tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הדירקטוריון כולל את סדיגוב פאמיל (סגן יו"ר מועצת המנהלים של גזפרום), יורי סולוביוב (סגן נשיא סוגז ויו"ר מועצת המנהלים של VTB), דמיטרי לבדב (יו"ר הדירקטוריון של בנק רוסיה), אלכסנדר סובול (סגן יו"ר מועצת המנהלים של Gazprombank) ואנטון אוסטינוב (יו"ר מועצת המנהלים של סוגז).
על פי הנתונים של החברה בינואר 2020, בעלי המניות שלה היו:
Aquilla (הבעלים: יורי קובאלצ'וק, טטיאנה קובאלצ'וק, דמיטרי מנסורוב, אלכסנדר גרמנוב ומיכאיל דדוב) – 32.30%
SG-invest (אנטון אוסטינוב, אנדריי בוטישב, ולדימיר נוסוב, אנדריי פדורנקו) – 16.54%
גזפרום קפיטל (הסוכנות הפדרלית לניהול נכסים) – 16.22%
חברת "אורביטה אקספרס" (בעלים: דמיטרי בייקובסקי ואלכסיי בליאבסקי) – 5%
גזפרום אקספורט (הסוכנות הפדרלית לניהול נכסים) – 1.2%
יו"ר הדירקטוריון - אנטון אוסטינוב.
הוועדה במעמד של סגנים כוללת גם את מיכאיל אילין, ולדימיר נוסוב, דמיטרי מאלישב ומיכאיל פוטין.
קבוצת הביטוח סוגז כוללת חברות ביטוח ושירותים:
חברת Sogaz-Med (לשעבר חברת Gazprommedstrakh, ביטוח רפואי חובה);
SOGAZ ado נובי סאד (חברת ביטוח בסרביה);
חברת Sogaz-Medservice (ארגון שירותים רפואיים);
חברת MMC Sogaz (המרכז הרפואי הבינלאומי);
סוגר לובסטר, הוא אביזר חיבור קטן המוחזק סגור על ידי קפיץ.
את סוגר הלובסטר פותחים או סוגרים על ידי החזקת ידית קטנה, בדרך כלל באמצעות ציפורן היד.
החיבור הקבוע של הסוגר (לחלקים אותם הוא מחבר) יכול להיות באמצעות חוליית שרשרת או על ידי תבריג.
מנגנון הסגירה של האביזר משמש כאבטחה מפני ניתוקו מהנקודה שבה הוא אוחז.
לסוגרי לובסטר שימוש נרחב בתכשיטנות כאמצעי לסגירה ופתיחה מהירה של שרשראות וצמידים.
סוגרי לובסטר נפוצים מאוד גם כחלק ממחזיקי מפתחות.
סוגרי לובסטר נקראים כך בגלל מנגנון ה"צביטה" שלהם, ולעיתים הם אף מעוצבים כמו טופר של לובסטר.
סוּגָה בַּשּׁוֹשַׁנִּים הוא ביטוי מקראי.
פירושו המילולי הוא: מקום מגודר בגדר העשויה משושנים.
שימושו הרווח בעברית ישראלית הוא דרך נעימה ללא מזיקים או הפרעות.
חז"ל ראו בביטוי זה מצב של דרגה מוסרית בה אין צורך בכפייה חיצונית, האדם מעצמו כובש את יצרו.
רבי אברהם אבן עזרא מסביר שגדר השושנים הסתירה את ערמת החטים.
כנמשל לדברי שיר השירים ראו חז"ל דרגה מוסרית של עם ישראל, בה הם אינם צריכים גדר וסייג חזקים כדי למנוע אותם מעבירה, מספיקה לכך גדר עדינה העשויה שושנים.
הרחבה לכך כותב הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק:
במדרש אחר ראו חז"ל את השושנים כצדיקים שזכותם מגינה על עם ישראל:
סוג של חסד הוא סרט אימה-אבסורדי אנתולוגי בבימויו של יורגוס לנתימוס על פי תסריט שכתב יחד עם אפתימיס פליפו.
בסרט מככבים אמה סטון, ג'סי פלמונס, וילם דפו, מרגרט קוואלי, הונג צ'או, ג'ו אלווין, מאמדו אצ'יי והאנטר שפר.
בכורתו התקיימה בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-17 במאי 2024, שם זכה פלמונס בפרס השחקן הטוב ביותר.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-21 ביוני 2024 ובישראל ב-20 ביוני 2024.
אמה סטון - ריטה / ליז / אמילי
ג'סי פלמונס - רוברט / דניאל / אנדרו
וילם דפו - ריימונד / ג'ורג' / אומי
מרגרט קוואלי - ויויאן / מרתה / התאומות רות ורבקה
הונג צ'או - שרה / שרון / אקא
ג'ו אלווין - ג'רי / ג'וסף
מאמדו אצ'יי - וויל / ניל / אח
יורגוס לנתימוס ואפתימיס פליפו כתבו את התסריט יחד בפיתוח יחד עם "", "" ו-"" שגם מפיצים את הסרט.
אמה סטון, ג'סי פלמונס, וילם דפו ומרגרט קוואלי התעתדו להתחיל את הצילומים בניו אורלינס באוקטובר 2022. לאחר מכן, הונג צ'או, ג'ו אלווין ומאמדו אצ'יי הצטרפו לצוות השחקנים.
בראיון בפברואר 2023, האנטר שפר חשפה שיש לה הופעת קמע בסרט.
צילומי הסרט החלו באוקטובר 2022 ונמשכו עד דצמבר 2022 בניו ארלינס.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גלובוס הזהב5 בינואר 2025השחקן הטוב ביותר בסרט - מוזיקלי או קומדיהג'סי פלמונס
הסוגיונטי היו שבט גאלי ששכן סביב סיסטרון (Sisteron) של ימינו בתקופת הברזל.
הם מוזכרים כ-Sogionti על-ידי פליניוס הזקן (המאה ה-1 לספירה), וכ-Sogionti ו-Sogion[ti]or(um) על כתובות.
גיא בארו השווה את האלמנט הראשון לטופונים Soio.
בני השבט הסוגיונטי חיו בעמק האמצעי של נהר דוראנס , סביב סיסטרון (אז Segustero) של ימינו.
השטח שלהם היה ממוקם צפונית לריאי מערבית לבודיונטיקי, מזרחית לווקונטי ודרומית לסבאגיני.
סוגדיאנה או סוגדיה הייתה ציוויליזציה פרסית עתיקה ששכנה בין הנהרות אמו דריה וסיר דריה, ובימינו אוזבקיסטן, טורקמניסטן, טג'יקיסטן, קזחסטן וקירגיזסטן.
סוגדיאנה הייתה גם פרובינציה של האימפריה הפרסית האחמנית, ומוזכרת בכתובת ביסותון של דריווש הראשון.
סוגדיאנה נכבשה לראשונה על ידי כורש, מייסד האימפריה האחמנית, ולאחר מכן סופחה על ידי אלכסנדר הגדול, שליט מוקדון בשנת 328 לפני הספירה.
היא תמשיך להחליף ידיים תחת הממלכה הסלאוקית, , אימפריית קושאן, האימפריה הסאסאנית, האימפריה ההפתאליטית, והכיבוש המוסלמי של טרנסאוקסאניה.
ערי המדינה הסוגדיאניות, אף על פי שמעולם לא היו מאוחדות פוליטית, היו מרוכזות סביב העיר סמרקנד.
כבר לא מדברים כיום ב, שפה איראנית מזרחית, עם זאת, צאצא של אחד מהניבים שלה, שפת היע'נובי, עדיין מדוברת על ידי היע'נובים של טג'יקיסטן.
היא הייתה מדוברת באופן נרחב במרכז אסיה כלינגואה פרנקה ושימשה כאחת משפות החצר של לכתיבת מסמכים.
סוגדיאנים חיו גם בסין הקיסרית ועלו לגדולה בצבא ובממשלה של שושלת טאנג הסינית (618–907 לספירה).
סוחרים ודיפלומטים סוגדיאנים נסעו למערב עד האימפריה הביזנטית.
הם מילאו תפקיד מהותי כמתווכים בנתיב הסחר של דרך המשי.
הדתות של הסוגדיאנים היו בתחילה זורואסטריות, מניכאיזם, בודהיזם, ובמידה פחותה נצרות של הכנסייה האשורית, מדרום-מערב אסיה.
ההתאסלמות הדרגתית בקרב הסוגדיאנים וצאצאיהם החלה עם הכיבוש המוסלמי של טרנסאוקסאניה במאה ה-8. ההמרה הסוגדיאנית לאסלאם הושלמה כמעט בשלהי האימפריה הסאמאנית בשנת 999, במקביל לשקיעתה של השפה הסוגדיאנית, שכן היא הוחלפה ברובה על ידי .
סוגדיאנה שכנה צפונית לבאקטריה, מזרחית לח'ווארזם, ודרום-מזרחית לקאנג'ו בין האוקסוס (אמו דריה) והג'קסארטס (סיר דריה), כולל העמק הפורה של הנהר זראפשאן (המכונה פוליטימטוס בפי היוונים הקדמונים).
הטריטוריה הסוגדיאנית חופפת לאזורים של סמרקנד ובוכרה באוזבקיסטן המודרנית, כמו גם לאזור סוגד של טג'יקיסטן המודרנית.
בשיא ימי הביניים כללו ערים סוגדיאניות אתרים המשתרעים לעבר איסיק קול, כמו האתר הארכאולוגי של .
הבלשן ההונגרי-בריטי מקדיש דיון יסודי לאטימולוגיות של מילים אתניות עתיקות עבור הסקיתים ביצירתו: "ארבעה שמות אתניים איראניים עתיקים: סקיתית – סקודרה – סוגדיאנית – סאקה".
בו, השמות שסיפק ההיסטוריון היווני הרודוטוס ושמות תוארו, למעט סאקה, וכן מילים רבות אחרות ל"סקיתית", כמו "אשקוז" האשורית ו"סקותס" היוונית, מקורם ב"סקוד", שורש הודו-אירופי שפירושו "להניע, לירות".
השם הסקיתי המשוחזר הוא *Skuδa (קשת), שבין הסקיתים הפונטיים או המלכותיים הפך ל-*Skula, שבו ה-δ הוחלף באופן קבוע ב-l.
לדברי סמרניי מקור השם סוגדיאנה (פרסית עתיקה: סוּגוּדה, אוזבקית: סוגד, סוגדיויונה, פרסית: سغد (סוגד), טג'יקית: Суғд, سغد (סוגד), סינית: 粟特, יוונית: Σογδιανή (סוגדיאנה)) הוא מהצורה Skuδa.
