tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בדצמבר 2022 הוחלט להדק את שיתוף הפעולה בין ער"ן למוקד 100 של המשטרה, ולשלב את הדרכת ער"ן באופן קבוע בקורסים של המוקד הנערכים במכללה הלאומית לשוטרים בבית שמש.
הצורך נועד כדי להעמיק את הכרות השוטרים עם פעילות ער"ן, מניעת אובדנות מהיבטים מקצועיים ועם נוהל דיווח החירום בער"ן, תוך עיבוד הממשקים המשותפים לשני הארגונים.
לקראת כנס בנושא התמודדות נפש במגזר הדתי שיערך ב-8 בינואר 2023, התראיינה ד"ר שירי דניאלס, המנהלת המקצועית הארצית של עמותת ער"ן, באתר כיפה.
בריאיון סיפרה על ההתמודדות עם שיחות שמתקבלות במוקד הפניות של ער"ן: "ער"ן הוא "ססמוגרף" של החברה הישראלית.
בחגים ובתקופות של מתח ביטחוני יש עליה של עשרות אחוזים בפניות.
הדגש על כך שצריך לעורר מודעות במגזר הכללי וכל שכן בציבור הדתי לאומי, לעודד את מתמודדי הנפש ואת הקהילות הסובבות אותם, לבקש עזרה כשקשה.
המסר המרכזי בריאיון היה "לא להישאר עם התחושות לבד".
ב-1 בינואר 2023 הוגש לנשיא המדינה ורעייתו דו"ח ער"ן לשנת 2022. מהדוח עולה כי במהלך 2022 מתנדבי ער"ן העניקו סיוע ועזרה ל-300,883 פניות.
נשים מהוות 62.5% מכלל הפניות.
78% מכלל הפניות היו למוקד הטלפוני ו-22% למוקד האינטרנטי.
84,247 מהפניות בשנה הזו עסקו בבדידות קשה כסיבה ראשית לפנייה.
7,221 פניות השנה עסקו במצוקה כלכלית ותעסוקתית.
כ-20% מבני הנוער שפנו למוקד ער"ן דיווחו על מחשבות אובדניות.
במהלך 2022 הוענק סיוע לכ-50,000 פניות מילדים, ממתבגרים ומצעירים עד גיל 24. מתבגרות עד גיל 17 פנו לסיוע בשיעור כמעט כפול ממתבגרים.
בגילאי 25-35 שיעור פניות גברים גבוה מנשים ב-10 אחוז, מגיל 65 ומעלה, מספר פניות נשים גבוה משמעותית מאילו של הגברים.
למעלה מ-40% מהפניות לשירות המקוון של ער"ן הן מקרב הדור הצעיר.
20% מבני הנוער מדווחים על מחשבות אובדניות.
עולה כי מתוך סך הפניות בעלות תוכן אובדני, בממוצע אחת מכל עשר שיחות מתפתחת לשיחת סיכון שבמהלכה מופעל נוהל חירום וחיי הפונה ניצלים.
החל מ-1 בינואר 2023 מפעילה עמותת ער"ן שירות סיוע נפשי לעולים חדשים בשיתוף משרד הקליטה הכולל מוקד במספר שפות: אנגלית, אמהרית, רוסית, צרפתית וספרדית.
מטרת המוקד היא לתת סיוע נפשי מקצועי, מותאם שפה ותרבות לציבור שאינו דובר עברית בישראל.
מלחמת חרבות ברזל שפרצה ב-7 באוקטובר 2023, תפסה את מערך בריאות הנפש במשבר.
בשנת 2019 עמד תקציב ער"ן על כ-2 מיליון שקלים, בתקופת משבר הקורונה הוגדל התקציב ל-6 מיליון לשנת 2022, וב-2023 קוצץ ל-1.7 מיליון שקלים.
מתחילת המלחמה, התקבלו במוקדי ער"ן השונים אלפי שיחות מצוקה וחרדה.
מספר הפניות לער"ן, הן בשירות הטלפוני והן בשרות האינטרנטי, קפץ באופן משמעותי.
בעקבות הקפיצה תוגברו מוקדי הסיוע במתנדבים רבים בארץ ובחו"ל.
בזמן מתקפת הפתע אנשים התקשרו מהמרחבים המוגנים וממקומות המסתור בקיבוצים תוך כדי הקרבות.
ניצולי מסיבת הנובה התקשרו מהמקומות שאליהם ברחו.
חלק מהשיחות הללו סייעו גם במאמצי ההצלה.
בשיחות הסיוע הנפשי עם הניצולים, המתנדבים בער"ן לקחו מהם פרטים על מקום הימצאם, ומסרו אותם לקבוצת מתנדבים בהובלת סגן הרמטכ"ל וסגן השר לשעבר יאיר גולן, שהגיעו לשטח, איתרו והצילו חלק מהם.
בשבועיים הראשונים של המלחמה, התקבלו במוקד יותר מ־3,000 פניות ביממה, לעומת 700–800 פניות ביממה רגילה וכ־1,500 פניות ביממה בזמן סגרי הקורונה.
בראיונות לתקשורת, הדגישה ד"ר שירי דניאלס את העלייה התלולה בהיקף הפניות ועוצמתן, מה שעמותת ער"ן לא חוותה מאז הקמתה.
היא הדגישה את החשיבות של מתן עזרה נפשית כמה שיותר סמוך לטראומה ובאילו עוגנים יש להיאחז כדי להפחית חרדה.
סניפי ער"ן השונים ברחבי העולם התגייסו לטובת הפונים הרבים בישראל ואיישו את משמרות הלילה.
בראיון לרשת 13 סיפרה רכזת מוקד ער"ן באוסטרליה על התגייסות המתנדבים בסניף ועל גיוס הקהילה היהודית ישראלית מול הפגנות פרו-פלסטיניות.
עמותת ער"ן נבחרה להיות קו הסיוע הראשוני למוקד הארצי בנושא חוסן.
בשבוע הרביעי למלחמה פתחה ער"ן מוקד חוסן טלפוני חדש, בשיתוף פעולה עם משרד הבריאות.
המרכז מופעל באמצעות הקואליציה הישראלית לטראומה בשותפות עם עמותת ער"ן.
הקו מיועד לפונים החווים חרדה עקב המלחמה, באזורים שבהם אין מרכזי חוסן.
שיתוף פעולה נוצר בין חברת אמדוקס ישראל וער"ן לאור הצורך הרב בסיוע לבריאות הנפש וטראומה של מאות אלפי ישראלים שהושפעו באופן ישיר ועקיף מן המלחמה והאירועים שקרו ב-7 באוקטובר 2023. אמדוקס תרמה סכום התחלתי של 400,000 ש"ח בנוסף לשיתוף פעולה ארוך טווח, קורסי הכשרת מתנדבים בקרב עובדי אמדוקס ותמיכה טכנולוגית.
שר הבריאות אוריאל בוסו הודיע מעל בימת הכנסת על תוספת תקציב מיידית בגובה של כ-3 מיליון שקלים לטובת פעילות עמותת ער"ן.
השר בוסו אמר שמדינת ישראל נמצאת באירוע בריאות הנפש הגדול ביותר מיום הקמתה, ותרומתה של ער"ן למאמץ הלאומי גדול ומשמעותי מאד.
הוא הבטיח שאם יעלו צרכים נוספים, התקציב לא יהווה חסם למתן מענים חשובים אלה לציבור.
מנתוני משרד הבריאות ועמותת ער"ן על משבר בריאות הנפש במספרים: 100,000 איש נחשפו ל"אירועים חיצונים", 200,000 איש שפונו מבתיהם חשופים יותר לפגיעות נפשיות, 250,000 איש עלולים לסבול מפוסט טראומה, מספר הפונים למוקד ער"ן גדל פי 6, מספר הילדים שפנו לערן גדל פי 2.25.
שיתוף הפעולה בין חברת רפא"ל לעמותת ער"ן שהחל 2016, ממשיך ביתר שאת בתקופת המלחמה.
לצד עבודתם החיונית למען ביטחון ישראל, והתגייסותם למאמץ המלחמתי, עשרות עובדי ועובדות רפא"ל מתנדבים בעמותת ער"ן, בשגרה וביתר שאת גם כעת בחירום מאז החלה המלחמה.
בעקבות אירועי השבת השחורה ב-7 באוקטובר, החל שיתוף פעולה של ער"ן עם פלטפורמה חברתית "drop impact".
הפלטפורמה הוקמה על ידי ציפי קרליק, בליווי עמותת ער"ן וכוללת קבוצה של יוצרי קולנוע, אנשי תוכנה ואנשי עיצוב ושמלווים על ידי אנשי מקצוע טיפוליים.
שיתוף פעולה זה מאפשר התמודדות עם טראומה באמצעות סרטוני וידאו ככלי ביטוי וכדרך לאוורור רגשות ועיבוד רגשי בצורנה ממוקדת, נגישה ומהירה.
צוות הפרויקט העמיד את כלי העריכה והליווי של הפלטפורמה על מנת לתעד את זכרם של הנרצחים באירועי המלחמה, את סיפורי החטופים, להשמיע את קולות משפחות הנעדרים ולשמש כלי במלחמת ההסברה העולמית של ישראל.
באתר הוטמע חייגן לקו הסיוע החם של ער"ן ולינק המאפשר להיכנס ולקבל סיוע אנונימי.
במלאת חצי שנה מפרוץ מלחמת "חרבות ברזל", פרסמה עמותת ער"ן דוח שנקרא "חרבות הנפש".
הדו"ח כולל בתוכו סיכום של חצי שנה מאז פרוץ המלחמה וכן סיכום שנת 2023. מהסיכום עולה כי במהלך ששת חודשי המלחמה הראשונים, מספר הפניות עמד על כ-33 אלף פניות בחודש בממוצע.
מתוך אותן פניות, כ-44 אלף התקבלו בחודש הראשון למלחמה.
על פי הנתונים, בזמן המלחמה חלה עלייה של 10% בפניות של גברים לסיוע, הנחשבים לאוכלוסייה הממעטת לפנות לעזרה.
מבין הפניות בזמן המלחמה, ניכרת עלייה גם בפניות מצוקה של חיילים וחיילות בסדיר ובמילואים, כשמרבית הפניות התקבלו בטווח גילים החופף לגיל שירות, 18 עד 35. כמו כן, נרשמה עלייה של פי 2.25 מבדרך כלל בפניות המצוקה בקרב בני נוער בשבועות הראשונים למלחמה.
