tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בגיל 14 החל להתאמן בשחייה במים פתוחים.
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט ביולי 2010 זכה ספרא ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד.
מדליות כסף, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 4:02.57 דקות, אחרי נמרוד שפירא בר אור (3:59.98 דקות) ולפני אלעד לנדמן ממכבי קריית ביאליק (4:04.85 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 16:12.49 דקות, אחרי מיכאל דמיטרייב (15:53.30 דקות) ולפני עמית אזולאי מהפועל גליל עליון (16:16.11 דקות).
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בבית איל, אשדות יעקב מאוחד בפברואר 2011 סיים ספרא במקום רביעי במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 15:52.21 דקות ובמקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:57.60 דקות.
במסגרת תחרות סבב בשחייה במים פתוחים, שנערכה באנטליה שבטורקיה במאי 2011 זכה ספרא במדליית כסף והבטיח את השתתפותו באליפות העולם.
באליפות עצמה, שנערכה בשאנגחאי שבסין ביולי אותה שנה, סיים ספרא במקום 18 במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 56:34.2 דקות ובמקום 37 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:58:48.3 שעות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:37.34 דקות.
באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בבית אייל שבאשדות יעקב בפברואר 2012 זכה ספרא במדליית כסף, במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 15:37.65 דקות, אחרי אלעד לנדמן (15:24.43 דקות) ולפני יעקב גליקמן מהפועל עמק חפר (15:43.80 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 3:57.25 דקות.
אלוף ישראל בשחייה במים פתוחים
באליפות ישראל בשחייה במים פתוחים, שנערכה באילת בסוף מרץ אותה שנה זכה ספרא במדליית זהב במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 54:53.15 דקות, לפני מיכאל דמיטרייב (54:55.65 דקות) ושי טולדנו מהפועל ירושלים (55:48.25 דקות).
בסבב גביע אירופה במים פתוחים שנערך באילת במאי אותה שנה סיים ספרא במקום רביעי במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:54:16.20 שעות, 13 שניות אחרי המנצח סרגיי בולשקוב מרוסיה.
בתחרות משחה המילניום שנערכה בקריית ביאליק בסוף דצמבר אותה שנה זכה ספרא בשתי מדליות, זהב וכסף.
בתחרות הסבב העולמי שנערכה במקסיקו באפריל 2013 סיים ספרא במקום ה-20 מתוך 64 מתחרים, במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:58.49 שעות.
בתחרות סבב האירופאי שנערכה באגם בלטון שבהונגריה, ב-22 ביוני אותה שנה זכה ספרא במדליית ארד במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:57.28 שעות והבטיח את השתתפותו באליפות העולם.
באליפות אירופה שנערכה בברלין גרמניה באוגוסט 2014 סיים ספרא במקום שביעי במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:10:09.6 שעות ובמקום 33 במשחה ל-10 ק"מ בתוצאה של 1:53:51.8 שעות.
באליפות העולם שנערכה בקאזאן רוסיה באוגוסט 2015 סיים ספרא במקום 12 במשחה ל-25 ק"מ בתוצאה של 5:02:52.9 שעות ובמקום 26 במשחה ל-5 ק"מ בתוצאה של 55:33.2 דקות.
באליפות אירופה בשחייה במים פתוחים שנערכה בהורן, שבהולנד ביולי 2016 סיים ספרא במקום רביעי בשחייה ל-25 ק"מ ובמקום 19 במשחה ל-10 ק"מ.
יובל פוקס (נולד ב-1961) הוא דיפלומט ישראלי כיהן בתפקיד האחרון כשגריר ישראל בגאורגיה.
יובל צאצא למשפחה שורשית דורות מצפת וממייסדי ראש פינה וכפר תבור, בשנת 1979 התגייס לשירות של שלוש שנים בצה"ל במסגרת הנח"ל, ולאחר מכן הצטרף לקיבוץ אייל, שם שהה במשך כשנה.
בשנת 1985 החל את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים אותם סיים בשנת 1988 עם קבלת תואר ראשון בהצטיינות בפילוסופיה והיסטוריה.
שנה לאחר מכן החל את לימודיו באוניברסיטת פרייבורג שבגרמניה.
השלים לימודי תואר שני בפילוסופיה ובהיסטוריה ב-1991. תוך כדי לימודיו שימש כעוזר מחקר וכמורה לעברית באוניברסיטאות פרייבורג והמבורג.
לאחר לימודיו פרסם מספר מאמרים בכתבי עת אקדמיים בישראל ובחו"ל בהקשרים שונים של הפילוסופיה של מרטין היידיגר.
כמו כן תרגם לעברית את המחזות "סיביר" ו "הקפטן" שהועלו על במת תיאטרון חיפה.
בשנת 1994 הצטרף לשירות במשרד החוץ, ומאז שימש בתפקידים שונים בשגרירויות ישראל בפראג, ברלין ומוסקבה.
באוגוסט 2012 מונה לשגריר ישראל בגאורגיה.
במהלך כהונתו כשגריר בגיאורגיה נחתמו בין המדינות שורה של הסכמים ובראשם הסכם לבטול הדדי של הצורך באשרות.
ההסכם נחתם בשלהי 2013 ונכנס לתוקף במהלך 2014. כמו כן נחתמו במסגרת תפקידו הסכמים בין המדינות בתחומי המאבק בפשע והחקלאות, והוקמה ועדה כלכלית מעורבת בין המדינות שהתכנסה למפגשה הראשון בירושלים בינואר 2014 בראשות שרי החוץ של שתי המדינות.
ביום העיר של טביליסי 2014 זכה לקבלת תואר אזרח כבוד של טביליסי מאת ראש העיר על פועלו לקידום היחסים בין המדינות והעמים ועל יזום ותמיכה פרויקטים בתחומי התרבות והכלכלה.
במסגרת שבוע הסובלנות הוענקה תעודה המציינת לשבח את שגריר ישראל בגיאורגיה יובל פוקס, בטקס שנערך ביום הסובלנות הבינ'ל שחל ב-16.11.2015 בטביליסי, ע'י המועצה הדתית של גיאורגיה בבית ראש הממשלה.
בין המצוינים לשבח (רה'מ, שרים, הפטריארך, ראשי הדתות),
יובל פוקס סיים תפקידו כשגריר ישראל בגיאורגיה באוגוסט 2016 והתמנה לתפקיד בכיר בהנהלת משרד החוץ.
הוא למד ציור ופיסול במחלקה לאמנות של האקדמיה הישראלית בצלאל בין השנים 1972 ו-1976. בשנים אלה היו מוריו בראש ובראשונה יצחק פוגץ', יוסף הירש ויעקב אפשטיין.
בשנת 1976 הקים את הסדנה לציור בירושלים ובמשך שנים עסק בהוראת אמנות.
מאז 1992 ניהל פלד יחד עם אשתו, הציירת רבקה ססובר-פלד, את הגלריה "עורב לבן", ומאז 2009 עד מותו היה חבר בגלריה השיתופית "הבית האדום" בתל אביב.
יובל היה בנו של האלוף אלעד פלד.
כפסל עבד פלד אינטואיטיבית ויצר יצורים דמיוניים ללא תכנון מוקדם.
ציוריו מבוססים על התבוננות מעמיקה.
פלד נהג לבנות לעצמו מודלים תלת־ממדיים, ואלה שימשו לו חומרים להתבוננות וליצירת ציוריו.
בעבודתו ניסה לעקוב בנאמנות אחר התהליך המורכב מן ההסתכלות, פרשנותה הנפשית והתיאור הדו-ממדי המושפע מן הפרשנות הנפשית.
פלד הציג את יצירותיו במשך יותר משלושה עשורים.
בין תערוכותיו: "ציורים", "חיבורים", "הסתכלות התבוננות תבונה סכלות", "מספר אחת", "קיר אמן", "גצי שלווה, פליטי תקווה", "שחור לבן בבית האדום", "לב הדבר וסביב" ו"כאב של אפיק נסתר ושחר מרוחק".
יובל ירון (נולד ב-3 בינואר 1958) הוא רופא נשים וגנטיקאי, מנהל היחידה לאבחון גנטי טרום לידתי במרכז הרפואי תל אביב על שם סוראסקי ופרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
יובל ירון נולד וגדל בפתח תקווה.
חניך תנועת הנוער "מחנות העולים" ובוגר תיכון ברנר פתח תקווה.
אביו, צבי ירון, הוא פרופ' לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב; אמו, רחל ירון, היא אחות במקצועה.
הוא בוגר הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, בה למד בשנים 1981–1988. עשה סטאז' בבית החולים אסף הרופא בצריפין.
המשיך והשתלם במיילדות וגינקולוגיה במסגרת לימודי המשך באוניברסיטת תל אביב, עד 1992.
התמחה ברפואת נשים בבית החולים ליולדות ע"ש סרלין, הקריה, תל אביב (1989–1995).
במהלך ההתמחות עשה רוטציה ביחידה לאולטרסאונד במיילדות וגינקולוגיה, מרכז רפואי "שיבא", תל השומר ב-1992, וכן התמחה ברוטציה ביחידה להפריה חוץ גופית, בית חולים ליולדות ע"ש סרלין, הקריה, תל אביב, ב-1993.
עם סיום התמחותו נסע לארצות הברית שם התמחה בגנטיקה רפואית באוניברסיטת ויין סטייט (Wayne State) במישיגן, ארצות הברית (1997-1995) ובמכון הגנטי של המרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי (1995, 1997–1998).
ב-1998 התמנה למנהל היחידה לאבחון גנטי טרום לידתי, המכון הגנטי, במרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי, ומשמש בתפקיד זה עד היום.
במקביל מנהל מרפאה פרטית במגדל מרכז ויצמן וכן עובד גם בבי"ח אסותא תל אביב ובהרצליה מדיקל סנטר.
התמנה למרצה בחוג למיילדות וגינקולוגיה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1995 וב-2005 התמנה לפרופסור חבר.
כתב מעל כ-120 מאמרים בעיתונות הבינלאומית והציג כ-150 עבודות מחקר בכנסים בינלאומיים.
ירון נשוי לבמאית התיאטרון ריבי פלדמסר-ירון ולהם שני ילדים.
פרופ' יובל ירון ערך מחקרים קליניים בנושאים הקשורים בהפריה חוץ גופית, תרומת ביציות, מיילדות ואבחון טרום לידתי.
