tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היא קבעה שלחלק גדול מהמקרים אחראים הכוחות הרוסים, ושחלקם מהווים שימוש לא מידתי בנשק ונעשו ללא התייחסות לנוכחותה של אוכלוסייה אזרחית גדולה המוגנת על ידי החוק הבינלאומי.
כ-90.3 אחוז מהאזרחים שנהרגו בעת הלחימה בתקופה שנבדקה היו תוצאה של הפצצות אלה.
ההפצצות פגעו באלפי בנייני מגורים אזרחיים, בכ-3,000 מוסדות חינוך וביותר מ-600 מוסדות המספקים שירותי רפואה.
הוועדה תיעדה מקרים רבים התקפת תשתיות אזרחיות, ביניהן תשתיות אנרגיה, החל מאוקטובר 2022.היא מצאה שזו הייתה התקפה לא מידתית, שיטתית ורחבת הקף.
התקפות אלה מנעו מאזרחים רבים גישה לשירותים חיוניים, כגון חשמל, מים, סניטציה, חימום ואמצעי תקשורת.
הוועדה בחנה האם המתקפה הרוסית על מריופול מהווה פשע נגד האנושות, אך גישה מעטה לאזור לא אישרה לוועדה להגיע למסקנות סופיות.
היא המליצה על חקירה נוספת של נושא זה.
הוועדה מצאה דפוס של פעולות מכוונות נגד פרטים, כולל
הוצאות להורג ללא משפט, עינויים, כליאה, בידוד ואלימות מינית.
הוועדה תיעדה 68 מקרים של הוצאה להורג.
65 מהקורבנות היו גברים בוגרים, שתיים היו נשים ואחד היה נער בן 14. בחצי ממקרים היו עדויות לכך שהמוצאים להורג היו עצורים בידי הכוחות הרוסיים לפני מותם ולעיתים קרובות כליאה ועינויים קדמו להוצאה להורג.
הוועדה הסיקה שהכוחות הרוסיים ביצעו פשעי מלחמה שכללו פגיעה בזכות לחיים של אנשים שלא היו מעורבים בלחימה בעת הריגתם.
הוועדה תיעדה 18 מקרים של הרג אזרחים שהיו בתנועה.
במקרים אלו נהרגו 14 גברים, 8 נשים וארבעה ילדים.
חלק מהאזרחים שנהרגו היו במנוסה מאזורים בסיכון גבוה וחלקם נעו כחלק מפעולות אזרחיות שגרתיות.
הוועדה מצאה שהיה קיים דפוס נרחב של מעצרים וכליאה לא חוקית של אזרחים אוקראינים בשטחים בשליטה רוסית.
גברים נשים וילדים הושמו יחד במתקני כליאה, חלקם מאולתרים, שבהם שרו תנאים קשים, כולל היעדר יכול לשמור על היגיינה, חוסר בפרטיות, היעדר אוורור ואור, מגבלות מזון ושתייה, והיעדר חימום בתנאי קיפאון.
הוועדה ציינה שנשים וילדים פגיעים יותר בתנאים כאלה, ושכלואים נאלצו לפעמים לחלוק תאים עם גופות של כלואים אחרים שמתו.
בדוח נכתב שדפוס זה היה נרחב באזורים רבים, שתנאי המעצר היו "באופן כללי לא אנושיים" ושהכליאה בתנאים אלה מהווה פשע מלחמה.
הוועדה מצאה עדויות לדפוס של טרנספר וגירוש של גברים, נשים וילדים אוקראינים בתוך אוקראינה או משטח אוקראינה לשטח רוסיה.
היא קבעה שעל פי החוק הבינלאומי פעולות אל.
ועדת הבחירות של הודו (בהינדי: भारत निर्वाचन आयोग; באנגלית: Election Commission of India (ECI)) היא גוף הממונה על ניהול הבחירות בהודו.
הוועדה מנהלת את הבחירות ל, האספות המחוקקות והמועצות המחוקקות של מדינות הודו ונשיא הודו וסגן נשיא הודו.
בוועדה הוקמה תחת הוראות שנכללו בחוקת הודו.
הוועדה הוקמה ב-25 בינואר 1950 תחת חוקת הודו.
במקור עמד בראש הוועדה קצין בחירות יחיד.
ב-1989 מונו שני קציני בחירות נוספים, וקצין הבחירות הפך לקצין בחירות ראשי.
שני הקצינים הנוספים הוסרו ב-1990 אך הושבו לאחר חקיקה חדשה ב-1991.
הוועדה אחראית לקביעת גבולות מחוזות הבחירה בהודו.
הוועדה אחראית על רישום והסדרת המפלגות בהודו.
סמכות זו נקבעה בחוק ב-1989.
קצין הבחירות הראשי ושני קציני הבחירות העומדים בראש הוועדה מכהנים לתקופה בת שש שנים או עד הגיעם לגיל 65 (קצין הבחירות הראשי) או 62 (שני הקצינים האחרים).ניתן לפטר אותם רק בהליך הדחה בפרלמנט ההודי.
בעבר נקבע כי הם מקבלים שכר ומעמד של שופטים בבית המשפט העליון של הודו, אך ב-2023 הושווה מעמדם למעמד מזכיר בממשלת הודו.
ועדת ההגנה של הדומה הממלכתית היא ועדה קבועה של הבית התחתון בפרלמנט הרוסי, הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית.
הוועדה עוסקת בסוגיות החקיקתיות הנוגעות לענייני הגנת המדינה ופעולות המדינה להיערכות להגנה נאותה של המדינה מפני איומים שונים.
הוועדה דואגת להכין טיוטות חוקים בתחומי ההגנה לעיון במליאת ההצבעה של הדומה הממלכתית, מנתחת את תהליך יישום החקיקה ומכינה הצעות לשיפורה וצעדים לעמידה בנורמות המשפטיות בתחום ההגנה.
תחתיה פועלות 8 ועדות משנה שונות.
סוגיות של מדיניות צבאית של המדינה;
מימון הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית;
הכנת אזרחי הפדרציה הרוסית לשירות צבאי בפדרציה הרוסית;
סוגיות של שיתוף פעולה צבאי-טכני עם ממשלות זרות;
רווחה והגנה סוציאלית על אנשי צבא ובני משפחותיהם.
הוועדה מפקחת על פעילות בתי המאסר וכן על חקירת שוטרים ואישי ביטחון שנחשדים במעורבות במעשי שחיתות.
הוועדה אחראית על הקודקס הפלילי ברוסיה ועל ניסוחו ועל החוקים הקשורים למלחמה בטרור, אחזקת נשק, הקמת הרשות המשטרתית להגנת עדים, מלחמה בשחיתות, מאבק בהלבנת הון וכן מקיימת שימוע בנושאי מלחמה בפשיעה ובשחיתות ובענייני ביטחון מידע ורפורמות בגופי מערכת אכיפת החוק.
הוועדה גם עוסקת בנושאי סחר לא חוקי בסמים ובמאבק בהגירה לא חוקית והייתה אחראית לפקח על הסוכנות הפדרלית למלחמה בסמים ושירות ההגירה הפדרלי, עד לפירוקן.
ועדת משנה לחקיקה בתחום ביטחון לאומי ופעילות השירותים המיוחדים והמודיעיניים, מקבילה לוועדת המשנה למודיעין ולשירותים החשאיים
ועדת משנה לחקיקה על מימון ארגוני אכיפת חוק, שירותים חשאיים ורווחת החיילים, עובדי השירותים ובני משפחותיהם
ועדת משנה לחקיקה בתחום המלחמה בפשע הבינלאומי וטרור ושיתוף פעולה בינלאומי בתחום זה
ועדת משנה לחקיקה בתחום ביטחון הציבור ופעילות ארגוני אכיפת החוק
ועדת משנה לחקיקה בתחום ביטחון תחבורתי ואזורי, פעילות מערכת ההתראה וחיסול תוצאות השלכות מצבי חירום
ועדת משנה לחקיקה בתחום בקרה על סחר בנשק, בסמים ומאבק בהגירה לא חוקית
ועדת הדרכים והאמצעים של בית הנבחרים של ארצות הברית היא ועדת המיסוי הראשית בבית הנבחרים של ארצות הברית.
לוועדה יש סמכות שיפוט על כל ענייני מיסוי, מכסים ואמצעים אחרים להעלאת הכנסות המדינה, כמו גם מספר תוכניות אחרות כולל ביטוח לאומי, דמי אבטלה, מדיקר, אכיפת דיני מזונות, סיוע זמני למשפחות נזקקות, אומנה, ותוכניות אימוץ.
חברי ועדת הדרכים והאמצעים אינם רשאים לכהן בוועדה אחרת, אלא אם יינתן להם פטור מהנהגת הקונגרס של מפלגתם.
היא נחשבת זה מכבר לוועדה היוקרתית ביותר של בית הנבחרים.
חוקת ארצות הברית מחייבת כל הצעת חוק בנוגע למיסוי להגיע מבית הנבחרים האמריקאי, וכללי בית הנבחרים קובעים כי על כל חקיקה העוסקת במיסוי לעבור דרך ועדת הדרכים והאמצעים.
מערכת זו מעניקה לוועדה ולחבריה מידה משמעותית של השפעה על מדיניות ציבורית, על הוועדות המקבילות לה ועל חברי קונגרס אחרים.
מקבילת הוועדה בסנאט היא ועדת הכספים של הסנאט של ארצות הברית.
בוועדה חברים 43 חברים משתי מפלגות הקונגרס.
המונח "דרכים ואמצעים" מקורו בפרלמנט הבריטי ומתייחס למתן הכנסות כדי לעמוד בדרישות ההוצאה הלאומית וליישום יעדי המדיניות הכלכלית של ארצות הברית.
ועדת הדרכים והאמצעים הוקמה לראשונה במהלך הקונגרס הראשון, בשנת 1789. עם זאת, גרסה ראשונית זו פורקה לאחר 8 שבועות בלבד; במרוצת השנים הבאות קמו ועדות אד הוק לכתיבת חוקים בסוגיות שכבר עברו דיונים במליאת בית הנבחרים.
בהחלטה שהתקבלה ב-21 בדצמבר 1795 נוסדה הוועדה כוועדה קבועה, וב-7 בינואר 1802 נמנתה ברשימת הוועדות הקבועות של הקונגרס האמריקאי.
עם מיסוד הוועדה כקבועה, כל המיסוי בארצות הברית והקצבות תקציב המדינה הפדרלי היו נתונים למרותה, עד שסמכות ההקצבות הועבר אל ועדת ההקצבות של בית הנבחרים ב-1865.
במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית היה תדיאוס סטיבנס מכתיב המדיניות הראשי של השלטון בקונגרס, במסגרת תפקידו כיו"ר הוועדה ומנהיג הסיעה הרפובליקנית.
הוא לקח אחריות על חקיקה מרכזית שמימנה את המאמץ המלחמתי ושינתה לצמיתות את המדיניות הכלכלית של האומה בנוגע למכסים, איגרות חוב, מס הכנסה ובלו, בנקים לאומיים, דיכוי כספים בידי בנקים מדינתיים, פיקוח על מטבע הדולר אמריקאי, ומענקים להפקעת קרקעות עבור הנחת מסילות ברזל במערב ארצות הברית.
סטיבנס היה אחד מקובעי המדיניות העיקריים בנוגע לתקופת השיקום, והנהיג הליך הדחה בבית הנבחרים נגד הנשיא אנדרו ג'ונסון (אשר זוכה בידי הסנאט ב-1868).
שלושה מנשיאי ארצות הברית – ג'יימס פולק, מילרד פילמור וויליאם מקינלי – ישבו בראש הוועדה.
לפני שנוצרו תפקידי ההנהגה של הסיעות בקונגרס בשלהי המאה ה-19, יו"ר ועדת הדרכים והאמצעים נחשב למנהיג הרוב בבית הנבחרים.
יושב הראש הוא אחד מחברי בית הנבחרים הבודדים שיש להם שטחי משרדים בתוך משכן הקפיטול עצמו.
בגלל תחום השיפוט הרחב שלה, ועדת הדרכים והאמצעים היא זה מכבר אחת הוועדות החשובות ביותר בקונגרס ביחס להשפעתה על מדיניות הרשות המבצעת.
למרות שאין לוועדה סיכויים ממשיים בסיוע לבחירות מחדש של חבריה, היא נתפסת כבעלת ערך משתי סיבות: הראשונה – בהתחשב במגוון הרחב של האינטרסים המושפעים בה, חברות בוועדה משמשת בסיס איתן לתרומות פוליטיות, והשנייה – מכיוון שמגוון העיסוקים בה כה נרחב, חברי הוועדה משפיעים על החלטות הקובעות מדיניות פדרלית.
בין הנושאים העיקריים שהתקבלו בעבר בוועדת הדרכים והאמצעים ניתן למנות רפורמה במדיניות רווחה, הטבה בתרופות מרשם של המדיקר, רפורמה בביטוח הלאומי, רפורמת קיצוצי המס של ג'ורג' ווקר בוש והסכמי סחר בהם הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה והסכם הסחר החופשי של מרכז אמריקה והרפובליקה הדומיניקנית.
משנת 1911 עד 1974 הייתה לוועדת הדרכים והאמצעים, בנוסף לתפקידיה החקיקתיים, אחריות נוספת למנות חברים בוועדות אחרות.
כאשר הקריירה של יו"ר הוועדה וילבור מילס הסתיימה בשערורייה ציבורית, חבר הקונגרס פיליפ ברטון העביר את סמכויות הבחירה של הוועדה לוועדה נפרדת שנוצרה זה עתה.
ועדת החקירה האזרחית לאסון ה־7.10 היא ועדה שהקימו ארגונים אזרחיים של נפגעי טבח שבעה באוקטובר, לחקר התנהלות הממשלה וכוחות הביטחון בטבח שבעה באוקטובר ובאירועים קודמים שהיוו את התשתית למחדלים הביטחוניים.
ועדת החקירה האזרחית פעלה כתחליף לוועדת חקירה ממלכתית.
מאחר שהיא לא הוקמה על ידי גוף רשמי, לא היו לה סמכויות הנתונות לוועדה ציבורית, דוגמת כפיית זימון לגביית עדות.
עם זאת, חלק מבקשות הזימון ששלחה לאישי ציבור נענו בחיוב.
בנוסף, לא הובא בה מידע מסווג, והיא הייתה כפופה לצנזורה הצבאית.
ב-3 בנובמבר 2024, בערוץ 14 קראו לפתוח בחקירה בטענה לשימוש שלא כדין בסמל המדינה.ב-6 בינואר 2025, יועמ"ש הליכוד ביקש לפתוח בחקירה פלילית נגד הוועדה בטענה לשימוש שלא כדין בסמל המדינה.
בעקבות זאת, הוסר סמל המדינה מאתר הוועדה.
לאחר חודשי מלחמה, קראו אישים רבים להקמת ועדת חקירה ממלכתית לחקר אירועיה.
הצעת החלטה שהגיש השר בני גנץ למזכירות הממשלה במאי 2024, לא אושרה.
ביוני פרסמה היועצת המשפטית לממשלה גלי בהרב מיארה חוות דעת שבה קבעה כי יש לפעול להקמת ועדה מסוג זה ללא שהות וכי על הרשות המבצעת להימנע מלהתערב בוועדה או לקבוע את אופיה.
גופים שונים קראו להקמת הוועדה בשל חשיבות חקר הגורמים שהביאו למחדל, האיום בהוצאת צווי מעצר כנגד ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר הביטחון יואב גלנט בבית הדין הבינלאומי בהאג, וניהול המשא והמתן לשחרור החטופים הישראלים ברצועת עזה.
ב־15 ביולי 2024 הגישו 84 נבחרי ציבור לשעבר עתירה לבג"ץ בכדי שיורה על הקמת ועדת חקירה ממלכתית.
ב־17 ביולי נדחתה הצעת חוק בנושא, שהגישה חברת הכנסת אורית פרקש-הכהן בשם סיעת המחנה הממלכתי.
למחרת, ב-18 ביולי, הכריזו מספר ארגונים אזרחיים על הקמת ועדת חקירה אזרחית לאירועי 7 באוקטובר, במסיבת עיתונאים שקיימו בתל אביב.
הארגונים האזרחיים השותפים להקמת הוועדה נוצרו עם תחילת המלחמה, ומייצגים נפגעים שונים.
בין הארגונים: פורום "הקול שלהן" של הורי התצפיתניות מבסיס נחל עוז; ועד משפחות נרצחי מסיבות השבעה באוקטובר; ⁠"קומו!", ארגון תושבי עוטף ישראל בדרום ובצפון; "לובי 1701" ו⁠קיבוץ בארי.
על פי מארגני הוועדה, הם הקימוה לאחר סירוב מתמשך של ממשלת ישראל השלושים ושבע להיענות לדרישת הציבור להקים ועדת חקירה ממלכתית, כפי שהוקמה לאחר מלחמת יום הכיפורים; ובשל החשש שלהם, שמא ועדת החקירה הממלכתית תוכפף לפוליטיקאים.
השופט בדימוס גדעון גינת, שכיהן כסגן נשיא בתי המשפט המחוזיים בתל אביב ובחיפה, עמד בראשות הוועדה עד 18 באוגוסט 2024, ואז פרש עקב אילוצים אישיים.
במקומו מונתה השופטת בדימוס ורדה אלשיך, שכיהנה כסגנית נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב.
מפכ"ל המשטרה לשעבר שלמה אהרונישקי
ראש עיריית בית שאן לשעבר רפי בן שטרית
אלוף (מיל') איל בן ראובן
פרופסור אסא כשר (השתתף עד ישיבת הוועדה ב-4 באוגוסט 2024)
הוועדה האזרחית התכנסה לדיון הראשון ב-30 ביולי, ומאז היא מכונסת במתחם מיוחד שנבנה באקספו תל אביב במשך שלושה ימים בשבוע.
דיוני הוועדה פתוחים לקהל הרחב.
פרוטוקולים והקלטות של עדויות מוצגות באתרה הרשמי.
הציבור הוזמן להעביר עדויות לשמיעת הוועדה.
חבריה הצהירו כי יסיימו את פעילותה לאחר הקמת ועדת חקירה ממלכתית והם יגישו אליה דו"ח שיסכם את פעילותה.
בפני הוועדה העידו כ-120 עדים, בהם בכירים בצה"ל ובמערכת הביטחון, אישי ציבור, מנהיגים מקומיים, תושבים ועדים נוספים.ביניהם ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט; חיים רמון, לשעבר המשנה לראש הממשלה; אביגדור ליברמן לשעבר שר האוצר, הביטחון והחוץ; גדעון סער לשעבר שר הפנים.
ראש האופוזיציה יאיר לפיד העיד, בעדותו שגובתה במסמכים, כי באוגוסט 2023 קיבל יחד עם ראש הממשלה אזהרות חסרות תקדים מראש השב"כ על ההשלכות הביטחוניות של הרפורמה המשפטית שמובילה ממשלת נתניהו.
עוד העידו אלוף (מיל') ישראל זיו, לשעבר מפקד אוגדת עזה; אלוף במיל' יאיר גולן, לשעבר סגן הרמטכ"ל; תא"ל (מיל') זאב צוק-רם, לשעבר ראש רשות החירום הלאומית; חיים ילין, שכיהן כראש המועצה האזורית אשכול; עמישב גנות, קצין במיל' בפיקוד דרום.
בוועדה העיד גם ראש אמ"ן לשעבר אלוף במיל' עמוס מלכא על התנהלות ישיבות הקבינט.
הוא העיד כי בניגוד למקובל בעבר לקיים 45-40 ישיבות קבינט בשנה, בשנת 2023 התקיימו 3-4 ישיבות קבינט בלבד.
בוועדה העידו גם הורים שכולים שילדיהם נרצחו בטבח בפסטיבל נובה.
הוועדה האזרחית שלחה מכתבי זימון לבכירי הממשלה בבקשה לשמוע את עדותם, ובהם ראש הממשלה בנימין נתניהו; הרמטכ"ל הרצי הלוי; ראשי הממשלה הקודמים אהוד ברק, נפתלי בנט, ואהוד אולמרט; וכל שרי הביטחון החל משנת 2006.
בפני הוועדה העיד ד"ר אודי לוי, לשעבר ראש יחידת צלצל במוסד.
הוא טען שב-2012 שמע על החלטת נתניהו לאפשר לקטרים להכניס כסף לרצועת עזה במטרה לשקם אותה, בניגוד מוחלט לעמדתו ולעמדת ראש המוסד.
בפני הוועדה העידו אייר חלבי וגפן ימין, ממקימות חמ"ל ההסעות האזרחי למגויסי צו 8. הן סיפרו כי יועצים של חברי כנסת פנו אליהן בבקשה שיקימו חמ"ל בכנסת, אבל בתנאי שלא יעבוד בשבת, כדי שלא לערער שלמות הקואליציה.
