tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מבין ההיקשים שמופיעים בתלמוד בבלי, היקשי ריבים לנגעים של רבי מאיר, היקש עבדים לקרקעות, והיקש עריות של רבי יונה נחשבים כסוג היקש רב-גוון מבחינת שההיקש בנוי על מילה מקראי שמופיע בלשון רבים.
כלל בהיקשים מופיע בתלמוד בשם "אין משיבין על הקישא" - כלומר שיש להיקש תוקף הלכתי כעין אחת מהמידות שבהן התורה נדרשת.
אולם תוקף זו ניתן רק להיקש שמבוסס כמקובל למשה בסיני.
ויש אומרים כי הכלל דאין משיבין חל רק על חלק העיקרי של ההיקש ולא על חלק שבונים מצד "אין היקש לחצאין".
כנוסף יש מחלוקת תנאים אם סתם אדם רשאי לחדש היקש מעצמו.
לפי שהשיטה שאדם רשאי לדון היקש מעצמו, הרשות ניתן לייצר דווקא היקש שבנוי על שתי מילים הבאות בייחוס אחד (לדוגמה כמו המילים חמץ ושאור), ואילו שתי מילים שהן מובדלות בפעלים (לדוגמה לא יראה ולא ימצא) לא ייתכן בהם ההיקש.
עוד כלל בהיקשים הנהו שאם יש אפשרות לייצר קולא הלכתית וחומרא הלכתית באותו ההיקש עצמו יש להעדיף ייצור של החומרא
ההבדל בין היקש לסמיכות פרשיות
בעוד שההיקש הוא בין דברים הכתובים יחד באותו בפסוק, הרי שסמיכות פרשיות נוגעת לשתי פרשיות נפרדות, המובאות בפסוקים נפרדים.
פעמים רבות מצוין בגמרא כי "הוקשו" שני מצבים זה לזה, אך הדברים כתובים בשני פסוקים נפרדים.
במקרים אלו מדובר בסמיכות פרשיות על אף השימוש בביטוי "הוקשו".
זאת למעט מצבים בהם שני פסוקים צמודים מחוברים ביניהם בו' החיבור.
מה שהופך את הפסוק השני לתוספת לפסוק הראשון, מקרה זה מוגדר כסוג של היקש.
אף שבכלל גזירה שווה עדיף מהיקש, לפעמים נותנים עדיפות להיקש מאשר לגזירה שווה ויש עוד אומרים כי שיקול העדיפות בין שניהם עוד נחשב כמחלוקת תנאים.
הביטוי אין היקש לחצאין מציין אי-עדיפות ללמוד פרט מסוים מנושא מה ולהשאיר את היתר בלתי ללמוד ממנו.
לדעת הרי"ף לא אומרים כלל זה אלא לעקור מי שרוצה להשאיר פרטים מסיים מלימוד עליון מתחתון וכן להפך.
היקשרות הוא תהליך האבטוח של כלי שיט אל נקודות קשירה, באמצעות חבלים (רְתוּקוֹת) לצורך פריקת מטען, הורדת או העלאת נוסעים, מילוי מאגרי הדלק או המים של כלי השיט וכדומה.
ההיקשרות יכולה להתבצע אל רציף, עוגן, מצוף או כלי שיט אחר.
חבלי היקשרות עשויים לרוב מחומרים סינתטיים כגון ניילון, בגלל תכונותיו החזקות ועמידותו לאורך שנים.
החבלים צריכים לעמוד בעיקר במאמצי מתיחה המופעלים עליהם מצד האונייה, הגאות והשפל, רוח וכוחות נוספים.
בקצוות חבלי ההיקשרות קיימים לרוב לולאות העשויות בטכניקה של איחוי קליעה כדי לאפשר חיבור מהיר לפיתה (זקף) או לנקודת ההיקשרות.
היקשרות לרציף היא פעולה הדורשת שיתוף פעולה בין אנשים הנמצאים על הרציף לבין אנשים הנמצאים על כלי השיט המבקש להיקשר.
משום שכלי שיט כבדים משתמשים בחבלים כבדים ועבים הקשים למשיכה, כלי שיט אלו לרוב ישתמשו בחבלים דקים יותר (heaving line, בעברית: "חבל זריקה" או "חבל משיכה") על מנת להעביר את חבלי ההיקשרות לרציף.
כאשר חבלי ההיקשרות עברו לרציף, והונחו מסביב לפיתה (זָקֵף), על ידי פועל נמל ייעודי או איש צוות מכלי השיט שהורד לרציף במיוחד לצורך משימה זו, החבל יימתח וייקשר לזקפים על כלי השיט עצמו, על מנת למנוע התרחקות או התקרבות של כלי השיט לרציף.
בכלי שיט כבדים, חבלים אלו ימתחו על ידי כננות ייעודיות הנקראות כַּנָּן (קפסטן).
+סכמת היקשרות אופיינית מספר שם ייעוד1חבל חרטוםשומר את חרטום כלי השיט בצמוד לרציף2בלם חרטוםשומר את כלי השיט בצמוד לרציף3'ספרינג' קדמימונע תנועה קדימה4'ספרינג אחורי'מונע תנועה אחורה5בלם ירכתייםשומר את כלי השיט בצמוד לרציף6חבל ירכתייםמונע תנועה של כלי שיט קדימה
היקשרות לעוגן או מצוף תעשה על ידי התקרבות כלי השיט אל החפץ אליו הוא רוצה להיקשר.
לרוב לחפץ זה יהיה מחובר חבל היקשרות עם לולאת עין בקצהו.
מה שיאפשר לכלי השיט להושיט קדום (גאנץ' - מקל ארוך עם וו בקצהו) ולתפוס את חבל ההיקשרות המחובר בקצהו למצוף או לעוגן.
לאחר משיכת החבל מהמים, צוות כלי השיט יניח את לולאת העין מסביב לאחד הזקפים בכלי השיט.
היקשרות או חיבור אנושי הוא תהליך בו מתפתח קשר של קרבה ביחסים בין-אישיים.
קשר זה מתרחש לרוב בין בני משפחה או חברים, אך יכול להתפתח גם בקרב קבוצות, כגון קבוצת ספורט, ובכל מצב בו אנשים שוהים זה עם זה זמן מסוים ביחד.
היקשרות היא תהליך הדדי ואינטראקטיבי, בשונה מתהליך של היווצרות חיבה כלפי אדם אחר.
היקשרות מתייחסת לרוב לתהליך של התפתחות קשר קרוב בין בני זוג, חברים קרובים, או הורים וילדיהם.
קשר זה מאופיין ברגשות כמו חיבה ויכולת לסמוך על זה על זה.
יש המתייחסים לשני סוגים של היקשרות, גברית ונשית: היקשרות גברית מתוארת כיצירת מערכות יחסים בין גברים דרך פעילויות משותפות, שלרוב לא כוללות נשים; והיקשרות נשית מתוארת כהיווצרות של יחסים אישיים קרובים בין נשים.
ההתייחסות למונח היקשרות החלה כבר במאה ה-4 לפנה"ס, כאשר הפילוסוף היווני אפלטון טען ב"סימפוזיון" כי האהבה מכוונת את ההיקשרות של החברה האנושית.
בשנות ה-1660 כתב הפילוסוף שפינוזה את ספרו "אתיקה של ההיקשרות האנושית או עוצמת הרגשות", בו טען כי המונח היקשרות מתייחס לחולשתו של האדם בפיקוח ובבדיקת רגשותיו.
בהקשר ל"היקשרות זוגית" או "חיבור זוגי", המונח תואר לראשונה ב-1940, בהתייחס למערכת היחסים המונוגמית של ציפורים.
בהקשר ליחסי הורה-ילד, התפרסם לראשונה המונח ב-1958, על ידי הפסיכולוג הבריטי ג'ון בולבי; הוא פיתח את נושא יצירת הקשר בין אם לילד לכדי תאוריה מקיפה בשם תאוריית ההתקשרות, שמקובלת עד היום.
הוא תיאר את ההיקשרות כקשר רגשי המבוסס על נטייה אוניברסלית על בני אדם להתחבר ולחפש קרבה לאדם אחר, כדי להרגיש בטוח כאשר אדם זה נוכח.
בולבי ותלמידיו טענו כי קיימים מספר סוגי התקשרות בטוחה ולא-בטוחה של ילד להוריו.
תאוריית ההתקשרות נחקרה לאורך השנים בניסויים ותצפיות רבים על בעלי חיים ובני אדם.
גם ההיקשרות בין אדם לבעל חיים נחקרה לאורך השנים.
היקשרות זו יכולה להתרחש כלפי חיות בית או חיות פרא, חיות מחמד או ציפורים מחוץ לחלון.
ראשית העיסוק המחקרי בכך היה בסוף המאה ה-18, כאשר הקווייקרים הקימו בית מחסה לטיפול בנפגעי נפש ביורק, אנגליה, בו אפשרו למטופלים לטפל בבעלי חיים, דבר שתרם לשיקומם.
ב-1870 טיפל מנתח צרפתי בפריז בחולים עם הפרעות נוירולוגיות באמצעות רכיבה על סוסים, דבר שהביא לשיפור שיווי המשקל שלהם ולהפחתה בסיכוייהם ללקות בדיכאון.
במהלך 1820–1870 החלו משפחות מהמעמד הבינוני באמריקה לאפשר לילדיהם לגדל חיית מחמד.
ב-1980, צוות של מדענים באוניברסיטת פנסילבניה מצאו כי הקשר אדם-בעל חיים תורם להפחתת תסמינים פיזיולוגיים של דחק, כגון לחץ דם גבוה, דופק מואץ, עלייה בקצב הנשימה, חרדה ומתח נפשי.
מחקרים מאוחרים יותר מצאו לכך הסבר כאשר גילו עלייה ברמות האוקסיטוצין אצל בני אדם המגדלים בעל חיים (אוקסיטוצין משפיע על הפחתת מתח, קצב לב ופחד).
במחקרים נוירוביולוגים נמצא בקרב מגוון רחב של מינים, כי ההורמונים אוקסיטוצין ו-וזופרסין מעורבים בתהליך ההיקשרות, ובצורות אחרות של התנהגות פרו-חברתית והתנהגות רבייה.
נמצא כי ההורמונים תורמים להיקשרות זוגית ולהתנהגות אימהית במחקרים על חיות מעבדה.
בקרב בני אדם נמדדו רמות גבוהות של אוקסיטוצין ווזופרסין ששוחררו במהלך לידה והנקה, אירועים הקשורים להיקשרות אימהית.
