tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-27 בספטמבר 1849, פו עזב את ריצ'מונד, וירג'יניה, אל ביתו בעיר ניו יורק.
לא קיימות ראיות מהימנות לגבי מקום הימצאו עד שבוע לאחר מכן ב-3 באוקטובר, שהיה ליל בחירות, אז נמצא הוזה בבולטימור ב'טברנה של ריאן' (המכונה לפעמים היכל התותחן).
ווקר שלח מכתב וביקש עזרה מג'וזף אוואנס סנודגראס, מכר של פו.
במכתבו נכתב משהו מעין זה:
"אדוני היקר - בקלפי רובע 4 של ריאן, כינוי אדגר א.
פו, לבוש באופן די גרוע, הנראה במצוקה גדולה, והוא אומר שהוא מכיר אותך, ואני מבטיח לך, הוא זקוק לסיוע מיידי.
ווקר." סנודגראס טען מאוחר יותר כי הפתק אמר שפו "במצב של שכרון בהמתי."
סנודגראס לאחר מכן תיאר את מראו של פו כ"דוחה", עם שיער לא מטופח, פנים מחורצות ולא שטופות ועיניים "חסרות ברק וריקות".
בגדיו, אמר סנודגראס, שכללו חולצה מלוכלכת ונעליים לא מצוחצחות, לא התאימו היטב ולא היו שלו.
ג'ון ג'וזף מורן, שהיה הרופא של פו, נתן תיאור מפורט משלו על הופעתו של פו באותו יום: "מעיל בומבזין ישן מוכתם דהוי, תחתונים בעלי אופי דומה, זוג נעליים בלויות היורדות על העקבים, וכובע קש ישן".
פו מעולם לא היה קוהרנטי מספיק זמן כדי להסביר איך הוא הגיע למצב הזה.
סנודגראס הבהיל את פו לבית חולים מקומי.
רופאו מורן טיפל בפו בבית החולים וושינגטון קולג'.
הוא נמנע כל ביקור והיה כלוא בחדר דמוי כלא עם חלונות סורגים בחלק בבניין השמור לאנשים שיכורים.
תועד כי פו קרא שוב ושוב בשם "ריינולדס" לפני מותו, אם כי עד היום לא זוהה האדם שאליו התייחס.
אפשרות אחת היא שהוא נזכר במפגש עם ג'רמיה נ.
ריינולדס, עורך עיתון וחוקר שייתכן שהיווה השראה לרומן הנרטיב של ארתור גורדון "פים מננטקט".
אפשרות נוספת היא הנרי ר.
ריינולדס, אחד השופטים המפקחים על סקרי הרובע הרביעי בטברנה של ריאן, שאולי פגש את פו ביום הבחירות.
יכול להיות שפו קרא במקום זאת ל"הרינג", שכן למחבר היה קרוס משפחה בבולטימור העונה לשם הנרי הרינג.
בעדויות מאוחרות יותר, מורן נמנע מהתייחסות לריינולדס.
הוא גם טען שניסה לעודד את פו באחת הפעמים הבודדות שבהן היה ער.
כאשר מורן אמר למטופל שלו שבקרוב ייהנה מחברתם של חברים, פו ענה לכאורה כי "הדבר הטוב ביותר שחברו יכול לעשות יהיה לפוצץ לו את המוח באקדח".
במצב המצוקה של פו, הוא התייחס לאישה בריצ'מונד.
יכול להיות שהזה, וחשב שאשתו, וירג'יניה אליזה קלם פו, עדיין בחיים, או שהתכוון לשרה אלמירה רויסטר, לה הציע לאחרונה נישואין.
הוא לא ידע מה קרה לתא החפצים שלו, אשר, כך התברר, הושאר מאחור בטברנת "הסוואן (הברבור)" בריצ'מונד.
מורן דיווח שמילותיו האחרונות של פו היו, "אדוני, עזור לנפשי המסכנה" לפני מותו ב-7 באוקטובר 1849.
מכיוון שלא היו לפו מבקרים, מורן היה כנראה האדם היחיד שראה את המחבר בימיו האחרונים.
למרות זאת, אמינותו הוטלה בספק שוב ושוב, אם לא נחשבה כבלתי מהימנה לחלוטין.
במהלך השנים שלאחר מות פו, סיפורו השתנה כשכתב והרצה על הנושא.
הוא טען (ב-1875 ושוב ב-1885) שהוא יצר קשר מיד עם דודתו וחמותה של הסופר, מריה קלם, כדי ליידע אותה על מותו של פו; למעשה, הוא כתב לה רק לאחר שביקשה מכתב ב-9 בנובמבר, כמעט חודש שלם לאחר האירוע.
בעדויותיו של מורן אף נשתנו תאריכים.
בנקודות שונות, הוא טען שפו הובא לבית החולים ב-3 באוקטובר בשעה 17:00, ב-6 באוקטובר בשעה 9 בבוקר, או ב-7 באוקטובר (יום מותו) ב"שעה 10 בצהריים".
בכל תיאור מקרה שפרסם, טען שיש לו את רישומי בית החולים כעיון.
חיפוש אחר רישומי בית החולים מאה שנה לאחר מכן לא מצא דבר.
חלק מהמבקרים טוענים שחוסר העקביות והטעויות של מורן נבעו רק מחוסר זיכרון, רצון תמים לעשות רומנטיזציה, או אפילו מסניליות.
בזמן שכתב ופרסם את אמירתו האחרונה ב-1885, מורן היה בן 65.
כל התיעוד הרפואי והמסמכים, כולל תעודת הפטירה של פו, אבדו, אם היו קיימים אי פעם.
הסיבה המדויקת למותו של פו שנויה במחלוקת, אך קיימות תיאוריות רבות.
ביוגרפים רבים התייחסו לנושא והגיעו למסקנות שונות, החל מקביעתו של ג'פרי מאיירס שמדובר בהיפוגליקמיה ועד לתאוריית עלילת הרצח הקונספירטיבית של ג'ון אוונגליסט וולש.
כמו כן הוצע כי מותו של פו עלול היה לנבוע מהתאבדות הקשורה לדיכאון.
בשנת 1848, הוא כמעט מת ממנת יתר של לאודנום, הזמין כחומר הרגעה ומשכך כאבים.
למרות שלא ברור אם זה היה ניסיון התאבדות אמיתי או סתם חישוב שגוי מצידו של פו, זה לא הוביל למותו של פו שנה לאחר מכן.
בשנת 2020, ניתוח פסיכולוגי של שפתו של פו קבע שהוא סובל מאפיזודה דיכאונית גדולה לקראת סוף חייו ושלא ניתן לשלול התאבדות.
עם זאת, העדויות להתאבדות לא היו נוכחות באופן עקבי בכתביו המקצועיים של פו, מה שהוביל את החוקרים למסקנה שייתכן שדיכאון שיחק תפקיד במותו, אך התאבדות נראתה לא סבירה.
סנודגראס היה משוכנע שפו מת כתוצאה מאלכוהוליזם, ועשה רבות בכדי להפיץ את טענתו.
הוא היה תומך של תנועת המתינות (The Temperance Movement, תנועה שפעלה נגד אלכוהול) ומצא בפו דוגמה שימושית בעבודת המתינות שלו.
עם זאת, כתביו של סנודגראס בנושא הוכחו כבלתי אמינים.
מורן סתר את סנודגראס בכך שקבע בעדותו שלו משנת 1885 שפו לא מת בהשפעת שום חומר משכר.
מורן טענה שלפו "לא היה ריח של משקאות חריפים בנשימתו".
למרות זאת, כמה עיתונים באותה תקופה דיווחו על מותו של פו כ"גודש במוח" או "דלקת מוחית", מה שהיה מקובל להגיד באותה עת על מקרי מוות "לא מכובד" כמו אלכוהוליזם.
כתוצאה ממחקר על פו הציע פסיכולוג כי פו סבל מדיספומניה - כלומר רצון בלתי נשלט לאלכוהול.
האפיון של פו כאלכוהוליסט בלתי נשלט שנוי במחלוקת.
שותפו לשתייה במשך זמן מה, תומאס מיין ריד, הודה שהשניים עסקו ב"השתוללויות" פראיות, אבל פו "מעולם לא חרג מהשמחה התמימה שבה כולנו מתמכרים...
למרות שאני מכיר בכך כאחד מכישלונותיו של פו, אני יכול לדבר אמת על כך שזה לא רגיל".
יש הסבורים שלפו הייתה רגישות חמורה לאלכוהול וכי הוא השתכר לאחר כוס יין אחת.
הוא שתה רק בתקופות קשות בחייו ולעיתים עבר מספר חודשים ללא אלכוהול.
הוספת בלבול נוסף לגבי תדירות השימוש של פו באלכוהול הייתה חברותו בבני המתינות בזמן מותו.
ויליאם גלן, שהיה זה שקיבל את התחייבותו של פו לתנועה, כתב שנים מאוחר יותר שלקהילת המתינות לא הייתה סיבה להאמין שפו הפר את התחייבותו בעת שהותו בריצ'מונד.
סיבות רבות אחרות למוות הוצעו במהלך השנים, כולל מספר צורות של מחלת מוח נדירה או גידול מוחי, סוכרת, סוגים שונים של מחסור באנזים, עגבת, אפופלקסיה, דליריום טרמנס, אפילפסיה ודלקת קרום המוח או כלבת.
פרנסיס בדק את פו במאי 1848 והאמין שיש לו מחלת לב, מה שפו הכחיש מאוחר יותר.
בדיקה משנת 2006 של דגימה משיערו של פו מספקת ראיות נגד האפשרות של הרעלת עופרת, הרעלת כספית וחשיפות דומות של מתכות כבדות רעילות.
פו עבר בפילדלפיה בתחילת 1849 במהלך מגפת כולרה.
הוא חלה במהלך שהותו בעיר וכתב מכתב לדודתו, מריה קלם, ואמר שייתכן שהוא "סבל מכולרה, או עוויתות די חמורות".
הלווייתו של פו הייתה פשוטה.
היא התקיימה בשעה 16:00 ביום שני, 8 באוקטובר 1849, בבולטימור.
הנרי הרינג סיפק ארון קבורה פשוט מעץ מהגוני.
אשתו של מורן הכינה לו את התכריכים.
את ההלוויה ניהל הכומר קלם, בן דודה של אשתו של פו וירג'יניה.
כמו כן, נכחו סנודגראס, עורך דין מבולטימור וחברו לשעבר באוניברסיטת וירג'יניה זאקאוס קולינס לי, בן דודו הראשון של פו אליזבת הרינג ובעלה, ומנהל בית הספר לשעבר ג'וזף קלארק.
