tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תורת מנחם - אגרות מלך: מכתבים כלליים של הרבי מחב"ד למועדי השנה תשי"א-תשנ"א, 2 כרכים, בהוצאת קה"ת, כפר חב"ד תשנ"ב
ספר השיחות תורת שלום, תרגום ללשון הקודש (בהוצאת קה"ת תשע"ד)
לקוטי שיחות מאת הרבי מלובביץ' מתורגם לעברית (חלק א', שותף, בהוצאת מכון לוי יצחק)
ד"ר טוביאס (טוביה) יעקובוביץ היה רב, היסטוריון וספרן יהודי-צ'כי, היסטוריון של יהדות צ'כיה, מומחה לכתבים עבריים עתיקים, יעקובוביץ היה הספרן הראשי של הקהילה היהודית בפראג בתקופה שבין שתי מלחמות העולם והמנהל המקצועי של המוזיאון היהודי בפראג תחת הכיבוש הנאצי.
הוא נשלח למחנה הריכוז אושוויץ בסתיו 1944 ונרצח שם יחד עם רעיתו.
טוביאס יעקובוביץ נולד ב-23 בנובמבר 1887 בלאקומפק (לקנבך), אז במערב הונגריה, היום באוסטריה.
הוא אחד מילדיו של הרב שלמה סלומון יעקובוביץ ורעייתו עמליה (בשם נעוריה שוורץ).
טוביאס יעקובוביץ עצמו זכה בחינוך דתי וחילוני גם יחד ברוח התרבות של מרכז אירופה.
הוא למד תחילה בישיבה בברטיסלאבה (כיום בירת סלובקיה) והשלים את לימודיו הרבניים בבית המדרש לרבנים בברלין.
בשנת 1912 התיישב בפראג והועסק כעוזר הספרן הראשי של הקהילה היהודית.
משנת 1917 כיהן גם כרב בעיר ברובע מיכלה בתוך הרובע העירוני הרביעי בעיר .
הוא למד פילולוגיה שמית באוניברסיטה הגרמנית על שם קרל פרדיננד בפראג וסיים בשנת 1920 את עבודת הדוקטורט שלו (Ph.D) בנושא "הרעיון המשיחי בתלמוד".
שנת 1922 הייתה ציון דרך חשוב בחייו של טוביאס יעקובוביץ בכמה מובנים.
הוא זכה באזרחות צ'כוסלובקית, הועלה לתפקיד הספרן הראשי של הקהילה היהודית בפראג, וגם התחתן.
הוא נשא לאישה את ברטה פטוחובסקי (Bertha Petuchovsky), בתו של הרב פטוחובסקי שטוביאס למד אצלו בברלין.
בשנת 1924 נולד בנם הבכור יוסף יעקובוביץ ולאחר שנתיים נוספות נולד בנם השני משה יעקובוביץ (מנפרד).
במקביל פעל יעקובוביץ גם באיגוד הרבנים של בוהמיה (בצ'כית: Svaz rabínů v Čechách, בגרמנית: Rabbinerverband in Böhmen).
יעקובוביץ עבד גם כמורה לדת בבתי ספר יהודיים גרמניים.
בשנת 1928 הוא הפסיק את תפקידו כרב בפראג, אבל במשך שנתיים הוא מילא את תפקיד הרב, החזן והמורה לדת בעיירה אוּלִיזְ'קֶה יַנוֹבִיצֶה (Uhlířské Janovice) הסמוכה לפראג.
בתקופה זו פרסם מחקרים רבים על הגנאלוגיה וההיסטוריה של יהודי צ'כיה.
תחת ניהולו עסקה הספרייה באיסוף ספרי קודש נדירים, כתבים בנושאי יהדות והיסטוריה של היהודים באירופה כולה וספרות יהודית.
הוא היה הראשון לערוך קטלוג ידני של כל הספרים והכתבים שנמצאו בספריה.
בעבודת עריכה רבת היקף זו ניכרים הן ידיעתו את השפה העברית, הן הידע המקיף שלו בהיסטוריה הכללית והיהודית והן שליטתו בשפות זרות נוספות ובספרות.
במחצית השנייה של שנות השלושים החל צלה של המלחמה הקרבה להאפיל על משפחתו של טוביאס יעקובוביץ.
באמצע שנת 1939 שלח יעקובוביץ את בנו הבכור יוסף לארץ-ישראל, וכמה חודשים לאחר מכן שלח גם את בנו הצעיר משה.
הוא מילא את תפקיד הספרן הראשי של הקהילה היהודית עד 1939. לאחר כיבוש העיר על ידי הנאצים במרץ 1939 הספרייה נסגרה, אבל יעקובוביץ המשיך להיות מועסק על ידי הקהילה כארכיבאי וכחוקר.
אף על פי שהוצעה לו משרה כהיסטוריון בארצות הברית, העדיף יעקובוביץ להישאר בפראג ולתרום את הידע שלו בעיר הכבושה.
בשנת 1942 טוביאס יעקובוביץ צורף לצוות המוזיאון היהודי בפראג, תחת הכיבוש הנאצי, כמומחה להיסטוריה ולכתבים עתיקים.
הוא הפך למנהל המקצועי של המוזיאון, וכך, על אף שיוסף פולק יצר את הקונספט של המוזיאון, האחריות הרשמית להפעלת המוזיאון התבססה על יעקובוביץ.
הנאצים תכננו להפוך את המקום ל"מוזיאון המרכזי של הגזע היהודי הנכחד" ולהציגה כך בפני בני העם ה"ארי".
להגשמת מטרה זו, הם ריכזו בו אוצרות יהודיים רבים ומגוונים, שנשדדו על ידם ברחבי אירופה הכבושה.
יעקובוביץ ועמיתיו עסקו במיון מאות אלפי הפריטים היהודיים – חפצי קודש, ספרים וכתבי יד – שהגיעו מכל רחבי אירופה.
יעקובוביץ היה אוצר התערוכה הראשונה שהתקיימה תחת הכיבוש הנאצי בבית הכנסת הגדול בפראג באוקטובר 1942. התערוכה התבססה על פרויקט אותו הוא ערך בשנת 1927, והיא כללה כתבי יד וספרים עבריים ויהודיים נדירים.
קצין האס אס הנס גינתר מ"הלשכה המרכזית להגירת יהודים" , שהיה הממונה על פעילות המוזיאון, סירב לכלול בתערוכה כתבים, שהוצגו לפני המלחמה, וששיקפו את החיים השקטים ואת שיתוף הפעולה בין היהודים לבין האומה הגרמנית.
בשנים 1942–1944 השתתף יעקובוביץ בדיון הנוגע בשיפוץ בית הכנסת אלטנוישול והתאמתו למטרות מוזיאוניות.
הוא דרש שכל דבר הקשור לבית הכנסת יוצא מהבניין.
בשנת 1943 השתתף בכתיבת מדריך למוזיאון היהודי המרכזי, שבו תיאר את ההיסטוריה של בתי הכנסת בהם השתמש המוזיאון.
יעקובוביץ היה בעל עמדה אופטימית בקשר לגורל היהודים שנשלחו על ידי הנאצים למחנות במזרח, והביע תקוה שמטרת המוזיאון תהיה לשמור חפצים יהודים בזמן המלחמה, עד שאלה יוכלו לשוב לבעליהם ולקהילות היהודיות ברחבי אירופה.
טוביאס וברטה יעקובוביץ נשלחו לאושוויץ ב-27 באוקטובר 1944 ונרצחו שם ביום 29 באוקטובר 1944.
בניהם עלו לארץ ישראל בשנות ה-30 של המאה ה-20. צאצאיהם חיים היום בישראל.
היה נשוי לברטה (לבית פטוחובסקי) ולהם שני ילדים:
משה - מפקד האחרון של יישובי גוש עציון בזמן מלחמת העצמאות.
אחיינו (בן אחיו הבכור – יואל יוליוס יעקובוביץ) היה הלורד הרב ד"ר ישראל עמנואל יעקובוביץ, הרב הראשי של איחוד הקהילות היהודיות של חבר העמים הבריטי.
כהיסטוריון ערך מחקרים על יהדות אירופה בכללה ועל יהדות צ'כיה ובוהמיה בפרט.
מחקריו פורסמו במספר ספרים, שרובם יצאו לאור במסגרת הוצאה של "ספר השנה של חברת ההיסטוריה של היהודים בצ'כוסלובקיה" וב"ירחון ההיסטורי והמדעי של היהדות".
הוצא לאור על ידי המוזיאון היהודי 1960
טוביאס ג'ון האריס הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת דטרויט פיסטונס מליגת ה-NBA.
גובהו של האריס 2.06 מטרים, והוא משחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד.
האריס הוא בן דודו של הפאוור פורוורד צ'אנינג פריי, ששיחק עמו באורלנדו מג'יק.
האריס נולד וגדל בעיר אייסליפ שבניו יורק.
בשנתו האחרונה בתיכון מקומי בלונג איילנד, קלע האריס 24.7 נקודות בממוצע למשחק והוכרז כ"שחקן התיכונים המצטיין של ניו יורק" (New York's Mr.
Basketball) לשנת 2010. כמו כן זומן האריס להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, המציג את שחקני התיכונים הטובים ביותר בארצות הברית.
בעונת המכללות היחידה שלו, באוניברסיטת טנסי, קלע האריס 15.3 נקודות למשחק ונכלל בחמישיית ה של מחוז ה-SEC וכן בחמישיית העונה השנייה של המחוז.
בסיום עונת הפרשמן העמיד עצמו האריס לבחירה בדראפט ה-NBA.
האריס נבחר בבחירה ה-19 בדראפט 2011 על ידי קבוצת שארלוט הורנטס שהעבירה אותו בטרייד למילווקי באקס.
בעונתו הראשונה בליגה שיחק 42 משחקים בלבד, וקלע 5 נקודות למשחק כמחליף בעמדת הסמול פורוורד לקרלוס דלפינו.
בחציה הראשון של העונה הבאה המשיך האריס לתפקד כמחליף זניח, עד שהועבר לאורלנדו מג'יק, בטרייד ששלח את ג'יי.
באורלנדו זכה האריס לראשונה למעמד של שחקן חמישייה כשהוצב בעמדת הפאוור פורוורד הפותח, ועד סיום העונה הפך לקלע המוביל של הקבוצה עם 17.3 נקודות למשחק.
בעונות הבאות קיבע עצמו האריס כשחקן חמישייה במג'יק, המשחק בשתי עמדות הפורוורד, וכאחד מהשחקנים המובילים בקבוצה.
