tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לטענת יוסף, קלאופטרה היא זו שיזמה את המלחמה הזאת – היא הסיתה את אנטוניוס להפקיד את הורדוס על המלחמה בערבים כדי ששני המלכים יגרמו נזק זה לזה, ובכך קיוותה להשיג אחת מהשתיים: אם ינצח הורדוס – היא תמשול בארץ ערב, ואם יפסיד – תשלוט ביהודה.
כך קיוותה להפיל את אחד השליטים בידי השני.
לאחר שניצח בקרב הראשון נגד הערבים, עמד הורדוס לנצח גם בשני.
אבל אתיניון, אחד משרי הצבא של קלאופטרה והממונה על השטחים החכורים מטעמה שהיה עוין את הורדוס, ראה שידם של היהודים על העליונה, התערב בקרב והכריע אותו לטובת הערבים.
לאחר תבוסת אנטוניוס וקלאופטרה בקרב אקטיום, נסע הורדוס להיפגש עם אוקטביאנוס וטען בפניו שיעץ לאנטוניוס להרוג את קלאופטרה, כדי למנוע מלחמה ולהציל את עצמו.
יוסף בן מתתיהו טוען שכאשר נכבשה אלכסנדריה בידי אוקטביאנוס, הראו לו היהודים את נאמנותם כשנלחמו נגד המצרים, וקובע שבמותה קיבלה קלאופטרה בצדק את "גמול רשעתה".
לאחר התאבדותם של אנטוניוס וקלאופטרה, החזיר אוקטביאנוס להורדוס את חבל הארץ שקלאופטרה לקחה ממנו ונתן לו במתנה 400 משומרי ראשה.
בכתובת משנת 36/37 לפנה"ס מופיעה הקדשה לכבוד קלאופטרה ובנה קיסריון מטעם בית כנסת יהודי במערב אלכסנדריה בסביבות מפרץ אוינוסטוס, ליד הנמל הגדול, שם היה מרכז עסקים גדול של יהודים רבים.
בספרות חז"ל מצטיירת קלאופטרה כאישה חכמה ונבונה, המתעניינת ביהדות ועומדת לשם כך בקשרי שאלות ותשובות עם גדולי החכמים.
הם מצטטים את שאלותיה ותשובותיהם, ודנים במחקרים שערכה.
במסכת נדה מובא דיון שראשיתו בתוספתא, הכרוך בניתוח מסקנות מחקר אמבריולוגי שערכה קלאופטרה.
לפי המסופר ביקשה קלאופטרה לקבוע האם הזמן הדרוש ליצירת גוף שלם של עובר, משתנה בין המינים – שאלה שהעסיקה מאוחר יותר את התנאים.
מאחר שלא היה ניתן להשתמש במקרים של הפלות לשם כך, לקחו שפחות שנידונו למוות, ועיברו אותן על מנת לנתחן בבוא העת, תוך גרימת מיתתן.
ישנן שתי גרסאות לסיפור, באחת זמנם של שני המינים שווה, לאחר 41 יום צורת העובר שלמה.
באחרת, הזמן שונה, צורת הזכר שלמה ב-41 יום ואילו צורת הנקבה ב-81 יום.
בהמשך מתנהל דיון פרשני בניתוח המתודולוגיה:
במסכת סנהדרין מובאת שאלתה של קלאופטרה לגבי תחיית המתים, ותשובתו של רבי מאיר לשאלתה.
בשאלתה מניחה קלאופטרה כאמת מוכחת את מציאות תחיית המתים, עליה למדה מדברי ספר תהילים:
מקריאה במקור זה עולה כי התנהל דיאלוג ממשי בין קלאופטרה לרבי מאיר, ואם כך ספק רב אם מקור זה עוסק בקלאופטרה השביעית, מאחר שרבי מאיר, תנא בן הדור הרביעי, חי למעלה ממאה וחמישים שנה אחרי מותה.
מאידך, רבי גדליה אבן יחיא (1526–1588), גורס בספרו שלשלת הקבלה כי אכן מדובר בקלאופטרה מלכת מצרים, אך החכם היהודי המוזכר, אינו רבי מאיר בן הדור הרביעי של התנאים, אלא חכם מוקדם יותר בעל שם זהה.
הפילוסוף הצרפתי בלז פסקל שחי במאה השבע עשרה כתב בספרו "הגיגים": .
ציטוט זה שנאמר כמעט 1,800 שנים לאחר מותה, מוכיח עד כמה דמותה והמיתוס של יופייה, והשפעתו על המהלכים ההיסטוריים בסוף תקופת הרפובליקה הרומית, לא רק שלא קטן, אלא התעצם במהלך השנים.
גם דיו קסיוס וגם פלוטרכוס מייחסים לקלאופטרה יופי רב, כריזמה ונוכחות כובשת.
דיו קסיוס כתב בהתייחס לפגישה הראשונה שלה עם יוליוס קיסר: .
בהמשך לתיאורו של פלוטרכוס, כיצד התגנבה לארמון ופגישתה עם קיסר הוא כתב: .
פלוטרכוס חזר לעסוק ביופייה כשעסק במפגש בין קלאופטרה ואנטוניוס בטרסוס.
היא התכוננה למפגש והכינה אותו כמחזה מפואר ומתוזמן.
הוא כתב שהיא הייתה בעלת ביטחון עצמי לשבות את ליבו של אנטוניוס, כי באותה עת בהיותה כבת 28 שנים, היא הייתה בשיא יופייה ובשיא עוצמתה האינטלקטואלית.
בתיאור נוסף שלו עליה הוא כתב: .
במקום אחר לעומת זאת, הוא השווה בינה לבין אוקטביה אשת אנטוניוס וקבע "שאין היא עולה על אוקטביה לא ביופי ולא בחן־נעורים" ואף כינה אותה בבוז "אותה גנדרנית, שכל־כך החשיבה את יופיה".
אזכורים המתייחסים ליופייה מופיעים גם בכתביו של לוקיוס אנאוס פלורוס, היסטוריון רומאי שחי בסוף המאה ה-1 תחילת המאה ה-2 לספירה וכן אצל אפיאנוס שהתייחס ליופייה וגם לשנינותה.
התייחסות ליופייה נמצאה גם אצל שונאיה.
המשורר הרומי מרקוס אנאוס לוקאנוס חזר והתייחס ליופייה, וביקר אותה על השימוש שעשתה בו.
הוא אמר שהיא ניצלה את יופייה למטרותיה ואמר .
היא הושמצה על ידי משוררים רומים שונים כמפתה זרה.
לו באמת לא הייתה אטרקטיבית, סביר שהיו מציינים זאת.
המשורר פרופרטיוס שחי במאה ה-1 לפנה"ס כינה אותה "המלכה הזונה", הורטיוס כינה אותה "הבושה של מצרים".
גולדסוורת'י מתייחס לחוכמתה ואומר שהיא הייתה יותר אינטליגנטית והרבה יותר משכילה מאנטוניוס.
יכולתה הפוליטית הצליחה להחזיק אותה בשלטון במשך שני עשורים.
נושא יופייה ממשיך להעסיק את ההיסטוריונים.
אין פרוטומות שניתן לייחס לה בוודאות.
דמותה הופיעה על גבי מטבעות, אבל אין ביטחון שהן מייצגות את המראה שלה.
ייתכן שהדמות שתוארה בהן, נועדה להידמות לשליטים הזכרים מבית תלמי, וזאת כדי לסייע בלגיטימציה של שלטון של אישה ומלכה צעירה.
בתערוכה הוצגו 7 פסלים ושני ציורים, שלדעת האוצרים של התערוכה מתארים את קלאופטרה, אם כי אין לכך הוכחות.
הפסלים והציורים מנסים להראות שיופיה היה מיתוס ולא מציאות.
התערוכה לא כללה את הפרוטומה הידועה שלה המוצגת במוזיאון ברלין.
דמותה של קלאופטרה ותקופת מלכותה היו במשך מאות שנים נושא לספרים, מחזות, אופרות, סרטים, סדרות טלוויזיה, משחקים, בלט, פיסול ציור וקומיקס.
על שמה נקרא ב-1880 אסטרואיד קלאופטרה.
על שמה נקרא גם מכתש קלאופטרה, שהוא מכתש פגיעה על כוכב הלכת נוגה.
בנוסף ניתן שמה גם לפרפר כחליל קלאופטרה שהוא פרפר מוגן בארץ ישראל.
המשוררים התייחסו לקלאופטרה ביצירותיהם כבר בתקופה הרומית.
דמותה המשיכה לעורר עניין אצל משוררים גם במאות ה-17–20. המשורר הסקוטי רוברט לואיס סטיבנסון כתב בשנת 1890 את השיר "After Reading Antony and Cleopatra".
טד יוז, המשורר הלאומי של בריטניה, כתב בשנת 1960 את השיר "Cleopatra to the Asp".
החל מתקופת הרנסאנס היוותה דמותה של קלאופטרה מקור השראה לאמנים רבים שהנציחו אותה במאות ציורים, הן בשל דמותה כאישה יפה וחזקה שהשפיעה מחד על הגברים החזקים של תקופתה, והן בשל התאבדותה הטרגית מאידך, שמנעה את השתתפותה במצעד הניצחון.
האמנים לא הקפידו על הדיוק ההיסטורי של המראה החיצוני שלה.
בציורים רבים היא מופיעה כאישה בלונדינית בעלת עיניים כחולות, מה שלא מתאים למוצאה הים-תיכוני.
לעיתים היא נראית צעירה מאוד, ולא כאישה שהייתה בגיל 39–40 בעת התאבדותה.
פעמים רבות היא לבושה בבגדי התקופה של הצייר, כנ"ל התפאורה שלא התאימה לתקופתה של קלאופטרה, כפי שבאה לביטוי בציורו של הצייר ג'ובאני בטיסטה טייפולו "המסיבה של קלאופטרה".
בציורים רבים בחרו הציירים להדגיש את מיניותה בציירם אותה עירומה, אף על פי שלפי התיאור ההיסטורי בעת מותה היא הייתה לבושה.
במחזהו של ויליאם שייקספיר משנת 1623, "אנטוניוס וקלאופטרה", הגה שייקספיר מפרי דמיונו כי היא מתאבדת באמצעות הנחת נחש בסמוך לחזה שלה.
תיאור זה השפיע על אמנים, שחלקם החל לשאול דימוי זה בעבודותיהם כמטפורה למיניות ומוות.
במאה ה-19, בעקבות מסעו של נפוליאון והגילויים הארכאולוגיים במצרים, החלה מגמת שינוי בציורים, וקלאופטרה, בגדיה והתפאורה הסובבת אותה הפכו אקזוטיים יותר.
