tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שימור המבנים ההיסטוריים הצליח לאזן בין רגישויות פוליטיות, דתיות והיסטוריות במתחם בעל היסטוריה תרבותית ארוכה, וסיום עבודות הבנייה מעיד על הצלחת האיזון בין הגורמים הפוליטיים והדתיים השונים.
קריית נורדאו היא שכונת מגורים על שמו של מקס נורדאו בדרום נתניה.
השכונה נמצאת צפונית מזרחית לשכונת רמת פולג.
היא סמוכה גם לשכונה קטנה וחדשה יותר, "גבעת האירוסים".
בקיץ 1919 החליט הוועד הפועל הציוני, בראשות חיים ויצמן ונחום סוקולוב, להקים בארץ ישראל עיר גנים על שם מקס נורדאו.
הקרן הקיימת החלה לאסוף כספים לצורך מימוש מטרה זו, אולם בעקבות תהפוכות שונות בהנהלת הקרן הקיימת, מילוי ההחלטה נדחתה.
בתחילת שנת 1924 פרסם מנחם אוסישקין מודעה שקראה לתרום כסף לצורך מימון הקמת עיר הגנים, מכיוון שנאספו רק 22,000 לא"י, מתוך 50,000 שנדרשו על פי הפרסום עבור הפרויקט.
בשנת 1947 החל האדריכל אלכסנדר קליין בתכנון עיר גנים באזור ואדי פאליק על שטח של 6000 דונם, עבור 40,000-50,000 נפש.
בסוף 1949 ביקרה באתר מקסה נורדאו, לקראת הקמת עיר הגנים.
אולם אגף התכנון התנגד לתוכנית וועדה של משרד הפנים החליטה, על אף התנגדות הקרן הקיימת, לספח את השטח לנתניה, בטענה שאין מקום לשתי ערים נפרדות ושכנות.
עיריית נתניה השקיעה בפיתוח האזור ותוכנית הקריה נכללה בתוכנית בניין עיר של נתניה, אך הקמת הקריה התעכבה בגלל שטחי אש של צה"ל באזור.
באפריל 1957 הוחל בהקמת השכונה על ידי חברת "דיור לעולה", שהציבה במקום 400 צריפי בטונדות.
בשנת 1958 חיברה עיריית נתניה את השכונה לרשת החשמל.
בשנת 1962 הוחל בהרחבת השכונה בכ-600 יחידות דיור ולצידם הוקם אזור התעשייה של נתניה דרום ממזרח לכביש החוף.
בתחילת שנות ה-70 פעלה החברה לפיתוח קריית נורדאו, בראשות נפתלי רבין ובבעלות שיכון ופיתוח, סולל בונה ושיכון עובדים, להקמת 10,000 יחידות דיור בשכונה.
לצורך כך הוחלט על הקמת מחלף פולג במימון משותף של החברה, עיריית נתניה ומע"ץ.
בשכונה נמצאים בית הספר היסודי צליל, בית הספר אורות רש"י, והחטיבות-תיכונים אלדד ואורט גוטמן.
מאז ראשיתה פעיל בשכונה קן קריית נורדאו של הנוער העובד והלומד.
כמו כן פועל בשכונה מגוון מועדוני נוער שמביניהם "קפה לנוער" מועדון אשר פועל שנים רבות ומשם גם יצאו להקת "קפה שחור חזק", סניף של תנועת בני עקיבא שפעיל בבית הספר הדתי וסניף של תנועת אריאל שהוקם על ידי הגרעין החינוכי הפועל בשכונה.
בשכונה יושבים גם מתנ"ס ומועדון הנוער בר יהודה.
בשנות ה-70 התגוררו חברי להקת גן עדן בצריף בשכונה.
הבמאי אורי ברבש תיעד אותם בסרטו "גן עדן" (1977).
חברי הרכב קפה שחור חזק גדלו בשכונה והיא השפיעה על המוזיקה שהם יוצרים.
אירועי תרבות לתושבי השכונה מתקיימים מעת לעת על ידי הגרעין החינוכי שפועל בשכונה מאז שנת 2010.
קריית מטלון היא שכונת מגורים ותיקה במערב פתח תקווה עם בנייה צמודת קרקע בחלקה המערבי של השכונה ומתחם תעסוקה בשם רמת סיב בחלקה המזרחי של השכונה.
השכונה נמצאת בסמוך למחלף גהה, מדרום לציר ז'בוטינסקי, מצפון לגבעת שמואל וממערב לדרך רבין ולשכונת נווה עוז.
השכונה עצמה מנותקת משאר אזורי המגורים של העיר, וצמודה דווקא לשכונות המגורים של גבעת שמואל.
קריית מטלון הוקמה על ידי משפחת מטלון אשר קנתה את האדמות מהברון מנשה.
משפחת מטלון העסיקה את משפחת פנחס לניהול הפרדס מתחילת שנות ה-30 עד סוף שנות ה-40. בפברואר 1935 פורסמו מודעות על פתיחת הרשמה לרכישת מגרשים בשכונה אותה כינו המייסדים, משה קרסו, משה מטלון, יהודה מוזס ומרקו כהן, "גן ברון מנשה".
יוזמה זאת כנראה לא הבשילה, ולקראת סוף 1944 שווקה חברה א"י לבניין וקבלנות, של מטלון וקרסו וילות מוכנות מוקפות עצי פרי על מגרשים פרטיים של חצי דונם.
תוכנית השכונה, שנכללה בתוכנית בניין ערים של פתח תקווה, כללה 300 בתים ואזור מסחר מרוכז, עם אפשרות להרחבה לאלפי משפחות.
לפרדס הייתה באר פרטית שסיפקה מים לפרדס ולתושבי השכונה.
הרוכשים הראשונים היו ברובם הגדול ספרדים, רבים מהם עולים חדשים מבולגריה, ואיתם עולים מרומניה ויוון.
בספטמבר 1945 דווח שבשכונה כ-50 משפחות ושבאותה עת נקבעה חוקה לשכונה.
בתחילת 1946 דווח שבשכונה 125 בתים העומדים על תילם.
בספטמבר 1946 נפתחו בשכונה שתי כיתות, לילדי כיתות א-ב, כסניף של בית הספר יק"א פיק"א.
במרץ 1947 הונח אבן פינה לבית כנסת בשכונה.
בשכונה התגוררו אז כ-200 משפחות.
באמצע 1948 כבר היו האשכנזים חלק נכבד מתושבי השכונה.
ביוני 1947 נפתח בשכונה בית פועלים.
במרץ 1952 נחנך בשכונה מבנה בית ספר בן ארבע כיתות.
בספטמבר 1952 התרחש עימות על השימוש במבנה בין הזרם הכללי שהשתמש בבניין עד אז, ולמדו בבית ספרו כ-200 תלמידים, לבין זרם העובדים שביקש להשתמש במבנה בתמיכת עיריית פתח תקווה שהייתה בידי מפלגות השמאל.
כיום בית הספר לא פעיל ופועלת בו האוניברסיטה הסינית בישראל.
בסוף שנת 1976 הועברה הבאר לעיריית פתח תקווה ביחד עם הבית אשר בו התגוררה משפחת פנחס אשר נקרא עד היום "בית הבאר".
אזור התעשייה נקרא על-שם שכונת המגורים בפתח תקווה השוכנת ממערב לו, ונקראה על שמו של משה יצחק מטלון, שנמנה עם מקימיה.
שם נוסף של אזור התעשייה הוא "רמת סיב", עקב ריבוי מפעלי הסיבים ששכנו במקום בעבר.
מאותה סיבה, אחד הרחובות הראשיים באזור התעשייה נקרא "הסיבים".
האזור הוקם במחצית השנייה של שנות ה-40 של המאה ה-20 ביוזמת התאחדות התעשיינים בישראל.
אזור התעשייה משתרע על שטח של כ-2,000 דונם ופועלים בו כ-800 חברות ועסקים.
אזור תעשייה זה הוא השלישי בהיקפו בפתח תקווה, אחרי קריית אריה וסגולה.
בין החברות הפועלות בקריית מטלון ניתן למנות את AIG, שומרה, בזק בינלאומי, 012, ECI, פורשה ישראל ושטראוס גרופ, טבע.
בעשור השני של המאה ה-21 התפתח בקריית מטלון מתחם בילוי ונפתחו בו פאבים, בתי קפה ומסעדות רבות.
לב המתחם נמצא במזרח אזור התעשייה, ב"יכין סנטר", שמרכז מספר רב של בתי קפה ומסעדות.
קריית קריניצי היא שכונה ברמת גן, הצמודה לתל השומר מצפון, וגובלת בכפר אז"ר וקריית אונו.
השכונה נמצאת בין שדרות בן-גוריון במזרח, שכונת גבעת הברושים בצפון, ורחוב מנדס בדרום.
לעיתים מחשיבים כחלק מהשכונה גם את בתי תל ליטוינסקי אשר בין רחוב מנדס ורחובות עמק האלה וגילדסגיים.
בשנות ה-2000 הוקמה שכונת גבעת הברושים מצפון לקריית קריניצי.
בשנת 2013 הוחל בבניית רובע מאיר עמית, המוכרת כ"קריית קריניצי החדשה", השכונה נמצאת ממערב לקריית קריניצי הישנה, בצדו השני של שדרות קציר.
בסמיכות לשכונה נבנת תחנה של מערכת להסעת המונים במטרופולין תל אביב - הקו הסגול שעתיד להיפתח מערבית לשכונה.
באוגוסט 2021 התקבלה החלטה במועצת העיר רמת גן על הקמת "קריית הביוטק שהולכת לצמוח בדופן של בית החולים שיבא בחלקה הדרומי של השכונה.
השכונה קרויה ע"ש ראש העיר הראשון של רמת גן, אברהם קריניצי.
קריית קריניצי הוקמה החל משנת 1971 על ידי חברה קנדית, בראשות ברני שטרטהאל.
השכונה תוכננה לכ-400 בתים פרטיים בשלב הראשון.
בהמשך, נבנו בשכונה, בין רחוב ספיר לשדרות בן-גוריון, עשרה בניינים של שמונה קומות.
בשנת 1975 נפתח בשכונה בית ספר ויצמן לכתות א' עד ח' על שם חיים ויצמן.
בשנות ה-70 עבר הכביש המחבר בין תל אביב וקריית אונו בתוך רחובות השכונה, באופן שהטיל עומס תנועה כבד בתוך השכונה.
פתיחת כביש עוקף שנועד להסיט את התנועה מתוך השכונה התעכב בגלל מחלוקת בין רמת גן וקריית אונו על מימון רמזור בצומת החיבור.
