tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יוהנסון מחזיק באזרחות כפולה, דבר שאפשר לו לשחק גם עבור איסלנד וגם עבור ארצות הברית.
שיחק 10 משחקים במדי הנבחרת הצעירה של איסלנד.
באוקטובר 2012 זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014, אך לא שיחק עקב פציעה.
במאי 2013 יורגן קלינסמן, מאמן נבחרת ארצות הברית, הצהיר כי הוא "שם עין" על השחקן.
ב-13 באוגוסט אישרה פיפ"א את המעבר לנבחרת ארצות הברית.
יום למחרת ערך את הופעת הבכורה במשחק ידידות מול נבחרת בוסניה והרצגובינה.
ב-15 באוקטובר, במשחק האחרון במסגרת מוקדמות המונדיאל, מול נבחרת פנמה הבקיע את שער הבכורה שלו בדקה האחרונה של המשחק והבטיח את הניצחון בתוצאה 2-3.
אַ(ה)רוֹן יֶבְסֶיֶיבִיץ' שִנְדֶר היה יהודי סובייטי שעוטר כגיבור ברית המועצות על פועלו כעוזר מפקד בכיתת הנדסה של הצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה.
נולד בעיר אומן שבגוברניית קייב של האימפריה הרוסית במשפחתו של פועל.
סיים 4 כיתות לימוד ועבד כמוכר בחרקוב.
עבר שירות סדיר בצבא האדום בין השנים 1931–1933. לפי המסמכים של העיטורים התגייס ב-22 או ב-23 ביוני 1941 ונפצע ב-18 באוגוסט אותה השנה, כנראה בחזית המערבית.
חזר לשירות במרץ 1942 והגיע בספטמבר אותה השנה לחזית וורונז' ובהמשך חזית הערבה.
בהיותו ברגימנט סיור מס' 537 המעוטר במסגרת אוגדת סיור מס' 160 (שלאחר הקרבות הללו באפריל תעוטר ותשנה את מספרה ל-89) ב-29 בדצמבר 1942 ובין 10 ל-13 במרץ 1943 הסיר פגזים ומוקשים, עזר בכך לקדם את התקדמות בחזית באזור גולובאיה קריניצה וליובוטין (כעת גבול בין המחוזות וורונז' וחרקוב.
על פועלו זה זכה למדליה על הצטיינות בקרב.
במסגרת שירותו ברגימנט סיור מס' 270 המעוטר של אוגדת סיור מס' 89 המעוטרת על כך שביצע פעילות דומה ללא פגיעות בנפש ליד אורחיי ב-23 באוגוסט 1944. על כך הוענק לו ב-3 בספטמבר באותה השנה עיטורי הצטיינות "עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה שנייה" ו- "עיטור הכוכב האדום".
על כך ועל הגבורה שהציג במהלך הקרבות הוענק לו בצו נשיאות ברית המועצות מ-27 בפברואר 1945 עיטור "גיבור ברית המועצות" בתוספת עיטור לנין ועיטור "כוכב הזהב".
בין 19 ל-25 באפריל אותה השנה במסגרת הסרת מוקשים (כ-220 בספירה לאחר מכן) בנה עם כיתתו מעבר על אפיק ישן של נהר אודר מה שאיפשר לבצע צליחה ללא אבדות ועל כך הוענק לו "עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה ראשונה".
סיים את המלחמה בקרבות על העיר דרזדן.
בשנת 1946 השתחרר מן השירות וחזר לעירו.
הצטרף למפלגה הקומוניסטית ב-1948. בשנות החמישים עבר לקייב, סיים לימודיו במכון לתעשייה הקלה של העיר ועבד כמהנדס במכון הממשלתי לתכנון התעשייה הקלה של קייב.
נפטר ב-22 באוקטובר 1984. קבור בבית הקברות מספר 3 של העיר.
ארון פיצג'רלד מקי הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1994–2007. ממוצעיו הכוללים לאורך קריירת ה-NBA הם 7.4 נקודות, 3.3 ריבאונדים, 2.7 אסיסטים ו-1.2 חטיפות למשחק.
מאז שנת 2019 משמש כמאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת טמפל, במדיה שיחק בעבר כסטודנט.
מקי נולד וגדל בפילדלפיה שבפנסילבניה.
בשנתו האחרונה בקבוצת הכדורסל של "תיכון סיימון גראץ" המקומי, הוביל אותה לזכייה באליפות ליגת התיכונים הציבוריים של פנסילבניה, עם ממוצעים של 18.9 נקודות, 9.9 ריבאונדים ו-72 אסיסטים למשחק.
בשנת 1991 החל ללמוד באוניברסיטת טמפל, אליה הצטרף באותה שנה גם שחקן האולסטאר לעתיד, אדי ג'ונס.
בעונת 1992/1993 הובילו מקי וג'ונס את קבוצת הכדורסל של טמפל לשלב רבע גמר טורניר אליפות המכללות (NCAA Elite Eight), ומקי זכה בתואר השחקן המצטיין של "מחוז Atlantic-10" לאחר שקלע 20.6 נקודות למשחק.
ממוצעיו של מקי בשלוש עונותיו בקבוצת האוניברסיטה הם 17.9 נקודות, 6.4 ריבאונדים ו-3.3 אסיסטים למשחק.
בדראפט ה-NBA 1994 נלקח מקי על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס בבחירה ה-17. כבר במהלך עונת הרוקי שלו זכה למקום קבוע בחמישייה הפותחת של הבלייזרס, במקומו של קלייד דרקסלר אשר הועבר בטרייד ליוסטון רוקטס.
בינואר 1997, לאחר כשתי עונות וחצי בפורטלנד, הועבר בטרייד לדטרויט פיסטונס, וכשנה לאחר מכן הועבר בטרייד נוסף לפילדלפיה 76', במדיה שיחק כ-7 עונות וחצי.
בעונת זכה מקי בתואר השחקן השישי של העונה ב-NBA לאחר שקלע 11.6 נקודות ומסר 5.0 אסיסטים בממוצע למשחק כמחליפם מהספסל של אלן אייברסון ואריק סנואו.
בפלייאוף של אותה עונה גברה פילדלפיה על אינדיאנה פייסרס (3–1), טורונטו ראפטורס (4–3) ומילווקי באקס (4–3) ובכך העפילה לגמר ה-NBA לראשונה מאז זכתה באליפות עונת .
בסדרת הגמר עצמה הפסידה פילדלפיה מול לוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 1–4. לאורך הפלייאוף היה מקי הקלעי השני של קבוצתו, אחרי אייברסון, כשקלע 14.6 נקודות למשחק.
ב-3 העונות הבאות שמר מקי על יציבות עם ממוצע של 9.8 נקודות למשחק, אך קבוצתו נחלשה ולא הצליחה לשחזר את הישגה מעונת 2000/2001.
בסיום עונת שוחרר מקי מפילדלפיה וחתם על חוזה בלוס אנג'לס לייקרס.
בשתי עונותיו עם הלייקרס שותף ב-24 משחקים בסך הכול, וקלע כ-1.2 נקודות למשחק בלבד.
באוקטובר 2007 החל לשמש כעוזר מאמן בפילדלפיה 76' תחת המאמן מוריס צ'יקס, אך בפברואר 2008 חתם בלייקרס על חוזה כשחקן, ומיד נשלח לממפיס גריזליס כחלק מטרייד אשר במסגרתו צירפו הלייקרס את פאו גאסול.
הכללתו של מקי בטרייד נעשתה לשם השוואת סך המשכורות המועברות בין הקבוצות, בהתאם לחוקי תקרת השכר של ה-NBA.
במאי 2008 שוחרר מקי מהגריזליס, מבלי ששיחק במדיה.
בעונת חזר לפילדלפיה כעוזר מאמן, וב-5 העונות הבאות נשאר בתפקיד זה תחת מאמני הקבוצה מוריס צ'יקס, טוני דילאו, אדי ג'ורדן ודאג קולינס.
בקיץ 2014 עבר לתפקיד עוזר מאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת טמפל, בה שיחק בעבר כסטודנט.
לקראת עונת 2019/2020 מונה למאמן הראשי של הקבוצה, במקומו של פראן דאנפי אשר פרש מאימון.
ארון ג'ושוע ניסמית' הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת אינדיאנה פייסרס מליגת ה-NBA, בעמדת הסמול פורוורד.
ניסמית' נולד וגדל בעיר צ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית.
בכל 3 שנותיו האחרונות ב"תיכון פורטר-גאוד" הוביל את קבוצת הכדורסל שלו לזכייה באליפות ליגת התיכונים של קרוליינה הדרומית.
בעונתו האחרונה, 2017/2018, זכה בתואר שחקן התיכונים המצטיין של המדינה (South Carolina Player of the Year), לאחר שקלע 21.0 נקודות בממוצע למשחק.
בשנת 2018 החל ללמוד באוניברסיטת ואנדרבילט אשר בנאשוויל, טנסי, והצטרף לקבוצת הכדורסל שלה יחד עם הרכז המבטיח דריוס גרלנד.
בשל פציעה של גרלנד, אשר שיחק בחמישה משחקים בלבד, זכה ניסמית' לתפקיד משמעותי בעונתו הראשונה בקבוצה, במהלכה פתח ב-19 משחקים וקלע 11.0 נקודות בממוצע למשחק.
בעונה העוקבת הפך לשחקן המוביל של הקבוצה, תחת הדרכתו של המאמן הנכנס ג'רי סטקהאוס, אולם נפצע בכף רגלו הימנית לאחר המשחק ה-14 של העונה, ולא חזר לשחק עד לסיומה.
לאורך העונה רשם ניסמית' ממוצע של 23.0 נקודות למשחק – אשר הציב אותו במקום החמישי בליגת המכללות – כולל 4.3 שלשות למשחק ב-52.2% קליעה.
במרץ 2020 הודיע כי בחר לעזוב את האוניברסיטה, לאחר שנתיים בלבד, לטובת התמודדות לבחירה בדראפט ה-NBA.
בדראפט ה-NBA 2020 נבחר ניסמית' בבחירה ה-14, על ידי בוסטון סלטיקס.