ב-24 בינואר 2014 קלע האריס 28 נקודות והוריד שיא קריירה של 20 ריבאונדים בניצחון המג'יק על לוס אנג'לס לייקרס.
בעונה הבאה, ב-6 בפברואר 2015, קלע האריס שיא קריירה של 34 נקודות, גם כן נגד הלייקרס.
לפני עונת חתם האריס על הארכת חוזה במג'יק ל-4 עונות נוספות עבור 64 מיליון דולר.
ב-16 בפברואר 2016 נשלח בטרייד לדטרויט פיסטונס בתמורה לארסאן אילייסובה וברנדון ג'נינגס.
ב-30 בינואר 2018 עבר בטרייד ללוס אנג'לס קליפרס, יחד עם אייברי בראדלי ובובאן מריאנוביץ', בתמורה לבלייק גריפין, וילי ריד וברייס ג'ונסון.
ב-6 בינואר 2019 נשלח בטרייד לפילדלפיה 76', יחד עם בובאן מריאנוביץ' ומייק סקוט, בתמורה ללנדרי שאמט, וילסון צ'נדלר, מייק מוסקאלה ו-4 בחירות דראפט עתידיות.
ביולי 2019 חתם על חוזה בקבוצה ל-5 עונות נוספות עבור כ-180 מיליון דולר.
ב-1 ביולי 2024 הצטרף לדטרויט פיסטונס בשנית כשחקן חופשי בחוזה של 52 מיליון דולר לשנתיים.
טוביה אברמסון (1901 – יוני 1940) היה ממתנדבי הגדודים העבריים, חבר גדוד העבודה, מאנשי ארגון השומר וחבר בארגון הקיבוץ.
פעיל ב ובייצור נשק לא חוקי.
טוביה אברמסון נולד ב-1901 בעיירה אקרמן שבבסרביה להוריו משה אברמסון וחנה רות לבית הוכברג.
ב-1905 עלתה המשפחה ארצה והתיישבה בראשון לציון שם למד אברמסון ב"חדר".
ב-1908 עברה המשפחה לחוות כנרת ואברמסון עבד כשואב מים מהירדן וכשהתבגר עבד כפועל בחווה.
בתקופת התיכון למד בבית הספר החקלאי במקווה ישראל.
עם סיום לימודיו, בתקופת מלחמת העולם הראשונה התנדב לגדודים העבריים ושירת בגדוד 40. כמו רבים ממתנדבי היישוב ניצל אברמסון את תקופת שירותו כדי להשיג נשק לטובת ארגון ההגנה.
עם סיום המלחמה פורקו הגדודים ואברמסון הצטרף לגדוד העבודה במסגרתו עבד ב-1920 בשיקום תל חי וכפר גלעדי (לאחר מאורעות תל חי) שם הצטרף לארגון החשאי הקיבוץ.
לאחר שעזב את הגליל עבר לחיפה שם עבד בנמל חיפה כמכונאי בסירת מנוע שהעבירה ארצה עולים ונשק בלתי חוקיים.
בהמשך עבד במפעל "חרושת העמק" שם ייצרו נשק במסווה של תיקון מכונות חקלאיות.
ב-1933 גויסו האחים טוביה ויעקב אברמסון, כמכונאים, לסייע בבניין מטוסים קלים במועדון התעופה "הגמל המעופף" בתל אביב.
בשנת 1940 נפצע אברמסון בהתפוצצות גז במכון המים של נחלת יהודה ולאחר זמן נפטר מפצעיו בתל אביב.
הובא למנוחות בחלקת "השומר" בבית הקברות בכפר גלעדי.
לטוביה אברמסון היו 7 אחים ואחיות.
אחותו צביה נישאה לשומר יוסף חריט והאחות פסיה נישאה לשומר מאיר ספקטור.
לזוג נולדו 2 ילדים: משה ורות (שנישאה למאיר הר-ציון).
טוביה בר-אילן (כ' בטבת ה'תרע"ג, דצמבר 1912 – כ' בסיון ה'תשל"ט יוני 1979) היה דוקטור לכימיה, מעובדי מכון ויצמן למדע, ממקימי תעשיית הפלסטיק בישראל, יו"ר ועדת התרבות ברחובות, יו"ר מועדון העובדים המדעים של התחנה לחקר החקלאות ומכון ע"ש דניאל זיו ברחובות, חבר ההגנה ויו"ר מד"א ברחובות.
עם קום המדינה שרת כמפקד בסיס חיל המדע במחנה שנלר בירושלים בדרגת רב-סרן, תחת פיקודו של אפרים קציר.
יו"ר בפועל של האיגוד לחקר הפלסטיקה בישראל.
מנכ"ל אוניברסיטת בר-אילן, ומפרסם מאמרים בכתבי עת מדעיים בתחום הכימיה האורגנית, הביוכימיה, והפלסטיקה.
חבר הדירקטוריון של הנדסת התפלה בישראל (תהליך זרחין) בע"מ.
בר-אילן היה בנו של הרב מאיר בר-אילן (שעל שמו קרויה האוניברסיטה), מראשי ומנהיגי תנועת המזרחי ומייסדו של עיתון "הצופה", ונכדו של הרב נפתלי צבי יהודה ברלין, ראש ישיבת וולוז'ין.
בר-אילן נולד בברלין בסוף 1912. הוא עלה לארץ ישראל בשנת 1923 ולמד בבית המדרש למורים מזרחי.
הוא קיבל תואר ראשון בכימיה מהמכון הפוליטכני בברוקלין ובשנת 1940 קיבל דוקטורט מהאוניברסיטה העברית בירושלים, על עבודה בנושא "חקירות במערכות ארומאטיות פוליצקליות" בהנחית פרופ' ארנסט ברגמן.
לאחר קבלת התואר עבד במכון זיו ברחובות.
בתחילת 1943 התגייס לצבא הבריטי, שירת בו כקצין והגיע לדרגת מיג'ור.
הוא היה פעיל בתנועת המזרחי ונסע מטעמה לוועידות התנועה בארצות הברית.
במסגרת זאת יצר קשרים עם אנשי עסקים בארצות הברית לפיתוח תעשיית הפלסטיקה בארץ ישראל הקים את מפעל הפלסטיק הראשון בארץ "שרפון" ברחובות והיה המנהל הכללי שלו, ובשנת 1953 מונה למנהל של מפעל חדש בתחום הפלסטיקה שהוקם בישראל על ידי משקיעים מארצות הברית.
לאחר מכן הקים מפעל שלישי לפלסטיקה.
בתחילת 1958 נתמנה למנהל אוניברסיטת בר-אילן.
ביולי 1963 התפטר מתפקיד המנהל בפועל של האוניברסיטה ונותר חבר בוועד המנהל.
לאחר מכן הקים את השלוחות של האוניברסיטה וניהל אותן ובכללן השלוחות בעמק הירדן, בצפת, בתל חי ובאשקלון.
במשך שתי קדנציות היה חבר במועצת עירית חולון מטעם המפד"ל.
נפטר ביוני 1979 ונקבר בחולון.
בר-אילן היה נשוי לתמימה (פלורנס עד עלייתה ארצה מארצות הברית) לבית ריבקוב.
הרב נפתלי צבי יהודה בר-אילן, רב ברחובות (נפטר באב ה'תשפ"ד).
ד"ר מיכה בר-אילן מהנדס אזרחי
פרופ' מאיר בר-אילן, שעמד בראש המחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן וכן מלמד במחלקה להיסטוריה של עם ישראל.
טוביאס מנזיס הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
בנוסף לעבודתו בתיאטרון שיחק מנזיס בסדרות טלוויזיה כמו "רומא" (2005–2007) בתפקיד ברוטוס, ב"משחקי הכס" (2013–2016) בתפקיד אדמור טאלי, וב"הכתר" (2020-2019) בתפקיד הנסיך פיליפ.
הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד כפול, פרנק רנדל וג'ונתן "בלק ג'ק" רנדל בסדרה "זרה", עליו היה מועמד לפרס גלובוס הזהב.
מנזיס נולד בצפון לונדון, אנגליה.
הוא בנם של מורה ושל מפיק ב-BBC.
הוא למד בבית הספר "פרי קורט רודולף שטיינר" בקנטרברי שבמחוז קנט.
שם למד בשיטת שטיינר, הכוללת תנועה, שירה, ונגינה.
אחר כך למד ב"פרשהם הייטס סקול" שליד פרנהם במחוז סארי, באותה עת עם האטי מוראהן וג'ים סטרג'ס.
הוא למד משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA) וסיים בתואר BA בשנת 1998.
מנזיס עבד עם להקת "The Spontaneity Shop", העוסקת בקומדיית אלתורים.
הוא התחיל את הקריירה הטלוויזיונית שלו בסדרות טלוויזיה בריטיות פופולריות כמו "המלחמה של פויל", "רציחות במידסומר" ו"חדר מיון".
עוד הופיע בדרמה "A Very Social Secretary" בבימויו של ג'ון ג'ונס ששודרה בבריטניה בערוץ More4, ערוץ ספין-אוף של ערוץ 4.
לקהל הבינלאומי הוא מוכר בעיקר מתפקידו כמרקוס יוניוס ברוטוס, חברו של יוליוס קיסר ומי שהיה שותף להתנקשות בו, בסדרה זוכת הפרסים "רומא" בהפקת HBO / BBC.
למנזיס היה תפקיד בסרט "The Low Down" יחד עם איידן גילן, וב-2006 הוא השתתף בסרט האתחול של זיכיון "ג'יימס בונד", "קזינו רויאל" בתפקיד ויליירס, העוזר של M.
מנזיס מרבה להופיע על במת התיאטרון.
בין ההצגות בהן השתתף היו "נערי ההיסטוריה" מאת אלן בנט, בבימויו של ניקולס הייטנר בתיאטרון המלכותי הלאומי, והמחזה "שלוש אחיות", הפקה של מייקל בלייקמור בווסט אנד, עליו היה מועמד לפרס איאן צ'ארלסון.
הוא גילם את המלט בהפקה של המחזה "המלט" בבימויו של רופרט גולד בתיאטרון רויאל בנורתמפטון וזכה לשבחי הביקורת.
באפריל 2007 הופיע מנזיס בתפקיד ויליאם אליוט בעיבוד של ITV לרומן "הטיית לב" מאת ג'יין אוסטן.
הוא גילם את דמותו של פטר טריפימוב במחזה "גן הדובדבנים" יחד עם ג'ואנה לאמלי בתיאטרון קרוסיבל בשפילד.