ערך מחקר בסיסי במכון ויצמן במהלך ההתמחות בנושא ביטוי של החלבון p53 בשחלה.
ביצע מחקר בסיסי ב-"Mott Research Center" באוניברסיטת ויין סטייט בנושא ביטוי הגן Lysyl oxidase בהדבקויות אגניות וכן בחקר ה-Matrix-associated regions בגרעין תא הזרע.
ערך מחקרים רבים בתחום "סקר שליש ראשון" לגילוי ליקויים כרומוזומים בעובר כבר בשלב מוקדם.
פיתח ויישם אבחון גנטי טרום השרשה (Preimplantation Genetic Diagnosis - (PGD במרכז הרפואי תל אביב במסגרת היחידה להפריה חוץ גופית בבי"ח ליס.
בטכניקה זו מסייעים לזוגות הנמצאים בסיכון ללידת צאצאים חולים במחלה גנטית על ידי אבחון גנטי של עוברים שהושגו בהפריה חוץ גופית, והחזרה לרחם רק של עוברים שאובחנו כבריאים.
ערך מחקר בסיסי בתחום פריון, מיילדות וגנטיקה תוך שימוש בטכניקות חדישות של ביולוגיה המולקולרית כגון DNA microarray.
יובל יעקובוביץ' (נולד ב-9 בנובמבר 1992) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר.
יעקובוביץ' החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל כפר סבא, וב-6 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 2–0 על הפועל הרצליה במסגרת גביע הטוטו, ובו גם הבקיע את שערו הראשון בקריירה.
בהמשך העונה המשיך לשחק בקבוצת הנוער, ובעונה שלאחר מכן כבש 10 שערים בליגת העל לנוער, כאשר במקביל שותף ב-17 משחקים במדי הקבוצה הבוגרת בליגה הלאומית.
בעונת 2012/2013 צורף יעקובוביץ' באופן רשמי לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון, וכבש שער אחד ב-13 הופעות ליגה, אך בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה א'.
לקראת עונת 2013/2014 חתם יעקובוביץ' במכבי פתח תקווה.
ב-24 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשפתח בהרכב בהפסד 0–1 להפועל רעננה, אך בהמשך עונתו הראשונה במועדון שותף בעוד שישה משחקי ליגה בלבד, כולם כמחליף.
בעונת 2014/2015, תחת הדרכתו של המאמן רן בן שמעון, הפך יעקובוביץ' לשחקן מפתח בהרכב הקבוצה שסיימה את העונה בפלייאוף העליון, ערך 26 הופעות, ואת שער הבכורה שלו בליגת העל כבש במשחק מול מכבי נתניה שהסתיים בתיקו 4–4. בעונת 2015/2016 ערך 20 הופעות ליגה וכבש שער אחד בגביע הטוטו.
ב-20 בספטמבר 2016 חתם יעקובוביץ' בקבוצה הרומנית טרגו מורש, ובמדיה שיחק ארבעה חודשים וערך תשע הופעות בליגת העל הרומנית.
ב-1 בפברואר 2017 חזר יעקובוביץ' לקבוצת נעוריו הפועל כפר סבא, ובמדיה ערך תשע הופעות בליגת העל עד תום עונת 2016/2017, אך בסופה ירדה הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-13 ביוני 2017 חתם יעקובוביץ' במועדון ספורט אשדוד.
ב-13 בינואר 2018 כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, במשחק מול מכבי נתניה שהסתיים בתיקו 2–2, ואת עונתו הראשונה בקבוצה סיים עם שער אחד ב-25 הופעות.
בעונת 2018/2019 כבש שער אחד ב-16 הופעות, ובסופה שוחרר מהמועדון.
יובל פילו (נולדה ב-3 במרץ 1998) היא מתעמלת אמנותית ישראלית.
היא חברת נבחרת ישראל בהתעמלות אומנותית, יחד עם אלונה קושבצקי, יקטרינה לבינה, קרינה ליחבר, ואידה מיירין.
באולימפיאדה העפילה הנבחרת עם פילו לגמר וסיימה בו במקום השישי.
הרב יובל פרוינד (נולד בנובמבר 1974) הוא רב, מחבר ספרי הגות ומוזיקאי.
נולד בכפר סבא ליעקב פרוינד, שדרן קול ישראל וליהודית, מורה לאנגלית למבוגרים באוניברסיטה הפתוחה, ולו שלושה אחים.
למד בישיבת בני עקיבא ברעננה ולאחר מכן בישיבת שבי חברון.
שרת במסגרת "הסדר מרכז" ולאחר שירותו הצבאי למד במסגרת לבוגרי צבא שהקים הרב חננאל אתרוג.
שימש שלוש שנים כר"מ בישיבת בני עקיבא ברעננה, ולאחר מכן החל ללמד במכינה הקדם-צבאית בבית רימון.
במקביל, החל לכתוב עבור "ראש יהודי" חומרים בנושאי יהדות ורוח, בעיקר בעקבות תורתו של הרב קוק.
בשנת 2013 השיק את אלבום הבכורה שלו 'תכף אשוב'.
חלק מהשירים בדיסק מבוצעים יחד עם הזמר אהוד בנאי.
בדיסק מנגנים גם הבסיסט עופר אשד ונגן הכינור אורן צור.
בשנת 2016 הוציא את 'נפשי תקשיב שירו' - מופע שירי הרב קוק.
כותב אופן קבוע טורים בעלוני שבת ובעיקר בעולם קטן ומעביר שיעורים בערוץ אורות.
נשוי למרים, עובדת סוציאלית ואשת חינוך, ואב לחמישה ילדים.
מתגורר בקיבוץ הדתי בית רימון בגליל התחתון.
נביעות: הארות, עצות ותובנות המשיבות את הרוח על פי משנתו של הראי"ה קוק, הוצאת "ידיעות אחרונות - ספרי חמד", תל אביב תשע"ג.
תרגום של תורות של הרב קוק לשפה פופולרית, הספר נמכר ביותר מ-12,000 עותקים.
ניצוצות: הארות, עצות ותובנות ע"פ דרכו של הראי"ה קוק זצ"ל, ירושלים תשס"ח.
בהוצאת "ידיעות אחרונות - ספרי חמד", תל אביב תשע"א
אורות התשובה עם ביאור "מעט מן האור", תל אביב תשס"ה.
פסיכולוגיה של מעלה - תורת הנפש של הרב קוק, ירושלים תשס"ט (פסקאות מכתבי הראי"ה העוסקות בנפש האדם, מחולקות לנושאים ומבוארות).בהוצאת ראש יהודי.
מידות הראיה: טהרת מידות הנפש, ירושלים תש"ע (ביאור ל'מדות הראי"ה' עם "סדר טהרת מידות הנפש" מ"אורות הקודש" ג' ו"קיצור מסילת ישרים" שכתב הראי"ה.
משיב הרוח: 70 פסקאות המשיבות את הרוח, בסימן עי"ן טובה, ירושלים תשס"ז.
ראי"ה בהירה: התבוננות פנימית על פי כתבי הרב קוק, תל אביב תשס"ו.
ילדותי השנייה, ירושלים תשס"ז, בנושא חינוך.
על החיים ועל המוות, ירושלים תשס"ז (על המוות ביהדות, עם תקציר הלכות אבלות מהרב שמואל אליהו).
לפרוש כנפיים, תפילה, רצון והתחדשות על-פי תורתו של הרב קוק.
ירושלים 2011, בהוצאת ראש יהודי.
לאחוז את החבל משני קצותיו : כיווני רוח בתורת הרב קוק.
ערך את ספר הזיכרון למען איתן הנזרק בלהב אש לחייל שנפל בקרב בדרום לבנון.
יובל סיני (נולד ב-1971) הוא משפטן ישראלי, ראש רשות המחקר ופרופסור מן המניין למשפטים במכללה האקדמית נתניה, מלמד דיון אזרחי בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב ולשעבר נשיא מכללת אורות ישראל.
יובל סיני נולד ב-1971. בשנים 1982–1988 למד בישיבה התיכונית "יבנה" בחיפה, במגמה הריאלית.
עם סיום לימודיו, בשנת 1989, החל ללמוד בישיבת ההסדר "ברכת משה" במעלה אדומים.
סיים את לימודיו בישיבה ב-1995.
בשנת 1995 החל ללמוד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, ובשנת 1999 קיבל תואר ראשון.
במקביל למד לימודים תורניים במסגרת המכון הגבוה לתורה של האוניברסיטה.
בשנים 1999–2003 למד את חושן משפט ואבן העזר במסגרת התוכנית לדוקטורנטים מצטיינים של המכון הגבוה לתורה.
בשנת 2003 קיבל תואר שלישי בפקולטה למשפטים, אוניברסיטת בר-אילן, במסלול דוקטורט ישיר.
עבודתו המדעית היא רב-תחומית, בהיותה משלבת דיסציפלינות של משפט השוואתי, לצד משפט אזרחי ישראלי ואנגלו-אמריקאי בתחומי משפט שונים: סדר דין אזרחי וראיות, יישוב סכסוכים בדרכים אלטרנטיביות, דיני נזיקין ודיני משפחה.
וכן במתודות שונות: משפט השוואתי (בדגש על משפט עברי), משפט דוקטרינרי-פוזיטיבי, ניתוח כלכלי של המשפט ותורת המשפט.
בשנים האחרונות הממד הרב-תחומי הועמק מאוד, והוא מתבטא בכך שכתב מחקרים עם מחברים משותפים שהם מומחים בתחומי משפט אחרים, כגון פרופ' בנימין שמואלי ופרופ' גווידו קלברזי (מומחים בדיני נזיקין ובניתוח כלכלי של המשפט), פרופ' מרתין גולדינג (מומחה לתורת המשפט) ופרופ' מיכל אלברשטיין (מומחית ליישוב סכסוכים בדרכים אלטרנטיביות).
מרצה מן החוץ לדיון אזרחי בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
שימש מרצה מן החוץ במשפט עברי בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים וכן, מרצה מן החוץ בסדר דין אזרחי ובמשפט עברי בפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן.
בשנים 2004–2007 היה מרצה מן המניין בבית הספר למשפטים, המכללה האקדמית נתניה, ולאחר מכן, עד שנת 2016, פרופ' חבר וראש המרכז ליישומי משפט עברי בבית הספר למשפטים במכללה האקדמית נתניה.