במוח מקושרת ההיקשרות עם פעילות מוגברת במערכת הלימבית (המעורבת בהתנהגויות הקשורות ללמידה, זיכרון ורגשות), ובהיפותלמוס (המקושר להתנהגויות רבייה ותגובות ללחץ).
בהיפותלמוס נמצא צביר עצבים בשם מרכז פאראוונטריקולרי, המפריש הורמני אוקסיטוצין ו-וזופרסין.
הירדוקיומנט או בקצרה הירדוק (מאנגלית: Heredocument; נכתב גם Heredoc) הוא סוג של תיבת קוד בשפות תסריט שונות (ובפרט מסוג Bourne) המשמש להרצה מקומית של סקריפט.
ערך זה יתמקד בהירדוקים בשפת Bash.
קטע ההתחלה של ההירדוק (ה"פתיח" שלו) מורכב מאופרטור ההירדוק שהוא סימן קטן-מ כפול (>>) ומשם ההירדוק.
הפתיח הוא למעשה תחילת השידור וקטע הסוף שלו (ה"תוחם") שלו הוא למעשה סוף השידור.
נהוג לכתוב שמות הירדוק באותיות אנגליות גדולות ומונח נפוץ לכך הוא הביטוי EOT (הביטוי EOT משקף תו המסמל שידור תחום ופירושו End Of Transmission); גרסה של השם הזה היא EOF ופירושה הוא End Of File אם כי ביטוי זה אינו משקף את תו ה-EOT.
עם זאת, ניתן להשתמש בכל שם שרוצים ואין חובה לכתוב את אחד משני הביטויים הללו (הנטייה לכתוב EOT נובעת רק מסיבות מסורתיות ואין שום הכרח לכך).
אם יש חזרה על אותו השם (בתוך הירדוק פנימי - ראו בהמשך) אזי נהוג למספר את השמות הבאים בשיטת המנייה מ-0 (Zero base indexing) שכן במערכות לינוקס נהוגה שיטה זו ומכאן ביטויים כמו E0T0, EOT1, EOT2 וכן הלאה.
הירדוק הוא למעשה שיטת הפניה של קלט להתהליך (I/O redirection method), כאשר במקום להפנות לקובץ רגיל שאותו נריץ כסקריפט sh, אנו מפנים לקובץ שאותו נריץ (אם כי ניתן להפנות פלט לקובץ מתוך תהליך ההירדוק עצמו למשל על ידי הרצה של cat בתוך ההירדוק ותינתן דוגמה בהמשך).
קטע ההתחלה של הירדוק, ה"פתיח" שלו, מורכב משני חלקים, האחד סימן "קטן מ-" כפול (>>) והשני שם ההירדוק.
הפתיח מקדים את קטע הסיום שלו, ה"תוחם" שלו.
קטע הסיום נקרא Delimeter ולעיתים גם Terminator והוא נכתב פשוט כשם ההירדוק (נניח EOT).
ניתן לשלב הירדוק בתוך הירדוק.
כך, למשל, אם שמנו סקריפט של בערך 100 שורות בתוך הירדוק, ניתן לשלב בתוך הסקריפט עצמו במידת הצורך הירדוק משני.
מקרה בו זה נדרש הוא כאשר רוצים לשלב בסקריפט הירדוק שמכיל cat שמפנה פלט בן מספר שורות לקובץ רגיל מסוים.
יש להבדיל בין סימן הקטן-מ כפול (סימן ההירדוק) לבין הסימן גדול-מ כפול, שמשמש כאשר מפנים פלט מן ההירדוק אל תוך קובץ רגיל כמו עם cat.
בהירדוק החיצוני הסיבה שמופיעה הפקודה Bash לפני ההירדוק החיצוני היא משום שהקוד תואם ל bash ואם אנו נמצאים בסביבה שאיננה bash בתוך המכונה שכוללת bash הרי שרק ככה נוכל להריץ את הפקודה.
בהירדוק החיצוני אנו מעבירים את הארגומנט dev/fd/3 לפקודה bash כדי ליצור קובץ המתאר שלו (כלומר ה File descriptor שלו) אינו 0,1 או 2 (שהם המתארים של הקלט התקני, הפלט התקני והפלט השגוי בהתאמה) ובמקרה הזה הוא 3. במקום 3 יכלנו להשתמש גם בכל מתאר פנוי אחר.
החלק השני בארגיומנט הוא גם כן 3 (הספרה השנייה של המספר 3 תופיע ברווח בודד אחרי הארגיומנט הראשון ומיד לפני שם ההירדוק) והוא גורם שנקרא את הסקריפט מתוך אותו קובץ בתהליך שהגדרנו לפניכן (זה שה-File descriptor שלו הוא 3).
בשביל להזיח פקודות בתוך הירדוק (כולל הירדוקים פנימיים בתוך ההירדוק) צריך להפעיל הזחה כפי שיודגם בהמשך.
הדבר נובע מן הארכיטקטורה של הגרסה הנוכחית של שפת Bash.
בשביל להפעיל הזחה בהירדוק חייבים לכלול את התו מקף (-) בין הפתיח לבין שם ההירדוק כך (ללא רווח ביניהם):
ניתן להזיח הירדוק בתוך הירדוק בעזרת טאבים בלבד ולא ניתן להשתמש ברווחים כלל נכון לגרסה הנוכחית של שפת Bash).
מניעת הרחבת משתנים בתוך הירדוק
יש לעטוף את שם ההירדוק בגרשיים כפולים או בודדים אם רוצים למנוע הרחבת משתנים עם הרצת ההירדוק.
היעדר השימוש בגרשיים כפולים או בודדים, ימנע הרחבה ויגרום לליטרליזציה (escaping) של המשתנים.
ניתן להפעיל הזחה והחלפת פרמטרים יחדיו כך
ניתן להשתמש בהירדוק כהערה רבת שורות בתחביר Bash.
היקיצה הוא רומן מאת קייט שופן, שפורסם לראשונה בשנת 1899. עלילתו מתרחשת בניו אורלינס ובאזור חוף המפרץ של לואיזיאנה בסוף המאה ה-19, ומספרת את סיפורה של עדנה פונטלייה והמאבקה בין גישתה הבלתי מסורתית המתפתחת לגבי נשיות ואמהות, לבין המקובל בחברה של הדרום האמריקאית.
הוא אחד הספרים האמריקאים הראשונים אשר מתמקדים בסוגיות של נשים ללא התנשאות או פטרונות.
הרומן גם מצא את מקומו בקאנון הפמיניסטי, ונחשב לטקסט ליבה.
התערובת ברומן של נרטיב ריאליסטי, פרשנות חברתית נוקבת, ומורכבות פסיכולוגית ממצבים את
"היקיצה" כמבשרת הספרות האמריקאית המודרניסטית, אשר הקדימה את העבודות של סופרים אמריקאים דוגמת ויליאם פוקנר וארנסט המינגוויי ומהדהדת יצירות בנות דורה, כמו של אדית וורטון והנרי ג'יימס.
זו גם אחת היצירות הראשונות במה שהפך לז'אנר ספרותי דרומי שהגיע לשיאו עם יצירות המופת המודרניות של פוקנר, פלאנרי אוקונור, יודורה וולטי, קתרין אן פורטר, וטנסי ויליאמס.
הסיפור מתחיל בשלהי המאה ה-19, כאשר משפחת פונטלייה—הכוללת את לאונס, איש עסקים ממוצא קריאולי מניו אורלינס, אשתו עדנה, ושני בניהם, אטיין וראול—נופשת ב"גרנד אייל" אשר על שפת מפרץ מקסיקו, באתר הנופש הפופולרי בקרב החברה הגבוהה, המנוהל על ידי מאדאם לברון ושני בניה, רוברט וויקטור.
לאונס הוא בעל אוהב, אך עסוק תמיד בענייני עבודה.
ההיעדרויות התכופות שלו משפיעים לרעה על חייו עם עדנה, והיא מבלה את מרבית זמנה עם חברתה הקרובה אדל רטיניול.
אדל היא אישה קריאולית נשואה המגלמת את האידיאל הנשי של אלגנטיות וקסם.
דרך יחסיה עם אדל, עדנה לומדת דברים חדשים על חופש ביטוי והתנהלות: מכיוון שהנחת היסוד בחברה הקריאולית היא שהנשים "תמות", מותר להן להתנהג ללא הסתייגויות וסגירות שהיו מקובלים אצל לבנים ממוצא אנגלי.
וכך אט-אט עדנה משתחררת מן ההתנהלות החסודה שהייתה רגילה אליה, ונותנת פתח לרגשות ורצונות שהיו מודחקים אצלה.
יד ביד, אדל אוהבת להזכיר לה תכופות מה תפקידה כאישה וכאם.
כך מתחיל תהליך "היקיצה" והגילוי העצמי של עדנה, שהוא לב הסיפור.
במהלך החופשה והתגליות שבה, רוברט לברון הצעיר והמקסים מתחיל להיכרך אחריה.
לרוברט יש שם כמי שבוחר כל שנה אישה מהנופשות, בדרך כלל נשואה, והופך לבן לווייתה.
הוא מבלה את ימיו עם עדנה, תכופות בחברתה של אדל.
בהתחלה היחסים הם תמימים—רוברט ועדנה פשוט נופשים על שפת החוף ומדברים.
אך ככל שהקיץ מתקדם, הם מתקרבים.
ותשומת הלב שהיא מקבלת מרוברט מעוררים אצל עדנה עוד גילויים עצמיים.
היא מרגישה חיות מוגברת, ומתחילה שוב לצייר, כפי שאהבה לעשות בנעוריה.
כשהיא לומדת לשחות, היא גם מרגישה את גופה, ואת העצמאות הפיזית והמיניות הגלומות בו.
היא ורוברט לא מדברים על אהבתם הפורחת, אך היחסים המתפתחים מעוררים בעדנה את זיכרונות וחלומות נעוריה.
היא מתחילה לחוות דיכאון בלילות עם בעלה לאונס, והניגוד בין תחושות אלו לשמחה המתפרצת כשהיא מרגישה ברגעי החופש שלה, בולט עד מאוד.
רוברט, מצידו, מבין שאין ליחסים עתיד, וכך לפני שדברים ירחיקו לכת, הוא מסיר את עצמו מן המצב, ונוסע למקסיקו באמתלת ענייני עסקים.
עדנה, בינתיים, עוברת מהפכים רגשיים, כשהיא מנסה ליישב את חובותיה כאם עם הרצון שלה לחופש חברתי ולהיות עם רוברט.
