tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לשיטת טיפול זו מתאימים מטופלים בעלי מוטיבציה גבוהה לטיפול, המסוגלים לחשוב במונחים של רגש, והמגיבים היטב להצעת פירוש.
מטופלים שהמטפל מרגיש שתידרש עבודה ממושכת כדי שירצו בשינוי, כאלה עם מערכת הגנות נוקשה, עם העברות אינטנסיביות או עם חשש מהתפתחות של תלות, אינם מתאימים לטיפול.
כמותם, לא מתאימים לטיפול גם חולים שעשו ניסיונות התאבדות חמורים, חולים התלויים בסמים או באלכוהול, חולים הסובלים מתסמינים טורדניים חמורים, תסמינים פוביים, או כאלו הנוהגים בדפוסים של החצנת התנהגות ("Acting out").
גם חולים הסובלים מדיכאון מז'ורי או מהפרעות מן הספקטרום הפסיכוטי אינם מתאימים לטיפול.
במהלך הטיפול, על המטפל לזהות את תהליך ההעברה מוקדם ולתת פירוש לכל העברה שלילית.
בשלב הבא, המטפל צריך לקשור את ההעברה ליחסים עם ההורים.
תאריך הסיום של הטיפול נקבע מראש, אך אורך הטיפול שונה בין טיפול לטיפול, והחולים עובדים גם על תחושות האבל והכעס הקשורות לסיום הטיפול.
פסיכותרפיה מוגבלת זמן: שיטת מאן
פסיכותרפיה קצרת מועד זו פותחה באוניברסיטת בוסטון על ידי ג'יימס מאן.
אורכה 12 פגישות בדיוק, יחד עם מפגש אינטייק מקדים.
הפגישות ממוקדות בנושא מרכזי מוגדר אחד.
שמאובחן ומוגדר בתחילת התהליך ככאב כרוני המלווה את האדם מתחילת חייו.
מבחינה פסיכולוגית, מאן מתבסס בעיקר על הגישה הפסיכודינמית והגישה האקזיסטנציאליסטית.
מאן לא התייחס בכתביו לשאלה אילו מטופלים מתאימים לטיפול, אך הדגיש מאוד שיש להתמקד בקונפליקט מרכזי ובמשבר התפתחותי של אדם צעיר, הסובל מתלונות סומטיות רבות.
באופן כללי מתאימים לטיפול בשיטת מאן אנשים בעלי כוחות אגו חזקים, המסוגלים ליצור קשר ולהיפרד תוך פרק זמן קצר, ואנשים שבעייתם המרכזית ממוקדת וניתנת לאיתור מהיר.
לא מתאימים לטיפול בגישת מאן, אנשים הסובלים מדיכאון קליני, ממצבים פסיכוטיים חריפים, או מטופלים הזקוקים לתהליך טיפולי מתמשך יותר, בגישת יחסי אובייקט, כמו מתמודדים הסובלים מהפרעת אישיות מסוימותף, כמו הפרעת אישיות נרקיסיסטית או הפרעת אישיות גבולית.
במהלך הטיפול שולטת העברה חיובית, המופיעה בשלב מוקדם של הטיפול.
הפרידה (סיום הטיפול) מהווה אירוע התבגרותי עבור המטופל.
הסיום הצפוי מראש אמור למנוע התפתחות של תלות.
המטפל בשיטת טיפול זו הוא פעיל, תומך, מעודד, מחנך את המטופל הן באמצעות אינפורמציה ישירה, הן באמצעות חינוך מחדש והן באמצעות שימוש במניפולציות.
הקונפליקטים שעומדים במוקד הטיפול הם בעיקר קונפליקטים של תלות מול עצמאות ושל הערכה עצמית תואמת מול לא תואמת.
פסיכותרפיה דינמית קצרת טווח: שיטת דבנלו
מטרתה של שיטת טיפול זו, שפותחה על ידי חביב דבנלו באוניברסיטת מקגיל היא פתרון הקונפליקט האדיפלי, או אובדן הדרך.
מתאימים לטיפול מטופלים בעלי מודעות פסיכולוגית גבוהה, מטופלים שהייתה להם לפחות מערכת יחסים משמעותית אחת בעבר, מטופלים המסוגלים לשאת רגשות כמו חרדה, אשמה ודיכאון, מטופלים המגיבים היטב לניסיון אינטרפרטציה ולהעברה, ומטופלים בעלי מוטיבציה גבוהה לטיפול, הגנות גמישות, שאינם משתמשים במנגנוני הגנה פרימיטיביים כמו פיצול, השלכה והכחשה.
הטיפול מבוסס על גמישות, שליטה על הנטייה לרגרסיה, התערבות אקטיבית למניעה של תלות יתר במטפל, תובנה אינטלקטואלית, והתנסות רגשית ביחסי העברה.
חוויות רגשיות ואינטלקטואליות אלה הופכות לחוויות מתקנות כתוצאה מהאינטרפרטציה הניתנת בטיפול.
פסיכותרפיה מעוררת חרדה קצרת טווח: שיטת סיפנאוס
שיטה זו פותחה על ידי פיטר סיפנאוס באוניברסיטת הרווארד.
מתאימים לטיפול מטופלים שיש להם תלונה עיקרית אחת, מערכת יחסים משמעותית קודמת במהלך הילדות, יכולת לאינטראקציה גמישה עם מטפל ויכולת לבטא רגשות, תחכום פסיכולוגי ויכולת להבין פירושים, ופורמולציה פסיכודינמית ספציפית, דהיינו סט של קונפליקטים פסיכולוגיים העומדים בבסיס הקשיים של המטופל וממוקדים בקונפליקט האדיפלי.
המטפל והמטופל מגיעים לחוזה טיפולי, הקובע עבודה על המוקד הטיפולי, תוך ציפייה מינימלית לתוצאה, אך עם מוטיבציה גבוהה לשינוי פנימי (ולא רק להקלה סימפטומטית).
מטרת הטיפול היא פתרון של הקונפליקט האדיפלי.
משך הטיפול מספר חודשים, 12-16 פגישות בממוצע.
מפגש מטפל-מטופל ויצירה של ברית טיפולית.
טיפול מוקדם: התייחסות להעברה, הבהרה של הרגשות כלפי המטפל ברגע שהם מופיעים, ויצירה של ברית טיפולית אמיתית.
שאר הטיפול: התרכזות אקטיבית בקונפליט האדיפלי, שימוש חוזר בשאלות מעוררות חרדה ובקונפרונטציות.
עדות לשינוי וסיום: הדגמה של שינוי בהתנהגות המטופל מחוץ לטיפול.
פסיכרומטר הוא מכשיר מדידה השייך למשפחת המכשירים המודדים לחות והידועים כהיגרומטרים.
הפסיכרומטר הוא היגרומטר פשוט והוא מכיל שני מדחומים: אחד יבש והשני רטוב.
איוד מהמדחום הרטוב מוריד את הטמפרטורה, כך שהוא מראה את הטמפרטורה הנמוכה יותר מאשר המדחום היבש.
בטמפרטורה הנמוכה מנקודת הקפאון המצב הפוך: מכיוון שהמדחום הרטוב מתכסה בשכבת קרח, הוא מראה את הטמפרטורה הגבוהה יותר.
לחות יחסית מחושבת מתוך ההפרש בין טמפרטורת המדחום היבש לבין טמפרטורת המדחום הרטוב והעזרות בגרף הפסיכרומטרי.
פסילוציבין הוא חומר אורגני הזייתי ממשפחת הטריפטמינים שקיים בפטריות פסילוסיבין.
פסילוציבין הוא חומר פסיכואקטיבי שצריכתו יכולה לגרום לשנוי מצב התודעה, לרבות גרימת הזיות או אופוריה.
החזקה או שימוש בפסילוציבין או פסילוצין הוצאו מהחוק או הוגבלו ברוב המדינות.
בין התומכים בשימוש בפסילוציבין רואים בו כלי לשיפור תרגילים מסוימים לנפש כמו מדיטציה ופסיכותרפיה פסיכדלית.
חומר זה ניתן למצוא במאות זנים של פטריות כמו פטריות ממין הפסילוציב (Psilocybe); "פסילוציב קובנסיס" (Psilocybe cubensis); ו"פסילוציב סמילנסאטה" (Psilocybe semilanceata).
דווחו גם בידודים של החומר מזנים אחרים של פטריות.
פטריות פסילוציבין מכונות גם "פטריות קסם" או "שרומס" (shrooms).
ישנם גורמים רבים המשפיעים על טבע, משך ואינטנסיביות ההשפעה של הפטרייה, ביניהם זן הפטרייה, כמותה, הפיזיולוגיה של האדם הצורך והסביבה שבה היא נצרכת, .
פסילוציבין (O-phosphoryl-4-hydroxy-N,N-dimethyltryptamine) הוא פרו-תרופה, חומר לא פעיל שהופך לתרכובת הפעילה פארמקולוגית פסילוצין בתוך גוף האדם על ידי דפוספורילציה.
התגובה הכימית הזאת מתרחשת תחת תנאים חומציים חזקים או על ידי אנזימים המפרקים זרחה (פוֹסְפָט) בתוך גוף האדם.
פסילוציבין הוא אלקלואיד צוויטריוני מסיס במים, מסיס באופן חלקי במתנול ואתנול, ולא מסיס ברוב הממסים האורגניים.
אלברט הופמן, הכימאי הנודע שגילה וחקר את האל אס די, היה הראשון שהבין את החשיבות ואת המבנה הכימי של התרכובת הטהורה של פסילוציבין ופסילוצין.
הופמן סייע בגילוי הזה בכך שהסכים לבלוע תמצית שבודדה מפסילוציב.
פסילוציבין הוא תרכובת טבעית המצויה במינונים שונים במספר זנים ממין הפסלוסיב והפניאולוס (Panaeolus).
הנבגים של הפטריות האלה אינם מכילים פסילוציבין או פסילוצין.
כיפת הפטריה נוטה להכיל יותר חומר פסיכואקטיבי מהגבעול.
העצמה משתנה במידה רבה מאוד בין הזנים וישנו שוני אפילו בדגימות מזנים שונים שנמצאים באותה המשפחה.
פטריות צעירות וקטנות הן בעלות אלקלואידים רבים יותר וטעם מתון יותר מפטריות בוגרות וגדולות.
התפטיר בפטריה בוגרת מכיל פסילוציבין, בעוד שהתפטיר בפטריה צעירה לא מכיל כמות אלקלואידים שניתנת להערכה.
