tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בכתב העת תוארו הנשים הלסביות כנשים עצמאיות ועובדות - נשות עסקים, רופאות, צלמות, מורות ועוד.
הן תוארו כבעלות חינוך גבוה, עוסקות במקצועות ממעמד גבוה, ומרוויחות שכר מעל הממוצע.
תיאורים אלו, בשנים הראשונות בהן הופץ העיתון, אפיינו בעיקר גברים והיו פחות נפוצים בקרב נשים הטרוסקסואליות.
האסטרטגיה השלישית הייתה יצירת אמפתיה - הצגת הנשים הלסביות כאזרחיות אידיאליות.
כתב העת עשה זאת באמצעות מאמרי הדרכה שפנו לאישה הלסבית, וייעצו לה לשים בסדר העדיפויות קודם כל את העובדה שהיא אזרחית, אינדיבידואלית ואינה חלק מקבוצה עם דעה מסוימת.
הם טענו כי עליה לפעול תחילה לטובת המדינה ורק לאחר מכן לייחס חשיבות לנטייה המינית שלה.
הסוכנות לשירותים פיננסיים (ביפנית: 金融庁, תעתיק: קינְיוּ-צ'וֹ) הוא ארגון הפועל תחת ממשלת יפן, ותפקידו הוא פיקוח על הבנקאות, על הבורסה לניירות ערך ועל תחום הביטוח במדינה במטרה לשמור על יציבות המערכת הכלכלית.
הסוכנות נוסדה ב-2000, ובראשה עומד מנהל שפועל תחת שר האוצר.
תחת סמכות הסוכנות נמצאות הוועדה למעקב אחר הסחר בניירות ערך ולשכת רואי החשבון של יפן.
הסּוֹלֵל, כלי מבטא לפועלי העבודות הציבוריות, היה כתב עת של פועלים וחלוצים בתקופת העלייה השלישית, פועלי העבודות הציבוריות של ממשלת המנדט הבריטי בארץ ישראל, אשר ראה אור במהלך שנת תרפ"א, 1920–1921.
"הסולל" נערך על ידי הסופר יוסף חיים ברנר כאשר ישב במחנה מגדל של גדוד העבודה, ולימד את חברי הגדוד שיעורים בתחומי מדעי הרוח; יחד עמו, וגם לאחר הרצחו במאורעות תרפ"א 1921, ערך את "הסולל" שמואל גולדזייגר-סבוראי, אז חבר גדוד העבודה ולאחר מכן חבר קיבוץ עין חרוד.
רוב הגליונות עסקו בחיי החלוצים והפועלים, ובמיוחד בענייני העבודות שהועסקו בהן.
רבים מפועלי העבודות הציבוריות הועסקו בסלילת כבישים; אחרים בחקלאות ובבניין צריפים ובתי אבן.
רובם היו גברים ומיעוטם נשים, צעירים בשנות העשרים לחייהם, עולים חדשים ממזרח אירופה, וחלק ניכר מהם היו בוגרי תנוער נוער והכשרה: "השומר הצעיר" ו"החלוץ".
הגליונות כללו גם מבעים ספרותיים והצעות לתרגום מונחים מתחומי העבודות שעסקו בהם.
ברנר קבע את אופיו העברי הרהוט של "הסולל" ותרם למילונֵי המונחים שתורגמו משפות זרות לעברית והוספו אל גליונות "הסולל"; הוא השפיע על האופי והסגנון הספרותי, אך החף ממליציות יתר, של הרשימות, הפרוטוקלים וההצעות, שהובאו בכתב העת.
הסולל כלל שישה גליונות; אל כולם צורף בראשם הכיתוב: "יוצא לאור על ידי ועדות-התרבות של מחנות הכבישים טבחה-צמח".
גיליון מס' 3 ראה אור באדר ב' תרפ"א.
גיליון מס' 4, ראה אור בז' בניסן תרפ"א.
גיליון מס' 5, ראה אור בניסן-אייר תרפ"א.
גיליון מס' 6, ראה אור בב' בתמוז תרפ"א, 8 באוגוסט 1921 (התאריך הלועזי צוין בו).
חמש חוברות נכתבו בעט ודיו ושוכפלו בהקטוגרף; ובשל כך צבען של האותיות היה כחול-סגול.
רק החוברת השלישית הוקלדה במכונת כתיבה, שכן הייתה מעין פרסום לפעילות "המשרד לעבודות ציבוריות ולבנין" של ההסתדרות הכללית, שהוקם בדצמבר 1920.
גליונות הסולל ראו אור בעריכתו המדעית של חיים גולן, בהוצאת יד טבנקין הנמצאת באפעל, בשנת 1991.
הסוכנת קרטר היא סדרת טלוויזיה לייב אקשן שעלתה לשידור בינואר 2015 ברשת ABC וכללה 8 פרקים בעונת הבכורה שלה.
הסדרה מבוססת על דמותה של פגי קרטר ועל הסרט הקצר מאת מארוול, "הסוכנת קרטר", המגולל את קורותיה של פגי קרטר (היילי אטוול), כשנה לאחר אירועי הסרט "קפטן אמריקה", כשפגי עובדת כסוכנת במשרד לעניינים אסטרטגיים (SSR) ואינה מקבלת שוויון זכויות אלא משמשת רק מזכירה.
הסדרה מתרחשת ביקום הקולנועי של מארוול, בשנת 1946, ומתמקדת בניסיונותיה של פגי לאזן בין עבודתה הסיזיפית במשרד לעניינים אסטרטגיים לבין ביצוע משימות חשאיות לטיהור שמו של הווארד סטארק שהואשם במכירת נשק לגורמים מפוקפקים.
הסדרה הופקה על ידי חטיבת הטלוויזיה של מארוול כחלק מהיקום הקולנועי של מארוול ושודרה ברשת ABC.
את הסדרה יצרו כריסטופר מרקוס וסטיבן מק'פילי, תסריטאי הסרטים "קפטן אמריקה", "קפטן אמריקה: חייל החורף" ו"קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים".
הסדרה הוזמנה לעונה אחת במאי 2014 ועלתה לשידור בזמן פגרת אמצע העונה השנייה של סוכני .
ב-7 במאי 2015 חודשה הסדרה לעונה שנייה וב-12 במאי 2016 הודיעה רשת ABC שהסדרה לא תחודש לעונה שלישית.
בספטמבר 2013, חברת מארוול החלה לפתח סדרת טלוויזיה ששואבת השראה מהסרט הקצר "הסוכנת קרטר", בכיכובה של פגי קרטר.
הסדרה נהגתה כבת 13 פרקים, שתתרחש בשנת 1946 ותתמקד בתיק חקירה אחד של קרטר.
ב-8 במאי 2014, רשת ABC הזמינה רשמית את הסדרה לשידור, אך למשך עונה בת 8 פרקים ולא 13 כפי שתוכנן.
בפרק הראשון של העונה השנייה של סוכני מתקיים קרוסאובר בהשתתפות שחקני הסדרה בראשות הסוכנת קרטר וחברי צוות קפטן אמריקה.
הקטע מכין בין היתר את הקרקע ליחסים המתוחים בין קרטר לסטארק נוכח רצונו "לשחק" עם חפצים נסתרים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בשנת 1946, פגי קרטר המשיכה להתגורר בניו יורק ולעבוד במשרד לעניינים אסטרטגיים.
הצרה הגדולה היא שחבריה לעבודה, גברים כולם, לא לקחו אותה ברצינות והפכו אותה למזכירה שלהם.
בשלב מסוים היא פגשה בשעת לילה את הווארד סטארק שביקש ממנה עזרה לטהר את שמו: מישהו פרץ ושדד את המחסן בו נשמרו גרסאות אבטיפוס של כלי נשק שהוא ייצר ועתה הוא מואשם במכירת כלי נשק לאויביה של ארצות הברית.
הווארד ביקש מפגי שתחקור את העניין והשאיר לה כעוזר את משרתו האישי אדווין ג'רוויס.
במהלך החקירה פגי החלה לצוד את כלי הנשק, מצאה היכן רובם מוסתרים והעבירה אותם למשרד לעניינים האסטרטגיים.
היא הפסיקה את שיתוף הפעולה עם הווארד כשגילתה שהוא הפעיל עליה מניפולציות כדי שתגנוב עבורו את דמו של קפטן אמריקה.
הסתבר שארגון ביון רוסי בשם "הלוויתן" עמד מאחורי שוד כלי הנשק שפיתח סטארק ואף הוא אחראי לגל רציחות של פושעים שהעזו להניח את ידם על כלי הנשק במקום להעבירם לארגון.
בשלב מסוים המשרד לעניינים האסטרטגיים הצליח לעלות על עקבותיו של ארגון הלוויתן ושלח את סוכניו, כולל פגי קרטר, לרוסיה ושם הצטרפו אליהם פלוגת הקומנדו המייללים שלחמו עם קפטן אמריקה במלחמת העולם השנייה.
ביחד הם חילצו מבית יתומים נטוש את ד"ר איבצ'נקו שהיה אסיר של ארגון הלוויתן.
בהמשך הסתבר שכל זה היה חלק מהמזימה של איבצ'נקו כדי לפרוץ למשרד לעניינים האסטרטגיים ולגנוב משם כלי נשק.
איבצ'נקו (שמתברר כי הוא יוהאן פנהוף, המכונה דוקטור פאוסטוס) הוא בעל יכולת היפנוזה והוא גורם למפקד הארגון רוג'ר דולי לעזור לו במזימה ולאחר מכן ללבוש חליפה שתכנן סטארק שגרמה למותו.
לפנהוף הצטרפה סוכנת של לוויתן המכונה דוטי.
דוטי היא תוצר של פרויקט החדר האדום של לוויתן, שתכליתו לאסוף ילדות יתומות ולהפוך אותן למתנקשות על בדומה לסיפור הרקע של נטשה רומנוף.
דוטי עוקבת אחרי פגי קרטר על ידי התחזות לשכנתה ובשלב מסוים אף מפלילה אותה.
בעצם היא גם זו שפיתתה את הווארד סטארק, הידוע בחולשתו לנשים, על מנת שהוא יגלה לה איפה שמורים כלי הנשק המיוחדים שלו.
התוכנית שלה ושל פנהוף הייתה לגנוב את כלי הנשק של סטארק ולנקום בסטארק עצמו, אשר אחראי בעקיפין למותו של אחיו של פנהוף, על ידי כך שסטארק המהופנט יפזר גז קטלני שהוא המציא בטעות על העיר ניו יורק.
