tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעקבות אירוע זה, מפקדת ה-CAPSAT הכריזה כי השתלטה על הכוחות הצבאיים של המדינה.
לאחר ההכרזה נצפו חיילים מורדים מלווים מפגינים צעירים עד כיכר ה־13 במאי (May 13 Square) באנטננריבו, שם התמקדו רוב ההפגנות.
יחידת ה-CAPSAT הודיעה על מינויו של הגנרל דֶמוֹסְטן פִיקוּלָאס לראש מטה הכוחות הצבאיים של מדגסקר, החלטה שאושרה על-ידי שר הביטחון והצבא מַנַנְצוּאֹה דֶרָאמָסִינְגָ'אקָה רָקוֹטוֹאַרִיבֶלוֹ.
הגנרל רִיְשָׁאר רָוָאמֹלָמָאנָאַנָה, בעל ברית קרוב של הנשיא אנדרי רג'ואלינה, הודח מתפקיד יושב ראש הסנאט, צעד שהגביר את הסיכויים להתפטרותו של רג'ואלינה עצמו.
קצין ב-CAPSAT, קולונל מיכּאל רַנדְרִיאנִירִינָה, הכחיש שמדובר בהפיכה צבאית, וציין כי היחידה פעלה רק כדי "לענות לקריאות העם".
לאחר מינויו, פיקולאס הצהיר שהוא מסרב "לדון בפוליטיקה בתוך מתקן צבאי", כאשר נשאל על דרישות להתפטרותו של רג'ואלינה.
ב־13 באוקטובר יחידת הז'נדרמריה הלאומית שתמכה בהפגנות נגד־הממשלה, השתלטה גם על כל הז'נדרמריה בטקסים הרשמיים בנוכחות שרי הממשלה.
ב־12 באוקטובר 2025 הגיעו למאוריציוס ראש הממשלה לשעבר כריסטיאן נֶצאי ואחד מיועציו של הנשיא אנדרי רג'ולינה, מָמי רָוָאטוֹמָנגָה, בטיסת פרטית; ממשלת מאוריציוס הצהירה כי אינה "שְׂבֵעָה רצון" מהגעתם.
דובר ממשלת מדגסקר הצהיר כי הנשיא רג'ולינה עדיין נמצא במדינה ומנהל את ענייני המדינה.
לפי דיווח של רויטרס, רג'ולינה עזב את המדינה באותו יום בטיסת צבאית צרפתית שיצאה מנמל התעופה סנט מָרי שבצפון־מזרח מדגסקר לאחר שהגיע להסכם עם נשיא צרפת עמנואל מקרון.
כאשר נשאל מקרון במצרים אודות המצב במדגסקר — הוא סירב לאשר האם רג'ולינה אכן פונה על ידי צרפת — והביע "דאגה עמוקה" על המצב במדינה.
ב־13 באוקטובר 2025 פרסם הנשיא אנדרי רג'ואלינה הודעה מצולמת בדף הרשמי של נשיאות מדגסקר בפייסבוק, בה הצהיר כי הוא פונה למקום מבטחים מבלי לפרסם את מקומו, לאחר ניסיון חיסול כנגדו בידי "קבוצת אנשי צבא ופוליטיקאים".
הוא קרא לכיבוד החוקה והצהיר כי הוא "במשימה למצוא פתרונות".
בהודעה שלא פורסמה בשעותיה המתוכננות (אחר ניסיונות הצבא להשתלט על שידורי הרדיו של המדינה), הוציא רג'ואלינה גם צו המעניק חנינות לשמונה אנשים, ביניהם אזרח בעל אזרחות כפולה של מדגסקר וצרפת פָּול מַאיְיוֹ רָפָאנֹהָרָאנה, שהורשע ב־2021 ל־20 שנות מאסר על ניסיון הפיכה קודם.
ב-15 באוקטובר, אישר רג'ואלינה כי עזב את המדינה מתישהו בין ה-11 ל-12 באוקטובר לאחר שהושמעו "איומים מפורשים וחמורים ביותר" על חייו בזמן שהיה אמור לנסוע לחוץ לארץ לצורך שליחות.
המפלגה האופוזיציונית Tiako i Madagasikara (TIM) הודיעה כי תפתח בהליך הדחה נגד רג'ואלינה בגין "נטישת תפקידו".
ב־14 באוקטובר 2025 הוציא הנשיא אנדרי רג'ולינה צו לפיזור האספה הלאומית, אשר עמדה לפתוח בהליך הדחה כנגדו לאחר התייעצות עם נשיאי האספה והסנאט.
היה זה צעד שיכול היה לאפשר עריכת בחירות תוך 60 יום.
עם זאת, מנהיג האופוזיציה סִיטֵני רַנְדְרִיאַנָאסוֹלונִיאַיקוֹ הצהיר כי הצו "אינו חוקי מבחינה משפטית" ועמד על כך שנשיא האספה לא נכלל בתהליך ההתייעצות.
למרות צו הנשיא, האספה הלאומית המשיכה והצביעה בעד הדחתו עם 130 קולות בעד וקול אחד נמנע.
במקביל, התקיימו הפגנות באנטננריבו שבהן נשמעו קריאות נגד רג'ואלינה בשל אזרחותו הכפולה וקשריו עם פריז — חלק מהמפגינים נושאים דגלים מלאגשים ודגלים של דמויות מתוך הסדרה המאנגה וואן פיס.
קולונל מייקל רַנְדְרִיאַנִירִינָה וכמה מחיילי יחידת ה-CAPSAT הגיעו לארמון איוולוהָה, מעונו הרשמי של נשיא מדגסקר, והודיעו כי הצבא יקים את "מועצת הנשיאות להֵקָמה מחדש את רֶפובליקת מדגסקר" — שתורכב מקצינים מהצבא ומהז'נדרמריה, והיא צפויה למנות ראש ממשלה ש־"יפעל במהירות" להרכבת ממשלה אזרחית.
רנדראנירינה התחייב לערוך בחירות בתוך 18 חודשים עד שנתיים, והשעה את כל המוסדות הפוליטיים הלאומיים, כולל הוועדה לבחירות ובית המשפט החוקתית העליון (שאישר את רנדראנירינה כנשיא על-אף המחאות מלשכת של רג'ואלינה), וכן את החוקה עצמה.
רק האספה הלאומית הורשתה להמשיך לתפקד.
ב־15 באוקטובר 2025 הודיעה הטלוויזיה הממלכתית של מדגסקר כי הקולונל מייקל רַנְדְרִיאַנִירִינָה יושבע למשרת נשיא מדגסקר ב־17 באוקטובר, במהלך מושב של בית המשפט החוקתי העליון.
הוא הושבע באותו יום כמתוכנן.
בעת נאום ההשבעה בבית המשפט החוקתי העליון, רַנְדְרִיאַנִירִינָה אמר כי מדובר ב"נקודת מפנה היסטורית" למדגסקר והצהיר על נחישותו "לפתוח פרק חדש בחיי האומה".
רַנְדְרִיאַנִירִינָה הביע תודה למפגינים בני דור ה־Z.
הוא הצהיר כי שלושת סדרי העדיפויות הראשונים שלו יהיו חקירת חברת המים והחשמל Jirama, שימור גידול האורז, ומינוי ראש ממשלה וממשלה אזרחיים.
ביום 20 באוקטובר מינה רַנְדְרִיאַנִירִינָה את הֶרִינְצָלַמה רַאג'אוֹנָרִוֵלוֹ לראש ממשלה.
פלורֶן רָקוֹטוֹאַריזוּאָה, נשיא בית המשפט החוקתי העליון של מדגסקר, הצהיר כי העברת השלטון לא הפרה את חוקת מדגסקר משנת 2010, אף על-פי שהחוקה עצמה גרמה לבעיות.
הוא הוסיף כי שרשרת האירועים והעברת השלטון לא ניתנים לתיאור כהפיכה צבאית והביע התנגדות לשימוש במונח הפיכה לתיאור המהלכים.
האיחוד האפריקאי קרא לכל הצדדים, האזרחיים והצבאיים כאחד, לנהוג ברוגע ובאיפוק, והשעה את מדגסקר מהאיחוד באופן מיידי.
הקהילה לפיתוח דרום אפריקה (SADC) הביעה דאגה, וכך גם האומות המאוחדות, שגינו את ה"שינוי הבלתי־חוקתי בשלטון".
האיחוד האירופי קרא להשבת ה"ערכים הדמוקרטיים" באמצעות דיאלוג לאומי.
הממלכה המאוחדת המליצה להימנע מכל נסיעה שאינה חיונית למדגסקר בעקבות המשבר.
שגרירות ארצות הברית קראה לאזרחיה במדינה להישאר במקום בטוח בשל המצב "ההפכפך והבלתי־צפוי".
נשיא צרפת עמנואל מקרון הביע "דאגה עמוקה" לנוכח המצב במדגסקר והדגיש את "ידידותה של צרפת כלפי העם המלגשי".
מקרון ציין כי יש לשמור על "הסדר החוקתי" במדינה, והוסיף: "עלינו רק לוודא שהמצב לא ינוצל בידי פלגים צבאיים או התערבות זרה".
אייר פראנס השעתה את כל הטיסות למדגסקר עד 17 באוקטובר; אמירטס השעתה את כל הטיסות למדגסקר עד להודעה חדשה.
טור דעה שפורסם בעיתון של מדינת אסוואטיני "Swaziland Times" האשים את המונרכיה במדינה במעורבות בהפיכה, תוך ציון יחסי הידידות הקרובים בין המלך מסוואטי השלישי לבין נשיא מדגסקר לשעבר מארק ראוואלומנאנה, שהוגלה לאסוואטיני בעקבות המשבר הפוליטי במדגסקר בשנת 2009, שבמהלכו הודח רוואלומאנאנה ואנדרי רזואלינה עלה לשלטון.
ההרים הכחולים הם רכס הרים בניו סאות' ויילס שבאוסטרליה, כמאה קילומטרים מערבית לסידני.
זהו רכס של הרי שולחן עשויים אבן חול שמגיעים עד כ-1,300 מטרים מעל גובה פני הים.
באזור נמצא מגוון עצום של מיני בעלי חיים וצמחים, חלקם ייחודיים לאזור.
ההרים הכחולים מוגדרים כפארק לאומי ואף הוכרזו כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
האזור נקרא "ההרים הכחולים" בגלל השפעתם של עצי האקליפטוס הגדלים בו על האוויר: האדים העולים מעצי האקליפטוס מכילים שמן הגורם לאוויר לקבל גוון כחלחל, וכך נראים ההרים מרחוק ככחולים.
