tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעברית, התרגום הראשון לספר "אלף לילה ולילה" יצא לאור בין השנים 1947–1971 ב-32 כרכים שונים על ידי יוסף יואל ריבלין, מזרחן ישראלי וחבר האקדמיה ללשון העברית.
ריבלין תרגם את הספר מהמקור בערבית, אותו מקור ששימש את גלן לתרגומו בצרפתית.
ישנה גרסה עברית נוספת של ד"ר חנה עמית-כוכבי שיצאה לאור בין השנים 2008–2010 ונקראה "לילות ערב".
על עבודת התרגום קיבלה עמית-כוכבי את פרס טשרניחובסקי לתרגומי מופת לשנת 2010. יצא לאור בהוצאת כתר תרגום ועיבוד לילדים על ידי ד"ר יואל שלום פרץ (שנת ההוצאה 1987).
באחת מערי ח'וראסאן שבפרס, חיו שני אחים, עלי באבא וקאסם.
לאחר שאביהם מת, התחלקו השניים שווה בשווה בירושה הדלה שהשאיר להם.
קאסם נשא אישה שירשה אחוזות, גנים, כרמים, חנויות וחפצים יקרי ערך, ועסק במסחר, בעוד שעלי באבא נשא אישה ענייה כמותו וכדי לכלכל את ביתו נאלץ לעבוד כחוטב עצים.
יום אחד, בעת שעלי באבא שהה ביער וכמעט סיים לחטוב את עציו לאותו היום, ראה מרחוק כנופיה גדולה המונה 40 גברים רכובים על סוסים בדרכם לכיוונו.
מהחשש פן יפגעו בו, טיפס עלי באבא והסתתר על עץ גבוה וצפה משם על הכנופיה.
להפתעתו, גילה שאותם 40 גברים היו שודדים שעל סוסיהם שקי סחורות יקרות, ומנהיגם פילס את דרכו לכיוון סלע החוסם מערה.
באותה מערה נמצא אוצר חבוי, חסום בסלע קסום הנפתח רק בהישמע המילים "שומשום, היפתח!
לאחר שיצאו השודדים מהמערה, ציווה מפקדם על הסלע "שומשום, היסגר!
(اخرس يا سمسم!)" והשודדים הסתלקו מהמקום במהרה.
עלי באבא ירד מן העץ והחליט לבחון בעצמו את המערה, לאחר שהשתמש בסיסמה, נכנס פנימה ולהפתעתו גילה מערה רחבת ידיים ומוארת היטב.
הוא לקח לעצמו כמה שקי זהב ככל שחמוריו יכלו לשאת, סגר אחריו את המערה ושם דרכו חזרה לביתו.
כשחזר עלי באבא לביתו, אשתו ראתה את השקים מלאי הזהב וחששה שגנב אותם, אך עלי באבא הרגיע אותה ואמר לה כי אינו גנב כי ידוע שהגונב מגנב פטור.
אשתו של עלי באבא חשקה בידיעת כמות ושווי הזהב שהגיע לביתה, לכן פנתה לאשת גיסה קאסם לבקש מאזניים.
אשת קאסם, שידעה כי עלי באבא ואשתו עניים, תהתה לעצמה מדוע אשת עלי באבא זקוקה למאזניים והחליטה למרוח את תחתית כף המאזניים בשעווה כדי לגלות מה הם שקלו.
להפתעתה הרבה, מצאה אשת קאסם מטבע זהב דבוק לאחד מכפות המאזניים ורצה לספר לבעלה.
מרוב קנאה, קאסם פנה לאחיו והפעיל עליו לחץ על מנת שזה יגלה לו מאין הזהב, לבסוף עלי באבא ויתר וגילה לאחיו את סוד המערה ואת סיסמת הכניסה והיציאה ממנה.
למחרת בשעה מוקדמת בבוקר יצא קאסם לכיוון המערה, ולקח איתו עשר פרדות הנושאות עליהן תיבות ענק על מנת למלא אותן מכל טוב ולהביא עמו חזרה העירה.
הוא נכנס למערה בעזרת מילות הקסם, "שומשום, היפתח!" אך מרוב התרגשות ורברבנות שכח את מילות היציאה ממנה.
לאחר שניסה מספר רב של שמות גרגירים כסיסמת היציאה ונחל כישלון, הבין קאסם כי נשקפת לו סכנת חיים והוא עומד לשאת בתוצאות תאוות הבצע שלו.
השודדים הגיעו ומצאו את פרדותיו של קאסם מחוץ למערה ותהו על מה הדבר, מנהיג השודדים קרב לסלע המערה ומשאמר את סיסמת הכניסה, קאסם החליט לנסות את מזלו ולברוח.
בריצתו החוצה מהמערה, נתקל קאסם בחרבותיהם השלופות של השודדים ואלו הרגו אותו בהינף יד.
מנהיג השודדים החליט לבתר את גופתו של קאסם לארבעה נתחים ולשים אותם בכניסה למערה לאור אזהרה ולמען יראו וייראו.
כאשר הגיע הערב וקאסם לא חזר לביתו, אשתו מלאת החרדה פנתה לעלי באבא בבקשת עזרה.
עלי באבא קם בבוקר, פנה לכיוון המערה וגילה את גופתו המבותרת של אחיו בכניסה אליה.
עלי באבא נשא את הגופה המבותרת חזרה הביתה יחד עם שקי זהב נוספים, פנה לבית גיסתו ואת הדלת פתחה לו שפחת אחיו, מרג'אנה .
מרג'אנה מתוארת כאמיצה, חכמה, יפה וערמומית.
משהכיר עלי באבא את תכונותיה הטובות של מרג'אנה, הטיל עליה משימה קשה: לגרום למות קאסם להיראות כמוות טבעי.
ראשית, פנתה מרג'אנה לרוקח שגר בסביבה, וביקשה ממנו תרופות לאדונה קאסם בטענה שהוא חולה במצב סופני וימיו ספורים.
לאחר שווידאה כי השכנים של אדונה שמעו שהוא מת, פנתה לסנדלר זקן וחביב הידוע בשם באבא מוסטפא , שילמה לו בנדיבות מספר מטבעות זהב והובילה אותו כשעיניו מכוסות לבית אדונה.
שם, במהלך הלילה, באבא מוסטפא תפר את חלקי גופתו של קאסם לגופה אחת כדי שאף אחד מאנשי העיר לא יחשוד כי אירע מוות בלתי טבעי.
עלי באבא ומשפחתו יכלו בשלב זה לקבור את קאסם קבורה ראויה מבלי שאיש בעיר יעלה צל של חשד לגבי מותו של קאסם.
משחזרו השודדים למערה שלהם, מצאו כי גופתו המבותרת של קאסם איננה והבינו כי אדם נוסף היה חייב לדעת את הסוד שלהם, באותו רגע החליט מנהיגם לצאת לחפש את אותו אדם, הלא הוא עלי באבא.
המנהיג ביקש מתנדב אמיץ, שירד לעיר במסווה של נוסע נכרי וישיג מידע במרמה מתושבי העיר בדבר גופתו של האדם שביתרו, מי הוא היה והיכן התגורר.
אחד מהשודדים התנדב, הגיע לעיר ונתקל בזקן החביב באבא מוסטפא, האחרון ציין כי לא מזמן תפר גופת גבר מבותרת.
השודד הבין כי הגופה שהזקן תפר, הייתה חייבת להיות הגופה שהשודדים ביתרו וביקש ממנו להוביל אותו לבית שבו הוא ביצע את תפירת הגופה.
כיוון שהזקן הובל בעיניים מכוסות לביתו של קאסם, השודד כיסה את עיניו, שילם לו בנדיבות, וכך הצליח לשחזר את צעדיו עד אשר הגיעו לדלת ביתו של קאסם.
כיוון שכל דלתות הבתים באזור היו זהות, לקח השודד גיר לבן וסימן את הדלת שהצביע עליה באבא מוסטפא כדי שהשודדים יוכלו להגיע ולנקום את גניבת אוצרם ולהרוג את האדם השני שיודע את סוד המערה.
השודד חזר להר וסיפר לשאר השודדים את שאירע.
למחרת בבוקר, כשחזרה מרג'אנה מהשוק, ראתה את סימן הגיר הלבן על דלת הבית ותהתה אם זהו מעשה קונדס או שמא מישהו מנסה לפגוע בעלי באבא ומשפחתו.
מהחשש לחיי משפחת אדונה החדש, לקחה גיר לבן וסימנה את כל דלתות השכנים באותו סימן.
באותו הלילה, הגיעו השודדים לעיר בקבוצות קטנות על-מנת לא ליצור מהומה בעיר, כשהגיעו לאזור המגורים ראו כי כל דלתות האזור מסומנות בסימן הגיר הלבן וכשהבין המנהיג כי אין תועלת בכך, חזר עם אנשיו להר ושם ערף את ראשו של השודד המתנדב.
לבקשת מנהיג השודדים התנדב שודד אמיץ עוד יותר לביצוע משימת איתור בית האדם שביתרו.
אותו שודד יצא מוקדם בבוקר ופגש את באבא מוסטפא, שילם לו בנדיבות, הובילו בעיניים מכוסות לדלת הבית והחליט הפעם לסמן את הדלת בסימן אדום קטן על מנת שתיבדל משאר דלתות האזור.
למחרת, יצאה מרג'אנה שוב לשוק ומשחזרה לביתה ראתה את הסימן האדום שלא אבד מעיניה, הגיעה לאותה מסקנה שהדבר מנבא רעות וסימנה את כל דלתות השכנים באותו סימן אדום.
כשהגיעו השודדים באותו הלילה, גילה מנהיגם כי שוב אין ביכולתו לזהות את הבית הנכון, ובשובם להר ערף את ראשו של השודד המתנדב השני.
מנהיג השודדים הבין כי אין תועלת בדבר ולכן החליט ליזום פעולה שהוא בעצמו יוביל, על מנת להגיע לביתו של עלי באבא, לרצוח את בני הבית ולהחזיר את מטבעות הזהב האבודים.
מנהיג השודדים יצא לעיר וביקש לדבר עם באבא מוסטפא ואחרי שזה הוביל אותו לבית עלי באבא, שינן מנהיג השודדים את הדרך וספר את הדלתות עד הדלת של עלי באבא כך שלא היה צורך בסימן.
המנהיג חזר לחבורתו וציווה עליהם לקנות ארבעים נאדות שמן גדולים ועשרים פרדות.
כעבור יומיים, השיגו השודדים את שחפץ מנהיגם, והאחרון הכניס כל אחד מ-38 השודדים שנותרו לתוך הנאדות ואת שני הנאדות האחרים מילא בשמן.