בשנת 1976 הוקם שבט הצופים "שבט רעים" בקריית קריניצי, המשויך להנהגת רמת גן.
השבט מוקם בסמוך למתנ"ס של השכונה, צמוד לכיכר המחבר בין קריניצי, קריית אונו וכביש 4. עם השנים השבטים בתנועת הצופים הישראלית קיבלו סממני זיהוי הכוללים צמד צבעיים, וסמל, שבט רעים מזוהה עם הסמל של החד קרן, בצבעים ירוק ולבן.
ונכון להיום מונה כ-300 חניכים.
בסקר שנערך בשנת 2013 זכתה השכונה במקום הראשון בקטגוריות בתי הספר הכי טובים, בעלת השטח הירוק הכי גדול או זו עם הנגישות הגבוהה ביותר למקומות העבודה.
הסקר בוצע על ידי "פרופיל סביבת מגורים", ערכו אלון גרינברג, מתכנן ערים ואזורים ומנכ"ל סביבות מגורים, וישראל קורץ, כלכלן אורבני ומנכ"ל י.ק.
השכונה מאופיינת בריכוז תושבים שביניהם רופאים ואנשי צוות רפואי אשר מועסק בבית חולים שיבא תל השומר, אנשי סגל אקדמי מאוניברסיטת בר-אילן וקציני צבא.
למרות גודלה הלא גדול התגוררו ומתגוררים בשכונה מספר לא מבוטל של אנשים ידועי שם, רבים בתחומי היצירה והרוח ביניהם:
דידי מנוסי, ניר מנוסי, הפרופסור אסא כשר, שי נובלמן, דרור נובלמן, סמדר שיר, יובל מנדלסון, איריס קול, אתי קסטרו, גבי עמרני, גיל אלדמע, מולי שגב, רונית תירוש אבי הר-אבן ועוד.
קריית שמואל היא שכונה במרכז העיר ירושלים, הגובלת בשכונות רחביה בצפון, קטמון בדרום וטלביה במזרח.
השכונה קרויה על שמו של הרב שמואל סלנט, שהיה רבה של הקהילה האשכנזית בירושלים.
שכונת קריית שמואל נוסדה בשנת 1926 על ידי "אגודת אוצר החסד קרן שמואל" אחד מגופי המשנה של הוועד הכללי כנסת ישראל.
הוועד הכללי ניהל במובנים רבים את חיי הקהילה האשכנזית בירושלים, ותרם להרחבת היישוב היהודי בירושלים ומחוצה לה, באמצעות שליטה על כספי החלוקה שהגיעו לירושלים.
אגודת החסד קרן שמואל הוקמה בשנת 1906 כגוף משנה של הוועד הכללי לרגל מלאות 90 שנה לרב שמואל סלנט, והיא שמה לעצמה מטרה לעסוק בגמילות חסדים למטרות מסחר, מלאכה, ובניין בארץ ישראל באמצעות הלוואות לא נושאות ריבית כדי לעודד יצרנות והתבססות בשוק העבודה.
בשנת 1924 יזמה אגודת החסד את בנייתה של שכונה, שהושפעה במידה רבה משכונות הגנים היהודיות שתוכננו בעיר לאחר החלת השלטון הבריטי, כגון בית הכרם (1922), תלפיות (1922) ורחביה (1924), ולא כשכונת חצר בה הבתים הטוריים סגרו מכל הצדדים את מרכז השכונה כחומה.
אם בעבר חלק מהדירות של שכונות החצר, שהוקמו על יד הוועד הכללי, יועדו לעניים ולתלמידי חכמים ואברכים, השכונה החדשה שתוכננה נועדה ליצור הזדמנות לבנייה איכותית לאוכלוסיית העובדים, העצמאיים ו'בעלי הבתים הבינוניים' (בלשון מייסדיה) מקרב בני היישוב הישן האשכנזי בעיר.
הסיבות הנוספות להעלאת היוזמה היו מורכבות: מענה לגידול המהיר באוכלוסייתה של ירושלים, בניית ירושלים כערך דתי, ושאיפה להנצחת דמותו של הרב שמואל סלנט, שהיה הרב הראשי האשכנזי של העיר, באמצעות בניית שכונה שתישא את שמו.
גורם נוסף חיצוני היה הקמת שכונות הגנים החדשות והמודרניות על ידי גופים בעלי אוריינטציה ציונית ובמידה מסוימת גם חילונית.
ומכאן, היוזמה נועדה להקים, לחפצים בכך, שכונת גנים עברית מודרנית המתנהלת לפי עקרונות התורה.
לצורך הקמת השכונה אותר ונרכש (בעסקה סיבובית), ממסדר נוצרי ישועי בירושלים שטח אדמה שגודלו 54 דונם, שנמצא מדרום לשכונה הוותיקה יותר רחביה.
השטח שנרכש כלל את האזור שבין הרחובות עזה, הרב ברלין, מעלות אטינגר, חרל"פ, איתמר בן אב"י, הנשיא, רוטנברג והאר"י של ימינו.
מלבד הרוח הדתית של השכונה שאפו מייסדיה להקים אף הם שכונת גנים כמו תלפיות, רחביה, בית הכרם, קריית משה, בית וגן ומקור חיים שהוקמו מספר שנים קודם לכן.
תוכנית השכונה הוכנה על ידי האדריכל יהושע סלנט, שחילק את השטח מספר פעמים, ולבסוף נקבעה חלוקה ל-130 מגרשים, כל אחת בגודל של 250 מטר רבוע כולל אלו שנועדו לצורכי ציבור, והמרכזי שבהם הוא מגרש מספר 1, עליו הוקם בית הכנסת "אוהל רבקה".
השכונה המתוכננת נבדלה בכל זאת משכונות הגנים האחרות בגודל המגרש שבהן שטחו של המגרש נע בין 550 עד 750 מ'.
כמו כן, תכנון השכונה הושפע רבות מהתלילות הטופוגרפית ולכן כלל שלושה רחובות אורכיים, אשר ביניהם מחברות מספר סמטאות שחלקן הן מדרגות העבירות להולכי רגל בלבד.
ייתכן ששלוש סיבות הביאו לפגיעה במכירת המגרשים לציבור החרדי: גודל שטח הקרקע, התלילות הרבה, והקרבה לשתי שכונות ערביות עוינות.
מכיוון שנרשמו לרכישת מגרש 150 איש, נערכה הגרלה בה נקבע מי יהיו 126 האנשים שיוכלו להצטרף ל"אגודת קריית שמואל" ולבנות בשכונה את ביתם.
מרבית המתיישבים הראשונים היו יוצאי היישוב הישן.
"אוצר החסד קרן שמואל" העמיד לרשות המתקבלים לאגודה הלוואה ללא ריבית בסך 200 לירות מצריות, שהיו כשני שלישים מעלות הרכישה והבנייה, הלוואה זו ניתנה להחזרה במשך 12 שנים כאשר רק במועד החזרתה המלאה תעבור הקרקע להיות רשומה בטאבו על שם הרוכשים.
לאחר ההגרלה, הרישום באגודת קריית שמואל, התבצעה הגרלת מגרשים בניסן תרפ"ח.
על פי רוב בשכונות הגנים האחרות רכישת המגרשים נעשתה על פי רצון הרוכשם, ישירות מאת האגודה המנהלת את השכונה.
ואלו בשכונה זו התבצעה הגרלה.
בד בבד עם הגרלת המגרשים החלו מנהלי האגודה לטפל בפתוח הדרכים והרחובות.
כבר בשנת תרפ"ט (1929) ניגשו כמה תושבים לבנות את בתיהם, אך לא כולם קיבלו סיוע מידי כי לא הי בידי אוצר החסד מספיק אמצעים להעניק לכולם.
הנחת אבן הפינה לשכונה נערכה במרכז השכונה, במקום בו נבנה בית הכנסת המרכזי "אוהל רבקה" מנדבתה של רבקה רוטברג, בראש חודש ניסן תרפ"ט, בנוכחות הרב הראשי לארץ ישראל אברהם יצחק הכהן קוק ונכבדים נוספים.
בשנת תרצ"ב הונחה אבן הפינה לבית הכנסת המרכזי "אוהל רבקה" בנוכחות הרב קוק וקהל רב.
פרעות תרפ"ט לא פסחו על השכונה הצעירה ששכנה בסמוך לשכונות הערביות של מערב ירושלים.
עם שוך המהומות המשיכה תנופת הבנייה בשכונה והחלו להיבנות בה בתים משותפים בגובה 3 קומות, שנועדו לשמש להשכרת דירות.
עד תחילת מלחמת העצמאות הוקמו בשכונה כ-50 בתים.
בבית קדימה, שנבנה ברחוב הרב ברלין בשכונה, גובשו בחודש אוגוסט 1947 המלצות ועדת אונסקו"פ להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל, אשר אושרו לאחר מכן בהחלטת כ"ט בנובמבר באו"ם.
אנשי אוצר החסד ביקשו לקרוא לשמות הרחובות על שם רבני ירושלים האשכנזים בדור האחרון.
כך למשל, הרחוב המרכזי נקרא בתחילה על שם הרב קוק, נשיא אוצר החסד והרב הראשי, לאחר פטירתו בשנת 1935. אך, לאחר קום המדינה החליטה עיריית ירושלים לקרוא לרחוב הסמוך לביתו ולישיבתו במרכז העיר על שמו, ושם הרחוב הוחלף ונקרא על שם תלמידו הרב חרל"פ ורבה של שכונת שערי חסד.
רחוב האר"י, שהחליף שלושה שמות, נקרא במקור על שמו של יוסף ריבלין ממקימי שכונות רבות בירושלים.
לאחר שרחוב יוסף ריבלין עבר לנחלת שבעה, לצד ביתו המקורי של ריבלין, הוחלף בקריית שמואל שם הרחוב ל"דוב בן אריה", על שמו של חותנו של ריבלין.
רק בשנות החמישים קיבל הרחוב את שמו הנוכחי.
רחובות אחרים נקראו על שם רבנים נוספים -
האדר"ת (רבה של ירושלים וחותנו של הרב קוק), הרב ברלין ששימש רבה של ירושלים ונשיא אוצר החסד בשנים 1908 עד 1913, סמטת רוטנברג נקראה על שם אחד התורמים החשובים בחו"ל לאוצר החסד.
רחוב איתמר בן-אב"י נקרא כך לכבוד רעייתו, לאה אבושדיד, שהתגוררה ברחוב.
