיצאו להוראה ורבנות בקהילות חשובות, היא התקיימה עד מלחמת העולם השנייה.
בעת מלחמת העולם הראשונה הגיע לוורשה הרב ישעיהו וינוגרד מירושלים, והחל ביוזמה להקמת ישיבה ליטאית במתכונת מודרנית על דרך ישיבות ליטא, אשר תפנה הן לבחורי הישיבה הרבים שהגיעו לוורשה הבירה, והן לבני החסידים תושבי העיר.
לצורך כך הוא בא בדברים עם כמה מגדולי הדור, וביניהם הרב חיים סולובייצ'יק מבריסק.
בשנת תרע"ט, מיד לאחר פטירת הגר"ח סולובייצ'יק נוסדה הישיבה, ונקראה על שמו ישיבת תורת חיים.
הפתיחה נעשתה תוך פרסום ציבורי וגיוס תרומות וספרים בקרב תושבי ורשה.
את האחריות הכלכלית על הישיבה לקחו על עצמם גבאי בית המדרש "חברת ש"ס" שברחוב נליבקי 39, אשר היה מרכזם של תלמידי החכמים הליטאיים בורשה.
בתחילת דרכה שוכנה הישיבה בבית המדרש של ה"חברת ש"ס" אולם עד מהרה עברה הישיבה לקמפוס מרווח ברחוב גנשה 45. המתחם נתרם על ידי סימא ברויידא (אלמנת הרב יעקב ברוידא) ובו מבנים רחבי ידיים, ששימשו לת"ת, מכינה, ישיבה קטנה וישיבה גדולה.
זמן קצר לאחר הקמת הישיבה התמזגו אליה מוסדות תורת חיים הוותיקים מייסודו של ר' איטשע גרודזינסקי.
משנות השמונים של המאה התשע עשרה פעל בוורשה הרב איטשע גרודזינסקי - ליטאי במקורו ובדרך חייו, בייסוד שיעורי תורה וחבורות לומדים בורשה, פעולות שנעשו בהשפעת רבו החפץ חיים.
הפעילות החלה כחבורת לומדי תורה לבעלי מלאכה ונוער עובד, והתפתחה בהדרגה תוך שהיא עוברת גלגולים שונים.
עם הזמן התפתחה החבורה לכדי רשת מרובת סניפים של תלמודי תורה, מכינות, ישיבות קטנות וגדולות וקיבוץ לגילאים שונים וקהל יעד מגוון.
מייסד הישיבה הרב גרודזינסקי דאג לקיומה הכלכלי וגם הרוחני כאחד, ולכן כונתה הישיבה 'ישיבת ר' איטשה'.
למרות מיקומה של הישיבה בבירת פולין, היו בה גם משגיחים מוסריים כנהוג בישיבות ליטא.
ההתאחדות עם מוסדות אלו היוותה תגבורת משמעותית לישיבה החדשה, בעקבותיה נוסף ר"מ חדש - הרב מאיר פינקל - חתנו של הרב גליקסון, ומעתה היו שהישיבה נתפסה אצלם כישיבה מייסודו של ר' איטשע אשר נפטר כשנתיים לאחר הקמתה.
בשנת תר"פ למדו בישיבה כמאה וחמישים בחורים, לישיבה נספח גם תלמוד תורה לילדים ונערים, בו למדו כמאתיים תלמידים בחלוקה לחמש מחלקות.
עם הזמן התפתחה הישיבה, ומשצר המקום עברו חלק מהבחורים בחזרה אל בית המדרש של ה"חברת ש"ס" ברחוב נליבקי בו החלה הישיבה את דרכה.
בתקופות מסוימות ריכזה הישיבה למעלה משלוש מאות בחורים וכבר בשנת תרפ"ח הגיע מספר בוגרי הישיבה במשך שנות פעילותה לאלפים.
עם צמיחת הישיבה נוצר גידול משמעותי בתקציב הנדרש לכלכלת הישיבה.
מלבד הבחורים אשר זכו לפנימיה בתנאים מלאים כמקובל בישיבות הליטאיות החדשות, גם לילדי התלמוד תורה שהגיעו מבתי עניים ניתנו ארוחות.
גבאי ה"חברת ש"ס" לא עמדו בנטל ופנו לעזרת העולם היהודי הרחב.
בהמשך כאשר נפל העול הכלכלי של הישיבה על כתפי ראש הישיבה הרב גליקסון, פנה גם הוא ליהודי ארצות הברית, ואף תכנן נסיעה לשם לצורך גיוס כספים.
תלמידי הישיבה הגדול נחלקו לארבעה מחלקות שונות בהתאם לרמה הלימודית - שלוש כיתות ו"קיבוץ".
בכיתה הראשונה למדו הבחורים גמרא עם רש"י ותוספות, בכיתה השנייה נוספו גם מפרשים, והשלישית הייתה הכנת הבחור ללימוד עצמאי, לקראת ה"קיבוץ" בו השתלמו להיות למדנים מובהקים ואף מורי הוראה בישראל.
ללימודי קודש הוקדשו שמונה שעות ביום, ולמי מהכיתות הנמוכות שחפץ בלימודי חול הגיע בכל יום מורה מיוחד שלימד פולנית, היסטוריה, גאוגרפיה וכדומה.
המבנה של ישיבה מסודרת שלא בצורת לימוד משותף ב"שטיבל" היה חדש בוורשה החסידית, אך גם שיטת הלימוד הייתה חדשנית בסגנון ליטאי.
בעקבות מגוריו בסוף ימיו של רבי חיים סולובייצ'יק בורשה הפולנית, החלה להיקלט בקרב יהודי ורשה שיטת הלימוד הליטאית-למדנית, שלא כמו שיטת הפלפול שהייתה נהוגה עד כה.
שינוי זה בא לידי ביטוי בפריחת ישיבת תורת חיים בהנהגת חתנו של הרב סולובייצ'יק - שבעצמו היה פולני ממשפחה חסידית שהתקרב לשיטת לימודו של חותנו רבי חיים.
בישיבה ניכרה עקבותיה של שיטת הפלפול הוותיקה, יחד עם ההתחדשות שהביאה שיטת הלמדנות ההגיונית-בריסקאית מבית גדולי ליטא.
שעורי חמיו היו לקו ומשקולת בדרך שיעוריו של ראש הישיבה הרב צבי דב (הירשל).
עם זאת הייתה לו גישה אישית מיוחדת, בתוספת נופך וסגנון אישי משלו.
בעוד חדושיו של רבי חיים היו מתומצתים ומכוונים רק לשורשי הדברים ולמסקנה שבהם, אצל ר' הירשל תפסה השקלא וטריא מקום נכבד, והוא נהג להתעכב על דף הגמרא הנלמדת על הסדר בישיבה.
מיסוד הישיבה בשנת תרע"ח כיהן רבי יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק בראשות הישיבה עד למינויו כרבה של בריסק במקומו של אביו לאחר כשנה וחצי.
לצדו כיהן כראש הישיבה גיסו הרב צבי הירש גליקסון, חתנו של הרב חיים סולובייצ'יק.
לאחר התמנותו של הרב יצחק זאב כרבה של בריסק המשיך הרב גליקסון לבדו בתפקיד והנהיג את הישיבה עד הירצחו בשואה בגטו ורשה.