גיורא איילנד העיד בפני הוועדה כי הוא נפגש עם נתניהו חודשיים לפני טבח השביעי באוקטובר והזהיר אותו כי איראן מתכננת מתקפה של חמאס וחזבאללה על ישראל.
בנובמבר 2024 שלחו חברי הוועדה מכתבים לעשרות בכירים מהדרג המדיני והצבאי בבקשה לתגובתם למסקנות הביניים של הוועדה.
ב-26 בנובמבר 2024 פרסמה הוועדה דוח המסכם את ממצאיה, הדו"ח מציג ביקורת נוקבת על התנהלות ממשלת ישראל וצה"ל לפני, במהלך ואחרי אירועי השבעה באוקטובר.
הדו"ח מתמקד במספר כשלים מרכזיים:
ההנהגה הישראלית, הן הצבאית והן המדינית, אחזה בקונספציה לפיה חמאס מעוניין בשקט ואינו מעוניין בהסלמה.
קונספציה זו הובילה להתעלמות מסימני אזהרה ולהזנחת מערך ההגנה סביב רצועת עזה.
קבלת הקונספציה נבעה בין השאר משיקולים פוליטיים של ראש הממשלה בנימין נתניהו, שביקש לשמר את השקט תוך התעלמות מהאיומים.
הקונספציה התחזקה בעקבות ההחלטה לאפשר העברת כספים מקטר לחמאס, מתוך אמונה ש"כסף יענה את הכול".
גופי המודיעין הישראליים כשלו בזיהוי כוונותיו האמיתיות של חמאס ובהספקת התרעה מוקדמת.
הכשל המודיעיני נבע בין השאר מהסתמכות יתר על כלים טכנולוגיים ומהתעלמות ממידע שהגיע מהשטח.
המודיעין לא הצליח לתרגם את המידע שהיה ברשותו לתמונת מצב נכונה, בין השאר בשל הקונספציה השלטת.
מערך ההגנה סביב רצועת עזה הוזנח בשל הקונספציה לפיה חמאס אינו איום משמעותי.
סד"כ צה"ל סביב עזה צומצם, והחיילים לא היו מוכנים למתקפה רחבת היקף.
הבסיסים הצבאיים לא היו מוגנים כראוי, והתצפיתניות הוזנחו ללא נשק וללא הכשרה מתאימה.
משרדי הממשלה כשלו מלתת מענה לאזרחים לאחר פרוץ המלחמה.
הטיפול במשפחות הנפגעים והחטופים היה לקוי.
הפינוי של תושבים מיישובי הדרום והצפון היה כושל.
ראש הממשלה נתניהו אחראי לפגיעה במוקדי קבלת ההחלטות, כמו הקבינט והמל"ל, שמנע כל דיון רציני בסוגיות הביטחוניות.
נתניהו אחראי גם להעברת סמכויות בין משרדים באופן שיבש את תפקוד הממשלה.
שותפים לאחריות הם הרמטכ"לים, ראשי אמ"ן ושרי הממשלה.
הדו"ח מסכם כי השבעה באוקטובר היה תוצאה של כשלים מערכתיים מתמשכים שהובילו לאובדן אמון הציבור בממשלה ובצה"ל.
הדו"ח קורא ללקיחת אחריות, לבחינה מחודשת של תפיסת הביטחון הלאומי ולביצוע רפורמות משמעותיות במערכת הביטחון ובממשלה.
ועדת החירום של משרד הקבינט , היא גוף תיאום בין-משרדי של ממשלת הממלכה המאוחדת שמוקם בעתות חירום לאומיים או משברים גדולים המאיימים על הסדר הציבורי, ביטחון האזרחים, וכן כתגובה לאירועים בינלאומיים בעלי השלכות ביטחוניות או דיפלומטיות על הממלכה המאוחדת.
מטרת הוועדה היא לאפשר תגובה ממשלתית מהירה, מתואמת ורב-תחומית, תוך ריכוז סמכויות והזרמת מידע עדכני לדרג הבכיר ביותר בממשלה.
הוועדה מתכנסת בחדרי ישיבות מאובטחים בתוך משרד הקבינט שברחוב וייטהול 70 בלונדון.
ועדת COBR הוקמה בתחילת שנות ה־70 של המאה ה־20, על רקע הכרה בצורך במנגנון ממשלתי מרכזי שיתאם את פעולות המדינה בעתות משבר.
הדחיפה המיידית להקמת המערכת הגיעה בעקבות שביתת כורי הפחם של 1972, אירוע שהוביל לשיבושים רחבים באספקת החשמל, סגירת מפעלים, והטלת מגבלות על חיי היום-יום.
ההתמודדות עם השביתה חשפה את חולשתו של מנגנון קבלת ההחלטות הבין-משרדי, והביאה את הממשלה הבריטית ליזום הקמה של מרכז מצב חירום מרכזי בלב משרד הקבינט בוייטהול, לונדון.
המבנה הפיזי שנבחר לאכלס את פורום המשברים היה קומפלקס חדרי ישיבות מאובטחים שכונה Cabinet Office Briefing Rooms – ובייחוד חדר A, שבו התקיימו רבות מהישיבות הראשונות.
משם התפתח השם הלא-רשמי COBRA – ראשי תיבות עממיים של "Cabinet Office Briefing Room A" – אף שהשם הרשמי והמדויק נותר COBR.
לאורך השנים, COBR הפכה לכלי מרכזי במערכת הביטחון הלאומי והניהול האזרחי של בריטניה.
סמכויותיה לא מעוגנות בחוק באופן ישיר, אך תוקפן נובע ממעמדם הבכיר של משתתפיה – שרים, פקידים בכירים, ראשי שירותי החירום והמודיעין – ומהאחריות הביצועית של משרדי הממשלה המשתתפים.
בשנת 2004, עם חקיקתו של חוק ההתמודדות עם חירום אזרחי (Civil Contingencies Act), עוגן תפקידה של COBR כחלק ממערך החירום הלאומי.
החוק קבע מסגרת פעולה משולבת בין ממשלה, רשויות מקומיות, וגופי חירום, ויצר הבחנה בין "תגובה מיידית" (response) לבין "היערכות ארוכת טווח" (resilience).
בהתאם לכך, הוקמה בתוך משרד הקבינט גם המזכירות לחירום אזרחי (Civil Contingencies Secretariat), שתמכה בפעילות הוועדה ברמה המנהלית והאסטרטגית.
השם COBR נגזר מהמונח הרשמי "Cabinet Office Briefing Rooms", אולם באמצעי התקשורת ובשיח הציבורי נפוץ השימוש במונח COBRA, שמבוסס על שמו של אחד החדרים העיקריים – "Briefing Room A" – שבו נערכות חלק מהישיבות.
ועדת COBR כונסה לאורך השנים בעשרות מקרים בהם נדרש תיאום בין-משרדי בזמן אמת.
לעיתים מדובר במשברים פנימיים בבריטניה, ולעיתים בתגובה לאירועים בינלאומיים בעלי השלכות ביטחוניות, מדיניות או הומניטריות.
להלן חלק מהכינוסים המרכזיים בהובלת ראשי הממשלה:
בשנת 2005 כינס ראש הממשלה טוני בלייר את COBR בעקבות מתקפת הטרור בלונדון, הידועה כ"7/7", שבה נהרגו 52 בני אדם בפיגועים מתואמים במערכת התחבורה הציבורית.
COBR שימשה אז כמרכז לתיאום בין המשטרה, גופי הביטחון ושירותי החירום.
בשנת 2011 שב ראש הממשלה דייוויד קמרון מלונדון מחופשה כדי לעמוד בראש ישיבת COBR בעקבות מהומות נרחבות שהתרחשו בערים שונות באנגליה, בהן לונדון, מנצ'סטר וברמינגהאם.
הוועדה עסקה בהחזרת הסדר הציבורי ובתיאום תגבור של כוחות המשטרה.
בשנת 2013 נערכה ישיבת COBR בעקבות רצח החייל הבריטי לי ריגבי בשכונת ווליץ' בלונדון.
ראש הממשלה קמרון כינס את הפורום כדי לדון בתגובת הממשלה ובהתמודדות עם גלי זעם ציבוריים וביקורת כלפי כשלי האבטחה.
בשנת 2014 כונסה COBR לאחר שיטפונות כבדים בדרום-מערב אנגליה, במיוחד באזור סאמרסט.
COBR פעלה לתיאום סיוע חירום, הקצאת משאבים, שיקום תשתיות והפעלת כוחות צבאיים לסיוע אזרחי.
בשנת 2017 כינסה ראש הממשלה תרזה מיי COBR מספר פעמים לאחר רצף של פיגועי טרור, בהם הפיגוע במנצ'סטר ארנה, פיגוע הדריסה בגשר וסטמינסטר והפיגוע על גשר לונדון.
הישיבות שימשו לתיאום מערך הביטחון ולהגברת נוכחות משטרתית ברחבי הבירה.
במהלך מגפת הקורונה בשנת 2020 התקיימו עשרות ישיבות COBR, בהן השתתפו ראש הממשלה בוריס ג'ונסון ושרים בכירים.
הוועדה שימשה כמוקד קבלת החלטות בתחום מדיניות הסגרים, ההגבלות הבריאותיות, וניהול מבצע החיסונים הארצי.
בחודשים הראשונים לניהול המגפה, ישיבות רבות נערכו ללא נוכחותו של ג'ונסון עצמו, והן נוהלו על ידי שר החוץ דאז, דומיניק ראב.
בשנת 2022 כינסה ראש הממשלה ליז טראס את COBR בעקבות מותה של אליזבת השנייה.
הוועדה עסקה בתיאום מבצע גשר לונדון, אשר כלל את סידורי ההלוויה הממלכתית, מעבר הסמכויות למלך צ'ארלס השלישי וניהול ההיערכות הביטחונית סביב האירועים הציבוריים.
באוקטובר 2023, כינס ראש הממשלה רישי סונאק ישיבת חירום של COBRA לאחר טבח שבעה באוקטובר, לתיאום צעדים של ממשלת בריטניה.
בינואר 2024, כינס ראש הממשלה סונאק ישיבת COBRA לפני אישור במועצה לביטחון לאומי של המתקפה האווירית בתימן כאשר ארצות הברית והממלכה המאוחדת פתחו בסדרת תקיפות אוויריות נגד החות'ים בתימן.