ארון חוליו מנואל פייפר (בספרדית: Arón Julio Manuel Piper; נולד ב-29 במרץ 1997) הוא שחקן וזמר ספרדי, אשר זכה להצלחה עולמית בזכות דמותו - אנדר מוניוס בסדרה "אליטה".
ארון פייפר נולד בברלין, גרמניה ב-29 במרץ 1997. אביו גרמני ואמו ספרדייה.
כאשר פייפר היה בן 5 הם עברו לספרד.
לאחר ששהה בקטלוניה במשך כמה שנים, עברה משפחתו לאסטוריאס, שם התגורר באבילס ובלוארקה.
בהמשך לכך, למד משחק ובימוי, תוך שלמד לדבר בארבע שפות: ספרדית, קטלאנית, גרמנית ואנגלית.
במסגרת השתתפותו ב"אליטה" (2018–2021) גילם ריקו את דמותו של אנדר מוניוס, הומוסקסואל צעיר ובנה של מנהלת בית הספר.
בשנת 2020, השתתף בסדרה הטלוויזיה "הבלגן שאתה משאיר מאחור", במסגרתה גילם את דמותו של יאגו.
בנוסף לכך, השתתף פייפר בסרטי קולנוע שונים כדוגמת "האקדוחן", "מכתוב" ו"רק כשאין לי מה לאכול".
פייפר פתח בקריירה מוזיקלית בנוסף לקריירת המשחק שלו.
בשנת 2020 הוציא את סינגל הבכורה שלו "Sigo", בו השתתפו מאנקי ומיגל.
באוגוסט 2020 הוא הוציא סינגל נוסף, "Rosé", בהשתתפות מאנקי גם כן.
על מנת לעזור בקידום השיר, הוציא לו וידאו קליפ רשמי.
במרץ 2021 הוציא ארון את מיני-אלבום הבכורה שלו Nieve, בו נכללו שירים פופולריים רבים כמו: "Nieve", "Plastilina" ו-"Mufasa".
שנהסרטתפקידהערות2011Maktubאינאקי201315 años y un díaג'ון2016La corona partidaפרננדו דה הבסבורגו2018Un minutoגאי2019Los Rodríguez y El Más Alláג'ייקובו2021Érase una vez en Euskadiמזראטי2022שם קוד: קיסרפרננדו2023סאייןאנטוניו טורס2024הבלדר (אנ')איוון2025La treguaקפטן רייסTBAFatumאלחוDay Drinker
שנהסדרהתפקידהערות2016–2017Centro médicoרובן סנטוס / אדריאן מוריאנה גרסיה2 פרקים2018–2021אליטהאנדר מוניוסתפקיד ראשי (עונות 4-1); 32 פרקים2019Derecho a soñarלואיס רוחאס28 פרקים2020איזה בלאגן השארתיאגו נוגיירהתפקיד ראשי; 8 פרקים2023השתקןסרז'יו סיסקרתפקיד ראשי; 6 פרקים
ארון סטון פייר הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
הוא עסק באתלטיקה כילד ופיתח עניין במשחק כנער.
הוא הצטרף לתיאטרון הצעירים של קרוידון (CRYPT).
הוא למד בפקולטה לאמנויות הבמה במכללת לואישם לפני שהמשיך ללמוד בטורונטו ובאקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון, הוא סיים את לימודיו ב-2016.
פייר הופיע בשני פרקים של הסדרה סוג א' ששודרה ב-BBC One וגילם חייל רומי בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה בריטניה.
בשנת 2018, הוא החל לככב בתור בסדרת קריפטון .
באותה שנה, פייר כיכב בתור קאסיו במחזה אותלו בתיאטרון הגלוב.
על הופעתו, הוא זכה בפרס איאן צ'ארלסון.
הוא גילם את המלך מול לני הנרי בהפקה של המלך הדלי השני ב-2019 בתיאטרון רויאל סטרטפורד איסט.
לאחר שהבמאי האמריקאי בארי ג'נקינס ראה את פייר במחזה "אותלו", ' הזמין אותו לאודישן לסדרה החדשה שלו.
פייר קיבל את התפקיד של סיזר בסדרה "The Underground Railroad" אשר שוחררה באמזון פריים במאי 2021.
ביולי 2021, פייר הופיע בסרטו של מ.
באוגוסט 2021 פורסם כי פייר ילוהק לסרטו הבא של ג'נקינס בתור מופאסה הצעיר בסרט מלך האריות.
באוקטובר 2021, פייר לוהק לסרטים Rebel Ridge (לאחר שג'ון בויגה פרש מסיבות משפחתיות) ולסרט "Foe", עיבוד לרומן בעל אותו השם מאת איאן ריד.
בפברואר 2022, פייר לוהק לתפקיד בסרט גיבורי העל הקרוב "בלייד", המתרחש ביקום הקולנועי של מארוול.
בשנת 2024 שיחק בתפקיד ראשי בסרט "רבל רידג'".
באוקטובר 2024, פורסם כי פייר יגלם את ג'ון סטיוארט בסדרה "לנטרנים".
פייר נבחר לתפקיד לאחר חיפוש ממושך, כאשר הוא התבלט כמועמד מוביל לצד סטיבן ג'יימס.
שנה סרטתפקיד הערות 2021 זמן סדאן בגודל בינוני / ברנדן2022Brotherפרנסיס2023אויב (אנ') טרנס2024מופאסה: מלך האריותמופסהדיבוברבל רידג' (אנ')טרי ריצ'מונד
שנה סדרהתפקיד הערות 2017Prime Suspect 1973 טרנס או'דנסי 2 פרקים סוג א' ג'יימס ת'ורן 2 פרקים 2018 בריטניה אנטוניוס 3 פרקים 2018–2019 קריפטוןדב-אם תפקיד ראשי 2021מחתרת המסילהסיזרמיני סדרה2024גאוןמלקולם אקסתפקיד ראשי (עונה 4); 8 פרקים2025תוכנית הבוקרמיילס5 פרקיםלנטרניםג'ון סטיוארט
שנה כותרתתפקיד הערות 2018 אותלו קסיו תיאטרון הגלוב, לונדון 2019 המלך הדלי השני מלך תיאטרון רויאל סטרטפורד איסט, לונדון
שנה פרס קטגוריהעבודהתוצאההערות 2018 פרסי איאן צ'ארלסוןציון לשבח אותלו 2024פרס NAACP Imageההופעה הפורצת הטובה ביותר בסרט קולנועBrother2025פרס הטלוויזיה של גות'הםההופעה הטובה ביותר בסרט מקורירבל רידג'פרס ה-BETהשחקן הטוב ביותרפרס בחירת הילדים של ניקלודיאוןשיר אהוב מסרט"I Always Wanted a Brother"פרס הסופר של בחירת המבקריםהשחקן הטוב ביותר בסרט אקשןרבל רידג'
ארון סטנפורד הוא שחקן אמריקאי.
סטנפורד נולד בווסטפורד, מסצ'וסטס, בנם של ג'ודית ( לבית Dupras), פרופסור לאנגלית, ודון סטנפורד, שעבד בהוצאה לאור.
סטנפורד למד בתיכון אקדמיית ווסטפורד בווסטפורד מסצ'וסטס ושם פגש שם את המורה הראשון שלו למשחק.
בתחילה הוא למד משחק בבית הספר "SUNY Purchase", אך עבר לבית הספר לאמנויות מייסון גרוס באוניברסיטת ראטגרס.
הוא סיים את לימודיו בשנת 2000, בהצטיינות.
תפקידו הקולנועי הגדול הראשון של סטנפורד היה בסרט האינדי דל התקציב משנת Tadpole" ,2002", בו גילם את אוסקר גרובמן, ילד בן 15 המאוהב באמו החורגת, בגילומה של סיגורני ויבר.
על הופעתו הוא זכה במועמדות לפרס סטלייט.
בשנים 2001 ו-2002 הוא הופיע מספר פעמים בסדרת הטלוויזיה "משמרת שלישית" בתור הנער הרוסי סרגיי.
בשנת 2004 הוא הופיע במחזהו של כריסטופר שין "Where Do We Live" בתיאטרון ויניארד.
באותה שנה שיחק בתפקיד בנו של אנתוני לפאליה בסרט "היפוך החורף".
הבמאי בריאן סינגר התרשם מההופעה של סטנפורד בסרט "Tadpole", וליהק אותו לתפקיד פיירו בשובר הקופות "אקס-מן 2", שהוקרן בשנת 2003.
בשנת 2006 שיחק באותו תפקיד בסרט השלישי בסדרת הסרטים אקס-מן, "אקס-מן 3: המפלט האחרון".
בשנת 2007 כיכב בסדרת הטלוויזיה "Traveller", דרמה של ABC על שני חברים שמאמינים שהם נבגדים על ידי חברם הטוב (סטנפורד) במטרה לגרום להם להיראות כמי שקשורים במתקפת טרור.
סטנפורד הופיע ברימייק מ-2006 ל-"גבעות הפחד" של וס קרייבן.
הוא גם זכה בפרס "One to Watch" בטקס פרסי הוליווד הצעירים ב-2006. באותה שנה, הוא כיכב בסרט הקומדיה "Live Free or Die" וגילם פושע קשוח בשם ג'ון רודגייט.
סנטנפורד דיבב את דמותו של פולונסקי במשחק הווידאו "Call of Duty: World at War".
ב-2009, הוא שיחק גאון פוקר בעייתי בפרק העונה השמינית של סדרת המשטרה "חוק וסדר: כוונה פלילית", וכן בפרק של הסדרה "מד מן".
בשנת 2010, הוא החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "ניקיטה" ששודרה ברשת CW בתפקיד בירקוף.
דמותו מהסרט "גבעות הפחד" מופיעה במשחק הווידאו מ-2012 "Call of Duty: Black Ops II".
בין השנים 2018-2015 שיחק בתפקיד הראשי בעיבוד הטלוויזיה לסרט "12 קופים", שהוקרן בבכורה בינואר 2015 ברשת Syfy.
בשנת 2018 שיחק בתפקיד חוזר בשישה פרקים בסדרת הטלוויזיה "אימת המתים המהלכים".
בשנת 2024 שיחק בסרט דדפול & וולברין.