שינוי זה בא לידי ביטוי בציורו של ז'אן-לאון ז'רום "קלאופטרה לפני קיסר" משנת 1866, וניכר גם בציורו של גוסטב מורו שבו נראית קלאופטרה מוקפת בשטיחים אוריינטליים.
דמותה מופיעה גם אצל ציירי האר דקו שהפכו אותה מדמות היסטורית לדמות של פאם פאטאל מגרה.
דמותה שימשה השראה גם לכתיבת מחזות, שהמפורסמים בהם הם המחזה של ויליאם שייקספיר "אנטוניוס וקלאופטרה", ומחזהו של ג'ורג' ברנרד שו "קיסר וקלאופטרה".
נכתבו גם אופרות: הקטור ברליוז הלחין בשנת 1829 את האופרה "La Mort de Cléopâtre" (המוות של קלאופטרה) וז'יל מאסנה כתב בשנת 1914 את "Cléopâtre"; כך עשו גם גאורג פרידריך הנדל, קרל היינריך גראון ומלחינים נוספים שמצאו עניין בדמותה.
דמותה שימשה גם השראה לכוריאוגרפים.
מיכאיל פוקין יצר ב-1908 את הבלט "Nuit d'Egypte" (לילה במצרים) וכך גם מרתה גרהם ונוספים.
קלאופטרה היוותה גם השראה לסרטי קולנוע רבים, ודמותה הופיעה בלמעלה מעשרים סרטים.
בשנת 1899 יצר ז'ורז' מלייס את סרט האימה הקצר "Robbing Cleopatra's Tomb" ("שוד קברה של קלאופטרה") העוסק בהחייאת המומיה של קלאופטרה.
בשנת 1917 נוצר הסרט האילם "קלאופטרה" בכיכובה של תידה בארה.
כנ"ל הסרט "קלאופטרה" של ססיל ב.
דה-מיל משנת 1934 בכיכובה של קלודט קולבר.
הסרט המפורסם ביותר העוסק בדמותה הוא "קלאופטרה" בכיכובם של אליזבת טיילור וריצ'רד ברטון, אשר זכה בארבעה פרסי אוסקר בשנת 1963. דמותה של קלאופטרה הופיעה גם בסדרת הקומיקס הצרפתית המצליחה "אסטריקס", בחוברת "אסטריקס וקלאופטרה" משנת 1965, שם מוצגת דמותה כבעלת אף ארוך ויפהפה ששאר הדמויות נשבות בקסמו.
דמותה מופיעה גם בסדרות טלוויזיה שונות.
בסדרה ההיסטורית "רומא" מתוארים יחסיה עם יוליוס קיסר ומרקוס אנטוניוס.
גם נשים ידועות בחרו להצטלם בדמותה.
כך למשל השחקנית היהודייה-צרפתייה שרה ברנאר צולמה על ידי נפוליאון סרוני בדמותה, ובשנת 2011 הצטלמה בדמותה קים קרדשיאן לכתב העת לענייני אופנה "הרפרס בזאר".
בקליפ לשיר Dark Horse של הזמרת קייטי פרי, שיצא בפברואר 2014, מגלמת פרי את קלאופטרה, בעוד הקליפ כולו הושפע ממצרים העתיקה.
חברת כלי החרסינה וג'ווד הוסיפה את דמותה יחד עם דמותו של אנטוניוס על אחת מצלחותיה.
בסדרת ההרפתקאות דם ואוצרות של CBS משנת 2019, עסקה כל העונה הראשונה במציאתו הבדיונית של קבר אנטוניוס וקלאופטרה והסרקופגים שלהם בפירמידה במצרים.
דמותה של קלאופטרה מופיעה במשחק הווידאו "Assassin's Creed Origins", המתקיים בהיסטוריה הבדיונית של סדרת משחקי Assassin's Creed, ואשר מתרחש במצרים העתיקה בתקופת ממלכת בית תלמי.
גרסה בדיונית זו של הדמות כורתת ברית עם יוליוס קיסר, מה שמאלץ את הפרוטגוניסט הראשי באייק מסיווה להקים את מסדר הנחבאים וללחום נגדם.
מקום קבורתם של קלאופטרה ומרקוס אנטוניוס ליד העיר אלכסנדריה אינו ידוע.
על פי ההיסטוריונים סווטוניוס ופלוטרכוס, אוגוסטוס קיסר לאחר שניצח אותם התיר את קבורתם ביחד.
המחזאי האנגלי שייקספיר בהשפעת פלוטרכוס רומז לכך במחזהו אנטוניוס וקלאופטרה בסוף המחזה (מערכה 5, תמונה 2) בכותבו .
בשנים 2008–2009 התפרסמו דיווחים שהארכאולוג המצרי זאהי חוואס אולי מצא את קברם של קלאופטרה ואנטוניוס בתוך מקדש אוזיריס בטפוסיריס מגנה ממערב לאלכסנדריה.
הארכאולוגית הדומיניקנית קתלין מרטינז שחפרה באתר מצאה עשר מומיות ב-27 קברים של אצילים מצרִים.
בנוסף נמצאו מטבעות הנושאות את דמותה של קלאופטרה וגילופים בהם רואים את קלאופטרה ואנטוניוס מחובקים.
בכנס שהתקיים בינואר 2019 באוניברסיטת פלרמו הכחיש חוואס שהוא טען שהקבר של קלאופטרה ואנטוניוס עשוי להימצא בטפוסיריס מגנה.
הוא ייחס את הפרסום למרטינז.
לדבריו מעולם לא קיבל את ההשערה הזאת, כי המצרים לא קברו בתוך מקדשים, שהיו מקודשים.
אוברסט קלאוס פיליפ מריה יוסטיניאן שֵנק גראף פון שטאופנברג היה אריסטוקרט גרמני, קצין בוורמאכט, דמות המפתח בקשר העשרים ביולי נגד המשטר הנאצי בגרמניה בזמן מלחמת העולם השנייה.
שטאופנברג נולד ביטינגן (עיירה בשוואביה, בין אולם לאאוגסבורג, בתקופה בה נולד הייתה שייכת לממלכת בוואריה) כבן שלישי מתוך ארבעה (הבן הרביעי היה אחיו התאום שנפטר יממה אחרי שנולד) לאחת המשפחות האצילות במדינת וירטמברג (כיום באדן-וירטמברג) שבדרום גרמניה.
אחיו הבכור, ברטהולד, משפטן בוורמאכט, הוצא להורג על חלקו בניסיון ההפיכה.
אשתו הייתה נינה שנק פון שטאופנברג.
בשנת 1926 התגייס שטאופנברג לרגימנט המשפחתי בבמברג (ה"רִיטר אוּנְדְ קבאלרי רגימנט מס' 17" - רגימנט חיל פרשים מובחר), וב-1933 עם עלות אדולף היטלר לשלטון, מצא שטאופנברג עניין בהשקפות עולמה של המפלגה הנאצית.
בעיקר מצאו חן בעיניו של שטאופנברג הפטריוט והשמרן רעיונות כמו העדפת הכפר על העיר הגדולה; מדיניות חוץ פטריוטית ושבירת חוזה ורסאי; מלחמה בשחיתות; קהיליית עם מאוחדת, ואף אלמנטים של גזע ואנטישמיות (אם כי מעדויות אחרות עולה שמעולם לא קיבל את תורת הגזע בשלמותה).
למרות זאת, לאחר ליל הבדולח בנובמבר 1938 הוא חש סלידה בעקבות הפשעים המאורגנים.
ב-1939 עם כיבוש פולין התלהב שטאופנברג מניצחונותיו של היטלר, ואף הביע דעות אנטישמיות מובהקות, במכתב ששלח לאשתו כתב "התושבים כאן (בפולין) הם ערבוביה שלא תאמן, הרבה מאוד יהודים ובני תערובת - עם שמרגיש בנוח תחת המגלב בלבד.
אלפי שבויי המלחמה יהיו טובים לחקלאות שלנו".
רק עם תחילת מבצע ברברוסה, כשהבין שהיטלר לא מתכוון לעצור, ושהמלחמה לא תסתיים בניצחון, הגדיר את הנאצים כ"מחלת דֶבֶר" והביע רצון למגרם.
החלטתו של שטאופנברג לתמוך בהפיכה אנטי-נאצית גמלה בו סופית באביב 1942, בעקבות הניהול החובבני של המלחמה.
למרות התנגדותו למהלכיה של גרמניה במלחמה, התקדם שטאופנברג במהירות בשירותו הצבאי.
ב-1 בינואר 1937 קודם לדרגת האופטמן (סרן), והחזיק בדרגה זו במשך 6 השנים הבאות.
הרגימנט שלו סופח לדיוויזיית הפאנצר השישית, והוא היה מעורב בכיבוש חבל הסודטים.
בפרוץ המלחמה השתתף בקרבות בפולין, בצרפת ובברית המועצות, ולקראת סוף המערכה בצרפת ב-31 במאי 1940 זכה לעיטור צלב הברזל מדרגה ראשונה.
ב-1 בינואר 1943 קודם שטאופנברג לדרגת אוברסט-לוטננט (סא"ל).
המחאות שהביע בפומבי על הניהול הלקוי של המלחמה גרמו לפיקוד העליון להציב אותו רחוק מהם, והוא נשלח להיות קצין מבצעים בדיוויזיית הפאנצר העשירית.
ב-7 באפריל 1943, במערכה בצפון אפריקה.
במהלך הפגזת מפציץ בריטי הוא נפצע קשה, ואיבד את עין שמאל, כף יד ימין, והאצבעות הרביעית והחמישית ביד שמאל (על כך התלוצץ ואמר: 'בקושי ידעתי מה לעשות קודם בכל אצבעותיי').
לאחר שהחלים מפצעיו, הוא הוצב כקצין המטה של צבא התחלופה בבנדלר-שטראסה בברלין.
הקושרים ביססו את תוכניתם על תוכנית סודית שאישר היטלר בשם "מבצע ולקיריה", בה על ארמיית העתודה לתפוס את השלטון בברלין, במקרה של הפיכה.
חלקו המקורי של שטאופנברג בקשר היה להורות מן המפקדה על מעצר קצינים בכירים ביחידות הוורמאכט ובארגונים הפוליטיים של הרייך, אך מאחר שהיה היחיד מבין הקושרים שהיה בעל גישה להיטלר בתדרוכיו היומיים, הסכים שטאופנברג (בעל שלוש האצבעות בלבד) לבצע את ההתנקשות בעצמו.
ההתנקשות התרחשה ב-20 ביולי 1944 ב"מאורת הזאב" בפרוסיה המזרחית.
שטאופנברג שם רק חצי מחומר הנפץ שהבריח לתוך התיק, וזאת אחת הסיבות להישרדותו של היטלר.
הם טסו בחזרה לברלין, אך במהלך הטיסה יצאה הוראה ממפקדתו של היטלר, ששרד את ההתנקשות, ליירטם.