המנהיג התחפש לסוחר שמן ויצא עם הפרדות העמוסות בשודדים לכיוון העיר ולביתו של עלי באבא.
כשהגיע אל הבית, ביקש המנהיג ללון במקום כי הוא עייף מן המסע, ותכנן בחסות הלילה להעיר את שודדיו ולרצוח את בני הבית.
עלי באבא קיבל בזרועות פתוחות את מנהיג השודדים ואת הסוסים העמוסים הכניס ללינת לילה בחצרו.
עלי ציווה על מרג'אנה להכין סיר מרק לארוחת הבוקר.
משהלכו כולם לישון, מרג'אנה נזקקה לשמן עבור המרק ויצאה לחצר להביא שמן מן הנאדות וגילתה כי מתחבאים בהם השודדים שהגיעו לשם נקמה.
מרג'אנה לא חשבה פעמיים, לקחה שמן מהנאדות המלאים בשמן, הרתיחה אותו ושפכה בכל אחת מהנאדות שבהם התחבאו השודדים.
כך הרגה מרג'אנה את השודדים והצילה שוב את עלי באבא ובני הבית.
מרג'אנה התחבאה בשיחים והמתינה למנהיג השודדים שיגיע ויראה את גורל שודדיו.
מנהיג השודדים הגיע לנאדות וגילה כי השודדים כולם מתים, מחשש לחייו החליט לברוח כל עוד נפשו בו, כל זאת בזמן שמרג'אנה צפתה במעשיו.
למחרת בבוקר סיפרה מרג'אנה לעלי באבא את שהתרחש במהלך הלילה ובימים האחרונים, הראתה לו את השודדים המתים בתוך נאדות השמן וסיפרה לו כי סוחר השמן שאירח בלילה הוא לא אחר ממנהיג השודדים בתחפושת.
עלי באבא הודה למרג'אנה על אומץ ליבה ותושייתה והחליט להעניק לה את חירותה, לאחר מכן קבר עלי באבא את 38 השודדים בחצרו בעזרת עבדו האחר, עבדאללה.
באשר למנהיג השודדים, לאחר שחזר למערה כשהוא מובס וכל כנופייתו הושמדה, החליט בו בלילה להגות תוכנית נקמה על-מנת להרוג את עלי באבא.
למחרת בבוקר, קם ויצא לכיוון העיר במסווה של סוחר ושמו ח'ואג'ה חוסיין .
בשוק, שכר חנות אריגים ובדים יקרים, שאותה תחזק באמצעות האריגים והבדים יקרי הערך שהוא וכנופייתו שדדו ואחסנו במערה ביער.
לאחר שהתיידד כמעט עם כל תושבי העיר והיה חביב על כולם, התיידד חוסיין עם מוחמד, בנו של עלי באבא שירש את חנותו של קאסם בשוק.
חוסיין לימד את מוחמד את עקרונות המסחר והתיידד עמו כשהבין שהוא בנו של עלי באבא.
אחרי זמן מה, פנה מוחמד לאביו בבקשה לארח את חברו החדש בביתו ולערוך לו סעודה, עלי באבא הסכים והזמינו לסעודת יום שישי שתוכננה מראש על ידי מרג'אנה.
ביום השישי, לאחר תפילת הצהריים במסגד, הגיעו מוחמד ועמיתו לביתו של עלי באבא.
לאחר שכנועים רבים הסכים חוסיין להיכנס ולשבת לארוחת שישי אך ביקש שהאוכל לא יומלח.
מרג'אנה, שעבדה במטבח על ארוחת יום השישי, התפלאה מי הוא האדם שלא ממליח את האוכל שלו ויצאה החוצה לבדוק את הדבר.
ברגע שהתבוננה בפניו של חוסיין זיהתה כי הוא מנהיג השודדים וממבט בוחן עוד יותר שמה לב כי הוא מחביא פגיון תחת בגדיו.
מרג'אנה שמה לעצמה מטרה לעצור אותו פן יקרה אסון.
לאחר שהגישו את הקינוחים, לבשה מרג'אנה בגדי רקדנית, עבדאללה לקח את התוף ויצאו שניהם לחצר על-מנת לבדר את הנוכחים בריקוד, כפי שנהגו לבדר את עלי באבא בשאר הערבים.
במהלך הריקוד שלפה מרג'אנה פגיון שהחביאה תחת בגדיה ורקדה עמו ריקוד כאשר היא מעבירה את הפגיון על גופם של הנוכחים.
מרג'אנה לקחה את התוף כדי לבקש כסף, בידה האחת תוף ובידה השנייה הפגיון.
ראשית, עברה אצל עלי באבא וזה זרק לה דינר, משם עברה למוחמד וגם זה זרק לה דינר.
כשעברה אצל מנהיג השודדים, בעת שבא להוציא דינר מכיסו, נעצה בלבו את הפגיון.
עלי באבא ומוחמד, המומים לנוכח המראה, קמו וקיללו את מרג'אנה בגלל פעולתה התמוהה, אולם מרג'אנה הרגיעה אותם וחשפה בפניהם את זהותו האמיתית של ח'ואג'ה חוסיין הלא הוא סוחר השמן ומנהיג השודדים.
עלי באבא הבין כי מרג'אנה שוב הצילה אותו ממוות ולכן החליט להשיא אותה לבנו מוחמד כאות תודה והכרה.
מאז מות אחיו קאסם, נמנע עלי באבא להגיע למערת האוצר מחשש שישנם עוד שני שודדים, כיוון שמרג'אנה הרגה רק 38 שודדים ואת המנהיג.
כעבור שנה, כשהבין עלי באבא כי לא נשקפת סכנה לחייו, לקח את בנו מוחמד ליער ושם הובילו לכניסה למערה שהייתה כעת חסומה, דבר שחיזק את דעתו של עלי באבא כי לא נשאר זכר לכנופיית השודדים.
עלי באבא לימד את בנו את סיסמת הכניסה, הובילו פנימה ושניהם לקחו מהמערה את כל שיכלו לשאת.
כך סיסמת "שומשום היפתח" עברה בדורות משפחתו של עלי באבא והם חיו בהדר ופאר בעיר וזכו לכבוד והוכרה מצד התושבים.
השפחה מרג'אנה כאבן בוחן לתפיסת העבדות בחברה המוסלמית הימי ביניימית
סיפורי אלף לילה ולילה הם אחד המקורות המשמעותיים לחקר החברה המוסלמית הימי ביניימית.
כמקרה בוחן לטענה זו נתמקד בשפחה מרג'אנה ותפיסת החברה המוסלמית את העבדות באותה תקופה.
בחברה המוסלמית הימי ביניימית היה נהוג להביא עבדים מאזור אתיופיה, סודאן , גאורגיה והקווקז.
כנהוג בחברות עבדים, גם בחברה המוסלמית הם היו מעוטי זכויות, תחת סמכות בעליהם, ללא קשר לדתם, מינם או גילם.
בסיפורנו, קאסם נישא לאשה שירשה הון רב ולקח לעצמו שפחה, אותה שפחה הייתה מרג'אנה השחורה ויפת התואר ששירתה את קאסם וביצעה את משימותיה השונות בבית.
בחברה המוסלמית הימי ביניימית רווחה הטענה כי השפחות מאותן אזורים ניחנו ביופי רב ועבודתן בבית אדונם הייתה בעיקר בישול, תפירה, משימות בזויות, נגינה וריקוד.
לאחר מותו של קאסם, עלי באבא לוקח את אשת אחיו לאשה ואת מרג'אנה כשפחתו.
בימי הביניים היה נהוג שעבד/שפחה שלא שוחררו, בעת מות בעליהם הופכים לרכוש יורשו של בעליהם המת.
במקרה של עלי באבא, הוא היה היורש היחיד לקאסם ולכן ירש את השפחה מרג'אנה.
מכאן מתחיל הסיפור להיות דרמטי ומותח כאשר מרג'אנה מסכלת כל ניסיון של השודדים להגיע ולרצוח את עלי באבא מפני שגילה את סוד המערה.
בתמורה להצלת בני הבית, עלי באבא מחליט לשחרר את מרג'אנה ולהשיא אותה לבנו מוחמד.
בחברה המוסלמית הימי ביניימית, בעל העבד/שפחה יכול להחליט למי להשיא אותו/אותה אך לא יוכל להפריד ביניהם לאחר המעשה.
בסיפורנו, בנו של עלי באבא אף טוען כי רצה את מרג'אנה לאשה עוד לפני שאביו החליט על כך.
בנוגע לעניין הנישואין בחברה המוסלמית הימי ביניימית, היה נדיר לראות שפחה ששוחררה מבלי שנישאה לגבר שיכול לתמוך בה ולספק לה בית, לבוש ואוכל.
בעיקרון, גם אחרי ששוחררו, היו העבדים והשפחות חייבים בנאמנות לבעליהם המשחררים, והבעלים חייבים להמשיך ולדאוג להם.
כך גם בסיפורנו, עלי באבא משיא את מרג'אנה לבנו בידיעה שהאחרון ידאג לכלכל את מרג'אנה, הרי האוצר החבוי גלוי רק למשפחתו שלו.
על אף הכותרת, המציבה את עלי באבא כדמות המרכזית, בסיפור "עלי באבא וארבעים השודדים" ניתן לראות כי מרג'אנה היא הגיבורה.
מרג'אנה גרמה למותו של קאסם להיראות טבעי על ידי כך שדיברה עם הרוקח בדבר תרופה למחלתו ושיחדה את באבא מוסטפא לתפור את גופתו של קאסם.
בנוסף, מרג'אנה גרמה לבלבול השודדים כשסימנה את דלתות השכנים בסימנים זהים, שפכה שמן רותח לנאדות השמן שבהן התחבאו השודדים ואף רצחה את מנהיגם לעיניי עלי באבא ומוחמד בנו, כל זאת על-מנת להציל את בעליה ומשפחתו ללא תמורה.
עלי באבא וארבעים השודדים (1944) - סרטו של ארתור לובין מחייה את עלילות עלי באבא בהוליווד הבירה.
לאחר שח'ליפות בגדד נכבשת על ידי המונגולי הולאגו חאן, בורח יורש העצר הקטין עלי למדבר, שם הוא חובר ללהקה של ארבעים גנבים המסתתרים במערה סודית הנפתחת במילים "שומשום היפתח" (Open Sesame).
עלי הופך במהרה למנהיג החבורה ומוביל אותה למרד נגד הכובש הזר, באותו היום שבו אהובתו לשעבר עומדת להינשא להולאגו ח'אן.
לילות ערב (2000) - גרסת הולמרק לאגדת "אלף לילה ולילה".