הרב משה גרודזינסקי בנו של ר' איטשע שימש כמשגיח, עד שנת עלייתו לארץ בשנת תרפ"ג.
משנת תרע"ו חתנו של ר' משה - הרב אברהם אדלר כיהן כר"מ עד עלייתו לא"י בשנת תרפ"א (לאחר עלייתו הצטרף לישיבת תורת חיים בירושלים העתיקה.)
הרב משה קוזולובסקי שימש קודם כמו"ץ בווילנא, כיהן כר"מ עד לפטירתו בשנת תרפ"ט.
אברהם ישראל משה סלומון כיהן כר"מ עד עלייתו לא"י בשנות השלושים.
במוסדות תורת חיים של הרב גרודזינסקי
בחורף תרס"ז כיהן בה כר"מ הרב אברהם ישראל משה סלומון - 'הרב מחרקוב'.
בסביבות תרס"ו כיהן בה הרב אליעזר לופט כמנהל רוחני למשך שנה.
לאחריו ניהל את הישיבה הרב שלמה גרודזנסקי.
ולאחריו בשנים הנושקות למלחמת העולם הראשונה ניהל את הישיבה הרב אלחנן יעקובוביץ.
מבוגרי הישיבה שימשו ברבנות בקהילות ישראל, וביניהם קהילת וסילוביץ, רדום (ר' פייבל בורשטיין), איזביץ ועוד.
בין בוגרי הישיבה הידועים ניתן למנות את:
הרב יצחק הוברמן ("הצדיק מרעננה").
הרב יהושע משה אהרונסון - תלמיד התלמוד תורה.
ישיבת תורה בתפארתה (מכונה "תפארתה" בהגיה עברית- "תפארתו" במלעיל) היא ישיבה גדולה חרדית-ליטאית באלעד.
הישיבה נוסדה בשנת תשע"ד על ידי הרב אהרן יהודה לייב שטינמן עבור הבחורים ואנשי הצוות שפרשו מישיבת כנסת יצחק בחדרה.
הישיבה הוקמה על רקע המחלוקת בציבור הליטאי בין נאמני הרב שטיינמן לנאמני הרב שמואל אוירבך ובעקבות הזדהותם של ראש ישיבת חדרה, הרב ארנברג, והמשגיח, הרב טוביה נוביק, עם מפלגת בני תורה.
לאחר שניסיונות פשרה לא הצליחו, הורה הרב שטיינמן להקים ישיבה חדשה והטיל על יעקב וירז'בינסקי, מנהל ישיבת אורחות תורה, את הניהול הלוגיסטי והגשמי של הישיבה החדשה.
בעקבות כך עברו בהוראת הרב שטיינמן לישיבה החדשה כ-130 בחורים, ומצוות הישיבה עברו הרב אלעזר דוד אפשטיין (חתנו של הרב חיים קניבסקי), הרב רפאל גפן, הרב אפרים רוטשילד והרב אברהם ישעיהו סוקולובסקי.
הישיבה דוגלת בסגירות ובצמצום מהעולם שבחוץ שבא לידי ביטוי בתקנון האוסר על הבאת נגני mp3 כשרים לישיבה, וכן על הבאת פלאפון המשמש לשיחות בלבד, והאוסר נסיעה בטרמפים (על ידי אנשים שאינם בני תורה).
הישיבה הוקמה בה' בטבת תשע"ד בקמפוס קריית חינוך לבנים של הרב שאול דולינגר באשדוד.
בזמן קיץ מונה הרב יעקב סטפנסקי, שכיהן בעבר כראש ישיבת אמרי צבי במודיעין עילית לראש הישיבה.
באלול תשע"ה נוסף לצוות הר"מים הרב חיים יעקב כגן.
הרב רפאל גפן והרב דוד אפשטיין מכהנים כרמי"ם בשיעור א'.
הרב אפרים רוטשילד והרב חיים יעקב כגן מכהנים כרמי"ם בשיעור ב'.
ראש הישיבה הרב יעקב סטפנסקי מוסר שיעורים לבני שיעור ג' בימים ראשון, שני וחמישי - ובנוסף מוסר שיעור כללי לכלל התלמידים ביום שלישי בהיכל הישיבה.
ר"מ בקיאות הוא הרב מתתיהו זאב שציגל, וראש ה"קיבוץ" הוא הרב אברהם ישעיהו סוקולובסקי.
המשגיח הרוחני בישיבה הוא הרב נח פלאי, שכיהן קודם לכן כמשגיח בישיבת רבנו חיים עוזר.
גם הרב זאב כַּהַן, ר"מ בישיבת מאור התלמוד, מוסר שיחות מוסריות בישיבה.
כמשגיחים קטנים (מקקי"ם) מכהנים - הרב מרדכי הרשקוביץ בשיעור ב', הרב אורי דיקמן בשיעור א' והרב שמחה אקרמן.
במשך תקופה שימש הרב יחיאל מאיר צוקר כמשגיח נוסף בישיבה.
באלול תשע"ד עברה הישיבה לאלעד וממוקמת בקרוואנים בקמפוס רחב ידיים בכניסה לעיר.
במרץ 2023 הונחה אבן הפינה למבנה קבע לישיבה.
ישיבת תורת אמת ("שניידר'ס ישיבה") הייתה ישיבה ליטאית בלונדון.
מקים וראש הישיבה היה הרב משה שניידר.
ראשיתה של הישיבה הייתה בפרנקפורט.
בשנת תרע"ב הקים הרב שניידר ישיבה בממל.
הישיבה פעלה עד מלחמת העולם הראשונה.
לאחר המלחמה, בסביבות שנת תר"פ הקים ישיבה בפרנקפורט.
הישיבה התנהלה וחינכה בסגנון ישיבות ליטא.
לישיבה הגיעו בעיקר בחורים שנמלטו מפולין מחשש גיוס.
הישיבה לא נטלה שכר לימוד ונתנה אש"ל מלא.
הרב שניידר מסר שיעורים ושיחות מוסר בישיבה.
הוא הדגיש את נושא לימוד המוסר בישיבה, בהתלהבות ובקול בוכים כהוראת רבי ישראל מסלנט ותלמידו הרב שמחה זיסל זיו.
שיחותיו היו חריפות ותובעניות, והוא לא הרשה לבעלי בתים מהעיר לשומעם, מחשש שישבר לבם.
הוא היה חוזר בשיחותיו על פסוקי ואמרות מוסר בבכיות.
בישיבה ביקרו רבנים שנקלעו לעיר, ומסרו בה שיעורים, בהם הרב אריה לייב רובין, הרב משה מרדכי אפשטיין, הרב אהרן וואלקין ורבי ישראל מצ'ורטקוב.
הרב אפשטיין בירך שהחיינו כשביקר בישיבה, מרוב התפעלותו מישיבה ברמה כזו בתוככי גרמניה.
בני העיר לא התלהבו מסגנון ישיבה כזו וכמעט שלא תמכו בה.
יוצא מן הכלל היה זליג שכנוביץ, עורך ה"דער איזראעליט".
בשל נסיעותיו של הרב שניידר לקבץ כסף לישיבה, הוא מינה את הרב משה קרפל למגיד שיעור במקומו.
הרב קרפל כיהן בישיבה משנת תר"פ עד שנת תר"צ.
בוגרי הישיבה כיהנו במשרות רבנות, הוראה ושחיטה ברחבי גרמניה.