בתחום הפארק נמצאות מספר עיירות, ביניהם ההרים הכחולים, קטומבה, ולית'גו.
קטומבה היא מרכז תיירותי ממנו יוצאים סיורים מאורגנים לשטח הפארק ואף נקודת היציאה לטיולים אתגריים הכוללים טיפוס וגלישת מצוקים.
בפראק חיים מגוון בעלי חיים כגון נמיית כיס נמרית, קנגורו חולדתי חוטמני, קואלה, דאון צהוב-בטן, דינגו וקנגורו אפור מזרחי.
"ההרוג ה-17" הוא סרט דוקומנטרי, דוקו אקטיביזם ישראלי, בבימויו של דוד אופק.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 2003. זוכה פרס אופיר בקטגוריה התיעודית ובפסטיבל דוקאביב בקטגוריית סרטים ישראליים.
ברוב המקרים של פיגועים, הפתולוגים במכון הלאומי לרפואה משפטית באבו כביר מצליחים, בסיוע משפחות הקרבנות, לזהות את הגופות תוך שעות עד ימים.
בפיגוע התאבדות בקו 830 של חברת אגד, ב-5 ביוני 2002 בסמוך לצומת מגידו, היה קורבן אחד מתוך 17 הרוגים אשר הפתולוגים לא הצליחו לזהות, ואף אחד מבני משפחתו לא בא לזהות את הגופה.
בעקבות תעלומת זהות ההרוג ה-17, יצאו הבמאי דוד אופק ושותפיו לנסות לגלות את זהותו, כמעט ללא כל קצוות חוט לפתרון התעלומה.
במהלך הדרך הם פגשו אישים ודמויות אשר היו באזור הפיגוע או באוטובוס, קציני משטרה האחראים על חקירת האירוע, דמויות אשר נקשרו לסיפור ימים רבים לפני כן, ואף את המאייר גיל ג'יבלי לציור הקלסתרונים במהלך המסע לגילוי ההרוג האנונימי.
בעקבות קלסתרון שפורסם פנה נהג מונית משדרות, והודיע על כך שהיה צריך להסיע מישהו הדומה לקלסתרון לתחנה המרכזית בתל אביב, והוא אמר לו שהוא בדרכו לחופשה בכנרת.
נהג המונית הכיר אותו ואת משפחתו מהעיר שדרות, ופנה למפרסמי המודעה שהיו כחמישה חודשים מתחילת הפקת הסרט בניסיון להגיע להרוג ה-17 בפיגוע.
מאמצים רבים של כיווני חקירה הושקעו במטרה לזהותו, הכולל שיתוף פעולה עם משטרת ישראל, פתיחת תיק חקירת הפיגוע, כולל חומר מסווג מחקירת הפיגוע, והאנשים שהיו על האוטובוס ויכלו לשפוך אור על הפרשה.
כעבור חצי שנה מתחילת החיפושים זוהתה גופת ההרוג, אליהו (אליקו) תימסיט, בן 32, תושב העיר שדרות.
תימסיט היה בדרכו לחופשה בכנרת.
מתברר כי המשפחה הודיעה על העדרו למשטרת שדרות רק במהלך חודש יולי, כחודש לאחר הפיגוע, אך במשטרה לא קישרו בין האירועים.
תימסיט נקבר בטקס דתי בבית העלמין בשדרות, בסמוך לאימו שנפטרה שלושה חודשים לאחר מותו בפיגוע.
טרם זיהויו נקבר כאלמוני בחלקת הלא-יהודים בבית העלמין באשקלון.
השאיר אחריו אב ושבעה אחים.
הסרט היווה ההשראה לרומן הגרפי של רותו מודן קרוב רחוק.
ההראיון בסאמוס הוא אתר על חופו הדרומי של האי האגאי סאמוס ביוון, הכולל את שרידיהם של שלושה מקדשים יווניים שניצבו במקום זה אחר זה בין המאה ה-8 לפנה"ס והמאה ה-6 לפנה"ס, לכבוד האלה הרה.
כיום שרדו מהמקדשים שרידים בודדים, ויחד עם העיר העתיקה פיתגוריון השוכנת כ-6 ק"מ מזרחה ממנו, הוא הוכרז כאתר מורשת עולמית בשנת 1992.
מקורותיו של ההראיון במאה ה-8 לפנה"ס והוא נחשב למקדש היווני הראשון שהוקף בפריסטיל עמודים.
במאה ה-7 לפנה"ס נוספה לו שורת עמודים נוספת בצד הסמוך אל הכניסה אליו, והוא היה לראשון המקדשים היווניים שהתאפיין בשתי שורות עמודים בכניסה.
המקדש המקורי הוחלף במקדש גדול בהרבה בסביבות שנת 570 לפנה"ס כאשר נבנה במקום מבנה באורך של כ-80 מטר וברוחב של 45 מטר.
לאורכו של המבנה ניצבו 21 עמודים ולאורך צלעות הרוחב היו 8 עמודים.
המקדש חולק לשלושה מעברים אורכיים על ידי שתי שורות עמודים, וסך הכל כלל לפחות 100 עמודים.
גם במהדורתו זו קבע ההראיון בסאמוס חידוש באמצו את לראשונה את סגנון הסדר האיוני החדש.
שלושים שנים לאחר מכן הושמד המקדש בפלישת הפרסים, וגרסה שלישית של המקדש החלה להיבנות.
גרסה זו של המקדש הייתה גדולה עוד יותר, ואורך המבנה בבסיסו הגיע ל-108 מטר בעוד שרוחבו עמד על 55 מטר.
לשם ההשוואה הוא היה כפול בגודלו מהפרתנון באתונה ושטחו הוא הגדול בין כל המקדשים היווניים הידועים.
עם זאת, המבנה לא הושלם מעולם, ולא נמצאו שרידים המעידים על כך שהותקן בו גג.
במקום ניצב עמוד בודד בגובה של 10 מטר, אך נראה כי נישא במקור לגובה כפול.
עוד נשתמרו במקום מזבחות, מקדשים קטנים יותר, סטואות ובסיסי פסלים, וכן שוכנים באתר שרידיה של בזיליקה נוצרית מהמאה ה-5. בהראיון נמצא גם עיטור מצח הסוס של חזאל, חפץ לבנטיני עם כתובת שמית-מערבית.
קיימות מספר דרכים להגדיר את ההר הגבוה ביותר בעולם.
מקובל כי ההר הגבוה ביותר בעולם הוא האוורסט, אך זה עניין תלוי הגדרה.
הנקודה הגבוהה ביותר מעל פני הים, וההר הנישא ביותר בחישוב גבהים שאינו כולל שטחים מתחת לפני הים: האוורסט הוא אכן הנקודה הגבוהה ביותר מעל פני הים.
האוורסט הוא חלק מרכס ההימלאיה ופסגתו נמצאת בגובה של 8,848.86 מטר מעל פני הים.
קיימים 14 הרים שפסגותיהם מצויות יותר מ-8000 מטר מעל פני הים.
הנקודה הרחוקה ביותר ממרכז כדור הארץ: פסגת ההר צ'ימבורסו (Chimborazo) באקוודור היא בגובה של 6,267 מטר מעל פני הים, אך היא רחוקה יותר ממרכז כדור הארץ מאשר פסגת האוורסט.
מצב זה אפשרי כיוון שכדור הארץ אינו כדור מושלם, ויש לו צורה של כדור פחוס.
מכאן, שהרים הקרובים לקו המשווה, מרוחקים יותר ממרכז כדור הארץ מהרים הנמצאים בקו רוחב גבוה.
מרחקו של הצ'ימבורסו מן המרכז הוא 6,384.4 ק"מ בעוד זה של האוורסט הוא 6,382.3 ק"מ מן המרכז.
הצ'ימבורסו גבוה ב-2,168 מטר, למרות שהוא אפילו אינו הפסגה הגבוהה ביותר מעל פני הים באנדים.
ההר הגבוה ביותר מעל בסיסו: כלומר, כמה צריך לרדת מהפסגה, לפני שאפשר לעלות שוב.
האוורסט מתרומם 4,200 מטר מעל קרחון הקומבו בצד הנפאלי, ו-5,200 מטר מעל קרחון הרונגבוק ברמה הטיבטית.
הר מקינלי (או דנאלי) שבאלסקה מתנשא 5,300-5,900 מטר מעל סביבותיו, (תלוי באיזה צד מודדים) והוא כנראה השיאן במדד זה.
גובהו של המקינלי 6,193 מטר מעל פני הים.
ההר הנישא ביותר, בחישוב גבהים הכולל את פני השטח מתחת לפני הים: ההר מאונה קיאה שבהוואי, הוא ההר הגבוה ביותר מעל בסיסו.
גובהו אמנם רק 4,205 מטר מעל פני הים, אך עומק האוקיינוס השקט בסביבתו הוא כמעט 6 ק"מ.
ההר גבוה במספר מטרים מההר הסמוך אליו, מאונה לואה.
גובהו של המאונה קיאה מתנשא יותר מעשרה קילומטרים מעל בסיסו (10,203 מטר).
ההצעה הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת הקומדיה הרומנטית, בכיכובם של סנדרה בולוק וראיין ריינולדס, ובבימויה של אן פלטשר, לפי תסריט של פיט צ'אירלי.
הסרט יצא לאקרנים ב-18 ביוני 2009 באוסטרליה וב-19 ביוני בצפון אמריקה.
מרגרט טייט היא בוסית קשוחה שמשעבדת את עובדיה בהוצאת ספרים בניו יורק.
יום אחד עורכי דינה מודיעים לה שהיא עומדת להיות מגורשת מארצות הברית, משום שאשרת ההגירה שלה מקנדה פגה.
הם מוסיפים שמי שיחליף אותה יהיה בוב ספולדינג, עובד שהיא פיטרה מספר דקות קודם לכן.
מרגרט מחליטה ליזום פתרון יצירתי, ומודיעה שהיא עומדת להתחתן עם אנדרו פקסטון, העוזר שלה שנקלע בטעות למקום ובכך תקבל גרין קארד ותימנע מגירוש.
מרגרט ואנדרו נשלחים למחלקת ההגירה ושם מודיע להם הפקיד, מר גילברטסון, שהוא יבחן אותם כדי לבדוק האם הם זוג אמיתי או שאלו נישואים פיקטיביים.
במהלך השיחה הם מודיעים שהם הולכים לבקר את משפחתו של אנדרו באלסקה לכבוד יום הולדתה ה-90 של סבתו, אנני.
בהתחלה, כשהם מגיעים לאלסקה, מרגרט נרתעת מהמקום וממנהגיו, ששונים מאלה של ניו-יורק.