מהנתונים נראית עלייה של פי 10 בפניות סביב חרדה, טראומה ואובדן בהשוואה לחצי השנה המקבילה בשנה שעברה.
נוסף על כך, בששת חודשי המלחמה הראשונים, פנו לער"ן 38,240 ילדים וצעירים עד גיל 24, מתוכם 60% הן נשים ו-40% גברים.
שליש מהפניות עסקו בחרדה, וטראומה.
מתנדבי ער"ן מגיעים מרקע מקצועי מגוון.
המתנדבים עוברים הליכי מיון ולאחריהם הכשרה ממושכת המקנה להם מיומנות להגשת עזרה ראשונה נפשית בטלפון או באינטרנט.
חלק ממערך ההכשרה כולל ליווי המתנדבים, לאורך כל שנות התנדבותם, בסדנאות ובהרצאות שניתנות על ידי מנחים מקצועיים בנושאים שאליהם הם נחשפים מול הפונים לער"ן.
הסיוע של המתנדבים בער"ן ניתן בתנאים של אנונימיות הן של הפונים והן של המתנדבים.
בגלל הקושי לאיוש הקו החם בשעות הלילה, שהן דווקא השעות שבהן יש פונים רבים המצפים לתמיכה, ער"ן, בשיתוף עם Israeli American Council וארגון מרכז קהילתי יהודי, הקימו שמונה סניפים חדשים בארצות הברית, קנדה ואוסטרליה.
בהם מתנדבים ישראלים המתגוררים במדינות אלו, עוברים הכשרה של ער"ן, ונותנים מענה לפניות הרבות בשעות הלילה של ישראל.
מאז תחילת מלחמת חרבות ברזל הוצפו המתנדבים בער"ן באלפי פניות ליום, הן בשירות הטלפוני והן בקווי הסיוע האינטרנטי.
המתנדבים גויסו למשמרות נוספות שכללו שיחות שהיו קשות ומורכבות מאלה הקיימות במצבי שגרה.
המתנדבים עצמם התמודדו עם מצוקה משמעותית שהצריכה קבלת הכשרות נוספות, מפגשי אוורור קבוצתיים וכן שיחות אישיות עם הצוות המקצועי של ער"ן.
חלק רב מהפונים היו חיילים בסדיר וחיילי מילואים שהפנייה האנונימית, אפשרה להם לשתף פחדים וחרדות המלווים אותם, ולא הרגישו נוח לשתף אותם עם קרוביהם.
במסגרת ההבנה שיש להיערך להשלכות והנזקים הנפשיים ארוכי טווח, פתחה ער"ן במקביל קורסי הכשרה של חצי שנה למתנדבים חדשים שעברו מיונים ונמצאו מתאימים.
הקורסים נעשים גם בישראל וגם במרכזי הפעילות של ער"ן מחוץ לישראל.
הקואליציה הישראלית לטראומה" (ע"ר) ארגון גג של תאגידים ויחידים העוסקים בתחום הפסיכוטראומה והחוסן.
נוסדה בפברואר 2002 מיסודה של פדרציית ניו יורק UJA.
לעבודת הקואליציה שותפים כ-65 ארגונים, עמותות ומשרדי ממשלה – ביניהם עמותת ער"ן.
META ישראל (פייסבוק ישראל) - עמותת ער"ן היא הארגון הלאומי המסייע לפייסבוק העולמית במניעת אובדנות בישראל.
שיתוף הפעולה בין פייסבוק לבין ער"ן מאפשר להתריע על מציבי סיכון הדורשים התערבות מיידית והפניה לקבלת סיוע מקצועי.
משרד הביטחון - משנת 2006 עמותת ער"ן בשיתוף משרד הביטחון וצה"ל מפעילים קו סיוע ייעודי לחייל ומשפחותיהם 2201* השירות לכלל המשרתים בצה"ל משלים את שירותי בריאות הנפש המופעלים על ידי צה"ל ומאפשר לחיילות וחיילים בשירות סדיר ובקבע ומשפחותיהם קבלת סיוע כל מקום ובכל שעה.
משרד הבריאות והמועצה הלאומית למניעת אובדנות תומכים קבועים בפעילות עמותת ער"ן.
המכללה האקדמית תל-חי וער"ן מקיימת במהלך שנת הלימודים האקדמית שיתוף פעולה ייחודי במסגרת המסלול ללימודי לחץ וטראומה בחוג לעבודה סוציאלית.
הסטודנטים עוברים ראיונות אישיים וקבוצתיים בהתאם לנהוג בתנאי הקבלה להתנדבות בער"ן, ומוכשרים על ידי מנחים מעמותת ער"ן למתן מענה טלפוני לפונים במצוקה.
איגוד האינטרנט הישראלי ועמותת ער"ן מקיימים שיתוף פעולה עם המרכז לאינטרנט בטוח על מנת להציע תמיכה רגשית ועזרה ראשונה נפשית לקורבנות בריונות ואלימות ברשת ופועלת בשיתוף להסרת תכנים פוגענים בעלי אופי מיני ואלים.
קו חם לתמיכה לפגיעות ברשת פועל 24 שעות ביממה.
בנק הפועלים מקיים שיתוף הפעולה עם עמותת ער"ן לאורך שנים והוא חשוב וחיוני לפעילות העמותה והכשרת המתנדבים.
בשיתוף עם "פועלים בקהילה" מתקיימים קורסי הדרכה לעובדי בנק הפועלים בסניפים ליצירת התנדבות משמעותית בקהילה ובקווי ער"ן.
ער"ן בשיתוף פעולה חברת אמדוקס עורכים קורסי הדרכה לבעלי תפקידים ומנהלים להכשרת עובדי החברה להתנדבות משמעותית בקהילה ובקווי ער"ן.
בשנת 2016 חברה רפא"ל לסניף ער"ן בכרמיאל בשיתוף פעולה במטרה להכשיר את עובדי רפא"ל להתנדבות משמעותית בקהילה ובקווי ער"ן.
שיתוף הפעולה הוליד פתיחת שלוחה של ער"ן כחלק בלתי נפרד ממשרדי החברה בצפון.
עובדי רפא"ל מהווים נדבך חשוב ומהותי תמהיל מתנדבי ער"ן בצפון.
חברת לייבפרסון מלווה את שירותי ער"ן באינטרנט ומאפשרת להעניק תמיכה וסיוע דרך שירות הצ'אט והוואטסאפ.
משרד הפרסום יהושע\TBWA ובעליו רמי יהושעמלווים את ער"ן מזה כשני עשורים, בכל האתגרים הפרסומים ותורמים להציג עת הפעילות של ער"ן לציבור הרחב ולהגביר את המודעות לעזרה נפשית וקבלת סיוע אנונימי ומיידי.
שיתוף פעולה חברתי של ער"ן עם חברת "כלל ביטוח" הושק בינואר 2023. במסגרת שיתוף הפעולה הוקם מרכז חוסן דיגיטלי נגיש לכלל הציבור בישראל.
הפרויקט, באמצעות אפליקציית החוסן, יגדיל את החשיפה לקהל של למעלה ממיליון בתי אב בישראל, יאפשר למשתמשים רבים לקבל מידע וכלים להתמודדות בעת מצוקה נפשית.
באמצעות האפליקציה ניתן יהיה גם ללחוץ על כפתור ולשוחח עם קווי הסיוע של ער"ן, של עמותת עלם, של נעמת ושל נט"ל.
עמותת ער"ן מקיימת שיתוף פעולה עם טיקטוק ישראל במטרה לעודד שיח של שיתוף, הקשבה והכלה.
במרץ 2023 עלה קמפיין גדול ברשת בשיתוף שבעה יוצרי תוכן מובילים מתחומים שונים תחת סלוגן "גם לאנשים חזקים יש רגעים חלשים".
בסרטונים הם מדברים ישירות למצלמה תוך שימוש בכתוביות המעבירות מסר שונה ממה שהם אומרים בסרטון באופן ורבלי.
מטרת הסרטונים היא להגיע לאלפי בתי אב בישראל, ובעיקר לצעירים, לתת טיפים להתמודדות, כיצד להקשיב, לעודד חברים לשתף בתחושות האמיתיות שלהם ולסייע.
שיתוף פעולה בין ער"ן לחברת מטרנה הביא להקמת שירות ייעודי חדש לתמיכה רגשית באימהות ואבות אחרי לידה.
השירות ניתן גם באמצעות שירותי הטלפון של ער"ן וגם באינטרנט (צ'אט, וואטסאפ ומייל).
הצורך נבע מהמצוקות השונות וקשיים נפשיים עמם מתמודדים הורים בשנים הראשונות לאחר הלידה.
לקראת פתיחת הקו הייעודי במאי 2023, קיבלו מתנדבי ער"ן הדרכות וכלים מתאימים למענה הרגשי בפניות מהסוג הזה.
1998 - פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות חיים, הפרס ניתן על פעילות בשרות החברה והקהילה, גישור הפערים בין שכבות האוכלוסין ומיזוג גלויות.
2001 - פרס יגאל אלון, על מעשה מופת חלוצי - סיוע מקצועי ונפשי לקהילה ולחברה בישראל.
2009 - אות הוקרה מטעם המועצה הלאומית להתנדבות יחד עם פיקוד העורף.
הפרס ניתן על חיזוק חוסנה של מדינת ישראל ותושבי הדרום במבצע "עופרת יצוקה".
2012 - פרס המשרד לאזרחים ותיקים, ניתן לאזרחים ותיקים, מתנדבי ער"ן, על סיוע מקצועי לשירותי ער"ן לזקן, על הדרכת מתנדבים חדשים בהפעלת קו ער"ן לזקן ותרומה מיוחדת לחברה בישראל.
2013 - אות האפקטיביות לעמותת ער"ן, ניתן על הישגים יוצאי דופן, מחוללי שינוי והשפעה למען עזרה ראשונית נפשית לאנשים במצוקה ועל היותה דוגמה מעוררת השראה לעשיה חברתית אפקטיבית למען חברה ישראלית טובה יותר.
2016 - פרס הפורום לחדשנות בשיווק לער"ן על מהלך שיווקי חדשני בנושא סרט לגיוס מתנדבים.
2022 - אות הנשיא למתנדב לער"ן על תרומה ביצירת חברת מופת במדינת ישראל.
עַרַּאנֶה הוא כפר פלסטיני בצפון השומרון הממוקם 4 ק"מ צפונית-מזרחית לג'נין.
לפי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של הרשות הפלסטינית נכון לשנת 2006 היישוב מונה 2,144 תושבים.
הכפר ממוקם 240 מטרים מעל פני הים.