התלמידים העריצו את ראש הישיבה, וכינוהו "הרבי".
לאחר עליית הנאצים לשלטון, גורשו הבחורים מפולין והישיבה נותרה עם מעט בחורים.
הוא פעל בקרב בחורים מקומיים, וייסד ישיבת בוקר לתפילה וסדר לימוד עד לעבודה, סדר לימוד לאחר העבודה וסדרי לימוד מלאים בשבת וביום ראשון.
חלק מהבחורים הושפעו ועזבו את עבודתם.
בתקופה זו החלו הצעירים לקבל את רעיון לימוד התורה, גם בשל דרישת מחנות ההכשרה של אגודת ישראל, בפרט של שאול לוסטיג, ללימוד בישיבה כחלק מתנאי ההכשרה.
חלק מהבחורים היו בעלי תשובה, והוא נרתם ללמדם דינים ויסודות בסיסיים בתורה.
הרב שניידר כותב בשנת תרצ"ח שבין הבחורים בישיבה, ישנם כאלו שעד "לפני 3 שנים אכלו חזיר וחיללו שבת, וכעת המה מצוינים, לומדים בהתמדה ועצומה, וישנם כאלה שבבואם אל הישיבה לא ידעו לברך על התורה, ועתה הם ב"ה יקרים מסולאים מפז...".
בתקופה זו שימש כר"מ, הרב גרשון חנוך יודאלייב, גיסו של הרב שניידר.
הישיבה סבלה בתקופה זו מרדיפות.
פעם נכנסו נאצים לישיבה והחלו להכות את הבחורים.
מספר שנים לפני המלחמה, החליטו השלטונות להשאיר רק ישיבה אחת בעיר.
הרב שניידר חשב שכנתין זר, ודאי לא יזכה להשארת ישיבתו ופנה למנהל הישיבה של הקהילה הכללית שיאות לקבל אותו ואת תלמידיו ככיתה בישיבתו.
מנהל הישיבה סירב בחשש שהשלטונות יתפסו את ההערמה.
הרב שניידר פנה לאחראי מטעם הממשלה, והתחנן אליו שהשקיע את כל חייו בישיבה זו, והלה הסכים להשאיר את ישיבתו.
בשנת תרצ"ט נסגרה הישיבה על ידי הנאצים.
הרב שניידר פתח ישיבה בביתו ועשרות בחורים השתכנו בביתו.
לאחר שראה שאין אפשרות להמשיך בהפצת יהדות בעיר, החליט להגר לבריטניה.
עם בואו ללונדון, פתח הרב שניידר את הישיבה עם בחור אחד בלבד, בבית מדרש של העשיר סנדר הרמן.
בהשתדלות הרב שלמה שיינפלד קיבל היתר להביא ללונדון שלושים מתלמידיו, שהיו ברחבי גרמניה ופולין.
לישיבה הצטרפו גם בחורים מווינה שגורשו משם ובישיבה היו 80 בחורים.
הקמת הישיבה עלתה בקשיים רבים.
הבחורים שהיו פליטים תקופה ארוכה, היו במצב נפשי קשה, בנוסף לדאגתם לחיי משפחותיהם.
גם המצב הכללי והכלכלי בלונדון היה קשה עקב ההפצצות והפליטים המרובים.
הרב שניידר חיזק את תלמידיו בכך שישיבות מזרח אירופה נחרבות, ועליהם להקים ישיבה חדשה.
הוא לא הצליח לגייס ר"מים, והתלמידים המבוגרים בוגרי ישיבות ליטא מסרו שיעורים לבחורים הצעירים, כשבנו הרב גדליה מכהן מעליהם.
כל בחור מבוגר נדרש ללמוד מספר שעות עם תלמיד צעיר.
בשנת ת"ש החל לכהן כר"מ בישיבה חתנו של הרב שניידר, הרב אליעזר לופיאן.
בקיץ אותה שנה, כלאה הממשלה את ילידי גרמניה ואוסטריה, וכמחצית מבחורי הישיבה נשלחו למחנות הסגר.
לאחר שהישיבה הצטמצמה, שלח הרב שניידר את בחוריו לשכנע בחורים יהודיים שעבדו בסדנאות הצבא או היו בקיבוצי הכשרה, שיבואו לישיבה, ואכן מספר בחורים ניאותו והפכו לבחורי ישיבה.
כשנודע לממשלה מפעולותיו אלו, היא הורתה על סגירת הישיבה.
בעזרת שתדלנות בוטלה סגירת הישיבה, והבחורים מה"הכשרה" הותרו להישאר בה, אך נוצר צו גירוש על הרב שניידר.
בהמשך בוטל צו זה בעזרת הרב יוסף הרמן הרץ.
בשנת תש"ג מונה חתנו של הרב שניידר, הרב זיידל סמיאטיצקי לר"מ בישיבה.
הרב סמיאטיצקי, בוגר ישיבת מיר, העלה את רמתה של הישיבה.
בוגרים רבים של הישיבה למדו לאחר נישואיהם בכולל בגייטסהד.
בהמשך מונה חתן נוסף, הרב אלתר שלמה יצחק הלפרן, בוגר הישיבה מפרנקפורט.
בשנת תש"ד היגרה הישיבה למנצ'סטר, לאחר שהבחורים חששו להישאר בעיר.
לאחר כשנה חזרה הישיבה ללונדון.
בשנת תש"ז נסע הרב סמיאטיצקי בהוראת חותנו, להונגריה, והביא עשרות בחורים ניצולי השואה.
בשנת תש"י נפתח כולל בסמוך לישיבה.
בשנת תשי"א נסע חתנו הרב יצחק צבי סמיטיצקי למרוקו והביא משם עשרים בחורים.
במרוקו התגוררה משפחת רייכמן, ובנם משה יוסף פעל במקום לקבץ בחורים ולשולחם ללונדון.
הבחורים למדו את שפת היידיש והתערו בישיבה.
בין הבחורים היה הרב יעקב טולידאנו ואחיינו הרב ניסים טולידנו מגרעין בחורים אלה יצאו רבנים וראשי ישיבות ספרדים בישראל ובתפוצות.
הישיבה הצליחה לפתח רמה גבוהה כישיבות ליטא.
הרב אהרן קוטלר והרב מפוניבז' מסרו בה שיעורים בשהותם בלונדון.
בוגרים רבים של הישיבה שימשו ומשמשים במשרות רבנות ברחבי העולם.
בין הבוגרים הבולטים, הרב יצחק טוביה וייס והרב משה שטרנבוך.
כיום קיים כולל בישיבה בראשותו של הרב מנחם הלפרן, בנו של הרב אלתר הלפרן, ונכדו של הרב שניידר.
ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית בישראל היא ישיבה ותיקה של חסידות חב"ד בישראל, במסגרת רשת ישיבות תומכי תמימים ליובאוויטש.
מוסדותיה שוכנים בלוד ובכפר חב"ד.
בשנת תרצ"ח (1938) נוסדה בתל אביב ישיבת "אחי תמימים" על ידי הרב אליעזר קרסיק, לימים יו"ר אגודת חסידי חב"ד בישראל.
הרב חיים שאול ברוק היה אחד מראשי הישיבה והמשפיע הראשי בה.
