tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קולינדה (ברומנית: colinda) היא מנהג רומני עממי מסורתי המתרחש במחצית השנייה של חודש דצמבר ומקורו במנהגים פגניים קודמים לנצרות.
לקראת חג המולד מתארגנות קבוצות של צעירים ומתאמנים בשירת שירי קולינדות.
החבורות יוצאות לחזר על בתי האנשים ולבקש מתת.
החבורות הן בנות שניים עד עשרים חברים, מגיל ילדות ועד מבוגרים.
מקובל שהילדים יוצאים לביצוע קולינדות בשעות היום וככל שהערב מתקרב יוצאות חבורות מבוגרות יותר.
תחילה החבורה מתקרב לדלת, חלון או שער ומבקש רשות להיכנס.
לאחר קבלת הרשות הם נכנסים לבית או לחצר ושרים את שיריהם, שירים המדברים על ההווי החקלאי.
חלק מהחבורות משתמשות בעזרים דוגמת מחרשה או חפץ דמוי מחרשה, איתה מדגימים את עבודת החריש.
אחרים מדמים את עבודת הזריעה ולצורך כך משתמשים בזרעים של דגנים מקובלים.
אם מתקבל המתת, החבורה שרה שירי ברכה לבני הבית ואם לא התקבלה רשות להיכנס ולשיר החבורה שרה לעיתים קללות המכוונות לבני הבית.
המתת המסורתי הוא קולאקים ובייגל, אגוזים, תפוחי עץ, אך ניתנים מיני מזונות ואפילו כסף, לפי יכולתם ומידת נדיבותם של בעלי הבית.
תוכני השירים המושרים בקולינדות מגוונים למדי ומסורתיים, בעיקר סביב העיסוקים החקלאיים וסיפורי דת נוצריים.
התכנים מועברים במסורת עממית מדור לדור ובחלק מהשירים יש ביטויים כל כך ישנים ונדירים, שכבר לא יודעים מה משמעותם.
מקור הקולינדות במנהגים עתיקים של חלוקת מזון ואכילתו בצוותה.
בכל אירופה העתיקה היו מנהגים של חלוקת מזון להמוני הנצרכים, בצורות שונות, בדרך כלל פעם בחודש ומכאן קרבת השם קולינדה לשם היווני של ראש חודש "קלנדאה" (Kalendae).
אזכור ראשון בכתובים, למנהג דמוי קולינדה נמצא אצל פלוטרך, אשר מציין את "שיר הסנונית", במאה השישית לפני הספירה.
בקולינדות וגם בשיר הסנונית החבורות המבקשות מזון ומשקה אינן פונות ברוח שפלה, אלא בתביעה קולנית.
פלוטרך מציין שבמגארה נהגו חבורות הצעירים היוצאים עם "שיר הסנונית" להתנפל על בתי העשירים ולצוות על בעלי הבתים לאכיל אותם ולשרתם.
בטקסט של שיר הסנונית הייתה הפנייה הבאה: "הב לנו מביתך העשיר פירות ופשטידות, הב גם גביע יין וטנא גבינות.
הסנונית לא מסרבת אפילו ללחם מחומם.
אם תיתן לנו, נלך, אך אם לא, לא ניתן לך מנוח, ניקח לך את הדלת וגם את אשתך שמאחורי הדלת.
פתח הדלת, פתח לסנונית, כי אנו לא ישישים, אלא בחורים צעירים." סגנון דומה יש גם בקולינדות, בהן חוזר הפזמון תובעני: "תתנו לנו או לא תתנו?"
ב-6 בדצמבר 2013 שודרה בתחנת טלוויזיה רומנית, בקלוז', קולינדה בעלת תוכן אנטישמי מובהק.
בעקבות השערורייה התפטר מתפקידו המנהל שבחר את הקולינדה, התחנה נקנסה והתנצלה בפני הקהילה היהודית.
קולינדה גרבר-קיטרוביץ' (בקרואטית: Kolinda Grabar-Kitarović; נולדה ב-29 באפריל 1968) היא פוליטיקאית ודיפלומטית קרואטית, כיהנה כנשיאת קרואטיה מ-19 בפברואר 2015 ועד 18 בפברואר 2020. גרבר-קיטרוביץ' כיהנה כשרת החוץ בממשלת קרואטיה, כשגרירת קרואטיה בארצות הברית וכעוזרת מזכ"ל נאט"ו.
גרבר-קיטרוביץ' נולדה בעיר רייקה ובנעוריה התגוררה בארצות הברית.
ב-1992 החלה את הקריירה שלה בשירות הציבורי כשמונתה ליועצת במחלקה לשיתוף פעולה בינלאומי במשרד המדע והטכנולוגיה, שנה לאחר מכן עברה למשרד החוץ, ב-1995 מונתה לראש תחום צפון אמריקה במשרד וב-1997 מונתה לקונסול דיפלומטי בקנדה.
ב-2003 נבחרה לפרלמנט הקרואטי מטעם מפלגת HDC, היא מונתה לשרה לענייני האיחוד האירופי ועסקה בצירופה של קרואטיה לאיחוד.
בפברואר 2005 מונתה לשרת החוץ וכיהנה בתפקיד עד ינואר 2008. בתפקידה הבא מונתה לשגרירת קרואטיה בארצות הברית.
ביולי 2011 מונתה לעוזרת לענייני הסברה של מזכ"ל נאט"ו.
היא חברה בקבוצה האירופאית של ועד השלישייה.
בדצמבר 2014 התמודדה בבחירות לנשיאות קרואטיה, היא זכתה ב-37.22% מקולות הבוחרים לעומת 38.46% לנשיא המכהן איוו יוסיפוביץ'.
בסיבוב הבחירות השני שהתקיים בינואר 2015 זכתה במעט יותר מ-50% מקולות המצביעים, גברה על יוסיפוביץ' ונבחרה לנשיאות.
היא נכנסה לתפקידה ב-19 בפברואר 2015, והייתה בכך לאישה הראשונה המכהנת בתפקיד זה.
בנאום ההשבעה שלה ציינה ערכים של אחדות לאומית, פטריוטיות וקידמה.
גרבר-קיטרוביץ' זכתה לתשומת לב תקשורתית מיוחדת בעקבות מונדיאל 2018, בו צולמה מעודדת את נבחרתה בעודה לבושה בחולצה עם דגל קרואטיה וכן בשל העובדה שטסה אל משחקי הנבחרת במחלקת תיירים.
גרבר-קיטרוביץ' בעלת תואר ראשון בספרות אנגלית וספרדית מאוניברסיטת זאגרב ב-1992 ותואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת זאגרב.
זכתה למלגת פולברייט ללימודים באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, מלגת לימודים באוניברסיטת הרווארד ושימשה עמיתה אורחת באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
נשיאת קרואטיה, קולינדה גרבר-קיטרוביץ', מקבלת את נשיא המדינה ראובן ריבלין בביקורו הממלכתי בקרואטיה, יולי 2018
קולם וילקינסון , הידוע גם כקולם סי-טי וילקינסון, הוא טנור אירי, המפורסם ביותר בגין היותו שחקן התיאטרון המקורי שגילם את דמותו של ז'אן ולז'אן במחזמר "עלובי החיים" (הן בווסט אנד והן בברודוויי); כמו כן גילם את דמותו של הפנטום במחזמר "פנטום האופרה", בהפקה שעלתה בהמפשייר ובהפקה הקנדית המקורית.
ביצועיו של השירים "The Music of the Night" (מתוך "פנטום האופרה") ו-"Bring Him Home" (מתוך "עלובי החיים") זוכים לשבחים ברחבי העולם; מעריציו "מתעקשים שהוא יבצע אותם ...
קולם נולד בדבלין, בשנת 1944, בחדר שבקומה התחתונה של בית הוריו, אחד מתוך עשרה ילדים.
לדבריו, בבית הוריו היו בדרך כלל קולות של שירה וכלי נגינה.
שני הוריו היו מוזיקאים מיומנים.
אמו, ילידת מחוז מאיו, הייתה זמרת שלקחה חלק בתיאטרון חובבים, בעוד שהבנג'ו והמנדולינה היה חלק בלתי נפרד של הרפרטואר הנרחב של אביו.
קולם עבד עם אביו, שהיה קבלן אספלט, ושיחק בלהקות במשרה חלקית.
בגיל 16 הוא נסע לסיור בארצות הברית, וזמן קצר לאחר מכן עזב את העסק המשפחתי כדי להפוך למוזיקאי מקצועי במשרה מלאה.
לאחר שהופיע בכמה להקות איריות, ביניהן The Action, וילקינסון לוהק בשנת 1972 לגלם את דמותו של יהודה איש קריות בהפקה של המחזמר "ישו כוכב עליון" מאת אנדרו לויד ובר שעלתה בדבלין.
מאוחר יותר, הוא שב לגלם תפקיד זה גם בלונדון וגם בסיבוב הופעות של המחזמר בבריטניה.
בשנת 1976, וילקינסון גילם את דמותו של צ'ה בהקלטת אלבום הקונספט Evita.
כאשר המחזמר הועלה לראשונה בלונדון, וילקינסון בחר שלא לגשת לאודישנים, ובמקום זאת השיק קריירת סולו כזמר וככותב שירים.
כמו כן, וילקינסון גילם את דמותו של ד"ר ג'קיל, בהקלטת אלבום הקונספט של המחזמר "ג'קיל והייד", המבוסס על הנובלה "המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד".
בשנת 1977, וילקינסון הוציא את אלבום אפונימי משלו, במדינת הולדתו אירלנד, שם הוא התפרסם תחת השם "סי.
האלבום היה מקום ראשון במשך שמונה שבועות במצעד המכירות האירי.
אחרי אלבום הסולו המצליח שלו, וילקינסון התחיל להתכונן באופן פעיל להופעות בתחרויות זמר.
הדבר הוביל אותו לייצג את אירלנד בתחרות הזמר של האירוויזיון בשנת 1978 עם השיר "Born to Sing", איתו הגיע למקום החמישי.
וילקינסון כיכב במחזמר "Voices", המבוסס על סיפור חייה של ז'אן ד'ארק, שעלה לבמה בדבלין בשנת 1984. את המילים והמוזיקה של המופע חיבר מלחין מהעיירה דרי, בשם טומי "טי.
בזמנו, השיר "Child of Destiny" היה הסינגל היחיד שיצא מאותו מחזמר, ושיר זה זמין ב-iTunes.