על פי חלק מהמסורות מקור השם עראנה הוא בוואדי עוראנה שבערב הסעודית, בקרבת העיר מכה, ומכאן מסיקים כי ייחוסם של תושבי הכפר הוא ייחוס ערבי מכובד.
על פי גרסה אחרת, מקור השם בשורש הסורי "ערנא" שמשמעו "יציב ומתגבר".
ובכל מקרה רואים תושבי הכפר את עצמם כבעלי מוצא מכובד, והם נודעים בפולקלור כאנשים המתאפיינים בכנות, בהתעקשות על עשיית צדק ומניעת עוול, ובאהבת האדמה והידע.
ישנה גם טענה כי מקור השם הוא במונח הקדום "מאורת אריות" (عرين الأسد), ומתייחס לקברי מכובדים מן התקופה הביזנטית המצויים בסביבת הכפר.
ייתכן שזהו מיקום היישוב "ערונה" שמוזכר ברשימת הכיבושים של תחותמס השלישי.
נמצאו במקום כלי חרס מהתקופה הביזנטית.
עראנה, כחלק מארץ ישראל, סופחה אל תוך האימפריה העות'מאנית בשנת 1517. במפקד של שנת 1596 הופיע הכפר בשם "עראנה", בנאחיית סארה, בסנג'ק לג'ון.
נרשמה בו אוכלוסייה של 17 בתי אב, כולם מוסלמים.
הם שילמו מס בשיעור אחיד של 25% מן התוצר החקלאי, כולל חיטה, שעורה, יבולי קיץ, עצי זית, עיזים וכוורות דבורים, בנוסף להכנסות מזדמנות, ובסך הכל סכום של 9,000 אקצ'ה.
בשנת 1838 נרשם המקום ככפר במחוז ג'נין.
בשנת 1870 ציין ויקטור גרן את הכפר כעומד בראש גבעה קטנה.
בשנת 1882 פרסמה הקרן לחקר ארץ ישראל את סקר ארץ-ישראל המערבית, בו תוארה עראנה: "כפר קטן, עשוי בעיקר מבוץ עם כמה בתי אבן, ובהיקף חצרות עם זיתים.
אספקת המים בו מגיעה מבורות מים.
ישנו מבנה (קובה) בערך רבע מייל צפונית לכפר".
במפקד של 1922 שביצעו שלטונות המנדט הבריטי, נרשמה בכפר אוכלוסייה של 216 מוסלמים, עם עליה קטנה במפקד של 1933 ל-267 מוסלמים, ב-46 בתי אב.
בסקר הכפרים של 1945 נרשמו 320 איש, כולם מוסלמים, ו-7,866 דונמים של אדמה.
מתוך השטח, 13 דונמים שימשו למטעים ולהשקיה, 6,460 דונמים לדגנים, ו-10 דונמים כשטח בנוי.
הכפר עראנה נכבש במסגרת הקרב על ג'נין במלחמת העצמאות, קרב שהתרחש כחלק מ"מבצע יצחק" לבלימת צבא עיראק בצפון השומרון.
לאחר הכנות שכללו כיבוש מספר כפרים מצפון לג'נין, נפתח המבצע ב-1 ביוני 1948 בכיבוש הכפר מוקיבלה.
משם המשיך כוח מגדוד 13 של חטיבת גולני לכפר עראנה, וכשהגיע אליו בלילה מצא אותו ריק.
ביום למחרת כבר כותרה ג'נין.
כחודש לאחר מכן השתלטו מחדש כוחות ערביים מקומיים וצבא עיראקי על הכפר עראנה.
לאחר מלחמת העצמאות עבר עראנה לשליטה ירדנית.
במפקד הירדני של 1961 נספרו בכפר 539 תושבים.
לאחר מלחמת ששת הימים עבר עראנה לשליטה ישראלית.
ב-11 במאי 2009 שלושה שוהים בלתי חוקיים מהכפר רצחו את גריגורי רבינוביץ' בסכינים בפרדס ליד גן יבנה.
הגיל הממוצע הוא 21, 37% מהאוכלוסייה מתחת לגיל 15.
הכפר ממוקם קרוב לקו הירוק, מוקף שדות ירוקים, ובקרבתו נמצאים הכפרים ערבונה, דיר ע'זאלה, בית קאד וג'למה.
בקרבת היישוב קברים ושרידים ארכאולוגיים של ישוב קדום, כמו גם קברי שייח'ים בשם "מקאם השיח' עבדאללה", "מקאם השייח' סלאח" ו"מקאם השייח' סעיד".
עראד היא עיר הממוקמת על לשון יבשה בדרום־מזרחו של האי מוחארק, בחריין.
בעיירה אוכלוסייה של כ-25,000 תושבים שרובם מוסלמים סונים.
בליבה של העיר שוכן המבצר של עראד שחפירות ארכאולוגיות הצביעו על כך שמדובר במבצר פורטוגלי.
שם העיר נגזר מהמילה ארדו (αράδο) שפירושה לחרוש.
עקרונות נירנברג הם קבוצת הנחיות להגדרת פשע מלחמה, פשע נגד השלום ופקודה בלתי חוקית בעליל.
המסמך נוצר על ידי ועדת המשפט הבינלאומי של האו"ם לבקשת העצרת הכללית ועל בסיס ועידת לונדון.
כדי להסדיר את העקרונות המשפטיים הבסיסיים למשפט של חברי המפלגה הנאצית בעקבות מלחמת העולם השנייה.
עקרונות נירנברג קובעים אחריות פלילית אישית עבור פשעים בינלאומיים ברי ענישה ונחשבים לבסיס תנועת זכויות האדם הבין-לאומית.
הסכם לונדון שנחתם ב-8 באוגוסט 1945 בין בריטניה, צרפת, ברית המועצות וארצות הברית היה הבסיס לבתי הדין הצבאי הבינלאומי בנירנברג ובטוקיו.
ההסכם הגדיר פשעים בהם ניתן להאשים את הנאשמים: נגד השלום, פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות.
על בסיס הסכם לונדון, בית הדין הצבאי הבינלאומי בנירנברג שפט 22 נאצים על פשעי מלחמה ומתוכם מצא 19 אשמים.
ב-1950 ועדת המשפט הבינלאומי של האו"ם הציגה את שבעת עקרונות נירנברג.
החלטה 177 (II) של העצרת הכללית של האו"ם מ-21 בנובמבר 1947, אימצה את עקרונות נירנברג.
כל אדם המבצע מעשה המהווה פשע על פי המשפט הבינלאומי אחראי בגינו ונושא באחריות לעונש.
העובדה כי המשפט הפנימי (כלומר, מקומי – לאומי או אזורי) אינו מטיל עונש על מעשה המהווה פשע על פי המשפט הבינלאומי אינה פוטרת את האדם שביצע את המעשה מאחריות על פי המשפט הבינלאומי.
העובדה כי אדם שביצע מעשה המהווה פשע על פי המשפט הבינלאומי מכהן כראש מדינה או כפקיד ממשלתי אחראי, אינה פוטרת אותו מאחריות על פי המשפט הבינלאומי.
העובדה כי אדם פעל בהתאם להוראת ממשלתו או של ממונה עליו אינה פוטרת אותו מאחריות על פי המשפט הבינלאומי, בתנאי שהייתה לו אפשרות לבחירה מוסרית למעשה (ציות לפקודה בלי חוקית בעליל).
לאדם המואשם בפשע על פי המשפט הבינלאומי יש זכות למשפט הוגן על פי העובדות והדין.
הפשעים המפורטים להלן הם עבירות על פי המשפט הבינלאומי: פשע נגד השלום, פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות.
שותפות בביצוע פשע נגד השלום, פשע מלחמה או פשע נגד האנושות כמפורט בעיקרון השישי, הוא פשע על פי המשפט הבינלאומי.
עקרונות נירנברג היוו את הבסיס לבתי הדין הצבאי הבינלאומי בנירנברג ובטוקיו ולהחלטות ואמנות בין-לאומיות נוספות.
שנה לאחר ניסוחן, בדצמבר 1946, קיבלה העצרת הכללית של האומות המאוחדות את החלטה 96 (1) שעוסקת ברצח עם וקובעת כי רצח עם הוא פשע על פי המשפט הבינלאומי.
החלטה זו נגזרת מעקרונות נירנברג.
גם האמנה בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת עם מופיעים עקרונות אלו.
לעקרונות נירנברג ישנן השפעה משמעותית על תפיסת האחריות האישית.
הם הרחיבו את ההבנה המסורתית של אחריות אישית, כך שגם מנהיגים ומפקדים צבאיים יכולים להיות אחראים לפשעים שבוצעו על ידי כפופיהם בשליחותם וכן את הפרשנות שמערכת משפט מקומית לעקרונות הנוגעים לאחריות אישית.
הנרי קינג , שהיה אחד השופטים במשפטי נירנברג, מנתח את האחריות האישית כפי שבאה לידי ביטוי בחקיקה במדינות שונות.
האחריות לאכיפת עקרונות נירנברג נופלת על המדינות.
ישנן שתי גישות עיקריות: קידוד: חקיקת חוקים פנימיים המייצגים את העקרונות והטמעה: הסתמכות על מנגנונים משפטיים קיימים כדי להחיל את המשפט הבינלאומי המנהגי.
ארצות הברית, נמצאת תחת קטגוריה ההטמעה, שכן הקונגרס האמריקאי לא העביר חקיקה ספציפית המאמצת את עקרונות נירנברג.
במקום זאת, בתי המשפט האמריקאים הסתמכו על חוקים קיימים ועקרון האדיבות הבינלאומי (international comity) במקרים של פשעי מלחמה פוטנציאליים או פשעים נגד האנושות.
קינג מציין כי בתי המשפט האמריקאים מצאו לעיתים דרכים להעדיף את המשפט המקומי על פני הנורמות הבינלאומיות, גם כאשר הוצגו טיעונים המבוססים על עקרונות נירנברג למשל במקרים שעסקו במלחמת וייטאנם.
פולין, הונגריה, ברית המועצות וישראל בחרו לקודד את עקרונות נירנברג למערכות המשפט הפנימיות שלהן.
ברית המועצות אימצה "הטמעה סלקטיבית", תוך קידוד אך ורק פשע ההסתה למלחמה בקוד הפלילי שלה.
פולין והונגריה השתמשו בלשון רחבה בקודים הפליליים שלהן, דבר שיוצר עמימות ולא מבטיח הצמדות לעקרונות.