החל משמות הפרובינציה המופיעים בכתובות בפרסית עתיקה, סוּגדה וסוּגוּדה, והידיעה שמקורה בסוגדיאנית התיכונה ש -גד- בפרסית עתיקה חל על סוגדיאנית בוטאה כעיצורים חוככים קוליים -γδ-.
סמרניי מגיע ל-*Suγδa כשם שבו קראו הסוגדיאנים לעצמם.
לסוגדיאנה הייתה תרבות עירונית מתקופת הברונזה: עיירות מקוריות מתקופת הברונזה מופיעות בתיעוד הארכאולוגי החל מההתיישבות בסראזם, טג'יקיסטן, המשתרעת עד לאלף הרביעי לפני הספירה, ולאחר מכן בקוק טפה (Kök Tepe), ליד של ימינו, אוזבקיסטן, לפחות מהמאה ה-15 לפני הספירה.
תקופה אווסטנית צעירה (בערך 900–500 לפני הספירה)
באווסטה, בעיקר בכתבי מיהר וב, מוזכר הטופונים "גאווה" כארץ הסוגדיאנים.
גאווה מתפרשת, אם כן, כמתייחסת לסוגדיאנה ב"תקופת האווסטה".
אף על פי שאין הסכמה אוניברסלית על הכרונולוגיה של האווסטה, רוב החוקרים טוענים כיום לכרונולוגיה מוקדמת, שתמקם את החיבור של טקסטים אווסטניים כמו המיהר יאשט והוונדידאד למחצית הראשונה של האלף הראשון לפני הספירה.
האזכור הראשון של גאווה נמצא במיהר יאשט, כלומר, המזמור המוקדש לאל הזורואסטרי מיתרה.
בפסוק 10.14 מתואר כיצד מיתרה מגיע ל ומתבונן על מכלול האייריושיאן ("ארצות הארייה"):
האזכור השני נמצא בפרק הראשון של הוונדידאד, המורכב מרשימה של שישה עשר האזורים הטובים שיצר אהורא מזדא עבור האיראנים.
גאווה הוא האזור השני המוזכר ברשימה, ישירות מאחורי , מולדתם של זרתוסטרה והאיראנים, על פי המסורת הזורואסטרית: .
אמנם מקובל על כך שגאווה מתייחסת לאזור שבו גרו הסוגדיאנים בתקופת האווסטה, אך משמעותו אינה ברורה.
למשל, ההיסטוריון ההולנדי קושר אותו עם גאבאה, מבצר סוגדיאני במערב סוגדיאנה ומשער כי בתקופת האווסטה, ייתכן שמרכז סוגדיאנה היה קרוב יותר לבוכרה במקום לסמרקנד.
השליט האחמני כורש הגדול כבש את סוגדיאנה בזמן מערכה צבאית במרכז אסיה בשנים 546–539 לפני הספירה, עובדה שהוזכרה על ידי ההיסטוריון היווני הקדום הרודוטוס בהיסטוריות שלו.
דריווש הראשון הכניס את מערכת הכתיבה הארמית ואת המטבעות האחמניות למרכז אסיה, בנוסף לשילוב סוגדיאנים בצבא הקבע שלו כחיילים סדירים וכפרשים.
סוגדיאנה מוזכרת גם בכתובת ביסותון של דריווש.
קבוצה של חיילים סוגדיאנים נלחמה כחלק מהצבא הראשי של חשיארש הראשון במהלך פלישתו השנייה, שכשלה בסופו של דבר, ליוון בשנת 480 לפני הספירה.
כתובת פרסית משושן טוענת שהארמון שם היה מקושט בלפיס לזולי וקרנליאן שמקורם בסוגדיאנה.
בתקופה זו של שלטון פרסי, המחצית המערבית של אסיה הקטנה הייתה חלק מהציוויליזציה היוונית.
כשהאחמנים כבשו אותה, הם נתקלו בהתנגדות מתמשכת ומרד.
אחד הפתרונות שלהם היה טיהור אתני של אזורים מורדים, העברת מי ששרדו לצד הרחוק של האימפריה.
כך הגיעה לסוגדיאנה אוכלוסייה יוונית משמעותית.
בהתחשב בהיעדר של אחשדרפנים בעלי שם (כלומר מושלים פרובינציאליים מטעם האימפריה האחמנית) עבור סוגדיאנה ברישומים היסטוריים, מחקר מודרני הגיע למסקנה שסוגדיאנה נשלטה מהאחשדרפנות של באקטריה הסמוכה.
האחשדרפנים היו לרוב קרובי משפחה של מלכי פרס השליטים, במיוחד בנים שלא הוגדרו כיורש העצר.
סוגדיאנה נותרה ככל הנראה בשליטה פרסית עד בערך 400 לפני הספירה, בתקופת שלטונו של ארתחששתא השני.
מדינות מורדות של האימפריה הפרסית ניצלו את חולשתו של ארתחששתא השני, וחלקן, כמו מצרים, הצליחו להחזיר לעצמן את עצמאותן.
האובדן האדיר של שטחים של האימפריה האחמנית במרכז אסיה מיוחס באופן נרחב לחוסר התפקוד של השליט.
עם זאת, בניגוד למצרים, שנכבשה מחדש במהירות על ידי האימפריה הפרסית, סוגדיאנה נותרה עצמאית עד שנכבשה על ידי אלכסנדר הגדול.
כשהאחרון פלש לאימפריה הפרסית, פראסמנס, מלך ח'ווארזם העצמאית ממילא, התחבר למקדונים ושלח חיילים לאלכסנדר בשנת 329 לפני הספירה למלחמתו נגד הסקיתים של אזור הים השחור (אף על פי שהמערכה הצפויה הזו מעולם לא התממשה).
במהלך התקופה האחמנית (550–330 לפנה"ס), חיו הסוגדיאנים כעם נוודים בדומה לעם ה השכן, שדיבר , שפה הודו-איראנית הקשורה קשר הדוק לסוגדיאנית, וכבר עסקו בסחר יבשתי.
חלקם גם התיישבו בהדרגה כדי לעסוק בחקלאות.
בדומה לאופן שבו היואזה הציעו מנחות של ירקן לקיסרי סין, הסוגדיאנים מתועדים ברישומים הפרסיים כמי שהגישו מתנות יקרות של לפיס לזולי וקרנליאן לדריווש הראשון, "מלך מלכי המלכים" הפרסי.
אף על פי שהסוגדיאנים היו לפעמים עצמאיים וחיו מחוץ לגבולות אימפריות גדולות, הם מעולם לא יצרו אימפריה גדולה משלהם כמו היואזה, שהקימו את אימפריית קושאן (30–375 לספירה) של מרכז ודרום אסיה.
סוגדיאנה העצמאית והלוחמנית בתקופה זו יצרה אזור גבול המבודד את הפרסים האחמנים מהסקיתים הנוודים מצפון וממזרח.
היא הונהגה בהתחלה על ידי בסוס, האחשדרפן האחמני של באקטריה.
לאחר שהתנקש בחייו של דריווש השלישי בבריחתו מהצבא היווני המקדוני, הוא הפך לטוען לכס המלכות האחמני.
הסלע הסוגדיאני או סלע אריאמאזס, מבצר בסוגדיאנה, נכבש בשנת 327 לפני הספירה על ידי כוחותיו של אלכסנדר הגדול, כובש האימפריה האחמנית הפרסית.
אוקסיארטס, אציל סוגדיאני מבאקטריה, קיווה לשמור על בתו רוקסנה בטוחה במבצר הסלע הסוגדיאני, אך לאחר נפילתו נישאה רוקסנה במהרה לאלכסנדר כאחת מכמה נשותיו.
רוקסנה, ששמה בסוגדיאנית רושאנק שפירושו "כוכב קטן", הייתה אימו של אלכסנדר הרביעי, מלך מוקדון, שירש את כס אביו המנוח בשנת 323 לפנה"ס (אף על פי שהאימפריה חולקה במהרה במלחמות הדיאדוכים).
לאחר מערכה צבאית ממושכת שדכאה את ההתנגדות הסוגדיאנית וייסוד מאחזים צבאיים מאוישים על ידי יוצאי מקדוניה, אלכסנדר איחד את סוגדיאנה עם בקטריה לכדי אחשדרפנות אחת.
האציל והמצביא הסוגדיאני ספיטמנס (370–328 לפנה"ס), בעל ברית עם שבטים סקיתים, הוביל התקוממות נגד כוחותיו של אלכסנדר.
מרד זה דוכא על ידי אלכסנדר והמצביאים שלו אמינטאס, קרטרוס וקוינוס, בסיועם של חיילים באקטריים וסוגדיאנים ילידים.
עם תבוסת המורדים הסקיתים והסוגדיאנים, ספיטמנס נבגד לכאורה על ידי אשתו שלו וראשו נערף.
בעקבות נישואיו שלו עם רוקסנה, אלכסנדר עודד את אנשיו להתחתן עם נשים סוגדיאניות על מנת למנוע מרד נוסף, בהן , בתו של המורד ספיטמנס, שנישאה לסלאוקוס הראשון ניקטור וילדה לו בן ויורש לעתיד לכס המלכות הסלאוקי.
לפי ההיסטוריון הרומי אפיאנוס, סלאוקוס הראשון קרא על שמה שלוש ערים הלניסטיות חדשות באסיה.
כוחם הצבאי של הסוגדיאנים לא התאושש מאז.
לאחר מכן, סוגדיאנה היוותה חלק מ ההלניסטית, מדינה שהתנתקה מהאימפריה הסלאוקית, ושנוסדה בשנת 248 לפנה"ס על ידי , ושרדה כמאה שנה.
נראה ש, אחשדרפן של סוגדיאנה, החזיק בשטח סוגדיאני כטוען מתחרה לכס המלכות היווני-באקטרי; מטבעותיו הועתקו מאוחר יותר במקום ונשאו כתובות בארמית.
ייתכן שהמלך היווני-באקטרי החזיר לעצמו את ריבונותו על סוגדיאנה באופן זמני.
תקופות סאקה וקושאן (146 לפנה"ס–260 לספירה)
לבסוף סוגדיאנה נכבשה על ידי נוודים כאשר בני עם הסאקה כבשו את הממלכה היוונית-באקטרית בסביבות שנת 145 לפני הספירה, ואחריהם הגיעו עד מהרה ה, הנוודים שצאצאיהם הקימו את אימפריית קושאן.
מאז ועד לערך 40 לפני הספירה היואג'ה טבעו מטבעות המחקים ועדיין נושאים את תמונותיהם של המלכים היוונים-באקטריים אוקראטידס הראשון ו.
היואג'ה זכו לביקור של נציג סיני בטרנסאוקסאניה, בהנהגת ג'אנג צ'יאן בשנת 126 לפנה"ס, שביקש ברית התקפית עם היואג'ה נגד השיונגנו.