טום הולטבי / ג'וני אפלסיד 2 פרקים 2018 אימת המתים המהלכים ג'ים ברואר 6 פרקים 2020 פרי מייסון ג'ורג' גאנון 4 פרקים 2022 וסטוורלד פיטר מאיירס 2 פרקים
שנה כותרת תפקיד קולי הערות 2008 Call of Duty: World at War טוראי פולונסקי
ארון רנה סוארס סונייגה (בספרדית: Aarón René Suárez Zúñiga; נולד ב-27 ביוני 2002 בסן חוסה שבקוסטה ריקה) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת אלחואלנסה מליגת העל של קוסטה ריקה ובנבחרת קוסטה ריקה.
בשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל של קוסטה ריקה.
ב-12 בנובמבר 2021 ערך סוארס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוסטה ריקה, בהפסד 1-0 לנבחרת קנדה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
ארון ריי לונג הוא כדורגלן אמריקאי שמשחק בעמדת הבלם בקבוצת לוס אנג'לס ב-MLS.
לונג החל את הקריירה המקצועית שלו בקבוצת פורטלנד טימברס ב-2014, ולאחר מכן במהלך הקריירה, שיחק גם בקבוצות סיאטל סאונדרס וניו יורק רד בולס, לפני שהצטרף באופן מלא לקבוצת ניו יורק רד בולס ב-2017. הוא הוכרז כמגן השנה ב-MLS לשנת 2018, לאחר שהוביל את הקבוצה שלו לזכייה בתואר מגן האוהדים.
ב-4 בינואר 2023, לונג חתם על חוזה לשנתיים בלוס אנג'לס.
החתימה התרחשה לאחר שלונג שוחרר מניו יורק רד בולס והיה בסטטוס של שחקן חופשי.
ב-2 בספטמבר 2018, זומן לונג לראשונה לנבחרת ארצות הברית.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1, נגד נבחרת פרו.
ארון פרנק מוי (נולד ב-15 בספטמבר 1990), הוא כדורגלן עבר אוסטרלי ששיחק בעמדת הקישור.
הוא החל לשחק כדורגל בגיל צעיר והצטרף לאקדמיה של בולטון וונדררס בשנת 2006. ב-2010, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת.
מוי שיחק בוסטרן סידני וונדררס במשך 2 עונות, בהן ערך 49 הופעות וכבש 9 שערים.
ב-2016, הוא חתם במנצ'סטר סיטי תמורת 4.2 מיליון דולר.
מוי כמעט ולא שיחק במנצ'סטר סיטי וערך רק הופעה אחת במדי הקבוצה.
ב-2017, הוא הושאל להאדרספילד טאון מהצ'מפיונשיפ.
מוי שיחק בהאדרספילד טאון במשך עונה אחת, בהן ערך 45 הופעות וכבש 4 שערים וחתם במועדון לאחר סיום השאלתו.
ב-2019, הוא הושאל לברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג.
ב-2022, מוי חתם בסלטיק תמורת 2 מיליון דולר.
מוי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטרליה ב-2012.
בשנת 2017, מוי היה שותף להעפלת נבחרת אוסטרליה למונדיאל 2018. הוא שיחק בכל שלושת משחקי שלב הבתים, וסייע לנבחרתו להעפיל לשמינית הגמר.
בשנת 2022, מוי שיחק עם נבחרת אוסטרליה במונדיאל 2022. הוא שיחק בכל שלושת משחקי שלב הבתים, וכן בשמינית הגמר, בו אוסטרליה הפסידה לארגנטינה.
לאחר המונדיאל, מוי הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
הוא סיים את הקריירה שלו בנבחרת הלאומית עם 57 הופעות ו-7 שערים בנבחרת אוסטרליה.
ארון מבולגריה או ארון קומטופול (בבולגרית: Арон Кометопул ; ביוונית ביזנטית: ο Ααρών Κομητόπουλος (אארון קומטופולוס); מת ב-14 ביוני 987) היה אציל בולגרי, אחי הקיסר הבולגרי סמואיל הראשון והבן השלישי של הקומס ("רוזן") ניקולה.
ארון היה אחד ממנהיגי המרד נגד השליטה הביזנטית במקדוניה ובבולגריה.
ארון נולד בתאריך לא ידוע במחצית הראשונה של המאה העשירית.
הוא היה הבן השלישי של הקומס ("קומיט") ניקולה ושל אשתו הארמנית, ריפסימה.
חוץ מאחיו הצעיר סמואיל, היו לו שני אחים גדולים – דוד ומויסיי.
לפי תאוריה אחרת, המוצגת בספרו של ההיסטוריון הארמני ניקוגאיוס אדונץ "סמואיל הארמני, מלך הבולגרים" (בריסל, 1938) מוצאו של ארון היה גם כן חצי-ארמני אבל בעל ייחוס יותר גבוה: לפי תאוריה זו לצאר סימאון הראשון היו כמה ילדים.
אחד מהם, איוואן, התחתן בקיסריה עם אישה ארמנית וארון ואחיו מויסיי היו בניו של איוואן.
הקיסר הביזנטי יוחנן צימיסקס כבש את המחצית המזרחית של הממלכה הבולגרית והפך אותה למחוז ביזנטי.
מכיוון שנאלץ לנהל מלחמה ממושכת גם נגד הערבים, לא השלים הקיסר את כיבוש בולגריה.
השטחים הבולגריים החופשיים עדיין נשלטו על ידי בניו של ה"קומיט" ניקולה – דוד, מויסיי, ארון וסמואיל.
הם היו גם שותפים לברית שכרת הנסיך סוויאטוסלב מקייב עם הבויארים הבולגרים נגד קיסר ביזנטיון.
בשנת 970, בפעולות משותפות, הביסו הבולגרים והרוסים של קייב את הביזנטים בפלובדיב.
בניו של ניקולה נקראו ביוונית "קומטופולי", שם שמשמעותו "בני הרוזן" או "בני הקומס" ושלטו בארץ יחדיו, בזמן שיורשי הכתר החוקיים, בוריס השני ורומאן נכלאו בקונסטנטינופול.
עיר מושבו של ארון היה סרדיקה (סופיה של ימינו) ששכנה בדרך הראשית בין קונסטנטינופול למערב אירופה.
יחד עם אחיו הגן ארון על השטח נגד פלישות האויב וגם פשט מדי פעם בשטחים הביזנטיים בתראקיה.
האחים קומיטופולי הוסיפו ליוקרתם את הצלחתם בהחזרת הפטריארך דמיאן לראשות הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית אחרי שקודם הוא נאלץ להימלט מהעיר הכבושה פרסלב.
דוד הנהיג את השטחים הבולגריים בתסליה, המרכזים המנהליים שלו היו קוסטור ופרספה.
האח השני – מויסיי התארגן בסטרומיצה.
מטרתו היא לשמור על "הים הלבן הבולגרי" (החלק המזרחי של בולגריה לאורך החוף של הים השחור).
ארון – האח השלישי, נמצא בסרדיקה, בבולגרית "סרדץ" היא סופיה.
הוא מנע מהביזנטים לחצות את הקו אדריאנופול – פלובדיב – סופיה – ניש – בלגרד.
האח הצעיר ביותר, סמואיל שלט בווידין ומשימתו הייתה לקדם תוכנית לשחרור אדמות בולגריה האבודות בצפון מזרח.
המטרה העיקרית של כל ארבעת האחים הייתה לחזק את המדינה ולהחזיר את שטחיה שנכבשו על ידי הביזנטים.
שעת הקומיטופולים הגיעה כאשר הורעל הקיסר צימיסקס למותו על ידי מאהבת שלו.
בעידודם של ארבעת האחים, הבולגרים בחבלים הכבושים קמו נגד הביזנטים והצליחו לגבור עליהם.
את המרד הובילו אצילים מקומיים – פטר ובויאן, שהיו אנשי הקשר של הקומיטופולים עם שאר חבלי בולגריה.
במהלך המרד גורשו המושלים הביזנטים, והעם הכיר בסמכותם של ארבעת האחים.
רק תראקיה, הרי רודופים והרי הבלקן ("סטראה פלאנינה") נותרו תחת שלטון ביזנטי.
בהתחלה הביזנטים הוכו בהלם מכיוון שעדיין לא התאוששו מאי הסדר ששרר בממלכתם אחרי רציחת הקיסר.
בתחילת מסעם העיקרי נגד האימפריה הביזנטית ב-976, שני האחים הגדולים דוד ומויסיי מצאו את מותם.
מויסיי נהרג על ידי אבן שנזרקה מהמבצר סרס בעת המצור עליו, בעוד שדוד מת בנסיבות מוזרות, כשהופל על יד פרספה, בידי מתנקשים שכירי חרב.
היסטוריונים מודרניים טוענים לעיתים קרובות שמאחורי רציחת שני האחים עמד סמואיל, במטרה להבטיח לעצמו את הנהגת הממלכה הבולגרית.
אך חשדות אלה לא הוכחו.
הבולגרים נחלו ניצחונות גדולים וכבשו בחזרה את צפון ארצם בין הדנובה להרי הבלקן ופנו לשחרר שטחים שמצפון לדנובה.
הכוחות הביזנטים שם לא היו מוכנים ללחימה ונסוגו במהרה.
המצב הקשה בגבול הצפוני-מערבי של האימפריה הביזנטית נוצל על ידי המושל הביזנטי של מסופוטמיה, ברדס סקלרוס, כדי למרוד נגד הקיסר הצעיר החדש, בסיליוס השני.
סקלורוס אף שלח את בנו, רומאנוס, כדי להטיל מצור על קונסטנטינופול.
באותה תקופה נאלץ בסיליוס השני לנהל מלחמות בשתי חזיתות בו זמנית – נגד הבולגרים וגם נגד מרד מאוד מסוכן מבית בהנהגת ברדס סקלורס ואז הוא השתמש באמצעי השגור במדיניות הביזנטית:מזימות וקנוניות.
הוא התמקד בארון שהוכיח את עצמו כמסוכן יותר, בגלל קרבת עיר מושבו לתראקיה וגם בשל שאיפתו לשלוט בבולגריה לבדו.
הסכם שלום איתו נראה מועיל לשני היריבים.
האציל הבולגרי ביקש את יד אחותו של הקיסר הביזנטי ובסיליוס הסכים, אבל הוא ניסה לרמות את ארון ושלח אליו את אשת אחד מאצילי החצר שכיהן כבישוף בסבסטיה.