מינים רבים של פטריות המכילות פסילוציבין מכילים גם כמויות קטנות של אלקלואידים הדומים לפסילוציבין כמו ביוסיסטין (beaocystin) ונורביוסיסטין (norbeaocystin).
ברוב הזנים של הפטריות המכילות פסילוציבין יופיע סימן חבלה כחול במידה ויפגעו, בעקבות חימצון של תרכובת פנולית.
אך זו לא שיטה לזהוי או להחלטה על פוטנציאל של פטריה.
פסילוציבין עובר דפוספורילציה מהירה בגוף והופך לפסילוצין שעובד כאגוניסט חלקי בקולטן הסרטונין 5HT2A במוח ומחקה שם את האפקט של סרטונין.
פסילוצין הוא אגוניסט 5HT1A ו-5HT2A/2C .
עד כה לא נעשה שימוש רפואי בפסילוציבין, אך הוא נחקר כטיפול ניסיוני במספר הפרעות.
בשנת 1961, טימותי לירי וריצ'רד אלפרט ערכו את פרויקט הפסילוציבין של הרווארד (Harvard psilocybin project) שערך מספר ניסויים בנוגע לשימוש בפסילוציבין בטיפול בהפרעות אישיות ושימושים נוספים בייעוץ פסיכולוגי.
מחקר פיילוט שהובל על ידי פרנסיסקו מורנו חקר את האפקט של פסילוציבין על 9 מטופלים שסבלו מהפרעה טורדנית-כפייתית (OCD).
המחקר גילה כי ניתן לתת לסובלים מההפרעה פסילוציבין בבטחה.
אבל, עקב תכנון המחקר, לא הייתה אפשרות להחליט שהפסילוציבין השפיע בהקלת הסימפטומים של ההפרעה.
שני מחקרים נוכחיים חוקרים את האפשרות שפסילוציבין יכול להקל על הסבל הפסיכולוגי שמלווה למחלת הסרטן.
המחקר הראשון, בניהולו של צ'ארלס גרוב, כולל 12 חולים בסרטן סופני שמקבלים הלוצינוגן או פלצבו בשני סשנים נפרדים.
במחקר השני, בניהול רונלד גריפית' באוניברסיטת ג'ונס הופקינס, ניתן פסילוציבין בשתי הזדמנויות לאנשים "עם אבחנה של סרטן או שבעבר אובחנו כחולים ויש להם חרדות או דיכאון בעקבות המחלה".
צוות החוקרים מג'ונס הופקינס פרסמו לאחרונה קווי יסוד להובלת מחקר רפואי עם פסילוציבין והלוצינוגנים אחרים בבני אדם.
מחקר שנערך ב-2012 העלה שיש לפסילוציבין השפעה חיובית משמעותית על חולי דיכאון.
אלו תוצאות ראשוניות על מדגם קטן.
בכל מקרה הזהירו החוקרים מפני שימוש לא מבוקר.
באוגוסט 2018 מנהל המזון והתרופות האמריקאי אישר ניסוי קליני מלווה בפסילוסיבין לטיפול בדיכאון עמיד, ובספטמבר 2022 המנהל אישר ניסוי לטיפול באנורקסיה נרבוזה.
הרעילות של הפסילוציבין היא נמוכה יחסית.
בחולדות, הLD50 בצריכה אוראלית הוא 280 מ"ג לכל ק"ג, כמעט פי 1 וחצי מקפאין.
כשניתן לארנבים באופן תוך ורידי, הLD50 הוא כמעט 12.5 מ"ג לכל ק"ג (מצד שני ארנבים מאוד רגישים להשפעות של רוב הסמים הפסיכואקטיביים).
המנה הקטלנית מרעילות הפסילוציבין לבדה אינה ידועה בשימוש לצורך הנאה או בשימושים רפואיים, ואף פעם לא תועדה.
פסילוציבין מהווה בהערכה גסה כ־1% מהמשקל של פטריית "פסילוציב קובנסיס" (Psilocybe cubensis) ככה שנדרשת כמות של 1.7 ק"ג של פטריות מיובשות, או 17 ק"ג של פטריות טריות, כדי שאדם השוקל 60 ק"ג יגיע ל-280 מ"ג לכל ק"ג בגוף (ערך הLD50 של חולדות).
פסילוציבין נספג בתוך הפה והקיבה.
ההשפעה מתחילה תוך 10–40 דק' אחרי אכילת פטריה המכילה פסילוציבין, ונמשכת 2–6 שעות, תלוי בגודל המנה, בזן הפטריה, ובחילוף החומרים של האדם.
מינון אופייני לצורכי הנאה הוא 10–50 מ"ג פסילוציבין.
מצד שני, מספר קטן מאוד של אנשים רגישים לפסילוציבין בצורה יוצאת דופן כך שמנה קטנה בסביבות ה-2 מ"ג יכולה לתת השפעה שנותנת בדרך כלל מנה בינונית או גדולה.
כמו כן, ישנם אנשים שיצרכו מנה גדולה של פסילוציבין ויקבלו השפעה של מנה קטנה.
המטאבוליזם האינדיבידואלי והכימיה במוח, משחקים תפקיד גדול באופן שבו יגיב אדם לפסילוציבין.
פסילוציבין עובר מטאבוליזם בעיקר בכבד, שם הוא הופך לפסילוצין.
הוא מתפרק על ידי האנזים מונואמין אוקסידאז (monoamine oxidase).
מעכבי MAO מחזיקים את השפעת הפסילוציבין לפרק זמן ארוך יותר.
אנשים המשתמשים ב-MAOI לצרכים רפואיים או כדי לחזק את חוויית הפטריות, יחוו השפעה מאוד חזקה.
סבילות פיזית ונפשית לפסילוציבין נבנית ונעלמת במהירות.
שימוש בפסילוציבין יותר מ-3–4 פעמים בשבוע עלול להפחית את האפקט של הפסילוציבין.
הסבילות נעלמת תוך מספר ימים, כך שאנשים המשתמשים בפסילוציבין באופן תדיר עושים זאת בהפרשים של 5–7 ימים כדי לא לפתח סבילות לחומר.
מחקר קטן-היקף העלה שפסילוציבין מדכא פעילות בקליפת המוח הקדם-חזיתית התיכונה ורכס החגורה האחורי, מחקרים רבים קודמים העלו שפעילות-יתר באזורי מוח אלו קשורה קשר הדוק לדיכאון.
השפעות הפסילוציבין מגוונות מאוד ותלויות במצב הרוח הנוכחי של האדם ובאווירה כולה.
בתחילה ירגיש האדם תחושת נמנום, בלבול, ואופוריה או לפעמים דכדוך.
במנות קטנות, יתרחשו אפקטים הלוצינוגנים, כולל העצמה של צבעים, והנפשה של צורות גאומטריות.
יופיעו גם הזיות בעיניים עצומות, האדם יראה צורות גאומטריות צבעוניות והמשכיות דמיונית עשירה.
במנות גדולות יותר, האפקטים ההלוצינוגנים יתחזקו והאדם יהיה פחות חברתי ויותר מכונס בעצמו.
הזיות בעיניים פתוחות נפוצות יותר, ויהיו מאוד מפורטות, לעיתים רחוקות הן יתבלבלו עם המציאות.
דווחו גם עיוותים בתחושת הזמן בקרב משתמשי פסילוציבין.
משתמשים החווים חוויה נעימה יהיו נלהבים, ירגישו תחושה של חיבור לאחרים, לטבע, וליקום, ותחושות ורגשות מוגברים אחרים.
חוויות קשות או "טריפים רעים" יקרו ממספר סיבות.
התנסות בפסילוציבין במצב פיזי/נפשי לא טוב, או בסביבה לא תומכת, עלולה לגרום לחרדות.
בעיות פסיכולוגיות רדומות עלולות להתעורר בעקבות חוויה חזקה הקשורה להתנסות בפסילוציבין.
בשנת 2006, קבוצת חוקרים מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס ובראשם רונלד גריפית', ערכו ניסוי ובו העריכו את המעמד של חוויה רוחנית מול ההשפעות של חוויית הפסילוציבין; הדיווח הזה פורסם בעיתון "פסיכופרמקולוג'י" (psychopharmacology).
במחקר השתתפו 36 מתנדבים שלא התנסו בעבר בהלוצינוגניים, הם קיבלו פסילוציבין וריטלין בשני סשנים נפרדים, הסשן של הריטלין שימש כפלצבו ולצורכי בקרה.
בשני הסשנים לא ידעו האנשים אם קיבלו פסילוציבין או את הריטלין.
הדירוג של החוויה הרוחנית נמדד על ידי שימוש בשאלון על החוויה המיסטית שנכתב על ידי ראלף הוד (Ralph W Hood).
כ-61% מהמתנדבים דיווחו על "חוויה מיסטית לחלוטין" אחרי סשן הפסילוציבין שלהם, בעוד ש 13% בלבד דיווח על חוויה כזאת אחרי סשן הריטלין.
חודשיים לאחר ההתנסות בפסילוציבין, 79% מהמשתתפים דיווחו על עליה מתונה עד גבוהה בתחושת הסיפוק שהם חווים מהחיים.
כ-36% מהמשתתפים דיווחו על חוויה חזקה עד חזקה מאוד של דיספוריה (ההפך מאופוריה) בנקודות מסוימות בסשן של הפסילוציבין (לעומת הסשן של הריטלין שבו לא דווחו חוויות דומות), כאשר שליש מהם חוו דיספוריה במהלך כל הסשן.
האפקטים השליליים האלה דווחו רק לצורכי שליטה של החוקרים ולא הייתה להם כל השפעה לטווח ארוך על המתנדבים.
בדיקה מאוחרת יותר, 14 חודשים אחרי ההתנסות בפסילוציבין, הראתה שהמשתתפים המשיכו לייחס משמעות אישית עמוקה לחוויה.
המחקר הזה פורסם במדיה באופן נרחב.
צוות החוקרים הזהירו שהשימוש בהלוצינוגנים שלא תחת פיקוח עלול להביא לכך שחרדה וטריפ רע יובילו לפגיעה במשתמש.
מחקרים מאוחרים יותר של צוות החוקרים הזה חקרו את היחס של מנת פסילוציבין לאפשרות לחוויה מיסטית במתנדבים בריאים ואם החוויה המיסטית של המתנדבים שהשתמשו בפסילוציבין יכולה לעזור לחרדות ודיכאונות הנגרמים עקב מחלת הסרטן.
"פסיפס" הוא אלבום האולפן השנים-עשר של הזמר הישראלי אביב גפן, אשר יצא לאור ב-27 במרץ 2012.
מהאלבום יצאו חמישה סינגלים: "ריק בבית", "קוצים", "בובות", "נוסטלגיה" ו"טיפות".