היא חוזרת לניו אורלינס בסוף הקיץ אישה שונה.
בהדרגה, עדנה מעריכה מחדש את סדרי העדיפויות שלה, ומתחילה לקחת אחריות על האושר האישי שלה.
היא מתרחקת מחיי החברה של ניו אורלינס ומחובותיה שם, ונסוגה גם מחלק מהחובות המסורתיים המקושרים לאמהות.
היא משקיעה את זמנה בציור.
לאונס, שנבהל משינוי זה, ומחוסר הכניעות הפתאומי שעדנה מפגינה, מתייעץ עם רופא המשפחה, ד"ר מנדליי, מחשש שאשתו מאבדת את שפיותה.
מנדליי הוא איש מודרני ונאור, וחושד שהשינוי בעדנה הוא תוצאה מרומן.
הוא מסתיר מלאונס את חשדו זה, ופשוט מייעץ לו לתת למרדנות לכלות את עצמה, ואומר שכל ניסיון לדכא את המרדנות רק תגביר אותה, ואם יתאזר בסבלנות דברים ישובו על כנם.
כאשר לאונס מתכונן לנסוע לניו יורק לרגל עסקים, הוא שולח את הבנים להישאר עם אמו.
עדנה נותרת לבד בבית לתקופה ממושכת, וחווה לראשונה מרחב נשימה פיזי ואמוציונלי.
היא מהרהרת על היבטים שונים של חייה, ומחליטה לדחות מעליה את סגנון החיים שהוסללה אליו.
היא עוזבת את הבית ועוברת לגור בבית קטן לבדה, ומכריזה על עצמה כעצמאית—לא רכוש של אף אחד.
האהבה שלה לרוברט עדיין אינטנסיבית, והיא מתחילה רומן עם אלסיי ארובה, הידוע כפתיין של העיר, כדי לספק את צרכיה המיניים.
היא שולטת בקפדנות בגבולות הרומן, שהוא מיני בלבד, ולא מאפשרת החלפת רצף של דומיננטיות גברית שחוותה עד כה ביחסיה בדומיננטיות חדשה.
כשעדנה מתחילה את הרומן עם אלסיי, זו הפעם הראשונה בסיפור שהיא מוצגת כיישות מינית.
עם זאת, הרומן מתפתח כמלא מהמורות רגשיות.
עדנה פונה בשלב זה למדמואזל רייס, פסנתרנית מחוננת וידועה, החיה חיים מבודדים חברתית.
הנגינה שלה השפיעה על עדנה עמוקות בתחילת הסיפור, וייצג את משאת נפשה: עצמאות.
מדמואזל רייס חיה את חייה בשביל המוזיקה ובשביל עצמה, ולא כדי לענות על ציפיות החברה, ומייצגת ניגוד מוחלט לדמותה של אדל רטיניול, אשר מעודדת את עדנה להתאים את עצמה.
רייס לוקחת את עדנה כסוג של בת חסות, ומזהירה אותה שהחיים כאמנית דורשים הקרבות.
רייס היא מקור השראה עבור עדנה, הממשיכה גם דרך ביקוריה אצלה את תהליך היקיצה שלה.
רייס נמצאת בקשר מכתבים עם רוברט בזמן שהותו במקסיקו, ועדנה מתחננת ממנה לחשוף את התוכן שלהם, והיא עושה כן, וכך עדנה נוכחת לדעת שרוברט עדיין חושב עליה.
רייס מעודדת את עדנה להודות ברגשותיה, ולפעול לפיהם.
בסופו של דבר, רוברט חוזר לניו אורלינס.
בהתחלה הוא מתנהג כאילו הוא אדיש כלפי עדנה, ומוצא תירוצים לא להיות בקרבתה.
אך לבסוף הוא מתוודה על אהבתו העזה אליה.
אך הוא מזכיר לה שאין הדבר יכול להיות, היות שהיא נשואה לאחר.
עדנה מסבירה לו שהיא עכשיו עצמאית, ומכחישה שיש ללאונס בעלות עליה או זכויות יתר, ואומרת לרוברט שהם יכולים לחיות יחדיו באושר, ולהתעלם מכל מה שלא קשור ליחסיהם.
אך למרות אהבתו, הוא מסרב להתחיל ביחסים שהוא מגדיר כיחסי ניאוף.
בעוד הם בשיחה עמוסת רגשות זו, עדנה נזעקת לעזור לאדל עם לידה קשה ומסוכנת.
היא מפצירה ברוברט שימתין לשובה.
בזמן שהן שוהות יחד, אדל חשה בריחוק הגובר של עדנה, ומבינה שהיחסים עם רוברט התפתחו.
היא מבקשת מעדנה להתחשב בילדיה, ומזכירה לה את כל מה שהיא מפנה לו את גבה אם לא תתחיל להתנהג כמצופה ממנה.
ד"ר מנדליי מלווה את עדנה הביתה, ומבקש ממנה לבוא להיבדק אצלו, כי הוא חושש מן ההשלכות של התנהגותה, שהוא רואה כמבולבלת.
עדנה מרגישה את כובד הדרישות וההפצרות של הרופא ושל חברתה, ומתחילה לחשוב שאולי התנהגה באופן אנוכי.
כאשר עדנה חוזרת לביתה, היא מוצאת פתק מאת רוברט בו כתב שהוא עוזב לנצח, ושהוא אוהב אותה יותר מדי מכדי להטיל עליה כלימה של מערכת יחסים אסורה.
חוסר היכולת של רוברט להתעלות על הציפיות החברתיות מביא ליקיצה הגדולה וההרסנית ביותר עד כה של עדנה.
היא מוטרדת ממחשבות על ילדיה, ומבינה שאפילו רוברט, על אף אהבתו, לא יכול היה לאורך זמן לענות של כל צרכיה וחלומותיה.
עדנה מרגישה תחושה איומה של בדידות.
לבד בעולם שבו היא לא מצאה שום תחושת שייכות, היא מוצאת רק פתרון אחת למגבלות הבלתי נמנעות ושוברות הלב של החברה.
היא חוזרת לגרנד אייל, המקום שאירעה ההתעוררות המינית, הרגשית, והאינטלקטואלית שלה, ומפקידה עצמה לגלים.
בזמן שהיא שוחה לתוך המים, היא מהרהרת על ילדיה ובעלה, על אי-היכולת של רוברט להבין אותה, על מילות החוכמה של ד"ר מנדליי, ועל האומץ של מדמואזל רייס.
הספר משאיר את השאלה פתוחה, האם מותה היווה כניעה פחדנית, או ניצחון משחרר.
עדנה פונטלייה – אישה פרסביטריאנית מכובדת מקנטקי, החיה בחברה הקריאולית ממעמד גבוה בלואיזיאנה בשל נישואיה ללאונס.
היא מורדת נגד הציפיות הקונבנציונליות ומגלה זהות עצמאית מהתפקיד אשר יוחס לה בתור רעייה ואם.
לאונס פונטלייה – בעלה של עדנה, איש עסקים מצליח שאינו מודע לאומללותה של אשתו.
מדמואזל רייס – הדמות שלה מסמלת את מה שעדנה הייתה יכולה להיות אם הייתה מגיעה לגיל זקנה ואם הייתה משתחררת ממשפחתה.
למרות תפישתה את רייס כבלתי נעימה, עדנה רואה בה מקור השראה ל"התעוררות" שלה.
מאדאם אדל רטיניול – חברתה של עדנה, מייצגת את האידיאל המושלם של אישה דרומית של סוף המאה ה-19; מסורה לחלוטין לבעלה ולילדיה.
אלסיי ארובה – גבר מקומי הידוע כאחד שמפתה נשים נשואות.
מנהל רומן קצר עם עדנה.
רוברט לברון – ידוע כמי שאוהב להקסים נשים שלא ניתנות להשגה, אבל במקרה של עדנה, הוא מתאהב.
היחסים איתו מציתים את ה"התעוררות" של עדנה, אך הוא בסוף מסרב להיות איתה בהפרה של קונבנציות חברתיות.
היא מתויגת באופן "טבעי", על פי אמות החברה שהיא חיה בה, כאם וכרעייה, וכשהיא מגלה שיש לה רצון או צורך לפרוץ מחוץ לגבולות הזהויות האלה (שיש להן גם מתכונת מאוד ספציפית איך לעשות אותן "נכון") אין לה בעצם מסלול ברור לכל זהות אחרת.
לכן היא חווה "התעוררות", מעין מעבר ממצב קיום אחד לאחר, ובו מוצאת את האנושיות האותנטית שלה, שהייתה חבויה תחת המצג החברתי שהציגה עד כה.
המטרות שעדנה התעוררה אליהן - מיניות, אמנותיות, חופש כלכלי, מרחב פיזי פרטי - אינן כלולות בזהותה כאישה כפי שהיא חונכה וכפי שהחברה רואה אותה.
הסיפור מתמקד ברעיונות לגבי נשים ונשיות, גם מההיבט של ציפיות החברה מנשים, וגם מן ההיבט של חוויותיהן של נשים.
הדמויות של אדל פנטלייה ומדמואזל רייס מייצגות שני קצוות של מודלים של נשיות: אדל מייצגת את הנשיות ה"נכונה", המצופה.
היא מודל לחיקוי, ואף מספקת לעדנה עידוד ונזיפות כדי שזו תתיישר לציפיות החברתיות - שביניהן, הגשמת נשיות בתור אם ורעייה, כפיפות לגבר, שמירה על אמות מוסר, וקיום פעולות חברתיות ייעודיות של נשים, שבידיהן מופקד במידה רבה הסדר החברתי.
מאידך, רייס היא הקיצון שהחברה אינה ממליצה עליה: יחידנית וללא גבר אחראי בחייה, עצמאית (וכך נחשבת לתמהונית), חייה עבור הייעוד האישי שלה, אמנותה, ולא כדי לקיים ייעודים חברתיים (כמו הולדת ילדים).
כחלק מהתהליך שלה, עדנה עוברת מקרבה לאדל לקרבה לרייס, על אף ההשראה שהיא שואבת מרייס, עדיין חשוב לה לציין שרייס לא נעימה לה - אינדיקציה נוספת לגבי חוסר המקובלות של הנשיות של רייס, מכיוון שחלק גדול ממה שמצופה מנשים, בעיקר בחברה הגבוהה של דרום ארצות הברית, הוא נעימות.