השפעת הגז גורמת לאנשים להפוך לכעין זומבים צמאי דם ולהרוג זה את זה באכזריות.
פגי, ביחד עם הסוכנים ג'ק תומפסון ודניאל סאוסה ובעזרתו של אדווין ג'רוויס, הצליחו לסכל את המזימה וללכוד את פנהוף.
בסצנה האחרונה של הסדרה נראה פנהוף היושב בכלא נפגש עם ארנים זולא מה שמסמן את גיוסו של פנהוף להידרה החדשה שעתידה לצמוח בתוך ארגון .
בתחילת העונה הסס"ר לוכדים את דוטי אנדרווד אשר מנסה לפרוץ לבנק בעקבות סיכה שהסס"ר לא יודעים בשביל מה היא.
בו בזמן מגלים כי דניאל סוזה הוא ראש הסס"ר של לוס אנג'לס ומתרחשת שם חקירה על רוצח סדרתי שמנהגו הוא להפוך את נעלי הנרצחות שהן נשים בלבד אך להפך מבדרך כלל, הנרצחות אשר נזרקות לאגם, נמצאת נרצחת אשר הקפיאה לחלוטין את האגם כולו ביום קיץ שמשי וחם.
סוזה שב למשרדו עם קצוות חוט מעטים ומבקש מתומפסון, המפקד של הסס"ר ניו יורק תגבורת ותומפסון בוחר לשלוח את קרטר, אף על פי שהיא באמצע חקירת דוטי אנדרווד.
היילי אטוול - פגי קרטר
דומיניק קופר - הווארד סטארק, אביו של טוני סטארק, שעבד על מספר פרויקטים ממשלתיים בתקופת מלחמת העולם השנייה והוא חבר מייסד של סוכנות יחד עם פגי.
שיי ויגהאם - רוג'ר דולי, מפקד המשרד לעניינים אסטרטגיים.
צ'אד מייקל מאריי - הסוכן ג'ק תומפסון
אנוור ג'וקג' - הסוכן דניאל סאוסה
ג'יימס דארסי - אדווין ג'רוויס, משרתו של הווארד סטארק ובן בריתה של קרטר.
ישמש בסופו של דבר כמדריכו של טוני סטארק ומי שיספק את ההשראה למערכת הבינה המלאכותית שלו.
לינדסי פונסקה - אנג'י מרטינלי, שחקנית צעירה ושאפתנית שמתיידדת עם קרטר.
השחקן קוסטה רונין מופיע בתפקיד אנטון ואנקו, יוצר שותף של כור הקשת יחד עם סטארק (כפי שנרמז בסרט "איירון מן 2").
ברידג'ט רגן מופיעה בדמותה של דוטי, המציגה את עצמה כנערה מעיירה קטנה באיווה שעוברת לגור ליד קרטר ומתגלה כחלק מפרויקט החדר האדום.
כמו כן בתפקידי אורח מופיעים ניל מקדונו בתפקיד טימותי "דאם דאם" דוגאן וטובי ג'ונס בתור ארנים זולא.
הסולטן (בטורקית: Muhteşem Yüzyıl, מילולית: המאה המפוארת) היא סדרת דרמה טורקית היסטורית אשר שודרה לראשונה בינואר 2011 בערוץ Show TV ומאוחר יותר בערוץ Star TV בטורקיה.
הסדרה מגוללת את קורות שלטונו של סולימאן הראשון למן עלייתו לשלטון בשנת 1520 ויחסיו עם שפחה שהפכה לסולטאנה ולאחת הנשים המשפיעות בחייו ובאימפריה העות'מאנית.
הסדרה שודרה לראשונה בישראל בערוץ 9, ב-8 בדצמבר 2013. הסדרה ספגה ביקורות רבות וכונתה על ידי הניו יורק טיימס כגרסה העות'מאנית של "סקס והעיר הגדולה" וכמעט הוצאה אל מחוץ לחוק בטורקיה, לאחר שהציגה את הגיבור ההיסטורי של המדינה כרודף נשים שטוף זימה.
ראש ממשלת טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, אף איים מספר פעמים בתביעות משפטיות כנגד יוצרי הסדרה, בטענה כי מדובר ב"חילול הקודש ההיסטורי של העם הטורקי".
הסדרה נחשבת להפקה הטלוויזיונית היקרה בתולדות טורקיה ושודרה בעשרות מדינות.
בגיל 26, עם תחילת שלטונו, הסולטאן סולימאן הראשון מנסה לבנות אימפריה גדולה ויקרה יותר מזו של אלכסנדר הגדול ולהפוך את העות'מאנים לבלתי מנוצחים.
במשך 46 שנות שלטונו, תהילתו כשליט ולוחם גדלה והולכת ונודעת היטב הן במזרח והן במערב.
יחד עם בן לווייתו פרגלי איברהים, מצליח סולימאן להשיג ניצחונות רבים.
הוא מכנה את איברהים אח, חבר ויועץ.
בתקופת שלטונו של סולימאן מתמנה איברהים לווזיר המדינה, המבסס את שלטונו של סולימאן ומכין את צבאות האימפריה למאבק לביסוס השלטון העות'מאני ולהתחזקותו אל מול אירופה הנוצרית.
לצד דמויות אלה מופיעה שפחה מרדנית בשם אלכסנדרה (מאוחר יותר הורם סולטן), המיועדת תחילה לשרת את הסולטאן ועם הזמן הופכת לאשתו החוקית.
היא אמם של רוב ילדיו, כולל יורשו סלים השני ושהזאדה באיזיט האכזר.
היא שולטת באימפריה באמצעות שפיכות דמים ותככים, ושמה נודע באימפריה כולה.
הסולטן סולימאן ה-1 (האליט ארגנץ'): הסולטאן העשירי של האימפריה העות'מאנית.
הורם סולטן (מריים אוזרלי / ואהידה פרצ'ין): האסקי סולטן ואשתו החוקית של הסולטאן, אמם של חמשת ילדיו של סולימאן כולל יורשו סלים השני.
אישה חכמה, מפוקחת, מלאת תככים ומזימות.
מנהלת ההרמון בארמון טופקאפי החל מסוף עונה 2. אויבתם של מהאידווראן סולטן, איברהים פאשה והאטיג'ה סולטן, ומאוחר יותר גם של נורבאנו.
מתה ממחלה חשוכת מרפא בסוף עונה 4. (עונות 1–4)
מאהידווראן סולטן (נור פטהוגלו): אמו של שהזאדה מוסטפא, בנו הבכור של סולימאן.
אישה רעה, מלאת תככים ואויבתה הגדולה של הורם.
גרמה למותו של שהזאדה מהמט בעונה 3. (עונות 1–4)
פרגלי איברהים פאשה (אוקאן ילביק): הוזיר הגדול של האימפריה העות'מאנית, חברו הטוב ביותר של הסולטאן.
בעלה של האטיג'ה ואויבה של הורם.
אדם חכם מבחינה צבאית וביטחונית.
במהלך עונה 2, בגד באשתו עם ניגאר.
מוצא להורג על ידי הסולטן בעונה 3. (עונות 1–3)
עיישה האפסה סולטן (נבהאט צ'הרה): הולידה סולטאן של סולטאן סולימאן, אלמנתו של סלים הראשון.
האטיג'ה סולטן (סלמה ארגץ'): אחותו של סולטאן סולימאן, אשתו של איברהים פאשה.
בתם של הסולטן סלים ה-1 ועיישה האפסה סולטן.
מתאבדת במהלך עונה 3. (עונות 1–3)
שהזאדה מוסטפא (מהמט גיונסור): הבן הבכור של סולטאן סולימאן והיחיד של מאהידווראן סולטאן, יורשו של כס המלוכה לאחר סולימאן.
מוצא להורג על ידי הסולטן סולימאן עקב חשד (שהעלו רוסטם והורם באמצעות מכתבים מזויפים) לקשר עם השאה הפרסי, אויב האימפריה העות'מאנית.
שהזאדה מהמט (גורביי אילרי): הילד הראשון של סולטאן סולימאן והורם סולטאן.
נרצח על ידי שומר ששלחה מהאידווראן בסוף עונה 3. (עונות 1–3)
מיהרימה סולטן (פלין קרהאן): הבת היחידה של הסולטאן סולימאן והורם סולטאן, אשתו של רוסטם פאשה.
אישה חכמה ומפוקחת, כמו אימה.
רוסטם פאשה (אוזן גובן): בעלה של מיהרימה סולטאן והוזיר הגדול של האימפריה העות'מאנית לאחר איברהים פאשה.
שהזאדה סלים (אנגין אוזטורק): הילד השלישי של סולטאן סולימאן והורם סולטאן, ומאוחר יותר הסולטאן ה-11 של האימפריה העות'מאנית.
נתמך על ידי אביו במלחמה נגד אחיו באיזיט.
נורבאנו סולטן (מרבה בולוגור): אשתו של שהזאדה סלים, אמו של מוראט השלישי.
אישה רעה ומרשעת, אשר לא בוחלת באמצעים כדי להבטיח את עליית בעלה לשלטון.
שהזאדה באיזיט (אראס בולוט אינמלי): הילד הרביעי של סולטאן סולימאן והורם סולטאן.
מוצא להורג על ידי אחיו סלים ובתמיכת אביו בסוף עונה 4. (עונות 1–4)
שהזאדה ג'יהאנגיר (טולגה סאריטס): הילד השישי והאחרון של סולטאן סולימאן והורם סולטאן.
מת מדיכאון לאחר מותו של מוסטפא.
שאח הובאן סולטן (דניז צ'קיר) - אחותו של הסולטן סוליימאן, אשתו של לוטפי פאשה (ומאוחר יותר גרושתו) ואמה של אסמהאן.
אשה רעה ואויבת של הורם שמתכננת תוכניות נגדה כל הזמן.
לאחר העלמתה של הורם על ידי האטיג'ה בעונה 3, מיהירימה סולטן מאיימת על שאח סולטן שאם לא תעזוב את ארמון טופקאפי היא תספר לסולטן על כך שהיא זו ששלחה את ניגאר לחטוף את בתה.
ניגאר קאלפה (פיליז אהמט) - הקאלפה (המשגיחה) בהרמון הסולטן שבארמון טופקאפי.
בעונות הראשונות, הייתה נאמנה להורם ושירתה אותה רבות.
ניהלה רומן עם איברהים שמכך נולדה לה ילדה בשם אסמה נור.