שנה לאחר הקמת הישיבה החל לכהן כר"מ ראשי הרב שלום נח ברזובסקי, בחודש אלול ה'תש"א פתח הרב ברזובסקי את ישיבת סלונים ובמקומו התמנה הרב דוד פוברסקי שכיהן כר"מ ראשי במשך שלוש שנים עד הקמת ישיבת פוניבז'.
לאחר עזיבת הרב פוברסקי התמנה הרב יואל קלופט כר"מ ראשי בישיבה.
מלבדם כיהן בישיבה גם הרב דוד חנזין בתור ר"מ.
לאחר בוא ניצולי השואה מארצות אירופה נוצר צורך להקים ישיבה נוספת.
הרב זושא וילמובסקי ביקר בשנת תש"ט (1949) בלוד וראה בסמוך לבתי הגרעין הראשון של שיכון חב"ד לוד בניין נטוש בן שלוש קומות.
הוא הכריז על המקום כישיבת תומכי תמימים.
הישיבה שם כונתה ה"פרדס", משום ששכנה ליד פרדס תפוזים.
אחרי חג הפסח תשי"א (1951) התאחדו שתי הישיבות לישיבה אחת, והיא נקראה 'ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית'.
ראשי הישיבה היו הרב ברוך שמעון שניאורסון, הרב ישראל גרוסמן והרב יעקב כ"ץ.
משפיע הישיבה, הרב שלמה חיים קסלמן, היה הדמות הדומיננטית בה עד לפטירתו בשנת תשל"א, אז מונה לתפקיד הרב מנחם מנדל פוטרפס.
את הישיבה ניהל עד לפטירתו אפרים וולף בסיוע בנו ברק'ה וולף.
אחריו ניהל אותה מנשה חדד עם בנו שלום בער חדד שהחליפו לאחר פטירתו.
בשנת תשט"ו (1955) הוקם בכפר חב"ד תחת הנהלת הישיבה 'בית הספר למלאכה' שיועד עבור העולים החדשים.
הוא שילב לימודי קודש עם לימודי מקצוע.
בשנת תשט"ז (1956) התרחש פיגוע טרור רצחני בבית הספר שבעקבותיו קרא האדמו"ר מחב"ד להרחיב את הישיבה ומוסדותיה.
בב' באייר תשי"ח (22 באפריל 1958) נערכה הנחת אבן הפניה לבניין הישיבה הגדולה בכפר חב"ד בהשתתפות הרבנים הראשיים לישראל, ראשי ישיבות, אדמו"רים, חברי כנסת ועוד.
הבניין נחנך בשנת תשכ"ג (1963).
בשנת תש"ל (1970) הוקם מוסד מקביל לבית הספר למלאכה בקריית מלאכי על ידי הרב יוסף הרטמן.
בשנת תשע"ה זכה בית הספר בפרס מנהל החינוך הדתי של משרד החינוך.
בית הספר פעיל כגוף עצמאי.
בשנות השבעים והשמונים פתחה הישיבה סניפים במגדל העמק, קריית גת, ובקריית מלאכי.
עם השנים הפכו הסניפים לעצמאיים.
בנוסף מפעילה הישיבה כולל אברכים בבניין 770 שבכפר חב"ד, בראש הכולל עומד הרב שלום בער לבקובסקי.
ישיבה גדולה - כפר חב"ד
בבניין הישיבה הגדולה בכפר חב"ד היו שתי קומות של פנימייה, ובשנת תש"מ נוספה קומה שלישית.
בקומת הקרקע היה אולם לימודים, מטבח וחדר אוכל.
בי"ג בטבת תשכ"ג עברו התלמידים המבוגרים מלוד לבניין החדש.
בית המדרש לא הספיק עבור התלמידים, וכבר בב' באייר תשכ"ג נערכה הנחת אבן הפינה לבית מדרש חדש.
בי"ב בתמוז תשכ"ו נערכה חנוכת הבניין שנקרא 'בית פנחס', על שם החסיד פנחס אלטהויז.
באותה חגיגה נערכה מגבית 'מגן האלף', שבה נקראו החסידים לתרום אלף לירות.
המגבית אפשרה לישיבה להשלים את הבניין, כולל חדרי לימוד, בשנת תשכ"ט (1969).
המבנה תוכנן על ידי האדריכל יוסף שנברגר.
עד ה'תשע"ה היה ראש הישיבה הרב יעקב כ"ץ.
ראשי הישיבה לאחר פטירתו היו הרב מאיר צבי גרוזמן עד לפטירתו בה'תשע"ז, הרב אליהו לנדא והרב יעקב גולדשמיד.
בחודש תמוז ה'תשע"ט מונה לתפקיד ראש הישיבה הרב יוסף יצחק בלינוב.
המשפיע הראשי הוא הרב שניאור זלמן גופין, לפניו מילאו את התפקיד הרב מנחם מנדל פוטרפס והרב שלמה חיים קסלמן.
תלמידי הישיבה מוציאים קובץ "הערות התמימים ואנ"ש" המכיל חידושי תורה של רבני ותלמידי הישיבה.
מדי שנתיים יוצא לאור ספר פלפולים שבו חקירות תורניות בגמרא, הלכה, מנהג ועוד, מאת רבני הישיבה ותלמידיה.
נכון לשנת הלימודים תשפ"ה (2025) לומדים בישיבה כ-270 בחורים.
בשנת תש"פ הוחלפה ההנהלה וראש הישיבה כרגע הוא הרב יוסף יצחק בלינוב, והמשגיח הוא הרב חיים דוד וילהלם.
הישיבה הוקמה בשנת תש"ט למען עולים חדשים לארץ.
בשנת תשכ"ח החלה בניית מבנה חדש לישיבה בלוד, בקרבת מקום.
במהלך שנותיה הישיבה עברה מלוד לפרדסים השוכנים לצד העיר, ולאחר כמה שנים חזרה הישיבה אל מקומה הראשון - ועד היום שוכנת שם הישיבה.
בראשות הישיבה עומד הרב יצחק אייזיק קעניג.
המנהל הרוחני הוא בנו הרב מנחם מרדכי קעניג.
המשפיע והמשגיח הראשי הוא הרב יוסף יצחק בוטמן.
נכון לשנת הלימודים תשפ"ו (2024-5) לומדים בישיבה מעל 400 בחורים.
קריית חינוך - אוהלי תמימים כפר חב"ד
קריית החינוך 'אוהלי תמימים' בכפר חב"ד מיועדת לתלמידים שאינם מתאימים ללמוד לימודי קודש לאורך כל היום.
התלמידים לומדים לפני הצהריים לימודי קודש ולאחר מכן חשמל ואלקטרוניקה.
קריית החינוך נמצאת בשטח שבו היה בעבר בית הספר למלאכה.
בשנת הלימודים תשע"ז (2017) למדו בה כמאה בחורים.
מנכ"ל המוסד הוא שמואל רייניץ וראש הישיבה הוא הרב משה הלל.
ישיבת תורת זאב (מכונה "סולובייצ'יק") היא ישיבה גדולה המשתייכת לזרם החרדי ליטאי.
הישיבה שכנה בשכונת רמת שלמה בירושלים.
בתשפ"א עברה לשכונת רמת בית שמש ג' שבעיר בית שמש.
הישיבה קרויה על שמו של הרב זאב איידלמן.
הישיבה הוקמה תחילה ככולל אברכים תורת זאב כשבהוראת הרב שטיינמן מונה הרב ברוך סולובייצ'יק, חתנו של הרב חיים סרנא ובנו של הרב משה סולובייצ'יק לעמוד בראשות הכולל.