הרחוב הרב חן נושא את שמו הרב אברהם יהודה חן מרבני חב"ד והציונות הדתית.
לאחר פטירתו בשנת 1957 הנציחה עיריית ירושלים את שמו ברחוב על שמו בשכונות קטמון וקריית שמואל, ברחוב נמצא בית קדימה.
בעת מלחמת העצמאות עבר קו החזית בסמוך לשכונה שגובלת בשכונת קטמון "הישנה" – אז עדיין שכונה ערבית מבוססת.
ביחד עם שכנתה הצמודה, שכונת מרחביה, נקראה בהגנה שמואלי.
על השכונה פיקד תושב מרחביה ולטר כץ, אשר בביתו ברחוב הפלמ"ח 9 בוצעה קבוצת הפקודות לקראת כיבוש שכונת סן סימון.
הלחץ על השכונה הוסר עם כיבוש גבעת שהין, קטמון וטלביה במאי 1948. עם תום מלחמת העצמאות הפכה קריית שמואל והשכונות הסמוכות לה משכונות העומדות בספר היישוב היהודי, סמוך לקטמון ולטלביה הערביות לחלק ממרכז ירושלים היהודית.
עם השנים, והגידול של ירושלים והתפשטות השכונות הסמוכות, השתנה אופי השכונה, והיא כמעט והתמזגה בשכונת רחביה הידועה יותר.
בית הכנסת אוהל אהרון שוכן בטבורה של שכונת קריית שמואל.
והוא שונה באופיו משני בתי הכנסת אוהל רבקה ואוהל יוסף שהיו משך שנים ארוכות בתי כנסת בעל גוון חרדי ושמרו משהו מאופייה המקורי של השכונה.
מראשית שנותיה הוא היה חלופה צעירה, ציונית וליברלית.
בית הכנסת נקנה מעיזבונו של אהרון טייטלבוים, עובד הסוכנות היהודית, אשר צווה כי באמצעות ירושתו יוקם בסביבה בית כנסת בנוסח ספרד.
מנהל העיזבון עורך הדין מנחם ינובסקי קנה את ישיבת כוכב מיעקב, בראשותו של הגאון מטשעבין אשר עברו באותה עת ממעונם ברח' חרל"פ למבנה חדש ומרווח בשכונת תל ארזה.
מאחר שהמבנה היה קטן וצר מהכיל את המתפללים שחפצו להצטרף לקהילה הוחלט להרחיב את בית הכנסת.
כדי שלא יחלפו ימים רבים בלא שניתן יהיה להתפלל בבניין בגלל הבנייה, הוקם מבנה חדש ומורחב כמעטפת סביב המבנה הישן והמקורי, ורק עם סיום בניית המעטפת הופלו המחיצות הפנימיות.
בתקופה עד לתחילת הבנייה הושכרו כמה חדרים במבנה לבית הספר היסודי "דוגמה", שלא קיבל עד אותו הזמן מבנה של קבע.
חנוכת הבניין נערכה ברוב עם בליל יום ירושלים תשל"א (1971) בנוכחות הרב של הקהילה ובית הכנסת - אברהם קרול, שר הדתות - ד"ר זרח ורהפטיג ורבה הראשי האשכנזי השלישי של מדינת ישראל - איסר יהודה אונטרמן.
כמו כן, נסגרה (תמורת תשלום) הסנדלרייה של 'הסנדלר השחור' ששכנה מתחת לגרם המדרגות המוביל לכניסה הראשית.
בבית הכנסת ספר תורה עתיק שהובא לישראל לאחר מלחמת העולם השנייה וגם ספרייה תורנית גדולה ומרשימה שאת מרב ספריה תרמו משפחות מבני הקהילה.
חלק מן הספרים מצויים בארון זכוכית נעול.
פריט נוסף היא חנוכיית כסף הניצבת על גביע עמוד התפילה של החזן.
חנוכייה זו, המעוצבת בצורת חומה ושער במרכזה היא מעשה ידיו של האומן הירושלמי פרנק מייזלר.
החנוכייה נתרמה על ידי השריד היחיד שנותר לזכר כל משפחתו שנספו בגטו בוכניה.
חזית בית כנסת מעל לארון הקודש עשויה ויטראז' המחולק לשלושה חלקים.
כל חלק מייצג את אחד משלשת הרגלים ומתחת שמו של כל חג מצוין אחד הפסוקים הקשורים לאותו החג.
בסמוך לשכונה הוקם בשנת 1971 משכן הנשיא (הידוע גם בשם "בית הנשיא" או "משכן נשיאי ישראל"), שהוא מעונם הרשמי של נשיאי מדינת ישראל.
כמו כן נמצאים בסמוך לשכונה תיאטרון ירושלים, בית הכנסת "אוהל נחמה", המוזיאון לאמנות האסלאם ולשכת עורכי הדין.
קריית שאול היא שכונה בגבול תל אביב ורמת השרון, צפונית לתל ברוך, דרומית ל, מערבית לדרך משה סנה ומזרחית לנתיבי איילון.
כל חמשת רחובותיה של השכונה - הגנים, הפרחים, השדות, הבריכה והבאר - מצויים בתחום שיפוטה של רמת השרון.
אזור זה מכונה "נווה גן".
עם זאת, מקובל להתייחס גם ליתר האזור שממערב לדרך משה סנה וצפונית לצומת הפיל, רחוב מאיר בינט הנושק לבית העלמין קריית שאול ורחוב לילי מנחם, המצויים בתחום שיפוטה של עיריית תל אביב-יפו, כחלק מהשכונה.
ראשוני תושביה של קריית שאול היו בני 14 משפחות של סוחרים יוצאי סלוניקי, תושבי תל אביב ויפו.
המתיישבים רכשו קרקעות בשטח של כ-260 דונם ועברו להתגורר במקום ב-1922. הם שאפו להמשיך ולהחזיק בעסקיהם בערים, אך להתגורר באזור כפרי יותר, בו יוכלו להשלים הכנסה באמצעות גידולים חקלאיים, שכללו בעיקר ירקות ובקר.
המייסדים גם הקימו באר ומגדל מים, אך המושבה הקטנה שהקימו סבלה בכל זאת ממצוקת מים, ו-11 מהמשפחות עזבו בתוך שנה.
השכונה קרויה על שם הרב שאול גרשון (1854–1926), אביו של חיים גרשון, אחד מן המייסדים, וסבם של נסים אלוני ושאול אלוני.
ב-1924 הגיעו מתיישבים חדשים, ובמקום התגוררו 15 משפחות.
כדי לייעל את אספקת המים לחלקות החקלאיות הן חולקו מחדש.
רוב הגידולים כללו עתה בננות והדרים.
בסוף שנות ה-20 הגיעו משפחות חדשות, שרכשו קרקעות נוספות.
שטח המושבה גדל ל-1,700 דונם.
בתקופת המרד הערבי שימש מגדל המים גם לנקודת תצפית ועמדת שמירה, ונבנו בו חרכי ירי.
ב-1949 הוחל בהקמת בית העלמין קריית שאול צפונית-מזרחית לשכונה.
המושבה נוהלה בידי ועד מקומי, אך זה התקשה באספקת שירותי תשתיות וחינוך.
בראשית שנות ה-50 נדרשו התושבים להכריע האם ברצונם להסתפח לתל אביב או לרמת השרון.
התושבים בחרו ברמת השרון, בשל מסי הארנונה הגבוהים בתל אביב.
באותה העת, הייתה המושבה מרוחקת משתיהן, אך במהלך השנים התקרבה אליה תל אביב, עם הקמתן של השכונות הסמוכות - תל ברוך, צהלה ונאות אפקה.
כך נוצר רצף טריטוריאלי בין השכונה לבין שכונות עבר הירקון של תל אביב, בעוד בינה לבין רמת השרון גופא מפרידים כביש 5, הכפר הירוק ושטחים חקלאיים.
ניתוקה של השכונה מרמת השרון גרם לכך שחלק מהבעיות לא נפתרו, ועדיין היו קשיים באספקת שירותים לשכונה.
בעשור הראשון של המאה ה-21 החלה השכונה לשנות את פניה, עם אישורן של תוכניות לבניית בנייני מגורים רבי קומות במקומם של הבתים צמודי הקרקע.
ב-2005 אוכלסו ראשוני הבניינים, וב-2011 נחנך בית ספר יסודי ראשון לילדי השכונה.
הבנייה החדשה עוררה מחלוקות בין עיריות רמת השרון ותל אביב-יפו.
עיריית תל אביב-יפו דרשה לספח אליה את השכונה, בשל הרצף הטריטוריאלי בינה לבין שכונת תל ברוך צפון הסמוכה לה, ושגם בה בתי מגורים יוקרתיים בעלי אופי דומה.
בשנת 2007 החלה עיריית תל אביב-יפו לקדם תוכנית לחסימת הרחובות המחברים בין השכונה לבין תל ברוך צפון, כדי למנוע מעבר של כלי רכב בתל ברוך צפון.
תושבי שכונת קריית שאול הגישו עתירה מינהלית נגד החלטה זו, ואילו עיריית רמת השרון סללה כביש גישה חדש, לכיוון הכפר הירוק.
במקביל, הקים משרד הפנים ועדת גבולות לבחינה מחודשת של השיוך המוניציפלי של השכונה.
בשטח השכונה, ברחוב הבאר סמוך לבית הספר, נותר מגדל המים הראשון ולידו בית הבאר, שרידים כמעט אחרונים למושבה קרית-שאול (פרט למספר בתי מגורים שגם הם עתידים להרס ובמקומם יוקמו מגדלי מגורים).
בסקר שימור אתרים שערכה עיריית רמת השרון בשנת 2010 הומלץ להכריז על מגדל המים ובית הבאר כאתרים לשימור בדרגה א' בשל ערך היסטורי וציבורי גבוה.
בשנת 2018 החלה קבוצת פעילים, הכוללת כמה מצאצאי המייסדים בפעילות, בשיתוף המועצה לשימור אתרים, במטרה לשמר את מגדל המים המקורי ולהפוך את בית הבאר שלידו למרכז להנצחת המושבה קרית-שאול.
כתוצאה מפעילותם הציבה המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל שלט במקום המכריז "אתר היסטורי לשימור".
במקביל, בחודש ינואר 2019 הכין משרד אדריכלים, עבור עיריית רמת השרון, תיק תיעוד "באר נווה-גן".
בריכת החורף של נווה גן
בריכת החורף צפונית לשכונה היא אחד מאתרי הטבע הייחודיים של מישור החורף ומאחרונות בריכות החורף שנותרו ללא הרס, שריד לנוף המקומי שהיה נפוץ בעבר ואבד.