בשנת 1985, וילקינסון שב לשתף פעולה עם אנדרו לויד ובר, והיה לשחקן הראשון אי פעם שגילם את דמותו של הפנטום במחזמר "פנטום האופרה", בהפקה שעלתה בפסטיבל מחזות-זמר בהמפשייר.
כאשר המחזמר עבר להופיע בווסט אנד, תפקיד הפנטום הוצע לווילקינסון, אך הוא דחה את ההצעה לטובת התפקיד של ז'אן ולז'אן במחזמר "עלובי החיים".
ההפקה הלונדונית של "עלובי החיים" עלתה באוקטובר 1985; במרץ 1987 עלתה הפקה גם בברודוויי.
במקור, התאחדות השחקנים האמריקאים סירבה לאפשר לווילקינסון לשחק את התפקיד של ז'אן ולז'אן בניו יורק, בשל המדיניות האוסרת על שכירת שחקנים שאינם אמריקאים, אלא אם כן השחקן הוא כוכב בינלאומי.
בשלב זה, המפיק קמרון מקינטוש סירב להעלות את המחזה, אלא אם כן וילקינסון יגלם את ולז'אן, ואיגוד השחקנים חזר בו.
וילקינסון לוהק לתפקיד הראשי, ועל ביצועיו זכה בפרסי Helen Hayes, Outer Critics Circle, ו-Theatre World.
כמו כן, היה מועמד לפרסי טוני ו-Drama Desk.
בשנת 1989, ווילקינסון עבר עם משפחתו לגור בטורונטו, אונטריו, קנדה, כאשר הוצע לו התפקיד ראשי בהפקה הקנדית המקורית של "פנטום האופרה" בתיאטרון Pantages.
מאז הוא חי בטורונטו, והפך לאזרח קנדי בתחילת שנות ה-2000.
כמה שנים מאוחר יותר, וילקינסון גילם את דמותו של ז'אן ולז'אן שוב, הפעם בטורונטו, ב-Princess of Wales Theatre.
בשנת 1995, וילקינסון גילם את ז'אן ולז'אן בקונצרט לציון יום השנה ה-10 של המחזמר "עלובי החיים" שהתקיים באלברט הול.
בחודשים אוקטובר-נובמבר 2007, וילקינסון השתתף בסיבוב הופעות ברחבי קנדה, בשם Broadway and Beyond, יחד עם סוזן גילמור וגרטה בוסטון.
ב-12 באפריל 2009 החלו שידורי העונה השלישית של המיני-סדרה "שושלת טיודור" בערוץ Showtime, בה השתתף וילקינסון ושיחק את תפקידו של הלורד דארסי.
וילקינסון השתתף בחגיגות יום ההולדת של הסנטור האמריקאי טד קנדי במרכז קנדי שבוושינגטון הבירה, ב-8 במרץ 2009. גולת הכותרת של הערב הייתה כאשר נשיא ארצות הברית ברק אובמה עלה לבמה וביחד עם כל השחקנים הם שרו "יום הולדת שמח" לטד קנדי.
לאחר מותו של קנדי ממחלת הסרטן ב-25 באוגוסט 2009, ווילקינסון התבקש להופיע בטקס אזכרה, שנערך ב-28 באוגוסט בספרייה הנשיאותית על שם ג'ון פיצג'רלד קנדי, בערב שלפני הלווייתו של הסנטור.
ב-24 במאי 2009 וילקינסון השתתף באירוע National Memorial Day Concert שהתקיים בבניין הקפיטול שבוושינגטון, מול קהל גדול.
המופע הוקרן בשידור חי בכל רחבי ארצות הברית, באמצעות ערוץ הטלוויזיה הציבורי PBS.
האלבום כולל את כל השירים שביצע וילקינסון במהלך סיבוב ההופעות שלו בקנדה במהלך 2007. אלבום הסולו הקודם שלו שוחרר בשנת 2002, "Some of My Best Friends Are Songs" שמו.
אלבום זה כולל גרסת כיסוי לשיר של קט סטיבנס "Father and Son", אשר מבוצע כדואט על ידי וילקינסון ובנו אהרון.
האלבום הוא תערובת אקלקטית של שירי מחזמר, שירים המועדפים על וילקינסון באופן אישי, וכמה שירים מהפקות הבמה שלו.
תמיכתו בערוץ PBS, והופעתו בקונצרט לציון 10 שנים למחזמר "עלובי החיים", הביאו אותו לקחת חלק בתוכנית טלוויזיה מיוחדת באורך של שעה, בה הוא ביצע מספר שירים, בהם "Gethsemane" מתוך "ישו כוכב עליון".
השידור הטלוויזיוני שלו, בשם "Stage Heroes: Colm Wilkinson", הוביל לביקורות חיוביות מצד המבקרים, ולאהדת מעריצים רבה, שבמסגרתה נוסף שמו לרשימת "חמשת הזמרים הגדולים ביותר אי פעם" של המגזין רולינג סטון.
ב-3 באוקטובר 2010, וילקינסון היה אורח מיוחד בקונצרט לציון 25 שנה למחזמר "עלובי החיים", שהתקיים באצטדיון "O2", לצד רוב חברי הצוות של ההפקה המקורית.
בהדרן של המופע, וילקינסון ביצע את השיר "Bring Him Home" כחלק מ-"רביעיית ולז'אן" - לצידם של אלפי בואה, ג'ון אוון-ג'ונס וסיימון באומן (כל אחד מהם שיחק בעבר התפקיד של ז'אן ולז'אן בהפקות שונות של "עלובי החיים" לאורך השנים).
ביצוע זה הוקלט ושוחרר בבריטניה כסינגל; הרביעייה ביצעה שוב את השיר, בשידור חי מלונדון, במהלך מופע Royal Variety Performance המלכותי שהתקיים ב-16 בדצמבר 2010.
שנה לאחר מכן, באוקטובר 2011, הוא הופיע באלברט הול בקונצרט לציון 25 שנה למחזמר "פנטום האופרה", לצידם של שחקנים נוספים שגילמו בעבר את תפקיד הפנטום.
וילקינסון הוא אחד ממייסדי התיאטרון Theatre 20, תיאטרון מוזיקלי בטורונטו שנוצר על ידי אמנים בשנת 2009, בו אף הופיע בסדרת קונצרטים בשנת 2011. בין המייסדים הנוספים של התיאטרון: סוזן גילמור, לואיז פיטר, מא-אן דיוניסיו, תמרה ברנייר אוונס ואדם ברזיאר.
באוגוסט 2011, וילקינסון ביצע שני קונצרטים של שיריו בטורונטו, קנדה.
וילקינסון גילם את דמותו של הבישוף בעיבוד הקולנועי משנת 2012 של "עלובי החיים".
בסרט זה, יו ג'קמן שיחק את ז'אן ולז'אן.
קולם ממשיך בסיבוב הופעות, במסגרתו הוא מבצע שירים מאלבומו Broadway and Beyond, the Concert Songs.
בשנת 1970, קולם התחתן עם דירדר, שאותה הוא מתאר כמקור קבוע וחיוני לתמיכה במשך ארבעת העשורים האחרונים.
הם התחילו את החיים שלהם כזוג נשוי בשנת 1970, בעיירת החוף ריי הסמוכה לדבלין, וגילדו יחד ארבעה ילדים - אהרון, ג'ודית, שרה, וסיימון.
יש להם בית באירלנד, אף על פי שכיום הם מעבירים את רוב זמנם בקנדה.
המשפחה עברה לטורונטו בשנת 1989, כאשר קולם החל להופיע שם בתיאטרון, כשהוא מגלם את הדמות הראשית של "פנטום האופרה"; קולם היה לשחקן הראשון שמבצע את התפקיד הזה בהפקה קנדית, והוא המשיך לקחת חלק בהפקה זו במשך 4 שנים וחצי.
כיום, ביתו ג'ודית היא אוצרת, ילדיו סיימון ושרה הם מעצבים גרפיים ובנו אהרון הוא זמר / כותב שירים.
בתחילת הקריירה המוזיקלית שלו, וילקינסון התעקש שאשתו וילדיו יתלוו אליו לסיבובי הופעות, על מנת להימנע מפרידות.
וילקינסון נבחר לאחד מחמשת הזמרים הגדולים ביותר אי פעם, בסקר קוראי המגזין "רולינג סטון", ויצוין שהוא מצליח לשמור על קול שירה חזק גם במהלך שנות ה-60 לחייו.
הוא מייחס את אריכות ימיו להימנעות מקפה, אלכוהול, סיגריות, ומוצרי חלב, וכן שמירה על תזונה, פעילות גופנית ושינה.
כמו כן, הוא ציין שהוא מקפיד לשוחח בקול חלש, על מנת שלא לאמץ יותר מדי את קולו.
קוּליקִיב (נקראת גם קוּלִיקוֹב, באוקראינית: Куликів; בפולנית: Kulików, ביידיש: קוליקאוו) היא עיירה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
לקוליקיב הוענקו זכויות עיר בשנת 1431, ועד אז נקראה בשם בושץ'.
מהמחצית השנייה של המאה ה-17 היה היישוב בבעלות משפחתו של המלך יאן סובייסקי, ולאחר מכן היה בבעלות משפחת רדזיביל.
במאות ה-17 וה-18 נודע היישוב בשל תעשיית האריגה שבו.
בתחילת המאה ה-20 נודעה העיירה בשל הלחם המיוחד שנאפה בה, אשר שווק בלבוב.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא משנת 1544, אך יישוב זה נקטע במהלך פרעות ת"ח ות"ט.
במחצית השנייה של המאה ה-17 שוקמה הקהילה בעיירה, ונבנה בה בית כנסת.
בדיחה אידית מפורסמת הייתה נפוצה לגבי היהודים המתווכחים על חשיבות קהילתם או מנהיגם, והביטוי לנושא של מה בכך היה: "ער קלערט צי קוליקאווער בייגל, זענען גרוסער פון די לעמבערגער" (הוא בודק אם הבייגל של קוליקוב נראה גדול יותר מזה של למברג-לבוב).
הביטוי גם מזלזל בייחוד שהחשיבו סוחרי הלחם המיוחד של קוליקוב שרובם היו יהודים.
רבנים מפורסמים כיהנו בקהילה זו וביניהם הרב שלמה קלוגר והרב נתן הלוי רוזנפלד מחבר סדרות הספרים 'אמרי בינה' (על שם אשתו).