הסיפור מדגיש את היעדר הבחירות שיש לעדנה כאישה - אם היא מפסיקה להיות אישה "טובה" היא עלולה להיחשב כחולת נפש; הרצון שלה להגשמה עצמית מן ההכרח עומד בניגוד ליכולתה לתפקד כאם; הבחירה לממש את צרכיה המיניים מעמיד אותה כחריגה ומחוץ למסגרת החברתית המקובלת.
היעדר זה מוביל אותה לבסוף למסקנה כי אין מטרותיה בהישג ידה כלל, ועליה לבחור בין חיים תחת המכבש החברתי, או מוות.
בחירה סופית זו היא מרכזית לרומן, ושופן באה להראות שהסדר החברתי ותפקידי המגדר של סוף המאה ה-19 אינם יכולים לשאת את קיומה של אישה עצמאית.
מוסד הנישואים, ב"היקיצה", הוא מחסום עצום לאושרה של עדנה.
בתחילת הספר, עדנה כמעט ולא מודעת למידה בה ההרגל של ציות מיידי לכל דרישה של בעלה לאונס טבוע בה.
אך ככל שההתפתחות שלה מתקדמת לאורך הסיפור, היא מתחילה לגלות אי-ציות ולהחליט בעצמה לגבי דברים הקשורים לאיך היא מעבירה את זמנה, ועם מי.
בסוף הסיפור, היא מוותרת כליל על כל חיבור לרעיון הנישואים, ומגיעה למסקנה שאפילו עם אהוב ליבה, רוברט, זה לא יכול היה לעבוד.
בנושא זה שופן מדגישה את זה שהחופש שעדנה מבקשת לעצמה הוא לא יותר גדול מן החופש שלאונס כבר נהנה ממנו גם כאיש נשוי.
כשעדנה מתאהבת ברוברט, היא יודעת שבעברו הוא התייחס ל"אהבה" כמשהו קליל ואולי אף היתולי; מסגרת משעשעת להעביר בה את הקיץ, כל פעם עם אישה אחרת, ובאופן לא פוגעני ושלא שובר מוסכמות.
אך עם עדנה, הוא נשבע שזו אהבה "אמיתית", ומרגע זה, מתחילות הבעיות.
בשל התאהבות זו, משתנות כל מסגרות חייה של עדנה - המשפחתית, החברתית והכלכלית, וכן התפישה העצמית שלה, נסיבות חייה, ולבסוף מותה.
כך שאף על פי שבמרכז סיפור אהבה הוא לכאורה מרכזי לרומן, שופן בעצם כופרת ברעיון של "אהבת אמת" רומנטית.
המסגרת של הסיפור היא של מעמד מאוד מסוים: החברה הגבוהה של הקריאולים הלבנים בדרום.
המוסכמות החברתיות מאוד קפדניות - על אישה להיראות באופן מסוים, עליה לנהל שעות קבלה חברתיות בביתה כדי לעזור לקדם את עסקי בעלה, עליה להיות דתייה במידה המתבקשת, לא פחות ולא יותר, ועוד.
הקונבנציות הן ברורות ולא סמויות - הביטוי Les convenances (הקונבנציות) חוזר על עצמו מספר פעמים בסיפור, ונמצא ברקע לכל אורכו.
בכך מדגישה שופן שבלתי אפשרי עבור עדנה להגשים את עצמה ולהישאר חלק מהחברה.
התחברותה של עדנה לחברה הקריאולית דרך נישואיה הוא מרכזי לנושא ההתעוררות, שהוא בין היתר התעוררות ממצב של הדחקה.
הקריאולים יותר קולניים, ומדברים באופן יותר חופשי ובוטה, ממה שעדנה הורגלה בחברה הפרוטסטנטית-אנגלית בו גדלה, שם נאכפה צניעות מוקפדת בדיבור, לבוש והתנהלות.
אך כאן היא מוצאת גישה שונה - הקריאולים אכן מצפים לנאמנות בין בני זוג נשואים, אך סטנדרט זה כל כך ברור להם שהם נהנים "לשחק" בפלירטוטים שבסופו של דבר ריקים מתוכן.
אך עבור עדנה, מהרגע שהיא מסירה מעצמה את ההדחקה הנוקשה, השחרור כולל יציקת תוכן אמיתי בו.
בעולם ששופן מציירת ב"היקיצה", אמנות מקושרת באופן ישיר לתשוקה, וככזו, יכולה להתקיים רק מחוץ למסגרת חברתית מקובלת.
מדמואזל רייס, המגלמת רעיון זה, אומרת לעדנה שעליה להיות "נפש אמיצה, המעזה ומתריסה", ומודיעה לה שאם בכוונתה להקדיש עצמה לאמנותה, יהיה עליה לשאת מחיר.
תמה מרכזית זו הייתה חלק מכותרת הספר במקור, כאשר השם שנתנה לו שופן היה A Solitary Soul.
שופן מדגישה את כל האופנים בהם אישה יכולה לחוות בידוד: בתור רעייה, בתור אם, בשל מוצא, או מעמד, ועוד.
עם זאת, ככל שעדנה מבודדת את עצמה מאחרים, כך היא מגלה יותר על עצמה וההתעוררות שלה מתקדמת.
שופן מדגישה בסיפור שיש בחזקתנו "אני אמיתי" החי בנפרד מאחרים, ומהתפקידים שמוקצים לנו על ידי הסביבה.
המוות הופך לתמה רק בסיום הספר, אך הופך למרכזי בשל השאלה שנותרת פתוחה לגבי מותה של עדנה: האם היא ביקשה להתאבד, או שהייתה זו תאונה?
על פי אסכולה זו, לא הייתה לעדנה סיבה לוותר דווקא בנקודה זו, ורואים את השחייה שלה כשחייה אל עבר החופש, ואת מותה כביקורת על החברה שלעולם לא תאפשר לה חופש זה.
בין המפרשים את מותה כהתאבדות יש חילוקי דעות לגבי האופי של המעשה, כאשר חלק רואים במותה בחירה אמיצה, לנוכח האפשרות היחידה שעמדה בפניה של חיים כמנודה או כרכוש של בעלה; ואילו אחרים רואים במעשה כניעה פחדנית.
"היקיצה" עוררה מחלוקת רבה בעת פרסום הספר בשנת 1899. אף על פי שהרומן לא הוחרם רשמית, הוא צונזר בפועל.
הרומן של שופן נחשב כלא מוסרי, לא רק בשל הייצוגים הכנים של מיניות ותשוקה נשית, אלא גם בשל מהותה של הדמות הראשית, אשר מתמרדת נגד מוסכמות חברתיות ותפקידי מגדר.
התגובה הציבורית לרומן הייתה דומה למחאות שקיבלו את פני פרסום והעלאה לבמה את יצירתו הקלאסית של הנריק איבסן, "בית הבובות" (1879), שחולקת עם "היקיצה" את התמה המרכזית של ביקורת לגבי חלוקת תפקידי מגדר, ובשתי היצירות הגיבורה נוטשת את בעלה וילדיה כדי לחתור להגשמה עצמית.
הביקורות בעיתונות היו מגוונות - החל מהאשמות וגינוי, ועד להכרה בספר כעבודה חשובה מאת יוצרת כשרונית.
התפלגות זו משתקפת בביקורות שפורסמו בשני עיתונים בעיר מולדתה של שופן, סנט לואיס שבמיזורי: בעיתון St.
Louis Republic כינו את הספר "רעל" ונטען שהוא "משקה חזק מדי לעוללים מוסריים"; ואילו בעיתון St.
Louis Mirror, נכתב ש"עדיף היה להתחנן בפני האלים, מתוך פחדנות מוחלטת, עבור שינה בלתי פוסקת, ורק לא לדעת איזו מפלצת מכוערת ואכזרית התשוקה יכולה להיות, כשהיא מתעוררת, כמו נמר, לאיטה.
זהו סוג היקיצה שמשאירה את חותמתה על הקורא בדמותה המרכזית של גברת שופן."
חלק מהביקורות הביעו אכזבה משופן: "לא היה זה הכרחי עבור סופרת בעלת עדנה כה מפותחת וחן פואטי להיכנס לתחום המעובד עד עייפה של ספרות מין" (Chicago Times Herald).
אחרים התאבלו על אובדן הטעם הטוב; על פי כתב העת The Nation, הספר נפתח בציפיות גבוהות, "על סמן סיפוריה הקצרים הנעימים של הסופרת", ונסגר ב"אכזבה אמיתית", ברמיזה שהנושא של הספר הוא הבעיה: "עדיף לו הייתה נחסכת מעמנו אי-הנעימות של קריאה עליה".
שופן אף כונתה במאמר "סופרת מתוחכמת נוספת שסרחה."
כמה ביקורות היו עוד יותר חותכות, כמו הביקורת בכתב העת Public Opinion, אשר הצהירה, "היינו מרוצים ביותר כאשר הגברת פונטלייר שחתה אל מותה במימי המפרץ."
אך בין הביקורות הקשוחות וההסתייגויות, חלק מהמבקרים הכירו באיכות הספרותית של "היקיצה".
The Dial קרא לספר "טרגדיה רוחנית נוקבת" לצד האזהרה כי הרומן "לא לגמרי נאות בנטיותיו." באופן דומה, The Congregationalist קרא לספרה של שופן "כתיבה מבריקה" אך סכמה שבכל זאת "אין אנו יכולים להמליץ עליו".
בביקורת ב-Pittsburgh Leader, וילה קאתר העמידה את "היקיצה" לצד יצירות כגון "מאדאם בובארי", היצירה הידועה לשמצה באותה מידה של גוסטב פלובר, אך גם קאתר לא התרשמה במיוחד מן הדמות המרכזית עצמה, ואמרשה שהיא "מקווה שמיס שופן תקדיש את הסגנון הזוהר והגמיש שלה למטרות טובות יותר".
שופן לא כתבה ספרים נוספים לאחר "היקיצה", ואף התקשתה לפרסם סיפורים לאחר השקתו.
החוקרת אמילי טות סבורה שזה בין היתר כי שופן "הלכה רחוק מדי: החושניות של עדנה הייתה יותר מדי עבור שומרי הסף הגברים".
הספר הבא של שופן בוטל, והיא פיתחה בעיות בריאות וענייני משפחה שכילו את זמנה וכוחותיה.
כשהיא נפטרה כעבור כחמש שנים, היא הייתה בדרך להיות נשכחת.
רק בשנת 1960 גילה אותה מחדש החוקר הנורווגי פר סיירסטד, מה שהוביל לעניין מחודש בספר, וכניסתו לקאנון הספרותי הפמיניסטי.