בנוסף, אביו של אנדרו, ג'ו, לא מרוצה מהקשר וחושד שאינו אמיתי.
המפנה ביחסה של מרגרט מתחיל כאשר אמו של אנדרו, גרייס, וסבתו, משכנעים אותם להתחתן באלסקה מיד למחרת.
מרגרט מתרגשת במיוחד מהיחס של משפחתו של אנדרו כלפיה, ומהססת בנוגע לחתונה.
במהלך החתונה, לפני תחילת הטקס, מרגרט מספרת לכל הנוכחים – ובהם מר גילברטסון – את האמת, למורת רוחו של אנדרו.
מרגרט מחליטה לחזור לניו יורק כדי לארוז את חפציה ולאחר מכן לחזור לקנדה.
אנדרו מצליח להגיע ברגע האחרון ולהגיד לה שהוא אוהב אותה והוא רוצה להתחתן באמת.
הם הולכים שוב למר גילברטסון ואומרים לו שהם אכן מתחתנים.
הסרט מסתיים בראיון של שניהם אצל מר גילברטסון.
סנדרה בולוק – מרגרט טייט
ראיין ריינולדס – אנדרו פקסטון
מרי סטינבורגן – גרייס פקסטון
דניס או'הר – מר גילברטסון
בטי ווייט – סבתא אנני
אסיף מנדיבי – בוב ספולדינג
אתר הקולנוע האמריקאי "Rotten Tomatoes" העניק לסרט ציון 46%, בהתבסס על 137 ביקורות.
אתר הביקורות "Metacritic" העניק לסרט ציון ממוצע של 48, בהתבסס על ביקורות של 29 מבקרי קולנוע.
חרף הביקורות המעורבות, הסרט זכה להצלחה מסחרית.
בשבוע הראשון ליציאתו דורג במקום הראשון ברשימת שוברי הקופות, עם הכנסות של כ-12.7 מיליון דולר.
ב-5 בנובמבר 2009, הסרט גרף כ-163.9 מיליון דולר בארצות הברית, ועוד כ-150.7 מיליון דולר בשאר רחבי העולם.
בסך הכול, הסרט הכניס כ-314.6 מיליון דולר בעולם.
פיטר קיארלי כתב בתחילה את התסריט לסרט "ההצעה" בשנת 2005. במאי 2007 הוכרז כי סנדרה בולוק קיבלה תפקיד ראשי בסרט.
ג'וליה רוברטס לוהקה במקור על ידי המפיקים לתפקיד ראשי בסרט, אך מאוחר יותר סירבה.
כמעט חודשיים לאחר ההודעה דווח כי מסתיים המשא ומתן על כך שראיין ריינולדס יככב מול בולוק.
בינואר 2008, סרטי טאצ'סטון החתימה את אן פלטשר לביים את הסרט.
זה הוקרן בבכורה ב-1 ביוני 2009 בתיאטרון אל קפיטן בהוליווד, קליפורניה.
"ההר הירוק תמיד" הוא שיר שנכתב ב-1972 על ידי יורם טהרלב והולחן על ידי מוני אמריליו.
השיר נכתב על רכסי הכרמל הירוקים, וכמו שירים רבים של טהרלב, נכתב בהשראת חוויות נעוריו בקיבוץ יגור השוכן למרגלות הכרמל, ומתייחס גם לתאריך הולדתו בכ"ב בשבט.
את הלחן לשיר חיבר זוכה פרס אקו"ם למפעל חיים, מוני אמריליו.
השיר חובר במסגרת מחגיגות היובל להיווסדו של הקיבוץ.
לדברי חזי עמיאור, בצעירותו של טהרלב הכרמל היה קירח מצמחייה, והכינוי "ההר הירוק" מקורו בהר שליד קובנה בירת ליטא הנזכר בשיר של לאה גולדברג.
הוריו של טהרלב, כמו אחרים ממייסדי הקיבוץ, עלו ארצה משם.
השיר הוקלט לאחר החגיגות ביחד עם מקהלת הקיבוץ ושלומית אהרון.
בהמשך הוקלט גם על ידי צוות הווי פיקוד מרכז ורוחמה רז, שהפכה למזוהה עם השיר.
שיר זה נלמד בבתי הספר היסודיים בישראל כחלק מתוכנית הלימודים לקראת ט"ו בשבט בשל השורה "פקחתי את עיניי, היה אז חודש שבט".
המחבר עצמו העיד כי שורה זו כוונה למעשה ליום הולדתו החל בחודש זה.
לדברי איתמר זהר, השיר "משקף היטב את הטבע בחייו ואת התנודות שנעו, בקרבו ובקרב הארץ כולה, בין היחיד לרבים, בין המדינה לפרט.
בעקבות השרפה בכרמל שאירעה בשנת 2010, החליטו רוחמה רז ולהקת התקווה 6 לחדש את השיר לכבוד הכרמל ולזכרם של 44 הנספים באסון השיר נכלל באלבומם של התקווה 6 "קול ישראל".
ב-2021 ביצעה שירי מימון את השיר במסגרת פרויקט המחווה לטהרלב, "יעלה ויבוא".
על מצבתו של יורם טהר לב, שנפטר ב-2022, נכתבה השורה "לשכב בצלך כרמל" מתוך השיר.
ההריגה היא סדרת דרמה ופשע אמריקאית של רשת AMC.
הסדרה מבוססת על סדרה דנית בשם "Forbrydelsen", ופותחה לקהל האמריקאי על ידי ונה סוד והופקה על ידי Fox Television Studios ו־Fuse Entertainment.
העונה הראשונה עלתה לשידור ב־3 באפריל 2011, והעונה השנייה ב־1 באפריל 2012 בערוץ AMC.
הסדרה בוטלה על ידי AMC ב-27 ביולי 2012 בתום העונה השנייה, אולם מפיקי הסדרה לא ויתרו על הסדרה וניסו לשווק את העונה השלישית לרשתות אמריקאיות אחרות.
ב־8 בנובמבר 2012, דווח כי מפיקי הסדרה נמצאים בשיחות אחרונות לפני הגעה להסכם עם אתר הסטרימינג נטפליקס לשיווק העונה השלישית.
לבסוף לפי ההסכם, רשת AMC קיבלה את הזכות לשדר את הפרקים הראשונים בעונה לפני Netflix, ובתמורה לכך שתי הרשתות יתחלקו בהוצאות ההפקה.
העונה השלישית עלתה לשידור ב-2 ביוני 2013. AMC ביטלה את הסדרה בשנית בספטמבר 2013, אולם אתר "נטפליקס" הזמין עונה רביעית בת 6 פרקים על מנת לסיים את הסדרה.
כל 6 פרקי עונה זו עלו לאתר נטפליקס ב-1 באוגוסט 2014.
בישראל הסדרה שודרה בערוץ Yes Oh החל מה־26 בינואר 2012 עד אוקטובר 2013.
העונה הראשונה כוללת 13 פרקים.
שרה לינדן, בלשית מוערכת ואהודה במחלק הרצח, מתחילה את יומה האחרון במשטרת סיאטל.
שרה אמורה לטוס עוד באותו לילה לסונומה (אזור סאן-פרנסיסקו), עם בנה בן ה 13, וארוסה שעימו היא אמורה להתחתן בעוד 3 שבועות.
לינדן יוצאת לקריאה - אחרונה בתפקיד - לפארק עירוני שבו נתגלו ראיות שמצביעות על רצח אפשרי ועימה הולדר - בלש שעבר ממחלק הסמים במחוז ואמור להחליף אותה בתפקיד.
בזירה עצמה לא מתגלה גופה, אך נמצאים ראיות שמפנות את הבלשים למשפחת לארסן, שם עולה החשד שהבת - רוזי - נעדרת.
לאחר יום של חיפושים, מתגלה גופתה של רוזי בתא מטען של מכונית שהוטבעה באגם בפארק.
רוזי נמצאת כפותה, והראיות מצביעות על כך שהיא הייתה עדיין בחיים כשהמכונית הוטבעה.
הרכב מתגלה כשייך למטה של דארן ריצ'מונד, חבר מועצת העיר סיאטל, המתמודד על הבחירות לראשות העיר.
לינדן והולדר חוקרים את הרצח כשלינדן היא הבלשית המובילה.
כל פרק מתאר יום בחקירה, ובמקביל לחקירה, שמתפתחת בצורה מפותלת ומלאת תפניות, מוצגים מספר קווי עלילה:
מערכת היחסים המתפתחת בין לינדן להולדר, וחייהם האישיים; עברה הקשה של לינדן כאחת שגדלה במשפחות אומנות, מערכת היחסים הסבוכה בינה ובין בנה המתבגר, הנטייה שלה 'לאבד את עצמה' בחקירה והקשיים שלה במחויבות זוגית.
ועברו של הולדר כמכור לסמים - על כל הקשיים הנלווים בגמילה ובנתק ממשפחתו.
חייה של משפחת לארסן בעקבות הרצח; הקשיים בהתמודדות של בני המשפחה והקרובים עם הרצח, עם הגילויים שהרצח מעלה על רוזי, עם בעיות כספיות, עם עברו של האב והקשרים שהיו לו עם המאפיה הפולנית, ובעיקר עם המתחים הפנימיים שנוצרים במהלך ההתפתחויות בחקירה.
מאבק הבחירות על ראשות עיריית סיאטל בין ראש העיר המכהן לבין מטה הבחירות של המועמד לראשות העיר דארן ריצ'מונד; המתחים, התככים, ההתמודדות עם שאלות של ערכים לעומת רווחים פוליטיים, מערכות היחסים האישיים, ובעיקר ניסיונות ההתמודדות של מטה ריצ'מונד עם החקירה שבדרכים שונות מתגלה כקשורה ומשפיעה על מסע הבחירות שלו.
בסיום העונה הראשונה, החקירה מצביעה על המועמד לראשות העיר, דארן ריצ'מונד, כרוצח.
ההוכחה המרכזית לאשמתו היא תצלום שמשיג הולדר, המוכיח שנהג ברכב, שבו נמצאה הגופה, בליל הרצח.
ריצ'מונד, שנעצר לעיני התקשורת בתום עצרת בחירות של מטהו, טוען בתוקף שיש פה טעות והוא לא הרוצח.
לינדן משאירה להולדר את הטיפול בניירת וטסה לחייה החדשים עם בנה.
ריצ'מונד נורה (למוות?) בעת העברתו מהמעצר לבית הכלא, על ידי בלקו - חברו הקרוב של האב.
בסיום הפרק האחרון, לינדן, שנמצאת במטוס עם בנה בדרכה לסונומה, מקבלת טלפון ממשטרת התנועה.