מנזיס הופיע בתפקיד דריק סינגטון בדרמה של ערוץ 4 הבריטי "The Relief of Belsen" ששודרה ב-15 באוקטובר 2007. אחר כך השתתף בסרט "Forget Me Not" הפקה של חברת "קוויקסילבר פילמס" בו כיכב לצדה של ג'נבייב או'ריילי.
בסדרת הפנטזיה של HBO "משחקי הכס" משחק מנזיס בתפקיד אדמור טאלי, היורש לבית טאלי מנהרן (Riverrun).
ב-2012 הופיע מנזיס בסדרת הטלוויזיה הסאטירית "The Thick of It" בתפקיד סיימון וייר בפרקים "the Goolding Inquiry".
ב-2014 שיחק מנזיס בתפקיד נתניאל בלום, שומר הראש של מגי ג'ילנהול במיני-סדרה "The Honourable Woman".
עוד באותה שנה התחיל לככב בסדרה "זרה" של רשת Starz בדמות כפולה של פרנק רנדל, היסטוריון מהמאה העשרים, וג'ונתן "בלק ג'ק" רנדל, מאבותיו הקדמונים מהמאה ה-18.
בשנת 2016 שיחק בסרט הדרמה "אונה" של הבמאי האוסטרלי בנדיקט אנדרוס.
בינואר 2017 שיחק בסרט הפנטזיה "מלחמת האופל: מלחמת דמים", הסרט הוא החמישי בסדרה.
שם שיחק לצד קייט בקינסייל, תיאו ג'יימס ובראדלי ג'יימס.
מנזיס מגלם את דמותו של הנסיך פיליפ בעונה השלישית והרביעית של סדרת הטלוויזיה "הכתר" לצדה של אוליביה קולמן, המגלמת את המלכה אליזבת' השנייה.
שנה פרס קטגוריה שם המחזה תוצאה 2003 פרס איאן צ'ארלסון שלוש אחיות 2015 פרס סאטורן השחקן הטוב ביותר בטלוויזיה זרה 2016 טקס פרסי גלובוס הזהב ה-73 שחקן המשנה הטוב ביותר - בסדרה, מיני-סדרה או בסרט טלוויזיה זרה 2024פרס ג'ות'הם לטלוויזיהההופעה הטובה ביותר במיני-סדרהמצוד
בשנת 2021 זכה בפרס אמי בקטגוריה שחקן המשנה הטוב ביותר- בסדרת דרמה, על תפקידו כנסיך פיליפ בסדרה הכתר.
טוביאס ראו הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
לזכותו של ראו שבע הופעות במדי נבחרת גרמניה.
פציעות רבות אילצו את ראו לפרוש בגיל 28 בלבד ממשחק פעיל, אך לעת מצוא הוא משחק במועדון הכדורגל נוינקירכן.
ראו החל בשנת 1999 את קריירת הבוגרים שלו באיינטרכט בראונשווייג, ששיחקה אז בליגות הנמוכות של גרמניה, והעפיל איתה אל הליגה האזורית הצפונית, שם שיחק בעונת 2000/01. בקיץ 2001 חתם ראו בוולפסבורג מהבונדסליגה, שם שיחק שתי עונות והציג יכולת גבוהה.
את הופעת הבכורה ערך באוגוסט 2001 בתיקו 1-1 מול פרייבורג במסגרת הבונדסליגה, ובשתי עונותיו בקבוצה סייע לוולפסבורג לסיים במרכז הטבלה.
בקיץ 2003 חתם ראו בבאיירן מינכן, לאחר שזו התרשמה מיכולותיו בוולפסבורג.
עם זאת, סדרת פציעות ותחרות קשה על המקום בהרכב מול הצרפתים וילי סניול וביצ'נטה ליזארזו, צמצמו את מספר ההופעות של ראו ל-13 בלבד בשתי העונות בבאיירן מינכן.
בקיץ 2005 חתם ראו בארמיניה בילפלד, שם שיחק ארבע עונות בבונדסליגה, אך לא הצליח לשמור על סדירות במשחקיו, וערך בממוצע שמונה הופעות בלבד בעונה.
סדרת הפציעות הביאה לשחרורו מארמיניה בילפלד בתום עונת 2008/09, עת נשרה הקבוצה אל הבונדסליגה השנייה.
בקיץ 2009 הודיע ראו על פרישה ממשחק פעיל, והחל לעבוד כמורה בבית ספר על אף שקיבל הצעות מקבוצות בבונדסליגה השנייה.
החל משנת 2012 ראו עורך הופעות מדי פעם בקבוצת הכדורגל של נוינקירכן.
ראו ערך שבע הופעות במדי נבחרת גרמניה, כולן בשנת 2003, והבקיע שער אחד, בניצחון 4-1 במשחק ידידות מול נבחרת קנדה.
טוביה בלסקי (או: טוביה ביילסקי [בפולנית : Tewje Bielski]) (8 במאי 1906 – 12 ביוני 1987) היה מנהיג יחידת הפרטיזנים של בלסקי, פרטיזנים יהודים, אשר שהו ביער נאליבוקי (כיום במערב בלארוס) בעת מלחמת העולם השנייה.
בלסקי גדל במשפחה היהודית-פולנית היחידה בסטאנקייביץ'.
הכפר הקטן במזרח פולין, כיום במערב בלארוס, נמצא בין הערים לידא ונבהרדק, שבשתיהן היה גטו במהלך מלחמת העולם השנייה.
בלסקי היה בנם של דוד ובלה בלסקי, אשר הביאו לעולם 12 ילדים: עשרה בנים ושתי בנות.
אחיו עשהאל, אלכסנדר זיסל ("זוס") ואהרון, הפכו מאוחר יותר לחברים ביחידת הפרטיזנים של בלסקי, אותה הוא הנהיג.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שימש בלסקי כמתורגמן עבור צבא הקיסרות הגרמנית, אשר כבש את השטחים המזרחיים של האימפריה הרוסית.
בהיותו דובר יידיש, רכש בלא קושי מיוחד את השליטה בשפה הגרמנית מתוך מגע עם החיילים איתם שירת.
בשנת 1927 גויס בלסקי לצבא פולין, שם התקדם בסופו של דבר לדרגת רב"ט, בגדוד חיל הרגלים ה-30.
לאחר שהשלים את שירותו הצבאי חזר בלסקי לביתו.
בניסיון להגדיל את הכנסת משפחתו, הוא שכר טחנת רוח.
ההכנסה נותרה בלתי מספקת, כך שב-1929, בהיותו בן 23, נישא טוביה לאישה מבוגרת ממנו בשם ריבקה, אשר הייתה בעלת מינימרקט ובית גדול.
הזוג התגורר בכפר הסמוך סאבוטניקי.
בתקופת הכיבוש הסובייטי, ב-1939, חשש טוביה שייעצר על ידי הנ.ק.ו.ד, בשל משלח ידו ה"קפיטליסטי-בורגני", לכן עבר להתגורר בעיר לידא.
בטרם עזב טוביה את סאבוטיניקי, הוא דחק באשתו, ריבקה, לעקור איתו ללידא, אך היא סירבה.
בלידא, שהייתה בשליטה סובייטית, הכיר טוביה אישה בשם לילקה, והתאהב בה.
עם הזמן, הרומן, נשא אופי רציני.
בשלהי 1939 התגרש טוביה מריבקה ונשא את לילקה לאישה, על אף העובדה שהזוג לא נישא "רשמית", בשל מצב המלחמה ששרר.
כשהחל מבצע ברברוסה, נקראו טוביה, זוס ועשהאל על ידי יחידות הצבא בהן שירתו, להילחם בכוחות הכיבוש של גרמניה הנאצית.
לאחר שהיחידות התפרקו, ברחו האחים בלסקי לסטאנקייביץ', המקום בו גרו הוריהם.
בתחילת יולי 1941 הגיעה יחידה של הוורמאכט לסטאנקייביץ' ותושבים יהודים הועבר לגטו בנבהרדק.
ארבעת האחים לבית בלסקי הצליחו להימלט אל היער הסמוך.
הוריהם, שניים מאחיהם, ובני משפחה נוספים, בהם ריבקה, ואשתו ובנו של זוס, הוצאו להורג בגטו ב-8 בדצמבר 1941.
בלסקי הוביל קבוצה של פרטיזנים יהודים, אשר הסתתרו ביער.
על אף העובדה שנרדפה על ידי הנאצים באופן קבוע, המשיכה יחידת הפרטיזנים של בלסקי לגדול.
מעת לעת פשטה היחידה על הגטאות, על מנת לסייע ליושביהם להימלט.
הם חיו ביער במשך למעלה משנתיים, ובנו במחנה שלהם בית ספר, בית חולים וגן ילדים.
כמנהיג יחידת הפרטיזנים של בלסקי, טוביה לא שם לעצמו כמטרה לתקוף מסילות ברזל וכבישים בהם השתמשו הנאצים לצורך העברת אספקה, על אף שהתקיימו מספר התקפות כאלו, על מנת להציל יהודים, שהיו נתונים לרדיפות הנאצים בתקופת השואה.
בסופו של דבר הצילה יחידת הפרטיזנים של בלסקי את חייהם של למעלה מ-1,200 יהודים.
ב-1944 גויס האח עשהאל בלסקי לצבא האדום, ונהרג בקרב בגרמניה.
לאחר המלחמה עלו טוביה, זוס ונשותיהם לישראל דרך רומניה.
טוביה וזוס לקחו חלק בקרבות מלחמת העצמאות.
בסופו של דבר, ב-1956, היגרו לארצות הברית.
הם הצטרפו לאחיהם המבוגר יותר, וולטר, שחי בניו יורק, לשם עבר עוד בטרם המלחמה.
במשך 30 שנה ניהלו טוביה וזוס בניו יורק חברת הובלות קטנה.
טוביה נישא ללילקה, פליטה יהודייה כמותו.
הם נותרו נשואים למשך שארית חייהם.
בנישואיהם הביאו לעולם שלושה ילדים: הבנים מייקל ורוברט, והבת רות, אשר העמידו להם תשעה נכדים: שלושה בנים (ברנדון, ג'ורדן וטיילור) ושש בנות (שרון, אריאל, התאומות טליה וונסה, והתאומות טורי ושרה).
כשטוביה הלך לעולמו ב-1987, הוא היה כמעט חסר פרוטה.
שנה לאחר מותו הוצאו עצמותיו מהקבר והועברו לירושלים, שם נערכה לו הלוויה ממלכתית עם טקס צבאי מלא, ב-1988. קִברו נמצא בהר תמיר – חלק מהר המנוחות, בגוש ת"ב, חלקה ד', שורה 19, קבר 11.