השטח עשיר בצמחיית מים ייחודית כמו בצעוני וכף צפרדע איזמלנית.
מבחינת החי בשטח נצפו בו תנים, דורבנים, ארנבות שדה ועופות מים כמו מגלנים וברכיות.
במי הבריכה מתעוררים בחורף סרטנים ירודים.
בנוסף היא משמשת כבית ריבוי לדו חיים כמו אילנית מצויה, קרפדה ירוקה וגם לטריטון הפסים שמצוי בסכנת הכחדה חמורה.
באפריל 2021 למרות עתירות של אקולוגים החלו העבודות על הרס שולי הבריכה והמשך הכנת תשתית לבנייה.
בהמשך, שטח הבריכה שוטח ונהרס לצורך הקמת שכונת מגורים חדשה, לצד פארק אקולוגי.
פעילי סביבה ותושבי שכונה יצאו למאבק לשמר שטחי הצפה מצפון לבריכה שעדיין עשירים בחי וצומח ולשלבם בפארק העתידי.
לבסוף, הוחלט ב-2022, כי לפי התכנון החדש, יהיו כ-60 דונם של בריכות חורף ואחו לח, וייחפרו שתי בריכות שלא היו בתכנון הקודם.
בחלק מהשטח יקימו חווה חקלאית, ורוב השטח יהיה יער פארק שרוני – שם יינטעו עצים וצומח מקומי.
בסך הכל, מדובר בכ-270 דונם של פארק אקולוגי, שהעבודות עליו צפויות להסתיים ביולי 2025.
קריית שלום היא שכונה בדרום תל אביב, השוכנת מדרום לדרך קיבוץ גלויות, מצפון לדרך בן צבי, ממזרח לתל כביר וממערב לנתיבי איילון.
ראשוני השכונה, האוכלוסייה הוותיקה של השכונה התחלפה או עזבה.
כיום, רוב אוכלוסיית השכונה מורכבת מיהודים יוצאי בוכרה שעלו לישראל והתיישבו במקום בשנות ה-60 וה-70.
השכונה תחומה מדרום על ידי דרך בן-צבי, במזרח על ידי נתיבי איילון ובמערב על ידי רחוב פנחס לבון.
כיום מקובל שהשכונה תחומה מצפון על ידי דרך קיבוץ גלויות.
באזור הצפון מערבי של השטח מדרום לדרך קיבוץ גלויות נמצא שיכון סלע של הסתדרות העובדים הלאומית.
האזור הדרום מערבי מאכלס את שיכון צבא הקבע והאזור המזרחי כולל את שיכון הוותיקים של ההסתדרות.
בעת הקמת השכונה, הוקמו ארבעה שיכונים שלה מצפון לדרך קיבוץ גלויות, מדרום וממזרח לשכונת שפירא המקורית.
במזרח, קרוב לדרך חיל השריון, נמצא שיכון בשם פרדס קטן.
ממערב לה, מצפון מדרום לבית ספר בר יוחאי, בו נמצא כיום מרכז קהילתי שפירא, נבנו שיכוני הפועל המזרחי ופועלי אגודת ישראל.
עוד ממערב, מדרום לשדרות חכמי ישראל הוקמה השכונה הקרויה פרדס גדול.
השכונה הוקמה במסגרת פעילות ההסתדרות להקמת שכונות פועלים לוותיקי ההסתדרות, דוגמת קריית חיים, קריית עמל, קריית עבודה בחולון ושכונת בורוכוב.
על הקמת השכונה הוכרז בספטמבר 1949 אבל המשתכנים דרשו לקרב את השכונה לתל אביב ועל כן יזמי השכונה פעלו לרכוש שטח באבו כביר עבור השכונה.
לבקשה הצטרפו מפלגות אחרות שבקשו להקים מפעלי שיכון משלהם והקרקע חולקה בין ההסתדרות, הסתדרות העובדים הלאומית, הפועל המזרחי, פועלי אגודת ישראל, צבא הקבע והחיילים המשוחררים.
הכשרת השטח לשכונה ההסתדרותית החלה במרץ 1950, הבנייה החלה ביוני 1950 וב-11 ביוני 1950 הונחה מגילת היסוד לשכונה.
הבנייה התעכבה בגלל מחסור במלט.
במרץ 1951 הושלמו 900 מתוך 1,500 דירות בשיכון ההסתדרותי.
במאי 1951 הוגרלו הדירות בין הזכאים שנקבעו לפי ותק של חברות בהסתדרות ודרישה שלא להיות בעלים של דירה או מגרש.
התושבים נתבקשו להתארגן ברביעיות כדי להגריל לכל קבוצה בניין שלם.
בסוף ספטמבר 1951 הובטח ש-600 דירות בשיכון ההסתדרות יוכלו להתאכלס בנובמבר והשאר יימסרו עד סוף 1951 לרוכשיהם.
בדצמבר 1951 הוצפו כ-30 דירות בשכונה בגלל כמות גדולה של גשמים.
באפריל 1952 היו האחרונות מבין 1,600 הדירות בשכונה מוכנות למסירה.
באוקטובר 1957 נחנך בשכונה גן ציבורי על שטח של 12 דונם.
במהלך השנים עזבו רבים את השכונה ובמקומם נכנסו עולים חדשים מאירן ומגיאורגיה.
בשנת 2013 נפתח פארק החורשות הגדול לאורך גבולה המערבי של השכונה.
שכונת קריית שלום בנויה משלוש שכונות עיקריות - הגדולה שבהן "שיכון ותיקים" שיועדה לוותיקי הארץ חברי ההסתדרות הכללית והוקמה כאגודה שיתופית על ידי ההסתדרות, באמצעות חברת שיכון עובדים.
במקביל הוקם "שיכון אנשי צבא קבע" על ידי משרד הביטחון.
כמו כן הוקם "שיכון סלע" (רמת יוהנה) אשר היה מיועד ליוצאי אצ"ל ולח"י חניכי בית"ר.
עיקר בתיה של השכונה, שנבנו במסגרת שיכון הוותיקים של ההסתדרות, הם בתים דו קומתיים המיועדים לארבע יחידות דיור ושטח המגרש של כל מבנה כזה הוא כחצי דונם.
במבנים אלו הוטחה ביקורת רבה.
למשל, השכונה תוארה ב"למרחב" כך:
"שיכון הוותיקים בקריית שלום, למשל, יכול לשמש דוגמה לשיכונים רבים אחרים, הדומים לו, שנבנו אחריו ויחד אתו בכל רחבי־הארץ.
שיכון זה העשוי בניינים בעלי ארבע דירות, הנו מכוער ולא נוח כאחד: שורות בתים ישרות, בניינים חסרי גוון, הדומים זה לזה כטיפות־מים, דירות שאין אפשרית להגדילן, שטחים פנויים מפוזרים ליד כל בית בשטחים מרובעים קטנים, בלא כל אפשרות לניצול יעיל שלהם."
בתי השכונה נבנו מבטון ללא טיח וסבלו מבעיות רטיבות.
הבתים במקור לא כללו מרפסת מטבח.
חלק קטן מהבניינים בשיכון הוותיקים של ההסתדרות נבנו למכירה בשוק החופשי.
אלו כללו שלושה חדרים, הול גדול, אמבטיה, חרסינה, ארונות אוויר, ריהוט למטבח ודלתות פנימיות.
בתי הפועל המזרחי נבדלו משאר בתי השכונה בכך שנבנו על גבעה, וכללו מרפסות חזית וגגות אדומים.
בשנות השישים נבנו מבני רכבת אשר היו אופייניים לאותה תקופה והם מקיפים היום את השכונה מצִדה הדרומי והמזרחי.
רחובה הראשי של השכונה הוא שדרות ישראל גורי המסתיים בלולאה הנושאת את השם "רחוב הקשת".
בפברואר 1952, נפתחו בשכונה שני בתי ספר, אחד של זרם העובדים והשני של הזרם הכללי.
במרץ 1952 טענו מתיישבים שהעירייה מנסה באיומים ובהטעיה לגרום להורים לשלוח את ילדיהם לבית הספר של הזרם הכללי.
בעקבות זאת, הוקמה ועדת בדיקה של משרד החינוך, שהורה לעירייה להקפיד על שיבוץ הילדים בהתאם לבחירת ההורים.
העירייה מצידה טענה שכאשר אין מספיק ילדים לפתיחת כיתה נוספת באחד מבתי הספר, יופנו הילדים לבית הספר השני כדי למלא כיתות ולחסוך בעלויות.
במחאה, הורים קיימו משמרת מחאה מול בית הספר הכללי ומנעו כניסת תלמידים.
בספטמבר 1952 לא נפתחה שנת הלימודים בבית הספר בשכונה בגלל מחסור בכיתות.
עד הבאת צריפים מתאימים, קוימו לימודים לסירוגין שלושה ימים בשבוע.
בשנת 1953 הוסבו שני בתי הספר בשכונה לבתי ספר ממלכתיים, ובית הספר של זרם העובדים היה לבית ספר ממלכתי על שם רמז.
באוקטובר 1953 לא נפתחה שנת הלימודים לכיתה א' במועד בגלל מחסור בכיתות בבית ספר רמז.
בשנת 1955 עלה בית הספר רמז לכותרות לאחר שהמורה שושנה כץ פוטרה מעבודה בבית הספר בגלל הטענה שהיא הפיצה תעמולה קומוניסטית ופיטורין אלו אושרו על ידי בג"ץ.
בשנת 1954 נפתח בית הספר הולץ על 30 דונם שנתנה הקרן הקיימת לישראל לרשת עמל, בדרך קיבוץ גלויות 150.
במהלך שנות ה-50 הוקם בית ספר גבעת שלום בשכונה במבנה בית המטבחיים אבו כביר.
בית ספר ממלכתי, בר יוחאי, פעל בשיכון הפועל המזרחי, בצפון השכונה.
במהלך שנות ה-60 התקיימו לימודים במשמרת שנייה בגבעת השלום בחלק מהשנים.
בשנת 1966 נפתח אגף נוסף בית ספר גבעת השלום וכך נפסק הנוהג של לימודים בשתי משמרות.
מאפריל 1952 הוחל בשירות אוטובוסים לשכונה על ידי חברת דן.
באוקטובר 1957 נהלו תושבי השכונה שביתה נגד חברת דן, במחאה על עלות הנסיעה באוטובוסים ורמת השירות.
בשטח השכונה שוכנים בית הנוער העובד והלומד שהוקם באתר בו שכן "בית יצקר", מקום בו נרצחו יוסף חיים ברנר וחבריו, ובית האחוזה של כרם פאשה, המשמש כיום כבית כנסת.