השיר "נוסטלגיה" בוצע בדואט עם שרון ליפשיץ, שחזרה להקליט לאחר שנים רבות בהן לא הקליטה שירים.
כל הסינגלים זכו להצלחה רבה במצעדי הפזמונים בארץ והושמעו רבות.
קוצים הגיע בתשע"א למקום ה-27 במצעד השנתי של רשת ג' ולמקום ה-20 במצעד השנתי של גלגלצ.
"נוסטלגיה" כבש את המצעדים השבועיים ושהה 17 שבועות במצעד של רשת ג', מתוכם 4 שבועות במקום הראשון.
בתשע"ב הגיע השיר למקום ה-31 במצעד השנתי של רשת ג' ולמקום ה-26 במצעד השנתי של גלגלצ.
"טיפות" הצליח באותו מידה במצעדים השבועיים בגלגלצ וברשת ג', ובסוף תשע"ב הגיע למקום ה-20 במצעד השנתי של גלגלצ ובעוד מצעדים אחרים.
זאת הייתה השנה המוצלחת ביותר של גפן במצעדים מאז שנת תשס"ו ואלבומו "עם הזמן".
ב-31 באוקטובר 2012 זכה האלבום למעמד "אלבום זהב".
עילי בוטנר - גיטרה (2),
רוני עברין - כלי הקשה (7),
יוחאי כהן - כלי הקשה (7),
שרון ליפשיץ - זמרה (9),
פסיפיק רים הוא סרט מפלצות-פעולה-מדע בדיוני אמריקאי משנת 2013 שבויים בידי גיירמו דל טורו, שגם השתתף בכתיבת התסריט לצד טרוויס באכהאם.
עלילת בסרט מתרחשת בשנת 2020, ומתואר בה מאבק בין בני האדם לבין "קאיג'ו" (מפלצת ענק ביפנית), מפלצות חזקות וגדולות המגיחות לכדור הארץ ממעבר בין-יקומי הנמצא באוקיינוס השקט.
בני האדם, שמתקשים להילחם בקאיג'ו באמצעות הטכנולוגיה הקיימת, מפתחים את "פרויקט ייגר" (Jäger - צייד בגרמנית), הכולל שימוש ברובוטים ענקיים הנשלטים על ידי שני טייסים.
סרט ההמשך, "פסיפיק רים: המרד", יצא לאקרנים ב-23 בפברואר 2018.
בשנת 2020, ערי בני האדם בחופי האוקיינוס השקט מותקפות על ידי קָאייג'וּ - מפלצות ענק דמויות זוחלים המגיחות לכדור הארץ ממעבר בין-יקומי באוקיינוס.
לקאיג'ו כוח ועוצמה גבוהים, והם זורעים מוות והרס סביבם.
בני האדם מתקשים להילחם בקאיג'ו באמצעים הטכנולוגיים הקיימים (מטוסים וטנקים).
לאחר 3 התקפות בהפרשי זמן קבועים, מתחילים הפרשי הזמן להתקצר.
על מנת להילחם במפלצות, בני האדם יצרו את "פרויקט ייגר" - ייצור רובוטים ענקיים דמויי אדם וחמושים, הנשלטים על ידי שני טייסים.
שני הטייסים שולטים בשני צידי הגוף של הרובוט, בעזרת "סחיפה" - העברת זיכרונות משותפת בעזרת מכונות, דבר העוזר להם לתפקד ביחד כצוות.
הייגר מצליחים להילחם בקאיג'ו, ולהציל ערים רבות מאסונות.
לאחר שהתקפות הקאיג'ו מתגברות והייגר נחלשים, ממשלות העולם שנתנו מכספם לפרויקט מחליטות להפסיק את העברת הכספים ומתחילות בפרויקט חדש - בניית "חומות חיים", חומות גדולות שיגנו על הערים מהתקפות הקאיג'ו.
הפרויקט מוכח כבלתי יעיל לאחר שאחד הקאיג'ו מתקיף את סידני ופורץ את החומה בקלות.
בתחילה ריילי לא מוכן לשוב אל הפרויקט, אך כשהוא מבין שתוכנית "חומת החיים" נכשלת ושרוב הרובוטים בתוכנית ייגר נהרסים בשל התקפות הקאיג'ו המתגברות, הוא מחליט לחזור לפרויקט.
המרשל לוקח את ריילי לבסיס הייגר בהונג קונג, שם הוא פוגש את הטייסת מאקו מורי (רינקו קיקוצ'י), בתו המאומצת של המרשל, שחולמת להיות טייסת ייגר כדי לנקום בקאיג'ו על הרג משפחתה.
ריילי, שחש חיבור חזק עם מאקו, רוצה שהיא תהיה הטייסת השותפה שלו, אך לאחר ניסוי בסחיפה בייגר "ג'יפסי דיינג'ר", מאקו שוקעת בזכרונות וכמעט מפעילה את תותח הפלזמה במתקן.
בהתקפה כפולה של קאיג'ו, נשלחים שלושת הייגרים הנותרים חוץ מג'יפסי דיינג'ר כדי להגן על הונג קונג.
אצל הייגר "סטרייקר יוריקה" נמצאת פצצה גרעינית שמטרתה לפוצץ את המעבר הבין-יקומי של הקאיג'ו.
הקאיג'ו מצליחים להרוס את הייגרים צ'רנו אלפא וקרימזון טייפון ולהשבית את סטרייקר יוריקה.
ג'יפסי דיינג'ר, שנכנס לקרב ברגע האחרון, מצליח להביס את שני הקאיג'ו לבדו לאחר קרב ארוך וקשה.
אנשי הפרויקט מבינים על פי הקרב כי הקאיג'ו מתחזקים ויכולותיהם משתכללות (למשל הם מסוגלים לירוק חומצה או ליצור פעימה אלקטרומגנטית).
ניוטון גייזלר (צ'ארלי דיי), מדען החוקר את הקאיג'ו, מחליט לבצע סחיפה עם אחד מחלקי מוחות הקאיג'ו שהוא חוקר.
הוא כמעט נהרג בסחיפה, אך מצליח לשרוד ומגלה למפקד הפרויקט שהקאיג'ו הם לא חיות פרא, אלא נשק מהונדס שנשלט על ידי גזע עליון שכובש כוכבים בעזרתם.
על מנת להשלים את המחקר שלו, הוא מחפש בהונג קונג את חניבעל צ'או (רון פרלמן), סוחר איברי קאיג'ו, שבבעלותו נמצא עוד מוח.
לאחר ההתקפה של שני הקאיג'ו על העיר, צ'או מגלה כי הניסוי של גייזלר משך את תשומת לבם של הקאיג'ו, והם מחפשים אותו ברחבי העיר על מנת להרוג אותו.
לאחר שג'יפסי דיינג'ר הורג את שני הקאיג'ו, אנשיו של צ'או מגיעים לגופותיהם של הקאיג'ו ומתחילים לפרק אותם לאיברים כדי למכור אותם.
שם הם מגלים שהקאיג'ו היה בהריון, והקאיג'ו שנולד טורף את צ'או.
גייזלר מבצע סחיפה משותפת עם הקאיג'ו, לצד שותפו המדען הרמן גוטליב (ברן גודמן), בה הם מגלים שהייגרים צריכים להיכנס דרך השער הבין-יקומי כדי לפוצץ את המטען הגרעיני, ולא רק לזרוק אותו לתוכו.
שני קאיג'ו נוספים מגיחים מהאוקיינוס ומסתובבים סביב השער כדי לשמור עליו.
שני הייגרים עושים את דרכם לשער על מנת להילחם בהם ולפוצץ אותו.
המרשל (שגוסס ממחלה) מצטרף לצ'אק הנסון (רוברט קזינסקי) כדי להטיס במשותף את סטרייקר, והם נלחמים בקאיג'ו שלישי וגדול במיוחד שמגיח מהשער.
ג'יפסי דיינג'ר, המופעל על ידי ריילי ומאקו, מצליח להרוג את שני הקאיג'ו הקטנים, אך שני טייסי הסטרייקר נאלצים להקריב את עצמם ולפוצץ את המטען כדי להרוג את הקאיג'ו השלישי.
ריילי ומאקו נכנסים דרך השער בהסוואת גופת הקאיג'ו.
אספקת החמצן שלהם אוזלת והתקשורת שלהם עם הבסיס מושבתת.
לאחר שהם נכנסים דרך השער, ריילי נותן חמצן משלו למאקו שנפצעה והתעלפה, ומשגר אותה החוצה בתא מילוט.
גם הוא מצליח להימלט מהייגר רגע לפני שהוא מפוצץ את הליבה הגרעינית שלו.
השער הבין-יקומי קורס, ובכך הקאיג'ו אינם יכולים להגיע עוד לכדור הארץ.
ריילי ומאקו ניצלים ונמצאים ביחד באוקיינוס השקט, בזמן שהם מחכים למטוסים שיאספו אותם.
בסצנה שלאחר כתוביות הסיום נראה צ'או כשהוא מצליח לחתוך את דרכו מחוץ לבטן הקאיג'ו שטרף אותו.
ריילי באקט - צ'ארלי האנם
מאקו מורי - רינקו קיקוצ'י
מרשל סטאקר פנטקוסט - אידריס אלבה
ניוטון גייזלר - צ'ארלי דיי
חניבעל צ'או - רון פרלמן
הרמן גוטליב - ברן גורמן
צ'אק הנסון - רוברט קזינסקי
טנדו צ'וי - קליפטון קולינס ג'וניור
הרק הנסון - מקס מרטיני
יאנסי באקט - דייגו קלאטנהוף
הבמאי של הסרט גיירמו דל טורו בחר בדג'וואדי על כך שעבודתו מבוססת על "נמלטים" ו"איירון מן" ו"משחקי הכס", דל טורו אמר: "יש לו (דג'וואדי) מוזיקת פאר, אבל יש להם גם סוג מדהים של נפש אדם" דל טורו ציין כי חלק קטן מהראפ הרוסי יהיה בסרט.
פסיפיק רים: פסקול הסרט המקורי
מוזיקה נוספת שמופיעה בסרט ולא כלולה בפסקול:
פסיפאה היא דמות במיתולוגיה היוונית.
פסיפאה היא בתו של הליוס (השמש) ופרסה.
היא נישאה למינוס מלך כרתים (בנם של זאוס ואירופה).
אמם של אריאדנה, אנדרוגאוס, דיאוקליון, פדרה, גלאוקוס, קטראוס, המינוטאור ורבים אחרים.
מינוס היה ידוע כרודף שמלות.