לאחר מותו של איברהים, ניגאר הייתה נאמנה לשאח סולטן והאטיג'ה ועזרה להם בתוכניותיהם כנגד הורם.
לבסוף, נשלחה ניגאר אל הארמון של מיהרימה במטרה לרצוח את רוסטם פאשה.
במקום זאת, חטפה ניגאר את ילדתם הקטנה של מיהרימה ורוסטם במחשבה שזאת ילדתה שלה.
לבסוף, תפס הצבא בראשות רוסטם את ניגאר, וניגאר התאבדה.
סומבול אגא (סלים ביירקטאר) - ראש הסריסים בהרמון.
סומבול נחשב לדמות מצחיקה וכלילה עקב התנהגותו המצחיקה לעיתים.
פאטמה סולטן (מטלם ג'ומבול) - אחותו של הסולטן סוליימאן.
גורשה מהארמון לאחר שניסתה לרצוח את הורם סולטן.
גברת אפיפה (סבינה טוזייה) - המשגיחה הראשית (סגנית מנהלת ההרמון) של הרמון הסולטן מעונה 3. בעברה, הייתה אפיפה המינקת של הסולטן סולימאן.
בעונה 4, לאחר שנאמניו של שהאזדה מוסטפא מתכננים להתנקש בחייה של הורם סולטן, אפיפה מגנה על הורם בגופה ומתה.
גברת גולפם (סלן אוזטרוק) - אהבתו הראשונה של הסולטן סולימאן.
בעבר היו לה ולסולטן ילדים, אך הם מתו בינקותם.
אישה רגישה, טובת לב ונאמנה להאטיג'ה והמלווה שלה.
לאחר מותה של אפיפה במהלך עונה 4, ממונה גולפם על ידי הורם סולטן למשגיחה הראשית של ההרמון.
בסוף העונה, מנסה גולפם לרצוח את הסולטן (עקב תמיכתו ברצח בניו מוסטפא ובאיזיט), היא לא מצליחה והיא נדקרת ומתה במקומו.
גברת דאייה (סאמה קצ'יק) - המשגיחה הראשית של ההרמון בעונות 1-2. מתאבדת בסוף עונה 2.
לוטפי פאשה (מהמט אוזגור) - בעלה של שאח סולטן, הווזיר הגדול לאחר מותו של איברהים פאשה (לתקופה קצרה).
אינו תומך באויבות בין הורם ואשתו, אך שונא את רוסטם.
שאח סולטן מתגרשת ממנו עקב דברים לא ראויים שעשה ועקב כך הוא מכה אותה ומוגלה מהארמון לעיר דימוטיקה.
הסדרה יצרה מחלוקת ותלונות אצל מספר צופים, שכינו אותה "לא מכובדת" ו"גסה" ומתארת את הסולטאן ההיסטורי בצורה שלילית.
הרדיו והמועצה העליונה של הטלוויזיה של טורקיה טענו כי קיבלו מעל 70,000 תלונות על הסדרה והזהירו את ערוץ Show TV שעליהם להתנצל בפומבי על שחשפו לא בצדק "את הפרטיות של אדם היסטורי".
ראש הממשלה רג'פ טאיפ ארדואן גינה את הסדרה כ"מאמץ להראות את ההיסטוריה שלנו באור שלילי לדורות הצעירים".
אוקטיי סלן, חבר פרלמנט למשפטים המסדירים ופיתוח מפלגה, אף איים להוציא אל מחוץ לחוק את "מצג השווא של דמויות היסטוריות" בסדרות כגון "הסולטאן".
קבוצות קטנות של אסלאמים ולאומנים הפגינו ליד האולפן בו מצולמת הסדרה, אך הסדרה המשיכה להצליח ושמרה על רייטינג גבוה.
לסדרה יש קהל בינלאומי של 200 מיליון צופים.
לפי נתוני מחקר תקשורתי של נילסן, זוהי הסדרה הנצפית ביותר בבוסניה והרצגובינה ב-2013 והסדרה הרביעית הנצפית ביותר בסרביה.
בפקיסטן, הסדרה נקראת "Mera Sultan" (משמעותה "הקיסר שלי") ומשודרת בערוץ Geo Kahani.
הערוץ טוען כי זאת הסדרה הפופולרית ביותר של הערוץ וממשיך לקבל רייטינג גבוה.
אף על פי שאנשים רבים לא אהבו את השחקנית החדשה שמחליפה את מריים אוזרלי בתפקיד הורם סולטאן, הסדרה עדיין מצליחה בפקיסטן.
ביוון, הסדרה זכתה לפופולריות רבה.
היא הפכה לכה פופולרית שבישופ אנת'ימוס מסלוניקי ומהשחר הזהוב גינה את הסדרה ודחק ביוונים שלא לצפות בה.
"אף אחד לא צריך לצפות ב-Muhteşem Yüzyıl" אמר אנת'ימוס.
הוא הוסיף: "על ידי צפייה בסדרה הטורקית אנחנו מראים להם שאנחנו נכנעים".
בישראל שודרה הסדרה בערוץ 9 החל מ-8 בדצמבר 2013 ועד 3 באפריל 2015, עם תרגום בעברית ועם אפשרות בחירת שפת פסקול בין טורקית לרוסית.
לאחר סיום שידורי כל פרקי הסדרה בערוץ, שודרו כל הפרקים מההתחלה אחת לשבוע בימי שישי החל מ-10 באפריל 2015 ועד 4 בנובמבר 2016. מ-29 במרץ 2020 ערוץ ויוה משדר את הסדרה בשפת פסקול טורקית בלבד ועם תרגום עברי חדש.
הסוללה הארצישראלית הראשונה לתותחנות נגד-מטוסית הייתה יחידת נ"מ בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה, שהורכבה ממתנדבים יהודים מארץ ישראל, וביניהם קבוצה שהתארגנה בין בוגרי בית הספר מקוה ישראל.
הסוללה הייתה קשורה לבסיס חיל האוויר הבריטי בעקיר (היום בסיס תל-נוף).
היחידה נוסדה ב-18 באוקטובר 1940 והתקיימה עד דצמבר 1944. היחידה עשתה שימוש במקלעים נגד מטוסים מסוג ברדה שנלקחו שלל מהצבא האיטלקי בצפון אפריקה, ובתותחי בופורס..
בקיץ 1941, בעת המערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה, השתתפה היחידה בהגנת חיפה בחלק מהפצצות חיל האוויר האיטלקי על חיפה.
בסוף 1943, עם התרחקות החזית מארץ ישראל וניצחון הגרמנים במערכה על האיים הדודקאנסיים, הוצבה היחידה בקפריסין.
ב-1944, עם הקמת הבריגדה היהודית מוזגה היחידה יחד עם פלוגת תותחי החוף, ליצירת "הגדוד היהודי של תותחי השדה".
הגדוד צויד בתותחי 25 ליטראות והתאמן במחנה האימונים של הארמייה השמינית הבריטית בפיוג'י באיטליה.
לאחר מכן השתתף יחד עם יחידות אחרות של הבריגדה במערכה על נהר סניו.
מעלון היחידה עולה שהתקיים שם הווי הכולל, למשל, נשף שנתי, הייתה ספריה, ואורגנה קופה לעזרה הדדית.
בשנים 1942 - 1943 הוצא לאור עלון היחידה, ביטאון התותחנים.
לשון הביטאון הייתה עברית, למעט קטעים מטעם או עבור הפיקוד הבריטי.
העלון הודפס בדפוס השומר הצעיר במרחביה.
בעלון הופיעו מאמרים בענייני אקטואליה וחיי היחידה, יצירות ספרותיות, קטעי הומור ועוד.
מפלגת "הסולידריות האירופית" (באוקראינית: Європейська солідарність) היא מפלגה פוליטית באוקראינה שהוקמה במתכונתה הנוכחית ב-28 בפברואר 2014 על ידי איש העסקים פטרו פורושנקו.
המפלגה היוותה מפלגת השלטון בכל שנות נשיאותו של פורושנקו והיא אחת המפלגות הגדולות באוקראינה, לאחר שזכתה במרבית המושבים בראדה העליונה בבחירות 2015. המפלגה חברה בקואליציה יחד עם מפלגת החזית העממית (Народний фронт).
שורשי המפלגה הם כתנועה סוציאל-דמוקרטית, אך החל מ-2014 היא מזוהה כמפלגת מרכז-ימין.
ב-27 באוגוסט 2014 הפכה לגוש פטרו פורושנקו וב-24 בינואר 2015 שונה שמה לגוש פטרו פורושנקו "סולידריות".
במאי 2019 שונה שמה שוב והיא נקראת בשם "הסולידריות האירופית".
פטרו פורושנקו עזב את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית המאוחדת של אוקראינה בשנת 2000 והקים את סיעת "סולידריות" כתנועה עצמאית בעלת נטייה למרכז-שמאל.
ביולי 2000 הוחלט על איחודן של חמש המפלגות שתמכו בנשיא לאוניד קוצ'מה, תנועת סולידריות בראשות פורושנקו, מפלגת התחייה האזורית, מפלגת העבודה האוקראינית, מפלגת הגמלאים האוקראינית והמפלגה למען אוקראינה יפה (בראשות לאוניד צ'רנובצקי שלימים מונה לראש עיריית קייב).
המפלגות התאחדו לתנועה אחת בשם "מפלגת התחייה האזורית - סולידריות העבודה של אוקראינה".
במרץ 2001 שם המפלגה שונה למפלגת האזורים, מאחר שהמפלגה נחשבה ליוזמה מאחדת של פורושנקו רבים שיערו שימונה לעמוד בראש המפלגה אך לבסוף מונה מיקולה אזארוב, מה שגרם להחלטת חברי "סולידריות" לפרוש במחאה מחברות המפלגה בנובמבר 2001, אך פורושנקו נשאר אחד מראשי המפלגה.
סולידריות נפרדה ממפלגת האזורים והוקמה ב-28 בפברואר 2001 כתנועה פוליטית ובראשה מיכאיל אנטוניוק.
בנובמבר 2001 עזב פורושנקו את מפלגת האזורים והוא מונה ליושב ראש המפלגה.
בדצמבר 2001 המפלגה התאחדה עם מפלגת אוקראינה שלנו של ויקטור יושנקו.
ביוני 2013 מונה יורי סטץ לראש מפלגת סולידריות והמפלגה הייתה לחלק מהאופוזיציה האוקראינית.
בעקבות אירועי יברומאידן הוקמה תנועת גוש פטרו פורושנקו.