בשנים 2021-2016 כיהן כנשיא מכללת אורות ישראל.
כיהן כפרופ' אורח באוניברסיטאות אחדות, בהן אוניברסיטת ייל בארצות הברית (2015-2013) ואוניברסיטת מקגיל בקנדה (2008).
משנת 2021 משמש פרופ' מן המניין בבית הספר למשפטים, המכללה האקדמיה נתניה, ובשנת 2023 מונה לראש הרשות למחקר במכללה.
השופט וההליך השיפוטי במשפט העברי, מפרסומי מכון ע"ש הרי סאקר, הפקולטה למשפטים האוניברסיטה העברית, ירושלים 2010.
יישום המשפט העברי בבתי המשפט בישראל, ההוצאה לאור של לשכת עורכי הדין, תל אביב 2009.
יובל כספין (נולד ב-27 בינואר 1957) הוא מעצב אופנה, זמר, שחקן, מרצה ומגיש טלוויזיה ישראלי.
כספין נולד ב-1957 כבנם הצעיר של אברהם וטובה.
אמו נולדה בשנת 1931 כבת בכורה להוריה סושה (נעמי) ושמעון גרשון.
הוריה היו חקלאים, מראשוני רמתיים.
הם היו קרובי משפחה וגרו בצעירותם בבניין משותף בעיר סאנוק בגליציה.
סבו, עלה לארץ ב-1925 ושלח להביא את בת זוגו סושה גרשון בשנת 1930. למשפחה היה שדה, סוסים, וחיות משק.
אביה של טובה, שמעון גרשון אהב שירה והיה חזן בפולין.
הוא שירת בלהקת פיקוד הדרום עד שפורקו הלהקות הצבאיות ב-1978 ואז עבר להיות מש"ק חינוך.
הוא פעל יחד עם הרכב של ארבעה נגנים ועם רוני וייס שהיה מעבד ומנהל מוזיקלי בצבא, ועשה גרסאות כיסוי בפני חיילים.
לאחר שחרורו מצה"ל, עבר לתחום האופנה, בו עיצב בגדים תחילה לתיאטרון ולאחר מכן גם לתעשיית הסרטים.
בשנת 1975 במהלך שירותו הצבאי, שמע על שבוע האופנה שנערך במלון הילטון תל אביב שהותיר עליו רושם.
לאחר מכן, נוצר קשר מיוחד בינו ובין המעצבת רוז'י בן יוסף אשר עזרה לו לקבל עבודה כמעצב בתוכנית אמריקאית שצולמה בארץ.
לדבריו המפגשים עם בן יוסף "היו חמים, ובעלי השפעה ענקית על חיי כמעצב".
לאחר מכן עבד חמש שנים בניו יורק וכשחזר ארצה בעצת חברו הבמאי צדי צרפתי, עבר לתיאטרון, שם שימש כמלביש השחקנים במחזות: "גריז", "אדיפוס", "יוסף וכותנת הפסים" וכן בהצגות ילדים רבות: "הקוסם", הפסטיגל, "היפה והחיה" ועוד.
במהלך השנים הקים סטודיו פרטי, ובין לקוחותיו נמנן הבין היתר עפרה חזה, שרי צוריאל, חנה לסלאו, ריקי גל ויונה אליאן.
מזה מספר שנים כספין מלמד עיצוב אופנה במכללת ויצו בחיפה.
בשנת 2004 כספין פגש את מירה עווד ומתוך הקשר ביניהם עלתה תוכנית משותפת בטלוויזיה החינוכית בשם "אחלה יום" ששודרה בעברית ובערבית.
בשנת 2008 לכבוד עשור לפסטיבל הפסנתר, התחיל כספין להופיע עם שירי משוררות, לדבריו: "מתוך אהבה גדולה למילה העברית הכתובה ומתוך התחברות ל"חרוז" הנשי בחרתי לשיר משוררות".
המופע, שלווה בארבעה מוזיקאים, נבנה משירים שנכתבו על ידי משוררות עבריות, כתרצה אתר, רחל, לאה גולדברג, יונה וולך, נורית זרחי, נעמי שמר ורחל שפירא ללחנים של מתי כספי, שלמה גרוניך, שמואל וילנסקי, מיקי גבריאלוב, נורית הירש, יצחק קלפטר ויהודה פוליקר.
ב-2017 הוציא אלבום של שירים שביצע במהלך השנים.
הסינגל הראשון מהאלבום הוא "אף אחת" במקור בביצועה של מירי מסיקה, שכספין מעניק לו את הפרשנות אישית שלו.
ב-2021 הופיע בערב מחווה של התיאטרון הקאמרי לאהוד מנור בשירים שתרגם מנור למחזות זמר.
במחזמר "יוסף וכתונת הפסים" לוהק כשחקן ברגע האחרון והופיע בתפקיד פרעה ב-188 הצגות.
בשנת 2022 הופיע בתפקיד המספר / הקרימינולוג במחזמר "מופע האימים של רוקי".
כספין הגיש תוכנית סגנון חיים בשם "המסיבה" בערוץ 10, שהייתה מועמדת לפרס "מסך הזהב", ותוכנית בשם "בדרך לחופה".
כספין יצא מהארון כהומוסקסואל בגיל 17.
מתגורר מאז 1997 בבית שמיועד לשימור ברחוב נחלת בנימין בתל אביב.
ב-16 ביוני 2025 נפגע ביתו כתוצאה מנפילת טיל מאיראן במסגרת המבצע הצבאי "עם כלביא".
יובל פלדמן (נולד ב-1971) הוא פרופסור למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, וחוקר לשעבר במעבדת השחיתות ע"ש ספרא באוניברסיטת הרווארד.
עומד בראש קבוצת מחקר בינתחומית על ציות וולנטרי במימון ה-ERC Advanced.
פלדמן הוא בעל תואר ראשון בפסיכולוגיה בהצטיינות, תואר ראשון במשפטים בהצטיינות, שניהם מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שלישי במשפטים מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
עבודת הדוקטורט שלן עסקה בתאוריה משפטית ומדיניות חברתית.
התמחה בלשכת השופטת טובה שטרסברג-כהן בבית המשפט העליון.
תחומי המחקר שלו הם מחקר אמפירי וניסויים במשפט, ניתוח התנהגותי של משפט ומדיניות ציבורית, קבלת החלטות אתית, רגולציה, ציות, אכיפה פורמלית ולא פורמלית ודיני עבודה.
כיהן כעמית מחקר במעבדה לחקר השחיתות על שם אדמונד ספרא בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד ובמעבדה לקוגניציה חברתית במחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה זו.
ב-2014 כיהן כעמית בכיר במכון הישראלי לדמוקרטיה וכראש התוכנית לרפורמות ביחסי עבודה וחוקר בתוכנית למידתיות בקבלת החלטות שלטוניות במכון.
עומד בראש קבוצת מחקר במימון ה-ERC Advanced על ציות וולונטרי.
המחקר בוחן את ההיתכנות של ציות וולונטרי בדוקטרינות ותרבויות שונות: בחינת היבטים התנהגותיים ורגולטוריים ביכולת של ממשלות דמוקרטיות לבטוח בשיתוף הפעולה, הציות והאתיקה של אזרחיהן.
נשוי למיכל פלדמן, פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב.
2000 - החברה למחקר פסיכולוגי של סוגיות חברתיות
1999-2000 - מלגת רוטשילד ללימודי הדוקטורט.
1999-2001 - מלגת פולברייט ללימודי הדוקטורט.
2008 - פרס צלטנר לחוקר צעיר.
2019 - פרס מיכאל ברונו בתחום המשפטים.
2019 - פרס חשין למצוינות במשפט
2020 - פרס מיכאל ברונו לחוקרים מתחת לגיל 50
2021 - פרס פתאל למצוינות במחקר משפטי
2022 - פרס איינהורן למאמר הטוב ביותר לחוקר צעיר (הוענק למחבר הראשי של המאמר - ד"ר אורי פלונסקי) מטעם אגודת SJDM על עבודה משותפת
יוּבָל סְטוּפֶּל (נולד ב-14 במאי 1976, י"ד באייר ה'תשל"ו) הוא מפיק, מנצח, מלחין, מעבד ומגיש חרדי, בז'אנר המוזיקה החסידית.
נולד וגדל בשכונת נווה שאנן בחיפה למשה ופנינה סטופל.
שירת בצה"ל כמפקד מקהלת הרבנות הצבאית, כסולן וזמר.
בעל תואר ראשון בתקשורת, מנהל עסקים ומדע המדינה.
עם שחרורו מצה"ל הייה ממייסדי חברת ההפקות "במה כהלכה".
בשנת 2019 נבחר לכהן כחבר ועדת פרס שר החינוך לתרבות יהודית.
מאוגוסט 2020 מגיש את תוכנית "מנגן לכם את היום" בתחנת הרדיו קול חי מיוזיק.
בעבר הגיש תוכניות שבועיות בערוץ 7, וכתב טורי "ביקורת מוזיקה" ברשת עיתוני קו עיתונות דתית.
מספטמבר 2020 משמש כשופט בתוכנית הריאליטי-החרדית "הקול הבא".
יובל הוא מנהלו המוזיקלי של הזמר אברהם פריד.
סטופל נשוי למיכל ולהם ארבעה ילדים.
אחיינו של הרב והדיין שלמה דיכובסקי ונינו של הסופר והעיתונאי מיכל יצחק רבינוביץ.
לאחר שירותו הצבאי הקים עם אלי יזרלביץ' את חברת ההפקות "במה כהלכה", המתמחה בהפקות תוכן לציבור הדתי והחרדי.
עיבד והלחין עשרות שירים, בין לחניו המוכרים: "קח את שלי", "כמה טוב שנפגשנו" ו"מסלול מחדש" באלבומו של אברהם פריד.
"ללבנה אמר" באלבומו של אודי אולמן.
והפתיח לתוכנית "מוצ"ש חי" בהגשת מנחם טוקר.
השתתף כשחקן וכזמר לצדו של הזמר אודי אולמן, בתקליטור הצפייה לילדים "יהודים בני מלכים".
במשך שלוש שנים הגיש תוכניות שבועיות בתחנת הרדיו של ערוץ 7 ופרסם טורי ביקורת מוזיקה ברשת העיתונים קו עיתונות דתית.