כל הטקס נמשך שלוש דקות בלבד במזג האוויר הקר והלח.
הכומר קלם החליט לא לטרוח בדרשה כי הקהל היה קטן מדי.
ספנס כתב על מזג האוויר: "זה היה יום אפל וקודר, לא ירד גשם אלא רק משהו גולמי ומאיים." פו נקבר בחצר הכנסייה הפרסביטריאנית של וסטמינסטר, בבולטימור, בארון קבורה זול שהיה חסר ידיות, לוחית שם, ביטנת בד או כרית לראשו.
ב-10 באוקטובר 2009, פו קיבל הלוויה שנייה בבולטימור.
שחקנים גילמו את בני דורו של פו וסופרים ואמנים אחרים שמתו זה מכבר.
כל אחד נתן כבוד וקרא הספדים שהותאמו מכתביו על פו.
ההלוויה כללה העתק של ארונו של פו וגופת שעווה.
מותה של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת ושאר ממלכות חבר העמים הבריטי, אירע ב-8 בספטמבר 2022 בשעה 15:10, בטירת בלמורל שבסקוטלנד.
המלכה הייתה בת 96 במותה.
ההודעה הרשמית על פטירתה פורסמה בשעה 18:30 לפי שעון הממלכה המאוחדת.
קודם לכן באותו היום נותרה המלכה בטירתה בהשגחה צמודה של רופאיה.
עם מותה נפתח באופן רשמי מבצע גשר לונדון, תוכנית מבצעית המפרטת את תהליכי הארגון של הלווייתה וימי האבל.
עם מות בעלה, הנסיך פיליפ, דוכס אדינבורו, באפריל 2021, החל מצבה הבריאותי להידרדר בהתמדה.
באוקטובר 2021 החלה להיעזר במקל הליכה במהלך טקסים ציבוריים, כמו בעת שהותה בבית החולים ובוועידת האומות המאוחדות לשינוי אקלים בגלאזגו.
בפברואר 2022, במהלך מגפת הקורונה בממלכה המאוחדת, נמצאה המלכה חיובית לנגיף.
הסימפטומים שלה תוארו בידי צוותה הרפואי כקלים, והיא אף בהצהרתה הרשמית לאומה הסבירה שמחלת הקורונה מעייפת ומתישה את האדם מאוד.
בהתחשב בהשפעות הבריאותיות של נגיף הקורונה, בעיקר עבור אוכלוסיית הקשישים, הייתה דאגה נרחבת לשלומה באותה עת.
עם זאת, שבה לתפקידה ב-1 במרץ.
ביוני נעדרה מטקס יובל הפלטינה למלכותה.
מספר כלי תקשורת טענו כי היעדרותה נעוצה בתחושת אי הנוחות כשהרגישה במהלך חגיגות יום הולדתה הרשמי, בהן הייתה מרותקת במידה רבה למרפסת שלה.
אליזבת נכחה בחגיגות ההודיה לנסיך פיליפ במנזר וסטמינסטר ב-29 במרץ, אך לא הצליחה להשתתף בטקס השנתי של יום חבר העמים הבריטי באותו החודש או בטקסים המלכותיים לקראת יום שישי הטוב.
היא החמיצה את טקס פתיחת הפרלמנט במאי בפעם הראשונה זה 59 שנים (אליזבת נעדרה מטקס זה ב-1959 וב-1963, כיוון שהייתה בהיריון עם הנסיך אנדרו, דוכס יורק והנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו בהתאמה).
צ'ארלס, נסיך ויילס בנה והנסיך ויליאם, דוכס קיימברידג' נכדה נכחו במקומה בטקס.
ב-6 בספטמבר, יומיים לפני מותה, נועדה אליזבת עם ליז טראס, ומינתה אותה לראש ממשלת הממלכה המאוחדת.
ב-7 בספטמבר, בהתאם לעצת רופאה, נדחתה פגישתה עם שרי הממשלה וטקס השבעתם המסורתי.
בשעה 6:50 בבוקר הוטס צ'ארלס בנה לטירת בלמורל ממשכנו בווינדזור באמצעות מסוקה של המלכה.
הוא הגיע לבלמורל לאחר 40 דקות.
אן, הנסיכה המלכותית, כבר שהתה בטירה וחיכתה לשאר בני המשפחה להצטרף אליה.
קמילה, רעייתו של צ'ארלס, נסעה גם היא למקום, אם-כי לא ברור האם התלוותה לבעלה או הגיעה לבדה.
ליז טראס קיבלה עדכון על מצבה הבריאותי הקשה של אליזבת ממזכיר הממשלה סיימון קייס.
בשעה 12:00, במהלך נאומו של ראש האופוזיציה בממלכה קיר סטארמר, הועברה ההודעה על מצבה הבריאותי המידרדר באמצעות פתקים לבכירי ממשלתה של טראס.
בערך בשעה 12:30 בצהריים הודיעו רשויות ארמון בקינגהאם כי המלכה נמצאת תחת פיקוח רפואי בטירת בלמורל.
הנסיך ויליאם, הנסיך אדוארד ואשתו סופי והנסיך הארי הודיעו על כוונתם לנסוע לבלמורל, בעוד שקתרין ומייגן שהו בווינדזור ובלונדון בהתאמה.
בשעה 12:40 הופסקו כל שידורי התוכניות של שלוחות ה-BBC לטובת עדכונים שוטפים על מצבה של המלכה.
דווח כי בסביבות השעה 14:00 כי רשות השידור הבריטית ה-BBC השעתה את לוח שידוריה עד השעה 18:00 כדי לסקר באופן רציף את מצבה הבריאותי של המלכה.
כל כתבי השידור החליפו את בגדיהם לחליפות שחורות.
דיווחים שוטפים על מצבה שודרו בערוצים נוספים בממלכה: ITV, ערוץ 4 וערוץ 5.
לפי תעודת הפטירה שלה, שפורסמה שבועות מאוחר יותר, הלכה המלכה לעולמה בשעה 15:10 אחר הצהריים, כתוצאה מ'גיל מבוגר'.
בשעה 15:00 צייצה כתבת ה-BBC ילדה חקים, לפני ההודעה הרשמית, על מותה של המלכה.
דקות לאחר מכן מחקה את הציוץ.
בשעה 16:30 התבשרה ראש הממשלה ליז טראס על מותה של המלכה.
בשעה 18:30 נודע באופן רשמי באמצעות חשבון הטוויטר של בית המלוכה על מותה.
דקה לאחר מכן הודעה טלוויזיונית ראשונה על מותה שודרה על ידי יו אדוארדס ב-BBC.
לאחר מכן הושמע המנון הממלכה המאוחדת.
ההערכה היא שלפחות 16 מיליון בני אדם בבריטניה צפו בהודעה על המוות באותה עת.
בהתאם לפרוטוקול מבצע גשר לונדון, דגל הממלכה המאוחדת בארמון בקינגהאם הורד לחצי התורן.
בנוסף, דגלי הממלכה המאוחדת שבדאונינג 10 וטירת בלמורל הורדו גם הם לחצי התורן.
הנס המלכותי של סקוטלנד הורד לחצי התורן בארמון הולירוד, וכך גם דגל ויילס שבארמון קרדיף.
מאות אנשים התאספו מחוץ לשערי הארמון בלונדון בזמן ההכרזה.
אחרים, בעיקר אנשי ציבור, פרסמו את תנחומיהם ברשתות החברתיות.
המלך צ'ארלס השלישי והמלכה קמילה נסעו מבלמורל לארמון בקינגהאם, ובירכו את הקהל המתאבל מחוץ לשעריו.
לאחר מכן המלך ערך פגישה אישית עם קהל מצומצם עם ראש הממשלה אליזבת טראס לפני שחלק כבוד לאמו בהודעה ששודרה בפומבי.
בארמון וסטמינסטר התאספו חברי פרלמנט כדי להקריא את הודעות הנחמה והמחווה שלהם.
בנאום הראשון של צ'ארלס כמלך בריטניה, הוא הכריז על תקופת אבל שצפויה להימשך כשבעה ימים לאחר הלווייתה הממלכתית של המלכה.
הורו להנמיך את כל הדגלים בבתי המלוכה לחצי התורן למעט דגלי הנס המלכותי של הממלכה המאוחדת, אשר בהתאם לפרוטוקול ותיק והן לרצון המלכה, ימשיך להתנוסס בתורן מלא בכל פעם שהמלך נמצא בכל אחד מהאזורים.
כל בתי המגורים המלכותיים יהיו סגורים עד לאחר ההלוויה הממלכתית.
96 מטחי כבוד נורו מתותחים בהייד פארק על ידי 'פלגת המלך' , במצודת לונדון על ידי האגודה הארטילרית המכובדת, בטירת אדינבורו על ידי רגימנט הארטילריה המלכותי, בטירת קרדיף , בסטונהנג' על ידי גדוד 104 של ארטילריה מלכותית, בטירת קרנארבון, בגני מוזיאון יורק, ועל סיפון ספינות הצי המלכותי.
ספר תנחומים מקוון הוקם באתר המשפחה המלכותית.
פעמוני כנסיות צלצלו במנזר וסטמינסטר, קתדרלת סנט פול ובכנסיות אחרות ברחבי בריטניה.
בטירת וינדזור, פעמון סבסטופול, שמצלצל רק לציון מותם של בכירי המלוכה, צלצל 96 פעמים, פעם בדקה מ-12:00 עד 13:35, לציון 96 שנות חייה של המלכה.
ממשלת בריטניה פרסמה הנחיות שיחלו לאורך תקופת האבל הלאומית, וקבעה כי עסקים, שירותים ציבוריים, משחקי ספורט ומקומות ציבוריים אינם מחויבים להיסגר.
בקתדרלת סנט פול התקיים בשעה 18:00 טקס תפילה ואבל בהשתתפות פוליטיקאים בכירים ו-2,000 אנשי ציבור.
בטקס נוגן הביצוע הרשמי הראשון של "God Save the King".
ראש הממשלה והבישוף של לונדון אמרו הספדים, והארכיבישוף מקנטרברי אמר ברכות ותפילות.
בשעה 11:00 נערך מטח כבוד המסורתי במצודת לונדון, טירת קרדיף, טירת אדינבורו, ארמון קורנט, גיברלטר ובסיסים ותחנות ימיות לרגל כניסתו של צ'ראלס לתפקיד המלוכה.
לאחר טקס ההכרזה בירך המלך את פני ההמונים מחוץ לארמון בקינגהאם.