הסולטאן ניצל מהתנקשות שקשרה אשתו כנגדו ומתה בזרועותיו.
כועס ופראנואיד, מתוך רצונו לא לאבד את כסאו, הוא מתכונן להינשא לנשות הארמון ולהוציאן להורג למחרת.
שחרזדה (מילי אביטל) בת הוזיר, המאוהבת בו מילדות, מתנדבת להינשא לו ולעצור את ההוצאות להורג.
היא מתחילה לספר לו אגדות בשעות הלילה ומפסיקה במחצית הסיפור.
הסולטאן דורש לדעת את הסיום והיא מוכנה לספר לו רק בלילה הבא ומתחילה חצי סיפור נוסף.
כך היא מספרת לו מעשיות על עלי באבא ו-40 השודדים ועל אלאדין ומנורת הקסמים בתקווה שיקבלה כאשתו הנאמנה.
שחרזדה חייבת לרתק את המלך כל פעם מחדש, אם תכשל רק בסיפור אחד, המלך לא יהסס להרוג אותה.
פופאי המלח פוגש את 40 השודדים של עלי באבא (1937) – בסרט, פופאי נתקל ומביס את ארבעים השודדים ואת מנהיגם.
אלאדין ומלך הגנבים (1996) – 40 השודדים משחקים חלק בלתי נפרד מהסרט אך העלילה שונה מהסיפור המקורי של עלי באבא שכן הותאמה לסרט של דיסני.
עלי באבא (1997) - בסרט מוצגים שבעה שודדים במקום 40 וכמו כן עלי באבא גר עם אמו ועם מורגנה (המוצגת כאחותו) ועם אחיו, לאחר שאביו נעבד בים.
וכמו כן, עלי באבא מתחתן עם נסיכה.
בסדרת האנימה "מאגי: מבוך הקסם" (2013) אחת הדמויות הראשיות קרויה על שם עלי באבא.
עלי בבא וארבעים השודדים ועוד סיפורים (1945) - מעובד ומתורגם בידי א.
יעקבוביץ' (אברהם אריה עקביא), תל אביב: יזרעאל.
עלי באבא וארבעים השודדים (1982) – ספר מסדרת אלף לילה ולילה אשר אייר דודו גבע וסיפר אבי סולומונוביץ' בשפה העברית.
אלף לילה ולילה עלי בבא וארבעים השודדים (1988) – מאת אמבל ויליאמס אליס, תרגומו של צבי ארד לשפה העברית.
סיפורי אלף לילה ולילה (2012) – מסופרים וערוכים על ידי שלמה אבס.
עלי באבא וארבעים השודדים (2003–2004) - המחזמר "עלי באבא וארבעים השודדים" אותו כתב אסף אשתר, מבוסס על הסיפור הפופולרי ביותר מבין "סיפורי אלף לילה ולילה".
עלי באבא וארבעים השודדים (2009) - המחזמר "עלי באבא וארבעים השודדים", אותו כתבה סמדר שיר, מבוסס על הסיפור הפופולרי ביותר מבין "סיפורי אלף לילה ולילה".
בין משתתפי המופע: ימית סול בתפקיד שחרזדה, ג'קו אייזנברג בתפקיד המלך, רודריגו גונזלס בתפקיד עלי באבא, יגאל עדיקא בתפקיד אחיו קאסם, בתפקיד אשתו החומרנית מיקי קם ואת תפקיד ראש השודדים גילם אורי גבריאל.
עלי באבא ו-40 השודדים (1982) – משחק של חברת סגה (Sega), יצא בעיקר למשחקיות ארקייד.
Sonic and the Secret Rings – סדרת משחקי סוניק (2007) בהשראת אגדות וסיפורי פנטזיה שונים שבה קיימת גרסה של עלי באבא במשחק שאותה מגלמת הדמות זנבות.
Sly Cooper: Thieves in Time – הוא המשחק הרביעי (2013) בסדרת המשחקים Sly Cooper ובו מופיעה חבורת גנבים המתוארת ב-40 השודדים.
עֲלֵי בֶּיְבִּי (על פי האקדמיה ללשון העברית: עַלְעַלִּים) הוא השם המסחרי שניתן לתערובת של עלי מאכל צעירים, המכילים בדרך כלל עלי רוקט (ארוגולה), גרגיר הנחלים, מיזונה וסלק עלים אדום או תרד.
מקורו במחוז פרובאנס בצרפת, הרעיון של עלי בייבי מושרש עמוק במסורת הקולינרית הפרובנסלית.
הוא מגלם את המהות של רעננות וגיוון, ומציע פלטת טעמים ומרקמים ניואנסים לסלטים.
המונח עצמו, שנגזר מהדיאלקט הפרובנסלי, מקפל את הרעיון של תערובת יסודית, תוך שימת דגש על המגוון המהותי של התערובת.
עלי בייבי החלו את דרכם ברחבי ניס, אשר מיוחסים להם ביצירת התערובת הייחודית הזו הרעיון היה כי כל חקלאי יתרום תערובת ייחודית של עלים צעירים טריים שנקטפו לשוקי האיכרים המקומיים, וביח יצרו שילוב ייחודי המשקף את שיטות החקלאות האישיות שלו ואת המגוון הביולוגי העשיר של האזור.
מסורת זו של ערבוב ירוקים צעירים לא רק הציגה את מגוון העלים האכילים הזמינים אלא גם סימלה מאמץ משותף להציע את המיטב ממה שכל חווה יכולה לייצר.
לתערובת עלי בייבי טריים יש טעם רענן, ולחלק מהתערובות יש גוון חרדלי פיקנטי.
משתמשים בעלי בייבי בעיקר להכנת סלט ירוק, בדרך כלל עם חסה וירקות נוספים.
כמו כן, משתמשים בו כמצע לתבשילים שונים, בזמן ההגשה.
עֶלי גרוס (1921 – 5 בספטמבר 2014) הייתה מעצבת גרפית, ציירת ופסלת ישראלית.
גרוס נולדה בשנת 1921 בווינה ועלתה לארץ ישראל ב-1939. אחיה הצעיר היה ההיסטוריון נחום גרוס.
למדה ב"בצלאל החדש" אצל מרדכי ארדון, יוסף בודקו ואחרים.
גרוס סיימה את לימודיה בהצטיינות, והמשיכה ללמוד אמנות אף לאחר מכן.
במהלך השנים 1943–1944 למדה פיסול אצל האמנית אלן ברנקופף-קולמר.
בשנת 1948 למדה פיסול והדפס משי בניו יורק.
בשנת 1960 למדה ציור אצל האמן יעקב וכסלר.
לאחר סיום לימודיה ב-1942 עבדה בעיצוב כריכות לספרים, כתבי עת ופרסומים, סמלים מסחריים וכרזות בדגש על עיצוב אות בשיטת "אות בנויה" (Built-up letter), כלומר עיצוב אות על בסיס של גופן קיים, תוך מתיחה והגמשה של רכיבים בהתאם למטרה.
כמו כן יצרה עבודות בעץ, אבן ומתכת.
בשנת 1947 נישאה לסופר יהודה יערי, שהיה ראש מחלקת התעמולה של קרן היסוד, שעבורה עיצבה פרסומים וכרזות.
ב-1949 השתתפה בצוות העיצוב שעיצב את סמל עיריית ירושלים, ב-1952 עיצבה את סמל ממגורות דגון וב-1955 את סמלה של הוצאת מאגנס.
בשנת 1955 נסעה עם בעלה לסטוקהולם, שם שירת כנספח תרבות.
ב-1958 התגרשה ממנו ושבה לארץ בגפה.
ב-1969 עיצבה כרזת יום העצמאות אלטרנטיבית שהגישה התנועה למען ארץ ישראל השלמה (בה הייתה גם חברה) ובה, על רקע גבולות הארץ השלמה, הכיתוב המאסיבי: "התנחלות לאלתר".
בשנת 1960 החלה ללמד עיצוב גרפי וכתב עברי במחלקה לאמנות של תיכון עירוני מקצועי י"ד - ויצו צרפת, עד שפרשה מהוראה בשנת 1981.
במהלך השנים 1982–1989 הייתה נציגת אגודת הציירים והפסלים בוועדה לבחירת בולים חדשים של השירות הבולאי.
ב-1996 זכתה באות כבוד מיוחד מטעם אגודת המעצבים הגרפיים בישראל.
בשנת 2009 תרמה את ארכיונה לספרייה הלאומית.
נפטרה בספטמבר 2014, והובאה למנוחות בבית העלמין ירקון.
1957, סטוקהולם, שוודיה – תערוכת יחיד של רישומים ופסלים.
(בעלה, יהודה יערי, כיהן כנספח תרבות בסטוקהולם.)
תערוכה זו הייתה תערוכת היחיד הראשונה של מעצב גרפי ישראלי בחוץ לארץ, והיא נדדה ברחבי העולם וזכתה להצלחה רבה ביפן.
1969, מוזיאון ישראל, ירושלים – הציגה במסגרת תערוכה של אגודת המעצבים הגרפיים בישראל.
2012, הספרייה הלאומית, ירושלים – "אותיות ועיטורים", רטרוספקטיבה.
תולדותיו של דוד הקטן; העיבוד העברי של החרוזים: מתנת המשורר ש.
שלום; הציורים מאת עלי גרוס, ירושלים: בית חנוך עורים לבית ישראל בירושלים, [תש"-?].
עולם מספר: מבחר מעשיות ושיחות של עמי העולם; ברר ונִסח: אשר ברש; צירה: עלי יערי, תל אביב: י' שרברק, תשי"ב.
לוין קיפניס, עלי באר: מחזיה; ציורים: עלי יערי; מנגינות: עמנואל עמירן, ירושלים: ר' מס ('הבה נציגה: מחזות לבתי ספר, לנער ולעם'), 1954.
גיל וייסבלאי (עורך), עלי גרוס: אותיות ועיטורים: מלאכת הספר של עלי גרוס; אוצרי התערוכה: גיל וייסבלאי ועידו ברונו; הקטלוג: כתיבה ועריכה: גיל וייסבלאי, ירושלים: הספרייה הלאומית, 2012. (התערוכה: ניסן–סיוון תשע"ב)
עלי גומעה (ערבית: على جمعة; נולד ב-3 במרץ 1952) כיהן כמופתי הגדול של מצרים מטעם מוסד הלימוד האיסלמי-מצרי דאר-אל איפתא אל-מיסרייה ויורשו של אחמד אל טייב.
במסגרת תפקידו, אותו הוא מילא מה-28 בספטמבר 2003 ועד ה-11 בפברואר 2013 היווה את הסמכות הרשמית העליונה ביותר במדינה לניפוק פסקי הלכה.