הספר עובד לסרטים פעמיים: בפעם הראשונה בשנת ת1985, בשם The End of August בכיכובה של סאלי שארפ בתפקיד עדנה; וב-1991 לסרט Grand Isle, בבימויה של מארי למברט ובכיכובה של קלי מקגיליס, ובהשתתפותם של ג'ון דברי בתפקיד לאונס ואדריאן פסדר בתפקיד רוברט.
ב-2010, בפרק 9 של העונה הראשונה של סדרת HBO "טרמיי", פרופסור קרייטון ברנט (ג'ון גודמן) מלמד את הרומן בכיתתו, ודן בתמות שלו עם הסטודנטים.
בהמשך הפרק, הוא משחרר את הכיתה מוקדם, ויוצא לטיול לראות את המקומות האהובים עליו בניו אורלינס, אשר חלקם נחרבו על ידי הוריקן קתרינה, לפני שהוא לבסוף נוטל חייו במימי נהר המיסיסיפי.
היראצ'יוס (שם מדעי: Hyrachyus; מיוונית עתיקה: "שפן חזיר") הוא סוג של יונק נכחד שדמה במראהו לסוס או לקרנף קדום אך היה קטן מהם בהרבה.
הוא חי בתקופת האאוקן באמריקה הצפונית, אירופה ואסיה.
ייתכן שנמצא אפילו באי ג'מייקה.
המאובנים תוארכו לסביבת 40 מיליון שנה מהיום.
ההיראצ'יוס נחשב לאביו הקדום של הקרנף, דמה מעט לטפיר מודרני אך היה קטן בהרבה.
הוא הגיע לאורך 1.5 מטר ולמשקל 45–90 ק"ג והוא היה בעל מבנה רגליים דקות יחסית אך בעל צורת שיניים המעידה שהוא קרוב לקרנפיים המודרניים.
יצור זה היה שוכן יערות שניזון מעשבים וצמחייה דומה.
ייתכן שהיה קרוב לפלאותריום שהיה בעל מבנה גוף דומה והיה כבר מאבות הסוסיים החיים.
מאובניו של יונק קדום זה התגלו בין היתר בצרפת, גרמניה, הממלכה המאוחדת, הונגריה, סין העממית, קולורדו וויומינג
בסוג זה היו שבעה מינים:
יונק זה הופיע בסדרה פלאווורלד.
היקיצה הגדולה הוא רומן הביכורים של בני ברבש, שלחם כקצין בחטיבת גולני במלחמת יום הכיפורים ונפצע במהלך קרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן.
עלילת הספר מתרחשת לאחר סיום מלחמת יום הכיפורים.
אסף הנדלסמן, קצין אג"ם בחטיבת שריון שלחמה ברמת הגולן, נפצע קשה במלחמה ושוכב ללא הכרה בבית־החולים בצפת.
מפקד החטיבה, אלוף-משנה אלי הנגבי, יוצא הצנחנים שעבר לשריון לפני המלחמה, נחקר בידי ועדת חקירה, בעקבות תלונה של סגן מפקד החטיבה, שבוחנת מהלכי חטיבתו בקרבות הבלימה ברמת הגולן ובהבקעה לסוריה.
ללא עדותו של הנדלסמן לא תוכל הוועדה להגיש את מסקנותיה, והנגבי, קצין אמיץ, נועז ומעוטר, משוכנע שעדות זו תוכיח כי פעל כשורה.
על רקע ההמתנה ליקיצתו של הנדלסמן, מתאר הספר באמצעות קפיצות קדימה ואחורה בציר הזמן את ימי הכוננות, את קרבות הבלימה ברמת הגולן, את דיוני ועדת החקירה ואת ניסיונם של הנדלסמן, הנגבי, ענת (זוגתו של הנדלסמן) וקרוביהם להתגבר על טלטלת המלחמה ולאחות את שברי עולמם.
הספר עובד לקולנוע בשנת 1991, לסרט זמן אמת בבימויו של אורי ברבש,
ובו מגלם אסי דיין את מפקד החטיבה הנגבי.
מועדון הכדורסל היראקליס סלוניקי (יוונית: Γυμναστικός Σύλλογος Θεσσαλονίκης «ο Ηρακλής») הוא מועדון כדורסל יווני מהעיר סלוניקי המשתתף בליגת העל היוונית בכדורסל.
הוא משמש כמחלקת הכדורסל של איגוד האתלטיקה היראקליס.
צבעי המועדון הם כחול ולבן, הוא נקרא על שם הגיבור המיתולוגי הרקולס (המופיע גם על סמלו) ואולם הבית של המועדון הוא אולם איבנופיאו בסלוניקי, המכיל 2,500 מושבים.
מועדון האב, איגוד האתלטיקה היראקליס, נוסד ב-1908, והתמקד בעיקר בכדורגל.
מועדון הכדורסל נוסד בשנת 1921 והתחיל לשחק במסגרת הליגה היוונית החצי-מקצוענית בשנת 1928, אז זכה באליפות הראשונה של המועדון ושל הליגה.
בפלייאוף ניצחו היראקליס את א.א.ק.
הקבוצה זכתה באליפות יוון בפעם השנייה והאחרונה שלה בשנת 1935. מאז היראקליס סיימה כסגנית 3 פעמים (1936, 1962 ו-1964) והגיעה לגמר הגביע היווני 3 פעמים (1981, 1994 ו-1996).
כמו כן, העפילה הקבוצה פעמיים לחצי גמר גביע ספורטה (1995 ו-1997).
ב-2006 ירדה היראקליס לליגת המשנה וב-2010 חזרה לליגה הבכירה.
כעבור עונה ירדה שוב, אך בחרה לשחק בליגה השלישית בעקבות חובות רבים.
בעונת 2013 עלתה הקבוצה בחזרה לליגה השנייה.
בסוף עונת 2018/19 חזרה היראקליס בחזרה לליגת העל היוונית, אחרי היעדרות של 8 שנים.
בעונת 2020/21 חזרה הקבוצה לאירופה, כשהגיעה לשלב רבע הגמר של עונת 2020/2021 ביורופקאפ, אז הפסידה 80–105 לעירוני נס ציונה.
בעונת 2021/2022 עלתה מהמוקדמות והוגרלה בבית עם בשאקשהיר קולג'י, ליידן ומורנר בר, אך סיימה במקום האחרון עם ניצחון אחד בלבד, 83-82 על מורנר בר במחזור האחרון.
היקמט חג'ייב (באזרית: Hikmət Hacıyev; נולד ב-15 באוקטובר 1979) הוא פוליטיקאי אזרי.
חג'ייב נולד ב-1979 בגנג'ה (שנקרא אז קירובאד), וסיים את בית הספר התיכון מספר 24. הוא סיים את לימודיו בפקולטה ליחסים בין-לאומיים ומשפט בין-לאומי באוניברסיטת באקו הוא בעל תואר שני ממכללת ההגנה של נאט"ו, המרכז האירופי למחקרי ביטחון של ג'ורג' סי מרשל והאוניברסיטה החופשית של בריסל (ULB).
חג'ייב עובד במשרד החוץ האזרבייג'ני משנת 2000. הוא היה פעיל בנציגויות אזרבייג'ן בנאט"ו, כווית ומצרים.
בשנים 2014–2018 כיהן כראש שירות העיתונות של משרד החוץ האזרי.
ב-9 ביולי 2018 הוענק לו "מדליה על שירות מצטיין בשירות דיפלומטי", ושנה לאחר מכן הוענק לו אות הצטיינות על שירות למולדת התואר השני.
ב-18 בספטמבר 2018 מונה לסגן ראש מחלקת מדיניות החוץ של המינהל הנשיאותי.
מאוחר יותר באותה השנה, הפך לראש מחלקה זו, ובשנה לאחר מכן ב-29 בנובמבר 2019 הפך לעוזר רשמי של הנשיא.
היקום של וואן פיס נקרא כוכב כחול (Blue Planet) והוא מורכב בעיקר מאוקיינוסים.
כוכב כחול מכוסה ברובו בחמישה אוקיינוסים - איסט בלו (הים המזרחי), נורת' בלו (הים הצפוני), ווסט בלו (הים המערבי), סאות' בלו (הים הדרומי) והקו הגדול (Grand Line).
אוקיינוס הקו הגדול מקיף את העולם מצפון-מערב לדרום-מזרח ונחשב למסוכן ביותר מכל האוקיינוסים ובו מתרחשת רוב עלילת הסדרה.
אזור הקו הגדול מחולק לשני חלקים, כאשר החלק הראשון מכונה "גן העדן" (Paradise) בשל היותו החלק הרגוע והשקט יותר בניגוד לאזור "העולם החדש" (New World) אשר ידוע לשמצה בשל שינויי מזג האוויר הפתאומיים שמאפיינים אותו, ומשום שאזור זה שורץ בפיראטים מסוכנים ומשום שקיימים בו איים מסוכנים ביותר.
שטחי היבשה בעולם של וואן פיס מורכבים בעיקר מאיים מפוזרים, כששטח היבשה הגדול ביותר הוא יבשת ארוכה וגבוהה הנקרא "הקו האדום" (Red Line) אשר מקיפה את העולם מדרום-מערב לצפון-מזרח וחוצה את הקו הגדול פעמיים בצורה אנכית.
דפוסי מזג האוויר והזרמים בקו הגדול אינם ניתנים לחיזוי, בעוד שהאקלים באזורים הסמוכים לאיים נוטה להיות יציב יותר.
יתר על כן, הניווט באזור הקו הגדול מאתגר בשל עוצמת השדות המגנטיים המצויים בשטחו, ועל כן בלתי אפשרי לנווט באזור זה באמצעות מצפן רגיל.
במקום זאת, על מנת לעבור באזור זה חייבים להשתמש במצפן מיוחד המכונה "לוג פוס", המתאים את עצמו לשדה המגנטי של האי אליו שטים.
העולם של וואן פיס מלא באיים רבים ומגוונים, כאשר לכל אי תרבות, ואתגרים ייחודיים משלו.
בחלק מהאיים נמצאים פיראטים מסוכנים, בעוד שאיים אחרים יכולים להכיל דפוסי מזג אוויר יוצאי דופן, פני שטח יוצאי דופן או יצורים יוצאי דופן.
על אף שישנם סכנות ואתגרים רבים בעולם זה אנשים רבים בוחרים לנסות למצוא אוצרות ותהילה בעולם של וואן פיס.
אי השחר - אי השחר הוא אי באיסט בלו, בו היה לופי עד תחילת הסיפור.
באי נמצאת ממלכת גואה, ממלכה מוכרת על ידי הממשלה העולמית.