כבישים מרכזיים באדינבורו נסגרו כהכנה לתהליך העברת ארון הקבורה של אליזבת מבלמורל לארמון הולירודהאוס ומשם לקתדרלת סנט ג'יילס.
מועצת עיריית אדינבורו הייתה אחראית על הארגון בתמיכה של הממשלה והמשטרה המדינית.
שלושת ילדיה הצעירים של המלכה: הנסיכה אן ובעלה סר טימותי לורנס, הנסיך אנדרו והנסיך אדוארד ואשתו סופי, יחד עם חמישה מנכדיה: פיטר פיליפס, זארה טינדל, ביאטריס, יוג'יני ולואיז צפו במחוות של העם מחוץ לבלמורל.
בניו של המלך, הנסיכים ויליאם והארי הוצבו יחד עם נשותיהם מחוץ לטירת וינדזור כדי לקבל את פני הבאים.
חברי פרלמנט בכירים, כולל ראש הממשלה ליז טרוס, נשבעו שבועת אמונים לצ'ארלס השלישי.
ארמון בקינגהאם הודיע כי הלווייתה הממלכתית של אליזבת תיערך ב-19 בספטמבר.
ממשלת בריטניה הודיעה לאחר מכן שתאריך זה יצוין כיום חג לאומי.
המלך והמלכה ערכו פגישה עם הארכיבישוף מקנטרברי בארמון בקינגהאם.
לאחר מכן נפגש המלך עם ראש הממשלה בפעם השנייה ועם מנהיגי מפלגות האופוזיציה.
באותו היום נאם גסטון בראון, ראש ממשלת אנטיגואה וברבודה, אחת מממלכות חבר העמים הבריטי ובירך את צ'ארלס על הכתרתו למלך.
אולם הוא הוסיף כי משאל עם בשאלה "האם אנטיגואה וברבודה תהפוך לרפובליקה" עשוי להתקיים בתוך שלוש שנים.
ב-11 בספטמבר בשעה 10:06 עזב ארון הקבורה של המלכה, כשהוא עטוף בגרסה הסקוטית ל ועליו זר דליה את בלמורל לחדר הכס בארמון הולירודהאוס באדינבורו, שם הוא שהה עד אחר הצהריים של 12 בספטמבר.
ההעברה ערכה כשש שעות, והארון עבר בין הערים אברדין, דנדי ופרת'.
בשעה 16:23 הגיעו הנסיך אנדרו, הנסיך אדוארד ואשתו לארמון, והארון עבר במספר אתרי הנצחה שהוקמו במהלך חייה של אליזבת.
המלך נועד עם מזכ"ל חבר העמים בארמון בקינגהאם, ולאחר מכן אירח יחד עם אשתו את הנציבים העליונים בחדר הקשת בארמון.
חברי פרלמנט המשיכו לחלוק כבוד למלכה במשכנים, ואילו הפרלמנט הוולשי אף פתח את מליאתו בדקה דומייה לזכרה.
BBC One החלה לחזור ללוח השידורים הרגיל שלה, לאחר שהקדישה את זמנה לסיקור חדשות מתמשך מאז מותה של המלכה.
ITV, ערוץ 4 וסקיי החלו לשדר פרסומות, שלא הוצגו מאז הוכרז מותה של המלכה.
הלוויית המלכה אליזבת השנייה נערכה בלונדון בהשתתפות מנהיגים מרוב מדינות העולם, ובהם, נשיא ארצות הברית, ג'ו ביידן והנשיא יצחק הרצוג.
דגלי גבעת הפרלמנט באוטווה והקפיטול בוושינגטון די.
הורדו לחצי התורן גם כן.
נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן ורעייתו ג'יל פרסמו את הספדם בטוויטר, כמו גם שאר נשיאי המדינה לשעבר, כגוון דונלד טראמפ, ברק אובמה, ג'ורג' בוש, וביל קלינטון.
ביידן הורה להוריד את כל דגלי ארצות הברית לחצי התורן עד השקיעה ביום קבורתה של המלכה.
בנה הבכור, צ'ארלס, נסיך ויילס, שהיה הראשון בסדר הירושה לכתר הבריטי, הפך למלך בריטניה, ושמו המלכותי הוא "צ'ארלס השלישי".
מותה של דיאנה, נסיכת ויילס התרחש ב-31 באוגוסט 1997 בו נספתה דיאנה, נסיכת ויילס יחד עם ידידה המיליונר ומפיק הסרטים המצרי, דודי אל-פאיד בתאונת דרכים שהתרחשה לאחר שמכוניתו של אל-פאיד התנגשה ברכב פיאט לבנה כשהנהג המתנגש היה תחת השפעת אלכוהול ללא קשר לפפרצי מתחת לנהר הסן.
התאונה עוררה גלים רבים מאחר שהנסיכה הייתה אהובה על אנשים רבים ברחבי העולם.
ביום שבת, 30 באוגוסט 1997, הנסיכה דיאנה יצאה עם מפיק הסרטים המצרי דודי פאיד, בנו של איש העסקים מוחמד אל-פאיד מנמל התעופה אולביה סרדיניה במטוס פרטי והגיעה לנמל התעופה לה בורז'ה בפריז.
הם עצרו שם בדרך ללונדון, לאחר שבילו יחד את תשעת הימים הקודמים על סיפון היאכטה של מוחמד "ג'וניקל" בריביירה הצרפתית והאיטלקית.
כוונתם הייתה להישאר שם ללילה.
מוחמד היה ונשאר הבעלים של מלון ריץ פריז והתגורר בדירה במרחק קצר מהמלון, בקרבת שדרת השאנז אליזה.
אנרי פול, סגן ראש האבטחה בריץ, קיבל הוראה לנהוג במרצדס בנץ S280 סדאן (W140 S-Class) שנת 1994 משוריין בצבע שחור כדי לחמוק מהפפראצי; רכב הטעיה יצא מהמלון ראשון מהכניסה הראשית בכיכר ונדום, ומשך אליו המון צלמים.
לאחר מכן דיאנה ופאיד יצאו מהכניסה האחורית של המלון, בסביבות השעה 00:20 ב-31 באוגוסט CEST (22:20 ב-30 באוגוסט UTC), לכיוון דירת פאיד.
ההטעיה נעשתה כדי להימנע מכמעט שלושים צלמים שהמתינו מול המלון.
דיאנה ופאיד היו הנוסעים מאחור; טרבור ריס-ג'ונס, חבר בצוות ההגנה האישית של משפחת פאיד, ישב במושב הנוסע הקדמי (הימני).
היושבים לא חגרו חגורות בטיחות.
לאחר שעזבו את המלון מהכניסה האחורית ב־Rue Cambon וחצו את כיכר קונקורד, הם נסעו לאורך ודרך אלברט (Cours Albert 1er) - כביש הסוללה לאורך הגדה הימנית של נהר הסיין - לתוך מעבר התחתי של כיכר de l'Alma.
בשעה 00:23 איבד פול שליטה על המכונית בכניסה למעבר התחתי.
המכונית בה נסעו פגעה במכונית פיאט חולפת, סטתה שמאלה לכביש הדו-נתיבי והתנגשה חזיתית בעמוד השלושה-עשר שתמך בגג, מכיוון שלא היו במקום מעקות בטיחות.
הוא נסע במהירות משוערת של 105 קמ"ש (65 מייל לשעה) - יותר מפי שניים מהמהירות המותרת של 50 קמ"ש (31 מייל לשעה).
הוא הסתובב, פגע בקיר האבן של המנהרה לאחור ונעצר.
הפגיעה גרמה לנזק משמעותי, במיוחד לחציו הקדמי של הרכב.
עדים שהגיעו זמן קצר לאחר ההתרסקות דיווחו על עשן.
עדים דיווחו גם כי צלמים רכובים על אופנועים "הקיפו את המרצדס לפני שנכנסה למנהרה".
כשארבעת הנוסעים עדיין במכונית ההרוסה, הגיעו למקום הצלמים, שנסעו לאט יותר והיו במרחק מה מאחורי המרצדס.
חלקם מיהרו לעזור, ניסו לפתוח את הדלתות ולעזור לנפגעים, בעוד כמה מהם צילמו.
המשטרה הגיעה כעשר דקות לאחר ההתרסקות בשעה 00:30 ואמבולנס הגיע למקום חמש דקות לאחר מכן, לפי עדים.
רדיו "מידע צרפת" (France Info) דיווח כי צלם אחד הוכה על ידי עדים שנחרדו מהמאירוע.
מאוחר יותר, שניים אחרים נעצרו וכ-20 גלילי סרט נלקחו ישירות מהצלמים.
המשטרה גם תפסה את רכביהם לאחר מכן.
כוחות כיבוי גם הגיעו למקום כדי לסייע בפינוי הקורבנות.
ריס-ג'ונס עדיין היה בהכרה, עם פציעות קשות בפנים מרובות וחבלה בראש.
כריות האוויר של הנוסעים הקדמיים פעלו כרגיל.
דיאנה, שישבה במושב הנוסע האחורי הימני, הייתה גם היא עדיין בהכרה אך פצועה באורח אנוש.
ההתרסקות השפיעה בעיקר על הצד הימני של גופה, מה שמעיד על כך שהיא ישבה הצידה במושב שלה בזמן הפגיעה.
צלעותיה וזרועה נשברו ועצם הצווארון הימנית שלה נעקרה, והיא סבלה מנפיחות וחבלות במוח.
דווח שהיא מלמלה שוב ושוב, "אוי אלוהים", ולאחר שהצלמים ועוזרים אחרים נדחקו על ידי המשטרה, "עזוב אותי בשקט".
ביוני 2007, הסרט התיעודי של ערוץ 4 "דיאנה: העדים במנהרה" טען שהאדם הראשון שנגע בדיאנה היה הרופא התורן פרדריק מייליז, שהגיע במקרה למקום.
מייליז דיווח שלדיאנה לא היו פציעות נראות לעין, אבל היא הייתה בהלם.
כמו כן, דווח שהיא הייתה מוטרדת ביותר והסירה אינפוזיה בכוח תוך כדי צעקות לא קוהרנטיות.
לאחר שהורדה והורחקה מהמכונית בשעה 01:00, היא נכנסה לדום לב ובעקבות החייאת לב ריאה חיצונית, הלב שלה התחיל לפעום שוב.
דיאנה הועברה לאמבולנס SAMU בשעה 01:18, עזבה את המקום בשעה 01:41 והגיעה לבית החולים Pitié-Salpêtrière בשעה 02:06.
פאיד ישב במושב הנוסע האחורי השמאלי ומותו נקבע זמן קצר לאחר מכן.