דניאל קרייג גילם את דמותו של טוביה בסרט Defiance ("התנגדות"), אשר ספג ביקורת בפולין, בשל השמטת המעורבות לכאורה של יחידת הפרטיזנים של בלסקי בטבח שבוצע באזרחים פולנים, על ידי פרטיזנים שזוהו כסובייטים, בנליבוקי.
טבח נליבוקי עמד במרכזה של חקירה רשמית שקיימה נציבות מכון הזיכרון הלאומי הפולני, לצורך הגשת כתבי אישום, על פשעים שבוצעו כנגד העם הפולני.
ניצולי הפרטיזנים של ביילסקי הכחישו כל מעורבות.
טוביה בן משה המעתיק (לעיתים מופיע בתיאורים: האבל, הבקי או העובד) היה מלומד ומתרגם קראי שפעל בקושטא שבאימפריה הביזנטית במחצית השנייה של המאה ה-11.
בן הקהילה הקראית בקושטא, את שאלותיו בהלכה היה מריץ לחכמים הקראים שישבו בירושלים.
זמן מה עלה בעצמו לירושלים ולמד אצל ישועה בן יהודה, לפי אליהו בשייצי (איגרת גיד הנשה), כשחזר טוביה בתום לימודיו לקושטא הנהיג בקהילה הקראית המקומית את פסקיו של ישועה בן יהודה, בייחוד בדיני עריות.
בירושלים למד ערבית ומאז עסק בתרגום כתבים רבים מערבית לעברית, אך שפתו רצופה בתחדישים אישיים וקשה לפיענוח.
טוביאס מאייר היה אסטרונום גרמני שהתפרסם בתקופתו בזכות מחקריו על תנועת הירח וטבלאות נתוני המיקומים הירחיים המדויקות שחישב על בסיס מחקרים אלה.
שימש כמנהל מצפה הכוכבים של אוניברסיטת גטינגן החל מ-1754, שם עבד עד מותו.
עבודתו האסטרונומית החשובה הראשונה כללה חקירה מעמיקה של הליברציה של הירח (Kosmographische Nachrichten, נירנברג, 1750), ואת תיאורו המפורט של הירח המלא (שפורסם ב-1775), אשר נותר לא משופר במשך חצי מאה.
אולם תהילתו נשענת בראש ובראשונה על הטבלאות הירחיות שלו, שאותן פרסם ב-1752. ב-1755 הוא הגיש לממשלה הבריטית קובץ מתוקן של טבלאות כאלה, שאותן ג'יימס ברדלי השווה עם תוצאות תצפיות שנערכו בגריניץ'.
ברדלי מצא שהטבלאות של מאייר מדויקות מספיק כדי לקבוע את מיקום הירח עד כדי 5 שניות קשת, ובעקבות כך לקבוע גם את קו האורך בים בדיוק של עד כדי חצי מעלה.
לקט משופר של טבלאות כאלו פורסם מאוחר יותר בלונדון (1770), כמו גם התאוריה (Theoria lunae juxta systema Newtonianum, משנת 1767) שעליה מבוססות הטבלאות.
נספחו למהדורה הלונדונית של הטבלאות הירחיות והשמשיות גם שני חיבורים קצרים, האחד על קביעת קו האורך באמצעות שיטת המרחק הירחי, יחד עם תיאור של מכשיר reflecting circle (שהומצא על ידי מאייר ב-1752), והשני על נוסחה חדשה של שבירה אטמוספירית, אשר יישמה תיקון מדויק להפליא לטמפרטורה בשכבות האטמוספירה השונות.
מאייר הותיר אחריו כמות ראויה לציון של כתבים, שחלקם נערכו על ידי גאורג כריסטוף ליכטנברג ופורסמו בכרך אחד (Opera inedita, גטינגן, 1775).
במאמרו האחרון מאייר שאף להסביר את הפעולה המגנטית של כדור הארץ באמצעות שינוי קל של ההשערה של אוילר, ועשה את הניסיון המשמעותי הראשון לבסס תאוריה מתמטית של פעולה מגנטית.
גבעות מאייר בארץ פאלמר בחצי האי האנטארקטי שבאנטארקטיקה נקראות על שמו של מאייר.
טוביה אושרי (25 בנובמבר 1937 – 29 בדצמבר 2019) היה עבריין, מראשי הפשע המאורגן בישראל.
אושרי נולד וגדל בשכונת כרם התימנים בתל אביב.
בגיל 13 נתפס גונב כסף ונשלח להתחנך בקיבוץ.
לפני גיוסו לצה"ל עבד כעוזר במסגרייה.
שירת בצה"ל בחטיבת גולני, ולאחר שחרורו חזר לעבוד במסגרייה והכיר את רחמים אהרוני ("גומדי").
הוא הקים עמו את כנופיית הכרם, ועסק עמו בפריצות ושוד מלטשות יהלומים.
השניים סידרו לעמוס אוריון, אז חייל משוחרר ללא עבר פלילי, משרה בחברת ברינקס, תוך כוונה לזכות בגישה לברינקס ולבצע שם שוד.
אוריון החל בעבודתו שם בתחילת אוקטובר 1971.
אוריון ביצע שוד בברינקס בסוף אותו חודש, במהלכו ירה למוות בקצין הביטחון של ברינקס.
הוא נלכד בידי המשטרה לאחר מספר ימים והועמד לדין באשמת שוד ורצח.
הוא יוצג במשפטו על ידי עורך הדין של אושרי, אורי קידר.
אושרי ואהרוני אף נכחו בדיונים.
אוריון הורשע ונגזר לו מאסר עולם.
אושרי נכלל ברשימת ה-11 - מסמך משטרתי משנת 1977, בו נכללו אישים שהמשטרה הגדירה כראשי הפשע המאורגן בישראל.
אוריון שוחרר מן הכלא בעקבות חנינה ב-1980.
לאחר שחרורו פנה אוריון יחד עם העבריין עזר כהן לגומדי ואושרי ודרש מהם "דמי שתיקה" בסך 300,000 דולר, על כך שלא הפליל אותם בשוד בברינקס.
אושרי הורשע ברצח עמוס אוריון ועזר כהן, בשנת 1980 במפעל הבשר "בר בקר" שהיה בבעלותו של אושרי.
גופות הנרצחים בותרו ונקברו בחולות אשדוד.
על אושרי נגזר מאסר עולם, על אף טענתו שביצע את הרצח מתוך הגנה עצמית.
לאחר שעונשו נקצב ל-16 שנות מאסר, שוחרר ממאסרו והחל לנהל חנות בשוק הכרמל שבתל אביב.
בשנת 1981 עלו טענות בדבר קשר חשאי בין מפקד פיקוד המרכז רחבעם זאבי לבין אושרי.
בשנת 2015 שודרו שתי כתבות על ידי העיתונאי עמרי אסנהיים בתוכנית "עובדה", שבהן נטען כי אהרוני ואושרי ניהלו קשר חשאי עם זאבי.
בתחקיר "עובדה" מ-14 באפריל 2016 הודה אושרי כי הורה לאנשיו לפוצץ לבנת חבלה צה"לית בפתח דירתה של העיתונאית סילבי קשת, בעקבות כתבה בה מתחה ביקורת חריפה על התנהלותו של זאבי כאלוף פיקוד המרכז, תוך הסוואת זהותו כ"גנרל המקסיקני קסטאנייטאס".
לאושרי יש שלושה ילדים מאשתו הראשונה.
בהמשך הכיר אושרי את שרה דנוך, ילידת כרם התימנים אף היא, שהפכה לבת זוגו ונולדה להם בת בשנת 1979.
טוביאס ורהאכט (בהולנדית: Tobias Verhaecht; 1561 – 1631) היה צייר פלמי, שצייר בעיקר נופים.
סגנונו משתייך לתחום נופי עולם שפותח על ידי אמנים כמו יואכים פטיניר ופיטר ברויל האב.
הוא היה המורה הראשון של פיטר פול רובנס.
טוביאס ורהאכט נולד באנטוורפן כבנו של קורנליוס ואן הכט.
כנראה אביו היה גם אמן, שכן ורהאכט הוכנס לגילדת אנטוורפן סנט לוק כבן של אמן מהגילדה.
לא תועד עם מי הוא למד.
לפני 1590 נסע לאיטליה ועבד לראשונה בפירנצה.
פרנצ'סקו דה מדיצ'י, הדוכס הגדול מטוסקנה היה פטרונו.
לאחר מכן הוא עבר לרומא שם היה פעיל כצייר ציורי פרסקו.
הוא חזר לאנטוורפן שם הפך ללחבר בגילדת סנט לוק בשנים 1–1590.
זמן לא רב לאחר מכן התחתן עם סוזנה ואן מוקנבורץ', שהייתה נכדתו של אביו החורג של פיטר פול רובנס, יאן דה לנדמטר, ובן דודה של אמו.
לזוג היו שני בנים, קורנליוס וילם, ובת אחת, סוזנה.
אשתו נפטרה בשנת 1595 לאחר לידת בתם.
מותה קרה בתקופה כלכלית קשה של ורהאכט, כאשר הוא מונה לדיאקון של הגילדה.
שנה לאחר מות אשתו הראשונה התחתן עם אסתר פמפי, שאחותה מריה התחתנה עם הצייר סבסטיאן פרנקס.
לזוג נולד עוד בן ובת.
אשתו השנייה נפטרה בשנת 1612. ורהאכט סבל עוד יותר עם מותם של ילדיו הראשונים: הבן הבכור קורנליוס בשנת 1614 ושל בתו סוזנה בשנת 1623.
ורהאכט היה חבר במועדון ויכוחים ונאומים - לשכת הרטוריקה המקומית, שהייתה קשורה לגילדת סנט לוק באנטוורפן, עבורה כתב קומדיה בשנת 1620.
הוא היה המורה הראשון של רובנס, שלמד איתו בסביבות 1592 במשך כשנתיים אך עזב מכיוון שהעניין שלו היה ציור היסטוריה ולא נוף.
היו לו תלמידים רבים, ביניהם גם בנו וילם ואן הכט.
ורהאכט נפטר באנטוורפן בשנת 1631.
טוביאס ורהאכט התמחה בציורי נופים והפיק כמה גרסאות של "מגדל בבל".
נופיו עקבו אחר הסגנון המסורתי של נופי עולם, אשר פותח במחצית הראשונה של המאה ה-16 על ידי יואכים פטיניר והגיע לשיאו עם פיטר ברויגל האב.
הנופים מתארים הרים דמיוניים המאופיינים בפסגות סלעיות הנראות מנקודת מבט גבוהה וכוללות בדרך כלל סצנה דתית או מיתולוגית.