לאחר שכבר הפעילו את 'מבצע ולקיריה', נוצר קשר בין נאמני היטלר בברלין למפקדתו, ונודע בברלין שהוא עודו בחיים.
תחנות הרדיו שהיו בשליטת היטלר שידרו את החדשות כי היטלר עודו בחיים.
הגנרל פרידריך פרום, מפקד ארמיית העתודה, ביקש להציג עצמו כמדכא ההתקוממות, למרות שמפקדת הקשר הייתה תחת פיקודו.
בשל כך דן את המעורבים למוות, ובהם את שטאופנברג, אולבריכט, פון האפטן, וקצין נוסף בשם קירנהיים.
הם הוצאו להורג בכיתת יורים עוד באותו ערב בחצר בנדלרבלוק, לאור פנסי מכונית צבאית.
מילותיו האחרונות של שטאופנברג היו "תחי גרמניה הקדושה שלנו!" (המעשה לא הועיל לפרום, והוא הוצא להורג זמן קצר לאחר מכן).
בהוראת הימלר, הוצאו גופות הקושרים מקברם הזמני ונשרפו.
אפרם פוזר במרבד טיהור השפכים של ברלין.
לאחר הוצאתו להורג של שטאופנברג, נאסרה אשתו ההרה נינה במחנה עבודה, וארבעת ילדיה נלקחו לבית יתומים.
בתה התינוקת, שנולדה לאחר כמה חודשים, נלקחה אף היא, וגדלה בבית יתומים עם אחיה עד סוף המלחמה.
שמם שונה ל"מייסטר" לצורכי האימוץ, משום שהיטלר הורה על מחיית השם שטאופנברג.
אף לאחר קץ המלחמה, נחשבו שטאופנברג ועמיתיו לבוגדים בגרמניה המערבית, וסקרי דעת קהל הראו כי רוב הציבור ראה בהם מפירי שבועה.
רק מאמץ מרוכז של מוקירי זכרם, דוגמת הנשיא תיאודור הויס, הביא למפנה הדרגתי בתפישה שלהם.
ברבות השנים הפכו לגיבורי ההתנגדות הגרמנית למשטר הנאצי.
הרחוב הראשי בברלין בו הוצא להורג נקרא על שמו - רחוב שטאופנברג, ובמקום נפתח מוזיאון המציג מסמכים ותצלומים רבים הנוגעים לקשר העשרים ביולי.
נינה פון שטאופנברג נפטרה בשנת 2006, בגיל 92.
בשנת 2008 הופק בהוליווד סרט המבוסס על סיפורו האישי של שטאופנברג בשם "מבצע ואלקירי".
את דמותו של שטאופנברג גילם השחקן טום קרוז.
קלאופטרה (356–308 לפנה"ס) הייתה בתם של פיליפוס השני מלך מקדוניה (382–336 לפנה"ס) והמלכה אולימפיאס מאפירוס (375–316 לפנה"ס).
אחותו (היחידה מאותה אם) של הנסיך אלכסנדר, שלימים ייקרא אלכסנדר הגדול.
בשנת 337 לפנה"ס נשא פיליפוס לאישה את בת אחיו של אציל מקדוני בשם אטאלוס, גם שמה היה קלאופטרה.
נישואים אלה יצרו מתחים כבדים בינו לבין אשתו אולימיפיאס ובנו, אלכסנדר.
אולימפיאס יצאה לגלות מרצון ושבה אל חצרו של אחיה הצעיר, אלכסנדר, מלך אפירוס.
אלכסנדר, בנה של אולימפיאס ובני הלוויה שלו יצאו אף הם לגלות.
הנסיכה קלאופטרה נשארה עם אביה ואימה החורגת, עם זאת החליט פיליפוס להפריד את אולימפיאס מאחיה ולכן הציע לאלכסנדר מלך אפירוס, את בתו, הנסיכה קלאופטרה לאישה.
נישואיה של קלאופטרה עם דודה נערכו באוקטובר 336 לפנה"ס, לקראת החתונה שב אלכסנדר מן הגלות והשלים עם אביו פיליפוס.
אך השלווה לא האריכה ימים, משום שבמהלך טקס החתונה, פיליפוס נרצח על ידי אדם שהיה לו מניע פרטי, למרות שייתכן שהיו קושרים נוספים לרצח ואולי אף אולימפיאס עצמה הייתה ביניהם.
לאחר ההתנקשות בחייו של פיליפוס, הוכתר אלכסנדר, בנו, למלך מקדוניה.
אמו אולימפיאס שבה מן הגלות, ואילו אשתו החדשה של פיליפוס, קלאופטרה, הוכרחה להתאבד על ידי אולימפיאס והילד שילדה לפיליפוס זמן קצר לפני כן נרצח.
אלכסנדר, מלך אפירוס, ואשתו החדשה, הנסיכה קלאופטרה, עזבו את מקדוניה ושבו לאפירוס, אך גם לאחר עזיבתם שמרו על קשר הדוק עם ממלכת מקדוניה.
נולדו להם שני ילדים, בת בשם קאדמה ובן בשם נאופטלמוס.
בשנת 334 לפנה"ס יצא אלכסנדר, מלך מקדוניה, לכבוש את האימפריה הפרסית.
באותו זמן אלכסנדר, מלך אפירוס, יצא לאיטליה, שם היו מושבות היווניות המחולקות מאוימות על ידי חבורות של שבטי הרים שהצליחו לכבוש כמה מהן.
בתחילה הצליח בהדיפת האויבים, אך הוא נהרג במהלך קרב בשנת 331 לפנה"ס.
קלאופטרה, ששהתה עם בעלה באיטליה, חזרה לאחר מותו לאפירוס ושלטה שם כמלכה.
בזמן הזה המשיך אלכסנדר בכיבושיו והגיע למצרים ובמקדוניה שלט מושל בשם אנטיפטרוס.
אולימפיאס, שרצתה לשלוט במקדוניה לבדה, לא הסתדרה כלל עם אנטיפטרוס ובשנת 330 היא החליטה לשוב אל אפירוס ולשכנע את קלאופטרה לתת לידיה את המלוכה.
קלאופטרה נעתרה ושבה אל בירת מקדוניה, פלה, שם היא חייתה תחת חסותו של אנטיפטרוס עם שני ילדיה, אך היחסים בינה ובין המושל היו מתוחים.
ב־11 ביוני 323 לפנה"ס אלכסנדר מת בבבל.
אחיו למחצה, פיליפוס ארידיוס ירש אותו, אך הוא סבל מבעיות נפשיות ולא היה מסוגל לשלוט ולכן מונה עוצר, פרדיקס, אך האימפריה שהוא ירש הייתה סוערת.
המושבות היווניות במערב מרדו והפרסים סילקו את המקדונים מן הערים שלהם.
לאחר מותו של לאונטוס עזבה קלאופטרה את מקדוניה ועברה לעיר סרדיס, בירת לידיה.
באותו זמן יעצה לה אימה אולימפיאס להינשא לפרדיקס, עוצר האימפריה, המניע לכך היה אותו מניע שבגללו היצעה ללאונטוס להינשא לה, האיחוד בין אחותו של אלכסנדר לבין אחד משרי צבאו ייסע לאחד ולייצב את האימפריה ופרדיקס יוכל לסלק לגמרי את פיליפוס ארידיוס מהשלטון.
פרדיקס רצה בנישואים האלו, אך היה רק סיבוך אחד, הוא היה מאורס לבתו של אנטיפטרוס, ניסאה, וכאשר האירוסין בוטלו ראה זאת אנטיפטרוס כעלבון קשה.
בנוסף לכך דיאדוכים נוספים מצבאו של אלכסנדר היו נחושים למנוע בכל מחיר את הכתרתו של פרדיקס למלך וכך מלחמה פרצה בסוף שנת 322 לפנה"ס, מלחמת הדיאדוכים הראשונה (מלחמות הדיאדוכים).
פרדיקס הותקף על ידי מושל מצרים, תלמי הראשון, ועל ידי קרטראוס ואנטיגונוס בפיקודו של אנטיפטרוס וכשנה וחצי לאחר מכן הוא נהרג.
אנטיפטרוס ירש את מקומו של פרדיקס כעוצר בשנת 320 לפנה"ס.
קלאופטרה שפחדה מפני זעמו של אנטיפטרוס נאלצה לכרות ברית עם דיאדוך בשם אאומנס שלחם לצד פרדיקס ושכעת המשיך במאבק גרילה נגד אנטיפטרוס והדיאדוכים הנוספים.
אך קלאופטרה גילתה במהירות שהברית הזו הייתה חסרת טעם ומיהרה להתפייס עם אנטיפטרוס.
לאחר מותו של אנטיפטרוס בשנת 319 לפנה"ס היא נשארה בסרדיס ונותרה ברווקותה, למרות שרבים נוספים רצו בנישואים עמה כדי לחזק את מעמדם, אך היא סירבה להם.
אנטיגונוס, שלאחר מותו של אנטיפטרוס נעשה לחזק ביותר בין הדיאדוכים, החזיק את קלאופטרה עצורה בביתה בסרדיס ושם היא שהתה במשך כעשר שנים.
בשנת 317 לפנה"ס נעשה בנה, נאופטלמוס למלך אפירוס, אך הודח מכיסאו בשנת 313 לפנה"ס ושב ככל הנראה אל אימו.
בשנת 308 לפנה"ס ביקר תלמי הראשון, ששלט במצרים, באזור הים האגאי.
קלאופטרה, שהכירה את תלמי היטב מאז ילדותם, ניסתה לברוח ממעצרה בסרדיס ולהצטרף אליו, אך היא נתפסה, הוחזרה לסרדיס ושם נרצחה, כנראה בפקודתו של אנטיגנוס משום שייצגה יותר מדי כוח ואיימה על מעמדו.
למרות זאת הוא הוציא להורג את המתנקשים וערך לקלאופטרה הלוויה מפוארת.
קלאופטרה תאה הייתה שליטה של הממלכה הסלאוקית, בתם של תלמי השישי ושל קלאופטרה השנייה, מלכת מצרים.
שליטת סוריה בין השנים 125 לפנה"ס ל-121 לפנה"ס.
קלאופטרה נישאה לאלכסנדר באלאס בסביבות שנת 150 לפנה"ס, ולהם נולד אנטיוכוס השישי.
נישואיה השניים היו לדמטריוס השני בסביבות שנת 148 לפנה"ס.
ילדיהם היו סלאוקוס החמישי ואנטיוכוס השמיני, וייתכן שגם בת בשם לאודיס.
בעלה השלישי, הוא אחיו של דמטריוס אנטיוכוס השביעי, לו נישאה בזמן שדמטריוס היה במלחמה נגד הפרתים.