סטופל משמש כמנהלו המוזיקלי של הזמר אברהם פריד.
בתפקידו זה, ייצר פלטפורמה חדשה של אירוח זמרים ישראליים בהופעותיו של פריד: רמי קליינשטיין, דוד ד'אור, בעז שרעבי, יהורם גאון, אריאל זילבר, אמיר דדון, מוקי, עידן עמדי, ישי ריבו, עמיר בניון, חנן יובל, חיים משה, שלומי שבת, חנן בן ארי, אברהם טל, דני רובס, אביב גפן ונתן גושן.
לכבוד שנת היובל לירושלים, הפיק סטופל מוזיקלית את המופע "אני ירושלמי" עבור הזמר יהורם גאון.
בשנת 2019 עיבד וניצח על התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון במופעים "פריד והסימפונית", שהתקיימו בבריכת הסולטן בירושלים ובאמפי לייב ראשון לציון.
בשנה זו כיהן גם כחבר ועדת פרס שר החינוך לתרבות יהודית.
מאוגוסט 2020 החל להגיש את תוכנית "מנגן לכם את היום" בימי ראשון בין השעות 21:00 ל-23:00 בתחנת הרדיו קול חי מיוזיק.
מספטמבר 2020 למאי 2021 שפט בתוכנית הריאליטי החרדית "הקול הבא".
החל מינואר 2025 משמש כשופט בתוכנית המציאות "הקול החדש" המשודרת בקול חי.
בשנת 2022 עיבד וניהל מוזיקלית את שירי מקהלת הרבנות הצבאית בסדרה הצבאית המוזיקלית "שישו ושמחו" ששודרה בכאן 11.
סטופל כותב, מפיק ומשתתף במופעי "אברמ'ל טיש", בו הוא שר ומשוחח עם אברהם פריד על 40 שנות הקריירה המוזיקלית של פריד.
בשנה זו גם כתב והפיק מוזיקלית את הספר "אני שר", ספר מנגן לילדים בו מושמעים שיריו של פריד.
יובל מלחי (נולד ב-7 באוקטובר 1973) הוא היסטוריון ציבורי, פאנליסט מומחה למלחמת העולם הראשונה, מפיק ומגיש את הפודקאסט "קטעים", היסטוריה לילדים ופודקאסטים נוספים מטעם תאגיד השידור הישראלי.
מלחי מנהל את "קטעים הפקות מקור" אשר מפיקה את הפודקאסט "קטעים" ופודקאסטים נוספים כגון "ילדין" (בשיתוף הקריה האקדמית אונו), "פרונטירז" (בשיתוף מוזיאון המדע בירושלים), מלחמת העולם השנייה (בשיתוף החינוכית), "סיפור אחר" (בשיתוף דרך שירה בנקי) נשלחנו כך (בשיתוף הסוכנות היהודית) ועוד.
מלחי נולד בקיבוץ גבים שבנגב וגדל במושב אביחיל שבשרון.
אביו עיברת את שם משפחתו מ"זלצמן" (מוכר מלח).
בנעוריו עזבה משפחתו את ישראל והיגרה לארצות הברית.
לאחר סיום לימודיו האקדמיים, חזר לישראל והתגייס לחיל השריון.
במהלך שירותו שירת ברצועת הביטחון בלבנון.
לאחר שחרורו עבר מלחי לניו יורק ועבד בתחום ההייטק על קו ישראל–ניו־יורק.
ב-2002 היה שותף בכתיבת ספר בתחום מחסני הנתונים יחד עם ג'פרי ר' גארבוס.
ב-2012 החל לפרסם כתבות העוסקות בהיסטוריה.
הכתבות התפרסמו, בין השאר, במגזין סגולה, במגזין עיניים ואצל העמותה למורשת מלחמת העולם הראשונה בא"י.
מלחי שימש כפאנליסט במספר תוכניות טלוויזיה, בהן לונדון את קירשנבאום, העולם הבוקר עם אברי גלעד והילה קורח ובערוץ i24news בשפה האנגלית.
מלחי גם מלמד קורס הפקת פודקאסטים בבית אריאלה.
ברדיו מתארח מלחי באופן קבוע בתוכנית "שלושה שיודעים" בהנחית דודו ארז בכאן תרבות ובתוכנית "השעה הבינלאומית" עם ערן סיקורל המשודרת ברשת ב'.
כמו כן, משמש מלחי מרצה ביחידת המרצים של חיל החינוך.
מלחי בעל תואר ראשון ושני ביחסים בין-לאומיים מאוניברסיטת סירקיוז.
במהלך לימודיו התמחה בארגון הצלב האדום בז'נבה שבשווייץ ובקונגרס ארצות הברית, בוועדה ליחסים בינלאומיים בבית הנבחרים.
ב-2017 הוציא את הספר "הסיפורים הטובים בהיסטוריה".
ב-2020 הגיש את סדרת המפגשים "סודות משפחתיים" של בית אבי חי, בה לימד ליצור פודקאסט ביתי על המשפחה.
הקורס הצליח מאוד ונפתחה לו עונה נוספת.
בשנת 2008 החל מלחי להפיק ולשדר את הפודקאסט "קטעים בהיסטוריה".
במהלך השנים פרסם פרקים בנושאים שונים כמו מרד בר כוכבא, מלחמת האזרחים האמריקנית, סדרה רחבת היקף על מלחמת העולם הראשונה, כמו גם ראיון יוצא דופן עם איש ה-SS ארי אוטלינדֶה.
במהלך השנים התרחבה פעילות הפודקאסט.
בשנת 2013 הפך מלחי לפודקאסטר הראשון בישראל במשרה מלאה.
מאחר שהפודקאסט התחיל לעסוק בנושאים שהם לא היסטוריים שמו שונה ל"קטעים".
בסוף שנת 2017 החלה הטלוויזיה החינוכית לשדר סדרת פודקאסטים נוספת, בת שלושים פרקים, המספרת את סיפורה של מלחמת העולם השנייה.
את סדרת הפודקאסטים הפיק מלחי יחד עם רני שחר ובעזרת צוות נרחב של חוקרים וכותבים.
מלחי גם הפיק פרויקט בשם "גיבורים נשכחים", יחד עם בית אבי חי, בו מסופר על דמויות יהודיות וישראליות יוצאות דופן שנשכחו מהתודעה הציבורית.
בשנת 2016 החל להפיק פודקאסט נוסף בשם "סיפור אחר", לזכרה של שירה בנקי שנרצחה במצעד הגאווה בירושלים בקיץ 2015. הפרויקט נוצר בשיתוף משפחתה של בנקי ובעזרת מימון המונים.
בשנת 2017 החל להגיש עבור מיזם הפודקאסטים של תאגיד השידור הציבורי את הפודקאסט הפילוסופי "לא סופי", לצידו של ד"ר אושי שוהם קראוס, ואת הפודקאסט "היסטוריה לילדים".
נכון לשנת 2017, הפודקאסט "קטעים" הוא הפודקאסט העצמאי השני המואזן ביותר בישראל על פי נתוני אתר ICast.
בתוך הפודקאסט "קטעים" ישנן מיני סדרות רבות כגון "אמנקאסט", "אנו מכריזים בזאת", "יציאת אתיופיה", ועוד.
יובל סער (נולד ב-20 ביולי 1973) הוא כתב, עורך, מעצב גרפי, אוצֵר, יועץ תוכן ומרצה במוסדות ללימוד עיצוב גרפי.
בשנים 1997–1999 למד במחלקה לעיצוב גרפי במכון אבני.
בין השנים 2001–2002 למד בסמינר ללימודי אוצרות, תרבות וביקורת, בבית הספר לאומנות "קמרה אובסקורה" בתל אביב.
בין השנים 2002–2006 למד היסטוריה ותאוריה של סביבה חזותית, באקדמיה לאמנות ועיצוב בבצלאל.
בשנים 1999–2002 עבד כמעצב גרפי ב"סטודיו אלדר" לעיצוב וזהות תאגידית, לאחר מכן (בשנת 2002) החל את דרכו העצמאית ופתח את הסטודיו לעיצוב גרפי "אדום אדום" ביחד עם המעצבת רייצ'ל מילר.
החל מ-2004 סער כותב ביקורות במוסף הספרים של עיתון "הארץ".
הוא גם כותב בנושא עיצוב ב"כלכליסט", ב"טיים אאוט", ב"מגזין את", במגזין "אטמוספירה" ועוד.
בשנת 2005, פתח בלוג אישי בשם "פורטפוליו" העוסק בתחום העיצוב באתר "רשימות" שהתפתח ב-2010 למגזין פורטפוליו לעיצוב ואומנות.
בשנת 2013 פנה לעסוק בתחום האוצרות.
שנה לאחר מכן, יזם את "שבוע האיור" בעיר תל אביב, ומאז מכהן כמנהל אמנותי והאוצר הראשי שלו.
בין השנים 2005–2009 לימד בבית הספר לפרסום "עבודי קריאייטיב" קורסים במגמות ארט־דיירקשן וקופירייטינג.
משנת 2009 מלמד בתוכנית לתואר שני בעיצוב תעשייתי בבצלאל קורסים בנושא עיצוב עכשווי, יזמות תרבותית בעיצוב.
בין השנים 2012–2014 לימד בתוכנית לתואר שני בעיצוב משולב במכון הטכנולוגי חולון (HIT) ובפקולטה לעיצוב קורסים בנושא עיצוב עכשווי.
בין השנים 2015–2019 כיהן כראש "מכון שנקר לתיעוד וחקר העיצוב בישראל", בנוסף מרצה במחלקה לתקשורת חזותית ובתוכנית לאוצרות בעיצוב של שנקר.
בשנת 2014 יזם את "שבוע האיור" הראשון, העוסק בתחום האמנות והתקשורת החזותית במסגרת אירועי "אוהבים אמנות עושים איור" של המחלקה לאמנויות בעיריית תל אביב.
שבוע האיור מתקיים בכל שנה בחודשים משתנים והוא פתוח לקהל ללא תמורה.
מאז סער מכהן כאוצר הראשי והמנהל האמנותי של שבוע האיור.
סער מתגורר בתל אביב עם בן זוגו.
יובל לופן (נולד ב-2 במאי 1942) הוא פסל ישראלי, שעשרות מפסליו נמצאים במקומות שונים בישראל.