גם מותו של פול נקבע עם סילוקו מההריסות.
שניהם נלקחו ישירות לבית המתים בפריז, ולא לבית חולים.
מאוחר יותר נמצאה לפול רמת אלכוהול בדם של 1.75 גרם לליטר דם, בערך פי 3.5 מהמגבלה החוקית בצרפת.
הפציעות של דיאנה היו נרחבות, וניסיונות ההחייאה, כולל עיסוי לב פנימי, לא צלחו.
לבה נעקר לצד ימין של בית החזה, אשר קרע את וריד הריאה השמאלי העליון ואת קרום הלב.
דיאנה נפטרה בבית החולים בשעה 03:00. הרופא המרדים ברונו ריו הודיע על מותה בשעה 06:00 במסיבת עיתונאים שהתקיימה בבית החולים.
מאוחר יותר באותו בוקר ביקרו בבית החולים ראש ממשלת צרפת ליונל ז'וספן ושר הפנים ז'אן-פייר שבנמנט.
בסביבות השעה 17:00, בעלה לשעבר של דיאנה, צ'ארלס, שהיה אז הנסיך מוויילס, ושתי אחיותיה הגדולות, ליידי שרה מק'קורקודיל וליידי ג'יין פולוז, הגיעו לפריז.
הקבוצה ביקרה בבית החולים יחד עם נשיא צרפת ז'אק שיראק והודתה לרופאים על שניסו להציל את חייה.
צ'ארלס ליווה את גופתה של דיאנה לבריטניה מאוחר יותר באותו היום.
הם יצאו מ ונחת בבסיס חיל האוויר המלכותי נורתהולט ומטוס מסע מ העביר את ארונה, שהיה עטוף בנס המלכותי של הממלכה המאוחדת עם ארמין (הרלדיקה).
שרידיה נלקחו לבסוף לבית המתים האמרסמית' ופולהאם בלונדון לבדיקה שלאחר המוות מאוחר יותר באותו יום.
דיווחים ראשוניים בתקשורת ציינו כי המכונית של דיאנה התנגשה בעמוד במהירות של 190 קמ"ש (120 מייל לשעה), וכי המחט של מד המהירות נתקעה בעמדה זו.
מאוחר יותר פורסם כי מהירות המכונית בהתנגשות הייתה 95–110 קמ"ש (59–68 מייל לשעה), בערך פי שניים מהמהירות המותרת של 50 קמ"ש (31 קמ"ש).
ב-1999, חקירה צרפתית הגיעה למסקנה שהמרצדס באה במגע עם רכב אחר (פיאט אונו לבנה) במנהרה.
נהג הפיאט מעולם לא נתפס באופן סופי, אף על פי שרבים האמינו שהנהג הוא לה ואן ת'אן.
רובין קוק, שר החוץ הבריטי, ציין כי אם ההתרסקות הייתה נגרמת בחלקה על ידי רדיפה על ידי פפראצי, היא הייתה "טראגית כפליים".
אחיה הצעיר של דיאנה, הארל ספנסר, האשים גם את התקשורת בצהובונים במותה.
חקירה משפטית צרפתית בת שמונה עשר חודשים הגיעה למסקנה ב-1999 כי ההתרסקות נגרמה על ידי פול, שאיבד שליטה במהירות גבוהה בעודו שיכור.
לא הוגשו כתבי אישום נגד הפפראצי שרדפו אחר המכונית של הנסיכה.
המלכה אליזבת השנייה הביעה עצב על מותה של דיאנה.
הנסיך צ'ארלס העיר את בניו לפני עלות השחר כדי לחלוק את החדשות.
עם ההודעה על המוות, האתר של משפחת המלוכה הסיר באופן זמני את כל תוכנו והחליף אותו ברקע שחור, והציג תמונה של דיאנה בליווי שמה ותאריכי לידתה ומותה.
כמו כן, הומצא באתר ספר תנחומים מקוון כדי שהציבור יוכל לפרסם את המחווה האישית שלו.
ביום ראשון בבוקר לאחר מותה של דיאנה, המלכה, הנסיכים צ'ארלס, ויליאם והארי לבשו כולם שחורים לטקסים בכנסייה בקרתי קירק ליד טירת בלמורל.
מאוחר יותר פרסמה משפחת המלוכה הצהרה, ואמרה שצ'ארלס, וויליאם והארי מחוזקים, נרגשים עמוקות ואסירי תודה על התמיכה הציבורית.
הנסיכים אנדרו ואדוארד פגשו את האבלים מחוץ לארמון קנסינגטון כאמצעי זהירות כדי לבחון את מצב הרוח הציבורי, ואדוארד ביקר בארמון סנט ג'יימס כדי לחתום על ספר התנחומים.
בדרכם מקראתי קירק לבלמורל, המלכה, הנסיך פיליפ, צ'ארלס, ויליאם והארי צפו במחווה הפרחונית ובהודעות שהשאיר הציבור.
צ'ארלס ובניו חזרו ללונדון ביום שישי, 5 בספטמבר.
הם ערכו ביקור ללא הודעה מוקדמת כדי לראות את המחוות הפרחוניות שנותרו מחוץ לארמון קנסינגטון.
המלכה, שחזרה ללונדון מבלמורל מלווה בנסיך פיליפ, המלכה האם והנסיכה מרגרט, הסכימה לשידור טלוויזיה לאומה.
היא צפתה במחווה הפרחונית מול ארמון בקינגהאם וביקרה בקפלה המלכותית בארמון סנט ג'יימס, שם נשארה גופתה של דיאנה, ופגשה המונים שעמדו בתור לחתום על ספרי התנחומים.
גם אחיה של דיאנה, ארל ספנסר, וגיסתה לשעבר, שרה, הדוכסית מיורק, ביקרו בארמון סנט ג'יימס.
משפחת המלוכה ספגה ביקורת על עמידה נוקשה בפרוטוקול, ומאמציהם להגן על פרטיותם של בניה האבלים של דיאנה התפרשו כחוסר חמלה.
במיוחד הסירוב של ארמון בקינגהאם להניף את הדגל המלכותי בחצי התורן עורר כותרות נזעמות בעיתונים.
עמדתו של הארמון הייתה של פרוטוקול מלכותי: שום דגל לא יכול היה להתנוסס מעל ארמון בקינגהאם, שכן הדגל המלכותי מתנוסס רק כאשר המלך נמצא במגוריו, והמלכה הייתה אז בסקוטלנד.
בנוסף, הדגל המלכותי אף פעם לא מתעופף בחצי התורן מכיוון שהוא דגל הריבון ואף פעם אין מצב בו אין שלטון, שכן המלך החדש מחליף מיד את קודמו.
לבסוף, כפשרה, דגל הממלכה המאוחדת הונף בחצי התורן כשהמלכה יצאה למנזר וסטמינסטר ביום ההלוויה.
זה יצר תקדים, וארמון בקינגהאם הניף לאחר מכן את דגל זה גם כשהמלך לא נמצא במגוריו.
קרע בין הנסיך צ'ארלס למזכירה הפרטי של המלכה, סר רוברט פלוז (גיס של דיאנה) על אופי ההלוויה, דווח בתקשורת, כאשר צ'ארלס דרש הלוויה ציבורית ופלוז תמך ברעיון של הלוויה פרטית.
מאוחר יותר פרסם הארמון הצהרה המכחישה שמועות כאלה.
ועדת ההלוויה בארמון בקינגהאם רצתה שלוויליאם ולהארי יהיה תפקיד גדול יותר בהלוויה של אמם.
גורמים רשמיים ברחוב דאונינג הציעו שהם יוכלו להיות בכרכרת ההלוויה, אך נתקלו בהתנגדות של הנסיך פיליפ, שלפי הדיווחים הצהיר "הם בדיוק איבדו את אמם.
אתה מדבר עליהם כאילו הם סחורות".
הנסיך הארי אמר ב-2017 כי מותה של אמו גרם לדיכאון ואבל חמורים.
ויליאם היה בן 15 והארי היה בן 12 כשדיאנה מתה.
ראש ממשלת בריטניה טוני בלייר אמר כי הוא "הרוס לחלוטין ממותה של הנסיכה".
נשיא ארצות הברית ביל קלינטון אמר כי הוא ואשתו, הילרי קלינטון, היו "עצובים מאוד" כשנודע להם על מותה.
קופי אנאן, מזכ"ל האו"ם אמר כי מותה "גזל מהעולם קול עקבי ומחויב לשיפור חייהם של ילדים סובלים ברחבי העולם".
באוסטרליה, סגן ראש הממשלה, טים פישר, גינה את הפפראצי על סיקור נלהב יתר על המידה של דיאנה.
נשיא רוסיה בוריס ילצין שיבח את עבודת הצדקה של דיאנה בהצהרה שאמרה: "כולם יודעים על תרומתה הגדולה של הנסיכה דיאנה לעבודת צדקה, ולא רק בבריטניה הגדולה".
בין פוליטיקאים נוספים ששלחו הודעות תנחומים היו ראש ממשלת אוסטרליה ג'ון הווארד, נשיא דרום אפריקה נלסון מנדלה, ראש ממשלת קנדה ז'אן כרטין, ראש ממשלת ניו זילנד ג'ים בולגר וראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו.
גם בית הנבחרים האוסטרלי ובית הנבחרים של ניו זילנד העבירו הצעות תנחומים פרלמנטריות.
ממשלת קנדה, כמו גם מחוזות בודדים במדינה, הקימה ספרי תנחומים מקוונים ובאופן אישי בבנייני הפרלמנט שלהם, וטקסים אזכרה נערכו ברחבי המדינה.
לאחר מותה, נציגים בוועידה בינלאומית באוסלו לאיסור מוקשים ספדו את דיאנה, שהייתה פעילה נלהבת לאיסור מטעני החבלה.
אמנת אוטווה, שיצרה איסור בינלאומי על שימוש במוקשים נגד אדם, אומצה באוסלו, בספטמבר 1997 ונחתמה על ידי 122 מדינות באוטווה ב-3 בדצמבר 1997. עבודתה של דיאנה בנושא המוקשים תוארה כבעלת השפעה בחתימה על האמנה.
בלונדון, אלפי אנשים נשאו זרי פרחים ועמדו מחוץ לארמון בקינגהאם לאחר הידיעה על מותה.
אנשים התחילו להביא פרחים תוך שעה לאחר החדשות.
ה-BBC הניף את דגליו בחצי התורן.
הן הרדיו והן הטלוויזיה שידרו את ההמנון הבריטי, "אלוהים נצור את המלכה", בתגובה למותה של דיאנה, כתקדים למותו של בן משפחת המלוכה.