נופים אלה כוללים לרוב כפרים ודמויות המתגמדות בסביבתן ומופיעות בדייקנות רבה.
עבודותיו דומות בסגנונן ל-12 הדפסים גדולים שפרסם המדפיס הירונימוס קוק לאחר עיצובם על ידי פיטר ברויגל האב, המכונים על ידי היסטוריוני האמנות כנופים הגדולים.
העבודות המוקדמות ביותר של ורהאכט שומרות על סגנון ברור: תצורות הסלע התלולות והביזאריות והאווירה המוזרה כפי שצייר יואכים פטיניר, שנפטר עשרות שנים קודם, לפני שורהאכט החל ליצור את עבודותיו.
ורהאכט מציין ביצירות אלה את המשכיות ההתפתחות של ציור הנוף במחצית השנייה של המאה השש עשרה.
בשנות ה-1620 וה-1630 הוא צייר נופים פנורמיים באופק גבוה תוך שימוש בסכמה המסורתית עם שלושה צבעים.
לפיכך הוא עדיין עבד במסורת הנוף הפנטסטית בתקופה שבה יאן ברויגל האב צייר נופי כפר מזדמנים, ותלמידו לשעבר רובנס מימש זאת בציור של כמה נופים יפים.
נופיו של ורהאכט לא התעלמו לחלוטין מיצירתם של ג'וס דה מומפר וג'יליס ואן קונינקסלו, שהתפתחו לעבר גישה ריאליסטית יותר והוא אימץ כמה ממרכיבי הגישה החדשה שלהם.
הוא שיתף פעולה עם ציירים מקומיים אחרים כמו יאן ברויגל האב, פרנס פרנקן הצעיר, סבסטיאן פרנקס וג'יליס קוינט שצייר את הדמויות בציוריו.
חלק מהנופים של ורהאכט הפכו להדפסים.
טוביאס האסלינגר היה מוציא לאור ומלחין אוסטרי, מהתקופה הקלאסית והרומנטית.
טוביאס האסלינגר נולד ב-1 במרץ 1787 בבאד צל באוסטריה עילית.
כנער מקהלה בעיר לינץ למד לנגן על מספר כלי נגינה ועבד בחנות המוזיקה של הקאפלמייסטר .
משנת 1810 גר בווינה, שם עבד תחילה כמנהל חשבונות ולאחר מכן כשותף בסוכנות האמנות של זיגמונד אנטון שטיינר, אותה רכש בשנת 1826. הוא ניהל את ההוצאה לאור שכללה גם את הדפוס ואת החריטה והפך אותם לעסק בינלאומי.
האסלינגר פרסם יצירות מאת בטהובן, פרנץ שוברט, לואי שפור, יוהאן נפומוק הומל, יוזף מייסדר , איגנץ מושלס, קרל מריה פון ובר, מוצרט, קארל צ'רני, מוציו קלמנטי, וכן את מכלול יצירותיו של יוהאן שטראוס האב.
האסלינגר היה המוציא לאור הזר הראשון של שופן, אותו פגש בשנת 1829 במהלך ביקור של שופן בווינה.
האסלינגר הסכים לפרסם את יצירתו של שופן בתנאי שינגן אותה בקונצרט בפומבי ובתנאי שימכור לו את הזכויות.
בשנת 1821 הקדיש לו לודוויג ואן בטהובן את הסקרצו "הו טוביאס!", קאנון עם שלושה קולות.
טוביאס האסלינגר היה גם מלחין והלחין בין היתר את היצירה "סונטינה בדו מז'ור".
בנו קרל האסלינגר המשיך את דרכו כמוציא לאור ומלחין.
מלך פרוסיה פרידריך וילהלם השלישי.
העניק להאסלינגר את מדליית הזהב הגדולה לאמנות ולמדע, שהוענקה לו על ידי שגרירות פרוסיה בווינה.
האסלינגר העניק למלך בתמורה עותק של הקנטטה "הרגע המפואר" של בטהובן.
בשנת 1894 נקראה על שמו סמטה ברובע ה-16 וה-17 של וינה - האסלינגרגאסה.
"הו טוביאס" הוא קאנון עם שלושה קולות ברה מינור מאת המלחין לודוויג ואן בטהובן אופוס 182 אשר נכתב בעשירי לספטמבר 1821 והוקדש לטוביאס האסלינגר.
היצירה היא בדיחה מוזיקלית שכל נושאה מדבר על טוביאס האסלינגר, שהיה חברו של בטהובן.
בטהובן שלח להאסלינגר מכתב בו כתובה הבדיחה המוזיקלית.
המכתב משמש למעשה רק את מטרת שליחת הקאנון להאסלינגר עם הטקסט "הו טוביאס, דומינוס הסלינגר, הו!".
בטהובן בתחילה רושם את היצירה כקאנון פשוט ומאוחר יותר מפתח אותה כיצירה המושרת לשלושה קולות.
בטהובן מתאר במכתב את ההתחלה כביכול של ההלחנה.
בטהובן מספר שבטיול מבאדן-באדן לווינה הוא נרדם וחלם על טיול במזרח.
בירושלים הגיע אליו התנ"ך ואיתו השם טוביאס, כמו גם המנגינה לקול אחד, ציין.
אולם עם התעוררותו שוב הוא שכח זאת.
כשנסע באותה קטע בדרך בדרך חזרה, הפעם ער, הופיעה במוחו מנגינה דומה אותה כתב אז כקאנון בשלושה קולות.
בטהובן מסיים את המכתב בהמלצות שהאסלינגר צריך לחשוב כדי לספק את נפשו.
גם זה היה נושא שהופיע לעיתים קרובות בהתכתבויות של בטהובן עם האסלינגר ונראה היה כי זו בדיחה רצה בין השניים.
חגיגת הניצחון של אירופה לתזמורת כלי נשיפה
טריו קונצ'רטו לחליל, ויולה וגיטרה, אופ.9
רביעייה לפסנתר, חליל, ויולה וצ'לו אופ.
13. פרסום ראשון: 1816. הקדשה: לאנטון שטיינר.
21. - מבוסס על האופרה סריה טנקרדי מאת רוסיני.
פרסום ראשון: 1817. כלי נגינה: כינור ופסנתר.
פרסום ראשון אוקטובר 1814. הקדשה: לקרל פרינס פון שוורצנברג.
פרסום ראשון 1815. סגנון: קלאסי.
סונטינה בדו מז'ור אופוס 10- פורסמה לראשונה בלייפציג בשנת 1815 על ידי המלחין, ולאחר מכן פורסמה מחדש על ידי בנו קרל האסלינגר בשנת 1836.
מדובר ביצירה קצרה וקלה במשקל 4/4. היצירה במקור הולחנה לכינור אולם עובדה לנגינה על פסנתר, ומנוגנת על ידי תלמידי פסנתר מתחילים בשנים ג'–ה'.
היצירה קצבית ובעלת אופי שמח, ומורכבת משני חלקים: החלק הראשון של הסונטינה, מז'ור-מינור והחלק השני, במפעם "אלגרו" – מהיר ושמח.
היצירה מתחילה בפיאנו, וכך ממשיכה עד חצי החלק השני.
לאחר מכן, היא מתחזקת ומתגברת עד סופה.
טוביאס דיאקו הוא שחקן ומדבב גרמני.
טוביאס דיאקו למד משחק בבית הספר לדרמה ארתורו שבקלן בשנים 2007 עד 2011, שם הוא שיחק בהפקות תיאטרון שונות, בין היתר בתפקיד סבסטיאן במחזה "הלילה השנים עשר".
כשחקן טלוויזיה, בשנת 2011 הוא הופיע בסרט הפשע "Tatort: Zwischen den Ohren" בתפקיד מישה פטרי, אחיה של הטניסאית האינטרסקסואלית המבטיחה, נדין פטרי.
בשנת 2012 הוא גילם בתפקיד אורח את הילד האוטיסט ליאנדר קרברג בסדרה "Notruf Hafenkante" של רשת השידור הגרמנית ZDF.
מאוגוסט 2013 טוביאס דיאקוב משחק בתפקיד משנה בסדרת הפשע "Mordshunger – Verbrechen und andere Delikatessen" של ZDF, בתפקיד אוליבר לפה.
בנוסף לעבודתו כשחקן, הוא עובד גם כמדבב, ודיבב למשל את דמותו של הנסיך צ'ארלס (ג'וש או'קונור) בסדרת הדרמה "הכתר", ואת דמותו של בילי (דקר מונטגומרי) בעונה השנייה והשלישית של הסדרה הפופולרית "דברים מוזרים".
הוא דיבב את דמותו של פליקס (ג'ורדן גבריס) בסדרת המדע הבדיוני הקנדית "אורפן בלאק".
הוא דיבב את יגאל (מיכאל מושונוב) בגרסה הגרמנית של הסרט הישראלי "לבנון", שזכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל ונציה.
הוא גם דיבב את דמויותיהם של שחקנים כמו לי אינגלבי, דבון בוסטיק ועזיז אנסרי.
לאחר שניקי נובוטני סולק מתסכית הרדיו TKKG, דיאקו החליף אותו בתפקיד קארל וירשטיין.
יחד עם אשתו סברינה הויר-דיאקו, הוא המייסד והמנהל של "פרושטצה ורלאגס", הוצאה לאור המתמחית בתקליטורים ובספרים לילדים ולצעירים.
שנהשםתפקידשחקן/ית מקורי/ת2009Doghouse מאטלי אינגלבילידה כואבת גרגקווין קובייסייפ מאןיואןוונג יו-נאם2010לבנוןיגאלמיכאל מושונובמלחמות הקיץקנג'י קואיסו–Survival of the Dead יונהדבון בוסטיקLost Boys: The Thirst פיטרפליקס מוסה2013The Howling: Reborn סאצ'יןג'סי רת'2016 בריאן בלוםאנטון ילצ'ין2017Silk Roadריימונדחייס בלום2020המוטנטים החדשיםסאם גאתרי/קאנונבולצ'ארלי היטון
שנהשםתפקידהערות2009–2010Team Undercoverניק פלצרפרקים 1–42009Experiment Zeroפרובנט 772010Der Fluchמר סמית'פרק 12011 דירקפרק 142011–2013, 2016אדריאןפרקים 16, 22–23, 462013הנדריקפרק 472016קוויןפרק 1812016הייפרק 1822016TKKG המלך ניקופרק 1972016–TKKGקארל וירשטייןפרק 195 ואילך2016–Die Punkies קייל2018TKKGקארל וירשטיין
טוביאס ואס , המוכר בשם הבמה טובי רומיאו , הוא תקליטן ומפיק מוזיקלי אוסטרי.