ישראל, לעומת זאת, חקקה חוק ספציפי המתמקד בפשעים נאציים בלבד.
"ערב 48" רְבַּעִין) הוא אתר חדשות ופלטפורמת תוכן מקוונת בשפה הערבית, המיועדת לקהל הערבי בישראל ובמזרח התיכון.
שם האתר מתייחס לפלסטינים המתגוררים בגבולות ישראל מאז 1948. האתר מספק עדכונים שוטפים על נושאים אקטואליים כמו חדשות מקומיות ובינלאומיות, פוליטיקה, כלכלה, תרבות וספורט, תוך דגש על השפעתם על החברה הערבית.
האג'נדה של האתר מתמקדת בהצגת נקודת מבט פרו פלסטינית-ערבית, בביקורת על מדיניות ישראל וההסכמים עם מדינות ערב, ובסוגיות חברתיות המשפיעות על הקהילה הערבית.
בנוסף לתכנים חדשותיים, האתר מציע מערך פודקאסטים, מגזין תרבות בשם "فسحة", ומפנה לשידור חי בערוץ Alaraby TV.
האתר נוסד ב-1999 והמשרדים הראשיים של האתר ממוקמים בחיפה.
האתר מספק מידע חדשותי מאזורים גאוגרפיים נוספים, בהם נצרת ואום אל-פחם.
נכון לשנת 2024, העורך הראשי של האתר הוא ראמי מנצור, והעורך הראשי של מגזין האתר שנקרא "فسحة" (פֻסְחָה) הוא עלי מסוואי.
צוות הכותבים מגוון וכולל את: מג'יד אל-קודמני, בילאל דאהר, רביע סואעד ועוד.
האתר "ערב 48" בנוי כך שהוא מספק מגוון רחב של תכנים המותאמים לקהל הערבי בישראל ובעולם.
בדף הראשי של האתר מוצגים עדכוני חדשות שוטפים, עם קישורים למדורים ייעודיים הכוללים פוליטיקה, כלכלה, תרבות וספורט.
בנוסף, האתר מציע מערך פודקאסטים המתמקד בנושאים חברתיים ותרבותיים, וכן את מגזין התרבות "فسحة" שמרכז יצירה ושיח פלסטיני וערבי.
האתר גם מפנה לצפייה ישירה בערוץ Alaraby TV, המציע שידורי חדשות ואקטואליה.
מערך הפודקאסטים באתר ערב 48 מציע מגוון תכנים המכסים נושאים חברתיים, תרבותיים, פוליטיים והיסטוריים בחברה הפלסטינית והערבית.
הפודקאסטים כוללים קטגוריות שונות כמו "חראק יא שבאב" עם רביע עיד, שמתמקד בנוער הפלסטיני, "דס - תור", עם אמל עראבי, הדן בנושאים פוליטיים, פודקאסט "לב העניין" עם ואיא'ל עואד המסקר את המאבק בשחיתות במועצות מקומיות ועוד רבים אחרים.
כל פודקאסט מביא זווית ייחודית על נושאיו באמצעות ראיונות עומק, סיפורים אישיים ודיונים עם מומחים ואנשי ציבור בעולם הערבי.
עבד אבו שחאדה הוא בין הפעילים במערכת פודקאסטים.
האתר תקף באופן קבוע את הרשות הפלסטינית.
"פֻסְחָה" הוא מגזין אלקטרוני פלסטיני שהוקם בשנת 2015, והשיק את המהדורה הראשונה שלו בפברואר 2016. העניינים המנהליים מנוהלים על ידי ראמי מנצור המנהל והעורך הראשי של ערב 48 ועלי מווסאי העורך הראשי של המגזין.
מערכת המגזין כוללת את העורך אנאס איברהים, המפיק החזותי עלאא סלאמה, והעורך הלשוני ד"ר סמי חמאם.
חברי מערכת נוספים כוללים את רשה חלווא, נוואף רדואן, נדא עוינה ואסמאא' עזאיזה ועוד.
השם "פֻסְחָה" מסמל מרחב חופשי ופתוח, כמו גם מסע בעולמות התרבות הפלסטינית, ומשקף את חזון המגזין להיות מרחב בלתי מוגבל ליצירה, ידע ומחשבה.
המגזין עוסק במגוון רחב של תחומים בנושאי התרבות הכוללים: ספרות, מחשבה, מוזיקה, אמנות חזותית, פרפורמנס ועוד.
המגזין שם דגש על היצירה הפלסטינית מכל מקום בעולם ומזמינה מגוון רחב של סופרים, עיתונאים, מבקרים ואמנים, שכותבים על נושאי התרבות הפלסטינית, הערבית והעולמית לתרום ולשתף נקודת מבט ביקורתית וניתוחית.
ערוץ אל-ערבי TV הוא ערוץ טלוויזיה חדשותי בערבית שהוקם בשנת 2015. בתחילה היה הערוץ מבוסס בלונדון, אך בשנת 2022 העביר את משרדיו הראשיים לדוחה, קטר.
הערוץ מתמקד בשידור מהדורות חדשות אינטראקטיביות, תוכניות פוליטיות, סאטיריות, דוקומנטריות, ותכנים חברתיים ותרבותיים.
הוא שואף להציב את האדם במרכז, לדון בסוגיות הנוגעות לעולם הערבי, ולהשמיע את קולם של המוחלשים.
אתר ערב 48 כחלק מתכניו מספק הפנייה לשידור החי של אל-ערבי TV.
הסיבה היא השותפות הערכית והתוכנית בין שני הגופים, כאשר שניהם מכוונים לאותו קהל יעד ומציעים תוכן חדשותי ותרבותי הממוקד בעולם הערבי ובסוגיות הרלוונטיות לציבור הפלסטיני.
החיבור הזה מאפשר לגולשי ערב 48 להיחשף למגוון תכנים איכותיים נוספים שמציע ערוץ אל-ערבי TV.
לאתר "ערב 48" יש נטייה פוליטית ברורה, והוא נחשב לתומך בזרמים פוליטיים המזוהים עם הלאומיות הפלסטינית והמאבק לזכויות הערבים בישראל.
התכנים באתר משקפים השקפות המזוהות עם עמדות פרוגרסיביות וביקורתיות כלפי המדיניות הישראלית, ולעיתים מתמקדים בזכויות האדם, זכויות אזרחיות, והסוגיות הפוליטיות והחברתיות של הפלסטינים בתוך ומחוץ לישראל.
הפודקאסטים והמאמרים מספקים במה לדיונים מורכבים ורב-גוניים המתאימים לאידאולוגיה של האתר.
בשנת 2005, באתר "ערב 48", שנוהל על ידי ואליד חמיס, התפרסמה כתבה בעקבות הפיגוע הכפול בבאר שבע שתיארה את המעשה כ"פעולה של הקרבת נפש למען אללה".
בעקבות פרסום זה, חבר הכנסת אריה אלדד דרש לפתוח בחקירה נגד עורכי האתר, בטענה שהפרסום מהווה הסתה ותמיכה בטרור.
המקרה עורר דיון ציבורי בנוגע לגבולות חופש הביטוי בישראל, ובמיוחד ביחס לאתרים המשקפים את עמדות המיעוט הפלסטיני.
בשנת 2017, פורסמה כתבה בג'רוזלם פוסט, אשר עסקה בחסימת אתר "ערב 48" על ידי ערב הסעודית.
הכתבה דיווחה כי החסימה נבעה מסיקורו של האתר בנושא נורמליזציה עם ישראל, נושא רגיש מאוד בסעודיה.
האתר סיקר את הקשרים המתפתחים בין סעודיה לישראל, והדבר ככל הנראה לא תאם את המדיניות הרשמית של הממלכה הסעודית בנוגע ליחסים עם ישראל.
ראמי מנצור הגיב על המהלך הזה באומרו כי מדובר בפגיעה בחופש העיתונות ובזכות הציבור לקבל מידע מגוון ומעמיק.
הוא טען כי החסימה נועדה להרתיע את כלי התקשורת העצמאיים ולהגביל את הדיון הציבורי בנושאים רגישים.
באוקטובר 2021 חסמה הרשות הפלסטינית את האתר.
בשנת 2023 נעצר טארק טאהא, עיתונאי ועורך באתר, בעקבות פרסומים ברשתות החברתיות, שזוהו על ידי הרשויות ככאלה שעשויים להסית או לפגוע בביטחון המדינה.
המקרה עורר ויכוח ציבורי על חופש הביטוי וחופש העיתונות בישראל, כאשר תומכי העיתונאי טענו כי מדובר בניסיון לדכא דעות ביקורתיות בקרב הפלסטינים אזרחי ישראל.
עֶרֶב; העץ אדום ( Avond; De rode boom) הוא ציור שמן על בד של האמן ההולנדי פיט מונדריאן משנת 1908. "העץ האדום" הוא הציור הראשון בסדרת "העצים" של מונדריאן, שהגדירה תקופה חשובה של אבולוציה ביצירתו של מונדריאן עם המעבר לנאופלסטיות .
"העץ האדום" הוא הציור הראשון בסדרת העצים של מונדריאן, סדרה שסימנה תקופה משמעותית של התפתחות ביצירתו, כאשר עבר לנאו-פלסטיציזם.
מונדריאן השתמש בציור זה כדי לבטא את תפיסתו לגבי הטבע והמציאות כאיזון מורכב בין תנועה עזה לשלווה סטטית.
הציור מתאפיין בצבעים לא טבעיים ובגוונים מופשטים של אדום וכחול.
עד שנת 1907 נחשבו עבודותיו של מונדריאן לקונבנציונליות והתאימו לזרמים האמנותיים של התקופה, וזכו להערכה ציבורית.
עם זאת, בשנת 1907 החל מונדריאן לחוש חוסר סיפוק, וסגנונו החל להשתנות.
בשנת 1905 השתתף בתערוכה רטרוספקטיבית של וינסנט ואן גוך ושאב השראה מהשימוש הבלתי שגרתי של ואן גוך בצבעים טהורים ובמשיכות מכחול אקספרסיביות.
בתקופת המעבר הסגנונית שלו הרבה מונדריאן לצייר עצים, בהשפעת שירו של המשורר אמיל ורהארן "L'Arbre" ("העץ").
בשיר ראה מונדריאן תפיסה משותפת של העץ כמקור עוצמה המחבר בין הארץ לשמיים.
בין ציוריו מאותה תקופה, צייר מונדריאן עץ חסר עלים שהתאפיין בקווים ומישורים חזקים, על מנת שלא לטשטש את הקשרים שבין קווי המתאר של העץ לבין העלים.