מהשיחה עולה, שהתצלום המוכיח את אשמתו של ריצ'מונד לא הגיע בדרך הרשמית ושלמעשה לא הייתה כלל אפשרות לצלמו.
הצופים מגיעים למסקנה שריצ'מונד כנראה הופלל בסיועו(?) של הולדר.
העונה השנייה כוללת 13 פרקים באורך של כ 45 דקות.
בתחילת העונה שרה מגלה שהולדר הביא לה תמונה מזויפת וחוקרת מדוע.
עוקבת אחר הבוס של הולדר לשעבר.
בלקו עצור ומנסה לברוח אך הורג את עצמו באותו ניסיון, סטן מקבל את התיק של רוזי לביתו יחד עם הדם של ביתו ומגלה כי הרוצח מסתובב חופשי וכנראה שדארן אינו הרוצח.
הוא יוצר קשר עם הולדר והולדר מגלה שהרוצח מסתובב חופשי ומביא לבוס שלו תיק שונה (את התיק שלו) בגלל שהוא חושד בו.(מתגלה בסוף שהולדר צודק והבוס שיקר לו בנוגע למה שנמצא על התיק).
שרה מגלה את האמת על דארן בליל הרצח והיכן הוא היה וגורמת לביטול האישום נגדו כרוצח.
הולדר מגלה שהבוס שלו שיקר לו אך הבוס שלו מעיף אותו מהאוטו.
הולדר מנסה ליצור קשר עם שרה ורוצה לספר לה אך היא לא מחזירה מענה.
העונה תמשיך אחר מציאת הרוצח ולגילוים חדשים מדוע רוזי נרצחה.
העונה השלישית תתחיל שנה אחרי סיום מקרה רוזי לארסן, שרה לינדן חוזרת אל עבודתה כאשר החקירות אחר ילדה שברחה מובילות את סטיבן הולדר לגלות שורה של מעשי רצח וזה מתחבר למקרה רצח הקודם שלינדן עבדה עליו.
בעונה זו, שהיא האחרונה לסדרה, מציגה את הבלשים שרה לינדן וסטיבן הולדר המטפלים בהשלכות מעשיהם מהעונה הקודמת תוך חקירת רצח של משפחה שהניצול היחיד הוא בן הלומד בפנימיה צבאית.
שרה לינדן (מיריי אנוס) – בלשית במשטרת סיאטל שמתכוונת לעבור לסונומה, קליפורניה לארוסה אשר מחכה לה שם כדי להתחתן, אך פרשיית הרצח החדשה גורמת לה להישאר.
בעבר כמעט איבדה משמורת על בנה עקב אובססיה לעבודה שלה.
סטיבן הולדר (ג'ואל קינמן) – החוקר החדש ממחלק הסמים שמצטרף לשרה בחקירה.
עבר ילדות קשה, סיים לימודי קולג' והפך לשוטר.
כאשר היה סמוי התמכר למתאמפטמין אשר השפיע לא רק עליו אלא גם על משפחתו.
לאחר מכן הלך לגמילה ולמפגשי מכורים אנונימיים, עקב כך ניהיה טוב בעבודתו ומקודם למחלקת הרצח.
דארן ריצ'מונד (בילי קמפבל) – פוליטיקאי שרץ לראשות עיריית סיאטל, וחשוד ברצח הנערה רוזי לארסן (עונות 1–2, אורח בעונה 4).
מיץ' לארסן (מישל פורבס) – אמה של רוזי.
עוזבת את הבית לאחר משבר אישי ונוסעת לגילוי עצמי (עונות 1–2).
סטנלי "סטן" לארסן (ברנט סקסטון) – אביה של רוזי, וחבר לשעבר במאפיה הפולנית שהיה בעברו מכור לסמים.
מסתבר כי הוא לא אביה האמיתי של רוזי (עונות 1–2).
גוון איטון (קריסטין ליהמן) – יועצת הקמפיין של דארן ריצ'מונד והמאהבת הסודית שלו, ובתו של הסנאטור איטון.
בעת החקירה, סיפרה למשטרה מידע על ריצ'מונד ועקב כך נהפך לחשוד עיקרי ברצח של רוזי (עונות 1–2).
ג'יימי רייט (אריק לדין) – מנהל הקמפיין של ריצ'מונד, ערמומי אך נאמן לו.
יריבו של דארן, ראש העיר לסלי אדמס, מנסה ללא הצלחה לגייס את ג'יימי לקמפיין שלו (עונות 1–2).
בלקו רויס (ברנדן סקסטון השלישי) – חבר של סטן לעבודה וידיד קרוב של המשפחה, ירה בריצ'מונד לאחר שנחשד כי הרג את רוזי.
נורה למוות על ידי השוטרים לאחר שהשתלט על נשק של אחד השוטרים (עונות 1–2).
טרי מאריק (ג'יימי אן אולמן) – אחותה הצעירה של מיץ' ודודתה של רוזי, הופכת לדמות אם של הילדים של מיץ' וסטן כאשר מיץ' עוזבת את הבית.
מנהלת רומן עם אישיות הנדל"ן מייקל איימס (עונות 1–2).
רג'י דרנל (אנני קורלי) – עובדת סוציאלית של שרה עוד מילדותה ועם הזמן הפכו לחברות.
גם עוזרת לטפל בבנה ג'ק (ראשית-עונה 1, משנית 2–3, אורחת עונה 4)
דנט לידס (איימי סיימץ) - אם חד-הורית לילדה נעדרת (עונות 3–4).
קארל רדיק (גרג הנרי) - השותף החדש של הולדר לאחר לינדן (עונות 3–4).
ג'ק לינדן (ליאם ג'יימס) – בנה המתבגר של שרה.
רוזי לארסן (קייטי פיינדליי) – נערה מתבגרת אשר נמצאה מתה ברכב של הקמפיין של דארן.
עלילת שתי העונות הראשונות סובבת סביב מותה וחקירת המוות שלה (עונות 1–2).
לסלי אדמס (טום באטלר) – ראש העיר המכהן אשר מתחרה להמשיך בראשות העיר נגד דארן ריצ'מונד (עונות 1–2).
ריק פלדר (קלום קית' רני) – הארוס של שרה, פסיכולוג במקצועו (עונות 1–2)
סטרלינג פיץ' (קנסי רול) – החברה הטובה ביותר של רוזי (עונות 1–2).
ג'ספר איימס (ריצ'רד הרמון) – החבר לשעבר של רוזי, בנו של יזם הנדל"ן מייקל איימס (עונות 1–2).
בנט אחמד (ברנדון ג'יי מקלארן) – מורה בבית הספר התיכון של רוזי, שתחילה נחשב לחשוד העיקרי ברצח שלה (עונות 1–2).
אמבר אחמד (אשלי ג'ונסון) – אשתו של אחמד בנט שמצפה ממנו לילד.
הייתה תלמידה שלו בעבר (עונות 1–2).
סגן מייקל אוקס (גארי הגיר) – מפקד המשטרה הראשי, ממונה על לינדן והולדר (עונות 1–2).
ג'יימס סקינר (אליאס קוטיז) - שותפה הקודם של לינדן והמפקד הנוכחי ביחידת החקירות המיוחדת של משטרת סיאטל (עונה 3).
פרנסיס בקר (יו דילון) - סוהר באגף הנידונים למוות עם בעיות אישיות רבות (עונה 3).
איוון הנדרסון (אהרון דאגלס) - סוהר באגף הנידונים למוות.
בעל משפחה צעירה (עונה 3).
רייצ'ל "בולט" אולמסטד (בקס טיילור-קלאוס) - נערה לסבית, קשוחה וטום בוי שמשמשת כמודיעה עבור לינדן והולדר (עונה 3).
ריי סיוארד (פיטר סארסגארד) - אסיר באגף הנידונים למוות בגין רצח אשתו, פשע שהוא עשוי להיות חף מפשע (עונה 3).
מאמא-דיפס (גרייס זבריצקי) - הבעלים של המוטל "7 Stars" (עונה 3).
ההרים הלבנים הם רכס הרים ואזור הררי בארצות הברית, בחלק המזרחי של מדינת אריזונה בגבולה עם ניו מקסיקו.
ההרים הלבנים הם המשך של אזור המעבר של אריזונה-שולי מגיון.
ההרים הלבנים הם חלק מרמת קולורדו שבצפון אריזונה ומאומת נאוואחו.
ההרים הלבנים גם כוללים את חלק משולי הרמה של יוטה, של צפון-מערב ניו מקסיקו ושל דרום-מערב קולורדו.
ההרים הלבנים גובלים בשולי מגיון במערב; בהרי סן פרנסיסקו בדרום-מזרח; במדבר הצבוע, באומת נאוואחו ובפארק הלאומי פטריפייד פורסט בצפון; ובשמורת האינדיאנים של פורט אפאצ'י בדרום-מערב.
הפסגה הגבוהה ביותר של ההרים הלבנים היא הר בולדי (Mount Baldy) המתנשא לגובה של 3,475 מטרים מעל פני הים.
הגשמים בהרים הלבנים מתנקזים לדרום באמצעות מספר יובלים של נהר סולט, ולצפון באמצעות נהר קולורדו הקטן.
בהרים הלבנים ישנם גם מספר אגמים קטנים.
ההרים הטראנס-אנטארקטיים (בקיצור TAM) יוצרים רכס הררי באנטארקטיקה המשתרע, בכמה הפסקות, על פני היבשת מכף אדייר בצפון ארץ ויקטוריה אל ארץ קואוטס.
ההרים האלה מפרידים בין מזרח אנטארקטיקה למערב אנטארקטיקה.
הם כוללים מספר קבוצות הרים המכונות כל אחת בשם נפרד, ואלה, בתורן, מתחלקות שוב לכמה רכסים קטנים יותר.
רכס ההרים משתרע בין ים רוס לים ודל לכל אורך אנטארקטיקה, ומכאן שמו.
ההרים הטראנס-אנטארקטיים, שאורכם כולל הוא 5600 ק"מ, הם בין רכסי ההרים הארוכים ביותר עלי אדמות.
הרכס, שרוחבו 300-100 ק"מ, מהווה גבול בין מזרח אנטארקטיקה למערבה.
תכסית הקרח של מזרח אנטארקטיקה תוחמת את ההרים הטראנס-אנטארקטיים לכל אורכם מן הצד המזרחי, ואילו צדו המערבי של הרכס תחום בים רוס בארץ ויקטוריה, מכף אדייר עד מצר מקמרדו, מדף הקרח רוס ממצר מקמרדו עד סמוך לקרחון סקוט, ותכסית הקרח של מערב אנטארקטיקה מעבר לו.