יובל לופן נולד לשולמית (שולקה) ויעקב (ינצ'ה) לופן, ממייסדי קיבוץ גינוסר.
כנער החל להתעניין בארכאולוגיה והצטרף לארכאולוגית קלר אפשטיין במספר חפירות ארכאולוגיות בסביבות גינוסר והגולן.
במשך שנים רבות היה רכז נוי בגינוסר.
החל לעסוק בפיסול בגיל 50. תחילה פיסל וגילף בעץ ויצר עמודי טוטם מעץ, ולאחר מכן התרכז בפיסול וסיתות באבני בזלת.
חלק מיצירותיו נמצא בקיבוץ, וחלקן פזור בכל רחבי ישראל.
בשנת 1986 התפרסם יובל לופן כשמצא על גדת הכנרת יחד עם אחיו משה, סירה עתיקה מלפני כאלפיים שנה שנשתמרה במצב טוב ומוצבת ב"בית יגאל אלון" בגינוסר.
היא זכתה לשם "הסירה מגינוסר", המכונה גם "סירתו של ישו", שכן לפי הערכה שהיא מתקופתו של ישו.
באפריל 2019 יזם ביחד עם מרכז חכמי טבריה את פסטיבל בראשית, בטיילת טבריה, בפסטיבל השתתפו עשרות אמנים שציירו ופיסלו לאורך הטיילת.
ואת האבנים במעגן הטיילת של טבריה.
בדצמבר 2020 יזם ביחד עם מרכז חכמי טבריה פסטיבל פיסול בו הנציחו 12 פסלים את גינת אגוז ברמת אגוז בטבריה לזכר 44 חללי ספינת אגוז.
לופן נשוי בשנית לרותי, בת קיבוץ יגור.
אחיינו הוא הקיאקיסט ברק לופן, שנרצח בשנת 2022 פיגוע הירי ברחוב דיזנגוף.
בשנת 2005 קיבל לופן את "פרס עמק הירדן ליוצרים".
פסל "ברוכים הבאים" "צאתכם לשלום", הניצב בשער הכניסה והיציאה הצפונית של טבריה.
מחכים לאלי - פסלי בזלת לזכרו והנצחתו של המרגל הישראלי, איש המוסד, אלי כהן.
הפסלים פזורים במספר מקומות לאורך שביל אלי כהן ברמת הגולן.
חיזור - פסל המוצב בטיילת החוף הצפוני באילת.
אנדרטה לזכר מאיר מקס בינט בכפר חסידים.
שומר העיר - צומת סגולה, רחוב הנח"ל פינת הירקונים, פתח תקווה.
אנדרטה יד לשבעה - ליד צומת חמת גדר, אותה יצר עם שני פָּסלים נוספים יחיעם ליפשיץ ואסתי סחייק הר-לב.
האנדרטה מוצבת באזור אל-חמה ברמת הגולן, לזכרם של שבעת חללי תקרית אל-חמה שנהרגו במקום באפריל 1951.
שבעת המינים - רימון - כיכר הרימון, רחוב שמעון בן חמו, הר חומה, ירושלים (2016)
יובל לוי הוא רופא ילדים, בעל התמחות-על במנהל רפואי, משמש כיום כראש חטיבת (רשת) המרכזים הרפואיים הממשלתיים החל מנובמבר 2024).
לפני תפקיד זה שימש כסמנכ"ל רפואה של המרכז הרפואי המשולב שיבא (תל השומר) (החל ממרץ 2022) וסגן מנהל בית החולים הכללי בשיבא (משנת 2018).
לוי שירת שנים רבות בחיל האוויר כטייס מסוקי קרב ובחיל הרפואה כרופא צבאי.
לאחר שירות בצה"ל בן 29 שנים השתחרר מצה"ל בשנת 2015 בדרגת סא"ל.
תפקידו האחרון בצה"ל היה מפקד ירפ"א (היחידה לרפואה אווירית) בחיל האוויר.
נשוי לתמר, ולהם 3 ילדים.
ביו השנים 1993–1999 למד לוי רפואה בפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר, באוניברסיטת תל אביב.
הוענק ללוי תואר (MD) בשנת 1999.
בין השנים 2003–2005 התמחה לוי ברפואת ילדים במרכז הרפואי וולפסון.
בין השנים 2008–2009 התמחה בנאונטולוגיה, במרכז רפואי וולפסון.
בשנת 2009, סיים לוי תואר שני בניהול מערכות בריאות (MsHA), באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנת 2010 ניהל את היחידה לנאונטולוגיה (רפואת פגים), בית חולים שדה, האיטי במערב האי היספניולה שבאיי הודו המערבית.
בין השנים 2010–2013 היה לוי מפקד היחידה לרפואה אווירית (ירפ"א).
בין השנים 2015–2018 כיהן לוי כסגן מנהל בית חולים וולפסון, חולון.
בנוסף שירת כנציב פניות הציבור וכממונה לשעת חירום.
משנת 2018 לוי מכהן כסגן מנהל בית החולים הכללי, המרכז הרפואי שיבא, תל השומר.
בין השנים 2011–2012 כיהן כיו"ר הוועדה המארגנת לכנס הבינלאומי לרפואה תעופתית ורפואת חלל.
בשנת 2013 היה לוי מרכז הקורס לרפואה תעופתית, באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2017 כיהן לוי כחבר הוועדה המארגנת לפאנל ברפואת ילדים במסגרת הקונגרס העולמי לרפואת חירום ואסונות, טורונטו, קנדה.
משנת 2019 לוי מרכז קורס מבוא לניהול מערכות בריאות, בית הספר לבריאות הציבור, באוניברסיטת תל אביב.
ממחקריו של לוי באתר PubMed
יובל סטוניס (2 במאי 1983 – 12 בינואר 2021) היה שחקן, במאי וקומיקאי ישראלי.
סטוניס נולד ב-2 במאי 1983 בתל אביב.
בבגרותו למד בסטודיו למשחק על שם ניסן נתיב, ומשם עבר לשחק בתיאטרון גשר בתל אביב-יפו.
לאחר מכן שיחק במופעים רבים עם תיאטראות שונים, כגון תיאטרון הקיבוץ ותיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער.
כעבור זמן קצר כיכב בהצגות מוכרות, כגון "שוליית הקוסם" (תיאטרון מופע), רומיאו ויוליה (תיאטרון תמונע) ותיבת נח (תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער).
עם הזמן עבר לשחק גם בתוכניות טלוויזיה לילדים.
בשנים 2007–2009 שיחק בקומדיית המצבים "המובילים" בתפקיד האח הבכור תומר דגני באחת מתוך שלוש הדמויות הראשיות, לצד בן פרי וליאת הר לב.
סטוניס היה עתיד לגלם את אותה דמות גם בעונה הרביעית של הסדרה, אך עקב מותו של קלים קמנקו, שגילם את דמותו של ואלרי בסדרה, התבטלה העונה הרביעית, וכל אחד משחקני הסדרה התפזרו איש איש לדרכו.
הוא המשיך לשחק מספר שנים בתפקידים קטנים ותפקידי אורח בערוץ הילדים, כגון דמותו של עודד רז בסדרה "גאליס" ודמותו של ירון ארזי בסדרה "השועלים".
בשנת 2010 ביים ושיחק בסרט הקצר "האיש שלא ידע לצחוק" בשיתוף עם מגמת הקולנוע של בית ספר תלמה ילין.
הסרט הועלה ליוטיוב וגם הוקרן בפסטיבל הסרט הצעיר בחיפה.
בשנת 2011 גילם את דמות הפושע (אחת משתי הדמויות היחידות) בסרט הפסיכולוגי "מציאות 01".
באותה השנה שיחק בהצגה "החופש לזוז" שכתבה גדעונה רז.
ההצגה זכתה בפסטיבל תיאטרון קצר, וסטוניס זכה אף בקטגוריית שחקן השנה על תפקידו בהצגה.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 שיחק סטוניס בכמה פרסומות, בהן פרסומות של תנובה, דיוטי פרי נתב"ג ועוד.
בשנת 2018 השתתף בהצגה "דרקונים וזונות" בפסטיבל עכו, ובה זכה בתואר השחקן הטוב ביותר.
בשנת 2020 גילם את דמותו של קובי בסדרה "אנדרדוגס" מבית Yes.
בחודש מאי 2020 הודיע סטוניס כי בפברואר אובחן עם סרטן הקיבה.
הוא נפטר ממחלתו ב-12 בינואר 2021 בגיל 37 בלבד.
המובילים – בתפקיד תומר דגני.
השועלים – בתפקיד ירון ארזי.
המועדון של לוגי – בתפקיד תומר דגני
גאליס – בתפקיד עודד רז (הופעת אורח)
מציאות 01 – בתפקיד הפושע
האיש שלא ידע לצחוק – בתפקיד הראשי
יובל כספי (נולד ב-22 באוגוסט 1973) הוא אמן, מורה לאמנות ואוצֵר ישראלי, המוכר בעיקר בשל יצירות הגרפיטי שיוצר.
יובל כספי נולד וגדל במושב נִיר צְבִי, הבכור במשפחה של שלושה ילדים, חִמֵּשׁ (בן נינו) של אהרן שְלוּש מצד אביו.
לימים חקר את תולדות משפחתו
ואצר תערוכה שעסקה בהיסטוריה של משפחת שְׁלוּשׁ והוצגה בבית אהרן שלוש בנווה צדק.
הוא למד בבית הספר התיכון לאומנויות על שם תֶלמה יֶלין, גבעתיים ועשה בגרות באמנות; פרויקט הגמר שלו היה תערוכה שהוצגה בגלריית הוראס ריכטר ביפו.
בין מוריו היו יוסי אשר, שיר שבדרון, בועז ארד ואֲלִימָה.
שירת בצה"ל בשנים 1992–1995, הצטרף לגרעין הנח"ל דולפין, במסגרת גרעיני עמרי לעיירות פיתוח ושירת כלוחם בגדוד 50. במסגרת הגרעין הוצב במצפה רמון, שם עסק בהוראת אמנות.
בשנת 1994 במהלך שירותו הצבאי זכה במקום השלישי בתחרות כתיבת סיפורים קצרים של חיילים.