לאורך סדרת העצים המשיך מונדריאן לפשט את צורתם ולהדגיש קווים ברורים, עד שלבסוף הפכו העצים לקווים אנכיים עם קווים אופקיים מפוזרים המדמים ענפים – רמז מוקדם לסגנונו הנאו-פלסטיציסטי.
החוקר ג'ון מילנר ציין כי הקומפוזיציה של הציור מתמקדת בכוחות המנוגדים והמשתלבים של גזע העץ, ענפיו והמרחב שסביבו.
בדומה לעצים של ואן גוך, גם בעץ של מונדריאן קיימת תנועה סיבובית בצמיחתו, כאשר ענפיו מסתעפים באלכסונים וממשיכים להתרחב.
מונדריאן מתאר את העץ ואת החלל שסביבו באופן מוצק ובטוח, כך ששני המרכיבים מתחברים באופן הדוק על פני משטח הבד.
האופן שבו הענפים הקטנים של העץ מתפשטים כלפי מעלה ולצידי הבד יוצר קומפוזיציה דמוית צלב, שבה הטבע מוצג כחלק ממערך של כוחות מנוגדים.
לדברי ההיסטוריון האמנותי הנס יופה, "העץ האדום" אינו התרשמות ישירה מעץ, אלא פרשנות של המציאות והטבע בכללותם.
באמצעות מבנה קווי, הציור יוצר איזון בין תנועתו האלימה של העץ לבין השלווה הכוללת של התמונה.
באותה תקופה התאפיין סגנונו של מונדריאן בהדגשת צבעים ובמרד כנגד הטונליזם.
תוך שימוש בצבעים אדום וכחול בלבד, "העץ האדום" מייצג את המעבר של מונדריאן לצבעים לא-טבעיים.
הוא האמין כי לא ניתן לשחזר את צבעי הטבע בדיוק על הבד, ולכן ביקש לבטא את יופיו בדרכים אחרות באמצעות צבעים טהורים.
מונדריאן השתמש בצבעים כדי ליצור ניגודיות מרחבית וכדי להפיק דימויים שהם יותר מסמליים ומעוררי תחושה מאשר תיאוריים בלבד.
הדבר מתבטא במיוחד בניגוד העז שבין האדום הבולט באופן כוחני לבין הרקע הכחול הנסוג.
בנוסף, יישום הצבע תרם לתחושת העומק בציור – משיכות המכחול האופקיות והמקצביות שלו העניקו נוכחות מוחשית הן לעץ והן לחלל שסביבו.
משיכות המכחול החזקות אך המקוטעות במקצת מזכירות את הטכניקה של הפוינטיליזם.
עם זאת, בניגוד לפוינטיליזם, שבו משיכות הצבע הקטנות מתמזגות לעין הצופה ליצירת אפקט אופטימי, אצל מונדריאן נעשה שימוש במשיכות מכחול רחבות ושני צבעים מנוגדים באופן דומיננטי, כדי לבטל כל תחושת אור טבעי וליצור אפקט מיסטי.
עראער הוא כפר ירדני הממוקם בנפת דיבאן שבמחוז מידבא בירדן.
אוכלוסייתו מוערכת ב-32 נפשות, על פי מפקד האוכלוסין משנת 2015.
הכפר משמר את שמה של העיר המקראית ערוער, שעל פי הנאמר בתורה ישבה על שפת נחל ארנון.
ערב הוא ציור שמן על בד משנת 1878 מאת הצייר הצרפתי ג'יימס טיסו.
היצירה מוצגת במוזיאון ד'אורסה בפריז, ומהווה חלק מסדרה בשם La Femme à Paris, שבה תיאר טיסו נשים בפריז בשגרת חייהן החברתית, תוך שילוב של ביקורת עדינה על מוסכמות התקופה.
הציור נודע גם בשמו האנגלי "The Ball" (הנשף).
ג'יימס טיסו היה צייר צרפתי שפעל בפריז ובלונדון.
הוא זכה להצלחה מוקדמת בתערוכות הסלון בפריז, ובהמשך עבר לאנגליה, שם התקבל בהתלהבות והציג באקדמיה לאמנויות היפות.
טיסו סירב להזמנתו של אדגר דגה להשתתף בתערוכת האימפרסיוניסטים הראשונה, אך זכה להערכה בזכות דיוקנאותיו וסצנות החברה שצייר.
זוגתו ומוזתו, קטלין ניוטון, מופיעה במרבית ציוריו מן התקופה הזו, וניתן לזהות את פניה בדמות המרכזית בציור ערב.
במרכז הציור נראית אישה צעירה הלבושה בשמלת ערב צהובה עתירת קפלים, מניפה פתוחה בידה, נכנסת לנשף בלוויית גבר מבוגר.
פניה של הדמות הגברית אינן נראות – רק גבו ושערו הלבן.
נראה שתפקידו בציור הוא לייצג מלווה חברתי, מי שפותח בפניה של האישה הצעירה את שערי החברה הגבוהה.
היא, לעומת זאת, מביטה קדימה, לכיוון אולם הנשף, מנותקת ממנו, מה שמדגיש את תפקידה הפעיל בזירה החברתית.
הציור מציג את המתח בין היופי הנשי, השאיפה לטפס במעלה הסולם החברתי, והלחץ החברתי בתוך הסלונים הפריזאיים.
טיסו היה ידוע בכך שהציג את המעמד הגבוה באירוניה מסוימת, ובמקרה זה הצופה נחשף לדינמיקה של יופי, תחרות ואינטרס.
ברקע מופיעות שתי נשים המתבוננות באורחת החדשה – ייתכן כנגד יריבה פוטנציאלית.
השמלה מושכת תשומת לב רבה, אך סגורה יחסית, דבר שמבליט את שונותה של האישה מהלבוש המקובל לנשף, מה שמעיד אולי על מבוכה או זהירות.
שמלתה של הדמות המרכזית, בגוני צהוב וזהב, מעוטרת בריבוי שכבות קפלים, טכניקה שהייתה מקובלת באופנת 1878. הבד ככל הנראה מדמה שילוב בין משי סאטן, אורגנדי כותנה ואריג רקום.
עם זאת, מבקרי אופנה בני הזמן טענו כי העיצוב המיוחד אינו תואם את צו האופנה העכשווי – השמלה נתפסה כ"מיושנת" ואף מזכירה שמלות שלפני עשרים שנה.
בכך ביטא טיסו את נטייתו לעצב שמלות לפי טעמו האישי, גם במחיר סטייה מהזרם המרכזי של האופנה.
הציור ערב משתייך לסדרת La Femme à Paris, סדרה שיצר ג'יימס טיסו במטרה לתאר את נשות החברה הגבוהה בפריז דרך סיטואציות יום־יומיות, תוך רמיזות ביקורתיות למבנים החברתיים של תקופתו.
יצירה מקבילה בולטת מתוך הסדרה היא השאפתנית (במקור: L'Ambitieuse), שנוצרה בין השנים 1883–1885 ונמצאת כיום באוסף של גלריית אלברייט־נוקס בבאפלו, ניו יורק.
שתי היצירות מציגות קומפוזיציה דומה: אישה צעירה לבושה בשמלת ערב מהודרת, מחזיקה מניפה פתוחה, מלווה בגבר מבוגר שזהותו מוסתרת, ונראית כשהיא צועדת לתוך אירוע חברתי יוקרתי.
המכנה המשותף לשתי הדמויות הנשיות בא לידי ביטוי לא רק במעמדן אלא גם בבחירות האופנתיות החריגות שלהן.
שתיהן לבושות בשמלות רוויות קפלים בגזרות גבוהות וצבעים בהירים – צהוב ב-ערב וורוד ב-השאפתנית – שאינן עומדות בקוד הלבוש המקובל לנשפי ערב באותה תקופה.
על אף שהעיצובים זכו לשבח על יופיים החזותי, הם גם ספגו ביקורת מצד בני הזמן, שטענו כי השמלות אינן מעודכנות וכי הן מזכירות אופנה שכבר חלפה.
בכך משתקפת נטייתו של טיסו לעצב דמויות שאינן לגמרי נטמעות בסביבתן, דבר המשקף את מבטן הבוחן של נשים על עצמן ועל מעמדן החברתי.
הקבלה בין שתי היצירות מדגישה את העיסוק החוזר של טיסו בשאלת מעמד האישה, ייצוג היופי והמתח בין שאיפה להשתייכות לבין תחושת ניכור חברתי, וכל זאת תוך שילוב בין דיוק תלבושתי והומור דק.
ערב הסעודית או סעודיה ובשמה הרשמי הממלכה הערבית הסעודית היא מדינה הגובלת בעיראק, בירדן ובכווית בצפון, בקטר, באיחוד האמירויות הערביות ובמפרץ הפרסי במזרח, בעומאן במזרח ובדרום, בתימן בדרום ובים האדום במערב.
המשטר של ערב הסעודית הוא מונרכי-אבסולוטי-תיאוקרטי-אסלאמי – חוקיה מתבססים על השריעה.
ערב הסעודית היא חברה בכירה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי ומעמדה בעולם המוסלמי מכובד.
ערב הסעודית היא חברה-מייסדת של הליגה הערבית והמדינה הגדולה ביותר בחצי האי ערב.
השפה הרשמית של ערב הסעודית היא השפה הערבית.
ערב הסעודית מהווה חלק מהעולם הערבי ומהמזרח התיכון מבחינה לשונית ומבחינה תרבותית.
ערב הסעודית מהווה חלק מדרום-מערב אסיה מבחינה גאוגרפית.
כלכלת ערב הסעודית נשענת במידה רבה על מרבצי הנפט המצויים בה ונכון לרבע הראשון של המאה ה-21 היא מדורגת כיצואנית הנפט הגדולה ביותר בעולם.
אף שיישוב אנושי כבר התקיים בחצי האי ערב מזה אלפי שנים – לרבות הנבטים שפעלו במאה הראשונה לפנה"ס – הייתה זו צמיחתה של דת האסלאם בראשית המאה ה-7 באזור המערבי של חצי האי אשר גרמה למפנה המכריע בתולדותיו.
האסלאם נהיה לדת השנייה בגודלה בעולם והערים המקודשות לו ביותר – מכה ואל-מדינה – נמצאו בשטח שעליו תקום בבוא היום הממלכה הסעודית.
אותו שטח היה גם נקודת המוצא של הערבים המוסלמים אשר פתחו במסעות כיבוש נרחבים ובעלי מאפיין דתי מובהק מפרס ועד לספרד, באופן שהטביע חותם בל יימחק על ההיסטוריה של המזרח התיכון כולו.