הם ילדו ללא ספק ילד אחד, אנטיוכוס התשיעי, אולם שמותיהם של ילדים אחרים מוטלים בספק.
בשנת 129 לפנה"ס לערך, אנטיוכוס בעלה נהרג במלחמה נגד הפרתים, ודמטריוס שב הביתה על מנת לתבוע את אשתו בחזרה.
קלאופטרה נהגה באמצעי זהירות ושלחה את אנטיוכוס התשיעי, בנה מאחיו של דמטריוס אל העיר קיזיקוס שבאסיה הקטנה.
דמטריוס ניסה ללא הצלחה לפלוש למצרים.
כנקמה, שליטה של מצרים שלח את אלכסנדר זבינא, לכאורה בנו של אלכסנדר באלאס כמלך סוריה, ועורר מלחמת אזרחים.
לאחר תבוסתו לזבינא בדמשק, דמטריוס נמלט לעיר לפתולמאיס הרמיו בה שהתה קלאופטרה, אך מצא את שערי העיר נעולים, לאחר שאשתו סגרה את השערים בפניו.
הוא ניסה לברוח בסירה, אך נהרג על ידי חייליה של קלאופטרה.
בין השנים 125 לפנה"ס ו-121 לפנה"ס קלאופטרה שלטה על סוריה, והרגה את אחרון הבנים של דמטריוס, סלאוקוס, כשניסה לתבוע את השלטון.
על מנת להפוך את שלטונה לחוקי היא שיתפה בשלטון את בנה אנטיוכוס השמיני.
כשגדל אנטיוכוס, הוא גילה חוסר יכולת שליטה, ובשנת 121 לפנה"ס קלאופטרה החליטה להיפטר ממנו.
כשחזר יום אחד מן הציד, היא הציעה לו כוס יין אותה הרעילה.
אנטיוכוס חשד בהתנהגותה הלבבית, ואילץ אותה לשתות קודם מן היין, והיא מתה.
המונח קלאימור (מגאלית סקוטית: claidheamh mòr ,אנגלית: claymore או "חרב עצומה") מתייחס לאחד משני סוגי חרבות סקוטיות.
הוא יכול להתייחס לחרב דו ידנית עם אבטח מוצלב ששימשה בעיקר את ההיילנדס בסקוטלנד כשאבטחיה מופנים כלפי מטה, או חרב רחבה בעלת ניצב דמוי סל שאומצה במאה ה-16 על ידי הצבא הבריטי ועדיין נלבשת כחלק מהמדים המלאים של הגדודים הסקוטים.
המונח הוא גם מקור שמו של מוקש הנ"א M18A1 claymore הנקרא בעברית "כלימגור".
הקלאימור הדו-ידנית היא חרב גדולה ששימושה העיקרי היה בימי הביניים ובתחילת העת החדשה.
הסקוטים נעזרו בה בלוחמה השבטית וגם בעימותי גבול עם אנגליה בערך מ-1500 ל-1700 לספירה.
הקרב האחרון הידוע בו שימשה הקלאימור נשק למספר רב של לוחמים היה הקרב על קיליקראנקי (Killiecrankie) ב-1689. היא הייתה קטנה במידת מה משאר החרבות הדו ידניות באותה תקופה.
אורך הקלאימור הממוצע הוא בערך 140 ס"מ אורך כולל עם ניצב של 33 ס"מ ולהב של 107 ס"מ.
משקלה בקירוב הוא 2.5 ק"ג.
קלאימור שנעטת עם מדים רשמיים בדרך כלל מכילה גולת ניצב בצורת גלגל מכוסה באגוז בעל צורת סהר.
הגרסה העדכנית קצרה הרבה יותר, חד ידנית, ששימשה בעיקר את היחידות הסקוטיות ומספר קצינים בריטים מהמאה השבע עשרה והלאה, ואפילו שימשה במספר קרבות במלחמת העולם השנייה.
היא מיוצרת גם עם להב חד צדדי וגם עם דו צדדי.
בדרך כלל שקלה הקלאימור בין קילו לקילו וחצי עם להב רחב בסביבות 75 עד 90 ס"מ אורך.
הניצב עוצב כסלסלה על מנת להגן על יד הלוחם בקרב.
החרבות הסקוטיות דמויות הסלסלה מובדלות בדרך כלל משאר החרבות דמויות הסלסלה על ידי קטיפה בצד הפנימי של הסל (בדרך כלל אדומה) ולפעמים גם ציציות קישוט קשורות מגולת הניצב.
חרב זו, כמו קרובת משפחתה השיאוונה האיטלקית, בדרך כלל באה עם מגן עגול.
סוג זה של קלאימור ניתן לראות בריקודים סקוטים מסורתיים.
חרב זו נענדת על ידי הגדודים המלכותיים של סקוטלנד בניגוד לחרבות הקצרות שעונדים שאר הקצינים בצבא הבריטי.
קלאופטרה הראשונה אפיפנס (סביבות 204 – 176 לפנה"ס) הייתה נסיכה מבית סלאוקוס.
היא נישאה לתלמי החמישי בשנת 193 לפנה"ס והפכה למלכת מצרים.
קלאופטרה הייתה בתם של אנטיוכוס השלישי ולאודיקה השלישית, אחותם של אנטיוכוס הרביעי וסלאוקוס הרביעי שהיו מלכים בבית סלאוקוס.
היו לה לפחות 3 ילדים:
תלמי השישי שנולד בשנת 186 לפנה"ס.
קלאופטרה השנייה שנולדה בשנת 185 לפנה"ס.
תלמי השמיני שנולד בשנת 184 לפנה"ס.
בשנת 197 לפנה"ס, כבש אנטיוכוס השלישי מספר ערים באסיה הקטנה שהיו לפני כן בשליטת בית תלמי.
במסגרת משא ומתן לשלום שהתנהל בשנת 196 לפנה"ס בין הצדדים בליסימאכיה (עיר הלניסטית בתראקיה), הציע אנטיוכוס להשיא את בתו קלאופטרה עם תלמי החמישי.
הם התארסו ב-195 לפנה"ס והתחתנו ברפיח ב-193 לפנה"ס.
באותה עת היה תלמי החמישי בן 16 וקלאופטרה הראשונה בת כ-10 שנים.
על פי יוסף בן מתתיהו קלאופטרה קיבלה כנדוניה לנישואים את קוילה-סוריה ולכן טענו מלכי בית תלמי שהשטח הזה שייך למצרים.
בפועל הבעלות על האזור נשארה ביד הסלאוקים שקיבלו את השטח בעקבות קרב בניאס שהתרחש בשנת 198 לפנה"ס.
כחלק מפולחן בית תלמי היא הוכתרה יחד עם בעלה בתואר אפיפנס.
בנוסף בהתאם למסורת המצרית נקראה גם אחותו של תלמי החמישי.
בוועידה של כוהני דת מצריים שהתקיימה בממפיס בשנת 185 לפנה"ס, הועברו אליה כל הכיבודים שתלמי החמישי קיבל בשנת 196 לפנה"ס ונכתבו על גבי אבן רוזטה.
בשנת 187 לפנה"ס קיבלה מינוי של יועץ רם מעלה למלך, ובשנת 180 לפנה"ס לאחר מותו של בעלה, שלטה קלאופטרה כעוצרת במצרים בשם בנה תלמי השישי.
היא הייתה המלכה המצרית הראשונה ששלטה לבדה על מצרים.
ניתן להסיק זאת מטקסטים שנכתבו על גבי פפירוסים שנכתבו בין השנים 176-179 לפנה"ס, בהם היא מופיעה בתואר "תיאה אפיפנס" ושמה מופיע לפני שמו של בנה.
היא גם טבעה מטבעות שבהם שמה מופיע לפני שמו של בנה.
זמן קצר לפני מותו תכנן תלמי החמישי לצאת למלחמה כנגד בית סלאוקוס שנשלט באותה עת על ידי סלאוקוס הרביעי שהיה אחיה של קלאופטרה.
עם עלייתה לשלטון היא הפסיקה את כל ההכנות ליציאה למלחמה.
קלאופטרה מתה בסביבות 176 לפנה"ס, 4 שנים לאחר הפיכתה לעוצרת ושליטה במצרים.
בשנת 2010 בעת חפירות שבוצעו בתל קדש שבגליל העליון על ידי משלחת חפירות של אוניברסיטאות מישיגן ומינסוטה, נמצא מטבע זהב הנושא דמות אישה.
משקלו של המטבע הוא 27.71 גרם הנחשב מטבע גדול.
גודלו של המטבע הוא פי 6 ממשקל של מטבע ממוצע.
על פי השערתו של דונלד צבי אריאל, ראש ענף מטבעות ברשות העתיקות, הדמות המוטבעת על המטבע היא של ארסינואי השנייה או קלאופטרה הראשונה.
קלאופטרה השנייה הייתה מלכת מצרים התלמיית יחד עם אחיה-בעלה ובניה לסירוגין ובהרכבים שונים בין השנים 176-116 לפנה"ס, ולתקופה קצרה גם השליטה הבלעדית במצרים.
הייתה בתם של תלמי החמישי וקלאופטרה הראשונה ונולדה כפי הנראה באלכסנדריה.
לאחר מות אימה בשנת 176 לפנה"ס, כשהיא בת תשע, היא נישאה, כמקובל אצל הפרעונים, לאחיה תלמי השישי שהיה בן 10 ויחד הם היו שליטיה הבלעדיים של מצרים וקיימו את שלטונם מאלכסנדריה.
לשניים נולדו ארבעה ילדים, בהם קלאופטרה השלישית שברבות הימים הייתה מלכת מצרים לאחר מות אמה.
בשנת 170 לפנה"ס פלש למצרים אנטיוכוס הרביעי מלך סוריה, פלישה שהובילה למלחמה.
מצרים ניצחה מלחמה זו בשנת 168 לפנה"ס בעזרתה של רומא.
תלמי השישי השתכנע לאחר המלחמה לחלוק את השלטון עם אחיו תלמי השמיני ואחותו קלאופטרה השנייה.
תלמי השמיני ניסה להדיח את אחיו מכיסאו כשהוא מבקש את עזרת הסנאט הרומי.
תלמי השישי הסכים לחלוקה של הממלכה אך תלמי השמיני לא הסתפק בכך וניסה להשתלט על קפריסין, אך ללא הצלחה.
תלמי השישי ניסה להתנקש באחיו תלמי השמיני, אך לא הצליח בכך.
תלמי השמיני ניסה להשתלט על קפריסין בפעם השנייה ושוב לא הצליח בכך.
מאבקי האחים על השלטון הובילו לבסוף לכך שתלמי השישי שלח את אחיו לקירנאיקה, אזור שהיה בשליטת מצרים והיה נתון באופן פורמלי לשליטתו של תלמי השמיני.