בשנת ה'תשס"ג הפך הכולל לישיבה גדולה.
הישיבה הוקמה במבנה בשכונת ממילא בירושלים שהיה בבעלות איל ההון רפאל הררי מפריז ששימש כפטרון הישיבה בתחילת דרכה.
בזמן הקיץ הראשון הגיעו לקיבוץ קבוצות בחורים מישיבות פוניבז', אור ישראל ובית מתתיהו שהיוו את גרעין הייסוד של הישיבה.
בשנת תשס"ז עברה הישיבה למבנה שכור בשכונת רמת שלמה בירושלים, ובתחילת זמן אלול תשפ"א למבנה הקבע שלה בשכונת רמת בית שמש ג' בעיר בית שמש.
בשנת תשע"ד הצטרף הרב דוד כהן ראש ישיבת חברון לכהן כראש ישיבה לצדו של הרב סולובייצ'יק כשהוא מוסר שיעור כללי ושיחה מדי שבוע עד לשנת תש"פ בה הפסיק לכהן.
הרב סולובייציק מוסר שיעורים יומיים.
ישיבת תורת חסד הייתה ישיבה גדולה ליטאית בעיר בריסק בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה.
בראשות הישיבה כיהנו הרב משה סוקולובסקי והרב שמחה זליג ריגר הדיין של בריסק.
הישיבה הוקמה לפני מלחמת העולם הראשונה כמסגרת לימודית לתלמידים מהקהילה היהודית בבריסק.
בשנותיה הראשונות התרכזו התלמידים בבית המדרש "משמר" בעיר ולמדו בצוותא כשרב העיר שימש כראש ישיבה.
לאחר מינויו של הרב חיים סולובייצ'יק לרב העיר הוא מינה את תלמידו הרב שמחה זליג ריגר לראש הישיבה, נוסף על משרת מורה הוראה ודיין בעיר.
בהמשך נתמנה הרב משה סוקולובסקי לר"מ בישיבה ולאחר תקופה העדיף הרב ריגר להתמקד במשרת ההוראה ופסק ממסירת שיעורים והרב סוקולובסקי מונה לראש הישיבה.
המשגיח בישיבה היה הרב אברהם יעקב גורדון.
תלמידי הישיבה המובחרים אף שמעו שיעורים מרב העיר, הרב יצחק זאב סולובייצ'יק, על סדר קדשים.
לאחר פטירת הרב סוקולובסקי בתרצ"א, ביקש הרב מבריסק למנות את הרב שך לראש הישיבה במקומו, הוא הגיע לבריסק לתקופת ניסיון אולם לאחר שהוברר לו שיהיה עליו לשאת בעול הכלכלי של הישיבה הוא סירב לקבלת התפקיד.
במקומו מונה הרב ישראל חיים קפלן, חתנו של הרב ירוחם ליבוביץ ממיר.
הרב קפלן כיהן בישיבה עד לתקופה הסמוכה לפרוץ מלחמת העולם השנייה אז הצליח לברוח ומשם לארצות הברית.
המכללה הרבנית של אמריקה הוא המטה המרכזי של חב"ד בניו ג'רזי, השוכן במוריסטאון.
המוסד כולל ישיבה גדולה - סניף של רשת ישיבות תומכי תמימים ליובאוויטש, ישיבת "תפארת בחורים" לבעלי תשובה (עם מסלול לתואר ראשון בלימודי דת), כולל אברכים, תלמוד תורה, בית ספר לבנות, הוצאת ספרים, מחנה קיץ, ומכון סמיכה לרבנות.
הישיבה נוסדה על ידי משה הרסון, מספר שנים לאחר ביקורו של רבי יוסף יצחק שניאורסון בעיר בשנות ה-40. סביב הישיבה הוקמה קהילת חב"ד במקום.
ראשי הישיבה הם הרב שניאור זלמן וילשנסקי והרב שלום שפלטר.
משפיע הראשי בעבר היה הרב אלימלך צויבל.
הרב ברל לזר - רבה הראשי של רוסיה
הרב זושא וולף - מחבר ספרים
הרב שמואל קמינצקי - רב העיר דניפרו
הרב יוסף חיים קנטור - השליח הראשי של חב"ד בתאילנד
דוד רוטנברג - איש תקשורת חרדי
ישיבת "תפארת בחורים" לחוזרים בתשובה נוסדה בקיץ 1973 על ידי הרב אברהם ליפסקר, ששימש כמשפיע בישיבה.
הישיבה מוסמכת על ידי מדינת ניו ג'רזי להעניק תואר ראשון בלימודי דת.
ב-2009 נפתח מכון סמיכה לרבנות, בראשות הרב יעקב וגנר.
מלבד הסמיכה המקוצרת המקובלת בישיבות חב"ד הוקמה גם תוכנית סמיכה ארוכה יותר, בראשות הרב חיים שפירא.
במחלקה נלמדת תוכנית שאושרה על ידי הרב מרדכי אליהו.
הלימודים מוכרים ב"התאחדות בתי הספר הרבניים והתלמודיים ללימודים מתקדמים" וב"הוועדה להשכלה גבוהה בניו ג'רזי" וכן על ידי הרבנות הראשית לישראל.
כולל אברכים "תפארת אברכים", בראשות הרב חיים ברפמן וכולל נוסף לחוזרים בתשובה.
"חדר ליובאוויטש" תלמוד תורה ובית ספר ובנות, בהנהלת הרב אהרן וילשנסקי.
מחנה קיץ לילדים בגילאי 13 עד 14. הוא כולל חצי יום של לימוד, חצי יום של פעילויות וטיולים.
הוא מנוהל על ידי מנדל גולדברג.
לישיבה הגדולה מערכת הוצאת ספרים, שהוציאה ספרים, קבצים וקונטרסים.
הספרים עוסקים בחידושי תורה וחסידות, חלקם מפי תלמידי הישיבה.
ישיבת תל אביב הייתה ישיבה לגילאי 10-14 שהוקמה על ידי הרב שלמה הכהן אהרונסון.
הישיבה התייחדה כישיבה הראשונה בארץ ישראל בה שפת ההוראה הייתה עברית ושבה שילבו לימודי חול עם לימודי הקודש.
הישיבה הייתה למודל להקמת כיתות ישיבתיות בתוך החינוך הממלכתי דתי.
ישיבת תל אביב הוקמה על ידי הרב שלמה אהרנסון והרב זאב גולד ואגודת "תורה" שליד בית הכנסת הגדול של תל אביב.
בשנים 1927-1928 למדו בישיבה כ-33 תלמידים בשלוש כיתות.
בימי הרב אהרנסון והרב עמיאל נקבעה שבת פרשת נשא כשבת לאיסוף כספים עבור הישיבה, שבה כל התרומות של העולים לתורה נתרמו לישיבה.
כשנתמנה הרב עמיאל לרבה של תל אביב הוא ביקש להרחיב את הישיבה לכלול כיתות יותר גבוהות, אולם הנהלת הישיבה חששה לקחת על עצמה עול כזה וישיבת היישוב החדש הוקמה כמוסד נפרד.
בשנת 1939 הוחלט על איחוד ישיבת תל אביב עם ישיבת היישוב החדש וישיבת תל אביב הייתה לסניף של ישיבת היישוב החדש.