בדרום השכונה נמצא מתחם האימונים של מועדון הכדורגל מכבי תל אביב ובצדו מתחם הפנורמה בסמוך לצומת חולון.
במרכז השכונה, בתחילת רחוב הקשת, נמצא שבט צופי "הגבעה".
השבט נוסד בשנת 1963 והוא אחד השבטים הוותיקים בתל אביב.
בשנת 2016 נחנך בדרך קיבוץ גלויות פינת אסירי ציון מתחם ברנר, מתחם משרדים רחב במימדו המשתרע כ-15,000 מ"ר בנוי, המשלב חניון תת-קרקעי הכולל מתקני חניה אוטומטיים, קומת מסחר ושירותים, ושלוש קומות של משרדי הממשלה.
קריית ערביה היא יישוב קדום הנזכר בשתי אגרות שכתב שמעון בן כוסבה (בר כוכבא), שהתגלו במערת האיגרות שבנחל חבר.
את היישוב הוצע לזהות עם הכפר הערבי אלעֲרוּבּ שמדרום לגוש עציון או עם ח'רבת ערביה הסמוכה לו, בסמוך לדרך שבין בית לחם וחברון.
אזור זה נמצא בין עין גדי ובין ביתר, שם שכן כנראה המחנה הראשי של בר כוכבא.
פירושו המילולי של השם הוא 'קריית הערבים' או – מה שאולי מתקבל יותר על הדעת לאור תוכנה של האיגרת – "קריית העֲרָבוֹת".
כמו כן, היו שהציעו לזהות את קריית ערביה ממכתבי בר כוכבא עם אגדת הולדת המשיח שמופיעה בתלמוד הירושלמי ובמדרש איכה רבה.
האיגרת היא אחת מאיגרות בר כוכבא ונשלחה לאדם בשם יהודה בר מנשה, שמקום מושבו בקריית ערביה.
האיגרת נכתבה בעיצומה של הלחימה העיקשת ברומאים, כפי הנראה לקראת סוף המרד, ובר כוכבא טרח רבות כדי להשיג את ארבעת המינים.
איגרת זו מעידה על דקדוקם של אנשי בר כוכבא בקיום המצוות.
האיגרת נכתבה כנראה סמוך לחג סוכות של שנת 134 לספירה, שכן לפי האמור במשנה (תענית, ד, ו) חרבה ביתר בתשעה באב, ולכן בר כוכבא כבר לא היה בחיים בסוכות של שנת 135.
בעקבות פרופ' ידין ראו חוקרים נוספים בתעודה זו עדות להקפדת אנשי בר כוכבא על מצוות ומעשרות.
דבר נוסף שלמד ידין מאיגרת זו הוא על מיעוט אמצעי התובלה בצבאו של בר כוכבא ועל חוסר ביטחונו במילוי פקודותיו, מה שעשוי להצביע על רמת משמעת רופפת.
אהרן אופנהיימר דחה פרשנות זאת, ולפי פרשנותו, "בר כוכבא פשוט שולח פלוגת תובלה".
בפרשנות זו טמונה הנחה לפיה בר כוכבא ארגן את התובלה בצבאו על בסיס מאגר מרכזי של חמורים.
האיגרת כתובה ארמית, וזה תרגומה העברי:
מכתב זה נשלח מבר כוכבא ליונתן ומסבלה.
הם נצטוו לשלוח למחנה ארבעה מטענים של מלח.
לדעת ירדני, נזכרת קריית ערביה בשורה הרביעית: "[ו]לגברי קרית ערביה" (אך גם לדעת ירדני קריאה זו אינה ודאית).
המגילה כתובה ארמית, וזה תרגומה העברי:
רמז לשם האתר טמון אולי בשתי נוסחאות בתלמוד (ירושלמי ברכות, ב, ה, עמ' א) ובמדרש (איכה רבה א, טז):
לפי אגדה זו חרש יהודי אחד את שדהו וגעתה פרתו.
עבר במקום ערבי אחד (חד ערביי) ואמר לו להתיר את שורו ואת קנקנו, שהרי חרב בית המקדש.
לאחר שגעתה הפרה פעם שנייה, אמר לו לאסור את שורו וקנקנו, שכן ברגע זה נולד המלך המשיח.
לשאלת החורש לשמו של המשיח ולמקום הולדתו, ענה הערבי ששמו מנחם בן חזקיהו, ונולד ב'בירת מלכא דבית לחם יהודה' (לפי הנוסח הירושלמי) או ב'בירת ערבא' לפי המדרש לאיכה.
במסגרת הדיון בערך "בירת מלכא דבית לחם יהודה", דן שמואל קליין באגדת חז"ל, ומציע כי שני השמות המופיעים בשתי הגרסאות השתמרו זה לצד זה, ויש לזהות את בירת מלכא בחורבת אל-בירה, ואת בירת ערביה בחורבת ערוב.
לפי מזר יש לזהות את קריית ערביה זו עם בירת ערבא דבית לחם יהודה, הנזכרת באגדת המשיח, אשר ייתכן שמקומה בח'רבת ע'ריב או בסמוך לה, בין ארטאס ובין אלערוב, בקרבת בית לחם.
מערכת מסתור ליד עין ערוב
אפשרות נוספת היא שמקומו של היישוב הקדום הוא ב"ח'רבת ערביה" שמצפון לכפר בני נעים, הנזכרת במפת הקרן הבריטית לחקר ארץ ישראל, ואשר קרובה יותר לעין גדי.
בספטמבר ואוקטובר 2015 הרסו פלסטינים בכלים כבדים את אתר העתיקות של מערכות המסתור באלערוב שמדרום לגוש עציון.
ההרס גונה והושווה להריסת העתיקות שמבצע דאעש בעיראק וסוריה.
קריית צאנז היא שכונה חרדית בירושלים, צפונית לשכונת קריית בעלז.
גובלת בשיכון חב"ד, קריית בעלז ועזרת תורה.
השכונה נוסדה על ידי הרב יקותיאל יהודה הלברשטאם, האדמו"ר מצאנז, כשכונה כלל-חרדית, והיא המקבילה לקריית צאנז בנתניה.
במרכז השכונה נמצאים בתי כנסת מרכזיים למגזרים השונים - בית המדרש המרכזי של חסידי צאנז, בית המדרש "אהבת תורה" הליטאי ובית הכנסת "מגן אברהם" הספרדי.
רב השכונה הראשון היה המו"צ הרב שלום אייזנברגר, מונה לתפקיד על ידי האדמו"ר יקותיאל יהודה הלברשטאם.
לימים מינה האדמו"ר את חתנו הרב דוב וייס לכהן כרב השכונה וכן כרבם של חסידי צאנז בירושלים, כאשר במקביל ממשיך הרב אייזנברגר לשמש כמו"צ בשכונה.
לאחר מות האדמו"ר יקותיאל יהודה הלברשטאם והתמנות בנו, האדמו"ר הנוכחי, לממלא מקומו, הוחזר הרב שלום אייזנברגר לשמש כרב השכונה מטעם החסידות.
הרב דוב וייס אינו משתייך לחסידות צאנז ומכהן כרב השכונה הרשמי מטעם המועצה הדתית בירושלים, הוא עומד בראש המוסדות המרכזיים בשכונה, בית הכנסת "באר מים חיים" בשכונה, וכן ישיבה גדולה "תורת חיים" וכוללי אברכים.
וכן על שמות ספריהם של אדמו"רי צאנז: "דברי חיים" - על שם ספרו של מייסד שושלת חסידות צאנז רבי חיים הלברשטאם, ו"שפע חיים" - על שם ספרו של האדמו"ר מצאנז-קלויזנבורג רבי יקותיאל יהודה הלברשטאם.
בעשור הראשון של המאה ה-21 התרחבה השכונה לכיוון כביש רמות, ונוסף בה רחוב "דורש טוב", שם נוסד בית כנסת מרכזי של חסידות סלאנים בישראל.
כמו כן נפתח כביש חדש שמחבר בין כביש רמות לקריית בעלז.
פתיחת הכביש הייתה מלווה במאבקים מצד חלק מהתושבים שלא רצו שהכביש יהפוך את השכונה לסואנת.
קריית שומרי אמונים היא שכונה בירושלים אשר הוקמה עבור חסידי שומרי אמונים בתחילת שנות ה-60 של המאה העשרים.
הקריה נבנתה בסמוך לשער מנדלבוים, בין הרחובות שבטי ישראל ושמואל הנביא ובין השכונות בתי אונגרין ובית ישראל.
רחובה הראשי של הקריה נקרא "שומרי אמונים".
השכונה הוקמה בידי האדמו"ר אברהם חיים ראטה שכונה בתחילה האדמו"ר מברגסז.
שם הקריה מנציח את שם החבורה שייסד אביו, רבי אהרן ראטה, שנפטר בתש"ז (1947) - "חבורת שומרי אמונים".
מאוחר יותר הוסב גם שמה של החסידות לשם זה.
האדמו"ר (נפטר ב-2012) התגורר רוב ימות השנה בבני ברק.
הוא שהה בשכונה בחודשי אלול תשרי וקיים בבית מדרשו שבקצה השכונה את תפילותיו ושולחנותיו ("טיש").
קריית מטרסדורף (בקיצור מטרסדורף) היא שכונה חרדית בצפון ירושלים.
השכונה נבנתה כשכונה בת לשכונת רוממה עילית, עמה נבנתה גם קריית אוּנְסְדוֹרף הממוקמת בגבולותיה.
בסוף שנות ה-50 ביקש הרב שמואל ארנפלד לעלות לישראל ולהקים בה קריה עבור חסידיו.
תחילה נבדקה אפשרות להקים את הקריה בבני ברק, או בכפר.
לבסוף, באוקטובר 1961, הוסכם על הקמת השכונה במערב ירושלים ומינהל מקרקעי ישראל הקצה את השטח לשכונה.
טקס הנחת אבן הפינה להקמת השכונה נערך ב-25 באפריל 1963. בשלב ראשון נבנו 180 יחידות דיור.
השכונה נקראת על שם העיר מטרסדורף בהונגריה (כיום מטרסבורג באוסטריה), שם שכנה קהילה יהודית מפורסמת, אחת משבע קהילות.
הרב שמואל ארנפלד (יידיש: ערנפעלד) התמנה לרבה הראשי של העיר ההונגרית מטרסדורף בשנת תרל"ז (1877), בה הקדיש את חייו לטיפוח הקהילה ולחיזוק הישיבה בעיר.
