tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בפארק הלאומי צ'ובה נמצאת אוכלוסיית הפילים הגדולה ביותר באפריקה.
העיירה שוכנת על הגדה הדרומית של הנהר צ'ובה בנקודת המפגש עם הנהר קוונדו .
רוחב נהר צ'ובה באזור העיירה הוא 200–300 מטרים והוא מהווה את הגבול בין בוטסואנה ונמיביה בצמוד לרצועת קפריבי שבנמיביה.
האי אימפלילה הנמצא בנהר ושייך לנמיביה שוכן מול העיירה ליד הגדה הצפונית של הנהר.
המעבר עצמו נמצא על גשר קזונגולה המתחבר לעיירה לקזונגולה שבזמביה הנמצאת בגדה הצפונית של הנהר זמבזי.
בסמוך לגשר בגדה הדרומית שבבוטסואנה נמצא מעבר גבול שני המשרת את המעבר לזימבבואה.
קסאנה נמצאת בקצה הצפוני של הכביש המהיר (כביש אספלט) פרנסיסטאון - גאבורונה שהוא עורק תנועה אזורי בין דרום ומרכז אפריקה.
במרחק 51 קילומטרים ממעבר הגבול, בנמיביה, נמצאת העיירה נגומה .
העיירה קסאנה נמצאת בגבול הצפון-מזרחי של הפארק הלאומי צ'ובה וצמתי הכבישים העוברים דרכה הופכים אותה לנקודת גישה פופולרית לתיירים בדרכם לפארק, כמו גם עבור אלה הכוללים במסלול שלהם את דלתת אוקאונגו, רצועת קפריבי ומפלי ויקטוריה .
העיר מונגשת גם על ידי נמל התעופה קסאנה .
בקסאנה יש מספר קבוצות אתניות שהגיעו לאזור תוך כדי חיפוש אחר תעסוקה.
בקסאנה יש מספר אתרי קמפינג ובתי הארחה (לודג'ים - מקומות לינה המכוונים לעסקי הספארי).
הלודג'ים הללו מציעים טיולי יום אל הפארק הלאומי צ'ובה, מפלי ויקטוריה ושייט בסירות על נהר צ'ובה.
בנוסף נמצאים בקסאנה מספר בנקים המעניקים שירותי בנק וכספומט.
האקלים בקסאנה הוא סוב-טרופי, המתמתן עם העלייה בגובה.
העיירה ממוקמת על רמה משורית בגובה 970 מטרים.
קסאוורי מאשוק (בפולנית: Ksawery Masiuk; נולד ב-17 בדצמבר 2004) הוא שחיין פולני, זוכה מדליית ארד באליפות עולם (בודפשט 2022) במשחה ל-50 מטר גב.
באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, הונגריה במאי סיים במקום 13 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.25 שניות, במקום 28 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:00.80 דקות ובמקום 31 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.02 שניות.
באליפות אירופה לנוער שנערכה ברומא, איטליה ביולי זכה ב-5 מדליות, 3 זהב, 1 כסף ו-1 ארד.
מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב, במשחה ל-200 מטר גב ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב, מדליית כסף במשחה ל-50 מטר גב ובמדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט ביוני זכה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 24.49 שניות, אחרי ג'סטין רס (24.12 שניות) והאנטר ארמסטרונג (24.14 שניות), שניהם מארצות הברית.
בשלב המוקדמות של המשחה קבע שיא פולין חדש של 24.64 שניות, ובשלב חצי הגמר קבע שיא פולין נוסף של 24.48 שניות.
נוסף לכך, סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.75 שניות.
בשלב המוקדמות של המשחה קבע שיא פולין חדש של 53.33 שניות ובשלב חצי הגמר קבע שיא פולין נוסף של 52.58 שניות.
באליפות אירופה לנוער שנערכה באוטופן, רומניה ביולי זכה ב-6 מדליות, 3 זהב ו-3 ארד.
מדליות זהב במשחה ל-50 מטר גב, במשחה ל-100 מטר גב ובמשחה ל-200 מטר גב ומדליות ארד במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי משולב.
באליפות אירופה שנערכה באוגוסט ברומא, איטליה סיים במקום שישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.05 שניות ובמקום 13 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 25.27 שניות.
בנוסף, סיים במקום חמישי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:34.16 דקות ובמקום שביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:15.97 דקות.
באליפות העולם לנוער שנערכה בלימה, פרו באוגוסט-ספטמבר זכה ב-6 מדליות, 4 זהב ו-2 ארד.
מדליות זהב במשחה ל-50 מטר גב, במשחה ל-100 מטר גב, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב, ומדליות ארד במשחה ל-200 מטר גב ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי סיים במקום רביעי במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 24.57 שניות ובמקום שישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 52.92 שניות.
בנוסף, סיים במקום 12 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:34.66 דקות, במקום 12 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב בתוצאה של 3:46.29 דקות ובמקום 14 במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:15.55 דקות.
באליפות העולם שנערכה בפברואר בדוחה שבקטר סיים במקום עשירי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:57.48 דקות ובמקום 17 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.33 שניות.
בנוסף, סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב בתוצאה של 3:46.04 דקות.
קְסַאנְדֶר דוד סֶבֵרינַה (בהולנדית: Xander David Severina; נולד ב-12 באפריל 2001) הוא כדורגלן קוראסאואי המשחק בעמדת הקיצוני בקאזה פיה א.ק.
סברינה החל לשחק כדורגל בקבוצת הילדים של סמפר אלטיוס ובגיל שמונה הצטרף לזו של ספרטה רוטרדם, ממנה התקדם לכל קבוצות הילדים והנערים של המועדון.
בשנים 2018–2020 שיחק בקוויק דן האג וכעבור שנתיים הצטרף לדן האג.
ב-4 באפריל 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1–4 לאוטרכט.
ב-28 באוגוסט 2023 הבקיע צמד בניצחון 0–4 על צעירי אייאקס.
ביולי חתם בפרטיזן בלגרד מליגת העל הסרבית.
ב-29 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 3-3 נגד TSC באצ'קה טופולה.
ב-13 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 על רדניצ'קי ניש.
ב-15 בספטמבר חתם לשלוש שנים במכבי חיפה, תמורת דמי העברה של כ-1.5 מיליון אירו.ב-28 באוקטובר כבש את שערו הבכורה במדי הקבוצה בניצחון 4-2 על הפועל חדרה במסגרת המחזור השמיני של ליגת העל לעונת 2024/2025.
סברינה נולד בהולנד להורים שמוצאם מקוראסאו ולכן היה זכאי לייצג את שתי המדינות.
במרץ זומן לסגל נבחרת קוראסאו וב-28 במרץ ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 0–7 ל.
ב-8 ביוני 2024 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 על במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.
קאסאדי מקלנסי זאנג היא שחקנית אמריקאית הידועה בעיקר בזכות גילום דמותה של לידיה בסדרת הטלוויזיה "המתים המהלכים" של רשת AMC בין 2019 ל-2022.
נולדה ב-1 בספטמבר 2000, גדלה בג'ורג'יה.
בגיל 7 החלה ללמוד ריקוד ותיאטרון.
מקלינסי הופיעה לראשונה בגיל 10 בסרט טלוויזיה קצר.
בתור שחקנית ילדה היא הופיעה ככוכבת אורחת בסדרות "גדולה מהחיים", "קונסטנטין" ו-"Lore" .
בשנת 2017, היא הופיעה ככוכבת אורחת חוזרת בסדרה המקורית של נטפליקס "אוזרק", בסדרה "קאסל רוק", ובסדרה "Daytime Divas".
ב-2019 בגיל 17, מקלינסי החלה לגלם את לידיה, בתה של אלפא, ב"המתים המהלכים" במהלך העונה התשיעית והפכה לשחקנית קבועה בסדרה החל מהעונה העשירית.
החל מ־2025 היא מגלמת את דמותה של מלני דיי, העוזרת של ריני (פיונה רנה) בסדרה "כללי המשחק".
שנה סרט תפקיד הערות2015 Crimes and Mister Meanors קט 2018 באהבה, סיימון ג'קי Poor Jane אריקה 2025 שעת הזאבים קרול 2025 The Snare דני
שנה סדרה תפקיד הערות 2010The Wizard of Agni מאנצ'קין בובי סרט טלוויזיהFive Smooth Stones תלמידת בית ספר / שחקנית כדורגל סרט קצר לטלוויזיה 2013Sid Roth's It's Supernatural!
קסווירה הוֹלַנדֶר (בהולנדית: Xaviera Hollander; נולדה ב-15 ביוני 1943) היא זונה לשעבר ומנהלת בית בושת הולנדית, שזכתה לפרסום בזכות ספרים שפרסמה על חוויותיה בתחום עיסוקה.
הולנדר נולדה בשם קסווירה דה פריס (Xaviera de Vries) באינדונזיה, שהייתה אז מושבה הולנדית.
בשנתיים הראשונות לחייה, במהלך מלחמת העולם השנייה, שהתה הולנדר עם הוריה במחנה מעצר יפני ואחריה שבה משפחת דה פריס להולנד.
במלאת לה עשרים הגרה הולנדר לדרום אפריקה ומשם עברה לניו יורק ונוכח שכר עבודתה הנמוך החלה עוסקת בזנות, ואחר כך הפכה בעלת בית זונות.
בשנת 1971 נעצרה הולנדר בעוון זנות וגורשה מארצות הברית להולנד.
אותה שנה פרסמה הולנדר את זכרונותיה כזונה וכמנהלת בית זונות במנהטן בספר "The Happy Hooker" (תורגם לעברית כ"בית התענוגות").
בשנים שחלפו מאז התגוררה הולנדר במדינות שונות, בהן קנדה, הולנד וספרד, פרסמה כמה ספרים נוספים, הפיקה מספר מחזות ואף כתבה לאורך שנים טור ייעוץ בירחון "פנטהאוז".
בשנת 1997 הכריזה כי הפכה לסבית.
עשר שנים מאוחר יותר נישאה לגבר הולנדי צעיר ממנה, עמו היא מתגוררת באמסטרדם.
בית התענוגות, הוצאת דמה, תשל"ה.
שעשועי מין, הוצאת אלבית, 1978. עברית: מיכה ינאי
גַאיוּס קֶסְטיוּס גַאלוּס (Gaius Cestius Gallus; לעיתים צסטיוס גאלוס; ?