בקיץ 2024, בעקבות מהומות רחבות היקף בערים שונות באנגליה, כינס ראש הממשלה קיר סטארמר את COBR לצורך תיאום תגובה ממשלתית מיידית.
הישיבה עסקה בפריסת כוחות מיוחדים, בבלימת האלימות ובהחזרת הסדר לקהילות המקומיות.
ביוני 2025 נערכה ישיבת COBR דחופה בעקבות מבצע עם כלביא.
הוועדה, בראשות ראש הממשלה סטארמר, דנה בהשלכות אפשריות על בריטניה, לרבות שמירת נכסים דיפלומטיים ובחינת בקשות אמריקאיות לשימוש בבסיסים בריטיים במזרח התיכון לצרכים לוגיסטיים.
באוקטובר 2025, לאחר הפיגוע בבית הכנסת במנצ'סטר, ראש הממשלה קיר סטארמר קיצר את ביקורו בקופנהגן בכדי לנהל ישיבת חירום וכינס ישיבת COBR.
תפקידה העיקרי של COBR הוא לשמש כמרכז תיאום ומדיניות בעתות משבר.
בעת התרחשותו של אירוע חמור – בין אם מדובר באסון טבע, התקפת טרור, מגפה, תאונה תעשייתית בקנה מידה גדול, מהומות אזרחיות או אירוע בינלאומי בעל השלכות ביטחוניות או דיפלומטיות על הממלכה המאוחדת – נערכת ישיבה בראשות שר בכיר ולעיתים גם בראשות ראש הממשלה עצמו.
במהלך הישיבה מועבר לדרג המדיני מידע עדכני מהשטח, נדונות חלופות פעולה, מתקבלות החלטות מיידיות, ונקבעות דרכי פעולה מתואמות.
COBR אינה נוטלת אחריות על פעולות מיידיות של כוחות הביטחון או שירותי החירום – אלו מופעלים על ידי הגופים המקצועיים כבר מרגעי האירוע הראשונים – אך היא משמשת מוקד תיאום מרכזי להבטחת אחידות מדיניות, זרימת מידע, הקצאת משאבים, ומתן תמיכה ברמה הארצית והבינלאומית.
הרכב המשתתפים בישיבת COBR משתנה בהתאם לאופי האירוע או המשבר.
ברוב המקרים הישיבה נערכת בראשות ראש הממשלה, אך לעיתים היא מנוהלת על ידי שר בכיר אחר, לפי זמינות ומידת הרלוונטיות לתחום המשבר.
נציגים של גופים אזרחיים חיצוניים בהתאם לצורך.
במקרים מסוימים מוזמנים גם השלטון המקומי באמצעות האגודה לשלטון מקומי (Local Government Association), בייחוד כאשר מדובר באירועים בעלי השלכות מקומיות משמעותיות, כמו ראש עיריית לונדון.
וזאת, במטרה להבטיח תיאום הדוק בין הממשל המרכזי לבין הרשויות המקומיות ושירותי החירום בשטח.
הוועדה נתמכת גם בגופים מייעצים טכניים, בהם בולטת קבוצת הייעוץ המדעי למצבי חירום (SAGE) – גוף ייעוץ מדעי הפועל כתת-ועדה של COBR ומספק לדרג המדיני הנחיות מבוססות ידע בתחומים כגון בריאות הציבור, שינויי אקלים, הנדסה, אפידמיולוגיה ועוד.
קבוצת SAGE מילאה תפקיד מרכזי במיוחד במהלך מגפת הקורונה.
COBR נתמכת על ידי מספר גופים מייעצים וביצועיים הפועלים מתוך משרד הקבינט:
יחידת COBR – מפעילה מערך תורנים בכוננות 24/7 התורנים (Duty Officers):
עוקבים בזמן אמת אחרי דיווחי מודיעין, משטרה, גופי חירום וחדשות.
משמשים נקודת יציאה להפעלת COBR – ברגע שמתרחש אירוע חריג, הם מחליטים האם לדרג אותו כמשבר לאומי ולהפעיל את מנגנון הוועדות.
אחראים להזעיק את השרים והבכירים הרלוונטיים, להכין תיקי רקע ותדרוך לקראת הישיבה, ולתאם מול לשכת ראש הממשלה.
לעיתים הם מקשרים בין גורמי ביטחון ומודיעין שמחזיקים מידע מתעדכן בזמן אמת לבין הדרג הפוליטי.
מינהל החוסן הלאומי (Resilience Directorate) – מופקד על תכנון אסטרטגי ארוך-טווח, כולל עדכון "רשימת הסיכונים הלאומית".
אחראי על פיתוח מדיניות החוסן של הממלכה המאוחדת מול מגוון רחב של איומים אפשריים – החל מאסונות טבע ומגפות, דרך מתקפות סייבר ועד כשלים תשתיתיים חמורים.
תפקידו הוא להבטיח שהמדינה אינה רק מגיבה למשברים, אלא ערוכה מבעוד מועד לקראתם.
זהו אחד הגופים המרכזיים שתומכים בעבודת ועדת החירום COBR, והוא נחשב לעמוד התווך של מדיניות ההיערכות הלאומית למצבי חירום מתמשכים או מתפתחים.
מרכז המצב הלאומי (National Situation Centre – SitCen) – הוקם ב-2021 נתונים מכל משרדי הממשלה הוקם בשנת 2021 במטרה לחדש את יכולות הממשל הבריטי בהבנת משברים בזמן אמת.
המרכז אוסף ומרכז נתונים בזמן אמת מכל משרדי הממשלה השונים, לצורך ניתוח והתרעה מוקדמת.
מרכז המצב הלאומי עוקב אחר התפתחויות גלובליות, מנתח איומים ומאפשר תצוגה כוללת ועדכנית של מצב חירום או משבר.
הוא מספק תשתית טכנולוגית למקבלי ההחלטות, כולל חיזוי, תרחישים, וניתוחים ויזואליים.
SitCen פועל לצד ועדת COBR אך גם תומך בה בתצורה קבועה.
קבוצת הייעוץ המדעי למצבי חירום (SAGE) – תת-ועדה מדעית של COBR, בראשות היועץ המדעי הראשי לממשלה, המספקת תמיכה מדעית מבצעית בעת משברים בריאותיים או סביבתיים.
פיגועי 11 בספטמבר – לאחר התקפות הטרור בארצות הברית, ניהל את הישיבה הראשונה מזכיר הקבינט ריצ'רד וילסון עד להגעת ראש הממשלה טוני בלייר והשרים.
מגפת הקורונה – בתקופת מגפת הקורונה, ראש הממשלה בוריס ג'ונסון לא השתתף בחמש הישיבות הראשונות, ודומיניק ראב מילא את מקומו כיו"ר הישיבות.
מבצע עם כלביא – ב־18 ביוני 2025 כינס ראש ממשלת בריטניה קיר סטארמר ישיבת חירום של ועדת COBRA, במטרה לדון בהשלכות הסכסוך המתפתח בין ישראל לאיראן.
ועדת החקירה הבין-לאומית העצמאית בנושא השטחים הפלסטיניים הכבושים היא שהוקמה ב-27 במאי 2021, בעקבות מבצע שומר החומות, לאור החלטה בנושא זה של מועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם.
בראש הוועדה עמדה עד יולי 2025 נאווי פילאי.
חלק מחברי הוועדה התפטרו ביולי 2025 והוחלפו באחרים.
הוועדה פרסמה שני דו"חות בשנה.
ישראל סירבה לשתף פעולה עם הוועדה, וגם ביקרה את כל הדו"חות שפרסמה.
בדו"ח הראשון קראו חברי הוועדה לסיום הכיבוש הישראלי, וכן ביקרו את הרשות הפלסטינית על כך שלא הצליחה להשליט משילות ברצועת עזה, ועל הפרות של זכויות אדם בשטחי הרשות.
בדו"חות הבאים המליצו שבית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ) יספק חוות דעת בנושא הכיבוש הישראלי, ויפעל אישית נגד בכירים בממשלת ישראל, צעדים שאכן ננקטו בהמשך.
בדו"ח שנכתב זמן קצר לאחר טבח שבעה באוקטובר האשימו חברי הוועדה הן את חמאס והן את ישראל בפשעים נגד האנושות.
הוועדה העבירה את ממצאיה לצוות חקירת בית הדין הפלילי הבין-לאומי בעניין פלסטין.
לאחר מכן הביעו ביקורת על החזקת החטופים ברצועת עזה, על תנאי החזקתם של עצירים ביטחוניים בישראל, ועל התקפות ישראליות על מתקנים רפואיים ואנשי צוות רפואי.
דו"ח שפורסם ב-13 במרץ 2025 כולל טענות לשימוש שיטתי באלימות מינית כלפי עצורים פלסטינים מצד כוחות הביטחון הישראליים, וכן מסקר אירועי אלימות מתנחלים.
כמו כן קבע דו"ח הוועדה שמערכת המשפט בישראל "אינה עומדת בסטנדרטים בינלאומיים של צדק ביחס ליישומה על פלסטינים, ומשמשת לרדיפת הפלסטינים ולזיכוי התוקפים".
ביולי 2025 התפטרו שניים מחברי הוועדה.
ארגון UN Watch, המבקר את פעילות האו"ם, ושהביע ביקורת כלפי הדו"חות שפרסמה הוועדה, כינה את המהלך: "רגע מכונן של לקיחת אחריות בגוף הידוע בהטייתו הממוסדת נגד ישראל".
אך חברי הוועדה שהתפטרו הוחלפו באחרים, והוועדה המשיכה לפעול בהרכב מלא.
ב-16 בספטמבר 2025 פרסמה הוועדה דו"ח שמסקנתו העיקרית היא שישראל מבצעת באופן פעיל רצח עם נגד הפלסטינים ברצועת עזה.
הוועדה מצאה את ישראל אשמה בארבעה מתוך חמישה מעשים המפורטים בסעיף 2 באמנה בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת עם, וציטטה הצהרות של בכירים במערכת הפוליטית בישראל, לצד ראיות אחרות, המספיקות כדי להוכיח כוונה רצחנית.
הדו"ח קרא להוסיף אישומים בגין רצח עם לצווי המעצר של בית הדין הפלילי הבין-לאומי בעקבות מלחמת חרבות ברזל.
ועדת הייקראפט הייתה ועדת חקירה שהוקמה ביוזמת הבריטים ב-1921, בעקבות מאורעות תרפ"א, ומטרתה לחקור את הסיבות שהובילו למאורעות.