בישיבתו 'הרביץ' תורה בדרכו המיוחדת, ששאפה להבנה בהירה של התלמוד ולמיצוי ההלכות שבו.
לאחר פטירתו של הרב שמואל ארנפלד, מילא בנו, הרב שמחה בונים ארנפלד, (מחבר הספר "מענה שמחה"), את מקומו ברבנות העיר.
נכדו, הרב שמואל ארנפלד, היה אף הוא רב במטרסדורף עד שנת תרצ"ח (1938), אז היגר לניו יורק וייסד שם את ישיבת מטרסדורף.
בסוף שנות ה-50 ייסד בירושלים את השכונה החרדית קריית מטרסדורף.
רחובה הראשי של השכונה נקרא 'פנים מאירות' על שמו של הספר 'פנים מאירות' המכיל מאגר של שאלות ותשובות הלכתיות אותו חיבר הרב מאיר איזנשטט.
ברחוב פנים מאירות ממוקם מקווה הטהרה של קריית מטרסדורף.
אל רחוב פנים מאירות מתחבר רחוב הרב זלמן סורוצקין שהוא רחובה הראשי של שכונת אונסדורף אך הבניינים הראשונים הרחוב מוגדרים בשטחה של קריית מטרסדורף.
במפגש הרחוב פנים מאירות עם כיכר הרב קליין ממשיך הרחוב ולכל אורכו הוא נקרא המ"ג, רחוב זה הוא רחובה הראשי של שכונת רוממה המורחבת.
השכונות הגובלות במטרסדורף הן שכונות אונסדורף ורוממה המורחבת.
השכונה ממוקמת בסמוך לשכונות חרדיות רבות אך הן אינן בעלות גבול משותף בהן שכונות קריית בעלז, קריית צאנז ושיכון חב"ד.
בתי הכנסת המרכזיים של מטרסדורף ממוקמים בקומפלקס הבניינים של מוסדות "מענה שמחה" אשר ברחוב פנים מאירות 1. המקום מורכב מבית הכנסת "היכל שמואל" לפי נוסח אשכנז, ובית הכנסת הכולל "שטיבלאך" הנושא את אותו שם ומכונה "ספרד" על שם נוסח התפילה במקום.
במקום פועל גם תלמוד תורה ותיק בשם "מענה שמחה" וכן ישיבתו של הרב יצחק יחיאל עהרנפלד שמשמש גם רבה של הקריה ישיבת בית שמואל.
בסמוך למוסדות אלו ממוקם גם בית הספר של בנות חסידות ויז'ניץ.
רחובותיה של שכונת מטרסדורף, כמו גם שאר רחובותיהן של השכונות החרדיות הסובבות את מטרסדורף, נסגרים לתנועת כלי רכב בשבתות ובחגים.
חלק מהמשפחות המתגוררות בשכונה נמנה עם הזרם הליטאי מתוכן כאלה שבאו מרקע ישראלי, וכאלה שאבות המשפחה הם תלמידי הרב שיינברג שמקורן מארצות הברית.
בשנת 2022 נפתחה קבוצת וואטסאפ בשם "המטרסדורפאים", בה משתתפים כ-160 מבוגרי השכונה ילידי 1965–1990, ומועלים בה זכרונות ועדכונים מהוויי השכונה.
אחד המבנים הבולטים בשכונה הוא ישיבת תורה אור שנוסדה על ידי הרב חיים פינחס שיינברג בשנת 1960. הישיבה בולטת כמרכז תורני וכן בלטה עקב אישיותו המכובדת של ראש הישיבה.
בשכונה התגוררו ומתגוררים רבנים, ראשי ישיבות ואישי ציבור, ובהם שלמה לורינץ, אברהם יוסף לייזרזון והרב אורי זוהר.
רבה של הקריה הוא הרב יצחק יחיאל ארנפלד, ראש ישיבת בית שמואל.
בית כנסת אהל דוד ואלימלך
בית כנסת וישיבת תורה אור
בית הספר 'בית יעקב מטרסדורף'
קריית ספר היא הוצאה לאור שהוקמה בשנת 1933 על ידי שלום סטפנסקי (סיון), ופרסמה ספרי שירה, ספרי לימוד, ספרי עיון וספרי ילדים מקוריים, אך נודעה במיוחד בהוצאה לאור של המילונים והקונקורדנציה לתנ"ך של אברהם אבן-שושן.
קריית ספר פעלה בראשיתה כחנות למכירת ספרים בצומת האיקסים בירושלים, והייתה המפיץ הבלעדי של הוצאת דביר בעיר.
באמצע שנות ה-50 עברה ההוצאה לבית המעלות.
בשנות ה-60 עבד אברהם סיון לצד אביו בניהול ההוצאה.
לאחר פטירתו של שלום סיון בשנת 1978, המשיך בנו אברהם סיון לנהל את ההוצאה.
בשנת 1979 פתחה ההוצאה מרכז הפצה בתל אביב בכיכר מלכי ישראל, נוסף על המרכז ברחוב אלנבי.
באותו זמן שכנו משרדי ההוצאה בירושלים ברחוב ארלוזורוב.
סיון ניהל את ההוצאה תחילה בישראל ולאחר שעבר לחוץ לארץ ניהל את ההוצאה משם.
על רקע מאבק משפטי עם יורשי אברהם אבן-שושן נסגרו משרדי ההוצאה בישראל בסביבות שנת 1996 ועסקיה הופעלו מחוץ לארץ.
משלב זה פעל סיון תחת חברות הרשומות מחוץ לישראל ולא תחת הוצאת קריית ספר ונמנע מלהעביר תמלוגים כלשהם ליורשי אבן שושן.
עם פסיקת בית המשפט לטובת יורשי אבן שושן בסכסוך שלהם עם הוצאת קריית ספר, הקיץ הקץ על ההוצאה.
בין ספרי השירה שהוציאה היו ספרים של שמעון כשר בשנת 1938, של נח פניאל ושל יצחק שלו.
ספרי הילדים כללו בין השאר ספרים של צבי ליברמן, אפרים די-זהב ובלהה יפה שיצאו בתחילת שנות ה-40. בשנת 1939 הוציאה קריית ספר ספרי לימוד ערבית של ד"ר יוחנן קפליבצקי.
בשנת 1961 הוציאה קריית ספר חוברת מיוחדת של הפואמה "באבי יאר" של יבגני יבטושנקו.
קריית ספר גם הדפיסה במהלך השנים ספרים של החברה לחקר המקרא.
בשנת 1964 הוציאה קריית ספר את אנציקלופדיית לארוס לנוער בכרך אחד.
בשנת 1979 הוציאה קריית ספר את : "אוצר המילים", (מילים, צירופים ואמרות מסודרים לפי תחומי משמעות) בעריכת ד"ר צבי רדי ותכנון מדעי של פרופ' חיים רבין.
בעבודה על עריכת ספרי הילדים נוצר קשר בין ההוצאה לבין אברהם אבן-שושן ובשנת 1943 הם התחילו בעבודה על הכנת "מילון חדש" של אבן שושן שכרכו הראשון יצא לאור בשנת 1947 וכרכו החמישי והאחרון יצא בתחילת 1952. עד שנת 1964 נמכרו מהמילון מעל מאה אלף עותקים.
בהמשך יצאו לאור בקרית ספר עוד מילונים של אבן שושן, מילון בית הספר ומילון עממי (בשיתוף דב ירדן) וכן קונקורדנציות לתנ"ך.
המילונים היו לספינת הדגל של ההוצאה למשך שנים רבות.
לקראת הוצאת המילון פתחה ההוצאה בית דפוס של ארבעה פועלים במקור ברוך.
בשנות ה-60 הפעיל בית דפוס גדול של 80 פועלים בגבעת שאול.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 ניהל אברהם סיון מאבק משפטי נגד הוצאת מילון זק, בטענה שמדובר בהעתקה של מילון אבן שושן.
בעקבות זאת, ביקש סיון לדחות את תשלומי התמלוגים ליורשיו של אבן שושן.
משהדחיות תכפו, דרש עורך דינם של יורשי אבן שושן לקבל באופן מיידי את התמלוגים ולא הם יבטלו את ההסכם עם הוצאת קריית ספר להוצאת המילונים.
בעקבות זאת הגיע הסכסוך לבית המשפט ובנובמבר 1994 קבע השופט אורי שטרוזמן שבינתיים תמשיך ההוצאה להוציא לאור את המילונים עד לבירור של בית המשפט האם ניתן לבטל את החוזה.
בסוף שנת 1998 הוציאה השופטת אסתר חיות צו מניעה קבוע האוסר על הוצאת קריית ספר להפיץ את המילונים והקונקורדנציה של אבן שושן, וצו זה אושר בבית המשפט העליון.
בכך בא הקץ על הוצאת קריית ספר.
זכויות היוצרים לפרסום המילונים שחוברו על ידי אברהם אבן-שושן הועברו בשנת 1999 להוצאת המילון החדש.
קריית נוער היא ישיבה תיכונית עיונית השייכת לזרם הציוני דתי ומשכנה בשכונת בית וגן שבירושלים.
ראש הישיבה הוא הרב משה לינצ'נר.
בראשית דרכה של קריית נוער היא נקראה מתיבתא "מרום ציון".
היא הוקמה בירושלים בשכונת בית וגן, באותה המתכונת של "מתיבתא תורה ודעת" בארצות הברית.
מייסד הישיבה היה הרב אלכסנדר לינצ'נר, תלמידו וחתנו של הרב שרגא פייבל מנדלוביץ מייסד ישיבת "תורה ודעת".
חזונו של הרב מנדלוביץ היה להקים ישיבה כדוגמת תורה ודעת גם בישראל, חתנו הרב לינצ'נר פעל להגשמת חזונו אחרי מותו.
המתיבתא נפתחה בשנת הלימודים תשי"ד (1953-1954), כשלצידה מכון קלארק ללימודי מקצוע דפוס, לתלמידי המתיבתא.
בשנים הראשונות קיימה הישיבה קייטנות לתלמידים בקיץ.
בשנת 1957 הוחל בהרחבת הישיבה ושמה שונה מ"מרום ציון" ל"קריית נוער".
בספטמבר 1957 הונחה אבן פינה לקריית נוער במשכנה החדש.
בינתיים התקיימו לימודי הנגרות במבנה שכור בתל ארזא ובית המלאכה למסגרות היה במקור ברוך.
קריית הנוער התפתחה לאורך כ-25 שנה כשעל עבודת תכנון מבני הקריה ניצחו האדריכלים והשותפים אריאל מייזליץ ושלמה פלד.