בסופו של דבר ההונאה נחשפה והבישוף נרצח.
עם זאת המשא ומתן החשאי לא פסק.
לבסוף גילה סמואיל את תוכנית הנישואים של אחיו וב-14 ביוני 987 על יד היישוב דופניצה של ימינו הוציא להורג את ארון ואת ילדיו.
רק חייו של בן אחד, איוואן ולדיסלב, ניצלו הודות לתחנוניו של גבריל רדומיר, בנו של סמואיל.
כעבור 39 שנה רצח איוואן ולדיסלב את מצילו, כדי לנקום במות אחיו החפים מפשע ולחמוס ממנו את כס המלכות של בולגריה.
ארון לייה איסקה הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת צסק"א סופיה.
לייה איסקה גדל במחלקת הנוער של אנדרלכט.
ב-3 בדצמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 1–4 על ראסינג מכלן במסגרת שלב שמינית הגמר של הגביע הבלגי לעונת .
ב-18 בינואר 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הבלגית, בניצחון 0–3 על לירסה במסגרת המחזור ה-22 לעונת .
ב-21 בינואר הבקיע את שערו היחיד במועדון, בניצחון 2–4 על זולטה ורכם במסגרת שלב רבע הגמר של הגביע הבלגי.
ב-23 ביולי 2016 הושאל לייה איסקה למשך עונת 2016/2017 לאולימפיק מרסיי מליגת העל הצרפתית, כחודש לאחר שאחיו מישי בטשואיי עזב את המועדון.
ב-21 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 לגנגאן במסגרת המחזור השני בליגה.
הוא ערך שמונה הופעות ליגה בלבד במהלך תקופת ההשאלה, בהן לא הבקיע שערים.
ב-21 ביוני 2017 הושאל לייה איסקה למשך עונת לזולטה ורכם מליגת העל הבלגית.
ב-22 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–2 לקבוצת האם שלו אנדרלכט במסגרת הסופר קאפ הבלגי.
ב-29 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי זולטה ורכם, בניצחון 0–5 על אויפן במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-5 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על סנט טרוידן במסגרת המחזור השני בליגה.
הוא ערך 24 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע ששה שערים.
ב-29 ביוני 2018 חתם לייה איסקה על חוזה לארבע שנים בטולוז מליגת העל הצרפתית.
ב-10 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–4 לאולימפיק מרסיי במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2018/2019. ב-19 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 1–2 על ז'ירונדן דה בורדו במסגרת המחזור השני בליגה.
בסך הכל ערך 52 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ששה שערים.
ב-29 באוקטובר 2020, לאחר שבתום עונת 2019/2020 נשרה טולוז לליגת המשנה הצרפתית, הושאל לייה איסקה למץ מליגת העל הצרפתית למשך עונת 2020/2021. ב-1 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על נים במסגרת המחזור התשיעי בליגה.
ב-22 בנובמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד נאנט במסגרת המחזור ה-11 בליגה.
הוא ערך 21 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-2 באוגוסט 2021 חתם לייה איסקה על חוזה לארבע שנים בבארנסלי מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-11 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–3 לבורנמות' במסגרת המחזור השישי בליגה לעונת .
ב-24 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2–3 לשפילד יונייטד במסגרת המחזור ה-14 בליגה.
בעונתו הראשונה במועדון, שהסתיימה בירידתה של בארנסלי לפוטבול ליג הראשונה, ערך לייה איסקה 25 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-8 בספטמבר 2022 הושאל לייה איסקה לאדנאספור מליגת המשנה הטורקית.
הוא ערך עשר הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע שני שערים.
ב-1 במרץ 2023 הושאל לייה איסקה לטוזלספור מליגת המשנה הטורקית עד לתום עונת .
הוא ערך 11 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-20 בספטמבר 2023 חתם בהפועל חדרה.
בשנת חתם בOFI כרתים מליגת העל היוונית.
באוגוסט 2024 חתם בצסק"א סופיה הבולגרית.
לייה איסקה נכלל בסגל נבחרת בלגיה עד גיל 21 באליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2019, וערך שתי הופעות בטורניר.
לייה איסקה הוא אחיו הצעיר של כדורגלן נבחרת בלגיה מישי בטשואיי.
ארון ויליאם קרסוול הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת המגן השמאלי בסטוק סיטי.
קרסוול החל את הקריירה שלו באקדמיה של ליברפול, אך שוחרר בשנת 2005 כשהוא בן 15. לאחר שחרורו מליברפול הוא הצטרף לאקדמיה של טרנמיר רוברס וביולי 2008 חתם על חוזה מקצעוני בקבוצה שהתחרתה בפוטבול ליג הראשונה, הליגה השלישית בחשיבותה באנגליה.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת הוא ערך ב-1 בנובמבר 2008 במסגרת הליגה בהפסד 0–1 למילטון קיינס דונס.
ב-5 באפריל 2009 כבש קרסוול את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 2–0 על בריסטול רוברס.
ואת העונה סיים קרסוול עם 14 הופעות ושער אחד בכל המסגרות.
קרסוול שיחק שתי עונות נוספות במדי טרנמיר רוברס, כשבעונת 2009/2010 הוא שיחק 17 פעמים ולא כבש בכלל.
אך בעונה לאחר מכן הוא הפך להיות בורג משמעותי בקבוצה.
כשסיים את העונה עם 49 הופעות ו-5 שערים בכל המסגרות, מה שעורר את סקרנותם של מועדונים מליגות בכירות יותר.
ביוני 2011, לאחר סאגה משפטית חתם קרסוול באיפסוויץ' טאון מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, ליגת המשנה האנגלית, שניצחה במירוץ להחתמתו את וסט ברומיץ' אלביון ודונקסטר רוברס על חוזה ל-3 שנים.
את הופעת הבכורה שלו במועדון הוא ערך ב-6 באוגוסט 2011, בניצחון 3–0 על בריסטול סיטי במסגרת הליגה.
ב-17 במרץ 2012, הוא כבש את שער הבכורה שלו עבור המועדון בניצחון 3–2 על פיטרבורו יונייטד.
הוא רשם 46 הופעות בכל המסגרות במהלך עונתו הראשונה במועדון, וזכה בפרס שחקן העונה של המועדון לעונת 2011/2012. גם בעונות הבאות בקבוצה המשיך קרסוול לתקוע יתד בהרכב ולהתבלט כשסיים את עונת 2012/2013 עם 4 שערים ב-49 הופעות בכל המסגרות ואת עונת 2013/2014 עם שני שערים ב-43 הופעות בכל המסגרות.
לאחר שהסתיים חוזהו באיפסוויץ' טאון, ב-3 ביולי 2014, חתם קרסוול על חוזה ל-5 שנים בוסטהאם יונייטד מהפרמייר ליג.
את הופעת הבכורה שלו בוסטהאם ובפרמייר ליג הוא ערך ב-16 באוגוסט 2014 בהפסד 0–1 לטוטנהאם הוטספר.
ב-29 בנובמבר 2014 הוא כבש את שערו הראשון עבור המועדון, בניצחון 1–0 על ניוקאסל יונייטד.
במאי 2015, נבחר קרסוול לשחקן העונה של המועדון כשהוא משחק בכל 38 משחקי הליגה ובכל 4 משחקי הגביע של המועדון.
ובסך הכל היו לו 2 שערים ב-42 הופעות בעונה זו.
בעקבות העונה המוצלחת ביוני 2015, חתם קרסוול על חוזה חדש עד 2020, עם אופציה לשנתיים נוספות.
כמו כן בעונה זו זכתה וסטהאם בכרטיס לליגה האירופית לעונה הבאה בעבור משחק הוגן.
בעונת 2015/2016 כבש קרסוול 2 שערים ב-47 הופעות בכל המסגרות והיה לשחקן וסטהאם עם מספר ההופעות הרב ביותר בעונה זו.
קרסוול ערך הופעת בכורה אירופית בעונה זו בשלבי המוקדמות של הליגה אירופית נגד בירקירקארה ממלטה.
ביולי 2016, נפצע קרסוול במשחק קדם עונה נגד קרלסרוהה הגרמנית, לאחר שנפגע ברצועת הברך.
הוא חזר לפעילות באוקטובר וסיים את עונת 2016/2017 עם 29 הופעות וללא שערים.
קרסוול המשיך להיות בורג מרכזי במועדון, את עונת 2017/2018 הוא סיים עם שער אחד ב-39 הופעות.
ואת עונת 2018/2019 הוא סיים עם 22 הופעות וללא שערים לאחר שנעדר מספר שבועות בעקבות פציעה.
באוקטובר 2019 לאחר פתיחת עונה מוצלחת חתם קרסוול על חוזה חדש במועדון עד 2023. ואת עונת 2019/2020 סיים עם 3 שערים ב-33 הופעות בכל המסגרות.
בעונת 2020/2021 ששוחקה ללא קהל בעקבות מגפת הקורונה רשם קרסוול 39 הופעות, וסייע למועדון לסיים במקום ה-6 בליגה שזיכה אותו בכרטיס לשלב הבתים של הליגה האירופית.
את עונת 2021/2022 סיים קרסוול עם 2 שערים ב-42 הופעות כולל 9 הופעות בליגה האירופית במסעה של וסטהאם עד לחצי הגמר.
עונת 2022/2023 הייתה עונה פחות מוצלחת עבור וסטהאם בפרמייר ליג.
קרסוול רשם 28 הופעות בליגה בעונה זו.
אך בעונה האירופית היה קרסוול בורג משמעותי בסגל הקבוצה שזכתה בגביע הקונפרנס ליג לאחר ניצחון על פיורנטינה האיטלקית בגמר שהביא תואר למועדון לאחר 43 שנים שחונות.
בעונת 2023/2024 בליגה האירופית כבש קרסוול את שערו הראשון באירופה בניצחון 5–0 על פרייבורג הגרמנית בשלב שמינית הגמר.
לעומת זאת בעונת 2023/2024 בליגה מעמדו ירד והוא הופיע ב-11 משחקים בלבד, וסיים את העונה עם 18 הופעות ושער אחד בכל המסגרות.
בסיום עונת 2024/2025 לאחר 11 שנה בוסטהאם שוחרר מהקבוצה.