- 67), היה מצביא וסנאטור רומאי שהיה פעיל בימי התהוות הפרינקיפט.
היה נציב סוריה בתקופת המרד הגדול אשר הובס כשניסה לדכא את המורדים בארץ יהודה.
גאלוס היה הנציב הרומי בסוריה משנת 63 או שנת 65 ואילך.
גאלוס היה בנו של קונסול ובעצמו קונסול בשנת 42, היה ממונה בתפקידו כנציב סוריה על נציב יהודה, גסיוס פלורוס.
פלורוס היה נציב גרוע, אשר עיקר תאוותו הייתה לממון, ואשר נהג ביהודים בחוזק יד.
עם זאת נמנעו היהודים מלהביע את טרוניותיהם על פלורוס ומעשיו בפני גאלוס, מפני שפחדו מזעמו של פלורוס אם יתגלה הדבר.
התסיסה בממלכה הפכה לגלויה כמעט, ודבר המרד נישא באוויר.
גאלוס הבין את הסכנה הצפויה לו, והחליט להוכיח לקיסר נירון כי המדובר בסכנה של ממש.
בשנת 66 לספירה הגיע גאלוס לירושלים על מנת לחגוג את חג הפסח, ביחד עם המלך אגריפס השני ועם פלורוס.
כוונתו הייתה לפקוד את היהודים הבאים להקריב את הקרבנות.
על פי מספר הקרבנות שהוקרבו, מנה ההמון כשלושה מיליון איש.
בעת שצפה בהקרבת הקורבנות צעק אליו ההמון האשמות כנגד פלורוס.
גאלוס השקיט את העם והבטיח כי ירסן את פלורוס, ולאחר מכן שב לעירו אנטיוכיה.
נסיונותיו של גאלוס למשוך את תשומת לבם של שליטי רומא אל הסכנה שביהודה נכשלו, והוא לא הצליח להעביר אל הקיסר את המסר כי המדובר בעם רב העומד בפני מרידה.
על פי יוסף בן מתתיהו היה אירוע זה אירוע מפתח בהתחוללות המרד הגדול שכן פלורוס חשש מזעמו של גאלוס, וחשב שאם תפרוץ מרידה, תופנה תשומת הלב ממעשיו הפסולים אל דיכוי המרידה.
לאחר שמעשיו של פלורוס הביאו להתקוממות המונים בירושלים, שלח גאלוס את נציגו נפוליטנוס אל העיר על מנת לבחון את טענותיהם הסותרות של הצדדים.
עם זאת, עד מהרה הפכה ההתקוממות למרידה כללית, כאשר אלעזר בן חנניה, בנו של הכהן הגדול חנניה בן נדבאי הפסיק את המנהג לאפשר העלאת קורבנות לשלום הקיסר, ומצדה נכבשה על ידי הסיקריקיים ואנשי חיל המצב הרומי שהיה שם נהרגו.
פלורוס נסוג מן העיר ירושלים, והותיר אחריו גדוד אחד לשמירה על הסדר.
לאחר פרוץ ההתקוממות הצטרפו אל גדוד זה חייליו של המלך אגריפס השני, שהיה מאוהדי הרומאים, אך המתקוממים הצליחו לגרש את חייליו של אגריפס, ולהרוג את כל הרומאים שבעיר, פרט למפקדם מטיליוס.
עד מהרה הפכה המרידה להתקוממות כללית, ולקרבות בין יהודים ללא-יהודים בכל רחבי הארץ.
קרבות פרצו בקיסריה, בגליל ואף באלכסנדריה.
גאלוס לא יכול עוד לעמוד מן הצד, ויצא בראש הלגיון השנים עשר פולמינטה, וכן חיילים רבים מן המדינות הסמוכות לדכא את המרד.
בתחילה קבע את מחנהו בעכו ומשם הדרים לקיסריה וכבש את יפו, שם הרג 8,400 איש.
לאחר מכן החריב את העיר נרבתא.
במקביל שלח חלק מחייליו אל הגליל.
גאלוס המשיך במסעו בארץ, וכבש את אפק ואת לוד בדרכו אל ירושלים.
הוא חנה במקום הקרוי גבע, ולשם יצאו המורדים מירושלים, והתקיפו אותו.
בקרב זה נפלו כחמש מאות מחייליו של גאלוס, לעומת אבדות ספורות ליהודים, שנעזרו בלוחמי חדיב (עם אשורי שהתגייר).
במהלך הקרב נהדפו היהודים אל חומות העיר, אך שמעון בר גיורא הגיח מאחור עם לוחמיו וגרם לרומאים אבדות קשות.
תוך כדי שאגריפס השני שלח לירושלים שליחים, וניסה לפייס את המורדים, (אך נענה בכך שהשליחים נרצחו) המשיך גאלוס במסעו, וחנה בהר הצופים משם החליט לעלות על ירושלים.
הוא הסתער על העיר, ואף כבש חלקים מצפון העיר, אך לא הצליח לכבוש את כולה.
לדברי יוסף בן מתתיהו, הכישלון התרחש בשל שוחד שלקחו קציניו מפלורוס, שהיה מעוניין בהמשך המלחמה.
במשך חמישה ימים צר גאלוס על הר הבית (לאחר שהתגלה בתוך העיר קשר של בוגדים להכניסו לתוכה ללא קרב), וכאשר היה על סף הכנעת המורדים, נואש לפתע, והחליט לחזור לשפלת החוף.
יוסף בן מתתיהו מותח ביקורת על החלטה זו, וטוען כי לו המשיך גאלוס במצור עוד זמן קצר ייתכן שהיה מכניע את העיר ומדכא את המרד עוד בתחילתו, אך יחסי הכוחות בין הצדדים, וביצוריה החזקים של העיר, מלמדים כי ייתכן שהחלטתו הייתה מבוססת.
נראה כי בין שיקוליו היו עונת הגשמים הקרבה (המצור התחולל בחודש חשוון) וקשיי האספקה הצפויים לו.
ייתכן גם כי קנאותם של הנצורים, אשר השליכו מן החומה את אלו מביניהם שרצו לפתוח את השערים בפני גאלוס, הביאה את גאלוס למסקנה כי אין בכוחו להכריעם, וייתכן שעליו לסגת ולהמתין לתגבורת.
נסיגתו של גאלוס אל שפלת החוף נתנה למורדים הזדמנות להביסו.
הנסיגה הייתה בהולה, ובדרך השליכו חייליו של גאלוס חלק מכלי נשקם, ואת בהמות המשא שלהם.
גאלוס הגיע אל בית חורון שהייתה מעבר צר בין הרים.
היהודים סגרו את שני פתחי המעבר, ומן ההרים שבצדי המעבר המטירו על הצבא הרומאי מטר של אבנים וחצים.
כאשר הבין גאלוס כי הוא מצוי בצרה, הותיר מאחוריו את כלי המצור הכבדים וחיל משמר בן ארבע מאות איש, אשר הורה לו להניף את דגלי הלגיון כאילו הלגיון כולו מצוי במקום, ונמלט במהירות עם יתר צבאו בשעת הלילה.
בבוקר גילו היהודים כי גאלוס נמלט, הרגו את ארבע מאות החיילים שהותיר מאחור, ולקחו שלל את כלי המצור.
גאלוס ואנשיו הגיעו לשפלת החוף, כשהם מותירים מאחוריהם ששת אלפים הרוגים.
נסיגתו של גאלוס הסתיימה בח' חשוון שנת 66.
המורדים השיגו את כלי הנשק הכבדים של הרומאים, את קופת הכסף של הלגיון, ואת נשר הלגיון.
הייתה זו תבוסה מחפירה, ועידוד למורדים, אשר עתה היו עטורי ניצחון.
גאלוס שלח אל הקיסר נירון את נכבדי היהודים התומכים ברומאים, אשר נמלטו מירושלים לאחר תבוסתו, על מנת שאלו יפילו את האשמה בתבוסה על פלורוס.
על פי טקיטוס מת גאלוס בשנת 67, "אם בדרך הטבע, או כתוצאה מן הרוגז".
קַסְטוֹר ופּוֹלוּקְס הם דמויות במיתולוגיה היוונית.
הם קרויים גם "פולידאוקס וקסטור" במיתולוגיה הרומית, וכן גם ה"דיוֹסְקוּרִים", ו"גֶ'מיני" ("התאומים").
סיפורם מתאר יריבות, שוני וניגודיות, ובמקביל קִרבה רבה, הן משפחתית וגופנית והן בקשר הרגשי ובגורל המשותף.
קסטור ופולוקס הם תאומים, בניה של לֶדָה מלכת ספרטה.
אף על פי שלא היה להם אב משותף, נולדו שניהם כאחים תאומים לאמא משותפת.
קסטור היה בן תמותה, ולעומתו היה פולוקס, בנו של זאוס, בן אלמוות.
על פי המיתולוגיה, לאחר שזאוס אבי האלים, בא לאימם בדמות ברבור ועיבר אותה, היא הטילה שתי ביצים: מהראשונה בקעו קסטור וקליטמנסטרה, ילדיה של לדה מנישואיה לטינדראוס, ואילו מהביצה השנייה בקעו ילדיו של זאוס, פולוקס והלנה.
במסע הארגונאוטים לקחו האחים חלק פעיל ביותר.
איסון, אביו של יאסון, נושל מתפקידו כמלך יולקוס על ידי אחיו למחצה, פליאס, שהטיל על אחיינו למצוא את גיזת הזהב תמורת המלוכה.
האחים זומנו ליאסון, והסכימו להצטרף למסעו.
במהלך המסע הארגונאוטים נחתו בארצו של המלך החזק והאכזרי אמיקוס .
המלך נהג לזמֵן את כל האורחים שהגיעו אל ממלכתו לתחרות אגרוף מולו, והיה הורג אותם.
פולוקס, למזלו, ניצח את המלך, ככל הנראה עקב היותו בן אלמוות.
לאחר שלקחו את גיזת הזהב חזרו התאומים לממלכת יולקוס.
שם התברר שדודם מסרב להחזיר את כס המלוכה.
האחים עזרו ליאסון לנקום בו ולהפיל את פליאס.
אחותם, הלנה היפה, הייתה ידועה ביופייה עוד לפני נישואיה.
רבים חיזרו אחריה עוד בילדותה, ואחד מהם, תזאוס המפורסם, מלך אתונה, בן דודו של פולוקס מצד אביו זאוס, העז לחטוף אותה, לאחר שנשבע שיתחתן עם אחת מבנות זאוס.