ג'אנג צ'יאן, ששהה שנה בטרנסאוקסאניה ובבאקטריה, כתב תיאור מפורט ברשומות ההיסטוריון, שמספק תובנה ניכרת לגבי המצב במרכז אסיה באותה תקופה.
הבקשה לברית נדחתה על ידי בנו של מלך יואג'ה שנרצח, שהעדיף לשמור על שלום בטרנסאוקסאניה במקום לנקום.
מהמאה ה-1 לספירה, היואג'ה הקימו את אימפריית קושאן החזקה, כשהיא משתרעת על שטח נרחב מסוגדיאנה ועד מזרח הודו.
אימפריית קושאן הפכה למרכז המסחר הרווחי של מרכז אסיה.
הם החלו להטביע מטבעות ייחודיים הנושאים את פניהם של שליטיהם.
הם קשורים לכך ששיתפו פעולה צבאית עם הסינים נגד פלישת נוודים, במיוחד כאשר התחברו עם המצביא משושלת האן נגד הסוגדיאנים בשנת 84, כאשר האחרונים ניסו לתמוך במרד של מלך קאשגאר.
הידע ההיסטורי על סוגדיאנה מעורפל במקצת בתקופת האימפריה הפרתית (247 לפנה"ס - 224 לספירה) בפרס.
האימפריה הסאסאנית של פרס שלאחר מכן כבשה ושילבה את סוגדיאנה באימפריה כאחשדרפנות בשנת 260, כתובת המתוארכת לתקופת שלטונו של שאפור הראשון הטוענת "סוגדיה, להרי טשקנט" כשטחו, וציינה שגבולותיה יצרו את ארצות הגבול הסאסאניות הצפון-מזרחיות עם אימפריית קושאן.
עם זאת, במאה ה-5 האזור נכבש על ידי האימפריה ההפתאליטית המתחרה.
כיבוש ההפתאליטי של סוגדיאנה (479–557 לספירה)
ההפתליטים כבשו את שטח סוגדיאנה, ושילבו אותו באימפריה שלהם, בסביבות שנת 479 לספירה, שכן זהו התאריך של המשלחת העצמאית האחרונה הידועה של הסוגדיאנים בסין.
ייתכן שההפתאליטים בנו בסוגדיאנה ערים מבוצרות גדולות בסגנון היפודמי (חומות מלבניות עם רשת אורתוגונלית של רחובות) בסוגדיאנה, כמו בוכרה ו, כפי שבנו גם בהראת, תוך המשך מאמצי בניית הערים של ה.
ההפתאליטים שלטו כנראה על קונפדרציה של שליטים או מושלים מקומיים, מקושרים באמצעות הסכמי ברית.
ייתכן שאחד מהווסאלים הללו היה אסבר, שליט , שגם טבע את המטבעות שלו במהלך התקופה.
העושר של הכופר והמנחות הסאסאניים להפתאליטים אולי הושקע מחדש בסוגדיאנה, מה שמסביר אולי את השגשוג של האזור מאותה תקופה.
סוגדיאנה, במרכזה של דרך המשי חדשה בין סין לאימפריה הסאסאנית והאימפריה הביזנטית הפכה למשגשגת ביותר תחת האליטות של הנוודים שלה.
ההפתאליטים קיבלו על עצמם את תפקיד המתווך העיקרי בדרך המשי, לאחר קודמיהם הגדולים הקושאנים, והתקשרו עם סוגדיאנים מקומיים שיבצעו סחר במשי ובמוצרי יוקרה אחרים בין האימפריה הסינית לאימפריה הסאסאנית.
בגלל הכיבוש ההפתאליטי של סוגדיאנה, הוצפה סוגדיאנה בזרם של מטבעות הסאסאניים שהתקבלו כמס להפתאליטים.
מטבעות אלו התפשטו לאחר מכן לאורך דרך המשי.
סמל ההפתאליטים מופיע במעט מטבעות של סמרקנד, כנראה כתוצאה מהשליטה ההפתאליטית בסוגדיאנה, והופך לבולט במטבעות סוגדיאנה בין השנים 500 ל-700 לספירה, כולל במטבעות של יורשיהם הילידים ה (642–755), ונעלם כתוצאה מהכיבוש המוסלמי של טרנסאוקסאניה.
הטורקים מ והסאסאנים תחת ח'וסרו הראשון התחברו נגד ההפתאליטים והביסו אותם לאחר קרב בן שמונה ימים ליד קרשי, , אולי ב-557. הטורקים שמרו על האזור שמצפון לאוקסוס, כולל כל סוגדיאנה, בעוד שהסאסאנים השיגו את האזורים שמדרום לו.
הטורקים התפצלו בשנת 581, ו השתלטה על סוגדיאנה.
שרידים ארכאולוגיים מצביעים על כך שהטורקים הפכו כנראה לשותפי הסחר העיקריים של הסוגדיאנים, כפי שעולה מקברו של הסוחר הסוגדיאני .
הטורקים מופיעים במספרים גדולים גם ב של סמרקנד, שם הם כנראה מוצגים כשהם משתתפים בקבלת הפנים של השליט הסוגדיאני המקומי במאה ה-7 לספירה.
ציורים אלה מצביעים על כך שסוגדיאנה הייתה סביבה קוסמופוליטית מאוד באותה תקופה, שכן מוצגים גם נציגים של מדינות שונות, כולל צירים סיניים וקוריאנים.
מסביבות שנת 650, סין הובילה את , והשליטים הסוגדיאנים כמו וארקהומן כמו גם הפכו כולם לווסאלים נומינליים של סין, כחלק מ של שושלת טאנג, עד לכיבוש המוסלמי של טרנסאוקסאניה.
כיבוש ערבי מוסלמי (המאה ה-8 לספירה)
קוטאיבה בן מוסלים (669–716), מושל ח'וראסאן רבתי תחת הח'ליפות האומיית (661–750), יזם את הכיבוש המוסלמי של סוגדיאנה בתחילת המאה ה-8, כאשר השליט המקומי של בלח' הציע לו סיוע כבעל ברית של בית אומיה.
אולם, כאשר יורשו שלט בח'וראסאן (717–719), ילידים רבים, שהתאסלמו, החלו להתקומם כאשר לא היו פטורים עוד מתשלום המס על לא-מוסלמים, הג'יזיה, בשל חוק חדש הקובע שהוכחה של מילה ואוריינות של הקוראן הייתה הכרחית להכרה במתאסלמים חדשים.
בסיוע שבטי הנוודים של ה הצליחו הסוגדיאנים לגרש את חיל המצב הערבי האומיי מסמרקנד, וניסיונות אומיה להחזיר לעצמם את השלטון שם נכשלו עד לבואו של (720–735).
, השליט הסוגדיאני (כלומר ה) של סמרקנד, שהדיח בעבר את השליט הסוגדיאני הפרו-אומיי בשנת 710, החליט שהתנגדות נגד הכוח הערבי הגדול של אל-חרשי היא חסרת טעם, ולאחר מכן שכנע את תומכיו להצהיר אמונים לאומיים.
(שלט 706–722), השליט הסוגדיאני של , הוביל את כוחותיו ל (ליד המודרנית בטג'יקיסטן), בעוד שהסוגדיאנים שהצטרפו לקרזאנג', שליט פאי ( המודרנית, אוזבקיסטן), ברחו אל , שם שליטם אט-טאר (או אלוטאר) הבטיח להם ביטחון ומקלט מהאומיים.
עם זאת, אט-טאר הודיע בחשאי לאל-חרשי על הסוגדיאנים שהסתתרו בח'וג'נד, שנטבחו לאחר מכן על ידי כוחותיו של אל-חרשי לאחר הגעתם.
משנת 722, בעקבות הפלישה המוסלמית, היגרו קבוצות חדשות של סוגדיאנים, רבים מהם נוצרים נסטוריאנים, למזרח, שם הטורקים היו מסבירי פנים וסובלניים יותר לדתם מאז תקופת הרדיפות הדתיות הסאסניות.
הם יצרו במיוחד מושבות באזור ז'טיסו, שם הם המשיכו לשגשג לתוך המאה ה-10 עם עלייתם של ה והשושלת הקרא-ח'אנית.
סוגדיאנים אלו ידועים בייצור צלחות כסף יפהפיות עם איקונוגרפיה נוצרית מזרחית, כמו .
האומיים נכבשו בשנת 750 על ידי הח'ליפות העבאסית, שהתבססה במהירות במרכז אסיה לאחר שניצחה בקרב טלס (לאורך נהר ה ב המודרני, קירגיזסטן) בשנת 751, נגד שושלת טאנג הסינית.
הסכסוך הזה אגב החדיר את תהליך הסיני לעולם המוסלמי.
ההשלכות התרבותיות וההשלכות הפוליטיות של קרב זה הביאו לנסיגה של האימפריה הסינית ממרכז אסיה.
היא גם אפשרה את עלייתה של האימפריה הסאמאנית (819–999), מדינה פרסית שמרכזה בבוכרה (במה שהיא כיום אוזבקיסטן המודרנית) שהכירה באופן נומינלי בעבאסים כאדונים שלה, אך שמרה על מידה רבה של אוטונומיה ושמרה על המסחר מורשת הסוגדיאנים.
עם זאת, השפה הסוגדיאנית ירדה בהדרגה לטובת השפה הפרסית של הסאמאנים (האב הקדמון של השפה הטג'יקית המודרנית), שפת הדיבור של משוררים ואנשי רוח ידועים בני התקופה כמו פירדוסי (940–1020).
כך גם הדתות המקוריות של הסוגדים דעכו; הזורואסטריות, הבודהיזם, המניכאיזם והנצרות הנסטוריאנית נעלמו באזור עד סוף התקופה הסאמאנית.
הסאמאנים היו אחראים גם להמרת הדת לאסלאם של העמים הטורקים שמסביב.
הסאמאנים שלטו באזור סוגדיאנה משנת 819 עד 999 בקירוב, והקימו את בירתם בסמרקנד (819–892) ולאחר מכן בבוכרה (892–999).
כיבושים טורקיים: השושלת הקרא-ח'אנית (999–1212)
בשנת 999 נכבשה האימפריה הסאמאנית על ידי מעצמה טורקית אסלאמית, השושלת הקרא-ח'אנית (840–1212).
בשנת 1212 נכבשה השושלת הקרא-ח'אנית בסמרקנד על ידי האימפריה הח'ווארזמית.
אולם תוך זמן קצר, פלשה האימפריה המונגולית לח'ווארזם ושליטה ג'ינגיס חאן הרס את הערים התוססות פעם בוכרה וסמרקנד.
עם זאת, בשנת 1370 קמה סמרקנד מחדש לתחייה כבירת האימפריה הטימורית.