ב-10 ביולי 2025 חתם בסטוק סיטי מהצ'מפיונשיפ לעונה אחת.
ב-7 בנובמבר 2016, קיבל קרסוול זימון ראשון לנבחרת אנגליה לקראת משחק מוקדמות מונדיאל 2018 נגד סקוטלנד ומשחק הידידות נגד ספרד, לאחר פרישתו של דני דרינקווטר מהסגל עקב פציעה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-15 בנובמבר 2016, בתיקו 2–2 עם ספרד באצטדיון ומבלי.
נבחרת העונה בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ: 2013/2014
שחקן העונה של וסטהאם יונייטד: 2014/2015
ארון סילאג'י (בהונגרית: Szilágyi Áron; בודפשט, 14 בינואר 1990) הוא סייף (חרב) הונגרי בעל שלוש מדליות זהב אולימפיות, שלוש פעמים אלוף העולם וארבע פעמים אלוף אירופה.
הוא זכה לכבוד של עיטור מסדר סטפן הקדוש הונגרי, הוא מתחרה במועדון Vasas SC ונשיא מחלקת הסיף.
ב-2006 הוא לקח את המקום החמישי באליפות העולם לקדטים.
מקום 31 בין הצעירים והיה מקום תשיעי בקבוצתי באותה אליפות.
באליפות אירופה לנוער שהתקיימה בפוזנן זכה במדליית זהב והיה שישי בנבחרת.
בשנת 2007, היה אלוף אירופה לקדטים הן באישי והן בקבוצה.
באותה שנה זכה במקום השני באליפות העולם לקדטים ובאליפות העולם בסנקט פטרבורג - יחד עם טמאש דצ'י, בלאז' לונטאי וז'ולט נמצ'יק - הוא זכה במדליית זהב קבוצתית, במקום ה-42 באישי.
משנת 2012 עד 2020 בשלוש אולימפיאדות זכה במדליית זהב אולימפית ביחיד חרב ובאולימפיאדת טוקיו (2020) זכה גם במדליית ארד קבוצתית.
הוא סיים את לימודיו במחלקה למתמטיקה של בית הספר התיכון Fazekas Mihály, הוא דובר אנגלית וצרפתית, והשיג תוצאות יוצאות דופן בתחרויות מתמטיקה לאומיות.
מספטמבר 2010 למד בפקולטה למדעי החברה של אוניברסיטת אטווש לוראנד במגמת "לימודים בינלאומיים" וסיים את לימודיו ב-2020. בשנת 2012, התקבל למחלקה לפסיכולוגיה של "האוניברסיטה הקלוויניסטית קארולי גאשפאר", שם סיים את לימודיו ב-2017.
הוא התחתן באוגוסט 2017, אשתו היא בטי סאנטו.
בשנת 2021 יצא לאקרנים סרט הפורטרט של הבמאי אנדראש פירֶס מוּהִי בשם "אחד בשביל כולם", שצולם בין 2017 ל-2021, במהלך מחזור אולימפי.
במאי 2023 נולד בנו הקטן, לאו.
צלב הקצין של מסדר ההצטיינות ההונגרי (2012)
אזרחות כבוד של בודפשט (2012)
צלב אמצעי של מסדר ההצטיינות ההונגרי (2016)
פרס פייר-פליי של פדרציית הסיוף הבינלאומית (FIE) (2019)
הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות ההונגרי (2021)
פרס איש המדיה הציבורית של השנה (2021)
אזרחות כבוד של האוניברסיטה הקלוויניסטית קרולי גאשפאר (2022)
מסדר סטפן הקדוש מהונגריה (2023)
ארגז קרח הוא מקרר קומפקטי לא מכני שהיה מכשיר מטבח נפוץ בתחילת המאה העשרים לקירור ושמירה על טריות המזון.
לפני התפתחות המקררים החשמליים, קופסאות קרח כונו על ידי הציבור "מקררים".
רק לאחר המצאת המקרר החשמלי המודרני נודעו המקררים הלא-חשמליים המוקדמים בשם קופסאות קרח.
המונחים קופסת קרח ומקרר שימשו לסירוגין בפרסום כבר בשנת 1848.
ארגז הקרח הומצא על ידי חקלאי אמריקאי ובונה ארונות בשם תומאס מור בשנת 1802. מור השתמש בארגז הקרח כדי להעביר חמאה מביתו במחוז מונטגומרי במרילנד, לאזור המסחר בג'ורג'טאון שבוושינגטון, מה שאפשר לו למכור חמאה מוצקה במקום חמאה רכה ומומסת שמכרו שאר הרוכלים באותה תקופה.
העיצוב הראשון שלו כלל גיגית אליפסה מעץ ארז כשבתוכה מכל פח שבו הונח הקרח, ועטוף בפרוות ארנב לצורך בידוד.
בהמשך יוצרו ארונות קירור בעלי דופן כפולה ומצופה מבפנים באבץ או בזכוכית, ובמקררים יוקרתיים יותר בחרסינה, כדי להקל על הניקוי.
בדפנות הוכנס שיער, צמר, כותנה, מוץ , דיאטומיט או צמר זכוכית ששימשו לבידוד.
לעיתים נעשה שימוש גם בבידוד זול יותר, כלוחות עץ, שעם, נסורת, כבול, קש או אצות.
מקור הקור היה קרח, שהונח בתא מיוחד – בדרך כלל מרופד בפח או בלוח אבץ או זכוכית, להגנה מפני קורוזיה – עם פתח ניקוז למים המומסים.
הקרח סודר מעל תא המקרר (בדגמים צפון אמריקאים גם לידו) כדי לגרום לאוויר החם העולה לשקוע שוב על ידי קירורו.
על מנת להבטיח צריכת קרח נמוכה, המים המומסים לא נשארו במגע עם הקרח, אלא התנקזו למגירה תחתית.
כדי לאפשר זרימת אוויר טובה בארגז הקרח, הונחו מוצרי הקירור על סורגי עץ או רשת ברזל.
בטמפרטורת סביבה של 19 מעלות צלזיוס, מקרר בנפח של 222 ליטר ומכל קרח בקיבולת של 16 ק"ג הצליח לקרר את התכולה ל-6.9°, עם צריכה יומית של 6 ק"ג.
בעבר, בתיבת הקרח הוכנס קרח טבעי שנאסף במרתפי אחסון מתאימים, שנקראו מרתפי קרח, כדי שיהיו זמינים גם בעונה החמה.
בחנויות מיוחדות נמכרו בלוקי קרח, וכן נעשו משלוחים לבית מספר פעמים בשבוע על ידי חברות משלוחים מיוחדות, שנקראו לעיתים קרובות "אנשי קרח", בדומה לשירותי אספקה אחרים כגון חלבנים ומוכרי עיתונים.
במקררים נוחים במיוחד, שהיו נפוצים בצפון אמריקה, היו ממלאים את הקרח מקיר הבית החיצוני, מבלי צורך שספק הקרח יכנס לבית.
בתל אביב במשנת 1946 היו 28 תחנות לממכר קרח, ו-44 מחלקי קרח.
את מי ההפשרה היה צריך לרוקן כל יום, בדרך כלל דרך ברז קטן שהותקן בתחתית ארון הקרח.
בגרסאות פשוטות יותר, המים טפטפו לתוך קערה מתחת לארון, שהיה צריך לרוקן אותה ידנית.
השימוש המתועד הראשון בטכנולוגיית קירור מתוארך לשנת 1775 לפנה"ס בעיר השומרית טרקה שם החל מלך האזור, זמרי-לים, בבניית בית קרח משוכלל המצויד במערכת ניקוז מתוחכמת ובבריכות רדודות להקפאת מים בלילה.
השימוש בקרח לקירור ושימור לא היה חדש באותה תקופה, בית הקרח היה מודל ראשוני לארון הקרח המודרני יותר.
ארגז הקרח המסורתי במטבח מתוארך לתקופת קציר הקרח , שהיה נפוץ מאמצע המאה ה-19 ועד להכנסת המקרר לשימוש ביתי בשנות ה-30 של המאה ה-20. רוב הקרח שנמכר בקמעונאות לצרכן נקצר בחורף מאזורים עמוסי שלג או אגמים קפואים, אוחסן בבתי קרח והופץ לצרכנים בתקופת הקיץ.
בשנת 1827 הומצא חותך הקרח המסחרי, שהגדיל את הקלות והיעילות של קצירת קרח טבעי.
המצאה זו הפחיתה את עלות השימוש בקרח, ובכך הפכה אותו לנפוץ יותר.
בשנות ה-40 של המאה ה-19, חברות שונות, כולל חברת "מקררי בולדווין" וחברת "מקררי רני", ומאוחר יותר גם חברת סירס, החלו לייצר קופסאות קרח ביתיות באופן מסחרי.
בסקר שנערך בשנת 1907 על הוצאותיהם של תושבי העיר ניו יורק, נמצא כי 81% מהמשפחות שנסקרו החזיקו "מקררים" (ארגזי קרח) כשחלקם הקטן השתמש בגיגיות קרח.
שווי התעשייה הזו בארצות הברית עלה מ-4.5 מיליון דולר ב-1889 ל-26 מיליון דולר ב-1919.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 החלו ליצר את המקרר המכני, המוכר לנו כיום בחברת פריג'ידר האמריקאית, והשם פריג'ידר שימש כשם גנרי בכל העולם משך שנים ארוכות לשמו של המקרר המכני, גם מה שיוצר בחברות אחרות.
ארון קיצ'ל היה נפח ופוליטיקאי מהעיירה הנובר, ניו ג'רזי.
הוא ייצג את ניו ג'רזי הן בבית הנבחרים של ארצות הברית והן בסנאט של ארצות הברית.
קיצ'ל נולד ב-10 ביולי 1744 בעיר הנובר בפרובינציית ניו ג'רזי, למד בבתי הספר הציבוריים והפך לנפח.
קיצ'ל מת בעיר הנובר, ניו ג'רזי ב-25 ביוני 1820, ונקבר שם בחצר הכנסייה של הכנסייה הפרסביטריאנית.
"אֶרוֹן מֶנְבִּי" הייתה אוניית משוטה בריטית שהושקה ב-1822. היא נחשבת לאוניית הקיטור הראשונה בעולם שנבנתה מברזל וגם לראשונה מסוג זה שהפליגה בים הפתוח.