לאחר מותו של תלמי השישי בשנת 145 לפנה"ס הפכה קלאופטרה השנייה לשליטה במצרים יחד עם בנה תלמי השביעי.
לאחר שאחיה תלמי השמיני חזר לאלכסנדריה הוא הציע לה שלטון משותף והם נישאו זו לזה.
תלמי השמיני התנקש בחייו של אחיינו/בנו החורג במהלך חגיגות הנישואין ומינה עצמו למלך מצרים.
לתלמי השמיני וקלאופטרה השנייה נולד בן בשם תלמי ממפיטיס.
בשנת 142 לפנה"ס, כשקלאופטרה השנייה לא יכלה עוד להרות בשל גילה נישא תלמי השמיני לקלאופטרה השלישית, בתה הצעירה של אשתו/אחותו מבלי להתגרש מקלאופטרה השנייה ויחד עם קלאופטרה השלישית הפכו שניהם לשליטיה של מצרים.
קלאופטרה השנייה עוררה מרד שהתבטא במהומות באלכסנדריה ובמהלכן נשרף ארמון המלוכה ותלמי השמיני וקלאופטרה השלישית אולצו לעזוב לקפריסין.
לאחר מרד זה קלאופטרה השנייה הכריזה על בנה בן ה-12, תלמי ממפיטיס, כמלך מצרים.
מלחמת אזרחים איימה לקרוע את אלכסנדריה ממצרים, כשזה מול זה ניצבו תומכי תלמי השמיני ברחבי מצרים ותומכי קלאופטרה השנייה ובנה באלכסנדריה.
במהלך מאבק זה רצח תלמי השמיני את בנם המשותף תלמי ממפיטיס, שהיה מלך מצרים באופן פורמלי, ושלח את חלקי גופתו המגואלים בדם אל אמו, קלאופטרה השנייה.
בכך הפכה קלאופטרה השנייה לשליטה בלעדית במצרים.
מחשש להתפרצות מלחמת אזרחים פנתה לסוריה והציעה לדמטריוס השני, שהיה נשוי לבתה קלאופטרה תיאה את השלטון במצרים, אולם תלמי השמיני דאג שגם הוא יהרג.
בשנת 127 לפנה"ס עזבה קלאופטרה השנייה לסוריה ואפשרה לתלמי השמיני וקלאופטרה השלישית לחזור לאלכסנדריה.
בשנת 124 לפנה"ס היא חזרה והציעה שלטון משותף שלה יחד עם אחיה/בעלה תלמי השמיני ואשתו/בתה קלאופטרה השלישית.
שלטון זה התקיים עד מותו של תלמי השמיני בשנת 116 לפנה"ס.
מותו הצית מחדש את מאבקי השלטון אך קלאופטרה השנייה מתה זמן קצר לאחר מכן והשאירה למעשה את השליטה הבלעדית לבתה קלאופטרה השלישית.
קלאופטרה הוא סרט אילם אמריקאי משנת 1917 בבימויו של ג'יי גורדון אדוורדס, שהיה להצלחה כבירה בתקופתו.
בסרט מככבים תידה בארה בתפקיד הראשי של קלאופטרה, פריץ לייבר בתפקיד יוליוס קיסר ות'רסטון הול בתפקיד מרקוס אנטוניוס.
זהו אחד הסרטים המושקעים שהופקו בהוליווד עד אז, והוא כלל תלבושות ותפאורות מרהיבות.
הפקתו עלתה 500 אלף דולר, לפי אולפן ההפקות, שהם בערך 8.3 מיליון דולר במונחים של ימינו, וצוות העובדים שהיה מעורב בהכנתו מנה 2,000 איש לערך.
עלילת הסרט מבוססת באופן רופף ביותר על עלילת הטרגדיה "אנטוניוס וקלאופטרה" מאת ויליאם שייקספיר.
תידה בארה הופיעה בסרט במגוון תלבושות רחב, חלקן נועזות למדי.
אולם, שנים לאחר יציאתו לאקרנים, עם אכיפתו של קוד הייז, הוחלט כי הסרט לא עומד בתקני המוסר שנקבעו ועל כן נאסרה הצגתו.
שני העותקים האחרונים של הסרט אבדו בשריפות באולפני פוקס ובמוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק.
כיום נותרו רק כמה קטעים מהסרט שנמצאים בידי מוזיאונים.
קְלָאוּסְטְרוֹפִילְיָה (claustrophilia) (מלטינית claustro – "חלל סגור", philia – "אהבה") היא תופעה נפשית בה נמשך האדם אל חללים סגורים וצרים.
אדם קלאוסטרופיל אשר ישהה במקומות אלו ידווח על תחושת ביטחון ורגיעה, ועשוי לשהות בהם זמן רב.
בחלק מהמקרים אף תהיה קיימת נטייה להתבדל מחברת בני אדם בעת השהייה בחלל הסגור.
רגלינג הוא כלכלן גרמני שנושא במשרת מנכ"ל קרן החילוץ האירופית EFSF שהוקמה לצורך התמודדות עם משבר החוב האירופי.
דווח כי רגלינג נחשב מועמד למשרת נשיא הבנק המרכזי האירופי כמחליפו של ז'אן קלוד טרישה, תפקיד בו זכה לבסוף מריו דראגי.
רגלינג למד כלכלה באוניברסיטת המבורג ולאחר שסיים את התואר הראשון ב-1971 המשיך את לימודיו באוניברסיטת רגנסבורג שם סיים את התואר השני בכלכלה ב-1975. באותה שנה החל לעבוד בוושינגטון די.
את השנתיים הראשונות שלו שם בילה בתוכנית הקריירה של הקרן לצעירים מבטיחים ובשנים 1977–1980 היה כלכלן במחלקת המחקר של הקרן והשתתף בהכנת התחזית הכלכלית העולמית.
ב-1980 עזב את קרן המטבע ובילה שנה בארגון הבנקאים הגרמניים לפני שנשכר לעבודה ככלכלן במשרד האוצר הגרמני, שם עבד בחטיבה לענייני אירופה עד 1985. באותה שנה חזר לקרן המטבע הבינלאומית ועבד הן בוושינגטון די.סי., הן בג'קרטה, אינדונזיה.
ב-1991 עזב שוב את קרן המטבע וחזר למשרד האוצר הגרמני שם נקרא לשמש ראש החטיבה לעניינים מוניטריים בינלאומיים.
ב-1993 מונה למשנה למנכ"ל החטיבה לעניינים מוניטריים בינלאומיים וליחסים פיננסיים וב-1995 התמנה למשרת מנהל היחסים הפיננסיים האירופאיים והבינלאומיים.
הוא נותר בלשכתו עד 1998. בשנים אלו שימש גם מחליף לנגיד בבנק הבין-אמריקני לפיתוח (Inter-American Development Bank).
ב-1999 עבר למגזר הפרטי שם שימש מנכ"ל Moore Capital Strategy Group בלונדון.
רגלינג מונה למנהל הדירקטוריון לעניינים כלכליים ופיננסיים של הנציבות האירופית ב-2001 ונשאר שם עד יוני 2008 בחלק מתקופה זו שימש גם כמחליף לנגיד בבנק האירופי לשיקום ופיתוח.
מ-2008 עד מרץ 2009 היה חלק מוועדה שהקימה קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל על מנת לייעץ לממשלה בנושא רפורמת הרגולציה הפיננסית.
ב-1 ביולי 2010 התמנה לעמוד בראש קרן החילוץ האירופית.
קלאופטרה השלישית הייתה מלכת מצרים בין השנים 142 לפנה"ס - 101 לפנה"ס.
השם קלאופטרה פירושו ביוונית "תהילת האב".
קלאופטרה השלישית כונתה בשם "קלאופטרה אאורגטיס" בכתובות המתייחסות לה ולבעלה תלמי השמיני, או לבנה הצעיר תלמי העשירי; וכן כונתה בשם "קלאופטרה פילמטור סוטירה" בכתובות המתייחסות לה ולבנה הבכור תלמי התשיעי.
סטרבו כינה אותה "קלאופטרה קוקה".
קלאופטרה השלישית הייתה בתם של מלכי מצרים תלמי השישי וקלאופטרה השנייה.
דודה של קלאופטרה, תלמי השמיני מלך על מצרים לצד הוריה בין השנים 170 לפנה"ס - 164 לפנה"ס.
בשנת 164 לפנה"ס גירש ממצרים את הוריה, אולם אולץ לוותר על כיסאו זמן קצר לאחר מכן.
הוריה של קלאופטרה השלישית שבו למלוך ומלכו על מצרים עד שנת 145 לפנה"ס.
בתקופת כהונה שנייה זו נולדה קלאופטרה השלישית, בשנת 161 לפנה"ס.
לקלאופטרה השלישית היוו שלושה אחים - תלמי אאופטור, קלאופטרה תאה וברניקה.
לאחר מות אביה – תלמי השישי, דודה – תלמי השמיני שב למלוך על מצרים, ונשא לאישה את אמהּ של קלאופטרה השלישית בשנת 145 לפנה"ס.
בשנת 142 לפנה"ס נשא תלמי השמיני את קלאופטרה השלישית לאישה.
בשנת 131 לפנה"ס מרדה קלאופטרה השנייה (האם) נגד שלטון תלמי השמיני, וקלאופטרה השלישית נמלטה לקפריסין יחד עם בעלה.
הם שבו לאלכסנדריה בשנת 127 לפנה"ס, ובשנת 124 לפנה"ס שבו לשלוט במצרים לצד אמהּ.
לאחר מות תלמי השמיני בשנת 116 לפנה"ס, שלטה קלאופטרה השלישית לצד אמהּ ולצד בנה תלמי התשיעי.
בשנת 107 לפנה"ס גירשה קלאופטרה השלישית את תלמי התשיעי מאלכסנדריה, והעניקה את כיסאו לאחיו הצעיר - תלמי העשירי.
כאשר תלמי התשיעי, מושל קפריסין, פלש לארץ ישראל בשנת 103 וניסה לכבוש את עכו, ציפורי ושיחין, שלחה קלאופטרה השלישית כוח צבאי בראשות שני מצביאים יהודיים לסייע לאלכסנדר ינאי, וגם בשל החשש שבנה ירחיב את שלטונו על חשבונה.
לאחר שהביסה אותו, היה נראה שהיא נמלכה בדעתה להעביר את ארץ ישראל לתחום שלטונה.
בסופו של דבר השכנוע של מצביאה היהודי, וגם הקשיים הצבאיים והמדיניים שהיו עלולים להתעורר בכיבוש זה, שכנעו אותה לוותר על כך.
היא שלטה לצד בנה שש שנים נוספות, עד שתלמי העשירי הורה על רציחתה, בשנת 101 לפנה"ס.