האחים פלשו לאתונה בעצמם, החזירו את הלנה, ואפילו חטפו את אימו הזקנה של תזאוס, אייתרה , ושיעבדו אותה בתור שפחתה של הלנה, עד שהיא שוחררה בידי נכדיה, בניו של תזאוס.
פעם אחת, האחים קיבלו הזמנה לחתונה הכפולה של בני דודיהם, התאומים אידס ולינקאוס.
הם התאהבו בכלותיהם, פויבה (בת לאוקיפוס) והילאיירה , ואפילו ניסו לחטוף אותן.
לאחר מספר ניסיונות כושלים להילחם על האחיות בדרכים תרבותיות, הם החליטו להילחם עד המוות.
בקרב קסטור הרג את לינקאוס, אך נפגע מידיו של אידס, שנהרג במקום בידי פולוקס.
דקות ספורות לאחר הקרב קסטור מת.
פולוקס, שהיה בן אלמוות, התאבל על אחיו ולא היה מוכן להיפרד ממנו.
בסופו של דבר ויתר פולוקס על חיי נצח על מנת שיוכל להישאר עם אחיו התאום.
את שארית חייהם הם בילו בין גן עדן לגיהנום, בשאול של האדס.
הדבר נגע לליבו של זאוס, אבי האלים, ולאחר שבנו הקריב את חייו למען אחיו, החליט זאוס למקם את שני האחים התאומים קרובים הן זה לזה והן אליו, בשמיים.
קסטור ופולוקס הונצחו באסטרונומיה ובאסטרולוגיה.
באסטרונומיה נקראה על שמם קבוצת כוכבים בשם "קונסטלציית התאומים".
באסטרולוגיה הונצחה האגדה על אודותם במזל תאומים.
שני הכוכבים הבולטים בקבוצה נקראו על שם השניים, קסטור ופולוקס.
תוכנית החלל ג'מיני נקראה כך משום שהחלליות במסגרתה נשאו שני אסטרונאוטים זה לצד זה כתאומים.
קסווייר קרטר (נולד ב-8 בדצמבר 1985 בפלורידה ארצות הברית) הוא אתלט עבר אמריקאי שהתחרה בריצות קצרות, והתמחה בריצת 200 מטר.
ב-11 ביולי 2006 קבע קרטר את התוצאה השנייה בכל הזמנים לאותה עת, בגראנד פרי בלוזאן, שווייץ 19.63 שניות אחרי מייקל ג'ונסון 19.32 שניות מאטלנטה 1996.
קַסְטוֹרְיָה היא עיר לחופו של אגם אורסטיאדה במחוז מערב מקדוניה שביוון.
העיר מהווה מרכז לתעשיית פרוות.
במאה החמישית לפני הספירה הייתה העיר בירתם של מלכי מוקדון (ונקראה קילטרון).
היא נחרבה ככל הנראה בסוף המאה השנייה, ובמאה השלישית הוקמה מחדש.
במהלך המאה ה-13 ניהלו האימפריה הביזנטית ונסיכות אפירוס מאבקי שליטה על העיר, וב-1331 היא הייתה לחלק מהאימפריה הסרבית.
בסביבות 1385 כבשה אותה האימפריה העות'מאנית, שהחזיקה בה עד מלחמת הבלקן הראשונה (1912), אז יוון תפסה את השליטה בה.
במהלך מלחמת העולם השנייה ומלחמת האזרחים היוונית ניזוקה העיר קשות.
בקסטוריה חיה קהילה יהודית, שרובה הגיעה מאיטליה במהלך המאה ה-17 וה-18. ב-1944 גירשו הנאצים את יהודי קסטוריה למחנה ההשמדה בירקנאו, ארבעה חודשים בלבד לפני שבעלות הברית שחררו את העיר.
רק 38 מיהודי העיר שרדו את השואה.
קסטור (בכתיב לועזי: Castor) או α בתאומים הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצת הכוכבים תאומים ואחד מהכוכבים הבהירים בשמים.
יחד עם פולוקס הוא מהווה את זוג התאומים הדיוסקורים המיוצגים בקבוצת תאומים.
שני ה"תאומים" שונים מאוד זה מזה, שכן בעוד פולוקס הוא כוכב יחיד מסוג ענק כתום, קסטור הוא למעשה מערכת המכילה שישה כוכבים.
אף על פי שבהירותו של פולוקס גדולה מהבהירות הכוללת של כוכבי קסטור, קיבל קסטור את ציון באייר α בתאומים ופולוקס את β בתאומים.
קסטור הוא למעשה מערכת של שלושה כוכבים זוגיים במרחק של כ-49 שנות אור, המורכבת משני כוכבי הסדרה הראשית לבנים שלכל אחד מהם בן זוג קרוב ועמום יותר וזוג ננסים אדומים נוסף.
תכונות קסטור Aa וקסטור Ab
קסטור Aa הוא כוכב הסדרה הראשית לבן, הדומה לסיריוס.
מסתו כ-2.15 מסות שמש ורדיוסו כ-2.3 רדיוסי שמש והוא הכוכב המסיבי ביותר והקורן ביותר מבין ששת כוכבי המערכת.
במרחק של כ-0.12 יחידות אסטרונומיות מקיף את קסטור Aa קסטור Ab בזמן הקפה של כ-9.2 ימים.
זהו כוכב מסוג לא ידוע, אך נראה שמסתו היא רק כרבע ממסתו של קסטור Aa ולכן סביר שמדובר בננס אדום.
מסלול ההקפה הוא מאוד אליפטי כך שהמרחק בין בני הזוג משתנה מ-0.06 ועד 0.18 יחידות אסטרונומיות.
בשל המרחק הקטן, לא ניתן להפריד ביניהם באמצעות טלסקופ וקיומו של קסטור Ab, כמו גם מסתו וזמן ההקפה שלו, מוסקים ממדידות ספקטרוסקופיות.
תצפיות בקרינת X הראו שקסטור Ab הוא כוכב הבזק שעובר התפרצויות שנמשכות כחצי שעה.
עוצמת ההארה המשותפת להם היא פי 34 משל השמש.
תכונות קסטור Ba וקסטור Bb
קסטור Ba הוא כוכב הסדרה הראשית לבן, הדומה לפומלהוט.
מסתו כ-1.7 מסות שמש ורדיוסו כ-1.6 רדיוסי שמש.
במרחק של כ-0.03 יחידות אסטרונומיות מקיף את קסטור Ba קסטור Bb בזמן הקפה של כ-2.9 ימים.
זהו כוכב מסוג לא ידוע, אך נראה שמסתו היא רק כשליש ממסתו של קסטור Ba ולכן סביר שמדובר בננס אדום.
בשל המרחק הקטן, לא ניתן להפריד ביניהם באמצעות טלסקופ וקיומו של קסטור Bb, וכן מסתו וזמן ההקפה שלו, עולים ממדידות ספקטרוסקופיות.
תצפיות בקרינת X הראו שקסטור Bb הוא גם כוכב הבזק דומה לקסטור Ab.
עוצמת ההארה המשותפת להם היא פי 14 משל השמש.
שני הזוגות מקיפים את זה את זה בזמן הקפה של כ-467 שנים ובמרחק ממוצע של 107 יחידות אסטרונומיות.
המסלול הוא אליפטי למדי, כך שהמרחק ביניהם משתנה מ-70 ועד ל-143 יחידות אסטרונומיות.
תכונות קסטור Ca וקסטור Cb
קסטור Ca וקסטור Cb הם זוג ננסים אדומים בעלי מסות סביב 0.6 מסות שמש ורדיוסים סביב 0.7 רדיוסי שמש.
עוצמת ההארה של כל אחד מהם היא כ-2.5% משל השמש.
השניים מקיפים זה את זה במרחק של 0.018 יחידות אסטרונומיות (כ-3.9 רדיוסי שמש בלבד) ובזמן הקפה של 19.5 שעות.
בני הזוג מהווים משתנה לוקה שכן מישור ההקפה של הזוג מתלכד עם קו הראייה מכדור הארץ כך שבני הזוג מסתירים זה את זה כל 9.25 שעות ועוצמת ההארה המשותפת שלהם יורדת.
כמו כן שניהם כוכבי הבזק.
זוג הננסים מקיף את ארבעת הכוכבים האחרים במרחק של כ-1000 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של לפחות 14,000 שנים.
קסולסיגיאה הוא שמן של שלוש אלות רפואה במיתולוגיה הקלטית ובדת הגאלית-רומית.
פולחנן התקיים במקדש שנבנה לצד מעיין מרפא בסמוך לטריר (בגרמניה של ימינו).
ישנה סברה שמדובר בשלוש נימפות; לפי סברה אחרת מדובר באלות בית.
מקדשן ניצב בסמוך למקדש לנוס מרס, והיה קדום ממנו.
במקום התגלתה כתובת המוקדשת הן ללנוס מארס והן לקסולסיגיאה.
קסטיאנה 81 (בספרדית: Castellana 81; בעבר: מגדל בנק בילבאו) הוא גורד שחקים במדריד, בירת ספרד.
המגדל נבנה באזור העסקים AZCA בין השנים 1979–1981, מתנשא לגובה של 107 מטר ומשמש כיום כמטה בנק BBVA.
המגדל הוא אחד מסימני ההיכר האדריכליים הבולטים של מדריד, זאת בעיקר בשל צבע האוכרה של הברזל בחזית הבניין, שהולך ומתעצם בשל תהליך החמצון.
צורתו של המגדל מלבנית וחזיתו עשויה זכוכית וברזל.
מבנה המגדל נתמך על שתי ליבות בטון, המשמשות גם למתקנים הטכניים ולפירי המעליות.
שלושה גרמי מדרגות מקשרים בין כל קומות המגדל, לצד ארבע עשרה מעליות המחולקות לפי אזורים אנכיים ושימושים (ציבורי, שירות, דירקטוריון).
המגדל מכיל 28 קומות עבודה, חמש העליונות שבהן משמשות את דירקטוריון הבנק וכוללות משרדים, חדרי ישיבות ודיונים ומסעדה פרטית.
קומת המרתף העליונה מכילה אודיטוריום ומרחב תצוגה.