בעת פרעות תרפ"ט בארץ ישראל, נאמו בבית הכנסת והספידו את ההרוגים רבה הראשי של העיירה, הרב נתן רוזנפלד, נכדו של מחבר 'אמרי בינה', וכן נציג הציונים בעיירה וראש הקהילה עוה"ד הד"ר גרוסבארד.
הרב רוזנפלד היה רבה האחרון של העיירה ונספה יחד עם משפחתו וקהילתו בשואה.
ד"ר גרוסבארד שרד את השואה ולאחריה מסר עדות על קורות יהודיה ליד ושם.
העיירה שימשה כמקום האספה של ועד ארבע ארצות עבור מנהיגי יהודי רייסן (רוסיה האדומה) (ובירתה לבוב).
באסיפות אלו היו שלושה נציגים ליהודי העיר ברוד, ונציג אחד לכל אחת מהעיירות הבאות: רוהטין, בוצ'אץ', סטרי, בורו-הודצני וזלוטשוב.
המשכיל, שמשון בלוך נולד, למד וחי בעיירה זו, בתקופות בהן היה בקשר עם נחמן קרוכמל.
בשנים אלו חי בעיירה בעוני רב ובדוחק ותיאר את קשייו.
במהלך המאה ה-19 גדלה האוכלוסייה היהודית בעיירה, וזו הגיעה בתחילת המאה ה-20 ל-1,211 איש.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-600 יהודים, קרוב לרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית.
ביום ראשון ד' בתמוז תש"א ה-29 ביוני 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, וב-1 ביולי 1941 ו' בתמוז תש"א, תקפו שוטרים אוקראינים בליווי הצבא הגרמני את יהודי העיירה, וביצעו בהם מעשי התעללות ושוד.
כ-100 שוטרים גרמנים שהגיעו כעבור מספר ימים לעיירה לשם חופשה, ביצעו גם הם מעשי התעללות, רצח ושוד בקרב יהודיה, ובהמשך, הוטל על הקהילה לשלם סכום כופר גבוה לשלטונות.
בד בבד, יודנרט אשר מונה בעיירה נצטווה לספק לגרמנים עובדי כפייה יהודים, שחלקם הוחזקו בתנאי רעב ועינויים בשני מחנות עבודה, בכפרים הסמוכים ויסנבורג וצ'ורטקוב, תוך רצח רבים מהם.
בחורף 1941–1942 מתו רבים מיהודי העיירה ברעב.
בשל סמיכות העיירה למסילת הברזל, הגיעו אליה לא אחת יהודים שהצליחו להימלט מקרונות הרכבת העמוסים שעשו דרכם למחנה ההשמדה בלז'ץ מרחבי גליציה.
ב-25 נובמבר 1942 שולחו כל עובדי הכפייה היהודים מהעיירה בעגלות ללבוב, וממנה הועברו לבלז'ץ.
יתר יהודי העיירה גורשו ב-כ' וכ"א בכסליו תש"ג, ה-29 וה-30 בנובמבר 1942 לגטו ז'ולקייב (זולקווא).
במהלך השנה שלאחר מכן סבלו תושבי הגיטו מתנאי הרעב וממגפה שבשיאה המיתה כ-20 איש ביום.
כשנה לאחר הגעתם, ביום חמישי י"ח באדר ב' תש"ג (ארבעה ימים לאחר חג הפורים), 25 במרץ 1943, הובלו כל יושבי גטו זה למעט 100 יהודים שהושארו לעבודות דחק, אל היער הסמוך ושם נורו לתוך בורות הריגה שהוכנו לכך מראש.
מיהודי העיירה שרדו את השואה בודדים בלבד.
לאחר השואה ובשנות השלטון הסובייטי, נבנו בתים על בית הקברות היהודי במקום והמצבות נשדדו.
בית הכנסת המרכזי נותר על כנו, הפך לבית פרטי, ותועד בידי מספר קבוצות, ביניהם תלמידי בצלאל.
שם המשפחה קוליקוב, ילידי עיירה זו או יוצאיה נפוץ בקרב יהודים בולטים וביניהם
מפקד הפרטיזנים היהודי, ולאחר מכן בצבא ברית המועצות איגור קוליקוב
ההיסטוריון סרגיי קוליקוב חוקר קורות גריגורי רספוטין.
קוליקיים (שם מדעי: Coccyzinae) היא תת-משפחה של עופות ממשפחת הקוקייתיים, החיה רק ביבשת אמריקה מקנדה עד ארגנטינה.
לעופות אלה מקור צהוב או שחור בולט ועיניים אדומות.
צבעם בהיר בעיקרו וכנפיהם אפורות.
הקוקיות ניזונות בעיקר מחרקים שהן מוצאות בין העצים.
למרות מנהג בני המשפחה, רק מין אחד Coccyzus erythropthalmus, נוהג להיטפל לעופות אחרות.
השאר מקננות בין העצים ומטילות שבע ביצים, למרות שהסוג Saurothura מטיל רק שתי ביצים.
הרגלי הסוג Piaya אינם ידועים.
חיות בעיקר ביערות ובאזורים ממוזגים אך גם באזור הטרופי.
סוג Coccyzus - בו 13 מינים
סוג Piaya - בו 2 מינים
סוג Saurothera - בו 4 מינים
קולין ג'יימס קילריין (נולד ב-20 בספטמבר 1958) הוא קצין בדימוס בדרגת תת-אדמירל בצי ארצות הברית.
בתפקידו האחרון שירת כעוזר יושב ראש המטות המשולבים.
הוא בוגר תואר ראשון מאוניברסיטת ליהיי בפנסילבניה, במהלך לימודיו היה חבר בנבחרת ההיאבקות של האוניברסיטה, שלוש פעמים נבחר לאול-אמריקן, זכה ארבע פעמים באליפות התאחדות ההיאבקות של האזור המזרחי ושלוש פעמים סיים במקום השלישי בטורניר ה-NCAA.
ב-2014 נבחר להיכל התהילה הלאומי של ההיאבקות.
הוא בעל תואר שני באסטרטגיית משאבים לאומיים וניהול מהאוניברסיטה לביטחון לאומי.
ב-1985 התגייס לצי ארצות הברית והשלים קורס חבלה ימית והכשרה כלוחם ביחידת אריות הים.
שירת כלוחם בצוות אריות הים 3, נטל חלק בתוכנית החלפת קצינים ושירת ביחידת הקומנדו הימית של הצי הגרמני.
שירת בצוות אריות הים 6, שימש סגן מפקד יחידת הלוחמה המיוחדת השנייה, פיקד על יחידת הלוחמה המיוחדת הרביעית בפוארטו ריקו, פיקד על צוות אריות הים 4 ועל קבוצת הלוחמה המיוחדת השנייה של פיקוד הלוחמה המיוחדת של הצי.
כמו כן שימש יועץ למבצעים מיוחדים על נושאת המטוסים "דוויט אייזנהאור".
תפקידי מטה שלו כללו בין השאר קצין מבצעים במפקדת המבצעים המיוחדים של פיקוד דרום בפנמה, שימש קצין מבצעים במרכז ללוחמה בטרור של מחלקת המדינה, שימש סגן מפקד כוח הסיור בפיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים.
ב-2011 קודם לדרגת אדמירל משנה ושירת כראש מחלקת אסטרטגיה ומדיניות במשרד ללוחמה בטרור של המועצה לביטחון לאומי.
ב-2012 מונה לנספח צבאי בשגרירות ארצות הברית במקסיקו וב-2013 מונה לעוזר מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים.
ב-2014 מונה למפקד המבצעים המיוחדים של פיקוד האוקיינוס השקט.
ביולי 2016 קודם לדרגת תת-אדמירל ומונה למפקד מפקדת המבצעים המיוחדים של נאט"ו.
בנובמבר 2019 מונה למנהל הפעולות הצבאיות בארגון ה-CIA.
בנובמבר 2021 מונה לעוזר יושב ראש המטות המשולבים.
קילריין נשוי לסוזן קילריין, טייסת בצי ואסטרונאוטית בנאס"א והם הורים לארבעה.
קוליפורם צואתי הוא חיידק אל-אווירני פקולטטיבי, בצורת מוט, גראם שלילי, שאינו חיידק יוצר נבגים.
מקורם של חיידקי הקוליפורמים בדרך כלל במעי של בעלי חיים בעלי דם חם.
חיידקי קוליפורם צואתי מסוגלים להתפתח בנוכחות מלחי מרה או חומרי משטח דומים, הם אוקסידאז שליליים, מייצרי חומצה וגז מלקטוז תוך 48 שעות, בטמפרטורה של 0.5 ± 44 מעלות צלזיוס.
לאחרונה התקבל המונח "קוליפורם עמיד לחום" ("thermotolerant coliform") ביחס ל"קוליפורם צואתי" כנכון יותר.
חיידקי הקוליפורמים כוללים סוגי חיידקים שמקורם בצואה (למשל Escherichia), כמו גם סוגי חיידקים ממקור לא צואתי, למשל אנטרובקטר (Enterobacter), Klebsiella וציטרובקטר (Citrobacter).
בדיקת קוליפורם צואתי במים נועדה לשמש כאינדיקטור לזיהום צואתי במים; באופן ספציפי יותר האי-קולי (E.
coli), הוא המיקרואורגניזם האינדיקטורי המועדף למציאותם של חיידקים פתוגנים אחרים שעלולים להיות נוכחים בצואה.
הנוכחות של חיידקי קוליפורם צואתי בתוך מים אינה מהווה סיכון בהכרח.
כמו כן אינה מצביעה בהכרח על נוכחות צואה במים.
חיידקים צואתיים כאינדיקטורים לאיכות המים
באופן כללי, רמות גבוהות של חיידקי קוליפורם צואתי מספקים התרעה על כשל בטיפול במים, הפרעה כלשהי במערכת הספקת המים, וזיהום אפשרי של המים בפתוגנים.
כאשר רמות החיידק גבוהות מהרגיל ייתכן סיכון מוגבר להידבקות במחלות מעיים ודלקת הקיבה והמעי.
בדיקת חיידקים זו נחשבת כזולה, זמינה, אמינה ומהירה (יום הדגרה – אינקובציה אחד), ביחס לבדיקות חיידקים רלוונטיות אחרות.