לקלאופטרה השלישית ולתלמי השמיני היו חמישה ילדים:
תלמי התשיעי - נולד בשנת 142 לפנה"ס;
טריפאנה - נולדה בשנת 141 לפנה"ס ונישאה לאנטיוכוס השמיני מלך סוריה בשנת 124 לפנה"ס;
תלמי העשירי - נולד בשנת 140 לפנ"ס לערך;
קלאופטרה הרביעית - נולדה בשנת 138 לפנה"ס לערך;
קלאופטרה סלנה הראשונה - נולדה בשנת 135 לפנה"ס לערך, נישאה לאחיה תלמי התשיעי ולאחר מכן לאחיה תלמי העשירי.
קלאופטרה סלנה (יוונית עתיקה: η Κλεοπάτρα Σελήνη; בין 130 ל-135 לפנה"ס - 69 לפנה"ס) הייתה בתו של תלמי השמיני ובתה של אחייניתו קלאופטרה השלישית.
היא הייתה אשת שני מלכים מצריים ששניהם היו אחיה: תלמי התשיעי ותלמי העשירי.
לאחר מכן השיאה אותה אמה למלך הסלאוקי אנטיוכוס השמיני והיא הפכה למלכת סוריה.
מאוחר יותר נשאה לבנה החורג אנטיוכוס העשירי ומלכת סוריה.
שמה המקורי היה סלנה, ועם נישואיה לאחיה תלמי התשיעי, נוסף לה שם המלכות הנשי "קלאופטרה".
עם זאת קלאופטרה סלנה לא שימשה בתור שותפה בשלטון, כמו מלכות-אחיות אחרות במצרים.
היא הייתה אמה של ברניקי השלישית מנישואיה לתלמי התשיעי, אמו של תלמי האחד עשר מנישואיה לתלמי העשירי ואמו של אנטיוכוס השלושה עשר מנישואיה לאנטיוכוס העשירי.
קלאופטרה החמישית טריפאינה הייתה מלכה מצרית מבית תלמי אשתו של תלמי השנים עשר.
אין מידע וודאי מי היו הוריה, ייתכן והייתה בתו הלא חוקית של תלמי התשיעי או בתו של תלמי העשירי.
היא מוזכרת לראשונה בשני פפירוסים משנת 79 לפנה"ס.
לפני 17 בינואר 79 לפנה"ס, נישאה לתלמי השנים עשר שעלה למלוכה בשנת 80 לפנה"ס לאחר שתלמי האחד עשר נהרג על ידי תושבי אלכסנדריה.
תלמי השנים עשר היה בנו של תלמי התשיעי, כנראה בן לא חוקי.
אם קלאופטרה הייתה בתו של תלמי התשיעי היא הייתה אחותו של תלמי השנים עשר, לא ידוע אם רק דרך האב או גם דרך האם.
היא ובעלה קבלו פלחן אלוהי בשם תאוס פילופטור קאי פילדלפוס שפירושו: אבא, אח ואחות אוהבי האלוהים.
תאוריה אחרת גורסת שקלאופטרה הייתה בתו של תלמי העשירי.
במקרה זה אמה הייתה ברניקי השלישית.
קלאופטרה החמישית הייתה אמם של ברניקי הרביעית שנולדה בשנת 77 לפנה"ס, כנראה גם של קלאופטרה השביעית שנולדה בשנת 69 לפנה"ס.
ייתכן גם שהייתה אמה של קלאופטרה השישית טריפאינה אם דמות כזאת הייתה קיימת.
במקרה זה קלאופטרה השישית הייתה בתה הבכורה.
זהוים של בני תלמי השונים על פי מספר הוא המצאה מודרנית שנועדה להקל על ההבחנה בין בני המלוכה השונים של שושלת זאת, שבחרו במספר שמות קבועים כמו תלמי, קלאופטרה, ברניקי וארסינואי.
בתיעוד ההיסטורי מופיעה אישה מבית תלמי בשם "קלאופטרה טריפאינה".
קלאופטרה זאת נעלמה מהתיעוד ההיסטורי על גבי הפפירוסים והמונומנטים בשנת 69 לפנה"ס בשנת הולדתה של קלאופטרה השביעית, בין התאריכים 1 באוגוסט - 1 בנובמבר שנת 69. קיימת כתובת משנת 68 לפנה"ס של תלמי השנים עשר שהיא לא מוזכרת בו.
הצפייה של ההיסטוריונים היא שאם היא הייתה בחיים היא הייתה מופיעה בו לצדו של תלמי השנים עשר.
יש אינדיקציה שהיא אולי מתה בשנת 69 או 68 לפנה"ס, אולי בעת לידה ואולי היא נרצחה.
אזכור נוסף של השם קלאופטרה טריפאינה מופיע לאחר גירושו של תלמי השנים עשר בשנת 58 לפנה"ס ממצרים בעקבות מרד תושבי אלכסנדריה.
הוא גלה לרומא והשם קלאופטרה טריפאינה מופיע כבת המלוכה החולקת עם ברניקי הרביעית בתו של תלמי השנים עשר את השלטון כשליטה שותפה.
אם קלאופטרה החמישית אמנם נפטרה, אז הדמות שחלקה את השלטון צריכה להיות בתו הבכורה של תלמי השנים עשר קלאופטרה השישית.
אבחון זה בין שתי הקלאופטרות נתמך על ידי פורפיריוס פילוסוף שחי במאה ה-3 לספירה.
אזכור נוסף של קלאופטרה טריפאינה משנת 57 לפנה"ס מופיע על גבי כתובת במקדש אדפו לצד תלמי השנים עשר שמשמעותו על פי החוקרים המודרניים שטריפאינה הייתה אשתו ולא בתו.
ומכאן שהיא לא נפטרה שתים עשרה שנים לפני כן.
לכן רוב החוקרים במחקר המודרני טוענים שהייתה רק קלאופטרה אחת ויש לזהות את החמישית והשישית כדמות אחת שמתה בשנת 57 לפנה"ס.
טענה זאת תואמת את הדיווח של סטראבון על פיו לתלמי השנים עשר היו רק שלוש בנות ולא ארבע והן ברניקי הרביעית, קלאופטרה השביעית וארסינואי הרביעית.
ההיסטוריון הגרמני ורנר הוס (Werner Huß) גורס שתלמי השנים עשר התכחש לאשתו קלאופטרה החמישית בשנת 69 לפנה"ס.
הוא התחתן עם אישה מצרית אצילה ממשפחת הכהן הגדול של ממפיס.
על פי השערתו אישה זו הייתה יכולה להיות אמה של קלאופטרה השביעית ואחותה הצעירה ושני אחיה הצעירים, ורק ברניקי הרביעית הייתה בתה של קלאופטרה החמישית כי סטראבון קורא לה בת בכורה, וזה כינוי שניתן רק לילד הבכור החוקי של השליט.
על פי תאוריה זאת קלאופטרה החמישית עלתה לשלטון בשנת 58 לפנה"ס יחד עם ברניקי הרביעית לאחר גירושו של תלמי השנים עשר והיא נפטרה בשנת 57 לפנה"ס, מועד בו שמה נעלם שוב מהמסמכים.
גם ההיסטוריון אדווין ר' בוון (Edwyn R.
Bevan) בספרו "The House of Ptolemy" שפורסם בשנת 1927 טוען שסביר שהייתה קלאופטרה טריפאינה אחת.
הוא מסתמך גם על הכתובת ממקדש אדפו המציינת את התקנת השער מעץ ארז הלבנון ב-5 בדצמבר 57 לפנה"ס.
הכתובת אומרת: "תלמי, אוזיריס הצעיר, עם אחותו, המלכה קלאופטרה, המכונה טריפאינה".
בתאריך זה תלמי השנים עשר כבר היה ברומא לאחר שברח ממצרים, אבל הכוהנים במקדש כנראה עדיין התייחסו אליו כאל המלך החוקי.
בוון מעלה תהייה האם ייתכן שהכוהנים במקדש אדפו 11 וחצי שנים לאחר שכביכול מתה, לא ידעו שאינה עוד בחיים.
ולכן מעלה את ההשערה שאולי רבה עם בעלה, עברה לגור בקפריסין יחד עם אחיה השני תלמי מלך קפריסין אחיו של תלמי השנים עשר, וכשתלמי השנים עשר ברח היא חזרה למצרים למלוך והוכרה מידית על ידי תושבי אלכסנדריה כמלכה.
קלאופטרה הרביעית הייתה מלכה מצרית מבית תלמי לתקופה קצרה בין השנים 115-116 לפנה"ס ביחד עם בעלה שהיה אחיה תלמי התשיעי.
מאוחר יותר נשאה לאנטיוכוס התשיעי מבית סלאוקוס ומלכה איתו במשותף על סוריה.
קלאופטרה הרביעית הייתה בתם של תלמי השמיני וקלאופטרה השלישית.
היא הייתה אחותם של תלמי התשיעי, תלמי העשירי, קלאופטרה סלנה הראשונה וטריפאינה.
היא נישאה בשנת 118/119 לאחיה תלמי התשיעי עוד בהיותו נסיך.
ייתכן והיא הייתה אמם של תלמי השנים עשר ותלמי מלך קפריסין למרות שחלק גדול מהחוקרים משערים שאמם הייתה פילגש מצרית ממוצא לא ידוע.
לאחר מותו של תלמי השמיני, בחרה אשתו קלאופטרה השלישית את בנה תלמי העשירי כמלך שותף, אבל העם באלכסנדריה העדיף את אחיו הבכור תלמי התשיעי שהיה מושל קפריסין.
ובשנת 116 לפנה"ס הגיע יחד עם אשתו קלאופטרה הרביעית לאלכסנדריה כדי למלוך עם אמו ואשתו במשותף.
קלאופטרה השלישית מצאה שצמד האחים הם כוח חזק ורצתה להחליש את שליטתם, לכן אילצה בשנת 115 לפנה"ס את תלמי התשיעי להתגרש ממנה, תלמי שהיה קשור אליה לא יכול היה להתנגד לה.
במקומה היא השיאה לתלמי התשיעי את אחותה הצעירה קלאופטרה סלנה.
קלאופטרה הרביעית ברחה לקפריסין שבאותה עת שלט בה אחיה תלמי אלכסנדר (תלמי העשירי), שם השתמשה באמצעיה הכספיים לגייס צבא.
היא ניסתה להינשא לאחיה אבל הוא סרב.
יחד עם הכוח הצבאי שגייסה עברה לסוריה והציעה את שירותיה לאנטיוכוס התשיעי שהיה גם בן דודה.
הוא היה בנה של קלאופטרה תאה אחותה הגדולה של אמה קלאופטרה השלישית.
אנטיוכוס התשיעי היה במאבק שהחל בשנת 116 לפנה"ס עם אחיו למחצה אנטיוכוס השמיני, שהיה נשוי לטריפאינה אחותה, על השליטה בסוריה.