נחשב לאחד ממשפטני הדת המוערכים ביותר בעולם האסלאם ורבים חשים כי הוא דמות אסלמית מתונה שאינה מתחבבת על האיסלמיסטים, אם כי בניגוד לדעתו על פיגועים במצרים ובכלל, הוא הביע תמיכה בפיגועי התאבדות בישראל בטענו כי "פלסטין היא מקרה מיוחד" .
גומעה מתמחה ביסודות המשפט האיסלמי, במיוחד בתחום האוצול אל פיקה (התאוריה המשפטית) ודוגל באסכולה השאפעית בתורת המשפט האיסלמי.
עלי בן חוסיין (בערבית - علي بن حسين; 1879 - 13 בפברואר 1935) היה מלך חג'אז והשריף של מכה בין אוקטובר 1924 לדצמבר 1925. הוא היה בנו הבכור של חוסיין בן עלי, מלכה הראשון של חג'אז בזמן המודרני, וצאצא לשושלת ההאשמית.
לאחר שאביו העביר לו את תאריו החילוניים, היה זכאי לשאת גם את התואר הדתי ח'ליפה, אך בחר שלא לעשות כן.
צאצאיו היו בני משפחת המלוכה בעיראק, אך ענף זה של בית המלוכה הושמד במהפכת ה-14 ביולי 1958.
עלי היה בנו הבכור של חוסיין בן עלי, מלך חג'אז.
אחיו הצעירים, עבדאללה, לימים מלך ירדן ופייסל, לימים מלך עיראק.
אביו מונה לשריף של מכה על ידי הסולטאן העות'מאני ב-1908. עם זאת, יחסיו של האב עם השלטונות הטורקיים החריפו והלכו, וב-1916 היה אביו לאחד ממנהיגי המרד הערבי כנגד השלטון העות'מאני.
עלי פיקד על אחד הכוחות שצרו על מדינה, ועיקר תרומתו ללוחמה הייתה החבלה במסילת הרכבת החיג'אזית שקישרה את אזור חג'אז לשאר האימפריה העות'מאנית.
אף שהתועלת הצבאית של המרד הייתה מוגבלת, הבריטים ביקשו להיעזר בשריפים כדי להקל את השליטה על המזרח התיכון.
בעקבות זאת הכריז על עצמו חוסיין כמלך חג'אז, ובמרץ 1924 נטל את התואר הדתי ח'ליפה.
בעוד שאחיו הצעירים של עלי, עבדאללה ופייסל הומלכו על ידי הבריטים בירדן ובעיראק, נותר עלי בחצי האי ערב, וציפה לרשת את כסאו של אביו בבוא היום.
המלך חוסיין מצא עצמו בתחילת שנות ה-20 בבידוד גובר והולך מצד האימפריה הבריטית, ובסכסוך עם בית סעוד שמרכזו בריאד.
בספטמבר 1924 כבש אבן סעוד את טאיף מידי השריפים, וחוסיין נאלץ לוותר על תאריו, מתוך תקווה שהדבר יביא לסיום המתקפה של בית סעוד.
עלי נטל את תאריו החילוניים של אביו, ונמנע מליטול את תואר הח'ליפה.
הוא עזב את מכה על מנת שלא להביא את המלחמה לעיר הקודש, והתבצר בג'דה שם עמד במצור במשך שמונה חודשים.
בדצמבר 1925 זכה בית סעוד לניצחון סופי, ועלי נאלץ לעזוב את חצי האי ערב, ולעבור לעיראק, שם שלט אחיו הצעיר פייסל.
ממלכת חג'אז צורפה לממלכת ערב הסעודית, ותואר מלך חג'אז בוטל.
במשך שנים אחדות ניהל משא ומתן עם הצרפתים על תואר מלך סוריה שנשלל מאחיו פייסל בשנת 1921, אך בסופו של דבר לא יצא הדבר לפועל.
את שארית חייו בילה עלי בבגדאד, שם הוענקה לו אחוזה מלכותית.
חלק ניכר מזמנו בילה באירופה, שם נועץ ברופאים בשל מחלת לב בה לקה, ולעיתים שהה אצל אחיו עבדאללה בעמאן ובירושלים.
לאחר מותו של פייסל שימש כחונך למלך ראזי, שנישא לבתו עליה.
מנישואיו לנפיסה ח'אנום ב-1906 נולדו לו ארבע בנות ובן.
אחת מבנותיו, עליה, נישאה לראזי, מלך עיראק, בן אחיו פייסל.
לאחר מותו של ראזי, בשנת 1939 שימשה כמלכה האם של עיראק.
בנו, עבד אל-אילה שימש במשך שנים רבות כעוצר עיראק, שכן המלך הצעיר, בנה של עליה ונכדו של עלי, פייסל השני היה אך פעוט כאשר אביו נהרג.
בשנת 1958 אירעה הפיכה צבאית, שהעלתה לשלטון את הקצין עבד אל-כרים קאסם.
בהפיכה נרצחו עבד אל-אילה ופייסל השני, ושושלתו של עלי נכרתה.
עלי אסלאן הוא קצין ופוליטיקאי סורי, אשר כיהן בין היתר בתור מפקד הדיוויזיה החמישית במהלך מלחמת יום הכיפורים וראש המטה הכללי של צבא סוריה בשנים 1998–2002.
אסלאן נולד בשנת 1932 בלטקיה למשפחה ממוצא עלווית, בדומה למשפחת אל-אסד גם הם היו חלק משבט הקלבייה.
בשנת 1956 התגייס אסלאן לצבא הסורי, הוא הוכשר באקדמיה הצבאית בחומס ואף המשיך את הכשרתו בברית המועצות.
באוקטובר 1966 קיבל אסלאן פיקוד על החטיבה ה-8, בנובמבר 1970 הקריירה הצבאית שלו זינקה קדימה לאחר שתמך בהפיכה הצבאית שהביאה לעלייתו לשלטון של חאפז אל-אסד.
הוא מונה למפקד הדיוויזיה הראשונה ולאחר מכן כיהן כקצין המבצעים במטה הכללי הסורי.
במהלך מלחמת יום הכיפורים פיקד אסלאן על הדיוויזיה החמישית שהצליחה לפרוץ את מערך ההגנה הישראלי בדרום רמת הגולן, כשהוא מוביל אותה עד נפח במרכז הרמה ואזור אל-על בדרום.
בין השנים 1976–1979 עמד אלסלאן בראש הכוחות הצבאיים בלבנון, לאחר מכן קיבל את הפיקוד על הקורפוס השני וקודם לדרגת 'פריק' (רב-אלוף) ביולי 1984. החל משנת 1989 כיהן אסלאם כסגן ראש המטה הכללי וב-5 ביולי 1998 מונה לראש המטה הכללי כשהוא מחליף את קודמו בתפקיד חיכמת שיהאבי.
בשנת 2000 לאחר מותו של הנשיא חאפז, אסלאן היה אחד מבין תשעת חברי האספה שניהלה את המדינה בתקופת המעבר, הוא גם הפך לחבר במפלגת הבעת' הסורית והיה מתומכיו של הנשיא החדש בשאר אל-אסד (בנו של חאפז).
למרות זאת, בינואר 2002 הוא הוחלף בתפקיד ראש המטה הכללי כחלק מרענון שורות הצבא על ידי בשאר, כאשר חסן עלי טורקמאני קיבל את המשרה.
אסלאן כיהן מספר שנים בתור היועץ הצבאי לנשיא ובשנת 2005 פרש ממפלגת הבעת', מהשירות הביטחוני ומהחיים הפוליטיים.
עלי בן חוסיין הוא בנם של חוסיין, מלך ירדן ועאליה, מלכת ירדן.
מכהן כסגן נשיא פיפ"א וכנשיא התאחדות הכדורגל הירדנית.
עלי נולד בעמאן, בנם של חוסיין, מלך ירדן ורעייתו השלישית עאליה.
אמו נהרגה בהתרסקות מסוק כשהיה בן כשנה.
הוא למד באנגליה ובפנימייה בקונטיקט שבארצות הברית.
לאחר לימודי התיכון עבר לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט שבאנגליה, שירת בצבא ירדן וסיים תואר ראשון באוניברסיטת פרינסטון ב-1999. בשובו לירדן שירת בכוחות המשמר המלכותי עד 2008 והוא בעל דרגת בריגדיר.
משנת 1999 הוא מכהן כנשיא התאחדות הכדורגל הירדנית.
ב-2000 ייסד את פדרציית הכדורגל של מערב אסיה (WAFF) המאגדת התאחדויות כדורגל בדרום-מערב אסיה ומכהן כנשיאה.
ב-2011 נבחר לסגן נשיא פיפ"א מטעם קונפדרציית הכדורגל של אסיה.
ב-2015 התמודד על נשיאות פיפ"א מול יוזף בלאטר אך פרש לפני סיבוב הבחירות השני.
לאחר התפטרותו של בלאטר הודיע כי יתמודד שוב על התפקיד.
במהלך השנים זכה לעיטור מסדר השמש העולה מיפן ובלגיון הכבוד הצרפתי.
הוא נישא ב-2004 לרים, בתו של לאח'דר בראהימי ולזוג שני ילדים.
עלי בונגו אונדימבה (בכתיב לטיני: Ali Bongo Ondimba, שמו בלידה: אלן ברנאר בונגו (Alain Bernard Bongo), נולד ב-9 בפברואר 1959) הוא פוליטיקאי גבוני, נשיא גבון לשעבר.
הוא בן לקבוצה האתנית באטקה .
עלי בונגו הוא בנם של אלבר ברנאר בונגו, לימים חאג' עומר בונגו, נשיא גבון בשנים 1967–2009 ושל אשתו השנייה, פאסיינס דבאני, מנהיגה פוליטית גבונזית ולימים מוזיקאית בינלאומית מצליחה.
משפחת בונגו מנהיגה את המדינה החל משנת 1967 ונהנתה לאורך השנים מתמיכת צרפת.
בימי שלטון אביו שימש עלי בונגו כשר החוץ של גבון (בשנים 1989–1991) ובשנים 1999–1991 היה נציג בונגוויל באספה הלאומית של גבון.
בהמשך כיהן כשר ההגנה בשנים 2009–1999. באוגוסט 2009 אחרי מות אביו רץ בבחירות הנשיאותיות, שבהן ניצח כמועמד המפלגה הדמוקרטית הגבונזית, מפלגת השלטון.
הוא ניצח עם 41.7% מהקולות.
ניצחונו ב-2009 ובחירתו מחדש בשנת 2016 עוררו מחאות רבות מצד המחנות היריבים שטענו כי הבחירות לא היו הוגנות.