מקורות פוטנציאליים של חיידקים במים
נוכחותם של חיידקי קוליפורם צואתי בסביבה המיימית עשויה להצביע על כך שהמים זוהמו בחומר ממקור צואתי שמגיע מבני אדם או מבעלי חיים.
חיידקי הקוליפורמים הצואתי יכולים לחדור לנהרות בדרך ישירה מהפרשות של יונקים, זוחלים ועופות, וכן כתוצאה משיטפונות ומי נגר מסופות גשמים באזורי חקלאות, והצפות של ביוב ושפכים.
עם זאת, נוכחותם עשויה להיות גם תוצאה של חומר צמחי, עיסות נייר ממפעלי נייר או מפעלי קולחים.
כשל במערכות ביוב ביתיות עלול לאפשר לחיידקי קוליפורם ופתוגנים חמורים יותר לזהם את הקולחים ולזרום לתוך נחלים, להגיע למי תהום, לאקוויפרים, לתעלות ניקוז בקרבת פני מים עיליים.
תעלות ביוב הקשורות לתעלות או צינורות ניקוז יכולות גם לאפשר את זרימת הביוב האנושי אל פני מים עיליים.
כמו כן קרבתם של רשתות ביוב או מי קולחים בסמוך לקויי מי שתייה או מי השקיה חקלאיים עלולה לגרום לזיהום מי השתייה או הגידולים החקלאיים ממקור הביוב או ממי הקולחים במקרה של תקלה, פריצה, פיצוץ, או כשל שנובע התיישנות חומרי הצנרת.
חיות מחמד, בעיקר כלבים וחתולים, עלולים לתרום לזיהום צואתי של פני המים.
זרימות מים מכבישים, חניונים, חצרות עלולים לגרוף ולהסיע שיירים של הפרשות ופסולת בעלי חיים בזרמים דרך ניקוזים.
עופות יכולים להיות מקור משמעותי לחיידקי הקוליפורמים הצואתי.
ברבורים, אווזים, שחפים, ושאר עופות מים יכולים לגרום לספירות חיידקים גבוהות, במיוחד במקווי מים, אגמים, בריכות, מעיינות ונהרות.
בעיות הנובעות מזיהום צואתי של מים
כמויות גדולות של חיידקי הקוליפורמים הצואתי במים לא נחשבים בדרך כלל כמזיקים כשלעצמם, אלא שהדבר עשוי להצביע על סיכון גבוה יותר של נוכחות פתוגנים מסוכנים במים.
מספר פתוגנים שמצויים במים מופיעים במקביל לנוכחות קוליפורם צואתי, כמו דלקות אוזניים, דיזנטריה, טיפואיד, דלקות הקיבה והמעיים חיידקיות ונגיפיות ודלקת הכבד נגיפית A.
חומר אורגני לא מטופל המכיל קוליפורם צואתי עלול להיות מזיק לסביבה.
פירוק אירובי (ריקבון) של חומר זה עלול להפחית את רמות החמצן המומס אם שוחרר לתוך נהרות או מקווי מים.
דבר זה עלול לגרור הפחתה ברמת חמצן המומס, המספיקה לקטול דגים ושאר בעלי חיים.
צמצום בכמות הקוליפורם הצואתי ושאר חיידקים בשפכים עשויה לדרוש את השימוש בכלור או חומרי חיטוי כימיים אחרים, או טיפול בקרינה אולטרה סגולה (UV) לחיטוי.
חומרים כאלה יכולים לקטול את הקוליפורם הצואתי, וחיידקים פתוגניים אחרים.
מאידך הם מסוגלים באותה מידה גם לקטול פאונה של חיידקים חיוניים המשמשים לאיזון ראוי של הסביבה המימית ולסכן בכך את הישרדותם של מינים התלויים בחיידקים אלו.
רמות גבוהות יותר של קוליפורם צואתי דורשות רמות גבוהות של כלור, המאיימות על אורגניזמים מימיים כאלה.
בדרך כלל ניתן לעכב התפתחותם של חיידקי קוליפורם צואתי, כמו גם חיידקים אחרים, על ידי הרתחת המים, טיפול עם כלור, או חיטוי בהקרנת UV.
אמצעי גהות כמו שטיפה יסודיות עם סבון לאחר מגע עם מים מזוהמים יכולים גם הם לסייע במניעת זיהומים.
בעת ביצוע בדיקה מעבדתית של קוליפורם צואתי, יש תמיד להשתמש בכפפות.
גופים מוניציפליים כמו עיריות, מועצות מקומיות או מועצות אזוריות ישמרו על אספקת מים ציבורית ברמה של איכות ותברואה ראויים לצורכי שתייה וחקלאות על ידי ניטור רציף של המים וטיפול במים המכילים קוליפורם צואתי.
למידע נוסף: ראו טיהור מים.
איכות המים היא נושא חשוב ביותר במסגרת בריאות הציבור – בריאות הסביבה בישראל.
על מנת להגן על בריאות הציבור קיים ניטור מתמשך של חיידקי קוליפורם צואתי, כאינדיקטור לחיידקים פתוגניים המופיעים במים מזוהמים.
משרד הבריאות אחראי על הבטחת איכות מי השתייה, כך שהציבור יקבל מים בטוחים לשתייה באמצעות פיקוח הנדסי תברואי על מקורות המים, מתקני הטיפול במים ומערכות האספקה של ספקי המים השונים.
התקנים הקיימים להבטחת האיכות התברואית של מי שתייה, מתעדכנים כל הזמן, עם התפתחות המחקר והידע לגבי ההשפעות הבריאותיות של המרכיבים השונים הנמצאים במי השתייה.
מרבית התקנים המוסדרים על ידי תקנות איכות מי השתייה השתנו במשך הזמן בכל מדינות העולם, כתוצאה מגילוי שיטות מדידה מדויקות יותר, וגילוי השפעות בריאותיות שלא היו ידועות קודם לכן.
בדיקת הקוליפורם הצואתי נערכת כדי להעריך את נוכחותו של זיהום ממקור צואתי.
הבדיקות העיקריות שנערכות על פי תקנות בריאות העם – איכותם התברואית של מי שתייה הן בדיקות מי שתייה במסגרת הפיקוח על מי השתייה שבאחריות המחלקה לבריאות הסביבה של שירותי בריאות הציבור במשרד הבריאות וכן של לשכות הבריאות המחוזיות והנפתיות בשיתוף פעולה עם הגורמים המוניציפליים ותאגידי המים בכל שטח מדינת ישראל.
התקנות והתקנים של מי השתייה בישראל תואמים ברובם לתקנים המחמירים של האיחוד האירופי, של הסוכנות האמריקאית להגנת הסביבה (USEPA) וכן של הנחיות ארגון הבריאות העולמי (WHO).
בדיקת קוליפורם צואתי מבוצעת במדינת ישראל כבדיקה שגרתית לניטור איכותם התברואית של סוגי מים שונים.
המים הנבדקים הם מי שתייה, מי קולחים, מי בריכות שחייה ומי נופש, מי בריכות זרמים, מי מקוואות טהרה, מי מעיינות, מי אגמים ומאגרי מים, מי חופים ומי ים.
בדיקה זו היא אחת מתוך תשע בדיקות של חיידקים הקשורים לאיכות המים: קוליפורמים, קוליפורם צואתי, אי.
קולי, סטרפטוקוקוס צואתי, ספירת חיידקים כללית, פסוידומונס אירוגינוזה, סטפילוקוקוס אאוראוס, אנטרוקוקוס צואתי וליגיונלה.
הבדיקות האנליטיות לגילוי וזיהוי החיידקים נעשות במעבדות בריאות הציבור, או במעבדות בריאות סביבה אחרות שקבלו הכרה ממשרד הבריאות.
הבדיקות נערכות לפי תקן בין-לאומי בתנאי גידול מתאימים, מתרבים מרבית החיידקים במהירות.
תנאי צמיחה מועדפים הם תנאי חושך, חום, לחות וקרקעי מזון מתאימים.
כאשר הם צומחים על קרקע מזון מוצקה, חלק מן החיידקים נוטים ליצור מושבות שניתן להבחין בהם בעין בלתי מזוינת, כאשר המושבות גדלו מספיק.
בדרך כלל מעידה מושבה אחת על הימצאותו של חיידק אחד בדגימה המקורית.
על ידי ספירת המושבות ניתן לקבל מושג על כמות החיידקים במקור.
השיטה הנבחרת לבדיקת קוליפורם צואתי במים היא שיטת הסינון על ממברנה (Membrane filtration).
דגימות הבדיקה מועברות דרך מסנן (פילטר) נייר בגודל נקבובית מסוים (בדרך כלל 0.45 מיקרון [מיליונית המטר]).
המים חודרים דרך המסנן לתוך מכל (בדרך כלל עם ואקום) ומיקרואורגניזמים הנוכח במים נישאר על פני השטח של נייר הסינון.
המסנן ממוקם על צלחת פטרי סטרילית המכילה מצע אגר עם רכיבי מזון סלקטיביים, שמעודדים את קצב הצמיחה של המיקוראורגניזמים הרצוי, בעוד מיקרואורגניזמים שאינם רצויים מעוכבים.
כל חיידק מתפתח למושבה נפרדת, אשר ניתן לספור ולייחס ישירות לכמות החיידקים בדגימה המקורית, וכך ניתן לכמת את כמות החיידקים במים.
דגימה טיפוסית של מים מכילה 100 מ"ל, המטרה הסופית הרצויה היא צפיפות של מושבות בטווח של 20 עד 60 מושבות לכל מסנן.
לפיכך במקורות מזוהמים של מים ייתכן שנידרש מיהול כדי להשיג "מספר מושבות שניתן לספור." המסנן ממוקם על צלחת הפטרי המכילה אגר M-FC המודגרת למשך 24 שעות ב-44.5 מעלות צלזיוס.
בטמפרטורה חמה זו מעוכבת צמיחתם של החיידקים שאינם חיידקי קוליפורם צואתי.
כאשר מושבות הקוליפורם הצואתי גדלות הן מייצרות חומצה (באמצעות התססת לקטוז) המגיבה עם צבע אנילין באגר והמעניק למושבות את צבעם הכחול.
שיטות חדשות יותר לגילוי קוליפורמים מבוססים על סובסטרטים של אנזים ספציפי, כמו אינדיקטורים של קוליפורמים.
במבחנים אלה משתמשים בסוכר קשור לצבע שכאשר הוא מופעל על ידי האנזים בטא-גלקטוזידאז, נוצר צבע אופייני.