את האונייה תכנן התעשיין והמהנדס הבריטי אֶרוֹן מֶנְבִּי , והיא נבנתה במפעל החרושת ההנדסית שלו, Horseley Ironworks, שבטיפטון שבאזור מערב המידלנדס.
שותפו למיזם היה קפטן (ולימים אדמירל) צ'ארלס ניפייר (Charles Napier) , שפרש מהצי המלכותי הבריטי ב-1815 והשתקע בפריז.
עם סיום הבנייה בסוף 1821 היא פורקה לחלקים, שהובלו בארבות משא דרך תעלות השיט למעגנות סארי בלונדון.
שם הורכבה מחדש והותקנו בה מנוע קיטור ימי שפיתח מנבי עצמו והמשוטות (paddle wheels) .
ביוני 1822 יצאה "ארון מנבי" להפלגת הבכורה בפיקודו של ניפייר, מלונדון אל לה האבר שבחוף האטלנטי של צרפת, ומשם המשיכה במעלה הנהר סן עד לפריז.
לאחר מכן שימשה להובלת מטענים בנהר, והמשיכה לפעול במשך כשלושים שנה עד שהוצאה משירות ונגרטה בשנת 1855.
כלי השיט הראשונים שנבנו מברזל היו ארבות משא, ששימשו להובלת מטענים בתעלות השיט של אנגליה וסקוטלנד.
הארבה הראשונה מסוג זה נבנתה בשנת 1787 על ידי התעשיין ג'ון וילקינסון בעיירה וויליי שבמחוז שרופשייר, אזור שנחשב לערש תעשיית הברזל של אנגליה.
אַרְבַּת תְּעָלוֹת (canal barge) זו נקראה Trial, אורכה 70 רגל (21.3 מ') והיא תוכננה לשאת מטען במשקל של עד 32 טון.
היא לא נבנתה כולה מברזל – קנה החרטום ומזוזת הירכתיים היו עשויים עץ, בעוד גוף הארבה נבנה מלוחות ברזל חָשִׁיל בעובי 5/16 אינץ' (7.9 מ"מ).
הארבה נגררה על ידי סוסים , כמקובל באותם ימים.
בעקבות ה-Trial נבנו ארבות-משא נוספות מברזל, ששימשו להובלת סחורות בתעלות ובנתיבי המים הפנימיים של אנגליה, וגם הן נגררו על ידי סוסים.
ארון מנבי (1776–1850) נולד באלברייטון שבמחוז שרופשייר, במערב המידלנדס.
אביו, שנשא אף הוא את השם ארון מנבי, היה סוחר עשיר למוצרי ברזל (ironmonger) מקינגסטון, ג'מייקה.
אמו, ג'יין ליין, הייתה בת למשפחה אמידה מבנטלי שבמערב המידלנדס.
על פי מקורות אחדים, עבד מנבי בצעירותו כבנקאי באי וייט, ושם גם נולד בנו הבכור, צ'ארלס מנבי (1804–1884), שהשתתף בבנייה ובהשטה של אוניית הברזל החלוצית של אביו ולימים נעשה מהנדס בולט בזכות עצמו.
בשנת 1812 רכש ארון מנבי, יחד עם ג'וזף סמית' מטיפטון, את חברת חרושת הברזל ומכרות הפחם Horseley Iron and Coal Company, שהוקמה כבר ב-1770. החברה כללה שישה מכרות פחם, מפעל להפקה ולחרושת ברזל ותעלת שיט שהגיעה עד המכרות.
מנבי שימש לא רק כבעלים, אלא גם כמנהל הפעיל של החברה.
3705) על שיטה לייצור לבנים ובלוקים מפסולת סיגים של תנורי רם, ובבקשת הפטנט הגדיר את עצמו כ"חרש ברזל אומן" (ironmaster); לא ידוע היכן רכש את הכשרתו המקצועית, ייתכן שבקרב משפחת אביו, שמת עליו בצעירותו.
בשנים 1815–1816 הקים מנבי לצד מפעל חרושת הברזל מפעל נוסף ומצליח לחרושת הנדסית, Horseley Ironworks, שזכה להצלחה ונודע בייצור גשרי ברזל יצוק לתעלות שיט, וכן מנועי קיטור ימיים מסוג "צילינדר מתנודד" , שפיתח בעצמו.
על המנוע רשם פטנט נוסף ב-9 במאי 1821 (BP No.
מנוע הקיטור הימי הראשון שפיתח הותקן כבר ב-1817 באוניית הקיטור Prince of Coburg, שפעלה בקו בין נמל קאוז שבאי וייט לסאות'המפטון.
ב-1821 התקבל מנבי כחבר ב"אגודת המהנדסים האזרחיים" .
הוא נולד בסקוטלנד למשפחת אצולה מקומית והצטרף לצי בשנת 1799 כפרח קצונה.
בשנת 1805 קודם לדרגת לוטננט וב-1809 הועלה לדרגת קפטן.
הוא השתתף במהלך הקריירה שלו, הן כקצין והן כמפקד אוניות מלחמה, במלחמות המהפכה הצרפתית (1798–1801), המלחמות הנפוליאוניות (1805–1815) ומלחמת 1812. עם סיום המלחמות ובוא השלום בשנת 1815, שוחרר ניפייר משירות פעיל במחצית השכר – כנהוג אז בימות שלום.
לאחר מות אחיו הבכור ואמו ירש הון רב, ועבר עם משפחתו להתגורר באיטליה ואחר כך בשווייץ.
לקראת סוף שנת 1818 השתקע בפריז, שם חי חיי נוחות ומותרות.
בשנת 1819 פגש ניפייר את ארון מנבי, שהקים באותה תקופה מפעל לחרושת ברזל ברובע שארונטו בפריז.
נייפיר, שהתעניין בספינות קיטור כבר בראשית דרכן, חבר למנבי והשניים ייסדו את Compagnie des bateaux a vapeur en fer – חברה לאוניות קיטור מברזל שיועדו לפעול בנהר סן.
ניפייר היה בעל המניות העיקרי בחברה.
בניית האונייה הראשונה של החברה החלה עוד באותה שנה ב-Horseley Ironworks שבטיפטון, אנגליה.
גוף האונייה נבנה מלוחות ברזל בעובי 0.25 אינץ' (6.35 מ"מ).
לוחות הברזל חוברו זה לזה במסמרות, בשיטת .
הצלעות נבנו מברזל זווית, וסיפון העץ השתרע לכל אורך האונייה ונשען על קורות רוחב מעץ.
חדר המכונות הופרד משני חללי המטען באמצעות מחיצות רוחביות – אחת עשויה עץ והשנייה מברזל.
צדו הפנימי של גוף האונייה צופה בלוחות עץ, שנועדו להגן על המטען מפני מגע ישיר עם דפנות הברזל.
מנוע הקיטור של האונייה היה מסוג "צילינדר מתנודד" (oscillating steam engine) שפיתח ובנה מנבי עצמו ואשר עליו גם רשם פטנט במהלך בניית האונייה.
למנוע היו 2 צילינדרים בקוטר 27 אינץ' ואורך מהלך של 3 רגל, והספקו הנומינלי עמד על 30 כוחות סוס.
את הקיטור להפעלת המנוע סיפקו שני דודי קיטור מלבניים מברזל, שכל אחד מהם ברוחב 5 רגל, באורך 12 רגל ובגובה 6 רגל.
הדודים היו מהסוג המכונה "צינור להבה חוזרת" , ובכל אחד מהם שני כבשנים.
הדודים ייצרו קיטור בלחץ נומינלי נמוך של כ-2 ליברות לאינץ מרובע (psi).
גזי השריפה נפלטו דרך ארובת ברזל בקוטר כ-3 רגל, שהתנשאה לגובה רב של 47 רגל מעל הסיפון.
הארובה חוזקה למקומה באמצעות ארבעה יְתָרִים (חבלי תמיכה), שנמתחו אל מוט החרטום, הירכתיים ודפנות האונייה.
מנוע הקיטור סובב שתי משוטות בקוטר 12 רגל (3.7 מטרים), שתוכננו על ידי המהנדס האירי ג'ון אולדהם ולהן להבים מתכנסים (feathered floats) .
מנגנון מכני מיוחד של גלגלי שיניים קוניים הסיט כל להב למצב אורכי בעת צאתו מן המים, כדי להקטין את התנגדותו לאוויר.
העיקרון הועתק מ"מצב 2" (feathering) בחתירה בארבעה מספרים בסירת חתירה.
מכיוון שרוחב הספינות המותר לשיט בנהר סן הוגבל ל-23 רגל (7 מטרים), הוגבל גם רוחב כל אחד מלהבי המשוטות ל-30 אינץ' (76 ס"מ).
המשוטות סבבו במהירות של 25 סיבובים בדקה, והעניקו לאונייה מהירות של 7 קשרים (כ-13 קמ"ש).
בסוף 1821 הושלמה בניית האונייה, והיא פורקה לחלקיה.
החלקים נשלחה באמצעות ארבות-משא בתעלות השיט מטיפטון אל מעגנות סארי ברובע רות'רהית' , בדרום-מזרח לונדון, על הגדה הדרומית של התמזה.
הרכבת האונייה ומכונותיה והתקנתה לשיט נעשו בפיקוחו של צ'ארלס מנבי.
ב-30 באפריל 1822 נרשמה האונייה בשם "ארון מנבי".
הפלגות המבחן נערכו בנהר תמזה, והן עוררו עניין רב.
העיתון London Courier פרסם כי ב-9 במאי 1822 יצאה "ארון מנבי" להפלגה בתמזה, שבה השתתפה קבוצה גדולה של מכובדים, ביניהם שלושה אדמירלים וקפטן מן הצי המלכותי.
המוזמנים עלו לאונייה ברציף מדרגות הפרלמנט, ומשם הפליגה האונייה אל גשר בטרסי, והמשיכה במורד הנהר עד לגשר בלקפריירס.
במהלך ההפלגה ערכה האונייה תמרוני ראווה, שהותירו רושם עז על כל הנוכחים.
העיתון שיבח את האוניה, כינה אותה "יצירת הברזל המושלמת ביותר שנראתה עד אז", והדגיש כי השוקע שלה נמוך ברגל אחת משל כל ספינת קיטור מעץ שנבנתה עד לאותו זמן.