השליט הטורקו־מונגולי טימור לנג יזם הגירה כפויה לסמרקנד של בעלי מלאכה ואינטלקטואלים מרחבי אסיה, והפך אותה לא רק למרכז סחר אלא גם לאחת הערים החשובות בעולם האסלאמי.
רוב הסוחרים לא נסעו בכל דרך המשי, אלא סחרו בסחורות באמצעות מתווכים שבסיסו בעיירות נאות מדבר, כמו או .
הסוגדיאנים, לעומת זאת, הקימו רשת מסחר לאורך 1,500 הקילומטרים מסוגדיאנה לסין.
למעשה, הסוגדיאנים הפנו את מרצם לסחר באופן יסודי כל כך, עד שהסאקה של כינה את כל הסוחרים "סולי" ("סוגדיאנים"), לא משנה מה היו תרבותם או מוצאם.
הסוגדיאנים למדו להפוך לסוחרים מומחים מהקושאנים, יחד איתם הם שלטו בתחילה במסחר בעמק פרגנה ובקאנג'ו במהלך 'הקמתה' של דרך המשי.
מאוחר יותר, הם הפכו למתווכים העיקריים לאחר התמוטטותה של אימפריית קושאן.
שלא כמו האימפריות של העת העתיקה, אזור סוגדיאנה לא היה טריטוריה מוגבלת בגבולות קבועים, אלא רשת של ערי-מדינה, מנווה מדבר אחד למשנהו, המקשרת בין סוגדיאנה לביזנטיון, הודו, הודו-סין וסין.
את המגעים בין סוגדיאנה לסין יזמה המשלחת של חוקר הארצות הסיני ג'אנג צ'יאן בתקופת שלטונו של הקיסר וו (141–87 לפני הספירה משושלת האן.
ג'אנג כתב דיווח על ביקורו באזורים המערביים של מרכז אסיה וקרא לאזור סוגדיאנה כ"קאנג'ו".
בעקבות המשלחת והדו"ח של ג'אנג צ'יאן, היחסים המסחריים של סין עם מרכז אסיה וסוגדיאנה שגשגו, מכיוון שמשלחות סיניות רבות נשלחו לאורך המאה ה-1 לפני הספירה.
ב"רשומות ההיסטוריון" שלו שפורסם בשנת 94 לפני הספירה, ההיסטוריון הסיני סה-מה צ'יין העיר כי "הגדולה מבין המשלחות הללו למדינות זרות מנתה כמה מאות אנשים, בעוד שאפילו החבורות הקטנות יותר כללו למעלה מ-100 חברים...
במהלך שנה אחת בין חמש לשש עד למעלה מעשר חבורות נשלחו".
מבחינת סחר המשי, הסוגדיאנים שימשו גם כמתווכים בין אימפריית האן הסינית לאימפריה הפרתית של המזרח התיכון ומערב אסיה.
הסוגדיאנים מילאו תפקיד מרכזי בסיוע לסחר בין סין ומרכז אסיה לאורך דרכי המשי עוד במאה ה-10, שפתם שימשה כלינגואה פרנקה לסחר באסיה עוד במאה ה-4.
לאחר שאלכסנדר הגדול השתלט על סוגדיאנה, הסוגדיאנים מהעיר מרקנדה (סמרקנד) הפכו לדומיננטיים כסוחרים נודדים, ותפסו עמדת מפתח לאורך דרך המשי העתיקה.
הם מילאו תפקיד פעיל בהפצת אמונות כמו מניכאיזם, זורואסטריות ובודהיזם לאורך דרך המשי.
ה"סְווֵי שׁוּ" (ספר סווי) ה מתאר את הסוגדיאנים כ"סוחרים מיומנים" שמשכו סוחרים זרים רבים לארצם כדי לעסוק במסחר.
הם תוארו על ידי הסינים כסוחרים מלידה, שלמדו את כישוריהם המסחריים בגיל צעיר.
מסתבר ממקורות, כמו מסמכים שמצאו סר אורל שטיין ואחרים, שעד המאה ה-4 ייתכן שהם קבעו מונופול על הסחר בין הודו לסין.
מכתב שנכתב על ידי סוחרים סוגדיאנים משנת 313 לספירה ונמצא בהריסות מגדל שמירה בגאנסו, נועד להישלח לסוחרים בסמרקנד, והזהיר אותם כי לאחר ש ממדינת בזז את לוו-יאנג וקיסר ג'ין נמלט מהבירה, לא נותרו שם עסקים כדאיים לסוחרים הודים וסוגדיאנים.
יתר על כן, בשנת 568 לספירה, משלחת טורקו-סוגדיאנית נסעה לקיסר הרומי בקונסטנטינופול כדי לקבל אישור לסחור ובשנים הבאות שגשגה הפעילות המסחרית בין המדינות.
במילים פשוטות, הסוגדיאנים שלטו במסחר לאורך דרך המשי מהמאה ה-2 לפני הספירה ועד המאה ה-10.
וטלאס בקירגיזסטן של ימינו היו המרכזים הסוגדיאנים העיקריים בצפון ששלטו בנתיבי השיירות של המאות ה-6 עד ה-8. האינטרסים המסחריים שלהם היו מוגנים על ידי הכוח הצבאי המתחדש של הגקטורקים, שהאימפריה שלהם נבנתה על כוחו הפוליטי של ועל כוחם הכלכלי של הסוגדיאנים.
למעט כמה הפסקות, הסחר הסוגדיאני נמשך עד המאה ה-9. לדוגמה, גמלים, נשים, נערות, כסף וזהב נתפסו מסוגדיאנה במהלך פשיטה של (692–716), שליט .
במאה ה-10 שולבה סוגדיאנה באימפריה האויגורית, שעד 840 הקיפה את צפון מרכז אסיה.
חאנות זו השיגה משלוחים עצומים של משי מיסים של שושלת טאנג בתמורה לסוסים, והם הסתמכו על הסוגדיאנים שימכרו חלק גדול מהמשי הזה מערבה יותר.
גולדן כתב שהאויגורים לא רק אימצו את הכתב ואת האמונות הדתיות של הסוגדיאנים, כמו מניכאיזם, בודהיזם ונצרות, אלא גם הסתכלו על הסוגדיאנים כ"מנטורים", תוך שהם מחליפים אותם בהדרגה בתפקידיהם כסוחרים בדרך המשי וספקי תרבות.
מהמאה ה-10 הסתמכו על תיעוד סוגדיאני המתוארך לשנים 750–840. לאחר שהאימפריה האויגורית הגיעה לקיצה, עבר משבר על הסחר הסוגדיאני.
בעקבות הכיבוש המוסלמי של טרנסאוקסאניה במאה ה-8, חדשו הסאמאנים את המסחר בדרך הצפון-מערבית המובילה לממלכת הכוזרים ולהרי אורל ולדרך הצפונית-מזרחית לעבר השבטים הטורקים הסמוכים.
במהלך המאה ה-5 וה-6, רבים מהסוגדיאנים התגוררו באזור , שם שמרו על אוטונומיה במונחים של ממשל והיה להם מנהל רשמי ייעודי המכונה , מה שמעיד על חשיבותם למבנה החברתי-כלכלי של סין.
ההשפעה הסוגדיאנית על הסחר בסין באה לידי ביטוי גם במסמך סיני המפרט את המיסים ששולמו על סחר השיירות באזור טורפאן ומראה כי בעשרים ותשע מתוך שלושים וחמש העסקאות המסחריות היו מעורבים סוחרים סוגדיאנים, וב-13 מקרים הן הקונה והן המוכר היו סוגדיאנים.
סחורות שהובאו לסין כללו ענבים, אלפלפה וכלי כסף סאסאניים, וכן מכלי זכוכית, אלמוגים מהים התיכון, פסלונים בודהיסטיים מפליז, בד צמר רומי וענבר בלטי.
אלה הוחלפו בנייר סיני, נחושת ומשי.
במאה ה-7, הצליין הבודהיסטי הסיני שוואנדזאנג ציין תוך הסכמה שנערים סוגדיאנים למדו קרוא וכתוב בגיל חמש, אף על פי שמיומנותם הופנתה למסחר, מה שאכזב את שוואנדזאנג המלומד.
הוא גם תיעד את הסוגדיאנים עובדים במקצועות אחרים כמו חקלאים, אורגי שטיחים, יצרני זכוכית ומגלפים בעץ.
סחר ודיפלומטיה עם האימפריה הביזנטית
זמן קצר לאחר מסין על ידי נזירים נוצרים נסטוריאניים, כותב ההיסטוריון הביזנטי מננדרוס פרוטקטור מהמאה ה-6 כיצד הסוגדיאנים ניסו לבסס סחר ישיר של משי סיני עם האימפריה הביזנטית.
לאחר כריתת ברית עם השליט הסאסאני ח'וסרו הראשון כדי להביס את האימפריה ההפתאטלית, פנו סוחרים סוגדיאנים ל, השליט הגקטורקי של , בבקשה לקבל רשות לבקש פגישה עם מלך המלכים הסאסאני על הזכות לנסוע דרך שטחים פרסיים על מנת לסחור עם הביזנטים.
איסטמי סירב לבקשה הראשונה, אך כאשר אישר את הבקשה השנייה ושלח את המשלחת הסוגדיאנית אל המלך הסאסאני, האחרון הרעיל את חברי המשלחת.
מניאה, דיפלומט סוגדיאני, שכנע את איסטמי לשלוח משלחת ישירות לבירת ביזנטיון, קונסטנטינופול, שהגיעה ב-568 והציעה לא רק משי במתנה לשליט הביזנטי יוסטינוס השני, אלא גם הציעה ברית נגד פרס הסאסאנית.
יוסטינוס השני הסכים ושלח משלחת לחאנות הטורקית, והבטיח את סחר המשי הישיר הרצוי על ידי הסוגדיאנים.
אולם נראה כי הסחר הישיר עם הסוגדיאנים נותר מוגבל לאור הכמות הקטנה של מטבעות ו שנמצאו באתרים ארכאולוגיים במרכז אסיה וסין השייכים לעידן זה.
אף על פי ש הגיעו כנראה לסין בתקופת שושלת האן משנת 166 לספירה ואילך, והרומאים הקדמונים ייבאו משי סיני בעוד שהסינים ייבאו כפי שהתגלו בקבריהם.
ההיסטוריונית האמריקאית (2012) כתבה כי לא התגלו בסין מטבעות רומיים מהרפובליקה הרומית (507–27 לפנה"ס) או מתקופת הפרינקיפט (27 לפנה"ס – 330 לספירה) של האימפריה הרומית.
עם זאת, הארכאולוג האוסטרלי וורוויק בול (2016) סתר טענה זו על ידי הצבעה על מטמון של שישה עשר מטבעות רומיים שנמצאו בשיאן, סין (לשעבר צ'אנגן), המתוארכים לתקופת שלטונם של קיסרים שונים מטיבריוס (14–37 לספירה) ועד אורליאנוס (270–275 לספירה).