עם זאת, בהשוואה לטריטוריות עות'מאניות אחרות, נהנו הערבים בחצי האי ערב ממידה רבה של אוטונומיה, שהלכה וגברה במקביל להיחלשותה של האימפריה.
שורשיה של המדינה הסעודית במרכז חצי האי ערב מתוארכים לאמצע המאה ה-18. שליט מקומי בשם מוחמד אבן סעוד איחד כוחותיו עם מוביל הרפורמות האסלאמי מוחמד אבן עבד אל-והאב, באופן שאפשר יצירתה של ישות פוליטית חדשה במרכז חצי האי ערב בחלק ניכר מהאזור המכונה נג'ד.
כעבור שנה כבש את ריאד, בירתו המסורתית של בית סעוד, והקים את אמירות ריאד.
ב-1913 כבש את אל-אחסא והכריז על עצמו כאמיר נג'ד ואל-אחסא וב-1921 כבש את אמירות ג'בל שמר והכריז על עצמו כסולטן נג'ד.
ב-22 בדצמבר 1925 הכניע את ההאשמים, שליטי החג'אז.
ב-8 בינואר 1926, הכריז על עצמו כמלך נג'ד וחג'אז.
בהסכם ג'דה, אשר נחתם ב-20 במאי 1927, הכירה הממלכה המאוחדת, המעצמה האירופית הדומיננטית באזור באותה תקופה, בעצמאות ממלכת נג'ד וחג'אז.
ב-23 בספטמבר 1932 אוחדו שני האזורים לממלכת "ערב הסעודית", מונרכיה אבסולוטית שדינה הוא הדין האסלאמי (שריעה).
ייצור תעשייתי של נפט החל במהלך מלחמת העולם השנייה, שבמהלכה נותרה הממלכה נייטרלית.
ההון האדיר שזרם לתחומיה אפשר לה לקיים שירותי חינוך, בריאות ורווחה מבלי לגבות מיסים מתושביה, וכך הייתה למדינת רנטה מובהקת.
ערב הסעודית נמנתה עם מייסדות האו"ם והליגה הערבית ב-1945, ונטלה חלק משני בקואליציה הערבית שלחמה בישראל במלחמת העצמאות, ב-1948.
כהונתו עמדה בסימן דחיית הערביזם הרדיקלי מבית מדרשו של שליט מצרים גמאל עבד אל נאצר ובהתקרבות לארצות הברית ולמשטרים הערבים המתונים.
ב-1964 הודח, בין היתר בשל מתיחות פנים-משפחתית, בריאותו הרופפת ואי-סדרים כלכליים בממלכה, והוחלף על ידי אחיו למחצה, ראש הממשלה ונסיך הכתר פייסל בן עבד אל-עזיז.
בשנת 1967 הביע המלך פייסל תמיכה במצרים במהלך מלחמת ששת הימים.
ההתנקשות בחייו של פייסל ב-1975 זעזעה את המזרח התיכון, אך לא פגעה ביציבות הממלכה.
אחיו, ח'אלד בן עבד אל-עזיז, שלט עד מותו מהתקף לב ב-1982, השלטון עבר אל אחיו למחצה, הנסיך פהד בן עבד אל-עזיז, מודרניסט פרו-מערבי אשר ניהל בפועל את ענייני הממלכה בתקופתו של ח'אלד.
אחיו-למחצה של פהד, עבדאללה, נבחר לכהן כראש הממשלה ונסיך הכתר.
בשנת 1979 התמודד בית סעוד עם הקרב על הכעבה ומהומות אל-קטיף.
באותן שנים חלה ירידה ניכרת במחירי הנפט, שערערה זמנית את יציבות הכלכלה הסעודית.
במהלך מלחמת המפרץ שניהלה ארצות הברית נגד עיראק, נמלטו פליטים כוויתים לסעודיה, ביניהם בני משפחת המלוכה הכוויתית, וכוחות הקואליציה הורשו לפעול מתחומה.
בשנת 1996 חווה המלך פהד שבץ מוחי חמור, אשר אילץ אותו להעביר את השלטון בפועל לנסיך הכתר עבדאללה.
ב-1 באוגוסט 2005 הכריעה אותו מחלתו, והמלוכה הועברה באופן רשמי לידיו של עבדאללה.
פיגועי 11 בספטמבר גרמו לרבים במערב לראות בערב הסעודית – או בממסדה האסלאמי – מעוז של טרור אסלאמי, על אף יחסי המסחר והידידות בין בית המלוכה הסעודי ובין ארצות הברית, קנדה, יפן ומדינות אירופה.
בינואר 2015, לאחר מות עבדאללה, הומלך סלמאן.
ב-21 ביוני 2017 הדיח סלמאן את יורש העצר, מוחמד בן נאיף, והציב במקומו את בנו, מוחמד בן סלמאן אאל סעוד, כיורש העצר הסעודי.
עד 2015 התאפיינה מדיניות החוץ הסעודית בהתחמקות עקבית מעימותים ישירים עם יריבים ובמיקוד המאמץ בתיווך ובדיפלומטיה, אך מאז עליית בן סלמאן אומץ קו אחר שבא ליד ביטוי במעורבות במלחמת האזרחים בתימן מאז 2015 ובמשבר הדיפלומטי הקטרי בין השנים 2017 ו-2021.
ערב הסעודית היא מונרכיה אבסולוטית שבה הפוליטיקה כולה סובבת סביב בית המלוכה.
בשנת 1992 הוצגה החוקה הראשונה בתולדות הממלכה, אשר הצהירה מפורשות כי ערב הסעודית היא מונרכיה ערבית הנשלטת על ידי בניו ונכדיו של המלך עבד אל-עזיז אבן סעוד, וכי הקוראן הוא חוקתה של המדינה, המתנהלת על פי הדין האסלאמי (שריעה).
חל איסור על הקמת מפלגות פוליטיות, ובחירות לאומיות אף הן לא נערכו מעולם.
סמכויותיו של המלך מוגבלות להלכה על ידי השריעה ועל ידי מסורות סעודיות מקומיות.
המלך נדרש להשיג קונצנזוס בין משפחת המלוכה הסעודית, חכמי הדת (עולמא) ושאר יסודות חשובים בחברה הסעודית, אך צוויו ופקודותיו אינם כפופים לתהליך אישור דמוקרטי.
פלג אסלאמי פונדמנטליסטי זה, החורט על דגלו את אימוץ האסלאם ככתבו וכלשונו, מנסה לסחוף אחריו את המאמינים על ידי מימון בניית מסגדים ומדרשות קוראניות ברחבי העולם.
מנהיגי משפחת המלוכה בוחרים את המלך מקרבם וזוכים לאישורם של העולמא.
בית סעוד הוא שליטה הנצחי של המדינה, הנושאת את שמו.
מלכה הקודם של ערב הסעודית, עבדאללה, שימש תשע שנים שליטה בפועל של הממלכה לפני שהומלך ב-1 באוגוסט 2005, בשל מחלתו של אחיו-למחצה המלך פהד.
המלך הנוכחי הוא סלמאן, מלך ערב הסעודית.
ב-10 בפברואר 2005 נערכה מערכת בחירות למועצות המקומיות ברחבי הממלכה, הראשונה בסדרה בת שלוש מערכות.
הוחלט כי נשים לא יצביעו או יגישו מועמדותן במסגרת הבחירות, אף שכמה נשים הספיקו להגיש מועמדותן לפני שהתקבל האיסור.
אומנם, רק מיעוט מהמושבים במועצות המקומיות אכן נבחר, ורוב חברי המועצות מונו על ידי בני משפחת המלוכה.
אך לראשונה מזה 40 שנה נערכו בחירות כלשהן בערב הסעודית.
ערב הסעודית מפעילה קרן סיוע חוץ סעודי שמעביר כסף בעיקר למדינות מוסלמיות אך גם למדינות אחרות.
מאז המהפכה האסלאמית-שיעית באיראן, היחסים בינה לבין ערב הסעודית, שבה המשטר הוא אסלאמי-סוני, הפכו למתוחים.
בין איראן לערב הסעודית החל מאבק על ההשפעה באזור המזרח התיכון והמפרץ הפרסי ועל המעמד הבכיר בקרב מדינות האסלאם, שכולל הן היבטים גיאו-אסטרטגיים והן היבטים עדתיים.
איראן מהווה איום מרכזי עבור ערב הסעודית, הן מפאת רצונה לסלק את המעורבות הגבוהה של ארצות הברית במפרץ הפרסי, והן מפני שאיראן מנסה לתפוס עמדת הנהגה בעולם האסלאמי שתחליף את זו של ערב הסעודית כ"שומרת המקומות הקדושים לאסלאם".
איראן מנסה להשיג יכולת גרעינית צבאית, ולהגדיל את כוחה בעקבות יכולת זו, כך שהיא תוכל לקבוע את סדר היום האזורי במזה"ת.
הדבר מאיים על ערב הסעודית, הן בשל ההשפעה הפוטנציאלית שתינתן לאיראן בשוק הנפט, והן בשל "הרוח הגבית" שיקבלו השיעים המתגוררים בערב הסעודית בהקשר להפגנות או התקוממות אפשרית מצידם.
השיעים בסעודיה אינם איום ממשי על המשטר, אולם מצב זה עלול להשתנות.
בתחילת אוקטובר 2011 פרצו מהומות בקרבת מסוף הנפט הגדול בראס תנורה, ונעשה בהן לראשונה שימוש בנשק חם מצד השיעים שחוללו את המהומות.
אירוע זה הביא את ערב הסעודית להאשים "מדינה זרה" (הכינוי של איראן) בתכנון המהומות ולדכא אותן תוך הפעלת כוח.
גל המחאות בארצות ערב העלה על פני השטח את העימות שבין ערב הסעודית לאיראן, גם בהיבט התייצבותן בעמדות מנוגדות, בהתאם לזהות האסלאמית העדתית של המפגינים והמתקוממים במדינות השונות.
במרץ 2011 העבירה ערב הסעודית כוחות צבא, שסייעו למשטר בית ח'ליפה הסוני של בחריין לדכא את ההתקוממות שהובילו השיעים במדינה.
התקוממות זו, על פי שלטונות בחריין וערב הסעודית, תוכננה ונתמכה על ידי איראן, מתוך מטרה להרחיבה גם לאזורים השיעיים במזרח ערב הסעודית.