אלגיה פורסמה על ידי טד יוז לציון מותה.
אירועי הספורט בבריטניה אורגנו מחדש, עם דרישות למנכ"ל התאחדות הכדורגל של סקוטלנד להתפטר עקב תגובתם המאוחרת לשינוי מועד מוקדמות המונדיאל של סקוטלנד.
אנשים בארצות הברית היו בהלם ממותה.
בסן פרנסיסקו, כ-14,000 אנשים צעדו בעיר בתהלוכה ב-5 בספטמבר כדי לחלוק כבוד לדיאנה, וכיבדו אותה על עבודתה למען חולי איידס.
בלוס אנג'לס, יותר מ-2,500 אנשים הפכו מגרש בייסבול למזבח מואר נרות בטקס זיכרון שהוכן על ידי ארגון איידס.
בפריז, אלפי אנשים ביקרו באתר ההתרסקות ובבית החולים בו מתה דיאנה, והשאירו זרי פרחים, נרות והודעות.
אנשים הביאו פרחים וגם ניסו לבקר במלון ריץ.
ערב ההלוויה השתתפו 300 מבני הקהילה הבריטית בפריז בטקס הנצחה.
גם קורבנות מוקשים באנגולה ובבוסניה כיבדו את דיאנה, והצביעו על האופן שבו מאמציה סייעו להעלות את המודעות לגבי הנזק שנגרם על ידי מוקשים.
בבוסניה, ניצול מוקשים, יסמינקו בייליץ', שפגש את דיאנה רק שלושה שבועות קודם לכן, אמר: "היא הייתה חברה שלנו".
במצרים, מולדתו של דודי פאיד, ביקרו אנשים בשגרירות בריטניה בקהיר כדי לחלוק כבוד ולחתום על ספר תנחומים.
בעקבות מותה סלבריטאים רבים כולל שחקנים וזמרים האשימו את הפפראצי וגינו את התנהגותם הפזיזה.
האם תרזה, שפגשה את דיאנה כמה חודשים לפני מותה, הביעה את צערה והתפילות נערכו במיסיונרי הצדקה למען דיאנה.
הבישוף של ברדפורד דייוויד סמית' ומועצת המסגדים של ברדפורד ערכו תפילות על ידי הקהילה הנוצרית והמוסלמית.
הרב יונתן זקס ניהל תפילות על ידי הקהילה היהודית בבית הכנסת המערבי מארבל ארץ', והקרדינל באזיל הום ניהל את מיסת הרקוויאם הרומית-קתולית שהתקיימה בקתדרלת וסטמינסטר.
במהלך ארבעת השבועות שלאחר הלווייתה, שיעור ההתאבדויות באנגליה ובוויילס עלה ב-17% ומקרים של פגיעה עצמית מכוונת ב-44.3% בהשוואה לממוצע בתקופה זו בארבע השנים הקודמות.
חוקרים מציעים שהדבר נגרם על ידי אפקט ה"ההזדהות", שכן העלייה הגדולה ביותר בהתאבדויות הייתה על ידי אנשים הדומים ביותר לדיאנה: נשים בגילאי 25 עד 44, ששיעור ההתאבדויות שלהן עלה ביותר מ-45%.
מחקר נוסף הראה ש-50% מהבריטים ו-27% מהאמריקאים הושפעו מאוד ממותה בדומה למקרה בו מישהו שהם מכירים מת.
המחקר גם הגיע למסקנה שבאופן כללי נשים נפגעו יותר מגברים בשתי המדינות.
אותו מחקר הראה כי "מאמצי הצדקה" ו"היכולת להזדהות עם אנשים רגילים" של דיאנה היו בין הגורמים העיקריים שגרמו להערצה ולכבוד על ידי אנשים.
בשבועות שלאחר מותה שירותי הייעוץ דיווחו על עלייה במספר שיחות הטלפון של האנשים שביקשו עזרה עקב אבל או מצוקה.
מותה של דיאנה השפיע בעיקר על אנשים שכבר היו פגיעים ויכלו להזדהות איתה כ"אישיות ציבורית שנתפסה כבעייתית פסיכולוגית, אך נראה כי ביצעה התאמה בונה".
מחקר אחר תיאר את מותה והלוויה של דיאנה כגורמי לחץ טראומטיים בעלי השפעות פסיכולוגיות שניתן "להשוות לגורמי לחץ מסורתיים המזוהים בספרות חקר הטראומה".
בימים שלאחר הלווייתה נצפתה עלייה במספר האשפוזים הבלתי הולמים בבתי חולים, בעוד שמספר האשפוזים בגין פציעות טראומטיות ירד במשך שלושה חודשים לפחות, מה שמראה על שינוי אפשרי בהרגלי הנהיגה של אנשים.
מותה נקשר גם ל"ירידה של 30% בקריאות למשטרה וירידה של 28% בעבירות הסדר הציבורי", אך למרות השפעתו על הגברת הדיכאון והלחץ הטראומטי, לא נצפתה עלייה משמעותית במספר מקרי החירום הפסיכיאטריים באדינבורו.
לאבל הלאומי על דיאנה היו השפעות כלכליות.
בטווח הקצר, המרכז לכלכלה ומחקר עסקי (CEBR) העריך כי המכירות הקמעונאיות ירדו ב-1% באותו שבוע.
עומסי תנועה במרכז לונדון כשהמונים הלכו לארמונות כדי לחלוק כבוד השפיעו לרעה על הפריון, וה-CEBR העריך שזה יעלה לעסקים 200 מיליון ליש"ט, או הפסד כולל של 0.1% מהתוצר המקומי הגולמי ברבעון השלישי של 1997. עם זאת., בטווח הארוך ה-CEBR ציפה שזה יקוזז על ידי הגדלת מכירות התיירות ומזכרות.
חלק מתחו ביקורת על התגובה למותה של דיאנה באותה תקופה כ"היסטרית" ו"לא הגיונית".
כבר ב-1998 זיהה הפילוסוף אנתוני או'הר את האבל כנקודה מכוננת ב"סנטימנטליזציה של בריטניה", תופעה מונעת בתקשורת שבה דימוי ומציאות מטושטשים.
מנהיג להקת אואזיס, נואל גלאגר, הגיב לתגובה: "האישה מתה.
הביקורות הללו חזרו על עצמם ביום השנה העשירי להתרסקות, כאשר העיתונאי "ג'ונתן" פרידלנד מהגרדיאן הביע את הדעה כי, "זה הפך לזיכרון מביך, כמו רישום מתבגר מכוער ומרחם על עצמו ביומן...
אנחנו מתכווצים מלחשוב על זה".
בשנת 2010, תיאודור דאלרימפל הציע "סנטימנטליות, הן ספונטנית והן שנוצרה על ידי תשומת הלב המוגזמת של התקשורת, שהייתה הכרחית כדי להפוך את מותה של הנסיכה לאירוע בסדר גודל כזה, ובכך שירתה מטרה פוליטית, כזו שהייתה מטבעה חוסר הגינות בצורה המקבילה לחוסר הגינות שעומד מאחורי הסנטימנטליות הרבה עצמה".
התגובות בעקבות מותה של דיאנה היו נתונות לביקורת של כריסטופר היצ'נס.
סרטו התיעודי "Princess Diana: The Mourning After" משנת 1998 האשים את התקשורת הבריטית בתפקיד חיוני ביצירת פולחן אישיות לאומי, בלתי ניתן לערעור ולעיתים היסטרי סביב דיאנה, בעוד שלפני כן הם מתחו ביקורת רבה כלפיה וכלפי המלוכה לאחר שנפרדה והתגרשה מצ'ארלס, וניהלה רומן עם דודי פאיד.
היצ'נס טען שהציבור התנהג בצורה לא הגיונית ושנראה שרבים כלל לא יודעים מדוע הם מתאבלים.
הוא גם בדק את רמת הצנזורה נגד הביקורת על דיאנה והמונרכיה, אך הואשם בביקורת של "האינדיפנדנט", של הגזמה בנקודה זו.
המכירות של "Private Eye" ירדו בשליש לאחר שהציג שער שכותרתו "תקשורת להאשים", אשר ניסה לבקר את המעבר המיידי בתקשורת ואת דעת הקהל על דיאנה לאחר מותה מביקורתי למחמיא.
דעותיו של היצ'נס נתמכו מאוחר יותר על ידי ג'ונתן פרידלנד מ"הגרדיאן", שגם הטיל ספק בסיבה מאחורי "התפרצות ההיסטריה ההמונית" בעקבות מותה של דיאנה ותיאר זאת כ"פרק שבו הציבור הבריטי איבד את קור רוחו האופייני ועסק בשבעה ימים של זיוף.
רגשנות, שהתקשורת ייבבה, ושקיפותה הוכחה כשהיא נעלמה במהירות כפי שהופיעה".
בהשוואה בין הלווייתה של דיאנה לזו של וינסטון צ'רצ'יל, פיטר היצ'נס הבחין ב"הבדל במשמעת העצמית של האנשים ובעמדותיהם" בשני האירועים ההיסטוריים, כשהם מאופקים יותר בהלוויה של צ'רצ'יל אך "לא אנגליים" אצל דיאנה.
כמה מנתחי תרבות לא הסכימו.
הסוציולוגית דבורה שטיינברג ציינה כי בריטים רבים קשרו את דיאנה עם שינוי חברתי וחברה ליברלית יותר ולא עם משפחת המלוכה: "אני לא חושבת שזו הייתה היסטריה, אובדן של איש ציבור יכול להיות אבן בוחן לנושאים אחרים".
קרול וואלאס מהמגזין "פיפל" אמרה כי הקסם ממותה של דיאנה קשור ל"סיפור האגדה שלא נגמר באושר - פעמיים, תחילה כשהיא התגרשה ועכשיו כשמתה".
בפרק The Me You Can't See בסדרה התיעודית של Apple TV+ משנת 2021, בנה של דיאנה, הנסיך הארי, אמר שהוא הופתע מהמידה שבה הציבור הגיב למותה של אמו.
בהתייחסו ליום הלווייתה, הוא אמר: "אני פשוט הולך ועושה את מה שציפו ממני, מראה את העשירית מהרגש שכולם הראו.
זו הייתה אמא שלי, אפילו לא פגשת אותה.
בשנים שלאחר מותה הוקדשו לה אנדרטאות רבות.
כאנדרטת זיכרון זמנית, הציבור הצטרף ל-"Flamme de la Liberté" ("להבת החירות"), אנדרטה ליד מנהרת פונט דה ל'אלמה הקשורה לתרומה הצרפתית של פסל החירות לארצות הברית.