במאי 1822 יצאה אוניית הקיטור "ארון מנבי" להפלגת הבכורה מלונדון לפריז בפיקודו של קפטן צ'ארלס ניפייר.
צ'ארלס מנבי שימש מכונאי האונייה בהפלגה זו.
האונייה חצתה את התעלה האנגלית, הפליגה לנמל רואן ומשם להאבר, וממנו המשיכה במעלה נהר הסן אל נמל פור סן-ניקולא בפריז, אליו הגיעה ב-10 ביוני 1822.
בואה של "ארון מנבי" עורר סקרנות רבה – לפלא היה בעיני רבים כיצד אוניית ברזל יכולה לצוף על פני המים.
בעיתון Le Constitutionnel מ-11 ביוני 1822 דווח: "ספינת הקיטור מברזל «ארון מנבי», הקפיטן האנגלי ניפייר, הגיעה אתמול, יום שני, בשעה שמונה בערב לפור סן ניקולא עם מטען זרעי תלתן שאותו טענה ברואן, וכן חלקי מכונות ויציקות ברזל שהגיעו מאנגליה.
ספינת הקיטור הצרפתית «לה דוק דה בורדו» הגיעה מרואן ביום שבת בערב [...] ויצאה מן הנמל בשעה ארבע אחר הצהריים כדי לפגוש את הספינה האנגלית [...] ליד סן קלוד, מול אשדות הנהר.
שתי הספינות יצאו יחד מאיל סגא , והספינה הצרפתית, שהיטיבה לשוט, הגיעה לפור סן ניקולא ארבעים דקות לפני הספינה האנגלית.
במהלך היום ביקרו סקרנים רבים בשתי הספינות."
בשנותיה הראשונות שירתה "ארון מנבי" בעיקר בהובלת מטענים בנהר הסן.
ב-1823 בנה ארון מנבי במפעלי Horseley Ironworks אוניית קיטור מברזל שנייה בשם Commerce de Paris, דומה אך מעט גדולה יותר מ"ארון מנבי", גם היא מיועדת לשירות בנהר הסן.
חלקי האונייה הובלו מטיפטון אל מעגנות סארי בלונדון להרכבה, אולם בגלל מגבלות יבוא חדשות היא לא יכלה להפליג אל צרפת.
על כן פורקה לחלקיה והורכבה מחדש במפעל החרושת של מנבי בשארונטו.
לימים נבנו במפעל זה שתי ספינות קיטור עשויות ברזל נוספות, וגם הן שירתו בנהר הסן.
חברת אוניות הקיטור מברזל של צ'ארלס ניפייר לא הצליחה מבחינה מסחרית וב-1827 פשטה את הרגל, כשהיא מותירה אותו עם חובות כבדים שכמעט רוששו אותו מנכסיו.
הוא שב לשירות פעיל בצי ב-1829, ולימים השתתף במערכה הסורית (1839–1841) ופיקד על הצי הבריטי בים הבלטי במלחמת קרים (1853–1856).
ב-1854 שוחרר מן הצי בדרגת אדמירל.
בשנת 1830 נמכרה "ארון מנבי" לקונסורציום צרפתי בשם Compagnie des bateaux a vapeur en fer והועברה לנאנט, לשירות בנהר לואר.
"ארון מנבי" המשיכה להפליג עוד שנים רבות, דבר המעיד על איכות בנייתה.
היא הייתה פעילה לפחות עד 1842 ולא נזקקה לתיקונים כלשהם, למרות שעלתה כמה פעמים על שרטונות חול בנהר כשהיא עמוסה מטען.
ארון אוגוסטוס סרג'נט היה עיתונאי, עורך דין, פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי.
בשנת 1878 הציג סרג'נט באופן היסטורי את ההצעה שתהפוך לימים לתיקון ה־19 לחוקת ארצות הברית, שהעניק לנשים את זכות הבחירה.
לעיתים כונה "הסנאטור של מסילת הרכבת הדרומית־פסיפית".
סרג'נט נולד ב-28 בספטמבר 1827 בניובוריפורט שבמסצ'וסטס, למד בבתי הספר הציבוריים, ולאחר מכן התמחה כנגר רהיטים.
בצעירותו עבד כמדפיס בפילדלפיה, ובשנת 1847 עבר לוושינגטון די.
סי., שם שימש מזכיר של חבר קונגרס.
בשנת 1849 עבר לקליפורניה, והתיישב בשנת 1850 בעיר נבדה סיטי.
שם הצטרף למערכת העיתון Nevada Daily Journal, ולבסוף הפך לבעלים שלו.
בשנת 1854 התקבל ללשכת עורכי הדין של קליפורניה והחל לעסוק בעריכת דין בנבדה סיטי, וב־1856 מונה לתובע המחוזי של מחוז נבדה.
באותה שנה כיהן גם בסנאט של מדינת קליפורניה, אך נחל כישלון בניסיונו להיבחר לסנאט של ארצות הברית ב־1857.
סרג'נט נבחר מטעם המפלגה הרפובליקנית לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס ה־37, ולאחר הפסקה של כמה קדנציות נבחר שוב לקונגרסים ה־41 וה־42. בשנת 1861 היה מחברו של חוק הרכבת הפסיפית הראשון שעבר בקונגרס.
בשנת 1871 נבחר לסנאט של ארצות הברית, וכיהן בו בין השנים 1873–1879. במהלך כהונתו כיהן כיושב ראש ועדת הסנאט לענייני מכרות במהלך הקונגרס ה־44, וכיושב ראש ועדת הסנאט לענייני הצי במהלך הקונגרס ה־45.
בינואר 1878 הציג הסנאטור סרג'נט הצעת חוק בת 29 מילים, שהפכה לימים לתיקון ה־19 לחוקת ארצות הברית, אשר העניק לנשים את זכות הבחירה.
אשתו, אלן קלארק סרג'נט, הייתה מראשי תנועת זכויות ההצבעה לנשים, וחברה קרובה למובילות התנועה סוזן ב.
ההצעה לתיקון הוגשה מדי שנה במשך ארבעים שנה, עד שאושרה לבסוף.
בשנת 1880 שב סרג'נט לקליפורניה.
לאחר עזיבתו את הסנאט עסק בעריכת דין בסן פרנסיסקו במשך שלוש שנים, ולאחר מכן מונה לשגריר ארצות הברית בגרמניה במשך כשנתיים.
הוא עזב את התפקיד לאחר שהשלטונות בגרמניה אסרו על יבוא בשר חזיר אמריקאי, דבר שפגע בעמדתו.
בהמשך דחה מינוי לשגריר ברוסיה לאחר מותו של ויליאם ה.
האנט, וניסה ללא הצלחה להתמודד שוב על מועמדות רפובליקנית לסנאט בשנת 1885.
סרג'נט נפטר בסן פרנסיסקו ב-14 באוגוסט 1887. בתחילה נקבר בבית העלמין לורל היל בעיר, אך בית קברות זה נסגר עד שנת 1941. לפי עדות צאצאיו, אפרו של סרג'נט פוזר מעל מכרה הזהב שבבעלותו בנבדה סיטי, ואנדרטה לזכרו ניצבת בבית העלמין הוותיק "פאייניר" באותה העיר.
ארון הריסון קרייגין היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים וכחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת ניו המפשייר.
קרייגין נולד ב-3 בפברואר 1821 בווסטון, ורמונט, והיה בנם של ארון ושרה ויטני קרייגין.
הוא השלים לימודים מכינים, למד משפטים, הוסמך לעריכת דין באולבני, ניו יורק, בשנת 1847, והחל לעסוק בעריכת דין בלבנון, ניו המפשייר.
הוא נישא לאיזבלה טאולר, ולשניים נולד בן אחד.
בשנים 1852–1855 כיהן קרייגין כחבר בבית הנבחרים של ניו המפשייר.
הוא נבחר מטעם המפלגה האמריקאית לקונגרס ה־34, ולאחר מכן כמועמד המפלגה הרפובליקנית לקונגרס ה־35, וכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית מ־4 במרץ 1855 עד 3 במרץ 1859. בתקופת כהונתו שם שימש כיו"ר הוועדה להוצאות מחלקת המלחמה (בקונגרס ה־34).
לאחר מכן חזר לעסוק בעריכת דין, וב־1859 כיהן שוב כחבר בבית הנבחרים של ניו המפשייר.
בשנת 1860 היה ציר בוועידת המפלגה הרפובליקנית בשיקגו, וב־1866 שימש ציר בוועידת ה"מתונים" בפילדלפיה.
בשנת 1864 נבחר קרייגין כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית.
הוא נבחר מחדש ב־1870, וכיהן בסנאט מ־4 במרץ 1865 עד 3 במרץ 1877. במהלך כהונתו בסנאט שימש כיו"ר הוועדה לנוסחים סופיים של חוקים בקונגרס ה־39, וכחבר בוועדות: ביקורת ופיקוח על הוצאות נלוות (בקונגרסים ה־40 וה־41), ענייני הצי (בקונגרסים ה־41 וה־43), ורכבות (בקונגרסים ה־43 וה־44).
נשיא ארצות הברית רתרפורד הייז מינה אותו לחבר בוועדה לרכישת שמורת מעיינות החמים בארקנסו, והוא שימש כיו"ר הוועדה בשנים 1877–1879.
ב־10 במאי 1898, בגיל 77. הוא נקבר בבית העלמין School Street בלבנון, ניו המפשייר.
אֶרוֹס הוא אל התשוקה במיתולוגיה היוונית.
במיתולוגיה הרומית הוא נקרא קופידון .
ככזה, באמנות הוא מיוצג כילד או כעלם צעיר ובעל כנפיים, המתהלך בין שושנים והמצויד בקשת ובחיצים, אשר פגיעתם מציתה תשוקה מינית.
עם זאת, רקעו לוטה בערפל והומרוס אינו מאזכר אותו ביצירותיו כאל או כגיבור.
כמו כן, לא ברור מהו מקומו של ארוס במיתולוגיה היוונית: הוא אמנם מוצג כשייך לפמלייתה של אפרודיטה.
אבל בעת, הוא גם זה שארגן את כאוס, בזמן הבריאה.