הוא ידוע בשל יצירת הרמיקסים לסינגלים של התקליטן הגרמני, פליקס ין.
כתקליטן, הוא מנגן בקביעות בפסטיבלי מוזיקה גדולים באוסטריה ובגרמניה, וביניהם הפסטיבל Electric Love והפסטיבל Parookaville .
בילדותו, הוא למד לנגן בפסנתר ובגיטרה חשמלית.
הוא היה בלהקה בזמן שלמד בבית הספר היסודי.
לאחר שתקליטן ריגש אותו באירוע בעיר הולדתו, הוא החל לתקלט.
כשהיה בן 13, הוא התחיל להופיע תחת השם טובי רומיאו.
הוא גם זכה במספר תחרויות די ג'יי בשם טובי רומיאו וניגן בפסטיבל Donauinselfest .
לאחר מכן, הוא התחיל להופיע באירועים אחרים באוסטריה, בין היתר בפסטיבל Electric Love .
ב-2015, הוא הוציא את הסינגל "Energy".
ב-24 באפריל 2016, הוא התארח בגרסת הרמיקס של Trap Nation לסינגל "" של לוקאס גרהאם.
נכון ליולי 2021, גרסת הרמיקס נצפתה למעלה מ-86 מיליון פעמים ביוטיוב.
ב-2017, הוא הוציא את הסינגל "Whatever It Takes".
ב-2018, הוא הוציא את הסינגל "How Do You Feel".
ב-2018, הוא הופיע ביחד עם פליקס ין באיטליה.
מאוחר יותר, פליקס ין נהיה למנטור של טובי רומיאו, והם התחילו לעבוד יחד.
ב-2019, הוא הוציא גרסת רמיקס לסינגל "All The Lies" של אלוק, פליקס ין ו-The Vamps.
נכון ליולי 2021, גרסת הרמיקס הושמעה למעלה מ-9 מיליון פעמים בספוטיפיי.
ב-2020, הוא הוציא גרסת רמיקס לסינגל "Sicko" של פליקס ין, בהשתתפות גאשי ו-FAANGS .
באותה השנה, הוצא הוציא גרסת רמיקס לסינגל "Alone, Pt.
II" של אלן ווקר ואווה מקס.
בהמשך השנה, הוא היה אחד מהמפיקים של גרסת הרמיקס של פליקס ין לסינגל "Some Say" של ניאה.
ב-20 בנובמבר 2020, הוא פרסם גרסת רמיקס לסינגל "No Therapy" של פליקס ין, בהשתתפות ניאה וברין כריסטופר.
ב-22 בינואר 2021, הוא התארח עם פאולהאבר בסינגל "Where the Lights Are Low" של פליקס ין.
הסינגל הגיע, בשיאו, למקום ה-33 בגרמניה, ולמקום ה-40 באוסטריה.
נכון ליולי 2021, הסינגל הושמע למעלה מ-55 מיליון פעמים בספוטיפיי.
ב-17 ביוני 2021, הוא הוציא גרסת רמיקס לסינגל "Bed" של ג'ואל קורי, ריי ודייוויד גטה.
ב-2 ביולי 2021, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם דיבי, את הסינגל "Oh Lord".
טוביאס סנטלמן הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה נורווגי יליד גרמניה.
הוא עבר עם משפחתו לנורווגיה כשהיה בן שנה.
הוא גדל בדרום נורווגיה בלינדסנס ולאחר מכן עבר לאוסלו כשהיה בן 16.
לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה הלאומית לאמנויות אוסלו בשנת 2006, שיחק סנטלמן בתיאטרון הנורווגי באוסלו.
בנוסף לעבודתו בתיאטרון, סנטלמן השתתף בסרטים נורווגיים כמו קון-טיקי משנת 2012, "Flukt" באותה שנה, ו-"Jag Etter Vind" בשנת 2013. הוא שיחק בתפקידי משנה בסרטים כמו הרקולס בשנת 2014 ונקודת פריצה בשנה שלאחר מכן.
סנטלמן שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה של ה-BBC "הממלכה האחרונה" (2015-2018).
בשנת 2021 גילם רוצח סדרתי במיני-סדרה "Those Who Kill".
בשנת 2020, סנטלמן, גילם את אולף נסיך הכתר הנורווגי בסדרת הטלוויזיה "מרתה ופרנקלין", הפקה נורווגית-אמריקאית.
בסדרה שיחקו סופיה הלין וקייל מקלכלן.
בשנת 2021 שיחק בתפקיד הראשי בסדרת המסתורין הדנית "אלו שהורגים"; בעונתה השנייה.
בשנת 2022 שיחק בסרט "משפחה במסכה".
טוביה "טאדק" בוז'יקובסקי (לעיתים באזשיקאווסקי, 14 במאי 1914 – 9 במרץ 1959) היה חבר בהנהגת ארגון פרייהייט ובתקופת מלחמת העולם השנייה היה חבר בהנהגת אי"ל במהלך מרד גטו ורשה.
בשלהי המרד הצליח לחמוק לחלק הארי של ורשה והצטרף לפרטיזנים של ארמייה לודובה והיה שותף למרד הפולני ב-1944. לאחר סיום המלחמה נשאר באירופה וסייע לשיקום תנועת הנוער "פרייהייט" באירופה.
עלה ב-1949 ארצה, הצטרף לקיבוץ לוחמי הגטאות והיה בין מקימי מוסד בית לוחמי הגטאות.
טוביה בוז'יקובסקי (Tuvia Borzykowski), נולד ב-1914 בעיר לודז' שבפולין לשלמה בוז'יקובסקי שהיה בעל מלאכה.
בילדותו למד בחדר ואז נשלח ללמוד חייטות.
בהמשך עברה המשפחה לראדומסק שם המשיך טוביה את לימודיו ובמקביל הצטרף לתנועת הנוער דרור-פרייהייט.
במסגרת התנועה עסק בחינוך, הדרכה ופרסומים.
ב-1938 הפך לחבר מרכז התנועה המאוחדת פרייהייט-החלוץ הצעיר והופקד על החינוך התנועתי-רעיוני וכן עסק, כפובליציסט ועורך, בפרסומי התנועה.
במסגרת תפקידו זה השתתף בסמינרים בלתי-לגאליים, עסק בפיתוח פעילויות חינוך, ופרסם מאמרים בעיתונות המחתרת של התנועה.
ב-1940, לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, עבר לוורשה שם המשיך טוביה את פעילותו בתנועה.
בתחילת 1942 הצטרף לחוות ההכשרה בצ'רניאקוב ועבד שם עד סגירתה בשלהי אותה שנה ולאחר האקציה הגדולה (שנערכה בין יולי וספטמבר 1942) חזר לגטו ורשה והצטרף להנהגת הארגון היהודי הלוחם.
השתתף כלוחם במרד הקטן (ינואר 1943) ובמרד הגדול (אפריל 1943) במסגרת פלוגה של תנועת דרור שבסיסה היה ברחוב נאלבקי 33.
עם התקדמות הגרמנים בכיבוש הגטו והריסתו ברח טוביה דרך תעלות הביוב לחלק הארי של ורשה.
בצד הארי נעזר בסטפן גראייק כדי להסתתר.
בהמשך חזר לגטו והמשיך להילחם בין חורבותיו עד סיום הקרבות ואז חזר לצד הארי.
יחד עם עוד יהודים שנמלטו מהגטו הבוער הועבר טוביה, עם עוד לוחמים, ליערות לומיאנקי (כ-7 ק"מ צפונית לוורשה), במטרה להצטרף לפרטיזנים ושם נוצר קשר עם פרטיזנים פולנים.
באוגוסט 1944 הצטרף טוביה לפלוגה היהודית של ארמייה לודובה ונלחם איתה במרד הפולני בוורשה (אוגוסט-ספטמבר 1944).
לאחר סיום המלחמה היה טוביה בין חברי תנועת דרור שנשארו בפולין על מנת לשקם את התנועה.
בתפקידו זה מילא תפקידים של מדריך, מורה, מרכז פעילות סמינריונית ועורך.
בתקופה זו פרסם את ספרו הראשון ביידיש ""צווישן פאלנדיקע ווענט" ("בין קירות נופלים").
בדצמבר 1946 שימש טוביה כנציג תנועת "דרור" בקונגרס הציוני ה-22 שנערך בבזל שבשווייץ.
ב-1949 עלה ארצה והיה בין מייסדי קיבוץ לוחמי הגטאות וממקימי מוסד בית לוחמי הגטאות.
נפטר ב-1959 (כתוצאה ממחלה קשה הקשורה לתקופת המלחמה) והוא בן 45. הובא למנוחות בקיבוצו "לוחמי הגטאות".
טוביה לא היה נשוי ולא השאיר אחריו ילדים.
בין קירות נופלים, הוצאת בית לוחמי הגטאות, 1950 (תרגום מיידיש "צווישן פאלנדיקע ווענט")
יומן בצד הארי, משרד הביטחון - ההוצאה לאור, 1977 (תרגום על ידי משה בסוק)
ב-1963 נקרא אחד האולמות בבית לוחמי הגטאות על שמו של טוביה.
האולם מכיל חומר על השואה.
לאחר המלחמה העניקה ממשלת פולין לטוביה את עיטור הגבורה "צלב גרינוולד" .
טוביאש (טוביה) לעף או לב או לוב (בהונגרית: Lőw Tóbiás; נג'קניז'ה, 5 ביוני 1844 – בודפשט, 7 ביוני 1880) היה עורך דין, מומחה בתחום המשפט, עיתונאי יהודי-הונגרי.
עורך דין אמריקאי, עיתונאי, וכן שמואל לעף רופא בלנאולוג וכן הוא אחיו למחצה של הרב הראשי עמנואל לעף.
טוביאש לעף הוא אביו של טיבור לעף שהיה נשיא מועצת בית משפט לערעורים (ערכאת ערעור, יושבת ופוסקת בערכאה שנייה או שלישית במסגרת הרשות השופטת בהונגריה), סופר משפטי.
טוביאש לעף הוא בנו הבכור מתוך שבעה ילדיהם של לאופולד לעף שהיה רבה הראשי של סגד ושל אשתו הראשונה לאונטין שוואב בתקופה 1842−1851 (אשתו השנייה מ-1953 הייתה בבט רדליך ממנה נולדו לו שבעה ילדים נוספים).
אחרי סיום לימודי המשפטים עבד טוביאש לעף משנת 1867 במחלקה להכנה חוקים במשרד המשפטים.