בראש הוועדה עמד השופט סר תומאס הייקראפט, שעמד בראש בית המשפט העליון של ארץ ישראל שתוארו Chief Justice (במינוח העברי של אותם ימים "זקן השופטים").
בתום שמיעת העדויות של כל הצדדים פורסמו מסקנות הוועדה.
הוועדה טענה כי ההתפרצות האלימה נגרמה מחשש אמיתי בקרב הערבים לפגיעה בפרנסתם וב"אופי הערבי" של ארץ ישראל, במיוחד לנוכח עליית היהודים וה"השתלטות" על האדמות.
הוועדה ציינה כי הערבים חששו גם מהשפעתם של צעירים קומוניסטיים.
המסקנות העיקריות היו שהאלימות הערבית תימשך כל עוד הבריטים ימשיכו לעודד עלייה יהודית ויישוב יהודי באמצעות אישורי עלייה.
מסקנות אלו חיזקו את הקיצוניים הערבים, ובמקביל פורסמו מאמרים בעיתונות הערבית נגד העלייה היהודית, במיוחד הקומוניסטית, שמסכנים את האינטרסים הבריטיים באזור.
הדו"ח גם מתח ביקורת על מנהיגי "ועד הצירים" שנתנו פרשנות קיצונית לכתב המנדט, בניגוד לפרשנות הממשלה הבריטית.
בסיום הדו"ח נאמר כי יש להסביר למהגרים, כולל היהודים, על הצורך בעמדה מתונה כלפי הערבים, ואילו נכבדי הערבים צריכים להבהיר את הצורך להפסיק את מעשי הרצח, שוד, כפייה וביזה.
מסקנות הוועדה הובילו לפרסום הספר הלבן הראשון, ושם הציע הרברט סמואל להקים "מועצה מחוקקת" שבה ישבו יהודים, ערבים ובריטים.
היהודים הסכימו אולם הרעיון נדחה על ידי הערבים.
אוסף ועדת החקירה לעניין מאורעות תרפ"א שמור במחלקת הארכיונים בספרייה הלאומית בירושלים.
ועדות משנה של ועדת הכנסת
ועדת המשנה לתיקון תקנון הכנסת
ועדת משנה לבדיקת נוהלי אבטחת חברי הכנסת
ועדת משנה לעניין נציבות הדורות הבאים לכנסת
ועדת משנה לנושא הופעת נושאי משרה ציבורית בפני ועדות הכנסת
ועדת הכלכלה היא אחת מוועדות הכנסת הקבועות.
לפי סעיף 100 (א) (3) לתקנון הכנסת, תחומי עיסוקה הם: מסחר ותעשייה, אספקה וקיצוב, חקלאות ודיג, תחבורה על כל ענפיה, איגוד שיתופי; תכנון ותיאום כלכלי, רכוש הערבים הנעדרים, רכוש נפקדים, רכוש פליטי ארצות אויב עבודות ציבוריות, שיכון ודיור, תקשורת, מינהל מקרקעי ישראל, אנרגיה ותשתית, מים.
הוועדה מקדמת חקיקה ראשית וחקיקה משנית בכל תחומי פעילותה, מקיימת סיורים ודנה במגוון רב של נושאים שוטפים.
כך למשל דנה במהלך הכנסת ה-16, בין היתר, בייקור תעריפי השיחות בטלפונים ניידים, בהיערכות הממשלה להתפרצות שפעת העופות ובהקמת מתקנים להתפלת מים.
עד הכנסת העשרים היה נהוג שתפקיד יו"ר הוועדה היה ניתן לחבר אופוזיציה.
עם זאת, בכנסת ה-18 עמדו בראשות הוועדה חברי הכנסת אופיר אקוניס וכרמל שאמה הכהן, שניהם חברי קואליציה.
זאת מכורח הסכם עם האופוזיציה בעד ראשות ועדת החוץ והביטחון.
את הוועדה מנהלת ד"ר עידית חנוכה.
בוועדה פועלות ועדות משנה רבות לנושאים מגוונים.
לדוגמה, בכנסת ה-17 פעלו בה:
ועדת המשנה למאבק בתאונות דרכים
ועדת משנה לעניין הטרמינל החדש בנתב"ג (נתב"ג 2000)
ועדת משנה לעניין חישוב תמלוגים לבעלי זכויות יוצרים ומבצעים
ועדת משנה לעניין סעיפים בתקנות הגז
ועדת המשנה של ועדת הכלכלה לעניין הפעלת כביש חוצה ישראל והמשך סלילתו
ועדת משנה לנושא כוונת משרד הביטחון לבטל את נסיעות החיילים ברכבת
ועדת משנה לעניין צו הבזק
ועדת משנה לעניין סיום המשא ומתן עם העובדים להקמת מע"צ החדשה
ועדת משנה לעניין תקינות מערכות הלייזר של המשטרה.
בין הוועדות המשותפות לוועדת הכלכלה ולוועדות אחרות מצויות ועדה משותפת לוועדת הכלכלה ולוועדת החינוך לעניין חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו וועדה משותפת לוועדת הכלכלה וועדת הכספים לעניין משק המים.
ועדת הכספים היא אחת מוועדות הכנסת הקבועות, ונחשבת לאחת החשובות והמשפיעות שבהן, ביחד עם ועדת החוץ והביטחון.
סעיף 100(2) לתקנון הכנסת קובע שתחומי עניינה הם "תקציב המדינה; מיסים לכל סוגיהם; מכס ובלו; מילוות; ענייני מטבע ומטבע חוץ; בנקאות ושטרי כסף; הכנסות והוצאות המדינה".
הוועדה דנה בתקציב המדינה ובחוק ההסדרים ומכינה אותם לקריאה שנייה ושלישית במליאת הכנסת, וביכולתה להשפיע אפוא השפעה מרחיקת לכת על הרכב התקציב, ובכלל זה על העברת תמיכות כספיות לסקטורים וגופים שונים.
משום כך נודע לה משקל פוליטי רב.
כמו כן דנה הוועדה בחוקים כלכליים, ובפרט בחוקי המיסים.
תקנות בענייני מיסים מובאות לאישור הוועדה.
זו הסיבה כי באופן קבוע כמעט יושב ראש הוועדה הוא ממפלגה החברה הקואליציה או ממפלגה התומכת בה מבחוץ, כדי לאפשר קידום תקציב המדינה והעברת החלטות ממשלה באופן סדיר.
הוועדה מאשרת גם את הצעתו של מבקר המדינה לתקציב משרדו, כדי להבטיח את אי-התלות שלו בתקציב המדינה שמכין אגף התקציבים במשרד האוצר.
יושב ראשתמונהסיעהשנות פעילותכנסת1דוד צבי פנקסהחזית הדתית המאוחדת1949–1951הכנסת הראשונהמזרחי הכנסת השנייה2ישראל גורימפא"י1951–1965הכנסת השלישיתהכנסת הרביעיתהכנסת החמישית3ישראל קרגמןהמערך, העבודה1965–1969הכנסת השישית4יוסף קרמרמןגח"ל(3)ישראל קרגמןהמערך1969–1974הכנסת השביעיתהכנסת השמינית5שלמה לורינץאגודת ישראל1977–1981הכנסת התשיעית1981–1984הכנסת העשירית6אברהם יוסף שפירא1984–1988הכנסת האחת עשרה7מיכאל חרישהמערך, העבודה1988–1989הכנסת השתים עשרה8אברהם בייגה שוחט1989–19919משה זאב פלדמןאגודת ישראל1991–199210גדליה גלהעבודה1992–1996הכנסת השלוש עשרה11אברהם רביץיהדות התורה
דגל התורה1996–1999הכנסת הארבע עשרה12אלי גולדשמידטישראל אחת
העבודה1999–2001הכנסת החמש עשרה13שלום שמחון200114יעקב ליצמןאגודת ישראל2001–200315אברהם הירשזוןהליכוד2003–2006הכנסת השש עשרה(14)יעקב ליצמןיהדות התורה
אגודת ישראל2006–2007הכנסת השבע עשרה16סטס מיסז'ניקובישראל ביתנו2007–200817אבישי ברוורמןעבודה-מימד
העבודה2008–200918זאב אלקיןהליכוד2009(ועדה זמנית)הכנסת השמונה עשרה19משה גפנייהדות התורה2009–201320ניסן סלומינסקיהבית היהודי2013–2015הכנסת התשע עשרה(19)משה גפני<small>יהדות התורה2015–2020הכנסת העשריםהכנסת העשרים ואחת(ועדה זמנית)הכנסת העשרים ושתיים(ועדה זמנית)21עודד פוררישראל ביתנו2020(ועדה זמנית)הכנסת העשרים ושלוש(19)משה גפנייהדות התורה2020–20212021(ועדה זמנית)הכנסת העשרים וארבע22אלכס קושנירישראל ביתנו2021–2022(19)משה גפנייהדות התורה2022–2025הכנסת העשרים וחמש23אופיר כץהליכוד202524חנוך מילביצקי2025–מכהן
לוועדת הכספים ועדות משנה, המשתנות מעת לעת.
כמו כן לוועדה ועדות משותפות עם ועדות אחרות, להלן רשימת ועודות המשנה והוועדות המשותפות של ועדת הכספים בכנסת ה-25:
ועדת המשנה לעניין פיקוח על גופים נותני שירותים פיננסיים בתחום שוק ההון
הוועדה המשותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת הכספים לתקציב הביטחון
הוועדה המשותפת של ועדת הכנסת וועדת הכספים לתקציב הכנסת לפי חוק יסודות התקציב, התשמ"ה-1985
ועדת החקירות של רוסיה הוקמה תחילה ב־7 בספטמבר 2007 כיחידה במשרד התובע הכללי ובשנת 2010 הופרדה ממנו ומאז 15 בינואר 2011 היא מהווה ארגון חקירות עצמאי של הממשל, האחראי למלחמה בשחיתות.
בסמכותו של ארגון זה אף לחקור בכירים ושרי מדינה.
הוועדה כוללת תחתיה גם יחידה לחקירת שוטרים ובסמכותה גם לחקור את תפקוד חוקרי שירות הביטחון הפדרלי, והיא משתפת פעולה עם המינהל הראשי לביטחון פנים של המשטרה.
בישראל היא מכונה לעיתים יחידת החקירות הפדרלית, בשל היותה גוף החקירות העיקרי של הממשל הפדרלי.