הפסגות והעמקים היבשים של ההרים הטראנס-אנטארקטיים הם מן המקומות המעטים באנטארקטיקה שאינם מכוסים בקרח.
הפסגה הגבוהה ביותר מתנשאת לגובה של למעלה מ-4,500 מטרים מעל פני הים.
העמקים היבשים מקמרדו נמצאים סמוך למצר מקמרדו ומייצגים תופעה אנטארקטית יחידה במינה: נופים נטולי שלג וקרח, הודות לרמת משקעים נמוכה עד קיצוניות וארוזיה של קרח עקב התמוססות בעמקים.
ההר הגבוה ביותר בהרים הטראנס-אנטארקטיים הוא הר קירקפטריק, המתנשא לגובה 4,528 מ' ברכס המלכה אלכסנדרה.
פסגות מבודדות מוקפות קרח נקראות נונאטאק.
בינואר 2008 דיווח צוות של הסקר הבריטי-אנטארקטי (BAS, British Antarctic Survey) על התפרצות געשית משוערת שאירעה מתחת למעטה הקרח באנטארקטיקה לפני 2,200 שנה.
דיווח זה נשען על סקר אווירי וצילומי מכ"ם, והוא טוען כי התפרצות זו היא הגדולה ביותר באזור במהלך 10,000 השנים האחרונות.
האפר הגעשי הושקע על פני הקרח למרגלות הרי הדסון, וכיסה שטח של כ-25,000 קמ"ר, כנראה מעמוד אפר בגובה 12 ק"מ.
החוקרים גילו פסגה הררית 100 מ' לפני השטח, ומאמינים כי זו פסגתו של הטויה הקשור להתפרצות.
פינגווינים, כלבי-ים ועופות ים חיים לאורך קו החוף של ים רוס בארץ ויקטוריה, ואילו צורות החיים בפנים ההרים הטראנס-אנטארקטיים מוגבלות לחיידקים, טחבים, אצות ופטריות.
ההרים הטראנס-אנטארקטיים נצפו לראשונה על ידי קפטן ג'יימס רוס בשנת 1841, מים רוס.
הרכס הוא מחסום טבעי שהכרחי לחצות אותו כדי להגיע אל הקוטב הדרומי ממדף הקרח רוס.
בשנת 1908, לא הגיעה הקבוצה של ארנסט שקלטון אל הקוטב הדרומי, אבל הייתה הראשונה לחצות את ההרים דרך קרחון בירדמור.
רוברט סקוט חזר אל אותו קרחון בשנת 1911, ואילו רואלד אמונדסן חצה את הרכס דרך קרחון אקסל הייברג.
חלק גדול מן הרכס לא נחקר עד שלהי שנות ה-50', כאשר משלחות כמו מבצע הייג'אמפ והשנה הגאופיזית הבינלאומית עשו שימוש נרחב בתצלומי אוויר והתרכזו בחקירה יסודית של היבשת כולה.
השם "ההרים הטראנס-אנטארקטיים" ניתן בשנת 1962 בהמלצת הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים (ועדת US-ACAN, בסמכות אמריקאית לשמות גאוגרפיים).
השם הזה, התיאורי לחלוטין (בניגוד להרבה שמות גאוגרפיים אחרים באנטארקטיקה), קיבל אישור בינלאומי.
קרחון לברט בהרי המלכה מוד הוא הנתיב המתוכנן דרך ההרים הטראנס-אנטארקטיים לדרך האספקה היבשתית בין תחנת מקמרדו לתחנת הקוטב הדרומי אמונדסן-סקוט.
ההר הקדוש הוא סרט פנטזיה סוריאליסטי משנת 1973 בבימויו של אלחנדרו חודורובסקי שגם שיחק בסרט, הלחין, עיצב תפאורה, ועיצב לבוש.
הסרט הופק על ידי מנהל הביטלס, אלן קליין מחברת ABKCO Records, אחרי ההצלחה המחתרתית וההערכה שחלקו ג'ון לנון וג'ורג' הריסון לסרטו הקודם של חודורובסקי EL TOPO.
הסרט הוקרן בפסטיבל קאן וכן בהקרנות שונות בסן פרנסיסקו ובניו יורק בשנת 1973, אך לא בהקרנות מסחריות.
העלילה סוריאליסטית, ומרובת פרטים ביזאריים ואזוטריים אך ניתן לסכם אותה כך: אדם (שבהמשך מזוהה כ"הגנב") המייצג את "השוטה" בקלפי טארוט שוכב על האדמה כשזבובים מכסים את פניו כאילו היה צואה, מתיידד עם גמד חסר גפיים (המייצג את הקלף "חמש חרבות" בקלפי טארוט) והולך לעיר כדי להשיג כסף מתיירים.
הגנב דומה לישו כך שכמה מתושבי העיר משתמשים בגופו כדי ליצור העתקים צלובים.
הגנב מתווכח עם כומר אשר מתנגד לכך שהגנב אוהב את דמותו כישו ולכן הגנב אוכל את פני העתק צלמו ושולח את ההעתק לשמים על ידי בלונים, כך הוא מדמה את אכילת בשרו של ישו בטקס המיסה הנוצרי ומציע את עצמו לאלוהי השמיים.
לאחר מכן הוא רואה המון מתקבץ סביב מגדל גבוה, קרס גדולה יורדת מהמגדל עם מטבעות זהב וההמונים מעמיסים על הקרס אוכל, הגנב רוצה למצוא את מקור הזהב ועולה על הקרס במקום המזון.
במגדל הוא פוגש את האלכימאי ואת עוזרתו.
לאחר עימות עם האלכימאי הוא עושה את צרכיו במכל והאלכימאי הופך את הצואה לזהב ואומר לגנב: "אתה צואה ואתה יכול להפוך את עצמך לזהב".
הגנב לוקח את הזהב אך כאשר הוא רואה את עצמו בראי הוא שובר את הראי בזעם בעזרת הזהב, והאלכימאי לוקח אותו כחניך.
האלכימאי מציג לגנב שבעה אנשים שילוו אותו במסע, אשר מוצגים כבעלי הכח והמוסר כמוהו.
כל דמות קשורה לכוכב במונחים אסטרולוגיים כאשר כל דמות מייצגת את ההיבטים הגרועים של התכונות האנושיות המקושרות לכל כוכב לכת באסטרולוגיה.
לאחר הצגת הדמויות וההגעה שלהן למגדל האלכימאי מעביר אותן ביחד עם הגנב והעוזרת טקסי שינוי רוחניים ולאחר מכן הם יוצאים למסע גשמי ארוך להשגת חיי נצח לעבר ההר הקדוש עליו גרים תשעה מאסטרים בעלי חיי נצח.
שם השחקן/ית שם הדמותאלחנדרו חודורובסקיהאלכימאיהורקיו סאלינאסהגנברמונה סאנדרסעוזרת האלכימאי
ההר השחור הוא הר קטן בגובה 812 מטר מעל גובה פני הים, שממוקם ממערב לרובע העסקים בקנברה בחוף הצפוני של אגם בארלי גריפין, שבטריטוריית הבירה האוסטרלית באוסטרליה.
ההר השחור מוגן מפני עבודות פיתוח על ידי פארק הטבע קנברה, והוא מכוסה בעיקר בצמחייה מקומית ומשמש מקום לחיות בר.
ההר ממוקם ממערב לקמפוסים הראשיים של האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה, ויחד עם רכס ברוס, יוצר גבול טבעי ממערב וצפון מערב לעיר קנברה.
ההר בגובה 256 מטרים מעל גובה פני המים של אגם בארלי גריפין אשר שוכן למרגלות ההר.
קרוב לנקודה הגבוהה ביותר בהר נמצא מגדל ההר השחור (בעבר מגדל טלסטרה ומגדל טלקום אוסטרליה), מגדל תקשורת המתנשא לגובה 195 מטרים מעל הפסגה.
הגנים הבוטניים הלאומיים של אוסטרליה וארגון המחקר לתעשייה ומדע חולקים את הבסיס המערבי של ההר השחור, ליד האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה.
ההר השחור נקרא במקור הגבעה השחורה.
רוב ההר השחור מורכב מאבן חול המכיל קוורץ לבן.
על מדרונות דרום מזרח וצפון מערב יש פצלים.
כמו כן מכיל ההר אבן בוץ בצפון.
ההר הסגול או זיג'ין שאן (במנדרינית: 紫金山, Zĭjīnshān, lit - "ההר הסגול-זהוב") הוא הר הנמצא בצד המזרחי של נאנג'ינג שבמחוז ג'יאנגסו, סין.
גובהו 447.1 מטרים, והנקודה הנמוכה ביותר בו היא בגובה 30 מטרים.
פסגות ההר מוקפות לעיתים קרובות בעננים, מה שמשווה לו צבע סגול-זהוב עם שחר ובשעת בין ערביים, ומכאן שמו.
ההר הסגול מתקשר למספר אירועים היסטוריים, חלקם בתקופה העתיקה וחלקם מתקופת סין המודרנית.
במקור ההר נקרא "ז'ונגשאן" (Zhōngshān) והיה ידוע גם כ"ג'יאנג" (Jiǎngshān) לאחר שסון קוון אמר שרוחו של ג'יאנג זיוון (שהיה מנהיג משושלת האן המזרחית) רודפת את ההר, כ"אלוהים של ההר", בתקופת שלוש הממלכות.
יותר ממאתיים אתרי מורשת ונוף ממוקמים בתוך או מסביב להר, מתוכם שלושה אתרים היסטוריים לאומיים, תשעה אתרים היסטוריים מחוזיים, ו-33 טריטוריות של השליטים הקודמים.
ליד או בתוך ההר ממוקמים 12 מכוני מחקר ואוניברסיטאות.
בהר הסגול גדלים 621 זנים של צמחים וסקולריים.
ממדידות שנערכו למיפוי ההרים הגבוהים בעולם יוצא כי ישנם לפחות 109 הרים עם קו גובה מעל 7,200 מטרים (23,622 רגל) מעל פני הים.
כולם הרים הממוקמים בדרום ומרכז אסיה.
הפסגות הכלולות הן כאלו היכולות להיחשב על פי פרמטרים אובייקטיביים כהר עצמאי (בניגוד לפסגות משנה).
ישנם הרים יותר גבוהים אבל הם מתחילים מקרקעית הים.
ההר הוא סרט הקולנוע הראשון באורך מלא שכתבה וביימה יעל קיים, קופרודוקציה ישראלית-דנית, באורך 83 דקות משנת 2015.
הקרנת הבכורה של "ההר" התקיימה במסגרת תחרות "אופקים חדשים", הבחירה הרשמית של פסטיבל ונציה.