אלאבאסטה – אלאבאסטה היא מדינת מדבר הנמצאת בגראנד ליין.
אלאבאסטה היא מדינה גדולה המוגנת על ידי הממשלה העולמית ומשתתפת במועצת המלכים השולטים בחסות הממשלה העולמית.
במהלך מסעם יפגשו צוות כובעי הקש את משפחת המלוכה של אלאבאסטה (משפחת נפרטרי), יגלו על מלחמת אזרחים במדינה והסיבות להתרחשותה.
באלאבאסטה נמצא גם "פונגליף ידע" (נותן מידע על מיקומו של נשק עתיק בשם "פלוטון").
סקאייפיה – אי הממוקם בשמיים, כ-10,000 מטרים מעל הים.
סקאייפיה הוא אי-שמיים אחד מני רבים, קיימות מספר דרכים להגיע אליו כשהמסוכנת ביותר (והדרך בה בחרו צוות כובעי הקש) היא דרך זרם "הנוק אפ סטרים".
לרוב האנשים בסקאייפיה יש כנפיים קטנות בגב, וניכר (לפחות למראית עין) שהם חביבים ומאושרים.
במהלך המסע צוות כובעי הקש נחשף לסודות האי ולהיסטוריה העתיקה אודותיו כשבהמשך מתמודד עם אל האי אנל.
הארץ הקדושה מריג'ואה – ממוקמת בפסגת ה"רד ליין", ונחשבת לנקודה הגבוהה ביותר בעולם.
הארץ הקדושה מריג'ואה היא מקום מגורם של הדרקונים השמיימיים – הצאצאים של 20 המלכים המקוריים שהקימו את הממשלה העולמית בסוף "המאה האבודה".
במריג'ואה מוחזקים עבדים רבים שהדרקונים השמיימיים אוספים ממסעותיהם ברחבי העולם ומעבידים בפרך.
בעבר התקיף את מריג'ואה הקפטן הקודם של פיראטי השמש – משחרר העבדים פישר טייגר.
טייגר טיפס על כל הרד ליין בידיים חשופות והצליח לשחרר עבדים רבים של הדרקונים השמיימיים ממריג'ואה, אך מת זמן קצר לאחר מכן.
במריג'ואה נמצאת גם טירת פנגאה ובה יושבים הגורוסיי (5 הזקנים שעומדים בראש הממשלה העולמית) ואימו (המלך הסודי של העולם).
בנוסף, מריג'ואה היא המקום שדרכו עוברים אנשים שאינם פיראטים (ז"א שאינם פורעי חוק מבוקשים) בין הפארדייס לעולם החדש.
לפי טענת דופלמינגו ישנו אוצר סודי במריג'ואה.
אי אנשי-הדג – ממוקם כ-10,000 מטרים מתחת לים, ובו חיים אנשי-הדג ובני הים.
באי קיימת משפחת מלוכה השומרת על נשק עתיק המכונה "פוסידון".
כדי להגיע לעולם החדש (חציו השני והמסוכן של הגראנד ליין) חייבים לעבור דרך אי אנשי הדג, ולכן בעבר האי סבל מפשיטות רבות של פיראטים.
במהלך המסע באי צוות כובעי הקש מכיר את יחסי הכוחות והשליטה באי, ומתמודד נגד צוות הפיראטים אנשי הדג החדשים.
באי אנשי הדג יש פונגליף שהתוכן שלו הוא התנצלות מיוצר הפונגליפים ג'וי בוי למלכת אנשי הדג בסופה של המאה האבודה.
זואו – עיר שנמצאת על פיל ענק בשם זונישה.
האי ידוע גם בכינוי "אי-הרפאים" מפני שלאי אין מקום קבוע, ולוג-פוסים (מצפנים מיוחדים לניווט בשטחי הגראנד ליין) לא יכולים לנווט אליו והדרך היחידה להגיע אל האי מתאפשרת בעזרת "ויורה קארד" שמצוי רק אצל תושבי האי.
זואו הוא מקום מגורם של שבט המינק המורכב מחיות דמויות אדם (כלבים, חתולים ועוד) ונשלט לסירוגין על-ידי שני מנהיגים: אינואראשי (מינק כלב) ונקומאמושי (מינק חתול).
אינואראשי שולט באי בשעות היום בעוד שבשעות הערב השליטה עוברת לנקומאמושי.
באי מצוי "פונגליף דרך" (פונגליף אדום שמכיל מידע על מיקומו של ראפטל, האי האחרון בקו הגדול).
טוטולאנד – הטריטוריה של היונקו ביג מאם בעולם החדש.
כל אי או ים בטוטולאנד מורכב מסוג של אוכל או משקה, וכל תושב של הממלכה מחויב בכל חודש לתת לביג מאם מעט מתוחלת החיים של נשמתו כ"מס" על ההגנה שהיא מספקת לו.
במיסים הללו ביג מאם משתמשת כדי ליצור את ה"הומיז" – חפצים דוממים שהיא מפיחה בהם רוח חיים על ידי שימוש בכוח פרי השטן שלה שמאפשר לה שליטה בנשמות.
כתוצאה מכך כמעט כל דבר דומם בטוטולאנד חי בצורה מסוימת.
על כל אחד מהאיים שולט אחד מהילדים הרבים של ביג מאם (85 במספרם) וביחד כולם מרכיבים את צוות הפיראטים שלה.
ביג מאם שואפת ליצור ארץ שבה כל המינים והגזעים יכולים לחיות יחדיו בשוויון, אולם בטוטולאנד חסרים 3 גזעים: גזע הענקים איתם ביג מאם מסוכסכת, גזע הלונאריאנס וגזע הבוקאנירים.
מדינת וואנו – ארץ הסמוראים בעולם החדש.
וואנו היא מבין המדינות שאינן בברית עם הממשלה העולמית, והיא נמצאת תחת השליטה של היונקו קאידו.
בעבר שלט בוואנו שבט הקוזוקי, ממנו הגיע אחד מחברי הצוות של רוג'ר, קוזוקי אודן.
במהלך המסע שלו הוא הכיר את טוקי שהפכה לאשתו והביא איתה לעולם את מומונסקה והיורי.
במהלך המסע של אודן בוצעה הפיכה בוואנו על ידי אורוצ'י, שכרת ברית עם קאידו.
כשאודן חזר הוא גילה שאורוצ'י גנב את כס המלכות שלו כשוגאן של וואנו, ואורוצ'י הוציא את אודן להורג.
אשתו של אודן ניבאה שבעתיד תחזור קבוצת הסמוראים "תשעת הנדנים האדומים" כדי להפיל את אורוצ'י מהשלטון – הכוונה היא לתשעת השומרים הקרובים ביותר של אודן.
מה שאכן קרה כאשר צוות כובעי הקש הגיע למדינה, מתחת למדינת וואנו קבור הנשק העתיק "פלוטון".
אוניגאשימה – הטריטוריה של היונקו קאידו מלך החיות.
זהו אי שבמרכזו גולגולת ענקית שהיא הטירה של קאידו.
אוניגאשימה ממוקמת בסמוך למדינת וואנו ובהמשך ארק וואנו קאידו מרים את אוניגאשימה באוויר לכיוון בירת הפרחים על מנת להפוך אותה לבירה החדשה של וואנו.
לבסוף אוניגאשימה הובאה בבטחה לקרקע של מדינת וואנו במקום פתוח על ידי מומונוסקה.
אלבאף – הארץ בה חיים אחוז גדול מהענקים.
ממוקמת באזור העולם החדש ונחשבת בעיני רבים למדינה בעלת הכוח הצבאי החזק ביותר.
במשך שנים, הענקים הלוחמים בה נודעו לשמצה בגלל צוות הפיראטים שהנהיג אותם, פיראטי הענקים הלוחמים.
לאף טייל – האי האחרון בגראנד ליין אליו הצליחו להגיע רק אנשי הצוות של רוג'ר (מלך הפיראטים) ועקב כך הוא הפך למלך הפיראטים.
האי נקרא על ידי רוג'ר "לאף טייל" (סיפור צחוק/סיפור מצחיק) מפני שכאשר רוג'ר וצוותו גילו את מה שנמצא באי, הם צחקו.
בהוצאתו להורג רוג'ר אמר כי החביא את אוצרותיו הגדולים במקום סודי והאדם שימצא אותם יזכה בהם.
רבים משערים כי הוואן פיס נמצא בלאפטייל מכיוון שרק גול די.
פיראטים – לרוב פושעים המפליגים בלב הים, ולעיתים על חופיו.
לכל קבוצת פיראטים מטרה שונה, אישיות שונה ונקודת מבט שונה על העולם וארגונים אחרים.
הממשלה העולמית - הגוף השולט בעולם של וואן פיס.
נוסד לפני כשמונה מאות שנה, בסופה של "המאה האבודה".
הממשלה היא גוף מושחת ואכזרי אשר מנסה כמה שיותר לאחוז את שליטתו בעולם, תוך סתימת פיות וצנזורה על מאורעות המאה האבודה שהובילו להקמת הממשלה.
במקור נוצרה על ידי 20 המלכים שנלחמו ב"ממלכה העתיקה" וניצחו, וכיום הצאצאים שלהם הם הדרקונים השמיימיים.
את הממשלה העולמית מנהיגים כביכול הגורוסיי (חמשת הזקנים), אבל מאחורי הקלעים עומד מלך העולם, אימו.
צבא המהפכה – ארגון מחתרתי הפועל כנגד הממשלה העולמית וזוהי מטרתו היחידה.
לא ידוע עליהם הרבה ובמהלך הסדרה נחשפו מספר מועט של חברים בו.
דרגון, אביו הביולוגי של לופי וסגנו הוא סאבו, אחיהם המאומץ של לופי ואייס.
המארינס – הכוח הצבאי הראשי של הממשלה העולמית.
בראשות חיל הים (המארינס) עומדים שלושה אדמירלים ומעליהם עומד "אדמירל צי" (אף שגם הוא כפוף לממשלה העולמית) אשר מהווים את רוב הכוח הצבאי של חיל הים.
השיצ'יבוקאי (משמעות השם - "שבעת אדוני המלחמה") – פיראטים אשר חתמו הסכם עם המארינס, הם יתרמו את כוחם למארינס ובתמורה לא יירדפו על ידי המארינס והממשלה.
באמצעות החסינות שהם מקבלים מהממשלה, פעמים רבות השיצ'יבוקאי משתמשים במעמדם המיוחד בשביל מטרות לא חוקיות, שזוכות להעלמת עין מצד המארינס.