לראשונה ברוסיה, הרעיון להקים מחלקת חקירות, עצמאית מבחינה ארגונית ותפקודית מרשויות מדינה אחרות, יושם על ידי פיוטר הראשון במהלך הרפורמה במערכת המשפט, שאחד מכיווניה היה הפרדת תהליך שלב החקירה והמשפט המקדים במערך הרשות השופטת של האימפריה הרוסית.
ב־25 ביולי (5 באוגוסט) 1713, הוקם גוף החקירה המיוחד הראשון של רוסיה — לשכת החקירות (Следственная канцелярия) בפיקוד קצין משמרות גדוד סמיונובסקי מיכאיל איבנוביץ' וולקונסקי.
ב־9 בדצמבר 1717, גופי החקירה היו כפופים ישירות לקיסר רוסיה, פיוטר הראשון.
סמכות השיפוט של גופים אלה כללה מקרים של פשעים מסוכנים ביותר שפגעו ביסודות המדינה, בעיקר פשעי שחיתות שבוצעו על ידי בכירים מרשויות ציבוריות (שחטאו בפשעי שוחד, מעילה, זיוף ומרמה).
באותו יום, 9 בדצמבר 1717, על פי פסק דינו של בית משפט צבאי, נורה למוות מיכאיל וולקונסקי, ראש לשכת החקירות הראשון שנחשפה מעורבותו בפשעי הונאה.
בפברואר 1718 הוקמה הלשכה החשאית בסנקט פטרבורג כדי לחקור את פרשת מותו של צארייביץ' אלכסיי פטרוביץ'.
לאחר מכן, המחלקה הועברה לטפל בעניינים פוליטיים אחרים והיא התמזגה עם משמר פראובראז'נסקי.
את הלשכה החשאית ניהל איוואן רומודנובסקי, בעוד את המחלקה, כמו גם את משמר פרובראז'נסקי, ניהל פיוטר הראשון, שנכח לעיתים קרובות בחקירה ועינויים של עבריינים פוליטיים.
מטה הלשכה החשאית שכן במבצר הפטרופאבלי.
לקראת קץ הקיסרות ובמהלך המאה ה־20
בצו אלכסנדר הראשון מ-29 באוגוסט 1808 נקבעה תפקידם של פקידים חוקרים.
פקידים אלה פעלו בתוככי משטרת העיר, שהייתה חלק ממערכת משרד הפנים (בשנים 1810–1819 — משרד המשטרה).
בשנת 1864 קבעה אמנת השיפוט את מעמדו של חוקר שיפוטי בבתי המשפט המחוזיים.
אלה בוטלו בשנת 1917 על ידי צו ממשלתי, בעקבות מהפכת פברואר.
התקנות למערכת השיפוט של ברית המועצות בשנת 1922 יצרו עמדות של חוקרי אנשי מחוז, חוקרים בכירים בבתי משפט פרובינציאליים, חוקרים על תיקים חשובים במיוחד בבית המשפט העליון של רוסיה הסובייטית, חוקרים על תיקים חשובים במיוחד בוועדת המשפט העממית, אך בשנת 1928 התפקידים הללו בוטלו, ותפקידיהם הועברו למחלקת החקירות בפרקליטות המדינה.
באפריל 1990, בקונגרס הראשון של צירי העם של ברית המועצות, הוגשו הצעות להקמת גוף חקירה ממשלתי.
לאחר תיקונים ואישורים משנת 1993, טיוטת החוק "ועדת החקירה של הפדרציה הרוסית" הוגשה לסובייט העליון של ואושרה בקריאה ראשונה.
אך לאחר פירוק הסובייט העליון הופסק תהליך החקיקה.
ב-2003 עלה רעיון להקים שירות חקירות פדרלי ברוסיה המקביל ל-FBI האמריקני, ארגון שיאחד את כל גופי החקירות במדינה, בשם שירות החקירות הפדרלי (Федеральная Служба Расследовании), אך לבסוף הוקמה ועדת החקירות של משרד התובע הכללי הרוסי (Следственный Комитет).
באותו מעמד לוועדה הועברו כ-18 אלף חוקרים ממשרד התובע הכללי וכ-60 אלף תיקי חקירות.
מכיוון שהוועדה הייתה באופן פורמלי כפופה למשרד התובע הכללי הורגשו בעיות תאום ולגוסיטיקה בין הגופים לאור החזון של מנהל הוועדה להיות ארגון עצמאי.
ב-4 באוקטובר 2010 הוקמה ועדת החקירות של הפדרציה הרוסית כיורשת לארגון זה וכמוסד חקירות עצמאי נפרד ממשרד המשפטים והמשרד התובע הכללי.
ב-15 בינואר 2011 צו נשיאותי של דמיטרי מדבדב הפך את הארגון לארגון עצמאי פדרלי הכפוף לנשיא בלבד.
כזרוע החקירות העיקרית ברוסיה האחראית למאבק בפשע המאורגן והשחיתות (במסגרת חוק המלחמה בשחיתות), מכונה הארגון לעיתים בשם האף-בי-איי הרוסי.
בשנת 2020, במלאת 75 שנה לניצחון במלחמת העולם השנייה, החל לחקור פשעי מלחמה שהתרחשו על אדמת רוסיה, בין השאר חקר את טבח הילדים בייסק והאחראים למחנות הריכוז הפיניים במזרח קרליה.
בארגון פועלים כ-21 אלף חוקרים ועוד כאלפיים חוקרים במינהל הצבאי של הוועדה.
מאז 2017 ישנם דיונים לביצוע רפורמה בוועדה לצורך הפיכתה לגוף פדרלי בשם שירות החקירות הפדרלי (Федеральная Служба Расследовании), כפי שהוצע בשנת 2003.
שם תחילת הכהונה סיום הכהונה1. אלכסנדר בסטריקין 7 בספטמבר 2007 עדיין מכהן
כגוף החקירות המרכזי ברוסיה הוא עורר את דמיונם של מפיקי קולנוע וטלוויזיה רבים ולמעט סרטי תעודה הארגון מופיע במגוון סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע עלילתיים, שהבולטים שבהם:
סדרת הטלוויזיה "ועדת החקירות" משנת 2011, בהפקת NTV.
הסדרה "המחלקה הראשונה" משנת 2020 בהפקת NTV ובכיכובו של איוואן קולסניקוב.
ועדת החקירה של האו"ם למבצע צוק איתן , הוקמה על פי החלטת מועצת האומות המאוחדות לזכויות אדם, כדי לחקור חשדות לפשעי מלחמה שבוצעו על ידי ישראל וחמאס החל מיום למחרת חטיפת שלושת הנערים (כלומר, הוועדה לא מוסמכת לחקור את אירוע החטיפה עצמו והשלכותיו) ועד לסיום מבצע צוק איתן.
הוועדה הגישה את מסקנותיה ביוני 2015.
יו"ר הוועדה עד להתפטרותו בפברואר 2015 היה פרופ' ויליאם שייבס, אזרח קנדה ומומחה למשפט בינלאומי וזכויות האדם.
שני החברים האחרים בה הם דואדו דאיין, אזרח סנגל ששימש שליח האו"ם לענייני גזענות ואפליה גזעית ומרי מקגוואן דייוויס שכיהנה כשופטת בבית המשפט העליון של מדינת ניו יורק.
שייבס התפטר לאחר שנודע ששימש יועץ בתשלום לאש"ף ותחתיו מונתה דייוויס ליו"ר הוועדה.
האו"ם הודיע ב-11 באוגוסט 2014 על הקמת ועדת חקירה בלתי-תלויה בנושא עימות ישראל-עזה.
ישראל, ארצות הברית, קנדה, וארגון UN Watch ביקרו את הקמת הוועדה בטענות שהמנדט שניתן לה איננו מאוזן וכי תוצאותיה נכתבו מראש.
חלק מהביקורת התמקדה ביו"ר הוועדה שייבס על רקע מספר התבטאויות שלו כלפי ישראל בעבר, כגון טענתו שישראל מבצעת פשעים נגד האנושות, וכי "יש להעמיד אל עמוד הקלון הבינלאומי לא רק את בנימין נתניהו - אלא גם את שמעון פרס".
בנוסף, שייבס מסרב להגדיר את חמאס כארגון טרור, ולדעתו מחמוד אחמדינז'אד "אינו אנטישמי".
שר החוץ הקנדי, ג'ון ביירד, גיבה את טענות ישראל בדבר חוסר הנייטרליות של שייבס.
בריאיון לכלי תקשורת ישראלי אמר שייבס בתגובה כי "כמו כולם, יש לי השקפות באשר להיבטים שונים של העתיד של ישראל ופלסטין, והדרכים להשיג שלום וצדק.
זה לא אומר שאני לא יכול להעריך עובדות ולהגיע למסקנות משפטיות קפדניות, חסרות פניות והוגנות".
בנובמבר 2014 החליטה ישראל שלא לאשר את כניסת חברי הוועדה לישראל.
בנימוק הרשמי נאמר כי "ההחלטה התקבלה נוכח העוינות האובססיבית של המועצה כלפי ישראל, המנדט החד-צדדי של הוועדה והעמדות המוצהרות של יו"ר הוועדה נגד ישראל ומנהיגיה.
בזמן שחמאס שיגר אלפי רקטות לעבר ישראל, קיבלה המועצה לזכויות אדם של האו"ם החלטה שקובעת מראש את 'אשמתה' של ישראל והקימה ועדת חקירה שתשמש חותמת גומי לעמדותיה הידועות.
עדות לכך ניתן למצוא גם במנדט הוועדה שהונחתה לחקור את האירועים שהתרחשו רק אחרי החטיפה והרצח של שלושת הנערים".
בפברואר 2015 התפטר יושב ראש הוועדה ויליאם שייבס, לאחר שנודע ששימש יועץ בתשלום לאש"ף.
לטענת שייבס מדובר באירוע זניח וחד פעמי משנת 2012, שבו שימש יועץ בתשלום לארגון תמורת 1,300 דולר.
הוא החליט בכל זאת להתפטר מהתפקיד, כדי לא לעכב את פרסום הדו"ח.
במקומו מונתה חברת הוועדה, מרי מקגוואן דייוויס.
השופטת האמריקאית מרי מקגוואן דייוויס עמדה בראש ועדה של האו"ם שמתחה ביקורת על דו"ח גולדסטון.
ישראל שיתפה פעולה עם הוועדה, והדו"ח של מקגוואן-דייוויס היה מאוזן יותר מקודמו - דו"ח גולדסטון.