בונגו כיהן גם כיושב ראש המפלגה הדמוקרטית.
ב-30 באוגוסט 2023 הודח מן הנשיאות בהפיכה צבאית שהונהגה על ידי בן דוד שלו, בריס אוליגי נגמה, בעילה של חוסר שקיפות בבחירות הנשיאותיות.
בונגו הוחלף על ידי כת צבאית שנקראה "הוועד לטרנזיציה ולהחזרת המוסדות".
בונגו נעצר לזמן קצר ואחר כך שוחרר.
על ידי כך היה לנשיא גבון הראשון שלא מת בעת מילוי התפקיד והושם קץ ל-56 שנות שלטון של משפחת בונגו.
עלי בונגו נולד בשנת 1959 בברזוויל, בקונגו הצרפתית, חלק מאפריקה המשוונית הצרפתית, תחת השם אלן-ברנאר בונגו כבנם הבכור של אלבר ברנאר בונגו, לימים עומר בונגו, והזמרת ז'וזפין נקאמה ששינתה מאוחר יותר את שמה לפסיאנס דבאני.
אמו הייתה בת 15 בלידתו.
באותה תקופה האב, אלבר-ברנאר בונגו, שירת באיש צבא בברזוויל.
בשנת 1960, אחרי הכרזת עצמאות גבון, המשפחה עברה לשם.
בגיל 14, בשנת 1973, כשאביו התאסלם יחד עם כל משפחתו, קיבל את השם המוסלמי עלי.
בקרב חוגי האופוזיציה נפוצו מאוחר יותר שמועות לפיהן עלי בונגו היה כביכול ילד משבט איבו מניגריה שאומץ על ידי אביו רק בשנת 1968, אחרי מלחמת ביאפרה.
עלי בונגו למד את לימודי התיכון בצרפת, במכללה פרוטסטנטית בהרי סוון ואחר כך במכללה הקתולית נוטר דאם דה סנט קרואה בנאי-סיר-סן, על יד פריז.
לאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת פריז 1 פנתאון-סורבון.
בצעירותו, בעקבות אמו, רצה בהתחלה להיות זמר ויחד עם מוזיקאים מקורבים לזמר ג'יימס בראון שאותו העריץ מאוד, הקליט בשנת 1977 אלבום מוזיקת פֿאנק תחת הכותרת "A Brand New Man".
עלי בונגו הלחין מנגינות גם עבור אמו הזמרת.
בשובו מהלימודים בצרפת, עלי בונגו עבד בממשל אביו בשנים 1987–1989. בשנים 1989–1991 כיהן כשר החוץ של גבון בממשלתו של קזימיר אויה מ'בה.
אולם החוקה משנת 1991 שאסרה על מינוי שרים מתחת לגיל 35, אילצה את בונגו, שהיה בן 32, להתפטר.
יחד עם אנדרה מ'בה וקבוצת מקורבים (אלפרד מביקה מויאמה, ז'רמן נגויו מוסאוו) הקים קבוצה ששאפה לשנות באופן משמעותי את החיים הפוליטיים בגבון, תוך מעבר ברוח התקופה, למשטר רב-מפלגתי.
שאיפה זו נתמכה אז על ידי הנשיא בונגו עצמו.
בשנת 1990 הציג את מועמדותו במחוז הוט-אוגואה ונבחר.
בשנת 1996 עשה בונגו ניסיון לתפוס את המעמד המוביל במחוז הוט-אוגואה שנשלט על ידי בן דודו, שר ההגנה, הגנרל וראש המטה הכללי לשעבר, אידריס נגארי.
תוך כדי כך הוא התעמת עם נגארי, אך השיג את תמיכת באיו שהבטיח את בחירתו מחדש במחוז.
בפברואר 2009 התמנה בונגו לשר ההגנה במקום הגנרל נגארי.
כשר הגדיל הוצאות כדי לשמור על הפופולריות שלו בקרב החיילים והקצינים.
בעת ובעונה אחת קידם את מקורביו.
גיסו, שר הכלכלה פול ונגי, דגל בריסון תקציבי וחסם באותה תקופה אחת מעסקות הרכישות של משרד הביטחון.
עלי בונגו נבחר מחדש כחבר הפרלמנט בשנים 2001–2006.
אחרי שביוני 2009 מת אביו, הנשיא עומר בונגו, עלי בונגו, בתור סגן יושב ראש המפלגה הדמוקרטית, נבחר למועמד מפלגת השלטון בבחירות הנשיאותיות שנקבעו ב-30 באוגוסט 2009 בריאיון ל"קול אמריקה" הצהיר עלי בונגו כי ראה עצמו מועמד השינוי.
תוצאות ההצבעה פורסמו ב-3 בספטמבר 2009: עלי בונגו נבחר כנשיא עם 41.73% מכלל הקולות, לעומת פייר ממבונדו – 25.64% ואנדרה מ'בה אובאמה – 25.33% המועמדים היריבים ערערו על אמיתות התוצאות.
אחרי שתוצאות הבחירות אושרו, נכנס עלי בונגו לתפקיד הנשיא במקום אביו, ב-16 באוקטובר 2009 והוא הבטיח המשכיות ובאותו זמן התנתקות מהעבר.
בתחילת נשיאותו הוביל מדיניות של בנייה מסיבית.
המצע הכלכלי בבחירות שאף לקדם את המדינה בשלושה מישורים - "גבון הירוקה", "גבון התעשייתית" ו"גבון השירותים".
"גבון הירוקה" הייתה אמורה לסמל המאמצים לשמירת הסביבה, עם טיפוח 13 הפארקים הלאומיים של המדינה שאורגנו בשנת 2002, והמכסים 11% מן השטח הלאומי, קידום החקלאות עם השגת העצמאות מבחינת האספקה העצמית של מוצרי המזון, וקידום ה"אקותיירות".
"גבון התעשייתית" אמורה להבטיח ניצול לטווח ארוך של משאבי הטבע של המדינה (נפט, גז טבעי, מנגן, עץ, ברזל), עיבוד מקומי של חומרי הגלם, איסור הייצוא של בולי עץ החל משנת 2010.
"גבון השירותים" סימלה את השאיפה במיצוים של משאבי האנוש של המדינה - על ידי קידום החינוך, הבריאות, התקשורת ודרכי התחבורה, הבינוי והשיכון.
לאחר ינואר 2010 גבון הייתה למשך שנתיים חברה במועצת הביטחון של האו"ם ולמשך חודש נציג גבון, אמנואל איזוסה-נגונדה, כיהן כיושב ראש מועצת הביטחון.
בהזדמנות זו ערך בונגו ביקור באו"ם ובארצות הברית.
בנובמבר 2012 נציג גבון התקבל למועצת זכויות האדם של האו"ם.
בפברואר 2014 קיבל הנשיא בונגו את הדו"ח מקקינזי לגבי אסטרטגיית ההשקעה בהון האנושי.
בעריכת הדו"ח התעניינה במיוחד אשת הנשיא, סילביה בונגו אונדימבה.
באפריל 2014 כינס בונגו את ה"אספה החברתית" (Assises Sociales) שכללה 1,300 נציגים, שדנה בפתרונות לעוני שבו שרוי שליש מהאוכלוסייה.
בונגו הודיע על גיוסם של 250 מיליארד פרנקים CFA למשך 3 שנים לטובת צעדים שנועדו לסייע למשפחות החלשות.
גבון תחת שלטונו של עלי בונגו המשיכה בקשרים המסורתיים עם צרפת.
הנשיא ניקולא סרקוזי העניק לו את עיטור הלגיון הכבוד עם דרגת קצין בכיר.
בניגוד לכך, רשויות החוק הצרפתיות חקרו את רכישות הנכסים שקנה הנשיא בונגו בצרפת- כמו הדירה בשדרות פוש והוטל דה סואקור וכן שתי מכוניות פרארי.
ב-2016 הציג עלי בונגו מועמדותו לכהונה נוספת בראש הרפובליקה.
לקראת הבחירות הוא נחשב לאחד משני הפייבוריטים, לצדו של מתנגדו העיקרי, ז'אן פינג.
הוא זכה כבר בסיבוב הראשון, עם 49.8% מקולות הבוחרים.
לפי התוצאות הרשמיות מועמד האופוזיציה זכה ב-5,000 קולות פחות.
האופוזיציה התרעמה על כך שהתוצאות נודעו באמצעות הכרזה של שר הפנים ולא מהלשכה האחראית על ההצבעה.
היא טענה לזיופים באזור הוט אוגוגה, שבה ההשתתפות בהצבעה הייתה 99.9% לעומת הממוצע הארצי של 59.5%.
אחרי הודעת הניצחון של בונגו פרצו פרעות שבמהלכן הוצת בניין האספה הלאומית.
הבחירות הנשיאותיות בשנת 2023 וההפיכה הצבאית
באוגוסט 2023 נערכו בחירות לנשיאות המדינה, בהן זכה עלי בונגו בכשני שלישים מהקולות, ובכך התכוון להמשיך לכהונה שלישית רצופה בנשיאות.
עם זאת, ב-30 באוגוסט 2023 ,דקות ספורות לאחר הכרזת תוצאות הבחירות הופיעו מספר קצינים בצבא גבון בראשות בן דודו של הנשיא, בריס אוליגי נגמה, מול מסכי הטלוויזיה הארצית, והודיעו על תפיסת השלטון, פירוק מוסדות המדינה וסגירת גבולות המדינה.
בונגו נעצר וכעבור שבוע שוחרר מסיה בריאותית.
השלטון נתפס על ידי כת צבאית שנקראה "הוועד לטרנזיציה ולהחזרת המוסדות".
בספטמבר 2024 בונגו הודיע על פרישתו מהחיים הפוליטיים וקרא לשחרורם מהמעצר של אשתו, סילביה ושל בנו, נורדין.
הוא ביקש לקחת על עצמו אחראיות בלעדית על "כישלונות" משטרו.
במאי 2025 הורשו בונגו ומשפחתו לעקור לאנגולה בתוקף הסכם שהושג בין הנשיא החדש (בינתיים נבחר) אוליגי נגמה, ונשיא אנגולה, ז'ואו לורנסו.
עלי בונגו פגש בשנת 1975 לרגל מסיבה תיירת אמריקאית מלוס אנג'לס בשם אינגה לין קולינס שהפכה בשנת 1984 לאשתו הראשונה.
בהמשך לדברי עלי בונגו בני הזוג התגרשו, אך אינגה בונגו מכחישה זאת.
בשנת 1989 התחתן עלי בונגו עם אזרחית צרפתית, סילבי ולנטן, בתו של אדואר ולנטן, בעלי קונסורציום הביטוח "אומניום גאבונה ביטוחים וביטוחי משנה" OGAR, הנשוי בעצמו לאחת מבנותיו של עומר בונגו.