הודעות התנחומים הוסרו מאז והשימוש בה כאנדרטת דיאנה הופסק, אם כי המבקרים עדיין משאירים הודעות לזכרה.
אנדרטה קבועה, מזרקת הזיכרון של דיאנה, הנסיכה מוויילס, נפתחה על ידי המלכה בהייד פארק בלונדון ב-6 ביולי 2004, ואחריה פסל בגן השקוע של ארמון קנסינגטון, אשר נחשף על ידי שני בניה ב־1 ביולי 2021.
לאחר מותה, חבר מועצת המנהלים של כיפת המילניום הציע לעצב מחדש ולהרחיב את הפרויקט "כדי להכיל, למשל, בית חולים, עסקים, ארגוני צדקה, בתי מגורים פרטיים, בשם 'מרכז הנסיכה דיאנה' ".
על פי החוק האנגלי, נדרשת חקירה במקרים של מוות פתאומי או בלתי מוסבר.
חקירה משפטית צרפתית כבר בוצעה אך הדו"ח שהופק בה, באורך 6,000 עמודים, מעולם לא פורסם.
ב-6 בינואר 2004, שש שנים לאחר מותה של דיאנה, נפתחה בלונדון חקירה שנערכה על ידי מייקל בורגס, חוקר מקרי המוות של משק בית המלכה.
הוא ביקש מנציב משטרת המטרופולין, סר ג'ון סטיבנס, לערוך בירורים בתגובה להשערות כי מקרי המוות אינם תאונה וממדענית משפטית בשם אנג'לה גלופהוזמן לבחון את הראיות המשפטיות.
חקירת המשטרה דיווחה על ממצאיה במבצע פאג'ט בדצמבר 2006.
בינואר 2006, לורד סטיבנס הסביר בראיון ב-"GMTV" כי המקרה מורכב יותר ממה שחשבו פעם.
ה"סאנדיי טיימס" כתב ב-29 בינואר 2006 שסוכני השירות החשאי הבריטי נחקרו בחקירה נגדית מכיוון ששהו בפריז בזמן ההתרסקות.
בכתבי עת רבים הוצע כי סוכנים אלה עשויים להחליף את דגימת הדם של אנרי פול בדגימת דם אחרת (אם כי לא הובאו לכך עדויות).
חקירות מותם של דיאנה ופאיד נפתחו ב-8 בינואר 2007, כאשר אליזבת באטלר-סלוס פעלה כסגנית חוקר מקרי המוות של משק הבית של המלכה עבור חקירת דיאנה ועוזרת סגן חוקר מקרי המוות עבור סארי בחקירת פאיד.
באטלר-סלוס התכוונה במקור לחקור ללא חבר מושבעים; החלטה זו בוטלה מאוחר יותר על ידי בית המשפט הגבוה לצדק, וכן על ידי סמכות השיפוט של חוקר מקרי המוות של בית המלכה.
ב-24 באפריל 2007, באטלר-סלוס פרשה מתפקידה, ואמרה שאין לה את הניסיון הנדרש כדי להתמודד עם חקירה מול חבר מושבעים.
תפקיד חוקר מקרי המוות של החקירות הועבר ללורד השופט סקוט בייקר, שנכנס רשמית לתפקיד ב-13 ביוני בתור חוקר מקרי המוות במערב לונדון הפנימית.
ב-27 ביולי 2007, פרסם בייקר, בעקבות ייצוגים לעורכי הדין של בעלי העניין, רשימה של נושאים שעלולים לעלות בחקירה, שרבות מהן טופלו בפירוט רב במבצע פאג'ט: האם טעות נהג מצד אנרי פול גרמה או תרמה לגורם ההתנגשות.
האם יכולתו של אנרי פול לנהוג נפגעה עקב שתייה או סמים.
האם פיאט אונו או כל רכב אחר גרם או תרם להתנגשות.
האם פעולות הפפראצי גרמו או תרמו לגורם ההתנגשות.
האם מתווה ובניית הכביש/מנהרה היו מסוכנים מטבעם ואם כן, האם זה תרם להתנגשות.
האם אורות בהירים/מהבהבים תרמו או גרמו להתנגשות, ואם כן, מה מקורם.
ההחלטה של מי הייתה שדיאנה ודודי אל פאיד יצאו מהכניסה האחורית לריץ ושאנרי פול ינהג ברכב.
תנועותיו של אנרי פול בין 7 ל-10 בערב ב-30 באוגוסט 1997.
ההסבר לכסף שהיה ברשותו של אנרי פול ב-30 באוגוסט 1997 ובחשבון הבנק שלו.
האם אנדנסון, צלם שעקב אחרי הנסיכה בשבוע שלפני מותה, היה בפריז בליל ההתנגשות.
האם חייה של דיאנה היו ניצלים אם היא הייתה מגיעה לבית החולים מוקדם יותר או אם הטיפול הרפואי שלה היה שונה.
האם דיאנה ודודי אל פאיד עמדו להכריז על אירוסיהם.
האם ואם כן באילו נסיבות חששה הנסיכה מוויילס לחייה.
הנסיבות שבהן נחנטה גופתה של דיאנה.
האם העדויות של טומלינסון שופכות אור על ההתנגשות.
האם לבריטים או לכל שירותי ביטחון אחרים הייתה מעורבות כלשהי בהתנגשות.
האם היה משהו חשוד ב(1) פירצת צ'רו או (2) בהפרעה בסוכנות Big Pictures.
האם התכתבות השייכת לדיאנה (כולל חלק מהנסיך פיליפ) נעלמה, ואם כן מהן הנסיבות.החקירות החלו רשמית ב-2 באוקטובר 2007 עם השבעתו של חבר מושבעים של שש נשים וחמישה גברים.
לורד השופט בייקר מסר הצהרת פתיחה ארוכה ונתנה הנחיות כלליות לחבר המושבעים והציגה את הראיות.
ה-BBC דיווח כי מוחמד אל-פאיד, לאחר שחזר מוקדם יותר על טענתו כי בנו ודיאנה נרצחו על ידי משפחת המלוכה, מתח מיד ביקורת על הצהרת הפתיחה כמוטה.
בחקירה נשמעו עדויות מאנשים הקשורים לדיאנה ולאירועים שהובילו למותה, כולל ריס-ג'ונס, מוחמד אל-פאיד, פול בורל, אמה החורגת של דיאנה, והראש של MI6 לשעבר.
הוא סיכם את סיכומו ביום רביעי, 2 באפריל 2008. לאחר שסיכם, חבר המושבעים פרש לשקול חמישה פסקי דין, כלומר הריגה בלתי חוקית ברשלנות של אחד או שני הרכבים הבאים או של פול; מוות בשוגג או פסק דין גלוי.
חבר המושבעים החליט ב-7 באפריל 2008 שדיאנה נהרגה שלא כדין על ידי "נהיגה ברשלנות חמורה של כלי הרכב הבאים [הפפראצי] ושל נהג מרצדס אנרי פול".
הנסיכים ויליאם והארי פרסמו הצהרה שבה אמרו שהם "מסכימים עם פסקי הדין שלהם ושניהם אסירי תודה".
מוחמד אל-פאיד אמר גם שהוא יקבל את פסק הדין ו"נוטש את הקמפיין בן 10 השנים שלו להוכחה שדיאנה ודודי נרצחו בקונספירציה".
עלות החקירה עלתה על 12.5 מיליון ליש"ט, חקירת חוקר מקרי המוות עלתה 4.5 מיליון ליש"ט; 8 מיליון פאונד נוספים הוצאו על חקירת משטרת המטרופולין.
זה נמשך 6 חודשים ושמע 250 עדים, כשהעלות ספגה ביקורת קשה בתקשורת.
אף על פי שהחקירה הצרפתית הראשונית מצאה שדיאנה מתה כתוצאה מתאונה, הועלו כמה תיאוריות קונספירציה.
מאז פברואר 1998, אביו של פאיד, מוחמד אל-פאיד, טען כי ההתרסקות הייתה תוצאה של קשר, ומאוחר יותר טען כי ההתרסקות בוצעה על ידי MI6 בהוראת משפחת המלוכה.
טענותיו נדחו על ידי חקירה משפטית צרפתית.
ב-7 באפריל 2008, החקירה של לורד השופט בייקר לגבי מותם של דיאנה ופאיד הסתיימה בכך שחבר המושבעים הגיע למסקנה שהם קורבנות של "הרג בלתי חוקי" על ידי אנרי פול ונהג הרכב הבא מנגד.
גורמים נוספים היו "פגיעה בכושר השיפוט של נהג המרצדס באמצעות אלכוהול" ו"מוות המנוח נגרם או תרם לו מהעובדה שהמנוח לא חגר חגורת בטיחות, העובדה שהמרצדס פגעה בעמוד במנהרה במקום להתנגש במשהו אחר".
ב-17 באוגוסט 2013, הסקוטלנד יארד חשפו שהם בוחנים את מהימנות המידע ממקור שטען שדיאנה נרצחה על ידי חבר בצבא הבריטי.
בני זוג שחזו בתאונה טענו כי התאונה בוימה.
מותו של אמיל זולא התרחש בבוקר 29 בספטמבר 1902, בביתו שבפריז, צרפת.
אמיל זולא נמצא מת בביתו, כתוצאה מחנק מגזי הבעירה באח ורעייתו, אלכסנדרין זולא, הייתה מטושטשת, אך נשארה בחיים.
זולא היה במרכזן של אירועים, דוגמת פרשת דרייפוס והמאבקים על חפותו ובעצמו נתבע על הוצאת דיבה, הורשע, ברח לאנגליה, זוכה וחזר לצרפת.
מותו הביא להפצת תאוריות קונספירציה, שגרסו בחלקן התאבדות ובחלקן רצח.
הזוג אמיל ואלכסנדרין זולא חזרו מבית הקיץ שלהם במדאן אל ביתם הפריזאי.
המשרת של הזוג, ז'ול דלהאלה, נתן לאש באח של חדר השינה לכבות אחר הצהריים וסגר את פתח הארובה.
בלילה, אלכסנדרין, שהוטרדה מהאדים הרעילים, הצליחה לצאת מהחדר לזמן מה, ואז חזרה.
לדבריה, היא הציעה לסופר להעיר את המשרתים, אך זולא, שהאמין בכך שמדובר בהרעלת מזון, ביקש ממנה לא לעשות זאת, כדי לא להפריע להם לחינם.
"מחר נרפא" אמר במילים אחרונות.
אלכסנדרין זכרה שראתה אותו, שרוע על כיסא, ואז כלום.