האנזים בטא-גלקטוזידאז הוא באופן כללי סמן לקוליפורמים, וניתן לאבחון על ידי הידרוליזה של גליקוזידים ספציפיים לאנזימים כגון o-nitrophenyl-beta-D-galactose.
המבחנים כוללים, בדרך כלל, סוכר נוסף הקשורה לצבע שונה שכאשר מופעל על ידי האנזים בטא-גלוקאורונידאז, מייצר מוצר פלואורסצנטי.
קולי מייצר גם בטא-גלקטוזידאז וגם בטא גלואורונידאז, שילוב של שני צבעים אלה מאפשר הבחנה בין קוליפורמים לאי.
לאחרונה, עודכנה הכימיה שמאחורי תרכובות הזיהוי האנזימטי כך שהרכיב האינדיקטורי הוא רכיב חמצון-חיזור פעיל, בניגוד לשיטה היותר כרומוגנית (מייצרת צביעה) הרגילה, מה שמאפשר שחיידקים צואתיים כגון אי.
faecalis יזוהו באופן אלקטרוכימי ללא כל טיפול מוקדם בדגימה.
מאחר שצבען של תרכובות הגילוי אינו חשוב, הדבר מאפשר זיהוי במטריצות צבועות היטב.
דרישות הבדיקה של משרד הבריאות
לפי תקנות בריאות העם (איכותם התברואית של מי שתייה), "בדיקה מיקרוביאלית" – היא בדיקה לגילוי וכימות חיידקי קוליפורם, כאשר החיידק הקריטי לניטור הוא חיידק קוליפורם צואתי.
במי שתייה יתקיימו בכל עת כל אלה: אינם מכילים אף חיידק קוליפורם ב-100 מ"ל; אם נמצא בבדיקה מיקרוביאלית במים חיידק קוליפורם אחד או יותר ב-100 מ"ל מים, המעבדה שביצעה את הבדיקה תבצע לאלתר בדיקה של חיידקי הקוליפורם צואתי שהתגלו לזיהוי האם הם חיידקי אי.
coli) ותעביר את תוצאות הבדיקה לאלתר לרשות הבריאות, מים כאלה עלולים להיפסל לשתייה עד המשך הטיפול בהם.
קוליסאום ארייאקה (ביפנית: 有明コロシアム) הוא אצטדיון טניס מקורה הממוקם בשכונת ארייאקה שברובע קוטו שבטוקיו, יפן.
האצטדיון מכיל 10,000 כיסאות והוא אחד מהאצטדיוני הטניס היחידים בעולם בעלי גג נפתח.
האצטדיון מארח במהלך השנה מספר תחרויות טניס חשובות.
בחודש אוקטובר האצטדיון מארח את אליפות יפן הפתוחה בטניס שמהווה חלק מהסבב העולמי לגברים (ATP) בטניס.
הטורניר הוא חלק מסדרת ה-ATP 500, זאת אומרת שהמנצח בו זוכה ב-500 נקודות דירוג.
בחודש ספטמבר מארח האצטדיון את אליפות טוראי פאן פסיפיק הפתוחה שמהווה חלק מההסבב העולמי לנשים בטניס.
הטורניר הוא חלק מסדרת טורנירי הפרמייר של WTA והזוכה בו מקבלת 470 נקודות דירוג.
האצטדיון יארח את תחרויות הטניס של אולימפיאדת טוקיו (2020).
האצטדיון מארח לפעמים גם תחרויות ספורט מענפים אחרים.
האצטדיון אירח הרבה קרבות של אמנויות לחימה דוגמת אגרוף, היאבקות ועוד.
האצטדיון גם אירח מספר משחקי כדורסל ואף היווה הבית של קבוצת טוקיו במשחקי ליגעת הכדורסל היפנית העליונה, עוד אירח האצטדיון את משחקי הפלייאוף של ליגת הכדורסל היפנית.
עוד אירח האצטדיון תחרויות כדורעף רבות דוגמת ליגת הכדורעף העולמית והגרנד פרי בכדורעף.
קולין קמפבל קופר היה צייר אימפרסיוניסטי אמריקאי, שנודע בזכות ציורי האדריכלות שלו, במיוחד של גורדי שחקים בניו יורק, פילדלפיה ושיקגו.
הוא סייר בעולם וצייר באסיה ואירופה: נופים טבעיים, דיוקנאות, פרחים ועיצוב פנים.
בנוסף להיותו צייר, הוא היה גם מחנך וסופר.
אשתו הראשונה, אמה למפרט קופר, הייתה גם ציירת חשובה.
קולין קמפבל קופר, (ג'וניור), נולד בפילדלפיה, פנסילבניה ב־8 במרץ 1856 למשפחה אמידה ממוצא אנגלי-אירי.
היו לו ארבעה אחים גדולים יותר וארבעה צעירים ממנו.
אמו, אמילי ויליאמס קופר, שאביה היגר לארצות הברית מאנגליה, הייתה ציירת חובבת בצבעי מים.
אביו, ד"ר קולין קמפבל קופר, שסבו הגיעה מאירלנד, היה מנתח ועורך דין עם הערכה רבה לאומנויות.
קולין הצעיר קיבל השראה מהאמנות שגילה כשנכח בתערוכת פילדלפיה בשנת 1876. שני הוריו תמכו מאוד בשאיפותיו, ועודדו אותו להפוך לאמן.
בשנת 1879, קופר נרשם לאקדמיה לאמנויות יפות בפילדלפיה, ולמד אמנות אצל הצייר הריאליסטי תומאס אקינס במשך שלוש שנים.
בשנת 1886 יצא למסע הראשון מתוך הרבים שערך לארצות זרות.
הוא ביקור בהולנד, בלגיה ובריטני.
לאחר מכן המשיך ללמוד אמנות באקדמיה ז'וליאן בפריז בין השנים 1886–1890, עם הנרי לוסיין דוקט, ויליאם-אדולף בולו, ויולי ג'וזף לפבר.
הוא גם למד באקדמיה דלקלה ואקדמיה ויטי.
עבודותיו מתקופה זו כללו בעיקר נופים שצוירו בסגנון של ברביזון.
הוא טייל רבות במהלך חייו, רשם וצייר סצנות של אירופה, אסיה וארצות הברית בצבעי מים ושמנים.
לאחר שובו לפילדלפיה, לימד קופר שיעורי צבעי מים וציור אדריכלי במכון דרקסל לאמנות, מדע ותעשייה (כעת אוניברסיטת דרקסל) בין השנים 1895 עד 1898. רבים מציוריו של קופר נהרסו בשריפה בשנת 1896 בגלריית הזלטיין בפילדלפיה.
כתוצאה מכך, מעט יחסית מהעבודה המוקדמת שלו שרד.
בזמן ששהה בדרקסל, בילה את הקיץ שלו בהולנד, בעיקר במושבת האמנים לארן בצפון הולנד ובדורדכטכט בדרום הולנד.
בין שאר האמנים בדורדרכט באותו הזמן הייתה הציירת הנודעת אמה למפרט (1855–1920) מרוצ'סטר, ניו יורק.
היא וקופר נפגשו, ונישאו עד מהרה, ברוצ'סטר ב־9 ביוני 1897.
בשנת 1898 הם חזרו לאירופה לכמה שנים.
במהלך תקופה זו, כאשר קופר צייר ציורים ארכיטקטוניים, הוא פיתח את הסגנון האימפרסיוניסטי בו השתמש בשארית הקריירה האמנותית שלו.
קופר ואשתו הציגו יחד בכמה תערוכות, כולל תערוכה במאי 1902 במועדון האמנות בפילדלפיה ובשנת 1915 בגלריה לאמנות ברוצ'סטר.
הם עברו בשנת 1904 לעיר ניו יורק, שם הוא נשאר עד שנת 1921. כאן המשיך בעבודה, אותה החל כשנתיים קודם לכן בפילדלפיה - ציורי גורדי השחקים המפורסמים שלו.
הציור "רחוב ברוד, ניו-יורק" זכה להצלחה ופרסם אותו 1902. הוא ציין כי "אחת הנקודות שמרגשות אותי בנוגע לציור במעלה רחוב ברוד הוא הניגוד הדרמטי בין הבניינים מהסוג הישן והנמוך ...
התמונות שלי בנויות על ניגודים אלה."
בשנת 1911, הניו יורק טיימס, מציין את קופר כאמן שהצליח לצייר מבנים מודרניים ומתנשאים על בד, וטען שהוא "אמן גורדי השחקים הטוב ביותר באמריקה".
במאמר בשנה שלאחר מכן כתבו מבקרי העיתון, שקופר הוא "אחת הדמויות המעניינות ביותר באמנות האמריקאית", וחזרו על כך ש"בתחום המסוים שלו אין לו מתחרים".
בנוסף לעיר ניו יורק, ציוריו מתארים לעיתים קרובות גורדי שחקים בפילדלפיה ושיקגו.
הציור של קופר "השדרה החמישית, ניו יורק" נרכש על ידי ממשלת צרפת למוזיאון דו לוקסמבורג.
כבוד כזה היה נדיר למדי עבור אמן אמריקני.
המבקרים באותה תקופה ועד היום השוו לעיתים קרובות את יצירותיהם של קופר וצ'יילד האסאם.
קופר אולי נמנע בכוונה מנושאים מסוימים כדי לבדל את עצמו מהאסאם.
האסאם, שלא כמו קופר, לא התרכז בבניינים הגבוהים באזור העיר שלו.
קופר היה צייר מיומן בצבעי מים כמו בצבעי שמן.
לעיתים קרובות הוא היה יוצר ציור קטן בצבעי מים לפני שצייר יצירה גדולה יותר על אותו נושא בשמן.
אבל צבעי המים הקטנים יותר לא היו רישומים בלבד לשימושו.
היו אלה יצירות גמורות שהציג, לפעמים שנים קודם שהציג את ציורי השמן הגדולים המקבילים שהפיק בסופו של דבר.
קופר נבחר לחבר באקדמיה הלאומית לעיצוב בשנת 1912.
הוא ואשתו עלו על הספינה "קרפטיה" במהלך משימת החילוץ שלה את הניצולים מטיטניק ב־15 באפריל 1912. הוא סייע במאמץ ובמהלך פעולת החילוץ ויצר מספר ציורים המתעדים את האירועים.
הם ויתרו על תא הנוסעים שלהם, כך שלחלק מהניצולים היו מקומות לינה.