לעלי בונגו ולסילבי בונגו ולנטן 4 ילדים: מליכה בונגו אונדימבה, נוראדין אדואר בונגו ולנטן, ג'ליל לואי בונגו ולנטן וילד מאומץ – בילאל.
2016 נמל התעופה המודרני בעיר פור ז'נטי, "הבירה הכלכלית" של גבון, קיבל את שמו
עלי בן פליס (בברברית: ⴰⵍⵉ ⴱⴻⵏⴼⵍⵉⵙ; בערבית: على بن فليس; נולד ב-8 בספטמבר 1944) הוא משפטן ופוליטיקאי אלג'יראי-ברברי שכיהן כראש ממשלת אלג'יריה במשך שלוש שנים.
הוא היה מועמדה של החזית הלאומית לשחרור אלג'יריה בבחירות לנשיאות אלג'יריה ב-2004 וב-2014.
בן פליס נולד ב-8 בספטמבר 1944 בעיר באתנה, העיר החמישית בגודלה באלג'יריה.
כשהיה בן 13 איבד את אביו ואת אחיו הגדול במלחמת העצמאות של אלג'יריה.
למד בבית ספר יסודי בבאתנה והמשיך את לימודיו בקונסטנטין בתיכון חיחי אל-מכי, שם קיבל את תעודת הבגרות שלו.
הוא נרשם לפקולטה למשפטים ולמדעי הכלכלה בעיר הבירה אלג'יר, ובשנת 1968 סיים את לימודיו וקיבל רישיון.
בן פליס עבד כעורך דין בעיר באתנה ונבחר ליו"ר ארגון עורכי הדין באזור באתנה בין השנים 1983–1985. באותה תקופה היה חבר הוועדה המבצעת והמועצה הלאומית של הארגון הארצי של עורכי הדין.
בשנת 1987 נבחר בפעם השנייה ליו"ר ארגון עורכי הדין של באתנה, עד שנת 1988.
בשנת 1988 נבחר לכהן כשר המשפטים, והחזיק במשרה זו בתקופת כהונתן של שלוש ממשלות רצופות (ממשלת קאצדי מרבאח, ממשלת מולוד חמרוש, וממשלת סיד אחמד ע'זאלי).
בעת כהונתו הארוכה כשר משפטים (1988–1991), מערכת המשפט באלג'יריה עברה רפורמות רבות.
בפעם הראשונה מאז קבלת העצמאות של אלג'יריה התקבלה עצמאותה של הרשות השופטת, בכך שהיא הופרדה מהרשות המבצעת.
כמה חוקים אחרים הועברו תחת בן פליס: חוק המסדיר את המקצוע עורך דין באלג'יריה ומקנה לעורכי הדין זכויות ההגנה, בדינים הקשורים לנוטריון, הוצאה לפועל וכן טקסטים המתייחסים ללשכת הרשם.
בן פליס דאג לשפר את תנאי הכליאה.
הוא גם דאג שלאזרחי אלג'יריה יהיה זכות לסנגור הוא התפטר מהממשלה לאחר שחלק מהרפורמות שרצה להעביר לא עברו.
עלי בן פליס מונה לתפקיד ראש ממשלת אלג'יריה באוגוסט 2000. כהונתו חודשה ביוני 2002. במהלך תקופה זו, הוא יישם סגנון חדש של ממשל המבוסס על דיאלוג והתייעצות עם האזרחים.
המומחיות המשפטית שלו והפתיחות שלו אפשרו לו לנטרל קונפליקטים חברתיים רבים.
כראש ממשלה, הוא הורה לדבוק ביוזמות החקיקה שלו וברפורמות הכלכליות והחברתיות שהעביר כשר משפטים.
הוא עזב את תפקידו כראש הממשלה בשנת 2003 במטרה להתמודד לנשיאות אלג'יריה.
בן פליס היה המועמד העיקרי שהתמודד מול נשיא אלג'יריה המכהן עבד אל-עזיז בותפליקה.
למרות היותו מועמד מוביל, היה פער ניכר בין אחוזי הקולות של בן פליס לבין אלה של בותפליקה (85% לבותפליקה ו-6.4 לבן פליס), בין היתר בעקבות אחוז ההצבעה הנמוך (58.1%).
בסך הכל קיבל בן פליס 653,951 קולות וסיים במקום השני.
בן פליס ותומכיו טענו כי במהלך הבחירות נפלו אי סדרים ואף הוגשו תלונות לוועדה האחראית על ניהול הבחירות.
בן פליס העדיף שלא להתמודד בבחירות לנשיאות אלג'יריה 2009, שגם בהן ניצח הנשיא המכהן בותפליקה.
עשר שנים לאחר הבחירות בהן סיים מקום שני, הודיע בן פליס ב-19 בינואר על כוונתו להתמודד בבחירות לנשיאות אלג'יריה.
בבחירות אלה התמודד מטעם מפלגת העצמאות של אלג'יריה וסיים במקום השני (אחרי הנשיא בותפליקה) לאחר שזכה ב-1,244,918 קולות, שהיוו 12.185 מהקולות.
גם בבחירות אלה אחוז ההצבעה היה מאוד נמוך, 51.7%.
עלי בן יהודה הנזיר היה מדקדק עברי, שחי בטבריה במאה התשיעית.
היה כנראה מורו של רב סעדיה גאון בדקדוק.
חיבור בשם "מחברת עלי בן יהודה הנזיר" על דקדוק ומסורה נזכר בדברי המדקדקים המאוחרים יותר, כגון אצל הרד"ק.
מסעודי מזכיר מדקדק בשם אבו כת'יר יחיא בן זכריא , שאף הוא מוצאו מטבריה ואף הוא היה מורה של רס"ג.
בשל כך, סברו חלק מן החוקרים שיש לזהות בין שני האישים, אך חוקרים אחרים חולקים על הזיהוי.
מסעודי כותב עוד כי אבו כת'יר תרגם את התנ"ך לערבית.
עלי חידאיית אוגולו אסדוב (באזרית: Əli Hidayət oğlu Əsədov; נולד ב-30 בנובמבר 1956) הוא פוליטיקאי אזרי המכהן כראש ממשלת אזרבייג'ן.
נולד בנחצ'יבאן, אז בשטחי הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית.
בשנת 1974 סיים בית הספר התיכון מספר 134 בבאקו והחל ללמוד באוניברסיטה הרוסית לכלכלה ע"ש פלחנוב במוסקבה, שם סיים את לימודיו בשנת 1978. לאחר מכן שירת שנתיים בצבא.
בשנת 1980 החל אסדוב לעבוד כעוזר מעבדה ראשי במכון לכלכלה של האקדמיה למדעים הרפובליקה הסובייטית האזרית .
בשנים 1981 עד 1984 למד אסדוב לתואר שני בכלכלה במכון לכלכלה של האקדמיה הסובייטית למדעים במוסקבה.
בין השנים 1989–1995 עבד אסדוב כפרופסור חבר וראש מחלקה במכון באקו למשאבי אנוש ומדעי המדינה.
ב-12 בנובמבר 1995 נערכו הבחירות הראשונות לפרלמנט באזרבייג'ן, במסגרתם נבחר אסדוב, בבשיטה היחסית, לפרלמנט כחבר מפלגת אזרבייג'ן החדשה .
ב-17 באפריל 1998, מונה ליועץ הכלכלי של נשיא אזרבייג'ן.
ב-30 בנובמבר 2012, מונה על ידי הנשיא אילהם אלייב לסגן ראש המנהל הנשיאותי ובשנת 2017 מונה שוב ליועץ הכלכלי של הנשיא.
אסדוב נחשב למקורבו של הנשיא.
ב-8 באוקטובר 2019, לאחר התפטרותו של ראש הממשלה נוברוז מאמאדוב, נבחר אסדוב לראש הממשלה העשירי אל אזרבייג'ן בהצבעה ברוב של 0–105.
עלי בריקדות הוא שיר של איש בית"ר ולוחם האצ"ל מיכאל אשבל, אותו כתב בהתבססות על תרגום ועיבוד השיר היידי פּאַרטיזאַנער ליבע (אהבת פרטיזן) של יוסל קוטלר.
השיר מתאר זוג אוהבים הנלחמים שניהם למען החרות הלאומית והקמת מדינה עברית על מלוא ארץ ישראל השלמה, כשהדובר פונה לאהובתו בדברי פרידה ערב היציאה למלחמה ומעודד אותה לצאת עימו להילחם, ומבקש ממנה להמשיך את חייה במאבק גם אם ימות במהלכו.
העיבוד והגרסה העברית לשיר נעשתה על ידי אשבל בהקדשה לחברתו מהאצ"ל שרה לבני, אשר שירו של קוטלר נגע לליבה, ולאחר שבאחד ממפגשי האצ"ל שר אותו לבקשתה - אמרה לו כי עליו לתרגמו לעברית.
הוא הציג אותה בתור האהובה המדוברת בשיר - בפותחו אותו ב"הַיּוֹם שָׂרָה הַקְּטַנָּה נִפָּרֵד בְּצֵאתִי לַמִּלְחָמָה" - ככינויה של לבני (אז רוזנברג) בין חבריה לשורות האצ"ל.
ובכך בעצם העמיד את עצמם בתפקיד זוג האוהבים של השיר, כאשר הוא הפונה אליה, מדרבן אותה ומבקש ממנה.
הוא כתב את השיר בה'תש"ו (1946) בעודו שוהה בתא הנידונים למוות בכלא עכו - לשם הובא לאחר שנגזר דינו לתלייה בידי בית המשפט הבריטי על חלקו במחתרת.
בעקבות חטיפת קצינים בריטיים כבני ערובה בידי האצ"ל לא בוצע גזר הדין, אך הוא נפל זמן לא רב לאחר מכן - בפריצה לכלא עכו.
לאחר מותו קיימה שרה את צוואתו בשיר ו"בחרה לה שני מאנשי גונדתו" (-פלוגתו) בנישואיה לאיתן לבני - איש המחתרת גם הוא.
השיר הוברח בדרך עלומה מהכלא אל חבריו של מיכאל למחתרת, ופשט ברחביה ובקני בית"ר כאש בשדה קוצים, הוא היה למעין המנון הלוחמים בסוף ימי המנדט ובתקופת מלחמת השחרור וסמל לנכונות להקרבה במלחמה לשחרור העם והמולדת.
מפקד האצ"ל, מנחם בגין, כתב על השיר:
השיר התפרסם במהירות והיה ללהיט, הוא הושר בימי מלחמת העצמאות אף בפיהם של חיילי צה"ל אחרים, מהם גם אנשי ארגון ההגנה שהיו עד אז בריב עם האצ"ל.