לאחר שפרצו את הדלת מצאו המחלצים את זולא ללא רוח חיים, גופתו עדיין חמה, מוטלת על רצפת חדר השינה.
דוקטור רביון, שזומן בחופזה, ווקטור לנורמנד, רופא תחנת המשטרה, יכלו רק לציין את מותו של הסופר.
הם ניסו להחיות אותו על ידי הנשמה מלאכותית ומתיחת לשון, אבל זה היה מאוחר מדי.
למות זולא היה הד גדול מאוד, אל הבית נחפזו קרובי משפחתו וידידיו, פרננד דסמולין, פאסקל, שרפנטייה, מוריס לה בלונד, אוקטבה מירבו, תיאודור דורה.
הגיעו גם אלפרד דרייפוס וז'ורז' פיקאר.
מאמרים בעיתונות עסקו בכך, ב-L'Aurore הציגו פס שחור לאות אבל.
בעיתונות האנטישמית הביעו שמחה, ב-La Croix פורסם מאמר, שרימז על התאבדות.
גם בעיתונות הזרה, רוסית, גרמנית, בריטית, אמריקאית, הדהדה במידה רבה את הדרמה והיללו את הסופר הצרפתי המנוח.
טקסים רבים נערכים לזכרו של הסופר.
ב-29 בספטמבר 1902, יום מותו של אמיל זולא, נפתחה חקירת מותו על ידי השופט ז'וזף בורויאו שמינה פאנל מומחים, בנוסף לדוקטור צ'ארלס ויברט שביצע את נתיחת גופתו של הסופר.
החקירה התנהלה בנסיבות בהן המשפחה והרשויות ביקשו לסגור אותה בהקדם האפשרי כדי למנוע מחלוקת.
הנתיחה שלאחר המוות, שבוצעה ב-30 בספטמבר, הגיעה למסקנה כי הוא "נחנק על ידי גז פחמן חד-חמצני, כפי שמעיד הניתוח הספקטרוסקופי של דמו של הכותב".
ההשערות האחרות שהועלו כבר ב-29 בספטמבר, התאבדות או הרעלת מזון, נפסלו לחלוטין.
ניסויים, שבוצעו על ידי מומחים בחדרו של זולה, במטרה לשחזר את התנאים הפיזיקליים-כימיים שגרמו למותו של הסופר, לא העלו דבר.
השרקנים שהושארו בחדר ב-8 וב-12 באוקטובר נמצאו עדיין בחיים (למעט שתי ציפורים) למחרת בבוקר.
המומחים מציינים כי שריפה פרצה בחודש יוני, ללא כל בעיות, בשל חסימה אפשרית של הארובה.
הארובה נסתמה במהלך הקיץ בגלל התנועה הרבה ברחוב המרוצף בעץ עליו עברו כרכרות רתומות לסוסים.
בשנת 1953, לרגל יובל החמישים למות זולא, פרסם העיתון ליברסיון סדרת כתבות תחת הכותרת: האם זולא נרצח?
בכתבות הובאו דבריו של פייר האקן, רוקח שטוען כי הכיר את האחראי לרצח אמיל זולא, שהתוודה בפניו בתא רכבת נוסעים בשנת 1928.
האיש המדובר, אנרי בורונפוס (1874–1928), היה מנקה ארובות, ולדבריו חסם את ארובת זולא יום לפני מותו, בעת שעבד על ארובה סמוכה.
למחרת בבוקר הוא בצע את הפעולה ההפוכה מבלי שיראו אותו.
השניים, האקין ובורונפוס, נפגשו על רקע פעולות מיליטנטיות לאומניות.
בורונפוס היה חבר בליגה הפטריוטית, תנועה שגינתה את מעורבותו של אמיל זולא בפרשת דרייפוס.
הטענה נתקלת בכמה קשיים, הראשון הוא שהעדות המדווחת הייתה עקיפה ובלתי ניתנת לאימות, בגלל מותו של הרוצח כביכול, 25 שנים לפני כן.
הטענה הייתה יכולה להיות התרברבות חסרת בסיס במציאות.
ההלוויה נדחתה בגלל אשפוז רעיתו, אלכסנדרין, ובינתיים הוחלט לשמר את גופתו.
בהתערבותו התקיפה של דרייפוס הוחלט שאנטול פראנס ישא את הדברים המרכזיים בהלוויה.
להלוויה הגיעה משלחת של כורים מהצפון, שעברו על פני הקבר בעודם קוראים "ז'רמינל".
זולא נקבר בבית העלמין מונמרטר, בפריז.
כעבור כמעט 6 שנים, ב-4 ביוני 1908, הועברה גופתו לפנתאון של פריז.
זולא זכה להנצחה בחלל, כשניתן שמו לאסטרויד (8096) Émilezola וכשניתן שמו למכתש פגיעה על פני כוכב חמה.
זולא היה מיודד עם ציירים רבים, בעיקר מהזרם האימפרסיוניסטי, וחלקם הנציחו אותו בציוריהם, כך בדיוקנו של אמיל זולא וגם בציורים של חברו, פול סזאן.
בסרטו של רומן פולנסקי, קצין ומרגל פוגש זולא את הקולונל ז'ורז' פיקאר, הקולונל שהתמנה לאחראי על יחידת המודיעין של צבא צרפת הוא שחשף בתוך הצבא את סיפור המרמה.
בנוסף לסרטים על חיי אמיל זולא, הופקו במהלך השנים עשרות רבות של סרטים על פי ספריו, לעיתים סרטים רבים על אותה יצירה.
הזמן שחלף לא מנע המשך עניין ביצירות שלו וכעבור יותר ממאה שנים מאז מותו, ממשיכים להפיק סרטים לפי יצירותיו.
בסמוך למותו של זולא, ב-1903, התפרסם ספרו של פרופסור אמיל פאגה על זולא, Zola.
על זולא נכתבו ספרים וגם על יצירותיו, ביקורות וניתוחים ספרותיים.
הפופסורים אנרי מיטראן (Henri Mitterand) וקולט בקר (Colette Becker) התמחו בחייו וביצירותיו של זולא וכתבו על כך ספרים רבים.
מספריו של זולא עצמו ממשיכים להדפיס מהדורות חדשות ולתרגמם מחדש לשפות רבות, כולל עברית.
ב-1878 רכש זולא בית במדאן מרווחי ספרו L'Assommoir (הבריון).
בהמשך הוא הרחיב אותו והוסיף לו מגדלים, שקיבלו את השמות ז'רמינל ו-ננה, לפי ספריו.
הוא התגורר בבית זה עד מותו וכתב בו 8 רומנים.
אחרי מותו, מ-1903 הונהגה עלייה לרגל אליו בכל יום ראשון הראשון בחודש אוקטובר.
ב-1905, תרמה אלמנתו את הבית להקמת בית הבראה ציבורי.
בהמשך שימש הבית כבית ספר לנהגי אמבולנס.
ב-2021 הוסב הבית למוזיאון המוקדש לזולא ולפרשת דרייפוס.
בפריז, עיר הולדתו, יש לא מעט אתרים הקשורים לחייו וליצירותיו ובהתאם לכך יש גם טיולי תיירים באתרים אלה.
בישראל הונצח זולא על ידי מתן שמו לרחובות בערים, ביניהן תל אביב-יפו, חיפה, ראשון לציון, פתח תקווה ועוד, ושמו הוענק לקתדרה לזכויות האדם בראשון לציון.
במלאת 120 שנה למותו של זולא נערך מופע המבוסס על טעימות מיצירותיו בהנחיית מאיר עוזיאל.
מותג מטריה (המכונה גם מותג משפחתי) הוא שיטת שיווק הכרוכה בשימוש בשם מותג בודד למכירה של שני מוצרים קשורים או יותר.
מיתוג מטריה משמש בעיקר חברות בעלות הון מותג חיובי (ערך של מותג בשוק מסוים).
כל המוצרים משתמשים באותם אמצעי זיהוי שכוללים שמות מותגים נוספים או סמלים וכו'.
פרקטיקה שיווקית זו שונה מהרחבת המותג באותה מטריה.
מיתוג כרוך בשיווק של מוצרים דומים, במקום מוצרים מובחנים, תחת שם מותג אחד.
לפיכך, מיתוג מטריה עשוי להיחשב כסוג של הרחבת מותג.
הפרקטיקה של מיתוג מסוג זה אינה מונעת מחברה ליישם גישות מיתוג שונות עבור קווי מוצרים שונים (למשל הרחבת מותג).
משווקים עשויים להגדיל את הסיכוי להצלחה להשקת מוצר חדש על ידי שימוש בשם תת-מותג ושם מותג אב בו-זמנית.
במאמר של Howard Pong Yuen LAM ומחברים אחרים, הם מדווחים על המקרה המוצלח של שימוש בשני שמות מותגים - אסטרטגיית מיתוג כפולה - על ידי תרגיל בסין להשקת משקה מיץ תפוזים של Minute Maid Orange Pulp.
תת-מותג דומה מסייע לצרכנים להיזכר ביתרונות ובמאפיינים העיקריים של המוצר החדש.
שם מותג אב רמז מתקשר את היתרונות של קטגוריית המוצרים.
אסטרטגיית מיתוג כפולה מטפלת בבעיה של שימוש בשם מותג אחד בלבד להשקה של מוצר חדש.
לאחר ההשקה המוצלחת של המוצר החדש הראשון על ידי מותג האם, משווקים יכולים להשיק מוצרים חדשים אחרים תחת שמות משנה אחרים בעתיד כדי לענות על צורכי צרכנים שונים.
משווקים עשויים להשתמש באותו מותג אב כדי להציג מוצרים שונים לבנות קנה מידה עבור המותג, ומסוגלים להבדיל בבירור את היצע המוצרים השונים תחת שמות משנה שונים של מותגים.
אם חברה רוכשת מותג מחברה אחרת, משווק עשוי למקם את המותג הנרכש כתת-מותג תחת מותג האם אם המשווק הגדיר את ההיקף העסקי של מותג האם בצורה רחבה מספיק ועם שם מותג אב מרמז."
מיתוג מטריה משמש כדי לספק אחידות לקווי מוצרים מסוימים על ידי קיבוצם תחת שם מותג אחד, מה שהופך אותם לניתנים לזיהוי בקלות ובכך משפר את המכירה שלהם.
כל המוצרים תחת אותה מטריה תאגידית (מותג מאסטר מספק מבנה ואמינות למוצרים אחרים של התאגיד) צפויים להיות בעלי איכות וחווית משתמש אחידה (למשל, כל המוצרים הנושאים את מותג האם חייבים להיות באותם סטנדרטים גבוהים של איכות).