הוועדה קבעה כי 1,462 אזרחים פלסטינים נהרגו במהלך הלחימה בעזה מאש צבא הגנה לישראל, כשליש מהם ילדים.
מנגד, קבעה הוועדה כי חמאס שיגר לעבר ישראל יותר מ-4,800 רקטות ויותר מ-1,700 פצצות מרגמה, מהם נהרגו 6 אזרחים ונפצעו 1,600.
הוועדה ציינה בדו"ח שלה כי מאות אזרחים פלסטינים, ובהם נשים וילדים, נהרגו כששהו בבתיהם שהופצצו מהאוויר.
142 משפחות פלסטיניות איבדו 3 בני משפחה או יותר בהפצצות של חיל האוויר על מבני מגורים אזרחיים.
בהפצצות אלה נהרגו בסך הכל, לפי הוועדה, 742 אזרחים פלסטינים.
בדו"ח נכתב: "העובדה שישראל לא שינתה את אופי התקיפות שלה גם אחרי שהתבררו תוצאותיהן החמורות על אזרחים, מעלה את השאלה האם היה מדובר במדיניות רחבה יותר שאושרה בדרגים הגבוהים ביותר של הממשלה." פסקה זו מביעה חשש שמא מדיניות הממשלה בישראל הובילה לביצוע פשעי מלחמה.
לגבי תקיפות ישראל בעזה, הוועדה קבעה כי לא נעשה שימוש באמצעי לחימה לא חוקיים, אולם נעשה שימוש מוגבר בכלי נשק באזורים צפופי אוכלוסין שהביאו למספר נפגעים חריג, הן של לוחמים והן של אזרחים.
הוועדה התייחסה לאזהרות ששיגר צה"ל לתושבי שכונות בעזה לפני שתקף מהאוויר.
על פי הדו"ח, מדיניות האזהרות גרמה דווקא לעלייה בסבירות של פגיעה באזרחים, מכיוון שישראל התייחסה לכל אדם שנשאר באזור לאחר האזהרה כמעורב בלחימה.
השופטת דייוויס מתחה ביקורת חריפה על התנהלות צה"ל וקבעה כי "כאשר שלומו של חייל ישראלי היה בסכנה, (צה"ל) התעלם מכל החוקים".
ביקורת זו התייחסה בעיקר למספרי ההרוגים הגבוהים בקרב שג'אעייה וב"יום שישי השחור" ברפיח.
הדו"ח הזכיר את החרדה הקשה בישראל והפגיעה בשגרת חייהם של האזרחים.
הוועדה קבעה כי בוצע ירי חסר הבחנה של אלפי רקטות ופצצות מרגמה מעזה, וכן את הטראומה מחשיפתן של 14 מנהרות לחימה ברצועת עזה שנעשה בהן שימוש לצורך התקפות נגד חיילים.
לפי הוועדה, החקירות שביצע צה"ל סביב אירועים חריגים במהלך הלחימה בעזה אינן יסודיות, מכיוון שעדים רבים לא רואיינו על ידי החוקרים הישראלים.
הוועדה הדגישה כי הפרות של החוק הבינלאומי מצד חיילי צה"ל בגדה המערבית וברצועת עזה עוברות ללא ענישה.
בדו"ח צוין שאין העמדה לדין של עבריינים, הן בצד הישראלי והן בצד הפלסטיני.
בנוסף למבצע צוק איתן, מתחה ועדת החקירה ביקורת על התנהלות צה"ל במבצע "שובו אחים", שבו היה מספר גבוה של הרוגים פלסטינים.
על פי הדו"ח, נעשה שימוש הולך וגובר באש חיה מצד כוחות הביטחון הישראלים במהלך פיזור הפגנות של פלסטינים.
בריאיון עם השופטת האמריקאית מארי מקגוואן-דייוויס, שעמדה בראש ועדת החקירה, היא אמרה שהמסר העיקרי שחברי הוועדה רצו להעביר הוא שישראל חייבת לבחון מחדש את מדיניות הפעלת הכוח הצבאי שלה כיוון שזו הביאה להרס חסר תקדים בעזה ולהרג של כ-1,500 אזרחים חפים מפשע.
"רצינו להבהיר שאי אפשר להטיל פצצה של טון באמצע שכונת מגורים צפופה."
מקגוואן-דייוויס סיפרה כי חלק גדול מהדו"ח התבסס על הסקירות והמסמכים שממשלת ישראל העלתה לאינטרנט במהלך השנה האחרונה.
"השתמשנו בהרבה מהחומר שישראל העלתה לאינטרנט ונקודת המבט הישראלית מיוצגת בדו"ח שלנו".
ממשלת ישראל גינתה את הדו"ח.
בתגובה הרשמית של משרד החוץ נאמר: "ידוע שהפקת הדו"ח נבעה ממניעים פוליטיים ופגועים מוסרית מלכתחילה, הוועדה למעשה קבעה כי ישראל אשמה מלכתחילה.
ישראל נאלצה להגן על עצמה מול ארגון שירה לעבר אזרחים, תוך כדי סיכון אזרחיו כמגן אנושי".
ראש הממשלה בנימין נתניהו הגיב: "ישראל אינה מבצעת פשעי מלחמה, ישראל מתגוננת מפני ארגון שקורא להשמדתה ושמבצע פשעי מלחמה רבים.
כל מדינה חפצת חיים הייתה נוהגת כך, אלא אם כן הוועדה מצפה ממדינה שאזרחיה מותקפים באלפי טילים לשבת בחיבוק ידיים".
בהתייחס למטרת הדו"ח, האשים ראש הממשלה את מועצת זכויות האדם של האו"ם ב"אובססיה לישראל"; המועצה "קיבלה יותר החלטות נגד ישראל מאשר נגד סוריה, צפון קוריאה ואיראן יחדיו".
שגריר ישראל באו"ם, רון פרושאור, השיב לדו"ח: "מועצת זכויות האדם מתפקדת כחיילים של הפלסטינים ושל החמאס, והדו"ח המוטה שלה הוא הנשק שלהם."
ביום פרסום הדו"ח הרשמי בבניין מועצת זכויות האדם בז'נבה, נערכה ברחבת הכניסה שלו עצרת תמיכה בישראל ובצה"ל שארגנה מעבר לקשת - התנועה הציונית.
בהשתתפות כ-1,000 תומכי ישראל יהודים ונוצרים, שהגיעו לשווייץ מאיטליה, גרמניה, בריטניה, צרפת, הונגריה והולנד.
ועדת החקירות של רפובליקת בלארוס (בבלארוסית: Следчы камітэт Рэспублікі Беларусь) הוא שמו הרשמי של גוף החקירות העיקרי בממשלת בלארוס, שהוקם בעקבות מיזוג של מנגנון החקירות של משרד התובע הכללי עם מחלקות החקירה של משרד הפנים וגוף הבקרה הממשלתי.
נוסד ב-12 בספטמבר 2011 בדמות ועדת החקירות הרוסית והחלה את פעילותה ב-1 בינואר 2012 כגוף ממשלתי לחקירת שחיתות ציבורית וניהול כל תיקי החקירה במדינה.
מטרת הוועדה היא לחקור פשעים חמורים, הגשת המלצות לכתב אישום, בקרה על פעילויות מדעיות ומניעת הפרות חוק, השתתפות בכל סדרי החקירה המשטרתיים וחקירת בכירים ואישי ציבור החשודים בקבלת שוחד.
ראש הוועדה ממונה ומפוטר על פי צו של נשיא בלארוס.
הוועדה נוסדה מכוח חוק הארגון החקיקתי מחדש 1946 (Legislative Reorganization Act of 1946) בעקבות ניצחון ארצות הברית במלחמת העולם השנייה, בינואר 1947. סמכויות הוועדה ותחומי אחריותה הם מיזוג של אלה של הוועדה לענייני הצי והוועדה לענייני הצבא שנוסדו שתיהן ב-1816.
על פי הכללים הקבועים של הסנאט של ארצות הברית, כל חקיקה, עתירה, משימה, הקמת אנדרטה ועניינים אחרים הקשורים לנושאים הבאים מופנים לוועדת הכוחות המזוינים:
פעילויות אווירונאוטיקה וחלל הקשורות או קשורות בעיקר בפיתוח מערכות נשק או פעולות צבאיות.
ענייני מחלקת ההגנה, מחלקת הצבא, מחלקת חיל האוויר ומחלקת הצי של ארצות הברית.
תחזוקה ותפעול של תעלת פנמה, כולל ניהול, תברואה וממשל של אזור התעלה.
היבטי ביטחון לאומי של אנרגיה גרעינית.
עתודות נפט ימיות, למעט אלה שבאלסקה.
תשלום, קידום, פרישה והטבות אחרות של אנשי הכוחות המזוינים, כולל חינוך לאנשי הכוחות ומשפחותיהם השוהים מחוץ לארצות הברית.
חומרים אסטרטגיים וחיוניים הדרושים להגנה משותפת.
ועדת החקלאות, התזונה והיערנות של הסנאט של ארצות הברית היא ועדה קבועה בסנאט של ארצות הברית אשר בסמכותה פיקוח על חקיקה של הקונגרס של ארצות הברית בתחום החקלאות, מיזמי חקלאות, יערנות וחטיבת גזעי עצים, וחקיקות בתחומי פיתוח כפרי, כלכלת בית ותזונה.
הוועדה נוסדה בדצמבר 1825 על פי בקשתו של הסנאטור ויליאם פינדלי מפנסילבניה בטענה כי החקלאות חשובה להתקדמות הלאומית בדומה למסחר ולייצור.
מאמציו של פינדליי לשכנע את כלל עמיתיו לסנאט נשאו פרי, והם הסכימו לפצל את ועדת המסחר והייצור לשתי ועדות נפרדות.
ועדת החקלאות החלה לפעול באורח רשמי ב-9 בדצמבר 1825. במהלך ארבעת העשורים הראשונים לקיומה של ועדה זו, שוב ושוב הוטל ספק בצורך בה.
באותה תקופה באמריקה, קרוב לשני שלישים מהאוכלוסייה עסקה ישירות בחקלאות.
לפיכך, נושאים הקשורים לחקלאות היו מקבילים לתחומי שיפוט של ועדות אחרות והופנו לעיתים קרובות לאותן ועדות במקום לוועדת החקלאות, שהוקמה לשם העיסוק בחקלאות.