בשנת 1939 למדו בישיבה כ-110 תלמידים בארבע כיתות, שלכל אחת הייתה ר"מ.
כן היו שישה מורים ללימודי חול במשרה חלקית.
בשנות ה-60 הייתה ישיבת תל אביב בית ספר על אזורי בתוך החינוך הממלכתי דתי.
הלימודים בה נמשכו מ-7 בבוקר על 5 אחר הצהריים, חמש שעות לימוד בבוקר במקצועות קודש ו-4 שעות אחר הצהריים בלימודי חול.
בשנות ה-60 הובא הישיבה כדגם להקמת כיתות ישיבתיות בתוך החינוך הממלכתי דתי.
הלימודים בישיבה התקיימו בבית הכנסת הגדול ברחוב אלנבי.
בשנות ה-30 נתקבל מגרש להקמת מבנה לבית הספר ברחוב טרומפלדור בצמוד לבית הכנסת "נחלת יצחק".
בעקבות פטירתו של הרב אהרנסון הוחלט שהמבנה ייקרא על שמו.
ב-15 במרץ 1936 הונח אבן פינה למבנה.
במהלך שנות ה-30 הוקם שלד על המגרש, אולם בהיעדר אמצעים לסיימו הוא נשאר נטוש עד שנחנכה קומה אחת במרץ 1941 והלימודים הועברו לבניין החדש וישיבת היישוב החדש עברה לבית הכנסת הגדול.
בשנות ה-60 השתכן בבניין של הישיבה כולל "שבט מיהודה" של הרב אונטרמן.
לימים עברה ישיבת תל אביב למבנה צמוד לישיבת היישוב החדש.
במבנה ברחוב טרומפלדור שוכן בית ספר של רשת החינוך אנקורי.
בשנת 1927 עמד בראש הישיבה הרב מאיר בן הרב אלחנן ברלין שהיה לפני כן רב קהילה ברוסיה, המשגיח היה הרב אליהו דב ברקובסקי וכר"מים כיהנו פרידמן וכרמלי.
בשנות ה-40 עמד בראש הישיבה הרב דב כץ ולצדו לימדו הרב דב לאפין והרב אריה פאריז.
בשנות ה-60 עמד הרב פריז בראש הישיבה.
המשגיח בישיבה בין השנים 1935-1925 היה הרב אליהו דב ברקובסקי, שגם הכניס בישיבה סדרים חדשים.
ישיבת תורת רפאל (בעגה ישיבתית: תּוֹיְרַעס) הייתה ישיבה קטנה חרדית־ליטאית שפעלה בשכונת רמת שלמה בירושלים בין השנים ה'תשנ"ז (1997) – ה'תשפ"ב (2022).
הישיבה נחשבה מהישיבות הקטנות המובילות במגזר הליטאי, יחד עם ישיבת קול תורה לצעירים.
הישיבה הוקמה בשנת תשנ"ז (1997) על ידי הרב חיים קוק, ונקראה על שם סבו הרב רפאל קוק.
בנשיאות הישיבה עמד הרב שמחה קוק, אביו של הרב חיים.
עם הקמתה מנתה הישיבה 18 בחורים שהתקבצו בעיקר מחוג המקורבים והמכרים של רבני הישיבה דאז, ובזמני השיא שלה למדו בין 90-120 בחורים בכל אחת משלוש השכבות.
עם הקמת ישיבת נתיבות חכמה, שלחה ישיבת תורת רפאל בחורים רבים לישיבה, שהיוו את גרעין היסוד שלה ועזרו להצלחתה.
באלול תשע"ח (2018) פתחה הישיבה סניף בביתר עילית, בראשות הרב זאב כץ (בנו של הרב יעקב כץ), ששימש לפני כן כר"מ בישיבה.
בשנת תשפ"א הוכרז על פתיחת סניף נוסף בעיר בית שמש.
בישיבה שימש הרב מרדכי (מוטי) שפירא כר"מ מעת הקמתה וכעבור שנתיים מונה לכהן כמשגיח הישיבה, במקום הרב זאב צבי זאבי, שעבר לשמש כמשגיח בישיבת אמרי נועם.
במשך השנים נוצרו חילוקי דעות בין הרב שפירא לצוות הישיבה על האופן הראוי שיש להנהיגה, לאחר שהישיבה החלה בהידוק הפיקוח על הבחורים.
באדר תשפ"א (2021) עזב הרב שפירא את הישיבה ועורר שם סערה.
לאחר עזיבתו מונה הרב ישראל קליין למשגיח במקומו, והרב שפירא פתח את ישיבת 'היכל אברהם' בתמיכתו של הרב משה הלל הירש.
באלול תשפ"ב (2022) קיבלה הישיבה 40 בחורים בלבד לשיעור א', בא' באב הודיעה הישיבה כי בשל בעיות טכניות רבות הישיבה תיסגר, ובסוף אותה השנה הפסיקה את פעילותה.
אחת לשנה בחודשי החורף לאחר כשבועיים של חזרות נבחנו התלמידים על כ־60 דפי גמרא בעל־פה בקבוצות ביום מסוים ביישוב גמזו.
כמו כן תפילות השבת ארכו זמן רב מהמקובל בציבור הליטאי, וסעודה שלישית נמשכה בשירי דבקות והתעוררות לעיתים מספר שעות.
ישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש המרכזית – 770 היא הישיבה המרכזית של חסידות חב"ד מאז 1940 והסניף הראשי של רשת ישיבות תומכי תמימים ליובאוויטש, השוכנת בשכונת קראון הייטס שבברוקלין, ניו יורק.
לימודי הישיבה מתקיימים בהיכל מרכז חב"ד העולמי – 770. הישיבה מיועדת לתלמידים שסיימו 6 שנות לימודים בישיבה קטנה וישיבה גדולה ומעוניינים להמשיך את לימודיהם למשך שנה אחת לפחות.
הישיבה הוקמה עם הגעתו של האדמו"ר רבי יוסף יצחק שניאורסון לניו יורק מאירופה ועל ידו, בתחילת 1940. בתחילה נקראה בשם "אחי תמימים" והיא כללה את תלמידי הרב ישראל ג'ייקובסון שברחו יחד עמו מישיבות תומכי תמימים בוורשה ובאוטבוצק עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, בנוסף למספר בחורים מקומיים שהצטרפו לישיבה.
בסוף השנה, הוחלף שם הישיבה ל"תומכי תמימים" והוקמה מחלקה לתלמידים צעירים שנשארה בשם "אחי תמימים".
הרב שניאורסון מינה הנהלה רוחנית לישיבה, בראשה עמד חתנו הרב שמריהו גוראריה שניהל גם את שאר סניפי הרשת.
לאחר פטירת האדמו"ר ובהמשך מינוי ממלא מקומו רבי מנחם מנדל שניאורסון, הפך הרב שניאורסון לנשיא הישיבה, בעוד גיסו הרב גוראריה מנהל אותה.
הרב שניאורסון קבע כי כל סניפי רשת הישיבות יעמדו תחת "מרכז רשת ישיבות תומכי תמימים" שמנוהל על ידי הישיבה המרכזית.
ראשי הישיבה לאורך שנות קיומה היו הרב ישראל זאב גוסטמן, הרב ישראל יצחק פיקרסקי והרב מרדכי מנטליק.