פסיפאה רצתה למנוע ממנו מלבגוד בה, ועל כן הטילה עליו כישוף שיהרוג את הנשים עמם הוא שכב.
מינוס הפר את שבועתו לפוסידון ועל כן גרם לפסיפאה לתאווה בלתי נשלטת לשור לבן אותו שלח למינוס.
פסיפאה פנתה לדדלוס על מנת שיתקין מתקן בו תוכל לקיים יחסי מין עם השור.
פסיפאה נכנסה להריון וילדה את המינוטאור.
מינוס כלא את המינוטאור במבוך.
בספר בית האדס, הכרך הרביעי בסדרה גיבורי האולימפוס, פסיפאה מנסה להחזיר לעולם את המבוך של דדלוס, כשהוא שזור בקסמה האפל.
הייזל מצליחה להשתמש בערפול כדי להביס את פסיפאה ולהשמיד את המבוך.
אחרי שששת החצויים מתאחדים עם הקטה הם מביסים את הענק, ופרסי ואנבת' מצליחים לצאת מטרטרוס.
קבוצת פסיפאה היא קבוצת ירחים לא רגילים של צדק, הנעים סביבו במסלולים רטרוגרדיים, אשר דומים למסלולו של הירח פסיפאה.
מסלוליהם הם בכיוון השעון, כלומר מנוגדים לכיוון הסיבוב של צדק סביב עצמו.
רבים מעריכים כי לירחים אלו מקור משותף בגלל מסלוליהם הדומים.
מרחקם של ירחי הקבוצה מצדק נע בין 22.8 ל-24.1 מיליון ק"מ, בדומה לקבוצת קארמה.
מישור מסלוליהם סוטה מהמישור המשווני של צדק בזווית שבין 144.5° ל-158.3°, והאקסצנטריות של המסלולים (מידת האליפטיות) היא בין 0.25 ל-0.43.
הירחים העיקריים בקבוצה, בסדר יורד לפי גודלם, הם:
האיגוד האסטרונומי הבינלאומי משתמש בשמות המסתיימים באות e לכל הירחים הרטרוגרדיים, ובכללם ירחי קבוצה זו.
מעריכים כי קבוצת ירחי פסיפאה נוצרה לאחר שצדק לכד אסטרואיד בקוטר כ-60 ק"מ, שבהמשך התנגש בכוכב ונשבר למספר קטן של חלקים.
מרבית מסת האסטרואיד נותרה בירח פסיפאה, 87% מהמסה בהנחה שסינופה הוא חלק מהקבוצה, או 99% בהנחה שסינופה אינו שייך לקבוצה (ראה המשך).
יתר המסה התחלקה בין הירחים האחרים.
ההנחה שיש מקור משותף לירחי קבוצת פסיפאה היא שנויה במחלוקת, שלא כמו בקבוצות קארמה ואננקה.
אי ההסכמה נובע מצבע שונה של הירחים, הבדלים באקסצנטריות של המסלולים, ופיזור רחב של הסטיה של מסלוליהם מהמישור המשווני של צדק בהשוואה לקבוצות אחרות.
הסבר אחד להבדלים בין מסלולי הירחים הוא שינוי הדרגתי במסלולים, בעיקר של פסיפאה וסינופה, כתוצאה מהשפעה שונה של הגרביטציה של צדק על המסלולים (השפעה התלויה בסינכרוניזציה בין תנועת הירח והכוכב).
אפשרות חלופית היא שסינופה אינו תוצר של אותה התנגשות עם אסטרואיד, ונלכד על ידי צדק בנפרד ממנה.
פסיפיק סאות'ווסט איירליינס (בראשי תיבות: PSA) הייתה חברת תעופה אמריקאית שהתבססה בסן דייגו שבקליפורניה, אשר פעלה משנת 1949 עד 1988. הייתה זו חברת התעופה הזולה הראשונה בארצות הברית.
בחברת PSA קראו לחברה "החברה החברותית בעולם" וחיוך היה מצויר על חרטומי מטוסי החברה שכונו הציפורים המחייכות.
בעיתונות היא כונתה "נושאת הדגל הבלתי רשמית של מדינת קליפורניה במשך כמעט 40 שנים".
זו הייתה אחת מארבע החברות שהתאחדו לתוך US איירווייז המחודשת, שהתמזגה לתוך חברה אמריקן איירליינס בשנת 2014. US איירווייז השתמשה בשם PSA שהחליף את שמה של חברת הבת שלה ג'טסטרים אינטרנשיונל איירליינז כדי לשמר את המותג.
בשנת 2005 נצבע אחד ממטוסי US איירוויז, מסוג איירבוס A319 בצבעי PSA הקלאסיים למזכרת כחלק מפרויקט מורשת לצביעת 4 מטוסים בצבעי החברות מהן הורכב האיחוד.
ב-15 בינואר 1969, מטוס של PSA מסוג בואינג 727-100 פגע קלות במטוס מסוג ססנה 182, בעת שטיפס לגובה שיוט.
שני המטוסים היו בשטח אווירי מפוקח ושידרו על תדר משותף.
הבואינג המשיך לאונטריו ונחת שם בבטחה.
הססנה, שנפגע בכנפו הימנית, נאלץ לחזור לנמל התעופה הבינלאומי של סן פרנסיסקו.
ב-5 במרץ 1974, מטוס אימון של PSA מסוג YS-11 סבל מכשל בשני המנועים שלו והתרסק במדבר במדינת קליפורניה.
בעת הכשל המטוס דימה הזדקרות בעת נחיתה.
כל ארבעת אנשי הצוות שרדו את התאונה.
ב-25 בספטמבר 1978 אירע האסון האווירי בסן דייגו, במהלכו טיסה 182 של פסיפיק סאות'ווסט איירליינס, שהופעלה במטוס מסוג בואינג 727-200, התרסקה בסן דייגו תוך כדי ניסיון נחיתה בנמל התעופה הבין-לאומי סן דייגו, קליפורניה בעקבות פגיעה במטוס מסוג ססנה שהופעל על ידי מרכז הטיסה גיבס.
הבואינג התרסק במהירות ובעוצמה לתוך שכונת מגורים וגרם לנזק רב ו-7 הרוגים על הקרקע.
כל 135 נוסעי ואנשי צוות המטוס נהרגו גם כן, יחד עם 2 אנשי הצוות על הססנה.
נכון לאותו רגע הייתה זו התאונה האווירית הקשה ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית, ועד היום זוהי התאונה האווירית הקשה ביותר במדינת קליפורניה וההתנגשות האווירית הקשה ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית.
ב-7 בדצמבר 1987, טיסה 1771 של פסיפיק סאות'ווסט איירליינס, על מטוס מסוג בריטיש אירוספייס 146 בטיסה מתוכננת מנמל התעופה הבינלאומי של לוס אנג'לס לנמל התעופה הבינלאומי של סן פרנסיסקו שייט מעל החוף המרכזי של קליפורניה כשהוא החל בצלילה פתאומית ופגע בשטח של חוות בקר.
החקירה מצאה שדייוויד בורק, עובד של חברת US אייר (החברה הראשית במיזוג שנערך שנה לאחר מכן שרכשה את PSA), שפוטר בעוון גנבה, עלה על המטוס כשהוא חמוש באקדח, הרג את המנהל שפיטר אותו ואת הטייסים (ואולי את טייסה הראשי של החברה שהיה על המטוס).
לאחר מכן בורק הפנה את ההגאים מטה בחדות כדי לגרום לצלילה שתרסק את המטוס.
לא היו ניצולים בהתרסקות ובסה"כ מניין ההרוגים מנה 43, 5 אנשי צוות ו-38 נוסעים.
היו מספר ניסיונות חטיפה כושלים ללא נפגעים.
להלן 3 המקרים החמורים ביותר:
ב-7 בינואר 1972, טיסה 902 של פסיפיק סאות'ווסט איירליינס, על מטוס בואינג 727-200 במסלול מסן פרנסיסקו ללוס אנג'לס נחטפה לקובה.
בעקבות משא ומתן הנוסעים שוחררו בלוס אנג'לס.
3 דיילי אוויר בתפקיד ו5 שאינם בתפקיד לא שוחררו ונאלצו לטוס עם המטוס לקובה.
החוטפים החמושים שכנעו את הצוות לקחת את המטוס לקובה, עם עצירת תדלוק בטמפה.
בקובה השליטה על המטוס הוחזרה לקברניט.
ב-5 ביולי 1972, טיסה 710 של פסיפיק סאות'ווסט איירליינס, על מטוס בואינג 737-200 במסלול מסקראמנטו לסן פרנסיסקו נחטף בדרישה להטיס אותו לברית המועצות.
המטוס שוחרר על ידי כוח מיוחד של הFBI בהסתערות שהסתיימה עם 2 נוסעים פצועים, נוסע הרוג, ושני חוטפים הרוגים.
ב-1 במאי 1980, טיסה 818 של פסיפיק סאות'ווסט איירליינס, על מטוס בואינג 727 מסטוקטון ללוס אנג'לס עם 8 אנשים על המטוס נחטפה.
החוטף דרש להילקח לאיראן אך הוכרע במאבק פיזי על ידי הטייס.
לפני המיזוג לתוך חברת US איירווייז החברה הפעילה טיסות ל-31 יעדים.
על פי המידע הקיים, הטיסה הפעילה טיסות ל-38 יעדים לפחות, לאורך שנות קיומה.
החברה הפעילה טיסות קצרות ליעדים רבים בתוך מדינת קליפורניה, טיסות בתוך ארצות הברית למדינות: איידהו, אריזונה, וושינגטון, יוטה, נבדה, ניו מקסיקו וקולורדו וטיסות בינלאומיות ל-3 יעדים במקסיקו.
לפני המיזוג עם לתוך US איירווייז חברת התעופה הפעילה צי של 74 מטוסים.
כמו כן, לאורך שנותיה החזיקה החברה בצי של 33 כלי טיס למטרות אימון שכלל בסך הכל 31 מטוסים אזרחיים קלים ו2 מסוקים קטנים.
זהו הצי שפעל ברשות החברה עד לשנת 1988:
זהו הצי ההיסטורי הכולל שפעל לאורך כל שנות קיומה של החברה של החברה:
כלי טיס בצי נוסעים כינוייםבואינג 72751בואינג 737-20014אלברט השמן / FA (קיצור של אלברט השמן באנגלית)בל 2061בריטיש אירוספייס 146-1003מטוס-חייכןבריטיש אירוספייס 146-2002485-100מטוס-חייכןדאגלס DC-39דאגלס DC-44דאגלס DC-61דאגלס DC-9-314107דאגלס DC-9-322107לוקהיד L-188 אלקטרה9סופר אלקטרה / אלקטרוד / טרודלוקהיד L-10111 אמה ציפור-מחייכת (על משקל אמא אווזה)מקדונל דאגלס MD-8123156-150מקדונל דאגלס MD-8217156-150
פסיפאה הוא ירח של כוכב הלכת צדק.