הוא הוקרן במסגרת "תגלית" בפסטיבל טורונטו, בפסטיבל "במאים חדשים, סרטים חדשים" של המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק (MoMA) וזכה בפרס חבר השופטים בפסטיבל סן פרנסיסקו ובפרס הראשון בפסטיבל פְרִיבּוּר שבשווייץ, בפְרִיבּוּר זכתה קיים גם בפרס דון קישוט לבמאיות פורצות דרך.
קיים הייתה מועמדת עבור "ההר" לפרס הבמאית המצטיינת מטעם האיחוד האירופי.
גיבורת הסרט (שני קליין) היא אישה דתייה המתגוררת עם בעלה (אבשלום פולק) וארבעת ילדיהם בבית הממוקם במתחם בית הקברות היהודי בהר הזיתים.
ימיה של הגיבורה עוברים עליה במלאכות הבית ובטיפול הילדים וכשבעלה חוזר הביתה בשעות ערב מאוחרות הוא מקדיש לה תשומת לב מועטה והיא חשה בדידות ותיסכול.
באחד הלילות כשהיא יוצאת בתסכולה בסערה מן הבית, נקלעת גיבורת הסרט לחבורה של זונות, וסרסורים בפאתי בית הקברות.
אותו מקרה מעורר בה עניין ודחייה ומוביל אותה לרצף של פעולות מחוץ לבית ובתוכו שבסופם מעשה בלתי נסלח.
קיים קיבלה את ההשראה לסרט "ההר" מהר הזיתים: "במשך שנים רבות רציתי לעשות סרט על הר הזיתים, המקום מפגין עוצמה רבה וממש דיבר אליי.
המקום מכיל כל כך הרבה סיפורים, תקוות, חלומות ונראטיבים.
זהו בית הקברות היהודי העתיק בעולם שעדיין פעיל."
באחד מביקוריה כשעמדה ליד קברה של המשוררת זלדה שמשקיף על הר הבית "עלה בי הדימוי הזה של אשה במטבח, עם הר כלים בכיור, משקיפה מהחלון על הר הבית, שמבחינתה הוא הבטחה לגאולה.
אבל היא כמובן לא יודעת מתי הגאולה תגיע, ובינתיים היא בכלים.
הדימוי הזה מאוד ריגש אותי ושלח אותי להתחיל לעבוד על התסריט."
קיים נסעה שוב ושוב להר הזיתים לבדה, בתחילה הגיעה בביגוד חילוני ואחר-כך בביגוד דתי (אותו לבשה גם בביתה), היא שוטטה בהר הזיתים והכירה אנשים שביקרו בו; קראה מקורות תנ"כיים, תלמודיים ונוצריים הקשורים להר הזיתים והלכה קיים לשיעורי תלמוד, היא התעניינה במושגי הגאולה.
הסרט הוא הקופרודוקציה הקולנועית הישראלית הראשונה בין ישראל לדנמרק, הופק בידי חברת יולי אוגוסט הפקות הישראלית וחברת ההפקה הדנית וינדלוב-לאסאן (Windelov/ Lassen).
אחת ממפיקות הסרט הדניות, ויבקה וינדלוב (Vibeke Windeløv) , הפיקה את סרטיו של לארס פון טרייר "רוקדת בחשיכה" ו"דוגוויל".
הפוסט פרודקשן נעשה כולו בקופנהגן, דנמרק.
הצילומים התקיימו במשך 22 יום במרץ בשעות הלילה בהר הזיתים (בשנת 2014).
הסרט הוקרן בקולנוע לב תל אביב ובסינמטקים ברחבי הארץ.
קיים הושפעה מציוריה של ארטמיסיה ג'נטילסקי שציירה נשים חזקות כמו יהודית שכורתת את ראשו של הולופרנס, יעל שהורגת את סיסרא.
הדבר מתבטא בצעד הדרסטי שעושה הגיבורה בסיום הסרט.
תצלומי פנים הבית הושפעו בצבעים ובקומפוזיציה מציוריה של ארטמיסיה.
בהשפעת עתיקותו של הר הזיתים, בעזרת הצלם איתי מרום, המעצבת האמנותית נטע דרור ומעצבת התלבושות הילה גליק ניסתה קיים להקנות לפנים הבית חזות של מערה עתיקה ובו בזמן להוסיף לו נופך עכשווי.
הסרט "ההר" אינו ריאליסטי, אלא סימבולי, הוא אלגוריה, סוג של אגדה ואינו מנסה לתאר קהילה בת ימינו.
הדמות הראשית מייצגת את האישה הדתייה שמשתדלת לעשות טוב בעולם לפי כל המידות הטובות.
אולם היא אינה מצליחה להרגיש מסופקת ומאושרת מכך.
"יש כל כך הרבה דברים שאת אמורה להיות כאשה, עד שהרבה פעמים אנחנו כבר לא יודעות איך אנחנו אמורות להתנהג, ועניין אותי לבדוק את המקום הזה.
עניין אותי ללכת עם הרעיון הזה של אשת חיל, של אשה שמנסה בכל כוחה להיות אשת חיל ולא מצליחה, שעושה כל מה שמצפים ממנה ועדיין היא לא אהובה, לא נחשקת על ידי בעלה.
ודחייה כזאת, פיזית, היא עונש מאוד חזק.
בקולנוע ובטלוויזיה הנשים תמיד נחשקות והגברים תמיד רוצים אותנו, אבל במציאות, כשזה לא כך, תחושת הכישלון היא אדירה.
אני מניחה שגם גברים מרגישים כך לפעמים, אבל כאשה, בגלל שכל הזמן מפמפמים לך שאת צריכה להיות יפה ונחשקת – כשזה לא כך, הפגיעה מאוד גדולה".
קיים הושפעה בעשיית הסרט מסיפור מהתלמוד על רבי חייא ואשתו, על גבר שפורש מינית מאשתו וזה מסב לה צער רב.
עניין אותה גם שבתלמוד אשתו של רבי חייא היא הדמות הראשית אבל אין לה שם והיא רצתה לקחת את זה לסרט שלה.
ב"ההר" לדמות הראשית בסרט אין שם.
הילדים קוראים לה אמא, עבד הפועל הפלסטיני קורא לה גברת ובעלה אינו קורא לה בשמה.
הזונה היא היחידה ששואלת אותה לשמה, היא משתהה לרגע ואז עונה ששמה הוא צביה, אולם לא ניתן לדעת אם דיברה אמת.
קיים עבדה ביחד עם המלהקת מיכל קורן.
השחקנית והשחקן (שני קליין) והשחקן (אבשלום פולק) הראשיים הם חילוניים, אבל שתי הבנות הבכורות של בני הזוג (נגה יעקובוביץ' וכרמל לוינסון) הן ממשפחות דתיות.
היא חיפשה ילדות דתיות, מכיוון שחשבה שיהיה מסובך מדי לילדים ללמוד את הטקסים והתפילות היהודיות.
היא מצאה אותן בסיוע קבוצת פייסבוק בשם "גם אני פמיניסטית *דתיה* - וגם לי אין חוש הומור".
רוב הסרט מורכב מפסקול שבו הרבה קולות של רוח, קיים רצתה ליצור את התחושה שהרוח קוראת לדמות הראשית.
הפסקול עוצב בידי איציק כהן מישראל ופיטר אלברטסן מדנמרק.
אופיר לייבוביץ' הלחין מוזיקה לחלק קצר של השבת.
2015 – פסטיבל הסרטים בוונציה, Orrizonti
2015 – הבחירה הרשמית בפסטיבל טורונטו, discovery
2015 – הבחירה הרשמית בפסטיבל הסרטים של מכון הסרטים האמריקאי (AFI)
2015 – הבחירה הרשמית בפסטיבל הסרטים של סלוניקי
2016 - הבחירה הרשמית בפסטיבל הסרטים של איסטנבול
2016 – פרס דון קישוט, פסטיבל הסרטים של פְרִיבּוּר
2016 – זוכה פרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים של פְרִיבּוּר
2016 - פסטיבל "במאים חדשים, סרטים חדשים" של המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק (MoMA)
2016 – הבחירה הרשמית בפסטיבל הסרטים של פאלם ספרינגס
2016 – הבחירה הרשמית בפסטיבל הסרטים של גטבורג
פרסי הפקה והפצה מטעם מעבדת הפיתוח "FRAMEWORK" בפסטיבל טורינו.
התסריט נתמך בידי המיזם לקולנוע ולטלוויזיה בירושלים.
הסרט קיבל את מענק הפיתוח של הפסטיבל הבינלאומי לסרטי נשים רחובות, בשיתוף קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב וקרן גשר לקולנוע רב תרבותי, הקרן לעידוד הסרט הישראלי מיסודה של התאחדות הקולנוע בישראל וקרן הקולנוע הדני.
עריכה – אור בן דוד
עיצוב אמנותי – נטע דרור
עיצוב תלבושות – הילה גליק
מוזיקה מקורית – אופיר לייבוביץ'
עיצוב פסקול – איציק כהן, פיטר אלברצטיין
איפור – מיכל לשמן בן טובים
מפיק בפועל – מתן גיידה
עוזר במאי ראשון – עדין ויינר
חברת ההפקה - יולי אוגוסט הפקות (ישראל)
חברת ההפקה שותפה - וינדלוב-לאסאן (Windelov/Lassen) (דנמרק)
מפיקות שותפות – רינה ספוררינג זאקיראסן, ויבקה וינדלאו, טטיאנה לאסן
מפיקים – אילון רצ'קובסקי, יוסי עוזרד, יוחנן קרדו, ליסה שילוח עוזרד, גיא יקואל
צביה האישה – שני קליין
ראובן הבעל – אבשלום פולק
הפועל הערבי – היתאם אבראהים עמרי
ההרים הלבנים הם רכס הרים במרכז מזרח קליפורניה ובקצה המערבי של נבדה בארצות הברית.
ההרים הלבנים הם רכס הרים השוכן ברובו במזרח קליפורניה, ובחלקו במערב נבדה.
צורתו של הרכס משולשת, והוא מהסוג הקרוי בגאולוגיה "גושים מועתקים" (fault-block).
הרכס שוכן מזרחית לרכס סיירה נבדה, כשביניהם חוצץ חלקו העליון של עמק אוונס.
הרכס משתרע לאורך של כ-100 קילומטרים ולרוחב של כ-30 קילומטרים בדרום, כשהוא הולך ונעשה צר עד לנקודה בצפון, כשבאופן כללי הרכס הולך ונעשה גבוה יותר מדרום לצפון.