בשנת 1961 נחנך בית כנסת חדש בקריה במקום בית הכנסת הישן שהיה צר מלהכיל את 300 תלמידי הקריה.
בשנת תשכ"ב הייתה קריית נוער לישיבה התיכונית הראשונה לפתוח מגמה ריאלית.
בשנות ה-60 היו בקרית נוער שתי ישיבות: ישיבה תיכונית עיונית, מרום ציון, וישיבה מקצועית של אורט.
מגמות הישיבה המקצועית היו נגרות, מכניקה, דפוס, אלקטרוניקה ואלקטרומכניקה בנוסף הפעילה קריית נוער מדרשה להכשרת מורים למלאכה.
המתיבתא קלטה תלמידים רבים ממעברות וערי פיתוח ברחבי ישראל.
הישיבה הציגה את תלמידיה כיוצאי משפחות מקופחות בעלי אינטליגנציה גבוהה יחסית ושללה את הטענה שהיא קולטת "נוער שוליים".
ראש הישיבה הראשון היה הרב אליהו קושלבסקי, שעלה לצורך כך מארצות הברית.
בשנת 1959 הוא מונה לרב העיר באר שבע.
בשנות ה-60 כיהן כראש הישיבה הרב אברהם רביץ.
בצוות הישיבה כיהנו גם הרב ישעיהו הדרי, הרב שלמה זלמן הבלין, הרב יוסף סגל והרב אריה וינברג.
מנהל הקריה היה יעקב לשינסקי.
בשנת 1958 הצטרף לצוות המחנכים הרב רפאל דוד אוירבך, אחיו של הרב שלמה זלמן אוירבך.
בהמשך, אחרי עזיבת הרב רביץ, הוא מונה לראש הישיבה התיכונית, שכיהן בו עד שנת 1979. במקביל כיהן הרב משה לינצ'נר, בנו של מייסד הישיבה הרב אלכסנדר לינצ'נר, בתפקיד ראש הישיבה המקצועית.
לאחר עזיבתו של הרב אוירבך, אוחדו שתי הישיבות, והרב משה לינצ'נר החל לעמוד בראשות הישיבה כולה.
מ"מ ראש הישיבה כיום הוא הרב מאיר לינצ'נר בנו של הרב משה.
סגן ראש הישיבה הוא הרב אלימלך יעקב, מנהל הישיבה התיכונית היום הוא הרב אביחי חרזי.
האלוף פולי מרדכי - מתאם פעולות הממשלה בשטחים ודובר צה"ל לשעבר
הרב ד"ר אברהם ליפשיץ - ראש חמ"ד ומזכ"ל בני עקיבא לשעבר (שימש כמדריך פנימייה)
מני מזוז - לימים היועץ המשפטי לממשלה ושופט בבית המשפט העליון
אברהם נובוגרוצקי - מנכ"ל אפריקה ישראל
צבי קצובר- ראש מועצת קריית ארבע
שי אלון - ראש המועצה המקומית בית-אל
אשר קרביץ - סופר ישראלי, מרצה לפיזיקה ולמתמטיקה ועוד.
מאיר הראל טפסר( בדימוס ) בכבאות והצלה.
מ"מ נציב כבאות והצלה .
קריית ספיר הוא אזור תעשייה הממוקם בדרום-מזרח העיר נתניה הקרוי על שמו של פנחס ספיר.
הוא תחום מדרום על ידי כביש 553, ממערב על ידי כביש החוף, מצפון על ידי אצטדיון נתניה וממזרח על ידי מסילת החוף.
שטח אזור התעשייה הוא כ-5,000 דונם, והוא אזור התעשייה הגדול ביותר בנתניה, ואחד הגדולים ביותר בישראל.
בזכות זאת, הוא מושך אליו עובדים רבים מכל יישובי האזור.
האזור קרוי לעיתים גם "אזור התעשייה פולג", "אזור התעשייה הדרומי", וגם "אזור התעשייה החדש", עקב העובדה שמצפון אליו נמצאת קריית אליעזר המשמשת גם היא כאזור תעשייה שהוקם לפני קריית ספיר, ומוכרת גם כ"אזור התעשייה הישן".
טקס חנוכת אזור התעשייה נערך ב-28 באוקטובר 1951, בנוכחות שר המסחר והתעשייה דב יוסף, ראש העירייה עובד בן עמי, נציג שגריר ארצות הברית ולואיס הרצברג מניו יורק, שהוביל קבוצת משקיעים שהקימה את המפעל הראשון שהוקם בו, מבשלת הבירה "מבשלת שיכר לאומית", והאורחים הוזמנו לאחר מכן גם להנחת אבן הפינה למפעל.
הייצור במפעל החל באמצע 1953 מבשלת שיכר לאומית ("אביר") גדלה במהירות וכבשה לעצמה מקום של כבוד בשוק המקומי.
בשנת 1985 נמכרה החברה לחברת טמפו.
שטח אזור התעשייה היה אזור של דיונות חול בבעלות קרן קיימת לישראל, שלא היה ראוי לעיבוד חקלאי, ונמסר לעיריית נתניה.
התכנון כלל גם הקצעה של 400 דונם לטובת שטחים ירוקים, גנים ציבוריים, מערכת כבישם ודרכי גישה.
בנוסף הוכרז על הקמת תחנת רכבת מדרום לאזור, שתשרת גם את עובדיו (לימים תחנת הרכבת בית יהושע.
בשנת 1965, הוקם מפעל 'אביק' לייצור מוצרים פרמצבטיים ווטרינריים.
בשנת 1988 חברת טבע רכשה את 'אביק'.
המפעל הפך לאתר ייצור מרכזי של חברת טבע בישראל.
החל מהעשור השני של המאה ה-21 עיקר הפעילות באתר היא של מחקר ופיתוח תרופות.
בשנת 1966, הוחל בפיתוח כל האזור כאזור תעשייה, כחלק מהקמת קריית נורדאו ופיתוח אזור דרום נתניה, כולל הכשרת מגרשים נוספים לבנייה וסלילת כבישים.
בשנת 1975, הוקם מפעל עסיס ממזרח למפעל טמפו.
בשנת 1988 רכשה חברת אסם את פעילות החברה.
רוב קווי הייצור של עסיס הועברו למפעל בבית השיטה שהבעלות בו התחלק בין אסם והקיבוץ.
המפעל של עסיס בנתניה נסגר ובשנת 2001 נמכר המתחם תמורת 75 מיליון שקל לחברת גנדן השקעות, שהקימה במקום פאוור סנטר "סיטי פולג".
שנמכר מאז לקבוצת ביג מרכזי קניות וחברת נצבא.
בשנת 2012, מכרה קבוצת ביג את חלקה במרכז לנצבא תמורת 258 מיליון שקל.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 הוקם "פארק שיאים" בצידו הצפון מזרחי של אזור התעשייה, המשמש לפעילות של תעשיות קלות, שבבים ואלקטרוניקה.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 חלה תפנית בפעילות באזור שקיבל צביון של הייטק, מסחר, מחקר ופיתוח.
שהתבטאה בבנייה חדשה, שיפור חזיתות (בעיקר בשדרות גיבורי ישראל), הריסת מבנים ישנים, חדירת עסקי הייטק ובתי מסחר מגוונים.
החל מתחילת שנות ה-2000, קריית ספיר מאופיינת על ידי שילוב בין התעשייה ששלטה באזור בעבר, ובין בתי מסחר, מסעדות וחברות היי-טק שהתפתחו במקום בעשור הראשון של המאה ה-21, והאזור נמצא בתנופת בנייה והרחבת פרויקטים מסחריים.
לאורך שדרות גיבורי ישראל קיימת פעילות משולבת של מרכזי קניות עתירי שטח כגון: "סיטי פולג", "איקאה", "מרכז יכין", רשתות מזון שונות, ובנקים.
ברחוב יד חרוצים, מכיוון דרום ועד 'פארק שיאים', קיים ריכוז גבוה יחסית של מוסכים מפעלי בטון ושיש.
חברות היי-טק רבות התמקמו בקריית ספיר ובהן סיסקו, אלביט מערכות, סיירן, אורביט טכנולוג'יס, HP, טאואר סמיקונדקטור ואופק צילומי אויר.
גם חברות כמו סלקום, קבוצת דלק, סונול, ושירביט חברה לביטוח קבעו את משרדיהן בקריית ספיר.
באפריל 2001 נפתח סניף ראשון של רשת הריהוט הביתי איקאה בישראל, בקריית ספיר.
ב-5 בפברואר 2011 פרצה שרפה בסניף, והסניף נשרף כליל.
הסניף נבנה מחדש, ונפתח ב-6 במרץ 2012.
בנובמבר 2012 נחנך בקצהו הצפוני של אזור התעשייה ספיר, אצטדיון נתניה המכיל 13,610 מקומות ישיבה.
באותה עת נחנך בסמוך גם סניף של רשת רמי לוי שיווק השקמה כחלק מהמרכז המסחרי "רוגובין פדרמן" בנובמבר 2016 נחנך במקום גם מתחם בתי קולנוע של רשת סינמה סיטי.
במרץ 2001, אושרה הקמתה של תחנת הרכבת נתניה - ספיר בחלקו המזרחי של אזור התעשייה, בסמוך למתחמים Y ופולג, ביוזמת עיריית נתניה.
בספטמבר 2002 אושרה גם הכפלת מסילת החוף, משתי מסילות לארבע במקטע חיפה-תל אביב.
זאת במטרה כי בארבע המסילות רכבת ייסעו במקביל רכבות פרווריות ובינעירוניות.אך התחנה נפתחה רק בנובמבר 2016. נכון לשנת 2022 בתחנה עוצרת רק רכבת אחד בכל שעה, בכל כיוון, בקו בנימינה - אשקלון.
ביולי 2005, אושרה תוכנית להארכת נתיבי איילון צפונה בצמוד לתוואי מסילת החוף בצמוד לקריית ספיר ממערב.
אולם התוכנית הוקפאה אחר כך.
ערי הבירה הוא קומפלקס של שני גורדי שחקים וחלק מחבר בן 17 קומות הנמצא במוסקבה סיטי, מרכז העסקים הבינלאומי של מוסקבה.
מגדל "מוסקבה" - בן 73 קומות ומתנשא לגובה של 301.6 מטר.
הוא היה הבניין הגבוה באירופה עד 2012, עם חנוכת מגדל השארד באנגליה.
מגדל "סנקט פטרבורג" - בן 65 קומות וגובה של 257 מטר.