פסיפאה התגלה בשנת 1908 על ידי פיליבר ז'אק מלוט וקיבל את שמו על שם פסיפאה אשר הייתה אשתו של מינוס ואמו של המינוטאורוס לפי המיתולוגיה היוונית.
לאחר גילוי קוטלג פסיפאה בשם 1908 CJ כיוון שלא היה ידוע האם הוא אסטרואיד או שמא ירחו של צדק.
רק ב-10 באפריל באותה השנה הבחינו בכך שהוא ירחו של צדק.
פסיפאה קיבל את שמו הנוכחי רק בשנת 1975. לפני קבלת שמו הוא נקרא בשם Jupiter VIII ובין השנים 1955 ל-1975 נקרא לעיתים "פוסידון".
פסיפאה נתן את שמו לקבוצת הירחים פסיפאה אשר קרויה על שמו, ירחיה של קבוצה זו מקיפים את צדק ממרחק של 22.8 עד 24.1 מיליון ק"מ, לקבוצה זו משתייכים הירחים: פסיפאה, סינופה, קלירואי, מגאקליטה, אוטונואה, יורדמה, וספונדה.
עם קוטר של 58 קילומטרים פסיפאה הוא הירח הבלתי רגיל השלישי בגודלו לאחר הימליה ואלרה.
ממדידות ספקטרוסקופיות בגלי אינפרא-אדום עולה כי פסיפאה הוא אובייקט חסר ייחוד גל, דבר אשר עולה בקנה אחד עם החשדות כלפיו בדבר היותו אסטרואיד.
פסיפאה ושאר הירחים בקבוצת ירחים זו הם ככל הנראה שברים מאסטרואיד אשר נלכד בכוח המשיכה של צדק.
פסיכרולוטידיים (שם מדעי: Psychrolutidae) היא משפחת דגי ים מסדרת העקרבנונאים.
דגים אלה מכונים באנגלית "tadpole sculpins" - עקרבנונים ראשניים עקב מראם המזכיר ראשן.
הם בעלי ראש גדול וזנבות קטנים.
גופם שטוח וורדרד ופיהם מגודל.
הם מצויים באוקיינוס האטלנטי, באוקיינוס השקט ובאוקיינוס ההודי בעומק של עד 2,800 מ'.
דגים אלה אינם שוחים הרבה והם מחכים לטרף שיופיע בקרבתם ואז מזנקים ובולעים אותו.
הם מאריכי ימים וחלקם יכולים לחיות 130 שנה.
רוב מדינות אפריקה מוגדרות כעולם המתפתח ("השלישי") ומהוות רוב בין המדינות תחת הגדרה זו.
לעובדה זו השלכות רבות על רפואת הנפש ביבשת.
השלכות אשר נוגעות לתקצוב, למדיניות בנושא ולפיתוח מערכות המחקר והטיפול.
רפואת הנפש במאה ה-21 עודנה תחום שנוי במחלוקת ומודעות ציבורית גדולה יותר דרושה עבורו בייחוד בעולם המתפתח - אשר מושפע בנוסף מערכי תרבות ומסורת.
הפסיכיאטריה מקושרת למדעי המוח, תחום הכולל בתוכו תחומי ידע כגון גנטיקה, נוירולוגיה, קוגניציה ורגש.
הפסיכיאטריה צמחה מתוך הפסיכולוגיה ומתאפשרת בזכות פיתוחה והתפתחותה של הרפואה הקונבנציונלית המערבית.
מחלות נפש נחשבות למגפה שקטה ברוב חלקי אפריקה.
חסמים מבניים ומערכתיים כגון תשתיות לא מספקות של שירותי בריאות, חוסר במומחי בריאות הנפש, וחוסר גישה לכל רמות הטיפול, גורמים לכך שמחלות נפש ביבשת האפריקאית אובחנו כמחלות זניחות.
רוב הממשלות ביבשת וקובעי מדיניות הבריאות, התמקדו במחלות מידבקות המכות את היבשת כגון מלריה, שחפת, איידס, ולכן רוב המשאבים הושקעו בהם.
בנוסף, בשל סטיגמה ואפליה, אנשים רבים סובלים בשתיקה ואינם מגיעים לטיפול כנדרש.
יתר על כן, חלק ניכר של האוכלוסייה במדינות אפריקה חשופה למחלות נפש בשל מצב פסיכו- סוציאלי- מצבים סוציו אקונומיים כגון עוני, הגירה, מלחמה, קונפליקט ואסונות.
בריאות הנפש הכללית ומחלות נפש באפריקה
מחלת נפש היא מונח כללי המתאר מגוון של הפרעות המשפיעות על החשיבה, ההתנהגות ומצב הרוח.
הפרעת נפש היא מונח ספציפי יותר המתאר מצב המאופיין בהפרעה משמעותית מבחינה קלינית בהיבטים שונים של תפקוד הנפש.
30 אחוזים מהאוכלוסייה העולמית סובלים מדי שנה מהפרעה נפשית, ושני שלישים מתוכם לא מקבלים טיפול הולם.
בעלי הפרעות נפש מקושרים לשוליים, לפגיעות חברתית ולמגוון של בעיות חברתיות ותופעות כגון מחוסרי בית, מאסר ושימוש בסמים העלולות להיגרם כאשר חולי נפש אינם מקבלים טיפול.
באפריקה בערך אחד מכל ארבעה אנשים עשוי לחוות הפרעות נפשיות נפוצות כגון חרדה או דיכאון, שהיא המחלה השנייה שנפוצה ביבשת.
הסובלים מדיכאון, חרדה והפרעות נוירו פסיכיאטריות עלולים לסבול גם מאובדן פריון (בעקבות שנים שהוגבלו בגלל המחלה), ובסיכון גבוה לחלות במחלות גופניות מתמשכות כגון סכיזופרניה והפרעות דו־קוטביות.
הבעיות הללו עלולות להשפיע על הפרט על בסיס יומיומי, בעיקר על קבוצות פגיעות כגון נשים ילדים ועניים.
התושבים במדינות היבשת האפריקאית חשופים למחלות נפש בשל מספר גורמי סיכון כלכליים חברתיים כגון עוני, אי-שוויון חברתי, מלחמה וסכסוך, אסון, עיור והגירה.
לחולי נפש באפריקה יש גישה מוגבלת לטיפול ולכן הופכים לשוליים בחברה והבעיה גוברת.
היעדר מדיניות ברורה לטיפול בבריאות הנפש
כדי לטפל בבעיה החמורה של הפרעות הנפש ביבשת צריך לטפל בתשתיות האחראיות על הבריאות הנפשית.
מומחים טוענים כי ללא מדיניות מעשית של בריאות הנפש, סביר להניח כי הפערים במתן הטיפול לחולים יעמיקו.
למרות שבריאות הנפש מוזכרת במדיניות הבריאות הכללית של רוב המדינות האפריקאיות (80%), כמעט למחצית (44%) מהן אין תוכניות מאושרות או מעודכנות של בריאות הנפש.
פירוש הדבר הוא שלא תוכננו כלל אסטרטגיות לשיפור שירותים ופיתוח הכשרה של מטפלים ועובדי בריאות.
אחת ההמלצות החשובות לשיפור הבריאות בעולם היא שילוב בריאות הנפש לתוך הגדרות טיפול ראשוני על ידי טיפול נפשי המשולב לתוך הטיפול הרפואי הראשוני שניתן, כולל מיון, הערכה וטיפול על ידי עובדי בריאות כללית.
אולם, אחד האתגרים הגדולים להתפתחות המדיניות הטיפולית בבריאות הנפש באפריקה הוא שקובעי המדיניות לעיתים קרובות לא משוכנעים מהנתונים על ההשפעה הכלכלית השלילית של מחלות נפש ואת הדחיפות של השתתפות במדיניות בריאות הנפש.
תשתית בריאות ירודה וחוסר מימון
נתוני הוצאות לבריאות הנפש באפריקה הם עגומים.
בממוצע רוב המדינות באפריקה מוציאות פחות מ-1% מהתקציב של הבריאות על בריאות הנפש.
ההוצאה הממוצעת לבריאות הנפש היא כ-0.25$ לאדם בשנה, לעומתם מדינות בעלות הכנסה גבוהה מוציאות בממוצע כ-2$ לאדם בשנה.
הנתונים האלו הם חלק מהבעיה של תשתית ירודה וטיפול לא נגיש לתושבים האפריקאים.
משרות בריאותיות של עובדים המשרתים אזורים כפריים קטנים.
מרכזים רפואיים לערים גדולות יותר.
בתי חולים מחוזיים או אזוריים המספקים רמה מקצועית של טיפול בהפניה.
רוב הזמן, מומחים זמינים בעיקר ברמה האזורית או המחוזית, ולכן המומחיות המקצועית המומלצת זמינה רק לחולים אשר יכולים למצוא את דרכם לבית החולים המחוזי.
לדוגמה, באתיופיה, יש רק בית חולים פסיכיאטרי אחד בעיר הבירה אדיס אבבה.
במדינות אחרות כגון בוטסואנה, דרום אפריקה ובמצרים בית החולים יכולים להכיל יותר מיטות כי הם מצוידים מעט יותר ומאוישים בצוות רפואי מתאים, אבל אלה עדיין לא מספיקים כדי לכסות את כלל האוכלוסייה.
אתגר נוסף הקשור לכך הוא התערבות מניעה והתערבות ראשונית ומשנית כתוצאה מתשתיות ומערכות ירודות.
תשתיות מוגבלות ומימון משפיעות על בעיות מערכתיות כגון תקשורת, פיתוח מדיניות, הדרכה, ניידות בין מדינות ותיעוד.
תפיסת מחלות נפש באפריקה ויחס לחולים
רוב תושבי יבשת אפריקה מאמינים כי מחלות נפש הן פיקציות שנגרמו על ידי כוחות רעים על טבעיים.
לכן, ישנה העדפה לשיטות מסורתיות לריפוי מחלות נפש.
מאחר שתמותה מתת תזונה ומחלות שניתן למנוע אותן מאוד נפוצה, מחלות נפש, שלא נחשבות כמסכנות חיים, נתפסות כלא משמעותיות ולכן לא ניתנת להן תשומת לב.