הקצה הרחב הדרומי של הרכס הוא סמוך ליישוב ביג פיין (Big Pine), שם מפרידים מעבר וסטגארד (Westgard Pass) ועמק דיפ ספרינגס (Deep Springs Valley) בינו לבין רכס הרי איניו.
הקצה הצפוני הצר הוא במעבר מונטגומרי (Montgomery Pass) שבו עובר כביש 6. מזרחית לרכס שוכן עמק פיש לייק (Fish Lake Valley).
הקצה הדרום-מזרחי של הרכס מופרד מרכס סילבר פיק (Silver Peak Range) בשל העתק הסטה אופקי ימני המכונה "אזור ההעתקים פרנס קריק" (Furnace Creek Fault Zone), היוצר עמק שמימיו נשפכים לעמק פיש לייק.
ההרים הלבנים הם הרכס הגבוה ביותר השוכן כולו בתחומי האגן הגדול.
הנקודה הגבוהה ביותר ברכס היא פסגת הר וייט (White Mountain Peak), שגובהה 4,344 מטרים.
היא הפסגה השלישית בגובהה בקליפורניה (אחרי שתי פסגות בסיירה נבדה).
פסגה זו היא למעשה שרידים של הר געש כבוי המתנשא לגובה של 490 מטרים מעל הרמה שסביבו.
הפסגה בנויה מסלע געשי מותמר מהמזוזואיקון, לבה שהתרוממה והתמוססה על ידי הגרניט מתחתיה.
הר הגעש עצמו נעלם מזמן.
אל הפסגה מובילה מדרום דרך עפר המתאימה לרכבי ארבע על ארבע המגיעה עד למעבדת המחקר השוכנת על הפסגה, "מרכז המחקר של הר וייט" (White Mountain Research Center), שלוחה של אוניברסיטת קליפורניה בברקלי ואוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
שער חוסם בדרך כלל את הדרך כ-11 קילומטרים מהפסגה בגובה 3,560 מטרים.
צפונית לפסגת הר וייט, לאורך הרכס, יש שתי פסגות מסוג גב חדיד, רמה רחבה מדורגת המכונה פלסיה פלטס (Pellisier Flats) ועוד שש פסגות מעל לגובה של 4,000 מטרים.
פלסיה פלטס הוא מדף סלע רחב משופע בגובה 4,000 מטרים ובו שדות של סלעים וצמחייה אלפינית נמוכה.
הרמה כוללת את הר הוג (Mt.
Hogue) בגובה 3,884 מטרים וצפונה יותר את הר דובואה (Mt.
Dubois) בגובה 4,132 מטרים, המקום הגבוה ביותר ברמה.
קו הרכס חוצה את הגבול בין קליפורניה לנבדה דרומית לפסגה הגבוהה האחרונה, פסגת באונדרי (Boundary Peak) בגובה 4,007 מטרים, הנקודה הגבוהה ביותר בנבדה.
פסגת באונדרי היא ה"חרטום" של גוש ההעתקים המשולש.
ממנה יש תצפיות ישירות לעמקים למטה ממערב, מצפון וממזרח הנחבאים ככל שהרמה הגבוהה שמדרום הולכת ומתרחבת.
צפונית לפסגת באונדרי הרכס מאבד גובה במהירות ומסתיים במעבר מונטגומרי.
המדרון המערבי של ההרים הלבנים מתנשא בתלילות מעמק אוונס.
טיפוס הרים לכל פסגה מכיוון זה מחייב סקרמבלינג, להפרש גובה של 2,400 מטרים.
המורדות המזרחיים מתונים יותר וכוללים מספר רב של קרקסים קרחוניים שנותרו מהקרחונים של הפליסטוקן ואפילו כמה שדות שלג המצליחים להישאר במרבית הקיצים.
למרבית הקרקסים אפשר להיכנס או להגיע בדרכי עפר המתאימים לרכבי ארבע על ארבע ומאפשרים נתיבים נופיים שאינם דורשים כושר טכני אל קו הרכס.
הרכס שוכן בחלק המזרחי של היער הלאומי איניו.
האקולוגיה של רכס ההרים הלבנים דומה לרכסים אחרים בפרובינציית אגן ורכס.
האקלים צחיח, אבל במדרונות העליונים מגובה 2,800 עד 3,500 מטרים גדלים יערות תת-אלפיניים פתוחים של אורן האצטרובל הזיפני על מצעים של דולומיט ומצעים מסוימים שמקורם גרניטי החדירים למים, ואורן גמיש על מצעים ממקור סלעי המחלחלים פחות.
במדרונות התיכוניים מגובה 2,000 עד 2,5000 מטרים יש חורשות צפופות יותר במידת מה של אורן חד-מחטי (Pinus monophylla) וערער יוטה (Juniperus osteosperma) אזורי מחטניים אלו העליונים והתחתונים מופרדים לעיתים קרובות על ידי שיחים של צרקוקרפוס (Cercocarpus).
תת-מינים שונים של לענה משוננת (Artemisia tridentata) משתרעים מהעמקים המקיפים את הרכס ועד לתחתית האזור האלפיני.
מתושלח, אורן האצטרובל הזיפני הגדל בחלק הדרומי של הרכס, הוא העץ החי הידוע השני העתיק ביותר בעולם, גילו המוערך הוא .
צנוברים מאורן חד-מחטי נאספו כמזון בסיסי לחורף על ידי בני הפאיוט הצפוניים שצאצאיהם חיים עדיין בעמקים הסמוכים.
עדיין יש בהרים הלבנים חורשות קטנות ששרדו של אורן מפותל, אורן ג'פרי, אורן הזפת, מין הערער Juniperus grandis (באנגלית Sierra juniper) וצפצפה רעדנית, כולל זן ננסי יוצא דופן.
מינים אלו נפוצים ברכס סיירה נבדה הסמוך והגשום יותר מערבית לעמק אוונס, וכנראה היו נפוצים יותר בהרים הלבנים עד שתקופות הבצורת בהולוקן גרמו להיכחדותם במרבית רכס צחיח יותר זה.
בהרים הלבנים גדלים כמה מינים של צמחים אנדמיים לאזור זה, כולל הורקליה של ההרים הלבנים, Horkelia hispidula, מתת-משפחת Rosoideae.
בעלי חיים כוללים שני עדרים של כבש גדול-קרניים, אייל פרדי שחור-זנב, מרמיטה וסוסי פרא.
אין דגים מקומיים בנחלי האיתן, יש אוכלוסיות שאוקלמו של טרוטה, כולל תת-מין של טרוטת קלארק (Oncorhynchus clarkii seleniris, באנגלית Paiute cutthroat trout) המוגן בפני דיג.
עופות כוללים קיק אגוזים אמריקאי ועורבים אחרים האוכלים ונוהגים להטמין צנוברים.
בני הפאיוט הצפוניים נהגו לשהות בקיץ במחנות ציד שהוקמו עד גובה 4,000 מטרים, והותירו מאחוריהם שרידים שיש להם ערך ארכאולוגי.
באמצע המאה ה-19 הגיעו מתיישבים ממוצא אירופאי והתיישבו בעמקים הסובבים את הרכס.
המתיישבים נהגו לרעות עדרי בקר וכבשים בשטח ההרים.
הכבשים, שרעו במספרים גדולים, הביאו מחלות שהאוכלוסיות המקומיות של הכבשים גדולי-הקרניים עדיין מתאוששים מהן באיטיות.
גם כיום רועה בקר מחוות שבעמקים הסובבים בהרים עד האזור האלפיני תחת רישיון.
ההרים הירוקים הם רכס הרים במדינת ורמונט בארצות הברית.
הרכס עובר בעיקר מדרום לצפון, ונמשך כ-400 קילומטרים מהגבול עם מסצ'וסטס לגבול עם קוויבק, קנדה.
החלק מאותו רכס שנמצא במסצ'וסטס ובקונטיקט מכונה "ברקשיירס" או "ברקשייר הילס" (עם החלק מקונטיקט, בעיקר במחוז ליצ'פילד, הנקרא באופן מקומי "צפון מערב הילס" או "ליטשפילד הילס") וקוויבק.
חלק נקרא הרי סאטון, או "Monts Sutton" בצרפתית.
כל ההרים בוורמונט מכונים לעיתים קרובות "ההרים הירוקים".
"ירוק" כי גם עם שלגי החורף, העצים מסתירים את השלג וההרים עדיין נראים "ירוקים".
עם זאת, רכסים אחרים בתוך ורמונט, כולל הטקוניקים - בקצה הדרומי-מערבי של ורמונט - והרמות הצפון-מזרחיות, אינם חלק מבחינה גאולוגית מההרים הירוקים.
ההרים הידועים ביותר - מסיבות כמו גובה רב, נוחות גישה ציבורית בדרך או שביל (במיוחד השביל הארוך ושביל האפלצ'ים), או עם אתרי סקי או עיירות בקרבת מקום - בטווח כוללים:
הר מנספילד, , הנקודה הגבוהה ביותר בוורמונט
הר סטרטון, , ההר בו נולדו הרעיונות הראשוניים של השביל הארוך ושל שביל האפלצ'ים
ג'יי פיק, , מקבל הכי הרבה שלג בממוצע במזרח ארצות הברית.
ההרים הירוקים הם חלק מהרי האפלצ'ים, תחום המשתרע מקוויבק בצפון ועד אלבמה בדרום.
ההרים הירוקים הם חלק מהאזור האקולוגי של יערות ניו אינגלנד / האקדיה.
שלוש פסגות - הר מנספילד, גיבנת הגמלים והר אברהם - תומכות בצמחייה אלפינית.
בחלק מההרים ישנן תשתיות לסקי ופעילויות אחרות הקשורות לשלג.
לאחרים יש מסלולי הליכה לשימוש בקיץ.
במנספילד, קילינגטון, פיקו ואלן יש אתרי סקי במורדותיהם.
כל הפסגות הגדולות חוצים שביל ארוך, שמהווה שביל הליכה שיוצא דרומית מהגבול הצפוני של המדינה, עם חפיפה לשביל האפלצ'ים בכשליש מאורכו.
הרפובליקה של ורמונט, המכונה גם הרפובליקה של ההר הירוק, התקיימה בין השנים 1777 עד 1791, אז הפכה ורמונט למדינה ה-14.
ורמונט לא רק שלוקחת את הכינוי הרשמי שלה ("מדינת ההר הירוק") מההרים, היא למעשה נקראת על שמם.
ה-"Monts Verts" הצרפתית או "Verts Monts" מתורגם פשוטו כמשמעו כ"הרים ירוקים".
שם זה הוצע בשנת 1777 על ידי ד"ר תומאס יאנג, מהפכן אמריקאי שהשתתף במסיבת התה של בוסטון.