באוגוסט 2014 שר הפנים לשעבר, יורי לוצנקו, מונה לראש המפלגה.
התמיכה במפלגה גדלה ואחוזי התמיכה בה נעו בין 11,1% ל-20,3%.
בספטמבר 2014 מנהיג סיעת UDAR (הברית הדמוקרטית האוקראינית לרפורמות, Український Демократичний Альянс за Реформи), ויטלי קליצ'קו הכריז על כוונתו לשתף פעולה עם גוש פטרו פורושנקו בבחירות לפרלמנט.
תנועת UDAR התמזגה עם מפלגת הסולידריות ומנהיג התנועה, ויטלי קליצ'קו התמודד מטעמה לראשות העיר קייב.
בבחירות הפרלמנטריות גוש פטרו פורושנקו סיימה במקום השני, אך הסיעה הפכה למפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט עקב הצטרפות מועמדים עצמאיים למפלגה ומספר המנדטים הראשוני עמד על 131. לאחר כניסתה לפרלמנט הוקמה קואליציית "אוקראינה האירופית" (שכללה מפלגות כדוגמת החזית העממית, סמופומוץ', המפלגה הרדיקלית בראשות אולג ליאשקו ותנועת בטקיבשצ'ינה בראשות יוליה טימושנקו)
בינואר 2015 התנועה שינתה שמה לגוש פטרו פורושנקו "סולידריות" והתמודדה יחד עם UDAR בבחירות לרשויות המקומיות.
כאשר פטרו פורושנקו מונה לנשיא אוקראינה, ויטלי קליצ'קו מונה לראשות המפלגה.
המפלגה נחשבת למפלגה הגדולה ביותר באוקראינה עם 23,5% תמיכה, כשמיד אחריה בטקיבשצ'ינה עם 22,7% תמיכה.
המפלגה ניצחה במרבית המושבים בבחירות לרשויות המקומיות בסתיו 2015 והיא קידמה 19,84% למועצות המקומיות, כשאחריה בטקיבשצ'ינה עם 18,13%.
לקראת הבחירות הפרלמנטריות באוקראינה 2019 המפלגה שינתה את שמה למפלגת "הסולידריות האירופית".
הסוכנות למאבק בסמים שתחת נשיא טג'יקיסטן (טג'יקית: Агентии назорати маводи нашъаовари назди Президенти Ҷумҳурии) הוא שמו הרשמי של הגוף הממשלתי לאכיפת סמים של טג'יקיסטן.
הסוכנות הוקמה בשנת 1999, על מנת לייעל את שיטות המלחמה בסחר בסמים לא חוקי ובהרחות סמים מאפגניסטן וכפופה ישירות לנשיא המדינה, שגם ממנה את מנהל סוכנות על פי צו נשיאותי.
מאז הקמתה הסוכנות נחשבת לאחד הגופים הפעילים ביותר למלחמה בסמים ביבשת אסיה.
לפי הערכות שונות למעלה מ-20% מסך האופיום המגיע מאפגניסטן עובר דרך טג'יקיסטן.
בשנת 1999 הוקמה הסוכנות למלחמה בסמים של טג'יקיסטן.
הסוכנות משתפת פעולה עם רשויות אכיפת חוק של איראן, קירגיזסטן, רוסיה, סין, אפגניסטן ואוזבקיסטן.
בשנת 2004, מנהל הסוכנות, גאפור מירזוייב, נידון למאסר עולם בגין סחר בסמים.
הוא הוחלף על ידי לוטננט גנרל רוסטאם נזארזודה בספטמבר 2013, הפדרציה הרוסית שילמה לסוכנות 5 מיליון דולר על מנת לאפשר לצבא הרוסי להמשיך להשתמש בבסיס צבאי הנמצא בגבול הטג'יקי.
בשנת 2016 מונה שרחון סאלימזודה למנהל הסוכנות, קודם לכן כיהן בתור התובע הכללי של טג'יקיסטן.
הסוכנות לפיתוח ההגנה (בהנגול: 국방과학연구소) מכונה גם ADD (ראשי תיבות של Agency for Defense Development) היא גוף המחקר והפיתוח הביטחוני (מקביל באופיו למפא"ת) של קוריאה הדרומית.
ADD הוקמה באוגוסט 1970 תחת המוטו של הגנה עצמית אמינה.
היא הסוכנות הלאומית היחידה למחקר ופיתוח טכנולוגיות במימון ה"תוכנית הממשלתית לרכש ביטחוני".
מטרתה היא לתרום להעצמת הכוחות המזוינים, לשיפור יכולות ה-R&D הלאומיים, ולעודד תעשיות מקומיות בענף הביטחון.
הסוכנות למאבק בשחיתות (בסרבית: Agencija za borbu protiv korupcije / Агенције за борбу против корупције) היא סוכנות ממשלתית בסרביה שמטרתה למנוע, לחקור ולהעמיד לדין מעורבים בשחיתות ובעבירות דומות (כגון שוחד, קבלת מתנות בסתר ועוד) שגורמים נזק חמור לרפובליקה הסרבית.
הסוכנות הוקמה בשנת 2009 כסוכנות עצמאית ממשלתית למאבק בשחיתות וכסוכנות ממשלתית לפיקוח על יישום החוק למימון מפלגות.
הסוכנות לחקר האינטרנט (IRA, ברוסית: Агентство интернет-исследований) שמוכרת גם כ"חוות הטרולים", היא חברה רוסית, העוסקת במשימות מקוונות המיועדות להשפיע על ציבור רחב שמטרתן מימוש אינטרסים של גופים פוליטיים ועסקיים ברוסיה.
בשנת 2015 היו לחברה כ-1,000 עובדים במשרדי החברה בסנקט פטרבורג.
לחברה משרדים גם במוסקבה ובערים נוספות.
הסוכנות נוהגת להשתמש בחשבונות מזויפים באתרי רשתות חברתיות כדי לקדם את מטרותיה של רוסיה בנושאי מדיניות פנים וחוץ.
פעילות החברה נחשפה לראשונה ביוני 2014 בתחקיר של BuzzFeed.
על פי מאמרים שפורסמו בעיתון ודומוסטי ובעיתונים אחרים, החברה מתאמת את פעילויותיה עם ויאצ'סלב וולודין, סגנו של פוטין בממשלת רוסיה, ועם איש העסקים יבגני ויקטורוביץ' פריגוז'ין.
במסמך של קהילת המודיעין האמריקאית מינואר 2017 מתואר הארגון כמקורב לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין ומקושר לקהילת המודיעין הרוסית.
הארגון מפעיל "חוות טרולים" ובמסמך נטען כי הסוכנות נטלה חלק, בין השאר, בעידוד התמיכה בצד הרוסי במלחמת האזרחים באוקראינה ובהתערבות רוסיה במערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016. ב-2022 החלה לפעול תחת השם החדש – "Z Front Cyber".
ב-16 בפברואר 2018, חבר מושבעים גדול בארצות הברית הגיש כתב אישום נגד 13 אזרחים רוסים ושלושה גופים עסקיים, בהם הסוכנות לחקר האינטרנט.
בכתב האישום מתואר כיצד הפרו את החוק על מנת להשפיע על הבחירות ועל תהליכים פוליטיים בארצות הברית.
כבר בשנת 2003 תועדו פעילויות באינטרנט של ארגונים אלמוניים בשליחות ממשלת רוסיה.
ארגונים אלה כונו "חטיבות האינטרנט" , "צבא הטרולים של רוסיה", "הרובוטים הרוסים", Putinbots או Kremlinbots.
ארגונים אלה הרבו לפרסם באתרים פוליטיים רוסיים ובינלאומיים באמצעות חשבונות מזויפים.
בין השאר נמצא כי ארגונים אלה ניסו לשבש מידע בוויקיפדיה הרוסית בערכים על מלחמת האזרחים באוקראינה ועל טיסה 17 של מלזיה איירליינס.
הסוכנות לחקר האינטרנט נוסדה בשנת 2013. משרדי החברה שכנו בשכונת אולגינו בסנקט פטרבורג, ואנשיה מכונים "הטרולים מאולגינו".
העיתונאית הפינית ג'סיקה ארו דיווחה בהרחבה על פעילויות החברה בפינלנד, ועקב כך נפלה קורבן למסע השמצות באינטרנט.
היא הייתה מועמדת לקבלת אות האומץ הנשי הבינלאומי.
החברה גייסה מאות אנשים מהשורה, לרוב צעירים, שהועסקו טרולים, כספאמרים, כותבי הערות, אנליסטים של תוכן, מעצבים ומתכנתים.
תפקידם היה להגיב על ידיעות שונות וכך להגביר את נוכחות הנרטיב הרוסי באינטרנט.
חלקם התראיינו למאמרים בעיתונות, וסיפרו כי הם עובדים במשמרות בנות 12 שעות, ובחשבונות המזויפים הם מפרסמים בכל יום 2 פוסטים בממוצע, וכ-100 תגובות לפוסטים אחרים.
משכורת בסיס לעובד בחברה היא כ-40,000 רובל (כ-2,200 ש"ח), ועובדים המקבלים שעות נוספות ובונוסים יכולים להגיע ל-80,000 רובל (כ-4,400 ש"ח).
אחד העובדים שרואיין על ידי הוושינגטון פוסט תיאר את עבודתו כך: "הרגשתי כמו דמות בספר 1984 של ג'ורג' אורוול - מקום שבו צריך לכתוב שלבן הוא שחור ושחור הוא לבן.
ההרגשה הראשונה שלך, כשאתה מגיע לשם, היא שאתה נמצא במין מפעל שמייצר שקרים וחצאי אמיתות בפס ייצור תעשייתי."
רוב הפעילויות של הארגון מיועדות לזרוע פילוג ולשבש תהליכים דמוקרטיים בעולם החופשי, ונראה כי זוהי מדיניותה של ממשלת רוסיה.
מדיניות זו תואמת את עמדותיה ביחסי ארצות הברית–רוסיה ובגישתה למשבר באוקראינה.
הנושאים העיקריים בהם עסקה הסוכנות הם:
ביקורת על אלכסיי נבלני ועל גופי אופוזיציה ברוסיה
ביקורת על מדיניות החוץ של אוקראינה ושל ארצות הברית, ועל הפוליטיקאים במדינות אלה החולקים על מדיניותה של רוסיה
דברי שבח לוולדימיר פוטין ולמדיניות ממשלת רוסיה
דברי שבח והגנה על ממשלו של בשאר אל-אסד בסוריה.