הטיפול בחולי נפש, במיוחד באזורים הכפריים, מוטל על משפחות החולים ועל מרפאים מקומיים.
בשנים האחרונות, נעשים מאמצים על ידי ארגונים לא ממשלתיים במערב אפריקה כדי לטפל בהפרת זכויות אדם על ידי הסרת השלשלאות מאנשים בעלי הפרעות פסיכיאטריות קשות, המרותקים לבתיהם בכפרים שלהם.
בהרבה מדינות באפריקה מאמינים כי אנשים מסוימים יכולים לאבחן מחלות ולמצוא מה לא בסדר עם אחרים.
אנשים אלו נתפסים כבעלי איכויות אישיות ורוחניות או כבעלי כישרונות מיוחדים, לכן אין קריטריונים אובייקטיביים לאבחון מחלות נפש כמו במערב, והדבר נעשה בצורה סובייקטיבית.
בחלק ממדינות אפריקה אין חקיקה בתחום בריאות הנפש, למעט מספר אזכורים בחוקים הפליליים והאזרחיים המדברים על זכויותיהם של חולי הנפש.
אזכורים אלו כוללים בעיקר פשעים שבוצעו על ידי אנשים הסובלים מהפרעה נפשית וכיצד ניתן להגן על רכושם של חולי נפש.
כוח אדם מקצועי ומתקנים ותרופות פסיכיאטריות בסיסיות לוקים בחסר, לכן זכויותיהם של חולים פסיכיאטריים לקבלת טיפול מודרני לשם הקלת סבלם לא מתממשות ברוב המדינות האפריקאיות.
כמעט 70% מהמדינות באפריקה מקצות פחות מאחוז אחד מתקציב הבריאות שלהן על טיפול במחלות נפש (בהשוואה לרוב המדינות האירופאיות בהן מקצים יותר מ-5% לכך).
על כל מיטה אחת במוסד פסיכיאטרי יש כ-10,000 אנשים הלוקים במחלת נפש.
כמעט כ-90% מהמדינות באפריקה מדווחות שיש להן פסיכיאטר אחד על כל 100 אלף אנשים, ובעוד שכ-78% מכל המדינות בעולם מספקות הטבות לאנשים עם מחלות נפש, רק 46% מהמדינות האפריקאיות עושות זאת.
קיימים מספר חסמים ליישום מדיניות החקיקה במדינות אפריקה.
ראשית, סטיגמות על הפרעות נפשיות ובורות ממשיכות להשפיע על הקצאת תקציבים הנמצאת בידי מתכנני בריאות ומנהלים.
לדוגמה, ישנה אמונה כי בעיות נפשיות קשות לאבחון ולטיפול, בעוד שלמעשה ישנן ראיות שהפרעות כמו חרדה ודיכאון יכולות להיות מאובחנות בצורה תקפה ואמינה, וכן שהטיפול במחלות במדינות בעלות הכנסה נמוכה ובינונית משתלם.
שנית, היעדר מידע אמין לגבי הרמות הנוכחיות של מחלות הנפש ממשיכה לפגוע ביישום מדיניות החקיקה.
לדוגמה, בדרום אפריקה, מדינה עם שירותי בריאות נפש מפותחים יחסית, נתונים של אבחנות במחלות לא נשמרים באופן שגרתי וכן לא נשמר מידע לגבי הגעת מטופלים ואשפוז ראשוני בבתי חולים.
חסם נוסף הוא שלצד המגזר הציבורי הפורמלי של מערכת בריאות הנפש באפריקה, מרפאים מסורתיים משמשים כחלופה (ולעיתים קרובות גם נותנים טיפול ראשוני) של מערכת הבריאות.
על פי מחקרים, אנשים בעלי הפרעות נפשיות נוטים להתייעץ עם המרפאים המסורתיים לפני שניגשים לפסיכיאטריה "המערבית" וגם כאשר החולים כבר מטופלים במערכת הציבורית ונוטלים תרופות מועילות לשם כך, הם עדיין מתייעצים עם מרפאים מסורתיים על מצבם ומאמצים הסברים מסורתיים על הסיבה למצבם.
כך, בעוד מערכות בריאות מסורתיות וציבוריות-פורמליות בתחום בריאות הנפש מתקיימות זו לצד זו בכל מדינות אפריקה, קיימים דפוסים שונים של ניצול השירותים הללו על ידי האוכלוסייה והתפיסה לגבי יעילותם.
הגנה משפטית ירודה וחוסר שוויון
הטיפול ברחבי אפריקה בבריאות הנפש לא מוגן תחת חיסיון הפרט ולכן מעמיד את החולים בסיכון גבוה לסטיגמות חברתיות.
הסיבה העיקרית לכך היא שבחברות האפריקאיות הגבולות בין הפרט לקבוצה הם לא נוקשים, וסודיות הפרט היא לא במקום הראשון בסדר עדיפותם.
לכן, גם החוקים וההנחיות בנושא השמירה על פרטיות הפרט צריכים להתאים את עצמם לחברה האפריקאית, תוך שמירה בסיסית על זכויות החולה.
יתר על כן, רבים מבתי החולים הפסיכיאטריים המרכזיים באפריקה פועלים בדרכים בלתי אנושיות ויש עליהם ביקורת חריפה.
כלומר, בחלק מבתי החולים עדיין מוחזקים חולים בשלשלאות ומדווחים על הזנחה והתעללות מצד עובדי בית החולים.
בהתייחס להיעדר הון עצמי, ישנה סוגיה נוספת המצביעה על פערים בבריאות הנפש בקרב כפריים לעומת עירוניים.
בתי החולים הפסיכיאטרים המעטים שנמצאים במדינות באפריקה נוטים להיות מרוכזים באזורים עירוניים.
כלומר, רק אנשים שיכולים להרשות לעצמם לשלם עבור הטיפול בעצמם וידם משגת יקבלו טיפול למחלתם.
לעומתם, אזרחים המתגוררים באזורים מרוחקים ובכפרים אין להם כלל גישה לקבלת לטיפול.
המצב דומה גם בשירות הפסיכולוגי הניתן ביבשת.
אולם, עובדים סוציאליים עשויים להיות זמינים יותר אך הם בדרך כלל לא יתמקדו בטיפול ישיר בסימפטומים של מחלת נפש.
סטיגמה, אפליה והפרת זכויות אדם
סטיגמות חברתיות עלולות להרחיק סובלים ממחלות נפש מהטיפול, לסבול מאפליה ורמת חיים ירודה.
סטיגמה מסכלת את הצמיחה ואת הפוטנציאל של יחידים ומשפחות הסובלים ממחלת נפש להירפא.
סטיגמה משפיעה על מוסדות, עובדי בריאות ואפילו מומחים לבריאות הנפש המספקים טיפול לחולים.
בנוסף, בעקבות הסטיגמות הקיימות בתחום בריאות הנפש והערכה נמוכה של החולים בהם, לא משקיעים כספים בתחום כדי לשפר את הטיפול ולחקור אותו.
סטיגמות נמצאו כתורמות לאפליה ולהפנמה של תפיסות שליליות בצורה של סטיגמה עצמית, ולכן גורמים לחולים להימנע מטיפול ולהסתיר את הסימפטומים שלהם.
אמונות מסוימות על הגורם למחלות נפש כוללות לעיתים קרובות את כל המשפחה, אשר עלולים גם לסבול מסטיגמה, מה שגורם גם לבני משפחת החולה להסתיר את מחלתו ולהתעלם מבעיה.
כמו כן, חוקרים רבים מתחו ביקורת על כמה גישות טיפוליות מסורתיות מזיקות שמנציחות את הסטיגמה, כולל הצתה ושריפה של חולים.
אפריקה - פסיכיאטריה בעולם המתפתח
הפרעות פסיכיאטריות הן בין המחלות הנפוצות, המטרידות והיקרות ביותר מבין כלל המחלות הרפואיות הקיימות.
מחקרים קהילתיים וקליניים במערב ובמקומות נוספים מוכיחים כי הפרעות במצב הרוח והפרעות חרדה, הן ההפרעות הפסיכיאטריות הנפוצות ביותר.
מחקר כלל עולמי בנוגע לנטל הקיים כתוצאה ממחלות מצא כי דיכאון היה הרביעי מבין המחלות המהוות לנטל הגדול ביותר מכלל המצבים הרפואיים בעולם בשנת 1990, וחזה כי הוא יהפוך להיות השני המכביד ביותר בשנת 2020. חלק גדול מהפרעות החרדה הן דיכאוניות, ומהוות הן כשליש מן העלויות של כלל ההפרעות הפסיכיאטריות.
על פי מחקרים שנעשו, נמצא כי השקעה במחקרי בריאות כדאית לתכנון הכלכלה של מדינות מתפתחות ומחקר לבריאות הנפש הוא חלק אינטגרלי ממחקרי הבריאות הנדרשים.
המעבר ממחקר ליישום בתחום בריאות הנפש, מעבר לכך שיסייע באופן ישיר לאלו הסובלים מהפרעות נפשיות, יכול לתרום תרומה נוספת וחשובה להתפתחות חברתית ולהקלת עוני.
בעולם המתפתח, לתחלואה נלווית של הפרעות במצב הרוח והפרעות חרדה להפרעות זיהומיות, כגון HIV/AIDS,חשיבות עליונה.
למרות זאת, לא קיים עדיין מחקר העוסק בהבנה ובניהול של הפרעות נפשיות בכלל, והפרעות במצב רוח וחרדה בפרט.
הפרעות פסיכיאטריות, כרוכות לא רק בהערכות פיזיות אלא גם במבנים חברתיים ובשיפוט ערכי.
ההערכות שונות אלו המאפיינות את הפסיכיאטריה, גורמות לעיתים להפרעות הפסיכיאטריות להיות שנויות במחלוקת בהתייחס למורכבות השיפוט הביולוגי (=פיזי) - נפשי.
כיום, למינוחים הרשמיים הנוכחיים ישנם מגבלות משמעותיות.
אבחונים מוקדמים של ה-DSM התבססו לעיתים קרובות על קונצנזוס של מומחים ולא על נתונים אמפיריים.
בשל כך, ולמרות העובדה שנערך ייעוץ אנתרופולוגי בינלאומי בעת כתיבת ספר האבחונים של הDSM - חסרים כיום נתונים השמים דגש על אוכלוסיות שונות.
זאת בדגש על קהילות ותרבויות ספציפיות כגון קהילות המתקיימות במדינות אפריקה השונות, בהן סימפטומים נפשיים, קוגניטיביים וסומטיים נחווים ומתפרשים באופן שונה.