בשנת 1871 הציג בישיבת החוק ההונגרי הראשונה את נושא הנישואים האזרחיים.
מ-1872 עד 1880 היה סגן התובע הכללי המלכותי של ממלכת הונגריה (במסגרת האימפריה האוסטרו הונגרית).
ככותב ספרי משפט עסק לעף בעיקר במשפט הפלילי, ומגיל צעיר עבד גם כעיתונאי פוליטי.
הוא היה אחד המייסדים והעורך של כתב העת "המשפט ההונגרי" עד מותו המוקדם.
הוא היה עמית בפשטי נפלו, ה"רפורמה" (Reform), "חדשות סגד" (Szegedi Híradó), "שומר הלשון ההונגרית" (Magyar Nyelvőr) וכ בפסטר לויד.
הוא תרגם להונגרית מספר יצירות מרכזיות כגון ספר הלימוד של המשפט הרומי של פרדיננד מקלדי (Ferdinand Mackeldey), האנציקלופדיה למדע המדינה של רוברט מוהל (Robert Mohl).
עבודתו העיקרית הייתה העריכה לדפוס של אוסף החומרים הקשורים לחוק העונשין ההונגרי (משנת 1878).
קברו נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני.
אשתו הייתה אמה הירש, אותה נשא לאישה בבודפשט ב-23 בפברואר 1873.
תרגם אותו על פי רוברט מוהל.
אמיל רצ'י: המשפט הציבורי של הונגריה.
מהדורה שנייה, מורחבת על ידי טוביאש לעף.
חוק העונשין ההונגרי על פשעים ועוולות והאוסף המלא שלו (בודפשט, 1880)
הרפורמה בבתי הכלא האנגלים (1866)
ממון רע, שרות מתן צדק טוב, הצעות חוק שיפוטיות בפני הפרלמנט, על הלגיטימיות של כוח רשמי (1874)
הגשת הצעת החוק העונשין ההונגרי (1874)
הרפורמה במשפט העונשין שלנו וסוגיית העיתונות
על מערכת המשפט שלנו, מתי מתחילה החסינות הפרלמנטרית?
על הרפורמה בהליך העונשין, טיוטת חוק העונשין הקרואטי וסקירות ספרים
טוביאס ג'ורג' סמולט היה משורר וסופר סקוטי.
הוא נודע בספרות האנגלית בזכות הרומנים הפיקרסקים כגון "הרפתקאותיו של רודריק רנדום" (1748), "הרפתקאותיו של פרגרין פיקל" (1751) ו"מסעו של האמפרי קלינקר" (1771) שהשפיעו מאוחר יותר על מחברי רומנים כמו צ'ארלס דיקנס.
המוציאים לאור הרבו בעריכות ברומנים שלו.
מהדורה סטנדרטית של יצירותיו פורסמה על ידי א.
סמולט נולד ביישוב דלקם (כיום חלק מרנטון במחוז וסט דונברטונשייר שבסקוטלנד) והוטבל לנצרות לפי הדת הפרסביטריאנית ב-19 במרץ 1721.
הוא היה הבן הרביעי של ארצ'יבלד סמולט מבונהיל, שופט ובעל אחוזה, "ליירד" של בונהיל, ושל ברברה לבית קנינגהם.
אבותיו היו עורכי דין ואנשי צבא, תומכי מפלגת ויג.
המשפחה התגוררה בהתחלה ביישוב הולדתו, דלקם על הנחל לוון.
האב מת ב-1726 כשסמולט היה בן חמש.
סמולט שלט בשפות סקוטס ואנגלית.
למד החל מ-1727 או 1728 בבית הספר דמברטון ואחר כך למד רפואה באוניברסיטת גלאזגו.
סיים עם דיפלומה של כירורג.
לפי ביוגרפים אחדים הוא המשיך לימודיו באוניברסיטת אדינבורו שבה היה תלמידם של הכירורגים ויליאם סטרלינג וג'ון גורדון.
בנוסף למקצועות הרפואיים והכירורגיים למד סמולט יוונית, מתמטיקה, פילוסופיה של הטבע ושל המוסר, לוגיקה וספרות.
ב-1739 הוא עזב את האוניברסיטה ללא תואר ונסע ללונדון כשבכיסו מחזה שכתב בשם "The Regicide ("רוצח המלך") על רציחתו של מלך סקוטלנד, ג'יימס הראשון.
יש שסבורים כי אחרי גיל 18 הקריירה הספרותית ביכרה את זו הרפואית.
עם זאת כעבור שנים ב-1750 סיים סמולט את בחינת התואר דוקטור לרפואה באוניברסיטת אברדין.
ב-1739 הגיע ללונדון וכתב מחזה The Regicide ("רוצח המלך").
משלא הצליח להציג אותו על במה, הפליג ב-1740 מצ'יצ'סטר כעוזר "כירורג ימי" על האוניה HMS Chichester שהגיעה ב-10 בינואר 1741 לנמל פורט רויאל בג'מייקה.
בג'מייקה הוא התגורר מספר שנים.
ייתכן כי סמולט נכח ב-1742 בהפגזה מהים של קרטחנה דה אינדיאס שבקולומביה של ימינו.
אירוע שהשתקף בספרו "רודריק רנדום".
הוא התחתן עם אן "ננסי" לאסל (Lascelles), בתו של ויליאם לאסל, אדם אמיד מג'מייקה, בעל אדמות ועבדים.
בתום שירותו כרופא ימי, סמולט שב לגור באנגליה ופתח מרפאה משלו בדאונינג סטריט בלונדון.
אשתו יכלה להצטרף אליו רק ב-1747.
היצירה הראשונה של סמולט שראתה אור הייתה ב-1746 שיר בשם "דמעותיה של סקוטלנד" על תבוסת המורדים היעקביטים בקרב קלודן, זאת אחרי שהצליח להשיג רק חלק מנדוניית אשתו שהייתה מושקעת באדמות ובעבדים.
הוא עבר באותה תקופה לגור בבתים הזולים יותר ברחוב צ'פל במייפר.
הסופר קנה לעצמו שם עם הספר האוטו-ביוגרפיה "ההרפתקאות של רודריק רנדום" שנכתב בהשפעת "דון קיחוטה" של מיגל דה סרוואנטס ולפי הדגם של "ז'יל בלאס" מאת אלן-רנה לסאז' והוא פורסם ב-1748 על אף תוכנו השערורייתי המתייחס לעולם הימאים הבריטיים, ההברחות והזנות, לבית הכלא לחייבים וכמו כן רמזים להומוסקסואליות.
בהמשך סיים סמולט את הטרגדיה "רוצח המלך" שלא הועלתה לעולם על הבמה.
ב-1750 נסע לצרפת, בה שאב חומר עבור הרומן השני שלו "הרפתקאותיו של פרגרין פיקל", תיאור הומוריסטי ופראי של החברה במאה ה-18 שזכה גם הוא להצלחה.
אחרי שחי זמן קצר בבאת', שב סמולט ללונדון ופרסם ב-1753 את "הרפתקאותיו של פרדנינד רוזן פד'ום", אבל הפעם הספר כשל במכירות ומחברו נכנס לחובות.
הרומנים של סמולט הוצאו לאור על ידי סוחר הספרים הלונדוני הידוע אנדרו מילאר.
סמולט זכה להילה של "איש ספרות" ושמו נקשר יחד עם שמות כמו דייוויד גריק, לורנס סטרן, אוליבר גולדסמית' ועמיתו ד"ר סמואל ג'ונסון שאותו כינה "הח'אן (במקור: צ'אם) הגדול של הספרות".
בשנים 1750–1762 התגורר סמולט ברחוב לורנס בית המכונה "מעונות קרלייל" (Carlisle Mansions) בדירה 16 לאחר שעבר מהקצה השני של הרחוב.
את עונש המאסר ריצה סמולט ב-1759 בבית הסוהר "אולד קינג בנץ'" ברחוב סקובל בלונדון.
בהמשך התחיל סמולט לכתוב את חיבורו החשוב ביותר בעיניו, "ההיסטוריה השלמה של אנגליה" (1757–1765) שיחד עם הפארסה שלו "The Reprisal: Or, The Tars of Old England" ("התגמול או ימאי אנגליה הישנה") עזרה לו לשקם את מצבו הפיננסי.
את ניסיונו בבית הסוהר ניצל ברומן אחר שכתב, "חייו והרפתקאותיו של סר לאנסלוט גריבס" (1760).
ב-1763 היה סמולט חולה, ייתכן בשחפת, ובנוסף שכל את בתו בת ה-15. הוא הפסיק את עבודתו כעורך ויחד עם אשתו ננסי, נסע לאירופה.
פרי מסעותיו היה ב-1766 פרסום ספר המסעות שלו ברחבי צרפת ואיטליה.
ב-1769 פרסם גם את "ההיסטוריה והרפתקאותיו של אטום" שבו הביע את דעתו על הפוליטיקה הבריטית במלחמת שבע השנים תחת מסווה של מעשיה יפנית.
ב-1768 כשנסע לאיטליה, הטיל על רוברט קנננגהם גרהם מגרטמור למכור את כל עבדיו שנשארו לו בג'מייקה.
ביקור בסקוטלנד נתן לו השראה עבור הרומן האחרון שלו, "The Expedition of Humphry Clinker" ("מסעו של המפרי קלינקר") (1771), רומן מכתבים הומוריסטי, הנחשב לספרו הטוב ביותר..
סמולט לקה לזמן מה בהפרעת מעיים מטרידה.
הוא חיפש מרפא במרחצאות באת', אחר כך נסע במטרת הבראה לליבורנו, בה מת בספטמבר 1771. הובא לקבורה בבית הקברות האנגלי הישן בליבורנו.
לזוג טוביאס ואן "ננסי" סמולט נולדה בת בשם אליזבת, שמתה בגיל 15 בסביבות שנת 1762.
אחד מאחיו היה הקפטן ג'יימס סמולט ואחותו ג'ין, נשואה טלפר אוף סימינגטון, ירשה את אחוזת בונהיל מבן דודה.
היא גרה בקנונגייט, אדניבורו ובנה עשה קריירה צבאית.
1774 – מיוזמת דודניתו, ג'יין סמולט, הוצבה אנדרטה לזכרו בסמוך לבית הספר היסודי של רנטון, מחוז דאנברטונשייר בסקוטלנד, עם כתובת בשפה הלטינית.
המדובר בעמוד טוסקני גבוה שבראשו כד אפר.
על כן האנדרטה כתובת בשפה הלטינית שנכתבה על ידי שלושה מלומדים – ג'ורג' סטוארט מאדינבורו, ג'ון רמזי מאוקטרטייר וד"ר סמואל ג'ונסון
בשנת 2002 נוספה לוח עם הסברים.