עובדי החברה מרבים לצטט בתגובותיהם כתבות מרשת החדשות הרוסית Russia Today.
עם זאת, במספר מקרים עמדה הסוכנות מאחורי חדשות כזב, בהם טענות על פיצוץ מפעל כימי בלואיזיאנה בספטמבר 2014, על ירי של חייל אמריקאי בספר הקוראן, או על התפרצות נגיף אבולה באטלנטה.
מעורבות במערכות הבחירות בארצות הברית
מחקירת התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016 עולה כי הסוכנות עשתה שימוש באלפי חשבונות ברשתות החברתיות שונות כמו פייסבוק, אינסטגרם וטוויטר שהתחזו לחשבונות של אנשים פרטיים או של ארגוני חברה אזרחית.
ב-2018 פרסמה קבוצת חוקרים דו"ח על ההתערבות של ה-IRA בשנים 2012-2018 בפוליטיקה בארצות הברית.
לפי החוקרים הסוכנות קיימה מתקפת מידע ממושכת על ארצות הברית תוך שימוש בתעמולה כדי לקדם דיסאינפורמציה וקיטוב פוליטי בקרב הבוחרים במדינה.
הדו"ח הוכן על בסיס ניתוח נתונים של חברות הרשתות החברתיות לוועדת המודיעין של הסנאט של ארצות הברית (SSCI).
הדוח מתאר כיצד ה-IRA ניצל את הכלים והפלטפורמה של הרשתות פייסבוק, אינסטגרם, טוויטר ויוטיוב כדי להשפיע על משתמשים בארצות הברית.
ואת האמצעים למיקוד של מסרים מסוימים מותאמים למשתמש במטרה להטות את הבחירות.
ב-16 בפברואר 2018, בעקבות חקירה של היועץ המיוחד רוברט מולר, חבר מושבעים גדול בארצות הברית הגיש כתב אישום נגד 13 אזרחים רוסים ושלושה גופים עסקיים, בהם הסוכנות לחקר האינטרנט של סנט פטרסבורג.
על פי כתב האישום, יבגני פריגוז'ין המקורב לפוטין, היה המממן העיקרי של הסוכנות ופיקח ואישר את פעולות ההתערבות הפוליטיות והאלקטורליות שלהם בארצות הברית.
בתוך כך, ה-FBI הודיע כי פריגוז'ין מוגדר כעת מבוקש למעצר בארצות הברית.
ב-15 במרץ, הטיל נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ סנקציות כלכליות המונעות מאנשי הסוכנות כניסה לארצות הברית.
לפי פרסומים, פיקוד הסייבר של צבא ארצות הברית שיבש את הגישה לאינטרט של חוות טרולים בזמן הבחירות לקונגרס שהתקיימו ב-6 בנובמבר.
מספר חודשים אחרכך, פורסם כי סוכנות הידיעות הרוסית FAN שנקשרה לסוכנות, הוצתה ונשרפה כליל.
ביוני 2018 פורסם תחקיר של חדשות 10 לפיו גורמים רוסים מהסוכנות לחקר האינטרנט ניסו להשפיע על יחסי ארצות הברית–ישראל באמצעות טוויטר.
בנוסף ניסו אנשי הסוכנות לשפר את תדמיתו של בנימין נתניהו בקרב אנשי ימין בארצות הברית באמצעות פרופילים מזויפים ועמודי פייסבוק.
במסגרת המאמצים נטען כי נתניהו סובל מ"ציד מכשפות" ותקפו את חקירות המשטרה נגדו.
כחלק מהתחקיר ביצע פרופסור פטריק וורן מאוניברסיטת קלמסון ניתוח של כשלושה מיליוני ציוצים בטוויטר המיוחסים לסוכנות, בהם רבים המתייחסים לנתניהו.
הוא אמר: "טרולים ניסו לעודד את הצד הימני של ההתפלגות הפוליטית בארצות הברית, גם את הימין הקיצוני, כדי שתהיה לו דעה חיובית על נתניהו."
הפגנות ואירועים בארצות הברית שאורגנו על ידי הסוכנות לחקר האינטרנט
בשנת 2016 נחשף כי אחת ממטרות הסוכנות היא לזרוע מחלוקות בין קבוצות שונות בחברה האמריקאית, ואף לגרום למהומות.
כאשר נבדקו ארגונים שיזמו הפגנות ואירועים בנושאים אלה, הסתבר שרבים מהם הופעלו על ידי הסוכנות לחקר האינטרנט.
בבדיקה של מחלקת המשפטים של ארצות הברית התגלו הפגנות ואירועים רבים שאורגנו באמצעות חשבונות פיקטיביים ברשתות החברתיות שזוהו כשייכים לסוכנות לחקר האינטרנט, ומטרתם לזרוע מחלוקות ולערער את החברה האמריקאית.
הסוכנות השתמשה בבוטים ובטרולים ברשת טוויטר כדי לזרוע מחלוקות בנושא התנגדות לחיסונים.
קבוצות שונות בפייסבוק שהופעלו על ידי הסוכנות ארגנו הפגנות-נגד להפגנות של הארגון "חיי שחורים חשובים".
באירוע כזה שהתרחש בג'ורג'יה באפריל 2016 התפתחו עימותים אלימים במהלך ההפגנה.
ב-21 במאי 2016 התקיימו שתי הפגנות מנוגדות ביוסטון.
קבוצה אחת בפייסבוק ארגנה הפגנת תמיכה במרכז תרבות מוסלמי שנפתח בעיר, וקבוצה אחרת ארגנה הפגנה נגד המיזם.
שתי הקבוצות התגלו מאוחר יותר כחשבונות מזויפים שהופעלו על ידי הסוכנות.
ב-25 במאי 2016 ניסתה הסוכנות, ללא הצלחה רבה, לזרוע מחלוקת בין הכנסייה הבפטיסטית וסטבורו לתלמידי תיכון לורנס שבקנזס, סביב נושא זכויות להט"ב.
באוגוסט 2016 התקיימו בפלורידה מספר עצרות תמיכה בדונלד טראמפ.
ההפגנות אורגנו באמצעות חשבונות טוויטר שזוהו כשייכים לסוכנות.
באותו חודש התקיימו הפגנות באיידהו נגד מדיניות ההגירה של ממשלת ארצות הברית.
הפגנות אלה אורגנו באמצעות חשבונות פייסבוק שזוהו כשייכים לסוכנות.
חשיפה וחסימה של פעילות הסוכנות
באוגוסט 2018, לקראת הבחירות לקונגרס בארצות הברית, דיווחה חברת פייסבוק כי נוצרו חשבונות מזויפים ונבנו אירועים במטרה להעמיק את השסע בחברה האמריקנית סביב נושאים חברתיים שנויים במחלוקת, וכך להשפיע על דעת הקהל.
בסמוך לבחירות דווח בוושינגטון פוסט כי פיקוד הסייבר האמריקאי השבית את הרשת של הסוכנות לחקר האינטרנט, כדי לצמצם את יכולותיה להשפיע על הבוחרים.
בינואר 2019 הודיעה חברת פייסבוק כי הסירה 500 חשבונות ועמודים באמצעותם נוצר מידע כוזב שהופץ ב-13 מדינות במזרח אירופה ומרכז אסיה.
בנוסף לכך הוסרו 107 עמודים, קבוצות וחשבונות שהתמקדו במידע כוזב אודות אוקראינה.
העמודים והפרופילים המזויפים פעלו בטכניקות הדומות למאמצי המידע הכוזב שנערכו על ידי "הסוכנות לחקר האינטרנט" וייתכן שהיו קשורים אליה.
הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית היא רשות ממשלתית בתוך הממשלה הפדרלית של ארצות הברית, הפועלת למען תמיכה וסיוע ליזמות עסקית ועסקים קטנים ובינוניים בארצות הברית, שעל פי נתוני פורבס, נכון ל-2024 מהווים יותר מ-99% של כלל העסקים במדינה.
תכלית הסוכנות היא לשמר ולחזק את כלכלת ארצות הברית תוך ייסוד עסקים קטנים ומתן סיוע להם, נוסף על זירוז התאוששות כלכלית לקהילות ברחבי המדינה.
הסוכנות לעסקים קטנים נוסדה ב-30 ביולי 1953, כאשר נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר חתם על "חוק העסקים הקטנים".
ל-SBA לפחות סניף אחד בכל אחת ממדינות ארצות הברית.
הסוכנות למודיעין פיננסי (בקוריאנית: 조선민주주의인민공화국 금융정보국) היא סוכנות ביון ממשלתית של הרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה, העוסקת באיסוף מודיעין בתחום הפיננסי.
הסוכנות למודיעין פיננסי נוצרה בשנת 2016, בהוראת המנהיג העליון של קוריאה הצפונית, קים ג'ונג און לצורך מאבק בטרור כלכלי ובהלבנת הון.
הסוכנות למחקרי בריאות ואיכות היא אחת משתים-עשרה הסוכנויות הכפופות למחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית.
הסוכנות הוקמה ב-1989 הוקמה הסוכנות למדיניות ומחקר בתחום הבריאות (שבהמשך תשנה את שמה לסוכנות למחקרי בריאות ואיכות) כדי לשפר את האיכות, ההתאמה והיעילות של שירותי הבריאות וגישה לטיפולים רפואיים על ידי ניהול ותמיכה.
הסוכנות מבצעת מחקרים, הערכות ומפיצה מידע והנחיות על שירותי הבריאות בארצות הברית.
מטה הסוכנות נמצא בצפון בת'סדה, שבמרילנד.
לפני שהוקמה הסוכנות למחקרי בריאות ואיכות הגוף המרכזי שפעל בתחום היה המרכז הלאומי למחקר ופיתוח שירותי בריאות, שהוקם ב-1968 ופעל במסגרת שירות הבריאות הציבורי של ארצות הברית .
ב-1985 שונה שמו של המרכז ל"המרכז הלאומי למחקר שירותי בריאות והערכות טכנולגויות בתחום הבריאות".
ב-1989 הוקמה סוכנות עצמאית והשם שניתנה לה היה ה"סוכנות למדיניות ומחקר בתחום הבריאות".
בשנותיה הראשונות יישמה הסוכנות מחקר בתחום הבריאות של פרויקטים רב-תחומיים גדולים.
המחקרים כללו מחקרים בתחום טכנולוגיית המידע בתחום הבריאות ומחקרים בנוגע לבטיחות המטופלים בניתוחים שבוצעו באופן שגוי.