הם אינם ביחסים טובים עם הממשלה או בינם לבין עצמם, ורובם אינם מקפידים להופיע לפגישות עם הממשלה, אלא רק באירועים חריגים.
בעקבות מהלך פוליטי שהוביל האדמירל פוג'יטורה, יחד עם המלך קוברה מאלאבאסטה והמלך ריקו מדרסרוזה (שתי מדינות שנפגעו מפעילות השיצ'יבוקאי בהן) הוחלט לבטל את מעמד השיצ'יבוקאי והם חזרו להיחשב כפיראטים מן המניין.
הסופרנובות – קבוצה של 11 פיראטים טירונים שהגיעו בו זמנית לארכיפלג שאבונדי שעל ראשם לפחות 100,000,000฿.
בין הפיראטים נמנים גם לופי וזורו.
הדור הגרוע ביותר – קבוצה המורכבת מ-11 הסופרנובות והיונקו בלאקבירד, הם נחשבים לפיראטים שיחליפו את 'הנהגת' הפיראטים של הדור הנוכחי, ואף יהיו מסוכנים אף יותר, לפי ביג ניוז מורגנס (העורך של העיתון בעולם של וואן פיס) אחד מהם אף עתיד להפוך למלך הפיראטים הבא.
יונקו (משמעות השם - "ארבעת הקיסרים") – ארבעה פיראטים השולטים על טריטוריות נרחבות בעולם החדש ונחשבים לחזקים ביותר.
פיראטים רבי השפעה שנגדם עומדים המארינס והשיצ'יבוקאי יחדיו.
ארבעת היונקו היו שאנקס, קאידו, ביג מאם, ווואייטבירד אך במלחמת מארין פורד בלאקבירד הורג את וואייטבירד והופך במקומו ליונקו ולאחר תבוסתם של קאידו וביג מאם במלחמת אוניגאשימה לופי ובאגי הליצן הופכים ליונקו במקומם כך שהיונקו הנוכחיים הם "אדום שיער" שאנקס, "כובע קש" לופי, באגי "הליצן הכוכב" ומרשל די טיץ' "בלאקבירד".
סייפר פול – בקיצור CP.
ארגון חשאי שכפוף לממשלה העולמית.
הם מחולקים ל-10 יחידות, מאפס עד תשע, כשהיחידה האפס היא הכי חזקה ויחידה מספר שמונה היא הכי חלשה.
היחידה התשיעית נחשבת לסודית והיא מבצעת עבודות מיוחדות ולכן לא נכללת בדירוג הכוח.
נראה שהיחידה התשיעית פורקה אחרי אירועי אניס לובי וחלק מחבריה עברו לשרת ביחידה CP0.
דרקונים שמיימיים (טנריוביטו) – הצאצאים של 20 המלכים שהקימו את הממשלה העולמית.
נחשבים לבני האצולה הרמים ביותר ומוצגים לאנשים הפשוטים כאלים בשר ודם.
אף על פי כן הם רק סמל לכוחה של הממשלה העולמית, ואינם שותפים בניהולה.
מרביתם מחזיקים עבדים רבים ונוהגים לסחור בחיי אדם.
כאשר הם לא בארץ הקדושה מריג'ואה, ראשם עטוף בבועת אוויר משום שהם לא רוצים לנשום את האוויר שאנשים פשוטים נושמים.
אם איש פשוט פוגע בהם אדמירל מגיע לאי ונלחם במי שפגע בדרקון השמיימי.
ג'רמה 66 – ארגון פשע ואף הכוח הצבאי של "ממלכת ג'רמה" אשר שלטה פעם על כל הים הצפוני, עד שמרדו בה.
הג'רמה שואפים להחזיר את שליטתם על הים הצפוני, ולשם כך הם כורתים ברית עם היונקו ביג מאם שבוגדת בהם אך הם ניצלים בזכות סאנג'י.
בארוק וורקס – כוח צבאי שהוקם על ידי השיצ'יבוקאי קרוקודייל על מנת להשתלט על מדינת אלאבאסטה.
מפקדי הארגון באים בזוגות של גבר ואישה (חוץ ממר 2 שפועל לבד) כאשר הגברים מחולקים למספרים מ-0 עד 9 (בדומה לסייפר פול) והנשים נקראות על שם ימים בשבוע או חגים ומועדים.
מר 0 הוא החזק ביותר ככל שהמספר של המפקד קרוב ל-0 כך הוא חזק יותר.
עם מאסרו של קרוקודייל, הארגון פורק.
תשעת הנדנים האדומים – סמוראים ששמרו על אודן קוזוקי והעריצו אותו ותמיד הלכו אחריו וקיבלו ממנו את המשימה לפתוח את שערי וואנו לעולם שבחוץ לאחר שהוצא להורג על ידי קאידו ואורוצ'י קורוזומי.
בני אדם – הגזע הדומיננטי בעולם.
בני האדם יכולים להוולד בגדלים שונים, ואפילו עם כל מיני מאפיינים ייחודיים כגון: קרניים, אף ארוך, רוכסן בפה, מבנה ראש גדול ועוד.
כך שהבני האדם בעולם של וואן פיס הם לא בדיוק בני אדם רגילים.
אנשי דג – גזע המהווה שילוב בין אדם לדג מזן כלשהו.
עד לא מזמן נחשבו אנשי הדג כדגים ולא כגזע בפני עצמו, ועד היום, אפילו שקיבלו הכרה הם סובלים מגזענות קשה מצד בני האדם (בעיקר באזור שאבונדי ארכיפלגו הנמצא מעל אי אנשי הדג).
עקב הגזענות, אנשי דג רבים פיתחו שנאה כלפי בני האדם.
נאמר כי איש דג ממוצע חזק פי 10 מבן אדם במיוחד מתחת למים.
מתגוררים באי אנשי הדג שנמצא במעמקי האוקיינוס.
ענקים – גזע של אנשים גבוהי קומה (מעל 12 מטרים) תוחלת החיים שלהם היא כ-300 שנה, וכוחם הפיזי עצום.
הענקים חיים בכפרי ענקים והמפורסם ביניהם הוא אלבאף.
בעולם ידוע שבאלבאף יש את הכוח הצבאי הגדול ביותר בעולם.
ענקים עתיקים – ענקים עתיקים הם סוג של ענקים אשר יותר דומה ל"אוני" (שד במיתולוגיה היפנית), הם בעלי קרניים ושיניים חדות וגובהם הממוצע כ-60 מטר.
אורס וליטל אורס ג'וניור הם הענקים העתיקים היחידים שידועים בסיפור אך שניהם כבר מתו.
להארלד וללוקי יש דם של ענקים עתיקים זורם בהם.
ייטים – ענקים שנראים כמו יטי, מכוסים בפרווה לבנה.
היחידים שידוע עליהם הם האחיי יטי המגניבים, רוק וסקוץ'.
לא ידוע אם כל הזן שלהם מחזיקי נשק ולבושים כמוהם.
בנות/בני ים – גזע דמוי אדם שחלקו התחתון הוא כגוף דג, המאפשר להם לשחות כמו דגים ולנשום במים.
בנוסף, יכול להיות שלבנות ובני הים יהיו מאפיינים של דג בחלק העליון.
בגיל שלושים הנקבות מקבלות את היכולת לפצל את זנבן לשתיים ולהשתמש בו כמו ברגליים, בעוד שזנבם של הגברים נשאר כמו שהוא.
בנות הים נלקחות כשפחות בגלל יופיין.
אנשי שמיים – זן של "בני אדם" מכונפים אשר הגיעו מן הירח והתיישבו על איי השמיים השונים.
לא ידוע כיצד נדדו מהירח לאיי השמיים אך הם חיים בצורה נסתרת משאר העולם, ומתגוררים על איים בשמיים שנחשבים למיתוס בעיני רוב בני האדם.
מינקים – שבט של יצורים המזכירים שילוב בין אדם לחיה יונקת כלשהי עם פרווה, בדומה לאנשי דג.
המינקים רואים בבני אדם כמינקים מסוג קוף חסר שיער, ולכן הם אינם רואים בני אדם כשונים מהם, ונמצאים ביחסים טובים עם בני האדם.
המינקים מתגוררים על גבו של זונישה הפיל הענק, ובארצם נמצא אחד מפונגליפי הדרך.
המינקים ושבט הקוזוקי מוואנו רואים עצמם כמשפחה אחת משום שהם בני ברית.
לאורך הסדרה נראו מספר מינקים שעזבו את ארצם המקורית והצטרפו לצוותי פיראטים.
המינקים יכולים להוציא חשמל מבין אצבעותיהם ומשתמשים ביכולת הזו ללחימה.
על ידי הסתכלות על ירח מלא המינקים יכולים להיכנס למצב שנקרא "סולונג" ומחזק את היכולות הקרביות שלהם.
הסולונג הופך אותם ללבנים לגמרי ובעלי עיניים אדומות.
ארוכי הידיים/רגליים/צוואר – שבטי בני אדם שלהם יש איבר כלשהו הארוך מן הרגיל כמתואר בשמם.
בין שבטים אלו יש סכסוך עתיק יומין, אך נראה כי יש אחדים מן השבטים הללו שמסתדרים ביניהם (בלוגילי ואידאו לדוגמה).
שבט העין השלישית – שבט בני אדם שיש להם שלוש עיניים.
לבני השבט הזה יש את היכולת לשמוע את "הקול של כל הדברים", ולאחר "התעוררות", הם אף מסוגלים לקרוא את הכתב העתיק בו כתובים הפונגליפים.
היחידה שידועה משבט העין השלישית היא פודינג, אך היא שילוב של בעל עין שלישית ואדם.
גמדים – גזע של אנשים קטנים עם זנבות, להם תוחלת החיים של כ-150 שנה וכוח פיזי חזק במיוחד.
שבט הטונטאטה הם שבט הגמדים היחיד שנראה בסדרה.
מלכי הים – מפלצות ענקיות בגודלן המגיעות לממדים עצומים החיות בים.
המפלצות מדברות בשפה מיוחדת שרק היצור המחזיק בכוחו של הנשק העתיק פוסידון, ואדם שיכול לשמוע את "הקול של כל הדברים" יכולים להבין.
לונארים – גזע של אנשים עם גוף כהה, שיער לבן, וכנפיים גדולות שחורות, שגרו בעבר הרחוק מעל הרד ליין, עד שנהרגו.
יש להם יכולת להצית אש על גבם וכוח הסבל שלהם גדול.
כשהאש בוערת על גבם, גופם מתקשח עד שאפילו האקי מלכים לא יכול לפגוע בהם.