סיפורו "ספור ללא שם" פורסם בספר "דפים ראשונים בספר" שיצא בהוצאת משרד הביטחון.
בתום שירותו הצבאי למד קולנוע באוניברסיטת תל אביב ושיחק בתפקיד הראשי בסרט הגמר של יואב רועה "מחוץ לתמונה".
בשנים 1996–2000 למד בבית הספר המדרשה לאמנות, המכללה האקדמית בית ברל,
והוא בוגר תואר ראשון בחינוך ובעל תעודת הוראה.
בין מוריו הבולטים היו רפי לביא
ב-2005 סיים תואר שני באמנות בהצטיינות בתוכנית לימודי ההמשך של בצלאל בתל אביב,
בשיתוף עם האוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנים 2016–2017 סיים לימודי אוצרות ומוזאולוגיה, בבית לאמנות ישראלית, המכללה האקדמית תל אביב-יפו.
בשנים 2001–2017 כספי שימש כמרצה בבית הספר לאמנות "המדרשה", המכללה האקדמית בית ברל.
החל משנת 2001 עוסק בהוראת והדרכת ילדים ובני נוער במרכז מאירהוף לחינוך לאמנות של מוזיאון תל אביב.
בשנים 2005–2019 לימד אמנות במוזיאון ישראל בירושלים, במסגרת הקיטנות של אגף הנוער.
פרט לכך לימד בעשרות מוסדות, מוזיאונים ובתי ספר.
כספי הוא ממייסדי קבוצת הקומיקס חבורת A4, לצד דודו גבע, ניר מטרסו, רפאל פוגל, פאולינה פוגל, אורן ג'קמן וגלנדון ואיזבלה; הם יזמו, יצרו ומכרו יחד עבודותיהם בין 2003 ל-2004 וניסו לתת במה לכל יוצר קומיקס שהיה מעוניין לפרסם מאיוריו, ללא כל עריכה.
כספי יזם והפיק את מיזם התרבות הברווז על גג עיריית תל אביב על-פי חזונו של דודו גבע, בשיתוף עם ילדיו של דודו - אהרן ותמי גבע.
במסגרתו ב-15 באפריל 2008 הועלתה בובה מתנפחת המעוצבת על פי דמות "הברווז" שיצר דודו גבע, על גג בית עיריית תל אביב-יפו, באישורה ובתמיכתה של העירייה.
בשנת 2014 אצר את התערוכה "הברכה והקללה" בעקבות סדרת הטלוויזיה "המקוללים" שיצרו חגי לוי ולירן עצמור.
התערוכה שהוצגה בבית הנסן בירושלים ובגלריה החללית בתל אביב הציגה עבודות של אביבה אורי, פנחס שדה ויונה וולך.
כספי ערך ועיצב ביחד עם נמרוד רשף את המגזין "שרוליק עבאדי", הגרסה המקומית של השבועון הסאטירי הצרפתי שרלי הבדו; בשנים 2015 ו-2016 נסע לצרפת והציג את המגזין בתערוכות בפסטיבל קריקטורות בינלאומי.
בשנת 2016 אצר עבור משרד התרבות את התערוכות במיזם "לחגוגוסט".
במהלכו הוצגו תערוכות קבוצתיות של אמנים מקומיים בערים שונות בפריפריה.
היה רכז המערכת של המגזין "בועה" וכתב לו כתבות.
יצר תפאורה למספר סרטים ווידאו קליפים ביניהם עטיפת אלבום וקליפ של להקת הדורבנים;
קליפ "הכפתור" של להקת "דבק";
והצגות תיאטרון ביניהן הפקות שביים משה נאור ותפאורה למופע אינדי ילד.
יובל כספי יוצר עבודות שהן ורסיה של ציורים בעלי מאפיינים סגנוניים הקרובים למסורת הקריקטורה והקומיקס האמריקאי, העוסקים בתכנים אישיים ופוליטיים אוניברסליים ולוקאליים.
בין השאר ניתן לזהות בציוריו קריקטורות גרוטסקיות של דמויות עם מאפיינים סטריאוטיפיים, תיאורים גרוטסקיים וארוטיים של עולם מיליטנטי וכן ציורים המזכירים בסגנונם עבודות של גרפיטי ואמנות רחוב.
כספי מטפל בסיפורי התנ"ך ברישום ובקריקטורות.
בעבודותיו הוא מתייחס אל אמני העבר הגדולים שעסקו בסיפורי התנ"ך - דוגמת האמנים המקומיים זאב רבן, בוריס שץ ואפרים משה ליליין, הנחשבים בעיניו כאבות רוחניים, לצד אמנים אירופיים כגון רמברנדט וגוסטב דורה.
כספי, המזדהה עם אמנים אלה, מעתיק מהם ומנכס את עבודותיהם לצרכיו האמנותיים.
בסדרת רישומים אחת מופיעות דמויות גבריות מהתנ"ך כגון אברהם אבינו, יעקב, מתתיהו ובצלאל.
רישומים אלה המתאפיינים ברוח מסורתית נרטיבית, מתהווים מקווים צנועים ומעודנים בקשת צבעים עשירה בלבן שחור ואפור ורק לעיתים מופיעים בהם גם אובייקטים מופשטים.
בסדרה אחרת כספי בוחר להשתמש כרקע לעבודתו בתחריטי התנ"ך של גוסטב דורה, שעל גביהם הוא יוצר קולאז' הכולל דמויות של גיבורות מהתנ"ך, כגון רות המואביה, דבורה הנביאה, מיכל בת שאול ובת יפתח, המצוירות כקריקטורה.
הדמויות, הצבועות בצבעי מים, מולבשות מעל הדמות המקורית ומסתירות אותה.
במיזוג שבין התחריטים המקוריים של גוסטב דורה ובין רישומיו של כספי נוצרת תמונה גרוטסקית, נועזת וחצופה.
"אמן-מורה", מלגה של משרד החינוך, 2007 (בית הספר ביאליק רוגוזין בתל אביב).
"אמן-מורה", מלגה של משרד התרבות, 2008 (בית הספר גשר על הואדי בכפר קרע).
מלגת שהייה בקריית האמנים בפריז , משרד התרבות, 2011.
מפעל הפיס - תמיכה בקטלוג ראשון לאמן, 2012.
"אמן בקהילה", מלגה של משרד התרבות, 2013.
"עבודות חדשות", תערוכת יחיד, המשכן לאמנויות הבמה, אוצר: אודי רוזנויין, 1999.
"מאי", תערוכת בוגרים, תוכנית לימודי ההמשך של בצלאל בתל אביב, אוצר: נחום טבת, 2005.
"שובו של הדיקט" (עם דרור אוסלנדר, אמן אורח רפי לביא), גלריה טובה אוסמן, 2006.
"שורשי הפלאות", גלריה אטמספרה, 2007, אוצר: עוזי אבישר, 2007.
"טיפול שורש", גלריה דרובל, רמת גן, אוצרת: ענבל דרובל, 2007.
"סלון לאמנות", סטודיו פתוח בקריית המלאכה, תל אביב, אוצרת: לירון מעוז, 2008.
"ערש" (עם רחלי רוטנר), גלריה אלפרד, אוצרים: גידי סמילנסקי, דביר כהן-קידר, 2010.
"ציורים חדשים", קפה ביאליק, תל אביב, 2010.
"הסטודיו של האמן", גלריית מגדל המים, קיבוץ שפיים, אוצרים: ישל סקר, תמר חידו, 2011.
"ערבי הפלאות", מוזיאון חיפה לאמנות, אוצרת: דפנה גזית, 2012.
"שנירלולים", גלריה טובה אוסמן, תל אביב, 2019.
"אביב בסוף הקיץ", מוזיאון תל אביב לאמנות, אוצרת: אלן גינתון, 1998.
"אריה ארוך-הזקפה באמנות הישראלית", הגלריה של המדרשה לאמנות תל אביב, אוצר: גיא בן-נר, 2000.
"יפו-ארט", כיכר קדומים, יפו העתיקה, אוצר: משה עמר, 2000.
"השנה ה-33", בית העם פלורנטין, תל אביב, אוצרים: חיים דעואל לוסקי, רועי רוזן, תמר גטר, 2000.
"בוסרטרו", הגלריה של המדרשה לאמנות, מכללת בית ברל, 2002.
"האמיני יום יבוא", אמנים למען דו קיום, פלונית-רוזנפלד-אום אל פאחם, 2002.
"סנדויצ'ים של אמנים", גלריית המדרשה לאמנות, מכללת בית ברל, 2002.
"רשמים", הביאנלה הארצית השלישית לרישום, בית האמנים בירושלים, אוצרת : דליה מנור, 2004 (קטלוג).
"עתיד אופטימי", אמנים למען נוער על"ם, מועדון הצופה, אוצרת מעין שלף, 2004.
"השנה שהיתה", גלריית קמפוס חנקין, חולון, אוצר: מישל קישקה, 2004 (קטלוג).
"אמנותעשייה", תיאטרון ישראל, ירושלים, אוצר: דורון פולק, 2005 (קטלוג).
"לחיים", המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן, אוצרת: חנה קופלר, 2005.
"אמנותעשייה", תיאטרון ירושלים, אוצר: דורון פולק, 2005.
"מגישים פיוס", צלחות של אמנים למען דו קיום, המוזיאון לאמנות ישראלית רמת גן, אוצרות: אורנה טמיר שסטוביץ, דפנה זמורה, 2006 (קטלוג).
"חופשה", גלריה לאמנות החדר של נדב, ראשון לציון, אוצרת: רקפת וינר עומר, 2006.
"שמור לביקורת", גלריה עירוני רמלה, אוצר: דוד וקשטיין, 2007.
"עיסה דביקה", אמני סלונה בבית בנמל, 2007. (תערוכה ללא אוצר).
"ניסוי כלים", מרכז ביכורי העיתים, תל אביב, אוצרת: מורן שוב, 2007.
"מפגש טרי", מוזיאון יפו, אוצר: דורון פולק, 2008 (קטלוג).
"דון קישוט", גלריית הכיתה, עירוני ה', תל אביב, אוצר: עדי דולזה, 2008.
"הפוחלץ השואג", מוזיאון בית שטורמן, עין חרוד, אוצר: יובל קידר, 2008.
"סמוך ונראה", המוזיאון הפתוח תפן, אוצר: בנו כלב, 2008 (קטלוג).