בהמשך, שונה שמה של הסוכנות ל"הסוכנות למחקרי בריאו ואיכות" שזה שמה של הסוכנות גם כיום.
תקציב הסוכנות למחקרי בריאות ואיכות ב-2015 עמד על כ-440 מיליון דולרים.
התקציב של אותה שנה נועד להבטיח שהסוכנות תמשיך להתמקד במחקרים בתחום שירותי הבריאות וזאת כדי לשפר את איכותם.
הסוכנות להגנת הסביבה של קליפורניה (CalEPA), היא סוכנות ברמה ממשלתית בתוך ממשלת קליפורניה.
המשימה של הסוכנות להגנת הסביבה של קליפורניה היא לשקם, להגן על הסביבה ולשפר אותה, כדי להבטיח את בריאות הציבור ואיכות הסביבה.
המזכיר הנוכחי של הארגון הוא ג'ארד בלומנפלד, והוא חבר בקבינט של המושל גווין ניוסם.
הסוכנות להגנת הסביבה של קליפורניה הוקמה על ידי המושל פיט וילסון בצו ביצוע W-5-91 בשנת 1991, בעקבות יוזמה שהציע וילסון במהלך הבחירות לממשלת המדינה ב-1990 .
הוא הבטיח סוכנות ברמה ממשלתית שתפקח על תקנות הסביבה והמחקר של המדינה.
בעקבות ארגון מחדש בין-סוכנויות בראשות המושל עם בדיקה של שני הבתים של בית המחוקקים של מדינת קליפורניה , הסוכנות הפכה למחלקת קבינט ב-17 ביולי 1991. החל משנת 2019, הקמת הסוכנות נמצאת בסעיף 12800 של הקוד הממשלתי של קליפורניה .
הסוכנות להגנת הסביבה של קליפורניה ומועצת משאבי האוויר המחלקתית שלה בקליפורניה, היו אחד התומכים המרכזיים בחוק פתרונות התחממות כדור הארץ משנת 2006 , מה שהפך את המדינה למדינה הראשונה בארצות הברית שתגביל את כל פליטות גזי החממה מתעשיות מרכזיות.
ביוני 2008, הסוכנות להגנת הסביבה של קליפורניה הודיעה כי לאור התחממות עולמית יוצבו על כל המכוניות החדשות מדבקות החל מ-1 בינואר 2009. המדבקות יעניקו שני ציונים: ציון ערפיח וציון פליטת גזי החממה בציון מ-1 עד 10, כאשר ככל שהציון גבוה יותר, כך הרכב ידידותי יותר לסביבה.
ג'ארד בלומנפלד, שר להגנת הסביבה (מזכיר הסוכנות להגנת הסביבה של קליפורניה) - מונה על ידי המושל גאווין ניוסום בינואר 2019.
סרינה מקילווין, תת-מזכירה להגנת הסביבה (תת-מזכירת הסוכנות להגנת הסביבה של קליפורניה)
אלכסה קליישטובר, סגנית מזכירת הגבול והיחסים הבין-ממשלתיים
אלכס ברנום, סגן השר לתקשורת ולענייני חוץ
כריסטיאנה טיידמן, סגנית המזכירה לאכיפת החוק והיועצת
אשלי קונרד-סיידה, סגנית המזכירה למדיניות אקלים
גרנט קופ, סגן המזכיר למדיניות סביבתית
כריסטין הירונקה, סגנית המזכירה לענייני חקיקה
ג'ינה סולומון, סגנית מזכירת המדע והבריאות
ג'ייסון בוצר, עוזר המזכיר לתיאום תוכניות מקומיות ותגובת חירום
אריק ג'רוויס, עוזר מזכיר לתוכניות פיסקאליות ומנהליות
כריסטי ווסבורג, עוזרת היועץ המשפטי לאכיפה
יאנה גרסיה, עוזרת המזכירה לצדק סביבתי ולענייני שבטים
אלחנדרו רודארטה, עוזר המזכיר לענייני גבול
ג'ון בלו, מנהל תוכניות אקלים
סרג'יו גוטיירז, קצין המידע הראשי של הסוכנות
מועצת משאבי האוויר של קליפורניה (ARB)
מחלקת המשאבים, המיחזור והשחזור של קליפורניה (CalRecycle)
המחלקה לבקרת חומרים רעילים (DTSC)
המשרד להערכת סכנות בריאותיות סביבתיות (OEHHA)
מועצת בקרת משאבי המים של המדינה (SWRCB)
, שהתמקדה במיחזור והפחתה במקור, נסגרה ב-2010. התפקיד הוחל על "המחלקה למיחזור ושחזור משאבים של קליפורניה - CalRecycle" ועל "הסוכנות להגנת הסביבה של קליפורניה".
הסולידית היא אושיית רשת ואתר אינטרנט העוסקת בהשקעות ובעצמאות כלכלית.
בכתיבתה, המבוססת על כותבים כמו ג'ייקוב פיסקר וויקי רובין, היא מקדמת אינדיבידואליזם, פשטות מרצון, הישענות עצמית, וקפיטליזם יישומי.
עיקר התוכן באתר הוא פוסטים המחולקים לנושאים: לחסוך, להשקיע, לצאת לחופשי ושונות.
בין הפוסטים הפופולריים ביותר היו "מקל בגלגל האוגר: למה שכירים חייבים להקים עסק עצמאי", "למה אסור לוותר על קרן השתלמות בניהול אישי (IRA)" ו" 3,873 ש"ח בחודש וחיה כמו מלכה – סיכום שנה".
האתר כולל גם פורום בו דיונים רבים ומאות אלפי תגובות וכן קישורי שיווק שותפים.
לפי תחקיר כלכליסט שנערך בדצמבר 2025, הרוויחה הסולידית כ 1.5-2 מיליון ש"ח מעמלות עבור הפניית לקוחות לפלפורמות המסחר של בתי ההשקעות אקסלנס ומיטב.
יש לה עמוד יוטיוב לא פעיל והיא אינה פעילה בטיקטוק.
לעיתים הסולידית מבקרת ברשתות החברתיות את המדיניות הכלכלית של מדינת ישראל.
הסולידית מתראיינת תחת שם העט דורין הרטמן.
היא מספרת שגדלה ברמת גן, לאם עצמאית ולאב שכיר, בני מעמד הביניים.
לעומת זאת בחשבון הטוויטר שלה היא מספרת על ילדות בירושלים.היא בוגרת שני תארים מהאוניברסיטה העברית וכן תואר בכלכלה מאוניברסיטה בלונדון.
לאחר מספר שנות עבודה במוסד פיננסי, החליטה לחסוך בקיצוניות אשר כללה מקלחות קרות וניתוק מכשירי חשמל בלילה, תוך השקעת חסכונותיה לצורך פרישה מוקדמת, אשר אפשר את התפטרותה בסביבות גיל 30.
ב-2013 הקימה את בלוג הסולידית על שם מודל השקעות שפיתח הכלכלן הארי בראון .
היא חיה בזוגיות ומתגוררת בפתח תקווה.
במהלך השנים ציינה שהיא אל הורית, אך ב-2021 פרסמה שנולד לה ילד.
ב-2014 בחר בה מגזין Time Out תל אביב כבלוג הכי מעורר מחשבה.
הרטמן זכתה במקום ה-27 ברשימת הנשים החזקות של פורבס ל-2020.
הסופות בנגב (או הפרעות בנגב) הוא כינוי לפוגרומים שנערכו החל באפריל 1881 ועד מאי 1882 נגד יהודי דרום-מערב האימפריה הרוסית (בעיקר בחבלי הארץ של אוקראינה של ימינו).
הפרעות פרצו לאחר רצח הצאר אלכסנדר השני על ידי התנועה המהפכנית נרודניה ווליה, ולובו על ידי עיתונים אנטישמיים ונציגי השלטון.
בשנה שבין רצח הצאר ועד להתגבשותה של מדיניות חדשה התחולל גל פרעות, אשר הגביר את גל ההגירה של היהודים מהאימפריה הרוסית (בעיקר לארצות הברית) וחיזק בקרב אחרים את ההכרה בצורך לתנועה יהודית לאומית.
"סופות בנגב" הוא הכינוי שנבחר לפרעות בעיתונות העברית ברוסיה, במטרה לעקוף את הצנזורה הצארית, והוא ציטוט מנבואת החורבן של הנביא ישעיהו: .
השם מציין את פריצתן של הפרעות כסופה, ואת העובדה שהתחוללו בדרום (נגב)-מערב האימפריה הרוסית.
האנטישמיות המודרנית שהחלה במאה התשע-עשרה ברוסיה ניזונה משני מקורות: שכבת המשכילים ואנשי הכמורה שדגלו בפאן-סלאביות, קרי: בדעה שלפיה אין לעמים אחרים או דתות זרות מקום בקרב האומה הרוסית.
הגורם השני היו סוחרים ובעלי מלאכה, שראו ביהודים מתחרים.
העיתונים מלאו מאמרים נגד היהודים, אשר דנו בפגיעתם בחיי רוסיה.
הם נהגו לומר ששליש מיהודי רוסיה צריכים להגר, שליש להמיר את דתם ושליש פשוט לגווע ברעב.
למשבר היה גם רקע כלכלי: כלכלת אירופה כולה נכנסה למיתון עמוק עקב משבר פיננסי חמור, והתעמולה האנטישמית האשימה במשבר את היהודים בחלקים נרחבים מאירופה.
באותה תקופה הנהיג הצאר אלכסנדר השני רפורמות חוקתיות ברוסיה.
הרפורמות לא סיפקו מגזרים רבים בעם הרוסי, ובייחוד את חוגי האינטליגנציה הרדיקלים שעמדו על הצורך בהפלת המשטר המלוכני.
במרץ 1881 נרצח הצאר על ידי חברי תנועת מחתרת מהפכנית – נרודניה ווליה.
העיתונות האנטישמית בקייב ובאודסה רמזה באופן ברור מאוד שהיהודים הם אלו שרצחו את הצאר; הופצו כרוזים רבים ותועמלנים הטיפו לממשלה להכות את היהודים על שרצחו את "הצאר הגואל", משחרר הצמיתים.
פקידי הממשל, ובראשם שר הפנים, ניקולאי פבלוביץ' איגנאטייב, לא רק שלא מנעו את פרוץ הפרעות, אלא עודדו אותן במידת מה, על מנת להסיח את דעת הקהל הכללית מהמשבר הפוליטי בעקבות הרצח.