בניין משרדים נוסף שהוא החלק המחבר בקומפלקס, בן 17 קומות.
בקומה הראשונה של בניין המשרדים ממוקמת מסעדה איטלקית Tutto Bene, מסעדת BAMBOO.BAR בעלת שתי קומות, ומסעדת Grand Урюк Berezka.
בדצמבר 2024 פורסם שבתקופות שונות רכשו קרובי משפחה של נשיא סוריה לשעבר בשאר אל-אסד לפחות 19 דירות במתחמי מגורים בשטח מוסקבה סיטי, מתוכן 18 בקומפלקס ערי הבירה.
קריית שמואל היא שכונה בטבריה, מצפון לעיר העתיקה, שנוסדה בשנת 1925 על קרקע של חברת פיק"א.
בתחילת המאה ה-20 רכשה יק"א מעל 100,000 דונם של אדמה בין נצרת וטבריה לצורך התיישבות יהודית.
בין השאר נרכש גם השטח של קריית שמואל, הנמצא מצפון לעיר העתיקה של טבריה.
בשנים אלו נתנה רשות לבנות מחוץ לחומות העיר העתיקה ובעקבות זאת נעשו ניסיונות להקים שכונה על אדמות יק"א מצפון לעיר והוכנה תוכנית לשכונה על ידי האדריכל קנטור.
תוכניות אלו הוקפאו במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ב-27 בפברואר 1919 נוסדה חברת "אחוזת בית" שמטרתה הייתה להקים שכונה על אדמות יק"א.
ב-1920 נבחר ברוך בן-טובים, מנהל סניף אפ"ק בטבריה וחבר מועצת העיר, ליו"ר החברה.
תוכנית לשכונה הוכנה במקור על ידי קנטור, אבל המתיישבים לא היו מרוצים מהתוכנית ואשר זליג ארליך, מזכיר חברת אחוזת בית פנה במאי 1920 להנהלת המשרד הארצישראלי בבקשה למנות אדריכל שמתמצא בתכנון פרברים עירוניים כדי שיתכנן את השכונה המיועדת מחוץ לחומות.
ארתור רופין מנהל המשרד הארץ ישראלי הציע את הפרופ' פטריק גדס שהכין תוכנית חלופית, יחד עם יוסף טישלר.
בהמשך החליף יהושע סלנט את גדס וטישלר.
בסוף שנת 1920 דווח שמדידות השטח עומדות להסתיים וכי תתקיים הגרלת מגרשים בין המתיישבים.
בשטח השכונה הוקצה מגרש גדול לצורך בית החולים על שם שוויצר.
אולם הבנייה התעכבה בגלל שלרוכשי המגרשים לא היה כסף לבנות מגרשים ולא היו הלוואות זמינות לבנייה.
ב- 31 ביולי 1922 הודיע הנציב העליון סר הרברט סמואל במכתב לבן-טובים על הסכמתו לקריאת השכונה של שמו, "קריית שמואל".
ב-26 בנובמבר 1922 התקיים טקס הנחת אבן הפינה לשכונה, במעמד הנציב העליון ורעייתו.
התוכנית כללה בנייה של 197 בתי מגורים על מגרשים של 1.5 דונם, בית עם, בית מרחץ, בית כנסת, בית חולים אזור מסחרי ושוק.
בדצמבר 1922 החליטה החברה על סלילת כבישי השכונה בעבודה עברית.
ביוני 1923 הושלם הרישום בטאבו של שטח השכונה.
כבר בשנת 1923 הוחל בעשיית סידורים לאספקת חשמל לבתי השכונה.
תחילה בקש ועד השכונה לקבל חשמל מהעירייה, אולם הממשלה אסרה זאת בגלל שהזכיון לאספקת חשמל ניתן באופן בלעדי לרוטנברג.
בנובמבר 1924 הוחל בהקמת תחנת חשמל בדרום השכונה.
בגלל הקרבה של קריית שמואל לתחנת החשמל, היא הייתה מהשכונות הראשונות בטבריה שנהנו מחשמל.
ב-2 באוקטובר 1938 אירע בשכונה אסון הטבח בטבריה, שבו נהרגו 19 יהודים.
בית הכנסת המרכזי (בו נרצח השמש בטבח של 1938)
בית ספר "ארליך" על שם מנהלו אשר זליג ארליך
שכונת קריית עבודה היא שכונת מגורים במרכז חולון, הממוקמת בין הרחובות סוקולוב, חנקין, ההסתדרות, פיכמן, הופיין ואחד במאי.
אבן הפינה בשכונה הונחה ב-27 בפברואר 1936. שכונה זו היא מהוותיקות בחולון ומהווה שכונה מרכזית בעיר.
על פי השנתון הסטטיסטי של עיריית חולון לשנת 2014, בשנת 2013 התגוררו 14,000 תושבים.
קריית שלמה הוא מוסד גריאטרי-שיקומי בישראל, הפועל במסגרת בית חולים סיעודי.
המוסד מעניק טיפול למטופלים עם מצבים רפואיים מורכבים, פסיכוגריאטריים ותפקודיים, ומשלב גישה שיקומית וצוות רב־תחומי.
קריית שלמה ממוקמת סמוך למושב בני ציון, בתחום המועצה האזורית חוף השרון.
בבית החולים קריית שלמה פועלות מספר מחלקות ואגפים:
מחלקות שיקום גריאטרי – בשיתוף קופות החולים
מחלקות לאשפוז תחלואה משולבת (אשפוזית) – התמכרויות בשילוב הפרעה נפשית ותפקודית, וכן מצבים סיעודיים (באישור משרד הבריאות – ברה"נ)
מחלקות בתיאום משרד הרווחה לדרי רחוב ולמכורים
מחלקה סיעודית – לאשפוז קשישים סיעודיים, חולים כרוניים וחולים לאחר מחלה, ניתוח או אשפוז ממושך בבית חולים כללי, הזקוקים לשיקום.
מחלקה לתשושי נפש – לאשפוז קשישים הסובלים מדמנציה ואלצהיימר וכן צעירים עם ירידה קוגניטיבית, תחת השגחה רפואית ופרא־רפואית.
אדמות "גן שלמה" נרכשו ב-1933 ונקראו על שם הרב שלמה הכהן אהרונסון, רבה הראשי הראשון של תל אביב.
המוסד הוקם ב-1949 כחלק מתוכנית מלב"ן ("מוסדות לטיפול בעולים נחשלים" - תוכנית לטיפול בצורכיהם של עולים חדשים נכים, קשישים וחולים במחלות כרוניות) בשם "גן שלמה - רעננה" ובסביבות 1955 שונה שמו לקריית שלמה.
אולם ב-1976 עדיין נקרא בציבור "בית חולים לחולי נפש גן שלמה".
במתכונתו הנוכחית פועל המוסד מאז 1988.
קריית צאנז טבריה היא שכונה חרדית-חסידית, השוכנת בטבריה עילית.
ומשמשת כריכוז לחסידי צאנז קרלין ועוד קהילות ובעיקרה נוסדה עבור חסידי צאנז.
קריית צאנז בטבריה הוקמה בשנת ה'תשע"ב, ונחנכה באלול ה'תשע"ד, ספטמבר 2014.
ברחובות הסמוכים לקריה נקנו עוד מאות דירות על ידי משפחות מחסידות צאנז, קרלין ומחסידויות אחרות.
קריית משה היא שכונה ברחובות שהוקמה בשנות השישים של המאה ה-20. השכונה נקראת על שמו של מייסד מפלגת מפד"ל משה חיים שפירא.
השכונה גובלת בפארק התעשיות רכטמן.
מצפון לשכונה נמצאת רחובות ההולנדית שנוסדה ב-2001. בשנת 2012 הוקמה רחובות הצעירה, שנמצאת מדרום לשכונה.
בשנת 2020 הוקמה חצרות המושבה שנמצאת ממזרח לקריית משה.
השכונה מחוברת לכביש 410 (דרך הים).
בתקופת המשנה והתלמוד התקיים במקום יישוב יהודי בשם זרנוקה.
חוקרים רבים סבורים שזרנוקה הייתה היישוב היהודי ממנו יצא החכם ר' חייא בר זרנוקי, המוזכר בתלמוד הבבלי.
במקום נמצאו חרסים מהתקופה הרומית-ביזנטית.
בתקופה הממלוכית היה זרנוקה כפר במחוז עזה וכן בתקופה העות'מאנית.
עד 1948 התקיים במקום הכפר הערבי זרנוגה.
המסגד של הכפר נותר במקום גם לאחר פינוי הכפר.
בבתים הנטושים וסביבם הוקמו מעברות זרנוגה א' וב', שאליהן הגיעו בשנות ה-50 עולים מצפון אפריקה וניצולי השואה.
השכונה הוקמה בשנות השישים של המאה ה-20 לאחר פינוי זרנוגה.
בשנות השבעים הגיעו לשכונה גם עולים מברית המועצות.
בשנות ה-90 הגיעו עולי אתיופיה לשכונה בעקבות מבצע שלמה.
בקרב העדה זכתה השכונה לכינוי "אדיס הקטנה".
השכונה אומצה על ידי הפדרציה של ניו יורק ותרמה לה.
בין 2008 ל-2018 קטנה אוכלוסיית השכונה בכ-10 אחוזים.
באוקטובר 2019 אושרה תוכנית מועדפת לדיור (תמ"ל) עבור השכונה שכוללת 1,500 דונם.
על פי התוכנית ייהרסו כ-1,400 דירות קיימות, וייבנו 10,000 חדשות שחלקן על קרקע בשכונה וחלקן יחידות דיור על קרקע משלימה.
במסגרת ההתחדשות העירונית ערכו משרדי האוצר והשיכון ורשות מקרקעי ישראל פיילוט שבו חלק מהכספים ממכירת קרקעות מושקעים בקרן ייעודית למימון פרויקטים של פינוי בינוי בשכונה.
על פי תוכניות העירייה אוכלוסיית השכונה תגדל ל-35 אלף נפש.
בספטמבר 2024 נהרסו שני מבנים ראשונים במסגרת פרויקט פינוי-בינוי.
נכון ל-2023 בשכונה מתגוררים 6,500 תושבים.
יותר מ-55% מתושבי השכונה הם עולים ותיקים מאתיופיה.
במהלך השנים סבלה השכונה מעוני ופשע.
בשנת 2004 נרצח בשכונה נער.
ב-2005 רצח נער בן השכונה נערה ברחובות.
ביולי 2014 נדקרו למוות שני צעירים בקטטה בשכונה ובפברואר 2015 נהרג אדם בפיצוץ רכב.