לשיפור הבנת ההפרעות הנפשיות הנפוצות בקרב ילדים ונוער חשיבות עולמית, אך במיוחד במדינות מתפתחות בעלות מאפיינים דמוגרפיים הכוללים אוכלוסיות צעירות יותר.
למרות שנעשו מחקרים אפידמיולוגיים אשר עסקו בהפרעות במצב הרוח והחרדה בעולם המתפתח לא נבדקו פרמטרים חשובים כגון שכיחות, תחלואה ודפוס תופעתן של הפרעות נפשיות משותפות בהקשר המקומי.
גיוס משאבים מהווה בעיה הן בעולם המפותח והן בעולם המתפתח, אך ללא ספק מהווה אתגר גדול יותר במדינות אשר אינן עונות על הנדרש מבחינת השירותים הקליניים הקיימים בהן, ללא סוכנויות מימון מדעיות או עם כאלה מוגבלות, ובכאלה עם מחסור יחסי ביכולת המחקר.
מדינות מתפתחות, הכוללות תחת הגדרתן את מרבית מדינות אפריקה, מתאפיינות בקושי לגיוס משאבים בשל גורמים אלו.
ארגונים כמו הארגון הבינלאומי לחקר המוח (IBRO) מבצע מחקרים בתחומי מדעי המוח הרלוונטיים להפרעות נפש שכיחות בעולם המתפתח.
חלק מן האתגרים העיקריים העומדים בפני חוקרים ואנשי מקצוע בתחום בריאות הנפש הם סטיגמות, בורות ועמדות אנטי-מדעיות.
בשל כך, לא נעשית עבודה מספקת על מנת להפחית עיכובים בטיפול ושימוש בהתערבויות לא יעילות.
תופעות אלו נוגעות בייחוד לעולם המתפתח.
יש תפיסות שונות לגבי נושא בריאות הנפש בקרב הציבור הרחב.
בנוסף, קיימות עדויות לכך שקובעי מדיניות וסוכנויות מימון, כמו גם עורכי כתבי עת אקדמיים ואוניברסיטאות, מציגים סטיגמות כלפי מחלות נפש.
מערכות בריאות הנפש הן האמונות על הטיפול בחולים ועל המחקר.
המדיניות והיחס לתחום הפסיכיאטריה משפיעים על התקצוב הניתן למערכות בריאות הנפש ועל אופי והיקף פעולתן.
המדיניות והיחס לפסיכיאטריה באפריקה מציבים אתגרים מול הפסיכיאטריה וחוקריה.
אתגרים המתייחסים למימון ולמשיכת חוקרים מוכשרים בתחום מדעי המוח, למחסור יחסי בחקר הטיפול התרופתי והפסיכותרפי, לקושי בחקר מערכות בריאות הנפש ועוד.
יתרונות והזדמנויות, כמו גם אתגרים, קיימים הן בעולם המפותח והן בעולם המתפתח - אך היקפם עשוי להיות שונה מבחינה איכותית וכמותית.
עוני כגורם מרכזי למחלות נפש באפריקה
ישנם מספר גורמים פסיכו - סוציאליים שמקבלים בולטות באפריקה, שהמרכזי ביותר בהם הוא העוני.
כיוון הסיבתיות הוא דו כיווני, מאחר שעוני גורם להפרעות נפשיות והפרעות נפשיות גורמות בתורן לעוני.
עוני גורם לבעיות נפשיות באמצעות מנגנונים כמו חשיפה ללחצים, חוסר יכולת להבטיח התערבויות למניעת מחלות נפש או טיפול בהן, וכן צמצום הגישה לערי הבירה.
לעומת זאת, מחלות נפש יכולות לגרום לעוני מפני שהן מפחיתות תעסוקה (הן במציאת עבודה והן בטיפול כמו הורה לילדים) וכן מגדילות את העלויות במערכת הבריאות הממשלתית והמסורתית.
העוני מגדיל את הסיכון למצוקה כגון חוסר במזון, בתזונה לקויה, אלימות, חינוך לא הולם וכן התגוררות בשכונות המאופיינות על ידי היעדר של רשתות חברתיות תומכות.
גורמים אלו מהווים גורמי סיכון ללקות בהפרעות נפשיות.
רוב התושבים משתמשים בשיטות מסורתיות לטיפול במחלות נפש.
אלו שמגיעים לטיפול בשיטות המודרניות עושים זאת לאחר שניסו להשתמש בכל האמצעים המקומיים המסורתיים כגון ענידת קמעות, שתייה או התזה של מים קדושים, לעיסת עשבים, שתיית מיץ העשוי מעשבים או צביעת הגוף איתו, ביצוע טקסים כגון גירוש שדים על ידי תפילה או איוד.
פעולות אלו נעשות לרוב בניגוד לרצון החולה, כאשר הוא כבול.
משפחות רבות משאירות את החולה בביתן כאשר הוא קשור, עד אשר הוא הופך להיות פחות אגרסיבי או אלים.
לאחר מכן משחררים את החולה, וניתן לראות חולים רבים מסתובבים ברחובות הערים והכפרים עירומים או לא מסודרים.
אנשים כאלו מובלים לבתי חולים פסיכיאטריים רק כאשר מבצעים עבירה כלשהי, זאת בצו בית משפט.
באדיס אבבה, עיר הבירה של אתיופיה, היו שלושה מוסדות לטיפול בחולי נפש עד 1987: בית החולים עמנואל, הקליניקה האשפוזית במחלקה האוניברסיטאית הפסיכיאטרית והיחידה הפסיכיאטרית בבית החולים הצבאי.
עד אז היו 11 פסיכיאטרים בכל המדינה.
מאחר שאתיופיה היא מדינה עניה והגיעו למסקנה שבעתיד הקרוב לא יהיה ניתן לספק שירותים לאנשים בעלי הפרעות נפשיות, משרד הבריאות, יחד עם המחלקה האוניברסיטאית הפסיכיאטרית ובשיתוף פעולה עם ארגון הבריאות העולמי, החלו בהכשרת אחיות פסיכיאטריות.
בשנת 1997, הוכשרו 140 אחיות כדי לזהות ולטפל בהפרעות פסיכיאטריות נפוצות.
כיום, כ-26 בתי חולים אזוריים ומרכז רפואי כוללים בתוכם יחידות פסיכיאטריות שעליהן ממונות האחיות.
על האחיות יש פיקוח תקופתי במקומות עבודתן מטעם הפסיכיאטרים מאדיס אבבה.
האחיות מפנות מטופלים בעלי מקרים קשים לבתי החולים באדיס אבבה במקרה הצורך ולאחר קבלת טיפול, מטופלים אלו חוזרים לאחיות למעקב ולטיפול.
תוכנית זו מהווה מתן טיפול פסיכיאטרי הוגן, בעיקר לאנשי הכפרים, על אף שלעיתים חסרות ביחידות אלו תרופות פסיכיאטריות.
בית החולים עמנואל שבאדיס אבבה, הוא המוסד הפסיכיאטרי הגדול ביותר באתיופיה.
עד 1985, מספר החולים הפסיכיאטריים שהיו מטופלים בו היה מעל 500, אך היו קיימות בו רק 360 מיטות.
בית החולים כולל בתוכו אשפוז יום, אשפוז רגיל ומתן הערכות משפטיות לכל המדינה.
עקב המחסור בכוח אדם ובמשאבים, מטופלים שמגיעים לבית החולים לא מקבלים טיפול באותו היום וצריכים לחכות מחוץ לשער בית החולים כשהם מחכים ברשימת ההמתנה כשבועיים.
חולים שהגיעו מרחוק מתקשים למצוא מגורים לזמן זה וכן פעמים רבות בתי מלון מסרבים לקבלם עקב ההתנהגות הלא מסתגלת שלהם.
מחסור בתרופות חיוניות בבית החולים פוגע גם הוא בתפקוד המוסד, ועל אף שבשנים האחרונות הממשלה ניסתה להגדיל את תקציב התרופות, התרופות אינן מסופקות באופן רציף עקב תקנות ביורוקרטיות.
כיום ישנם שלושה פסיכיאטרים עבור אוכלוסייה של 12 מיליון תושבים, הפועלים בעיקר בבית החולים הפסיכיאטרי היחיד במדינה.
אין תכנון עתידי לתוכניות להכשרת פסיכיאטרים או פסיכולוגים בזמביה, והכשרה מצומצמת בלבד ניתנת לאחיות ובעלי תפקידים בתחום בריאות הנפש.
שכיחות מחלות נפש במדינות שונות באפריקה
מכיוון שמערכות בריאות הנפש לא מוסדרות ברוב המדינות באפריקה, קשה לאמוד את האחוזים המדויקים של מחלות הנפש בכל מדינה.
אולם, בחלק מהמדינות קיים תיעוד של החולים.
שכיחות במשך כל החיים (life-time) - שכיחות כל הפרעה - 30.3% מהאוכלוסייה לקו בהפרעת נפש במהלך חייהם.
שתי הפרעות או יותר - 11.2% מהאוכלוסייה לקו בשתי הפרעות נפש או יותר במהלך חייהם.
שלוש הפרעות או יותר - 3.5% מהאוכלוסייה לקו בשלוש הפרעות נפש או יותר במהלך חייהם.
הפרעות חרדה- 15.8% מהאוכלוסייה לקו בהפרעות חרדה במהלך חייהם.
הפרעות מצב רוח - 9.8% מהאוכלוסייה לקו בהפרעות מצב רוח מהלך חייהם.
הפרעות שימוש בחומרים– 13.4% מהאוכלוסייה לקו בהפרעות שימוש בחומרים במהלך חייהם.
שיעור זה גבוה ביחס למדינות אחרות וגיל ההתחלה שלהן הוא מוקדם.
מתוכם: שימוש באלכוהול - 11.4%.
שימוש בסמים (ללא התמכרות) - 3.9%.
שכיחות מחלות הנפש בדרום אפריקה נמוכה יותר מארצות הברית, אך גבוהה יותר מניגריה ומדינות אחרות באפריקה שהשתתפו בגל הראשון של סקר שנערך על ידי ארגון WHO.
כל סוגי ההפרעות - 4.7% מהאוכלוסייה לקו בשנה האחרונה בסוג אחד של הפרעה לפחות.
הפרעות חרדה - 3.3% מהאוכלוסייה לקו בהפרעות חרדה בשנה האחרונה.
הפרעות מצב רוח - 0.8% מהאוכלוסייה לקו בהפרעות מצב רוח בשנה האחרונה.
הפרעות שימוש בחומרים - 0.8% מהאוכלוסייה לקו בהפרעות שימוש בחומרים בשנה האחרונה.