"החברים של אלימה", הגלריה של המדרשה לאמנות, תל אביב, אוצר: עמי לוי, 2008.
"תנ"ך עכשיו" (ביחד עם נחום גוטמן ועדי נס), הגלריה העירונית רחובות, אוצרת: אורה קראוס, 2008.
"המשותף"-גלריה טובה אוסמן, הסדנא לאמנות יבנה, אוצר: רוני ראובן, 2010 (קטלוג).
"x+y קומיקס ישראלי 1995-2010", המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, אוצרת: גלית גאון, 2010 (קטלוג).
"הזקן-דוד בן-גוריון ומורשתו בראי האמנות בישראל", אוצר חיים מאור, 2010 (קטלוג).
"Middle Yeast", אמנות ישראלית עכשווית, פלרמו, איטליה, 2011 (קטלוג).
"אמן-תלמיד", מלון דיאגילב, תל אביב, אוצרת: מורן שוב, 2011.
"בריסטולים", מוזיאון בת ים לאמנות עכשווית, אוצרים: טלי תמיר ומאיר טאטי, 2011 (קטלוג).
"גוש", הגלריה של המדרשה בתל אביב, אוצר: בועז ארד, 2011.
"דיוקן עכשיו", גלריה עירוני רמלה, אוצר: שחר מרקוס, 2012.
"פסל שבר מפרקת", לזכרו של קובי הראל, גלריה החללית, תל אביב, אוצרים: סמדר לוי וראובן קופרמן, 2012.
"RANDOM", גלריה BAAD, תל אביב, אוצר: ניר הראל, 2012.
"אלפרד אקספרס", מוזיאון חיפה לאמנות, אוצרת: רותי דירקטור, 2013.
"ארבע חוברות", אמנות יהודית וקומיקס, מוזיאון ברעם, אוצרת: סול לנזיני, 2013 (קטלוג).
"דם המכבים", מוזיאון הנגב לאמנות, אוצרת: ד"ר מירי גל-עזר, 2013.
"שובו של האורגינל", המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, אוצרת: דורית מיה-גור, 2014.
"אני מכאן", הגלריה לשלום, גבעת חביבה, 2014.
"Format", מקום לאמנות בקריית המלאכה, אוצר: יהונתן ה.
"עדיין אופטימיים", גלריה ויטרינה, אוצר: צחי פרבר, 2015.
"שרוליק עבאדי", גלריה אלפרד, במסגרת שבוע האיור 2015 ובסינמטק תל אביב במסגרת פסטיבל אנימיקס, 2016.
"אחרי שארלי", המכון הצרפתי בישראל, 2016.
"זומו ערד", זומו - המוזיאון שבדרך, אוצרת: עפרה חרנם, 2018.
"יפי תואר", תערוכה קבוצתית של בוגרי המדרשה ובצלאל, תיכון תלמה ילין, גבעתיים, 1999.
"תלמה ברידינג", תערוכה משותפת לאמנים צעירים ותלמידי תיכון, תחנת הכוח רדינג תל אביב, 2001.
"האמיני יום יבוא", 300 אמנים למען דו-קיום, גלריות פלונית-רוזנפלד-אום אל פאחם, 2002.
"משפחה אחת, בית אחד", בית שלוש, נווה צדק, תל אביב, 2004 (קטלוג).
"אמנות מותגית", אמנים ופרסומאים על מותגים, גלריית חברת קריפ, 2006 (קטלוג).
"הצלם", תערוכת יחיד לאברהם גיא ברכיל, גלריה בנימינה, 2006.
"טובה תחת טובה", תערוכת יחיד לטל סלוצקר, גלריה טובה אוסמן, 2006.
"RUSH" "רעש", תערוכת יחיד ליהודית רביב, גלריה טובה אוסמן, 2006.
"בקרוב ניעלם", תערוכת יחיד לרחלי רוטנר, גלריה טובה אוסמן, 2007.
"אוריון", תערוכת יחיד ללאה גולדה הולטרמן, גלריה טובה אוסמן, 2007.
"עוזי", תערוכת יחיד לנדב ברקן, גלריה טובה אוסמן, 2007.
"קיקיון\מתנה לחג", תערוכת יחיד לאבשלום סולימאן, גלריה טובה אוסמן, 2007.
"רפי 1937–2007: ציור אחרון", תערוכה קבוצתית לזכר רפי לביא, גלריה טובה אוסמן, 2007.
"מרחב מוגן", תערוכת יחיד לגדעון פרי, הגלריה בקיבוץ נען, 2007.
"גרפיטי תל אביב 2009", המדרשה לאמנות, מכללת בית ברל, 2008.
"פוסטפופ", המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, חולון, 2008 (קטלוג).
"ברווז בגלריה דודו גבע", גלריה אלפרד, 2009.
"העשור הראשון" (עם דינה שנהב), בוגרי המדרשה לאמנות במאה ה-21, מכון מופ"ת, תל אביב, 2010 (קטלוג).
"שיר שבדרון ציורים", תערוכת יחיד וקטלוג בתמיכת מפעל הפיס, בית האמנים תל אביב, 2012 (קטלוג).
"הברכה והקללה", בית הנסן, ירושלים, גלריה "החללית" בתל אביב, 2014 (קטלוג).
"החיים אחרי", התיאטרון הלאומי הבימה, 2014 (קטלוג).
"deadline", תערוכה קבוצתית ל"ועדה", גלריה מרחב לאמנות, יפו, 2014 (קטלוג).
"צעירים חסרי מנוח", תערוכה קבוצתית של בני נוער בגלריה "נוזהא" לאמנות בני נוער ביפו, 2015.
"אשת חיל" (עם נמרוד רשף), מוזיאון הנגב לאמנות, באר שבע, 2016 (קטלוג).
"עפרון לגאון", סינמטק תל אביב, במסגרת פסטיבל אנימיקס, 2016 (קטלוג).
"עבר מתמשך", תערוכה בשיתוף ארכיון קק"ל במסגרת פסטיבל הצילום הבינלאומי, 2017.
"יופי וכאב", תערוכת ארגון אלמנות ויתומי צה"ל, תיאטרון גבעתיים, 2020 (קטלוג).
המשכן לאמנות על שם חיים אתר, עין חרוד.
המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, חולון.
מוזיאון הנגב לאמנות, באר שבע.
יובל עודד (נולד ב-1965) הוא פסיכולוג, נוירופסיכולוג, פסיכופיזיולוג קליני, חוקר ויזם ישראלי, המתמחה בטיפול במצבי לחץ קיצוניים.
עודד נולד ב-1965 באוגנדה, בעת שהוריו שירתו שם מטעם משרד החוץ.
בשנת 1984 הוא התגייס לצה"ל, שם שירת כסייר לוחם ביחידת שלדג של חיל האוויר, והשתתף במבצע משה ובמבצעי עומק נוספים.
בשנת 1993 סיים לימודי תואר ראשון בביולוגיה ופסיכולוגיה מהאוניברסיטה העברית, ובשנת 1995 סיים לימודי תואר שני בפסיכולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן.
בין השנים 2000–2009 הקים וניהל עודד את המרפאה לפסיכופיזיולוגיה קלינית במרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל.
בינואר 1999 הקים עודד את חברת Psy-Phi, המפעילה מספר פרויקטים כגון חדר הכושר המנטלי שנבחר לאמן יחידות מובחרות בצה"ל, טייסי קרב, צוללנים, מנהלים ואנשי צוות רפואיים כדי להשיג ולשמור על ביצועים אופטימליים תחת לחץ.
בעבר שימש יועץ למשרד ההגנה הצרפתי, צבא ארצות הברית, וכיום מייעץ לגופים שונים בארצות הברית, אירופה ויפן בנושא שיפור ביצועים תחת לחץ בעזרת ביופידבק וטכניקות לחיסון בפני לחצים.
ב-15 השנים האחרונות פיתח שיטת טיפול CBT-BF™ - שיטה המשלבת בין קשיבות (מיינדפולנס), טיפול קוגניטיבי וביופידבק.
בעבודת הדוקטורט שלו פיתח מדדים פיזיולוגיים (מרקרים) לסטרס.
באפריל 2005 הוא מונה ליו"ר האיגוד הישראלי לפסיכו-פיזיולוגיה יישומית וביופידבק, תפקיד בו שימש עד אפריל 2009. בשנת 2006 החל עודד בלימודי תואר שלישי בפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה, אותם סיים בשנת 2013. במאי 2009 הוא פיתח את תוכנת הביופידבק Alive לשימוש ביתי ומקצועי.
התוכנה נכנסה לשימוש במוסדות בארצות הברית ובישראל.
בפברואר 2010 הוא ייסד ומונה ליו"ר שותף ביחד עם ד"ר ענת ברנע (לסקר) של האיגוד הישראלי לקידום הביופידבק והנוירופידבק בישראל (IBNA).
בינואר 2015 ייסד את 'מרכז גדות' לטיפול בהפרעות מתח וחרדה, ובפברואר אותה שנה ייסד את חברת IFEELLABS, שפיתחה פתרון לטיפול באסתמה, המערב אימון פיזיולוגי ביחד עם משחק.
החברה זכתה במקום הראשון מבין 80 סטארטאפים בפסגת הבריאות העולמית 2016. ביוני 2016 הוא מונה למנהל מחקר ופיתוח פסיכופיזיולוגי ושותף בחברת סנסוריטי, העוסקת בזיהוי מצבי לחץ מרחוק ללא צורך בחיבור לחיישנים כלשהם.
בנוסף, עודד הוא חבר בצוות ההוראה של האיגוד האירופאי לביופידבק בתוכנית Learn from the best ומפתח תוכנה ייעודית לשימוש כוחות ביטחון.
בשנת 2017 פיתח עודד ביחד עם היוצרת דניאל נטלי קינד את היצירה המשלבת ביופידבק ותנועה בשם Feedback.
ביחד עם אנסמבל ענת עודד הופיע עם היצירה בפסטיבלים שונים בישראל, ניו יורק ובהרווארד בבוסטון.
בשנת 2021 הקים עודד את האקדמיה לביופידבק.
כמו כן מנהל מחקרים בנושא פסיכופיזיולוגיה וביופידבק במחלות כרוניות ובמצבי לחץ במסגרת המיזמים בהם הוא שותף.