המתקנים הטכניים ממוקמים בארבע קומות ייעודיות: קומת מרתף 4 ושלוש קומות טכניות הנמצאות מעל קומות 11, 20 ו-28. חניה תת-קרקעית ממוקמת בקומות מרתף 1, מרתף 2 ומרתף 3.
בשנת 2007 מכר בנק בילבאו את המבנה לחברת נדל"ן, אך הוא ממשיך לעשות בו שימוש כמקודם.
קסטייחה (שם מדעי: Castilleja), הידוע בכינויו באנגלית Indian Paintbrush, היא סוג המכיל כ-200 מינים של צמחים עשבוניים רב-שנתיים.
הצמח נפוץ במערב אמריקה, מאלסקה ועד הרי האנדים, צפון אסיה, ומין אחד בחצי האי קולה בסיביר.
הסוג קרוי על שמו של הבוטנאי הספרדי דומינגו קסטייחו.
קסדת הפלדה: איגוד חיילי החזית היה ארגון צבאי-למחצה ברפובליקת ויימאר, שעמד בזיקה למפלגת העם הלאומית הגרמנית.
הארגון הורכב מחיילי מילואים משוחררי מלחמת העולם הראשונה, שביקשו לנקום ולבטל את השלכות תבוסת גרמניה, לאיין את חוזה ורסאי, להחזיר ריבון מבית הוהנצולרן לכס הקיסרות ולהשיב לעם הגרמני את כבודו.
בנוסף, היה הארגון אנטישמי קנאי ודגל באגדת תקיעת הסכין בגב.
ב-1934 מוזג הארגון עם האס אה, הארגון הצבאי של המפלגה הנאצית.
שמו נבע מקסדת החייל הגרמנית האופיינית.
הארגון הוקם בדצמבר 1918, מיד עם תום מלחמת העולם הראשונה, במגדבורג על ידי קצין מילואים בשם פרנץ זלטה.
הארגון היה דומה בהרכבו ובמטרותיו לפלוגות הפרייקור ואף השתתף בדיכוי המהפכה הגרמנית של 1919 בתמיכה ממשלת פרידריך אברט.
לאחר הפוטש של קאפ ב-1920 ופיזור יחידות הפרייקור, היה "קסדת הפלדה" לארגון החזק מסוגו.
ב-1924 הצטרף לארגון תיאודור דיסטרברג (Theodor Duesterberg), שהיה לסגן-מפקד הארגון.
מטרת הארגון הייתה להגדיל את כוח האדם של הרייכסווהר הרשמי בן 100,000 החיילים באמצעות חיילי מילואים שהתחמשו והתאמנו באופן מחתרתי-למחצה.
בשנת 1930, עם 500,000 חברים, היה הארגון הכוח החמוש והמאומן הגדול ביותר ברפובליקה.
בנוסף לאימונים צבאיים חשאיים, קיים הארגון מצעדים והפגנות, ערך פעילויות אידאולוגיות לחבריו ואף קיים לשכת תעסוקה, במטרה לסייע לחבריו בעת האבטלה העמוקה של השפל הגדול.
הארגון, שעד 1929 לא תמך במוצהר באף מפלגה, היה מאז הכנסו של אלפרד הוגנברג לתפקיד יו"ר מפלגת העם הלאומית הגרמנית, למשמר החמוש של המפלגה והבדיל את עצמו מחברי האס אה של המפלגה הנאצית, שבאו ברובם משורות מעמד הפועלים ולא היו בעלי רקע צבאי.
אויבי הארגון בתגרות הרחוב של התקופה היו פעילים קומוניסטים (חברי החזית האדומה, Rotfrontkämpferbund, RFB), סוציאל-דמוקרטים (חברי ארגון רייכסבאנר שחור-אדום-זהב) ויהודים וכן סמלים של הרפובליקה הדמוקרטית שנחשבה לכנועה ויצירת-כפיהן של בריטניה, ארצות הברית וצרפת.
הארגון השתתף במשאל העם הכושל נגד תוכנית יאנג שאורגן על ידי הוגנברג והיטלר ב-1929 והיה שותף בחזית קצרת-הימים של הוגנברג, היטלר והליגה הכול-גרמנית נגד קנצלר גרמניה היינריך ברינינג.
בבחירות לנשיאות גרמניה שהתקיימו ב-1932 הריצו אנשי הארגון את דיסטרברג למשרה מול פאול פון הינדנבורג הישיש ומועמד הנאצים, היטלר.
דיסטרברג זכה רק ב-6.8% מהקולות, לאחר קמפיין נאצי שטען שאיננו ארי מספיק.
בבחירות מרץ 1933 חבר ראש הארגון זלטה עם השדולה החקלאית, פרנץ פון פאפן והוגנברג ליצירת רשימה ימנית לא-נאצית מאוחדת בשם חזית-המאבק "שחור-לבן-אדום" (Kampffront Schwarz-Weiß-Rot) לאחר הבחירות, בהם השיגה ה"חזית" 8% מהקולות, הצטרף זלטה לממשלת היטלר כשר העבודה והוא כיהן בממשלה הנאצית עד 1945.
לאחר שניסיון התקוממות אנטי-נאצי בבראונשווייג, בו לקחו חלק אנשי קסדת הפלדה מקומיים יחד עם כוחות שמרניים מתונים ואנשי מיליציית המרכז הויימארי ("רייכסבאנר שחור-אדם-זהב"), פוזר ב-27 במרץ 1933 על ידי כוחות אס אה, הוחלט על שילוב מיידי וכפוי של "קסדת הפלדה"' ארגוני הבת שלה, וכל הארגונים המיליטאריסטים האחרים לתוך האס אה.
ב-1 באפריל 1933 נטלו אנשי הקסדה חלק בחרם אחד באפריל 1933, הפעולה הראשונה שביצעו הנאצים נגד יהודים.
ב-27 באפריל הוכפפה המיליציה לפיקודו של היטלר.
כ-300,000 חברי קסדה בני פחות מ-35 שולבו עד יולי ישירות באס אה כ"קסדה צבאית" (Wehrstahlhelm), אלו שהיו מעל 35 ועד גיל 45 היו כוח העתודה SA-Reserve I, המבוגרים מ-45 היו כוח העתודה SA-Reserve II.
באוגוסט היה מפקד "הקסדה" זלטה לחבר המפלגה הנאצית והתמנה לקצין אס אה בדרגת אוֹבּר-גרוּפנפיהרר (גנרל) וכיהן כשר שירות העבודה ההתנדבותי (Reichsarbeitsdienst) עד כניעת גרמניה.
בינואר-מרץ 1934 מוזג הארגון סופית לתוך האס אה, במסגרת תהליך ההאחדה (גְלָיְכְשָׁלְטוּנְג Gleichschaltung).
ב-2 ביולי 1934 נאסר דיסטרברג במסגרת "ליל הסכינים הארוכות", בו חיסל היטלר את ראשי האס אה שחשד בנאמנותם, ונשלח לזמן קצר לדכאו.
ב-7 בנובמבר 1935 הכריז היטלר על סגירת הארגון.
בשנת 1949 פרסם דיסטרברג את ספרו "קסדת הפלדה והיטלר" (Der Stahlhelm und Hitler), בו ניסה להצדיק את דרכו ולהוכיח את עצמאותה של המיליציה מן המפלגה הנאצית וטירוף האנטישמיות שלה.
ב-1951 הוקמה בקלן עמותה בשם "קסדת הפלדה".
בהקמת העמותה היה מעורב גנרל-פלדמרשל אלברט קסלרינג.
בימינו מנסים נאצים ונאו-נאציזם, כמו גם חלקים מהימין הקיצוני, להחיות את "הקסדה".
קיימת התארגנות רשומה בשם "Der Stahlhelm e.V.
– Bund der Frontsoldaten – Kampfbund für Europa" (בתרגום חפשי: "קסדת הפלדה – האגודה של חיילי החזית - איגוד לוחם למען אירופה")
קסטוריום (Castoreum) היא הפרשה נוזלית שומנית בצבע חום כהה שמדיפה ריח עז ומופקת בבלוטה של הבונה הקנדי (Castor canadensis) והבונה האירופי (Castor fiber), הממוקמת באזור פי הטבעת של החיה.
כיום השימוש בנוזל נפוץ בעיקר בתעשיית הבשמים ולעיתים רחוקות בתעשיית המזון כחומר טעם טבעי.
עד למאה ה-18 החומר היה נפוץ גם כתרופת פלא לטיפול במחלות שונות בהם כאבי ראש, חום, והיסטריה.
לאחר שחולץ מהבלוטה קסטוריום משמש בין היתר לצורך הפקת בשמים.
מנהל המזון והתרופות האמריקני אישר להשתמש בחומר במזונות כאשר הוא מסווג בתור "חומרי טעם טבעיים".
הקסטוריום משמש בעיקר לצורך הפקת הטעמים וניל, פטל ותות שדה במאכלים שונים.
לפי נתונים על תעשיית המזון בארצות הברית, השימוש בקסטוריום כחומר טעם מועט מאוד.
בסקנדינביה נעשה שימוש בקסטוריום כחומר טעם במשקה המכונה באוורהויט (Bäverhojt).
על אף שהשימוש בקסטוריום ברפואה המודרנית נדיר יחסית, עד למאה ה-18 החומר היה נפוץ כתרופת פלא לטיפול במחלות שונות בהן כאבי ראש, חום, והיסטריה.
הרומאים האמינו כי האדים שנוצרים כתוצאה משריפת קסטוריום מסייעים לגרום להפלות.
הרופא השווייצרי פאראצלסוס סבר שניתן להשתמש בחומר לצורך טיפול באפילפסיה.
כוורנים בימי הביניים נהגו גם להשתמש בחומר לצורך הגברת ייצור הדבש.
קסדת צלילה משמשת בעיקר צוללים מקצועיים העוסקים בצלילה באספקת אוויר על מימית, אם כי קיימים דגמים אחדים המותאמים לשימוש בצלילת סקובה.
הקסדה אוטמת את מגע ראשו של הצולל עם המים, מאפשרת לו לראות היטב מתחת למים ומספקת לו גז לנשימה.
כמו כן מגינה הקסדה על ראשו של הצולל כאשר הוא עוסק בעבודה כבדה או מסוכנת, ובדרך כלל מספקת לו תקשורת קולית עם השטח (ואם הדבר אפשרי – גם עם צוללים אחרים).
אם צולל חבוש קסדת צלילה מאבד את הכרתו אך עדיין נושם, תישאר הקסדה במקומה ותוסיף לספק לו אוויר לנשימה עד חילוצו.