האנדרטה רנחשבת לבניין רשום של הממלכה.
לוחית זיכרון – הוצבה על בית שבו התגורר זמנית אצל אחותו באדינבורו, קרוב לצייל המלכותי, בקצה הרחוב סנט ג'ון.
בבית זה חיה אלמנתו עד לפחות 1785
סמולט הוא אחד משישה עשר האישים הסקוטים, רובם סופרים ומשוררים שדמויותיהם מוצגות בחלק התחתון של אנדרטת סקוט בפרינסס סטריט של אדינבורו.
דמותו מופיעה בקצה השמאלי של החזית המזרחית.
רחובות בעיר ניס בצרפת ובליבורנו באיטליה נושאים את שמו
ב"מסע סנטימנטלי בצרפת" לורנס סטרן מתייחס לסמולט תחת הכינוי Smelfungus "סמלפונגוס" בגלל נימתו הנרגנת ביחס למוסדות ולמנהגים שפגש בארצות שונות, כפי
שתיאר אותם ב"מסעות ברחבי צרפת ואיטליה".
ברומן "מידלמארץ' של ג'ורג' אליוט, אחד הגיבורים, מר ברוק אומר למר קזבון:"או תן לדורותיה לקרוא דברים קלים, סמולט – "רודריק רנדום", "המפרי קלינקר".
הם קצת גדולים אבל, היא יכולה לקרוא כל דבר, עכשיו שהיא נשואה, אני זוכר שהם הצחיקו אותי
באופן בלתי רגיל, יש שם קטע מטופש על מכנסיו של הפוסטיליון"
ברומן Vanity Fair של תאקרי רבקה שארפ ומיס רוז קרולי קראו את "המפרי קלינקר".
"פעם כשמר קרולי שאל מה הצעירים קוראים, המטפלת אמרה "סמולט".
"או, סמולט, אמר מר קרולי, די מרוצה." ההיסטוריה שלו היא משעממת יותר, אבל בשום אופן לא מסוכנת כמו זו של מר היום.
"כן, אמרה העלמה רוז; מבלי להוסיף שזאת ההיסטוריה של מר המפרי קלינקר."
בדייוויד קופרפילד מציין המחבר, צ'ארלס דיקנס שהיצירות של סמולט נמנו עם הספרים האהובים על גיבורו בילדות.
ג'ון בלארס הזכיר את ספרי סמולט בסדרת "ג'וני דיקסון" שלו, בה גילה הפרופסור רודריק רנדום ציילדרמאס שאביו המנוח, מרכוס, שהיה מורה לאנגלית, נתן לבניו שמות לפי גיבורי הספרים של סמולט: רודריק רנדום, פרגרין פיקל, המפרי קלינקר ואפילו פרדיננד קאונט פד'ום, שחתם בדרך כלל פ.ק.פ.
ג'ורג' אורוול כינה את סמולט "מחבר הרומנים הטוב ביותר של סקוטלנד".
ברומן החמישי של יו וולפול Fortitude – מספר הגיבור פיטר ש"פרגרין פיקל" נתן לו השראה איך לתעד את זיכרונותיו.
1749 – The Adventures of Gil Blas of Santillane לפי ז'יל בלאס מאת אלן-רנה לסאז' – פורסם בלי ציון שם המתרגם
1748: The Adventures of Roderick Random – הרפתקאותיו של רודריק רנדום, פורסם ללא שם המחבר
1751: The Adventures of Peregrine Pickle – "הרפתקאותיו של פרגרין פיקל, פורסם ללא שם המחבר
1753: The Adventures of Ferdinand Count Fathom "הרפתקאותיו של פרדיננד רוזן פת'ום1762: The Life and Adventures of Sir Launcelot Greaves , "חייו והרפתקאותיו של סר לנסלוט גריבס" – פורסם תחילה בהמשכים כפיליטון (בין ינואר 1760 – דצמבר 1761) בעיתון "The British Magazine"
1757 – The Reprisal; or, The Tars of Old England: A comedy – (התגמול או ימאי אנגליה הישנה") מחזה שפורסם בעילום שם, הוצג לראשונה ב-22 בינואר 1757
1756 – A Compendium of Authentic and Entertaining Voyages – קומפנדיום של מסעות אותנטיים ומשעשעים" – פורסם ללא שם המחבר
"חבקוק הילדינג" הוא דמות המזכירה את הנרי פילדינג
טוביאנסקי הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2014 בבימויו של ריקי שלח, עם מיכה סלקטר, עוז זהבי, פולי רשף ומרינה שויף בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי מיכאל בר זוהר והוא מבוסס על פרשת טוביאנסקי ממלחמת העצמאות בה נחטף סרן מאיר טוביאנסקי על ידי מפקדי מודיעין, הועמד לדין שדה מהיר באשמת בגידה והוצא מיד להורג על ידי כיתת יורים.
התסריט אינו חופף במדויק את המהלך ההיסטורי כמו התנגדותו של אחד השופטים להחלטה על ההוצאה להורג או הרומן בין בנימין ג'יבלי למזכירתו.
הזמן בין מעצרו של טוביאנסקי להוצאתו להורג היה 3.45 שעות בלבד.
רוב הצילומים נערכו בבית קאסר באבו כביר ובסביבתו.
קיר ההוצאה להורג הקולנועי של טוביאנסקי נמצא שם עד היום.
המוזיקה נכתבה בידי אלירן אביתר לוי.
בסוף הסרט שרה מיטל טרבלסי את שירו המפורסם של נתן אלתרמן "אלמנת הבוגד" ללחן של לוי.
ירושלים, יוני 1948, סרן מאיר טוביאנסקי (מיכה סלקטר) עומד לצאת לפגישה עם מפקד מחוז ירושלים דוד שאלתיאל (איתן לונדנר).
הוא מקפיד על הופעתו כמו קצין בריטי - מדים מגוהצים, כובע קצינים, מקל קצינים וצעיף סביב הצוואר.
הוא נפרד מאשתו לנה (מרינה שויף) ומבנו הקטן יעקב (ניר הורוביץ).
שאלתיאל מודיע לו כי התקבלו תלונות של חיילים על התנהגותו כלפיהם כמפקד מחנה שנלר ולכן החליט להעבירו לתפקיד חשוב של מפקד שדות התעופה של ירושלים המשמשים כעורק קשר יחיד בין הבירה לשפלה.
טוביאנסקי מקבל זאת בחוסר רצון אך מבטיח שישפר את התנהגותו.
במפקדת המודיעין של המחוז יושב בנימין ג'יבלי (עוז זהבי) שמוטרד מהעובדה שהירדנים מפגיזים מטרות אסטרטגיות כמו מחסני נשק ותחמושת.
הוא בטוח שיש מרגל שמוסר להם את מיקום האתרים.
ג'יבלי הוא גבר נאה ונשים נמשכות אליו.
הוא מתעלס עם מזכירתו אהובה שושני (שירה קצנלנבוגן).
טוביאנסקי עובד בנוסף לתפקידו הצבאי, כמנהל שירות הלקוחות של חברת החשמל הירושלמית.
החברה היא בבעלות בריטית ומנהל החברה הוא מייק בריאנט (דייוויד מילטון ג'ונס) שמגיע למשרדי החברה ומבקש מטוביאנסקי את רשימת האתרים המועדים שיש לספק להם חשמל ברציפות למרות החוסר בדלק בירושלים.
שלמה לוי (רוני בליץ) סגנו של טוביאנסקי בחברת החשמל, מבחין בדבר ומוסר את העתק הרשימה לג'יבלי שקופץ על המציאה ובטוח שתפס את המרגל.
הוא מציג זאת לשאלתיאל שמכיר את טוביאנסקי, לא מתרגש ודורש הוכחות נוספות.
ג'יבלי שולח את הקצינים זאב לסקי (עידו מוסרי) וזאב נגבי (אלדד פריבס) לחקור אבל הוא כבר מודיע לאיסר בארי (פולי רשף) קצין הש"י הראשי.
ג'יבלי ובארי נפגשים על חוף הים בתל אביב ומחליטים לאסור את טוביאנסקי ולהעמידו לדין על ריגול ובגידה.
בינתיים מבלה טוביאנסקי חופשה קצרה בתל אביב עם אשתו כאשר נעצרים לידם הקצינים דוד קרון (אורי פפר) ואברהם קדרון (מיקי לאון) ומבקשים ממנו להתלוות אליהם לפגישה חשובה במפקדה.
טוביאנסקי נפרד מאשתו שהולכת לראות סרט של דני קיי (חייו הסודיים של וולטר מיטי) ומשאירה אצל הסדרן (יהודה ברקן) את הכרטיס של בעלה שיתאחר.
טוביאנסקי מבחין שהג'יפ עזב את תל אביב ולשאלתו הם מגלים לו שהוא עצור ולוקחים ממנו את האקדח ומקל.
בדרך מתלווים אליהם ג'יבלי ובארי וכולם עוצרים לאכול במסעדה כשטוביאנסקי מוחזק בג'יפ.
בחולדה הם נפגשים ביגאל אלון (ג'וש שגיא) ובארי מבקש ממנו כמה חיילים לעזרה ואלון לא מסרב.
הם מגיעים לבית ג'יז שם הם מכניסים את טוביאנסקי לחדר, מושיבים אותו על כיסא וג'יבלי קורא את כתב האישום.
טוביאנסקי מודה שעשה טעות בתמימות אבל לא בגד אבל זה לא עוזר לו.
דוד קרון מסרב בתחילה להחלטה אך חברו אברהם קדרון משכנע אותו כי איסר בארי צודק והוא מסיר את התנגדותו.
בארי מבקש מהלוחם גולדמן (יגאל רזניק) שיכין קבוצת יורים להוצאה להורג.
בינתיים נודע ללסקי ונגבי כי ההפצצות הרלוונטיות, קדמו להעברת הרשימה וממהרים לבית ג'יז בכדי למנוע את ההוצאה להורג, אך מאחרים את המועד.
טוביאנסקי מועמד ליד קיר מול כיתת יורים ומתעקש לעמוד בעיניים פתוחות.
דרגותיו מוסרות ולקול פקודת גולדמן הוא נורה ונהרג במקום, גופתו מוטלת לתוך בור במקום ללא קבורה יהודית.
הסרט מסתיים במשפט שנערך לאיסר בארי.
אב בית הדין (ברונו לנדסברג) מודיע לבארי כי הוא נידון למאסר של יום אחד וקנס של לירה אחת.