שם השיר נעשה גם לשמו של יומן הכלא של אשבל שיצא כספר, וכן לשמו של ספר שירת המחתרת "עלי בריקדות - משירי העוז והמרי".
משמעותית דוגמת המוות בה בחר - תלייה, בשונה מבשיר היידישאי המתאר מוות בקרב עצמו.
זהו מאפיין נוסף בשיר שנכתב כשיר של מאבק המחתרת בבריטים, שנהגו לתלות את חבריה.
ערך מוסף יש לדוגמה זאת בהתחשב בכך שהשיר אכן נכתב בידי אשבל בעודו בתא הנידונים למוות - ממתין לביצוע גזר דינו - מוות בתלייה.
השיר מבוסס על השיר היידשאי "פּאַרטיזאַנער ליבע" - אהבת הפרטיזן (מכונה גם "אויף דער קאנאנע" - על התותח), אשר נכתב על ידי יוסל קוטלר, כפניה ל"ליבע מאַריאָן" - מרים האהובה, ומתייחס למאבק הקומוניסטי.
השיר העברי כולל מוטיבים משלו - מודגשת בו השאיפה לחרות הלאומית, חזון המדינה היהודית בארץ ישראל השלמה משתי גדות הירדן וראיית המוות במלחמה כ"מסירת החיים לאומה".
מנגד, לא בולט בו הרצון לשמור על האהבה בעיצומה של המלחמה, וקשירתה של האהבה האישית עם האהבה של האידיאל, כמו בפּאַרטיזאַנער ליבע המכריז "אהבת לב אל לב גם תחת אש צולבה תהבהב, אהבה של עצמה, של עצמה אדומה" ברומזו לצבע האדום המזוהה עם הקומוניזם.
לחן השיר הוא הלחן של השיר המקורי ביידיש, שהלחין אליהו טייטלבוים.
מלבד כמארש פנימי בתוך האצ"ל וראשית ימי צה"ל, השיר בוצע לראשונה בידי "זמרת המחתרות" שולמית לבנת.
עלי ג'בארין (נולד ב-25 בנובמבר 1993) הוא שחקן גו ישראלי ואירופאי, בעל דאן 3 מקצועי מפדרציית הגו האירופית.
ג'בארין נולד בישראל בשנת 1993. הוא החל להתעניין במשחק הגו אחרי שצפה בסדרת האנימה היקארו נו גו.
בשנת 2006 החל לשחק גו באינטרנט, ובשנת 2009 זכה במקום ראשון באליפות אירופה לנוער.
לאחר שסיים בית ספר, הוא למד גו בקוריאה, ובהמשך גם בסין.
בשנת 2014, ג'בארין והשחקן הסלובקי פאבול ליסי הפכו לראשונים שזכו בדירוג דאן מקצועי מפדרציית גו האירופית על סמך תוצאות הטורניר הראשון מסוג זה.
ג'בארין לקח את המקום השני עם 5 ניצחונות ותבוסה אחת.
בשנים 2015 ו-2016 הוא לקח את המקום השני באליפות אירופה, בשנת 2018 הוא זכה בארד.
נכון לשנת 2020 ג'בארין הוא חבר ועד של אגודת הגו הישראלית.
ג'בארין מתגורר ביפו ולומד תואר במדעי המחשב.
עלי בן עמרם או בשמו המלא אבּוּ אלחַסַן עֵלי (עַלי, עַלוּן) בן עמרם (מֻעַמַר, עִמראן), היה ראש הקהילה הירושלמית בפוסטאט וממנהיגי יהדות מצרים במחצית השנייה של המאה ה-11, וכן משורר ופייטן פורה שקורפוס עשיר ומגוון משיריו נמצא בגניזת קהיר.
נולד בראשית המאה ה-11 ונפטר ב-1075.
הוא היה אחד הגורמים המרכזיים בתקופה של סערות חברתיות שפקדו את ההנהגה היהודית בארץ ישראל ובמצרים במאה ה-11.
החל מראשית שנות העשרים של המאה ה-11 החל לתפוס מקום בהנהגת קהילת יהודי פוסטאט.
באמצע שנות השלושים העניק לו גאון ארץ ישראל רב שלמה בן יהודה גאון את התואר 'חבר', המסמיך את נושאו לשבת בראש בית הדין, וכן התואר הנדיר 'החבר המעולה'.
בין השנים 1042–1034 היה עלי בן עמרם מעורב באופן פעיל במחלוקת הגדולה שפילגה את העולם היהודי.
במקום לתמוך בבן בריתו רב שלמה גאון, בחר לתמוך דווקא ביריבו נתן בן אברהם.
רב שלמה גאון לא סלח לו על כך, ושנה לאחר תום המחלוקת, כינה את עלי בן עמרם 'הבוגד המעולה'.
בשנות הארבעים חיזק את קשריו עם שני האחים התֻֻסתַַרים הקראים, אַבּוּ נַצר פַצל (חסד) ואַבּוּ סַעד אִבּרַהים (אברהם), בני סַהל התֻסתַרי, שהיו חצרנים בדרגה גבוהה בחצר האִמאם.
הוא ביטא את רגשותיו כלפיהם בשיר הלל שכתב לכבודם, שבו הרבה לשבח את פועלם למען עמם.
בנוסף טיפח קשרים גם עם יהודה בן סעדיה, רופא החצר ומי שהתמנה בשנות הששים של המאה לרַאיס אַליהוּד על ידי האימאם, וכן עם הגאון דניאל בן עזריה, נצר לבית ראש הגולה, בית דויד.
בשנת 1055 הלך לעולמו מנהיג הקהילה הירושלמית (אל-שאמיין) בפוסטאט, אפרים בן שמריה, והחל מאבק פוליטי על החלפתו.
מי שהכריע היה בן חסותו של דניאל בן עזריה, אברהם הכהן בן יצחק, שהתלבט בין יהודה הכהן בן יוסף ועלי בן עמרם, ולבסוף זכה בתפקיד עלי בן עמרם.
בתחילה לא זכה לתמיכת הציבור והסתכסך עם בכירי הקהילה בנושאים שונים, אך לאחר מכן קיבל את התמיכה, ומעמדו אף הוכר בתור הסמכות ההלכתית הבכירה מטעם הגאון במצרים כולה.
מעבר לקשריו הענפים עם עשירי הקראים בפוסטאט, טיפח עלי מערכות יחסים גם בספרד עם שמואל הנגיד ועם בנו יהוסף הנגיד שירש את מקום אביו.
הוא היה גם בקשר הדוק עם קהל הבבליים ועם העומד בראשם ועם ישיבת ארץ ישראל, איתה ניהל התכתבות רצופה, בעיקר בנושא של גביית כספים ותרומות לטובת הקהילה היהודית בפוסטאט.
הוא ודניאל בן עזריה הפכו לידידים, וכאשר נפטר האחרון ב-1062, כתב עלי בן עמרם קינה ארוכה לזכרו.
כמנהיג ששלט מכוח מינויו על ידי הגאון, שלט עלי בן עמרם בכל תחומי החיים של הקהילה, הוכיח ידע רב וידענות מופלגת, ישב בדין, דרש בבית הכנסת, פירש את כתבי הקודש וכתב פיוטים לכל אירוע והזדמנות.
בתחום הנישואים והגירושין, כתב עלי וחתם בכתובות ובגטין.
בתור אב בית הדין פסק בתביעות רבות וכתב וחתם בשטרות שנושאי הדיון שלהם שונים ומגוונים.
החל בתביעות כספיות וחיכוכים בין בעל לאשתו, שטרות פיצוי הבאים לנקות את הנתבע מכל תביעה, כתבי מינוי לבעלי תפקידים, וכלה בצוואות ובבעיות הכרוכות בעזבונות.
בתור מנהיג הקהילה היה עלי בן עמרם האחראי העליון גם על ענייני ההקדש בקהילה.
לרוב היו ממונים מטעמו שהיו מבצעים את העבודה הקבועה של גביית הכספים מן הדיירים בבתי ההקדש, והתשלומים עבור ביצוע עבודות שיקום והחזקה ברכוש ההקדש ובבית הכנסת.
עלי גייטי הוא זמר-יוצר עיראקי-קנדי.
עלי גייטי נולד להורים עיראקים בתימן ב-31 במאי 1997. מאוחר יותר, עבר לגור באבו דאבי, ולאחר מכן במיסיסוגה, קנדה.
ב-2018, הוא הוחתם בחברת התקליטים וורנר רקורדס.
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-70 בבילבורד הוט 100.
ב-8 בנובמבר 2019, הוא הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, You.
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-95 בבילבורד הוט 100.
ב-13 באוקטובר 2020, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם טייט מקריי, את הסינגל "Lie to Me".
הסינגל הגעי, בשיאו, למקום ה-76 בקנדה ולמקום העשירי בניו זילנד.
בנוסף, הסינגל זכה בתואר זהב מ-Music Canada
ב-26 במרץ 2021, הוא הוציא את המיני-אלבום השני שלו, The Idea of Her.
ב-2021, הוא היה מועמד בפרס ג'ונו בקטגוריות אמן השנה, בחירת הקהל ואלבום השנה.
עלי אסדאללה תאימן קמבר הוא כדורגלן קטרי יליד בחריין המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת א-סד מליגת העל הקטרית ובנבחרת קטר.
אסדאללה גדל במחלקות הנוער של אל-מוחרק מליגת העל הבחריינית וא-סד מליגת העל הקטרית.
בשנת 2012 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של א-סד.
ב-23 בינואר 2012 ערך אסדאללה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קטר, בהפסד 0–5 לנבחרת שוודיה במשחק ידידות.
ב-4 בינואר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–3 על נבחרת כווית במסגרת אליפות מערב אסיה.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר גביע אסיה 2015.
עלי גפן הם עלי צמח הגפן המשמשים במטבחים של מספר תרבויות כעטיפה למאכלים ממולאים מבושלים.
לרוב קוטפים אותם טריים מהגפן וממלאים אותם בתערובת של אורז, בשר ותבלינים, ואז מבשלים אותם על ידי הרתחה או אידוי.
אפשר להגיש עלי גפן ממולאים כמנה ראשונה או כמנה עיקרית.
בין המטבחים המשתמשים בעלי גפן נמנים בעיקר מטבחים שהושפעו מהמטבח הטורקי, שם נקרא המאכל סרמה, בהם המטבח המזרח-תיכוני-רבתי, למרכזו ומזרחו, ומטבחי הבלקן ,
ומטבחים נוספים כמו המטבח הווייטנאמי, המטבח הרוסי והמטבח האוקראיני .