מן הצד השני, ערב הסעודית תמכה באופן אקטיבי בהפגנות ובהתקוממות בסוריה, שהובילו הסונים נגד משטר מפלגת הבעת' בהנהגת נשיא סוריה בשאר אל-אסד, ששלטונו התבסס על המיעוט העלווי במדינה ועל תמיכתם של איראן ושל ארגון חזבאללה השיעי בלבנון.
בינואר 2016 הוציאה סעודיה להורג 47 אנשים באשמות טרור, כולל את נימר א-נימר, שייח' סעודי שיעי בעל השפעה, שקרא להפלת המשטר הסעודי ("בדרכי שלום").
בעקבות ההוצאה להורג התרחשו באיראן הפגנות אלימות, והוצתה הקונסוליה הסעודית בטהראן.
בתגובה, סעודיה ניתקה את יחסיה הדיפלומטיים עם איראן.
היחסים בין סעודיה לארצות הברית נותרו חזקים ויציבים, למרות פיגועי 11 בספטמבר שגרמו לרבים במערב לראות בערב הסעודית – או בממסדה הדתי – מעוז של טרור אסלאמי, שכן 15 מתוך 19 המפגעים היו סעודים במוצאם.
בנוסף, היו גם פעולות טרור שנתמכו במישרין או בעקיפין על ידי סעודיה, כגון פיגועים נגד מטרות שלטוניות ומערביות בריאד.
בסוף כהונת ברק אובמה התערערו היחסים, מפני שאובמה חתם הסכם עם איראן, ותפס צד נגד סעודיה בכמה מהאינטרסים שלה, בסוריה, בעיראק ועוד.
הכוחות המזוינים של ערב הסעודית מורכבים מחמש זרועות מרכזיות: הצבא הערבי הסעודי, חיל האוויר המלכותי הסעודי, חיל הים המלכותי הסעודי, כוחות ההגנה האווירית המלכותיים הסעודיים, וחיל הטילים האסטרטגי המלכותי הסעודי.
הרמטכ"ל הסעודי המכהן הוא עבד א-רחמן בן צאלח בן עבדאללה אל-בניאן.
במאי 2017 חתמה סעודיה עם ארצות הברית ותעשיותיה הביטחוניות על עסקת נשק ענקית בשווי של כ-350 מיליארד דולר, הכוללת רכישת מערכות THAAD וסוללות פטריוט, 115 טנקים מסוג אברהמס M1A2, ארבע ספינות מלחמה, 150 מסוקי בלאק הוק ועוד.
ערב הסעודית מחולקת לשלושה-עשר מחוזות:
כלכלת ערב הסעודית מתמודדת עם קשיים רבים ובפרט הירידה החדה בהכנסה לנפש.
דו"ח הפיתוח האנושי הערבי מצביע על חופש הפרט המוגבל, מערכת החינוך הנחותה, מדיניות העסקת עובדים שלא בהכרח על סמך יכולות ומידור נשים כעל הסיבות העיקריות לקשיים הכלכליים במדינה.
שותפי הסחר העיקריים של ערב הסעודית הם ארצות הברית, יפן, בריטניה, האיחוד האירופי, סינגפור וקוריאה הדרומית.
כחמישה מיליון עובדים זרים – רובם ממדינות ערב, אך גם מדרום-מזרח אסיה – מהווים יסוד חשוב בכלכלה הסעודית, בעיקר במגזרי הנפט והשירותים.
ממשלת ערב הסעודית מפקחת על רוב הפעילות הכלכלית בממלכה, המרוכזת כמעט כולה סביב הנפט.
ערב הסעודית מחזיקה בכרבע מעתודות הנפט הגולמי המוכרות בכדור הארץ (כמו גם בעלויות ההפקה הנמוכות ביותר), מדורגת כיצואנית הנפט הגדולה ביותר בעולם ומשחקת תפקיד מוביל בארגון אופ"ק ובמשק האנרגיה העולמי בכלל.
תעשיית הנפט, המרוכזת בצפון-מזרח המדינה, מהווה כ-75% מההכנסות התקציביות, כ-45% מהתמ"ג וכ-90% מרווחי היצוא.
בעשורים האחרונים של המאה העשרים חוותה ערב הסעודית ירידה חדה בהכנסות הנפט, עקב ירידת מחיר הנפט, (ב-2001 לכ-25 דולרים לחבית), לצד עלייה משמעותית בגודל האוכלוסייה.
ההכנסה השנתית לנפש צנחה מ-$25,000 ב-1980 ל-$8,000 ב-2003. כלכלנים מעריכים כי הצניחה הכלכלית שהתרחשה בין 1980–1999 הייתה החמורה בתולדותיה של מדינת לאום כלשהי מאז ומעולם.
בעשור הראשון של המאה העשרים ואחת, שוק הנפט התאושש והאמיר (אוגוסט 2004 – 44 דולר לחבית, סוף 2005 – 65 דולר לחבית, סוף 2007 – 94 דולר לחבית) עד שביוני 2008 הוא האמיר למחיר שיא של 135 דולר לחבית, דבר שהביא להכנסות שיא לערב הסעודית.
בהיותה יצואנית הנפט המובילה בעולם, ולמרות מיקומה הרגיש לפגעי שינויי האקלים, סעודיה מדורגת כמדינה לא ידידותית לסביבה.
הממשלה מעודדת צמיחה במגזר הפרטי כדי להפחית את תלותה של הממלכה בנפט, וכן לפתוח הזדמנויות תעסוקתיות עבור האוכלוסייה הסעודית הגדלה בקצב מואץ.
בין היתר הכריז נסיך הכתר הסעודי בחודש מרץ כי הממלכה החלה לבחון אפשרות להפיק חשמל באמצעות אנרגיית השמש, ומיזם סולרי גדול יצא לדרך בשיתוף חברת סופטבנק היפנית.
המיזם צפוי היה ליצור מקומות עבודה רבים ולהפוך את ספקית הנפט הגדולה בעולם גם לענקית בתחום האנרגיה הסולרית, אולם הוקפא לאחר כחצי שנה בעקבות התקררות היחסים בין המדינה לחברת סופטבנק.
למרות זאת, הכריזו שלטונות המדינה כי ימשיכו בפיתוח אסטרטגיות רחבות ופרקטיות לעידוד שימוש באנרגיה מתחדשת.
ערב הסעודית אינה מעודדת חדשנות טכנולוגית.
רק 382 פטנטים סעודים נרשמו בארצות הברית בין השנים 1977 ל-2010, פחות מ-12 פטנטים לשנה, בהשוואה לישראל שרשמה באותן שנים 20,620 פטנטים בארצות הברית.
עם זאת, בסעודיה מקווים להגדיל את מספר החברות הטכנולוגיות במדינה באמצעות אוניברסיטת המלך עבדאללה למדע וטכנולוגיה שנוסדה בשנת 2009, אשר היא אוניברסיטה בתמיכה ממשלתית הנהנית מתקציבי עתק.
ישנן תעשיות מתכות, כימיקלים, פלסטיקה, תרופות ודשנים וישנו מגזר בנקאי-פיננסי.
סעודיה מדורגת במקום ה-92 במדד קלות עשיית העסקים.
בסעודיה קיימים מספר קשיים בירוקרטיים ומשפטיים שמשפיעים על אנשי עסקים הפועלים במדינה.
מערכת המשפט במדינה, המבוססת על חוקי השריעה, אינה מטיבה לכלכלתה.
פרנק פוגל, שחיבר ספר על מערכת המשפט הסעודית, כתב על כך:
זרים רשאים להחזיק בחברות בבעלות מוגבלת ברוב הענפים, וכן נדרשים לקבל רישיון השקעות הון זר מרשות ההשקעות הכללית של ערב הסעודית .
שחיתות בערב הסעודית נראית כדבר שבשגרה.
עלות אחזקת המשפחה המלכותית מוערכת בכ-10 מיליארד דולר בשנה.
סקר שנערך בשנת 2005 על ידי לשכת המסחר של ריאד מצא כי 77% מאנשי העסקים שנסקרו חשו כי עליהם לעקוף את החוק כדי לבצע את פעולותיהם.
ביקורת רבה מופנית כלפי המדינה על כך שאינה מצליחה למגר תופעות של הלבנת כספים ומימון טרור.
בדו"ח של ארגון ה-FATF מספטמבר 2018 נאמר:
קשה לערוך מחקרים על העוני בערב הסעודית, עקב מדיניות הממשלה המקשה על דיווחים בנושא.
הערכות שונות לגבי סעודים מתחת לקו העוני נעות בין 12.7% לבין 25%.
בסעודיה לא מצוין קו עוני רשמי, אך הערכות פרטיות משנת 2013 מצביעות על הכנסה של פחות מ-530$ בחודש כעל קו העוני.
לשם השוואה, מגזין פורבס העריך את הונו האישי של המלך עבדאללה בכ-21 מיליארד דולר.
בדצמבר 2011, כמה ימים לאחר תחילת התקוממויות האביב הערבי, משרד הפנים הסעודי עצר את הכתב פיראס בוקנה ושני עמיתיו, והחזיק אותם במעצר במשך שבועיים, שבהם נחקרו, לאחר שהעלו לאתר יוטיוב סרטון של 10 דק' בנושא העוני במדינה.
מכה, אל-מדינה ונמל ג'דה הפכו למקורות הכנסה גדולים בשל חשיבותם הדתית.
מדי שנה מגיעים מיליוני מוסלמים למכה לרגל מצוות החג'.
מעל 16 מיליון איש ביקרו בסעודיה במהלך 2017.
רובם המוחלט של התיירים במדינה מגיעים ממניעים דתיים, לצורך קיום מצוות האסלאם (עלייה לרגל) וביקור בשאר מקומות מקודשים והיסטוריים לאסלאם.
עם זאת לערב הסעודית פוטנציאל תיירותי ניכר לתייר המערבי, פוטנציאל שהממשלה הסעודית מנסה לקדם.
ב-2013 הונהגה לראשונה האופציה להנפיק ויזת תייר אלקטרונית, וקידום התיירות הוא חלק מחזון המדינה לשנת 2030. עם חופים המשתרעים לאורך 2,640 קילומטר, הרים ומרחבי מדבר ריקים מאדם, סעודיה מתחילה למשוך תיירות פנאי למדינה.
צלילות לאורך חופי המפרץ והים האדום, ביקור במקומות היסטוריים וחשובים לאסלאם, וחוויות מדבר אותנטיות, הן רק חלק ממה שיש למדינה להציע בתחום התיירותי.