מטבעות הזהב הסולידוס הקדומים ביותר מהאימפריה הרומית המזרחית שנמצאו בסין מתוארכים לתקופת שלטונו של הקיסר הביזנטי תאודוסיוס השני (בשנים 408–450) ובסך הכל רק ארבעים ושמונה מהם נמצאו (לעומת 1,300 מטבעות כסף) בשינג'יאנג ושאר סין.
מערות קיזיל ליד , באמצע הדרך באגן טארים, מתעדות סצנות רבות של סוחרים ממרכז אסיה במאה ה-5–6: אלה משלבות השפעה ממזרח איראן, שבאותה תקופה היה בשליטת האימפריה הסאסאנית וההפתליטים, עם אלמנטים תרבותיים סוגדיאנים בולטים.
סוגדיאנה, במרכזה של דרך משי חדשה בין סין לאימפריה הסאסאנית והאימפריה הביזנטית, שגשגה מאוד באותה תקופה.
הסגנון של תקופה זו בקיזיל מאופיין באלמנטים איראניים-סוגדיים חזקים שהגיעו כנראה עם סחר סוגדיאני-טוכארי אינטנסיבי, שהשפעתו ניכרת במיוחד ב המרכז-אסייתיים עם עיצובי טקסטיל סוגדיאנים, כמו גם בחרבות ארוכות סוגדיאנות של רבים מהדמויות.
סוחרים, מצביאים ומדינאים סוגדיאנים בסין האימפריאלית
מלבד הסוגדיאנים של מרכז אסיה שפעלו כמתווכים בסחר בדרך המשי, סוגדיאנים אחרים התיישבו בסין במשך דורות.
סוגדיאנים רבים חיו בלוו-יאנג, בירת שושלת ג'ין (265–420), אך ברחו בעקבות קריסת השליטה של שושלת ג'ין על צפון סין בשנת 311 לספירה, ועלייתם לשלטון של שבטי נוודים צפוניים.
אורל שטיין גילה 5 מכתבים שנכתבו בסוגדיאנית הידועים בשם "המכתבים העתיקים" במגדל שמירה נטוש ליד דונחוואנג בשנת 1907. אחד מהם נכתב על ידי אישה סוגדיאנית בשם מיוונאי, לה הייתה בת בשם שאיין והיא כתבה לאמה צ'טיס בסוגדיאנה.
מיוונאי ובתה ננטשו בסין על ידי ננאי-דהאט, בעלה שהיה גם סוגדיאני כמוה.
ננאי-דהאט סירב לעזור למיוונאי ובתם לאחר שהכריח אותם לבוא איתו לדונחוואנג ואז נטש אותן, ואמר להם שהם צריכים לשרת את הסינים של שושלת האן.
מיוונאי שאלה את אחד מקרוב משפחתו של בעלה, ארטיוואן, ואז ביקשה מאדם אחר, פרנחונד, לעזור להם, אבל גם הם גם אותן.
מיוונאי ובתה שאיין נאלצו להפוך למשרתים של הסינים לאחר שחיו על צדקה מכוהן זורואסטרי.
מיוונאי קיללה את בעלה הסוגדיאני על שעזב אותה, ואמרה שהיא מעדיפה להינשא לחזיר או לכלב.
הקיסר הסיני נטש את לוו-יאנג כשהיא נתונה במצור על ידי מורדי השיונגנו וארמונו נשרף.
ננאי-וונדאק גם כתב שהעיר כבר אינה קיימת, שכן מרד השיונגנו גרם לאסון לפזורה הסוגדיאנית בסין.
גברים סינים קנו לעיתים קרובות שפחות סוגדיאנות לשם יחסים מיניים.
ובכל זאת, חלק מהסוגדיאנים המשיכו לחיות בגאנסו.
קהילה של סוגדיאנים נותרה בבירת של , אך כאשר שושלת ליאנג הצפונית הובסה על ידי בשנת 439 לספירה, הועברו סוגדיאנים רבים בכוח לבירת שושלת וי הצפונית דאטונג, ובכך טיפחו חילופים וסחר עבור השושלת החדשה.
חפצים רבים ממרכז אסיה נמצאו בקברי וי הצפונית, כמו קברו של .
סוגדיאנים אחרים הגיעו מהמערב ותפסו עמדות בחברה הסינית.
"" מתאר כיצד סוגדיאני הגיע מאָנְשִׂי (מערב סוגדיאנה או פרתיה) לסין והפך לסָאבָּאוֹ (薩保, מסנסקריט sarthavaha, כלומר מנהיג שיירות) שחי בגְ'יוֹצְ'וֵואן בתקופת שושלת וי הצפונית (386 – 535 לספירה), והיה אביו הקדמון של אָן טוּגֶן, אדם שעלה ממעמד של סוחר פשוט לשר המדינה בכיר במדינה של (550 – 577 לספירה).
ולרי הנסן טוענת שבסביבות הזמן הזה ועד לתוך תקופת שושלת טאנג (618 – 907 לספירה), הסוגדיאנים "הפכו למשפיעים ביותר מבין הקבוצות הלא-סיניות שהתגוררו בסין".
שני סוגים שונים של סוגדיאנים הגיעו לסין, שליחים וסוחרים.
שליחים סוגדיאנים התיישבו, נישאו לנשים סיניות, רכשו קרקעות, והתגוררו שם דרך קבע במקום לחזור למולדתם בסוגדיאנה.
הם התרכזו במספרים גדולים סביב לוו-יאנג וצ'אנג'אן, וגם שיאנג-יאנג בחוביי של ימינו, ובנו מקדשים זורואסטריים כדי לשרת את הקהילות שלהם ברגע שהגיעו לסף של כ-100 משקי בית.
מתקופות שושלת צ'י הצפונית ועד שושלת טאנג, מנהיגי הקהילות הללו, הסָאבָּאוֹ, שולבו בהיררכיה הרשמית של פקידי המדינה.
במהלך המאות ה-6–7 לספירה, משפחות סוגדיאנות שחיו בסין בנו קברים חשובים עם כתובות קבורה המסבירות את ההיסטוריה של בתיהם המפוארים.
שיטות הקבורה שלהם שילבו את שתי הצורות הסיניות כמו ערוגות קבורה מגולפות עם דגש על רגישויות זורואסטריות, כמו הפרדת הגוף הן מהאדמה והן מהמים.
קברי סוגדיאנים בסין הם מהמפוארים ביותר בתקופה במדינה זו, והם נחותים רק מהקברים הקיסריים, מה שמרמז על כך שהסָאבָּאוֹ הסוגדיאנים היו בין האנשים העשירים ביותר באוכלוסייה.
בנוסף להיותם סוחרים, נזירים ופקידי ממשל, סוגדיאנים שירתו גם כחיילים בצבא טאנג.[140] אן לושאן, שאביו היה סוגדיאני ואימו גקטורקית, עלה לתפקיד מושל צבאי () בצפון-מזרח לפני שהוביל את מרד אן לושאן (755 – 763 לספירה), שפיצל את נאמנויות הסוגדיאנים בסין.
מרד אן לושאן נתמך על ידי סוגדיאנים רבים, ובעקבותיו רבים מהם נהרגו או שינו את שמם כדי להימלט מהמורשת הסוגדיאנית שלהם, כך שמעט ידוע על הנוכחות הסוגדיאנית בצפון סין מאז אותה תקופה.
מכיוון שגָאו ג'וּזֶ'ן, כמו טְייֵן שֶׁנגונְג רצה לערוק לשושלת טאנג ורצה שהם יכירו בו בפומבי כמצביא צבאי אזורי והציע את טבח ה"חוּ" הכינוי ל"ברברים" ממרכז אסיה כקורבן דם לחצר המלכות של טאנג כדי להכיר בנאמנותו אליהם מבלי שהוא יוותר על טריטוריה, לפי הספר, "היסטוריה של אן לושן" (安祿山史記).
מקור אחר אומר שהטבח של ה"חוּ" הברברים המשרתים את אשינה צ'נגצ'ינג נעשה על ידי שגָאו ג'וּזֶ'ן בפאניאנג כדי לשלול מאשינה את בסיס התמיכה שלו, מכיוון שהטיילה, הטונגלו, הסוגדיאנים והטורקים היו כולם חוּ ותמכו בטורקי אשינה צ'נגצ'ינג נגד החיילים ממוצא מוהה, שי, חיטאן וקוגוריו בראשות גאו ג'וּזֶ'ן.
גאו ג'וּזֶ'ן נהרג מאוחר יותר על ידי לִי חְווָאיְשְׂייֵן, שהיה נאמן לשְׁה צָ'אויִי.
הסוגדיאנים המשיכו לפעול כסוחרים בסין בעקבות תבוסת המרד, אך רבים מהם נאלצו להסתיר את זהותם האתנית.
מקרה בולט היה אָן צ'ונְגְגָ'אנְג, שר המלחמה ודוכס ליאנג ממוצא סוגדיאני שבשנת 756 ביקש מ משושלת טאנג לאפשר לו לשנות את שמו ל בגלל הבושה שלו לחלוק את אותו שם משפחה עם מנהיג המורדים.
שינוי שם משפחה זה חוקק רטרואקטיבית עבור כל בני משפחתו, כך שגם לאבותיו יינתן שם המשפחה לי.
הנוצרים הנסטוריאנים כמו הכומר הבאקטרי ייסי מבלח' עזרו למצביא שושלת טאנג, , למחוץ צבאית את מרד אן לושאן, כאשר ייסי פעל באופן אישי כמפקד צבאי, וייסי והכנסייה הנסטוריאנית של המזרח זכו לתארים ומעמד על ידי שושלת טאנג כמתואר ב.
הנזיר הבודהיסטי השתמש בטקסים שלו נגד אן לושאן בעת ששהה בצ'אנגאן כאשר היא נכבשה בשנת 756 בעוד שואן-דזונג, קיסר סין ויורש העצר של שושלת טאנג נמלטו לסצ'ואן.
הטקסים של אמוגהוואג'רה נועדו במפורש לגרום למוות, אסון ומחלות נגד אן לושאן.
כתוצאה מסיועו של אמוגהוואג'רה בריסוק אן לושאן, הבודהיזם האזוטרי הפך לכת הבודהיסטית הממלכתית הרשמית שנתמכה על ידי שושלת טאנג, "בודהיזם אימפריאלי" במימון המדינה וגיבוי לכתיבת כתבי קודש, ובניית מנזרים ומקדשים.
תלמידים של אמוגהוואג'רה ערכו טקסים למדינה ולקיסר.