לעומת זאת, את וסת הצלילה הטיפוסי המשמש צוללים ספורטיביים יש להחזיק בפה, ואם יישמט מפיו של צולל שאיבד את הכרתו – הצולל יטבע (לא כך הדבר עם מסיכת פנים שלמה, הממשיכה לספק אוויר לצולל גם כשהכרתו התערפלה.)
לפני המצאת וסת צריכת האוויר (demanding valve), המספק אוויר לפי דרישת הצולל, קיבלה הקסדה אספקת אוויר רצופה.
גז הנשימה הוזרם לתוכה בספיקה קבועה, בלא התייחסות לצורכי הנשימה של הצולל, והתנקז החוצה דרך שסתום סניקה.
רוב הקסדות המודרניות כוללות שסתום צריכה, כך שהקסדה מספקת את גז הנשימה רק כאשר הצולל נושם.
קסדות באספקה רצופה צורכות כמויות גז נשימה גדולות הרבה יותר מאשר אלו המצוידות בווסת; שיטה זו עשויה לעורר בעיות לוגיסטיות, והיא מאוד יקרה כאשר משתמשים בתערובות גזי נשימה מיוחדות.
כמו כן יוצרת זרימת האוויר הרצופה רעש בלתי פוסק בתוך הקסדה, המפריע לקיום תקשורת תקינה.
עדיין משתמשים בקסדות בעלות אספקה רצופה בצלילה בחומרים מסוכנים (HAZMAT), משום שעל־הלחץ השורר בתוכה מונע את חדירת החומר המסוכן כשקיימת סכנה לפגיעה באטימות חליפת הצלילה או הקסדה.
קסדות מסוג זה עדיין נפוצות יחסית בצלילה במים רדודים, בה תצרוכת גז היא עניין משני, ובצלילה בסביבה רדיו־אקטיבית, משום שיש להיפטר מהן לאחר זמן מה בשל חשיפתן לקרינה.
אטימת הצוואר ברוב הקסדות המודרניות נעשה באמצעות "צווארון אוטם" ("neck dam") מנאופרן הנפרד מן הקסדה, ועל כן מאפשר לצולל לבחור את חליפת הצלילה בהתאם לסביבת הצלילה.
כאשר מרכיבים את הצווארון האוטם על חליפה יבשה (dry suit), מבודד הגוף כולו מסביבת הצלילה, והקסדה מעניקה תוספת מסוימת של הגנה וחום.
כאשר הצלילה נעשית בסביבה מסוכנת, כמו מי שפכים או כימיקלים מסוכנים, מחוברת הקסדה ונאטמת אל חליפה יבשה מיוחדת, המבודדת ומגינה על הצולל.
ציוד צלילה זה הוא המקבילה המודרנית של חליפת הצלילה הסטנדרטית ההיסטורית מ"דגם 5".
קסטוטיס איבשקביצ'יוס (בליטאית: Kęstutis Ivaškevičius; נולד ב-15 באפריל 1985 בקלייפדה) הוא כדורגלן עבר ליטאי ששיחק בעמדת הקשר.
איבשקביצ'יוס החל את הקריירה במועדון הליטאי אטלנטאס בשנת 2003, ולאחר מכן עבר לשנה וחצי לקבוצת קובנה עד 2005, משם עבר לתקופה קצרה לקבוצת סילצ'.
בחלקה השני של עונת 2006 בחזרה לקבוצת קאונאס.
בספטמבר 2006 הגיע לקבוצת הארט אוף מידלות'יאן מליגת העל הסקוטית.
ב-29 באפריל 2007 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, נגד סלטיק.
בשנת 2008 חזר בפעם השלישית לקבוצתו קאונאס, ובשנת 2009 הגיע למועדון האוקראיני קריוובס.
בשנת 2010 הגיע איבשקביצ'יוס לישראל, וחתם בקבוצת בני יהודה תל אביב מליגת העל.
ב-9 בנובמבר 2013 נפצע משבר בקרסול במשחק נגד הפועל תל אביב ובעקבות כך נעדר מהמגרשים במשך יותר משנה.
ב-9 בפברואר 2015 חזר לשחק בניצחון 0-3 נגד הפועל ירושלים בליגה הלאומית, אך לאחר מכן התגלה שהקבוצה לא רשמה אותו בבקרה, ועקב כך ספגה הפסד טכני.
בתום העונה העפיל עם הקבוצה בחזרה לליגת העל.
ב-10 באוגוסט 2015 החליט איבשקביצ'יוס לפרוש ממשחק פעיל, לאחר שלא הצליח להשתקם כראוי מהפציעה.
קסווין הוא דמות בדיונית של גיבור-על חייזרי שהופיע בחוברות הקומיקס Runaways ביקום מארוול קומיקס.
דמותו הופיעה לראשונה בחוברת Runaways Vol.2 #7 מאוקטובר 2005, ונוצרה בידי הכותב בריאן ק.
קסווין הוא פרט מגזע הסקרול משני-הצורה, הנתפסים לרוב כדמויות רעות ביקום מארוול.
קסווין הוא בן/בת זוגה של קרולינה דין הלסבית, אליה שודך.
למעשה, כלל לא ידוע האם קסווין הוא זכר או נקבה, אך לרוב מיוחס בצורת-דיבור זכר.
אומנם הוא חי, אם כי לא מופיע יותר בפרסומי הקומיקס היות שהקריב את עצמו למען קרולינה.
בעבר, החייזרים מגזע המאג'סדיין פרנק ולזלי דיין הוגלו מכוכב הלכת שלהם, והגיעו לכוכב לכת בו נתקלו באביו של קסווין, הנסיך דז'אן, שרצה לכבוש את כדור הארץ.
פרנק ולזלי הצילו את כדור הארץ, וזאת כי נתנו לדז'אן את מיקום כוכב הלכת שלהם.
כדי להראות שלא שיקרו הם הבטיחו לדז'אן שבנו יינשא לבתם, בהנחה שקסווין ימות במלחמת מאג'סדיין-סקרול הקרובה.
לאחר 15 שנים של מלחמה, קסווין הגיע לכדור הארץ בתקווה ולהתחתן עם בתם, קרולינה דין, ולעצור את המלחמה.
קסווין ניסה לשכנע את קרולינה להיות כלתו, ונלחם ורדף אחריה.
כשאמרה לו שהיא אינה נמשכת לגברים, קסווין שינה צורה לאישה והם עזבו למאג'סדיין.
טקס החתונה נפסק בקרב שמתחולל, וקרולינה וקסווין נמלטו ממאג'סדיין לפני חורבנו.
הם חזרו לכדור הארץ כדי לעזור בהצלת מולי הייז, בקרב שבו קסווין מתחזה לניקו מינורו וסופג קליע שיועד אליה.
בשהותו בקבוצה, קסווין היה די מנודה משאר הקבוצה, אך התיידד עם מולי ונעשה יריבם של ניקו ושל ויקטור מנצ'ה.
למורת רוחה של קרולינה, קסווין חוזר לצורתו הזכרית בכל קרב.
במסע בזמן ל-1907, התגלה שכאשר קסווין מאבד שליטה או נמצא תחת לחץ רגשי, הוא חוזר לצורתו כנקבה.
כאשר קסווין והקבוצה חזרו מ-1907, קסווין גילה שהם נמצאים באמצע פלישת הסקרול לכדור הארץ.
הוא ניסה לעשות שלום, בנימוק שהפולשים הם "קיצוניים דתיים".
הוא נדחה, וקיבל הודעה שה-Runaways על הכוונת; לאחר שאמר לניקו להסתיר אותם, הוא ברח לחפש את האלקלינג בניסיון אחרון ליצור שלום.
הוא מוצא את האלקלינג פצוע, וזאת לאחר שהדף ניסיון התנקשות בחייו מטעם המלכה ורנקה עצמה.
בכך שעזר להאלקלינג, קסווין נתפס באימפריית הסקרול כבוגד.
מאוחר יותר, קבוצת ניצולים ממאג'סדיין באו ללכוד את קרולינה.
אחרי שתקפו את ה-Runaways שוב ושוב, קסווין הבין שהם יפסיקו רק כשיקבלו את קרולינה.
קרולינה הלכה עם המאג'סדיינים, אך הקבוצה הופתעה לראות את קרולינה המובסת מאחוריהם; בחללית, מתגלה כי קסווין שינה צורה לקרולינה, וזאת כדי להגן עליה גם במחיר ספיגת העונש.
בארץ הקסדה הייתה מוכרת גם בשם כובע פקק או כובע טרופי.
מקור הקסדה מגיע מדרום מזרח אסיה ובעיקר תת-היבשת ההודית, שם התפתחה מסורת של יצור כובעי שמש קשיחים וקלים, העשויים מצמח מימי מתת-משפחת הפרפרניים בשם סולה פית' (Sola Pith).
מי שהובילה לפופולריות הרבה של הקסדה במערב והייתה מהמשתמשות העיקריות בסוג זה של קסדה, הייתה האימפריה הבריטית שאימצה את העיצוב הייחודי כבר בעשורים הראשונים של השלטון הבריטי בהודו.
במחצית השנייה של המאה ה-19 ובמחצית הראשונה של המאה ה-20 גברה הפופולריות של קסדת השעם בקרב אזרחים מערביים וכוחות צבאיים בייחוד בשירות אימפריאלי במזרח, באפריקה ובדרום אמריקה.
משום כך, קסדת השעם מזוהה במיוחד עם האימפריאליזם האירופי כשהיה בשיאו סביב תחילת המאה ה-20.
קסדות שעם החלו להיכנס לשירות ביחידות אירופאיות במהלך שנות ה-40 של המאה ה-19, כאשר הבריטים השתמשו בגרסה שלהם לקסדה לראשונה במהלך המלחמות האנגלו-סיקיות (1845-1849).
הדגם הבריטי היה גבוה מהקסדות שיוצרו בהודו, וככל הנראה הקסדה הגרמנית פיקלהאובה שנכנסה לשירות הכוחות הפרוסים בתקופה, השפיעה על העיצוב הראשוני של הקסדה הבריטית החדשה.
סיבה נוספת לעיצוב הגבוה הייתה משום שבתקופה זו חיילים נהגו ללבוש כובעי שאקו מוגבהים, מנהג שהיה חלק מהאופי והתדמית של כוחות הצבא הארופאים.