אם לא די בכך, הרי על רקע משנתו של אפלטון, בתיאוריה הפרוידיינית 'ארוס' הוא מושג המתייחס למכלול הדחפים לשימור החיים – העומדים בניגוד לדחפי המוות (תנטוס).
בשירת הומרוס, אין המונח ארוס מציין אל; אלא מושג זה מציין את החשק הגופני החזק, שמתעורר בפאריס אל הלנה, בזאוס כלפי הרה, או במחזריה של פנלופה אליה, וכדומה.
יתר על כן, בשירה הלירית, ארוס תופס מקום של אל אכזר, המתעלל בקורבנותיו או משחק ברגשותיהם של בני אדם.
לעומת זאת, בשירה ההלניסטית, ארוס מצטייר ככוח משעשע ומשתובב; שממיט אסונות על המתנגדים לו ונענש לעיתים על מעשיו.
בשירה זו, הוא מתואר כילד מכונף, המצויד באשפת חיצי אהבה.
על פי התיאוגוניה מאת הסיודוס, ארוס נולד לארבוס ולניקס (אלי הלילה והעלטה).
תפקידו הוא לסדר את היקום, ולהשליט סדר בכאוס; יחד עם גאיה, טרטרוס, ניקס, וארבוס.
כך גם מתואר במחזה הציפורים.
כלומר הסיודוס רואה בו כאחד מהכוחות הקוסמים הראשוניים, המאפשרים לחיים להתפתח.
הולדתו של ארוס לוטה בערפל, וקיימות מספר סברות לגביה.
יש האומרים שהוא בנה של האלה איליטיה; ואילו אחרים טוענים, שהוא נולד לאיריס ולזפירוס.
לעיתים ארוס נחשב לבנה של אפרודיטה (אלת האהבה); אשר כנראה נולדה כשהיא כבר הייתה בהיריון עם ארוס ואחיו הימרוס.
על פי מקור אחר אפרודיטה התעברה במשתה שנערך לכבוד הולדתה.
כשם שלא ידוע בוודאות מי הייתה אימו של ארוס - כן אביו אינו ידוע.
ייתכן והוא היה זאוס (מלך האלים), ארס (אל המלחמה), הרמס (שליח האלים) או זפירוס (אל הרוח).
כמו כן קיימת סברה שארוס הוא פרי של רומן בין אפרודיטה לבין אל הים פוסידון.
ארוס מתואר במיתולוגיה היוונית כתינוק או ילד שמנמן ומכונף, הנושא קשת ואשפת חיצים.
על פי המיתולוגיה, רגש האהבה מתעורר בכל אדם שנפגע מחיציו של ארוס.
לארוס שני אחים: אנטרוס והימרוס הדומים לו חיצונית וכמוהו הם נראים כתינוקות מכונפים.
ארוס מסמל את התשוקה והפריון; אנטרוס -את האהבה ההדדית; ואילו הימרוס -את החשק.
שלישיית התינוקות המכונפים נקראת ארוטס; והם מלווים בפוטוס -'הגעגוע'.
הם מלווים את אלת האהבה אפרודיטה בכל אשר היא הולכת, ומסמלים את התשוקה המינית.
על פי האודיסיאה של הומרוס, ארוס היה בודד ורצה חבר למשחקים.
לכן ילדה אימו אפרודיטה את אנטרוס ("אהבת הצד השני") ללוותו.
סיפור לידת אנטרוס הוא אלגוריה עם מוסר השכל, המלמדת שאהבה זקוקה לצד שני כדי לפרוח ולשגשג.
המיתוס המפורט ביותר הקשור לארוס הוא אודות אהבתו לבת התמותה פסיכה.
פסיכה הייתה נערה כה יפה, עד שאפרודיטה בעצמה החלה לקנא בה.
האלה שלחה את בנה ארוס לשלוח חיצי אהבה בפסיכה ולגרום לה להתאהב בגבר מכוער.
ארוס כה הוקסם מיופייה של פסיכה, עד שהתבלבל ונפגע מחיציו שלו.
ארוס החל לבלות את הלילות עם פסיכה, אך אסר עליה לראות את פניו.
פסיכה הסקרנית התייעצה עם אחיותיה הגדולות ואלו עוררו בה את הספק שמא ארוס מכוער.
הן לפיכך דרבנו אותה להדליק נר בחשכה ולהציץ בפני אהובה כשהוא נם את שנתו.
כשהדליקה פסיכה את הנר, הבינה מיד מי שוכב לצידה.
ארוס התעורר מטיפת שעווה שנטפה מן הנר, ובעקבות חשדה הוא נעלם מפני הנערה.
בהדמנות זו הוא גם הפקיע ממנה את ארמונה ולמעשה נטש אותה, כשהיא מחוסרת כל.
פסיכה עברה תלאות רבות, ביניהן מכשולים רבים שהציבה כנגדה אפרודיטה, כמו המשימה למיין ערמות גדולות של גרעינים בן לילה.
לאחר שפסיכה צלחה את המשימות השונות, היא הורשתה להתאחד מחדש עם ארוס.
בסופו של דבר התרצתה אפרודיטה ואף הפכה אותה לבת אלמוות.
ב-'משתה' של אפלטון נוטלים חלק שבעה נואמים, שכל אחד מהם שח על שבחו של ארוס:
בנאומו, פיידרוס מתאר את ארוס, כאל עתיק, נשגב וחסר אב ואם.
עבורו הוא מקור הטוב, שכן האהבה היא המניע לחיים טובים, משום שהיא מפיחה באדם האוהב את סגולת האומץ.
על פי פאוזניאס, ארוס קשור בקשר הדוק עם אפרודיטה.
כשם שעל פי המיתולוגיה, קיימים שני סיפרים קוטביים על הולדתה של אפרודיטה: האחד כפרי הזדווגותם של אורנוס והים; והשני כתוצאה של בגידה של זאוס באשתו, קיימים שני ארוסים: הארוס הנשגב והארוס הנחות: הארוס הנחות נמשך לאהבה גופנית ושטחית – בלי תלות בחכמה.
לעומת זאת, הארוס הנשגב מגלם את האהבה הטהורה – אהבת הנשמה.
אהבה זו המגולמת בפדרסטיה האתונאית - מטיבה את האדם; מחכימה אותו; נוטעת בו את חוש הצדק; ומחייבת את האוהב והאהוב לדאוג לזולת.
הוא מזהה את הארוס הנשגב עם הרפואה וההתעמלות; אשר מטרתן היא להטיב עם הגוף, ולאזן בין תכונות קוטביות.
כמותן, המוזיקה יוצרת את האהבה ההדדית, בסדר הרמוני וקצבי.
בעוד שהארוס המרוסן מביא עמו את שפע ובריאות, הארוס הבלתי מרוסן גורר הרס, מגפות ורעב.
חוסר שווי המשקל בארוס, פוגע ביחסים בין האדם לאלים ובינו לבין החי והצומח.
הארוס מביא עמו קוסמוס, ובלעדיו שורר הכאוס.
על פי אגטון ארוס הוא המאושר שבאלים, והוא המשובח והיפה שבהם.
הוא הצעיר הנצחי והאלים הם תלמידיו.
בכוחו העדין ובחנו, הוא משליט את ההסכמה, השליטה העצמית, הצדק, השפע והשלום.
לדידו של אריסטפנס, בגלל חטא היוהרה, זאוס חצה את בני האדם; וכך נוצרה תשוקה מינית שמגיעה לשובע בשלב מסוים, ומאפשרת לקיים את שלבי החיים אחריה.
הוא מדגיש כי תופעה אינה קשורה דווקא במין.
ההשתוקקות הזאת למשהו בלתי ידוע, לאותו ארוס עילאי, היא דבר הטבוע בבני האדם מימי קדם.
ההשתוקקות הזאת היא הרצון של בני האדם לחזור לאחדות שהתקיימו לפני ההפרדות - הארוס הוא למעשה ההשתוקקות לשלמות.
"במשתה של אפלטון, סוקרטס הוא לכאורה שופרה של דיוטימה, אבל הוא למעשה מציג את משנתו על 'האהבה האפלטונית'.
על פיו, ארוס הוא דימון (ישות ביניים בין אל לאדם), שהוא פרי הזדווגותם של פורוס ופניה – השפע והעוני" ככזה הוא מגלם את ההשתוקקות למשהו שלעולם יהיה חסר למשתוקק – ועל כן, הוא כמהה לטוב ליפה ולידיעה.
יחד עם זאת, ארוס מאחד בין העולם האלוהי לעולם המציאותי, ותפקידו לקשר בין עולם האידאות לעולם המציאות.
תפקידו של ארוס בעולם הוא להביא אושר, אשר מתקשר בקשר ישיר לאהבה – והוא מנותק מהמיניות.
בכתביו על המיניות ועל העונג, פרויד אימץ חלק מרעיונותיו על ארוס הרב-ממדי האפלטוני של המשתה.
עבורו הוא מסמל את המיניות; כלומר סדרה שלמה של גירויים ופעילויות, הקיימים עוד בילדות המוקדמת, ומספקים עונג – הנבדל במהותו, מהתגובה להשבעה של צורך פיזיולוגי גרידא.
יתר על כן, ב'מעבר לעקרון העונג', פרויד תופס את הארוס, כמילה נרדפת לדחף החיים - ולא כסתם דחף מיני.
בכתביו הפסיכואנליטיים הראשונים, פרויד מנגיד את הארוס לכוחות האגו.
אבל בכתביו המאוחרים, הארוס עומד בניגוד לדחפים ההרסניים של התנטוס.
אדרבה, ב'פסיכולוגיה של ההמון והאנליזה של האני', הוא תופס את הארוס ככזה שמטרתו לעשות את החיים מורכבים על ידי צירוף מוסיף והולך של החומר החי המפורק לחלקיקים ולקיימו תוך כדי כך.
הפילוסוף וסוציולוג הרברט מרקוזה ניכס לעצמו את המושג ארוס, ביצירתו רבת ההשפעה 'ארוס וציוויליזציה', שבה הוא בוחן את התיאוריות של פרויד, לאורה של הגותו של מרקס.
ארוס EROS הוא סדרה של לווייני צילום מסחריים אשר תוכננו על ידי התעשייה האווירית לישראל, נבנו במפעל מב"ת ומופעלים ונמצאים בבעלות חברת "אימאג'סאט אינטרנשיונל".