קופר הציג בתערוכה הבינלאומית של פנמה-פסיפיק בסן פרנסיסקו משנת 1915, וזכה במדליית הזהב לציור שמן ובמדליית הכסף לצבעי מים.
כשהיה שם, הוא יצר סדרת ציורים המתארים את מבני התערוכה, כולל ארמון האמנות.
הוא השתתף גם בתערוכת פנמה – קליפורניה בסן דייגו בשנת 1916. הם בילו את חורף 1915 בלוס אנג'לס.
השהייה בדרום קליפורניה הייתה ללא ספק גורם מפתח בהחלטתו המאוחרת של קופר לעבור לשם לצמיתות.
אשתו אמה נפטרה משחפת ב־30 ביולי 1920.
לאחר מות אשתו עבר קופר לסנטה ברברה בקליפורניה בינואר 1921. סנטה ברברה הפכה הבסיס הביתי שלו עד סוף ימיו.
הוא בילה שנתיים בצפון אירופה ובתוניסיה, והתמנה לדיקן הציור בבית הספר לאמנויות הקהילה של סנטה ברברה.
קופר אמר על סביבתו החדשה: "אני מוצא את סנטה ברברה תורמת לסוג הדברים שצייר חושק בהם - אקלים, פרחים, הרים, נופי ים וכו'".
עם זאת הוא לא נטש את אותו "היקום האמנותי של אמריקה " - ניו יורק, כשהוא המשיך להחזיק שם סטודיו במשך עשר שנים לאחר המעבר שלו לקליפורניה.
אולי מושפע מאהבתו הגדולה של אביו לספרות, הוא החל לכתוב מחזות וספרים.
מחזותיו מצאו את דרכם בשנות העשרים והשלושים לחברות תיאטרון במקומות כמו פסדינה, רדלנדס וסנטה פה, והופקו גם להצגות בתיאטרון שהקים בסנטה ברברה.
בנוסף למחזות, הוא כתב גם רומנים, ספרים מאוירים ואוטוביוגרפיה שכותרתה "בימים עברו".
באפריל 1927 נישא לאשתו השנייה, מארי הנרייט פרייזה, באריזונה.
קופר המשיך לנסוע, ולצייר עד שנמנע ממנו לעשות זאת עקב בעיות ראייה בשנותיו האחרונות.
הוא נפטר בסנטה ברברה ב־6 בנובמבר 1937, בגיל 81.
בשנת 1938 גלריה לאמנות בסנטה ברברה הוקירה את מורשתו של קופר באמצעות הצגת תערוכת זיכרון ליצירתו.
חודשים ספורים לפני מותו, יזם קופר את המהלך להפוך את בניין הדואר הנטוש למוזיאון לאמנות.
ארבע שנים לאחר מותו, נחנך במקום מוזיאון סנטה ברברה לאמנות.
קולם טובין (באירית: Colm Tóibín, נולד ב-30 במאי 1955) הוא סופר אירי, כותב סיפורים קצרים, מסאי, מחזאי, עיתונאי, מבקר ספרות ומשורר.
טובין משמש כפרופסור למדעי הרוח באוניברסיטת קולומביה במנהטן.
בשנת 2017 מונה לנשיא אוניברסיטת ליברפול.
טובין נולד בשנת 1955 באניסקורטי, שבמחוז וקספורד, בדרום מזרח אירלנד.
הוריו של טובין היו בריד ומייקל טובין.
הוא השני הצעיר מבין חמישה ילדים.
סבו, פטריק טובין, היה חבר בצבא האירי הרפובליקני, כמו גם דודו הגדול מייקל טובין.
פטריק טובין השתתף במרידת חג הפסחא בשנת 1916 באניסקורתי, ולאחר מכן נכלא בוויילס.
אביו של טובין היה מורה; הוא מת כשקולם היה בן 12.
טובין גדל בבית בו היה, לדבריו, "הרבה מאוד שקט".
הוא לא היה מסוגל לקרוא עד גיל תשע, ופיתח גם גמגום.
את לימודיו התיכוניים הוא עשה במכללה קתולית בווקספורד, שם היה בפנימייה בין השנים 1970 ל-1972. מאוחר יותר דיבר על כך שחלק מהכמרים היו אטרקטיביים.
ביולי 1972, בגיל 17, עבד בקיץ כברמן במלון, ועבד משש בערב לשתיים לפנות בוקר.
הוא בילה את שעות היום על חוף הים וקרא את ארנסט המינגוויי, שנתן לו את ההשראה להתעניין בספרות.
הוא למד באוניברסיטת קולג' דבלין, וסיים את לימודיו בשנת 1975. מיד לאחר סיום לימודיו, הוא עזב לברצלונה.
הרומן הראשון של טובין, "הדרום" משנות התשעים, נכתב בהשראת שהותו בברצלונה, וכך, באופן ישיר יותר, גם ההומאז' שלו לברצלונה משנת 1990. לאחר שחזר לאירלנד בשנת 1978, החל ללמוד לתואר שני.
עם זאת, הוא לא הגיש את התזה ועזב את האקדמיה, לפחות חלקית, לקריירה בעיתונות.
תחילת שנות השמונים הייתה תקופה זוהרת במיוחד בעיתונות האירית, ותקופת הזוהר של מגזין החדשות החודשי "מגיל".
טובין מונה לעורך המגזין בשנת 1982 ונשאר בתפקיד עד 1985. הוא עזב בגלל סכסוך עם מנכ"ל המגזין.
מאז 2012, הוא מנהל מערכת יחסים עם גבר שגר בלוס אנג'לס שאת שמו טויבין מעדיף לא לחשוף.
ביוני 2016 ביקר טובין בישראל, במסגרת פרויקט של ארגון "שוברים שתיקה", לכתיבה בספר מאמרים על הכיבוש הישראלי, לציון 50 שנים למלחמת ששת הימים.
בשנת 2019 סיפר טובין על ששרד את סרטן האשכים שהתפשט למספר איברים כולל הריאות, הכבד ובלוטת הלימפה.
את הרומן הראשון שלו "הדרום" פרסם בשנת 1990 ואחריו את "הת'ר בוערת" ב-1992, "סיפור הלילה" ב-1996 ו"ספינת האורות השחורה" ב-1999 שנבחר לרשימה הקצרה של פרס בוקר.
הרומן החמישי שלו, האמן מ-2004, הוא תיאור בדיוני של חלקים בחייו של הסופר הנרי ג'יימס, גם נבחר לרשימה הקצרה של פרס בוקר, זכה בפרס הספרותי של הלוס אנג'לס טיימס, ובפרס הבין-לאומי לספרות של דבלין (אנ').
טובין הוא גם מחברם של מספר ספרי עיון רבים, ביניהם: "דם רע: הליכה לאורך הגבול האירי" (1994), ו"סימן הצלב: מסעות באירופה הקתולית" (1994).
ב-2007 נבחר כעמית החברה המלכותית לספרות.
טובין כתב שני אוספי סיפורים קצרים.
הראשון, "אמהות ובנים", בוחן את היחסים בין אימהות ובניהן, פורסם בשנת 2006. האוסף השני והרחב יותר שלו, "המשפחה הריקה", ראה אור בשנת 2010 והופיע ברשימת המועמדים לפרס הסיפור הקצר הבינלאומי של פרנק אוקונור לשנת 2011.
מחזהו של טובין, "יופי במקום שבור", הועלה בדבלין באוגוסט 2004. הוא המשיך לעבוד כעיתונאי, באירלנד ומחוצה לה, וזכה למוניטין של מבקר ספרות.
בשנת 2016, הופק הסרט "ברוקלין", על פי ספרו, בבימוי ג'ון קראולי, לפי תסריט שכתב ניק הורנבי.
בשנת 2021 זכה בפרס דייוויד כהן לספרות.
"הקוסם", רומן ביוגרפי על תומאס מאן, התפרסם ב-1921 וזכה בפרס פוליו (אנ').
סיפור הלילה, כנרת זמורה-ביתן דביר, 1999, תרגום: בועז וייס.
מגדלור, הוצאת כנרת, 2001, תרגמה מאנגלית שרון רצהבי.
האמן, הוצאת בבל, 2004, תרגום: גיורא לשם.
אמהות ובנים, הוצאת בבל ומשכל, 2009, תרגום: גיורא לשם.
ברוקלין, הוצאת בבל ומשכל, 2011, תרגום: שרון פרמינגר.
המשפחה הריקה, הוצאת בבל ומשכל, 2017, תרגום: חני גלעד.
הקוסם, הוצאת שוקן, 2023, תרגום: ניצה בן ארי.
קולינס נגוראן סוריו פאי הוא כדורגלן קמרוני, המשחק בעמדת המגן בראדניצ'קי ניש.
פאי, התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של במנדה מהליגה השלישית בקמרון.
בקיץ , פאי חתם באוניון דואלה מליגת העל הקמרונית עמה זכה באליפות בסיום העונה.
בינואר , הושאל לנקסה עד לסיום העונה.
ב-1 ביולי 2013, פאי חתם בדינמו בוקרשט מליגת העל הרומנית.
ב-19 ביולי, פאי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 0–2 לפולי טימישוארה.
את העונה סיים עם 11 הופעות ללא שער.
עונה לאחר מכן, הפך לשחקן הרכב בקבוצה.
ב-16 בינואר 2016, פאי חתם בסטנדרד לייז' מליגת העל הבלגית.
ב-20 בפברואר, פאי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–3 נגד שרלרואה.
ב-11 במרץ 2018, פאי הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 2–3 נגד אוסטנדה.
במהלך חלון העברות של ינואר חתם בראדניצ'קי ניש מליגת העל הסרבית.
ב-16 בנובמבר 2012, פאי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קמרון, בתיקו 0-0 נגד .
פאי, זכה עם הנבחרת בגביע אפריקה לאומות 2017.
פאי, השתתף עם הנבחרת גם בבגביע הקונפדרציות 2017 ובגביע אפריקה לאומות 2019.
אנדרו קולין רנפרו היה ארכאולוג בריטי מטעם אוניברסיטת קיימברידג', שזכה בתואר ברון.
ב-1987 העלה רנפרו את הטענה שלפיה מוצאן של השפות ההודו-אירופיות הוא באזור אנטוליה, וכי הן התחילו להתפשט ב.
הוא טען כי ההתפשטות שלהן קשורה לאימוץ החקלאות באותה התקופה.