בהדרגה גברה הפופולריות של קסדות השעם והחל משנות ה-70 של המאה ה-19 כלל מדינות המערב עשו שימוש בקסדות שעם במהלך שירות במדינות טרופיות.
בצרפת הוכנסו קסדות שעם באופן רשמי לשירות באזורים טרופים בשנת 1878, כוחות הולנדים לבשו קסדות שעם במהלך המערכה בסומטרה (1873-1904) ובשנות ה-80 אף אימץ צבא ארצות הברית את קסדות השעם בשירות באזורים טרופיים בדרום-מערב המדינה.
לאור הנפוצות והפופולריות הגוברת של קסדות השעם בקרב כוחות אירופאים בשירות טרופי, גם פקידים ואזרחים שנשלחו לשרת באזורים טרופים החלו ללבוש קסדות שעם, מהם גם מדענים וחוקרים שיצאו במשלחות מיפוי ותגלית באזורים לא מוכרים לעולם האירופי.
בשנת 1878 אומץ באופן רשמי השימוש בקסדת השעם הצבאית כחלק ממדי השירות של חיילים בריטים גם כשהוצבו בבריטניה.
'קסדת שירות הבית' (Home Service Helmet) הייתה בעלת עיצוב דומה לקסדות שהיו בשימוש באזורים טרופיים, אך הם צופו בבד כחול כהה או שחור וכללו את סמל היחידה על גבי מגן כסוף או מוזהב בקדמת הקסדה.
בנוסף, בראש הקסדה הוצב חוד מתכת, כדור צמר בצבע היחידה או פלומה צבעונית לקצינים ונושאי משרה בכירה.
בשונה מרוב הדגמים של קסדות השעם, דגם שירות הבית כלל מצחיה דקה יחסית, בעלת זווית ועם נטייה כלפי מטה - לרוב המצחיה הייתה עשויה עור שחור מבריק.
למרות היותה של הקסדה עשויה שעם, היא דמתה בעיצובה יותר לקסדה הגרמנית מאשר לקסדות הטרופיות.
קסדת שירות הבית שימשה עד לשנת 1902 כקסדת שירות כללי, אך עם כניסת מדי החאקי לשירות הצבא הבריטי הקסדה נותרה ללבישה עם מדים ייצוגיים בלבד.
החל משנת 1914 ותחילת מלחמת העולם הראשונה, הוחלפה קסדת שירות הבית בכובע מצחיה.
כיום מספר מצומצם של יחידות הצבא הבריטי ממשיכות לעשות שימוש בקסדת שירות הבית כחלק מהמדים הייצוגיים שלהם, בהם חיל ההנדסה המלכותי ורגימנט הדוכס מוולינגטון (כיום חלק מרגימנט יורקשייר המלכותי).
חיל הנחתים המלכותי עושה אף הוא שימוש בקסדות שעם גם כיום, אך מדגם 'וולסלי' ולא 'שירות הבית'.
קסדת השעם מדגם וולסלי (על שם גרנט ג'וזף וולסלי) הייתה עיצוב בריטי שהיה דומה לקסדת שירות הבית, אך עם מצחיה רחבה לאורך בסיס הקסדה להצללה רבה יותר של הראש מפני השמש.
בקדמת הקסדה המצחיה הייתה מחודדת במקצת, בעוד שבאזור העורף המצחיה התרחבה בצורה מלבנית כך שהיא מגינה על העורף והכתפיים, לאורך בסיס הקסדה בצדדים המצחיה הייתה ישרה מה שהקנה לקסדה מראה מלבני בבסיס.
קסדת וולסלי נכנסה לשירות הצבא הבריטי ומדינות וצבאות האימפריה הבריטית באופן רשמי בשנת 1899 ושירתה בצבא הבריטי עד סוף מלחמת העולם השנייה ב-1948.
כיום ניתן למצוא קסדות שעם מדגם וולסלי בעיקר בשירות מספר יחידות רגלים ושריון קנדיות, כחלק ממדים ייצוגיים ובטקסים מיוחדים.
כאמור כיום נותרו מספר דוגמאות סביב העולם לשימוש בקסדות שעם, לרוב כחלק ממדים טקסיים של יחידות צבאיות או בשירותים אזרחיים.
בממלכה המאוחדת, היכן שהשימוש בקסדות שעם היה נפוץ במיוחד, מספר יחידות צבאיות עושות שימוש בקסדות שעם מסוג "וולסלי" שנלבשות עם מדים יצוגיים.
יחידות אלו כוללות את חיל הנחתים המלכותי, רגימנט גיברלטר המלכותי, רגימנט ברמודה המלכותי וכוחות המשרתים בקולוניות בריטיות מעבר לים.
כוחות המשטרה הבריטית עושים שימוש בקסדת שעם בעיצוב דומה, הנקראת 'קסדת שירות' המוכרת גם בכינוי 'קסדת בובי' (על שם הכינוי לשוטר בריטי).
קסדות אלו מוגבהות בדומה לקסדות ולסלי אך מכוסות בבד כחול כהה וכוללות את סמל המשטרה על גבי מגן מוכסף.
קסדות שעם בדגם דומה לקסדת שירות הבית הבריטית, נמצאות בשימוש יחידות המשטרה האיטלקיות, מספר יחידות שיטור הודיות עושות שימוש בקסדות שעם בעיצוב ההודי ששטוח ומעוגל יותר ובצבע חאקי.
מדינות אירופאיות נוספות, בהן הולנד ומונקו, עושות שימוש בקסדות שעם כנצר לתקופה האימפריאלית, כחלק ממדי הייצוג של מספר יחידות משמר מיוחדות.
בדומה לממלכה המאוחדת גם קנדה עושה שימוש ייצוגי בקסדות שעם במספר יחידות צבא ושיטור.
מלבד השימושים הללו ברחבי אירופה, בדרום-מזרח אסיה כאמור ישנו שימוש נפוץ יותר בקסדות שעם גם בקרב אזרחים ובקרב יחידות מסוימות, בין היתר בווייטנאם, הפיליפינים, סרי לנקה ותאילנד.
בשונה מהעיצוב הגבוה שהתפתח באירופה, באסיה קסדות השעם נאמנות יותר למקור עם חלק עליון מושטח ומצחיה לאורך בסיס הקסדה.
קָּסוֹנְג היא עיר במחוז צפון הואנג-הה בדרום קוריאה הצפונית בקרבת הגבול עם קוריאה הדרומית.
בסמוך לעיר נמצא אזור התעשייה קסונג המשותף לקוריאה הדרומית, וכפר התעמולה הצפון קוריאני.
בעבר הייתה עיר הבירה של ממלכת Taebong ובהמשך של שושלת קוּרְיאוּ.
בזמן שהייתה עיר הבירה של קוריאו העיר שגשגה כמרכז מסחר לייצור ג'ינסנג.
כיום היא מתפקדת כמרכז תעשייה קלה של צפון קוריאה, וכיעד מרכזי עבור מבקרים זרים בקוריאה הצפונית.
בשל קרבתה של העיר לגבול עם קוריאה הדרומית, העיר משמשת לסחר בין המדינות ומארחת את אזור התעשייה קסונג המשותף.
נכון לשנת 2009, אוכלוסיית העיר מונה 192,578 תושבים.
הממצאים הארכאולוגיים המוקדמים ביותר להתיישבות באזור קסונג, מתוארכים לתקופה הנאוליתית.
חפצים כגון כלי חרס, כלי אבן, וגרזנים מאבן נחשפו בקסונג.
שם העיר השתנה במהלך ההיסטוריה מכיוון שהיא נכבשה על ידי ממלכות רבות.
ב-555 הפכה לחלק משטחה של ממלכת שִילָּה, ושמה שונה ל-Song'ak-gun במהלך אותה תקופה.
שילה החלה לדעוך בשלהי המאה ה-9, תקופה בה אדוני מלחמה יריבים עלו.
שושלת קוריאו נוסדה בשנת 918, ועלתה לשלטון בקוריאה כבר בשנת 936, תווך שהיא מחליפה את שילה כממלכה השלטת.
המלך וואנג-גּוֹן (태조, Wang Geon) השתלט על שטחה של שילה, והעביר את עיר הבירה לעיר הולדתו - קסונג.
העיר שימשה בירה של חצי האי הקוריאני במשך כ-460 שנה, גם בתקופת הכיבוש המונגולי, עד לייסודה של ממלכת צ'וסון בסוף המאה ה-14, אז הבירה עברה 60 קילומטר דרומה, להאנסיאונג (סיאול).
במהלך הסיפוח היפני בשנים 1910–1945, היפנים הגו את שמה של העיר כ"Kaijō".
קסונג נשארה במחוז קיאנגי עד מלחמת קוריאה.
כאשר קוריאה חולקה באמצעות קו רוחב 38 צפון, לאחר מלחמת העולם השנייה, קסונג הייתה בצד הדרומי של הקו (בתוך קוריאה הדרומית).
עם זאת, במהלך הקרבות נכבשה על ידי צבא העם הקוריאני בימים הראשונים של מלחמת קוריאה.
העיר נכבשה מחדש על ידי כוחות האו"ם ב-9 באוקטובר 1950, כוחות האו"ם נטשו את העיר ב-16 בדצמבר אותה שנה.
העיר נשארה תחת שליטה צפון קוריאנית / סינית עד סוף המלחמה.
המגעים להפסקת אש החלו בקסונג ב-10 ביולי 1951, אבל הועברו ל-Panmunjom הסמוכה ב-25 באוקטובר 1951. הסכם שביתת הנשק שנחתם ב-27 ביולי 1953 מכיר בקוריאה הצפונית כבעלת השליטה בקסונג מה שהופך אותה לעיר היחידה שהשליטה בה הועברה מקוריאה הדרומית לקוריאה הצפונית כתוצאה מהמלחמה.
לאחר המלחמה קסונג וחלק ממחוז קיאנגי שנכבש אורגנו מחדש לתוך "אזור קסונג".
ב-1955 קסונג הפכה ל"עיר בשליטה ישירה".
בשנת 2002 הוקם לא הרחק מהעיר אזור התעשייה קסונג.
ב-2003, החלקים שנותרו מהעיר (למעט אזור התעשייה), הפכו חלק ממחוז צפון הואנג-הה.
העיר קרובה לאזור המפורז הקוריאני שמחלק בין צפון לקוריאה הדרומית.
קסונג היא העיר הדרומית ביותר של קוריאה הצפונית.