קיסר שושלת טאנג סודזונג הוכתר כ על ידי אמוגהוואג'רה לאחר הניצחון נגד אן לושאן בשנת 759. נסיך הכתר של שושלת טאנג לי הנג (לימים סודזונג) קיבל גם מידע צבאי אסטרטגי חשוב מצ'אנג'אן כשהיא נכבשה על ידי אן לושאן באמצעות הודעה סודית שנשלחה על ידי אמוגהוואג'רה.
כתובה נוספת בלוו-יאנג של אישה סוגדיאנית נוצרית נסטוריאנית בשם המשפחה אן התגלתה והיא הוכנסה לקברה על ידי בנה הקצין הצבאי ב-22 בינואר 815. בעלה של האישה הסוגדיאנית הזו נקרא חֶה (和) והוא היה גבר סיני.
המשפחה צוינה כרב-אתנית על עמוד האפיטף.
בלוו-יאנג, לבנים המעורבים של נשים נסטוריאניות נוצריות סוגדיאניות וגברים סינים היו מסלולי קריירה רבים זמינים עבורם.
לא מוצאם המעורב ולא אמונתם היו מחסומים והם יכלו להיות פקידים אזרחיים, קציני צבא וחגגו בגלוי את דתם הנוצרית ותמכו במנזרים נוצריים.
במהלך תקופת טאנג ו שלאחר מכן ושושלת סונג, התקיימה גם קהילה גדולה של סוגדיאנים ב הרב-תרבותי של דונחוואנג, גאנסו, מרכז עיקרי של לימוד בודהיסטי והמשכן של מערות מוגאו הבודהיסטיות.
אף על פי שדנחוואנג ומסדרון החשי נכבשו על ידי האימפריה הטיבטית לאחר מרד אן לושאן, בשנת 848 הצליח המצביא הסיני האתני (799–872) לכבוש את האזור מידי הטיבטים , והקים את השלטון האוטונומי למחצה המכונה .
אף על פי שהאזור נפל מדי פעם תחת שלטון מדינות שונות, הוא שמר על אופיו הרב-לשוני כפי שמעיד שפע של כתבי יד (דתיים וחילוניים) בסינית ובטיבטית, אך גם בסוגדיאנית, (שפה מזרח איראנית נוספת שמקורה באזור), אויגורית וסנסקריט.
היו תשעה קלאנים סוגדיאנים (昭武九姓) בולטים.
שמות הקלאנים הללו נגזרו משמות המשפחה הסיניים הרשומים בכתב יד של דונחוואנג מתקופת טאנג.
כל שם "קלאן" מתייחס לעיר-מדינה אחרת שכן הסוגדיאנים השתמשו בשם עיר הולדתם כשם המשפחה הסיני שלהם.
מבין אלה שם המשפחה הסוגדיאני הנפוץ ביותר ברחבי סין היה שְׁה (石, ניתן בדרך כלל לאלה מקאץ', טשקנט המודרנית).
שמות המשפחה הבאים מופיעים לעיתים קרובות גם בכתבי היד וברישומים של דונחוואנג: שְׁה (史, מ"קש", שאחריסאבז המודרנית), אָן (安, מבוכרה), מִי (米, מפנג'אקנט), קָאנְג (康, מסמרקנד), צָאו (曹, מקבודהאן, מצפון לנהר זראפשאן), וחֶה (何, מקושניה).
השפעתם של הסוגדיאנים שעברו והרב-לשוניים בתקופת גְווֵיְיִיג'וּ'ן (歸義軍 מחוז גויי) זו (בערך 850 – כ-1000 לספירה) של דנחוואנג ניכרת במספר רב של כתבי יד שנכתבו בכתב סיני משמאל לימין במקום אנכית, המשקפים את הכיוון כיצד נקרא ה.
סוגדיאנים מדנחוואנג גם הקימו והצטרפו בדרך כלל לאגודות דתיות בקרב הקהילות המקומיות שלהם, כשהם מתכנסים בפונדקים בבעלות סוגדיאנית בפגישות מתוכננות המוזכרות באגרות שלהם.
סוגדיאנים שחיו בטורפאן תחת שושלת טאנג וממלכת עסקו במגוון עיסוקים שכללו: חקלאות, שירות צבאי, ציור, יצירת מוצרי עור ומכירת מוצרים כגון מוצרי ברזל.
הסוגדיאנים נדדו לטורפאן מאז המאה ה-4, אך קצב ההגירה החל לטפס בהתמדה עם הכיבוש המוסלמי של פרס ונפילת האימפריה הסאסאנית ב-651, ואחריו הכיבוש האסלאמי של סמרקנד ב-712.
המאה ה-6 נחשבת לשיא התרבות הסוגדיאנית, אם לשפוט לפי המסורת האמנותית המפותחת שלה.
בשלב זה, הסוגדיאנים התבססו בתפקידם כסוחרים הנוסעים של מרכז אסיה, המעבירים סחורות, תרבות ודת.
במהלך ימי הביניים, שמר סביב סמרקנד שמר על שמו הסוגדיאני, סמרקנד.
על פי המהדורה האחת-עשרה של אנציקלופדיה בריטניקה, ראו בו מימי הביניים אחד מארבעת האזורים היפים ביותר בעולם.
למקומות שאליהם עברו הסוגדיאנים במספרים ניכרים, הייתה לשפתם השפעה ניכרת.
לדוגמה, בתקופת שושלת האן בסין, שמה המקומי של עיר המדינה באגן טארים היה "קרוראינה", אולי מיוונית בשל .
עם זאת, מאות שנים מאוחר יותר בשנת 664 לספירה, תייג אותה שוואנדזונג, הנזיר הבודהיסטי הסיני מתקופת שושלת טאנג, כ"נָאפֿוּפּוֹ" (納縛溥), שלפי היסאו מצודה הוא תעתיק של המילה הסוגדיאנית "נוואפה" שפירושה "מים חדשים".
מהמאות ה-6 עד ה-7 בסמרקנד, אוזבקיסטן, הם דוגמה נדירה של אמנות סוגדיאנית.
הציורים, המציגים סצנות מחיי היומיום ואירועים כמו הגעת שגרירים זרים, ממוקמים בתוך חורבות של בתי אצולה.
לא ברור אם אחד מבתי המגורים המפוארים הללו שימש כארמון הרשמי של שליטי סמרקנד.
ציורי הקיר הסוגדיאנים המונומנטליים העתיקים ביותר ששרדו מתוארכים למאה ה-5 וממוקמים בפנג'אקנט, טג'יקיסטן.
בנוסף לחשיפת היבטים של חייהם החברתיים והפוליטיים, האמנות הסוגדיאנית סייעה להיסטוריונים גם בהבנת אמונתם הדתית.
למשל, ברור שהסוגדיאנים הבודהיסטים שילבו כמה מהאלים האיראנים שלהם בגרסה שלהם לפנתאון הבודהיסטי.
בז'טיסו התגלו לוחות ברונזה מוזהבים מסוג סוגדיאני על מקדש בודהיסטי מציגים זיווג של אל ואלה עם ידיים מושטות אוחזות בגמל מיניאטורי, דימוי נפוץ לא בודהיסטי שנמצא באופן דומה בציורים של סמרקנד ופנג'אקנט.
הסוגדיאנים דיברו בשפה מזרחית איראנית בשם סוגדיאנית, הקשורה קשר הדוק לשפות ה, ו ה, שפות איראניות מזרחיות שדיברו בהן בתקופות קדומות.
סוגדיאנית הייתה בולטת גם בעיר המדינה של נווה המדבר של טורפאן באזור אגן טארים בצפון-מערב סין (בשינג'יאנג המודרנית).
אם לשפוט לפי ממונגוליה שנכתבה בסוגדיאנית סביב שנת 581, השפה הסוגדיאנית הייתה גם שפה רשמית של שהוקמה על ידי הגקטורקים.
סוגדיאנית נכתבה בעיקר בשלוש שיטות כתב: ה, האלפבית הסורי וה, כל אחד מהם נגזר מהאלפבית הארמי, שהיה בשימוש נרחב הן באימפריה האחמנית והן באימפריה הפרתית של איראן העתיקה.
האלפבית הסוגדיאני היווה את הבסיס ל של המאה ה-8, שבתורו שימש ליצירת הכתב המונגולי של האימפריה המונגולית המוקדמת במהלך המאה ה-13. מאוחר יותר בשנת 1599, החליט מנהיג היורצ'ן נורהאצ'י להמיר את האלפבית המונגולי כדי שיתאים ל.
ה החיים במחוז סוגד של טג'יקיסטן עדיין מדברים שפה שנגזרה מהשפה הסוגדיאנית יע'נובי היא במידה רבה המשך של ניב סוגדיאני מימי הביניים מאזור שבמערב עמק פרגנה.
הרוב הגדול של העם הסוגדיאני התבולל בקבוצות מקומיות אחרות כמו הבאקטרים, הח'וואריזמים והפרסים, ועברו לדבר פרסית.
בשנת 819, האוכלוסייה דוברת הפרסית ייסדה את האימפריה הסאמאנית באזור.
הם בין אבותיהם של הטג'יקים המודרניים.
ניתן למצוא קוגנטים סוגדיאנים רבים בשפה הטג'יקית המודרנית, אם כי האחרונה היא .
ניתן לחלק את התלבושות הסוגדיאניות מימי הביניים המוקדמות לשתי תקופות: הפתאליטית (המאות ה-5 וה-6) וטורקיות (המאות השביעית ותחילת המאה ה-8).
האחרונות לא הפכו נפוצות מיד לאחר הדומיננטיות הפוליטית של הגקטורקים אלא רק סביב בשנת 620, כאשר, במיוחד בעקבות הרפורמות של מ, עברה סוגד טורקיזציה והאצולה המקומית נכללה רשמית בממשל של החאנות.
עבור שני המגדרים הבגדים היו צמודים, ומותניים ופרקי כף היד הצרים זכו להערכה.
הצלליות לגברים מבוגרים ולנערות צעירות הדגישו כתפיים רחבות והצטמצמות עד המותניים; הצלליות של נשים אריסטוקרטיות היו מסובכות יותר.
הבגדים הסוגדיאנים עברו תהליך יסודי של אסלאמיזציה במאות שלאחר מכן, עם מעט מהאלמנטים המקוריים שנותרו.
במקומם, טורבנים, קפטנים ומעילים עם שרוולים הפכו נפוצים יותר.
הסוגדיאנים תרגלו מגוון אמונות דתיות.
עם זאת, הזורואסטריות הייתה כנראה דתם העיקרית, כפי שהוכח בראיות מהותיות, כמו גילוי בסמרקנד, פנג'אקנט ואר-קורגן של ציורי קיר המתארים אנשי דת המציעים מנחות לפני מזבחי אש וגלוסקמאות כשהם אוחזים בעצמות המתים - בהתאם לפולחן הזורואסטרי.