היא נישאה בשנת 114 לפנה"ס לאנטיוכוס התשיעי ובכך חיזקה את כוחו והפכה להיות אשתו הראשונה.
במסגרת מאבק זה שהחל בשנת 116 לפנה"ס רדף אנטיוכוס התשיעי אחר אחיו שניסה לרצוח אותו, והבריח אותו בשנת 113 לפנה"ס מאנטיוכיה.
היא נמלטה למקדש דפנה שבפאתי אנטיוכיה כדי לקבל מקלט ונצמדה למזבח.
טריפאינה החליטה שיש להרוג את אחותה, ועל אף התנגדות בעלה שביקש מאשתו לשקול את קשר הדם שלהם ואת קדושת המקדש, היא שלחה חיילים שיהרגו את אחותה במקדש.
החיילים חתכו את ידיה, והיא מתה תוך שהיא מקללת את אחותה.
בהמשך בשנת 111 לפנה"ס, לאחר שאנטיוכוס התשיעי כבש מחדש את אנטיוכיה הוא עינה את טריפאינה והרג אותה כנקמה על מעשיה.
ייתכן והיא הייתה אמו של אנטיוכוס העשירי.
קלאופטרה הוא סרט דרמה היסטורית אפי בריטי-אמריקני-שווייצרי שבויים על ידי ג'וזף ל.
הסרט מתאר את מאבקה של קלאופטרה השביעית, המלכה הצעירה של מצרים, בהתנגדותה לשאיפותיה האימפריאליות של רומא.
הסרט נחשב לאחד הקלאסיקות הקולנעיות של הוליווד ומככבים בו אליזבת טיילור וריצ'רד ברטון.
הסרט זכה בארבעה פרסי אוסקר והיה מועמד לחמישה נוספים.
המלחין אלכס נורת' היה אחראי על הפסקול של הסרט שהתפרסם במספר אלבומים.
בהתאמה לאינפלציה, קלאופטרה הוא אחד הסרטים היקרים ביותר שצולמו אי פעם.
למרות זאת הסרט לא נחל הצלחה רבה בקופות, וההכנסות בשנה הראשונה להקרנתו לא כיסו את ההוצאות עליו.
אליזבת טיילור בתפקיד קלאופטרה השביעית
ריצ'רד ברטון בתפקיד מרקוס אנטוניוס
רקס הריסון בתפקיד יוליוס קיסר
רודי מקדואל בתפקיד אוגוסטוס קיסר
מרטין לנדאו בתפקיד רופיו (קצין רומאי בכיר)
ג'ורג' קול (שחקן) בתפקיד פלביוס
קרול או'קונור בתפקיד פובליוס סרוויליוס קסקה
קלאופטרה (שם מלא: 216 קלאופטרה; באנגלית: 216 Kleopatra) הוא שמו של אסטרואיד בחגורת האסטרואידים שהתגלה ב-10 באפריל 1880 על ידי האסטרונום יוהאן פאליזה.
האסטרואיד הוא אחד הראשונים שהתגלו מתוך למעלה מ-483,000 אסטרואידים שהתגלו, נכון לתחילת 2017, והוא נקרא על שם קלאופטרה השביעית, מלכת מצרים העתיקה המפורסמת.
שמות קודמים או חלופיים לאסטרואיד הם: A905 OA ו-A910 RA.
האסטרואיד נחשב לאחד האסטרואידים המסקרנים ביותר בחגורת האסטרואידים, והוא גרר התעניינות נרחבת של אסטרונומים למשך תקופה ארוכה בעשורים האחרונים (החל מסביבות שנות ה-80 של המאה ה-20), עקב בהירות נראיתו המשתנה באופן הפכפך.
האסטרואיד המשיך לעורר עניין ב-2000, כשהתגלתה צורתו הייחודית - "עצם של כלב", וב-2008, עם גילוי שני ירחיו.
האסטרואיד ממוקם בחגורת האסטרואידים בין מאדים לצדק, והוא כנראה שאריות של התנגשות קוסמית אלימה שקרתה לפני זמן רב, ואף על פי שכבר התגלה ב-1880, צורתו המפורסמת - "עצם של כלב" - לא נודעה עד למאי 2000, אז בוצעו תצפיות נאס"א.
לפי אותן תצפיות, קבעו האסטרונומים של נאס"א שמידותיו הן כ-217X94X81 ק"מ - גודל החופף למידותיה של ניו ג'רזי.
קלאופטרה הוא אחד מכמה עשרות אסטרואידים שגווניהם מצביע על הרכבם המתכתי, ובמקרה של קלאופטרה, האלבדו הגבוה שהתקבל בתצפית של נאס"א, מעיד על היותו מורכב ברובו ממתכת, כשלפי נאס"א מדובר אולי בסגסוגת ניקל וברזל.
לפי אותה תצפית של נאס"א, פני השטח של קלאופטרה הם נקבוביים ומגובשים באופן רופף, בדומה לפני השטח של הירח, אם כי הרכבם שונה מאלה של הירח.
ב-2008 התגלו שני ירחיו של קלאופטרה, ובכך היה ל הרביעית שהתגלתה בחגורת האסטרואידים.
ה"וועדה לנומנקלטורה של גופים קטנים" באיגוד האסטרונומי הבינלאומי נתנה לירח הפנימי והקטן יותר את השם "קלאוסלנה" (Cleoselene), ואילו הירח החיצוני נקרא "אלכסהליוס" (Alexhelios).
השמות "קלאוסלנה" ו"אלכסהליוס" ניתנו על שמם של קלאופטרה סלנה השנייה ואלכסנדר הליוס, ילדיה התאומים של קלאופטרה המלכה.
הירח החיצוני והגדול יותר "אלכסהליוס", נוצר כנראה כבר כמאה מיליון שנה לפני זמננו, בעוד הירח הפנימי "קלאוסלנה" לא נוצר מוקדם יותר מלפני כ-10 מיליון שנה.
באותה שנה בוצעו תצפיות אסטרונומיות במשך שלושה לילות, ובמסגרתן האסטרונומים יכלו לקבוע בוודאות את מידות האסטרואיד, צורתו, בהירות נראיתו וצפיפותו.
במסגרת אותן תצפיות שבוצעו בליל 19 בספטמבר ו-5 ו-9 באוקטובר, נמדדו גם מידות הירחים ובהירותם.
לפי מסקנתם, ממדי השטח שלו הם בסביבות 271 על 65 ק"מ.
תמונות התצפיות האלו שהתקבלו בטכניקת אופטיקה מסתגלת מדייקות יותר מטכניקת המכ"ם ששימשה את נאס"א ב-2000, ולפיהן מסתבר שקלאופטרה צר בהרבה ממה שהראתה ההדמיה הממוחשבת של נאס"א, ולכן, סביר שהוא מתוח יותר ממה שהיו סבורים.
אף על פי כן, האסטרונומים ציינו שטכניקת המכ"ם היא עדיין מדד טוב לגודלו של קלאופטרה.
קלאופטרה סלנה השנייה , הידועה גם בשם קלאופטרה השמינית, הייתה נסיכה מבית תלמי ובתם היחידה של קלאופטרה השביעית מלכת מצרים ומרקוס אנטוניוס שהיה מצביא רומי.
היא הייתה אחותו התאומה של אלכסנדר הליוס.
משמעות שמה השני "סלנה" הוא ירח והוא השם המקביל שניתן לאחיה הליוס, שמשמעותו היא שמש.
מוצאה היה הלניסטי וגם רומי.
היא נולדה באלכסנדריה וחיה שם עד לכיבושה של אלכסנדריה בשנת 30 לפנה"ס.
אמה הייתה קלאופטרה השביעית, השליטה האחרונה של מצרים התלמיית.
לאחר מותה הפכה מצרים להיות פרובינקיה רומית.
אביה היה מרקוס אנטוניוס מצביא ומדינאי רומאי, מתומכיו החשובים של יוליוס קיסר, וחבר בטריאומווירט השני.
קיסריון - אחיה למחצה, נולד ב-47 לפנה"ס, אביו היה יוליוס קיסר, בגיל 4 הוכתר למלך תלמי החמישה עשר לצידה של אמו.
אלכסנדר הליוס - אחיה התאום
תלמי פילדלפוס - אחיה הצעיר, נולד בשנת 36 לפנה"ס.
בנוסף, היו לאביה ילדים נוספים מנשותיו הקודמות.
קלאופטרה נולדה מרומן האהבים של הוריה.
אביה אנטוניוס ביקר במצרים בחורף של שנת 41–40 לפנה"ס וזאת לאחר המפגש של הוריה בטרסוס.
בספטמבר 40 לפנה"ס הגיע אנטוניוס בברונדיסיום להסכם שלום עם אוקטביאנוס שהיה יריבו.
לחיזוק הברית ביניהם, נשא אנטוניוס את אוקטביה אחותו של אוקטביאנוס לאישה.
בשנת 37 לפנה"ס חזרו הוריה ונפגשו וחידשו את הקשר ביניהם, בעקבות כך העביר אנטוניוס לקלאופטרה השביעית נחלות שונות.
על פי פלוטרכוס ודיו קסיוס הוא הכיר רשמית בקלאופטרה סלנה ואלכסנדר הליוס.
לקראת סוף החורף הייתה קלאופטרה בהריון עם תלמי פילדלפוס.
אנטוניוס יצא לקרב באימפריה הפרתית.
במסעו השני נגדם הצליח לכבוש את ארמניה.
את מצעד הניצחון קיים בשנת 34 לפנה"ס באלכסנדריה.
במסגרתו, בהיותה בת 6, הוכתרה קלאופטרה סלנה לשליטת קירנאיקה וכרתים, ואחיה התאום אלכסנדר הליוס הובטח השלטון על ארמניה, מדי ושאר הארצות שמעבר לנהר הפרת.
בשנת 31 לפנה"ס נוצחו אנטוניוס וקלאופטרה השביעית בקרב אקטיום, הפסד זה היה תחילת הסוף.
בסופו של דבר כבש אוקטביאנוס בשנת 30 לפנה"ס את אלכסנדריה.
ובאוגוסט של שנת 30 לפנה"ס התאבדו הוריה.
אחיה קיסריון נרצח על ידי אוקטביאנוס.
קלאופטרה סלנה ושני אחיה נלקחו לרומא.
אוקטביאנוס נתן את שלושת האחים לאוקטביה אשתו לשעבר של אביהם.
בשנת 29 לפנה"ס השתתפו קלאופטרה ואלכסנדר במצעד הניצחון שהתקיים בשנת 29 לפנה"ס.
הם צעדו אזוקים בשרשראות הזהב שהקשו עליהם את ההליכה.