רנפרו טבע, בין השאר, את המונח "ארכאוגנטיקה", מעין שילוב בין התחומים ארכאולוגיה וגנטיקה.
קוליקודון (שם מדעי: Kollikodon) הוא סוג יונק נכחד מקבוצת יונקי הביב, אשר חי באוסטרליה של הקרטיקון העליון שלפני 99 עד 96 מיליון שנה מזמננו, במשך הקנומן.
הסוג ידוע ממאובנים מתצורות נחל גרימן שבניו סאות' ווסט, לצד העיירה ליטנינג רידג' (Lightning Ridge), כשלצידו התגלה הסוג הקרוב סטרופודון.
המאובנים שלו כללו בעיקר שיניים טוחנות ומלתעות אחוריות גדולות יחסית מהלסת התחתונה ואלה תוארו ב-1995 בידי החוקרים: Flannery, Archer, Rich ו-Jones כשבמקרו הציע ארצ'ר לקרוא לסוג: "Hotcrossbunodon", אך השם לא התקבל.
משמעות השם מיוונית עתיקה היא: "שיני קוליקס (κολλίξ)", כשקוליקס הוא מעין לחם הנאכל באופן מסורתי בנצרות ביום שישי הטוב .
בדומה לקרובו הסטרופודון, הוא היה מהגדולים שביונקי המזוזואיקון, כשהוא ידוע מטוחנות באורך של כ-5.5 מ"מ ורוחב של בין כ-4 ל-6 מ"מ, מה שמעיד כנראה על אורך גוף פוטנציאלי של 1 מטר בקירוב.
אם הדבר נכון אז יונק זה הוא הגדול ביותר ביונקי המזוזואיקון לצד הרפנומאמוס, השוולטריה והבובודנס (Bubodens).
מבנה שיניו הותאם לפיצוח מזון קשיח, אם כי לא ברור אם היה זה אוכל רכיכות או אוכל צמחים קשים יחסית.
עם זאת מבנה הלסת העליונה רומזת שהיה מתמחה בעל רכסי נקודות מעוגלות, בהם הותאמו שיניים שנשחקו לאחר ריסוקים קשיחים מדי.
קוליק הוא צורה של כאב שמתחיל ונפסק בפתאומיות.
זה מתרחש עקב התכווצויות שרירים של צינור חלול בגוף (כמו: המעי גס, המעי הדק, כיס מרה, שופכן וכו') בניסיון להקל על חסימה בצינור זה על ידי הוצאת התוכן החוצה.
הדבר עלול להיות מלווה בהזעה ובהקאה.
קוליק תינוקות, מצב, בדרך כלל אצל תינוקות, המאופיין בבכי בלתי פוסק
קוליק מרה, חסימה על ידי אבני כיס המרה של צינור המרה הרגיל או הצינור הציסטי
קוליק של דבון או קוליק של ציירים, מצב הנגרם מהרעלת עופרת
קוליק סוסים, מצב שעלול להיות קטלני שחווים סוסים, הנגרם כתוצאה מתזוזת מעיים או מחסימה
קוליק כליות, כאב באגף, אופייני לאבנים בכליות
המונח קוליק מקורו ביוונית, κολικός kolikos, "בהתייחס למעי הגס".
קוליק כליות הוא סוג של כאב בטן הנגרם בדרך כלל על ידי חסימה של השופכן על ידי אבנים בכליות שנעקרו ממקומן.
אתר החסימה השכיח ביותר הוא צומת הווסקו-אורטרי (VUJ - לפעמים נקרא גם UVJ) הוא האזור שבו השופכן מצטרף לשלפוחית השתן, זוהי הנקודה הצרה ביותר של דרכי השתן העליונות.
חסימה חריפה וקיפאון שתן כתוצאה מכך (הפרעה בזרימת השתן) עלולות להרחיק את השופכן (הידרו-אורטר) ולגרום לעווית שריר חלק פריסטלטית רפלקסיבית, אשר מובילה לכאב קרביים אינטנסיבי מאוד המועבר דרך מקלעת השופכן.
קוליק כליות מתחיל בדרך כלל בפלאנק, באגף (הפלאנק או לאטוס הוא הצד של הגוף בין כלוב הצלעות לבין עצם הכסל של הירך (מתחת לכלוב הצלעות ומעל הכסל).
הוא נקרא לפעמים האזור המותני ולעיתים קרובות מקרין עד מתחת לצלעות או למפשעה.
זה בדרך כלל מגיע בגלים עקב תנועה פריסטלטית של השופכן, אך עשוי להיות קבוע.
הדבר מתואר לעיתים קרובות כאחד הכאבים הקשים ביותר.
על אף שמצב זה יכול להיות כואב מאוד, רוב האבנים מתחת לגודל 5 מ"מ יעבורו בסופו של דבר לשלפוחית השתן ללא צורך בטיפול ולא יגרומו לנזק פיזי קבוע.
אומרים שהחוויה היא טראומטית עקב הכאב העז, והחוויה של מעבר דם וקרישי דם (המטוריה) כמו גם פיסות אבן.
ברוב המקרים, לאנשים עם קוליק כליות מומלץ לשתות יותר מים כדי להקל על המעבר; במקרים אחרים, ייתכן שיהיה צורך בליטוטריפסי או ניתוח אנדוסקופי (אורולוגי).
ניתן להפעיל טיפול מונע כדי למזער את הסבירות להישנות.
האבחנה של קוליק כליות זהה לאבחנה של אבנית כליה ואבנים בשופכה.
יש להבדיל בין קוליק כליות מהמצבים הבאים:
קוליק המרה ודלקת כיס המרה
מפרצת אבי העורקים ומפרצת הכסל (במטופלים מבוגרים עם כאב בצד שמאל, יתר לחץ דם או טרשת עורקים)
דלקות ביניים: דלקת התוספתן, דיברטיקוליטיס או דלקת הצפק (במקרה זה חולים מעדיפים לשכב בשקט במקום להיות חסרי מנוחה).
גינקולוגיה: אנדומטריוזיס, תסביב שחלה והריון חוץ רחמי
רוב האבנים הקטנות עוברות באופן ספונטני ונדרש טיפול בכאב בלבד.
מעל 5 מ"מ קצב מעבר האבנים הספונטני יורד.
משתמשים ב-NSAIDs (נוגדי דלקת שאינם סטרואידים), כגון דיקלופנק או איבופרופן, ותרופות נוגדות עוויתות כמו בוטילסקופולמין (בשם המסחרי: בוסקופאן-Buscopan).
אף על פי שניתן לתת מורפין כדי לסייע בטיפול בכאב חירום, לרוב זה לא מומלץ מכיוון שמורפין ממכר, מעלה את הלחץ בשופכן ומחמיר את המצב.
גם הקאות נחשבות להשפעה שלילית חשובה של אופיואידים, בעיקר עם פטידין.
לעיתים קרובות נעשה שימוש גם בתרופות נרקוטיות דרך הפה.
בדרך כלל אין תנוחה עבור המטופל (שכיבה על הצד שאינו כואב והנחת בקבוק חם או מגבת חמה על האזור המושפע עשויה לעזור).
אבנים גדולות יותר עשויות לדרוש התערבות כירורגית להסרתן, כגון ליטוטריפסי של גלי הלם, ליטוטריפסי בלייזר, אורטרוסקופיה או כריתת נפרוליטוטומיה מלעורית.
ניתן לטפל בחולים גם בחוסמי אלפא במקרים בהם האבן ממוקמת בשופכן.
קוליק של דבון היה מחלה שהופיעה אצל אנשים במחוז דבון האנגלי במהלך חלקים מהמאות ה-17 וה-18, לפני שהתגלה כהרעלת עופרת.
התיאור הכתוב הראשון של קוליק דבון מגיע משנת 1655. התסמינים החלו בכאבי בטן עזים, ולעיתים הובילו למות החולה.
סיידר הוא משקה מסורתי של תושבי דבון והקשר בין מחלת הקוליק לשתיית סיידר נצפה במשך שנים רבות.
את המחלה היה מקובל לייחס לחומציות המשקה.
הפרסום של ויליאם מסגרייב De arthritide symptomatica (מהדורה שנייה, 1715) כלל את התיאור המדעי הראשון של "קוליק דבונשייר".
המחלה תוארה מאוחר יותר גם על ידי ג'ון הוקסהם וסר ג'ורג' בייקר.
עם זאת, הסיבה המדויקת למחלה לא התגלתה עד שנות ה-60 של המאה ה-18, אז העלה ד"ר ג'ורג' בייקר את ההשערה שהרעלת עופרת בסיידר היא האשמה.
הוא הבחין שהתסמינים של הקוליק דומים לאלו של הרעלת עופרת.
הוא ציין כי עופרת שימשה בתהליך ייצור הסיידר הן כמרכיב במכבשי הסיידר והן בצורה של זריקת עופרת ששימשה לניקוי המכבשים.
הוא ערך גם בדיקות כימיות כדי להדגים נוכחות של עופרת במיץ התפוחים של דבון.
פרסום התוצאות שלו נתקל בתגובה עוינת של יצרני הסיידר, שרצו להגן על המוצר שלהם.
ברגע שמסקנותיו של בייקר התקבלו ובוצעה הוצאת העופרת ממכבשי הסיידר, הקוליק ירד.
עד 1818, בנו של בייקר דיווח ש"בקושי ידוע על קיומו" בדבון.
מחלה עם תסמינים זהים תוארה מ-Poitou במערב צרפת בעבודה משנת 1616 של פרנסואה סיטואה.
התופעה הייתה ידועה במקורות האנגליים בשם Poitou colic.
כמו כן, הוכח כי מדובר בסוג של הרעלת עופרת בפרסום משנת 1757 של תאודור טרונצ'ין מז'נבה.
קוליץ' הוא השם הרוסי ללחם פסחא.
אצל הסלאבים המזרחיים דוברי הרוסית, הלחם החגיגי שהוגש במועד זה היה עגול וגבוה, ומעליו עוצבו עיטורי בצק.
הצורה הגלילית של העוגה קשורה לנוהג הכנסייה של אפיית ארטוס ("כיכר מחמצת", "לחם").
מסורת לחם הפסחא התפשטה בתרבויות שהיו קשורות לאימפריה הביזנטית ומהווה חלק תרבותי מסורתי של מדינות עם אוכלוסייה נוצרית אורתודוקסית.