המשפיע הראשי של הישיבה היה הרב יואל כהן, ומנהלה הרוחני היה הרב דוד רסקין.
החל משנות ה-60 תלמידי חב"ד בניו יורק לומדים את מסלול 6 שנות הלימוד בישיבות שונות ברחבי המדינה, בעוד הישיבה המרכזית מיועדת לבחורים בוגרים.
קבוצות הבחורים בישיבה מתחלקות ל-3:
בוגרי ישיבות חב"ד מישראל לאחר מסלול 6 שנות לימוד באים לניו יורק לשנת לימוד בישיבה המרכזית המכונה שנת ה"קְבוצֶה" (נהגה במלעיל).
לאחר שנת הלימוד יש שבוחרים להמשיך את לימודיהם בישיבה למשך שנים נוספות.
בחורים מארצות-הברית - לאחר 6 שנות לימוד בישיבות חב"ד ברחבי ארצות הברית, שנה נוספת או שנתיים מוקדשות לשנת "שליחות", ולאחריה באים ללמוד בישיבה המרכזית למשך תקופה.
חלקם הגדול לומד בישיבה עד החתונה, בדומה ל"קיבוץ" הנהוג בישיבות הליטאיות.
בחורים ממדינות נוספות - בעיקר מישיבות בצרפת וארגנטינה.
באים בקבוצות בדומה למסלול של הבחורים מארצות-הברית לאחר 6 שנות לימוד ושנת שליחות.
לומדים בישיבה למשך שנה או שנתיים.
במהלכן רובם לומדים בישיבה במסלול הסמיכה לרבנות.
הלימודים בישיבה לתלמידים הישראלים מתקיימים כל השנה ברצף, ללא חופשות.
שנת הלימודים של תלמידי ה'קבוצה' כוללת 13 חדשים והיא נמשכת מחודש אלול ועד חודש חשוון, אך הם רשאים להישאר ללמוד בה גם מעבר לכך.
רוב הבחורים אינם מתגוררים במקום והם נמצאים בה תקופות ארוכות ברציפות, אך בדרך כלל התלמידים שאינם מה'קבוצה' נוסעים בתקופות הקיץ והחגים לשליחות בבתי חב"ד מטעם המרכז שליחות.
הלימודים בישיבה זהים לסדר הנהוג ברשת ישיבות תומכי תמימים, אך קיים בה גם מסלול ייעודי ללימודי יורה דעה עבור סמיכה לרבנות כתחליף לסדר השני של לימודי הגמרא, ומסלול נוסף ללימודי חושן משפט - הלכות דיינות.
מסלולים אלו אינם מורשים עבור תלמידי ה'קבוצה' המחויבים ללמוד גמרא בשעות היום.
השיעורים בישיבה מתקיימים בשפות יידיש, עברית ואנגלית.
לישיבה בנייני פנימייה גדולים שבכל אחד מהם מאות מקומות שינה.
הראשון ממוקם ברחוב סמוך, ובו לנים תלמידי ה'קבוצה' ותלמידים נוספים מרחבי העולם, הבניין השני ממוקם ממול בניין 770 ובו לנים הבחורים המבוגרים יותר.
חדר האוכל של הישיבה ממוקם במרתף בניין הפנימייה הראשון.
השיעורים מתקיימים ב-770 ובמרתף הפנימייה.
ישיבת תורת משה היא ישיבה ליטאית לדוברי אנגלית בירושלים.
הישיבה נוסדה בשנת ה'תשמ"ב במטרה לתת מענה לתלמידי ישיבה ממדינות דוברות אנגלית.
מאז למדו בה יותר מ-1,000 תלמידים.
כל תלמידי הישיבה דוברי אנגלית.
הרוב המכריע של התלמידים מגיע מקנדה ומארצות הברית.
ומיעוטם מגיע ממדינות אחרות כמו דרום אפריקה ואנגליה.
הישיבה אינה מתנגדת ללימודים אקדמיים כל עוד הם נועדו למטרות פרנסה בלבד, ורבים מבוגריה עוסקים במקצועות שנדרש עבורם תואר אקדמי.
הישיבה הוקמה בשנת ה'תשמ"ב על ידי הרב משה מיזלמן, נכדו של הרב משה סולובייצ'יק ואחיינו ותלמידו של הרב יוסף דב סולובייצ'יק, יחד עם הרב דניאל לרפלד, שבהמשך היה ראש ישיבת בית ישראל, (נפטר בכ"א באלול ה'תשפ"ה) הרב מייזלמן קרא לישיבה על שם סבו, הרב משה סולובייצ'יק.
הישיבה שכנה תחילה במכון הארי פישל בשכונת הבוכרים בירושלים.
מאוחר יותר עברה הישיבה למרכז העיר, ובשנת ה'תשס"ט עברה הישיבה לבניין הקבע שלה בשכונת סנהדריה המורחבת.
בניין הישיבה כולל בית מדרש, חדר אוכל, פנימייה ומגרש כדורסל.
תוכנית הלימודים בישיבה היא בת שלוש שנות לימוד, והיא מחולקת לשני מסלולים, אך תלמידים רבים נשארים ללמוד בה זמן רב יותר.
קיים גם מסלול בוגרים המיועד לתלמידי ישיבה ותיקים.
ראש הישיבה הוא הרב משה מייזלמן.
המשגיח הוא הרב אלחנן מאיר פישמן, בוגר ישיבת כרם ביבנה, ישיבת נובהרדוק, ותלמידם של הרב צבי קושלבסקי, הרב שלמה וולבה והרב שלמה ברוודה.
הרמים בישיבה הם, הרב יחיאל מיכל שורקין מחבר הספר הררי קדם תלמידו של הרב יוסף דוב סולובייצ'יק, וכן הרב יהודה אברמוביץ, תלמידו של הרב נחום פרצוביץ, והרב זאב קליין, תלמידו של הרב אבא ברמן.
אחד מרבני הישיבה, הרב משה טברסקי, נרצח (יחד עם ארבעה אחרים) בפיגוע בבית הכנסת קהילת בני תורה בשכונת הר נוף בירושלים.
ישיבת תורת חסד (לעיתים: דישקינ'ס ישיבה, ישיבת דיסקין) הייתה ישיבה ברוח ישיבת סלבודקה שפעלה בעיר לודז' בפולין משנת ה'תרס"ט (1909) ועד מלחמת העולם השנייה, למעט תקופת הפסקה בשנות מלחמת העולם הראשונה.
בשנות קיומה למדו בישיבה אלפי תלמידים.
חלק מצוות הישיבה נודע בעולם היהודי כולו.
הישיבה נוסדה בשנת ה'תרס"ט (1909) בידי העשיר והעסקן היהודי-לודז'אי, סנדר דיסקין (דישקין), חותנו של רבי חיים הלר.
לאחר התייעצות עם רב העיר רבי אליהו חיים מייזל וקבלת עזרה ארגונית מרבי נתן צבי פינקל, "הסבא מסלבודקה", שבחר את צוות הישיבה: רבי שלמה גרודזינסקי ראש הישיבה ומנהלה, והר"מים: רבי שרגא פייבל הינדס שנודע אז בכינוי "העילוי מסלוצק", רבי ישראל ליב ברוידא מצ'ייקישוק ורבי יעקב טרושקין.
בניין בן שתי קומות הוקם ברחוב קילינסקי (ווידזבסקה) 27, ובו שוכנה הישיבה.