כשהאש נכבית המהירות שלהם גדילה אבל הקשיחות שלהם יורדת.
הלונארי הטבעי היחיד שידוע הוא קינג (במקור אלבר), סגנו של קאידו.
בוקאנירים – אנשים שזורם בהם דם של ענקים.
יותר גדולים מבני אדם אבל יותר קטנים מענקים.
ברתולומיו קומה הוא חצי בוקאניר וחצי בן אדם.
פירות שטן (Devil Fruits) – פירות נדירים ביותר ויקרים בעולם הוואן פיס.
כל מי שאוכל פרי מקבל יכולת מסוימת אך מאבד את יכולתו לשחות.
פירות השטן מתחלקים לשלוש קטגוריות על פי הכוח שהם נותנים.
פארמיסיה – סוג פרי השטן הכי נפוץ מבין השלושה, נותן למשתמשיו כוחות על אנושיים שונים והשפעות שונות - יכולות גופניות, ייצור חומר או השפעה על הסביבה, כגון: היכולת ליצור חוטים, היכולת להפוך את גוף המשתמש לכלי נשק, היכולת לשנות כבידה ועוד.
ההגדרה המדויקת ביותר למהו פרי פארמיסיה היא: כל פרי שטן שאינו מסוג זואן או מסוג לוגיה.
יש פארמיסיות שונות שדומות בכוחותיהן לכוחות של לוגיה וזואן, לדוגמה, פרי המוצ'י של קאטאקורי.
לוגיה – סוג פרי השטן הנדיר ביותר, הופך את גופו של המשתמש ליסוד כלשהו.
כגון: איש קרח, איש אש, איש עשן ועוד.
לא ניתן לגעת במשתמש לוגיה ללא שימוש בהאקי חימוש.
זואן – סוג פירות שטן המקנה לאלו שאכלו אותו תכונות של בעלי החיים.
הוא מאפשר למשתמש הפרי להפוך לחיה מסוימת, או לשלב את גוף החיה עם גופו שלו לכדי צורה של חיה מואנשת עם מאפיינים של בעל החיים עליו מבוסס הפרי.
יש מגוון של סוגים שונים של פירות זואן נדירים, כגון זואן עתיק המאפשר למשתמש הפרי להפוך לחיה שנכחדה כגון ממותה או דינוזאור מזנים שונים, וזואן מיתולוגי המאפשר למשתמש הפרי להפוך לחיה מיתולוגית כגון פניקס או דרקון.
בנוסף, תופעות הלוואי של שימוש בפירות הסמייל יכולות להיות הרסניות.
רק אחד מתוך עשרה אנשים שאכלו מהפרי יקבל את כוחות השטן שלו, והשאר לרוב יסבלו מתופעות לוואי שונות, ביניהן איבוד היכולת להביע רגשות חוץ מצחוק.
מגע במי ים – ברגע שחצי מגופו של משתמש פרי שטן בא במגע עם מי ים, משתמש פרי השטן נחלש מידית ומאבד את ההכרה במהירות.
מגע באבן ים – בעולם של וואן פיס ישנו חומר בשם אבן ים, חומר זה נושא איתו מינרלים מיוחדים ממי הים ולכן גורם לאותו אפקט כמו מי הים.
ובנוסף המשתמש מאבד זמנית את כוח פרי השטן.
מקורה של אבן הים הוא מוואנו.
האקי – יכולת המאפשרת ליצור מגע, לעקוף יכולות, ולנטרל יכולות של משתמשי פירות שטן.
פירות השטן יכולים, במקרים נדירים, "להתעורר" ובכך להגדיל את היכולות של המשתמש.
הפרטים לגבי אופן התעוררותם של פירות השטן לא ידועים עדיין, אבל היכולות גדלות והתעוררות מאפשרות במידה משמעותית יותר כוח, כמו גם יכולות חדשות.
ההשפעות של ההתעוררות תלויה בסוג של פרי השטן.
האקי (בתרגום חופשי: "כוח רצון" או "שאיפה") היא אנרגיה מסתורית שנמצאת בכל יצור חי בעולם, והיא למעשה היכולת לתרגם את כוח הרצון של הלוחם לכדי יכולות קרב של ממש.
אמנם האקי נמצא בכל אדם אך רוב בני האדם אינם מודעים לקיומו, ועל מנת להשתמש בו תחילה הוא צריך להתעורר.
ניתן לעורר האקי על ידי אימונים רבים המוכוונים לשליטה בו, או לחלופין כתוצאה מטריגר מסוים (למשל המצאות במצב מסכן חיים, פלאשבאק מזיכרון או רגשות חזקים).
בשניים מהם כל אדם יכול לשלוט, והשלישי קיים רק אצל אנשים בעלי תכונות מסוימות, המכונים "הנבחרים".
כל סוג של האקי ניתן לאמן ולהגיע איתו לדרגות חדשות, ובפיתוח של כל האקי ניתן לגלות תכונות חדשות החבויות בו.
קנבושוקו האקי (מנטרה/תצפית) – הסוג הראשון של ההאקי, הידוע גם כהאקי תצפית.
קנבושוקו הוא סוג של האקי המפתח את המודעות של המשתמש לסביבתו, דבר המתבטא בכך שיכול להרגיש בנוכחות אחרים גם אם הוא אינו רואה או שומע אותם, וכן להעריך את כוחם.
הקנבושוקו מאפשר לנבא את מהלכיו של היריב במהלך קרב, ובכך מאפשרת להתחמק ממתקפות שונות כגון יריות בנשק או תקיפות חרב, וגם ממתקפות בקרב פנים אל פנים.
שלב מתקדם של האקי תצפית הוא חיזוי העתיד - היכולת לצפות אירועים שיקרו בעוד מספר שניות וכך להגיב אליהם בזמן.
בוסושוקו האקי (חימוש/הקשחה) – הסוג השני של ההאקי המשתמש לרוב כהגנה לצורך התקפה.
סוג זה של האקי מאפשר למשתמש ליצור שריון מגן אפקטיבי.
באמצעות הבוסושוקו המשתמש יכול לצפות את גופו בשריון ואפילו חפצים דוממים, כדוגמת חרבות, כדורי אקדח וחצים.
שריון זה גם חסין חלקית לפגיעות של פירות שטן, ובנוסף, בעזרת השריון ניתן לפגוע במשתמשי פירות שטן מסוג לוגיה, מה שלא ניתן לעשות בדרך כלל.
שלב מתקדם של האקי חימוש, המכונה בוואנו "ריוּאוֹ", הוא שדרוג של יכולות השריון שההאקי יוצר כך שהוא יפגע במותקף מבפנים, מה שמאפשר לפגוע ביריבים עם עור קשיח ואף לפצח כמעט כול אובייקט.
האושוקו האקי (האקי מלכים) – הסוג השלישי והנדיר של ההאקי, שנפוץ בדרך כלל אצל אנשים בעלי תכונות של מנהיגים או מלכים.
אנשים שאפתניים שיש להם את היכולת להוביל אחרים ולכבוש את המטרות שלהם.
סוג זה של האקי מאפשר ללוחם לשחרר את כוח הרצון שלו בצורה מלאה ולהשתמש בו כנגד אחרים.
ברמה הבסיסית ביותר, הוא מסוגל לעלף את כל אלו שנמצאים בטווח מסוים בסביבת המשתמש ואינם בעלי כוח רצון חזק מספיק כדי להתנגד לכך.
ברמות מתקדמות, לוחמים יכולים לשחרר את ההאקי מגופם ולתת לו לזרום מתוכם כך שהילה נוצרת מסביבם ומחזקת את התקפותיהם.
כאשר שני משתמשי האקי מלכים נלחמים ביניהם, בדרך כלל עוצמת ההתנגשות גדולה ויוצרת נזק לסביבה בה מתרחש הקרב.
אמנות לחימה מיוחדת שפותחה על ידי הממשלה, המאפשרת למשתמש להעצים את יכולותיו הפיזיות והמנטליות, ללא שימוש בהאקי או בפרי שטן.
נפוצה מאוד אצל סוכני סייפר פול ומארינס בדרגות הגבוהות.
גפו (הליכת ירח) – יכולת המאפשרת לקפץ באוויר על ידי בעיטה מהירה.
שיגאן (אקדח אצבע) – יכולת המאפשרת לחדד ולהקשיח את האצבע ולהשתמש בה כמו להב.
טקאי (גוף ברזל) – יכולת המקשיחה את גוף המשתמש, אך משאירה אותו במצב סטטי.
ראנקאקיו (בעיטת סערה) – יכולת המאפשרת להעצים את הבעיטות של המשתמש ומאפשרת להן לחתוך דברים.
סורו (גילוח) – יכולת המאפשרת לנוע במהירות בזק ממקום למקום.
קאמיאי (אמנות נייר) – יכולת המאפשרת לגוף המשתמש להיות גמיש וניתן לקיפול כמו נייר.
רוקו גאן (אקדח ששת המלכים) – יכולת סודית ושביעית אשר ניתן להשתמש בה רק כאשר שולטים בכל ה-6 האחרות.
מאפשרת לשגר סוג של אנרגיה דרך האוויר אל האויב.
רוב לוצ'י הוא היחיד שידוע שביכולתו לבצע טכניקה זו.
היקשרות הוא ציור שמן על בד משנת 1829 מאת הצייר האנגלי סר אדווין לנדסייר.
היצירה צוירה כאשר לנדסייר היה בן 27 וממחישה פואמה מאת הסופר הסקוטי סר וולטר סקוט, המתארת כלב השומר בנאמנות על גופתו של בעליו לאחר שנפל מצוק בעת טיפוס הרים.
הציור שמור במוזיאון סנט לואיס לאמנות, סנט לואיס, מיזורי.
הציור מתאר כלב הנותר לצד גופתו של אדונו במשך שלושה חודשים, עד לגילוי הגופה, ומרחיק עורבים ושועלים המתקרבים אליה.
דמות האיש מונחת בחלקו התחתון של הציור, כשגופו נתון בין סלעים בתנוחה בלתי נוחה, אך נראה כמעט מכוסה.
הכלב יושב על זרועו של האיש ונצמד אליו בגופו, באופן המדגיש את קרבתו הפיזית והרגשית אל המת.
לנדסייר מעצים את הדרמה שבסצנה באמצעות האדרת ממדי הנפילה, הנרמזים על ידי מיקומה הנמוך של גופת האיש בקומפוזיציה ועל ידי נקיק ערפילי הנראה ברקע.
השמיים הכהים תורמים לאווירה הקודרת ולמתח הרגשי.