שוק העיר העתיקה בירושלים הנמשך משער שכם מתאפיין, בין היתר, ברוכלות ערביות הממיינות ומוכרות עלי גפן.
עלי הגפן עצמם מותרים באכילה, אך קיים בהם חשש גבוה להימצאות חרקים זעירים בעיקר בחריצי העלה, והם טעונים בדיקה מדוקדקת.
ביהדות ארצות האסלאם, בה השימוש בעלי הגפן למאכל היה רווח, עמדו על בעייתיות זו כבר במאה ה-18, ורבנים רבים אסרו את אכילת עלי הגפן, ומהם שאף החרימו את מי שעובר ואוכל.
הדברים הובאו גם אצל חלק מפוסקי יהדות אשכנז, בין הקהילות שנהגו בהם איסור נמנים יהודי בגדאד וחלב, ומשפחות רבות נוהגות באיסור זה גם אחר עלייתן לארץ ישראל.
בישראל מתקיים דיון ער בשאלת שכיחות הימצאות החרקים בעלי הגפן.
יש הטוענים כי המצב טוב יותר מאשר מה שהיה בתקופות קדומות יותר ובארצות אחרות.
כיום בישראל נמכרים עלי גפן בכשרויות שונות במארזים משומרים וכבושים ושנחשבים לנקיים מחרקים.
לדעת רבנים רבים ניתן לסמוך על אלו המשווקים תחת כשרויות מעולות.
לעומת זאת אחרים טענו גם עלי הגפן שבאריזות משומרות נגועים ברמה גבוהה.
עלי ג'רושי (1965 – 13 בינואר 2023) היה בורר ב, שהשתייך למשפחת הפשע הערבית ג'רושי משכונת ג'ואריש שברמלה.
ג'רושי היה מוכר בעולם הפשע הישראלי, וזכה לתואר "הבורר", מפני שנהג לערוך בוררויות בין עבריינים שונים, יהודים וערבים.
בראיון לאמנון לוי, במסגרת התכנית פנים אמיתיות, סיפר ג'רושי כי הוא נוהג לערוך את הבוררויות תחת עץ בחצרו, אותו כינה "עץ הצדק", ואף העביר הליך בוררות בין שני קבלנים בשידור חי.
כינוי נוסף שלו היה "סדאם חוסיין" והוא אף קרא לשני ילדיו עודאי וקוסאי, על שמם של עודאי וקוסאי, בניו של הרודן העיראקי.
בנו, עודאי, נשפט לעונש של 9 שנות מאסר בגין ניסיון רצח של דייג מיפו, ובנו קוסאי ריצה שמונת חודשי מאסר בשל תקיפה של קבלן ושל ילדיו ברמת גן.
לאחר שכבר שרד ניסיון התנקשות בעבר, סמוך לשעה 04:30 בבוקר של יום שישי, 13 בינואר 2023, נורה ג'רושי למוות בעת ששטף את מדרגות המסגד הסמוך לביתו.
בסמוך אליו נמצא, ירוי למוות, כלבהּ של המשפחה.
על פי החשד, מכונית ובה שני רעולי פנים עצרה ליד ג'רושי, אחד מהיושבים בה יצא וירה בג'רושי, וידא הריגה ואז השניים נמלטו מהמקום והציתו את רכבם לאחר מכן.
בעקבות הרצח חזר השר לביטחון לאומי איתמר בן גביר על קריאתו לערב את שב"כ במלחמה במשפחות הפשע בישראל.
על פי החשד, חיסולו של ג'רושי הגיע כנקמה על חיסולו של העבריין בני שלמה, שחוסל לאחר שפיתח קשרים עם בני משפחת ג'רושי שנודו מהמשפחה.
הסכסוך בין שני פלגי משפחת ג'רושי גבה קורבנות רבים, ועלי ג'רושי השתייך לפלג המרכזי במשפחה.
באוגוסט 2019 חוסל גם מחמוד מוגרבי, איש הכספים של עלי, בידי עומאר אבו קישאק, שנחשד כי פעל בשליחות זייד ג'רושי, שנודה מהמשפחה.
כחודש וחצי לאחר מכן חוסל אדריס ג'בריל עכאשה, כאשר החשד הוא שנרצח כנקמת דם על חיסולו של ג'רושי.
עלי ג'י: הסרט הוא סרט קומדיה פוליטית בריטי-אמריקאי משנת 2002, המבוסס על תוכניתו של סשה ברון כהן "המופע של עלי ג'י".
זהו הסרט הראשון מתוך ארבעה המבוסס על דמות מהמופע, והוא היחיד מביניהם שמבוסס על נרטיב בדיוני וללא אלמנט מוקומנטרי.
עלי ג'י (סשה ברון כהן) הוא צעיר בריטי המתגורר בסטיינס על התמזה.
הוא מעריץ של תרבות הראפ השחורה ומדבר במבטא ג'מייקני מזויף.
הוא מנהיג חבורת צעירים שאותה הוא מכנה "כנופיית מערב סטיינס".
אויביו המושבעים הם "כנופיית מזרח סטיינס".
בזמנו הפנוי, הוא מלמד ילדים צעירים "חכמת רחוב" במתנ"ס המקומי.
לאחר שנודע לו שהמתנ"ס שלו מתוכנן להיסגר ולהיהרס, הוא מחליט לקשור את עצמו לגדר ולשבות רעב.
בעקבות כך, הוא נקלע למאבק כוחות בין ראש הממשלה (מייקל גמבון) לסגן ראש הממשלה הערמומי דייוויד קרלטון (צ'ארלס דאנס).
קרלטון משכנע את עלי ג'י לנסות להיבחר לבית הנבחרים הבריטי כנציג סטיינס.
הוא משוכנע שהוא ייכשל בבחירות ויהפוך לבדיחה, ובעקבות כך יובך ראש הממשלה.
עם זאת, נגד כל הסיכויים, עלי ג'י נבחר לבית הנבחרים.
עד מהרה הוא זוכה באהדת הציבור הבריטי והופך לחביבו של ראש הממשלה.
בעקבות כך, קרלטון מחליט לעשות הכול כדי להפיל אותו ואת ראש הממשלה יחד אתו.
עלי ג'י (סשה ברון כהן) - צעיר בריטי מסטיינס שנבחר לבית הנבחרים.
ראש הממשלה (מייקל גמבון) - פוליטיקאי ותיק ונחוש שמעוניין לשנות את סקרי דעת הקהל בבריטניה לטובתו, ומשתמש בעלי ג'י לשם כך.
שמו אינו מוזכר לאורך כל הסרט.
דייוויד קרלטון (צ'ארלס דאנס) - פוליטיקאי ערמומי ואכזרי שמעוניין להדיח את ראש הממשלה ולתפוס את מקומו.
קייט הדג'ס (רונה מיטרה) - עוזרתו האישית של דייוויד קרלטון, ומסייעת לו במזימותיו.
ג'ולי (קלי ברייט) - חברתו של עלי ג'י.
ריקי C (מרטין פרימן) - חברו הטוב של עלי ג'י וחבר ב"כנופיה" שלו.
חסן B (ריי פנטאקי) - אויבו המושבע של עלי ג'י.
עלי בן-צבי (10 בפברואר 1924 – 16 במרץ 1948) היה בנם השני של נשיא מדינת ישראל יצחק בן צבי ורחל ינאית, פעיל ציוני, רב-טוראי בפלמ"ח, נפל במלחמת העצמאות על הגנת קיבוץ בית קשת (בקרב בית קשת).
המרכז הפדגוגי באשקלון, בית עלי ו"מעלה עלי" במכתש חצרה קרויים על שמו.
בשנים הראשונות של פרס יצחק בן-צבי ניתנו כמלגה על שמו.
מונודרמה (2008) וספר (2015) בשם "סיפור אהבה ארץ ישראלי" וסרט של דן וולמן "סיפור אהבה ארץ ישראלי" מבוססים על סיפור חייו של עלי.
עלי בן-צבי נולד בחורף תרפ"ד עם מעברם של הוריו רחל ינאית ויצחק בן צבי לשכונת רחביה ובכך היה לילד הראשון שנולד ברחביה, השם "עלי" נבחר בעקבות דיון במועצת ההסתדרות, שבמרכזו עמדה בעיית העלייה.
בילדותו למד בגימנסיית רחביה, לאחר מכן למד בבית הספר החקלאי 'כדורי' שבגליל התחתון, בצעירותו השתתף בתנועת הנוער המחנות העולים כחניך ולאחר מכן כמדריך, במאורעות תרצ"ו שימש כקשר בהגנה.
תוך כדי לימודיו ב'כדורי' הצטרף לפלמ"ח, בקיץ 1942 סיים עלי את לימודיו ב'כדורי', והוא עבר עם אנשי פלוגה א' של הפלמ"ח לקיבוץ יגור.
לאחר שנתיים במהלך מסע אימונים בנגב, הוא נפצע במכתש חצרה, וחבריו חילצו אותו, השביל בו חולץ נקרא על שמו "מעלה עלי".
באוגוסט 1944 הקים יחד עם חבריו לפלוגה יישוב בנוסח 'חומה ומגדל'.
היישוב נקרא בהמלצת אביו בית קשת, בשל ידיעותיו בערבית ואנגלית מונה בן-צבי למוכתר הכפר.
מעבר לפעולותיו בהנהגת הכפר עסק בהשכנת שלום עם ערביי האזור.
בתקופה זו הכיר את פנינה דרומי (לימים גרי) והם החליטו על חתונתם בי"ד באדר ב', 25 במרס 1948.
בעוד אביו שיתף פעולה עם הבריטים נגד האצ"ל, עלי חלק עליו וסבר שמדיניות זו תביא לקריסת הציונות.
עם תחילת מלחמת העצמאות הוחמר מצב הביטחון ב והתושבים סבלו מתקיפות מצד אנשי שבט ערב א צביח, בתגובה תקפו פלוגה מהפלמ"ח את בסיס השבט.
ב-16 במרץ 1948 יצאה מבית קשת כיתה של שמונה סיירים בפיקודו של עלי לסייר בגבעת שהב.
בהגיעם למקום נפתחה עליהם אש תופת מכל הצדדים על ידי מארב מתוכנן של הזביחים.
הם הצליחו להשיב אש ולפגוע באחדים מהתוקפים אבל רק ניצול אחד הצליח להימלט ולהגיע לשער הקיבוץ ושם התמוטט.
מיד אורגן כוח גדול מגדוד "ברק" של חטיבת גולני, בניסיון להגיע לגבעת שהב ולחלץ את הגופות.
הקרב סער כל אותו יום.