הפרעות חרדה - 26.6% מאוכלוסיית הילדים והנוער לקו בהפרעות חרדה במהלך חייהם.
פוביה ספציפית - 15.8% מאוכלוסיית הילדים והנוער לקו בפוביה ספציפית במהלך חייהם.
הפרעת דחק פוסט-טראומטית - 6.6% מאוכלוסיית הילדים והנוער לקו בהפרעה זו במהלך חייהם.
בגילאים 15-19 יש יותר בני נוער שלקו ב-PTSD מילדים ונוער עד גיל 15.
הפרעת חרדה בקרב הסובלים משתי הפרעות נפש - בקרב ילדים ונוער בעלי שתי הפרעות נפש, השכיחות של הפרעות חרדה היא 62.1%.
שכיחות הפרעות חרדה אצל ילדים ונוער באוגנדה גבוהה יותר מהשכיחות במדינות אחרות.
שכיחות של שבוע - כל הפרעה נפוצה - 10.8% מהאוכלוסייה לקו בהפרעת נפש במהלך השבוע שנבדק.
שילוב של חרדה ודיכאון - 6.1% מהאוכלוסייה לקו בחרדה ודיכאון במהלך השבוע שנבדק.
הפרעת פאניקה - 2.6% מהאוכלוסייה לקו בהפרעת פאניקה במהלך השבוע שנבדק.
הפרעת חרדה כללית - 1.6% מהאוכלוסייה לקו בהפרעה במהלך השבוע שנבדק.
אפיזודה דיכאונית - 0.7% מהאוכלוסייה סבלו מאפיזודה דיכאונית במהלך השבוע שנבדק.
הפרעת פוביה - 3% מהאוכלוסייה לקו בה במהלך השבוע שנבדק.
הפרעה טורדנית כפייתית (OCD) - 2% מהאוכלוסייה לקו במהלך השבוע שנבדק.
פסילוציב קובנסיס (שם מדעי: Psilocybe cubensis) הוא מין של פטריות פסיכדליות אשר התרכובות הפעילות העיקריות שבהם הן פסילוציבין ופסילוצין.
ידועות בשמן העממי פטריות קסם.
שייכות למשפחת Hymenogastraceae של פטריות.
זוהי פטריית הפסילוציבין הידועה ביותר עקב תפוצתה הרחבה וקלות הגידול שלה.
המין תואר לראשונה ב-1906 כסטרופריה קובנסיס על ידי פרנקלין סומנר ארל בקובה.
בשנת 1907 הוא זוהה מין הפטרייה כ-Naematoloma caerulescens על ידי נרסיס תיאופיל פטויארד, ואילו בשנת 1941 נקרא Stropharia cyanescens על ידי ויליאם מריל בפלורידה.
שמות שונים אלה אוחדו מאוחר יותר למין פיסלוציב קובנסיס.
השם פסילוציב נגזר מהשורש היווני "פסילוס" (ψιλος) ו"קובה"(κυβη) אשר משמעותם בעברית היא "ראש מוגבה (או גבוה)".
קובנסיס פירושו "מגיע מקובה", ומתייחס אל האזור המקורי שפורסם על ידי ארל.
פסילוציב קובנסיס היא כנראה הפטריה הידועה ביותר הגורמת לחוויות פסיכדליות לאחר בליעתה.
התרכובות הפסיכואקטיביות העיקריות שלה הן:
פסיכרוספירה היא שכבת מים בעומק בין 100 ל-700 מטר מתחת לפני האוקיינוסים עם טמפרטורה של 4 מעלות צלזיוס שממלאת את כלל האוקיינוסים מקטבים עד קו המשווה ונוצר בגלל כך שמים בטמפרטורה הזאת הם בעלי צפיפות הגדולה ביותר ולכן נוטים לשקוע כמה שמתאפשר להם.
השכבה הזו נוצרת כאשר הקטבים של כדור הארץ מכוסים בקובעי קרח שגורמים להתקררות המים סביבם בכמויות גדולות ופיזורם בכל רחבי האוקיינוס העולמי.
בגלל שמים קרים מכילים אחוזי חמצן גבוהים יותר יחסית הדבר גורם להגעתו לעמקים והגברת תנועת המים: גורמים המספקים תנאיים שמאפשרים חיים עמוקים יותר לבנתוס.
פסילופטרוס (שם מדעי: Psilopterus; משמעות השם: "כנף חשופה") הוא סוג של עוף נכחד ממשפחת הפורוסרקוסיים שבסדרת הקריאמאים.
הוא התקיים באמריקה הדרומית בין אמצע האוליגוקן עד לסוף הפליסטוקן, לפני 29 עד 0.1 מיליון שנה מזמננו.
הפסילופטרוס ידוע משרידים מאובנים שהתגלו בברזיל, אורוגוואי וארגנטינה.
הוא תואר ב-1891 בידי פרנסיסקו מורנו ונכללים בו ארבעה מינים:
הפסילופטרוס היה קטן יחסית לעופות האימה המוכרים כמו הטיטאניס או הברונטורניס והיה קרוב לפלאופסילופטרוס ולפרוקריאמה (Procariama) - המוקדמים שבעופות האימה.
במראהו דמה לקריאמה אדומת רגל מודרנית והוא הגיע לגובה 70 עד 80 ס"מ ולמשקל מרבי של עד שבעה ק"ג.
בניגוד לשאר עופות האימה נראה שהיה מסוגל לטפס על עצים בעזרת טפריו הגדולים ובעבר אף סברו שהיה בעל יכולת תעופה, אם כי מבנה הכנפיים המנוונות שלו שלל את ההנחה.
המקור שלו היה מוארך וחסר בליטה נוקשה בקצה שהתאימה להטחת טרף, כך שככל הנראה השתמש בטפריו גם לציד.
העוף הקטן היה בעל מבנה מותאם יותר לריצה, מאחר שהיה פגיע לטורפים גדולים יותר.
בישראל, פסיכיאטר מחוזי הוא רופא פסיכיאטר בשירות המדינה ששר הבריאות מינהו להיות פסיכיאטר מחוזי או סגן פסיכיאטר מחוזי לעניין חוק טיפול בחולי נפש, תשנ"א–1991.
הפסיכיאטר המחוזי עוסק בנושאים הקשורים לחוק טיפול בחולי נפש, בזכויות החולה ובהתנהלות מול מערכת משפטית בנושאים של בריאות הנפש.
פסיכיאטר מחוזי רשאי להורות בכתב כי אדם יובא בדחיפות לבדיקה פסיכיאטרית במקרה בו האדם חולה וכתוצאה ממחלתו נפגם במידה ניכרת כושר שיפוטו או כושרו לביקורת המציאות, כאשר הוא עלול לסכן את עצמו או את זולתו סיכון פיזי מיידי וסירב להיבדק על ידי פסיכיאטר.
במקרה של קטין, פסיכיאטר מחוזי רשאי להורות בכתב, על פי בקשת עובד סוציאלי לחוק הנוער (טיפול והשגחה) כי קטין יובא בדחיפות לבדיקה פסיכיאטרית, אם קיימות לדעתו ראיות לכאורה כי הקטין חולה במחלת נפש או שיש לו הפרעה נפשית, והמחלה או ההפרעה עלולות לסכן את עצמו או את זולתו סיכון פיזי.
תוקף הוראת בדיקה דחופה הוא עשרה ימים מיום נתינתה.
הוראת בדיקה כפויה לא דחופה
פסיכיאטר מחוזי רשאי להורות בכתב כי אדם יובא לבדיקה פסיכיאטרית, כשהאדם חולה ונפגמה במידה ניכרת יכולת השיפוט שלו או כושרו לבקרת המציאות.
בנוסף, האדם עלול לסכן את עצמו או את זולתו סיכון פיזי לא מיידי או שנפגמה יכולתו לדאוג לצרכיו הבסיסיים, כשהוא גורם לזולת סבל נפשי עד פגיעה באורח חייו התקין, או שגרם לפגיעה חמורה ברכוש וסירב להיבדק על ידי פסיכיאטר.
תינתן בכתב על סמך הממצאים והתנאים בבדיקה פסיכיאטרית דחופה או כשהאדם סירב להיבדק.
תוקף הוראה לאשפוז דחוף הוא עשרה ימים מיום נתינתה ולא יותר משבעה ימים מיום האשפוז.
הפסיכיאטר המחוזי רשאי להאריך את תקופת האשפוז הכפוי בתנאים המפורטים בחוק טיפול בחולי נפש, תשנ"א-1991 (סעיף 10).
הוראה על טיפול מרפאתי כפוי
טיפול בשירות המרפאתי שניתן גם ללא הסכמת המטופל, על-פי הוראה כתובה של פסיכיאטר מחוזי או צו בית משפט.
ההוראה ניתנת כאשר הפסיכיאטר המחוזי נוכח שקיימת אפשרות לתת את הטיפול במסגרת מרפאתית במקום אשפוז, במקרה בו החולה באשפוז כפוי וזקוק להמשך טיפול מרפאתי לאחר שחרורו.
ההוראה לטיפול מרפאתי כפוי בתוקף עד שישה חודשים והפסיכיאטר יכול להאריך את תוקפה לתקופות נוספות שכל אחת מהן לא תעלה על שישה חדשים.
הוצאת צווים לפי בקשת בית המשפט - צווי בדיקה, צווי הסתכלות, צווי אשפוז, צווים לטיפול מרפאתי כפוי.
מתן חוות דעת משפטיות ועדות מומחה מטעם בית המשפט.
חוות הדעת יכולה להידרש הן בתחום האזרחי והן בתחום הפלילי ונערכת על ידי רופא פסיכיאטר מומחה לצורך הערכת מצבו הנפשי של הנבדק.
ועדה פסיכיאטרית אשר מונתה ע"פ סעיף 24 לחוק לטיפול בחולי נפש.
הוועדה היא גוף משפטי בעל סמכות מקבילה לבית משפט השלום ומתכנסת בהרכב של שלושה חברים: יו"ר הוועדה שהוא משפטן בדרגת שופט בית משפט השלום ושני רופאים פסיכיאטרים מומחים, האחד מתוך שירות המדינה והאחר שאינו בשירות המדינה.
הוועדה דנה לפחות אחת לשישה חודשים בעניין חולים המאושפזים על פי צו בית משפט או נמצאים בטיפול מרפאתי כפוי או כאשר החולה או הרופא מבקשים זאת.
בסמכות הוועדה לדון ולהחליט על המשך או שחרור מאשפוז כפוי.
טיפול נפשי הניתן במרפאות קהילתיות