בטורפאן, הקברים הסוגדיאנים חלקו מאפיינים דומים למנהגים סיניים מסורתיים, אך הם עדיין שמרו על טקסים זורואסטריים חיוניים, כגון שימוש באוכלי נבלות לאכילת בשר המתים לפני קבורת העצמות בגלוסקמאות.
הם גם לאלים זורואסטרים, כולל האל העליון אהורא מזדא.
הזורואסטריות נותרה הדת השלטת בקרב הסוגדיאנים עד לאחר הכיבוש האסלאמי, כאשר הם התאסלמו בהדרגה, כפי שמעידה "עקומת ההמרה" של ריצ'רד בוליאט.
אחת האלוהויות הפופולריות ביותר בסוגדיאנה הייתה האלה , שמקורה מהאלה המסופוטמית , והיא מתוארת באופן מסורתי כאלה עם ארבע זרועות חמושה רוכבת על אריה, מחזיקה את השמש והירח.
היא ואלוהי הנהר אוקסוס היו כמה מהאלים עם המספר הגדול ביותר של עדויות מהאזור.
היא נחשבת כאלילה נטולת גוף, והעיר הקדושה שלה הייתה פנג'יקנט.
הטקסטים הדתיים הסוגדיאנים שנמצאו בסין ומתוארכים לתקופת השושלות הצפוניות, שושלת סווי ושושלת טאנג הם ברובם בודהיסטיים (מתורגמים ממקורות סיניים), מניכאים ונוצרים נסטוריאניים, עם מיעוט קטן בלבד של טקסטים זורואסטריים.
אבל, קברים של סוחרים סוגדיאנים בסין המתוארכים לשליש האחרון של המאה ה-6 מראים בעיקר מוטיבים זורואסטריים או סינקרטיות זורואסטרית-מניכאית, בעוד שרידים ארכאולוגיים מסוגדיאנה נראים איראניים למדי ובאופן שמרני זורואסטריים.
עם זאת, הסוגדיאנים ייצגו את הרבגוניות הדתית שנמצאה לאורך נתיבי המסחר.
הגוף הגדול ביותר של הטקסטים הסוגדיאנים הם בודהיסטים, והסוגדיאנים היו בין המתרגמים העיקריים של סוטרות בודהיסטיות לסינית.
עם זאת, הבודהיזם לא השתרש בסוגדיאנה עצמה.
בנוסף, מנזר מצפון לטורפאן הכיל טקסטים נוצריים סוגדיאנים, וישנם טקסטים מניכאים רבים בסוגדיאנה מקוצ'ו הסמוכה.
המרת דתם מחדש של הסוגדיאנים מבודהיזם לזורואסטריות חלה במקביל לאימוץ הזורואסטריות על ידי האימפריה הסאסאנית של פרס.
מהמאה ה-4 ואילך, עולי רגל בודהיסטים סוגדיאנים השאירו אחריהם עדויות למסעותיהם לאורך הצוקים התלולים של נהר האינדוס ו.
כאן הם גילפו תבליטים של הבודהה והסטופות הקדושות בנוסף לשמותיהם המלאים, בתקווה שהבודהה יעניק להם את הגנתו.
הסוגדיאנים האמינו גם במניכאיזם, אמונתו של , שאותה הפיצו בקרב האויגורים.
האימפריה האויגורית (744–840 לספירה) פיתחה קשרים הדוקים עם סין של שושלת טאנג לאחר שסייעה לטאנג בדיכוי המרד של אן לושאן ויורשו הגקטורקי , תוך ביסוס יחסי סחר שנתי של מיליון חבילות של משי סיני תמורת מאה אלף סוסים.
האויגורים הסתמכו על סוחרים סוגדיאנים כדי למכור חלק גדול ממשי זה יותר מערבה לאורך דרך המשי, מערכת יחסים סימביוטית שהובילה אויגורים רבים לאמץ את המניכאיזם מהסוגדיאנים.
עם זאת, עדויות לטקסטים ליטורגיים וקנוניים מאניכאים ממוצא סוגדיאני נותרו מקוטעות ודלילות בהשוואה לקורפוס הכתבים הבודהיסטים שלהם.
האויגורים היו גם חסידי הבודהיזם.
לדוגמה, ניתן לראות אותם לובשים גלימות משי בסצנות הפראנידהי של ציורי הקיר הבודהיסטים האויגוריים בשל שינג'יאנג, סין, במיוחד סצנה 6 ממקדש 9 המראה תורמים סוגדיאנים לבודהה.
בנוסף לפולחנים ה, היו ידועים חמישה שסגדו להם בסוגדיאנה.
אלה היו ברהמה, אינדרה, מהאדווה (שיווה), ו; האלים ברהמה, אינדרה ושיווה היו ידועים בשמותיהם הסוגדיאנים זראוואן, אדבאד וושפארקר, בהתאמה, כפי שניתן לראות בציור קיר מהמאה ה-8 מפנג'אקנט, ניתן "לשייך" מזבחות אש ניידים ל-ושפארקר, ברהמה-זראוואן, ואינדרה-אדבאד, לפי בראג'ה ביהארי קומאר.
בין הנוצרים הסוגדיאנים הידועים בסין מכתובות וטקסטים היו אָן יֵה-נָה, נוצרי מארץ אָן (בוכרה).
מִי גִ'יפֶן נוצרי מארץ מִי (פנג'אקנט), קָאנְג גְ'ה-טונְג, איש דת נוצרי סוגדיאני ממדינת קָאנְג (סמרקנד), מִי שׂוֵ'אנְצִ'ינְג איש דת נוצרי סוגדיאני ממארץ מִי (פנג'אקנט), מִי שׂוֵ'אן-יִינְג, איש דת נוצרי סוגדיאני מארץ מִי (פנג'אקנט), אָן צִ'ינְגְסוּ, נזיר נוצרי סוגדי מארץ אָן (בוכרה).
בעת ביקור ב בג'יאנגסו בתקופת שושלת יואן, סין בסוף המאה ה-13, ציין החוקר והסוחר הוונציאני מרקו פולו כי נבנו בה מספר רב של כנסיות נוצריות.
בכל הנוגע לחומר טקסטואלי, הטקסטים של הבשורות הנוצריות המוקדמים ביותר תורגמו לסוגדיאנית במקביל לשלטונו של המלך הפרסי הסאסאני יזדגרד השני (שלט 438–457), ותורגמו מהפשיטתא, הגרסה הסטנדרטית של הביבליה בנצרות הסורית.
עבדות הייתה קיימת בסין מאז ימי קדם, אם כי בתקופת שושלת האן שיעור העבדים לכלל האוכלוסייה היה בערך 1%, נמוך בהרבה מההערכה ב של אותה תקופה (נאמד ב-15% מכלל האוכלוסייה).
בתקופת שושלת טאנג, עבדים לא הורשו להתחתן עם בת של פשוטי העם, לא הורשו לקיים יחסי מין עם אף אישה ממשפחת אדונם, ואף על פי שניאוף עם שפחות היה אסור ב, הוא היה נהוג באופן נרחב.
הותר גם כאשר שפחה ילדה את בנו של אדוניה, מה שאיפשר את העלאתה למעמד חוקי של פשוטי העם, אך היא יכלה לחיות רק כפילגש ולא כאשתו של אדונה לשעבר.
סוחרים סוגדיאנים וסינים סחרו בקביעות בעבדים בטורפאן ובסביבתה במהלך שושלת טאנג.
טורפאן תחת שלטון שושלת טאנג הייתה מרכז פעילות מסחרית מרכזית בין סוחרים סינים וסוגדיאנים.
חלקם סיפקו לעובדות מין סוגדיאנות הזדמנות לשרת את סוחרי דרך המשי, שכן ההיסטוריה הרשמית מדווחת שהיו שווקים לנשים ב ובחוטאן.
החוזה בשפה הסוגדיאנית שנקבר ב מדגים שלפחות גבר סיני אחד קנה ילדה סוגדיאנית בשנת 639 לספירה.
אחד הארכאולוגים שחפרו את אתר אסטנה, וו ג'ן, טוען שאף על פי שמשקי בית רבים לאורך דרך המשי קנו עבדים בודדים, כפי שהוכח במסמכים הקודמים מ"נייה", מסמכי טורפאן מצביעים על גידול מסיבי בנפח סחר העבדים.
בשנת 639 נמכרה שפחה סוגדיאנית לגבר סיני, כפי שנרשם במסמך משפטי של בית הקברות באסטנה שנכתב בסוגדיאנית.
חוטן וקוצ'ה היו מקומות שבהם נמכרו נשים בדרך כלל, עם עדויות רבות לסחר בעבדים בטורפאן הודות למקורות טקסטואליים מהתקופה ששרדו.
בשירה מתקופת טאנג מופיעות בנות סוגדיאניות לעיתים קרובות גם כמשרתות בטברנות ובפונדקים של הבירה צ'אנגן.
השפחות הסוגדיאניות והבעלים הגברים הסינים שלהן היוו את רוב הזוגות גברים סינים ונשים סוגדיאניות, בעוד שהנשים הסוגדיאניות החופשיות היו בנות הזוג השכיחות ביותר של גברים סוגדיאנים.
מספר קטן יותר של נשים סיניות נישאו לגברים סוגדיאנים במעמד גבוה.
נישואים בין גבר ואישה סוגדיאנים היוו שמונה עשר מתוך עשרים ואחד נישואים לפי מסמכים ששרדו.
מסמך משנת 731 לספירה מגלה שדווקא ארבעים חבילות משי שולמו לאחד, מִי לוּשָׁאן, סוגדיאני הסוחר בעבדים, על ידי אדם סיני בשם טָאנְג ז'ונְג (唐榮) מצ'אנג'אן, עבור רכישת ילדה בת אחת עשרה שנים.
אדם משִׂיג'וֹאוּ, טוכריסטני (כלומר באקטריאני), ושלושה סוגדיאנים אימתו את מכירת הילדה.
תושבי מרכז אסיה כמו הסוגדיאנים כונו "חוּ" (胡) על ידי הסינים בתקופת שושלת טאנג.
לנשים של ה"חוּ" ממרכז אסיה היה מקובל הסטריאוטיפיות של ברמניות או רקדניות על ידי סינים בסין.
גברים סינים היו קשורים איתן בעיקר בקשרים מיניים מחוץ לנישואים שכן נשות ה"חוּ" בסין תפסו בעיקר עמדות בהן נמכרו שירותי מין לפטרונים כמו זמרות, משרתות, שפחות וזונות.
בשירים הוצגו נשים מהדרום (שתושביו היו מכונים ) כאקזוטיות.
הסינים לא רצו להתחתן איתן באופן חוקי, אלא אם כן לא הייתה להם ברירה, למשל אם הם נמצאו על הגבול או בגלות, מכיוון שהסינים יהיו מקופחים חברתית ויצטרכו להתחתן עם מישהי שאינה סינית.