פגיעה ביהודים התאימה גם לתפיסתם הפאן-סלאבית, כאמור לעיל.
איגנאטייב אמר אז שהגבול למערב פתוח לפני היהודים, וכוונתו הייתה ברורה.
הפרעות החלו בפסח (15 באפריל 1881) בעיר יליזבתגרד (קרופיבניצקי של ימינו) שבחבל אוקראינה.
משם התפשטו לעוד חבלים בדרום תחום המושב – אזור קייב, צ'רניגוב, פולטאבה, חרסון ויקטרינוסלב (דניפרו), ובמאי 1881 נערך פוגרום ביהודי אודסה; כל אלה באזור אוקראינה.
בחג המולד של 1881 ניסו פרובוקטורים רוסים להרחיב את הפוגרום גם לאזורי פולין, שהייתה חלק מהאימפריה הרוסית.
אולם הפרעות שהחלו בוורשה נבלמו על ידי ראשי החבל, אצילים פולנים, אשר מנעו את המשכן משנאתם לשלטון הרוסי ולאו דווקא מאהדה ליהודים.
במאי 1882 הגיעו הפרעות לבַּאלטָה, שמרבית תושביה יהודים; בפרק זמן של 36 שעות נותרו על תילם 40 מתוך כ-1,000 בתי יהודים.
הפרעות, שבאו לידי ביטוי בהרס, אונס, שרפה, ביזה ושוד יותר מאשר ברצח, לא נבלמו בתחילה על ידי המשטרה או הצבא.
התושבים הנוצרים סימנו את בתיהם בצלב, כדי לציין לפורעים במי אין לפגוע.
בחלק מהמקומות נערכו היהודים להגנה.
כך היה ביליזבתגרד ובאודסה, שם הקימו הסטודנטים היהודים קבוצות להגנה עצמית.
דווקא האיכרים והכמורה הנמוכה סייעו ליהודים ומילטו אותם.
השלטונות ניסו לתלות את הקולר בצווארם של הקבוצות המהפכניות.
אף הצאר, אלכסנדר השלישי, שירש את הכתר מאביו הנרצח, אמר זאת לנציגי היהודים שפנו אליו.
עם זאת המשיכו פקידי השלטון לטעון שבעצם האשמה היא ביהודים עצמם.
הגופים שהסיתו לפרעות אלו, בעידוד סמוי של השלטון, הגיעו מחוץ לחבלים אלה, מצפון האימפריה – מקורסק, ממוסקבה ומחארקוב.
לאחר שדעת הקהל העולמית החלה להביע את הזדעזעותה מהמאורעות המתרחשים ברוסיה החלה אף הממשלה להרגיש שיש לדכא את המהומות.
איגנאטייב הבין שעליו לעשות מעשה, והחל להפעיל את המשטרה לדיכוי המהומות; 3,675 איש נאסרו, ומהם נמצאו אשמים 2,350, אך נגזרו עליהם עונשים קלים יחסית.
במאי 1882 פוטר איגנאטייב מתפקידו, ומחליפו, הרוזן דמיטרי טולסטוי, נקט צעדים חמורים והצליח לדכא את הפרעות.
במשך כל 14 שנות מלכותו היה אלכסנדר השלישי נוקשה כלפי היהודים.
לאחר שביטאו הפרעות את זעם העם כלפי היהודים, הגיע תורו של השלטון, והחלה תקופת "הפוגרום הקר"; על היהודים נגזרו גזירות קשות בצורת אפליה והגבלות נוספות, שצמצמו עוד יותר את זכויותיהם של היהודים, שהיו בלאו הכי מוגבלות.
עוד במהלך הפרעות הקים איגנאטייב ועדות מחוזיות, שמטרתן "לברר את התנאים הקשים של התושבים הרוסים, שנגרמו על ידי התנהגות היהודים בעסקיהם".
הוועדות כללו גם שני יהודים, למראית העין של הוגנות, אך עקב היותם במיעוט קולם לא נשמע ולא נחשב.
השאלות שהועמדו בפני הוועדות היו בדבר פעולות כלכליות מזיקות של היהודים וכיצד יש למונען.
המלצות הוועדות היו שורת הגבלות שיש להטיל על היהודים.
במאי 1882 נקבעו חוקים שמטרתם הייתה להצר את צעדי היהודים, בייחוד מבחינה חברתית וכלכלית.
חוקים אלה הותקנו כ"הוראת שעה" ועל כן לא היו צריכים לעבור הליך הצבעה במועצת המלוכה.
לחוקים אלה קראו "חוקי מאי" והם:
אסור ליהודים לגור בכפרים, גם בתחום המושב, אלא רק במושבות היהודיות הקיימות.
יופסק קיומם של כל שטרי מכירה וחכירה שבידי היהודים על נדל"ן הנמצאים מחוץ לערים ולעיירות.
אסור ליהודים לסחור בימי ראשון ובחגי הנוצרים.
החוקים פגעו ביהודים בעיקר מבחינה כלכלית, משום שנאסר עליהם לעסוק במסחר ביום ראשון – היום שבו באים האיכרים לעיר.
כמו כן, נאסר על היהודים לעסוק בחקלאות או לגור באזור חקלאי.
תקנה זו פגעה לא רק בפרנסת היהודים, אלא אף חיזקה את הטענה שהיהודים אינם עוסקים בפעילות יצרנית.
יהודים שחיו בכפרים הועברו לערים הגדולות, דבר שצמצם עוד את אפשרויות הפרנסה.
הפקידים נתנו פירוש מרחיב במיוחד, והצרו עוד יותר את חיי היהודים.
כיוון שנאסרה ישיבת קבע חדשה בכפרים, הרי כאשר בן משפחה, אפילו חייל, הגיע לביקור אצל משפחתו נחשב הדבר להפרת החוק.
יחד עם תקנות אחרות שהגבילו זכות ישיבה רק לבעלי מלאכה מיומנים (כאשר ההגדרה מהי בעל מלאכה מיומן הייתה נתונה בידי הפקידים ששיתפו פעולה עם מתחרי היהודים) הלכה והצטמצמה יכולתם של היהודים להתפרנס.
למרות היות התקנות "זמניות", הן היו שרירות וקיימות, ואף הורחבו לשטחי פולין, עד המהפכה הרוסית ב-1917.
ה"סופות בנגב" הפכו אבן דרך בתולדות העם היהודי.
בין המתעוררים הראשונים לאחר הפרעות היו המשכילים היהודים, שהפרעות נגעו בהם באופן אישי.
הפרעות גרמו ליהודה לייב פינסקר להתפכח מחלום ההשתלבות והאמנציפציה וב-1882 פרסם את רעיון האוטואמנציפציה בחוברת "אוטואמנציפציה!".
הסופר מרדכי זאב פיארברג כתב את ספרו "לאן", המתאר את התלבטויותיו של צעיר משכיל יהודי לאחר "הסופות בנגב" וגל ההגירה בעקבותיו.
הפרעות יחד עם הקשיים הכלכלים בכלל, ובעקבות "חוקי מאי" בפרט, הביאו יהודים רבים לחפש מפלט בארץ אחרת – הרוב בחרו בארצות הברית.
מתחילת הפרעות ועד פרוץ מלחמת העולם הראשונה היגרו מרוסיה כ-2.4 מיליון יהודים: 2 מיליון מתוכם לארצות הברית, 150,000 לבריטניה והשאר לארגנטינה (115,000), קנדה ודרום אפריקה.
חלק מהם התארגנו להגירה במסגרת אגודת "עם עולם".
המיעוט שתמך ברעיונות תנועת "חיבת ציון", בחר בהגירה לארץ ישראל; (כ-3 אחוז) עלו לארץ ישראל, והיוו חלק ניכר מן העלייה הראשונה והעלייה השנייה.
חלק מהם התארגנו במסגרת אגודות "חובבי ציון" ו"ביל"ו".
יוסף יחזקאל ראג'פורקר, משכיל מקהילת בני ישראל (הודו), חיבר תפילה מיוחדת עקב הפוגרום ופרסמה במכתב לראשי קהילות באימפריה הרוסית ובעיתונות יהודית בהודו ובאירופה.
העיתונים הרוסים כתבו על הנעשה בפרוטרוט, ודיפלומטים אמריקאים ואחרים דיווחו לממשלותיהם על ההתרחשויות.
אסיפות מחאה התקיימו בארצות הברית ובאירופה.
בצרפת קראו העיתונים לממשלה להביע מחאתה.
בהולנד, בבריסל ובווינה הוקמו ועדים לעזרה הומאנית.
הגדילה לעשות בריטניה: בינואר 1882 התקיימה בעיריית לונדון עצרת הזדהות ומחאה גדולה בהשתתפות ראשי החברה והכנסייה האנגליקנית, והוקמה קרן סיוע.
גם ממשלת בריטניה, הפרלמנט והאוניברסיטאות הגדולות גינו באופן רשמי ופומבי את רדיפות היהודים.
דבר הפוגרומים נגע לכומר האמריקאי ויליאם יוג'ין בלקסטון, שיצא בעקבותיהם למסע בארץ ישראל, כינס ועידה על מנת לדון בגורל יהודי רוסיה וחיבר את עצומת בלקסטון שהפצירה בממשל האמריקאי לסייע בהשבת היהודים למולדתם ההיסטורית.
יש להדגיש שאפילו אנשי רוח רוסיים הידועים כהומניסטים, כגון טולסטוי, לא טרחו לגנות את הפרעות.
על רקע זה, בולטת הזדהותו של הסופר הרוסי קופרין עם היהודים קורבנות הפרעות, שאותה הביע בכמה מיצירותיו, כגון "העלבון: סיפור אמיתי" ו"היהודונת".
בעקבות הפוגרומים הקימה ממשלת הצאר ועדת חקירה לאירועים.
שני יהודים הוזמנו להעיד בפני הוועדה, אחד מהם היה מקס עמנואל מנדלשטם, מנהל בית החולים לרפואת עיניים בקייב ופעיל בתנועת חובבי ציון.
הסופר ניקולאי לסקוב הוזמן להשתתף בוועדה בעקבות היכרותו המעמיקה עם העמים והדתות ברחבי רוסיה.
לסקוב סיכם את דעתו על הנושא במאמר ארוך בשם "מספר הערות על השאלה היהודית" (Несколько замечаний по еврейскому вопросу).
במאמר דחה את הטענות הנפוצות על כך שהיהודים מנצלים את פשוטי העם הרוסים, האוקראינים, הבלארוסים והליטאים ומרמים אותם בעסקאות של הלוואה בריבית וכן על כך שהיהודים באופן מאורגן גורמים להפצת האלכוהוליזם בקרב הרוסים.