עם זאת, גם תיירות זרות המבקשות לבקר במדינה חייבות בלבוש שהולם את התרבות המוסלמית במרחב הציבורי כנהוג בחוקי המדינה, והעלבה או זלזול באסלאם נחשבים לעבירה פלילית שעלולה לגרור ענישה.
מסעדות במדינה מחולקות לאזורים לגברים בלבד ואזורים למשפחות, כנהוג במדינות אסלאמיות רבות.
רוב התיירים מגיעים למדינה בטיסה, אך ניתן להיכנס אליה גם דרך מעברי גבול יבשתיים, אם כי לא מעיראק ומקטר.
כמו כן קיים שירות מעבורות פעיל בין סעודיה למצרים.
נראה כי חל שינוי מהותי בפתיחות לתיירים שאינם ממניע דת, אך מרבית התיירים הם עולים לרגל למכה, עובדים זרים ואנשי עסקים.
ב-26 בספטמבר 2019 השיקה הממלכה ויזת תייר לתקופה של 90 יום, לאזרחי 49 מדינות.
נכון ל-2025 הכניסה לישראלים אסורה.
שירות אספקת המים במדינה נמצא בשיפור מתמיד, בעיקר עקב השקעות במתקנים להתפלת מים.
כ-50% ממי השתייה במדינה מקורם במתקנים להתפלת מים, 40% נוספים מגיעים מאקוויפרים, מקור שאינו מתחדש בקצב שבו נשאבים ממנו מים, וה-10% הנותרים מגיעים ממים על פני הקרקע, בעיקר באזורים ההרריים שבדרום מערב המדינה.
מתקני התפלה השוכנים לאורך חופי המפרץ הפרסי מספקים מים גם למקומות מרוחקים – כן נשאבים דרכם מים ומובלים למרחק של מעל 467 ק"מ אל בירת המדינה, ריאד, השוכנת בליבה של הארץ.
למרות השיפור המשמעותי באספקת המים, השירות נשאר יחסית גרוע.
למשל, בשנת 2011 היו המים זמינים בריאד אחת ליומיים וחצי, בזמן שבעיר החוף ג'דה היו מי שתייה זמינים אחת לתשעה ימים.
מי ברז נחשבים לא ראויים לשתייה.
ערב הסעודית תופסת כשמונים אחוזים משטחו של חצי האי ערב.
כיוון שחלק ניכר מגבולותיה המדבריים עם איחוד האמירויות הערביות, עומאן ותימן אינו מוגדר, קיים קושי בסיסי בהערכת גודלה המדויק.
כך או אחרת, ערב הסעודית היא מהגדולות שבמדינות העולם, ושטחה הוא כחמישית משטח ארצות הברית.
במשך שנים בגבול הצפוני היה קיים אזור נייטרלי בין עיראק וערב הסעודית.
הסדרת הגבולות באזור בוצעה בשנת 1983.
פחות משני אחוזים משטחה ניתנים לעיבוד חקלאי או למגורים.
בראשית שנות התשעים התרכזה עיקר האוכלוסייה באזורי החוף המזרחיים והמערביים, או בנאות המדבר שבמרכז המדינה.
יתר השטח הוא רמה מדברית צחיחה ושטוחה יחסית; א-רובע אל-ח'אלי ("הרֶבע הריק"), המשתרע בדרום-מזרח הממלכה, הוא מדבר החול הרציף הגדול בעולם.
מדבר חול גדול נוסף הוא מדבר נפוד בצפון המדינה.
האזור נעשה הררי מעט יותר רק במקביל לחוף הים האדום שבמערב המדינה.
שדרת ההרים גבוהה בצפון, מנמיכה במרכז וחוזרת ומגביהה בדרום.
בכל שטח הממלכה אין גופי מים קבועים, ולכן נבנו מפעלי התפלה רבים בקרבת החופים.
האקלים בערב הסעודית מדברי, קיצוני ויבש, עם הבדלי טמפרטורות חדים בין הימים ללילות.
שיעורי לחות גבוהים קיימים באזורי החוף.
ברוב חלקי המדינה הצמחייה מוגבלת לעשבים ולשיחי מדבר, ובשנים האחרונות חלה עלייה בקצב המִדְבּוּר הסביבתי.
בשוניות האלמוגים של הים האדום ישנו שפע של בעלי חיים ימיים.
מדרום אילת, ניתן לראות בכיוון דרום-דרום-מזרח את ערב הסעודית, המרוחקת ממנה מרחק של 16 קילומטר.
אוכלוסייתה של ערב הסעודית מונה כ-38 מיליון נפש, מתוכם 13.5 מיליון תושבים זרים.
שיעור גידול האוכלוסייה התמתן בשנים האחרונות לעומת שיעורו לאורך העשורים הראשונים לקיום הממלכה, שהיה גבוה ביותר.
ב-1960 מנתה האוכלוסייה כ-4 מיליון נפש וגדלה פי ארבעה עד 1990 ופי תשעה עד 2012. תוחלת החיים של שני המינים עומדת על 74.5 שנים בממוצע.
שיעור הפריון עומד על כ-2.4 ילדים בממוצע לאישה, זאת לעומת 7.5 ילדים לאישה בשנת 1973.האוכלוסייה בערב הסעודית צעירה ברובה.
כ-51% מהתושבים מתחת לגיל 25.
עד שנות השישים של המאה ה-20, רוב תושבי הממלכה היו נוודים או נוודים למחצה; לנוכח הצמיחה הכלכלית ותנופת הבנייה האדירה, חיים כיום יותר מ-95% מהסעודים ביישובי קבע.
צפיפות האוכלוסין בערים ונאות מדבר אחדות מגיעה ל-1,000 נפש לקמ"ר ויותר.
רוב הסעודים הם ערבים מבחינה אתנית.
אחדים הם בני תערובת, צאצאיהם של טורקים, איראנים, אינדונזים, הודים, אפריקנים ואחרים; רובם היגרו כעולי רגל ומתגוררים באזור החג'אז הסמוך לחוף הים האדום.
ישנם פחות מ-100,000 מערביים בערב הסעודית.
השפה הערבית שגורה כמעט בפי כל האוכלוסייה.
קיים קושי בחישוב נתונים דמוגרפיים דתיים אודות ערב הסעודית, שכן הממשלה מדווחת על שיעור מוסלמים העומד על 100%.
רוב המוסלמים נמנים עם הזרם הווהאבי, אף שישנו מיעוט שיעי המרוכז בצפון-מזרח המדינה.
האסלאם הוא דת הממלכה, ודתות אחרות אינן נסבלות בפומבי.
יהדות ערב הסעודית היא אחת הקהילות היהודיות העתיקות ביותר בעולם אשר נכחדה רובה ככולה.
היהודים הראשונים הגיעו לאזור ערב הסעודית של ימינו בימי חורבן בית ראשון.
כבר מהמאה ה-1 ישנן עדויות כתובות של מצבות קבורה המתארות שמות יהודיים.
היהודים חיו בערב הסעודית בשבטים בנאות מדבר לאורכם של נתיבי המסחר השונים.
השבטים היהודיים המפורסמים ביותר בחצי האי ערב ישבו בסביבות העיר ית'ריב, והם היו בני שבט בני נצ'יר, שבט בני קוריט'ה ושבט בני קינוקאע.
שבט נוסף הוא שבט בני ג'או אשר היגרו לצפון אפריקה.
היהודים עסקו בחקלאות, במלאכה, בצורפות ובייצור כלי נשק.
על פי דעה אחת, בני ית'ריב היו אלו שהשפיעו על מלך חמיר שצר על העיר ית'ריב להתגייר.
עם עליית האסלאם נערכו פרעות ביהודי האזור שבו תקום מאוחר יותר הממלכה הסעודית; חלקם נרצחו ורבים מהם גורשו.
רדיפת הקהילות הללו החלה עוד בימיו של הנביא מוחמד, והיא מוזכרת בקוראן עצמו.
משנת 2019, הרב יעקב ישראל הרצוג, ישראלי יליד ארצות הברית, מבקר תכופות בסעודיה ופועל להעמקת הקשרים עם מנהיגיה המוסלמים של הממלכה, ותמיכה בתיירים יהודים, אנשי עסקים ואנשי צבא אמריקאים.
כ-40% מתושבי ערב הסעודית, כ-13.5 מיליון תושבים, מרוכזים בארבע ערים: ריאד, ג'דה, אל-מדינה ומכה.
תרבותה של ערב הסעודית סובבת כמעט כולה סביב דת האסלאם.
שתי הערים המקודשות לאסלאם נמצאות בשטחה, והיא רואה בעצמה מולדת הדת הזו וככזו מחויבת לשמש דוגמה בכל העולם המוסלמי.
כשלושה רבעים מן האוכלוסייה נמנים עם הווהאבים וזוהי גם הדת הרשמית במדינה.
הווהאבים הם תנועה שמרנית, ולפיכך נאסר קיומם של בתי קולנוע ותיאטראות ברחבי הממלכה והתרועעות בין גברים לנשים פנויות אסורה, בטענה שהם אינם עולים בקנה אחד עם האסלאם.
הלבוש הסעודי הוא מסורתי וסמלי, ומייצג את הקשר של התושבים למדבר, למסורת ולדת.
מלבושי הכותנה או הצמר הדקים משקפים את חיי היום יום במדינה מדברית, כמו גם את מגבלות הצניעות שמציב האסלאם.
נשים סעודיות נדרשות לעטות מלבושים שחורים (עבאיה) ורעלה (ניקאב) ביוצאן מהבית.
המאכלים המרכיבים חלק ניכר מהתפריט הסעודי הם לחם ערבי (ח'ובז), עוף צלוי, פלאפל, שווארמה, פול וקפה.
שתיית משקאות חריפים ואכילת בשר חזיר אסורות.
ספורט בערב הסעודית הוא חלק חשוב מהתרבות הסעודית והמדינה משתתפת בתחרויות ספורט בין-לאומיות רבות.
על פי החוקה הסעודית משמש רק הלוח המוסלמי כלוח השנה הרשמי במדינה.
בערב הסעודית לא קיימת מערכת חוק חילונית.
החוק הסעודי נסמך על השריעה, מערכת המשפט המוסלמית.
בתי הדין השרעיים, הדתיים, הם הדנים בכל עניין.
במקרים שבהם לא כתובה ההלכה במפורש בספרי הקודש, קובעים השופטים את העונשים לפי פרשנותם האישית על כתבי האסלאם.
עונש מוות מקובל במקרים הנחשבים כחמורים, והוצאות להורג עשויות להתקיים גם באופן פומבי בפני קהל.