המשימה לטפל בחיות המשק כמו צאן ובקר ניתנה לעבדים ממוצא "חוּ" בסין.
בשנת 1916 השתמש הסינולוג וההיסטוריון הצרפתי ב שנחפרו מדונחוואנג, גאנסו כדי לזהות מושבה סוגדיאנית עתיקה דרומית ללופ נור בשינג'יאנג (צפון-מערב סין), שלטענתו היא הבסיס להפצת הבודהיזם והנצרות הנסטוריאנית בסין.
בשנת 1926 ריכז החוקר היפני קוואבארה עדויות לסוגדיאנים ממקורות היסטוריים סיניים, ועד 1933 פרסם ההיסטוריון הסיני שְׂיָאנְג דָה את "צ'אנגאן של תקופת טאנג ותרבות מרכז אסיה", תוך פירוט ההשפעה הסוגדיאנית על חיי הדת והחברה הסינית בבירת סין של תקופת טאנג.
הסינולוג הקנדי פרסם מאמר בשנת 1952, המוכיח את קיומה של מושבה סוגדיאנית שנוסדה בלולאת אורדוס בתקופת שושלת טאנג הסינית, שכללה סוגדיאנים ועמים טורקים שהיגרו מהערבה המונגולית.
ההיסטוריון היפני איקדה כתב מאמר ב-1965, המתאר את ההיסטוריה של הסוגדיאנים שהתגוררו בדונחוואנג מתחילת המאה ה-7, וניתח רשימות של שמותיהם שעברם סיניזציה ותפקידם של הזורואסטריות והבודהיזם בחייהם הדתיים.
יושידה יוטאקה וקגייאמה אצוקו, אתנוגרפים ובלשנים יפניים של השפה הסוגדיאנית, הצליחו לשחזר שמות סוגדיאניים מארבעים וחמישה תעתיקים סיניים שונים, תוך שהם מציינים כי אלה היו נפוצים בטורפאן בעוד שהסוגדיאנים שחיו קרוב יותר למרכז הציוויליזציה הסינית במשך דורות אימצו את המסורתיים.
סוגורו גטו (ביפנית: 夏油 傑; בכתב : Getō Suguru) הוא דמות בדיונית ואחד האנטגוניסטים הראשיים של סדרות המאנגה והאנימה "ג'וג'וטסו קאיסן" והפריקוול "ג'וג'וטסו קאיסן 0", שנוצרו על ידי המאנגקה .
סוגורו גטו הוא מכשף ג'וג'וטסו רב-עוצמה שהיה מיודד ומקורב בעברו לסאטורו גוג'ו, לפני שמניעיהם השונים גרמו לשניים להתרחק ולהיות יריבים.
דמותו של גטו נוצרה בהשראת דמותו של שינובו סנסוי, אנטגוניסט מסדרת המאנגה "יו יו האקושו" מאת יושירו טוגאשי, מתוך רצון לחקור דעות קדומות באמצעות אפיון הדמות שלו.
מנגד, נוצרה דמותו של קנג'אקו בהשראת דמותו של אנטגוניסט המאנגה "נארוטו", אורוצ'ימארו; גם הוא מכשף אלמותי המשתמש בכלי קיבול שונים על מנת להמשיך לחיות.
בעיבוד האנימה, מדובבת הדמות על ידי טאקהירו סאקורי בדיבוב היפני ועל ידי לקס לאנג בדיבוב האנגלי.
דמותו של גטו זכתה לשבחים על ידי המבקרים על תפקידה בפריקוול "ג'וג'וטסו קאיסן 0", בשל היותה אנטגוניסטית שוות-משקל ליוטה ובני-כיתתו, לצד העמקת יחסיה עם ג'וג'ו עם גילוי הקשר ביניהם ועברם המשותף.
הטוויסט במהלכו התגלה כי קנג'אקו הוא השולט למעשה בגופו של גטו בסדרה הראשית הביא לתגובות מעורבות מצד המבקרים בשל השפעתו על הנרטיב ועל פיתוח דמותו של גטו.
את ההשראה עבור יצירת דמותו של סוגורו גטו קיבל גאג'ה אקוטאמי בעקבות דמותו של שינובו סנסוי, אנטגוניסט סדרת המאנגה "יו יו האקושו" מאת יושירו טוגאשי, עם זאת, אקוטאמי התאכזב מהתוצאה הסופית שיצאה לו.
על רקע ההשראה, נוצרה דמותו של גטו במטרה לחקור את אופן כתיבתה של דמות ששופטת אחרים מתוך דעה קדומה וללא מחשבה שנייה.
את שמה קיבלה הדמות בהשראת שמו של אתר הסקי היפני "גטו קוגן".
בזמן שכתב את סיפור הרקע שלו, אקוטאמי רצה להדגיש עד כמה השתנה גטו לאחר שעזב את תיכון ג'וג'וטסו וכיצד החל לשנוא בני אדם פשוטים.
אחת המגילות של גטו המופיעות במהלך הסדרה היא מחווה לסדרת המאנגה "Zombiepowder" מאת טאיטו קובו.
אקוטאמי בחר לכתוב את דמותו של גטו כבעלת עבר משותף לסאטורו גוג'ו, לאחר שחקר את הגוג'ו-גסה, גלימות נזיר בודהיסטיות, מתוך מחשבה כי שם זה עומד בהלימה לשמו של גוג'ו.
אקוטאמי גם רצה להראות את הניואנסים בין הדמויות בכך ששמותיהם תואמים את אופיים: "Satoru" (悟; כלומר "הארה"), ילד-הפלא שנולד עם כוחות על-טבעיים, ו-"Suguru" (傑, כלומר "יוצא-דופן"), שהגיע לרמות נעלות באמצעות עבודה קשה.
יתרה מזאת, אקוטאמי אייר את דמותו של גטו עטוי מלבושי נזיר בפריקוול כדרך לחתור בין הניגוד שבדמותו, שיצרה ארגון דתי כוזב תוך שהוא מתחזה לנזיר, לבין האופן שבו נזירים נתפסים כאמינים במציאות.
עם הגילוי כי דמותו של גטו מתה למעשה במהלך אירועי "ג'וג'וטסו קאיסן 0" וכי "גטו" מהסדרה הראשית הוא למעשה אדם אחר שמחזיק בגופתו, אקוטאמי אמר שזיכרון הגוף של זרועו כשגוג'ו רואה אותו מרמז לכך שגטו המקורי עדיין נלחם נגד קנג'אקו.
אקוטאמי השווה את דמותו של קנג'אקו לדמותו של אורוצ'ימארו מסדרת המאנגה של מאסאשי קישימוטו, "נארוטו", כאמצעי להסביר את מותו של גטו.
אקוטאמי גם אמר שגטו חזק, מאמין שהיה יכול לנצח מול יוטה אם היה הורס את המחסום העל-טבעי בין שינג'וקו לקיוטו.
טכניקת הג'וג'וטסו של גטו, אוזומאקי, נוצרה בהשראת סדרת המאנגה של ג'ונג'י איטו באותו השם.
עם זאת, אקוטאמי נמנע מלהתייחס לטכניקה זו בצורה מפורשת על מנת להימנע מטענות על גנבה ספרותית.
במהלך הפקת סרט הפריקוול, העיר התסריטאי הירושי סקו כי על מנת שהסרט יתאים לאורך של שעתיים, יהיה עליו להוסיף חומרים חדשים כמו רקע על טיב יחסיהם של גוג'ו וגטו.
הכללת של יחסיהם של גטו וגוג'ו בעלילת הסרט נועדה להיות טבעית, לצד חקר היחסים גם באנימה.
עם זאת, הבמאי, סונגהו פארק, טען שצוות ההפקה לא היה מעוניין לתת להם יותר מדי זמן מסך בשל הצורך לשמור את מיקוד העלילה על דמויותיהם של אוקקוטסו וריקה.
סקו העיר כי סצנת הקרב האחרון בין אוקקוטסו לגטו הורחבה באמצעות הוספת סצנה שבה גטו מקיא דם.
טקאהירו סאקורי, מדבב דמותו של גטו בדיבוב היפני, קרא את עלילת מאנגת הפריקוול המקורית לפני הקלטת הדיבוב עבור הסרט, מה שהוביל אותו להזדעזע מחשיפת העובדה כי דמותו נשלטת על ידי קנג'אקו.
בין צדדים רבים בדמותו של גטו שנחשף אליהם במהלך הדיבוב, סאקורי הופתע מטיב יחסיהם הידידותיים בין גטו לגוג'ו.
על אף שגטו ואוקקוטסו נפגשו לראשונה רק במסגרת הפריקוול, סאקורי כבר עבד עם מדבבת דמותו של אוקקוטסו, מגומי אוגאטה, מספר פעמים בעבר.
מדבב דמותו באנגלית, לקס לאנג, נהנה מדיבוב הדמות, על אף היותו אנטגוניסט הסרט הראשי, בעיקר בשל חשיפת רבדים ועומקים נסתרים באפיון דמותו.
לאנג העיר בנוסף שהוא נהנה מהשילוב בין אימה לקרבות, שהפתיע אותו במהלך שלבי ההפקה והדיבוב, וכי הסרט חקר היטב את דמותו של גטו, במיוחד בשל הפלאשבקים שחוקרים את עברו המשותף עם גוג'ו.
סוגורו גטו הוא מכשף ג'וג'וטסו בדרגה מיוחדת, תלמידו של מסאמיצ'י יאגה וחבר לכיתתם לשעבר של סאטורו גוג'ו ושוקו איירי.
הטכניקה המקוללת שלו מאפשרת לו לספוג ולשלוט ברוחות מקוללות באמצעות הפיכתן לכדורים שחורים שגטו חייב לבלוע במטרה לפקד עליהן.
גטו מוצג לראשונה בסדרת הפריקוול "ג'וג'וטסו קאיסן 0", במהלכה הוא מתעניין ברוחה המקוללת של הילדה הצעירה ריקה אורימוטו, שמצידה מחפשת את יוטה אוקקוטסו, תלמידו של גוג'ו.
כאשר גוג'ו אינו נוכח, גטו תוקף ומביס בקלות את יוטה וחבריו.
עם זאת, אוקקוטסו, יחד עם ריקה שנמצאת כעת בשליטתו, נלחם בגטו.
גטו משתמש בטכניקת הג'וג'וטסו החזקה ביותר שלו, אוזומאקי, אך בסופו של דבר מובס.
לאחר שאיבד את זרועו בקרב, גטו בורח ומתכנן את נקמתו להשיג שליטה על ריקה.
לאחר מכן הוא נמצא על ידי גוג'ו, שמזכיר לו עברם המשותף, וגטו מבקש בפניו שיהרוג אותו.