לדעת לסקוב, היהודים היו מעוניינים בעיקר לשמור על אורח חייהם המסורתי והנבדל מהעמים הסובבים אותם ולא התכוונו לפגוע בעמים אחרים בדרך כלשהי, ועל כן אין להאשים את היהודים בבעיות הכלכליות והחברתיות של רוסיה, אלא את המצב החברתי הכללי.
המלצתו המרכזית להקטנת החיכוך בין היהודים ושאר העמים ברוסיה הייתה לבטל את מגבלות תחום המושב ולהתיר ליהודים להתיישב בכל מקום ברוסיה ולהתערבב עם העם הרוסי.
הספר מבוסס על המוטיב של נבואה המגשימה את עצמה - מוטיב נפוץ במיתולוגיה היוונית, המוכר למשל מסיפורו של אדיפוס.
יש המוצאים בסיפור דמיון גם לסיפור יציאת מצרים, משום שהוא מספר על יציאה מבית עבדים דרך מסע קשה במדבר.
הספר שונה משאר ספרי הסדרה, כיוון שהוא קורה כולו בעולם נרניה, ואין בו מעבר של ילדים מעולמינו לנרניה.
נער צעיר בשם שסטה אשר גדל בביתו של דייג עני בשם ארשיש בכפר דייגים קטן בדרום קלורמן מגלה ערב אחד כי האדם שחשב כי הוא אביו אינו אביו האמיתי, והוא מתכוון למכור אותו לעבדות למחרת לאציל קלורמני מזדמן.
בעוד הוא חוכך בדעתו אם לברוח או להישאר בזמן שהשניים ישנים שנת שיכורים, הוא מגלה כי סוסו של האציל, ברי, הוא סוס מדבר, שמוצאו מנרניה.
ברי משכנע את שסטה לברוח איתו צפונה לנרניה.
בדרכם צפונה הם נמלטים מאריה, וכתוצאה מכך הם פוגשים סוסה מדברת נוספת שמוצאה מנרניה בשם הוין, אשר בדומה להם בורחת לנרניה בליווי נערה קלורמנית בשם ארוויס.
יחד הם מגיעים לבירה הקלורמנית - טשבן.
בעוברם בעיר הם מגלים כי מבקרים בה "המלכים הברבריים מהצפון" - המלך אדמונד והמלכה סוזן בראש משלחת מנרניה לטשבן.
אנשי המשלחת חושבים בטעות כי שסטה הוא הנסיך קורין, נסיך ארץ המלאכים אשר בא איתם לבקר בעיר ונעלם.
שסטה מבוהל מכדי להתנגד, והם לוקחים אותו למלון בו הם מתגוררים, שם הוא מגלה כי המלכה סוזן התבקשה על ידי רבדש, נסיך קלורמן, להינשא לו, אולם היא מחליטה לסרב להצעתו ולהימלט יחד עם אחיה ויתר האורחים מנרניה מן העיר.
כאשר שסטה נותר לבדו, נכנס מבעד לחלון החדר הנסיך קורין האמיתי, ומאפשר לשסטה להימלט מבעד לחלון לפני שאדמונד וסוזן יגלו שהוא יודע את כוונתם לברוח.
ארוויס, שנותרה לבדה עם הסוסים פוגשת את חברתה לזרלין, המציעה לה דרך לצאת מהעיר - באמצעות פתח סודי בגן ארמונו של הטיסרוק (הקיסר הקלורמני).
בדרכם אל הגן הן נכנסות לחדר בארמונו הישן של הטיסרוק, אולם מסתתרות מאחורי ספה כי הן שומעות אנשים מתקרבים.
בעודן מסתתרות הן שומעות את תוכניותיו של הנסיך רבדש לתקוף את נרניה ואת ארץ המלאכים כתגובה לסירובה של המלכה סוזן להנשא לו.
לאחר שהם נפגשים מחוץ לעיר ממהרים ארוויס ושסטה לחצות את המדבר ולהקדים את צבאו של רבדש על מנת להזהיר את תושבי ארץ המלאכים ונרניה.
בדרכם רודף אחרי הסוסים אריה, ובשל מהירות בריחתם הם מצליחים להימלט ולהגיע בזמן להזהיר את המלך לון שיספיק לסגור את שערי טירתו.
שסטה טועה בדרכו ומגיע לנרניה, שם הוא מצליח להזעיק עזרה, והמלך אדמונד והמלכה לוסי מגיעים עם כוחות צבא להציל את ארץ המלאכים.
רבדש המובס מסרב לקבל את תנאי הכניעה, ונהפך על ידי אסלן לחמור.
שסטה מגלה כי שמו האמיתי הוא קור, וכי הוא אחיו התאום של הנסיך קורין ובנו הבכור של המלך לון.
לאחר שנולד גורש מהארמון על ידי מרגל בשרותו של הטיסרוק ששמע נבואה לפיה יציל את הממלכה מכיבוש על ידי קלורמן.
כמו כן מגלה שסטה כי האריה שהבריח את התנים שניסו לתקוף אותו בעת שחיכה לארוויס מחוץ לחומות טאשבאן, והאריה שרדף אחריו ואפשר לו להגיע בזמן ולהזהיר את המלך לון, וכן האריה שמנע ממנו ליפול לתהום בדרכו לנרניה היה אסלן.
הסולם הכרומטי של פון לושאן הוא שיטת סיווג של בני אדם לפי צבע עורם.
השיטה ידועה גם בשם "סולמו של פון לושאן".
השיטה נקראה על שם ממציאה האוסטרי-גרמני פליקס פון לושאן .
הסולם בנוי מ-36 אריחי זכוכית אטומה בצבעים שונים.
השיטה מבקשת לקבוע את צבע עורם של בני אדם באמצעות השוואת צבע העור, רצוי במקום שאינו חשוף לשמש, כגון מתחת לזרוע, אל אחד מאריחי הסולם.
בכלי זה נעשה שימוש רב במרוצת המחצית הראשונה של המאה ה-20 במחקר המדעי אודות גזע ובאנתרופומטריה (ענף באנתרופולוגיה פיזית העוסק במדידת בני אדם חיים כבסיס להשוואה בין אנשים וקבוצות).
השיטה נחשבה לבעייתית, אפילו בקרב המשתמשים בה, משום שהייתה בלתי-עקבית.
במקרים רבים חוקרים שונים סיווגו אותו אדם באופן שונה.
השיטה נזנחה כמעט לחלוטין במרוצת שנות ה-50 של המאה ה-20, והוחלפה בשיטות המשתמשות בספקטרוסקופיה (מדידת עוצמות יחסיות של חלקי הספקטרום באמצעות מכשיר הספקטרופוטומטר), על ידי מדידת בליעת האור של החומר הנבדק באורכי גל שונים.
הסומש הקטן (רומנית: Someşul Mic; הונגרית: Kis-Szamos) הוא נהר בצפון מערב רומניה הזורם במחוז קלוז' ומהווה אחד ממקורותיו של נהר הסומש.
הוא נוצר מהתמזגותם של שני נהרות: הסומש החם (רומנית: Someşul Cald) והסומש הקר (רומנית: Someşul Rece), אשר נובעים ברכס ההרים האפוסניים (רומנית: Munţii Apuseni; הונגרית: Erdélyi-Szigethegység).
מאזור ההתמזגות של הסומש החם והקר, הסומש הקטן זורם מזרחה וצפונה דרך העיר קלוז'-נאפוקה ודרך יישובים קטנים נוספים, עד להתמזגותו עם הסומש הגדול (רומנית: Someşul Mare; הונגרית: Nagy-Szamos) באזור העיר דז'.
הסונטות של שייקספיר , או "הסונטות", הן אוסף של 154 סונטות שנכתבו על ידי ויליאם שייקספיר.
הן פורסמו במהדורה שיצאה בשנת 1609. שתיים מהן (סונטות 139 ו-144) פורסמו עוד קודם לכן בכרך מאוחד, שנקרא "הצליין מלא-התשוקה" (The Passionate Pilgrim), אשר ראה אור ב-1599.
כמו באשר לשאר כתביו של שייקספיר, הדעות חלוקות באשר לשאלה האם שייקספיר הוא כותבן האמיתי.
חלק מהחוקרים מעריכים כי שייקספיר אסף את כתביו של כותב אחר, אשר אליו מתייחסים בהקדמה לספר, אשר העלתה שאלות רבות.
אשר הקשר בינו לבין הטקסט אינו ברור.
כמו כן מועלים חשדות באשר לשימוש שעשה העורך תומאס ת'ורפ (Thomas Thorpe) בכתבי היד של שייקספיר ללא רשותו.
הסונטות עוסקות בנושאים מגוונים, ובעיקר באהבה, ביופי, בפוליטיקה ובמוות.
החוקרים סוברים כי הסונטות נכתבו לאורך מספר שנים.
17 הסונטות הראשונות מופנות לנער צעיר ומעודדות אותו להינשא ולהוליד ילדים וכך להעביר את היופי לדורות הבאים.
לפיכך מכונות סונטות אלו "סונטות ההולדה" (procreation sonnets).
חלק הארי של הסונטות (18–126) מביעות את אהבת המשורר לנער צעיר ומיועדות אליו.
לדוגמה סונטה 116 עוסקת באהבה האידיאלית ובלתי משתנה שאינה תלויה בדבר.
סונטות 127–152 מופנות לפילגשו של שייקספיר ומביעות רגשי אהבה עזים.
הסונטות האחרונות (153–154) הן סונטות משליות.
כל אחת מהסונטות בנויה מארבעה בתים.
שלושת הבתים הראשונים הם של ארבע שורות (קוורטינים) והבית הרביעי של שתי שורות (דיסטיכון).
מבחינה תוכנית שלושת הקוורטינים מציגים רעיון מסוים והדיסטיכון מאיר את הרעיון באופן אחר, בין אם כאנטי-תזה ובין אם בהתבוננות באותו רעיון מנקודת מבט אחרת.
החריזה בסונטות של שייקספיר היא אחידה וקבועה: א-ב-א-ב | ג-ד-ג-ד | ה-ו-ה-ו | ז-ז.
כלומר, בכל אחד משלושת הבתים הראשונים השורה הראשונה מתחרזת עם השורה השלישית והשורה השנייה מתחרזת עם השורה הרביעית.
בבית הרביעי שתי השורות מתחרזות זו עם זו.