גורמים שעשויים לקבוע את ההשפעה של מיתוג מטריה כוללים:
מידת המשותף בין המוצרים הנכללים תחת המטריה הארגונית (למשל, האם המוצרים עשויים לשמש כתחליף זה לזה).
איכות המותג של תאגיד (למשל האם המותג מוכר בשוק המוצרים שלו).
תיאוריות שונות מנסות להסביר את ההחלטות והשיפוטים של הצרכן במהלך רכישת מוצר שגורמות למיתוג גג להיות אסטרטגיית שיווק מוצלחת.
תאוריית הסיווג מבוססת על התפיסה שצרכנים נוטים לסווג מוצרים על ידי שיוך אותם למותגים ולחוויות העבר שלהם עם אותם מותגים מסוימים, כדי להימנע מהבלבול הראשוני שנגרם מהבחירה הנרחבת של המותגים.
מידע חדש על מוצרים מסוימים מסווג במוח לחלקים שונים כגון מחלקת מוצרים (למשל משקאות) ומותג (למשל קוקה קולה).
הצרכנים מעריכים את איכות המוצר באמצעות התנסויות קודמות עם מוצרי המותג וכן את האיכות של המותג.
תיאוריה זו מסבירה גם את הפופולריות של מיתוג מטריה.
צרכנים נוטים להעריך מוצרים חדשים לא רק לפי האיכות של המותג, אלא גם אם הרעיון של המותג תואם את המוצרים המורחבים שלהם.
לדוגמה, בהנחה שלצרכן היו חוויות עבר משביעות רצון עם מוצרי החברה.
לדוגמה: אם 'אפל' תפתח ותמכור גרסה חדשה של המחשב שלה, המקבוק, הצרכנים יראו אותה אמינה יותר ובעלת פוטנציאל איכותית יותר מאשר אם אפל תייצר משקה, מוצר שהחברה לא מייצרת לקהל הרחב.
תאוריית ההתאמה של הסכימה מציעה שאחסון מידע חדש ושליפה של זיכרון מושפע בעיקר מציפיות העבר.
סכמות הן ייצוגים קוגניטיביים אישיים של האדם של הסביבה המנחים את תפיסותיו, מחשבותיו ופעולותיו, סכמות עוברות שינוי מתמיד כשאדם חווה ולומד מידע חדש.
עם זאת, המידע החדש מוערך תחילה על בסיס סכמות קיימות.
בהתייחסות התיאוריה להערכת צרכנים של מוצרים, לצרכן כבר יש סכמות קיימות מניסיון העבר עם מותגים מסוימים ולכן מוצרים חדשים מוערכים על סמך הסכמה הקיימת שיש לצרכן עם המותג המסוים.
תיאוריה זו די דומה לתאוריית הקטגוריזציה; עם זאת, תאוריית התאמת הסכמה שמה דגש על חוויות העבר של הצרכן עם המותג המושפע מהסביבה הסובבת.
מאמר ראשי: הטיית אישור (אנ')
הטיית אישור היא סוג של הטיה סטטיסטית, המתארת את הנטייה לחפש או לפרש ראיות בדרכים התומכות בידע המקדים של האדם.
לאחר שצרכן יוצר העדפה של מותג אחד על פני אחרים, סביר להניח שכל תכונה נוספת שעשויה להיות משותפת בין מותגים שונים רק תחזק את ההעדפה הקיימת של הצרכן, מה שיגרום לו להתעלם ממותגים אחרים..
לפיכך, ייתכן שהון עצמי חיובי של המותג לא יהיה כמשפיע אם לצרכן כבר יש העדפת מותג קיימת.
מיתוג מטריות הפך לפרקטיקה שיווקית פופולרית המשמשת חברות בשל היתרונות הפוטנציאליים השונים שלו.
פרקטיקה שיווקית כזו עשויה ליצור יעילות פרסום באמצעות עלויות מופחתות של פיתוח מותג.
אסטרטגיה זו מפחיתה את עלויות השיווק של הפירמה בשל האסוציאציה בין מותג לצרכן שבאמצעותה צרכנים כבר מזהים מותגים מסוימים, מה שהופך מוצרים חדשים לזיהוי קל יותר.
כתוצאה מכך, הכניסה לשוק של מוצרים ממותגי מטריות היא זולה יחסית, שכן מותגים בעלי מוניטין יכולים לנצל את מאמצי השיווק בעבר.
יתרה מזאת, חברה נהנית מיעילות פרסום שכן מיתוג מטריה מתמקד בקידום של מותג בודד ולא במספר מותגים.
לדוגמה, 'אפל' מוסיפה מוצרים חדשים (כגון Macbook Pro, Apple Watch) לשורת המוצרים שלהם ומרוויחה משיווק העבר מאחר שצרכנים משתמשים במידע קודם כדי להסיק לגבי מוצר עם אותו שם מותג, מה שמאפשר לאפל להתמקד בקידום מותג תאגידי, ולא מספר מותגים בודדים.
בנוסף, השימוש במיתוג מטרייה אינו מונע מחברות ליישם שיטות אחרות להרחבת מותג, מה שמאפשר להן להישאר גמישות באסטרטגיות שיווקיות.
לבסוף, ההצלחה של מוצר מותג מטריה אחד עשויה להתורגם למוצרים אחרים תחת אותה מטריה תאגידית בשל ההון העצמי של חיביות שיש למותג.
הסיכון העיקרי בשימוש במיתוג מטרייה הוא שהוא עלול לגרום לחוסר הצלחה בקידום מוצרים חדשים אם אין לחברה הון מותג חזק.
שנית, הניסיון של הצרכן עם מוצר ממותג מטריה אחד עשוי להשפיע על תפיסתו לגבי מוצרים ושירותים אחרים הנכללים תחת אותה מטריה תאגידית כמו גם את המותג עצמו.
כתוצאה מכך, אם מוצר אחד ממותג מטריה אינו מספק את ציפיות הצרכן, סביר להניח שגם שאר המוצרים הנמכרים תחת אותו מותג ייפגעו.
לפיכך, החברה עלולה לגרום להון עצמי שלילי של המותג.
שלישית, מיתוג מטריה מועיל רק כאשר מקדמים מוצרים קשורים שדרכם יוכלו הצרכנים לזהות את המותג.
לדוגמה, המותג 'סטרבאקס' משויך למוצרים הקשורים לקפה ולכן הצרכנים יזהו את המותג בעיקר על מוצרים הקשורים לשוק הספציפי.
לבסוף, קניבליזציה (הפחתה בהיקף המכירות עקב הצגת מוצר חדש על ידי אותה חברה) עשויה להיגרם כאשר מוצרים קשורים יוכנסו תחת אותו מותג תאגידי שכן תחרות מוצר פנימית תוביל לבחירה בין מוצרים מאותו מותג, ותגמשה.
השקעה עתידית ביצירת מוצרים של אותו קו מוצרים תחת המטריה הארגונית.
ו-The Coca-Cola Company הן דוגמאות לחברות רב לאומיות המשתמשות במיתוג מטרייה בחלק מקווי המוצרים שלהן.
Starbucks Corporation (פועלת כקפה Starbucks) היא חברת קפה רב לאומית אמריקאית, המשווקת את כל מוצריה תחת שם המותג הארגוני שלה.
חלק מהמוצרים המיוצרים על ידי Starbucks כוללים:
קפה סטארבאקס - סוגי קפה שונים.
תה סטארבקס - סוגים שונים של תה.
סטארבקס כלי משקאות - סוגים שונים של כלי משקה כגון כוסות, ספלים ולגמניות.
ציוד סטארבקס - סוגים שונים של ציוד כגון מכונות קפה.
סירופים ותוספות של סטארבקס - סוגים שונים של סירופים ותוספות.
היא תאגיד השקעות בריטי רב לאומי.
Virgin הוא אחד המותגים המוכרים בעולם, אשר השתמש בסוגים שונים של הרחבות מותג, כולל מיתוג מטריה.
לורג'ין יש 33 סניפים הפועלים תחת השם Virgin; עם זאת, הנוהג של מיתוג מטרייה נצפה במותגים הספציפיים לתעשייה שלהם (למשל ורג'ין מקשאות, שהייתה חברת בת של קבוצת ורג'ין ששיווקה את ורג'ין קולה, ווירג'ין וודקה) כולל
פרוקטר אנד גמבל (הידוע גם בשם P&G) הוא תאגיד רב לאומי אמריקאי, המספק מגוון מוצרי צריכה.
אף על פי ש-P&G יוצרים מותגי מוצרים בודדים (למשל Pampers או Pantene), מיתוג גג מיושם בתוך המותגים הבודדים.
כמה מותגים בודדים בבעלות P&G כוללים:
פנטן - מותג מוצרי טיפוח לשיער, לרבות שמפו, שמפו יבש, מרכך, לחות, מוצרי עיצוב שיער ועוד.
Oral-B - מותג מוצרי היגיינת הפה כגון מברשות שיניים, משחות שיניים, חוט דנטלי ומי פה.
ג'ילט - מותג של סכיני גילוח לגברים ומוצרי טיפוח אישיים אחרים כגון ג'לי גילוח, קצף, טיפוח עור, דאודורנטים וג'ל רחצה.
ויקס - מותג של תרופות ללא מרשם כולל תרופות להצטננות ושפעת, הקלה בשיעול, הקלה בסינוסים וחוסר שינה מדי פעם.
P&G יוצרים מותגים בודדים עבור קווי מוצרים שונים ולאחר מכן מיישמים מיתוג גג בתוך אותם מותגים על מנת לשלוט בחלקי שוק רווחיים.
אסטרטגיה זו מאפשרת ל-P&G להימנע מהסיכון של פגיעה בתדמית המותג הארגוני משחרור של מוצר לא מוצלח, שכן המותגים אינם קשורים זה בזה.
יוניליוור היא חברה רב לאומית בריטית-הולנדית המספקת מוצרי צריכה שונים.
בדומה לפרוקטר אנד גמבל, יוניליוור מיישמת מיתוג גג בתוך המותגים הבודדים שהיא יוצרת, ביניהם:
אקס/לינקס - מותג מוצרי טיפוח לגברים כגון: דאודורנטים, ג'ל רחצה, תרחיץ גוף, שמפו, מרככים ומעצבי שיער.
יוֹנָה - מותג מוצרי טיפוח לגברים ולנשים כגון: אנטי-פרספירנטים/דיאודורנטים, תרחיץ גוף, קרמים, מוצרי טיפוח לפנים ושיער.