בעקבות דיון בדבר נחיצותן של ועדות שונות בסנאט של ארצות הברית, הוקמה ועדה מיוחדת לחקירת דרכים להפחתת מספר הוועדות ולהגדלת יעילותן.
ב-17 בפברואר 1857 הוועדה המיוחדת הגישה תוכנית לארגון מחדש של ועדות הסנאט שלא כללה את ועדת החקלאות.
במהלך כינוס מיוחד של הסנאט, ב-5 במרץ 1857, אישרו חברי הסנאט את המלצות הוועדה המיוחדת ובעקבות זאת פורקה ועדת החקלאות.
ב-1862 הייתה נתונה ארצות הברית למלחמת אזרחים, מהגרים רבים היגרו לארצות הברית והאומה התקדמה לכיוון התיעוש.
באותה השנה חתם נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן על "החוק האורגני" שהקים מחדש את מחלקת החקלאות של ארצות הברית ואת ועדת החקלאות.
ב-1884 נעשתה הוועדה "ועדת החקלאות והיערנות", כשיקוף לחשיבות הגברות של היערנות לצורכי האומה האמריקאית.
ב-1977 שונה שם הוועדה ל"ועדת החקלאות, התזונה והיערנות", לאחר ש"חוק המזון והחקלאות של 1977" הורה למחלקת החקלאות לערוך מחקר נוסף בנושא תזונה אנושית, להקים תוכנית חינוך תזונתי לאומי ולפתח מערכת לפיקוח על מצבה התזונתי של אמריקה.
ועדת המשנה לסחורות, ניהול סיכונים וסחר
ועדת המשנה לפיתוח הכפר ואנרגיה
ועדת המשנה לשימור משאבי הטבע והיערות ועדת המשנה לתזונה ומחקרים חקלאיים
ועדת המשנה למקנה ולשיווק וביטחון החקלאות
ועדת הילדים באוטרכט הוקמה ב-יולי 1942 על ידי יאן מיולנבלט ורות מת'ויסן יחד עם סטודנטים מאמסטרדם, כדי להסתיר ילדים בתקופת השואה .
ועדת הילדים סיפקה כתובות מסתור, מסמכים מזויפים, אספקת מזון ודאגה לרישום מקיף שיאפשר איחוד ילדים מאוחר יותר עם הוריהם.
יאן מיולנבלט קיבץ קבוצת חברים ללימודים שהתחילו לחפש 'כתובות' להסתרת יהודים.
הילדים הוסתרו, תחילה באוטרכט ובסביבתה.
כעבור כמה חודשים הוקמו סניפים בארנהם ובהאג.
ילדים רבים הוסתרו ביישובים קטנים יותר.
במרוצת הזמן נעצרו חברים שונים מארגון זה ונכלאו במחנה ריכוז.
כמה מפעיליהם נאלצו בעצמם לרדת למחתרת.
בתחילת יולי 1942 החלו חברי הקבוצה להסתיר ילדים יהודים מפני הנאצים בתקופת השואה, עד סוף חודש אוגוסט הוחבאו כבר 70 ילדים יהודיים.
עד 1943 הצליחו למנוע את גירושם של כ-100 ילדים.
לפי הערכה, הוסתרו 300 ילדים יהודים בידי אנשי הקבוצה, הודות להקרבה האישית של הסטודנטים.
לאחר המלחמה חיפשו את הורים של הילדים המוסתרים.
לולטר סוסקינד ושותפיו היו כמה שיטות להברחת הילדים.
שיטה ראשונה הייתה להסתיר ילדים קטנים בתיקי גב או בפחי חלב.
השיטה השנייה היא שהצוות היהודי הצליח לשכנע את הגרמנים שהילדים זקוקים לאוורור, הם הוציאו אותם לטיול מסביב למעון.
הילדים היו נספרים ביציאה מהבית, אך הצוות היהודי היה מוסיף ילד אחד שלא נספר (או יותר) ומוסר אותו דרך החלון כאשר הקבוצה הייתה חולפת על פניו.
אותם ילדים היו מוברחים במהלך הטיול ומועברים לידי אנשי המחתרת.
ועדת הכללים והניהול בסנאט היא ועדה האחראית על כללי הסנאט של ארצות הברית ועל ניהול בנייני הקונגרס.
הוועדה הוקמה לראשונה כוועדה המיוחדת לתיקון כללי הסנאט ב-3 בדצמבר 1867. ב-9 בדצמבר 1874 הפכה לוועדה קבועה.
ב-2 בינואר 1947 שונה שם הוועדה ל"וועדה לכללים ומינהל".
בהתאם לתקנה XXV של הסנאט של ארצות הברית, כל החקיקה, ההודעות, העצומות, האזכורים והעניינים האחרים המוצעים בעיקר הנושאים הבאים מופנים לוועדת הכללים של הסנאט:
מינהל משרדי הסנאט ואגף הסנאט של הקפיטול;
ניהול וסידור מערכות הבחירות הפדרליות;
משרד הדפוס הממשלתי, והדפסה ותיקון רשומת הקונגרס, כמו גם עניינים שנקבעו תחת כלל XI;
ניהול ישיבות הקונגרס והשתתפות החברים;
תשלום כספי מהקופה הארעית של הסנאט או יצירת חוב על גביה (אלא שכל החלטה הנוגעת לעניין מהותי שבסמכותה של כל ועדה קבועה אחרת בסנאט תועבר תחילה לוועדה כזו);
סדר הירושה של נשיא ארצות הברית;
רכישת ספרים וכתבי יד והקמת אנדרטאות לזכר אישים;
ספריית הסנאט ויצירות אמנות במשרדי הקפיטול בכלל והסנאט בפרט לרבות פסלים, תמונות ויצירות אמנות אחרות;
שירותים בסנאט, כולל מזנון הסנאט, בנייני קומפלקס הקפיטול של ארצות הברית, ספריית הקונגרס, הגן הבוטני של ארצות הברית, סמית'סוניאן.
ועדת החקלאות של בית הנבחרים של ארצות הברית היא ועדה קבועה של בית הנבחרים של ארצות הברית.
לוועדת החקלאות יש סמכות שיפוט כללית לגבי מדיניות החקלאות הפדרלית ופיקוח על כמה סוכנויות פדרליות, והיא יכולה להמליץ על מימון ההקצבות לסוכנויות ממשלתיות, תוכניות ופעילויות שונות, כהגדרתן בתקנון הבית.
ועדת החקלאות הוקמה ב-3 במאי 1820, לאחר שלואיס וויליאמס מצפון קרוליינה תמך בהחלטה להקמת הוועדה ולהעניק לנושאים חקלאיים משקל שווה לאינטרסים מסחריים וייצור תעשייתי.
הוועדה כללה במקור שבעה חברים ממדינות מרילנד, ניו המפשייר, ניו יורק, פנסילבניה, דרום קרוליינה, ורמונט ווירג'יניה.
תומאס פורסט מפנסילבניה היה יושב הראש הראשון.
ועדת החקלאות נותרה גוף המונה שבעה חברים עד 1835, אז נוספו שני חברים נוספים.
מאז הוא גדל בהדרגה לגודלו הנוכחי של 46 חברים.
מקבילת הוועדה בסנאט, ועדת החקלאות, התזונה והיערנות, הוקמה ב-9 בדצמבר 1825.
רוב מיעוט דייוויד סקוט, יו"ר, ג'ורג'יה
שון פטריק מלוני, ניו יורק
סטייסי פלסקט, איי הבתולה של ארצות הברית
סנפורד בישופ, ג'ורג'יה גלן תומפסון, החבר הבכיר, פנסילבניה
ועדת הכספים של הסנאט של ארצות הברית היא ועדה קבועה של הסנאט של ארצות הברית.
הוועדה עוסקת בעניינים הנוגעים למיסוי ואמצעי הכנסה אחרים, כגון איגרות חוב, מכסים, גבייה, הפקדת כספים ציבוריים, חלוקת הכנסות כללית, תוכניות בריאות על פי חוק הביטוח הלאומי (בעיקר Medicare ו-Medicaid) ותוכניות בריאות אחרות הממומנות בידי קרן מס או קרן נאמנות ספציפית; ביטוח לאומי פדרלי; הסכמי סחר הדדיים; תעריפי מכסים וייבוא.
ועדה זו נחשבת לאחת הוועדות המשפיעות ביותר בקונגרס.
ועדת הכספים היא אחת הוועדות הוותיקות שהוקמו בסנאט.
היא התכנסה לראשונה ב-11 בדצמבר 1815, כוועדה מיוחדת שנקראה "הוועדה למימון ומטבע לאומי אחיד".
הוועדה הוקמה על מנת לשקם את כלכלת ארצות הברית שניזוקה ממלחמת 1812. ב-10 בדצמבר 1816 הגדיר הסנאט באופן רשמי את הוועדה כוועדה קבועה.
במקור, תחום השיפוט של הוועדה היה קשור במכסים, מיסוי, בנקאות והנפקות מטבע.
תחת סמכות זו, הוועדה מילאה תפקיד משפיע בנושאים המשמעותיים ביותר של התקופה; נושאי מכס רבים ומלחמת הבנקים.
הוועדה השפיעה גם על ייסוד מחלקת הפנים בשנת 1849. בראשותו של ויליאם פיט פסנדן מילאה הוועדה תפקיד מכריע במהלך מלחמת האזרחים - ניכוס כל הכספים למאמץ המלחמתי וכן גיוס מספיק כספים למימון המלחמה באמצעות מכסים ומס הכנסה הראשון בתולדות המדינה.
בנוסף על כך, הוועדה חוקקה את חוק המכרזים החוקיים בשנת 1862, שהיווה ההסתמכות הראשונה של המדינה על מטבע נייר.
בשנת 1865 הקים בית הנבחרים ועדת הקצבות להפגת הנטל מוועדת הדרכים והאמצעים.
הסנאט הלך בעקבותיו באמצעות הקמת ועדת ההקצבות של הסנאט בשנת 1867.
למרות אובדן אחד מתפקידיה הוועדה המשיכה למלא תפקיד בולט בסוגיות המרכזיות של האומה.
הוועדה עמדה במרכז הדיון בשאלות כלכליות במחצית השנייה של המאה ה-19. בתקופה זו עזרה הוועדה לחוקק את חוק רכישת כסף של שרמן.
הוועדה המשיכה למלא תפקיד גם בדיון על מס ההכנסה.
בסופו של דבר הדיונים הרבים הובילו לחקיקת התיקון ה-16 לחוקת ארצות הברית בשנת 1913 אשר הסדיר את גביית המס.