הוא נאכל במדינות כמו רוסיה, בלארוס, אוקראינה, רומניה, ארמניה, גאורגיה, מולדובה, מקדוניה הצפונית וסרביה.
קוליץ' הוא גרסה של לחמי פסחא (מכונה פאסקה) ומייצגת לא רק את חג הפסחא אלא גם את האביב.
חג הפסחא הוא חגיגה חשובה מאוד במדינות מזרח אירופה, אפילו יותר חשובה מחג המולד.
באופן מסורתי, לאחר טקס חג הפסחא, הקוליץ', שהוכנס לסל ומקושט בפרחים צבעוניים, מבורך על ידי הכומר.
קוליץ' מבורך נאכל לפני ארוחת הבוקר כל יום.
כל שארית קוליץ' שלא מברכים אותה אוכלים עם פאסקה לקינוח.
קוליץ' נאפה בתבניות גבוהות וגליליות (כמו קופסאות קפה או מיץ פירות).
כאשר מתקרר, הקוליץ' מעוטר בציפוי לבן (שמטפטף מעט לאורך הצדדים) ובפרחים צבעוניים.
מבחינה היסטורית, הוא הוגש לעיתים קרובות עם פאסקה גבינה הנושאת את הסמל ХВ (מברכת הפסחא המסורתית של Христос Bоскрес - Khristos voskres, "ישו קם").
קוליץ' נאכל בין חג הפסחא לבין חג הפנטקוסט.
המתכון של קוליץ' דומה לזה של הפנטונה (panettone) האיטלקי, אבל הוא צפוף יותר ולכן שוקל הרבה יותר.
קולנו נוה היא רשימה מוניציפלית במועצת העיר יהוד-מונוסון ובוועד רובע עירוני נוה מונוסון (מנהלה מקומית).
מטרת הרשימה ואימוץ מדיניותה על ידי משרד הפנים
משרד הפנים הצהיר בהודעות רשמיות ובעיתונות כי בכוונתו לאמץ את דגם השלטון המוניציפלי שהגתה רשימת קולנו נוה, לצורך איחוד רשויות בין יישובים קהילתיים וערים שכנות במקומות אחרים בישראל.
אימוץ מדיניות זו של שלטון מקומי דו-רובדי, בדומה למועצות האזוריות דהיום המכילות מספר ועדים מקומיים, ואשר אומץ על ידי משרד הפנים גם ביישוב מכבים-רעות, קיבל ביטוי מוחשי בהצעת-חוק העיריות, התשס"ו-2005 במסגרתה הוצע להקים "עיריות אזוריות" המכילות ועדים מקומיים או ועדי רובע עירוני, תוך שמירת אופיו העצמאי של כל יישוב ויישוב.
בשיא כוחה החזיקה הרשימה שבעה מתוך תשעה מושבים במועצה המקומית נוה אפרים (1998) ושני מושבים במועצת העיר (2008, 2013, 2018).
מאז 2008 מהווים נציגי הרשימה את כל תשעת חברי ועד הרובע העירוני נוה מונוסון, בהיעדר רשימה מתחרה.
לאחר איחוד הרשויות בין עיריית יהוד והמועצה המקומית נוה אפריים, התמודדה הרשימה בבחירות למועצת עיריית יהוד-מונוסון ולמִנְהֶלֶת נוה מונוסון.
עו"ד אילן שביט, לאחר בחירתו למועצת העיר המאוחדת, מונה לתפקיד מחזיק תיק מנהלת נוה מונוסון במועצת העיר.
איתן פולק נבחר לתפקיד ראש המנהלה המקומית.
המנהלה המקומית קיבלה מעמד סטטוטורי של ועד רובע עירוני משר הפנים אופיר פינס-פז בחודש דצמבר 2005. בסוף שנת 2006 מונה עו"ד אילן שביט לתפקיד יועץ ראש עיריית יהוד-מונוסון למינהל הקהילתי בנוה מונוסון (ללא שכר).
בבחירות שהתקיימו ב-2008, נבחרו פנינה דנה ומשה מגן כחברי מועצת העיר מטעם קולנו נוה ומשרד הפנים הכריז על הרשימה בראשות איתן פולק, כזוכה בכל תשעת המקומות במנהלה המקומית (ועד רובע עירוני).
לראש המנהלה נבחר שוב איתן פולק, המכהן בתפקיד מאז 2003.
מצע הרשימה הוא, בין השאר, שמירת האוטונומיה הקהילתית-חברתית של נוה מונוסון, יישוב קהילתי שנוסד בשנת 1953, ואופיו הכפרי של היישוב בתוך הסביבה העירונית של בקעת אונו.
מתוקף מצעה, הרשימה פעלה להקמת ועד הרובע העירוני הראשון במדינת ישראל, ולאחר מאבק של למעלה משנתיים וחצי, תקנות ועד הרובע העירוני פורסמו ברשומות, ב-30 בינואר 2006.
קולנוע אדיסון היה בית קולנוע וראינוע בירושלים שנפתח ב-1932, פסק לפעול ב-1995 והמבנה בו שכן נהרס בשנת 2006, לאחר שעמד נטוש במשך 11 שנים.
בית הקולנוע שכן ברחוב ישעיהו 14 פינת רחוב בליליוס.
באולם היו 1,200 מקומות ישיבה והוא שימש גם להצגות תיאטרון וקונצרטים.
בית הקולנוע הוא השלישי שהוקם בירושלים (לאחר "קולנוע ציון" ו"קולנוע עדן") על ידי מ.
מזרחי ובניו משכונת זיכרון משה שהקימו גם את קולנוע אוריון.
האולם התפאר באדריכלות המודרנית, בממדיו העצומים והיה הראשון בירושלים שהפעיל מיזוג אוויר.
שמו של האולם נקבע כמחווה לתומאס אדיסון, מממציאי הקולנוע.
הבניין נבנה, בין השאר, בידי קבוצת חלוצים אנשי העלייה השלישית שהתגוררו בקומונה בשכונת בית הכרם.
חברי הקומונה למדו בנייה אצל בנאים ערבים והשתתפו אחר כך בבניית כמה מבני ציבור ביניהם קולנוע אדיסון.
בית הקולנוע נחנך ב-5 בינואר 1932, בנוכחות פקידים בכירים בממשלת המנדט, בעיריית ירושלים, ובמוסדות הלאומיים ונכבדי העדות השונות בעיר.
בטקס הפתיחה נאם איתמר בן-אב"י ובוצעה האורטוריה אליהו מאת פליקס מנדלסון.
בינואר 1933 נחתם הסכם "אי חילול שבת", בלחץ אנשי אגודת ישראל, עם הנהלת קולנוע אדיסון ועם שני בתי הקולנוע האחרים ציון ועדן; סוכם שהמפר את ההסכם ייקנס בסך 300 ל"י (מתוכם 150 ל"י לבית היתומים דיסקין, ו-75 ל"י לכל אחד מבתי הקולנוע האחרים)
לאחר ההצלחה הגדולה של הקולנוע, החליטה הנהלתו להקדים את מכירת הכרטיסים לשבת עצמה, על אף שהקרנת הסרטים החלה רק במוצאי שבת.
באפריל 1933 התלונן אלברט פלויד בעל קולנוע עדן, במכתב פומבי בעיתון דואר היום, כי קולנוע אדיסון הפר את ההסכם מאחר שהשכיר את האולם להופעה של להקה ערבית ולפיכך הוא לא רואה עצמו מחויב להסכם.
ב-11 באוגוסט 1933, עשרה ימים לאחר צום תשעה באב, פרסם גם בעליו של קולנוע אדיסון הודעה בעיתון שלפיה הבעלים של קולנוע עדן, המתחרה, "היה המתחיל בהצגות בשבתות ובחגים יהודים ופרץ את הגדר".
משכך, לדבריו אין למתחריו בררה אלא לנקוט צעדים זהים.
לאחר מכן התנצל על הצגה שהועלתה בצהרי תשעה באב והסביר זאת בהיעדרם של "מנהלי העסק", ש"לא היו אז בירושלים".
מבנה הקולנוע סבל מספר פעמים מחבלות בעקבות מחאה של חרדים, שהתנגדו לתכנים שהוצגו בו.
באמצע שנות השלושים נפטר מ.
מזרחי ובית הקולנוע עבר לבעלות בניו, יוסף (ג'ו) מזרחי ושמעון מזרחי.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 נהג הקולנוע להקרין סרטים הודיים, טורקים ופרסים.
בשנת 1982 שכר את האולם איש עסקים הירושלמי משה דדש, שהפעיל באותה עת מספר בתי קולנוע במרכז ירושלים.
בספטמבר 1989 הודיע דדש על סגירת בית הקולנוע ושהוא עומד למכירה או השכרה, זאת לאחר שנים שצבר הפסדים עקב ירידה במכירת הכרטיסים.
בינואר 1993 רכש דדש את הבעלות במבנה ובקרקע, תמורת 2 מיליון דולר.
בספטמבר 1994 מכר דדש את המבנה לחברת "א.ר.
מלונות רותם", שהייתה בבעלות איש עסקים אייל רותם, תמורת 5.8 מיליון דולר.
ובית הקולנוע חדל לפעול רותם ביקש להרוס את האולם לטובת פרויקט נדל"ן.
במרץ 2000 אישרה הוועדה המחוזית בירושלים למגרש תוכנית הכוללת בניית בנין בן 12 קומות בייעוד למסחר ומשרדים וחניון תת-קרקעי בן 5 קומות חניה.
רותם גייס לטובת ההשקעה בפרויקט קבוצה של משקיעים נוספים, אך הם פרשו מהפרויקט בסוף 2001. בדצמבר 2001 ,הגישה חברת האם של "א.ר.
מלונות רותם", "רותם פיתוח ובנין", לבית המשפט המחוזי בירושלים, בקשה למתן צו לפירוק בעקבות אי יכולתה של "א.ר.
מלונות רותם" לפרוע את חובותיה לחברה, לבנק לפתוח התעשייה ולבנק טפחות.
באפריל 2004 נחתם הסכם למכירת המגרש לחברת "קריית יואל" (ע"ש הרב יואל טייטלבוים, האדמו"ר מסאטמר) בתמורה לכ-4.6 מיליון דולר.
והעסקה הושלמה בפברואר 2006. במקום נבנה מתחם מגורים הכולל 2 מבנים לאברכים של חסידות סאטמר.
בהתאם לחוק שימור אתרים שומרה חזית מבנה הקולנוע.