היא נקראה "תורת חסד" על שם מייסדה, חס"ד בראשי תיבות: חזוק סנדר דיסקין.
הישיבה כונתה גם בשם "דיסקינ'ס ישיבֶה" (ישיבת דיסקין), על שם מייסדה, שאף מימן את הוצאות הישיבה בתחילת דרכה.
חמשת חתניו של המייסד, שהיו אף הם למדנים מוכרים, היו אף הם שותפים לניהולה בשנות הקמתה: רבי ברוך דניאל ריבקינד (אביו של יצחק ריבקינד), רבי משה יצחק גלבורד, רבי אורי משה גורדון ("העילוי מאוזדה"), רבי שניאור זלמן שניאורסון (מצאצאי בית לובביץ') ורבי חיים הלר.
עם התבססות הישיבה, ולאחר שהר"מ רבי שרגא פייבל הינדס נקרא בידי חותנו רבי שמעון שקופ, בשנת ה'תרע"ב, לשמש ר"מ בישיבתו בבריינסק, הובא לישיבה רבי ישראל שלומוביץ (רבן של אמסטיבובה ומיישגולה ולימים רבה של גוניונדז, מחבר "בית ישראל"), על פי הצעת רבי נתן צבי פינקל, "הסבא מסלבודקה".
כמשגיח רוחני מונה רבי אליהו דב הלפרין.
הישיבה התנהלה במתכונתה של ישיבת סלבודקה, כולל סדרי לימוד מוסר, ורבים מבחורי הישיבה המשיכו את לימודיהם בישיבת סלבודקה.
בפועל נחשבה הישיבה כסניף של ישיבת סלבודקה.
עם פתיחתה, הייתה הישיבה שהתנהלה בסגנון הליטאי חידוש בלודז' הפולנית, וזכתה לביקוש רב.
בין שורותיה נמנו גם בחורים מרוסיה, וכן גם בחורים חסידיים שהצטרפו אליה בגלל סגנון הלימוד הליטאי.
לכתב העת של הישיבה, שנקרא כשם הישיבה "תורת חסד", הייתה חשיבות בשעתו בעולם הישיבות.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נאלצו ראשיה לחזור לליטא והישיבה נסגרה.
כעבור כשנה, התגבשה בישיבה קבוצה מוותיקי הבחורים והצטרפו אליהם בחורים בני לודז' שנאלצו לברוח בכיוון ההפוך מישיבות ליטא, והישיבה נפתחה מחדש.
זמן מה לאחר פתיחתה המחודשת, הצליח הרב שלומוביץ לחזור ללודז' ופתח מחדש את ה"קיבוץ" בישיבה, שנקרא בשם "ביהמ"ד לתלמוד והוראה", והתקיים בדירה שכורה סמוך לישיבה עצמה, ברחוב קילינסקי (ווידזבסקה) 46; שם הוא מסר שיעור פעמיים בשבוע.
בחורף ה'תרע"ו חזר לישיבה רבי שלמה גרודזינסקי ועזר לכונן אותה מחדש בצורה מסודרת, במתכונת המקורית שלה.
הוא עמד בראש הישיבה עד שנת ה'תרע"ט, אז עזב כדי לשקם את הרבנות בערים רדזיובה , זגורוב ואיזביצה.
במקומו הוזמן לכהן בראש הישיבה רבי ישראל לב, שלפני כן היה ראש ישיבה בוולקוביסק.
מונו ר"מים נוספים: רבי שאול יוסף ברמן, רבי שמואל אלבוים ורבי משה הרצברג.
מנהל הישיבה, עד שנת ה'תרצ"ב (1932), היה רבי דוד צבי זילברשטיין, שהיה גם מבוגרי הישיבה.
הישיבה מנתה מאות תלמידים בה בעת, ולפי דברי מנהל הישיבה נספו ב אלפים מבוגרי הישיבה.
על שם הישיבה הוקם כולל אברכים שהתקיים מספר שנים בבני ברק, ונקרא כשם הישיבה "תורת חסד".
ישיבת תורה והוראה היא ישיבה גבוהה בשכונת יד אליהו בתל אביב.
בשנת ה'תשכ"א הקים הרב שרים סניף של ישיבת פורת יוסף בתל אביב, ביחד עם ידידו הרב שלמה בן שמעון.
בשנת ה'תשכ"ח הוקמו מוסדות 'תורה והוראה' במימונו של הנדיב סלימאן דוד ששון.
בישיבה נמסרו שיעורים על ידי רבני ישיבת פורת יוסף: הרב שמעון בעדני, אז תושב ירושלים, והרב עובדיה יוסף, שכיהן כרב ראשי לתל אביב.
בשנת תשמ"ז הקים הרב שרים תלמוד תורה וגן ילדים, בעידודם של הרבנים אלעזר מנחם מן שך והרב אליהו הררי רפול, ראש ישיבת נוה ארץ.
בשנת תשנ"ז הוקמה ישיבה קטנה.
בשנת תשס"א, כשנה לפני פטירתו, העביר הרב אליהו שרים את סמכות ראשות הישיבה לבנו הרב מתתיהו שרים, המכהן בה כיום כראש הישיבה.
ראש הישיבה הוא הרב מתתיהו שרים.
המשגיחים בישיבה הן הרב נחום אפללו (בישיבה הגדולה), והרב רפאל ועקנין (בישיבה הקטנה).
הרב דביר שרים, הרב אליהו שרים והרב דוד כהן משמשים כר"מים.
הרב מיכאל עבו שימש כראש הכולל שנסגר.
לצורך הקמת המוסדות נעזר הרב שרים בסגן ראש עיריית תל אביב אברהם בויאר, שפעל להקצאת שטח של עשרה דונמים בשכונת יד אליהו בתל אביב.
בשטח זה הקים הרב שרים שלושה בניינים: בניין 'ניסים ודינה גאון' על שם נסים גאון שתרם להקמתו חצי מיליון דולר בתנאי שמשרד האוצר יעביר למוסד סכום זהה; 'בית יוסף' על שם הנדיב יוסף עדס; ובניין שלישי שתרם אברהם דילאמאני מאיטליה.
הרב אברהם יוסף - רב העיר חולון.
הרב יוסף הדנה - רב יהודי אתיופיה בארץ ישראל.
הרב ניסים בן שמעון - אב"ד תל אביב.
ישיבת תמ"ר (תורה, מדע, רמה) היא ישיבה תיכונית מדעית טכנולוגית מבית רשת רוח הגולן.
הישיבה, הממוקמת במושב נטור שברמת הגולן, מכוונת להצמיח דור חדש של אנשי תורה ומדע המשלבים מצוינות בכל התחומים.
מדע וחדשנות טכנולוגית, לימוד תורה מעמיק וחינוך ערכי הרואה חשיבות עליונה בתרומה למדינה ולאהבת הארץ.
ישיבת תמ"ר הוקמה בשנת 2011 עקב ההחלטה של עמותת רוח הגולן להקים ישיבה המשלבת בין לימודי קודש לבין לימודים טכנולוגים בדגש על אווירה טובה ויחס אישי.
בשנותיה הראשונות פעלה הישיבה כשלוחה של חיל האוויר והכשירה תלמידים לתפקידים טכניים.
בשנת 2017 עברה הישיבה שינוי ייעוד והפכה למוסד עצמאי המתמקד בתחומים הטכנולוגיים.