עודד מנהל קורסים בביופידבק ושיטת MBSR / MBCT לאנשי מקצוע בשיתוף פעולה עם אוניברסיטאות בר-אילן וחיפה, וכן מרצה בתוכניות להכשרת פסיכולוגים קליניים באוניברסיטת תל אביב, בר-אילן והמרכז הבינתחומי.
כמו כן הוא מתנדב באור למשפחות, עמותה להורים שכולים.
יובל לוי () היא שחקנית, משוררת, אמנית ספוקן וורד, מעצבת תלבושות ותפאורה, עיתונאית ובעלת טור ישראלית.
לוי נולדה בקבוצת כנרת וגדלה ביובלים.
סיימה את בית הספר התיכון העל יסודי משגב, ובמקביל למדה במחלקה לתיאטרון במתא"ן משנת 2006 עד 2008. בצבא שירתה כמשק"ית ת"ש בחיל האוויר.
לאחר שירותה הצבאי למדה בבית הספר ללימודי משחק "גודמן".
ב-2008 שיחקה בסרט מוזיקלי בערוץ הילדים בשם "היא לא תדע", המלווה בשיריו של דני סנדרסון.
הסרט עוסק ברוני ואלון, שני מתבגרים המתכוננים למסיבת הסיום שלהם.
בשנת 2020 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "חזרות", ששודרה בכאן 11.
ב-2023 השתתפה בפודקאסט "רגעי הקסם: יחד לאורך כל היום" בתפקיד גאיה, לצד גלעד קלטר ששיחק את תיק תק השעון ודקלה הדר ששיחקה את נורית (אמה של גאיה).
באותה שנה השתתפה ב"האח הגדול עונה 13" והודחה לאחר 69 ימים כמודחת ה-11.
בשנת 2015 שיחקה במחזה "רומיאו ויוליה" בתיאטרון באר שבע שביים עירד רובינשטיין.
בשנים 2017–2018 שיחקה בהצגה "גשם שוטף" בתיאטרון הילדים והנוער בבאר שבע, שביימה מאיה ניצן.
בשנת 2018 שיחקה במחזה "הלוויה חורפית" של חנוך לוין בתפקיד ולווציה בהצגה, שביים יאיר שרמן.
שיחקו בין היתר ליליאן ברטו, אבי פניני ואברהם סלקטר.
באותה שנה שיחקה במחזה "כלוב העליזים" גם הוא בתיאטרון באר שבע בתפקיד מריאן.
באותה שנה שיחקה בהצגה "דוט והקנגורו" גם היא בתיאטרון הילדים והנוער בבאר שבע.
את ההצגה ביים רפי ניב.
לוי כתבה את המחזה "שלומציון המלכה 23", שהוצג בפסטיבל התיאטרון הקצר בצוותא.
במחזה הפואטי השתתפו אבי פניני, יוסי ירום, תמר עמית יוסף, יפתח קמינר ואחרים.
לוי החלה להשתתף בבמות ספוקן וורד בשנת 2015 במסגרת הפואטרי סלאם.
שיריה התפרסמו במדיה ובתקשורת הכתובה.
בשנת 2020 השתתפה בגמר אליפות ישראל בספוקן וורד בו הציגה את הקטע "הקו הדק", המזוהה עימה.
הקטע זכה ליותר ממאה אלף צפיות.
ללוי טור אישי במדור יחסים ב-ynet.
הטור עוסק בנשיות, מיניות בריאה, פגיעות מיניות, פוליאמוריה, נטיות מיניות ונושאים נוספים.
בטורים חושפת לוי את חייה האישיים, והם זכו לתגובות רבות ועוררו עניין תקשורתי.
אחד הטורים עסק בפגיעה מינית שעברה בצבא, טור אחר עסק בניסיון שלה לפתוח מערכת יחסים, דימוי גוף ושיערות גוף, וטור נוסף עסק בסקס בזמן מחזור.
לוי עיצבה תלבושות להצגות בבתי ספר למשחק יורם לוינשטיין, סמינר הקיבוצים, האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים ותיאטרון פרינג'.
היא מעצבת תלבושות וסטיילינג גם לקליפים.
לוי אספנית פרטי וינטאג', שאותם היא מוכרת תחת המותג "DEUS X".
לוי מגדירה את עצמה כביסקסואלית.
יובל כהן (נולד ב-9 בספטמבר 1973) הוא מוזיקאי ג'אז, סקסופוניסט, מלחין ומורה למוזיקה ישראלי.
מנגן עם אחיו, ענת ואבישי כהן, בהרכב "שלושת הכהנים".
כהן למד מוזיקה בקונסרבטוריון תל אביב, בבית הספר לאמנויות ובתיכון לאמנויות "תלמה ילין".
במהלך לימודיו הוא נבחר לביצוע הקונצ'רטו של גלזונוב לאלט סקסופון ולתזמורת מיתרים, וסייר באירופה ובישראל כסולן.
את שירותו הצבאי עשה בתזמורת צה"ל כנגן מוביל, סולן, מעבד, מנצח.
בשנת 1996 סיים כהן את לימודיו במכללת ברקלי למוזיקה בהצטיינות יתרה (Summa Cum Laude).
בהיותו בברקלי הוענק לכהן פרסי המכללה על הישגים מצטיינים ופרס מחלקת כלי העץ.
הקומפוזיציות שלו נבחרו לייצג את המכללה בכתב העת היוקרתי Jazziz.
בשנת 1997 קיבל מלגה מלאה לתואר שני בבית הספר למוזיקה במנהטן (Manhattan School of Music), אך בשל ניתוח שעבר, היה מושבת מנגינה למשך זמן רב.
הוא שב לישראל לתהליך שיקום שבמהלכו למד משפטים ואף עבד בפרקליטות.
לאט לאט הוא חזר לנגן וללמד מוזיקה וחבר לאחיו להרכב "שלושת הכהנים".
בשנת 2004 הוציאו שלושת האחים אלבום ראשון משותף בשם "3 Cohens".
אלבום הבכורה של כהן, Freedom, שיצא בשנת 2007, זכה לביקורות חיוביות והושמע לא מעט בתחנות הרדיו בישראל.
ביוני 2010 יצא אלבומו השני, דואט עם הפסנתרן שי מאסטרו, Song Without Words.
ההיכרות בין השניים נרקמה עוד כשמאסטרו היה תלמידו של כהן במגמת המוזיקה בבית הספר התיכון "תלמה ילין" בגבעתיים.
בעקבות האלבום יצאו השניים גם לסיבוב הופעות משותף.
ביולי 2012 ניגן במופע המרכזי של פסטיבל הג'אז הבינלאומי אילת עם הרכב השביעייה שלו.
ב-2014 יצא אלבומו השלישי, Hakol Zehavi, אלבום מחווה ללחניו של המלחין דוד זהבי.
על המוזיקה של זהבי אמר כהן: "המוזיקה של דוד זהבי נכתבה מתוך ערגה למקום טהור במוזיקה ובחיים בארץ הזו".
האלבום זכה, אף הוא, לביקורות חיוביות.
בשנת 2022 פרסם כהן יצירה מוזיקלית בשם "אלגיה על הצעקה של הינדה", שנכתבה בהשראת ספרה של שרה מלצר, "הצעקה של הינדה" – יומן מצויר.
היצירה בוצעה לראשונה בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה תשפ"ב בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה בהרכב של רביעיית נגנים ובהשתתפותה של מלצר, שליוותה את היצירה בקטעי קריאה.
במסגרת הוראת מוזיקה, כהן מנהל המרכז ללימודי ג'אז, ראש המחלקה לימודי ג'אז ומנצח על תזמורת הביג בנד בקונסרבטוריון הישראלי בתל אביב, מלמד במחלקה ללימודי ג'אז האקדמיה למוזיקה ומחול בירושלים, ובבית הספר התיכון לאמנויות תלמה ילין.
2010 - זוכה פרס לנדאו למבצע בתחום מוזיקת הג'אז
2017 - זוכה פרס ראש הממשלה למלחיני ג'אז
Hakol Zehavi, מלחניו של דוד זהבי (2014)
יובל לוין (נולד ב־21 בספטמבר 2003) הוא שחקן כדורסל ישראלי המשחק בעירוני קריית אתא מליגת העל ובנבחרת העתודה בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד.
לוין גדל בחיפה ובגיל 6 הצטרף לבית הספר לכדורסל של בית"ר אחוזה שם שיחק עד כיתה ח.
בכיתה ט עבר לקבוצת הנערים ב לאומית של מכבי חיפה ולאחר שנה עבר לאקדמיה של מכבי תל אביב שם שיחק במשך 3 שנים.
בעונת 2021/2022 הצטרף לוין להפועל גליל עליון מליגת העל.
במהלך העונה לא הרבה לקבל דק' בליגה, שותף ב-11 משחקים והעמיד ממוצע של 0.9 נק' ב-2.4 דק'.
לקראת עונת 2022/2023 חתם באליצור שומרון מהליגה הלאומית.
בתום עונת 2023/24 נבחר לוין לחמישיית העונה בליגה הלאומית.
ביוני 2024 חתם בעירוני קריית אתא מליגת העל.
בתאריך 21 במאי 2025 נבחר יריב לוין לתגלית העונה בליגת ווינר סל לעונת 2024/2025. בעונה זו שיחק לוין במדי עירוני לאטי קריית אתא, והציג יכולת מרשימה שזיכתה אותו בתואר.
בקיץ 2022 זומן לוין לסגל נבחרת העתודה לאליפות אירופה במונטנגרו.
באליפות שתף ב-2 משחקים בהם שיחק 6.8 דק' אך לא קלע.
בקיץ 2023 היה חלק מסגל הקבוצה באליפות אירופה ביוון.
לוין הוא בנה של כדורסלנית העבר רינת זלץ לוין.
יובל פיק (נולד ב-1970 בפתח תקווה), הוא רקדן וכוריאוגרף הגר ויוצר בצרפת מאז 1997. הוא מנהל את המרכז הכוריאוגרפי הלאומי (Centre Chorégraphique National) בעיירה ריליו-לה-פאפ (Rillieux-la-Pape), שבפרוורי העיר ליון, מאז 2011.
פיק החל לרקוד ב"להקת הנוער העירונית של בית התלמיד", להקת ריקודי עם שפעלה בעיר הולדתו פתח תקווה, בניהולה של אורה ישורון.