ייתכן וגם האח הצעיר תלמי השתתף במצעד.
ההיסטוריון רולר מניח שבמועד זה הוא היה כבר בין המתים.
בשנת 25 לפנה"ס לערך, בהיותה בת 15 ארגנה אוקטביה את נישואיה ליובה השני מנומידיה.
יובה השני גדל גם הוא בביתה של אוקטביה.
יוליוס קיסר הפך בשנת 46 את נומידיה לפרובינקיה רומית לאחר שיובה הראשון, אביו של יובה השני, תמך במלחמת האזרחים בפומפיוס.
לאחר מכן הביא קיסר את יובה השני שהיה ילד קטן לרומא.
בעת הנישואים הייתה קלאופטרה בת 15 ויובה השני בן 22.
קלאופטרה סלנה קיבלה מאוגוסטוס כמתנת חתונה נדוניה גדולה והפכה לבת ברית של רומא.
באותה עת שני אחיה כבר היו כנראה בין המתים, קלאופטרה סלנה הייתה השריד האחרון לשושלת התלמיית.
מכיוון שלא יכלו לחזור לנומידיה, הם נשלחו למאוריטניה, שהייתה באותה עת טריטוריה לא מאורגנת שנצרכה לפיקוח על ידי רומא.
הם שינו את שמה של עיר הבירה לול (Iol) לכבודו של אוגוסט קיסר, לקיסריה (Caesarea, היום העיר שרשל شرشال באלג'יריה).
והפכו אותה מעיר סחר מוזנחת לעיר יפה ופורחת שהפכה להיות העיר החשובה ביותר בצפון מערב אפריקה.
על פי ההיסטוריונים, לקלאופטרה הייתה השפעה רבה על יובה ועל המדיניות אותה נקט.
היא ייסדה ממשל בסגנון תלמיי במאוריטניה.
היא ייצאה סחורות לאורך הים.
בתקופה זאת נבנו עיר הבירה וכן העיר ווליביליס, בפאר שכלל יצירות פיסול רבות.
הסגנון היה עירוב של סגנונות של אדריכלות מצרים העתיקה, אדריכלות הלניסטית ורומית.
מנישואיה ליובה נולדו לה הילדים הבאים:
תלמי ממאוריטניה נולד בשנת 10 לפנה"ס לערך.
ירש את אביו במלוכה וחי עד שנת 40 לספירה.
בת ששמה אינו ידוע בוודאות.
הועלתה השערה שדרוסילה ממאוריטניה הייתה בתם, כי תוארה גם כמי שהייתה נכדתם של אנטוניוס וקלאופטרה השביעית, אבל ייתכן והייתה בתו של תלמי ממאוריטניה.
תאריך מותה המדויק אינו ידוע והוא נתון למחלוקת בין ההיסטוריונים.
מטמון מטבעות שהתגלה, שנשא את דמותה, מתוארך לשנת 17 לספירה.
על פי המידע ההיסטורי, יובה השני נישא לנסיכה הקפדוקית גלפירה לפני שנת 6 לפנה"ס, ופירושו שהוא נישא לה בעודו נשוי לקלאופטרה סלנה.
זה סותר את החוק הרומי לא לשאת אישה שנייה, ולכן קלאופטרה הייתה חייבת להיות מתה בשנת 6 לפנה"ס.
הצעה אחרת אומרת שבתקופה זאת היה נתק בין יובה לקלאופטרה, ולאחר שהוא התגרש מגלפירה הם חזרו להיות ביחד.
לאחר מותה היא נקברה במוזוליאום המלכותי של מאוריטניה שנמצא ממזרח לעיר קיסריה.
המוזוליאום נבנה על ידה ועל ידי יובה השני.
כתובת מקוטעת במקום הוקדשה ליובה וקלאופטרה, כמלך והמלכה של מאוריטניה.
שמה של קלאופטרה סלנה הונצח באחד משני ירחיו של האסטרואיד קלאופטרה שהתגלו בשנת 2008. ה"וועדה לנומנקלטורה של גופים קטנים" באיגוד האסטרונומי הבינלאומי נתנה לירח הפנימי יותר את השם "קלאוסלנה" (Cleoselene), ואילו הירח החיצוני נקרא "אלכסהליוס" (Alexhelios).
קלאופטרה סלנה מוזכרת בספריו של רוברט גרייבס: "אני קלאודיוס" ו"קלאודיוס האל".
קלאופטרה היא דמות חשובה בספרו של וואלס בריים, "בתו של הלגאט" משנת 1974.
בספרה של מישל מורן "בתה של קלאופטרה" (2009) מסופר אודות שנותיה הראשונות של קלאופטרה סלנה המתמקדות בשהותה ברומא.
הטרילוגיה של סטפני דריי: "לילי של הנילוס", "שיר של הנילוס" ו"בתו של הנילוס", מספרת את קורותיה המלאים של קלאופטרה סלנה.
"בתה של קלאופטרה" (1979) שנכתב על ידי אנדראה אשטון, ומתמקד בשנותיה הראשונות של קלאופטרה סלנה.
"הירח של קלאופטרה" (2001) הוא ספר נוער אודות חייה של קלאופטרה סלנה מהכרזתה כמלכת קירנאיקה ועד נישואיה למלך יובה השני.
קלאופטרה סלנה ואלכסנדר הליוס הופיעו בסדרת הטלוויזיה "רומא".
קלאופטרה הוא סרט מנת 1934, בבימויו של ססיל ב.
דה-מיל, המספר את סיפורה של קלאופטרה השביעית, מלכת מצרים.
הוא נכתב על ידי וולדמר יאנג, וינסנט לורנס וברלט קומרק.
בסרט מככבים קלודט קולבר כקלאופטרה, וורן ויליאם כיוליוס קיסר והנרי וילקוקסון כמרקוס אנטוניוס.
הסרט היה אחד מהלהיטים הגדולים של סרטי פרמאונט באותה שנה.
הסרט יצא בשנה בו נכנס לתוקפו קוד הייז, ולפיכך הוא נועז יותר מאשר הפקות מאוחרות יותר של דה-מיל.
עלילת הסרט מתרחשת בשנת 48 לפני הספירה.
בתקופה זו קלאופטרה מתחרה עם אחיה תלמי על השליטה במצרים.
פותינוס חוטף אותה ואת אפולודורוס ונוטש אותם במדבר.
כאשר פותינוס מיידע את יוליוס קיסר שהמלכה ברחה מהארץ, הולך הקיסר לחתום הסכם עם תלמי.
אלא שאז מופיע אפולודורוס, בידו שטיח במתנה.
כשאפולודורוס פותח את השטיח מתגלה קלאופטרה, להפתעתו הרבה של פותינוס, שמנסה להכחיש את זהותה.
קלאופטרה משכנעת את הקיסר בעושר הצפון לא רק במצרים, אלא גם בהודו.
בהמשך היא מצילה אותו מניסיון התנקשות של פותינוס.
הקיסר הופך את קלאופטרה לשליטה היחידה של מצרים, ומתחיל לנהל איתה רומן.
הצלם הטוב ביותר: ויקטור מילנר
פרס אוסקר לעוזר הבמאי הטוב ביותר
קלאוס קארל שילינג היה מומחה גרמני לרפואה טרופית.
זכור לשמצה בשל מעורבותו בניסויים רפואיים בבני אדם שנערכו על אסירי מחנה דכאו בזמן מלחמת העולם השנייה.
אף שלא היה חבר המפלגה הנאצית והיה חוקר בעל שם עולמי, הוא השתתף בהתלהבות בניסויים רפואיים הן בגרמניה הנאצית והן באיטליה הפאשיסטית.
בשנים 1942–1945, מחקרו של שילינג בניסיון למצוא תרופה למחלת המלריה הוביל לעריכת ניסויים רפואיים בגופם של למעלה מאלף אסירי דכאו.
הוא נידון למוות בתלייה לאחר נפילת גרמניה הנאצית, והוצא להורג בשנת 1946 בגין פשעים נגד האנושות שביצע בשבויי ואסירי מחנה הריכוז דכאו.
הוא למד רפואה בעיר הולדתו, ובה קיבל תעודת דוקטורט בשנת 1895. תוך מספר שנים לקח חלק בקולוניאליזם הגרמני באפריקה.
נודע בעולם בשל תרומותיו בתחום הרפואה הטרופית, והיה מנהלה הראשון של המחלקה לרפואה טרופית במכון רוברט קוך בשנת 1905, שם עבד במשך שלושה עשורים.
עם פרישתו ממכון רוברט קוך בשנת 1936, שילינג עבר לאיטליה הפשיסטית תחת הנהגתו של בניטו מוסוליני, שם ניתנה לו האפשרות לבצע ניסויי חיסון בחולים במחלקות פסיכיאטריות בוולטרה ובסן ניקולו די סיאנה.
הרשויות באיטליה דאגו מהתפרצות של מגפת מלריה במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, ולכן התירו לו לערוך את הניסויים.
כאשר הצביע שילינג על חשיבותם של הניסויים בפני הממשלה הנאצית, הוא זכה למענק כספי כדי שיוכל להמשיך במחקרו באיטליה.
שילינג חזר לגרמניה לאחר פגישה עם לאונרדו קונטי, שר הבריאות הנאצי, בשנת 1941, ובתחילת שנת 1942 סופקה לו מעבדת מחקר במחנה דכאו על ידי היינריך הימלר, ראש האס אס.
על אף הערכות שליליות מעמיתיו, שילינג המשיך בעבודתו ב"מעבדת המלריה" בדכאו לאורך כל תקופת המלחמה.
אומנם בשנות השלושים שילינג הצביע על כך שניסויים בבני אדם במלריה יוכלו להתבצע מבלי לגרום לתחלואה או לנזק גופני, אך מושאי הניסוי שלו בדכאו קיבלו זריקות של חומרים סינתטיים במינונים גבוהים עד קטלניים.
מבין למעלה מאלף אסירים בהם נערכו ניסויי המלריה בדכאו, 300 עד 400 איש מצאו את מותם; רבים מהשורדים נותרו עם נזקים בלתי הפיכים.
במהלך משפטי דכאו שנערכו לאחר סגירת המחנה עם תום המלחמה, שילינג הועמד למשפט בפני בית דין צבאי אמריקאי, ותצהיר שלו מאוקטובר 1945 הוצג במהלך המשפט.
להגנתו, טען שילינג כי לא יכול היה לבצע ניסויים בבעלי חיים משום שאלו חסינים למלריה.
בית הדין גזר עליו פסק דין מוות בתלייה ב-13 בדצמבר 1945. הוא הוצא להורג בכלא לנדסברג ב-28 במאי 1946.
קלאוס קינסקי (18 באוקטובר 1926 – 23 בנובמבר 1991) היה שחקן קולנוע ותיאטרון גרמני.