איי קסונג של העיר אינצ'ון נמצאים מדרום מעבר לתעלה צרה.
קסונג משתרעת על שטח של 1,309 קמ"ר, היא מוקפת הרים.
על גבעה לצד העיר (Janam בגובה 103 מטרים) נמצא פסלו של קים איל-סונג.
האוניברסיטה לתעשייה קלה, האוניברסיטה הקומוניסטית והמכללה לאמנות ממוקמים בעיר.
מוזיאון קוריאו, שוכן בלב האקדמיה הקונפוציאנית העתיקה, המכילה שרידי תרבות ואומנות עתיקים (אף על פי שרבים מהם עותקים, המקוריים מוחזק בכספת של המוזיאון המרכזי להיסטוריה בפיונגיאנג).
כעיר הבירה של ממלכת קוריאו, גבעות הקבורה הכדוריות של מרבית מלכי קוריאו נמצאים באזור, אם כי על-פי רוב אינם נגישים; שניים מהקברים, אף על פי שקבורים בהם בני משפחת המלוכה של שושלת צ'וסון, לא נכללו כאתרי מורשת עולמית של הקברים המלכותיים של שושלת צ'וסון, עקב מיקומם בקוריאה הצפונית.
מכיוון שקסונג הייתה עיר הבירה של קוריאו בכמעט 500 שנות שלטונה, התרבות הקולינרית התפתחה מאוד.
הסגנון המפואר המטבח בקסונג משווה לעיתים קרובות עם זה של סיאול.
קימצ'י מצופה, דנגו ומאכלים נוספים מייצגים את המטבח של קסונג.
Umegi, הוא מאכל חגיגי בקסונג, עדין ומתוק עם טעם אגוזי.
המנה נעשית על ידי לישת תערובת אורז דביק עם קמח ומים חמים, לאחר מכן מעצבים את התערובת לכדורים ומוסיפים אגוז או צנובר אחד לכל כדור, לאחר מכן מטגנים אותם ומצפים בסירופ.
לקסונג יש תנאים טבעיים לחקלאות בזכות הטופוגרפיה, אקלים ואדמה.
מערכת אספקת המים נבנתה עבור חקלאות מתקדמת והיא כוללת 18 מאגרי מים וכ-150 תחנות שאיבה.
אדמות חקלאיות, מהווה 27% משטחה של קסונג.
אורז, תירס, סויה, חיטה ושעורה הם הגידולים החקלאיים העיקריים.
ייצור האורז מהווה 60% מסך ייצור התבואה.
בנוסף, מגדלים ירקות ופירות (כולל תפוחים ואפרסקים) וכן משקי חיות.
קסונג מתמחה בגידול האפרסקים, במיוחד אפרסק לבן, אשר מהווה כ-25% מסך הפירות.
קסונג מהווה מרכז תעשייה קלה בצפון קוריאה.
בעיר קיים מפעל לעיבוד תכשיטים ומפעל רקמה.
עוד בתקופת שושלת קוריאו הייתה קסונג מרכז למלאכת אומנות בעוד תעשיית הטקסטיל הייתה העסק העיקרי, יחד עם סחורות נוספות.
תעשיית עיבוד המזון המדורגת אחרי תעשיית הטקסטיל, מייצרת בעיקר מיסו, שמן, מזון משומר, משקאות אלכוהוליים, משקאות קלים ועוד.
בעיקר מפעל לייצור כלים חקלאיים ותיקוני טרקטורים.
החל משנת 2002, ממוקם בעיר המטה של הבנק המרכזי של צפון קוריאה.
קוריאה הצפונית וקוריאה הדרומית מפעילות במשותף את אזור התעשייה.
פארק התעשייה אשר נבנה בשנת 2003, מעסיק מעל 53,400 צפון קוריאנים במפעלי טקסטיל ומפעלים אחרים.
בתחילת 2013, כ-887 דרום קוריאנים עבדו במתחם, אשר ייצר מוצרים בשנת 2012 בשווי מוערך של כ-470 מיליון דולר.
בעקבות מתחים ב-2013, פארק התעשייה היה סגור באופן זמני.
קסונג מחוברת לפיונגיאנג וערים אחרות על ידי רכבת וכבישים רחבים.
היא גם מחוברת במסילת ברזל לסיאול דרך תחנת דורה במעבר הגבול, אך הקו אינו פעיל.
קסויס ישבה על אי שנוצר על ידי זרמי הנילוס: Sebennytic ו-Phatnitic.
העיר הייתה שייכת לנום "חאסת" , ומאוחר יותר הייתה בירת נום עצמאי, נום קסויס.
השושלת ה-14 כללה, על פי מנתון, 76 מלכים שחיו בקסויס.
שושלת זו הקדימה את החיסקוס במהלך תקופת הביניים השנייה של מצרים.
מקומה המשוער של קסויס היה בין הביצות בדלתא של הנילוס, ויכלה להחזיק מעמד במהלך הכיבוש של הדלתא על ידי החיסקוס, או לאפשר פשרה עם הפולשים על ידי תשלום מס.
השערה זו שפרעוני החיקסוס של השושלת ה-14 מלכו מקסויס, אינה נמצאת בקונצנזוס בקרב רוב החוקרים כיום שמאמינים שהשושלת ה-14 התבססה בעיר אווריס בדלתא המזרחית.
על פי כמה גאוגרפים, קסויס אמורה להיות Papremis של הרודוטוס (ii.
214) זיהה את קסויס בשרידי העיר המודרנית Sakkra, שהיא גרסה ערבית נרדפת של השם הקופטי Xeos ושל השם המצרי Skhoo (ניבור, "מסעות", vol.
הדרך מדמיאט לממפיס עברה דרך קסויס.
קסדת M1 , המוכרת בישראל כקסדת פלדה (קפל"ד), היא קסדה צבאית, שפותחה ונכנסה לשירות הכוחות המזוינים של ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקסדה נותרה בשירות בארצות הברית עד לשנות ה-80 כאשר הוחלפה בהדרגה על ידי קסדת הקוולאר ה-PASGT.
קסדת ה-M1 פותחה בארצות הברית כמחליפה לקסדת ה-M1917 (קסדת "קלי") המיושנת, אשר שירתה את הכוחות האמריקאים ממלחמת העולם הראשונה והתבססה על העיצוב הבריטי (קסדת ברודי).
ה-M1917 פותחה כדי לספק הגנה על הראש מפני רסיסים ופגיעות בחלק העליון של הראש, בעיקר בלחימה סטטית יותר או בשירות בחפירות.
המשימה לעיצוב קסדה מודרנית המתאימה לשדה קרב דינמי ומספקת הגנה יותר מקיפה, הוטלה על מייג'ור הרולד סינדנהאם, אשר ביצע ניסויים מקיפים ובחן מספר עיצובים עד שנבחרה קסדת ה-M1.
קסדה זו הורכבה משני חלקים; קסדת הפלדה עצמה שעוצבה בתצורה קעורה סביב הראש כולל הגנה לאוזניים ולעורף, וחלק פנימי העשוי סיבי פלסטיק אשר סיפק שכבת בידוד מהפלדה החיצונית.
הקסדה כללה רצועות עור (בהמשך בד) להידוק הקסדה לסנטר וקצוות הקסדה קומרו כלפי חוץ.
חלק הפלדה החיצוני לא היה מתאים לחבישה ללא חלק הפלסטיק הפנימי, בעוד שהיה ניתן לחבוש את החלק הפנימי בתור כובע קשיח ששימש בין היתר מדריכי קליעה, שוטרים צבאיים או לטקסים.
הקסדה הייתה בעומק 18 ס"מ וברוחב של 24 ס"מ, עובייה היה 3 מ"מ והדגם המקורי שקל סך הכל 1.29 ק"ג.
לאורך המלחמה מספר שינויים והתאמות נעשו לקסדה כדי לשמש יחידות ומקצועות שונים, בהם קסדת ה-M1C שכללה רצועת סנטר מותאמת לכוחות מוצנחים ושימשה את הצנחנים האמריקאים ב, ה-M2 שהייתה גרסה מאוחרת יותר המותאמת לצנחנים וה-M3 שכלל מיגון צד נוסף לשימוש בין היתר של צוותי נ"מ.
במהלך המלחמה יוצרו 22 מיליון קסדות M1 ולאחר המלחמה נעשו שינויים קלים בעיקר לחלק הפנימי ורצועות הקסדה, בשנות ה-60 יוצרו עוד כמיליון קסדות מדגם M1966 לשימוש הכוחות במלחמת וייטנאם.
דגם הקסדה המשמעותי האחרון היה דגם M1973 שכלל רצועות ניילון עבות ותופסנים להידוק החלק הפנימי לקסדה החיצונית, דגם זה נותר בשירות סדיר עד שהוחלף בהדרגה במהלך שנות ה-80 על ידי קסדת הקוולאר PASGT.
לישראל הגיעו כמויות קטנות של קסדות M1 סביב מלחמת העצמאות, אך בתקופה זו הקסדות העיקריות בשימוש כוחות צה"ל היו בריטיות, רק בתחילת שנות ה-50 סופקו לישראל מספרים גדולים של קסדות פלדה מעודפי מלחמת העולם השנייה.
גם בישראל הייתה עדיפות לקסדת ה-M1 על פני העיצוב הבריטי, ובהדרגה הקסדות הבריטיות הוצאו משירות (אם כי עדין נותרו בשירות מספר יחידות מילואים ותותחנים אפילו ערב מלחמת יום הכיפורים).
קסדת פלדה תוצרת ישראל יוצרה במפעל "הארגז".
קסדת ה-M1 הייתה קסדת השירות הסדירה של כוחות צה"ל במשך כשלושה עשורים עד שהוחלפה בהדרגה על ידי קסדת קוולר (קפלס"ט), תוצרת ישראלית, שפותחה החל משנת 1973, ייוצרה במפעל "אורלייט" החל מ-1975 ונכנסה לשירות בתחילת 1976.
לאורך שירותה בצה"ל עברה הקסדה שינויים מקומיים, התאמות ותוספות בעיקר בחלק פנימי והרצועות, זאת כדי להתאימה לצרכים של כוחות צה"ל.
היחידות הלוחמות השונות מהכלל היו כוחות הצנחנים שהמשיכו לעשות שימוש בקסדת הצנחנים הבריטית מימי מלחמת העולם השנייה שנחשבה בידי החיילים לנוחה יותר ועוצבה במיוחד לכוחות מוצנחים עם רצועות מתאימות לצניחה.