אוניברסיטת ורמונט והמכללה החקלאית הממלכתית מכונים UVM, על שם האוניברסיטאות הלטיניות "Viridis Montis" (אוניברסיטת ההרים הירוקים).
מאז הקמתה של המפלגה הרפובליקנית בשנות ה-50 של המאה ה-19 ועד שנות ה-60 של המאה ה-20, נבחרו בבחירות כלליות למשרות ציבוריות מדינתיות בוורמונט אך ורק מועמדי המפלגה.
אחת הדרכים שאפשרו מצב זה, הייתה הנהגתו של "כלל ההרים" , מנגנון בלתי רשמי שוויסת את מאגר המועמדים של המפלגה למשרות השונות.
על פי הכללים המקוריים של כלל ההרים, אמור היה להיבחר כמועמד המפלגה לאיוש אחד המושבים של ורמונט בסנאט של ארצות הברית אדם שהוא תושב החלק של ורמונט שממערב להרים הירוקים, והמועמד השני הגיע מהחלק המזרחי של המדינה.
הגרסה המורחבת של הכלל קבעה שמועמדי המפלגה לתפקידי מושל ורמונט וסגן מושל ורמונט יגיעו גם הם לסירוגין משני חלקי המדינה.
המועמדים למשרות המושל וסגנו נבחרו מלכתחילה ללא יותר משתי תקופות כהונה של שנה אחת, ולאחר הארכת תקופת הכהונה משנה לשנתיים, לתקופת כהונה אחת.
במשך כמאה שנים, הסכימו המועמדים הרפובליקנים לעמוד בתנאי כלל ההרים המורחב כדי לשמור על אחדות המפלגה.
בשנות ה-60, עליית כוחה של המפלגה הדמוקרטית בוורמונט, וסלילתו של הכביש הבין-מדינתי 89 , תרמו גם הם להפסקת הנהגתו של כלל ההרים.
אף על פי שכביש 89 משתרע מצפון לדרום, הוא חוצה את ורמונט מדרום-מזרח לצפון-מערב במשך רוב התוואי שלו במדינה, והוא שינה את האופן שבו תושבי ורמונט רואים את האופן בו מחולקת מדינתם.
ההרים הירוקים הם חלק פיזיוגרפי של מחוז ניו אינגלנד הגדול יותר, שבתורו הוא חלק מהחלוקה הפיזיוגרפית הגדולה יותר של הרי האפלצ'ים.
"נחל הלימון" עובר בערים אורוול, סודברי, שורהאם, ברידפורט, וקורנוול, ורמונט, לפני שהוא זורם לנחל אוטר.
שמו של הנחל נובע מקירוב פונטי של מתנחלים דוברי אנגלית מוקדמים של 'לס מונטס ורץ'.
ההרים הכחולים או 'ארד לוין' (Ered Luin), הידוע גם בשם "ארד לינדון" (Ered Lindon), הוא רכס הרים בדיוני מהלגנדריום של טולקין שנמצא במערב הרחוק של אריאדור.
ההרים הכחולים נוצרו זמן קצר לאחר מלחמות הולאר במלקור.
בימים הראשונים הללו, ההרים הכחולים היו ממוקמים בין הים הגדול של בלגיר לבין ים הלקר שנוצר גם הוא זמן לא ארוך לפני כן.
ההרים הכחולים היו מחוברים לגבעות הברזל מצפון ולהרים האדומים במזרח שהיוו שרשרת הרים אחת גדולה הידועה בשמות שונים.
ההרים האפורים העתיקים הופרדו מדרום לפער גדול.
במהלך עידני העצים ושינת יבנה, ההרים הכחולים היוו מחסום המהווה גבול ברור בין אריאדור לבלריאנד.
שבעה נהרות זרמו בצידם המערבי, והאדמה שבה זרמו נהרות נקראה אוסיריאנד (בסינדרין: "ארץ שבעת הנהרות".), שלימים נקראה גם לינדון, ולכן ההרים נקראו לפעמים ארד לינדון.
כשהתעוררו הגמדאים משנתם הארוכה בידי אילובטר, חלקם נדד והגיע להרים הכחולים ושקעו בערים שבנו: בלגוסט ונוגרוד ויצרו קשר וברית עם הסינדר תינגול.
חלקו האמצעי של הרכס שקע תחת הגלים במלחמת החרון, ואיפה שהרכס שקע נכנס הים, ויצר לשון ים שבו נקבע מפרץ לון.
באמצע המפרץ, שם פגשה נהר לון את הים, נבנו הנמלים האפורים של מיתלונד, מממלכת העלפים של לינדון.
כאשר הוא נקבע כגבול לינדון, נקראו ארד לוין ארד לינדון.
במהלך העידן השלישי, יערות לינדון, מלבד של יעראפל, היו הגדולים ביותר בארץ התיכונה.
בחלק האחרון של העידן השלישי, הגמדאים שוב יישבו את ההרים הכחולים כאשר תראין השני ובנו ת'ורין ושורדי הגמדאים ממשיסת ארבור עברו מדונלנד והקימו שם יישוב משגשג.
לאחר מלחמת הטבעת ותבוסתו של סאורון, העלפים המשיכו לנסוע מערבה ללינדון דרך מפרץ לון, שם התכוונו בסופו של דבר להפליג בדרך הישרה לארצות הדמדומים של אמן.
בעוד מורגות' נכלא בהיכלי מנדוס, והארץ התיכונה נותרה באור כוכבים, הגמדאים הראשונים הגיעו מערבה אל ההרים הכחולים שגבלו בבלריאנד.
מקורם של הגמדים הללו אינו ברור, אך נראה שהם התפתחו משניים מאבות הגזע שלהם, שנחצבו מתחת להרים על ידי יוצרם: הולא אולה.
משני האבות הללו התפתחו שני שבטים, שכל אחת מהם הקים עיר לתפארת בצד המזרחי של ההרים הכחולים.
בלשון הגמד ערים אלו היו ידועות בשם גבילתול וטומונזהאר, אך ההיסטוריה זוכרת אותן בשמות העלפיים שלהן: בלגוסט ונוגרוד.
מערי ההרים שלהם, גמדאי ההרים הכחולים ירדו לבלראינד כדי לסחור עם העלפים (בעיקר אלו של ממלכת דוריאת).
הם מילאו חלק גדול בהקמת האולמות של תינגול במנגרות, ומאוחר יותר סייעו בחציבת וייסוד נרגותרונד אשר לצד הנרוג.
בנוגרוד בתקופה זו, רב האומן טלכר יצר את הנשק והשריון אשר שמם יתפרסם בהיסטוריה של הארץ התיכונה, כולל נרסיל, החרב שתישבר ותזכה להיאחז מחדש בידו של אראגורן בעתיד.
לאחר חזרתו של מורגות' לארץ התיכונה, הגמדאים באו בברית עם העלפים במלחמות בלריאנד שבאו לאחר מכן.
הם לחמו בנירנת ארנודיאד, שם אזאגאל מבלגוסט הצליח להניס את גלאורונג משדה הקרב, אך הוא עצמו נהרג.
לאחר הנירנת התקררו היחסים בין העלפים לגמדאים: גמדאי נוגרוד הרגו את תינגול וגנבו את הנאוגלמיר, אחרי זמן זה גברו האיבה וחוסר האמון בין שני העמים.
בסוף העידן הראשון, מלחמת החרון גרמה להרס בלריאנד וארצותיה השכנות.
נוגרוד ובלגוסט הושמדו על ידי הים הגולש, ואנשיהם ברחו מזרחה.
רבים הגיעו לקהזד-דום והצטרפו שם לארוכי-הזקן, אך תקופת שגשוגם של גמדאי ההרים הכחולים הגיעה לסיומה.
עם חלוף אלפי השנים, גמדאי קהזד-דום שקיבלו את פני הפליטים מנוגרוד ובלגוסט, גורשו בעצמם מביתם ונדדו רבות בארץ התיכונה.
יותר מששת אלפים שנה לאחר שהמצודות הישנות של הגמדאים אבדו, הגמדאים הנודדים הללו מבני שבט דורין, תחת המלך תראין השני, חזרו לארד לוין.
מקום מושב המלכים שלהם נשאר שם רק במשך דור - בנו של תראין, ת'ורין, החל להתגעגע להר הבודד שבמזרח הרחוק - אך לזמן מה פטישי הגמדאים שוב צלצלו בין ההרים הכחולים, כפי שהיה בימי קדם.
בימי אלו אז, קבוצה קטנה של גמדאים יצאה למסע להשיב את מולדתם שנלקחה מהם.
עם זאת, גמדאי ארד לוין המשיכו לשכון ולשגשג באזור הוא, עד לסוף מלחמת הטבעת וסיומו של העידן השלישי ותחילתו של העידן הרביעי.
נאמר כבר בתחילת ההוביט כי עלפיו של קירדן חרש הספינות חיו בתוך הגאיות והיערות של ההרים הכחולים, ככל הנראה חלקו את הארץ עם הגמדאים.
לעלפים אשר חיו שם התווספו במרוצת השנים הסינדר, העלפים הירוקים ואולי אפילו חלק מהאוורי.
זרם מתיישבי העלפים החדשים זינק לאחר תום העידן הראשון וחי תחת המלך הגבוה גיל גלד בעידן השני.
לאחר נפילת גיל-גלד במצור על ברד דור, הפכו מרגלות ההרים הכחולים לחלק מלינדון בו התגוררו העלפים באופן זמני עד שעזבו לארצות הדמדומים.
ההצתה בכנסיית הלחם והדגים הייתה פיגוע טרור יהודי, שאירע ב-18 ביוני 2015 ובו הוצתה כנסיית הלחם והדגים, כנסייה ששוכנת בעין שבע שבצפון-מערבה של הכנרת ומנציחה את נס הלחם והדגים, אשר לפי הברית החדשה חולל ישו במקום, ובו הזין 5,000 איש בחמש כיכרות לחם ושני דגים.
ב-18 ביוני 2015 הוצת מתחם הכנסייה ועל קירותיו רוססה הכתובת "והאלילים כרות ייכרתון", ציטוט מתוך תפילת עלינו לשבח.
בשלב הראשוני, פעילי "תג מחיר" ניסו להצית את הדלת של בתי ההארחה של הכנסייה (שהותקנה במקום במאה החמישית), לאחר מכן הפעילים הציתו כמה חדרים במבואה של מבנה הכנסייה עצמה, שם נשרפו חפצי אמונות, ספר קודש וציוד.
שני אנשים נפצעו (צליינית בת 19 ועובד המתחם בן 79) במהלך הניסיונות לכבות את השרפה.