- בעיקר שירות יחידות משמר הגבול.
- דגם קסדת ה-Type 66 בעלת עיצוב דומה ל-M1.
- בעיקר בשירות טקסי וביחידות משטרה צבאית.
- בגרמניה המערבית פותחה קסדת הפלדה M-56 שהייתה העתק של ה-M1, במשך השנים הקסדה עברה מספר שדרוגים ושינויים קלים (בהם הורדת הקסדת הפנימית) עד אשר הוצעה משירות ב-1992 לטובת קסדת הקוולר PSAGT.
- בשימוש כוחות דנמרק בשם 'קסדת פלדה דגם 48' (Staalhjelm model 48 או m/48).
קסטהיי (בהונגרית: Keszthely) היא מרכז נפת קסטהיי, עיר שממוקמת בטרנסדנוביה, במחוז זאלה, בפינה המערבית של אגם בלטון, עם תיירות תוססת, כלכלה חשובה, היסטוריה ותרבות משמעותיים.
העיר ממוקמת כאמור בקצה המערבי של אגם בלטון, על גדות מפרץ קסטהיי, צפונית לשפך נהר הזאלה, באזור מישורי בדרום ומעט הררי בצפון.
האקלים שלה מאוזן יותר בגלל קרבת הים האדריאטי ואגם בלטון, הקיץ פחות חם והחורף פחות קפוא.
העיר נמצאת על קו הרכבת טפולצה - בלטונסנטג'רג' - אוק.
ניתן להגיע אליה באמצעות רכבות ישירות מבודפשט, מישקולץ, ניירגיהזה ומספר ערים טרנס-דנוביות גדולות (כמו קפושוואר, פץ', שיופוק, סקשפהרוואר, סומבטהיי).
בשל תנועת התיירים ההולכת וגוברת בקיץ, מספר הרכבות לקסטהיי גדל לרבות מווינה.
למרות קשרי הרכבת הטובים, הכוח המניע של התחבורה של קסטהיי לא מסופק על ידי הרכבת, אלא הכביש.
אל העיר ניתן להגיע ברכב על הכביש הראשי 71 בחוף הצפוני של אגם בלטון או כבישים אחרים.
העיר מוקפת בכביש הטבעת של כביש 71. חניה במרכז העיר כרוכה בתשלום.
בקיץ, שירותי ספינות מקשרים אותה עם כמה יישובים באגם בלטון.
לא רחוק מהעיר יש שדה תעופה בינלאומי שמקבל בעיקר מטוסים מגרמניה.
החפירות בעיר מספקות יותר ויותר ראיות לכך שהעקבות הראשונים של חיי האדם סביב העיר מתוארכים לתקופה הנאוליתית.
עם זאת, ניתן להניח שבני אדם גרו שם אפילו לפני כן, אך שרידי היישובים על קו המים מכוסים כיום באגם בלטון.
באלף ה-6 לפנה"ס עברו האנשים שחיו שם מאורח החיים של ליקוט-ציד-דיג, לאורח החיים היצרני, לחקלאות ולגידול בעלי חיים.
לפיכך, הוקמו במקום יישובי קבע שהיו מיושבים תקופה ארוכה או קצרה יותר.
נמצאו ממצאים ארכאולוגיים בחלקים שונים של העיר.
איננו יודעים את שמותיהם המדויקים של השבטים שהתיישבו במקום ובאו מכיוון דרום בתקופות שונות של הפרהיסטוריה, והמדע מסווג אותם לתרבויות על שם החפצים האופייניים שלהם, קישוטיהם, מיקומם הראשון ואזור תפוצתם.
השלב השני של תרבות החרס המעוטר בקו הנאוליתי נקרא קבוצת קסטהיי,
הגנרל הרומי טיבריוס, לימים טיבריוס הקיסר, כבש את טרנסדנוביה.
הרומאים הקימו שם את פרובינקית פאנוניה.
הדרך המסחרית והצבאית החשובה שחצתה את האזור הייתה באלכסון וחיברה את מושב הפרובינקיה אקווינקום (אזור אובודה של ימינו) עם אקוויליה.
בשנת 374, העמים הברברים הפולשים (נדידת העמים) השאירו עקבות של הרס קשה באזור.
לאחר מכן אוכלוסיית האזור הפכה לדלילה, אך האזור לא נעשה בלתי מיושב גם לאחר נסיגת הצבא הרומי במאה החמישית.
משנת 433 האזור היה תחת שלטון ההונים.
במצב הכלכלי הלא טוב לאחר מלחמת העולם הראשונה נעצרה התפתחות העיר.
בין שתי מלחמות העולם צבר קסטהיי מוניטין של "עיר גמלאים".
בשנת 1925 חיכו לתיירים חמישה בתי מלון, שני בתי קפה, עשר מסעדות ו-11 פאבים.
הארמון הנאו-בארוקי של מוזיאון בלטון של היום, הבניין החדש של סניף הדואר ובית הבראה יובס נבנו בתקופה זו.
מלחמת העולם השנייה לא גרמה להרס פיזי רציני בעיר, למרות שנהרס האוסף המפורסם של מוזיאון אגם בלטון שהועבר לזאלאגרסג התרחש באותה תקופה, אך הריהוט והספרייה של טירת פשטטיץ' נותרו על כנם.
לא ידוע בדיוק מתי התחילה ההתיישבות היהודית במקום, אך קרוב לוודאי כבר בתחילת המאה ה-19. במחצית המאה נבנה בית הסנכת שקיים גם כיום.
ב-8 במאי 1944 נאלצו 900 יהודי העיר ו-110 יהודים מהמחוז להיכנס ל"גטו התחתון" ברחוב אונטרברגר ול"גטו העליון" שכלל את גוש גולדמרק.
הגטו פונה ב-20 ביוני 1944, במהלכו גורשו היהודים בעיקר למחנה הריכוז אושוויץ-בירקנאו ספגה אובדן של כ-7 אחוזים במהלך מלחמת העולם השנייה כתוצאה מגירושם של האזרחים היהודים למחנות ההשמדה.
האנדרטה שהוקמה מול בית הכנסת של קסטהיי מנציחה את 829 קורבנות השואה.
קרל גולדמארק (1830 – 1915) היה מלחין הונגרי-יהודי.
לאיוש באשטי במקור ברגר (1911 – 1977) שחקן הונגרי-יהודי זוכה פרס קושוט, מרצה באוניברסיטה לאמנויות.
אימרה פטה (1883 – 1944) היה מנצח, מלחין, מורה למוזיקה הונגרי-יהודי.
אוטו ברנאט במקור זינגר (1872 – 1937) היה עיתונאי, עורך דין הונגרי-יהודי.
שומה בק במקור שמואל בק (1872 – 1930) היה דוקטור לרפואה יהודי-הונגרי, רופא עור, פרופסור באוניברסיטה.
דוד שוורץ (1850 – 1897) היה יהודי-הונגרי ממציא ספינת האוויר הקשיחה, מחלוצי התעופה.
מוזיאון בכחוס יין וציוד לייצור יין
קסדת פלדה לכוחות מוצנחים היא קסדת פלדה שפותחה עבור הכוחות המוצנחים והמיוחדים של הממלכה המאוחדת ובעלות בריתה במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקסדה הגיעה לאחר מלחמת העצמאות לידי צה"ל ושימשה את כוחות הצנחנים והיחידות המיוחדות של צה"ל לאורך כל המבצעים ומערכות ישראל עד סוף שנות ה-70.
עם הקמת היחידות המוצנחות הראשונות ב ותחילת הכשרת החיילים ביכולות צניחה באמצע 1940, עלה הצורך בציוד מגן לראש המותאם לצניחה.
קסדות הפלדה הבריטיות עוצבו עם שוליים רחבים שלא התאימו לציוד הצניחה, לשם כך עוצבה קסדת בד קשיחה כפתרון זמני שהייתה למעשה טבעת מרופדת ללבישה באימון והמשיכה לשמש לאימונים לאורך שנות המלחמה.
בשנת 1941 פותחה קסדת פלדה מבצעית לשימוש הצנחנים ששאבה השראה (כמו עם רוב ציוד הצניחה הבריטי בתקופה) מקסדת הפלשירמיאגר הגרמנים (ה-M36/40).
קסדה זו שנקראה "דגם P" עוצבה באופן קמור סביב הראש וללא שוליים היוצאים כלפי חוץ, היא כללה רצועת גומי לאורך בסיס הקסדה ורצועות סנטר מעור חום שהתחברו לבסיס הקסדה בארבע נקודות.
היא חולקה לצנחנים וכוחות מיוחדים במספרים קטנים החל מסוף 1941 ועברה את טבילת האש הראשונה שלה במבצע בייטינג בפברואר 1942.
באמצע 1942 קיבלה הקסדה את השם "קסדה, פלדה, כוחות מוצנחים" (HSAT) והיא עברה מספר שיפורים.
דגם זה כלל רצועת בד סינתטי לאורך בסיס הקסדה במקום הגומי וביטנה מבד במקום מעור, רצועות הסנטר עברו שינוי קל ועברו לעור שחור, בנוסף נוספו קוביות גומי פנימיות לבלימה זעזועים בין הראש לקסדה.
הדגם הראשוני של ה-HSAT היה לדגם היצור הראשון לאחר הפילוט של הדגם P ובנראותו החל להתרחק מהעיצוב הגרמני עליו התבסס.
מספר חודשים לאחר מכן התבצע מקצה שיפורים קל נוסף עם פיתוח הדגם I (MK I) לקראת סוף 1942, שכלל ביטול הרצועה בבסיס הקסדה ובמקומה שולי הקסדה נעטפו בטבעת פלדה דקה בלבד.
הדגם האחרון שפותח במהלך המלחמה היה דגם II שיצא במהלך 1944 וכלל בעיקר שינוי רצועת הסנטר מעור לבד ברזנט עבה, אם כי בנקודת העגינה של הרצועות לסנטר נותרה פיסת עור אליפטית.
לאחר מלחמת העולם השנייה פותח הדגם האחרון של הקסדה הסימן III שהמשיך לשמש את הכוחות המוצנחים עד לתחילת שנות ה-80, דגם זה כלל בעיקר שינוי לרצועות הסנטר (מארבע נקודות חיבור לקסדה לשלוש נקודות).